tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האדמו"ר משאץ הרב שלום מוסקוביץ' יצא בצוואתו בתקיפות נגד המוסד, בתארו את ג'וז קולג' כ"אחד מהשורשים של המחלה ממנו סובלת יהדות אנגליה".
גם הרב אליהו דסלר הבהיר בספרו מכתב מאליהו את דעתו, על פיה ידוע כי הקולג' אינו מקום לבחור ישיבה ירא שמים.
בשנת 1959 הצטרף לצוות המורים הרב ד"ר לואי ג'ייקובס, מתוך כוונה, מצידו ומצד חברי מועצת הקולג', שהוא יחליף את הרב אפשטיין כשזה יסיים את כהונתו כמנהל הקולג'.
בשנת 1961, שנתו האחרונה של הרב אפשטיין כמנהל הקולג', ביקשה המועצה מהרב הראשי של בריטניה, הרב ישראל ברודי, שיאשר את מינויו של ג'ייקובס.
הרב ברודי סירב לתת את אישורו, בשל דעותיו העצמאיות של ג'ייקובס בעניין תורה מן השמים אותן הביע בספריו.
כמחאה על הסירוב התפטרו כל חברי המועצה מלבד חבר אחד.
הפרשה יצאה מתחומי הקהילה היהודית והגיעה גם לעיתונים הבריטיים הכלליים ועוררה מחלוקת בקהילת יהודי בריטניה.
בהמשך עזב הרב ג'ייקובס את היונייטד סינגוג האורתודוקסי ועמד בראש קהילה שהיוותה את הבסיס לתנועת היהדות המסורתית (קונסרבטיבית) של בריטניה.
אירועים אלו נודעו בתור פרשת ג'ייקובס (The Jacobs Affair).
בית הספר למדעי המחשב ובינה מלאכותית ע"ש בלווטניק באוניברסיטת תל אביב פועל במסגרת הפקולטה למדעים מדויקים.
בית הספר כולל את החוג למדעי המחשב, את מרכז אדמונד י.
ספרא לביואינפורמטיקה, ואת מכון צ'ק פוינט לאבטחת מידע.
ראש בית הספר הנוכחי הוא פרופ' רודד שרן.
בשנת הלימודים תש"ל החלו להינתן במסגרת המחלקה למתמטיקה קורסים במדעי המחשב על ידי אנשי סגל ממוסדות אחרים, ובהם הפרופסורים שמעון אבן, שלימד קומבינטוריקה אלגוריתמית ורשתות זרימה, ואמיר פנואלי, שלימד שפות פורמליות, שניהם ממכון ויצמן למדע, וצבי כוכבי מהטכניון, שלימד .
מסלול מדעי המחשב החל לפעול בשנת הלימודים ה'תשל"ג (1972–1973).
בין המורים שנוספו למסלול זה היה יורם הירשפלד, שלימד חישוביות ולוגיקה מתמטית.
מבין מומחי ממר"ם הצטרפו בשנה זו ברוך איינהורן, שלימד מערכות הפעלה וגיורא בניוביץ, שלימד קומפיילרים.
במהלך השנים נוספו אנשי סגל למסלול מדעי המחשב וגדל היצע הקורסים.
החל משנה זו נכללו המילים "מדעי המחשב" בשם התואר שהוענק לבוגרים, תחילה נקרא התואר "מתמטיקה ומדעי המחשב", ומשנת תש"ן הוא נקרא תואר דו-חוגי במתמטיקה ומדעי המחשב, ובהמשך ניתן גם תואר חד-חוגי במדעי המחשב.
החל משנת 1992 התאפשר תואר דו-חוגי ששילב מדעי המחשב עם חוג אחר באוניברסיטה, כגון פסיכולוגיה, כלכלה, בלשנות ועוד.
בשנת 2019 נחנך בניין צ'ק פוינט, שמשמש את בית הספר למדעי המחשב ואוניברסיטת תל אביב לנוער.
ב-12 בינואר 2025, עודכן שמו ל"בית הספר למדעי המחשב ובינה מלאכותית", בהנחיית ראש בית הספר, פרופ' רודד שרן.
בית הספר מציע תוכניות לימוד לתואר ראשון (BSc), לתואר שני (MSc) ולתואר שלישי (PhD), וכן לימודי תעודה במדעי המחשב לבוגרי תואר ראשון במדעים מדויקים ובהנדסה.
אמיר פנואלי קיבל את פרס טיורינג על מחקרו בתקופה שבה נמנה עם סגל אוניברסיטת תל אביב.
ניר שביט ונגה אלון זכו גם בפרס דייקסטרה.
נחום דרשוביץ זכה בפרס הרברנד.
בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי , הוא בית הספר למדיניות ציבורית וממשל של אוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית.
בית הספר מציע תוכניות לתואר שני במדיניות ציבורית, מינהל ציבורי ופיתוח בינלאומי.
זאת בנוסף על ארבע תוכניות ללימודי דוקטורט.
בבית הספר מתקיימים גם מחקרים בנושאים הקשורים לפוליטיקה, ממשל, יחסים בינלאומיים וכלכלה.
בשנת 2021 ל-HKS היה הקדש בשווי 1.7 מיליארד דולר.
הקמפוס הראשי של בית הספר ממוקם ברחוב ג'ון פ.
הבניינים הראשיים משקיפים על נהר צ'ארלס וצמודים לפארק הזיכרון הציבורי לזכרו של ג'ון פ.
בוגרי בית הספר לממשל כוללים 18 ראשי מדינות – מספר שיא מבין המוסדות לתארים מתקדמים בעולם.
הבוגרים כוללים גם שרים, מנהיגים צבאיים, ראשי בנקים מרכזיים ומחוקקים.
בית הספר נחשב לאחד מן הטובים בעולם מסוגו.
בית הספר קנדי נוסד כ-Harvard Graduate School of Public Administration בשנת 1936 באמצעות תרומה של כ-2 מיליון דולר (43 מיליון דולר נכון לשנת 2023) מלוציוס ליטואר.
הסגל הראשוני נבנה מחברי סגל ממחלקות הממשל והכלכלה הקיימות בהרווארד, והלימודים עצמם החלו ב-1937.
ב-1966, כשלוש שנים לאחר רצח הנשיא קנדי (שהיה בעצמו בוגר האוניברסיטה), שונה שם בית הספר לכבודו.
בית הספר עבר למיקומו הנוכחי ב-1978.
בסוף 2007 הוחלט על מיתוג בית הספר מחדש כבית הספר הרווארד קנדי.
זאת על מנת לחזק את הקשר בין בית הספר הידוע לאוניברסיטה, ולמנוע בלבול עם מוסדות אחרים על שם קנדי ובהם מרכז קנדי והספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי.
המיתוג מחדש קיבל את תמיכת הסנאטור טד קנדי וקרוליין קנדי.
בשנת 2012 בית הספר הרווארד קנדי הכריז על קמפיין גיוס כספים בסך 500 מיליון דולר, מתוכם 120 מיליון דולר אמורים לשמש להרחבה משמעותית של הקמפוס.
הרחבה זו כוללת הוספת שטח של כ-84,000 מטרים מרובעים הכוללים שש כיתות חדשות, מטבח חדש ומתקן אוכל, משרדים וחללי מפגש ולימוד, טרקלין סטודנטים, וחצר מרכזית.
הפרויקט הושלם בסוף 2017 והקמפוס החדש נפתח בדצמבר 2017
משנת 2015 דאגלס אלמנדורף מכהן כדיקן בית הספר.
בית הספר הרווארד קנדי מציע ארבע תוכניות לתואר שני:
התכנית לתואר שני במדיניות ציבורית (MPP) מתמקדת בניתוח מדיניות, כלכלה, ניהול, אתיקה, סטטיסטיקה ומשא ומתן במגזר הציבורי.
שלוש תוכניות נפרדות לתואר שני במינהל ציבורי (MPA):
תוכנית אמצע קריירה (MC/MPA) – בת שנה אחת המיועדת לאנשי מקצוע שיותר משבע שנים עברו מסיום לימודיהם במכללה.
תוכנית MPA בת שנתיים המיועדת לאנשי מקצוע בעלי תואר שני חדש נוסף מחוץ לבית הספר.
מסלול פיתוח בינלאומי בן שנתיים (MPA/ID) המתמקד בלימודי פיתוח עם דגש חזק על כלכלה וניתוח כמותי.
בנוסף לתוכניות המאסטר, בית הספר של הרווארד קנדי מנהל שלוש תוכניות דוקטורט.שלושת המסלולים הם:
מדיניות חברתית בשיתוף עם מחלקות הממשל והסוציולוגיה של הרווארד
מדיניות בריאות בשיתוף עם בית הספר לבריאות הציבור של הרווארד
בית הספר הרווארד קנדי מדורג בקביעות בתור הטוב ביותר, או בין הטובים ביותר, מבין בתי הספר לתארים מתקדמים למדיניות ציבורית בעולם.
News & World Report" מדרג אותו כבית הספר הטוב ביותר לתארים מתקדמים למדיניות חברתית, הטוב ביותר למדיניות בריאות והשני הטוב ביותר לניתוח מדיניות ציבורית.
בדירוג מ-2015, בית הספר מדורג ראשון בתת-הקטגוריה של מדיניות בריאות והשני בקטגוריה של ניתוח מדיניות ציבורית ומדיניות חברתית.
בספטמבר 2017 פורסם כי בית הספר הציע מלגה לצ'לסי מאנינג, מה שעורר מחלוקת רבה.
בסופו של דבר מאנינג ויתרה על ההצעה, לאחר שמנהל ה-CIA מייק פומפאו ביקר את ההחלטה באופן פומבי.
דו"ח משנת 2021 של קבוצת הסטודנטים Fossil Fuel Divest Harvard מצא כי רבות מיוזמות האקלים של המרכזים בבית הספר מומנו בחלקן על ידי חברות דלק מאובנים, וכי חלק מהמרכזים ניסו להסתיר עובדה זו.
מרכז קאר למדיניות זכויות אדם בבית הספר ב-2022 הזמין את קנת רוט, לשעבר מנכ"ל Human Rights Watch להצטרף כעמית בכיר.
בית הספר קנדי ביטל בסופו של דבר את ההזמנה לאור הביקורת הרבה של הארגון על מדיניותה של ישראל בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לאחר גינוי של סטודנטים וחברי סגל, האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות ואחרים, דיקן בית הספר הפך את ההחלטה הזו.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר וגל של אנטישמיות ואנטי-ישראליות על ידי ארגוני סטודנטים שונים ומה שנתפס כחוסר תגובה הולמת על ידי האוניברסיטה הודיעו בתיה ועידן עופר, שהיו חברים בוועד המנהל של בית הספר, כי הם מפסיקים את תרומותיהם ומתפטרים מהוועד.
בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, הידוע גם בשם שיקגו בות' , הוא בית הספר לתארים מתקדמים במנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת מחקר פרטית בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית.
שיקגו בות', שנוסד בשנת 1898, הוא בית הספר השני בגילו למנהל עסקים בארצות הברית וקשור ל-10 חתני פרס נובל לכלכלה, יותר מכל בית ספר לעסקים אחר בעולם.בוגרי שיקגו בות' הבולטים כוללים את ג'יימס או.
מקינזי, מייסד מקינזי ושות'; סוזן וגנר, מייסדת שותפה של בלאקרוק; סאטיה נאדלה, מנהל מיקרוסופט; ומנהלים בכירים בחברות דומינו'ס פיצה, רקיט, IBM, קרדיט סוויס, מורגן סטנלי, גולדמן זקס ושברון.
בית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו בות' נוסד בשנת 1898, כשחבר סגל האוניברסיטה ג'יימס לורנס לאולין הקים את המכללה למסחר ופוליטיקה.
עד 1916 נלמדו בבית הספר תוכניות לתואר ראשון בלבד.
בשנה זו החלו גם לימודים לתואר שני ובהמשך גם לימודי דוקטורט.
בשנת 1916 שונה שם בית הספר ל"בית הספר למסחר ומנהל".
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1922, הוצעה בבית הספר תוכנית הדוקטורט הראשונה.
בשנת 1932, בית הספר נקרא כבית הספר לעסקים.
התוכנית לתואר ראשון הופסקו בהדרגה ב-1942 על מנת להסב את בית הספר לבית ספר ללימודים מתקדמים בלבד.
במהלך השנים שיקגו בות' הפך לבית הספר האמריקאי היחיד מסוגו עם קמפוסים קבועים בשלוש יבשות נוספות: אסיה (2000), אירופה (1994) וצפון אמריקה (1898).
News & World Report" דירג את שיקגו בות' בשנת 2025 במקום ה-3 בארצות הברית.
ה"פייננשל טיימס" דירג את בית הספר במקום ה-6 בארצות הברית ובמקום ה-17 בעולם לשנת 2025. ו"דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם" דירג אותו במקום ה-8 בארצות הברית ובמקום ה-14 בעולם לשנת 2025.
בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי על שם האס , הוא בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת מחקר ציבורית בברקלי, קליפורניה, ארצות הברית.
בית הספר האס הוא בית הספר הראשון לעסקים במסגרת האוניברסיטאות הציבוריות בארצות הברית והוא מדורג בין בתי הספר הטובים בעולם למנהל עסקים על ידי האקונומיסט, פייננשל טיימס, US News & World Report, דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם וביזנסוויק.
בית הספר, שנקרא על שם וולטר א.
האס, שוכן בארבעה בניינים בפינה הדרום-מזרחית של הקמפוס ולומדים בו גם סטודנטים לתואר ראשון וגם לתארים מתקדמים.
בנוסף על כך, בית הספר מפעיל חממת הסטארט-אפ ממערב לקמפוס.
בית הספר לעסקים של האס הוקם לראשונה בתור המכללה למסחר של אוניברסיטת קליפורניה בשנת 1898. כפי שנחקק ב-23 במרץ 1868, חוק האוניברסיטה מנה בין מטרותיו מתן "קורסי הוראה מיוחדים" לסוגים רבים של "מקצועות", כולל מסחר.
המכללה החדשה נוסדה ב-13 בספטמבר 1898. בכך בית הספר היה הראשון מסוגו באוניברסיטאות הציבוריות ואחד מן הראשונים באקדמיה האמריקאית.
הקורסים הראשונים כללו לימודי משפטים, פוליטיקה, כלכלה פוליטית, היסטוריה כלכלית ואתיקה מסחרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, חיילים משוחררים רבים הגיעו ללמוד במכללה, והצמיחה המשיכה גם במהלך השפל הגדול.
מספר התלמידים גדל משלושה תלמידים ב-1898 ל-1,540 תלמידים ב-1938. בשנת 1925, הדיקן השלישי של המכללה, סטיוארט דג'ט, הקים מסלול לתואר שני.
בשנת 1943 שונה שם המחלקה לבית הספר למנהל עסקים עם התקדמות התוכניות לתואר השני.
במהלך שנות ה-40 נפתחו המכון לחקר עסקים וכלכלה, המכון ליחסי תעשייה (IIR) והמרכז לנדל"ן וכלכלה עירונית.
בית הספר לתואר שני במנהל עסקים נפתח בשנת 1955. בשנים שלאחר מכן נפתחו מסלולים גם ללימודי דוקטורט.
בשנת 1987, הדיקן העשירי של בית הספר, ריימונד מיילס, החל במסע משמעותי לגיוס תרומות.
התרומות המרכזיות תרמו על ידי ולס פארגו והקרן של הנרי ג'יי קייזר.
משפחת האס תרמה כ-15 מיליון דולרים, ולכן בית הספר קרוי על שמה.
בסופו של דבר המבנים החדשים של בית הספר החלו להיבנות ב-1993 ונחנכו ב-1995
בשנת 2008 בית הספר עבר שיפוצים נוספים, והמבנים שלו היו המבנים האקדמיים הראשונים עם התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED ונועדו להשיג אישור אפס פסולת עד קיץ 2018.
בית הספר הגבוה למכונאות של הצי (בספרדית: Escuela Superior de Mecánica de la Armada), או בקיצור מקובל של ראשי תיבות שמו בספרדית, ESMA, עבר שלוש תמורות גדולות במהלך ההיסטוריה שלו.
במקור ESMA שימש כמתקן לימודי של הצי הארגנטינאי.
ה-ESMA המקורי היה מתחם הממוקם בשדרות ליברטדור 8151, בעיר בואנוס איירס, בשכונת .
בנוסף, זה היה מקום מושבה של יחידת המשימה (Unidad de Tareas) U.T.3.3.2 שתפקידה היה מלחמה בטרור.
עם זאת, ESMA פעל כמרכז מעצר בלתי חוקי וסודי למתנגדי הדיקטטורה הצבאית של 1976–1983, שתוארו כ"חתרנים" במהלך מה שתואר כמלחמה המלוכלכת.
הצבא לקח את התינוקות שנולדו לאימהות שנכלאו שם, דיכא את זהותם האמיתית ואפשר למשפחות צבאיות ולמקורבי המשטר לאמץ אותם באופן בלתי חוקי.
Unidad de Tareas (יחידת המשימה) הייתה אחראית לאלפי מקרים של היעלמות כפויה, עינויים ורצח במהלך תקופה זו.
ESMA היה מרכז המעצר הגדול מסוגו במהלך המלחמה המלוכלכת.
בניין ESMA הוסב למוזיאון זיכרון כדי להראות ולהוקיר את אלה ש"נעלמו" במהלך המלחמה המלוכלכת של ארגנטינה.
הקונגרס הלאומי הארגנטינאי העביר חוק ב-5 באוגוסט 2004 שהסב את מתחם ESMA למוזיאון, "המרחב לזיכרון ולקידום והגנה על זכויות אדם" (Espacio para la Memoria y para la Promoción y Defensa de los Derechos Humanos).
ב-10 ביוני 2014 נחנך מוזיאון מלווינס (Museo Malvinas) בקמפוס ESMA, מוזיאון העוסק באיים שהממלכה המאוחדת (המכנה אותם איי פוקלנד) וארגנטינה (המכנה אותם איי מלווינס) שנלחמו ביניהם עליהם.
בית הספר, שנוסד מחדש כמוסד לימודי כמטרותיו המקוריות, שונה לשם Escuela de Suboficiales de la Armada (ESSA; בית הספר לצוערים של הצי) בשנת 2001, ועבר ב-2005 ל, 28 ק"מ מהעיר באיה בלנקה, וכ-600 קילומטרים דרומית-מערבית לבואנוס איירס.
האתר הוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2023 בשם "המוזיאון ואתר הזיכרון של ESMA - לשעבר מרכז חשאי למעצר, עינויים והשמדה".
התקופה הראשונה – בית ספר
על פי אתר האינטרנט של ESSA, בשנת 1897 הוקם ה-Escuela de Aprendices Mecánicos de la Armada (בית הספר של הצי למכונאים חניכים) באתר שהוא כיום מוזיאון הצי הלאומי בעיר טיגרה בפרובינציית בואנוס איירס.
בשנת 1900 עבר בית הספר לסדנאות ימיות לדארסנה נורטה (Dársena Norte); בשנת 1902 זה הפך ל-Escuela de Aprendices Mecánicos y Foguistas (בית הספר למכונאים חניכים ולכבאים).
שנתיים לאחר מכן הוא הפך ל-Escuela de Mecánicos de la Armada (בית הספר למכונאים של הצי), וב-1911 ל-Escuela de Mecánica de la Armada (בית הספר למכונאות של הצי).
בשנת 1928 הוא עבר לאתר שמאוחר יותר הפך ידוע לשמצה, שתוכנן על ידי האדריכל ראול ח.
אלווארס, ברחוב בלנדנגס (כיום שדרות ליברטדור), בין ארויו מדרנו והרחבה של רחוב דאסה.
כששב להיות מוסד חינוכי לגיטימי, הוא שונה לשם Escuela de suboficiales de la Armada (בית הספר לצוערים של הצי) בשנת 2001, ועבר לפוארטו בלגראנו בשנת 2005, תוך מיזוג בתי הספר של המש"קים של חיל הנחתים הארגנטינאי ושל הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי למוסד אחד.
מקורות אחרים אומרים שבית הספר נוסד בשנת 1924, על קרקע שהוענקה באותה שנה על ידי עיריית בואנוס איירס למשרד הצי בצו באותה שנה, בתקופת נשיאותו של מרסלו טורקואטו דה אלבאר.
על פי תנאי הצו, היה על הקרקע לחזור לבעלות העיר אם תחדל להיות מוסד חינוכי צבאי.
על הקרקע נבנו בית הספר למכונאות, בית הספר למלחמה ימית וחדר אוכל קצינים.
מדי שנה נרשמו כ-10,000 בני נוער להצטרף כתלמידים רגילים, מתוכם כמחציתם התקבלו וקיבלו מלגות לקורסי לימוד כמו אלקטרוניקה, אווירונאוטיקה, ניהול, הנדסה ימית, תפעול רדיו, מטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה.
התלמידים התגוררו במתחם מיום שני עד שישי, ולמדו 8 עד 10 שעות שיעורים ביום.
ניתן להשלים את התארים בעד שלוש שנות לימוד, כאשר התלמידים קיבלו את התואר técnico ("טכנאי"), עם אפשרות להמשיך בתור חיילים בחיל הים, בצבא המקצועי או מש"קים של חיל האוויר או לעבוד במקום אחר או במגזר הציבורי או הפרטי.
הכניסה הראשית נפתחת אל הביתן המרכזי, בו שכנו משרדי הרשויות.
פטיו מקורה שם שימש להצגת סרטים בפני ציבור הסטודנטים.
משמאל לבניין זה היה המעונות של הצוערים, ובהמשך מופרד, מבנה המעונות של הקצינים, שבו פעל בית המעצר החשאי במהלך הדיקטטורה הצבאית של 1976–1983. מימין לביתן המרכזי היו מחסום הבקרה, בניין המשטרה הצבאית ובית הספר למלחמה ימית (Escuela de Guerra Naval).
מאחור, בחלק האחורי, היו המעונות, ומעבר לשדרות לוגונס (Avenida Lugones) נמצא מגרש הספורט של המוסד.
בהיקף בית הספר היו מחסומי בקרה אשר אוישו על ידי התלמידים במשמרות מתחלפות, לפחות שבוע בשנה לכל תלמיד.
ב-1982 גויסו 230 תלמידי שנה אחרונה של ESMA להילחם במלחמת פוקלנד; כמה מהם מתו בהטבעת הסיירת גנרל בלגראנו וההתקפה על הגוררת Alférez Sobral.
בשנת 1998, הנשיא קרלוס מנם הורה להעביר את בית הספר ל, ולהשתמש בקמפוס הישן כמוזיאון.
הוא קיבל את השם ESSA בשנת 1999 כבית הספר למש"קים היחיד של הצי וממשיך לתפקד בבסיס פוארטו בלגראנו.
כמעט 5,000 בני אדם נחטפו והוחזקו בקמפוס ESMA המקורי במהלך המלחמה המלוכלכת בין השנים 1976–1983; כולם מלבד 150 נרצחו במהלך או לאחר חקירה ועינויים.
כשהתפרסמו הכרזות שיש "להעביר" אסירים, אנשים הבינו שהם הולכים להיות מוצאים להורג.
האסירים נלקחו למרתף, הורדמו ולאחר מכן נהרגו, חלקם מירי, אחרים בטיסות מוות: הם הוטסו מעל האוקיינוס האטלנטי או ריו דה לה פלטה ונדחפו מהמטוס.
אלו הן רק כמה דוגמאות לטיפולים הרבים שאסירי ה-ESMA נאלצו לחוות במהלך החטיפות שהכניסו אותם למרכזי מעצר חשאיים.
ה-ESMA שימש כמרכז מעצר מתחילת הדיקטטורה של 1976: ב-24 במרץ, יום ההפיכה, נלקחו לשם כמה אנשים שנחטפו על ידי הכוחות המזוינים.
אדמירל משנה רובן חסינטו צ'אמורו וקפטן קרלוס אקוסטה אמבון היו המפקדים של יחידת משימה 3.2.2. חורחה וילדוסה זוהה על ידי ניצולים בתור השני בשרשרת הפיקוד של ESMA.
בין המשרתים ביחידת המשימה היו חורחה אדוארדו אקוסטה, אלפרדו אסטיס, ריקרדו מיגל קבז'ו ואדולפו סילינגו, שהפכו לידועים לשמצה כמענים.
אסטיס היה ידוע בתור "מלאך המוות הבלונדיני".
הכומר של המוסד במהלך 1977 היה האב אלברטו אנחל סנצ'טה.
היחידה הייתה אחראית על העיר בואנוס איירס עצמה ועל החלק הצפוני של המטרופולין (גראן בואנוס איירס).
לקצינים האחראים היו פקודות מחמירות לא לחשוף את זהותם או השתייכותם הצבאית בעת מאסר העצירים.
בין 1976 ל-1978, הקבוצה הייתה בסופו של דבר תחת פקודות של מפקד חיל הים, .
על פי הדיווחים, מסרה היה נוכח בעת הקמת היחידה, נשא נאום פתיחה בפני השוטרים והשתתף באופן אישי במעצרים הבלתי חוקיים הראשונים.
לאחר שנחטפו, היה זה נדיר מאוד שהאסירים האלה יחזרו הביתה, והותירו את יקיריהם תוהים אם אי פעם יראו שוב את בני משפחתם או את חבריהם.
במהלך שלבי ההתחלה של המלחמה המלוכלכת, הארגנטינאים שחיו בבואנוס איירס לא היו מודעים לכך שהבניין ששיכן בעבר בית ספר הפך למרכז להענשת "חתרנות".
ברגע שהאסירים הגיעו לשם, התעלמו מזכויות האדם הבסיסיות שלהם.
הם נלקחו לקומות מסוימות בהתאם לעונש שלהם במטרה לעשות דה-הומניזציה של הקורבנות.
במרתף היו חדרי חקירות ותחנה המיועדת לצילום ותחזוקה של כל אחד מהאסירים.
תמונות אלו עתידות לאפשר תיעוד של הקורבנות, ולתת ספירה מדויקת לגבי חמשת אלפים האנשים שמתו עקב הטיפול במחנה זה.
הקומה הראשונה הוקמה כחדר פעולה למנהיגי העינויים לתכנון, ביצוע והמשך מאמציהם להעניש את האסירים.
הקומה השנייה והשלישית היו מרוהטים ושמורים בצורה נאותה, שכן אלו היו הקומות שבהן גרו וישנו הקצינים.
קצינים אלה היו מחויבים לענות את המתנגדים, ופעלו עשרים וארבע שעות, שבעה ימים בשבוע עבור הקורבנות שמעולם לא ידעו מתי תתרחש הפגיעה הבאה.
בקומה השלישית, היה אזור שהשתרע עד לקומה הרביעית המכונה "קפוצ'ה" (capucha), או ברדס.
זה היה המקום שבו הוחזקו אסירים, וכאן התנאים נשמרו בכוונה אפלים וחסרי תקווה.
היו סוגים מסוימים של אנשים בחברה הארגנטינאית שהיו אמורים להיחטף.
סיפורים מראים, למשל, שהיה מספר לא פרופורציונלי של יהודים שנלקחו למעצר, ושופכים אור על קורבנות אנטישמיות.
קבוצה נוספת שהייתה מטרה כללה את האנשים שתמכו בפוטנציה בממשלה אחרת, המתנגדת לחונטה הנוכחית ולדיקטטורה הצבאית של ארגנטינה.
אם היה חשד שארגנטינאים נפגשים בחשאי ובעקביות כדי להתנגד לגנרל חורחה רפאל וידלה ולמשטרו, הממשלה הייתה חוטפת את אנשים כאלה ומכניסה אותם למרכזי מעצר כמו ה-ESMA.
זה נועד לשמש לקח ולעורר פחד בקרב חברים אחרים בקהילה שגם הם היו נגד המבנה השלטוני של ארגנטינה של אותה תקופה.
עם חטיפתם, למשל, חוטפים רבים חקרו את האסירים מדוע הם מתנגדים לדיקטטורה הארגנטינאית ומפיצים אידאולוגיה פוליטית חדשה, תוך התעלמות מהעובדה האם זה אכן כך או לא.
כמה קורבנות ששרדו ונמלטו מה-ESMA דאגו להציב בראש סדר העדיפויות שלהם לשתף את חוויותיהם מהעינויים והפרות זכויות האדם שעמם התמודדו בזמן שחיו במרכז זה.
עצירה אחת שניצלה, אנה מריה מרטי (Ana María Martí), סיפרה על חלק מהטיפול הנורא שנחשפה לו בזמן שהייתה בתחומי ה-ESMA.
בזמן שנתפסה, היה מידע שמרכז העינויים הזה הוא משהו שצריך לחשוש ממנו.
כשהיא נחטפה, הקצינים שחטפו אותה צחקו מהפחד שהפגינה באזכור השם ESMA.
ברגע שהיא הגיעה, הסיפורים שלה שסיפרו על העינויים שלה דומים לסיפורים האחרים שסופרו על ידי בני מזל מספיק כדי לשרוד.
המטרה העיקרית של קציני ה-ESMA הייתה לגרום לכאב רב ככל האפשר, ולבחון את יכולתו של כל קורבן לשרוד.
בתוך קומת המרתף, הקורבנות עברו מכות חשמל, טיפולים משפילים והסרה של איברי מין ואיברים אחרים בגוף האדם.
ה"קפוצ'ה" של ESMA היה עוד אזור מפחיד בתוך מרכז המעצר החשאי הזה.
לאחר העינויים והחקירות הראשונות, אסירים נכבלו בשלשלאות בקומה השלישית ונותרו לבד כשהם מכוסים ברדס (ומכאן השם "קפוצ'ה").
הם נותרו בחושך מוחלט ללא תקשורת, נאלצו להיות מבודדים בדרך אחרת כדי לעורר בהלה ופחד עבור האסירים.
בסופו של דבר, לילה ויום הפכו לסיוט אחד מתמשך ברגע שהאסירים הפכו לחברים ותיקים יותר באתר העינויים הזה.
מרטי שרדה את התנאים הנוראיים האלה, אבל היא ראתה רבים אחרים מחבריה הקורבנות סובלים ומתים בידי הקצינים.
היא העירה שאסירים התחילו לדעת מתי מישהו עומד להילקח לתאי ההרג; על מנת להתכונן, האכילו ודאגו לקורבנות.
זה נעשה במטרה לגרום לגופות בסופו של דבר להיראות בריאות יותר ופחות מקושרות לעינויים של ה-ESMA.
סוסנה רייס (Susana Reyes) זוכרת שכאשר הגיע הזמן להתקלח, לחדרי האמבטיה לא היו דלתות, מה שהשומרים ניצלו כדי להחפיץ את הנשים.
השומר היה צועק גסויות ומעיר הערות מיניות מפורשות לנשים בזמן שהן מתקלחות.
מה שהוביל את רייס להחליט תמיד להתקלח בלבוש מלא.
יום אחד רייס התריסה נגד סמכות לאחר הערה נבזית על גופה שהובילה לקשירה ולהכאה באכזריות עם מקל.
רייס הייתה בהריון ב-ESMA וקיבלה ברדס עבור ילדה שטרם נולד.
הברדס נועד לשמש לעינויים פסיכולוגיים שכן הברדס הזעיר נועד לסמל את ה"קפוצ'ה" שיחתום את גורלו של התינוק לחיים של עינויים וסבל לצד אימו.
מצד שני, היה שומר שטיפל היטב ברייס במיוחד כשהיא חלתה.
עם זאת, אותו שומר היה התגרה ברייס באומרו ש"היא צריכה לשמור עליו" תוך שהוא רומז שהוא הולך לקחת את הילד שלה כדי לגדל אותו כשלו.
למזלה, רייס ברחה מ-ESMA לפני הלידה.
ב-ESMA, שנרצחו בו כ-4,850 אסירים, השתמשו בשפע של שיטות להרוג את הקורבנות.
טכניקות פופולריות רבות לא דרשו שהאסירים יצאו מגבולות ה-ESMA.
בתוך המרתף, שיטות חקירה כמו טביעה והתחשמלות היו נפוצות ודרך קלה להרוג.
קציני ESMA, מצאו דרכים ייחודיות יותר לבצע הפרות זכויות אדם שהובילו למותם של רבים.
לדוגמה, בדומה למה שהתרחש בגרמניה הנאצית ובשואה, קצינים אלה בדקו בניסויים מדעיים עד כמה גוף האדם יכול להתמודד עם אובדן גפיים, הסרת איברים והתמודדות עם טמפרטורות חמות וקרות.
הקורבנות נלקחו גם מחוץ ל-ESMA כסוג של בידור בדרך לרציחות שלהם.
הם היו משאירים את האסירים באמצע הג'ונגל, משגיחים עליהם כשהם מנסים להימלט ללא הצלחה.
בסופו של דבר, השומרים ירו בהם עד שמתו.
שיטת ההרג המפורסמת ביותר ב-ESMA כוללת דחיפת האסירים ממטוסים.
הקצינים אילצו את האסירים מה-ESMA להצטרף לטיסה במטוסים האלה, רק כדי לדחוף אותם ולראות אותם נופלים אל מותם.
הקורבנות היו לעיתים קרובות עדיין בהכרה, אף על פי שסוממו.
כתוצאה מכך, גופות רבות של קורבנות נשטפו לחופים מאות קילומטרים דרומית לבואנוס איירס.
השיטה הבלתי-אנושית שנודעה גם בשם טיסות מוות, תרמה במידה רבה למקרי המוות הרבים שהגיעו מבית המעצר הזה.
חלק מהארגנטינאים שנחטפו על ידי הצבא אפילו לא הגיעו ל-ESMA.
היו ארגנטינאים שהתנגדו או ניסו להתחמק מלכידתם ואילצו את הצבא לפצוע אותם כדי לאסור אותם.
במקרים של אלה שלא שרדו את הנסיעה ל-ESMA או שלא יכלו להינצל על ידי רופאי חיל הים, הגופות שלהם נשרפו ונקברו במגרש הספורט.
בסך הכול, התבצעו ב-ESMA כשישית מסך כל הרציחות במהלך שמונה השנים של המלחמה המלוכלכת.
נשים היו נתונות לעינויים פסיכולוגיים ולהתעללות מינית בזמן שהיו שבויות ב-ESMA.
חלק מהייסורים הפסיכולוגיים והמשמעת של הצבא כלפי נשים היה לאלץ אותן לדבוק בסטנדרטים של יופי על ידי הענקת איפור, בושם ושעווה - זאת כדי שיועברו מאוחר יותר לדייטים בדיוניים שבהם הן הותקפו מינית על ידי ה"דייט" שלהם, שבמציאות היה חבר בצבא.
ESMA היה מקום של אלימות מינית מתמדת שבו אפילו הריון לא חסך אונס מנשים.
בנוסף, נשים אשר שהיו בהריון נאלצו ללדת או להפיל את ילדם בסביבה רפואית לא בטוחה ואיומה.
ילדים של הנשים שנאלצו ללדת נלקחו ו/או אומצו על ידי אנשי הצבא.
זה היה נפוץ שנשים חוזרות ל-ESMA לאחר לידה אפילו בלי לדעת מהו מין ילדן או מקום הימצאו.
שלא כמו גברים, במהלך עינויים נשים הושפלו מינית וכונו בשמות כמו "טורה" שזה סלנג ארגנטינאי לזונה.
משפט גדול, שזכה לכינוי "המגה-משפט של ESMA" , של 63 בני אדם שהואשמו בפשעים נגד האנושות במהלך הדיקטטורה 1976–1983, כולל מעורבים בטיסות מוות, הגיע לסיומו ביולי 2015. 830 עדים ו-789 קורבנות נשמעו במהלכו.
היו שני משפטים קודמים לאחר שבית המשפט העליון ביטל חנינה שהדיקטטורה הצבאית העניקה לחבריה; בראשונה התאבד הנאשם לפני הכרעת הדין; במשפט בשנת 2009 נידונו שנים עשר נאשמים למאסר עולם.
הוא סוקר בבלוג ייעודי, Causa ESMA, עם קישורים לדיווחי וידאו של גזרי דין משמעותיים בבית משפט ואירועים דומים.
בית משפט פדרלי פסק את גזר דינם של שמונה מלחים וקציני משטרה ואזרח במשפט של פשעים נגד האנושות שבוצעו במהלך הדיקטטורה הצבאית ב-ESMA ב-19 בפברואר 2021. בין המורשעים קצין הצי לשעבר קרלוס קסטלבי, קצין המשטרה ראול קברל והאזרח מיגל קונדה.
החיילים טענו שהם פשוט צייתו לפקודות.
כמו כן נטען שאנשי צבא שוכנעו להאמין שהם נלחמים במלחמה נגד אויבים בלבוש אזרחי.
החיילים מעולם לא מחו על הפקודות שקיבלו למרות היותם מודעים לעינויים ולמעשים הנוראיים המתרחשים ב-ESMA כי הם שוכנעו להאמין שזהו מעשה נעלה שצריך להיעשות למען ארגנטינה.
לאחר תום הדיקטטורה ב-1983, השטח דמוי הפארק, המשתרע על פני 170 דונם, שעליו 34 מבנים, שימש שוב אך ורק לייעודו המקורי.
רק ביום השנה להפיכה הצבאית בשנת 2004, הנשיא נסטור קירשנר הבטיח שהצבא יצטרך לפנות חלק מהמבנים במטרה לשמש כאנדרטה ומוזיאון.
המוזיאון נפתח בשנת 2007. מתקיימים בו סיורים ואירועים מודרכים.
המוזיאון מופעל על ידי ארבעה עשר ארגונים (נכון לשנת 2019), כולל אמהות פלאסה דה מאז'ו, ו-.
ESMA נועד לשמש אזהרה כדי להבטיח שמעשי העינויים הנוראיים ופשעים אחרים שנעשו על ידי הדיקטטורה לעולם לא יתרחשו שוב לעולם.
הארגנטינאים מרגישים מחויבים להשתמש במוזיאון כדי לחלוק את סיפוריהם של אלה שאיבדו את חייהם במהלך המלחמה המלוכלכת ולהראות את הזוועות שהתרחשו בין כותלי ESMA.
כדי להחליף את המבנים שהתפנו, לרבות חדר האוכל של הקצינים, הביתן המרכזי, תחנת השמירה ובית החולים, הוענקו לצבא מבנים חדשים בשכונת רטירו.
ב-2 באוגוסט 2010 החליטה מועצת השרים של קונפדרציית מרקוסור לשכן את מטה המכון לזכויות אדם בשטח המתחם.
בית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים הוא אוניברסיטת מחקר ציבורית בלונדון, אנגליה, ומוסד חבר באוניברסיטה הפדרלית של לונדון.
בית הספר נוסד בשנת 1916, וממוקם באזור בלומסברי במרכז לונדון.
SOAS הוא אחד המוסדות המובילים בעולם לחקר אסיה, אפריקה והמזרח התיכון.
הספרייה שלו היא אחת מחמש ספריות המחקר הלאומיות באנגליה.
בית הספר מאכלס גם את גלריית SOAS, המציגה תערוכות עכשוויות והיסטוריות מתחלפות מאסיה, אפריקה והמזרח התיכון, במטרה להציג ולקדם תרבויות מאזורים אלה.
ההכנסה השנתית של המוסד לשנים 2023–24 הייתה 113.8 מיליון ליש"ט, מתוכם 9.6 מיליון ליש"ט ממענקי מחקר וחוזים, עם הוצאות של 76.6 מיליון ליש"ט.
SOAS מחולקת לשלוש מכללות: המכללה לפיתוח, כלכלה ומימון; המכללה למדעי הרוח; והמכללה למשפטים, אנתרופולוגיה ופוליטיקה, הכוללת את בית הספר למשפטים של SOAS .
האוניברסיטה מציעה כ-350 צירופי נושאים לתואר ראשון, יותר מ-100 תוכניות לתואר שני ותוכניות לדוקטורט כמעט בכל מחלקה.
באוניברסיטה למדו במשך השנים מספר ראשי מדינות, שרי ממשלה, דיפלומטים, בנקאים מרכזיים, שופטי בית המשפט העליון, חתני פרס נובל לשלום ומנהיגים בולטים רבים אחרים מרחבי העולם.
SOAS חברה באיגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי.
בית הספר נוסד בשנת 1916 ברחוב פינסברי סירקס 2, לונדון, שם שכן אז מוסד לונדון.
בית הספר קיבל את כתב האמנה המלכותי שלו ב-5 ביוני 1916 וקיבל את תלמידיו הראשונים ב-18 בינואר 1917. בית הספר נחנך רשמית חודש לאחר מכן, ב-23 בפברואר 1917, על ידי ג'ורג' החמישי.
בין הנוכחים היו ארל קורזון מקדלסטון, לשעבר המשנה למלך הודו, ופקידי קבינט נוספים.
בית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים נוסד על ידי ממשלת בריטניה ככלי לחיזוק הנוכחות הפוליטית, המסחרית והצבאית של הממלכה המאוחדת באסיה ובאפריקה.
בין הסטודנטים בתקופה זו היו המזרחן וההיסטוריון היהודי ברנרד לואיס ו"הידיד" אורד צ'ארלס וינגייט.
בין המרצים היה הפרופסור לבלשנות וחוקר הלשון העברית והלשונות השמיות חיים רבין.
משימת היסוד של בית הספר הייתה לקדם את הלימודים, המדע והמסחר הבריטיים באפריקה ובאסיה, ולספק לאוניברסיטת לונדון יריבה לבתי הספר דומים ברלין, פטרוגרד ופריז.
בית הספר הפך מיד לחלק בלתי נפרד מהכשרת מנהלים בריטים, פקידים קולוניאליים ומרגלים עבור שליחויות מעבר לים ברחבי האימפריה הבריטית.
אפריקה נוספה לשם בית הספר בשנת 1938.
במשך תקופה מסוימת באמצע שנות ה-30, לפני שעבר למיקומו הנוכחי ברחוב ת'ורנהו, בבלומסברי, בית הספר שכן בונדון האוס, רחוב ונדון בדרום מערב לונדון והספרייה שלו הייתה ממוקמת בקלרנס האוס.
המעבר למבנה החדש בבלומסברי התעכב עקב עיכובים בבנייה והבניין, שהיה חצי גמור, נפגע במהלך הבליץ בספטמבר 1940. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מכללות רבות של אוניברסיטת לונדון פונו מלונדון בשנת 1939 והוקמו באוניברסיטאות בשאר המדינה.
בית הספר, בעצת הממשלה, הועבר לקרייסטס קולג', קיימברידג'.
בשנת 1940, כאשר התברר כי חזרה ללונדון אפשרית, בית הספר חזר לעיר ושוכן במשך מספר חודשים באחד עשר חדרים ברחוב ברודוויי קורט, ברודוויי 8, לונדון.
בשנת 1942, משרד המלחמה חבר לבית הספר כדי ליצור תוכנית למלגות מדינה שיוצעו לבחירת נערים מבתי ספר ציבוריים טובים ובתי ספר פרטיים, בעלי יכולת לשונית, במטרה להכשירם כמתרגמים צבאיים בסינית, יפנית, פרסית וטורקית.
התלמידים, שלמדו במכללת דולוויץ' בדרום לונדון, נודעו בחיבה בשם "נערי דולוויץ'".
אחד התלמידים הללו היה צ'ארלס דאן, שהפך ליפנולוג בולט בסגל ה-SOAS וחתן מסדר השמש העולה.
.כהוקרה על תפקידה של SOAS במהלך המלחמה, דו"ח ועדת סקרבורו משנת 1946 (רשמית "ועדת החקירה למתקנים ללימודים מזרחיים, סלאביים, מזרח אירופה ואפריקה") המליץ על הרחבה משמעותית של לימודי אסיה, ובית הספר נהנה מתקציב מוגדל בעקבות זאת.
בית הספר למשפטים של SOAS הוקם בשנת 1947.
בית הספר, הממוקם בבניין פיליפס, הוא מכללה של אוניברסיטת לונדון, ותחומי העיסוק שלו כוללים משפטים, מדעי החברה, מדעי הרוח ושפות, עם התייחסות מיוחדת לאסיה ואפריקה.
ספריית SOAS, הממוקמת בבניין פיליפס, היא המשאב הלאומי של בריטניה לחומרים הקשורים לאסיה ואפריקה, והיא הגדולה מסוגה בעולם.
בית הספר גדל במידה ניכרת בסוף המאה ה-20, מפחות מ-1,000 סטודנטים בשנות ה-70 ליותר מ-6,000 סטודנטים 30 שנה אחר כך, כמעט מחציתם בוגרי תואר שני.
SOAS משתפת פעולה עם המכון הלאומי לשפות וציוויליזציות מזרחיות (INALCO) בפריז, הנחשב לעיתים קרובות למקבילה הצרפתית של SOAS.
הקמפוס ממוקם באזור בלומסברי במרכז לונדון, קרוב לכיכר ראסל.
הוא כולל את בנייני המכללה (בניין פיליפס והבניין הישן), בניין גלריית ברוניי, כיכר גורדון 53 (בו שוכן בית הספר לדוקטורט) ומאז 2016, אגף פול וובלי (הבלוק הצפוני של בית הסנאט).
ספריית SOAS שעוצבה על ידי סר דניס לסדון בשנת 1973 ממוקמת בבניין פיליפס.
תחנת הרכבת התחתית הקרובה ביותר היא תחנת כיכר ראסל.
בבית הספר שוכנת גלריית ברוניי, שנבנתה מקרן של סולטן ברוניי דארוסלאם, ונחנכה על ידי הנסיכה המלכותית, כקנצלרית אוניברסיטת לונדון, ב-22 בנובמבר 1995. מתקניה כוללים חלל תצוגה בשלוש קומות, חנות ספרים, אולם הרצאות ומתקני כנסים והוראה.
גלריית ברוניי מארחת תוכנית של תערוכות עכשוויות והיסטוריות מתחלפות מאסיה, אפריקה והמזרח התיכון במטרה להציג ולקדם תרבויות מאזורים אלה.
גינת הגג בסגנון יפני, הממוקמת על גבי גלריית ברוניי, נבנתה במהלך חגיגות יפן 2001 ונפתחה על ידי נותן החסות, הארוהיסה האנדה, עמיתת כבוד של בית הספר, ב-13 בנובמבר 2001.
בית הספר אירח את קרן פרסיבל דייוויד לאמנות סינית, אחד מאוספי הקרמיקה הסינית החשובים ביותר באירופה.
האוסף הושאל למוזיאון הבריטי, שם הוא מוצג כעת בתצוגה קבועה בחדר 95.
תוכנית האב לציון מאה שנה של בית הספר כללה פיתוח של שני בניינים חדשים ושיפוץ משמעותי של השטח הקיים, כדי להרחיב ולפתח את הכניסה ושני אזורים בתוך הבניין הישן.
עלות התוכנית האב היו כ-73 מיליון ליש"ט עבור הפרויקט הכולל.
יישום תוכנית האב לציון מאה שנה של בית הספר הגדילה בכ-30% את שטחו.
אלו מחולקות עוד למחלקות אקדמיות.
בנוסף יש לה מרכזים ומכונים רבים, שכל אחד מהם משויך לפקולטה מסוימת.
המכללה למדעי הרוח מאכלסת את בית הספר לאמנות, את בית הספר להיסטוריה, דתות ופילוסופיה, ואת בית הספר לשפות, תרבויות ובלשנות.
היא מציעה קורסים לתואר ראשון ושני, עם דגש על אסיה, אפריקה והמזרח התיכון.
תרומה מקרן אלפאווד בשנת 2013 יצרה את הקתדרה על שם היירם וו.
וודוורד לאמנות דרום מזרח אסיה, את משרת המרצה הבכירה על שם דייוויד סנלגרוב לאמנות טיבטית ובודהיסטית, ואת משרת המרצה הבכיר באוצרות ובמוזיאולוגיה של אמנות אסייתית, כמו גם מספר מלגות לסטודנטים, מה שהופך את המחלקה לאמנות וארכאולוגיה למוסד מפתח ברמה עולמית בחקר דרום מזרח אסיה.
המחלקה לבלשנות של SOAS הייתה המחלקה הראשונה לבלשנות בממלכה המאוחדת, שנוסדה בשנת 1932 כמרכז למחקר ולימוד שפות מזרחיות ואפריקאיות.
פירת', הידוע בעולם בזכות עבודתו בפונולוגיה ובסמנטיקה, היה מרצה ופרופסור לבלשנות כללית בבית הספר בין השנים 1938 ו-1956.
המכללה לפיתוח, כלכלה ומימון מאכלסת את המחלקות ללימודי פיתוח, כלכלה ומימון וניהול.
המכללה למשפטים, אנתרופולוגיה ופוליטיקה מאכלסת את בית הספר למשפטים, את המחלקות לאנתרופולוגיה ופוליטיקה ולימודים בינלאומיים, ואת המרכזים ללימודי מגדר, לימודי תקשורת, את מרכז אסיה-פסיפיק למדעי החברה בלונדון, את המרכז ללימודים בינלאומיים ודיפלומטיה, את המרכז ללימודי טייוואן ומספר מרכזים ספציפיים למחלקה.
היא מציעה קורסים לתואר ראשון ושני, רבים מהם עם דגש על אסיה, אפריקה והמזרח התיכון.
בית הספר למשפטים של SOAS
בית הספר למשפטים SOAS, אחד המחלקות הגדולות ביותר למשפטים ואחד מבתי הספר המובילים למשפטים בבריטניה ובית הספר היחיד בעולם המתמקד בחקר מערכות משפטיות של אסיה, אפריקה והמזרח התיכון.
בבית הספר למשפטים לומדים יותר מ-400 סטודנטים.
הוא מציע תוכניות ברמות תואר ראשון במשפטים, תואר שני במשפטים ותואר שני בפילוסופיה / דוקטורט.
סטודנטים בינלאומיים מהווים רוב בכל הרמות במשך שנים רבות.
לבית הספר למשפטים של SOAS ריכוז מומחיות שאין שני לו בחוקי מדינות אסיה ואפריקה, זכויות אדם, משפט מסחרי רב-לאומי, משפט סביבתי ומשפט השוואתי.
בית הספר למשפטים של SOAS דורג במקום ה-15 מתוך 98 בתי הספר למשפטים הבריטיים על ידי בדירוג של "הגרדיאן" בשנת 2016.
למרות שקורסים רבים ב-SOAS מגלמים מרכיב משמעותי של המשפט המקובל האנגלי, כל הקורסים נלמדים (ככל האפשר) באופן השוואתי או בינלאומי עם דגש על האופן שבו המשפט מתפקד בחברה.
לפיכך, לימודי המשפטים ב-SOAS הם רחבים והשוואתיים באוריינטציה שלהם.
כל הסטודנטים לומדים כמות משמעותית של משפט שאינו אנגלי, החל מהשנה הראשונה של לימודי LL.B., ולימוד מערכות המשפט של אסיה ואפריקה הוא חובה.
ל-SOAS מספר מוסדות ספציפיים לאזורים שונים, הנשענים על מומחיות מהמכללות השונות:
יש בו גם מספר מרכזים אזוריים ומכונים אחרים, שאינם אזוריים:
מכון SOAS שאפורג'י פאלונג'י ללימודים זורואסטריים
מרכז אסיה המרכזית והקווקז בת זמננו
המרכז ללימודי דרום מזרח אסיה
המרכז ללימודי יהדות ב-SOAS הוקם בשנות ה-90 של המאה ה-20 והוא ממוקם במחלקה ללימודי המזרח הקרוב והמזרח התיכון בפקולטה לשפה ותרבות.
המרכז עוסק בקידום לימודי יהדות וישראל באמצעות מחקר, הוראה, השקות ספרים, סדנאות, אירועים ציבוריים, כנסים וסימפוזיונים ודיונים.
הוא שואף לחקור ולהעביר את עושר החוויה היהודית ובכך להעלות את הפרופיל של לימודי יהדות וישראל ב-SOAS.
הוא מקיים קשרים הדוקים עם גופים אקדמיים מקצועיים כמו האגודה הבריטית ללימודי יהדות והאגודה ללימודי ישראל.
בין השאר ניתן ללמוד ב-SOAS תואר ראשון בעברית ולימודי ישראל (BA Hebrew and Israeli Studies).
בשנת 2008 מונה קולין שינדלר כפרופסור ללימודים ישראליים (הראשון שנשא בתפקיד זה).
בשנת 2011 נוספו שני תקנים חדשים למשרות של מרצים על ישראל, אשר קבלו מימון מקרן פירס (Pears Foundation) (קרן צדקה של מארק, טרבור ודייוויד פירס, אנשי עסקים ונדבנים בריטיים-יהודים).
נכון ל-2022 ראש המרכז ללימודים יהודיים הוא יאיר ולך, פרופסור חבר ללימודי ישראל ב-SOAS.
במשך השנים עשרות ישראלים שירתו ב-SOAS כמרצים וחוקרים, ביניהם: יהודה אריה קלוזנר (אביו של עמוס עוז), רון פונדק, חגי ארליך, יעקב לנדאו, אייל גרוס, אהרן ליש, ישעיהו ליבמן, זאב רובין, נור מסאלחה, משה מורד, גדי גילבר, דליה מנור, יהודה בנציון סגל, אריה ארנון ונחמיה לבציון.
המכון למוזיקה יהודית (JMI - Jewish Music Institute) הוא ארגון הממוקם ב-SOAS, ומשמש כמכון המוביל בבריטניה למוזיקה יהודית.
המכון עוסק בהוראה, שימור וקידום המוזיקה היהודית.
המכון היה ידוע בעבר בשם קרן מורשת המוזיקה היהודית ונוסד מחדש תחת שמו הנוכחי בשנת 2000. JMI מארגן פסטיבל שנתי של מוזיקת כלייזמר, "כליזמר בפארק", בריג'נטס פארק, בלונדון.
ספריית SOAS היא ספרייה ללימודי אסיה, אפריקה והמזרח התיכון המכילה יותר מ-1.2 מיליון ספרים ומשאבים אלקטרוניים לחקר אפריקה, אסיה והמזרח התיכון, ומושכת אליה חוקרים מכל רחבי העולם.
הספרייה הוכרזה בשנת 2011 כאחת מחמש ספריות המחקר הלאומיות של בריטניה.
הספרייה שוכנת בבניין פיליפס בקמפוס כיכר ראסל ונחנכה בשנת 1973. היא תוכננה על ידי האדריכל סר דניס לסדון, שתכנן גם כמה מהמבנים הברוטליסטיים המפורסמים ביותר בבריטניה, כגון התיאטרון הלאומי והמכון לחינוך.
בהיותה מכללה שהיא חלק מאוניברסיטת לונדון, לסטודנטים בה יש גם גישה לספריית בית הסנאט, המשותפת למכללות אחרות כמו בית הספר לכלכלה של לונדון ואוניברסיטת קולג' לונדון, הממוקמת במרחק הליכה קצר מקמפוס כיכר ראסל.
בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה הוא בית הספר ללימודי מקצועות העיצוב והאדריכלות באוניברסיטת חיפה שנוצר בעקבות איחוד בין המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה על שם נרי בלומפילד לאוניברסיטת חיפה.
עד לאיחוד, שימש המרכז האקדמי כמכללה אקדמית להכשרת מעצבים, ששילבה את מקצוע החינוך.
בית הספר לעיצוב שוכן בקמפוס המושבה במושבה הגרמנית שבחיפה.
המוסד הוקם בשנת 1971 על ידי ארגון ויצו העולמי, כמוסד שנועד לקדם את החינוך המקצועי בארץ.
במשך השנים חלק המרכז האקדמי את מבניו עם תיכון "ויצו לאמנות", ובשנת 2002 עבר המרכז האקדמי למשכנו החדש והמודרני במושבה הגרמנית.
משנה זו ועד 2018 כיהן כנשיא המרכז האקדמי פרופ' דוד אלכסנדר.
משנת 2018 עד שנת 2023 כיהן כנשיא פרופ' שמעון עמר.
בנובמבר 2016, אוניברסיטת חיפה והמרכז האקדמי ויצו חתמו על מזכר הבנות להפיכת המכללה ליחידה אקדמית של האוניברסיטה.
ביוני 2022 אישרה המועצה להשכלה גבוהה את האיחוד,
שבשלב הראשון ישתלב ויצו כבית הספר לעיצוב של האוניברסיטה, ובשלב הבא כפקולטה לעיצוב ואמנות לצד שאר הפקולטות באוניברסיטה.
החל מיולי 2024, מכהנת כראש בית הספר לעיצוב של האוניברסיטה פרופ' לאה פרץ.
בבית הספר לעיצוב פועלים ארבעה חוגים לתואר ראשון במקצועות העיצוב:
ארכיטקטורה – לבוגרי החוג מוענק תואר ראשון B.Arch בארכיטקטורה
עיצוב תקשורת חזותית – מעניקה לבוגריה תואר ראשון .B.Des בעיצוב תקשורת חזותית
צילום – לבוגרים מוענק תואר ראשון B.F.A בצילום (התמחות בקולנוע)
עיצוב אופנה – לימודים לתואר ראשון B.Des בעיצוב אופנה
ותואר שני בעיצוב סביבות למידה – לבוגרי התוכנית מוענק תואר שני M.Des בעיצוב סביבות למידה.
במקום בו שוכן בית הספר ולפניו המרכז האקדמי היה מבנה ששימש כמרכז נוער.
המקום ניתן למרכז האקדמי על ידי עיריית חיפה לשם הפיכתו למשכנו החדש.
לאחר תחרות בין מרצי המחלקה לאדריכלות, זכו האדריכלים יורם פופר ואלי הירש, בשיתוף לוסיאנו סנטנדראו, לתכנן את המבנה.
המבנה הוא חלק ממכלול הכולל כיכר המקשרת בין הרחוב הראשי של המושבה הגרמנית לבין המרכז האקדמי.
בשנת 2007 זכו האדריכלים המתכננים בפרס אות העיצוב על מבנה המרכז האקדמי.
קומת הכניסה של המבנה משמשת כגלריה לתערוכות מתחלפות של בוגרי המוסד ואמנים נוספים.
בית הספר לפיקוד ימי בישראל, הוא מוסד לימודי צבאי, המכשיר קציני ים לפיקוד בחיל הים.
בית הספר ממוקם בבסיס ההדרכה של חיל הים בחיפה.
לאחר סיום קורס חובלים, הקצינים הימיים מוצבים בכלי השיט השונים למשך תקופה משתנה בהתאם לתפקידם שנע בין שנה לשנה וחצי.
בתקופה זו הקצינים ממלאים תפקידי פיקוד ראשוניים, נמצאים בתהליך הכשרה לפיקוד על מחלקות או ספינות בט"ש ולומדים לקראת התפקיד העתידי אליו הקצינים מיועדים.
לאחר תקופת הפיקוד הראשונית ולאחר מבחנים מקצועיים קפדניים ומסננים, מוצבים הקצינים בבית הספר לפיקוד ימי, המהווה מסגרת נפרדת מקורס חובלים ומטרתו להכשיר את הקצינים הצעירים לתפקידי פיקוד על מחלקות בצוללות/סטי"לים או פיקוד על כלי שיט בט"ש.
ההכשרה מורכבת מתכנים מקצועיים ופיקודיים כאחד.
מבנה ארגוני של בית הספר
בית הספר אינו מחולק למגמות, כמו קורס חובלים אלא בנוי מקורסים רבים בהתאם ליחידות האם שאליהם שובצו קציני הים במהלך קורס החובלים:
קורס קציני גנ"ק (גילוי, ניווט וקשר)
קורס קציני הגנה ולוחמה אלקטרונית
קורס אחוד למפקדי כלי בט"ש:
בראש בית הספר עומד קצין ים בדרגת סגן-אלוף, שפיקד על סטי"ל או צוללת ומילא תפקידים שונים ביחידות המבצעיות של חיל הים.
מפקדי הקורסים בבית הספר הם קצינים בוגרי יחידות השטח של חיל הים שמוינו לתפקידי הדרכה, לאחר פיקוד על מחלקות/כלי שיט.
בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש הידוע גם בשם החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב פועל במסגרת הפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב.
החוג מעניק לבוגריו תואר ראשון ושני הכוללים לימודים אקדמיים לצד לימודים מקצועיים.
עם בוגריו נמנים יוצרים, חוקרים ומבקרים בתחומי הקולנוע והטלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
החוג נוסד בשנת 1972 והוא בית הספר לקולנוע השני הוותיק בישראל (אחרי המחלקה לקולנוע במסגרת בית הספר "בית צבי" שנוסדה שנתיים קודם).
בית הספר נוסד בשם "החוג לקולנוע וטלוויזיה" במסגרת הקמת "הפקולטה לאמנויות ותקשורת", שכללה גם את החוגים הוותיקים, החוג לתיאטרון, החוג לתולדות האמנות, והחוג למוזיקולוגיה.
לשנת הלימודים הראשונה, שהחלה באוקטובר 1972, התקבלו 91 סטודנטים מתוך 245 שביקשו להתקבל.
החוג גייס את במאי הקולנוע והטלוויזיה היהודי-אמריקאי דון ריצ'רדסון כמרצה בכיר.
ריצ'רדסון ששמו המקורי היה מלווין שוורץ, היה במאי קולנוע וטלוויזיה שביים למעלה מ-600 תוכניות טלוויזיה, כולל פרקים בסדרות "משימה בלתי אפשרית" ו"בוננזה".
הנסיכה גרייס ממונקו, שהייתה בת זוגו של ריצ'רדסון בצעירותו, תרמה כסף להקמת החוג.
סגל ההוראה גלל גם את פיטר דארט, ראש החוג לקולנוע באוניברסיטת קנזס שהגיע כפרופסור אורח.
בקיץ 1973 יזמה קבוצה של סטודנטים, בהם איתן גרין ואורי קליין, יחד עם המרצה יעקב מלכין, את הפקתו של כתב עת לקולנוע במסגרת החוג בשם "קלוז-אפ".
באפריל 1974 התפטר דון ריצ'רדסון מתפקידו וחזר לארצות הברית, על רקע סכסוך עם דיקאן הפקולטה משה לזר, לטענתו הובטח לו דרגה של פרופסור מן המניין למרות שלא היה בעל השכלה אקדמית, אך בעל ניסיון מרחב קיבל דרגת פרופסור חבר.
גם פיטר דארט עזב, ואדם שהתחזה למומחה לציוד קולנוע הונה את קניין החוג ברכישת ציוד.
בפברואר 1978 הקרין החוג לראשונה סרטי גמר של סטודנטים לקהל הרחב, עד אז לא היה התקציב הדרוש להביא את סרטי הסטודנטים בחוג לאיכות של הקרנה לציבור.
בראשית שנות השמונים התדרדרה רמת הלימודים המעשיים בחוג, ובעקבות כך פרץ מרד סטודנטים, אשר כתוצאה ממנו מונה ארנון צוקרמן, לשעבר מנהל הטלוויזיה הישראלית, לכהן כראש החוג בתחילת 1985. צוקרמן פעל לשיפור רמת החוג, ויזם את "הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים" שנערך לראשונה ב-1986.
בשנת 2013 קודמה תוכנית להעביר את בית הספר למבנה ההיסטורי של תחנת הכוח רדינג (רדינג א'), אך חברת החשמל חזרה בה מהכוונה לסגור את התחנה ולהשמיש את המבנה ההיסטורי לשימוש ציבורי.
ב-2014 החוג נבחר לרשימת "15 בתי הספר לקולנוע המובילים בעולם" על ידי הוליווד ריפורטר.
בתחילת 2015, תרם המפיק היהודי-אמריקאי סטיב טיש 10 מיליון דולר לחוג, על מנת לשנות את שמו ומעמדו ל"בית הספר לקולנוע וטלוויזיה על שם סטיב טיש".
תוכנית הלימודים של החוג משלבת עשייה קולנועית יחד עם לימודים תאורטיים נרחבים.
ב-2014 למדו בו כ-1000 סטודנטים, דבר ההופך אותו לבית הספר לקולנוע, טלוויזיה וניו מדיה הגדול ביותר בישראל.
בחוג ישנם ארבעה מסלולי לימוד לתואר ראשון, בבימוי והפקה, בתסריטאות, מדיה דיגיטלית ובתאוריה קולנועית, וארבעה, באותם תחומים, לתואר שני.
החוג מפיק כמאה סרטים קצרים מדי שנה.
הסטודנטים הלומדים בחוג מצלמים שלושה סרטים קצרים במהלך לימודיהם וחלקם מפיקים סרט באורך מלא כעבודת גמר.
בנוסף, החוג מפיק סדרות טלוויזיה בשיתוף פעולה עם ערוצי השידור הישראלים (שידורי קשת, ערוץ 1, הוט, ערוץ 8).
מאז 2002 מופקת מדי שנתיים בחוג סדרה דוקומנטארית עבור ערוץ 8 (אורך כל סדרה כחמש שעות): "פרויקט יפו", "התקווה", "בתים בעיר", "בתל אביב", "לחם, עבודה", "אחרת" ו"יחסים דיגיטליים".
בשנים 2010–2011 הופקו בחוג שתי עונות של הפקת האולפן "24 שעות עם...", עבור הערוצים הוט וקשת.
בשנת 2013 הופקה עבור ערוץ 1 סדרת מחווה לקולנוע הישראלי "קצר: ארוך" (כ-170 דקות).
מאז 2010, מדי שנתיים, מופק בחוג מיזם אשר נוצר על ידי שיתוף פעולה בין תלמידי החוג וקולנוענים פלסטינים.
"קפה – בין מציאות לדמיון", "פרויקט מים" ו"ספורט", אלו שלוש סדרות אשר נוצרו במסגרת שיתופי פעולה אלו.
המיזמים הוצגו בעשרות פסטיבלים בינלאומיים לקולנוע ברחבי העולם, והופצו מסחרית בבתי קולנוע בצרפת.
הפסטיבל נוסד בשנת 1986, ומתרחש בסינמטק תל אביב.
הפסטיבל הוא הגדול מסוגו בעולם, ונחשב לאחד המשפיעים ביותר.
הפסטיבל מתקיים מדי שנה בתחילת חודש יוני וכולל הקרנות סרטים, פרמיירות, אירועים קולנועיים מיוחדים, כיתות אמן וועידות אקדמאיות.
בין תחומי המחקר הבולטים בחוג: תאוריות קולנועיות קלאסיות ומודרניות; קולנוע ישראלי וקולנוע פלסטיני; מדיה חדשה וקולנוע אינטראקטיבי; מרחב ומקום בקולנוע; טראומה וזיכרון; השואה בקולנוע; ייצוג אתניות ומגדר בקולנוע; לימודיים קוויריים; פילוסופיה של הקולנוע ופילוסופיה בקולנוע ובטלוויזיה.
במסגרת החוג מופק הכנס הדו-שנתי "הקולוקוויום הבינלאומי לחקר הקולנוע והטלוויזיה".
כל קולוקוויום מוקדש לתמה מרכזית אחרת, ומארח חוקרים קולנועיים מכל העולם.
בנוסף, בכל שנה מאז 2011, החוק מפיק את "כנס פיקציה ללימודי טלוויזיה", כנס המוקדש ללימודי טלוויזיה בשפה העברית.
כנסים משנים עברו התמקדו בנושאים: טלוויזיה עלילתית ישראלית, טלוויזיה במיטבה, מרחבים של טלוויזיה, הסוף של הטלוויזיה.
בשנת 2015 הכנס יעסוק בנושא טלוויזיה ואמנות.
בשנת 2012 הוקמה גאודמוס, חברת ההפקות של החוג.
מטרתה העיקרית היא עידוד וקידום יוצרים צעירים בעת צעדיהם הראשונים בתעשייה.
החברה יוזמת שיתופי פעולה עם ערוצי שידור, קרנות, מוסדות רלוונטיים ויוצרת קופרודוקציות בינלאומיות עבור קולנוע, טלוויזיה וניו מדיה.
היא עוזרת לנהל את מגוון ההפקות של החוג, ומפיקה עבורו סרטים באורך מלא, סדרות עלילתיות ודוקומנטאריות, סרטים קצרים ומיזמים מיוחדים.
ארכיון הסרטים ע"ש אנדה זימנד
ארכיון הסרטים של החוג הוקם בשנת 1973 על ידי ליביו כרמלי.
הארכיון מאכלס 20,000 סרטים מכל הזמנים והז'אנרים.
הוא כולל גם אוסף מגזינים לקולנוע (בעברית ובאנגלית) וספריה לספרות העוסקת בקולנוע וטלוויזיה.
סרטי גמר של תלמידי בית הספר זכו בפרסים רבים במהלך השנים, בין השאר:
בשנת 2014, "פריז על המים", סרטה של הדס איילון, זכה בפרס האוסקר לסרט הסטודנטים הזר הטוב ביותר.
זו הייתה הפעם הראשונה בה סרט ישראלי זכה בפרס זה.
בשנת 2016 זכה סרט הגמר "היפה בנשים" של מיה צרפתי באוסקר לסרט הדוקומנטרי הזר.
בשנים עברו, שישה סרטים נוספים אשר הופקו חוג היו מועמדים לקבלת הפרס.
שלוש זכויות במקום השני וזכייה במקום השלישי בתחרות הסינפונדסיון של פסטיבל קאן (תחרות המיועדת לסרטי סטודנטים קצרים ובינוניים מרחבי העולם):
"עם חוקים", סרט הגמר של דובר קוסאשווילי זכה במקום השני בשנת 1999
"קינוח", סרט הגמר של עמית סאקומסקי זכה במקום השני בשנת 2000
"שאלות של פועל מת", סרט הגמר של איה סומך זכה במקום השלישי בשנת 2002
"ביקור חולים", סרט הגמר של מיה דרייפוס זכה במקום השני בשנת 2005.
תשעה סרטים נוספים של החוג התחרו בקטגוריה זו במהלך השנים.
"לילה אפל", קיבל ציון לשבח בפסטיבלי הקולנוע של ונציה וירושלים, זכה בפרס הראשון בפסטיבל בייג'ינג, והיה מועמד לאוסקר בקטגוריית סרט סטודנטים בשפה זרה
"תפרים"סרטה של עדיה אמרי אור זכה במקום ראשון בתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל טרייבקה
"אווה - שם זמני", סרטו הקצר של דור פדלון קיבל ציון לשבת בתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל טרייבקה ב-2011.
שתי זכיות במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
בית הספר לקיסר המתחיל היא סדרת טלוויזיה מונפשת מבית ערוץ דיסני המבוססת על הסרט "הקיסר נפל על הראש", ששידורה החל ב-2006 עד 2008 ובישראל בשנים 2009 עד 2010.
במוקד העלילה קוזקו, הנדרש להשלים את לימודיו כדי לזכות בתואר קיסר.
במהלך הלימודים הוא פוגש במעודדת מלינה בה הוא מתאהב, בקרונק רפה השכל ובמורה מר מולגווקו, ומתמודד עם מזימותיה של איזמה מנהלת בית ספר, השואפת לנשל אותו מכתרו.
הסדרה מדגישה גם מסרים חינוכיים על הצורך בעבודה קשה ופגעי האנוכיות.
קוזקו הקיסר - קיסר עריץ ואנוכי המאוהב במלינה.
פאצ'ה - אדם כפרי, הנותן לקוזקו להתגורר אצלו בזמן לימודיו.
איזמה - מנהלת בית הספר, מנסה להדיח את קוזקו מהמלכות.
קרונק - עוזרה הטיפש של איזמה וחברו של קוזקו במהלך הלימודים.
מר מולגווקו - המורה של קוזקו.
מלינה - המעודדת בה קוזקו מאוהב.
הדיבוב העברי בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי אסנת סדן
שם הדמותמדבב/ת במקורמדבב/ת בעבריתקוזקוז'אן פול מאנוקסתום שוורצברגמלינהג'סיקה דיצ'יקומיכל רשףפאצ'הפרד טטצ'יורה יורם יוספסברגג'ון גודמן צ'יצ'הונדי מאליקלירון אלידיצ'אקהג'סי פלאוורמיכל מוכתרגברת פלאקו מולגואקולא ידועטיפושיין באומלאיתי לויאיזמהארת'ה קיטהילה מערביקרונקפטריק ווארברטוןשמחה ברבירומר מולגואקומולי שולמןשיר הפתיחהגילן שחףמיכל רשף
בנוסף, השתתפו בדיבוב העברי גם: אמנון וולף, גלעד קלטר ושירלי לילו
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית שידור ראשוןשידור אחרון12127 בינואר 200611 בנובמבר 200623123 ביוני 200720 בנובמבר 2008
בית הספר לעסקים על שם פיוקווא הוא בית ספר למנהל עסקים של אוניברסיטת דיוק הממוקם בעיר דרהאם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
לומדים בו כ-1,340 סטודנטים בתוכניות מעניקות-תארים.
בנוסף, קיימת בבית הספר תוכנית לקבלת תואר דוקטור (Ph.D).
מעבר לכך, תוכניות ההכשרה למנהלים בכירים של דיוק (Duke Executive Education) ותוכניות ההכשרה התאגידית של דיוק (Duke Corporate Education) מציעות השכלה במנהל עסקים שלא לקראת תואר, וכן תוכניות לפיתוח מקצועי.
בית הספר נוסד בשנת 1969 כבית ספר ללימודים מתקדמים במנהל עסקים.
לכיתה הראשונה, בשנת 1970, התקבלו 20 סטודנטים.
בשנת 1974 התמנה תומאס פ.
Keller), בוגר אוניברסיטת דיוק משנת 1953, לדקאן החדש של בית הספר.
הדבר היה לנקודת מפנה בהיסטוריה של המוסד, וקלר העלה אותו במהירות על פסים של הצלחה.
בשנת 1978 יצא קלר בקמפיין לגיוס הון במטרה לאסוף 20 מיליון דולר להקמת מבנה בית הספר ולהגדלת מספר הסטודנטים לתואר MBA משישים ל-250, ויותר מהכפיל את מספר תקני הסגל.
בתוך שלוש שנים גייס הקמפיין 24 מיליון דולר, אשר 10 מיליון מתוכם הגיעו מאיש העסקים והפילנתרופ ג'יי.
שמו של בית הספר לתארים מתקדמים שונה, אפוא, לבית הספר לעסקים על שם פיוקווא.
פיוקווא גדל וחונך על ידי הסבים שלו בחוות-טבק במחוז הנסיך אדוארד (Prince Edward County), במדינת וירג'יניה.
יחסיו של פיוקווא עם אוניברסיטת דיוק התחילו כאשר הוא, בעודו תלמיד בשנות נעוריו, שאל ספרים בדואר מן הספרייה של דיוק.
קורא רעבתני ומהיר-תפיסה, פיוקווא מעולם לא הלך לקולג'.
במקום זאת, הוא תר אחר השכלה גבוהה בעצמו.
"אני ההוכחה שעל כל מכשול ניתן להתגבר אם אתה מוכן ללמד את עצמך ולעבוד קשה".
פיוקווא לדיוק עמדה על כמעט 40 מיליון דולר בעת מותו ב-5 באפריל 2006.
בספטמבר 2008, השיק בית הספר יוזמת התרחבות להקמת קמפוסים בסנט פטרסבורג, רוסיה; דובאי, איחוד האמירויות הערביות; קונשאן, סין; ניו דלהי, הודו; ולונדון, בריטניה.
הרשת של האתרים המבוזרים ברחבי העולם החלה לשרת את התלמידים בחודש אוגוסט 2009.
בית הספר ביסס את עצמו כבעל אחד הקודים האתיים המחמירים ביותר מבין בתי הספר למנהל עסקים, תוך שהוא אוכף אותו בפועל ונוקט בצעדים ממשיים לקידום התנהגות אתית אצל המנהיגים העתידיים של עולם העסקים.
מחקרים מסוימים הראו, כי סטודנטים למנהל עסקים מתארים את עצמם כבלתי-ישרים מבחינה אקדמית בתדירות גבוהה היותר מאשר הסטודנטים שלומדים לתארים אחרים.
בשלהי אפריל 2007, פסק בית הדין של פיוקווא כי לימודיהם של תשעה סטודנטים יופסקו, ו-15 סטודנטים יושעו למשך שנה אחת וייחשבו כמי שנכשלו בקורס.
תשעה סטודנטים אחרים יקבלו ציון נכשל בקורס, וסטודנט אחד יקבל ציון נכשל בבחינה.
ביוני 2007 נודע, כי ועדת הערעורים של בית הספר אישרה את ההרשעות ואת העונשים שהוטלו.
מחקר שנעשה על ידי דן אריאלי, פרופסור לכלכלה התנהגותית בקתדרה על-שם ג'יימס בי.
הליך הקבלה לתוכנית היום ללימודי MBA הוא תחרותי ביותר.
לכיתה של 2012 התקבלו 24% מכלל המועמדים.
תלמידי בית הספר באים מרקע מגוון ביותר (למשל, במחזור העתיד לסיים את הלימודים בשנת 2012, 39% היו תלמידים בינלאומיים (שאינם אמריקאיים), ו-30% מהכיתה היו נשים).
ציון ה-GMAT הממוצע לכיתה האחרונה עמד על 697, ה-15 הגבוה ביותר מבין בתי הספר למנהל עסקים בארצות הברית.
סגל בית הספר מאורגן בעשר דיסציפלינות, שכוללות: חשבונאות, קבלת החלטות, כלכלה, פיננסים, ניהול, ניהול מגזר הבריאות, תקשורת ניהולית, שיווק, ניהול התפעול, ואסטרטגיה.
תוכנית היום ללימודי MBA מציעה התמחויות בקבלת החלטות, אנרגיה וסביבה, יזמות וחדשנות, פיננסים, ניתוח פיננסי, מנהיגות ואתיקה, ניהול, שיווק, ניהול התפעול, יזמות חברתית, ואסטרטגיה.
סגל בית הספר דורג במקום הראשון בארצות הברית על ידי הביזנסוויק (הון אינטלקטואלי) בשנת 2010.
בתחילת שנות התשעים, בעת שעבד באוניברסיטת דיוק, פיתח פרופ' רוברט אי.
Whaley) את מדד התנודתיות של בורסת האופציות של שיקגו (Chicago Board Options Exchange Volatility Index) (סימול: VIX), המכונה גם "מדד הפחד", במתכונתו הנוכחית (בפיתוח המדד היו מעורבים גם חוקרים ישראלים, דן גלאי ומנחם ברנר).
ה-VIX מצוטט מדי יום על ידי הרשתות CNBC, MSNBC, וכלי תקשורת נוספים.
תואר הכבוד האקדמי העיקרי, המוענק לעשירון העליון של בוגרי ה-MBA, הוא "חוקר פיוקווא" (Fuqua Scholar).
תוכנית היום ללימודי MBA משלבת ליבת-יסוד של קורסי חובה עם קורסי בחירה, המאפשרים לסטודנטים לתור אחר תחומי העניין שלהם ולהעמיק את מומחיותם.
התוכנית בנויה סביב תקופות-לימוד בנות שישה שבועות, ולא רבעים או סמסטרים.
כל קורס נפגש למשך שעתיים ורבע, פעמיים בשבוע.
המבנה הייחודי של התוכנית סביב התקופות הקצובות מאפשר לתלמידים ליטול חלק בקורסים רבים יותר, וזמני שיעור ארוכים יותר נותנים לתלמיד זמן-כיתה השווה לזה שמספקים בתי ספר אחרים בתקופה של סמסטר.
זמני השיעור הארוכים גם מאפשרים למרצים לכסות נושאים מורכבים במהלך פגישה אחת, ומותירים מספיק זמן עבור סימולציות, מצגות מקרה, שאלות ודיונים.
בנוסף, מבנה זה של שיעור משאיר זמן לאינטראקציה משמעותית עם חברי-סגל אורחים מתוך הקהילה העסקית.
בית הספר הוא ביתם של מכוני מחקר שונים, לרבות:
מרכז פיוקווא / קואצ' קיי למנהיגות ואתיקה (The Fuqua/Coach K Center of Leadership & Ethics (COLE)) - הוקם בשיתוף פעולה בין בית הספר, מרכז האתלטיקה של אוניברסיטת דיוק ומכון קנאן לאתיקה (Kenan Institute for Ethics), במטרה לקדם מנהיגות באמצעות מחקר והשכלה.
המרכז לקידום יזמות חברתית (Center for the Advancement of Social Entrepreneurship (CASE)) - מוקדש לקידום גישות של יזמות וחדשנות, למען שיפור תנאים חברתיים באמצעות חינוך ומחקר.