tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התבליט נמצא בעמק תלול בין הר ארג'ייס וחלקם הדרומי של הרי האנטי-טאורוס, דרומית-מזרחית לעיר דבלי .
העמק שכן בעת העתיקה כנראה בשטחה של ממלכת כיזוואתנה ועברה בו דרך מעבר חשובה לקיליקיה ומשם לתוך סוריה, דרך המעברים גזבלי וקוצ'וק-גזבלי (Küçük Gezbeli).
העמק הוא בעל אדמה פורייה, כולל מעיינות, והיה כנראה מיושב בצפיפות בתקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל והתקופה הרומית.
בסביבת האתר נמצא קנקן מיקני שהגיע כנראה מקיליקיה.
בין השנים 1880 ועד 1939 נמצאו באתר חמישה תבליטים מהתקופה החתית, יותר מאשר בכל מקום אחר באנטוליה.
ארבעת התבליטים האחרים הם: תבליט האניירי, תבליט אימאמקולו , ושני תבליטי טאשצ'י .
גובהו של התבליט הוא 1.3 מטר ורוחבו 3.2 מטר לערך.
התבליט נוצר במאה ה-13 לפנה"ס, בתקופת האימפריה החתית.
התבליט פונה לכיוון צפון-מערב, לכיוון הרי ארג'ייס.
הרים אלה נחשבו הרים קדושים בתקופה החתית.
חלקו השמאלי של התבליט מראה מצד ימין של חלק זה את המלך החתי חתושיליש השלישי (1267–1237 לפנה"ס) נותן מנחת נסך לאל הסער האנטולי תַרְחֻנְזַס, הנמצא משמאל, במוזגו מים מתוך קנקן מעוקל, לכלי הנמצא על האדמה.
המלך והאל נושאים על ראשיהם כובעים מחודדים, המסמלים אלוהות.
המלכים החתים נחשבו לאלים לאחר מותם.
סימול האלוהות בכובע מאפשר להניח שהתבליט נוצר לאחר מותו של חתושיליש, בתקופת מלכותו של בנו, תודחליאש הרביעי.
מול כל אחד מהראשים נמצאת כתובת הירוגליפית לווית המציינת את שמה של הדמות.
בחלקו האמצעי של התבליט, מצד ימין מופיעה פודוחפה, אשתו המלכה של חתושיליש השלישי.
היא לבושה מכף רגל ועד ראש בלבוש של כהנת, נוסכת נסך לאלת השמש חבת, המוצגת משמאל.
ביניהם נמצא מזבח שעליו נמצאת ציפור או קנקן המעוצב כציפור.
בחלק זה של התבליט רואים רק את קווי המתאר של הדמויות והתבליט חסר פרטים, בניגוד לחלק השמאלי של התבליט.
ייתכן והעבודה על חלק זה בתבליט לא הושלמה.
בחלקו הימני השלישי של התבליט מופיעה כתובת גדולה בכתב הירוגליפי בלווית.
הכתובת מתייחסת למלכה פודוחפה, שהייתה בתו של כהן מכיזוואתנה.
יופמיזם זה היה נהוג בתרבות החתית לציון אנשים שמתו.
על חלקו העליון של מצוק הסלע נמצאות שקערוריות ששימשו לנסך, המצביעות על כך שהאתר שימש לטקסים דתיים.
מעל המצוק נמצאים שרידי מחצבות מהעת העתיקה.
מספר מאות מטרים מצפון לתבליט נמצאים שרידי מבנה גדול, כ-30 על 28 מטר.
לידו נמצאו גם שרידי שקערוריות נסך, שהיו כנראה קשורים גם הם לתבליט.
כ-1.5 ק"מ ממערב - צפון-מערב לתבליט נמצא תל ארכאולוגי ששמו "תל פירקטין".
התל שוכן במישור השיטפון של יובל אחר של נהר הזמנטי, ששמו קרה.
התבליט נמצא קרוב למקום בו מתחברים שני הנהרות.
העתק מבטון של הכתובת נמצא במוזיאון קייסרי.
העתק נוסף עשוי גבס נמצא במוזיאון פרגמון בברלין, גרמניה.
תבליט האניירי (גם תבליט גזבלי) הוא תבליט חתי על גבי מצוק סלע, השוכן ליד העיירה האניירי, השוכנת על הדרך המובילה מטופנבלי (Tufanbeyli) לדבלי (Develi) בנפת קייסרי במרכז אנטוליה בטורקיה, כ-80 ק"מ מדרום-מזרח לעיר קייסרי.
בתקופה החתית עברה במקום דרך עתיקה שעברה דרך מעבר גזבלי, שהתנשא לגובה של 1960 מטר, דרך הרי הטאורוס.
דרך זאת קישרה בין לבה של הממלכה החתית בנהר הקיזילאירמאק עם קיליקיה.
בצידו השני של מעבר ההרים בצד הצפון-מערבי נמצא תבליט אימאמקולו (İmamkullu relief).
תבליט זה הוא אחד מחמישה תבליטים מהתקופה החתית שנמצאו באזור בין השנים 1880 ועד 1939, יותר מאשר בכל מקום אחר באנטוליה.
ארבעת התבליטים האחרים הם: תבליט פירקטין, תבליט אימאמקולו , ושני תבליטי טאשצ'י .
תבליט האניירי התגלה ב-1939 על ידי עלי ריזה ילין (Ali Rıza Yalgın), שהיה באותה עת המנהל של המוזיאון הארכאולוגי של אדנה.
התבליט מתוארך למאה ה-13 לפנה"ס.
התבליט מתנשא כ-4 מטר מעל פני השטח, גובהו כ-2 מטר ורוחבו 3.5 מטר.
בצידו השמאלי של התבליט מתואר שור העומד על כתפיהן של שתי אלות ההר.
כתובת הירוגליפית מציינת ששמו של השור הוא האל שרומה (Sarruma), שמשמעות שמו היא "מלך ההרים".
הוא היה בנו של האל תשוב.
במרכז התבליט עומד לוחם, כשפניו מופנים לצד שמאל, כשעל כתפו השמאלית תלויה קשת ובידו הימנית הוא אוחז בחנית.
הלוחם לבוש בטוניקה קצרה, ונעליו מחודדות.
כתובת על גבי התבליט מזהה אותו כ"בנו של מלך" ושמו כפי שזוהה הוא כנראה קולאנמואה (Ku(wa)lanamuwa).
שם זה מופיע גם על גבי תבליט מנסינה (Manisa relief) ועל גבי תבליט אימאמקולו, אבל אין מידע אם הם מתייחסים לאותו אדם.
הכתובת ההירוגליפית בשפה הלווית מופיעה משמאל לראשו של הנסיך.
מאחורי גבו של הנסיך מופיעה כתובת נוספת והיא כנראה אינה קשורה לדמויות בתבליט.
חוקר השפה הלווית דייוויד הוקינס (J.
David Hawkins) קורא בכתובת את השם "טארהונטאביג'אמי" (Tarḫuntabijammi).
ייתכן וכתובת זאת הוספה בשלב מאוחר יותר.
הוקינס קישר שם זה לשם של הנסיך "טארהונטאביג'ה" (Tarḫuntabija), ששמו מופיע על גבי תבליט המייט (Hemite relief).
בשנת 2013, האתר נמצא פגוע כשהדמויות והכתובת קשות לפיענוח.
תבליט (יוניקוד U+2022) הוא תו טיפוגרפי המשמש לציון פריט ברשימה.
התבליט משמש בדרך כלל בכתיבה טכנית או מדעית, ליצירת רשימות, בהם אין חשיבות לסדר בין הפריטים בהן.
סימן התבליט יכול להתבטא בצורות שונות, כמו: כוכבית (*), מקף (־), מעלה (°) וכדומה.
תבליט פסילאר (בטורקית: Kurt Beşiği, שמשמעותו היא "עריסת זאב") הוא פסל חתי גדול של אל הסער האנטולי השוכן ליד הכפר פסילאר (Fasıllar) כ-60 ק"מ מערבית לקוניה דרומית-מערבית לאגם ביישהיר בנפת קוניה בטורקיה.
הפסל שוכב בודד על מידרון גיא הנמצא מעל לכפר ובו דרך המובילה אליו.
בניגוד לתבליטים חתיים אחרים, שנחצבו או גולפו באתרם על מצוק או סלע, תבליט זה נמצא בודד, שוכב על צידו, על המדרון משקיף על הכפר פסילאר.
במקום לא נמצא כל אתר ארכאולוגי.
אורכו של הפסל הוא 8 מטר ורוחבו 2.75 מטר.
ומשקלו המוערך הוא כ-70 טון.
והוא גולף מגוש סלע בזלת אחד שנלקח כנראה ממחצבה סמוכה.
כנראה יוצריו התכוונו להעבירו למקום אחר.
הפסל מתוארך לתקופת המלך החתי תודחליאש הרביעי, שמלך בין השנים 1237–1209 לפנה"ס בתקופת האימפריה החתית.
הפסל מתאר כנראה את האל תשוב שהיה אל הסער ומזג האוויר בתרבויות החורית והחתית.
אל הסער מתואר עם כובע שעליו ארבע קרניים המזהות אותו כאל.
ידו הימנית מורמת ואילו ידו השמאלית מופיעה רק כגדם לא גמור.
הוא ניצב מעל ראשו של אל ההר.
משני צידיו של אל ההר תבליט של אריה, כשרגל אחת של אל הסער ניצבת על ראשו של אל ההר, והשנייה על תבליט האריה השמאלי.
חלק מהתבליט מגולף עם פרטים, וחלק אחר נעשה בגילוף גס.
החוקרים חלוקים בשאלה למה נמצא במקום זה תבליט זה.
רעיון אחר בקשר לתבליט, מתייחס למיקום הספציפי בו הוא נמצא על הדרך המובילה מהאזור בשליטת החתים, דרומה לכיוון האזור שנקרא בטקסטים החתיים אדמות לוקה , החלק הדרום-מערבי של אנטוליה.
אזור זה לא נשלט על ידי החתים והוא מזוהה עם החוקרים עם השטח של ליקיה.
ייתכן והתבליט ציין פרשת דרכים, או אזור מקודש שבו נערכו טקסים דתיים.
במוזיאון לתרבויות אנטוליה השוכן באנקרה, נמצא העתק זקוף של התבליט.
על המצוק שמעל המדרון שמול התבליט החתי, מופרד על ידי הגיא, נמצא קבר סלע מתקופת האימפריה הרומית.
מימין לפתח הקבר החצוב, תבליט חצוב בסלע של סוס רתום ברתמה, הרוקע ברגלו הימנית.
הקבר בנוי כקשת שאולי הכילה בעבר את פסלו של האדם שנקבר שם.
משני צידי הפתח מחוברות לקשת שני עמודים קורינתיים.
מתחת לפתח כתובת יוונית המציינת שהקבר מוקדש לגיבור הרווק לוקיאנוס.
כתובת נוספת במקום עוסקת בכללי תחרות.
"תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן" הוא ספר העוסק באסתטיקה, יצא לאור בשנת 1986, מאת הצייר והסופר יובל קנב.
הספר נכתב בסיועו של יוחנן גלוקר.
הספר דן באמנות חזותית מזווית סטרוקטורלית ובכלל זה זיהוי תבניות קומפוזיציה מרכזיות.
מספר תבניות מט מתרחשות במשחקי שחמט לעיתים קרובות, או שיש בהן עניין כה רב למלומדים, שניתנו להן שמות מיוחדים בספרות השחמטאית.
הדיאגרמות המוצגות מטה מציגות תבניות אלו.
במט זה, פרש וצריח משתפים פעולה כדי ללכוד את המלך היריב בצד הלוח כאשר אחד מכליו חוסם אותו.
המט קיבל את שמו מספרו של יוהאן יעקב וילהלם היינסה "אנסטסיה ומשחק השחמט".
בדוגמה הראשונה הפרש מונע מהמלך השחור להגיע למשבצות ז8 ו-ז6 ואילו הצריח מנחית מט.
הרגלי השחור חוסם מהמלך את ערוגת המפלט ז7.
המשחק בין בסקאראן אדהיבן לבין אניטה גארה , אלופת הונגריה לנשים (שש פעמים) הגיע לסיומו במסע ה-35 כאשר השחקנית ההונגריה נכנעה.
מסע לאחר מכן הייתה יכולה להיווצר תבנית המט.
הרץ השחור חוסם את ערוגת המפלט למלך השחור, הפרש הלבן חוסם נקודה אחת (השנייה חסומה על ידי הפרש השחור) ואילו הצריח מנחית את המט.
המשחק בין רב-אמן יבגני אגרסט משוודיה לבין דימיטרי זילברשטיין , אמן בינלאומי מארצות הברית הגיע לסיומו במסע ה-48 כאשר השחור נכנע.
שני מסעים לאחר מכן תבנית המט נוצרת באופן בלתי נמנע.
דוגמה למשחק שהסתיים במט חנק.
בלבן מייקל אדמס ובשחור וסיליוס קוטרוניאס .
במשחק עצמו נכנע השחור לאחר המסע ה-33 אבל כל המסעים לאחר מכן כפויים, ומובאים לצורך ההדגמה.
מט בטור ח' כולל שימוש בצריח שמתקיף את המלך השחור ונתמך ברץ.
לעיתים קרובות מתרחש לאחר שהשחור הצריח באגף המלך לאחר שביצע פיאנקטו.
לבן מגיע בדרך כלל למצב זה לאחר שביצע סדרת הקרבות בטור ח'.
על אף שהתבנית נקראת מט בטור ח' היא יכולה להתרחש גם בטורים אחרים, למשל עם המלך השחור שלא הצריח ב-ה8 והצריח הלבן ב-ד8 ונתמך ברץ הלבן ב-ז5.
המשחק בין אנדראש אדוריאן לבין היינץ וירטנזון הסתיים בכניעתו של השחור במסע ה-28, מסע לפני שהיה עשוי לקבל את המט בטור ח'.
"תבליט לזכר יוסף טרומפלדור" הוא תבליט של יוסף טרומפלדור, שנוצר על ידי בוריס שץ בשנות ה-20 של המאה ה-20.
התבליט המנציח את יוסף טרומפלדור, היה חלק משורה של תבליטים שיצר שץ ובהם הופיעו דמויות ציוניות שונות.
התבליט מעוצב כמעין מצבה זעירה שבראשה מעין לונטה ובה דיוקן פניו של טרומפלדור.
החלק שמעל הדיוקן מעוצב כמעין גמלון ובו חרוט דימוי של המנורה ומשני עבריה אלמנט צמחי וזוג מנורות שמן תלויות ממנו.
מתחת לדיוקן מופיעה הכתובת "לזכר יוסף טרומפלדור ז"ל, מת מות-קדושים בתל חי י"ב אדר תר"ף".
בתחתית התיאור מופיע תיאור בלט של אריה העומד על קצהו של צוק.
אחד מעותקי התבליט הוצג בתערוכה "בצלאל של שץ", שהוצגה במוזיאון ישראל בשנת 1982.
במתמטיקה, פיזיקה, ואמנות, תבניות מוארה או פסי מוארה הן תבניות התאבכות בקנה מידה גדול, שנוצרות כאשר תבנית אטומה עם פסים שקופים מכסה תבנית דומה אחרת.
כדי שתבנית ההתאבכות של מוארה תופיע, שתי התבניות צריכות להיות שונות זו מזו, למשל מוסטות אחת מהשנייה, מסובבות אחת ביחס לשנייה או בעלות פסיעה שונה מעט.
תבניות מוארה מופיעות במצבים רבים ושונים.
בהדפסה, למשל, עובדים עם תבנית צפופה שתי וערב (מטריצה) של נקודות שיכולות להופיע או להיעדר וכך ליצור תמונה הנראית רציפה.
אולם, תבנית נקודות המודפסות עצמה עלולה להתאבך עם תמונה הכוללת תבנית מחזורית.
בצילום טלוויזיה ודיגיטל, תבנית על העצם המצולם יכול להתאבך עם מטריצת הפיקסלים של חיישני האור וליצור תמונת התאבכות לא רצויה.
תבנית מוארה נוצרת לעיתים גם במכוון, במיקרומטר או במד-זחיח (קליבר), למשל, התבנית משמשת להגברת ההשפעות של תנועות קטנות מאוד.
באקוסטיקה הביטוי המקביל לתבניות מוארה היא תופעת הפעימות המתרחשת כאשר מתאבכים שני מקורות קול עם תדירויות כמעט זהות.
מקור המילה מוארה (moiré בצרפתית) בסוג של טקסטיל, באופן מסורתי של משי, אבל עכשיו גם של כותנה או סיב סינתטי, עם מראה גלי או "רטוב".
בד מוארה מיוצר על ידי לחיצה על שתי שכבות זהות של הטקסטיל כשהן רטובות.
המרווח הדומה אך הלא מושלם של החוטים יוצר תבנית אופיינית שנשארת לאחר התייבשות הבד.
תבנית מוארה היא לעיתים תופעה בלתי-רצויה המתקבלת בתמונה המיוצרת בעת סריקת תמונה מסוג הלפטון (halftone).
סריקה ברזולוציה גבוהה יותר עשויה למנוע את ההופעה הבלתי רצויה של תבניות מוארה.
שיטות מתוחכמות יותר להתגבר על הופעת תבניות מוארה פותחו בתחום העיבוד הממוחשב של תמונות, מיפוי MIP וסינון אנאיזוטרופי, לדוגמה.
בציור בצד שמאל למעלה מופיע תבנית מוארה בחלק העליון של הציור המראה את השמים.
כאשר מסתכלים על הציור בהגדלה מספקת, כפי שמראה הציור השני, רואים שהשמים עשויים מקווים עדינים שהצייר התווה על הנייר.
תבנית המוארה נוצרת בין מטריצת הפיקסלים של המסך ובין הקווים העדינים כאשר ההגדלה אינה מספקת.
תבנית המוארה השלישית מלמעלה מתקבלת מהזזה זוויתית קלה הין שני מערכי קוים.
בתמונה הדינמית, הרביעית מלמעלה, התבניות המוצבות זו על גבי זו כוללות קווים ישרים או מעוקלים.
בעת הזזת התבנית העליונה באטיות, תבנית מוארה נעה במהירות.
תוצא זה נקרא האצת מוארה אופטית.
באופן דומה, בהגדלת מוארה, תבניות מוארה מגדילות הבדלים קטנים בין מבנים כמעט זהים.
התמונה הדינמית, החמישית מלמעלה, מראה אותיות AB2 המסתתרות בשלוש התבניות שבצד שמאל ונגלות לעין בתבנית מוארה או צורת מוארה הנוצרת כאשר תבנית הקווים מימין נעה מימין לשמאל, מכסה את שלוש התבניות ונעה מלמטה למעלה.
התמונה הדינמית, השישית מלמעלה, מראה תבניות מוארה המתקבלות משתי תבניות קונצנטריות זהות המוזזות אחת ביחס לשנייה.
הדוגמאות עד עתה עסקו בקווים אטומים המופיעים לסירוגין עם קווים שקופים.
באופן יותר כללי, תבניות מוארה מופיעות כאשר יש אפנון מרחבי מחזורי ולא רק שחור ולבן.
עוד יותר כללי הוא תוצא מוארה האוניברסלי שכולל גם משטחים שקופים לגמרי אך עם אפנון פזה מחזורי.
סריג רונצ'י (אנ') הוא מבנה של מסכה או מטרה אופטית הכולל קוים שחורים חדים במרווח קבוע ביניהם עם חתך של גל ריבועי כמו בתמונות הרביעית והשביעית.
נניח שני סריגי רונצי' כאשר המרחק בין הקווים בסריג הראשון הוא , ובין הקווים בסריג השני הוא p + δp, כאשר , כפי שמודגם בתמונה השביעית מלמעלה.
קווי התבניות מונחים זה לצד זה בצד שמאל של הדמות, התזוזה בין הקווים גדלה כאשר הולכים ימינה.
לאחר מספר שורות נתון, התבניות מנוגדות: הקווים של התבנית השנייה הם בין הקווים של התבנית הראשונה.
אם אנו מסתכלים ממרחק רב, יש לנו תחושה של אזורים חיוורים כאשר הקווים מונחים זה על זה (יש לבן בין השורות), ושל אזורים כהים כאשר הקווים "מנוגדים".
אמצע האזור החשוך הראשון הוא כאשר ההזזה שווה ל־p / 2. הקו ה־ של התבנית השנייה מוזז ב־n δp לעומת הקו ה־ של הרשת הראשונה.
אמצע האזור החשוך הראשון מתאים אפוא ל־הרווח d בין אמצע האזור החיוור ובין אמצע האזור הכהה נתון על ידי המשוואה הבאה: מנוסחה זו אנו יכולים לראות כי:
ככל שהמרחק בין הקווים בתבנית הראשונה גדול יותר, המרחק בין האזורים החיוורים והכהים גדול יותר;
ככל ש־ גדול יותר, אזורים כהים וחיוורים קרובים יותר.
במילים אחרות, ריווח גדול בין אזורים כהים לאזורים חיוורים אומר שלתבניות יש מדרגות קרובות מאוד.
ניתוח זה מתאים גם לשנתות מד-הזחיח (קליבר).
בסריג סינוסואידי הצבע משתנה בין שחור מלא ללבן מלא דרך גוני אפור הדרגתיים באופן סינוסואידי.
במקרה של סריג שקוף, ההשתנות היא בין אטימות מלאה לשקיפות גמורה.
לצורך הדיון נניח ששני הסריגים מודפסים כל אחד בדיו בגווני אפור על דף לבן, כאשר האטימות (למשל, גוון אפור) של החלק ה"מודפס "ניתנת בערך בין 0 (לבן) ל־1 (שחור) ועד בכלל, ו־ מייצג אפור 50%.
אנו גם בוחרים לייצג את אטימות התבנית הנובעת מהדפסת סריג אחד על השני בנקודה מסוימת כמוצע האריתמטי של אטימות כל סריג במיקום זה.
ערך זה אינו עולה על 1.
הגודל מייצגת את התדר המרחבי של עוצמת האפור של התבנית.
נניח כעת שני שריגים כאלה, עם תדרים מרחביים k השונים זה מזה מעט: הממוצע של שתי הפונקציות הללו מייצג את תבנית המוארה f המתקבלת בהדפסה, כדלקמן: כאשר ו־ ערך הפונקציה f 3, נמצא בבירור בטווח [0,1].
היות שההשתנות המרחבית היא הממוצעת בין k 1 ו־k 2 וקרובה לשניהם, תבנית מוארה מודגמת בצורה ייחודית על ידי פונקציית המעטפה הקוסינוסית או הפעימה (cos(Bx, שההשתנות המרחבית שלה היא חצי מההבדל בין השונויות המרחביות k 1 ו־k 2, כלומר, תדר מרחבי נמוך בהרבה מ־k 1 ו־k 2.
הניתוח המתמטי הזה ישים גם עבור פעימות אקוסטיות.
נניח שני סריגי רונצ'י עם מרחק זהה בין הקווים , כאשר הסריג השני מסובב בזווית ביחס לראשון, כפי שמראות התמונות התשיעית והעשירית בצד שמאל.
בתבנית ההתאבכות רואים קווים כהים וחיוורים כאשר הקווים החיוורים תואמים את קווי הצמתים, כלומר קווים העוברים בצמתים של שני הסריגים.
בתמונה התשיעית מלמעלה רואים שמתקבל מעוין שצלעו d נתונה על ידי המשוואה d = p / sin α, כי הוא היתר במשולש ישר הזווית שבו מול הזווית נמצא הניצב .
הקווים החיוורים תואמים את האלכסון הקטן של המעוין.
והמרווח בין שני קווים חיוורים הוא , מחצית האלכסון הארוך.
האלכסון 2D הארוך הוא היתר במשולש ישר-זווית הניצבים הם הם (d (1 + cos α ו־.
משפט פיתגורס נותן: זה: לכן כאשר הוא קטן מאוד (α < π / 6) ניתן לערוך את הקירובים הבאים בזווית הקטנה:
לכן אנו יכולים לראות שככל ש קטן יותר, כך הקווים החיוורים יותר רחוקים זה מזה; כאשר שני הדפוסים מקבילים (α = 0), המרווח בין הקווים החיוורים הוא אינסופי (אין קו חיוור).
יש אפוא שתי דרכים לקבוע את : על ידי כיוון הקווים החיוורים ועל ידי המרווח שלהם אם אנו בוחרים למדוד את הזווית, השגיאה מתכונתית לשגיאת המדידה.
אם אנו בוחרים למדוד את המרווח D, השגיאה מתכונתית להיפוך של המרווח.
לפיכך, עבור הזוויות הקטנות, עדיף למדוד את המרווח.
הדפסה וסריקה של תמונות צבעוניות
בתחום האומנות הגרפית והמדפסת, הטכנולוגיה המקובלת להדפסת תמונות בצבע מלא כרוכה בהצבת מסכי הלפטון בארבעה צבעים זה על גבי זה.
המדובר במסכי נקודה מלבניים רגילים, בדרך כלל בצבעי ציאן, צהוב, מגנטה ושחור(CMYK).
הופעת תבניות מוארה במידה מסוימת היא בלתי נמנעת, אך במצב הטוב תבנית המוארה צפופה כל כך עד שאינה מורגשת.
באומנות הגרפית כאשר מזכירים מוארה הכוונה היא שתבנית המוארה נראית לעין יתר על המידה.
חלק מאמנות ההדפסה מורכבת מבחירת זוויות מסך ותדרי הלפטון אשר ממזערים את הופעת תבניות מוארה בלתי-רצויות.
קשה לעיתים לחזות את הופעת תבניות מוארה ואותה קבוצת מסכים עשויה להניב תוצאות טובות עם תמונות מסוימות, בעוד שבתמונות אחרות מופיעות תבניות מוארה.
יש תוכנות מחשב של סורקי תמונות שמספקות מסנן "מסך", למניעת הופעה של תבניות מוארה.
תבניות מוארה נראות בדרך כלל על מסכי טלוויזיה כאשר אדם לובש חולצה או ז'קט בעלת מארג או תבנית מחזורית קבועה.
תבנית המוארה נוצרת בגלל התאבכות בין תבנית האריג ותבנית הפיקסלים במצלמה הדיגיטלית או במסך הטלוויזיה.
עקב כך, שדרני חדשות ואנשי מקצוע אחרים המופיעים בטלוויזיה באופן קבוע מקבלים הנחיות להימנע מביגוד שעלול לגרום להופעה לא רצויה של תבניות מוארה.
כאשר מצלמים מסך טלוויזיה או מחשב במצלמה דיגיטלית עלולים לקבל תבניות מוארה בגלל התאבכות מטריצת הפיקסלים במצלמה עם מטריצת הפיקסלים במסך.
כדי למנוע זאת, מומלץ לצלם בזווית של כ-30 מעלות ביחס למסך.
תבניות מוארה משמשות במשואות לכלי שיט הנקראות "סימני מוביל של אינוגון" או "אורות אינוגון", המיוצרים על ידי חברת אינוגון (Inogon Licens AB) משוודיה.
השימוש הוא בכיוון הספינות לדרך הבטוחה ביותר לעבר מרינות ונמלים ובנוסף לציון סכנות מתחת למים כגון צינורות או כבלים.
תבניות המוארה בשלט הן בצורת חיצים לעבר אזור הסכנה או למסלול התנועה בקו המעבר הבטוח.
כאשר הספינה עוברת במסלול התנועה, החיצים על המשואה הופכים לפסים אנכיים לפני שהם חוזרים לחצים המפנים בכיוון ההפוך.
בנוסף, אורות אינוגון פרוסים בשדות תעופה כדי לסייע לטייסים בשטח לשמור על הקו המרכזי של מסלולי ההסעה.
בתעשיות הייצור משתמשים בתבניות מוארה לבחינה של מעוות או עיבור מיקרוסקופי בחומרים: על ידי עיוות רשת ביחס לרשת התייחסות ומדידת תבנית מוארה, ניתן להסיק את רמות הלחץ וסוגו.
טכניקה זו אטרקטיבית מכיוון שקנה המידה של תבנית מוארה גדול בהרבה מהסטייה הגורמת לה, דבר המקל על המדידה.
לשם כך, צריך לצייר תבנית קווים אחת על האובייקט ולהניח תבנית קווים השנייה על התבנית הראשונה בלי להצמידן מכנית, כפי שמודגם בתמונה משמאל.
בתכנון שטרות כסף מנצלים את נטייתם של סורקים דיגיטליים לייצר תבניות מוארה וכוללים בשטר עיצובים עגולים או גליים עדינים אשר עשויים להציג תבניות מוארה כאשר הם סרוקים ומודפסים.
במיקרוסקופ ברזולוצית-על משתמשים בתבנית מוארה כדי להשיג תמונות עם רזולוציה גבוהה יותר מגבול ההפרדה,על ידי שימוש בתאורה מובנית.
במיקרוסקופ מנהור סורק, פסי מוארה מופיעים אם לשכבות אטומיות בפני השטח יש מבנה גביש שונה מהגביש.
זה יכול להיות למשל בגלל שחזור פני השטח של הגביש, או כאשר שכבה דקה של גביש שני נמצאת על פני השטח, למשל שכבה יחידה, שכבה כפולה של גרפן, או מבנה ננו ואן דר ואלס מעורב של גרפן ו־hBN, או מבני ננו של ביסמוט ואנטימון.
במיקרוסקופ אלקטרונים חודר (TEM), ניתן לראות פסי מוארה בגלל סריגי גבישיים משתנים וחופפים, עם מרווחים שונים או עם כיוונים שונים.
במדע חומרים, דוגמאות ידועות המציגות תבניות מוארה הן שכבות דקות או ננו-חלקיקים מסוג (MX (M = Ti, Nb; X = C, N אשר חופפים למטריצה אוסטניטית.
בשני הרכיבים, השכבה הדקה MX והמטריצה, יש מבנה גביש קובי ומתקבל מבנה של קובייה על קובייה.
אולם, יש אי התאמה משמעותית בין הרכיבים של סריג של בערך של 20-24% (בהתבסס על ההרכב הכימי של הסגסוגת), שמייצר תבנית מוארה.
תבנית מוארה מופיעה גם בחומרים דו־ממדיים.
זאת, כאשר יש אי התאמה בין פרמטר הסריג או הזווית של שכבת הדו-מימד לזו של המצע.
תבנית המוארה נובעת מחוסר ההתאמה, ומנוצלת כאמצעי להנדסה של המבנה האלקטרוני או התכונות האופטיות.
דוגמה בולטת היא בגרפן דו-שכבתי, אשר בזווית קסם מיוחדת יוצר תבנית מוארה בד בבד עם הצגת מוליכות-על ותכונות חשובות אחרות.
בשנים 1977–1994 פעלה בקריה למחקר גרעיני בנגב (קמ"ג) קבוצת מחקר שכללה בין השאר את ד"ר עודד כפרי, ד"ר עמינדב ליבנת, ד"ר אילנה גלאט וד"ר אליעזר קרן ועסקה ביישומים שונים של תבניות מוארה.
חברת היישומים של קמ"ג, רותם תעשיות, הקימה ב-1986 מחלקה שמימשה את הידע המדעי שהצטבר בקבוצה במוצרים שונים, ובשנת 1994 הפכה את המחלקה לחברת הבת רותלקס.
רותלקס פעלה תחילה בפארק רותם ליד דימונה ועברה מאוחר יותר לפארק התעשייתי בעומר.
רותלקס פעילה בתחום בדיקת האיכות של משקפיים, עדשות מגע ועדשות עין מלאכותיות להחדרה תוך-עינית (במקרי קטרקט וקוצר ראייה חזק).
תבניות מוארה שימשו ברותם תעשיות גם לבדיקת איכות של מראות משושות קעורות שהיוו חלק ממראת מקטעים לריכוז אור שמש שבנו לנדו וחבריו.
זאת, על ידי שימוש בתבנית קווים צפופה של 3 קווים למ"מ שהונחה על גבי המראה.
התבנית השתקפה במראה הנבדקת והתאבכה עם עצמה.
התמונה בצד שמאל מדגימה תבניות מוארה שהתקבלו בבדיקת ארבע מראות משושות.
תבנית המוארה הקונצנטרית בצד שמאל למעלה התקבלה ממראה קעורה באיכות גבוהה עם רדיוס עקמומיות של 17 מטר.
שאר המראות היו באיכות נמוכה יותר, דבר שהתבטא בתבניות מוארה עם עיוותים שונים של המבנה הקונצנטרי.
תבליט לכיש הוא תבליט אשורי המציג את המצור והניצחון האשורי על לכיש היהודית במסגרת מסע סנחריב בלבנט ב־701 לפנה"ס.
התבליט נוצר בין השנים 681–700 לפנה"ס כקישוט בארמון הדרום־מערבי של המלך סנחריב בנינוה הבירה.
הוא נמצא כיום במוזיאון הבריטי בלונדון.
חדר הארמון שבו התגלה התבליט בשנים 1845–1847, שממדיו 12×5.1 מטרים, היה מכוסה במלואו בתבליט לכיש.
התבליט התגלה על ידי הארכאולוג וההיסטוריון הבריטי אוסטן הנרי לייארד בחפירות בשנים 1845–1847. בהתייחסו לכיתוב מעל דמותו היושבת של סנחריב, ניתח לייארד את הסצנה המתוארת בתבליט והגיע למסקנה שהוא מתאר את כיבוש העיר לכיש בידי סנחריב.
לדבריו, "סדרת תבליטים מעניינת מאוד זו הכילה, יתר על כן, ייצוג ללא ספק של מלך, עיר ועם, שאת שמותיהם אנחנו מכירים, ואירוע המתואר בכתובי הקודש".
מעל סצנה אחת בתבליט מופיעה כתובת; בסצנה המלך יושב על כס, רגליו על הדום, ומפקדי צבא עומדים לפניו, כנראה מתארים את השלל מלכיש.
תוכן הכתובת הוא (בתעתיק לאותיות לטיניות, כולל שומרוגרמות באותיות גדולות):
האירועים סביב כיבוש לכיש מתועדים במספר מקורות מהמאה ה-8 לפנה"ס; בתנ"ך, במנסרות אשוריות בכתב יתדות ובחפירות הארכאולוגיות בתל לכיש.
כיבוש ערי ממלכת יהודה בידי סנחריב, ללא בירתה ירושלים, מוזכרים במקרא, בספר מלכים, בספר דברי הימים ובספר ישעיהו.
במנסרת סנחריב נטען כי סנחריב השמיד 46 ערים מבוצרות ועיירות ביהודה ולקח שבויים.
כמו כן מצוין שם שסנחריב הטיל מצור על המלך חזקיהו בירושלים "כמו ציפור בכלוב".
ההיסטוריון לסטר גראב וחוקרים אחרים רואים כיום את העיר המוצגת בתבליט לכיש כירושלים.
הם מציינים כי מכיוון שירושלים לא נכבשה על ידי האשורים, האמן מנינוה שגילף את התבליט "הוסיף פשוט את שם העיר לקיטסו [=לכיש] במקומה".
חוקרים אחרים סבורים כי המצור על ירושלים אינו מתואר בתבליט לכיש מכיוון שירושלים לבסוף לא נכבשה.
גודל התבליט ומיקומו בחדר המרכזי בארמון, מעיד על החשיבות שנתן לקרב זה והניצחון על יהודה.
תבליט הובלת העצים הוא תבליט אשורי המציג הובלת גזעי עצים על שלביה באמצעות אניות פיניקיות.
התבליט נמצא בארמון סרגון השני בדור שרוכין, המתוארך לסוף המאה ה-8 לפנה"ס.
התבליטים בארמון זה מתארים את הישגי המלך.
בתבליט הובלת העצים מוצגות הפעולות המרובות הכלולות בהובלת העצים.
האניות בתבליט בעלות חרטום המעוצב כראש סוס, ומזוהות עם הפיניקים; גם כיסויי הראש של צוותי האניות תומך בזיהוי זה.
צורת גזעי העצים מעידה על כך שעובדו לפני הובלתם, והתבליט לא מתאר את כריתתם אלא רק את הובלתם.
חלק מהעצים מובלים מעל האניות בעוד אחרים נגררים אחריהן במים.
במים עצמם מתוארים יצורים שונים, חלקם חיות מציאותיות וחלקם יצורים מיתולוגיים.
רוב החוקרים סבורים שהתבליט מתאר הובלת עצים בים, אך קיימת דעה שלפיה מדובר בפיניקים שהובאו להוביל עצים בנהר.
התבליט ממחיש, בחמישה לוחות אבן גיר גדולים, את שלבי הובלת גזעי עץ בים, או בנהר.
מקורו של התבליט בחזית הראשית של ארמון סרגון השני בדור שרוכין, שבנייתו החלה ב־717 לפנה"ס ותמה לפני 705 לפנה"ס (שכן באותה שנה מת סרגון ודור שרוכין ניטּשה).
התבליטים מציגים את הישגיו של השליט, ומתוארים במחקר כמוקירים את ניצחונותיו על האדם ועל הטבע.
בתבליט הובלת העצים מונצחות פעולות רבות: פעילות הבנייה הענפה שדרשה משלוחים עצומים של עצים, השימוש באניות מתאימות להובלתם (ואולי גם בניית האניות עצמן), והעסקת נתינים ממדינות ווסאליות המיומנים במקצועות הים תוך התאמתם לדרישות המלך.
סרגון עצמו היה אחד המלכים האשוריים בעלי האוריינטציה החזקה ביותר לים.
האניות בתבליט בעלות סיפון שטוח, חרטום זקוף וירכתיים אנכיות סימטריות.
החרטום מעוצב כראש סוס – מה שנתן את השם היווני "היפּוס" (סוס ביוונית) לאניות מסוג זה, המזוהות עם הפיניקים.
בחלק מהאניות חותרים במשוטים, ובחלק קיימים תרנים, אולי למפרשים.
ייתכן שהמפרשים הורדו מהתרנים בשל אופי ההפלגה, אולי בנמל, בו הם היוו נטל לא יעיל.
צוותי האניות מזוהים כפיניקים, לפי כיסויי ראשם – כובעי עור לבנטיניים.
גזעי העצים המתוארים בתבליט סימטריים, וניכר שעברו טיפול לפני הובלתם.
אין בתבליט יער או כורתי עצים; תשומת הלב ממוקדת בשינוע העצים.
חלק מהגזעים נישאים יבשים על הסיפון, וחלק נגררים אחר האניות במים.
גם העמסת העצים ופריקתם מתוארות בתבליט.
מקובל על־פי רוב שמדובר בארזים מהלבנון, אך ייתכנו מקורות אחרים לעצים כגון הרי אמנוס שעל הארנת הקרובים גם לפרת, ואף הרי זגרוס הסמוכים לזב הקטן, ואכן הממצא האשורי הכתוב מתקופה זאת מאשר אספקת עצים בקנה מידה גדול מאוררטו וממני .
בין גלי המים מתוארים יצורים רבים, מציאותיים ומיתולוגיים.
בין היצורים האמיתיים ניתן למנות דגים רבים (שצורתם סכמטית ולא ניתן לזהות את מינם), וכן צבי מים, סרטנים, נחשי מים, לטאות, קונכיות חרוטיות ספירליות, ועקרב; בין היצורים המיתולוגיים נמנים למסו, ויצור מכונף בעל גוף וראש של שור.
מקובל לפרש את הלוח כהובלת עצים בים.
במקרה כזה, יש לפרש את הופעת הפיניקים בתבליט כפיניקים שהובאו מארצם לתרום מכישוריהם בבניית האניות והובלת העצים.
תבליט ברני או מלכת הלילה, הוא תבליט של דמות אישה מכונפת על לוח טרקוטה המוצג במוזיאון הבריטי בלונדון.
הלוח עורר עניין רב בגלל המצב הטוב שבו נשתמר ואיכות התבליט.
בין החוקרים קיימות השערות שונות באשר לזהות הדמות.
מאחר שהתבליט לא נחשף בחפירה ארכאולוגית מסודרת התעוררו ספקות באשר לאותנטיות שלו.
הוא התפרסם לראשונה ב-1936בשם תבליט ברני, על שם מי שהיה בעליו באותה תקופה.
לאחר בדיקות חוזרות של הלוח והשוואות של התבליט עם ממצאים דומים, אושרה האותנטיות שלו והתקבלה הקביעה שמקורו בדרום מסופוטמיה מתקופת איסין-לרסה או האימפריה הבבלית הראשונה (מ 2025 עד 1595 לפנה"ס).
ב-2003 החליט המוזיאון הבריטי לבחור בו כרכישה העיקרית לרגל חגיגות ה-250 למוזיאון והוא נכלל בתצוגה בשם מלכת הלילה.
תבליט ברני עורר עניין מיוחד לאחר שפורסם, הודות לזיהוי של הדמות כשדה לילית, דמות מוכרת במיתולוגיה היהודית שזכתה לייצוגים בולטים באמנות ובספרות במאה ה-19 ובמאה ה-20. הנרי פרנקפורט ואמיל קראילנג.
(1937) ביססו את הזיהוי על הכנפיים, על רגלי העוף של הדמות ועל הינשופים שמוצבים מצידיה, מאחר שלילית נזכרת בספר ישעיהו ברשימה של עופות לילה ונזכרת בתלמוד כשדה בעלת כנפיים.
מכאן נבעה ההשערה שזוהי ליליתו - שדה הנזכרת במיתולוגיה השומרית.
רפאל פתאי (1990) טען שזהו הדימוי החזותי היחיד של השדה ליליתו, שהייתה ההשראה ללילית של המיתולוגיה היהודית.
50 שנה אחר כך יצא תורקילד ג'יקונסאן, כנגד הזיהוי הזה.
הוא קבע שהדמות שבתבליט היא האלה השומרית איננה, אלת המלחמה, האהבה והפריון, שנודעה על ידי האשורים והבבלים בשם אשתר, ונקראה גם "מלכת השמים".
הוא התבסס על הטיעונים הבאים:
.ממידות הלוח (50X37 ס"מ) ניתן להסיק שהיה מוצג במקדש ולא בתוך בית מגורים.
מכאן שהוא מייצג אלה ולא שדה.
מקדשים הוקמו כדי לקיים פולחן ואילו לשדות ושדים לא היו מקדשים, מכיוון שהם אינם אוכלים ולכן לא מביאים להם מנחות וקורבנות.
כתר קרניים שלראש הדמות אופייני לאלים מסופוטמיים וארבע השכבות של הקרניים בתבליט מעידים על אלה חשובה במיוחד.
יש דמיון בין הדמות לבין ייצוגים של האלה אשתר - איננה, בהם היא ניצבת בעמידה פרונטלית, לבושה או עירומה, מעוטרת בכתר קרניים מפואר ועל גבה כנפיים גדולות.
איננה מוזכרת בטקסטים שומריים כעומדת על אריות - כמו הדמות שבתבליט.
הדמות היא אחותה של איננה, ארסקיגל, אלה השלטת על העולם התחתון - עולם המתים והרוחות.
באלגברה ליניארית תבנית היא פונקציה שמקבלת מספר משתנים וקטוריים ומחזירה סקלר.
1-תבניות על מרחב וקטורי היא פונקציונל ליניארי על .
במילים אחרות - העתקה ליניארית מ- לשדה.
תבנית ביליניארית על מרחב וקטורי היא העתקה ליניארית על פי כל אחד מהמשתנים ב- .
כאשר מממד סופי שני המושגים האלה שקולים.
חקר התבניות הבי-ליניאריות מתחלק בדרך כלל לשניים:
תבניות סימטריות - תבנית המקיימת
תבניות אנטי-סימטריות - תבנית המקיימת
אוסף התבניות הבי-ליניאריות על מרחב נתון הוא מרחב ליניארי.
תבנית עם מספר רב יותר של משתנים שהן ליניאריות על-ידי כל אחד מהם בנפרד נקראת תבנית פולי-ליניארית.
תבנית פולי-ליניארית נקראת אנטי-סימטרית אם כשמחליפים שניים ממשתניה במקומותיהם ערכה מחליף את סימנו.
מספר המשתנים בתבנית פולי-ליניארית אנטי-סימטרית לא טריוויאלית לא עולה על ממד המרחב.
תבניות אלה נקראות תבניות פולי-ליניאריות אנטי-סימטריות עליונות.
ממד מרחב התבניות הפולי-ליניאריות אנטי-סימטריות עליונות הוא 1. מרחב זה שימושי לצורך הגדרת הדטרמיננטה.
באופן דומה ניתן להגדיר תבנית ממעלה בתור פונקציות מהצורה כאשת היא תבנית -ליניארית.
(כלומר תבנית פולי-ליניארית ב- משתנים).
מנקודת מבט אלגברית, תבנית ממעלה היא פולינום הומגני ממעלה .
מקרה פרטי חשוב הוא תבנית בשני משתנים, ליניארית על-פי הראשון וליניארית למחצה על-פי השני.
אוסף התבניות הססקיו על מרחב ליניארי מעל הוא מרחב ליניארי מעל אך לא מעל .
במקרה של מרחבים ממד סופי, ניתן להגדיר את מושג הטנזור והמכפלה הטנזורית באמצעות תבניות.
תבל מטרו היא חברה פרטית המפעילה את הקו האדום של הרכבת הקלה בגוש דן "דנקל" החל מאוגוסט 2023. החברה הוקמה ב-2017 כקבוצת חברות המורכבת מ"אגד" (51%) והחברות הסיניות "שנג'ן מטרו" (30%) ו- (19%), והיא שייכת ל"קבוצת אגד".
החברה זכתה באוגוסט 2017 במכרז להפעלת הקו האדום במשך עשור, עם אופציה להארכה לשש שנים נוספות.
ב-12 במרץ 2025 זכתה גם במכרזי ההפעלה של שאר קווי המערכת, הסגול והירוק.
תבליט חזירת היהודים בוויטנברג הוא סמל הכפשה (שנדמיל) שנוצר בסביבות שנת 1290 ומוצג בכנסייה העירונית בוויטנברג שבגרמניה.
הוא מציג דמויות מסומנות כיהודים במגע אינטימי עם חזירה, על מנת להזהיר את הנוצרים מפני התנהגויות יהודיות "לכאורה" ולהכפיש את היהדות.
מדובר באחד מתוך 47 פסלי 'חזירת יהודים' מימי הביניים ששרדו.
פסלים כאלה הוצבו מאז שנת 1230 בכנסיות ובהמשך גם במבנים אחרים, בעיקר בעולם דובר הגרמנית, והם ממחישים את האנטישמיות של הנצרות בימי הביניים.
מרטין לותר הפיץ את התבליט הזה בכתב הפלסתר שלו Von Schem Hamphoras משנת 1543. הוא השתמש בו כדי ללעוג לביטוי העברי "השם המפורש", המשמש בספרות הרבנית ככינוי לשם האל.
כתוצאה מכך, נוסף לתבליט בשנת 1570 הכיתוב Rabini Schem HaMphoras.
משום כך הוא מכונה גם חזירו של לותר (Luthersau).
בשנת 1983 החלה קהילת הכנסייה לדון באופן ההתמודדות עם התבליט.
בשנת 1988 הוצב לוח זיכרון מתחת לתבליט, ובו כיתוב המבקר את שנאת היהודים הנוצרית כגורם מקדים להשואה.
משנת 2016 גופים ואישים שונים דורשים להסיר את התבליט ולהעבירו להקשר מוזיאוני.
שלוש ערכאות משפט אזרחי דחו תביעה נגד קהילת הכנסייה ב־2018. באוגוסט 2024 דחה הבית המשפט החוקתי הפדרלי את התלונה החוקתית שהוגשה בנושא.
בנובמבר 2024 הוגשה תלונה לבית הדין האירופי לזכויות אדם.
התהליך המשפטי חידד את הדיון הציבורי בגרמניה על ההתמודדות עם פסלים אנטישמיים כאלה, והגביר את מאמצי ההסברה בנוגע להיסטוריה שלהם ולדרכי קליטתם בציבור.
התבליט מציג חזירה מגולפת באורח מציאותי וארבע דמויות של גברים יהודים, כפי שמעידים הלבוש הדמוי גלימות והכובעים המחודדים.
שתיים מהן כורעות תחת החזירה ויונקות מעטיניה.
דמות שלישית, ליד הרגל הקדמית הימנית של החזירה, מחזיקה באוזן של חזירון כדי למנוע ממנו לינוק.
הדמות הרביעית, הגדולה מכולן, יושבת ליד אחורי החזירה, מרימה בזנבה ומביטה אל תוך הפי הטבעת שלה.
כובעי הדמויות קוניים, שטוחים בבסיסם.
כובעים דומים נראו גם בפסלים בקתדרלת נַאוּמבּוּרג ובפי קיר מים בעיר באד וימפפן.
את כובעי היהודים הורה לחבוש הקונציליום הלטרני הרביעי ב־1215, כדי לבדל יהודים מהנוצרים בערים של ימי הביניים.
הדמויות מגולפות באורח תלת־ממדי, קפדני ומציאותי.
גם פרוות החזירה מפורטת כמו בפסלים של טלה באותה כנסייה ובקתדרלת נַאוּמבּוּרג, דבר המצביע על תצפית מדויקת בבעלי חיים.
לא ידוע מי הזמין את התבליט, מתי בדיוק נוצר ומי יצר אותו.
ניתן לתארכו לסביבות שנת 1290, לפי סגנון הלבוש של הדמויות, מבנה הפסל, הטיפול בפרטים והחומר ממנו נעשה.
עם זאת, הוא אינו חלק מהבנייה המקורית של כנסיית העיר – הוא הותקן כנראה רק לאחר סיום השלד העיקרי של הכנסייה סביב 1290.
מאז 1988 מוצמד מתחת לתבליט לוח אבן בזלת ובו כיתוב:
"בשם ישוע נבואתם של ישעיהו, פרק נ"ג, על סבלו של ישוע בן מרים, והקדשת זכר לקורבנות האלימות נגד היהודים" – ולצידו מצוינים תאריך ליל הבדולח (9 בנובמבר 1938) והשנה 1988.
הרפורמציה הקנתה לתבליט משמעות חדשה.
מרטין לותר פרסם את החיבור Von Schem Hamphoras ב־1543 והציג בו את הכתוביות והאיור של התבליט כדי להציג את היהודים כמטמאים וכמחללים את האל.
לדבריו, אין מדובר באנטישמיות של ימי הביניים בלבד אלא ב"הומור נוצרי", המעיד על כך שגם חזירים יודעים להבחין בין יהודים לשאינם יהודים.
במחקר החדש רווחת הפרשנות שלפיה תבליטי חזירת היהודים משמשים ביטוי חזותי למתח בין הברית הישנה להברית החדשה.
החזירה מסמלת את ברית החטא הישנה; היהדות נראית ככופרת באל הנוצרי, הנוברת באחוריים של חזירה.
תבליטים אלה נועדו לסייע לאוכלוסייה האנאלפביתית להפנים את המסר הזה.
ב־2016 דרשה הקרן היהודית בברלין את הסרת התבליט.
גם דמויות ציבוריות כדוגמת שר המשפטים הגרמני דאז, חייקו מאס, וכן שר הפנים של סקסוניה-אנהלט הביעו תמיכה בהסרתו או בהצבת הסברים ביקורתיים על המקום.
תביעתו של מיכאל דוב-דגן, יהודי יליד פולין, תושב העיר ויטנברג ומורה להיסטוריה בדימוס, נדחתה ב-4 ביוני 2020 בבית המשפט האזורי של דיסאו-רוסלאו.
פסיקות הערעור והערעור הנוסף נדחו גם הן.
ב־14 ביוני 2022 דחה בית המשפט הפדרלי לערעורים את התביעה, וב־22 באוגוסט 2024 נדחתה התלונה החוקתית בבית המשפט החוקתי הפדרלי.
ב־25 בנובמבר 2024 הוגשה תלונה לבית הדין האירופי לזכויות אדם בלוקסמבורג.
העותר טוען להפרת האמנה האירופית לזכויות אדם, בטענה כי השארת התבליט פוגעת בכבוד האדם.
ב־1988 הוצב לוח מתחת לתבליט, ובו נכתב:
"הכנסייה מאשימה את עצמה באשמה מתמשכת ובקול חזק מבכה את מעשי אבותיה.
אנו עומדים נגד כל צורה של שנאת יהודים ונגד כל השפלה של בני אדם."
מתוך דיונים אלה התגבש רעיון להעביר את התבליט לקונטקסט מוזיאוני, או לתעד אותו בצורה ביקורתית במקום אחר.
עם זאת, רבים בקהילת הכנסייה ובציבור הגרמני מתנגדים להסרת התבליט או העברתו.
תבלינים ושקרים הוא סרט קומדיה צרפתי משנת 2025 בכתיבה ובימויו של אמין אג'ינה, עם יונס בוסיף, קלרה ברטו והיאם עבאס בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שף ממוצא אלג'יראי שמנסה להסתיר מאימו שחברתו הצרפתייה אינה מאותו מוצא.
התסריט מבוסס באופן חופשי על חייו האישיים של הבמאי, שהסתיר את קיומה של חברתו מאמו מחשש מתגובתה.
מהדי (יונס בוסיף) עובד כשף במסעדת "ברטין" בליון.
הוא מעריץ את המטבח הצרפתי וחי בזוגיות עם המלצרית לאה (קלרה ברטו).
למהדי עוד שלוש אחיות שגורמות עגמת נפש לאימו פטימה (מליקה זרוקי) - אחת מסרבת למול את בנה, השנייה עומדת להתגרש והשלישי בהריון מחוץ לנישואים.
האם מתמוטטת נפשית ומאושפזת ומהדי אינו יודע מה יקרה אם יציג לפניה את חברתו לאה שהיא צרפתייה ולא אלג'יראית.
מהדי מבלה לעיתים בבר של אלג'ראים שמנוהל על ידי סוהילה (היאם עבאס).
כשהוא משוחח אתה על בעיותיו היא מציעה לו להופיע בתור אימו.
מכאן מתרחשים מצבים קומיים ודרמטים עד שהתרמית מתגלה, והאם פטימה שוב באשפוז ולאה עוזבת אותו.
לבסוף הכל מסתדר, מהדי ולאה רוכשים את המסעדה בשם "בבל" ולפתיחה מגיעה גם האם פטימה.
שם השחקן שם הדמות הערותיונס בוסיףמהדישףקלרה ברטולאהחברתו של מהדיהיאם עבאססוהילהבעלת ברמליקה זרוקיפטימהאמא של מהדיגוסטב קרברןברנרדבעל מסעדה
תבנית ביליניארית היא פונקציה בשני משתנים , כאשר מרחב וקטורי מעל שדה הבסיס , שהיא ליניארית בכל אחד משני המשתנים שלה.
תבנית ביליניארית מגדירה את התבנית הריבועית .
מעל שדה ממאפיין שונה מ-2, אפשר להציג כל תבנית ריבועית על ידי תבנית ביליניארית סימטרית, ולשחזר את התבנית הביליניארית מן התבנית הריבועית על ידי הזהות הפולרית .
מסיבה זו, במאפיין שונה מ-2, התאוריה של תבניות ביליניאריות סימטריות זהה למעשה לזו של תבניות ריבועיות.
במאפיין 2 המושגים קרובים מאוד, אך יש ביניהם הבדלים חשובים.
יהיו שדה, ו- מרחב וקטורי מעל .
הפונקציה היא ביליניארית אם לכל הפונקציות ו- הן פונקציונלים ליניאריים , כלומר שומרות על החיבור ועל הכפל בסקלר.
הדוגמה החשובה ביותר לתבנית ביליניארית היא מכפלה פנימית מעל שדה המספרים הממשיים (מכפלה פנימית מעל שדה המרוכבים היא תבנית הרמיטית).
אפשר להכליל את ההגדרה גם לפונקציות (כאשר , מרחבים וקטוריים מעל אותו שדה), אם כי בדרך כלל המרחבים , שווים או דואליים זה לזה.
המונח אופרטור ביליניארי מכסה העתקות ממכפלה של שני מרחבים וקטוריים למרחב שלישי, עם ההכללה הטבעית למודולים.
אם הוא בסיס של המרחב מעל , אז המטריצה המייצגת של התבנית הביליניארית היא המטריצה .
המעבר לבסיס אחר מחליף את המטריצה המייצגת במטריצה מהצורה , כאשר מטריצה הפיכה.
כל תבנית אפשר לייצג על ידי מטריצה.
משום כך, הצורה הכללית ביותר של תבנית ביליניארית מעל המרחב הווקטורי היא , כאשר קבועים.
תבנית זו אפשר לכתוב גם כך: .
מעל שדה הממשיים (או כל שדה סדור), המטריצה הריבועית מגדירה מכפלה פנימית אם ורק אם היא חיובית לחלוטין.
מרחב התבניות הביליניאריות על מרחב וקטורי ממימד , הוא מרחב וקטורי בעצמו ממימד ; מסמנים אותו ב-.
סימטרית אם לכל מתקיים ;
אנטי-סימטרית אם לכל מתקיים ;
מתחלפת אם לכל מתקיים .
(תבנית היא סימטרית, אנטי-סימטרית או מתחלפת אם ורק אם המטריצה המייצגת שלה, בבסיס כלשהו, היא כזו).
את אוספי התבניות האלו מסמנים ב-, בהתאמה; אלו תת-מרחבים של .
מעל שדה ממאפיין שונה מ-2,
יש פירוק לסכום ישר , ו-.
במאפיין 2 המצב שונה בתכלית: , ואילו .
תהי תבנית ביליניארית מעל מרחב .
פירוק לסכום ישר שעבורו נקרא פירוק אורתוגונלי (של המרחב), ומסומן .
במקרה זה אפשר לשחזר את מן הצמצום שלה לתת-המרחבים (ולכן זהו פירוק גם של התבנית).
תבנית חד-ממדית שהמטריצה המייצגת שלה היא (a) מסמנים ב-.
סכום אורתוגונלי של תת-מרחבים חד-ממדיים נקרא תבנית אלכסונית, ומסמנים אותו ב-.
לכל תבנית ביליניארית (על המרחב מממד סופי ) יש רדיקל שמאלי , ורדיקל ימני ; לשניהם אותו ממד.
אם התבנית סימטרית (או אנטי-סימטרית), הרדיקלים שווים זה לזה.
תבנית היא רגולרית (או לא מנוונת) אם הרדיקל שלה הוא אפס (וסינגולרית אחרת).
תבנית היא רגולרית אם ורק אם המטריצה המייצגת שלה (ביחס לבסיס כלשהו) היא הפיכה.
כל תבנית בילינרית סימטרית (במאפיין כלשהו) אפשר לפרק לסכום אורתוגונלי של שני חלקים: תבנית האפס, ועוד תבנית רגולרית.
וקטור ב- הוא וקטור איזוטרופי אם .
אם אין וקטור כזה (פרט ל-0), התבנית אנאיזוטרופית.
תת-מרחב של הוא תת-מרחב איזוטרופי אם .
אם תבנית רגולרית, הממד של תת-מרחב איזוטרופי אינו עולה על מחצית הממד של .
תבנית סימטרית שיש לה תת-מרחב איזוטרופי שממדו מחצית הממד של , נקראת תבנית מטאבולית.
התבנית עם המטריצה המייצגת נקראת המישור ההיפרבולי, ומסמנים אותו ב-; סכום אורתוגונלי של עותקים של המישור ההיפרבולי הוא מרחב היפרבולי.
כל מרחב היפרבולי הוא מטבולי, ובמאפיין שונה מ-2 המושגים מתלכדים.
כל מרחב מטאבולי אפשר לפרק לסכום אורתוגונלי של מישורים מטבוליים.
במאפיין שונה מ-2 כל מישור מטאבולי הוא היפרבולי.
במאפיין 2 מישור מטאבולי הוא או היפרבולי, או אחד מהמישורים .
בפרט, תבנית מטאבולית מתחלפת היא היפרבולית.
אם הסכום של תבנית מטבולית ותבנית רגולרית הוא מטאבולי, אז מטאבולית.
כל תבנית רגולרית סימטרית (במאפיין כלשהו) אפשר לפרק לסכום אורתוגונלי של תבנית אלכסונית, ומרחב היפרבולי.
לפי משפט הפירוק של ויט, כל תבנית רגולרית סימטרית אפשר לפרק לסכום אורתוגונלי של תבנית אנאיזוטרופית יחידה, ותבנית מטאבולית (שהיא יחידה במאפיין שונה מ-2).
במאפיין 2 החלק המטאבולי של הפירוק אינו יחיד; למשל, .
בהנדסת תוכנה, תבנית עיצוב הוא תיאור של פתרון כללי לבעיה שכיחה בעיצוב תוכנה.
תבניות עיצוב איננה פתרון מדויק שניתן להעבירו הישר לקוד, אלא היא תיאור דרך לפתרון בעיה, שעשויה להיות שימושית במצבים רבים.
תבניות עיצוב מונחות עצמים מציגות לרוב יחסים וקשרי גומלין בין מחלקות או אובייקטים, בלי לפרט את המחלקות או אובייקטי היישום הסופיים המעורבים.
אלגוריתמים אינם נחשבים כתבנית עיצוב, כיוון שהם פותרים בעיות חישוביות ולא בעיות עיצוב.
ברוב תבניות העיצוב נעשה שימוש נרחב בעקרונות תכנות מונחה עצמים ו- SOLID כמו פולימורפיזם ועקרון פתיחות/סגירות.
תבניות עיצוב עשויות להתפתח באופן נקודתי עבור תחום עסקי מסוים שתוכנה נכתבת עבורו.
לדוגמה, מערכות מידע, מערכות טלפוניה, יישומים רפואיים וכיוצא בזה יכילו בדרך כלל פתרונות לבעיות חוזרות ונשנות האופייניות לתחום המסוים.
היכולת להכליל תבנית עיצוב מתוך פתרון שיושם במערכת מסוימת עוזרת לפתח מערכות דומות בעתיד באיכות גבוהה יותר.
בהיבט רחב יותר ניתן למצוא שילובים של תבניות עיצוב היכולים להיחשב כתבניות ארכיטקטורה משום שהם משפיעים על ההיבט העיצובי הרחב של התוכנה הנכתבת מעבר לסוגיות מקומיות.
דוגמה לתבנית ארכיטקטורה נודעת מסוג זה היא תבנית Model View Controller.
מקורן של תבניות העיצוב הוא מתחום הארכיטקטורה.
כריסטופר אלכסנדר, ארכיטקט במקצועו, הוציא בשנת 1977 ספר ובו הגדיר באופן פורמלי 253 בעיות מוכרות מעולם הארכיטקטורה ולהן פתרונות מופשטים.
עשר שנים מאוחר יותר ב-1987 השתעשעו קנט בק ווורד קנינגהם ברעיון של השמה של תבניות עיצוב לעולם התכנות, הם הציגו את תוצאותיהם בוועידת OOPSLA.
בנוסף הם פיתחו יחד תבנית עיצוב לעיבוד קרניים גרפיות בשפת Smalltalk.
בשנת 1988 אריך גמא התחיל לכתוב עבודת מחקר לדוקטורט באוניברסיטת ציריך בנושא "קווים כלליים לעיבוד תוכנה".
בשנת 1991 לאחר עבודת מחקר שארכה כשנתיים הוציא ג'יימס קופלין ספר בשם "Advanced C++ Idioms" - המכיל מגוון דוגמאות לפתרון בעיות שונות בתכנות ב-C++.
כנופיית הארבעה או Gang of Four
כינוי שניתן לאריך גמא, ריצ'רד הלם, רלף ג'ונסון וג'ון ויליסידס, מחברי הספר: Design Patterns - Elements of Reusable Object-Oriented Software.
(שמם שאול מכנופיית הארבעה הסינית).
ספרם שיצא ב-1994 היה הראשון שאסף ותיעד באופן מעמיק תבניות עיצוב.
עשרים ושתיים תבניות העיצוב שהופיעו בספר הפכו עם השנים לתבניות העיצוב המוכרות ביותר והיוו בסיס לכל ידע נוסף שנצבר בתחום תבניות העיצוב.
בין התבניות העיקריות שתועדו בספר:
הגדרת תבנית עיצוב תכיל את הפרמטרים הבאים:
תיאור מופשט של הבעיה אותה תבנית העיצוב נועדה לפתור
תוצאות והשלכות של יישום הפתרון המוצע
שם - תבנית Singleton, תבנית יצירה
בעיה - יש צורך במופע יחיד של מחלקה.
פתרון - הגדרת בנית המחלקה רק בתוכה והחצנת פונקציה שרק בקריאה הראשונה אליה תיצור מופע של המחלקה .
השלכות - שימוש לא נכון בתבנית העיצוב עלול להוביל לקוד בו המחלקות בצמידות או תלות (Coupling) גבוהה.
הגדרת התבניות תחת רעיון אחד, ובעיקר הגדרת שם התבנית, יוצרות שפה משותפת, ובכך מקלות על ההבנה בין מפתחים ממקומות שונים בהתייחסות לבעיה ולדרך פתרונה.
בנוסף כיוון שהתבניות עצמן מוגדרות באופן מופשט אך בצורה פורמלית, הן אינן תלויות בשפה או בסביבת פיתוח יחידה, דבר המאפשר צבירה והמשכיות של הידע הנלמד.
כמו כן, יצירה של תבניות עיצוב לא מתמקדת בטכנולוגיה אלא בתיעוד הבעיה ופתרונה דבר שמעשיר את הספרות המקצועית בידע רב וחושף מתכנתים מתחילים לידע ברמה גבוהה.
לעיתים תבנית שעוצבה על ידי קבוצה מצומצמת של מפתחים אינה מקיפה את הבעיה מכל כיווניה, וכאשר מנסים להחיל את הפתרון במצבים לא מתאימים או על מערכת מסורבלת הדבר עולה בשגיאות או בסיבוך המבנה הפנימי של הקוד.
יש הטוענים שתבניות מאטות את ההתקדמות של מתכנתים מתחילים כיוון שהם אינם צריכים להשקיע מאמץ בפתרון בעיות סבוכות.
הבעיה נוצרת במיוחד במקרים בהם מעתיקים יישום של תבנית ללא לימוד והבנה מעמיקה של הבעיה והפתרון המוצע.
מתכנת מקצועי ילמד קודם את התאוריה שמאחורי התבניות ורק לאחר מכן יחליט באופן מושכל באיזו תבנית להשתמש לפתרון הבעיה.
זה עשוי למנוע פיתוח של תוכניות גרועות הכתובות ב"עיוורון" מוחלט.
במהלך ההתפתחות של תבניות העיצוב הוגדרו גם תבניות אשר מציעות כביכול פתרון לבעיה מסוימת, אך הפתרון שהן מציעות אינו נכון, או שאינו מציג דרך נכונה להתמודדות עם הבעיה.
תבניות אלו נקראות Anti Pattern.
יש הטוענים שגם בין תבניות העיצוב המקובלות כמומלצות קיימות תבניות שאינן מספקות פתרון טוב לבעיה ומהוות Anti Pattern.
דוגמה לתבנית כזאת היא התבנית Singleton אשר מצד אחד מקובלת על מתכנתים רבים כאחת התבניות הטובות ביותר ולדעת אחרים היא Anti Pattern.
דעות סותרות אלו מראות שהסתמכות בעיניים עצומות על תבניות מוגדרות מוטעית מיסודה ויכולה לגרום לטעויות שתעלנה ביוקר הן מבחינת זמן והן מבחינת משאבים ותקציב.
באופן כללי, ניתן לחלק את התבניות לשלושה סוגים:
מטרת תבניות אילו היא ליצור הפשטה (Abstraction) לתהליך היצירה של אובייקטים, על ידי ביצוע הפרדה בין המערכת לבין יצירה או תצוגה של האובייקטים הנוצרים.
כלומר, הידע הקונקרטי על סוג המחלקה ממנה ניצור אובייקט ותהליך היצירה עצמו יוכמסו ובנוסף, לאחר היצירה הגישה לאובייקט הנוצר תעשה באמצעות ממשק.
שם התבנית תיאור UML Abstract Factory "בית חרושת ליצירת אובייקטים" - ממשק המשמש ליצירת אובייקטים תלויים, ללא ציון המחלקות הנוצרות.
המערכת צריכה להיות בלתי תלויה באופן בו ממומשים, נוצרים או מיוצגים התוצרים שלה.
כאשר רוצים לתת ספריה של נותני שירות, ורוצים לחשוף רק את הממשק שלהם ולא את המימוש.
קבוצה של אובייקטים מתוכננים לעבודה יחדיו, ויש לכפות אילוץ זה.
Factory Method יצירת עצמים ללא הכרה של המחלקות שלהם, ניתן יכולות למחלקות יורשות לדרוס את השיטה שהממשק חושף עם שיטה משלהם, וכך ליצור את הטיפוס שנדרש.
המחלקה לא יכולה לצפות אילו אובייקטים של איזו מחלקה עליה ליצור.
המחלקה מעוניינת לתת למחלקות היורשות לקבוע את האובייקטים הנוצרים.
מחלקות מאצילות אחריות לאחת מתוך מספר מחלקות יורשות, ויש לרכז את הידע איזו מחלקה יורשת היא האחת עליה הואצלה האחריות.
Builder הפרדת יצירת האובייקט מייצוגו, באובייקטים מורכבים.
כך ניתן להשתמש באותו תהליך יצירה ליצירת אובייקטים שונים.
האלגוריתם ליצירת אובייקטים מורכבים צריך להיות בלתי תלוי בחלקים היוצרים את האובייקט ובהרכבתם.
תהליך הבנייה חייב לאפשר ייצוגים שונים עבור האובייקטים הנבנים.
Lazy initialization "אתחול עצל" - טקטיקה המאפשרת שליטה על בזבוז משאבים, חישוב הזמן המתאים ליצירת האובייקט בפועל רק לזמן שחייבים אותו, תוך התחשבות בתהליכים השונים והכרעה איזה תהליך "יקר" יותר.
Object pool שחרור משאבים על ידי מחזור אובייקטים שאינם בשימוש.
Prototype הגדרת אבטיפוס של אובייקטים ויצירת אובייקטים חדשים כהעתק שלו.
המערכת צריכה להיות בלתי תלויה באופן בו פריטים נוצרים, מורכבים ומייצוגים, וגם מתקיים לפחות אחד
כאשר המחלקות עבורן צריך ליצור מופע מצוינות בזמן ריצה, לדוגמה על ידי טעינה דינמית.
יש למנוע בניית היררכיה של מחלקות Factory המקבילות להיררכיית מחלקות Product.
כאשר למופע של מחלקה יש מספר מצומצם מאוד של מצבים.
במקרה זה יהיה נוח יותר לשמור מספר אבות טיפוס ולשכפל אותם, במקום ליצור מופע של המחלקה בכל פעם עבור המצב הנדרש.
Singleton הגדרת נקודת כניסה יחידה לאובייקט לשם הקצאת מופע יחיד של האובייקט בזיכרון.
חייב להיות מופע אחד בדיוק של מחלקה, וחייבת להיות נקודת ממשק ידועה למחלקה זו.
המופע היחיד יורחב על ידי ירושה, והלקוחות יוכלו להשתמש במופע המורחב מבלי לשנות את הקוד.
Multiton יצירת מצב בו במחלקה יש רק מופעים בעלי שם (לא מצביעים), וסיפוק נקודת גישה גלובלית אליהם.
Resource acquisition is initialization הבטחת תוחלת חיים נכונה של אובייקטים, לשם ניהול מושכל של המשאבים.
מטרתן של תבניות אילו היא להקל על עיצוב המערכת על ידי זיהוי דרך פשוטה לממש קשרים בין ישויות.
שם התבנית תיאור UML Adapter יצירת התאמה בין מחלקה נתונה (או חיצונית) לבין ממשק מצופה על ידי הגדרת מחלקה המשמשת כ"מַתְאֵם".
נרצה להשתמש במחלקה שהממשק שלה לא מתאים לזה הנדרש.
נרצה ליצור מחלקות לשימוש חוזר אשר משתפות פעולה עם מחלקות לא שייכות או לא ידועות, אשר לא בהכרח בעלות ממשק מתאים.
Bridge "גשר" - יצירת חוסר תלות בין ממשק למימוש, על ידי הפרדה מוחלטת ביניהם.
נרצה למנוע קישור קבוע בין ההפשטה למימוש, לדוגמה כאשר רוצים שהמימוש ייקבע בזמן דינמי.
ההפשטה וגם המימוש מורחבים על ידי ירושה.
נרצה למנוע הידור מחדש של כל המערכת לאחר שינוי במימוש ההפשטה.
יש צורך לשתף מימוש בין מספר אובייקטים, ויש להסתיר עובדה זו מהלקוח.
Composite גיבוש אובייקטים למבנה היררכי של עץ, אפשור התייחסות לאובייקטים כאובייקטים עצמאיים או באופן אחיד לצירוף של אובייקטים.
נשתמש כאשר נרצה שהלקוחות יוכלו להתעלם מההבדלים בין הרכבה של אובייקטים לאובייקטים בודדים, ויתייחסו לשניהם באופן אחיד.
Decorator הוספת אחריויות נוספות לאובייקט באופן דינמי תוך שמירה על אותו הממשק.
Decorator משמש כחלופה גמישה לתת מחלקה כדי להרחיב פונקציונליות.
נרצה להוסיף אחריות באופן דינמי ושקוף לאובייקטים מסוימים (בלא להשפיע על אובייקטים אחרים).
הרחבה על ידי ירושה היא לא מעשית.
לעיתים נדרש מספר רב של הרחבות בלתי תלויות, דבר העלול ליצור "אינפלציה" של ירושות.
או לעיתים הגדרות המחלקה חבויות או שאין אפשרות לרשת ממנה.
Facade מאפשר ממשק אחיד לאוסף של ממשקים בתת-מערכת.
Facade מגדיר ממשק ברמה גבוהה יותר המאפשר שימוש קל בתת-מערכת.
נרצה לתת ממשק פשוט לתת מערכת מורכבת.
קיימים יחסי תלות רבים בין הלקוחות והמחלקות המממשות.
Facade מסייע בהחלשת הצימוד בין הלקוחות ותתי המערכות.
כאשר רוצים לעבוד בשכבות בתתי המערכת, כאשר ה-Facade הוא נקודת הכניסה לרמת התת-מערכת.
אם תתי המערכות הן בלתי תלויות, ניתן לפשט את התלות בינן על ידי הקפדה על כך שכל התקשורת בינן תעשה דרך ה-Facade בלבד.
Flyweight שימוש בשיתוף כדי לתמוך במספר אובייקטים כדי לחסוך בזיכרון.
יעילותו של Flyweight תלויה באיך ומתי משתמשים בה.
נכון להשתמש בתבנית כאשר כל התנאים הבאים מתקיימים:
האפליקציה משתמשת בכמות גדולה של אובייקטים.
עלות האחסון גבוהה עקב עלייה בכמות האובייקטים.
ניתן להוציא את ה-state של רוב האובייקטים.
ניתן להחליף קבוצות רבות של אובייקטים בכמות קטנה יחסית של אובייקטים משותפים, ברגע שמסירים את ה-state החיצוני.
האפליקציה של תלויה בזהות האובייקט.
בגלל השימוש באובייקטים משותפים, בדיקת זהות תחזיר true עבור אובייקטים שונים.
Proxy מאפשר לשלוט בגישה לאובייקט אחר.
מתאים לשימוש כאשר במקום מצביע רגיל יש צורך במצביע רב תכליתי או מתוחכם לאובייקט.
קיימות כמה Proxy סיטואציות בהן נכון להשתמש בתבנית:
פרוקסי מרוחק (Remote proxy): מתן ייצוג מקומי עבור אובייקט במרחב כתובות אחר.
פרוקסי ווירטואלי (Virtual proxy): יוצר אובייקטים "יקרים" על פי דרישה.
פרוקסי מגן (Protection proxy): שולט בגישה לאובייקט המקורי.
נוח כאשר רוצים לשלוט בהרשאות שונות לאותו אובייקט.
כאשר מפתחים מערכת גדולה ישנו קושי בניתוח אינטראקציה בין אובייקטים, לכן עולה הצורך להגדיר סמכויות ולאפיין את אופי התקשורת בין הישויות שבה.
תבניות התנהגות, עוסקות בבעיות אלו, בדומה לארגון, על ידי הגדרת הסמכויות הנדרשת והתקשורת בין הישויות.
ירושה והרכבה עוזרים לתבניות התנהגותיות בהגדרת היחסים בין המחלקות.
שם התבנית תיאור UML Chain of responsibility מניעת קשר בין השולח של בקשה למקבל שלה על ידי כך שיותר מאובייקט אחד יוכל לטפל בבקשה.
שרשור האובייקטים המקבלים והעברת הבקשה לאורך השרשרת עד שאובייקט מטפל בה.
יותר מאובייקט אחד צריך לטפל בדרישה, והוא איננו ידוע מראש.
יש צורך להעביר דרישה לאובייקט, מבלי לציין את שמו במפורש.
קבוצת האובייקטים המטפלים בדרישה ניתנת להגדרה באופן דינמי.
Command כימוס של בקשה כאובייקט, ובצורה זו מאפשרת להעביר למקבלים בקשות שונות, להכניס בקשות לתור או לרשום אותן ללוג, ולתמוך בביטול פעולות.
Command הוא תחליף מונחה עצמים לפונקציות callback.
מציין, מכניס לתור ומבצע דרישות בזמנים שונים.
ל-Command יכולת לחיות באופן בלתי תלוי בדרישה המקורית.
אם ניתן לייצג את מקבל הדרישה באופן בלתי תלוי במרחב הכתובות, אזי ניתן להעביר את ה-Command לתהליך אחר.
Interpreter בהינתן שפה, מגדיר ייצוג של הדקדוק שלה יחד עם מפרש שמשתמש בייצוג כדי לפרש את המשפטים של השפה.
כאשר יש שפה לפענח, וניתן לייצג את השפה כעצי תחביר מופשטים (לדוגמה ביטוי רגולרי).
עבור תחביר מורכב נקבל היררכיה גדולה וקשה לניהול.
Iterator דרך לגשת ברצף לאלמנטים באובייקט המורכב מאוסף של אלמנטים בלי לחשוף את המבנה הפנימי שלו.
נדרשת גישה לרכיבים הבונים אובייקט, בלא לחשוף את מבנהו הפנימי.
נדרשת תמיכה במספר מעברים על צירוף של אובייקטים.
רוצים ממשק אחיד לעבודה עם מבנים המכילים צירוף של אובייקטים.
Mediator מגדיר אובייקט שמכמס את האופן שבו אוסף של אובייקטים מתקשרים.
התבנית תומכת בצימוד רפוי, בכך שאובייקטים לא מצביעים אחד לשני באופן ישיר, אלא למתווך (Mediator), ובכך ניתן לשנות את האינטראקציה שלהם באופן עצמאי.
קבוצה של אובייקטים מתקשרים באופן מוגדר היטב אבל מורכב.
התלות הנוצרת איננה מבנית וקשה להבנה.
קשה לבצע שימוש חוזר באובייקט עקב תקשורת עם מספר רב של אובייקטים.
צריך לאפשר להתנהגות המבוזרת בין כמה מחלקות התאמה אישית, בלא לבצע ירושה רבה.
Memento ללא פגיעה בכימוס, תפיסה וייחצון של המצב הפנימי של אובייקט, כך שהאובייקט יוכל להיות משוחזר למצב זה מאוחר יותר.
נשתמש כאשר חלק מה-state של האובייקט חייב להישמר, כדי לשחזר אותו בעבר וגם כאשר ממשק ישיר לקבלת ה-state הפנימי עלול לחשוף את המימוש ולפגוע בהכמסה.
Null Object משמש כברירת מחדל לאובייקט, ובכך מונע את הצורך לוודא שהאובייקט אינו null לפני שימוש בו.
Observer מגדיר תלות של אחד לרבים בין אובייקטים, כך שכאשר אובייקט אחד משנה את מצבו, כל התלויים בו מיודעים על השינוי ומתעדכנים אוטומטית.
כאשר להפשטה יש שני היבטים, האחד תלוי בשני.
שמירת ההיבטים באובייקטים שונים מסייעת בשינוי ושימוש חוזר.
שינוי של אובייקט אחד גורר שינוי באובייקט אחר, ולא ידוע מראש כמה אובייקטים יש לשנות.
אובייקט צריך להודיע לאובייקטים אחרים מבלי להניח הנחות לגבי מה הם אותם אובייקטים, כלומר רוצים למנוע צימוד חזק.
Blackboard Observer כללי המאפשר מספר קוראים וכותבים.
Stateמאפשר לאובייקט לשנות את התנהגות כאשר מצבו הפנימי משתנה.
האובייקט ישנה את המחלקה שבה הוא משתמש.
התנהגות האובייקט תלויה במצבו, והוא חייב לשנותה בזמן ריצה (בתלות במצבו הפנימי).
לפעולות יש תנאים גדולים, התלויים במצבו הפנימי של האובייקט.
המצב מיוצג, לרוב, על ידי מונים קבועים.
Strategy מגדיר משפחה של אלגוריתמים, מכמס כל אחד מהם, ומאפשר להחליף את השימוש בהם.
ניתן לשנות את האלגוריתם באופן עצמאי בלי תלות במשתמשים במחלקה.