tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זוכה: טראוויס דילון (תורת המספרים, קומבינטוריקה, גאומטריה בדידה ודינמיקה סמלית, אוניברסיטת לורנס)
ציון לשבח: סופי קריז (אוניברסיטת מישיגן), אלכס כהן (אוניברסיטת ייל)
פרס מיגל דה סרוואנטס (בספרדית: Premio de Literatura en Lengua Castellana Miguel de Cervantes) הוא פרס ספרותי ספרדי שמוענק כל שנה עבור הישג בספרות בשפה הספרדית.
הפרס מוענק החל משנת 1975 בגובה של 125 אלף יורו.
אקדמיות לשפה הספרדית של המדינות דוברי ספרדית יכולות להציע מועמדים והחלטה מתקבלת על ידי משרד התרבות של ספרד.
רק בשנת 1979 הפרס הוענק לשני סופרים.
נציגי ספרד זכו בפרס 24 פעמים.
פרס מכון הסרטים האמריקאי למפעל חיים הוא פרס מפעל חיים שמוענק לשחקנים, במאים וכותבים על ידי מועצת המנהלים של מכון הסרטים האמריקאי.
הפרס נוסד בתאריך ה-26 בפברואר 1973, כדי להוקיר אדם על תרומתו להעשרת התרבות האמריקאית באמצעות סרטי קולנוע וטלוויזיה.
ועדת הפרס ציינה כי על הזוכה להיות מי שקידם את אמנות הקולנוע ושהישגיו זכו להכרה מהציבור הרחב וכן על ידי חוקרי ומבקרי קולנוע.
הבמאי ג'ון פורד נבחר פה אחד כזוכה הראשון של הפרס, ובארוחת הערב החגיגית שבה הוענק לו הפרס השתתף גם נשיא ארצות הברית דאז, ריצ'רד ניקסון.
הזוכה הצעיר ביותר בפרס הוא השחקן טום הנקס, שבשנת זכייתו (2002) היה בן 46. הזוכה המבוגרת ביותר הייתה השחקנית ליליאן גיש, בגיל 90 ב-1984. נכון לשנת 2023, 48 מצטיינים קיבלו את הפרס: 11 נשים ו-37 גברים.
שלושה זוגות של בני משפחה קיבלו את הפרס: קירק ומייקל דאגלס (אב ובנו), הנרי וג'יין פונדה (אב ובתו), וורן בייטי ושירלי מקליין (אח ואחות).
פרס מנכ"ל רשות השידור ע"ש אילן רועה היה פרס ישראלי שנתי שהוענק לכתבים ועיתונאים מצטיינים ברשות השידור.
הפרס שנוסד בשנת 2000, נקרא על שמו של אילן רועה, כתב קול ישראל בצפון שנפל בדרום לבנון ב-28 בפברואר 1999 יחד עם מפקד יחידת הקישור לדרום לבנון, תת-אלוף ארז גרשטיין, עימאד אבו ריש ועומר אל-קבץ.
הפרס הוענק על מנת להכיר ולהוקיר את המסירות, החריצות והיכולת העיתונאית של הכתבים והעורכים של רשות השידור, ולהנציח את מסירותו של אילן רועה בעבודתו העיתונאית.
הפרס הוענק מדי שנה על ידי מנכ"ל רשות השידור, בדרך כלל סמוך ליום השנה לנפילתו של אילן רועה.
הפרס הוענק לעיתונאים שהוכיחו מצוינות בעבודתם העיתונאית ותרומה רבה לשידור הציבורי.
תאגיד השידור הישראלי ממשיך בהענקת הפרס לאחר סגירת רשות השידור ב-2017 תחת השם "פרס הצטיינות עיתונאית ע"ש אילן רועה".
2006 - יואב קרקובסקי ורן בנימיני
2007 - יוסי הדר, ניסים קינן, אברהם בנמלך
2008 - כרמלה מנשה וגל ברגר
2009 - יגאל בוטון ואיתם לחובר
2010 - אמוץ שפירא וניקולא רוזנבאום
2012 - דני דבורין ושמעון וילנאי
2013 - בני טיטלבוים, בני דודקביץ'
2014 - הילה מרינוב, דקלה אהרון
2015 - אסתי פרז ואורית ברקאי
2016 - אריה גולן, ז'רמן כהן, מירית הושמנד
פרס שער השנה של פיפ"א על שם מרטה, הידוע בתור פרס מרטה, הוא פרס כדורגל יוקרתי שנוסד על ידי פיפ"א ב-2024. הפרס מוענק לכדורגלנית שכבשה את השער היפה ביותר של השנה, על פי הצבעתם של גולשי אתר האינטרנט של פיפ"א.
הפרס מוענק מדי שנה בערב הגאלה שמארגנת פיפ"א, במהלכו מוענקים גם הפרסים לכדורגלן ולכדורגלנית השנה בעולם.
הפרס נקרא על שמה של מרטה ויירה דה סילבה, החלוצה והקפטנית של נבחרת הנשים של ברזיל במשך למעלה משני עשורים (מ-2002 עד 2024); מרטה עצמה זכתה בפרס בשנתו הראשונה, על שער שכבשה במשחק ידידות נגד ג'מייקה.
נשים שהיו מועמדות לפרס פושקש
לפני 2024, הפרס עבור השער הטוב ביותר בכדורגל הנשים שולב יחד עם הפרס לגברים - פרס פושקש.
הת'ר או'ריילי האמריקאית הפכה ב-2011 לאישה הראשונה שהייתה מועמדת לפרס פושקש.
אף אישה לא זכתה מעולם בפרס, אך סטפני רוש הגיעה למקום השני אחרי חאמס רודריגז ב-2014. קרולין וויר היא הכדורגלנית היחידה שהייתה מועמדת פעמיים לפרס (לצידם של שבעה כדורגלנים גברים).
אדוארדס הוא פרס ספרותי של איגוד הספריות האמריקאי (ALA) ומוענק מדי שנה לסופר על "תרומה משמעותית ומתמשכת לספרות הנוער".
הפרס נקרא על שם מרגרט א.
אדוארדס, מנהלת ותיקה של מחלקת הנוער בספרייה החופשית אנוך פראט בבולטימור.
הפרס נחנך בשנת 1988 תחת השם "פרס הסופר לנוער של כתב העת לספריית בית הספר/נבחר ומנוהל על ידי מחלקת ספרי הנוער של איגוד הספריות האמריקאי".
לאחר 1990, שונה שמו והוא הפך לפרס שנתי.
הפרס ממשיך להיות ממומן על ידי סקול לייבררי ג'ורנל ולהיות מחולק על ידי איגוד הספריות האמריקאי.
הזוכה מוכרז במהלך פגישת אמצע החורף והציון לשבח והפרס כספי של 2,000 דולר מוענקים במהלך הכנס השנתי של איגוד הספריות.
קטגוריית ספרי הנוער התפתחה באוספי ספריות ובשיווק של הוצאות לאור, וספרות נוער נהפכה ל"תחום מחקר מכובד" במחצית השנייה של המאה העשרים.
לפני שכתב העת "סקול לייבררי ג'ורנל" יזם את הפרס לסופרים לנוער, תוכנית הפרסים של איגוד הספריות הכירה בספרי נוער רק ברשימות שנתיות של ספרים מומלצים, הספרים הטובים ביותר לנוער והרשימה "לנוער הקורא הסרבני".
(פרס פרינץ לספר הנוער הטוב ביותר של השנה נוסד רק בשנת 1999.) העורכת הראשית ליליאן גרהרדט, קבעה שכתב העת סקול לייבררי ג'ורנל צריך רק לתת חסות לפרס וגייסה את חטיבת שירותי הנוער של איגוד הספריות לנהלו.
השם הרשמי של הפרס שאושר בשנת 1986 היה ארוך באופן יוצא דופן, אפילו עם ראשי תיבות, "פרס הסופר לנוער של כתב העת סקול לייבררי ג'ורנל/נבחר ומנוהל על ידי מחלקת ספרי הנוער של איגוד הספריות האמריקאי".
בציטוטי הפרסים של 1988 ו-1990, כפי שהוצגו באינטרנט עשרות שנים מאוחר יותר, הוא נקרא "פרס המחלקה לנוער/ פרס לסופר של סקול לייבררי ג'ורנל".
במהלך המחזור השלישי, הפרס הפך לשנתי והוא נקרא על שם מרגרט א.
החל מהמחזור הרביעי, 1991/1992, הוטל על הוועדה לבחור "סופר חי שספרו או ספריו, לאורך זמן, התקבלו על ידי צעירים כקול אותנטי הממשיך להאיר את חוויותיהם ורגשותיהם, ומעניק תובנות לחייהם".
בין שאר הקריטריונים הספציפיים, על גוף היצירה להיות בעל "איכות ספרותית מקובלת" ולהיות "פופולרי כיום בקרב מגוון רחב של צעירים בחלקים שונים של המדינה".
יתר על כן, על הזוכה "להסכים לקבל באופן אישי את הפרס בכנס השנתי הבא", כחמישה חודשים לאחר הבחירה.
עורכת סקול לייבררי ג'ורנל, ליליאן גרהרדט, סיקרה את הפרס לפחות פעם אחת, במאמר בזמן הענקת הפרס לסופרת ס.
במשך תקופה מסוימת, החל משנת 1990, גיליון יוני של כתב העת סיקר את הפרס הנוכחי וכלל ראיון עם הזוכה הקודם.
אני יודע מה עשית בקיץ האחרון (1973)
Scorpions (1988)סינתיה פויגט השיבה הביתה (1981)
One Fat Summer (1977)2002פול זינדל השפעת קרני גמא על ציפורני החתול (1965)
אלים קטנים (1992)2012סוזן קופר האופל עולה
תתעלמו בבקשה מוורה דיאז (2010)2023ג'ייסון רנולדס Long Way Down (2017)
פרס מרטין אֵנָאלְס למגיני זכויות אדם הוא פרס הוקרה על שם פעיל זכויות האדם, הבריטי שהיה המזכיר הכללי של אמנסטי אינטרנשיונל וחתן פרס נובל לשלום.
הפרס ניתן מדי שנה למגיני זכויות אדם, ברחבי העולם, המפגינים אומץ יוצא דופן בהגנה על זכויות אדם ובקידומן.
הפרס מחולק מאז שנת 1993 ואחת ממטרותיו היא לספק הגנה ("פרסום מגן") למגיני זכויות אדם הנמצאים בסיכון, על ידי מיקוד תשומת הלב של התקשורת הבין-לאומית למצוקתם.
הפרס נחשב ליוקרתי והוא מכונה "פרס נובל לזכויות אדם".
הפרס המרכזי הוא בסך של 20,000 פרנק שווייצרי (CHF), אותו מקבל הזוכה לשימוש במיזמים שהוא מוביל בתחום זכויות האדם.
בנוסף, לכל אחד משני המועמדים האחרים ("פיינליסטים") מוענק מענק של 11,650 CHF, וכן החזר הוצאות נסיעות בסך 5,000 CHF, כדי לאפשר להם להשתתף בטקס ולהמשיך את פעילותם.
טקס הענקת הפרסים נערך בשיתוף פעולה עם עיריית ז'נבה, בסמסטר הראשון של כל שנה.
חבר השופטים, המורכב מנציגים של עשרה מארגוני זכויות האדם המובילים בעולם: אמנסטי אינטרנשיונל, Human Rights Watch, , , , , , , ו־Huridocs.
שנהשם המקבלארץסיבה / הערות1994Harry Wuסין / ארצות הברית חשף את מחנות העבודה כשיטת עונש בסין1995עאסמה ג'האנגירפקיסטן עורכת דין ופעילה למען זכויות נשים וחופש דיבור1996Clement Nwankwoניגריה פעילה למען קידום דמוקרטיה וממשל תקין בניגריה1997Samuel Ruiz Garciaמקסיקו תמיכה בזכויות אינדיאנים במקסיקו1998Eyad El Sarrajהרשות הפלסטינית פסיכיאטר.
הוביל מאבק נגד פינוי יישובים בכוח2013Joint Mobile Groupרוסיה תיעוד הפרות זכויות אדם2014Alejandra Ancheitaמקסיקו עורכת דין, פעילת זכויות אדם2015Ahmed Mansoorאיחוד האמירויות בלוגר, כותב על זכויות אדם והצורך ברפורמות במשטר2016אילהאם טוהטיסין אויגורי, פעיל למען אוטונומיה לעמו.
אסיר עולם2017Mohamed Zareeמצרים פעיל זכויות אדם2019Abdul Aziz Muhamatסודן פעיל זכויות אדם2020Huda Al-Sarariתימן עורכת דין, פעילת זכויות אדם2021Yu Wenshengסין עורך דין.
נעצר בגין פעילותו למען משפט הוגןPham Doan Trangוייטנאם עורכת דין, פעילת זכויות אדם, עיתונאיתDr.
Daouda Diallo,בורקינה פאסו רוקח, פעיל זכויות אדם2022עבד אלהאדי אל-חוואג'הבחריין פעיל למען דמוקרטי בארצו.
אסיר עולם2023Feliciano Reynaונצואלה פעיל זכויות אדםDelphine Djiraibeצ'אד עורכת דין, פעילת זכויות אדםKhurram Parvezהודו פעיל זכויות אדם באזור קשמיר2024Zholia Parsiאפגניסטן פעילת זכויות אדם ולסיום האפרטהייד המגדריManuchehr Kholiqnazarovטג'יקיסטן פעילת זכויות אדם באזור פמיר
פרס מפעל חיים של האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה הוא פרס ישראלי, המוענק על ידי האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
הפרס מוענק החל מ-2008 למדענים וחוקרים ישראלים על פעילות ציבורית ערכית וארוכת טווח בתחום, מצוינות מדעית, פעולות להנגשת מדע ותרומה למדעי הסביבה והאקולוגיה בישראל.
הפרס מוענק במהלך הוועידה השנתית למדע ולסביבה.
שנת זכייה שם 2008 זאב נאוה2011הלל שובל2014 אבי שמידע ואבינעם דנין2016אמוץ זהבי2017יוסי לשם2019אוריאל ספריאל2020יורם אבנימלך2021תמר דיין2022יורם יום טוב2023יוסי לויה2024משה שחק2025אבי פרבולוצקי
פְּרַס נוֹבֵּל (במלרע; בשוודית: Nobelpriset; בנורווגית: Nobelprisen) הוא פרס המוענק בכל שנה לאנשים או לארגונים, עבור מחקר יוצא דופן, המצאה ראשונית של ציוד או טכנולוגיה, או תרומה יוצאת דופן לחברה.
הפרסים מוענקים בחמישה תחומים: פיזיקה, כימיה, פיזיולוגיה או רפואה, ספרות ופרס נובל לשלום.
החל משנת 1969 מוענק מדי שנה גם פרס נובל בכלכלה, שנוסד ב-1968 ביוזמת הבנק המרכזי של שוודיה.
הפרסים מוענקים החל מ-1901 מריביות קרן נובל שהוקמה בהוראת צוואתו של אלפרד נובל, תעשיין שוודי וממציא הדינמיט.
הפרס כולל מדליה מזהב, תעודה (דיפלומה) המהווה יצירת אמנות ייחודית ומענק כספי בגובה 10 מיליון קרונות שוודיות, שהן נכון לשנת 2024, כ-980 אלף דולר.
מדי שנה מחולקים הפרסים ב-10 בדצמבר, לציון יום מותו של יוזם הפרס אלפרד נובל.
חמשת הפרסים המקוריים המוענקים מקרן נובל ניתנים על פי צוואתו של אלפרד נובל, כימאי ותעשיין שהמציא את הדינמיט והתעשר מכך.
אף שנובל כתב מספר צוואות במהלך חייו, על האחרונה שבהן חתם כשנה בטרם מותו במועדון השוודי בפריז, ביום 27 בנובמבר 1895. פיתוחיו של נובל נגעו ישירות בפיתוח וייצור חומרי נפץ והוא חש אי נוחות גוברת לנוכח השימוש הצבאי בהמצאותיו.
מסופר כי אחד הגורמים לצוואתו האחרונה היה ידיעה שפורסמה על מותו בעיתון צרפתי, זאת בטרם עת ובטעות, כאשר הלך לעולמו אחיו לודוויג.
אותה ידיעה שגויה על מות נובל הופיעה תחת הכותרת "סוחר המוות מת" (צרפתית: Le marchand de la mort est mort).
נובל ציווה לתת 94% מכל רכושו, סך הכול 31 מיליון קרונות שוודיות, לייסוד קרן להענקת חמישה פרסים שנתיים, וכך כתב בצוואתו:
הוועדות והמוסדות האחראים על הענקת הפרסים מכריזים על זוכי הפרס בדרך כלל בחודש אוקטובר מדי שנה.
הפרסים מוענקים בטקסים רשמיים הנערכים מדי שנה ב-10 בדצמבר, הוא יום פטירתו של אלפרד נובל.
כחלק בלתי נפרד מהענקת הפרסים נערך "נשף נובל" בבניין עיריית סטוקהולם.
טקס הענקת פרס נובל לשלום נערך בעבר במכון נובל הנורווגי (1905–1946), באוניברסיטת אוסלו (1947–1990) והחל משנת 1991 הוא נערך בבניין עיריית אוסלו.
החל משנת 2005 נערכים טקסי הענקת שאר חמשת הפרסים באולם הקונצרטים של סטוקהולם.
בכל פרס יכולים לזכות שלושה אנשים לכל היותר.
ניתן לקבל פרס על שני נושאים לכל היותר.
על פי חזונו של נובל המענק נועד לממן המשך עשייה ומחקר של הזוכה, אולם בעת האחרונה מוענק הפרס לעיתים קרובות לאנשים אשר פרשו זה מכבר מעשייה בתחומם, דבר שהוליד ביקורת על בחירת זוכי הפרס.
כאשר ישנם מספר זוכים באותו פרס, המענק מתחלק בין הזוכים.
כאשר הפרס מוענק לשלושה זוכים קיימת האפשרות לוועדת הפרס לחלק את המענק באופן שווה, או לתת את מחציתו לזוכה אחד ורבע מענק לכל אחד מן הזוכים הנותרים.
זוכי פרס לא מעטים תרמו את המענק למטרות מדע, תרבות ופעילות הומניטרית אחרת.
החל משנת 1902 נוכח מלך שוודיה בטקס הענקת הפרסים בסטוקהולם, להוציא את טקס הענקת פרס נובל לשלום (המוענק באוסלו).
בתחילה, הביע המלך אוסקר השני הסתייגות מהענקת הפרס לזרים, אולם לאחר שנוכח בתשומת הלב העולמית הניתנת לשוודיה בזכות הפרס, שינה דעתו.
המסיבה הרשמית לכבוד קבלת פרס נובל לשלום נערכת מדי שנה במלון "גרנד הוטל".
מקבל הפרס עומד על המרפסת הצופה למרכז העיר ומנופף לקהל לשלום.
בשנת 2018, הוענקה למלון חנוכיית זהב, 24 קארט, בגובה של 65 ס"מ על ידי משפחת פיליפסון מארצות הברית שהם במקור מאוסלו.
עד לשנת 1904, אז נוסדה ועדת נובל הנורווגית, העניק נשיא הפרלמנט הנורווגי את פרס נובל לשלום.
חמשת חברי ועדת הפרס הם שמופקדים היום על עריכת החיפוש והמחקר על המועמדים, בחירת הזוכים והענקת הפרס.
אף שמינוי הוועדה נעשה על ידי הפרלמנט הנורווגי, הוועדה עצמאית בעבודתה ובשיקוליה ואינה חייבת בדיווח לגוף הממנה.
חברי ממשלת נורווגיה אינם מורשים להימנות עם חברי הוועדה.
על פי תקנון קרן נובל, כל חתן פרס נדרש לתת הרצאה פומבית בנושא הקשור לנושא הפרס שלו.
בצעד של התרסה כנגד החלטת ועדת הפרס, נושא ההרצאה של אלברט איינשטיין היה תורת היחסות ולא האפקט הפוטואלקטרי, שבגינו קיבל את פרס נובל לפיזיקה.
להרצאת נובל כסוגה רטורית לקח עשרות שנים להגיע לפורמט הנוכחי שלה.
הרצאות אלו נישאות בדרך כלל במהלך שבוע נובל (השבוע שלפני טקס הענקת הפרס והמשתה, שמתחיל עם הגעתם של חתני הפרס לסטוקהולם ומסתיים בדרך כלל במשתה נובל), אך אין חובה לשאת אותן בשבוע זה.
חתן הפרס מחויב לשאת את ההרצאה רק בתוך שישה חודשים מיום קבלת הפרס, אך חלקן נישאו גם מאוחר יותר.
לדוגמה, נשיא ארצות הברית תיאודור רוזוולט קיבל את פרס נובל לשלום בשנת 1906 אך נשא את הרצאתו בשנת 1910, לאחר תום כהונתו.
ועדת הפרס יושבת בסטוקהולם שבשוודיה, ומעניקה פרסים בתחומים הבאים: פיזיקה, כימיה, פיזיולוגיה או רפואה וספרות.
פרס נובל לשלום מוענק בנורווגיה מטעם ועדה הנבחרת בידי הפרלמנט הנורווגי.
בשנת 1969 נוסף פרס בכלכלה מטעם הבנק של שוודיה.
על פי מדיניות ועדת הפרס, רק אדם חי יכול לזכות בפרס.
כמו כן הפרסים בתחומים המדעיים (כולם מלבד הפרסים לספרות ולשלום) ניתנים רק לאחר פרק זמן ממושך, לעיתים עשרות שנים לאחר התגלית, אשר במהלכו נבחנת חשיבותם בקהילה המדעית.
גם הפרס בתחום הספרות לעיתים מוענק באיחור קל, זאת על מנת לתת לוועדת הפרס את האפשרות לבדוק את ההשפעות השונות שהולידה היצירה בגינה ניתן הפרס.
בהשוואה לפרסים אחרים, תהליך הצעת המועמדות ובחירת הזוכים הוא ארוך וקפדני.
זו הסיבה העיקרית שבזכותה זכו פְּרָסֵי נובל להכרה וליוקרה המוענקת להם במשך שנים ברחבי העולם, והם נחשבים לפרסים החשובים ביותר בתחומם.
כל אחד מזוכי פרס נובל נבחר על ידי ועדה בתחומו.
לבחירת הזוכים בכימיה, בפיזיקה ובכלכלה, הוועדה מורכבת מחמישה חברים ונבחרת על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
את תהליך בחירת הזוכה בספרות מנהלת ועדה בת ארבעה או חמישה חברים מן האקדמיה השוודית, לבחירת הזוכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה נבחרת ועדה בת חמישה חברים על ידי אספת נובל המורכבת מ-50 חברים ממכון קרולינסקה.
לבחירת הזוכה בפרס לשלום מתכנסת ועדה בת חמישה חברים של ועדת נובל הנורווגית הנבחרת על ידי בית הנבחרים הנורווגי.
בשלב ראשון, אלפים אחדים של אנשים מתבקשים להציע מועמדים לפרס.
פרטי המועמדים נבדקים על ידי ועדות המומחים השונות בתחומיהן ומתבצע תהליך של ניפוי אשר בסופו נבחר זוכה הפרס.
ההזמנות להציג מועמדות לפרס נובל לשלום נשלחות לממשלות של מדינות, חברי בתי דין בין-לאומיים, פרופסורים ורקטורים של אוניברסיטאות, זוכי הפרס לשלום בעבר, חברי ועדת נובל הנורווגית, ועוד.
המועד האחרון לקבלת מועמדויות לפרס נובל לשלום הוא 3 בפברואר של שנת הפרס.
המועד האחרון לקבלת מועמדויות לפרסים בפיזיקה, כימיה, רפואה, ספרות וכלכלה הוא 31 בינואר של שנת הפרס.
הצעת מועמדות עצמית וכן מועמדות אישים שנפטרו אינה מתקבלת.
שמות המועמדים נשמרים בסוד ואם לא נבחרו, לעולם לא יקבלו הודעה רשמית מוועדת הפרס כי מועמדותם נשקלה.
על פי כללי הפרס, מוטל חיסיון על רישומי ועדות הפרס למשך 50 שנה.
למרות זאת, לעיתים מתפרסמות ידיעות על שמות מועמדים בעיתונות, בין אם הן מבוססות ובין אם לאו.
לאחר ניפוי ראשוני של רשימת המועמדים נוצרת רשימה של כמאתיים מועמדים לכל פרס.
רשימה זו מועברת למומחים בתחומים השונים ולאחר תהליך ניפוי נוסף נותרת רשימה של כחמישים מועמדים.
רשימה זו מוגשת בצירוף המלצות לגוף המחליט המתאים, למשל המליאה של פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, שבה חמישים חברים.
חברי המליאה בוחרים את זוכי הפרס בהצבעה.
תהליך זה מתבצע לצורך בחירת זוכי הפרסים השונים, בהבדלים מעטים.
בעוד שלא ניתן להציע לוועדת הפרס מועמדים שהלכו לעולמם, בשני מקרים אירע שזוכה הפרס הלך לעולמו בחודשים שבין הגשת המועמדות לבין ההכרזה של הוועדה (בחודש אוקטובר) על זכייתו של המועמד בפרס.
כך הלך לעולמו זוכה פרס נובל לספרות בשנת 1931, אריק אקסל קרלפלט וזוכה פרס נובל לשלום, מזכ"ל האו"ם דאג המרשלד.
החל משנת 1974 נוספה הדרישה כי הזוכה בפרס חייב להיות בין החיים בעת ההכרזה על הזכייה בחודש אוקטובר.
במקרה אחד ויליאם ויקרי, זוכה פרס נובל לכלכלה, הלך לעולמו לאחר הכרזת זכייתו, אולם בטרם הספיקו להעניק לו את הפרס.
במקרה נוסף בשנת 2011 הלך לעולמו ראלף סטיינמן שלושה ימים לפני ההכרזה על זכייתו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
לוועדה לא נודע על מותו כך שהיא העניקה לו את הפרס בתום לב.
תהליך בחירה איטי ומורכב זה, עליו עמד אלפרד נובל, הוא שמעניק לדעת רבים את היוקרה והמעמד של פרס זה.
למרות זאת, לאורך למעלה ממאה שנות הפרס, היו זוכים אשר עוררו חילוקי דעות ומנגד היו אישים בולטים בתחומם אשר לא זכו להכרה בפרס נובל.
בעבר הזוכים בפרס נובל היו מקבלים פרס כספי של 10 מיליון קרונות שוודיות (שווי ערך לכמיליון אירו), אולם ב-11 ביוני 2012 דווח כי סכום הפרס יעמוד על שמונה מיליון קרונות, עקב תשואות נמוכות על כספי הקרן בשנים שקדמו להחלטה.
כאשר ישנם מספר זוכים בפרס של תחום מסוים, הפרס הכספי מתחלק ביניהם.
הזמן החולף בין השלמת ההישג המוכר כבולט בתחומו ובין הענקת פרס נובל על הישג זה, משתנה מתחום לתחום.
פרסי נובל בספרות מוענקים בדרך כלל על עבודת חיים של יצירה ספרותית נרחבת ולא על יצירה ספרותית בודדת ויוצאת דופן.
לאור זאת, לא ניתן לטעון לשיהוי בתחום פרס זה.
הפרסים בתחומים המדעיים ניתנים להישגים אשר חשיבותם נבחנה לאורך זמן.
במציאות, משמעות הדבר היא כי השיהוי שבין התגלית או ההישג המדעי לבין מועד הענקת הפרס הוא כ-20 שנה ואף הרבה יותר.
לדוגמה, מחצית מפרס נובל בפיזיקה לשנת 1983 הוענקה לסוברהמניאן צ'נדראסקאר על מחקריו בתחום המבנה וההתפתחות של כוכבים, שאותם ביצע בשנות ה-30. החסרון הבולט בשיטת בחירה זו של זוכים היא שחלק מן המדענים הבולטים בהישגיהם, אינם מאריכים ימים כדי שמועמדותם תישקל בוועדת הפרס.
לאלברט איינשטיין הוענק פרס נובל לפיזיקה בשנת 1921, שש עשרה שנה אחרי שנת הפלאות שבה הוא פרסם את מאמריו על תורת היחסות הפרטית, התנועה הבראונית ואפקט הפוטואלקטרי, וזמן רב אחרי ההכרה הרחבה בגדולתו של איינשטיין.
ההשהיה במתן הפרס נבעה ככל הנראה מכך שחברי הוועדה חששו להעניק פרס נובל על תורה (תורת היחסות) שהייתה עדיין שנויה במחלוקת.
משום כך לבסוף הוענק לאיינשטיין הפרס לא על תורת היחסות אלא על האפקט הפוטואלקטרי.
ארנסט רתרפורד היה מועמד מספר שנים רצופות לקבלת פרס נובל לפיזיקה (על פי סטיבן ויינברג לרתרפורד היו לפחות שלוש תגליות שכל אחת מהם לבדה הייתה ראויה לפרס נובל בפיזיקה) אך בגלל השיהוי בהחלטת הוועדה לחלוקת פרסי נובל לפיזיקה הוענק לו פרס נובל לכימיה.
מן העבר השני, פרס נובל לשלום מוענק לעיתים קרובות בתוך שנים ספורות מעת האירועים או ההישגים שעליהם ניתנת ההכרה בפרס.
לדוגמה, יצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת זכו בפרס נובל לשלום לשנת 1994, שנה אחת בלבד לאחר שחתמו על הסכמי אוסלו ובטרם נבחנה הצלחתם.
דוגמה נוספת היא זכייתו של ברק אובמה בפרס נובל לשלום לשנת 2009 כמה חודשים לאחר שנבחר לנשיאות, עבור "מאמציו לחזק את הדיפלומטיה הבין-לאומית ושיתוף הפעולה בין העמים", ובטרם רשמה כהונתו הישגים של ממש.
בעקבות כך הוועדה הבוחרת ספגה ביקורת קשה על הבחירה, עד כדי כך שהיא נאלצה לכנס מסיבת עיתונאים שבה הגנה בתוקף על הבחירה הזו.
מהטמה גנדי היה מועמד לקבלת פרס נובל לשלום ארבע פעמים בין השנים 1937 ו-1948, אולם לא זכה לקבל את הפרס.
על פי מחקר שנעשה, נראה כי בשנת 1948 היה זוכה בפרס, אולם הוא נרצח טרם סיום הליך הבחירה.
ועדת הפרס שקלה להעניק לו את הפרס אף לאחר מותו, אולם בסופו של דבר החליטה שלא להעניק את פרס נובל לשלום באותה שנה.
הכלל לפיו לא יוענק פרס בתחום בודד ליותר משלושה זוכים יצר בעיה במקרים שבהם הוענק הפרס לצוות מחקר שבו היו חברים יותר משלושה – באופן בלתי נמנע חלק מן החברים לא יוכרו כזוכים בפרס.
לדוגמה, בשנת 2002 הוענק פרס נובל לכימיה לג'ון פן וקואיצ'י טנקה על פיתוח ספקטרומטר מסה לניתוח כימיית חלבונים, הכרה אשר התעלמה מהישגיהם של פרנץ הילנקאמפ ומיכאל קאראס מן המכון לכימיה תאורטית ופיזיקלית באוניברסיטת פרנקפורט.
האיסור על מתן הפרס לאישים שהלכו לעולמם, מונע הכרה בחברי צוות מחקר שנפטרו לפני הענקת הפרס.
כך, הביופיזיקאית רוזלינד פרנקלין, שתגליותיה סיפקו את הבסיס להבנת מבנה ה-DNA בשנת 1953, הלכה לעולמה בשנת 1958, ארבע שנים בטרם פרנסיס קריק, ג'יימס ווטסון ומוריס וילקינס (שהיה שותפה של פרנקלין למחקר) זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה.
את ההכרה שאינה ניתנת על ידי ועדת הפרס, נותנים לעיתים הזוכים עצמם.
בטקס קבלת פרס נובל לכלכלה ציין דניאל כהנמן את חלקו של שותפו למחקר, עמוס טברסקי, שנפטר לפני ההחלטה על הענקת הפרס.
במקרים אחדים של הענקת הפרס לחוקרים על תגליות, הוועדה התעלמה מתגליות דומות שנעשו על ידי אישים אחרים עוד קודם לכן.
כך, הענקת פרס נובל לכימיה לשנת 2000, עבור גילוי ופיתוח פולימרים מוליכים (שנעשו בשנת 1977), התעלמה מתגלית מוקדמת בהרבה של פולימרים מורכבים מוליכים שנעשתה בשנת 1963.
תגלית מדעית חשובה ביותר שלא זיכתה את מנסחה בפרס נובל, היא תורת היחסות של אלברט איינשטיין; איינשטיין זכה בפרס נובל לפיזיקה, אולם הפרס הוענק לו על הסבר האפקט הפוטואלקטרי.
פרס נובל לשלום מוענק בכל שנה לאנשים בעלי חזון שפעלו למען השלום והתגברו על מעגלי אלימות, עימותים, או דיכוי באמצעות הנהגה מוסרית.
כמו כן, הפרס מוענק גם למנהיגי מדינות שנטשו את דרך המלחמה והחליפו אותה במשא ומתן במטרה להגיע לשלום או אישים שפעלו למען מטרות הומניטריות כמו זכויות אדם ומודעות סביבתית.
בניגוד לשאר פרסי נובל, המוענקים בסטוקהולם, בירת שוודיה, פרס נובל לשלום מוענק באוסלו, בירת נורווגיה, שם נמצא גם מרכז נובל לשלום.
ההפרדה נעשתה על פי קביעה מפורשת של נובל בצוואתו שוועדת הפרס תיבחר על ידי הפרלמנט הנורווגי.
לפי ועדת הפרס, סיבה אפשרית להחלטתו של נובל לקבוע את נורווגיה כמרכז הפרס היא שבניגוד לשוודיה, לנורווגיה לא הייתה מסורת מלחמתית.
למרות יוקרתו הרבה, פרס נובל אינו מכסה את כל תחומי המדע ונעדרים ממנו תחומי הגות חשובים.
תחומים כמו אסטרונומיה ומתמטיקה, מדעי כדור הארץ, מדעי החיים, או מדעי הכלכלה אינם כלולים בפרס.
בחלק מהתחומים צמחו במהלך השנים פרסים שנועדו להשלים את פרס נובל לתחומים נוספים.
פרס קראפורד – מטרת הפרס היא לקדם את המחקר הבסיסי בתחומים שלא מצאו ביטוי בפרס נובל: אסטרונומיה, מתמטיקה, מדעי כדור הארץ ומדעי החיים (בדגש מיוחד על אקולוגיה).
הפרס נוסד בשנת 1982 על ידי התעשיין השוודי הולגר קראפורד ורעייתו, והוא מנוהל על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
הפרס ניתן גם על דלקת מפרקים שגרונית, בה חלה מייסד הפרס.
פרס נובל לכלכלה – או בשמו הרשמי "פרס בנק שוודיה למדעי הכלכלה לזכרו של אלפרד נובל", הוא פרס המוענק מדי שנה לכלכלנים בולטים על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
אף שהפרס מוכר יותר כ"פרס נובל לכלכלה", הוא אינו חלק ממורשתו של אלפרד נובל ומוענק מאז שנת 1969 ביוזמת הבנק המלכותי השוודי, הבנק המרכזי במדינה, לציון 300 שנה להיווסדו.
למרות שמה של המתמטיקה כמלכת המדעים קיימות מספר סיבות אפשריות בגללן לא הועיד נובל פרס על הישגים במתמטיקה.
צוואתו של נובל עוסקת בפרסים על המצאות או תגליות שלהן התועלת הרבה ביותר לאנושות, לכן כנראה חשב על עידוד הישגים מעשיים ולא תאורטיים.
ייתכן שהסיבה שלא מוענק פרס במתמטיקה היא כיוון שמתמטיקה לא נחשבה כתחום מדעי מעשי כתחומים האחרים אשר בהם מוענק הפרס.
סיבה אפשרית אחרת היא כי בעת שנובל כתב את צוואתו היה כבר בנמצא פרס יוקרתי לעוסקים בתחום זה – הפרס הסקנדינבי למתמטיקאים.
אחת השמועות הידועות, אך חסרות הביסוס, היא שנובל לא רצה כי המתמטיקאי השוודי הנודע מיטַג-לפְלר יזכה בפרס, כיוון שניהל רומן עם הפילגש של נובל (נובל לא נישא מעולם) או בגרסה אחרת שנובל היה מאוהב במתמטיקאית הרוסייה סופיה קובלבסקי, והיא הייתה מאוהבת במיטַג-לפְלר, ולכן הוא החליט שפרס נובל לא יוענק למתמטיקאים.
מספר מתמטיקאים זכו בפרס נובל בשטחי עשייה אחרים.
זוכים רבים בפרס נובל לפיזיקה היו גם מתמטיקאים, וזאת מכיוון שעיסוק בפיזיקה דורש יכולות מתמטיות גבוהות, ולעיתים אף יש צורך בפיתוח כלים מתמטיים חדשים.
בקטגוריה זו ניתן למנות, בין היתר, את אלברט איינשטיין (1924), פול דיראק (1933), ריצ'רד פיינמן (1965), מקס בורן וולתר בותה (זכו במשותף ב-1954).
גם בין הזוכים בפרס נובל כלכלה נמנים מתמטיקאים רבים, שוב עקב הצורך ביכולות מתמטיות גבוהות והצורך לפיתוח כלים חדשים.
בין המתמטיקאים הבולטים שזכו בפרס זה ניתן למנות את קנת' ג'.
ארבעה מתמטיקאים זכו בפרסי נובל שאינם בתחומי הפיזיקה או הכלכלה.
חוסה אצ'גרי, שהיה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מדריד, זכה בפרס נובל לספרות בשנת 1904. לזכייתו לא היה קשר ישיר לעבודתו כמתמטיקאי, אך חוקרי ספרות טוענים כי המבנים במחזות שחיבר מושפעים ממספר רעיונות מתמטיים.
ברטרנד ראסל זכה בפרס נובל לספרות (1950).
ועדת הפרס ציינה בנימוקיה כי הפרס הוענק לו עבור כתביו המהווים "ניצחון לאידיאלים האנושיים ולחופש המחשבה".
בין כתבים אלה מוזכרים "יסודות הגאומטריה" (1897), "סקירה ביקורתית של הפילוסופיה של לייבניץ" (1900), "יסודות המתמטיקה" – היצירה המונומנטלית שכתב יחד עם וייטהד בין 1910 ל-1913 "מבוא לפילוסופיה מתמטית" (1919), ומספר ספרים שעוסקים בלוגיקה, יחד עם עוד כתבים רבים בתחומים רבים נוספים.
האופטמן, ד"ר למתמטיקה שעבד במכון למחקר רפואי בעיר בפאלו, ניו-יורק, זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1985, במשותף עם עמיתו, הכימאי ג'רום קרל.
השניים פיתחו יחדיו אלגוריתם ששילב שיטות גאומטריות והסתברותיות, שבעזרתו ניתן לקבוע את המבנה המולקולרי של חומרים תוך שימוש בקרני רנטגן.
שיטה זו, כאשר יושמה בשנות השמונים באמצעות מחשב, קיצרה את משך הזמן שנצרך לקביעת המבנה המולקולרי של מולקולה ביולוגית פשוטה משנתיים ליומיים.
כך ניתן היה לקבוע את המבנה המולקולרי התלת־ממדי של ויטמינים, הורמונים וחומרים אנטיביוטיים בקלות, ובעזרת הידע שהתגלה ניתן היה להמשיך לפיתוח תרופות חדשות.
בשנת 1998 זכה בפרס נובל לכימיה מתמטיקאי נוסף, ג'ון א.
גם פופל זכה בפרס עבור פיתוח שיטות חישוביות חדשות, בתחום הכימיה הקוואנטית.
פופל חיפש ומצא שיטות לפתרון משוואות שרדינגר, המשוואות היסודיות של תורת הקוואנטים.
משוואות אלה נחשבו קודם לכן לבלתי פתירות, פרט למספר מקרים פרטיים פשוטים.
התכנה שפיתח ליישום שיטותיו נושאת את השם המחייב "גאוסיאן", ומשמשת כיום ככלי עבודה בסיסי של כימאים קוונטיים.
מספר פרסים בתחום המתמטיקה דומים במאפייניהם לפרס נובל.
מספר פרסי נובל הוענקו לתגליות יישומיות ולא לתגליות מדעיות בסיסיות.
אולם, כמה מן התגליות המשמעותיות ביותר בתחום ההנדסה אינן מתאימות לאף לא אחת מן הקטגוריות של הפרס.
אחד הפרסים הבולטים ביותר בתחום ההנדסה הוא פרס דרייפר.
זוכים שסירבו לקבל את הפרס
שני זוכים סירבו לקבל את הפרס מיוזמתם:
ז'אן-פול סארטר (צרפת): דחה את פרס נובל לספרות לשנת 1964
לה דק טהו (וייטנאם): דחה את פרס נובל לשלום לשנת 1973
בנוסף מספר זוכים אולצו לדחות את הפרס:
בוריס פסטרנק (ברית המועצות): אולץ לדחות את פרס נובל לספרות לשנת 1958. בנו קיבל את הפרס לאחר הפרסטרויקה ב-1989.
בזמן גרמניה הנאצית השלטון הנאצי אילץ את הזוכים הגרמנים ריכרד קון, אדולף בוטנאנדט וגרהרד דומק לסרב לקבל את הפרס.
הם קיבלו את המדליה והתעודה (אך לא את הפרס הכספי) לאחר התמוטטות השלטון הנאצי.
אנדרי סחרוב שהיה דיסידנט זכה בפרס נובל לשלום ב-1975 אך לא הורשה על ידי שלטונות ברית המועצות להשתתף בטקס.
ליו שיאובו שזכה בפרס נובל לשלום ב-2010 היה אסיר פוליטי באותה תקופה והשלטונות בסין מנעו ממנו ומאשתו להגיע לטקס הענקת הפרס.
אולם, מכיוון שבחלק נכבד מהמקרים, פרס אחד חולק בין מספר שותפים, זכו בפרס 962 אישים או ארגונים (934 אישים סה"כ ו־28 ארגונים שזכו בפרס נובל לשלום), עם מספר מקרים שקיבלו את פרס נובל יותר מפעם אחת, לכן, 930 אישים סה"כ ו־25 ארגונים סה"כ.
מאז שנוסד פרס נובל, חמישה מן הזוכים בו קיבלו את הפרס פעמיים:
מארי קירי זכתה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1903 על תגלית הרדיואקטיביות, ובפרס נובל לכימיה בשנת 1911, על גילוי היסודות הכימיים פולוניום ורדיום.
לינוס פאולינג זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1954 על תיאור טבעם של הקשרים הכימיים, ובפרס נובל לשלום בשנת 1962 על פועלו כנגד ניסויים גרעיניים מעל פני הקרקע.
פאולינג הוא היחיד שזכה בשני פרסי נובל ללא שותפים.
ג'ון ברדין זכה בשני פרסי נובל בפיזיקה: בשנת 1956 על גילוי אפקט הטרנזיסטור ובשנת 1972 על פיתוח התאוריה של מוליכות על.
פרדריק סנגר זכה בשני פרסי נובל לכימיה: בשנת 1958 על גילוי מבנה מולקולת האינסולין, ובשנת 1980 על הריצוף בשיטת סנגר של חומצת גרעין.
קרל בארי שארפלס זכה בשני פרס נובל לכימיה: בשנת 2001 על תגובות חמצון מזורזות כיראלית, ובשנת 2022 על פיתוח כימיית ה"קליק" והכימיה הביו-אורתוגונלית.
בנוסף, שארל אלבר גובאט זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1902 ביחד עם אלי דוקומון בעת ששניהם עמדו בראש 'לשכת השלום הבין-לאומית בשווייץ'.
הלשכה זכתה בפרס בשנת 1910 בעת שגובאט עמד בראשה לבדו.
ארגונים שזכו פעמיים בפרס ויותר
הצלב האדום הבין-לאומי קיבל את הפרס שלוש פעמים
נציבות האו"ם לפליטים קיבלה אותו פעמיים
בני משפחת קירי זכו במספר פרסי נובל הרבים ביותר, שישה סך הכול:
בעלה פייר קירי, נובל לפיזיקה (1903);
בתם אירן ז'וליו-קירי, נובל לכימיה (1935);
חתנם פרדריק ז'וליו-קירי, נובל לכימיה (1935);
הנרי לבואיס, בעלה של בתם השנייה של בני הזוג קירי, היה מנהל ארגון יוניצף כאשר הארגון זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1965.
אב ובנו זוכי פרס נובל
מאנה סיגבאן זכה בפרס נובל לפיזיקה ב-1924 ובנו קאי סיגבאן זכה בפרס זה בשנת 1981.
נילס בוהר זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1922 ובנו אגה בוהר בשנת 1975.
ארתור קורנברג זכה בפרס נובל לרפואה בשנת 1959 ובנו רוג'ר דויד קורנברג זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 2006.
ג'וזף ג'ון תומסון זכה בפרס נובל לפיזיקה ב-1906 ובנו ג'ורג' פג'ט תומסון זכה בפרס זה בשנת 1937.
ויליאם הנרי בראג וויליאם לורנס בראג זכו ביחד בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1915. זהו המקרה היחיד שבו זכו אב ובנו ביחד בפרס נובל.
סונה ברגסטרם זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1982 ובנו סוונטה פבו זכה בפרס זה בשנת 2022.
בעל ואישה זוכי פרס נובל
נוסף על שני הזוגות לבית קירי שהוזכרו, זכו עוד שני זוגות בפרס נובל משותף קארל וגרטי קורי זכו בפרס ברפואה ב-1947 וב-2014 זכו בפרס ברפואה מיי-בריט ואדוורד מוסר.
בנוסף, בני הזוג מירדאל זכו בנפרד בפרסי נובל: אלווה מירדאל זכתה בפרס לשלום ב-1982, ובעלה גונאר מירדאל בפרס לכלכלה ב-1974.
מלאלה יוסופזאי הייתה בת 17 בלבד כאשר זכתה בפרס נובל לשלום לשנת 2014 והיא הזוכה הצעירה ביותר בפרס נובל מאז היווסדו.
עד לאותה שנה החזיק בתואר ויליאם לורנס בראג אשר היה בן 25 בלבד כאשר זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1915, יחד עם אביו.
העובדה שזכה בגיל כה צעיר אפשרה לקרן נובל לחגוג לראשונה יובל שנים לזכייה בפרס במעמד הזוכה.
הטקס נערך בסטוקהולם ב-1965 ובראג היה אז בן 75.
מנגד, ג'ון גודאינף היה בן 97 בעת ההכרזה על זכייתו בפרס נובל לכימיה בשנת 2019 והפך לחתן פרס נובל המבוגר ביותר בתולדות הפרס, תואר שהחזיק בו עד אז ארתור אשקין, שהיה בן 96 בעת קבלת הפרס בפיזיקה.
גודאינף זכה בפרס בעקבות פיתוח סוללת יוני ליתיום.
מתוך 934 פרסי נובל שהוענקו לאנשים (ולא לארגונים) עד כה (2020) רק 57 פרסים חולקו לנשים – אישה אחת, מארי קירי, קיבלה שני פרסים – בפיזיקה ובכימיה.
שתי נשים זכו בפרס לכלכלה, ארבע זכו בפרס נובל לפיזיקה, שבע זכו בפרס לכימיה, שתים עשרה בפרס לפיזיולוגיה ולרפואה, שש עשרה בפרס לספרות (עד 2020) ושש עשרה נשים זכו בפרס נובל לשלום.
יהודים ומי שאביהם או אמם היו יהודים, זכו ב-217 פרסי נובל מתוך 984 אישים זוכי פרס נובל עד וכולל שנת 2024 (ולמעט 28 מוסדות שזכו בפרס נובל לשלוםׂ), שהם 22% מכלל פרסי נובל שחולקו.
בעשורים האחרונים גדל שיעור חתני הפרס ממוצא יהודי: בשנים הכלולות במאה ה-21 לבדן (2001–2024) עומד יחס הזכיות על 24%.
אם כוללים רק את ארבעת הפרסים המחקריים, אזי במאה ה-21 לבדה זכו היהודים ב-26%.
השנה שבה זכו הכי הרבה יהודים בפרס נובל הייתה שנת 2004, אשר בה זכו שבעה יהודים.
התחום בו יחס הזוכים היהודים לזוכים לא יהודים הוא הגבוה ביותר הוא כלכלה, בו כמעט 40% מהזוכים הם יהודים.
התחום שבו זכו הכי הרבה יהודים הוא פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה, בו יהודים זכו ב-56 פרסים מתוך 214 פרסים שחולקו בסך הכול.
נכון לשנת 2013, 876 אישים וארגונים זכו בפרס, בין אם באופן עצמאי ובין אם בשותפות של אחדים מהם בפרס אחד.
חלוקת כל הזוכים למדינות, אינה פשוטה מכמה סיבות.
ראשית, לחלק נכבד מהאישים הזוכים יש אזרחות כפולה (לאלברט איינשטיין, לדוגמה, הייתה אזרחות גרמנית וגם שווייצרית בעת קבלת הפרס).
שנית, לא כל ארגון משתייך בבירור למדינה או למדינות מסוימות.
שלישית, במהלך 117 השנים, שבהן חולק הפרס, המסגרות המדיניות השתנו ולכן יש זוכים, שלא קל לשייך אותם למדינה עכשווית.
לדוגמה, הזוכה איוו אנדריץ', נולד בשטח בוסניה של היום, כשהיא הייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית ונפטר בשטח סרביה של היום, כשזו הייתה תחת שלטון יוגוסלביה.
ישנן ארבע מדינות שמקובל לשייך להן יותר מחמישים זוכים: 350 אזרחים וארגונים לארצות הברית, 120 לבריטניה, 104 לגרמניה ו-66 לצרפת.
אף שקשה לכמת את הזכיות בפרס לפי מדינות, עדיין ניתן לקבל רושם כמותי מרשימת עשרים המדינות, שמקובל לשייך להן לפחות עשר זכיות.
התפלגות הזוכים לפי מדינות רחוקה מלהיות תואמת את התפלגות האוכלוסייה בעולם.
בכל רשימת עשרים הזוכות הגדולות, אין ולו מדינת עולם שלישי אחת.
מדינות צפון אמריקה ואירופה בולטות במספר הזוכים הגדול בהן.
מחוץ ליבשות אלה יש רק ארבע מדינות ברשימה: דרום אפריקה, אוסטרליה, ישראל ויפן.
מעבר לזאת, כאשר מסווגים את עשרים המדינות האלו לפי שפותיהן הרשמיות (לאחדות מהן יש יותר משפה רשמית אחת), מגלים, כי לרבות מהן יש שפה רשמית משותפת.
מגלים גם, כי מתוך שש השפות הרשמיות של האומות המאוחדות, שתיים, ספרדית וסינית, אינן שפתה הרשמית של אף אחת ממדינות אלו (שפה נוספת, ערבית, היא, בהסתייגויות מסוימות, שפה רשמית בישראל).
המדינה עם מספר חתני פרס נובל הגבוה ביותר יחסית לגודל האוכלוסייה היא סנט לוסיה, ממנה יצאו שני חתנים: דרק וולקוט בספרות וארתור לואיס בכלכלה.
עשרה אנשים שמוצאם מתת-היבשת ההודית זכו בפרס נובל: שלושה בפיזיקה, אחד בכימיה, אחד ברפואה, אחד בכלכלה, שניים בספרות ושניים לשלום.
אחד עשר אנשים ממוצא סיני, העם הגדול בעולם, זכו בפרס נובל; שישה מהם בפיזיקה, שניים בכימיה, שניים בספרות ואחד לשלום.
שישה אישים ממדינות ערב זכו בפרס נובל: אחמד זוויל זכה בפרס נובל לכימיה ונגיב מחפוז זכה בפרס נובל לספרות; אנואר סאדאת, יאסר ערפאת, מוחמד אל-בראדעי ותוואכול כרמאן זכו בפרס נובל לשלום.
יש שוני בין ההתפלגות הכללית של הפרסים, לבין זו של פרס נובל ספציפי.
לדוגמה, אף שבשנת 2009 צרפת הייתה במקום הרביעי במספר הכללי של פרסי נובל, היא הייתה במקום הראשון במספר הפרסים לספרות.
ארבעה-עשר מאזרחי ישראל (לא כולם תושבי ישראל) זכו בפרסי נובל בתחומים: ספרות, שלום, כלכלה וכימיה.
שישה מהזוכים בפרס נובל הם גם זוכי פרס ישראל.
פרס נובל לפיזיקה מוענק מדי שנה, החל משנת 1901, לאנשים אשר תרמו תרומה ייחודית או ביצעו מחקר יוצא דופן בתחום הפיזיקה.
הפרס מוענק על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
32 פעמים ניתן הפרס לשני אנשים בו זמנית, ו-36 פעמים ניתן לשלושה זוכים בו זמנית.
ג'ון ברדין הוא היחיד שקיבל את הפרס פעמיים.
56 יהודים קיבלו את הפרס, 25% מכלל הזוכים.
נכון לשנת 2025, סכום הפרס הוא 10 מיליון קרונות שוודיות (1.2 מיליון דולר) לפרס נובל מלא.
פייר קירי ESPCI - פריזבהוקרה על התרומה היוצאת מן הכלל שהשיאו באמצעות מחקריהם המשותפים על תופעת הקרינה שהתגלתה על ידי פרופסור אנרי בקרל.
מארי קירי 1904 הלורד ריילי המכון המלכותי על מחקריו בנושא צפיפות הגזים החשובים ביותר ועל גילוי הארגון במחקרים אלה.
1905 פיליפ לנארד אוניברסיטת קיל על עבודתו בחקר הקרניים הקתודיות.
1906 ג'יי ג'יי תומסון אוניברסיטת קיימברידג' בהוקרה לערכם הגדול של מחקריו התאורטיים והניסיוניים בהולכת חשמל על ידי גזים.
1907 אלברט אברהם מייקלסון אוניברסיטת שיקגו על המכשור האופטי המדויק שלו, ועל המחקרים הספקטרוסקופיים והמטרולוגיים שערך בעזרת ציוד זה.
1908 גבריאל ליפמן סורבון על השיטה ליצירת תצלומים צבעוניים המבוססים על תופעת ההתאבכות.1909 גוליילמו מרקוני חברת מרקוניעל תרומתם להתפתחות הטלגרפיה האלחוטית.קרל פרדיננד בראוןאוניברסיטת שטרסבורג 1910 יוהנס דידריק ואן דר ואלס אוניברסיטת אמסטרדם על עבודתו על משוואת המצב של גזים ונוזלים.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 1911 וילהלם וין אוניברסיטת וירצבורג על גילוייו בנוגע לחוקים השולטים בקרינת חום.
1912 נילס גוסטב דאלן חברת AGA על המצאת שסתום אוטומטי לשימוש במצבורי גז להארת מגדלורים ומצופים.
1913 האיקה קמרלינג אונס אוניברסיטת ליידן על מחקרו על תכונות החומר בטמפרטורות נמוכות, שהביא בין השאר לייצור הליום נוזלי.
1914 מקס פון לאואה אוניברסיטת גתה בפרנקפורט על גילוי תופעת העקיפה של קרני X במעבר דרך גבישים.1915 ויליאם הנרי בראג הקולג' האוניברסיטאי של לונדון על תרומתם באנליזה של גבישים באמצעות קרני X.ויליאם לורנס בראג אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר 1917 צ'ארלס גלובר ברקלה אוניברסיטת אדינבורו על גילוי קרינת הרנטגן האופיינית ליסודות.
1918 מקס פלאנק אוניברסיטת הומבולדט בהוקרה על תרומותיו לקידום הפיזיקה באמצעות גילוי קוונט האנרגיה.
1919 יוהנס שטארק אוניברסיטת גרייפסוואלד על גילוי אפקט דופלר בקרני תעלה, ופיצול קווים ספקטרליים בשדה חשמלי.
1920 שארל אדואר גיום הלשכה הבין-לאומית למידות ולמשקלות בהוקרה על תרומתו למדידות מדויקות בפיזיקה על ידי גילוי אנומליות בסגסוגות פלדת ניקל.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 1921 אלברט איינשטיין מכון הקייזר וילהלם על תרומתו לפיזיקה התאורטית, ובפרט על גילוי החוק של האפקט הפוטואלקטרי.
1922 נילס בוהר אוניברסיטת קופנהגן על תרומתו לחקר מבנה האטומים והקרינה הנפלטת מהם.
1923 רוברט מיליקן המכון הטכנולוגי של קליפורניה על עבודתו אודות המטען החשמלי הבסיסי ואודות האפקט הפוטואלקטרי.
1924 מאנה סיגבאן אוניברסיטת אופסלה על גילוייו ומחקריו בתחום של ספקטרוסקופיית קרני רנטגן.1925 ג'יימס פרנק אוניברסיטת גטינגןעל גילוי החוקים השולטים בפגיעה של אלקטרון באטום.
גוסטב הרץ אוניברסיטת האלה 1926 ז'אן-בטיסט פרן סורבון על עבודתו על המבנה הבלתי רציף של החומר, ובייחוד על גילוי שיווי המשקל המשקעי.
1927 ארתור קומפטון אוניברסיטת שיקגו על גילוי האפקט הקרוי על שמו.
צ'ארלס וילסון אוניברסיטת קיימברידג' על שיטתו לגרום למסלולי חלקיקים טעונים חשמלית להיות נראים באמצעות עיבוי אדים .
1928 אוון וילאנס ריצ'רדסון אוניברסיטת לונדון על עבודתו על התופעה התרמיונית ובמיוחד על גילוי החוק הקרוי על שמו.
1929 לואי דה ברויי סורבון על גילוי האופי הגלי של האלקטרונים.
1930 ונקאטה רמאן אוניברסיטת כלכותה על עבודתו על פיזור אור ועל גילוי האפקט הקרוי על שמו.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק1931 לא חולק 1932 ורנר הייזנברג אוניברסיטת לייפציג על יצירתה של מכניקת הקוונטים, שיישומה הוביל, בין היתר, לגילוי צורות אלוטרופיות של מימן.
1933 ארווין שרדינגר אוניברסיטת הומבולדט על גילוי צורות מועילות חדשות של התורה האטומית.פול דיראקאוניברסיטת קיימברידג'1934 לא חולק 1935 ג'יימס צ'דוויק אוניברסיטת ליברפול על גילוי הנייטרון.
1936 ויקטור הס אוניברסיטת אינסברוק על גילוי הקרינה הקוסמית.
קארל דייוויד אנדרסון המכון הטכנולוגי של קליפורניה על גילוי הפוזיטרון.1937 קלינטון דייוויסון מעבדות בלעל הגילוי הניסיוני של עקיפת אלקטרונים על ידי גבישים.ג'ורג' פאג'ט תומסוןאוניברסיטת לונדון 1938 אנריקו פרמי אוניברסיטת רומא על הוכחת קיומם של יסודות רדיואקטיביים שנוצרים באמצעות הקרנת נייטרונים ועל גילוי ריאקציות גרעיניות שנגרמות על ידי נייטרונים איטיים.
1939 ארנסט לורנס אוניברסיטת קליפורניה בברקלי על המצאת הציקלוטרון ופיתוחו, ועל התוצאות שהושגו בו, בייחוד בנוגע ליסודות רדיואקטיביים מלאכותיים.1940 לא חולק
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק19411942 לא חולק 1943 אוטו שטרן אוניברסיטת קרנגי מלון על תרומתו לפיתוח שיטת הקרן המולקולרית, ועל גילוי המומנט המגנטי של הפרוטון.
1944 איזידור אייזק רבי אוניברסיטת קולומביה על שיטת התהודה למדידת התכונות המגנטיות של גרעינים אטומיים.
1945 וולפגנג פאולי אוניברסיטת פרינסטון על גילוי עקרון האיסור, הקרוי גם עקרון פאולי.
1946 פרסי ברידגמן אוניברסיטת הרווארד על המצאת מכשיר ליצירת לחץ גבוה במיוחד, ועל התגליות שנעשו בעזרתו בתחום הפיזיקה של לחץ גבוה.
1947 אדוארד אַפֵלְטון המחלקה למחקר מדעי ותעשייתי על חקירת הפיזיקה של האטמוספירה העליונה, ובמיוחד על גילוי שכבת אפלטון.
1948 פטריק בלקט אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר על קידום שיטת תא הערפל של וילסון, ועל התגליות שנעשו בעזרתה בתחום של פיזיקה גרעינית וקרינה קוסמית.
1949 הידקי יוקאווה אוניברסיטת קיוטו ואוניברסיטת קולומביה על ניבוי קיום מזונים על בסיס עבודתו התאורטית על כוחות גרעיניים.
1950 ססיל פאוול אוניברסיטת בריסטול על פיתוח שיטת צילום למחקר תהליכים גרעיניים, ולתגליותיו הנוגעות למזונים שהתקבלו בשיטה זו.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 1951 ג'ון קוקרופט אוניברסיטת קיימברידג' על עבודתם החלוצית על טרנסמוטציה של גרעיני אטום על ידי חלקיקים אטומיים מואצים מלאכותית.ארנסט וולטוןטריניטי קולג' 1952 פליקס בלוך אוניברסיטת סטנפורדעל פיתוח שיטות חדשות למדידות מגנטיות גרעיניות מדויקות, ולתגליות הקשורות בהן.
אדוארד מילס פרסל אוניברסיטת הרווארד 1953 פריץ זרניקה אוניברסיטת חרונינגן על הדגמת שיטת קונטרסט הפאזה, ובייחוד על המצאת מיקרוסקופ קונטרסט הפאזה.
1954 מקס בורן אוניברסיטת אדינבורו על מחקרו הבסיסי במכניקת הקוונטים, ובמיוחד על הפרוש הסטטיסטי של פונקציית הגל.
ולתר בותה אוניברסיטת היידלברג ומכון מקס פלאנק על שיטת צירוף-המקרים והתגליות שנעשו בעזרתה.
1955 ויליס לם אוניברסיטת סטנפורד על גילוייו בנוגע למבנה הדק של ספקטרום המימן.
פוליקרפ קוש אוניברסיטת קולומביה על הקביעה המדויקת של המומנט המגנטי של האלקטרון.
1956 ויליאם שוקלי בקמן אינסטרומנטס על מחקריהם במוליכים למחצה ועל גילוי אפקט הטרנזיסטור.
אוון צ'מברלין אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 1960 דונלד גלייזר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי על המצאת תא הבועות.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 1961 רוברט הופסטדטר אוניברסיטת סטנפורד על מחקריו החלוציים על פיזור אלקטרונים בגרעין האטום, והגילויים שנבעו מכך לגבי מבנה הנוקליאונים.
רודולף מסבאואר האוניברסיטה הטכנית של מינכן והמכון הטכנולוגי של קליפורניה על מחקריו בנוגע לבליעה רזוננטית של קרינת גמא וגילוי האפקט הקרוי על שמו.
1962 לב לנדאו האקדמיה למדעים של ברית המועצות על התאוריות החלוציות שלו עבור חומר מעובה, ובייחוד הליום נוזלי.
1963 יוג'ין ויגנר אוניברסיטת פרינסטון על תרומתו לתאוריה של גרעין האטום והחלקיקים האלמנטריים, בפרט באמצעות גילוי ויישום של עקרונות סימטריה יסודיים.
מריה גופרט-מאייר אוניברסיטת קליפורניה בלה הוייה על תגליותיהם בנוגע למבנה הקליפה הגרעינית.יוהנס הנס דניאל ינסן אוניברסיטת היידלברג 1964 צ'ארלס טאונס המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס על עבודה בסיסית בתחום של אלקטרוניקה קוונטית, שהובילה לבניית מתנדים ומגברים המבוססים על עקרון המייזר-לייזר.
ניקולאי באסוב מכון לבדב לפיזיקה אלכסנדר פרוכורוב מכון לבדב לפיזיקה 1965 שינאיצ'ירו טומונאגה אוניברסיטת טוקיו לחינוך על עבודה בסיסית באלקטרודינמיקה קוונטית בעלת מסקנות פורצות דרך לפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים.
ג'וליאן שווינגר אוניברסיטת הרווארד ריצ'רד פיינמן המכון הטכנולוגי של קליפורניה 1966 אלפרד קסטלר אקול נורמל סופרייר על גילוי ופיתוח שיטות אופטיות למחקר תהודה הרציאנית באטומים.
1967 הנס בתה אוניברסיטת קורנל על תרומתו לתאוריה של ריאקציות גרעיניות, ובפרט על תגליותיו הנוגעות ליצירת האנרגיה בכוכבים.
1968 לואיס אלוורז אוניברסיטת קליפורניה בברקלי על תרומותיו לפיזיקת החלקיקים, ובפרט על גילוי מספר גדול של מצבי תהודה, שנתאפשר בזכות פיתוח טכניקה של תא בועות מימני וניתוח הנתונים.
1969 מארי גל-מאן המכון הטכנולוגי של קליפורניה על תרומותיו ותגליותיו באשר לסיווג החלקיקים האלמנטריים והאינטראקציות ביניהם.
1970 הנס אלוון המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH על עבודה יסודית וגילויים במגנטו-הידרודינמיקה, שנשאה פירות בתחומים שונים של פיזיקת הפלזמה.
לואי נל אוניברסיטת גרנובל על עבודה יסודית וגילויים הנוגעים לאנטי-פרומגנטיות ופרומגנטיות שהובילו ליישומים חשובים בפיזיקת מצב מוצק.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 1971 דניס גאבור אימפריאל קולג' על המצאת השיטה ההולוגרפית ופיתוחה.
אנתוני יואיש אוניברסיטת קיימברידג' 1975 אווה בוהר אוניברסיטת קופנהגן על גילוי הקשר בין תנועה קולקטיבית ותנועת חלקיקים בגרעין האטום, ופיתוח התאוריה של גרעין האטום בהתבסס על קשר זה.
בן מוטלסון המכון הנורדי לפיזיקה תאורטית ג'יימס ריינווטר אוניברסיטת קולומביה 1976 ברטון ריכטר אוניברסיטת סטנפורד על עבודתם החלוצית בגילוי חלקיק יסודי כבד מסוג חדש.
סמואל טינג המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 1977 פיליפ אנדרסון מעבדות בל על המחקר התאורטי הבסיסי של המבנה האלקטרוני של מערכות מגנטיות ולא מסודרות.
נוויל מוט אוניברסיטת קיימברידג' ג'ון ואן ולק אוניברסיטת הרווארד 1978 פיוטר קפיצה האקדמיה למדעים של ברית המועצות על המצאותיו וגילוייו הבסיסיים בתחום של פיזיקה בטמפרטורות נמוכות.
ארנו פנזיאס מעבדות בלעל גילוי קרינת הרקע הקוסמית.
רוברט וילסון מעבדות בל 1979 שלדון גלאשו אוניברסיטת הרווארד על תרומתם לתאוריה המאוחדת של האינטראקרציה החלשה והאלקטרומגנטית בין חלקיקים יסודיים, כולל, בין השאר, ניבוי הזרם החלש הנייטרלי.
מחמד עבד א-סלאם המכון הבין-לאומי לפיזיקה תאורטית ואימפריאל קולג' סטיבן ויינברג אוניברסיטת הרווארד 1980 ג'יימס קרונין אוניברסיטת שיקגו על גילוי ההפרה של עקרונות סימטריה בסיסיים בהתפרקות של מזוני K נייטרליים.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 1981 ניקולס בלומברגן אוניברסיטת הרווארדעל תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופיית לייזר.
ארתור שולוב אוניברסיטת סטנפורד קאי סיגבאן אוניברסיטת אופסלה על תרומתו לפיתוח ספקטרוסקופית אלקטרונים ברזולוציה גבוהה.
1982 קנת וילסון אוניברסיטת קורנל על התאוריה לתופעות קריטיות בהקשר למעברי פאזה.
1983 סוברהמניאן צ'נדראסקאר אוניברסיטת שיקגו על המחקר התאורטי של התהליכים הפיזיקליים הנוגעים למבנה ולהתפתחות של הכוכבים.
ויליאם אלפרד פוֹלֶר המכון הטכנולוגי של קליפורניה על מחקריו התאורטיים והניסויים של התגובות הגרעיניות הנוגעות ליצירת היסודות הכימיים ביקום.
1984 קרלו רוּביה CERNעל תרומתם המכריעה לפרויקט הגדול שהביא לגילוי בוזוני W ו-Z, מתווכי האינטראקציה החלשה.
סימון ואן דר מיר CERN 1985 קלאוס פון קליצינג מכון מקס פלאנק על גילוי אפקט הול הקוונטי.
1986 ארנסט רוּסקַה מכון מקס פלאנק על עבודתו הבסיסית באופטיקת אלקטרונים, ועל תכנון מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון.
גרד ביניג IBMעל תכנון מיקרוסקופ מִנהור סורק.
היינריך רוֹרֵר IBM1987 גאורג בדנורץ IBM על פריצת הדרך החשובה בגילוי מוליכות־על בחומרים קרמיים.
אלכסנדר מילר IBM1988 לאון לדרמן מעבדת המאיץ הלאומית פרמיעל שיטת אלומת הנייטרינו ועל הדגמת מבנה הדובלט של הלפטונים על ידי גילוי הנייטרינו המיואוני.
מלווין שוורץ Digital Pathways ג'ק שטיינברגר CERN 1989 נורמן רמזי אוניברסיטת הרווארד על המצאת שיטת השדה האוסצילטורי הנפרד והשימוש בה במייזר המימן ובשעונים אטומיים אחרים.
הנס דֶמֶלט אוניברסיטת וושינגטון על פיתוח טכניקת מלכודת היונים.
וולפגנג פאול אוניברסיטת בון 1990 ג'רום פרידמן המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס על מחקר חלוצי בפיזור אינאלסטי עמוק של אלקטרונים על פרוטונים ונייטרונים קשורים, שהיה בעל חשיבות חיונית לפיתוח מודל הקווארקים בפיזיקת החלקיקים.
הנרי קנדול המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ריצ'רד טיילור אוניברסיטת סטנפורד
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 1991 פייר ז'יל דה-זֶ'ן קולז' דה פראנס על הגילוי שאפשר להכליל שיטות שפותחו למחקר תופעות סדר במערכות פשוטות עבור צורות מורכבות יותר של חומר, ובפרט עבור גבישים נוזליים ופולימרים.
1992 ז'ורז' שרפק ESPCI - פריז ו-CERN על המצאה ופיתוח של גלאי חלקיקים, ובמיוחד התא הפרופורציונלי הרב-חוטי.
1993 ראסל הולס אוניברסיטת פרינסטון על גילוי סוג חדש של פולסר, גילוי שפתח אפשרויות חדשות במחקר הכבידה.
ג'וזף טיילור אוניברסיטת פרינסטון 1994 ברטרם ברוקהאוז אוניברסיטת מקמסטר על תרומה חלוצית לפיתוח טכניקות של פיזור נייטרונים לחקירת מצב מעובה על פיתוח ספקטרוסקופית נייטרונים.
קליפורד שול המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס על פיתוח טכניקת עקיפה של נייטרונים.
1995 מרטין פרל אוניברסיטת סטנפורד על תרומה ניסויית חלוצית לפיזיקת הלפטונים.
פרדריק ריינס אוניברסיטת קליפורניה באירוויין על הגילוי הניסויי של הנייטרינו.1996 דייוויד לי אוניברסיטת קורנל על גילוי נוזליות על בהליום-3. דאגלס אוֹשֵרוֹף אוניברסיטת סטנפורד רוברט ריצ'רדסון אוניברסיטת קורנל 1997 סטיבן צ'וּ אוניברסיטת סטנפורד על פיתוח שיטות לקירור ולכידת אטומים בעזרת קרני לייזר.
קלוד כהן-טנוג'י קולז' דה פראנס ואקול נורמל סופרייר ויליאם פיליפס המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה 1998 רוברט לַפְלין אוניברסיטת סטנפורד על גילוי צורה חדשה של נוזל קוונטי עם אקסיטציות של מטען שבור.
הורסט שטורמר אוניברסיטת קולומביה דניאל צוּי אוניברסיטת פרינסטון1999 חרארד 'ט הופט אוניברסיטת אוטרכט על הבהרת המבנה הקוונטי של האינטראקציות האלקטרו-חלשות בפיזיקה.
מרטינוס פלטמן אוניברסיטת אוטרכט 2000 ז'ורס אלפרוב מכון יופה על עבודה בסיסית בטכנולוגית מידע ותקשורת.
על פיתוח הטרו-מבנים מולכים למחצה המשמשים באלקטרוניקה מהירה ואופטית.
הרברט קרמר אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ג'ק קילבי טקסס אינסטרומנטס על חלקו בהמצאת המעגל המשולב.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 2001 אריק קורנל אוניברסיטת קולורדו על השגת עיבוי בוזה איינשטיין בגז מדולל של אטומים אלקאליים, ועל מחקרים בסיסיים מוקדמים על תכונות העיבוי.
וולפגנג קֵטֵרְלֵה המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס קארל וימַן אוניברסיטת קולורדו 2002 ריימונד דייוויס ג'וניור אוניברסיטת פנסילבניה על תרומה חלוצית באסטרופיזיקה ובמיוחד על גילוי נייטרינואים קוסמיים.
מסטושי קושיבה אוניברסיטת טוקיו ריקרדו ג'אקוני אוניברסיטת ג'ונס הופקינס על תרומה חלוצית באסטרופיזיקה ובמיוחד על גילוי מקורות לקרינת X קוסמית.
2003 אלכסיי אבריקוסוב המעבדה הלאומית ארגון על תרומה חלוצית לתאוריה של מוליכי על ונוזלי על.
ויטאלי גינזבורג מכון לבדב לפיזיקה אנטוני לֵגֵט אוניברסיטת אילינוי2004 דייוויד גרוס אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה על גילוי חופש אסימפטוטי בתאוריה של האינטראקציה החזקה.
דייוויד פוליצר המכון הטכנולוגי של קליפורניה פרנק וילצ'ק המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 2005 רוי גלאובר אוניברסיטת הרווארד על תרומתו לתאוריה הקוונטית של קוהרנטיות אופטית.
ג'ון הול אוניברסיטת קולורדו והמכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופיה מדויקת מבוססת לייזר, כולל טכניקת מסרק התדירויות האופטי.
תאודור הנש מכון מקס פלאנק ואוניברסיטת מינכן2006 ג'ון מאת'ר נאס"אעל גילוי הצורה המתאימה לקרינת גוף שחור ואי האחידות של קרינת הרקע הקוסמית.
ג'ורג' סמוט אוניברסיטת קליפורניה בברקלי2007 אלבר פר אוניברסיטת פריז - סודעל גילוי תופעת ההתנגדות המגנטית העצומה.
פטר גרינברג מכון המחקר יוליך 2008 יויצ'ירו נאמבו אוניברסיטת שיקגו על גילוי המכניזם של שבירת סימטריה ספונטנית בפיזיקה תת-אטומית.
מקוטו קובאיאשי KEK על גילוי מקור הסימטריה השבורה שחוזה את קיומן של לפחות שלוש משפחות של קווארקים בטבע.
טושיהידה מסקאווה אוניברסיטת קיוטו סנגיו ואוניברסיטת קיוטו 2009 צ'ארלס ק.
קאו מעבדות סטנדרט טלקומיוניקיישן והאוניברסיטה הסינית של הונג קונג על הישגים פורצי דרך בנוגע להעברת אור בסיבים לתקשורת אופטית.
וילארד בויל מעבדות בלעל המצאת מעגל מוליך למחצה לדימוי – חיישן ה-CCD.
ג'ורג' סמיתמעבדות בל 2010 אנדריי גיים אוניברסיטת מנצ'סטר על ניסויים פורצי דרך בחומר הדו-ממדי גרפן.
שנהמקבלי הפרס מוסד נימוק 2011 סול פרלמוטר המעבדה הלאומית לורנס ברקלי ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי על גילוי ההאצה של התפשטות היקום דרך תצפיות בסופרנובות מרוחקות (בעזרת טלסקופ החלל הָאבֶּל).
בריאן שמידט האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליהאדם ריס אוניברסיטת ג'ונס הופקינס והמכון המדעי של טלסקופ החלל 2012 סרז' הרוש קולז' דה פראנס ואקול נורמל סופריירעל שיטות ניסיוניות פורצות דרך המאפשרות מדידה ומניפולציה של מערכות קוואנטיות פרטניות.
דייוויד וינלנד המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה ואוניברסיטת קולורדו2013 פרנסואה אנגלר האוניברסיטה החופשית של בריסלעל הגילוי התאורטי של מנגנון שתורם להבנת מקור המסה של חלקיקים תת-אטומיים, שאושר בגילוי החלקיק היסודי הנחזה, בניסוי שנערך על ידי ATLAS ו־CMS במאיץ LHC של CERN.
פיטר היגס אוניברסיטת אדינבורו 2014 איסאמו אקאסאקי אוניברסיטת מייג'ו ואוניברסיטת נגויהעל המצאת ה-דיודה פולטת אור כחולה יעילה שאפשרה ייצור מקורות אור לבן בהירים וחוסכי אנרגיה.
הירושי אמאנו אוניברסיטת נגויה שוג'י נקמורה אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה 2015 טקאקי קג'יטה אוניברסיטת טוקיועל גילוי אוסצילציות הנייטרינו, המראה שלנייטרינו יש מסה.
ארתור מקדונלד אוניברסיטת קווינס 2016דייוויד ג'יימס ת'אולס אוניברסיטת וושינגטוןעל גילויים תאורטיים של מעברי פאזה טופולוגיים ופאזות טופולוגיות של חומר.
פרס נובל לכימיה מוענק מדי שנה, החל משנת 1901, לאנשים אשר תרמו תרומה ייחודית או ביצעו מחקר יוצא דופן בתחום הכימיה.
בשנים 1901–2013 היו שמונה פעמים שבהן הפרס לא חולק, 24 פעמים שבהם הוא ניתן, בו זמנית, לשני זוכים ו-26 פעמים שבהם הוא ניתן לשלושה זוכים.
שישה ישראלים זכו בפרס, כולם במאה העשרים ואחת ו-36 (19% מסך כל הזוכים) היו יהודים.
שנהמקבלי הפרסשיוך מוסדינימוקים 1901יאקובוס ואן 'ט הוף אוניברסיטת הומבולדט של ברלין על גילוי חוקי הדינמיקה הכימית והלחץ האוסמוטי בתמיסות.
1902הרמן אמיל פישר אוניברסיטת הומבולדט של ברלין על עבודתו בסינתזת סוכר ופורין.
1903סוונטה אוגוסט ארהניוס אוניברסיטת סטוקהולם על התאוריה האלקטרוליטית של דיסוציאציה 1904ויליאם רמזי הקולג' האוניברסיטאי של לונדון על גילוי היסודות הגזיים האינרטיים באוויר.
1905אדולף פון באייר אוניברסיטת מינכן על עבודתו על צבעים אורגניים ותרכובת הידרוארומטיות.
1906אנרי מואסאן סורבון על חקירת ובידוד היסוד פלואור, ועל הכבשן החשמלי הקרוי על שמו.
1907אדוארד בוכנר המכללה החקלאית ברלין על מחקריו הביוכימיים וגילוי תסיסה חוץ-תאית.
1908ארנסט רתרפורד אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר על מחקריו בהתפרקות היסודות ובכימיה של חומרים רדיואקטיביים.
1909וילהלם אוסטוולד אוניברסיטת לייפציג על עבודתו בנושא קטליזה, ומחקריו בשיווי משקל כימי ומהירות תגובה.
1910אוטו וולך אוניברסיטת גטינגן על עבודתו בתחום התרכובות האליציקליות.
1911מארי קירי סורבון על גילוי הרדיום והפולוניום, בידוד הרדיום וחקר התכונות והתרכובות של יסוד בלתי רגיל זה.
1912ויקטור גריניאר אוניברסיטת נאנסי על גילוי תרכובת גריניאר שתרמה רבות להתקדמות הכימיה האורגנית.פול סבטייה אוניברסיטת טולוז על השיטה שפיתח להידרוגנציה של תרכובות אורגניות בנוכחות מתכות.
1913אלפרד ורנר אוניברסיטת ציריך על עבודתו על קשרי האטומים במולקולות.
1914תיאודור ויליאם ריצ'רדס אוניברסיטת הרווארד על קביעת משקלם האטומי של יסודות רבים.