tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפקדים אמריקניים שונים כמו גנרל דווייט אייזנהאואר וגנרל ג'יימס גאווין (מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82) הביעו הערכה רבה למקצועיותו הצבאית של הורוקס ולסגולות המנהיגות שלו, וראו בו את אחד מטובי הגנרלים הבריטים ששירתו במלחמה.
לאחר תום המלחמה הוסיף הורוקס לשרת בצבא והיה מפקד הפיקוד המערבי של בריטניה.
לאחר מכן פיקד במשך זמן קצר על ארמיית הריין הבריטית, אך באוגוסט 1948 חלה ובראשית 1949 נקבע כבלתי כשיר לשירות צבאי ופרש מן הצבא, והכל בעקבות פציעתו הקשה בצפון אפריקה.
באותה שנה מונה למשרת האדון נושא המוט השחור בפרלמנט הבריטי והחזיק בה עד 1963.
הורוקס כתב מאמרים בעיתונות וניהל קריירה קצרה ומוצלחת כמגיש של תוכניות טלוויזיה אודות קרבות היסטוריים חשובים.
לאחר מכן כיהן במועצת המנהלים של חברת הבנייה הגדולה בוביס (Bovis).
ב-1960 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "חיים מלאים" (A Full Life), והיה מחבר שותף של הספר Corps Commandr אודות המלחמה בצפון-מערב אירופה, שפורסם ב-1977. באותה שנה שימש כיועץ בהפקת הסרט "גשר אחד רחוק מדי" אודות מבצע מרקט גארדן.
השחקן אדוארד פוקס גילם בו את דמותו.
הורוקס נפטר ב-4 בינואר 1985, בגיל 89. טקס האשכבה שלו נערך במנזר וסטמינסטר בנוכחות שר ההגנה מייקל הזלטיין, שייצג את המלכה אליזבת השנייה ואת המלכה האם.
כמו כן נכחו בטקס נציגיהם של 30 רגימנטים בריטים ושל יחידות צבא נוספות.
בריאן היילנד (Brian Hyland; נולד ב-12 בנובמבר 1943) הוא מוזיקאי וזמר פופ אמריקאי שהצליח במיוחד בשנות ה-1960 המוקדמות.
הוא המשיך להקליט בשנות ה-1970. עיתונאי האתר Allmusic ג'ייסון אנקני סטייט כתב עליו "שירי אהבת הנעורים של היילנד, הגדירו למעשה את הסאונד של סגנון פופ הבאבלגם, בתקופה שלפני הביטלס".
למרות שמעמדו כאליל נוער נחלש, הוא הוציא לאור כמה אלבומים בסגנון קאנטרי, וכמה משיריו היו להיטים.
היילנד נולד בוודאוון, קווינס, ניו יורק.
הוא למד לנגן על גיטרה וקלרינט בילדותו, ושר במקהלת הכנסייה המקומית.
בגיל 14 הוא ייסד את להקת ההרמוניה The Delfis, אשר הקליטה גרסת דמו אבל לא הצליחה לקבל חוזה הקלטות.
באוגוסט 1960 הוציא היילנד לאור את הלהיט הראשון והגדול ביותר שלו, כשהוא עוד לא בן 17, "Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polka Dot Bikini", שנכתב על ידי ואנס ופוקריס.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד, ומכר כמעט מיליון עותקים בחודשים הראשונים של השקתו, ויותר משני מיליון עותקים בסך הכול.
היילנד עבר ל-ABC הקלטות, שם החל לעבוד עם גארי לסרס ופיטר אודל כפזמונאים ומפיקים, והוציא להיטים נוספים כגון "Let Me Belong to You" ו-"I'll Never Stop Wanting You".
הלהיט הגדול האחר של היילנד בתקופה זו היה הסינגל שיצא בשנת 1962, "Sealed with a Kiss" ("חתום בנשיקה"), שהגיע למקום ה-3 בשנת 1962 הן במצעד הסינגלים האמריקאי והן במקבילו האנגלי.
הוא נשאר על במצעד הפופ האמריקאי במשך 11 שבועות.
משנת 1977 היילנד ומשפחתו התיישבו בניו אורלינס, ובשנת 1979 יצא לאור האלבום In a State of Bayou, שנוצר יחד עם אלן טוסיינט, על ידי חברת התקליטים Private Stock.
היילנד ממשיך לסייר בעולם עם בנו באדי, שמסייע בתופים מעת לעת.
בריאן תיאודור טיילר (Brian Theodore Tyler, נולד ב-8 במאי 1972) הוא מלחין, מנצח תזמורת, מעבד ומפיק מוזיקלי אמריקאי, שידוע בהלחנתם של פסקולים לסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו.
בקריירה הענפה שלו, הוא הלחין בין היתר שבעה מסרטי הזיכיון "מהיר ועצבני", את טרילוגיית סרטי "בלתי נשכחים", ואת הסרטים "ג'ון רמבו", "איירון מן 3", "האשליה" והמשכו "האשליה 2", "הנוקמים: עידן אולטרון" (עם דני אלפמן) ו"האחים סופר מריו - הסרט".
הקומפוזיציה של טיילר לסרט "השיחה האחרונה" (2002) זיכתה אותו בשלוש מועמדויות לפרס אמי, לתקליט זהב, ולהצטרפות אל אגף המוזיקה של האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
נכון לנובמבר 2017, הסרטים אותם הלחין הניבו רווחים של למעלה מ-12 מיליארד דולרים ברחבי עולם, מה שממקם אותו במקום השביעי ברשימת המלחינים המרוויחים ביותר בכל הזמנים.
טיילר נולד וגדל במחוז אורנג', קליפורניה.
סבו היה המנהל האמנותי וזוכה פרס האוסקר וולטר ה.
אחת ההשפעות הגדולות הראשונות שלו הייתה סבתו שניגנה על פסנתר.
הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ותואר מוסמך אוניברסיטה מאוניברסיטת הרווארד.
כשגדל, טיילר לימד את עצמו לנגן במספר רב של כלי נגינה, ביניהם תופים, פסנתר, גיטרה, גיטרה בס, צ'לו, כלי הקשה, סינתיסייזר, צ'רנגו ובוזוקי.
טיילר החל להלחין פסקולים זמן קצר לאחר שסיים את הלימודים בהרווארד.
מלחין הסרטים רוברט קראפט, שהיה הנשיא לשעבר של חברת ההפקות Fox Music, התרשם מהמוזיקה של טיילר ועודד אותו לפתח קריירה מוזיקלית בסרטי קולנוע.
הוא החל את הקריירה שלו על ידי הלחנת פסקול לסרט העצמאי "ברמן" (1997) של גייב טורס.
שנה לאחר מכן, הוא הלחין פסקול עבור הסרט "סמוראי ששת המיתרים" (1998).
פריצת הדרך של טיילר הגיעה בשנת 2001, לאחר שהלחין את הפסקול ל"סדוק" של ביל פקסטון.
הבמאי ויליאם פרידקין התרשם מעבודתו של טיילר על הסרט ושכר אותו במטרה שילחין עבורו את פסקול הסרט "מאבק צמוד" (2003) - מה שזיכה את טיילר ב"פרס הפסקול העולמי" (World Soundtrack Award) בקטגוריית מלחין הסרטים פורץ הדרך הטוב ביותר של השנה.
נעשה שימוש בנעימות המוזיקה שלו למיני-סדרה "ילדי חולית" (2003) בקדימונים לסרטים אחרים, ביניהם "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם" (2003), "סהרה" (2005), "סינדרלה מן" (2005), "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים" (2005), "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח" (2008) ו"סטארטרק" (2009).
אחרי שהלחין את הפסקול הראשון שלו לסדרת סרטי הפעולה "מהיר ועצבני", "מהיר ועצבני 3" (2006), טיילר נשכר במטרה להלחין את הפסקול עבור הדרמה התקופתית "אהבה ללא גבולות" (2007).
לקומפוזיציה זו, טיילר שילב בין מוזיקה ים-תיכונית, מוזיקה אינדיאנית ותזמורת כאשר ניצח על החלק התזמורתי של הפסקול עם סימפוניית אולפני הוליווד בלוס אנג'לס.
בספטמבר 2011, הוכרז שטיילר נחשב לתפקיד המלחין ברימייק ל"איש הנצח", שלא יצא לפועל.
בשנת 2012, טיילר הלחין והפיק גרסה חדשה לפנפארה הנוכחית של לוגו סרטי יוניברסל, אשר הולחן במקור בידי ג'רי גולדסמית', לרגל חגיגות המאה של אולפן הסרטים.
הנעימה החדשה הוסיפה שירת מקהלה, סגנון עיבוד מלכותי יותר וקדנצת סיום של תופים.
הנעימה הופיעה לראשונה בסרט משנת 2012, "הלורקס".
כשנה לאחר מכן, טיילר הלחין גם את פנפארת הלוגו של אולפני מארוול, שהחלה עם הסרט "תור: העולם האפל" - אותו גם הלחין.
פסקולים נוספים בסרטי היקום הקולנועי של מארוול אותם הלחין כללו גם את "איירון מן 3" (2013) ו"הנוקמים: עידן אולטרון" (2015), שבו שיתף פעולה עם המלחין דני אלפמן.
עבודתו עבור אולפני מארוול כללה גם את הלחנת הסרט הקצר "הריעו למלך" (2014) בכיכובו של בן קינגסלי.
טיילר כתב והפיק את השיר "Shell Shocked" מהסרט "צבי הנינג'ה" (2014), עם האמנים ויז קאליפה, טיי דולה סיין וג'וסי ג'יי - שיר אותו שחרר בהמשך תחת שם האמן שלו מאדסוניק.
השיר הגיע למקום השני בטבלאות הסינגלים של ההיפ הופ ב-iTunes ומכר למעלה מ-500 אלף עותקים.
באוקטובר 2016, טיילר נשכר להלחין את נעימות הפסקול לסרט ההרפתקאות-פעולה "XXX: הילוך גבוה".
הוא גם תרם למוזיקת הפסקול באמצעות שם האמן שלו מאדסוניק, יחד עם טום מורלו.
ב-2018 הלחין טיילר את נעימת הנושא של מרוצי הפורמולה 1, שנעשה בה שימוש גם באליפות הפורמולה 2 ובפורמולה 3, כמו גם באקדמיית F1 - האליפות לנוער שהוקמה בידי פורמולה 1 - החל משנת 2023.
בשנת 2003, נוסף להלחנת שלושה פרקים במיני-סדרת המדע בדיוני "ילדי חולית", טיילר הלחין שני פרקים מתוך העונה השנייה של סדרת המדע בדיוני "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
בין השנים 2013-2010, טיילר הלחין 20 פרקים מתוך פרקי סדרת האנימציה בגרפיקה תלת-ממדית "רובוטריקים פריים", וזאת לאחר שנבחר להלחין את פרק הפיילוט בלבד, שכלל את חמשת הפרקים הראשונים.
כמו כן, טיילר הלחין 118 פרקים מתוך סדרת הפעולה המשטרתית "הוואי חמש-אפס", שרצה בין השנים 2010 ל-2020 ו-13 פרקים של סדרת הדרמה המדע-בדיונית "טרה נובה" (2011);
באוגוסט 2018 יצא פסקול סדרת המערבון "ילוסטון" שבהלחנתו, כאשר בהמשך המשיך להלחין עשרה פרקים מתוך סדרת הפריקוול "1883" (2022-2021) ותשעה פרקים נכון להיום של סדרת הפריקוול ההמשכית "1923".
כשנה לאחר מכן הלחין גם את פסקול המשחק "Far Cry 3" - שזיכה אותו למועמדות לפרס בפט"א של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה להישגים בתחום המוזיקה.
בשנת 2013, טיילר הלחין את פסקול המשחק "Assassin's Creed IV: Black Flag", עליו גם היה מועמד לפרס בפט"א.
בין השנים 2018 ועד 2023, טיילר השתתף בהלחנת המוזיקה לפסקולי המשחקים השנתיים שמבוססים על מרוצי פורמולה 1.
בריאן ג'ון מקלייר הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדות הקשר והחלוץ.
מקלייר, שכונה "צ'וקי" (מכיוון ששם משפחתו מתחרז עם הקינוח "שוקולד אקלר"), שיחק לאורך 11 עונות במדי מנצ'סטר יונייטד האנגלית, עמה זכה בין היתר בארבע אליפויות אנגליה, בשלושה גביעים ובגביע אירופה למחזיקות גביע.
בנוסף, שיחק במאת'רוול ובסלטיק הסקוטיות.
כשחקנה של סלטיק זכה פעמיים בתואר מלך השערים של ליגת העל הסקוטית, וכן באליפות אחת ובגביע אחד.
מקלייר שיחק בנבחרת סקוטלנד ורשם במדיה שלושים הופעות, בהן כבש פעמיים.
בין היתר, ייצג מקלייר את נבחרתו בטורניר יורו 1992.
לאחר פרישתו פנה מקלייר לקריירה מקצועית, ושימש כעוזר מאמן בבלקברן רוברס, ובתפקידי אימון וניהול במחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד.
מקלייר החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אסטון וילה האנגלית.
הוא סיים את דרכו באקדמיית הנוער של המועדון ועלה לקבוצה הבוגרת בעונת .
בעוד הקבוצה זכתה באליפות אנגליה באותה עונה, מקלייר עצמו לא שותף כלל במשחקיה וסיים את דרכו במועדון בתום עונה אחת.
לקראת עונת חזר מקלייר לסקוטלנד וחתם במדי מאת'רוול, ששיחקה אז בליגת המשנה.
לאחר ששימש כקשר בשלבי הקריירה המוקדמים יותר, עשה מקלייר את ההסבה לתפקיד החלוץ, ותרם ארבעה שערים ב-11 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, בה סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה וזכתה להעפיל לליגה הבכירה.
בעונת הרשים מקלייר עם 11 שערי ליגה, בהם שלושער לרשתה של גלאזגו ריינג'רס בניצחונה של מאת'רוול 3-0 ב-3 בינואר 1983, וצמד שערים בניצחון קבוצתו 2-1 על סלטיק שבוע אחר כך.
מאת'רוול סיימה את העונה במקום השמיני והבטיחה עונה נוספת בליגה הראשונה.
לקראת עונת , החתים המאמן בילי מקניל את מקלייר בקבוצת הפאר הסקוטית, סלטיק.
מקלייר הגיע כמחליפו של צ'ארלי ניקולס, שעזב את הקבוצה באותו הקיץ, ונרכש בסכום של כמאה אלף ליש"ט.
עם זאת, מקלייר כלל לא זכה לשחק תחת מקניל, שהוחלף זמן קצר לאחר מכן בדייוויד היי.
מקלייר כבש כבר בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, שנערכה ב-9 באוגוסט 1983 ובה ניצחה סלטיק 2-0 את פרטיק ת'יסל במסגרת גביע גלאזגו.
עד מהרה התקבע מעמדו של מקלייר כחלוץ הבכיר בקבוצה, בעונה רצופה הופעות מרשימות ובהן רביעייה לרשתה של דנדי בניצחונה של סלטיק 6-2 ושער אישי מרשים בניצחונה של סלטיק 5-0 על ספורטינג ליסבון בגביע אופ"א.
כמו כן, הוא כבש בהפסד הקבוצה 3-2 לגלאזגו ריינג'רס בגמר גביע הליגה הסקוטית של אותה העונה.
מקלייר סיים את העונה עם 32 שערים בכל המסגרות, מתוכם 23 שערי ליגה שהקנו לו את תואר מלך השערים של אותה העונה.
מקלייר הוסיף להיות חלק משמעותי מהתקפת הקבוצה גם בעונה הבאה, בה שיתף פעולה עם הרכש מווטפורד, מו ג'ונסטון.
בסיום אותה עונה זכה לראשונה בתואר עם סלטיק, כשהקבוצה גברה בגמר הגביע הסקוטי 2-1 על דנדי יונייטד.
מקלייר עלה מהספסל בדקה ה-65, כשדנדי הובילה במשחק בתוצאה 1-0.
על אף התחרות על המקום בהרכב, שכללה מלבד מקלייר וג'ונסטון גם את אלן מקינלי ומארק מקגי, שמר מקלייר על מקומו בהרכב הפותח לאורך רוב שלבי העונה.
22 שערי ליגה שכבש בעונת , סייעו לקבוצתו לזכות באליפות סקוטלנד, תואר האליפות הראשון של מקלייר בקריירה.
לאחר שתי עונות רצופות בהן זכתה בתואר, סיימה סלטיק את העונה הבאה ללא תארים.
מקלייר כבש באותה עונה 35 שערי ליגה, שיא קריירה אישי שהקנה לו את תואר מלך השערים בפעם השנייה בקריירה וכן את תוארי כדורגלן העונה בסקוטלנד הן מטעם איגוד העיתונאים והן מטעם איגוד השחקנים.
עונה זו הייתה האחרונה של מקלייר במדי סלטיק.
בסך הכול בארבע עונות במדי הקבוצה רשם מקלייר 204 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 126 שערים, וזכה בשני תארים - אליפות אחת וגביע אחד.
התחנה המשמעותית ביותר בקריירת המשחק של מקלייר הייתה מנצ'סטר יונייטד.
מקלייר חתם בקבוצה של אלכס פרגוסון לקראת עונת .
סכום ההעברה, 850 אלף ליש"ט, נקבע על ידי צוות חיצוני בשל סכסוך בין המועדונים.
סלטיק דרשה שני מיליון ליש"ט, שהיו הופכים את מקלייר לשחקן היקר ביותר בבריטניה אי פעם נכון לאותו הזמן, בעוד מנצ'סטר הציעה 400 אלף ליש"ט בלבד.
עונת הבכורה של מקלייר הייתה מוצלחת מאוד.
הוא השתלב בהרכב הפותח של הקבוצה, שרצה לאליפות אך סיימה כסגנית בלבד.
מקלייר, שכבש 24 שערי ליגה באותה עונה, היה לסגן מלך השערים של הליגה כולה, וכן היה לראשון שכובש מעל עשרים שערי ליגה בעונה אחת במדי מנצ'סטר מאז ג'ורג' בסט בעונת , עשרים שנים בדיוק קודם לכן.
לאחר ההתקדמות הגדולה של הקבוצה באותה עונה, חוותה מנצ'סטר ירידה בכושרה עונה אחר כך.
שיתוף הפעולה ביו מקלייר למארק יוז, שחזר למנצ'סטר יונייטד לאחר שנתיים, לא צלח היטב, ומקלייר סיים את העונה עם עשרה שערים בלבד בדרך למקום ה-11 בטבלה.
הצניחה בליגה נמשכה גם בעונת .
מקלייר כבש חמישה שערי ליגה בלבד, והקבוצה סיימה רק במקום ה-13, הנמוך ביותר מאז ירדה הקבוצה ליגה 16 שנים קודם לכן.
עם זאת, מקלייר זכה לראשונה בתואר עם המועדון באותה העונה, כשמנצ'סטר זכתה בגביע ה-FA.
היא גברה 1-0 במשחק גמר חוזר על קריסטל פאלאס, לאחר שוויון 3-3 במשחק הגמר הראשון.
מקלייר פתח בהרכב הקבוצה בשני משחקי הגמר, ואף היה לגורם משמעותי בהעפלתה של הקבוצה לגמר לאחר שכבש בשלבי רבע וחצי הגמר.
הזכייה בגביע הביאה את הקבוצה להתחרות בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת .
מקלייר כבש ארבעה שערים בטורניר, אחד בכל סיבוב למעט משחק הגמר.
בגמר עצמו פתח מקלייר בהרכב בניצחונה של הקבוצה 2-1 על ברצלונה, והיה שותף לזכייה הראשונה של הקבוצה גביע המחזיקות.
גם בליגה האנגלית שיפר מקלייר את מאזנו, וכבש 13 שערי ליגה בדרך למקום השישי.
עם פתיחת עונת , זכה מקלייר עם קבוצתו בסופר קאפ האירופי.
מנצ'סטר גברה 1-0 על הכוכב האדום בלגרד, אלופת אירופה המכהנת, משער של מקלייר עצמו בדקה ה-67. מקלייר רשם באותה עונה שער ניצחון חשוב נוסף, בגמר גביע הפוטבול ליג בין מנצ'סטר לבין נוטינגהאם פורסט, וקבע את תוצאת המשחק, 1-0 למנצ'סטר.
בפעם השנייה סיים מקלייר עם קבוצתו במקום השני בטבלה, לאחר שכבש 18 שערי ליגה באותה עונה.
בנובמבר 1992, זמן קצר לאחר פתיחת עונת , הצטרף למנצ'סטר החלוץ הצרפתי אריק קאנטונה.
המעבר היווה נקודת מפנה בקריירה של מקלייר בקבוצה, שכן הוא הוסט לעמדת הקישור, אותה הכיר משלבי הקריירה המוקדמים שלו.
עם זאת, הוא הפך לשחקן הרכב יציב בעמדה זו, תוך שהוא דוחק לספסל את בריאן רובסון הוותיק.
בעונה זו, שהייתה עונת הבכורה של הפרמייר ליג, זכה מקלייר לראשונה עם מנצ'סטר בתואר האליפות.
הוא תרם תשעה שערי ליגה ב-42 הופעות במדי הקבוצה באותה עונה.
החתמתו של הקשר האירי רוי קין במנצ'סטר לקראת עונת פגעה משמעותית בכמות הדקות של מקלייר.
הוא רשם 26 הופעות ליגה, 16 פחות מהעונה הקודמת, וכבש שער ליגה אחד בלבד בדרך לזכייתה של הקבוצה באליפות שנייה ברצף.
מקלייר השלים זכייה בדאבל עם קבוצתו באותה עונה לאחר שמנצ'סטר זכתה בגביע לאחר ניצחון 4-0 על צ'לסי מקלייר, שהחליף את אנדריי קנצ'לסקיס בדקה ה-84, כבש בתוך תוספת הזמן של המשחק את השער שחתם את התוצאה.
על אף הפיחות בדקות המשחק שלו, נותר מקלייר בקבוצה כדמות מוערכת ואמינה ואף רשם ארבעים הופעות ליגה בעונת , שהסתיימה ללא תואר.
על אף הפיחות במעמדו ובדקות המשחק שלו, מקלייר נותר בקבוצה במשך שלוש עונות נוספות, עד לסיום עונת .
ב-15 באפריל 1997, לקראת סיום עונתו העשירית בקבוצה, זכה למשחק ראווה לכבודו שהפגיש בין מנצ'סטר יונייטד לסלטיק באולד טרפאורד לעיני כ-44 אלף צופים, מתוכם כעשרת אלפים אוהדי סלטיק.
בסך הכול ב-11 עונות במדי מנצ'סטר רשם מקלייר 471 הופעות, בהן כבש 127 שערים (355 הופעות ו-88 שערים במסגרת הליגה).
לקראת עונת , עבר מקלייר בהעברה חופשית למאת'רוול, בה שיחק במשך שתי עונות בתחילת שנות ה-80. הוא הספיק לרשום 11 הופעות ליגה בחצי שנה עד שהודיע רשמית על פרישה ממשחק פעיל בגיל 35.
מקלייר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד ב-12 בנובמבר 1986, תחת המאמן אנדי רוקסברג, כשעלה בהרכב ניצחון 3-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1988. על אף שסקוטלנד כשלה להעפיל מהמוקדמות, הפך מקלייר לשחקן חשוב בסגל הנבחרת במהלך השנים הבאות.
מקלייר רשם חמש הופעות במהלך מוקדמות מונדיאל 1990, וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר.
עם זאת, רוקסברג בחר שלא לזמן את מקלייר לסגל הסופי לקראת טורניר הגמר באיטליה.
הוא חזר לסגל במוקדמות יורו 1992 בו רשם חמש הופעות, והעפיל עם נבחרתו לראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר של אליפות אירופה.
הפעם הוא זומן על ידי רוקסברג לסגל הנבחרת לקראת יורו 1992 בשוודיה.
מקלייר פתח בהרכב בכל משחקיה של סקוטלנד בשלב הבתים.
הפסדים 1-0 ל ו-2-0 ל חרצו את גורלה של סקוטלנד להדחה מוקדמת, ובמשחק השלישי והאחרון כבש מקלייר את השער השני של נבחרתו בניצחון 3-0 על .
היה זה שערו הראשון במדי סקוטלנד.
הקריירה הבינלאומית של מקלייר לא ארכה זמן רב לאחר הטורניר.
משחקו האחרון במדי סקוטלנד היה ב-2 ביוני 1993, כשנה בלבד לאחר טורניר היורו, מול במוקדמות מונדיאל 1994. מקלייר כבש את השער הראשון במשחק, שהסתיים בניצחונה של סקוטלנד 3-1. היה זה שערו השני והאחרון במדי סקוטלנד בשלושים הופעות.
בדצמבר 1998, מיד עם פרישתו ממשחק פעיל במדי מאת'רוול, התמנה מקלייר לתפקיד עוזר המאמן בבלקברן רוברס מהפרמייר ליג.
הוא שימש בתפקיד כעוזרו של בריאן קיד, מי שהיה עוזר מאמן מנצ'סטר יונייטד בתקופתו כשחקן הקבוצה.
השניים כשלו להשאיר את הקבוצה בפרמייר ליג, ופוטרו מתפקידם בנובמבר 1999.
חודש לאחר פיטוריו מבלקבורן, חזר מקלייר למנצ'סטר יונייטד, בה שיחק לאורך רוב הקריירה, והתמנה לתפקיד מאמן נוער בקבוצה.
ב-2001 קודם לתפקיד מאמן קבוצת המילואים של המועדון, ובעונתו הראשונה על הקווים זכה עמה בפרמייר ליג המילואים.
החל מ-2006 שימש מקלייר כמנהל מחלקת הנוער ואקדמיית הנוער של המועדון.
הוא נותר בתפקידו עד לסיום עונת , אז התמנה לתפקיד מנהל הביצועים של נבחרת סקוטלנד.
מלך השערים של ליגת העל הסקוטית (2): ,
כדורגלן השנה בסקוטלנד (התאחדות שחקני הכדורגל):
בריאן ג'פרי מאסט הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כנציג מחוז 21 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
מאסט הוא יוצא צבא מעוטר כוכב הארד ולב הארגמן, הוא לחם במלחמת אפגניסטן ואיבד את שתי רגליו מפיצוץ מטען צד.
בדצמבר 2024 מונה לתפקיד בכיר - יו"ר ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית.
מאסט נולד בגרנד ראפידס שבמישיגן, בנם של ג'יימס וטימאוקסנה.
אביו שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, התגייס מאסט במאי 2000 לצבא ארצות הברית.
הוא עבר טירונות בפורט לאונרד וודס שבמיזורי ולאחר מכן הוצב בפורט לודרדייל בגדוד 841 של חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
ב-2007 עבר הכשרה כצנחן בפורט בנינג ולאחר מכן התמחה בסילוק פצצות.
הוא שירת ביחידת סילוק הפצצות המוטסת ה-28 תחת פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ולחם במלחמת אפגניסטן.
ב-19 בספטמבר 2010 במהלך משימה משותפת בקנדהאר עם יחידת הריינג'רס, נפגע מפיצוץ מטען צד אותו ניסה לנטרל.
הוא איבד את שתי רגליו ואחת מאצבעות ידו השמאלית.
במשך 16 חודשים עבר שיקום במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד.
ב-2011 הוא הוזמן כאורח של ג'יל ביידן לנאום מצב האומה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
על שירותו עוטר בכוכב הארד, לב הארגמן ומדליית השירות המופתי.
ב-2012 השתחרר בדרגת סמל ראשון.
במהלך שיקומו התנדב כיועץ לענייני ביטחון במינהל הביטחון הגרעיני (NNSA), ברשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ ולאחר שחרורו עבד כיועץ בהמחלקה לביטחון המולדת.
הוא נשוי לבריאנה, אב לארבעה ומתגורר עם משפחתו בפורט פירס שבדרום פלורידה.
במאי 2016 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
ביוני 2015 התפטר מאסט מעבודתו והכריז על התמודדותו לנציג מחוז 18 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ובנובמבר 2016 ניצח גם בבחירות הכלליות.
בניגוד לעמדה הרפובליקנית המקובלת, מאסט תומך בהגבלות על רישיון נשק לאזרחים; איסור על רכישת "נשק תקיפה" ו"נשק טקטי" ובדיקת הרקע של כל מי שמעוניין לרכוש נשק.
מאסט הוא נוצרי-אוונגליסטי, ופעיל בארגונים פרו-ישראלים.
ב-2015 הגיע לישראל והתנדב במסגרת פרויקט שר-אל בבסיס תל השומר של צה"ל.
ב-13 באוקטובר 2023 בזמן מלחמת חרבות ברזל, נכנס לכנס מפלגתי עם מדי צה"ל כאות תמיכה בישראל.
ב-27 בדצמבר 2023 הגיע יחד עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לבית החולים הדסה הר הצופים בירושלים לבקר את לוחמי צה"ל ומג"ב שנפצעו במלחמת חרבות ברזל.
בינואר 2025, בית הנבחרים האמריקני העביר הצעת חוק להטלת סנקציות על בית הדין הפלילי הבינלאומי.
מאסט יו"ר ועדת החוץ בבית הנבחרים אמר לאחר ההצבעה: "ארצות הברית מעבירה חוק זה כי בית המשפט מנסה לעצור את ראש הממשלה של בעלת הברית הקרובה אלינו, ישראל, שמגיבה לאויב שביצע רצח עם.
אויב שעדיין מחזיק בני ערובה כולל שבעה מחבריי האמריקנים.
ישראל היא חוד החנית במאבק נגד אויב שמחזיק והרג את חברינו האמריקנים".
בפברואר 2025, הנחה מאסט - יושב ראש ועדת החוץ של בית הנבחרים, להשתמש במונח יהודה ושומרון, בכל ההתכתובות הרשמיות.
בריאן כריסטנטה (באיטלקית: Bryan Cristante; נולד ב-3 במרץ 1995) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר ברומא ובנבחרת איטליה.
כריסטנטה נולד בסן ויטו אל טליאמנטו, אך גדל בסן ג'ובאני די קארסה, שם החל לשחק כדורגל כילד.
הוא עבר לליבנטינה גורגנסה, קבוצת כדורגל חובבנית מטרוויזו, לפני שהצטרף לקבוצת הנוער של מילאן בשנת 2009.
במהלך התקופה שלו בקבוצה הצעירה של מילאן, הוא היה חבר בקבוצה עד לגיל 15, שבה הם זכו באליפות הארצית בשנת 2010, כשכבש שמונה שערים.
כמו כן, הוא היה חבר בקבוצה על לגיל 17, שגם בה הם זכו באליפות הארצית.
ב-4 במרץ 2013, כריסטנטה חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו, ששמר אותו במילאן עד לשנת 2018. הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת בתחילת עונת 2013/14.
ב-10 בנובמבר 2013, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף של קאקה במשחק נגד קייבו ורונה, שנגמר בתוצאת תיקו מאופסת.
את שערו הראשון במדי הקבוצה כבש ב-6 בינואר 2014, בניצחון 0–3 בסן סירו נגד אטאלנטה.
ב-1 בספטמבר 2014, כריסטנטה חתם על חוזה לחמש שנים באלופה הפורטוגלית, בנפיקה ליסבון, בעבור סכום של 4.84 מיליון אירו.
ב-12 בדצמבר, הוא ערך את הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון הליגה 5-0 על ויטוריה סטובאל.
ב-14 בינואר 2015, הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–4 על ארוקה במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה הפורטוגלית.
בינואר 2017, כריסטנטה הצטרף לאטאלנטה בהשאלה מבנפיקה.
בקיץ של שנת 2018, אטאלנטה רכשה אותו ב-9.5 מיליון אירו עם סעיף שחרור של 4 מיליון אירו.
ב-8 ביוני 2018, כריסטנטה הושאל לרומא לעונה אחת בעבור סכום של 5 מיליון אירו עם חובת רכישה בסכום של 15 מיליון אירו ועוד 10 מיליון אירו התלויים בסעיפים הקשורים ליכולת.
ב-28 בפברואר 2019, רומא הודיעה על החתמתו של כריסטנטה במועדון.
ב-8 בינואר 2020, כריסטנטה האריך את חוזהו עד שנת 2024.
כריסטנטה זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של איטליה לקראת צמד המשחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת מקדוניה ונבחרת אלבניה, שנערכו ב-6 וב-9 באוקטובר, בהתאמה.
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ערך ב-6 באוקטובר, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה של משחק הבית נגד מקדוניה, שנגמר בתוצאה 1-1. את שערו הראשון בנבחרת כבש ב-7 באוקטובר 2020 בניצחון 0–6 במשחק ידידות על נבחרת מולדובה, כשכבש את השער הפותח של ההתמודדות.
בריאן לי או'מאלי הוא כותב ומאייר קומיקס קנדי.
מוכר בעיקר בזכות סדרת הרומנים הגרפיים "סקוט פילגרים".
בין השנים 2004 ל-2014 או'מאלי היה נשוי לקומיקסאית האמריקנית הופ לארסון.
בריאן לי או'מאלי נולד בשנת 1979 בעיר לונדון הנמצאת בדרום מערב אונטריו שבקנדה להורים ממוצא קוריאני וקנדי-צרפתי.
החל בלימודי קולנוע באוניברסיטת מערב אונטריו, אך נשר לפני השלמתם.
או'מאלי עבד כמכתב בהוצאת הקומיקס אוני פרס, וגם אייר את המיני-סדרה "Hopeless Savages: Ground Zero", מאת ג'ן ואן מטר.
הרומן הגרפי המקורי הראשון שלו, "אבודים בים" , יצא לאור בהוצאת אוני פרס בשנת 2003. "אבודים בים" הוא סיפור התבגרות על ילדה ביישנית בת 18 בשם ראלי, שמאמינה שנשמתה נגנבה על ידי חתול, ועל המסע שלה ברחבי ארצות הברית.
בין 2004 ל-2010 כתב או'מאלי את ששת חלקי סדרת "סקוט פילגרים" שיצאו לאור בשחור-לבן בהוצאת אוני פרס.
הסדרה זכתה להצלחה מסחרית ולשבחי המבקרים, ובהמשך להוצאה מחודשת בצבע מלא, עיבוד לסרט "האקסים של החברה שלי" ב-2010, עיבוד למשחק מחשב, ומספר אלבומי פסקול.
ב-2010 החלה הוצאת מודן בתרגום לעברית של סדרת "סקוט פילגרים", ועד כה יצאו הכרך הראשון, "סקוט פילגרים והחיים הקטנים והמתוקים שלו", והשני, "סקוט פילגרים 2 - נגד העולם".
ביולי 2014 יצא לאור הרומן הגרפי שלו שניות בהוצאת ספרי בלנטיין.
ב-2016 או'מאלי הודיע שהרומן הגרפי הבא שלו ייקרא "העולם הגרוע" .
או'מאלי הוא גם היוצר, ביחד עם לסלי האנג, של סדרת הקומיקס "Snotgirl".
2006 - Joe Shuster Award עבור יוצר קומיקס קנדי בולט
2010 - פרס אייזנר בקטגוריית פרסום הומוריסטי עבור "Scott Pilgrim vs.
2010 - Harvey Award, פרס מיוחד להומור בקומיקס
2015 - Joe Shuster Award עבור יוצר קומיקס קנדי בולט
חוברת מס' 11 של "Sex Criminals" (יצר את האמנות בכריכה)
חוברת מס' 1 של "Young Avengers" (יצר את האמנות בכריכה)
חוברת מס' 5 של "Sacrifice (יצר את האמנות בכריכה)
חוברת מס' 1 של "The Wicked + The Divine" (יצר את האמנות בכריכה)
חוברת מס' 1 של "Kaijumax" (יצר את האמנות בכריכה)
חוברת מס' 1 של "Jonesy" (יצר את האמנות בכריכה)
בריאן אדגר מגי היה פילוסוף, שדרן, מנחה טלוויזיה, פוליטיקאי, סופר ומבקר מוזיקה בריטי, שנודע בעיקר בזכות מפעלו להנגשת הפילוסופיה לקהל הרחב, בין היתר בתוכניות הטלוויזיה "אנשי הגות" ו"הפילוסופים הגדולים" של ה-BBC.
מגי נולד להורים ממעמד הפועלים בהוקסטון, לונדון, בשנת 1930, במרחק של כמה מאות מטרים מהמקום שבו נולדו סבו וסבתו.
הוא התגורר בדירה מעל לחנות הבגדים המשפחתית, שם חלק מיטה עם אחותו הגדולה, ג'ואן.
הוא היה קרוב לאביו, וניהל מערכת יחסית סבוכה עם אמו המתעללת.
כילד בזמן מלחמת העולם השנייה, הוא פונה למרקט הארבורו בלייסטרשייר.
כשחזר ללונדון מצא חלק גדול מהוקסטון מופצץ והרוס.
הוא התחנך בבית הספר כרייסט'ס הוספיטל בעזרת מלגה של מועצת מחוז לונדון.
במהלך תקופה מכוננת זו, הוא פיתח עניין רב בפוליטיקה סוציאליסטית, ובמהלך חופשות הלימודים נהנה להאזין לנאומים פוליטיים בפינת הנואמים, בהייד פארק, ולבקר בתיאטראות ובקונצרטים.
במהלך שירותו הלאומי, שירת בצבא הבריטי ובחיל המודיעין ועסק בחיפוש אחר מרגלים אפשריים בין הפליטים שחצו את הגבול בין יוגוסלביה לאוסטריה.
לאחר שחרורו זכה במלגה למכללת קיבל (Keble), באוקספורד, שם למד היסטוריה לתואר ראשון ואז פילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה בשנה אחת.
בין חבריו באוקספורד נמנו אנשי התקשורת והפוליטיקאים לעתיד: רובין דיי, וליאם ריס-מוג, ג'רמי ת'ורפ ומייקל הססלין.
מגי נבחר לנשיא איחוד אוקספורד, ולימים הפך לחבר של כבוד במכללת קיבל.
באוקספורד התערה מגי גם עם משוררים, ובשנת 1951 השתתף בפרסום ספר שירה.
המו"ל לא שילם לכותבים וציפה שהם יקנו בעצמם מספר מסוים של עותקים (עסקה דומה נקשרה עם סופרים כמו דילן תומאס ופיליפ לרקין עבור האנתולוגיות הראשונות שלהם).
הכרך הדק הוקדש לזכרו של ריכרד וגנר, וכלל ציטוט של ריינר מריה רילקה מתוך אלגיות דואינו: "כי מה היפה/ אם לא ראשית הנורא, שעל גבול הנסבל/ ואדם משתאה לו על כי בשויון נפשו/ הוא בז להרגנו.
מגי אמר מאוחר יותר כי הוא די מתבייש בשירים, אף על פי שהמשיך לכתוב למגירה.
עם זאת לא זנח את קריירת הכתיבה שלו ובמשך חייו, חיבר רומן מרגלים בשם "Living in Danger" ורומן רחב יריעה בשם "Facing Death".
האחרון, היה מועמד לפרס של יורקשייר פוסט.
בשנת 1955 למד שנה אחת פילוסופיה באוניברסיטת ייל בעזרת מלגה שלאחר התואר.
הוא ציפה לשנוא את אמריקה אך מצא שהוא אוהב אותה.
הערצתו העמוקה לשוויון ההזדמנויות במדינה באה לידי ביטוי בסדרת ספרים: "לך מערבה, איש צעיר" (1958), "הרדיקליות החדשה" (1963) ו"המהפכה הדמוקרטית" (1964).
מגי חזר לבריטניה, בתקווה להפוך לחבר בפרלמנט הבריטי, מטעם מפלגת הלייבור.
הוא נכשל פעמיים, בבחירות הכלליות בשנת 1959 ובבחירות הביניים בשנת 1960.
במקום זאת, הוא התקבל לעבודה כאחד ממגישי תוכנית הטלוויזיה השבועית This Week של חברת התקשורת ITV.
מגי יצר תוכניות תיעודיות בנושאים חברתיים שנויים הקשורים ביחסי מין כמו: מחלות מין, הפלות מלאכותיות, זונות ולקוחותיהן (זנאים), והומוסקסואליות (שלא הייתה חוקית באותה עת בבריטניה).
הוא אף כתב ספר בנושא הומוסקסואליות בשם "אחד מעשרים".
שנים אחר כך, אמר בראיון על התקופה הזו כי: החברה הבריטית הייתה ליברלית במספר תחומים, שכיום נחשבים למובנים מאליהם...
רוי ג'נקינס שינה אותם, ותורים התנגדו לו במרירות...
היה תפריט של שינוי חברתי, ואני האמנתי מאוד בסדר היום הליברלי הזה.
בסופו של דבר, מגי הצליח להיבחר כחבר פרלמנט מטעם לייטון בבחירות הכלליות בבריטניה בפברואר 1974. אולם, מגי מצא את עצמו שרוי בחילוקי דעות רבים עם מייקל פוט, ראש מפלגת הלייבור דאז.
ב-22 בינואר 1982 הוא התפטר מהלייבור ובמרץ 1982 ערק למפלגה הסוציאל-הדמוקרטית, אך איבד את מושבו בבחירות הכלליות של 1983.
מגי חזר לכתוב ולשדר, והמשיך גם בתפקידים מנהליים שונים.
הוא שב לקריירה אקדמית באוקספורד, וגם מצא יותר זמן לכתוב ביקורות על מוזיקה קלאסית.
הוא חיבר יצירות משל עצמו, ואמר שהיצירה שלו הייתה "ניתנת לשריקה", וגם "סנטימנטלית ביסודה".
ויליאם ריס-מוג , בן תקופתו מאוקספורד, אמר עליו בראיון: "מעולם לא ידענו לאיזו דרך בריאן יקפוץ.
וכפי שחייו המחישו בהמשך, תמיד נותרה השאלה בעינה, האם הוא בבסיסו אינטלקטואל או מישהו שמתעניין בפוליטיקה.
לכן, זו לא הייתה הפתעה כשהוא נכנס לחיים הציבוריים, אבל האינטלקטואליות הייתה באמת היסוד השולט באישיותו ונראה שהספרים מייצגים את בריאן האמיתי, יותר מכפי שעשתה הפעילות הפוליטית."
ההשפעה החשובה ביותר של מגי בתרבות הפופולרית הייתה מאמציו להנגיש את הפילוסופיה לציבור הרחב.
בשנים 1970–1971 הציג סדרה לרדיו ה-BBC בשם "שיחות עם פילוסופים".
פורמט הסדרה היה שמגי משוחח עם מספר פילוסופים בריטים עכשוויים, שדנו הן ביצירתם והן ביצירתהם של פילוסופים בריטים מוקדמים יותר מהמאה העשרים.
הסדרה החלה בשיחת היכרות בין מגי לאנתוני קווינטון, ותוכניות אחרות כללו דיונים על ברטראנד ראסל, ג'ון אוסטין, ג.
בין היתר, עסקו התוכניות בקשר בין פילוסופיה ודת.
קטעים מכל אחת מהשיחות הודפסו ב-The Listener זמן קצר לאחר השידור, וגרסאות מתוקנות ומורחבות של כל הדיונים זמינות בספר "פילוסופיה בריטית מודרנית" משנת 1971. קרל פופר הופיע פעמיים בסדרה, וזמן קצר לאחר מכן, מגי כתב ספר מבואי על הפילוסופיה של פופר, שיצא לראשונה בשנת 1973.
בשנת 1978 הגיש בערוץ טלוויזיה של ה-BBC את התוכנית "אנשי הגות".
בתוכנית מגי דן עם פילוסופים עכשוויים על סוגיות שונות בתולדות הפילוסופיה.
בשנת 1987, מגי הגיש תוכנית טלוויזיה נוספתו במתכונת דומה, בשם "הפילוסופים הגדולים".
תוכנית זו, התמקדה בפילוסופים מרכזיים ביותר בתולדות הפילוסופיה המערבית.
שתי התוכניות מנו 15 פרקים כל אחת.
ושתיהן עובדו לספרים, שגם תורגמו לעברית.
בשנת 2002 כתב הפילוסוף הישראלי ד"ר ירון סנדרוביץ בהארץ:
בתקופה שבין שידורי הסדרות, מגי הוציא את המהדורה הראשונה של המגנום אופוס האקדמי שלו: "הפילוסופיה של שופנהאואר" (הספר פורסם לראשונה בשנת 1983, והורחב משמעותית בשנת 1997).
החיבור נותר אחד הטיפולים המהותיים והרחבים ביותר בהגותו של שופנהאואר.
בספר, מגי מעריך את השפעתו העמוקה של שופנהאואר על ויטגנשטיין, וגנר ויוצרים אחרים.
מגי מתייחס גם למחשבותיו של שופנהאואר על הומוסקסואליות ולהשפעת הבודהיזם על מחשבתו.
בשנת 1997 פורסם סיפרו "וידויו של פילוסוף", שגם תורגם לעברית.
הספר הציג למעשה מבוא לפילוסופיה, אך בצורה אישית.
בספר, שרטט את התפתחותו הפילוסופית שלו בהקשר אוטוביוגרפי.
הוא גם הדגיש את חשיבותה של הפילוסופיה של שופנהאואר כניסיון רציני לפתור בעיות פילוסופיות.
בנוסף, מגי פתח בביקורת נוקבת על הפילוסופיה האנליטית.
בעקבות הספר, היה מעורב בתביעת לשון הרע.
בשל אחת מהן, מגי חזר בו מהשמועה כי ראלף שנמן, מקורבו השנוי במחלוקת של ברטרנד ראסל בעשור האחרון של חייו, הושתל על ידי ה-CIA במאמץ להכפיש את ראסל.
שונמן תבע בהצלחה את מגי בגין הוצאת דיבה בבריטניה, וכתוצאה מכך נפסקה ההדפסה הראשונה של המהדורה הבריטית של הספר.
תביעת לשון הרע השנייה, הוגשה בקליפורניה נגד רנדום האוס, והוסדרה בשנת 2001. ההאשמות פגו ביישוב סכסוכים, והוצאה מהדורה חדשה סופקה ליותר מ-700 ספריות אקדמיות וציבוריות.
למגי היה עניין מיוחד בריכרד וגנר, בחייו, בהגותו, ובבמוזיקה שלו.
מגי כתב שני ספרים בולטים על המלחין ועל עולמו: "אספקטים של וגנר" (1968; 1988), ו"אקורד טריסטן: וגנר ופילוסופיה" (2001).
ב"אספקטים של וגנר", מגי משרטט את ההישגים והעומק של וגנר ומראה כיצד המוזיקה הסנסציונית והארוטית שלו מבטאת את תוכנה המודחק והטעון ביותר של הנפש.
הוא גם בוחן את כיווני הבמה המפורטים של וגנר, ואת עבודות הפרוזה בהן ניסח את רעיונותיו.
הספר שפך אור חדש ומעניין על האנטישמיות שלו.
מהדורה מתוקנת שלו כוללת פרק חדש על "וגנר כמוזיקה".
בשנת 2016, לקראת יום הולדתו ה-86, פרסם מגי את ספרו "שאלות אולטמטיביות", שפורסם באוניברסיטת פרינסטון.
ג'וליאן באגיני, כתב באינדפנדנט כי "מגי לא תמיד מתאים את בהירות הניסוח שלו לטיעונים ריגורוזיים, ולעיתים מתעלם מהעיקרון שלו כי התחושה 'כן, בטח שזה חייב להיות נכון' אינה 'תוקף, אפילו לא אישור'.
אבל אפשר לסלוח על כך.
אפלטון ואריסטו טענו שהפילוסופיה מתחילה בפליאה.
מגי הוא ההוכחה כי עבור חלקנו, הפליאה לא מתה אלא רק מעמיקה."
בשנת 1953 מונה מגי לתפקיד הוראה בשוודיה ובזמן שהכיר שם את אינגריד סודרלונד, רוקחת במעבדת האוניברסיטה.
הם התחתנו ונולדה להם בת אחת בשם גונואלה.
מגי אמר אחר כך: הנישואין התפרקו די מהר וזו הייתה תקופה הרת אסון בחיי.
חזרתי לאוקספורד אחרי תואר ראשון.
אבל מאז, שוודיה הייתה חלק מחיי.
אני הולך לשם כל שנה והבת שלי מבקרת אותי.
תמיד הנחתי שבמוקדם או במאוחר אתחתן שוב אבל זה מעולם לא קרה, אם כי היו לי כמה מערכות יחסים ארוכות מאוד.
ועכשיו אני לא רוצה להתחתן שוב.
ספר הזכרונות שלו, "ענני התהילה: ילדות הוקסטון", זכה בפרס ג'יי.אר אקרלי לאוטוביוגרפיה בשנת 2004.
מגי מת ב-26 ביולי 2019, בגיל 89, בבית החולים סנט לוק שבהדלינגטון, אוקספורד.
הוא הותיר אחריו את בתו, ילדיה ונכדיה.
הלווייתו התקיימה רק ב-15 באוגוסט.
סיפרו האחרון שיצא לאור במהלך חייו - "להפיק מזה את המרב" (2018) - נחתם כך:
בריאן מאגי, אנשי הגות, תרגום: מאיר ויזלטיר, הוצאת עם עובד, 1983.
בריאן מגי, הפילוסופים הגדולים, תרגום מאנגלית: ד"ר אורה גרינגרד, ד"ר דן דאור, ד"ר יהודה מלצר.
הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, ספרי עליית הגג, 1997.
בריאן מגי, וידויו של פילוסוף, תרגום: רינה מרקס וויולה זולטי, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2001.
(חלקם ניתנים להשאלה באתר Open Library)
בריאן ג'וזף ליץ' הוא שחקן הוקי קרח אמריקאי מקצועני לשעבר בעמדת מגן.
ליץ' שיחק בליגת ה־NHL שמונה עשרה שנים, לרוב בניו יורק ריינג'רס.
בין היתר, קבוצתו זכתה בגביע סטנלי בשנת 1994.
ליץ' שימש כקפטן לקבוצה בשנים 1997–2000. הוא זכה כרוקי בגביע קאלדר, ובגביע נוריס למגן הטוב ביותר בשנים 1992 ו־1997. בשנת 1998 דורג על ידי ההוקי ניוז כאחד ממאה השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריית ה־NHL.
הוא היה בין שלושה ילידי ארצות הברית לזכות בכבוד, ובין 14 השחקנים הפעילים בעת הדירוג.
לאחר סיומו בליגה, מספר חולצתו, 2, הוצא לגמלאות על ידי הריינג'רס.
הוא נכנס להיכל התהילה של ההוקי קרח בשנת 2008.
ליץ' נולד בקורפוס כריסטי, טקסס, ולאחר זמן קצר עברה משפחתו להתגורר במדינת קונטיקט.
אביו של בריאן ניהל היכל קרח, שם בריאן התאמן.
בבית הספר התיכון, ליץ' התגלה כמוכשר בבייסבול והוקי קרח.
הוא קיבל הצעה מניו יורק ריינג'רס כששיחק בקצות בית הספר התיכון.
בשנת 1986 התקבל לבוסטון קולג'.
בשנת 1988, לפני כניסתו ל־NHL, ליץ' הצטרף לנבחרת האולימפית של ארצות הברית בהוקי קרח, ולאחר סיום המשחקים האולימפיים התחיל את דרכו בניו יורק ריינג'רס.
בשנת 1992 הפך ליץ' למגן השישי בהיסטוריה, והראשון מארצות הברית, שצבר מעל 100 נקודות בעונה.
נכון לסוף 2019, הוא גם האחרון בליגה שהגיע להישג זה.
הוא זכה באותה עונה בפעם הראשונה בגביע נוריס.
בשנת 1994 זכתה קבוצתו בגביע הנשיאים ובגביע סטנלי, אליפות היסטורית שהריינג'רס זכו בה לאחר 54 שנות בצורת .
ליץ' זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף.
עם הזכייה, הפך ליץ' לשחקן היחיד מלבד בובי אור שזכה במהלך הקריירה בגביע קאלדר, גביע נוריס וגביע קון סמיית'.
בריאן וינסקי הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית.
בתפקידו האחרון שירת כמפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101.
ב-1989 סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי והתגייס לצבא ארצות הברית.
במהלך מלחמת המפרץ פיקד על מחלקה רובאית בגדוד הראשון של חטיבה 327 בדיוויזיה המוטסת ה-101. בהמשך שירותו פיקד על פלוגה בדיוויזיה השלישית.
לאחר תואר שני באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה חזר לדיוויזיה המוטסת ה-101 והשתתף בפלישה לעיראק כסגן מפקד גדוד בחטיבה 327, וקצין מבצעים בדיוויזיה.
ב-2005 מונה למפקד גדוד ברגימנט הפרשים ה-61 בחטיבה 327 שהוצבה בעיראק.
ב-2008 מונה לקצין אג"ם של הדיוויזיה המוטסת ה-101 ולחם עימה במלחמת אפגניסטן.
ב-2010 מונה למפקד צוות הקרב החטיבתי ברביעי של דיוויזיית הפרשים הראשונה.
למד במכללת המלחמה של הצבא ובמכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
ב-2014 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82. ב-2016 מונה לראש הלשכה המשפטית של מזכיר הצבא של ארצות הברית.
בפברואר 2019 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. שירת בתפקיד עד מרץ 2021.
בריאן ורנל הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה סקוטי.
ורנל למד באקדמיה סנט מונגו בברידג'טון לפני שלמד בקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד (לשעבר האקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה) לאחר שלמד קורס יסודות באומנות באוניברסיטת גלאזגו.
הוא שיחק את התפקיד של בלה-טיק בסרט מלחמת הכוכבים – פרק 7: הכוח מתעורר משנת 2015. ובסדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה" אתה אודה הצעיר ובסדרת הטלוויזיה "כנופיות לונדון".
בשנת 2022 שיחק במיני סדרת הטלוויזיה סוסים איטיים.
שנה כותרת תפקיד 2014 Let Us Prey קיסר סרגיסון 2015 Offender ג'ינגיס מלחמת הכוכבים – פרק 7: הכוח מתעורר באלה-תיק 2017 דנקירק הפרפר גיטו2024Kill
השחף (2017) מגלם את קונסטנטין בתיאטרון ליריק (האמרסמית')
ברברים (2015) משחק את פול בתיאטרון יאנג ויק
הסטטיק (2012) משחק את ספארקי, אדינבורו - מועמד לשחקן הטוב ביותר לפרסי הבמה על מצוינות המשחק בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו
מקבת' (2012) משחק מקבת' בקונסרבטוריון המלכותי בסקוטלנד
בריאן חיל סלבטיירה (בספרדית: Bryan Gil Salvatierra; נולד ב-11 בפברואר 2001 בהוספיטלט דה לוברגאט שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בז'ירונה ובנבחרת ספרד.
חיל הגיע אל מחלקת הנוער של סביליה בשנת 2012, לאחר ששיחק במחלקת הנוער של ברבטה.
בעונת החל חיל לשחק בסביליה ב', קבוצת המילואים של המועדון.
ב-28 בנובמבר 2019 הבקיע חיל את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית, בניצחון 0–2 על קרבאך במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2019/2020. בסך הכול ערך 14 הופעות ליגה במדי סביליה.
ב-31 בינואר 2020 הושאל למשך חצי עונה ללגנס מהלה ליגה.
ב-16 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ריאל בטיס במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת 2019/2020. ב-19 ביולי הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 2-2 נגד ריאל מדריד במסגרת המחזור ה-38 והאחרון בליגה.
בסך הכול ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון בתקופת ההשאלה.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל למשך עונה אחת לאייבר מהלה ליגה.
ב-18 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד אוססונה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2020/2021. ב-3 בינואר 2021 הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על גרנדה במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
בסך הכול ערך חיל 28 הופעות ליגה במדי המועדון במשך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-26 ביולי 2021 חתם בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג.
ב-19 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לפאסוס די פריירה במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג לעונת עונת 2021/2022 בקונפרנס ליג.
ב-29 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשהחליף את סון יונג-מין בדקה ה-88 בניצחון 0–1 על ווטפורד במסגרת המחזור השלישי לעונת 2021/2022.
ב-31 בינואר 2022 הושאל לולנסיה עד לסוף העונה.
ב-2 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 1–2 על קאדיס.
ב-30 בינואר 2023 חזר לקבוצת נעוריו סביליה בהשאלה עד לסוף העונה.
ב-29 ביולי 2024 הושאל לז'ירונה לעונה אחת.
בחודש מרץ 2021 זומן חיל לראשונה לסגל נבחרת ספרד, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022. ב-25 במרץ הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת יוון.
חיל היה בסגל האולימפי של נבחרת ספרד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 2020 בשנת 2021, וערך חמש הופעות בטורניר, בו זכתה נבחרתו במדליית כסף.
מדליית כסף במשחקים האולימפיים (1): טוקיו 2020
בריאן מייקל היגינס הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של מדינת ניו יורק בשנים 2024-2005. בשנים 2005–2013 ייצג את מחוז הקונגרס ה-27, ולאחר מכן עד להתפטרותו ייצג את המחוז ה-26. מחוז הקונגרס שלו כולל בין היתר את הערים באפלו וניאגרה פולס.
היגינס, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית כחבר האספה המדינתית של ניו יורק בשנים 1999–2004. להיגינס מוניטין של דמוקרט שמרן ועצמאי, המשתייך למרכז הפוליטי בארצות הברית.
בריאן היגינס נולד ב-6 באוקטובר 1959 בבפאלו, שבמדינת ניו יורק.
סבו וסבתו היגרו לארצות הברית מאירלנד.
בצעירותו הוא גדל והתחנך בדרום העיר.
היגינס השלים ב-1984 לימודיו הגבוהים בבאפלו קולג' סטייט עם תואר ראשון במדע המדינה.
בשנים 1988–1993 כיהן כחבר מועצת העיר של באפלו כנציג המחוז הדרומי.
ב-1995 קיבל תואר שני בהיסטוריה מבאפלו קולג' סטייט, ובשנה העוקבת השלים לימודי תואר שני (MPA) במינהל ציבורי ומדיניות ציבורית מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד.
הוא כיהן כנציג מחוז הבחירה ה-145 באספה המדינתית של ניו יורק מ-1 בינואר 1999 עד ל-31 בדצמבר 2004.
ב-26 באפריל 2004 הכריז ג'ק קווין הרפובליקני, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של ניו יורק, כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת.
היגינס התמודד במחוז זה אל הקונגרס של ארצות הברית, והיה לדמוקרט היחיד במחזור בחירות זה בניו יורק שהצליח להיבחר למושב שאויש קודם לכן בידי רפובליקני.
הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2005. היגינס ממקם את עצמו במרכז המפה הפוליטית.
הוא כינה את עצמו "הדמוקרט העצמאי והשמרני ביותר במשלחת ניו יורק לקונגרס".
לבית המחוקקים המדינתי התמודד הן כמועמד המפלגה הדמוקרטית והן כמועמד המפלגה השמרנית, ובמהלך כהונתו בקונגרס הסכים פעמים תכופות עם הרפובליקנים בסוגיות שונות כגון ביטחון לאומי, הגירה ופיקוח על כלי נשק.
היגינס חבר ב"קואליציה הדמוקרטית החדשה".
לימים תיאר עצמו כ"מתון בעד ארגוני עובדים" השואף לעודד צמיחה בעבודה.
הוא סיפר כי הוא תומך במתן אפשרות לקשישים לרכוש תרופות מרשם מקנדה, ואחד מסדר העדיפויות שלו בבית הנבחרים האמריקאי הוא חקיקה המאפשרת לממשלה הפדרלית לנהל משא ומתן על הנחות כמות על תרופות.
אף על פי שבמהלך רוב כהונתו בבית המחוקקים המדינתי של ניו יורק תמך היגינס בתנועות נגד הפלות, מאז שנבחר לקונגרס הקפיד לדבוק בעמדות התומכות בהפלה מלאכותית.
הוא תומך בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה והצביע בעדו.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 נמנה היגינס ברשימת המועמדים הסופית של מושל ניו יורק דייוויד פטרסון להחלפתה של הסנאטורית הילרי קלינטון מניו יורק, שמונתה בידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית ברק אובמה למזכירת המדינה של ארצות הברית, אך לבסוף המושל פטרסון מינה את קירסטן ג'יליברנד לסנאט של ארצות הברית.
בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2016 תמך היגינס במועמדותה של קלינטון.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 נמנע היגינס מלתמוך במי מהמועמדים, אך במערכת הבחירות הכללית תמך במועמד מפלגתו, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן.
בקונגרס ה-117 חבר היגינס בוועדה לביטחון המולדת ובוועדת החוץ של בית הנבחרים.
ב-12 בנובמבר 2023 הודיע היגינס כי בכוונתו להתפטר מהקונגרס בפברואר 2024 לאחר שמיצה את הקריירה הפוליטית שלו.
ב-2 בפברואר 2024 סיים את כהונתו בבית הנבחרים האמריקאי.
סר הרולד בריאן סימור וורן (19 בדצמבר 1914 - 18 באוגוסט 1996), היה קצין רפואה של משמר הגרנדירים, רופא קסרקטיני ולינגטון, קצין רפואי בבית החולים המלך אדוארד השביעי, לונדון, שם עבד עם אליס סקסבי, ורופאו האישי של ראש ממשלת בריטניה אדוארד הית'.
וורן נולד בטודינגטון, בדפורדשייר ב-1914. אביו היה חוואי.
ב-1942 הוא התחתן עם ג'וזפין בארנס, נולדו להם שלושה ילדים, פני, אמנדה ואנתוני.
לאחר גירושיו הוא התחתן, באותה שנה, עם חברת מועצת העיר ווסטמינסטר, אליה היה נשוי עד מותה ב-1983, נולדו להם שני ילדים נוספים.
בריאן טיירי הנרי הוא שחקן אמריקאי.
הוא התפרסם בזכות תפקידו בתור אלפרד "ילד הנייר" מיילס בסדרת הדרמה הקומית "אטלנטה" (2016–2022), עליו קיבל מועמדות לפרס אמי.
בטלוויזיה, הוא ידוע בהופעותיו בסדרות "אימפריית הפשע", "החיים עצמם" ו"המדריך לרוצח".
הנרי עשה את פריצת הדרך הקולנועית שלו בשנת 2018 עם תפקידים בסרט השוד של סטיב מקווין "אלמנות", סרט הדרמה הרומנטי של בארי ג'נקינס "סיפורו של רחוב בייל", וסרט גיבורי העל המצויר "ספיידרמן: ממד העכביש".
הוא גילם את פאסטוס בסרט היקום הקולנועי של מארוול "נצחיים" (2021).
בשנת 2022, הוא כיכב בסרט "Causeway", שזיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הוא גם הופיע על הבמה.
עשה את הופעת הבכורה שלו בהפקת שייקספיר בפארק של "רומיאו ויוליה" (2007), ושיחק בהצגות שונות בתיאטרון הציבורי, לפני שהופיע בקאסט המקורי בברודוויי של "ספר המורמון" (2011).
בשנת 2014 הוא הופיע במחזמר מחוץ לברודוויי "מבצר הבדידות".
על הופעתו בתחיית ברודוויי 2018 למחזהו של קנת' לונרגן "גיבור הלובי", הוא קיבל מועמדות לפרס טוני לשחקן המוצג הטוב ביותר במחזה.
מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט להופעת המשנה הטובה ביותר (2023)2023הפילה של הקוסםליאו מטיאןדיבובספיידרמן: ברחבי ממדי העכבישג'פרסון דייוויסדיבוב2024גודזילה x קונג: אימפריה חדשהברני הייסהאש שבפנים (אנ')ג'ייסון קרצ'פילד רובוטריקים: ההתחלהמגהטרוןדיבוב2025Golden 2027ספיידרמן: מעבר לממדי העכבישג'פרסון דייוויסדיבובTBAPanic CarefullyLast Night at the Lobster
+שנהסדרהתפקידהערות2009חוק וסדרבןפרק: "Dignity"Last of the Ninthשוטרסרט טלוויזיה2010האישה הטובהרנדל סימונספרק: "Double Jeopardy"2013אימפריית הפשעווינסטון 2 פרקים2014הניקלרקיןפרק: "The Busy Flea"2016–2017סגני המנהלדאשיוס בראון3 פרקים2016–2022אטלנטהאלפרד "פייפר בוי" מיילסתפקיד ראשי (4 עונות); 37 פרקים
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה בסדרת קומדיה (אנ') (2018)2017המדריך לרוצחסנגור ציבוריפרק: "Go Cry Somewhere Else"החיים עצמםריקיפרק: "Memphis"
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן אורח בסדרת דרמה (אנ') (2017)2018בוג'ק הורסמןקופר וואלאס ג'וניורדיבוב; פרק: "The Amelia Earhart Story"חדר 104 (אנ')ארנולדפרק: "Arnold"היסטוריה שתויה (אנ')ברי גורדיפרק: "Game Changers"2021HouseBrokenארמנדודיבוב; 10 פרקים2022–2023פה גדולאלייז'ה / צ'יףדיבוב; 12 פרקים2023Class of '09טאיו מילר8 פרקים2025גנבי סמים (אנ')ריי דריסקול8 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות2007רומיאו ויוליהטיבאלט (אנ')תיאטרון דלאקורט (אנ') בסנטרל פארק, ניו יורקThe Brothers Sizeאושוסיהתיאטרון הציבורי (אנ') באוף ברודוויי2009In The Red and Brown WaterהאגונגוןMarcus; Or the Secret of Sweetטארל2011ספר המורמוניםגנרלתיאטרון יוג'ין אוניל (אנ') בברודוויי2014מבצר הבדידות (אנ')רוברט וולפאולקהתיאטרון הציבורי (אנ') באוף ברודוויי2018גיבור הלובי (אנ')וויליאםתיאטרון הייז (אנ') בברודוויי
מועמד פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (אנ') (2018)
בריאן טיצ'ר הוא טניסאי מקוצעני בעבר ומאמן טניס יהודי-אמריקאי.
הישג השיא שלו, זכייה בטורניר גראנד סלאם לגברים יחים, באליפות אוסטרליה הפתוחה (1980).
בשיאו (ב-5 באוקטובר 1981) דורג במקום 7 בעולם לגברים יחידים ובמקום 5 בעולם לזוגות גברים.
בריאן טיצ'ר נולד וגדל בסן דייגו, קליפורניה.
הוא שיחק טניס מגיל צעיר.
הוא ניצח במספר תחרויות לבני גילו.
בתקופת לימודיו האקדמיים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס הוא השתתף בתחרויות לסטודנטים וניצח במספר אליפויות.
לאחר סיום לימודים הוא עבר לבברלי הילס.
בשנת 1973 החל לשחק טניס כמקצוען.
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 1980 זכה בתואר לגברים יחשים לאחר ניצחון על קים ווריק במשחק הגמר.
בתחרויות גראנד סלאם נוספות הוא הגיע לשלב רבע הגמר, באליפות וימבלדון (1982) ובאליפות אוסטרליה הפתוחה (1982).
במהלך הקריירה שלו הוא זכה ב-8 טורנירים לגברים יחידים וב-16 טורנירים לזוגות גברים.
לאחר שפרש מהשתתפות בטורנירים מקצועניים החל לאמן טניס.
בין היתר הוא אימן את אנדרה אגסי, דניאל נסטור ומקס מירני.
בשנת 1979 הוא התחתן עם קטי מאי, טניסאית מקצועית.
בריאן דאגלס ויליאמס הוא עיתונאי אמריקאי ומגיש חדשות טלוויזיוני.
הוא שימש ככתב של תוכנית החדשות חדשות הלילה של NBC החל משנת 1993, לפני שקודם לתפקיד מגיש ועורך ראשי של התוכנית בשנת 2004. בפברואר 2015, ויליאמס הושעה על ידי NBC News למשך שישה חודשים בשל "הצגה שגויה של אירועים שהתרחשו במהלך סיקור מלחמת עיראק ב-2003".
ארבעה חודשים לאחר שהתקרית נחשפה, הרשת סילקה אותו לצמיתות מתפקידו בחדשות הלילה של NBC והעבירה אותו לתפקיד מגיש חדשות חירום עבור MSNBC.
ויליאמס נולד ב-5 במאי 1959 ברידג'ווד, ניו ג'רזי, וגדל בבית קתולי "רועש" ממוצא אירי ברובו.
הוא בן להורים דורותי מיי (לבית פאמפל) וגורדון לואיס ויליאמס, שהיה סגן נשיא בכיר של האגודה הלאומית של סוחרי הקמעונאות בניו יורק.
ויליאמס הוא הצעיר מבין ארבעה אחים.
הוא התגורר באלמיירה, ניו יורק, במשך תשע שנים לפני שעבר למידלטאון, ניו ג'רזי, כאשר היה בחטיבת הביניים.
ויליאמס סיים את לימודיו בתיכון מטר דאי, ניו ג'רזי, תיכון קתולי בניו מונמות', ניו ג'רזי.
במהלך לימודיו בתיכון, הוא התנדב ככבאי במשך שלוש שנים במחלקת הכיבוי של מידלטאון.
כמו כן, שימש כעורך העיתון הבית ספרי בתקופת התיכון.
הוא נפצע בתאונת כדורגל שגרמה לעיוות באפו.
עבודתו הראשונה הייתה כמלצר במסעדת Perkins Restaurant & Bakery.
לאחר התיכון, ויליאמס למד במכללת ברוקדייל לפני שהועבר להאוניברסיטה הקתולית של אמריקה ולאחר מכן לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
הוא לא השלים תואר אקדמי, ובסופו של דבר התמחה במשרד העיתונות של הבית הלבן במהלך ממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר.
מאוחר יותר הוא כינה את עזיבתו את הלימודים האקדמיים כאחד מ"החרטות הגדולות" שלו.
ויליאמס החל לעבוד בשידור בשנת 1981 בתחנת הטלוויזיה KOAM-TV בפיטסבורג, קנזס.
בשנה שלאחר מכן הוא סיקר חדשות באזור וושינגטון די.סי.
בתחנה העצמאית WTTG, ולאחר מכן עבד בפילדלפיה עבור WCAU, שהייתה בבעלות ובניהול של CBS באותה תקופה.
החל משנת 1987 הוא שידר בניו יורק בתחנת WCBS.
ויליאמס הצטרף ל־NBC בשנת 1993, שם הנחה את תוכנית החדשות הארצית של יום שבת וחלק עם תוכנית יום ראשון עד 1999, ושימש ככתב הראשי של הבית הלבן.
בקיץ 1996 הוא החל לשמש כמגיש ועורך ראשי של החדשות עם בריאן ויליאמס, ששודרה ב־MSNBC ובCNBC.
ויליאמס שימש גם כמגיש מחליף ראשי בתוכנית חדשות הלילה של NBC עם טום ברוקאו, וכן כמגיש של תוכנית יום שבת.
הוא דיווח על התאונה ומותה של דיאנה, נסיכת ויילס.
עלייה ונפילה בחדשות הלילה של NBC
ויליאמס הפך למגיש של חדשות הלילה של NBC ב-2 בדצמבר 2004, כמחליפו של טום ברוקו שפרש.
בדצמבר 2004, כאשר ויליאמס לקח את המושכות, הוא נאלץ להתנצל על אמירה כי ישנם "בעיות גדולות יותר" ממגוון בחדר החדשות.
נשיא חדשות NBC, ניל שפירו, התחייב להכפיל את מאמצי הגיוס של המיעוטים בחברה.
סיקורו של הוריקן קתרינה זכה לשבחים רבים, במיוחד "על הבעת כעסו ותסכולו על כישלון הממשלה לפעול במהירות כדי לסייע לקורבנות".
הרשת זכתה בפרס פיבודי, כאשר הוועדה קבעה כי "ויליאמס וכל צוות חדשות הלילה של NBC הראו את הרמות הגבוהות ביותר של מצוינות עיתונאית".
ויליאמס קיבל את הפרס בשם הארגון.
חדשות הלילה של NBC זכו גם בפרס ג'ורג' פולק ובפרס אלפרד אי.
דופונט-אוניברסיטת קולומביה עבור סיקור קתרינה.
ואניטי פייר כינה את עבודתו של ויליאמס על קתרינה כ"ראויה למורו" ודיווח כי במהלך ההוריקן, הוא הפך ל"מגיש של האומה".
הניו יורק טיימס תיאר את דיווחיו על ההוריקן כ"רגע מכונן".
עם זאת, הצהרותיו של ויליאמס על הוריקן קתרינה ותוצאותיו עברו בדיקה מדוקדקת.
לדוגמה, ויליאמס התייחס באופן לא עקבי להתאבדות בתוך סופרדום בניו אורלינס לאחר קתרינה.
CNN דיווחה בסרט תיעודי טלוויזיוני משנת 2005 כי ויליאמס אמר כי לא היה עד להתאבדות: "שמענו על סיפור של אדם שהתאבד, נפל מהדק העליון".
בהופעה בתוכנית הדיילי שואו באוגוסט 2006, ויליאמס סיפר למנחה ג'ון סטיוארט כי כמעט נפגע בחודש הקודם מרקטות קטיושה ששוגרו מלבנון על ידי חזבאללה בזמן שטס במסוק בלק הוק של חיל האוויר הישראלי: "הנה מראה של רקטות שמעולם לא ראיתי, חולפות מתחתינו, 1,500 רגל מתחתינו.
ויש לנו את דלתות התותחנים פתוחות במסוק הזה, ואני אומר לגנרל, איזה גנרל ארבעה כוכבים: 'לא יידרש הרבה כדי שיכוונו את הכוונת וינסו לעשות זריקה דרך הדלתות הפתוחות שלנו, נכון?' בכל פעם שתרצה לעבור לצד השני, מותק, סע איתי".
הסיפור עורר ספקות מאחר שאין גנרלים בעלי דרגת ארבעה כוכבים בצבא הגנה לישראל, דלתות מסוקים ישראליים סגורות בדרך כלל במהלך טיסות, ומסוקי הבלק הוק של חיל האוויר הישראלי אינם נושאים תותחנים.
דובר צה"ל שהיה על המסוק המדובר אישר לאחר מכן כי אכן הייתה אש קטיושה, ואף שהמסוק לא היה בסכנה, "מסלול הרקטות היה מתחתינו".
בשנת 2007, מגזין טיים בחר בויליאמס כאחד מ-100 האנשים המשפיעים בעולם.
בשנת 2009, ויליאמס זכה בפרס וולטר קרונקייט למצוינות בעיתונאות מטעם אוניברסיטת המדינה של אריזונה.
בהכרזה על הפרס, וולטר קרונקייט אמר כי הוא אחד מ"מעריציו הנלהבים" ותיאר אותו כ"עיתונאי קפדן" שהביא כבוד למקצוע הדיווח החדשותי בטלוויזיה.
במהלך תפקידו כמגיש חדשות הלילה, ויליאמס זכה ב-12 פרסי אמי לחדשות ותעודה.
ויליאמס זכה גם בפרס אמי לשנת 2012 עבור תוכנית הראיונות שלו רוק סנטר ובפרס אמי לשנת 2013 כמפיק ראשי ועורך של סרט תיעודי על הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ון קנדי.
הוא גם חלק בפרס אמי משנת 2014 שהוענק עבור ספיישל חדשות של NBC על הפיגוע במרתון בוסטון.
על פי נתוני דירוגי נילסן מסוף 2008, תוכנית החדשות של ויליאמס זכתה בעקביות למספר צופים גבוה יותר משתי התוכניות המתחרות העיקריות שלה, חדשות העולם של ABC של ABC וחדשות הערב של CBS של CBS.
בהקשר זה, חדשות הלילה של NBC ניצחה את שתי התוכניות האחרות בדירוגי נילסן בכל שבוע פרט לאחד מסוף 2008 ועד סוף 2014.
ב-4 בפברואר 2015, ויליאמס התנצל וחזר בו מהסיפור שסיפר, שהתברר כשקרי, על מלחמת עיראק, אותו סיפר בשידור של חדשות הלילה ב-30 בינואר 2015. הוא טען כי בזמן שטס במסוק צבאי צ'ינוק, המסוק "נאלץ לנחות לאחר שנפגע מ־RPG".
זמן קצר לאחר השידור, סיפורו של ויליאמס זכה לביקורת מצד לאנס ריינולדס, מהנדס טיסה שהיה על סיפון אחד משלושת מסוקי צ'ינוק שנפגעו.
ריינולדס וחברי צוות אחרים אמרו כי ויליאמס היה על סיפון קבוצה נפרדת של מסוקים מהמסוק שנפגע.
המסוק של ויליאמס טס כחצי שעה מאחור ונאלץ לבצע נחיתת חירום בגלל סופת חול ולא בגלל התקפה.
בראיון ב-5 בפברואר 2015 ב-CNN, טייס הצ'ינוק שבו טס ויליאמס אמר כי אמנם המסוק לא ספג אש RPG, הוא אכן ספג אש מנשק קל וכי התותחנים השיבו אש.
ויליאמס טען כי כמה כדורים החטיאו אותו "בסנטימטרים", דבר שמפקד צוות הצ'ינוק הכחיש.
ב-10 בפברואר 2015, נשיאת חדשות NBC, דבורה טרנס, השעתה את ויליאמס ללא שכר למשך שישה חודשים מתפקידו כעורך ראשי ומגיש של שידור חדשות הלילה בשל שקריו והצגתו השגויה של התקרית בעיראק.
ב-18 ביוני 2015, הוא הורד בדרגה למגיש חדשות חירום עבור MSNBC.
באותה עת, משכורתו עמדה על 10 מיליון דולר לשנה, עם חוזה לחמש שנים שנחתם בדצמבר 2014.
רוק סנטר עם בריאן ויליאמס
ב-4 באוקטובר 2011, הוכרז כי ויליאמס יהיה המנחה של רוק סנטר עם בריאן ויליאמס, תוכנית מגזין חדשות שהוקרנה בבכורה ב-31 באוקטובר 2011, בשעה 22:00 שעון המזרח, במקום סדרת הדרמה שבוטלה מועדון הפלייבוי.