tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לכל טיפוס מתאים סידור ייחודי.
יחס בין-טיפוסי הוא יחס בין שני טיפוסים סוציוניקיים, בעל דפוס חוזר של החלפת אינפורמציה.
זהו אחד מבין הגורמים הרבים המשפיעים על יחסים בין-אישיים.
רשימה של 14 סוגים שונים של יחסים בין-טיפוסים מוגשת בזאת לקורא.
זהות - אינטראקציה בין שני טיפוסים זהים.
תהיה להם הבנה הדדית בדר ניתוח והסתכלות על העולם.
יחסים אלו עשויים להיות משעממים בהיעדר נושאי עניין משותפים.
בעלי ראיה דומה על צורת התנהגות רצויה.
כל צד יספק פרספקטיבה והתייחסות שונים, אך שניהם יבינו היטב אחד את השני בלי לפגוע בחולשות האחר.
זיהוי טיפוס דואלי הוא הקשה ביותר, ולרוב דואליים רואים עצמם כשונים מאוד, עד שמתקרבים.
מראה - יחסים טובים מאוד לצורכי חברות ולצורכי אינטלקטואליות.
עם זאת תהיה ראיית תהליכים שונה.
פעיל - לכאורה טיפוס דומה מאוד (זהה), אולם אופן גישתו תהיה הפוכה.
יחסי חברות מצוינים לפעילויות משותפות.
בהיעדר פעילויות עשוי להיווצר שעמום מהיר.
השוואתי (קרוב) - יוכלו להיות בעלי עניין זהה אך תחומי הסתכלותם נובע מזווית אחרת, ועשויים להיווצר קונפליקטים ברגע שלא יהיו במעמד שווה.
סמי-דואלי (דואלי חלקי) - יחסים בהם צד מבין פרספקטיבה של בן זוגו, אולם לא ייווצר שיתוף פעולה והקשבה מלאה.
פיקוח עליך (שליטתי) - יחסים בהם מישהו מפקח ללא יכולתך להתנגד.
אינטראקציה עם אותו אדם תהיה מלווה באי נוחות ותחושת השפלה.
הפקת תועלת ממך - הטיפוס הדואלי למפקח עליך, יהיה טיפוס אשר יפיק ממך תועלת, ללא שאתה תפיק ממנו.
תהיה איתו אינטראקציה נעימה יחסית, אך לא תוכל להגיד לו לא.
נראה דומה (עסקי) - ממבט רחוק נראים טיפוסים בעלי מאפיינים דומים.
עם זאת תהיה להם ראיה אחרת על המציאות וחוסר הבנה.
התנגשות (קונפליקט)- יחסים בהם אין מנצח וישנו חוסר הבנה מוחלט אחד של השני, וזלזול באחר על חולשתו.
סותר - יחסים שיכולים להיות טובים כל עוד נשמר מרחק פסיכולוגי בין השניים.
כל עוד נשמר המרחק והמסגרת יוכלו דווקא ליהנות מעניין משותף.
סופר- אגו - בעלי הערכה הדדית, אולם יהיה להם קושי לשתף פעולה ותהיה להם גישה הפוכה לבעיות.
מדומה (מתעתע) - יחסים גרועים לעבודה משותפת.
לא תהיה להם יכולת לבצע שום מטלה יחד מלבד קפאון הדדי.
מלבד זאת טיפוסים אלו יוכלו להסתדר ובעלי נימוסים דומים.
זהות כביכול- מבחוץ נראים אנשים דומים ומתאימים.
אולם יחסים ביניהם יהיו חסרי עניין ומשעממים.
פיקוח (אתה שולט) - יחסים בהם הינך בקלות רבה מנטרל ופוקד על האדם דברים, גם בסביבת אנשים זרים.
הינך מודע היטב לחולשתו - לדוגמה אדם בעל חולשה חברתית- ומנסה לתקן אותו.
הפקת תועלת- אתה מפיק תועלת- יחסים נעימים לכאורה בהם אתה מתחבר אליו רק כאשר הינך צריך ממנו משהו, מעבר לזה לא תהיה אינטראקציה רבה.
אינו יכול להתנגד לך רבות.
כל הסוגים של קשר בין-טיפוסי (למעט הפיקוח) הם סימטריים.
הגישות, המעמד הסוציאלי וכו' הם הדדיים.
הגישות הדואליות נחשבות אופטימליות בגלל התפקוד של הפונקציות במודל A.
למידע נוסף, ראו קישורים חיצוניים.
רביעייה היא קבוצה של ארבעה טיפוסים כך שכל אחד מהם יהיה ביחסי מראה, פעולה ודואלי עם האחרים.
רביעייה נחשבת כצורה האופטימלית לסידור ארבעה טיפוסים שונים במערכת בין-טיפוסית עם קשרים סימטריים (ללא פיקוח).
הסידור הוא אופטימלי לכל אחד מחברי הקבוצה שכן כל אחד מארבעת חברי הרביעייה דומה לרעהו.
כל אחד מהחברים ברביעייה מחפשים את הביטוי של ארבע הפונקציות בבלוקים של האגו והסופר-איד והדחקה של הביטויים הקשורים לפונקציות בבלוקים של הסופר-איגו והאיד.
רביעייה A - רביעייה בעלת ערכים משותפים של חיים טובים, דגש על מתן תחושת נעימות כלפי אחרים בסביבתם, ואהבת היגיון ותאוריות.
ללא רצון רב מדי בשליטה או בעסקים או בהתקדמות בסולם.
רביעייה B - רצון לשלוט או להתקדם תמידית.
חשובה להם מאוד היררכיה וסדר, ויעלבו מאוד מהתנהגות חריגה בקהל.
רביעייה C - אנשי עסקים, עבודה וחברה.
ייהנו מאוד מריכולים ועשיית כסף.
רביעייה D - עבודה, חברים ובילויים.
לא ישאפו גבוה מדי, אך בעלי מוסר עבודה גבוה.
בנוסף בעלי ערך רב לנוחות וחברה.
באותה רביעייה יהיו טיפוסים זהים, דואליים, מראה ויחסי פעילות.
כשארבעת טיפוסים אלו נפגשים יחד עשויה להתרחש כימיה מאוד טובה בקבוצה.
ככלל לרביעיות תפיסות רבות משותפות על הערכים החברתיים והאישיים.
סוקאטה (ברומנית: Socată) הוא משקה קל פופולרי ברומניה.
המשקה מופק מפרחי סמבוק שחור (Sambucus nigra, סוק ברומנית) בתוספת פרוסות לימון, סוכר, חומץ ושמרים.
תהליך ההכנה נמשך כשבוע, ובמהלכו בוחשים את המשקה מדי פעם.
גרסה של משקה הפאנטה מתוצרת חברת קוקה-קולה בשם "שוקטה" אשר שווק בעבר גם בישראל, מחקה את טעמה של הסוקאטה.
סוציומטריה או "הערכת עמיתים", היא שיטה כמותית למדידת יחסים חברתיים.
השיטה פותחה על ידי הפסיכותרפיסט יעקב לוי מורנו, אשר הטביע את המונח ב-1934 בספרו "Who Shall Survive?".
במקור, הייתה הסוציומטריה כלי עזר למיפוי הרשת החברתית בקבוצות וכן לזיהוי גורמי המשיכה והדחייה אשר חשים חברי הקבוצה בינם לבין עצמם.
הסוציומטריה מאפשר לגלות יחסי משיכה ודחייה בין יחידים בתוך הקבוצה, את מבנה המנהיגות הבלתי פורמלית, את מידת הלכידות וגורמים נוספים המספקים מידע על התמונה הקבוצתית והדינמיקה המאפיינת אותה.
כיום, שימושה העיקרי של הסוציומטריה הוא בהערכת עובדים.
יתרונה הוא בקבלת הערכות מרובות על כל מוערך, להבדיל משיטות הערכה אחרות שבהן מתקבלת הערכה אחת ולכן נחשבת שיטה זו לאמינה.
לסוציומטריה תחת תחום הסוציולוגיה שני ענפים עיקריים: סוציומטריה מחקרית וסוציומטריה מעשית.
סוציומטריה מחקרית היא מחקר פעיל של הרשתות הסוציו-רגשיות של מערכות יחסים תוך שימוש בממדים מוגדרים, למשל: ליד מי בקבוצה זו היית רוצה לשבת בעבודה?
ממי בקבוצה היית מבקש עזרה בבעיה בעבודה?
לדעתך, מי בקבוצה היה עונה על צפיותיך ממנהיג בפרויקט הקרוב?
סוציומטריה מחקרית, שנקראת גם "מחקר רשתות", עוסקת בתבניות יחסים באוכלוסיות קטנות וגדולות, כמו ארגונים או שכונות.
סוציומטריה מעשית נעזרת במגוון שיטות על מנת לתמוך ולעזור לאנשים וקבוצות להרחיב ולפתח את רשתות היחסים הפסיכו-חברתיות הקיימות בקבוצה.
בעזרת יישום שני ענפים אלו ניתן להפיק ספונטניות ויצירתיות טובה יותר של אנשים וקבוצות.
מבחן סוציומטרי ככלי להערכת עובדים
כאמור, כוחה העיקרי של השיטה היא מהימנותה, הנובעת מהעובדה שהציון שמקבל אדם מורכב משקלול מספר הערכות.
שיטה זו מאפשרת הערכה לא רק בין עמיתים באותה רמה, אלא ניתנת לעובדים היכולת גם להעריך את הממונים עליהם, בניגוד לשיטות אחרות בהן הממונה הוא המעריך את העובד.
קיימות שתי שיטות עקריות של הערכת עמיתים:
אומדן עמיתים (Peer Rating) – בשיטה זו על כל אחד לתת ציון לכל אחד מחברי הקבוצה על פי סולם הערכה בעל עוגנים התנהגותיים.
ניתן לשלב את הממונים והכפופים באותה טבלה כך שכל עובד יכול להעריך גם את הרמה הממונה וגם את עמיתיו.
כמו כן, ההערכה ניתנת על מספר ממדים ומאפשרת לתת פרופיל מקיף של תפקוד המוערך.
יחד עם זאת, לא תמיד יכולים להעריך את כולם על פני כל המדדים ולכן ייתכנו אנשים בקבוצה שהפרופיל הכללי שלהם יפגע.
דירוג עמיתים (Peer Ranking) – בשיטה זו מתבקש כל עובד לדרג את חבריו לקבוצה על פני מדד מסוים.
שיטה זו בנוסף להיותה מהירה וקלה לניתוח, טובה לאתר את הקצה החיובי של קבוצה כלשהי במדד מסוים.
חסרונה הוא בכך שקשה לבצע דירוג מלא על קבוצות גדולות.
קיימת הבחנה בין ממד דיאגנוסטי, אשר מתקשר לדיווח על פעולות העבר, לבין ממד פעיל אשר מתקיים בהווה ובנוכחות הקבוצה בה מתקבלות ההחלטות.
שאלות הממד הפעיל, הן בעלות ערך רב במיוחד אם הן בעלות חשיבות לחברי הקבוצה בזמן מבחן ההערכה.
ארבעה קווים מנחים להערכה סוציומטרית:
דרושה היכרות בין המשתתפים בממד אחד או יותר במידה מספקת לצורך הערכה מהימנה.
שימת דגש על בחירת ממדים ספונטנית בזמן בחינת המשתתפים.
על המשתתפים להיות בעלי מוטיבציה מספקת על מנת שתגובותיהם יהיו כנות.
על הממד הנבחר למבחן להיות מוגדר היטב ותקף לקבוצה הנבחנת ולא ממד שהנבחנים לא מסוגלים לחוות את דעתם עליו.
רצוי להשתמש במבחן הסוציומטרי לצורך איבחון נוסף ולא ככלי האיבחון היחידי, על מנת למנוע הערכה לא אובייקטיבית של עובד על ידי עמיתיו.
המערכת הסוציומטרית מאפשרת לאבחן אשכולות בתוך הקבוצה כאשר בקבוצה ישנם אשכולות מונחתים (ההנהלה מגדירה צוותי עבודה).
המבחן הסוציומטרי נותן הערכה על צוותי העבודה המתפתחים במערכת, האנשים שאיתם נפגשים או פונים לעזרה.
יכולות להיווצר קואליציות - קבוצות אנשים המשתפות פעולה לטווח ארוך מתוך אינטרס משותף.
יכולות להיווצר קליקות (Cliques) – קבוצות המשתפות פעולה באופן זמני למטרה מסוימת.
תפקידים נפוצים בניתוח הסוציומטרי ברמת הפרט:
המבודד (Isolate) – אופי לא בהכרח שלילי אך מחוסר יכולת אינטראקציה בינאישית.
כל תפקידי הביקורת טובים לאנשים מתבודדים.
הכוכב (Star) – אדם המקושר לכולם, גם בעיני אחרים וגם בעיניו.
הגשר והמקשר (Bridge and Liaison) – שניהם מתארים אדם המקשר בין שתי קבוצות פרט לכך שה- Liaison עושה זאת מרחוק ולא ממש משתייך לשתי הקבוצות.
סוקאל (באוקראינית: Сокаль, בפולנית: Sokal, ביידיש: סקאָהל) היא עיר באוקראינה, סמוך לגבולה עם פולין, על גדת נהר הבוג המערבי וקרובה לעיירות דובנה, ניימירוב ולעיר ראווה רוסקה.
סוקאל נמצאת בחבל גליציה שהשליטה בו עברה בין כמה מדינות במהלך ההיסטוריה.
בין שתי מלחמות העולם נכללה העיר בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
במלחמת העולם השנייה עברה השליטה בה בין ברית המועצות וגרמניה.
עד השואה התקיימה בעיר וסביבתה קהילה יהודית גדולה, אשר חוסלה לחלוטין במהלכה.
בסביבות העיר נחפרו ממצאים מהתקופה המזוליתית והתקופה הנאוליתית, וכן ממצאים מתקופת הברונזה, הקשורים בתרבות הקלטית והיוונית העתיקה.
סוקאל הוזכרה לראשונה בכתובים בשנת 1377, ובשנת 1424 קיבלה את זכויות מגדבורג.
בשנת 1519 נשרפה העיר ב'קרב סוקאל' בידי הטטרים, ובשנים שלאחר מכן סבלה מפשיטות קוזקים.
עם חלוקת פולין הפכה לעיירת נופש לאצילים פולנים, תחת שלטון הקיסרות האוסטרו-הונגרית, וארמונות פאר נבנו לאורך רחובה הראשי שקיבל את השם "דרך האצילים" (שם הרחוב הוחלף לבוגדן חמלניצקי).
מסילת רכבת נסללה בעיר ב-1855, דבר שהביא לפיתוחה באופן משמעותי.
במפקד אוכלוסין מ-1881 נמנתה העיר עם 30 הערים הגדולות בגליציה ואוכלוסייתה כ-8,000 איש.
מה-16 ועד 31 ביולי 1915 צבאות הצאר תקפו את סוקאל, עיירת גבול על נהר הבוג שחצתה בין הכוחות הרוסיים לאוסטרו-הונגרים.
סוקאל שהייתה תחנת הרכבת האחרונה בקו לקרקוב, בירתה הקדומה של פולין.
הכוחות הוסגו לאחור באחד הקרבות הגדולים הראשונים של המלחמה באזור זה.
בעת כניסת הרוסים בעיירה היהודים הותקפו והוכו, וסחורה נחטפה מחנויותיהם של יהודים בלבד כפי שהתברר מפיהם של פליטים.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, ב-19 באוקטובר 1918 העיר הייתה בידי הסובייטים, אך עברה מידיהם לפולנים עם תום המלחמה.
בין מלחמות העולם הייתה העיר חלק ממחוז לבוב בפולין.
קרבות נוספות נערכו בעיר עם תום המלחמה, ופריצתה של מלחמת פולין ברוסיה הסובייטית.
יהודי העיירה המשיכו לסבול מתקיפות אקראיות ושוד בעיקר בידי החיילים בשעות הלילה.
בעיירה פעלו בתקופה זו ארבעה בתי כנסת, "קהילת היראים" - חסידי רבי ישכר דב מבעלזא, "קהילת המתונים", חסידי הרבי מהוסיאטין בבית כנסת בן 200 שנה, ובית הכנסת המרכזי.
העיירה וקרבותיה מוזכרים בספר "החייל האמיץ שוויק".
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר בידי ברית המועצות בהתאם להסכם מולוטוב ריבנטרופ, ומקיץ 1941 הייתה חלק מהגנרלגוברנמן, תחת הכיבוש הגרמני.
ב-19 ביולי 1944 נכבשה העיר שוב בידי הצבא האדום.
לאחר המלחמה נותר חלק העיר שמעבר לנהר הבוג (העיירה צבירקה) בצדו הפולני של הגבול.
במסגרת הסכמי החלפת שטחים ב-15 בפברואר 1951, הועבר חלק זה לשלטון הסובייטי ונרשם תחת הרפובליקה האוקראינית כחלק מברית המועצות.
מאז 1991 העיר נמצאת בשלטון אוקראינה העצמאית.
חותם העיר כולל המבצר והנשר הוא חותם קדום.
מנזר ברנרדין - מבנה בסגנון הבארוק מהמאה ה-17. במלחמת העולם השנייה שימש כבית כלא ומרתף עינויים.
בית כנסת מהמאה ה-17 - הרוס, בנוי כמבצר.
מבנה העירייה מהמאה ה-17 - שימש במקורו כמנזר אורתודוקסי.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בסוקאל הוא מהמאה ה-16, ובתקופה זו הוטלו על יהודי היישוב מגבלות מגורים ועבודה.
בשנת 1856 הוקם בעיר בית כנסת גדול.
בעיר שכן בית מדרשו של המגיד מלוצק, שבו למד בסתר רבי שלום רוקח, מייסד שושלת חסידות בעלז, ורוב יהודי העיר נמנו על חסידות זו.
לצידם פעלו בתי כנסת ישנים: חסידי הוסיאטין בן 200 שנה, וקהילת המתונים החדש יותר, וכן בית הכנסת המרכזי, בן 300 השנים.
מתחילת המאה ה-20 התקיימה בעיר פעילות ציונית ותנועת השומר הצעיר הייתה אחת מתנועות הנוער הפעילות ביותר בעיירה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בזזו החיילים הרוסים חנויות של יהודים בעיר, וגירשו חלק מיושביה.
לאחר מכן, הובאו לעיר אלפי יהודים שגורשו מיישובי הסביבה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-5,200 יהודים, כמחצית תושביה, ופעלו בה בתי ספר מרשתות תרבות ובית יעקב.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם האוקראינים והפולנים.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-23 ביוני 1941, רצחו בה שמונה יהודים ביום הראשון לכיבוש, ולאחר מכן, הוציאו בה להורג כמה מאות יהודים שהואשמו בקומוניזם.
בד בבד, יודנרט שמונה בעיר נצטווה לספק לשלטונות מאות עובדי כפייה יהודים מדי יום, חלקן במחנות עבודה, בהם נספו רוב העובדים.
יחידת אס דה גרמנית שכנה בסוקאל ובאמצע יולי יצאה לפעולה בראווה רוסקה הסמוכה לסילוק ההנהגה היהודית ובראשם ד"ר יוסף מאנדל, שהתנגדה להוראות רצחניות של הגרמנים.
יחידה זו יצאה שוב לראווה-רוסקה בפורים תש"ב (ה-3 במרץ 1942) ובסיוע שוטרים אוקראינים ריכזו 1000 מן היהודים הזקנים והחולים שם ושילחו אותם בקרונות בקר למחנה המוות בלזץ שהוקם סמוך לאותה תקופה.
יחידה זו פרסמה תצלומים מפעילותה.
ב-17 בספטמבר 1942, ארבעה ימים לפני יום כיפור תש"ג, סרקו את בתי העיר שוטרים גרמנים ואוקראינים, ולאחר שרצחו כ-160 יהודים ברחובות העיר, שילחו כ-2,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
חודש לאחר מכן, ב-15 באוקטובר 1942 רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו קטן, אליו הועברו גם כ-3,000 יהודים מהסביבה.
מספר יושבי הגטו הגיע לכ-5,000 איש, ומדי יום מתו בו מרעב וממגפות כ-20 איש.
ב-28 באוקטובר 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה המונית, בה שולחו כ-2,500 יהודים לבלז'ץ.
בשעת האקציה נרצח ראש היודנרט המקומי, וכן רבים מהיהודים שניסו להימלט מקרונות הרכבת הדחוסים.
בחורף שלאחר האקציה השנייה, מתו כ-1,500 מיהודי הגטו שבעיר מרעב וממחלות.
יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה, נרצחו ברובם בידי אוקראינים לאומנים.
ב-27 במאי 1943 כ"ב באייר ה'תש"ג חוסל גטו סוקאל, תוך ירי בחלק מיושביו בתוך הגטו, ורצח כל היתר בבורות ירי במרחק של כשלושה ק"מ מהעיר.
מכ-5,200 יהודי העיר שרדו את השואה כ-30 איש, בהם שלושה מבני משפחת מלץ וארבעה בני משפחת קינדלר, שהוסתרו במשך שנתיים על ידי שכנתם הנוצרית פרנצ'סקה הלמיובה, לימים חסידת אומות העולם, ובסך הכול הצילו פרנצ'סקה הלמיובה ובתה הלנה 16 יהודים.
בית המדרש של חסידי בעלזא נותר על כנו לאחר המלחמה.
רבי שלום רוקח הרבי מבלז מייסד השושלת (וכן חמיו רבי ישכר דוב רמר"ז שכיהן כרב העיר - התנגד לחסידות אך הסכים על הספר 'דברת שלמה' מהמגיד מלוצק)
רבי נפתלי מברסלב צאצא של הרב יוסף אב בית דין סקאהל
רבי שמואל רוקח - הרבי מסקאהל - בנו של יהושע רוקח הרבי מבלז השני.
סוקוטאי (ביפנית: 束帯) היא מערכת פרטי לבוש יפני הנלבשת באירועים חגיגיים על ידי אריסטוקרטים או בני המשפחה הקיסרית בחצר קיסרות יפן.
הסוקוטאי כולל מכנסיים רחבים, גלימה מיוחדת, שאקו (שרביט טקסי) וקאנמורי (כובע המהווה חלק מתלבושת הסוקוטאי).
מאפייני לבוש זה השתנו במעט מאז המאה ה-12.
השימוש במערכת בגדים מסורתית זו פחת מאז אמצע המאה ה-20, אולם גם כיום נהוג ללבוש בגדים אלה באירועים חגיגיים בחצר הקיסרות, כגון טקס הכתרה וחתונה מלכותית.
סוקובאן הוא משחק וידאו אשר נוצר במקור בשנת 1981 על ידי הירויוקי אימבייאשי והופץ לראשונה בשנת 1982 על ידי החברה היפנית Thinking Rabbit.
לאורך השנים פותחו גרסאות רבות של המשחק עבור מערכות המחשב השונות.
המשחק שולב גם ב"Rocks'n'Diamonds" בו מספר השלבים גדל ל-700 לעומת 50 שלבים בגרסה המקורית.
פירוש המילה סוקובאן ביפנית היא "מנהל מחסן".
העיקרון בכל אחד משלבי המשחק הוא זהה - השחקן חייב לדחוף את כל האובייקטים במבוך (בדרך כלל ארגזים) ליעדים שונים במבוך תוך שימוש במספר מינימלי של תזוזות.
השחקן יכול לנוע רק לארבעה כיוונים וישנו מספר אפשרויות מינימלי להזזת הארגזים.
כמו כן, השחקן יכול לדחוף רק ארגז אחד בכל פעם ואיננו יכול למשוך אותם.
על בסיס רעיונות של סוקובן בשנת 1991 פורסם משחק "עולם הקופסה".
בשנת 1997 הוכח שדרגת הקושי של המשחק היא PSPACE.
חלק משלבי המשחק ניתנים לפתרון תוך שימוש באלגוריתם של סוכן תבוני
המשחקים בסדרה שפותחו על ידי חברת Thinking Rabbit
Sokoban - יצא לשווקים בשנת 1982 ומכיל 20 שלבים.
Sokoban 2 - יצא לשווקים בשנת 1984 ומכיל 50 שלבים.
Sokoban Perfect - יצא לשווקים בשנת 1989 ומכיל 306 שלבים.
Sokoban Revenge - יצא לשווקים בשנת 1991 ומכיל 306 שלבים.
סוקהוטהאי הייתה בירת הממלכה הראשונה בסיאם, במאה ה-13 וה-14. שרידי העיר כוללים כמה דוגמאות מרשימות הממחישות את תחילתה של האדריכלות של תאילנד.
סגנון זה, הנקרא "סגנון סוקהוטהאי", הושפע מכמה תרבויות שונות וממסורות עתיקות.
תחילתה של האומה התאית היה במאה ה-12, עם נדידתו של עם מיונאן שבסין אל האזורים הצפוניים של האימפריה הקמרית, ששלטה באותה תקופה על רוב דרום-מזרח אסיה.
עם זה נקרא ת'אי, "אנשים חופשיים".
אחד מנסיכיו נישא לאישה קמרית, ולאחר מכן התקומם כנגד השלטון החמרי המרכזי ויצר את הממלכה הסיאמית הראשונה.
ממלכה זו נקראה ממלכת סוקהוטהאי, על שם בירתה.
בנו השני של מייסד הממלכה, ראמחאמהאנג (Ramkhamhaeng, ראם החזק; בערך 1280–1318), היה אחד מן השליטים החשובים בתולדות תאילנד העתיקה.
הוא הרחיב את גבולות ממלכתו בשורה של מלחמות, שהסתיימו בניצחונו; ובתחום החברתי, הוא ייסד ארגונים צבאיים וחברתיים, שנבנו על פי המבנים הארגוניים שהיו קיימים באימפריה הקמרית.
הוא הנחיל את כתב הקמר העתיק, וכן הקפדה רבה על שמירת הבודהיזם.
שלושת מרכזיה של הממלכה החדשה היו סוקהוטהאי, עיר הבירה; סי סצ'נלאי, וקמפהנג פט.
סגנון הבנייה שנוצר בערים אלה היה תוצר של השפעות תרבותיות שונות, שהוטמעו בסגנון החדש.
המבנים שהתאפיינו בסגנון זה נבנו מלבנים ועוטרו בקישוטי טיח ועץ; העיטורים השונים מגוונים מאוד, ומעידים על השפעה קמרית או ציילונית.
אומנות הבנייה בסוקהוטהאי באה לידי ביטוי באולמות מפוארים, המוקפים במעין אמבולטוריום ונישות דמויות קפלות ומעוטרים בדיוקנאות מונומנטליים של הבודהה.
התכונות הפיזיות של פסלי בודהה משקפים את ההשפעות השונות: ההשפעה הציילונית יצרה פסלים בעלי אף ארוך, עדין, ובליטה דמוית להבה על הראש, ואילו ההשפעה הקמרית הוסיפה קו כפול סביב הפה.
בודהה מיוצג לעיתים קרובות בהליכה זקופה כאשר בגדיו נצמדים לגופו, והוא מביע כמעט התנשאות.
העיר ההיסטורית סוקוטהאי נמצאת כשמונה קילומטרים ממערב לעיר המודרנית הקיימת כיום, ונושאת אותו שם.
העיר העתיקה נבנתה בצורת מלבן, שרוחבו 1,300 מטרים ורוחבו 1,800 מטרים.
העיר הייתה מוקפת בשתי סוללות עפר חיצוניות וחומה שנבנתה מלבני חימר.
בין החומות נבנה חפיר, שנועד להגנה וכן להסטת מי שיטפונות.
בכל צלע של החומה נבנה שער ומגדל להגנה.
חלק גדול מביצוריה של העיר העתיקה שרדו עד היום.
המונומנטים העיקריים הנמצאים בסוקהוטהאי ההיסטורית כוללים את מתחם המנזר ואט מאהאטאט ובית הקברות של הארמון; סרא סי ואט, ובו שתי סטופות (הנדקראות בתאילנד "צ'אדי") מלאות חן המשתקפות במאגר המים הגדול של העיר; ומגדל מחודד (פראנג) שבתוכו שרידים מקודשים, מתקופה מאוחרת יותר.
מתחם העיר כולל שרידים של 193 מבנים, ובהם 26 מקדשים, שהגדול בהם הוא, כאמור, ואט מאהאטאט.
הערי העתיקה סוקהוטהאי מוגדרת כפארק לאומי בתאילנד, ושימורה מופקד בידי הממשלה בסיוע אונסקו.
במקום מבקרים בכל שנה אלפי תיירים.
הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1991, יחד עם האתרים ההיסטוריים הקשורים לעיר, סי סצ'נלאי וקמפהנג פט.
סטפני אלכסנדרה מינה סוקולנסקי, , הידועה בשם הבמה סוקו (SoKo), היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית ושחקנית צרפתייה.
סוקולנסקי נולדה בבורדו שבצרפת, לאב ממוצא רוסי-פולני ולאם צרפתייה-איטלקייה.
היא עזבה את הבית ואת בית הספר בגיל 16, ועברה לפריז.
היא המשיכה את לימודיה במספר בתי ספר שונים, אבל מהר מאוד נשרה.
מאוחר יותר הופיעה בכמה סרטים צרפתיים והחלה לכתוב שירים.
בשנת 2007 הוציאה להיט בדנמרק בשם "I Will Kill Her" ותוכנית רדיו בשם "הצופים השחורים" שבדנמרק החלה לקדם אותו.
השיר הפך ללהיט גם באוסטרליה, בלגיה והולנד.
בחודש אוקטובר 2007 הופיעה בתצוגת האופנה של סטלה מקרטני בפריז.
בסוף שנת 2007 היא חיממה את הזמרת M.I.A בסיבוב ההופעות שלה.
בשנת 2014, השיר "We Might Be Dead by Tomorrow" מתוך האלבום משנת 2012 הופיע בסרטון ויראלי בשם "הנשיקה הראשונה", שזכה ליותר מ-100 מיליון צפיות ביוטיוב.
אלבומה השני "My Dreams Dictate My Reality" יצא בחודש מרץ 2015. הסינגל הראשון "Who Wears the Pants??" יצא ב-7 בינואר.
בשנת 2015 שיחקה בסרט האמריקאי "תמיד ראוי" לצידם של ג'ייסון ריטר ושאנולה המפטון.
בשנת 2016 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הצרפתי "הרקדנית".
בשנת 2021 שיחקה בדרמה הרומנטית הבדיונית "Little Fish" לצדם של אוליביה קוק וג'ק אוקונל, ובדרמת הפעולה "Mayday".
סוקו גם מחשיבה את עצמה כ"גותית לבנה", והיא תומכת בזכויות בעלי חיים.
בשנת 2012 הצהירה כי היא ביסקסואלית.
בראיון למגזין האופנה האמריקאי "W" משנת 2016; לדבריה "תמיד הייתי פתוחה עם המיניות שלי, כלומר לא ממש אכפת לי ממגדר." היא גם אישרה את יחסיה עם השחקנית האמריקאית קריסטן סטיוארט באותו מאמר.
ב-5 במאי 2016, המגזין השבועי Us Weekly אישר כי סטיוארט וסוקו נפרדו לאחר כמה חודשים של זוגיות.
בנובמבר 2018 ילדה את בנה הבכור, אינדיגו בלו האני סוקולנסקי (קרוי על שם שיר של להקת "The Clean")
פרס סזאר לשחקנית המבטיחה ביותר (2009)2012אוגוסטיןאוגוסטיןמועמדות:
פרס לומייר לשחקנית המבטיחה ביותר (2012)Bye Bye Blondieגלוריה הצעירה2013חברים מצרפתקרולהיאאיזבל (קול)2015תמיד ראויאלווין2016הרקדניתלואי פולרמועמדויות:
פרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר (2016)
סוציוקרטיה , הידועה גם בתור Sociocratic Circle-Organization Method ומחוץ לאירופה בתור Dynamic Self-Governance או Dynamic Governance, היא צורת התארגנות שמשתלבת בתוך מבנה ארגוני היררכי קיים, ומאפשרת לעובדי הארגון להשתתף בקבלת החלטות הקשורות למדיניות הארגון.
מודל הסוציוקרטיה פותח בהשראת מתודת קבלת החלטות בקונצנזוס ובהשראת רעיונות מתורת הקיברנטיקה.
המודל מגדיר עקרונות להתארגנות במעגלים בעלי קשרים הדדיים, כאשר כל מעגל מהווה יחידה עצמאית לקבלת החלטות, וכל חבר מעגל מקבל קול שווה.
מודל הסוציוקרטיה שם את הדגש על שוויוניות, נטילת אחריות, שקיפות, וכן הערכה ומדידה.
המושג הוטבע במאה ה-19 על ידי אוגוסט קונט, שהתכוון להציע חלופה למשטר פוליטי, ובשנות ה-70 של המאה ה-20 קיבל את הגדרתו המודרנית כאשר חרארד אנדנבורג ניסח את ארבעת עקרונות הסוציוקרטיה.
בשנות ה-2000 החל המודל לקבל הכרה רבה יותר מחוץ לאירופה, וכיום ניתן למצוא ארגונים המשתמשים במודל ובנגזרותיו השונות במגוון תעשיות ומדינות ברחבי העולם.
מודל הסוציוקרטיה מספק פתרון להתארגנות שכולל הן קבלת החלטות מבוזרת והן היררכיה.
ההתארגנות במעגלים מתווספת למבנה ההיררכי של הארגון, כך שהמעגלים רק אחראים לקבלת החלטות מדיניות, בזמן שההתארגנות ההיררכית אחראית להוצאה לפועל של ההחלטות.
תהליך ההתארגנות במעגלים מדרבן חשיבה יצירתית ומאיץ חדשנות.
עם זאת, הטמעת המודל בארגון דורשת תכנון מוקפד ומחייבת חינוך לתפיסות חדשות.
עקרונות הסוציוקרטיה, כפי שנוסחו על ידי אבי הסוציוקרטיה המודרנית חרארד אנדנבורג (בהולנדית: Gerard Endenburg), פותחו מתוך שאיפה מפורשת לשיתוף העובדים בקביעת מדיניות הארגון.
ההשראה לעקרונות הגיעה ממתודת קבלת החלטות בקונצנזוס ומעולם המתמטיקה היישומית.
אנדנבורג התכוון לנסח עקרונות ליצירת מערכת ארגונית המבצעת ויסות-עצמי, זאת בהשראת רעיון המעגליות של הקיברנטיקה, שלפיו כל תהליך מעגלי אמור לזהות ולתקן גורמים המפריעים לשיווי משקל.
עיקרון 1: קבלת החלטות מדיניות מתנהלת לפי עיקרון ההסכמה
לפי עיקרון זה, החלטות של מדיניות בכל רמות הארגון מתקבלות כשיש הסכמה בין חברי מעגל.
הסכמה מוגדרת כ"היעדר התנגדות מנומקת בעלת חשיבות מכרעת".
לא כל העובדים נדרשים לתת את הסכמתם על כל החלטות המדיניות של הארגון, אלא רק אלה שאמורים להוציא לפועל את ההחלטה העומדת על הפרק.
כפועל יוצא, החלטות המדיניות מבוזרות בכל רמות הארגון.
הנימוקים להתנגדות צריכים להסביר מדוע ההצעה תפגע בתפקוד הקבוצה ותפריע לה להגשים את מטרותיה.
באמצעות עיקרון ההסכמה, העובדים יכולים לקבל החלטות גם באשר לתהליכי קבלת ההחלטות עצמם, ולעיתים אף להאציל את הטיפול בסוגיה לגורם מקצועי אחר בארגון.
ישנם ארגונים סוציוקרטיים שבהם הוחלט כי אם מעגל אינו מצליח להגיע להסכמה תוך שתי ישיבות מדיניות, עם הפסקה של 48 שעות בין שתי הישיבות, האחריות על קבלת ההחלטה עוברת למעגל שנמצא מעליו בהיררכיה.
גישה זו מתבססת על ההנחה שמעגלים לא אוהבים התערבות של סמכות עליונה, ולכן ישאפו להגיע למצב של הסכמה בכוחות עצמם.
יש המקבילים בין המונח הסכמה לבין המונח "הסכמה מדעת" הלקוח מהתחום הרפואי, על מנת להדגיש שמדובר בהסכמה כנה ומכוונת, שנובעת מרצון חופשי ומבוססת על מידע.
עיקרון זה מעיד על החשיבות המכרעת שמודל הסוציוקרטיה מייחס להעלאת נימוקים לגבי ההחלטה שעומדת במרכז הדיון.
במודל הסוציוקרטיה, הסכמה מידית לא בהכרח נחשבת לתגובה האופטימלית, מאחר שלעיתים, דיון פתוח בהתנגדויות השונות ויישובן, משפרים את טיב ההחלטה שמתקבלת בסופו של דבר.
לפי שרון ויליינס, מהתומכות הבולטות של מודל הסוציוקרטיה בארצות הברית, הדיון סביב המונחים של קונצנזוס והסכמה הוא בעיקר עניין של דגש.
במודל הסוציוקרטיה, המונח "הסכמה" שם את הדגש על ההבדל בין המודל המסורתי של קבלת החלטות לפי קונצנזוס, שבו כל חברי הקבוצה מקבלים יחד את כל החלטות המדיניות, לבין מודל הסוציוקרטיה, שמאציל קבלת החלטות לתתי-קבוצות.
בניגוד לרוב המודלים העוסקים בקונצנזוס, המודל הסוציוקרטי מגדיר בבירור את התנאים שבהם נדרשת הסכמה, אך גם התומכים במודל של קבלת החלטות לפי קונצנזוס מדגישים את ההבדל בין סוגים שונים של הסכמה .
יתרה מזאת, גם במודל המסורתי של קונצנזוס בקבוצה מלאה, מתייחסים להסכמה בתור "היעדר התנגדות".
אנדנבורג התייחס גם למונח "סולידריות" כדי להדגיש שהמחויבות המשתמעת מהסכמה היא פחותה מזו שמשתמעת מסולידריות; יש מצבים שבהם נדרשת סולידריות ולא רק הסכמה, כמו בעת קבלת החלטה שעלולה להעמיד את חברי הקבוצה בסיכון.
לפי ג'ורג' רום (בהולנדית: Georges Romme), תאורטיקן ארגוני שפרסם מספר מאמרים בנושא מודל הסוציוקרטיה, קונצנזוס מלא מתקיים כאשר כל המשתתפים נותנים תמיכה מלאה, בעוד שהסכמה מתקבלת כאשר אין התנגדות מנומקת.
ההבדל בין החלטות מדיניות להחלטות תפעוליות
לפי מודל הסוציוקרטיה, רק החלטות מדיניות דורשות הסכמה מלאה מצד האנשים שהתבקשו להטמיע אותן.
הזכות לקבל החלטות בנושאי מדיניות היא הכרחית עבור התארגנות-עצמית וניהול-עצמי של קבוצה.
החלטות מדיניות מצהירות על מטרות הארגון ומספקות הכוונה לקבלת החלטות תפעוליות ויום-יומיות התומכות במטרות אלו.
בניגוד להחלטות מדיניות, החלטות תפעוליות מתקבלות על ידי המנהיג של היחידה התפעולית, אך גם לישיבות תפעוליות יש פרוצדורות מפורטות המגדירות את מהלך הישיבה.
ישיבה תפעולית נפתחת בסבב של עדכון מצב על ידי כל משתתף במעגל, וממשיכה בהעלאת נתונים הרלוונטיים למעקב אחר התקדמות של פרויקטים ופעילויות מתמשכות אחרות.
כל חבר בארגון משתייך למעגל אחד לפחות, כאשר מעגל מוגדר בתור יחידה של אנשים בעלי מטרה משותפת אשר מקבלת החלטות מדיניות לפי עיקרון ההסכמה.
כל מעגל אחראי לשלוש פעילויות שונות: הובלה, תפעול, מדידה.
על המעגל לתחזק בסיס ידע רלוונטי המסייע ללמידה ולהתפתחות המעגל.
ההחלטות שמתקבלות בתוך כל מעגל נוגעות לנושאים שרלוונטיים למטרת המעגל בלבד, ולכל מעגל יש מנהיג תפעולי שאחראי על יישום החלטות המדיניות המתקבלות באותו מעגל.
קבלת החלטות לפי עיקרון ההסכמה מתבצעת בישיבות מיוחדות, שלעיתים נקראות "ישיבות שולחן-עגול".
עיקרון 3: קישור כפול בין מעגלים
בארגון הגדול מכדי שכל חבריו יהיו שותפים במעגל קבלת החלטות מדיניות יחיד, יש ליצור היררכיה של מעגלים המקושרים זה לזה באופן אנכי.
בדומה למודל ה-Linking Pin של לייקרט, המנהיג של כל מעגל משתייך גם לפונקציית התפעול של המעגל שמעליו בהיררכיה.
כלומר, המנהיג משתייך לשני המעגלים, ונבחר בידי המעגל העליון לפי עיקרון ההסכמה.
גורם מקשר נוסף בין מעגלים, שאינו קיים במודל של לייקרט, הוא נציג שנבחר בידי המעגל התחתון לפי עיקרון ההסכמה, משתתף בישיבות המעגל העליון ומייצג בהן את פונקציות ההובלה, התפעול והמדידה של המעגל התחתון.
כלומר, נציג זה מספק משוב לפונקציית המדידה של המעגל העליון, ושני הנציגים יחד מייצרים תהליך מעגלי גם בין שני המעגלים עצמם.
עיקרון 4: מינויים מתבצעים לפי עיקרון ההסכמה ולאחר דיון פתוח
כל מעגל מקצה לחבריו משימות ותפקידים שנגזרים ממטרת המעגל המשותפת, לפי עיקרון ההסכמה ולאחר דיון פתוח.
מכיוון שעיקרון זה נגזר מעיקרון ההסכמה, אנדנבורג לא כלל אותו תחילה באפיון מודל הסוציוקרטיה.
בעקבות דיונים שערך על העקרונות במסגרת חברת האלקטרוניקה שניהל, הבין אנדנבורג שמינויים של בעלי תפקיד לא נתפסים בהכרח בתור החלטות מדיניות, ולכן הוסיף עיקרון זה על מנת שיהיה מפורש.
בארצות הברית ממשיכים לעיתים להתייחס לשלושת העקרונות הראשונים בלבד, תוך הבהרה שמינויים אמורים להתקבל לפי עיקרון ההסכמה מכיוון שהם נחשבים להחלטות מדיניות.
ערכים מרכזיים עליהם מושתת השיטה
הסוציוקרטיה הקלאסית מגדירה 3 ערכים מרכזיים:
שוויוניות : ערך זה מושג על ידי ניהול ישיבות במתודה של סבבים, המבטיחה שלכל אדם יש הזדמנות שווה להביע את דעתו ולהשתתף בקבלת ההחלטות.
בנוסף, כל קול הוא שווה; הדרגה או הפונקציה הארגונית של האדם אינם בעלי השפעה בעת בקבלת ההחלטות.
יעילות : הערך של קבלת תוצאות איכותיות עבור הזמן והאנרגיה שמושקעת בתהליך.
ערך זה מנחה לשמירה על מיקוד בשיחה ובסבבים, ולפיתוח תרבות ארגונית חיובית ובונה שמובילה לתוצאות.
שקיפות: אחת התובנות הראשונות שהפיק אנדנבורג מהטמעת מודל הסוציוקרטיה בתוך חברת האלקטרוניקה שלו, היא ששקיפות וגישה חופשית למידע היא הכרחית עבור התארגנות עצמית במעגלים.
מתוך ההנחה שדרוש מידע מקיף על מנת לקבל החלטות מוצלחות, כל הנתונים בארגון נגישים הן לעובדים והן ללקוחות, למעט מידע רגיש הנוגע לקניין הארגון או מידע שחשיפתו מהווה הפרת פרטיות.
נטילת אחריות : הערך של נטילת אחריות מתייחס למעבר מתרבות של מחויבות למתן דין וחשבון ("held to account") לתרבות של נטילת אחריות באופן ייזום ועצמאי ("self-accountability").
נטילת האחריות כוללת בין היתר את ההתחייבות של חברי הארגון לפעול לפי ההחלטות שהתקבלו או לספק הסבר כאשר אינם עושים זאת, והיא נוגעת הן לפרטים שבארגון, והן לקבוצות עצמן שמרכיבות את ארגון ולארגון בכללותו.
נסותנות (Empiricism): גישה מעשית שמעודדת ניסוי וטעיה.
למידה מתמדת - משוב, הערכה ומדידה: כל החלטת מדיניות עוברת הערכה שנתית, לעיתים קצרה ומהירה ולעיתים ארוכה ומעמיקה.
ההערכה כוללת גם את ביצועי חברי המעגל במסגרת תפקידם בתוך אותו המעגל שקיבל את החלטת המדיניות שתחת הערכה.
למעשה, אחת מנקודת המוצא של אנדנבורג הייתה יצירת מבנה ארגוני שמבוסס על משוב בתור עיקרון מארגן בניגוד לכוח והיררכיה.
שלבי הטמעה ראשונית של המודל בתוך ארגון
הטמעת מודל הסוציוקרטיה מסתכמת בעיקר בהכשרה להבנת המשמעות מאחורי ארבעת עקרונות הסוציוקרטיה ואופן היישום שלהם.
בשלב הראשון, ההנהלה הבכירה מתחייבת לנסות לעבוד במודל הסוציוקרטיה במשך זמן נתון שנקבע מראש, לבצע הערכה של ההתנסות הראשונה, ולתכנן צעדים להמשך ההטמעה על בסיס הערכה זו.
בשלב השני, מייצרים מעגל ראשון המורכב בעיקר ממספר חברי הנהלה בכירים, שלומדים את עקרונות ופרקטיקות הסוציוקרטיה, ומובילים את ההטמעה הראשונית של המודל בארגון.
בשלב השלישי יוטמעו מתודות שמארגנות את תהליכי העבודה על בסיס דינמי ומגדירות פעולות הערכה ומדידה, שמאפשרות לארגון לבסוף לקבל תו תקן ממשפחת ISO 9000 של ניהול איכותי.
בשלב הסופי, מעגל ההנהלה קובע נוסחאות שונות לחישוב תשלומים ומשכורות עבור משקיעים ועובדי החברה באופן יחסי לתרומתם לחברה, ועל בסיס הביצועים הכספיים של מחלקה מסוימת ושל החברה בכללותה.
ההתארגנות המעגלית של הסוציוקרטיה אינה מחליפה את המבנה ההיררכי של הארגון, אלא מתווספת אליו: המעגלים אחראים לקבלת החלטות מדיניות, ואילו ההתארגנות ההיררכית המקורית אחראית להוצאה לפועל של ההחלטות וטיפול בנושאים מנהליים אחרים.
המעגלים פועלים בצורת התארגנות-עצמית, המתבססת על מוכוונות-עצמית, כלומר על היכולת של הפרט לפעול בהתאם לחירותו האישית ועל יכולתם של פרטים לפעול כקבוצה מתוך בחירה חופשית.
מוכוונות-עצמית היא חיונית עבור קבוצות קטנות של אנשים המתמודדים עם מצבים של אי-ודאות ושינויים תדירים, בעוד שהתארגנות המבוססת על סמכות והיררכיה עשויה להיות מועילה יותר בקבוצות גדולות של אנשים המתמודדים עם מצבים צפויים ויציבים.
בנוסף, שלל מחקרים אמפיריים מראים שמוכוונות-עצמית מייצרת מוטיבציה בעוד ששלילה של מוכוונות-עצמית מובילה לחוסר ביטחון וירידה במוטיבציה וברווחה האישית.
לכן, המבנה הסוציוקרטי, המאפשר החלפה מהירה ויעילה בין התארגנות-עצמית (מעגלים) לבין התארגנות היררכית, מסייע לארגון ליהנות מהיתרונות של שתי צורות התארגנות אלו.
עיקרון הקישור הכפול של מודל הסוציוקרטיה מספק מנגנון שמאפשר שילוב למידה צוותית בתוך מבנה ארגוני היררכי.
ניתן להגדיר היררכיה כמערכת למידה המתאפיינת בקשרים אנכיים המוגדרים באופן רשמי בארגון, ואילו צוותים הם מערכת למידה המתאפיינת בקשרים אופקיים שאינם מוגדרים באופן רשמי.
ישנה הנחה שהקשרים האופקיים בתוך הצוות מעודדים תהליכי למידה יותר מאשר הקשרים האנכיים המוגדרים בהיררכיה.
הנחה נוספת היא שמבנה היררכי הוא מכשול המקשה על חברות להפוך לארגונים לומדים.
עם זאת, הקשרים האנכיים שמגדירים את תהליך העברת המידע בהיררכיה, מסייעים לשימור ידע בתוך הצוות, ללא תלות בחברי הצוות עצמם.
מבנים היררכיים הם עדיין חלק בלתי נפרד מארגונים מודרניים, ובייחוד ארגונים גדולים, וההתארגנות המעגלית של הסוציוקרטיה מאפשרת לקדם למידה ארגונית גם במסגרת ארגונים מסוג זה.
במאמרם של ג'ון באק וחרארד אנדנבורג, Creative Forces of Self-Organizing, מתוארים מספר יתרונות וחסרונות למודל הסוציוקרטי.
החסרונות שמעלים באק ואנדנבורג הם: מודל הסוציוקרטיה דורש תכנון והטמעה מוקפדים, מחייב להכשיר את העובדים בתפיסות חדשות, עלול לעורר רגשות מורכבים במהלך ההטמעה הראשונית, ועלול להקשות על אנשים שאינם רגילים ללקיחת האחריות הכרוכה בקבלת החלטות קשות.
הפילוסוף אוגוסט קונט, אבי הסוציולוגיה המדעית, טבע לראשונה את המונח סוציוקרטיה בתחילת המאה ה-19. על אף שקונט הציע בכתביו שגוף של מדענים חברתיים ימשלו על העם, התרגום מלטינית של המונח מתייחס ל"שלטון של אנשים בעלי קשרים חברתיים אחד עם השני" (לעומת דמוקרטיה שמתייחסת לשלטון של מסת אנשים שאין ביניהם משותף).
עם זאת, קונט לא הצליח להציע מבנה פרקטי למימוש הסוציוקרטיה.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, הסוציולוג לסטר פרנק וורד היה תומך נלהב של סוציוקרטיה בארצות הברית.
וורד הציע מודל שבו גוף של מדענים חברתיים מייעץ לממשלה, בניגוד להצעתו של קונט שבה הגוף המדעי הוא הממשלה.
בשנת 1926, קיז בק ואשתו בטי קאדבורי, אנשי חינוך הולנדיים, הקימו את הארגון הסוציוקרטי הראשון מאחר שילדיהם הזדקקו למסגרת לימודית.
בית הספר הוקם בהשראת העקרונות השוויוניים של קהילת הקווייקרים, כאשר החלטות התקבלו לפי קונצנזוס מלא.
בית הספר עדיין קיים וממשיך לפעול על פי אותם עקרונות.
סוציוקרטיה מודרנית: פיתוח 4 העקרונות על ידי אנדנבורג
בשנות ה-70 המוקדמות החל גרארד אנדנבורג לפתח את עקרונות ההתארגנות המעגלית של הסוציוקרטיה , במסגרת ניהול חברת אלקטרוניקה שירש מהוריו.
מספר שנים לפני כן, החברה נתקלה בבעיות עם הקמת ועד עובדים, גוף שנדרש לפי חוק חדש שיצא באותו הזמן בהולנד.
ועד העובדים לא הצליח לתמוך בעובדים ואף יצר עימותים בין העובדים להנהלה, ולכן אנדנבורג חיפש פתרונות חלופיים לשיתוף העובדים במקום פעילות הוועד.
מאחר שלא מצא תשובות בגוף הידע של המדעים החברתיים, אנדנבורג פיתח את ארבעת העקרונות בהשראת קבלת החלטות בקונצנזוס שלמד בצעירותו בבית הספר של קיז בק, ובהשראת רעיונות מתחום הקיברנטיקה שלמד כמהנדס.
לאחר הניסוח הראשוני של מודל הסוציוקרטיה, ובמשך שני העשורים שלאחר מכן, החל לערוך ניסויים בתוך חברת האלקטרוניקה שלו על מנת לבחון את העקרונות שניסח ולהכניס שיפורים בהתאם לצורך.
במהלך שנות ה-90 ועד תחילת שנות ה-2000 היו רק מעטים מחוץ להולנד שנתקלו במודל הסוציוקרטיה.
לאחר פרסום הספר We the People: Consenting to a Deeper Democracy על ידי שרון ויליינס וג'ון באק, המונח נהיה נגיש לדוברי האנגלית ברחבי העולם.
בנוסף, בעקבות המחשבה שדוברי אנגלית יתקשו עם המונח סוציוקרטיה, ויליינס טבעה את המונח Dynamic Self-Governance, שהפך בהמשך ל-Dynamic Governance, ועדיין מופיע כך בכתבים רבים על הנושא באנגלית.
ב-2014 ג'יימס פריסט וברנהרד בוקלברינק ייסדו את התנועה והמודל של סוציוקרטיה 3.0 (בקצרה: S3).
מדובר בתנועה שיתופית, המורכבת מיועצים ומאמנים המתמחים בעקרונות הסוציוקרטיה, שעדכנה את עקרונות הסוציוקרטיה למאה ה-21 ושילבה חשיבה רזה וזמישה .
התנועה מנגישה באופן חינמי תבניות לעבודה עם עקרונות S3 המחודשים במצבים ארגוניים שונים, כמו סנכרון יעדים, תיאום תהליכי עבודה, ניהול ישבות אפקטיבי וכדומה.
ניתן למצוא כיום ארגונים ברחבי העולם ובמגוון תחומים שמיישמים את מודל הסוציוקרטיה במלואו או בגרסאות שונות.
לדוגמה, ניתן למצוא ארגונים סוציוקרטיים בתחום החינוך, החל בבית ספר יסודי אלטרנטיבי בארצות הברית הנקרא Rainbow Community, וכלה במוסדות להשכלה גבוהה כדוגמת החוג למדיה באוניברסיטת וודברי.
כמו כן, ניתן למצוא ארגונים סוציוקרטיים בתחום הפעילות האזרחית, כדוגמת בית האבות Living Well, וכן בתחום העסקי, כמו למשל חברת ייצור פלסטיק האמריקאית Creative Urethanes.
בישראל פועל המכון הדמוקרטי בשיטה זו ואף מלמד ארגונים אחרים, ובעיקר רשויות מקומיות ומערכות חינוך, כיצד ליישם את השיטה ומלווה אותם בתהליכים השונים.
בשנת 2007, בריאן רוברטסון פיתח את מודל ההולוקרטיה על בסיס ארבעת עקרונות הסוציוקרטיה.
מטרתו של רוברטסון הייתה מציאת מבנה חלופי למבנה היררכי שאינו מאפשר שיתוף של עובדים בקבלת החלטות, ואינו גמיש דיו להסתגל לשינויים.
ההבדל המרכזי בין סוציוקרטיה להולוקרטיה הוא שהמודל הסוציוקרטי שם את הדגש על טובת הפרט ואילו ההולוקרטיה שמה את הדגש על טובת הארגון.
לדוגמה, מטרת עקרונות הסוציוקרטיה היא להבטיח שוויון בין המשתתפים בתוך מסגרת עבודה ברורה, בעוד שמטרת עקרונות ההולוקרטיה היא יצירת בהירות, ולמעשה אינם מתייחסים מפורשות לערך השוויוניות.
בכתבת ביקורת שפורסמה במגזין Communities בשנת 2014, נכתב שמודל הסוציוקרטיה לא נותן מענה להתמודדות עם רגשות שעשויים לעלות בישיבות המעגליות.
עוד בהקשר הרגשי, הועברה ביקורת על תהליך המינויים, הכולל דיון פתוח בפני המועמד; אמנם השאיפה לדיון פתוח ראויה להערכה, אך היא מציבה אתגרים לא פשוטים הן בפני המועמד, הנדרש לקבל ביקורת ישירה, והן בפני חברי המעגל, הנדרשים להביע ביקורת, שעלולה להיות קשה מאוד, באופן בונה.
לאור זאת, כותב המאמר מפקפק ביכולתו של התהליך לעודד באמת ובתמים חשיפה כנה של הסתייגויות לגבי המועמד ולאפשר לחברי המעגל לעכל באופן מלא את הנימוקים שהועלו בדיון.
ביקורת נוספת שעולה בכתבה היא שמודל הסוציוקרטיה מספק פתרון מבני לבעיות של קבוצות שמעוניינות לפעול באופן שיתופי, אך אינו מתייחס לכך שהתרבות השיתופית מאלצת אנשים להגיב בסקרנות לדעות הסותרות את דעותיהם, במקום להיאבק בהן.
בנוסף, הכתבה מעלה ספקות באשר ליישום הטכני של המודל: ראשית, עיקרון הקישור הכפול עלול להכביד על ארגונים שתלויים במידה רבה במתנדבים, מאחר שעלול להיווצר מצב שבו אין מספיק אנשים לאייש את כל התפקידים.
שנית, סבבים אינם תמיד הפורמט הטוב ביותר לניהול ישיבה אלא רק אפשרות אחת מתוך רבות.
סוקבאן (ביפנית: スケバン/女番/スケ番, Sukeban) הוא השם של כנופיות נערות ביפן, שפרחו משנות ה-60 עד שנות ה-80 של המאה ה-20. פירוש המילה ביפנית הוא "בוסית" (של חבורה או כנופיה), שוות ערך למילה בלשון זכר banchō.
ראשית תנועת הנערות שכונתה "סוקבאן" החלה ביפן בשנות ה-1960, כשנערות שלא הורשו להצטרף לכנופיות נערים, התארגנו בכנופיות משלהן.
עד מהרה, הקבוצות האלה פיתחו זהות ייחודית משלהן, השונה מאוד ממקביליהם הנערים.
תחילת פיתוח הזהות הייתה בבחירת ה"מדים" - הן נשענו על מדי בית הספר, שנטו להיות בסגנון מדי מלחים אמריקאיים.
הן לבשו חצאיות ארוכות במיוחד, ונעלו סניקרס של קונברס.
את חולצות המלחים הן לפעמים קיצרו, כך שיגלו פסי עור, והן מיעטו להתאפר.
חלק מה"לוק" היה הרישול, שהושג על ידי גרביים צנוחים וצעיפים מתנופפים; אך רצוי היה שהגבות יהיו צרות באופן קיצוני.
נערות שסיימו את הלימודים המשיכו ללבוש את המדים, אך הוסיפו נגיעות אישיות, כמו רקמת ורדים, סמל הקאנג'י (kanji) האנרכיסטי, או מסרים מילוליים.
אך המטרה של ההתאחדות לא הייתה לבוש, הלבוש רק היה סמל להתפצלות הלובשות מן המיינסטרים החברתי, בדומה למגוון תנועות, כמו תנועת הפאנק שקמה באותה התקופה במערב.
המסר של הסוקבאן היה שהן אינן אחראיות לציפיות החברתיות מהן, שאין סתירה בין הנשי (מדי בית הספר) לכוח, ושגם הן מוכנות להשתמש באלימות להשגת מטרותיהן.
למעשה, נערות הסוקבאן היו מסתירות תערים, שרשראות, וכלי נשק אחרים מתחת לבגדיהן, והיו לא פחות אלימות מכנופיות הנערים: הן היו נלחמות בכנופיות יריבות, מענישות חברות על עבירות פנימיות, ומבצעות שורות של פשעים קטנים כגון גנבה מחנויות.
הכנופיות, שהתארגנו בסגנון רשתי בסגנון היאקוזה, הגיעו בשיאן לחברות של עשרות האלפים.
הייצוגים המאוחרים יותר של הסוקבאן בתקשורת התמקדו באלימות ובפשע, ופסחו על האידאולוגיה שמאחורי ההתארגנות של הנערות.
אך זו בעצם הייתה סיבת קיומן של החבורות: הסוקבאן באו בעיקר ממעמד הפועלים, ועל אף שלאו דווקא כינו את עצמן פמיניסטיות, מטרתן הייתה בניית תת-תרבות ששמה את נערות ונשים במרכזה, כבעלות סוכנות אישית.
החצאיות הארוכות היו תגובת נגד למהפכה המינית, בהצהרה שהנערות אינן קיימות למען המבט הגברי או כסמלי מין.
ההתארגנות העצמאית הייתה הצהרת עצמאות ממסגרות שנוצרו על ידי גברים, והתעקשו שיש להן את הזכות לכפור בציפיות החברתיות ובתפקידי מגדר, הנוקשים במיוחד ביפן המסורתית.
התופעה של הסוקבאן גרמה לבהלה בקרב חלקים מן הציבור ואוכפי החוק, והתרגשות בקרב יוצרי קולנוע וטלוויזיה, שראו הזדמנות להשתמש בדימוי של הסוקבאן כדי להראות אלימות נשית על המסך הגדול.
בשנות ה-1970–1980, סרטי ניצול וסדרות טלוויזיה החלו להופיע, קודם ביפן ולאחר מכן מחוצה לה.
הסוגה כונתה "אלימות ורודה" (Pinky Violence).
לדבריה של קוזמה, השילוב של הצמיחה של הכנופיות עצמן, והפריחה הכלכלית של יפן בשנות ה-1970–1980 שהתבטאה גם בחשיפה תקשורתית, חברו להפוך את הסוקבאן לאחד הייצוגים המרכזיים של נשים ביפן של עשורים אלה.
"הן הפכו לייצוגי הדיכוטומיות החברתיות, תרבותיות ופוליטיות שיפן חוותה באותה העת.
ברמה כללית, אוניברסלית יותר, תמיד היה קהל לייצוג של 'נשים שמתנהגות רע', במיוחד מכיוון שזה הפוך מאיך שמלמדים נשים שעליהן להתנהג, באופן אוניברסלי".
על פי לורה מילר, פרופסור באוניברסיטת מיזורי שעבדה וחקרה ביפן באותה התקופה, הייצוג של נערות הסוקבאן היה בכל מקום אז, והתפישה של הייצוג כמעביר מסר של העצמה או של טרור היה תלוי במעמד הצופה בחברה היפנית.
"היו אינסוף גרסאות של סרטים, קומיקס, רומנים, אנימה, וכמובן גם פורנו עבור כל מוצרי התקשורת מבוססי הסוקבאן.
עבור נשים ממעמד הביניים, סיפקו דמויות הסוקבאן הקלה מהמתיקות הילדותית שהייתה מנת חלקן של כוכבות התקופה.
עבור נערות ממעמד הפועלים שכנופיות הסוקבאן התנכלו להן, הדימוי היה של פחד וסלידה, כמו שראו את היאקוזה.
אך גם כמו היאקוזה, היו להן גם מעריצים שהעריכו את הקוד האתי שלהן ואת הערך שהן שמו על נאמנות לחבורה."
על אף הפרסום, כנופיות הסוקבאן לא שרדו מעבר לשנות ה-1980. כפי הנראה, היה זה דווקא התפישה על פי התקשורת שתרמה לכך.
נערות הסוקבאן המקוריות התבגרו, ועברו לשלב אחר בחייהן - ביפן, החברות בכנופיית נוער לא הייתה שער לחיי פשע.
ונערות צעירות יותר הכירו את הדימוי יותר מהמציאות.
בה בעת, החשיפה הגדולה יותר לתרבויות זרות, ובמיוחד האמריקאית, השפיעה על נערות מהדור הבא באופנים אחרים.
כנופיות נערות פתאום הסתמנו דווקא על ידי איפור מוגזם וחצאיות קצרצרות; ובינתיים, גם המשיכה התקשורתית לדימוי הסוקבאן דעך, בעת שהקולנוע העולמי הפך נועז יותר, והביקוש לדימוי הספציפי ירד.
ובכל זאת הייתה לתקופת הסוקבאן השפעה מתמשכת.
ה"יורשות" שלהן במאה ה-21 הן חברות הבוסוזוקו (bōsōzoku, שבטי המהירות), כנופיות אופנועניות שמאסו ממקומן כנשים במושב האחורי של האופנוע.
גם הן, כמו קודמותיהן הסוקבאן, כופרות בציפיות החברתיות מנשים ביפן, שנותרה מדינה מסורתית.
גם קבוצה זו מאפשרת לנערות יפניות נרטיב אלטרנטיבי ותת-תרבות המאופיינת באוברולים רקומים, קעקועים פרחוניים, ציפורניים ארוכות וצבועות בלק, ואופנועים ורודים משופעי מדבקות.
תנועה זו לא נולדה מתוך תנועת הסוקבאן, אך נתפשת כממשיכת דרכה, וכמוה, היא נשענת רבות על DIY והתאמה אישית של הופעתן ככלי חתרני, ונוקטת בסירוב להיות כפופות לגברים ולציפיות החברה.
על פי TLG Magazine, יש תחיה מחודשת של התנועה ביפן, הפעם בסגנון הפנתרים השחורים, עם אפרואים וללא החצאיות שהיו סימן ההיכר.
בלונדון, הקימו יוקי הייז ואריקה בואוז קולקטיב פמיניסטי לקידום אמנות של נשים ממוצאים מגוונים, במיוחד מאוכלוסיות שחוות הדרה ואפליה.
בשנות ה-1970 וה-1980, דמויות סוקבאן היו פופולריות בז'אנר סיינן מנגה (מנגה לגברים צעירים), והיו גם מספר פרסומי שוג'ו מנגה (מנגה לנשים צעירות) פופולריות, בהם כמעט כל הדמויות היו סוקבאן, ביניהם "סוקבאן דקה" (スケバン刑事 - בלשית סוקבאן) ו"האנה נו אסוקה-גומי" (花のあすか組!).
היו גם הרבה פרסומים שכללו דמות סוקבאן אחת שהייתה באינטראקציה עם דמויות "נורמליות" אחרות.
דוגמה לכך היא הדמות קינו מקוטו, ב"סיילור מון", שבשלבי תכנון דמותה נועדה להוביל כנופיית סוקבאן, וייצוגה כולל תלבושת בית ספר.
אך החצאית המוארכת לא הופיעה בהמשך מ-2003–2004, Pretty Guardian Sailor Moon.
במנגה "בעל זבוב", אחת הדמויות היא אאוי קוניידה, חברת כנופיית הסוקבאן "הזנבות האדומים".
במנגה "תיק סגור", מידורי, אשתו של המפקח ג'וזו מגורה, הייתה סוקבאן בצעירותה 20 שנים לפני תחילת העלילה הראשית.
באותה התקופה, מספר חברות סוקבאן הותקפו על ידי רוצח סדרתי, והיא ניסתה להביא אותו לדין בעזרת המשטרה.
ב"סלסלת פירות", אריסה אואוטאני היא חברת סוקבאן, שמגנה על טוהרו הונדה מפני מועדון יוקי.
מנגה נוספים עם דמויות סוקבאן:
במשחק "פרויקט הצדק" יש דמות סוקבאן בשם אאוי "זאקי" הימזאקי
במשחק הווידאו Shenmue הגיבור נלחם בחברות סוקבאן
במאי הסרטים הוורודים נוריפומי סוזוקי יצר את הסרטים הראשונים בסדרת "סוקבאן" (בו שבעה סרטים סך הכל).
הוא גם התחיל את הסדרה בת ארבעת הסרטים, Kyōfu Joshi Kōkō I (תיכון הנערות המפחידות, 1972) שכוללת דמויות סוקבאן.
בשתי הסדרות הופיעו השחקניות הידועות מז'אנר "האלימות הוורודה" רייקו איקה ומיקי סוגימוטו.
ב-6 בדצמבר 2005, חברת פאניק האוס הוציאה את The Pinky Violence Collection, חבילה של ארבעה DVD הסוקרת את סרטי הסוקבאן.
סרטים בולטים נוספים עם דמויות ועלילות סוקבאן כוללים:
Chimamire Sukeban Chainsaw (2016, בימוי: הירוקי ימגוצ'י, שחקניות: ריו אוצ'ידה, סיירה סאטו, יוקי טמאקי, מארי ימאצ'י, סייג'ירו נקמורה)
Batoru rowaiaru tsū: "Rekuiemu" (Battle Royale II: Requiem; 2003, בימוי: קנטה פוקסאקו, קינג'י פוקאסקו, שחקניות: טטסויה פוג'יווארה, איי מאדה, שוגו אושינארי)
נערות קמיקזה (Shimotsuma monogatari, 2004), סרט שעובד מתוך ספר באותו שם.
סוקול הוא נפה של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
פארק הזיכרון לגיבורי מלחמת העולם הראשונה
האקדמיה לאמנות ותעשייה על שם סטרוגנוב
סוֹקוֹטְרית (גם סוֹקוֹטְרי; בסוקוטרית: مثل دسقطري méthel d-saqátri; בערבית: اللغة السقطرية; בכתב לטיני: Soqotri) היא שפה שמית דרומית בסכנת הכחדה, המדוברת בפי בני העם הסוקוטרי בתימן – באי סוקוטרה ובשני האיים הסמוכים לו, עבד אל-כּוּרי וסַמְחה, בארכיפלג סוקוטרה הממוקם במצר גוּאַרְדאפוי שבין סומליה לתימן.
סוקוטרית היא אחת משש השפות המרכיבות את תת-המשפחה שפות דרום-ערב המודרניות.
חמש השפות הנוספות הן: מֵהְרי, שֵחְרית (ג'יבאלי), בַּטְחַרית, חַרְסוּסי והוֹבּיוֹת.
כל שש השפות מדוברות באזורים שונים בדרום חצי האי ערב.
לעיתים קרובות אנשים סוברים בטעות שסוקוטרית היא וריאנט של ערבית.
אבל באופן רשמי סוקוטרית ממוינת כשפה דרום-ערבית מזרחית, בתת-המשפחה השמית הדרומית, במשפחה השמית, שבמשפחת-העל האפרו-אסיאתית.
תרבותה של סוקוטרה עדיין נחשבת תעלומה במידה מסוימת.
האי ככל הנראה היה בקשר מועט בלבד עם העולם, ולתושביו אין היסטוריה כתובה.
מה שידוע על האיים נובע מאזכורים שנמצאו ברישומים של מבקרים באי, בדרך כלל בכמה שפות שונות, וחלקם טרם תורגמו.
סוקוטרית סובלת מהשפעה עצומה של השפה והתרבות הערבית הדומיננטיות, מכיוון שתימנים דוברי ערבית רבים עברו להתיישב בסוקוטרה, וכתוצאה מכך ערבית הפכה לשפה הרשמית באי.
כפועל יוצא, סוקוטרית כעת גם מוחלפת בערבית כשפת ההוראה בבתי הספר, חל איסור על תלמידים להשתמש בשפת אמם בזמן הלימודים, ומחפשי עבודה סוקוטרים מוכרחים להיות מסוגלים לדבר ערבית כדי להתקבל לעבודה.
בשל לחץ מערכתי-חברתי זה, סוקוטרים צעירים מעדיפים את הערבית על פני סוקוטרית, ואף נתקלים בקשיים ללמוד סוקוטרית.
לעיתים קרובות הסוקוטרים הצעירים מערבבים בתוכה ערבית ואינם מסוגלים לדקלם או להבין אף קטע של ספרות סוקוטרית בעל פה (אוראלית).
ערבית, במצב הנוכחי, היא חלק מהזהות הלאומית בתימן ומשמשת עבורה כלי אידאולוגי, מה שהופך אותה לשפת התקשורת הלאומית עם הפריבילגיות הכרוכות במעמד הזה.
כפי הנראה, בשלטון התימני קיימת תפיסה שלפיה סוקוטרית היא ניב מקומי של ערבית, ולא שפה נפרדת, קיימת נטייה להזנחת סוקוטרית, וחסרה התייחסות מדיניות-תרבותית לשפות הלא-ערביות המדוברות בתימן, כולל סוקוטרי ומהרי, ולגבי מה שיש לעשות כדי להגן עליהן.
סוקוטרית נתפסת כמעכבת קִדְמה תרבותית, והדור החדש לא חושב עליה כעל אמצעי שיוכל לסייע לו בשיפור מעמדו החברתי-כלכלי של האי.
בני הנוער הסוקוטרים, המהווים 60% מהאוכלוסייה, תופסים את סוקוטרית כמוגבלת וכזו שאינה מתפקדת באופן מלא, כגון העובדה שאינה נכתבת ועל כן אינה מאפשרת תקשורת כתובה.
נראה שיש בתרבות סנטימנטים כלפי השפה, אך באותו זמן גם אדישות, עקב הזנחה והתפיסה שהיא עלולה להוות מכשול בחיים.
על כן, סוקוטרית מוגדרת כשפה בסכנת הכחדה, העדר המחקר המדאיג בתחום השפה הסוקוטרית – אינו נוגע רק לבלשנות שמית, אלא גם למורשת הפולקלור הסוקוטרי ולשימורהּ.
אי מבודד זה נתון בלחצים עצומים של מודרניזציה, והשינוי המהיר של התרבות סביב השפה – עלול להביא לאובדן של רבדים יקרים ממורשת הפולקלור של בני סוקוטרה.
שירה ושירים מולחנים היו בעבר חלק נורמלי מחיי היומיום של האנשים באי, דרך לתקשר עם אחרים – בין אם הם בני אדם, בעלי חיים, רוחות של מתים, מכשפי ג'יני או אלוהוּת.
עם זאת, השירה הסוקוטרית והמשוררים באי סובלים זה זמן רב מהתעלמות והתנכרות.
גם האיחוד האירופי הביע חששות כבדים בנושא של שימור עמודי התווך של התרבות הילידית בארכיפלג.
כלל אוכלוסיית משתמשי סוקוטרית ברחבי תימן היא 57,000 איש (על פי מפקד האוכלוסין 1990), ומספר המשתמשים בה בכל העולם הוא 71,400.
אין לסוקוטרי מעמד רשמי באף מדינה.
זו שפה ילידית של תימן, והיא מדוברת בעיקר באיים המשויכים מנהלית למחוז אמנת אל-אסימה (צנעא): עבד אל-כּוּרי, דרסה, סמחה וסוקוטרה במפרץ עדן.
מערך הווריאנטים הלשוניים (הניבים) של סוקוטרי עשיר מאוד, במיוחד בהתחשב בממדי האי ובמספר התושבים הקטנים.
רוב דוברי השפה חיים באיים שלהם, ורק מעטים בחלק היבשתי של תימן.
לאורך ההיסטוריה שלה, השפה הייתה מבודדת מהיבשת חצי האי ערב.
שפה נוספת המדוברת באי סוקוטרה היא ערבית מדוברת.
בסוקוטרית יש ארבעה ניבים או קבוצות-וריאנטים: הווריאנטים המדוברים בחוף הצפוני של האי סוקוטרה, אלה המדוברים בחופו הדרומי, אלה המדוברים בפי בדואים בהרים שבמרכז האי, והניב המדובר באי עבד אל-כורי.
כפי הנראה, הווריאנט המדובר באי סמחה זהה לזה שבחוף המערבי של סוקוטרה.
בעבר חוקרים הניחו קשר ישיר בין ערבית לשפות דרום-ערב המודרניות, אך כיום קבעו כי אין סיבה להניח קשר ישיר כזה, והוכרע כי הן מהוות ענף שמי בפני עצמו המתחבר לערבית באופן עקיף בלבד.
+העיצורים בסוקוטרית שִפתיים שיניים/מכתשיים צדיים חכיים וילוניים לועיים סדקיים להביים (חוד הלשון) שורקים אפיים סותמים אטומים קוליים נחציים חוככים אטומים קוליים נחציים רוטטים מקורבים
+התנועות בסוקוטרית קדמיות אחוריות סגורות אמצעיות פתוחות
בידודו של האי סוקוטרה הוביל לכך שיש בסוקוטרית מאפיינים פונטיים מסוימים הנעדרים אפילו בשפות השמיות הקרובות אליה ביותר בחצי האי ערב.
העיצורים הבין-שיניים: בכל הווריאנטים הידועים של סוקוטרית, יש חוסר הבחנה בין העיצורים הבין-שיניים המקוריים בשפות דרום-ערב /θ, ð, θˁ/ לבין העיצורים המכתשיים הסותמים /t, d, ṭ/ בהתאמה.
לדוגמה, "דם" בסוקוטרית dərh ~ do:r ~ dɔ:r, ואילו בשֵחְרית ðor; "פיסת עץ" בסוקוטרית ṭarb, ואילו בשפות דרום-ערב האחרות יש צורות המתחילות ב-/θˁ/; "שתיים" בסוקוטרית trih, ואילו בשפות דרום-ערב אחרות יש צורות המתחילות ב-/θ/.
העיצורים הנחציים: בסוקוטרי קדומה יותר היו עיצורים מסודקים (ejective), אך בשפה המודרנית העיצורים החוככים המסודקים /, , / מבוטאים לרוב כמלועלעים (כמו בערבית, ואולי בהשפעתה): / > , > , > /.
שינוי זה לפעמים אף משפיע על העיצורים הסותמים המסודקים להפוך למלועלעים: / > , > /.
מלבד הבדלים אלה, הפונמות בסוקוטרית זהות לאלה במהרי .
הדקדוק ואוצר המילים בסוקוטרית מתועדים ומופצים בצורה דלה ביותר, אף על פי שהועלו הצעות רבות לאיסוף נתונים לשוניים.
פרויקט כזה יאפשר הבנה מעמיקה יותר של ההבטים המדעי, הספרותי, הרוחני וכיוצא בזה הגלומים בשפה.
שימור סוקוטרית יעניק לדורות הבאים גישה גם לחינוך של הבטים אלה.
כינויי הגוף העצמאיים לגוף שני יחיד, "אתה" ē ו"את" ī, נפוצים יותר מהכינויים het ו-hit, בהתאמה.
במחקר שנעשה על ידי מארי-קלוד סימיון-סנל (Simeone-Senelle), het ו-hit קיימים רק בווריאנטים המדוברים בדיקסאם (במרכז סוקוטרה) ובקצה המערבי של האי סביב קלנסיה וקפיז.
היא גילתה שבמקומות אחרים, מהגוף השני היחיד ו., הם ē ו- ī.
במערכת העדכנית ביותר, כינויי הנושא הם הטופס המלא.
מאפיין לשוני ייחודי נוסף לניב המערבי-הרחוק של קפיז הוא מבנה השייכות.
בכל ניבי סוקוטרי יש מילת החיבור "ד-" /d-/, ואחריה כינוי; אך בניב המדובר בקפיז, מילת החיבור מקבלת שתי אפשרויות (כמו מילת השעבוד) – "ד-" /d/ לפני כינוי ביחיד, ו"ל-" /l/ לפני כינוי ברבים, לדוגמה:
אבל lḥan "שלנו", ltan "שלכם/ן", lyihan "שלהם", lisan "שלהן".
הפיצול הזה מראה איך מילת החיבור, כינוי הרמז וכינוי הזיקה קשורים זה לזה.
בדיאלקטים האחרים התרחש תהליך הידקדקות שבו הוקפאה צורת היחיד כמילת החיבור הבלתי-משתנה "ד-".
בחלק מהניבים, כינוי הזיקה "ד-" אינו מותאם לצורת הרבים, לדוגמה:
תרגום מילולי: "האנשים ש(הוא) אלה ש(הוא) נשארים על ההר",
תרגום רגיל: "האנשים האלה, שנשארים על ההר".
באזורים מרוחקים, זקנים משתמשים בנטייתת הזוג בפעלים, בשמות-עצם ובכינויים, לדוגמה:
תרגום מילולי: "אנחנו הולכים (שנינו) הוא-ו-שלי אח קלנסיה",
תרגום רגיל: "אני ואח שלי הולכים לקלנסיה".
אך דוברים ילידיים רבים (צעירים או אנשים הבאים במגע עם ערבית) אינם משתמשים באופן סדיר בצורת הזוגי בפועל, לדוגמה:
תרגום מילולי: "הם רוצים (שניהם) (היא-)תלך",
תרגום רגיל: "שניהם רוצים ללכת".
דוברים אלה גם משתמשים בכינויי גוף ברבים במקום בזוגי, לדוגמה:
/tten férhem/ "הילדה שלכם/ן", במקום /tti férhem/ הסטנדרטי
אנשים רבים הבאים במגע עם ערבית נוטים להשתמש בצורת הרבים הן בפועל והן בכינוי הגוף, ורק צורת הזוגי בשם-העצם מתקיימת בעקביות.
הראשון לתאר באנגלית מילים בסוקוטרית היה ג'יימס ולסטד (Wellsted), סגן בצי ההודי (תחת הקולוניאליזם הבריטי) שהשתתף במשימת סקירת שטח ב-1835. הוא רשם שמות ילידיים של מקומות, שבטים, צמחים ועוד, ובסך הכול אסף כ-236 מילים בסוקוטרית.
למילים האלה לא היו מאפיינים של ניבים מערביים, ולגבי 41 מהמילים ציין ולסטד כי הן שאולות מערבית.
חלק מהן אכן מילים ערביות, כמו beïdh "ביצים" (מֵערבית bayḍ, לעומת ḳehélihen בסוקוטרית), ˤajúz "נשים זקנות" (לעומת śíbīb בסוקוטרית, אולי קשורה ל"שׂב, שׂיבה" בעברית), thob "חולצה" (מֵערבית tob, בעוד tob בסוקוטרית משמעה "בד");.
מילים רבות ברשימתו שייכות לאוצר המילים השמי העתיק ומופיעות הן בערבית הן בסוקוטרית, לדוגמה: edahn "אוזניים" (ובדיוק ˤídəhen), וכן ˤaṣábi "אצבעות" (ˤəṣābe).
שירים סוקוטריים דתיים מראים השפעה ערבית עם מילים שאולות מערבית קלאסית וביטויים מהקוראן.