tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נחמן (נְיוֹמָה) תמיר (מירְסקי; 16 באוגוסט 1913 – 21 בספטמבר 1999) היה פעיל ציוני סוציאליסטי בפולין ובארץ ישראל, ממנהלי ההסתדרות הכללית, עיתונאי ועורך ישראלי.
תמיר נולד בקיץ תרע"ג (1913) בעיירה פינסק (אז חלק מהאימפריה הרוסית; לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית בפולין), הרביעי משבעת ילדיהם של מלכה לבית קפלן וישראל מירסקי (בן הרב מרדכי-יעקב מירסקי).
אביו היה בעל בית מסחר לצורכי בניין, ואמו הייתה אישה משכילה, שידעה עברית על בוריה.
למד בגימנסיה העברית של רשת "תרבות" בעירו, ואחרי כן למד במכון למדעי היהדות בוורשה.
במהלך לימודיו בגימנסיה הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", כיהן כראש ה"קן", כראש המחוז ולבסוף נבחר להנהגה הראשית של התנועה בפולין.
בשלוש השנים שעשה בוורשה ערך את עיתון התנועה "המצפה" וכתב ספר הדרכה למדריכים ביידיש (1933).
בשנת 1934 נישא לטובה גוּרמַן (1909–1991), עלה לארץ ישראל עם גרעין "במסילה" של השומר הצעיר והיה ממייסדי קיבוץ מסילות שבעמק בית שאן.
ראשית הקריירה הפוליטית שלו הייתה במזכירות מועצת פועלי נס ציונה (מקום מושבו הראשון של גרעין "במסילה").
בהמשך היה ל"תרבותניק" (אחראי תרבות) של הקיבוץ; העיסוק הכפול בפוליטיקה ובתרבות ליווה אותו כל חייו.
בשנת 1937 נשלח כציר לקונגרס הציוני ה-20.
במאי 1939 עשה את שליחותו הראשונה, לפולין, והספיק לחזור ארצה עם אשתו ובתו בספטמבר 1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה, ברכבות מופצצות.
אחיו הבכור אייזיק מירסקי היגר לארגנטינה, ושני אחים נוספים עלו לארץ ישראל בטרם המלחמה והיו פעילים בתעשייה (דב מירסקי) ובחינוך (דבורה גת מירסקי), אולם שלושת אחיו הנותרים והוריו נספו בשואה.
לימים הנציח את עיירת הולדתו בעריכת הכרך "פינסק: ספר עדות" של ספר היזכור "פינסק" (תשכ"ז 1966), ואת האלבום "יהודי פולין בטרם שואה / די פוילישע יידין פארן אומקום" (1983).
מ-1941 שירת בש"י תחת שאול אביגור.
במסגרת תפקידו זה גר כשנה וחצי בירושלים ואחר-כך בחיפה.
לאחר מלחמת העצמאות השתחרר מצה"ל בדרגת סרן.
בשנים 1942–1949 כיהן כמנהל ועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה.
ב-1950 עבר לנהל את בית הספר לפעילי ההסתדרות בתל אביב.
בהמשך אותה שנה יצא בשליחות "האיחוד העולמי" לארגנטינה.
ב-1956 יצא בשליחות ההסתדרות לארצות הברית, וב-1959 יצא לצרפת לערוך את העיתון היהודי Notre Parole.
שימש עוד פעמיים בשליחות בדרום אמריקה, ופעם נוספת בארצות הברית.
היה חבר מרכז מפא"י ולימים חבר מרכז רפ"י, ושימש כדובר המפלגה.
לאחר מכן היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, כיהן כראש מחלקת החינוך של ההסתדרות והיה ממנהלי המרכז לתרבות.
במסגרת זו ערך והוציא את ירחון ההסתדרות "החודש" ואת קובצי "עיונים" לבעיות חברה חינוך, תרבות ותקשורת.
ב-1974 התמנה כמנהל המחלקה החדשה להסברה ותקשורת בהסתדרות.
בין השנים תשכ"ב–תשכ"ו (1961–1965) ערך והוציא בהוצאה פרטית את הירחון "ליקוטים מעיתונות העולם" – מבחר מעיתונות העולם, שנועד להיות מעין גרסה עברית של Reader's Digest.
כמו כן היה בעל טורים בעיתונים "ואני אומר", "דגש קל" ועוד.
היה חבר אגודת העיתונאים ואקו"ם.
תמיר נפטר בירושלים בסתיו 1999, שמונה שנים לאחר אשתו.
הותיר את שתי בנותיו, חמש נכדות וכן נינות.
בתו אלדמע יזרעאלי עסקה בחינוך, מתגוררת ביישוב מכמנים שבמשגב.
בתו נעמי ענֵר היא פסיכואנליטיקאית מנחה בחברה הפסיכואנליטית בישראל, מתגוררת בירושלים.
נחמן תמיר (עורך), ששת הימים: ילקוט, תל אביב: תרבות וחינוך, תשכ"ז.
זאב רבינוביץ (עורך), פינסק: ספר עדות וזיכרון לקהילת פינסק-קארלין, כרך ב: פינסק: ספר עדות; העורך נחמן תמיר (מירסקי), תל אביב – חיפה: ארגון יוצאי פינסק-קארלין במדינת ישראל, תשכ"ז 1966. (ספר יזכור)
אנשים פשוטים הם; ערך נחמן תמיר; עיצב אליהו ורדימון; כתב יהונתן גפן, תל אביב: המרכז לתרבות ולחינוך בשיתוף עם הוצאת יפת, תש"ל.
(אלבום, "לקראת שנת החמישים של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל")
נחמן תמיר (עורך), 40 שנה לבאר טוביה: י"א אדר תר"ץ – י"א אדר ב' תש"ל, תל אביב: יו"ל על ידי ועד המושב (דפוס א' מוזס), תש"ל.
יעקב שרת ונחמן תמיר (עורכים), אנשי העלייה השנייה: פרקי זכרונות, 6 כרכים, תל אביב: המרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים בשיתוף עם תרבות וחינוך), תשל"א–תשל"ד.
(תמיר ערך את כרכים ב–ו)
שלמה טנאי ונחמן תמיר (עורכים), ימי המלחמה: פרקי תשרי תשל"ד, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל – הוועד הפועל-המרכז לתרבות ולחינוך בשיתוף חברת העובדים ומפעלי תרבות וחינוך, תשל"ד 1973. (מלחמת יום הכיפורים)
בצלאל שחר, תמורות בחינוך מבוגרים בישראל; ערך נחמן תמיר, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ו.
(קיצור עבודת הדוקטור של שחר, במלאת שנה לפטירתו)
בצלאל: דברים על בצלאל שחר ולזכרו; ליקט וערך נחמן תמיר, תל אביב: יו"ל בסיוע המרכז לתרבות ולחינוך של הו"הפ של ההסתדרות, בית הספר לפעילי ההסתדרות בת"א ואיגוד יוצאי קוברין בישראל, תשל"ו.
נחמן תמיר (עורך), לעת יובל: 50 שנה לבאר טוביה, באר טוביה: באר טוביה, תש"מ.
נחמן תמיר (עורך); חברי המערכת: ישראל גלילי, ישעיהו אברך, גולדה: קובץ לזכרה, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשמ"א 1981.
עזרא המנחם (עורך), הישראלי כיהודי: מתוך דברים בכנסי עיון לזכר סגן ישי רון, 3 כרכים, גבעתיים: הקרן לזכר סגן ישי רון, תשל"ד–תשמ"ג 1982. (תמיר ערך את כרך ג)
נחמן תמיר (עורך), רטנה: סיפורה של קהילה יהודית שהושמדה, תל אביב: ארגון יוצאי רטנה בישראל, 1983. (ספר יזכור)
נחמן תמיר (עורך), יהודי פולין בטרם שואה / די פוילישע יידין פארן אומקום, עיצוב שמואל ברנדט, תל אביב: הפדרציה העולמית של יהודי פולין, 1983. (אלבום תמונות בלווית מבואות ודברי הסבר בעברית, יידיש ואנגלית)
אליעזר לידובסקי, לעת גבורות: מסר מדור לדור; ערך נחמן תמיר, [ירושלים?]: ברית ראשונים, תש"ן.
נחמן קסטרו (נולד ב-23 בינואר 1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הפועל תל אביב.
קסטרו נולד בטורקיה למשפחה יהודית מצאצאי מגורשי ספרד, ובגיל צעיר עלה לישראל עם משפחתו, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
בשנת 1966 זכה עם קבוצת הנוער באליפות, תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, ומייד לאחר מכן עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, יחד עם חברו מקבוצת הנוער, הבלם קיקו רחמינוביץ'.
ב-25 בנובמבר 1967 כבש את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב, בניצחון 3–0 על שמשון תל אביב באצטדיון בלומפילד, ובאותה שנה זכה עם הקבוצה באליפות אסיה לקבוצות.
בשנת 1969 זכה קסטרו עם הפועל תל אביב באליפות, תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, מאמנו מקבוצת הנוער, וכשלצידו מככבים רוני קלדרון, יחזקאל חזום, ג'ורג' בורבה ושייע פייגנבוים.
שנה לאחר מכן הגיע עם הקבוצה לגמר אליפות אסיה, ובשנת 1972 זכה עמה בגביע המדינה.
במהלך שנות ה-70 היה קסטרו המגן השמאלי הקבוע של הפועל תל אביב, לצידו של המגן הימני שים בן יהונתן, ובמדי הקבוצה כבש בסך הכל שני שערים.
לזכותו של קסטרו 4 הופעות בנבחרת ישראל.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-15 בספטמבר 1968 במשחק ידידות מול ארצות הברית שנערך בניו יורק.
לאחר מכן השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת מקסיקו סיטי ב-1968, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-17 ביולי 1971, במשחק ידידות מול נבחרת איטליה.
לאחר הפרישה הכיר את סוזי יהודייה ממוצא מקסיקני.
לאחר החתונה, עבר לגור במקסיקו.
הרב נחמן כהנא (נולד בשנת ה'תרצ"ח, 1937) הוא רב בית הכנסת "חזון יחזקאל" בעיר העתיקה בירושלים ומחבר סדרת הספרים מי מנוחות.
נולד בברוקלין ב-1937. אביו הרב ד"ר יחזקאל שרגא כהנא היה יליד צפת (נכדו של הרב ברוך דוד כהנא, בעל "ברכת הארץ"), רב בכמה קהילות בפלטבוש ונשיא ועד הרבנים האזורי, מחבר הספרים "תורה ישרה" ו"משנה ישרה".
אמו שרה סוניה הייתה ילידת לטביה, בתו של הרב ברוך שלום טריינין (תלמיד הרב מאיר שמחה כהן ורב בפליינפילד).
אחיו הגדול היה הרב מאיר כהנא.
למד בישיבת נובהרדוק, ובה נסמך לרבנות.
עלה לישראל בשנות ה-60. כיהן כמנהל התיכון בישיבת בני עקיבא בית שמואל בחדרה וכר"מ בישיבת נחלים.
בכ"ג באלול ה'תשמ"ג, הקים הרב כהנא את בית הכנסת "חזון יחזקאל" (על שם אביו) ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים, שם פועל כולל אברכים בראשותו.
היה ממקימי אגודת עטרה ליושנה.
הוא יו"ר הוועדה הציבורית של מכון המקדש שאחראית על קורבן פסח, וערך "מפקד כהנים" עולמי, בציפייה לגאולה והקמת בית המקדש השלישי.
נשוי לפייגה ואב לשישה, מתגורר ברובע היהודי בירושלים.
הרב חנוך זונדל - ר"מ בישיבה תיכונית קריית ארבע וחתנו של הרב אברהם סילברט.
חיבורו העיקרי של הרב כהנא הוא סדרת מי מנוחות: ביאור שיטתי לדברי התוספות על התלמוד בבלי בלשון קלה.
הסדרה כוללת 15 כרכים, ויצאה בין השנים 1972 ל-1991. חלקה תורגם לאנגלית.
היה שותף לתרגום לאנגלית של מסכתות ברכות וסוכה עם ביאורו של פנחס קהתי.
בית הכנסת חזון יחזקאל, שהקים הרב כהנא וקרוי על שם אביו, נמצא ברובע המוסלמי בעיר העתיקה.
המבנה שבו שוכן בית הכנסת נקרא "בית הג'ורג'ים", וקודם לכן שכן בו בית כנסת שניטש לאחר פרעות תרפ"ט.
בית הכנסת הוקם בכ"ג באלול ה'תשמ"ג הרב כהנא שילם פיצויים לערבים שגרו שם.
בבית הכנסת קהילה קטנה המורכבת מעולים חדשים, בעיקר מארצות הברית.
בנוסף קבוצת אברכים לומדת בכולל במקום והוא משמש כחדר שיעורים של ישיבת עטרת ירושלים.
נחמן ריבקין (נולד ב-1 בינואר 1947) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 943, חטיבת שריון במילואים.
ריבקין נולד במחנה פליטים באוסטריה להורים ששרדו את מלחמת העולם השנייה וגדל בכפר חב"ד למשפחה חב"דית מוכרת.
והיה ללוחם הדתי הראשון ביחידה.
לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם בסיירת.
בהמשך עבר קורס קצינים ושימש בשורת תפקידי פיקוד בחיל השריון.
ריבקין פיקד על חטיבה 943, חטיבת שריון במילואים במלחמת לבנון הראשונה, ושמו נקשר להסתבכות בקרב סולטאן יעקוב.
שימש קצין הגנה מרחבית באזור יהודה ושומרון.
אחד מבניו שירת גם הוא כקצין בסיירת מטכ"ל.
ריבקין מראשוני היישוב קדומים ומתגורר בו גם היום.
נחמן מייזל (ביידיש נכתב לרוב: מייזיל; 16 ביוני 1887, קייב – 28 באפריל 1966, קיבוץ אלונים) היה, עורך ומבקר ספרות יידי.
מייזל נולד בבית כפרי ליד העיר קייב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) במשפחה יהודית אדוקה ואמידה, בנם של שרה חנה ור' ישראל, ואחיה הגדול של גיטל מייזל (לימים מבקרת ספרות).
קיבל חינוך ביתי עד גיל 17 אצל מלמדים.
נישא לחינה, בתו של הרב שלמה הכהן אהרונסון, רבה הראשון של תל אביב יפו.
ב-1905 פרסם את חיבורו הראשון בעברית, לאחר מכן במשך מספר שנים פרסם ביקורות ספרות בכתבי עת ועיתונים עבריים.
הוא שקל לעלות לארץ ישראל ולעסוק בחקלאות.
ב-1909 הוא החל לכתוב ביקורות על ספרות יידיש; הביקורת הראשונה הייתה על חיבור של דוד ברגלסון.
בין 1912–1914 ניהל את הוצאת הספרים "קונסט פארלאג" בקייב, ובמקביל היה עורכו של כתב העת הספרותי "די יידישע וועלט" ('העולם היהודי/היידי').
אחרי מלחמת העולם הראשונה ייסד הוצאה לאור בקייב והיה ממייסדי קולטור-ליגע, אגודת תרבות ביידיש.
היה מעורכי "ביכער וועלט" ('עולם הספרים') בין השנים 1919–1920.
עם נפילת הרפובליקה העממית של אוקראינה עבר לוורשה בירת פולין, ושם ב-1921 חידש את פעילותה של קולטור-ליגע.
בין השנים 1925–1938 הוא היה חבר מערכת ועורך כתב העת הספרותי "ליטערארישע בלעטער".
ב-1934 פרסם ספר על חיים נחמן ביאליק, "ביאליק (זיין לעבן און שאפן)", בהוצאת פארלאג גראשן-ביבלאטעק, ווארשע..
ב-1936 ביקר בארץ ישראל, ואת חוויותיו פרסם בספר "טעג און נעכט אין עמק" ('ימים ולילות בעמק [יזרעאל]'; 1937).
בדצמבר 1937 היגר לארצות הברית, שם היה מזכיר וחבר הנהלת יידישער קולטור-פארבאנד והיה עורך ירחון "יידישע קולטור".
ב-1964 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ אלונים, קרוב לבני משפחתו, שם נפטר ב-1966, בגיל 79, והובא למנוחות.
בנו, דב מיזל, היה ממייסדי הקיבוץ.
אייזיק מאיר דיק: < צו זיין 50 סטן יארציט > , ניו יארק, לארה קעסממאן ליטעראטורי פאנד ביים איקוף, 1943.
פרץ, תרגם מיידיש: מרדכי חלמיש (פלינט), ספרית פועלים, 1960
רבי נחמן כהנא (ה'תרכ"א 1861 - ה'תרס"ח 1908) היה רב העיירה ספינקא ומחבר הספר ארחות חיים.
נולד לרבי חיים אריה כהנא דיין בסיגט ומחבר הספר "דברי גאונים".
נשא לאשה את צירל בתו של רבי יוסף מאיר וייס מייסד חסידות ספינקא.
משנת תרמ"ה ועד מותו שימש כרב העיירה ספינקא.
נפטר עוד בחיי אביו וחותנו בכ"ח (או כ"ט) בתמוז, תרס"ח (1908), ונקבר בסבליאבה (כיום במחוז זקרפטיה באוקראינה).
את פרסומו בעולם ההלכה קיבל עם פרסום ספרו ארחות חיים.
ספר זה הוא אוסף פסקי הלכה בענייני שולחן ערוך - אורח חיים.
הספר נדפס לראשונה בסיגט בשנת תרנ"ח (1898), וקיבל עליו את הסכמות אביו, המהרש"ם, ר' חיים חזקיהו מדיני (השדי חמד), ר' משה גרינוולד מחוסט, ר' יצחק שמלקיש מלבוב, האדר"ת ועוד.
על הספר נוספו הגהות שכתב המהרש"ם, ובסופו קונטרס בשם "עובר אורח" מאת האדר"ת.
רבי צבי הירש כהנא (1884 – 1944) – מילא את מקום אביו ברבנות ספינקא.
רבי מרדכי כהנא - כיהן כרב הקהילה היהודית בפאביאנהאזה שבהונגריה.
רבי אהרן כהנא - היה רב בעיירות סיצ'ל וביסטרה שבחבל מרמורש.
חתנו רבי יצחק אייזיק אדלר רב בסרדניה .
הרב נחמן שלמה גרינשפאן (~ה'תר"ם, 1880 - אלול ה'תשכ"א, אוגוסט 1961) היה ראש ישיבת "עץ חיים" בלונדון, ומחבר תורני.
נולד בלכוביץ שבפלך מינסק (כיום בבלארוס) לרב יעקב משה גרינשפאן.
בהמשך עברה משפחתו לסלוצק והוא שב לבית הוריו ונעשה תלמידו של הרב יעקב דוד וילובסקי (רידב"ז), רבה של העיר וראש הישיבה בה.
לאחר שקיבל היתר הוראה מרבו זה, למד בישיבות נוספות בליטא ואצל רבי חיים סולובייצ'יק במסגרת "קיבוץ" הבחורים שלמדו אצלו בעירו בריסק.
בהמשך נסע לוורשה בירת פולין כדי ללמוד אצל הרב אברהם בורנשטיין מסוכטשוב.
בתקופה זו פרסם מחידושיו בכתבי עת תורניים.
בשנת תר"ע בהיותו בוורשה, פרסם הרב גרינשפן הצעיר, כתלמידו של הרידב"ז, השגות על ספרו של הראי"ה קוק "שבת הארץ".
בשנות מלחמת העולם הראשונה היגר גרינשפן לאנטוורפן, התגורר בה שנתיים ואז הגיע לאנגליה.
חרף המחלוקת ביניהם קירבו הרב קוק, ששהה אז בלונדון, וסייע לו.
בזמן הפולמוס על הספר "אורות" פרסם בעיתונות החרדית מאמרים בשבחו של הראי"ה:
הוא מתווכח שם עם טענות שהועלו נגד פרקים בחיבור.
קיים קשרי ידידות גם עם הרב זאב יעבץ.
באנגליה התגורר הרב גרינשפן תחילה בלידס, והחל להדפיס את ספריו במקביל לתפקידו כר"מ בישיבה ותלמוד תורה מקומיים.
בהמשך לימד בישיבות "עץ חיים" בלונדון ו"תורת חיים" בליברפול, ושוב בלידס.
בשנת ה'תר"ץ (1930) נקרא לכהן כראש ישיבת עץ חיים בלונדון, לצד הרב אליהו לופיאן.
הוא החזיק במשרתו זו למעלה משלושים שנה עד פטירתו בחודש אלול ה'תשכ"א.
כראש ישיבה העמיד מאות תלמידים, בהם הרב עמנואל יעקובוביץ.
הרב גרינשפן נפטר בלונדון באלול תשכ"א לאחר מחלה קצרה.
הספידוהו הרבנים ישראל ברודי, אריה זאב גורביץ, אריה ליב גרוסנס, עמיתו הרב לופיאן ועוד.
החלק הראשון של ספרו על הפלפול התלמודי "פלפולה של תורה" נדפס בשנת תרצ"ה.
שני כרכים נוספים בסדרה היו באירופה לצורך הכנה לדפוס ואבדו בזמן מלחמת העולם השנייה והשואה.
פרקים אחדים מן החיבור פורסמו לאחר המלחמה.
ספרו "מלאכת מחשבת" על הלכות שבת נדפס לראשונה בשנת תשט"ו וכעבור שנים במהדורה חדשה בשני כרכים (מכון ירושלים תשע"ז).
במהדורה זו נדפסו גם תולדות חייו.
אחיו הוא המשורר והמתרגם אביגדור גרינשפן.
משפט עם הארץ, ירושלים תש"ו
הרב נחמן טוקר (י"ד בתשרי ת"ש 27 בספטמבר 1939 - כ"ה בתמוז תשע"ז 19 ביולי 2017) היה ר"מ בישיבת חברון בירושלים, (נקרא גם "מראשי ישיבת חברון") חתנו של ראש הישיבה הרב משה חברוני.
נולד בירושלים לרב אליעזר חיים טוקר ששימש מנהל רוחני בישיבת "כנסת ישראל" בחברון, לאחר שעלתה מהעיירה סלבודקה, ולצפורה, בתו של יעקב גדליהו ולדנברג ונכדתו של הרב נחום רגוזניצקי ראש ישיבת עץ חיים.
התחנך בתלמוד תורה "יבנה" בעיר, ולאחר מכן בישיבת "כנסת חזקיהו" בכפר חסידים, שם התקרב למשגיח רבי אליהו לופיאן, ולראש הישיבה רבי אליהו מישקובסקי.
כעבור תקופה עבר ללמוד בישיבת פוניבז', בלכתו למבחן בישיבת פוניבז' צייד אותו המשגיח רבי אליהו לופיאן במכתב המלצה לראשי הישיבה פוניבז', בו העיד עליו כי עתידו לגדולות.
לאחר כמה שנים עבר ללמוד בישיבת חברון, במקביל הלך לשמוע חבורה בענייני סדר קודשים מרבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק בישיבת בריסק, וכן חבורות ושיעורים מרבי חיים שמואלביץ ראש ישיבת מיר.
בכסלו ה'תשכ"ה נישא למנוחה, בת רבי אברהם משה חברוני ראש ישיבת חברון, שהיה חתנו של רבי משה מרדכי אפשטיין ראש הישיבה הראשון.
לאחר נישואיו שמע חבורות בענייני קדשים מרבי דוד סולובייצ'יק.
בתחילה התגורר בשכונת גאולה, ומאוחר יותר בעקבות מעברה של ישיבת חברון לשכונת גבעת מרדכי עבר להתגורר בשכונה, עד לפטירתו.
בשנת ה'תשכ"ט מונה לר"מ בישיבה.
מאוחר יותר נחשב אחד מראשי הישיבה, אם כי לא נתמנה לראש ישיבה מן המניין.
הוא החל למסור שיעורים במתכונת דו-חודשית לבני הוועד השלישי, ומעין שיעורים כלליים מעת לעת ב"היכל הכולל" - בית המדרש המשני של הישיבה.
נהג לשבת בירכתי בית המדרש שם נקהלו סביבו תכופות תלמידים שנמשכו לדמותו הייחודית.
במשך שנתיים שימש כר"מ בישיבה בצפת, שם שהה במשך השבוע כשהוא חוזר לביתו בירושלים לשבתות, וכן מסר במשך תקופה שיעורים בישיבת אור החיים לבעלי תשובה.
נפטר ב-19 ביולי 2017 (כ"ה בתמוז ה'תשע"ז) לאחר מחלה שנמשכה כמה חודשים, ונטמן בהר המנוחות.
העמיק בשיטת רבותיו מבית בריסק, בלט בליבון נקודות יסוד בסוגיה דרך דקדוק בעומק הפשט.
נודע בכושר דיבור מתומצת ושנון, מה שהפך אמרות רבות בשמו למדוברות בקרב ציבור תלמידיו, בעיקר בענייני פרשות ומועדים בהם הרבה לעסוק.
כשנה לפני פטירתו הוציאו תלמידיו לאור קונטרס משיעוריו, בקונטרס משולבים חידושים על הש"ס, על התורה ונושאים במועדי השנה.
בהמשך שולב תוכנם בספר "ברכת נחמן" שנדפס מאוחר יותר, וצורפה לו הקדמה שכתב הרב טוקר בחייו.
היה נשוי לסופרת והעיתונאית מנוחה טוקר.
יחזקאל - עורך דין וטוען רבני.
נשוי לחוי טוקר, שופטת בבית משפט השלום, והשופטת החרדית הראשונה והיחידה.
בנו - נשוי לאסתר טוקר, סופרת חרדית.
אֶחָיו: הרב ירחמיאל - בעל תפילה בימים נוראים בישיבת חברון ור"מ בישיבת אור ברוך, והרב אברהם יצחק - מחבר הספר 'ביכורי ארץ' על הש"ס.
ברכת נחמן, ירושלים, תש"פ, אסופות מחידושיו, יצא לאור על ידי תלמידיו
תורת הגרנ"ט וקונטרסים נוספים, נדפסו בחייו על ידי תלמידיו
רבי נחמן מקוסוב (ה'תע"ו, 1716 - ז' באב ה'תק"א, 1741 או ה'תקט"ז, 1756) היה תלמיד הבעל שם טוב ומראשוני מפיצי החסידות.
הראשון שהביא את החסידות לבוקובינה.
נולד ליהושע, מובא כי היה אחיו של רבי יעקב מקוברין אבי רבי אהרן הגדול מקרלין .
בתחילה היה ממתנגדיו של הבעל שם טוב, אך בהמשך נסע למז'יבוז', שם התקרב לבעל שם טוב ונעשה מחוג תלמידיו.
היה מראשי הקלויז בברודי שם התיידד עם רבי נחמן מהורדונקא.
בהמשך עבר ללודמיר, שם הקים בית מדרש והפיץ את מנהגי החסידות.
על פי יצחק אלפסי, הוא נפטר בקוסוב בה'תקט"ז.
אך על פי תמונת מצבה ישנה מלפני השואה, שהתפרסמה על ידי מכון "שפתי צדיקים", מתברר כי הוא נקבר במזריטש בה'תק"א, ועל מצבתו נכתב: .
חידושי תורתו מובאים בספרים שונים בשם אדמו"רים בני דורו, כן מופיעים סיפורים אודותיו בשבחי הבעש"ט.
בספר "משנת חסידים" הובאו מתולדותיו וחידושיו.
בנו היה רבי משה, שחידושיו צוטטו על ידי התולדות יעקב יוסף והחוזה מלובלין.
נכדו, רבי שניאור, מוזכר בשבחי הבעש"ט.
נחמן (נתן) רחמילביץ (בליטאית: Nachmanas Rachmilevičius; 25 במאי 1876 – 26 בינואר 1942) היה עסקן ופעיל ציוני, פוליטיקאי ליטאי והקונסול הראשי של ליטא בארץ ישראל.
רחמילביץ נולד בעיר וולקוביסק, מחוז גרונדו, בלארוס.
לאימו נחמה ולאביו, אליהו לייב, עסקן וסוחר יערות.
הוא למד מדעי הטבע ופילוסופיה באוניברסיטת קניגסברג (כיום קלינינגרד) ופיזיקה, כימיה ומתמטיקה גבוהה באוניברסיטת היידלברג.
בשנת 1901 הוסמך כדוקטור לפילוסופיה.
הוא התגורר בווילנה, עסק בסחר עצים במקביל לפעילותו הציבורית, והיה פעיל במרבית המוסדות הציבוריים בווילנה.
בשנת 1895 נבחר כבורר לדומה הממלכתית ברוסיה, כנציג היהודים.
בנוסף נבחר לוועד הקהילה בווילנה.
במלחמת העולם הראשונה נבחר כחבר כבוד בוועד העזרה לנפגעי המלחמה, ועמד בראש מפעל המטבחים לסיוע לפליטים היהודים שגורשו על ידי משטר הצאר ממחוזות גרודנו וקורלנד.
בשנת 1915 נבחר כחבר מועצת העיר וילנה.
בשנת 1917 נכלא כאסיר פוליטי על ידי הכובשים הגרמנים והיה במאסר עד תום המלחמה.
עם הקמת מדינת ליטא העצמאית, בתום מלחמת העולם הראשונה, נבחר רחמילביץ "לטאריבה", ה-Seimas בית הנבחרים הליטאי, כאחד משלושת הנציגים היהודים - כנציג אגודת ישראל.
רחמילביץ מונה לכהן כסגן שר הכספים, המסחר והתעשייה הליטאי, ולכן עבר להתגורר בבירה קובנה.
הוא נודע כמי שהיה מעורב מאוד בניסוח החוקה למדינת ליטא ויעץ לנשיא ליטא בעניין מינוי הממשלה והשרים.
רחמילביץ פעל בארגון המוסדות היהודיים האוטונומיים בליטא, ובין היתר נבחר לסגן נשיא הוועד הלאומי היהודי.
במשך שנים מספר היה יושב ראש ומנכ"ל הבנק המרכזי היהודי.
עוד פעל רחמילביץ להקמת כ-80 בנקים קטנים בקהילות בערי השדה ברחבי ליטא.
במרוצת כהונתו כסגן שר, ניסה לקדם חקיקה להבטחת עצמאות מוסדות היהודיים בליטא.
משלא התקבלה עמדתו, עזב לברלין, גרמניה, שם עמד בראש אגודת אזרחי ליטא בגרמניה.
בתקופה זו עסק גם בזיוף סרטיפיקטים שסייעו ליהודים לעזוב את ברלין.
ערב אחד הבחין מרחוק שאורות דירתו דולקים, ושחיפוש נעשה בדירה.
כשהבין כי השלטון הנאצי חשף את פעילותו עזב את גרמניה מיד.
בשנת 1933 הוענק לו אות כבוד ליטאי מטעם מסדר הדוכס הקדוש "גדימינו".
בשנת 1935 מונה על ידי נשיא ליטא אנטאנס סמטונה כמחליף לקונסול ליטא למנדט הבריטי, רוזנבוים שהלך לעולמו.
תחילה מונה כקונסול כבוד, וכעבור זמן קצר מונה כקונסול הראשי של ליטא בפלסטינא.
כתב האמנה ניתן על ידי ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
רחמילביץ היה בין מקימי מועדון צעירי ליטא בישראל, וניסה לקדם את הבנק הליטאי בישראל (קופת ישראל ליטא).
הוא עמד בראש איגוד יוצאי ליטא בישראל וארגון יוצאי הארצות הבאלטיות.
בנוסף היה פעיל באגודת משמרת השבת בתל אביב ונבחר למועצה הדתית בעיר.
רחמילביץ היה חבר ועד הלשון העברית ונמצא בקשרים עם שאול טשרניחובסקי.
ב-26 בינואר 1942 נפטר בבית חולים הדסה בירושלים לאחר שלקה בליבו ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
ממלא מקומו של רחמילביץ היה העיתונאי ג.
בשנת 1999 הציבה עיריית וילנה לוח זיכרון על הבית בו התגורר בעיר ברחוב וילניאוס (Vilniaus) 27. בחודש אוקטובר 2021 פורסם כי שגרירת ליטא בישראל עלתה לקברו של רחמילביץ בהר הזיתים בירושלים לטקס זיכרון שיזמה השגרירות הליטאית.
נישא לחנה בת שמואל-זליג לינדנשט מוורשה, אב לשניים, זיגה ואלינה.
רחמילביצ'יוס נחמנאס, האנציקלופדיה הליטאית, בוסטון, 1961, כרך.
Šarūnas Liekis, מדינה בתוך מדינה?
נחמן סלצר הוא מוזיקאי וסופר חרדי אמריקאי-ישראלי.
נולד בניו יורק למשפחה המשתייכת לחסידות ברסלב, בילדותו שימש במשך שנתיים כסולן מקהלת הילדים פרחי מיאמי.
בגיל 14 עלה לארץ עם משפחתו, לאחר מכן למד בישיבת לייקווד.
לאחר נישואיו למד בישיבת מיר והוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק ברקוביץ.
סלצר מעביר שיעורים בגמרא וב"השקפה" בישיבות וסמינרים במגזר החרדי-אמריקאי.
בין ספריו נמנים ספרי מתח, ספרי ילדים וביוגרפיות.
בנוסף, כותב סלצר סיפורים קצרים המתפרסמים בעיתון "המודיע" באנגלית, מוטיב בולט בספריו הוא השואה.
סלצר כותב את ספריו באנגלית, כ-10 מספריו תורגמו לעברית ושניים לצרפתית.
ספרו "הקצה" עובד לסרט על ידי ברוך פרלוביץ.
בשנת 2024 יצא לאור בעברית ספרו מלאכים בכתום, העוסק בגבורתם של מתנדבי איחוד הצלה במהלך טבח שבעה באוקטובר.
הספר ראה אור בהוצאת סלע מאיר.
The segulahזרע שמשוןShaar Press2017תולדות רבי שמשון חיים נחמני, יחד עם רבי מנחם בנימין פסקסז ורבי ישראל זילברברג.Zera Shimshon Eishes Chayil: The Sefer.
-Shaar Press2015סיפורים קצרים -Israel Book Shop2006גבורה יהודית בשואה - יחד עם משה כץ -Mosaica Press2021תולדות ברוך צבי גלבוט - יחד עם אלחנן גלבוטChild of war -Mesorah Publications2009סיפור שואה - יחד עם אריה לייביש פרידמן בהיכלםהוצאת תפוצה / Shaar Press2017מפגשים של הרב יהושע ליף עם גדולי ישראל¡Increíble!
במקביל לפעילות הספרותית עוסק סלצר גם במוזיקה.
ב-2004 ייסד את מקהלת הילדים "שירה חדשה".
המקהלה הוציאה כארבעה אלבומים ושיתפה פעולה עם אמנים בולטים דוגמת יעקב שוואקי, ליפא שמלצר, ברוך לוין וזמרים נוספים.
המקהלה ליוותה את שוואקי באצטדיון בלומפילד ובירושלים, ואת אברהם פריד בהיכל התרבות.
ב-2011 סלצר הפיק אלבום לאלחנן ברוך גלבוט.
בספטמבר 2021, לרגל הילולת החפץ חיים ולקראת סיום הדף היומי בהלכה, הוציא את השיר "המסע לראדין", אתו כתב והלחין.
בנו יהודה צבי הגיע למקום השלישי בגמר תוכנית הריאלטי לילדים "כוכב המג'יק קאס", ששודרה בכיכר השבת.
נחמן מנדל (1941 – 2 בנובמבר 2017) היה כדורגלן, ששיחק בעמדת החלוץ במכבי פתח תקווה.
מנדל שימש במשך מעל ל-40 שנה כיו"ר המועדון ואגודת מכבי פתח תקווה.
מנדל נולד בשנת 1941 ברומניה ועלה בגיל 10 לישראל לאחר שהוא והוריו שרדו את השואה במחנה ריכוז שהוקם באזור מגוריהם.
המשפחה התיישבה בפתח תקווה ואת השכלתו רכש נחמן במוסדות חינוך בעיר.
הוא החל את פעילותו במכבי פתח תקווה כנער מחזיר כדורים לשוער מכבי פתח תקווה, חיים בוך, אבל עד מהרה הוצע לו להצטרף כשחקן לקבוצת הילדים, וכבר בגיל נוער הועלה לקבוצה הבוגרת.
בקריירה שלו ככדורגלן שיחק מנדל בעמדת החלוץ במדי המועדון.
אחד האירועים הזכורים בכדורגל הישראלי קרה ב-1963, במחזור ה-12 של עונת הכדורגל, כאשר הגיעה מכבי פתח תקווה למשחק מול הפועל תל אביב, ובדקה ה-80 נפסק בעיטת עונשין לזכותה של פתח תקווה.
מנדל ניגש לבעוט, ולטענתו אחד משחקני הפועל תל אביב דני בורסוק זרק אבן שהזיזה את הכדור מעט, וגרם למנדל להחמיץ את הבעיטה אותה הוא בעט לרקיע.
לאחר 5 דקות הבקיע השחקן דניאל דניאלי את שער הניצחון לזכות הפועל תל אביב.
מאז נודע מנדל על אירוע החמצה זה, ואף הוזכר בשירם של התרנגולים, "שיר השכונה", במילות השיר .
אחרי עשר שנים בבוגרים, בגיל 28, פרש מנדל מהכדורגל, משום שהיה צריך לעבוד לפרנסתו כפקיד בקופת החולים "עממית" (כיום קופת חולים מאוחדת) ובשל קשייו לשלב בין השניים, בחר נחמן להפסיק לשחק כדורגל.
בתוך זמן קצר שב לאגודה והפעם לצוות הניהול משם המשיך למשרת היו"ר בה החזיק למעלה מארבעים שנה אותה פיתח והרחיב רבות.
עם פרישתו מניהול מכבי פתח תקווה מנתה האגודה אלפי ספורטאים בגילאים השונים הפעילים בענפי הספורט כדורגל, כדורסל, כדוריד, סיף, טאקוונדו וטניס.
בעבר גם עסקו במלאבס בענפים כמו טניס שולחן, כדורעף וקריקט.
מנדל כיהן במהלך שנות ה-70 גם כחבר מועצת העיר פתח תקווה, במשך כקדנציה וחצי וזאת במקביל לפעילותו באגודה.
בנוסף כיהן כחבר הנהלת אגודת מכבי ישראל, חבר הנהלת איגוד ההתעמלות, חבר הנהלת החברה לקידום הספורט והכדוריד, חבר הנהלת ההתאחדות לכדורגל ועוד.
מנדל פעל בפתח תקווה גם בתחום העסקי והמסחרי, כאשר בנה חמש תחנות דלק, עשרות בנייני מגורים ובתי עסק.
בשנת 2015 נבחר מנדל להיות יקיר העיר פתח תקווה, ופרש מתפקידו.
בשלוש השנים האחרונות לחייו נלחם מנדל במחלה קשה, וב-2 בנובמבר 2017 נפטר בגיל 76, כאשר הוא הותיר אחריו אישה, בן ושני נכדים .הובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה .
נַחְף היא מועצה מקומית בצפון ישראל, בבקעת בית כרם (בקעת שגור) סמוך ומצפון לכרמיאל בלב הגליל.
במקום הייתה התיישבות בלתי רציפה החל מתקופת הברונזה.
הכפר הנוכחי הוקם במאה ה-15 והוא הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1968. בשנת 1961 הופקעו חלק מאדמות הכפר לצורך הקמת העיר כרמיאל.
"נחיף" בערבית, משמעותו: "רזה", "קטן"
במהלך המרד הערבי הגדול יצאו מהכפר פעולות חבלה רבות ועל הכפר הוטלו מספר פעמים קנסות.
בנובמבר 1937 הוטל על הכפר לממן הצבת ארבעה שוטרים, בגלל ניתוק קווי טלפון.
בדצמבר 1937 נכנס כוח של הצבא הבריטי לכפר ותפס בו מספר בתים.
באפריל 1938 פוצץ הצבא מספר בתים בכפר.
בספטמבר ובאוקטובר 1938 הוטלו קנסות על הכפר בגלל פגיעה בתחבורה בכביש עכו–צפת.
באוקטובר 1959 נחנך כביש גישה לנחף.
בשנת 1962 התגוררו בנחף כ-1,800 תושבים והכפר התפתח במידה רבה.
בכפר היה בית ספר יסודי עד כיתה ח' ומועדון נשים שבו למדו הנשים עברית ומלאכות שונות.
לצד בקתות הטיט הישנות נבנו אז בתים חדשים מאבן.
בניית מכון מים לכפר התעכבה בגלל שבעלי הקרקע סירבו למכור אותה לצורך הקמת בית השאיבה.
באוגוסט 1968 הוקמה מועצה מקומית לכפר, בעת שמספר תושביו היה כ-3,000.
בין השנים 2018–2024 היה עבד אל-באסט קיס ראש המועצה המקומית.
בשנת 2024 זכה בבחירות מוחמד זורי, ששימש לפני-כן כסגן ראש המועצה.
הרפובליקה האוטונומית של נחצ'יבאן (באזרית: Naxçıvan Muxtar Respublikası) או בקיצור נחצ'יבאן, היא רפובליקה אוטונומית של אזרבייג'ן המופרדת ממנה על ידי ארמניה.
מבחינה גאופוליטית הרפובליקה היא מובלעת ללא מוצא לים הגובלת בארמניה במזרח ובצפון (221 ק"מ של גבול), באיראן בדרום (179 ק"מ), ובטורקיה בצפון-מערב (15 ק"מ).
הרפובליקה משתרעת על כ-5,500 קמ"ר ובירתה נחצ'יבאן, מקום משכנה של אוניברסיטת נחצ'יבאן.
משנת 1995 מכהן ואסיף טאליבוב כיושב ראש הפרלמנט של נחצ'יבאן.
בשנת 189 לפנה"ס הפכה נחצ'יבאן לחלק מממלכת ארמניה.
במאה ה-18 הוקמה בשטח נחצ'יבאן חאנות פאודלית פרסית, חאנות נחצ'יבאן ונוהלה על ידי שליטים אזריים מקומיים כשבפועל האוכלוסייה הארמנית במובלעת הייתה לרוב.
החאנות התפוגגה בשנת 1828, הטריטוריות שלה אוחדו עם הטריטוריות של חאנות ירוואן, שבשנת 1840 נקראה פלך ירוואן והשתייכה למלכות המשנה של הקווקז (האימפריה הרוסית).
נחצ'יבאן הפכה לאוייזד נחצ'יבאן תת-מחוז של פלך ירוואן (גוברניית ירוואן).
לאחר תקופת עצמאות קצרה כחלק מהרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן נכבשה נחצ'יבאן, ביולי 1920, על ידי הצבא האדום.
ב־16 במרץ 1921 חתמו רוסיה הסובייטית וטורקיה על הסכם במוסקבה, לפיו נחיצ'באן תועבר לטיפול אזרבייג'ן הסובייטית.
לאחר שהועברו השטחים לשליטת אזרבייג'ן הושמדו על ידי השלטונות האזריים כ-219 כנסיות ארמניות ומאות חצ'קרים שהיוו הוכחה חיה ועדות היסטורית לשייכות הארמנית של המובלעת.
בשנת 1922 הפכה לחלק מהרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז.
ב-9 בפברואר 1924 הוקמה הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של נחצ'יבאן או בקיצור "נחצ'יבאן אסס"ר" כחלק מאזרבייג'ן הסובייטית.
עם התפוררות ברית המועצות, הכריזה נחצ'יבאן על עצמאותה ב-17 בנובמבר 1990, במחאה על דיכוי התנועה הלאומית של אזרבייג'ן.
כעשרה חודשים לפני שאזרבייג'ן עצמה הכריזה על עצמאותה מברית המועצות.
עם הכרזת אזרבייג'ן על עצמאותה הפכה נחצ'יבאן לרפובליקה אוטונומית של אזרבייג'ן.
בשנת 1998 לאחר ניצחון הצד הארמני במלחמת נגורנו קרבאך הראשונה, בית העלמין העתיק בעיר ג'ולפה הושמד כליל על ידי השלטונות האזריים.
במרוצת השנים דרשו ארגונים בינלאומיים שונים בהם אונסקו לחקור ולגשת לשטח בית העלמין אך נענו בסירוב, לפי תצלומי לוויין שביצעה ארצות הברית בשנת 2010 העדות החיה לאחת הקהילות המשגשות במובלעת אוששה כמושמדת.
מעבר הגישה היבשתי היחיד למובלעת האזרית נחצ'יבאן היה דרך שטחה של הרפובליקה האיסלאמית של איראן.
האזורים שאפו להקים מסדרון יבשתי מאזרבייג'ן למטבעות שיעבור דרך ארמניה.
ישנו מסדרון אראליק שמאפשר לה תקשורת יציבה עם טורקיה, שותפתם של האזרים.
בשנת 2012 המקום הוכה על ידי רעידת אדמה שגרמה למוות של מאות ואף אלפי אנשים.
ליצירת קשר יבשתי עם יתר שטח של אזרבייג'ן מתוכנן להקים מסדרון זנגזור.
מספר במפה שם מחוז בירת המחוז סוג שטח (קמ"ר) אוכלוסייה1באבקבאבקמחוז1,17066,0002ג'ולפאג'ולפאמחוז1,00038,3003קאנגארליגיבראקמחוז68225,5004נחצ'יבאןעירייה, עיר13070,0005אורדובאדאורדובאדמחוז97042,7006סאדאראקהיידראבאדמחוז15012,9007שאקבוזשאחבוזמחוז92021,5008שארורשארורמחוז47896,000בסך הכל5,500372,900
הסכם השלום בין ארמניה לאזרבייג'ן
ב-8 אוגוסט 2025 חתמו, בבית הלבן, מנהיגי אזרבייג'ן וארמניה על הסכם שמטרתו לסיים עשרות שנים של סכסוך.
על פי הודעת דובר הבית הלבן, כחלק מהעסקה, ארצות הברית תסייע גם בבניית מסדרון מעבר מרכזי שיחבר את אזרבייג'ן ואת מובלעת נחיצ'בן.
המסדרון ייקרא "דרך טראמפ לשלום ושגשוג בינלאומי".
הערך הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של נחצ'יבאן באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה
נחמת זרים הוא נובלה מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן, שיצאה לאור באנגליה בשנת 1981, ובישראל בשנת 1983 בתרגומו של אהרן שלם ובהוצאת זמורה ביתן.
בנובלה מתוארים זוג תיירים, ככל הנראה בריטיים, בעיר איטלקית לא מוגדרת, ככל הנראה ונציה, המסתבכים ביחסים מוזרים עם זוג מקומי.
הנובלה עובדה לסרט באורך מלא בשנת 1990.
בנובלה מתוארת חופשתם של הבריטים מרי וקולין בעיר זרה.
מרי גרושה עם שני ילדים, וקולין הוא מאהבה זה שבע שנים.
למרות שהם לא חיים ביחד, היחסים ביניהם עמוקים, מלאי תשוקה ואינטימיים.
ערב אחד, הזוג הולך לאיבוד ומתיידד עם מקומי בשם רוברט, המתעקש להביא אותם לביתו, שם הם פוגשים את אשתו קרולין.
למרות האירוח היפה שהם מקבלים בתחילה, מתברר כי בין בני הזוג האיטלקיים מתקיימת מערכת יחסים סדיסטית של שולט ונשלט, וכי למארחים אובססיה כלפי קולין, המתבטאת בצילומו מרחוק.
כשחוזרים בני הזוג הבריטיים הליברליים למלון הם דנים בנושא במעין שוויון נפש, אך עם זאת הם מוטרדים למדי ממה שקרה.
לאחר סדרת מפגשים "מקריים" עם שני האיטלקים, שבמהלכם מרי וקולין מנסים לסגת ממגע, מגיעים מרי וקולין פעם נוספת לביקור בביתם של רוברט וקרולין, המספרים שהם עומדים לעבור דירה בקרוב.
בתיאור כמו-חלומי, אבסורדי ומזעזע, מאלחשים האיטלקיים את מרי וקולין בחומר הרדמה בלי ידיעתם, חותכים את ורידיו של קולין, ומניחים לו לדמם למוות מול עיניה של מרי.
בנובלה מתואר תהליך פסיכולוגי מפורט העובר על תיירים השוקעים בעיר זרה.
בין התחושות המתוארות ניתן למנות תחושות ניתוק, בדידות וניכור עמוקות.
כמו כן, עוסקת הנובלה בנושאים המוכרים שבהם עוסק מקיואן: קשרים בין בני זוג העומדים במבחן עקב תנאים חיצוניים שלא בשליטתם ואובססיות דתיות ופסיכולוגיות לא רציונליות.
הנחש הוא קבוצת כוכבים באזור קו המשווה השמיימי המייצגת נחש הכרוך סביב נושא הנחש.
זוהי אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי והיא הקבוצה היחידה מבין 88 הקבוצות המודרניות שמחולקת לשני חלקים נפרדים: ראש הנחש בצד מערב, שהוא החלק הגדול יותר וזנב הנחש ממזרח.
נושא הנחש חוצץ בין שני החלקים.
למרות החלוקה שני החלקים נחשבים כקבוצת כוכבים אחת.
α בנחש (אונוקאלהאי) שנמצא בראש הנחש הוא ענק צהוב במרחק של 73 שנות אור ובעל בהירות נראית מדרגה 2.6. לכוכב יש שני בני לוויה חלשים עם דרגות בהירות 12 ו-13.
β בנחש שנמצא בראש הנחש הוא כוכב כפול המורכב מכוכב עם בהירות מדרגה 3.6 ובן זוג עם דרגת בהירות 9, שניתן לראות בטלסקופ חובבים.
במשקפת ניתן להבחין בכוכב קרוב עם דרגת בהירות 7, שאינו שייך למערכת הכפולה.
M16 הוא צביר כוכבים שנמצא בזנב הנחש סמוך לגבול עם מגן ומכיל כ-50 כוכבים עם בהירות מדרגה 8 וחלשים יותר הניתנים לצפייה במשקפת או בטלסקופ קטן.
צילום בחשיפה ארוכה מגלה שהצביר נמצא בתוך ערפילית שנקראת ערפילית הנשר.
M5 הוא צביר כדורי שנמצא בראש הנחש ונראה במשקפת ככתם מעורפל עם בהירות מדרגה 6. טלסקופ מאפשר להבחין בכוכבי הצביר, שמכיל מאות אלפי כוכבים.
זהו אחד הצבירים הכדוריים הגדולים ביותר עם רדיוס של כ-165 שנות אור.
הנחש קשור לקבוצת נושא הנחש ובמקור הם נחשבו לקבוצת כוכבים אחת.
נושא הנחש מזוהה עם אל הרפואה היווני, אסקלפיוס שלמד על צמחי מרפא מהנחש.
נחצ'יבאן (באזרית: Naxçıvan, בארמנית: Նախիջևան) היא בירת הרפובליקה האוטונומית של נחצ'יבאן.
העיר שוכנת לגדת , ומרוחקת כ-450 קילומטרים מהבירה באקו.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, התגוררו בעיר כ-97,800 בני אדם.
לעיר נמל תעופה ממנו ואליו יוצאות טיסות ליעדים באזרבייג'ן, איראן, טורקיה, ורוסיה.
בעיר עובר קו הרכבת שארור-אורדובאד.
קבוצת הקטרגל של העיר , משחקת בליגת העל האזרית, ובגביע אופ"א בקטרגל.
לפי המסורת של עממי האזור, כאשר נח ובניו יצאו מהתיבה בהרי אררט לאחר המבול, הם התיישבו לראשונה באופן קבע וייסדו את העיר נחצ'יבאן.
זהו היישוב הראשון אי פעם שנוסד כמקום מיושב באופן קבע.
בעיר שוכן מוזיאון לתולדות נח.
נחש ביצים מצוי (שם מדעי: Dasypeltis scabra) הוא נחש החי באזורים טרופיים באפריקה.
נחש זה מותאם לאכילת ביצי ציפורים.
הנחש נפוץ בטבע באפריקה וכן בכמה מדינות בחצי האי ערב כמו סעודיה.
הוא מגיע לאורך 51–89 ס"מ ובעל מפתח לסתות גדול העוזר לו לבלוע ביצים.
הגוף כחלחל-אפור עם פסים כהים מעט על הגב.
הבטן בהירה יותר והוא בעל כתמים צהובים מצידי הגוף.
ייתכן שנחש זה מחקה מינים ארסיים כמו האפעה או צפע לילי מצוי.
עם זאת הפסים של נחשי הביצים הם אנכיים לעומת הקווים האופקיים של הצפע הלילי.
נחשי הביצים נפוצים בבתי גידול מגוונים מיערות פתוחים וסוואנות עד לאזורי סלעים.
הם לא מצויים ביערות גשם ולא במדבריות.
הנחש הוא יצור לילי המסתתר ביום בין גזעים או סלעים ויוצא בלילה לחפש מזון בקיני ציפורים ולכן מטפס על העצים.
הוא ניזון כמעט לגמרי על ביצי עופות שונים.
הלחיים בעלי קרסים קטנים מבפנים העוזרים "להחזיק" את הביצה והלסתות נפערות ועוזרות לבלוע ביצים הגדולות מראשו של הנחש.
לאחר שהביצה נבלעת היא מועברת לוושט ושם ישנה חוליה העוזרת לפצח את הביצים ולשפוך את תוכן החלבון לקיבה.
הקליפה נאספת קדימה ונפלטת ריקה מחוץ לפה.
הנחש איננו ארסי אך כדי לחמוק מטורפים הוא מידמה לנחשים ארסיים.
בעת שהוא מותקף הוא מתנפח, לוחש בחוזקה ומשפשף את הקשקשים אחד בשני בפתאומיות, מה שיכול להרתיע את התוקף.
עם זאת הוא עדיין מותקף בידי נמיות, עיטים, גירית הדבש, תנים, סרוואל ולטאות כוח.
נחש בית מפוספס (שם מדעי: Boaedon lineatus) הוא נחש ארוך ממשפחת הלמפרופידיים החי ברחבי אפריקה הטרופית.
תפוצתו משתרעת מטנזניה, לאורך מרכז אפריקה ועד לאוגנדה.
הוא מצוי במגוון בתי גידול לרבות ערבות עשב וסוואנות, אזורי סלעים, אזורים יבשים, יערות פתוחים וביצות.
אורכו של הנחש 60 ס"מ בנזכרים ומעל 100 ס"מ בנקבות.
הנחש מופיע בהרבה צבעים משחור וחום כהה, אדמדם ועד לירקרק.
העיניים גדולות והפסים אופקיים ומתחילים מהפנים ולאורך הגוף עד הזנב בשתי רצועות, אחד מעל העיניים והשני מתחת לפה וצבעם צהוב-בהיר.
הנחשים האלה קיבלו את שמם כי הם נפוצים באזורים אנושיים והם נמשכים למכרסמים הנמשכים למגורי האדם.
הם ניזונים גם מאפרוחים וגוזלים, זוחלים קטנים ודוחיים.
בטבע הם מתרבים כל השנה אך בשבי רק פעם אחת והם לעילי לילה יחידים.
עקב הימצאותם במגורי האדם, החלו לגדל אותם כחיות מחמד.
הם ניזונים מעכברים מתים מוקפאים ומטילים 3–10 ביצים בשנה.
נחש בירית או נחש גן (שם מדעי: Thamnophis) הוא סוג של נחשים מתת-משפחת נחשי מים שבמשפחה זעמניים.
נחשים אלה נפוצים בכל רחבי אמריקה הצפונית מהאזור הארקטי ועד ליערות של מרכז אמריקה במגוון בתי גידול, אך מעדיפים אזורי ביצות ושדות לחים.
נחשים אלה הם הזוחלים הלאומיים של מדינת מסצ'וסטס.
הם קטנים עד בינוניים בגודלם ואורכם הממוצע 30-110 ס"מ.
הם בעלי לסתות חזקות וראייה טובה וגופם בעל קשקשים עבים.
הם בעלי שיני ארס קטנות בחלקו האחורי של פיהם, אך חסרי מזרקים מפותחים כמו לנחשים הארסיים ואינם מסוכנים לאנשים.
עם זאת הם טורפים קטלניים לכל יצור קטן מהם וניזונים מכל היצורים בתחומי מחייתם, בעיקר מצפרדעים וראשנים.
חלק מהנחשים חיים באזורים קרים ובחורף ישנים שנת חורף בלהקות גדולות, העוזרות להם להתחמם.
נחש גופר (שם מדעי: Pituophis) הוא סוג של נחש ממשפחת הזעמניים.
נחשים אלה מצויים במערב ודרום ארצות הברית ובמקסיקו.
מינים אלה יכולים להגיע לאורך 3 מטר.
הם בעלי גוף צהוב עד אפור בהיר עם רצועות חומות על הגוף וחלקם מזכירים במראם נחשי עכסן.
הראש שלהם קטן והם יודעים לזחול במהירות.
כאשר מפריעים להם הם פולטים לחיצות קצרות ומהירות.
נחשים אלה יכולים לחיות בבתי גידול קשים כמו במדבריות.
הם פעילים בעיקר בלילה וצדים יונקים קטנים וזוחלים אחרים.
נחש בירית מצוי (Thamnophis sirtalis) הוא מין של נחש מתת-משפחת נחשי מים שבמשפחה הזעמניים אשר מצוי באמריקה הצפונית.
אורכו של הנחש 55 ס"מ בממוצע ויכול להגיע לאורך 1.2 מטר.
הנחש בעל קווים לאורך הגוף וצבעו צהוב-חום והראש מעט כהה.
לסת הנחש גדולה ועוזרת לו לבלוע טרף גדול.
הנחש שחיין טוב ויכול לטפס ולנוע במהירות.
הנחש חי ברחבי אמריקה הצפונית במקוון בתי גידול הכוללים יערות, שיחים, ערבות, שדות, מקווי מים שונים, ביצות ואגמים.
חלק מהנחשים חיים סמוך לאזור הארקטי ונחים יחדיו בין סלעים בשינת חורף.
הם מתקבצים יחדיו ומשמרים את חום גופם אחד בין השני.
הנחש הוא טורף הניזון מסרטני מים, דוחיים, זוחלים אחרים עופות ויונקים.
הוא תופס את הטרף עם הלסתות ובולע אותו.
נחש-שוטני, המכונה גם נחש-זמורה (שם מדעי: Ahaetulla), הוא סוג של נחשים אסייתיים במשפחת הזעמניים.
צורתם המוסוות בין העלים והענפים מזכירה צורת שוט ומכאן שמם.
הם דומים לבני הסוג האמריקאי Oxybelis הדומים גם הם לעלים דקים ירוקים.
זהו סוג נחשים בעלי ארס חלש (או תת-ארסיים) הנמצא בתוך פיהם בשיניים האחוריות.
כשהם נושכים את טרפם הם מרימים את לסתם העליונה כדי להזריק ארס לטרפם.
אורך נחשים אלה עד 1.8 מ' והם בעלי גוף ירוק עם צידיים ובטן אפורים עד צהובים וכן לבנים, לעיתים משובצים בשחור, והראש מגודל בעל עיניים גדולות צהובות, פס שחור מעל אישוניהם.
הפה גדול וורוד בעל שיניים קטנות שהאחוריות מזריקות ארס חלש לטרפם.
הארס אינו קטלני לבני אדם ומיועד לשיתוק הטרף.
נחש זה מתלפף על ענפי העצים ביערות דרום-מזרח אסיה, הודו, סרי לנקה, דרום סין וכן בכמה מאיי האוקיינוס השקט.
הוא פעיל ביום ומחכה לטרף במארב על ענף מבלי לזוז.
הנחש מחכה שיחלפו לידו לטאות, צפרדעים, יונקים קטנים או עופות ומתקיף במהירות.
המין Ahaetulla fronticincta ניזון בעיקר מדגים שהוא תופס בשפת המים.
מין נחש-שוטני ירוק (Ahaetulla nasuta)
נחש-שוטני ירוק או נחש-זמורה ירוק (שם מדעי: Ahaetulla nasuta; ע"פ האקדמיה נָחָשׁ שׁוֹטָנִי) הוא מין נחש אסייתי בסוג נחש-שוטני שבמשפחת הזעמניים.
במראהו הוא דומה למין נחש גפן ירוק אף שאין קשר אמיתי ביניהם.
אורכו של הנחש עד 190 ס"מ.
הוא בעל גוף ירוק בולט עם צדיים משובצים בשחור ובהם גוון צהוב.
הראש מוארך ומגודל והעיניים גדולות וצהובות והלסתות פעורות לרווחה ומכילות שיניים קטנות שהאחוריות מביניהם מעט ארסיות.
הנחש דק ומתלפף סביב ענף קטן.
נחש זה מזכיר זמורה של גפן, שוט או עלה מסתלסל מוארך ומכאן שמו.
הנחש מצוי ביערות הטרופיים של דרום-מזרח אסיה מהודו וסרי לנקה עד לקמבודיה ווייטנאם.
הוא מחכה במארב על הענפים לטרף כמו לטאות שונות וצפרדעים ומכיש אותם במהירות.
נחשים אלה משריצים צאצאים חיים.
הם קלים לגידול בשביה ואינם מסוכנים לאדם.
נחש ביצים (שם מדעי: Dasypeltis) הוא סוג של נחשים ממשפחת הזעמניים החיים באפריקה שמדרום לסהרה ובמזרח התיכון והם אינם ארסיים.
נחשים אלה יחד עם המין אֵלָכִיסְטוֹדוֹן (Elachistodon westermanni), ניזונים כמעט בלעדית מביצים של עופות ומכאן שמם.
אורך הנחשים 30–100 ס"מ והם בעלי קשקשים כהים עד חומים משובצים באפור לאורך הגוף, הראש שלהם גדול והזנב קצר.
הם שוכנים הן על העצים והן על הקרקע, אך הם יודעים לטפס מצוין על ענפים ולהגיע לקני ציפורים.
הלסת של נחשים אלה יכולה להיפער כלפי מטה בצורה העוזרת להם לבלוע גם ביצים גדולות.
בתוך הוושט ישנו זיז קרני הנלחץ על קליפת הביצה ועוזר לשבור אותה.
החלמון נשפך אל הקיבה והקליפה נפלטת החוצה מהפה.
הנחש יכול לבלוע אפילו ביצי יענים.
נחש המלכה (שם מדעי: Regina septemvittata) הוא מין של נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים ומתת-משפחת נחשי המים החי בנהרות ואגמים באמריקה הצפונית.
קל מאוד להתבלבל בינו לבין נחש בירית (Thamnophis), קרוב משפחתו.
נחש זה מצוי מנהר המיסיסיפי במזרח, למרכז ניו יורק, ויסקונסין ואף לקצה של אונטריו שבקנדה בצפון ועד לאלבמה וצפון פלורידה בדרום.
נחש זה מגיע לאורך מרבי של 24 סנטימטר כשהנקבות מעט יותר גדולות מהזכרים.
הנחש שחור ובעל קרוב לשבעה פסים צהובים בהירים לאורכו והצידיים בעלי כמה פסים שחורים.
הראש קטן עם עיניים גדולות.
נקבות נחש המלכה ממליטות בין 5 ל-20 צאצאים חיים בעונת הרבייה שחלה באביב או בתחילת הסתיו.
נחש זה חי רק באזורים בהם אגמים או נהרות רדודים בטמפרטורה של עד 10 מעלות ובעלי קרקעית סלעית.
הנחש ניזון כמעט באופן בלעדי מסרטני נהרות החיים במים אלה, אותם הוא מגלה בעזרת חוש הריח שלו.
קרוב ל-90% מתזונת הנחש מתבססת על סרטני נהר, אותם הוא בולע כאשר שריונם מושל.
הנחש יגוון גם בצפרדעים, ראשנים, דגים קטנים, חלזונות וזימרגלאים.
את מרבית מזונו הוא מוצא מתחת למים.
נחצ'ה והגנרל הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1972 בבימויו של ג'ורג' עובדיה.
הוצג לראשונה בקולנוע, בפרסום הצגת הסרט בשם נחצ'ה והטוראי, ובהשתתפות יעקב בודו, פול סמית, דובי גל וגדעון זינגר בתפקידים הראשיים.
המוזיקה נכתבה על ידי מוני אמריליו ושיר הנושא מושר על ידי עמי שביט למילותיו של דן אלמגור.
כמו רוב סרטי הבורקס, נקטל הסרט על ידי מבקרי הקולנוע אבל לא על ידי קהל הצופים.
עם השנים הפך לסרט פולחן כמו מרבית סרטיו של הבמאי ג'ורג' עובדיה.
נחום (נחצ'ה) רבינוביץ (יעקב בודו) מסתובב ברחבי תל אביב עם מרכולתו ומוכר כל מיני "פטנטים".
הפקחים רודפים אחריו והוא נאלץ להימלט ועולה על טרמפ בו נוהג קצין העיר, סגן-אלוף רמי (גדעון זינגר).
נחצ'ה מכנה את רמי בשם "גנרל" ו"משכנע" אותו שהוא חולה מאוד.
הגנרל משתכנע מדבריו, מגיע לביתו וחש כי הוא נוטה למות.
רופא שמוחש למקום קובע שהוא בריא ואז מבקש הגנרל משניים מפקודיו, הגברתן פולי (פול סמית) והנמוך דובי (דובי גל) לחפש את נחצ'ה על מנת להענישו.
הוא נעזר גם בידידו הבלש שרלו (גבי עמרני).
גם המשטרה מחפשת אחרי נחצ'ה בעקבות תלונת חברתו המסז'סטית שוש (ציפי שביט) על הפרת הבטחת נישואים.
לבסוף נתפס נחצ'ה במסדר זיהוי והגנרל מחייל אותו לאחר שהתחמק ממילואים במשך חמש שנים.
נחצ'ה נשלח לחרמון המושלג וממשיך בתעלוליו.
הוא מראה לחיילים כדור נמס במים ומנקה בצורה יסודית את קנה הנשק.
הגנרל שמגיע לשם מתרשם שהוא שוב עובד על כולם ומכייף, ושולח אותו עם פולי ודובי ליחידת סיירים על גמלים.
גם שם ממשיך נחצ'ה בתעלוליו במטבח ובחדר האוכל ולבסוף הוא בורח מהמחנה ועולה לחלק האחורי של טנדר המוביל גופה לאיכילוב.
הוא מתחיל לדבר עם הגופה ולאחר שמתברר לו שזו גופה הוא נוקש בחלון והנהג (שלמה וישינסקי) עוצר ובורח בפחד מהמקום ביחד עם חיילת טרמפיסטית.
הטנדר מגיע לאיכילוב ונחצ'ה נכנס לבית החולים ושואל על חדר המתים.
לאחר שהוא מולבש בבגדי מנתח הוא נכנס לחדר ניתוח ומורה למנתח איך להמשיך בניתוח...
נחצ'ה מגיע למכון בו עובדת שוש המסז'יסטית ומבטיח להתחתן איתה אם תבטל את התלונה נגדו אך למקום מגיעים גם הגנרל ועוזריו ונחצ'ה נמלט מהם.
לבסוף הוא נתפס ומוכנס למחנה צבאי בו הוא מספר לחיילים כי הוא למעשה הציל את הגנרל מטנק בוער.
הגנרל שולח את נחצ'ה לפסיכיאטר צבאי (טוביה צפיר) בעל התנהגות הומוסקסואלית אך גם כאן נחצ'ה משגע אותו.
לבסוף מקבל הגנרל מכתב מלשכת הרמטכ"ל כי הוחלט להעניק לנחצ'ה תעודת הוקרה על ההמצאה שלו לניקוי הנשק.
לבסוף כולם נפגשים בחגיגה לכבוד נחצ'ה, והגנרל משבח אותו על שהביא כבוד לעיר, וכן נותן לו תעודה על כך שהמציא שיטה לניקיון הנשק.
שחקןתפקיד יעקב בודו נחצ'ה גדעון זינגר סא"ל רמי (הגנרל) גבי עמרני הבלש שרלו פול סמית פולי דובי גל דובי ציפי שביט שוש טוביה צפיר פסיכיאטר שלמה וישינסקי נהג טנדר רחל טימור אשת הגנרל רחל נאמן מזכירת הגנרל
נחש אלמוגים אריזוני (שם מדעי: Micruroides euryxanthus) הוא מין יחיד בסוגו של נחש ארסי ממוצא צפון אמריקאי החי באזורי המדבר והערבות של צפון-מערב מקסיקו ודרום ארצות הברית בעיקר סביב אריזונה, ניו מקסיקו ומערבה עד מפרץ קליפורניה.
למרות שהוא דומה למיני זעמן אלמוגי הוא למעשה שייך למשפחת הפתניים וקרוב לסוג הארסי פתן אלמוגי.
אור נחש זה 28-61 ס"מ והוא בעל דפוס של פסים בצבע שחור-צהוב בהיר-אדום כאשר גם הזנב וגם הראש שחורים.
דפוס זה עלול לבלבל מאחר שהוא דומה לזה של הזעמן האלמוגי שאינו ארסי.
ואולם לנחש קטן זה ישנו ארס המכיל נוירוטוקסינים חזקים מאוד ביחס לגודלו.
נחש זה מצוי באזורי מדבר, מישורים ומורדות הרים נמוכים עד לגובה 1,800 מטר.
באריזונה הוא מצוי בעיקר סביב אזורי סלעים, בהם הוא מסתתר.
הנחש מסתתר ביום בין סלעים או במאורות באדמה ויוצא לפעילות בעיקר בלילה, אז הטמפרטורות יורדות.
הוא ייראה גם ביום לאחר ירידת גשמים.
הנחש מחפש למזונו בעיקר זוחלים קטנים יותר כמו חומטיים אך בעיקר נחשים אחרים כמו נימוניים וזעמניים קטנים מהסוגים: Tantilla ו-Sonora.
הוא קוטל אותם בארסו החזק.
כמו מיני הפתן האלמוגי הנחש מטיל עד 3 ביצים הקבורות באדמה.
אם הנחש ירגיש מאוים הוא ינסה להתחפר בחול, אך ישאיר את קצה זנבו מפותל מעט מבחוץ.
אם האויב יאחוז בזנב הנחש יפלוט צליל רועם מפתח הביב שלו, צליל המזכיר נפיחה אך שונה ועשוי להרתיע את היריב.
אם זה לא יעזור הנחש יכיש והארס שלו עשוי להרוג אדם.
עם זאת המפגשים איתו מאוד נדירים ולא ידוע על הרוגים ממנו.
נחש גפן ירוק (שם מדעי: Oxybelis fulgidus) הוא מין של נחש תת-ארסי ממשפחת הזעמניים החי ביערות הגשם של אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
במראהו הוא דומה למין נחש שוטני ירוק אף שאין קשר אמיתי ביניהם.
נחש זה בעל קשקשים ירוקים עם בטן ירוקה-בהירה וצידיים צהובים והוא מגיע לעובי של 2 ס"מ ולאורך 1.2-2 מטרים.
הוא בעל ראש קצר ודק הדומה לענף של גפן, מה שנתן לו את שמו ובעל לשון ירוקה המצליפה במהירות החוצה ופנימה.
הוא בעל עיניים גדולות שביניהם נחיריים עובר פס שחור ובעל לסתות ארוכות ודקות המשתרעות עד אחורי הראש.
רוב זמנו הוא תלוי מענפים ומסתתר בין עלי היער בשכבות הגבוהות.
הנחש משתמש בלשונו כדי לעקוב אחרי טרף מטפס כמו עכבר, לטאה או קן עם ביצים.
הנחש מתקדם לאורך נתיב הריח עד שהוא מגיע לטרף בחרישיות.
ההכשה אשר קוראת במרבית המקרים מלמעלה, גורמת לנחש להניע את לסתותיו קדימה ולאחוז בטרף כדי שיטפטף לתוכו ארס מניביו האחוריות.
הארס חלש יחסית ומספיק רק להמתת בעלי חיים קטנים.
הכשה כזו אינה מסוכנת לאדם, למרות העובדה שהיא גורמת לקהות חושים ולכאבים באזור המוכש.
עם זאת, אנשים אלרגיים עלולים עדיין להיפגע ממנה.
נחש גופר פסיפי (שם מדעי: Pituophis catenifer) הוא מין של נחש מהסוג נחש גופר שבמשפחת הזעמניים החי במדבריות של דרום ארצות הברית.
משמעות שמו המדעית היא: "נושא שרשראות", עקב דפוסי הרצועות דמויי-הטבעות שעל גבו.
נחש זה מזכיר במראהו את עכסן הערבות (Crotalus viridis), מה שעוזר לו להתחקות ולהתגונן מטורפים.
ההבדל העיקרי בין שני הנחשים היא צורת הראש הצרה יותר של נחש הגופר והיעדר זנב מפוספס בשחור-לבן בקצהו.
אורך נחש גופר יכול להגיע ל-91 עד 213 סנטימטרים בממוצע.
הוא משתלב עם הנוף החולי וצבעו צהוב-חיוור עם רצועות שחורות, כתומות או חומות בהירות לסירוגין לאורך הגוף והראש חום.
הנחש אינו ארסי, אך בעל לסתות רחבות ושיניים חדות.
הנחש חי בטבע 12 עד 13 שנים, אך בשביה נרשמו פרטים שחיו מעל 33 שנים.
נחש זה מתחבא במחילות ובין שיחים בחום היום והוא פעיל בשעות בין הערביים או בלילה הקרירים.
הוא ניזון מטרף של מכרסמים, עופות קטנים ושאר זוחלים ולעיתים ייכנס לבריכות לציד צפרדעים.
את טרפו הוא הורג באמצעות לחיצה חזקה בכוח שריריו.
הנחש עלול ליפול טרף לטורפים כמו עופות דורסים, קויוטים, סמוריים גדולים ועוד טורפים, ביניהם נחשים אחרים.
להגנה הוא מתחקה לעכסן, מתנפח ומתכרבל בתנוחה המזכירה עכסן וגם מנפנף בזנבו שמזכיר "עכס".
לרוב הטורפים עוזבים אותו לאחר חיקוי כזה.
נחש אסקס היא סדרת דרמה תקופתית גותית משנת 2022 המבוססת על רומן באותו השם מאת שרה פרי.
הסדרה נכתבה על ידי אנה סימון, בוימה על ידי קליאו ברנרד, ומככבים בה קלייר דיינס וטום הידלסטון בתפקידים ראשיים.
הסדרה עלתה לשידור בשירות "אפל TV פלוס" ב-13 במאי 2022.
עלילת הסדרה עוקבת אחר אלמנה לונדונית בשם קורה סיבורן, העוברת לאסקס במטרה לחקור דיווחים על דבר קיומו של נחש מיתי.
בעיירה, קורה יוצרת קשר מפתיע ששורשיו נעוצים בתפר שבין מדע לספקנות עם הכומר המקומי, אבל כשהטרגדיה מתרחשת, המקומיים מאשימים אותה בכך שנוכחותה מושכת את היצור.
קלייר דיינס – קורה סיבורן
טום הידלסטון – ויל רנסום
פרנק דיליין – לוק גארט
קלמנס פוזי – סטלה רנסום
ג'מאל וסטמן – ד"ר ג'ורג' ספנסר
דיקסי אג'ריק – ג'ו רנסום
מייקל גיבסון – מתיו אוונספורד
ראיין רפל – ג'ון רנסום
באוגוסט 2020, נמסר כי "אפל" נתנה הזמינה ישירות את הסדרה וכי על הפקתה תהיה אמונה חברת ההפקות "See-Saw Films".
כאשר פיתוחה של הסדרה הוכרז באוגוסט 2020, נמסר כי בתפקיד הראשי עתידה לככב קיירה נייטלי, אולם באוקטובר 2020, נמסר כי נייטלי בחרה לעזוב את הפרויקט בשל "סיבות משפחתיות".
בפברואר 2021, נמסר כי אותה תחליף קלייר דיינס.
במרץ 2021, נמסר על ליהוקו של טום הידלסטון לצוות השחקנים הראשי.
באפריל 2021, נמסר על ליהוקם של פרנק דילן, היילי סקווירס, קלמנס פוזי וג'מאל וסטמן לצוות השחקנים הראשי.
צילומי הסדרה התעתדו להתחיל בשלהי נובמבר 2020, לפני שנודע על עזיבתה של נייטלי.
תחת זאת, הצילומים החלו בפברואר 2021, במספר מקומות באסקס, כולל אלרספורד, ברייטלינגסי, נורת' פאמברידג' ומלדון, וכן ברחבי לונדון, כולל כיכר גורדון בבלומסברי.
צילומי הסדרה הסתיימו בשלהי יוני 2021.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", דווח כי הסדרה זכתה לציון 88%, עם דירוג ממוצע של 7/10, על סמך 25 ביקורות.
הקונצנזוס קבע כי, "בהיותו נבדל בהופעות נושכות ואווירה מתפתלת, נחש אסקס הוא רומן גותי מוצלח ביותר." באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסדרה זכתה לציון של 70/100, על סמך 17 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות לרוב".
נחש גדות (שם מדעי: Erpeton tentaculatum) הוא מין נחש ממשפחת ההומלופסיים, אשר מהווה את המין היחיד בסוג Erpeton.
נחש זה מצוי בטבע לאורך דרום-מזרח אסיה בתאילנד, קמבודיה ווייטנאם.
זהו נחש בעל מראה מוזר עם זוג "מחושים" מעל פיו, אשר עוזרים לו לחוש את סביבתו מתחת למים והוא הנחש היחיד בעל "מחושים" כאלה.
הוא קטן יחסית בגודלו, מגיע לאורך של כ-50 עד 90 ס"מ בבגרות וצבעו משתנה מאפור כהה עד לחום עם מספר רצועות בהירות יותר.
הנחש הוא תת-ארסי אך אינו מסוכן לאדם, מאחר שהארס חלש מדי וגם מצוי בניבים האחוריים והוא מותאם בעיקר להריגת טרף.
הנחש חי בטבע רק במקווי מים של אגמים, ביצות ושדות אורז מוצפים ולעיתים מצוי אף במים מליחים ואף במי ים בקרבת החוף והוא בעל אורח חיים כמעט לגמרי מיימי, כשהוא מגושם מאוד ביבשה אך עולה בלילות להתפלש בבוץ.
הנחש הוא אוכל דגים מובהק ולרוב הוא נע באיטיות סמוך לצמחייה המיימית, וכשמפתיעים אותו הוא מחקה פני מת.
הוא אורב לטרף לדגים קטנים, אותם הוא חוטף במהירות ביכולת מפתיעה לנחש לאן הדג עלול להימלט.
הנחש יוצר גירוי במים דרך צווארו ובמהירות מפתל אותו, לפני שהוא מסתער על המקום אליו הדג מנסה להימלט ואז מכיש אותו ובולע אותו.
יכולת זו ידועה גם מנחשים צעירים והיא מולדת.
"נחש אותי נחש" הוא טרנד ישראלי שהתפתח ברשתות החברתיות בשנת 2023 עקב פרסום הודעה קולית ששלח פועל למעסיקו.
הטרנד כלל ביצוע ליפ סינק להודעה וכן יציאה לאור של גרסאות ושירים המבוססים עליה.
לקראת סוף שנת 2023 פורסמה הקלטת וואטסאפ ששלח פועל למעסיקו ובה הוא מתנצל במבטא ערבי כבד ושיבושי עברית כי לא יוכל להגיע לעבודה באותו יום.
ההקלטה הפכה לטרנדית בתחילת מלחמת חרבות ברזל ברשתות החברתיות בישראל, בעיקר ברשת הטיקטוק, שכלל ביצוע נרחב של ליפ סינק להקלטה על ידי משתמשים.
ב-19 בנובמבר 2023, משתמש טיקטוק בשם עודד דוידוב פרסם גרסת רמיקס ל"נחש אותי נחש", שמשלב אותו יחד עם השיר של הצמד המוזיקלי האמריקאי סיימון וגרפונקל, "The Sound of Silence".
הרמיקס צבר פופולריות רבה ברשתות החברתיות, קובי אריאלי מ"ישראל היום" כתב כי "היצירה הפכה להמנון לאומי".
ב-28 בנובמבר 2023, חברת האנימציה הישראלית שרוטונים פרסמה גרסה משלה להקלטה בשילוב סרטון אנימציה.
באותו חודש, בוצע השיר על ידי הקומיקאים אלי פיניש ודניאל חן עם הזמר איזי, וב-3 בדצמבר 2023 יצא לאור קאבר לשיר בביצוע רוני מלר ודניאל חן, שעובד והופק בידי רוני מלר.
ב-14 בדצמבר 2023, הזמר הישראלי דודו פארוק פרסם שיר המבוסס על מילות ההקלטה הקולית.
השיר נכתב על ידי פארוק והולחן בידי פארוק, אלון רנצר ורומי קופלמן.
ב-28 בדצמבר פרסמו גלגלצ סרטון של סיימון וגרפונקל ערוך כך שנראה שהם שרים את מילות ההקלטה באנגלית.
"נחש אותי נחש" הוזכר גם בתוכנית הבידור "זהו זה!".
ב-29 בנובמבר 2023 פרסמה האקדמיה ללשון העברית גרסה מתוקנת מבחינה לשונית של ההקלטה.
כך, למשל, במקום "אולי נחש אותי נחש" תיקנו האקדמיה ל"אולי הכיש אותי עכסן".
נחש בירית מערבי (שם מדעי: Thamnophis elegans) הוא מין של נחש ממשפחה הזעמניים אשר חי לאורך מערב אמריקה הצפונית, בין קנדה וארצות הברית.
זהו אחד הנחשים הצפוניים בעולם.
זהו נחש בינוני באורך של 46 עד 104 ס"מ בקירוב והוא בעל פס גבי צהוב, כתום בהיר או לבן כששני פסים מצידיו בולטים באותו צבע.
כמה מהפרטים בעלי כתמים אדומים או שחורים ביניהם.
בדומה לשאר נחשי הבירית הם בעלי רוק המכיל ארס חלש יחסית וקל מכדי לפגוע באנשים, אך קטלני לטרפו מאחר שהוא יכול לגרום לתמיסת שרירים ואף לאנשים הוא יכול לגרום בצקת מקומית.
בנוסף הנחש מתפתל בחיבוק חונק של טרפו.
הנחש מצוי בטבע במגוון רחב של אזורים ביניהם בערבות, יערות מחטניים ויערות אחרים, בהרים עד לגובה 3,962 מטרים וחלק מהנחשים מצויים באיים ולמדו לשחות בים.
בנוסף האוכלוסיות של האגן הגדול והרי הרוקי הם אמפיביים.
הנחש ניזון בהתאם לאורח חייו כאשר האוכלוסיות היבשתיות יותר ניזונים מטרף יבשתי כמו תולעים, חרקים, חלזונות ועוד רכיכות, דו-חיים, זוחלים אחרים וצעירי מכרסמים.