tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא היה בין החיילים הרוסים שנכנסו לפריז עם הצאר אלכסנדר הראשון באפריל 1814. הוא חזר לרוסיה ב-1816 וקיים קשרים עם הצאר והחצר במסגרת מספר משימות רשמיות.
הוא נבחר לשרת בחצר הקיסרית, אך התפטר במפתיע בשנת 1821 מסיבות לא ברורות.
הפילוסוף האמריקאי כתב שאחת הסיבות הסבירות הייתה "עצמאותו הגאה ואי-רצונו, למרות הכבוד הרב הכרוך בכך, להפוך למה שהוא כינה [...] סוג של 'צעצוע' אלגנטי".
בין השנים 1823 ל-1826 הוא טייל באירופה, ולכן היה מחוץ לרוסיה במהלך מרד הדקבריסטים ב-1825, אם כי עם שובו נחקר על קשריו עם רבים מהדקבריסטים.
קשרים אלו תרמו ככל הנראה לכישלונו למצוא משרה בממשל החדש של הצאר ניקולאי הראשון (שלט 1825–1855).
צ'אדייב התיידד עם אלכסנדר פושקין (1799–1837) והפך למודל לדמותו של צ'אצקי, הגיבור הראשי במחזהו של אלכסנדר גריבוידוב, (1824).
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19, צ'אדייב היה משתתף פעיל בחוגים הספרותיים של מוסקבה.
התזה המרכזית של "המכתבים הפילוסופיים" (lettres philosophiques) המפורסמים שלו הייתה שרוסיה פיגרה אחרי מדינות המערב, לא תרמה דבר לקדמה העולמית, וכי עליה להתחיל de novo (מן היסוד).
"המכתבים" כללו ביקורת על בידודה האינטלקטואלי של רוסיה ועל נחשלותה החברתית.
כאשר בשנת 1836 פורסמה המהדורה הראשונה (והיחידה שפורסמה בחייו) של המכתבים הפילוסופיים בכתב העת הרוסי "טלסקופ", עורכו הוגלה לצפון הרחוק של רוסיה.
"הסלאבופילים" חשבו בתחילה בטעות שצ'אדייב הוא אחד מהם, אך מאוחר יותר, כשהבינו את טעותם, גינו אותו במרירות והתנערו ממנו.
צ'אדייב נלחם בסלאבופיליזם כל חייו.
"המכתב הפילוסופי" הראשון שלו כונה "יריית הפתיחה" של הפולמוס בין "המערבניים" ל"סלאבופילים", שהיה דומיננטי במחשבה החברתית הרוסית של המאה התשע-עשרה.
"אנו יוצאי דופן בקרב העמים.
אנו שייכים לאלה שאינם חלק אינטגרלי מהאנושות, אלא קיימים רק כדי ללמד את העולם שיעור גדול כלשהו."
עם קריאת "המכתב הפילוסופי" הראשון, כתב הצאר ניקולאי הראשון בשולי הדף שרק מטורף יכול היה לבטא את הדעות הכלולות בו, הערה שזמן קצר לאחר מכן גרמה להכרזתו של צ'אדייב כבלתי שפוי, אף שההחלטה התבססה אולי גם על "התנהגותו התמהונית ומוזרויותיו העצביות" של צ'אדייב.
ייתכן שהמקרה של צ'אדייב היה התקדים המתועד הראשון ברוסיה שבו נעשה שימוש בפסיכיאטריה כדי לדכא התנגדות פוליטית.
בעודו נתון במעצר בית לאחר שהוכרז כבלתי שפוי, יצירתו הבאה של צ'אדייב נקראה, באופן הולם, "Apologie d'un Fou" (שם שתורגם כ"התנצלותו של מטורף", אך תרגום מדויק יותר עשוי להיות "אפולוגיה של מטורף" או "כתב הגנה של מטורף"; 1837).
היצירה נפתחת בציטוט מאת סמואל קולרידג' הקובע: "הו, אחיי!
אמרתי / אמת מרה עד מאוד, אך ללא מרירות".
ביצירה מבריקה אך בלתי גמורה זו, הוא טען כי על רוסיה ללכת בנתיבי ההתפתחות הפנימיים שלה אם ברצונה להיות נאמנה לייעודה ההיסטורי.
רעיונותיו השפיעו הן על המערבניים (שתמכו בהתאמתה של רוסיה להתפתחויות באירופה באמצעות רפורמות ליברליות בדרגות שונות) והן על הסלאבופילים (שתמכו בנצרות האורתודוקסית הרוסית ובתרבות הלאומית).
מקנאלי, לא ניתן לשייך את צ'אדייב לאף אחת מהקבוצות.
הערכתו החיובית לתפקיד ההיסטורי שמילאה הכנסייה הקתולית הבדילה אותו הן מהסלאבופילים והן מהמערבניים, וכך גם רעיונו בדבר "ארגון סוציו-תרבותי אוניברסלי נוצרי חדש".
עמדתו השלילית כלפי התפתחויות פוליטיות וחברתיות בנות זמנו באירופה, כמו חילוניות וקונסטיטוציונליזם, הבדילה אותו גם מהמערבניים.
בדומה לסלאבופילים, צ'אדייב ראה בדת את "הבסיס לכל תרבות", אך הוא לא הסכים עם עמדותיהם בנוגע לנצרות האורתודוקסית הרוסית או לפיוטר הגדול.
לטענת צ'אדייב, ההיסטוריה הרוסית לא התפתחה באופן נורמלי והייתה חסרה המשכיות אינטלקטואלית ותרבותית.
הסיבה לכך, לשיטתו, היא שלרוסים מעולם לא היה "אידיאל רוחני, אוניברסלי גדול" שיהווה להם מניע.
הוא ראה בפיוטר הגדול את המנהיג הראשון שניסה להקנות תודעה היסטורית לעם הרוסי באמצעות חיבורם להיסטוריה האירופית.
לדעתו, על מנהיגי רוסיה ללכת בעקבותיו של פיוטר ולאמץ רק את החלקים המועילים של התרבות האירופית.
הוא ראה בכך צעד לקראת מטרתו הסופית: כינונה של "מלכות האלוהים עלי אדמות, האיחוד האינטלקטואלי, המוסרי והתרבותי של האנושות".
רוב כתביו נערכו על ידי הביוגרף שלו, המסאי והעורך היהודי (שני כרכים, מוסקבה, 1913–1914), שמחקרו על הפילוסוף פורסם בסנקט פטרבורג ב-1908.
הרוזן פיוטר סמיונוביץ' סלטיקוב היה מדינאי וקצין צבא רוסי, שקודם לדרגת פילדמרשל ב-18 באוגוסט 1759. סלטיקוב הוא אחד המצביאים הטובים בהיסטוריה הרוסית.
מניסיונו הצבאי של סלטיקוב למד ופיתח פיוטר רומיאנצב, ששירת בכוחותיו.
סלטיקוב נולד ב-21 בדצמבר 1698, בכפר ניקולסקויה, הממוקם מדרום-מערב לאגם נרו.
הוא היה בנו של סמיון אנדרייביץ' סלטיקוב (10 באפריל 1672 – 1 באוקטובר 1742), בעל קרקעות ממשפחת בויארים עתיקה שהתחרתה ברומנובים באצולה והייתה צאצאית של אחותו של הצאר הרומנובי הראשון, מיכאיל, מצד אשתו פקלה יאקובלבנה וולינסקאיה.
היה לו אח צעיר, הרוזן ולדימיר סמיונוביץ' סלטיקוב (6 באוגוסט 1705 – 5 בינואר 1751).
הוא היה בן דוד רחוק של סרגיי סלטיקוב, מאהבה הראשון של יקטרינה הגדולה, וגם היה קרוב משפחה של פרסקוביה סלטיקובה.
היא מוערכת בין 1697 ל-1700, שכן ב-1714 הוא נשלח על ידי פיוטר הגדול לצרפת כדי ללמוד את מדע הניווט.
הוא נשאר שם במשך רוב עשרים השנים שלאחר מכן.
ב-1729, קנה סלטיקוב את אחוזת מרפינו, וב-1731 נישא לנסיכה פרסקוביה יורייבנה טרובצקאיה (1704–1767), בתו של הנסיך יורי טרובצקוי מאשתו הראשונה הנסיכה ילנה גריגורייבנה צ'רקסיה, וב-19 בינואר 1732 או 1733, אביו קיבל תואר רוזן.
סלטיקוב לקח חלק במלחמת הירושה הפולנית בשנים 1733–1735. הוא השתתף גם במלחמה בפינלנד בשנים 1741–1743, לאחר מכן פיקד על דיוויזיית פסקוב, ומ-1756 על המיליציה האוקראינית.
במהלך המלחמה השלזית השלישית בשנים 1756–1763, הוא לקח חלק בכיבוש קניגסברג, כבש את אלבינג, ולחם בקרב צורנדורף (1758).
ב-1759, הוא מונה למפקד העליון של הצבא הרוסי ובמהרה זכה בניצחונות בקרב פאלציג (קרב קיי) ובקרב קונרסדורף.
בקרב האחרון הוא פעל גם עם הכוח של האימפריה ההבסבורגית.
לפי בני התקופה, מעטים האמינו ש"זקן אפור-שיער, קטן ופשוט" זה יוכל להתנגד בהצלחה לכוחותיו של פרידריך השני המפורסם.
ההיסטוריון הצבאי הרוסי דמיטרי פיודורוביץ' מסלובסקי כתב על סלטיקוב:"ראייה רחבה, ישירה ונכונה של עניינים צבאיים, מסירות רוסית טהורה לרוסיה ואהבה לחייל היו התכונות שטבועות במפקד העליון החדש."מאוחר יותר, בשל חילוקי דעות עם הפיקוד האוסטרי שהובילו לנס בית ברנדנבורג, הוא נאלץ לאמץ בעיקר טקטיקות עמדה.
בספטמבר 1760, מסיבות בריאותיות, הוא עזב את תפקידו כמפקד עליון.
כמפקד, הוא בחר וניצל במיומנות את השטח לקרב, וייחס חשיבות רבה לשילוב של אש חיל רגלים וארטילריה.
בעת יצירת מערכי הקרב של כוחותיו, הוא לא תמיד דבק בעקרונות הטקטיקה הקווית ששלטו באותה עת; במקרים רבים, הוא סידר פקודות קרב תוך התחשבות במוזרויות השטח ובפעולות האפשריות של אויבו.
במהלך קרבות, הוא תמרן באומץ את כוחותיו ואת העתודות שלו.
ב-1763, הפך סלטיקוב למפקד העליון של מוסקבה והופקד על משרד הסנאט במוסקבה.
במהלך כהונתו של סלטיקוב, הוא הקים מספר סניפי דואר חדשים, שיקם את ארמונות גולובינסקי וקולומנסקויה, ומספר שערי עיר.
הם גם תיקנו את רוב הגשרים השחוקים על פני נהר מוסקבה והמשיכו בפירוק חומות העיר הלבנה (חגורת ביצורים סביב מוסקבה) כדי לספק חומר בנייה לבניית בית היתומים שהוזמן על ידי יקטרינה הגדולה ולשיקום הארסנל.
באפריל 1764, סלטיקוב דיווח לסנקט פטרבורג על פתיחת בית היתומים של מוסקבה.
במטרה לספק לתושבי מוסקבה מזון, סלטיקוב אסר על הוצאת לחם מיובא מהעיר ודאג לרכישות סיטונאיות של לחם מבעלי קרקעות.
הוא גם הבטיח משלוחי יין סדירים למוסקבה, שהצורך בהם הוערך ב-575,000 ודרו (יחידת מידה רוסית לנפח).
סלטיקוב נלחם גם נגד הימורים.
ב-1765, הוא לקח חלק בשריפת ספרים "מזיקים לחברה" בהוראת יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
במהלך התפרצות דבר ב-1771, שגרמה לעזיבה המונית של בעלי קרקעות, פקידי עירייה וסוחרים עשירים ממוסקבה, פיוטר סלטיקוב ביקש מיקטרינה הגדולה רשות לעזוב את העיר.
מבלי לחכות לתשובתה, הוא עזב לאחוזת מרפינו שלו בפאתי מוסקבה.
לאחר שפרצו מהומות דבר במוסקבה ב-16 בספטמבר, חזר סלטיקוב לעיר.
עם זאת, יקטרינה הגדולה שחררה אותו מתפקידו ב-13 בנובמבר 1771. לאחר פרישתו, הפילדמרשל היליזבטני המפורסם שנשכח על ידי הכל לא חי זמן רב ושנה לאחר מכן מת באחוזתו במרפינו.
סאלטיקוב זכה בתארים ובעיטורים הבאים:
מסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש (1734)
מסדר הנשר הלבן מאוגוסטוס השלישי, מלך פולין
טבעת אצבע משובצת יהלומים מבית מריה תרזה
קופסת טבק עם יהלומים ממריה תרזה
מאשתו הנסיכה פרסקוביה יורייבנה טרובצקאיה, היו לסלטיקוב:
הרוזנת אנסטסיה פטרובנה סלטיקובה (26 בנובמבר 1731 – 24 במרץ 1830), נישאה לפיוטר קוואשנין-סמרין (נפטר ב-19 באוקטובר 1815).
הרוזנת ורוורה פטרובנה סלטיקובה, נישאה ב-4 בנובמבר 1754 כאשתו הראשונה לנסיך וסילי בוריסוביץ' גוליצין (נפטר אחרי 1793), מאוחר יותר נישאה בשנית, ללא ילדים מאף אחד מנישואיה.
הרוזנת יקטרינה פטרובנה סלטיקובה (2 באוקטובר 1743 – רומא, 13 באוקטובר 1816), נישאה ב-1762 לרוזן אנדריי פטרוביץ' שובלוב (23 ביוני 1743 – 24 באפריל 1789), והיו להם ילדים.
פיוניר 10 , הידועה גם כפיוניר F, היא גשושית רובוטית שיוצרה על ידי ושוגרה על ידי נאס"א על מנת לחקור את כוכב הלכת צדק.
הגשושית שוגרה ב-3 במרץ 1972 (01:49:00 UTC (2 במרץ זמן מקומי) על גבי משגר מסוג אטלס-קנטאור מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה.
פיוניר 10 הייתה הגשושית הראשונה שחצתה את חגורת האסטרואידים והייתה הגשושית הראשונה שצילמה את צדק מקרוב.
הקשר עם הגשושית אבד ב-23 בינואר 2003 בגלל בעיות אנרגיה בגשושית ובגלל המרחק העצום (12 מיליארד ק"מ) מכדור הארץ.
פיוניר 10 ותאומתה פיוניר 11 קיבלו את השם פיוניר ובשל כך הם משויכות אל תוכנית פיוניר.
ב-9 בספטמבר 2012 הייתה הגשושית במרחק של 106.696 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ והיא טסה במהירות של 12.037 ק"מ לשנייה או 43,333.2 קמ"ש, שהם 2.539 יחידות אסטרונומיות לשנה.
בשנות ה-60 יזמה המעבדה להנעה סילונית של נאס"א את תוכנית פלנטרי גראנד טור - תוכנית גרנדיוזית לחקר כוכבי הלכת החיצוניים של מערכת השמש.
כהכנה לתוכנית החליטה נאס"א ב-1964 לשגר שתי גשושיות קטנות יותר שיחקרו את מערכת השמש החיצונית.
על הגשושיות הורכבו כלים מדעיים מסוגים שונים על מנת שיכולו לחקור ולאסוף מידע אודות הסביבה בה הם נמצאים ועל מנת שיכולו לחקור את צדק ואת חגורת האסטרואידים.
מרכז המחקר איימס של נאס"א קיבל את האחריות על ניהול המשימה ובפברואר 1970 נתן המרכז חוזה בסך 380 מיליון דולר לחברת לבניית שתי הגשושיות.
בסיס הגשושית הוא בעומק 36 ס"מ והוא מורכב משישה פאנלים באורך 75 ס"מ המרכיבים את מבנהו המשושה.
על בסיס הגשושית הורכבו מערכת ההנעה של הגשושית ו-8 מתוך 11 הכלים המדעיים שלה.
תא הציוד של הגשושית נבנה מאלומיניום על מנת להגן עליו מפגיעת אסטרואידים.
משקל הגשושית בעת שיגורה היה 258 ק"ג.
בשיגור נשאה הגשושית 36 ק"ג של הידרזין במכל כדורי בקוטר 42 ס"מ.
ההיזרזין שימש שלושה זוגות של מנועים (6 מנועים סה"כ) בעלי דחף של 4.5 ניוטון לכל מנוע.
ניווט החללית בוצע על ידי חיישני כוכבים וחיישני שמש שהורכבו על הגשושית.
פיוניר 10 צוידה בארבעה גנרטורים תרמואלקטריים (RTG) שהפיקו חשמל על ידי שימוש בפלוטוניום.
ארבעת הגנרטורים יחד הפיקו בעת השיגור 155 ואט, וב-2005 הפיקו 65 ואט בלבד.
כתוצאה מירידת ההספק החשמלי עם השנים, רק חלק מהכלים שעל הגשושית המשיכו לתפקד בשנותיה האחרונות של הגשושית.
הגשושית צוידה באנטנה לטווח רחוק בקוטר 2.74 מטרים והיא תקשרה עם כדור הארץ עם שימוש ברשת חלל עמוק (בשנים האחרונות של המשימה נדרשו האנטנות הגדולות ביותר של הרשת על מנת להמשיך ולתקשר עמה).
הכלים המדעיים שהורכבו על הגשושית הם:
HVM - מגנטומטר למדידת מבנה השדה המגנטי של השטח הבין כוכבי.
QPA - כלי לחקירת רוח השמש.
CPU - כלי לאיתור קרינה קוסמית.
CRT - כלי לחקירת הקרינה הקוסמית.
GTT - כלי לחקירת האלקטרונים והפרוטונים שהחללית תמצא בדרכה.
AMD - גלאי מטאוריטים ואסטרואידים.
הדסקית מורכבת מציורים המכילים סימנים בשפת המתמטיקה, הכימיה והמחשבים, וכן ציורים אשר אמורים להכיל פריטים אוניברסליים.
ההנחה היא שמאחר והשפות על כדור הארץ שרירותיות, ניתן לתקשר עם ציוויליזציות זרות רק בשפה אוניברסלית שאינה נובעת משרירות ומקריות.
בנוסף, כיוון שהדסקית עשויה אלומיניום ולא תשרוד נחיתה על פלנטה בעלת אטמוספירה, הסיכוי שיצורים מהחלל יראו אותה הוא רק על ידי תפיסת הגשושית, פעולה המחייבת טכנולוגיה של טיסות חלל.
מכאן, שכל יצור חי בחלל שיוכל לבצע משימת חלל, יהיה מצויד בהכרח ביכולת להבין את המסר.
בציור שעל הדסקית מידע שיוכל לאפשר לתרבות חוצנית לדעת היכן ממוקמת מערכת השמש שלנו - דבר שהוליד ביקורות לא מועטות על התבונה שבמשלוח מידע מסוג זה לחלל.
פיוניר 10 שוגרה ב-3 במרץ 1972 על גבי משגר אטלס-קנטאור מ-SLC-36A מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה.
המשגר הביא את הגשושית למהירות של 51,682 קמ"ש.
כעבור 11 שעות מהשיגור חלפה פיוניר 10 על פני הירח והפכה לגשושית המהירה ביותר שנבנתה עד אז.
יומיים לאחר השיגור הופעלו הכלים המדעיים שעל הגשושית והיא החלה לאסוף מידע.
ב-15 ביולי 1972 הפכה פיוניר 10 לעצם הראשון ידי אדם שנכנס לחגורת האסטרואידים הנמצאת בין מאדים לצדק.
ב-15 בפברואר 1973 יצאה הגשושית מהחגורה ללא שפגעה או נפגעה על ידי האסטרואידים.
ב-6 בנובמבר 1973 הייתה פיוניר 10 במרחק 25 מיליון ק"מ מצדק ומרכז הבקרה החל לבחון את מערכות הצילום של הגשושית.
הגשושית החלה לשדר תצלומים של צדק ואפילו צילמה שניים מיריחיו: גנימד ואירופה.
ב-4 בדצמבר 1973 ביצעה הגשושית את היעף הקרוב ביותר על פני צדק כשחלפה במרחק של 132,252 ק"מ מאטמוספירת הכוכב (לא ידוע מה עובי האטמוספירה ולכן לא ניתן לדעת מה המרחק מפני הקרקע).
עם השלמת היעף הגיעה הגשושית למהירות של כ-132,000 קמ"ש.
בסך הכל צילמה 1,200 תמונות של צדק, בינייהם של הכתם האדום הגדול
ב-1976 חצתה פיוניר 10 את מסלול של שבתאי וב-1979 את מסלולו של אוראנוס.
ב-13 ביוני 1983 הפכה הגשושית לעצם הראשון יציר אדם שיצא (במובן מסוים) ממערכת השמש, וזאת כשחצתה את מסלול נפטון (שהיה אז כוכב הלכת המרוחק ביותר בעקבות מסלולו האליפטי של פלוטו).
פיוניר 10 התפרסמה כעצם המרוחק ביותר שיצא מכדור הארץ.
כך היה עד 17 בפברואר 1998 כאשר וויאג'ר 1 עברה אותה כששתיהן היו במרחק 69.419 יחידות אסטרונומיות.
וויאג'ר 1 תמשיך להגדיל את המרחק הזה ב-1.016 יחידה אסטרונומית כל שנה.
הגשושית ביצעה משימות מדעיות רבות בחלקים החיצוניים של מערכת השמש עד סיום משימתה ב-31 במרץ 1997. האות החלש של פיוניר 10 המשיך להישמע על ידי רשת חלל עמוק בחלק ממחקר קונספט של תורת הכאוס.
במאי 2001, לאחר שמונה חודשים של דממת אלחוט, חידשה נאס"א את הקשר עם פיוניר 10. מדעני נאס"א חששו כי החללית חדלה לפעול, אך לבסוף יצרו עמה קשר.
ב-4 במרץ 2006 נעשה ניסיון קשר אחרון, ומשלא צלח, אין עימה קשר יותר.
פיוניר 10 טסה "בכיוון ההפוך" לגשושיות: פיוניר 11, וויאג'ר 1, וויאג'ר 2 וניו הוריזונס.
היא טסה בכיוונו של הכוכב אלדברן בקונסטלצית שור ויארך לה כ-2 מיליון שנה להגיע לשם.
הגשושית אמורה לעשות מסע של מיליוני שנים בחלל אלא אם כן תגיע קודם למקום מיושב על ידי ציוויליזציות מתקדמות ש"יצודו" אותה.
האות האחרון התקבל מפיוניר 10 ב־23 בינואר 2003, כמעט 31 שנה לאחר שיגורה.
מידע על קרניים קוסמיות שנשלח מהגשושית ב-19 במאי 2001 מראה כי הגשושית עדיין לא חצתה את ההליופאוזה.
ב-28 בפברואר 2002 - מדענים ב־JPL השתמשו בתחנת רשת החלל העמוק (DSN) בגולדסטון, קליפורניה כדי לשלוח אות לגשושית כדי לראות אם היא עדיין מתפקדת.
פיוניר הייתה במרחק 11 שעות אור בנקודה זו כך ש־22 שעות לאחר-מכן שמעו את האות החוזר מהגשושית בתחנת DSN במדריד, ספרד.
ב-27 באפריל 2002 נתקבל המידע הטלמטרי האחרון מפיוניר 10. 33 דקות של מידע נתקבלו כאשר הגשושית הייתה במרחק 80.22 יחידות אסטרונומיות (כ- ± 12,000,741,187 ק"מ).
ב-23 בינואר 2003 האות האחרון שהתקבל היה חלש מאוד.
אותות נוספים היו חלשים מדי מכדי לפענחם.
ב-7 בפברואר 2003 לא התקבל אות חוזר כלל.
ב-25 בפברואר 2003, נאס"א הגיעה למסקנה שמקור הכוח התרמו-גרעיני של הגשושית אינו עובד עוד כנדרש כדי לקבל ממנו אות שיגיע עד לכדור-הארץ.
ב-4 במרץ 2006 נעשה ניסיון קשר אחרון.
פיונגיאנג () היא בירת צפון-קוריאה והגדולה שבעריה.
העיר ממוקמת במערב קוריאה הצפונית על גדות נהר טאדונג כ-109 ק"מ במעלה הזרם משפך הנהר על הים הצהוב.
לפי הערכות משנת 2024, אוכלוסיית העיר מונה כ-3.18 מיליון תושבים.
על פי המסורת הקוריאנית, העיר נוסדה בשנת 2333 לפנה"ס.
בשנת 427 הפכה העיר לבירת קוריאה.
בשנת 1945, כאשר חולק חצי האי קוריאה לשתי מדינות, הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (קוריאה הצפונית), והרפובליקה של קוריאה (קוריאה הדרומית), הוכרזה פיונגיאנג כבירת קוריאה הצפונית.
במהלך מלחמת קוריאה ניזוקה העיר קשות.
לאחר סיום המלחמה החלה תנופת שיקום בקוריאה הצפונית, ובמסגרתה נבנתה פיונגיאנג מחדש בסגנון בנייה קומוניסטי – עם שדרות רחבות, מונומנטים, ובניינים מונוליתיים.
נבנו בה בנייני ציבור ובתי דירות רבים, רחובות וכבישים רבים הורחבו, ופותחה תעשייה קלה.
האנדרטה הגדולה בגבעת מאנסו – קומפלקס של מונומנטים הכולל שני פסלי ארד בגובה 20 מטר כל אחד בדמותם של אבי האומה והנשיא הנצחי של הרפובליקה, קים איל-סונג, ובנו ויורשו בתפקיד המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-איל.
מוזיאון המהפכה הקוריאנית – המוזיאון הלאומי של קוריאה הצפונית.
בית העם מאנסודה – מקום מושבה של אספת העם העליונה, הרשות המחוקקת של קוריאה הצפונית.
הבניין הגבוה בעיר הוא מלון ריוגיונג בן 105 הקומות, שבנייתו הושלמה אך טרם נפתח.
שער הניצחון של פיונגיאנג הוא מונומנט ענק נוסף בעיר, המהווה חיקוי (גדול יותר מהמקור) של שער הניצחון בפריז ומנציח את ההתנגדות הקוריאנית לכיבוש היפני עד מלחמת העולם השנייה.
אצטדיון האחד במאי, הממוקם על אי בנהר טאדונג, מכיל 150,000 מושבים והוא האצטדיון הגדול ביותר בעולם.
הוא משמש בעיקר למופעים במסגרת האריראנג – פסטיבל מופעי ראווה בני עשרות אלפי משתתפים.
מגדל ג'וצ'ה – נבנה לכבוד 70 שנים לרודן קים איל-סונג והושלם בשנת 1982. הבניין מתנוסס לגובה של 170 מטרים.
המגדל בנוי מ-150 מטרים שבנוים מ-25,550 לבנים שמסמלים כל יום בחייו של קים איל-סונג (365×70).
בפסגתו של המגדל יש לפיד עשוי מברזל המתנוסס ל-20 מטרים.
הבניין הוא המומנט העמודי הגבוה בעולם אחרי אנדרטת סן חסינטו וגדול מאנדרטת וושינגטון ב-70.6 סנטימטרים.
כיכר קים איל סונג – כיכר מרכזית הקרויה על שם קים איל-סונג, אבי האומה, בה מתקיימים מצעדים של צבא קוריאה הצפונית.
מגדל הטלוויזיה של פיונגיאנג – מגדל טלוויזיה בנוי מבטון הממוקם בלב פארק קאסון, ומתנשא לגובה של 150 מטר.
פארק המים מאנסו – פארק מים הממוקם במזרח פיונגיאנג.
אוניברסיטת קים איל-סונג – האוניברסיטה הראשונה שהוקמה בקוריאה הצפונית, ואחת מהאוניברסיטאות המובילות במדינה.
מונומנט החופש - לזכר חיילי הצבא האדום
אורכה של הרכבת התחתית של פיונגיאנג 22.5 ק"מ, ויש לה שני קווים.
כמו כן פועלות בעיר רשת חשמליות ורשת אוטובוסים, ותחנת הרכבת של פיונגיאנג מהווה נקודת הבסיס למערך הרכבות של קוריאה הצפונית.
רוב תושבי העיר הולכים ברגל למקומות העבודה.
בעיר נמצא נמל התעופה הבין-לאומי סונאן.
מפת מערכת התחבורה של העיר
חלוקה אדמיניסטרטיבית העיר מחולקת ל-19 רבעים (קוּיוֹק – 구역) וארבעה מחוזות (קון – 군)
מועדון הכדורגל פיוניק ירוואן (ארמנית: Ֆուտբոլային Ակումբ Փյունիկ) הוא מועדון כדורגל מהעיר ירוואן, בירת ארמניה.
המועדון נוסד בשם הומנטמן ירוואן עם הקמת ליגת העל הארמנית בשנת 1992. בעונה הראשונה של הליגה זכה המועדון באליפות משותפת עם קבוצת שיראק.
בעונת 1995/1996 שינתה הקבוצה את שמה לפיוניק ירוואן וזכתה באליפות השנייה שלה.
בעונת 1996/1997 זכתה באליפות שנייה ברציפות ושלישית בסך הכל.
למרות ההצלחה המקצועית בשנים אלו, המועדון נקלע לאחריהן לבעיות כלכליות.
בעונות 1999 ו-2000 עוד שיחקה הקבוצה תחת השם קיליקיה אך לאחר מכן נסגרה.
בעונת 2001 הקבוצה הוקמה מחדש על בסיס מועדון ארמניקום ירוואן שעלה לליגה הראשונה ושינה את שמו לפיוניק ירוואן.
המועדון נחשב על ידי התאחדות הכדורגל הארמנית לממשיך דרכו של המועדון המקורי.
באותה עונה זכה המועדון באליפות שפתחה רצף של 10 אליפויות רצופות (מ-2001 עד 2010).
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בליגת האלופות בעונת 1997/1998. בשלב ההעפלה הראשון נפגשה הקבוצה עם MTK בודפשט והפסידה בשני משחקי הגומלין ולכן לא עלתה לשלב הבא.
הקבוצה הופיעה שנה לאחר מכן, בליגת האלופות בעונת 2003/2004 כאשר בשלב ההעפלה הראשון נפגשה עם קיי.
רייקיאוויק האיסלנדית וסיימה את המשחק הראשון בניצחון 0:1 ואת המשחק השני בתיקו 1:1 ועלתה בגלל הפרש שערים עדיף.
בשלב ההעפלה השני נפגשה עם צסק"א סופיה והפסידה בשני המשחקים ולכן לא עלתה לשלב ההעפלה השלישי.
בעונת 2004/2005 השתתפה הקבוצה עוד פעם בליגת האלופות.
בשלב ההעפלה הראשון נפגשה עם אף.
פודבה המקדונית וניצחה אותה במשחק הראשון בתוצאה 1:3 ואת המשחק השני סיימה בתיקו 1:1 ולכן עלתה לשלב הבא בגלל הפרש שערים עדיף.
בשלב ההעפלה השני נפגשה עם קבוצת שחטר דונצק והפסידה בשני משחקי הגומלין ולכן לא העפילה לשלב ההעפלה השלישי.
הקבוצה השתתפה בליגת האלופות גם בעונת 2005/2006, אז נפגשה כבר בשלב ההעפלה הראשון עם קבוצת פ.צ.
האקה, עימה סיימה במשחק הראשון בהפסד 1:0 ובמשחק השני סיימו הקבוצות בתיקו 2:2 אך האקה עלתה שלב בגלל הפרש נקודות.
בעונת 2012/2013 שיחקה בפעם הראשונה בליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון הפסידה לקבוצת זטה והודחה מהטורניר.
בעונת 2013/2014 שיחקה בפעם השנייה בליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת טטקס טטובו.
בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת ז'לגיריס וילנה והודחה מהטורניר.
פיונה אפל מקאפי מגארט , הידועה בשם פיונה אפל, היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
אפל למדה לנגן בפסנתר בילדותה והחלה להלחין שירים משלה כשהייתה בת 8. אלבום הבכורה שלה, Tidal, יצא בשנת 1996 כשהייתה בת 19. "Criminal", סינגל מתוך Tidal, זכה בפרס גראמי למופע הקולי הטוב ביותר של זמרת רוק.
ב-1999 הוציאה אפל את אלבומה השני, ...When the Pawn, שהופק על ידי ג'ון בריאון.
...When the Pawn זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית והגיע למעמד פלטינה.
אפל החלה לעבוד על אלבומה השלישי בשנת 2002 ושיתפה פעולה פעם נוספת עם בריאון.
עם זאת, היו דיווחים שאפל לא הייתה שמחה עם התוצאה ובחרה שלא להוציא את האלבום, מה שגרם למעריצים למחות נגד אפיק רקורדס, מתוך אמונה מוטעית שחברת התקליטים היא שמנעה את השקתו.
האלבום, Extraordinary Machine, הופק מחדש ללא בריאון, יצא בשנת 2005 וזכה להצלחה.
היא הוציאה את אלבומה הרביעי, ...The Idler Wheel, בשנת 2012 ויצאה בעקבותיו לסיבוב הופעות עולמי נרחב.
המנעד הקולי של אפל הוא קונטרה אלט.
הסגנון המוזיקלי שלה מכיל אלמנטים של ג'אז, רוק אלטרנטיבי ופופ.
פיונה אפל נולדה בניו יורק לזמרת דיאנה מקאפי ולשחקן ברנדון מאגרט .
לאפל אחות בשם מוד ואח למחצה בשם גארט.
היא למדה לנגן על פסנתר בילדותה והחלה להלחין שירים משלה כשהייתה בת שמונה.
בילי הולידיי ואלה פיצג'רלד השפיעו עליה מוזיקלית.
בגיל 12 נאנסה אפל באכזריות מחוץ לבית אמהּ שבמנהטן.
לאחר מכן היא פיתחה הפרעת אכילה, מתוך כוונה להצר את גופה המתפתח, אותו ראתה כ"פיתיון".
אפל החלה את דרכה בתעשיית המוזיקה בשנת 1994, כשקלטת דמו שלה המכילה את השירים "Never Is a Promise", "Not One of Those Times", ו-"He Takes a Taxi" הגיעה אל אנדי סלייטר, אחד ממנהלי סוני מיוזיק.
היכולות הקוליות של אפל משכו את תשומת לבו של סלייטר והוא החתים אותה בחברת התקליטים.
בשנת 1996 יצא אלבום הבכורה של אפל, Tidal (בתרגום חופשי: גאות ושפל), דרך וורק רקורדס וקולומביה רקורדס.
האלבום הגיע למקום החמישה עשר במצעד הבילבורד 200, מכר 2.7 מיליון עותקים והגיע למעמד פלטינה משולשת בארצות הברית.
"Criminal", הסינגל השלישי מהאלבום, הפך ללהיט והגיע למקום העשרים ואחת המצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל זכה בפרס גראמי למופע הרוק הטוב ביותר לזמרת.
אפל זכתה בפרס האמן החדש הטוב ביותר בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV בשנת 1997.
במהלך תקופה זו, אפל הקליטה את "Across the Universe" של הביטלס ואת "Please Send Me Someone to Love" של פרסי מייפילד עבור פסקול הסרט פלזנטוויל.
היא ביטלה את עשרים ואחד המועדים האחרונים של סיבוב ההופעות של האלבום בשל .
האלבום הגיע למקום השלושה עשר במצעד הבילבורד 200. האלבום עם השם בן תשעים המילים נרשם בשנת 2001 בספר השיאים של גינס כאלבום בעל השם הארוך ביותר אי פעם שנכנס למצעד האמריקאי (עד לשנת 2007, אז עקף אותו אלבום בן מאה מילים של ההרכב Soulwax).
האלבום, שהופק על ידי ג'ון בריאון, זכה לביקורות חיוביות מ"הניו יורק טיימס" ומה"רולינג סטון".
האלבום לא הצליח מסחרית כמו אלבום הבכורה שלה, אך הגיע למעמד זהב מטעם RIAA ונמכר בלמעלה ממיליון עותקים בארצות הברית.
הסינגל המוביל מהאלבום, "Fast as You Can", הגיע למקום העשרים במצעד הרוק המודרני של בילבורד והיה השיר הראשון של אפל שהגיע לטופ ארבעים במצעד הסינגלים הבריטי, שם הגיע למקום השלושים ושלושה.
הסינגלים האחרים מהאלבום, "Paper Bag" ו-"Limp", לא זכו להצלחה.
לאחר שסיימה את סיבוב הופעות בתמיכתו של האלבום השני שלה בשנת 2000, עברה אפל ללוס אנג'לס והפסיקה את הקריירה שלה באופן זמני.
בשנת 2002 הקליטה אפל עם ג'וני קאש גרסת כיסוי לשיר "Bridge over Troubled Water" של סיימון וגרפונקל שנכנס בסופו של דבר לאלבומו American IV: The Man Comes Around והיה מועמד לפרס גראמי לשיתוף הפעולה הטוב ביותר בקאנטרי עם שירה.
היא גם שיתפה פעולה עם קאש בשיר "Father and Son" של קט סטיבנס, שנכלל באלבום האוסף של קאש, Unearthed.
האלבום השלישי של אפל, Extraordinary Machine, הופק במקור על ידי ג'ון בריאון.
תהליך הקלטה של האלבום החל בשנת 2002 ונמשך עד מאי 2003. בשנים 2004 ו-2005, הודלפו לאינטרנט שירים מהאלבום.
קבוצת מעריצים הובילה קמפיין שהצליח להביא לכך שהאלבום יופץ באופן רשמי.
מייק אליזונדו, שניגן ב-...When the Pawn, הוחזר כמפיק שותף כדי להשלים את הרצועות עליהן התחיל לעבוד עם בריאון ואפל.
ספין דיווח מאוחר יותר: .
האלבום שופץ "מאפס" על ידי אליזונדו והופק בשיתוף עם בריאן קיהו.
שניים מתוך אחד עשר השירים שהודלפו נותרו יחסית ללא שינוי, ונוסף שיר חדש אחד.
Extraordinary Machine הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד 200 והיה מועמד לפרס גראמי עבור אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר.
האלבום הגיע למעמד זהב בארצות הברית, אך הסינגלים מתוכו, "Parting Gift", "O' Sailor", "Not About Love" ו-"Get Him Back", לא הצליחו להיכנס למצעדים.
אפל יצאה לסיבוב הופעות לקידום האלבום בסוף 2005.
בסוף 2010 החלו דיווחים על כך שאפל מתכננת להוציא את האלבום הרביעי שלה באביב 2011. אפל החליטה לעכב את הוצאת האלבום עד 2012 והסבירה שהעיכוב נבע משום שהיא המתינה עד שחברת התקליטים שלה תמצא נשיא חדש כיוון שלא רצתה שהאלבום שלה ייפגע בשל חוסר הסדר בחברה.
היא תרמה את השיר "Dull Tool" לפסקול הסרט הכל יחסים.
בשנת 2014, יצרה אפל את "Container", שיר הפתיחה של התוכנית הרומן.
ב-17 באפריל 2020, לאחר כשמונה שנים מיציאת אלבומה הקודם, הוציאה אפל את אלבומה החמישי, "Fetch the Bolt Cutters".
באמצע שנות התשעים יצאה אפל עם הקוסם דייוויד בליין, והייתה בקשר רומנטי עם פול תומאס אנדרסון, שביים כמה וידאו קליפים לאלבומה השני.
היא יצאה עם הסופר והשחקן ג'ונתן איימס משנת 2007 עד סוף 2010. בשנת 2012, חשפה אפל כי נישאה עם צלם צרפתי לזמן קצר.
ב-19 בספטמבר 2012 אפל נעצרה במחסום של משמר הגבול הפנימי בסיירה בלנקה, טקסס, והואשמה בהחזקת חשיש.
החל משנת 2012, התגוררה אפל בלוס אנג'לס.
בריאיון למגזין "רולינג סטון" דיברה אפל על הפרעות האכילה שהיו לה ועל הרגלי הפגיעה העצמית שלה.
בראיונות שלה לגבי הפגיעה העצמית שלה, פיונה טענה שכל הסיפור עבר דרמטיזציה מצד האנשים שכותבים עליה.
היא סיפרה שהרבה אנשים פוגעים בעצמם ופעם אפילו קורטני לאב משכה אותה הצידה במסיבה כדי להראות לה את הצלקות שלה.
בראיון למגזין הניו-יורקר טענה אפל כי בעבר נהגה להשתמש באופן קבוע בקוקאין ואקסטזי אך לבסוף נגמלה לאחר שבילתה לילה מפרך עם אנדרסון (בעלה לשעבר) והבמאי קווינטין טרנטינו, בביתו של השני, במהלכו הבמאים צרכו קוקאין והשוויצו בהישגים שלהם.
אפל היא טבעונית ותומכת בארגון PETA.
פיונה שו היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אירית מועמדת פרס טוני ושלושה פרסי אמי על תפקידיה בסדרות "להרוג את איב" ו"פליבג".
פיונה שו נולדה בשם פיונה מרי וילסון במחוז קורק שבאירלנד.
אחרי סיום לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), הופיעה בעיקר על הבמה ב"תיאטרון הלאומי" ועם "התיאטרון השייקספירי המלכותי".
היא זכתה לשבחים על הופעתה בתפקיד ג'וליה במחזה של ריצ'רד שרידן " The Rivals", בו גילתה את כשרונה הקומי.
ב-1995 כיכבה בעיבוד שנוי במחלוקת של המחזה "ריצ'רד השני", שבוים על ידי דבורה וורנר.
שו שיתפה פעולה עם וורנר בהזדמנויות שונות על המסך ועל במת התיאטרון.
שו מופיעה גם בסרטי קולנוע וטלוויזיה, הסרטים הבולטים שהשתתפה בהם היו "כף רגלי השמאלית", "ג'יין אייר", "אהבה כמוסה" (על פי ספרה של ג'יין אוסטן "הטיית לב"), וגורמנגאסט.
בסדרת סרטי "הארי פוטר" היא מגלמת את דמותה של פטוניה דרסלי, דודתו הנבזית של הארי פוטר.
ב-2001 הוענק לה אות מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ב-2018 החלה שו לגלם את קרולין מרטנס, ראש המחלקה הרוסית של MI6, בסדרת הטלוויזיה "להרוג את איב" של ערוץ BBC America.
על תפקידה בסדרה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
עוד באותה שנה גילמה שו דמות של קצינה בכירה ב-MI6 במיני-סדרה "גברת וילסון".
9 ג'ין בפרק "Private View" פן זירו - גיבור במשרה חלקית Penn Zero: Part-Time Hero הדווין (דיבוב) בפרק "Mr.
Rippen" 2018 גברת וילסון Mrs.
פַּיוניר היא חברה יפנית רב-לאומית, המתמחה בייצור מוצרי צריכה אלקטרוניים.
החברה מייצרת מגוון מוצרי אלקטרוניקה כגון: טלוויזיות, נגני מוזיקה, נגני דיסקים, מערכות שמע לרכב ולבית, ציוד לתקליטנים, נגני DVD, רסיברים, צגי מחשב, Blu-ray.
משרדי ההנהלה נמצאים בעיר קווסאקי שביפן.
החברה נוסדה בשנת 1938 בטוקיו על ידי נוזומו מטסומוטו, כחנות לתיקון מוצרי רדיו ורמקולים.
פיוניר לקחה תפקיד חשוב בפיתוח טלוויזיה בכבלים אינטראקטיבית ולייזרדיסק.
היא הייתה הראשונה לייצר נגן דיסקים לרכב, ו-DVD מקליט.
חברת שארפ מחזיקה ב-14% מבעלות פיוניר.
אבני דרך בהיסטוריה של החברה
1938: נוזומו מטסומוטו, איש עסקים יפני מקים את 'פיוניר' כחברה ליצור ותיקון מכשירי רדיו ורמקולים.
באותה שנה גם החברה מוציאה את המוצר הראשון שלה, רמקול A-8.
1961: החברה נסחרת בבורסה של טוקיו ברשימה השנייה.
1962: החברה מציגה את מערכת השמע הנפרדת הראשונה בעולם.
1966: החברה נכנסת לשוק באירופה וארצות הברית.
1968: נכנסת לרשימה הראשונה של החברות הנסחרות בבורסה של טוקיו ונסחרת גם בורסה לניירות ערך של אוסקה.
1975: החברה מציגה מערכת סטריאו לרכב הראשונה בעולם.
1976: החברה מתחילה להיסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
באותה שנה יוצאים לאור רמקולים HPM-100 שנחשבו למתקדמים ביותר.
1977: מציגה לעולם לראשונה את הטלוויזיה בכבלים בשיתוף פעולה עם 'וורנר קייבל'.
1978: החברה מוציאה לאור את מקלט הרדיו העוצמתי ביותר שלה עד היום, SX-1980.
1979: החברה מתחילה לייצר לייזרדיסק המיועד לתעשייה.
1982: פיוניר מתחילה ביצור של נגני דיסקים.
1984: פיוניר מייצרת את מערכת השמע הראשונה לרכב המנגנת דיסקים.
1990: פיוניר מייצרת את מערכת ה-GPS הראשונה בעולם.
1997: מקימה חברת תקשורת לוויינים המיועדת לאירופה.
2006: נשיא החברה, קנאו איטו והיו"ר, קניה מטסומוטו מגישים את התפטרותם עקב כישלונות החברה בשנים האחרונות.
2009: פיוניר מעבירה את המשרדים הראשיים שלה מטוקיו לקווסאקי.
2010: החברה מפסיקה לייצר טלוויזיות.
2015: מכירת חטיבת אלקטרוניקה בייתית ל-"Onkyo".
פיונגצ'אנג (בהנגול: 평창; בהנג'ה: 平昌) היא נפה במחוז קאנגוואן שבצפון-מזרח קוריאה הדרומית.
פיונגצ'אנג שוכנת בדרום-מרכז מחוז קאנגוואן בהרי טאיביק בגובה של כ-700 מטר מעל פני הים כ-180 ק"מ דרום-מזרחית לבירה סיאול.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית הנפה מנתה 39,258 תושבים בשטח של 1,464 קמ"ר.
המקום ידוע באתר הסקי שלו ובמספר מקדשים בודהיסטיים השוכנים בתחומו, והידוע שבהם הוא מקדש וולג'ונגסה (월정사).
ב-6 ביולי 2011 נבחרה פיונגצ'אנג לארח את אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018).
העיר גברה על שתי יריבותיה, אנסי בצרפת ומינכן בגרמניה, לאחר שהתמודדה ללא הצלחה על אירוח המשחקים גם בשנים 2010 ו-2014.
פיונה אליזבת ברוס (נולדה ב-25 באפריל 1964) היא מגישה בריטית, עיתונאית וקריינית טלוויזיה.
פיונה נולדה בסינגפור, היא בת למשפחה בריטית אשר התגוררה באופן זמני ברפובליקת סינגפור, אביה הוא עובד סקוטי שעלה מתפקיד של נער שליחויות לתפקיד מנכ"ל החטיבה של "יוניליוור", אמה רוזמרי היא בת מאומצת.
היא התחנכה בבית הספר היסודי גייטון הייזוול, ובקולג' ניו קרוס לונדון, בתקופה זו היא דגמנה במגזין הנערות המתבגרות "ג'קי".
פיונה למדה צרפתית ואיטלקית בהרטפורד קולג', אוקספורד, ובתקופה זו היא אימצה לעצמה את מראה הפאנק לזמן קצר.
לאחר שסיימה את לימודי האוניברסיטה, הצטרפה פיונה לחברת ייעוץ וניהול במשך שנה, אך מצאה את העבודה כחוויה משעממת להחריד, על פי עדותה.
לאחר מכן, עבדה במשרד פרסום במשך כמה שנים, לפני שפגשה את העורך דאז טים גרדאן, ולפי דבריה היא פנתה אליו רבות עד שנתן לה עבודה כחוקרת ב-BBC בשנת 1989.
מאז הצטרפותה ל-BBC בשנת 1989, היא עברה להציג את תוכניות הדגל הרבות עבור התאגיד הכולל של חדשות ה-BBC בשש, וחדשות BBC בעשר, "יריד עתיקות בדרך" ועוד תוכניות רבות.
משנת 2003 ועד 2007, היא הייתה בעלת סדרה תיעודית משלה, "הסיפור האמיתי".
פיונה היא פעילה פמיניסטית בעלת הצהרות בוטות בתקשורת, לנוכח סקר בשנת 2006 היא תקפה את שנאת הנשים אשר קיימת בלבנון.
פיונה היא סגנית נשיא כבוד של ארגון "סיוע צדקה אל מעבר לים".
פיונה פגשה את נייג'ל שארוקס כשהיה מנהל משרד הפרסום שבו עבדה, הם נישאו ביולי 1994 באיזלינגטון.
לבני הזוג יש שני ילדים, הבן סם (יליד ינואר 1998) והבת מיה (ילידת נובמבר 2001).
היא ומשפחתה מתגוררים במחוז הרטפורדשייר שבאנגליה.
פיונה מרסיה מיי יאפיקינו (באיטלקית: Fiona Marcia May Iapichino; נולדה ב-12 בדצמבר 1969) היא אתלטית ילידת אנגליה שייצגה את איטליה.
היא פעמיים אלופת עולם (גטבורג 1995 ואדמונטון 2001) ופעמיים ברציפות סגנית אלופה אולימפית (אטלנטה 1996 וסידני 2000) בקפיצה לרוחק.
מיי נולדה בסלאף שבמחוז ברקשייר, אנגליה להורים ג'מייקנים.
בשנת 1994 קיבלה אזרחות איטלקית לאחר שנישאה לג'יאני יאפיקינו, מאמן קפיצה במוט איטלקי והחלה לייצג את איטליה בתחרויות הבינלאומיות (אז היא ייצגה את בריטניה ואנגליה).
בתם היא הקופצת לרוחק לאריסה יאפיקינו.
באליפות העולם לנוער שנערכה בסדברי (כיום גרייטר סדברי), קנדה, בשנת 1988 זכתה מיי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.88 מטר.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה מיי במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.62 מטר, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 6.66 מטר.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בסוף ינואר 1990 זכתה מיי במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.55 מטר ובאליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בסוף אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום שביעי בתוצאה של 6.77 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה מיי במקום 19 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.54 מטר.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) פסלה מיי את קפיצתה הראשונה בשלב המוקדמות ובשל פציעה לא המשיכה את התחרות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה מיי במקום 14 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.42 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 זכתה מיי במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.90 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכתה מיי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאתה של 6.98 מטר, לפני ניורקה מונטלבו מקובה (6.86 מטר) ואירינה מושאילובה מרוסיה (6.83 מטר).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה מיי במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.02 מטר, אחרי צ'יומה אג'ונווה מניגריה (7.12 מטר) ולפני ג'קי ג'וינר קרסי מארצות הברית (7.00 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה מיי במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאתה של 6.91 מטר, אחרי לודמילה גלקינה מרוסיה (7.05 מטר) וניקי קסנתו מיוון (6.94 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה.
בתחרות שנערכה בסנקט פטרבורג, רוסיה ביוני 1998 קבעה מיי בקפיצה משולשת שיא אישי חדש של 14.65 מטר, תוצאה שדירגה אותה בסוף השנה במקום החמישי בעולם.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא לאומי חדש של 7.11 מטר, אחרי הייקה דרקסלר מגרמניה (7.16 מטר) ולפני לודמילה גלקינה (7.06 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה מיי במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאתה של 6.94 מטר, אחרי ניורקה מונטלבו שייצגה את ספרד (7.06 מטר) ולפני מריון ג'ונס מארצות הברית (6.83 מטר).
יומיים לפני כן בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 7.04 מטר.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה מיי בפעם השנייה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.92 מטר, אחרי הייקה דרקסלר (6.99 מטר) ולפני טטיאנה קוטובה מרוסיה (6.83 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה מיי בפעם השנייה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.02 מטר, לפני טטיאנה קוטובה (7.01 מטר) ואלופת העולם היוצאת ניורקה מונטלבו (6.88 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה מיי במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.46 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 6.57 מטר, באולימפיאדת אתונה (2004) היא סיימה במקום 27 בתוצאה של 6.38 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי בשנת 2005 היא סיימה מיי במקום 15 בתוצאה של 6.51 מטר.
פיומיצ'ינו (באיטלקית: Fiumicino) היא קומונה בפרוורי רומא במחוז לאציו שבאיטליה, שוכנת על גדת תעלת הטיבר, לחוף הים הטירני.
הקומונה מפורסמת בשל נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י, השוכן בתחומה.
פיונה ווקר היא שחקנית אנגליה הידועה ממגוון של תפקידים בתיאטרון ובטלוויזיה משנות השישים עד שנות התשעים של המאה העשרים.
תפקידה הידוע ביותר בטלוויזיה הוא ככל הנראה גילום דמותה של אגריפינה בעיבוד הטלוויזיוני משנת 1976 של ה-BBC ל"אני, קלאודיוס" שביים הרברט וייז.
ב-1971 הופיעה בתפקיד ראשי כסו בריידהד בסדרת הדרמה "ג'וד האלמוני" עיבוד לרומן באותו שם מאת תומאס הרדי.
ב-1972 גילמה את דמותה של גברת אלטון בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן, ואת סטלה מוסון בסדרה "מותו של עד מומחה", הראשונה מסדרות הטלוויזיה על אודות הבלש אדם דלגליש על פי הרומנים של פ.ד.
תפקידים נוספים בטלוויזיה היו בסדרה "כל היצורים גדולים כקטנים" (1978), בדרמה "יוחנן פאולוס השני" (1984), "בית קדרות" (1985), "האישה בשחור" (1989), בסרט מסדרת "פוארו" לפי ספרי אגאתה כריסטי (1993).
פעמיים הופיעה בסדרה "דוקטור הו" בהפרש של 20 שנה.
ב-1964 בתפקיד קאלה ב-"The Keys of Marinus" וב-1988 כליידי פיינפורטה ב-"Silver Nemesis".
עוד השתתפה בטרילוגיה "כיבושי נורמן" (The Norman Conquests) לפי מחזות של אלן אייקבורן.
בקולנוע שיחקה בסרט "הרחק מן ההמון הסוער" בתפקיד לידי (1967), בסרט האימה "The Asphyx" מ-1972, ובסרט "Century" בכיכובם של צ'ארלס דאנס וקלייב אוון (1993).
ווקר נישאה להרברט וייז ב-1988. ילדיהם צ'ארלי ווקר-וייז וסוזאנה וייז אף הם שחקנים.
פיונטק (בפולנית: Piątek, ביידיש: פּיאָנטקע) הוא כפר במחוז לנצ'יצה שבפרובינציית לודז' בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הכפר הוא "המרכז הגאומטרי" של פולין, כלומר המרכז הגאומטרי של המעגל שעובר בנקודות הקיצון של המדינה.
לפיונטק הוענקו זכויות עיר במאה ה-14, הגם שרוב תושבי המקום נותרו חקלאים.
בשל השתייכות היישוב לכמורה הקתולית, נאסרו בו מגורי יהודים עד סוף המאה ה-18. בשנת 1870 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,300 יהודים מתוך כ-3,200 תושבים.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-9 בספטמבר 1939, רצחו בו אלו כמה עשרות עובדי כפייה פולנים ויהודים.
בתקופה שלאחר מכן, נמלטו מהכפר רוב יהודיו.
ב-1 בינואר 1940 רוכזו 838 היהודים שנותרו ביישוב בגטו שהוקם בו, אשר מעת לעת נערכו בו הוצאות להורג בתלייה של יהודים.
ב-22 באפריל 1942 שולחו היהודים שנותרו בגטו שבכפר למחנה ההשמדה חלמנו.
פיונטניצה (בפולנית: Piątnica) הוא כפר במחוז לומז'ה שבפרובינציית פודלסיה בפולין, כ-4 ק"מ צפונית ללומז'ה ולצד נהר נרב, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר מראשית המאה ה-15, עת היה בבעלות נסיכי מזוביה.
במשך השנים התבססה כלכלת היישוב על אספקת תוצרת חקלאית ללומז'ה הסמוכה.
בשנת 1818 פגעה ביישוב שרפה גדולה.
יהודים ישבו ביישוב מהמאה ה-16, והקהילה במקום גדלה לאחר גירוש יהודי לומז'ה במחצית השנייה של המאה ה-16. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התפרנסו יהודי היישוב מאספקת סחורות ליחידות הצבא הרוסי שחנו בקרבת מקום.
בסוף המאה ה-19 נמנו ביישוב 1,239 יהודים, רוב תושביו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גירשו הרוסים מהיישוב את יהודיו, ורק כ-40% מהם שבו אליו לאחר מכן.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-520 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ענפה.
אחד מרבני הקהילה, הרב טיקוצ'ינסקי, נעשה לפעיל ציוני בולט ביישוב, ועלה לארץ ישראל.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם, לצד חרם על עסקיהם.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נשרפו כמעט כל בתי היישוב כתוצאה מהפצצות הגרמנים, ורוב יושביו נמלטו ללומז'ה, אליה נכנס בהמשך הצבא האדום.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש האזור בידי הגרמנים גורשו היהודים שנותרו בפיונטניצה לגטו לומז'ה, ונרצחו לאחר מכן ביער גאלצ'ין.
פיומורפיים (שם מדעי: Phiomorpha) היא קבוצה בעלת מספר משפחות בתת-סדרת דמויי קביה בסדרת המכרסמים.
חברי הקבוצה הם מבין היחידים בבני תת-סדרת דמויי קביה, שאינם חיים באמריקה הדרומית אלא באפריקה שמדרום לסהרה בלבד.
ישנן שלוש משפחות של פיומורפיים: המכרתניים המתחפרים באדמה ומזכירים מאוד את החולדיים, הקרובים יותר לעכברים, המין היחיד במשפחתו חולדה שפנית החיה בין הסלעים בדרום מערב אפריקה ומזכירה במראה שפן סלעים וחולדות קנים החיות בדרום ובמערב אפריקה, וניזונים בעיקר מקני סוכר.
משפחות רבות בקבוצה זו נכחדו.
המשפחות הקרובות אליהם ביותר הן הגונדיים (Ctenodactylidae), החולדה הלאוטית (Laonastes aenigmamus) והיחידה במשפחת Diatomyidae והדרבניים (Hystricidae).
כל אלו הן המשפחות היחידות בתת-סדרה, שאינן חיות באמריקה הדרומית.
משפחת חולדות שפניות (Petromuridae) ובה מין יחיד חולדה שפנית (Petromus typicus)
משפחת חולדות קנים (Thryonomyidae) בה סוג אחד (Thryonomys) ושני מינים: חולדת קנים ענקית וחולדת קנים קטנה.
משפחת חולדים עירומים (Heterocephalidae) ובה מין יחיד חולד עירום (Heterocephalus glaber)
פיונה סיסטו איפולו אמירמיג'ה (בדנית: Pione Sisto Ifolo Emirmija; נולד ב-4 בפברואר 1995 בקמפלה שבאוגנדה) הוא כדורגלן דני-אוגנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אריס סלוניקי מליגת העל היוונית.
סיסטו נולד בקמפלה שבאוגנדה, ובהיותו בן חודשיים עבר יחד עם הוריו לדנמרק.
בשנת 2002 החל לשחק במחלקת הנוער של טיורינג, ובשנת 2010 עבר למחלקת הנוער של מיטיולן מליגת העל הדנית.
ב-18 בנובמבר 2012 ערך סיסטו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-63 בהפסד 2-1 לפ.צ.
קופנהגן במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
הוא ערך 10 הופעות ליגה בעונת .
בעונת ביסס עצמו סיסטו כשחקן הרכב בקבוצה, כשהוא עורך 27 הופעות ליגה.
ב-19 ביולי 2013 הבקיע סיסטו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-27 בניצחון 2-0 על אורהוס במסגרת המחזור הראשון בליגה.
קופנהגן במסגרת המחזור ה-20 בליגה.
בסך הכל הבקיע סיסטו 6 שערי ליגה בעונה זו.
גם בעונת , בה זכתה מיטיולן באליפות דנמרק, המשיך סיסטו להוות שחקן חשוב בקבוצה.
הוא ערך 22 הופעות ליגה והבקיע 8 שערים, ביניהם צמדים נגד הוברו ונגד נורסאלנד.
זכייתה של מיטיולן באליפות דנמרק הקנתה לה מקום במוקדמות ליגת האלופות לעונת 2015/2016 החל מסיבוב ההעפלה השני.
ב-17 בספטמבר 2015 ערך סיסטו את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, כששיחק 81 דקות בניצחון 1-0 על לגיה ורשה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים.
ב-1 באוקטובר 2015 הבקיע סיסטו את שער הבכורה שלו בליגה האירופית, שער בדקה ה-51 בניצחון 3-1 על קלאב ברוז' במסגרת המחזור השני בשלב הבתים.
סיסטו הבקיע שער נוסף במפגש השני נגד קלאב ברוז' בשלב הבתים, ושער אחד בכל אחד משני המשחקים נגד מנצ'סטר יונייטד בשלב 32 הגדולות, אותו לא צלחה מיטיולן.
במסגרת הליגה, ערך סיסטו 29 הופעות והבקיע ארבעה שערים.
בתחילת עונת ערך סיסטו שתי הופעות ליגה במיטיולן והבקיע צמד בניצחון 4-0 על נורסאלנד במסגרת המחזור השני.
בספטמבר 2023 חתם באלניהספור הטורקית.
ב-31 ביולי 2016 חתם סיסטו בסלטה ויגו מליגת העל הספרדית כמחליף לנוליטו, שעזב למנצ'סטר סיטי.
ב-22 באוגוסט ערך סיסטו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 66 דקות והוחלף על ידי ג'ון גווידטי בהפסד 1-0 ללגאנס במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-25 בספטמבר הבקיע סיסטו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 2-0 על אספניול במסגרת המחזור השישי בליגה.
ב-5 בספטמבר 2020 חזר סיסטו למיטיולן.
ב-4 בספטמבר 2015 ערך סיסטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, כששיחק במחצית הראשונה בתיקו 1-1 נגד נבחרת אלבניה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
פיונה ואט היא מדענית בריטית, אשר ידועה בעולם בזכות גילוי מנגנונים ששולטים בהתחדשות תאי גזע אפידרמיילים.
בנוסף, ואט גילתה כיצד כל אחד מן המנגנונים הללו מפסיק לפעול בתאים חולים.
ב-2008 היא הפכה לאישה הראשונה שהייתה הנשיאה של האגודה הבין לאומית למחקרי תאי גזע , בנוסף לכך, בשנה זו זכתה בפרס לנשים בחקר התא (ASBC).
יו"ר מועצת המחקר הרפואי בבריטניה.
עוד בילדותה רצתה ואט להיות מדענית והסתובבה בחלוק מעבדה משלה שאיתו התחזתה לכימאית ושיחקה עם ערכת הכימיה שלה.
ואט, מלאת תשוקה לקריירה, צוטטה:
בשנת 1979 קיבלה ואט את תואר הדוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת אוקספורד.
ב-2003 היא הפכה לעמיתה בחברה המלכותית (FRS) , וכיהנה בתפקיד סגנית המנהל במרכז לחקר הסרטן שבמכון המחקר קיימברידג' בבריטניה ובמרכז לחקר תאי גזע.
ב-2013 ואט לקחה חלק ביוזמה HipSci, אשר חוקרת תאים המעובדים על ידי האדם.
במעבדתה של ואט, התבסס המחקר על תאי עור בוגרים אצל יונקים.
תאים בוגרים אלו מכונים אפידמיס והם השכבה החיצונית ביותר של העור.
תאים אלו נשמרים לאורך כל החיים, זאת על ידי שילוב תאי הגזע בתוך שורש השערות ובלוטות החלב.
בכלליות, תאי הגזע נשארים רדומים ולא מתחלקים, אבל התפשטות נגרמת על ידי נזק.
פרופסורים במעבדתה של ואט וחוקרים נוספים גילו הרבה סמני תאי גזע, לדוגמת ביטוי גבוה של אינטגרין, אבל מטרתם העיקרית היא לקבוע האם סימני תאי גזע הם מקודדים או מבוטאים בשל גירויים סביבתיים בתלוי למיקומם.
במהלך תהליך זה, חוקרים במעבדתה של ואט מצאו שרוב סמני פני התא שולטים בהתנהגות תאי הגזע והקראטין משפיע על התנהגות זו.
שני גורמים שמעבדתה של ואט חוקרת הם האנזימים Rho GTPase Rac1 ו-C-Myc, פרוטו אנוגן.
ואט וקולגות מצאו ש Rac1 דרוש בשביל שמירת תאי גזע אפידרמיילים על ידי מחיקת Rac1 בתאי גזע אפידרמיילים בוגרים אשר גורמים עליה בהתפשטות וכתוצאה מכך גורמים להקדמת ההתמיינות הסופית.
נושא חקר נוסף שנבדק במעבדתה של ואט היא קאטנין בטא.
רמות גבוהות של קאטנין בטא גורמות להתפתחות זקיקי שיער חוץ רחמיים בתאי אפידרמיל בוגרים.
מעבדתה של ואט חוקרת קאטנין בטא על ידי הזרקתו למוטציה של הרצפטור אסטרוגן.
במהלך תהליך זה, תזמון ומיקום פעילות הקאטנין בטא יכול להיות נשלט.
החוקרים מצאו שזקיקי השערה החוץ רחמיים הושפעו על ידי קאטנין בטא שהשתלט על תאים אשר יש להם מאפייני תאי גזע.
המטרה העתידית של המעבדה היא לגלות את הפעילות של מסלולי איתות שונים ואת מנגנוני המשוב השונים בשביל לשלוט בפעילות המנגנונים.
בנוסף לכך, מעבדתה של ואט חוקרת גידולי אפידרמיס, לרבות את השוני במסלולי האיתות ומוטציות.
החוקרים גילו שחלק מן הגידולים בבלוטות החלב מכילים מוטציות ב-1 LEF, גורם שמוביל למעצור פורטיאין קאטנין בטא.
1999 – פרס "ויליאם מונטנגה" (William Montagna) של האגודה האמריקאית לדמטולוגיה חקירתית.
2003 – פרס "פדרה" של האגודה ההולנדית למדע ורפואה (FEDERA award)
2006 – פרס "אבלין" (Ebling) של האגודה האירופאית לחקר השיער.(European Hair Research Society)
פיונה אוקס היא רצת מרתון ואולטרה מרתון בריטית המחזיקה בשלושה שיאי עולם בריצת מרתון, ופעילה טבעונית לזכויות בעלי חיים המנהלת מקלט לבעלי חיים .
אוקס היא לוחמת אש בגמלאות המתגוררת באסקס, אנגליה ומנהלת את המקלט 'Tower Hill Stables' בו כ-400 חיות משק וחיות מחמד.
בגיל שלוש, אימצה אורח חיים צמחוני, ובגיל שש, אימצה אורח חיים טבעוני.
לדבריה, היא מקדישה את חייה לפעילות עבור בעלי החיים, והיא החלה לרוץ בשנת 2000 כדי לקדם אורח חיים טבעוני ולהמחיש יכולות אתלטיות המבוססות על תזונה טבעונית.
בריצותיה, אוקס נוהגת ללבוש חולצות עם מסרים טבעוניים, ובאחת הריצות אף רצה מחופשת לפרה.
בשנת 2000, אוקס השתתפה לראשונה בריצת מרתון, ובה זכתה במקום הראשון.
נכון לשנת 2017, השתתפה במעל 50 ריצות מרתון וזכתה במקום הראשון ב-11 מתוכן.
תוצאת השיא של אוקס בריצת מרתון עומדת על זמן של 2:38. בשנת 2013, השתתפה במרתון הקוטב הצפוני בטמפרטורה של 28- מעלות צלזיוס, הגיעה למקום הראשון בקטגוריית הנשים ובמקום השלישי מבין כלל המשתתפים.
את המרתון סיימה עם תוצאת זמן של 4:53 ובכך שברה שיא מהירות של נשים ב-45 דקות.
באותה השנה, השתתפה במרתון הקרח באנטארקטיקה, סיימה אותו במקום הראשון עם תוצאת זמן של 4:20:02, ובכך שברה שיא מהירות של נשים.
בשנת 2014, אוקס רצה בשבעה מרתונים במשך שבעה ימים עוקבים, סיימה במקום הראשון בקטגוריית נשים (בפער של 26 דקות מהרצה שהגיעה למקום השני) ובמקום השמיני מבין כלל המשתתפים.
מקום ראשון במרתון הלסטד .
סיום אולטרה מרתון סהרה (ריצת 251 ק"מ לאורך שישה ימים עם כל הציוד הנחוץ על הגב).
מקום ראשון בקטגוריית נשים במרתון הקוטב הצפוני ומקום שלישי בכלל.
פיוניר בע"מ היא חברה לשירותי העברת כספים אלקטרונית וביצוע תשלומים במסחר אלקטרוני.
מטה החברה נמצא בניו יורק, ולה סניפים במדינות נוספות, אך מרבית עובדיה מועסקים במרכז המחקר והפיתוח של החברה, הקרוי פיוניר מחקר ופיתוח בע"מ ושוכן בפתח תקווה.
לחברה שיתוף פעולה עסקי עם חברת כרטיסי האשראי מאסטרקארד.
החברה הוקמה בשנת 2005, על ידי יובל טל ובן יניב צ'צ'יק, שכיהן כסמנכ"ל הטכנולוגיות של החברה ופרש ממנה ב-2015. ביוני 2006 השלימה סבב גיוס הון ראשוני בהיקף של מיליון דולר.
בשנת 2007 חברת ההון סיכון "גריילוק" השקיעה בחברה ארבעה מיליון דולר.
בשנת 2008 גייסה החברה 8 מיליון דולר וקרן ויולה ונצ'רס (אז כרמל ונצ'רס) הצטרפה להשקעה.
במרץ 2016, רכשה החברה את הסטארט-אפ האמריקאי Armor Payments, שעסק בהפחתת הסיכון הכרוך בעסקות בין עסקים שאינם מכירים זה את זה.
באוקטובר 2016 השלימה פיוניר גיוס של 180 מיליון דולר בהובלת Technology CrossOver Ventures, ובסך הכל גייסה 245 מיליון דולר מאז הקמתה.
בפברואר 2021, הודיעה החברה על תוכנית למיזוג עם חברת ספאק הנסחרת בנאסד"ק, לפי שווי חברה של 3.8 מיליארד דולר.
המיזוג הושלם ב-30 ביוני 2021 והחברה החלה להיסחר בנאסד"ק.
במסגרת המיזוג הושקעו בחברה 1.05 מיליארד דולר, מתוכם 450 מיליון דולר נכנסו לקופת החברה, 450 מיליון דולר שמשו לרכישת מניות מבעלי מניות קיימים, 135 מיליון דולר כיסו את עלויות העסקה ו-40 מיליון דולר נוספים שימשו לתשלום חוב.
אחד המשקיעים בחברה בתחילת דרכה הוא נפתלי בנט ולפי הערכות הרוויח כ-5 מיליון דולר על השקעתו זו.
ביולי 2021 הטיל משרד האוצר האמריקאי קנס של 1.4 מיליון דולר על החברה, עקב העברת תשלומים בניגוד לסנקציות שהטילה ארצות הברית.
במאי 2022 החלה החברה להציע שירות בשם Checkout Payoneer המאפשר לסוחרים לבצע סליקה ישירות מהצרכנים (DTC), ללא צורך בחנות מקוונת "שגרתית".
באוגוסט 2024 רכשה החברה את חברת Skuad מסינגפור.
החברה מאפשרת העברת תשלומים בין עסקים ברחבי העולם באמצעות כרטיסי אשראי, כרטיסי חיוב, ארנקים אלקטרוניים והעברות בנקאיות.
לחברה יש שלושה מיליון משתמשים ביותר ממאתיים מדינות, והיא מבצעת עסקות ביותר מ-150 מטבעות.
עם לקוחותיה נמנות החברות גוגל, Airbnb ואמזון.
פיונה או'שונסי היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אירית.
או'שונסי נולדה בעיר גולוויי שבמחוז גולוויי.
כשהייתה בת 9 עברה המשפחה לגור ברדינג שבאנגליה.
בימיה בבית הספר ברדינג למדה לרקוד בלט, סטפט, מחול ג'אז ומודרני.
כעשור לאחר מכן חזרה לגולוויי ופיתחה קריירה בתיאטרון.
היא שיתפה פעולה עם שחקנים אחרים בגולוויי והופיעה במקומות כגון "קינגס הד", בפסטיבל האומנויות ובתיאטרון דרואיד.
התפקיד הבולט של או'שונסי בתיאטרון היה סלומה בתיאטרון גייט בדבלין.
עוד הופיעה על הבמה במחזה "The Shaughraun" בתיאטרון אבי בדבלין שהועבר ב-2005 לתיאטרון אלברי בווסט אנד.
ב-2006 הופיעה במחזה "Blackwater Angel" מאת ג'ים נולן בתיאטרון פינבורו בלונדון.
עוד שיחקה בתיאטרון גייט במחזות "Arms and the Man", "אוליבר", "חשיבותה של רצינות", "גאווה ודעה קדומה", "Blythe Spirit", ו-"Present Laughter", שהוצג בסיור הופעות בצ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית, "See You Next Tuesday", ו"חתולה על גג פח לוהט"
או'שונסי שיחקה בתפקיד קייט בהפקה האירית המקורית של המחזה "Blasted" מאת שרה קיין.
בקולנוע שיחקה בתפקיד קלרה בסרט "זיכרון של דג זהב", ובסרטים "The Halo Effect" ו-"The Stronger".
היא שיחקה בתיאטרון בדמות הילדה וונגל במחזה "Lady from the Sea" ופטרה סטוקמן ב-"Enemy of the People" בתיאטרון ארקולה בלונדון, ובתפקיד איימי במחזה "The Night Alive" מאת קונור מקפרסון בתיאטרון גפן פלייהאוס בלוס אנג'לס בבימויו של רנדל ארני.
ב-2013 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "אוטופיה".
ב-2015 שיחקה יחד עם דייוויד טרוטון בסרט האימה הרומנטי "נינה לנצח" שכתבו וביימו האחים בליין.
פיונה מוטסי היא שחמטאית חובבת מאוגנדה, שזכתה שלוש פעמים באליפות הנוער לנשים בשחמט של אוגנדה והשתתפה בארבע אולימפיאדות שחמט.
הספר מלכת קאטווה והסרט שנעשה על בסיסו מספרים את סיפורה.
פיונה מוטסי גדלה בשכונת קאטווה, שכונת העוני הגדולה ביותר בקמפלה.
בסביבות גיל שלוש מת אביה מאיידס.
אחותה הגדולה, ג'וליה, נפטרה לאחר מכן מסיבות לא ידועות.
מוטסי נשרה מבית הספר בגיל תשע משום שמשפחתה לא הייתה יכולה להמשיך לשלם על לימודיה, ומכרה תירס בשוק הרחוב בקאטווה.
לאחר מכן הלכה בעקבות אחיה, ובאמצעות פרויקט שמנוהל על ידי ארגון נוצרי לקידום ספורט היא הצטרפה למועדון השחמט בניהולו של רוברט קטנדה.
מאוחר יותר, אחרי שהתגלה כשרונה כשחמטאית, חזרה מוטסי ללימודים.
בשנת 2017 קיבלה מלגת לימודים מאוניברסיטת נורתווסט בקירקלנד, שבוושינגטון, עברה להתגורר בארצות הברית והתחילה את לימודיה באוניברסיטה.
בשנת 2010 מוטסי השתתפה באולימפיאדת השחמט בחנטי-מנסיסק, שברוסיה, ומשכה את תשומת לבו של העיתונאי טים קרותרס, שפרסם כתבה אודותיה בכתב העת ESPN.
באותה שנה כתב השחמט, ג'ון סונדרס, כתב עליה כי
בשנת 2012 היא זכתה באליפות הנערות של אוגנדה בפעם השלישית.
ב-2012 הוענקה למוטסי ואייבי אמוקו דרגת מועמדת לאמן לנשים, לאחר שהשיגו את התוצאה הנדרשת של 50% באולימפיאדת השחמט באיסטנבול, טורקיה.
בכך הן היו לנשות אוגנדה הראשונות שזכו בתואר שחמט.
באותה שנה היא הייתה לאישה הראשונה שניצחה בקטגוריה הפתוחה באליפות השחמט לנוער הלאומית של אוגנדה.
ב-2013 היא הגיעה לגמר באליפות הנוער של אוגנדה, וזכתה בקטגוריית נשים מתחת לגיל 20.
מוטסי ייצגה את אוגנדה באולימפיאדות השחמט ב-2014 וב-2016.
מוטסי הצטרפה לקבוצת השחמט באוניברסיטת נורתווסט והתחרתה בטורניר השחמט הבין-אוניברסיטאי הפאן-אמריקאי שנערך בקולומבוס, שבאוהיו, בדצמבר 2017. מוטסי וחברי קבוצתה זכו בתואר "המכללה הקטנה הטובה ביותר" עבור נורתווסט.
נכון לאוגוסט 2018, מוטסי מדורגת במקום החמישי בין הנשים באוגנדה לפי מד כושר.
בשנת 2010 חברת ההפקות "Silent Images" עשתה עליה סרט תיעודי קצר.
ארגון המיסיון לספורט ונצרות (Sports Outreach) באמצעותה למדה והתחרתה בשחמט השתמש בסרט כדי לעורר את עניין חברת וולט דיסני ביצירת סרט אודות סיפורה של מוטסי, אשר יצא לאור ב-2016.
אולפני וולט דיסני רכשו את הזכויות לסרט של הספר והחלו לפתח אותו ב-2012.
ב-2016 יצא לאור הסרט המבוסס על הספר, ונקרא בישראל "מלכה שחורה", בכיכובם של לופיטה ניונגו ודייוויד אוילאו.
מאדינה נלוואנגה מגלמת בסרט את דמותה של מוטסי.
פיונגיאנג טיימס הוא שבועון בבעלות ממשלת קוריאה הצפונית, אשר יוצא לאור בשפה האנגלית והצרפתית.
מדובר למעשה במהדורה הזרה של העיתון פיונגיאנג סינמון, המפורסם בקוריאנית ומיועד לתושבי קוריאה הצפונית.