tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות יכולותיו הירודות של הטיל החליט שאזלי להכניסו לשימוש בצבא מצרים.
לקראת סוף מלחמת יום הכיפורים ביום ה-22 באוקטובר 1973, שעות אחדות לפני הפסקת האש הראשונה, הודיעה מצרים כי שוגרו טילי אל-קאהר לעבר ראש הגשר הישראלי בדוורסואר.
בדיעבד, התברר כי היו אלה שלושה טילי סקאד, שהופעלו על ידי צוותים סובייטיים.
עוד התברר, כי הם ירו ללא ידיעת צבא מצרים כלל, אלא מתוך רצון של המפעילים הסובייטים לעשות שימוש מבצעי בטיל, שהיה טיל קרקע קרקע חדש.
הטילים פגעו בריכוז משאיות תחמושת ישראליות, וגרמו להריגתם של שבעה חיילי צה"ל.
ככל הנראה, מעולם לא נעשה שימוש מבצעי בטיל אל־קאהר.
אל-קאעדה בחצי האי ערב הוא ארגון טרור אסלאמיסטי שהוקם בינואר 2009 ומהווה מיזוג של שלוחות הטרור האסלאמי אל-קאעדה אשר בתימן ובערב הסעודית.
מטרת הארגון להפיל את שלטונן של המונרכיה הסעודית ושל ממשלת תימן, ולהקים ח'ליפות אסלאמית במקומן אשר תשלוט בכל שטחי חצי האי ערב.
אל-קאעדה בערב הסעודית התפרסם לראשונה במאי 2003, כאשר קיבל אחריות לשלושה פיגועי התאבדות סימולטניים במתחמי דיור מערביים בריאד, בירת ערב הסעודית, אשר גרמו ל-29 הרוגים.
עוד קודם באוקטובר 2001, אמריקאי ופיליפיני נהרגו בפיגוע התאבדות וארבעה נפצעו בעיר חובאר אך אל-קאעדה לא לקח אחריות ושלטונות ערב הסעודית הכחישו קשר בין מבצע הפיגוע לארגון.
וגם השבועון "טיים" טען בנובמבר 2002 שהארגון מתכנן פיגועי טרור גדולים בתחומי סעודיה.
ביוני 2004 ספג אל-קאעדה בערב הסעודית מכה קשה, כשמנהיג הארגון ח'אלד עלי חאג', אזרח תימן ושומר ראשו לשעבר של אוסאמה בן לאדן, נהרג על ידי הצבא הסעודי.
הארגון התאושש במהרה תחת הנהגתו החדשה של עבד-אל עזיז אל-מוקרין.
הלה נהרג ב-17 ביוני 2004 בריאד, בקרב עם אנשי כוחות הביטחון של סעודיה.
באפריל 2007 ערב הסעודית חשפה רשת טרור גדולה של אל-קאעדה, שתכננה לפגוע באמצעות מתאבדים בדרך האוויר במתקני נפט ובבסיסים צבאיים.
במבצע של כוחות הביטחון של הממלכה נעצרו 172 חשודים בטרור, בהם גם אזרחים זרים.
משרד הפנים הסעודי מסר כי בבתיהם של העצורים ובמקומות מסתור אחרים נתפסו נשק רב, חומרי חבלה וכסף מזומן בשווי של 32 מיליון דולר.
12 במאי 2003: 35 בני אדם נהרגו ועשרות נפצעו בפיגוע התאבדות במתחם מגורים בריאד, ששימש גם אזרחים מערביים
9 בנובמבר 2003: 17 בני אדם נהרגו ועשרות נפצעו בפיגוע במתחם המגורים "אל-מוחיא" במערב ריאד, ששימש בעיקר עובדים זרים ממדינות ערב
21 באפריל 2004: ארבעה הרוגים בפיצוץ מכונית ממולכדת ליד מטה משטרת התנועה בריאד, ששימש בעבר את מטה המודיעין
1 במאי 2004: שישה בני אדם נהרגו, בהם חמישה אזרחים מערביים, בהתקפה על משרדים של חברת נפט מערבית בעיר ינבוע שבמזרח הממלכה.
החברה הודיעה על פינוי העובדים הזרים
22 במאי 2004: אזרח גרמני נהרג כשאלמונים פתחו עליו באש באזור מסחרי פופולרי במזרח ריאד
28 במאי-29 במאי 2004: חוליה של אל קאעדה הרגה 22 בני אדם בהשתלטות על מתקני חברת נפט בעיר חובאר.
6 ביוני 2004: מחבלים פותחים באש לעבר צוות צילום של הבי-בי-סי בריאד, הורגים צלם ופוצעים קשה כתב
18 ביוני 2004: בן ערובה אמריקאי, פול ג'ונסון, הוצא להורג על ידי חוטפיו, עם פקיעת האולטימטום שהציבו החוטפים לממשלה לשחרר את האסירים חברי הארגון.
כמה שעות לאחר ההוצאה להורג, הצליחו כוחות הביטחון הסעודים להרוג את ראש ארגון אל-קאעדה בסעודיה, עבד אל-עזיז אל-מוקרן, ושלושה ממקורביו שהתבצרו בבית בריאד.
עד שנת 2006, אל-קאעדה בתימן היה ארגון קטן וחסר חשיבות.
כל זה השתנה כאשר 23 חברי אל-קאעדה החשודים בטרור הצליחו להימלט מהכלא בצנעא, בירת תימן, כולל ג'מאל אל בדאווי, המוח מאחורי הפיגוע נגד המשחתת קול בשנת 2000. שני נמלטים היו נאסר אל-ווחיישי, עוזרו של אוסאמה בין לאדן באפגניסטן, וקאסים אל ראיימי, אשר הקימו מחדש את אל-קאעדה בתימן.
בספטמבר 2008 נערכה מתקפה על שגרירות ארצות הברית בצנעא, עשרה שומרים תימנים וארבעה אזרחים נהרגו יחד עם שישה מהתוקפים.
שישה מחבלים חמושים ירו על השגרירות בצנעא ופוצצו שני כלי רכב ממולכדים מול השער הראשי של המתחם.
איחוד הארגונים והקמת אל-קאעדה בחצי האי ערב
שלוחות אל-קאעדה בערב הסעודית ובתימן התמזגו לאחר שהארגון הסעודי דוכא בהצלחה על ידי הרשויות הסעודיות בהנהגת סגן שר הפנים הסעודי, הנסיך מוחמד בין-נאיף.
הארגון ממוקם באזור הגבול בין תימן לבין סעודיה.
בתימן מסתתרים למעלה מעשרים פעילי מיליציה סעודים מבוקשים, ובהם תשעה שהוחזקו בעבר במעצר בידי ארצות הברית במפרץ גואנטנמו.
הארגון מנהל מלחמת גרילה נגד השלטונות התימנים, הכוללת מתקפות על שיירות צבאיות, חטיפת אזרחים ועובדי ציבור, פגיעה בקווי נפט וביעדים מערביים.
הארגון מקיים קשרים הדוקים עם ארגון הטרור גדודי עבדאללה עזאם.
מפקד הארגון, אבו בשיר נאסר אל-ווחיישי, הדריך את אנשיו באמצעות האינטרנט כיצד לפעול ונגד מי, כשיעדיו העיקרים הם בסיסים אמריקאיים ומוסדות ממשלה תימניים וסעודיים.
ב-24 דצמבר 2009 שלושים פעילי אל-קאעדה נהרגו בהתקפה אווירית בתימן.
על פי הדיווח הראשוני, בהתקפה נהרגו גם כמה מראשי הארגון בתימן בהם אסר אל-ווחיישי וסגנו הסעודי סעיד אל-שהרי, אך הדיווח היה שגוי.
אדם נוסף שהיה מטרה לתקיפה, אנוואר אל-עוולקי, אזרח אמריקאי ממוצא תימני לא נפגע כמתוכנן.
ב-12 באוקטובר 2010 הודיע מפקד הארגון, קאסם אל-ראיימי, כי הוא מקים "צבא חדש" שמטרתו תהיה להדיח את נשיא תימן, עלי עבדאללה סאלח.
זאת, בתגובה למתקפה שמנהל צבא תימן בגיבוי האמריקני נגד מעוזי הארגון בדרום-מזרח המדינה.
ב-8 בנובמבר 2010 קרא אנוואר אל-עוולקי להרג אזרחים אמריקנים בקלטת וידאו שפורסמה באתרי אינטרנט אסלאמיים.
אל-אוולקי אמר בקלטת כי האמריקנים הם "מפלגת שטנים" ולכן לא דרושה הרשאה דתית מיוחדת לרצוח אותם.
ב-30 בספטמבר 2011 הודיע שר ההגנה בממשלת תימן כי אל-אוולקי נהרג בתקיפה אווירית של שני כלי רכב בין מארב לג'וואף שבמרכז המדינה.
נשיא ארצות הברית ברק אובמה אישר את הריגתו ואמר כי היא מהווה מכה קשה לארגון הטרור אל-קאעדה.
סגן מפקד הארגון לשעבר, סעיד אל-שהרי שנורה למוות ב-17 ביולי 2013 על ידי צבא ארצות הברית, קרא לפעילי הארגון בסעודיה לתקוף את אילת.
בפברואר 2019 נחשף כי ערב הסעודית, איחוד האמירויות ושותפות לקואליציה הערבית הנלחמת בתימן שילמו בנשק ואמצעי לחימה אמריקאיים ללוחמים של אל-קאעדה ופלגים קיצוניים אחרים במדינה.
אנוואר אל-אוולקי - היה מנהיג הארגון.
עמד בקשר עם רב-הסרן האמריקני נידאל חסן שרצח 13 חיילים בפורט הוד בטקסס ב-5 בנובמבר 2009. נהרג ב-30 בספטמבר 2011 בתקיפה אווירית בתימן.
אבו בשיר נאסר אל-ווחיישי - אחד ממפקדי הארגון.
הגיע לאפגניסטן בסוף 1990, נלחם בטורה בורה בדצמבר 2001, נמלט לאיראן והוסגר לתימן.
נמלט מהכלא השמור ביותר בתימן ב-2006 יחד עם 30 טרוריסטים אסלאמיים נוספים, והצהיר על עצמו כמנהיג אל-קאעדה בתימן.
קאסים אל ראיימי (ידוע גם בכינוי: אבו חורירה אל-צנעני), מפקד הארגון לשעבר - נהרג ב-15 בינואר 2010 בתימן.
סעיד אל-שהרי (ידוע גם בכינוי: אבו סופיאן א-זיידי), שימש כסגן מפקד הארגון.
יליד 1965. שוחרר ב-2007 ממתקן המעצר האמריקאי במפרץ גואנטנמו והוחזר למולדתו סעודיה, לאחר שנתפס בפקיסטן ב-2001. לאחר תהליך "חינוך מחדש", הוא הצליח להימלט מהממלכה והצטרף לקיצונים בתימן השכנה, שם הפך לסגן מנהיג אל-קאעדה בחצי האי ערב.
ב-17 ביולי 2013 נהרג שהרי על ידי כלי טיס בלתי מאויש של צבא ארצות הברית במסגרת מבצע צבאי בתחומי תימן.
איברהים חסן אל-אסירי - (נולד בשנת 1982) המהנדס של אל-קאעדה בחצי האי ערב.
נולד בסעודיה, והוא מספר 40 ברשימת 85 המחבלים המבוקשים ביותר על ידי ערב הסעודית.
בעבר הוא ריצה עונש מאסר בכלא הסעודי, אך לפני שנתיים נמלט לתימן עם אחיו עבדאללה, והפך לחבר בכיר בזרוע של אל-קאעדה בחצי האי ערב.
אל-אסירי עמד מאחורי הכנת מטעני חבלה שהיו אמורים להוציא לפועל פיגועים מתוחכמים.
אחד מהמטענים שימש בניסיון הפיגוע בסגן שר הפנים הסעודי, מוחמד בן-נאיף.
פיגוע אחר שהוא היה אחראי לו, היה הכנת תחתוני הנפץ ששימשו את המחבל הניגרי עומר פארוק עבד אל-מוטלב, שנכשל בניסיון לפוצץ מטוס שיצא מאמסטרדם לדטרויט בערב חג המולד., נהרג בשנת 2017 באמצעות טיל ששיגר מל"ט אמריקאי בתימן.
ג'אבר אל-פאיפי - פעיל בכיר בארגון שהסגיר את עצמו לידי הרשויות בסעודיה.
אל-פאיפי היה עצור במתקן הכליאה בגואנטנמו לאחר שנעצר באפגניסטן, הועבר לשיקום בסעודיה בסוף 2006 ושב לפעילות בזרוע התימנית של אל-קאעדה.
באוקטובר הוחזר מצנעא לסעודיה במטוס פרטי, בתיאום עם הרשויות בתימן.
אל-פאיפי שימש כסוכן כפול של הסעודים באל-קאעדה, ודיווח לסעודים על ניסיון הפיגוע במטוסים ב-29 באוקטובר 2010.
מוחמד עתיק אל חרבי (ידוע גם בשם מוחמד אל אויפי) - מפקד שטח בארגון.
סאלח סולימאן אל ג'אטילי - היה עצור במחנה המעצר בגוונטאנמו, הוחזר לסעודיה ב-2006 לשם "חינוך מחדש".
נהרג על ידי סעודיה בשנת 2010.
מוחמד אל ראשאד (ידוע גם בכינוי: אבו סלאמן) - היה ממונה על ההכנות שעשה ארגון אל-קאעדה לתקוף את מתקני ונמלי הנפט במזרח סעודיה.
ראדסי עותייבי (ידוע גם בכינוי: עבדאללה אל מאקוני) - הגיע לדמשק בתחילת 2006 וגויס לאל-קאעדה.
היה מנהל הכספים המרכזי של אל-קאעדה בחצי האי ערב.
מרץ 2009: פיגוע התאבדות בחצרמוות בתימן: נהרגו ארבעה תיירים מקוריאה הדרומית.
יוני 2009: קיצונים אסלאמיים נחשדו בחטיפתם של תשעה אזרחים זרים בצפון תימן, ששלושה מהם נהרגו: שתי אזרחיות גרמניות שהיו אחיות במקצוען ומורה מקוריאה הדרומית.
27 באוגוסט 2009: ניסיון התנקשות בחייו של ראש היחידה הסעודית למאבק בטרור, הנסיך מוחמד בִּן נאייף.
מחבל מתאבד, בשם עבדאללה חאסן טאליאה אסירי, אזרח ערב הסעודית, חצה את הגבול מתימן לתוך סעודיה.
הוא ניסה להתנקש בנסיך באמצעות התקן מתוחכם במיוחד שהסתיר על גופו או בבגדיו התחתונים.
5 בנובמבר 2009: רב-הסרן האמריקני נידאל חסן רצח 13 חיילים בפורט הוד בטקסס, ארצות הברית
25 בדצמבר 2009: ניסיון פיגוע בערב חג המולד בטיסת מטוס של חברת נורת'ווסט איירליינס מאמסטרדם לדטרויט.
על המטוס היה אזרח ניגרי בשם, פארוק עבד אל מוטלב, בן 23, סטודנט להנדסה שלמד באוניברסיטה בלונדון, שעמד לפוצץ מטען המורכב מחומר נוזל כימי ואבקה.
אותו ניסיון נכשל ואחד הנוסעים השתלט עליו.
3 בספטמבר 2010: התרסקות מטוס תובלה של UPS כתוצאה משריפה במטען.
בפרסום של הארגון בתחילת נובמבר, הוא לקח אחריות על הפיגוע.
אולם, רשות התעופה באיחוד האמירויות לא מצאה סימנים של חומר נפץ במטוס.
29 באוקטובר 2010: ניסיון פיגוע בבתי כנסת באזור שיקגו.
הארגון שלח שני מטעני הנפץ, מתימן לארצות הברית.
בעקבות מידע מודיעיני שהגיע מסעודיה, אותרו החבילות בסניף של חברת פדקס בדובאי ובמטוס חברת UPS בשדה התעופה איסט מידלנדס שליד נוטינגהאם שבבריטניה.
על פי המידע שהתקבל, מטעני הנפץ הוחבאו בתוך מכלי דיו של מדפסות, ובבדיקה שנערכה עלה כי הם אכן הכילו חומר נפץ מסוג PETN, אותו חומר שנמצא בחג המולד 2009 בתחתוניו של עומאר פארוק עבד אל-מוטלב, מחבל ניגרי שניסה לפוצץ מטוס אמריקאי שעשה את דרכו לדטרויט.
אחד ממטעני הנפץ היה מצויד בשעון עצר, ואילו השני היה מחובר לכרטיס סים שהיה אמור להפעילו.
מקורות המקורבים לחקירה דיווחו כי המידע המודיעיני על משלוח הפצצות הגיע מהסעודים ברמת דיוק שכללה את המספרים הסידוריים של החבילות.
ההערכה שמי שעומד מאחורי יצור ומשלוח המטענים הוא איברהים חסן אל-אסירי, הנחשב כ"מהנדס" של ארגון אל-קאעדה בחצי האי ערב.
בתחילת נובמבר לקח הארגון אחריות על ניסיונות הפיגוע.
ב־9 בנובמבר 2010, בעקבות הפיגוע, ממשל ארצות הברית הטיל איסור כולל על משלוח מטענים מסומליה לארצות הברית, ובכך הרחיב איסור שהוטל על משלוחים מתימן.
7 בינואר 2015: 12 נרצחו ו־11 נפצעו בפיגוע הירי במשרדי "שרלי הבדו" בפריז, צרפת.
אל-קאעדה בבלאד אלשאם (אל-קאעדה בסוריה הגדולה) הוא ארגון טרור הפעיל בלבנון.
בגלל מיעוט הפיגועים, ומעט המידע על הארגון, מעריכי מודיעין שונים העלו את האפשרות כי החזבאללה השתמש בשם הארגון ככיסוי לביצוע פיגועים.
27 בדצמבר 2005: שיגור קטיושות לעבר ישראל שנחתו בקריית-שמונה ובשלומי.
אנשי ארגון אל-קאעדה קיבלו על עצמם את האחריות לאירוע.
הייתה זאת הפעם הראשונה שארגון המזוהה עם אל-קאעדה קיבל אחריות להתקפה ישירה על ישראל.
ישנה סברה כי הפיגוע בוצע על ידי אנשי ארגון אל-קאעדה בעיראק.
24 ביוני 2007: פיגוע נגד כוח של היחידה הספרדית של יוניפי"ל.
הפיגוע בוצע באמצעות מכונית תופת שחנתה ליד הכביש, נגד סיור של הכוח הספרדי, בציר שבין מרג'עיון לאל-ח'יאם.
שישה מחיילי הכוח נהרגו ושניים נפצעו.
בין החיילים שנהרגו היו שלושה חיילים ספרדים ושלושה קולומביאנים המשתייכים לכוח הספרדי.
חזבאללה גינה את הפיגוע וטען כי הוא גורם נזק ללבנון.
לטענת המרכז למורשת המודיעין, תוך ניתוח מאפייני האירוע ניתן ללמוד כי פיגוע מתוחכם מסוג זה אינו מאפיין את רמת גורמי הג'יהאד העולמי בלבנון.
מכאן מתחזק החשד כי חזבאללה היה מעורב בפיגוע נגד הגדוד הספרדי שנתפס כמטריד ביותר את חזבאללה מדרום לליטאני.
אל-קודס אל-ערבי הוא עיתון עצמאי יומי ערבי היוצא לאור בלונדון מאז 1989. העיתון ממומן על ידי אילי הון סעודיים, ומופץ לציבור הערבי בלונדון ובעולם הערבי כולו.
רוב קוראי העיתון הם גולים ערבים הנמצאים בחו"ל והשפעתו במדינות ערב אינה משמעותית.
כמו עיתונים נוספים היוצאים לאור בלונדון, נחשב גם 'אל-קודס אל-ערבי' כנקי מצנזורה באופן יחסי וזוכה לאמינות ולמוניטין ברחבי העולם, אם כי על פי פרופ' אייל זיסר "בעולם הערבי אין עיתון מהימן, נקי-כפיים וחסר-אג'נדה דוגמת ה'ניו יורק טיימס'".
העיתון נחשב כפרו-ערבי ופרו-פלסטיני באופן מובהק יותר משאר העיתונים הבין-ערביים הפופולריים, ומוביל קו תקיף נגד ישראל וארצות הברית.
עורך העיתון מאז היווסדו ועד 2013 היה עבד אלבארי עטוואן, הידוע כבעל עמדות חריפות כנגד מדינת ישראל.
בשנת 2013 הודיע עטוואן על עזיבתו, ורמז שהודח מעריכת העיתון.
בעבר שימש העיתון במה להצהרות של לקיחת אחריות על אירועי טרור ופרסומים שונים של קבוצות אסלאמיות הקשורות באל-קאעידה.
באפריל 2009 פורסמה בעיתון קריקטורה המציגה את בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן כחזירים וכסוג של מגפה עולמית.
מדי יום ביומו מוקדש עמוד שלם בעיתון לתרגום (לערבית) של מבחר מאמרי דעות שהתפרסמו ביום האתמול בעיתונות הישראלית.
אל-קדארף היא בירת מדינת אל-קדארף שבסודאן.
היא נמצאת על הדרך המקשרת את ח'רטום הבירה עם גלאבאט, הממוקמת קרוב לגבול האתיופי.
העיר מוקפת הרים משלושה כיוונים.
רבים מיהודי אתיופיה שהו כפליטים בעיר זו ובסביבתה במהלך העלייה לישראל דרך סודאן.
העיר התחילה משוק מסחרי אשר התפתח לכפר אשר משך אליו נוודים ואיכרים מן הכפרים הסמוכים.
החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס עבר בעיר בשנת 1772 ותיעד אותה בכתביו.
גם החוקר והסופר הבריטי סמואל בייקר כתב על העיר לאחר שעבר בה בנובמבר 1862. בזמן השלטון המצרי על העיר, היא הפכה לבסיס מרכזי של חיל המצב המצרי.
כוחותיו של מוחמד אחמד כבשו את העיר בשנת 1884 במסגרת המלחמה המהדית והשתמשו בעיר כבסיס לתקיפות באתיופיה.
בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה מקור מרכזי לתוצרי מזון עבור צבאות בעלות הברית שלחמו בצפון אפריקה.
לאחר המלחמה העיר הייתה מוקד להשקעות חקלאיות רבות.
המגוון האתני מורכב משבטים רבים: בגארה, מאסאליט, דינקה והאוסה.
בעיר ישנה גם קהילה לא מבוטלת של תושבים זרים: יוונים, כורדים, סומלים, ארמנים ועוד.
אֶל־קֻבֵּיבֶּה (ערבית القبيبة) הוא כפר בנפת אל-קודס שברשות הפלסטינית, השוכן בשטח B כשני קילומטרים מצפון להר אדר.
משמעות שמו של הכפר הוא "הכיפה הקטנה".
בשנת 2017 התגוררו באל־קובייבה 3,876 תושבים.
בכפר שוכנת כנסיית אל־קובייבה הפרנציסקנית המנוהלת על ידי משמורת ארץ הקודש ואשר מנציחה את התגלות ישו לשניים מתלמידיו בדרך לאמאוס, מיד לאחר שנצלב.
כחצי קילומטר ממערב לכנסייה, בלב כיפה מיוערת, שוכנת אכסניה פרנציסקנית.
ב-9 בספטמבר 2025 הורה שר הביטחון ישראל כ"ץ להרוס מבנים בלתי חוקיים בכפר ולשלול היתרי כניסה לישראל בעקבות הפיגוע בצומת רמות יום קודם לכן, שאחד ממבצעיו היה בן הכפר.
אל-קֻנַיְטָרַה היא עיר נמל במחוז רבאט-סלא-אל-קניטרה בצפון-מערב מרוקו.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2024, התגוררו בעיר 507,736 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השמינית במרוקו.
בשנים 1932–1956 העיר הייתה ידועה בשם "פורט ליוטה" (Port Lyautey), על שם הגנרל הצרפתי ליוטה שהקים את הנמל של העיר לחופי האוקיינוס האטלנטי בשנת 1912. ארצות הברית החזיקה בסיס צבאי בעיר החל ממבצע לפיד ועד שנת 1991.
באל-קניטרה התקיימה קהילה יהודית במשך שנים רבות (בפיהם כונתה העיר "קניטרא").
אחד הרבנים ששימשו כרבה של העיר קנטירא הוא הרב יחייה בן הראש.
אל-קובאב היה כפר ערבי בנפת רמלה, כ-10 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר.
תושביו גורשו או נמלטו בחודש יולי 1948 כחלק ממבצע דני שהונהג על ידי חטיבת יפתח.
ההיסטוריון מוג'יר א-דין כתב בספרו על ירושלים שאל-קובאב היה כפר בתחום השיפוט המנהלי של אל-רמלה בשנת 1483.
בכפר הוקם בית ספר יסודי בשנת 1921. במפקד האוכלוסין משנת 1931, נמנו בכפר 382 בתים מיושבים ואוכלוסייה של 1,502 ערבים מוסלמים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל האוכלוסייה הוערכה בכ-1,980 אנשים, ושטח הכפר ב-13,918 דונם עות'מאני.
ב-14 במאי 1948 נכבש הכפר (שתושביו עזבוהו לפני כן) בידי גדוד 54 של חטיבת גבעתי, שאורי אבנרי נמנה עם לוחמיו.
ב-13 בספטמבר 1948 נהרסו בתי אל-קובאב כמעט לחלוטין, למעט בית ספר ומספר בתים שנשארו עומדים.
על שטחו לשעבר של הכפר נטוע כיום יער משמר איילון.
אל-קוביבה היה יישוב ערבי בנפת רמלה, כ-10.5 קילומטרים דרומית-מערבית לרמלה, שננטש ופונה במהלך מלחמת העצמאות.
מעטים משרידיו נותרו כיום בקצה המערבי של רחובות.
בקרבת האתר שבו שכן הכפר נמצא תל שלף, שבו התגלו ממצאים מתקופת הברונזה ויש המזהים אותו עם אלתקה בנחלת שבט דן.
זאב וילנאי ויוסף ברסלבסקי זיהו את הכפר עם הכפר פקיעין שבגליל.
במאה ה-13 הקימו שבטי בדואים מחצי האי ערב את הכפר.
הוא נקרא על שם קברו של השייח' גנדה, שהיה בעל כיפת אבן.
כיום שוכן במקום מגדל מים.
לפני 1840 הגיעה לכפר קבוצת מוסלמים גדולה ממצרים.
ב-14 בנובמבר 1917 התחולל על אדמות הכפר קרב עיון קרא.
בשנת 1922 נמנו בכפר 519 תושבים ובמפקד של 1931 הגיע מספרם ל-800. בשנת 1932, בעקבות חשד שבית אריזה בנס ציונה הוצת על ידי ערבים מאל-קובייבה, נכתב "עד עכשיו חיו פה השכנים העברים והערבים בשלום ושלוה".
בשנת 1937 פנו תושבי אל-קובייבה בתזכיר לנציב העליון, והתלוננו על החובות הגבוהים הרובצים עליהם ועל כך שרוב אדמותיהם, כ-17,000 מתוך כ-24,000 דונם, נמכרו ליהודים.
בסקר הכפרים בארץ ישראל שנערך ב-1945, הוערך מספר תושבי הכפר בכ-1,720 איש.
הוא השתרע על שטח של 10,737 דונמים, מתוכם 1,397 דונמים בבעלות יהודית ו-451 דונמים של שטחים ציבוריים.
בבית הספר המקומי שנוסד ב-1929 למדו 344 תלמידים.
הכפר נכבש יחד עם הכפר הסמוך, זרנוגה, ב-27 במאי 1948 בידי חטיבת גבעתי (חטיבה 5) כחלק ממבצע בר יוחאי, שהיה השלב השני של מבצע ברק; רוב תושביו נמלטו עוד לפני ההתקפה או במהלכה.
עם כיבושו, גורשו ממנו ככל הנראה התושבים המעטים שנותרו בו.
ב-24 עד 28 באוגוסט פינו חיילי גבעתי פליטים ערבים מן הכפרים אל-קובייבה, זרנוגה ויבנא שהתאספו בשטח ממערב ליבנא.
התושבים הראשונים שהגיעו לכפר היו עולים חדשים מבולגריה שעזבו תוך זמן קצר.
לכפר הגיעו גם ראשוני "כפר הנגיד", ששהו במקום עד שעברו לאתר הקבע הנוכחי.
ב-1949 הגיעו לבתים הנטושים עולים מתימן.
העולים לא קיבלו בעלות על הבתים.
על אדמות הכפר הוקם כפר גבירול.
ב-1953 דווח על 75 עד מאה משפחות שהתגוררו בבתים הנטושים.
בנוסף הוקמו בכפר גם צריפים וסך האוכלוסייה בכפר הוערכה ב-270 משפחות באותה שנה.
בשנת 1955 סופח הכפר לעיר רחובות.
מאוחר יותר הפך הכפר לשכונת "אבן גבירול" במערב העיר.
שני בתים מפוארים השוכנים על גבעה ונראים מכביש 411 הם בין השרידים הבודדים שנותרו מן הכפר.
הבתים הוקמו בשנות ה-20 של המאה ה-20 בפאתי הכפר ונבנו על ידי האחים מוסא ורפעת שהין, מן המשפחות המכובדות ביותר באזור, שהתפרנסו מפרדסנות.
בית הקברות של הכפר אל-קובייבה נמצא ליד רחוב דולב בכפר גבירול והיה בשימוש בין המאות ה-13 וה-16.
נפת אל-קודס (ירושלים) היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית.
הנפה כוללת את מזרח ירושלים, המוגדרת כבירת הנפה על פי החוק הפלסטיני, ואת כל היישובים הפלסטיניים הסמוכים לה.
על פי אומדן הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2016 בנפה התגוררו 426,533 נפשות.
מספר זה כולל את תושבי מזרח ירושלים.
מושל הנפה הוא עדנאן ג'ית.
שטח הנפה ברובו מצוי בשליטה ישראלית מלאה, חלקו משתייך גם לתחום השיפוט של עיריית ירושלים.
מיעוט מהשטח הוא שטח B.
הרשות הפלסטינית מחלקת את הנפה לשניים:
אזור J1 - השטחים שסיפחה ישראל במזרח ירושלים: עיסאוויה, מזרח ירושלים, א-שיאח, א-סוואחרה אל-ע'רבייה, א-סוואנה, א-טור, אבו תור, באב א-זהרה, בית חנינא, בית צפאפא, ג'בל מוכאבר, כפר עקב, ראס אל-עמוד, שועפאט, מחנה הפליטים שועפאט, שייח ג'ראח, סילוואן, צור באהר, אום טובא וואדי אל-ג'וז.
להלן רשימת היישובים בנפת אל-קודס לפי סוג יישוב.
אל-קב הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K3 II-III, עם מסה של כ-4.5 מסות שמש ורדיוס של כ-126 רדיוסי שמש - קרוב לשני שלישים של רדיוס המסלול של כדור הארץ סביב השמש.
טמפרטורת פניו כ-4,100 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,600 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הנמוכה רוב קרינתו היא בתחום התת-אדום ועוצמת הארתו הכוללת היא בערך פי 3,700 מעוצמת ההארה של השמש.
בעבר דווח שבהירותו של אל-קב משתנה בין דרגות 2.63 ו-2.78, אך מדידות עדכניות לא מצאו השתנות של יותר ממאית דרגת בהירות.
בשנת 2007 דווח על ידי מספר חוקרים כי המהירות הרדיאלית של אל-קב משתנה באופן מחזורי עם שני מחזורי משנה של כשנתיים ושל כ-4 שנים.
החוקרים שיערו שלכוכב שני בני לוויה, ככל הנראה ננסים חומים, המקיפים אותו בתהודה מסלולית של 1:2 עם זמני המחזור שהתגלו.
אל-קאים באמר אללה הוא כינויו של
אבו אל-קאסם מוחמד בן אל-מהדי אל-קאים באמר אללה (בערבית: ابو القاسم محمد بن المهدي القائم بأمر الله, שהיה הח'ליפה השני בשושלת הפאטמית, ושלט משנת 934 עד שנת 946. הוא האימאם ה-12 על פי הזרם האסמאעילי.
אל-קאים באמר אללה נולד בסלמיה שבסוריה בשנת 893, בשם עבד א-רחמאן.
לאחר שאביו, עוביד אללה אל-מהדי באללה, עלה לשלטון, הוכרז אבו אל-קאסם כיורש העצר המיועד בשנת 912, ועזר לדכא את ניסיונות המרד.
אל-קאים באמר אללה הוביל את ההתנגדות לבית עבאס, אשר נתפסו כרודנים, במערכות שהתרחשו הן בין השנים 914–915 ובין השנים 919–921.
בשנת 934 ירש אל-קאים באמר אללה את השלטון מאביו, והוכתר כח'ליפה.
תחת הנהגתו, האימפריה של השושלת הפאטמית הפכה לכוח החשוב והמוביל באגן הים התיכון.
בין השנים 944–947, האימפריה נכנסה למשבר, כאשר פרץ מרד הח'וארג' בהנהגתו של אבו יזיד.
למרות המרד הקשה, הצליח אל-קאים באמר אללה לשמור על השלטון ועל אחדות האימפריה, אך הוא נפטר ב-17 במאי 946, בטרם דוכא המרד לחלוטין.
לאחר פטירתו, תפס את מקומו והמשיך את דרכו בנו, אלמנצור באללה אלפאטמי.
אל-קליוביה הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם במצרים התחתונה (צפון המדינה), בדלתא של הנילוס.
העיר הגדולה ביותר במחוז היא שוברא אל-ח'ימה, ועיר גדולה נוספת היא אל-עובור.
שטח המחוז הוא 1,001 קמ"ר, מה שהופך את אל-קליוביה לאחד מן המחוזות הקטנים במצרים.
באל-קליוביה מתגוררים פחות מחמישה מיליון תושבים, כאשר מרבית (56%) מהתושבים מתגוררים בכפרים.
הגידולים החקלאיים המובילים כוללים תירס, כותנה, חיטה, פירות הדר, בננות, תפוזים ומשמשים.
בשנים 2012–2018 האיחוד האירופי השקיע כ-40 מיליון דולר בשיפור התשתיות במחוז.
אל-קליוביה הוא המחוז המוביל במצרים בייצור עופות וביצים.
אל-קאסם בן מוחמד היה בנו הראשון של מוחמד, נביא האסלאם.
אל-קאסם נולד במכה, לפני תקופתו של מוחמד כנביא.
הוא נפטר בגיל מאוד צעיר, יש אומרים בגיל 17 חודשים, יש אומרים בגיל שנה, ויש אומרים בגיל שנתיים, ויש שאף אומרים בגיל 3 שנים.
סבו וסבתו מצד אביו היו עבדאללה בן עבד אל-מוטליב ואמינה בנת והב, בעוד שסבו וסבתו מצד אמו היו ח'ווליד בן אסד ופאטמה בת זאידה.
אביו היה מוחמד, ואמו הייתה חדיג'ה.
היו לו שני אחים, איבראהים ועבדאללה.
כמו כן, היו לו ארבע אחיות: זיינב, רוקייה, אום כולת'ום, ופאטמה.
רקטת אל-קודס היא רקטה מייצור מקומי של ארגונים פלסטינים, שמשמשת את פלוגות אלקודס של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לשיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל.
רקטת אל-קודס דומה לסדרת רקטות הקסאם שנמצאת בשימוש החמאס.
ב-11 בפברואר 2006, דיווח דובר הג'יהאד האסלאמי, נאג'י אבו סייף, כי הרקטה החדשה שפותחה היא באורך של 2.3 מטרים ומסוגלת להגיע עד אשקלון מרצועת עזה.
הג'יהאד האיסלאמי פרסם סרטון המראה את הפיתוח של רקטת Quds-4 גדולה בהרבה.
לא ניתן לירות רקטות אלו בדיוק כדי לכוון למטרות צבאיות ספציפיות באזורים אזרחיים או בקרבתם.
ארגון Human Rights Watch פרסם ניתוח, וקבע כי "נשק כזה הוא אפוא חסר הבחנה כאשר משתמשים בהם נגד מטרות במרכזי אוכלוסייה.
היעדר כוחות צבא ישראלים באזורים שבהם נפלו רקטות, כמו גם הצהרות של מנהיגי קבוצות חמושות פלסטיניות לפיהן ממוקדים מרכזי אוכלוסייה, מעידים על כך שהקבוצות החמושות תקפו בכוונה אזרחים ישראלים ומבנים אזרחיים".
התקפות חסרות הבחנה על אזרחים ומבנים אזרחיים שאינם מפלים בין אזרחים לבין מטרות צבאיות אינן חוקיות לפי החוק הבינלאומי.
אל-קַאע הוא כפר לבנוני נוצרי בנפת בעלבכ שבמחוז בעלבכ-אלהרמל בלבנון.
שמו המלא של הכפר הוא "קאע בּוּעיון" (قاع بعيون), ובחלק מהמפות הוא מופיע בשם זה.
לדעת החוקר אניס פריחה, השם "קאע בּוּעיון" הוא שיבוש של שם ארוך יותר, "בקאע אבו עיון" (بقاع أبو عيون), שפירושו "בקעה בעלת מעיינות".
הכפר אל-קאע ממוקם בגובה של כ-657 מטרים מעל פני הים, במרחק של כחמישים קילומטר צפונית-מזרחית לבעלבכ וכ-11 קילומטר ממזרח להרמל.
ממזרח ומצפון לכפר – הרים בגובה של כ-1,500 מטר מעל פני הים ועליהם נמצא הגבול עם סוריה.
קאע הוא היישוב הנוצרי המזרחי ביותר בלבנון.
ליד הכפר עובר הכביש הלבנוני מספר 4 שמגיע מבעלבכ בדרום והוא מתחבר לכביש המהיר, הסורי, מספר 5, המגיע לעיר הסורית חומס – בצפון.
בשנת 2001 שונה שם הכביש ל"שדרות הנשיא חאפז אל-אסד".
בשנת 2014 התגוררו בכפר 588 מבוגרים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני, כולם נוצרים שמשתייכים לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית.
בסביבת אל-קאע וכן ב התגלו להבי צור מהתקופה הנאוליתית.
הכפר מכיל את שרידי "מצודת אל-קעא" (قلعة القاع) שנבנתה בתקופת שלטונו של האמיר פח'ר א-דין השני, בסביבות שנת 1640.
ב-28 ביוני 1978, חמושים לא מזוהים הרגו 26 מתושבי אל-קאע וכפרים סמוכים.
על פי אחת ההערכות, הרציחות קשורות להרג של 34 בני אדם, וביניהם טוני פרנג'יה, כשבועיים קודם לכן, ב-13 ביוני.
על פי הערכה אחרת, הרצח בוצע על ידי המשטר הסורי, בניסיון להעמיק את הקרע בין פלגים נוצריים בלבנון.
ב-11 באוקטובר 2012, צבא סוריה ירה ארבעה פגזים לכיוון אל-קאע.
תקריות קודמות מסוג זה גרמו למות אזרחים לבנונים, אך צבא לבנון לא הגיב.
הועלתה אפשרות שמדובר בזליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון.
ב-1 בספטמבר 2012 כוח צבאי סורי חטף חקלאי מהכפר.
ב-27 ביוני 2016 נהרגו חמישה בני אדם באל-קאע ושלושה עשר נוספים נפצעו בהתקפה של ארבעה מחבלים מתאבדים.
גם אירוע זה התפרש כזליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון.
ביישוב אל-קאע יש מספר כנסיות ומנזרים, כמו:
הקפלה של תרזה הקדושה (كابيلا القديسة تريزا): בנויה על צלע ההר ממזרח לאל-קאע ויש בה מזבח ואגן טבילה שנחצבו בסלע אחד.
מנזר מרואן אל-עאסי הקדוש (دير مار مروان العاصي) : מערה בסלע על יד נהר אורונטס.
במאה החמישית התגוררו בה תלמידיו של הקדוש מרון כדי להימלט מרדיפות.
המסדר המרוני שיקם את המקום ובכל יום ראשון בשעה 12 בצהריים מתקיימת בו מיסה.
כנסיית סנט אליאס (كنيسة مار الياس): אחת הכנסיות הגדולות בלבנון שבנייתה החלה בשנת 1954. הכנסייה ממוקמת ליד כביש מספר 4 (לכיוון חומס בסוריה) והיא מושכת את תשומת לבם של כל העוברים בין לבנון לסוריה.
כנסיית סנט ג'ורג' (كنيسة مار جاورجيوس): סנט ג'ורג' נחשב לקדוש הפטרון של אל-קאע, והכנסייה העתיקה ביותר ביישוב נושאת את שמו, היא נבנתה לפני מאות שנים מלבני בוץ ובשנת 1970 חודשה ונבנתה מאבן, תוך שמירה על צורתה הגאומטרית.
כנסיית שרבל הקדוש (كنيسة مار شربل)
האירועים החשובים ביותר בכפר הם חג ג'ורג' הקדוש שחל ב-23 באפריל, וחג רוממות הצלב שחל ב-14 בספטמבר.
אל-קאסם אל-מאמון בן חמוד היה ח'ליף של קורדובה פעמיים.
הפעם הראשונה הייתה בין השנים 1018 ל-1021, ופעם נוספת הייתה לתקופה קצרה בשנת 1023, עד שגורש מהעיר.
הוא היה אחיו של עלי בן חמוד א-נאצר שהודח, וכן היה השליט השני של שושלת בני חמוד.
אל-קאסם שלט במשך כשלוש שנים רגועות יחסית, עד לשנת 1021, כשקם לו מתחרה לתואר.
אחיינו, שליט מלאגה יחיא בן עלי בן חמוד אל-מעתלי, טען להיותו היורש הלגיטימי לאביו, הח'ליף הקודם, עלי אבן-חמוד א-נאצר, והוביל צבא לעבר קודובה.
בשלב זה, אל-קאסם כבר איבד את תמיכת הברברים שאיפשרו לו להחזיק בשלטון, ועל כן נאלץ לעזוב את עיר הבירה של ח'ליפות ולמצוא מקלט בסביליה.
מהלך זה איפשר ליחיא אל-מעתלי להכריז על עצמו כח'ליף ב-13 באוגוסט 1021. למשך קצת יותר משנה חיו במקביל שני ח'ליפים, אחד בקורדובה והשני בסביליה.
אולם, המרידות לא נפסקו, ובפברואר 1023 יחיא אל-מעתלי נאלץ אף הוא לעזוב את קורדובה ולפנות את הדרך של דודו אל-קאסם בחזרה לבירה.
באוגוסט של שנת 1023 התקוממו עליו תושבי קורדובה והוא נאלץ להימלט אל העיר חרס.
לאחר מצור שהטיל אחיינו יחיא בן עלי בן חמוד אל-מעתלי על העיר, העיר נכנעה, אל-קאסם נתפס ונלקח בשבי יחד עם בניו.
בזמן נפילתו, תושבי קורדובה מינו את עבד א-רחמן החמישי כמחליפו.
אל-קאסם נלקח למאלגה שם נשאר לחיות כאסיר עד שבשנת 1035 נרצח בחניקה.
אֵל (באוגריתית: 𐎛𐎍 – אִל, נהגה לעיתים אִלֻ) הוא ראש האלים בפנתאון במיתולוגיה הכנענית.
הוא ידוע בעיקר מאפוס השירה שנמצא באוגרית.
נקרא גם שור־אל (באוגריתית: 𐎘𐎗𐎟𐎛𐎍) - סמל הכוח והפריון, וקדוש (במובן של נשגב ונעלה).
אל מכונה באוגרית בכינויים "בני בנות" (=יוצר היצורים, בונה הבניות), "אב אדם" (=אבי האדם) ו"אב שנם" (=אבי השנים).
"מלכ יכננה" (=מלך בוראה) ו"לטפן אל בעל הלב" (האל הלטפן בעל הלב, בשל רחמנותו וטוב ליבו), מתואר כאל השמים ואביהם של כל האלים שיושב במקום המרוחק מהיישוב, ב"אפיקי תהומותיים" ובמוצאי הנהרות.
על פי המיתולוגיה הכנענית, אל התחתן עם אשרה והוליד שבעים בני-אלים, ביניהם בעל, עשתרת, ענת, ים, מות ועוד אלים נוספים.
כמו כן, על פי שיר הולדת האלים הנעימים והיפים, הוליד מבנות האדם שני בנים-אלים, את שחר - אל הזריחה ואת שלם - אל השקיעה.
אף שהוא מתואר כמלך, בפועל משלו ופעלו בעולם בניו: בעל, מות, ים וענת, כל אחד בטריטוריה נפרדת (שבעים אומות, כמופיע גם במסורת היהודית) , והוא היה בתפקיד של שליט עליון, שבשעת משבר בניו נוטלים ממנו עצה ורשות.
אחד מסמלי האל אל, שסימלו גם אלים עליונים בפנתאון המסופוטמי והחתי, הוא .
אל מוזכר בכתובות מממלכת שמאל, ובכתובות ספירה הוא מופיע בשם אל-ועלין (=אֵל-וְעֶלְיוֹן).
פילון איש גבל מרבה לתאר את Ἡλος (אֵל) ומזהה אותו עם קרונוס היווני.
יש ביניהם נקודות דמיון רבות, והמרכזית היא ששניהם נחשבו לאל הזמן ("אַב שנם", אב השנים, היה מכינויי אל בשירה האוגריתית).
"אל קנ ארץ" (אל הקונה, היוצר את הארץ) הוא אל המופיע בתדירות נמוכה יחסית אך בפיזור נרחב – בכתבים חתיים, בכתובת אזתוד, בכתובת נאו־פונית מלפקי, במקרא (), בצורה הארמית "אלקונרע" מתדמור, והתואר "קונה ארץ" מופיע בכמה מקומות נוספים.
רוב החוקרים מפרשים אלוהות זאת כאלוהות הבריאה, אך חלק מהחוקרים חולקים על קיום המשמעות "לברוא" לפועל "לקנות", ומעדיפים לפרש אלוהות זאת כ"אל, הבעלים של הארץ".
בכתובות מממלכת שמאל מוזכר, בנוסף לאל, גם אלוהות בשם "רכבאל", שמשמעה ככל הנראה ה של האל אל; את רכבאל סימל כנראה צמד סמלים – עול של מרכבה (סמל להיותו רַכָּב) וגלגל השמש המכונף (סמל האל אל, אליו שייך רכבאל).
בתבליט אבן מאוגרית שנמצא כיום במוזיאון הלאומי של חלב בסוריה, מתואר אל כמלך מזוקן בעל קרניים (סמל הפיריון), היושב על כיסאו ורגליו מונחות על הדום, כאשר מלך אוגרית מגיש לפניו מנחה, ומעליהם גלגל השמש המכונף, סמל האל אל.
בצלמית אחרת שנמצאת במוזיאון דמשק, מתואר אל כמי שיושב על כיסא ללא משענת.
בכל הפסלונים הוא ישוב, לבוש בכותונת ארוכה שמגיעה כמעט עד נעליו, רגליו מונחות במקביל על הקרקע או ההדום, ידו הימנית מורמת לשלום, ולראשו כתר גבוה.
בין כתובות חמון התגלו שתי כתובות על פסלי אבן, שניהם מתארים גבר ערום עד לחלציו ועונד שרשרת בסגנון מצרי, מתוארכים לתקופה התלמיית, ומייצגים את האלוהויות אליהן הוקדשו (ולא את המקדיש).
על גב כל אחד מהפסלים הקדשה, שתי ההקדשות זהות מלבד האלוהות להן הן מוקדשות – אחת ל"אל" ואחת ל"אס[ר]".
"אל" הוא אל הכנעני או אלוהי ישראל, ואילו "אסר", הידוע מכתובות פיניקית אחרות (כמו הקיפוסים של מלקרת) כאוסיר המצרי, הוא פה אולי דווקא אלוהי ארץ אשר, הנזכרת בכתובות מצריות מהמאות ה־14–13 לפנה"ס.
כתובת זאת נושאת את הדיו של המיתוס המסובך, בעל האופי האקלקטיסטי העברי־כנעני, וקשורה כנראה באגדות על מייסד קרתחדשת בשם Asoros.
על פי השירה האוגריתית, מבקש האל בעל לאחר ניצחונו לבנות לו ארמון.
הוא מבקש מאחותו ענת שתשכנע את אל להסכים לכך ולתת הוראה לאל האמנות כתר-וחסס לבנות לו ארמון.
בסופו של דבר, אשרה היא זו שמשכנעת אותו לבנות את ארמונו של בעל.
באגדת אקהת אל מברך את שופט הצדק דנאל ביורש אקהת, שמאוחר יותר האלה ענת מבקשת ממנו רשות להורגו.
ואילו באגדת כרת הוא זה שנותן עצה למלך כרת הערירי, כיצד ליצור לעצמו שושלת חדשה, ואף דואג לריפויו ממחלה חשוכת מרפא באמצעות בריאת תרופה בשם "שעתקת".
על פי המתואר בחג ראש היין, שהיה חג הכנת היין הכנעני שנחגג בחודש תשרי, הובאו לכבודו מנחות בציר ענבים.
קורבן נוסף שהיה נעשה לכבודו היה של שה.
בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש, הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שמש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים.
לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; לאל מוקדש הקטע הראשון מבין קטעים אלה, ומעונו הנזכר בלוח הוא מעונו המוכר "מבוך נהרים, בעדת תהומותיים".
בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו (רובם בזוגות) כאוספי ה"חמה" מוזכר שוב אל, הפעם יחד עם חורון.
במחזה הולדת שחר ושלם, לאחר דברי פתיחה, מוצגים אל ונשותיו, בשְדה אשרה ורחמי (כנראה ענת), על שפת הים.
לאחר חודשי ההריון נולדו שחר ושלם.
תאבונם רב, והם מתוארים כאוכלים את כל הנקרה בדרכם; אל קורא קריאות צער ומגרשם למדבר קדש לשבע שנים.
בשנה השמינית מגיעים למזרע בפאת המדבר, ודורשים מהשומר להיכנס, שיאכילם וישקם, והוא מכניסם ונותן להם לחם ויין.
השורות האחרונות לא שרדו, אך נראה שתם סבלם של השניים והם התקבלו בחזרה בקרב האלים.
לדעתם של מספר חוקרי מקרא, היישוב הכנעני בית אל נקרא כך על שם אל.
לפי אחת הסברות של חוקרי המקרא, ישנו מקום נוסף בתנ"ך שמוזכר בו אל הכנעני.
לאחר מלחמת ארבעת המלכים, מסופר שמלכיצדק מלך העיר שלם (שמזוהה כמלך הכנעני של ירושלים), שגם מוזכר ככהן לאל עליון (אל ועלין – שם כפול כפי שהם מופיעים בכתובות ספירה) הוא אל הכנעני, מוציא לחם ויין לאברהם, ומברך את אברהם ואת אל לרגל ניצחונו של אברהם במלחמה ().
ראיה אפשרית לכך שאכן מדובר באל הכנעני עולה מהשוואת דברי מלכיצדק לדברי אברהם שם: מלכיצדק אומר , ואילו אברהם אומר בעוד אברהם משתמש במילים 'אל עליון' כתואר לה', מלכיצדק משתמש בהן כשם, ומכאן נראה שמדובר באל הכנעני.
על פי קאסוטו ישנה במקרא התייחסות לאל הכנעני בכמה פסוקים.
הפירוש ההגיוני יותר, לדעת קאסוטו, הוא שבני יהודה תועים אחר האלים הכנעניים אֵל והקדושים חבריו.
לדעת קאסוטו, דברי הנגיד הכנעני של העיר צור ב (קינת יחזקאל על צור) מתייחסים כנראה לאל הכנעני או לכל הפחות יש בהם מעין רמז אל אֵל, היושב "בקרב אפיקי תהומותיים":
נקודת דמיון נוספת בין אל הכנעני ליהוה היא בתיאורם המשותף כמלכים היושבים על כסאם:
כמו כן, בחזונו של יחזקאל הנביא מתואר שהוא ראה דמות אדם על דמות הכיסא ().
למרות העובדה שאל מתואר כמלך, למעשה הוא לא שלט כמלך בפועל, וקאסוטו משער על פי ניתוח השירה האוגריתית ובדומה לסיפורי המיתולוגיה על קרונוס, שלתפיסת הכנענים בתחילה אל שלט על כל העולם ולאחר מכן בניו (בעל, מות וים) הדיחו אותו משלטונו וחילקו ביניהם את השליטה על העולם.
בנוסף, אפשר לערוך אנלוגיה בין נשואי אל לאשרה כמו ה' לאשרה כפי הממצא של "ליהוה ואשרתו" באמונה הפוליתאיסטית הישראלית בתקופת הראשון.
חוקר המקרא ומצרים העתיקה דוד שפירא קיבץ בספרו "יכין ובועז" מספר ראיות לשמות תאופוריים בעלי סיומת "אל" במצרים העתיקה של סביבות המאה ה־13 והמאה ה־14 לפני הספירה, באופן המצביע לדעתו על אמונה מקומית באל אל.
שפירא נסמך על ראיות נוספות ומסיק כי הפיכתו של אל לחשוב בפנתיאון המקומי הגיעה בהשפעה של קבוצות שהגיעו למצרים מאסיה, כמו החיקסוס.
אבו בכר מוחמד אבן יחיא אבן זכריא אל־ראזי היה פילוסוף פרסי חשוב שכתב בערבית, ואחד מגדולי הרופאים בעולם המוסלמי.
בספרי הרפואה שכתב, שילב אל-ראזי שיטות מהרפואה היוונית, הערבית ואפילו ההודית, ועליהם הוסיף דברים רבים מניסיונו האישי.
אל-ראזי העז לבקר את גלנוס שנחשב לסמכות רפואית עליונה:
אל-ראזי היה הראשון שתיאר את תגובת האישון לאור, וחיבורו "הרגל ההופך לטבע" נחשב לתיאור הראשון של רפלקס מותנה.
הוא כתב את הספר הראשון על רפואת ילדים.
אל-ראזי, בתפקידו כרופא הראשי בבית חולים בבגדד היה הראשון שתיאר תיאור מדעי מלא את מחלת האבעבועות השחורות והחצבת והגדיר את ההבדלים בין המחלות.
ספרו של אל-ראזי אל-ג'דרי ואל-חצבה הוא המקור הראשון שנותן תיאור של סימני האבעבועות ושלבי המחלה וכן תיאור של מחלת החצבת ותורגם פעמים רבות ללטינית ושפות אירופיות אחרות.
אל-ראזי תיאר לראשונה בחיבורו "מאמר על הסיבה לדלקת האף ממנה סבל אבו זייד כשהריח ורדים באביב" קצרת הנגרמת מאלרגיה (קדחת השחת) וכתב על אלרגיות וחיסון.
אל ראזי תיאר לראשונה חום כמנגנון הגנה טבעי של הגוף מפני מחלות.
אל-ראזי בנה שיטה עצמאית השונה מאוד מהמקובל בין הפילוסופים בדורו שהיו אריסטוטליים או נאופלאטוניסטיים.
בשיטתו היו שני יסודות שקוממו עליו את הפילוסופים שבדורו ולאחריו:
הוא שילב בשיטתו יחדיו את האטומיזם של דמוקריטוס, תאוריית הזמן של אפלטון, ותאוריית בריאה גנוסטית.
הוא התנגד בנחרצות לכל סוג שהוא של דת ונבואה.
בסתירה לתורת אריסטו, האמין אל-ראזי בקיום מרחב מוחלט שאינו תלוי בקיום גופים ובקיומו של זמן מוחלט הזורם לנצח ואינו תלוי בתנועה:
הפילוסופים בזמנו ולאחריו שללו באופן מוחלט את שיטתו וחלקם אפילו בזו לה.
גם הרמב"ם כותב (באיגרתו למתרגם מורה הנבוכים, שמואל אבן תיבון) שאין להתייחס לכתביו הפילוסופיים מכיוון ש"אל-ראזי היה רופא בלבד".
ובספר מורה נבוכים כתב על ספרו "אלאלאהיאת" כלל בו מהזיותיו ובכליותיו גדולות, ונכללו עניין אשר בדה אותו,.יחס זה הוא אולי הסיבה לכך שמספרי הפילוסופיה שלו שרדו רק קטעים בודדים בספרים של פילוסופים שתקפו אותו, בעוד כתביו הרפואיים שרדו ברובם.
אל-ראזי כתב שני טקסטים אלכימיים, "אל-אסראר" (הסודות) ואחר כך, לבקשתו של חברו ותלמידו המתמטיקאי אבו מוחמד אבן יוניס מבוכרה, את הספר "כתאב סר אל-אסראר" (ספר סוד הסודות) שהוא אוסף מרשמים טכניים באלכימיה.
הספר עוסק במכשירים, חומרים ודרכי עבודה ומתאר שיטת מיון מסובכת של החומרים.
זיהוי תרופות ממקור צמחי, מן החי או ממינרלים והתאמתם לטיפול במצבים שונים.
תהליכים אלכימיים כנידוף ועיבוי של כספית, שיקוע גפרית וארסן, טיפול בחום (calcinations) למינרלים.
מרשם אופייני מספרו של אל-ראזי, לדוגמה:
מקום חשוב במרשמיו האלכימיים של אל-ראזי תופסים "מים חריפים" הממסים חומרים שונים.
המים החריפים כללו בסיסים חזקים וחומצות.
אל-ראזי תיאר בספרו בפירוט רב את כלי העבודה הנדרשים לביצוע התהליכים.
אל-ראזי מיין את כלי המעבדה לשתי קבוצות:
כלים המיועדים להמסה והתכה של חומרי הגלם: תנורים, כורים, מפוחים, סירים, מוטות ערבוב, מטחנות וכו'.
כלים לביצוע הטרנסמוטציה (הפיכת מתכת נחותה לאצילה) עצמה כגון: כלי זיקוק ועיבוי וכלי קיבול לתוצרי התגובות.
בנוסף לאלכימיה ולרוקחות, אל-ראזי תיאר בספר גם תהליכי ציפוי להזהבה של כסף ולהחזרת צבעו של הכסף, וכן להזהבה ולהכספה של חומרים אחרים דוגמת מלחי סידן, אלומינה, ברזל ונחושת.
לתהליכים אלו לא היו מטרות אלכימיות, אלא מסחריות וטכניות, והמחבר דן במחירי חומרי הגלם והתוצרים וביתרונות התהליכים לאומנים.
בשל בהירותם של כתביו האלכימיים והיעדר מרכיב מיסטי וסמלי מהם, הם זכו לפופולריות בקרב האלכימאים האירופים בימי הביניים.
אֶל-רוֹם הוא קיבוץ של התק"ם, בצפון רמת הגולן.
הקיבוץ ממוקם כשני קילומטרים ממערב להר חרמונית, ברום של 1,070-1,050 מטרים מעל פני הים.
הקיבוץ נוסד ביולי 1971 על ידי גרעין המחנות העולים "בית הערבה" בצפון רמת הגולן.
הגרעין היה אמור להתיישב בבית הערבה בדרום בקעת הירדן, אולם הופנה לבסוף להתיישב באזור זה.
במלחמת יום הכיפורים פונה היישוב (אך לא נכבש) ובשדותיו שמדרום וממזרח להר חרמונית נערך קרב עמק הבכא.
במשך השנים הצטרפו גרעינים ויחידים רבים לקיבוץ.
אל-רום הוא הקיבוץ הגבוה בעולם.
היישוב הדרוזי בוקעאתא הנמצא בסמוך גבוה מעט יותר: 1,110-1,090 מטרים מעל פני הים.
כקילומטר וחצי ממזרח לקיבוץ נמצאת שמורת הר חרמונית ומצפון-מערב לו שוכנת שמורת יער אודם.
היישוב ממוקם בחלקו בתוך יער אל-רום (נקרא לעיתים גם יער טבנקין) שניטע על ידי הקק"ל, ובו משגשגים מחטניים של אקלימי הרים קרים יחסית: ארזים ממינים שונים (קפריסאי, הימלאי, אטלנטי, וארז הלבנון), אורנים ממינים מגוונים (שחור, גלעין, ברוטייה ועוד), וברוש אריזוני.
היישוב התרחב לתוך היער עם הקמת הרחבה קהילתית לכ-100 בתי-אב.
האקלים של אל רום הוא אקלים ים תיכוני (Csa) עם חורפים קרים יחסית ושפע של גשמים, בעוד שהקיצים חמים ויבשים למדי.
כמות המשקעים השנתית גבוהה, הודות למיקומו הצפוני והגבוה של הקיבוץ, ועומדת על 900 מ"מ בממוצע.
חלקם יורדים בצורת שלגים, והיישוב נהנה ממספר אירועי שלג שלג בשנה.
היישוב מטפח נוי של אקלים קר, בתיו טובלים בעצי-נוי נשירים, במחטניים של אקלים קר, בעצי דובדבן ממינים שונים, תפוח, ערמונים, אגוזי מלך, תאנים, תות שאמי, בעצי חורש למיניהם ובשיחים מגוונים ממוצא צפוני.
רכס החרמון דומיננטי בנוף היישוב, במיוחד בחורף עת עוטה ההר מעטה של לובן.
מהכיוון ההפוך נשקפים תילי הרמה, דרום עמק החולה ומבואות הכנרת.
בימים של ראות חדה ניתן לצפות מהישוב גם בהרי הגלעד שבירדן, ובהר הדרוזים בעומק סוריה.
מהר אודם הסמוך ניתן להבחין בים התיכון באזור צור-צידון.
בקיבוץ שבע שכונות: "שכונת שיזף" בה גדלים עצי שיזף סורי, ובה מתגוררים רבים מותיקי הקיבוץ.
שכונת ארזים, ובה גדלים עצי ארז לבנוני.
מרבית תושבי השכונה הם חברי משק.
שכונת אגוז, בה ישנם מספרי עצי אגוז, ובה מתגוררים משפחות לקליטה וחברי משק ותיקים (ובניהם גם מייסדי הקיבוץ ציפקה ויהוד'לה ומשפחת בראון).
השכונה "החדשה", שכונה שהוקמה בשנות ה-90 והיא מאופיינת בחברי משק שהתקבלו לחברות החל משנות ה-90. שכונת ה"טרומים" בה שופצו בתים ששימשו למגורי מתנדבים, ובה מתגוררים בעיקר בני משק חוזרים.
שכונת בוקעתא, השכונה אשר עד הקמת ההרחבה בקיבוץ הייתה הקרובה ביותר לכפר הדרוזי בוקעתא, משמשת למגורים לחיילי וצעירי הקיבוץ.
ולבסוף, ההרחבה הקהילתית הממוקמת בחלקו הצפוני של הקיבוץ.
בהרחבה מתגוררות משפחות שהצטרפו לקיבוץ בעשור האחרון, כמו גם בני משק חוזרים.
בקיבוץ מתקיימת מערכת חינוך מקומית לילדי הגיל הרך פעוטון דרור, גנון שקד, גן דובדבן (עד המעבר לבית הספר היסודי) וישנה מערכת חינוך בלתי פורמלית - בית ילדים בשם "באג" לכיתות א-ו (בעבר פעל גם בית ילדים לכיתות ד-ו בשם "צנונית"), כמו כן לכיתות ז-י"ב ישנו מועדון נעורים.
כלכלת היישוב מתבססת על גידולי מטעים נשירים (תפוחים, שקד מצוי, אוכמניות, דובדבנים, גפנים לייצור יין) וכן על ענף הלול.
שטחי החקלאות של אל-רום מתפרשים בחלקם מסביב ליישוב, וכן בעמק הבכא, בלוע של הר אביטל וגם בדרום רמת הגולן.
בעבר התבסס היישוב גם על אולפני אלרום העוסקים בהפקת כתוביות תרגום ודיבוב של סרטי קולנוע ומדיות אחרות, בשנת 2020 מספר חברים שעבדו באולפנים רכשו את הבעלות על החברה מהקיבוץ.
בקיבוץ ממוקם מרכז חוויה מהסרטים להנחלת מורשת קרב עמק הבכא וסיפורו של גדוד 77 מחטיבה 7 בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים.
ביולי 2019 נפתח אירוח חדש באל-רום, "אירוח בוטיק אל-רום", מתחם אירוח בסגנון אירופאי למשפחות מטיילות.
המקום מהווה אבן דרך בהתחלת פעילות התיירות בקיבוץ וזוכה והצלחה ושבחים רבים בקרב הציבור הרחב.
במאי 2022 נפתח מתחם נוסף של חדרי אירוח חדרי "כליל", חדרים משודרגים ומפנקים למשפחות ומטיילים.
החל משנת 2016, פעילה בקיבוץ אל-רום שלוחה של המכינה הקדם-צבאית "שחר".
"אֵל אָדוֹן עַל כָּל הַמַּעֲשִׂים" (ידוע גם בשם "אֵל אָדוֹן") הוא אחד הפיוטים הקדומים ביותר שנכנסו לתפילה, הידועים כיום, ומשערים שהוא נכתב בארץ ישראל בתקופת הפיוט הארץ ישראלי הקדום (המאה ה-2 עד המאה ה-4 לספירה) - תקופת התלמוד.
בכל קהילות ישראל נהוג לאומרו בברכת 'יוצר אור' בשבת.
הפיוט מוזכר בספר הזהר כמה פעמים, וקיימות לו מקבילות בספרות ההיכלות.
שמו של מחבר הפיוט אינו ידוע, ומשערים שמדובר באחד הפיוטים הקדומים מתקופת התלמוד שנכנסו לתפילה.
כמו פיוטים רבים אחרים, הוא בנוי לפי סדר הא"ב, וללא חריזה דבר התומך בהשערה על תקופת חיבורו.
בכלבו כתב כי בשני המשפטים הראשונים ישנם עשר מילים כנגד עשרת הדיברות.
בשני המשפטים האחרונים שתים עשרה מילים כנגד שתים עשרה המזלות.
שאר תשעת המשפטים יש בהם שמונה מילים, יוצא יחד שבעים ושתים שהן כנגד השם המפורש.
הפיוט זכה לשבחים בספרי הקדמונים, ונראה שהופיע לראשונה בסדר רב עמרם גאון ולאחר מכן גם במחזור ויטרי.
בסידורי התפילה של רס"ג ורמב"ם הוא אינו מופיע כלל; מאז העת החדשה, ניתן למצוא אותו בסידורי תפילה רבים.
נושאיו המרכזיים של הפיוט הם דברי שבח לאל על שברא את האור (עיקר העניין בברכת "יוצר אור"), את הגעתו של השחר ועל בואו של יום חדש.
הוא מאזכר את בריאתם של המאורות הקדמוניים על ידי הקדוש ברוך הוא; ועל כך מסופר בתחילת ובחתימת הפיוט.
בנוסף, ישנו עוד נושא מרכזי בפיוט והוא היצורים השמימיים אשר מהללים את הקדוש ברוך הוא על כל בריאותיו.
הדבר מתקשר אל ברכת היוצר ("קדושת היוצר") המתארת את עבודת הקודש השמימית הנערכת לפני הקדוש ברוך הוא וכפי שנאמר בפיוט "וְהָאוֹפַנֵּים וְחַיּוֹת הַקֹּדֶשׁ".
את הפיוט נוהגים לשיר במסגרתה של ברכת "יוצר אור" שלפני קריאת שמע בתפילת שחרית של שבת, ואצל חלק מהעדות גם בתפילת שחרית של יום טוב.
בקהילות אשכנז המזרחי נוהגים לשיר את השורות מ"טובים מאורות" ועד "ראה והתקין צורת הלבנה" בסיום קידוש לבנה.
הפיוט מולחן ומושר בצורות ובסגנונות שונים ומגוונים.
בחלק מקהילות האשכנזים, נוהגים שהקהל אומרים ארבע שורות, ואחר כך החזן חוזר עליהם.
אל-שריעה (בטורקית עות'מאנית: الشريعة) הייתה ספינת קיטור עות'מאנית ששייטה בכנרת כמעבורת בקו טבריה-סמח'.
היא טובעה בספטמבר 1918 על ידי מטוסי חיל האוויר הבריטי במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
מטוסי בריסטול בריטיים חגו מעל הספינה, הפציצו והטביעו אותה בדרכה לצפון הכנרת.
מסופר שבספינה, בעת שטבעה, היה בה ארגז מטבעות זהב שהעות'מאנים העבירו מתחנת הרכבת סמח' בנסיגתם צפונה.
הבריטים הטביעו ספינה עות'מאנית נוספת באמצעות אש מקלעים מהחוף.
הספינה אותרה לראשונה על ידי דייגים מקומיים מעין גב וגינוסר אשר דיווחו על מכשול תת-ימי בעומק של כ-15 מטרים סמוך לבטיחה.
מידע זה הוביל לסקר ראשוני מטעם אוניברסיטת חיפה בשנת 1957. באותה תקופה הגישה לאתר הייתה כרוכה בסיכון רב עקב הקרבה לגבול עם סוריה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, צוות נוסף של אוניברסיטת חיפה, בראשות הארכאולוג הימי פרופסור אבנר רבן חקר וחילץ לוח עם שם הספינה וחרבות.
בשנת 2012, איתרה חברת "ים יפוא" מחדש את שרידי הספינה ומצאה שרובה שקוע בבוץ ובסחף.
אוצר המטבעות המזוהה עם כלי השיט לא נמצא.
אל-קסר אל-כביר היא עיר בצפון מערב מרוקו, כ-160 ק"מ מהעיר רבט, 32 ק"מ מהעיר לראצ'ה, 110 ק"מ מהעיר טנג'יר.
שם העיר ידוע גם כ-Alcazarquivir בספרדית וכ-Alcácer-Quibir בפורטוגזית.
משמעות שם העיר היא "הטירה הגדולה".
העיר שוכנת בקרבת נהר לוכוס באחד האזורים החקלאיים הפוריים ביותר במרוקו.
אזור זה מספק כמעט 20% מתצרוכת הסוכר במרוקו.
ערים ועיירות קרובות כוללים את לראצ'ה ושפשאוון.
לאחרונה, העיר התרחבה מאוד בכמה כיוונים עם כניסתה לניהול העיר של נציגי המפלגה החדשה "אל-עדאלה וטאטנמיא".
אלה פועלים לשיפור התשתיות של העיר הישנה.
המתיישבים הראשונים הגיעו מקרתגו שבצפון אפריקה, לאחר המלחמות הפוניות, העיר נשלטה על ידי הרומאים וניתן לה השם אופידום נובום (Oppidum Novum).
ב-1578, סבשטיאו, מלך פורטוגל ספג מפלה ניצחת בקרב אל-קסר אל-כביר מול המלך עבד אל-מלכ, מלך מרוקו.
מפלה זו שמה קץ לשאיפת פורטוגל לפלוש ולנצר את המגרב.
שני המלכים נהרגו בקרב זה.
מותו של סבשטיאו, מלך פורטוגל, החל את המאורעות אשר הובילו לאיחוד הזמני של הכתר של פורטוגל וספרד תחת פליפה השני, מלך ספרד.
ניצחונו של מלך מרוקו, עבד אל-מלכ העניק למרוקו עצמה משמעותית ויוקרה בינלאומית.
העיר גדלה באופן משמעותי עם הצבת חיל משמר ספרדי ב-1911 כחלק מהסכם בין ספרד ומרוקו להקמת מרוקו הספרדית כמדינת חסות של ספרד.
לאחר קבלת העצמאות של מרוקו והקמת סכר עוד אל מקהזין על ידי המלך חסן השני כדי לשלוט במשטר הזרמים של נהר לוכוס, העיר הפכה למרכז הפצה ראשי של האזור החקלאי.
הייתה קהילה יהודית במקום במשך שנים רבות.
עדיין קיים בית הקברות היהודי ששופץ בשנת 2023 ומתחם שנבנה לכבוד הצדיק רבי יהודה ז'אבאלי, אליו עלו ועדיין עולים לרגל.
דוד בן גיגי היה רב הקהילה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
שון ריקר , הידוע יותר בשם הבמה שלו, אל.
נייט הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית Raw
כמו כן, הוא הופיע בארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA), שבו היה אלוף הזוגות של NWA.
הוא ידוע בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שבו היה פעם אחת אלוף העולם של אימפקט, פעם אחת אלוף מלך ההר ופעם אחת אלוף הזוגות עם סקוט סטיינר.
בנוסף, הוא זכה בארגון זה בשתי מזוודות Feast or Fired.
ריקר עבר לסינסינטי והחל להתאמן בענף ההיאבקות המקצועית בגיל 20 ב-17 במרץ 2003, כשהוא מממן זאת על ידי משרות במנסרה ובמסעדה.
הוא החל לעבוד באופן שגרתי עבור ארגון ההיאבקות Heartland Wrestling Association (HWA) תחת שם הבמה דיוס.
ב-9 בנובמבר 2004, הוא זכה באליפות הטלוויזיה של HWA, כשהפסיד אותה ב-4 בינואר של השנה החולפת.
בדצמבר 2010 עבר ריקר להופיע בארגון ההיאבקות NWA Championship Wrestling from Hollywood, כאשר הוא חבר למתאבק בריאן קייג', ויחדיו השניים יצרו את צמד הזוגות The Natural Selection.
הם זכו באליפות זוגות המורשת של NWA מידי The RockNES Monsters ב-8 בדצמבר.
לאחר תקופת כהונה של יותר ממאתיים ימים, הם איבדו את חגורות האליפות ל-The Tribe, כאשר קייג' נעדר מהאירוע וכתוצאה מכך הקרב הפך לקרב שבו ריקר הגן לבדו על התואר במסגרת קרב האנדיקאפ.
לאחר מכן, פתח ריקר בפיוד עם שותפו, קייג', שנמשך כמספר חודשים, כאשר שניהם חילקו ביניהם ניצחונות, עד שריקר גבר על קייג' וסיים את הפיוד ביניהם בסוף שנת 2012.
ב-24 בדצמבר, ריקר ניסה ללא הצלחה לזכות באליפות העולם במשקל כבד של NWA בקרב מול אדם פירס.
עם זאת, הוא זכה בגביע פרסי פרינגל השלישי, שבו המנצח זוכה בהזדמנות לקרב על כל אליפות בכל זמן ובכל מקום.
ב-5 במאי 2013, ריקר ניצח בקרב הראמבל השטיח האדום וזכה באליפות המורשת במשקל כבד של CWFH, כהוקרה לחברו ולמנהל שלו שנפטר, פרסי פרינגל.
באותו הלילה, הוא הצליח להגן על התואר מול ריאן טיילור.
ריקר הפסיד את האליפות לסקורפיו סקיי בקרב מסוג המפסיד עוזב את הוליווד מאוחר יותר באותו הלילה; קרב זה היה מתוכנן לשידור ב-2 ביוני, בהקלטה מוקדמת, אך מעולם לא שודר עקב סיום שנוי במחלוקת.
לאחר שהמצלמות כבו, ריקר תפס את המיקרופון והודה לכל האוהדים שהגיעו, ואמר שזו תהיה הפעם האחרונה שיופיע בזירה עבור הארגון.
עם זאת, הוא ערך הופעה נוספת בטלוויזיה שהייתה האחרונה, כשהצליח לנצח את חבריו של סקיי, ביג דוק ואקסטיאן קול.
במאי 2013, ריקר היה אחד מהמתאבקים העצמאיים שעברו את הבדיקות הרפואיות הנדרשות לחתימה ב-WWE, לפני שהצטרף למתחם האימונים, ה-WWE Performance Center.
עם חתימתו בארגון, ניתן לו שם הבמה סלייט רנדל, כאשר הופעת הבכורה שלו הייתה בניצחון על יושי טאטסו במהלך הקלטות פרקי התוכנית NXT באוקטובר 2013. לאחר ניצחון זה, הוא הופיע בקרבות יחידים בהפסדים לברון קורבין, מוג'ו ראולי ומייסון ריאן.
ריקר שוחרר מחוזהו ב-1 באוגוסט 2014.
לאחר שחרורו מה-WWE, חזר ריקר להתאבק עבור ארגונים עצמאיים תחת שם הבמה איליי דרייק.
ב-5 בספטמבר במסגרת האירוע Fallout של ארגון ההיאבקות Full Impact Pro (FIP), הוא השתתף בטורניר שלישיות יחד עם מייסון ריאן ומייקל טרבר, אך הם נוצחו על ידי ה-Full Impact Puerto Ricans (לינסה דוראדו, ג'יי קרוז וג'יי ריוס) בשלב חצי הגמר.
ב-21 בנובמבר, ריקר ניצח את קני קינג באירוע Luck of the Draw של ארגון ההיאבקות Future Stars Of Wrestling (FSW).
ב-18 באוגוסט 2019, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות World Wrestling Council (WWC) מפוארטו ריקו במסגרת האירוע Aniversario, כשהפסיד לאורלנדו קולון.
ב-24 באוגוסט בפרק של התוכנית !Impact, דרייק ניצח בקרב גונטלט בן 20 משתתפים, כאשר נכנס אליו במקום השני ואף זכה באליפות הגלובלית הפנויה של GFW בפעם הראשונה; מאוחר יותר שונה שמה של האליפות לאליפות העולם של אימפקט.
דרייק הגן על התואר נגד מאט סיידל באחת מתוכניות אימפקט ונגד קודי הול ביפן עבור הארגון ההיאבקות Pro Wrestling Noah.
לאחר מכן, הוא החל בפיוד עם ג'וני אימפקט על התואר, כשדרייק שמר על התואר מול אימפקט ב-28 בספטמבר באירוע Victory Road לאחר התערבויות חוזרות ונישנות של אדוניס.
באירוע נועד לתהילה, שנערך ב-5 בנובמבר, דרייק שמר על התואר מול אימפקט בקרב חוזר לאחר שאלברטו אל פטרון, שביצע את חזרתו לארגון, פגע באימפקט בעסרת כיסא.
ב-25 בינואר 2018, דרייק שמר על התואר מול אימפקט ואל פטרון במסגרת קרב כלוב באירוע ג'נסיס.
הוא הפסיד את אליפות העולם של אימפקט בפרק של התוכנית Impact Wrestling ב-1 בפברואר נגד אוסטין אריס, כשתקופת כהונתו נמשכה כ-146 ימים.
ב-15 בפברואר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, דרייק לא הצליח להשיב אליו את התואר לאחר שהפסיד לאותו אריס.
פיודים עם מתאבקי הארדקור ועזיבה (2018–2019)
ב-18 באוקטובר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, דרייק "תבע" את הנהלת הארגון בגין "סביבת עבודה לא בטוחה" לאחר התקפת אביס באירוע נועד לתהילה.
ב-8 בנובמבר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, דרייק בגד בעורך דינו, ג'וסף פארק.
בשבוע שלאחר מכן, דרייק מתח ביקורת על סגנון ההיאבקות הקיצוני לפני שהתעמת עם טומי דרימר.
שבועיים לאחר מכן, דרייק הפסיד לדרימר כתוצאה מספירת חוץ.
עם זאת, הקרב הופעל מחדש על ידי הנהלת הארגון, שהפכה את הקרב לקרב ללא פסילות, בו ניצח דרייק.
ב-3 בינואר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, דרייק התעמת והותקף על ידי דרימר ורייבן.
באירוע Homecoming שלושה ימים לאחר מכן, דרייק ניצח את אביס בקרב מונסטר בול.
ב-11 בינואר 2019 בפרק של התוכנית Impact Wrestling, דרייק התעמת עם אדי אדוארדס, כשהלין על סגנון ההיאבקות הקיצוני שלו.
ב-22 בפברואר בפרק של התוכנית Impact Wrestling, אדוארדס ניצח את דרייק.
שבועיים לאחר מכן, דרייק נחלץ לעזרת אדוארדס מתקיפה בידי קבוצת Desi Hit Squad.
לאחר שהסכימו לשתף פעולה ביניהם, ב-5 באפריל בפרק של התוכנית Impact Wrestling, דרייק ואדוארדס ניצחו את LAX לאחר עזרה מצד הלוצ'ה ברוס.
שבועיים לאחר מכן, דרייק ואדוארדס קראו תיגר על האחים לוצ'ה על אליפות הזוגות של אימפקט, אך השניים לא צלחו במשימתם.
במהלך תקופה זו, נקבע קרב בין דרייק לטסה בלנצ'רד באירוע United We Stand.
עם זאת, הוא סירב בכל תוקף להשתתף בקרב ואף ביקר את ההיאבקות הבין-מגדרית, כשלבסוף הוא הוחלף בקרב על ידי ג'ואי ריאן.
לאחר הערותיו, כמו גם הצהרות שהשמיע בזלזול בקבלת ההחלטות של הארגון, דרייק פוטר בהודעת דוא"ל ב-7 באפריל, כשסיים את שהותו בת ארבע השנים.
בעקבות זאת, אימפקט ניסתה למנוע ממנו להשתתף בקרבות בארגוני היאבקות אחרים עקב הפרת חוזה.
ב-4 ביוני, דרייק פרסם הצהרה המדברת בצורה חיובית על תקופתו בארגון והודיע שהוא כעת מוגדר כמתאבק חופשי.
ב-28 ביוני 2019, ריקר (כאלי דרייק) הופיע בארגון ההיאבקות Ring of Honor במסגרת האירוע Best in the World, כאשר נחשף כשותף המסתורי של ניק אלדיס וכמתאבק החדש שחתם על חוזה עם ארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA).
ב-24 בינואר 2020 במסגרת האירוע Hard Times, דרייק וג'יימס סטורם ניצחו את ה-Rock 'n' Roll Express (ריקי מורטון ורוברט גיבסון) ואת The Wild Cards (רויס אייזקס ותום לטימר) בקרב זוגות משולש, וכתוצאה מכך זכו באליפות הזוגות של NWA.
ב-10 בנובמבר באירוע UWN Primetime Live, דרייק וסטורם הפסידו את חגורות האליפות לאהרון סטיבנס ול-JR קראטוס.
ב-14 בפברואר 2021, הוכרז כי ריקר שוחרר מחוזהו בארגון ה-NWA בשלהי שנת 2020, לאחר שחתם על הארכת חוזה מספר חודשים קודם לכן.
במהלך המופע המקדים לאירוע NXT TakeOver: Vengeance Day, שנערך ב-14 בפברואר 2021, נודע שריקר חתם על חוזה ב-WWE ונשלח למותג NXT.
הוא חשף את שם הבמה שלו כאל.