tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המידע כולל נתונים גולמיים על כל מדינה (אוכלוסייה, שטח, שפה), המנהיגים הנוכחיים, שיטת הממשל ושיטת הבחירות, סוג הממשלה הנוכחית ומבנה הרשות המחוקקת.
בנוסף, הוא מאפשר לבחון היכן ממוקמת כל מדינה בשורה של מדדים השוואתיים כגון מדד חופש העיתונות, מדד תפיסת השחיתות, אחוז הנשים בפרלמנט ומדד ג'יני לבחינת אי שוויון.
בראשית שנות התשעים נחקקו חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וחוק יסוד: חופש העיסוק.
על פי בקשת שר המשפטים של הממשלה ה-26, פרופסור דוד ליבאי, המכון הישראלי לדמוקרטיה נטל על עצמו חלק ממשימת הבחינה המחודשת של החקיקה הקיימת כך שתתאים לרוח חוקי היסוד.
כמו כן, המכון מבקש לעקוב אחר התפתחויות בחקיקה וביישום חוקים כדי להבטיח ששיטת המשפט בישראל תהיה דמוקרטיה מהותית באופייה, זאת תוך דיון במושגי יסוד מתחום המשפט כגון כבוד האדם, איזון, מידתיות, שוויון, ניגוד עניינים, אקטיביזם ואיפוק שיפוטי.
שאיפת המכון היא להעשיר את השיח הציבורי ולהשפיע על החקיקה, ההתדיינות המשפטית, הפסיקה ומדיניות הממשלה.
המכון מבקש לבחון את המדיניות הכלכלית של ממשלות ישראל ואת הפעילות הכלכלית שנגזרת מהן.
במסגרת זו, המכון מציב במרכז השיח הציבורי סוגיות כגון מבנה הפיקוח על שוק ההון, תהליך קביעת תקציב המדינה, והמניעים לרפורמות הכלכליות שהוצעו מאז שנת 1985. בנוסף מעלה המכון הצעות לרפורמות בתחומים אלו, שפעמים רבות יש להן השפעה על מקבלי ההחלטות, כגון הרפורמה בוועדת הכספים אשר אומצה בעקבות המלצות המכון.
התוכנית החינוכית של המכון התוכנית פעלה בין השנים 2001–2009. התוכנית הוקמה במטרה לסייע בהענקת החינוך המיטבי לדמוקרטיה ולאזרחות לתלמידים בישראל.
התוכנית עוסקת בדילמות הנוגעות לזהותה של המדינה, להתנהלותה ולערכיה, במטרה לעודד חיברות דמוקרטית ולהבטיח צמיחה של אזרחים מעורבים, אחראים ופעילים.
בשנות פעילותה פעלה התוכנית בלמעלה מ-200 בתי ספר ברחבי הארץ, וקנתה לעצמה מוניטין בקרב מקבלי ההחלטות במשרד החינוך ובבתי הספר שהשתתפו בה.
מחלקת ההוצאה לאור של המכון הישראלי לדמוקרטיה מפיקה ספרים ומחקרי מדיניות, פרי עטם של עמיתי המכון ועוזרי המחקר שלהם, וכן דברי ימי עיון וכינוסים שהמכון יוזם (למשל, חוברות פורום קיסריה).
תכליתה של סדרת הפרסומים לקדם ולהעשיר את הדיון הציבורי בסוגיות העומדות בראש סדר היום של הדמוקרטיה הישראלית.
המכון רואה בשיתוף הציבור הרחב בממצאי המחקרים ובהמלצות נדבך חשוב בתהליך חיזוקה של הדמוקרטיה בישראל.
רבים מהמחקרים זמינים לציבור באתר האינטרנט של המכון.
ביקורת ופולמוס סביב פעילות המכון הישראלי לדמוקרטיה
עם הצעת המכון כמועמד לפרס ישראל, הגישו מספר עמותות עתירה לבג"ץ נגד הענקת הפרס, בטענה לניגוד עניינים של חלק מחברי ועדת הפרס ובעיקר השופטת מרים נאור.
העתירה נדחתה בנימוק שלא עולה חשש לניגוד עניינים בפעילותה של ועדת הפרס.
עוד בטרם החל הדיון פרשה ממנו השופטת מרים נאור, לאחר שהתברר ששמה מופיע ברשימת חברי המועצה הציבורית לכינון חוקה בהסכמה, אף שלא נמנתה עמהם.
באותה תקופה נערכו גם תחקירים עיתונאיים על היבטים שונים של המכון, בעקבותיהם נמתחה ביקורת על גובה השכר של מנהל המכון, אריק כרמון.
מספר תחקירים עיתונאים טענו כי המכון מנצל את משאביו הכלכליים כדי ליצור קשר עם עיתונאים ועם פקידים בכירים במטרה להשפיע על מדיניות הממשלה.
המכון הגיב כי הוא פועל בשיתוף פעולה עם מוסדות כמו בנק ישראל, משרד האוצר, צה"ל, ופוליטיקאים, ואינו מקבל על כך תמורה כספית.
רפאל ורדי ביקר את הקמפיין של המכון לדמוקרטיה למען ביטול הבחירה הישירה והזהיר ש"אחד הגופים עלול לראות בכך נקיטת עמדה פוליטית".
אתר מידה טען שהמכון הגיש בקשה לקבלת הקצאת קרקע מעיריית ירושלים – שאסורה לגוף פוליטי, ותוך נימוק שהגוף אינו פוליטי.
מידה האשימו את המכון בחוסר תום לב, בין היתר בשל התבטאויות פוליטיות של חברי המכון במפגשים ובפרסומים של "פורום צבא-חברה" שהתקיים בעבר ובמסגרתו נפגשו בכירי המכון עם צמרת צה"ל.
במפגשים אלה חיוו דעתם בכירי המכון בין היתר, מה עליהם לומר לדרג המדיני בעניין נכונות הציבור לשרת או הביעו דעתם בדבר "פוליטיזציה קיצונית של השימוש בכוח בתוך הקו הירוק ומחוץ לקו הירוק".
בהקשר לכך, מבקרים ארגוני ימין דוגמת תורת לחימה ואם תרצו את המכון על כך שהוא מקיים כנס שנתי בנושא צבא-חברה, במימון קרן קונראד אדנאואר הגרמנית, ובכך למעשה מאפשר לגורמים זרים להשפיע על תהליכים חברתיים בצה"ל.
ביקורת על המכון הועלתה גם על ידי התנועה המסורתית, אשר טענה שלא הוזמנו רבנים קונסרבטיבים או רפורמים לדיוני המכון בנושאי דת ומדינה.
בראשות המכון עמד מיום הקמתו ב-1991 אריק כרמון.
בשנת 2014, החליף אותו יוחנן פלסנר שמכהן כנשיא המכון עד היום.
המכון הישראלי לדמוקרטיה מתקיים ברובו מתרומות, שבשנת 2017 הגיע גובהן ל-9 מיליון דולר.
את המכון ייסד המיליארדר היהודי-אמריקני ברנרד מרכוס ותרם רבות למכון.
המכון הממשלתי להכשרה טכנולוגית (מה"ט), הוא אגף ממשלתי במשרד העבודה.
עד תחילת 2023 היה חלק מזרוע העבודה.
מה"ט הוא הגוף האחראי על מערך המכללות הטכנולוגיות, המלמדות לתוארי טכנאי (י"ג) והנדסאי (י"ד) – כלימודים על-תיכוניים, אך הם אינם נחשבים לתואר אקדמי.
המכון הוקם בשנת 1970 תוך שיתוף פעולה בין משרד העבודה והרווחה והסתדרות הטכנאים וההנדסאים בישראל.
בישראל פועלות כיום 31 מכללות טכנולוגיות לציבור הכללי, ועוד 30 מסגרות לימודים המיועדות לציבור החרדי.
נכון לשנת הלימודים תשע"ט (2018/2019), לומדים בפיקוח מה"ט כ-26,000 סטודנטים וסטודנטיות.
משרדי המכון ממוקמים בתל אביב, דרך בגין 86.
מה"ט הוא הגורם המתקצב והמפקח על לימודי הנדסאים וטכנאים מוסמכים לאוכלוסייה הבוגרת.
בין תפקידי מה"ט נכלל סבסוד שכר הלימוד במכללות טכנולוגיות, קביעת תוכנית הלימודים, כתיבת תוכן הבחינות ועוד.
במסגרת תפקידו כגוף המתקצב הוא מעביר תקצוב שגובהו כ-160 מיליון שקלים בשנה למכללות הטכנולוגיות.
במקביל, אחראי משרד החינוך על הכשרת הנדסאים וטכנאים מוסמכים במסגרת כיתות י"ג-י"ד עבור צה"ל.
מה"ט גם אמון על ביצוען של הבחינות וכך נוצרת אחידות ברמת הלימודים והבחינות בקרב ההנדסאים והטכנאים המוסמכים בישראל.
כמו כן, עוסק מה"ט בהכרה במכללות ללימודי הנדסאי ולהכשרת טכנאים מוסמכים וכן במתן שירותים פדגוגיים למוסדות הלימוד ופיקוח מקצועי שוטף עליהם.
מה"ט שותף לכתיבת מדיניות לשדרוג כוח אדם בתעשייה, בהתאם למסלולי ההכשרה הטכנולוגיים הנמצאים תחת פיקוחו.
כמו כן, הוא שותף בפיתוח פרויקטים טכנולוגיים וביצירה של מגמות חדשות ללימודים טכנולוגיים מתוך שאיפה לסייע לתעשייה ולמשק להתמודד עם צורכים עכשוויים.
הלימודים לקבלת תעודת הנדסאי או תעודת טכנאי מוסמך מתקיימים במגוון רחב של מגמות לימוד (לרבות מגמות משנה והתמחויות).
בין המגמות ניתן למנות הנדסת מכונות, הנדסת חשמל, הנדסה אזרחית (בניין), הנדסת רכב, אדריכלות ועוד.
תוכנית הלימודים מאפשרת לסטודנטים לבחור בין מסלול בוקר הנמשך כשנתיים או מסלול משולב (לימודי ערב) הנמשך כשלוש שנים, מסלול המאפשר לשלב עבודה לצד הלימודים.
עם השלמת כל חובות הלימודים מקבלים הבוגרים דיפלומה.
בקיץ 2018, בדק הכלכלן הראשי באוצר ומצא כי הכנסתם החציונית של בוגרי מה"ט המחזיקים בדיפלומה, דומה לזו של בוגרי מכללות אקדמיות בעלי תואר פרופסיונלי (כגון משפטים או כלכלה) וגבוה יותר מזה של בוגרי אוניברסיטאות בתחומי הרוח.
בינואר 2018, התקבלה הרפורמה במערכת ההשכלה הטכנולוגית בהחלטת ממשלה מספר 3419, כחלק ממדיניות הממשלה לפעול למען פיתוח ההון האנושי, שיפור רמת הפריון וחיזוק המשק הישראלי.
הרפורמה מהווה הזדמנות לחיזוק המכללות הטכנולוגיות וטיוב ההכשרה, הכוללת שינוי במספר היבטים: מבנה לימודים מודולרי המאפשר קבלת תעודת טכנאי מוסמך לאחר כשנת לימודים אחת; חופש למכללות לקבוע 25% מתוכנית הלימוד, צמצום שעות הלימוד, התנסות מעשית ועוד .
בנוסף, הגדלת התקציב למכללות בהן יילמדו מעל 800 סטודנטים.
תוכנית הלימודים לתעודת הנדסאי תהיה בהיקף של כ-1,700 שעות ועוד כ-300 שעות לפרויקט גמר או עבודה מעשית (סטאז').
סטודנט שישלים כ-1,100 שעות מתוך 1,700 שעות ויעמוד בתנאים אך לא יסיים את לימודיו לתעודת הנדסאי יהיה זכאי לתעודת טכנאי מוסמך.
במסגרת הרפורמה, הוטל בהחלטת ממשלה על שר העבודה ושר החינוך, לתקן את חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים, התשע"ג–2012, אשר ישנה את הרכב וסמכויות מועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים והוועדות השונות במטרה לחזק את המועצה, לשפר את מערך ההשכלה הטכנולוגית ולהתאימו לצורכי המשק.
במסגרת התזכיר ייקבעו סמכויות המועצה, לרבות בנושאי פדגוגיה, קידום איכות ומקצועיות במקצוע, התאמת מגמות הלימוד לצורכי המשק, יצירת מסלול לימודים מתקדמים להנדסאים מוסמכים ועוד.
המחלקה לתכנון, תקצוב ובקרה: אחראית על תקצוב מכללות ובקרה, וכן על ריכוז בקשות להכרה במוסדות לימוד טכנולוגיים ובקשות לתקצובם.
המחלקה הפדגוגית: אחראית על הכנה ועדכון של תוכניות הלימוד ועל אישור דיפלומות ההנדסאים.
מחלקת בחינות: מבצעת את בחינות הגמר הממלכתיות במגמות הלימוד השונות ומאשרת התאמות לנבחנים.
מחלקת לימודי תעודה והשתלמויות: עורכת בקרה על ביצוע לימודים במכינות טכנולוגיות ומאשרת את תעודות הגמר לבוגרי המכינות.
מחלקת פיקוח: מבקרת על איכות ההוראה במגמות הלימוד ועל איכות תשתיות ההוראה במוסדות.
המכון המלכותי של בריטניה הגדולה הוא ארגון המוקדש לחינוך למדע ולמחקר, השוכן בלונדון.
הארגון נוסד ב-1799 על ידי מדענים בריטים מובילים, כולל הנרי קבנדיש והנשיא הראשון של המכון ג'ורג' פינץ' (George Finch, 9th Earl of Winchilsea), לשם "הנחלת הידע והפצת שיפורים וחידושים מועילים במכניקה לציבור הרחב; ולשם לימוד הדרכים ליישם את המדע לקידום המטרות המקובלות של החיים, באמצעות סדרות של הרצאות וניסויים פילוסופיים".
רוב המימון הראשוני וההצעה המקורית לייסודו ניתנו מ"החברה להטבת מצב העניים ושיפור תנאי חייהם" (Society for Bettering the Conditions and Improving the Comforts of the Poor) בניהולם של הפילנתרופ סר תומאס ברנרד (Thomas Bernard) והמדען הבריטי יליד אמריקה, סר בנג'מין תומפסון (Benjamin Thompson) הרוזן מרמפורד (Count Rumford).
מאז יסודו שוכן המכון ברחוב אלבאמרל (Albemarle) בשכונת מייפייר, ברובע הסיטי של וסטמינסטר.
הצ'רטר מלכותי (Royal Charter) הוענק למכון ב-1800.
בכל תקופת קיומו תמך המכון במעורבות הציבור במדע באמצעות תוכנית הרצאות, שחלקן הגדול נערך עד היום.
ההרצאות הידועות ביותר הן ההרצאות השנתיות של חג המולד, אותן יסד מייקל פאראדיי בשנת 1825.
מאז היווסדו היה למכון תפקיד מהותי בקידום המדע הבריטי.
מדענים ידועים שעבדו במכון כוללים את סר האמפרי דייווי (שגילה את הנתרן והאשלגן), מייקל פאראדיי, ויליאם הנרי בראג ובנו, ויליאם לורנס בראג (השניים זכו במשותף בפרס נובל לפיזיקה עבור התגליות בתחום קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן), ומאוחר יותר, הלורד ג'ורג' פורטר (זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1967).
במאה ה-19 ביצע פאראדיי במכון את רוב המחקר שהניח את התשתית ליישום בפועל של החשמל.
ארבעה עשר מבין המדענים שהיו חברים במכון זכו בפרס נובל.
עשרה יסודות כימיים, כולל נתרן, נתגלו במכון, כמו גם הגנרטור החשמלי והמבנה האטומי של גבישים.
המכון המלכותי הוא כיום ארגון המוקדש "להפצת המדע למען המטרות המקובלות של החיים".
החברות פתוחה לכולם, בלא תהליך מינוי או דרישות אקדמיות, על בסיס תשלום של מנוי שנתי.
לתלמידים בבתי הספר שירותי המכון (הרצאות או הביקור במוזיאון) הם בחינם.
המבנה המפואר המשרת את המכון הורחב מאוד ושופץ כמה פעמים מאז הקמתו ב-1799. והוא כולל את אולם ההרצאות על שם פאראדיי, ספרייה גדולה, מסעדה הפתוחה לציבור, ומעבדת מחקר מודרנית.
המכון הוא כיום בית למרכז מדע-תקשורת (Science Media Centre) ארגון עצמאי השואף לקדם את ההבנה בין המדענים לתקשורת.
במכון המלכותי מתנהל מגוון נרחב של הרצאות ואירועים ציבוריים בנושא מדע ותוכניות להעשרה עבור בתי הספר, כשהוא מקיים מעל למאה אירועים בשנה במגוון נושאים.
הרצאות חג המולד ממשיכות כיום כסדרה של חמש תוכניות מדע המשודרות בטלוויזיה ומיועדות לילדים.
מפגשי ליל שישי הם הרצאות שבועיות הניתנות על ידי מדענים בולטים, כל אחת מוגבלת לשעה אחת בדיוק, מסורת שפאראדיי החל בה.
הרצאות אלו פתוחות לכל החברים במכון המלכותי ואורחיהם, ובאופן מסורתי היו אירועים בהם נדרשו האורחים ללבוש טוקסידו, אם כי כיום דרישה זו כבר אינה חובה.
הרצאות ואירועים אחרים רבים נערכים הן בבניין ברחוב אלבאמרל והן במקומות אחרים בבריטניה.
מחקר מדעי ממשיך להתנהל בבניין בניהולו של פרופסור קוונטין פנקהרסט (Quentin Pankhurst) כחלק ממעבדת המחקר דייווי-פאראדיי (DFRL ראשי תיבות של Davy-Faraday Research Laboratory) הנחשבת לאחת המעבדות הטובות ביותר בבריטניה בתחום הננוטכנולוגיה.
כמקובל בבריטניה, חברות במכון מאפשרת לצרף תואר לשם.
עמיתים במכון המלכותי רשאים להשתמש בראשי התיבות FRI ("עמית המכון המלכותי") לאחר שמם, וחברים ב-MRI.
ב-1973 פתח המכון המלכותי מוזיאון המוקדש למייקל פאראדיי.
המוזיאון שוכן בבניין המרכזי ברחוב אלבאמרל ופתוח בחינם לקהל במהלך שעות העבודה.
המוזיאון כולל שחזור של אחת מהמעבדות של פאראדיי.
בחדר שני מוצג מכשור היסטורי נוסף ופריטים נוספים הקשורים לפאראדיי.
המכון הלאומי לחקר הבנייה הוקם באוקטובר 1988 במשותף על ידי משרד הבינוי והשיכון והטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, על תשתית התחנה לחקר הבניה.
מטרתו היא קידום הידע בתחום מדעי הבנייה, והוא אחד ממכוני המחקר הפועלים במסגרת הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון.
תרומת המכון למשק הבנייה בארץ מתבטאת בביצוע מחקרי תשתית, מחקרים יישומיים ובפתרון בעיות ארוכות וקצרות טווח.
תחומים נוספים בהם מעורב המכון הם פיתוח טכנולוגיות בנייה מתקדמות ובדיקת התפקוד של בניינים ושיטות בנייה חדשות.
בנוסף למחקר עוסק המכון בהפצת ידע הנוצר במסגרת המחקרים.
הנדסת המבנים: עמידות מבנים בפני רעידות אדמה, תיקון מבנים שניזוקו, הערכת מצב בנייה קיימת, אינטראקציה מבנה-קרקע, שיטות טרומיות מתועשות ושיטות תכן מתקדמות, אופטימיזציה של תכן מבנים, בנייה עם בטונים חזקים במיוחד, מכניקת בטון מזוין, מבנים מרוכבים, מיגון מבנים, בנייה בפלדה ואלמנטי בנייה קלים.
חומרי בנייה וטכנולוגיה: חומרים פולימריים וביטומנים, קורוזיה וקיים, תיעוש ועבודות גימור בבנייה, מיקרו מבנה של חומרי בנייה, תכונות חומרי בנייה, בטונים משורייני סיבים, בטונים בעלי חוזק גבוה, ניתוח ופיתוח חומרי בנייה ומוצרי בנייה חדשים, מחזור חומרים, שימוש בפסולות, שימוש בפצלי שמן, שימוש אפר פחם, שיפור צמנט ומוצריו.
בתחום ניהול וכלכלת הבנייה, המכון חוקר את העלויות השונות של שיטות בנייה ותקנים, עלות מחזור חיים של חומרים, שיטות בנייה וציוד, ניהול אתרי בנייה, ארגון ובקרה, שיטות ניהול, יישום מערכות מידע ממוחשבות ואינטליגנציה מלאכותית בבנייה, מערכות תיב"ם, תיעוש הבנייה, ייעול המימוש של פרויקטים וחיזוי טכנולוגי.
בתחום התפקוד הכולל של מבנים, נבדקים הנושאים הבאים: שילוב היבטים אדריכליים והנדסיים בבנייה, בדיקות מעטפת הבניין, מערכות אלקטרו-מכניות ומערכות סניטריות במבנים, בנייה קלה, פיתוח שיטות בדיקה לתפקוד מבנים, בניינים אינטליגנטיים, פיתוח דרישות המשתמש לתפקוד פנים, הערכות שיטות בנייה, עמידות באש, תפקוד אקוסטי, איכות אוויר פנים, ניצול אנרגיית השמש, תפקוד תרמי.
המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה הוא שמה של מעבדה למדעי-הפיזיקה וסוכנות לא רגולטורית של מחלקת המסחר של ארצות הברית.
הפעילויות של NIST מאורגנות בתוכניות מעבדה למדע פיזיקלי הכוללות מדע וננוטכנולוגיה, הנדסה, טכנולוגיית מידע, חקר נווטרונים, מדידת חומרים ומדידה פיזית.
מ-1901 עד 1988, הסוכנות נקראה "לשכת התקנים הלאומית" (National Bureau of Standards, NBS).
המכון מחזיק במוט הקילוגרם התקני, וכן במכשיר ה-NIST-4 Kibble balance באמצעותו נמדד והוגדר תקן הקילוגרם החדש.
המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים ירושלים, נקרא גם מרכז שטיינזלץ הוא גוף המרכז את מרבית פרסומיו של הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) ובראשם תלמוד שטיינזלץ.
את המכון הקים אברהם שטיינזלץ, אביו של הרב שטיינזלץ, בשנת 1965, במטרה לעזור לבנו לקדם את פרויקט "התלמוד המבואר".
בראש המכון עמד הרב שטיינזלץ, ובוועד הציבורי של המכון היו חברים ראש הממשלה לוי אשכול, יו"ר הכנסת קדיש לוז, שר הפנים חיים משה שפירא, שר הסעד ד"ר יוסף בורג, פרופ' שמואל הוגו ברגמן ועוד.
ספרי המכון יוצאים לאור בשיתוף עם ההוצאות ספרי מילתא, קורן, מגיד ומעינותייך.
ספרים של הרב שטיינזלץ יצאו בהוצאות נוספות (משרד הביטחון, ידיעות ספרים ועוד).
בשנת 2002 זכה המכון בפרס שזר המוענק על ידי מרכז זלמן שזר למחקרים בתולדות עם ישראל.
פרויקט הדגל של המכון, התלמוד המבואר, זיכה את הרב שטיינזלץ בפרסים ואותות רבים, כולל הכנסה של סט לספריית הקונגרס האמריקאי.
המכון בעבר שכן בבניין בשכונת נחלאות בירושלים, והוא עבר בשנת 2020, לאחר פטירתו של הרב שטיינזלץ, לשכונת טלביה (קרן היסוד).
מנהל המכון כיום הוא הרב מנחם (מני) אבן ישראל, בנו של הרב עדין אבן ישראל.
המכון מעסיק כמה עשרות אנשים העוסקים בפרויקטים שונים להמשכת דרכו ולאור חזונו של הרב שטיינזלץ.
תלמוד בבלי מבואר – מהדורה מנוקדת, מפוסקת ומחולקת לפסקאות בתוספת תרגום של התלמוד מארמית לעברית, מבואות, הסברים קלים, סיכומים, ביוגרפיות של חכמי התלמוד, תרשימים, תמונות ועוד של כל מסכתות התלמוד הבבלי, (מהדורה הקטנה – 29 כרכים, מהדורה הגדולה – 42 כרכים, מהדורת דף דף [עם וילנא] – 37 כרכים).
תלמוד ירושלמי מבואר – ביאור למסכת פאה ומסכת שקלים מן התלמוד הירושלמי.
ספר ניר: פירוש על תלמוד ירושלמי מסכתות יבמות, כתובות, וסוטה, יוצא לאור מכתב יד עם קצת תקונים והערות על ידי הרב עדין שטיינזלץ.
ביאור תניא (או התניא המבואר) – ביאור על ספר היסוד של חסידות חב"ד לפי שיעוריו של הרב שטיינזלץ ובעריכתו (עשרה כרכים [במהדורה החדשה - חמישה]).
התנ"ך המבואר – ביאור רץ ובהיר של תוכן ומילים קשות בכל ספרי התנ"ך, בתוספת כותרות, מידע מדעי והיסטורי ועוד (שבעה עשר כרכים).
המשנה המבוארת – ביאור רץ ללימוד עצמאי ומעמיק, רקע ריאלי להבנת המשנה, בירור מושגי ייסוד וטעמי המשנה, תמונות, תרשימים ואיורים המסייעים להבנה, מדור הלכתי מתקופת המשנה ועד ימינו ועוד (מהדורה גדולה - 13 כרכים, מהדורת כיס - 49 כרכים).
(מהדורה נמכרת - שמונה כרכים.
יצא לראשונה במסגרת תוכנית הרמב"ם היומי של החמ"ד)
אלבום אשת חיל – כל פסוק מפסוקי הפיוט 'אשת חיל' מלווה בציור מרהיב מאת הצייר יצחק תורג'מן ולצידו מופיע ביאור מקורי של הרב עדין אבן ישראל שטיינזלץ.
שלושה עשר עלי השושנה – מבוא לקבלה ולחסידות.
נשמה – פרקי התבוננות בנשמה.
הספירות בעולמה של החסידות - ביאור על מהותן הפנימית של הספירות וסדר ההשתלשלות על פי החסידות (נערך על ידי הרב מאיר הנגבי לפי שיעורים של הרב שטיינזלץ).
הבן יקיר לי – לקט שיחות ומאמרים על העם היהודי.
חיי עולם – אסופת שיחות ומאמרים על פרשת השבוע.
תהילים עם הארות – כשבראש כל מזמור כותרת קצרה המסבירה את תוכנו (מהדורה ראשונה - ביאור, מהדורה שנייה - בתוספת ציורי האומן ברוך נחשון ולקט ביאורי חסידות).
הסידור והתפילה, מדריך למתפלל ולמעיין.
התלמוד לכל – הקדמה כללית הכוללת רקע, תרגום מילים בסיסיות ותיאור המהלכים התלמודיים.
תשובה – מאמרים והסברים על חזרה בתשובה.
להרים את השמיים – תובנות חיים שנלקטו מתוך ספריו הרבים של הרב עדין אבן־ישראל שטיינזלץ.
עד בלי די – 21 התוועדויות מאת הרב שטיינזלץ למועדים חסידיים.
הרבי שלי – התבוננותו האישית והקרובה של הרב שטיינזלץ באישיותו יוצאת הדופן של הרבי מליובאוויטש.
בלב פתוח: שיחות בארבע עיניים עם הרב עדין אבן ישראל שטיינזלץ - מבוסס על שיחות בשלל נושאים של הרב שטיינזלץ עם ד"ר יהושע זקבך.
פרק שירה המבואר – ביאור לחיבור הקדום פרק שירה בליווי ציורים של האומן שחר גזונדהייט.
סידור קורן אבן ישראל – סידור חסידי המסייע למתפללים לכוון את ליבם ולהתעלות בעבודת התפילה.
הסידור כולל הקדמות וקטעי הסבר קצרים ההופכים את הסידור מטקסט בלבד למדריך לעבודה שבלב (נוסח ספרד בתוספת קטעים חסידיים מסידור תהילת ה').
מילים פשוטות – בכל פרק בספר מובא דיון מקורי ומעמיק במילה אחת.
מילים פשוטות כמו "חברים", "אהבה", "טבע", "מוות" ו"אמונה" מקבלות חיים חדשים, ואנו מתוודעים לכוחן הפלאי.
הגדה מבוארת – ביאור חסידי ומילולי להגדה של פסח.
ביאור פרקי אבות – ביאור מעמיק ומקיף למסכת אבות.
שערים לחסידות – סדרת ביאורים על ספרי חסידות שיוצאת לאור לאחר פטירתו של הרב מתוך שיעורי החסידות שהעביר לאורך השנים.
הביאור יוצא על ידי ישיבת תקוע בתור חוברת שבועית ובספרים על ידי מרכז שטיינזלץ והוצאת מעינותייך.
ספרים בסדרה – ביאור לשורש מצוות התפילה לאדמו"ר הצמח צדק (שני כרכים).
ביאור לתורה אור וליקוטי תורה לאדמו"ר הזקן (ספרים בראשית ושמות)
בעבר התקיימו במכון שיעורים בגמרא ובספרי חסידות לגברים ונשים, על ידי הרב שטיינזלץ ואנשים נוספים - רבנים, מרצים, סופרים ואומנים.
בנוסף התקיימו במכון סדנאות בזוגיות של בית המדרש להתחדשות בראשותו של הרב דב זינגר.
שיעור קבוע שהועבר במכון הוא 'חוגי חן למשנת חב"ד' שיעור שבועי על ספרי חסידות חב"ד שהועבר על ידי הרב אבן ישראל.
סדרת שערים לחסידות יוצאת על בסיס השיעורים האלו.
המכון הישראלי לאנרגיה ולסביבה (לשעבר "מכון הנפט") הוקם בתל אביב בשנת 1964, כדי לקדם ולהגביר את הידע הטכנולוגי והכלכלי בנושאי נפט ואנרגיה בישראל.
בשנת 1973 הוקם בו בית הספר ללימודי נפט ואנרגיה.
פעילות המכון כוללת מעבדה לבדיקה סביבתית, מרכז מידע, מרכז לימוד, קונגרסים וסמינרים בנושא נפט ואנרגיה.
המכון מייעץ גם לחברות וארגונים פרטיים.
מכוני נפט שניהלו פעילויות מחקריות וחינוכיות בנושאי השימוש בנפט התקיימו במדינות שונות ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עלה הרעיון להקים מכון נפט ישראלי.
משרדי המכון פעלו באופן זמני במקומות שונים עד חנוכת משכנו הקבוע של המכון ברמת אביב באפריל 1966. משכנו של המכון הוקם בתרומת איל הנפט האיטלקי יהודי, אלכסנדר מילמן על שטח שהוקצה על ידי עיריית תל אביב.
במאי 1968 נחנכה הספרייה של מכון הנפט ובמרץ 1969 נחנכו מעבדות של מכון הנפט.
באוקטובר 1970 הונחה אבן פינה לבית הספר ללימודי נפט, בסמוך לבניין המכון.
בניין בית הספר, שתוכנן בידי האדריכלים אלי ליפסקי ויוסי סיון, נחנך ביוני 1973.
יו"ר מועצת המנהלים של המכון מאז ייסודו ועד סוף שנות ה-70 היה צבי דינשטיין.
כסגנו כיהן עמנואל רסין ומנהל המכון היה מנחם חן.
בשנת 1981 פרש חן לגמלאות והחליף אותו תא"ל (מיל.) חיים ודאי.
המנכ"ל הנוכחי הוא יוסי אריה.
בשנים 1991-2000 כיהן צבי זמיר כיו"ר המכון ובשנת 2000 החליף אותו יאיר רותם, שכיהן עד תחילת שנת 2003. בשנים 2003-2012 כיהן כיו"ר המכון עמיר מקוב, ובשנת 2012 החליפו יוסי רוזן, היו"ר הנוכחי.
המכון ספג ביקורת ממדענים ופעילי על הטעיית הציבור הרחב, כי הוא ארגון שרק נחזה להיות מכון סביבתי, על אף שאינו עוסק כלל בסביבה ואינו מקדם מדיניות סביבתית אלא להפך, מקדם שריפת נפט ודלקים פוסיליים על פני אנרגיות מתחדשות.
כן נטען כי המכון הוא למעשה לובי של החברות המזהמות ביותר בישראל, כמו חברות הדלקים המאובנים, בתי הזיקוק והתעשיות הפטרוכימיות המזהמות, והוא עוסק בקידום האינטרסים של החברות בענייני רגולציה וגם בענייני יחסי ציבור ותדמית.
המכון הלאומי לכינויי מקור הוא ארגון צרפתי הממונה על הסדרתם של מוצרי תוצרת חקלאית ביחד עם חוק האיחוד האירופי של המעמד הגאוגרפי המוגן (Protected Geographical Status; בראשי תיבות: PDOs).
הוא באחריותה של ממשלת צרפת, כחלק ממשרד החקלאות.
הארגון נוסד ביחד עם הברון פייר לה רואה, יצרן יין שאטונף-די-פאף.
כינוי מקור מבוקר (Appellation d'origine contrôlée; בראשי תיבות: AOC), הוא המונח הצרפתי המקביל למונח PDOs של האיחוד האירופי ונקבע בהתאם לחוקים אותם קבע המכון הלאומי לכינוי מקור.
מכיוון שמטרתו העיקרית היא לפקח על שימוש לא נאות בשמות המוצרים, אחת ממשימותיו העיקריות היא לתחום את יצור המוצרים.
עבור יינות הוא מפקח על הכרמים, אולם הארגון גם מסדיר את מקומות ותהליכי ייצורם ויישונם.
פיקוח ממשלתי על המוצרים החל עם החוק שנקבע ב-1 באוגוסט 1905, שהעניק לממשלה את הסמכות להגדיר את גבולות הייצור של מוצרים חקלאיים מסוימים.
בתחילה, לא נועדו האפלאסיונים (האזורים המפוקחים) לקביעת איכות המוצר ולא הצליחו לפתור את הבעיה של תפוקת יתר של היין, בעיה שממשיכה עד עצם היום הזה.
חוק שני, שעבר ב-6 במאי 1919, נתן לבתי המשפט את הכוח לפעול במקרים שלא ממלאים אחר התקנות.
בתחילה היה זה כישלון, מכיוון שתהליכי ההעמדה לדין היו ארוכים מדי ונתקלו בקשיים.
בניסיון לפתור את הבעיות של תעשיית היין, הוקם המכון לפי צו מ-30 ביולי 1935, על-מנת לשלוט על כל ההיבטים המנהליים, המשפטיים והמקצועיים של הפיקוח על האפלאסיון.
בתחילה תיפקד המכון כמועצה יותר מאשר מכון.
חוקי כינויי המקור המבוקר הראשונים נקבעו ב-1936, ורוב היינות הקלאסיים מבורדו, בורגון, שמפניה ועמק הרון קיבלו את תקנות כינוי המקור המבוקר הראשונות שלהם לפני תום שנת 1937.
ב-1990, ההצלחה הכלכלית של האפלאסיונים הובילה את הפרלמנט לקבוע חוק ב-2 ביולי שירחיב את כוחו של המכון לכל המוצרים החקלאיים.
ב-1 בינואר 2007, שינה המכון את שמו ל"המכון הלאומי למקור האיכות" (Institut National de l'Origine et de la Qualité) והוא גם מפקח על הקטגוריות האורגנית ותווית הרוזה.
למרות שהשם שונה הוא שמר על ראשי התיבות INAO בהם ידוע המכון.
המכון המאוחד למחקר גרעיני מכון מחקר בינלאומי הממוקם בעיר דובנה שבמחוז מוסקבה.
המכון הוקם בשנת 1956 וחברים בו 18 מדינות.
תחומים עיקריים של המחקרים המבוצעים במוסד הם פיזיקה גרעינית, פיזיקת חלקיקים ופיזיקת מצב מעובה.
לאות הוקרה לפעילות המכון ליסוד כימי מס' 102 ניתן שם דובניום (על שם העיר בו ממקום המכון) וליסוד כימי מס' 114 ניתן שם פלרוביום (על שם אחד ממייסדי המכון).
החל משנת 2012 בראש המכון עומד ויקטור מטבייב.
מדינות השותפות למכון הם: אזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, בולגריה, וייטנאם, גאורגיה, קזחסטן, קוריאה הצפונית, קובה, מולדובה, פולין, רוסיה, רומניה, סלובקיה, אוזבקיסטן, אוקראינה, צ'כיה.
בנוסף לכך במעבדות המכון עובדים מדענים ממדינות אחרות לפי הזמנה מיוחדת.
המכון הוקם על בסיס הסכם שנחתם ב-26 במרץ 1956 על ידי נציגי 11 מדינות של הגוש הסובייטי.
מטרת הקמת המכון היה לאחד את המאמצים בתחום הגרעין.
עוד משנות ה-40 בעיר דובנה היה ממוקם מכון מחקר גרעיני של האקדמיה למדעים של ברית המועצות שברשותו היה מאיץ חלקיקים ופעלה מעבדה אלקרו-פיזית שעסקה במחקרים בתחום בניית מאיצי חלקיקים.
הקמת המכון הייתה תגובה סובייטית להקמת CERN בשנת 1954.
במעבדות המכון עבדו פיזיקאים נודעים כמו ניקולאי בוגוליובוב, איגור קורצ'טוב, איגור תם, גאורגי פליורוב.
ניקולאי בוגוליובוב עמד בראש המוסד בשנים 1965-1988 ועיצב את דמותו ותחומי פעילות העיקריים.
החל משנת 1966 סין הפסיקה את השתתפותה במחקרי המכון.
נכון לשנת 2012 במכון חברים 18 מדינות.
ברשות המכון נמצאים מספר מאיצי חלקיקים ומרכז מחשבים מתקדם.
במכון עובדים כ-6,000 מדענים ומהנדסים מהם כ-1,000 בעלי תואר שלישי.
בכל שנה במשרדי המכון מתקיימים כ-40 ועידות בינלאומיות בתחום הפיזיקה.
המכון משתף פעולה עם CERN בפרויקט של מאיץ LHC וסיפק לפרויקט מספר מרכיבים.
מעבדה לפיזיקה נייטרונית על שם איליה פרנק
מעבדה לפיזיקה תאורטית על שם ניקולאי בוגוליובוב
מעבדה לפיזיקה של אנרגיות גבוהות על שם ולדימיר וקסלר ואלכסנדר בלדין
מעבדה לבעיות גרעיניות על דם דג'לפוב
מעבדה לריאקציות גרעיניות על שם גאורגי פליורוב
הישגים עיקריים של מדעני המכון
1959 - מחקרים בתחום מעבר גרעיני
1960 - גילוי סיגמה בריון
1964 - גילוי יסוד כימי מס' 104 רתרפורדיום
2000 - גילוי יסוד כימי מס' 116 ליברמוריום
סינתזה של כל יסודות כימיים כבדים שהתגלו במעבדות אחרות.
גילויים שונים בתחום הכוח הגרעיני החלש
המכון הלאומי לחקר גנום האדם , עוסק בחקר גנום האדם, ונמנה עם המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית.
המכון ממוקם בעיר בת'סדה שבמרילנד, ארצות הברית.
המכון הוקם בשנת 1989 בשם המרכז הלאומי לחקר גנום האדם ,
ותפקידו היה להוציא אל הפועל את פרויקט גנום האדם מטעם המכונים הלאומיים לבריאות.
המרכז החל בפענוח גנום האדם בשנת 1990 בשיתוף עם מחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
בשנת 1993 הרחיב המרכז את פעולתו בקמפוס שבמרילנד, תוך כוונה ליישם טכנולוגיות גנומיות במחקר של מחלות שונות.
מאוחר יותר, בשנת 1996, השתתף המרכז יחד עם עוד שבעה מכונים ומרכזים אחרים בהקמת המרכז לחקר מחלות תורשתיות (Center for Inherited Disease Research ,CIDR), אשר שם לו למטרה לחקור את הרכיב הגנטי של מחלות ולקויות מורכבות.
בהחלטה של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית משנת 1997, הוכרז המרכז באופן רשמי כמכון, וכיום הוא מהווה אחד מתוך עשרים ושבעה המכונים של המכונים הלאומיים לבריאות.
מאז שהושלם פרויקט גנום האדם, בשנת 2003, מאפשר המכון גישה מלאה וחופשית למאגר המידע המכיל את רצף הגנום, ולדבר חשיבות מכרעת בהתפתחות המחקר הביולוגי ברחבי העולם בכלל, והמחקר הביו-רפואי, בפרט.
בשנת 2011 פרסם המכון תוכנית אסטרטגית רב-שנתית
עיקרי התוכנית מהווים נדבכים המתבססים האחד על קודמו, תוך עשיית שימוש בידע הנצבר וזה שיצבר
השגת מטרות הללו מבוצעת על ידי קיום ומימון מחקרים מדעיים בתחומים אלו.
כמו כן, מקדיש המכון 5% מתקציבו השנתי לבחינה ומחקר של השלכות אתיות, חוקיות וחברתיות הנובעות מהמחקר הגנומי.
מחקרים אלו מבוצעים כחלק מתוכנית, אשר יצאה לדרכה בשנת 2004, ובמסגרתה הוקמו מספר מרכזי מצוינות, במוסדות אקדמיים
המכון הישראלי לקולנוע היה עמותה ציבורית שפעלה לעידוד הקולנוע הישראלי.
המכון הוקם ב-1973 ביוזמת המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות, פעל בתקצוב משרד החינוך והתרבות ונסגר ב-1998. בין פעילויות המכון:
הפעלת יחידה שעסקה בקידום המודעות לקולנוע ישראלי ברחבי העולם, וסייעה בארגון הקרנות סרטים ישראליים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים.
ארגון סדנאות, השתלמויות וערבי קולנוע בישראל
הקמת רשת מרצים ומועדוני קולנוע בפריפריה
הקמה וניהול ספרייה בה נשמרו חומרי ארכיון של סרטים ישראלים.
לאחר סגירת המכון עברה הספרייה לסינמטק תל אביב.
הוצאה לאור של ביטאון מקצועי בשם "קולנוע"
הקמת תחרות הסרט הישראלי הקצר.
בין מנהלי המכון לאורך השנים היו נחמן אינגבר (מנהלו הראשון), נסים דיין (1977), דן פיינרו, יוסי אורן, איתן גרין (1978–1979) וברוך דינר (1979–1984).
"המכון המלכותי לאדריכלים בריטים" הוא הגוף המקצועי לאדריכלים בבריטניה.
המכון נוסד בשנת 1834 והוכרז בשנת 1837 כצ'ארטר מלכותי על ידי המלך ויליאם הרביעי שחודש מספר פעמים כשהאחרון ניתן בשנת 1971. במהלך המאות ה-19 וחלק מהמאה ה-20 היה הארגון וחבריו בעל תפקיד מרכזי בקידום ההכשרה והחינוך בתחום האדריכלות בבריטניה.
בארכיון חברים כ-44 אלף חברים להם ניתנת האפשרות להציג עצמם כאדריכלים מורשים.
מרכז הארגון פועל ברחוב פוטלנד 66 בלונדון, בבניין שנחנך בשנת 1935 בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי.
כיום מוגדר הבניין לשימור בדרגה 2. בבניין פועלת גלריה לתערוכות מתחלפות, אולמות התכנסות, ארכיון וספרייה, חנות ספרי אדריכלות, בית קפה ומסעדה.
בספרייה שנוסדה בשנת 1934, שמורים כיום כ-4 מיליון פריטים.
המכון מעניק מדי שנה את מדליית הזהב המלכותית, פרס אדריכלי מטעם בית המלוכה כהוקרה על יצירה משמעותית.
הפרס הוא מהחשובים בעולם הארכיטקטורה.
המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה הוא אחת האוניברסיטאות המובילות ברוסיה שעוסקת בהכשרת מומחים ב-18 תחומים: יחסים בינלאומיים, לימודים אזוריים, כלכלה, משפטים, עיתונאות, פוליטיקה, פרסום, יחסי ציבור, סוציולוגיה, ניהול, עסקים, אקולוגיה איכות הסביבה, ניהול ממלכתי ועירוני, מימון, אשראי, בלשנות, חינוך, פסיכולוגיה, ניהול כוח אדם, ניתוח עסקים.
בתחום הלימוד האוניברסיטה נחשבת לאחת המובילות במדינה.
מבנה האוניברסיטה מורכב משני קמפוסים, שמונה פקולטות ושלושה מוסדות.
ב-2017, באוניברסיטה למדו שבע אלף תלמידים מרוסיה, מדינות חבר העמים ותלמידים מחוץ לישראל.
ב-2010 המכון נכנס לספר השיאים של גינס בתור האוניברסיטה שמלמדת את המספר הגדול ביותר של שפות זרות (53 שפות זרות).
האוניברסיטה היא חברה באיגוד בתי הספר המקצועיים ליחסים בינלאומיים (Association of Professional Schools of International Affairs).
שמו המלא של המוסד הוא מוסד להשכלה מקצועית גבוהה ממלכתי ופדרלי "המכון (האוניברסיטה) הממלכתי של מוסקבה ליחסים בינלאומיים של משרד החוץ של הפדרציה הרוסית"
נודע בשמו המקוצר - MGIMO או אוניברסיטת MGIMO.
פטר מלאדנוב, נשיא בולגריה לשעבר
קאסים-ג'ומארט טוקאייב, נשיא קזחסטן ויו"ר הסנאט הקזחי
אנדריי לוקאנוב, ראש ממשלת בולגריה לשעבר
ז'ן וידנוב, ראש ממשלת בולגריה לשעבר
אירינה בוקובה, דיפלומטית בולגרייה, מנכ"לית אונסק"ו
סרגיי לברוב, שר החוץ של רוסיה
אנדריי קוזירב, שר החוץ הרוסי
מארוש ספצ'וביץ', הנציב האירופי ליחסים בינלאומיים, נציג סלובקיה ב
גאורגי מאמדוב, שגריר רוסיה בקנדה
ויטאלי צ'ורקין, שגריר רוסיה באו"ם
סטפן פולה, שגריר צ'כיה באו"ם והשר לענייני אירופה
גריגורי מרצ'נקו, מושל הבנק הלאומי של קזחסטן
סרגיי מרטינוב, שר החוץ של בלארוס
האנג צ'ון נארון, שר החינוך הקמבודי
גריגול ושאדזה, שר החוץ של גאורגיה
אלישר אוסמנוב, מיליארדר רוסי, יו"ר חברת גזפרום אינווסטהולדינג
ולדימיר פוטנין, אוליגרך, נשיא אינטארוס החזקות
קסניה סובצ'ק, עיתונאית ומגישת טלוויזיה
המכון הכורדי בפריז הוא מכון שנוסד בפברואר 1983 בפריז, צרפת, כארגון א-פוליטי וחילוני המתמקד בשפה הכורדית, בתרבות ובהיסטוריה של הכורדים.
הוא אחד מהמרכזים האקדמיים החשובים לשפה הכורדית באירופה.
פרסומיו העיקריים כוללים כתב עת לבלשנות בשפה הכורדית הנקרא Kurmanci ושני כתבי עת בצרפתית:
ירחון סקירת עיתונות בנושאים כורדים הנקרא "ביטאון לקשר ומידע" (בצרפתית, "Bulletin de liaison et d'information")
כתב עת "מחקרים כורדים" .
רוב הפעילויות של המכון מתרכזות בדיאלקט כורמנג'י הצפוני של הכורדית.
המכון מנוהל על ידי 15 חברים, ביניהם שני נציגים ממשרדי התרבות והפנים הצרפתים.
יקטה אוזונוגלו, שהיה בין מקימי המכון, הקים בהמשך מוסד זהה בבון שבגרמניה.
הספרייה הדיגיטלית הכורדית היא ספריית מולטימדיה דיגיטלית שנוסדה על ידי המכון הכורדי בפריז.
בספרייה מעל 10,000 מונוגרפיות ב-25 שפות אודות הכורדים וכורדיסטן, וכן עשרות אלפי מסמכים, עיתונים, צילומים וגלויות.
כמו כן יש בה קובצי שמע ומוזיקה.
הספרייה נועדה להנגיש את המסורת הכורדית במרחב הדיגיטלי.
המכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה (באיטלקית: Istituto nazionale di statistica בראשי תיבות: ISTAT) הוא הגוף הממונה על סטטיסטיקה ואיסוף נתונים באיטליה, פעילות המכון כוללת את מפקד האוכלוסין של איטליה, מפקדים כלכליים ומספר סקרים וניתוחים חברתיים, כלכליים וסביבתיים.
Istat הוא המפיק הגדול ביותר של מידע סטטיסטי באיטליה, והוא חבר פעיל במערכת הסטטיסטיקה של האיחוד האירופי Eurostat .
החל משנת 2000 מפרסם המכון את הנתונים שנאספו באופן חופשי לכלל הציבור, בשנת 2005 הצטרף המכון לאמנת הסטטיסטית של האיחוד האירופי, הקובעת כי הארגון יפעל בחוסר משוא פנים, אמינות, רלוונטיות, יעילות, סודיות ושקיפות, כדי להבטיח את איכות העבודה של המכון ושמירה על הסטנדרט הנהוג במדינות האיחוד בנושא הסטטיסטיקה.
כיום הגוף מנהל את כלל הפעילות הסטטיסטית במדינה.
למכון כ-18 משרדים הפרוסים ברחבי המדינה אשר אחראים על פעילות ברמת המחוז ומשרד ראשי ברומא האחראי על ניהול המכון, ריכוז נתונים ותיאום עם גופים ממשלתיים ובין לאומיים.
המכון מבצע איסוף מידע בהיבטים כלכליים, חברתיים, טריטוריאליים וסביבתיים שונים, באמצעות מפקדים כלליים וסקרים אחרים כגון סקרים טלפונים ושאלונים, או נתונים סטטיסטיים שהגיעו ממפקדים כמו מדגמים בקרב אוכלוסייה ספציפית ועיבוד נתונים שנאספו במסגרת נתונים ממקורות מנהליים כגון משרדי ממשלה וגופים רשמיים.
הנתונים נאספים בדרך כלל באמצעות שאלונים הניתנים באמצעות טכניקות סקירה שונות: ראיונות (בצורה ישירה או ראיון טלפוני) באמצעות טפסים עלי ידי מילוי השאלון שנשלח בדואר על ידי הגוף הסטטיסטי או שנמסר על ידי עובד במקרה של חברה ממשלתית.
הסקר יכול להיות מוחלט כלומר באמצעות סקירה של עיר שלמה או יחידת אוכלוסייה כמו כן הוא יכול להתבצע בצורה חלקית רק על חלק מהיחידות המנהלתיות במקרה זה זהו סקר מדגמי.
המפקדים כגון מפקד אוכלוסייה הם סקר ישיר והם חוזרים על בסיס קבוע הם מזהים ישירות כל יחידה מוניציפלית, מחלקים את כל השטח לנקודות סקירה שונות (חלקים במפקד).
המפקדים מספקים מסגרת נתונים מקיפה עם פרטים טריטוריאליים נאים, בעלי חשיבות מכרעת להבנת המבנה היצרני והמציאות החברתית של המדינה לפי חלוקה מנהלית כגון מחוזות וערים.
המידע המתקבל מספק את הבסיס לחקירה נוספת של המידע, ניתוח והבנת הממצאים כדי לשפר את הבחירה של דגימות, כמו גם לדעת בפירוט את השטח ולהבין את הדינמיקה בכל אזור דגימה.
תדירות המפקדים מוגדרת: באיטליה נערך מפקד האוכלוסין, המשפחות והבתים ומפקד האוכלוסין והשירותים הכלליים, כולל מוסדות ציבוריים ופרטיים בכל עשר שנים.
ב-1996 נערך מפקד האוכלוסין והשירותים בין שני המועדים ואחת ל-5 שנים נערכים מפקדים קטנים יותר הנקראים מפקדי ביניים.
בסיומו של תהליך עיבוד המידע הסטטיסטי המכון מפרסם את תוצאות הסקרים לאזרחים, לעסקים ולמוסדות הציבורים כאשר כל המידע שפורסם מלווה בנתונים גולמיים.
המידע מתפרסם ללא תשלום באתר המכון בצורה של הודעות לעיתונות, עלונים, פרסומים שונים, מאגרי מידע וקובצי נתונים.
הכרכים המודפסים על נייר, משוכפלים על גבי תקליטור או DVD, עיבודים מותאמים אישית, קבצים סטנדרטיים ועבודות שהוזמנו על ידי גופים שונים משולמים במקום בסכום עלות שכפול של המידע כגון הדפסה או צריבה של מידע.
בנוסף המכון מוציא כ-150 הודעות לעיתונות בנושאי המחקר הסטטיסטי ואיסוף הנותנים כמו כן המכון מפרסם מידע לספריות הציבוריות ומאפשר נגישות למידע.
במכון עצמו ממוקמת ספריה ציבורית שהוקמה עם הקמת המכון המרכזי לסטטיסטיקה ב-1926 בספרייה קיימים למעלה מ-400,000 ספרים העוסקים בתחומים הסטטיסטים שנאספו באיטליה מתוכם כ-1,500 ספרים וכתבים שנכתבו במאה ה-19.
המכון הישראלי ללימודים מתקדמים הוא מכון מחקר השוכן בקמפוס אדמונד ג'י ספרא של האוניברסיטה העברית בירושלים בגבעת רם.
המכון עוסק במחקר אקדמי בפיזיקה, מתמטיקה, מדעי החיים, כלכלה ודת השוואתית.
המכון הוקם בשנת 1975 על ידי המתמטיקאי הישראלי אריה דבורצקי, על פי המודל של המכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, ניו ג'רזי.
תחילה נקרא "המכון ללימודים מתקדמים", ובשנת 2012 שונה שמו לשם הנוכחי.
המכון מפגיש חוקרים לעסוק במיזמים מחקריים שיתופיים לתקופות של ארבעה עד שנים עשר חודשים.
מדי שנה פועלות בו בין שלוש לחמש קבוצות מחקר, נוסף על חוקרים עצמאיים.
חברי מועצת המנהלים של המכון בוחרים מדי שנה את הזוכים בפרס מיכאל ברונו.
פרס ברונו מוענק בכל שנה לשלושה חוקרים ישראלים בתחומים שונים על הישגים במחקרם.
המכון חבר ברשתות המכונים ללימודים מתקדמים - SIAS, NetIAS ו-UBIAS.
המכון הלאומי לוירולוגיה (בהינדי: राष्ट्रीय विषाणु विज्ञान संस्थान) הוא מכון למחקר ווירולוגיה הודי, הממוקם בעיר פונה.
אחד מתאי המדע המצויים במועצה ההודית למחקר רפואי (ICMR).
המכון היה ידוע בעבר בשם 'מרכז חקר הווירוסים' והוקם בשיתוף עם קרן רוקפלר.
הוא הוגדר כמעבדת הפניה של ארגון הבריאות העולמי לאזור דרום-מזרח אסיה.
מרכז מחקר וירוסים (VRC), הוקם בשנת 1952 בחסות משותפת של ה-ICMR ושל קרן רוקפלר, כחלק מתוכנית החקירות העולמית בקבוצת הנגיפים הניתנת לפרוקי-רגליים.
לאור היקפו ופעילותו המורחבת של VRC הוא עבר מיתוג מחדש כמכון הלאומי לוירולוגיה (NIV) בשנת 1978.
ה-NIV מזוהה כיום כמרכז לשיתוף הפעולה של ארגון הבריאות העולמי להתייחסות ומחקר של קדחת המומים.
NIV הוא גם מרכז הפיקוח הלאומי על המחלות שפעת, דלקת המוח היפנית, Rotavirus, חצבת, דלקת כבד ומחלת נגיף קורונה 2019.
המכון הלאומי לווירולוגיה הוא אחד המכונים העיקריים של המועצה ההודית למחקר רפואי (ICMR).
המכון הוקם בפונה, מהאראשטרה, הודו בשנת 1952, כמרכז לחקר וירוסים (VRC) בחסות ICMR וקרן רוקפלר.
מכיוון שהמחקרים על ארבירוסים וקטורי פרוקי הרגלים שלהם כוללים את מרבית העקרונות והטכניקות הבסיסיות של וירולוגיה כללית, אנטומולוגיה וזואולוגיה, נגיפים אלו נחשבו גם הם כקבוצה אידיאלית, ראשית, להכשרה אינטנסיבית ומחקר בוויראולוגיה.
קרן רוקפלר הפסיקה את תמיכתה במכון בשנת 1967 ומאז המכון מומן על ידי ה-ICMR.
המכון הוגדר כאחת המעבדות המשתפות פעולה של ארגון הבריאות העולמי בשנת 1967 החל לפעול כמרכז האזורי של ארגון הבריאות העולמי בדרום מזרח אסיה.
משנת 1974 הוא פועל כמרכז שיתופי של ארגון הבריאות העולמי להתייחסות ומחקר של ארב-וירוס.
NIV הוא גם המרכז הלאומי של הודו לפטיטיס ושפעת.
בווירולוגיה וקורס דוקטורט, בחסות אוניברסיטת פונה.
בהמלצת ה- SAC, ה- VRC רכש את מעמדו בחשיבותו הלאומית ושנה את שמו בשנת 1978 למכון הלאומי לווירולוגיה (NIV).
• בידוד של 11 הזנים של נגיף ה- SARS-COV-2, סייע להודו להפוך למדינה החמישית בעולם לבודד את הזן
• מעבדה ראשונה במדינה שפיתחה מתקני תשתית מקיפים כמו תרבית רקמות, אפידמיולוגיה, ביוכימיה, אימונולוגיה וזואולוגיה רפואית למחקר בארבירולוגיה.
• גילוי מחלת היער קיאסאנור (KFD).
• המכון הראשון המאשר את התרחשותן של מחלות סיבוב רבות בהודו.
אנצפליטיס יפני (JE), צ'יקונגוניה, הנילוס המערבי וצ'אנדיפורה ועוד.
• מחקרים אקולוגיים על הנגיפים זואונוטיים כמו KFD, JE וצ'אנדיפורה (CHP) ועוד.
• גילו 22 וירוסים חדשים; כמה מאופיינים באופן מלא, ואילו אחרים מאופיינים באופן חלקי או לא מוכרים.
• מאמץ חלוצי בהתפרצות ובחקירות מגפה והקמת קבוצת מחקר באפידמיולוגיה.
• ערכו סקרים סרולוגיים רבים כדי ליצור מידע רקע על שכיחות מחלות נגיפיות בהודו.
• אוסף של זני וירוסים: כ-260,000 דגימות סרום ו כ-600 זנים של נגיפים מבודדים מבני אדם, מבעלי חיים ופרוקי רגליים.
• גילו מינים חדשים של פרוקי רגליים: מין אחד חדש של יתושים, 2 מינים של זבובי חול, 14 מינים של כינים יונקות, 2 מינים של פרעושים, 3 מינים של חרקים, 18 מינים של קרציות ו 63 מינים של קרדית טרומביקולידית.
• גילוי מין אחד חדש של מכרסמים ועטלפים ותת-מין של ציפור.
• פיתח של קו תאי היתושים הראשון בעולם: נקרא בדרך כלל "קו התאים של סינג".
• פיתחו נוגדנים מונוקלוניים כנגד JE, Dengue, WN, Chikungunya, שפעת ווירוסים סינציאליים בדרכי הנשימה (RSV).
• אפידמיולוגיה ואפיון של נגיפי הפטיטיס, פיתוח חיסונים וריגנטים אבחוניים.
• גנוטיפ של נגיפים חשובים כמו JE, WN, Dengue, צהבת, חצבת, RSV ועוד.
• הקמת רשת מעקב שפעת רב-שנתית בשנת 2004. בידד זנים רבים של נגיף שפעת A ו- B מבני אדם ובעלי חיים.
• הקמת מחלקת שפעת העופות לחקירת שפעת העופות בהודו (2006).
• גילוי של מעורבות נגיף צ'אנדיפורה בהתפרצויות דלקת המוח אצל ילדים בהודו.
• ניסויי חיסון נגד JE, KFD, חצבת, דלקת כבד ועוד.
• פיתוח חיסון KFD לא פעיל לבריאות הציבור (טכנולוגיה שהועברה למדינת קרנאטקה).
• פיתוח חיסון JE שלא הופעל לבריאות הציבור (טכנולוגיה העברה לתעשייה).
• הקמת מעבדה ביולוגית ברמה 4 המיועדת למחקר וירוסים.
זוהי מעבדת ההיי-טק הראשונה באסיה.
מתקן BSL-3 (מתקן חיוני פוליו)
המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות (מלמ"ב NIHP) הוא מכון מחקר שמטרתו לחקור את שירותי הבריאות של ישראל, המכון הוקם על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
המכון שוכן בתוך מתחם בית החולים שיבא בתל השומר.
המכון הוקם על פי החלטת מועצת הבריאות שהוקמה מתוקף סעיף 52 (2) של חוק ביטוח בריאות ממלכתי התשנ"ד (1994) לפיו בין תפקידי המועצה: "לקיים מעקב אחר ביצוע החוק ולערוך מחקרים, סקרים וחוות דעת מקצועיות באמצעות מכון שיקבע השר".
המכון הלאומי לחקר שרותי בריאות ומדיניות הבריאות נקבע למטרה זו על-פי החלטת שר הבריאות ובאישור המועצה מ-24 ביוני 1995. בנשיאות המכון עומד שר הבריאות המכהן ומטרתו לערוך, ליזום ולקדם מחקרים ויצירת קשר ושיתוף פעולה בין מרכזי מחקר בתחום הבריאות בישראל.
הגברת המודעות בציבור ובקרב אנשי מקצוע על הצורך במחקרים בתחומי שירות ומדיניות הבריאות חשיבות עריכתם, פיתוחם וקידומם.
המכון מאגד חוקרים, מנהלים וקובעי מדיניות מכל מגזרי המשק: משרד הבריאות, קופות החולים, בתי החולים, האוניברסיטאות ומכוני המחקר.
לפעילויות המכון תורמים דרך קבע בעלי מקצועות הבריאות, מנהלים, חוקרים ומדענים מן האקדמיה, משרותי הבריאות, מהכנסת וממשרדי הממשלה.
מטרות המכון כפי שמופיעות באתר האינטרנט של המכון הן:
ללוות ולהעריך את השפעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי על שרותי הבריאות, איכותם, יעילותם ועלותם.
ליזום ולממן מחקרים בנושאי ארגון, כלכלה ואיכות השירותים ותהליכי קבלת ההחלטות במערכת הבריאות.
להוות במה ומקום מפגש לקיום דיון מקצועי וציבורי בתחומי הארגון, הניהול וקביעת מדיניות הבריאות.
לעודד שיתוף פעולה מדעי בין תחומי ורב מקצועי ברמה הלאומית בין כל הגורמים, ניהוליים ואקדמיים, שעניינם קידומה של מערכת הבריאות הישראלית.
המכון יוזם כינוסים מקצועיים לחוקרים ורופאים ובהם:
כנס שנתי - מיועד למחקרים בתחום מדיניות הבריאות.
בכנסים מוצגות עבודות מחקר בנושאים שהם בתחום עיסוקו של המכון.
הכנס מהווה מקום מפגש לקובעי מדיניות, חוקרים, רופאים וסטודנטים מתחומים מדעיים שונים שיש להם נגיעה בניהול מערכת הבריאות ושירותיה השונים.
כנס ים-המלח - כנס שנתי שנועד לדון בשאלות מדיניות בריאות הנמצאות על סדר היום הציבורי במטרה לשפר את תפקודה של מערכת הבריאות.
בכנסים משתתפת צמרת מערכת הבריאות בארץ מכל המגזרים והם משמשים כבמה לחילופי דעות, הסקת מסקנות, השגת הסכמות וגיבוש המלצות.
כנסים בינלאומיים - אחת למספר שנים נערך בירושלים כנס בינלאומי למדיניות בריאות ובו הרצאות מוזמנות והצגה של מחקרים בנושאים המעסיקים את קהילת הבריאות הבינלאומית (הכנס האחרון התקיים בספטמבר 2019) בסיומו של הכנס מוצאת חוברת שמסכמת את העולה ממנו.
סדנאות - פגישות עבודה סגורות בנות יומיים שמתקיימות פעם או פעמיים בשנה לשם לימוד והחלפת דעות בנושא ממוקד העומד על הפרק במערכת הבריאות בישראל.
בסדנה משתתפים בדרך כלל כמה עשרות חוקרים וקובעי מדיניות מהארץ ומוזמנים אליה מספר מומחים מחו"ל.
במהלך הסדנה נלמד הנושא תוך דיון מעמיק ותוך בחינה של חלופות שונות שנבדקות מול הניסיון שנרכש בארצות אחרות.
כתב העת מהווה במה לפרסומים מקצועיים ולשיח אינטלקטואלי בין חוקרים מכל העולם בנושאים של מדיניות וקידום בריאות, שירותי בריאות, בריאות הציבור, כלכלת בריאות, ניהול בריאות וכדומה על שלל ההיבטים האתיים-פוליטיים.
נשיא המכון - שר הבריאות המכהן
יו"ר חבר הנאמנים (האספה הכללית) פרופ' אבי ישראלי
יו"ר הוועד המנהל - פרופ' אורלי מנור
מנהל מדעי - פרופ' חיים ביטרמן
המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות מידבקות הוא סוכנות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש בממשלת ארצות הברית והסוכנות הממשלתית העיקרית האחראית למחקר ביו-רפואי.
המכון הוא אחד מ-27 מכונים המרכיבים את המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית.
מטרות המחקר של מכון זה כוללות את ההבנה, הטיפול והמניעה של מחלות מידבקות, מחלות אלרגיות וחיסוניות.
המכון נוסד בשנת 1948. המכון מממן את פרויקט מיפוי הגנום של וירוסי השפעת לצורך שיפור הידע להתמודדות עם המחלה.
המכון פועל תוך שיתוף פעולה עם גופים אקדמיים לא ממשלתיים, קרנות מחקר, וגופים פרטיים.
המכון נוטל חלק משמעותי בטיפול במגפת הקורונה ובסיוע לגופים העוסקים במחקר ומציאת תרופה וחיסון לקורונה.
בראשות המכון עומד משנת 1984 פרופ' אנתוני פאוצ'י.
מעבדות המכון נמצאות במרילנד והמילטון, מונטנה.
המכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH (בשוודית: Kungliga Tekniska högskolan) הוא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בסטוקהולם, שוודיה, אשר הוקמה בשנת 1827. באוניברסיטה לומדים למעלה מ-13,000 סטודנטים והיא האוניברסיטה הטכנית הגדולה בשוודיה.
נכון ל-2020 המכון מורכב מחמישה בתי ספר עם ארבעה קמפוסים בסטוקהולם וסביבתה.
מבין בוגריה הידועים ניתן למנות את גוסטב לרסון ודולף לונדגרן.
בנוסף, זוכי פרס נובל קאי סיגבאן והנס אלוון לימדו במכון.
שורשיו של המכון המלכותי נמצאים בבית ספר טכנולוגי שהוקם בסטוקהולם עוד בשנת 1798. בשנת 1827 בית הספר הפך למכון גדול ורשמי יותר.
הקמת המכון הושפעה (כמו מכללות טכניות רבו אחרות באירופה שקמו בשנים אלו) מהאקול פוליטקניק בפריז.
בפתיחתו, למכון היה פרופסור אחד לכימיה ואחד בפיזיקה, וכיתה אחת בהנדסת מכונות ואחת להנדסה כימית.
בשנת 1851 הורחבה תוכנית ההנדסה משנתיים לשלוש.
בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 נכנס המכון לתקופת התרחבות.
בשנים אלו מבנים רבים נבנו או שופצו לטובת האוניברסיטה.
בשנת 1877 קיבל המכון את שמו הנוכחי.
בשנה זו החלו גם לימודי אדריכלות במוסד.
בשנת 1927 הוענקה סופית למכון את הזכות להעניק דוקטורט משלה, וחמשת הרופאים הראשונים סיימו את הכשרתם בשנת 1929. בשנת 1970 נחנך הכור הגרעיני של המכון.
דירוג QS לאוניברסיטאות: 98 (2020)
המכון הלאומי לחרשים-אילמים יהודים (בהונגרית:Izraelita Siketnémák Budapesti Országos Intézete) היה מוסד ברובע 7 בבודפשט בכיכר בתלן גאבור (שיש בה גם בית כנסת גדול וחשוב) שאינו מתפקד עוד בתפקידו המקורי.
נכון לעכשיו זוהי "מכללת מק'דניאל בודפשט" שהיא אוניברסיטה מוסמכת שמציעה תואר אמריקאי.
הבניין נבנה בשנים 1876–1877 על פי התוכניות של האדריכל וילמוש פרוינד ויאנוש קאוזר בסגנון אקלקטי.
בשנת 1944, בתקופת הכיבוש הנאצי של הונגריה (מבצע מרגרטה) פעל בבניין אחד מבתי החולים לשעת חירום של מועצת היהודים (יודנרט) בשיתוף פעולה עם הכובשים ובהגנת הוועד הבינלאומי של הצלב האדום.
(בית החולים השני היה ברחוב ושלני 44 בתוך גטו בודפשט).
הגיעו למקום בני משפחה של עשירי היהודים בבודפשט שטופלו בנפרד על ידי הגרמנים ולכן לא הוכנסו לגטו בודפשט, אלא הועברו לבתי הסוהר ברחובות רק סילארד (Rökk Szilárd) ולמחנה קישטרצ'ה.
ממחנות אלה הועברו מספר גדול של זקנים וחולים לבית החולים בכיכר בתלן תמורת תשלום סכום גדול של כסף.
תמורת 10-20 אלף פנגו הונגרי, כל אחד יכול היה להיות מוכרז כחולה שזקוק לטיפול בבית חולים.
בית החולים הוקם תוך שעות אחדות מציוד שהיה במחסן של דר' אדולף וייס שהיה סמוך לכיכר בתלן ושימש לעזרה ליהודים עניים.
תוך שעות כאמור הוקמו 350 מיטות אשפוז.
בית החולים נפתח על ידי דר' דנש פוקס ומאוחר יותר נוהל על ידי דר' יאנוש בידרמן.
הרופאים ג'רג' פרנק, פרנץ גרוסמן ולאסלו בֶּנֶדֶק הצילו את חייהם של אנשים רבים באמצעות הניתוחים והעבודה שלהם בתנאים לא תנאים.
ב-28 בדצמבר 1944 הותקף בית החולים על ידי אנשי מפלגת צלב החץ וחיילי אס אס.
הם בזזו והכו את השוהים בו והתעללו בהם, ואז שני תריסרי גברים נחטפו מבית החולים ונרצחו.
עם זאת, השוהים האחרים שרדו את השואה במזל רב.
לאחר המלחמה עבדה שם "הוועד הלאומי לטיפול ביהודים-המגורשים ההונגרים" (DEGOB) במימון אמריקאי של הג'וינט (American Joint Distribution Committee) אחר כך משנת 1957 עד שנת 2000, המקום שימש כבית הספר למורים לחינוך מיוחד.
כיום הוא מאכלס את הסניף ההונגרי של מכללת מק'דניאל האמריקאית בבודפשט, המכללה הבינלאומית לכלכלה, למדע המדינה ולאמנות.
בצדו השמאלי של הבניין נמצא בית הכנסת המשוחזר של כיכר בתלן (בתכנון ליפוט באומהורן וג'רג' שומודי, 1932).
בית התפילה היהודי היה במקור ועדיין בית כנסת בזרם סטטוס קוו-אנטה, כלומר הוא לא נקט עמדה בדיון האורתודוקסי-ניאולוגי.
בית הכנסת התחיל להיות פעיל שוב בשנת 1985 ועדיין מתפללת בו קהילה מתפתחת כל הזמן.
הרב הנוכחי הוא הרב הראשי רוברט דויטש, שהוא גם ראש הרבנות ההונגרית.
החזנים: טמאש קלמן (טנור), שהוא הנציג הבולט של שושלת החזנים המפורסמת בעולם; ודוד שווצוף (טנור), החזן היחיד בהונגריה כיום בעל ההכשרה האורתודוקסית.
לקהילת בית הכנסת היה תפקיד משמעותי בהקמת בשנת 1990.
המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב (שם רשמי: המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב בע"מ, באנגלית: The National Institute for Biotechnology in the Negev Ltd.
(NIBN)) הוא מכון מחקר הממוקם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שהוקם בחסות אוניברסיטת בן-גוריון.
המכון מתמקד במספר תחומים עיקריים: סרטן, מחלות זיהומיות, מחלות אוטואימוניות, ביוטכנולוגיה של החקלאות, מחלות גנטיות, מחלות מטבוליות ומחלות ניווניות של המוח (נוירודגנרציה).
המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בבאר-שבע, שילוב בין מכון מחקר לחברה בע"מ מבקש לגשר בין המחקר שנעשה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לתעשיית הביוטק ולהרחיב את אפשרויות התעסוקה בתחום בדרום.
המכון הלאומי לביוטכנולוגיה הוא הפתרון של אוניברסיטת בן-גוריון לקידום פרויקטים בתחום מדעי החיים לקראת השלמת הוכחת היתכנות ויצירת עניין בקרב התעשייה.
חוקר המצטרף כחבר מכון מעתיק את מעבדתו, על כל צוותה, לבניין המכון, ושם עומדות לרשותו מעבדות חדישות, ציוד מתקדם, מימון המחקר, הכוונה וליווי הפרויקט מהנהלת המכון וצוותה.
צוות המכון, מורכב מאנשים עם רקע מתעשיית הפארמה, המכיר היטב הן את האקדמיה והן את התעשייה, מגובה גם בתמיכה משפטית, ניהול כספים ותמיכה בנושא הקניין הרוחני.
חזון מקימי המכון הוא שרווחיו יושקעו חזרה במכון ובקידום מחקרים, וזאת אף על פי שאופן רשמי מדובר בחברה בע"מ.
החוקר מתוגמל על פי נוהלי האוניברסיטה בנושא המסחור.
רווחי המכון מושקעים חזרה בקידום המחקרים.
המכון מעניק רישיון לפיתוח טכנולוגי לחברת פארמה גדולה שמצרפת המחקר לקו המוצרים שלה או למשקיע אשר מקים חברה ייעודית לפיתוח הטכנולוגיה, תמורת מניות בחברה ותמלוגים מפיתוח.
ראש הממשלה האחד עשר אריאל שרון הצהיר על הקמת המכון כבר במאי 2001, שנים קודם לכן רתם נשיא האוניברסיטה, פרופ' אבישי ברוורמן, את הבנקאי דה-פיצ'וטו לרעיון הקמת המכון.
תקציבים הועברו למכון, אך הפרויקט לא התקדם בקצב שתוכנן.
ב-20 בנובמבר 2005 חתמו שר האוצר של מדינת ישראל, אהוד אולמרט, דה פיצ'וטו, ונשיא אוניברסיטת בן-גוריון, פרופ' אבישי ברוורמן, על התחייבות משותפת "לתמוך ולקדם עוד יותר" את המכון.
בשנת 2007 אישרה ממשלת ישראל בפני דה פיצ'וטו כי מדינת ישראל הקצתה 30 מיליון דולר להקמת המכון במסגרת אוניברסיטת בן-גוריון.
לפיכך, במסגרת ההסכם המשולש, הקצו אוניברסיטת בן-גוריון ודה פיצ'וטו 30 מיליון דולר נוספים, בהשקעה כוללת של 90 מיליון דולר
ב- 26 במאי 2009 נחתם על ידי דה פיצ'וטו הסכם המאשר את מערכת היחסים המשולשת שהוכרז בעבר.
בנימין בן אליעזר, שר התעשייה, המסחר והעבודה, פרופ' רבקה כרמי, נשיאת המכון, ופרופ' ברוורמן, השר לענייני מיעוטים (כעד).
ב-11 בנובמבר 2009 הוקם "המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב בע"מ" כחברה פרטית, באמצעות ההסכם התלת-צדדי בין ממשלת ישראל, דה פיצ'וטו, לבין אוניברסיטת בן-גוריון.
בבעלות האוניברסיטה 56% ממניות המכון, כשיתר ה-44% מוחזקים בידי בני משפחתו של דה פיצ'וטו.
מאז הקמתו כחברה פרטית בשנת 2009, הפך ה-המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב בע"מ" למכון מחקר מוביל בנגב ובישראל כולה, עם תיק מחקר יישומי מגוון וחדשני, משאבים חדישים, כולל מעבדות וציוד מיוחד, עם למעלה מ-900 פרסומים מדעיים.
6 מיליון דולר הושקעו ברכישת מיקרוסקופ אלקטרוני ייחודי.
פרופ' ורדה שושן-ברמץ מופקדת הקתדרה לביואנרגטיקה ע"ש היימן קרייטמן, לקחה חלק פעיל בהקמת המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב, בו שמשה בין השנים 2004–2006 כמשנה למנהל המכון.
שושן-ברמץ ליוותה את הקמת המכון במשך 4 שנים משלב התכנון ועד שלב ההקמה.
שושן-ברמץ פיקחה על התפתחותם של אנשי המדע והתשתית של המכון לאורך כל שלב היצירה של המכון ובעשור שלאחר מכן.
בין השנים 2006–2015 ניהלה את המכון הלאומי לביוטכנולוגיה.
מבנה "המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב" תוכנן על ידי האדריכלים ברכה ומיכאל חיוטין בשנת 2015
המכון המלכותי לכימיה הייתה אגודה מדעית בממלכה המאוחדת, שנוסדה בשנת 1877 בשם "המכון לכימיה של בריטניה" .
תפקידו היה להתמקד בכישורים ובמעמד המקצועי של כימאים, ומטרתו הייתה להבטיח כי כימאים יועצים ואנליטיים יוכשרו כראוי.
המכון העניק אישורים על הכשרה מקצועית: AIC (עמית המכון לכימיה) המעיד על הכשרה מלאה, ו־FIC (עמית) המעיד על יכולת מקצועית.
המכון קיבל את הצ'רטר המלכותי הראשון בשנת 1885. מלבד הדרישות על כישורים מקצועיים יסודיים, המכון גם קבע סטנדרטים אתיים מחמירים.
הכישורים העיקריים שלו היו רישיון (LRIC) (הכשרה מקצועית לאחר לימוד מעשי בסטנדרט נמוך מתואר ראשון), בוגר (GRIC) (השלמת לימודים שווה ערך לפחות לתואר ראשון), עמית (ARIC) (LRIC בתוספת ניסיון מקצועי), חבר מוסמך (MRIC) (תואר שני בתוספת ניסיון מקצועי) ועמית (FRIC) (יותר ניסיון ועמידה מאשר MRIC) במכון המלכותי לכימיה.
בעקבות אמנה משלימה בשנת 1975, חברים ועמיתים הורשו להשתמש באותיות CChem, ראשי תיבות של Chartered Chemist (כימאי מורשה).
המכון פרסם את כתב העת "סקירות המכון המלכותי לכימיה" בשנים 1968–1971 ועד היום שומר על שמו,
כאשר הוא התאחד עם כתב העת "סקירות האגודה לכימיה" ו"כתב העת של המכון המלכותי לכימיה" .
במקביל, האגודה הכימית התרכזה במדע הכימיה, ופרסמה כתבי עת מדעיים.
בשנת 1972 שני ארגונים אלה, יחד עם אגודת פאראדיי והאגודה לכימיה אנליטית, החלו בתהליך המיזוג והפכו לחברה המלכותית לכימיה ב־15 במאי 1980.
המכון הלאומי למחלות מידבקות הוא מכון לאומי לבריאות הציבור של דרום אפריקה, המספק מידע על מיקרוביולוגיה, וירולוגיה, אפידמיולוגיה, מעקב ובריאות הציבור כדי לתמוך בתגובת הממשלה לאיומי מחלות מידבקות.
המכון נוצר בשנת 2001 על ידי שילוב של גופים שונים שעברו בירושה מארגוני האם של NHLS.
המכון הלאומי לשעבר לווירולוגיה שולב עם מעבדות המומחים של SAIMR לשעבר למיקרוביולוגיה, פרזיטולוגיה ואנטומולוגיה כדי ליצור מכון למחלות מידבקות עם אוריינטציה לבריאות הציבור, הדומה למרכזים לבקרת מחלות ומניעתן של ארצות הברית.