tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדעתו של פירוש הכלי יקר, מן השמים מסמנים לאיש הנגוע שהיה לו ללכת בעת בריותו אל הכהן ללמוד מפיו תורה והלכה, ומכיוון שלא עשה כן, יבא לו בעת מחלתו לשוב אל הדרך הרצוי מבחינה תורנית.
מבחינת תורת הקבלה, הריקאנטי מנמק כפי שיטתו כי של כהן הוא מספירת החסד וכן שורש קבלי של המים.
הרב ממשיך באמרו שכמו שתנאי היטמאות מאכל בטומאת אוכלין הוא ש"יירטב" המאכל במים לפני ירידתו לטומאה , כן קביעת נגע הצרעת באה דווקא מפי כהן ש"יכשר" את האיש הנגוע להיקבע כטמא.
הורין תליון הוא דמות בדיונית המופיעה בלגנדריום של ג'.ר.ר.
לוחם גדול ומצביא שחי ופעל בארצות בלריאנד לקראת סוף העידן הראשון.
הורין היה מנהיג אנשי הדור, העם הגדול ביותר משלושת עממי האדין.
הורין שנחשב לאחד הלוחמים הגדולים ביותר מגזע האדם בכל ההיסטוריה, זכה בכינוי "תליון" שפשרו: האיתן.
זאת בשל חוסנו הפיזי והנפשי הרב, שהיה עשוי ללא ליאות.
הורין נולד בדור לומין לאביו גלדור הגבוה ולאמו הרת בת הלמיר מאנשי ההלדין.
שלוש שנים לאחר מכן, נולד הואור אחיו.
שני האחים אהבו מאוד האחד את השני ובכל אשר פנו, נראו יחדיו.
בנעוריהם היו הורין והואור חניכיו של הלדיר בן הלמיר - שר אנשי ברתיל.
הלדיר היה דודם משני הצדדים, שכן היה אחי אמם - הרת, ואשתו גלורדל הייתה אחות אביהם - גלדור.
בהיותו כבן 15 שנה, התחולל דגור ברגולך ואויבי מורגות' ספגו אבדות רבות.
הכוח היושב בדורתוניון ספג את המכה הקשה ביותר.
אנגרוד ואיגנור בני פינרפין נספו ובית באור נשמד כמעט כליל.
בהתקפה על היתלום נהרג הדור לורינדול שר דור לומין, עמו נהרג צעיר בניו גונדור.
אך בנו גלדור הגבוה נטל את ההנהגה והצבא הצליח להחזיק בקווי ההגנה על היתלום.
כבר בגיל צעיר יצאו שני האחים לקרב עם אנשי ברתיל, הורין היה בן 17 ואחיו הואור היה בן 14 כאשר החלו לסייר עם לוחמי ההלדין ולסייע בידם במלחמתם באורקים, שלאחר דגור ברגולך החלו פולשים דרומה.
יום אחד נקלע הסיור למערב חזק של אורקים וכל הסיירים נפוצו לכל עבר.
הורין והואור נמלטו מזרחה, עד שאיבדו את דרכם בגבעות שתחת קריסגרים.
שם ראה אותם תורונדור ושלח שניים מעיטיו לאסוף אותם.
העיטים נשאו את שני האחים מעל להרים אל העיר החבויה גונדולין.
טורגון בן פינגולפין מלך גונדולין קיבל את השניים בסבר פנים יפות ושהה רבות עמם בצוותא, במשך השנה בה נשארו בממלכתו.
לאחר שנה ניגש הורין לטורגון וביקש את רשותו לעזוב את גונדולין.
שהרי למרות חוק גונדולין האוסר על כל זר שמצא את דרכו פנימה לעזוב את העיר, הרי הורין והואור לא מצאו כל דרך פנימה אלא נישאו לשם על ידי העיטים, וסוד הכניסה השמורה לגונדולין עדיין נסתר מהם.
בנוסף נימק הורין בפני טורגון, כי העלפים יושבי גונדולין יכולים להמתין שנים רבות עד לבוא שעתם להילחם במורגות'.
לא כן אנשי האדין בני התמותה, ששנות נעוריהם וכוח המלחמה שבהם עוברים תוך שנים ספורות.
אז ניאות להם טורגון ועיטיו של תורונדור נשאו אותם הרחק מממלכת גונדולין, אל ארץ מולדתם בדור לומין.
שבע שנים לאחר דגור ברגולך, הותקפו שוב מצודות ההרים במזרח היתלום, שם נהרג גלדור הגבוה.
אז נעשה הורין לראש בית הדור ושר דור לומין, הוא נלחם קשות באורקים, הביס אותם ורדף אחריהם למרחק רב.
אז לקח לו הורין לאישה את מורוון אלדוון בת ברגונד מבית באור, שנמלטה מחורבן דורתוניון עם עוד מעט נשים וילדים והגיעה לדור לומין.
מורוון ילדה להורין את טורין.
לאחר שנתיים ילדה להורין בת ושמה היה אורוון.
כעבור שלוש שנים מתה אורוון במגפה שבאה מאנגבנד.
טורין נפל למשכב אף הוא, אך הוא החלים וקם על רגליו.
אז ביקש מידרוס בן פאנור - אחד ממנהיגי הנולדור, לכרות ברית בין כל העמים יושבי צפון מערב הארץ התיכונה על מנת להדביר את שר האופל אחת ולתמיד.
ויהי היום ובצפון נקבצו צבאות רבים.
הנולדור והסינדר נקהלו ועמם בני האדין והגמדאים ועוד בני אדם שבאו מן המזרח והצטרפו לצבאם.
הקרב שהחל לאחר מכן נקרא נירנית ארנוידיאד שמשמעותו "קרב הדמעות לאין מספר".
באמצע הקרב ערקו חלק מבני המזרח והתנפלו על אנשי הברית מעורפם.
מספר ימים נלחמו אנשי הברית בצבאות מורגות, עד שניגפו לפניהם בצורה מוחצת.
רוב היוצאים למלחמה נספו בה ולארצותיהם כמעט ולא שב איש.
אחת מן הדמויות הבולטות בקרב זה היה הורין תליון שר דור לומין.
הורין הותיר בביתו שבדור לומין את רעייתו ההרה ואת בנו טורין בן השמונה ויצא למלחמה בראש בני עמו, בשירותו של פינגון מלך הנולדור.
לאחר התבוסה המוחלטת במלחמה, עמדו אחרונים הורין ואנשיו וחיפוש על נסיגתם של אנשי גונדולין.
הורין היה האחרון שנותר על רגליו מכל צבא ברית מידרוס ולאחר שקטל טרולים ואורקים רבים, נתפס לבסוף על ידי גותמוג שר הבלרוגים והובא כשבוי לפני מורגות'.
מורגות' ניסה לשכנע את הורין לגלות לו לאן נסוגו אנשי גונדולין, אך הורין השבוי עמד איתן ולעג לו.
לכן קילל מורגות' את הורין ואת כל בני ביתו לגורל אומלל, שלא ימותו עד שיסבלו רבות.
אז כפת מורגות את הורין אל מושב בסלע גבוה מעל אנגבנד וקבע כי יראה מבעד לעיני מורגות', למען ידע את הצער אשר יקרה את בני משפחתו.
28 שנים היה נתון הורין במצב זה.
מבעד לעיני מורגות' ראה את בנו טורין נאבק לפלס לו דרך בעולם, נאבק במשרתי מורגות ומנת חלקו כישלונות ויגונות ובגידה.
מבעד לעיני מורגות' ראה הורין את רעייתו יולדת את בתם ניינור ונאבקת בעוניה על מנת לגדל את הבת בבטחה.
הורין רואה את טורין מגיע לדוריאת ומאומץ שם כבן המלך תינגול, אך לבסוף עת נרדף על ידי יועץ המלך, עוזב טורין את הממלכה ויוצא לבדו לאזורי הפרא.
הורין מביט בבנו הופך לראש כנופיה של שודדים, אך לבסוף ניחם על מעשיו והופך אותה לצבא קטן הנלחם במורגות'.
אז בוגד בטורין אחד מבעלי בריתו והוא נופל בשבי.
כשמנסים לחלץ אותו מן השבי, בטעות הוא הורג את ידידו הטוב ביותר.
הורין יושב בדד בראש הסלע ורואה ממרחקים את בנו הופך למצביא נרגותרונד ואהובה של בת המלך - פינדוילס.
הוא רואה אותו נוחל תבוסה נוספת, נתון לכשפי הדרקון, ופינדוילס מתה.
כך חזה הורין איך רשעותו של מורגות' הפגישה בין טורין לניינור בלא שידעו כי אחים הם, טורין וניינור נישאו וניינור הרתה לטורין, בעוד רעייתו מורוון אלדוון, משוטטת ביערות ונאבקת על הישרדותה.
מבעד לעיני מורגות' ראה לבסוף הורין כיצד האמת מתגלה בפני ילדיו וכיצד שניהם טורפים נפשם בכפם מגודל הזוועה, אצל קבד אן ארס.
לאחר שהתעלל בו מורגות בצורה זו במשך כל אותן שנים, שחרר אותו מורגות' מן השבי.
זה לא היה צעד של חסד ורחמים על אויב מובס, אלא מהלך אכזרי ומחושב שביקש להניע את מרירות נפשו של הורין על מנת לחבל בממלכות העלפים שעוד נותרו על תילן.
מאנגבנד יצא הורין בליווי משמר אורקים והגיע להיתלום.
השנים לא היטיבו עמו, שערו וזקנו ארכו והלבינו, אך קומתו נותרה זקופה ואון רב במתניו.
הורין הסתובב בהיתלום, אך לא נותרו לו בה רכוש ומשפחה, והצורה בה יצא מן השבי גרמה לשרידי עמו להתרחק ממנו באומרם כי הפך את עורו והצטרף למטרתו של מורגות'.
במרירות עזב הורין את ארצו שלו וביקש למצוא נחמה בגונדולין.
הוא הגיע אל האזור שממנו אספו אותו העיטים בנעוריו, אך העיטים לא אספו אותו מאותה סיבה שהתרחקו ממנו בני עמו בהיתלום.
עייף ועצוב השתרע הורין לשנת הלילה שלו, ובשנתו דימה לשמוע את רעייתו והיא קוראת לו ממערב.
לכן כאשר הקיץ, שם פעמיו מערבה אל יער ברתיל.
שם הגיע אל קבר ילדיו, אך לא הסתכל בו כי ידע את השמות שהיו חקוקים עליו.
אז שם לב כי לא לבד הוא.
לצד האבן כרעה אישה שפופה.
אפורת שיער, עטויה בלואי סחבות ושבורת שיניים.
הורין הביט באישה ולבו נכמר עליו.
כי גם אם רבו עליה התלאות ועשו בה שמות, עדיין זיהה את רעייתו, זו שנקראה אלדוון, היפה מכל בנות התמותה.
היא התקרבה אליו ברגליים כושלות והוא אסף אותה בזרועותיו.
"סוף סוף הגעת", אמרה לו.
"חיכיתי זמן רב כל כך".
אז אמרה לו אשתו כי הוא איחר את המועד, שכן ילדיהם אבדו.
אז אחזה בו אשתו ובקשה ממנו שיספר לה כיצד ילדיהם מצאו האחד את השנייה, אם ידע.
אך הוא לא רצה לצער אותה בסיפור הדברים, הוא החזיק בה ושתק.
עם השקיעה נאנחה מורוון ואחזה בידו ומתה.
והורין יושב ואוחז בה דומם ועולמו חשוך עליו.
בלילה קם הורין וקבר את רעייתו.
על קברה הניח אבן גדולה, עליה חקק את המילים:
כאן נחה גם מורוון אלדוון
לאחר מכן נאמרה נבואה כי אבן האומללים תשרוד לנצח בטהרתה.
גם לאחר תום העידן הראשון, גם כאשר כל בלריאנד התנפצה ושקעה תחת גלי הים, טול מורוון עודנו ניצב מעל לגלים, זיכרון עולם למאבקם העיקש וגורלם המר של בני משפחת הורין...
לאחר מכן הלך הורין אל נרגותרונד שהייתה ריקה לאחר מות הדרקון.
שם פגש הורין את מים, הגמד שהיה בעל בריתו של טורין בימים בהם הנהיג את הכנופיה, ולבסוף בגד בו והסגירו לידי האורקים.
הורין המית את מים ונכנס לנרגותרונד, שם הייתה ערימת האוצר שליקט לו הדרקון משלל הביזה של כל רכוש נרגותרונד.
את נרגותרונד יצא הורין ובידיו אך ורק פריט אחד מכל האוצר הגדול - הנאוגלמיר.
זו הייתה מחרוזת נהדרת של פנינים גדולות, חפץ אמנות יקר מאוד ועשוי מלאכת מחשבת.
כך שם פעמיו לדוריאת ועמד לפני המלך תינגול, אליו השליך את הנאוגלמיר בלעג על אשר שמר בצורה כל כך מוצלחת, את בני משפחת הורין ששהו בדוריאת.
המלך שהבין אל לבו של הורין, שתק.
אך המלכה מליין דיברה אל הורין וביקשה ממנו לא לחשוב רעות עליהם, שכן את כל הידע שלו רכש דרך עיני מורגות', וכל פעולה קיבלה רושם רע יותר דרך עיניו של מורגות'.
אז הבין הורין כי צודקת היא, ובהבינו בצורה נקיה יותר את אשר ארע, שוב שטף בו גל של עצב גדול כשהבין את כל מה שעולל לו מורגות'.
לכן התכופף והרים את הנאוגלמיר, התנצל וביקש מתינגול שיקבל מידיו את החפץ ההוא על אשר גידל את טורין בדאגה ובכבוד וטרח רבות למען מורוון וניינור.
לאחר מכן עזב הורין את דוריאת ונדד זמן מה, בכאב גדול ובלא תכלית לחייו, עד שלבסוף השליך את עצמו לים ומת.
כך בא אל קיצו גדול הלוחמים מקרב בני האדם.
הוּרִייֵט (בטורקית: Hürriyet; מילולית: חירות) הוא עיתון יומי טורקי רב-תפוצה בעל קו מרכזי ליברלי, חילוני ולאומי.
העיתון, שנוסד בשנת 1948 שייך לקבוצת המדיה דואן (Doğan Yayın Holding).
הוא מודפס בשש ערים בטורקיה (אנקרה, איסטנבול, איזמיר, אדנה, אנטליה וטרבזון) וכן בפרנקפורט שבגרמניה, עבור הקהילה הטורקית הגדולה שם.
נכון לשנת 2012 אתר האינטרנט של העיתון הוא אתר העיתונות השלישי באירופה מבחינת מספר גישות ייחודיות (למעלה מ-10 מיליון בנובמבר 2011, אחרי הדיילי מייל והגרדיאן הבריטים).
העיתון התרחב להדפסה, הפצה, שירותים מקוונים, פרסום ספרים, מודעות מסווגות, הפקות טלוויזיה ושיווק לאורך השנים באמצעות חברות בנות וחברות קשורות, בהתאם להתפתחויות ולדרישות הענף.
הורים עובדים לשינוי הייתה עמותה ישראלית שפעלה לצמצום הפער שבין חופשות ההורים העובדים וחופשות הילדים במערכת החינוך.
בשנת 2008, במהלך חופשת הפסח, פרסמה יערה ישורון עצומת אינטרנט במטרה "לאחד בין ימי החופשות של הילדים, לימי החופשות של ההורים, ולסדר מחדש את לוח החופשות בישראל".
הפרסום שלה זכתה העצומה ואלפי החותמים עליה, הביא לקיום דיון בנושא בוועדת החינוך של הכנסת.
לאור התמיכה שלה זכתה, הקימה ישורון את הארגון שמאז 2010 הוא גם עמותה רשומה.
באוגוסט 2008, נערך כנס הייסוד של הארגון, במעמד יו"ר ועדת החינוך דאז, ח"כ מיכאל מלכיאור, ובהשתתפות פרופ' עמוס רולידר וד"ר אורי ארבל-גנץ.
הארגון שם לעצמו למטרה לפעול באמצעות שלוש רגליים עיקריות:
יצירת מסגרות משלימות עבור הזמן שבו הילדים בחופש וההורים בעבודה.
ועדת סלבין, שבראשה עמד שמואל סלבין, מונתה בשנת 2010 בידי שר החינוך דאז גדעון סער בעקבות לחץ ציבורי ופרלמנטרי שנוצר בין היתר כתוצאה מפעילותה הציבורית והתקשורתית של "הורים עובדים לשינוי".
נציגי הארגון הופיעו בפני הוועדה.
הוועדה אמנם לא קיבלה את הצעות הארגון, אך הכירה בצורך לביצוע שינוי במבנה שנת הלימודים והמליצה על הזזת חמישה ימי חופשה מהחופש הגדול לימים אחרים במהלך השנה.
השר גדעון סער אימץ החלטות אלו בשנת 2011. החלטה זו יושמה במשך שלוש שנים ובוטלה בשנת 2014, בלחץ ארגוני המורים.
בעקבות האכזבה בארגון מהחלטות ועדת סלבין החליטו בארגון "הורים עובדים לשינוי" לבנות בעצמם תוכנית אלטרנטיבית המבוססת על קיצור שבוע הלימודים לחמישה ימים והעברת ימי הלימוד שיתפנו לקיצור החופשות.
התוכנית כללה קיצור החופשות ב-27 ימים: שלושה שבועות מהחופש הגדול, שבוע מחופשת הפסח, חצי מחופשת החנוכה וימי אסרו חג.
שני עקרונות חשובים שעמדו בבסיס גיבוש התוכנית היו שימוש במשאבים הקיימים ואי פגיעה בציבור המורים.
פרסום התוכנית הביא לקיום דיון ציבורי נרחב בנושא.
פעילות במוסדות החינוך בחודש יולי
במקביל לתוכנית לקיצור החופשות, פעלו בארגון להפעלת מוסדות החינוך בחודש יולי במתכונת "בית ספר קיץ" בצורה מאוד דומה לתוכנית "בית הספר של החופש הגדול" שמופעלת משנת 2014 על ידי משרד החינוך.
נציגת הארגון הייתה מהדוברים במסיבת העיתונאים שבה הכריז שר החינוך שי פירון על "בתי הספר של הקיץ".
הורינגרוד (באוקראינית: Гориньград Перший, הורינְהְראד פיירשי; בפולנית: Horyńgród) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הורינגרוד, שנקראה בתחילה קריפה, שוכנת על נהר הורין, כ-6 ק"מ דרומית מערבית לטוצ'ין.
העיירה נזכרת לראשונה במאה ה-16, והייתה רכושן של משפחת רדזיוויל ושל משפחת צ'טברטינסקי.
במהלך פשיטת האימפריה השוודית בראשית המאה ה-18 חרב היישוב, בהמשך שוקם, ובשנת 1777 הוענקו לו מחדש זכויות עיר.
במועד זה שונה שם היישוב ל"הורינגרוד".
בין מלחמות העולם השתייכו יהודי הורינגרוד לקהילת טוצ'ין הסמוכה, והתקיימו בה שני בתי כנסת.
כמו כן, פעלו בעיירה סניפים של תנועות הנוער החלוץ ובית"ר.
בשנים אלה נמנו בעיירה למעלה מ-300 יהודים.
בית הכנסת הגדול, שהיה ממוקם בבניין עתיק, עליו ספרו שנתרם לקהילה על ידי הפריץ.
בסמוך לו היה בית מדרש קטן, ובו התפללו שמנה וסלתה של העיירה.
בתחילת יולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וכעבור מספר ימים, רצחו שוטרים אוקראינים 25 גברים יהודים בה.
בלילה של אותו יום נערך פוגרום ביתר יהודי העיירה, במהלכו נרצחו באכזריות כ-70 יהודים באמצעות נשק קר, ורכוש יהודי נשדד והוחרם.
בהמשך, גורשו יהודי העיירה הנותרים לגטו טוצ'ין.
מעטים מאלו שהשתתפו במרד בו, והצליחו להימלט ליערות, נותרו בחיים.
רוב הצעירים בקריפה למדו עברית בבתי הספר בטוצ'ין, וחלקם גם למד בבית הספר בעיר רובנו הסמוכה, שנחשב לבית ספר טוב יותר.
התלמידים ישנו בתנאי פנימייה בבתים פרטיים והיו מגיעים לבתי ההורים רק אחת לכמה שבועות.
תושבי קריפה לקחו חלק בפעילות הארגונים היהודיים בטוצ'ין.
בקריפה עצמה הוקם קן של תנועת ביתר.
המפקד היה יוסף ווינר, המזכיר קאיוע מלמד.
בוגרי הקן יצאו לקיבוץ הכשרה.
בקיץ היו יוצאים הצעירים לשיט על נהר ההורין הסמוך.
"שרים שירים ודנים בבעיות ציוניות" כך סיפר פנחס ארנס בזכרונותיו
בשנת 1967 פורסם ספר יזכור על העיירה, בו לקחו חלק בכתיבה ובתרומות מידע מרבית הניצולים.
בבית העלמין בחולון הוצבה בסוף שנות השבעים מצבת זיכרון לקדושי הקהילה.
ועד לפני מספר שנים היו היום השואה מגיעים אליה יוצאי העיירה ובני משפחותיהם.
לאחר נפילת מסך הברזל החלו משלחות ובודדים לבקר באזור.
במרכז העיירה קריפה הוקמה מצבת זיכרון ליהודי העיר, והשטח גודר ונשתלו סביבו שתילים.
במאגרי המידע של יד ושם קיימים רשומות על 269 קורבנות נאצים יהודים שחיו או נולדו בעיירה.
הורין (באוקראינית: Горинь) הוא יובל של נהר פריפאט.
הנהר מתחיל בבלארוס, זורם לאורך של כ-659 קילומטרים ועובר דרך הערים אולקסנדריה, דומברוביץ, דרז'נה, הורינגרוד, הושץ', ויסוצק ובילוהיריה.
שטח אגן הניקוז שלו הוא 27,700 קילומטרים רבועים.
לנהר יש 19 יובלים, רוחבו הוא 20-80 מטר ועומקו המרבי הוא 16 מטר.
הוריישיו קיין הוא הדמות הראשית הבדיונית בדרמת הפשע האמריקאית CSI מיאמי, בגילומו של דייוויד קרוזו.
הוא משמש כראש המז"פ, בדרגת מפקח במשטרת מיאמי-דייד.
הוריישיו קיין עבד בעבר כבלש במשטרת העיר ניו יורק.
אחר כך עבר למיאמי, ועבד כבלש בדרגת מפקח במשטרת מיאמי-דייד.
הוא הרג את האיש שרצח את אמא שלו - אבא שלו.
ב-1995, בזמן שהיה בתפקיד, הוא נדקר בעת שחקר מקרה בו ילדים היו נעולים בארון, בזמן שהוריהם נרצחו.
הרוצח, וולטר רזדן, נטר טינה לקיין, שמר דם מהדקירה, ושימר אותו במשך 10 שנים כדי להפליל את קיין ברצח חברתו, רייצ'ל טרנר.
לאחר הגעתו לפלורידה, קיין הצטרף למשטרת מיאמי - דייד, כבלש במחלק הרצח, אך בהמשך הועבר ליחידה לסילוק פצצות, שם הדריך אותו אל האמפריז, שוטר מבוגר יותר, שקיין העריך מאוד, וראה בו חבר טוב.
האמפריז נהרג בהמשך, לאחר שהפעיל בטעות פצצה שהוא ניסה לנטרל.
קיין עבד במסווה כ"ג'ון וולדן" בפנסקולה, פלורידה למשך זמן מה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 (זה התאריך המוצג בסדרה, למרות העובדה שהיה ניתן להבין במהלך הסדרה, שהוא עבד בניו יורק, לפחות עד שנת 1995).
בזמן שהייתו שם, הוא יצא עם אישה, שלמיטב ידיעתו קראו לה ג'וליה אברלי, ולשניים נולד בן בשם קייל.
קיין לא ידע על קיומו של קייל למשך 16 שנים נוספות.
זמן מה לאחר מכן, הוא חזר למיאמי ולתפקידו כבלש.
בפרק "מחוץ לזמן" (Out of Time), הוא מזכיר שבעבר עבד ביחידה לסילוק פצצות.
לבסוף קיין עבר למז"פ, כשהסכים לקידום לדרגת מפקח.
הקידום גרם לעוינות מצד סמל ריק סטטלר, שגם ביקש לקבל את התפקיד.
כשחוקרת המז"פ הוותיקה מייגן דונר, לקחה חופשה מסיבות אישיות, אחרי מות בעלה, הוריישיו הפך למפקד המז"פ הקבוע.
בעונות הראשונות של הסדרה, הוריישיו מרבה להזכיר את מחויבותו לעבודה, תוך שימוש במשפט "אנחנו אף פעם לא ישנים", שהוא מחווה לסוכנות הבילוש הפרטית "פינקרטון".
קיין מוכר בזכות משקפי השמש שלו ("שיידס אוף ג'סטיס" בפי המעריצים - משקפי שמש של צדק); אחד מסימני ההיכר שלו הוא להרכיב את משקפי השמש לפני שהוא מעיר הערה דרמטית.
בעונה מס' 8, אנו למדים שמשקפי השמש בסגנון הזה היו במקור מתנה מאריק דלקו בשנת 1997.
בפרק הסיום של עונה מס' 9, קיין נורה על ידי רנדי נורת', שותפו מחוסר ברירה של הפושע המורשע ג'ק טולר.
טולר חטף את שותפתו לעבודה של קיין, נטליה בואה ויסטה, ושם אותה בתא המטען של רכב.
נורת' סוגר תא המטען, כשנטליה בפנים, ודוחף את המכונית מהרציף לכיוון המים.
לאחר שנורת' דוחף את המכונית, קיין הפצוע מנסה לירות בנורת', אך ללא הצלחה.
קיין, שאינו מסוגל לעמוד, מנסה לעצור את המכונית שנטליה נמצאת בתוכה.
נטליה משתמשת בפלאפון שלה להתקשר לעזרה, אבל אף אחד לא עונה, בשעה שמים מתחילים לנזול עליה.
בפרק הבכורה של העונה העשירית, קיין מתחיל לסבול מהזיות, ורואה את מריסול, אשתו המנוחה.
היא אומרת שהיא שמחה לראות אותו, אבל שהוא צריך לחזור.
בהמשך הוא נראה שוב על המזח, שם הוא נורה, ומצליח לקום על רגליו.
כשהוא עדיין מדמם מפצעי הירי, הוא קופץ לתוך המים כדי להציל את נטליה, ומצליח לחלץ אותה מתוך המכונית.
כשהם מובהלים לבית החולים, קיין חוזר על שמה של מריסול שוב ושוב.
בניגוד לעצת הרופא, וכשהוא עדיין סובל מכאבים, הוא עוזב את בית החולים כדי להמשיך לעבוד על החקירה.
הוא והצוות מצליחים לאתר את נורת', והם מנסים להוציא ממנו מידע על מיקומו של טולר.
למרות שטמן מלכודת לטולר, הוא מצליח לחמוק מקיין, באזור מסילות הרכבת.
בהמשך וולטר מגלה שהכימיקלים בפיח על בגדיו הישנים של טולר ייחודיים לאשפה שנשרפה במזבלה ספציפית.
הוריישיו מצליח למצוא ולתפוס את טולר במזבלה, רגע לפני שהוא מצית אישה נוספת.
אחרי שהוא מחזיר את טולר לכלא, הוריישיו מודה שהוא לא מרגיש טוב, ומסכים ללכת להיבדק על ידי רופא.
ברצף האירועים בסדרה, קיין הוא אחראי משמרת היום במז"פ מיאמי-דייד.
קיין הוא טכנאי זיהוי פלילי, לשעבר בלש במחלק הרצח ושוטר ביחידה לסילוק פצצות (מומחיות הזיהוי פלילי שלו היא ראיות להצתה ופיצוץ).
הוא מאוד מגונן כלפי הצוות שלו, שמכנים אותו בחיבה "אייצ' "("H"), כמו האות הראשונה בשמו.
מאוד אכפת לו משמה הטוב של המעבדה, והוא דואג שהצוות ינהג ביושר, ככל הנראה בשל ניסיונו עם אחיו הצעיר, ריי, שהתנהל בצורה מפוקפקת.
כאשר נופל חשד על הצוות במס' פרקים ("אחד משלנו", "המחלקה לחקירות שוטרים" (מח"ש) "Internal Affairs"), הוא מייד קם כדי להגן עליהם, במיוחד מחוקר המח"ש ריק סטטלר, ועושה כל שביכולתו להוכיח את חפותם.
בניגוד למקבילו בתפקיד בלאס וגאס, גיל גריסום, לשעבר ראש המז"פ (CSI זירת הפשע), הוא הושבע כשוטר, נושא תג ואקדח.
קיין הוא צלף מצוין, ולא מהסס לירות כדי להרוג, אם המצב דורש זאת.
הוא תומך מושבע בעונש מוות על פשעים מתועבים במיוחד, ולא מהסס לאיים על חשודים בעונש מוות במקרים אלה.
קיין ידוע בתור אחד שנוהג ביד קשה במי שפוגע בילדים.
הוא "עיוור צבעים" - נותן לכל הקורבנות ומשפחותיהם יחס שוויוני, לא משנה מאיזה מוצא אתני, רקע או נסיבות, ובדרך כלל יוצא מגדרו כדי להבטיח שהם בסדר.
לעיתים קרובות הוא נותן להם את מספר טלפון שלו, ואומר להם שהוא זמין בכל שעה ביום או בלילה כדי לענות לצלצול שלהם.
למרות שהוא עובד מדינה המקבל משכורת ממחוז מיאמי-דייד, קיין עזר כלכלית לאחרים, בסכומים נכבדים, כמו ארגון לוויה לקורבן רצח חסר אמצעים בשם יוג'ין, שקודם לכן סייע בחקירת מקרה רצח שבוצע במהלך שוד יהלומים.
קיין סייע בשכר דירה והוצאות מחייה לפילגש של אחיו ריי ולאחיינית שלו.
כמו כן שילם את הוצאות הטיפול הרפואי באחיינית שלו כנגד מחלת הסרטן.
הוא קנה דירה לבנו קייל, בנוסף להוצאות המחייה שלו עצמו, ככל הנראה בזכות מספר השקעות כלכליות חכמות במיוחד שקיין עשה במשך השנים שקדמו לזמן התרחשות הסדרה.
בשתי העונות הראשונות של הסדרה, קיין נושא אקדח ברטה קוגר כשהוא בתפקיד.
מאז תחילת העונה השלישית הוא מופיע כשהוא נושא אקדח סיג סאוור P229. הוא מאוד קפדן בעניין תחזוקת הנשק, במיוחד אחרי שחבר הצוות טים ספידל נהרג בקרב יריות, אחרי שהאקדח שלו לא פעל כמו שצריך, בשל תחזוקה לקויה.
למעשה, אחת מהסיבות שקיין בחר כמעט בלי היסוס בשוטר ריאן וולף, כמחליפו של טים ספידל (בפרק 3 בעונה 3, " תחת השפעת סמים") היא העובדה שוולף מתחזק את הנשק שלו בצורה כפייתית, בגלל הפרעה טורדנית כפייתית.
אחר כך הוא נאלץ לפטר את וולף, כשחוקר המז"פ הצעיר גרם לחשיפת זהותו כשוטר במהלך החקירה שלו כשוטר סמוי, בגלל חובות ההימורים שלו, והסתרת המידע מצידו, ביחס למצב (עונה 5, פרק 22, "נחשף").
וולף גם הפר את נוהלי עבודה בעבר.
קיין נראה כמי שרוצה לתת לוולף הזדמנות נוספת להוכיח את עצמו, למרות הכל, ואולי אפילו לחזור לצוות אחרי בדיקה של כל המסמכים מחקירות קודמות שלו (עונה 5 פרק 23, "החלפות הריגה").
בסוף עונה 2 (עונה 2 פרק 23, "מיאמי/ ניו יורק - ללא הפסקה"), קיין נוסע לעיר ניו יורק במרדף אחר חשוד ברצח, ופוגש את הבלש מאק טיילור והצוות שלו.
כך נפתחת העונה הראשונה של CSI ניו יורק.
בהמשך קיין מתאחד שוב עם הבלש טיילור וחוקרי המז"פ של ניו יורק, כדי ללכוד את הרוצח הנרי דריוס.
דריוס יוסגר בהמשך לפלורידה, כדי שיהיה אפשר לגזור עליו עונש מוות (CSI מיאמי עונה 4 פרק 7, "טיסת עוון", CSI ניו יורק עונה 2 פרק 7, "מצוד במנהטן").
ההופעה הזו עשתה את הוריישיו קיין, לדמות הראשונה שהופיעה לפחות פעם אחת בכל 3 סדרות ה-CSI.
במהלך הסדרה יש לו אויבים הצצים שוב ושוב.
החל מהרוצח הסדרתי וולטר רזדן, חוקר המח"ש הטורדני הסוכן ריק סטטלר, וכלה בשופט המושחת ג'וזף ראטנר.
חלק מהאויבים שחשב שנעלמו, חזרו לרדוף אותו.
קלאבו קרוז, המרצה מאסר עולם על רצח אישה (עונה 2 פרק 1, " אחים בדם", עונה 3 פרק 5, "זהות"), בורח מחזקתן של רשויות החוק, במהלך התקפת טיל דרמטית על בית משפט (שבה נפצעה קלות הפתולוגית אלכס וודס).
קרוז חוטף קצרנית של בית המשפט, ומכריח את הוריישיו לתת לו כופר של 1 מיליון דולר, בתמורה למיקומה של הקצרנית.
מסתבר שזו הייתה מלכודת, קיין ודלקו נתקלים במארב על הגג של חניון.
למרות שהוריישיו יורה ומנטרל את אחד האנשים, ונחלץ ללא פגע, דלקו נפצע קשה בזמן שקיין יורה לעבר החמושים הנמצאים במנוסה (עונה 5 פרק 14,"שטח הפקר").
הוריישיו מאלץ לבסוף את קרוז לצאת מהמחבוא, בכך שהוא חוסם את כל נתיבי הבריחה.
קרוז ניגש אל הוריישיו מחוץ למז"פ מיאמי - דייד, וקיין הורג את קלאבו בירייה אחת לחזה (עונה 5 פרק 15, "יש לנו פצוע").
קיין מוצא עצמו תחת מתקפה של בנו של ארג'נטו, ברון פשע, שהוא עזר להכניס לכלא מספר שנים קודם לכן.
הבחור הצעיר משחית את הרכב של קיין, מכחיש בזחיחות את מעורבותו, ואחר כך יורה בקיין.
אך התחמושת באקדח שלו הוחלפה לכדורי סרק, קיין יוצא ללא פגע, והבן נעצר לאחר מכן (עונה 6 פרק 2, "סייבר סלבריטי").
בפרק " בון וויאג' ", כאשר ריימונד לנגסטון מגיע לעזור לקיין ולצוות שלו, קיין מזכיר את חוקר המז"פ המנוח ווריק בראון.
הוא מבקש מלנגסטון למסור לקת'רין ווילוז שהוא משתתף בצערם.
בסוף פרק הסיום של עונה 8, קיין מקבל הודעה דרמטית מאיש שהוא עצר.
בפרק הפתיחה של עונה 9, הוא ממהר להגיע למז"פ, מתוך חשש לחיי הצוות לשלו.
כשהוא יוצא מהמעלית הוא מוצא את כולם על הרצפה, ואריק דלקו בהכרה מעורפלת.
אריק אומר לקיין לירות על החלונות, כדי שייכנס אוויר.
אחרי שקיין עושה זאת, כולם מתאוששים, חוץ מג'סי קרדוזה, שמת מהנפילה.
קיין מנסה לנחם את נטליה השבורה, שניסתה להחיות את קרדוזה, ללא הצלחה.
קיין מוצא את הרוצח, ואז מצטרף לצוות במשחק כדורסל, לזכרו של קרדוזה.
בפרק "לא ארא רע" מתרחשת בריחה גדולה מהכלא.
אחד מהאסירים, ג'ו להברוק, אומר שהם תכננו לפגוע בקיין.
בפרק "מצוד", הוא והצוות לוכדים את ממו פיירו, האיש שנמצא במאסר על הרג מריסול (אשתו של קיין שהיא גם אחותו של אריק), אחרי שהוא נמלט מהכלא כחלק מקבוצה של 8 אסירים בפרק הקודם.
ממו (בהוראתו של אנטוניו ריאז מה"מאלה נוצ'ה") ירה במריסול, אחר כך חסם את האמבולנס, כדי לגרום לקיין לצאת.
נהג האמבולנס נאלץ לעבור על אזור ההפרדה בכביש.
בבית החולים, הרופא אומר שהעיכוב של האמבולנס היה חמור יותר מפצעי הירי.
הירי ועיכוב האמבולנס הביאו למותה של מריסול.
בסוף הפרק, ממו לוקח בן ערובה - את העובד הסוציאלי של הבת שלו.
ממו נמצא על הכוונת של אריק, אבל הוריישיו אומר לו לא לירות עליו, לפני בתו של ממו.
אחרי שממו רואה את הבת שלו, הוא עוזב עם בן הערובה, שאחר כך נמצא מת.
בפרק " יום הולדת שמח", קיין נראה כשהוא נוהג בתחילת הפרק עם זר פרחים במושב שלידו.
הוא משאיר לאריק הודעה בטלפון, שבה הוא מבקש ממנו לקחת פיקוד, כדי שהוא יוכל לעשות סידורים.
דעתו מוסחת על ידי הולך רגל, שמספר לו על אישה בהריון שהותקפה בצידי הכביש.
קיין עוזב את הסידורים שלו, ועוזר לאישה.
בהמשך הפרק הוא מחפש את האנשים שפגעו בה, בשעה שהיא והעובר שלה נאבקים על חייהם בבית החולים.
בסוף הפרק, האישה יולדת בת ובעלה נעצר על כך שחיבל במכונית כדי לגרום לאשתו להפיל את העובר כתוצאה מתאונה מבוימת.
קיין נראה ליד קברה של מריסול, הוא מספר לה שהתינוקת יפה בדיוק כמוה.
אחר כך הוא מברך אותה "יום הולדת שמח".
בפרק " הקרב האחרון" ממו חוזר עם כנופיה של קרטלי סמים, וקיין לבדו טומן לו מלכודת.
קיין בועט בממו פעמים רבות, ומכוון לעברו אקדח.
ממו אומר לו שהרג אשתו לא היה עניין אישי, אבל קיין אומר שבשבילו זה כן היה אישי.
ממו שואל את קיין אם מה שהוא עושה הוא צודק, והאם הוא שלם עם ההחלטה שלו.
קיין משיב שכן, עוצר את ממו, ומחכה לתגבורת.
בפרק "הכתרה", קיין לא עוזר לחוטף, שחטף ילדה.
הילדה השתתפה בתחרות יופי לילדות.
קיין נותן לחוטף ליפול מקצה קולנוע נטוש, אחרי שירה בו (אך לא מת מהירי).
בשנים האחרונות, ככה"נ בגלל תקרית הירי שבה נפצע קשה, קיין נעשה יותר אגרסיבי מהרגיל, כזה נוגע לטיפול בחשודים.
לפחות בשני מקרים הוא נראה כשהוא תוקף חשוד בחדר נעול (התקיפה עצמה רק נרמזת, שכן היא איננה מצולמת).
בשני המקרים החשוד נחקר בחשד להתעללות (הראשון התעללות מינית בילדים, השני אלימות במשפחה).
עדות נוספת לכך ניתן למצוא בעונה 8 בפרק " סעיף הרג".
בסופו של הפרק ניתן להבין שקיין איפשר את רצח המנכ"ל המושחת, שהורה על רצח עובדיו, כדי לגבות את ביטוח החיים שלהם.
הדמות של הוריישיו קיין קיבלה משוב מאוד חיובי מהמבקרים, והופעתו של דייוויד קרוזו בדמות זו זכתה לשבחים.
הוריישיו אסף סביבו חוג מעריצים.
בפרק של "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" שהוקרן ב-8 במרץ 2007, הקומיקאי ג'ים קארי הודה שהוא מעריץ של הסדרה, ואחר כך עשה חיקוי סאטירי של קרוזו.
קארי ביקש " קלוז אפ עצבני" מהמצלמה, דיבר בקול עמוק, והרכיב משקפי שמש.
בהמשך קרוזו אמר בריאיון ל-CBS שהחיקוי היה מרשים.
הורים במשרה מלאה הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1989, ובו מככבים סטיב מרטין, טום הולס, ריק מוראניס, מרתה פלימפטון, חואקין פיניקס, קיאנו ריבס, ג'ייסון רוברדס, מרי סטינבורגן ודיאן ויסט.
את הסרט ביים רון הווארד על פי תסריט מאת לואל גנץ ובאבאלו מנדל.
הסרט מבוסס ברובו על חוויות המשפחה וההורות של הווארד, גנץ, מנדל ושל המפיק בריאן גרייזר שלהם סכום כולל של 17 ילדים.
צילום הסרט ברובו התרחש באורלנדו, פלורידה כאשר חלק מהצילומים התרחשו באוניברסיטת פלורידה.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, האחד לדיאן ויסט עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר והשני לרנדי ניומן עבור השיר המקורי הטוב ביותר - "אני אוהב לראות אותך מחייכת" (I Love to See You Smile).
גיל באקמן הוא איש מכירות נוירוטי אשר מנסה לאזן בין המשפחה לקריירה.
כאשר הוא מגלה שלבנו הבכור, קווין, יש בעיות רגשיות וזקוק לטיפול ושגם לילדיו האחרים, לבתו, טיילור, ולבנו הצעיר ג'סטין גם יש בעיות, הוא מתחיל להאשים את עצמו ומתחיל לפקפק ביכולותיו האבהיים.
כאשר אשתו, קרן, נכנסת להריון עם ילדם הרביעי, הוא אינו בטוח שהוא יכול לעמוד בכך.
גיל גם כן מתוסכל ומפוחד שהמעמסות הכלכליות של ילד נוסף הופכים אותו ל-"וורקאהוליק" המנוכר שהיה אביו, פרנק.
גיל נפתח בפני אביו בנוגע לספקותיו על היותו הורה.
פרנק אומר לו שהוא דואג יותר מדי והשניים מישרים את ההדורים כאשר פרנק אומר לו שהחששות על הילדים לעולם אינם נגמרים.
כאשר גיל שוכר קאובוי לבוא להופיע ביום ההולדת שלקווין והוא אינו מופיע, גיל מתחפש לקאובוי בעצמו ונכנס לתפקיד.
אחותו של גיל, הלן, היא מנהלת בנק גרושה שבעלה לשעבר אינו מעוניין בקשר עם ילדיה, גארי וג'ולי.
גארי, שזה עתה נכנס לגיל ההתבגרות, הוא טיפוס שקט ונחבא אל הכלים.
הוא אוהב להתבודד בחדרו עם תיק מנייר מסתורי.
תחילה, הלן דואגת שמא התיק מכיל סמים או אלכוהול אך למעשה התיק מכיל פורנוגרפיה.
ג'ולי עדיין בתיכון אך אינה מעוניינת בהשכלה שלה.
היא וחברה, טוד, מתחתנים, היא נכנסת להריון וטוד עובר לגור בבית של הלן.
כאשר הלן מבקשת מטוד לדבר עם גארי, טוד מצליח לעודד את גארי שהאובססיה שלו עם בנות וסקס היא נורמלית לילד בגילו וגארי שואב עידוד מכך.
דבר זה גם מעלה את רמת הכבוד שרוכשת הלן לטוד.
בסופו של דבר היא תומכת ביחסים שבין ג'ולי לטוד עד כדי כך שכאשר ג'ולי רוצה להפרד ממנו, הלן מצווה עליה להתמודד עם פחדיה ולתמוך בו.
אחותו השנייה של גיל, סוזן, היא מורה בחטיבת ביניים אשר נשואה למדען בשם נתן.
סוזן רוצה עוד ילדים אך נתן מעוניין יותר בהתפתחות הקוגניטיבית של בתם.
סוזן נוקמת בנתן כאשר היא מחבלת בדיאפרגמה שלה כחלק מתוכניתה להיכנס להריון בניגוד לרצונו של נתן.
היא בסופו של דבר נהיית כל כך מתוסכלת שהיא עוזבת אותו.
נתן מגיע בסופו של דבר לאחד מהשיעורים שלה ושר לה סרנדה כדי לזכות בה בחזרה ומבטיח לה שהוא ישתנה.
לארי, אחיו של גיל, הוא הכבשה השחורה של המשפחה אך האהוב ביותר על פרנק.
במקום להסתדר עם קריירה, הוא נסחף בחייו בנסיונותיו להשיג כסף קל באמצעים מפוקפקים.
הוא מופיע עם בנו, קול, ומבקש להלוות כסף מאביו.
במהרה מתברר שלארי זקוק לכסף כדי להחזיר את חובותיו מהימורים אחרת הוא עלול לשלם בחייו.
פרנק מתאכזב ממנו אך עדיין מנסה לעזור.
פרנק מסרב להוציא אותו לגמרי מכלל צרה אך מציע ללמד אותו את העסק המשפחתי כדי שזה יוכל להחליף אותו כדי שיוכל לצאת לפנסיה ולהשתמש בהכנסות כדי לשלם את חובותיו.
במקום זאת, לארי מציע תוכנית אשר מכריחה אותו לצאת לצ'ילה ופרנק מסכים לשמור על קול.
המשפחה מתאחדת בבית החולים כאשר הלן יולדת בת.
טוד וג'ולי ביחד עם בנם.
סוזן בהיריון וגיל וקרן הם כעת הורים לארבעה.
הוריישו גייטס ספאפורד – 16 באוקטובר 1888, ירושלים) היה עורך דין אמריקאי בולט ומנהיג פרסביטריאני.
ידוע בעיקר בזכות חיבור המזמור " It Is Well With My Soul" בעקבות טרגדיה משפחתית שבה ארבע בנותיו נספו בטביעת ספינת הקיטור "Ville du Havre", בעת מסע טרנס-אטלנטי.
ספפורד היה בנם של העיתונאי הוריישו גייטס ספאפורד ושל אליזבת קלארק יואיט ספאפורד.
ב־5 בספטמבר 1861 נישא בשיקגו לאנה לארסן, מסטוונגר, נורווגיה.
ספאפורד היה עורך דין ושותף בכיר במשרד עורכי דין גדול.
בני הזוג ספאפורד היו תומכיו וחבריו של האוונגליסט דוויט ל.
ספאפורד השקיע בנדל"ן בשיקגו באביב 1871. באוקטובר 1871, השריפה הגדולה של שיקגו כילתה את מרכז העיר עד אפר, והרסה את מרבית ההשקעה של ספאפורד.
שנתיים לאחר הרס השריפה הגדולה בשיקגו המשפחה תכננה טיול לאירופה.
אילוצים עסקיים שנבעו מהשריפה מנעו מספאפורד להצטרף לאשתו וארבע בנותיו לחופשה משפחתית באנגליה בה היה אמור להטיף חברו דוויט ל.
ב־22 בנובמבר 1873, בעת חציית האוקיינוס האטלנטי על ספינת הקיטור Ville du Havre, נפגעה ספינתם מספינת קליפר שהתנגשה בה, 226 איש נהרגו, כולל כל בנותיו של ספאפורד.
אשתו אנה שרדה את הטרגדיה.
עם הגעתה לאנגליה, היא שלחה מברק לספאפורד שעליו נכתב "ניצולה יחידה.
כשספאפורד הפליג לאנגליה כדי להצטרף לאשתו, הוא חיבר את המזמור "It Is Well With My Soul".
בכתב היד המקורי יש רק ארבעה בתים והוא נקרא על שם הספינה שעליה נספו בנותיו של ספפורד, Ville du Havre.
ב־11 בפברואר 1880 נפטר בנם הוריישו ממחלת השנית בגיל שלוש.
בקרב חברי קהילת הכנסייה שלהם נפוצו שמועות כי האל מעניש את משפחת ספאפורד.
הטרגדיה הנוספת, לאחר עשור של אבל ומפלה כלכלית, ודחיקתם על ידי חברי קהילתם, התניעו מהלך של שינוי אמוני עמוק, התרחקות מהצלחה חומרית לעבר מסע פילוסופי ופיזי של עלייה לרגל.
אנה והורשייו ספאפורד עזבו עד מהרה את הקהילה הפרסביטריאנית יחד עם כמה מחברי הקהילה והנהיגו קבוצה משיחית שהאמינה כי קץ הימים קרוב והעולם עומד בפני הביאה השנייה.
הכת המשיחית שלהם כונתה על ידי העיתונות האמריקאית "The Overcomers " (מילולית: "המתגברים").
באוגוסט 1881 נסעו אנה והורשייו ספאפורד לירושלים עם קבוצה של 13 מבוגרים ושלושה ילדים והקימו את המושבה האמריקאית בירושלים, קהילה נוצרית אוטופית.
חברי המושבה, אליהם הצטרפו נוצרים שוודים, עסקו בעבודה פילנתרופית בקרב תושבי ירושלים ללא קשר לשייכתם הדתית וללא מניע להמרת דת וזכו לאמונם של הקהילות המוסלמיות, היהודיות והנוצריות המקומיות.
בירושלים אימצו הוריישו ואנה ספאפורד נער, יעקב (ג'ייקוב) אליהו (1864–1932), שנולד ברמאללה למשפחה יהודית טורקית.
ג'ייקוב ספאפורד גילה את כתובת השילוח בהיותו תלמיד בית ספר בסיור עם קונרד שיק.
ספאפורד נפטר ממלריה ב־16 באוקטובר 1888 ונקבר בבית העלמין בהר ציון בירושלים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה תמכה המושבה האמריקאית בקהילות המוסלמיות, היהודיות והנוצריות בירושלים בחזית המזרחית ובנפגעים באירועי רצח העם האשורי ורצח העם הארמני, באמצעות בתי תמחוי, בתי חולים ובתי יתומים.
בתו, ברטה ספאפורד ווסטר, הקימה ב-1925 "בית תינוקות" על שם אנה ספאפורד, בית חולים לילדים בעיר העתיקה בירושלים.
המוסד תיפקד במתכונת זו עד שנת 1970, מאז שינה את שמו ל"מרכז ספאפורד לילדים" ושימש כמרפאת חוץ, ובהמשך כמרכז טיפולי וחינוכי לילדים ומשפחותיהם, כולל תוכניות להעצמת נשים.
הורידוס הוא השם שניתן למאובן NMV P256878 הכולל שלד כמעט שלם של טריצרטופס שנתגלה במונטנה, ארצות הברית ונמצא היום במחקר ותצוגה במוזיאון מלבורן במלבורן, אוסטרליה.
ב-2014 התגלה באדמה פרטית במונטנה שלד כמעט שלם של טריצרטופס, הנחשב לאחד השלדים השלמים ביותר מתקופת הדינוזאורים שנמצאו.
למאובן - שהוא 85% שלם - יש יותר מ-266 עצמות, גולגולתו שלמה ב-98% ומשקלה כ-261 ק"ג, והוא כולל את כל חוליות עמוד השדרה.
משקלו הכללי יותר מטונה (בחיים הוא שקל הרבה יותר), גובהו 2–2.5 מטרים ואורכו כמעט 7 מטרים.
ב-2021 נרכש המאובן על ידי מוזיאון ויקטוריה במלבורן, אוסטרליה והוא נמצא בתצוגה החל ממרץ 2022. המוזיאון הוציא ספרון מאויר בן כ-100 עמודים שנכתב על ידי ד"ר אריך פיצג'רלד, אוצר האוספים הפלאונטולוגיים של המוזיאון, ומסכם את הידוע על הטריצרטופס עם דגש על המאובן הנ"ל.
בונצ'יו הם שמות העט של בנימין חיימוביץ' (19 במאי 1893 - 27 באפריל 1950), משורר וסופר יהודי שפעל ברומניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
שם עט נוסף בו השתמש היה סיגיסמונד האבסורדי (Sigismund Absurdul)
בנימין חיימוביץ' נולד ב-19 במאי 1893 בעיר יאשי שברומניה לקרול ולגיזלה חיימוביץ'.
הוא סיים בית ספר יסודי ובית ספר תיכון בבוקרשט והמשיך את לימודיו באוניברסיטה ויליאם פרדריק בברלין.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה הצטרף לחוגים האומנותיים בווינה ובברלין ככתב העיתון רמפה (Rampa) שם עשה הכרה מעמיקה עם המגמות הספרותיות של התקופה (נאו-רומנטיקה, סימבוליזם, אקספרסיוניזם).
הוא לא סיים את לימודיו באוניברסיטה.
החל משנת 1912 פרסם בעיתונים Rampa, Viata Literară, Scena ו-Vremea סונטות, מסות, קונטרסים ופרוזה.
בשנת 1932 יצא לאור ספר השירים הראשון שלו תחת הכותרת "תיבת האשליות" (Lada cu năluci) ולאחר מכן, ספרי השירים "אני והמערב" (Eu și orientul) בשנת 1933, "ברום" (Brom ) בשנת 1934 ו"רקוויאם" (Requiem) בשנת 1945.
תרגום ספר השירים Die Sonette an Ead של המשורר האוסטרי אנטון וילדגנס תחת השם "שירים לאעד"(Poeme către Ead)), שפורסם בשנת 1933, זכה לשבחים רבים.
בשנת 1934 הופיע הרומן "כבודה, או וידויו של אדם על ארבע" (Bagaj, sau confesiunile unui om în patru labe) ושנה לאחר מכן רומן המשך בשם "הפנסיון של גברת פיפרסברג" (Pensiunea doamnei Pipersberg).
בשני רומנים אלה אפשר למצוא פרטים אוטוביוגרפיים רבים.
הרומנים הנחש במשקפיים (Șarpele cu ochelari ) ותהלוכת הפילים (Parada Elefanților ) שנכתבו בשנת 1945 לא פורסמו, וכתב היד של ספר השירים קונצרט לקונטרבס (Concert la contrabas ) אבד.
הוריה בנצ'יו היה מתרגם מוכשר שתרגם גם מיצירותיהם של ריינר מריה רילקה, אלפרד הנשקה (קלבונד) ושרל בודלר.
סגנונו ותוכן יצירותיו של ה.
בונצ'יו זכו ברומניה לביקורות חיוביות אך גם לביקורות מאוד שליליות .
בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו ובתקופת המשטר הקומוניסטי יצירותיו עברו צנזורה.
הוריה בונצ'יו נפטר ב-27 באפריל 1950.
הוריישיו מקאלוך היה צייר נוף סקוטי.
הוא נולד בגלאזגו ב-9 בנובמבר 1805, בנם של אלכסנדר מקאלוך, סוחר כותנה, ואשתו, מרגרט ווטסון.
הוריישיו מקאלוך הוכשר בסטודיו של צייר הנוף ג'ון נוקס (1778–1845) במשך כשנה לצד דניאל מקני (1806–1882).
לאחר מכן הוא היה עסק בציור הכיסויים של קופסאות הרחה, ובהמשך הועסק באדינבורו על ידי צייר הציפורים ויליאם הום ליזרס, לצבוע את האיורים ב"ציפורים בריטיות" של פרידו ג'ון סלבי ועבודות דומות.
לאחר שעבר לאדינבורו ב-1825, החל לצייר אצל אלכסנדר נסמית'.
הוא חזר לגלאזגו ב-1827, והועסק בביצוע כמה תמונות גדולות לקישוט אולם ציבורי בסנט ג'ורג' פלייס, ועשה כמה תפאורות לתיאטרון.
בהדרגה עיצב מקאלוך את הסגנון והנושאים שלו, על ידי מחקר מדוקדק של הטבע.
עבודותיו מהוות קישור מעניין בין העולם הישן של הנוף הסקוטי לעולם החדש.
בשנת 1829 הופיע מקאלוך לראשונה בתערוכה של האקדמיה הסקוטית המלכותית.
בתחילת שנות ה-30 החלו הציורים של מקאלוך עם אגודת גלאזגו ועם האקדמיה הסקוטית המלכותית למשוך קונים.
הזמנה של הלורד פרובוסט ג'יימס לומסדן סייעה לבסס את המוניטין של האמן בסקוטלנד.
עבודות נוספות שקיבל מהוצאות ספרים ודפוס אפשרו לו להתרכז בציור.
עם בחירתו ל"אקדמאי מן המניין" באקדמיה הסקוטית בשנת 1838, התיישב מקאלוך באדינבורו ועד מהרה הפך לדמות בולטת בחיי האמנות של העיר ותורם פורה לתערוכות האקדמיה המלכותית הסקוטית.
במקביל נשמר הקשר שלו עם גלאזגו.
הנושאים האהובים על מקאלוך היו במערב.
הוא הציג באופן קבוע בגלאזגו ופטרוניו הנאמנים ביותר היו תעשיינים עשירים בעיר כמו דייוויד האצ'סון (1799–1880), בעל ספינת הקיטור.
לעיתים רחוקות הוא הציג תערוכות מחוץ לסקוטלנד ורק פעם אחת באקדמיה המלכותית, לונדון (1843), אבל הוא שמר על קשר עם האמנים הלונדונים, ג'ון פיליפ, דייוויד רוברטס וג'ון וילסון (1774–1855), באמצעות התכתבות וביקורים.
אוסף האמנות שלו עצמו היה עדות להערצתו לציירים הולנדים מהמאה ה-17, לויליאם טרנר ולריצ'רד וילסון ולבני זמנו כמו קלארקסון סטנפילד.
באחת מנסיעותיו לסקאי הוא פגש את אשתו לעתיד, מרסלה מקללן מג'יליאן, ליד העיירה טרסקאוויג.
ידוע שהיו לו כמה כלבים מגזע סקאי טרייר בביתו באדינבורו וייתכן שהוא הביא אותם מסקאי.
תלמידיו של מקאלוך כללו את ג'ון סמארט, הידוע בעיקר בזכות תחריטים מוקדמים של מגרשי גולף בסקוטלנד.
תלמיד אחר היה ג'יימס אלפרד אייטקן.
מקאלוך מת ב"סנט קולמה" בטריניטי, אדינבורו ב-24 ביוני 1867. הוא נקבר בבית הקברות ווריסטון באדינבורו.
האנדרטה שלו נחצבה על ידי הפסל דייוויד ווטסון סטיבנסון.
במהלך חייו הפך הוריישיו מקאלוך לצייר נוף חשוב בסקוטלנד.
מטרתו הקבועה הייתה לצייר את השקט של השממה ברמות הסקוטיות שבהן הסתובבו חיות הבר.
צבעי המים המוצלחים ורישומי השמן שיצר לאורך הקריירה שלו משכו תשומת לב מועטה באותה תקופה ונותרו עלומים יחסית.
עבודותיו המוקדמות כוללים ציורים של יער קדזוב ליד המילטון ונופים מפוארים של הקלייד.
הוא ערך סיורי רישום קבועים בקיץ במערב היילנדס, והשלים את הסקיצות כציורים בסטודיו שלו.
ציורים אלה מנציחים את הנוף הרומנטי של ההיילנדס ומעוררים תחושה מרהיבה המדגיש את הפאר הדרמטי.
הוריישיו מקאלוך יצר במותו בשנת 1867 את האיקונוגרפיה החיונית של ההיילנדס.
מנקודת מבט היסטורית, ככל שהשפלה הסקוטית הפכה לעירונית יותר, הייחודיות של סקוטלנד באה לידי ביטוי דרך ההיילנדס (הרמות).
עבודתו של מקאלוך הייתה חלק מתהליך של התרחקות האנשים מההרים בהיילנדס.
בתקופה הוויקטוריאנית ההיילנדס הוגדרו כשממה במקום מרחב מיושב.
קהילות רבות נעזבו לטובת חוות כבשים גדולות ואינטרסים ספורטיביים.
למעשה, הנוף הרומנטי הסקוטי הזה הונצח על ידי הוריישיו מקאלוך.
כמה יצירות של מקאלוך נחרטו על ידי ויליאם מילר ו-ויליאם פורסט, תצלומים מנופי סקוטלנד צורפו לביוגרפיה של האמן מאת הצייר אלכסנדר פרייזר, שפורסמה באדינבורו ב-1872.
הורייזון: סאגה אמריקאית הוא אפוס מערבוני אמריקאי בשני חלקים, שנכתב, הופק ובוים על ידי קווין קוסטנר, שאף מככב בו בתפקיד ראשי.
בסרט מככב אנסמבל שחקנים הכולל בין היתר את סיינה מילר, סם וורת'ינגטון, ג'נה מאלון, אבי לי, מייקל רוקר, דני יוסטון, לוק וילסון, איזבל פורמן, ג'ף פהיי, ויל פטון, טטנקה מינס, אוון קרואו שו, אלה האנט וג'יימי קמפבל באוור.
הסרט מחולק לשני חלקים; חלקו הראשון ראה אור בארצות הברית ב-28 ביוני 2024.
עלילת הסרט מתרחשת בתקופה שלפני ואחרי מלחמת האזרחים האמריקאית ומגוללת את קורות צמיחתו והתפשטותו של המערב האמריקאי.
קווין קוסטנר החל לעבוד לראשונה על סאגת "הורייזון" כסרט יחיד בשנת 1988, ולאחר מכן פנה ל"חברת וולט דיסני" עם הפרויקט לאחר עליית סרטו השני, "Open Range" (2003), לאקרנים.
בינואר 2022 נמסר כי קוסטנר עתיד לביים ולהפיק את הסרט, פרויקט בעל תשוקה משמעותית עבורו, בנוסף לכיכובו בתפקיד הראשי.
באפריל, נמסר כי אולפני "האחים וורנר" ו"ניו ליין סינמה" רכשו את זכויות ההפצה וההפקה, בהתאמה.
בריאיון שהתקיים ביוני 2022, כי בכוונתו להפיק ארבעה סרטי "הורייזון" בסך הכל, בשיטת צילום גב-אל-גב, וכי בכוונתו ללהק עבור ארבעת הסרטים יותר מ-170 דמויות מדברות.
באוגוסט 2022, נמסר על ליהוקם של סיינה מילר, סם וורת'ינגטון, ג'יימי קמפבל באוור, לוק וילסון, תומאס היידן צ'רץ', ג'נה מאלון, אלחנדרו אדה, טטנקה מינס ומייקל רוקר; בספטמבר, על ליהוקם של איזבל פורמן, אלה האנט, ג'ף פהיי וטום פיין; ובאוקטובר, על ליהוקם של ויל פטון, אוון קרואו שו ודני יוסטון.
צילומי החלק הראשון החלו בסביבות 29 באוגוסט 2022 בדרום יוטה, והסתיימו בנובמבר 2022. צילומי החלק השני החלו במאי 2023.
הורים בטיפול היא תוכנית מציאות תיעודית ודרמה תיעודית ישראלית המבוססת על הפורמט הבלגי "Therapie" , שבמסגרתה זוגות הורים עוברים טיפול פסיכולוגי בנוגע לגידול ילדיהם מול המצלמות.
חמישה מטפלים בגישות טיפול שונות מעבירים טיפול פסיכולוגי לזוגות הורים בנוגע לגידול ילדיהם.
על מנת לשמור על פרטיותם של ההורים וילדיהם, הפגישות מתומללות וההורים מגולמים על ידי שחקנים.
מספר הפרק תאריך שידור נושאי טיפולים 1 2 בפברואר 2026התמכרות למסכים, התפרצויות זעם, קשיים חברתיים, קשיים בחינוך בעקבות המלחמה 2 9 בפברואר 2026 קשיים חברתיים, ילדה שרוצה להיות בן, התפרצויות זעם, קשיים בחינוך בעקבות המלחמה 3 16 בפברואר 2026
זוגות רבים של הורים ובנים נפלו במערכות ישראל.
שמעון ויצחק פילו בילו - שמעון, 44, נפל ביוון בשירותו בצבא הבריטי ב-1942 ומקום קבורתו לא נודע; בנו יצחק, 20, איש אצ"ל, נפל ב-1946
אברהם-יעקב וחיים גולדברגר - אברהם-יעקב, בן 52, נפל בדרך לעטרות במרץ 1948; בנו חיים, 19, נפל בעטרות במאי 1948. שלמה-זלמן גולדברגר, בנו של אברהם-יעקב ואחיו של חיים, נפל במלחמת העולם השנייה, כאשר שירת בצבא האמריקאי במזרח הרחוק
אברהם-ג'ורג'י ומאיר-אדוארד ג'ורג' הולמס - מאיר-אדוארד ג'ורג', 26, נפל בדרך מהרטוב במרץ 1948; אביו, אברהם-ג'ורג'י, 49, נפל בירושלים ביולי 1948. לימים נקברו בצמוד בהר הרצל
שמואל וחנוך-הנרי זילברשטיין - חנוך-הנרי, 21, נפל בדרך לגוש עציון בינואר 1948; אביו שמואל, 45, נפל ליד מגידו ביולי 1948
עדה ורחל זלצר רייס - רחל, 21, נפלה בירושלים במאי 1948; אמה עדה, 49, נפלה שם באוגוסט 1948. לימים נקברו בצמוד בהר הרצל
חיים-אריה ומנחם כהן - חיים אריה, 44, נפל בחולון בפברואר 1948; בנו מנחם, 21, נפל במאי 1948
יוסף ושלום מדמון - בני 48 ו-22. נפלו יחד ברמת הכובש במאי 1948
יוסף ואמיר אפלבלט - יוסף, 33, נפל במלחמת ששת הימים; בנו אמיר, 31, נפל ב-1996
אלכסנדר-יונתן ויוחאי דוכן - אלכסנדר-יונתן, 33, נפל ב-2002; בנו יוחאי, 26, נפל ב-7 באוקטובר 2023
יואב וארנון וספי - יואב, 33, נפל במלחמת יום הכיפורים; בנו ארנון, 19, נפל במלחמת לבנון הראשונה ב-1983. נכדו של יואב ואחיינו של ארנון, ארנון משה אברהם בנבניסטי וספי, נפל במלחמת חרבות ברזל ב-2023
שמעון ואברהם נויפלד - שמעון, 30, נפל במלחמת העצמאות; בנו אברהם, 28, איש שב"כ, נפל ב-1970
מעוז וניר פורז - מעוז, 39, נפל במלחמת יום הכיפורים; בנו ניר, 23, נפל ב-1994
מיכאל ויונתן פייקס - מיכאל, 36, נפל בירושלים במלחמת ששת הימים; בנו יונתן, 20, נפל ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים
רוני ומור שקורי - שוטרים.
הורלוגין צ'ויבלסאן (במונגולית: Хорлоогийн Чойбалсан; 1895 - 26 בינואר 1952) היה המנהיג הקומוניסטי של מונגוליה משנות ה-30 ועד מותו.
הוא שירת כראש בית הנבחרים בין השנים 1930-1929, והיה ראש הממשלה בין השנים 1952-1939. נשא בדרגת מרשל של הצבא המונגולי.
הורלוגין היה חסידו של מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין וחיקה את מדיניותו בדרכים רבות.
הוא עלה לשלטון בתמיכה סובייטית, כתוצאה מאי שביעות רצונו של סטלין מהמנהיג הקומוניסטי המונגולי פלג'ידין גנדן.
גנדן הודח מהשלטון ב-1936 בעקבות סירובו לשתף פעולה עם סטלין, בין השאר בנוגע לכוח צבאי סובייטי על אדמת מונגוליה וחיסול הנזירים הבודהיסטיים.
זמן מועט לאחר מכן הוצא גנדן להורג במוסקבה, וצ'ויבלסאן תפס את מקומו.
רבים סבורים כי שלטונו של צ'ויבלסאן הוא האכזרי ביותר בתולדות מונגוליה המודרנית.
בתקופת שלטונו חלו רדיפות מצד הממשלה כנגד "אויבי העם" - כלומר, מנהיגים דתיים, אריסטוקרטים ומתנגדים פוליטיים.
כיום אין הערכה חד משמעית של ההרוגים כתוצאה מרדיפות אלה.
בנוסף, הנהיג צ'ויבלסאן במונגוליה פולחן אישיות על פי מודל סטלין.
מצד שני, במהלך תקופת שלטונו, ובסיוע סובייטי, שופרה התשתית המונגולית והוקמו קווי תקשורת וכבישים רבים.
כמו כן ננקטו צעדים לצמצום האנלפבתיות במדינה.
צ'ויבלסאן החזיק במשרת ראש הממשלה עד מותו ב-1952. דמותו עדיין שנויה במחלוקת במונגוליה: רבים עדיין מעריצים אותו ומחשיבים אותו כגיבור מונגולי, אך המבקרים מייחסים זאת לתעמולה ולפולחן האישיות.
חלק מהמונגולים מאמינים כי צ'ויבלסאן היה שליט-בובה בידי הסובייטים, וכי לא הייתה לו אפשרות אחרת לפעולה.
מפלגתו של צ'ויבלסאן, המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה, גינתה חלק מפעולותיו, ביניהן פולחן האישיות, ב-1956.
על שמו נקראה בשנת 1941 העיר צ'ויבלסאן.
הוריקן קתרינה היא סופת הוריקן אשר חצתה את פלורידה ופגעה בחופי ארצות הברית בקרבת העיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה ב-29 באוגוסט 2005.
הסופה החלה כשקע טרופי באזור איי בהאמה ב-23 באוגוסט, ולמחרת פגעה בחופי פלורידה ליד העיר מיאמי.
היא הוגדרה תחילה כבעלת דרגה 1 בסולם סאפיר סימפסון, אולם לאחר שחצתה את פלורידה, בעת המעבר מעל מפרץ מקסיקו, התחזקה הסופה וסווגה לסופה מדרגה 5 (הדרגה החזקה ביותר).
עינה של הסופה הגיעה לקוטר של 48 ק"מ, ומהירות הרוח של הסופה הגיעה ל-278 קמ"ש בעת פגיעת הסופה בחוף לואיזיאנה.
בשל הסכנה של הסופה הורתה ממשלת לואיזיאנה על פינוי של העיר ניו אורלינס.
החשש העיקרי היה הצפת העיר אשר 70% משטחה מצויים מתחת לגובה פני הים, ובשל החשש מהגלים הצפויים להגיע לגובה של 8–11 מטרים מגובה פני הים ולעבור מעל הסוללות המגינות על העיר מפני הצפות.
לפחות 1,836 בני אדם נספו כתוצאה מהסופה, דבר שהפך אותה לסופה הקטלנית ביותר בארצות הברית מאז 1928. רוב הנספים היו בני מיעוטים עניים אשר לא הצליחו להיחלץ מהעיר בכוחות עצמם.
בנוסף לכך, היו דיווחים על תופעות של ביזה ופשע.
על פי הערכות, הסופה גרמה לנזק של 81 מיליארד דולר (במחירי שנת 2005), מה שהפך אותה לאסון הטבע היקר בהיסטוריה של ארצות הברית, נכון ל-2017.
אצבע מאשימה הופנתה לעבר הנשיא ג'ורג' ווקר בוש וממשלו על אדישות ועל כישלון הסיוע לתושבים, שעירם הפכה למעין עולם שלישי בתוככי ארצות הברית.
מכל רחבי העולם הוצע סיוע הומניטרי.
סופת ההוריקן קתרינה, שהלחץ במרכזה בעת שהגיעה לחוף היה 920 מיליבר הייתה השלישית בעוצמתה בעת הפגיעה בארצות הברית, אחרי הוריקן קאמיל (1969, 909 מיליבר) וסופת "חג העבודה" של 1935, בה נמדד לחץ של 892 מיליבר בעת הפגיעה בארצות הברית.
בשיאה הייתה הסופה הוריקן בדרגה 5, והלחץ במרכזה ירד עד כדי 902 מיליבר, נתון שמיקם אותה כסופה הרביעית בעוצמתה באגן האוקיינוס האטלנטי באותה עת (לאחר מכן ירדה למקום השישי בעקבות הוריקן וילמה והוריקן ריטה).
כהכנה לקראת הסופה הוצא ב-28 באוגוסט בשעה 7:30 שעון מקומי צו לפינוי כל מיליון תושבי העיר.
כ-100,000 תושבים חסרי אמצעי תחבורה נותרו בעיר על אף צו הפינוי, והם הועברו למחסות מאולתרים מפני הסופה, ובהם אצטדיון הפוטבול של ניו אורלינס.
גם במחוזות הסמוכים לעיר ניו אורלינס, לאורך חוף לואיזיאנה ובמספר מחוזות באלבמה ניתנו צווי פינוי.
בשל פקקי התנועה הכבדים שנגרמו בשל המספר הרב של תושבים המנסים להתפנות, נאלצו רשויות התנועה במדינות אלה להפוך את הכבישים הפונים דרומה לכבישים בהם כיוון הנסיעה הוא צפונה, ובכך מנעו למעשה כל כניסה לאזורים המפונים.
ספינות צי ארצות הברית המצויות בנמל פסקאגולה פונו מן הנמל ללב ים, וכן פונו כלי הטיס של חיל האוויר של ארצות הברית מבסיס קסלר המצוי במחוז בילוקסי.
בנוסף לכך, פונו בסיסים בפנסקולה שבפלורידה ובוואלפאראסיו.
תחנת הכוח הגרעינית שבווטרפורד נסגרה ב-28 באוגוסט מחשש לנזקים שהסופה תגרום לתחנה.
כ-70% משטחה של העיר ניו אורלינס מצוי בין 30 ס"מ ל-6 מטרים מתחת לפני הים.
מסיבה זו מערכת הביוב של העיר משתמשת במשאבות חשמליות השואבות את מי הביוב ומי הגשמים על מנת למנוע את הצפת העיר.
סביב העיר נמצאת מערכת של סוללות עפר המגינות על העיר מפני מי הים.
גובהם של סוללות אלה הוא 4 מטרים.
במקרה של גשמים חזקים במיוחד או הצפות בשל גלי ים גבוהים יש חשש שהעיר תוצף.
חשש זה מתגבר בשל הפסקות החשמל הצפויות להשבית את עבודת המשאבות.
מצפונה מוקפת העיר באגם פונטצ'ארטריין אשר יכול לעלות על גדותיו, בשל כמויות הגשם הרבות הצפויות בעקבות הסופה, וכן בשל הגלים הגבוהים הצפויים להיווצר באגם.
מחשש להצפות אלה, הורה, לראשונה בתולדותיה, ראש העיר של ניו אורלינס, ריי נאגין על פינויה.
ראש העיר הורה על הקמת מספר מחסות מפני הסופה לתושבים שלא הצליחו לעזוב את העיר, והורה על הפיכת הסופרדום של לואיזיאנה למחסה סופה.
המבנה ממוקם בגובה של מטר אחד מעל פני הים, ונבנה על מנת לעמוד בפני כוחם של גלים גבוהים, הצפות עד לגובה של 10.6 מטרים, ורוחות של עד 320 קמ"ש.
אולם כבר עם תחילתה של הסופה נפגע גג המבנה והחל לדלוף.
הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הכריז על העיר כאזור אסון, עוד בטרם הגיעה הסופה אל העיר.
וזאת בשל אזהרה של המרכז לחיזוי מזג האוויר אשר צופה שמרבית בנייני העץ בעיר יהרסו מעוצמתה של הסופה.
חשש נוסף היה שמאגרי הדלק בבתי הזיקוק הרבים שבקרבת העיר יישפכו אל המים וייצרו תערובת של תרכובות כימיות רעילות אשר יציפו את העיר, ויגרמו למחסור של מים נקיים.
אם תחזית זו הייתה מתממשת, היו נדרשים כשישה חודשים לנקות את העיר מהרעלים.
מספר הנספים בסופה עמד על 1,836 אנשים, בעיקר במדינות לואיזיאנה (1,577) ומיסיסיפי (238).
עם זאת, 705 אנשים נותרו תחת סיווג של נעדרים בלואיזיאנה והיו כנראה עוד מספר רב של מקרי תמותה לא ישירים, אך קשה לאמוד את סיבת המוות המדויקת של חלק מהקורבנות.
בשעה 10 בבוקר (שעון מקומי) ב-29 באוגוסט חצתה הסופה את ניו אורלינס.
לאחר חצייתה את העיר נחלשה הסופה והגיעה לקטגוריה 3.
הסופה הציפה את הרובע הצרפתי של העיר, בשל כשלים במשאבות הביוב של העיר.
כמו כן נפרצו שתיים מסוללות העפר המגינות על העיר, ומים בגובה 2 מטרים החלו להציף את הרובע התשיעי של העיר.
מספר רחובות במרכז העיר הוצפו במים בגובה 3 מטרים.
התושבים שנותרו בעיר רוכזו במספר מבנים, ביניהם לואיזיאנה סופרדום (מגרש הפוטבול העירוני) ומרכז הקונגרסים של העיר ואפילו פארק השעשועים "Six Flags: New Orleans".
עם חלוף הסופה ובעקבות המים המזוהמים שהציפו את העיר החל פינוי התושבים, גם בכפייה.
אזור החוף במיסיסיפי סבל מנזק מאסיבי כתוצאה מהוריקן קתרינה ב-29 באוגוסט.
238 אנשים נהרגו, 67 הוכרזו כנעדרים, ונגרמו נזקים בשווי מיליארדי דולרים.
לאחר מעשה, הוכרזו 47 המחוזות הדרומיים של המדינה כאזורי אסון הזקוקים לסיוע פדרלי.
ההשלכות הכלכליות של הסופה היו נרחבות.
נכון לאפריל 2006, הוציא ממשל בוש 105 מיליארד דולר על תיקונים ובניה מחדש באזור, וסכום זה אינו כולל נזקים לכלכלה עקב שינויים באספקת הנפט, נזקים פרטיים, נזקים לרשתות התחבורה, אובדן סחורות ליצוא ועוד.
כלכלנים רבים היו סבורים כי הסופה תגרום לנזק רב למתקני זיקוק הנפט הרבים המצויים באזור לואיזיאנה, ומספקים 24% מצריכת הנפט בארצות הברית.
כמו כן דרך נמלי לואיזיאנה, המייבאים 11% מצריכת הנפט של ארצות הברית, היו סגורים בשל הסופה מ-27 באוגוסט.
בנוסף כלכלנים סברו כי כתוצאה מהסופה ומעליית מחירי חבית נפט בארצות הברית מעל ל-70 דולרים (במקום 66.13 דולרים קודם לסופה) יעלו מחירי האנרגיה בעולם כולו.
הוריקן קתרינה היה גם בעל השלכות מרחיקות לכת על הסביבה.
נחשולי הסופה גרמו לבלייה משמעותית של חופים, וכמה מהם נהרסו לחלוטין.
באי דופין, כ-150 ק"מ מזרחית לנקודה בה ההוריקן עלה ליבשה, החול שממנו האי מורכב הוסע לתוך מפרץ המיסיסיפי, והאי התקרב ליבשה.
הסופה השפיעה בצורה קשה גם על איי צ'נדלור שהושפעו קודם לכן מהוריקן איוואן בשנת 2004.
תפקוד ממשל בוש במהלך הוריקן קתרינה ואחריו ספג ביקורת קשה בתקשורת האמריקאית.
ההבנה המאוחרת יחסית של הממשל כי מדובר באסון בסדר גודל כה משמעותי ואופן התפקוד הלקוי, נחווה ככישלון נוסף של ממשל בוש, הגביר את הביקורת הציבורית השלילית על תפקודו, וייתכן שהיה בין הגורמים (יחד עם גורמים אחרים) שהביאו לעליית הדמוקרטים לשלטון בבחירות הבאות.
מבחינה חברתית לא שוקמה למעשה העיר.
שיקום העיר ארך זמן ממושך, ורבים מהתושבים לא שבו אל העיר גם לאחר ששוקמה.
האוכלוסייה חסרת האמצעים המשיכה לגור בקרוונים במשך שנים אחר כך.
ביזה והתנהגות עבריינית בניו אורלינס בחסות הוריקן קתרינה
זמן קצר לאחר חלוף ההוריקן, החלו מעשי ביזה של חנויות, על ידי כמה מתושבי ניו אורלינס שלא התפנו מבתיהם.
רבים מהבוזזים חיפשו מים ומזון, שהיו חסרים בעקבות האסון, אך הייתה גם ביזה של מוצרים לא חיוניים.
בשעה שמאמץ הרשויות היה ממוקד בפעולות הצלה, הפעילות העבריינית הפכה לבעיה קשה.
ב-30 באוגוסט 2005, החלו מעשי הביזה בעיר להתרחש גם לאור יום, וגם בנוכחות המשטרה.
היו אף דיווחים שכמה שוטרים השתתפו בביזה.
מהדורות החדשות הוצפו בדיווחים על מעשי רצח, מקרי אונס וגנבות.
מאוחר יותר, התברר כי רבים מהדיווחים לא היו מדויקים, בשל חוסר הסדר ששרר במקום.
בעקבות האירועים, כוחות המשמר הלאומי וכוחות פדרליים הוזרמו לשטח.
מושלת לואיזיאנה, קטלין בלנקו, הצהירה כי: "יש להם רובי אם 16 טעונים ונצורים.
כוחות אלה יודעים לירות ולהרוג ואני מצפה זאת מהם."
עוצר החל להיות מונהג החל מהשעה 20:00 ועד 6:00 למחרת.
דווח על מסוקים שהופעלו בלילה וירו מהאוויר לעבר כלי רכב שאינם רכבי חילוץ, מאחר שהניחו כי מדובר בבוזזים.
דווח על מספר אירועי ירי שהתרחשו בין שוטרים לבין תושבי ניו אורלינס, שבכמה מהם הייתה התנהגות פסולה של המשטרה, כגון תקרית הירי בגשר דנצינגר, בה מצאו את מותם אזרחים לא חמושים.
במהלך השבוע הראשון של חודש ספטמבר, החוק והסדר הושבו בהדרגה.
ב-10 בספטמבר, הגיע מספר אנשי כוחות הביטחון השונים שבעיר לשיא של 46,838, בהם אנשי כוחות המשמר הלאומי, כוחות פדרליים, שוטרים וגורמי אכיפת חוק מכל הארץ שהוסמכו באופן זמני לצורך משימת החזרת החוק והסדר.
הוריקן ריטה היא סופה אשר פגעה בחופי ארצות הברית ב-24 בספטמבר 2005 בשעה 2:38 לפי שעון מקומי, והייתה הסופה החזקה ביותר בעוצמתה שנמדדה אי פעם במפרץ מקסיקו, והסופה השלישית בעוצמתה שנמדדה באוקיינוס האטלנטי.
רוחות הסופה הגיעו למהירויות של 280 קמ"ש.