tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקנטטה אומנם מדגימה מבנה מסודר למדי של פרק מקהלה פותח ופרק מקהלה מסיים ובינם רצ'יטטיב ואריה לכל קול, ייתכן ובאך בהשפעת הדוחק בלוח הזמנים, שבוודאי הושפע גם מזמינות הלברית שגם כן הוזמנה במיוחד עבור יום הציון, נאלץ לוותר על פרקים מסוימים ולקצר פרקים אחרים, בהיעדר די זמן לחזרות לפני הביצוע.
הקנטטה נפתחת בפרק מקהלה, הדומה במבנהו לפתיחה צרפתית אך עם תפקיד למקהלה.
הפרק כתוב במשקל מרובע ובסולם סי מינור.
הפרק נפתח בהקדמה כלית (אינסטרומנטלית), כשהטרברסי, אבובי הד'אמורה וכלי הקשת מנגנים מוטיב במקצב מנוקד סינקופי כנגד הלוטי והקונטינואו המנגנים במשקל שגרתי, ולמעשה "מושכים" המוזיקה קדימה לעומת המנגינה המקוטעת ובעלת האופי הריקודי הכתובה ליתר הכלים.
כבר בהקדמה הכלית, וכן הפרק כולו, משופע "קדנצות כוזבות", ובתיבה האחת-עשרה בעוד קדנצה (סיום) מדומה כזו נכנסת המקהלה השרה במקביל (יחדיו) אקורד שהוא למעשה חותם המוטיב הכלי ופותח מוטיב חדש.
במרבית המשכו של הפרק, המקהלה שרה בהרמוניה מקבילה ולא בקולות חופשיים, למעט תיבות בודדות בהן כל זוג קולות (סופרן ובס או אלט וטנור) נכנסים בזה אחר זה באותו המוטיב (תיבות 16-17).
הרצ'יטטיב לסופרן כתוב לכינורות, לויולה ולקונטינואו, כשהקונטינואו ובהמשך כלי הקשת (תיבה 3) מושכים המנגינה והעלילה קדימה כנגד הסופרן השרה בהטעמה עצמאית (שוב משקל שגרתי).
מינצ'ם מציין שכלי הקשת למעשה מנגנים טריל איטי מתמשך המדמה יבבה.
האריה לסופרן נפתחת מיד עם סיום הרצ'יטטיב, תפקיד הסופרן נכנס בתיבה השמינית לליווי הקונטינואו בלבד אך לאחר שירת המשפט "החרישו מיתרים" מנגנים המיתרים מוטיב יורד.
אומנם הרצ'יטטיב כתוב באחת-עשרה תיבות בלבד, הוא מונה למעלה מ-1200 סימני תיווי.
לאחר שני רצ'יטטיבי ואריה קצרים יחסית (אך דחוסים), מופיע פרק מרכזי נוסף (לפרק הראשון) בקנטטה, האריה לאלט.
לראשונה חורגת האריה מהמשקל המרובע לטובת משקל 12 שמיניות (משולש), ולסולם רה מז'ור (היחסי לסי מינור).
האריה כתובה לויולות דה גמבה, ללוטי ולקונטינואו, היא מז'ורית ובעלת אופי עדין, בניגוד מוחלט לרצ'יטטיב לאותו הקול הקודם לה.
הרצ'יטטיב הקצר (11 תיבות) לטנור חוזר למשקל המרובע אך דבק בסולם המז'ורי, הפעם במוטיב קצר לאבובי ד'אמורה, החוזר שתי וערב לשירת הטנור.
להבדיל מהרצ'יטטיבי הקודמים, הקונטינואו לא דוחף המנגינה קדימה.
אף על פי שנראה כי התבנית הכללית שבחר באך לקנטטה היא של רצ'יטטיב ואריה לכל קול, בין הרצ'יטטיב והאריה לטנור מפריד פרק מקהלה החותם גם החלק הראשון שלה.
האריה לטנור חוזרת לסולם המינורי אך כתובה במשקל משולש ונושאת אופי של ריקוד מתון .
היא נפתחת בהקדמה כלית, ניתן לומר כי הנושא מגיע לשיאו בתיבה 16 בתפקיד אבוב הד'אמורה (המוכפל על ידי הטרברסו) והמוטיב החדש לגמבות המופיע בתיבה.
את האריה פותח הטרברסו במוטיב מקושט לליווי המדוד של הכינורות והקונטינואו, כשהגמבות מנגנות מוטיב משלהן, והאבוב ד'אמורה תחילה מתפקד כדבק מאחד לקולות השונים בתפקיד ארוך וממושך.
כאמור בתיבה ה-16 המנגינה מגיעה לשיא, שאחריו הטרברסו ואבוב הד'אמורה מנגנים לסירוגין את המוטיב בו פתח הטרברסו ביצירת הופעות חולפות של קאנון.
בתיבה ה-21 נכנס תפקיד הטנור, כשבתיבה 38 לשירת הטנור במליסמה ארוכה (חילוף צלילים תוך שירת הבהרה אחת) שב להופיע השיא מתיבה 16, אך בפעם זו נוסף למרקם הקונטרפונקטי תפקיד הטנור הקישוטי.
הרצ'יטטיב לבס במשקל מרובע, ובסולם סי מינור, כתוב תחילה "יבש" לליווי הקוניטינואו בלבד.
בתיבה העשירית הרצ'יטטיב היבש הופך אריוזו (מורגש בתיבה ה-11 עם כניסת המוטיב הקישוטי לתפקיד הבס) הכתוב במשקל משולש, דבר המניע מעט המוזיקה מהתקדמותה האיטית להתקדמות מתונה.
מבלי הפסקה ממשיך האריוזו שהוא למעשה רצ'יטטיב, לרצ'יטטיב חדש וקצר (שבע תיבות), השב למשקל המרובע, ונפתח בשינוי הרמוני דרמטי, כמו גם בתוספת של נגינת הטרברסו ואבובי הד'אמורה.
הפרק המסיים, הוא פרק מקהלה דה קאפו, כתוב במשקל 12 שמיניות (שכבר הופיע בקנטטה) עם קדמה, אומנם פותח בסולם המינורי אך מתחלף למז'ור (סוף תיבה שלישית) וחוזר חלילה.
הפרק מתחיל במוטיב של שמיניות, ובשל המשקל מחולקות לשלשות (לא טריולות) מאפיין ניכר, המוטיב כתוב לתפקידי הטרברסי, אבובי הד'אמורה והכינור הראשון, בעוד הכינור השני, הויולה, הגמבות, הלוטי והקונטינואו מנגנים הרמוניה.
wir wollen's lessen" ("כתבו המשוררים ואנו נקרא ברצון").
שיא "עומקו" בתיבה 28 (להוציא שלש קדמות) וחוזר בתיבה 35 (להוציא שלש קדמות) לביטוי "Sie ist der Tugend Eigentum" ("היא יחידת סגולה") ו"Der Untertanen Lust und Ruhm" ("העונג והתהילה לנתינה").
היצירה בוצעה על ידי מיטב המבצעים, וראו הקישורים החיצוניים.
מבין אלה שלא הוזכרו הביצוע בניצוחו של ג'ון אליוט גרדינר על מקהלת מונטוורדי וסולני הבארוק האנגלים, של פיטר יאן לסינק על קולגיום באך הולנד ושל הלמוט רילינג וה"גכינגר קנטוריי".
Lecoy היא מכונית קלה פתוחה אשר הוגדרה כסייקלקאר, מתוצרת The Warren Lambert Engineering Company, (קרוי גם: the Lambert Engineering Co Ltd) הבריטית אשר יוצרה בין השנים 1921–1922.
מקום מושב היצרן "The Warren Lambert Engineering Company" היה בהארוו, לונדון בלונדון.
מנכ"ל החברה היה ארתור וורן למברט.
מחיר היחידה עמד על 185 שטרלינג
Le Chat Noir היה בית קפה ("קפה קונצרט"), ומועדון קברט במונמארטר שבפריז בין 1881 ל-1897 (שיא תקופת ה"בל אפוק").
זהו אחד מהקברטים הראשונים שנוסדו וביססו את הסוגה (יחד עם המולן דה לה גאלט והמולן רוז'), כלומר מקומות בילוי ששילבו שתיית משקאות חריפים בישיבה סביב שולחנות, עם מופע מגוון - מוזיקה, מחול ומערכונים בעלי גוון פוליטי וחברתי מובהק.
בעלי המקום היו האמרגן, שהיה לרוב גם מנחה הערב (conférencier), רודולף סאליס (Rodolphe Salis) ושותפו העיתונאי אמיל גודו (Émile Goudeau).
מועדון הלילה הוציא לאור גם ביטאון בשם Le Chat Noir, שכלל את מילות השירים שהועלו על הבמה, תמלילי מערכונים, טורי דעה ואיורים של אורחי המועדון (בהם פול ורלן, קלוד דביסי, אריק סאטי, אריסטיד ברואן, פול סיניאק, אוגוסט סטרינברג, אלפונס אלה, מוריס דונה, רמון קאזס, אנרי טולוז לוטראק, וז'ורז' מואנה).
המועדון נוסד על ידי סאליס בבניין בשדרות רוששואר (Boulevard de Rochechouart) 84 למרגלות גבעת מונמרטר.
חבורת כותבים צעירים בראשות אמיל גודו, שכינו עצמם Les Hydropathes ("המפחדים ממים", כלומר שותים רק יין; או: "חולי הכלבת", כלומר המשוגעים), הפכו את המועדון למקום המפגש הקבוע שלהם וכך העבירו את מוקד הפעילות היצירתית מן הגדה השמאלית, שם נהגו להיפגש בביתו של גודו, למונמרטר.
ב-1885 עבר המועדון, שגדל מעבר ליכולת הקיבול שלו, למיקומו ברחוב ויקטור-מאסה 12 (Rue Victor-Massé) בפיגאל.
את מיקומו המקורי של המועדון החליף מועדון Le Mirliton ("החלילית") של אריסטיד ברואן.
במיקום זה זכה המועדון לשיא תהילתו, כאשר קהל המבקרים גדל וכלל את מיטב הכוחות היצירתיים של פריז באותה עת.
חלק ניכר מהמופעים במקום נכתבו ובוצעו על ידי אורחיו הקבועים, שחלקם אף תרמו לכתב העת שלו.
בכך היה המקום לחממה יצירתית בה הועלו על הבמה מופעים ניסיוניים ואוונגרדיים, בפני קהל שהיה מחובר ליוצרים מבחינה חברתית וגם מקצועי ודעתני, כך שהיוצרים יכלו לקבל משוב איכותי ומיידי.
אחת האמנויות שהחיה בעל המועדון סאליס הייתה תיאטרון צלליות.
אחד מאמני עיצוב הצלליות היה תאופיל סטנלן (Théophile Steinlen), שגם עיצב את סמל המועדון וכרזותיו.
את הערבים הנחה לרוב בעל המקום, רודולף סאליס, שעשה זאת בדרך מיוחדת, שנונה ואירונית ואף פנה באופן ישיר למבקרים הקבועים, אותם כינה בכינויים ושמות מופרכים.
ב-1896 הוביל סאליס את להקת המועדון למופע הופעות, שבסיומו החליט להעביר את מיקומו של המועדון קרוב יותר למרכז העיר.
אולם הוא נפטר במרץ 1897. המועדון נסגר מיד לאחר מכן.
היו מספר ניסיונות להחיות את המועדון.
בין 1907 לשנות העשרים התקיים מועדון באותו שם בשדרות קלישי 68 (Boulevard de Clichy).
במשך השנים המשיכו להתקיים באותו מקום בית קפה ובית מלון, הנושאים את השם (ואת סמל החתול מהכרזה שעיצב תאופיל סטנלן), אך ללא שום קשר למועדון המקורי ולתכניו.
ב-1899 הקים אנרי פורסי את המועדון Boîte à Fursy ("תיבת פורסי"), במיקומו ההיסטורי של "החתול השחור" ברחוב ויקטור-מאסה, שביקש לשמר את רוחו המקורית.
בסרט "מלכים הולכים קדימה" משנת 1958 מבקרים פרנק סינטרה ונטלי ווד במועדון לילה בשם זה.
במקומות רבים בעולם קמו מועדונים בשם "החתול השחור" או דומה לו, למשל Els Quatre Gats ("ארבעת החתולים") בברצלונה, או Бродя́чая соба́ка ("הכלב המשוטט") בסנקט פטרבורג.
"Leaving on a Jet Plane" (בעברית: עוזב במטוס סילון) הוא שיר שכתב ג'ון דנוור בשנת 1966, השם המקורי של השיר היה "Babe, I Hate to Go", כפי שהופיע באלבום האולפן של דנוור "John Denver Sings", אבל המפיק שלו מיט אוקון שכנע אותו לשנות את השם.
פיטר, פול ומרי הקליטו את השיר לאלבום "Album 1700" משנת 1967, אך הוציאו אותו כסינגל רק ב-1969.
השיר היה להיטם הגדול ביותר של פיטר, פול ומרי, והיחיד שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקני, בילבורד הוט 100. השיר שהה במשך שלושה שבועות בראש מצעד easy listening.
בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים שימש השיר בסיס לפרסומות של חברת התעופה יונייטד איירליינס.
השיר הגיע גם לראש המצעדים בקנדה, ולמקום שני במצעד הסינגלים הבריטי ובמצעד הסינגלים האירי בפברואר 1970.
ב-1969 הקליט דנוור גרסה של השיר באלבום הבכורה שלו "Rhymes & Reasons", והקליט אותו מחדש בשנת 1973 עבור האלבום "John Denver's Greatest Hits".
גרסה זו מושמעת עם כתוביות הסיום של הסרט "שומר חוק" משנת 2011.
ב-1980 הוגשה תביעה נגד הלהקה הבריטית ניו אורדר.
ג'ון דנוור טען שקטע נגינה בגיטרה בסינגל "Run 2" של הלהקה מבוסס על "Leaving on a Jet Plane".
פשרה שהתקבלה מחוץ לבית המשפט הבטיחה שהשיר לא יצא בעיבוד המקורי.
Lean Six Sigma היא שיטה שנוסדה בארצות הברית בשנות השמונים כשילוב של עקרונות ניהול ותהליכים שמקורם ביפן.
עקרון של ייצור שהתמקד בהפחתת בזבוזים בצורה של פעולות אשר אינם מוסיפות ערך.
המודל הוא גישה ניהולית ממוקדת בצוות המבקשת לשפר את הביצועים על ידי ביטול בזבוזים ופגמים.
הוא משלב שיטות וכלים של סיגמא (six sigma) ופילוסופיית ייצור רזה (Lean sigma), תוך שאיפה לבטל בזבוז משאבים פיזיים, זמן, מאמץ וכישרון תוך הבטחת איכות בתהליכי הייצור והארגון.
שש סיגמא, שהיא מתודולוגיית איכות הבוחנת משתנים בייצור, שיוצרים פגמים וסטיות במפרט הייצור ובאופן שיטתי פועלת להקטנת השונות על-מנת למזער את הפגמים.
היישום מתבצע באמצעות שימוש בכלים סטטיסטיים (חישוביים וחזותיים), על מנת לעקוב ולשפר את התהליכים הקשורים במוצר או בשירות.
ניהול רזה - מתודולוגיה ניהולית, המתרכזת בצמצום בזבוזים ויצירת ערך ללקוח.
השיטה מתמקדת בייעול זרימת המידע והחומר.
צמצום הבזבוז במפעל גורם לשיפור האיכות, הקטנת זמן הייצור וצמצום הוצאות.
תחת העקרונות של Lean Six Sigma כל שימוש במשאבים שלא יוצר ערך עבור הלקוח הסופי נחשב לבזבוז ויש לבטלו.
המודל מתמקד בחסכון כלכלי ויחד איתו בשינוי תרבותי של העובדים כלפי העבודה ותהליך הייצור.
עלייה ברווח: צמצום בזבוזים בתהליך, ושיפור באיכות המוצר מפחיתים מפחית משמעותית את עליות ייצור ומגדיל רווחיות.
סטנדרטיזציה ופישוט התהליך: על ידי ייצור מפת תזרימים בתהליך, המודל מבטל בזבוז ותהליכים מיותרים בקווי ייצור.
התהליכים מפושטים כך שיהיה קל יותר לעקוב אחריהם ומפחית סיכוי לטעות.
התהליכים המפשטים יפחיתו גם את הזמן, מה שיוביל לירידה בעלויות מיותרות.
ירידה בפסילה וטעיות: עם הפישוט בתהליכי הייצור ובדיקה מפורטת של הגורמים העיקריים לשגיאות ובזבוז בארגון, Lean Six Sigma מצמצם באופן דרסטי טעויות כמו פגמים וחישובים שגויים.
ביצועי ופיתוח עובדים: Lean Six Sigma מדגיש את חשיבות הרעיונות וההקפדה על עובדים להצלחה הכוללת של ארגון.
עם Lean Six Sigma, תחושת החשיבות העצמית והמשמעות העצמית עולה בקרב העובדים ומביאה לעלייה במוטיבציה וביצועים טובים יותר בעבודה.
ערך ללקוח: Lean Six Sigma מאפשר לחברות לשפר את התהליכים ואת איכות המוצרים שלהן.
בתורם, הם מסוגלים לייצר יותר מוצרים במחיר זול יותר עם פחות פסילה.
שביעות רצון הלקוחות תגדל, מה שיוביל אז לעלייה בנאמנות הלקוחות.
חיבור בין "ייצור רזה" לבין "שש סיגמא"
Lean Six Sigma מחבר בין שני מודלים שונים במטרה ליעל את הייצור, לשפר את האיכות, לחסוך כסף ולשמור על התחרותיות.
שש סיגמה תורמת טיפול במשתנים במהלך הייצור, ומודל LEAN מתמקד במשאבים מבוזבזים.
שני המודלים מתחברים ל-Lean Six Sigma, פתרון מאוזן ומאורגן לייצור מוצרים איכותיים במינימום בזבוזים עם חסכון ויעילות מקסימלית [עמוד 10].
אף על פי ששש סיגמא וייצור רזה עוסקים בתחומים שונים, הם משלימים זה את זה וקיים דמיון רב בין הגישות שלהם.
שני המודלים מדגישים את העובדה שהלקוח מגדיר את הערך של המוצר או השירות.
לפיכך, יש לבחון את התהליכים מנקודת הראות של הלקוח.
כמו כן, החיבור בין המודלים יודע לבחון את כל שלבי הייצור ולזהות בזבוז משאבים.
שני המודלים משתמשים בבסיס נתונים כדי לבחון חלקים הדרושים טיפול, וקובעים מדדים כדי למדוד את הצלחת השיפורים.
כאשר מצליחים לטפל בבזבוז, להגדיל יעילות, ולהפחית משתנים שאינם תורמים למוצר, החיבור בין הצעדים תורם לשיפור התהליך כולו.
הבדל משמעותי ראשון בין המודלים הוא שיטת זיהוי הבעיה.
"ייצור רזה" ממקד את בעיית חוסר יעילות סביב בזבוז, ו"שש סיגמא" מתמקדת בזיהוי משתנים המשפיעים על יעילות הייצור.
בנוסף, "ניהול רזה" משתמש יותר בהדמיית נתונים, "שש סיגמא" מנצל מספרים שכלים אנליסטים יותר.
הדמיון בין המודלים מאפשר פונקציאונליות סימולטנית באותו תהליך, והשוני ביניהם מאפשר לטפל בכל הפרמטרים.
את מה שהפך היום להיות Lean Six Sigma ניתן לייחס למוטורולה בארצות הברית בשנת 1986. שישה Sigma פותחה בתוך מוטורולה כדי להתחרות במודל העסקי קאיזן (או ייצור רזה) ביפן.
כתוצאה משש סיגמא, מוטורולה קיבלה את פרס האיכות הלאומית של מלקולם בלדרידג בשנת 1988.
באותה תקופה בחברת טויוטה החלו לפתח שיטה שבהמשך נקראה קיצור סט-אפ SMED.
בשנות התשעים שכרה חברת AlliedSignal את לורנס בוסידי והנהיגה לראשונה את שיטת שישה סיגמא בתעשייה הכבדה.
כמה שנים לאחר מכן, ג'ק ולש מג'נרל אלקטריק התייעץ עם בוסידי והחיל את שישה סיגמא בג'נרל אלקטריק.
בשלב זה, שש סיגמא הפכה למוכרת ונרחבת יותר בעולם היצור.
במהלך שנות האלפיים Lean Six Sigma התפצלה משש סיגמא והפכה לתהליך ייחודי בפני עצמו.
הוא משלב בתוכו גם רעיונות מייצור רזה, אשר פותח כחלק ממערכת הייצור של טויוטה בשנות החמישים.
הספר פותח כמדריך למנהלי מפעלי ייצור כיצד לשלב ייצור רזה ו-Six Sigma על מנת לשפר באופן דרמטי את זמן ומחזור היצור במפעל.
Lean Six Sigma משתמשת בחמשת שלבי DMAIC הדומים לאלה של Six Sigma.
השלבים הם הגדר, מדוד, נתח, שפר ובצע בקרה (באנגלית Define, Measure, Analyze, Improve and Control).
הם מיועדים לזהות את גורמי השורש לחוסר יעילות, וניתנים ליישום בכל תהליך, מוצר או שירות שיש בו כמות גדולה של נתונים או מאפיינים מדידים זמינים.
ערכת הכלים DMAIC של Lean Six Sigma כוללת את כל הכלים של Lean ושל שש סיגמא.
רמות ההסמכה לעיסוק בשיטה מוגדרות כצבעי חגורה, בדומה לג'ודו.
ההסמכה הגבוהה ביותר היא חגורה שחורה, המסמנת ידע מעמיק בעקרונות ה-Lean Six Sigma.
מתחת לחגורה השחורה נמצאות החגורה הירוקה והחגורה הצהובה.
לכל אחת מהחגורות הללו קיים מערך מפורט של מיומנויות הנרכשות בתוכנית הכשרה.
מערכי המיומנות משקפים אלמנטים משש סיגמא, ניהול רזה ושיטות שיפור תהליכים אחרות כמו תורת האילוצים ותחזוקה פרודוקטיבית כוללת .
על מנת להשיג אחת מרמות ההסמכה, יש לעבור בחינה ממושכת בנושא Lean Six Sigma ויישומיה.
LeAnn Rimes (בעברית: ליאן ריימס) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת האמריקאית ליאן ריימס ואלבומה הרביעי אשר לא יצא לאור באופן עצמאי.
האלבום הוא אלבום גרסאות כיסוי, אשר מכיל אוסף שירים של אמנים שונים, ביניהם השיר "Crazy" של הזמרת פסטי קליין, "Don't Worry" של הזמר מרטי רובינס ו-"Crying Time" של הזמר ריי צ'ארלס.
השיר המקורי מתוכו הוא: "Big Deal", אשר הופץ כסינגל הראשון מתוכו ב-21 בספטמבר 1999.
השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום השישי במצעד שירי הקאנטרי ולמקום ה-23 במצעד האמריקאי הכללי ובכך הפך לבין השירים הבודדים שלה להיכנס למצעד.
הסינגל השני מהאלבום היה גרסת הכיסוי ל-"Crazy" אשר יצא לאור כסינגל ב-28 בדצמבר 1999, אך הוא לא זכה להצלחה כמו הסינגל הקודם.
האלבום זכה להצלחה בארצות הברית כאשר דורג במקום השמיני במצעד האמריקאי והגיע למעמד פלטינה במדינה.
בנוסף לכך, האלבום גם זכה להצלחה בקנדה כאשר גם שם הגיע למעמד פלטינה.
מקוםתאריםמכירותארצות הברית (RIAA)פלטינה1,000,000קנדה (Music Canada)פלטינה100,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
Leave It All to Me (בעברית: תשאירו את הכל לי) הוא סינגל הבכורה של השחקנית והזמרת האמריקאית מירנדה קוסגרוב, וכן שיר הנושא של סדרת הקומדיה של ניקלודיאון, iCarly.
בשיר משתתף הזמר האמריקאי דרייק בל, שהופיע בסדרה אחרת של ניקלודיאון, דרייק וג'וש.
השיר נכתב על ידי מייקל קורקורן, אחד מחברי הלהקה של בל.
כפתיח של הסדרה מופיע השיר בגרסה מקוצרת, אם כי ניתן למצוא את הגרסה המלאה בפסקול התוכנית.
הסינגל נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 האמריקני, במקום ה-100.
בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי, הושמע השיר כ-14.5 מיליון פעמים.
השיר זכה לגרסת כיסוי על ידי להקת הפאנק Less Than Jake.
Lazers Never Die (בעברית: לייזרים לעולם לא מתים) הוא המיני-אלבום הראשון של ההרכב מוזיקלי האמריקאי מייג'ור לייזר.
האלבום יצא לאור ב-20 ביולי 2010, על ידי חברת התקליטים דאונטאון רקורדס.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם20 ביולי 2010הורדה דיגיטלית • תקליט • תקליטורדאונטאון רקורדס
Le Lisp (גם Le_Lisp ו־Le-Lisp) היא שפת תכנות ממשפחת שפות Lisp, שפותחה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20.
השפה פותחה במכון הצרפתי לחקר מדעי המחשב ואוטומטציה (INRIA) על מנת להיות מימוש של תחנת עבודה של תהליך ה־VLSI היוצר מעגל משולב של רכיבים רבים.
המטרות העיקריות של השפה הן להיות גרסה מאוחרת של MacLisp (ניב מוקדם יותר של שפת התכנות Lisp) שתרוץ במערכות הפעלה רבות, תהיה קלה להרחבה ויעילה.
ג'רום צ'ילוקס (Jérôme Chailloux) הנהיג את צוות הפיתוח של Le Lisp (עמנואל סנט ג'יימס, מת'יו דווין וג'ן מארי-הולוט) בשנת 1980, והשפה שוחררה לראשונה בשנת 1981. היא שווקה על ידי מספר חברות ברחבי אירופה, כגון ILOG, Bull, the Sema Group ו־Eligis.
נכון לשנת 2020, Le-Lisp הגיעה לסוף השימוש בה (באנגלית :End Of Life) וכיום היא מתוחזקת בעיקר על ידי Elgis בשביל לקוחות המשתמשים בהסבי השפה או בתוכנות המבוססות על השפה.
מנהל Elgis, כריסטיאן ג'וליאן, היה אחד מהראשונים לבצע מימושים של השפה בשנות ה־80 : הוא פיתח את הגרסה הראשונה של Le-Lisp למערכת ההפעלה MS-DOS בשנת 1985, והמשיך לעבוד על Le-Lisp עד היום (נכון לשנת 2020).
עם זאת, ל־Elgis אין תוכניות להפסיק את התמיכה בשפה לפחות עד לשנת 2021.
Le-Lisp 15.26.13 – במערכת ההפעלה macOS Sierra (ב־32 ביט בלבד)
Le-Lisp 15.26.13 – במערכת ההפעלה Solaris (ממשפחת מערכות ההפעלה דמויות Unix שפותחה על ידי תאגיד התוכנה סאן מיקרוסיסטמס) בארכיטקטורות המעבד x86 ו־X86-64.
Le-Lisp 15.26.13 – במערכת ההפעלה FreeBSD 11 בארכיטקטורת המעבד x86.
Lazy Afternoon (בעברית: "אחר הצהריים עצלים") הוא אלבומה ה-17 של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא באוקטובר 1975 על ידי קולומביה רקורדס.
הקלטות האלבום התרחשו מאפריל עד יוני של אותה שנה.
האלבום מאופיין במוזיקת פופ שמשולבת עם שירי ג'אז ודיסקו.
על האלבום עבדה סטרייסנד עם המפיקים רופרט הולמס וג'פרי לייזר.
סטרייסנד הלחינה את השיר "By The Way", ובכך זו הייתה הפעם הראשונה בה כתבה מוזיקה לאלבומיה.
בנוסף היא ביצעה מחדש כמה שירים, ביניהם: "" של להקת ארבע הפסגות, "You and I" של סטיבי וונדר ו-"Moanin' Low" של ליבי הולמן.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר אכן ציינו כי אלבום זה היה יותר טוב מאלבומה הקודם וכינו אותו כ"מלהיב".
בנוסף גם הפקת האלבום זכתה לשבחים.
מבחינה מסחרית האלבום קיבל מעמד אלבום זהב בארצות הברית ובנוסף דורג גם במצעד הקנדי ובמצעד האוסטרלי.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים כאשר הסינגל הראשון היה
"My Father's Song" בשילוב עם "By The Way", אשר יצא לאור באוגוסט של אותה השנה והשיר "Shake Me, Wake Me (When It's Over)" עם "Widescreen", יצאו לאורב-12 בנובמבר של אותה השנה, כסינגל השני והאחרון מתוך האלבום.
Leave It Beautiful (בעברית: עזוב את זה יפה) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הנורווגית אסטריד אס.
האלבום יצא לאור ב-16 באוקטובר 2020, על ידי חברות התקליטים יוניברסל ווירג'ין EMI.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם30 באוקטובר 2020תקליטור • הורדה דיגיטליתריפבליק
"Le temps perdu" (בעברית: "הזמן שאבד") הוא שיר שבצעה הזמרת הצרפתייה מטה אלטרי.
השיר ייצג את צרפת בהופעת הבכורה, באירוויזיון 1956. השיר נכתב על ידי הסופרת רחל ת'ורו, והולחן על ידי אנדרה לודג'.
השיר הושר חמישי בסדר ההופעות, לפני לוקסמבורג ואחרי גרמניה.
בדומה לשאר שירי התקופה, השיר נכתב בסגנון שאנסון צרפתי.
במרכז מילות השיר עומד המאהב לשעבר של אלטרי, שמנסה לחזור אליה.
אלטרי שרה את השיר בתקווה שהפעולה תסיח את דעתה מהכאב שעברה עם אותו המאהב.
ב-24 במאי 1956, השיר בוצע על ידי אלטרי בתחרות האירוויזיון.
מיקומו הסופי של השיר אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
מעריצים רבים של התחרות טוענים כי השיר סיים במקום השלוש עשרה עם אפס נקודות.
השיר השני של צרפת בתחרות, "Il est là", בוצע על ידי הזמרת דני דאוברסן.
"Le plus beau jour de ma vie" (בעברית: "היום היפה בחיי") היא שיר שבוצע על ידי הזמרת הבלגית, מוני מארק.
השיר ייצג את בלגיה בהופעתה השנייה באירוויזיון 1956. השיר נכתב על ידי קלוד אליקס, הולחן על ידי דייוויד בי ונוצח על ידי ליאו סוריס.
השיר הושר עשירי בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי שווייץ.
במרכז מילות השיר, עומדת מארק ומתארת את יום חתונתה.
על פי השיר, יום חתונתה הוא יומה היפה בחייה.
השיר השני של בלגיה בתחרות, "Messieurs les noyés de la Seine", בוצע על ידי הזמר פוד לקלרק.
Lean Wit Me הוא שיר של הראפר, הזמר והפזמונאי האמריקאי ג'וס וורלד.
זה הוא השיר השביעי מתוך האלבום Goodbye & Good Riddance, אלבום הבכורה של ג'וס וורלד.
השיר יצא לאור ב-22 במאי 2018 כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר נכתב על ידי ג'וס וורלד והופק על ידי ניק מירה.
כשיצא, זכה השיר לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה.
בשיאו, הגיע השיר למקום ה-68 במצעד הבילבורד הוט 100, ובנוסף, זכה לתואר פלטינה מה-RIAA.
הוידאו קליפ של השיר בוים על ידי שריף אלבדה, ומתאר את המאבק של ג'וס וורלד בהתמכרותו לסמים לצד חברתו.
בסוף הקליפ מוצג מסר המקדם את המוקד הלאומי לטיפול בסמים ואלכוהול (1-800-662-4357).
"Lean Wit Me" זה הוא הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של ג'וס, Goodbye & Good Riddance.
בשיר, ג'וס מדבר על ההתמכרות שלו לסמים ועל הבעיות שנוצרות בעקבות השימוש.
מדינהתוארמכירות קנדה (Music Canada) פלטינה 80,000 ארצות הברית (RIAA) פלטינה 1,000,000
"Lean on Me" (בעברית: "הישען עליי") הוא סינגל שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הזמר-יוצר האמריקאי ביל וית'רס.
הוא יצא באפריל 1972 כחלק מאלבומו השני של וית'רס, Still Bill.
ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים שערך מגזין הרולינג סטון, דורג השיר במקום ה-208. לשיר נעשו גרסאות כיסוי רבות שחלקן הפכו לליהטים בפני עצמן, מה שהופך את השיר לאחד מתשעת הסינגלים היחידים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 עם גרסאות שהוקלטו על ידי שני אמנים שונים.
ההשראה המרכזית לשיר נבעה מילדותו של וית'רס בעיירת כריית הפחם סלאב פורק שבוירג'יניה המערבית.
את השיר כתב לאחר שעבר לעיר לוס אנג'לס והביע געגועים עזים לעיר הולדתו בה שרר מוסר קהילתי איתן (ומכאן פזמון השיר, "כולנו צריכים אדם להישען עליו, הישען עליי").
בראיון לאתר SongFacts סיפר וית'רס על השראת הכתיבה עליו:"קניתי פסנתר קטן, ונהגתי לשבת לידו ולהריץ את אצבעותי מעלה ומטה.
במהלך ביצוע המוזיקה עבר לי המשפט הזה בראש, 'אני אוהב את איך שהביטוי הזה, Lean On Me, נשמע על השיר הזה'"עבור הקלטת השיר בשנת 1972 הצטרפו חברי להקת הליווי של וית'רס, "Watts 103rd Street Rhythm Band".
לאחר מספר הקלטות נכנס השיר לאלבום, וב-21 באפריל אותה שנה יצא גם כסינגל.
הסינגל התקבל בברכה על ידי מבקרי המוזיקה בארצות הברית.
בשידור רדיו ציבורי במערב וירג'יניה מיולי 1972 נכתב כי "Lean on Me" הוא קלאסיקה, לאחר שהגיע לראשונה לראש מצעד הבילבורד הוט 100. השיר הפך לקלאסיקה פופולרית עד כדי כך ששימש כאחד מהשירים שנוגנו בטקס השבעת נשיאי ארצות הברית ברק אובמה וביל קלינטון.
ברשימת "10 השירים הגדולים של ביל וית'רס" שפורסם במגזין הרולינג סטון נכתב על 'Lean on Me' כי "תפקיד הפסנתר של ביל וית'רס ב'Lean on Me' עולה ויורד, בדומה לגבעות ולעמקים - זמנים של מצוקה וזמנים של חסד".
בסיקור מאוחר שכתב דניאל קרפס בשנת 2020, נכתב כי בהקשר של מגפת הקורונה בארצות הברית השיר של וית'רס משמעותי יותר מאי-פעם.
ב-1 באוקטובר 2015 קויים אירוע מחווה לוית'רס בו יבוצע מופע משותף של השיר "Lean on Me" יחד עם הזמרים הפופולריים ביותר של התקופה, בהם אד שירן, עמוס לי, קב מו, אלו בלאק ומייקל מקדונלד.
האלבום הגיע למיקומים מרשימים בטבלאות הסינגלים וישב בצמרת התרשימים לאורך זמן רב, בעיקר בארצות הברית.
במצעד הסינגלים השנתי של בילבורד מ-1972 הגיע השיר למקום ה-7; זאת לאחר שזכה במקום הראשון בטבלאות רבות, לרבות בילבורד הוט 100, מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, מצעד השירים העכשוויים למבוגרים ורשימת 100 הסינגלים הנמכרים ביותר של מגזין "Cash Box".
ברשימה השנתית של אותו מגזין הגיע השיר למקום 14.
ביל וית'רס - פסנתר, שירה
ריימונד ג'קסון - פסנתר חשמלי
מלווין דנלאפ - גיטרה בס
ג'יימס גדסון - תופים וכלי הקשה
Leave the Door Open הוא סינגל הבכורה של הצמד סילק סוניק, המורכב מהזמרים האמריקאים ברונו מארס ואנדרסון פאאק.
השיר יצא לאור ב-5 במרץ 2021, לצד הרצועה "Silk Sonic Intro" מתוך אלבום הבכורה של הצמד, An Evening with Silk Sonic.
השיר קיבל מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריות הקלטת השנה, שיר השנה, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר ושיר ה-R&B הטוב ביותר.
בראיון שנערך עם די ג'יי הרדיו הניו זילנדי זיין לואו עבור הפודקאסט שלו באפל מיוזיק Beats 1, אמר אנדרסון פאאק כי השיר דרש הרבה "סבלנות ועדינות" כדי ליצור אותו.
הוא הוסיף, "הרבה בשר נכנס לשיר הזה".
"Leave the Door Open" הוא שיר R&B ונשמה, שהוגדר כ"ג'אם R&B סלינקי הגורם לנקישה באצבעות".
בחודש יוני 2021 דירג בילבורד את השיר במקום השני ברשימת "50 השירים הטובים ביותר בשנת 2021 עד כה", ובמקום הראשון במגזין Complex.
מגזין המוזיקה והתרבות BBC סיקר את השירים והאלבומים שיצאו לאור בשנת 2021, וכלל את השיר ברשימתם "21 האלבומים/השירים הטובים ביותר של 2021 ׁ(דירוג של אלבומים ושירים)" במקום השלישי.
הווידאו קליפ של "Leave the Door Open" הוקרן לראשונה לצד צאת השיר ב-5 במרץ 2021. את הקליפ ביימו מארס ופלורנט דיצ'ארד.
הוא מציג את מארס ופאאק מבצעים את השיר יחד עם להקה באולפן וינטג', כאשר כמה נשים רוקדות לצלילי השיר.
השיר הצליח להגיע היישר אל צמרת המצעד השבועי של מדיה פורסט ישראל, עם 57 השמעות בתחנות הרדיו סך הכל.
בארצות הברית, השיר הגיע היישר אל המקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100, והיה להופעת הבכורה הגבוהה ביותר של מארס ופאאק באותה תקופה במצעד.
בשבוע של 16 באפריל 2021, הגיע השיר בשיאו למקום הראשון, ובכך הפך לשירו השמיני של מארס, וכן לשירו הראשון של פאאק במקום הראשון במצעד.
בדצמבר 2021, כאן 88 סיכם את שירי השנה לשנת 2021 ודירג את השיר במקום הראשון במצעד שירי השנה לשנת 2021.
ב-14 במרץ 2021, ביצעו הצמד את השיר בטקס פרסי גראמי ה-63.
מדינהתוארעותקיםאוסטרליה (ARIA)זהב35,000קנדה (Music Canada)פלטינה80,000איטליה (FIMI)זהב35,000הולנד (NVPI)זהב40,000ניו זילנד (RMNZ)פלטינה30,000פורטוגל (AFP)פלטינה10,000בריטניה (BPI)כסף200,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה1,000,000
אזורתאריך יציאהפורמטחברות תקליטיםמקורעולם5 במרץ 2021הורדה דיגיטלית • סטרימינגאפטרמת' • אטלנטיקארצות הברית8 במרץ 2021רדיו מוזיקה עכשווית למבוגריםאטלנטיק
"Le parole lontane" (בעברית: "מילים רחוקות") הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק האיטלקית מונסקין.
את השיר הוציאו לאור ב-13 בספטמבר 2019 חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ו-RCA רקורדס.
הוא נכלל כרצועה השישית באלבום הבכורה של הלהקה, Il ballo della vita.
הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של ג'יקמו טריגליה, פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של מונסקין ב-13 בספטמבר 2019.
מקוםתאריםמכירות איטליה (FIMI) פלטינה 70,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
"Leave Right Now" הוא שיר של הזמר-יוצר הבריטי, ויל יאנג, שיצא, על ידי חברות התקליטים RCA רקורדס, ברטלסמן מיוזיק גרופ, 19 רקורדינגס וסייקו מיוזיק, ב-24 בנובמבר 2003. הוא מופיע כסינגל מוביל באלבומו השני של יאנג, Friday's Child.
השיר מופיע גם בגרסה הבין-לאומית של אלבומו השלישי של יאנג, Keep On.
ב-2004, השיר זכה בפרס אייבור נובלו בקטגוריית השיר הטוב ביותר מבחינה מוזיקלית ולירית.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-33 מיליון פעמים בספוטיפיי.
הווידאו קליפ, שאין לו מעברים, מציג את יאנג במסיבה שבה מתחיל ריב שבה הוא נקלע לתוכה.
הווידאו קליפ הועלה לערוץ היוטיוב של ויל יאנג ב-3 באוקטובר 2009. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-8 מיליון פעמים.
אזור תאריך פורמטחברת תקליטיםהערות הממלכה המאוחדת 24 בנובמבר 2003 CDRCA רקורדס, ברטלסמן מיוזיק גרופ, 19 רקורדינגס, סייקו מיוזיק אוסטרליה 8 במרץ 2004
"Leave (Get Out)" הוא סינגל הבכורה של הזמרת האמריקאית, ג'וג'ו, שנמצא באלבום האולפן הראשון שלה, JoJo.
השיר יצא, על ידי חברות התקליטים דה פמילי רקורדס ובלאקגראונד רקורדס, כסינגל המוביל של האלבום, ב-24 בפברואר 2004. השיר, שנכתב על ידי סאולשוק וקרלין, אלכס קנטרל ופיליפ וייט, והופק על ידי סאולשוק וקרלין, קיבל הצלחה מסחרית, בין היתר לאחר שהגיע למקום ה-12 בבילבורד הוט 100, ולמקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
כאשר השיר הגיע למקום הראשון מצעד 40 שירי המיינסטרים, ג'וג'ו נהייתה, בגיל 13, לאמנית הסולו הצעירה ביותר שהגיעה למקום הראשון בארצות הברית.
נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-81 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ג'וני לופטוס, מ-AllMusic, ציין את השיר כאחד מהשירים המובילים של האלבום, וכתב כי: "אין לו [לשיר] הרבה כוח עמידה, אבל דמות הגיטרה שלו היא מגע נחמד, והפזמון פוגע עם מספיק כמות של חוצפה".
Music UK, אמרה כי השיר הוא שיר החתימה של ג'וג'ו, וכי השיר יהיה "חזק מספיק" לבסס עליו קריירה מוזיקלית, אך העירה שלא תהיה לאמנית זהות מעבר לזה.
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד500 שירי הפופ של כל הזמנים259
הווידאו קליפ, בבימויו של אריק וייט ובכוריאוגרפיה של לורי אן גיבסון, מתרחש בבית ספר תיכון בקליפורניה.
בווידאו קליפ, ג'וג'ו נראית עם חברים בחצר, במסדרון ובשירותי הבנות.
היא נראית גם רוקדת עם מעודדות, כולל תמונות תלויות על הקירות עם החבר לשעבר שלה לכאורה.
הווידאו קליפ היה מועמד בקטגוריית פריצת השנה בפרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2004. בשל כך, ג'וג'ו הייתה המועמדת הצעירה ביותר שהועמדה לפרס זה.
הווידאו קליפ הוצג ב-Total Request Live של MTV, למשך 50 יום, והגיע, בשיאו, למקום הראשון.
בשל כך, ג'וג'ו הייתה האמנית הצעירה ביותר שהווידאו קליפ הוצג בתוכנית, ושהגיעה למקום הראשון.
בדצמבר 2018, ג'וג'ו הוציאה גרסה מוקלטת מחדש של השיר, הכוללת שירה והפקה מחודשת.
ג'וג'ו הקליטה מחדש את השיר, כמו כן את שני אלבומיה הראשונים, JoJo ו-The High Road, בעקבות מחלוקת עם בלאקגראונד רקורדס.
נכון לינואר 2022, גרסה זו הושמעה למעלה מ-34 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ב-19 במרץ 2020, ג'וג'ו העלתה סרטון שבו היא שרה מהבית גרסה מחודשת לשיר, "Chill (Stay In)", שהכיל מילים שמעודדות בידוד עצמי וריחוק חברתי במהלך מגפת הקורונה.
ב-23 במרץ 2020, ג'וג'ו הופיעה עם השיר, בשידור חי, בשיתוף עם הזמרת האמריקאית, טורי קלי.
מדינהתוארמכירותאוסטרליה (ARIA)פלטינה70,000ניו זילנד (RMNZ)זהב5,000הממלכה המאוחדת (BPI)זהב400,000ארצות הברית (RIAA)זהב500,000
אזורתאריךפורמטחברת תקליטיםהערות ארצות הברית 24 בפברואר 2004תקליטורדה פמילי רקורדס, בלאקגראונד רקורדסגרמניה 21 ביוני 2004תקליטור, מקסי סינגלבאלק אוסיון רקורדסאוסטרליה 23 באוגוסט 2004 תקליטוריוניברסל מיוזיק גרופ הממלכה המאוחדת 30 באוגוסט 2004תקליטורדה פמילי רקורדס, בלאקגראונד רקורדס, מרקורי רקורדסאוסטרליה 4 באוקטובר 2004תקליטוריוניברסל מיוזיק גרופ
Leaves' Eyes (בעברית: ליבס אייז) היא להקת מטאל סימפוני וויקינג מטאל מגרמניה ונורווגיה, המורכבת מאלכסנדר קרול, יוריס נייאנהיס, מיקי ריכטר, אלינה סירלה ואנדרה נאסו.
הלהקה הוקמה ב-2003 בידי ליב קריסטין, לשעבר הזמרת הראשית של Theatre of Tragedy.
הלהקה הוציאה שבעה אלבומי אולפן, שישה מיני-אלבומים ואלבום וידאו.
רוב המילים של שירי Leaves' Eyes, שנכתבו על ידי ליב קריסטין עד עזיבתה ב-2016, עוסקות במיתולוגיה הנורדית ותקופת הוויקינגים.
וידאו קליפים של הלהקה ולעיתים גם הופעות חיות כוללים שחזורים של קרבות ויקינגים החמושים בכלי נשק ושריון האופייניים לתקופה.
השירה המלודית של ליב קריסטין והמחליפה שלה, אלינה סירלה, מגובות מדי פעם בשירת הגראולינג של קרול, המזוהה בסגנון הקולי שקריסטין מתייחסת אליו כ"שירת היפה והחיה".
Leaves' Eyes כללה לעיתים קרובות נושאים נטורליסטיים במוזיקה שלה מאז יציאת אלבום הבכורה שלה מ-2004, Lovelorn.
לכל חבר בלהקה היה ניסיון מקצועי קודם לפני ההצטרפות ל-Leaves' Eyes, ובכך הגדירו אותה כסופרגרופ.
הסולנית ליב קריסטין שרה בלהקת Theatre of Tragedy מאז הקמתה ב-1993 ועד לפיטוריה ב-2003. Leaves' Eyes הייתה מהראשונות שהציגו קול נשי בסצנת המטאל, ולהיט הדאנס שלה, "Tanz der Schatten" הפך לשם נרדף לבימוי והבעה של סוגה מוזיקלית שלמה.
בנוסף לכך, ליב קריסטין נכחה בסצנת מוזיקת הפופ וביצעה את שירי הלהקה בתוכניות טלוויזיה שונות כדוגמת Tatort ו-Schimanski.
בשנת 2005 יצא אלבומה השני, Vinland Saga.
הסינגל המוביל מהאלבום, "Elegy", התפרסם בגרמניה במשך ארבעה שבועות רצופים.
תחנת הטלוויזיה ProSieben השתמשה ב-"Elegy" כשיר הרשמי לסדרת הטלוויזיה "מספ7ים".
בנוסף לאלבום האולפן שהופץ ברחבי העולם, Leaves' Eyes יצאה לסיבוב הופעות.
במהלך ארבע שנים הופיעה בארבע יבשות ו-34 מדינות וקיימה כ-222 הופעות.
בשנת 2011 יצא האלבום הרביעי של הלהקה, Meredead.
שנתיים לאחר מכן, יצא האלבום, Symphonies of the Night, שזכה להצלחה במצעדים ברחבי העולם.
לאחר שהלהקה קיימה הופעות שונות וקידמה את שני האלבומים, הוחלט להוציא את King of Kings בספטמבר 2015. לאחר יציאתו, לקחה הלהקה הפסקה מהוצאת אלבומי אולפן, לטובת הוצאת המיני-אלבום, Fires in the North.
פרק זמן לאחר מכן, יצא אלבום האולפן השביעי של Leaves' Eyes, Sign of the Dragonhead.
ב-22 בנובמבר 2019 יצא המיני-אלבום, Black Butterfly, שזכה להצלחה ברחבי העולם.
בנוסף לכך, נכללה בו גרסת כיסוי לשיר "Silent Night".
בשנת 2020 יצא האלבום, The Last Viking, בו נכללו אותם השירים פרט ל-"Silent Night".
הסינגל המוביל מתוכו, "Dark Love Empress", יצא לאור באוגוסט 2020. הסינגל השני, "Chain of the Golden Horn", יצא לאור חודש לאחר מכן.
"Black Butterfly" יצא לאור כסינגל ב-29 באוקטובר 2021, אך בגרסה שונה שכללה את שירתה של קלמנטין דלאוני ; הסולנית של להקת המטאל הסימפוני והפאוור מטאל האוסטרית, Visions of Atlantis.
Leave a Whisper הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק שיינדאון.
האלבום יצא לאור ב-27 במאי 2003 ומכר היטב בזכות הצלחתם של הסינגלים שיצאו מתוכו, "Fly from the Inside" ו-"45".
האלבום הוקלט באולפני ג'ים הנסון ואולפני Blue Room, שניהם בלוס אנג'לס.
האלבום סלל את הדרך לאלבומה השני והמצליח של הלהקה, Us and Them, ויצא מחדש ב-15 ביוני 2004 במטרה לכלול גרסת כיסוי לשיר "Simple Man" של לנרד סקינרד.
כל הסינגלים שיצאו מהאלבום הגיעו לחמשת המקומות הראשונים במצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד.
זהו אלבומה השני הכי מצליח מבחינת מכירות של שיינדאון.
ב-17 באוגוסט 2004 זכה במעמד של אלבום זהב על מכירת למעלה מחצי מיליון עותקים בארצות הברית, וב-21 באוקטובר 2005 קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי מעמד של אלבום פלטינה על מכירת למעלה ממיליון עותקים בארצות הברית.
ברנט סמית, שהפך לימים לסולן הלהקה, עבד עם להקתו הקודמת, "Dreve", שחתמה על חוזה עם "אטלנטיק רקורדס" בשנת 2000. חברת התקליטים לא הייתה מרוצה מהלהקה, וביטלה את החוזה עוד לפני צאת האלבום הראשון, אך השאירה את סמית מאחר שסברו שהוא מוכשר וכי יש לקדמו כאמן.
סמית הוחתם על חוזה פיתוח, במסגרתו מסייעים לו אנשי המקצוע של החברה עם כתיבת שיריו וגיוס חברים חדשים ללהקה שתהפוך לימים להיות שיינדאון.
ב-2001 עבר סמית לג'קסונוויל, פלורידה, והחל לעבוד שם על הפרויקט.
החבר הראשון שסמית צירף ללהקה המתהווה היה הבסיסט בראד סטיוארט, אותו הכיר באמצעות פיט ת'ורנטון, מפיק מקומי.
השניים החלו להקליט דמואים באולפן מקומי קטן.
בעלת האולפן (מלודי ואן זנט, בתו של רוני ואן זנט מלהקת לנרד סקינרד) המליצה שייפגשו עם ארוסה, הגיטריסט ג'סין טוד, וטוד גויס כחבר השלישי.
הלהקה בחנה מתופפים, ובחרה במתופף השביעי שנבחן, ברי קרץ'.
הארבעה החלו לעבוד יחד על הקלטת דמואים, ולבסוף שלחו את היצירה המתהווה לאטלנטיק שאישרה את החומרים ואישרה הפקת אלבום אולפן מלא.
האלבום יצא ב-27 במאי 2003. הצלחתו לא הייתה מיידית, אך סיבוב ההופעות שליווה את השקתו יחד עם מספר סינגלים מוצלחים שיצאו מתוכו הביאו אותו למעמד של אלבום פלטינה בארצות הברית, מה שהעיד על מכירות של למעלה ממיליון עותקים.
מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים, "Fly from the Inside", "45", גרסת כיסוי לשיר "Simple Man" של לנרד סקינרד (גיטריסט הלהקה, ג'סין טוד, היה מאורס כאמור לבתו של רוני ואן זנט מלהקת לנרד סקינרד), ו-"Burning Bright".
כל הארבעה הגיעו לחמשת המקומות הראשונים במצעד המיינסטרים של הבילבורד, במקומות החמישי, השלישי, החמישי והשני בהתאמה.
הלהקה יצאה למסע הופעת מאומץ, כתמיכה בשחרור האלבום, וניגנה ביותר מ-400 הופעות לאורך 2003 ו-2004. סיבוב ההופעות הסתכם ב-24 חודשים רצופים, כולל הופעות עם להקת ואן היילן, סית'ר ו-3 Doors Down.
בהמשך הוציאה הלהקה DVD בשם "Live from the Inside" (משחק מילים על הסינגל הראשון של הלהקה, "Fly from the Inside") שתיעד את מסע ההופעות.
האלבום יצא פעמיים נוספות, כששלוש הרצועות האחרונות מופיעות רק בגרסה המשופרת שיצאה ב-15 ביוני 2004 ומכונה "The Sanford Sessions".
גרסה זו הפכה פופולרית בזכות גרסת הכיסוי ל-"Simple Man" שלא הופיעה באלבום בהוצאתו המקורית.
ב-7 ביולי 2009 יצאה גרסת "דלוקס" דיגיטלית שכללה גרסאות דמו ראשוניות של חלק מהשירים, כמו גם שירים שהוקלטו ולא נכנסו לאלבום בהוצאתו המקורית.
האתר "AllMusic" השווה את האלבום ללהקות פוסט-גראנג' כמו קריד, פאדל אוף מאד וכן השווה אותם לאליס אין צ'יינס מודרנית.
עוד כתב האתר ש"הצירוף של סאונד דו־ממדי מדשדש שלא משתנה בהרבה משיר לשיר, ולא שונה מחומרים של להקות אחרות, מביא לכך שאלבום הבכורה של שיינדאון לא מעורר תקווה שהמוזיקה הכבדה תצא מהנפילה של השנים האחרונות".
לפי המגזין "Melodic" האלבום יתאים למעריצי הלהקות סלייבה ו-Depswa.
Le Soir (בעברית: הערב) הוא עיתון יומי בלגי המתפרסם בצרפתית, שנוסד בשנת 1887 על ידי אמיל רוסל.
"Le Soir" הוא אחד העיתונים בצרפתית הפופולריים ביותר בבלגיה.
מאז שנת 2005 הוא מתפרסם בפורמט ברלינר ונמצא בבעלות חברת Rossel & Cie .
"Le Soir" נוסד בשנת 1887 כפרסומון חינמי.
מאוחר יותר הוא הפך לעיתון בתשלום.
כאשר גרמניה כבשה את בלגיה במלחמת העולם השנייה, הוחרם "Le Soir" מבעליו הקודמים והמשיך להתפרסם תחת צנזורה הדוקה של יחידות התעמולה של הוורמאכט, בניהולו של הכותב הפרו־נאצי רמון דה בקר .
חלק מהעיתונים המתחרים של "Le Soir" הפסיקו לחלוטין להתפרסם, מה שגרם לעלייה בפופולריות של העיתון.
תרמה לכך גם הצטרפותם של אמנים מפורסמים, כגון הרז'ה, לצוות העיתון.
ב-6 בספטמבר 1944, ימים ספורים לאחר שכוחות אנגליים שחררו את בלגיה מהכיבוש הגרמני, חזר "Le Soir" לבעליו המקוריים והחל להתפרסם תחת ניהולו של לוסיאן פוס.
כיום מפיצה את העיתון חברת ההוצאה לאור Rossel & Cie.
מאז סיום מלחמת העולם השנייה נוקט העיתון בהשקפה ליברלית יחסית למתחרו העיקרי, .
העיתון מגדיר את עצמו כ
Le Vingtième Siècle (בעברית: המאה העשרים) היה עיתון בלגי בצרפתית, שהתפרסם בין השנים 1895–1940. מוסף הילדים שלו, "", היה ידוע בתור המגזין שבו התפרסמו לראשונה פרקי "הרפתקאותיו של טינטין".
"Le Vingtième Siècle" הוקם בשנת 1895 על ידי , ואתנאז דה ברוקוויל.
הגיליון הראשון פורסם ב-6 ביוני 1895. הפופולריות של העיתון לא הייתה גדולה, והוא החזיק מעמד רק בזכות תמיכתו של הפוליטיקאי שארל דה ברוקוויל, שהיה אחיו של אתאנז.
בשנת 1914 החל לנהל את העיתון.
נרה ניסה להפחית את הטון הקתולי בו התאפיין העיתון ולהפוך אותו לאוניברסלי יותר.
בשנת 1924 החל לנהל את העיתון , כומר קתולי שהיה תומך נלהב בפשיזם.
בשנת 1927 הוא שכר את ז'ורז' רמי לעבודה בעיתון, והפקיד אותו על ניהול מוסף הילדים "Le Petit Vingtième", שם החלו להתפרסם בינואר 1929 פרקי "הרפתקאותיו של טינטין".
בשנות פעילותו של רמי בעיתון, התפוצה שלו עלתה באופן משמעותי.
בשנת 1933 הודח ואלה מניהול העיתון בשל שערורייה פוליטית שעורר.
לאחר פיטוריו הפך ויליאם איז'ה למנהל העיתון.
איז'ה החזיק בהשקפה אנטי־נאצית ומאוחר יותר אף הפך לדמות מפתח בתנועת ההתנגדות הבלגית.
עם כיבוש בלגיה על ידי גרמניה במאי 1940 נסגר העיתון על ידי יחידות התעמולה של הוורמאכט, בשל העמדות האנטי־נאציות שהפגין איז'ה.
העיתון היה מזוהה עם הכנסייה הקתולית וזכה רבות לתמיכתה.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ובעידודו הנמרץ של נורבר ואלה, הפכו המסרים שביטא העיתון ליותר ויותר אנטי־קומוניסטיים, אנטי־קפיטליסטיים, אנטישמיים ואנטי־ליברליים.
בטור "אירועים אקטואליים" שהתפרסם ב-"Le Petit Vingtième" ב-4 באפריל 1934, למשל, נכתב לגבי צעדיו האנטישמיים של אדולף היטלר בגרמניה: במאמר מערכת מ-1 בפברואר 1934 נכתב
בין השנים 1933–1940, תחת ניהולו של ויליאם איז'ה, הפכה נימת העיתון למתונה יותר.
Lean On הוא שיר של הרכב הדאנס האלקטרוני האמריקאי מייג'ור לייזר והתקליטן הצרפתי די ג'יי סנייק בהשתתפות הזמרת הדנית מו.
השיר יצא לאור ב-2 במרץ 2015, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי של מייג'ור לייזר, Peace Is the Mission.
בנוגע לתהליך היצירתי מאחורי "Lean On", המפיק דיפלו ממייג'ור לייזר אמר, "כתבנו את השיר הזה עם מו מוקדם מאוד על בסיס אינסטרומנטל שג'וניור בלנדר יצר בכמה מפגשים בטרינידד.
מאוד גדול בשבילי, אך להפקה הייתה חסרה הגישה שהיינו צריכים.
שנה לאחר מכן, מיקססתי את השיר בקצב אחר לגמרי וביקשתי מדי ג'יי סנייק פוסט-פזמון.
אחרי שהוא עשה את שלו, אני, מו ובלנדר כתבנו מחדש את השיר בטמפו החדש בלאס וגאס והוא הפך למשהו מאוד ייחודי שהפך לסינגל המוביל מהאלבום שלנו.
אנחנו מאוד גאים בשיר הזה".
דיפלו הציע עיבוד רגאיי איטי יותר לשיר לריהאנה, אך היא דחתה אותו.
הוא הציע את עיבוד זה גם לניקי מינאז', שדחתה אותו גם כן.
דיפלו כינה את השתלשלות העניינים הזו "ברכה במסווה", וטען כי "מו נשמעת טוב יותר מכל אחד שהיה יכול להיות על השיר".
"Lean On" נכלל במספר רשימות סוף שנה של השירים הטובים ביותר לשנת 2015.
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד25 השירים הטובים ביותר לשנת 2015: רשימת הצוות3
השיר היה להצלחה מסחרית עולמית.
בארצות הברית, השיר נכנס לתחתית מצעד הבילבורד הוט 100 ב-25 באפריל 2015, אך מאוחר יותר הגיע בשיאו למקום הרביעי, ב-29 באוגוסט 2015, ושהה כ-10 שבועות רצופים בעשירייה הפותחת.
כניסה זו הופכת אותו ללהיט המצליח ביותר של מייג'ור לייזר ומו במדינה באותה תקופה, וכן היה לשירם השני של מייג'ור לייזר, מו ודי ג'יי סנייק בהתאמה שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד.
את הקליפ הנלווה ל-"Lean On" ביים טים ארם, בהפקת מיכאיל מהרה, אקשיי מולטאני & פר ולן ומנהל הצילום ג'ייקוב מולר.
הוא צולם באולפני ND, קארג'ט וקאול הריטג' סיטי, וכן ואסאי במהאראשטרה.
חלק מהסצנות בקליפ מצולמות באולם הזהב של בניין העירייה של סטוקהולם.
הוא נוצר בהשראת סיבוב הופעות של מייג'ור לייזר בשוודיה.
נכון לנובמבר 2022, לקליפ למעלה מ-3.2 מיליארד צפיות.
Leben (בעברית: חַיִים) הוא אלבום האולפן השלישי של המוזיקאי הגרמני כריסטופר פון דיילן בכינויו של שילר .
הוא כולל שיתופי פעולה עם זמרים ידועים כמו שרה ברייטמן, מאיה סבן , פיטר הפנר וקים סנדרס.
שילר השתמש בדף ובטומבק שהם שני כלי ההקשה הבולטים ביותר ברצועה העשירית של אלבום זה, "The Smile", ביחד עם ברייטמן.
האלבום קיבל את תואר הפלטינה בגרמניה ב-2016.
Leapfrogging (מילולית: "קפיצת מדרגה", הלחם של המילים "leap" (זינוק) ו-"frog" (צפרדע)) הוא מושג המשמש בתחומים רבים בכלכלה ומנהל העסקים, והוא פותח במקור בתחום הארגון התעשייתי וצמיחה כלכלית.
הרעיון המרכזי מאחורי הרעיון של leapfrogging הוא שחידושים קטנים ומצטברים מביאים לכך שחברה דומיננטית תמשיך להוביל את השוק.
עם זאת, לפעמים, חידושים "קיצוניים" יאפשרו לחברות חדשות לזנק ולעקוף את הפירמה הוותיקה והדומיננטית.
התופעה יכולה להופיע בחברות, אך גם בהנהגה של מדינות או ערים, שבהן מדינה מתפתחת יכולה לדלג על שלבים בנתיב של מדינות תעשייתיות, מה שמאפשר להן להדביק את הפער מוקדם יותר, במיוחד במונחים של צמיחה כלכלית.
בתחום הארגון התעשייתי (IO), העבודה העיקרית על קפיצת מדרגה פותחה על ידי Fudenberg, Gilbert, Stiglitz and Tirole (1983).
במאמרם הם מנתחים באילו תנאים משתתף חדש יכול לבצע "קפיצת מדרגה" ולהקים חברה שתעקוף את השחקן הוותיק.
קפיצת מדרגה זו יכולה להתעורר מכיוון שלבעל מונופולין מבוסס יש תמריץ מופחת במקצת לחדש כי הוא מרוויח תשואות בלתי מבוטלות מהטכנולוגיה הישנה.
טענה זו מבוססת במידה מסוימת על התפיסה של ג'וזף שומפטר בדבר 'סערות של הרס יצירתי '.
ההשערה מציעה שלחברות המחזיקות במונופולים המבוססים על טכנולוגיות קיימות יש תמריץ מופחת לחדש מאשר ליריבות פוטנציאליות, ולכן הן מאבדות בסופו של דבר את תפקיד המנהיגות הטכנולוגית שלהן כאשר חידושים טכנולוגיים רדיקליים חדשים מאומצים על ידי חברות חדשות שמוכנות לקחת את הסיכונים.
כאשר החידושים הרדיקליים הופכים בסופו של דבר לפרדיגמה הטכנולוגית החדשה, החברות החדשות מזנקות לפני החברות המובילות לשעבר.
באופן דומה, מדינה שיש לה מנהיגות יכולה לאבד את ההגמוניה שלה, כאשר מדינה אחרת "תזנק" ותעקוף אותה.
ישנן דוגמאות היסטוריות רבות לקפיצות מדרגה.
כך למשל, בסוף המאה השמונה עשרה, בריטניה עקפה את הולנד, שהייתה המנהיגה במהלך כל המאה התשע-עשרה, ולאחר מכן ארצות הברית עקפה בזינוק את בריטניה, והפכה למעצמה ההגמונית של המאה ה-20.
למנגנון "קפיצת המדרגה" הוצעו מספר הסברים.
Brezis and Krugman (1993, 1997) מציעים מנגנון המסביר דפוס זה של "קפיצת מדרגה" כתגובה לשינויים גדולים המתרחשים לעיתים בטכנולוגיה.
בתקופות של שינויים טכנולוגיים קטנים ומצטברים, החברה המובילה ממשיכה להיות זו שמרוויחה מהם את חלק הארי.
עם זאת, בעתות של חדשנות רדיקלית ופריצת דרך טכנולוגית גדולה, החברה המובילה והוותיקה תחשוש מלשלם את השכר הגבוה הראוי בעבור קידמה זו ותעריך אותה הערכת חסר, ובסופו של יום תירתע מלאמץ טכנולוגיה זו במדינות המתקדמות ביותר.
הדבר אמור ביתר שאת שעה שטכנולוגיה חדשה עשויה להיראות בתחילה נחותה משיטות ישנות יותר, וכאשר לא פעם דווקא הטכנולוגיות שבראשיתן אין בהן תשומה עודפת, הן אלה שניחנו בפוטנציאל להשתפר ולהוביל.
כאשר הקידמה הטכנולוגית לובשת צורה זו, הדבר עשוי לנבא את נפילתם של הגורמים המובילים בשוק.
לעיתים, החידוש הקיצוני אינו נחזה כמרשים עבור אומות מובילות, שלהן ניסיון רב עם הטכנולוגיות הישנות.
לאומות שבפיגור יש פחות ניסיון עם טכנולוגיות אלו, והטכניקה החדשה נחזית כאטרקטיבית, והן מנצלות את יתרונן היחסי - קרי, השכר הנמוך המבוקש בהן, כדי להיכנס לשוק.
ככל שהטכניקה החדשה מתגלה כפרודוקטיבית יותר מהישנה, מתרחשת קפיצת מדרגה במנהיגות.
ברזיס וקרוגמן יישמו את התיאוריה הזו של קפיצת מדרגה לתחום הגאוגרפיה, והסבירו מדוע ערים מובילות לא פעם מאבדות את הבכורה לאזורי מטרופולין צעירים.
ניתוח אחד לתופעה זו מתבסס על ההנחה שהיתרון של מרכזים עירוניים מבוססים נשען על למידה מקומית מתוך עשייה.
כאשר מוצגת טכנולוגיה חדשה, שהניסיון המצטבר הזה אינו רלוונטי עבורה, מרכזים ותיקים מעדיפים להישאר עם טכנולוגיה שבה הם יעילים יותר.
השינויים במנהיגות טכנולוגית יכולים לחשוף את האתגרים הנוגעים להשפעות הנחשלות על הנכונות לחדש או לאמץ רעיונות קיצוניים וחדשים.
כך, מרכזים חדשים עשויים לפנות לטכנולוגיה החדשה, וזאת למרות המצב הגולמי של טכנולוגיה זו, בגלל דמי השכירות והשכר הנמוכים המוצעים בהם.
עם הזמן, כשהטכנולוגיה החדשה משתכללת, אותם מרכזים חדשים מבצעים קפיצה קדימה.
לאחרונה נעשה שימוש במושג קפיצת מדרגה בהקשר של פיתוח בר קיימא עבור מדינות מתפתחות כתאוריית פיתוח, לפיה ניתן להאיץ את הפיתוח על ידי דילוג על טכנולוגיות ותעשיות נחותות, פחות יעילות, יקרות יותר או מזהמות יותר ולעבור ישירות לתעשיות מתקדמות יותר.
קפיצות מדרגה דמוקרטיות עניינן תהליכים שעוברים על מדינות שיש להן התפתחויות גדולות יחסית בתרבות הדמוקרטית בהן, כזו שמקדימה בהרבה את הדמוקרטיות הוותיקות.
יש המביאים את הטלפון הנייד כדוגמה לטכנולוגיה בה התבצע הליך של קפיצת מדרגה, שכן המדינות המתפתחות דילגו על הטכנולוגיה הקווית שאפיינה את המאה העשרים, ישר לזו הסלולרית של המאה ה-21.
אימוץ טכנולוגיות אנרגיה סולארית במדינות מתפתחות הן דוגמאות לכך שמדינות אינן חוזרות על הטעויות של מדינות מתועשות ביצירת תשתית אנרגיה המבוססת על דלקים מאובנים, אלא "קופצות" ישירות לעידן השמש.
מדינות מתפתחות עם צינורות גז טבעי קיימים יכולות להשתמש בו כדי להעביר מימן במקום זאת, ומכאן לזנק מגז טבעי למימן.
מושג הקשור קשר הדוק הוא זה של "מנהור דרך" עקומת קוזנט הסביבתית (EKC).
מושג זה קשור בטבורו לתפיסה הטוענת שמדינות מתפתחות יוכלו ללמוד מניסיונן של מדינות מתועשות, ולבנות מחדש את הצמיחה והפיתוח כדי לטפל בנזקים סביבתיים שעלולים להיות בלתי הפיכים בשלב מוקדם, ובכך "לעבור" דרך כל EKC פוטנציאלי.
תחת תפיסה זו, פגיעות סביבתיות אינן בלתי נמנעות, אלא ניתן להגיע לקדמה ולרווחה מבלי לחצות גבולות בטוחים או לפגוע פגיעה בלתי הפיכה בסביבה.
למרות שבאופן עקרוני המושגים של קפיצת מדרגה (המתמקדת בקפיצת דורות טכנולוגיים) ומנהור דרך (המתמקדת בזיהום) הם שונים, בפועל הם נוטים להתערבב.
המושג של קפיצת מדרגה סביבתית כולל גם מימד חברתי.
הפצה ויישום של טכנולוגיות סביבתיות לא רק יפחיתו את ההשפעות הסביבתיות, אלא גם יכולים לתרום לפיתוח כלכלי בר קיימא ולהגשמת יעדי הפיתוח של המילניום (MDGs) על ידי קידום גישה רבה יותר למשאבים ולטכנולוגיות, בעיקר לאנשים שאין להם כיום גִישָׁה.
כך למשל בנוגע לחיבור לחשמל, שעה שכיום כמעט שליש מאוכלוסיית העולם אין גישה לחשמל, ולשליש נוסף יש רק גישה מינימלית ובלתי מספקת.
הסתמכות על דלק ביו-מסה מסורתי לבישול וחימום עלולה להיות השפעה רצינית על הבריאות והסביבה.
יש לא רק קשר חיובי ישיר בין טכנולוגיות אנרגיה מתחדשת בת קיימא והתמודדות עם שינויי אקלים, אלא גם בין אנרגיה נקייה לנושאים של בריאות, חינוך ושוויון מגדרי.
דוגמה שמצוטטת לעיתים קרובות היא מדינות שעוברות ישירות מהיעדר תשתית טלפוניה לטלפונים סלולריים, ומדלגות לחלוטין על השלב של טלפונים קוויים עם חוטי נחושת.
דוגמה בולטת נוספת היא תשלום סלולרי.
הפופולריות של תשלום סלולרי גבוהה בהרבה בסין מאשר במדינות מפותחות.
ברוב חלקי העולם המפותח, כרטיסי אשראי היו פופולריים מאז המחצית השנייה של המאה ה-20. בסין, לעומת זאת, כרטיסי אשראי אינם כל כך פופולריים.
לאחר 2013, Alipay ו-WeChat החלו לתמוך בתשלום נייד באמצעות קוד QR בטלפונים חכמים.
שניהם זכו להצלחה רבה בסין ומתרחבים כעת מעבר לים.
תשלום נייד זוכה להצלחה בסין מכיוון ששיטת העסקאות העיקרית בעבר הייתה מזומן.
למזומן יש חסרונות ברורים בהשוואה לטלפונים ניידים וכרטיסי אשראי, אך ההבדל בין תשלום נייד לכרטיסי אשראי אינו כה גדול.
קפיצת מדרגה יכולה להתרחש בטעות, כאשר המערכות היחידות בסביבה לאימוץ טובות יותר ממערכות מדור קודם במקומות אחרים, כגון אימוץ תקשורת מבוזרת עבור אזור כפרי רחב ידיים.
זה יכול להיות גם יזום בכוונה, למשל על ידי מדיניות לקידום התקנת WiFi ומחשבים בחינם באזורים עירוניים עניים.
מכון רעות ביצע מחקר מקיף לגבי המכנים המשותפים של כל המדינות השונות ש'זינקו' בהצלחה בשנים האחרונות.
המכון הגיע למסקנה שכדי לקפוץ מדינה צריכה ליצור חזון משותף, מנהיגות של אליטה מחויבת, 'צמיחה מכילה', מוסדות רלוונטיים, שוק עבודה המתאים להתמודדות עם צמיחה ושינויים מהירים, אבחון צמיחה של צווארי הבקבוק של המדינה ורפורמות ממוקדות, כמו גם פיתוח מקומי ואזורי והתגייסות לאומית.
קידום על ידי יוזמות בינלאומיות
יוזמת ה-low-carbon Society 2050 של יפן שמה לה למטרה להביא לשיתוף פעולה ותמיכה למדינות מתפתחות באסיה כדי לזנק לעבר עתיד אנרגיה דלת פחמן.
"Le Bonheur est Multicolore" (בעברית: "אֹשֶׁר הוּא רַב צְבָעִים") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן בהשתתפות המוזיקאים לואיזה ומתיאס, מתוך אלבום האולפן השלושה-עשר שלה, (2023).
הוא יצא לאור ב-3 בנובמבר 2023, בהוצאת חברות התקליטים ספרן, נמו רקורדס והמבורג רקורדס, כסינגל המוביל והיחיד מתוך האלבום.
את השיר כתב והלחין ז'אן-ז'אק גולדמן להפקה מוזיקלית של מתיו בריסט.
השיר נכתב והולחן על ידי ז'אן-ז'אק גולדמן והופק על ידי מתיו בריסט, שהוכר בתור האמן המושמע ביותר ברדיו איירפליי בקוויבק בתקופה בה יצא "Le Bonheur est Multicolore".
במהלך הקלטות השיר, השתתפו שני המוזיקאים הצעירים לואיזה ומתיאס שביצעו מספר קטעים ביחד עם שרה ברייטמן.
הוא נכתב במקור בשנת 2013 בשיתוף עם תלמידי בית הספר פראדו-פלאז' במרסיי, צרפת על מנת להשתתף ב"מפגשים הקוליים בתיאטרון סילבאן" התשיעי, במסגרתם נפגשו 70 כיתות ממרסיי בסך הכול.
"Le Bonheur est Multicolore" מתבסס על מטפורות של צבעים שנועדו להביא לידי את ביטוי את תחושת האושר.
הדבר מתבטא בשורות כמו: .
"Le Bonheur est Multicolore" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה.
במגזין Le Suricate סקרו את השיר גם כן וכתבו: .
קליפ המילים הרשמי של "Le Bonheur est Multicolore" פורסם ב-3 בנובמבר 2023. וידאו קליפ נלווה צולם גם כן, באולפן הקלטות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם3 בנובמבר 2023הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתספרן • נמו • המבורג
(בעברית: הַמֶּלֶךְ מֵת, יְחִי הַמֶּלֶךְ!) הוא אלבום האולפן השלישי של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה, בראשות המוזיקאי והמפיק הרומני-גרמני מיכאל קרצו, שיצא לאור ב-22 בנובמבר 1996 בהוצאת וירג'ין רקורדס ברחבי העולם ובהוצאת כריזמה רקורדס בארצות הברית.
האלבום הגיע למקום הראשון בנורווגיה, ולחמישייה הפותחת באוסטריה, פינלנד, גרמניה ושווייץ.
מתוכו פורסמו שני סינגלים בסך הכול, "Beyond the Invisible" ו-"T.N.T.
סינגל שלישי מתוכנן, "The Roundabout", בוטל ברגע האחרון מסיבות לא ברורות, אף על פי שכבר נוצר רמיקס על ידי די ג'יי קוויקסילבר.
האלבום המשיך את המגמה המוזיקלית הידועה של אניגמה, וכלל צליל יותר מודרני ועתידני – זאת באמצעות שילוב האלמנטים של האלבום הראשון והשני של אניגמה, ו-The Cross of Changes.
מיכאל קרצו, מפיק הפרויקט, טען שמדובר בהכלאה של שני האלבומים הקודמים, כשהראשון הוא האב והשני הוא האם, כפי שמצוין ברצועה באורך תשע-עשרה השניות "Third of Its Kind".
ישנן שתי מהדורות של האלבום; אחת עם גרפיקת נייר סטנדרטית, והשנייה עם גרפיקה שקופה ועמידה יותר.
קיבל שתי מועמדויות לפרס גראמי: אחת על עטיפתו והשנייה בתור "אלבום העידן החדש הטוב ביותר".
רצועת הפתיחה מתחילה עם מחווה לסרט ההרפתקאות האמריקאי "2001: אודיסיאה בחלל" (1968).
האינטרו, כולל את "קרן האניגמה" המפורסמת, שמושמעת לאחור גם ברצועת הסיום, "Odyssey of the Mind".
for the Brain" כוללת דגימות שנלקחו מתוך האלבום (1978).
הרצועה "Prism of Life" מופיעה בקרדיט הסיום של הסרט התיעודי Close Encounters of The Fifth Kind משנת 2023.
ריק אנדרסון מ-AllMusic הצהיר כי , אך חיבב את "The Child in Us".
באתר עצמו העניקו לאלבום שניים וחצי כוכבים מתוך חמישה.
טרייסי פפר מאנטרטיינמנט ויקלי סיכמה את האלבום כ, בהמשך לכך, העירה: .
ד"ר בהגיה מרת'י – מזמור סנסקריט
סנדרה קרצו – שירה נשית
לואיזה סטנלי – שירה נשית
מיכאל קרצו – כלי נגינה, הפקה, הנדסה
יוהאן זמברסקי – עטיפה, עיצוב