tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2013 גילם את פרופסור היגינס במחזמר "גבירתי הנאווה" מאת אלן ג'יי לרנר שביים משה קפטן.
ב-2016 גילם את אריה פליישר בהצגה "פליישר".
ב-2017 גילם את דומניקו סוריאנו בקומדיה "פילומנה" מאת אדוארדו דה פיליפו שביים רוני פינקוביץ'.
בשנת 2021 החל לשחק בהצגה "אני לא רפפורט", לצידו של נורמן עיסא, בבימוי של רוני ניניו.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1984 שיחק בהצגה "רולטה צרפתית" מאת ז'ורז' פדו שביים אילן רונן בתיאטרון הקאמרי.
ב-1996 גילם לצד אוהד שחר את אחד מהתאומים אנטיפולוס בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר, שביים עמרי ניצן.
באותה שנה שיחק בהצגה "המנצח" מאת רונלד הארווד שביים מיכה לבינסון.
החל משנת 2008, גילם דטנר את טוביה החולב במחזמר "כנר על הגג" מאת ג'וזף שטיין (על-פי סיפורי טביה החולב מאת שלום עליכם) שביים משה קפטן.
ב-2010 גילם את יעקב גנס, יושב-ראש היודנראט בגטו וילנה, בהצגה "גטו" מאת יהושע סובול שביים עמרי ניצן.
ב-2011 גילם את ג'ו בהצגה "כולם היו בני" מאת ארתור מילר, שהועלתה בשיתוף עם תיאטרון חיפה, בבימויו של משה נאור.
ב-2015 גילם את גורודיש (שמואל גונן) בהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
בתיאטרון בית ליסין: ב-1984 שיחק בהצגה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הארווי פירסטיין שביים אילן רונן בתיאטרון בית ליסין.
ב-1991 שיחק בהצגה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון שביים לסלי לוטון.
ב-2001 גילם את התפקיד הראשי בהצגה שיצר רפי קדישזון "טוב" מאת ססיל טיילור שביים רוני פינקוביץ'.
באותה שנה שיחק בהצגה "תשוקה" מאת פיטר ניקולס שביים אילן רונן.
ב-2002 שיחק בהצגה "איסמעיליה" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
ב-2003 שיחק בהצגה "ריקוד בשישה שיעורים" מאת ריצ'רד אלפיירי שביים אלון אופיר.
בתיאטרון חיפה: ב-1991 גילם את בסקיי מסטרסון במחזמר "ברנשים וחתיכות" מאת פרנק לסר.
ב-2012 שיחק במחזה "אמנות" מאת יסמינה רזה, אותו הוא גם ביים.
בתיאטרון יובל: ב-1997 שיחק במחזמר "רובין הוד".
בתיאטרון תל אביב ("מאור מיימון הפקות"): ב-2018 שיחק במחזמר "סאלח שבתי" בתפקיד הראשי ושנה אחר כך, במחזמר "אנני".
בתיאטרון העברי: ב-2022 שב לגלם את דמותו של טוביה החולב במחזמר "כנר על הגג", כאשר את הפקה זו גם ביים.
ב-2024 ביים את ההצגה "רוחל'ה מתחתנת" מאת סביון ליברכט, ואף שיחק בה בתפקיד הראשי.
ב-2025 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "מראה מעל הגשר" וכן שב לגלם את דמותו של פרופסור היגינס במחזמר "גבירתי הנאווה", לצד מיקה צור ואלי גורנשטיין.
בתיאטרון באר שבע: ב-2001 ביים את ההצגה "הימים הכי טובים" מאת ליז לוכהד.
ב-2005 ביים את ההצגה "תשליך" מאת רובי פורת שובל, את ההצגה "ברוקלין בוי" מאת דונלד מרגוליס ואת ההצגה "שידוך משמיים" מאת דניאל גולדפרב.
ב-2007 ביים את ההצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר.
ב-2009 ביים את ההצגה "השחף" מאת צ'כוב.
ב-2006 ביים את הצגת היחיד של נסים זוהר "המולוכייה של אמא".
בתיאטרון יובל: ב-1998 ביים את המחזמר "אלאדין".
ב-1999 ביים את המחזמר "סינדרלה" שכתב אבי קורן והפיקה מרים עציוני.
בבית האופרה של פראג ביים את האופרה המקורית "דוריאן גריי" מאת יצחק שטיינר.
בתיאטרון הבימה: ב-2015 ביים את ההצגה "משפחה עליזה" מאת רון קלארק וסם בובריק.
ב-2017 ביים את המחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הארוי פירסטיין.
ב-2019 ביים את המחזה "זרים מושלמים" המבוססת על פי סרטו של פאולו ז'נובזה.
ב-2023 ביים את המחזה "השכנים מלמעלה" מאת ססק גאי ובתרגומו של ארז דריגס.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2019 ביים את ההצגה "מר גרין" מאת ג'ף ברון.
בתיאטרון העברי: ב-2022 ביים את המחזמר "כנר על הגג" ואף שיחק בו בתפקיד הראשי.
ב-2023 ביים את המחזמר "צלילי המוזיקה", לתרגום מעודכן מאת אלי ביז'אווי.
ב-2024 ביים את ההצגה "רוחלה מתחתנת".
ב-2025 ביים את המחזה "מראה מעל הגשר" וכן את המחזמר "גבירתי הנאווה".
בהפקות ארציות (מחוץ לתיאטראות הרבות): ב-2001 ביים את ההצגה "טיף וטף לטף" מאת סמדר שיר.
ההצגה זכתה לקהל של מאות ילדים, ונסעה לארצות הברית בשל הצלחתה בשנת 2004. ב-2001 כתב וביים את ההצגה "שלגיה ושבעת הגמדים".
ב-2009 ביים את ההצגה "קופיקו" מאת אבי דור, ובה כיכב צחי נוי בתפקיד האבא.
בין השנים 1979–1983 גילם את החתול שמיל בתוכנית הטלוויזיה לילדים "מועדון החתול שמיל" ששודרה בערוץ הראשון.
לאחר פרישתו, נקרא לתפקיד דטנר, שהיה אז שחקן צעיר ואלמוני בתיאטרון באר שבע.
מכיוון שגילם את הדמות בתחפושת חתול כשמסכה לראשו, נותר אלמוני למדי עד ששיחק בתוכנית רחוב סומסום.
למרות זאת, סיפר דטנר כי הילדים זיהו את הקול והרגישו בהחלפת השחקן שמתחת לתחפושת; לפיכך כשנזקק למחליפים (בעיקר משום שתיאטרון באר שבע סירב לשחרר את דטנר בתדירות הנדרשת) הם גילמו דמויות חתולים אחרות: מתי סרי היה קרוב משפחה (דוד או אח) ויעל עמית הייתה חברתו.
בין השנים 1981–1983 גילם דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית "ארץ מולדת" - סדרת דרמה מקורית ישראלית, המציגה באמצעות שיחזורים אירועים נבחרים שאירעו בראשית תולדות היישוב היהודי בארץ ישראל, משנת 1827 ועד לשנים הראשונות לקום המדינה.
בין השנים 1983–1987 שודרה בטלוויזיה החינוכית התוכנית "רחוב סומסום", שדטנר היה אחד משחקניה הקבועים.
באחת מהתוכניות (בשנה הראשונה לשידור התוכנית) התרחש "קרוסאובר" והחתול שמיל קפץ לביקור ברחוב סומסום כדי להזמין את קיפי למועדון.
ב-1988 הופיע בקטעי ארכיון בתוכנית "שלום סומסום".
ב-1984 שיחק בסרט הקולנוע "עדות מאונס" שכתב אלי תבור וביים רפאל רביבו.
באותה שנה הנחה את התוכנית "איזה קטע" ששודרה בערוץ הראשון.
ב-1985 גילם את קורץ בסרט הקולנוע שכתב וביים אבי נשר "שוברים", וגילם את יונתן פרח בסרט "רומן בהמשכים" שכתב אבנר בן נר וביים עודד קוטלר.
ב-1986 נמתח בסרט המתיחות "ניפגש בסיבוב" שביימו יהודה ברקן ויגאל שילון.
ב-1985 הנחה את תחרות הקדם אירוויזיון לצד דליה מזור, ובשנת 1993 הנחה פעם נוספת את הקדם אירוויזיון.
בין השנים 1987–1989 פעל לצד אבי קושניר כ"צמד הבטלנים": בתחילה, הצמד - שנקרא אז "דטנר וקושניר" - זכה במקום הראשון בקדם האירוויזיון של שנת 1987 וייצג את ישראל באירוויזיון עם השיר "שיר הבטלנים" ("הופה הולה"), שהגיע למקום השמיני.
מאוחר יותר אימץ לעצמו הצמד את השם "הבטלנים", ויחד הם הופיעו גם בפסטיגל 1987 עם השיר "כלב על כלב" שזכה במקום הרביעי והנחו אותו לצד גידי גוב, מוני מושונוב, שלמה בראבא ועירית ענבי.
ב-1989 הופיע הצמד בפרסומת למפעל הפיס והשתתף בסרט המתיחות של יגאל שילון "עבודה בעיניים".
באותה השנה התפרק הצמד ושני חבריו פנו לתחום המשחק.
בשנת 1990 הופיעו השניים יחדיו לצד ציפי שביט בתוכנית "ציפי בלי הפסקה".
בין השנים 1988–1991 הנחה את תוכנית הילדים "תופסים ראש" בהשתתפות תלמידי בית הספר לאמנויות תל אביב.
ב-1989 גילם את מיכה בסרט הטלוויזיה "שם נרדף" שכתבו סביון ליברכט ועליזה אולמרט וביימה ניצה גונן.
ב-1992 גילם את עצמו לצד ציפי שביט בקלטת הילדים "מאה שירים ראשונים".
ב-1994 הנחה את התוכנית "יותר מזל משכל" ששודרה בערוץ 2. ב-1996 שיחק בקומדיית המצבים ששודרה במשך שתי עונות בערוץ 3 "שתוק שואו" שכתבו גיל קופטש ושלמה מושקוביץ וביימה דדי ברון.
ב-1998 גילם את מיכה בסרטו של שמי זרחין "מסוכנת".
בין השנים 1998–2001 גילם את דב (דוביק) דגן בסדרה "משפחה וחצי" שכתבה גלילה רון פדר עמית וביים עופר ויצמן ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית; וב-2009 המשיך לגלם דמות זו בסדרת ההמשך "עוד משפחה וחצי"., ובספין אוף "שולחן לשישה" שביים אייל סלע.
ב-2000 שיחק בסדרת הטלוויזיה "האישה האחרת" שכתבו נועה ארד ברנר, מירב בן-גוריון, צביקה קרצנר ועמית ליאור וביימו אורי ענבר ושמי זרחין.
ב-2001 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "שרמן בחורף" שכתב משה זונדר על פי ספרו של אמנון דנקנר וביים אורי ענבר.
ב-2003 גילם את אמנון דביר בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה" שביים עופר ויצמן.
באותה שנה גילם את ראש אמ"ן אלי זעירא, בסרט הטלוויזיה "שתיקת הצופרים" המציג את תהליכי קבלת ההחלטות המדיניות והצבאיות שקדמו למלחמת יום הכיפורים.
ב-2006 הנחה את תוכנית המציאות של ערוץ 10, "The Show", שירדה לאחר 2 תוכניות עקב רייטינג נמוך.
ב-2007 גילם את אהרל'ה בסדרת הדרמה "משמורת" שכתבה וביימה עירית לינור.
ב-2011 שיחק בסרט הקולנוע "הערת שוליים" לצד ליאור אשכנזי, ושלמה בראבא.
ב-2012 גילם את עומר קאלו בסדרת המתח "המיוחדת" שביים עודד רסקין.
ב-2013 השתתף בסדרת הנעורים "שולחן לשישה" בערוץ 10 שמבוסס על ספרה באותו שם של "גלילה רון־פדר-עמית".
באותה שנה שיחק בסרט סטודנטים בשם "חנייה בצל" לצד אמיר וולף, ריקי בליך ועודד לאופולד.
בשנת 2013 שיחק בסרט "הורה 79" בבימויו של אלי כהן לצד גילה אלמגור, ויוסי גרבר.
בנובמבר 2016 החל שידורה בערוץ הראשון של הסדרה הדוקומנטרית "צולם ביום חול".
בסדרה, בהנחייתו של דטנר, הוא בוחן את התרבות היהודית המודרנית, על רבדיה השונים, כפי שבאה לידי ביטוי בעשור השני של המאה ה-21.
ב-2019 גילם את הרב אהרן שפירא בסדרה "מתיר עגונות".
ב-2021 גילם את המפקד בסדרת המתח "השוטרים" ששודרה בקשת 12.
ב-2022 גילם את תפקיד החזן הצבאי הראשי ומנצח מקהלת הרבנות הצבאית בסדרה "שישו ושמחו" ששודרה בערוץ כאן 11.
ב-1993 דיבב את לפי בסרט "הרפתקאות זאק וקריסטה בפרנגלי".
ב-1997 דיבב את האדס בסרט "הרקולס".
ב-2000 דיבב את קפטן ג'וזף קורסו בסרט "טיטאן".
ב-2001 דיבב את סאליבן בסרט "מפלצות בע"מ", ואת פאצ'ה בסרט "הקיסר נפל על הראש".
ב-2004 דיבב את בוב פאר - מר סופר-על בסרט "משפחת סופר-על".
ב-2005 דיבב את פאצ'ה בסרט "הקיסר נפל על הראש 2".
ב-2019 דיבב את מר ויטאליס בסרט "רמי - ילד של אף אחד".
בין השנים 2004–2009 שימש כמנכ"ל ומנהל אמנותי של תיאטרון באר שבע.
נוסף על תפקידיו האמנותיים, שימש דטנר ב כיו"ר קבוצת הכדורגל הפועל רמת-גן גבעתיים.
מאז 2007 ועד ראשית 2014 הגיש בהתנדבות, יחד עם אודיה קורן, מדי יום חמישי במשך שעתיים, את תוכנית הרדיו הלילית בגלי צה"ל "ציפורי לילה עושות עניין".
שבועיים לאחר סיום דרכה של התוכנית "ציפורי לילה עושות עניין", החל דטנר להגיש מדי שבוע בצהרי יום שישי באותה תחנת רדיו, גם כן לצד קורן, את התוכנית "בטלים בשישי".
את שתי התוכניות, זו שהסתיימה וזו שמשודרת מאז בימי שישי, ערכה ועורכת ענבל גזית.
בינואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הודיע על החלטתו להצטרף לרשימה לכנסת של "מפלגת ותיקי ישראל", בראשותו של דני יתום, אולם שבועות ספורים לאחר מכן, נודע שהרשימה בחרה לבסוף לפרוש מהתמודדות בבחירות.
הוא נשוי לסמדר, מהנדסת תעשייה וניהול ובנקאית, אב לבת ובן וסב לנכדים.
בתו שרון גילמה את איריס אינדיבו בעונה הראשונה של הסדרה היומית "ראש גדול" המשודרת בערוץ "זום".
פרס השחקן המצטיין ע"ש יוסף בר-יוסף בתיאטרון הקאמרי בשנים 1995–1996 על תפקידו ב"המנצח"
פרס השחקן המצטיין ע"ש יוסף בר-יוסף בתיאטרון הקאמרי בשנים 2007–2008 על גילומו את טוביה החולב במחזמר "כנר על הגג", אותו גילם דטנר בשנים 2008–2016. דטנר התקשה להסתיר את התרגשותו כשעלה לבמה בעת זכייתו, ובין היתר הוסיף כי לגלם את טוביה החולב היה עבורו הזדמנות חד פעמית: .
דטנר גם הודה לבמאי משה קפטן ואמר: .
פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2008 לשחקן הטוב ביותר ובפרס ע"ש אברהם בן-יוסף על תפקידו ב"כנר על הגג" של תיאטרון הקאמרי.
נתן וסרמן (נולד ב-9 בספטמבר 1962) הוא אשורולוג ומשורר ישראלי המשמש ראש המדור האשורולוגי בחוג "ארכאולוגיה והמזרח הקרוב הקדום" באוניברסיטה העברית וכפרופסור מן המניין שם.
בשנת 2008 זכה בפרס יהודה עמיחי לשירה עברית.
בשנת 2021 זכה בפרס חיים גורי לשירה עברית.
נתן וסרמן נולד וגדל בירושלים למשפחה מיוצאי מזרח אירופה (פולין וליטא).
למד בבית הספר אגרון ובתיכון ליד האוניברסיטה, לאחר שירות צבאי בצה"ל (1980–1983) השלים וסרמן שלושה תארים אקדמיים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1993 סיים את לימודיו לתואר שלישי באוניברסיטה העברית בהצטיינות, עם התיזה "דגמים תחביריים ורטוריים בטקסטים ספרותיים לא אפיים בבבלית-עתיקה".
בשנים 1993–1994 עשה את הפוסט-דוקטורט שלו בפריז.
בשנת 1994 חזר לאוניברסיטה העברית כמרצה לאשורולוגיה.
באפריל 2008 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית.
בין השנים 2010–2011 שימש כפרופסור אורח ב"מכון לחקר המזרח הקדום", באוניברסיטת לייפציג שבגרמניה.
בשנת 2011 מונה לסגן הדיקן למחקר בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית.
לצד פועלו המחקרי, מפרסם וסרמן גם ספרי שירה והוא עורך כתב העת לשירה "כרמל".
(עורך) חוטים נטווים: ראשיתן של סוגות ספרותיות בתרבויות עתיקות, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002
נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים; מסופוטמיה בראשית האלף השני לפנה"ס, הוצאת כרמל, 2019.
לחש לרוח הנושבת - טקסטים מאגיים ממסופוטמיה, הוצאת כרמל, 2022.
שובר הלחם, הליקון (סדרת פגאסוס) 2002
שנתיים, כרמל (סדרת כבר לשירה) 2006
ואין העולם מקומו, עם עובד, 2011.
סקסוניה, ספר המדבר, הוצאת מוסד ביאליק (סדרת כבר לשירה), 2014
שחור וכוכב: מסע בעקבות אלזה לסקר-שילר (סדרת טנדו), הוצאת כרמל, 2014
זיכרונות מבבל', הוצאת כרמל, 2024
2008: פרס יהודה עמיחי לשירה עברית.
2021: פרס חיים גורי לשירה עברית.
נתן כהן (נולד ב-31 ביולי 1951) הוא מוזיקאי, זמר ומלחין ישראלי.
הנהיג את להקת "הנשמות הטהורות".
כהן נולד בתל אביב, עבר עם משפחתו בשנת 1953 לראשון לציון וב-1962 לאשדוד.
בגיל 16 החל לפרוט על גיטרה.
בנעוריו נחשף למוזיקה שהייתה אז פופולרית בישראל: שירים צרפתיים, איטלקיים, "החיפושיות", פופ אנגלי ושירים ישראליים, ובמיוחד "התרנגולים" ושלישיית גשר הירקון.
במיוחד נמשך למוזיקה שכללה הרמוניות קוליות.
בצבא שירת בצוות הווי הנדסה קרבית, ובמהלך פעילותו בו החל לעבוד עם מתי כספי.
במהלך שירותו הצבאי הלחין ללהקה שני שירים, "ברחוב הנשמות הטהורות" (שכתב שמעון ספיר), ו"עוד מעט" (שכתב דודיק סמדר).
בסוף 1972 השתחרר מן הצבא וחבר ליורם ירוחמי, ששירת אף הוא בצוות הווי הנדסה קרבית, ולנאוה ברוכין, והקים עימם את להקת "הנשמות הטהורות".
אלבום הלהקה היחיד, בו הלחין כהן את רוב השירים, נחל הצלחה במצעדי הפזמונים.
כהן המשיך להנהיג את הלהקה גם לאחר שברוכין החליטה לעזוב, ועירית בולקא החליפה אותה.
בולקא המשיכה לשתף פעולה עם כהן, בין היתר באלבום הסולו הראשון שלו, ובהקלטות שלה להלחנות ועיבודים שלו.
לאחר פירוק הלהקה בקיץ 1975 הוציא כהן תקליטון שדרים כסולן - "משחקי מזל/חופש על הגג" (מילים: יהונתן גפן/מאיר אריאל).
לאלבומה של אילנית "תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים" שיצא ב-1976, הלחין ועיבד כהן 3 שירים: "אל תשמעי לקול לבך", "ילד בקרקס" ו"אדם רחוק".
ב-1979 הלחין 2 שירים לפסטיבל שירי הילדים "הפסטיזמר": "אם רק היה אומר לי" שביצעה ג'וזי כץ, ו"אמא תכסי אותי" שביצעה מילי מירן, ואשר זכה להצלחה.
ב-1983 הוציא אלבום ראשון - "זמן ומקום", שכלל שני שירים שהוקלטו עוד בשנות ה-70: "מצב זמני" ו"שיקגו", והיתר שירים חדשים.
בין השירים החדשים בלטו: "תחנת דרכים" (מילים: טלי כהן), ו"שני קולות" בדואט עם עירית בולקא.
לאחר הוצאת האלבום החליט כהן להתמקצע בתחום ההקלטות והסאונד, ובחר לעבוד באולפני "סיגמא".
בין 1975 ל-1983 היה מעורב גם בהלחנה והשתתפות ביצירותיהם של אמנים אחרים בישראל.
בין היתר שיתף פעולה עם אריק סיני באלבומו של האחרון "צל כבד" מ-1981 ועם אילנית.
כהן הלחין לסיני את השיר "אחרי שהסירות", למילותיו של יואב פורת, עמו שיתף פעולה במספר שירים.
הלחין את השיר "קפה אצל ברטה" למילותיו של אהוד מנור.
הוא המשיך לעבוד עם אמנים נוספים בשנים שלאחר יציאת אלבום הסולו שלו.
עוד באותה שנה עבר כהן ללונדון, שם הקים אולפן הקלטות, NC MUSIC.
הוא שמר, עם זאת, על קשר עם מוזיקאים ישראליים.
ב-1990 עיבד והפיק מוזיקלית את שירי אלבומה השני של ורדינה כהן "דרך עצמי".
ב-1991 הוציאה חברת התקליטים "הד ארצי" אלבום אוסף בשם "אחרי הסירות" ובו שירי "הנשמות הטהורות" וכהן, שכלל גם שני שירים חדשים שהקליט בלונדון ("רוח מתוקה" ו"סיפור אהבים").
ב-1994 שב כהן לארץ, ובאותה שנה יצא אלבום הסולו השני שלו, "שאהבה נפשי".
ב-1997 הוציאה חברת NMC אלבום מחווה לכהן - "תחנת דרכים", אשר גם ביצע בו מספר עיבודים מחודשים לשיריו, והשתתף בדואט עם טל גורדון.
הוא השתתף בפסטיבל ערד (1998) עם נאוה ברוכין, שותפתו ל"נשמות הטהורות".
במקביל, המשיך לעבוד כבעל אולפן הקלטות.
בין היתר הוקלטו באולפנו שירי המערכונים של תוכנית הטלוויזיה "פלטפוס".
הוא אף השתתף באחד ממערכוני התכנית.
גם לאחר הפסקת "פלטפוס", המשיך אבי גרייניק לשתף פעולה עם כהן, וערך באולפנו את שירי להקת "לולה" ואת שירי אלבום הסולו שלו, בו השתתף כהן בהלחנת ועיבוד מספר שירים.
ב-2003 הודיע כי הנחה את אקו"ם שלא להתיר לגלגלצ להשמיע את שיריו, מכיוון שלטענתו מפלה התחנה אמנים אשר מסיבה זו או אחרת לא מוכנסים לרשימת ההשמעה ("פלייליסט") שלה.
כמה שנים אחר כך, לקראת סוף העשור, יזמה התחנה שיחת פיוס עם כהן, וזה הסכים להתיר לה לחזור ולהשמיע את שיריו.
את כל השירים הלחין כהן למילותיו של יואב פורת.
באמצע 2009 הפיק והלחין כהן את סינגל הבכורה של הזמרת הצעירה מור אלקובי, "ותגיד לי אתה", זמרת איתה החל לעבוד כארבע שנים לפני כן.
במאי 2018 הוציא את השיר "מאחורי הכפתורים", שכתב לו דני רובס.
על יצירת השיר סיפר רובס עצמו: "הייתה לי הזכות הגדולה לראות את נתן כהן, הגאון שמאחורי הכפתורים, בפעולה, בזמן העבודה על האלבום "פנים ושמות".
שם למדתי שהאיש שכתב שירי מופת, מרגיש יותר בנוח מאחורי הכפתורים באולפן ההקלטות, מאשר באור הזרקורים.
אחרי שהופענו יחד לאחרונה, נבט הטקסט הזה.
ונתן, בדרכו השקטה, העמוקה ומלאת היופי - עטף אותו בצלילים מופלאים".
כהן נשוי משנת 1981 לפסנתרנית תמי כהן ומתגורר בתל אביב.
1977 נתן כהן - מצב זמני, בעיות אישיות (תקליט שדרים) / הד ארצי DJ
1983 נתן כהן - שני קולות, אחרי שהסירות (תקליט שדרים) / הד ארצי DJ
1983 הנשמות הטהורות - מהדורה שנייה - סדרת טעם של פעם (תקליט) / הד ארצי BAN 15051
1991 אחרי שהסירות - משירי נתן כהן והנשמות הטהורות (תקליטור)
1993 הנשמות הטהורות - מהדורה שלישית (תקליטור) - סדרת קלסיקה ישראלית - 1993
1997 נתן כהן - תחנת דרכים (תקליטור)
2002 הנשמות הטהורות - סדרת מבראשית (תקליטור)
אלבומים עם לחנים / עיבודים לאמנים אחרים
1974 דורית ראובני - כזאת אני
1976 חופני כהן - חברים כותבים לחופני
1976 אילנית - במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים
1978 אילנית - רגשות מעורבים
1978 עירית דותן - הולכים לנדנדות
1978 נירה רבינוביץ' - שירי משחק
1983 מילי מירן - התחלה טובה
1983 מילי מירן - מילי מירן
1985 צדוק צוברי - עם בוא האביב
1987 מירי אלוני - טיפה אהבה
1987 דני רובס - פנים ושמות
1987 אילנית - סרט בשחור לבן
1990 ורדינה כהן - דרך עצמי
1991 צדוק צוברי - חדשות טובות
1995 אושיק לוי - לפעמים לא בכוונה
2000 שימי תבורי - קצב מזרחי
2004 אבי גרייניק - יש מי שאוהב
2017 קובי לוריא - הלובי של קובי
השירים שהלחין / עיבד לתחרויות הזמר
1974 פסטיבל הזמר והפזמון תשל"ד - שניים - הנשמות הטהורות | לחן
1975 פסטיבל הזמר תשל"ה - היורדת - הנשמות הטהורות | לחן ועיבוד
1976 פסטיבל שירי ילדים מספר 7 - יש לי חברים - אתי כהן | לחן ועיבוד
1979 שירוויזיון לילדים מס' 1 - סליחה תקלה - דודו דותן | לחן ועיבוד
1979 פסטיזמר - פסטיבל זמר לילדים - אם רק היה אומר לי - ג'וזי כץ | לחן
1979 פסטיזמר - פסטיבל זמר לילדים - אמא תכסי אותי - מילי מירן | לחן ועיבוד
1979 פסטיבל שירי ילדים מספר 10 - אני פוחד לשיר - דורי בן זאב | לחן ועיבוד
1981 פסטיגל 1 - פסטיבל חיפה לשירי ילדים - שלוש מילים - נתן כהן | לחן ועיבוד
1981 פסטיגל 1 - פסטיבל חיפה לשירי ילדים - שמש - דורי בן זאב, נתן כהן, מזי כהן ורחלי חיים | לחן ועיבוד
1985 דרור - פסטיבל לשירים ופזמונים ישראליים תשמ"ה - שורשי - ראובן ארז | עיבוד
נתן זלץ (1912–2003) היה רופא כירורג ישראלי יליד ארצות הברית.
חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשל"ח (1978) על תרומותיו לכירורגיה ולשירותים הכירורגיים בישראל.
בילדותו עבר עם משפחתו לפלורידה, ממנה עבר ללמוד רפואה באוניברסיטת אמורי באטלנטה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש רופא צבאי בצבא ארצות הברית ונכח בקרבות בצפון אפריקה ובאיטליה.
בשובו לארצות הברית התמחה בכירורגיה ובשנת 1950 נענה לבקשת ארגון "הדסה" וייסד מחדש את המחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה בירושלים, שפעילותה צומצמה לאחר מלחמת העצמאות.
בסיום עבודתו שב לניו יורק, אך בשנת 1953 נתבקש להתמנות למנהל המחלקה ועלה לישראל.
נתן זלץ היה פרופסור באוניברסיטה העברית.
זלץ כונה בפי רבים "אבי הכירורגיה המודרנית בישראל" והנהיג בישראל את השיטה האמריקאית, המכשירה רופאים זוטרים וחדשים לבצע ניתוחים כירורגיים (בניגוד לשיטה הגרמנית, שבה הרופאים הזוטרים היו בעיקר מסתכלים, כיצד ראש המחלקה מנתח).
תוכנית ההתמחות שהנהיג אומצה ושולבה במערך הרפואי הארצי.
לאחר מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים יזם את הקמת מערך החירום בבתי החולים.
לאחר פרישתו מ"הדסה" הוזמן לייסד ולנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים ביקור חולים, ממנה פרש בשנת 1991.
בין תלמידיו ניתן למנות את הכירורגים: פרופ' יעקב (יקי) ברלצקי, פרופ' צבי גימון, פרופ' אריה דורסט, פרופ' יונה מני ופרופ' הרברט פרוינד.
בשנת תשל"ח זכה בפרס ישראל לרפואה.
בשנת 1984 הוענק לו התואר יקיר ירושלים.
נתן וולוך (נולד ב-25 בינואר 1937) הוא פוליטיקאי, ותיק חברי מועצת העיר תל אביב-יפו, המכהן משנת 1973 כחבר מועצה מטעם מפלגת כח לגמלאים שבראשה הוא עומד.
בשנת 2011 פרש מתפקידיו הציבוריים לאחר שהורשע בעבירה שיש עמה קלון, אך בשנת 2013 נבחר מחדש למועצת עיריית תל אביב.
וולוך כיהן במשך 25 שנים כסגן ומ"מ ראש העירייה, ראש מנהל החינוך והתרבות בעיר וכמחזיק תיק הגמלאים.
משנת 2019 ועד ספטמבר 2024 כיהן וולוך כיו"ר חירייה - איגוד ערים דן לתברואה וכיו"ר פארק המיחזור חירייה.
וולוך נולד בירושלים, את לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה הרצליה בתל אביב בשנת 1954.
בצה"ל שירת וולוך ביחידה קרבית, והשתחרר בדרגת רס"ן.
הוא סיים תואר שני בכלכלה בתל אביב.
כמו כן למד שנתיים משפטים.
בשנות ה-60 היה מפקח פדגוגי על מרכזי נוער.
משנת 1969 עבד כעוזרו של ראש העירייה של תל אביב, יהושע רבינוביץ.
בשנת 1973 נבחר לראשונה כחבר מועצת העיר תל אביב יפו.
ב-1983 מונה לסגן ראש העירייה תל אביב יפו.
ב-1989 מונה לראש מנהל החינוך בעיר.
החל מ-1996 כיהן כממלא מקום ראש העירייה תל אביב יפו עד שהשעה את עצמו מתפקיד זה ביולי 2008, עקב הגשת כתב אישום נגדו.
מ-1998 היה לממונה על תחום הגמלאים בעירייה, ואחראי לקשרי החוץ של העיר (ערים תאומות, שותפות ביחד תל אביב-לוס אנג'לס, המשלחות העירוניות).
הוא מכהן כיו"ר של מספר אגודות ומוסדות ציבור (למשל, פרס הנוער).
כן נבחר לנהל את חגיגות ה-100 של תל אביב-יפו שהתקיימו בשנת 2009.
בחודש יולי 2008 הוגש נגדו כתב אישום בגין קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות.
הוא הואשם כי פעל להשיג במרמה אשרות כניסה לאזרחית זרה, על פי בקשתו של ראובן גרוס ("מלך החניונים").
בעקבות הגשת כתב האישום השעה וולוך את עצמו מתפקידו כממלא מקום ראש העיר, ונשאר חבר מועצה.
בשנת 2009 הודה, במסגרת הסדר טיעון, בשלוש עבירות של הפרת אמונים ובשלוש עבירות של מתן ידיעות כוזבות, הורשע, ונגזרו עליו מאסר על תנאי של 5 חודשים ו-200 שעות עבודות שירות, ללא קלון.
אי הטלת הקלון אפשרה לוולוך להמשיך בפעילותו במועצת העיר, וביולי 2010 הוא מונה לסגן ראש עיריית תל אביב.
פרקליטות המדינה ערערה על ההחלטה שלא להטיל על וולוך קלון, וביוני 2011 קיבל בית המשפט המחוזי את הערעור וקבע כי במעשיו של וולוך דבק קלון.
בעקבות ההחלטה, פרש וולוך מכל תפקידיו הציבוריים.
הוא התמודד שוב בראש רשימת כח לגמלאים בבחירות המקומיות בשנת 2013. הרשימה זכתה בשני מנדטים ווולוך מונה ליו"ר מועצת העירייה.
בעקבות הבחירות המקומיות שנערכו בשנת 2018 ובהן זכתה סיעת כוח לגמלאים בשני מנדטים, מונה וולוך כיו"ר חירייה - איגוד ערים דן לתברואה וכיו"ר פארק המיחזור חירייה, תפקיד אותו מילא עד ספטמבר 2024. בנוסף, וולוך מכהן כיו"ר הוועדה העירונית לגמלאים ואזרחים וותיקים וכיו"ר הוועדה לקשרי חוץ בעיריית תל אביב-יפו.
בבחירות 2024, התמודד פעם נוספת עם רשימתו וזכה למנדט אחד, אשר הכניס אותו למועצה.
נתן "נתי" זייברג (Nathan "Nati" Seiberg; נולד ב-22 בספטמבר 1956) הוא פיזיקאי ישראלי-אמריקאי החוקר את תחום תורת המיתרים.
הוא מכהן כפרופסור במכון למחקר מתקדם בעיר פרינסטון שבניו-ג'רזי.
נולד בישראל ב-22 בספטמבר 1956. בילדותו התבלט במחנה נוער שוחר מדע שנערך במכון ויצמן למדע.
סיים תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1977, לאחר מכן התגייס ושירת חמש שנים בצה"ל.
במקביל עבד על דוקטורט במכון ויצמן, בהנחיית חיים הררי, אותו סיים בשנת 1982. הוא החל ללמד במכון ויצמן, ובשנת 1989 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנים 1989 עד 1997 כיהן כפרופסור באוניברסיטת ראטגרס.
משנת 1997 משמש כפרופסור מן המניין לפיזיקה מתמטית במכון למחקר מתקדם (הישראלי הראשון שכיהן במוסד זה) ומשנת 1998 כפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1995 הוענקה לו מדליית אוסקר קליין.
בשנת 1996 קיבל מלגה במסגרת היוקרתית של עמיתי מקארתור.
בשנת 2008 מונה כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב-2012 זכה בפרס לפיזיקה יסודית בסך 3 מיליון דולר.
בשנת 2016 זכה במדליית דיראק יחד עם מיכאל שיפמן וארקדי ויינשטיין.
למחקריו של זייברג היה תרומה משמעותית בתחום תורת המיתרים ותורת השדות הקוונטית.
ביחד עם אדוארד ויטן פרסם את משוואות זייברג-ויטן, העוסקות בתורת כיול.
נתן החכם (מגרמנית: Nathan der Weise) הוא מחזה מאת גוטהולד אפרים לסינג, מהחשובים במחזאי גרמניה של תקופת הנאורות.
המחזה, שיצא לאור בשנת 1779, מציג דרמה אידאולוגית ברוח הנאורות והדאיזם המוקיעה את צרות האופקים הדתית ומעלה על נס את עקרונות הסובלנות והאחווה בין הדתות, ובפרט בין היהדות לנצרות.
ב"נתן החכם" מודגש כי ההתגלות הדתית איננה המקור היחיד לחוכמה אמיתית, כי כל הדתות שוות ומהוות כל אחת בדרכה ניסיון לדעת את האל, וכי השכל האנושי הוא הערובה לטוב ולקדמה במקום האמונה הנוצרית.
המחזה נחשב לנקודת מפנה ביחסה של התרבות הגרמנית ליהודים בארץ, שעד לאותה עת תוארו תמיד כרשעים ונתעבים בשל דחייתם את הנצרות; החילון והנאורות אפשרו לראשונה להכיר בהם כמועמדים פוטנציאליים לשוויון זכויות.
הקריאה לשילוב היהודים במרקם החיים הנוצרי-גרמני הקימה מתנגדים רבים למחזה.
הכנסייה אסרה על העלאת המחזה בתקופת חייו של לסינג.
150 שנים לאחר מכן גם הנאצים החרימו את המחזה, יחד עם עבודה נוספת של לסינג: "היהודים" (Die Juden).
המחזה מתרחש בארץ ישראל בתקופת ימי הביניים, אז מביס הצבא המוסלמי בראשות צלאח א-דין את הצלבנים.
צלבן צעיר נופל בשבי הצבא המוסלמי אך רגע בטרם הוצאתו להורג, חונן אותו צלאח א-דין ומשלח אותו לחופשי.
הצלבן משוטט בירושלים ונקלע לשריפה המתחוללת בבית סוחר יהודי המכונה "נתן החכם", מציל את בתו רחה מן האש ומתאהב בה.
המחזה מתאר כיצד השלושה מגשרים על הפערים בין שלוש הדתות יהדות, אסלאם ונצרות.
גולת הכותרת של המחזה היא משל הטבעות , שנתן החכם מספר לצלאח א-דין כאשר זה שואל אותו איזו דת היא הנכונה מבין השלוש.
המוטיב של משל הטבעות היה קיים באגדות ימי-הביניים הגרמניות, וגרסתו במחזה היא כלהלן:
טבעת המעניקה לעונד אותה חן ונועם בעיני אלוהים והבריות, עוברת בירושה מאב לבן האהוב ביותר.
כאשר הגיעה הטבעת לאב בעל שלושה בנים, שאותם אהב באותה מידה, הוא הבטיח את הטבעת לכל אחד מהם.
כדי לעמוד בהבטחתו, הוא יצר שני העתקים מושלמים של הטבעת המקורית, כך שלא ניתן היה לזהות מי משלוש הטבעות היא המקורית ומי היא הזיוף.
על ערש דווי העניק המלך טבעת אחת לכל אחד מבניו, ונפטר.
האחים התווכחו ביניהם למי נתן האב את הטבעת האמיתית, אך שופט חכם התריע בפניהם שלא ניתן להכריע בסוגיה שכן אף אחד לא יכול לשלול את הטענה שלמעשה שלוש הטבעות הן זיוף ושהטבעת המקורית בכלל אבדה.
השופט המשיך וטען שמשום כך כל אחד מהבנים צריך להתאמץ ולחיות את חייו כאילו הטבעת שהוא עונד היא זו המקורית ולא לחכות לכוחות הטבעת לעשות זאת באופן על-טבעי.
נתן החכם השווה את הטבעות לשלוש הדתות, וטען שכל אחד מבני הדתות חי את חייו לפי מה שלמד מאלו שהוא מעריך.
צלאח א-דין אהב את משלו של נתן.
משל זה הווה השראה לזיגמונד פרויד בכותבו את אחד ממכתבי האהבה שלו לארוסתו מרתה ברנייז ובו הזכיר טבעת שקבלה מאמה.
על משל שלוש הטבעות, ראו גם בספרה של ההיסטוריונית איריס שגריר.
לסינג, שקיים חברות ארוכת שנים עם משה מנדלסון, הנציח במחזה את ידידותם של השניים.
דמותו של נתן החכם, גיבורו היהודי של המחזה, עוצבה בדמותו של מנדלסון והייתה סמל לרעיונות ההשכלה: אחוות אנשים בעלי דעות שונות היא אפשרית, ואהבת המין האנושי היא ציווי מוסרי.
הוא הוצג בדמות היהודי הגרמני החדש, זה השואף לחיות על פי עקרונות הדת היהודית ולקיים את מצוותיה לצד בקיאות בתרבות החילונית וסובלנות לדתות אחרות.
הצירוף "נתן החכם" הפך לכינוי מוכר בעברית, ודוד בן-גוריון נהג לקרוא כך לנתן אלתרמן.
המחזה זכה לתרגומים שונים לעברית, מידי אברהם בר גוטלובר, תרצה אתר, יוסי צור ודורון תבורי.
המחזה מוצג עד היום בתיאטראות רבים ברחבי העולם, ובייחוד במדינות דוברות גרמנית.
הוא הועלה מספר פעמים בישראל:
ההפקה הראשונה עלתה בתיאטרון הבימה ב-25 באוקטובר 1966 בתרגומה של תרצה אתר, אך זו הוצגה 25 פעמים בלבד.
המחזה זכה לביצוע מחודש שעלה לראשונה ב-5 במרץ 2004 בבימויו של דורון תבורי ובביצועם של תשעה שחקנים ישראלים שהתכנסו לצורך כך מיוזמתם משישה תיאטראות שונים בארץ בהפקה שעלתה מחוץ למסגרת של תיאטרון וללא תקציב או שכר.
ההפקה עלתה כדי להציע אלטרנטיבה למה שכונה בידי תבורי "השתלטות תרבות הרייטינג על התיאטרון הישראלי"
תיאטרון החאן הירושלמי העלה את ההצגה נתן החכם - טלנובלה ירושלמית - מאת גוטהולד אפרים לסינג בבימוי נעה וגנר על פי תרגום מאת דורון תבורי באפריל 2022
בנוסף, המחזה הונצח על ידי עיריית תל אביב-יפו, שקראה על שמו רחוב חד-סטרי המונה כיום 18 בתים משותפים, מתחיל ברחוב בן-יהודה במערב, ומסתיים כעבור כ-200 מטרים ברחוב אמיל זולא במזרח (רחוב לסינג לשעבר).
נתן זוּסמן (נולד ב-7 בדצמבר 1959) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה במכון ללימודים מתקדמים בז'נבה .
נתן זוסמן נולד ב-1959, לצבי זוסמן, עובד מחלקת המחקר של בנק ישראל שלימים עמד בראש המחלקה ולאחר מכן היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
נתן זוסמן שירת בחיל הים.
בשנת 1984 סיים תואר ראשון, ובשנת 1986 תואר שני.
במקביל ללימודיו עבד בחטיבת המחקר של בנק ישראל.
בשנים 1991–1995 נמנה עם סגל המחלקה לכלכלה של אוניברסיטת מערב אונטריו בקנדה.
בשנת 1993 הצטרף לסגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית, במסגרת מלגת אלון.
בשנת 1998 ייסד, עם פרופ' אבנר דה-שליט ופרופ' דניאל אטאס, את התוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה.
בשנת 2004 מונה לפרופסור חבר.
בנוסף פעל כחוקר בתוכנית הכלכלה של מכון ון ליר בירושלים ושימש יו"ר ועדת ההשקעה של קרן ההשתלמות קה"ל.
התמחה במדיניות מוניטרית, שוק ההון והיסטוריה מאקרו-כלכלית.
באוקטובר 2011 מונה למנהל חטיבת המחקר של בנק ישראל.
בשנת 2013 מונה כחבר בוועדה המוניטרית, תפקידים אותם מילא עד ספטמבר 2017.
בשנת 2012, עם היווסדה של "האגודה הישראלית להיסטוריה כלכלית", התמנה לתפקיד נשיא האגודה, וכיהן בתפקיד עד 2019.
זוסמן נשוי בשנית ואב לבן ובת.
נתן וולפוביץ' (ביידיש: וווּלפאָוויטש; 13 במרץ 1907 – 21 במרץ 1999) היה שחקן תיאטרון וקולנוע פולני-ישראלי.
נולד לטובה וליעקב וולפוביץ' בוורשה שבפולין בשנת 1907. בתחילה החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה בעירו, אולם לאחר שסבל מהתנכלויות אנטישמיות עזב את בית הספר ופנה ללמודי תיאטרון בבית הספר לדרמה בוורשה.
הוא החל להופיע במקומות שונים בוורשה ובפולין כולה והיה מזכיר איגוד השחקנים היהודים בוורשה.
במלחמת העולם השנייה נלקח על ידי הרוסים למחנה עבודה בברית המועצות.
בשנת 1950 עלה לישראל והחל להופיע בתיאטרון, בעיקר ביידיש.
בשנות השישים והשבעים שיחק וולפוביץ' במחזות רבים, בהם בתיאטרון הבימה, וכן בכמה סרטי קולנוע ישראלים, בהם "תעלת בלאומילך" בבימויו של אפרים קישון, ו"פנטסיה על נושא רומנטי", שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ'.
נתן וולפוביץ' נפטר בקיבוץ חולדה ונטמן בבית העלמין של הקיבוץ לצד רעייתו מרים (לבית באנקר).
פנטסיה על נושא רומנטי (1977)
נתן חץ (נולד ב-7 באוקטובר 1952) הוא יזם נדל"ן ישראלי.
משמש כמנכ"ל של חברת אלוני חץ, הנמצאת בבעלותו ובבעלות משפחת ורטהיים.
נולד וגדל ברמת גן כנתן חייצ'וק.
סיים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן, ובעל תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בשנת 1980.
החל את דרכו בעולם העסקים כחשב בקבוצת כלל.
לאחר מכן מונה לסמנכ"ל הכספים ובהמשך למנכ"ל של קבוצת אקרשטיין תעשיות.
בשנת 1989 הקים את חברת אלוני חץ העוסקת בהשקעות נדל"ן.
בשנת 1993 החלה החברה להיסחר בבורסה ובשנת 1996 נכנס אליה מוזי ורטהיים כשותף.
ביחד מחזיקים השניים בכ-45% מהשליטה החברה, בעוד שהציבור שולט בשאר המניות.
כיום לחברה נכסים במערב אירופה, בישראל ובצפון אמריקה.
בשנת 2005 רכשה החברה כ-80% ממניות אמות השקעות, אשר כיום משמש חץ כיו"ר שלה.
חץ משמש כחבר בוועד הפועל איגוד החברות הציבוריות והוא חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב.
בעבר שימש כדירקטור בבנק המזרחי.
נשוי לקלרה ומתגורר ברמת גן.
נתן חֹפְשי (פרנקל; לעיתים בכתיב מלא: חופשי; 1889, וולברום, פלך קיילצה, האימפריה הרוסית (פולין) – 1980, תש"ם ישראל), היה איש העלייה השנייה (1909), ממייסדי נהלל, מראשוני הפציפיסטים הציוניים בארץ ישראל, צמחוני וטבעוני, דובר שמונה שפות, ומהמנהיגים הרוחניים של תנועת "ברית שלום" ו"איחוד".
מייסד ויושב-ראש אגודת סרבני מלחמה מטעמי מצפון בארץ-ישראל.
בעל השפעה רבה על עקיבא ארנסט סימון, ואחד ממשתפי הפעולה העיקריים עם מרטין בובר.
השפיע גם על משה דיין בנהלל, והיה חבר נפש של בנימין מונטר שנהרג בתל חי.
בהשקפותיו הושפע מכתבי טולסטוי, א.ד.
נתן פרנקל נולד בעיירה וולברום שבפולין, בן למשפחת חסידי גור.
התחנך ב"חדר" ובבית מדרש, וקנה לעצמו השכלה עברית וכללית.
בהמשך עבר לעיר ורשה, ובשנת תרס"ט-1909 עלה לארץ ישראל כחלוץ ועבד ברחובות, שם הכיר את אשתו לעתיד, טובה חרל"פ (1888–1968), בתו של אפרים צבי חרל"פ (ממיסדי רחובות) מאשתו השנייה, לאה לבית לוצקי (שנפטרה כשנתיים לאחר הולדתה).
בשנת 1910 יצא מטעם "הפועל הצעיר" לסיבוב במושבות יהודה להכין את הוועידה הראשונה של הפועלים החקלאים ביהודה.
בשנת 1920 עברו עם קבוצה קטנה למטולה, אך נותרו שם רק כארבעה חודשים.
בזמן התקפות הערבים על הגליל שהתה הקבוצה כשבוע תחת אש כבדה.
כשהחמיר המצב, והצבא הצרפתי נסוג, נמלטו החברים וחפשי עם אשתו ההרה ושני ילדיהם חזרו לחולדה.
ביום 4 ינואר 1920: "[...] עזבנו את המושבה רק בגדנו לעורנו, והילדים אתנו בתוך זמזום הכדורים של הצבא הערבי הרודף את הצרפתים לתוך המושבה.
[...] לפני ביתנו ארבעה הרוגים צרפתים [...] וטובה יורדת ממיטתה, בקדחת [...] שמונה שעות טיפסנו על ההרים הזקופים הילדה על הידיים, אבשלום החביב רגלי, טובה באין כח ובקדחת, ורחל ויהודית עוזרות לשאת את גאולה [...]"
חפשי היה נואם כריזמטי, וחיבר מאמרים רבים בנושא פציפיזם ודו-קיום.
ספרו "בלב ונפש - על עם ואדם" יצא בשנת 1965. ספג ביקורות קשות על דעותיו האנטי-מלחמתיות עוד בתקופות הדמים שלפני הקמת המדינה, וכן על דרך חייו הטבעונית (היה נועל נעלי בד כדי לא להשתמש בעור חיה, ולא השתמש ברתמות לסוסים מפני שהיו עשויות מעור).
למרות הביקורות הרבות, אפילו מהסביבה הקרובה לו, הצליח חפשי לשמור על יחסי-כבוד והערכה הדדית.
חפשי הטיף לקדושת הצמחונות והטבעונות, ופולחן עבודת האדמה – 'המעדר והעגבנייה'.
בנהלל עיבד משק ב'עיגול החיצוני' ב'שכונת הצימחונים' שמנתה כמה משפחות.
מאוחר יותר עבר למרכז נהלל, שם עיבד משק קטן יותר.
לאחר שנים רבות בנהלל עבר להרצליה, ומשם לרחובות.
בסוף חייו התגורר בדיור מוגן בחולון, ואצל בנו, אבשלום, בקרית-שמונה.
קול המצפון: חוברת לביטוי יוצאת על ידי קבוצת חברים; האחראי: נתן חפשי, תל אביב: (דפוס אחדות), 1934. (הוצאה חד-פעמית)
חליפת מכתבים בין נתן חפשי לבין קבוצת 'שלהבת יה' בירושלים.
הפתרון היחידי (לבעיות שלום ומלחמה בארצנו), מאת נתן חפשי; (המוציא לאור: א.
ליסוד), רשפון: חוג נוער דתי שלהבת-יה, 1957.
בלב ונפש: במאבק על עם ואדם, תל אביב: דפוס א' סטרוד ("יצא לאור על ידי קבוצת ידידי המחבר במלאת לו 75 שנה ו-55 שנים לעלייתו לארץ"), תשכ"ה.
זאמלונג פון עסייען און ארטיקלען; איבערזעצונג פון העברעיש: מנחם מארגענשטערן, ניו יורק – מקסיקו: די אנדערע שטים פון ארץ ישראל, 1952.
היה מהכותבים המרכזיים בעיתון הדו-שבועי, 'נר' שיצא על ידי 'איחוד'.
שהיה חבר בה הנערך על ידי ר' בנימין שגם כתב בו
נתן חפשי (עורך), אגרת לידידים, תל אביב: אגודת סרבני המלחמה בישראל (דפוס אחדות), תש"ח-1947.
מן המאור שביהדות: מדברי חז"ל על ערכי היהדות ואורחות חייה; ליקט מתלמוד בבלי וממדרשי חז"ל והקדים מבוא נתן חפשי, רשפון: הוצאת ידידים, תשכ"ד.
הלל צייטלין, התיבה; תורגם מהחוברת "די תיבה" ביידיש שיצאה לאור על ידי החוג הדתי-מוסרי "יבנה" ליד חברת "אהבת רעים" בורשה, ניסן תרפ"ד ...; תרגם והקדים מבוא נתן חפשי, תל אביב: הוצאת ידידים, תשכ"ב.
מדינת השלום, הצדק והאמת: (הוקמה על ידי הקוייקרים האנגלים באמריקה הצפונית במאה ה-17); תרגם מהמקור הגרמני הקוייקרי והקדים מבוא נתן חפשי, תל אביב: הוצאת ידידים (דפוס א' סטרוד), תשכ"ח.
(קטעים מתורגמים מתוך 3 ספרים בגרמנית)
נתן יהודה ברכר (1865?, ולוצלאווק – מאי 1918, נובומירגורוד) היה שליח ציוני שהעלה את משפחתו ארצה, פעל במזרח אירופה ונרצח במהלך שירותו הציוני.
נתן יהודה ברכר, בן אסתר, נולד באמצע שנות ה-60 של המאה ה-19 בעיר ולוצלאווק שעל גדת נהר הוויסלה.
ברכר נמנה עם הגרעין המייסד של התנועה הציונית בוולוצלאווק ועסק בפעילות ציונית, לרבות מכירת שקלים לגאולת אדמות הארץ.
הוא היה בעליה של חנות לממכר כלי מתכת וברזל בעיר, והתחתן עם שרה, בת הרב בן-ציון שפירא (ילידת 1867, לודז').
בניהם ובנותיהם חונכו ברוח מורשת הבית היהודי המודרני – הדלקת נֵרות וקידוש בקבלת השבת, חגיגת מועדי ישראל והנחלת השפה העברית על בוריָה.
ביתם היה פתוח לרוחות תנועת ההשׂכלה הלאומית ותרבות הנאוֹרוּת החופשית.
נתן ברכר היה מהפעילים המרכזיים בתנועת 'חיבת ציון' בוולוצלאווק וסביבתה, ולימים השתתף בפעילות הקונגרסים הציוניים הראשונים בהנהגת בנימין זאב הרצל.
בשלב מסוים הועתקה פעילוּתו מהעשייה במסגרת העירונית לדרג הלאומי בחוגו של מנחם אוסישקין.
בתחילת העלייה השנייה החליטו שרה ונתן ברכר להגשים את חזונם הציוני ולעלות ארצה.
הבן הבכור, ישראל בן ה-11, נשלח ארצה כ'חיל חלוץ' משפחתי, כמקובל בשנים ההן, והחל ללמוד בשנת 1906 במחזור השני בגימנסיה 'הרצליה'.
ככל 'ילדי החוץ' שהגיעו ללא הוריהם התגורר בפנימייה ליָד הגימנסיה.
בשנת 1908 עלתה משפחת ברכר ארצה והתגוררה בשכונת נווה-שלום, שקדמה לתל אביב.
ברכר חזר לפרנס את משפחתו בעבודה ציונית באוקראינה.
עם התחלת בניית שכונת אחוזת-בית עברה שרה עם ילדיה בשנת 1910 לחדר בבית משפחת זליבנסקי, ברחוב הרצל סמוך לגימנסיה העברית 'הרצליה'.
בט"ו באלול תרס"ט (1 בספטמבר 1909) נולדו לשרה ונתן ברכר תאומים – זרובבל ואליפלט ברכר.
כשנה וחצי לאחר לידת התאומים נפטרה האם שרה ברכר בכ"ד בשבט תרע"א (22 בפברואר 1911) משחפת, ונטמנה בבית הקברות טרומפלדור (ברחוב טרומפלדור בתל אביב).
נתן ברכר האב שב ארצה ממקום עבודתו באודסה כדי לסדר את ילדיו היתומים מאֵם.
שני התינוקות הקטנים נמסרו למשפחות אומנוֹת, אולם לאחר תקופת זמן קצרה נפטרו ונטמנו בבית העלמין 'טרומפלדור'.
ברכר נאלץ לשוב לשליחותו באודסה, בתקופת כהונתו של אוסישקין בנשיאות הוועד ליישוב ארץ ישראל.
הוא עבד שם בהוצאה לאור 'מוריה' שהקים חיים נחמן ביאליק, ובשליחותו יצא להפצת רעיון התחייה הלאומי והספרות הציונית בקהילות ישראל ברחבי פולין, אוקראינה ורוסיה.
הוא היה נואם ('מגיד') ציוני שהתמסר להטפת הרעיון הציוני, והצליח במשימתו בכישרון ובדבֵקות.
ברכר השתתף בוועידת 'חובבי ציון' (האסֵפה הכללית השמינית של 'חברת התמיכה לבני-ישראל עובדי-אדמה ובעלי-מלאכה בסוריה ובארץ ישראל') באודסה בשנת תרע"ב (1912), במחיצת אוסישקין, ביאליק, הרב יהודה לייבּ פישמן-מימון, מנחם שינקין ועוד.
לאחר מות שרה אשתו תִכנן ברכר להתיישב במרחביה בעמק יזרעאל, אולם מלחמת העולם הראשונה קטעה את תוכניתו.
בפרוץ המלחמה גורשו בניו מארץ ישראל למצרים, ומשם לאודסה.
רק הבת חנה ברכר נשארה בחוות העלמות של חנה מייזל בכִנרת.
כשגרמניה כבשה את פולין העתיק ברכר את פעילותו לפלך חרסון ולפלך פודוליה ופעל גם בפלך קייב.
במהלך שליחותו להפצת התרבות העברית והציונית נרצח נתן יהודה ברכר בחודש מאי 1918 על ידי אחת הכנופיות של הגנרל האוקראיני פֶטְלוּרָה, שתקפה את הקהילות היהודיות שמסביב לטאלנה.
על נסיבות הריגתו העיד שמואל אוסישקין, בנו של מנחם אוסישקין, שהיה בן 19 שנים בעת הרצח: במאי 1918 החליט המרכז הציוני של רוסיה לערוך שבוע ארץ-ישראלי ברחבי המדינה לאיסוף כספים לקרן הפוליטית של ההנהלה הציונית.
לימים נודע, שמטרתה העיקרית של הקרן הייתה להבטיח את מימונו של 'ועד הצירים', שיצא בימים ההם לארץ ישראל.
[...] גם הוועד של גליל אודסה החליט לערוך מגבית.
בימים ההם היה שלום שווארץ יושב ראש הוועד.
מזכיר הוועד היה שמואל רבינוביץ, צעיר שהיה פועל במשך כמה שנים בכפר-אוריה ובמקומות אחרים בארץ ישראל וחזר לרוסיה לזמן-מה ונתקע שם בגלל המלחמה.
[...] השבוע הארץ-ישראלי אמנם היה צריך להימשך שבוע אחד, אך בגליל אודסה נמשך כשלושה חודשים בגלל מיעוט הפעילים וריבוי המקומות שהיה צריך לבקר בהם.
הגליל חולק לארבעה אזורים, שמרכזיהם יליסביטגראד (כיום קירובוגרד), באלטה, ניקולאיב ואודסה.
כאשר נסתיים ה'שבוע' באזור אחד, החלו הפעולות באזור אחר, וכל הכוחות רוכזו באזור החדש.
האזור הראשון שבו התחיל ה'שבוע' היה זה של יליסביטגראד.
שליח מטעם ועד הגליל, סטודנט ששמו זכצר, נסע למקום לארגון העניינים הראשוניים, וימים אחדים לאחר מכן נסעו שלושה תועמלנים מאודסה: חברי מימי הסתדרות התלמידים הציונים ברוך ויינשטיין, התועמלן הוותיק [נתן יהודה] ברכר ואנוכי.
יליסביטגראד הייתה עיר גדולה בת מאה אלף נפש, בערך, וכמו כל עיר בנובו-רוסיה היו רחובותיה רחבים, ולאורכם עצים וירק רב.
התנועה הציונית בעיר לא הייתה זקוקה, למעשה, לכוחות נוספים, שכן במשך עשרות בשנים פעל בה זאב טיומקין, ופעולתו הסתכמה בנאומים באסֵפת-עם אחת.
[...] לפני שנסעתי [לבקר בעיר המחוז אלכסנדריה ושלוש העיירות דמיטרובקה, זנמינקה ונובאיה-פראגה] ליוויתי את ברכר לעגלת הסוסים שעמדה להביאו לנובו-מירגורוד [כיום נובומירהורוד, Новомиргород], שאליה לא הגיעה רכבת.
לא העליתי על הדעת, שלא יחזור עוד.
במחוז השתוללה אז מרידת איכרים נגד הגרמנים, והמורדים פרצו לנובו-מירגורוד.
בין חפציו של ברכר מצאו כמה מן המפות של ארץ ישראל שהוציאה בשעתה הסתדרות התלמידים הציונים באודסה, ובראותם אותיות בלתי מובנות האשימו את ברכר שהוא מרגל גרמני, ובו במקום הרגוהו.
במהפכה הקומוניסטית בברית המועצות נספה הבן מאיר ברכר ב-1918 באודסה בשורות הצבא האדום, שזה מקרוב הוקם.
שלושת הבנים – אברהם, עזריה והדסה ברכר, חזרו ארצה בספינה 'רוסלאן' בחנוכה תר"ף (דצמבר 1919), והיו מהגרעין המייסד של קבוצת קריית-ענבים.
ישראל ברכר חזר ארצה בשנת 1920, ולאחר חמש שנות הוראה במנחמיה הפך לכתב הראשון של עיתון "הארץ" בצפון.
עיזבון נתן יהודה ברכר מופקד בארכיון הציוני המרכזי ("משפחת ברכר").
בניו של נתן ברכר, אברהם ועזריה קריתי (לאחר עִברוּת שמם), היו ממייסדי קריית-ענבים.
בתחילת שנות ה-20 (במאה ה-20) הם נטעו לזכר אביהם חורשת אורנים קטנה על מִפלס גבוה בצלע ההר מדרום-מזרח לקיבוץ.
החורשה נתחמה בסלעים גדולים מאוד שבגלל צורתם דמוית המזבח, קיבלו את השם 'המזבח'.
בקרבות לפריצת המצור על ירושלים בפרוץ מלחמת העצמאות, כשהובאו חללי חטיבת הפלמ"ח 'הראל' למנוחות בבית העלמין של קריית-ענבים השקיפו עליהם חורשת האורנים ואבני ה'מזבח' בדרכם האחרונה.
נתן ישראלי (נולד ב-1972) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר.
מעוטר צל"ש אלוף על פועלו במלחמת לבנון השנייה.
ישראלי התגייס לקורס טיס ב-1991 וסיים אותו במגמת מסוקים ב-1993. ב-1994 עבר הסבה להטסת מסוקי יסעור ושירת בטייסת 114.
בתקופת מלחמת לבנון השנייה היה בחופשת לימודי תואר ראשון ובהצבת חירום שימש טייס בטייסת 114. בסוף המלחמה, לאחר כניסת הפסקת האש לתוקפה, השתתף כטייס משנה בפעולה מיוחדת של הובלת כוחות סיירת מטכ"ל לאזור בעלבכ בעומק לבנון.
לאחר הסתבכות הפעולה סייע מסוקו יחד עם מסוק נוסף בחילוץ הלוחמים תחת אש.
על פועלו קיבל עם שאר אנשי צוות האוויר שהשתתפו בפעולה צל"ש ממפקד חיל האוויר.
לאחר המלחמה פיקד על טייסת 200, טייסת מל"טים.
ביולי 2010 מונה לראש ענף ארגון במחלקת תכנון וארגון במטה חיל האוויר, ב-2012 מונה לראש תחום מערכות מידע וב-2013 מונה לראש מחלקת הסגל בלהק כוח האדם.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה ביולי 2016 לראש הלהק בדרגת תת-אלוף.
הוא שירת בתפקיד עד דצמבר 2019.
לאחר שחרורו מונה לסמנכ"ל בחברת ההיי-טק "קלטורה".
ישראלי נשוי לציפי, חוקרת בכירה לשעבר במכון למחקרי ביטחון לאומי ואב לשלושה.
בעל תואר ראשון בביולוגיה ובפסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הרב נתן צבי זוכובסקי (נולד בכ"ח בכסלו תרצ"ח, 2 בדצמבר 1937) הוא ראש ישיבות גאון יעקב וחכמה ודעת, יו"ר ועדת הרבנים של דגל התורה ורב העיתון החרדי יתד נאמן.
נולד בבית החולים בקובנה (התגוררו בסלבודקה) לרב דב זוכובסקי שכיהן כמשגיח בישיבת סלובודקה (קובנה) ובישיבת לומז'ה בפתח תקווה ולרבקה בתו של הרב פסח פרוסקין, רבה של קוברין.
בהיותו ילד עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בעיר פתח תקווה.
בגיל 12 נכנס ללמוד בישיבת חפץ חיים בכפר סבא בראשות הרב אהרן לייב שטינמן שהכין עמו את דרשת בר המצווה לאחר שאביו חלה במחלה קשה עד לפטירתו.
לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים.
לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ונכנס ללמוד בכולל חזון איש.
לאחר מכן נקרא על ידי הרב משה שמואל שפירא לשמש כר"מ בישיבת באר יעקב.
כשהוקמה ישיבת גאון יעקב בבני ברק מונה לר"מ בישיבה.
בשנת תשס"ב (2002) מונה לשמש כראש ישיבה בישיבת חכמה ודעת ברחובות ומאז מכונה גם "ראש ישיבת גאון יעקב".
בשנות ה-90 מונה לרב קהילת חניכי ישיבת חברון בבני ברק.
נשוי לחנה, בתו של הרב יוסף צבי גורביץ, אב לחמישה ילדים.
חתנו, הרב שלמה כץ ראש ישיבה קטנה בבני ברק.
בתו, צפורה רוטלוי היא סמנכלי"ת השיווק ביתד נאמן.
בתחילת דרכו היה הרב זוכובסקי חבר סיעת צעירי אגודת ישראל שהייתה קרובה לרב שך ולרב יעקב ישראל קניבסקי.
בעת הקמת העיתון יתד נאמן בשנת תשמ"ה (1985) מונה לחבר הוועדה הרוחנית של העיתון, בנוסף להיותו חבר העמותה הראשונה של העיתון.
בשנת תשמ"ט בימים שלפני הקמת תנועת דגל התורה הורה לו הרב שך לכנס עשרות ראשי ישיבות וכוללים גדולים בעזרת נשים של ישיבת פוניבז' לגולל בפניהם את הדין ודברים מול אגודת ישראל, באספה זו נאם הרב שך בפני ראשי הישיבות וביקש את תמיכתם בהקמת מפלגה חדשה לציבור הליטאי.
כשהוקמה מפלגת דגל התורה מונה הרב זוכובסקי לשמש כחבר ועדת הרבנים של התנועה לצד הרבנים יוסף חיים קופשיץ, שלמה זלמן אולמן וברוך שמואל דויטש.
מטבע הדברים, עובדת היותו של זוכובסקי בוגר ישיבת כפר סבא, והיותו נושא משרה בישיבת גאון יעקב, קירבה אותו לרב שטינמן ולאורך שנות פעילותו ביתד נאמן ובדגל התורה שמר לו אמונים במקרים שרבני דגל התורה צידדו בדעות שונות.
לאחר הדחתם של הרבנים שמואל דויטש וצבי פרידמן מהנהגת דגל התורה, משמש היום זוכובסקי כשריד אחרון לחברי ועדת הרבנים שמונתה בידי הרב שך להנחות את פעילות התנועה.
הרב זוכובסקי חיבר מספר חיבורים תורניים, בהם ביאורים וחידושים על מסכתות בש"ס, שיעורים שמסר בישיבות ודברי אגדה, על ספרו דביר הקודש זכה ב"פרס בני ברק לספרות תורנית".
בנוסף, פורסמו רשימות תורניות שלו בקובצי "הנאמן" - ביטאון חניכי הישיבות שהיה יוצא לאור בשנות התש"כ, וכן בגיליון "הבאר" - שיצא לאור על ידי ישיבת באר יעקב שפרסם חיבורים תורניים של צוות הישיבה בשנות השמונים.
דביר הקודש - על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא ובבא בתרא.
דביר הקודש- על מסכתות נדרים, סוטה
דביר הקודש - על מסכת זבחים.
דביר הקודש - ביאורי אגדה בענייני תפילה.
שיעורים על מסכת קידושין מישיבת גאון יעקב.
שיעורי רבי פסח מקוברין - ב' חלקים.
נתנאל קול הידוע בשם הבמה נתן טרנט הוא זמר-יוצר אוסטרי, ייצג את אוסטריה באירוויזיון 2017.
קול נולד באינסברוק שבאוסטריה, לאב אוסטרי ולאם איטלקייה וגדל בבית דו לשוני בו דברו גרמנית ואיטלקית.
אביו הוא כנר בתזמורת הסימפונית הטירולית של אינסברוק.
מגיל צעיר גילה התעניינות למוזיקה, בגיל שלוש התחיל לקבל שיעורים פרטיים בנגינה על כינור ופסנתר ומגיל אחת עשרה התחיל לכתוב שירים בעצמו.
ב-2003 השתתף בתחרות שירה מקומית לילדים וסיים במקום התשיעי.
ב-2011 השתתף כחבר בלהקה "Boyz II Hot" בעונה השנייה של התוכנית אקס פקטור בגרסתה הגרמנית, והם סיימו במקום ה-11. לאחר סיום לימודיו עבר קול לגור בווינה לצורך לימודיו האקדמיים באוניברסיטה הפרטית למוזיקה ואומנות בווינה (MUK).
ב-18 ביוני 2016 יצא לאור הסינגל הראשון שלו "Like It Is".
לקראת האירוויזיון בשנת 2017 אושר שקול יתמודד בקדם הלאומי לבחירת נציג גרמניה מבין 33 המתמודדים, אולם נפסל בשל חוקי איגוד השידור האירופי.
למרות זאת תאגיד השידור האוסטרי (ORF) הכריז כי קול ייצג את אוסטריה בתחרות באותה שנה שתיערך בקייב שבאוקראינה עם השיר "Running on Air", שכתב בשיתוף עם ברנהרד פסציאס.
השיר העפיל לגמר התחרות וסיים במקום ה-16.
כיום טרנט משמש כחבר פאנל בגרסתה האוסטרית של הזמר במסכה.
נתן חרובי (1887 – 15 ביולי 1963) היה מאנשי העלייה השנייה, ממייסדי המושב חמארה, מנהל פרויקט סלילת כביש טבריה-צמח, ציר באספת הנבחרים וממייסדי שכונת בורוכוב.
נתן חרובי נולד כנתן בוקסור ב-1887 ליוסף ופסיה בוקסור.
היה אח ל-7 אחים ואחיות.
נתן נולד בכפר קטן ובילדותו עברה המשפחה לעיירה פאהוסט שברוסיה.
בנעוריו נשלח נתן ללמוד בישיבה פינסק שם נחשף לספרות ציונית ועם חזרתו לפאהוסט יסד בבית הוריו מועדון ציוני עבור הנוער של העיירה.
כשהצטרפותו לחוגים להגנה עצמית נחשפה הוא ברח לאודסה.
ב-1908 גויס לצבא הרוסי ולאחר אימון בסיסי עודכן שיחידתו מיועדת להישלח ללמזרח הרחוק ולכן החליט לערוק מהצבא.
בסיוע קרוב משפחה מצא מקום מסתור עד שהסתיימו החיפושים אחריו.
ב-1908, לאחר עריקתו מהצבא, החל לעשות את דרכו ארצה.
בסיוע מבריחי גבולות עבר להונגריה, אוסטריה והגיע לנמל טריאסט שם רכש כרטיס לאוניית משא שנסעה תחילה למצרים וליפו.
מאחר שהיה חסר תעודות נאסר על ידי המשטרה הטורקית ובתור אזרח רוסי הובא לקונסוליה הרוסית שם ניצל מהומה וברח לפרדסי יפו.
שם עבד ונחבא מספר ימים עד הפסקת החיפושים אחריו ואז עבר לגור לבית המלון של חיים ברוך ביפו.
ב-1908, בזמן שהותו ביפו, פגש איכר ממסחה שהסכים להעסיק אותו במשק שלו.
נתן עבר למסחה והחל לעבוד כחקלאי במושבה.
ב-1909 הצטרף נתן לארגון "עבודה" שפעל לכיבוש העבודה העברית ועבר לעבוד באום ג'וני וחוות כנרת.
ב-1910 עמד בראש קבוצה של 12 פועלים שהוזמנו לחוות מגדל על ידי מנהל החווה משה גליקין.
בתקופת שהותו במגדל התמקד בגידול ירקות וב-1911 נשלח לדמשק להתמחות בתחום זה וניצל את שהותו שם לטוות קשרים שם.
ב-1913 החל לייצא ירקות ושתילי ירקות מחוות מגדל לערי הגליל (טבריה, צפת וחיפה) ולדמשק.
לאור הצלחתו הוזמן נתן לדגניה ולביתניה תחתית על מנת לסייע להם בייצוא ירקות.
ב-1915 עזב נתן את חוות מגדל בעקבות סכסוך עם מנהל החווה ויחד עם עוד מספר חברים הקימו קומונה בקרבת קבוצת כנרת.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה סיפקו ירקות למחנות הצבא הגרמני.
ב-1919 עלה נתן עם עוד 14 חלוצים להתיישב בחמארה (בהמשך הוקמה במקום מעיין ברוך).
התיישבות זו שרדה עד 1920 אז נחרב המקום על ידי פורעים ערבים ותושביו נטשו ועברו, לאחר מסע חתחתים, לטבריה.
לאחר תקופה בטבריה התארגנו חלק ממפוני חמארה, ונתן ביניהם, והתיישבו ב"עין טבעון" ששמה שונה בהמשך לכפר יחזקאל.
ב-1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, החל נתן לעבוד במשרד לעבודות ציבוריות.
ב-1920 זומן נתן למשרדי המרכז החקלאי בירושלים והוטלה עליו המשימה לחתום על חוזה לסלילת כביש טבריה-צמח מול שלטונות המנדט בשם המרכז החקלאי.
על מנת ללמוד לעומקו את הנושא עיכב נתן את החתימה על החוזה על מנת להצטרף, למשך שבוע, לקבוצת פועלים ערבים בכביש ירושלים-יריחו כדי ללמוד את יסודות סלילת הדרכים.
ביוני 1920 חתם על החוזה והחל לארגן את העבודות ולגייס עובדים.
בהמשך חתם נתן על חוזים לפרויקטים נוספים ברחבי הארץ:
סוללה שלוחת מסילת הברזל מראש העין לפתח תקווה.
שלוחת מסילת ברזל מלוד לצריפין
ב-1922 היה נתן בין מייסדי שכונת בורוכוב בגבעתיים שם רכש מגרש של 2.5 דונם, בנו את ביתם והקימו משק עזר.
בנוסף היה פעיל בצרכניה של השכונה וב "מיסעד" (קרן כספית לעזרה הדדית).
נציג ב"מרכז לעבודות ציבוריות" של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל (מטעם אחדות העבודה).
מייסד ומנהל המחלקה למכירת ויצוא תוצרת משקים במסגרת המשביר המרכזי
מנהל מחלקת ביע"ף (ביצים, ירקות, עופות ודגים) בחברת תנובה.
מזכיר ממונה של ועד פועלי הרכבת.
ב-1932 פרש מפעילות ציבורית ועבר לעסקים פרטיים.
ב-1917 נשא נתן לאישה את חווה פסח (בת אפרים ושרה פסח) אותה פגש כשהצטרפה ב-1913 לחווה במגדל.
לזוג נולדו 2 בנות ו-2 בנים.
נפטר ב-1963 בזמן ששהה במטולה והובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.
זוגתו חווה נפטרה ב-1979 והובאה למנוחות לידו.
בית המסחר נתן ישראל (גרמנית: Kaufhaus Nathan Israel) היה בית מסחר וכלבו בברלין, שנוסד על ידי הסוחר והפילנתרופ היהודי-גרמני נתן ישראל.
בית הכלבו "נתן ישראל" היה הגדול והוותיק ביותר בברלין, שפעל משנת 1815 עד מלחמת העולם השנייה.
בית המסחר עמד ברחוב ספנדואר 26-32, בשכונת מיטה, מול בית העירייה האדום.
לאחר הרחבה סופית על ידי היינריך שטראומר ב-1927, הוא השתרע על שטח של 5000 מ"ר, בשש קומות, עם חזית של יותר מ-300 מטר וכ-2000 עובדים.
נתן ישראל היה סוחר יהודי, בן למשפחת ישראל שהגיעה לגרמניה בשנת 1741. בשנת 1815 ייסד נתן ישראל את "בית המסחר נתן ישראל" בברלין כחנות קטנה לבגדים משומשים.
עם השנים התפתח בית המסחר לחנות כלבו שהיה ידוע בגרמניה באיכות מוצריו.
לאחר מותו המוקדם של יעקב ישראל, ירשו אותו בנו ברתולד ישראל (Berthold Israel) (1868–1935) בניהול חנויות כלבו.
ברתולד היה נשוי לנכדת הרב נתן מרקוס אדלר, הרב הראשי לבריטניה.
משנת 1899 ואילך הרחיב ברתולד ישראל את בית הכלבו, שפעל בחמש עד שש קומות.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניהלו את החנות שני בניו של ברתולד, וילפריד ישראל והרברט ישראל.
ב-1 באפריל 1933 הכריזו הנאצים חרם על הכלבו "נתן ישראל" ועל כלל חנויות היהודים.
בשנת 1938 נאלצו בני המשפחה למכור את בית-המסחר לחברת Emil Köster AG, ובשנת 1939 נפתח הכלבו מחדש בשם "Das Haus im Zentrum" ("הבית שבמרכז").
בנו וילפריד ישראל היה מעורב באופן פעיל בהצלתם של יהודים מגרמניה הנאצית ומילא תפקיד חשוב בארגון ה"קינדרטרנספורט" להצלת ילדים וצעירים יהודים לאחר "ליל הבדולח" בשנת 1938.
לאחר מלחמת העולם השנייה נותר בית המסחר בשטחה של מזרח גרמניה.
רבי נתן (יהונתן) הכהן שולאל (י"ח באב ה'קצ"ז, יולי 1437, תלמסאן – כ"ד באייר ה'רס"ב, מאי 1502, קהיר) היה רב יליד אלג'יריה ששימש כראש ישיבה בירושלים, כנגיד יהודי מצרים וכראש המטבעה של האימפריה הממלוכית.
רבי נתן נולד לרבי חיים הכהן שולאל בעיר תלמסאן שבאלג'יריה (אז חלק מסולטנות בני זיאן ), למשפחה שמוצאה מספרד ואשר בניה היגרו לקהילות שונות בצפון אפריקה לאחר גזרות קנ"א (1391).
לא ידועים פרטים על רבותיו ועל שנות חייו המוקדמות.
בסביבות שנת ה'ר"ל (1470) עלה רבי נתן לירושלים, עם אשתו וילדיו.
בשנת רל"ט התמנה לשמש כראש ישיבה בירושלים, אך זמן קצר אחרי מינויו ברח למצרים בשל המיסים הרבים שהוטלו על הקהילה היהודית בירושלים ובשל רדיפותיהם של ה"זקנים" שעמדו בראש הקהילה היהודית מטעמו של הממשל הממלוכי.
במצרים, עסק רבי נתן במסחר, בנוסף לעיסוקיו התורניים, ובעקבות עסקיו נוצרו קשרים בינו לבין השלטונות הממלוכים.
בשנת 1484 (ה'רמ"ד), עם פטירתו של הנגיד רבי שלמה בן יוסף, החליטו השלטונות ומנהיגי הקהילה למנות את רבי נתן במקומו.
חוץ מתפקידו כנגיד, מונה רבי נתן גם לאחראי על המטבעה הראשית של האימפריה הממלוכית.
בתקופת כהונתו כראש המטבעה, נהגו היהודים לכנות את המטבעות הממלוכים בכינוי "פרחים שולאלים".
בשנת ה'רמ"ח (1488) ביקר במצרים רבי עובדיה מברטנורא שהיה בדרכו מאיטליה לירושלים ופגש את רבי נתן.
רבי נתן המליץ לרבי עובדיה לא לעלות לירושלים בגלל המצב הכלכלי הקשה שם, אך רבי עובדיה החליט לעלות למרות זאת.
כשראה רבי נתן שרבי עובדיה נחוש לעלות לירושלים, מינה אותו לעמוד בראש הקהילה ואיפשר לו להתגורר בבית שהיה בבעלותו.
רבי עובדיה מברטנורא ציין לגבי הנגיד שולאל:
בכתובה משנת ה'רנ"ט מוזכר שמו של רבי נתן (על פי המנהג שהנהיג רבי מבורך הנגיד שבכל מסמך משפטי יש להזכיר שהוא נערך בשמו ומטעמו של הנגיד).
בכתובה זאת מובאים בחרוזים התארים שבהם כונה רבי נתן בקרב בני קהילתו .
רבי נתן נפטר בקהיר בכ"ד באייר ה'רס"ב.
אחיינו וגיסו, רבי יצחק הכהן שולאל, ירש אותו בתפקידיו כנגיד וכראש המטבעה.
לאחר פטירתו התנהל דיון הלכתי בין חכמי מצרים האם להעלותו לקבורה בירושלים, שכן הוא לא ציווה במפורש שיעלו אותו לקבורה בירושלים.
המהר"י בירב, שהיה מהחכמים שהשתתפו בדיון, העיד שלבסוף הכריעו החכמים להעלותו לקבורה בירושלים.
בגניזת קהיר נתגלה קובץ קינות על תלמיד חכם כהן בן ארץ ישראל ששמו יהונתן.