tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רשת צליל נחלשה לאורך השנים, נסגרו סניפיה ונותרו רק הפינות למכירת דיסקים בסניפי סטימצקי.
בשנת 2011 הוקמה "חממה ספרותית", הוצאת ספרים בתשלום.
בשנים 2011–2012 צברה סטימצקי הפסדים כבדים, ובשנת 2014 הזרימה קרן מרקסטון כספים לרשת.
סטימצקי פעלה בתקופה זו למען חקיקת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל.
במאי 2014 הטילה רשות ההגבלים העסקיים קנס של 1.5 מיליון ש"ח על סטימצקי, וקנס של 50 אלף ש"ח על מנכ"לית החברה, איריס בראל.
ביוני 2014 נחתם הסכם למכירת סטימצקי לקבוצת משקיעים בראשות הפרסומאית ג.
לפני השלמת מכירת הרשת לקבוצת המשקיעים בראשות ג.
יפית, עשו עובדי סטימצקי ניסיון להתאגדות והקמת ועד, שלא צלח.
בסוף יוני הודיעה מנכ"לית החברה, איריס בראל, על עזיבתה, ובמקומה מונה אייל גרינברג למנכ"ל החברה.
בספטמבר 2015 הודיעה הרשת על פתיחת רשת 'סטימצקידס' - שתעסוק במכירת צעצועים ומשחקים לגילאים שנה ומעלה.
החנות הראשונה נפתחה בנס ציונה.
בהמשך הוכנסה מכירת צעצועים ומשחקים לכל סניפי סטימצקי.
בינואר 2018 הודיעה רשת הספרים סטימצקי על רכישת מחצית מהשליטה ב"גטבוקס", פלטפורמה דיגיטלית לספרות עברית ומתורגמת.
בתחילת 2018 עבר מטה החברה והמרכז הלוגיסטי שלה מפתח תקווה, לאזור התעשייה לב הארץ בכפר קאסם.
בתחילת 2020 הורחבה קשת המוצרים הנמכרים באתר האינטרנט של החברה, ונמכרים בו שלל מוצרי צריכה, ובהם נעליים, בשמים ומוצרי חשמל ואלקטרוניקה.
החל משנת 2011 מפעילה הרשת הוצאת ספרים בשם סטימצקי הוצאה לאור שמתמחה בהוצאה לאור במימון המחבר.
חלק מהמחברים בהוצאה זו הביעו אכזבה וביקורת על התנהלות ההוצאה, אך לדברי סטימצקי תנאי החוזה עם המחברים ממולאים בדקדקנות.
סטימצקי הוצאת ספרים, חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
סטילטון היא גבינה הנחשבת בעיני רבים למלכת הגבינות האנגליות.
היא מיוצרת בשתי גרסאות: גבינה כחולה שהיא המפורסמת יותר וגרסה שנייה ללא עובש.
על פי תקנות האיחוד האירופי רק גבינה שיוצרה באחד משלושת המחוזות לסטרשייר, דרבישייר ונוטינגהאמשייר יכולה להיקרא סטילטון.
בשנת 1730 קופר תורנהיל, בעל פונדק בכפר סטילטון, נתקל בגבינה כחולה ייחודית בחווה באזור לסטרשיר.
הגבינה שבתה את ליבו והוא השיג הסכם שהקנה לו זכויות הפצה בלעדיות.
כיוון שהדרכים מלונדון לצפון אנגליה עברו דרך סטילטון, המוניטין של הגבינה צמח במהרה.
למרבה האירוניה, סטילטון על אף שהקנה לגבינה את שמה, אינו נמצא במחוזות בהם מותר לייצר סטילטון.
מעבר להגבלת אזור הייצור ישנן עוד תקנות שסטילטון כחולה צריכה לעמוד בהן:
הגבינה חייבת להיות מיוצרת מחלב מקומי מפוסטר.
הגבינה חייבת להיות בצורה גלילית מסורתית.
חייבים לאפשר לגבינה ליצור קרום או מעטה משלה.
לגבינה צריכים להיות עורקים כחולים עדינים שיוצאים ממרכזה.
לגבינה צריך להיות "טעם אופייני לסטילטון".
ישנן רק שש מחלבות בעלות היתר ייצור.
בגבינת סטילטון יש כ-35% שומן וכ-23% חלבון.
סטילטון כחולה בדרך כלל נאכלת עם סלרי או עם קרקרים ולחם והיא משתדכת היטב ליין פורט.
נהוג גם להוסיף אותה למרקי ירקות בייחוד למרק ברוקולי או מרק סלרי והיא אחד המאכלים המסורתיים של חג המולד.
סטילטון לבנה בדרך כלל מערבבים עם חומרים אחרים כגון שוקולד או פירות מיובשים או שמגישים אותה עם עוגת פירות.
באדריכלות יוון העתיקה, סטִילוֹבַּטֶה היא החלק העליון של הקרפידומה, שהיא המשטח שעליו ניצבים עמודי המקדש, כלומר, היא רצפת המקדש.
המשטח נבנה בצורה מדורגת ששיטחה את הקרקע מתחת למקדש והיוותה מעין במה.
במתודולוגיות אחדות משתמשים במילה סטילובטה כדי לתאר רק את החלק הגבוה ביותר של בסיס המקדש, ואילו המילה סטריאובטה משמשת לתיאור יתר המדרגות של המשטח מתחת לסטילובטה הנמצאות מעל הקרקע.
מתודולוגים אחרים משתמשים במונח סטילובטה כדי לתאר את כל המדרגות הללו.
ברוב המקרים הסטילובטה תוכננה באופן שיתאים, מבחינת הפרופורציה, לשאר החלקים של המקדש.
במקדשים יווניים מתקופת הסדר הדורי היה יחס מסוים בין האורך והרוחב של הסטילובטה, ובחלק מהמקדשים הדוריים המוקדמים גובה העמודים במקדש היה שליש מרוחב הסטילובטה.
האדריכלים הרומאים נקטו גישה שונה בפירושם לסדר הקורינתי, ובנו סטילובטות גבוהות בהרבה שלא היו מדורגות מלבד בקרבת האכסדרה.
במקדשים הרומיים הסטילובטה נקרא "פודיום".
סטילפון נולד בעיר מגארה הסמוכה לאתונה.
הוא החל את לימודיו בליקיאון אצל תאופרסטוס, אך עד מהרה עבר ללמוד פילוסופיה אצל פסקילס (אחיו של הפילוסוף קראטס מתבאי) ואצל דיוגנס מסינופ.
ישנה סברה כי למד גם אצל אוקלידס.
בערך ב-320 לפנה"ס החל ללמד באתונה, והיו לו תלמידים רבים, בהם ניקרטה, שהייתה מאהבתו.
סטילפון נודע ביוון כולה כנואם מעולה שהתעמת עם נואמים אחרים בהצלחה מרובה.
יש אומרים כי התעמת עם דיודורוס קרונוס בחצרו של תלמי הראשון מלך מצרים.
לפי גרסה אחרת, הוא לא שעה לבקשתו של מלך זה שרצה לארח אותו בחצרו באלכסנדריה.
כאשר כבש דמטריוס פוליורקטס את ערי יוון, ובהן מגארה, הוא ביקש לפצות את סטילפון על אבדותיו.
סטילפון סירב באומרו כי רכושו היחיד הוא הידע, וכי רכוש זה לא נלקח ממנו.
על פי פלוטרכוס, סטילפון היה אדם נעים הליכות שהיו לו ידידים רבים.
הוא זכה בהערכה רבה לא רק ברחבי יוון אלא גם בחצרותיהם של מלכים שביקשו את חברתו.
על פי קיקרו, לסטילפון הייתה נטייה ליין ולנשים, אולם הוא התגבר על כך באמצעות לימודים.
בכל זאת, יש אומרים כי האיץ את מותו באמצעות שתיית יין.
מכל כתביו של סטילפון לא שרד דבר, אך ידוע כי עסק בעיקר בתורת הלוגיקה ובדיאלקטיקה.
משנתו הפילוסופית הייתה קרובה לאלה של האסכולה הסטואית ואסכולת הציניקנים.
באשר לטוהר המידות ולהסתפקות במועט הוא החזיק בדעה כי מוטל על החכם לא רק להתגבר על צרותיו, אלא גם לא לחוש בהן ולא להיות מושפע מהן כלל.
בכך, תורתו הייתה קרובה מאוד לזו של הציניקנים.
סנקה כתב בספרו 'אגרות מוסר':
סטילביט הוא מונח המתאר שני סוגים של מינרלים טקטוסיליקטיים (סיליקטים במבנה מרחבי) מיוממים המכילים הרכבים שונים של סידן, נתרן ואלומיניום, והשייכים לקבוצת הזאוליטים.
הסטילביט מופיע בטבע בשתי צורות שכל אחת הוכרה כמינרל בפני עצמו על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה על פי סוג הקטיון הבולט.
סטילביט-Ca - NaCa2Al5Si13O36•14H2O, סוג עשיר בסידן שחלקו הקטן מוחלף בנתרן.
הוא מוכר גם בשמות אחרים כדוגמת אדפולרסיט ודסמין.
סטילביט-Na – Na3Ca3Al8Si28O72•nH2O, סוג עשיר בנתרן.
כאמור, הסטילביט משתייך לקבוצת המינרלים הגדולה של הזאוליטים.
בקבוצה זו ישנם שלושה סוגי מבנים, והסטילביט משתייך לזאוליטים במבנה הקרוי בעלי יריעה.
הסטילביט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , וחבורת סימטריות מרחבית C 2/m.
הגבישים של הסטילביט שטוחים ודקים באורך עד 14 ס"מ המתקבצים ביחד למבנה דמוי אלומת שיבולים, כמו כן מקבצים סיביים, קורנים או כדוריים.
מבנה אלומת השיבולים ייחודי לסטילביט ולסטלריט (CaAl2Si7O18•7H2O), זאוליט קרוב, אבל נדיר.
תופעת גבישים תאומים נפוצה בסטילביט, בצורת תאומי חדירה היוצרים לעיתים צורת צלב.
לסטילביט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({010}) במקביל לפינקואיד הבולט.
הקשיות של המינרל נמוכה, 4-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.15 גרם לסמ"ק.
אופטית המינרל הוא דו-צירי .
צבעם לבן קרם או ורוד, לעיתים עם כתמים בצהוב או אדום, חום בהיר עד חום כהה.
בשקף מנוסר הסטילביט הוא חסר צבע.
הברק של הסטילביט הוא זגוגי עד פנינתי (במיוחד על משטחי הפצילות), הנפיצה שלו חלשה.
סטילביט-Na נתגלה לראשונה בכף פולה (Capo Pula) בסמוך לעיירה פולה (Pula) בנפת קליארי במחוז העצמאי סרדיניה שבאיטליה, והוכר כמינרל נפרד ב-1998.
מקור שם המינרל ביוונית "סטילבין" שפירושו "להבריק" או "סטילבה" שפירושו "מראה" בהתייחס לברק הזגוגי עד פנינתי של המינרל.
אדלפורסיט (באנגלית Aedelforsite) סוג של סטילביט-Ca הקרוי על שם המקום בו נתגלה, מכרה אדלפורש (Ädelfors) בפרובינציית סמולנד שבשוודיה
דסמין (במקור הגרמני Desmin) – סוג של סטילביט-Ca.
שם זה שמשמעותו "חבילה" הוצע למינרל כאשר הוא הופרד מהיולנדיט ב-1818 ועדיין מקובל כשמו של המינרל בגרמניה.
אפידסמין (באנגלית Epidesmine) – שם מיושן לסטילביט בתצורה אורתורומבית
הסטילביט, כמו שאר הזאוליטים, בנוי כך שהחללים המולקולריים מתחברים ויוצרים תעלות.
הגודל המקסימלי של מולקולות או יונים היכולים לחדור לנקבוביות של הסטילביט נקבע על פי קוטר התעלות, ורק מולקולות בגדלים וצורות מסוימים יכולים לעבור.
הסטילביט משמש לסינון פחמימנים בזיקוק נפט.
הסטילביט מצוי בדרך כלל בחללים דמוי השקד שבבזלת ובסלעים דומים כדוגמת אנדזיט יחד עם זאוליטים רבים אחרים, ולעיתים בגרניט ובגנייס, ולעיתים רחוקות בעורקים הידרותרמיים.
נוצר במשקעים של מעיינות חמים, וכחומר מגבש בכמה אבני חול וקונגלומרטים.
הסטילביט הוא אחד מסוגי הזאוליטים הנפוצים.
הסטילביט מצוי בשפע בסלע הוולקניים של איסלנד, איי פארו, האי סקאי, מפרץ פאנדי בנובה סקוטיה, מסביב לגונדה (Gunnedah) וטמבר ספרינגס (Tambar Springs) בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, ובצפון ניו ג'רזי ובצפון קרולינה שבארצות הברית.
סטִים היא חנות דיגיטלית ורשת חברתית מקוונת אשר פותחה על ידי Valve Corporation.
התכנה הושקה ב-12 בספטמבר 2003, ומטרתה המרכזית היא לאפשר לשחקנים לרכוש ולהוריד משחקים באופן דיגיטלי.
זאת ועוד, התכנה מציעה לרוכשים, בין היתר, עדכונים אוטומטיים ואפשרות לשמירת התקדמות בענן.
על אף שהתכנה פותחה במקור עבור Microsoft Windows, בהמשך הושקו גרסאות עבור מערכת ההפעלה OS X ומערכות הפעלה מבוססות לינוקס (ביניהן ההפצה של Valve, SteamOS).
בנוסף, הושקו גרסאות עבור טלפונים חכמים אשר מערכת הפעלתן היא אנדרואיד, iOS או Windows Phone.
אולם, הגרסאות עבור הטלפונים החכמים אינן מאפשרות לשחק במשחקים, ומטרתן העיקרית היא לאפשר לשוחח עם חברים ולרכוש משחקים.
נכון לשנת 2019, נפתחו בשירות מעל מיליארד חשבונות ומוצעים למכירה יותר מ-30,000 משחקים.
ההצלחה של Steam הובילה לפיתוח של SteamOS, מערכת הפעלה מבוססת לינוקס אשר בנויה סביב השירות, ו-Steam Machine, מחשבים בנויים-מראש עבור משחקים.
בנובמבר 2017, הוסיפה החברה את מטבע השקל החדש, ומאז – בישראל ניתן לקנות ולשלם אך ורק בשקלים חדשים.
לפני שהחל פיתוח התכנה המפתחים, Valve Corporation, נתקלו בקשיים כאשר ניסו לעדכן את משחקיהם.
שחרור עדכונים יצר מצב בו מרבית קהילת השחקנים במשחק Counter-Strike, לדוגמה, נשארה מנותקת למשך ימים.
העדכונים בוצעו דרך מערכת ה-WON של Sierra Entertainment שהיוותה פלטפורמה חברתית ומערכת שרתי משחק.
החברה החליטה כי עליה ליצור תכנה אשר תעדכן באופן אוטומטי את משחקיה ותכלול, בין היתר, אמצעי הגנה חזקים יותר נגד פיראטיות רמאויות ואתגרים אחרים.
תחילה פנתה Valve למספר חברות, ביניהן Microsoft Corporation ו-Yahoo!, על מנת לפתח את התכנה אך נדחתה על ידי כולן.
כתוצאה מכך, החלה Valve לפתח את התכנה בכוחות עצמה בשנת 2002.
התכנה נחשפה לראשונה במהלך כנס Game Developers Conference ב-22 במרץ 2002, ובמהלך ינואר 2003, התכנה הפכה זמינה בפני הציבור לראשונה כחלק מבדיקות בטא שנעשו לגרסה 1.6 של המשחק Counter-Strike.
Half-Life 2 הוא, למעשה, המשחק הראשון אשר חייב את התקנת התכנה, אפילו בעותקים פיזיים, כאשר שוחרר ב-16 בנובמבר 2004. בתחילת הדרך לעיתים נתקלו שחקנים בקשיים כאשר ניסו לשחק במשחקים באמצעות התכנה.
תחילה שיווקו Valve רק את משחקיהם באמצעות התכנה.
במהלך אוקטובר 2005 החל להימכר המשחק הראשון אשר שייך לחברת פיתוח אחרת, Rag Doll Kung Fu.
חברות פיתוח גדולות יותר, כגון id Software, Eidos Interactive וקאפקום, החלו למכור את משחקיהם באמצעות התכנה במהלך שנת 2007. עד מאי 2007, נפתחו בשירות יותר מ-13 מיליון חשבונות והוצעו למכירה יותר מ-150 משחקים.
לשמירת קובצי ארכיון של התוכנה פותחה שפת תכנון Game Cache File.
סטים גדלה באופן משמעותי מאז ההשקה בשנת 2003. בעוד שבשנת 2004 הוצעו למכירה באמצעות התכנה שבעה משחקים בלבד, נכון לסוף 2018 מוצעים למכירה כ-30,000 משחקים, מתוכם 9,300 נוספו במהלך שנת 2018.
החברה אינה משחררת נתוני מכירות לציבור; הצפייה בנתונים מתאפשרת רק לחברות אשר משתמשות בשירות למכירות משחקיהן, והן אינן יכולות לחשוף אותו לציבור ללא רשות בעקבות הסכם אשר נחתם ביניהם לבין Valve.
עם זאת, חברת Stardock פרסמה בשנת 2009 הערכה לפיה סטים מחזיקה בנתח שוק של כ-70%.
בתחילת 2011, עיתון פורבס פרסם הערכה לפיה סטים מחזיקה בנתח שוק של בין 50% ל-70%.
לאורך השנים מספר חברות פרסמו את נתוני המכירות שלהם.
CD Projekt, לדוגמה, פרסמה זמן קצר לאחר שחרור המשחק The Witcher 2: Assassins of Kings כי 200,000 (80%) מתוך 250,000 המכירות הדיגיטליות של המשחק בוצעו דרך השירות.
היות שהתקנת התכנה והשימוש בה נדרשים במרבית משחקי המחשב, לאורך השנים נשמעו ביקורות רבות על שירות הלקוחות של החברה.
הטענות העיקריות נוגעות לזמני המתנה ממושכים וחוסר במענה, אשר הובילו את Better Business Bureau להעניק לחברה את הציון "F" (נכשל) במרץ 2015. אריק ג'ונסון, ראש חטיבת הפיתוח העסקי בחברת Valve, פרסם בעקבות הציון הצהרה שהחברה מכירה בבעיה ומבטיחה לטפל בה.
סטייק דיאנה או אומצה נוסח דיאנה הוא מאכל בשר בקר מהמטבח העילי.
מאכל זה עשוי נתח בשר פילה המוגש ברוטב בו בושל.
נהוג בסיום הכנת המאכל לשלהב את המאכל בברנדי (פלמבה) לעיני הסועדים.
המאכל קרוי על שם דיאנה אלת הציד מהמיתולוגיה הרומית.
הבשר מתובל בחמאה, שום ופלפל שחור, ומבושל ברוטב של חמאה, ציר בקר, בצלי אשקלון, שמנת ורוטב ווסטרשייר.
בתום טיגון המאכל הוא מוגש לסועדים ברוטב הבישול, ולאחר שילהובו בברנדי.
מקורו של המאכל אינו ברור.
היסטוריוני מזון סבורים כי מדובר באומצה ברוטב פלפל ששולהבה.
אנציקלופדיית לארוס גסטרונומיק מכנה את המאכל גם "סטייק בנוסח ארטמיס".
פטרישיה סטיבנס בספרה "Rare Bits: Unusual Origins of Popular Recipes" מציינת כי מאחר שדיאנה היא גם אלת הירח נהוג להגיש לצד האומצה גם פרוסות טוסט בצורת חצי סהר.
הגרסה הקדומה ביותר של "רוטב דיאנה" (רוטב חמאה ופלפל) המופיע בספרי בישול, היא מתכון של אוגוסט אסקופייה משנת 1907. מתכון זה מכיל רוטב פלפל שחור בתוספת שמנת, כמהין וחלבון ביצה קשה.
פיתוח זה של רוטב הפלפל הפך נפוץ בארצות הברית בשלהי שנות ה-50 ובראשית שנות ה-60, ורק בתקופה זו החלה המנה להקרא על שם הרוטב.
ג'יין ניקרסון, במאמרה "סטייק הראוי לשמו" (הניו יורק טיימס, 25 בינואר 1953) טוענת כי המנה הומצאה באחת משלוש מסעדות בעיר ניו יורק: מלון דרייק, מלון שרי-נת'רלנד או מסעדת קולוני.
מקומות אלה נודעו באומצות שלהם, וטענו להמצאת המאכל.
גם ספרה של ג'וליה צ'יילד על הבישול הצרפתי, משנת 1968 מכיל מתכון לסטייק פלפל משולהב (אך לא קוראת לו בשם זה).
סטיל או איש הפלדה הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Adventures of Superman #500 מיוני 1993, ונוצרה על ידי הכותבת לואיז סימונסון והמאייר ג'ון בוגדנוב.
מספר אלמנטים של הדמות שואבים השראה מדמותו של הגיבור הלאומי ואיש מעשיות הגוזמה ג'ון הנרי, כמו גם מדמותו של סופרמן.
סטיל הוא האלטר אגו של ג'ון הנרי איירונס, מהנדס נשק מבריק אשר כלי הנשק אותו יצר נפל לידיים הלא נכונות ונעשה בו שימוש להריגתם של חפים מפשע.
כאשר החברה בה עבד ניסתה לשכור את שירותיו, הוא ביים את מותו ועבר למטרופוליס.
בזמן שעבד בעבודת בנייה מעל גורד שחקים, הוא ניצל בידי סופרמן כאשר מעד ונפל.
בזמן הקרב הקטלני של סופרמן בדומסדיי, איירונס ניסה לעזור לסופרמן בכך שהניף פטיש, אך נקבר מתחת להריסות.
לאחר מותו של סופרמן, איירונס זחל מההריסות ונשבע לעצור את דומסדיי.
איירונס גילה כי כנופיות רחוב משתמשות בגרסה משודרגת של כלי הנשק אותו יצר.
הוא עטה על עצמו חליפת שריון (בדומה לחליפתו של איירון מן מחברת מארוול קומיקס).
במהלך קשת הסיפור שלטונם של הסופרמנים, ארבע דמויות הוצגו כסופרמן, כאשר כל אחת נקראה בכינוי שונה.
איירונס נקרא "איש הפלדה", או "סטיל".
דמותו של סטיל הופיעה במספר מדיות נוספות לקומיקס.
הדמות הופיעה ב"סופרמן: סדרת האנימציה" בדיבובו של השחקן מייקל דורן, וב"ליגת הצדק: סדרת האנימציה" בדיבובו של פיל למאר.
הדמות הופיעה גם בסרטי האנימציה "ליגת הצדק: כס אטלנטיס" בדיבובו של קרי פייטון, וכן ב"מותו של סופרמן" ו"שלטונם של הסופרמנים" בדיבובו של קרס ויליאמס.
בסרט הלייב אקשן "סטיל" גילם הכדורסלן שאקיל אוניל, בעוד את דמותו בסדרת הטלוויזיה "סופרמן ולויס" מגלם השחקן וולה פארקס.
נהר הסיטלווטר (stillwater river; בתרגום חופשי: נהר המים השקטים) הוא יובל של נהר הילוסטון.
אורכו כ-113 ק"מ והוא זורם במזרח מדינת מונטנה בארצות הברית
מימי נהר הסטילווטר נובעים באזור הטבע הבראשיתי הבסארוקה-ברטות' ממזרח להרי ברטות',במחוז פארק ליד הגבול עם ויומינג וגבול הפארק הלאומי ילוסטון.
הנהר זורם בכיוון צפון מזרח בין רכס נאבסרוקה ממערב והרי ברטות' ממזרח.
הוא זורם דרך היער הלאומי קסטר וליד נקודות היישוב ניי ואבסרוקי.
הוא נשפך לנהר הילוסטון ליד העיירה קולומבוס, מונטנה.
נהר הסילווטר מוכר גם בשמות אחרים: נהר האיצ'קפירג'ה, נהר הרוז, נהר הרוזבד, וערוץ הסטילווטר.
סטייפן שטיינר נולד בעיירה דוניה סטוביצה.
אביו היה וטרינר וחבר במפלגת האיכרים של קרואטיה.
ב-1929 עברה המשפחה לזאגרב, סטייפן למד רפואה באוניברסיטת זאגרב והתמחה בקרדיולוגיה.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה, נעצר שטיינר והובל למחנה מעצר בזאגרב.
בהמשך, הועברו שטיינר ורעייתו ד"ר זורה גולדשמידט-שטיינר ביחד עם קבוצת רופאים יהודים לאזור בוסניה ומשם נמלטו והצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
סטייפן שטיינר נפגש עם יוסיפ ברוז טיטו בעיר יאיצה ובין 1943 ל-1947 היה רופאו האישי.
במקביל, רעייתו זורה, שהייתה כירורגית, הקימה וניהלה מספר צוותי מנתחים ביחידות הפרטיזנים השונות בדרגת קולונל .
לאחר המלחמה המשיך לשרת במערך הרפואה של צבא יוגוסלביה והתקדם לדרגת גנרל-מאיור.
ב-1976, השתחרר שטיינר משירותו הצבאי.
הוא הלך לעולמו ב-2006 בזאגרב והוא בן 90. נקבר בבית העלמין מִירוֹגוֹי שבעיר.
סטימפאנק ("פאנק הקיטור"; באנגלית: Steampunk) הוא תת-סוגה במדע בדיוני שמציגה עולם המבוסס טכנולוגית על מכניקה ומנועי קיטור.
סטימפאנק מציג לרוב גרסה אלטרנטיבית להתפתחות העולם עם דמיון כללי לתקופה הוויקטוריאנית או ל"מערב הפרוע" (המחצית השנייה של המאה ה-19).
קיימים בו גם אלמנטים של פנטזיה ואימה.
בז'אנר הסטימפאנק מתואר עולם חלופי בו לא התפתחו טכנולוגיות כגון אלקטרוניקה ספרתית ומנוע הדיזל ובמקומן שגשגו טכנולוגיות שמבוססות על מכניקה ומנועי קיטור, בו נפגשים הישן והמודרני.
הרכיב ה"פאנק" מתייחס לדגש מסוים על טבעו האמיתי של האדם, המונע על ידי יצרים נמוכים - תאווה, כעס, יהירות, חמדנות וקנאה.
הסגנון הכללי של סטימפאנק נראה לעיתים קרובות ציני, פסימי ודיסטופי, אבל הודות לאפשרויות הקומיות של סגנון הרטרו, התפתחו גם מוטיבים של הומור ופרודיה.
עם זאת, יש יצירות רבות שהסגנון בהן הפוך - רומנטיקה, דרמה של רגשות גבוהים, אפילו אלמנטים של אוטופיה.
הרקע בסגנון סטימפאנק מורכב ממכוניות, קטרים, טלפונים וחפצים אחרים שנראים מיושנים.
הם בנויים באופן אנכרוניסטי בסביבה "וינטאג'ית".
ספינות מעופפות, רובוטים מכניים, כל אלה הוכנסו במכוון לאגדות או אפילו סיפורי ילדים.
מתוך ספרות הסטימפאנק צמחו סגנונות אמנותיים, אופנה, עיצוב, קולנוע ומוזיקה.
סגנון סטימפאנק מתפשט יותר ויותר לגרפיקה, איורים, פיסול ואף למשחקי מחשב.
יש אומרים שסטימפאנק התפתח להיות תת-תרבות של ממש.
השפעה רבה על יצירת העבודות בז'אנר סטימפאנק הייתה (ועודה) ספרות מדע בדיוני של המאה ה-19, בפרט, עבודותיהם של ז'ול ורן, ה.ג'.
ולס (מכונת הזמן, מלחמת העולמות), מארק טוויין (ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור), ומרי שלי ("פרנקנשטיין").
אחת הדוגמאות המוקדמות המפורסמות ביותר של סטימפאנק היא הצוללת "נאוטילוס" של קפטן נמו מהעיבוד הקולנועי של הספר "20,000 מיל מתחת למים" על ידי וולט דיסני.
למרות שבאופן רטרואקטיבי המונח סטימפאנק מתייחס ליצירות רבות של ספרות ואמנות הציור שנוצרה בשנות ה-50 וה-60 ואף לפני, המונח הופיע לראשונה בשנות ה-80 של המאה הקודמת כגרסה אירונית של סייברפאנק.
נראה שנטבע על ידי סופר המדע הבדיוני קווין ו.
Jeter) שניסה למצוא מונח כללי ליצירות של טים פאוורס (שערי אנוביס, 1983); ג'יימס בליילוק (James Blaylock, הומונקולוס, 1986); ואת עצמו (הלילה של מורלוק, 1979, אביזרים שטניים, 1987).
בכל היצירות האלה העולם היה ברמת ההתפתחות הטכנולוגית של המאה ה-19 וחיקה את הסגנון הספרותי של מדע בדיוני ויקטוריאני כמו "מכונת הזמן" של ה.
באפריל 1987 במגזין לוקוס פורסם מכתבו של ג'טר:
השם נתפס ועזר להגדיר את הז'אנר.
למרות תחושת הוינטג' שלו והמקורות שיוצאים מהמאה ה-19, כאשר ז'ול ורן, ה.ג'.
ולס, מרי שלי ואחרים סללו את הדרך למגוון רחב של גלגוליו מודרניים, סטימפאנק כז'אנר ספרותי הוא חדש יחסית.
שורשיו בקושי נוגעים אחורה לשנות ה-70 והשם נרכש רק בסוף שנות ה-80.
אך להגדיר את סטימפאנק כ'פנטזיה ויקטוריאנית' בלבד לא יהיה מספיק.
הנושא הנפוץ ביותר הוא להראות עולם שבו האנושות, שבדרך כלל נמצאת בתקופה הוויקטוריאנית, אימצה טכנולוגיות המשלבות את חשיבת העבר והעתיד, 'מכונת זמן הממונעת על ידי אדים ותיבת הילוכים'.
אבל הז'אנר מקיף הרבה יותר מאשר בין 'היצורים המהונדסים גנטי' בטרילוגיה "הלווייתן" של סקוט וסטרפלד, לבין הרכיבים העל-טבעיים ב"שערי אנוביס" של פאוורס, "עידן דרקולה" של קים ניומן, ו"חסר הנשמה" המאוחר יותר של גייל קריגר.
בשנת 1990 הוצג סטימפאנק לקהל רחב יותר עם "The Difference Engine" של ויליאם גיבסון וברוס סטרלינג, שבו המחשב המכני המתואר בשנת 1822 על ידי צ'ארלס בבג' נבנה בהצלחה והוביל לפריחת עידן המידע בסוף המאה ה-19, ולא 100 שנים מאוחר יותר.
למעשה, זהו מניפסט של סטימפאנק, שהיה לו את אותה משמעות כמו ל"נוירומנסר" של גיבסון לסייברפאנק.
מעניין ששני המחברים המובילים של סייברפאנק, שהחליטו לתאר את אנגליה של המאה ה-19, כאילו בדרך אגב הפיחו רוח חיים בכיוון פנטסטי חדש.
דוגמאות אחרות של שילוב הטכנולוגיות שעשוי להיות מסווג כסטימפאנק הן רובוטים המופעלים באמצעות קפיץ, הצפלינים של המאה ה-22, האנרגיה האטומית של התקופה האדוארדית והרחפת הממונעת על ידי כוח קיטור.
המאפיינים העיקריים של סטימפאנק כוללים:
ספינות וקטרי קיטור, ספינות אוויר, כדורים פורחים, נשק מתקופת המהפכה התעשייתית, שעונים מכניים, מכשירי טלפון כבדים.
סגנון בגדים המזכיר את אנגליה של המאה ה-19: כובעי צילינדר, מעילים ארוכים וחולצות תחרה, מחוכים וחצאיות עם קרינולינה עם דגש על סגנון הגותי.
בעולם בדיוני זה לא קיימים חומרים סינתטיים אך יש הרבה נחושת, עור ועץ.
האביזר הטיפוסי הוא גלגל שיניים.
סטימפאנק היסטוריה חלופית מתאפיין על חיקוי העולם ההיסטורי האמיתי של המאה ה-19 – תחילת המאה ה-20, אשר במודע מתנגד להווה ולעתיד הקיברנטי.
לעיתים קרובות גיבורי היסטוריה חילופית הם אנשים מהיסטוריה אמיתית או דמויות ספרותיות של הקלאסיקה של העידן.
החיקוי האופייני ביותר הוא אנגליה וויקטוריאנית.
העלילה מתפתחת ב"עידן הקיטור", בו בנוסף לטכנולוגיות שאכן היו קיימות מופיעות גם הטכנולוגיות הפנטסטיות (ו.
סטרלינג "The Difference Engine" והטרילוגיה של ס.
ביצירות אחרות העלילה מתרחשת בתקופה היסטורית המאוחרת יותר כאשר היא נטולת המרכיבים העיקריים של הטכנולוגית של המאה העשרים – אלקטרוניקה מתקדמת, בתי זיקוק ומנועי בעירה פנימית, תעופה, אנרגיה גרעינית וכו'.
דוגמאות טובות של היסטוריה חילופית הן קומיקס של אלן מור וקווין אוניל "ליגה של ג'נטלמנים מובחרים", והעיבוד הקולנועי באותו השם על ידי סטיבן נורינגטון: אנגליה אלטרנטיבית של 1898, אשר על ביטחונה שומרים הגיבורים המפורסמים של יצירות ספרותיות קלאסיות כמו קפטן נמו וריינג'ר אלן קווטרמיין.
ניתן להפריד את תת-ז'אנר מערבון סטימפאנק - טכנולוגיית קיטור בסגנון המערב הפרוע, לדוגמה - סרט וסדרת הטלוויזיה "פרוע על המערב".
סוגה זו חופפת את שני התת-ז'אנרים: המערב המסתורי והמערב מדע בדיוני.
התעוררו כמה סוגות אחרות שאימצו שמות דומים, כולל דיזלפאנק, ואחרים.
פנטזי סטימפאנק - מתאר עולמות פנטסטיים, המזכירים מבחינה טכנולוגית את אירופה של המאה התשע העשרה.
בעולמות אלו, יחד עם מנועי קיטור מסתדרים יפה גם הקסמים והגזעים הפנטסטיים: גמדים, אורקים ואלפים.
סוג זה גובל במידה רבה עם טכנופנטזי.
דוגמאות - המשחק ארקנום, רומן "זה לא הזמן לדרקונים" מאת סרגיי לוקיאננקו וניק פרומוב.
אחד הסופרים המפורסם ביותר של פנטזי הוא סופר בריטי צ'יינה מייוויל שהמציא את העיר העתיקה ניו קרובוזון.
מייוויל היה קרוב מאוד לסייברפאנק הקלאסי.
הדמויות שלו לעיתים קרובות אנשים מחוץ לחוק, מחוץ למוסר - חיים במטרופולין מסתורי, המזכיר את גות'אם סיטי של באטמן.
סוגת הסטימפאנק הובילה להופעתו של סגנון באמנות ובתרבות עולמית.
הוא מתבטא כמודינג ועיצוב מחדש של כלי בית מודרניים בסגנון הסטימפאנק, אביזרים ותכשיטים, הכוללים מנופים, שסתומים והילוכים והמעוטרים בחומרים רלוונטיים (כגון נחושת מבריקה, עץ מלוטש ועור), פרטי לבוש, מסוגננים בעיקר בהתאם לתקופה הוויקטוריאנית.
סטימפאנק גאדג'טים נכנסו לעולם האמיתי.
אנשים הופכים לסטימפאנק את המחשבים, רהוט, כלי נגינה, אופנועים ומכוניות.
פריטים אלה יכולים להשתנות ממראה מוזנח או עתיק עד החידוש המבריק של המועדון הג'נטלמנים ויקטוריאני.
סטימפאנק הוא גם אסתטיקה של העיצוב.
השפעות סטימפאנק ניתן למצוא באמנות, עיצוב, אופנה ואפילו איפור.
רובוטים מודרניים הכוללים חלקי שעונים מיושנים ומחשבים ניידים ממוסגרים בעץ ופליז הם דוגמאות של אמנות סטימפאנק.
חפצי סטימפאנק לעיתים קרובות נראים כמו פריטים תעשייתיים או כאילו נמצאו במעבדה מדעית ישנה.
מעת לעת מתקיימים אירועים שונים המוקדשים לסטימפאנק.
באתרים מיועדים ניתן למצוא מידע על אירועים שמתקיימים בכל העולם, לדוגמה:
ביוני - ספטמבר 2012 בגלריה AFA בניו-יורק התקיימה התערוכה "Steampunkinetics", התערוכה הגדולה ביותר שהוקדשה לסטימפאנק.
היא הציגה יותר מ-40 פסלים קינטיים על ידי שמונה עשר אמנים בהשראת האסתטיקה של סטימפאנק.
קבוצת אמנות Kinetic Steam Works יצרה מנוע קיטור והציגה אותו בפסטיבל Burning Man בשנות 2006 ו-2007. מייסד הקבוצה שון אורלנדו ייצר תצוגה "בית העץ סטימפאנק" (Steampunk Tree House), תוך שיתוף פעולה עם קבוצת אמנים שמאוחר יותר הקימו קבוצת אמנות Five Ton Crane.
בית-סטימפאנק נמצא באופן קבוע ב-Dogfish Head Craft Brewery (מילטון, דלאוור).
בחודשים מאי–יוני 2008 אמן מולטימדיה ופסל פול סנט-ג'ורג' הציג בחוץ התקנה טכנולוגית בצורה של טלקטרוסקופ המעוצב בסגנון ויקטוריאני, שחיבר בין לונדון לניו יורק.
אוולין קריט, אמרגנית וחברה בקבוצת האמנות Brass Goggles ארגנה פגישה טרנס אטלנטית של חובבי סטימפאנק משתי הערים.
החל מאוקטובר 2009 ועד פברואר 2010 במוזיאון להיסטוריה של מדע באוקספורד נערכה התערוכה הגדולה הראשונה של אמנות סטימפאנק.
בתערוכה הוצגו עבודות של שמונה עשר אמני סטימפאנק מכל רחבי העולם.
רבים מהמוצגים היו פריטים ביתיים רגילים שעברו שינוי בהתאם.
התערוכה הייתה מוצלחת מאוד, היא משכה מעל 80,000 מבקרים.
בקיץ 2009, 2010 ו-2011 באבונדייל אסטייטס (ג'ורג'יה, ארצות הברית) התקיים פסטיבל STEAMfest.
לאופנת סטימפאנק אין כללים, אבל יש נטייה לסנתז סגנונות מודרניים עם השפעה של התקופה הוויקטוריאנית.
לעיתים קרובות, אופנת סטימפאנק יכולה לכלול שמלות, מחוכים, וחצאיות לנשים, וחליפות עם וסטים, פראקים וחותלות או בגדים בסגנון מיליטרי לגברים.
תלבושות סטימפאנק, בדרך כלל מתאפיינות בפריטים ואביזרים שמבטאים את טכנולוגיות של התקופה: שעוני כיס, מטריות, משקפי טייס/נהיגה (Goggles), מקטרות ומקלי הליכה.
אביזרים מודרניים כגון טלפונים ניידים או נגני מוזיקה, יכולים להיכלל בתלבושות סטימפאנק, אבל רק לאחר קבלת מראה "ויקטוריאני".
היבטים של אופנת סטימפאנק יכולים לשלב אלמנטים של הוט קוטור, ניאו ויקטוריאני, לוליטה גותית, אריסטוקרט גותי ותת-תרבות רומנטית גותית.
הגוונים העיקריים של הבגדים הם כהים, לעיתים עם תוספות גוונים אדומים, ירוק זית ולבנים.
הסגנון הבסיסי של בגדים - ישן, עם הרבה אביזרים, רצועות, רוכסנים, כפתורים ואלמנטים דקורטיביים אחרים.
האביזרים הנפוצים ביותר הם שעוני סטימפאנק וגוגלס – משקפי נהיגה עם זכוכיות עגולות, לעיתים קרובות צבעוניות.
בשנת 2005, קייט למברט, הקימה חברה ראשונה של בגדי סטימפאנק, "סטימפאנק קוטור".
בקו הבגדים שלה היא ערבבה סגנון ויקטוריאני ופוסט אפוקליפטי.
בשנת 2013, יצאה תחזית מחשב של חברת IBM, המבוססת על ניתוח של יותר מחצי מיליון הודעות ציבוריות על לוחות מודעות, בלוגים, אתרי מדיה חברתית ומקורות חדשות, ש"סטימפאנק, תת-ז'אנר המושפע מבגדים, טכנולוגיה ונורמות חברתיות של החברה הוויקטוריאנית, יהיה הטרנד העיקרי אשר יכבוש את הענף הקמעונאי".
חברות אופנה עילית מציגות סגנונות סטימפאנק על מסלולי האופנה.
אחד המרכיבים החשובים באופנת סטימפאנק זה תכשיטים.
תכשיטי סטימפאנק כמעט תמיד נעשים בעבודת יד.
האביזרים בסגנון סטימפאנק מיוצרים מנחושת, פליז, כסף, עור, קריסטלים של סברובסקי.
הדרישה ההכרחית היא מראה מרופט, עם פטינה עתיקה.
הם כוללים ברגים, גלגלי שיניים, מסמרות, חלקים מכניים קטנים.
אלה יכולים להיות סוגים שונים של שעוני יד או כיס, עגילים, תליונים, סיכות וצמידים עשויים כסף או מצופי כסף בסגנון ויקטוריאני.
למוזיקת סטימפאנק אין הגדרה מוסכמת, אבל ניתן לתאר אותה כ"אקלקטית".
הסולן של להקת Abney Park, רוברט בראון, הגדיר אותה כ.
מוזיקת סטימפאנק מושפעת ממוזיקה גותית, אינדסטריאל, סינת'פופ, דארקוייו וגל חדש, אבל קיימים גם השפעות של מוזיקה קלאסית, רגטיים, קברט, הודית, צוענית, פולק, ומוזיקת כליזמר מסורתית.
ההיבט החשוב ביותר של מוזיקת סטימפאנק, ואולי הסמל שלה, הוא הופעות במה.
לעיתים קרובות הלהקות מעצבות את הציוד שלהם כך שיזכיר סגנון ויקטוריאני וניאו ויקטוריאני.
חברי הלהקה בעצמם לובשים תלבושות מהתקופה הזאת עם אביזרי סטימפאנק.
לפעמים להקות סטימפאנק מורכבות משלישייה מסורתית של גיטרה, כלי מקלדת ותופים אך לעיתים הם מנגנים בכלים אקזוטיים או יוצאי דופן, כגון צ'לו, אקורדיון, חמת חלילים או בללייקה.
סטימפאנק הופיע גם בעבודתם של מוזיקאים שדווקא לא מזדהים כסטימפאנק.
לדוגמה, הווידאו קליפ של "Turn Me On" של דייוויד גטה ובהשתתפות של ניקי מינאז', מתרחש ביקום סטימפאנק בו גואטה יוצר דרואידים אנושים.
בנוסף, האלבום Clockwork Angels של להקת רוק ראש וההופעה הקשורה אליו מכילים מילים, נושאים והדמויות מעולם הסטימפאנק.
המבשר הראשון של הז'אנר בקולנוע הוא מטרופוליס, סרט אילם שהפיק אריך פומר וביים פריץ לאנג בשנת 1927, על פי תסריט שכתבה אשתו תיאה פון הארבו.
20,000 מיל מתחת למים (1954), העולם המופלא (1958), ומכונת הזמן (1960) כולם מכילים מכונות וטכנולוגיות בדיוניות וניתן לסווג אותם כסטימפאנק.
קפטן נמו והעיר התת-ימית (1969) ושר העולם (1961) הם שני סרטים על פי סיפורי ז'ול ורן אשר גם ניתן לשייך לז'אנר סטימפאנק.
ז'אנר סטימפאנק הצליח גם בסרטי אנימציה, כולל סרטי CGI.
ניתן למצוא אלמנטים של סטימפאנק בולטים באטלנטיס: האימפריה האבודה (2001) וכוכב המטמון (2002) של וולט דיסני.
הנושא המרכזי של שני הסרטים מתמקד בטכנולוגיות מתקדמות ופנטסטיות.
קומיקסים וסרטי אנימה יפניים לעיתים קרובות משתמשים באלמנטים של סטימפאנק.
דגש מיוחד כאן הוא על סרט אנימה סטימבוי (2004) של קצוהירו אוטומו, אשר נחשב על ידי כמה אוהדים לדובר סטימפאנק בייצוג קולנועי.
אחד הסרטים הראשונים בסגנון סטימפאנק והסרט השני באורך מלא של הייאו מיאזאקי הוא הנסיכה מעמק הרוחות (1984).
סרטיו של מיאזאקי כגון: הטירה המרחפת (1986) והטירה הנעה (2004), המכילים הרבה אנכרוניזמים הם אופייניים לז'אנר סטימפאנק.
ב-2021 יצאה בנטפליקס הסדרה ארקיין, המבוססת על משחק המחשב הפופולרי League of legends, ובה העלילה מתרחשת בעיר עתידנית בסגנון סטימפאנק מובהק.
מועדון ספורט סטיכלה ארישול טורדה הוא מועדון כדורגל רומני מהעיר טורדה, המשחק בליגה הרומנית הרביעית.
סטיכלה ארישול טורדה נוסדה בשנת 1907 כמונקיטורול טורדה, והיא בילתה את רוב ההיסטוריה שלה בליגה השנייה והשלישית של רומניה.
התואר היחיד שלה הוא הגביע הרומני והיא זכתה בו לאחר שניצחה את ראפיד בוקרשט בעונת 1960/1961. בעקבות כך נכנסה להיסטוריה של הכדורגל הרומני כמועדון הראשון שזכה בגביע הרומני מהליגה השנייה.
שניםשם המועדון1907–1950מונקיטורול טורדה1950–1958הדגל האדום טורדה1958–1975ארישול טורדה1975–1999סטיכלה ארישול טורדה1999–2012ארישול טורדה2012–2013מועדון ככדורגל העירוני טורדה2013–2015ארישול טורדה2016–סטיכלה ארישול טורדה
הערה: בעונת 2015/2016 הקבוצה לא הייתה פעילה, ואת עונת 2016/2017 הקבוצה התחילה בליגה הרומנית הרביעית.
סטילי דן היא להקת ג'אז-רוק אמריקאית המשלבת ביצירתה גם אלמנטים של מוזיקת נשמה, R&B, בוגי, פופ ובלוז.
היא הוקמה על ידי וולטר בקר ודונלד פייגן בשנת 1972. בקר ופייגן היו חברי הלהקה הקבועים וכתבו את כל שיריה, כאשר בקר שימש כבסיסט וגיטריסט ופייגן כסולן וקלידן.
מאז מותו של בקר בשנת 2017 נותר פייגן החבר הרשמי היחיד בלהקה.
המוזיקה של סטילי דן מתאפיינת בצלילי רוק ופופ, אך גם במבנים והרמוניות מורכבים המושפעים מג'אז.
רבים משירי הלהקה כוללים עיבודים ג'אזיים לכלי נשיפה, וקולות רקע בסגנון המושפע ממוזיקת נשמה.
בקר ופייגן כתבו שירים מבודחים, ולעיתים קרובות סרקסטיים, העוסקים בנושאים כגון סמים, רומנים, הימורים ופשע.
בקר ופייגן ידועים בפרפקציוניזם כמעט אובססיבי באולפן ההקלטות: במהלך הקלטת האלבום Gaucho (1980), הכולל שבעה שירים בלבד, שכרו בקר ופייגן לפחות 42 נגנים ו-11 טכנאים.
סטילי דן זכתה להצלחה מסחרית ולשבחי המבקרים החל משנות ה-70 המוקדמות ועד פירוקה בשנת 1981. להיטים כמו "Reelin' In the Years", "Do it Again", "Rikki Don't Lose That Number", "Hey Nineteen" ו-"Deacon Blues" העפילו למקומות הראשונים במצעדי הפזמונים.
אלבומה Aja (1977) זכה למעמד של אלבום פלטינה כפול.
הלהקה התאחדה ב-1993 ומאז מופיעה באופן קבוע.
לאחר האיחוד היא הוציאה שני אלבומים.
אחד מהם, Two Against Nature (2000), זכה בפרס גראמי בקטגוריית אלבום השנה.
סטילי דן מכרה מעל 40 מיליון אלבומים ברחבי העולם ובשנת 2001 נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
שיריה של סטילי דן מסומפלים באופן תדיר על ידי אמנים שונים.
בין האמנים הבולטים שסימפלו שירים של הלהקה ניתן למנות את קניה וסט ואייס קיוב.
השיר "Hotel California" של להקת האיגלס נכתב בהשראת סגנון הכתיבה של בקר ופייגן.
עם מעריציה המושבעים של סטילי דן נמנים, בין היתר, השחקנים רוברט דאוני ג'וניור ובריאן קרנסטון, הקומיקאי ג'רי סיינפלד והמוזיקאי יוני רכטר.
סולו הגיטרה בשירה "Reelin' In the Years" נחשב לסולו הגיטרה האהוב ביותר על ג'ימי פייג', גיטריסט להקת לד זפלין.
סטילי דן נכנסה לרשימת "מאה האמנים הגדולים ביותר בכל הזמנים" של VH1.
סטימוביל היא מכונית בעלת מנוע קיטור אשר יוצרה בארצות הברית בעיר "Keene", במדינת ניו המפשייר, באזור ניו אינגלנד על ידי "Steamobile Company of America" בין השנים 1900–1902.
מערכת ההיגוי ומקום מושב הנהג - בדרך כלל במושב האחורי (גבוה)
מערכת היגוי - על ידי מוט (ממוקם לימינו של הנהג)
צבעים: שחור או ירוק ברוסטר
מנגנון ארכובה הופך את התנועה הקווית של הבוכנה לתנועה סיבובית של גל ארכובה, אשר מניע במקרה הנ"ל את רכב הקיטור.
סטימסון סקורצ'ר הוא רכב תלת גלגלי, פתוח לחלוטין, שתוכנן ונבנה על ידי מעצב הרכב Barry Stimson אשר יוצר בין השנים 1976–1980 בבריטניה.
מלפנים 2 גלגלים, מאחור 1 גלגל
גוף הדגם עשוי מפיברגלס, גוף סיבי הזכוכית הותקן על גבי שלדת מסגרת צינורית מפלדה.
הנוסע השלישי לא היה צריך לחבוש קסדת ריסוק מכיוון שהדגם הוגדר כשילוב של אופנוע לצד רכב (לפי החוק בבריטניה).
המעצב בארי סטימסון יעץ ליושבי הסקורצ'ר לחבוש קסדות מכיוון שהרכב יכול היה להגיע למהירות 161 קמ"ש.
שלדה מתוצרת "אוסטין מיני" .
הדגם הונע על ידי מנוע "אוסטין מיני" .
תיבת הילוכים מתוצרת "אוסטין מיני" .
מחיר היחידה בשנת 1976 החל מ-385 לירה שטרלינג (בבריטניה).
סטילינודון (שם מדעי: Stylinodon) הוא סוג של יונק נכחד מהסדרה כימולסטיים, שהשתייך לקבוצה Taeniodonta והיה היונק האחרון מקבוצה זו.
הוא התקיים במהלך תקופת האאוקן שבפלאוגן לפני כ-45 מיליון שנה, ומאובניו התגלו באמריקה הצפונית בוויומינג, קולורדו, טקסס וביוטה.
הם הוגדרו לראשונה ב-1874 בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש.
יונק זה הגיע לאורך של 150 סנטימטרים ולמשקל של 80 עד 110 קילוגרם, והוא היה בעל גולגולת קצרה עם לסתות נוקשות וחותכות דמויות-ניבים בלטו מתוכם.
באחורי הלסת בלטו שיניים טוחנות רחבות שכוסו באמייל וצמחו לאורך כל חייו (בדומה לשיני מכרסמים).
למרות המראה המאיים הוא לא היה טורף, ומבנה הלסתות הגדולות עזר לו לחתוך שורשים, פקעות ומזון דומה.
הרגליים היו קצרות ובעלות טפרים גדולות בדומה לטפרי שנבובים או דוב נמלים גדול ושימשו לחפירה והוצאת שורשים.
ייתכן שהם גם שימשו להרתעת טורפים.
יונק זה כנראה נכחד לאחר היעלמות היערות הלחים של האאוקן ובשל מאבק נגד יונקים מפותחים יותר.
סטילידה היא עיר ורשות מוניצפלית בפתיוטיס, יוון.
אזכור ראשון של העיירה סטילידה היה בתקופה קדומה, בה העיירה נקראה פלארה (ביוונית עתיקה Φάλαρα).
בעיירה מבנים וחפצים עתיקים רבים, ביניהם החומה ליד כנסיית אגיה יקטריני, קברים הממוקמים ליד רחוב קרקאלי ופסיפס מתחת לרחוב אלפתריו וניזלו.
הרשות המוניצפלית סטילידה הוקמה בשנת 2011 ברפורמת השלטון המקומי על ידי מיזוג של שלוש העיריות לשעבר, שהפכו לרשות אחת:
עיר הנמל סטילידה נמצאת על החוף הצפוני של מפרץ מאלי, במורדותת הדרומיות של הר אותריס, היא נמצאת 17 ק"מ ממזרח ללאמיה, בירת פתיוטיס.
העיירה מקושרת ברכבת למרכז יוון דרך קו ליאנוקלאדי – סטילידה.
הכביש הלאומי היווני 1 עובר בעיירה.
אמליה, איטליה – משנת 2002
דור סורוקר (נולד ב-1 בנובמבר 1998), הידוע בשם הבמה סטילה, הוא ראפר, זמר, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ידוע כחבר בהרכב ההיפ הופ הלם תרבות, ובצמד נס וסטילה.
נולד ב-1 בנובמבר 1998 בשדה נחמיה וגדל שם ברוב ילדותו.
בהמשך התגורר בתל אביב-יפו, אשדוד ובאמונים.
בשנת 2016, לאחר שהכיר את חן פורתי ואוראל "אנדרדוג" שמאילוב בקבוצת היפ הופ ברשת החברתית פייסבוק, עברו השלושה לדירת שותפים בחולון והקימו את הרכב ההיפ הופ "הלם תרבות".
שירם הראשון, "השמש תזרח", יצא לאור באפריל 2017. ההרכב הוציא סינגלים רבים שזכו לאהדה ברשתות החברתיות, וסטילה אף פרסם מספר שירי סולו לאורך תקופה זו, ובהם "64 בארז", "לא חוזר אחורה" ו"מיינדסט" שזכו למאות אלפי צפיות בפלטפורמות המוזיקה.
ביולי 2022 יצא אלבום הבכורה של ההרכב, "דירת שותפים", הכולל הופעות אורח של איזי ושרק.
ב-2023 יצר, הפיק וביצע יחד עם הראפרית נס את השיר "תיק קטן".
בנובמבר 2023, בעקבות פריצתה של מלחמת חרבות ברזל, הוציאו הצמד את השיר "חרבו דרבו" שהגיע גם הוא למקום הראשון במצעד היטליסט.
השם סטילה הוא שיבוש של המילים Still alive.
סטייק פאי היא פשטידת בשר מסורתית המוגשת בבריטניה.
הפאי עשוי מנזיד אומצה ורוטב בקר, סגור במעטפת מאפה.
לפעמים משולבים במילוי ירקות מעורבים.
המנה מוגשת לרוב עם "סטייק צ'יפס" (תפוחי אדמה פרוסים עבים מטוגנים, לפעמים בטפטוף שומן).
סטייק פאי זמין על פי רוב גם בחנויות פיש אנד צ'יפס, מוגש עם טוגנים רגילים, המכונה בסקוטלנד "ארוחת ערב סטייק פאי".
ארוחת ערב סטייק פאי מלווה בדרך כלל במלח ובחומץ.
עם זאת, בסביבות אדינבורו, שילוב של חומץ יין ורוטב חום, המכונה בפשטות "רוטב" או "רוטב צ'יפי" הוא מאוד פופולרי.
הפרופורציות המדויקות של כל מרכיב הן ייחודיות לכל טייק-אווי (איסוף עצמי).
כמה חנויות פיש אנד צ'יפס, במיוחד בסקוטלנד, מחממות פשטידות קפואות אפויות מראש על ידי הטלתן לטיגון בשמן עמוק.
ברחבי בריטניה, פשטידות בשר הן אוכל חם מסורתי הנאכל במשחקי כדורגל לפני בעיטת הפתיחה או במהלך הפסקת המחצית.
פשטידת הבשר היא כל כך שם נרדף לכדורגל בממלכה המאוחדת, שבטקס פרסי ה-British Pie מוענק פרס לפאי הכדורגל הטוב ביותר.
סקוטים רבים חוגגים את Neerday ("יום השנה החדשה") עם ארוחת ערב של סטייק פאי.
סוגים אחרים של סטייק פאי זמינים ברחבי העולם, כולל באוסטרליה ובניו זילנד.
באירלנד, נהוג להוסיף גינס סטאוט יחד עם בייקון ובצל, והתוצאה מכונה בדרך כלל סטייק וגינס פאי (או בקיצור גינס פאי).
סטייק ואייל פאי היא יצירה דומה, הפופולרית בפאבים בריטיים, תוך שימוש באחת ממגוון האיילים במקום הגינס.
סטימבוי (ביפנית: スチームボーイ) הוא סרט פעולה-הרפתקאות-סטימפאנק מונפש יפני בסגנון אנימה משנת 2004 אשר הופק על ידי אולפן האנימציה סאן רייז.
הסרט בוים על ידי קצוהירו אוטומו.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-17 ביולי 2004 ביפן.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 26 מיליון דולרים, היה סרט האנימה היקר ביותר שהופק נכון לאותה העת.
עלילת הסרט מתרחשת בהיסטוריה חלופית של המאה ה-19 בבריטניה בתקופה בה המדינה הייתה בעיצומה של המהפכה התעשייתית.
העלילה מתמקדת בממציא הצעיר ריי סטים בן ה-13 המתגורר בעיר מנצ'סטר.
אביו וסבו של ריי הם מדענים שהמציאו בעבר את מנועי הקיטור.
בעודו ממתין לשובם של אביו וסבו, השוהים במשך חודשים רבים בארצות הברית שם הם עורכים מחקרים מתקדמים על מנועי הקיטור, ביום אחד ריי מקבל בדואר חבילה מסתורית המכילה מכשיר קטן המכונה "כדור קיטור".
ללא ידיעתו של ריי, ההמצאה הופכת למוקד סכסוך בין שני פלגים המעוניינים להשתלט על מקור האנרגיה רב העוצמה שכדור הקיטור מסוגל להפיק.
דמות מדבבים בגרסה היפנית בגרסה האנגלית ג'יימס ריי סטים אן סוזוקי אנה פאקין אדי סטים מסאנה טסוקאיאמה אלפרד מולינה סקרלט אוהרה סנט ג'ונס מנאמי קונישי קארי וולגרן לויד סטים קאטסואו נאקאמורה פטריק סטיוארט אמה סאנה קובאיאשי פולה ניומן אימו של ריי קייקו אייזאווה קים תומסון
הפסקול של הסרט הולחן על ידי סטיב ג'בלונסקי.
נתח סטייק סינטה או נתח סטייק ראמפ הוא נתח בשר בקר.
הנתח היא החלוקה בין השוק לבין ה-chine cut) chine cut הוא ז'רגון קצבים, כלומר לנתק למחצה את עמוד השדרה מהצלעות, ובכך להפוך את המפרק לקל יותר לגילוף).
ישר דרך ה-aitch bone (נתח מהבקר המונח מעל עצם החזה).
סטייק מהחצי העליון של ה"ראונד סטייק" האמריקאי.
סטייק בחיתוך הבריטי או האוסטרלי מבשר הבקר, שווה ערך במידה רבה לסינטה (sirlion) האמריקאי.
ה-"ראמפ סטייק" באנגלית הבריטית ושל חבר העמים נקרא בדרך כלל "סינטה" באנגלית האמריקאית.
מצד שני, המונח "סינטה" הבריטי נקרא בפי אמריקאים short loin או "פורטרהאוס".
המונח ראמפ סטייק מתאים בערך למונח culotte בצורת חיתוך הבשר הצרפתי (מילולית "מכנסיים" או "אברקיים").
ה-pointe de culotte, הפיקניה מומלץ מאוד לצלייה כבקר נוסח מוד.
סטייק נוסח פירנצה (באיטלקית: Bistecca alla fiorentina) הוא מנת סטייק איטלקי העשוי מעגל צעיר (vitellone) או פרה צעירה בגיל 15/16 חודשים שמעולם לא הייתה בהריון (scottona) והיא אחת המנות המפורסמות ביותר במטבח האיטלקי הטוסקני.
זהו סטייק (נקרא סינטה בבריטניה, אוסטרליה ודרום אפריקה) loin בארצות הברית, נתח של סטייק בקר המורכב משריר שעושה עבודה מועטה על עצם, צלוי על גריל עד שהוא רייר (50 מעלות צלזיוס).
המילה ביסטקה באיטלקית הושאלה מהביפסטייק האנגלי בתחילת המאה ה-19. מילון משנת 1863 מגדיר זאת כך:
סטייק נוסח פירנצה (Bistecca alla fiorentina) מתקבלת מחיתוך הסינטה (החלק המתאים לחוליות המותנית, חצי הגב בצד הזנב) של עגל או פרה צעירים מגזע Chianina: באמצע יש לו את העצם בצורת ה-T, כלומר סטייק T-bone, עם הפילה בצד אחד והסינטה בצד השני.
הגסטרונום האיטלקי פלגרינו ארטוסי במדריך הבישול שלו משנת 1891 בשם "מדע במטבח ואמנות האכילה היטב" (La scienza in cucina e l'arte di mangiar bene), מגדיר את חתך הסטייק באופן הבא:
הבשר - שהתיישן קודם לכן לפחות שבועיים בחדרי קירור - חייב להיות בטמפרטורת החדר בזמן הצלייה.
לחימום הגריל משתמשים בכמות נדיבה של גחלים מפחמי עץ, רצוי אלון או זית.
הפחמים חייבים להיות לוהטים היטב, בקושי מכוסים בשכבה קלה של אפר, ללא להבה.
הבשר בהתחלה, חייב להיות קרוב מאוד לגחלים, כך שייווצר קרום ארומטי מהר ככל האפשר באמצעות תגובת מייאר, ולאחר מכן לאחר הדקה הראשונה יש להעלות אותו לחום נמוך יותר.
את הבשר הלא מתובל הופכים פעם אחת, וצולים אותו כ-3–5 דקות לכל צד.
לבסוף, הוא צלוי במצב של "עומד על צד העצם" (הסטייק חייב להיות עבה מספיק כדי לעמוד כך לבד), במשך 5/7 דקות, עד שעקבות הנוזלים נעלמים מהעצם.
הבשר שחום היטב מבחוץ ורייר מבפנים.
הוא צריך להיות אדום, רך ועסיסי מבפנים, אבל גם חם.
מסיבה זו לא הופכים אותו במזלגות.
נלווים מסורתיים הם שעועית קנליני מתובלים שמן זית, או סלט.
על השולחן, זה משתלב עם יין אדום טוב, כמו קיאנטי קלאסיקו.
הסטייק נמכר במסעדות בפירנצה בדרך כלל לפי משקל, בטרם צלייה.
סטייק דלמוניקו או דלמוניקו סטייק מוכן מאחד מכמה נתחי בקר (בדרך כלל ribeye, ה-ribeye המכונה "פילה סקוטי" באוסטרליה ובניו זילנד והוא סטייק צלעות ללא עצמות מגזרת צלעות הפרה), עם חיתוך נתח עבה שזכה לפופולריות על ידי הגשתו במסעדת דלמוניקו'ס בניו יורק במהלך אמצע המאה ה-19.
סטייק דלמוניקו אמיתי נחתך משלושת האינצ'ים הראשונים של עין הצ'אק (סטייק עין הצ'אק מגיע מהכתף העליונה של הפרה).
במקומות אחדים עשויים להשתמש בכל נתחי סטייק הבקר השונים למטרה זו, תוך הכנה המשתנה מאזור לאזור בארצות הברית.
המונח "סטייק דלמוניקו" עשוי להתייחס לכל חיתוך של סטייק כנתח עבה.
בנוסף לסטייק, כללה הארוחה המקורית גם מנת תפוחי אדמה, הידועה בשם Delmonico potatoes, שהוכנה על ידי הכנת מנת מחית תפוחי אדמה עם גבינה מגוררת ופירורי לחם מטוגנים בחמאה, שלאחר מכן נאפתה עד להזהבה והוגשה מהבילה.
סטייק טומהוק הוא אומצה העשויה מנתח בשר שקוצב מאזור הצלע הקדמית של הבקר, כאשר העצם מושארת מחוברת ומובלטת לאורך מקסימלי, ומגולחת להצגה בסגנון צרפתי.
האומצה נחתכת עם לפחות חמישה סנטימטרים של עצם
בניגוד לסטייק אנטריקוט, ששאינו כולל עצם, וסטייק פריים ריב, שנחתך עם עצם קצרה, כולל הטומהוק עצם ארוכה, ושמו נגזר מדמיונו לגרזן הטומהוק.
הנתח מצטיין במרקמו החמאתי, העשיר בטעם והעסיסי, עם עצם ושרירים המוחזקים יחדיו על ידי קרום גידים וקטעי שומן גדולים, התורמים לטעמים העשירים במהלך הצלייה או היישון.
עם עצם ארוכה ובשר משובח, הסטייק טומהוק מציע טעם עמוק ועשיר, הודות לשומן הפנימי ולשיוש שבו.
בדרך כלל משקל הסטייק נע בין קילוגרם לקילוגרם ומאתיים, מה שהופך אותו לאידיאלי לשיתוף בארוחה זוגית או לאירוע מיוחד.
הסטייק מוכן על ידי השארת העצם בשלמותה, תוך גזירת הבשר סביב העצם והשארתו באורך של לפחות חמישה אינצ'ים.
שלושת השרירים העיקריים בסטייק טומהוק ותרומתם לטעם והמרקם הסופיים הם:
לונגיסימוס דורסי (עין הצלע) - החלק המרכזי והבשרני ביותר בנתח, אשר בו נמצא רוב השיוש.
מקיף אותו שני גרעיני שומן, ספינאליס דורסי וקומפלקסוס, התורמים לטעם ולרכות.
ספינאליס דורסי (מכסה הצלע) - גם ידוע ככתר הצלעות, מצוי מעל עין הצלע ומפריד בינו לבין הלונגיסימוס דורסי.
מאופיין בשיוש מעולה, משפיע על המראה, הטעם והעסיסיות.
קומפלקסוס - שריר דומה לספינאליס דורסי אך בכמות קטנה יותר, לעיתים אינו נוכח.
קיומו תלוי בחלק הצלעות ממנו נחתך הנתח.
נתח הטומהוק נחשב לנתח יקר עקב איכותו הגבוהה והעבודה המיוחדת והמדויקת הדרושה בקיצובו.
הנתח מקוצב מהחלק המרכזי של צלעות הבקר, הנקרא "פריים ריב", המצוי בין הצלעות השביעית לאחת עשרה, המכיל את הבשר האיכותי ביותר.
להכנת סטייק טומהוק, ישנן מספר שיטות בישול וצלייה, כולל גריל גז, בישול בסו-וויד, והכנה בשיטת ריברס סיר.
סטיקס (ביוונית עתיקה: Στυξ) במיתולוגיה היוונית היא אלה ושמו של נהר השנאה בשאול.
הנהרות האחרים הם פלגתון, אכרון, קוקיטוס ולתה.
הוריה של סטיקס היו הטיטאנים אוקיינוס ותטיס.
סטיקס צידדה בזאוס במלחמה נגד הטיטאנים, ולכן קבע ששמה ישמש כשבועת האלים.
לפי הגרסה המקובלת ביותר, סטיקס הייתה האוקיינדית הבכורה והבת של אוקיינוס ותטיס.
היא גם אשתו של פאלאס הטיטאן ואימם של זלוס, ניקה, קראטוס וביה.
בגרסה של היגינוס, סטיקס היא הבת של ארבוס וניקס וגם אימם של סקילה, פונטוס (המעיינות) ולקוס (האגמים), גם כן מפאלאס.
למרות שמקובל שפרספונה היא הבת של דמטר, בביבליותקה של אפולודורוס נאמר שהיא הבת של סטיקס וזאוס.
בתאוגוניה מסופר שסטיקס צידדה בזאוס במלחמתו נגד הטיטאנים.
זאוס זימן את "כל האלים הנצחיים לאולימפוס הגדול" והבטיח, לכל מי שיצטרף אליו נגד הטיטאנים, ישמור על המעמד שהיה להם או יקבלו מעמד תחת שלטונו.
סטיקס, בעצת אביה אוקיינוס, הייתה הראשונה שצדדה בזאוס.
על תמיכתה, זאוס קבע ששמה ישמש כשבועת האלים ושילדיה יחיו במשק הבית שלו.
באיליאדה של הומרוס, הרה נשבעת פעמיים בנהר הסטיקס.
פעם אחת לפני זאוס, ופעם שנייה לפני היפנוס.
באודיסיאה, הנימפה קליפסו נשבעת לאודיסאוס בנהר הסטיקס שהיא לא זוממת לפגוע בו.
במטמורפוזות, יונו עבדה על סמלה, אמו של דיוניסוס, ושכנעה אותה לבקש מיופיטר לראות את צורתו האמיתית.
מלך האלים נשבע על הסטיקס לתת לה כל מה שתבקש, והוכרח לעמוד בשבועתו.
הוא הראה לה את צורתו האלוהית וסמלה נהרגה מכך.
בסיפור דומה, הליוס, הבטיח לבנו, פאתון, שיתן לו כל דבר שיחפוץ בו.
פאתון ביקש מאביו לרכוב במרכבת השמש שלו.
למרות ניסיונותיו להניע את בנו, הליוס היה חייב להסכים והבקשה נגמרת במותו של פאתון.
הסיודוס סיפר שזאוס היה שולח את איריס לשאת מים מהנהר, ועל מים אלו נשבעים האלים.
הוא מוסיף גם שאלים שלא מילאו אחר שבועתם הוכרחו לשתות ממי הנהר ושכבו בחולי ללא אמברוזיה ונקטר למשך שנה.
לאחר מכן, הם היו מנודים מחברת האלים למשך תשע שנים נוספות.
בתאוגוניה מתואר שלסטיקס ניתן עשירית ממימיו של אוקיינוס, והנהר זורם מצוק תלול וסובב תשע פעמים מסביב להאדס (השאול).
לאחר כך, הזרם נופל אל תוך המים הראשיים.
באודיסאה, קירקה אומרת שאל תוך האכרון זורמים הנהרות פלגתון וקוקיטוס שהוא זרם של נהר הסטיקס.
באינאיס, כארון מושיט את המעבורת שלו על פני הסטיקס.
זה בניגוד למסורת המקובלת בה הוא שט על מי נהר האכרון.
במסורות מאוחרות יותר, מסופר שתטיס טבלה את אכילס בנהר הסטיקס, והוא הפך לבלתי פגיע בכל מקום מלבד העקב השמאלי שלו, ממנו החזיקה אותו.
בהמנון ההומרי לדמטר סטיקס מוזכרת בקצרה כאחת מחברותיה למשחק של פרספונה.
בקומדיה האלוהית של דנטה, פלגיאס מעביר את דנטה וורגיליוס על פני המים המזוהמים של נהר הסטיקס.
הסטיקס, המתואר כביצה, הוא המעגל החמישי של הגיהנום, בו נענשים הזועמים ומלאי החמה בטביעה תמידית במים הבוציים.
גורדון מת'יו תומאס סאמנר , הידוע בשם הבמה שלו סטינג (Sting), הוא זמר רוק, נגן בס, מלחין, מעבד מוזיקלי ושחקן בריטי.
ידוע גם כסולן להקת "פוליס" לשעבר.
סטינג הוא אביהם של הזמרים אליוט פאולין "קוקו" וג'ו סאמנר .
סטינג נולד בעיר וולסאנד שבצפון אנגליה, לאב קתולי ואם אנגליקנית (אביו קיבל היתר מן הכנסייה לנישואים מעורבים) וחונך כקתולי.
הבן הבכור מבין ארבעה ילדים.
מגיל צעיר ידע שהוא רוצה להיות מוזיקאי.
לאחר שעבד ככרטיסן באוטובוס, כפועל בניין וכפקיד מס הכנסה, נרשם לבית ספר להוראה שבו למד בין השנים 1971–1974. לאחר שסיים את לימודיו עבד במשך שנתיים כמורה להיסטוריה.
בינואר 1977 עבר סטינג ללונדון, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף לסטיוארט קופלנד ולהנרי פדווני (שהוחלף מאוחר יותר באנדי סאמרס), ויחד הקימו את להקת פוליס, שבה שימש סטינג כסולן ונגן בס.
הלהקה הוציאה חמישה אלבומים מצליחים וזכתה בשישה פרסי גראמי.
לאחר התפרקות הלהקה בשנת 1984 המשיך סטינג בקריירת סולו מצליחה.
אלבום הסולו הראשון שלו, "The Dream of the Blue Turtles", יצא ב־1985 וזכה בפלטינה משולשת.
בנוסף היה האלבום מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "אלבום השנה".
ב־1991 יצאה לאור גרסת כיסוי שהקליט סטינג ל־"Come Down in Time" של אלטון ג'ון, לרגל הוצאת אלבום המחווה לאלטון ג'ון וברני טופין "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin".
ב־2007 הקליט סטינג עם הזמרת ניקול שרזינגר את השיר "Power's Out" אשר מופיע באלבום הבכורה שלה "Her Name Is Nicole".
סטינג זכה ב־16 פרסי גראמי (10 מהם בתקופת פוליס), פרס אמי אחד ופרס גלובוס הזהב אחד.
במצעד העשור של שנות ה־80 בישראל הוכתר סטינג בתואר זמר העשור על ידי מאזיני גלי צה"ל.
יחד עם פוליס, המכירות של סטינג מוערכות בכ-100 מיליון תקליטים.
בפברואר 2022 מכר סטינג הזכויות לקטלוג השירים שלו, הן כסולן והן כחלק מהפוליס, ליוניברסל מיוזיק גרופ בסכום של 300 מיליון דולר.
בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי הוא איש הבידור השני המרוויח ביותר לשנת 2022 לאחר להקת ג'נסיס עם כ-210 מיליון דולר.
סטינג שיחק במספר סרטים, ביניהם "לוק, סטוק ושני קנים מעשנים","חולית" וזולנדר 2, והשתתף בהופעות אורח בתפקיד עצמו במספר תוכניות טלוויזיה, בין היתר ב"משפחת סימפסון".
עוד השתתף בתפקיד גנגסטר לשעבר שבבעלותו מועדון ג'אז שנקלע לסכסוך אלים עם אמריקאי מושחת, בסרט "יום שני הסוער " – בבימויו של ניל ג'ורדן.
השתתף גם בתפקיד עצמו בסדרה הקומית רק רוצחים בבניין .
בשנת 2021 שיחק בסרט הפנטזיה הצרפתי "Kaamelott : Premier Volet" בתור הורסה.
סטינג ידוע כפעיל למען נושאים הקשורים באיכות הסביבה ובזכויות אדם.
בשנת 1989 היה ממייסדי קרן להצלת יערות הגשם.
השתתף במופעי צדקה למען ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, למען שחרור נלסון מנדלה ולמטרות נוספות.
בנוסף השתתף בלייב אייד ובלייב 8.
באוקטובר 2023, סטינג, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
סטינג נישא לשחקנית פרנסס טומילטי ב־1 במאי 1976. לבני הזוג נולדו שני ילדים והם התגרשו בשנת 1984. הגירושין הגיעו בעקבות רומן שהתפתח בין סטינג לשכנה שלהם, ואשתו לעתיד, טרודי סטיילר (אנ').
השחקנית הייתה חברה טובה של אשתו וסטינג אהב אותה מרחוק, עד שהחלו לצאת בסתר.
בעקבות האהבה שלו כלפיה, והרצון להסתיר מאשתו ומהחברה, הוא כתב את השיר "Every Breath You Take".
השיר מדבר על אהבה, קנאה ואובססיה לאישה שלא תהיה שלו.
הזוג התחתן ב־1992, ונולדו להם ארבעה ילדים.
All This Time – 2001 (ביצועים חיים)
סטיריקון (Satyricon) היא להקת בלאק מטאל נורווגית חלוצה בתחומה.
הלהקה נחשבת לאחת המשפיעות בתחומה (כמו שניתן לשמוע למשל באלבום הבכורה של מלכאש הישראלית).
בתחילת דרכה עשתה שימוש נרחב בכלי נגינה מתקופת ימי הביניים.
סטיריקון קיימה במשך השנים שיתופי פעולה הדוקים עם האמנים הבולטים ביותר של הבלאק מטאל הנורווגי, גם באולפן וגם על הבמה.
אלבומם מ-2006, "Now, Diabolical" הצליח מאוד, אך גם זכה לביקורות שליליות על רקע שיריו הקליטים וגישתו ה"מיינסטרימית" מדי ליצירת בלאק מטאל, לדעת המעריצים הוותיקים.
הלהקה הייתה אמורה להופיע בישראל באוגוסט 2008 במסגרת ה-Anthem Metal Festival, אך הפסטיבל התבטל ולכן הלהקה לא הגיע לארץ.
סטיריקון הופיעה לראשונה בישראל במועדון הבארבי בינואר 2018, במסגרת סיבוב ההופעות לקידום אלבומה התשיעי "Deep Calleth Upon Deep".
סאטיר (סיגורד וונגרבן) - סולן, גיטרות, באס, קלידים
פרוסט (קייטיל הרלדסטד) - תופים
נוקטורנו קולטו (טד סקיילום) - גיטרה ב"Nemesis Divina"
The Forest Is My Throne 1995 (מיני-אלבום מפוצל עם אינסלייבד)
בקבלת החלטות, סטיספיקציה או מודל השבעת הרצון הוא מונח שטבע הרברט סיימון, לתיאור מצב בו פרט או גוף כלשהם מסתפקים במינימום הנדרש של ראיות לצורך קבלת החלטה כלשהי, במקום לאסוף מקסימום ראיות בנושא.
סיימון טען כי לעיתים גופים עסקיים או בני אדם פרטיים טועים לחשוב כי הם מבצעים תהליך קבלת החלטות רציונלי (כלומר מקסום תועלות או רווחים אל מול מינימום עלויות) כאשר למעשה הם "מסתפקים" באוסף מוגבל של ראיות אשר אינו יכול להביאם להבנה מספיקה של המצב.
סיימון טען כי על מנת להגיע להחלטה רציונלית אמיתית, כזו אשר מתאימה אמצעים למטרות מוגדרות באופן אופטימלי, יש לאסוף את כל הראיות הנדרשות לכך.
גם בתהליך איסוף הראיות יש לבצע תהליך של מקסום, כלומר לבחון באיזו נקודת זמן איסוף ראיות נוספות יביא תועלת פחותה לעומת העלות של אותו איסוף, ולהפסיק את איסוף הראיות בנקודה זו.
אולם, קבע סיימון, נקודת עצירה זו היא לעולם איננה אופטימלית בעצמה, שכן על מנת לדעת איזו נקודה היא הנקודה האופטימלית יש צורך בסט נוסף של ראיות אודות פעולת האיסוף עצמה, כלומר סט ראיות מסדר שני.
על מנת להשיג את סט זה יש צורך בפעולת איסוף עצמאית וחוזר חלילה ברגרסיה אינסופית.
כלומר, לעולם אין אנו מבצעים אופטימיזציה כשאנו מקבלים החלטה אלא רק סטיספיקציה, כלומר הסתמכות על אינטואיציה או "תחושת בטן", לגבי ההחלטה עצמה.
סטיקר (על־פי האקדמיה ללשון העברית: דִּבְקִית) הוא מדבקה אשר מציגה בדרך־כלל עמדות מסוימות, באה לפרסם עסק או עמותה כלשהם, או כשעשוע היתולי.
הסטיקרים מחולקים בדרך־כלל במפגשים או בסניפים של הארגון אותו הסטיקר מייצג.
גודלו של הסטיקר אינו עולה בדרך־כלל על גודלו של חצי עמוד A4 (לאורך) וצורתו היא לרוב מלבן או מעגל.
נהוג להדביק את הסטיקרים על השמשה האחורית של הרכב או מתחתיה, על דלת הבית או על דלתות וקירות במבנים ציבוריים.
בישראל הפכו הסטיקרים למצרך פופולרי בשנות התשעים.
כך למשל, 1995 שבה הופץ הסטיקר "שלום, חבר" בעקבות רצח רבין בכ־750,000 עותקים.
אף על פי שהחלה דעיכת הסטיקרים לאחר תוכנית ההתנתקות, החל להיות שימוש חוזר בהם בהיקף נרחב על ידי מוחים נגד הממשלה ה-37.
הסטיקרים מאופיינים בסיסמאות קליטות או במשפטים קצרים הממצים בתוכם רעיון כלשהו.
לרוב, הסטיקרים צבועים ומעוצבים בהתאם לתוכנם, בפוליטיקה למשל, הם צבועים בצבע של המפלגה (הליכוד והעבודה – כחול.
מרצ ועלה ירוק – ירוק).