tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכניסה לתחנה היא מצד מזרח, והמעבר לרציפים מתבצע באמצעות מעבר תת-קרקעי הממוקם בתחנה.
מהתחנה יוצאות שתי רכבות בשעה להרצליה דרך ראשון לציון משה דיין, תל אביב ותחנות טבעת השרון.
בנוסף עוצרות רכבות פעם בשעה לאופקים.
חלק מהרכבות לא עוצרות בתחנות בת ים וחולון.
מהתחנה יוצאות רכבות פעם בשעה לבנימינה דרך רחובות, לוד, תל אביב ונתניה.
בעבר קו זה המשיך עד לבאר שבע מרכז אך בעקבות מלחמת חרבות ברזל, מקטע אשקלון - שדרות נסגר לתנועת נוסעים ותחנת אשקלון היא תחנה הקצה הדרומית של הקו, והוא אינו ממשיך דרומה לבאר שבע.
בפברואר 2025 נפתח מחדש שירות הרכבות מאשקלון דרומה.
בתחנה זו עצרו רכבות לבאר שבע מרכז ולנתניה (בשעות שיא) ותל אביב סבידור מרכז (בשעות שפל) דרך תחנות הנגב המערבי פעם בשעה לכל כיוון.
בספטמבר 2025 קו נתניה – באר שבע מרכז נסגר לשירות.
תחנת הרכבת אשדוד עד הלום על שם משה בר כוכבא היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר אשדוד על מסילת לוד–אשקלון בסמיכות לכניסה הדרומית לעיר וקרויה על שם גשר עד הלום הסמוך.
התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו בנימינה - אשקלון ובקו הרצליה - אופקים (דרך טבעת השרון).
נכון לאוגוסט 2020, זו היא התחנה העמוסה ביותר בבקרים במרחב אשדוד–אשקלון.
אחריה, תחנות יבנה – מערב וקריית גת.
בשנת 2026 החלו עבודות לשדרוג התחנה בעלות של כ-28 מיליון שקלים.
במסגרת העבודות יורחב אולם הנוסעים לשטח של כ-215 מ"ר ורבחת הכניסה לתחנה ויבוצע שיפוץ מקיף.
בנוסף יוקם מרחב מוגן בשטח של כ-40 מ"ר בחלקה הדרומי של התחנה.
השדרוגים ישפרו את השירות לנוסעים בתחנה וצפויים להסתיים ברבעון הראשון של 2028.
ב-3 באפריל 1946 תקף ארגון האצ"ל את התחנה הרג חייל בריטי ופוצץ קטר.
ביום שבת, 15 במאי 1948, אחר הצהריים, התקדמו כוחות חיל המשלוח המצרי אל התחנה וסביבתה והשתלטו עליה, עם סיום המנדט הבריטי וההכרזה על הקמת מדינת ישראל.
הם נעצרו בנקודה זו ולא המשיכו צפונה, מכאן שם התחנה "עד הלום".
הם החזיקו במקום עד מבצע יואב באוקטובר 1948.
לאחר הקמת המדינה מסילת לוד-אשקלון המשיכה לשמש בעיקר לרכבות משא.
בשנת 1963 חובר נמל אשדוד למסילה, בנקודה צפונית לתחנה, ועלתה האפשרות שתקום גם תחנת נוסעים חדשה סמוך לנמל, אך הדבר לא בוצעה.
השירות החל לפעול בין רחובות לתל אביב ב-1990 ובשנת 1992 הופעל שירות רכבת פרוורית בין אשדוד, רחובות ותחנת הרכבת תל אביב דרום.
בשנת 1995, לאחר השלמת מסילת איילון, נפתח ב-31 בינואר 1993 קו הרכבת מאשדוד עד תחנת הרכבת תל אביב מרכז ומשם עד חיפה.
אך השירות בתחנה הופסק ביוני 1993, עקב מיעוט נוסעים (הקו שירת רק 2,700 נוסעים מדי חודש).
במרץ 1999 החלו לפעול שמונה רכבת ביום בתחנה בכל כיוון.
בינואר 2003 הכריז ראש עיריית אשדוד צבי צילקר על תוכנית לסלילת שלוחת רכבת מהתחנה אל תחנה חדשה במרכז אשדוד, על מנת לשפר את הנגישות אל שירות הרכבת.
התוכנית לבסוף לא יצאה אל הפועל, לאחר שדרוג תחנת הרכבת עד הלום, המשרתת את תושבי העיר אשדוד וסביבתה.
בשנת 2000 התקבלה החלטה לחדש את קטע אשדוד-אשקלון.
בשנת 2002 פורסמו מכרזים, ולאחר שנה החלו העבודות.
באפריל 2005 נחנכה תחנת הרכבת באשקלון, והחל לפעול שירות נוסעים בין אשדוד לאשקלון.
ב-29 באוקטובר 2009 נערך טקס, בו נקראה התחנה על שם משה בר כוכבא (בריל), אשר כיהן כמנכ"ל רכבת ישראל בשנת 1992, בה חודש שירות הרכבת לעיר אשדוד.
ב-4 באוגוסט 2013 נחנך קטע מסילת תל אביב – פלשת, בין יבנה לבני-דרום המחבר את אותה למסילת לוד-אשקלון בסמוך לצומת פלשת, צפונית מזרחית לנמל אשדוד.
חיבור זה מאפשר נסיעה בין אשדוד לתל אביב בלא הצורך לעבור דרך רחובות ולוד.
בתחנה זו הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית, העבודות הסתיימו בינואר 2021. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ.
ביולי 2023, עם הפיכת החניון התת-קרקעי במרכז ה-BIG Fashion הסמוך לחניון בתשלום – עיריית אשדוד ו-BIG הגיעו להסכם יחד עם מינהל מקרקעי ישראל והקימו בשטחו ה-BIG חניון חינמי לבאי הרכבת.
במבנה התחנה יש אולם ממוזג, קפיטריה וקופות.
כמו כן נבנה גשר הולכי רגל מעל הרציפים לשימוש החונים בחניה החיצונית הממוקמת מזרחית לתחנה (בסמוך לכביש 4).
לתחנה רציף צד ורציף אי, המחוברים באמצעות מעבר תת-קרקעי.
הכניסה הראשית לתחנה היא מצד מערב, וגשר עילי המאפשר כניסה לתחנה גם לבאים מצד מזרח.
זוהי תחנת ביניים בקו אופקים – הרצליה ובקו אשקלון – בנימינה.
בתחנה עוצרות שתי רכבות בשעה לאשקלון, שתי רכבות בשעה להרצליה (דרך טבעת השרון), רכבות פעם בשעה לבנימינה (דרך רחובות ולוד) ורכבות פעם בשעה לאופקים.
בעבר עצרו בתחנה זו רכבות לבאר שבע מרכז ולנתניה (בשעות שיא) ותל אביב סבידור מרכז (בשעות שפל) דרך תחנות הנגב המערבי פעם בשעה לכל כיוון.
התחנה מקושרת ישירות לתחנת האוטובוסים המרכזית של אשדוד ("קניון הסיטי") באמצעות קו 1.
אחד מתוך שני קווי מערך ה-BRT באשדוד, "אשדוד מטרו בס", שנפתחו בינואר 2022.
+קומסלולהערות נוספות1תחנת רכבת אשדוד – שד' מנחם בגין – רובע הקריה מע"ר – התחנה המרכזית של אשדוד – רובע הקריה מע"ר – שד' מנחם בגין- ביה"ח אסותא – תחנת רכבת אשדוד♿🔄
בנוסף לשני קווי ה-BRT בעיר ישנם מספר קווי אוטובוס עירוניים המשרתים את רובעי העיר השונים וקווי אוטובוס ליישובים הסמוכים.
קומסלולהערות נוספות19תחנת רכבת אשדוד – גן יבנה – ביצרון♿🚆21תחנת רכבת אשדוד – שד' מנחם בגין – רובע י"ג – רובע ט"ז – שד' בני ברית – רובע י"ז – שד' תל חי – מסוף רביירה22תחנת רכבת אשדוד – שד' מנחם בגין – רובע הקריה – רובע י"ב – שד' א.
גורדון – שד' רוטשילד – שד' מונטיפיורי – מסוף רביירה23תחנת רכבת אשדוד – שד' משה סנה – שד' ירושלים – מע"ר דרום – רובע י"א – שד' יצחק רבין – שד' רוטשילד – מסוף רביירה
בנוסף לקווים אלו יש קווים המתחילים במסוף ביג הנמצא ליד היציאה מהרכבת.
תחנת הרכבת עד הלום צפויה להיות נקודת ההתחלה של רשת שבילי האופניים הבינעירוניים "אופנידרום", ונקודת קישור מרכזית של הקו הכחול (אשדוד–רחובות/יבנה) והקו האדום (אשדוד–אשקלון); קווי המערכת להסעת ההמונים בנפת אשקלון של משרד התחבורה, המתוכננת ל-2040.
מערבית לתחנת הרכבת, מתוכנן לקום אזור תעשייה קלה לצד מרכז תחבורה במתחם "פנינת אשדוד", שטרם הוקם, אך במקומו הוקם חניון בשם "חניון הרכבת" שנפתח באוקטובר 2025. לפי אתר האינטרנט של "רכבת ישראל" ונכון לאוקטובר 2025, החניון בבעלות פרטית והחברה אינה אחראית לו.
בנובמבר 2023, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה (דרום) הביעה התנגדות לתוכנית של הוועדה המקומית של אשדוד, החלה על המגרש, להקטנת קו הבניין במרחב הסמוך לתחנת הרכבת מטעמי העדפת פיתוח מוטה-תחבורה ציבורית.
לטענת הוועדה המחוזית, המטרה המהותית להסבת מטרת הקרקע מתעשייה (פארק ההיי-טק המתוכנן לקום ברובע המיוחד) למסחר, היא בנייתו של סניף איקאה שתוכנן לקום בה, בן 3 קומות ותכסית של כ-15 אלף מ"ר, בצמוד לתחנה.
לפי הוועדה, מדובר בבזבוז של קרקע כמשאב ציבורי עבור בינוי מוטה-רכב פרטי בעל היקפי חניה עצומים – שאינו מהווה ניצול אופטימלי של שטח הסמוך לעורק ראשי כתחנת רכבת; , וכינתה אותו "שימוש מחולל רכב פרטי" הפוגע בנגישות התחנה.
הוועדה המליצה, במקום הבינוי הנמוך והרוחבי, על בנייה אינטנסיבית מעורבת שימושים גבוהה, בת 25 קומות לפחות, המשלב שימושים בתחבורה ציבורית.
תחנת הרכבת אופקים היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר אופקים ליד אזור התעשייה על מסילת אשקלון–באר שבע.
התחנה מהווה כתחנת קצה בקו הרצליה - אופקים ובקו אופקים - באר שבע מרכז.
בשנת 2006 החלה רכבת ישראל בבניית מסילת אשקלון – באר שבע בהשקעה של 1.4 מיליארד שקל.
ב-2 בינואר 2007 הונחה אבן הפינה לתחנה על ידי שר התחבורה שאול מופז.
תאריך היעד המקורי להשלמת התחנה היה סוף 2009, אך השלמת הפרויקט התעכבה שנים רבות.
עלות הבנייה המשוערת שלה הייתה כ־50 מיליון שקל מתוך כ־2.21 מיליארד שקל שהוקצבו לבסוף לבניית הקו כולו.
חנוכת התחנה תוכננה לסוף שנת 2015 – לאחר סיום סלילת קו הרכבת אשקלון–באר שבע והכשרתו באוגוסט 2015. ב־19 בספטמבר 2015 נחנך קו הרכבת אשקלון–באר שבע, והתחנה עצמה נחנכה ב־2 בינואר 2016.
התחנה הוקמה בשולי העיר, וכבר בשנת 2011 הודיע ראש עיריית אופקים בפועל, צביקה גרינגולד, על הקמת רובע חדש סמוך אליה, לפי עקרונות של פיתוח מוטה-תחבורה ציבורית, כך שלרכבת חשיבות מרכזית בו, והיא תהיה נגישה בקלות ברגל ובאופניים ותאפשר הגעה מהירה של התושבים למרכזי תעסוקה בבאר שבע ובמרכז הארץ.
במקום ייבנו כ־1,100 יחידות דיור.
בשנת 2013 החלה עמותת "יוזמת נח", שהוקמה בידי צעירים בעקבות המחאה החברתית בשנת 2011, לפעול לקידום המיזם.
השכונה נקראת חורשת נח", והרובע מתוכנן במיוחד עבור צעירים במחירים בני־השגה.
כמו כן, מתוכנן מיזם בשיטת BOT לבניית חדרי מגורים לסטודנטים בשכר דירה מוזל בסמוך למתחם הרכבת.
נכון ליולי 2021 העבודות על השכונה בעיצומן.
ב-25 בדצמבר 2021 השתנה שירות הנוסעים העובר בתחנה והוא הוחלף מקו באר שבע – קו החוף המערבי – לולאת השרון, לשני קווים: קו באר שבע – אשקלון וקו באר שבע – בנימינה דרך מסילת לוד–אשקלון.
ב-18 בספטמבר 2022 הוחלט לצמצם את התדירות בין אשקלון לבאר שבע מרכז וההפך לרכבת פעם בשעה בגלל עבודות החשמול, בשעות השיא מפעילה רכבת ישראל הסעות ללא עלות לתחנת באר שבע צפון ולתחנת אשקלון דרך כל תחנות הקו.
בנוסף משרד התחבורה מתגבר את קו 378.
בסוף ספטמבר 2025 הוארך שירות הרכבות מהתחנה צפונה להרצליה דרך טבעת השרון, ושירות רכבות נפרד מהתחנה לתחנות באר שבע.
שטח התחנה הוא 600 מ"ר, והוכשר בה שטח לחניית 250 כלי רכב.
בתחנה נבנו רציף אי אחד ורציף צד אחד, והיא משמשת גם תחנה תפעולית.
בעבר עצרו בתחנה רכבות פעם בשעה אל באר שבע מרכז ואל נתניה (בשעות שיא) או תל אביב סבידור מרכז (בשעות שפל).
החל מספטמבר 2025 יוצאות מהתחנה רכבות פעם בשעה להרצליה דרך תחנות טבעת השרון.
כמו כן יוצאות מהתחנה רכבות פעם בשעה לבאר שבע מרכז.
תחנת הרכבת אחיטוב או תחנת הרכבת קאקון (שם קודם בערבית: قاقون, קאקון באנגלית: Qaqun) היא תחנת רכבת היסטורית על המסילה המזרחית.
התחנה שכנה בקטע המסילה בין טולכרם לחדרה, כשלושה קילומטרים מצפון לכפר הערבי קאקון, כיום כקילומטר ממזרח למושב אחיטוב.
התחנה הוקמה על ידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה במסגרת הנחת שלוחת מסילה מטולכרם אל יערות האלונים שמצפון לחדרה לצורך העברת חומרי גלם לבניית המסילה לחצי האי סיני ולהסקת קטרי הקיטור.
התחנה הוקמה מצפון לכפר הערבי קאקון לצרכים תפעוליים.
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים הוארכה המסילה לחיפה ושימשה את רכבות הנוסעים בקו חיפה - לוד - קנטרה שפעלו תחת הרכבת המנדטורית.
בשנת 1937 החלו לעצור בתחנה שנקראה "קאקון" רכבות נוסעים ושירתו את תושבי הכפר הסמוך.
במהלך המרד הערבי הגדול, במרץ 1938, הותקפה התחנה על ידי אנשי הכנופיות.
בלילה שבין 31 במאי ל-1 ביוני 1938 תקפה כנופיה ערבית את התחנה, הוציאה ממנה את העובדים והעלתה את התחנה באש.
בעקבות זאת הודיעה הנהלת הרכבת על ביטול התחנה.
ב-28 בינואר 1948 נשדדה רכבת משא שעצרה בתחנה.
ב-5 ביוני 1948 כבשו כוחות צה"ל את הכפר קאקון וסביבתו.
ב-20 בספטמבר 1949 נפתח קו הרכבת מחיפה ל-תל אביב ולירושלים דרך המסילה המזרחית, והתחנה שימשה כתחנת רכבת תפעולית ומדי פעם כתחנת נוסעים.
בנוסף שימשה התחנה כנקודת שמירה על המסילה בקטע זה, בגלל קרבתה לגבול עם ירדן.
עם פתיחת מסילת החוף בשנת 1953 צומצם מאוד שירות הנוסעים בתחנה והיא שימשה בעיקר רכבות משא.
בתחילת שנות ה-60 שימשה התחנה לפריקת הצינורות ששמשו לבניית המוביל הארצי.
הצינורות הובלו על גבי קרונות משא שטוחים ממפעל "יובל-גד" שבאשקלון אל התחנה, שם נפרקו וגולגלו באמצעות טרקטורים אל התעלה שנחפרה בתוואי המוביל הארצי.
בשנת 1968 נסגרה התחנה סופית.
מצפון לתחנה קיים מבנה איתות שנבנה על ידי הבריטים.
במסגרת פיתוח, תכנון והקמה של המסילה המזרחית החדשה, תוכננה הקמתה של תחנת נוסעים חדשה, סמוך למיקומה של התחנה ההיסטורית, בשם "אחיטוב-עמק חפר".
התחנה החדשה הייתה אמורה לשרת את תושבי היישוב אחיטוב ויישובי עמק חפר ומועצה אזורית מנשה הסמוכים.
אישור ראשוני לתוכנית התקבל על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות ביולי 2010, ואישור סופי התקבל בינואר 2012.
באוקטובר 2018 הסתיים שלב התכנון המפורט של תוואי המסילה.
עם זאת באוקטובר 2019 פורסם כי עקב שיקולים תקציביים, לאחר שעלות ההקמה של הפרויקט, שתחילה הוערכה בכ–8.1 מיליארד שקל, גדלה בכ-3 מיליארד שקל, הוחלט על ביטול מספר התחנות שלאורך הקו - בהם תחנת כפר סבא צפון ותחנת לוד צפון, אך לא את תחנת אחיטוב.
בפברואר 2021, הודיע משרד התחבורה כי הוחלט לדחות את הקמת התחנה עד תחילת הפעלתה של מסילת מנשה, לקדם הקמת תחנות נוסעים אחרות המתכוננות לקום במסגרת תוואי מסילת מנשה ("תחנת באקה אל גרבייה-ג'ת", "תחנת חריש") וייתכן שתבוטל לחלוטין התוכנית להקמת התחנה באחיטוב.
תחנת הרכבת אייל או תחנת הרכבת קלקיליה (שם קודם בערבית: قلقيلية, קלקיליה באנגלית Qalqilyah) היא תחנת רכבת היסטורית על המסילה המזרחית.
התחנה שכנה בקטע המסילה בין טולכרם לראש העין, כקילומטר וחצי ממערב לקיבוץ אייל וכ-2.5 קילומטרים מצפון מערב לקלקיליה.
התחנה הוקמה על ידי הבריטים לאחר מלחמת העולם הראשונה במסגרת פתיחת קו הנוסעים חיפה - לוד - קנטרה שפעל תחת הרכבת המנדטורית ושימשה את תושבי קלקיליה, כפר סבא וכן להבאת חומרי בנייה להקמת יישובי הסביבה.
התחנה הוקמה מצפון לקלקיליה, לפי הנטען, כדי שתוכל לשמש גם כפרים אחרים במשולש.
בשנות ה-30 נסלל כביש השרון שחיבר את מושבות השרון, כפר סבא, רעננה והרצליה, לתחנת קלקיליה.
בעת תכנון הכביש, בקשו במושבות שכביש השרון יחבר לתחנת מגדיאל, אולם בקשתם לא נתקבלה.
במהלך המרד הערבי הגדול שביולי 1938 הוצתו מבני התחנה פעמיים.
במלחמת העצמאות שימשה התחנה כבסיס לכוחות ערביים בקרבות של אזור כפר-סבא, אך במהלך הקרבות נכבשה התחנה ונותרה עם קטע המסילה מראש העין צפונה בתחומי מדינת ישראל.
בשנת 1949 נפתח קו הרכבת מחיפה לתל אביב ולירושלים דרך המסילה המזרחית ועל התחנה הוצבה שלט בעברית: "תחנת קלקיליה".
בהמשך, שם התחנה שונה ל"אייל".
עם פתיחת מסילת החוף בשנת 1953 צומצם מאוד שירות הנוסעים בתחנה והיא שימשה בעיקר רכבות משא ואת רכבות הנוסעים בין חיפה לירושלים.
בשנת 1960 התחנה הייתה היחידה שבין תחנת ראש העין לתחנת חדרה, השימוש בה על ידי נוסעים היה אפסי ועלו תלונות על כך שהרכבת עוצרת בתחנה.
כבר ב-1957 נפתחה במקום תחנת משטרה שעשתה שימוש בחלק מהמבנים.
כיום נמצא על רוב שטח התחנה בסיס של מג"ב שמחזיק ברוב המבנים של התחנה.
מבנה בודד נמצא מחוץ לתחום הבסיס.
תחנת הרכבת אֲחִיהוּד היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בסמוך למושב אחיהוד ולפארק תעשיות בר-לב על מסילת עכו–כרמיאל ונפתחה ב-20 בספטמבר 2017. התחנה מהווה כתחנת ביניים בקו כרמיאל - באר שבע מרכז ובקו כרמיאל - חיפה חוף הכרמל.
במסגרת עבודות ההכנה על התוואי בוצעו על ידי רשות העתיקות חפירות בדיקה יזומות.
במסגרת עבודות אלו התגלו קברים; מכיוון שהמסילה הייתה אמורה לעבור באזור זה בחפיר, הקברים היו אמורים להיפגע.
בשנת 2010 החל הליך תכנוני לפתרון הבעיה.
החלופה שנבחרה הייתה הגבהת התוואי.
כתוצאה מהשינוי הזה נדרש שינוי של תוכניות הביצוע לאורך של 5 ק"מ מסילה בדגש על תחנת אחיהוד שהוקמה במפלס גבוה יותר.
השינויים במפלס המסילה לא פגעו במהירות התכן של המסילה, 160 קמ"ש, ואושרו על ידי אתרא קדישא, אך גרמו לעיכוב בפרויקט, ולעלויות גבוהות מהמתוכנן.
אף שעיקר תכליתה של התחנה הוא לשרת את אזור התעשייה בר-לב, התחנה נבנתה מעט במרחק ובסמוך לצומת אחיהוד, משיקולים הנדסיים של שיפוע המסילה.
בדצמבר 2022, נסגרה התחנה לפעילות בימי שישי ובמוצאי שבת בשל מחסור במאבטחים.
ב-2 באוקטובר 2024, בעקבות גיוס מאבטחים למילואים נסגרה התחנה לשירות.
ב-8 בדצמבר 2024, נפתחה התחנה מחדש.
בתחנת הרכבת יש שני רציפים: רציף 1 הצפוני שמאפשר לרכבות מכיוון דרום להמשיך לכרמיאל הנמצאת מזרחה ורציף 2 הדרומי שמאפשר לרכבות מתחנת כרמיאל להמשיך דרומה לתחנות חיפה, תל אביב ובאר שבע.
כמו כן קיים מעבר תת-קרקעי בין שני הרציפים ואולם הכניסה הנמצא מדרום.
התחנה ממוקמת בצמוד לכביש 85 וקיים חניון רכבים גדול בסמוך לאולם הכניסה.
בתחנה עוצרות רכבות בשעות השיא פעם בשעה לכל כיוון בקו כרמיאל – באר שבע מרכז.
בתחנה עוצרות רכבות פעם בשעה לכל כיוון בקו כרמיאל – חיפה חוף הכרמל.
בכניסה לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים ובו עוברים מספר קווי אוטובוס ליישובים באזור וכולם אינם נגישים לנכים.
כל הקווים העוברים במסוף מופעלים על ידי "נתיב אקספרס"
תחנת הרכבת בית שאן או תחנת ביסאן (בית שאן) היא אחת משמונה תחנות הרכבת המקוריות של רכבת העמק ההיסטורית, והיא ממוקמת בכניסה הצפונית לבית שאן.
התחנה נקראה בתחילה "ביסאן", כשמו הערבי של המקום.
בשנות ה-30 נכתב על שלט התחנה: "ביסן (בית שאן)".
בתחילת המאה ה-20 הייתה בית שאן עיירה ערבית קטנה ומוזנחת, והסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני החליט על הקמת התחנה במקום כדי לעודד התפתחות כלכלית שתביא לעליית תשלומי המיסים באזור זה.
התחנה הוקמה ב-1904 על ידי העות'מאנים, בסיוע גרמניה, כחלק מרכבת העמק שחיברה בין חיפה למסילת הברזל החיג'אזית.
אך תקוותיו של הסולטאן נתבדו, ורק עם תחילת ההתיישבות היהודית בבית שאן החל המקום מתפתח.
בתחנה הוקמו מספר מבני אבן, ששרידיהם ניצבים במקום עד היום - תחנת נוסעים, מבנה הנהלה, מבנה למגורי העובדים, מגדל מים ועוד.
במהלך מבצע גדעון במלחמת העצמאות פעלה בתחנה עמדה צבאית של ההגנה, ממנה יצאו אנשי הארגון לכיבוש בית שאן.
התחנה פעלה עד פיצוץ גשרי הירדן ב-14 במאי 1948 והפסקת פעילותה של רכבת העמק.
מאז מבני התחנה מוזנחים ונטושים.
בשנת 2014 הוחל בשיקום ושיחזור מבני התחנה והקמת פארק תיירותי במקום הכולל שביל אופניים.
את עבודות השיקום מבצעת המועצה לשימור אתרים במימון של נתיבי ישראל.
העבודה נעשית במקביל להקמת תחנת הרכבת בית שאן החדשה המוקמת כ-300 מטר ממערב לתחנה ההיסטורית.
מסילת הרכבת החדשה עוברת בין המבנים ההיסטוריים ולמעשה מפרידה את מתחם התחנה הישן לשני חלקים שביניהם סוללה.
תחנת הרכבת אל חמה (El Hemme) הייתה התחנה האחרונה של רכבת העמק בגבולות ארץ ישראל המנדטורית לפני הגבול עם המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון.
מעמק הירמוך עלתה הרכבת בעזרת גשרים ומנהרות לרמה הסורית בחורן בואכה דרעא שהייתה נקודת ההתחברות של מסילת הרכבת דרעא–צמח לקו הראשי של מסילת הרכבת החיג'אזית.
התחנה ממוקמת בכניסה לאתר המרחצאות הרומי אל-חמה (כיום חמת גדר).
לאחר מלחמת ששת הימים ישבו מקימי קיבוץ מבוא חמה במבני התחנה בתקופת שיפוץ המרחצאות.
המבנה המרכזי משמש כיום כחלק מחווה לגידול דגים ומוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
תחנת אל חמה נבנתה ב-1904 כחלק מ 8 התחנות הראשונות של רכבת העמק.
בהמשך נבנו עוד 40 תחנות (סה"כ היו 48 תחנות).
התחנה ממוקמת בכניסה לאתר המרחצאות הרומי אל-חמה ומכילה מספר מבני אבן אשר מרביתם ניצבים במקום גם כיום.
התחנה ממוקמת 95.3 ק"מ מחיפה ו-66 ק"מ מהמפגש עם הרכבת החיג'אזית בדרעא.
מאל חמה עלתה המסילה מזרחה דרך ערוץ נהר הירמוך על גבי מספר גשרים ודרך מספר מנהרות ועצרה בדרכה במספר תחנות רכבת במעלה הדרך.
רכבת העמק נחלקה למקטע הארץ ישראלי בחסות בריטים (מחיפה עד צמח) ולמקטע הסורי בחסות הצרפתים (מאל חמה עד לחיבור לרכבת החיג'אזית) כך שתחנת אל חמה היא התחנה הראשונה במקטע הסורי-צרפתי.
בתחנת צמח נעשתה החלפת קטרים והקרונות נירתמו לקטר חזק יותר על מנת להתמודד עם העליות של הירמוך.
לאחר קביעת תחומי המנדט בין צרפת ובריטניה הועבר ניהול התחנה לחברה הסורית-צרפתית "DHP".
התחנה פעלה מ-1905 עד 1946 ובשנות הסכסוך הישראלי-ערבי שימשה, לא פעם, כתחנת מעבר לגייסות ערבים אל פנים הארץ.
ב-31 באוקטובר 1945 חיבל הפלמ"ח בגשר הירמוך (הקרוי בערבית "ג'יסר אל האווי") שממזרח לאל חמה (במסגרת מבצע מסיבה).
הגשר תוקן ותנועת הרכבות המשיכה.
ב-16 ביוני 1946 חיבל הפלמ"ח בגשר בפעם השנייה (במסגרת מבצע מרכולת - "ליל הגשרים").
הפעם הגשר לא תוקן ותנועת הרכבות בתחנה פסקה לחלוטין.
במלחמת העצמאות, ב-1948, במהלך פלישתם לתחומה הריבוני של מדינת ישראל כבשו הסורים את מתחם אל חמה (כולל תחנת הרכבת) והמשיכו להחזיק בו למרות הגדרתו כאזור מפורז בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה.
תקרית אל-חמה ב-1951 המחישה את כישלונה של ישראל לממש ריבונותה באזור המפורז.
במלחמת ששת הימים, ב-1967, נכבש המקום על ידי צה"ל.
לאחר המלחמה התיישבו במבני התחנה אנשים מקיבוצי הסביבה שפעלו לשפץ את המקום על מנת להפעילו כאתר מרחצאות, הבראה ונופש וכן כאתר גידול דגים ותנינים.
מבנה התחנה המרכזי משמש כיום כחלק מחווה לגידול דגים.
ניתן עדיין להבחין בשלט הפח הנושא את שם התחנה התלוי עליו.
גם לאחר 1948 המשיכו הסורים להפעיל את קטע המסילה בין אל חמה ודרעא (בעיקר למטרות תיירות של חובבי רכבות).
קיימים, באתר הרכבת החיג'אזית, צילומים מ-2005 של רכבות פעילות על קו זה.
באתר התחנה נמצאים, כיום, מספר מבנים (ממערב למזרח):
בית המסילאים - שימש למגורי עובדי המסילה.
המבנה שופץ חלקית בשיתוף המועצה לשימור אתרים ורשות הטבע והגנים מאחר שהוא משמש למגורי עטלפים.
שרידי מבנה ממנו נותרו רק עמודים (מחסן ?)
מבנה שירותים - ממערב לתחנה (מוזנח)
מבנה התחנה הראשי - מבנה בן 2 קומות בו שכנו משרדי התחנה (בקומה הראשונה) ומגורי מנהל התחנה (בקומה השנייה)
מבנה חד קומתי - כנראה שימש למשרדים ואחסון סחורות.
מתחם מגדל המים - נמצא כ-300 מטר ממזרח לתחנה ליד מעיין של מים באיכות טובה.
מגדל המים הוא מבנה בן 2 קומות כשבקומה הראשונה אוחסנו פחמים (או עצי הסקה) ובקומה השנייה היה מכל המים.
על גבי נביעת המעיין בנו הטורקים גשרון אבן עליו עברה הרכבת בדרכה למגדל המים.
ביציאה מהמבנה הראשי ניתן עדיין להבחין ברציפי התחנה.
בצדה המערבי של התחנה (ליד בית המסילאים) נותרו חלקים של מסילת ברזל.
תחנת הרכבת בית שאן – דוד לוי היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת ממערב לעיר בית שאן.
התחנה היא חלק ממסילת העמק ונבנתה בסמוך לתחנת בית שאן ההיסטורית, שהייתה חלק מהקו ההיסטורי של רכבת העמק.
בגובה 120 מטר מתחת לפני הים, תחנה זו היא תחנת הרכבת הנמוכה בעולם.
תחנת בית שאן ההיסטורית הוקמה בשנת 1904 כחלק מרכבת העמק שחיברה את חיפה למסילת הברזל החיג'אזית, על ידי העות'מאנים, בסיוע גרמניה.
התחנה פעלה עד פיצוץ גשרי הירדן ב-14 במאי 1948, פעולה שהפסיקה את פעילותה של רכבת העמק.
מאז נותרו מבני התחנה מוזנחים ונטושים.
בשנת 2014 הוחל בשחזור ושימור המבנים באתר.
התחנה תוכננה על ידי משרד האדריכלים לויטון-שומני והקמתה בוצעה על ידי חברת נתיבי ישראל.
עלות ההקמה כ-93 מיליון ש"ח.
התוכנית להקמתה אושרה בתחילת שנות ה-2000, במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל, שהוכנה ביוזמה של שר התחבורה אפרים סנה.
הקמתה בפועל החלה בשנת 2011. שירות הרכבת בה החל ב-16 באוקטובר 2016. לאחר חנוכת הקו תושבי עמק יזרעאל ובית שאן זכו לנסוע בחינם למשך חצי שנה ולסבסוד הכרטיסים ב-50% למשך שנתיים נוספות.
מדוח נוסעים לשנת 2017 שפרסמה חברת רכבת ישראל עולה כי תחנת בית שאן היא השנייה במספר הנוסעים מבין ארבע תחנות העמק (563,418 נוסעים לעומת 850,517 בתחנת עפולה)
ב-4 ביולי 2024, חודש לאחר מותו של דוד לוי, בטקס במעמד שרת התחבורה מירי רגב ובכירי ממשלת ישראל, וכן משפחתו של לוי, שונה שמה של התחנה באופן פורמלי ל"תחנת הרכבת בית שאן - דוד לוי".
לוי עלה ממרוקו וגר כל חייו בבית שאן, גם בהיותו שר בממשלות ישראל.
התחנה החדשה ממוקמת כ-300 מטר ממערב לתחנה ההיסטורית.
בתחנה יש שני רציפי צד באורך 300 מטר בכל אחד.
מעבר תת-קרקעי מאפשר להולכי רגל ורוכבי אופניים לעבור בין הרציפים ומחבר בין התחנה ההיסטורית לתחנה החדשה.
בקרבת התחנה הוקם חניון לכ-350 כלי רכב ונעשה פיתוח סביבתי הכולל מסלול אופניים בין התחנה ההיסטורית לתחנה החדשה וסלילת מעגל תנועה חדש על כביש 71.
מהתחנה יוצאות רכבות פעם בשעה לעתלית דרך תחנות חיפה, ובשעות הבוקר שתי רכבות בשעה.
בצמוד לכניסה לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים ממנו יש שני קווים פנימיים בתדירות גבוהה לכל השכונות בבית שאן ומספר קווי אוטובוס לישובי האזור.
שני קווי האוטובוס הפנימיים החליפו את קו 12 הפנימי אשר בוטל עם פתיחת תחנת הרכבת.
כל הקווים במסוף מופעלים על ידי חברת סופרבוס למעט קו 151 המופעל על ידי מועצה אזורית גולן.
♿️ - אוטובוס עירוני נגיש
תחנת הרדיו הצבאית פייר-סור-אוט הוא מתקן קשר של חיל האוויר הצרפתי הממוקם באתר בגודל 300 דונם בחבל אוברן-רון אלפ.
בשנת 1913 נבנה טלגרף סמפור במיקומו של המתקן הצבאי הנוכחי.
המבנה המקורי היה בניין אבן קטן, עם סמפור על הגג.
בשנת 1961, במהלך המלחמה הקרה, נאט"ו ביקשה מהצבא הצרפתי לבנות את המתקן כחלק מרשת הקשר.
ברשת זו התחנה פייר-סור-אוט (או FLYZ) שימשה ממסר בין תחנת (Lachens (FNIZ בדרום ובין תחנת (Mont-Août (FADZ בצפון המתקן של נאט"ו השתמש בציוד זירוי טרופוספירי מתוצרת ארצות הברית כדי להעביר אותות קול וטלגרף ברשת המשתרעת בין טורקיה לחוג הארקטי בנורווגיה.
תחנת פייר-סור-אוט מנוהלת על ידי חיל האוויר הצרפתי.
התחנה משמשת לשידורי פיקוד של יחידות מבצעיות, לרבות כחלק ממערך הנשק הגרעיני הצרפתי.
הגבוה בהם הוא מגדל תקשורת אזרחי שגובהו 55 מטר.
בראש מגדל תקשורת זה ממוקם מכ"ם הפועל מאז 18 באוגוסט 2009 במתחם בניינים המשמשים מוסכים, מבני מגורים, המקושרים זה לזה באמצעות מנהרות שאורכם הכולל 400 מטרים במטרה לאפשר מעבר בין הבניינים בשלג הכבד בחורף.
הבונקר התת-קרקעי של המתקן הוא בונקר אב"ך המוגן מפני פולסים אלקטרומגנטיים באמצעות כלוב פאראדיי וכולל לחץ חיובי כדי למנוע ממזהמים מלהיכנס למתקן.
הוא כולל אספקת מים וחשמל עצמית.
באפריל 2013 פנה המינהל המרכזי למודיעין פנים של צרפת (DCRI) לקרן ויקימדיה בדרישה להסיר את הערך "תחנת הקשר הצבאית בפייר-סור-אוט" מוויקיפדיה הצרפתית בטענה שהוא חושף מידע מסווג.
ראמי מאתיס (Rémi Mathis), מפעיל מערכת בוויקיפדיה בעל הרשאה למחוק ערכים זומן לחקירה, אף שלא הוא כתב את הערך, ואולץ למחוק אותו תחת האיום שייעצר אם לא יעשה זאת.
אייגרוואנט היא תחנת רכבת תחתית הממוקמת בתוככי רכס האייגר ברמה הברנית שבשווייץ.
התחנה משמשת את רכבת היונגפראו ומקשרת בין מעבר קליינה שיידג ליונגפראו.
קו מהלך הקו תדירות (רכבות לשעה) יונגפראו קליינה שיידג • קרחון אייגר • אייגרוואנט • אייזמיר • יונגפראויוך 2
אייזמיר היא תחנת רכבת תחתית הממוקמת בתוככי רכס האייגר ברמה הברנית שבשווייץ.
אייזמיר היא תחנת הרכבת השנייה בגובהה באירופה, שנייה רק לתחנת הרכבת יונגפראויוך, התחנה הבאה בקו.
תחנת הרכבת אלעד - פתח תקווה דרום היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל, העתידה לשרת את העיר אלעד, את קיבוץ נחשונים הסמוך ואת השכונות הדרומיות של העיר פתח תקווה.
התחנה היא חלק מפרויקט המסילה המזרחית.
התחנה מתוכננת לקום בסמוך למשולש שבין כביש 6, אלעד ופתח תקווה.
לצד התחנה מתוכנן אזור מסחר ותעסוקה בשטח של מאות דונמים.
בסמוך לתחנת אלעד - פתח תקווה דרום מתוכנן להבנות מרכז מסחרי גדול בסגנון פאוור סנטר.
בין תחנת הרכבת לאזור העסקי יחבר גשר שעובר מעל כביש 6.
בשנת 2022 פרסמה רכבת ישראל מכרז להקמת התחנה בעלות המסתכמת במאות מיליוני שקלים.
תחנת הרכבת אלרואי הייתה תחנת רכבת ששירתה את מושב אלרואי (לימים הפך לשכונה בקריית טבעון).
בסמוך לתחנה נמצא מעיין אלרואי.
מושב אלרואי הוקם ב-1935 והוא שכן על גבולות מסילת הברזל הח'יגאזית שהוקמה על ידי העות'מאנים ב-1905. ב-1936 נענתה הנהלת הרכבת המנדטורית לבקשת התושבים במושב להקים תחנת עצירה בסמוך למושב.
התחנה שימשה גם את קיבוץ שער העמקים והיישוב קריית עמל הסמוכים לתחנה.
התחנה נבנתה כצריף עץ פשוט ומאוחר יותר נבנה במקום בניין קטן אשר נבנה מלבני בניין.
מבנה התחנה היה למעשה מחסה מפגעי מזג האוויר ותו לא, בדומה לתחנת אוטובוס של ימינו.
ב-1943 יזמה הנהלת הרכבת הקמת מבנה מסודר לתחנה, אך עשור לאחר מכן ב-1952 חדלו הרכבות בקו הרכבת הזה לנסוע והתחנה ננטשה.
ב-1997 יזמו תושבי שכונת אלרואי מיזם שבמסגרתו תשוקם ותשומר התחנה במסגרת חידוש "רכבת העמק".
במסגרת עבודות השימור הוצבו במקום קרונות ישנים, אך כאלה שמיועדים למסילה ברוחב תקני ומעולם לא היו בשימוש ברכבות שעברו בתחנה.
כמו כן הוחלט להציב מחדש את שלט לוחות הזמנים של הרכבת.
באתר קיימת פינת הנצחה לסמל , שנהרג בשנת 2005 בפיגוע במחסום קלנדיה.
תחנת הרכבת אדינבורו וייברלי היא תחנת הרכבת הראשית של אדינבורו, בחבל סקוטלנד, בממלכה המאוחדת.
התחנה היא השנייה בגודלה בסקוטלנד לאחר תחנת הרכבת המרכזית של גלאזגו והיא משמשת כתחנת קצה לרוב הקווים היוצאים מתחנת קינגס קרוס בלונדון, בהם קו האקספרס "הסקוטי המעופף", ולקווים מהירים מערים רבות באנגליה (בהם קו החוף המזרחי וקו החוף המערבי).
בשנת 1868 רכשה חברת הרכבת של צפון בריטניה את התחנה, הרסה אותה ובנתה במקומה תחנה בסגנון וויקטוריאני הקיימת עד היום.
מאז משמשת התחנה חברות נוספות: חברת הרכבת של צפון בריטניה, וירג'ין רייל, וחברת הרכבות הלאומית של בריטניה.
תחנת הרכבת בלורוסקי היא אחד מעשרת מסופי הרכבת של מוסקבה.
מסוף הנוסעים של תחנת הרכבת בלורוסקי משרת רכבות ליעדים המצויים במרחקים ארוכים יחסית, ובעיקר למדינות אירופאיות כגון: צרפת, גרמניה, פולין, בלארוס, ליטא, צ'כיה, ובהן: מינסק, וילנה, ורשה, ברלין, פריז, פראג, גרודנו, מוגילב, כיווני ברסט, ויטבסק וכו'.
כמו כן, גם ליעדים בכיוון צפון מזרח (לאורך סניף סביולובסקאיה, עד ריבינסק), ובכיוון דרום (לאנאפה דרך טולה I, קורסק, וורונז' I, רוסטוב-גלבני).
רכבות אארואקספרס עוברות באופן קבוע מתחנת הרכבת בלורוסקי לנמל התעופה שרמטייבו, כאשר זמן הנסיעה הוא 50 דקות.
תנועת הנוסעים בתחנה היא מעל 3.6 מיליון איש בחודש, או כ-1,500 נוסעים בשעה.
תחנת הרכבת באקה אל גרבייה-ג'ת היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל, התחנה צפויה לשרת את תושבי היישובים באקה אל-גרבייה, ג'ת ויישובי עמק חפר.
והיא מתוכננת לקום לצד אזור התעשייה החדש של באקה אל-גרבייה ובסמוך לכביש 6. התחנה תמוקם על מסילת מנשה העתידית שתקשר את המסילה המזרחית אל מסילת העמק.
התחנה צפויה לקום כחלק מתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל.
תחנת הרכבת ביירות היא תחנת רכבת נוסעים לשעבר, הממוקמת ברובע מאר מיכאל בביירות, לבנון.
התחנה נפתח ב-1895 והיא שירתה שתי מסילות רכבת.
התחנה נסגרה ב-1975 עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון.
מתחם התחנה, ששטחו 62,000 מ"ר, כלל בנוסף לבניין תחנת הנוסעים, גם מוסך קטרים ומגרש דיור ומיון.
התחנה נבנתה על ידי חברת «Société de Construction des Batignolles» מצרפת והיא ממוקמת במפגש שתי מסילות רכבת ראשיות של לבנון; הראשונה, מסילת רכבת גלגל שיניים מביירות לדמשק שנפתחה ב-1895, והשניה, מסילת הרכבת חיפה–ביירות–טריפולי, שנפתחה ב-1942.
הרכבת הראשונה לריאק יצאה מהתחנה ב-1895, והגיעה ליעדה תשע שעות מאוחר יותר.
בניין התחנה נבנה בסגנון אדריכלי צרפתי עם תקרות בגובה 5 מטר.
רכבות הגיעו לתחנה לאחד משלושת הרציפים.
בניין התחנה כולל שעון התחנה תוצרת יצרן השעונים המפורסם פול גרנייה.
שעון התחנה מכוון ונדרך באמצעות ידית מיוחדת ויכול לפעול למשך 16 ימים בין הדריכות.
נכון לשנת 2011, השעון היה תקין והראה שעה מדויקת.
שרטוטים של התחנה (מתוארכים משנת 1891) נשמרו על ידי האוניברסיטה הלבנונית בביירות וזמינים באינטרנט.
בניין התחנה הנטושה שימש לאירועי תרבות וכנסים לגיוסי כספים במאה ה-21. בשנת 2014 הוסב בניין התחנה לבר אופנתי, עם קטר קיטור ישן המשמש כדוכן DJ.
רבים ממבקרי הבר כלל לא מודעים לכך שהבניין הוא תחנת רכבת.
התחנה נפגעה קשות בפיצוץ ביירות ב-2020, במיוחד נפגע גג הבניין.
ביולי 2023 חתמו אונסק"ו ואיטליה על הסכם למימון שיקום תחנת הרכבת ביירות מאר מיכאל בתקציב של 2 מיליון אירו.
תחנת הרכבת אור עקיבא – בנימינה היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל, המיועדת לקום בין המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה לעיר אור עקיבא, בסמוך לכביש 4. התחנה עתידה להחליף את תחנת הרכבת בנימינה הקיימת, כחלק מפרויקט התשתית הלאומי להכפלת מסילות החוף ("תת"ל 65/א'").
הצורך בהקמת התחנה החדשה נולד מתוך התוכנית הפיתוח של רכבת ישראל לשנת 2040, שמטרתה לשדרג את מסילת החוף ולהפוך אותה למסדרון תחבורתי מהיר ורב-קיבולת.
כיום, מסילת הרכבת חוצה את המושבה בנימינה בתוואי עילי שמפלג את היישוב ומונע את הרחבת המסילות הנדרשת להפעלת רכבות מהירות.
בשנת 2014 אישרה הממשלה תוכנית לאומית לשדרוג הרשת המסילתית, ובמסגרת זו קודמה תוכנית תת"ל 65 (תוכנית תשתיות לאומיות).
בדצמבר 2022 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות (ות"ל) את חלק א' של התוכנית (תת"ל 65/א'), המתייחס למקטע שבין שפיים לחוף הכרמל.
ההחלטה קבעה כי תוואי המסילה הקיים בתוך בנימינה יבוטל, המסילות יוסטו מערבה אל מחוץ ליישוב (בצמוד לכביש 4), ושם תוקם התחנה החדשה שתשרת את שני היישובים הסמוכים.
התחנה המתוכננת תמוקם על התוואי החדש של מסילת החוף, בצמוד לכביש 4, באזור המכונה "צומת בנימינה" או בסמוך ל"צומת ברניצקי".
בסמוך למיקום התחנה החדשה מתוכנן לקום אזור תעסוקה ומסחר חדש ("פארק תעסוקה"), והתחנה צפויה להשתלב בפיתוח המרחב העירוני המשותף שבין אור עקיבא לבנימינה.
התחנה החדשה תהיה חלק ממערך של ארבע מסילות (במקום שתיים כיום):
1. שתי מסילות לרכבות מהירות: יאפשרו נסיעה במהירות של עד 250 קמ"ש, ויקצרו את זמן הנסיעה בין חיפה לתל אביב לכ-30 דקות.
2. שתי מסילות לרכבות פרבריות: ישרתו את התחנה החדשה ויאפשרו נסיעה במהירות של כ-160 קמ"ש עם עצירות בתחנות הביניים.
על פי עקרונות התכנון, התחנה והמסילות באזור זה צפויות להיות משוקעות (תת-קרקעיות בחלקן) או מונמכות, במטרה לשמר את הנוף הפתוח של אזור "חוטם הכרמל" ולמנוע חיץ פיזי בין היישובים.
המתחם יכלול גשרי מעבר להולכי רגל ורוכבי אופניים שיחברו את אור עקיבא ובנימינה, חניונים תת-קרקעיים ומסוף תחבורה ציבורית משולב.
נכון לשנת 2025, התוכנית הסטטוטורית (תת"ל 65/א') מאושרת.
הפרויקט נמצא בשלבי תכנון מפורט וקידום זמינות קרקע, כאשר צפי הסיום להקמת המערך החדש (כולל התחנה) מוערך סביב שנת 2030 ואילך.
עד להשלמת הפרויקט, תחנת הרכבת בנימינה הנוכחית ממשיכה לפעול כסדרה.
תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים (מכונה גם "תחנת הרכבת הישנה" או "מתחם התחנה".
בפי הנהלת המקום "התחנה הראשונה") היא תחנת הרכבת ההיסטורית הממוקמת בשכונת בקעה בירושלים, בשטח שבין דרך חברון לדרך בית לחם, בסמוך לחאן הירושלמי.
בשנת 2005 נפתח מחדש הקו ההיסטורי לירושלים לאחר שיפוץ ושדרוג, אך כתחנה סופית נקבעה התחנה החדשה שהוקמה במלחה, ללא המשך אל תחנת ירושלים ההיסטורית בלב העיר שנותרה בשממונה, בשל התנגדות עיריית ירושלים להפעלתה מחדש.
מאז 2013 פועל במקום מתחם בילוי ופנאי בשם "מתחם התחנה הראשונה" אך שטח התחנה נמצא עדיין בבעלות רכבת ישראל.
בניין התחנה הוא מבנה סימטרי שהכיל את אולם הנוסעים ומשרדים שונים של הרכבת.
המבנה הבסיסי דומה מאוד למבנים בתחנות אחרות כמו ברמלה וביפו.
הגג המשולש של הבניין, והקמרונים משני צידי אולם ההמתנה, נבנו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הרכבת המנדטורית (Palestine Railways) אשר ניהלה את רשת המסילות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
הבניין עבר שיפוצים רבים לאורך השנים, אולם צורתו הבסיסית לא השתנתה מאז שנות העשרים.
הרעיון להקים מסילת ברזל שתחבר את שפלת החוף עם ירושלים הועלה עוד באמצע המאה ה-19 על ידי
ד"ר קונרד שיק, משה מונטיפיורי ואחרים.
לבסוף, בשנת 1892, הסתיימה בניית קו המסילה מיפו לירושלים, שנסללה בתוואי של "שביל החמורים", דרך עתיקה העולה לירושלים ועוברת לאורך נחל שורק ועמק רפאים.
בין הנוכחים בטקס היה אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית, שהעניק לסוס-הפלדה שעדיין לא קיבל את שמו העברי את השם רכבת.
למן הקמתה ולאורך כל תקופת פעילותה נקראה התחנה בשם "תחנת ירושלים", ורק בהצעות לחידושה הוצע לה השם – "תחנת החאן", כשם מתחם החאן הירושלמי שלידו ניצבת התחנה.
היות שלבסוף לא חודשה, לא נקלט השם שהוצע והשלט המוצב עליה עדיין מורה "תחנת רכבת ירושלים".
ב-30 באוקטובר 1946 התקיף האצ"ל את התחנה.
לוחית זיכרון על כך נמצאת ליד הכניסה לתחנה.
מבנה התחנה נחרב לאחר שפצצה שניסה קצין חבלה בריטי לנטרל התפוצצה.
התחנה פעלה באופן כמעט רציף עד שנת 1948, שבה פסקה התנועה בקו יפו-ירושלים עקב מלחמת העצמאות.
סוף המלחמה מצא חלקים מן המסילה בידיים ירדניות.
בעקבות הסכמי רודוס העבירה ירדן את השטחים של המסילה שהיו בשליטתה לישראל, וכך התאפשר לרכבת ישראל להפעיל מחדש את השרות לירושלים.
הרכבת הרשמית הראשונה שעלתה לירושלים ב-7 באוגוסט 1949 הכילה מטען סמלי של קמח, מלט "נשר" וספרי תורה.
בשנת 1959 עברה המסילה העולה לירושלים שיפוץ מקיף.
בשנת 1962 הוצע לראשונה לסגור את התחנה ולבנות תחנה חדשה 3.5 קילומטר ממערב.
בשנת 1988 נפתחה מסעדה בחלק ממבנה התחנה, סניף של מסעדת פילדלפיה שפעלה גם ברחוב סולטאן סולימאן במזרח ירושלים.
בחלוף הזמן, ועם הירידה בכמות הנוסעים הכללית ברכבת, ירד בצורה חדה מספר הנוסעים לירושלים וממנה, ולאורך שנים רבות פעלה רק רכבת אחת ביום לתחנת ירושלים וממנה.
המסילה לאורך נחל שורק הייתה במצב גרוע מאוד.
רבים מאדני הרכבת נרקבו, וכמות השימוטים בקו הייתה גדולה (ממוצע של שימוט אחד כל שלושה ימים).
בחלקים רבים של הקו הוגבלה המהירות ל-25 קמ"ש והנסיעה התמשכה כשעתיים ועשרים דקות.
לבסוף, בקיץ 1998, החליטה רכבת ישראל על סגירת הקו לירושלים.
ביום ה-14 ביולי 1998 עזבה הרכבת הרשמית האחרונה את התחנה, וב-15 ביולי 1998 ננעלה התחנה סופית.
שנה לאחר סגירת קו הרכבת, ביולי 1999, פרסמה רכבת ישראל מכרז להשכרת מבני התחנה.
המבנה המרכזי של התחנה הוכשר למסעדה בשם "הרציף", שפעלה במקום במשך מספר שנים.
במקביל קידמו הרשות לפיתוח ירושלים ומינהל מקרקעי ישראל תוכנית לבניית שכונה חדשה בשטח מגרש העריכה והמוסכים של תחנת הרכבת.
התוכנית כללה גם הזזה של בניין התחנה בכ-20 מטר כדי לפנות מקום לכביש.
גורמי שימור הביעו חשש כי הזזת התחנה תגרום להרס המבנה כולו, למרות היותו אחד מ-110 המבנים שנבחרו לשימור בירושלים.
גם רכבת ישראל התנגדה להעברת השטח מתחום אחריותה.
בעקבות ההחלטה על הקמה מחודשת של הקו ההיסטורי לירושלים בתחילת 2002, נשקלה גם האפשרות של חידוש תחנת הרכבת ההיסטורית שגם ממוקמת במרכז העיר ירושלים.
הרעיון נתמך על ידי סקר נוסעים שחזה ביקוש רב יותר לנסיעה ברכבת מתחנת החאן במרכז ירושלים מאשר מתחנה אחרת שתמוקם בקצה ירושלים.
במרץ 2002, אף פרסמה רכבת ישראל מכרז לחידוש, שיפוץ ושימור מבנה תחנת הרכבת.
אולם הרעיון נדחה בשל התנגדותה של עיריית ירושלים בראשות ראש העיר אהוד אולמרט שחפצה להפוך את המתחם למיזם נדל"ן.
כתחליף, הוחלט על בניית תחנה באזור מלחה, בשולי העיר, שתשמש כתחנת הרכבת העיקרית של העיר עד להשלמת מסילת ירושלים - גנות שתחנתו הסופית בתחנת הרכבת ירושלים - יצחק נבון.
לאחר שהוחלט לא לחדש את המסילה, התחנה נותרה נטושה וסבלה מהזנחה ומוונדליזם.
בינואר 2006, מינהל מקרקעי ישראל, עיריית ירושלים ורכבת ישראל הגיעו להסכם לפיו המינהל יקצה את מתחם התחנה, בהרשאה לשימוש זמני לשימושים ציבוריים לחמש שנים.
לצורך מיזם משותף של העירייה ורכבת ישראל, שלא יצאה לפעול, הקמת "מוזיאון לתולדות התחבורה בירושלים".
באותה עת עלה לראשונה גם הרעיון להקים את פארק המסילה על תוואי הנטוש.
בעקבות ההזנחה סגרה רכבת ישראל את המתחם.
בסוף חודש מרץ 2010 הוצת חלקה העליון של התחנה על ידי אלמונים.
כתוצאה מכך נגרם נזק כבד למבנה התחנה, אשר בנוי בחלקו הפנימי מקורות עץ עתיקות.
בחודש אוגוסט 2010 הוקף המתחם בגדרות תיל גבוהות והוצבה במקום שמירה.
לאחר שהתוכנית להקמת שכונה בשטח התחנה בוטלה, פנתה הרשות לפיתוח ירושלים לרכבת ישראל, בהצעה להפוך את המקום למתחם תרבות ופנאי.
בינואר 2011 החל פרויקט שימור מבני התחנה וסביבתה.
המקום, שסבל מהזנחה רבה, נוקה מעשבים שוטים, הוסרו חלקים מהמבנה כגון גגות אזבסט, ברזלים חלודים ומסוכנים, ופתחי המבנה נסגרו בשלטי אתר בנייה.
בסמוך למבנה נסלל פארק המסילה - שביל להולכי רגל ורוכבי אופניים שמשתמש במסילה ההיסטורית.
במאי 2013 נחנך המתחם המשופץ כמתחם "התחנה הראשונה".
שטח התחנה נשכר על ידי העירייה מרכבת ישראל, והרשות לפיתוח ירושלים פרסמה מכרז להקמת מרכז תרבות במתחם התחנה בדומה למתחם שהקימה עיריית תל אביב בתחנת הרכבת של יפו.
בינואר 2012 נבחרה חברת פלורנטין כזוכה לשיפוץ והפעלת המתחם לעשר שנים.
בהקמת המתחם הושקעו כ-35 מיליון ש"ח.
חלקו הראשון של המתחם החדש נחנך במאי 2013 ובו מסעדות, בתי קפה ודוכני מסחר.
חלק מחנויות המתחם פתוחות גם בשבתות ובחגים.
המקום קיבל את השם: "התחנה הראשונה".
ב-2014 נבנה במתחם מבנה ייעודי המכונה "ההאנגר" לאירועים ומופעים וכן לאטרקציית "עיר הקרח" (שאותה שנה כבר כונתה "ימבקרח") שפעלה כמה שנים במתחם בעונת החורף וזאת לאחר שקודם לכן פעלה אטרקציית הקרח במתחם במבנה זמני.
בדצמבר 2014 הושלם בעלות של 1.5 מיליון ש"ח קירוי חורף מעל רחבת הדק המרכזי של המתחם.
בשטח המתחם מוצג קרון נוסעים היסטורי בן כמעט 100 שנה שניתן בהשאלה ממוזיאון הרכבת בחיפה ושופץ על ידי הזכיין הפרטי.
הקרון הוא קרון נוסעים מס' 322 שנבנה ב-1922 על ידי חברת בירמינגהאם הבריטית והיה מיועד למחלקה 3. בתקופת מבצע קדש הוא הוסב למוצב שליטה קדמי הנייד של הרכבת ועל גגו הותקנה אנטנה ענקית מתקפלת.
לאחר שתם שימושו בתפקיד זה המשיך לשרת כקרון לצוות שימוטים, ולאחר מכן כמשרד בתחנת בני ברק.
בשטח התחנה הפעילה העירייה בעונות החורף החל מחודש מרץ 2012 את "עיר הקרח" מתחם מקורר עם מבני קרח ומגרש החלקה.
המתחם פעל במתחם שלוש שנים בעונות החורף של 2014-2013-2012 במתחם בו הוקם ב-2014 ביתן האירועים "האנגר התחנה" שתחילה שימש את אטרקציית הקרח.
אך בחורף 2015 ואילך עברה אטרקציית ההחלקה על קרח להתקיים במתחם סינמה סיטי ירושלים וב-2019 הוקמה בקונספט אחר בגן מיטשל, לצד מתחם בריכת הסולטן.
אטרקציה אחרת שנוסדה ב-2014 היא מתחם החוף המלאכותי שהוקם בשטח מתחם התחנה ופעל במשך כמה עונות קיץ.
במתחם פועלות גם אטרקציות קבועות כגון לונה פארק קטן בשם "יורולנד" הכולל אטרקציות לילדים, אולם המופעים "ההאנגר" הפועל במתחם לצד אולמות מופעים קטנים יותר בקומות הגלריה במתחם, וכן קיום מופעים ברחבה המרכזית המקורה, גלריות, מתקני ספורט הפועלים "בשטח הפתוח" תחת סככה, ג'ימבורי לילדים, כדורגל מים, מתקני מציאות מדומה, ועוד.
בנוסף מתוכננות במתחם אטרקציות נוספות כגון כדור פורח ומגדל תצפית.
על פי תוכניות הפיתוח העתידיות של ירושלים, לצד מתחם החאן תוקם תחנת רכבת תת-קרקעית אליה יגיעו מסילות קו הרכבת המהיר מתל אביב שיכלול גם תחנה במרכז העיר, תחנת ירושלים מרכז.
התוכנית כוללת הקמה של מרכז מסחרי, תיירותי ועסקי באזור התחנה.
מתוכנן במקום גם אתר ההתארגנות הלוגיסטי של הרכבת שממנו יכרו את המנהרות.
ייתכן שגם תוארך מסילת הרכבת הישנה מתחנת מלחה אל תחנת החאן התת-קרקעית.
ב-2019 אושר תקציב לביצוע הליך תכנוני לבחינת סלילת מסילות רכבת במנהרות תת-קרקעיות במרכז ירושלים וכן הקמת תחנות רכבת תת-קרקעיות שאחת מהן מיועדת לקום בסמוך למתחם תחנת החאן ההיסטורית.
בפברואר 2020, אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה את תוכנית הארכת מסילת ירושלים - גנות עד למתחם החאן.
בדצמבר 2022 פרסם מנהל התכנון את תת"ל 108 ובמסגרתה תוארך מסילת ירושלים - גנות עד לתחנת החאן.
בתחנת החאן מתוכננות 2 קומות תת-קרקעיות אחת מהן תשמש לדיור רכבות בלבד ותאפשר את הגדל כמות הרכבות אשר יכולות לשרת את התחנה.
ביולי 2025 החלו עבודות בניית התחנה, כאשר העבודות ימשכו כ-8 שנים.
בשלב הראשון שיימשך כשנתיים יבוצעו עבודות העתקת תשתיות, דיפון וחפירה.
הקו הכחול של הרכבת הקלה
הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים מתוכנן לעבור דרך המתחם ולקשר בין דרך חברון לרחוב דוד המלך.
בנוסף שלוחה של הקו תסתעף לכיוון רחוב עמק רפאים.
במקום גם תקום תחנה של הקו הכחול, המכרז להקמת הקו פורסם במרץ 2021, והשלמתו צפויה ב-2027.
על פי התכנון הרכבל לכותל יתחיל את מסלולו בסמוך לתחנת הרכבת משם יעבור מעל לגיא בן הינום להר ציון.
בשנת 2020 אושרו שלוש תוכניות בינוי במתחם התחנה והשטחים שמדרום לה, הכוללת בסך הכולל בניית 850 דירות ו-35 אלף מ"ר למלונאות, משרדים ומסחר.
שניים מתוך הפרויקטים שאושרו שייכים לאנשי העסקים רמי לוי ואראל מרגלית, שיבנו כל אחד 200 יחידות דיור.
חלק משהשטח נמצא בבעלות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים.
תחנת הרכבת הוד השרון – סוקולוב היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת השרון בין העיר הוד השרון והעיר כפר סבא בצמוד לכביש 531 ולרחוב סוקולוב המחבר בין שתי הערים.
הפרויקט התבסס על שדרוג ושיקום מסילת הירקון, שיקום קטע בהמסילה המזרחית וסלילת קטע קצר חדש לתחנת נוסעים שתוקם על גבול כפר סבא (תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו).
באוגוסט 2000 ראש הממשלה, אהוד ברק, הכריז על תוכנית להאריך את הקו מערבה, לבנות תחנת רכבת נוספת במרחק של כשני קילומטרים מתחנת כפר סבא – נורדאו, כתחנת הקצה של השלוחה, ולהפעיל את הקו באמצעות גוף פרטי שייבחר במכרז.
הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה אישרה להפקדה את התוכנית בדצמבר 2001.
הקמת התחנה החלה ברבעון השני של שנת 2003. בנוסף להקמת מבנה התחנה עצמו, היה צורך לפנות וליישר את תוואי השטח מאתר הבנייה מזרחה אל תחנת כפר סבא - נורדאו ולחבר במסילה את שתי התחנות.
המסילה תוכננה כך שתעבור מעל אולם הנוסעים של התחנה וכך שיהיה ניתן להמשיכה באמצעות גשר לכיוון רעננה.
לכן היא הוקמה על סוללה גבוהה מעל מפלס הקרקע (עיצוב זה מזכיר את תחנת הרכבת ראשון לציון – הראשונים).
במקביל לבניית התחנה והמסילה אליה, החלה בנייתו של כביש 531 מהרצליה לכביש 6, פרויקט תחבורתי נוסף באזור.
נתיביו של הכביש - אף הם גבוהים ממפלס הקרקע - כולאים ביניהם את המסילה.
בצמוד לתחנה נסלל רחוב שמקשר את כפר סבא והוד השרון ומאפשר נגישות רבה יותר לתחנה.
כמו כן, הוקמו מגרש חניה למכוניות פרטיות ומסוף לתחבורה ציבורית.
תחנת הרכבת נפתחה ב-9 בספטמבר 2006.
התחנה שימשה כתחנת הקצה של הקו לכיוון מזרח עד לפתיחת תחנות רעננה והשלמת מסילת השרון ביולי 2018.
החל ממרץ ועד סוף חודש יוני 2020 הושבתה תנועה הרכבות עקב התפשטות נגיף הקורונה.
רכבת ישראל ניצלה את ההשבתה לשיפורים ושדרוגים של תשתיות ובין היתר החלה בעבודות לשדרוג המסילה המזרחית באזור מחלף אלישמע.
במסגרת העבודות פורק מקטע גדול של פסים וקו "הנגב המערבי" (באר שבע - רעננה) פוצל לשני קווים: באר שבע - ראש העין צפון וכפר סבא - הרצליה.
הקו החדש איפשר לנוסעי ערי השרון להגיע בזמן מהיר יותר להרצליה ומשם להחליף רכבת לכיוון דרום.
הקו פעל עד לספטמבר 2020 והתחנה נסגרה, בחודש פברואר 2021 התחנה חזרה לפעילות.
ב-20 באוגוסט 2020 נפתחה רמפה חדשה במחלף סוקולוב שמאפשרת לבאים מכביש 531 להגיע לתחנה וסביבתה.
ב-2024 החלו עבודות לשדרוג התחנה והארכת רציפי התחנה לאורך של כ-350 מטרים.
במסגרת העבודות משודרגות מערכות הבטיחות וכיבוי האש ומתבצע קירוי רציפים, מתוכנן להיבנות גם גשר פלדה להולכי רגל בתחנה.
בנוסף משודרגות גם התשתיות המסילתיות - הוגבהו מסילות התחנה, ומוחלף מפלג דאבל קרוס המאפשר מעבר רכבות בין שתי המסילות.
העבודות מבוצעות ללא השבתה של התחנה באזור בו עוברות רכבות, מכוניות בכביש 531 (העוטף את התחנה) ובסביבת חשמול פעילה.
העבודות תוכננו על ידי וקסמן גרופ.
התחנה נמצאת בקצה הצפוני של השטח המוניציפלי של הוד השרון, בסמוך לקצה הדרומי של כפר סבא.
בסמוך לתחנה עובר רחוב סוקולוב, שמקשר בין הערים, ומכאן יש המתייחסים אל התחנה בשם "תחנת סוקולוב".
לעיתים מכונה התחנה "כפר סבא מרכז" על מנת להבדיל אותה מתחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו שנקראה עם פתיחתה "תחנת הוד השרון - כפר סבא" (או "תחנת כפר סבא - הוד השרון", לסירוגין), ולאחר פתיחת התחנה נקראה "תחנת הרכבת הוד השרון" עד מרץ 2010.
מרציף 1 יוצאות הרכבות לכיוון ראש העין, תל אביב, ראשון לציון, אשקלון ואופקים, ומרציף 2 יוצאות רכבות לכיוון רעננה והרצליה.
אולם הנוסעים נמצא במפלס הקרקע, ובקומה שמעליו נמצאים הרציפים והמסילות.
הירידה מהרציפים לאולם הנוסעים אפשרית באמצעות מעליות ומדרגות, ואילו העלייה אליהם אפשרית גם באמצעות דרגנועים (בכל אחד מהרציפים מצויים דרגנוע, מעלית וגרם מדרגות).
כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות דרך אולם הנוסעים, הפתוח בשעות היום (מהבוקר עד הערב).
ישנם מספר קווי אוטובוס אזוריים העוצרים בתחנה.
ישנו מסוף בצמוד לתחנת הרכבת.
ממנו יוצאים מספר קווים פנימיים וקו לכפר סבא המופעלים על ידי חברת מטרופולין.
קווים העוברים על רחוב סוקולוב
על רחוב סוקולוב עוברים מספר קווים עירוניים המשרתים את התחנה ליישובים הקרובים בנוסף להוד השרון עצמה, את כל הקווים מפעילה חברת מטרופולין.
תחנת הרכבת בר גיורא (השם הקודם, בערבית, עד 1948: دير الشيخ, תעתיק: דיר א-שייח', באנגלית: Deir Esh Sheikh Rail Station) היא תחנת רכבת תפעולית על מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
מיקום התחנה בערוץ נחל שורק כשני קילומטר צפונית למושב בר גיורא.
התחנה הוקמה בשלהי המאה ה-19 לאחר שמסילת הרכבת יפו–ירושלים החלה לפעול.
נחל קטלב הסמוך שימש כמקור מים לדודי הקיטור של הרכבות שהיו עוצרות בתחנה בזמן השלטון העות'מאני ובימי המנדט הבריטי.
עד קום המדינה נקראה התחנה על שם הכפר הערבי הסמוך דיר א-שיח'.
בשנות ה-50 שימשה כתחנה תפעולית של רכבת ישראל, גם לאחר שקטרי הקיטור הוחלפו בקטרי דיזל.
בשנות האלפיים, כאשר חודשה מסילת הרכבת יפו–ירושלים, נותר מבנה התחנה ההיסטורי על תילו בסמוך לתוואי המחודש.
המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות דרשה מרכבת ישראל להכליל בפרויקט חידוש המסילה את שחזור מבני התחנה ואלמנטים היסטוריים אחרים בסביבתה (עמודי איתות, עמודי טלגרף, מוטות ויסות המסילה ומתקני מילוי, אחסון והעברת מים), אך הרכבת סירבה.
המבנים ההיסטוריים של התחנה מתחלקים לשתי תקופות: למרגלות המסילה, בסבך הצמחייה של נחל שורק, ישנם המבנים הקדומים יותר של התחנה שנבנו ונעשה בהם שימוש בשלהי התקופה העות'מאנית.
לצד המסילה נמצא המבנה הבולט ביותר במתחם התחנה, שהוקם בימי המנדט הבריטי כמה שנים לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בסביבות התחנה נמצאים גם שני פילבוקסים שמהם הגנו החיילים הבריטיים על מסילת הרכבת יפו–ירושלים - האחד ממזרח לתחנה והשני ממערב לה.
מתחם התחנה ההיסטורית מיועד לשימור, אך נכון לשנת 2007 המבנה העיקרי של התחנה (מימי המנדט הבריטי) נעול ואטום בלבנים.
לאור היעדר הפעילות בתחום השחזור, המועצה לשימור מבנים יוזמת בשיתוף עם המועצה האזורית מטה יהודה תוכנית שבמרכזה תחנות הרכבת ההיסטוריות נחל שורק ובר גיורא.
לפי התוכנית, תושבי טל שחר יאמצו את תחנת הרכבת נחל שורק ותושבי בר גיורא יאמצו את תחנת בר גיורא במטרה לפתחן כנקודות משיכה לתיירים.
התחנה משמשת כתחנה תפעולית קטנה של רכבת ישראל כחלק מהקו המחודש לירושלים.
בתחנה הוקם מבנה שליטה ובקרה בקרבת התחנה ההיסטורית, ובצמוד לה הונחה מסילה כפולה המאפשרת מפגש רכבות בקו ירושלים-בית שמש.
תחנת הרכבת בת ים – אלי כהן – יוספטל היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת על מסילת תל אביב – פלשת במחלף יוספטל הנמצא במפגש שבין רחוב יוספטל בבת ים וחולון לנתיבי איילון.
זמן הנסיעה מהתחנה לתחנת הרכבת תל אביב – השלום הוא כ-12 דקות.
בניית התחנה החלה בשנת 2006 במסגרת פרויקט הקמת הקו בין תל אביב למערב ראשון לציון.
בתחילת 2008, עת הסתיימה בנייתה, הייתה התחנה הראשונה מבין התחנות החדשות שהוקמו על קו זה.
לאחר סיום הבניה ניטש ויכוח בין הערים בת ים וחולון על שם העיר שיופיע בשם התחנה, ובמהלכו הוצנע שמה של בת ים על שלטיה.
הסיבה לוויכוח היא שהתחנה ממוקמת בדיוק בגבול הערים, ומשמשת במידה שווה את תושביהן.
בסופו של דבר שמה המקורי של התחנה "בת-ים יוספטל" נשאר על כנו ואילו שמה של חולון הופיע בשמן של תחנות אחרות בקו.
בשנת 2009 הונחו מסילות בתחנה והיא נפתחה ב-25 בספטמבר 2011 יחד עם שאר תחנות קו תל אביב - ראשון לציון מערב שהושלם בינתיים.
מאז פתיחתה התחנה זוכה להצלחה רבה והיא אחת התחנות המובילות מבחינת מספר הנוסעים שמשתמשים בה לאורך הקו, עם ממוצע של כ-70,000 עולים ויורדים בחודש.
בנובמבר 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית.
במאי 2025 הוחלט כי שם התחנה ישתנה ויתווסף שמו של אלי כהן, שהיה תושב העיר, לרגל 60 שנה להוצאתו להורג.
התחנה תוכננה על ידי משרד האדריכלים "איזנברג שרמן אדריכלות" ובוצעה על ידי קבוצת מנרב.
היא בנויה על שטח של 14,000 מטר רבוע וכוללת שני רציפי צד ואולם נוסעים עילי.
לצורך חיפוי התחנה בוצע שימוש בקירות מסך שקופים וכן אריחי סיליקט אדמדמים אשר מבדלים אותה מסביבת הכביש האפורה, כך שעיצובה מנסה להיות "רגוע אך בעל נוכחות".
בתחנת בת-ים יוספטל הוקם חניון לרכב דו-גלגלי בלבד ואין בה כלל חניה למכוניות, על אף שהיא ממוקמת באזור עירוני צפוף שבו מצוקת חניה, ועל אף הצפי לביקוש רב לשימוש בתחנה.
עובדה זאת עוררה תרעומת בקרב תושבי הערים הסמוכות שתגובת הרשויות לה הייתה כי יש להגיע לתחנה בתחבורה ציבורית ואלה הרוצים להגיע ברכב יוכלו לחנות בתחנת קוממיות הנמצאת כשני קילומטר דרומית לה.
לצורך נגישות נוחה לתחנה נבנה נתיב נוסף על גשר יוספטל המשמש לעצירת מספר קווי אוטובוס בסמוך לתחנה.
זוהי תחנת ביניים בקו אופקים - הרצליה.
בשעות השיא עוצרות בתחנה ארבע רכבות בשעה לכל כיוון, כאשר שתיים מגיעות עד לאשקלון, אחת לאשדוד עד הלום ואחת לראשון לציון משה דיין.
בשעות השפל עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה לכל כיוון.
במסלול המלא לאופקים/מאופקים חלק מהרכבות לא עוצרות בתחנה זו.
בקרבת התחנה עוברים שישה קווי אוטובוס עירוניים המשרתים את חולון, בת ים, אזור ובקעת אונו.
תחנת הרכבת דימונה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל הממוקמת בעיר דימונה על מסילת הדרום ומהווה כתחנת קצה לקו הנוסעים באר שבע צפון / אוניברסיטה – דימונה.
המסילה עליה נמצאת התחנה ממשיכה עד הר צין.
זוהי תחנת הנוסעים הדרומית ביותר של רכבת ישראל.
תחנת הרכבת דימונה נחנכה ב-8 בספטמבר 1965, לאחר השלמת סלילת המסילה בין באר שבע לדימונה, עבודות הסלילה נמשכו כשמונה שנים לסירוגין.
התחנה נחנכה בנסיעה של רכבת נוסעים בה 140 מוזמנים שיצאה מתל אביב לדימונה.
תחילה פעלו בקו רק רכבות משא שהובילו בעיקר פוספטים מהנגב ואשלג מים המלח.
ב-25 במרץ 1967 נחנך שירות רכבת נוסעים לדימונה.
בקו פעלו לרוב שתי רכבות ביום לכל כיוון מתל אביב, דרך באר שבע.
תחנת רכבת חדשה נפתחה ב-17 בדצמבר 2005. התחנה ממוקמת מחוץ לעיר, במרחק של כ-1 ק"מ, בסמוך למוסך הקטרים של דימונה.
הקו לבאר שבע פועל בתדירות נמוכה ועוברים דרך התחנה נוסעים מעטים, כמות הנוסעים המועטה ביותר מבין כל תחנות רכבת ישראל (80 נוסעים ליום בממוצע נכון ל-2009).
טרם פתיחת תחנת דימונה, התחנה הדרומית ביותר של רכבת ישראל הייתה תחנת באר שבע מרכז.
בסוף יולי 2020, הקו בין באר שבע לדימונה חזר לפעילות.
ב-18 בספטמבר 2022 הוחלט שבימי שישי יופעלו 6 רכבות בשעה לבאר שבע, אך הוחלט לסגור את קו דימונה לבאר שבע בימי שישי ובמוצ"ש זאת בגלל עבודות חשמול.
לתחנה הקיימת רציף צד אחד, מבנה תחנה ומגרש חנייה.
קיים תכנון להעתקת תחנת הרכבת לדימונה מזרחה לצד כביש 25 סמוך לכניסה לעיר כך שתהיה נגישה יותר לתושבי העיר, במסגרת מרכז תחבורתי שישרת גם את קווי האוטובוס בעיר ויכלול גם חניון לרכבים ומרכז עסקים עם מבני משרדים שיחובר בגשר לקניון פרץ סנטר הסמוך.
בנוסף, קיים תכנון לנצל את מקטע המסילה בין באר שבע לדימונה כחלק מתוכנית קו הרכבת לאילת בו תשמש כתחנת ביניים.
בתחילת 2021 אישרה להפקדה, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה – מחוז הדרום את תוכנית התחנה החדשה ואת שדרוג והרחבת מסילת באר שבע-דימונה-צפע-רותם.
מהתחנה יוצאות 4 רכבות ביום לתחנת הרכבת באר שבע צפון/אוניברסיטה בימים ראשון עד חמישי.
השירות המשלים לתחנה דליל ביותר בהתאם לתדירות קו באר שבע - דימונה.
ישנו קו בודד של חברת "אגד" שמספרו 12 המוביל מהתחנה לשוק העירוני והתחנה המרכזית ותדירותו 4 נסיעות ביום לכל כיוון בהתאם למספר הנסיעות של הרכבת לכל כיוון בקו באר שבע - דימונה.
תחנת הרכבת הטורקית בבאר שבע היא תחנת רכבת היסטורית שהוקמה על ידי העות'מאנים ב-1915. התחנה ממוקמת מצפון לעיר העתיקה של באר שבע והיא אתר מורשת.
בשטח התחנה הוקם גם מתחם הקטר 70414 שגם הוא אתר מורשת.
התחנה הייתה חלק מהמיזם הלוגיסטי של צבא האימפריה העות'מאנית לחיבור העורף בדמשק, באמצעות שלוחתה מנחל שורק לקוסיימה של המסילה המזרחית הצבאית, לקראת מסע המלחמה השני למרחב תעלת סואץ כחלק מהמערכה על תעלת סואץ במלחמת העולם הראשונה מול הבריטים.
משנה חשיבות לוגיסטי קם לתחנה החל מן המחצית השנייה של 1916, לאחר נסיגת העות'מאנים ושותפיהם הגרמנים ממרחבי חצי האי סיני – מיקוד המערכה על שערה הדרומי של ארץ ישראל לאורך קו עזה-באר שבע, אליו שונעה אספקה, כלי נשק, ולוחמים שהגיעה לתחנה מקצוות האימפריה העות'מאנית.
המסילה לבאר שבע כונתה גם המסילה האורכית, משום שהייתה המסילה הראשונה שחצתה את ארץ ישראל - חבלי השרון, השפלה והנגב, לאורכם וגם 'המסילה המצרית' מפני שעל פי התכנון המקורי תחנת הקצה המערבית יועדה להיות בעיר אסמאעיליה שבמצרים.
בעשורים שקדמו הוקמו בארץ שתי מסילות רוחב - מסילת הרכבת יפו–ירושלים ורכבת העמק - והמסילה האורכית נועדה גם כדי לחבר ביניהן.
לכן נבנו בה בית נתיבות, מבנה למנהל תחנה, מגדל מים לצינון דוודי הקטרים, בית מלאכה לקטרים.
באוקטובר 1915 נחנכה המסילה האורכית בטקס חגיגי.
רכבת מיוחדת יצאה מדמשק דרומה ובתחנת הרכבת נחל שורק (נקודת הפיצול של מסילת הרכבת יפו–ירושלים והמסילה האורכית) עלו עליה אישים רמי-מעלה, וביניהם המפקד הטורקי העליון ג'מאל פאשה, קצינים בכירים של צבא האימפריה הגרמנית וצבא האימפריה העות'מאנית וקונסולים אירופאיים.
עם הגעתם לתחנת באר שבע שקושטה בדגלי האימפריה העות'מאנית, עברו דרך "שער כבוד" והשתתפו בטקס רב-רושם שכלל מסדר צבאי, תזמורת וקהל רב.
היינריך מייסנר, מהנדס המסילה, זכה לקבל מדליה על פועלו.
באר שבע הייתה למרכז צבאי גדול ואוכלוסייתה גדלה פי ארבעה במהלך שנות המלחמה.