tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קופסאות מוקדמות לפני השינוי הן פריט אספנות מבוקש.
קורטה טיפוס 1 וטיפוס 2
לקורטה טיפוס 1 8 זחלנים, אחד לכל ספרה, מונה סיבובים בן 6 ספרות, ומונה תוצאה בן 11 ספרות.
קורטה טיפוס 2 בעל ממדים גדולים יותר.
הוא הושק בשנת 1954 והיו לו 11 זחלנים (11 ספרות), מונה סיבובים בן 8 ספרות ומונה תוצאה בן 15 ספרות.
הקורטה האחרון יוצר בשנת 1970.
טיפוס I נמכר בארצות הברית באמצע שנות השישים ב-125 דולר, וטיפוס II ב-175.
מחשבון הקורטה יוצר במשך יותר מ-20 שנה (דגם II יוצר במשך כ-17 שנים), ובמהלך התקופה לא חל בו כל שינוי משמעותי, וכמעט לא חלו שינויים כלל.
השינוי המשמעותי ביותר היה החלפת החלק החיצוני של מחלקי הקלט: המחשבונים הראשונים יוצרו עם בליטה גלילית, אך אחרי זמן לא רב הוחלף העיצוב למחלק מלבני, שחלקו החיצוני מעוגל ומחורץ (התמונות מראות את העיצוב המלבני).
הבדלים קטנים נוספים קשורים בטבעת האיפוס ובידית האיפוס: אחת התקלות שהתרחשו היא שבירת ידית האיפוס, כתוצאה מנפילת המחשבון, או משום שהמשתמש שכח לקפל את הידית לפני הכנסת המחשבון לקופסה וסגירתה.
כדי להקל את השירות, שונה במקצת המנגנון כך שבדגמים מאוחרים יותר ניתן להחליף את הידית בלי צורך לפרק את הקורטה.
פרט לשינויים אלו, ועוד מספר שינויים זעירים, המחשבון האחרון שיצא מהמפעל ב-1971 זהה למעשה למחשבונים הראשונים שיוצרו ב-1947.
הקורטה הוא מכשיר מכני שלמרות הסיבוך הניכר במבנהו (מודל I בנוי מכ-630 חלקים, מהם 139 חלקים שונים זה מזה.
מודל II בנוי ממעט יותר חלקים), עקב החומרים המשובחים, הדיוק בייצור, והתכנון הקפדני, אמינותו גבוהה ביותר, והוא ממשיך לתפקד גם בתנאי סביבה קשים.
פחות מ-3% מהמחשבונים שיוצרו הוחזרו לבית החרושת לתיקונים, כשחלק מאלו שהוחזרו, "סבלו" מכך שהמשתמשים רצו לראות איך המחשבון פועל ופירקו אותו, אך לא הצליחו להרכיבו בחזרה.
הקורטה היה פופולרי בקרב מתחרים במרוצי מכוניות בשנות ה-60, ה-70 וה-80 של המאה ה-20. הכוונה למרוצים מסוג ראלי, בהם יושב לצג הנהג משתתף נוסף, בדרך כלל בתפקיד נווט.
נווטים רבים השתמשו במחשבוני קורטה לצורך חישובים שונים, שעזרו להם להדריך את הנהג, למשל כדי לחשב מהירות ממוצעת לסיבוב.
אפילו לאחר הצגת המחשבון האלקטרוני המתקדם יותר, עדיין עשו בקורטה שימוש לחישוב זמנים לנקודות ביקורת, מרחקים וכו', בזכות אמינותו ויכולתו להמשיך לפעול גם בתנאי סביבה קשים, והיכולת להפעילו בלי להסתכל עליו.
מתחרים שעשו שימוש במחשבונים כאלה כונו "ארכובאי-הקורטה" על ידי אלו שהגבילו עצמם לנייר ועפרון, או אלה שעשו שימוש במחשבים שחוברו לגלגלי המכונית.
במשך כ-23 שנים, בין 1947 ו-1971 יוצרו במפעל קונטינה כ-140,000 מחשבוני קורטה משני הדגמים, עם מעט מאוד שינויים.
בזכות האיכות הגבוהה והדיוק של הייצור, רבים מהמחשבונים הללו עדיין מתפקדים בצורה מושלמת.
יש אספנים רבים שאוספים מחשבוני קורטה, ומתקיים מסחר ער במחשבוני קורטה באתרים כמו eBay, ובבתי מכירה פומבית.
מחשבון קורטה נמכר בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה העשרים ב-$125 עבור דגם I, ו-$175 לדגם II.
היום נמכרים המחשבונים במחירים בין כ-$500 עבור מחשבונים "פשוטים", ועד מספר אלפי דולרים עבור מחשבונים מיוחדים, למשל כאלו עם מספר סידורי נמוך.
מכונות מבוקשות במיוחד הן כאלו בהן מחלקי הקלט בצורה הישנה, של גלילים קצרים, כמו באבטיפוסים, ומכונות שמכסה קופסתן מתברג בכיוון השעון לסגירה.
בנוסף למכונות עצמן, אספנים סוחרים בפריטים נוספים הקשורים בקורטה, כמו האריזה המקורית, חוברת ההוראות למשתמש, וספרונים וחוברות שחברת קונטינה הוציאה ומלמדים לבצע בעזרת הקורטה פעולות שונות בתחומים שונים כמו מדע, סטטיסטיקה, הנהלת חשבונות ועוד.
אספנים גם מעוניינים במוצרים נלווים, כמו פוסטר המפרט את חלקי המכונה, בול המוקדש לה, ועוד.
מספר מומחים במדינות שונות (ביניהן איטליה, שווייצריה, גרמניה, וארצות הברית) מתקנים ומשפצים מכונות קורטה, בעזרת חלקי חילוף מקוריים שהמפעל סיפק, חלקים שהתקבלו מפירוק מכונות שיצאו מהמחזור, ובעת מצוק חלקים שהמשפץ מייצר בעצמו, כשם שעדיין ניתן למצוא שענים שיודעים לתקן שעונים מכניים.
חברת קונטינה ייצרה מספר קטן של "ערכות הדגמה" - ערכה כזו כוללת מחשבון קורטה חתוך, באופן שמאפשר לראות את הפעולה הפנימית, למרות שהמחשבון עדיין מתפקד, ומספר חלקים פנימיים בקופסה מהודרת.
הערכה מיועדת לסוכני ונציגי מכירות, כדי לעזור להסביר על פעולת הקורטה.
ערכות אלו נסחרות כיום במחירים של הרבה אלפים, עד כדי עשרות אלפי דולרים.
מלכות ליכטנשטיין החלה להכיר בייחוד של הקורטה, הקימה מוזיאון המוקדש בחלקו או ברובו לקורטה (המוזיאון הזה מחזיק כמה מהאבטיפוסים המוקדמים, כולל אחד או שניים מאלו שיוצרו ב-Rheinmetall ב-1945), ובשנת 2006 אף הוציאה בול שמוקדש למחשבון הקורטה.
בעשור השני של המאה ה-21 בנה מרקוס וו דגם עובד של קורטה מפלסטיק, בטכנולוגיית הדפסה תלת-ממדית, אך בגלל ההבדל בחומרים, הממדים הם בערך 3:1 (כלומר הדגם גדול פי 3 ממחשבון הקורטה עצמו).
תוכניות הדגם זמינות במרחב הציבורי, וחובבים עם גישה למדפסת תלת־ממד יכולים להדפיס לעצמם קורטות כעולה על רוחם.
מחשבון הקורטה זכה להכרה כאבן דרך משמעותית, הן בהקשר של מכונות חישוב מכניות, והן בהקשר של עיצוב תעשייתי.
מוזיאונים רבים בעולם מציגים את הקורטה כחלק מהתצוגה הקבועה שלהם, ורבים אחרים מציגים אותה בתערוכות מתחלפות.
להלן רשימה חלקית של מוזיאונים שמציגים קורטה.
רשימה מלאה יותר מופיעה באתר שמוקדש ברובו לקורטה, כאן.
המוזיאון הגרמני (מינכן) קישור לארכיון האינטרנט
Arithmeum בבון, גרמניה (מוזיאון המוקדש ברובו למכונות חישוב)
מוזיאון היינץ ניקסדורף, בפדרבורן, גרמניה קישור לארכיון האינטרנט
מוזיאון המדע ברדבורי, בלוס אלמוס, ניו מקסיקו
המוזיאון הלאומי לטכנולוגיה בפראג, צ'כיה
"המוזיאון הלאומי למחשוב" בבלצ'לי פארק, בריטניה
קורטו מלטזה הוא דמות בדיונית, מלח-הרפתקן, פרי עטו של סופר הקומיקס האיטלקי הוגו פראט.
סדרות קורטו מלטזה תורגמו לשפות רבות.
קורטו מלטזה (קורטו ממלטה) הוא קפטן לקוני, שהרפתקאותיו מתרחשות בתחילת המאה ה-20 (עד שנות ה-20 שלה).
מתואר כ"קשוח אך בעל לב זהב", אוהד ומגן החלשים.
הוא נולד בוולטה בירת מלטה ב-10 ביולי 1887, בנו של מלח בריטי מקורנוול ושל מכשפה צועניה מגיברלטר.
כנער, חרט את קו החיים שלו על אגרופו, כקביעה כי גורלו בידיו.
למרות שהוא מציג עמדה נייטרלית, הוא מצדד אינסטינקטיבית בחלכאים ובמדוכאים.
הדמות הוצגה לראשונה בסדרה "Una Ballata del Mare Salato" - "בלדת הים המלוח" שיצאה לאור ב-1967 ועסקה במבריחים ושודדי ים באיי האוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
ב-1970 פראט החל סדרת סיפורי קורטו מלטזה קצרים למגזין קומיקס צרפתי, "Pif gadget".
ב-1974 הוא חזר לסיפורים באורך מלא, ושלח את קורטו לסיביר של 1918 בספר "Corte sconta detta arcana" - "קורטו מלטזה בסיביר".
ההרפתקה הראשונה כרונולוגית של קורטו, "La giovinezza" - "השנים המוקדמות", מתרחשת בזמן מלחמת רוסיה–יפן.
בכמה סיפורים קצרים (שכונסו בספרים "Les Éthiopiques" - "האתיופיים", "Les Celtiques" - "הקלטיים" ) את מלחמת העולם הראשונה הוא חווה במספר אתרים, משתתף במלחמת האזרחים ברוסיה לאחר מהפכת אוקטובר וצץ בשלבים המוקדמים של איטליה הפשיסטית.
בסדרה אחרת, "Gli Scorpioni del Deserto" - "עקרבי המדבר" הוא מתואר כנעדר במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
דמותו של קורטו מגלמת את הספקנות של פראט באשר לאמיתות לאומיות, אידאולוגיות ודתיות.
קורטו מתיידד עם אנשים מכל קצווי הקשת, כולל רספוטין, דמות של רוסי רצחני (שאינו זהה לרספוטין ההיסטורי, מלבד כמה קווי דמיון פיזי ומספר תכונות אופייניות), היורש הבריטי טריסטן בנטם, כוהנת הוודו "פה זהב", והאקדמאי הצ'כי ג'רמיה סטיינר.
הוא פוגש ומכיר גם מספר דמויות היסטוריות כמו ג'ק לונדון, ארנסט המינגוויי, הרמן הסה, בוץ' קסידי, הגנרל הרוסי רומן אונגרן פון סטרנברג ואנוור פאשה הטורקי.
מכריו מתייחסים אליו בכבוד רב, כך למשל שיחת טלפון מסטלין משחררת אותו ממאסר ואיום בהוצאה להורג בגבול טורקיה וארמניה.
הספר האהוב על קורטו הוא "אוטופיה" של תומאס מור, אך הוא מעולם לא סיים לקרוא אותו.
הוא קורא גם ספרים של ג'ק לונדון, הרמן מלוויל, ג'וזף קונרד, רוברט לואיס סטיבנסון, לאופולדו לוגונס.
סיפורי קורטו מלטזה נעים בין הרפתקאות המבוססות היסטורית לבין רצפי חלום אוקולטיים.
הוא נוכח בירי בברון האדום, עוזר לאינדיאנים בני "חיברו" בדרום אמריקה ובורח מהפשיסטים בוונציה, אך גם עוזר למרלין ולאוברון להגן על בריטניה ומבקר ביבשת האבודה "מו".
ב-1976 הספר "בלדת הים המלוח" זכה בפרס ל"ספר הקומיקס הריאליסטי הזר הטוב ביותר" בפסטיבל הקומיקס הבינלאומי ב-Angoulême (צרפת).
ב-2002 יצא לאקרנים סרט אנימציה דובר צרפתית המבוסס על הספר "קורטו מלטזה בסיביר".
ב-2024 הוכרז שתופק סדרת לייב אקשן שמבוססת על סדרת הקומיקס בהפקת Rainbow S.p.A האיטלקית שנוסדה על ידי איג'יניו סטראפי.
קִירְטֶש (בהונגרית: Kürtőskalács, קִירְטֵשְׁקָלַאץ') הוא מאפה טרנסילבני העשוי מבצק שמרים בצורת גליל.
הקירטש נמכר כמאכל רחוב ובקונדיטוריות, בעיקר בהונגריה ובסביבותיה.
פירוש השם ההונגרי קירטש בעברית הוא של צופר או של קרן וגם של שופר, על שום צורת המאפה המקורי אצל הסקלרים, שם מכינים מסורתית בצורת קונוס.
מקור הקירטש בטרנסילבניה ועד ראשית המאה ה-21 לא היה מוכר בהונגריה עצמה.
שמו נגזר מהמילה ההונגרית "קירט" (Kürt) שמשמעותה, בין היתר, קרן של חיה.
המילה "קלאץ'" (kalács) מתארת סוג של מאפה הדומה לחלה.
המאכל נמכר גם בצ'כיה ונקרא שם טרדלניק (trdelnik).
הטרדלניק אינו מאכל מסורתי בצ'כיה ומכירתו ברחוב החלה במאה ה-21 לצורך תיירות.
קירטש עשוי מבצק שמרים המלופף בצורה סלילית על מערוך עשוי עץ.
המערוך מוכנס לתנור אפייה מיוחד ומסתובב בו מספר דקות בחום גבוה עד שהמאפה מוכן.
באירועים וירידים מכינים את הקיורטוש על גבי גחלים.
בדרך כלל מפזרים על הקירטש סוכר ההופך לקרמל במהלך האפייה.
הקירטש נפוץ בעיקר בצורתו הבסיסית – בצק עם סוכר, ומקובל גם להוסיף לו קינמון, אגוזים, שקדים, פצפוצי וניל, ואף שוקולד, שברי פיסטוק, סוכריות צבעוניות ונוגט.
המונח קוֹרטיזָנה (באיטלקית: Cortigiana) מתייחס לסוג של אמניות-בדרניות-מארחות וזונות צמרת שהיו נפוצות במהלך המאה ה-16 ואחריה באירופה בקרב החוגים החברתיים הגבוהים של אותה תקופה.
הקורטיזנות היו בפועל פילגשיהם של גברים רבי השפעה וממון שסיפקו להן מותרות וסטטוס חברתי בתמורה לחברתן.
בתקופת הרנסאנס, שיחקו הקורטיזנות תפקיד מרכזי בחיי החברה של המעמדות הגבוהים ואף נטלו לעיתים את מקומן הפומבי של נשותיהם הרשמיות של הגברים עימם התרועעו.
מאחר שזוגות מלכותיים באותה התקופה ניהלו לעיתים חיי נישואין פיקטיביים לצורכי המשך השושלת ובריתות פוליטיות, חיפשו גברים רבים בת לוויה לסיפוק צורכיהם המיניים והחברתיים ומצאו אותה בדמותה של הקורטיזנה.
הקורטיזנות נחלקו לשני סוגים עיקריים: הסוג האחד, שכונה באיטליה cortigiana onesta, קורטיזנה הגונה, היו בנות לוויה רמות דרג ואינטלקטואליות.
לסוג השני השתייכו קורטיזנות בנות המעמד הנמוך יותר ואלו כונו cortigiana di lume.
ההבדלים בין הקורטיזנה ההגונה לקורטיזנה מן הסוג הנחות יותר נסבו בעיקר סביב הפריווילגיות והיחס להם זכו מהגבר עמו התרועעו.
בעוד שקורטיזנה 'פשוטה' זכתה ליחס ולתמורה כספית נכבדים יותר מפרוצות הרחוב, הייתה מנת חלקה של קורטיזנה 'הגונה' יחס מלכותי של ממש והיא נהנתה מאורח החיים של בני המעמד הגבוה ביותר.
קורטיזנות רבות של אצילים ובני מלוכה אירופיים שימשו הלכה למעשה כידועות בציבור שלהם וזכו לכבוד רב ולאזכורים תכופים באומנות.
הקורטיזנה ההגונה הייתה לרוב אישה מחונכת וחברותית ולעיתים קרובות ניהלה במקביל קריירה כבדרנית או אמנית.
היא נבחרה בקפידה, בין השאר בשל נתוניה הפיזיים, ולעיתים בדומה לגיישה היפנית, הוכשרה לתפקיד, למדה את גינוני המעמדות הגבוהים ורכשה לעצמה יכולות חברתיות ואינטלקטואליות.
קורטיזנות רבות נבדלו מנשים 'רגילות' ופשוטות-עם בשל גינוניהן, שנינותן ואישיותן המעניינת.
הן היו זונות במובן שסיפוק צרכיו המיניים של הגבר היה מחובתן, אך נבדלו מהיצאניות הרגילות מאחר שחיי המין היוו רק חלק ממגוון השירותים אותו נדרשו לספק.
בניגוד לזונות פשוטות-עם, התגמול החומרי שניתן לקורטיזנות על ידי הגברים לא היה מיידי ובעבור אקט מיני חד פעמי, אלא פעל בדמות הסכם של כבוד בין הצדדים, שכלל ליווי וחיי חברה משותפים בתמורה למותרות חומריות ורמת חיים שרק בני המעמדות הגבוהים יכלו להרשות לעצמם.
במקרים מסוימים הייתה הקורטיזנה נשואה, אך בעלה היה בן מעמד נמוך יותר מזה שאליו השתייך הלקוח שלה.
במרבית מן המקרים האלו ידע הבעל על קיומו של ההסדר ונתן לכך את הסכמתו בשתיקה, בתקווה לנכס לעצמו סטטוס חברתי וחיי מותרות שהיו מחוץ להישג ידו אלמלא עיסוקה של אשתו.
בני מלוכה רבים רחשו כבוד, הערצה ואהבה של ממש לפילגשם ואף הביאו עמן לעולם צאצאים בלתי חוקיים.
מקורטיזנות בנות המעמדות הנמוכים ציפו לספק באדיקות שירותי ליווי למשך תקופות ארוכות והיה עליהן להיות זמינות בכל רגע ורגע עבור בן לוויתן.
מעמדתן החברתי של נשים אלו נותר נמוך לאור תחום עיסוקן והן נתפסו בעיני הבריות כנחותות בשל מקצוען הבלתי-מוסרי לכאורה ותלותן המוחלטת בגבר שהזמין את שירותיהן.
במקרים אלו הייתה הקורטיזנה תלויה כלכלית באופן מוחלט בגבר עמו התרועעה ובשל כך היה מעמדה מול הגבר חלש ונמוך יותר.
במקרים רבים התגלגלו נשים אלו לעיסוקן מזנות של ממש או הועברו כרכוש בין גבר אחד לרעהו והן נתפסו כנחותות מהגברים ומאנשי החוגים החברתיים בהם התרועעו.
גברים שמאסו בקורטיזנות שלהן אך רצו בטובתן, נהגו להעביר אותן למכר או אף לשדך אותן לגבר ממעמד חברתי בינוני על-מנת שלא תאלצנה לחזור לרחוב.
במקרים רבים, אם הכעיסה קורטיזנה את אדונה, היה האחרון משליך אותה מעליו ולא הייתה לה ברירה אלא לשוב לעיסוקה הקודם.
קורטיזנות שמעמדן הכלכלי היה מלכתחילה יציב בחרו לרוב בעיסוק זה על-מנת לקדם אינטרסים חברתיים עבור עצמן או בעליהן החוקיים וזכו לרוב ליחס של שוות מצד הלקוח.
בהסדר מעין זה שררו בדרך-כלל יחסים של אמון וכבוד בין הקורטיזנה לאדונה וכל אחד מהם ידע לתת מקום לחיי הנישואין הרשמיים של זולתו כדי לא ליצור חיכוכים מיותרים.
יחסים מעין אלה היו לרוב קצרי טווח ובאו אל קיצם כאשר השיגה הקורטיזנה או בעלה החוקי את המטרה הנכספת או משבחר הלקוח להסתייע בשירותיה של קורטיזנה אחרת.
במקרים אלו, הייתה הקורטיזנה מקבלת מעין 'מענק פיטורין' וזאת ברוח ההסדר בין הצדדים שאופיו היה עסקי כמעט לחלוטין.
כמו כן, ידע הלקוח ברוב המקרים מה מטרותיה המפורשות של הקורטיזנה וניסה לקדם אותן על-מנת ששני הצדדים יצאו מהעסקה נשכרים.
רומן מעין זה היה לרוב בטוח עבור כל הנוגעים בדבר, מאחר שדבר ההסדר היה גלוי וידוע לבני הזוג החוקיים של הקורטיזנה ואדונה ומאחר שהקורטיזנה לא הייתה תלויה לחלוטין בלקוח ועצמאותה נשמרה.
מבחינה חברתית, קשרים מהסוג הנ"ל היו נפוצים במהלך המאות ה-17, ה-18 וה-19, ואפילו בתחילתה של המאה ה-20 והיו נהוגים בקרב בני המעמדות הגבוהים.
אחת מהקורטיזנות המפורסמות הייתה מארי דופלסי (Duplessis), עליה כתב אלכסנדר דיומא הבן את הרומן המפורסם הגברת עם הקמליות, שעובד גם למחזה, בשניהם הקורטיזנה היא מרגריט גוטייה (Gautier), ההופכת במהלך הסיפור לדמות טרגית, עד למותה משחפת.
עלילת הסיפור הפכה גם לאופרה לה טרוויאטה שהלחין ורדי ולסרט הקולנוע "קאמיל" בכיכובה של גרטה גרבו (1936).
בספר "המיילדת מוונציה" המספר על מיילדת בתקופה של המאה ה-16, מוצג עיסוקה של ג'סיקה, אחותה של הדמות הראשית חנה המיילדת, כקורטיזנה.
יצוג נוסף בספרות הוא של הקורטיזנה סאטין בסרט מולן רוז'.
כמו כן, בסיפורו של א.ת.א.
הופמן, "סיפור המראה האבודה", העלילה מגוללת את קורותיו של ארסמוס המתאהב בקורטיזנה ג'ולייטה אשר באורח קסם גונבת את השתקפותו במראה.
על סיפור זה ועוד ביסס המלחין ז'אק אופנבך את האופרה "סיפורי הופמן".
קורט שטודנט , היה מצביא גרמני שנלחם כטייס בעת מלחמת העולם הראשונה וכמפקד הפאלשירמייגר במלחמת העולם השנייה.
שטודנט נולד ב-12 במאי 1890 בבירקהולץ, בכפר לנדקרייץ בתחומי פולין של היום, ובשנת 1910 הצטרף לצבא הגרמני כצוער, ובשנת 1911 הוסמך כקצין בדרגת לויטננט ושימש כמפקד מחלקת חי"ר.
לאחר שירותו בחי"ר פנה לשירות האוויר הגרמני וביצע אימוני טיסה (1913).
עד 1916 שירת בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן עבר לחזית המערבית.
הוא צבר 6 הפלות של מטוסים צרפתיים במהלך 1916–1917.
כתוצאה מחוזה ורסאי נאסר על גרמניה להחזיק חיל אוויר ושטודנט הצטרף לחיל המחקר והפיתוח וגילה עניין בדאייה.
הוא אף השתתף בתמרונים משותפים לרייכסווהר ולצבא האדום שם לראשונה חשב על מבצעים מוטסים.
לאחר עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, הוקם הלופטוואפה ושטודנט הצטרף אליו מצבא היבשה.
הוא מונה למנהל בית הספר של הלופטוואפה וביולי 1938 מונה למפקד הדיוויזיה האווירית ה-7 שהייתה דיוויזיית הפאלשירמייגר הראשונה.
על אף שהפלשירמייגר לא השתתפו במערכה על פולין הם התגלו כבעלי ערך רב בלוחמת הבליצקריג – הם תרמו רבות למערכה בנורווגיה, בדנמרק, בהולנד ובבלגיה, בה היה שטודנט אחראי לתכנון הפשיטה המוטסת על מצודת אבן אמאל.
במהלך הקרב על רוטרדם בהולנד נורה שטודנט בראשו על ידי חייל גרמני, דבר שהשבית אותו מתפקידו במשך 8 חודשים.
ב-19 בדצמבר 1940 מונה שטודנט למפקד הקורפוס האווירי ה-11, ובמאי 1941 פיקד שטודנט על הכוחות הגרמנים בקרב על כרתים.
בסופו של דבר ניצחו הגרמנים בקרב, אך הדבר עלה להם באבדות כבדות ושכנע את היטלר להימנע ממבצעים מוטסים בקנה מידה גדול בעתיד.
ב-1943 שטודנט הועבר לאיטליה שם השתתף בכיבוש רומא.
בהמשך הורה שטודנט לרב-סרן הארלד מורס לערוך את "מבצע אלון" שמטרתו הייתה לשחרר את בניטו מוסוליני מכלאו באיטליה.
במבצע נועז זה, שהשיג את מטרתו בסופו של דבר, התפרסם לוחם הואפן אס אס אוטו סקורצני.
לאחר מכן הועבר שטודנט לצרפת כדי להגן על נורמנדי ב-1944.
בקיץ 1944 הפך הקורפוס שבפיקודו לארמיית הצנחנים הראשונה שהשתתפה בבלימת הצנחנים הבריטים במבצע מרקט גארדן.
ב-11 בנובמבר 1944 מונה שטודנט למפקד קבוצת ארמיות H בהולנד.
ב-28 בינואר 1945 הועבר שטודנט לחזית המזרחית.
ב-10 באפריל 1945 חזר שטודנט להולנד לפקד על ארמיית הצנחנים הראשונה, וב-28 באפריל נשבה שטודנט על ידי הבריטים בשלזוויג-הולשטיין.
ב-1948 הוא שוחרר מהשבי הבריטי.
במאי 1947 הועמד שטודנט לדין על פשעי מלחמה שבוצעו בידי אנשיו בכרתים.
הוא הואשם בשמונה סעיפים על אי טיפול בשבויי מלחמה וברצח שבויים.
הוא לא הואשם בפשעים שבוצעו בכרתים כנגד האוכלוסייה האזרחית.
שטודנט נמצא אשם בשלושה סעיפים ונידון לשלוש שנות מאסר.
הוא שוחרר שחרור מוקדם מהכלא ב-1948 מסיבות רפואיות.
ב-1 ביולי 1978 מת שטודנט בעיר למגו בגרמניה המערבית, והוא בן 88 שנים.
קורטונה (באיטלקית Cortona) היא עיר בנפת אָרֶ֫צוֹ שבמחוז טוסקנה, איטליה.
קורטונה היא העיר הגדולה בחלקו הדרומי של עמק קיאנה (Valdichiana), עליו היא צופה ממרומי גבעה.
סיפורה ההיסטורי של טוסקנה כולה משתקף במבניה וסמטאותיה.
בעיקרה היא עיר ימי ביניימית, אולם יש בה גם מבנים מתקופת הרנסאנס, ושרידים רומיים ואטרוסקיים.
העיר היא מרכז האומנות הכי חשוב באזורה, אחרי ארצו.
במקור קורטונה הייתה שייכת למחוז אומבריה, ונכבשה והורחבה על ידי האטרוסקים, שקראו לה "קורטון".
בסופו של דבר קורטונה נהייתה לקולוניה רומאית תחת השם "קוריטו".
שמותיה העתיקים של קורטונה ואגדות מוצאה תועדו על ידי המגלה והחוקר ג'ורג' דניס.
בשלבים האחרונים של המלחמה הגותית באמצע המאה ה-6 קורטונה הותקפה ונהרסה.
קורטונה נהייתה לעיר גיבלינית במאה ה-13, עם מטבע משל עצמה.
בשנים 1325-1409 משפחת רניארי-קזאלי שלטה בעיר.
לאחר שהמלך לאדיסלאוס מנאפולי כבש את העיר בשנת 1409, הוא מכר את העיר לבית מדיצ'י בשנת 1411. בשנת 1737 נכחד בית מדיצ'י וקורטונה נלקחה תחת חסותו של בית לורן.
בעקבות מלחמות העצמאות של איטליה, הפכה טוסקנה, כולל קורטונה, לחלק מממלכת איטליה בשנת 1861.
קורטונה מלאה במבנים מימי הביניים וממוקמת על גבעה תלולה בגובה 660 מטר, וחובקת את כל הנוף של עמק קיאנה (chiana).
מכיכר גריבאלדי יש תצפית לעבר אגם טראזימנו, שבו התרחש קרב טראסימנו בין חניבעל לצבא הרומי.
חלקים מהחומה האטרוסקית עדיין נראים ביסודות של החומה הנוכחית של קורטונה.
הרחוב הראשי של העיירה, ויה נציונלה, הוא הרחוב היחיד בקורטונה ללא שיפוע, והוא עדיין קרוי על ידי המקומיים רוגה פיאנה.
בתוך פלאצו קזאלי (Palazzo Casali) נמצא מוזיאון האקדמיה האטרוסקית המציג פריטים שונים מהתרבויות האטרוסקיות, הרומיות והמצריות, כמו כן מוצגי אמנות מימי הביניים ומהרנסאנס.
המוזיאון הוקם בשנת 1727 כאשר אונופריו בלדלי תרם לאקדמיה דל קורטונה את אוסף העתיקות ואת הספרייה הפרטית שלו.
אחד החפצים הידועים במוזיאון הוא מנורה אטרוסקית תלויה שנמצאה ליד קורטונה בשנת 1840 ונרכשה על ידי המוזיאון בסכום גדול של 1600 סקודי פלורנטיני.
המנורה העשויה מברונזה היא מהמחצית השנייה של המאה הרביעית לפני הספירה.
לבסיסה צורת ראש של גורגונה והיא מעוטרת בדמויות של- silejes וסירנות או הרפיות מנגנות על חלילי פאן.
בין כל שני קנים נמצאת דמות של אל הנהר היווני אָכֶלוּס.
במוזיאון ישנן יצירות נוספות כגון "בנדיקטוס הקדוש" של אנדריאה קומודי, המדונה של פינטורקיו (Pintoricchio), "המדונה, הילד והקדושים" של פייטרו דה קורטונה, (Pietro da Cortona) וגם עבודה של לוקה סיניורלי.
יצירות האמנות העיקריות של העיר הן שני פנלים שנוצרו בידי פרה אנג'ליקו ונמצאים כיום במוזיאון הבישופות, "הבשורה" ו"מדונה והילד עם קדושים".
יצירת אמנות נוספת של פרה אנג'ליקו היא פרסקו מעל הכנסייה לכנסיית סן דומיניקו, שצייר האמן במהלך שהותו בקורטונה בשנת 1436. במוזיאון הבישופות ישנה גם עבודה של ג'וזפה מריה קרספי, הקרויה "האקסטזה של סנט מרגרט".
מוזיאון האקדמיה האטרוסקית כולל את הציור הידוע Maternità משנת 1916 שצייר האמן המקומי ג'ינו סווריני.
במוזיאון יש גם עבודות של פייטרו דה קורטונה.
הכנר, המלחין והמנצח ההולנדי אנדרה ריו קיים הופעה תחת כיפת השמים בכיכר בית העירייה של קורטונה בספטמבר 2003.
קורטונה מארחת אירועי תרבות ופסטיבלים על בסיס קבוע, וגם מזדמן.
פסטיבל מוזיקת קודש, תחרות הארכיאדו, בה מתחרים בסגנון ימי הביניים בירי קשת וחץ, ותחרויות אבירים.
בזמן פסטיבל ארכידאו, כל העיר מקושטת ומדוגלת בסגנון ימי הביניים.
בשנת 2019 העיר אירחה את פסטיבל הסטייק Bistecca Festival .
וילה בראמאסולה נבנתה בשנת 1504 ושימשה כמקום צילום של הסרט הידוע תחת שמש טוסקנה.
שתיים מהכנסיות של קורטונה הן דוגמאות לאדריכלות הרנסאנס.
כנסיית סנטה מריה נואובה נבנתה על ידי ג'ורג'ו וזארי בשנת 1554 עם בסיס בצורת מרובע.
תוכנית המבנה מעוצבת כצלב יווני עם כיפה מרכזית שהושלמה רק במאה ה-17. בתוך המבנה ארבעה עמודים גדולים התומכים בפנס של הכיפה.
בצדדים ארבע הזרועות של הצלב מקורות בקמרונות חבית, בעוד בחללים של הזוויות נמצאות ארבע כיפות קטנות.
בין העבודות בכנסייה נמנות "הלידה" של אלסנדרו אלורי ו"ההכרזה" של אמפולי.
הכנסייה נמצאת במצב גרוע, ואינה פתוחה למטיילים או למתפללים.
כנסיית סנטה מריה דלה גרציה אל קלציאנו (מרים המבורכת של בור הסיד).
נבנתה בשנים 1484-1515 על ידי פרנצ'סקו די ג'ורג'ו כמשכן לאיקונין שנחשב כקמע מחולל ניסים.
במקורו היה האיקונין על קיר של מתקן לשריפת סיד, ומכאן הכינוי קלציאנו.
במקרים כמו אלה, שבו הרנסאנס האידיאלי כמובן מתרכז בבניית אולמות, בחלק המזרחי של המבנה הוקם האולם בצורה ריכוזית והוכתר בכיפה גדולה אשר מזכירה את כיפת הדואומו של פירנצה.
בפנים הקתדרלה המשוחזר יש קשתות גבוהות מהרגיל.
הדואומו של קורטונה (סנטה מריה)
העיר מקושרת למסילת ברזל, והתחנה הקרובה ביותר אליה היא קמושיה-קורטונה, במרחק 3 ק"מ.
מהעיר יוצאות רכבות לפירנצה, רומא, פוליאנו ופרוג'ה.
פייטרו ברטיני (פייטרו דה קורטונה) (1596-1669)
קפה קורטדו (מספרדית: Cortado) הוא מנת אספרסו, חלב חם ומעט קצף.
משקה זה פופולרי מאוד בספרד, פורטוגל ואמריקה הלטינית.
נהוג לשתות משקה זה בשעות אחה"צ.
בקובה מוכר משקה זה בשם "קורטדיטו" (Cortadito) והוא מוגש בכוס מיוחדת שלה יש בסיס מתכתי וידית מחוט מתכת.
הקורטדו דומה מאוד באופיו למשקאות רבים אחרים:
קפוצ'ינו האיטלקי - לו אמנם יש יותר קצף; הגרסה האמריקנית לקפה או-לה, שאינו מבוסס על אספרסו; קפה פיקולו האוסטרלי הנמזג לכוס של 90 מ"ל; המשקה הפורטוגזי גאלאו, בו כמות האספרסו קטנה במיוחד, והקלאיינה בראונר (בראונר קטן) האוסטרי.
קורטווד לרסון סמית הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר בזכות תפקידיו בסרט רובוקופ ובתפקיד רד פורמן בסדרת הטלוויזיה מופע שנות ה-70. הרבה להופיע בסרטי מדע בדיוני.
סמית' נולד בניו ליסבון, ויסקונסין, וגדל בקליפורניה.
הוא למד דרמה במכללות בסן מטאו ובסן חוזה, ובהמשך באוניברסיטת סטנפורד.
באמצע שנות ה-70 הופיע סמית' באופן סדיר בתיאטרון בלוס גאטוס, קליפורניה.
בשנת 1979 עבר ללוס אנג'לס, והחל להתבסס כשחקן בסדרות טלוויזיה.
בשנים 1964–1974 היה נשוי לססיליה סוזה ובשנת 1988 התחתן עם אשתו השנייה ג'ואן פריקל.
סמית' מתגורר בלוס אנג´לס עם אשתו ג´ואן.
מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת (1991)
דלוקה עליו עד מוות (1993)
קורטדריה מכסיפה (שם מדעי: Cortaderia selloana), המכונה גם עשב הפמפס, היא צמח ממשפחת הדגניים.
מקורו של הצמח בדרום יבשת אמריקה הדרומית, בפמפס, שעל שמו קיבל את הכינוי עשב הפמפס, ובפטגוניה.
זהו עשב גבוה בעל תפרחת דמוית נוצה המתנשאת לגובה של 2-3 מטרים.
הפריחה לבנה ומופעיה בסוף הקיץ ובסתיו.
הוא ירוק עד ועליו צרים, ארוכים מאוד וקצוותיהם חדים.
הוא הובא למקומות רבים בעולם בעיקר בתור צמח נוי, אך גם כמזון לבעלי חיים.
התפרחת לאחר ייבושה משמשת לעיתים בסידור פרחים.
הצמח בעל כושר הסתגלות גבוה והוא מסוגל לחיות במגוון סביבות גידול ותנאי אקלים.
במספר מקומות בעולם הפך למין פולש ואף הוכנס לרשימת צמחי הנוי הזרים הלא רצויים בישראל.
היא הכירה את בעלה כאשר למדה לימודים אקדמיים בבוסטון, והשניים הפכו בהדרגה לפעילים בתנועת זכויות האזרח.
לקינג היה תפקיד משמעותי לאחר רצח בעלה, כאשר היא לקחה על עצמה את הנהגת המאבק לשוויון גזעי והייתה לפעילה בתנועת הנשים.
היא ייסדה את מרכז קינג, ושאפה להפוך את יום הולדתו של בעלה ליום חג לאומי.
מאמציה נשאו פרי בסופו של דבר כאשר הנשיא רונלד רייגן חתם ב-2 בנובמבר 1983 על חוק שהכיר ביום הולדתו של בעלה כיום מרטין לותר קינג.
בהמשך הרחיבה קינג את תחומי פעילותה כך שכללו את קידום זכויות להט"ב בארצות הברית ואת ההתנגדות לאפרטהייד.
היא התיידדה עם פוליטיקאים רבים לפני ואחרי מות בעלה, כולל ג'ון פיצג'רלד קנדי, לינדון ג'ונסון ורוברט קנדי.
שיחת הטלפון שלה עם הנשיא קנדי במהלך הבחירות לנשיאות של 1960 צוינה על ידי היסטוריונים ככזאת שגייסה מצביעים אפרו-אמריקאים.
באוגוסט 2005 לקתה קינג בשבץ מוחי ששיתק את חצי גופה הימני והותיר אותה ללא יכולת דיבור.
היא נפטרה חמישה חודשים לאחר מכן כתוצאה מאי-ספיקה נשימתית שנבעה מסיבוכים של סרטן השחלה.
בהלווייתה נכחו כ-10,000 איש, כולל הנשיאים ג'ורג' ווקר בוש, ביל קלינטון, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וג'ימי קרטר.
היא נקברה באופן זמני בשטחי מרכז קינג, ולאחר מכן נטמנה בסמוך לקברו של בעלה.
היא הוכנסה להיכל התהילה של נשות אלבמה, להיכל התהילה הלאומי לנשים, והייתה האישה הראשונה והאפרו-אמריקאית הראשונה שארונה הוצב בקפיטול המדינתי של ג'ורג'יה.
קורטה סקוט נולדה בעיירה הייברגר שבמרכז אלבמה, כשלישית מבין ארבעת ילדיהם של עובדיה סקוט ושל ברניס מקמרי סקוט.
היא נולדה בבית הוריה, כאשר סבתא רבתא שלה מצד אביה, דליה סקוט, שפחה לשעבר, שימשה כמיילדת.
אמה של קורטה נודעה בשל כשרונה המוזיקלי ויכולת השירה שלה.
כילדה למדה ברניס סקוט בבית ספר כפרי מקומי, וחינוכה הסתיים לאחר שנת הלימודים הרביעית.
עם זאת, אחיה הגדולים של ברניס למדו במכון טסקגיקי, שהוקם על ידי בוקר טי.
היא עבדה כנהגת אוטובוס תלמידים, כפסנתרנית בכנסייה, וסייעה לבעלה בעסקיו.
היא הייתה בעלת תפקיד בלשכה המקומית של ארגון שהיה מסונף אל הבונים החופשיים, והייתה חברה במועדון המקומי לאוריינות.
אביה של קורטה, אובי, היה אחד מהשחורים הראשונים בעיירה שהחזיק בבעלותו מכונית.
לפני שהחל לנהל עסק משל עצמו, הוא עבד כשוטר.
יחד עם רעייתו הוא ניהל חנות בגדים הרחק מביתם, ובהמשך פתח חנות כלבו.
הוא גם היה בעלים של מנסרה, שהועלתה באש על ידי שכניהם הלבנים לאחר שהוא סירב למכור אותה לאחד מהם.
סביה של קורטה מצד אמה היו מולי (לבית סמית') ומרטין ואן ביורן מקמרי, שניהם ממוצא אפרו-אמריקאי ואירי.
מולי נולדה כשפחה לבעל האחוזה ג'ים בלקברן ואדלין (בלקברן) סמית'.
סבה של קורטה מצד אביה, מרטין, נולד כעבד ממוצא שחור-אינדיאני, ואדונה הלבן מעולם לא הכיר במרטין כבנו.
בסופו של דבר הוא היה בעלים של חווה בשטח של 280 אקרים.
בשל מוצאו המעורב, הוא נראה לבן בחזותו, אך על כל פנים, הוא בז לאפשרות של מעבר גזע.
כמי שלמד קריאה וכתיבה בכוחות עצמו עם חינוך פורמלי מועט, הוא היה ההשראה של קורטה לרכוש השכלה.
סביה של קורטה מצד אביה היו קורה (לבית מקלוקלין) וג'פרסון פ.
קורה נפטרה לפני לידתה של קורטה.
ג'ף סקוט היה חוואי ודמות בולטת בקהילה השחורה הדתית הכפרית, ובניהם של העבדים שלעבר, ויליס ודליה סקוט.
בגיל עשר החלה קורטה לעבוד כדי לסייע בפרנסת המשפחה.
הייתה לה אחות גדולה בשם אדית', אחות גדולה יותר בשם יוניס שלא זכתה להגיע לבגרות, ואח צעיר בשם עובדיה לאונרד.
משפחת סקוט החזיקה בבעלותה חווה מאז מלחמת האזרחים האמריקאית, אך לא הייתה אמידה במיוחד.
במהלך השפל הגדול, עסקו ילדי המשפחה בקטיף כותנה כדי לסייע בפרנסת המשפחה.
את חדר השינה היחידי בבית הם חלקו עם הוריהם.
קורטה תיארה את עצמה כטום בוי במהלך ילדותה, בעיקר בשל יכולה לטפס על עצים ולהיאבק בבנים.
היא זכרה שהיא הייתה חזקה יותר מבן דודה, ובאחד המקרים אף פצעה אותו בגרזן, אך עם התבגרותה הפכה לנשית יותר.
היא לגלגה על כך שאף על פי שהיא הייתה מעורבת בפעילויות פיזיות, בבגרותה הייתה מעורבת בפעילות בלתי אלימה.
אחיה עובדיה סבר שהיא תמיד "ניסתה להצטיין בכל מה שהיא עשתה".
אחותה אדית' האמינה שקורטה דמתה באישיותה לסבתם קורה מקלוקלין סקוט, שעל שמה היא נקראה.
אף על פי שלא רכשו לעצמם השכלה פורמלית, דחפו הוריה של קורטה את ילדיהם ללמוד.
קורטה ציטטה את אמה באומרה, "הילדים שלי ילכו לקולג', גם אם משמעות הדבר שתהיה לי רק שמלה אחת ללבוש".
ילדי משפחת סקוט התחנכו בבית ספר ששכן בחדר אחד במרחק של 5 מילים (8 ק"מ) מביתם, ובהמשך נסעו באוטובוס לבית הספר לינקולן, שעל אף היותו במרחק של 9 מילים (14 ק"מ) מביתם, היה בית הספר התיכון הקרוב ביותר לשחורים בעיר מריון, זאת בשל ההפרדה הגזעית בבתי הספר.
באוטובוס התלמידים נהגה אמה של קורטה, ברניס, שהסיעה את כל בני הנוער השחורים באזור.
כאשר החלה קורטה ללמוד בבית ספר זה, הופסקה גביית שכר לימוד, והם חויבו בסכום של ארבעה דולרים וחצי לשנה.
בשנתיים האחרונות ללימודיה, הייתה קורטה למובילת קול הסופרן במקהלת התלמידים הבוגרים של בית הספר.
היא גם ניצחה על המקהלה בכנסייה.
היא סיימה את לימודיה ב-1945, וזכתה לכבוד לשאת את הנאום בשם בוגרי כיתתה בטקס הסיום.
בנוסף לשירה, היא ניגנה בחצוצרה ובפסנתר, השתתפה באירועים מוזיקליים בבית הספר ובסיום לימודיה נרשמה לאנטיוק קולג' שביילו ספרינגס, אוהיו.
לאחר שהתקבלה ללימודים בקולג', היא הגישה בקשה לקבלת מלגה בין-גזעית למימון לימודיה.
הקולג' העניק לסטודנטים לא-לבנים מלגות כדי לגוון את אוכלוסיית תלמידי המוסד, שמבחינה היסטורית הייתה בעבר לבנה.
קורטה למדה מוזיקה עם וולטר אנדרסון, הלא-לבן הראשון ששימש כראש מחלקה אקדמית באנטיוק.
היא גם החלה להיות פעילה פוליטית, בין השאר בשל התנסותה באפליה גזעית מצד מועצת החינוך המקומית.
היא הפכה לפעילה בתנועה לזכויות האזרח שהייתה אז בהתהוות.
היא הצטרפה לסניף אנטיוק של NAACP ולוועדות ליחסים בין-גזעיים ולחרויות האזרח של הקולג'.
מועצת הקולג' דחתה את בקשתה לקיים את התנסותה בהוראה בשנת הלימודים השנייה בבתי הספר הציבוריים המקומיים לצורך קבלת תעודת הוראה, ולא הייתה מוכנה לשנות את המצב במערכת החינוך המקומית.
תחת זאת הועסקה קורטה במעבדות של הקולג'.
בנוסף, עסקה קורטה באותה תקופה בשמרטפות בבית משפחת לית'גו, כאשר שמרה על ילד המשפחה, לימים השחקן ג'ון לית'גו.
קורטה עברה מאנטיוק כדי ללמוד בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון לאחר שקיבלה מלגת לימודים.
היה זה כאשר למדה שירה בקונסרבטוריון עם מארי סנדליוס כשהיא הכירה את מרטין לותר קינג לאחר שידידה משותפת, מרי פאוול, נתנה לקינג את מספר הטלפון שלה לאחר שהוא התעניין בבנות בקמפוס.
בפגישתם הראשונה אמר לה קינג שהיא התברכה בכל התכונות שהוא חיפש עבור רעייה, אמירה שנדחתה על ידי סקוט בשל העובדה שהם נפגשו רק פעם אחת.
היא השיבה לו, "אני לא מבינה איך אתה יכול לומר זאת.
אתה אפילו לא מכיר אותי".
אך קינג היה בטוח בעצמו וביקש לפגוש אותה שוב.
ללא היסוס היא קיבלה את הזמנתו למסיבה בסוף השבוע.
בחודשים הראשונים של 1952 המשיכו השניים להיפגש באופן קבוע.
בפגישותיהם הם עסקו בעיקר בשיחות בנושאים פוליטיים וגזעיים, ובאוגוסט אותה שנה פגשה קורטה את הוריו של קינג, מרטין לותר קינג האב ואלברטה ויליאמס קינג.
לאחר שנפגשה עם אחותה אדית', פירטה קורטה באוזניה את תחושותיה בנוגע לכומר השאפתן הצעיר ועל מערכת היחסים שלה איתו.
אדית' הצליחה להבין שלאחותה היו תחושות כלפיו, והיא התרשמה ממנו באופן כללי.
בסתיו ביקרו אצלם הוריו של קינג.
כאשר סעדו ההורים עם קינג ועם סקוט, הסב האב את תשומת ליבו של קינג ורמז לו שתוכניותיה לקריירה מוזיקלית לא יתאימו לאשתו של כומר בפטיסטי.
לאחר שקורטה לא השיבה לשאלת האב אם הרומן שלהם רציני, הוא שאל אותה אם היא לוקחת את בנו ברצינות, אמר לה שלבנו יש הרבה מה להציע לה, ובתשובה היא אמרה שגם לה יש הרבה מה להציע לו.
בהמשך התקיימה פגישה של הוריו של קינג ושל אחותה של סקוט, אדית'.
ביום ולנטיין, 14 בפברואר 1953 פרסמו השניים את כוונתם להינשא בעיתון Atlanta Daily World, ותאריך החתונה נקבע ליוני.
קורטה עדיין לא חשה מחויבת לנישואים והתייעצה עם אחותה במכתב שנשלח לפני חופשת הפסחא.
אביו של קינג עדיין הביע את חוסר שביעות רצונו מהבחירה והאשים את בנו בילוי זמן רב מדי עמה ובהזנחת לימודיו.
כאשר הוא הכריז על כוונתו לשאת את קורטה לאישה ולסיים את לימודי הדוקטורט שלו, התרצה האב ונתן לנישואים את ברכתו.
קורטה סקוט ומרטין לותר קינג נישאו ב-18 ביוני 1953 על מדשאת בית אמה.
את טקס הנישואים ניהל אביו של קינג, שהיה גם הוא כומר, וקורטה השמיטה מנוסח שבועת הנישואים את ההתחייבות לציית לבעלה, צעד שהיה בלתי רגיל אז ואף בתקופות מאוחרות יותר.
לאחר שהשלימה את לימודיה בשירה ובנגינה בפסנתר בקונסרבטוריון, עברו השניים בספטמבר 1954 למונטגומרי אלבמה.
לימים נזכרה סקוט: "לאחר שנישאנו, עברנו למונטגומרי, אלבמה, שם בעלי קיבל הזמנה לשמש ככומר של הכנסייה הבפטיסטית בשדרות דקסטר.
זמן לא רב לאחר מכן מצאנו את עצמנו בעיצומו של חרם האוטובוסים של מונטגומרי, ומרטין נבחר כמנהיג תנועת המחאה.
עם התמשכות החרם, חשתי יותר ויותר שהייתי מעורבת במשהו שהוא גדול יותר ממני, משהו בעל חשיבות היסטורית עמוקה.
התחלתי להבין שנדחפנו לחזית של התנועה לשחרור האנשים המדוכאים, לא רק במונטגומרי, אלא גם בכל רחבי הארץ, ולתנועה זו היו השלכות ברחבי העולם.
חשתי מבורכת על כך שנקראתי להיות חלק ממטרה כה אצילה והיסטורית.
ב-1 בספטמבר 1954 מונה מרטין לותר קינג לכומר במשרה מלאה בכנסייה הבפטיסטית של שדרות דקסטר במונטגומרי, אלבמה.
כנסייה זו הייתה מזוהה זה מכבר עם פעילים למען זכויות האדם בארצות הברית, והייתה לה חשיבות סמלית בהיותה מבנה של קהילה שחורה, שממוקמת בסמוך לבניין בית המחוקקים של אלבמה, המקום בו הושבע ג'פרסון דייוויס כנשיא מדינות הקונפדרציה, במטרה להמשיך את העבדות בארצות הברית.
מסירותה של קורטה קינג למטרה במקביל לוויתור על שאיפותיה בתחום המוזיקלי הפכו לסמל למעשיהן של הנשים האפרו-אמריקאיות בתקופת פעילותה של התנועה לזכויות האזרח.
זמן קצר לאחר מכן עברו השניים להתגורר בבית הכומר ברחוב סאות' ג'קסון.
קורטה הייתה לחברה במקהלת הכנסייה, לימדה בבית הספר של יום ראשון והשתתפה באגודת ההכשרה הבפטיסטית ובחברה המיסיונרית.
את הופעתה הראשונה היא קיימה בכנסייה הבפטיסטית הראשונה שבמונטגומרי ב-6 במרץ 1955 בקונצרט בו נכחו יותר מאלפיים איש.
ילדתם הראשונה של בני הזוג קינג נולדה ב-17 בנובמבר 1955, ולפי בקשתה של קורטה נקראה יולנדה.
לאחר שבעלה החל להיות מעורב בחרם האוטובוסים של מונטגומרי, קיבלה קינג לעיתים קרובות איומים שהופנו כלפיו.
בינואר 1956 היא השיבה למספר רב של שיחות טלפון שבהן הובעו איומים על חייו, וכן הופצו שמועות שנועדו לגרום לאפרו-אמריקאים אי-שביעות רצון ממנו, על שהוא רכש עבורה מכונית סטיישן של ביואיק (מוצר יוקרה באותם ימים).
לאחר סיום החרם, החלו בני הזוג קינג להאמין במחאות בלתי אלימות כאופן הבעת דעה שהייתה עקבית עם רוח כתבי הקודש.
ב-23 בדצמבר 1956, יומיים לאחר סיום חרם האוטובוסים, נורתה ירייה לעבר דלת ביתה של משפחת קינג כאשר בני הבית ישנו, אך אף אחד מהם לא נפגע.
ב-25 באפריל 1958 קיימה קינג את הופעתה המוזיקלית הראשונה באותה שנה באולם של בית הספר פיטר בברמינגהאם, אלבמה.
בקונצרט, שהיה בחסות סניף אומיקרון למבדא של אחוות אלפא פי אלפא, היא שינתה כמה מהשירים בחלק הראשון של המופע, אך עדיין המשיכה בתבנית הבסיסית של המופע בה היא עשתה שימוש שנתיים קודם לכן בערב גלה בניו יורק, וסיפרה את סיפורו של חרם האוטובוסים במונטגומרי.
הקונצרט היה חשוב עבורה כדרך להמשיך את הקריירה המקצועית שלה ועדיין להשתתף בפעולות תנועת המחאה.
ב-3 בספטמבר 1958 התלוותה קינג לבעלה ולרלף אברנת'י לבית המשפט.
מרטין נעצר מחוץ לבית המשפט על "שוטטות" ועל אי-ציות להוראות שוטר.
כמה שבועות לאחר מכן ביקרה קינג אצל הורי בעלה באטלנטה.
באותו זמן נודע לה על כך שהוא נדקר ב-20 בספטמבר כאשר חתם על עותקים של ספרו "הצעדה אל החירות" .
קינג מיהרה לראותו, ונשארה איתו עד לתום החלמתו בבית החולים.
ב-3 בפברואר 1959 יצאו בני הזוג קינג למסע של חמישה שבועות להודו יחד עם לורנס ד.
במהלך המסע, עשתה קינג שימוש ביכולת השירה שלה כדי להלהיב את ההמונים.
ב-10 במרץ הם שבו לארצות הברית.
ב-30 בינואר 1956 שמעו קינג ומרי לוסי, אשת חבר קהילת דקסטר רוסקו ויליאמס, קול של לבנה שפגעה ברצפת הבטון של המרפסת הקדמית של ביתם.
קורטה הציעה שהשתיים יצאו אל מחוץ לחדר החזיתי ויצאו לחדר האורחים, ואז זועזע הבית מפיצוץ שגרם לו להתנדנד ולחדר הקדמי להתמלא בעשן ובזכוכית מנופצת.
השתיים עברו אל אחורי הבית, שם ישנה יולנדה, וקורטה התקשרה לכנסייה הבפטיסטית הראשונה ודווחה על הפיצוץ לאישה שענתה לטלפון.
מרטין לותר קינג שב לבית, וכשמצא שאשתו ובתו לא נפגעו, יצא החוצה.
הוא התעמת עם המון זועם של תומכיו, שהצטיידו בכלי נשק.
הוא הצליח לגרום להם לשוב על עקבותיהם לאחר שנשא בפניהם נאום מאולתר.
עד ראייה דיווח על אדם לבן שהלך עד למחצית המרחק שבין הרחוב לבין בית משפחת קינג וזרק משהו לכוון הדלת לפני ששב למכוניתו ונעלם משם במהירות.
עד הראיה, ארנסט וולטרס, לא הצליח לקרוא את מספר לוחית הרישוי של המכונית בשל המהירות בה התרחש האירוע.
שני האבות של בני הזוג קינג התקשרו אליהם והגיעו זמן קצר לאחר הפיצוץ, יחד עם אימו של קינג ואחיו.
אביה של קורטה הציע שהוא ייקח אותה ואת בתה למריון אם בעלה לא ייקח אותם לאטלנטה.
קורטה סירבה לשתי האפשרויות ועמדה על כך שהיא תישאר עם בעלה.
ויויאן כתבה, "באותו לילה איבדה קורטה את הפחד מפני המוות.
היא הקדישה את עצמה באופן עמוק יותר למאבק לחירות, כפי שמרטין עשה ארבעה ימים קודם לכן כאשר נכלא בפעם הראשונה בימי חייו".
בהמשך תיארה קורטה את האירוע כפעם הראשונה בה היא הבינה "כמה הייתי חשובה למרטין במונחים של תמיכה בו ובמה שהוא עשה".
ב-19 באוקטובר 1960 נעצר מרטין לותר קינג בעת שהיה בחנות כלבו.
לאחר ששלושה ימים לאחר מכן הוא שוחרר, הוא נעצר שוב ב-22 באוקטובר על נהיגה עם רישיון נהיגה של מדינת אלבמה בעת שהיה תושב ג'ורג'יה, ונשלח למאסר של ארבעה חודשים עם עבודת פרך.
לאחר מאסרו, סברה קורטה שהוא לא ישרוד את המאסר, התקשרה לידידה האריס וופורד ובדמעות אמרה לו, "הם עומדים להרוג אותו.
אני יודעת שהם עומדים להרוג אותו".
זמן קצר לאחר השיחה, התקשר וופורד לסרג'נט שרייבר בשיקגו, שם קיים המועמד לנשיאות ג'ון פיצג'רלד קנדי את מסע הבחירות שלו, וסיפר לשרייבר על חששותיה של קינג.
לאחר ששרייבר מצא את ההזדמנות להיות עם קנדי בארבע עיניים, הוא הציע שקנדי יתקשר לקינג ויביע את אהדתו.
לאחר שהביע את הסכמתו התקשר קנדי לקינג.
זמן קצר לאחר מכן השיג אחיו של קנדי, רוברט קנדי את שחרורו של קינג.
אביו של קינג היה כה אסיר תודה על השחרור והחליט להצביע עבור קנדי בבחירות באומרו: "אצביע עבור קתולי או עבור השטן עצמו אם הוא ימחה את הדמעות מעיניה של כלתי".
לדבריה של קורטה, קנדי אמר לה, "ברצוני להביע את דאגתי לבעלך.
אני יודע שזה קשה לך.
אני מבין שאת עומדת ללדת, ואני רק רוצה שתדעי שאני חושב עלייך ועל דר' קינג.
אם יש דבר שבו אוכל לסייע, אנא הרגישי חופשיה להתקשר אלי".
דבר השיחה הגיע עד מהרה לעיתונות, וקורטה הודתה "שזה אפשר לי לחוש טוב שהוא התקשר אלי באופן אישי וסיפר לי על תחושותיו".
בני הזוג קינג כיבדו את הנשיא קנדי והבינו את אי-רצונו להיות מעורב בגלוי בנושא זכויות האזרח.
באפריל 1962 הייתה קינג נציגה בוועידת שביתת הנשים למען השלום בז'נבה, שווייץ.
ב-28 במרץ 1963 הסיע קינג את קורטה לבית החולים, שם היא ילדה את ילדתם הרביעית, ברניס.
לאחר שקינג וילדתם היו מוכנות לשוב הבייתה, מיהר קינג להסיעם.
לאחר מעצרו של בעלה ב-12 באפריל, ניסתה קינג ליצור קשר ישיר עם הנשיא קנדי בעצתו של ואייט ט.
ווקר, והצליחה לדבר עם רוברט קנדי.
הנשיא קנדי היה באותו זמן עם אביו ג'וזף קנדי, שלא חש בטוב.
במה שצוין כאירוע בו נראה קנדי רוחש רגשות אהדה פחותים כלפי בני הזוג קינג, הנחה הנשיא את קורטה להתקשר למרכזיית הבית הלבן.
ביום המחרת דיווח קנדי לקינג שה-FBI נשלח לברמינגהאם בלילה הקודם ואישר לה שבעלה במצב טוב.
הותר לו לשוחח עמה בטלפון וביקש ממנה לעדכן את ווקר על מעורבותו של קנדי.
היא סיפרה לו על סיועם של בני קנדי, עובדה שאותה פירש קינג כסיבה לכך "שכולם נעשו לפתע מאוד מנומסים".
בנוגע למצעד לוושינגטון, אמרה קורטה, "זה כאילו גן העדן ירד לארץ".
קורטה הייתה בבית עם ילדיה כל היום, מאחר שעקב לידתה של ברניס לא התאפשר לה להיות נוכחת בתפילות יום ראשון של הפסחא.
מאחר שהיא פרסמה הצהרה משל עצמה בנוגע לסיוע של הנשיא במקום לעשות כפי שנתבקשה על ידי בעלה ולדווח לואייט ט.
ווקר, על פי ההיסטוריון טיילור ברנץ', היא נצטיירה על פי הדיווחים כ"אם צעירה מודאגת שבלבלה את הפנטזיות שלה בנוגע לבית הלבן עם המציאות".
בימים הראשונים של נובמבר 1963 יצאה קורטה לעצרת של שביתת הנשים למען השלום בניו יורק.
לאחר שדיברה בפגישה שהתקיימה בכנסייה הבפטיסטית הלאומית, היא הצטרפה למצעד שיצא מהסנטרל פארק אל מטה האומות המאוחדות.
הצעדה תוזמנה כדי לציין את יום השנה השני להקמת הקבוצה וכדי לחגוג את ההשלמה המוצלחת של האמנה למניעת ניסויים גרעיניים.
לבני הזוג קינג נודע על רצח קנדי כאשר בדיווחים הראשוניים צוין שהוא רק נפצע קשה.
קורטה הצטרפה לבעלה וראתה בטלוויזיה את וולטר קרונקייט מודיע על מות הנשיא.
היא ישבה לצידו של בעלה ההמום.
ה-FBI תכנן לשלוח הקלטות על הרומנים שניהל לכאורה מרטין לותר קינג אל התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית מאז שבמעקב נחשף שקורטה הייתה זו שפתחה את הדואר של בעלה כאשר הוא היה בנסיעות.
ה-FBI הבין שקינג יהיה מחוץ למשרדו בזמן בו ההקלטות יישלחו ושרעייתו תהיה זו שתפתח אותן.
ג'ון אדגר הובר אף הציע שההקלטות יישלחו בדואר ממדינה דרומית.
קורטה מיינה את ההקלטות יחד עם שאר דברי הדואר, הקשיבה להן, ומייד התקשרה לבעלה, "וכך נתנה ל-FBI עונג רב מהטון של תגובותיה".
מרטין לותר קינג השמיע את ההקלטה בנוכחותה, יחד עם אנדרו יאנג, רלף אברנת'י וג'וזף לואורי .
קורטה אמרה בפומבי, "לא יכולתי לעשות מזה הרבה, זה כלל רק הרבה קשקושים".
ההקלטות היו חלק מניסיון נרחב יותר של הובר להכפיש את מרטין לותר קינג באמצעות גילויים על חייו הפרטיים.
פועלה הבולט ביותר של קינג הייתה מאמציה להעברת חוק זכויות האזרח של 1964. כמה ימים לפני רציחתו, שוחחה קינג עם מלקולם אקס.
הוא אמר לה שהוא לא היה באלבמה כדי לגרום לצרות לבעלה, אלא לגרום ללבנים להעריך יותר את המחאות של מרטין לותר קינג לאחר שייראו את החלופה אליו.
ב-26 במרץ 1965 הצטרף לבני הזוג קינג אביה של קורטה במצעדים מסלמה למונטגומרי.
אביה "נתן מבט חטוף לפוטנציאל האמיתי של אמריקה" וכינה אותו "היום הגדול ביותר בכל ההיסטוריה של אמריקה" לאחר ששמע שבחים בזכות חתנו הן מצד לבנים והן מצד אפרו-אמריקאים.
בראיון בינואר 1966 במגזין New Lady מתחה קינג ביקורת על האפליה המינית של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, באומרה בין השאר, "לא ניתנה תשומת לב מספיקה לתפקידי הנשים במאבק.
בדרך כלל, יצרו הגברים את שכבת המנהיגות במאבק לזכויות האזרח, אך...
הנשים היו עמוד השדרה של התנועה לזכויות האזרח בכללותה".
מרטין לותר קינג עצמו הגביל את חלקה של רעייתו בתנועה, וציפה ממנה להיות עקרת בית.
קינג השתתפה בשביתת הנשים למען השלום בינואר 1968 בוושינגטון די.
היא הייתה יושבת ראש שותפה של ועידת קונגרס הנשים יחד עם פרל וילן ומרי קלארק.
מרטין לוטר קינג נרצח בירי בממפיס, טנסי ב-4 באפריל 1968. לקורטה נודע על הירי משיחה שקיבלה מג'סי ג'קסון כאשר שבה מקניות עם בתה הבכורה יולנדה.
היה לה קושי לבשר את הידיעה לילדיה.
היא קיבלה מספר רב של מברקים, כולל אחד מאמו של לי הארווי אוסוואלד, שנגע מאוד לליבה.
במאמץ להכין את בתה ברניס, שהייתה אז רק בת חמש, ללוויה, ניסתה קינג להסביר לה שהפעם הבאה בה היא תראה את אביה תהיה כאשר הוא יהיה בתוך ארון ולא יוכל לדבר.
כאשר היא נשאלה על ידי בנה דקסטר מתי ישוב אביו, שיקרה לו קינג ואמרה לו שאביו רק נפצע קשה.
הסנאטור רוברט קנדי הורה על התקנת שלושה קווי טלפון נוספים בבית קינג כדי שקורטה והמשפחה יוכלו לענות לשטף השיחות שהתקבלו, והציע תוכנית להעברתה לממפיס.
יום למחרת הרצח שוחחה קורטה עם קנדי וביקשה אותו אם הוא יוכל לשכנע את ג'קלין קנדי להשתתף בהלוויה יחד אתו.
רוברט קנדי הבטיח לה שהוא יסייע ככל יכולתו.
נאמר לה להסכים להצעתו של קנדי על ידי חברי הנהגת התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית, שסיפרו לה על שאיפותיו לנשיאות.
היא התעלמה מהאזהרות ופעלה על פי בקשתו.
ב-5 באפריל הגיעה קינג לממפיס כדי להשיב את גופת בעלה והחליטה שארון הקבורה יישאר פתוח במהלך ההלוויה מתוך תקווה שילדיה יבינו, לאחר שיראו את גופתו, שהוא לא ישוב הבייתה.
היא התקשרה לצלם בוב פיץ' וביקשה ממנו, לאחר שהכירו אותו במשך שנים, לתעד את האירוע.
ב-7 באפריל ביקר סגן הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון את קינג והזכיר לה את פגישתו הראשונה עם בעלה ב-1955. ניקסון גם השתתף בהלוויה ב-9 באפריל, אך לא לקח חלק בתהלוכה.
ב-8 באפריל, צעדו קינג וילדיה בראש מצעד של עובדי התברואה שתוכנן על ידי בעלה לפני מותו.
לאחר שהצועדים הגיעו לאזור הבימה בכיכר המרכז האזרחי שבחזית בניין עיריית ממפיס, המשיכו צופים לצלם תמונות של קינג ושל ילדיה, אך חדלו מכך כאשר היא פנתה לכולם דרך מערכת ההגברה.
היא אמרה שאף על פי שמרטין לותר קינג שהה לעיתים בריחוק מילדיו, "ילדיו ידעו שאביהם אוהב אותם, והזמן שאותו היא בילה איתם נוצל כראוי".
טרם ההלוויה התקיימה פגישה של קינג עם ג'קלין קנדי.
השתיים בילו חמש דקות יחד, ועל אף משכה הקצר של הפגישה, תיארה אותה קורטה כמנחמת.
הוריה של קינג הגיעו מאלבמה.
הגיעו גם רוברט ואתל קנדי, שהתחבקה עם קינג.
קינג וגיסתה, כריסטין קינג פריס, ניסו להכין את הילדים לכך שהם יראו את גופתו של אביהם.
עם תום טקס ההלוויה, הובילה קינג את ילדיה ואת האבלים לצעדה מהכנסייה אל מורהאוס קולג', מקום לימודיו של בעלה המנוח.
פעילותה הציבורית לאחר רצח מרטין לותר קינג
יומיים לאחר הרצח נאמה קינג בכנסייה הבפטיסטית אבנעזר ובפעם הראשונה לאחר מותו נשאה הצהרה אודות השקפותיו.
היא אמרה שבעלה אמר לילדיהם, "אם לאדם אין שום דבר ששווה למות בעבורו, אזי הוא לא היה ראוי לחיות".
היא העלתה את האידיאלים שלו ואת העובדה שאף על פי שהוא מת, "רוחו לא תמות לעולם".
זמן לא רב לאחר הרצח, החליפה קינג את מקומו של בעלה במצעד השלום בניו יורק.
בעשותה שימוש בפתקים שהוא כתב לפני מותו, כתבה קינג את נאומה שלה.
היא פנתה לבדרנית ופעילת זכויות האדם ג'וזפין בייקר כדי שתמלא את מקומו בעלה בתנועה לזכויות האזרח.
בייקר דחתה את ההצעה לאחר שחשבה עליה, בטענה ש-12 ילדיה המאומצים צעירים מדי כדי לאבד את אימם.
בסופו של דבר הרחיבה קינג את התמקדותה לזכויות האישה, זכויות להט"ב, פערים כלכליים, שלום עולמי ומטרות רבות אחרות.
כבר בדצמבר 1968 היא קראה לנשים בנאום יום הסולידריות "להתאחד ולהיות גוש מוצק של כוח נשי כדי להילחם בשלוש הרעות הגדולות של גזענות, עוני ומלחמה".
ב-27 באפריל נאמה קינג בהפגנה נגד המלחמה בסנטרל פארק במקומו של בעלה.
היא הבהירה שאין כל סיבה "מדוע אומה עשירה כמו זו שלנו צריכה להיות מושחתת בשל עוני, מחלות ובורות".
קינג עשתה שימוש בפתקים שנמצאו בכיסיו של בעליה לאחר מותו, שכללו את "עשרת הדיברות לווייטנאם".
ב-5 ביוני נרצח רוברט קנדי לאחר שניצח בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית של המפלגה הדמוקרטית.
קינג טסה ללוס אנג'לס כדי לנחם את אתל קנדי.
ב-8 ביוני כאשר נכחה קינג בהלווייתו של קנדי, הודיעה מחלקת המשפטים על מעצרו של ג'יימס ארל ריי, רוצחו של מרטין לותר קינג.
זמן קצר לאחר מכן ביקר בבית משפחת קינג מייק וולאס שביקש לראות מה שלום קינג ומשפחתה ולראות כיצד הם מתכוננים לחג המולד שהתקרב.
קינג הציגה את בני משפחתה בפני וולאס וגם הביעה את אמונתה שלא יהיה עוד מרטין לותר קינג, שכן אדם כזה מגיע "אחת למאה" או "אולי אחת לאלף שנים".
היא המשיכה ואמרה שהיא האמינה שילדיה זקוקים אליה יותר מתמיד ושאין סיכוי לנחמה על מות בעלה.
בינואר 1969 יצאו קינג וברניטה בנט לטיול בהודו.
לפני הגיען לשם, עצרו השתיים בוורונה שבאיטליה, ולקינג הוענק פרס האהבה העולמי, היא האשה הלא-איטלקייה הראשונה שקיבלה פרס זה.
קינג נסעה ללונדון עם אחותה, גיסתה וברניטה ועם כמה אחרים כדי לשאת דרשה בקתדרלת סנט פול.
לפני כן, אף אישה לא נשאה דרשה בטקסי תפילה סדירים של הקתדרלה.
כמנהיגה של התנועה, ייסדה קינג את מרכז קינג לשינוי חברתי בלתי אלים באטלנטה.
היא שימשה כנשיאה וכמנהלת הכללית של המרכז מראשיתו ועד שהעבירה את שרביט ההנהגה בו לבנה דקסטר סקוט קינג.
פרישתה ממנהיגות המרכז אפשרה לה להתמקד בכתיבה, בנאומים פומביים ובבילוי זמן עם הוריה.
בספר זיכרונותיה, "חיי עם מרטין לותר קינג הבן" סיפרה קינג שב-1969 קיבל הנשיא ריצ'רד ניקסון ייעוץ לא לבקר אותה ביום השנה לרצח, שכן הדבר עלול היה לגרום לזעם לאנשים רבים.
ב-15 באוקטובר אותה שנה, הייתה קינג הנואמת המרכזית בהפגנת "המורטוריום לסיום המלחמה בווייטנאם" בוושינגטון די.
סי., שם היא הובילה את ההמון במורד שדרות פנסילבניה, דרך הבית הלבן, כשהם נושאים נרות, ובנאום שנשאה אחר כך היא גינתה את מלחמת וייטנאם.
בשנים 1968–1972 הייתה קינג תחת מעקב של ה-FBI.
פעילויותיו של בעלה נוטרו כאשר היה חי.
מסמכים שהושגו על ידי תחנת טלוויזיה ביוסטון, טקסס הראו שב-FBI חששו שקינג "תיצור קשרים בין התנועה נגד מלחמת וייטנאם לבין התנועה לזכויות האזרח".
אנשי ה-FBI למדו את זכרונותיה והגיעו למסקנה "שגישתה החסרת אנוכיות, אצילת הנפש והאדיבה עמדה בסתירה ל...
דובר מטעם משפחת קינג אמר שהם היו מודעים למעקב, אך לא העלו בדעתם עד כמה הוא היה נרחב.
בכל שנה מאז רצח בעלה ב-1968, נכחה קורטה קינג בטקס הזיכרון בכנסיית אבנעזר הבפטיסטית באטלנטה לציון יום הולדתו ב-15 בינואר.
במשך שנים היא נאבקה כדי להפוך אותו ליום חג לאומי.
ב-1972 היא אמרה שצריך להיות לפחות יום חג לאומי אחד להוקרת האפרו-אמריקאים, "ובנקודת זמן זו, מרטין הוא המועמד הטוב ביותר שיש לנו".
סילבר, עורך דין מאטלנטה, פנה בקשר לכך בטקס של ינואר 1979. מאוחר יותר אישרה קינג שהייתה זו הפנייה היעילה ביותר.
לבסוף, ב-1986 נשאו המאמצים פרי, כאשר הוכרז יום מרטין לותר קינג כיום חג פדרלי.
לאחר מותו של ג'יי אדגר הובר, לא עשתה קינג מאמצים להסתיר את מרירותה כלפיו בשל פעולתו נגד בעלה בהצהרה ארוכה שנשאה.
ב-1973 השתתפה קינג בהלווייתו של הנשיא לינדון ג'ונסון, כידידה קרובה ביותר של הנשיא.
ב-25 ביולי 1978 קיימה קינג מסיבת עיתונאים לצורך הגנה על השגריר אנדרו יאנג ועל הצהרתו השנויה במחלוקת על אסירים פוליטיים בבתי כלא אמריקאים.
ב-19 בספטמבר 1979 היא ביקרה בחוותו של הנשיא ג'ונסון כדי לפגוש את ליידי בירד ג'ונסון.
באותה שנה ובזו שאחריה, לימדו קינג ודר' נואל ארסקין במשותף בקורס "התאולוגיה של מרטין לותר קינג הבן" בבית הספר לתאולוגיה קנדלר שבאוניברסיטת אמורי.
ב-29 בספטמבר 1980, הכריז טד טרנר על העסקתה של קינג כפרשנית ב-CNN.
ב-26 באוגוסט 1983 סירבה קינג לתמוך במועמדותו של ג'סי ג'קסון לנשיאות, שכן היא ביקשה לתמוך במועמד שהיא האמינה שיוכל לנצח את רונלד רייגן, ודחתה את האפשרות שבעלה היה מועמד לנשיאות אם היה חי.
ב-26 ביוני 1985 נעצרה קינג יחד עם בתה ברניס ובנה מרטין לותר קינג השלישי כאשר השתתפה במחאה נגד האפרטהייד מול שגרירות דרום אפריקה בוושינגטון.
כאשר חתם הנשיא רונלד רייגן על החוק להנהגת יום מרטין לותר קינג כחג פדרלי, נכחה קורטה קינג במעמד החתימה.
רייגן קרא לה כדי להתנצל בפניה אישית על הערה שהוא העיר במהלך ועידה לאומית ששודרה בטלוויזיה, בה הוא אמר שנדע תוך 35 שנים אם קינג היה אוהד של הקומוניסטים או לא.
רייגן הבהיר שהערותיו נבעו מהעובדה שהמסמכים נגנזו עד לשנת 2027. קינג קיבלה את ההתנצלות וציינה שוועדת החקירה להתנקשות לא מצאה כל בסיס לכך שלבעלה היו קשרים עם הקומוניסטים.
ב-9 בפברואר 1987 נעצרו שמונה פעילי זכויות אדם על הפגנה נגד מניעת כניסתם של אפרו-אמריקאים במהלך צילום המופע של אופרה וינפרי בקאמינג, ג'ורג'יה.
אופרה וינפרי ניסתה להבין מדוע "הקהילה לא אפשרה לשחורים לחיות שם מאז 1912".
קינג זעמה על המעצרים, וביקשה מחברי הקבוצה "קואליציה לסיום הפחד והאיומים במחוז פורסיית'" להיפגש עם מושל ג'ורג'יה ג'ו פרנק האריס "כדי למצוא פתרון למצב".
ב-8 במרץ 1989, הרצתה קינג בפני מאות סטודנטים בנוגע לתנועה לזכויות האזרח באוניברסיטת סן דייגו.
היא ניסתה לא להיות מעורבת במחלקות בנוגע לקריאת מרכז הכנסים של סן דייגו על שמו של בעלה.
היא טענה שזה היה עניינם של "חברי הקהילה" ושאנשים ניסו להיות מעורבים ב"עניינים מקומיים שכאלה".
ב-17 בינואר 1993 הביעה קינג התנגדות למתקפת הטילים של ארצות הברית על עיראק .
בתגובה לכך היא הציעה שיתקיימו הפגנות למען השלום.
ב-16 בפברואר אותה שנה הגיעה קינג למטה ה-FBI ופנתה למנהל הסוכנות ויליאם סשיינס על כך שגרם ל-FBI "להפנות את גבו למסכת ההתעללויות של עידן הובר".
היא שיבחה את סשיינס על "מנהיגותו בהבאת נשים ובני מיעוטים אל ה-FBI ועל היותו ידיד אמת של התנועה לזכויות האזרח".
קינג הודתה שהיא לא הייתה מקבלת את ההסדר אלמלא סשיינס.
ב-17 בינואר 1994, יום ההולדת ה-65 של בעלה, אמרה קינג: "אין שום הצדקה, גדולה ככל שתהיה, אף לפעולה אחת בלבד של אלימות כנגד אדם אחר".
בינואר 1995 הואשמה קובילה שאבז, בתו השנייה של מלקולם אקס, בעשיית שימוש בטלפונים ובחציית גבולות מדינות במסגרת מזימה להרוג את לואיס פרחאן.
קינג הגנה עליה, באומרה בכנסיית ריברסייד בהארלם שהתובעים הפדרליים סימנו אותה כמטרה להכתמת מורשתו של אביה.
בסתיו אותה שנה, הובילה קינג ניסיון לרישום מיליון נשים אפרו-אמריקאיות מצביעות לבחירות לנשיאות שעמדו להתקיים בשנה שלאחר מכן יחד עם חברותיה האלמנות, בטי שאבז (אלמנתו של מלקולם אקס) ומירלי אוורס-ויליאמס (אלמנתו של מדגר אוורס), וזכתה לשבחים על כך מפי בתה יולנדה בנשף בוושינגטון.
ב-12 באוקטובר אותה שנה, נאמה קינג בנוגע למשפט הרצח של או.
סימפסון, שאליו היא התנגדה על רקע ההשפעה ארוכת הטווח שלו על היחסים בין הגזעים כאשר דיברה בפני קהל באוניברסיטת סוקה בקליפורניה.
ב-24 בינואר 1996 היא נשאה נאום שנמשך 40 דקות בקמפוס לייק שור של אוניברסיטת לויולה ברוג'רס פארק, שיקגו.
היא קראה לכולם "לשאת את לפיד החירות ולהוביל את אמריקה למהפכה גדולה נוספת".
ב-1 ביוני 1997 סבלה בטי שאבז מכוויות נרחבות מסכנות חיים שנגרמו לאחר שנכדה, מלקולם שאבז הצית שריפה בביתם.
בתגובה לאשפוזה של ידידתה הוותיקה, תרמה קינג קרן שיקום של 5,000 עבורה.
שאבז נפטרה בסופו של דבר ב-23 ביוני, שלושה שבועות לאחר השריפה.
במהלך שנות ה-90, חוותה קינג מספר רב של פריצות לביתה, ונתקלה בלינדון פיצג'רלד פייס , אדם שהודה ברציחת נשים באזור.
הוא פרץ לביתה באמצע הלילה ונתקל בה כשהיא ישובה במיטתה.
לאחר כמעט שמונה שנים של הסתגרות בביתה בעקבות תקרית זו, עברה קינג לדירה בבית משותף שהיה לזמן מה גם ביתם של הזמרים אלטון ג'ון וג'נט ג'קסון.
את הבית היא קיבלה כמתנה מאופרה וינפרי.
ב-1999 הצליחה משפחת קינג לבסוף להשיג פסק דין מחבר מושבעים שבו הוכרז שמרטין לותר קינג היה קורבן לקשר לרצח לאחר שהוגשה תביעה נגד לויד ג'וורס שטען שש שנים קודם לכן שהוא שילם למישהו אחר מאשר ג'יימס ארל ריי שיבצע את הרצח.
ב-4 באפריל 2000, ביקרה קינג את קבר בעלה יחד עם בניה, בתה ברניס וגיסתה.
בהתייחסה לתוכניות לבניית אנדרטה לבעלה בוושינגטון די.
סי., אמרה קינג שזו תהיה "קבוצה מושלמת של אנדרטאות בבירת האומה לכבודתם של מנהיגי הדמוקרטיה הגדולים ביותר, כולל אברהם לינקולן, ג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון, וכעת מרטין לותר קינג הבן".
שירות הפארקים הלאומיים ביקש להנציח את חלומו של מרטין לותר קינג, אך הם לא רצו שיתנהל דיון על התנגדותו נגד מלחמת וייטנאם או מאבקו נגד העוני באמריקה.