tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טראן, חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא האמריקאי השלישי ממוצא וייטנאמי שנבחר לקונגרס האמריקאי, והראשון שמייצג מחוז מקליפורניה.
טראן נולד במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה ב־22 בדצמבר 1980, וגדל בעמק סן גבריאל כבנם של פליטים וייטנאמים.
אביו נמלט מווייטנאם אחרי נפילת סייגון בשנת 1975 והיה לפליט סירות .
כאשר סירתו טבעה, מתה אשתו הראשונה ביחד עם ילדיהם.
לאחר מכן שב לווייטנאם, פגש את אמו של טראן, והשניים היגרו לארצות הברית.
בגיל 18 התגייס טראן לצבא ארצות הברית, ושירת שם במשך שמונה שנים.
לאחר שחרורו השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בנטלי, ואחר כך תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת גלנדייל.
בשנת 2012 עבר למחוז אורנג' שבקליפורניה.
מ־2014 ועד להיבחרו אל בית הנבחרים האמריקאי, עבד טראן כעורך דין.
בשנת 2020 פתח משרד עורכי דין משלו בשם "Tran Firm" בעיר הנטינגטון ביץ'.
לפי אתר האינטרנט של המשרד, עיקר עיסוקו היה בנזקי גוף ודיני עבודה בארצות הברית.
בשנת 2023 נרכש המשרד על ידי משרד עורכי הדין "Feher Law" מהעיר טורנס.
במהלך בחירות 2024 ספג טראן ביקורת על ייצוג לקוחות שפוטרו ממשרתם בשל מעורבותם בתקריות במקום העבודה ובהן הטרדה מינית, תקיפה מינית, ותליית חבל לולאה (מעשה שיכול להיתפס כקריאה לפגוע בשחורים בארצות הברית).
טראן כיהן כחבר בוועד המנהל של "איגוד עורכי הדין לצרכנים של אמריקה" (Consumer Attorneys Association of America), ושימש גם כנציב תעבורה באורנג'.
יחד עם אשתו, הוא שותף בבעלות על בית מרקחת באנהיים.
לקראת שלהי 2023 הכריז טראן על כוונתו להתמודד בבחירות המקדימות הכלל-מפלגתיות ("top two") במחוז הקונגרס ה-45 של קליפורניה במהלך בחירות 2024. בבחירות שנערכו במרץ, סיימה חברת הקונגרס הרפובליקנית המכהנת מישל סטיל במקום הראשון, וטראן הגיע למקום השני בהפרש של 366 קולות מיריבתו הדמוקרטית קים נְוִין-פנלוסה, ובכך העפיל לשלב הבחירות הכלליות.
סטיל התמודדה לתקופת כהונתה השלישית.
המחוז נחשב ל"מחוז מתנדנד", שכן ג'ו ביידן ניצח בו במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, בשעה שנציגתו הייתה רפובליקנית.
מסע הבחירות של טראן חג סביב זהותו הווייטנאמית-אמריקאית, וזאת משום שהמחוז חלש על אזורים מהמחוזות לוס אנג'לס ואורנג', בהם ערים כמו וסטמינסטר וגרדן גרוב, שכללו ריכוז גבוה של אוכלוסייה וייטנאמית-אמריקאית.
בנוסף, במחוז שוכנות הערים ארטסיה וסריטוס, בהן האוכלוסייה האסייתית מהווה את הקבוצה הדמוגרפית הגדולה ביותר.
שני המועמדים ניסו לגייס את תמיכת הקהילה הווייטנאמית המקומית.
סטיל טענה כי היא מכירה את הקהילה טוב יותר ופועלת למענה זמן רב יותר, בעוד טראן כינה את הטענה "מבזה ומעליבה".
באוגוסט 2024 פרסם העיתון "ניו יורק פוסט" ביקורת על כך שטראן נעזר במתורגמן באירועים וראיונות, והטיל ספק ביכולתו לדבר וייטנאמית רהוטה.
מטה הבחירות של סטיל תקף אותו על כך, ולקראת סוף אוגוסט טראן הודה בפני העיתון "לוס אנג'לס טיימס" כי איבד את שליטתו המלאה בשפה וכיום הוא דובר "וייטנאמית קלוקלת".
מטה הבחירות של טראן פרסם סדרת סרטונים שבהם הוא מופיע לסירוגין כדובר וייטנאמית בטלוויזיה.
המרוץ כלל גם חילופי האשמות הדדיים על קשרים לקומוניזם.
טראן האשים את בעלה של סטיל, שון סטיל, כי קיבל שוחד מהמפלגה הקומוניסטית של סין תמורת מידע רגיש, וטען שלפיכך אין לתת אמון בפעילותה הפוליטית של סטיל.
בנוסף, הוא ניסה להבדיל בין הרקע שלו לזה של סטיל, כשאמר שהיא היגרה לארצות הברית "לשם רווח כלכלי", ואילו משפחתו נעקרה ממולדתה בשל אימת המשטר הקומוניסטי הווייטנאמי.
מנהיגים וארגונים אמריקאיים-אסייתיים שונים גינו את דבריו אלה.
בהמשך, ב־22 באוקטובר, דיווח ה"לוס אנג'לס טיימס" שמטה הבחירות של סטיל שיגר עלונים המקשרים את טראן למאו דזה-דונג ומאשימים אותו בתמיכה בסוציאליזם.
לאחר שטראן חשף באוגוסט שהוא מחזיק בנכסי קריפטו, טענה סטיל כי נכסיו קשורים אל הרפובליקה העממית של סין.
סטיל הגנה על דבריה בטענה שהם תגובה לדברי טראן הקודמים.
ההאשמות ההדדיות הובילו כמה עמותות אמריקאיות-אסייתיות לפרסם מכתב פתוח בו קראו לשני הצדדים להימנע מהתבטאויות כאלה.
באוקטובר הגיע מנהיג המיעוט בבית הנבחרים, האקים ג'פריס, לאירוע תמיכה בטראן שהתקיים באנהיים, והצהיר שהמרוץ יהיה צמוד.
לקראת סוף החודש הצטרף גם נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון לאירוע תמיכה משותף בטראן ובדייב מין.
בבחירתו הכלליות ניצח טראן את סטיל בפער של 653 קולות בלבד, והמירוץ בין השניים היה לאחד הצמודים ביותר במערכת הבחירות של 2024. כלי תקשורת מרכזיים הכריזו על תוצאות הבחירות רק 22 ימים לאחר יום הבחירות הכלליות.
טראן הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2025 עם התכנסות הקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
דרקון הוא יצור מיתי בעל מאפיינים של זוחל ענק.
זהו אחד מהיצורים הנפוצים ביותר במיתולוגיות של עמים שונים.
תכונותיו הפיזיות ויכולותיו העל-טבעיות תוארו באופנים שונים ומגוונים, ובתרבויות שונות התפתחו מיתוסים נפרדים לגביו.
היצורים מהם נלקחו הדרקונים הם רבים ושונים, ואפשר לכלול בהם נחשים שונים (בייחוד קוברות יורקות), תנינים, עטלפים (בעיקר בגלל הכנפיים), לטאות ענק, ובעידן המודרני גם דינוזאורים ופטרוזאורים נכחדים.
נראה שמאובניהם הענקים של דינוזאורים ופטרוזאורים בעלי מאפייני זוחלים הם מקור ההשראה לדרקונים ענקיים בעלי שיניים חדות וכנפי עור.
השפיריות מכונות גם "זבובי דרקון", בנוסף לעצי הדרקון (Dracaena).
לדרקונים יש מקום חשוב בהרלדיקה, הם מופיעים בדגלים ובסמלים רבים באירופה.
בנוסף, דרקונים תופסים מקום חשוב בספרות הפנטזיה, במשחקי מחשב ובמשחקי לוח כמו מבוכים ודרקונים.
לדרקונים בספרות הפנטזיה והאגדות מייחסים תכונות שונות, כגון חוכמה, אגרסיביות, אצילות ועוד.
מאפייני הדרקונים משתנים בין מיתולוגיות שונות ובין יצירות ספרותיות שונות.
דרקון כמפלצת כאוס, המייצגת את התוהו-ובוהו הבראשיתי
הדרקון כמפלצת הרסנית שמייצגת את התוהו-ובוהו הבראשיתי, הרשע והאופל הוא מוטיב נפוץ בדתות רבות, החל מדתות המזרח הקדום, בו ניתן לפגוש יצורים דוגמת תיאמת מהמיתולוגיה הבבלית והלווייתן מהמיתולוגיות השמיות, דרך התרבויות ההודו-אירופיות הקדומות, שם המיתוס התבסס יותר, ועד לתרבויות יותר "חדשות" דוגמת הנצרות.
במחקר, מפלצות כאלו נקראות "מפלצות כאוס", והמוטיב בו מפלצת הכאוס נאבקת בדמות (שעשויה להיות אנושית או אלוהית) המייצגת את הטוב בעולם נקרא "Chaoskampf", מונח שנטבע על ידי החוקר הגרמני הרמן גונקל.
אף על פי שהמוטיב הזה נפוץ בעיקר בתרבויות אירופיות, ניתן להרחיק אפילו עד תרבות השינטו מיפן שם מסופר סיפור המאבק בין אל הים והסערות סוסאנו לבין דרקון מרובה ראשים בשם אורוצ'י.
המיתולוגיות הבבלית והשומרית משופעות במפלצות דמויות דרקון.
בתור דוגמה ניתן להביא את סיפור הבריאה הבבלי, העוסק בקרב בין האל מרדוך לדרקון ממין נקבה, שלה תשעה (או חמישה) ראשים בשם תיאמת.
במיתולוגיה הכנענית קיימים הלויתן והתנין (השונה מהתנין המודרני), במקביל לאלה המופיעים במקרא, בכינויים מקבילים ("לויתן נחש ברח, לויתן נחש עקלתון").
בתרבות היהודית ההלכה מודעת להקשרים האליליים בהם מופיע הדרקון, ולכן מי שמוצא כלי שמצויר עליו דרקון אסור לו להשתמש בכלי מחשש של איסור עבודה זרה.
על תבליט מנורת המקדש בשער טיטוס שברומא מופיעים דרקונים, אך כפי הנראה, הללו נוספו בידי הרומאים ולא הופיעו במנורה המקורית.
יש המזהים את הדרקון עם הלווייתן שמופיע בספר ישעיהו ואיוב ובתלמוד פעמים רבות.
בנוסף, המרדכי מפרש כי הדרקון הנזכר במשנה הוא "נחש בריח בשמים, ושמו תלי הגדול ומושל במזלות".
גם בספר יצירה מופיע יצור בשם "תלי", וספר הכוזרי מפרש שהוא
בהקשר אחר בתלמוד הבבלי, מוזכרת המילה "דרקון" אבל במשמעות של נחש.
לדוגמה (קטע מאגדות החורבן במסכת גיטין נ"ו עמוד ב'):
אזכורים ראשונים לדרקונים בתרבות המערב ניתן למצוא במיתולוגיה היוונית.
הדרקון במיתולוגיה היוונית היה מפלצת לטאית איומה, אשר שמרה על מקומות קדושים או קסומים כגון עץ תפוחי הזהב של ההספריאדות, גיזת הזהב או תבת פנדורה.
הדרקון לא תואר כמפלצת נושפת אש, ולא ניחן בכוח הדיבור או בתבונה יתרה.
לחלקי גופו של הדרקון יוחסו תכונות מיוחדות: בסיפור האודיסיאה של הומרוס, מתוארת זריעה של שיני דרקון בשדה, בדומה לחיטה, כאשר מכל שן שנזרעה מזנק לוחם שש-לקרב.
לדמו של הדרקון יוחסה יכולת להעניק הבנה ושליטה בשפות כל בעלי החיים.
קדמוס הפיניקי, בהגיעו לבויוטיה, נלחם בדרקון המקודש לארס לאחר שהדרקון הרג את חבריו, הרג אותו, ובעצת אתנה זרע את שיניו; משיניים אלה צמחו הלוחמים האגדיים ספרטוי.
הדים למוטיבים מיתולוגיים אלו ניתן למצוא במיתולוגיה הנורדית.
הדרקון מתואר כיצור צמא דם וחמדן, הדורש שכר מעבר מעוברי אורח וספינות חולפות.
במיתולוגיה זו הדרקון כבר ניחן בכוח דיבור, אך עדיין אינו מתואר כנושף להבות.
במיתולוגיה הסלאבית אחת מדמויות הפולקלור הידועות הוא הדרקון זמיי גוריניץ', שפירוש שמו הוא נחש בן-הר.
דרקון הזה הוא יצור מעופף ענק דמוי לטאה, בעל כנפיים ושלושה ראשים הנושפים אש.
בימי הביניים המוקדמים התגבשה באירופה התמונה המוכרת של הדרקון ה"קלאסי".
הדרקון, בהיותו מפלצת, הפך לכזה הקשור עם כוחות הרשע ועם השטן, ותואר בתור יצור מרושע, נבון ורושף להבות וצמחו הסיפורים על נסיכים ואבירים המצילים עלמות במצוקה שנחטפו על ידי דרקון.
גם שמו של הרוזן דרקולה נגזר מדרקון, משום שהיה חבר במסדר הדרקון, שהוא דווקא מסדר בעל אופי נוצרי-אבירי.
ב"זיגפריד", מאת ריכרד וגנר, מופיע הענק פאפנר לאחר שהפך לדרקון, ונהרג בידי הגיבור.
בהתאם לדוקטרינה הקתולית של הטלת אימה מפני חטא, הדרקון שימש ככלי להענשת כופרים, הנשלח מהגיהנום.
ציורים מימי הביניים תיארו את לועו של הדרקון כשער לגיהנום שבו החוטאים מתבשלים בכבשן.
בשל טבעו הדמוני, שאינו סובל תום, ייחסו לדרקון נטייה להעדפת בתולות וילדים בתור מזון.
דרקון כזה תואר כלטאה אדירה בעלת שש גפיים (ארבע רגליים וזוג כנפיים), אשר לראשה זוג קרניים ומפיה בוקעים להבות ועשן.סיפור הדרקון המוקדם ביותר במיתולוגיה הנוצרית הוא סיפורו של גאורגיוס הקדוש, שבו מציל הקדוש בתולה ממפלצת המתוארת כדרקון, אך מתאימה יותר למיתוס הבסיליסק.
מפלצת זו הטילה את חיתתה על תושבי השפלה בארץ ישראל הקדומה, ותוארה כיצור דמוי לטאה גדולה, בעל שתי רגליים ושתי כנפיים, אשר מראו כה מבעית עד שכל הרואה אותו מת.
באחת הגרסאות לסיפור, הקדוש הביט במפלצת בעקיפין בעזרת מגינו והרג אותה ברומח (בדומה לפרסאוס והמדוזה).
בגרסה אחרת, הקדוש הראה למפלצת את דמותה במראה והיא מתה מיד.
לכבוד הקדוש הוקמה כנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון, בעיר לוד.
כמו כן קיים הסיפור בל והתנין הידוע גם כ"בל והדרקון" שהוא ספר חיצוני, המהווה תוספת לספר דניאל בו דניאל מאכיל את התנין במזון, אשר גורם לו להחנק.
בניגוד לדמותו המאיימת במיתולוגיה המערבית, הדרקון זכה ליחס חיובי בהרבה במזרח הרחוק.
הדרקון בתרבות המיסטית אומר כוח, שלמות, חוכמה וידע.
חלק גדול מהדתות והמנהגים הקדומים במזרח ייחסו את הדרקונים לפנתיאון שכונה "המועצה השמימית".
במסגרת פנתיאון זה, הדרקונים נתפסו בתור מעין רוחות טבע, אשר אחראיות לתופעות כגון סופות, גשמי ברכה, רעידות אדמה ואפילו הבשלת יבולים.
הדרקון המזרחי תואר לרוב כיצור לטאי בעל גוף ארוך ונחשי, ללא גפיים או עם זוג רגליים קטנות, ללא כנפיים, ועם גדילים דמויי שפם בקצה חרטומו.
היחס לדרקון היה סגידה מעורבת בפחד והערצה.
לכל דרקון יוחס תחום אחריות והוקם מזבח, כאשר בהתאם לצורך הקריבו לו קורבנות כגון פרחים, קטורת ולעיתים חפצי אומנות.
הדרקון נחשב סמל מביא מזל, ולכן הוא מופיע על פריטים רבים מתקופות קדומות במזרח.
אומני פנג-שואי טוענים כי יש ביכולתם לגלות דרקונים קבורים, וכי אין זה דבר חכם לבנות בית על זנבו של אחד מהם.
הדרקון הסיני הוא יצור אגדי המופיע במסורת הסינית, ומשמש בה כסמל מבשר טובות.
הוא מהווה את התגלמות היאנג, ומקושר עם מזג האוויר והמים בתור מביא הגשם.
דרקון מזל סיני מופיע גם לצד הגיבור בסיפור שאינו נגמר.
במערב נתפס הדרקון הסיני כסמל המייצג את סין, אך שימוש זה גם ברפובליקה העממית של סין וגם ברפובליקה הסינית בטאיוואן הוא נדיר ביותר.
דרקונים בתרבויות אסיאתיותדרקון סינילוּנְגהדרקון הסיני הוא יצור מיסטי שמופיע גם בתרבויות אסיאתיות אחרות, ונקרא גם דרקון מזרחי.
הוא מתואר כיצור ארוך דמוי-נחש, בעל 4 טפרים.
יצור זה נחשב כסמל רב עוצמה המבשר טובות בפולקלור ובאומנות הסינית.דרקון
הודינאגהדרקון מפותל המשותף לכל התרבויות שהושפעו מההינדואיזם.
לרוב, ראשם של דרקונים אלה מתואר כראש של קוברה ולעיתים בעל מספר ראשים.
בדרך כלל הנאגה מתואר כחסר רגליים או ידיים, אך בעל גפיים כשל הדרקון הסיני.דרקון אינדונזי/מָלָאִינאגה או נוֹגוֹבדומה לנאגה ההודית, האמונה בדרקון האינו-מלאי התפשטה בחצי האי המלאי ביחד עם ההינדואיזם.
במלאית, דרקונים מכונים בשם נאגה באופן כללי.
בדומה לעמיתו ההודי, הנאגה נחשב קדוש מטבעו, נדיב, ולעיתים קרובות משייכים אותו להרים, יערות או מקווי מים קדושים.דרקונים
יפנייםרְיוּדרקון זה דומה לדרקון הסיני, ונראה שמקורו הוא מתקופת ההשפעה הסינית על יפן העתיקה.
בניגוד לדרקון הסיני, דרקון זה הוא בעל שלושה טפרים במקום ארבעה.
הם נחשבים נדיבים, משויכים למים, ובעלי יכולת הגשמת משאלות.אורוצ'ילדרקון מרושע זה, שמקורו במיתולוגיה של דת שינטו, היו שמונה ראשים, והוא נקטל על ידי סוסאנו, אל הים והסערות השינטואיסטי.
דרקונים קוריאנייםיוֹנג (מִירֶאוּ)דרקון שמיים, דומה בעיקרו לדרקון הלונג הסיני.
בדומה ללונג, יונג ושאר הדרקונים הקוריאניים משויכים עם המזג האוויר והמים.
בקוריאנית טהורה, דרקון זה ידוע בשם מיראו.גְיוּדרקון הרים.
האות בכתב הסיני למילה זאת משמשת גם למילה אימוגי.אֵימוּגִידרקון חסר קרן החי באוקיינוסים.
פיליפיניבָּאקוּנָוָואהדרקון זה מתואר כנחש ים ענק.
ילידים קדמונים האמינו כי הבאקונוואה גרמו לירח או לשמש להיעלם בזמן ליקוי.
נאמר שבזמנים מסוימים בשנה, הבאקונוואה מגיח מהאוקיינוס ומתחיל לבלוע את הירח בשלמותו.
כדי למנוע מהבאקונוואה מלאכול את הירח כולו, הילידים היו יוצאים מבתיהם עם סירים ומחבתות בידם על מנת להרעיש מספיק כדי להפחיד את הבאקונוואה, ובכך שיירק את הירח חזרה לשמיים.דרקון
וייטנאמירוֹנְג או לוֹנְגדרקונים אלה בעלי גוף גמיש ומפותל, בצורת סינוס, ובעל שנים עשר מקטעים, המייצגים את שנים עשר החודשים של השנה.
הדרקונים מסוגלים לשנות את מזג האוויר והם אחראים על היבול.
על גבם של הדרקונים יש סנפירים קטנים.
ראשם בעל רעמה ארוכה, זקן, עיניים בולטות, אף גדול וללא קרניים.
הלסת של דרקונים אלה גדולה ובעלת לשון ארוכה וצרה; הם מחזיקים צָ'אוּ (אבן חן) בפיהם, כסמל של אנושיות, אצילות וידע.דרקונים מסופוטמייםקוּרהזוחל המיתולוגי הראשון שהופיע בקרב עמי המזרח הקדום, מקורו מן המיתולוגיה השומרית.
על פי האגדה, דרקון זה שמר על עולם השאול, ששכן במעמקי האדמה.אבסויחד עם תיאמת, אבסו (או אפסו) מתואר במיתולוגיה הבבלית כאבי כל האלים.
כתוצאה ממיזוג מימיו עם מימיה של תיאמת, נולדו האלים לַחְ'מוּ ולַ'חַמוּ, ומהם נולדו האלים האחרים.
האלים החדשים וצאצאיהם מילאו את העולם והפרו את ההרמוניה הסטטית ששררה בו לפני הולדתם.
כתוצאה מכך מחליט אפסו להשמיד את צאצאיו, אך האל אאה, שמזהה נכונה את כוונותיו של אפסו, מקדים ורוצח אותו ומכונן על גופתו את מקדשו.תיאמתבמיתולוגיה הבבלית תיאמת היא אלת הים הקדומה ואם הדור הראשון של האלים.
באפוס אנומה אליש מתוארת המלחמה שניהלה נגד צאצאיה האלים, ובראשם מרדוך בן האלים.
תיאמת מתוארת לעיתים קרובות כדרקון מרובה ראשים, דימוי שהתחזק בתרבות המודרנית בעקבות המשחק מבוכים ודרקונים; כאן תיאמת היא דרקון מפלצתי ונורא ממן נקבה, בעלת חמישה ראשים צבעוניים, כל ראש בצבע אחר.דרקוני
הלבנטלווייתןמפלצת ימית מן המיתולוגיה הכנענית והיהודית (ובעקבותיה הנוצרית), מתוארת כיצור מפלצתי בדמות דרקון או נחש ים אימתני.
אצל הכנענים היה משרתו של האל ים מן המיתולוגיה הכנענית, מפלצת ימית בדמות דרקון שהובסה על ידי אל הסערה בעל.
גם במקרא הביס יהוה את הלויתן: "בַּיּוֹם הַהוּא יִפְקֹד ה' בְּחַרְבּוֹ הַקָּשָׁה וְהַגְּדוֹלָה וְהַחֲזָקָה, עַל לִוְיָתָן נָחָשׁ בָּרִחַ, וְעַל לִוְיָתָן נָחָשׁ עֲקַלָּתוֹן; וְהָרַג אֶת-הַתַּנִּין אֲשֶׁר בַּיָּם" (ספר ישעיהו פרק כ"ז, א)תניןבשונה מהמשמעות המודרנית למילה תנין (המייחסת אותו לתמסח), במיתולוגיה הכנענית והיהודית התנין היה דרקון הדומה ללויתן בסיפוריו ובתפקידיו.דרקון
חתיאִילוּיַנְקַשדרקון דמוי-נחש מהמיתולוגיה החיתית אשר הובס על ידי אל הסערה החיתי בזכות עצותיה של אשה בת תמותה.דרקון
פרסיזאח'אקמתואר כנחש, או דרקון, בעל שלושה ראשים, כשאחד מהם הוא ראש אדם, אם כי יש מקורות שמתארים את היצור הנ"ל כיצור דמוי אדם ששני נחשים צומחים מכתפיו.
מקורו בדת הפרסית העתיקה, והגיע מאוחר יותר גם לדת הזורואסטרית.
יוונייםדְרָאקוֹןקדמוס נלחם ביצור מפלצתי שכונה הדרקון האיסמני באגדות היווניות.
תפקידם של הדרקונים במיתולוגיה היוונית הוא כשומרים, לרוב יוצב דרקון לשמירה על מקום או דבר מה היקר מאוד לאלים.
בנוסף לכך, מספר מפלצות מן המיתולוגיה היוונית מתוארות כנחש מפלצתי או כדרקון, ביניהן ההידרה, הטיפון, הפיתון והלאדון.הידרהמפלצת ימית זו מתוארת כנחש או דרקון מרובה ראשים, ונשיפת רעל.
ההידרה היא בתם של טיפון ואכידנה והיא נהרגה על ידי הרקולס כאחת משתים עשרה המטלות שהוטלו עליו.פיתוןנחש הפיתון הגדול נקטל על ידי אפולו, אל השמש.טאראסקאגדה מספרת כי הטאראסק היה מפלצת ששכנה באזור נרלוק (Nerluc) שבפרובאנס, וזרעה הרס רב באזור.
הטאראסק היה סוג של דרקון בעל שש רגליים קצרות, גוף דמוי שור המכוסה בשריון צב, בזנב מקושקש שבקצהו היה עוקץ של עקרב ובעלת ראש של אריה.
נטען שמוצאו של הטאראסק הוא מאזור גלטיה.
מלך נרלוק תקף את הטאראסק עם אביריו וקטפולטות, ללא הועיל, עד אשר מַרְתָּא הקדושה הקסימה את המפלצת בעזרת מזמורים ותפילות, והובילה את המפלצת המאולפת חזרה לעיר.
התושבים, שנבעתו מהמפלצת, תקפו אותה.
המפלצת לא יכלה להתנגד ונהרגה בעיר.
אז מַרְתָּא הטיפה לתושבים והמירה רבים מהם לנצרות.
תושבי העיר שהתנצרו, בצערם על שעשו למפלצת המאולפת, שינו את שם העיר לטאראסקון.דרקון
סרדיניסקוּלְטוֹןהדרקון נקרא סקולטון או אסקולטון הוא אגדה בסרדיניה, איטליה.
היה לו הכוח להרוג בני אדם בעזרת מבטו.
הוא היה דומה במראהו לבסיליסק, חי בערבות, והיה בן אלמוות.דרקונים סקנדינביים וגרמאנייםלִינְדוֹורְםאלה הם דרקונים דמויי נחש בעלי שתי רגליים או ללא רגליים כלל.
באגדות הגרמניות והנורדיות, הלינדוורם נראה כמו ויוורן.
לינדוורמים נפוצים במיתולוגיה הנורדית כללו את:
פאפניר, בנו של הגמד הריידמאר, קולל והפך לדרקון מפלצתי, ונקטל מאוחר יותר על ידי הגיבור סיגרוד (זיגפריד בגרמנית).
יורמונגנד, זוחל אימתני שיכול ללפף את עצמו בכדור הארץ משום גודלו, וגורלו יהיה להיקטל על ידי ת'ור בראגנארוק.
נידהוג, מפלצת שמכרסמת בעץ העולם ייגדראסיל.
עם זאת לא תמיד הוא מתואר כדרקון או זוחל.דרקונים מאנגליהוִיבְרֶןדרקונים אלה נפוצים באגדות ימי הביניים.
הם מתוארים לרוב כעומדים בעמידת אריה.
לרוב ויברנים מוצגים כבעלי זוג רגליים וזוג כנפיים.ווירם (תולע)"ווירם" (Wyrm) הוא מונח נפוץ למפלצת ים חסרת חוליות, שהופיעה הרבה באגדות אנגליות בימי הביניים.
"תולע למבטון" למשל, היה מפלץ אגדי שעל פי האגדות שכן סמוך לפאטפילד שבצפון אנגליה, היה ניזון מבני אדם, בקר וצאן, ונקטל על ידי האביר סר ג'ון למבטון.דרקון
(סָארְקַאנְיוֹק)זוֹמוֹקנחש גדול החי בביצות, בדרך כלל הורג חזירים וכבשים.
קבוצה של רועי צאן מסוגלת להרוג אותו בקלות.סָארְקַאנְיַיקִיגְיוֹזהו נחש ענק מכונף, אשר למעשה הוא זומוק בוגר.
לרוב הוא משרת כבהמת תעופה את הגָארַאבּוֹנְסִיאַס (סוג של מכשפים).
יצורים אלה שולטים בסערות ובמזג אוויר רע.סָארְקַאנִידרקון בצורת אנושית.
רובם הם ענקים בעלי ראשים רבים.
כוחם נובע מראשיהם, והם נחלשים בהדרגה ככל שהם מאבדים את ראשיהם.
בהונגרית בת ימינו המילה סארקאני מתארת כל מיני סוגים של דרקונים.דרקונים סלאבייםזְמֶיְי, זְמִי או דראק או סמוֹקיצורים אלה דומים לדרקונים אירופאים רגילים, אך הם בעלי מספר ראשים.
הם נושפים אש או משאירים שובל זוהר אחריהם במעופם.
במסורות הסלאביות הדרקונים מסמלים רוע.
יש דרקונים שנקראים בשמות טורקיים (לדוגמה זִילַאנְט, ראה מטה) המסמלים את המאבק המתמשך בין הסלאבים לטורקים.
אולם בפולקלור הסרבי והבולגרי, דרקונים הם מגיני היבולים באזורם ונלחמים נגד השד ההרסני אָלָא על ידי ירי ברקים.
ברוסיה דרקון נקרא זמיי, באוקראינה ובסלובניה הם נקראים זמי, זמאג' הוא שם הדרקונים בסרביה, קרואטיה וסלובניה וזמיג' בפולנית.
רוב השמות באים מהמילה הסלאבית "נחש".
ברומנית יש מפלצת הדומה לדרקון הסלאבי ונקראת זְמֶיוּ.
בתרבות הפולנית והביילורוסית קיימת המילה סמוק.דרקון סיבירייִילְבֶּגַאןדומה לדרקון הטורקי והסלאבי.דרקון רומניבָּאלַאוּריצורים אלה דומים לזמיי הסלאבי; הם גדולים, בעלי סנפירים קטנים, ומספר ראשים.דרקון כוואשיוֶרֶה סֶלֶןדרקונים אלה מתוארים במיתולוגיה הקדם-איסלמית במחוז כוואש (מערב רוסיה).דרקון אָסְטוּרִי
(כיום בספרד)קְיוּלֶבְּרֶהבמיתולוגיה האסטורית יצורים אלה הם נחשים מכונפים ענקיים, שחיים במערות, שומרים על אוצר וחוטפים קְסַאנוֹת (סוג של פיות).
הם יכולים לחיות במשך מאות שנים, וכאשר הם מזדקנים הם משתמשים בכנפיהם בשביל לעוף.
נשיפתם רעילה והם לרוב אוכלים בקר.
המילה האסטורית קיולברה מגיעה מהמילה הלטינית קוֹלוּבְּרַה, שמשמעה נחש.דרקון
אלבנידְרַגוּאָהבמיתולוגיה האלבנית ליצורים אלה יש ארבע רגליים וזוג כנפי עטלף.
הם בעלי קרן יחידה על ראשם ובעלי אוזניים גדולות.
הדרגואות חיים ביערות ולא ניתן לראותם אלא אם הם רוצים בכך.
דרגואה יכול לחיות כמאה שנים, ובני אנוש לא יכולים להורגו.
לאחר הפלישה העות'מאנית, יצורים אלה הפכו למגינים.דרקון
פורטוגזיקוֹקָהבמיתולוגיה הפורטוגזית, קוקה היא דרקון ממין נקבה הנלחמת בקדוש ג'ורג'.
היא מאבדת את כוחה כאשר גאורגיוס הקדוש כורת את אחת מאוזניה.דרקון
טטריזִילַאנְטדומה מאוד לוויברן, הזילאנט הוא סמלה של קאזאן, בירתה של רפובליקת טטרסטן ברוסיה.
המילה זילאנט באה מהמילה הטטרית יִילַאן, שפירושה נחש.דרקון
טורקיאֵגְ'דֶרְחַה או אֵבְרֶןהדרקונים הטורקיים מוציאים אש מזנבותיהם ואין זכר באגדות לכך שיש להם כנפיים או אפילו רגליים.
ברוב המקורות הטורקיים (ולאחר מכן האסלאמיים) הם מתוארים כנחשים ענקיים.דרקון
ליטאידְרַקוֹנָאסיצורים אלה דומים יותר להידרות בעלות מספר ראשים, אף על פי שלעיתים הם מתוארים כבעלי ראש אחד.
דהומייאיידה-וואדו"נחש הקשת בענן", רוח-אליל שמזוהה עם פריון, אש, מים, והקשת בענן.
הגיע גם אל דת הוודו.דרקונים מצרייםאפפ (אפופיס)"נחש הכאוס" המזוהה במיתולוגיה המצרית עם הכאוס, התוהו ובוהו שהיה קיים לפני יצירת העולם.אוּרוֹבוֹרוֹסמיוונית "οὐροβóρος": "בולע זנב", הדרקון הבולע את זנבו מהמיתולוגיה המצרית.
יצג מושגים רבים לאורך הדורות, בין השאר מחזוריות, אחדות בראשיתית, התייחסות עצמית ואחד מהארכיטיפים בפסיכולוגיה האנליטית היונגיאנית, ומוזכר גם בספר הזוהר.
השימוש הראשוני בדרקונים בספרות הפנטזיה המודרנית מיוחס לג'.ר.ר.
טולקין, בספר ההוביט בתור הדרקון "סמאוג", שמופיע גם בסרטים: ההוביט בדיבובו של בנדיקט קמברבאץ'.
הדרקונים הם יצורים פופולריים בספרות הפנטזיה והסרטים הנלווים להם: מולאן, היפהפייה הנרדמת, החרב באבן, סדרת ספרי רומח הדרקון מאת מרגרט וייס וטרייסי היקמן, הירושה מאת כריסטופר פאוליני רוכבי הדרקונים של פרן מאת אן מק'קפרי, בנות הדרקון מאת מרית בן ישראל, שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר.
מרטין, סיפורי נרניה: המסע בדרך השחר, הארי פוטר מאת ג'יי.
רולינג, מגנס צ'ייס ופטיש הרעם מאת ריק ריירדן, "דרקון הוד מלכותו" מאת נעמי נוביק וכן סרטי הדרקון הראשון שלי והבן השביעי.
הדרקון הוא מפלצת המצויה בשימוש נרחב במשחקי תפקידים כמו מבוכים ודרקונים, בתור אחת המפלצות העוצמתיות ביותר ומבין היצורים הגדולים במשחק, כשחלקם טובים מטבעם וחלקם מרושעים וצדים אנשים.
מצבם החזק ביותר של הדרקונים הוא כאשר הם בני אלפי שנים, ובעלי היכולת להטיל לחשים לצד נשקי נשיפה שונים (להבות, ברקים, קרח ועוד).
הדרקונים מופיעים בצבעים שונים כאשר כל צבע מלמד על מין שונה עם נשק נשיפה שונה.
דְּרָקוֹן היה מחוקק יווני וארכון אפונימוס באתונה בן המאה ה-7 לפנה"ס, שהחליף לראשונה את המערכת הקיימת של חוקים בעל פה ונקמות דם בקודקס חוקים כתוב אשר נאכף אך ורק על ידי בית משפט.
חוקיו הכתובים של דרקון נודעו בשל קשיחותם, והכינוי "דראקוני" משמש היום כהתייחסות לחוקים אשר נושאים אופי בלתי סלחני.
ככל הנראה חי דרקון טרם תקופתם של שבעת חכמי יוון.
ייתכן כי היה שייך לאצולה היוונית באטיקה, אליה שייך אותו הכותב בן המאה ה-10 לספירה סודא.
סודא גם כתב את הפולקלור לגבי מותו בתיאטרון של אגינה: בתצוגה מסורתית של תמיכה יוונית, תומכיו "השליכו כה הרבה חולצות, כובעים ומעילים על ראשו, עד כי נחנק ונקבר באותו תיאטרון".
במהלך האולימפיאדה ה-39 (שהתרחשה ב-622 או 621 לפנה"ס), ביסס דרקון את הקודקס החוקי עמו הוא מזוהה.
החוקים המדוברים אופיינו בהחמרה יתרה עם פשוטי העם.
עונש מוות נגזר גם על עבירות קלות.
בעלי חוב ממעמד נמוך יותר מנושיהם, אולצו להשתעבד להם, וככלל היו החוקים מוטים לטובת בני המעמדות הגבוהים.
לפי פלוטרכוס, כשנשאל דרקון מדוע הוא גוזר עונש מוות בצורה כה רחבה, השיב: "הוא מונע פשעים קלים, ובנוגע לפשעים כבדים - אין עונש חמור יותר שאני יכול לחשוב עליו".
יתרונם של חוקי דרקון היה העלאתם על הכתב ופרסומם בפומבי במרכז העיר, עובדה שהנגישה אותם להמונים, ומחד אפשרה להם לפנות לבית המשפט, ומאידך מנעה התעמרות משפטית שנבעה מאי הכרת החוק.
העלאת החוקים על הכתב בידי דרקון נחשבת אבן דרך בהתגבשות הדמוקרטיה האתונאית כיוון שידיעה ציבורית של החוקים הובילה ברבות הימים למהלכים לעדכונם.
את חוקי דרקון ערך מחדש סולון, ארכון אתונה, בראשית המאה ה-6 לפנה"ס.
על שום קשיחותם, מכונים עד היום חוקים לא סבירים וקשים במיוחד בשם "חוקים דרקוניים".
מקובל גם המינוח "חוזה דרקוני" עבור חוזים המנוסחים בצורה הוגנת רק עבור אחד מהצדדים.
למדינאי דמדס, שחי כשלוש מאות שנים לאחר דרקון, מיוחסת האמירה שחוקיו של דרקון הם "חוקים שנכתבו בדם".
דְרָקוּלָה הוא ספר אימה מאת בְּרַם סְטוֹקֶר שיצא לאור לראשונה ב־26 במאי 1897. במרכזו דמות ערפד שהשפיעה מאוד על התרבות הפופולרית, וטבעה את המאפיינים המיוחסים לערפדים בדיוניים עד ימינו, כגון רגישות לאור השמש, וסלידה משום.
על בסיס הספר ובעקבותיו נעשו עשרות עיבודים קולנועיים וסדרות טלוויזיה.
ספר זה תרם לחיזוק דמותו של הערפד, כפי שאנו מכירים כיום, אף שהיצור המיתי היה קיים באגדות גם לפני כן.
דרקולה המתואר בספר הוא ערפד – מפלצת אלמותית הניזונה מדם בני אדם.
מקור האגדה היא בשליט הוולכי ולאדיליוס "ולאד המשפד" דרקול (או ולדימיר, תלוי בגרסה), שהיה ידוע באכזריותו ובייחוד במנהגו לשפד אנשים על כידונים ולהציג לראווה את גופותיהם.
פירוש השם "דרקול" הוא "דרקון" (ופירוש המילה דרקולה היא בן הדרקון).
במהלך ימי שלטונו לחם ולאד באכזריות בטורקים במסעות הצלב ולצד אכזריותו נודע גם ברומניה כגיבור לאומי משחרר.
את הקישור של ולאד השלישי לערפדות יצר סטוקר מתוך מחקר היסטורי שערך במוזיאון הבריטי; לקשר זה אין עדויות באגדות מקומיות.
בנוסף, יצר חלק מתכונותיו של דרקולה מתכונותיה של ארז'בט באטורי, בת אצולה מהמאה ה-16, אשר הביאה נערות לטירתה, בטענה שתיתן להן שם השכלה, והרגה אותן (כ-600 נערות) עקב תשוקתה ה"ערפדית" לדם.
דרקולה המתואר בספר חושש מאור השמש, מצלב ומשום.
הריגתו נעשית על ידי דקירת לבו ביתד.
הספר הוא רומן מכתבים המתאר את קורותיו של הרוזן דרקולה, חצי אדם חצי מפלצת, המגיע מטירה ביערות טרנסילבניה לחופי אנגליה כדי לרדוף את קורבנותיו ולהפיץ את קללתו.
ג'ונתן הארקר, עורך דין אנגלי, מגיע אחרי מסע ארוך מאנגליה לטירתו של הרוזן דרקולה בהרי הקרפטים על מנת למכור לו קרקעות בלונדון.
הוא מוקסם מהכנסת האורחים ומאישיותו המרשימה של הרוזן ומחליט להישאר לגור עימו, אך לאחר זמן מה מגלה לאימתו שהוא בעצם אסיר בטירה.
במקביל, הוא מבחין בסימנים מדאיגים הקשורים באורח חייו של הרוזן.
לילה אחד, בעודו מחפש מפלט מהטירה (כשהוא מתעלם מאזהרתו של הרוזן לא לשוטט בטירה בלילה), הארקר נופל לידיהן של שלוש נשים ערפדיות שמכשפות אותו וניצל ברגע האחרון על ידי דרקולה, שזקוק לו כדי שיסיים את המכירה.
זמן קצר לאחר מכן עוזב הרוזן את הטירה, מפקיר את הארקר לידיהן של הערפדיות.
הארקר מנצל את ההזדמנות כדי להמלט בעור שיניו.
הרוזן עולה על ספינה רוסית ויוצא לכיוון אנגליה.
בסיום ההפלגה הספינה עולה על שרטון, ובעל חיים שנראה ככלב שחור גדול נצפה קופץ משבריה אל החוף.
כל צוות הספינה נעדר מלבד רב החובל, שגופתו נמצאת קשורה להגה ואיתו יומן ההפלגה, המתאר אירועים מוזרים המלווים את היעלמותם ההדרגתית של אנשי הצוות.
באנגליה עוקב דרקולה אחרי ארוסתו של ג'ונתן, מינה, וחברתה לוסי.
בשל יופייה הרב, לוסי מקבלת שלוש הצעות נישואין ביום אחד.
בסופו של דבר היא נענית לאחת מהן, אך נשארת ביחסים טובים עם שאר מחזריה.
לוסי מתחילה להרגיש ברע וללכת בשנתה.
בהדרגה מתחיל מצבה להידרדר עד שאחד ממחזריה לשעבר מזעיק את מורהו המהולל, ד"ר אברהם ון הלסיג, כדי לטפל בה.
ד"ר הלסיג ככל הנראה מבין מההתחלה ממה היא סובלת, אך מסרב להודות בכך.
הוא מטפל בה בעזרת עירוי דם ועל אף שהדבר עוזר מעט לשפר את מצבה בתחילה, לאחר מכן הוא ממשיך להחמיר.
לילה אחד קופץ זאב לתוך החדר ולוסי מתה זמן קצר לאחר מכן.
לאחר קבורתה, מתוארים בעיתון מקרי רצח של ילדים על ידי אישה יפה.
בסופו של דבר המשטרה מאתרת את לוסי כערפדית רוצחת הילדים.
ג'ונתן חוזר ונפגש עם ארוסתו מינה וכל החבורה חושבת איך להתמודד עם דרקולה.
דרקולה נוקם בהם בכך שהוא שותה מדמה של מינה לפחות שלוש פעמים ואף נותן לה לשתות מדמו, דבר שמאפשר לו שליטה מסוימת עליה.
החבורה מטהרת את כל מאורות הערפדים בלונדון ודרקולה בורח חזרה לטירתו בטרנסילבניה.
הם חוזרים לטירתו, הורגים את שלוש הערפדיות ומגלים את ארון הקבורה שלו ושם נועצים יתד בליבו.
דרקולה הופך לאבק וחבורתו של ג'ונתן מנצחת והורגת את דרקולה האיום.
הספר דרקולה עובד לסרטים והצגות רבים.
סטוקר עצמו כתב את העיבוד הראשון לתיאטרון, שהוצג תחת השמות "דרקולה" או "האל-מת".
ב-1931 עובד הספר לקולנוע בסרט בכיכובו של השחקן ממוצא הונגרי בלה לוגוסי.
כמו כן יצאו לסרט סרטי המשך רבים במהלך השנים, כשהמפורסם מביניהם הוא הגרסה המחודשת של פרנסיס פורד קופולה משנת 1992, בכיכובם של גארי אולדמן (בתפקיד דרקולה), וינונה ריידר, אנתוני הופקינס וקיאנו ריבס.
סרט זה אף זכה בשלושה פרסי אוסקר.
הסרט הגרמני "נוספרטו" מ-1922, של הבמאי פ.וו.
מורנאו, מבוסס אף הוא על הספר, אך לאחר הפצתו נתבעו המפיקים על ידי אלמנתו של סטוקר בגין הפרת זכויות היוצרים.
התביעה התקבלה, וחברת ההפקה פשטה את הרגל.
בית המשפט קבע כי יש להשמיד את כל עותקי הסרט, אך מכיוון שההפצה בעולם כבר החלה נותר עותק ממנו אשר שוכפל במהלך השנים.
ב-1979 יצר ורנר הרצוג את "נוספרטו הערפד", מחווה לסרטו של מורנאו.
ראוי לציון סרטו של רומן פולנסקי "סלח לי אבל אתה נושך את צווארי" (נקרא גם "נשף הערפדים" ו"ציידי הערפדים הנועזים"), קומדיה שחורה מטורפת על ציידי ערפדים בטרנסילבניה.
דרקולה אחת הדמויות המפורסמות ביותר בתרבות הפופולרית, גולם על ידי יותר שחקנים וביותר עיבודים בסרטים וטלוויזיה מאשר כל דמות אימה אחרת.
בין השחקנים שגילמו אותו: מקס שרק, בלה לוגוסי, ג'ון קרדין, כריסטופר לי, דנהולם אליוט, ג'ק פאלאנס, לואי ז'ורדאן, פרנק לנגלה, קלאוס קינסקי, גארי אולדמן, לזלי נילסן, ג'ורג' המילטון, ג'רארד באטלר, ריצ'רד רוקסבורג, מארק וורן, רוטגר האוור, סטיבן בילינגטון, דומיניק פרסל, ג'ונתן ריס מאיירס ולאחרונה ניקולס קייג'.
קבוצת הכוכבים דרקון נמצאת בחלק הצפוני של השמיים ומקיפה משלושה כיוונים את קבוצת הדובה הקטנה ואת אזור הקוטב הצפוני של השמיים.
הקבוצה היא אחת מ-48 הקבוצות שהוגדרו על ידי תלמי.
חשיבותה של קבוצת הכוכבים הייתה רבה בעולם העתיק כיוון שהכוכב תובאן (Thuban) או α בדרקון (אלפא בדרקון) שימש ככוכב הצפון במשך כאלפיים שנה שהסתיימו בשנת 1900 לפני הספירה.
α בדרקון (תובאן) הוא כוכב בינארי המורכב מענק לבן המלווה בננס לבן, דרגת הבהירות נראית שלו היא 3.7 והוא נמצא במרחק 309 שנות אור ממערכת השמש.
הכוכב שימש ככוכב הצפון במשך אלפיים שנה.
γ בדרקון (אלטנין) הוא הכוכב הבהיר בקבוצה עם דרגת בהירות 2.23. זהו ענק כתום במרחק של כ-154 שנות אור ממערכת השמש.
η בדרקון (אל-ד'יביין פריור) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.74. זהו כוכב כפול המורכב מענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית כתום במרחק של כ-90 שנות אור ממערכת השמש.
β בדרקון (רסטבן) הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.81. זהו ענק צהוב או על-ענק צהוב במרחק של כ-380 שנות אור ממערכת השמש.
ν בדרקון הוא כוכב כפול שדי במשקפת כדי להפריד בין זוג כוכבים לבנים בדרגת בהירות 5.
ο בדרקון הוא ענק צהוב בדרגת בהירות 5 ולו בן זוג כחול בדרגת בהירות 8 הניתן להבחנה בטלסקופ קטן.
ψ בדרקון הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים צהובים בדרגות בהירות 5 ו-6. משקפת טובה מספיקה כדי להבחין בשניהם.
NGC 6543 היא ערפילית פלנטרית שנראית בטלסקופ כמו דיסקה כחולה-ירקרקה או כמו כוכב שאינו בפוקוס ונקראת גם "ערפילית עין החתול".
KKR 25 היא גלקסיה ננסית שקרובה לשביל החלב.
UGC 10214 היא גלקסיית מוט ספירלית, נקראת גם גלקסיית הראשן.
זו אחת מהקבוצות הכוכבים העתיקות ביותר וכבר במיתולוגיה המצרית היא מופיעה בתור אלה.
במיתולוגיה היוונית זהו לאדון, הדרקון שהרקולס הרג במשימתו ה-11 על ידי חץ מורעל (קבוצות הכוכבים הרקולס וחץ נמצאות בסמוך לה).
אגדות אחרות מייחסות את הקבוצה לדרקון ששמר על גיזת הזהב וחוסל על ידי יאסון.
בתוכנית הטלוויזיה "ראש כרוב" הוצגה אגדה שבה הדרקון נשלח על ידי אלוהים על מנת לחצוץ בין הדובה הגדולה לדובה הקטנה לאחר שהגדולה רצתה לחמוד את כוכב הצפון שנמצא בקצה זנבה של הקטנה.
דרקולה או הרוזן דרקולה הוא דמות בדיונית והאנטגוניסט העיקרי בספרו הגותי של ברם סטוקר משנת 1897 בעל אותו שם.
הוא מתואר כערפד אב-טיפוסי וכמה היבטים של דמותו היו בהשראת ולאד המשפד מוולאכיה.
הדמות מופיעה לעיתים קרובות במגוון מוצרי תרבות פופולריים, מסרטים וסרטי אנימציה ועד לדגני בוקר.
בספרו של בראם סטוקר, מאפייניו, כוחותיו, יכולותיו וחולשותיו של הרוזן דרקולה מסופרים באופן הדרגתי על ידי כמה מספרים, מנקודות מבט שונות.
במיוחד של ג'ונתן הארקר, ג'ון סיוארד, ומינה הארקר.
הרוזן דרקולה (שמו הפרטי לא ניתן) הוא ערפד בן מאות שנים, מכשף ובן אצילים מטרנסילבניה, הטוען להיותו צאצא סקלרי של אטילה ההוני.
הוא שוכן במבצר בהרי הקרפטים ליד מעבר בורגו.
שלא כמו הערפדים בפולקלור של מזרח אירופה, אשר מתוארים כדוחים ויצורים דמויי גופה וחסרי תבונה, דרקולה עוטה קסם אצילי.
בשיחותיו עם ג'ונתן הארקר, הוא חושף שהוא גאה מאוד במורשת של בויאר בזמנים עברו, שבהם הוא מודה שהפכו להיות רק זיכרון של כבוד, גבורה, ואומץ בעת החדשה.
פרטים על צעירותו מעורפלים, אך נראה כי דרקולה למד מגיה שחורה באקדמיה של שולומנס בהרי הקרפטים, המשקיפה על העיר סיביו והפך לבקיא באלכימיה וכישוף.
הוא התחמש והוביל יחידה צבאית נגד הטורקים על פני דנובה.
לדברי ואן הלסינג: "הוא חייב להיות אכן דרקולה הוויווד שזכה בשמו נגד הטורקים, על פני הנהר הגדול על גבול טורקיה.
אם כך, אז הוא לא היה אדם רגיל.
עבור זמן זה, ובמשך מאות שנים אחרי, הוא יקרא כהחכם והערמומי ביותר, וכמו כן גם מהאמיצים ביותר מבני הארץ שמעבר ליער".
דרקולה מת ונקבר בקבר גדול בחדר התפילה בטירה שלו, והוא חזר מן המתים כמו ערפד וחי במשך כמה מאות שנים בטירתו עם שלוש נשים ערפדיות יפות לצדו.
אף על פי שהם מראים דמיון משפחתי, לא הובהר בסיפור אם הן המאהבות שלו, אחיותיו, בנותיו, או ערפדיות שנוצרו על ידו.
כשהרומן מתחיל במאה ה-19, דרקולה פועל על פי תוכניתו להשתלט על העולם, והוא מסתנן ללונדון כדי להתחיל את שלטונו.
הוא מזמין את ג'ונתן הארקר, שזה עתה מוסמך כעורך דין אנגלי, כדי לספק תמיכה משפטית לעסקת נדל"ן תחת פיקוחן של המעסיק של הארקר.
דרקולה בהתחלה מקסים את הארקר עם לבביות וידע היסטורי, ואף מצילו מציפורני שלושת נשי הערפד בטירה.
עם זאת, דרקולה רוצה לשמור את הארקר חי מספיק זמן כדי להשלים את העסקה משפטית וללמוד כמה שיותר על אנגליה.
דרקולה יוצא מהטירה שלו ועולה על ספינה רוסית, ה"דמטר", ולוקח איתו תיבות של אדמה מטרנסילבניה, אשר הוא צריך על מנת להשיב את כוחו.
במהלך המסע אל ויטבי, עיירת חוף בצפון אנגליה, הוא מזין את עצמו מאנשי הצוות של הספינה.
רק גופה אחת נמצאה מאוחר יותר, זה של הקפטן, אשר נמצא קשור על ההגה של הספינה.
היומן של הקפטן מתגלה ומספר על אירועים מוזרים שהתרחשו במהלך המסע של הספינה.
דרקולה עוזב את הספינה בצורת כלב.
בהמשך הרוזן מאיים על ארוסתו של הארקר, וילהלמינה "מינה" מוריי, וחברתה, לוסי וסטנרה.
מצוין גם קישור בולט בין דרקולה ורנפילד, מטופל בבית חולים לחולי נפש, הנאלץ לאכול חרקים, עכבישאים, ציפורים, ושאר יצורים, בסדר עולה של גודל, כדי לספוג את "כוח החיים" שלהם.
רנפילד משמש כסוג של חיישן, המגיב לקרבה של דרקולה ומספק רמזים בהתאם.
דרקולה מתחיל לבקר בחדר השינה של לוסי מדי לילה, ומנקז את הדם שלה ובמקביל מדביק אותה בקללת הערפדים.
בלי לדעת את הסיבה להידרדרות של לוסי, חבריה קוראים לרופא ההולנדי אברהם ואן הלסינג, מורה לשעבר של אחד המחזרים של לוסי.
ואן הלסינג מסיק שמצבה הוא במקור על-טבעי אך לא מספר להם על כך.
למרות הניסיון להרחיק את הערפד עם שום, דרקולה מפתה את לוסי מתוך החדר שלה בשעת לילה מאוחרת והופך אותה לאחת מהאל-מתים.
ואן הלסינג, הארקר, והמחזרים לשעבר של לוסי ארתור הולמווד וקווינסי מוריס נכנסים לקְרִיפְּטָה שלה והורגים אותה.
מאוחר יותר הם נכנסים למגורים של דרקולה בקרפקס, והורסים את תיבות האדמה שלו, וכך מונעים מהרוזן את יכולתו לנוח.
דרקולה עוזב את אנגליה כדי לחזור למולדתו, אך לא לפני שהוא נושך את מינה.
החלק האחרון של הספר מפרט את המרדף אחרי דרקולה לטרנסילבניה, את המאבק עם השומרים של דרקולה ולבסוף, את השמדתו.
למרות שמקובל לתאר את דרקולה מומת על ידי תחיבת יתד לתוך לבו, על פי סיפורה של מינה, גרונו נחתך בידי ג'ונתן הארקר ולבו מנוקב בסכין של מוריס (יומנה של מינה הארקר, 6 בנובמבר, "דרקולה" פרק 27).
גופו הופך אז לאבק, אך לא לפני שמינה הארקר רואה הבעה של שלווה על פניו של דרקולה.
בספרו של סטוקר עומדות לרשותו של הרוזן כמה יכולות שאינן ידועות בדרך כלל כשל ערפדים.
ביניהן יכולתו של דרקולה להשתנות לזאב (תכונה שמשויכת בדרך כלל לזאבי אדם), ויכולתו להשתנות לעורב וגם של חולדות או לערפד.
כמו כן הוא גם יכול לשלוט בזאבים, להצעיר את פניו ולטפס על קירות.
דרקולה הוא אחת הדמויות המפורסמות ביותר בתרבות הפופולרית.
הוא גולם על ידי יותר שחקנים וביותר עיבודים בסרטים וטלוויזיה מאשר כל דמות אימה אחרת.
שחקנים שגילמו אותו כוללים מקס שרק, בלה לוגוסי, ג'ון קרדין, כריסטופר לי, דנהולם אליוט, ג'ק פאלאנס, לואי ז'ורדאן, פרנק לנגלה, קלאוס קינסקי, גארי אולדמן, לזלי נילסן, ג'ורג' המילטון, ג'רארד באטלר, ריצ'רד רוקסבורג, מארק וורן, רוטחר האוור, סטיבן בילינגטון, לוק אוונס, אדם סנדלר, דומיניק פרסל וניקולס קייג'.
הדמות קשורה קשר הדוק עם התרבות הארכיטיפ של הערפד, ונשאר תחפושת פופולרית לליל כל הקדושים.
דמותו של מר סופר בתוכנית הילדים האמריקאית רחוב סומסום, מבוססת האופן שבו גילם השחקן בלה לוגוסי את הרוזן דרקולה.
באנגלית נקראת הדמות "The Count", משחק מילים שניתן לפרש הן כ"הרוזן" והן במובן של "ספירה", ומתייחס לאהבתו של מר סופר לספירת פריטים שונים.
בסדרת הסרטים מפלצת של מלון הדמות הראשית היא דרקולה.
בשנת 2003, הרוזן דרקולה, בגילומו של בלה לוגוסי, דורג כנבל ה-33 הגדול ביותר על ידי מכון הסרטים האמריקאי.
בשנת 2017 יצאה הסדרה קאסלבניה (Castlevania), המבוססת על משחק המחשב הנושא שם זה, בה דרקולה שימש כנבל מרכזי.
בסדרת האנימציה שיצאה ב-2017 דרקולה היה הנבל הראשי בשתי העונות הראשונות.
בשתי העונות הבאות כתות שונות ניסו להשיב אותו מהגיהנום.
בשנת 2023 יצאו לאקרנים 2 סרטים בהם דרקולה הוא דמות מרכזית: מסעה האחרון של דמטר ורנפילד.
לדברי ג'ודית הלברסטם , על אף שדרקולה אינו מוגדר יהודי ברומן מאת ברם סטוקר, דמותו של דרקולה מגלמת מוטיבים אנטישמיים מרכזיים, שכן מציצת דם, כמטונימיה להלוואה בריבית, נתפסת כ"יהודית".
סוזנה השל טענה שההעברה הלא מודעת של מוטיבים יהודיים לדרקולה הועלתה למודעות בעיבוד של הספר לסרט הקולנוע מ־1931, שבו עונד השחקן בלה לוגוסי, שמגלם את דרקולה, מדליון בעל שש קצוות שהזכיר מזוויות מסוימות מגן דוד.
דרקולה הוא סרט אימה גותית משנת 1992 שבוים והופק על ידי פרנסיס פורד קופולה, ומבוסס על הרומן "דרקולה" מאת ברם סטוקר.
בסרט מככבים גארי אולדמן כרוזן דרקולה, וינונה ריידר כמינה הארקר, אנתוני הופקינס כפרופסור אברהם ואן הלסינג, וקיאנו ריבס כג'ונתן הארקר.
כמו בסרטים אחרים של קופולה, הסרט מציג אפיזודות כפולות שבהן מוצגים שני אירועים הפוכים במהותם, כגון: החתונה של מינה וג'ונתן אל מול "החתונה" של לוסי ודרקולה.
הסרט זכה ב-3 פרסי אוסקר על עיצוב תלבושות, סאונד ואיפור.
לסרט יצא באותה שנה משחק מחשב, שבארץ יצא תחת חברת "מחשבת".
בשנת 1462, ולאד דרקולה, חבר מסדר הדרקון, חוזר מניצחון נגד הטורקים ומוצא שאשתו, אליזבתה, ביצעה התאבדות לאחר שקיבלה דיווח שקרי על מותו.
זועם על הרעיון שאשתו ארורה בשל התאבדותה, דרקולה מחלל את הקפלה ומוותר על אלוהים, ומודיע שהוא יקום מהקבר כדי לנקום את מות אליזבתה עם כל כוחות החשיכה.
הסיפור המקורי של האיש שהפך לדרקולה.
הסרט מתמקד בתיאור קורות מקורותיו של הרוזן ולאד צפש.
עוד לפני שג'ונתן הארקר הגיע אל טירתו בטרנסילבניה, היה הרוזן איש משפחה נאמן ושליט אהוב.
כל זאת השתנה משנדרש להגן על משפחתו ונתיניו מפני כוחה העולה של האימפריה העות'מאנית.
דרקולה נקרא להגן על הממלכה, ונלחם בעוז ובאכזריות בטורקים הפולשים, מכה אותם שוק על ירך ומנצח.
אך הניצחון עולה לו ביוקר: לקראת סוף המלחמה, כשדרקולה עדיין רחוק מהממלכה שלו, יורים הטורקים מכתב לטירה שבו הם מדווחים שדרקולה מת.
אליזבתה, רעייתו, מאמינה שהוא מת ומטילה עצמה לתוך הנהר ארג'ש.
כשדרקולה חוזר הוא מתעמת עם כמרים בתוך הכנסייה, ולא מאמין שזה גמולו על כך שהגן על הכנסייה ונשבע שיקום ממותו שלו לנקום את מותה עם כל צבא האופל.
הקללה נופלת עליו אחרי שהוא מחלל את הכנסייה בכך שהוא שופך את המים הקדושים, ומכה בצלב הגדול שמפיק דם רב שממנו הוא שותה - וכך מתחילה הקללה בדם.
לאחר ארבע מאות שנה הסיפור ממשיך באנגליה, דרקולה רוכש מספר אתרים במרכז אנגליה, מתוך שאיפה להתקרב למינה הארקר (וינונה ריידר), שהיא גלגולה של אליזבתה.
הוא מרמה את ג'ונתן הארקר (שמגולם על ידי קיאנו ריבס מחליפו של ר.
ריינפילד שהשתגע לאחר שביקר בטרנסילבניה לפניו, ומאושפז כעת בלונדון תחת פיקוחו של ד"ר סיוורד), עורך הדין שבא כנציג החברה ליישם את קניות הנדלן של דרקולה, וגורם לו לכתוב מספר מכתבים שיגרמו לכל המכרים שלו להבין שהוא רוצה להישאר בטירה של דרקולה לעוד חודש.
דרקולה מסתכל בצורה מאוד מאיימת ומוזרה על תמונתה של מינה, והארקר מרגיש את המשיכה של דרקולה אליה.
משכתב הארקר את המכתבים, מזהיר אותו דרקולה לא לבקר בצד האחר של הטירה.
הארקר מבקר בצד השני של הטירה חרף אזהרותיו, ושם מגלות אותו עד מהרה שלושה ערפדות שאחרי שדרקולה עוזב לאנגליה מלקקות את דמו עד לנקודה שבה הוא לא יכול לברוח.
בזמן זה מינה הארקר מתאכסנת אצל ידידתה העשירה לוסי, שמחוזרת על ידי שלושה גברים: ד"ר סיוורד, קווינסי פי מוריס, ולורד ארתור הולמווד (קרי אלוויז).
לוסי משתעשעת בגברים עד שהיא מחליטה להתחתן עם ארתור.
דרקולה מפליג בתוך תיבות מלאות באדמה (הערפד מחדש את כוחותיו בשנתו באדמת מולדתו) ומגיע ללונדון, לא לפני שהוא הורג חלק מאנשי הספינה שהובילו אותו.
הוא מפתה את לוסי, חברתה של מינה הארקר, ומדביק אותה בערפדות באמצעות טעימה מדמו שלו.
הוא ממשיך לאורך הסרט להגיע באופן מסתורי ולשתות מדמה.
ד"ר סיוורד שנוכח כי אינו מסוגל לאבחן את המחלה שבה לקתה לוסי, מזמן את ד"ר אברהם ואן הלסינג (אנתוני הופקינס) לטפל בה ולבדוק אותה שכן הוא מכיר המון מחלות מסתוריות.
ד"ר ואן הלסינג (הוא גלגול של הכומר שמוצג בראשית הסרט, ומגלה בהמשך הסרט שהוא נועד להשמיד את דרקולה כ"תיקון" וזו הסיבה שהוא חי) מגיע לאחוזה של לוסי, ומתחיל לאבחן אותה.
הוא מגלה במהרה שאיבוד הדם של לוסי נגרם בגלל ערפד.
בזמן זה ג'ונתן הארקר מצליח להימלט מהטירה, וזורק עצמו לנהר.
הוא מגיע לכנסייה ושולח מכתב דחוף לאשתו שתגיע לכנסייה כדי להתחתן, לפני שדרקולה יוכל לגעת בה.
בנקודה זו דרקולה כבר יצר קשר עם מינה, והיא התחילה להקשר אליו שוב, מבלי להבין מדוע היא מכירה אותו כל כך טוב (גלגול נשמות) אבל משמגיע המכתב, מינה מפליגה במהירות לג'ונתן, ועוזבת את דרקולה.
בזמן שמינה מתחתנת עם ג'ונתן, דרקולה תוקף את לוסי בפעם האחרונה - והופך אותה לערפדה, תוך שהוא מהמם את קווינסי ששמר עליה, ומהמם את ארתור.
ואן הלסינג, שמגלה שלוסי הפכה לערפדה דואג לערוף את ראשה, ולתקוע יתד בליבה, אחרי שקווינסי, סיורד והולמווד רואים שהיא קמה מקברה עם רצון למצוץ דם.
כשג'ונתן ומינה חוזרים ללונדון הם יוצרים קשר עם ואן הלסינג, וג'ונתן מגלה לואן הלסינג את המקום שבו נמצאים ארונות הקבורה ואריזות האדמה של דרקולה.
ואן הלסינג מבצע טקס גירוש שדים על האדמה ומקדש אותה, כדי שדרקולה לא יוכל לנוח בה.
דרקולה נמלט מהאדמה, ומגיע בצורת ערפל ירוק לבית המשוגעים שבו נמצא ר.
דרקולה מתעמת עם ריינפילד וקובע שהוא בגד בו, בכך שגילה לואן הלסינג ולאחרים את מקום ארונות הדבורה והאדמה, והורג את ריינפילד.
דרקולה ממשיך ומוצא את מינה בתאו של ד"ר סיוורד, הוא מטביל אותה בדמו ומדביק אותה בערפדות.
ואן הלסינג נכנס עם האחרים במהלך ההטבלה הזו, ומתעמת עם דרקולה.
בסוף העימות נמלט דרקולה, ומנסה לחזור לממלכתו.
ואן הלסינג והאחרים רודפים אחריו, ומפצלים לשתי סיעות: סיעה אחת שמונה את ואן הלסינג ומינה מגיעים כבר לטירה של דרקולה ומחכים לו שם, על מנת לפתות את הערפד להגיע.
סיעה שנייה המונה את קווינסי, ארתור וד"ר סיוורד מנסים לרדוף אחריו בדרך הים.
דרקולה קורא את מחשבותיה של מינה ומצליח להימלט מהסיעה השנייה, והצוענים של דרקולה, נאמנים אליו עד המוות, מובילים את דרקולה בארונו אל הטירה.
מינה וואן הלסינג מותקפים בשהותם מחוץ לטירה בידי שלוש הערפדות שתקפו את הארקר, וואן הלסינג מצליח להשמידן.
החלק האחרון בסרט מוקדש למרדף אחרי דרקולה: הסיעה השנייה רכובה על סוסים מנסה להשיג את דרקולה לפני שתרד השמש, תוך שהצוענים של הרוזן מובילים אותו בארונו במהירות חזרה לטירה.
מינה, שהקללה כבר התחילה לאחוז בה - מזמנת רוחות סופה וסערה כדי למסך את מעברו של דרקולה ולהקשות על הסיעה השנייה לתפוס אותו, אולם הם מצליחים להשיגו ובסופו של דבר ארתור חותך את גרונו של דרקולה, וקווינסי תוקע סכין בליבו.
הסצנה האחרונה מתחוללת בכנסייה שבה התחילה הקללה: דרקולה שואל את מינה: "איפה אלוהיי?
הוא עזב אותי" ושם אלוהים מראה לדרקולה איך הוא יוכל להשתחרר מהקללה באמצעות אהבתו אל מינה, הוא מבקש ממינה שתעניק לו שלווה, ומינה בעצב רב מחדירה את הסכין שהוחדרה לליבו עד סופה, ועורפת את ראשו ובכך הורגת אותו סופית.
הסרט מסתיים כשמינה מביטה מעלה לפרסקו המתאר את דרקולה ואליזבתה.
וינונה ריידר – מינה הארקר/אליזבתה
אנתוני הופקינס – פרופסור אברהם ואן הלסינג
קיאנו ריבס – ג'ונתן הארקר
גרנט – דוקטור ג'ק סיוארד
קרי אלווס – לורד ארתור הולמו
מוניקה בלוצ'י – כלתו של דרקולה
מיכאלה ברקו – כלתו של דרקולה
בילי קמפבל – קווינסי פי.
סיידי פרוסט – לוסי וסטנרה
דרק שולמן הוא מוזיקאי, מלחין, רב נגן, משורר וזמר בריטי-יהודי.
שולמן ידוע בעיקר כסולן להקת הרוק המתקדם ג'נטל ג'ייאנט אותה ייסד עם אחיו ריי ופיל שולמן.
שולמן נולד בעיר גלאזגו שבסקוטלנד, לאב שהיה חצוצרן בהכשרתו ועבד כאיש מכירות, ועבר עם משפחתו לפורטסמות' כשהיה בן שנה.
על אף שהוריו אילצו אותו ואת אחיו להתאמן בנגינה שעה מדי יום, דרק ואחיו מעולם לא קיבלו הכשרה מוזיקלית מסודרת.
כשהיה דרק בן 16 הקים דרק עם ריי אחיו להקת רית'ם אנד בלוז בשם Howling Wolves.
לאחר הצטרפותו של ריי, שקנה סקסופון לצורך כך, ללהקה, שכרו האחים אמרגן שאילץ אותם לשנות את שם הלהקה ל-Simon Dupree and The Big Sound, השיג להם חוזה לחמש שנים בחברת התקליטים EMI, ואת האפשרות להתלוות לסיבוב הופעות של להקת הביץ' בויז.
הלהקה הצליחה באופן יחסי, ואף הופיעה בתוכנית הטלוויזיה Top Of The Pops בטרם התפרקה בשנת 1969.
לאחר שנת הפסקה גייסו האחים את הקלידן קרי מיניר והקימו את להקת ג'נטל ג'ייאנט.
הסכם חדש עם חברת התקליטים ורטיגו נחתם, ועם דרק שולמן כסולן הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה.
שולמן נשאר בלהקה עד לפירוקה בשנת 1980, בטרם פנה לקריירה מוצלחת כמפיק מוזיקלי ובשנת 1998 מונה למנכ"ל חברת התקליטים Atco.
דרקולה היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה שהופקה בשיתוף פעולה אמריקאי-בריטי שהופקה באולפני קרנבל שבלונדון, אנגליה, ושודרה ברשת NBC מ-25 באוקטובר 2013 ועד 24 בינואר 2014. הסדרה נוצרה על ידי קול האדון והיא הפקה טלוויזיונית מחודשת לספרו הקלאסי של ברם סטוקר, "דרקולה".
בשנת 1896, דרקולה מגיע ללונדון ומתחזה ליזם אמריקאי בשם אלכסנדר גרייסון שמבקש להביא אנרגיה אלחוטית ומדע מתקדם אל החברה הוויקטוריאנית של אנגליה.
למעשה מהווה זהותו כיסוי לרצונו לנקום נגד אלה שבגדו בו מאות שנים קודם לכן, חברי מסדר הדרקון החשאי.
עם ההתקדמות בתוכניתו, דרקולה מתאהב במינה מאריי, אישה שמזכירה לו במראה את רעייתו שהוצאה להורג מאות שנים קודם לכן.
דמות שחקן דרקולה, ולאד צפש / אלכסנדר גרייסון ג'ונתן ריס מאיירס מינה מאריי ג'סיקה דה גואו ג'ונתן הארקר אוליבר ג'קסון-כהן לוסי וסטנרה קייטי מקגראת' רנפילד נונסו אנוזי הגבירה ג'יין ווטרבי ויקטוריה סמרפיט אברהם ואן הלסינג תומאס קרצ'מן בראונינג בן מיילס ד"ר ויליאם מאריי אנתוני קאלף מינרווה וסטנרה ג'מה רדגרייב
דרקולה: ההתחלה הוא סרט אקשן פנטזיה המשלב ז'אנר אימה גותית משנת 2014 בכיכובו של לוק אוונס שבוים על ידי גארי שור ונכתב על ידי מאט סזמה ובורק שארפלס ומבוסס על הרומן "דרקולה" מאת המחבר האירי ברם סטוקר.
זהו סרט בהפקה משותפת של ארצות הברית וצפון אירלנד.
צילומי הסרט החלו באוגוסט 2013 בצפון אירלנד והוא יצא לאקרנים ב-10 באוקטובר 2014.
זהו סרט הביכורים של הבמאי גארי שור והסרט הראשון בו גילם לוק אוונס תפקיד ראשי.
בתקופת ימי הביניים, בשנת 1442, הסולטאן העותמאני מגייס ילדים ובני נוער רבים לצבאו במטרה לחנכם כחיילי מופת.
אחד מאותם ילדים היה גם ולאד הנודע כ"המשפד", בשל שימושו בשיפודי עץ נגד אלה שהרג, כחלק מלוחמה פסיכולוגית נגד אויביו.
ולאד הצליח להימלט משורות הצבא הטורקי והוא נהפך לנסיך טרנסילבניה בעודו קורא תיגר על האימפריה העותמאנית.
הוא נשוי למירנה ולו בן בשם אינגראס.
בעת מסע ציד ביערות ולאד ואנשיו מוצאים קסדה טורקית וחוששים כי הטורקים פלשו לשטחם.
בחיפושם אחר החיילים הטורקים, ולאד ואנשיו נכנסים למערה בהרים ומוצאים מכשף זקן ואדון ערפדים המגרש אותם ממחילותיו.
בשיחתו עם האב לוציאן בטירתו, הנזיר מספר לוולאד על אציל רומאי שמכר נשמתו לשטן וזה העניק לו את כוחות הערפד, אך הוא נידון לחיות בחשיכה לנצח, עד שימצא לעצמו מחליף.
ביום המחרת ולאד ואנשיו חוגגים את חג הפסחא בסעודה חגיגית כשלפתע פלוגת חיילים מגיעה באופן בלתי צפוי.
מתוך מחשבה החיילים באו לתבוע מיסים ולאד מציע להם מטבעות כסף, אך הפלוגה דורשת אלף בנים שיינתנו לשירות הצבא הטורקי.
ולאד מסרב ודורש מהכוח המזוין לצאת את טרנסילבניה ללא שפיכות דמים.
לאחר ניסיון כושל של מגעים דיפלומטיים עם הסולטאן הטורקי, ולאד מתעמת עם כוח צבא טורקי המבקש לקחת את בנו לשירות הצבא ויוצא לחפש את מערת הערפד והמכשף.
משוכנע שכדי להביס את הטורקים יהיה עליו לרכוש עוצמה רבה כדי להגן על אנשיו ושטחו, ולאד מסביר לזקן כי הוא זקוק לכוח הערפד.
לאחר שהמכשף מאזין לסיפורו ומזהיר מפני הסיכונים, הערפד מציע לוולאד לשתות מדמו, על מנת שזה יכיר בכוחות הלילה.
הערפד מסביר שהעוצמה שאותה ירכוש ולאד תלווה אותו למשך 3 ימים, כשבאותו הזמן הוא יחוש צמא לדם אנושי, אך אם יתאפק במשך שלושת הימים ולא ישתה דם אדם, הוא ישוב לצורתו האנושית.
ולאד נאלץ להסיר את טבעת האצולה שלו כיוון שכעת הוא פגיע מפני כסף.
עם שובו, נתקל ולאד במצור טורקי קשה על מנזר טרנסילבני.
נחוש להגן על אנשיו בכל מחיר ולאד דורש מהטורקים לסגת.
במהלך הלילה השני, כוח טרנסילבני נופל למארב טורקי, אך ולאד ואנשיו מגיעים לחלצם.
בעת הניצחון הראשון על הטורקים, כוחו של ולאד מושך את תשומת לבם של יועציו הקרובים.
ביום המחרת במנזר, ולאד מנסה לחלץ אנשיו מהקרב וכוחו נחשף, מה שגורם לאנשי המנזר לפנות כנגד ולאד.
כועס על בגידתם בו וחוסר נאמנותם אליו, ואלד נוזף באנשיו לפני שהוא עוזב.
באותו הלילה, כוח טורקי גדול צועד אל המנזר.
ולאד משלח להקת עטלפים על מנת להגן על השטח, אך הכוח הוא למעשה חיילי דמה שמטרתם לספק הסחת דעת ולתת לקומץ טורקים לחדור למנזר, הצבא הטורקי פולש למנזר וטובח באזרחים המסתתרים במקום.
ניסיונותיה של מירנה, רעייתו של ולאד, להגן על בנה מפני הטורקים, נכשלים והיא נהרגת, בעוד בנה נלקח בשבי.
זועם על אובדן אשתו, ולאד מאמץ את האופל ומגשים את משאלתה האחרונה של רעייתו; לשתות את דמה ולהציל את בנם.
הוא מוצא את הניצולים האחרונים מהטבח ומציע להם נקמה בעודו מעניק להם מדמו על מנת שישתו ממנו.
במחנה הראשי של הצבא הטורקי, הסולטאן ואנשיו מתכוננים לפלישה רבת היקף אל יבשת אירופה, בעוד ולאד וחבורת ערפדים קטנה מגיעים למחנה.
כשהערפדים נוטלים את נקמתם בהרג החיילים הטורקים, ולאד תר אחר הסולטאן, שנטל את בנו בשבי.
מודע לחולשת הערפדים מפני כסף, הסולטאן מכסה את רצפת אוהלו במטבעות כסף ויוצא לקרב מול ולאד שמשתמש, להפתעתו, בחרב עשויה כסף.
ניסיונותיו של הסולטאן להרוג את ולאד נכשלים, בעוד ולאד מוצא את בנו באוהלו של הסולטאן ומתאחד עמו.
בשלב זה, ולאד ובנו מוקפים בצבא הערפדים של ולאד, הדורשים לשתות מדמו של הילד, אך הם נבלמים עם הופעתו הלא צפויה של האב לוציאן, המרחיק אותם בעזרת צלב.
לאחר שהוא מנחם את בנו עם היוודע מות אמו וכשהנזיר משכנעו לתת לו לגדל את בנו, ולאד משתמש בכוחו כדי לפזר את העננים.
פיזור העננים גורם לחשיפת קרני שמש ההורגים את כל צבא הערפדים המקיף אותם.
בסופו של הקרב, ולאד מוכרז כמת, בעוד הצבא הטורקי מובס ובכך נכשלת תוכנית הפלישה לאירופה.
בנו של ולאד מוכתר לנסיך החדש של טרנסילבניה בעוד אגדת הדרקולה ממשיכה להתגלגל בדורות הבאים ולעבור מפה לאוזן.
ולאד קם מחדש ממותו בשל היותו למשרת הערפד ונותר הרחק מעיני הציבור.
בהווה, גבר נתקל באישה, מציע לה פרחים ומדקלם לה קטעי שירה אהובים עליה, לכאורה בצירוף מקרים גרידא.
היא מציגה את עצמה כמינה, בעוד האיש מציג עצמו כוולאד והשניים צועדים יחדיו.
מרחוק צופה בהם אדון הערפדים ואומר את המשפט: "המשחקים מתחילים".
לוק אוונס - ולאד המשפד, האדם שהפך לדרקולה המיתולוגי
שרה גאדון - מירנה / מינה הארקר, רעייתו של ולאד
דומיניק קופר - מהמט השני
ארט פרקינסון - אינגראס, בנו של ולאד
צ'ארלס דאנס - אדון הערפדים, הערפד שהפך את ולאד לערפד
פרדיננד קינגסלי - חמזה ביי
נח האנטלי - קפטן פטרו
זאק מקגוואן - שקלגים, מפקד צועני
רונאן ויברט - סימיון החכם
תור כריסטיאנסון - "עיניים בהירות", עבד לשעבר שהפך למתנקש בשורות הצבא העות'מאני
בשנת 2007 אולפני יוניברסל שכרו את אלכס פרויאס כבמאי לסרט "דרקולה: שנה ראשונה", כשמייקל דה לוקה גויס כמפיק.
צילומי הסרט תוכננו לצאת לדרך באוסטרליה, אך בשל תקציב שהלך והאמיר ההפקה הוקפאה ופרויאס עזב את הפרויקט.
מאוחר יותר יוניברסל חידשה את ההפקה ובפברואר 2012 נשכר הבמאי האירי גארי שור, לכתיבת התסריט נשכרו התסריטאים מאט סזאמה ובורק שארפלס.
במאי 2013 השר הראשון של צפון אירלנד וסגנו פיטר רובינסון ומרטין מק'גינס הצהירו כי צילומי הסרט יחלו בצפון אירלנד באוגוסט אותה שנה.
הליך הצילומים תוכנן להתחיל באוגוסט ולהימשך עד נובמבר, בתמיכת Northern Ireland Screen, קרן הקולנוע הלאומית של צפון אירלנד.
הצילומים החלו לבסוף ב-5 באוגוסט 2013 בפארק רו וולי קאנטרי ובהמשך שלושת החודשים נערכו הצילומים בכל רחבי צפון אירלנד.
בינואר 2010 הוכרז כי סם וורת'ינגטון היה מועמד לגילום דמותו של דרקולה וכי הצילומים יחלו בשנת 2011. בסופו של דבר דווח באפריל 2013 שהשחקן הוולשי לוק אוונס (המוכר כאואן שושו מ"מהיר ועצבני 6" ובארד הקשת מטרילוגיית "ההוביט") יגלם את דרקולה.
במאי 2013 לוהקה שרה גיידון לתפקיד מירנה, רעייתו של ולאד צפש.
בהמשך אותו החודש לוהקו שחקנים נוספים כדומיניק קופר, זאק מק'גואן, סמנתה בארקס, צ'ארלס קוקס, פרדיננד קינגסלי, ויליאם יוסטון, תור כריסטיאנסון, ארט פרקינסון וצ'ארלס דאנס.
באפריל 2013 סרטי יוניברסל הצהירה כי בכורת הסרט בארצות הברית תהיה ב-8 באוגוסט 2014. ארבעה חודשים לאחר מכן נודע כי בכורת הסרט נדחתה ל-3 באוקטובר 2014 ולאחר מכן הוכרז כי הבכורה תהיה ב-17 באוקטובר 2014, בסופו של דבר הסרט יצא לאקרנים ב-10 באוקטובר 2014.
קדימון רשמי ראשון שוחרר באוגוסט 2014, הקדימון השני שוחרר חודש לאחר מכן.
כבר טרם צאת הסרט לאקרנים וביתר שאת לאחר מכן ועקב הצלחתו המסחרית, אולפני יוניברסל שקלו להפיק סרט המשך כחלק מיקום קולנועי למפלצות יוניברסל.
בפועל, טרם אושרה הפקת סרט המשך.
הסרט מועמד לסרט הטוב ביותר לפרס בחירת הקהל 2015 (People's Choice Awards).
דרקולה הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.