tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדורין יש חבר חדש וילדה ממשה בשם קשת.
גילי לא מגיעה לארוחה, מפני שהיא נוסעת עם סבתה עליזה לבקר את גרשון בכלא.
האחים כהן נפגשים עם דוד ומורדי, ואומרים להם שבוס מסתורי רוצה שבלולו ימכור את סופטיקון לגיא ושהם צריכים לשכנע את בלולו.
באמצע הארוחה, דן מתפרץ באמצע לאחר ששמע עליה מיובל בפאב.
לאחר כמה דקות גם מיקי מגיעה ובעקבות זאת מתחילות מכות בינה לבין יסמין ובין דן לצבי.
בסוף הפרק ישנן כתוביות שמספרות מה קורה עם הדמויות לאחר הסדרה.
אסי: זמרת מצליחה שהגיעה למקום הרביעי באירוויזיון.
השלימה תואר בפסיכולוגיה והתמחתה בחקר פיצולי אישיות (פרודיה על היותה אחות תאומה).
גיא: קנה אי טרופי קטן ובנה בו בית חלומות.
לו ולאסי נולדו ארבעה זוגות של תאומות זהות.
צבי: החיים עם יסמין דרדרו אותו עד מהרה חזרה לכוס המרה.
דורין: נאלצה להפסיק את לימודי הרפואה.
מופיעה במועדוני רוק מעופשים ברחבי ארצות הברית.
יסמין: התחילה רומן חדש שנקטע בעקבות התלוננות של הוריו במשטרה.
יובל: ירד מנכסיו לאחר כישלון קו האופנה שהקים, ומתגורר בסירת פדלים בפארק הלאומי ברמת גן.
מיה: עברה את האודישן ובמשך שנתיים תמימות הכניסה לדיכאון מספר עצום של ילדים.
נגיפי האיידס נעלמו כליל מגופה.
דן: מונה לתפקיד מנכ"ל "סופטיקון" והביא את החברה לפשיטת רגל טוטאלית.
כיום חבר מרכזי במפלגה גדולה.
מקפיד על תזונה נכונה ומדיטציה יומית.
עליזה: התחתנה עם גרשון והתגרשה ממנו כעבור שנה.
פתחה עם אחיה איטליז כשר במרכז פריז.
גילי: הוציאה תואר ראשון בגיל 15. התחתנה עם אורן גדליה בגיל 18.
בן: המשיך לגור עם דן ויסמין כל חייו (אפילו לאחר גירושיו ממיה).
דוד: ייצג את ישראל באולימפיאדת הנכים בבלגיה.
עורר סנסציה כאשר זכה במדליית זהב.
מורדי: מבוקש לחקירה על ידי משטרת בריסל.
חשוד שחיבל בעשרות כיסאות גלגלים במהלך אולימפיאדת הנכים (עובדה שמסבירה את זכייתו של דוד במדליה האולימפית).
האחים כהן: זנחו את עסקי ההיי-טק וייסדו חנות לממכר פיאות בבני ברק.
החנות נסגרה לאחר שהתאהבו בגרושות והסתכסכו עם הרבנות.
מיקי: פגשה מיליונר ישיש ועברה לגור איתו במונטה קריסטו.
רענן: נעלם מהכלא בנסיבות מסתוריות.
נגה: מקום הימצאה אינו ידוע.
לאחר הכתוביות ישנה סצנה קצרה בה משתתפים נגה ורענן, שנמצאים בתאילנד ומתכננים את הנקמה באסי וגיא.
מסתבר שנוגה היא האחראית להצלחות העסקיות של גיא, בכך שהיא משלמת לדוד ומורדי לאיים על מתחריו, כדי שיהיה עשיר יותר ויותר ויפסיד הכל.
בסוף הסצנה מתגלה שרענן עבר ניתוח והחליף את פניו לאלה של גיא.
בסדרה טלנובלה בע"מ אסי מופיעה כמה פרקים עם גרשון.
באחד הפרקים אסי אומרת לגרשון שגיא התחיל לשים כמויות של ג'ל לשיער, מה שרענן היה עושה המון במיכאלה - מה שאומר שרענן התחלף עם גיא והנקמה של רענן ונוגה יצאה לפועל.
בעונה השלישית של הסדרה ה"הפיג'מות" רוני מנדלבאום (אלי קרן-אסף) השתתפה בטלנובלה "רפאלה" (פרודיה על מיכאלה), ודמותה נכנסת לתרדמת (כמו מיכאלה).
בסדרה טלנובלה בע"מ רננה לוסטיג (טלי שרון) אומרת לכפיר (עופר שכטר) שהם יהיו ידידים קרובים ויקראו אחד לשני יוסטון כמו בן ומיה שהם ידידים קרובים וקוראים אחד לשני "יוסטון".
בנוסף, היא מציעה לאפרת (תמר קינן) לקרוא לילד שלה "קשת" כמו שדורין קראה לילדה שלה.
כמו כן, גרשון ואסי מופיעים בסדרה, וגרשון אף טוען שרננה מוכרת לו.
בסדרה האלופה, שמתקיימת בעולם של טלנובלה בע"מ ומיכאלה, אבי אברהם (דוד קיגלר) מזכיר כמה פעמים את דוד המלך כשותף עסקי.
בנוסף, דמותו של ג'וזף אוגנסיאן (ולדימיר פרידמן) רוכשת מגיא את חברת דיגיפן.
מיכה (מוכר גם בשמות מיכה 8, מיכה 8+, או מיכה 9) הוא מחולל יישומים ובסיס נתונים ישראלי.
המחולל שפותח החל מ־1985 (בגרסתו הראשונה מיכה 8) במל"ן, משרד הביטחון בשפת Pascal בסביבת טורבו פסקל 7 של בורלנד ותוכנת btree-filer לניהול קבצים, במערכת הפעלה DOS, על ידי מיכאל וסקו, היה נפוץ במשרד הביטחון ובמשרדים ממשלתיים.
ההשראה לפיתוח של המחולל הייתה שפת DBONE על גבי מחשב מרכזי (mainframe) וגיליון הנתונים האלקטרוני לוטוס 1-2-3.
לאחר כעשר שנות פיתוח, בשנת 1995 הוא הופרט ויצא להפצה בשוק הפרטי, אף שבתקופה זו כבר שלטה בשוק מערכת ההפעלה חלונות, עדיין היה למחולל זה מה להציע.
פשטותו וקלות השימוש בו עם מחירו הנמוך, התמיכה בעברית בכל היבט אפשרי, ביחד עם כלי תכנות ואופציות רבות מובנות בו כמו תאריכון לועזי-עברי, יומן אירועים ותזכורות, חייגן, מחשבון, ואופציית מדבקות, מכתבים, פקס ותרשים גאנט מובנים לכל דוח, רכשו לו קהל של מפתחים ומשתמשים.
הפתיחות של המפתח להענות לפידבקים ורצונות של משתמשים, יצרו לו ספריית פונקציות עשירה שנוגעת כמעט בכל היבט אפשרי.
באמצע 2006 יצא לשוק מיכה 9, גרסה הרצה ב־32 ביט ומותאמת ל־Windows XP.
אף שהממשק נותר דומה לגרסה הישנה, המנוע שונה לחלוטין.
שפת הפיתוח של המחולל עברה הסבה לתוכנת הקוד הפתוח Free Pascal, מנוע בסיס הנתונים שודרג, והוכנסו שיפורים שונים בתוכנה כמו משלוח דואר אלקטרוני, הדפסת תמונות, יצוא לאקסל ומשלוח פקס.
ואכן מרגע שהוא הופץ הוא התפשט במשרדים ממשלתיים שונים.
הקונספט שלו שמורכב מהגדרת טבלה, עדכון נתונים והפקת דוח, פישטו את העבודה למשתמשים.
אופציות שומר המסך המובנה והמיני-מחשבון מבטאים מגמה זו.
הוא עוצב באופן כזה שהוא מדריך את המשתמש בו, צעד אחר צעד.
דוגמה בולטת לכך הם מחוללי הטבלאות והדוחות הקיימים בו, המאפשרים ליצור טבלה, טופס או דוח אפילו למשתמש מתחיל בצעדיו הראשוניים.
כאשר הושם דגש במדריכים וקובצי עזרה מסוגים שונים ובחיתוכם לפי מתחילים ומתקדמים.
מיכה 8 הוא כנראה מראשוני כלי התכנות מונחי אירועים, ויש בו אירועים רבים ומגוונים בכל היבט של השימוש בו.
על פי המיפרט הטכני שלו, הוא מסוגל לטפל במאות אלפי רשומות בזמן סביר.
ומסוגל להכיל למעלה משני מיליארד רשומות בגודל מקסימלי של 8 קילובייט לאחת במסד, ועד 254 שדות בטבלה בגודל מקסימלי של 256 תווים לשדה.
עם זאת, הוא משולל יכולות שנראות כיום פשוטות ובסיסיות, כמו תמיכה בעכבר מחשב, תמונות וגרפיקה, שפת SQL או התחברות למסדי נתונים גדולים.
המחולל נמצא בשימוש בעיריות שונות, משרדי ממשלה, עמותות שונות, גורמי שוק פרטיים ובחברות נוספות.
"סגל מחשבים ותוכנה" המשיכה לפתח את המחולל עד בסוף 2015. בין התכונות האחרונות שפורסמו הייתה תמיכה במערכת ההפעלה חלונות ויסטה.
מִיכָה הַמֹּרַשְׁתִּי הוא דמות מקראית.
לפי המתואר בתנ"ך, הוא היה נביא שפעל בממלכת יהודה ובממלכת ישראל באמצע תקופת בית ראשון.
הוא ניבא בימי יותם, אחז וחזקיהו מלכי יהודה, והיה עד לרעידת האדמה שהתרחשה בתקופת מלכותו של עוזיהו מלך יהודה (מיכה א, ג-ד), ב-750 לפני הספירה בקירוב.
ספרו, בן שבעת הפרקים, הוא השישי בקובץ התרי עשר, וממוקם בין ספר יונה לספר נחום.
בין נבואותיו יש נבואות פורענות וגם נבואות נחמה, אולם בעיקר הוא מתבלט בדברי התוכחה שלו אל ראשי העם ומושליו.
מיכה היה אחד מ"ארבעה נביאים שנתנבאו באותו הפרק" - כפי שאמרו חז"ל, כלומר שפעלו באותה תקופה - הושע, ישעיהו, עמוס ומיכה (ומיכה כנראה היה הצעיר מביניהם).
אף על פי שאירועים היסטוריים (דוגמת מסעות צבא אשור בארץ ישראל) לא נזכרים במפורש בספרו, ניכרת בבירור השפעתם על נבואותיו, וגם מסגרת התקופה משתלבת היטב עם ספרו.
הכתוב לא מוסר פרטים אישיים רבים על מיכה.
מבין השורות אפשר להסיק עוד פרטים אחדים אודות מיכה: משלושה נימוקים אפשר להסיק שהיה בן המעמד הנמוך: ראשית, הוא לא מתערב כלל בענייני מדיניות, ולא מנסה להשפיע על המלכים לבצע או להימנע ממהלכים מדיניים כלשהם – זאת בניגוד לנביאים בני תקופתו כישעיהו בן אמוץ.
שנית, מיכה מכנה את המעמד הנמוך בעם בתואר "עמי", ולא קורא לאנשיו בכינויים בעלי הקשר שלילי שנפוצו בקרב נביאי תקופתו, דוגמת "עניים" או "אביונים" – ומכאן אפשר להסיק שהוא עצמו חי בקרב מעמד זה.
שלישית, שם אביו לא נזכר, בשונה מהושע וישעיהו.
מאידך, ייתכן כי מיכה היה בן למשפחת נביאים שפעלה ממרשה.
נביא נוסף מעיר זו היה אליעזר בן דודוהו, אשר הוכיח את יהושפט מלך יהודה על שיתוף הפעולה שלו עם אחזיהו מלך ישראל.
על התגובות לנבואתו ניתן ללמוד משני מקורות: ספר מיכה עצמו, וסיפור על ירמיהו הנביא, המופיע ב.
בספר מיכה ניכר שהתנגדו למיכה ולא קיבלו את נבואותיו, וכנראה אף לעגו לו וביזו אותו: "אַל-תַּטִּפוּ, יַטִּיפוּן", אומר מיכה, וממשיך: "לֹא-יַטִּפוּ לָאֵלֶּה, לֹא יִסַּג כְּלִמּוֹת" ().
פירוש: האנשים להם מטיף מיכה "מטיפים" לו שלא להטיף להם, על פי דבריו, והוא נסוג בבושה.
מכאן נראה בבירור, שקהל השומעים, ובראשו חזקיהו המלך, חזר בתשובה בעקבות דברי מיכה.
יתרה מזאת, חזרה בתשובה זו נזכרה שנים רבות לאחר מכך כמופת לנבואה מוצלחת.
למעשה, זוהי הפעם היחידה בתנ"ך כולו שנביא מצוטט בספרו של נביא אחר.
יש להעיר שנבואה זו מופיעה בשינויים קלים בספר מיכה עצמו ().
אפשר ליישב סתירה זו בכמה דרכים.
ראשית, סביר כי לרוב נבואותיו של מיכה התייחסו באדישות ואף בכעס, אך הנבואה בה קבע כי ירושלים תחרב גרמה לזעזוע ולהלם: הייתה זו, כך נראה, הפעם הראשונה שבה נובא כך.
אנשי ירושלים, שהיו בטוחים ש"ה' בְּקִרְבֵּנוּ, לֹא-תָבוֹא עָלֵינוּ רָעָה" (), נדהמו לשמוע נבואה שסתרה את הנחתם וחזרו בגללה בתשובה.
שנית, אין דרך לקבוע בוודאות לאיזה מלך שייכת כל נבואה .
יכול להיות שזו הייתה הנבואה היחידה מימי חזקיהו המלך, שהתאפיינו בחזרה בתשובה (), ולפיכך חזר העם בתשובה לקול מיכה.
השם מיכה (קיצור של מיכיה, או מיכיהו) נפוץ בתנ"ך ושזור לאורכו, החל מתקופת השופטים ועד ימי נחמיה.
מיכיהו הוא שמם של שלושה אנשים שונים ואישה אחת, מיכיה – שמם של שלושה אנשים פרט למיכה הנביא המכונה גם מיכיה (בכתיב, הקרי הוא מיכה) והשם מיכה חוזר עוד כמה פעמים.
בסך הכול קרויים בשמות אלו שנים עשר בני אדם.
לעיתים מכונה אותו אדם במקום אחד מיכה ובמקום אחר מיכיהו.
השם הוא שאלה רטורית: "מי כה'?", זאת בדומה לשם מיכאל ולשמות מקבילים באכדית.
היות שם זה נפוץ, הביא רבים לזהות, בטעות, בין מיכה המורשתי לבין הנביא מיכיהו בן ימלה המוזכר ב, ופעל בימיו של יהושפט מלך יהודה ואחאב מלך ישראל.
נראה כי גם בעל ספר מלכים ביקש לחזק אפשרות זו בכך ששם באחרית דבריו של מיכיהו את המילים "שמעו עמים כלם" - אותן מילים בהן פותח ספר נבואותיו של מיכה המורשתי.
אף על פי כן, זיהוי זה איננו עולה בקנה אחד עם תיארוך זמנו של מיכה המורשתי כפי שנראה בהמשך.
כמו כן, יצוין שמילים אלו אינן מופיעות באחד מנוסחיו של תרגום השבעים לספר מלכים, אשר הסתמך, כנראה, על כתב יד עברי שבו לא היו מילים אלו - עובדה זו מחזקת את ההשערה כי מילים אלו הן אך ורק תוספת שביקשה לזהות בין שני הנביאים.
ע"פ חז"ל מיכה היה הצעיר מארבעת הנביאים שפעלו באותה תקופה: הושע וישעיה, עמוס ומיכה.
באופן טבעי, כמות ההקבלות ביניהם רבה.
מתוך פסוקים אחדים בספר ישעיהו המרמזים שישעיהו היה מלמד תלמידים (לִמּוּדִים בלשונו), ומן ההקבלות הרבות, הרעיוניות והלשוניות, שבין ספר מיכה לספר ישעיהו, יש המסיקים, שישעיהו הנביא היה מורהו של מיכה (ואף של נביאים אחרים בתרי עשר).
לרעיון זה יש אזכור גם באחד ממדרשי חז"ל.
להלן דוגמאות נוספות להקבלות, לשוניות ותוכניות, בין נבואות ישעיהו לנבואות מיכה:
על אף כל ההקבלות שהובאו לעיל, ישנם הבדלים משמעותיים בין ישעיהו למיכה.
השוני נובע בעיקר מכך שישעיהו היה בן עיר מרכזית - ירושלים - ובן המעמד הגבוה, ומיכה - בן כפר מן המעמד הנמוך.
בעוד שישעיהו הוא נביא כלל עולמי, אשר בין מושאי נבואותיו ישנן מקומות רחוקים כ"אֶרֶץ צִלְצַל כְּנָפָיִם אֲשֶׁר מֵעֵבֶר לְנַהֲרֵי-כוּשׁ" (ישעיה י"ח א), מיכה הוא נביא מקומי בלבד.
אין לו נבואות על מקומות ואנשים זרים (פרט לנבואות חורבן על אשור, אשר צבאה החריב את שומרון ויהודה באותה עת, ויושבי ארץ ישראל ראו את חייליה בעיניהם).
בניגוד לישעיהו, מיכה נמנע גם מנגיעה כלשהי ביחסים בינלאומיים ובתוכניות מדיניות.
הוא כלל לא נותן עצות בענייני מדיניות למלכים השונים אשר בתקופתם ניבא.
דרישותיו היחידות הן בענייני צדק חברתי (ומעט בנושאי עבודה זרה).
במדרש חז"ל () נזכר מיכה כנביא שקבע את דרישות היהדות על שלושה יסודות:
על פי המסורת מצוי קברו של מיכה בתחומי אחד מבתי הקברות המוסלמים בכאבול, בתוך מערה בנויה ועליה חורבה של מבנה אבנים.
מיכאל ששר (שרשבסקי) (5 בפברואר 1933 - 25 במאי 2006, ט' בשבט ה'תרצ"ג - כ"ז באייר ה'תשס"ו) היה עיתונאי ואיש הגות ישראלי.
מיכאל ששר נולד בברלין בגרמניה לד"ר שמעון שרשבסקי ולאלפרידה לבית דוד, ובהיותו בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ ישראל.
בשנות החמישים היה ששר שליח תנועת בני עקיבא בשווייץ ובאוסטריה, חבר בגרעין נח"ל בקיבוץ סעד, ובין ראשוני המבקרים ברוסיה הסובייטית שמעבר למסך הברזל, בזמן שהיה סטודנט באוניברסיטה העברית.
בשנת 1954 החל לכתוב מאמרים בעיתון הצופה, ואחר כך עבד ככתב בעיתון.
בשנת 1965 מונה לסגן עורך מוסף הארץ.
בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים שימש כדובר הממשל הצבאי ביהודה ושומרון, אחר כך היה קונסול ישראל בניו יורק ב-1974 מונה כדובר משרד ההסברה.
בהמשך היה ששר כותב הנאומים והיועץ התקשורתי של נשיא המדינה, אפרים קציר.
ששר כתב ספרים רבים ובהם ספרי ראיונות עם אישים רבי השפעה על החברה הישראלית, ביניהם ישעיהו ליבוביץ שששר היה מקורבו וראה עצמו כתלמידו.
חלק מספריו תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית, וצ'כית.
חלק מספריו פורסמו בהוצאת הספרים שהקים - "ששר".
ספרו האחרון "ליבוביץ - כופר או מאמין", סוקר את תורתו של ליבוביץ.
הוא כולל ראיונות אחרונים אתו, העוסקים בעתיד מדינת ישראל, הלכה ודמוקרטיה, יהדות, נצרות, מדע ותנ"ך.
הספר סוקר את הספרים שכתב ליבוביץ, הספרים שנכתבו עליו ופרשות הקשורות אליו.
היה נשוי לאסתר, ונולדו להם חמישה ילדים.
1987 - "ישעיהו ליבוביץ - על עולם ומלואו" (הוצאת כתר).
1990 - "פסיפס - על הוגים וספרים" (הוצאת ירון גולן).
1992 - "גנדי - שיחות עם רחבעם זאבי" (הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד).
1992 - "ישראלי בדונייצק - ימים נוראים באוקראינה".
1992 - "סמבטיון", ספר על חגים וזמנים, (הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד).
1993 - "לחצות את הקו", האוטוביוגרפיה של ברברה טאופר כפי שסופר לששר (ספרית מעריב)
1995 - "מדוע מפחדים מישעיהו ליבוביץ?" (הוצאת ידיעות אחרונות).
1996 - "הרב הלורד - שיחות עם עמנואל יעקובוביץ" (הוצאת ששר)
1997 - "מלחמת היום השביעי: יומן הממשל הצבאי ביהודה ושומרון (יוני-דצמבר 1967)" (ספרית פועלים)
1997 - "כחלום יעוף - תרומת יהודי גרמניה לחיים הדתיים בארץ ישראל (הוצאת ששר)
שיחות עם מיכאל ששר (הוצאת ששר).
מיכָּאֶלי (בגאורגית: მიქაელი) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה הגאורגית המערבית, ממלכת אימרתי, בין השנים 1327–1329.
מיכאל היה בנו השני של דוד השישי נארין מאשתו הראשונה, תמר אמָנֶליסדזֶה.
בשנת 1293 הומלך אחיו הגדול, קונסטנטין הראשון, למלך ממלכת אימרתי, אולם מיכאלי שרצה לתפוס את השלטון במקומו מרד בו והצליח להשתלט על הפרובינציות רצ'ה-לצ'חומי וארגוותי שבצפון אימרתי.
לאחר מותו של קונסטנטין, שהיה חשוך ילדים, ירש אותו מיכאל על כס המלוכה בשנת 1327. למרות תוארו כ"מלך הכרתוולים (הגאורגים) והאבחזים וכו'", הוא שלט בפועל רק על חלקה המערבי של גאורגיה, והחזיק את חצר מלכותו בכותאיסי, בירת הממלכה.
מיכאלי נפטר שנתיים לאחר שהפך למלך אימרתי, בשנת 1329, ובנו בגרט הקטן ירש אותו.
מיכאליס פלקאנוס הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדת הקלע/סמול פורוורד בקבוצת אויקס נפליו מליגת העל היוונית.
פלקאנוס, יליד קורידלוס, שיחק במשך חמש שנים בפריסטרי מהליגה היוונית, ולאחר מכן עבר לאא"ק אתונה, בה שיחק שנתיים ועבר לפאניוניוס.
בעונת 2007/08 שיחק בריאל מדריד, בה נודע במשחק ההגנה שלו.
לקראת עונת 2008/09 חתם בקבוצת אולימפיאקוס פיראוס.
באוגוסט 2009 למארוסי לעונה אחת.
כאשר חזר לאולימפיאקוס זכה עם הקבוצה ביורוליג ואליפות יוון.
בקיץ 2012 חתם באריס סלוניקי, לאחר שנתיים בקבוצה פלקאנוס חתם באססופט פלוישט הרומנית.
ביולי 2015 חתם באריס סלוניקי.
פלקאנוס היה חלק מנבחרת יוון ביורובאסקט 2007 ובמשחקים האולימפיים.
מיכאלה ברקו (נולדה ב-28 בפברואר 1970) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
לפי כתב העת "את", עד לשנת 2007, נחשבה ברקו לדוגמנית הישראלית שזכתה להצלחה הבינלאומית הגדולה ביותר..
מיכאלה ברקו נולדה בתל אביב, בתם היחידה של יהודית, אדריכלית, שנולדה בעיר טימישוארה שברומניה וארמנד, רוקח ויושב ראש איגוד הרוקחים לשעבר, שעלה לישראל מבוקרשט, רומניה.
החלה לדגמן בישראל בגיל 13.5, בגיל 15 זכתה בתחרות מראה השנה של סוכנות עלית, לאחר הזכייה החלה לטוס לפריז וארצות הברית בזמן החופשות מבית הספר ולפתח קריירה בינלאומית, ההצלחה הובילה להגדרתה כדוגמנית העל הראשונה מישראל.
למדה לתואר שני בטיפול בדרמה; עבודת הגמר שלה עסקה ב"קבוצת דרמה-תרפיה ככלי לתמיכה בחוויית המעבר של דוגמניות לאמהות" (2007).
ברקו דגמנה על שערי המגזינים "ווג", "הרפרס בזאר", "קוסמופוליטן", "Elle", "סאנדיי טיימס", "ניו יורק וומן", "מדמוזאל" ו"גלאמור".
ב-1990 הצטלמה לגיליון בגדי הים של "ספורטס אילוסטרייטד".
עשתה קמפיינים לחברות "לוריאל", "ולנטינו", "רבלון", "רושא", "מוגלר" ו"רוק".
הופעתה הידועה ביותר על גבי כתבי עת הייתה על שער המגזין "ווג" בגיליון שיצא בנובמבר 1988. בתמונת השער לבשה ברקו ז'קט מעוטר בתכשיטים של כריסטיאן לקרואה (Christian Lacroix) שעלותו 10,000 דולרים, וג'ינס דהוי.
היה זה שער העיתון הראשון שערכה אנה וינטור לאחר שמונתה לעורכת של ה"ווג", ושער זה חולל מפנה בחזות העיתון, אחרי שהעורכת הקודמת, גרייס מיראבלה, הציגה תצלומי שער פורמליים וסולידיים יותר.
הייתה זו גם הפעם הראשונה בה צולמה דוגמנית על שער ה"ווג" לבושה בג'ינס.
בעשור הראשון של המאה ה-21 עברה עם משפחתה למשך שלוש שנים ללוס אנג'לס.
ב-1983 בגיל 13, השתתפה ברקו כניצבת בסרט החמישי בסדרת סרטי אסקימו לימון, "רומן זעיר".
בשנת 1988, השתתפה בסרט המתיחות של יהודה ברקן "מצלמה בלי בושה" כאחת המותחות.
בשנת 1992 הופיעה ברקו בסרט האמריקאי "דרקולה" של פרנסיס פורד קופולה כאחת מנשותיו של דרקולה.
ברקו שיחקה תפקיד אורח בסדרה "תמונות יפואיות" בשנת 1996 ובשנת 2008 השתתפה בסדרת הדרמה היומית "בובות" בהוט 3, בתפקיד לאנה אהרונסון, אהובתו של אריק (דודו טופז).
בשנת 1995 הנחתה יחד עם אקי אבני את תחרות הקדם-אירוויזיון לבחירת השיר שייצג את ישראל.
הגישה את התוכנית "בלה-בלה" בשנת 1996, עד סיום התוכנית ב-1998.
ב-2012 שימשה כשופטת בטקס בחירת מלכת היופי.
בין השאר עבדה ברקו כמטפלת בדרמה עם ילדים בבתי ספר בתל אביב, מנחה סדנאות להעצמה נשית, מאמנת הוליסטית (למדה אצל איציק ראצימור).
מנהלת אתר המלצות בשם "מיכאלה מעבירה הלאה" ובו המלצות וטיפים ליומיום.
ברקו נשואה לאיש העסקים רון צוקרמן ולהם ארבעה ילדים.
החל משנת 2020 מתנדבת במגן דוד אדום כפרמדיקית בתחנת תל אביב.
מיכאלה עשת (נולדה ב-7 במרץ 1962 בחדרה) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
עשת נולדה וגדלה בחדרה לזוג הורים שעלו מרומניה.
היא אם חד הורית לבת.
עשת היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב מחזור 1988.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1989 שיחקה בהצגה "סוגרים את הלילה" מאת יוסף מונדי שביים ישראל גוריון.
ב-1990 גילמה את מאשה בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים אהרון אלמוג.
ב-1991 שיחקה בהצגה "הכלה וצייד הפרפרים" לצד שולי רנד, וה"נפטר מתפרע" שכתב וביים נסים אלוני.
ב-1992 שיחקה בהצגה "העלמה ז'ולי" מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג שביים אהרון אלמוג.
ב-2008 גילמה את מיקה, התפקיד הראשי בהצגה "הגיל הנכון לאהבה" מאת יאיר לפיד שביים רוני פינקוביץ' (בהצגה זו החליפה את השחקנית מירב גרובר שעברה למצפה רמון באותה תקופה).
בתיאטרון בית ליסין: ב-1990 שיחקה בהצגה "בוז לירח" מאת פאול סלאבולפס שביים איציק ויינגרטן.
ב-1996 שיחקה בהצגה "שבעה" שכתב וביים שמואל הספרי.
ב-1998 שיחקה בהצגה "קופר" מאת יוסף בר-יוסף שביים מיכה לבינסון.
בשנת 2000 שיחקה בהצגה "המים זוכרים" מאת שילה סטפנסון שביים הלל מיטלפונקט, שהייתה מועמדת בפרס התיאטרון הישראלי לפרס הקומדיה של השנה.
בתיאטרון הבימה, ב-1992 גילמה את דקלה ראובני בהצגה "תינוקות לילה" מאת א.ב יהושע שביים אהרון אלמוג.
בתיאטרון חיפה, ב-1993 שיחקה בהצגה "פלאטונוב" מאת צ'כוב שביים עודד קוטלר.
ב-1994 שיחקה בסרטו של אמנון רובינשטיין "אחרי החגים" המספר את סיפורה של משפחת מהגרים פולנית שעולה לארץ ישראל עם אידאולוגיה של עבודה עברית, אך מתקשה להתאקלם ונאלצת להתמודד עם בעיות ומתחים פנימיים בין המשפחה.
ב-1996 שיחקה בסרט "סקס, שקרים וארוחת ערב" שכתבו ירמי עמיר ומירב בן-גוריון (ע"פ סיפור מאת עמיר).
הסרט מספר את סיפורן של שלוש אלמנות צעירות הנפגשות לארוחת יום הולדת שחוגגות שתיים מהן, ומנסות כל אחת בדרכה להתמודד עם השכול הכואב.
ב-2004 גילמה את רחל גרליק, התפקיד הראשי בסרטו של יוסי סידר "מדורת השבט", המספר על משפחה דתית המנסה להתקבל ליישוב בשומרון.
ב-2010 השתתפה בסרטו של דובר קוסאשווילי "התגנבות יחידים" ע"פ ספרו של יהושע קנז, והשתתפה בסרט הביכורים של אלון זינגמן "בין השמשות"; וגילמה את רחל חרות, אמא של יקיר (עוז זהבי) בסדרת הטלוויזיה "חיים אחרים".
ב-2011 החלה לגלם את אשת ראש הממשלה, דיתי אגמון, בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה".
ב-2014 גילמה את בטי בסרט "מעל הגבעה" שכתב וביים רפאל נג'ארי.
באותה שנה גם שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "פנסיון פראכט", המבוסס על ספרו של אהרון אפלפלד "לילה ועוד לילה".
ב-2015 גילמה את נאוה בסרטו של אלעד קידן "היורד למעלה".
ב-2016 שיחקה בסדרה "אורי ואלה" שכתבה דינה סנדרסון וביים יובל שפרמן.
מיכאלה פוקאצ'ובה (בצ'כית: Michaela Fukačova; נולדה ב-1959) היא צ'לנית צ'כית.
פוקאצ'ובה נולדה בברנו והחלה לנגן בצ'לו בגיל ארבע-עשרה.
כעבור שנתיים בסך הכל זכתה בתחרות בטהובן לצ'לו.
בשנים הבאות זכתה במספר רב של פרסים, בהם תחרות צ'ייקובסקי היוקרתית במוסקבה.
פוקאצ'ובה למדה בקונסרבטוריון של ברנו, באקדמיה למוזיקה בפראג ובאקדמיה המלכותית הדנית למוזיקה בקופנהגן, והשתלמה אצל אנדרה נאווארה, פול טורטלייה ומסטיסלב רוסטרופוביץ'.
תחרות האביב לצ'לו בפראג 1984
תחרות צ'ייקובסקי לצ'לו, מוסקבה 1986
תחרות הצ'לו בסחוונינגן, הולנד 1987
תחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג, ניו יורק 1989 (פרס ליאונרד רוז)
פרס מבקרי המוזיקה הדנים 1988
מועמדות לגראמי על האלבום הקלאסי המצטיין, דנמרק 1990
פרס "גראמי קלאסיק" לסולן השנה המצטיין, פראג 1994
חברות כבוד באקדמיה בסורה, דנמרק 1995
חברות במועצה הצ'כית לקשרי חוץ 1992
פרס גרמופון לתקליטור עם מוזיקה של פטר ליברזון 2006
מועמדות לגראמי על האלבום הקלאסי המצטיין לשנת 2007, ארצות הברית
מיכאל מרדכי שפיצר (נולד בשנת 1954) הוא שופט ישראלי, המכהן כשופט בדימוס בית הדין הארצי לעבודה.
שפיצר סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1972 במדרשית נעם ושירת בצה"ל כקצין במשטרה הצבאית.
סיים את הלימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך לעורך דין בשנת 1981. לאחר מכן עבד כעורך דין עצמאי במשרד עורכי הדין "נטוביץ- שפיצר".
בשנת 2000 מונה שפיצר לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה וכיהן שם עד שנת 2005. באותה שנה מונה לנשיא בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע, ובשנת 2010 עבר לכהן כנשיא בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
בחודש מרץ 2012 נבחר שפיצר על ידי שר המשפטים ונשיא בית המשפט העליון למלא את משרת מנהל בתי המשפט.
הוא סיים את תפקידו במרץ 2018. אז נכנס לתפקידו כשופט בית הדין הארצי לעבודה.
למרות הפנייה נבחר שפיצר לתפקיד.
בתקופת כהונתו כמנהל בתי המשפט יצא הנהלת בתי המשפט במאבק נגד ביקורת קשה שהוטחה בשופטים.
במסגרת המאבק הקים מערכת בתי המשפט, ניהלה מערכת בתי המשפט מעקב אחר פרסומים על שופטים והקימה לצורך כך מאגר מידע ללא היתר הנדרש בחוק.
המאבק, שכלל דרישה מגוגל להסיר כתבות שפורסמו בעיתונות, עלה לדיון בכנסת ובעקבות זאת שונה הנוהל בעניין התמודדות עם פרסומי ביקורת.
במקרה אחד, שפיצר הגיב בהתקפה אישית נגד גיורא איילנד, שכללה פסק דין בתיק תעבורה של איילנד, בגלל מאמר של איילנד בו ביקר את מערכת המשפט.
הוא סיים את כהונתו בסוף מרץ 2018 ושב לכסאו כשופט בית הדין הארצי לעבודה.
באוקטובר 2022 מונה בשנית למנהל בתי המשפט, תפקיד אותו מילא עד סוף שנת 2023.
בחודש יולי 2024 פורסם על הצטרפותו של שפיצר למשרד עוה"ד יאיר דוד העוסק בתחום העבודה.
שם יעסוק בעיקר בתחום הגישורים והבוררויות.
שפיצר נשוי ואב לשלושה ילדים.
מיכאליס קונסטנטינו הוא כדורגלן עבר קפריסאי ששיחק בעמדת החלוץ, מלך השערים של נבחרת קפריסין בכל הזמנים.
קונסטנטינו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אנוסיס נאון פראלימני ובשנת 1993 עלה לקבוצה הבוגרת.
את עונת סיים כמלך השערים של הליגה עם 17 שערים ב-25 הופעות כאשר הוא רק בן 19.
בסיום העונה עבר קונסטנטינו לאירקליס סלוניקי מליגת העל היוונית, שם שיחק עד שנת 2001. בקיץ 2001 עבר לפנאתינאיקוס תמורת 11.3 מיליון אירו, ואיתה זכה בדאבל בעונת .
בקיץ 2005 עבר ליריבתה אולימפיאקוס, עימה זכה ב-2 דאבלים ב-2006 ו-2008, באליפות נוספת ב-2007 ובסופר קאפ היווני ב-2007. בשנת 2008 חזר לאירלקיס לשנה.
בקיץ 2009 חזר לקפריסין אחרי 8 עונות ביוון וחתם באומוניה ניקוסיה.
בעונתו הראשונה זכה עם המועדון באליפות קפריסין הראשונה בקריירה שלו תחת מאמנו טאקיס לאמוניס שאימן אותו גם באולימפיאקוס.
שנה לאחר מכן זכה עם המועדון בגביע הקפריסאי.
בקיץ 2011 עבר לאנורתוסיס פמגוסטה, ושנה לאחר מכן חתם על חוזה לשנה אחת בא.א.ל.
לימסול, איתה הצליח להעפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת .
בינואר 2014 הודיע קונסטנטינו על פרישה ממשחק פעיל.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין ערך קונסטנטינו באוגוסט 1998 נגד .
כחצי שנה לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
לזכותו של קונסטנטינו 32 שערים ב-85 הופעות, והוא מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
כמו כן מדורג קונסטנטינו במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של הנבחרת אחרי יואניס אוקאס.
מלך השערים של ליגת העל הקפריסאית: 1997
מיכאלה מיכל אלקין (נולדה ב-30 באפריל 1991) היא מדבבת, דוגמנית ושחקנית טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
אלקין נולדה וגדלה בתל אביב.
בילדותה למדה בבית הספר לאומנויות שרי אריסון ולאחר מכן בתיכון עירוני ד'.
בשנת 2016 סיימה את לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
בשנת 1999 שיחקה את דורותי במחזמר "הקוסם!".
ב-2001, כבר בגיל עשר, אלקין קיבלה תפקיד קטן, כששיחקה בתפקיד אורח בסדרה "שמש" את ורדית, האחיינית של טנצר.
בשנת 2003 שיחקה בסרט קצר שנקרא "שברים פשוטים" ששודר בערוץ הילדים.
בשנת 2004 גילמה את דמותה של טלי אגמי בסדרה "ראש גדול".
ב-2006 שיחקה בהצגה "ציפור שחורה" בבימויו של עידו ריקלין.
ההצגה עלתה בתיאטרון הקאמרי, שם אלקין גילמה ילדה.
ב-2010 שיחקה בתפקיד משני בעונה השלישית של סדרת הנוער "האי" בערוץ הילדים, בתפקיד איזבלה.
בשנת 2011 גילמה בתפקיד אורח בעונה שנייה של "יוני והמחוננים" בערוץ דיסני, את קורל.
בהמשך שנת 2011 שיחקה בתפקיד אורח באחד הפרקים בעונה השלישית של קומדיית המצבים "כאן גרים בכיף" את ליאן, חברה של דניאל.
בשנת 2012–2013 שיחקה בסדרה "יומני החופש הגדול" בתפקיד קארין קרמר (אחד מארבעת התפקידים הראשיים), נערה עשירה ומפונקת מלוס אנג'לס.
בדצמבר 2014 שיחקה בכמה פרקים בסדרה "כוכב הצפון" בתפקיד קארין (אותה דמות מיומני החופש הגדול).
ב-2014 הצטלמה לסרט "פנסיון פראכט" בבימויה של תמר ירום, שם גילמה את קלרה ושיחקה לצד משה פרסטר, צחי גראד ועוד.
ב-2018 הצטלמה לסרט "מראות שבורות" בבימויו של אמרי מטלון, שם גילמה את דנה ושיחקה לצד שירה האס, יפתח קליין ועוד.
בשנת 2020 שיחקה בסרט קצר בן 12 דקות שנקרא "נפילת סוכר".
ב-2021 שיחקה בהצגה "ידועה" בבימויה של רוני טוביאס גדעון.
בשנת 2013 דיבבה בסרט "מטוסים" בתפקיד ראשי, אישאני.
בשנת 2014 דיבבה את בריטני בסרט "בית ספר למפלצות".
בין השאר, אלקין השתתפה במספר פרסומות, קוקה-קולה, אקמולי, סלקום וגם עשתה קמפיין של חיסכון וזהירות בחשמל בשנת 2001.
דגמנה בקמפיין קטלוג קיץ-חורף של חברת האופנה פוקס, ובהמשך דגמנה בקטלוג קיץ של H&O.
מיכאל (מיכה) שרפשטיין (22 בדצמבר 1947 – 27 באוגוסט 2022) היה מפיק קולנוע וטלוויזיה ושחקן ישראלי.
מיכה שרפשטיין נולד לאברהם ולטובה, במחנה עקורים בעיר נוי-אולם שבגרמניה אחרי מלחמת העולם השנייה.