tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך אוקטובר של אותה שנה התמרדו שניים מתוך ארבעת הרגימנטים של הדיוויזיה, וחייליהם רצחו את הקצינים הגרמנים והצטרפו לפרטיזנים הצרפתיים ביערות.
2,300 לוחמים נוספים הוגדרו כלא אמינים ונשלחו לגרמניה למטרות עבודה.
הרגימנטים שנותרו נאמנים הוגדרו מחדש כבריגדת הוואפן גרנדיר אס אס רוסיה הלבנה והועברו מחדש לאימונים.
ב-9 במרץ 1945 תוגברה היחידה והיא הוגדרה מחדש בתור דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 (רוסיה הלבנה ה-1).
היחידה לחמה כנגד צבא צרפת החופשית בחזית המערבית וביצעה מספר פשעי מלחמה כנגד אזרחים צרפתים.
ב-15 באפריל של אותה שנה הדיוויזיה פורקה.
מרבית החיילים הועברו לצבא השחרור הרוסי בעוד הקצינים סופחו לדיוויזיית האס אס ה-38.
מפקדה היחיד של הדיוויזיה לכל אורך פעילותה היה הנס זיגלינג.
דיוויזיית הטנקים הראשונה (ביפנית: 戦車第1師団) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה במנצ'וקוו ב-24 ביוני 1942, ונקראה בתחילה בריגדת השריון ה-1. בעת הקמתה כללה הבריגדה ארבעה רגימנטים משוריינים: ה-1, ה-3, ה-5 וה-9. בהמשך צורף לבריגדה רגימנט נוסף של חיל רגלים ממוכן (ה-1), ולפיכך שודרגה היחידה למעמד של דיוויזיה.
הדיוויזיה הוצבה בנינג'אן שבצפון מנצ'וקוו, והייתה כפופה לארמייה האזורית הראשונה.
משימתה של הדיוויזיה הייתה אבטחת הגבול עם ברית המועצות.
עם התקדמות המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט לרעת היפנים, החליט המטה הכללי הקיסרי להפקיע מהדיווזיה את רגימנט הטנקים ה-9, שהועבר לארמייה השלישית בסאיפאן.
הרגימנט הושמד בקרב סאיפאן וקרב גואם.
הרגימנטים הנותרים השתתפו במבצע איצ'י-גו, סדרה של מתקפות גדולות, שערך הצבא היפני הקיסרי מאפריל עד דצמבר 1944, נגד כוחות הצבא הלאומי המהפכני של הרפובליקה הסינית במרכז ובדרום סין.
לאחר המבצע הופקע מהדיוויזיה רגימנט הטנקים ה-3 אשר הועבר לארמייה ה-11. במרץ 1945 הועברו יחידותיה הנותרות של הדיוויזיה בחזרה לאיי הבית היפניים כהכנה לקראת הפלישה הצפויה של בעלות הברית.
הדיוויזיה הייתה חלק מהארמייה ה-36 והייתה אמורה להגן על השטח שבין הר צוקובה לנהר הטאמא.
בסופו של דבר נכנעה יפן לפני הפלישה, והדיוויזיה פורקה בספטמבר של אותה שנה יחד עם שאר הצבא הקיסרי.
לוטננט גנרל טושימוטו הושאינו (1 בספטמבר 1942 - 15 ביוני 1945)
דיוויזיית הטנקים השנייה (ביפנית: 戦車第2師団) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה במנצ'וקוו ב-24 ביוני 1942, והייתה כפופה לארמייה האזורית הראשונה.
בפברואר 1944 אחד הרגימנטים של הדיוויזיה הועבר לאיי קוריל.
עם התקדמות המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט לרעת היפנים, החליט המטה הכללי הקיסרי להציב את הדיוויזיה באיי הפיליפינים, במסגרת הארמייה האזורית ה-14. בסיסה היה בלוזון.
בינואר 1945 החלו כוחות בעלות הברית לתקוף את לוזון.
מפקד הכוחות בפיליפינים, הגנרל טומיוקי יאמאשיטה, החליט לא להטיל את דיוויזיות השריון לקרב מיד בתחילתו, ותחת זאת הורה להן לסגת צפונה.
למרות זאת, ספגו יחידות הדיוויזיה נזקים כבדים בהפצצות אוויריות.
עד שהדיוויזיה סיימה להיערך מחדש סביב סן חוסה, היא כבר איבדה כמעט מחצית מהטנקים שלה.
מה שנותר מהדיוויזיה הושמד מהר מאוד בידי בעלות הברית בקרב יבשתי.
הדיוויזיה הוקמה מחדש בצפון איי קוריל, והייתה חלק מהארמייה האזורית החמישית.
חיילי הדיוויזיה נאבקו בצבא האדום במהלך מבצע סערת אוגוסט.
הדיוויזיה פורקה יחד עם שאר הצבא הקיסרי ב-30 בספטמבר 1945.
לוטננט גנרל יושירו לוואנקה (7 בדצמבר 1943 - 30 בספטמבר 1945)
דיוויזיית הטנקים השלישית (ביפנית: 戦車第3師団) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה 1942, במונגוליה הפנימית.
ונקראה בתחילה בריגדת השריון ה-1, והיא כללה ארבעה רגימנטים משוריינים: ה-1, ה-3, ה-5 וה-9. בהמשך צורף לבריגדה רגימנט נוסף של חיל רגלים ממוכן (ה-1), ולפיכך היא שודרגה למעמד דיוויזיה.
הדיוויזיה הוצבה בנינג'אן שבצפון מנצ'וקוו, והיא הייתה כפופה לארמייה האזורית צפון-סין אשר הייתה חלק מחיל המצב במונגוליה.
באפריל 1944 השתתפה הדיוויזיה במבצע איצ'י-גו.
ביוני הועבר אחד הרגימנטים של הדיוויזיה לארמייה האזורית השמינית ברבאול ורגימנט נוסף הועבר לארמייה האזורית ה-17 בסיאול.
יחידות הדיוויזיה נאבקו כנגד הצבא האדום במבצע סערת אוגוסט, והיא פורקה באופן רשמי יחד עם שאר הצבא הקיסרי בספטמבר 1945.
לוטננט גנרל איסאקו נישאירה (1 בדצמבר 1942 - 7 בינואר 1944)
דיוויזיית הטנקים הרביעית (ביפנית: 戦車第4師団) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-6 ביולי 1944 על בסיס תלמידים ומורים מבית הספר לשריון של הצבא הקיסרי בטוקיו.
היא נכללה במסגרת הארמייה ה-36 והייתה אמורה להגן על איי הבית היפניים במהלך הפלישה הצפויה של בעלות הברית.
הדיוויזיה הוצבה בקיושו וצוידה בנשק מתקדם מהעתודות של הצבא הקיסרי.
היא פורקה יחד עם כל הצבא הקיסרי ב-30 בספטמבר 1945 בלי שנלחמה מעולם.
מייג'ור גנרל הנסיך קאנין הארוהיטו (12 באוגוסט 1945 - 16 באוגוסט 1945)
דיוויזיית היגר ה-114 הייתה דיוויזיית חי"ר קלה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה באפריל 1943, לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש של דיוויזיית הרגלים ה-714. הדיוויזיה הועברה לאיטליה בינואר 1944, כדי לתגבר את חזית אנציו.
הדיוויזיה הושמדה במהלך הלחימה בזירה האיטלקית באפריל 1945.
המטרה העיקרית של דיוויזיות ה-jäger הגרמניות הייתה להילחם בשטח קשה שבו יחידות קטנות ומתואמות היו מסוגלות להילחם בקלות רבה יותר מאשר הכוח הכבד שהציעו דיוויזיות חיל הרגלים הסטנדרטיות.
דיוויזיות ה-jäger היו מצוידות יותר מדיוויזיית הרים, אך לא חמושות כמו דיוויזיית חי"ר גדולה יותר.
בשלבים המוקדמים של המלחמה הם היו הכוחות שנלחמו בשטחים קשים ובמרגלות גבעות וכן באזורים עירוניים, בין ההרים והמישורים.
ה-jägers (ציידים בגרמנית), הסתמכו על רמה גבוהה של הכשרה ותקשורת מעט עדיפה, כמו גם על התמיכה הארטילרית הלא מבוטלת שלהם.
בשלבי הביניים של המלחמה, עם צמצום דיוויזיות החי"ר הסטנדרטיות, הפך מבנה ה-Jäger של דיוויזיות עם שני רגימנטים חי"ר לצורת הארגון הסטנדרטית.
דיוויזיית היגר ה-114 הייתה מעורבת בפשע מלחמה בכפר פילטו די קמרדה, כאשר שבעה עשר גברים נורו כנקמה על הריגת ארבעה חיילים גרמנים ב-7 ביוני 1944 וחלקים מהכפר נשרפו.
המפקד באותה תקופה היה מתיאס דפרגר, שהפך לבישוף במינכן לאחר המלחמה ונאלץ להתפטר כאשר חקירות הרצח נפתחו מחדש ב-1969.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בטבח מדונה דל'אלברו, אמיליה-רומאניה, ב-27 בנובמבר 1944, אז הוצאו להורג 56 אזרחים.
הדיוויזיה גם השתתפה בירי בארבעים אזרחים בגוביו ב-22 ביוני 1944, כנקמה על התקפת פרטיזנים על שני קצינים, אחד מהם נהרג והשני נפצע.
הדיוויזיה הייתה אחת מאלו שצוינו בתערוכה UK-66, הדו"ח הבריטי על פעולות תגמול גרמניות על פעילות פרטיזנים באיטליה במשפט פשעי המלחמה של בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג:
נמצאו ראיות המראות שחלק גדול מהזוועות באיטליה בוצעו על ידי דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג, דיוויזיית הצנחנים הראשונה, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-16 ודיוויזיית היגר ה-114.
גנרל הכוחות ההרריים קרל אגלזר (אפריל 1943 - 1 בדצמבר 1943)
גנרל-לויטננט אלכסנדר בורקווין (1 בדצמבר 1943 - 19 במאי 1944)
דיוויזיית ההכשרה ה-390, שהפכה ב-1944 לדיוויזיית האבטחה ה-390 הייתה דיוויזיית הכשרה של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-4 בספטמבר 1942 כדיוויזיית הכשרה עבור קבוצת ארמיות מרכז ברוסיה.
ליבת הדיוויזיה הגיעה מהמחוזות הצבאיים VI, IX ו-XI, והדיוויזיה תוגברה על ידי אנשי שירות העבודה של הרייך.
ב-15 בפברואר 1944, רגימנטים הגרנדירים (אימוני שדה) הוקצו לרגימנטים הגרנדירים בארמייה התשיעית.
ב-19 ביולי 1944, הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-390. הדיוויזיה לחמה בליטא ובקורלנד.
ב-10 בנובמבר 1944 פורקה הדיוויזיה ושרידיה שימשו להקמת דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79.
דיוויזיית הלנדווהר ה-13 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-17 במאי 1915 בחזית המערבית ולחמה שם בקרבות השונים, ובכלל זה מבצע מיכאל, הקרב השלישי על האן וקרב סן-מייל.
לאחר תום המלחמה צעדה היחידה חזרה הביתה, שם שוחררה הדיוויזיה לראשונה ולבסוף פורקה בינואר 1919.
דיוויזיית הלנדווהר ה-38 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באפריל 1917 בחזית המערבית והשתתפה במלחמת החפירות בפלנדריה ובארטואה מ-25 באפריל 1917. לאחר תקופה קצרה של מנוחה, השתתפה הדיוויזיה במלחמת חפירות מ-29 בינואר עד 27 בספטמבר 1918, ובקרב ההגנה בפלנדריה מ-28 בספטמבר עד 17 באוקטובר.
לאחר מכן הדיוויזיה הייתה מעורבת בלחימה עורפית בין איסר לליס, שהגיעה לשיאה בקרב על הליס מ-25 באוקטובר עד 1 בנובמבר.
לאחר מכן נערכו קרבות עורף משני צדי הסכלדה וקרבות נסיגה מול אנטוורפן - מאס.
לאחר ששביתת הנשק של קומפיין נכנסה לתוקף, פינתה הדיוויזיה את השטח שכבשה, צעדה חזרה הביתה, שם פורקה לבסוף בינואר 1919.
דיוויזיית הלנדווהר ה-20 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-18 בספטמבר 1916 בחזית המערבית, ובשנת 1917 לחמה בקרב איפר השלישי ובקרב קמברה.
בנובמבר 1917 היא הועברה לחזית המזרחית, שם היא לחמה עד להפסקת האש, ולאחר מכן השתתפה בכיבוש אוקראינה.
לאחר תום המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, שם פורקה עד אמצע מרץ 1919.
ולטר טרויש פון בוטלאר-ברנדנפלס (17 בפברואר עד מרץ 1919)
דיוויזיית היגר ה-42 הייתה דיוויזיית חי"ר קל של הצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה על בסיס דיוויזיית הרגלים ה-187 שהתבססה באוסטריה עד ספטמבר 1942, אז הוגדרה מחדש כדיוויזיית המילואים ה-187. הדיוויזיה ה-187 נשלחה לקרואטיה וסומנה מחדש כדיוויזיית היגר ה-42 בינואר 1944. הדיוויזיה השתתפה במבצע מרגרטה (הכיבוש הצבאי של הונגריה) במרץ 1944, ולאחר מכן חזרה ליוגוסלביה במאי.
ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה לאיטליה שם נשארה לשארית המלחמה ונכנעה באפריל 1945.
כוחות הבריגדה היהודית, שנטלו חלק במתקפת האביב תחת פיקוד הקורפוס העשירי בצבא הבריטי, נלחמו, בין היתר, מול דיוויזיית היגר ה-42 הגרמנית.
הדיוויזיה הייתה מעורבת בטבח רונקידוסו שנערך בגאג'ו מונטאנו שבאמיליה-רומאניה בין ה-28 ל-30 בנובמבר 1944, שבו הוצאו להורג 66 אזרחים.
גנרל-לויטננט קונרד שטפנוס (7 בפברואר 1940 – 15 באוגוסט 1942)
גנרל-לויטננט יוזף בראונר פון היידרין ( 15 באוגוסט 1942 – 26 באפריל 1944)
דיוויזיית הלנדווהר העשירית הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-3 בפברואר 1915 בחזית המזרחית ולחמה שם בקרבות השונים עד שביתת הנשק שם, ובכלל זה הקרב השני על האגמים המזוריים, מתקפת אגם נארוץ' ומתקפת ברוסילוב.
באמצע פברואר 1918 היא הועברה לחזית המערבית, שם לחמה בקרבות השונים, ובכלל זה הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, עד לפירוק הדיוויזיה ב-8 באוגוסט 1918 עקב אבדות כבדות.
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 (הגליציאנית ה-1) ) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הורכבה במקור ממתנדבים אוקראינים ילידי גליציה וכונתה לפיכך "הדיוויזיה הגליציאנית".
הדיוויזיה הושמדה ברובה במהלך מבצע לבוב-סנדומייז'.
היא הוקמה מחדש לאחר מכן ולחמה כנגד הצבא האדום בסלובקיה, יוגוסלביה ואוסטריה.
לקראת סוף המלחמה הכריזה הדיוויזיה על נאמנות לממשלה האוקראינית הגולה ושינתה את שמה ל"דיוויזיה הראשונה של הצבא הלאומי האוקראיני".
חילי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה רבים במזרח אוקראינה של היום כנגד פולנים ויהודים וכנגד סלובקים בגבול אוסטריה-סלובקיה.
לאחר המלחמה הצליחו רבים מחיילי הדיוויזיה להימלט מהסגרה לברית המועצות והתיישבו בבריטניה ובקנדה.
לאחר הקמת אוקראינה העצמאית נעשים ניסיונות לטהר את שמה של הדיוויזיה ולהכניסה לאתוס הלאומי האוקראיני כלוחמי חירות, ניסיונות שנתקלים בהתנגדות מצד מדינת ישראל, בשנת 2021 גינה גם נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי ומועצת העיר קייב ניסיונות אלו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית סופחה גליציה המזרחית לפולין.
האוקראינים האתנים ילידי גליציה לא היו שבעי רצון מהשלטון הפולני ורבים מהם שמרו אמונים לממשלה האוקראינית הגולה.
ב-1939 נכבשה גליציה בידי ברית המועצות, והטינה האוקראינית כלפי הכובש הפולני התחלפה בטינה כלפי הכובש הסובייטי.
ב-1941 כבשה גרמניה הנאצית את גליציה במהלך מבצע ברברוסה.
הגרמנים ניצלו את הסנטימנט הלאומי האוקראיני לטובתם, ועמדו בקשר הדוק עם הארגונים הלאומיים האוקראיניים.
הרעיון להקמת דיוויזיה לוחמת שתורכב ממתנדבים גליציאנים-אוקראינים הגיע ממושל גליציה אוטו וכטר.
הדיוויזיה הוקמה רשמית ב-28 באפריל 1943. הגרמנים רצו לחזק את הזיקה של המתנדבים לממשלת גרמניה ולא לממשלה האוקראינית הגולה, ולפיכך התעקשו להגדיר את מתנדבי הדיוויזיה "גליציאנים" ולא "אוקראינים".
עובדה זו גרמה לכך שהאוקראינים התגייסו לדיוויזיה בפחות התלהבות ממה שהגרמנים ציפו.
עם זאת, הגרמנים הסכימו להתחייב בפני המתנדבים שהם לא יישלחו להילחם בחזית המערבית אלא רק כנגד הסובייטים בחזית המזרחית.
כמו כן הסכימו הגרמנים שהדיוויזיה תכלול כמרים אורתודוקסיים, למרות שכעיקרון סירבו לאשר את נוכחותם של אנשי דת ביחידות הוואפן אס אס.
כמפקד הדייוויזיה מונה גנרל האס אס ולטר שימנה.
פעולותיה הראשונות של הדיוויזיה היו כנגד פרטיזנים באזור זמושץ'.
ביולי 1944 היא נשלחה לאזור ברודי בניסיון לעצור את התקדמות הצבא האדום במבצע לבוב-סנדומייז'.
הכוחות הגרמנים והאוקראינים התבצרו בברודי שהפכה לכיס בלב ההתקדמות הסובייטית.
ב-22 ביולי פרצו הסובייטים את הכיס והשמידו את מרבית הכוחות בברודי.
הגרמנים העבירו את מה שנותר מהדיוויזיה לגליציה, ועמלו על הגדלתה באמצעות גיוס בכפייה של אוקראינים.
במהלך חודש פברואר הייתה הדיוויזיה מעורבת בטבח הוטה פיניקיה (Huta Pieniacka) (אנ').
בספטמבר 1944.נשלחה הדיוויזיה לסייע בדיכוי המרד הסלובקי.
היא הייתה מעורבת בפשעי מלחמה נגד האוכלוסייה הסלובקית.
בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה לסלובניה, שם לחמה כנגד הפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו.
בסוף מרץ, הועברה הדיוויזיה לאוסטריה בניסיון נואש לעצור את התקדמות הצבא האדום אל לב הארץ.
הדיוויזיה השתתפה בקרבות סביב גראץ וספגה אבידות כבדות.
בשלב זה, הכריזה הדיוויזיה על נאמנותה לצבא הלאומי האוקראיני.
חיילי הדיוויזיה התייחסו אל עצמם כ"הדיוויזיה הראשונה" של הצבא האוקראיני הלאומי, למרות שהגרמנים המשיכו להתייחס אליהם כ"דיוויזיית ואפן אס אס ה-14".
חיילי הדיוויזיה נמלטו מערבה מאימת הסובייטים, ועד 10 במאי נכנעו כולם לידי צבא בריטניה וצבא ארצות הברית.
הבריטים והאמריקנים שקלו להסגיר אותם לידי הסובייטים, אולם לחץ משותף של ממשלת פולין (שראתה באוקראינים הגליציאנים פולנים לכל דבר) וקריית הוותיקן מנע את גירושם.
חלק מחיילי האס אס האוקראינים נקלטו מחדש בפולין, ו-8,000 מתוכם הורשו להגר לבריטניה.
שמותיהם נרשמו ברשימה סודית שכונתה "רשימת רימיני".
הרשימה הייתה נושא לספקולציות ולהשערות רבות בקרב אזרחי בריטניה, אולם עברו שנים רבות עד שפורסמה לציבור.
ב-22 בספטמבר 2023 הוזמן ירוסלב הוּנקה , מאנשי הדיוויזיה, לפרלמנט של קנדה יחד עם נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, שם זכו שניהם למחיאות כפיים סוערות מראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו, פייר פויליבר ורוב חברי הפרלמנט.
יו"ר בית הנבחרים התנצל מאוחר יותר על שהזמין את הונקה וקבע "לאחר מכן נודע לי מידע נוסף שגורם לי להצטער על החלטתי [לכבד את הונקה].
אני רוצה להבהיר שאף אחד, כולל חברי פרלמנט והמשלחת של אוקראינה, היו מודעת לכוונתי או להערותיי לפני שמסרתי אותן."
דיוויזיית הים הבלטי הייתה דיוויזיה מיוחדת של צבא הקיסרות הגרמנית אשר נשלחה לפינלנד במטרה לסייע למשמרות הלבנים במהלך מלחמת האזרחים במדינה.
במסגרת הסכם ברסט-ליטובסק, נסוגה ברית המועצות מפינלנד ומשטחי המדינות הבלטיות.
הקיסרות הגרמנית תכננה להקים בשטחים הללו שרשרת של מדינות בובה שיספקו חומרי גלם ומוצרי מזון לגרמניה.
פינלנד הייתה רכיב קריטי בתוכנית זו.
עם זאת, מיד לאחר נסיגת הרוסים מהארץ, פרצה בה מלחמת אזרחים בין הבורגנים הלאומנים שכונו "המשמרות הלבנים", לבין הקומוניסטים שכונו "המשמרות האדומים".
האדומים הצליחו להשתלט על עיר הבירה הלסינקי, והלבנים נאלצו להתבצר בוואסה.
הלבנים ביקשו סיוע מגרמניה, שהחליטה להיענות לבקשה.
למטרה זו, הקימו הגרמנים את דיוויזיית הים הבלטי.
הדיוויזיה כללה שתי בריגדות: בריגדת המילואים ה-95, ובריגדת הפרשים ה-2 של המשמר.
כמו כן, צרפו הגרמנים לדיוויזיה כוחות ארטילריה.
בסה"כ כללה הדיוויזיה 10,000 חיילים.
כמפקד הדיוויזיה מונה רידיגר פון דר גולץ.
הגרמנים הועברו לפינלנד באפריל 1918. הממשלה שהוקמה בידי הלבנים כיסתה בעצמה את עלויות שינוע הכוח, והפצירה בעם הפיני לספק מזון ומגורים לחיילים הגרמנים.
הגרמנים נחתו בהאנקו, והחלו בצעדה בכיוון הלסינקי.
הם הביסו בקלות את המשמרות האדומים הלא מאומנים ולא מאורגנים.
במקביל, שייטת משחתות בפיקודו של הוגו מוירר הפגיזה את עמדות האדומים לאורך כל החוף.
ב-13 באפריל נכבשה הלסינקי, והסנאט הפיני חזר אליה.
כעבור יומיים הוכרז על סיום המלחמה.
הפינים ביקשו מהגרמנים להותיר את הדיוויזיה במדינה, והגרמנים נענו ברצון.
בין פינלנד לגרמניה נחתם הסכם אשר הפך את פינלנד למונרכיה עצמאית לכאורה, אולם בפועל רוקן את עצמאותה מתוכן והפך אותה למדינת בובה גרמנית.
כמלך פינלנד הוכתר הנסיך הגרמני פרידריך קרל מהסן.
למרות ההצלחה המרשימה של הגרמנים בחזית המזרחית, החזית המערבית התמוטטה כליל.
ב-11 בנובמבר 1918 נחתם הסכם שביתת נשק בין גרמניה למדינות ההסכמה, ובמסגרתו החזירה גרמניה את כל חייליה מהמזרח.
ב-16 בדצמבר עזבה דיוויזיית הים הבלטי את פינלנד וחזרה לגרמניה.
בעקבות כך, הפכה פינלנד למדינה דמוקרטית עצמאית.
הדיוויזיה פורקה יחד עם שאר הצבא הגרמני.
דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-14 של הצבא הסורי הייתה דיוויזיית חיל רגלים סורית אשר לחמה במלחמת האזרחים הלבנונית ובמלחמת האזרחים בסוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1990, כדיוויזיית כוחות מיוחדים.
חיילי הדיוויזיה גויסו מקרב העלווים הנאמנים למפלגת הבעת' הסורית.
תוכנית האימונים של הכוחות המיוחדים הסורים הייתה תובענית וקשה מאוד.
עם זאת, כיום, בצבא הסורי אין משמעות למונח "כוחות מיוחדים", וחיילי הדיוויזיה משמשים בפועל כחי"ר רגיל.
הדיוויזיה השתתפה במלחמת האזרחים הלבנונית.
כמו כן, השתתפה הדיוויזיה במלחמת האזרחים הסורית, בעיקר בקרבות סביב חומס.
נכון ל-2019, סדר הכוחות של הדיוויזיה היה כדלהלן:
דיוויזיית היגר ה-118 הייתה דיוויזיית חי"ר קלה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית הלנדווהר הראשונה הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה עם גיוס הצבא הגרמני באוגוסט 1914 תחת "פיקוד הלנדווהר הבכיר ה-1" (Höherer Landwehr-Kommandeur 1) ובתחילה כונתה גם "דיוויזיית הלנדווהר גולץ" על שם מפקדה.
הלנדווהר הייתה הקטגוריה השלישית של הצבא הגרמני, אחרי הצבא הסדיר והמילואים.
כך דיוויזיות הלנדווהר הורכבו מחיילים מבוגרים שעברו מהמילואים, ונועדו בעיקר לכיבוש ולמטלות ביטחוניות ולא ללחימה כבדה.
דיוויזיית הלנדווהר הראשונה החלה את המלחמה בחזית המזרחית.
בשנים 1914–1915 היא השתתפה בקרבות גומבינן, טננברג והאגמים המזוריים השני.
לאחר מכן היא השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב.
הדיוויזיה הועסקה אז בעיקר בלוחמת עמדות עד שביתת הנשק בחזית המזרחית.
בתחילת 1918, היא הועברה לחזית המערבית, שם הועסקה בעיקר בלוחמת עמדות בפלנדריה ובאלזס-לורן.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-2 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית היגר ה-117 הייתה דיוויזיית חי"ר קלה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1943 בצו מ-15 בפברואר באמצעות ארגון מחדש של דיוויזיית הרגלים ה-717 בקרואטיה.
לאחר מכן היא הוצבה ביוון כדי לשמור על הפלופונסוס עד קיץ 1944, אז השתתפה בנסיגה הכללית דרך הבלקן וסבלה אבדות קשות במהלך הלחימה עם הפרטיזנים בספטמבר.
הדיוויזיה סיימה את הלחימה בחזית המזרחית ונכנעה לצבא ארצות הברית ליד שטייר באוסטריה במאי 1945.
חיילים מהדיוויזיה השתתפו בפשע מלחמה המכונה טבח קלבריטה במבצע נקמה באזור קלבריטה ביוון בעקבות לכידתם ורציחתם של 81 חיילים מהדיוויזיה על ידי פרטיזני ELAS היוונים באוקטובר 1943. במהלך המבצעים הבאים מספר כפרים נשרפו ו-677 אזרחים נהרגו על פי ההערכות האחרונות.
דיוויזיית הלנדווהר הבווארית השישית הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בינואר 1915 ונועדה במקור להיות יחידה של וירטמברג.
היא הפכה לבווארית באמצעות צו של משרד המלחמה מיום 9 בפברואר 1915. הדיוויזיה נפרסה אך ורק בחזית המערבית באזור הרי הווז' כדי לאבטח את אלזס-לורן.
לאחר תום המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מודיעין מדינות ההסכמה סיווג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שלישי.
דיוויזיית הלנדווהר הרביעית הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה עם גיוס הצבא הגרמני באוגוסט 1914 תחת "הפיקוד העליון של הלנדווהר ה-4" (Höherer Landwehr-Kommandeur 4).
הלנדווהר הייתה הקטגוריה השלישית של הצבא הגרמני, אחרי הצבא הסדיר ויחידות המילואים.
דיוויזיות הלנדווהר הורכבו מחיילים מבוגרים שעברו מהמילואים, ונועדו בעיקר לשמש כחיל כיבוש ולמטלות ביטחוניות ולא ללחימה כבדה.
הדיוויזיה גויסה בעיקר במחוזות הפרוסים של שלזיה עילית ותחתית.
דיוויזיית הלנדווהר הרביעית לחמה בחזית המזרחית.
היא הייתה בחזית בפולין מהימים הראשונים, והשתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, חצתה את הוויסלה ביולי והתקדמה לעבר הבוג, ובסופו של דבר הגיעה אל קו בין נהרות סרבץ' ושחרה ליד ברנוביץ', שם התייצבה החזית.
היא נשארה בקו שם עד שביתת הנשק בחזית המזרחית בדצמבר 1917. לאחר מכן שירתה הדיוויזיה באוקראינה ובכוחות הכיבוש הגרמניים ברוסיה.
בנובמבר 1918 הועברו מרכיבי הדיוויזיה לחזית המערבית, אך בקושי הגיעו לקו עד סוף המלחמה.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כבינונית.
היא פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
גנרל-לויטננט רודולף פון וגנר (2 באוגוסט 1914 – 2 בפברואר 1915)
גנרל-לויטננט יוהנס פון מלאכובקי (22 באפריל 1917 – 16 בספטמבר 1918)
דיוויזיית הלנדווהר ה-15 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה במקור כדיוויזיית בוריס ב-9 בינואר 1915 בחזית המערבית והפכה לדיוויזיית הלנדווהר ה-15 ב-13 ביולי 1915. היא לחמה בחזית המערבית עד אמצע מרץ 1917 ולאחר מכן הועברה לחזית המזרחית.
לאחר שביתת הנשק שם הייתה הדיוויזיה מעורבת בלחימה לתמיכה באוקראינה ולא חזרה הביתה עד אמצע מרץ 1919 לאחר תום המלחמה.
גנרל-לויטננט ארנסט לואיס וילהלם זאק (13 ביולי 1915 – מרץ 1919)
דיוויזיית הלנדווהר החמישית הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה באוקטובר 1914 כדיוויזיית ואלדו, על שם מפקדה אדולף פון ולדו.
היא הורכבה בעיקר מחיילי לנדווהר מחיל המצב של מץ.
היא הפכה לדיוויזיית הלנדווהר החמישית בינואר 1915.
הדיוויזיה שירתה בחזית המערבית, ותפסה בדרך כלל את הקו בין נהרות המז והמוזל וסביב ורדן.
מפברואר עד יולי 1916, היא השתתפה בקרב ורדן.
בספטמבר 1918, היא נלחמה באמריקאים ובצרפתים בקרב סן-מייל.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג רביעי; היא נחשבה בעיקר לדיוויזיית החזקת קו ולא למערך התקפי.
הדיוויזיה פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
גנרל-לויטננט קרל פון לוינסקי (15 באוגוסט 1918 – 17 באוקטובר 1918)
גנרל-מיור פרידריך שפנמן (18 באוקטובר 1918 – ינואר 1919)
דיוויזיית הלנדווהר השמינית הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-31 בינואר 1915 מתוך חטיבת הלנדווהר ה-56, אשר פורקה ב-25 בינואר 1915. הדיוויזיה, כמו חטיבת הרגלים ה-56 של לנדווהר לפניה, הוקמה בדוכסות הגדולה של באדן.
כדיוויזיית לנדווהר, היא הורכבה בעיקר מחיילים מבוגרים שכבר מילאו את חובותיהם בשירות הסדיר ובשירות המילואים.
הדיוויזיה שירתה מהקמתה ועד תחילת 1917 בעיקר בלוחמת חפירות באלזס עילית, ולאחר מכן החזיקה את השוחות ליד ורדן.
היא נשארה בלוחמת חפירות באזור כללי זה עד סוף המלחמה.
היא לא השתתפה בקרבות גדולים, אבל התאימה בעיקר לגזרות שקטות יותר של הקו.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג רביעי, אם כי הוא ציין כי "בהתקפה היא הצליחה למדי, ללא אובדן כבד".
גנרל-לויטננט אלברט פון בודונגן (25 בינואר 1915 – 5 בינואר 1917)
גנרל-לויטננט אוטו הנס אדוארד שומאן (6 בינואר 1917 – 15 בדצמבר 1918)
דיוויזיית המילואים ה-22 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-4, שהיה חלק מהארמייה הראשונה.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן.
הדיוויזיה לחמה בקרב פשנדל בשנת 1917, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-18 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-26 (הווירטמברגית) Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועדה להוות יחידת גיבוי לדיוויזיה ה-26 (הווירטמברגית ה-1. כמפקדה הראשון מונה פרנץ פון זודן, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הדיוויזיה נערכה בחזית המערבית כחלק מקורפוס המילואים ה-14 במסגרת הארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום, ובשנת 1917 לחמה בקרב אראס ובקרב קמברה.
באביב 1918 היא השתתפה במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-28 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה, והועמדה תחת פיקוד קורט פון פאבל, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בדיוויזיות הסדירות.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום ולאר מכן בשלבים המאוחרים של קרב ורדן, ובשנת 1917 לחמה במהלך הקרב השני על האן.
באביב 1918 היא השתתפה במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה לחמה במהלך הקרב השלישי על האן ובמהלך הקרב השני על המארן.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ובכלל זה בקרב סן-מייל, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-10 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-5, שהיה חלק מהארמייה החמישית.
בשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה ב, ובשנת 1917 היא לחמה ב.
בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה לחמה ב וב, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-6 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-23 (הסקסונית ה-1) ) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-12 (הסקסוני ה-1), שהיה חלק מהארמייה השלישית.
הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן.
במהלך שלוש השנים לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בחזית המערבית, ונטלה חלק בקרב שמפאן השני, הקרב על הסום, וקרב איפר השלישי.
באוקטובר 1917 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, אולם במרץ 1918 היא חזרה לחזית המערבית.
הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובמהלך 1919 פורקה הדיוויזיה.
הברון טראוגוט פרייהר לויקרט פון וייסדורף (22 בפברואר 1917 – 12 במרץ 1918)
דיוויזיית המילואים ה-24 (הסקסונית ה-2) ) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
במהלך שלוש השנים לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בחזית המערבית, ונטלה חלק בקרב שמפאן השני וב.
במאי 1917 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במתקפת קרנסקי, אולם באוקטובר 1917 היא חזרה לחזית המערבית והשתתפה בקרב קמברה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-13 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-7, שהיה חלק מהארמייה השנייה.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, והשתתפה לאחר מכן במצור על מובז'.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-17 בספטמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-14 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השלישי על האן ובקרב השני על המארן, ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-12 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-19 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול של פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים של המשמר בפיקוד מקס פון גלוויץ, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב.
הדיוויזיה השתתפה בפלישה הגרמנית לבלגיה ובמערכה על הגבולות, ובלל זה בקרב שרלרואה ובקרב סן-קנטן.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה ב.
בשנת 1915 לחמה הדיוויזיה בקרב שמפאן הראשון, ובשנת 1916 היא לחמה בקרב ורדן ובקרב על הסום.
בשנת 1917 היא לחמה בקרב השני על האן ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב ונלחמה נגד מתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-15 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים ה-8 בפיקוד וילהלם פון אגלופשטיין, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
הדיוויזיה השתתפה ב ובקרב הארדנים (1914), ובספטמבר 1914 הועברה תחת פיקוד הארמייה השלישית, ולחמה עימה בקרב שמפאן הראשון ובקרב שמפאן השני.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה ב, ובאביב 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב אראס.
בקיץ אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית ולחמה כנגד מתקפת קרנסקי, ולאחר מכן נותרה במזרח עד לשביתת הנשק.
בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-7 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-16 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה ב, ובאביב 1917 למה הדיוויזיה בקרב השני על האן.
ביולי אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית ולחמה כנגד מתקפת קרנסקי, ולאחר מכן נותרה במזרח עד נובמבר, אז חזרה למערב ונלחמה בקרב קמברה.
דיוויזיית המילואים ה-21 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים ה-18 בפיקוד קונו פון שטויבן, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
הדיוויזיה השתתפה ב ובקרב הארדנים (1914), ולאחר מכן השתתף במרוץ אל הים.
הדיוויזיה לחמה בקרב שמפאן הראשון, ובהמשך בקרב ורדן שבמהלכו ספגה אבדות כבידות.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב השני על האן ובקרב קמברה, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ונגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-3 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
לודוויג פון שוורין (2 בספטמבר 1914–6 בספטמבר 1914)
דיוויזיית המילואים ה-25 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה השתתפה ב ובקרב הארדנים (1914), ולאחר מכן השתתף במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון.
בנובמבר 1914 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במתקפת גורליצה-טרנוב ובמהלך הנסיגה הגדולה.
בסתיו 1915 לחמה הדיוויזיה בפלישה לסרביה ובחזית סלוניקי, ובדצמבר היא חזרה לחזית המערבית ולחמה כמה חודשים ביער ארגון.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב ורדן שבמהלכו ספגה אבדות כבידות, ובשנת 1917 שוב לחמה בקרבות באזור ורדן.
בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ונגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, וספגה אבדות כבדות במהלך הקרב השני על הסום וב-24 באוקטובר 1918 פורקה הדיוויזיה.
אלכסנדר טורגאני (2 באוגוסט 1914–1 באוקטובר 1914)
דיוויזיית המילואים ה-36 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועדה להוות יחידת גיבוי לדיוויזיה ה-36. כמפקדה הראשון מונה קורט קרוגר, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הדיוויזיה נערכה בחזית המזרחית כחלק מקורפוס המילואים ה-1 במסגרת הארמייה השמינית בפיקוד מקסימיליאן פון פריטוויץ.
ב-20 באוגוסט 1914 לחמה הדיוויזיה באגף הימני של הארמייה השמינית מול צבא האימפריה הרוסית בקרב גומבינן במסגרת החזית המזרחית.
בהמשך היא לחמה בקרב טננברג, ובנובמבר 1914 היא לחמה כחלק מהארמייה התשיעית במהלך הקרב על הוויסלה.
הדיוויזיה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, ולאחר מכן נותרה עד ספטמבר 1916 באזור הבלטי.
לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לגליציה, ובמאי 1917 היא הועברה לחזית המערבית.
באביב 1918 השתתפה הדיוויזיה בקרב איפר הרביעי, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-17 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים ה-9 בפיקוד מקס פון בהן, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד אלכסנדר פון קלוק.
הדיוויזיה השתתפה בפלישה הגרמנית לבלגיה, שם שהתה בשבועות הראשונים של המערכה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על האן.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בפלנדריה ובארטואה, ובשנת 1916 היא לחמה בקרב על הסום.
בשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב ונלחמה נגד מתקפת מאה הימים.
דיוויזיית המילואים ה-18 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
בשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב ונלחמה נגד מתקפת מאה הימים, כולל בקרב קמברה השני.
דיוויזיית המילואים ה-47 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 באוגוסט 1914, כחלק מקורפוס המילואים ה-24 בפיקודו של פרידריך פון גרוק בחזית המערבית, אשר הועבר לארמייה החמישית בספטמבר 1914 ולחם במלחמת חפירות בין מז ומוזל.
בסוף נובמבר הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם רוכזה באזור קרקוב ונשלחה לארמייה האוסטרית הרביעית בפיקודו של יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה בחזית הקרפטים.
היא לחמה בתחילת דצמבר 1914 במהלך קרב לימנובה-לפנוב על הסטרדומקה ליד Muchowka.
הדיוויזיה בראשות אלפרד פון בסר יצרה קו קדמי חזק במתקפת הנגד של קבוצת הקורפוס "רוט" בגבעת אורלובקה 597 וברייברוט ולקחה חלק גדול בהצלחה האוסטרית.
לאחר הנסיגה הרוסית, הדיוויזיה אבטחה עד מרץ 1915 ב-Dunajec.
בתחילת מאי 1915, הדיוויזיה השתתפה בפריצת הדרך של מתקפת גורליצה-טרנוב, כחלק מהארמייה האוסטרית הרביעית.
בין ה-15 במאי ל-23 ביוני, הדיוויזיה עסקה במלחמת חפירות נוספת על גזרת סן ליד נירודה ומזיארניה, ולאחר מכן התקדמה לגזרת וישניה.
לאחר לחימה ליד קרסניק, המשיכה ההתקדמות מהויסניקה לנהר וויפרץ בסוף יולי.
בין ה-20 באוגוסט ל-3 בספטמבר 1915, הדיוויזיה עקבה אחרי התקדמות הארמייה ה-11 הגרמנית צפונה בין באג וג'סיולדה.
בספטמבר 1915 באזור סלונים, ובהמשך לחמה הדיוויזיה תחת קורפוס הלנדווהר בפיקודו של רמוס פון ווירש.
בינואר 1916 לחמה הדיוויזיה קרבות עמדה בשטשרה העליונה באזור אוסטרוב כחלק מקורפוס המילואים ה-38, וביולי ובאוגוסט 1916, נלחמה הדיוויזיה בהצלחה נגד התקפות רוסיות בקרב ההגנה בברנוביץ'-גורודיצ'ה ונותרה כפופה לפלגת הארמייה ווירש במשך החודשים הבאים.
בתחילת מאי 1917 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית.
עד תחילת יוני היא שהתה באזור טול בקו רמנווויל - רג'ניוויל.
לאחר הקרב השני על האן, ביוני 1917, היא חיזקה את העמדות על רכס Chemin des Dames, ועד סוף נובמבר 1917 נלחמה הדיוויזיה בעמדות על האיילט.
מ-21 במרץ 1918, לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית באגף הדרומי של הארמייה ה-18, שהתרכזה באזור משני צידי סן-קנטן.
הדיוויזיה התקדמה יחד עם "קבוצת גייל" (דיוויזיות הלנדווהר ה-13 וה-47) על פני האואז מאזור לה פר מערבה, ב-22 במרץ הם גברו על תעלת קרוזאט בטרגנייה.
עד ה-24 במרץ, הדיוויזיה כבשה את שוני והעצימה את פעולתה של "קבוצת קונטה" (קורפוס המילואים ה-4) על נויון ולאסייני.
לאחר שהועברה לארמייה השביעית בפיקודו של מקס פון בהן באזור לאון, ההתקדמות על פני הוסל לסואסון התרחשה ב-28 במאי.
הדיוויזיה הייתה שם בעתודת קורפוס המילואים ה-8 ("קבוצת ויכורה") ולקחה חלק בהתקדמות על Villers-Cotterêts.
הדיוויזיה תקפה במרכז גזרת הקבוצה ב-2 ביוני ולאחר מכן נשארה בעתודה בעורף הארטנס עד אמצע יולי.
לאחר מתקפת הנגד של בעלות הברית, התרחשה הנסיגה ההכרחית מאחורי האן.
הדיוויזיה הגנה עד סוף יולי על קטע וסל בחזית הקשה בין סואסון לריימס, וב-2 באוגוסט 1918 פורקה הדיוויזיה בלורן.
הרטוויג פון אייכנדורף (26 באפריל 1917–2 באוגוסט 1918)
דיוויזיית המילואים ה-53 (הסקסונית ה-3) ) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בספטמבר 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-27. הדיוויזיה נטלה חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטלה חלק בקרב איפר השני ובקרב שמפאן השני.
בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום, ובנובמבר 1916 הועברה לחזית המזרחית.
בשלהי 1917 היא חזרה למערב, תחילה החזיקה בעמדות הגבול בגבול ההולנדי-בלגי, ובינואר 1918 היא הועברה לפלנדריה.
באביב 1918 השתתפה הדיוויזיה במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, וב-18 בספטמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-54 (וירטמברג) ) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-27 במסגרת הארמייה הרביעית.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטלה חלק בקרב איפר השני ובקרב שמפאן השני.
במרץ 1916 הוכפפה הדיוויזיה לארמייה השישית, עמו לחמה במהלך הקרב על הסום, וב-30 בספטמבר 1916, הדיוויזיה הוכפפה לפלגת הארמייה A כדיוויזיה עצמאית של וירטמברג.
בדצמבר 1916 היא הוכפפה לקורפוס המילואים ה-6, כחלק מהארמייה השישית, ובאמצע דצמבר 1916 היא הועברה לקורפוס ה-14.
לקראת סוף ינואר 1917 היא הוכפפה לקורפוס ה-12 (הסקסוני ה-1), במסגרת הארמייה השלישית, ובמאי 1917 הדיוויזיה הוכפפה תחת פיקוד קבוצת פרוסנס (הקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה הראשונה) כדיוויזיית התערבות ולחמה עמו במהלך הקרב השני על האן, ובאוקטובר 1917 הוכפפה שוב לארמייה הרביעית.
במרץ 1918 היא השתייכה לקבוצת Caudry (הקורפוס ה-13 (וירטמברג) במסגרת הארמייה השנייה, עמו לחמה במבצע מיכאל.
ב-6 באפריל 1918 הוכפפה הדיוויזיה קורפוס המילואים ה-23 ולאחר מכן הוכפפה לקורפוס ה-54 ולבסוף פורקה ב-31 באוגוסט 1918.
דיוויזיית המילואים ה-35 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה מהעתודה הראשית במצודת טורן בפרוץ המלחמה ושימשה אך ורק בחזית המזרחית עם התקדמות המלחמה.
הדיוויזיה לחמה בקרב טננברג, הקרב הראשון על האגמים המזוריים, מתקפת גורליצה-טרנוב ומתקפת ברוסילוב.
הדיוויזיה נשארה באוקראינה וחזרה במלואה לגרמניה רק במרץ 1919 עם תום המלחמה.
דיוויזיית המילואים הבווארית החמישית (בבווארית: 5. Königlich Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים הבווארי ה-1 בפיקוד קרל פון פאסבנדר, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית בפיקוד רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה.
הדיוויזיה הוקמה וגויסה בבוואריה, בעיקר בבוואריה העליונה ובפרנקוניה העליונה והתיכונה.
כדיוויזיית מילואים, היא כללה חיילי מילואים רבים שהוחזרו לשירות.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרב לורן, ובאוקטובר 1914 הועברה צפונה, שם נטל חלק בקרב אראס.
בקיץ 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב הסום, ולאחר מכן נשארה באזור הסום והאן עד ינואר 1917. לאחר מכן היא הועברה לעתודת הארמייה הראשונה כדי לנוח ולהתאושש.
לאחר החזרה לקו, היא לחמה בקרב השני על האן, ומאוחר יותר בשנת 1917, היא לחמה בקרב פשנדל.
בשנת 1918, לחמה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית.
הדיוויזיה סיימה את המלחמה בלחימה נגד מתקפת מז-ארגון האמריקאית.
המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה טובה סוג ב'.
פרידריך קרס פון קרסנשטיין (2 באוגוסט 1914–9 בספטמבר 1915)
דיוויזיית המילואים ה-75 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בסוף דצמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, ובתחילת פברואר 1915 נשלחה לחזית.
היא הייתה חלק מהגל הגדול השני של דיוויזיות חדשות שנוצרו בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הייתה בתחילה חלק מקורפוס המילואים ה-38, וגויסה בעיקר באזור הגיוס של הקורפוס ה-14 (הדוכסות הגדולה של באדן) ובאזור הגיוס של הקורפוס ה-11 (הסן-קאסל, ולדק ומדינות תורינגיה).
הדיוויזיה לחמה בתחילה בחזית המזרחית וטבילת האש שלה הייתה בקרב השני על האגמים המזוריים.
היא נלחמה לאורך הנארב ביולי ובאוגוסט 1915 והשתתפה בכיבוש גרודנה ובקרב וילנה.
מאוקטובר 1915 עד אוגוסט 1916, הדיוויזיה נשארה במלחמת עמדות ולאחר מכן לחמה בקובל.
לאחר מכן, היא חזרה למלחמת חפירות עד סוף יוני 1917. לאחר מכן הדיוויזיה לחמה נגד מתקפת קרנסקי הרוסית והייתה חלק מהארמייה השמינית בפיקודו של אוסקר פון הוטייה בקרב על ריגה בספטמבר 1917. בדצמבר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית ונכנסה לקו שמצפון לאילט, מעל ה־Chemin des Dames.
היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית של 1918, ונלחמה בקרב השלישי על האן.
לאחר מכן היא לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, וסיימה את המלחמה במגננה נגד מתקפת מז-ארגון.
המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדרג ג'.
הדיוויזיה פורקה בשנת 1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
דיוויזיית המילואים ה-141 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, בתור Kommandeur der Ersatztruppen I (מפקדת כוחות התחלופה I) באינסטרבורג.
ב-13 בנובמבר 1939 שונה שמה באופן זמני לדיוויזיה ה-151 ולאחר מכן לדיוויזיה מס'.
141, ב-8 בדצמבר 1939. בספטמבר 1940 היא הועברה לפראג, הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה.
כשהחלה המערכה הגרמנית במזרח, ב-15 ביולי 1941, הוחזרה הדיוויזיה לאינסטרבורג, גרמניה, למחוז הצבאי I.
141 אורגנה מחדש כדיוויזיית המילואים ה-141 והיא שמרה על השם הזה עד 19 בפברואר 1944, אז פורקה.
חלק מאנשיה הועברו לתגבור דיוויזיית הרגלים ה-68.
דיוויזיית המילואים ה-51 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-23 באוגוסט 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-26 במסגרת הארמייה הרביעית.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטלה חלק בקרב איפר השני ולאחר מכן נותרה בפלנדריה.
בספטמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לאזור הסום, שם נטלה חלק ב.
במאי 1917 הדיוויזיה הועברה לאזור שמפאן, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן, ולאחר מכן לחמה באזור ורדן.
במרץ 1918 לחמה הדיוויזיה במבצע מיכאל, ובקיץ 1918 היא לחמה ב, ולאחר מכן במתקפת מז-ארגון עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, שם פורקה ב-10 בינואר 1919.
פרדיננד וינקר פון דנקנשווייל (23 באוגוסט 1914 – 13 בנובמבר 1914)
דיוויזיית המילואים ה-158 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה מפקדת כוחות התחלופה ה-8, אשר ב-10 בנובמבר 1939 שונה שמה לדיוויזיה 158. לאחר מכן היא הועברה לברסלאו, וב-6 בינואר 1940 שונה שמה להדיוויזיה מס' 158. ב-8 בנובמבר 1940 הועברה הדיוויזיה לאלזס, על מנת לפנות שטחי כינוס עבור הכוחות שחזרו מחזית המערבית.
ב-1 באוקטובר 1942 היא הפכה לדיוויזיית המילואים ה-158 ולאחר מכן היא הועברה לשלזיה.
ב-1 בינואר 1943 חולקה הדיוויזיה לדיוויזיית הרגלים ה-158 (B) המוצבת באזור פריז ולדיוויזיית הרגלים ה-158 שהוצבה בשטרסבורג באלזס.
במהלך ינואר 1943 הועברה היחידה משטרסבורג ללה רושל שעל חוף האוקיינוס האטלנטי הצרפתי.
ב-2 ביולי 1944 אורגנה הדיוויזיה מחדש ושמה שונה לדיוויזיית הרגלים ה-16.
דיוויזיית המילואים ה-5 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-3, שהיה חלק מהארמייה הראשונה.
הדיוויזיה נטלה חלק במצור על אנטוורפן ובקרב על האיזר.
בשנת 1915 היא הועברה לחזית המזרחית, שם השתתפה בין השאר בקרבות על ורשה ובמתקפת גורליצה-טרנוב בשנת 1915, ובקרב ברנוביץ' בשנץ 1916. באפריל 1917 היא הוחזרה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן.
בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, ובכלל זה בקרב השני על המארן.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-9 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-1 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועדה להוות יחידת גיבוי לדיוויזיה ה-1. כמפקדה הראשון מונה זיגיסמונד פון פרסטר, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הדיוויזיה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, ובשנת 1916 לחמה נגד מתקפת ברוסילוב.
באוקטובר 1917 היא הועברה לחזית המערבית, שם לחמה במתקפת האביב הגרמנית.
בלאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים הבווארית הראשונה (בבווארית: 1. Königlich Bayerische Reserve-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הבווארי ובצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה ב-1919.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרב לורן, ובאוקטובר 1914 הועברה צפונה, שם נטלה חלק בקרב אראס.
לאחר החזרה לקו, היא לחמה בקרב פשנדל, ובשנת 1918, לחמה הדיוויזיה בקרב איפר הרביעי.
לאחר מכן נותרה הדיוויזיה באזור איפר, שם לחמה בקרב איפר החמישי לקראת סוף המלחמה.
דיוויזיית המילואים ה-148 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
בדצמבר 1939 הוקמה דיוויזיה 148, שבסיסה בגלייביץ' שבמחוז צבאי VIII, ככוח מחליף של הדיוויזיה ה-168 ולאחר מכן שונה שמה לדיוויזיה מס' 148 בינואר 1940, שביוני 1941 הועברה למץ.
דיוויזיה מס' 148 שונתה לדיוויזיית המילואים ה-148 באוקטובר 1942 כאשר צבא המילואים אורגן מחדש.
בדצמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לשלזיה.
במאי 1943 הועברה הדיוויזיה לאזור טולוז בדרום צרפת, כחלק מהקורפוס ה-66 שהיה חלק מהארמייה ה-19 במסגרת קבוצת ארמיות D.
במהלך נחיתות בעלות הברית בדרום צרפת במבצע דרגון ב-15 באוגוסט 1944, חלקים מהדיוויזיה, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות G מאז יולי, ביצעו ניסיון מתקפת נגד לא מוצלח נגד כוחות בעלות הברית ליד קאן ונעו לאורך קוט ד'אזור לכיוון האלפים הימיים.
יחד העם דיוויזיה ההררית ה-8, אלו היו שתי הדיוויזיות הגרמניות היחידות שבסיסן בדרום צרפת שנסוגו לכיוון איטליה לאחר פלישת בעלות הברית לדרום צרפת.
במהלך נסיגתה, הדיוויזיה הייתה מעורבת בקרבות הגנה נגד כוחות בעלות הברית ונגד כוחות הרזיסטאנס.
בספטמבר 1944 היא שובצה בארמיית ליגוריה של קבוצת ארמיות C והופקדה על הגנת המעברים האלפיניים לצרפת.
ב-18 בספטמבר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הרגלים ה-148.
פרידריך-וילהלם פון רוטקירך אונד פנטן (1 באפריל 1943–25 בספטמבר 1943)
דיוויזיית המילואים ה-153 , הייתה דיוויזיית חי"ר של צבא היבשה הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא נוסדה תחת השם דיוויזיה מס' 153 , וכן נשאה את השמות פיקוד חיילי המילואים III .
היא נפרסה לראשונה באוגוסט 1939, הוגדרה מחדש בדצמבר 1939, ובדצמבר 1942 הפכה לדיוויזיית אימוני השדה ה-153.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 במהלך הגיוס הגרמני וזמן קצר לפני הפלישה לפולין, היחידה שתהפוך לדיוויזיה ה-153 סומנה בתחילה כפיקוד חיילי מילואים III ושימשה כדיוויזיית ההדרכה והגוף המנהלי למגויסים מהמחוז הצבאי השלישי (ברלין).
יחידה זו כונתה דיוויזיה מס' 153 ב-12 בדצמבר 1939. דיוויזיה מס' 153 המשיכה בתפקיד הקודם של פיקוד חיילי מילואים III.
רגימנטים המילואים שהיו חלק מהדיוויזיה כללו, בין השאר, רגימנט המילואים ה-23 'פוטסדאם', רגימנט המילואים ה-76 'ברנדנבורג', רגימנט המילואים ה-218 'ברלין-שפנדאו', רגימנט המילואים הממונע ה-83 'אברסוולדה', ואחרים.
הדיוויזיה הוגדרה מחדש כדיוויזיית המילואים ה-153 ב-11 בספטמבר 1942. עד לנקודה זו, הדיוויזיה נשארה במחוז הצבאי השלישי, אך כעת הייתה מוכנה להישלח לחזית.
שאר המחליפים הועברו לאימונים נוספים לדיוויזיה ה-463 והיחידות הלוחמות של הדיוויזיה ה-153 הועברו לאחר מכן לאוקראינה.
לאחר זמן קצר שונה שמה של דיוויזיה זו שוב כחלק מצו שניתן ב-10 בדצמבר 1942. חלקים מהדיוויזיה שהוצבו בקרים הועברו לדיוויזיית הרגלים ה-258, השאר אוחדו לדיוויזיית אימוני השדה ה-153.
דיוויזיית המילואים ה-43 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 והתארגנה במהלך החודשיים הבאים.
היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה פורקה ב-1918 ויחידותיה חולקו מחדש לדיוויזיות אחרות.
הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס המילואים ה-22 וגויסה דרך מחסני המשמר הפרוסי המובחר, וכך גויסה ברחבי פרוסיה.
דיוויזיית המילואים ה-43 לחמה תחילה בחזית המערבית, נלחמה על האיסר באוקטובר-נובמבר 1914 והסתערה על דיקסמודה באמצע נובמבר.
לאחר מכן היא נותרה בלוחמת חפירות לאורך האיסר עד יוני 1915. ביוני היא הועברה לחזית המזרחית.
היא נלחמה במתקפת גורליצה-טרנוב, כולל קרב למברג ב-1915 וההסתערות על ברסט-ליטובסק.
לאחר מכן השתתפה במערכה הסרבית.
לאחר המערכה היא נשארה בעתודה עד שחזרה לחזית המערבית בפברואר 1916. לאחר מכן היא נלחמה בקרב ורדן.
ביוני 1916 נשלחה הדיוויזיה שוב לחזית המזרחית כדי להתמודד עם מתקפת ברוסילוב הרוסית.
כשחזרה מהחזית המזרחית לצרפת בנובמבר, היא הייתה בעתודת הצבא במשך חודש ולאחר מכן חזרה לתעלות בוורדן.
באפריל 1917, היא נלחמה בקרב קרב השני על האן, הידוע גם בשם הקרב השלישי על שמפאן (ולפי הגרמנים בתור הקרב הכפול על האן ובשמפאן).
הדיוויזיה נשארה בשוחות לאחר מכן, עד לנובמבר 1917, אז הועברה שוב לחזית המזרחית.
לאחר שביתת הנשק בחזית המזרחית היא חזרה לגרמניה לאימון ולאחר מכן לצרפת.
לאחר מכן נלחמה הדיוויזיה בסדרה של קרבות עד לפירוקה בספטמבר 1918. לפני 1918 נחשבה הדיוויזיה לדיוויזיה טובה, אך ב-1918 ולפני פירוק הדיוויזיה דירג המודיעין של בעלות הברית את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שלישי.
גנרל-לויטננט רודולף פון דר אוסטן (26 באוגוסט – 10 בספטמבר 1918)
דיוויזיית המילואים ה-79 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
דיוויזיית המילואים ה-79 לחמה בתחילה בחזית המזרחית, כשהיא ראתה את פעולתה הראשונה בקרב השני על האגמים המזוריים.
ב-1915 היא נלחמה במצור על קובנה ובקרבות ניימן ווילנה.
מאוקטובר 1915 עד נובמבר 1916 לחמה הדיוויזיה בלוחמת חפירות, ולאחר מכן הועברה לחזית המערבית.
היא הייתה בעתודה ולאחר מכן לחמה בלוחמת חפירות בפלנדריה ובארטואה עד אפריל 1917, אז נלחמה בקרב אראס.
מאוחר יותר ב-1917, היא נלחמה בקרבות פשנדל וקמברה.
הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב הגרמנית של 1918, ונלחמה בקרב הראשון על הסום (1918), שנקרא גם הקרב השני על הסום (כדי להבדיל בינו לבין הקרב ב-1916).
היא השתתפה בקרב השני על המארן והמשיכה בלחימה נגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה עד סוף המלחמה.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שלישי.
גנרל חיל הרגלים ארנסט פון בקמייסטר (7 באוגוסט 1916 – 9 במרץ 1918)
דיוויזיית המילואים ה-82 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בסוף דצמבר 1914 ואורגנה במהלך החודש הבא, והיא נכנסה לקו בתחילת פברואר 1915. היא הייתה חלק מהגל הגדול השני של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-75 עד ה-82. הדיוויזיה הייתה בתחילה חלק מקורפוס המילואים ה-41. הדיוויזיה גויסה במחוזות פרוסיה השונים, בעיקר ברנדנבורג ושלזיה.
דיוויזיית המילואים ה-82 לחמה בתחילה בחזית המערבית, והשתתפה במלחמת החפירות ממערב לסום.
היא הועברה לחזית המזרחית באפריל 1915, ונלחמה במתקפת גורליצה-טרנוב.
היא חצתה את נהר הסאן ונלחמה סביב פשמישל, ולאחר מכן נלחמה בקרב למברג ב-1915. היא המשיכה בלחימה מעבר לגבול בין גליציה האוסטרו-הונגרית לפולין הרוסית, נלחמה בסדרה של קרבות שהובילו לכיבוש ברסט-ליטובסק באוגוסט ופינסק בספטמבר, ולאחר מכן התקבעה במלחמת חפירות בביצות פריפיאט.
היא נשארה שם עד דצמבר 1917, כאשר לאחר שביתת הנשק בחזית המזרחית, היא נשלחה בחזרה לחזית המערבית.
היא נלחמה בתעלות ונגד התקפות שונות של מדינות ההסכמה עד תום המלחמה.
המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שלישי.הדיוויזיה פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
גנרל-מיור קרל פרידריך זיגפריד פאבאריוס (24 בדצמבר 1914 – 29 בנובמבר 1915)
גנרל-מיור דיטריך ברון פון ספסהרדט (30 בנובמבר 1915 – 12 באוגוסט 1916)
גנרל-מיור אוסקר פרידריך אלפרד פון לורן (2 בנובמבר 1917 – 2 בפברואר 1919)
דיוויזיית המילואים ה-81 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה גויסה בפרובינציות פרוסיה השונות: ברנדנבורג, פומרניה ופרוסיה המערבית.
דיוויזיית המילואים ה-81 לחמה בתחילה בחזית המערבית, בתעלות ממערב לסום.
היא הועברה לחזית המזרחית באפריל 1915, ונלחמה במתקפת גורליצ'ה-טרנוב, חצתה את נהר סאן ונלחמה סביב פשמישל, ולאחר מכן נלחמה בקרב למברג ב-1915. היא המשיכה בלחימה מעבר לגבול בין גליציה האוסטרו-הונגרית לפולין הרוסית, נלחמה בסדרה של קרבות שהובילו לכיבוש ברסט-ליטובסק באוגוסט ופינסק בספטמבר, ולאחר מכן התמקמה בלוחמת חפירות בביצות פריפיאט.
היא נשארה שם עד דצמבר 1917, אז, לאחר שביתת הנשק בחזית המזרחית, היא נשלחה בחזרה לחזית המערבית.
היא נלחמה בתעלות והשתתפה בקרב ארמנטייר באפריל 1918, חלק מקרב הליס, הידוע גם בתור מתקפת ליס או קרב איפר הרביעי.
הדיוויזיה המשיכה בלחימה בחלקים שונים של החזית המערבית עד תום המלחמה.
המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שלישי.
לאחר שביתת הנשק של קומפיין, הם צעדו חזרה הביתה, שם שוחררה היחידה הגדולה ופורקה ב-25 בינואר 1919.
גנרל-לויטננט לאופולד פון שטוקן (24 בדצמבר 1914 – 6 באוקטובר 1915)
גנרל-לויטננט אלפרד פון לאריש (7 באוקטובר 1915 – 29 באפריל 1916)
גנרל-לויטננט אנטון פון תיזנהאוזן (1 במאי 1916 – 4 במאי 1916)
גנרל-לויטננט וילהלם יוהאן נויגבאואר (5 במאי 1916 – 1 באפריל 1917)
גנרל-לויטננט אנטון פון תיזנהאוזן (2 באפריל 1917 – 2 בדצמבר 1917)
גנרל-לויטננט וילהלם יוהאן נויגבאואר (3 בדצמבר 1917 – 1 ביולי 1918)
גנרל-לויטננט אוסקר גוסטב אלברט גרסמן (2 ביולי 1918 – 20 בדצמבר 1918)
דיוויזיית המילואים ה-52 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914, והועמדה תחת פיקודו של אמיל ואלדורף.
היא אורגנה במהלך החודש הבא, ונכנסה לקו באוקטובר.
היא הייתה חלק מגל הגיוס הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה בתחילה חלק מקורפוס המילואים ה-26. הדיוויזיה גויסה בעיקר בדוכסות הגדולה של באדן ובפרובינציית הריין הפרוסית.
דיוויזיית המילואים ה-52 לחמה בחזית המערבית, ונכנסה לקו באמצע אוקטובר.
לאחר מכן חזרה הדיוויזיה לקו בשמפאן, ונשארה שם עד אפריל 1918. בסוף אפריל היא נלחמה בקמל, בלגיה, ולאחר מכן נשארה באזור פלנדריה עד תום המלחמה.
בשנת 1918, המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרגה שנייה, וציין כי למרות שהוכשרה כדיוויזיית סער, היא לא הייתה בשימוש כל כך ברוב ההתקפות הגרמניות באותה שנה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-2 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-44 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
היא הייתה חלק מהגל הראשון של דיוויזיות חדשות שהוקמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, דיוויזיות המילואים ה-43 עד ה-54. הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס המילואים ה-22 וגויסה בעיקר בפרובינציית ברנדנבורג הפרוסית, אך רגימנט המילואים ה-208 הוקם בפרובינציית הנובר ודוכסות בראונשווייג.