tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השניים סיכמו לקדם את שיתופי הפעולה הכלכליים בין המדינות, ואת הפרויקטים עליהם אחראי המשרד לשיתוף פעולה אזורי (תעלת הימים, אזור התעשייה שער הירדן, קאסר אל יהוד).
ביומו האחרון בתפקיד אמר שהמשרד "הוקם כאתנן פוליטי" וכי הוא "היה צריך להיסגר מזמן", אף שחודשים אחדים קודם לכן אמר "שיתוף פעולה אזורי הוא אחד התיקים החשובים ביותר בממשלה".
ב-27 באפריל 2021 התקיים דיון בין שרי ממשלת ישראל השלושים וחמש בנושא מינוי שר המשפטים.
משרה זו לא אוישה באופן קבוע מאז שהתפטר מהממשלה שר המשפטים אבי ניסקורן ב-1 בינואר 2021, וב-1 באפריל 2021 פג תוקפה של כהונת יו"ר כחול לבן בני גנץ כממלא מקום שר המשפטים.
הממשלה התכנסה לאחר שבדיון בעתירה לבית המשפט העליון הורה בית המשפט לממשלה למנות שר משפטים קבוע בו ביום.
בדיון בממשלה לא גובשה הסכמה בין שני הגושים בממשלה הפריטטית על מועמד לתפקיד.
כמו כן, הורו שופטי בג"ץ מאוחר יותר באותו יום להקפיא את החלטת הממשלה למנות את אקוניס לשר המשפטים.
למחרת טען ראש הממשלה בנימין נתניהו כי הוא "שולל לחלוטין" את "הטיעון שהדיון שהתקיים אתמול בממשלה היה בניגוד לחוק", ועם זאת אמר כי החליט לסגת מההחלטה למנות את אקוניס לתפקיד, ולמנות את גנץ לשר המשפטים.
ביום השבעת ממשלת ישראל השלושים ושבע הודיע ראש הממשלה המיועד בנימין נתניהו שאקוניס ימונה לשר החדשנות, המדע והטכנולוגיה, אקוניס התפטר מהכנסת ב-8 בפברואר 2023 במסגרת החוק הנורווגי, ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-10 בפברואר.
ב-17 במרץ 2024 מונה אקוניס לקונסול הכללי של ישראל בניו-יורק, ועם אישור הממשלה למינוי פקעה כהונתו כשר החדשנות, המדע והטכנולוגיה.
בתפיסותיו המדיניות הביטחוניות ממוקם אקוניס באגף הימני של הליכוד.
הוא מתנגד לנוסחת שתי מדינות לשני עמים ורואה בפלסטינים מכשול לשלום במזרח התיכון.
הוא לא מאמין בקיומו של עם פלסטיני עם זכות התיישבותית על חלקי ארץ ישראל, וטען בראיון כי "יש כאן ערביי ארץ ישראל.
אני מעדיף את הביטוי הזה על פני הביטוי 'עם פלסטיני'.
יש ערבים שקיבלו ב-1948 זכות הצבעה ויש כאלה שב-1967 לא קיבלו ולא יקבלו לעולם." הוא הביע תמיכה בתוכנית ההתנתקות בעת הפינוי והתנגד לאחר שנים.
אקוניס הציע הסדר ביניים ארוך טווח לעשרים שנה, עם אוטונומיה של הרשות הפלסטינית ועם מימוש זכויות האזרח לפלסטינים במסגרת הרשות, על מנת "שהפלסטינים שנולדים כעת לא יחונכו על הנרטיב של זכות השיבה לעכו, רמלה, לוד, יפו ואשקלון".
אקוניס מתנגד לוויתור על שטחים ותומך בהתיישבות בכל חלקי הארץ "ללא הבדל בין הגולן, הגליל, הנגב או יהודה ושומרון".
הוא מאמין שלישראל הזכות ההיסטורית והמוסרית על ארץ ישראל המערבית, לפי תפיסותיו של זאב ז'בוטינסקי, "כולה שלי".
הוא תומך בברית האסטרטגית שבין ישראל לבין ארצות הברית, אולם ציין לא פעם שישראל היא מדינה עצמאית בהחלטותיה.
כמו כן, אקוניס הביע תמיכה בהסכמי השלום עם ירדן ועם מצרים.
בתפיסותיו האזרחיות ממוקם אקוניס באגף הליברלי של הליכוד.
הוא תומך בכלכלה חופשית ומאמין כי הורדת יוקר המחיה תעשה על ידי הורדת מיסים ומכסים.
הוא הביע את התנגדותו ל"חוק המרכולים" והדגיש כי אין לכפות אורח חיים זה או אחר על כלל אזרחי ישראל, אך הצביע בעד אישור החוק.
הוא תומך בקהילה הגאה, ומגיע למצעדי הגאווה.
מתגורר בתל אביב, נשוי לעדי לבית מוצפי, ולהם בן ובת.
גם אחיו עומרי אקוניס, פעיל פוליטי בתנועת הליכוד.
אופיר דוידזאדה (נולד ב-5 במאי 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת ישראל.
נולד בבאר שבע, לשמעון דודזאדה, צבר ממוצא פרסי, ולרחל (לבית עמרני), צברית.
החל את דרכו במחלקות הנוער של הפועל באר שבע וב-6 בפברואר 2010 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, במשחק מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר.
בעונת 2010/2011 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה.
ב-7 בפברואר 2012 הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 4–1 על בני יהודה בגביע המדינה.
ב-24 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל חיפה.
בעונת 2013/2014 היה דוידזאדה שותף לחזרתה של הפועל באר שבע לצמרת הכדורגל הישראלי, וסיים עמה במקום השני בליגה.
בעונה שלאחר מכן סיים עמה במקום השלישי, והגיע עמה לגמר גביע המדינה, שם פתח בתבוסת קבוצתו 6-2 למכבי תל אביב.
בעונת 2015/2016 היה שותף לזכייתה של הפועל באר שבע באליפות השלישית בתולדותיה.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם דוידזאדה על חוזה לארבע עונות בגנט מליגת העל הבלגית, אולם נשאר בב"ש עד לתום משחקי המוקדמות באירופה.
ב-11 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בגנט, בניצחון 3–0 על לוקרן, אך לא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה ועד תום העונה שותף בשלושה משחקי ליגה.
ב-19 ביוני 2017 הושאל דוידזאדה למכבי תל אביב וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-29 ביוני 2017 במסגרת מוקדמות הליגה האירופית במשחק נגד קיי אף טירנה האלבנית.
ב-6 בינואר 2018 כבש את שערו הראשון במועדון, בניצחון 3–0 על מ.ס.
בני ממב"ע במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה.
בסך הכל כבש דוידזאדה שלושה שערים ב-30 משחקי ליגה במכבי תל אביב, ובתום עונת 2017/2018 תמה השאלתו והוא חזר לגנט, אך הורד לקבוצת המילואים של המועדון והתבקש למצוא קבוצה חדשה.
ב-7 בספטמבר 2018 חזר דוידזאדה למכבי תל אביב וחתם על חוזה לארבע שנים במועדון.
דוידזאדה שיחק בקבוצה שבע עונות במהלכן זכה בארבע תוארי אליפות, גביע המדינה אחד וחמישה גביעי הטוטו.
ב-21 ביוני 2025 חתם דוידזאדה לעונה עם אופציה לעונה נוספת בהפועל באר שבע.
ביוני 2013 היה דוידזאדה חלק מסגל הנבחרת הצעירה של ישראל לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל, ובסך הכל ערך 14 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-7 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל, במשחק מול נבחרת אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, שנערך באצטדיון רמת גן והסתיים בתיקו 1–1, ובאותו משחק בישל לאיתי שכטר את שער השוויון של הנבחרת.
דוידזאדה שותף בשלושה משחקים במהלך מוקדמות מונדיאל 2014, ובמשחק אחד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
אופיר העברי (נולד ב-1964) הוא פילוסוף פוליטי והוגה דעות, המזוהה עם הזרם השמרני.
מכהן כמשנה לנשיא מכון הרצל, ראש מרכז חקר נדחי ישראל (מחנ"י) ביד יצחק בן-צבי, חבר הוועד המנהל של קרן אדמונד ברק (וושינגטון) וכיושב ראש היחדה למען הגולן.
היה אחד מארבעת מייסדי מרכז שלם בירושלים והעורך הראשי הראשון של הרבעון "תכלת", שהוצא לאור על ידי מרכז שלם.
בין תפקידיו הציבוריים, חבר המועצה להשכלה גבוהה והמועצה לארכאולוגיה שברשות העתיקות.
ספרו הראשון, העוסק בהגותו של הפילוסוף האנגלי ג'ון סלדון יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ב-2017.
במסגרת הבחירות לכנסת השתים עשרה, ב-1988, בהיותו בן 24 בלבד, היה במקום התשיעי ברשימת מפלגת מולדת בראשותו של רחבעם זאבי.
המפלגה זכתה לשני מנדטים והוא לא נכנס לכנסת.
בבחירות למועצת עיריית תל אביב-יפו ב-1989 עמד בראשות רשימת המפלגה.
בין השנים 1990–1993 שימש כעורך חדשות החוץ בשבועון "העולם הזה", עד לסגירתו.
סיים באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון בהיסטוריה ב-1991 ותואר שני בשנת 1998. ב-2005 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה, מאוניברסיטת לונדון.
ב-1994 היה אחד מארבעת המייסדים של מרכז שלם, מכון מחקר יהודי-ציוני, הנחשב לשמרני.
כעבור כשנתיים, ב-1996 ייסד יחד עם כמה מחבריו ממרכז שלם את כתב העת "תכלת" והיה העורך הראשי הראשון שלו.
כמו כן, ערך את סדרת "ספריית לויתן - ספרי מופת בפילוסופיה", היוצאת בהוצאת שלם וכתב את המבוא לאחדים מהספרים שהוציאה, כמו "הדרך לשעבוד", "הדמוקרטיה באמריקה" ו"פטריארכיה".
בין השנים 2002–2012 כיהן כמנהלו האקדמי של מרכז שלם.
הוא החליף בתפקיד זה את דניאל פוליסר, שמונה ב-2002 לנשיאו של מרכז שלם.
בשנת 2012 הקים עם יורם חזוני את המכון ללימודים מתקדמים במרכז שלם, שהפך בשנת 2013 למכון מחקר עצמאי בשם מכון הרצל, בו הוא מכהן כיום כמשנה לנשיא.
בשנת 2017 הקים את היחדה למען הגולן, הפועלת לקידום ההכרה הבין-לאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן, ולהסרה מסדר היום של האפשרות לנסיגה ישראלית מרמת הגולן ועמד בראשות הוועד המנהל שלה עד שנת 2020. כיום מהווה יו"ר כבוד של היחדה.
החל משנת 2020 משמש כממלא מקום ציר בקונגרס הציוני הל"ח, מטעם מפלגת דרך ארץ של יועז הנדל וצבי האוזר.
בפברואר 2010 מונה העברי לאחד מארבעת חברי ועדת ההיגוי, בראשות מזכיר הממשלה צבי האוזר, בתוכנית להעצמת תשתיות המורשת הלאומית במשרד ראש הממשלה.
חבר הוועד המנהל ומועצת ארגון "אם אשכחך" (Keep Jerusalem), בראשות אלוף (מיל.) עוזי דיין.
החל מ-7 בדצמבר 2010 הוא מכהן כחבר המועצה לארכאולוגיה, שברשות העתיקות.
באותה שנה גם מונה לחבר צוות המעקב אחר ביצוע התוכנית הלאומית להקמת מרכזי מצוינות במוסדות האקדמיים בישראל.
ב-25 בפברואר 2010 מונה לאחד מ-24 החברים במועצה להשכלה גבוהה ובפברואר 2012 מונה לתקופת כהונה שנייה.
פועל כיום במסגרת המל"ג גם כחבר בוועדת המשנה למוסדות שאינם אוניברסיטאות ומקדם את השוואת זכויותיהן של המכללות לאלה של האוניברסיטאות.
כהונתו התחדשה גם בשנים 2017 ו-2022 והוא מכהן בתפקיד זה כיום.
בין השנים 2018-2019 כיהן כיו"ר הוועדה הוועדה הציבורית המייעצת לבחינת יחסה של ישראל לציבורים בעולם בעלי זיקה לעם היהודי.
אופיר העברי, מנהיגות למען האומה ומכוחה, באתר ובגיליון השילוח, ספטמבר 2023.
אופיר העברי ויורם חזוני, שמרנות איננה ליברליזם, באתר השילוח, 17 בדצמבר 2019
"נעשה ונשמע", בספר "מאמרים חדשים על הציונות", בעריכת מיכאל אורן, דוד חזוני ויורם חזוני (הוצאת שלם, דצמבר 2006), עמ' 72 - 98
"משטר נשיאותי לישראל?", 19 באוקטובר 2006, באתר LAISRAEL
"הישראלים הראשונים", דצמבר 1998, אתר הסוכנות היהודית
אוֹפּיוּליט הוא מקטע של קרום אוקייני הנחשף על פני השטח בגבול בין לוחות טקטוניים.
לעיתים נחשפים עמו גם סלעים מן המעטפת העליונה הצמודים לחלקו התחתון של הקרום הימי.
אופיוליטים נחשפים במקומות רבים בעולם המצויים בגבול בין לוחות טקטוניים.
בהרי הטרואודוס בקפריסין ניתן לראות שטח נרחב המורכב מאופיוליטים.
לחשיפתם של מקטעים אלה חשיבות רבה בהבנת תנועת הלוחות הטקטוניים והרכבם של הקרום והמעטפת העליונה.
אופיום להמונים הוא מטבע לשון השאוב מהציטטה המפורסמת של קרל מרקס: "הדת [...] היא האופיום של ההמונים", ומופיעה בחיבורו "לביקורת פילוסופיית המשפט של הגל".
השימוש בדימוי האופיום בהשאלה בהקשרים שונים נמצא במספר כתבים קודמים לחיבורו של מרקס.
בין היתר, ב-"Juliette" של המרקיז דה סאד (1797), ב-"Blüthenstaub" של נובאליס (1798).
בגרסה המוכרת יותר מופיע ביטוי זה בתחילת שנות הארבעים של המאה התשע-עשרה, בכתביהם של שלושה סוציאליסטים גרמנים ממוצא יהודי.
הראשון שבהם הוא המשורר והסופר הגרמני היינריך היינה.
ביצירתו הידועה "על לודוויג ברנה" (1840), מטיח היינה ביקורת קשה על המהפכן היהודי שהמיר את דתו לנצרות ולבסוף אף בחר להפוך קתולי.
"איך ייתכן הדבר?" שברנה נעשה בסופו של דבר קתולי שואל היינה: האם ייתכן כי "נמלט לחיקה של הכנסייה הרומית כדי להמם את ראשו הדואב על ידי צלילי העוגב וצלצול הפעמונים?
מיד לאחר מכן מחווה היינה את דעתו על סוד קסמה של הכנסייה הקתולית בעיני ההמונים המיואשים ועל אופייה של הנחמה שהיא מציעה עבורם.
"הקתוליות היא הפרח המקסים-המחריד של תורת הייאוש, שהתפשטותה המהירה בעולם אינה נראית עוד פלא גדול, בהתחשב במצב המבעית-המביך, שבו נמק כל העולם הרומי".
היינה מסביר כי בריחתו של "ההמון הגדול" מ"עריצות הקיסרים" אל חיקה של "הדת הנצרנית", נובעת אם כן משתי סיבות מרכזיות: הרצון "להמרות את פי המענים של המטריאליזם השולט" והצורך האנושי הבסיסי "להיפטר בבת-אחת מסבל החיים".
לפי היינה, הפניה אל הדת היא אם-כן, דבר טבעי עבור ההמונים המדוכאים שאינם רואים כל מזור לסבלם בעולם-הזה ועל-כן מוצאים נחמה פעוטה באשליה שמספקת להם הדת על הגאולה המצפה להם בעולם-הבא:
שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1843, פרסם ההוגה הסוציאליסט משה הס, מאמר בשם: "החירות האחת והיחידה!".
באותו מאמר מותח הס ביקורת קשה על הפילוסופיה הגרמנית ומקומה של הדת בחיי המדינה המודרנית.
כיוצא בזאת הוא לוקח את הדימוי של היינה ומעניק לו תוכן סוציאליסטי מובהק.
הס אמנם מכיר ביתרונה של הדת כסם המכהה את הכאב הנורא שנגרם על ידי השעבוד, אותו הוא מוצא כרעה החולה של האנושות.
אך יתרון זה הוא בעיניו גם החיסרון הגדול של הדת.
לדבריו האמונה הדתית במציאות שאינה בנמצא וההתכחשות למציאות הקיימת, אמנם גואלת את האדם באופן פסיבי, אבל באותו הזמן היא מונעת ממנו מלהכיר את מצבו האמיתי ואינה מאפשרת לכל רגש ממשי של חירות לצמוח בקרבו, ובכך למעשה היא מדכאת כל אפשרות להתקומם כנגד הרעות-החולות של האנושות.
או בלשונו של הס עצמו:
מסקנתו הקשה של הס לגבי הדת תמצא מהר מאוד את ביטויה המפורסם, במאמר שפרסם כמה חודשים לאחר מכן, שותפו וידידו של הס באותה העת - קרל מרקס.
קרל מרקס השתמש במטבע הלשון כפולמוס נגד הדת.
דבריו לקוחים מחיבור שפרסם בשנת 1844 בכתב עת אשר היה בבעלותו בפריז.
את החיבור כתב מרקס כהקדמה לחיבור בשם "לביקורת פילוסופיית המשפט של הגל" , שנכתב ב-1843 אך ראה אור רק לאחר מותו.
מרקס ראה בדת מופע של דיכוי רוח האדם, אשר יעלם עם התפתחות התרבות האנושית.
הדת הייתה בעיניו מכשיר נוסף של המעמד המשעבד במשך הדורות את העובדים, ובתקופתו כלי אחד מרבים לניצול מעמד הפועלים בידי בורגנים ושוחרי הקפיטליזם לשיטתו, הדת עלולה להרדים את העובדים והמנוצלים מלהאבק לשינוי מצבם, אם הם יראו במצבם גזרת האל.
השימוש במטבע הלשון נפוץ במאה ה-20 ככלי להעברת ביקורת על מגמות ותהליכים חברתיים, השקפות עולם ועוד נושאים רבים ושונים.
במקרים רבים, הפאראפרזות עוסקות בנושאים הקשורים לפילוסופיה המרקסיסטית ולמלחמת המעמדות.
להלן מספר דוגמאות ראויות לציון:
ציטטה נודעת של סר וולטר ג'יימס, פרמייר אוסטרליה המערבית בתחילת המאה ה-20, היא: "הניצחון הוא האופיום של מעמד הביניים".
בשנת 1944, הסופר הבריטי אוולין וו פרסם ביקורת לספר "Faith, Reason and Civilization" של הארולד לאסקי, בשבועון הקתולי הלונדוני "The Tablet", תחת הכותרת: "מרקסיזם, האופיום של ההמונים".
מחברת הרומנים האוסטרלית כריסטינה סטיד (Christina Stead) כתבה בספרה משנת 1946, "Letty Fox: Her Luck": "ראדיקליזם הוא האופיום של מעמד הביניים".
בספרו האירוטי "Memoirs of Hecate County", שנכתב בשנת 1946 אך נאסר לפרסום בארצות הברית עד 1959 בשל אופיו המיני המפורש, כתב אדמונד וילסון: "מרקסיזם הוא האופיום של האינטלקטואלים".
בשנת 1955 פרסם הפילוסוף הצרפתי רמון ארון ספר בשם "L'Opium des intellectuels" ("האופיום של האינטלקטואלים").
הסופר והפילוסוף הצ'כי מילן קונדרה כתב בספרו משנת 1967, "הבדיחה": "האופטימיזם הוא האופיום של ההמונים".
בסרט האמריקאי "!O Lucky Man", משנת 1973, מופיעה כתובת גרפיטי ובה כתוב: "המהפכה היא האופיום של האינטלקטואלים".
הסופר הניגרי צ'ינואה אצ'בה כתב בספרו משנת 1987, "קני הנמלים של הסוואנה" (Anthills of the Savannah): "צדקה [...] היא האופיום של בעלי זכויות היתר".
אופיסופט היא חברה תוכנה ישראלית שנוסדה בשנת 1991. בשנת 2018 נרכשה על ידי קבוצת SQLink, אחת מחברות התוכנה הגדולות בישראל.
החברה עוסקת ביישום פתרונות מידע ניהולי וניהול ביצועים מבוססי בינה עסקית (BI) ומספקת מגוון פתרונות רחב על הספקטרום של BI, BIG DATA ו- BPM, שמטרתם לסייע לארגון לעמוד ביעדיו האסטרטגיים לאורך זמן.
פתרונות החברה נותנים מענה לכל צורכי הארגון בהיבט מחסני הנתונים, ניתוח ובקרה, מינוף מערכות מידע קיימות, חיבור בין מערכות ה-BI לצרכים העסקיים של הארגון ועוד.
פתרונותיה של אופיסופט מבוססים על מתודולוגיות העסקיות ויישומיות כגון BSC, SIDE ועוד.
כל זאת, תוך התבססות על הפתרונות הטכנולוגיים בתחום.
אופיסופט היא שותפה עסקית של מספר ספקי המוצרים בתחום אינטגרציית המידע וה-BI, כולל IBM, מיקרוסופט ו-SAP.
כמו כן אופיסופט עוסקת בבניית מחסני נתונים והקמת מערכי מדדים ויעדים (Dashboard) תוך בניית שולחנות עבודה (פורטלים).
אופיסופט מבצעת תהליכי High Level Desigin למערכי BI.
אופיסופט פיתחה פתרונות אנליטיים כוללים המיועדים למספר סקטורים:
OpisoftMng – גופי מסחר ותעשייה
החברה מונה כיום מעל ל 250 עובדים, בהם מהנדסי תעשייה וניהול, מנהל עסקים, ניתוח מערכות מידע, תכנות ו-System.
כלי IBM: קוגנוס (Cognos), לומברדי (Lombardi), אינישייט (Initiate) וכלי IBM נוספים.
אופינה (בליטאית: Upyna; בז'מאיצ'ו: Opīna) היא עיירה קטנה על גדות נחל אופינאלי במחוז משנה שיללה, במחוז טאורגה שבמערב ליטא.
לפני מלחמת העולם הראשונה חיו באופינה עשרות בודדות של משפחות יהודיות.
חלק מרבני העיירה התפרסמו: הרב שלום אלחנן יפה; הרב יהושע ליב שטיין וחתנו הרב נחום ברוך גינזבורג; הרב שרגא גברן והרב יצחק יפה.
אופיר ביכורים היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה בידי אודי אוחנה, בנו של יוסי (זוזו) אוחנה.
אוחנה הקים את אופיר ביכורים במאי 2005, ההוצאה קרויה על שם בתו.
הרעיון להקמת ההוצאה עלה במוחו אחרי שקרא מאמר מאת פרופ' דגני ממכון גיאוקרטוגרפיה, לפיו 23% מהישראלים כותבים למגירה ו-43% מתוכם מעוניינים להוציא ספר לאור.
אופיר ביכורים מוציאה לאור כ-50 ספרים בשנה, היא מיועדת לסופרים בראשית דרכם והספרים יוצאים בדרך-כלל במימון המחברים.
בהוצאה רואים אור ספרות מקור ישראלית, ספרי שירה, סיפורת/ רומנים, ספרי ילדים, ספרי עיון, עידן חדש, מדע בדיוני, ספרי הדרכה, ספרי בישול, אוטוביוגרפיות וביוגרפיות.
בשנת 2012 "אופיר ביכורים" השיקה את מיזם "סופר נולד", תחרות כתיבה יוצרת, הזוכה בתחרות ספרו יוצא לאור בידי ההוצאה.
"סופר נולד" נערכה בתחילה בחברת HP, אחר-כך במסגרת מקומוני גל גפן וקניון ירושלים.
בשנים 2014 ו-2016 נערכה התחרות בעברית ובערבית בקרב חברי הסתדרות המורים בז'אנר ספרי ילדים.
שופטי התחרות היו גלילה רון פדר, סמדר שיר, ד"ר אמנון ז'קונט, איטו אבירם ופאדל עלי.
ההוצאה מציעה שירותי עריכה, הגהה, עימוד ועיצוב גרפי, בית-דפוס דיגיטלי וכריכייה.
היא שוכנת באזור התעשייה החדש יהוד-מונוסון.
מנהל בית הספר לכתיבה יוצרת של ההוצאה הוא איטו אבירם, בעבר ניהל את בית הספר ד"ר אמנון ז'קונט.
נכון לנובמבר 2019 הוציאה אופיר ביכורים כ-700 כותרים.
משנת 2017, החלה הוצאת הספרים בשיתוף פעולה בהוצאת ספרים מטעם אוניברסיטת רנמין בליווי מכון קונפוציוס אשר באוניברסיטת תל אביב.
ד"ר דוד קליין, פרופ' סטנלי פישר, הנגיד השמיני של בנק ישראל: מה ירש ומה הוריש, 2014.
ד"ר ישראל לשם, ים שחור אופק לבן (על אפליה גזעית בצי האמריקני (מבוסס על עבודת הדוקטורט), 2012.
ניצב בדימוס ברטי אוחיון, מרוקו – מדריך למטייל, 2013.
רחלי דור-רפפורט, עד קצה הגבול: פסקל אברהמי - לוחם היחידה ללוחמה בטרור, 2015.
צבי ספקטור, דנו מושיע ישראל ספר לבני הנעורים, שנכתב בסוף שנות ה-30 של המאה הקודמת (הוצא לאור על ידי בנו יפתח ספקטור), 2011.
יהודה אטלס, אופניים של גדולים, 2011.
זלמן וינדר, כל הזלמן בשושי: סיפור חייו של הזלמן המפורסם בישראל מאל"ף ועד תו, 2013.
דב בהט (פרופ' לגאולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון), שלושה ספרים: אורכידיאה במעלה הלולייני, 2008; הוא ונכדו מתו בטרם עת, 2009; דניאל שלי, 2010.
שרהל'ה שרון, שני ספרים: חברותא של אהבה 2008, חברותא של פרחים, 2009.
שלמה סוריאנו (במאי וצלם בן 96 שצילם במשך שנים רבות את בן-גוריון), איש עם חזון, דוד בן-גוריון, סיפור חייו ב-100 תמונות, 2015.
אריה עוז (טייס חה"א וקברניט אל על, שיאן גינס וזוכה עיטור מחה"א האמריקאי), שמע ישראל: תשרי חשוון כסלו, 2011.
פרופ' ארנון אדלשטיין (מרצה לקרימינולוגיה במכללת קיי), הצל, 2015.
ד"ר ישראל פלד (ראש העיר השני של רמת גן), מרמת גן למכבים, 2014.
יובב כץ, בתי את בוכה או צוחקת, 2015.
נורית (נוריה) אמיר, זן אולימפי, 2015.
יעקב צור, עפיפון בשמי קריית שאול, 2014.
ד"ר זאב גילקיס, חתן פרס ביטחון ישראל ויזם, סולם האושר, 2016.
מתן פלג (מנכ"ל תנועת "אם תרצו"), בין רישיקש להר הבית, 2014.
גולדה מנדינגר (נשיאת חברת הצורפים), טחינה על ניר עיתון, 2013.
סמי שמואלי (זוכה אותות יקיר ומגן העיר חולון, מייסד עמותות, היה מנכ"ל החברה הישראלית לביטוח משנה), תורת הדרך האמצעית, הדרך לאושר אישי ולשלום עולמי, בחמש תרבויות, 2015.
סניה ולדברג, מדוע נשים אוהבות גברים, 2015.
ניצב-משנה בדימוס אבי דוידוביץ, ושיודע לשאול – על התשאול המקצועי והאפקטיבי, 2010.
איתן חי-עם, הכאב שבשחיקת החמלה, 2025 (אוסף סיפורים).
אופיסטופרוקטיים (שם מדעי: Opisthoproctidae) היא משפחה של דגי גרם מסדרת הארגנטיניים שבמחלקת מקריני סנפיר.
דגים אלו נוהגים לחיות במצולות, בעומקים של 400-2,500 מ'.
הדגים במשפחה זו כמו גם כמה סוגים ממשפחות אחרות כגון כימראים מכונים דגי עין-חבית לאור מבנה העיניים הצינורי, דמוי חבית שפונה תמיד מעלה כדי לזהות צלליות של טרף אפשרי; שם המשפחה המדעי מגיע מיוונית opisthe (מאחור) proktos (פי הטבעת).
המין הגדול ביותר במשפחה Bathylychnops exilis מגיע לאורך 50 ס"מ אך שאר המינים יותר קצרים מאורך 20 ס"מ.
הם בעלי פיות גדולים ועיניים גדולות אך מוזרות, שברוב המינים הן נטולות אישונים.
הם ניזונים מטרף שהם מוצאים עם העיניים הענקיות ולעיתים ינדדו קילומטרים רבים לשם כך.
הם ניזונים מפלנקטון בצעירותם ובבגרותם ממיני הידרתים, שטרגליים וסרטנאים שונים וגם מדגים קטנים.
סוג ומין יחיד מקרופינה מיקרוסטומה (Macropinna microstoma)
סוג ומין יחיד וינטרה טלסקופה (Winteria telescopa)
אופיר גנדלמן (נולד ב-19 ביולי 1971) הוא דיפלומט ישראלי המשמש כדובר ראש הממשלה לתקשורת הערבית.
לפני כן שימש בתפקיד דומה במשרד החוץ.
גנדלמן נולד בישראל ב-1971. הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה.
סיים את לימודיו בשנת 1989. לאחר מכן התגייס לצה"ל, שם שירת עד שנת 1994. ב-1997 קיבל גנדלמן תואר בוגר אוניברסיטה ביחסים בינלאומיים ובלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 2000 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בלימודי אסטרטגיה מאוניברסיטת תל אביב.
ב-2010 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
ב-1998 הצטרף גנדלמן למשרד החוץ כאנליסט לענייני פלסטינים.
ב-2001 מונה לדובר משרד החוץ לתקשורת הערבית, בשיאה של האינתיפאדה השנייה, הראשון שכיהן בתפקיד זה.
בין השנים 2003–2007 כיהן בתפקיד קונסול ומזכיר שני בשגרירות ישראל בקנדה.
לאחר חזרתו לישראל, שימש בתפקיד סגן מנהל מחלקת התקשורת הערבית וההסברה במשרד החוץ.
בשנת 2009 עזב לשוק הפרטי וייסד את לשכת המסחר והתעשייה הישראלית-פלסטינית (IPCC), שם שימש כמנכ"ל.
באפריל 2010 מונה לדובר ראש הממשלה לתקשורת הערבית, הראשון שכיהן בתפקיד זה.
הוא שירת תחת שלושה ראשי ממשלה רצופים: בנימין נתניהו, נפתלי בנט ויאיר לפיד וכיהן בתפקיד עד ינואר 2023. אז פנה לשוק הפרטי והקים חברת ייעוץ, "גנדלמן ייעוץ אסטרטגי", שמסייעת לחברות ישראליות למצוא לקוחות באיחוד האמירויות הערביות, בבחריין ובמרוקו.
באוקטובר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל חזר לתפקידו.
אופיר חמו (נולד ב-10 בדצמבר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
חמו התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של עירוני ראשון לציון.
ב-13 באפריל 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–2 נגד עירוני קריית אתא בליגה הארצית, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בנובמבר חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הארצית, ובמדיה הבקיע שמונה שערים ב-23 משחקי ליגה והעפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2009/2010 הבקיע שמונה שערים ב-35 הופעות בליגה הלאומית.
ב-30 במאי 2010 חתם חמו בעירוני קריית שמונה.
ב-21 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2–0 נגד בני סכנין, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל.
בסך הכל כבש שלושה שערים ב-25 הופעות בעונת 2010/2011, ובסופה שוחרר מהמועדון.
ב-3 ביולי 2011 חזר חמו לליגה הלאומית וחתם בהפועל רמת גן.
בעונת 2011/2012 היה שותף לחזרתה של הקבוצה לליגת העל, לאחר שכבש שישה שערי ליגה במהלך העונה, כולל שער הניצחון במשחק העלייה נגד הפועל בני לוד.
בעונת 2012/2013 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שעלה כמחליף אך הורחק בדקה ה-110 במשחק הגמר מול עירוני קריית שמונה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
ב-7 באוגוסט 2013 חתם חמו בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית, ובמדי הקבוצה כבש שלושה שערים בעונת 2013/2014, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה א'.
את עונת 2014/2015 התחיל ללא קבוצה, אך באוקטובר חזר לקדנציה שנייה בהפועל רמת גן.
לקראת עונת 2015/2016 חתם חמו בהפועל ראשון לציון, במדיה כבש שער אחד בעשר הופעות ליגה, וב-4 בפברואר 2016 חתם בהפועל קטמון ירושלים עד לסיום העונה.
ב-17 ביולי 2016 חזר חמו לקדנציה שנייה בסקציה נס ציונה.
בעונתו הראשונה עם הקבוצה בליגה א' כבש שער אחד, ובעונתו השנייה כבש שער אחד גם כן, ובסופה עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית ועונה לאחר מכן לליגת העל אחרי 51 שנות היעדרות של המועדון.
ב-30 ביוני 2019 חמו חתם בהפועל מרמורק.
ב-27 בינואר 2021, חמו חתם בשמשון כפר קאסם.
אופיר הובר (נולד ב-26 בספטמבר 1990 בקדימה) הוא שחקן כדורסל ישראלי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בית"ר כפר יונה מהליגה הארצית.
הובר נולד וגדל ביישוב קדימה שבשרון ואת דרכו החל בקבוצת הילדים והנוער של מועדון הכדורסל של הפועל לב השרון בגיל 17 זומן לראשונה לקבוצת הבוגרים והחל את הקריירה המקצועית.
בקיץ 2008, בעוד גילו הוא פחות מ-18, חתם במכבי רמת גן מליגת העל בכדורסל.
למרות החתימה בקבוצה מהליגה הראשונה, הובר כמעט ולא שותף באותה עונה, בסיום העונה עזב הובר את רמת גן וחזר לקבוצת נעוריו הפועל לב השרון.
הובר חתם בקבוצה לשנתיים בהן שותף כמעט בכל המשחקים כאשר הוא שומר על ממוצע נקודות מרשים של 13.7 בעונה הראשונה ו-28 בעונה השנייה ושומר על ממוצע של 4 ריבאונדים למשחק למשך שתי עונות.
לאחר שתי עונות במדי לב השרון עזב הובר את הקבוצה וחתם במרנין טבעון בתקוה להיות שחקן מוביל בקבוצה, במהלך העונה הרבה הובר לשחק ושמר על ממוצע נקודות של 15.8 וממוצע של 6 ריבאונדים, לרוב בהגנה, מעונה זו התקבע הובר כשחקן הגנה אשר מרבה לחטוף כדורים ולקלוט כדורים חוזרים.
בעונת חתם במכבי הוד השרון.
אף על פי שבעונה זו לא הרבה לשחק ושותף רק ב-10 משחקים הרבה הובר לקלוע ושמר על ממוצע מהגבוהים בליגה: 29.5 נקודות וממוצע של 6 ריבאונדים.
בסיום אותה עונה, לאחר שלא הרבה לשחק, עזב הובר את הוד השרון ועבר לעירוני נהריה.
במדי נהריה הובר פרח, כאשר שותף בכל משחקיה בליגה הלאומית.
הוא קלע בממוצע 25.6 נקודות ו-4.5 ריבאונדים נחשב לשחקן מצטיין.
בסיום העונה, לאחר שנהריה זכתה באליפות הליגה, העפילה הקבוצה לליגת העל, והובר הוחתם לעונה נוספת.
בעונת הרבה הובר לשחק אך לא הרבה לקלוע ואף על פי ששותף בכל המשחקים באותה עונה, קלע רק 9.8 נקודות בממוצע.
בהגנה המשיך הובר להצטיין כששמר על ממוצע של 5 ריבאונדים.
בסיום אותה עונה עזב הובר את נהריה ועבר לשחק בקבוצת הפועל גלבוע גליל מהליגה הלאומית, בעונתו הראשונה בקבוצה הרבה הובר לשחק ולהרשים הוא סייע לקבוצה לסיים את הליגה הסדירה במקום הראשון ולנצח בסדרת הפלייאוף ובסיום העונה העפילה גליל גלבוע לליגת העל.
בסיום אותה המשיך הובר עם גליל גלבוע לליגת העל, במהלך אותה עונה הובר לא הרבה לשחק ולקלוע ושותף לכ-10.9 דקות למשחק כשממוצע הנקודות שלו הוא 1.9.
בסיום אותה עזב הובר את גליל גלבוע וחתם בהפועל חיפה מהליגה הלאומית בכדורסל בה העמיד ממוצעים של 7.3 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק, באותה העונה הקבוצה סיימה במקום ה-13 המוביל לליגה הארצית.
ב-17 ביולי 2018, חתם הובר לעונה במכבי רחובות ובסיום העונה סיימה הקבוצה במקום ה-13 המוביל לליגה הארצית.
ביוני 2019 חתם בבית"ר כפר יונה מהליגה הארצית
אחיו הוא שחקן הכדורסל רועי הובר המשחק בהפועל ירושלים מליגת העל.
אופימץ הוא מועדון כדורסל רוסי לגברים מהעיר אופה.
בשיאו התמודד בסופרליגה הרוסית ובגביע רוסיה.
בשנים האחרונות המועדון מפעיל קבוצת סטודנטים המתמודדת בליגת הסטודנטים הרוסית.
מהווה קבוצת מילואים של מועדון הכדורסל דינמו אופה.
הקבוצה הוקמה בספטמבר 2012 על בסיס בית ספר לספורט באופה.
הקבוצה התמודדה לראשונה באליפות הלאומית של המחוז הפדרלי אוראל-הוולגה בנובמבר 2014. בעונת 2014/2015 הקבוצה סיימה במקום השלישי של האליפות המחוזית.</font>
בעונת 2015/2016 הקבוצה זכתה בגביע אוראל, שהתקיים בעיר ברזובסקי, שבמחוז סברדלובסק לזכרו של המאמן מהעיר אופה יורי מקסימוב.
הקבוצה סיימה את אותה עונה ללא הפסד, כשהיא מנצחת את כל 20 המשחקים.
בעונת 2016/2017 הקבוצה התמודדה לראשונה בליגות המקצועניות ברוסיה, כשהורשתה להתמודדה בסופרליגה 2, הליגה השלישית בחשיבותה במערך הליגות בכדורסל ברוסיה.
בעונת 2018/2019 העפילה לשלב 16 האחרונות אך הפסידה.
בעונת 2019/2020 מתמודדת בליגה השנייה בחשיבותה במדינה, סופרליגה 1.
אופיסטוקוליקאודיה (שם מדעי: Opisthocoelicaudia; משמעות שמו: "עמוד שדרה חלול-זנב", על שם החוליות של תחילת הזנב שנראו הפוכות ואולי חלולות) הוא סוג דינוזאור צמחוני ממשפחת הסלטזאוריים שבקבוצת הטיטאנוזאורים אשר חי בקרטיקון העליון לפני 70 מיליון שנה.
מאובני הדינוזאור נמצאו במדבר גובי שבמונגוליה ב-1965 ותואר ב-1977 ונמצא ממנו מין אחד, Opisthocoelicaudia skarzynskii.
נמצאו ממנו 2 שלדים במצב כמעט מושלם אך ללא ראש, דבר ההופך אותו לאחד הידועים שבזאורופודים של הקרטיקון.
לצידו נמצאו זאורופודים נוספים כמו הנמגטוזאורוס.
מין זה קרוב לאלמוזאורוס ולסלטזאורוס אך בעל מספר קווי דמיון לקמרזאוריים, להם שויך בעבר.
הוא הגיע לאורך 11-13 מטרים באורכו.
משקלו נתון במחלוקת והטווח נע בין 8.4 טון ל-25 טון.
ככל הנראה גובהו עלה רק במעט על 2 מטרים.
במראהו הוא היה דומה לטיטנוזאור ממוצע עם צוואר ארוך וגבוה וראש קטן, גוף דמוי-חבית וזנב גדול.
מבנה עמוד השדרה שלו היה בעל מספר חוליות בצורה קעורה.
על כמה מהם נמצאו סימני נשיכה של טורף לא-ידוע.
כמו כן לא ברור אם היצור כוסה בשריון עשוי אוסטאודרם להגנה, כמו אצל הסלטזאורוס.
האופיסטוקוליקאודיה חי במדבר גובי הקדום שהיה לח מעט יותר מכיום והיה בעל מגוון דינוזאורים כמו הזאורולופוס, כמה פכיצפלוזאוריים ואנקילוזאוריים והטורף הגדול טרבוזאורוס.
הוא נכחד לפני 70 מיליון שנה.
אופיר היה קואופרטיב ספנות, שפעל מישראל בשנות ה-50 וה-60.
הקואפרטיב נוסד בשנת 1949 על ידי חיילים משוחררי חיל הים שביקשו לקיים ספנות בקואפרטיב.
הם רכשו בדנמרק ספינה ישנה בשם מרקור, שינו את שמה ל"מסדה" והניפו עליה את דגל ישראל.
את הכסף לרכישת הספינה אספו מהחברים ומהלוואות שניתנו על ידי בנק הפועלים והמרכז לקואפרציה.
בהתחלה הפליגה מסדה לאיסלנד, ממנה הביאה משלוח דגים לאיטליה.
מסדה יועדה לבצע הפלגות בים התיכון, אולם בטרם הגיעה לחיפה טבעה ליד איטליה, ב-28 במרץ 1950 ושישה מאנשי צוותה, בהם שלושה מחברי הקואפרטיב, נספו.
צוות בדיקה של משרד התחבורה, שכלל את זאב הים, ציין מספר גורמים אפשריים לטביעת מסדה, בהם חבטות בתחתית שלא נבדקו, חלונות שלא נסגרו כראוי, מטען עודף, צוות לא מיומן וחוסר בהירות לגבי חלוקת התפקידים בין אנשי הצוות.
הקצין הראשון של האנייה, אנוש שטמפר, הועמד לדין על גרימת מות ברשלנות ונידון לשנת מאסר.
במקום מסדה, רכש הקואפרטיב בשיתוף עם חברת שוהם ההסתדרותית את האוניה יאפוס, שנבנתה בשנת 1921 וחודשה בשנת 1948. במהלך הפלגתה לישראל נכנסה יאפוס למצוקה וקראה לעזרה אך התגברה והצליחה להגיע לחוף מבטחים.
היא הגיעה לחיפה בדצמבר 1950 ושמה הוסב ל"השלושה" לזכר שלושת חברי הקואפרטיב שנספו בטביעת מסדה.
בתחילת 1951 רכש הקואפרטיב אניה שנייה.
ביוני 1956 נכתב בהארץ על הקואפרטיב:
"מניסיונו של קואופרטיב "אופיר", אנו יכולים ללמוד ...
המפעל, שנוסד על ידי צעירים נלהבים שלא היה להם הניסיון המספיק עלה בקרבנות אדם (טביעת "מסדה") ובבזבוז כספים.
משברים חברתיים עברו על הקבוצה, עשרות חברים נטשו אח המפעל, וכיום לאחר שבע שנים, נדמה כי מלבד הניסיון המקצועי שרכשו להם החברים לא נתרם הרבה לקדום הענף.
אנשי "אופיר" מאשימים את חב' "צים" שהיא מגבילה אפשרויותיהם, ומנסים להשתחרר מאפוטרופסותה של החברה הלאומית."
בשנות ה-60 הקואפרטיב התפתח וצבר גירעונות כבדים.
ב-23 בינואר 1967 טבעה "השלושה" על צוותה, בנסיבות שלא בוררו עד תום.
בספטמבר 1968 הועברה הפעילות של הקואפרטיב לידי חברת צים.
אופיר זילברשטיין הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה אשר פיקד על חטיבת הראל.
התגייס לצה"ל ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון.
שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה.בשנת 1998 לחם ברצועת הביטחון ונפצע במארב מחבלים ליד מוצב ריחן.
ב-2018 פורסם שימונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה.
אופיסתותלה (שם מדעי: Opisthothelae) היא תת-סדרה של עכבישאים המכילה את כל משפחות העכבישים הקיימות למעט הליפיסטידיים, ששייכים לתת-הסדרה הפרימיטיבית מסוטליים.
קבוצה זו מחולקת לשתי קבוצות: מיגלומורפה וארנומורפיה.
הקבוצה הראשונה כוללת מינים בעלי גוף גדול יותר, רובם מכוסי שערות צורבות והם בעלי כליצרות הפונות כלפי מעלה והחוצה.
הקבוצה השנייה, המכילה יותר מינים, בעלת גוף קטן יחסית, גפיים ארוכות וכליצרות הנוטות באופן ישר והם מייצרים קורים חזקים ביותר.
בשתי הקבוצות מינים ארסיים שלרוב הורגים חרקים ופרוקי-רגליים אחרים כשהגדולים מביניהם יכולים לטרוף גם חולייתנים קטנים.
מעט מאוד מהמינים מסכנים אנשים, כשהבולטים מביניהם הם אלמנה שחורה, עכביש נודד ברזילאי ומשפכן סידני.
אופיר דיין (נולדה ב-12 במרץ 2000) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) בתור קפטנית נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
המאמנת האישית שלה היא אירה ויגדורצ'יק, והמאמנות הקבוצתיות שלה הן אירה ויגדורצ'יק, נועה קדוש ורחלי ויגדורצ'יק.
דיין נולדה בשנת 2000. אביה הוא שחקן הכדוריד דורון דיין.
לפני שהחלה להתאמן בהתעמלות אמנותית, היא התאמנה בהתעמלות מכשירים.
בגיל 11 היא החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית.
בשנת 2015 זכתה במקום השלישי באליפות אירופה לנערות שהתקיימה במינסק שבבלארוס.
בשנת 2019 בתחרויות גביע העולם הגיעה למקום השלישי בתחרות שנערכה בפזארו שבאיטליה, למקום השישי בקרב רב ולמקומות הרביעי והשישי בגמרים בבאקו, בירת אזרבייג'ן, למקום הראשון בקרב רב ופעמיים למקום שני בגמרים בקלוז'-נאפוקה שברומניה, ולמקום השלישי בתחרות בקאזאן שברוסיה.
בשנת 2021 זכתה המתעמלת דיין במקום הראשון בקרב רב הקבוצתי ובמקום השני במדינתי באליפות אירופה שנערכה בקייב אשר באוקראינה.
דיין ייצגה את נבחרת ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) לצד יוליאנה טלגין, קארין וקסמן, יאנה קרמרנקו ונטלי רייץ.
באולימפיאדה העפילה הנבחרת עם דיין לגמר מהמקום הרביעי, וסיימה בו במקום השישי.
אופיר בר עמי (נולד ב-11 בנובמבר 1969 בקיבוץ חניתה) הוא זמר וגיטריסט, חבר בלהקת איפה הילד?
בר עמי הוא יליד קיבוץ חניתה.
הוא החל לנגן בילדותו על כלים שונים, ביניהם בגיל 6 בחלילית, בגיל 7 על פסנתר ובגיל 13 על גיטרה.
בשנת 1990 הצטרף להרכב איפה הילד?
עד שנת 1996, אז עבר ללהקת משחררי הסעיף.
בהמשך לקח הפסקה ממוזיקה, עבר תהליך של התחזקות בדת, ובשנת 2008 הקים עם אחיו, המתופף גל ברעם את להקתו העכשווית, "איבי הנחל".
כיום בר עמי מתגורר בקיבוץ חניתה ובראש העין, הוא נשוי לשחקנית דורי נאומנקו ואב לשני ילדים.
ב-1990 הצטרף ללהקת איפה הילד, יחד עם אסף שריג, חמי רודנר ואסף מרוז.
בר עמי אחראי במסגרת "איפה הילד?" לכמה שירים, ביניהם הלהיט "אהובה הקטנה".
באלבום שדים כתב והלחין את "אהובה הקטנה" ו "נכנס בך השד", באלבום בני המאה העשרים כתב והלחין את השיר "אור לבן" ובאלבום מתוק בחשכה כתב והלחין את השיר "עמוק נפלא".
בשנת 1996 עזב את הלהקה.
ב־2009 עם חזרת הלהקה להופיע חזר בר עמי להופיע עם הלהקה והוא מופיע על הבמות גם כיום.
בשנת 1996 עזב בר עמי את "איפה הילד" לטובת להקת "משחררי הסעיף".
בשנת 2008 הקים יחד עם אחיו גל ברעם את להקת הרוק האמוני "איבי הנחל" בהשראת הרבי נחמן מברסלב ויחד עם אחיו, המתופף גל ברעם ("האנשים"), נוצר אלבום שמשלב שירי אהבה והתחזקות עם רוק גיטרות בעל צליל חזק.
אלבום הבכורה "דרך חדש" משלב בתוכו טקסטים רוחניים בהשראת הרבי נחמן מברסלב, עם רוק גיטרות ישראלי, כממשיכי דרכם של אהוד בנאי ושולי רנד, אריאל זילבר והרב שלמה קרליבך.
בהרכב מנגנים לצד בר עמי (גיטרה חשמלית ושירה) גם בן סולומון (גיטרה חשמלית וקולות), בן ורד (גיטרה בס) וגל ברעם (תופים)
מישהו שומע אותי (1998) - אלבום אוסף
אופיר הוא יישוב קהילתי בהליכי הקמה, נכון ל-2024, להיבנות בשטח המועצה האזורית שדות נגב, בין קיבוץ סעד ומושב תקומה על שדות חקלאיים של המועצה האזורית שדות נגב, מספר קילומטרים צפונית־מערבית לעיר נתיבות, על כביש 25, לצידו של נחל חנון.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, שבו נהרג ראש המועצה האזורית שער הנגב, אופיר ליבשטיין, הוחלט לקרוא את היישוב על שמו.
תכנון הקמת היישוב אושרה בהחלטת ממשלת ישראל ה-35 ב-8 בנובמבר 2020. בטקס אבן הפינה להקמת היישוב השתתפו ראש הממשלה בנימין נתניהו, ראש המועצה תמיר עידאן ועוד מספר שרי ממשלה.
בנובמבר 2021 התקבלה המלצת הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה במחוז דרום, וב־4 בינואר 2022 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את הקמת היישוב פעם נוספת בתמיכתה של שרת הפנים איילת שקד.
בסוף ינואר ובפברואר עלתה התנגדות מצד אגף תקציבים במשרד האוצר בעקבות חשש שתוכנית זו תביא להחלשת נתיבות מבחינה כלכלית.
ביולי קבעה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה שהשרה לא תוכל להביא את אישור ההקמה לממשלת המעבר בתקופת הבחירות.
כשבוע לאחר מכן תושבי המועצה האזורית מחו על מניעת האישור להקמת היישוב.
ב־5 בפברואר 2023, לאחר הקמת הממשלה ה־37, לאחר ירי רקטות, ופיגוע הירי בנווה יעקב, ניתנה החלטת ממשלה נוספת לפיה בהמשך לאישור המועצה הארצית, קידום התכנון יתבצע באחריות משרד הבינוי והשיכון.
ב-24 באוקטובר 2023, בזמן מלחמת חרבות ברזל, אישרה ועדת התכנון את הקמתו בעוטף עזה, 7 קילומטר מרצועת עזה.
ביוני 2023 החליטה ועדת השמות הממשלתית לקרוא ליישוב "שדה צורי", אולם ב-29 בנובמבר 2023 הוחלט באופן פורמלי לשנו את שמו ל"אופיר", על שמו של אופיר ליבשטיין, ראש המועצה האזורית שער הנגב שנפל בקרב בעת שנלחם במחבלי הנוח'בה בטבח בכפר עזה בטבח שבעה באוקטובר.
אופיר בועז (נולד ב-16 ביוני 1987) הוא יוצר, במאי, שחקן, זמר וחקיין ישראלי.
בועז למד משחק על פי שיטת צ'בק למשחק אצל שחר רוזן וקורס משחק למתקדמים בבית הספר טכניקה.
הופעתו הפומבית הראשונה כשחקן הייתה בפרסומת למנה חמה בשנת 2015.
בתחילת דרכו יצר יחד עם עמית רביב, אסא קרן, ואור רזניק, את סדרת הרשת "ילדי רטלין" אותה גם ביים ובה שיחק.
הסדרה כללה 26 קליפים וסרטונים, מתוכם ארבעה פרסומות לאירועי סטודנטים.
ב-2017 הופיע בסדרת הטלוויזיה של yes "תאג"ד" בתפקיד בני הנשק.
ב-2018 הופיע בסדרת הטלוויזיה של yes "האחיות המוצלחות שלי" בתפקיד אדיר השקמיסט.
באותה השנה ביים את סדרת הטלוויזיה "במדינת תל אביב".
ב-2020 הופיע בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון "אבא מטפלת" גילם את חמי.
ב-2021 יצר את סדרת הטלוויזיה "שיחות מילואים" עם אהוד עזריאל מאיר.
הוא ביים את הסדרה ושיחק את הדמות של המילואימניק "אופיר" בשמו הוא.
ב-2022 שיחק בסדרה "שישו ושמחו" ששודרה בכאן 11, שיחק את גולן, חייל תימני בלהקת הרבנות הצבאית.
באותה השנה ביים את סדרת הנוער "גולדה ומאיר".
ב-2023 ביים את הסדרות "לבד בבית", "לעוף על אנה", ו"ביחד עם ניק".
ב-2024 ביים את הסדרות "ארץ נהדרת", "בית הכלבים", ו"אליצורה".
באותה השנה יצר ושיחק בסדרת הרשת הקומית "החיים ע"פ אופיר".
ב-2025 שיחק ביים את הסדרה "סטודיו אמציה" שמשודרת בכאן חינוכית, גילם את שניר.
באותה השנה גם ביים את הסדרה "הסוכן" שמשודרת בניקלודיאון.
אופיר האוזמן (נולדה ב-13 באפריל 1987) היא עיתונאית ישראלית.
משמשת כעורכת וכתבת ב-ynet מאז שנת 2013, ומאז שנת 2024 עורכת את ערוץ המעורבות של האתר.
האוזמן, נשואה ואמא לשניים, נולדה בקיבוץ דליה שברמת מנשה.
בוגרת מחלקת התקשורת במכללת ספיר.
החלה את עבודתה ב-ynet ב-2013 כמתמחה במסגרת לימודיה במכללת ספיר, והשתלבה בערוץ הבריאות של האתר.
כעבור כשנה מונתה לעורכת משנה של ערוץ האוכל ושימשה בתפקיד זה במשך כמה שנים.
בשנת 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה, מונתה לממלאת מקום עורך ערוץ החופש של ynet במקום אסף רוזן שהועבר לתגבר את דסק החדשות.
בשנת 2022 הצטרפה למדור הפרימיום של האתר ynet+ המפרסם כתבות מגזין, עומק ותחקירים בתשלום.
בתחילת 2024 מונתה לעורכת ערוץ המעורבות.
אופיר אופטרוניקס סולושנס בע"מ היא חברה ישראלית המפתחת, מייצרת ומשווקת מוצרים למערכות אלקטרואופטיות.
מטה החברה ממוקם בפארק התעשייה הר חוצבים בירושלים, הכולל גם את מפעל הראשי של הקבוצה.
לאופיר מפעלי ייצור נוספים בצפון אנדובר, מסצ'וסטס ולוגן, יוטה בארצות הברית ומשרדי מכירות ביפן ובאירופה.
מניות החברה נסחרו ב משנת 1991 ועד לרכישתה בשנת 2011 בידי חברת ניופורט האמריקאית.
החל משנת 2016 החברה נמצאת בבעלות תאגיד MKS Instruments האמריקאי.
החברה נוסדה בשנת 1976, בשם "אופיר אופטיקה בע"מ", על ידי שלושה יזמים בעלי תואר דוקטור בפיזיקה, יעקב זרם, אפרים גרינפילד ואפרים סקמסקי, במטרה לייצר מכשירי מדידה ללייזרים ואופטיקה בתחום התת-אדום.
החברה שכנה תחילה בקמפוס בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים - המרכז האקדמי לב, ואחר כך הייתה מהחברות מהראשונות שהתמקמו בקריית התעשיות עתירות המדע בהר חוצבים.
השם "אופיר" נבחר כמיצג שילוב של "אופטיקה" ו"ירושלים".
משרד הביטחון היה אחד הלקוחות הראשונים של החברה, והיא החליפה ספקים זרים של ההתעשייה הביטחונית בישראל בתחום האופטיקה ואפשרה את עצמאותה בתחומים כגון ייצור אמצעי ראיית לילה, טילים ולייזרים.
בסוף שנת 1983 רכשה חברת ארית תעשיות אופטיות שליש ממניות החברה, תמורת 48 מיליון שקל ישן.
ארית הוקמה ביוזמת קונצרן "כור תעשיות" ואיש העסקים דוד קוליץ ועסקה בתחום דומה של פיתוח וייצור של רכיבים אלקטרואופטיים במפעל בירושלים.
בסוף 1988 אוחדה פעילות "ארית - תעשיות אופטרוניות" ו-"אופיר אופטיקה" תחת הנהלה משותפת.
בינואר 1990 מכרה "ארית" את המכונות והציוד שלה ל"אופיר".
בתחילת 1991 מכרה את המניות שהחזיקה ב"אופיר" חזרה לשלושת מייסדיה, ששלושה חודשים אחר כך הנפיקו אותה בבורסת תל אביב באותה עת החברה החלה לפעול בשם "אופיר אופטרוניקה" ומחזור המכירות השנתי שלה הגיעה לכ-6 מיליון דולר.
בשנת 1998 החלה החברה בהרחבת המטה והמפעל שלה בירושלים, לאחר שקיבלה מענק ממרכז ההשקעות במשרד המסחר והתעשייה.
באוגוסט 2003 קיבלה מענק נוסף להמשך הרחבת המתחם בהשקעה של כ-4 מיליון דולר.
בתחילת המאה ה-21 החברה נהנתה מעלייה במכירות אך פעלה ברווחיות נמוכה ולעיתים בהפסד.
מניית החברה נסחרה בשער נמוך ומשקיעים חדשים רכשו נתח בחברה.
בשנת 2001 רכשו איש העסקים גרשון סקופ וחברת "נחושתן השקעות" כ-9% ממניות החברה.
בשנת 2003 רכש היזם הסדרתי בני לנדא 10% ממניות החברה.
בנובמבר 2005 ביצעה גיוס ההון שנועד להרחבת פעילות החברה, על ידי הנפקת איגרות חוב בהיקף של כ-75 מיליון ש"ח.
ובינואר 2006 רכשה תמורת 5 מיליון דולר את קבוצת "ספיריקון" האמריקאית, שעסקה בפיתוח וייצור של מכשור למדידה וניתוח פרופיל העוצמה של קרני לייזר.
במאי 2008 רכשה קרן פימי 20% ממניות החברה תמורת 23.5 מיליון דולר.
ביולי 2011 נמכרה החברה תמורת 230 מיליון דולר לחברת ניופורט האמריקאית .
חודשיים אחר כך רכשה פעילות ייצור באירופה תמורת 3 מיליון דולר.
לאחר המכירה, המפעלים, מטה החברה ומרכז הטכנולוגיה המשיכו לפעול מישראל.
חברת ניופורט עצמה נרכשה בשנת 2016 על ידי תאגיד תמורת 960 מיליון דולר.
לתאגיד MKS הייתה כבר קודם פעילות בישראל בעקבות רכישת שתי חברות ב-2002.
אופיר בביוף (נולד ב-20 ביוני 1968) הוא במאי, תסריטאי, ויוצר ישראלי.
בביוף נולד בתל אביב, למשפחה בעלי חברת כלים סניטריים גדולה ברמת גן.
סבו, שעלה מבוכרה, הקים עסק ליבוא חרסינות וקרמיקות ברחוב הרצל בתל אביב, ואביו, יורם, הגדיל את העסק, שהשתרע בתחילת שנות האלפיים על אלפי מטרים בקרבת קניון איילון.
האב מכר את עסקיו, בנה וילה בקיסריה, והפך ליזם בתחום הבנייה.
אמו ממוצא יווני, בת למשפחה מרובת ילדים, שניצלה מאושוויץ ברגע האחרון.
אמו איבדה במחנות בעל ושני ילדים, וכשהיא עלתה לישראל, היא בנתה משפחה חדשה וילדה תשעה ילדים.
אמו ואחיה גדלו במעברה בדרום תל אביב.
אחיו הוא השחקן אמיר בביוף ששיחק בסדרות "כנפיים", ו"סימני שאלה" שאותם יצר אחיו אופיר.
שנהפרויקט1993–1997המחסן של כאילו1997גינת ההפתעותאיץ ומיץ1998אולפן החופש הגדול1999רחוב סומסום - שארע סימסים2000היעלמות2002–2003טיפול נמרץכנפיים2004משהו מתוק2007אגדת דשא2011סימני שאלה
שנהפרויקט2006קצרים2006–2008לא הבטחתי לך2008שבוע סוף!בית צבי2010משפחה חורגת2011סימני שאלה2014100 Years Ago
אופיר טובול (נולד ב-10 בדצמבר 1984) הוא פעיל חברתי, עורך דין, עורך, מרצה ויזם תרבות ישראלי.
מייסד מגזין התרבות "קפה גיברלטר", תנועת "תור הזהב" והוצאת הספרים "טנג'יר".
עוסק בקידום תרבות ספרדית-מסורתית וזהות יהודית.
טובול נולד בשנת 1984 וגדל באשדוד במשפחה מסורתית ממוצא מרוקאי.
התחנך במערכת החינוך הממלכתית-דתית בעיר.
בצעירותו עבר תהליך של התרחקות מהתרבות המזרחית, אך בהמשך שב אל שורשיו וחקר את זהותו התרבותית.
שירת כמדריך נוער (צה"ל) ורס"פ בחיל החינוך והנוער.
בין השנים 2009–2017 למד לתואר ראשון במשפטים ב, והתמחה בסנגוריה הציבורית מחוז דרום, במחלקת טיפול באסירים ותיקים פסיכיאטריים.
לאחר מכן הוסמך כעורך דין.
בהמשך השלים תואר שני במשפט בינלאומי ודיני זכויות אדם במכללה למנהל.
מתגורר ברמת-גן, נשוי להדס ואב לשתי בנות.
בשנת 2010 הקים טובול את מגזין התרבות "קפה גיברלטר", שעסק בתרבות מזרחית, מוזיקה ים-תיכונית, זהות יהודית ומזרח תיכונית.
בנוסף, ייסד את הוצאת הספרים "טנג'יר", הפועלת לקידום יוצרים מהפריפריה התרבותית בישראל.
הוא יזם את תנועת תור הזהב – תנועה חברתית ותרבותית שמטרתה חיזוק הזהות היהודית-המסורתית של יהודי ספרד והמזרח בישראל תוך קידום שיח פלורליסטי.
משנת 2010 פועל כעורך מוזיקה ודי-ג'יי המתמחה במוזיקה ישראלית ומזרח-תיכונית, מופיע באירועים שונים וייעץ לפרויקטים מוזיקליים.
בשנים 2017–2023 הגיש תוכניות רדיו בתאגיד השידור הישראלי "כאן", בהן: "קפה גיברלטר – מגזין תרבות עם שורשים" (בכאן תרבות), "שחור-זהב" (תוכנית מוזיקלית בכאן 88), ו"שרשרת זהב" שעסק בסדרת ראיונות על דמויות מהעולם היהודי של המזרח התיכון וצפון אפריקה.
בשנים 2016–2024 ייסד ועמד בראש תנועת "תור הזהב – הרשת המסורתית", תנועה חברתית המאגדת פעילים ויזמים חברתיים לקידום מורשת יהדות ספרד והמזרח והמסורתיות בישראל.
בשנת 2018 היה עמית במחזור הראשון של התוכנית למנהיגות בתרבות יהודית במכון מנדל למנהיגות.
באותה שנה שימש כלקטור קולנוע דוקומנטרי בהקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, וניהל אמנותית אירועי תרבות שונים.
בין השנים 2019–2020 כתב פובליציסטיקה בבמות שונות, בהן: ישראל היום, הארץ, ynet, מקור ראשוןוכתב העת "השילוח".
בשנת 2023 ייסד טובול את בית כולנא תל אביב – בית תרבות נודד הפועל לקידום מסורתיות יהודית-ספרדית במרחב העירוני של תל אביב.
במסגרת הפעילות מתקיימים אירועי תרבות, סדרות לימוד, מופעים ומפגשים קהילתיים, אשר מבקשים לחבר בין ערכי מסורת למרחב חיים מודרני.
קול התור: ציונות מסורתית-ספרדית (2021) בהוצאת ידיעות ספרים – אנתולוגיה על הוגים, משוררים והוגי דעות מהציונות הספרדית.
הספר מבקש להציג את תפיסת העולם הציונית-מסורתית של הציבור הלאומי-מסורתי, תוך חיבור למסורת רבת-שנים של הגות והנהגה, דרך סיפורן של 25 דמויות שפעלו במאתיים השנים האחרונות.
ישראל השנייה - הבשורה המתוקה, הדיכוי המר (2022) – ספר מאת ד"ר אבישי בן חיים, בעריכתו של אופיר טובול.
הספר מציג שני מישורים מרכזיים: מחד, את הבשורה המזרחית על פוטנציאל התרבות המזרחית בישראל, ומאידך, את תהליכי הדיכוי שחוותה קבוצה זו לאורך ההיסטוריה הישראלית.
מהפכה של שמחה (2024) בהוצאת ידיעות ספרים– ניתוח סוציולוגי והיסטורי של מוזיקה מזרחית בישראל דרך 40 שירים.
הספר עוקב אחר התפתחות הז'אנר מימי התקליטים ועד עידן היוטיוב ומציג את הדמויות המרכזיות שעיצבו אותו.
הספר מציע מבט מעמיק על החברה הישראלית בכללותה, מראה כיצד המוזיקה המזרחית נהפכה ממושא לבושה למקור לגאווה לאומית, וכיצד היא סייעה לגשר על פערים עדתיים ותרבותיים.
טובול מקדם את רעיון הציונות המסורתית-ספרדית – שילוב של לאומיות יהודית עם מסורת יהודית מזרחית, מתוך שאיפה לשיח שורשי, מחובר למסורת ומודע לשאלות של צדק חברתי ותרבותי.
אופיר בנבישתי (נולד ב-8 באוגוסט 2000) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בעירוני קריית שמונה.
בנבנישתי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל רמת גן והמשיך בה עד קבוצת הנוער.
ב-2 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הפועל מרמורק במסגרת גביע הטוטו.
שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד הפועל בני לוד.
ב-11 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית בהפסד 0–1 להפועל ראשון לציון.
בינואר הושאל להפועל אום אל-פחם עד לסיום העונה, ובסיומה האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת.
ב-28 בדצמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-2 נגד סקציה נס ציונה.
ב-28 בינואר 2022 קיבל כרטיס אדום בהפסד 2–3 להפועל פתח תקווה.
בקיץ הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל.
ב-9 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד בני סכנין במסגרת גביע הטוטו בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-22 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–2 נגד סקציה נס ציונה.
בסיום העונה, ירדה קריית שמונה לליגה הלאומית אך למרות זאת נשאר במועדון ויה שותף לחזרה של הקבוצה לליגת העל עונה לאחר מכן.
אופיר דיין (נולדה ב-23 באפריל 1994) היא פובליציסטית וחוקרת במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS), המתמחה באנטישמיות ודה-לגיטימציה של ישראל וכן בגאופוליטיקה ומעמדה של ישראל בעולם.
בעלת טור שבועי בעיתון מקור ראשון מרצה ופרשנית בתחומי מדיניות וביטחון בכלי תקשורת ישראליים וזרים.
הובילה ארגונים פרו ישראליים בקמפוסים בארצות הברית.
ספרה "אינתיפאדה על ההדסון - איך ישראל מאבדת את צעירי המערב" ראה אור בהוצאת ידיעות ספרים באוגוסט 2025.
דיין נולדה ב-23 באפריל 1994 וגדלה במעלה שומרון בתקופת אינתיפאדת אל-אקצא.
היא בת לעינת ודני דיין.
עינת דיין חברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ודירקטורית, לשעבר מנהלת אגף האסטרטגיה ושיווק באוניברסיטת אריאל בשומרון.
דני דיין יו"ר יד ושם ולשעבר יו"ר מועצת יש"ע וקונסול כללי בניו-יורק.
למדה במגמה המדעית בבית הספר התיכון הרצוג בכפר סבא.
במהלך לימודיה בתיכון ביצעה מספר עבודות חקר ובהן עבודת גמר שזיכתה אותה בהגעה לגמר תחרות המדענים הצעירים הארצית.
שימשה בתנועת הנוער בית"ר כמדריכה, מפקדת מעו"ז, ומדריכה בקורס המדריכים.
לפני שירותה הצבאי התנדבה לשנת שירות מטעם תנועת בית"ר, במהלכה התגוררה בדירת שירות בנצרת עילית (כיום נוף הגליל) והתנדבה גם בבית שאן, מעלה אפרים וצפון השומרון.
הייתה פעילה ב"בידינו למען הר הבית".
שירתה כקצינה בתפקידי שטח בדובר צה"ל בשירות חובה וקבע והוענקה לה תעודת הצטיינות אלוף מיואב הר-אבן, ראש אגף המבצעים על תפקודה במבצע צוק איתן, בו שירתה כדוברת חטיבה 188 שלחמה בשג'אעייה, בכפיפות לתא"ל תומר יפרח.
ב-2014 השלימה קורס קצינים ושירתה כדוברת אוגדה 80 בכפיפות למפקד האוגדה רפי מילוא.
במלחמת חרבות ברזל שירתה במילואים כקצינה בדרגת סרן, כדוברת אוגדה 252 שלחמה בבית חאנון, בפיקודו של תא"ל מורן עומר.
בשנים 2017–2022 השלימה במסגרת מסלול המצטיינים המואץ שני תארים אקדמיים - תואר בוגר ביחסים בינלאומיים ותואר מוסמך במדיניות ביטחון בינלאומית באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
כיהנה במהלך לימודיה כנשיאת סטודנטים תומכי ישראל SSI בקמפוס.
כמו כן, במהלך לימודיה, למדה סמסטר קיץ בירדן.
במהלך לימודיה שימשה כיועצת למחלקת המדינה האמריקאית, עוזרת הוראה בקורס לניהול סכסוכים לתואר שני ב־SIPA, בית הספר ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת קולומביה ומתמחה במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) ובמשרד התרבות והספורט.
בשנת 2024 החלה אופיר את עבודת הדוקטור שלה באוניברסיטת חיפה, בהנחיית פרופסור עמי פדהצור.
דיין משמשת כחוקרת במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS), החוקרת את נושאי האנטישמיות והדה-לגיטימציה של ישראל.
לפני כן חקרה במרכז גלייזר למדיניות ישראל-סין במכון, ותוך התמקדות ביחסי ארצות הברית – סין והשפעתם על ישראל.
בין פרסומיה: "קמפיין השפעה סיני נגד ישראל", "ידידות בעת צרה - יחסי ישראל-טאיוואן במלחמת 'חרבות ברזל'" ו"משדרים לציבור: מאמצי ההשפעה של סין על דעת הקהל הישראלית".
שימשה יועצת אסטרטגית בדלויט ישראל.
דיין פרסמה מאמרי דעה ופרשנות בכלי תקשורת ישראליים, ובהם "ישראל היום", "הארץ", ידיעות אחרונות, 'ynet ו"ערוץ 7", ומרואיינת בנושאי ביטחון, מדיניות חוץ, מעמד ישראל בעולם ויחסים בינלאומיים בתיקשורת ישראלית ועולמית.
היא בעלת טור שבועי במקור ראשון, ובעבר כתבה טורים בידיעות אחרונות ובישראל היום.
בין מאמריה: "מי אשם ברעב בעזה?", "מסקנות מהצלחת המבצע באיראן" ו"הטיפול הישראלי במשט לעזה".
דיין משתתפת בפעילות הסברתית בזירה הבינלאומית ופועלת לקידום עמדות ישראל בקמפוסים ובפורומים ציבוריים.
במסגרת זו התמודדה עם התנכלויות ואיומים מצד פעילים אנטי-ישראליים בתקופת לימודיה בארצות הברית.
דיין חברת הנהלת פורום דבורה, נשים במדיניות חוץ וביטחון לאומי.
התנדבה לאורך שנים ב"קאמבק" - עמותה לשיקום עבריינים לשעבר, ב"בידינו-למען הר הבית" ובמספר עמותות נוספות.
"אינתיפאדה על ההדסון: איך ישראל מאבדת את צעירי המערב" הוא ספר שכתבה דיין ושיצא לאור באוגוסט 2025 בהוצאת ידיעות ספרים.
הספר עוסק בהשפעות התרבותיות, האידאולוגיות והפוליטיות של האירועים שלאחר טבח שבעה באוקטובר 2023 על היחס כלפי מדינת ישראל והעם היהודי בארצות הברית, במדינות המערב בכלל, ובמיוחד על הקמפוסים האקדמיים.
הספר בוחן את שינוי דעת הקהל בקרב צעירים במערב כלפי ישראל, ומנתח כיצד הפכו היהודים וישראל לפריווילגים מדכאים מ"אנדרדוג" מוערץ .
בנוסף, הספר מתאר כיצד הפכה המילה "ציוני" לקללה בעיני צעירים ליברלים ומשכילים, ומציג אתגרים אסטרטגיים לישראל בהשגת תמיכה ציבורית במערב.
דיין, ששימשה נשיאת תא "סטודנטים תומכי ישראל" באוניברסיטת קולומביה, מנתחת את המגמות הללו על בסיס ניסיונה, מחקריה וראיונות .
הספר נידון בכתבות ובראיונות בעיתונות כתובה ומשודרת כמו גם בכנסים ופודקאסטים, ובכלל זה ב-וובינר של הביטחוניסטים, ובפודקאסטים גיקונומי, "דעה לא פופולרית" וסטימצקי.
ב-2014 הוענקה לה תעודת הצטיינות אלוף מראש אגף המבצעים על תפקודה במבצע צוק איתן, כשכיהנה כדוברת חטיבה 188.
הוכרזה כמצטיינת דיקן בכל שנות לימודיה באוניברסיטת קולומביה בשנים 2017–2022.
זכתה בפרס מכון ז'בוטינסקי לעבודת מחקר מצטיינת לשנת 2019.
נכללה ברשימת ה-J100 של העיתון היהודי-אמריקאי אלגעמיינער זשורנאל Algemeiner, 2019, 100 המשפיעים לטובה על חיי היהודים.
נבחרה לפעילה מצטיינת של SSI, סטודנטים תומכי ישראל לשנת 2020.
אות השירות של אוניברסיטת קולומביה בשנים 2020 ו-2021,
אות פורום דבורה למנהיגות צעירה לשנת 2024.
אופיר דיין נישאה ב-27 בספטמבר 2024 לדין צדוק, דוקטורנט למדעי המחשב בטכניון ובנו של הכלכלן ארז צדוק.
אופירה הייתה עיר והתנחלות ישראלית, אשר נקבעה כבירת מרחב שלמה (מרש"ל) בדרום חצי האי סיני.
אופירה נבנתה על מצוק "ראס אום סיד" המשקיף דרומה על מפרץ שארם אל-מויה (בעברית מפרץ שלמה), על חולות שארם א-שייח'.
6 ק"מ צפונה מבתי העיר, הוקם כפר הנופש של העיר שנשא את השם "נעמה", ממול למפרץ "מרסא אל עיט", בעברית "מפרץ נעמה".
השם אופירה נלקח מהמקרא, שכן זה היה המקום ממנו יובאו לארץ ישראל זהב ואוצרות טבע אחרים, כאמור במלכים א: .
במהלך מלחמת סיני ב-1956 נכבש המקום על ידי ישראל, והוקמה בו היאחזות נח"ל תרשיש (נקראה גם אופיר), במטרה ליצור התיישבות שתייצב גבולות חדשים ותמנע את הנסיגה.
בהיאחזות הקימו בין היתר צריפי דייגים ובית כנסת, אך היא החזיקה מעמד זמן מאוד קצר, וכעבור ארבעה חודשים, השלים צה"ל את הנסיגה מסיני ומההיאחזות.
במלחמת ששת הימים ביוני 1967 נכבש המקום בשנית על ידי צה"ל.
כחלק מפיתוח האזור הוקם בתחילה פיקוד מרחב שלמה שהתפרס על כל דרום סיני.
המטרה העיקרית אחרי המלחמה הייתה לפתח את האזור, שהיה מרוחק מרחק גאוגרפי ניכר מיישובים ישראלים וממוקדי רשויות השלטון.
התפיסה המרכזית הייתה כי יש לפתח את אופירה כמוקד התיישבות ישראלי, שממנה תסתעף הפעילות המרכזית לשאר האזורים.
החשיבות לנוכחות אזרחית במקום נבעה מהצורך לפתח תחבורה ימית בדרום הארץ, חקלאות וחקלאות ימית, וכמו כן מהימצאותה בין החוף המערבי של סיני שעל מפרץ סואץ ושדות הנפט שבו, לבין החוף המזרחי שעל מפרץ אילת והתיירות.
בסוף 1968 העריך צוות בדיקה של החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית שניתן להקים בשארם א-שייח' עיירה שתאכלס 10,000 נפשות, כשבשוליה נמל תעופה שיאפשר משלוח חקלאות ותחבורה נוחה לתיירים ותושבים.
העיר תוכננה להיות עיר ראשונה בחשיבותה במרחב שלמה (מרש"ל), ושנייה לאילת במערך האזורי הכולל.
לימים היא נקבעה להיות בירת מרש"ל.
שדה תעופה הוקם כ-20 קילומטר צפונית-מזרחית לעיר העתידית (על חולות ראס נצרני).
שדה התעופה שדה אופיר נחנך ב-14 במאי 1968, ושימש גם את חיל האוויר, וגם לטיסות לאומיות ששירתו אזרחים.
השדה תוכנן לשמש גם לתנועה אווירית בינלאומית.
כוונת משרד השיכון הייתה לאכלס באופירה בשלב הראשון כ-500 משפחות (כ-2,000 נפש).
היישוב הוקם כחלק מהתפיסה שמפרץ אילת ומצרי טיראן יישארו תחת שליטה ישראלית בכל הסדר עתידי בין ישראל למצרים.
העיר נבנתה על מצוק ראס אום סיד שמשקיף דרומה על מפרץ שלמה.
בעיר לא הייתה קליטה לתחנות טלוויזיה כלל, וקליטת תחנות רדיו מאוד מצומצמת.