tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1939 נפסלו רישיונותיהם של סוחרי תבואה ובעלי טחנות.
הסחורה שחנויות יהודיות הורשו למכור הייתה מוגבלת מאוד בשנת 1941.
בתחילת 1942 נלקחו שמונה עשר גברים יהודים (מתוך אוכלוסייה כוללת של כ-200 נפשות) לשרות העבודה (עבודה בכפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
שישה מהם נהרגו בתעלות שנאלצו לחפור בקו ההגנה נגד הצבא האדום על נהר הדון.
באפריל 1944, לאחר כניסת הצבא הגרמני לקונסנטמארטון, נלקחו לראשונה ראש הקהילה, גבאי בית הכנסת והרב המחליף למחנה ריכוז.
אחר כך נשלחו לאושוויץ עוד לפני גירוש כללי של יהודים מהונגריה ונרצחו בתאי הגזים.
כל יהודי קונסנטמארטון הועברו לקצ'קמט, מרוכזים מיד עם הגעתם, ולאחר מכן הופשטו מתכשיטים וכסף על ידי הז'נדרמים ההונגרים.
לאחר מכן נלקחו למפעל מחוץ לעיר, ועונו באכזריות.
לאחר המלחמה קומץ יהודים, שרידים שחזרו, שיחזרו את חיי הקהילה.
בבית הקברות נבנתה אנדרטה לחללים.
בנובמבר 1948 בית הכנסת שופץ וחודש.
לוח זיכרון הונח על הקיר לזכר 180 הנרצחים בשואה.
מאז מספר יהודי קונסנטמארטון הלך ופחת, ובשנת 1965 נותרו בו רק שני יהודים בלבד
דוד אנדייל, במקור עד 1880 אנגל (בהונגרית: Angyal Dávid; קונסנטמארטון, 30 בנובמבר 1857 – בודפשט, 18 בדצמבר 1943) היה יהודי-הונגרי, אחד ההיסטוריונים הדומיננטיים, הליברלים - השמרנים, הפוזיטיביסטים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, היסטוריון הספרות, מבקר, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים ומזכיר האקדמיה.
טמאש קראוס (בהונגרית: Krausz Tamás; קונסנטמארטון, 24 בפברואר, 1948) הוא היסטוריון, מומחה לרוסיה, פרופסור אמריטוס, אינטלקטואל מבקר המשטר יהודי-הונגרי.
קונסנטמיקלוש (בהונגרית: Kunszentmiklós) היא עיר קטנה במחוז באץ'-קישקון שבהונגריה ומרכז נפת קונסנטמיקלוש.
העיר ממוקמת בחלק הצפון מערבי של קישקונשאג (Kiskunság) שהוא חבל ארץ שמתחיל דרומית לבודפשט עד צפונית לעיר סגד, ותחום במזרח-מערב בין הנהרות הדנובה והטיסה).
העיר נמצאת כ-60 קילומטרים דרומית לבודפשט.
היישובים השכנים הם אפאי ובודי מצפון, קונפסר מצפון מזרח, קונאדאץ' מדרום מזרח, סבדסאלאש מדרום ועוד.
העיירה מרוחקת מעט מהכבישים הראשיים, מרכזה מושפע משלושה כבישים צדדיים עיקריים בלבד: כביש 5203 בין קישקונלצהאזה - סבדסאלאש - איז'אק בכיוון צפון-דרום, וכביש 5205 בין ארקן לבין טאש בכיוון מזרח-מערב.
כיום, היישוב מושפע רק מקו 150 של רכבות הונגריה (MÁV) Budapest–Kunszentmiklós-Tass–Kelebia, שיש לו במקום שתי תחנות.
מרכז העיר היה בעצם תחנה משותפת עם הכפר טאש.
התחנה המסועפת ממוקמת פיזית בגבול המערבי של העיר, אליה מגיעים בכביש 52 מדרום לכביש 5205.
לעיתים קרובות נמצאו חפצי אמנות מתקופת האבן ומתקופת הברונזה על גדות הלס הנושאות את הענפים לשעבר של הדנובה, אך נמצאו כאן גם חפצי אמנות קלטיים וסרמטיים.
חפירת קבר נסיכותי אוורי במכרה החול Kunbábony הייתה משימה ארכאולוגית גדולה של שנות ה-70. ההונגרים הכובשים מצאו מקום לינה גם בגבולות העיר.
שמה של סנטמיקלוש סימנה מקום של כנסייה מממלכת הונגריה (1000–1301).
רשת צפופה של כפרים נמצאה ונהרסה על ידי צבאות המונגולים בפלישת המונגולית לאירופה דרך המישור ההונגרי הגדול, כך קרה גם לסנטמיקלוש וסביבתה.
במאה ה-13 ובמאה ה-14 הגיעו הקומאנים (בהונגרית Kun) בכמה גלים, כבשו את האזור כאזור לא מיושב, והתיישבו בו.
לא חל שינוי באוכלוסייה בין שתי מלחמות העולם.
הכפר הגדול שמר על מעמדו כמטה נפה והצליח לבצע השקעות מסוימות.
הרחובות הראשיים רוצפו בקוביות ריצוף קטנות, בית הספר התיכון הורחב והוקמו מתחם ספורט ובריכת שחייה ובשנת 1928 נבנתה גם תחנת כוח.
האירוע שהשפיע לרעה על הכלכלה היה התיעול, ניקוז וביוב הלא תקין שהסתיים בסוף שנות ה-20. רשת הביוב המוגזמת, שנבנתה כדי להפחית את הסיכון לשיטפונות ולנתיבי מים פנימיים, אך ללא התחשבות בדרישות ארוכות הטווח, הפרה את האיזון ההידרולוגי שהוכח כיציב במשך מאות שנים.
בתוך שנים ספורות, האזור כמעט התייבש ומפלס מי התהום ירד.
המלחה מהירה ומשנית הפכה את האדמה לכמעט בלתי ניתנת לעיבוד, בעוד שבמזג אוויר גשום מערכת זו נחנקה.
לאחר גשם ממושך או הפסקה פתאומית, "אין מים בביוב, אלא הביוב במים", כפי שקבעו המקומיים בתבונה ובמרירות.
המשבר החקלאי הלאומי והנגע המקומי הזה גרמו להתרוששות אוכלוסיית החקלאים ולריבוד ההולך וגובר של קהילת החקלאים ההומוגנית עד אז.
מספר העניים גדל, ומאמצע שנות ה-30 החלו לעבוד במפעלים בצ'פל ובדרום בודפשט, שכבר הוסבו למטרות מלחמה.
האוכלוסייה היהודית במקום הייתה 633 בשנת 1880. בית הכנסת נבנה בשנת 1898. הטרור הלבן אחרי מלחמת העולם הראשונה פגעה באוכלוסייה היהודית ובמוסדותיה והאוכלוסייה היהודית לפני מלחמת העולם השנייה (מפקד האוכלוסין) הצטמצמה ל-155. בית הקברות הוקם בשנת 1853. הקבורה החסידית האורתודוקסית האחרונה הידועה הייתה לפני מלחמת העולם השנייה.
האזור הוא החקלאי, כפרי ושטוח.
בית הקברות היהודי הוא נפרד, אך נמצא ליד בתי הקברות האחרים, אין שלט או סימון.
הגישה פתוחה ללא חומה, גדר או שער.
גודלו של בית הקברות לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה היה 4.1 דונם.
יש בו כ-100–500 מצבות, 25%–50% נפלו או שבורות, מתוארכות למאות ה-19–20. צמיחת יתר של צמחייה היא בעיה מתמדת; וניקוז המים הוא בעיה עונתית.
ישנם מדורים מיוחדים לכהנים, לילדים ולבעלי הון.
השיש, הגרניט, אבן הגיר ואבן החול בצורת שטוחה, מוחלקת וכתובה היטב, או לאבנים שטוחות עם עיטור תבליט מגולף יש כתובות בעברית והונגרית.
לחלק מהמצבות יש גדרות מתכת מסביב לקברים.
בית הקברות מכיל מצבות זיכרון מיוחדות לקורבנות השואה אך ללא קברי אחים.
הבעלים הנוכחיים של בית הקברות שעדיין פעיל הוא הקהילה היהודית הלאומית של הונגריה.
בוצע שיקום מסוים בבית הקברות.
בית העירייה, נבנה בשנת 1825 בסגנון קלאסיסטי
הכנסייה הקלוויניסטית, שנבנתה בין 1788 לבין 1792 בסגנון הבארוק המאוחר.
הכנסייה הרומית-קתולית שקודמתה נבנתה בשנת 1787, קיבלה את צורתה הנאו-רומנסקית והנאו-גותית הנוכחית בשנת 1906
הגימנסיה הקלוויניסטית בקשאי שאנדור (נאו-קלאסי)
הטברנה של "משסף הצוואר", אחת התחנות בנתיב הדואר פשט - פטרוואראד לשעבר, נקראת על שם המוזגת שצווארה שוסף מקנאה ב-1801.
מוריה ויראג, שנבנה בסביבות 1820 על ידי השופט הראשי פאל ויראג בסגנון קלאסיסטי, כיום פועל בו מוזיאון להיסטוריה מקומית.
מרחצאות החוף קונסנטמיקלוש, שפועלות בקיץ עם שלוש בריכות ומי ספא, יכולים לשמש בעיקר לכאבי פרקים ושרירים ולתלונות גינקולוגיות.
קונסרבטוריון אקדמא אשדוד הוא המוסד העירוני של אשדוד ללימודי הנגינה על כלי הנגינה השונים המיועדים בעיקר לילדים ובני נוער.
המוסד מקיים קונצרטים, תחרויות וסדנאות.
הקונסרבטוריון נוסד ב-1966, ומאז שנת 2000 שוכן ב"מרכז תרבות מונארט" בקריית התרבות ע"ש צבי צילקר.
הקונסרבטוריון הוקם בשנת 1966 במועצה המקומית אשדוד על ידי גדעון שמיר, נפתלי אדלר, חניתה צוובנר וריקרדו פוטורנסקי.
הקונסרבטוריון הוקם תחילה בתור אגודה עות'מאנית בפיקוח משרד החינוך.
עיריית אשדוד תחת ראש העירייה צבי צילקר חתמה על הסכם עם אקדמא על הרחבת פעילותה, שאיפשר לה להקים בתי ספר למוזיקה, בלט ותנועה, חוגים לילדים ותזמורות.
ההסכם חייב את אקדמא לקבל כל תלמיד המעוניין ללמוד מוזיקה או אמנות בתנאי שיעבור מבחן כניסה ותחת שכר לימוד מינימלי ובהנחות התואמות את מצבו החברתי-כלכלי של התלמיד מקרן מלגות לתלמידים מוכשרים מעוטי יכולות שהקימה.
אגודת אקדמא, לפי אותו הסכם – הקימה גם תזמורת כלי נשיפה עירונית בת שלושים נגנים וכן תזמורת נוער, כשכלי הנגינה מומנו על ידי העירייה בסך 45 אלף לירות, שגייסה מחברת עמיגור.
עיריית אשדוד העמידה בתמורה לרשות הקונסרבטוריון הצעיר מבנים לרשותה לקיום פעילותה ללא תשלום.
ב-1975 הוקמה תזמורת הנוער של אשדוד, כחלק מאקדמא.
בתחילה, שכן הקונסרבטוריון בבית הספר "גאולים" ברובע א', וב-1986 עבר לבית הספר "ארזים" ברובע ד'.
בשנת 2000 עבר למקום קבע במרכז מונארט.
שםפירוטכלי נגינהכלי נשיפהבמחלקה פועלות 3 תזמורות כלי נשיפה המחולקות לפי רמת נגינה וגיל, והרכבים קטנים יותר.
כלי נשיפה מעץ: חליל צד, קלרינט, סקסופון
כלי נשיפה ממתכת: חצוצרה, קרן יער, טרומבון, בריטון, טובהכלי קשתבמחלקה פועלת תזמורת כלי קשת והרכב כינורות קאמרי.כינור וצ'לופסנתרהמחלקה הגדולה בקונסרבטוריון.
פרויקט הלחנה להנצחת אביבה אור-שלום ולתמיכה בלימודי הלחנה לתלמידים בעלי כישרון בולט בתחום.
במסגרת הפרויקט, תלמידים מקבלים הדרכה להלחנת שיריה של אור-שלום, ואלו מנוגנים על ידי הרכב של אקדמא.
התלמידים המצטיינים זוכים במלגה להמשך לימודי הלחנה.
הפרויקט פועל משנת 2011, וממומן מההקדש לזכר אור-שלום.
הפרויקט מנוהל על ידי פרופסור נינו לוי ורעייתו סימה.
פרויקט לימודי נגינה בבתי ספר יסודיים בעיר אשדוד.
במסגרת הפרויקט, תלמידים לומדים כלי נגינה בשיעורים קבוצתיים במהלך יום הלימודים בבית הספר.
השיעורים מועברים על ידי מורים מהקונסרבטוריון.
בסוף שנת הלימודים מתקיים קונצרט סיום לציון הישגיהם המוזיקליים של התלמידים.
כמו כן, מוצעת לתלמידים המעוניינים האפשרות להמשיך ללימודים בקונסרבטוריון בשנת הלימודים הבאה.
פסנתר לתמיד: תחרות ארצית לפסנתרנים צעירים שעורך הקונסרבטוריון יחד עם מרכז מונארט ועיריית אשדוד משנת 2009. מטרת התחרות היא גילוי כישרונות צעירים (בגילאים 6–28) בנגינה בפסנתר להזנקת הדורות הבאים של הפסנתרנים בעיר.
תחרות כלי נשיפה לזכרו של עֹז ישראלי
קונפוציוס סבר שלימוד ספרי החכמה העתיקים, בצירוף מחשבה, מביא לידי המעשה המוסרי.
לפי המסורת הסינית, הוא ערך את "הקלאסיקה של השירים", את "הקלאסיקה של המסמכים", את "הקלאסיקה של הטקסים", פירש את "ספר התמורות", וחיבר את "רשומות האביבים והסתוים".
אמריו ושיחותיו של קונפוציוס נאספו על ידי תלמידיו, או על ידי תלמידי תלמידיו, לספר "המאמרות", שהתקבל כספר היסוד של הקונפוציאניזם.
קונפוציוס הורה בעיקר אנושות (אורח חיים מוסרי שלם, נאמנות ואמפתיה, דאגה לבריות), ומאמץ אמיתי וממשי ללמוד ולעשות.
הדרך שהורה קונפוציוס מסוכמת בכלליות בתחילת הספר "לימוד הגדול" באופן הבא: "דרך לימוד הגדול: להאיר אור המידות, לאהוב את העם, ולנוח בתכלית הטוב".
על פי המסורת קונפוציוס נולד בשנת 551 לפנה"ס בעיר צ'ופו, אז בירת מדינת לוּ וכיום שייכת לנציבות ג'ינינג, בדרום מערב מחוז שאנדונג שבמזרח סין.
לפי האגדה, ניבא צ'ילין (יצור מהמיתולוגיה הסינית) שבפיו לוח ירקן את בואו לעולם.
קונפוציוס התייתם מאב בגיל שלוש וגדל עם אמו הענייה.
בגיל 19 התחתן ונולד לו ילד אך נישואיו לא עלו יפה.
מסופר שקונפוציוס עבד כרועה צאן, בוקר, פקיד ומנהל חשבונות.
בהיותו בן 23 נפטרה אימו, והוא התאבל עליה במשך שלוש שנים.
קונפוציוס מונה לשר המשפטים במדינה בה נולד וגדל והנהיג רפורמות רבות במחוז.
הוא מלא את תפקידו באופן שהיטיב עם התושבים, אך התפטר בגלל תפקוד לקוי, לדעתו, של דוכס מדינת לוּ.
לאחר מכן יצא למסע ברחבי סין בחיפוש אחר מקום שיוכל להנהיג על פי עיקרי אמונתו.
קונפוציוס היה ידוע בתשוקתו לספרי חכמה קדומים ולכן ייסד בית ספר לנערים שנועד ללמד דרכי התנהגות.
קונפוציוס הלך לעולמו בגיל 72. הוא נקבר בבית הקברות קונג לין שבמחוז צ'ופו.
דרכו של קונפוציוס עוברת על הגבול שבין חכמת מוסר לבין דת.
מחד, הוא אמר שאדם צריך להתהלך בדרך השמים, שזה מה שהוא משתדל לעשות, ושהשמים מכירים אותו ואת דרכו; והוא שם דגש על טקסים (לי).
מאידך, הוא מיעט לדבר על טרנסצנדנטיות, ועסק בעיקר במוסר בין אדם לעצמו ובין אדם לחברו ובתיקון החברה האנושית.
כתב לין יוטאנג: "הקונפוציאניזם דגל בסדר חברתי רציונלי מתוך גישה מוסרית, המבוססת על תיקון עצמי; כיוון לסדר פוליטי המיוסד על סדר חברתי, מבקש הרמוניה פוליטית המושגת על ידי הרמוניה מוסרית באדם עצמו".
עבור קונפוציוס, רצון וטבע אמיתיים, ושלמות מידות פנימית, הם היסוד למעשים ולטקסים ולמוזיקה.
מאידך, אהבת אנושות דורשת לאהוב ללמוד התנהגות נאותה, ובלי טקסים (לי) ההתנהגות אינה ישרה.
במרכז מחשבתו של קונפוציוס המושג רן (אנושות, שלמות המידות, אהבת הבריות), מושג מורכב, שאפשר לפרשו כהצגת הטבע האמיתי, בהתאם לטקסים (לי), ועל יסוד סימפתיה לאחרים.
מצפון ואלטרואיזם הן נקודות ההתחלה של רן.
אלטרואיזם, מה ששנוא עליך אל תעשה לאחרים.
מבחינה מוסרית הדגיש קונפוציוס את עדיפותה של דוגמה אישית על פני מערכות חוקים מוגדרות ומוכתבות.
לרוב, קונפוציוס מעביר את מסריו באמצעות משלים וכפלי משמעויות, ולא באמצעות חוקים מוגדרים.
על כן, את דבריו יש להבין בהקשרם המקורי, ולא לפרשם כלשונם.
תכונותיו וחובותיו המוסריות של איש המוסר
רן – "חסד", או "אנושיות", היסוד המוסרי העיקרי – הפך מילה נרדפת למוסר.
יי - צדק, חובה מוסרית.
ג'ה – חכמה, בינה, דעת – שכל ישר, הבחנה בין טוב לרע.
סיאו – כיבוד האבות – במקור מושג זה התייחס לפולחן אבות המשפחה, אך הקונפוציאניזם הרחיב את משמעותו גם לכיבוד הורים.
לי – "טקסים", נימוסים נאותים, דרך ארץ.
החובה לשמור על כללי הטקס נועדה לתיקון הסדר החברתי.
נאמן, מסור ומתחשב, פועל על פי תחושת צדק.
עליו להשקיע בתיקון עצמו (מבחינה רוחנית) למטרת שירות ציבורי – תפקידו האולטימטיבי.
עמדותיו של קונפוציוס בנושא פוליטיקה נבעו מעמדותיו בנושא מוסר.
קונפוציוס טען שמערכת החוקים צריכה להתבסס על המוסר הטבעי של בני האדם, כלומר על נטיותיהם הטבעיות של הבריות.
הוא התנגד לחוקים שאינם מתבססים על ההיגיון, ולחוקים שנאכפים בעיקר באמצעות פחד.
קונפוציוס טען שהציות לחוק צריך לנבוע מתחושת בושה, במובן חובה מוסרית.
על פיו, כאשר אדם מרגיש אשמה כשהוא אינו מציית לחוק, העונש מגיע עוד לפני הפשע.
הנוסטלגיה והשאיפה לעבר רווחות מאוד בתורתו הפוליטית של קונפוציוס.
הוא שאף לחזור לתקופת מנדט השמים, ולהביא שלום ושגשוג לעולם.
קונפוציוס אומנם תמך בשלטון הקיסרות הסינית אך בכתביו ניתן למצוא עדויות רבות להגבלות על השלטון, והדגיש את חשיבות ההנהגה הנכונה.
קונפוציוס השווה בין יחסי קיסר-נתין ליחסי אב ובנו, ושם דגש על כבוד הדדי והתייעצות.
הקונפוציאניזם, תורתו של קונפוציוס, היא אחת מהתורות החשובות ביותר בפילוסופיה המזרחית, וקונפוציוס נחשב עד היום לאחד מהפילוסופים הסינים החשובים ביותר, ואחד ממעצבי התרבות הסינית.
עם השנים דחק הקונפוציאניזם אסכולות פילוסופיות אחרות בסין, כמו המוהיזם והלגליזם, ונהיה לאסכולה העיקרית בסין ובמזרח בכלל.
הקונפוציאניזם הפך במשך השנים לשילוב בין דת לאסכולה פילוסופית, ובמשך שנים רבות הוא נחשב ל"דת המדינה" בסין.
תלמידיו ותלמידי תלמידיו של קונפוציוס הפיצו ופירשו את דבריו, ועקב ההיקף והכלליות של דבריו הם פורשו בדרכים שונות.
לדוגמה, טענתו של קונפוציוס כי טבע בני-האדם זהה בלידתם, פורשה על ידי מנג-דזה (מנציוס), שטבע האדם טוב מיסודו, ועל ידי שון-דזה שטבע האדם רע מיסודו.
כיוון שקונפוציוס היה מזוהה עם תפיסת "חינוך לכל", לאחר ימיו, עם התבססות הקונפוציאניזם, גישה זו השפיעה יותר ויותר על החינוך המקובל בקיסרות הסינית.
עצם הנגשת החינוך לעוד שכבות אוכלוסייה מלבד האליטה היא חלק מהגורמים שהובילו בהדרגה לכך שהחינוך בסין החל להתבדל מזה של המזרח התיכון – שהיה המתקדם יותר בתקופות מוקדמות יותר – בכך שתלמידים יכלו להתקבל למשרות הפקידות על בסיס יכולותיהם, ולא על בסיס מעמדם של ההורים.
באלף השני לספירה, החכמים הנאו-קונפוציאנים העמיקן את דרכו של קונפוציוס ופירשוה באופן מטפיזי תוך זיקה כלשהי לדאואיזם ובודהיזם, אליהם באופן כללי התנגדו.
ג'ו שי פירש את הכתבים הקונפוציאנים הקדומים, כונן את ארבעת הספרים כספרי היסוד של הקונפוציאניזם, וממנו ואילך הנאו-קונפוציאניזם היה לפרשנות המקובלת ביותר לדרכו של קונפוציוס.
מחשבתו של קונפוציוס החלה גם להתפשט לעולם המערבי הודות לפעולתם של ראשוני ה.
בלט במיוחד מיקלה רוג'רי, מיסיונר איטלקי שתרגם את ארבעת הספרים ללטינית.
במאה ה-20, בעקבות המהפכה התרבותית של מאו דזה-דונג, הקונפוציאניזם נאסר בסין כמתנגד למרקסיזם, והוא הפסיק להיות הזרם העיקרי בסין.
למרות זאת, מאז 2012 החלה בסין התעניינות מחודשת בקונפוציאניזם.
מכל מקום, במאה השנים האחרונות הקונפוציאניזם נלמד באופן נרחב על ידי סינולוגים מערביים ומזרחיים כאחד.
קברו של קונפוציוס בצ'ופו הפך לאתר תיירות תרבותית, ואף מוקד עלייה לרגל עבור רבים.
כיום פועלים למעלה מ-2,000 מקדשים קונפוציאניים ברחבי סין.
מכון קונפוציוס הוקם על שמו וזכרו של קונפוציוס, תחת משרד החינוך הסיני ובעל שלוחות ברחבי העולם כולו.
המכון מספק תוכניות ללימודי התרבות והשפה הסינית, כולל התרבויות השונות הקיימות בה.
בנוסף, מספק המכון מלגות לימודים מלאים חינם לתלמידים שונים מרחבי העולם.
קונפוציאניזם (בסינית: 儒學, ) - "אסכולת המלומדים" היא פילוסופיה ומערכת ערכים מזרח-אסיאתית אשר במקור פותחה מכתבי קונפוציוס.
עד אמצע המאה ה-20 הייתה זו דת המדינה בסין.
הקונפוציאניזם היא אחת משלוש מערכות האמונה המרכזיות בתרבות הסינית, לצד הבודהיזם והדאואיזם.
הדת נוסדה במאה ה-5 לפנה"ס על ידי קונפוציוס.
דת זו מדגישה את היותו של האדם טוב מטבעו ואת ההתנהגות המוסרית בין אדם לחברו.
למרות המהפכה התרבותית היא עדיין משמשת בסין תפיסה מוסרית בסיסית.
מכיוון שקונפוציוס עשה שימוש רב בטאוטולוגיות ואנלוגיות על מנת להסביר את תורתו עשוי בתחילה אדם בעל תפיסה מערבית שלא להבין את ההיגיון העומד מאחורי המאמרות והמאחד אותן לכדי תורה אחת.
הקונפוציאניזם מהלך על הגבול הדק בין אסכולה פילוסופית לבין דת.
חוקרים ואישים שונים במשך השנים הגדירו אותו בצורה שונה.
הקונפוציאניזם התהווה לראשונה במהלך חייו של קונפוציוס.
לאחר מותו תועדו אמרותיו של קונפוציוס על ידי תלמידיו בקובץ הנקרא "המאמרות" (לון-יו) - קובץ זה מוכר כמייצג את חזונו.
אף על פי כן מוטל ספק באמינותן של חלק מהאמרות, כמו גם באמרות נוספות המיוחסות לו ומופיעות במקורות אחרים.
האמרות מובאות בצורות של קטעי שיחות בין קונפוציוס ותלמידיו, שאלות ותשובות וכן קטעים ביוגרפיים קצרים.
תורתו של קונפוציוס הכתה הדים ברחבי סין הקדומה.
במהלך תקופת האביב והסתיו היא הייתה בעיקרה מערכת ערכים והגות אתית, אולם במהלך שושלת האן, התווספו מאפיינים מתחום המטאפיזיקה והקוסמולוגיה.
שינוי זה, לצד שקיעתה של ה, הוביל לביסוס הקונפוציאניזם כדת.
מאז הייתה הקונפוציאניזם דת המדינה הרשמית בסין.
מאות שנים מאוחר יותר, במהלך שושלת טאנג, התעוררה וריאציה חדשה יותר של הקונפוציאניזם- הנאו-קונפוציאניזם.
יש הרואים בנאו-קונפוציאניזם ניסיון לנקות מהקונפוציאניזם השפעות בודהיסטיות ודאואיסטיות מאוחרות כמו גם אלמנטים טקסיים ומיסטים.
התוצר הוא זרם חילוני יחסית לקונפוציאניזם הקלאסי, שאינו כולל בתוכו אמונות וטקסים מיסטיים.
למרות היותו ביקורתי כלפי הדאואיזם והבודהה ולמרות שהתפתח כתגובה אליהם, הנאו-קונפוציאניזם מושפע ממושגים דאואיסטים ובודהיסטים.
רעיונות אלו אינם העיקר של ההגות הנאו-קונפוציאניסטית, אלא המסגרת לדיון בשאלות מוסריות וערכיות.
ההוגים המקימים של הנאו-קונפוציאניזם הם האן יו ולי אאו, בני המאה ה-7. בין ההוגים הנאו-קונפוציאניסטים החשובים ניתן למנות את ג'ו שי, וונג יאנגמינג, זהו דוניי ואן חיאנג שפעל בקוריאה.
בעת החדשה החל הקונפוציאניזם לחדור גם לעולם המערבי.
המיסיונר האיטלקי מטאו ריצ'י תרגם את כתבי קונפוציוס ללטינית, והם יצרו הד בקרב פילוסופים ברחבי אירופה.
קבוצות רבות בתקופת הנאורות חיפשו דרך לשלב את האתיקה הקונפוציאניסטית עם התרבות המערבית.
גוטפריד לייבניץ הושפע במיוחד מהגותו של קונפוציוס, שהזכירה את תורתו שלו עצמו.
גם הפילוסוף הצרפתי וולטר התפעל מאוד מהקונפוציאניזם, וטען שהרציונליזם הקונפוציאני מהווה אלטרנטיבה לדוגמה הנוצרית.
במקביל, התפשטה ההגות הקונפוציאנית גם ברחבי המזרח הרחוק.
בקוריאה התפתחה וריאציה אחרת של הנאו-קונפוציאניזם, המכונה "קונפוציאניזם קוריאני".
לקונפוציאניזם יש עד היום השפעה על התרבות הקוריאנית.
גם ביפן קמו באותה תקופה הוגים רבים שעסקו בקונפוציאניזם, אולם הוגים אלו לא הותירו השפעה כה גדולה כמו בקוריאה ובסין.
במאה ה-20, בזמן מלחמת האזרחים הסינית הוקמה בסין תת-תנועה פוליטית בשם "תנועת החיים החדשים" (סינית: 新 生 活 運 動).
התנועה, שהייתה חלק מהמפלגה הלאומית הסינית, ניסתה להציב אלטרנטיבה רעיונית לקומוניזם המאואיסטי, ושילבה רעיונות קונפוציאניסטים עם רעיונות לאומניים.
עם זאת, לאחר ניצחון הקומוניסטים במלחמה, ירדה קרנו של הקונפוציאניזם בסין והוא חדל להיות "דת המדינה".
הגותו של קונפוציוס דחקה באנשים להפוך ל"איש המעלה" (ג'ונזי)- אדם אידיאלי על פי קונפוציוס.
על אדם כזה להיות חכם, מוסרי, נאמן ורחב אופקים.
בנוסף, עליו לחיות לפי עקרונות שיפורטו להלן.
עקרון ה"רן" (סינית:仁) מקביל במידת מה לעקרון האלטרואיזם המערבי.
הוא כרוך בהתחשבות והומניות כלפי כל בני האדם, ובפרט כלפי בני המשפחה והקהילה הקרובה.
העיקרון דומה מאוד לכלל הזהב "מה ששנוא עלייך אל תעשה לחבריך"(הלל הזקן), כי קונפוציוס לא פירט סטנדרטים חיצוניים ל"התחשבות", אלא הדגיש את חשיבות המצפון הפנימי והאישי.
על פי קונפוציוס, ה"רן", בדומה למצפון, הוא תכונה טבעית של אדם, ולא תכונה נרכשת, הבחירה אם לחיות על פי ה"רן" היא בחירה מודעת של כל אדם.
ל"רן" חשיבות מיוחדת בפילוסופיה הפוליטית של קונפוציוס .
על פיו, השליט מקבל את מנדט השמיים למען הנתינים.
שליט שלא חי על פי עקרון ה"רן" מאבד את מנדט השמיים, והנתינים לא צריכים לציית לו.
סופו של שליט כזה ליפול.
עקרון ה"לי" הוא עיקרון בסיסי ביותר בתורתו של קונפוציוס.
התרגום המילולי לעברית הוא "טקס" או "טקסים", אבל המילה אינה מקבילה במשמעות למילה "טקס" במשמעות המערבית, אלא יש לה משמעות יותר רחבה.
על פי קונפוציוס, כל פעולה שגרתית ונשנית מוגדרת כ"טקס".
כפועל יוצא, המונח "לי" 礼 מתייחס לא רק לטקסים דתיים או שרירותיים, אלא גם להתנהגות נורמטיבית, ומאפיינים תרבותיים כמו נימוסים, ערכים וגם אומנות.
מושם דגש על עקרונות כמו נאמנות וכיבוד אב ואם, שמובילים במידה מסוימת לשימור התרבות הקיימת.
הנימוק של קונפוציוס לציות לערכי התרבות והחברה הוא שיש לכבד את חוכמת הדורות הקודמים, כמו גם את חוכמתם של זקני הכפר, פקידי הממשל, ובני המשפחה.
הנימוק יכול להתפרש כנימוק דתי, כי הוא מייחס חשיבות א-פריורי לחוכמות וטקסטים עתיקים, ולטקסים קבועים, אולם ניתן לראות אותו גם כנימוק שמרני שאינו קשור לדת, וקשור בעיקרו לשימור תרבות.
עם זאת, עקרון ה"לי" הוא הבסיס להפיכת הקונפוציאניזם ממערכת ערכים לדת.
מרבית הטקסים הסינים הקבועים השתמרו בגלל עקרון ה"לי".
מרבית הקונפוציאניסטים חיים עד היום על פי כמה ספרים המפרטים את כללי התרבות והטקסים שיש לנהוג על פיהם.
שלושת הספרים החשובים ביותר הם היילי (סינית:儀禮.
בתרגום: טקסים וכללי התנהגות), הג'ואולי (סינית:周禮.
בתרגום: טקסי שושלת ג'ואו) והליג'י (סינית: 禮記.
המונח "סיאו" (סינית: 孝) מתמקד בעיקר בכיבוד אב ואם.
הוא קשור קשר הדוק לשני העקרונות הקודמים (לי ורן).
כיבוד הורים היא מצווה חשובה במרבית הדתות של העולם העתיק, וגם בקונפוציאניזם.
במקור המונח "סיאו" התייחס בעיקר לפולחן אבות של האבות הקדמונים, אולם בהגותו של קונפוציוס הושם דגש על כיבוד ההורים ונאמנות למשפחה.
קונפוציוס אף הרחיב את המונח מחוץ לתחומי המשפחה הגרעינית.
על פיו, חובה גם להיות נתין נאמן לשליט, לראש הכפר, וכו'.
ישנה גם חובה הפוכה של השליט להיות נאמן לנתיניו ולחשוב על טובתם.
מאפיין נוסף של הקונפוציאניזם הוא ייחוס חשיבות רבה במיוחד לשמות.
קונפוציוס טען שכשלים בתפקוד החברה נובעים לרוב מחוסר הבנה של המציאות.
חוסר ההבנה נובע, במידה רבה, מכך שאנשים לא קוראים לדברים בשמם הנכון.
הפתרון, על פי קונפוציוס, הוא "תיקון שמות" (סינית: 正名- צ'נג מינג).
תיקון השמות - כל אדם מתנהג בהתאם לתפקידו ולמעמדו, בהתאם לתקנון.
תיקון בהקשר של תקנון או סדר בתוך מערכת הטקסים (לי).
הפילוסוף הקונפוציאני שׂוּ'ן-דזה , טען ששלושת המלכים וחמשת הקיסרים קראו לכל הדברים בשמם הנכון, אך אנשים בלבלו את המונחים עם השנים, וכך איבדו את היכולת להבדיל בין טוב לרע.
הרבה מהגותו של קונפוציוס התמקדה בטיבם של קשרים בין אנשים.
קונפוציוס הדגיש שהיחס של בן אדם לבן אדם אחר צריך להיות שונה בהתאם לטיב הקשר.
חובת אדם כלפי בנו שונה מחובתו כלפי אחיו, ששונה מחובתו כלפי מנהיגו, וכו'.
יחד עם זאת, דגש כולל בכל הקשרים מושם על הדדיות.
למשל, לאדם יש חובה כלפי אביו, אך גם לאב יש אחריות הדדית לדאוג לרווחתו של הבן ולכבד אותו.
על פי קונפוציוס, המפתח להרמוניה חברתית הוא שכל אחד ידע את מקומו בחברה, ו"יגלם את תפקידו כהלכה".
כשקונפוציוס נשאל איזה ממשל ראוי שיהיה על מנת שתקום חברה הרמונית, הוא השיב: "ממשל הוא כשהנסיך הוא נסיך, השר הוא שר, האב הוא אב והבן הוא בן".
לקונפוציוס עמדה מאוד ברורה על תפקידה של האישה במשפחה.
על פיו, האישה אמורה להיות כפופה קודם לאביה, לאחר הנישואים להיות כפופה לבעלה, ולאחר מות הבעל להיות כפופה לבנה.
כדי ליצור חברה הרמונית חובה על האישה לקבל על עצמה תפקיד זה.
על אלמנות נאסר להתחתן מחדש.
עקרונות אלו ואחרים הובילו לביקורת נרחבת על הקונפוציאניזם מפי תנועות פמיניסטיות רבות.
גישתו של קונפוציוס לממשל מבוססת בעיקרה על העקרונות שהוצגו לעיל.
המנהיג צריך להתחשב בנתיניו, על פי עקרון ה"רן", ולכבד את הטקסים והחוכמות הקודמות (על פי עקרון ה"לי").
נתיניו צריכים לכבד אותו (על פי עקרון ה"לי"), אך גם הוא צריך לכבד אותם, על פי עקרון ההדדיות.
על פי קונפוציוס, המנהיג מקבל את מנדט השמיים רק אם הוא חי על פי עקרונות אלו (בפרט עקרון ה"רן").
מנהיג שאינו חי על פיהם מאבד את זכותו לשלוט, והנתינים רשאים שלא לציית לו.
עמדותיו של קונפוציוס היו קשורות קשר הדוק לתפיסת הממשל בסין הקדומה, ולא הציגו חדשנות יוצאת דופן.
רעיון "מנדט השמיים", למשל, נולד שנים רבות לפני חייו של קונפוציוס.
במשך השנים היו ויכוחים רבים על הגדרת הקונפוציאניזם כדת, כיוון שהוא לא ייחס חשיבות רבה לקיומם של אלים או קיומו של בורא חיצוני.
הגותו של קונפוציוס היא הומניסטית במובהק (מיוחס לקונפוציוס בדברו אל אחד מתלמידיו: "עדיין אינכם מסוגלים לשרת את בני האדם, כיצד תשרתו רוחות").
לעומת זאת, רבים אחרים טוענים שעקרון ה"לי", והטקסים הרבים הנובעים ממנו, מחייבים התייחסות לקונפוציאניזם כ"דת".
העיקרון תובע חיים על פי ספרים עתיקים, בדומה לדתות רבות אחרות.
הספרים מכתיבים כללי התנהגות, וכן טקסים באירועים כמו לוויות, חתונות וכדומה.
גם דתות אחרות במזרח הרחוק, ובפרט הבודהיזם, אינן מייחסות חשיבות לאלים או כוחות על-טבעיים.
כשהקונפוציאניזם החל להתפשט בעולם המערבי, נוצרים רבים החלו לאמץ עקרונות קונפוציאניסטים, בלי לראות בכך סתירה עם היותם נוצרים.
הישועים, ובפרט מטאו ריצ'י (שתרגם ללטינית כתבים רבים של קונפוציוס והפיצם ברחבי אירופה) טענו שהקונפוציאניזם הוא מערכת אתית ולא דתית, והגדירו את הטקסים כ"טקסים אזרחיים" שלא עומדים בסתירה לרוח הנצרות.
בתחילת המאה ה-18 דחו הפרנציסקנים והדומיניקנים טענה זו, וקבעו שהקונפוציאניזם הוא עבודת אלילים.
בסופו של דבר האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר הטיל איסור מוחלט על עריכת טקסים סיניים מסורתיים מכל סוג שהוא.
כיום מקובל לקבוע שהגדרתו של הקונפוציאניזם כ"דת" או "פילוסופיה" תלויה בהגדרה של "דת".
הגדרות רחבות יותר תואמות את הקונפוציאניזם, והגדרות צרות יותר משאירות אותו מחוץ לעולם הדת.
המדינות הפורשות השתלטו על מבצרי ובנייני הממשל הפדרלי שבתחום שיפוטן, ובכך החישו את פריצת מלחמת האזרחים האמריקנית.
הקונפדרציה התקיימה בשנים 1861–1865 בהנהגת הפורשים מהמפלגה הדמוקרטית, שנות מלחמת האזרחים.
בחירת לינקולן ופרישת מדינות הדרום מהברית
ב-20 בדצמבר 1860, זמן קצר לאחר בחירתו של לינקולן (וקודם להשבעתו כנשיא ב-4 במרץ 1861), הודיעה דרום קרוליינה על פרישתה מן האיחוד.
מנהיגי דרום קרוליינה חיכו זמן רב לאירוע שיוכל להביא לאיחודו של הדרום אל מול הכוחות המתנגדים לעבדות.
ברגע שתוצאות הבחירות היו ודאיות, הכריזה האספה של דרום קרוליינה, כי "האיחוד, שהיה קיים עד עתה בין דרום קרוליינה ובין מדינות אחרות, תחת השם 'ארצות הברית של אמריקה' מבוטל בזאת".
עד 1 בפברואר 1861 שש מדינות דרומיות נוספות הלכו בעקבות דרום קרוליינה.
ב-7 בפברואר אימצו שבע המדינות הפורשות חוקה זמנית, ואת השם "קונפדרציית המדינות של אמריקה" ובחרו כבירתן את העיר מונטגומרי בירת אלבמה.
לקונפדרציה נקבע דגל, וג'פרסון דייוויס מונה כנשיאה.
מדינות אחדות מהקונפדרציה שמו את ידן על מחנות צבא פדרליים בתחומן.
לינקולן מהמפלגה הרפוובליקנית עדיין לא הושבע, והנשיא היוצא ג'יימס ביוקנן, מהמפלגה הדמקרטית ששלטה במדינות הפורשות, לא נקט בכל פעילות אל מול התחמשותן והתבצרותן של המדינות הפורשות.
שר המלחמה של ארצות הברית בממשל ביוקנן, פלויד, מנע כל הכנה צפונית למלחמה, בעודו מתיר לנשק ולכוח אדם מיומן "לזלוג" דרומה.
לאחר פחות מחודש, ב-4 במרץ 1861, הושבע אברהם לינקולן לכהונת נשיא ארצות הברית.
בנאום השבעתו, הוא הצהיר כי החוקה היוותה איחוד מושלם יותר מאשר הקונפדרציה הרופפת שקדמה לקבלת החוקה, וכי המדינות שקיבלו את החוקה קיבלו מסמך מחייב, ולפיכך פרישת שבע מדינות הדרום "בטלה מבחינה משפטית".
הוא הכריז כי אין לו כל כוונה לפלוש למדינות הדרום, אך הוא ישתמש בכוח על מנת לשמור על רכוש פדרלי במדינות אלו.
הוא סיים את נאומו בפניה נרגשת לחידוש הברית.
בשלב זה פרשו מן האיחוד רק "מדינות הכותנה": דרום קרוליינה, מיסיסיפי, פלורידה, אלבמה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה וטקסס.
מדינות הדרום הנוספות ובראשן וירג'יניה .
פנייתו של לינקולן נועדה אפוא בעיקר אליהן.
בזמן הקמתה מנתה הקונפדרציה שש מדינות: אלבמה, פלורידה, ג'ורג'יה, לואיזיאנה, מיסיסיפי ודרום קרוליינה.
טקסס, שפרשה מהאיחוד בטרם הוקמה הקונפדרציה, הצטרפה אליה באופן רשמי כעבור כחודש, ובעקבות קריאתו של הנשיא לינקולן לדיכוי המרידה הצטרפו גם וירג'יניה, ארקנסו, טנסי וצפון קרוליינה.
שתי מדינות נוספות: קנטקי ומיזורי אמנם לא הצטרפו באופן רשמי, אך פלגים באותן מדינות ביקשו להצטרף, ובדגל הקונפדרציה הופיעו כוכבי שתי מדינות אלה.
ממשלות חמשת השבטים ב (שבשנת 1907 הפכה למדינת אוקלהומה) תמכו באופן נחרץ בקונפדרציה.
בנוסף, מספר תושבים במסילה ובטוסון שבטריטוריית ניו מקסיקו (לימים מדינות ניו מקסיקו ואריזונה) האיצו בממשל הקונפדרציה לספח את אדמתם, והדבר הוביל להיווצרותה של טריטוריית אריזונה כטריטוריה מוכרת של הקונפדרציה.
שתי מדינות היו יוצאות דופן: האחת – מערב וירג'יניה, שהתפצלה ממדינת וירג'יניה והצטרפה אל כוחות האיחוד של מדינות ארצות הברית ב-1863 כמדינה חופשית מעבדות; השנייה – דלאוור, שלמרות היותה מדינת עבדות לא פרשה מהאיחוד.
ב-1861 הוכרז ממשל צבאי במרילנד (המדינה המקיפה את עיר הבירה וושינגטון), במהלך שרבים טוענים כי נועד להבטיח את הישארותה של המדינה בברית האמריקנית.
מנהיגי הקונפדרציה דגלו בקונספציית "King Cotton" שהניחה ששליטה של מדינות קונפדרציה בייצוא הכותנה תאפשר שגשוג כלכלי.
מלחמת אזרחים התרחשה בארצות הברית בשנים 1861–1865 לאחר ש-11 מדינות בדרום ארצות הברית, שתמכו בעבדות, הכריזו על פרישה מארצות הברית והקימו את קונפדרציית המדינות של אמריקה.
הקונפדרציה, בהנהגתו של ג'פרסון דייוויס הדמוקרטי, לחמה על עצמאותה מארצות הברית, והציגה את מלחמת האזרחים כמלחמת העצמאות של הקונפדרציה.
הממשל הפדרלי בארצות הברית נתמך בידי עשרים מדינות, רובן מצפונה של ארצות הברית, שבהן בוטלה העבדות, ובידי חמש מדינות שבהן העבדות עדיין הותרה, אשר נודעו כמדינות הגבול.
בין המניעים למלחמה היו הפערים הכלכליים בין 25 המדינות המוכרות בשמן המקוצר "האיחוד", שהיו בעלות אוכלוסייה רבה יותר ותעשייה מפותחת, לבין מדינות הדרום, אשר כלכלתן נשענה על חקלאות, וגידול הכותנה, מוצר הייצוא העיקרי, חייב שימוש בכוח אדם רב אשר התבסס על עבדים.
למרות הכח העודף של האיחוד הוא התקשה להתמודד מול צבא הקונפדרציה בהנהגתו של הגנרל רוברט אי לי, וספגה מספר מפלות.
בשלב מסוים צבא הקונפדרציה פלש צפונה לשטח מרילנד במטרה לאיים על הבירה האמריקנית וושינגטון.
הנשיא לינקולן העמיד מולו את הגנרל יוליסס ס.
גרנט, שהצליח לעצור אותו בסופו של דבר.
לאחר ארבע שנים של לחימה קשה, אכזרית ועקובה מדם, שרובה התרחשה בשטחי דרום ארצות הברית, וכללה למעלה מ-10,000 היתקלויות צבאיות, כ-3 מיליון חיילים משני הצדדים, יותר מ-600 אלף קורבנות, וכ-400 אלף פצועים, נכנעה הקונפדרציה והעבדות בוטלה בכל רחבי ארצות הברית.
הבעיות שהובילו למלחמה נפתרו רק בתקופת השיקום, לאחר תום המלחמה, שארכה 12 שנים (בין 1865 ל-1877).
שטרות הכסף שהדפיסה הקונפדרציה דומים לשטרות שהוציא "איחוד המדינות" פרט לדמות שהייתה מודפסת עליהן.
בתום המלחמה היו השטרות חסרי ערך.
כיום נותרו שטרות בידי אספנים.
קוֹנְפֶדֶרַצְיָה או תַאֲחִיד היא צורה מסוימת של פדרציה, שבה לישויות החברות יש מידה רבה יותר של אוטונומיה ועצמאות ביחס לשלטון הפדרלי המרכזי.
קונפדרציה היא התחברות של מספר מדינות בתחום מסוים.
מכאן נובע שלקונפדרציה אין שטח ואין אזרחים, זאת בניגוד לפדרציה שכוללת שטחן של מספר מדינות ושמעניקה אזרחות המשותפת לכולן (דוגמאות בולטות לפדרציה הן ארצות הברית וגרמניה).
הדוגמאות לקונפדרציות הן מעטות, משום שמדובר במבנה משטר חלש ולא-יציב, הגובל בברית של מדינות עצמאיות.
בנוסף, הקונפדרציה הגרמנית בין השנים 1866-1815, קונפדרציית "סרביה ומונטנגרו" שהתקיימה כשריד האחרון ליוגוסלביה ופורקה ביוני 2006, ויש המחשיבים גם את שווייץ ובלגיה כקונפדרציות.
ניתן גם לומר כי האיחוד האירופי בצורתו הנוכחית הוא צורה מסוימת של קונפדרציה, ועם הקמתו, שש המדינות המייסדות הגדירו את הרעיון כקונפדרציה.
אפשר להגדיר את ישראל לפני תקופת שאול כקונפדרציה, אך הגדרת הממשל של ישראל באותו הזמן אינו ברור בגלל חוסר במידע על ישראל באותו הזמן.
רעיון הקונפדרציה עלה בשנות ה-50 כפתרון לחלוקת גרמניה בין מזרח גרמניה למערב גרמניה.
בשנת 1948, הציע נחום גולדמן נשיא הקונגרס היהודי העולמי קונפדרציה בין מדינת ישראל למדינות ערב כפתרון להשגת שלום אזורי.
לעומת זאת שרת החוץ גולדה מאיר ביקרה את הצעת גולדמן, ואת העובדה שאינו גר בישראל בעצמו, אך מעלה הצעות שלום.
ב-1966 העלה משה דיין את רעיון הקונפדרציה כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, במסגרת ההצעה תקום קונפדרציה בין ישראל, ירדן וישות פלסטינית אוטונומית בגדה המערבית.
באוגוסט 1974 הציג אלימלך-שמעון רימלט, יושב ראש המפלגה הליברלית שהייתה אז חלק מהליכוד, תוכנית מדינית לקונפדרציה כלכלית בין ירדן לישראל.
בינואר 1977 העלה שוב שר הביטחון שמעון פרס את הרעיון לקונפדרציה בין ישראל, ירדן וישות פלסטינית.
מאז עלה רעיון הקונפדרציה בקביעות כפתרון ליישוב של הסכסוך הישראלי־פלסטיני.
צמיחתו של הרעיון מונעת משתי הנחות עבודה עיקריות: האחת, הערבובייה היחסית שבה מתקיימות האוכלוסיות שבין הירדן לים פוגעת בהיתכנות של פתרון שתי המדינות.
לשיטתם של המצדדים בפתרון זה, ישראל לא תוכל לפנות את 30 אלף המשפחות החיות בהתנחלויות המבודדות ולקלוט אותן בישראל.
השנייה, פתרון שתי המדינות אינו יכול להוביל לסיום הסכסוך, בשל הזיקה שיש לכל אחד משני הצדדים לכל שטחי הארץ, ובשל הצורך והזכות של כל אחד משני הצדדים לנוע ולהתיישב בכולה.
אחרים שוללים את הרעיון שאינו ישים לטענתם.
בשנת 2015 הסכים נשיא המדינה ראובן ריבלין לרעיון הקונפדרציה כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, לאחר שבמשך עשרות שנים היה מתומכי רעיון ארץ ישראל השלמה.
כחלק מתוכנית "עסקת המאה" הוצע לפלסטינים על ידי ממשל טראמפ קונפדרציה עם ירדן.
ב-24 באפריל 2019 פורסמה הכחשה מצד ג'ייסון גרינבלט, שליחו של נשיא ארצות הברית למזרח התיכון, בה נאמר כי אין תוכנית להקמת קונפדרציה של ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית.
קונפדרציית הכדורגל של אפריקה היא הגוף המייצג את הכדורגל הבינלאומי ביבשת אפריקה, ואחת משש הקונפדרציות האזוריות במסגרת פיפ"א.
הקונפדרציה נוסדה ב-1957 וזכאית לנציגות קבועה במונדיאל החל מ-1970. הקונפדרציה מארגנת ברמת הנבחרות את גביע אפריקה לאומות, וברמת הקבוצות את ליגת האלופות האפריקאית, את גביע הקונפדרציה האפריקאי ואת הסופר קאפ האפריקאי.
ישנן 56 חברות בקונפדרציה, כאשר שתיים מתוכן אינן חברות בפיפ"א: ראוניון וזנזיבר.
איגוד הכדורגל של צפון אפריקה - Union of North African Football (UNAF) - הכוללת 5 התאחדויות
איגוד הכדורגל של מערב אפריקה - West African Football Union (WAFU) - הכוללת 16 התאחדויות ב-2 אזורים (A ו-B)
איגוד פדרציות הכדורגל של מרכז אפריקה - Central African Football Federations' Union (UNIFFAC) - הכוללת 8 התאחדויות
המועצה הדרום אפריקאית להתאחדויות הכדורגל - Council of Southern Africa Football Associations (COSAFA) - הכוללת 15 התאחדויות
להלן דירוג הנבחרות ב-CAF לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
הדירוג מנוצל לקביעת השתתפות של נציגות המדינות חברי הארגון בליגת האלופות האפריקאית וגביע הקונפדרציה האפריקאי.
פדרציות במקומות 1-12 שולחות 2 נציגים לתחרות.
הקונפדרציה מארגנת את המפעלים גביע אפריקה לאומות (מקביל לאליפות אירופה בכדורגל), ליגת האלופות האפריקאית (מקבילה לליגת האלופות) וגביע הקונפדרציה (מקביל לליגה האירופית), ובנוסף מחלקת את פרס כדורגלן השנה באפריקה.
CAF מארגנת ביחד עם אופ"א כל שנתיים, את גביע מרידיאן לקבוצות נוער.
ליגת האלופות האפריקאית (CAF Champions League) (לשעבר גביע אפריקה לאלופות)
גביע הקונפדרציה האפריקאי (CAF Confederation Cup) (מיזוג של גביע אפריקה למחזיקות גביע וגביע CAF)
הסופר קאפ האפריקאי (CAF Super Cup)
גביע אפריקה לאומות עד גיל 23
גביע אפריקה לאומות עד גיל 20
גביע אפריקה לאומות עד גיל 17
אליפות אפריקה לנשים עד גיל 20
אליפות אפריקה לנשים עד גיל 17
+קונפדרציית המערכות העצמאיות סמל הקונפדרציה סוג הארגון קונפדרציה עיר הבירה ראקסוס סקונדוס, ג'נוסיס.
שפות רשמיות גלקטית בסיסית מנהיגים הרוזן דוקו, לאחר מכן: גנרל גריווס, ניוט גונריי.
מנהיג דה פקטו סודי דארת' סידיוס מפקד הצבאות גנרל גריווס ראשות מחוקקת מועצת הבדלנים הקמה 24 BBY התפרקות 19 BBY
קונפדרציית המערכות העצמאיות היא קבוצת מערכות גלקטיות בדיוניות מסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים".
הקונפדרציה משמשת כקבוצת הנבלים הראשית בסרטים השני והשלישי.
המערכות החברות בקונפדרציה מאמינות כי הרפובליקה איבדה את ייחודה, וכי כעת היא פועלת בשחיתות ואי-צדק.
מטרתה העיקרית, אותה הקונפדרציה משיגה, הייתה התנתקות מהרפובליקה והקמת ארגון משלהם.
מספר המערכות החברות נמדד ב"אלפים", ומאוחר יותר בסרט השני נאמר כי "10,000 מוכנות להצטרף".
כמה מהמערכות הפעילות ביותר בארגון הן: פדרציית הסחר (Trade Federation), האיחוד הטכני (Techno Union), גילדת המסחר (Commerce Guild), הברית המאוגדת ( Corporate Alliance), הג'נוסיסיאנים ושבט הבנק האינטרגלקטי (InterGalactic Banking Clan).
הקונפדרציה מוכרת בקרב אויביה כ"הבדלנים"(Separatists).
הניסיון השלילי של פדרציית הסחר עם הרפובליקה הגלקטית החל ב-32 BBY, כאשר הפדרציה הטילה מצור על הכוכב נאבו, בדרישה לתשלום מיסים עבור שימוש בנתיבי סחר.
בן בריתה של הפדרציה היה דארת' סידיוס, סית' לורד שהבטיח להם כי יקדם את עניין הפלישה, ויעזור בקרבות.
ניוט גאנריי, ראש הפדרציה, השתלט על ארמון הכוכב בעיר ת'יד, וניסה להכריח את מלכת נאבו, המלכה אמידאלה, לחתום על אמנה האומרת כי הפלישה היא חוקית.
כשאמידאלה סירבה לחתום, גונריי החל לענות את תושביה בעזרת דרואידי הקרב בהם שלט.
אמידאלה הצליחה לברוח, בעזרת שני אבירי ג'דיי הנשלחו מטעם הנשיא העליון וואלורום, שליט הרפובליקה.
המלכה, מגיניה ופמילייתה טסו אל עבר בירת הרפובליקה, הכוכב קורוסנט, בו אמידאלה הציגה את עניין הפלישה, וקיוותה כי תקבל עזרה וסיוע מהסנאט.
אולם וואלורום הציע כי תשלח משלחת שתבדוק את עניין הפלישה, ורק לאחר מכן תקבע החלטה.
אמידאלה, אשר ידעה כי בני עמה סובלים, דחתה את הצעתו, והציעה הצעה משלה - הצעת אי אמון בוואלורום, ובחירות נשיא עליון חדש.
כך אכן קרה, והסנטור של נאבו, סנטור פלפטין, נבחר.
לבסוף, גונריי נתפס, צבא הדרואידים של הפדרציה נחל כישלון אל מול תושבי נאבו, וספינת הפיקוד פוצצה על ידי אנאקין סקייווקר, ילד צעיר מכוכב טטואין, שהצטרף לכוחות הכוכב.
גונריי הובא אל הכוכב קורוסנט, שם הועמד לדין עבור פשעיו.
הוא הרגיש נבגד על ידי הרפובליקה, ובמיוחד על ידי סידיוס, אשר נטש אותו כשהחלה התבוסה.
פגוע ומושפל, גונריי פרש מהרפובליקה, וביחד איתו, פדרציית הסחר כולה.
גונריי פנה אל הרוזן דוקו, אביר ג'דיי שפרש מהמסדר, וביקש עזרה בביצוע נקמתו ברפובליקה, ובאמידאלה עצמה.
דוקו סיפר לו אודות הקמת הקונפדרציה, והציע לו להצטרף.
גונריי הסכים, אך הציב תנאי אחד: מותה של אמידאלה.
דוקו, אשר היה מעוניין בהצטרפות פדרציית הסחר לקונפדרציה, שכר את שירותיו של צייד הראשים ג'נגו פט, בהריגת אמידאלה, שכעת נהפכה לסנטורית הכוכב, לאחר שהקדנציה שלה בתור מלכה נגמרה.
ב-22 BBY, מועצת הבדלנים נפגשה בכוכב ג'נוסיס, שם הקים "האיחוד הטכני" מפעלי בניית דרואידי-הקרב של הקונפדרציה.
אובי-וואן קנובי, בעבר פדוואן וכעת מאסטר, עקב אחרי פט לכוכב, והיה עד לשיחה שהתנהלה בין מנהיגי המערכות השונות.
הוא נתפס, ואחריו חניכו, אנאקין סקייווקר, ולמרבה שמחתו של גונריי, גם אמידאלה.
השלושה נשלחו להוצאה להורג על ידי שחרור חיות טרף פראיות.
ההוצאה להורגה נכשלה, ואל האצטדיון פרצו עשרות אבירי ג'דיי.
חברי הבדלנים המפוחדים שחררו את צבא הדרואידים שלהם, שהוכיח את עצמו כקטלני אל מול אבירי הג'דיי.
לבסוף, דרואידי-הקרב גברו על אבירי הג'דיי, והיה נראה כי זהו ניצחונה הראשון של הקונפדרציה.
דוקו הציע למייס ווינדו, מנהיג אבירי הג'דיי שפרצו לאצטדיון להיכנע, ועל כן, הוא יחוס על חייהם.
כשווינדו סירב להצעתו, דרואידי-הקרב התכוונו להנחית את מכתם האחרונה, אך מהלך זה הופרע על ידי הגעתו של יודה, וביחד איתו, צבא הרפובליקה, המורכב ממשובטים שנוצרו בכוכב קאמינו.
קרב אדיר התחולל בכוכב שבסופו גברו כוחות הרפובליקה על כוחות הבדלנים, והכריחו אותם לסגת.
דוקו, כמו שאר חברי מועצת הבדלנים, ברח מהכוכב.
מאותו קרב, החלה לה המלחמה בת 3 השנים, שנקראה מלחמת המשובטים.
זמן קצר לאחר הקרב בכוכב ג'נוסיס, גנרל גריווס הפך למנהיג צבא דרואידי-הקרב.
לאחר שורת ניצחונות של הבדלנים על צבאות הרפובליקה, הרוזן דוקו גילה למנהיגי הבדלנים כי דארת' סידיוס הוא מנהיגם, וכי התוכנית האולטימטיבית שלהם תהיה לעכב את הרפובליקה מספיק זמן עד להשלמת בניית נשקם האדיר, כוכב המוות, הנבנה על ידי הג'נוסיסאנים.
במהלך המלחמה, מנהיגי הבדלנים (למעט מדוקו) לא ידעו על זהותו האמיתית של סידיוס.
מפקדת הבדלנים בכוכב מוסטאפר הייתה בלתי חדירה לפולשים.
מועצת הבדלנים נותרה בכוכב ויצרה קשר עם דארת' סידיוס, שאמר להם כי למרות הפסדם במלחמה, הוא יגמול להם על שירותם הנאמן.
עיוורים מההבטחה על תגמולם, אף נציג ממועצת הבדלנים לא תחקר את מטרתו האמיתית של סידיוס.
סידיוס תכנן את סופה של הקונפדרציה על ידי שליחת חוליית חיילי משובטים אשר יסתערו על הבסיס, אך לבסוף שינה את דעתו, וחשב כי שליחת נציג יחיד לא תעורר את חשדם.
דארת' ויידר הוכנס ללא שאלה אל הבסיס, אך מועצת הבדלנים הבינה מאוחר מדי כי הם נבגדים על ידי מנהיגם ותלמידו.
הדלתות ננעלו, וחברי המועצה נשחטו ללא היסוס על ידי אדון הסית' החדש.
באותו הזמן, פלפטין נשא בפני הסנאט נאום האומר כי הבדלנים הושמדו, והמלחמה נגמרה.
הוא ניצל את ההזדמנות, והודיע כי הרפובליקה הפכה לאימפריה, והוא עצמו הקיסר.
קונפדרציית הכדורגל של אסיה היא הגוף העליון של הכדורגל ביבשת אסיה, ואחת משש הקונפדרציות האזוריות במסגרת פיפ"א.
הקונפדרציה נוסדה ב-1954 והיא מארגנת תחרויות הן ברמת הנבחרות – גביע אסיה (מקביל לאליפות אירופה בכדורגל) ותחרות העבר גביע האתגר של ה-AFC, והן ברמת הקבוצות – ליגת האלופות האסיאתית (מקביל לליגת האלופות) וגביע AFC, וגביעי העבר גביע אסיה למחזיקות גביע והסופר קאפ האסיאתי.
בנוסף הקונפדרציה מחלקת כל שנה את פרס כדורגלן השנה באסיה לכדורגלן האסיאתי הטוב ביותר.
בשנת 1978 גורשה ישראל מהקונפדרציה, עקב החרמת ישראל בספורט על-ידי מדינות מוסלמיות וערביות (ולצדן גם צפון-קוריאה).
לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנות ה-90 של המאה ה-20, צורפו לקונפדרציה גם מדינות עצמאיות חדשות מסוימות שהיו לפני כן רפובליקות בשטחה האסיאתי של ברית המועצות לשעבר, ביניהן קזחסטן שב-2002 עזבה את הקונפדרציה האסיאתית – והצטרפה לאופ"א האירופאית.
לעומתם, בשנת 2005 החליטה אוסטרליה באופן עצמאי להצטרף לקונפדרציה האסיאתית, ולעזוב את זאת של אוקיאניה.
(1954–1974), הושעתה מתחרויות ה-AFC בשנת 1974, כתוצאה מהצעתה של כווית להשעותה.
ההצעה התקבלה ברוב של 17 מול 13 עם 6 הימנעויות.
הפכה לחברה מלאה באופ"א החל מ-1994.
(1964); מהחברות המקימות של קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה ב-1966, ומאז חברה בה.
(1972–1990); הצטרפה לצפון תימן וכיום היא חברה כתימן.
להלן דירוג הנבחרות ב-AFC לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
גביע אסיה בכדורגל לאומות – הגביע הראשון בחשיבותו לנבחרות באסיה.
גביע הסולידריות (בעבר נקרא גביע האתגר של ה-AFC) – הגביע השני בחשיבותו לנבחרות באסיה.
אליפות אסיה בכדורגל נשים – הגביע הראשון בחשיבותו לנבחרות נשים באסיה.
ליגת האלופות האסיאתית – הגביע הראשון בחשיבותו למועדונים באסיה (נקרא בעבר "גביע אסיה למחזיקות גביע" ולאחר מכן "גביע האלופות האסיאתי").
ליגת האלופות האסייתית 2 הגביע השני בחשיבותו למועדונים באסיה (עד 2015 התקיים "גביע נשיא ה-AFC", שלאחר מכן נטמע בתוך גביע ה-AFC).
טורנירים של הפדרציות הכפופות ל-AFC
אליפות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בכדורגל (ASEAN/AFF), נקרא גם "גביע AFF סוזוקי" (בעבר נקרא בעבר "גביע טייגר").
אליפות פדרציית הכדורגל של דרום אסיה (SAFF), נקרא גם "גביע SAFF סוזוקי".
גביע פדרציית הכדורגל של מזרח אסיה (EAFF), נקרא גם "אליפות EAFF E-1".
אליפות פדרציית הכדורגל של מערב אסיה (WAFF), נקראת גם "אליפות ה-WAFF".
אליפות פדרציית הכדורגל של מרכז אסיה (CAFA).
גביע המפרץ לאומות, נקרא גם "גביע המפרץ" – מאורגן על ידי פדרציית המפרץ הערבי לכדורגל (AGCFF).
גביע אסיה בכדורגל עד גיל 23
גביע אסיה בכדורגל עד גיל 20
גביע אסיה בכדורגל עד גיל 17
אליפות אסיה בכדורגל נשים עד גיל 20
אליפות אסיה בכדורגל נשים עד גיל 17
קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה היא אחת משש הקונפדרציות היבשתיות החברות בפיפ"א.
מבין הקונפדרציות, אוקיאניה היא הקטנה והחלשה ביותר, בפער ניכר.
הקונפדרציה נוסדה ב-1966 על ידי התאחדויות הכדורגל של אוסטרליה, ניו זילנד ופיג'י, וכיום חברות בה 11 התאחדויות כדורגל, חלקן של מדינות וחלקן של טריטוריות השייכות למדינות אחרות.
נבחרות נוספות, שמייצגות טריטוריות שאין להן התאחדות כדורגל מוכרת, משתתפות בטורנירים של ה-OFC כחברות נלוות.
הקונפדרציה מארגנת ברמת הנבחרות את טורניר גביע האומות של מדינות אוקיאניה בכל 4 שנים החל מ-2008. אלופת הטורניר משתתפת בגביע הקונפדרציות.
ברמת הקבוצות מארגנת ה-OFC את ליגת האלופות האוקיאנית, שנקראה עד 2007 אליפות אוקיאניה לקבוצות.
אלופת הטורניר משתתפת באליפות העולם לקבוצות.
בינואר 2006 עזבה התאחדות הכדורגל של אוסטרליה, המדינה הגדולה ביותר שלה והנבחרת המצליחה ביותר באוקיאניה, את הקונפדרציה האוקיאנית, ועברה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
לאחר מעבר זה, הפכה ניו זילנד לנבחרת הבולטת ב-OFC.
בשנים 2008, 2009 עזבו התאחדויות הכדורגל של איי מריאנה הצפוניים ופלאו את הקונפדרציה האוקיאנית, ועברו לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
עד למונדיאל 2026 לא היה לאוקיאניה מקום מובטח בגביע העולם בכדורגל והמנצחת בטורניר המוקדמות של אוקיאניה הייתה צריכה להתמודד על העלייה למונדיאל נגד נבחרת מיבשת אחרת, החל משנת 2026 יובטח לקונפדרציה מקום אחד בקרב על הגביע.
עד כה השתתפו נבחרות מאוקיאניה במונדיאל רק חמש פעמים: עשתה זאת פעמיים, ב-1974 וב-2006 (בפעם השנייה היא הייתה הנציגה האוקיאנית הראשונה שעלתה לשמינית הגמר, ובשאר הפעמים שהעפילה למונדיאל עשתה זאת כנציגת אסיה), ב-1970 ו העפילה למונדיאל 1982 ולמונדיאל 2010.
נבחרת ישראל בכדורגל, שהוחרמה מסיבות פוליטיות על ידי מדינות רבות באסיה, התמודדה מול נבחרות מאוקיאניה על הזכות להשתתף בגביע העולמי במוקדמות למונדיאל 1970, מונדיאל 1986 ומונדיאל 1990. גם נבחרת טייוואן שיחקה מספר פעמים בבית האוקיאני, מסיבות פוליטיות.
ל-OFC ישנן 11 חברות, ו-2 במעמד "חברה שותפה":
איי מריאנה הצפוניים (הייתה "חברה שותפה" בין השנים 1998–2009)
ישראל (הייתה חברה בין השנים 1985–1989 בעקבות גירושה מקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) בשל לחץ ארצות ערב.
לכמה מדינות ריבוניות ותלויות באוקיאניה יש נבחרות לאומיות ללא שיוך.
כולן משחקות לעיתים רחוקות והיו לא פעילות במשך כמה שנים.
יש גם כאלה שאין להם נבחרת לאומית כלל.
ישנן ארבע מדינות ריבוניות אוקיאניות, במעמד של לא-חברות, והן חברות באו"ם, והם אינן קשורות לפיפ"א, ל-OFC או לכל קונפדרציה אחרת:
להלן דירוג הנבחרות ב-OFC לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
גביע אוקיאניה לאומות – אליפות הנבחרות הבכירה בכדורגל האוקיאני (כולל עוד 3 תחרויות נפרדות לגילאים: מתחת ל-23, מתחת ל-20 ומתחת ל-17)
ליגת האלופות האוקיאנית – מפעל הכדורגל הבכיר למועדונים אלופים בקונפדרציה של אוקיאניה.
אליפות אוקיאניה בכדורגל נשים – אליפות הנבחרות הבכירה לנשים בכדורגל האוקיאני (כולל עוד 2 תחרויות נפרדות לגילאים: מתחת ל-20, ומתחת ל-17)
אליפות אוקיאניה בקטרגל – אליפות הנבחרות הבכירה בקטרגל הפופולרי באזור (כולל עוד תחרות נפרדת לצעירים).
ליגת האלופות האוקיאנית לקטרגל – מפעל הכדורגל הבכיר למועדונים אלופים בקטרגל בקונפדרציה של אוקיאניה.
אליפות אוקיאניה בכדורגל חופים – אליפות הנבחרות הבכירה בכדורגל חופים הפופולרי באזור.
טורניר ההעפלה האולימפי של OFC – טורניר המתקיים פעם בכ-4 שנים לקביעת הנבחרות המשתתפות באולימפיאדה בתחום הכדורגל (2 טורנירים נפרדים לגברים ונשים).
גביע אוקיאניה עד גיל 23
גביע אוקיאניה עד גיל 20
גביע אוקיאניה עד גיל 17
אליפות אוקיאניה לנשים עד גיל 20
אליפות אוקיאניה לנשים עד גיל 17
גביע אוקיאניה למחזיקות גביע – מפעל שהתקיים עונה אחת בשנת 1987 בלבד.
גביע נשיא ה-OFC – טורניר גביע בהשתתפות נבחרות וגם מועדונים גדולים ביבשת, התקיים בשנת 2014 בלבד.
קונפוציוסאורניס (שם מדעי: Confuciusornis) הוא סוג של עוף פרהיסטורי שחי בסין בתחילת עידן הקרטיקון לפני כ-120 מיליוני שנים.
מידותיו היו כשל עורב, ובדומה לעופות המודרניים, לקונפוציוסאורניס היה מקור חסר שיניים, וזאת אף על פי שעופות הקרובים לו, כדוגמת ההספראורניס והאיכתיאורניס, שחיו זמן רב יחסית אחר זמנו, היו בעלי שיניים; הדבר מעיד שאובדן השיניים נעשה בצורת אבולוציה מתכנסת אצל הקונפוציוסאורניס ועופות אחרים.
הוא נקרא על שם הפילוסוף הסיני קונפוציוס (מילולית: "העוף של קונפוציוס").
בסוג קונפוציוסאורניס ארבעה מינים מוכרים: C.
suniae (ייתכן שהשניים האחרונים יסווגו יחד עם ה-C.
מין עוף נוסף שהיה קרוב של הקונפוציוסאורניס, ה- Changchengornis hengdaoziensis חי באזור בו חי הקונפוציוסאורניס בערך באותו הזמן.
בדיקות פילוגנטיות הראו כי הקונפוציוסאורניס היה קרוב יותר למיקרורפטור ולדרומזאורידים אחרים מאשר ל-ארכאופטריקס שמבחינה חיצונית דמה במידה רבה לעוף מודרני; מכל מקום, ברור כי הקונפוציוסאורניס לא התפתח מהארכאופטריקס.
נוצותיו של הקונפוציוסאורניס היו פלומתיות, ונוצות הזנב היו ארוכות במיוחד.
מאובנים של קונפוציוסאורניס מראים כי עצם הזרוע שלו הייתה גדולה במיוחד, וייתכן שחור אופייני סמוך לסוף הכתף הפחית ממשקל העצם.
עצם הבריח הייתה מעין מוט פשוט, כמו זו של הארכאופטריקס.
עצם החזה הייתה מעין לוח קטן ופשוט שייתכן והיה לו עיבוי כמקובל אצל עופות מודרניים אך גודלו לא אפשר עיגון של שרירים גדולים.
עם זאת, עצם השכם הייתה מאוחדת עם עצם החרטום וייתכן שהיוו יחדיו בסיס איתן לשרירים ששימשו לתעופה.
לשום עוף מודרני אין מבנה תואם.
כיוון הגומה בעצם הכתף פונה הצידה במקום כלפי מעלה כמקובל בעופות מודרניים.
משמעות עובדה זו היא שהקונפוציוסאורניס לא היה מסוגל להרים את כנפיו מעל לגבו.
ולכן, כמו הארכאופטריקס, הוא לא היה מסוגל ליצור תנועת כנף כלפי מעלה כפי שטכניקת התעופה של עופות מודרניים דורשת, אך ייתכן שעצמות הכתף הייחודיות אפשרו להשתמש בטכניקה אחרת.
הקונפוציוסאורניס היה מפותח יותר מן הארכאופטריקס בכך שהיה לו זנב קצר שהיה בנוי מאיחוי החוליות האחרונות של עמוד השדרה, אך פחות מפותח מעופות מודרניים.
על נוצות התעופה העיקריות היו עדיין טפרים, והן היו ארוכות פי שניים מן הגפיים ובאופן יחסי ארוכות יותר משל העופות המודרניים, בעוד שהנוצות המשניות היו יחסית קצרות יותר.
מכיוון שכך, צורת הכנפיים הייתה שונה במידה רבה מצורת הכנפיים של העופות המודרניים.
לפרטים רבים היו נוצות זנב ארוכות ודמויות סרט, דבר שייתכן ומרמז על דו-צורתיות זוויגית ועל שימוש בהן בחיזור, בעוד ששאר נוצות הזנב היו קצרות וככל הנראה לא היו לעזר בעת התעופה.
הפרופורציה של הבוהן יחסית לשאר האצבעות מרמזת שהקונפוציוסאורניס הלך וטיפס כאחד, והציפורניים הארוכות של הבהונות והאצבעות השלישיות שימשו כנראה לעזר בשעת הטיפוס.
בחלקו העליון של הראש הייתה כנראה ציצית שיער או כרבולת, בדומה לזו שיש לטוראקיים ולקוליוסאים בימינו.
קיימים מאובנים של פרטים צעירים או כאלה שהיו באמצע שלב ההתבגרות, ומבחינת דפוסי הגדילה של עצמותיהם הסיקו החוקרים כי הקונפוציוסאורניס הגיע לבגרות מעט לאט יותר מעופות בינוניים בגודלם החיים כיום, אך מהר יותר מאשר מרבית הדינוזאורים המתקדמים.
ייתכן שהדבר מעיד על כך שהקונפוציוסאורניס היה אוכל-כול, ותזונתו הייתה דומה לעופות דוגמת העורביים של ימינו.
לעומת זאת, קיימת סברה שלפיה הוא היה צמחוני, וזאת בגלל מקורו חסר השיניים.
נמצא פרט מאובן אחד ששאריות מזון היו בגופו, ונראה כי הוא היה במהלך העלאת גירה של צנפה המורכבת מעצמות דגים כאשר מת.
קונפדרציית עמי ההר של הקווקז היה ארגון פוליטי-צבאי בצפון הקווקז של הפדרציה הרוסית.
פעל בתקופה שלפני התמוטטות ברית המועצות ולאחר מכן, בין השנים 1989 ו-2000. היא מילאה תפקיד חשוב במלחמה בין אבחזיה לגאורגיה בשנים 1992–1993, וגייסה חמושים מרפובליקות צפון הקווקז.
כוחותיה הואשמו על ידי גאורגיה בביצוע פשעי מלחמה, כולל טיהור אתני של גאורגים.
הקונפדרציה לא הייתה פעילה מאז ההתנקשות במנהיגה השני, יוסופ סוסלנבקוב , בשנת 2000.
שמו של הארגון שונה בזמן מאוחר יותר לקונפדרציית עמי הקווקז.
רעיון הקמת הקונפדרציה עלה לראשונה, ב-1 במאי 1917, בקונגרס הראשון של עמי צפון הקווקז בולדיקווקז.
הקונגרס ייסד את "האיגוד של איחוד עמי ההר של הקווקז".
בנובמבר של אותה השנה נוסדה "הרפובליקה ההררית" וב-11 במאי 1918, בקונגרס השני, הוכרזה הרפובליקה ההררית של צפון הקווקז, שהתקיימה עד לשנת 1920.
בתקופת שלטון ברית המועצות היה הקווקז מחולק למספר יחידות מנהליות:
רפובליקות סובייטיות סוציאליסטיות (סס"ר): ארמניה הסובייטית, גאורגיה הסובייטית ואזרבייג'ן הסובייטית.
מתוך האחרונה נכללו שבע רפובליקות אוטונומיות סובייטיות סוציאליסטיות (אסס"ר)
מתוכם, שמונה (שש אסס"ר ושני אובלסטים) כללו את הקבוצות האתניות של צפון הקווקז: אבחזיה אסס"ר ואובלסט דרום אוסטיה נכללו בתוך גאורגיה סס"ר, דאגסטן אסס"ר, צ'צ'ניה-אינגושיה אסס"ר, צפון אוסטיה אסס"ר, קברדינו-בלקריה אסס"ר, אובלסט קאראצ'י-צ'רקס ואובלסט אדיגיה היו חלק מהרספס"ר.
תושבי אותם אזורים בקווקז חלקו מנהגים ותרבות דומים (מוזיקה, לבוש, מאכלים).
בנוסף לרקע האתני והתרבותי הדומה, היה האסלאם פקטור מאחד.
הרוב המכריע של אנשי ההר הם מוסלמים סונים, וחלק גדול מהם סבל מרדיפה על רקע זה בזמן השלטון הסובייטי.
גורם מאחד נוסף היה היסטוריה של המאבק המשותף באימפריאליזם הסובייטי .
רוסיה מילאה ועדיין ממלאת תפקיד מכריע בסכסוכים בתוך ומחוץ לגבולות הפדרציה הרוסית, ואף מיוחס לה התנהגות אימפריאלית ומעורבות בסכסוכים מקומיים בדומה לאימפריה הסובייטית הישנה בלבוש חדש.
המעורבות הרוסית מתבטאת בכמה רמות:
מעורבות בסכסוכים מעבר לגבול באזרבייג'ן וגאורגיה.
במקרה זה מעורבת גם פוליטיקה בינלאומית.
מעורבות רוסית בקרב הלאומים השונים של צפון הקווקז, שמטרת רבים מהם היא להשיג בסופו של דבר עצמאות מלאה.
הצ'צ'נים למשל, הכריזו על עצמאותם מרוסיה ודחו כל הסכם מלבד הכרה רוסית בעצמאותם.
רוסיה מצד שני אינה מעוניינת להתנתק מהקווקז (מלבד כמה קבוצות שוליות), מסיבות כלכליות ואסטרטגיות וכן גם מסיבות של כבוד לאומי.
כמו-כן עומד החשש שאובדן שליטה באזור זה עלול לגרום לאפקט דומינו שישפיע גם על אינטרסים בינלאומיים אחרים שלה.
הקמת הקונפדרציה, שנוסדה באוקטובר 1991 וטענה שהיא המשכה של הרפובליקה ההררית מ-11 במאי, 1918. הכוללת 15 לאומים (בסוף 1993), ובירתה סוחומי.
ב-4 בנובמבר 1990, נוסדה קונפדרציית עמי הקווקז בנאלצ'יק, בבחירות של אספת עמי צפון הקווקז.
16 אומות הצטרפו לקונפדרציה ובראשה נבחר מוסה שאניבוב מונו תחתיו 16 סגני נשיא.
בין העמים שהצטרפו היו: אבזינים, אבחזים, אווארים, אדיג'ים, צ'צ'נים-אאוחובים, דרגווים, קברדינים, לאקים, אוסטים (מצפון אוסטיה ודרום אוסטיה), צ'רקסים, צ'צ'נים, שפסוגים.
האספה שנתכנסה הייתה הקונגרס השלישי של עמי צפון הקווקז ובהסכם איחוד הקונפדרציה צוין כי היא המשכה של הרפובליקה ההררית של צפון הקווקז שהתקיימה בין השנים 1918-1920.
עם הקמתה היו לקונפדרציה בעיות רבות, ביניהם:
לא כל עמי הקווקז הצטרפו לקונפדרציה, כמו: הקראצ'אים והבלקרים שסירבו להצטרף.
חבריה הם עמים ולא רפובליקות מה שמבליט את העובדה כי מלבד הצ'צ'נים כל התנועות הלאומיות האחרות הן קבוצות אופוזיציה ובכל אופן אף אחת מהן לא עצמאית.
העובדה כי רק הצ'צ'נים הם רפובליקה הופכת אותה חיונית לקונפדרציה אולם באותו הזמן יוצרת סכנה של עליונות צ'צ'נית בקונפדרציה וכתוצאה מכך להפיכת הקונפדרציה לכלי של המשטר הצ'צ'ני.