tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקורפוס שכלל את דיוויזיית הפאנצר ה-9 ואת הדיוויזיה ה-254, נועד לסייע בכיבוש מבצר הולנד.
על מנת לאלץ את ההולנדים להיכנע, הפציצו הגרמנים את רוטרדם ב-14 במאי.
ממשלת הולנד חששה כי המשך ההתנגדות עלול לגרום לכך, שערים הולנדיות נוספות יסבלו מגורל דומה.
לאחר כניעת הולנד הועבר הקורפוס להתארגנות מחדש, וב-1 ביוני הוכפף ל"קבוצת הפאנצר גודריאן".
הקורפוס פעל ב"מבצע אדום" בגזרה המזרחית, וכבש את בלפור בסמיכות לגבול השווייצרי, שם נפגש עם כוחות מהארמייה השביעית בפיקוד גנרל פרידריך דולמן, ובכך כותרה כל קבוצת הארמיות השלישית הצרפתית (שכללה את הארמיות השנייה, השלישית, החמישית, והשמינית), שב-22 ביוני נכנעה כולה כגוף אחד.
לאחר המערכה על צרפת הוקצה הקורפוס לצורך כיבוש גיברלטר, אך עקב סירובו של פרנקו להשתתף במבצע, המבצע בוטל והקורפוס הועבר לפרוסיה המזרחית.
בתחילת מבצע ברברוסה היה הקורפוס חלק מארמיית הפאנצר השלישית בפיקוד הרמן הות, והשתתף בקרב סמולנסק.
ב-16 באוגוסט 1941 הועבר הקורפוס לסייע בכיבוש לנינגרד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-11 בנובמבר 1941 מונה הנס-יירגן פון ארנים למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ב-1 בדצמבר 1942 מונה רוברט מרטינק למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב רז'ב השני.
ב-14 בנובמבר 1943 מונה קרל פיכלר למפקד הקורפוס, וב-18 באפריל 1944 חזר מרטינק לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו בתחילת מבצע בגרטיון.
ב-28 ביוני 1944 נהרג מרטינק, וב-29 ביוני 1944 מונה דיטריך פון זאוקן למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה הרביעית ובהמשך חלק מהארמייה התשיעית ומארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך אוגוסט 1944 הצליח פון זאוקן לבלום את התקדמות הרוסים לפני ורשה.
בהמשך לחם הקורפוס באזור קורלנד, וב-15 באוקטובר 1944 מונה קרל דקר למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרב על הבליטה.
לאחר מכן לחם הקורפוס בפרוסיה המזרחית ובמרכז גרמניה, וב-21 באפריל 1945 מונה קרל ארנדט למפקד הקורפוס, שפיקד עליו עד סוף המלחמה.
במהלך קרב רז'ב הראשון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במהלך הקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-58 היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בצרפת ב-28 ביולי 1943 בשם "קורפוס המילואים ה-58", והועמד תחת פיקוד לאו גייר פון שוופנבורג, שהוחלף ב-1 בדצמבר 1943 על ידי הנס-קרל פון אזבק.
ב-10 בפברואר 1944 מונה ולטר קריגר למפקד הקורפוס, וב-6 ביולי 1944 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר.
באוגוסט נשלח הקורפוס לנורמנדי כחלק מארמיית הפאנצר החמישית, ובאוקטובר הועמד תחת פיקוד הארמייה הראשונה.
בדצמבר לחם הקורפוס במהלך הקרב על הבליטה, כחלק מארמיית הפאנצר החמישית, ובפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15. ב-27 במרץ 1945 מונה ולטר בוטש לפקד על הקורפוס, שהעבר שוב תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ופיקד עליו עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
קורפוס הפאנצר אס אס הראשון היה קורפוס משוריין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בבלגיה הכבושה בידי הגרמנים ב-27 ביולי 1943, והועמד תחת פיקוד יוזף דיטריך.
באוגוסט 1943, לאור הדחתו של מוסוליני מהשלטון באיטליה ופלישת בעלות הברית לסיציליה הועבר הקורפוס לאיטליה וקיבל הוראה לפרק את היחידות האיטלקיות באזור מנשקן.
לאחר מכן שהה הקורפוס בצפון איטליה, ולחם שם כנגד הפרטיזנים באזור.
באפריל 1944 הועבר הקורפוס לפריז, והיווה את עתודת ארמיית הפאנצר מערב.
ב-8 ביוני 1944 נשלח הקורפוס לאזור קן, על מנת לבלום את נחיתת כוחות בעלות הברית.
בהמשך לחם הקורפוס במבצע ליטיך, בניסיון לבלום את הבקעת הכוחות האמריקניים, ולאחר מכן לקח חלק בקרב פאלז.
באוקטובר 1944 נשלח הקורפוס למנוחה, ובדצמבר 1944 לחם בקרב על הבליטה כחלק מארמיית הפאנצר השישית.
אוברסט-גרופנפיהרר יוזף דיטריך (27 ביולי 1943 - 9 באוגוסט 1944)
אובר-גרופנפיהרר פריץ קרמר (9 באוגוסט 1944 - 9 באוגוסט 1944)
גדוד הפאנצר כבד אס אס ה-101
במתקפת אגם בלטון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר אס אס השלישי היה קורפוס משוריין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-15 באפריל 1943 כמפקדה עבור דיוויזיית האס אס ה-5 ודיוויזיית האס אס ה-11, והועמד תחת פיקוד פליקס שטיינר.
הקורפוס לחם כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ובקיץ 1944 נסוג לכיס קורלנד.
בינואר 1945 פונה הקורפוס מ"כיס קורלנד" דרך הים, כדי לעזור בהגנת ברלין.
הקורפוס שהיה חלק מקבוצת ארמיות ויסלה בפיקודו של גנרל גוטהרד היינריצי, הוצב בין ארמיית הפאנצר השלישית בפיקודו של האסו פון מנטויפל ובין הארמייה התשיעית בפיקודו של תאודור בוסה.
המתקפה הרוסית החלה ב-16 באפריל 1945. לאחר כישלון ראשון ברמת זלו הצליח ז'וקוב לפרוץ את קווי ההגנה הגרמנים באותה גזרה.
הוא קרא לכוח של שטיינר בשם "פְּלַגָת ארמית שטיינר" (Armeeabteilung Steiner).
ב-22 באפריל 1945 נערכה ישיבה בפיהררבונקר.
כשנודע להיטלר ששטיינר מסרב לתקוף הוא החל לצרוח על הבגידות נגדו, על הגנרלים הבוגדים, המושחתים והשקרנים.
לאחר שנרגע אמר (בפעם הראשונה) שהמלחמה אבודה אבל הוא יישאר בברלין עד הסוף.
הקורפוס נסוג לעבר האלבה, ושם נכנע ב-4 במאי 1945 לכוחות האמריקניים.
אוברגרופנפיהרר פליקס שטיינר (15 באפריל 1943 - 30 באוקטובר 1944)
אוברגרופנפיהרר גאורג קפלר (30 באוקטובר 1944 - 4 בפברואר 1945)
אוברגרופנפיהרר מתיאס קליינהייסטרקאמפ (4 בפברואר 1945 - 11 בפברואר 1945)
אוברגרופנפיהרר פליקס שטיינר (5 במרץ 1945 - 4 במאי 1945)
ב-11 במרץ 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
גדוד הפאנצר כבד אס אס ה-503
קורפוס המשמר היה קורפוס של הצבא הפרוסי ולאחר מכן של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה, ומלחמת העולם הראשונה, ופורק יחד עם כל הצבא הקיסרי.
הקורפוס הוקם ב-20 בספטמבר 1814 כיחידה מיוחדת בתוך הצבא הפרוסי, וכמפקדו הראשון מונה קרל, דוכס מקלנבורג.
מטה הקורפוס היה בברלין ובכפרים הסמוכים.
במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה, פיקד על הקורפוס אוגוסט, נסיך וירטמברג.
הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה השנייה בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, ולחם בקרב קניגרץ.
הקורפוס נותר חלק מהארמייה השנייה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ולחם עמה בקרב גרבלוט, קרב סדאן והמצור על פריז.
לאחר הקמת הקיסרות הגרמנית, הפך הקורפוס לחלק מצבא הקיסרות הגרמנית, ושלא כמו יחידות אחרות בצבא הקיסרי שגויסו ממחוזות ספציפיים, חיילי קורפוס המשמר גויסו מכל רחבי הקיסרות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, היה הקורפוס חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב.
הקורפוס נפרס בחזית המערבית, וכלל שתי דיוויזיות.
כמפקדו מונה קרל פון פלטנברג.
קורפוס המשמר נטל חלק במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתף בקרב על המארן.
לאחר מכן השתתף בקרב איפר הראשון, כחלק מ"פלגת הארמייה פון פבק".
ב-14 במאי 1915 קיבל פון פלטנברג את העיטור פור לה מריט על הצלחתו בקרבות.
ב-24 בינואר 1917 פוטר פון פלטנברג ובמקומו מונה פרדיננד פון קוואסט.
הקורפוס הוחזר לחזית המערבית והשתתף בקרב השני על האן, בתפקיד עד 9 בספטמבר ואז מונה למפקד הקורפוס אלפרד צו דוהנה-שלוביטן.
במהלך שנת 1918, הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הרביעית.
ב-9 באפריל 1918 השתתף הקורפוס בהתקפה של הארמייה על הכוחות הבריטים לכיוון נמלי התעלה, במסגרת קרב איפר הרביעי שהיה חלק ממתקפת האביב, אך המתקפה נכשלה בכיבוש יעדיה.
הנסיגה נמשכה עד סיום המלחמה.
הקורפוס פורק עם סיום המלחמה יחד עם כל הצבא הקיסרי.
גנרל חיל הרגלים קרל, דוכס מקלנבורג (20 בספטמבר 1814 - 21 בספטמבר 1837)
גנרל חיל הפרשים אוגוסט, נסיך וירטמברג (2 ביוני 1858 - 29 באוגוסט 1878)
גנרל חיל הפרשים וילהלם פון ברנדנבורג (30 באוגוסט 1882 - 20 באוגוסט 1884)
גנרל חיל הרגלים אלכסנדר פון פאפא (20 באוגוסט 1884 - 18 בספטמבר 1888)
גנרל חיל הרגלים אוסקר פון מיירשדט-היילסאם (18 בספטמבר 1888 - 5 במאי 1893)
גנרל חיל הרגלים הוגו פון וינטרפלד (5 במאי 1893 - 17 באוגוסט 1897)
גנרל חיל הרגלים פרדיננד פון קוואסט (24 בינואר 1917 - 9 בספטמבר 1917)
גנרל חיל הפרשים אלפרד צו דוהנה-שלוביטן (9 בספטמבר 1917 - 1 בנובמבר 1917)
גנרלוטננט אלפרד פון בקמן (1 בנובמבר 1917 - עד הפירוק)
קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 היה קורפוס משוריין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-24 ביולי 1944 על בסיס הקורפוס ה-5 שהושמד במבצע בגרטיון, ולמפקדו מונה מתיאס קליינהייסטרקאמפ.
הקורפוס לחם בגליציה כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחם עמה במבצע ויסלה-אודר.
הקורפוס לחם במהלך הקרב על ברלין כחלק מהארמייה התשיעית, ונסוג עמה לעבר האלבה, שם נכנע לאמריקנים ב-8 במאי 1945.
קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי היה קורפוס משורין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-8 ביוני 1943, וכמפקדו הראשון מונה אלפרד ויננברג.
הקורפוס הוקם בפואטייה שבצרפת על בסיס יחידות פיקוח שהוסבו ליחידות פאנצר.
הקורפוס הועבר לחזית המזרחית, וב-30 ביוני 1944 אוחד לתוכו קורפוס הפאנצר אס אס השביעי, שכלל את דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף", ואת דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג".
הרברט גילה, מפקד דיוויזיית הפאנצר החמישית, מונה למפקד הקורפוס.
הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה התשיעית, ובתחילת יולי נשלח להגנה על אזור ורשה בפולין.
הקורפוס השתתף בקרבות כנגד קורפוס הטנקים ה-3 של הצבא האדום, וחיסל אותו כמעט לחלוטין.
עקשנותן של יחידות האס אס, אפשרה לוורמאכט לייצב את החזית לאורך הוויסלה.
באוגוסט פרץ מרד ורשה, אשר עצר את התקדמות הצבא האדום ובמקומו נאלצו הגרמנים להתמודד עם לוחמה כנגד כוחות המורדים הפולנים.
הלחימה במזרח פולין נמשכה עד דצמבר.
בסוף החודש נסוג הקורפוס לכיוון וינה, ונכנע לכוחות צבא ארצות הברית ב-9 במאי.
אובר-גרופנפיהרר אלפרד ויננברג (5 באוגוסט 1943 - 23 באוקטובר 1943)
אובר-גרופנפיהרר ולטר קריגר (23 באוקטובר 1943 - 1 ביולי 1944)
אובר-גרופנפיהרר מתיאס קליינהייסטרקאמפ (1 ביולי 1944 - 20 ביולי 1944)
בריגדפיהרר ניקולאוס היילמן (20 ביולי 1944 - 6 באוגוסט 1944)
קורפוס הפאנצר פלדהרנהאלה היה קורפוס שריון גרמני שלחם בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-27 בנובמבר 1944 על ידי ייעוד מחדש של הקורפוס ה-4 אשר הושמד בחזית המזרחית באוגוסט במהלך מבצע יאשי-קישינב, יחידות הקורפוס הגיעו מדיוויזיית שטורם "רודוס" וחטיבת הפאנצרגרנדירים ה-17. הקורפוס הוצב לראשונה בהונגריה בפברואר 1945.
הקורפוס נכנע לצבא האמריקני בתום המלחמה.
קורפוס הפאנצר אס אס השביעי היה קורפוס משורין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-3 באוקטובר 1943, וכמפקדו מונה מתיאס קליינהייסטרקאמפ.
הקורפוס כלל את דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית "פרונדסברג" ודיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-17 "גץ פון ברליכינגן".
הקורפוס הוצב ככוח עתודה בגרמניה, ומטהו היה בעיר אולם.
ב-30 ביוני 1944 סופח לתוך קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי.
קורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-28 בספטמבר 1944 על בסיס הקורפוס ה-13, והועמד תחת פיקוד דיטריך פון זאוקן.
הקורפוס כלל את דיוויזיית הרמן גרינג, בצירוף לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ברנדנבורג ועוד מספר יחידות.
אף על פי כן, הקורפוס מעולם לא לחם כיחידה אחת, וכוחו לא הגיע לזה של קורפוס גרמני שלפני 1943.
במהלך חודש ינואר 1945 לחם הקורפוס במבצע ויסלה-אודר, וניהל קרבות הגנתיים בצפון פולין, עד שנהדף לבסוף למזרח פרוסיה.
בימים האחרונים של אפריל 1945 הקורפוס כמעט וחוסל לגמרי בקרבות בפילאו, ושאריות היחידה שהצליחו להגיע לשלזוויג-הולשטיין הסגירו עצמם לידי הבריטים.
מרביתו של קורפוס הפאנצר המשיך להילחם בברלין עד לימיה האחרונים של המלחמה, כשלבסוף נאלץ להיכנע לסובייטים.
קורפוס הפאנצר המוצנח הרמן גרינג היה קורפוס גרמני במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1944, ולמפקדו מונה וילהלם שמאלץ.
הקורפוס כלל את דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג ואת דיוויזיית פאנצר מוצנחת השנייה הרמן גרינג.
הקורפוס לחם בקרבות בפרוסיה המזרחית, ולאחר מכן לחם בהרי ההארץ עד סוף המלחמה.
קורפוס המקלעים הייתה יחידה אדמיניסטרטיבית בצבא הבריטי אשר הוקמה כדי לספק יחידות מקלעים לשדה הקרב.
הקורפוס הוקם באוקטובר 1915 ושימש בסיס להכשרה, אימון וגיבוש טקטיקות לוחמה לאורך מלחמת העולם הראשונה, הוא פורק לאחר המלחמה בשנת 1922. הזרוע הכבדה של קורפוס המקלעים הייתה הראשונה לקלוט ולעשות שימוש קרבי בטנקים הראשונים בשנת 1917, בהמשך זרוע זו הפכה לרגימנט הטנקים המלכותי.
יחידות הקורפוס, לרוב כפלוגות או אסקדרונים, שירתו תחת יחידות פיקודיות ברמה חטיבתית או דיווזיונית.
פלוגות המקלעים לקחו חלק במערכות העיקריות של מלחמת העולם הראשונה, בהם החזית המערבית, פלשתינה, מזרח אפריקה, מצרים, מסופוטמיה ואיטליה, לאחר המלחמה שירתו יחידות הקורפוס בין היתר גם ב ומלחמת האזרחים ברוסיה.
החשיבות הטקטית הרבה של יחידות מקלעים בשדה הקרב הובילה לכך שפעמים רבות מצאו עצמם לוחמי הקורפוס בחזית האש, משום כך נודעו חיילי הקורפוס בגבורתם.
כ-170,500 חיילים שירתו בקורפוס, מתוכם 62,049 נפגעו בלחימה ומהם 12,498 נהרגו, מה שהוביל לכינוי שדבק בקורפוס "מועדון ההתאבדות".
זרוע חיל הרגלים (Infantry Branch): הזרוע הגדולה ביותר, הורכבה מפלוגות מקלעים ברמה חטיבתית.
תחילה לכל דיוויזיית חיל רגלים בריטית הוצמדו שלוש פלוגות מקלעים והחל מ-1917 המספר עלה לארבע פלוגות.
החל מפברואר 1918 פלוגות המקלעים בכל דיוויזיה גובשו לכדי חטיבות מקלעים.
זרוע הפרשים (Cavalry Branch): הורכבה מאסקדרוני מקלעים, כאשר כל אסקדרון הוצמד לחטיבת פרשים.
זרוע הממוכנת (Motor Branch): הוקמה על בסיס שריוניות מ-"שירות המקלעים הממוכן" ואסקדרונים ממוכנים מ-"שירות השריוניות הממוכן" שפורקו ב-1915. הזרוע הקימה יחידות מגוונות על בסיס מספר כלים, בהם סוללות אופנועים, שריוניות סיור וכלי רכב נוספים שהותאמו להרכבת מקלעים.
הזרוע הכבדה (Heavy Section): הוקמה במרץ 1916 כדי לקלוט את ראשוני הטנקים לצד הכשרה והקמת יחידות הטנקים הראשונות, אלו עברו את טבילת האש הראשונה ב בספטמבר.
ביולי 1917 הזרוע הכבדה יצאה מקורפוס המקלעים והוקמה בתור "קורפוס הטנקים" לימים רגימנט הטנקים המלכותי.
קורפוס הפאנצר השביעי היה קורפוס שריון של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בפרוסיה המזרחית מדיוויזיית הרגלים ה-49 שפורקה תחת קבוצת ארמיות מרכז ב-18 בדצמבר 1944. בפברואר היא נלחמה תחת הארמייה השנייה, כחלק מקבוצת ארמיות ויסלה והשתתפה בהגנה מפני מתקפת פומרניה המזרחית, ולאחר מכן היה בעתודת הOKH עד סוף המלחמה.
על הקורפוס פיקד במהלך קיומו גנרל מורטימר פון קסל.
קוֹרְפּוֹרָטִיזְם, או השיטה הקורפורטיבית (על פי האקדמיה ללשון העברית: מְשִׁילָה אִרְגּוּנִית) היא שיטת ממשל פוליטית-כלכלית, במרכזה נמצאים הקורפורציות, איגודים מקצועיים, שכוללים את העובדים ואת מעבידיהם.
מקור המילה "קורפורציה" במילה הלטינית corpus, שפירושה "גוף".
השיטה הקורפורטיבית צמחה באיטליה בסוף המאה ה-19, והגיע לשיאה באיטליה הפשיסטית בשנות העשרים של המאה העשרים, כתחליף לליברליזם ולסוציאליזם.
ניסיון זה של הכנסייה שימש כתחליף למלחמת המעמדות וכחתירה כנגד כוחות ליברליזם שניסוי לקדם תהליכי דמוקרטיזיה באיטליה.
הצעה זו השפיעה על ארגוני עובדים קתוליים, כמשקל נגד להשפעה של ארגוני עובדים סוציאליסטיים.
הפטריוט האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו והאנרכו-סינדיקליסט Alceste de Ambris הכניסו את הקורפורטיזם לחוקת פיומה.
בניטו מוסוליני שילב את הקורפורטיזם בתוך עקרונות הפשיזם.
הוא הקים באיטליה הפשיסטית 22 קורפורציות, וביולי 1926 הוקם משרד לקורפורציות, שתפקידו לקבוע שכר ותנאי עבודה ולווסת את הכלכלה.
הקורפורציות נועדו לעסוק בתיאום יחסי העבודה תוך צמצום סכסוכים, שהרי בכל קורפורציה מיוצגים כל הצדדים ליחסי העבודה, שהם פשיסטים נאמנים, שלא יבזבזו זמנם בסכסוכי עבודה.
הרמוניה כזו בין עובדים למעבידים מתאפשרת בזכות המשטר הפשיסטי, שבו היחיד משועבד לצרכיה של המדינה.
ב-1929 הכריז מוסוליני שהניגוד בין הון לעבודה הסתיים, ושני הצדדים ליחסי העבודה פועלים מתוך שוויון גמור של זכויות וחובות.
הוא אף הציע שסמכויות חקיקה בתחומי כלכלה יועברו מהפרלמנט לקורפורציות ואמר "המדינה הפשיסטית, או שהיא קורפורטיבית או שהיא לא כלום".
למעשה השיטה הקורפורטיבית באיטליה לא התממשה.
אף שהמדינה הצליחה להכניע את העובדים, לא היה בכוחה לשלוט במעבידים.
מצב זה לא הפריע להתפתחותה של ביורוקרטיה קורפורטיבית ענפה, שמטרתה ותועלתה לא היו ברורים, ועיקר פעולתה היה הבטחת המשך קיומה.
בשיטה הקורפורטיבית נעשה כיום שימוש מוגבל במקסיקו.
החלטות פוליטיות רבות בחברה הן תולדה של שותפות בין המגזרים במשק למדינה.
לדוגמה: איגודי התעשיינים, איגודי הפועלים והמדינה.
השיטה מנסה לקדם את הכלכלה של המדינה.
המדינה לא רוצה תחרות אלא לשבת עם המעסיקים והעובדים ואז לקבל החלטות על היחסים בין העובדים למעסיקים, זכויות, חובות וכו'.
המדינה היא שחקנית מרכזית שנותנת את המילה האחרונה.
יש גם מדינות שמגיעות להסכמים עם אנשי הדת: אנשי הדת ידאגו לחינוך ולמשפט, ובתמורה הם יתמכו במדינה.
המעסיקים מרוויחים שקט תעשייתי, והפועלים מרוויחים חלק מרצונותיהם.
קורפורציה (בעברית: שְׂדֵרָה) היא מעמד חברתי בעל זכויות מיוחדות, יחידת-בניין מרכזית של הסדר הציבורי בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת.
בימי הביניים באירופה שימש המושג קורפורציה לתיאור גופים משפטיים בעלי חוקים, מנהגים ומערכות משפט משל עצמם, שהתבדלו האחד מהשני והיו נבדלים מחצר השליט וממנגנונו.
היו מסמכים משפטיים שהגדירו במדויק את מעמדה של כל קבוצה דתית, אתנית וחברתית בהסדר הקורפורטיבי.
כל קורפורציה קיבלה מהפיאודל המתאים סמכויות שלטוניות, סמכויות גביית מיסים וסמכויות שיפוט כלפי חבריה.
החברה באירופה של ימי הביניים הייתה מאורגנת בצורה קורפורטיבית, ולכל קורפורציה היה מעמד מדיני וחברתי משל עצמה, עיסוק כלכלי, זהות אתנית ומקום מגורים.
הקורפורציות השונות התקיימו זו לצד זו, לעיתים תוך התנגשות בין זכויות של האחת לזכויות של קורפורציה אחרת.
החלוקה המעמדית באירופה הייתה תופעה ותיקה ששורשיה עוד בעת העתיקה.
עם התפתחות הפיאודליזם בימי הביניים, הפכה החלוקה לנוקשה יותר והניידות החברתית בין המעמדות צומצמה.
המהפכה הצרפתית נתנה תנופה גדולה לביטול החלוקה המעמדית, ובמהלך המאה ה-19 בוטלה חלוקה זו במרבית מדינות אירופה.
באופן בסיסי התבטא עיקרון זה בחלוקת החברה לשלושה גופים עיקריים.
לכל אחד היו מוסדות ומועצות נבחרות משלו, שהשתתפו בתהליך קבלת ההחלטות, כגופים מחוקקים או מייעצים: הראשונה, הכמורה; השנייה, האצולה; והשלישית, פשוטי העם.
בכל אחת מאלה היו חלוקות פנימיות רבות.
הגילדות, לדוגמה, היו חלק מהמשטר הקורפורטיבי.
לכל גילדה בימי הביניים היה מכתב זיכיון (לרוב מהמלך) שהעניק לה שליטה בלעדית בתחום מקצועה בעיר בה פעלה.
לפני קביעתם בחקיקה, נקראו אגודות אלו "אגודות בעלי מלאכה".
הכנסייה במובנה הרחב הייתה קורפורציה, ומבין החזקות שבהן.
כל הכמרים והנזירים היו בעלי זכויות מוגדרות מתוקף מעמדם הדתי, ולכנסייה היו סמכויות שיפוט כלפיהם.
בזכות הסכם הפאקס דאי היו אנשי קורפורציית הדת מוגנים מפני גזילת רכושם או חייהם.
במשטר הקורפורטיבי הייתה הקהילה היהודית קורפורציה בפני עצמה.
הקהילות היהודיות קיבלו כתבי זכויות שהקנו להם זכות לעסוק לפרנסתם בתחומים מוגדרים, בעיקר הלוואות בריבית, משכונות וסחר בחפצים משומשים.
ניתנה לקהילה סמכות גביית מיסים, הוגדרה אוטונומיה שיפוטית פנימית, והוגדר גובה וסוג המיסים שעל הקהילה לשלם לשליט בתמורה לזכויות אלו.
עם עליית מערכת השלטון האבסולוטית נולד מושג המדינה כפי שהוא מוכר היום, והקורפורציות הלכו והתמוססו: בצרפת הן פורקו רשמית במהלך המהפכה, בעיקר באמצעות צווי אוגוסט 1789, ובשאר שטחי אירופה התרחש הדבר במהלך הדרגתי ומקוטע יותר.
גם המבנה הקורפורטיבי של הקהילה היהודית עמד בסתירה למגמות השלטון ושאיפותיו, ולכן הוטלו הגבלות על השיפוט היהודי הפנימי ונאסרה או הוגבלה אפשרות הטלת חרם.
מאידך, היה השלטון מעוניין בכספי המיסים מהיהודים ולכן לא פורקה מסגרת הקהילה היהודית, מסגרת ששימשה כלי לגביית מיסים.
שרידי גישה קורפורטיבית ניתן לראות בלשכת עורכי הדין בישראל המסמיכה את עורכי הדין ובעלת סמכויות שיפוט עבורם או לשכת רואי החשבון וכן (בהיפוך) אצל דיפלומטים שהמדינה המארחת אותם מנועה מלשפוט אותם היות שיש להם מעמד משפטי קורפורטיבי ייחודי.
קורפיקלאני (בפינית: Korpiklaani; בעברית: שבט היער) היא להקת פולק מטאל מפינלנד.
הלהקה צמחה והתפתחה מהלהקה הקודמת של הסולן יונה יורוולה (Jonne Järvelä) – שאמאן.
בעוד ששאמאן הקליטו שירים בשפה החצי־עתיקה סאמי, קורפיקלאאני משלבים גם טקסטים באנגלית.
בשונה מלהקות פולק־מטאל אחרות, קורפיקלאאני מוסיפה את המטאל לשירי העם הפינים, ולא ההפך - מוזיקת מטאל עם השפעות פולקלוריות.
הלהקה משתמשת מלבד הגיטרה, הבאס והתופים גם באקורדיון, חלילים, כינור וכלים נוספים.
יונה – (Jonne Järvelä) שירה וגיטרות
היטאואינן (Hittavainen) - כינור, חלילים
הלהקה הופיעה בישראל ב-16/10/2009 במועדון הבארבי בעיר תל אביב.
למעשה, הופעתם של קורפיקלאני בישראל הייתה הופעת הפולק מטאל הראשונה מחו"ל בהיסטוריה של ישראל.
הלהקה הופיעה פעם נוספת בארץ ב-9/11/2013 במסגרת פסטיבל Folkfest במועדון הרידינג 3 בתל אביב.
Spirit of the Forest ("נשמת היער" בתרגום חופשי) שוחרר ב-10 בנובמבר 2003 והוא האלבום הראשון של הלהקה.
הדיסק השני של הלהקה, Voice of the Wilderness ("קולה של השממה" בתרגום חופשי), יצא שנתיים לאחר מכן, ב-24 בינואר 2005
הדיסק השלישי של הלהקה Tales Along This Road יצא ב-21 באפריל 2006.
קיימת גם מהדורה מוגבלת של האלבום שכוללת את השיר Free like an eagle.
הדיסק הרביעי של הלהקה Tervaskanto יצא ב-26 ביוני 2007.
אלבומה החמישי של הלהקה Korven Kuningas ("מלך היער" בתרגום חופשי) יצא ב-21 במרץ 2008
אלבומה השישי של הלהקה Karkelo ("מסיבה" בתרגום חופשי) ייצא ב-26 ביוני 2009
אלבומה השביעי של הלהקה Ukon Wacka (משתה לאל הפיני "אוקו" בתרגום חופשי) יצא ב-4 בפברואר 2011.
אלבומה השמיני של הלהקה Manala יצא ב-3 אוגוסט 2012.
אלבומה התשיעי של הלהקה Noita יצא ב-5 במאי 2015.
קורפירסטנדאם היא שדרת הקניות המרכזית של ברלין יחד עם פרידריכשטראסה.
הקודאם היה במקור מסלול רכיבה שחיבר את טירגארטן עם יער גרונוולד מכיוון דרום-מערב.
המסלול רוצף בשנות השמונים של המאה ה-19. אוטו פון ביסמרק, שהתרשם מהארכת השאנז-אליזה בפריז עד יער בולון, ביקש להאריך את ריצוף הקודאם עד יער גרונוולד.
אולם היומרה הזאת לא הוצאה מעולם לפועל והשדרה קישרה לבסוף בין כנסיית הזיכרון לתחנת הרכבת האלנזה הצנועה.
בתקופה בה ברלין הייתה מחולקת שימש הקורפירסטנדאם כרחוב הראשי של החלק המערבי של העיר.
הקודאם משתרע לאורך 3.5 ק"מ בחלק המערבי של מרכז העיר ויוצר מובלעת משולשת התחומה על ידי ליצנבורגרשטראסה, הרדנברגשטראסה, לייבנצשטראסה וטאואנצינשטראסה.
כיום איבדה השדרה כמעט את כל סממני אדריכלות היוגנדסטיל מימי הזוהר הווילהלמיניים שלה במהלך מלחמת העולם השנייה, ורק מעט מבנים מאותה תקופה שרדו בהפצצות ועומדים על תלם כיום.
משום כך, הרחוב מתאפיין בבנייה מודרנית - מבני זכוכית נוצצים או מבני בטון ופלדה.
הרחוב משמש אזור הקניות היוקרתי ביותר של ברלין, הכולל בתי כולבו, חנויות אופנה, בתי קולנוע, מסעדות, ברים ובתי קפה.
כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם - הכנסייה עם המגדל ההרוס היא סמל מרשים ובולט של ברלין הבנויה בסגנון נאו-רומנסקי.
כיכר ברייטשייד - כיכר גדולה השוכנת בקצה הקוד'אם ובה שוכן אירופה סנטר: קומפלקס מודרני הכולל מרכז קניות ומסחר וגן מקורה.
בנוסף, בכיכר שוכנת "מזרקת העולם"(ה"ולטקוגלברונן").
גן החיות של ברלין - בו יותר מ-1700 מינים של בעלי חיים, גן החיות הוותיק בגרמניה ומהגדולים בעולם השוכן בקרבה לקורפירסטנדאם.
שאוביהנה - תיאטרון ידוע בשכונת וילמרסדורף בברלין, השוכן כמעט במרכזה של שדרת קורפירסטנדאם.
פסנתרן חזרות או קוֹרֶפֶּטִיטוֹר הוא פסנתרן אשר תפקידו לעבוד עם זמרי אופרה קודם עבודתם עם מנצח האופרה ועם התזמורת.
לקורפטיטור תפקיד רבגוני ומורכב, ועל כן עליו להיות פסנתרן מיומן למדי.
עליו להכיר רפרטואר אופראי ולנגן באופן שוטף
לפסנתר של תפקיד התזמורת כולה (אלא שכיום ברוב המקרים זמינות רדוקציות כאלה שנכתבו מראש).
נגינת תפקיד של תזמורת שלמה קשה מכיוון שהיא מחייבת נגינת צלילים רבים בו בעת ולרוחב מנעד הפסנתר כולו, בעוד על הפסנתרן להבהיר בעזרת קלידי הפסנתר בלבד את גוני הכלים המשתתפים באותו קטע.
עבודת הקורפטיטור אינה מסתכמת בליווי הזמרים משום שעליו גם לעבוד איתם כיחידים וכאנסמבל, כך שלחזרה עם התזמורת הם יגיעו מוכנים לגמרי.
הדבר חוסך שעות עבודה עם תזמורת גדולה, שהן יקרות מאוד.
לרוב הקורפטיטור נחשב לשוליית המנצח הראשי, וזהו תפקיד שבו משמשים מנצחים מתחילים בראשית קריירת הניצוח.
קורפוס קלוסטומיה (הסרת כפיס המוח) הוא תהליך ניתוחי המנתק את התקשורת בין שתי ההמיספרות במוח.
כתוצאה מכך נוצר מצב רפואי הנקרא מוח חצוי (split-brain).
ניתוח זה נעשה כדי לעזור לחולי אפילפסיה קשים ביותר, לאחר שטיפולים תרופתיים לא הצליחו לייצב אותה.
רוב הניתוחים המודרניים מסוג זה כוללים רק את החלק הקדמי של כפיס המוח, מה שמשקף את העובדה שהאונה הקדמית והאונה הרקתית הן האונות במוח האחראיות בעיקר ליצירת ההתקפים האפילפטיים.
ההפרעות כתוצאה מהליך ממותן זה הן קלות יותר; לא נמצאו תופעות לוואי אצל חלק מהחולים (למרות שלא סביר שאין כאלה).
כפיס המוח נקטע, בדרך כלל, כדי לעצור את ההתקפים האפילפטיים.
ברגע שכפיס המוח נחתך, הרבה יותר קשה למוח לשלוח מסרים בין שתי ההמיספרות.
למרות שכפיס המוח הוא שטח החומר הלבן הגדול ביותר המחבר את ההמיספרות, יש עדיין תקשורת מוגבלת ביניהן על ידי התפרים הקדמי והאחורי (anterior commissure, posterior commissure).
בשנת 1981 ניתן פרס נובל לרפואה לרוג'ר ספרי על מחקריו בתחום התקשורת בין ההמיספרות של המח.
קורפוס יוריס קיוויליס (שלפעמים נהגה כ"קורפוס יוריס סיוויליס") היה השם שניתן בימי-הביניים לחיבורים משפטיים שנוצרו ביוזמת יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה ה-6 וביצוע למעשה קודיפיקציה של המשפט הרומי.
הקורפוס הורכב מארבעה חיבורים: קודקס יוסטיניאנוס שריכז את כלל החוקים הקיסריים עד ליוסטיניאנוס, הנובלות - אוסף החוקים שיוסטיניאנוס הוציא לאחר פרסום הקודקס, הדיגסטה שאספה וריכזה את כתבי המשפטנים הרומיים הקלאסיים (מהמאות ה-1 וה-2) והאינסטיטוציות שסיפק מבוא לדוקטרינות ולנושאים של המשפט הרומי ושימש כספר לימוד לתלמידי משפטים.
חיבורים אלו משמשים כמקור העיקרי והגדול ביותר למשפט הרומי, והם נמצאים בבסיס של המשפט הקונטיננטלי, אחת משתי השיטות המשפטיות הנפוצות ביותר בעולם.
בשנת 527 לספירה עלה יוסטיניאנוס לשלטון האימפריה הביזנטית ומיד החל בסדרת רפורמות.
הוא הקיף עצמו באנשים מוכשרים, שהיו שאפתנים ועקשנים כמוהו.
יוסטיניאנוס ניסה לייעל את הבירוקרטיה ולא לשנות אותה, כפי ששאפו בעבר הקיסרים דיוקלטיאנוס וקונסטנטינוס.
מלבד האחדת החוק והמשפט, הוא דאג גם לעקירת השחיתות ושיפור מערכת גביית המיסים{{הערה|1=Gregory, Timothy E.
נאומו של יוסטיניאנוס לסנאטורים בקונסטנטינופול בשנת 528 נפתח במילים:
למעשה, דבר זה אינו נכון לחלוטין.
תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית יזם והוביל לעריכת קודקס תאודוסיאנוס בשנת 438, דבר שהיווה התקדמות לפתרון הבעיות של המשפט הרומי בתקופה זו.
למרות זאת, יוסטיניאנוס היה נחוש לעלות על קודמיו, ומאמציו אכן היו צעד נוסף ומשמעותי לבעיות אלו.
נדמה שיוזמה זו של קיסר האימפריה הביזנטית, יוסטיניאנוס הראשון, החלה במטרה לשקם את ממלכתו ולאחד את רומא העתיקה תחת שליטתו, ולא במטרה ליצור שיטת משפט חדשה.
הוא האמין שהדרך להחזרת האימפריה לגדולתה היא שיפוץ וחידוש מערכת החוק, מתוך אמונה שזו שליחותו הדתית.
בימיו של יוסטיניאנוס, המנגנון הממשלתי התמודד עם שינויים חברתיים וכלכליים שהיו קשורים ליחסי הכנסייה והמדינה.
יוסטיניאנוס שאף לאסוף את החוקים הקיימים לספר אחד, שהיה אמור להכריע בסוגיות המשפטיות בתמיכת האל.
יוסטיניאנוס חשב שמפני שהחוקים ישוחררו לעולם תחת השראתו של האל הנצחי, הספר שייצא יהיה החוק התקף היחיד לעולם.
חלק ממטרת הקורפוס הייתה לחזק את כוחו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית על חשבון כוחה של האריסטוקרטיה, אך המטרה העיקרית הייתה לפתור בעיות הקשורות במשפט הרומי.
המקור הבסיסי של המשפט הרומי היה "שנים עשר הלוחות" - חוקים שפורסמו בפומבי ברומא בשנת 449 לפנה"ס על לוחות גדולים והתייחסו בעיקר למשפט הפרטי; על בסיס זה נוספו חוקים אזרחיים באימפריה לאורך מאות השנים הבאות.
עם המעבר לקיסרות, הפכו הכרזותיהם, פקודותיהם ומכתביהם של הקיסר להיחשב כחוקים קיסריים (constitutions) בעלי תוקף משפטי, עליהם ניתן להסתמך בבית המשפט.
מכיוון שהחוקים הקיסריים היו למעשה אוסף של תגובות קיסרים לבעיות נקודתיות שהובאו לתשומת ליבם, ללא אחידות או עמידה על סתירות אפשריות, בלבול בפרשנות וחוסר הבנה בנוגע לחוק היו נפוצים.
בנוסף, לצד החוקים הקיסריים היה ניתן להסתמך בבית המשפט גם על כתבי המשפטנים הרומיים, שבשלב זה היו מרובים ומפוזרים, ובהם גם דעות מנוגדות רבות.
הקורפוס יוריס קיוויליס איחד את החוקים הקיסריים לקודקס אחד, ואת כתבי המשפטנים ריכז ואסף לדיגסטה תוך הכרעה בין מחלוקות המשפטנים.
בהתאם לרצונו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, מטרה נוספת של הקורפוס הייתה לבטל את המינות ולאחד את הסיעות הנוצריות השונות, שהמחלוקות ביניהן התרבו לאורך המאה ה-6. בקודקס, פגניות הוצאה מחוץ לחוק והוכרזה פשע, כשהעונש על נוצרים שהשתתפו בפולחן פוליתאיסטי היה מוות.
על פגנים נאסר להחזיק ברכוש ובמשרות ציבוריות, וניתנה להם ארכה של שלושה חודשים להתנצר, אם כי לא ברור כמה איסור זה נאכף.
החוק הכריח את היהודים - ואולי אף את כלל האימפריה - להשתמש רק בתרגום השבעים לביבליה.
לימודי פילוסופיה, אמנות והיסטוריה חילוניים הוצאו מחוץ לחוק ונעלמו כמעט לחלוטין (דוגמה לכך היא סגירת האקדמיה האפלטונית באתונה).
הידע העולמי הופיע רק בפרספקטיבה נוצרית.
נראה שתחום זה נחל אכיפה מוצלחת יותר.
בפברואר 528, חצי שנה בלבד לאחר שעלה לשלטון, הורה יוסטיניאנוס לוועדה בת עשרה משפטנים בראשות יואניס מקפדוקיה (ששימש אז כפראיפקט פראיטוריאני) לערוך קודיפיקציה של החוקים הקיסריים שנחקקו מימי אדריאנוס ועד אליו.
ב-7 באפריל 529 סיימה הוועדה את עבודתה ופורסם קודקס חוקים קיסריים, שנודע לימים כ'קודקס הישן' (codex vetus), שסידר את כל החוקים הקיסריים תחת קטגוריות נושאיות ובתוכן בסדר כרונולוגי.
ניתנה הוראה שהקודקס ייכנס לתוקף בחג הפסחא של אותה השנה, 16 באפריל.
לדברי יוסטיניאנוס ריכוז כלל החוקים הקיסריים לספר אחד מאפשר, יחד עם כתבי המשפטנים הרומיים הקדומים, לספק מענה משפטי לכל הבעיות המשפטיות שעשויות לעלות בבית המשפט.
קודקס זה, שרק שרידים ממנו הגיעו לידינו, הכיל את 'חוק הציטוטים' שנקבע בראשית המאה ה-5 והסדיר כיצד מותר להסתמך על כתבי המשפטנים הרומים בעת התדיינות משפטית וכיצד להכריע מחלוקות ביניהם.
ייתכן שבשלב זה עוד לא תכנן יוסטיניאנוס לאחד גם את כתבי המשפטנים.
אלא שבמהרה הסתבר כי קובץ זה דורש תיקונים שונים ועדכון, נוכח חקיקות נוספות שהקיסר עצמו יזם והעבודה על הדיגסטה שהתחילה שנה לאחר מכן.
מסיבות אלו פורסמה גרסה נוספת של הקודקס, הידוע כ'קודקס בקריאה חוזרת' (Codex Repetitae Praelectionis), ולכן הקודקס הישן בוטל במערב בשנת 534.
לא ידוע אם מייד או רק שנה לאחר פרסום הקודקס הראשון, החל יוסטיניאנוס להוציא חוקים שהכריעו בין מחלוקות משפטיות מפורסמות שהתקיימו בין כתבי משפטנים רומיים שונים.
חוקים אלו, שלימים נאספו ונודעו כ'חמישים ההחלטות', הטרימו את עריכת החיבור 'דיגסטה' שלמעשה ריכזה ואספה את כתבי המשפטנים הרומיים הקלאסיים והכריעה בין המחלוקות שביניהם.
ב-15 בדצמבר מינה יוסטיניאנוס את טריבוניאנוס, עוזרו המשפטי הקרוב ששימש כקוואיסטור בזמן זה (הממונה על כתיבה ופרסום חוקי הקיסר), לכנס ועדה שתאסוף ותאחד את כתבי המשפטנים הקלאסיים.
לשם כך הוועדה סרקה כאלפיים כתבים כאלו, בעיקר מימי דיוקלטיאנוס, שהכילו יחד כ-3,000,000 שורות.
עריכת הטקסטים כללה גם את שינוי הנוסח הפולמוסי בו נכתבו במקור.
החומר המקורי, אותו יוסטיניאנוס כינה "אוקיינוס נטול גבולות של למידה", עסק בנושאים מגוונים מאוד.
לאחר שחברי הוועדה בחרו את הטקסטים עליהם התבססו, הם ריכזו את התכנים השונים ב-50 ספרים, בהם פרקים ('כותרות') שחולקו לפי נושאים שונים, ובכל כותרת הובאו קטעים מתוך כתבי המשפטנים הרומיים.
כשהעבודה הושלמה לאחר שלוש שנים, בדצמבר 533, נעשו פעולות להפצה מהירה וזולה של הדיגסטה לטובת התלמידים בבתי הספר למשפטים ברומא, קונסטנטינופול וביירות, כשהנציבים השונים היו אחראים להפצת הדיגסטה בתחום שלטונם.
הדיגסטה נועדה להנגיש את הספרות המשפטית הרומית למציאות העדכנית של המאה ה-6 וכן להילמד על ידי תלמידים מתקדמים למשפטים, ובו נדרשו התלמידים להתמצא כשיסיימו את לימודים ויעסקו כטוענים בבית המשפט.
כל הכתבים שלא נכללו בדיגסטה הוצאו מחוץ למערכת המשפט הרומי ולא היו קבילים יותר בבתי המשפט.
האינסטיטוציות נועדה להיות ספר מבוא למשפט הרומי לתלמידי השנה הראשונה בבתי הספר למשפטים, והיא הכילה לקט של מקורות בסיסיים על מערכת המשפט הרומאית, הביזנטית וההלניסטית, בתוספת פרשנויות.
האינסטיטוציות פורסמה ב-21 בנובמבר 533 ונכנסה לתוקף יחד עם הדיגסטה שפורסמה כמה ימים לאחריה.
בהקדמה לאינסטיטוציות נכתב שהחיבור מיועד לתלמידים מתחילים למשפטים, בעוד שהדיגסטה יועדה למשפטנים מתקדמים.
לפי ההקדמה, מחברי האינסטיטוציות היו טריבוניאנוס, תאופיליוס ודורותיאוס.
יש באינסטיטוציה טקסטים כמעט זהים לטקסטים שמופיעים בקודקס ובדיגסטה.
מבנה הטקסט דומה מאוד לחיבור 'האינסטיטוציות של גאיוס' של משפטן רומי קלאסי, כשכנראה האינסטיטוציה של יוסטיניאנוס נסמכה על כתביו.
ב-16 בנובמבר 534 פורסם 'הקודקס בקריאה חוזרת' (Codex Repetitae Praelectionis), שהיווה עדכון ותיקון לקודקס הישן, תוך הוספת חוקים חדשים והשמטת חוקים שבוטלו, וכלל 12 ספרים בהם רוכזו החוקים הקיסריים התקפים.
בהתאם להצהרתו של יוסטיניאנוס, קודקס זה החליף במערב את הקודקס הישן של 529 החל מ-29 בדצמבר 533. ספר 1 דן בחוקים הנוגעים לכנסייה הנוצרית, ביחס למינים ולדתות אחרות (פרקים 9 ו-10 עוסקים ביהודים), ספרים 2–8 כוללים חוקים הקשורים למשפט הפרטי, ספר 9 עוסק בפשעים וספרים 10–12 כוללים משפט מנהלי.
הנובלות היו למעשה הכרזות, צווים לפקידים ומכתבים שפרסם יוסטיניאנוס לאחר שהקודקס השני פורסם בנובמבר 534, ולהן היה תוקף חוקי.
נובלות אלו נכתבו בלטינית וביוונית עתיקה, בהתאם לשפה של נמעני המכתב, הפקודה או ההכרזה.
רבים מחוקים אלו החליפו הוראות קודמות מהקודקס.
בין ינואר לאוגוסט 535 פורסמו 32 נובלות כאלו ועד 546 פורסמו 115 נובלות נוספות.
קצב פרסום הנובלות הואט לאחר שנת 546 ועד למותו של יוסטיניאנוס.
ב-554 תכנן יוסטיניאנוס לאגד נובלות אלו לקובץ מאוחד עבור הפרובינקיות החדשות שנוספו לאימפריה במערב, אך התוכנית לא הגיעה לכדי מימוש, ייתכן עקב מותו של טריבוניאנוס.
אף על פי שחלק מהנובלות שמוזכרות במקורות אחרים אך לא שרדו, נובלות רבות השתמרו במספר אוספים פרטיים:
Epitome Juliani - אוסף של 122 נובלות שנאגדו על ידי המשפטן יוליאנוס מקונסטנטינופול, ככל הנראה בשנים 556–557.
Authenticum - גרסה לטינית מקיפה יותר שהכילה 133 נובלות והפכה לנפוצה סביב שנת 1100 בבולוניה.
אוסף 168 נובלות ביוונית שהתפרסם סביב שנת 1200.
השפעת הקורפוס יוריס קיוויליס בימי הביניים
על אף שיוסטיניאנוס והמשפטנים שלו נסמכו על החקיקה הרומית, הסמכות החוקית החדשה הייתה השליט-במיוחד כשהשליט היה נוצרי.
בימיו, הגדרת ההשתייכות לקהילה הרומית השתנתה מזהות אזרחית לזהות דתית, כפי שהדבר מתבטא בחוקים הדתיים שבקורפוס.
לשילוב זה בין החוק האימפריאלי לנצרות היה משקל רב בתפיסת המלוכה האירופית בימי הביניים.
הניסיון לקיים מערכת משפטית עתיקה לצד חקיקה קיסרית חשף במהירות את הבעייתיות ביומרה ליצור חוקים ודאיים וחד-משמעיים.
מפרשי החוקים העתיקים כלל לא הסכימו אחד עם השני ונטו להתפלמס רבות, כשטיעוניהם לא בהכרח תאמו את החקיקה של הקורפוס.
המשפטנים לא הצליחו ביצירת ודאות משפטית חדשה ובלתי מעורערת, ולכן הקורפוס הפך לחסר משמעות במרוצת השנים.
תחייה מחודשת של הקורפוס חלה במאה ה-12 באוניברסיטת בולוניה, כשהקודקס הנשכח של יוסטיניאנוס התגלה על ידי המרצה אירנריוס.
בעקבותיו ה"פוסט-גלוסטרים" (המאה ה-13) לקחו על עצמם לפרש את קוד יוסטינאנוס ולתת לו פרשנות "מודרנית".
קבוצה זו של מלומדים החלו לחקור וללמוד את המשפט הרומי שכאמור נעלם מפני השטח והחלו להפיץ אותו ברחבי אירופה.
התרגום היווני לקורפוס נותר הבסיס לחוק הביזנטי למשך כמעט אלף שנים, עד כיבוש קונסטנטינופול בשנת 1453. הניסיון של יוסטיניאנוס להפיץ את הקורפוס למערב לא צלח.
לאחר שהתגלה מחדש באוניברסיטת בולוניה, הפך למקור העיקרי לחוק הקונטיננטלי במערב ודרום אירופה.
קוֹרפּוּס הֶרמֶטיקוּם (Corpus Hermeticum) הם ספרי חכמה מצריים-יווניים מן המאות השנייה והשלישית שמוצגים, לרוב, כדיאלוגים בהם מורה המזוהה בדרך כלל עם הרמס טריסמגיסטוס מאיר את דרכו של תלמיד.
הכתבים דנים באופי של האלוהי, השכל, הטבע והקוסמוס.
חלקם מוסיפים גם אלכימיה, אסטרולוגיה ונושאים קרובים.
המונח מתייחס במיוחד לקורפוס הרמטיקום שתורגם ללטינית על ידי מרסיליו פִיצ'ינוֹ (Ficino) בארבעה עשר ספרים שמתוכם הודפסו שמונה מהדורות לפני 1500 ועוד 22 מהדורות נדפסו עד 1641. נאמר שאוסף זה, הכולל את פוימנדרס וכמה הרצאות של הרמס לתלמיד, מקורו באסכולה של אמוניוס סאקאס (Ammonius Saccas) והיה בהשגחתו של מיכאל פסלוס.
הוא נשמר בכתבי יד מן המאה ה-14. שלושת הספרים האחרונים במהדורות המודרניות תורגמו באופן עצמאי מכתב יד אחר על ידי בן זמנו של פיצ'ינו, לודוביקו לצרֶלי (Ludovico Lazzarelli; 1447–1500), והודפסו לראשונה ב-1507. חלקים מההרמטיקה נמצאו בספרייה הגנוסטית בנגע חמאדי.
גם לחיבורים אחרים בסורית, ערבית, ארמנית, קופטית ושפות אחרות ניתן לקרוא הרמטיים.
חיבור מפורסם אחר הוא "לוח הברקת", שמלמד את התורה ש"כמו שלמעלה, כך למטה".
כל החיבורים האלה הם שרידים של ספרות רחבה יותר.
חלק מן התנועות הרוחניות האינטלקטואליות הסינקרטיות של התקופה – תנועה רוחנית שכללה גם הפילוסופיה הנאופלאטונית, דתות המסתורין היווניות-רומיות וספרות אורפאית ופיתגוראית וכן צורות גנוסטיות של הדתות האברהמיות.
יש הבדלים משמעותיים בין ההרמטיקה ותנועות אלה.
ההרמטיקה לא כוללת התייחסויות מפורשות לטקסטים מקראיים ואין לה, כמעט, עניין במיתולוגיה יוונית או בפרטי הפרטים של נאופלאטוניזם.
עם זאת, רוב האסכולות האלה מייחסות את בריאת העולם לדמיאורג ולא לישות העליונה ובקבלה של גלגול נשמות.
החיבורים היו מאוד פופולריים במאה החמישית, עד כדי כך שאוגוסטינוס כתב נגדם בספרו עיר האלוהים.
הטקסטים המצריים-יווניים, הקיימים עדיין, מדגישים את אחדותו וטובו של אלוהים ומעודדים טיהור של הנשמה.
העיסוק שלהם היה בטבע והמטרה הייתה לידה מחדש רוחנית דרך הארה של השכל:
"כשראיתי בתוכי חזון רוחני שבא מרחמיו של אלוהים יצאתי מעצמי החוצה לתוך גוף לא גשמי ועכשיו אני לא מה שהייתי קודם לכן.
בעוד שקשה לתארך במדויק את הטקסטים של הקורפוס הרי סביר שהם נערכו בין המאה הראשונה למאה השלישית לספירה.
בתקופת הרנסאנס חשבו שטקסטים אלה הם מצריים עתיקים ואפילו היום יש הסבורים שהם ממצרים הפרעונית.
משום שאפלטון בחיבורו טימאוס דן בעתיקותם הרבה של הכתבים המצריים, מהם טוען הפילוסוף שהוא שואב את רעיונותיו.
היו מלומדים שסברו שטקסטים אלה היו המקור לרעיונות היווניים, אבל חוקר הקלסיקה איזק קזובון (1559–1614) טען, בהצלחה, שחלק מן הטקסטים האלה, במיוחד אלה שעסקו בפילוסופיה, יש בהם אוצר מילים חדש מדי.
רבים מן הטקסטים היווניים האבודים ורבים מן הטקסטים שנשמרו בלטינית מכילים דיונים על אלכימיה כשהם עטופים במטאפורות פילוסופיות.
טקסט אחד – אסקלפיוס – שאבד ביוונית אבל נשמר, בחלקו, בלטינית, מכיל נבואה עקובה מדם על סופו של השלטון הרומאי במצרים ותחיית הפגניות המצרית.
יהיה זה הוגן לקבוע שהקורפוס הרמטיקום הוא אקלקטי מבחינה אינטלקטואלית.
מחקרים עדכניים יותר, עם כך שהם מאשרים את התיארוך לתקופה מאוחרת ותוססת מבחינה רוחנית במצרים תחת השלטון הרומאי, הרי שהם מציעים יותר המשכיות לתרבות של מצרים הפרעונית ממה שסברו קודם.
יש מקבילות רבות לנבואות מצריות ולהמנונים לאלים אבל את ההשוואות הקרובות ביותר ניתן למצוא בספרות החכמה המצרית שמובעת, בדרך כלל, במילות עצה מ"אב" ל"בן".
פפירוסים דמוטיים מכילים חלקים משמעותיים של שיחות בעלות אופי הרמטי בין תחות ותלמיד.
האגיפטולוג פלינדרס פיטרי קובע שיש כמה טקסטים בקורפוס ההרמטי שניתן לתארך אותם למאה ה-6 לפנה"ס לתקופה הפרסית.
ניתן לבאר קווי דמיון מסוימים בין טקסטים דמוטיים ופילוסופיה אפלטונית בכך שאפלטון ותלמידיו שאבו ממקורות מצריים.
טקסטים הרמטיים רבים אבדו לתרבות המערב בימי הביניים אבל התגלו מחדש בעותקים שנעשו בביזנטיון ונעשו פופולריים באיטליה בתקופת הרנסאנס.
הדחף להתחדשות זאת התחיל באמצע המאה ה-15 כאשר לאונרדו דה קנדיה פיסטויה, נזיר ביזנטי, הביא ב-160 את כתב היד של הקורפוס הרמטיקום שהכיל 14 ספרים לחצרו של קוזימו דה מדיצ'י, שליטה של פירנצה שביקש, אחרי כן, ממרסיליו פיצ'ינו, שהיה חבר בחצר מדיצ'י, שיתרגם אותם ללטינית.
הוא פרסם 13 ספרים ב-1471 בשם De potestate et sapientia Dei (על כוחו ועוצמתו של אלוהים).
לקורפוס הרמטיקום הייתה השפעה גדולה מאוד על התפתחות המחשבה והתרבות ברנסאנס.
הייתה לה השפעה על האלכימיה וכן על פילוסופים כמו ג'ורדנו ברונו ופיקו דלה מירנדולה, תלמידו של פיצ'ינו.
השפעה זו נמשכה עד המאה ה-17.
ב-1908, נכתב גם הספר - הקיבליון, על ידי שלושה מתלמדים שהובאו בסוד, שמפרט את הבסיס לידע ההרמטי.
למרות שהעותקים המפורסמים ביותר מן הספרות ההרמטית היו תוצרים של דוברי יוונית תחת שלטון רומאי הרי שהמשיכו לכתוב ספרות זו גם אחרי נפילת האימפריה והמשיכו ליצור אותה בקופטית, סורית, ערבית, ארמנית ויוונית ביזנטית.
הדוגמה המפורסמת ביותר של כתבים הרמטיים אלה היא "לוח הברקת", שמקורו, כנראה, בסורית.
רק מעט מאוד מספרות עשירה זו נגיש למי שאינו מומחה.
הספרות הגנוסטית בנגע חמאדי שהתגלתה ב-1945 כוללת טקסט הרמטי לא ידוע שנקרא על השמינייה והתשיעייה (The Ogdoad and the Ennead), תיאור של טקס קבלה הרמטי לגנוסיס שהוביל תובנות חדשות על טבעו של ההרמטיציזם באופן כללי.
מי שתרם לכך במיוחד הוא ז'אן פייר מָאֶה (Jean-Pierre Mahé).
למרות שאלוהים הלא גלוי הוא הגלוי ביותר
רק באלוהים נמצא הטוב ובשום מקום אחר
הרעה הגדולה ביותר אצל בני אדם היא חוסר הידע לגבי אלוהים
שאף אחד מן הדברים החיים אינו אבד אבל האדם, בטעות, מדבר על השינוי שלהם כחורבן ומוות
הגדרתו של אסקפיוס כמלך אמון
קורפוס כריסטי היא עיר נמל בדרום מדינת טקסס שבארצות הברית, 250 קילומטרים צפונית לגבול עם מקסיקו.
העיר היא השמינית בגודלה במדינת טקסס.
בשנת 1839 הקים קולונל הנרי לורנס קיני במקום תחנת מסחר שמכרה ציוד לצבא ההפיכה המקסיקני.
בחודש יולי 1845 הקימו הכוחות האמריקאים בפיקודו של גנרל זאכרי טיילור מחנה צבאי במסגרת בהכנה למלחמה עם מקסיקו, שבו הם נשארו עד חודש מרץ 1846. כשנה לאחר מכן, הוקם רשמית היישוב בשם קורפוס קריסטי ב-9 בספטמבר 1852.
כיום נחשב נמל קורפוס כריסטי לחמישי בגודלו בארצות הברית.
בעיר קיים נמל תעופה בינלאומי.
כמו כן פועלת בה שלוחה של אוניברסיטת טקסס A&M המבוקשת.
קורפוס הפרשים הראשון היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1918.
הקורפוס הוקם באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדו מונה מנפרד פון ריכטהופן (לא לבלבל עם הברון האדום).
הקורפוס כלל בשלב ראשון את דיוויזיית הפרשים של המשמר ואת דיוויזיית הפרשים ה-5, ונכלל במסגרת הארמייה השלישית של מקס פון האוזן.
הקורפוס נפרס בחזית המערבית ולקח חלק במערכה על הגבולות, ובקרב הראשון על המארן.
ב-22 באפריל 1915 נכלל הקורפוס במסגרת פלגת הארמייה לאוונשטיין, והשתתף במתקפת גורליצה-טרנוב ובכיבוש קורלנד.
עם זאת, בהדרגה נוכח הפיקוד העליון הגרמני שהפרשים אינם יעילים במיוחד במלחמת חפירות, והקורפוס הוסב בהדרגה להיות קורפוס חי"ר.
ב-20 בנובמבר 1916 פורק הקורפוס ועל בסיסו הוקם הקורפוס ה-56. הקורפוס המשיך ללחום בחזית המזרחית, עד שפורק ב-3 במרץ 1918 עם החתימה על הסכם ברסט-ליטובסק.
גנרל חיל הפרשים מנפרד פון ריכטהופן (2 באוגוסט 1914 - 23 בספטמבר 1916)
קורפוס הפרשים השני היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית, שלחם במלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס גויס ב-2 באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
כמפקדו הראשון מונה גאורג פון דר מרוויץ, והוא כלל את דיוויזיות הפרשים ה-2 ה-4 וה-9. הקורפוס נפרס בחזית המערבית, והשתתף בפלישה הגרמנית לבלגיה.
הוא לחם בקרב האלן, ולאחר מכן בקרב לה קאטו.
לאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה, והשתתף עמה בקרב איפר הראשון.
לאחר הקרב, פתחו שני הצדדים במלחמת חפירות ארוכה ומתישה שעתידה לאפיין את החזית המערבית במשך שאר המלחמה, ובהדרגה הבינו הגרמנים שהפרשים אינם בנויים להתמודד בתנאים החדשים.
קורפוס הפרשים ה-2 פורק ב-23 בינואר 1915.
קורפוס הפרשים השלישי היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס גויס ב-2 באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדו הראשון מונה רודולף פון פרומל.
הקורפוס היה חלק מהארמייה השישית של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה.
עם פרוץ המלחמה כלל הקורפוס את דיוויזיות הפרשים ה-7 ה-8 ואת דיוויזיית הפרשים הבווארית, והוא לחם במהלך המערכה על הגבולות.
חודש לאחר המלחמה, הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, ונכלל במסגרת הארמייה התשיעית שזה עתה הוקמה בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן.
במסגרת הארמייה התשיעית, השתתף הקורפוס בקרב על הוויסלה ובקרב לודז'.
בנובמבר של אותה שנה, הפך הקורפוס להיות קורפוס חי"ר שנקרא הקורפוס ה-57. לאחר חוזה ברסט-ליטובסק בשנת 1918, הקורפוס נפרס ככוח כיבוש בשטח גדול ברוסיה.
ב-6 באפריל של אותה שנה, הוחזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם במסגרת פלגת הארמייה C עד סוף המלחמה.
גנרל חיל הפרשים רודולף פון פרומל (2 באוגוסט 1914 - 7 באפריל 1918)
גנרלוטננט ברנהרד פון הארץ (7 באפריל 1918–1919)
קורפוס הפרשים הרביעי היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1915.
הקורפוס גויס עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-2 באוגוסט 1914, וכמפקדו הראשון מונה גוסטב פון הולאן.
הקורפוס כלל את דיוויזיות הפרשים ה-3 וה-6. הקורפוס נפרס בחזית המערבית והיה חלק מהארמייה החמישית תחת פיקודו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
הקורפוס לחם בהצלחה במהלך הקרב על הארדנים, אולם לאחריו התברר שהפרשים אינם יעילים בתנאים של מלחמת חפירות, וקורפוס הפרשים ה-4 פורק ב-23 בינואר 1915.
קורפוס הפרשים החמישי היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
במהלך מתקפת קורלנד, התגלה לפיקוד העליון הגרמני כי בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, נפער פער גדול בין ארמיית הניימן והארמייה העשירית.
לפיכך, ב-18 באוגוסט 1915, הוקם קורפוס הפרשים החמישי וכמפקדו מונה אויגן פון שמטוב.
בהדרגה, הבין הפיקוד העליון הגרמני שהפרשים אינם יעילים בתנאים של מלחמת חפירות, וב-20 בנובמבר 1916 הפך הקורפוס לקורפוס חי"ר בשם הקורפוס ה-58. הקורפוס הועבר לחזית המערבית, ונכלל במסגרת הארמייה החמישית.
הוא כלל את הדיוויזיות ה-240, ה-52, ה-31 והדיוויזיה הבווארית ה-15. הוא פורק עם סיום המלחמה.
גנרלוטננט אויגן פון שמטוב (18 באוגוסט 1915 - 6 בפברואר 1918)
גנרלוטננט אלפרד פון קלייסט (6 בפברואר 1918–1919)
קורפוס הפרשים השישי היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
לפיכך, ב-18 באוגוסט 1915, הוקם קורפוס הפרשים השישי וכמפקדו מונה אוטו פון גרנייה.
בהדרגה, הבין הפיקוד העליון הגרמני שהפרשים אינם יעילים בתנאים של מלחמת חפירות, וב-20 בנובמבר 1916 הפך הקורפוס לקורפוס חי"ר בשם הקורפוס ה-59. הקורפוס הועבר לחזית המערבית, ונכלל במסגרת פלגת הארמייה A.
הוא כלל את הדיוויזיה ה-96, דיוויזיית הלאנדווהר ה-21, ואת דיוויזיית המילואים ה-75. הוא פורק עם סיום המלחמה.
גנרל חיל הפרשים אוטו פון גרנייה (18 באוגוסט 1915 - 3 בספטמבר 1916)
גנרלוטננט אריך פון רדרן (2 בנובמבר 1917–1919)
קורפוס הפרשים הראשון היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-25 במאי 1944 על בסיס הקורפוס ה-78, וכמפקדו מונה אוסווין גרוליג.
הקורפוס לחם בתחילה כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית, והשתתף בקרבות בפרוסיה המזרחית.
בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עמה במהלך המצור על בודפשט.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בהונגריה, ובאפריל הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה, עמה לחם עד סוף המלחמה.
קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 היה קורפוס פרשים של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-2 בינואר 1945, וכמפקדו מונה הלמוט פון פנוויץ.
הוא נועד לאחד את כל יחידות הפרשים הקוזאקיות שלחמו במסגרת הוואפן אס אס.
קוזאקים אלו היו ברובם עריקים מהצבא האדום, ואורגנו בשתי דיוויזיות: דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה ודיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה.
שתי הדיוויזיות הוצבו באזור קרואטיה, וניהלו שם קרבות כנגד הפרטיזנים היוגוסלבים של טיטו.
הקורפוס נכלל במסגרת קבוצת ארמיות F, ומאוחר יותר במסגרת קבוצת ארמיות E.
קורפוס הצנחנים השני היה קורפוס גרמני במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-5 בנובמבר 1943 על בסיס הקורפוס האווירי ה-13, ולמפקדו מונה אויגן מיינדל.
במאי 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית עימה לחם במערכה בנורמנדי, ובספטמבר לחם בהולנד כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה לבלימת מבצע מרקט גארדן.
הקורפוס לחם כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה בקרבות בהולנד ובצפון גרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנע מיינדל בראש כוחותיו לכוחות בעלות הברית.
גנרל חיל הצנחנים אויגן מיינדל (5 בנובמבר 1943 - 8 במאי 1945)
קורפוס הצנחנים הראשון היה קורפוס גרמני במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-1 בינואר 1944 על בסיס קורפוס השדה של הלופטוואפה ה-2, ולמפקדו מונה אלפרד שלם.
הקורפוס לחם בקרבות באיטליה, ובכלל זה בקרב על מונטה קאסינו, וב-2 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית יחד עם שאר קבוצת ארמיות C.
קורפוס מטוסי הקרב ה-64 הוא קורפוס אוויר של חיל האוויר הסובייטי שהשתתף במלחמת קוריאה במשך כל אורכה (1950-1953).
בגלל ריכוז זה של המיגים מאוחר יותר, עם התרבות קרבות האוויר בתוכה היא כונתה על ידי כוחות האו"ם "סמטת המיגים" בה המיגים משחרים לטרף ומרבית קרבות האוויר קרו בגבולותיה.
במשך המלחמה הקורפוס פיקד על 15 דיוויזיות מטוסי קרב, 2 דיוויזיות נ"מ ו-2 דיוויזיות זרקורי נ"מ.
לאחר המלחמה הקורפוס הוצב בפטרוזבודסק תחת הארמייה האווירית ה-22. הקורפוס פורק לבסוף בשנת 1956.
הסובייטים שאפו שהשתתפותם במלחמה תישאר בסוד ולכן מטוסי הקורפוס קיבלו רונדלים של חיל האוויר העממי של צפון קוריאה וטייסיה לקחו שמות בדויים ולבשו מדים סינים.
בגלל העמימות הסובייטית עד להתפרקות ברית המועצות, בידי המערב היה מעט מאוד מידע לגבי הקורפוס ולכן פעילותה וכן השפעתה על הלוחמה האווירית במלחמת קוריאה הייתה בגדר תעלומה.
יחידות תחת הפיקוד של הקורפוס ה-64 במשך מלחמת קוריאה
קוֹרפּוּס סֶפָּרָטוּם (מלטינית: Corpus separatum; בעברית: גוף נפרד) פירושו עיר או אזור בעלי מעמד פוליטי ומשפטי שונה מסביבתה, אך חסרי ריבונות עצמאית.
מונח זה הוזכר בוועידת אונסקו"פ אשר הציעה בשנת 1947 את תוכנית חלוקת ארץ ישראל.
בתוכנית החלוקה חולקו שטחי ארץ ישראל בין היהודים והערבים.
לעומת שאר הארץ, ירושלים ובית לחם לא חולקו אלא הוגדרו כקורפוס ספרטום – גוף נפרד שיהיה בשליטה בין-לאומית ולא בשליטת אחד הצדדים (שלטון יהודי, שלטון ערבי או שלטון המנדט הבריטי).
בסופו של דבר, האזור שהיה אמור להיות בשליטה בין-לאומית בירושלים פוצל בין ישראל וירדן בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, ובית לחם נותרה תחת שלטון ירדן.
קורפוס ספרטום נוסף פעל גם בעיר הנמל רייקה שבקרואטיה של ימינו, בין 1779 ל-1918. הגוף הנפרד נוצר בהוראתה של מלכת אוסטריה מריה תרזה ובוטל בתום מלחמת העולם הראשונה עת סופח לממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
גופים נפרדים נוספים פעלו בנובי פאזאר שבסרביה בין 1378 ל-1514, ובפורדנונה שבאיטליה בין 1878 ל-1912.
קורפוס הפרשים שמטו היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919. הקורפוס הוקם ב-1916 כקורפוס פרשים, וב-1917 הפך לקורפוס חי"ר בשם הקורפוס ה-65.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 היו לצבא הקיסרות הגרמנית ארבעה קורפוסים של חיל פרשים.
עם זאת, הפרשים התגלו כלא-יעילים לנוכח מלחמת החפירות, ובהדרגה הוסבו קורפוסי הפרשים לקורפוסים של חי"ר.
כך קרה, שכאשר הצטרפה ממלכת רומניה למלחמה, לא היה לגרמניה פיקוד פרשים מסודר בחזית המזרחית.
לפיכך ב-31 באוגוסט 1916 אוחדו בחיפזון מספר יחידות פרשים גרמניות ואוסטרו-הונגריות ליצירת קורפוס הפרשים שמטו בפיקוד אברהרד פון שמטו.
הקורפוס כלל את דיוויזיית הפרשים הגרמנית ה-3, דיוויזיית הפרשים האוסטרו-הונגרית ה-1 והדיוויזיה ה-51 של ההונבד (המרכיב ההונגרי בצבא האוסטרו-הונגרי).
הקורפוס השתתף בהצלחה במערכה ברומניה כחלק מהארמייה התשיעית של אריך פון פאלקנהיין.
הוא לחם בקרב טרנסילבניה, קרב בוקרשט וקרב ארגס.
עם סיום המערכה הרומנית פורק הקורפוס והפך לקורפוס חי"ר בשם הקורפוס ה-65. שמטו המשיך לפקד עליו.
הקורפוס הועבר לחזית המערבית כחלק מהארמייה השביעית כשהוא כולל ארבע דיוויזיות.
הקורפוס השתתף בקרב השני על האן ולאחר מכן במתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
קורפורטוקרטיה (מאנגלית: Corporate, תאגיד, ומיוונית: κρατία, שלטון), הוא מונח המשמש לתיאור מערכת כלכלית, פוליטית ומשפטית הנשלטת על ידי תאגידים או פוליטיקאים, המקדמים אינטרסים של תאגידים על חשבון הציבור.
המושג מתאר בכלליות את התופעה של יחסי הון-שלטון, ובפרט חילוץ וסיוע כספי של בנקים, חברות תעופה, וחברות ענק אחרות אשר מבקשות סיוע כספי מהמדינה כשהן נקלעות למצוקה ולסכנת קריסה, במקום להתייעל או להיסגר.
יש המתבלבלים בין קורפורטוקרטיה לקורפורטיזם בגלל השם הדומה.
קורפורטוקרטיה הוא גם נושא נפוץ בספרות מדע בדיוני-דיסטופי ובייחוד בספרות הסייברפאנק, שם נפוץ המוטיב על תאגידים רבי עוצמה שסמכות השלטון בפועל נמצאת בידיהם ולעיתים אף מחזיקים בידיהם כוחות צבאיים ונלחמים זה עם זה.
יש המתארים את ארצות הברית כקורפורטוקרטיה, גם מן הימין הכלכלי, שטוען שהממשלה האמריקאית מסייעת שלא בצדק לתאגידי הענק כשהם עומדים לקרוס, וכך היא מונעת מהשוק "לעשות את שלו", וגם מן השמאל הכלכלי, שטוען כי כספי המיסים שהמדינה מחלקת לחברות הענק צריכים להגיע לאזרחים בדמות שירותים ציבוריים.
המדיניות הכלכלית של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש בתגובה למשבר הכלכלי בשנת 2008 היא דוגמה מובהקת לאלמנט הקורפורטוקרטיבי בכלכלה האמריקאית.
ישנן דוגמאות רבות לקורפורטוקרטיה בישראל, כגון המענק הממשלתי להראל ויזל ורשת פוקס בתקופת הקורונה, שבוטל לאחר ביקורת ציבורית וחרם צרכנים, או הסיוע הכספי לחברות התעופה, ובעיקר אל-על, שנעשה לשגרה וחוזר לכותרות אחת לכמה שנים, או התמיכה ההיסטורית של ממשלות ישראל במפעלי טקסטיל ותעשייה, וגם הלאמת הבנקים.
הוגים ליברלים וליברטריאנים מבקרים את השיטה הכלכלית-פוליטית הזאת, משום שלדעתם המדינה צריכה לא להתערב בכלכלה, ומתארים אותה כשיטה שמפריטה את רווחי החברות אך מלאימה את הפסדיהן.
המושג שגור גם בקרב סוציאל-דמוקרטים כדי להתלונן על מכירת משאבי טבע למפעלים, חברות ואנשים פרטיים.
השתמשו בו גם מבקרי הגלובליזציה מהפופוליזם הימני שדוגל בפרוטקציוניזם, לעיתים מאותן הסיבות, משום שלטענתם משאבי הטבע שייכים למדינה ולעם, ולא לאנשים פרטיים.
קורפוס השריון הראשון היה קורפוס של צבא ארצות הברית שהיה פעיל במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס נחת במרוקו בצפון אפריקה הצרפתית במהלך מבצע לפיד בנובמבר 1942, פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה הצרפתית, ככוח המשימה המערבי, בפיקודו של ג'ורג' ס.
פטון, והיה הכוח האמריקאי הראשון שנכנס למלחמה נגד הגרמנים.
לאחר התבוסה של מדינות הציר בפיקודו של גנרל-פלדמרשל ארווין רומל בצפון אפריקה, במאי 1943, קורפוס השריון ה-1 הפך לארמייה השביעית ב-10 ביולי 1943, בעודו בים בדרך לפלישת בעלות הברית לסיציליה כחוד החנית של מבצע האסקי.
קורפוס התגובה המהירה של הברית הוא כוח מיוחד של ברית נאט"ו אשר ממוקם בבריטניה וערוך לפריסה מהירה לצורך פתרון משברים מידיים בכל רחבי העולם.
הקורפוס הוקם ב-2 באוקטובר 1992 בבילפלד שבגרמניה על בסיס הקורפוס הבריטי הראשון.
הוא כלל גם הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז.
בשנותיו הראשונות הוצב הקורפוס במטה המשותף ריינדהלן במנשנגלדבך והוכפף למטה העליון של בעלות הברית באירופה.
מטרתו של הקורפוס הייתה להוות כוח לתגובה מיידית הן בתוך שטחי נאט"ו והן מחוצה להם.
הקורפוס השתתף במלחמת בוסניה ולאחר מכן במלחמת קוסובו.
עד שנת 2002 היה הקורפוס כוח צבאי סדיר שכלל יחידות סדירות ממדינות שונות, אולם בשנת 2002 עבר הקורפוס ארגון מחדש.
כיום הקורפוס כולל מפקדה ומטה, אולם אין לו יחידות סדירות הכפופות לו.