tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2024, TUM דורגה במקום ה-30= בעולם.
בתחום מדעי המחשב דורגה במקום ה-15, בתחום ההנדסה במקום ה-22 ובתחום מדעי הטבע במקום ה-33=.
על פי דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם לשנת 2024, TUM מדורגת במקום ה-37 בעולם, במקום ה-19 בהנדסה וטכנולוגיה, במקום ה-23 במדעי הטבע ובמקום ה-31 במדעי המחשב.
סוכנות הידיעות רויטרס דירגה את האוניברסיטה הטכנית של מינכן במקום ה-4 ברשימת האוניברסיטאות החדשניות באירופה לשנת 2017.
18 חתני פרס נובל למדו, לימדו וחקרו באוניברסיטה הטכנית של מינכן:
1961 – רודולף מסבאואר, פיזיקה
1964 – קונרד אמיל בלוך, רפואה או פיזיולוגיה
1973 – ארנסט אוטו פישר, כימיה
1985 – קלאוס פון קליצינג, פיזיקה
1986 – ארנסט רוסקה, פיזיקה
1988 – יוהאן דייזנהופר, כימיה
1989 – וולפגנג פול, פיזיקה
1991 – ארווין נהר, רפואה או פיזיולוגיה
1992 – רודולף מרקוס, כימיה
2001 – וולפגנג קטרלה, פיזיקה
2017 – יואכים פרנק, כימיה
2022 – אנטון ציילינגר, פיזיקה
האוניברסיטה הטכנית של ברלין היא אוניברסיטת מחקר בעיר ברלין, גרמניה.
היא נוסדה ב-1879, והפכה לאחד ממוסדות ההוראה היוקרתיים באירופה.
באוניברסיטה זו אחוז גבוה של סטודנטים בינלאומיים, כמעט 20% בשנת 2016.
האוניברסיטה הטכנית של ברלין חברה בברית TU9, ארגון המוסדות האקדמיים הטכנולוגיים המוביל בגרמניה, המאפשר חילופי סטודנטים בין בתי ספר שונים להנדסה החברים בארגון.
בנוסף, היא חברה בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם.
באוניברסיטה הטכנית של ברלין שני מרכזי חדשנות המוכרים על ידי המכון האירופי לחדשנות וטכנולוגיה (EIT).
האוניברסיטה ידועה בדירוגה הגבוה בתוכניות ללימודי הנדסה, במיוחד בהנדסת מכונות והנדסת תעשייה וניהול.
בין בוגרי האוניברסיטה ומרציה יש חברים באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים, הנדסה ורפואה, שני זוכי המדליה הלאומית למדעים ועשרה חתני פרס נובל.
האוניברסיטה ידועה כאחת הראשונות אשר פתחו חוג להנדסת תעשייה וניהול , חוג שלו דרישה גבוהה מאוד.
החוג קם במענה לדרישות תעשיינים גרמנים למסלול לימודים אקדמי המכשיר את דרג הניהול של מפעלים תעשייתיים, בעל מומחיות בתחומים טכנולוגיים וניהול.
החוג החל לפעול בשנת הלימודים 1926–1927 והוא אחד היוקרתיים ביותר בתחומו.
ב-1 באפריל 1879 נוסדה "האוניברסיטה הטכנית המלכותית בשרלוטנבורג" לאחר החלטה ממשלתית לאחד את האקדמיה של ברלין לבנייה ואת האקדמיה המלכותית למסחר, שני מוסדות שנוסדו בממלכת פרוסיה בשנת 1799 ובשנת 1821 בהתאמה.
קמפוס האוניברסיטה הטכנית של ברלין משתרע על שטח של למעלה מ-604 דונם, במספר אתרים בברלין.
הקמפוס המרכזי נמצא בלב רובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף.
בשנת 2015 למדו בשבעת בתי הספר של האוניברסיטה 33,933 סטודנטים ב-90 תחומי לימוד.
לאוניברסיטה הטכנית של ברלין שלוחה בעיר הנופש אל גונה, על חוף הים האדום, צפונית לע'רדקה במצרים.
מאז 4 באפריל 2005 האוניברסיטה הטכנית של ברלין כוללת את הפקולטות והמכונים הבאים:
פקולטה I - מדעי הרוח והחברה (Geisteswissenschaft)
המכון לפילוסופיה, היסטוריה של הספרות, מדעים וטכנולוגיה
המכון להיסטוריה של האמנות והיסטוריה עירונית
המכון להכשרה מקצועית ולימודי עבודה
פקולטה II - מתמטיקה ומדעי הטבע
המכון לפיזיקה של מצב מוצק
פקולטה III - מדעי תהליך והנדסה
המכון לטכנולוגיה וכימיה של מזון
פקולטה IV - הנדסת חשמל ומדעי המחשב
המכון לטכנולוגיות מערכות בתדר גבוה ומוליכים למחצה
המכון להנדסת תוכנה ומדעי מחשב תאורטיים
המכון לאינפורמטיקה עסקית ושיטות כמותיות
פקולטה V - הנדסת מכונות ומערכות תחבורה
המכון לפסיכולוגיה, גורמי אנוש וארגונומיה
המכון לבנייה, מיקרוטכנולוגיה והנדסה רפואית
המכון לעיבוד מתכות וניהול תעשייתי
פקולטה VI - תכנון - בנייה - סביבה (מיזוג של הפקולטות להנדסה אזרחית, מדעי הקרקע, ארכיטקטורה-סביבה-חברה)
המכון לגאודזיה ומידע גאוגרפי וטכנולוגיית מידע
המכון לאדריכלות נוף ותכנון סביבתי
באוניברסיטה מועסקים 8,455 עובדים: 338 מרצים מן המניין, 2,598 חוקרים לתארים מתקדמים, 2,131 אנשי עובדי מנהל, טכנאים ועובדי ספריות.
בנוסף עובדים באוניברסיטה 2,651 עוזרי הוראה ו-126 חניכים (נכון לשנת 2015).
לתלמידים בינלאומיים יש אפשרות ניידות בין מוסדות לימוד בתוכנית ארסמוס או בתוכנית TIME - Top Industrial Managers for Europe.
הספרייה המרכזית המשותפת החדשה של האוניברסיטה הטכנית של ברלין ואוניברסיטת ברלין לאמנויות נפתחה בשנת 2004 ובה כ-2.9 מיליון כרכים (2007).
מימון משמעותי לבניין הספרייה ניתן על ידי חברת פולקסווגן.
שמה הרשמי של הספרייה הוא "ספריית TU Berlin ו-UdK (בבניין פולקסווגן)".
אולם בשלט מעל הכניסה הראשית לספרייה כתוב "ספריית פולקסווגן" – בלי להזכיר את האוניברסיטאות, דבר המבלבל רבים המגיעים למקום.
חלק מ-17 הספריות של האוניברסיטה הטכנית של ברלין ושל אוניברסיטת ברלין לאמנויות התמזגו לתוך הספרייה החדשה, אך מספר מחלקות עדיין שומרות על ספריות עצמאיות משלהן.
כך, הספרייה בית הספר לכלכלה ולניהול שבה 340,000 כרכים בבניין הראשי של האוניברסיטה והספרייה של המחלקה למתמטיקה שבה 60,000 כרכים.
סטנאקו בלקובסקי (1891–1962), אדריכל בולגרי.
אנרי קואנדה (1886–1972), מהנדס אווירונאוטיקה.
אוטמאר אדנהופר (נולד בשנת 1961), כלכלן, מומחה אקלים.
גרהרד ארטל (נולד בשנת 1936), כימאי פיזיקלי, חתן פרס נובל לשנת 2007.
גוטפריד פדר (1883-1941), כלכלן בכיר במפלגה הנאצית.
ויברט פהסה (נולד בשנת 1937) מהנדס וחוקר.
גינטר ציגלר (נולד ב-1963), מתמטיקאי, חתן פרס לייבניץ לשנת 2001.
האוניברסיטה הטכנית של דנמרק (באנגלית, The Technical University of Denmark, או בראשי תיבות, "DTU"; בדנית, Danmarks Tekniske Universitet) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בקונגנס לינגבי, 12 ק"מ צפונית לקופנהגן, דנמרק.
היא הוקמה בשנת 1829 ביוזמתו של הנס כריסטיאן ארסטד כפוליטכני הראשון של דנמרק, והיא מדורגת בין מוסדות ההנדסה המובילים באירופה.
האוניברסיטה הטכנית נוסדה ב-5 בנובמבר 1829, כ"קולג' לטכנולוגיה מתקדמת" על ידי אחד הכוחות המניעים של היוזמה, הפיזיקאי הנס כריסטיאן ארסטד, שהיה פרופסור באוניברסיטת קופנהגן.
ההשראה למוסד הייתה אקול פוליטקניק בפריז, צרפת, בה ביקר ארסטד כמדען צעיר.
ארסטד היה מנהלה הראשון עד פטירתו בשנת 1851.
ביתה הראשון של המכללה היה שני מבנים בסטייסטריידה וסט פדרסטרדה במרכז קופנהגן.
הם הורחבו מספר פעמים בשנת 1890. הבניינים החדשים נחנכו בסולואגט בשנת 1890 ותוכננו על ידי האדריכל יוהאן דניאל.
בשנת 1903 המכללה לטכנולוגית מתקדמת החלה להורות הנדסת חשמל בנוסף להנדסת בניין, הנדסת ייצור והנדסת מכונות שכבר נלמדו במכללה.
בשנות העשרים המקום שוב לא הספיק ובשנת 1929 הונחה אבן היסוד לבית ספר חדש באוסטרוולד.
השלמת הבניין התעכבה בעקבות מלחמת העולם השנייה והיא לא הושלמה עד שנת 1954.
משנת 1933 נודע רשמית המוסד בשם 'האוניברסיטה הטכנית של דנמרק'.
ב־1 באפריל 1994, עם הצטרפותם של 'האקדמיה הדנית להנדסה' (DIA) ו'האוניברסיטה הטכנית של דנמרק'- (DTH), שונה השם הדני לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק, כדי לכלול את המילה אוניברסיטה, ובכך הוליד את ראשי התיבות (DTU) שבאמצעותם האוניברסיטה ידועה כיום.
השם הרשמי, כולל עדיין את השם המקורי "המכון הפוליטכני, האוניברסיטה הטכנית של דנמרק".
בשנת 1960 התקבלה החלטה להעביר את המכללה לטכנולוגיה מתקדמת למתקנים חדשים בלנגבי בצפון קופנהגן.
הם נחנכו ב־17 במאי 1974. ב־23 וב־24 בנובמבר 1967 אירח מרכז המחשוב האוניברסיטאי את קבוצת המחקר של ועדת המדע של נאט"ו בפגישה הראשונה של 'הנדסת תוכנה' שהוקמה לאחרונה.
ב־1 בינואר 2007 מוזגה האוניברסיטה עם מכון החלל הלאומי הדני והחל מ-1 בינואר 2008: עם המכון הלאומי למשאבים ימיים.
האוניברסיטה הטכנית של דנמרק מעניקה משנת 1997, מדליית זהב כאות הוקרה וכבוד לאנשים שעשו מאמץ בולט במיוחד עבור המוסד ועבודת האוניברסיטה.
לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק יש ארבעה קמפוסים, מעבדות מחקר ומתקני בדיקה ברחבי דנמרק ובאי גרינלנד.
הקמפוס הראשי של האוניברסיטה ממוקם צפונית לקופנהגן ליד העיירה לינגבי.
יותר ממאה מבנים פזורים במישור 106 דונם המחולק לארבעה רבעים, תצורה זו מתכתבת עם המספור המקובל של רביעים במערכת צירים קרטזית.
הקמפוס השני ממוקם בבלרופ כעשרה ק"מ ממרכז העיר קופנהגן.
הקמפוס השלישי ממוקם על חצי האי ריס בפיורד רוסקילדה, 7 ק"מ צפונית לעיירה ההיסטורית רוסקילדה ו-40 ק"מ מערבית לקופנהגן.
הקמפוס הרביעי ממוקם במספר מעבדות בפרדריקסברג ובאי לינדהולם המשרתים את המחקר הוטרינאי.
בנוסף לקמפוסים, לאוניברסיטה יש מתקני מחקר ובדיקה במיקומים הבאים: מעבדות בפרדריקסברג, בהירשלס יש פעילויות מחקר בתחום הטכנולוגיה החקלאית והדייג ובו נמצא גם הנמל הביתי של ספינת המחקר השטה לאוקיינוס, באי לינדהולם יש פעילויות מחקר למחלות מידבקות.
במורס יש פעילויות מחקר בתחום חיי הים באזורי החוף, בסילקבורג יש פעילויות מחקר בתחום דייג במים מתוקים, אקולוגיה וגנטיקה של האוכלוסייה.
בסיסימיוט, העיר השנייה בגודלה בגרינלנד, יש פעילויות מחקר וחינוך ובאוסטרילד יש אתר בדיקה לטורבינות רוח גדולות עד 250 מטר גובה.
הוא הסמכות הגבוהה ביותר לפעילות האוניברסיטה.
חבר הנאמנים מאשר את האסטרטגיה של האוניברסיטה, כמו גם את תוכניות התקציב והפעולה, מתקשר בחוזי פיתוח עם שר המדע, הטכנולוגיה והחדשנות, ממנה את הנשיא ומקבל החלטות על פרויקטים חדשים לבנייה וכו '.
מועצת הנאמנים מתכנסת לפחות ארבע פעמים בשנה.
החל מה -1 בינואר 2009, עשרה חברי נאמנים; שישה חברים שגויסו מחוץ לאוניברסיטה, חבר אחד ממונה על ידי הצוות המדעי, חבר אחד ממונה על ידי הצוות האדמיניסטרטיבי ושני חברים ממונים על ידי סטודנטים מהאוניברסיטה.
הנשיא, שממונה על ידי חבר הנאמנים, אחראי לניהול היומיומי של האוניברסיטה.
הנשיא ממונה על חבר המנהלים, אשר בנוסף לנשיא כולל גם את ראש המוסד, מנהל האוניברסיטה, דיקן הלימודים לתארים ראשונים וענייני סטודנטים, דיקן לימודי תארים מתקדמים ועניינים בינלאומיים, מנהל הייעוץ למגזר הציבורי, והמנהל לחדשנות ויזמות.
המועצה האקדמית היא הגוף האקדמי הגבוה ביותר של האוניברסיטה ומעניק דוקטורטים.
המועצה מדווחת בפני הנשיא, בין היתר על חלוקת המימון ויכולה גם לייעץ לנשיא בתוכניות השכלה, מחקר וחדשנות אסטרטגיות מרכזיות.
הנשיא הוא יו"ר המועצה האקדמית, הכוללת גם נציגי סטודנטים ונציגי סגל מדעים מהאוניברסיטה.
חבר הנבחרים שוקל ברמה הגבוהה ביותר את תוכנית ההשכלה, המחקר והחדשנות של האוניברסיטה וממנה גם את החברים החיצוניים של חבר הנאמנים של האוניברסיטה על פי דרישה.
חבר הנבחרים מורכב משני חברים מכל מועצה מייעצת.
השירותים העיקריים של האוניברסיטה, כלומר השכלה, מחקר, ייעוץ במגזר הציבורי וחדשנות, מנוהלים על ידי המחלקות בתחומם האישי.
המחלקות מתכננות ומארגנות את המחקר וההוראה בכל אחד מהתחומים האקדמיים שלהן ומשתפות פעולה בתחומי הדיסציפלינה שלהן.
המחלקות מנוהלות על ידי ראש המחלקה, המדווח לנשיא.
ראש המחלקה נעזר בוועדה מייעצת, הכוללת נציגים חיצוניים לתחומי הליבה של המחלקה.
מועצות הלימוד באוניברסיטה ממוקמים בתוך מחלקות האוניברסיטה השונות בצורה של מועצת לימודים של המחלקה.
הם עובדים עם מסגרת ההשכלה לתארים ראשונים ושניים וכן הוראה במחלקות השונות.
לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק ישנם שבעה משרדי ניהול.
לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק יש מספר חברות מוגבלות ציבוריות עם דירקטורים עצמאיים.
חברות בנות אלה מבססות את שירותי הליבה של האוניברסיטה באמצעות פעילותן ותנאי השוק.
בשנת 2014 הוענק לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק הסמכה מוסדית מטעם האיגוד האירופי לאבטחת איכות בחינוך הגבוה .
ההסמכה המוסדית מבטיחה שהאוניברסיטה עומדת ומתפקדת היטב בפועל באיכות הסמכת ההשכלה הגבוהה באירופה.
בנוסף למחלקות ומרכזי מחקר, יש גם מספר קבוצות מחקר ומרכזים בין-תחומיים.
לדוגמה, פרויקטים חוצי ארגונים ויחידות תחת מחלקות, המוקדשים למחקר או ייעוץ מדעי בתחומי נושא ספציפיים.
רבות מקבוצות מחקר אלה ממומנות או מופעלות בשיתוף עם מוסדות מחקר אחרים, רשויות ציבוריות, וחברות פרטיות וקרנות.
בנובמבר 2007 הוסיף מוסף טיימס להשכלה גבוהה את האוניברסיטה כמספר 130 בדירוג האוניברסיטאות בעולם ומספר 122 בשנת 2010.
בדירוג "האוניברסיטאות החדשניות בעולם" 2015 על ידי תומסון רויטרס, מדורגת DTU:
בקטגוריית הנדסה בדירוג נושאי QS, מדורגת DTU:
ברשימת "מחוון הכתר" של דירוג ליידן 2008 של 100 האוניברסיטאות הגדולות באירופה מבחינת מספר פרסומי Web of Science בתקופה 2000–2007, DTU מדורגת:
בדירוג האוניברסיטה העולמית של QS לשנת 2015 מדורגת DTU:
בדירוג ליידן 2013 מדורגת DTU:
בדירוג האוניברסיטה העולמית של Times Times 2013–2014 מדורגים DTU:
מספר 121 בעולם, מספר 31 בקטגוריית "הנדסה וטכנולוגיה"
הדירוג נכון לשנת 2019 באתר האוניברסיטבה:
לפי הדירוג העולמי של האוניברסיטאות לשנת 2019, האוניברסיטבה מדורגת במקום 101–150 .
האוניברסיטה מדורגת בדירוג האקדמי העולמי לשנת 2020: לפי QS במקום 112 ולפי THE במקום 184 .
מספר דוגמאות לאישים בוגרי האוניברסיטה שהתפרסמו בתחום עיסוקם:
הנריק פונטופידן, פרס נובל לחתן ספרות
הנריק דאם, פרס נובל לפיזיולוגיה או לחתן רפואה
הארלד בוהר, (1887–1951), שחקן כדורגל מדליית כסף אולימפי ומתמטיקאי; אחיו של נילס בוהר
אובה ארוף, מיסד Arup Group
אבה סאנד, כדורגלן מקצועי לשעבר
שיתופי פעולה עם האקדמיה בעולם ועם המגזר הציבורי
DTU הקימה מספר שותפויות אסטרטגיות ובריתות אוניברסיטאיות עם קומץ מובחר של אוניברסיטאות עילית עולמיות;
האוניברסיטה הטכנית של דנמרק חברה בברית אוניברסיטאות יורו-טק, (The EuroTech Universities Alliance בקיצור: EuroTech) שהיא שותפות אסטרטגית של אוניברסיטאות למדע וטכנולוגיה באירופה.
האוניברסיטה חברה גם בברית N5T, שהיא ברית אסטרטגית של חמש האוניברסיטאות הטכניות המובילות בדנמרק, פינלנד, נורווגיה ושוודיה.
לאוניברסיטה יש גם שיתוף פעולה עם המכון המתקדם למדע וטכנולוגיה בקוריאה משנת 2008, המרכז לחינוך ומחקר סין-דני הכולל שמונה מוסדות לימוד דניים, משרד ההשכלה הגבוהה והמדע בדנמרק, האוניברסיטה האקדמית הסינית למדעים והאקדמיה הסינית למדעים, האוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג בסינגפור ואוניברסיטת קווינסלנד באוסטרליה.
שיתוף פעולה עם המגזר הציבורי
לאוניברסיטה שיתופי פעולה עם המגזר הציבורי, עם התעשייה ושיתוף פעולה בינלאומי.
מחלקות ומרכזי האוניברסיטה הטכנית, הם בעלי מסורת רבת שנים של ביצוע ייעוץ מבוסס מחקר.
הייעוץ תומך בעבודת החקיקה והמנהלית של הרשויות הלאומיות והבינלאומיות.
המחלקות העיקריות באוניברסיטה הטכנית העוסקות כיום בייעוץ למגזר הציבורי הן :
האוניברסיטה הלבנונית (, ) היא מכון ציבורי ללימודים גבוהים בלבנון.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1951 בתמיכת נשיא לבנון בשארה אל-ח'ורי.
עד לשנת 1975 שכנה האוניברסיטה בביירות ובפרווריה, אך אחרי 1976 בשל מלחמת האזרחים בלבנון, הוקמו סניפים בהר הלבנון, בצפון לבנון, בדרום לבנון ובבקאע.
האוניברסיטה מפעילה 62 ספריות, שבהן למעלה מ-700 אלף ספרים, הנגישים בחינם לסטודנטים.
האוניברסיטה מציעה תוכניות של חילופי סטודנטים, ופעילויות ספורט.
Karazin Kharkiv National University) היא אחת האוניברסיטאות הגדולות ב-האימפריה הרוסית וב-ברית המועצות.
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1804 באמצעות מאמציו של וסילי קרזין והפכה לאוניברסיטה השנייה הוותיקה באוקראינה המודרנית אחרי אוניברסיטת לבוב.
ב-29 בינואר 1805 נכנסה לתוקפה התקנה על פתיחת האוניברסיטה הקיסרית בחרקוב.
האוניברסיטה הפכה לאוניברסיטה השנייה בדרום האימפריה הרוסית.
האוניברסיטה הוקמה ביוזמת הקהילה המקומית עם וסילי קרזין, שרעיון ההקמה שלה נתמך על ידי האצולה והרשויות המקומיות.
הרוזן סוורין פוטוצקי מונה למפקח הראשון של האוניברסיטה, כאשר הרקטור הראשון היה הפילולוג והפילוסוף איבן ריזשקי.
בשנת 1811 הוקמה האגודה הפילוטכנית.
האגודה המתמטית של חרקוב, האגודה ההיסטורית והפילולוגית של חרקוב, אגודת הטבע, חברות הפיזיקה, הכימיה, המשפט, בין השאר, הוקמו במחצית השנייה של המאה ה-19.
בשנת 1839 הוקם באוניברסיטה בית ספר וטרינרי, שבשנת 1851 הפך למכון עצמאי.
בשלב זה הקמפוס כלל מעבדות, מרפאות, מצפה כוכבים אסטרונומי, גן בוטני וספרייה.
בעבר האוניברסיטה הייתה אוטונומית עם בחירת רקטורים.
עם זאת, משנת 1820 עד 1850, כל פעילותה נשלטו בקפדנות על ידי המשטר.
רקטורים מונו על ידי שר החינוך, בעוד שצנזרו פרסומים מדעיים ותהליכים אקדמיים.
בשנת 1863,תחת חוק חדש, האוניברסיטה הלאומית חרקוב הפכה חלקית לאוטונומית.
האוניברסיטה הלאומית חרקוב מפרסמת עבודות מחקר מדעיות מאז 1874.
החל מהמאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20 היו באוניברסיטת חרקוב ארבעה בתי ספר: בית הספר לפיזיקה ומתמטיקה, בית הספר להיסטוריה ופילולוגיה, בית הספר לרפואה, בית הספר למשפטים.
בשנים 1917 עד 1920 התנהל מאבק בין תומכי הממלכה האוקראינית והקורס הרוסי.
חלק מהפרופסורים שהתנגדו למציאות פוליטית חדשה עזבו.
מרבית הפרופסורים האוקראינים נשארו בחרקוב.
הם המשיכו לעבוד במוסדות שהוקמו על ידי הממשלה הסובייטית: האקדמיה לידע תאורטי (1920–1921), מכון חרקוב לחינוך ציבורי (1930-1921), מכון הכלכלה הלאומית חרקוב, המכון לפיזיקה וכימיה בית הספר למשפטים ועוד מספר מכונים.
בשנת 1921 אוניברסיטת חרקוב כללה שבעה בתי ספר : בית הספר לפיזיקה ומתמטיקה, בית הספר לכימיה, בית הספר למקצועות הביולוגיה, בית הספר לגאולוגיה וגאוגרפיה, בית הספר לספרות ובלשנות (עם המחלקה לפילוסופיה), ובית הספר לכלכלה.
בשנת 1921 הוקם המכון הרפואי בחרקוב על בסיס בית הספר לרפואה של אוניברסיטת חרקוב.
בשנת 1936 נקראה האוניברסיטה על שמו של הסופר הרוסי מקסים גורקי (אם כי לא היה קשור לאוניברסיטה במהלך חייו).
במהלך המלחמה הגרמנית-סובייטית האוניברסיטה פונתה לעיר קזילאורדה בקזחסטן, שם האוניברסיטה התמזגה עם אוניברסיטת קייב במטרה להקים את האוניברסיטה הממלכתית באוקראינה.
בין השנים 1943–1943 חזרה האוניברסיטה לחרקוב (השנה האקדמית הראשונה לאחר שחרור העיר ב-1 בנובמבר 1943
בשנת 1951 800 סטודנטים באוניברסיטה סבלו מרדיפות לאחר שסירבו לעבור בחינות ברוסית.
משפטים נערכו מאחורי דלתות סגורות.
בשנת 1977 פעלו באוניברסיטה בתי הספר הבאים: בית הספר למכניקה ומתמטיקה, בית הספר לפיזיקה, בית הספר לגאולוגיה וגאוגרפיה, בית הספר לכלכלה, בית הספר להיסטוריה, בית הספר לפילולוגיה, בית הספר לשפות זרות, בית הספר למדעים כלליים, בית ספר ללמידה בהתכתבויות ובית ספר לילי.
ב-11 באוקטובר 1999 הוציא ליאוניד קוצ'מה, נשיא אוקראינה צו, בו נכתב: "בהתחשב בתרומה ניכרת שאוניברסיטת חרקוב תרמה להכשרת מומחים מוסמכים ופיתוח מדע העניקו מעמד של אוניברסיטה לאומית וקראו לה על שם מייסדה, ואסיל נזרוביץ' קרזין"
בשנת 2004 קיבלה האוניברסיטה מבנה תאום (האקדמיה לשעבר גובורוב), מול כיכר סבובודי.
ברית המועצות העניקה לאוניברסיטה הלאומית חרקוב מספר עיטורים ביניהם: עיטור מהפכת אוקטובר, עיטור הדגל האדום של העמל.
האוניברסיטה הלאומית חרקוב מחזיקה במקום השני באוקראינה בהיקף הפרסומים והציטוטים, עם התוצאות האקדמיות הטובות ביותר בבית הספר לרפואה ובבית הספר לביולוגיה.
בית הספר ליחסים כלכליים בינלאומיים ותיירות
חתני "פרס נובל" בוגרי וסגל האוניברסיטה הלאומית חרקוב
איליה מצ'ניקוב - פרס נובל לרפואה, שנת 1908
לב לנדאו - פרס נובל לפיזיקה, שנת 1962
סיימון קוזנץ - פרס נובל לכלכלה, שנת 1971. ב-2013 נקראה על שמו האוניברסיטה הלאומית של חרקוב לכלכלה שבה למד בשנים 1918–1921.
בוגרים ישראלים של בית הספר לרפואה
מרים ברנשטיין-כהן - בפקולטה לרפואה, הוסמכה בשנת 1918
אריה אלוטין - בפקולטה לרפואה, הוסמך בשנת 1924
האוניברסיטה הלאומית של סיאול (בקוריאנית: 서울대학교) היא אוניברסיטה לאומית, הממוקמת בסיאול שבקוריאה הדרומית, אשר הוקמה ב־1946. באוניברסיטה לומדים כ־28,000 סטודנטים, היא נחשבת לאחת משלוש האוניברסיטאות היוקרתיות ביותר בקוריאה הדרומית המכונות על ידי התקשורת בכינוי .
האוניברסיטה כוללת חמישה עשר קולג'ים ושנים עשר בתי ספר מקצועיים.
האוניברסיטה הלאומית בסיאול מחזיקה במזכר הבנות עם למעלה מ־700 מוסדות אקדמיים בארבעים מדינות ועם הבנק העולמי.
ישנן תוכניות רבות לחילופי סטודנטים עם מוסדות רבים ברחבי העולם, ובהם בית הספר לעסקים על שם פיוקווא, אוניברסיטת ווריק, יוניברסיטי קולג' לונדון והמכון למדע המדינה פריז.
הספרייה של המוסד כוללת למעלה מ־4 מיליון כרכים.
ביוני 2024, האוניברסיטה הכריזה על פתיחת מרכז ללימודי ישראל, אשר נועדה לקדם מחקרים בנושא יהדות, היסטוריה, כלכלה וחברה של מדינת ישראל.
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 41 (2024)
האוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בדרמשטאדט שבגרמניה שהוקמה בשנת 1877. האוניברסיטה נחשבת לחלוצית וליוקרתית במדינה בכל הקשור להנדסת חשמל, מדעי המחשב, בינה מלאכותית, מדעי המדינה ועוד תחומים רבים.
האוניברסיטה חברה בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם ובארגון TU9. מבין בוגרי המוסד, ישנם כארבעה זוכי פרס נובל (ובהם הרמן שטאודינגר, פטר גרינברג וגרהרד הרצברג).
כמה מבין הדמויות הבולטות הנוספות הקשורות בדרך כלשהי לאוניברסיטה הן חיים ויצמן, קארל בוש, ריכרד וילשטאטר וכו'.
נכון ל-2020, חלק משמעותי מן הסטודנטים (18%) מגיע מחוץ לגרמניה.
נתון זה גבוה בהשוואה לממוצע של 13% בשאר המוסדות האקדמיים במדינה.
במהלך המאה ה-19 פעלו כמספר בתי ספר טכניים קטנים באזור.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 התקיימו דיונים סוערים האם אזור כה עני כמו הסן יכול להרשות לעצמו מוסד אקדמי פוליטכני גדול, אך מי שהכריע את הסוגיה היה לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן שהחליט לאחד את בתי הספר המקומיים לכדי אוניברסיטה טכנית אחת.
בשנים הראשונות מספר הסטודנטים היה עדיין נמוך, מה שכמעט גרם לסגירתה של האוניברסיטה החדשה.
בשנת 1882 הייתה האוניברסיטה הטכנית לראשונה בעולם לעסוק בהנדסת חשמל.
היותה של האוניברסיטה חלוצה בתחום זה הפך אותה למבוקשת יותר ולמעשה מנע את סגירתה.
בשנת 1899 החלו להינתן תארים שלישיים במוסד.
בשנת 1913 החלו לימודי אווירונאוטיקה.
בספטמבר 1944 רבים ממבני האוניברסיטה (כמו כן כ-80 אחוז משטח העיר) נהרסו בהפצצותיהן של בעלות הברית.
האוניברסיטה הטכנית נסגרה לזמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה אך חזרה שוב לפעול בשנת 1946. האוניברסיטה חוותה עלייה משמעותית במספר התלמידים במהלך שנות ה-60 וה-70.
באוניברסיטה יש חמישה תחומי לימוד המציעים קורסים בין-תחומיים לתואר בו הסטודנטים לומדים במספר מחלקות: ; מדע ו; הנדסת מערכות מידע; מכניקה; מכטרוניקה; המחולקים לשלוש עשרה מחלקות:
המחלקה לחומרים ומדעי כדור הארץ
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 246 (2024)
האוניברסיטה הטכנית של איינדהובן (בהולנדית: Technische Universiteit Eindhoven, בקיצור TU/e) היא אוניברסיטה ציבורית, השוכנת באיינדהובן שבהולנד, אשר נוסדה בשנת 1956. נכון לשנת 2020, לומדים באוניברסיטה כ-11,000 סטודנטים.
המוסד מתמקד במקצועות הטכנולוגיה, והוא המוסד הטכני השני שנוסד במדינה.
עם האישים הבולטים שלימדו באוניברסיטה נמנים אדסחר דייקסטרה וארצ'ר ג'ון פורטר מרטין.
לאוניברסיטה שיתופי פעולה עם מוסדות טכניים רבים ובהם הטכניון, האוניברסיטה הטכנית של מינכן, בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן, האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת פודן, אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, אוניברסיטת קרנגי מלון, האוניברסיטה הטכנית של דנמרק ואקול פוליטקניק.
האוניברסיטה חברה בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם (CESAER) ובברית אוניברסיטאות יורו-טק (EuroTech).
ביולי 2025 הודיעה הנהלת האוניברסיטה על הקפאת הקשרים עם הטכניון, איסור על פרויקטים חדשים הכרוכים בשיתוף פעולה עם מוסדות ישראלים, והטלת מגבלות על שיתוף פעולה עם חוקרים ישראלים, עקב המשבר ההומניטרי ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
מדעי הנדסת תעשייה וחדשנות (לשעבר ניהול טכנולוגיה)
דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 124 (2024)
האוניברסיטה הטכנית הצ'כית בפראג (בצ'כית: České vysoké učení technické v Praze; בראשי תיבות: ČVUT) היא אוניברסיטה ציבורית בפראג שבצ'כיה, אשר נוסדה בשנת 1707. נכון לשנת 2021, למדו במוסד כ-18,000 סטודנטים.
האוניברסיטה הטכנית נחשבת לאחת מן הגדולות בצ'כיה, ולאחד מן המוסדות הטכניים הוותיקים ביותר במרכז אירופה.
זוהי גם האוניברסיטה הטכנית הוותיקה ביותר שאינה צבאית באירופה.
האוניברסיטה הטכנית הצ'כית בפראג חברה בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם.
האוניברסיטה הטכנית הוקמה כמכון לחינוך הנדסי בשנת 1707 על ידי הקיסר יוזף הראשון.
המכון הפך לאוניברסיטה בשנת 1920.
בשנת 1955 הוקמה המחלקה להנדסה פיזיקלית ולחקר הגרעין.
בשנת 1976 החלו לימודי האדריכלות.
האוניברסיטה מאורגנת בשמונה פקולטות, חמישה מכוני מחקר ומרכזי לימוד ופיתוח נוספים: מרכז מחשוב ומידע, מרכז טכנולוגיה וחדשנות, מרכז המחקר למורשת תעשייתית, המרכז לרדיוכימיה וכימיה של קרינה וספרייה מרכזית.
לאוניברסיטה יש גם בית הוצאה לאור.
בשנת הלימודים 2022/2021 הציעה האוניברסיטה הטכנית בצ'כיה, 227 תוכניות לתואר בצ'כית ו-94 באנגלית.
הפקולטה להנדסה פיזיקלית ולחקר הגרעין (1955)
המכון ללימודים מתקדמים ע"ש מסריק
המרכז האוניברסיטאי למבנים חסכוניים באנרגיה
האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של חרקוב היא מוסד לימודים גבוהים בחרקוב שבאוקראינה.
האוניברסיטה מכשירה כ־900 סטודנטים לתואר ראשון במוזיקה, דרמה ואמנויות הבמה.
ב-2004 קיבל המוסד מעמד של אוניברסיטה.
הוא מוכר כמוסד ברמת האקרדיטציה הגבוהה ביותר, רמה 4. בזאת שופרה האינטגרציה בין האוניברסיטה לבין מערכת ההשכלה הגבוהה האירופית.
את האוניברסיטה משרתים שני בניינים: קונסרבטוריון ומחלקת תיאטרון.
בקונסרבטוריון, המבנה המרכזי באוניברסיטה, יש חדר אופרה, חדר הרצאות, חדר מחשבים וחדר הנהלה.
באוניברסיטה יש אף ספרייה בת כ-240,000 ספרים וספריית וידאו בת כ-15,000 פריטי וידאו.
בקונסרבטוריון נפתחה אף מחלקה לחקר המוזיקה של מזרח אוקראינה.
מטעם האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של חרקוב פועלים חוגים לשירה ולתיאטרון, למסלולים של תואר ראשון ותואר שני.
הזמן להשגת תואר ראשון מטעם שני החוגים הללו עומד על כארבע שנים, ואילו להשגת תואר שני - כשנה.
הנושאים הנלמדים בשיעורים אלה כוללים, בין השאר, נגינה על פסנתר, עוגב, כלי מיתר וכלי נשיפה, וכן ג'אז, יצירות מוזיקליות, שירה במקהלה, תיפוף, בימוי והנפשה.
הקבלה לאוניברסיטה כרוכה באודישן חי וראיון (תואר ראשון).
כדי לקבל תואר שני, סטודנטים זרים חייבים להגן על נייר הסמכה, ולגשת לבחינה בשפה האוקראינית (או הרוסית).
האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של חרקוב ייסדה שותפויות עם מוסדות לימוד מרכזיים ברחבי העולם.
שיתופי הפעולה האלה כוללים את בתי ספר לאמנויות בסינסינטי בארצות הברית, בנירנברג ובלייפציג בגרמניה, בנאפולי באיטליה, בז'נבה שבשווייץ, בהלסינקי בפינלנד, בבריסל בבלגיה, בלובלין בפולין, בוונקובר בקנדה, במוסקבה, בסנט פטרסבורג וברוסטוב על הדון שברוסיה.
כמו גם מכללות למוזיקה בספרד ובתי ספר לדרמה בפולין, בצרפת, וברוסיה.
בנוסף על כך, האוניברסיטה מקיימת שותפויות פעילות עם מכון גתה באוקראינה, המכון הצרפתי, הקונסוליה הכללית של פולין ורוסיה, שגרירויות אוסטריה ושווייץ באוקראינה, המועצה הבריטית ומועדוני הרוטרי.
האוניברסיטה חתמה על הסכמי שותפות עם אוניברסיטאות ברוסיה, בלארוס, גאורגיה, ליטא, פולין וסין.
במסגרת הסכמים אלו נערכים סיורי קונצרטים, סדנאות וסימפוזיונים מחקריים.
מוזיקאים ידועים כמו סרגיי קריבונוס (ארצות הברית), קשישטוף פנדרצקי, גז'גוז' סיירוצ'ינסקי (פולין), טימותי רייניש (בריטניה), בורקהרד רמפה (גרמניה) ו-וולודימיר לוקשב (אוקראינה) הם דוקטורים מכובדים של האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של חרקוב.
אוניברסיטת אתונה - המכונה האוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה היא אוניברסיטה ציבורית באתונה, בירת יוון.
היא פועלת ברציפות משנת היווסדה - 1837, והיא המוסד האוניברסיטאי הוותיק ביותר ביוון המודרנית.
לומדים בה כ-100,000 סטודנטים ובמספר התלמידים היא האוניברסיטה הגדולה באירופה.
אוניברסיטת אתונה מהווה חלק אינטגרלי מהחיים האקדמיים והאינטלקטואליים של יוון המודרנית.
האוניברסיטה הוקמה ב-3 במאי 1837 על ידי המלך הראשון של יוון, אותון, ולכן כונתה בזמנו לכבודו "האוניברסיטה האותונית" (Οθώνιον Πανεπιστήμιον).
היא הייתה האוניברסיטה הראשונה במדינה היוונית החופשית ובסביבתה בדרום-מזרח אירופה.
היא הייתה גם המוסד האקדמי השני ביוון המודרנית אחרי האקדמיה היונית שבאי קורפו.
בהתחלה כללה ארבע פקולטות: תאולוגיה, משפטים, רפואה ואמנויות (האחרונה כללה גם מדעים יישומיים ומתמטיקה).
בשנתה הראשונה היו בה 33 מורים, 52 סטודנטים ו-75 צופים לא רשומים.
האכסניה הראשונה שלה הייתה בניין שנבנה במדרון הצפוני של האקרופוליס ברובע פלקה, שתוכנן על ידי האדריכלים סטמטיוס קליאנתיס ואדוארד שאוברט.
הבניין משמש כיום את מוזיאון האוניברסיטה.
בנובמבר 1841 עברה האוניברסיטה למבנה המרכזי שתוכנן על ידי האדריכל הדני כריסטיאן הנסן.
הוא תכנן אותו מתוך גישה נאו-קלאסית "המשלבת גודל מונומנטלי עם פשטות אנושית" ועיצב אותו בצורת האות H.
הבניין קושט על ידי הצייר קרל ראהל והוא חלק מ"הטרילוגיה" האדריכלית או הנאו-קלאסית של אתונה, יחד עם בניין הספרייה הלאומית של יוון (משמאל לאוניברסיטה) ובית האקדמיה של אתונה (מימין לאוניברסיטה).
בניית הבניין החלה ב-1839 מצפון לאקרופוליס.
האגף החזיתי הידוע כ"פרופילאה", הושלם ב-1842–1843. בניית שאר האגפים, תחת פיקוחו של האדריכל היווני ליסנדרוס קפתנדזולו ואחר כך של עמיתו, אנסטסיוס תאופילאס, הושלמה ב-1864.
בשנת 1862 בעקבות האירועים שאילצו את המלך אותון לעזוב את המדינה, שינתה האוניברסיטה האותונית את שמה ל"אוניברסיטה הלאומית"' (Εθνικόν Πανεπιστήμιον) .
מאוחר יותר היא כונתה "האוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה" לזכרו של יואניס קפודיסטריאס, הראשון ששימש כראש המדינה היוונית המודרנית העצמאות.
ב-1904 חל שינוי במבנה האוניברסיטה כשהפקולטה לאמנויות התפצלה לשתי פקולטות: לאמנויות (Σχολή Τεχνών) ולמדעים (Σχολή Επιστημών) כשהאחרונה כללה מחלקות לפיזיקה ולמתמטיקה ובית ספר לרוקחות.
ב-1919 התווספה מחלקה לכימיה וב-1922 שינה בית הספר לרוקחות את שמו ל"המחלק לרוקחות".
שינוי נוסף נעשה עם הקמת בית הספר לרפואת שיניים במסגרת הפקולטה לרפואה.
בשנים 1911-1895 נרשמו בכל שנה בממוצע כ-1,000 סטודנטים חדשים, ומספרם עלה ל-2,000 בסוף מלחמת העולם הראשונה.
החל מהשנה האקדמית 1927–1928 הונהגו בכל הפקולטות בחינות כניסה.
החל משנת 1954 משרד החינוך והדת קבע בכל שנה מה יהיה מספר המקומות הפנויים לללימודים, לפי הצעות הפקולטות השונות.
בשנים 1911–1932 התפצלה האוניברסיטה ל אוניברסיטה על שם קפודיטסריה שכללה את המחלקות ההומניות, ו - האוניברסיטה הלאומית שכללה את המחלקות למדעים.
ב-1932 הם התמזגו מחדש באוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה.
בשנות ה-1960 התחילו עבודות הבנייה של הקמפוס האוניברסיטאי בפרבר איליסיה של אתונה, ובו שוכנים בתי ספר לפילוסופיה, לתאולוגיה ולמדעים.
אוניברסיטת אתונה מחולקת לבתי ספר, פקולטות ומחלקות.
היחידות הראשיות של האוניברסיטה מכונות ביוונית „σχολές", כלומר "בתי ספר" והן מתחלקות ב
„τμήματα" (מחלקות) המתחלקות מצדן ל-„τομείς" (פקולטות)
בית הספר לפילוסופיה, כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר לכלכלה ולמדעי המדינה, כולל את המחלקות הבאות:
לימודים טורקיים ולימודים מזרחיים מודרניים
בית הספר ללימודים רפואיים, כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר למדעים כולל את המחלקות הבאות:
היסטוריה ופילוסופיה של המדעים (בעבר - מתדולוגיה, היסטוריה ותאוריה של המדעים)
בית הספר לחינוך, כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר למשפטים, כולל את המחלקה ל:
בית הספר לתאולוגיה כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר לחינוך גופני ולמדעי הגוף כוללת את: המחלקה ל:
| rowspan="4" |אנו איליסיה, רובע זוגראפו
| || בית הספר להיסטוריה ולפילוסופיה של המדעים
| rowspan="4" |מרכז העיר אתונה
|בית הספר למשפטים, כלכלה ולמדעי המדינה
| || בית הספר ללימודי תקשורת ולמדיה המונית
| || הפקולטה לחינוך לגיל הרך
| || הפקולטה ללימודים סלאביים
| || הפקולטה ללימודים טורקיים ומזרחיים מודרניים
| || הפקולטה לחינוך גופני ולמדעי הגוף
לאורך תולדותיה, מספר ניכר של בוגרי אוניברסיטת אתונה הצטיינו בתחומים שונים, אקדמיים וחברתיים.
שני חתני פרס נובל לספרות למדו או לימדו באתונה
15 ראשי ממשלות של יוון ושישה נשיאי יוון (כולל אלכסנדרוס זאימיס, קונסטנדינוס סטפנופולוס, קונסטנדינוס קרמנליס שמילא את שני התפקידים, קונסטנדינוס צאצוס) למדו באוניברסיטת אתונה, לרבות:
חרילאוס טריקופיס, אלפתריוס וניזלוס, גאורגיוס פפנדראו, קונסטנדינוס קרמנליס, קוסטס קרמנליס, קרולוס פפוליאס, ואסיליקי תאנו-כריסטופילו, אנדריאס פפנדראו, קתרינה סקלארופולו, קונסטנדינוס מיצוטאקיס, כמו כן למדו באוניברסיטה המלך קונסטנטינוס השני ונשיאי קפריסין, מקאריוס השלישי, ניקוס אנסטסיאדיס וניקוס כריסטודולידיס
למדו בה גם פוליטיקאים יוונים וקפריסאים נוספים, כמו דורה בקויאני, קיריאקוס מברוניקולס, גאורגיוס אלוגוסקופיס, פופי ינימאטה, דימיטריוס קוצומבס, תאודורוס פנגלוס, דספינה חדזיוואסיליו-צובילי,
גרסימוס דנילאטוס, פיזיקאי יווני-אוסטרלי, ממציא המיקרוסקופ האלקטרוני ESEM
פניוטיס ורוצוס, פיזיקיאי וסימולוג יווני-אמריקאי
דימיטריוס טריכופולוס, רופא אפידמיולוג של הסרטן
ניקוס לוגותטיס, נוירולוג וחוקר מוח יווני-גרמני
דימיטרי ננופולוס, פיזיקאי עם שורשים ארמוניים
גאורגיוס ניוקלאס פאפאניקולאו, רופא, ממציא בדיקת משטח צוואר הרחם
אנגלוס סיקליאנוס - משורר ומחזאי
אודיסיאס אליטיס, משורר, חתן פרס נובל (1979)
קורנליוס קסטוריאדיס - פיסלוסוף, כלכלן, פסיכואנליטיקאי יווני-צרפתי
ניקוס קזנצקיס - סופר יווני
אמנואיל קריארס - מילונאי ולשונאי יווני
דימיטרה פימי - סופרת יוונייה-סקוטית
ירונימוס הראשון, ארכיבישוף אתונה וכל יוון,
דמטריוס טרקטליס, ארכיבישוף יווני אורתודוקסי של אמריקה
תיאו אנגלופולוס - במאי קולנוע
ולדימיר ניקולאייביץ' בנשביץ' - היסטוריון רוסי-יווני
אפוסטולוס סאנטס - גבור של המאבק בנאצים
ג'ורג' לוקס אדמופולוס - מחנך בפיליפינים, מייסד אוניברסיטת אדמסון במנילה
פניוטיס פיקרמנוס - שופט ופוליטיקאי
ניקוס אליאגס, עיתונאי, צלם, שרדן יווני-צרפתי
סופיה, מלכת ספרד - למדה ארכאולוגיה
אנסטסיוס אורלנדוס - אדריכל וארגאולוג
ניקיפורוס דיאמנדורוס - סוציולוג והיסטוריון
קונסטנדינוס דמרצזיס - משפטן, ראש ממשלה
אריק טרייבר - רופא גרמני
ולדימיר דימיטרייביץ' לסקארב - גאולוג רוסי - סרבי
גאורג יואכימולו - רופא פרמקולוג
מיכאיל סטסינופולוס - משפטן ופוליטיקאי, נשיא יוון
ולטר פוכנר - תאטרולוג אוסטרי-יווני
האגן פליישר - היסטוריון גרמני-יווני
אנגליקי פנאיוטאטו - רופאה אפידמיולוגית
קרל פראס - בוטנאי גרמני
שאנדור פון קוראני, רופא פנימאי יהודי-הונגרי
האוניברסיטה הטכנית של מוסקבה לתקשורת ואינפורמטיקה היא אוניברסיטה רוסית בתחום טכנולוגיות מידע, טלקומוניקציה, אבטחת מידע.
האוניברסיטה נוסדה ב-1921 בצו של הגלבפרופוברה והקולגיום של הקומיסריאט העממי של פוסטים וטלגרפים.
ב-1931 לפי החלטת הקומיסריון העממי של פוסטים וטלגרפים, הוקצה אתר בלפורטובו ופותח פרויקט אדריכלי.
מתחילה הבנייה של מבנים חדשים עבור המכון, מעונות סטודנטים ובניין לימודים.
1936 - הסתיימה בניית מבנה הלימודים, החלק המרכזי הופעל.
במכון נפתח קורס לתארים מתקדמים, בו התקבלו במהלך הקבלה הראשונה 11 בוגרי מחלקות היום והערב.
20 באוגוסט 1991 - המכון הועבר למשרד לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה.
18 בינואר 1992 - בהוראת ממשלת רוסיה, המכון קיבל מעמד של אוניברסיטה טכנית והפכה לאוניברסיטה הטכנית של מוסקבה לתקשורת ואינפורמטיקה (MTUSI).
האוניברסיטה הלאומית המערבית של אוקראינה (באוקראינית: Західноукраїнський національний університет) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בעיר טרנופול שבאוקראינה.
ב-1966 נפתחה בטרנופול מחלקה של הפקולטה הפיננסית והכלכלית של מכון קייב לכלכלה לאומית, שהפכה לפקולטה ב-1967, ומאז 1971 המכון הפיננסי והכלכלי, ב-1989 שינה את שמו למכון לכלכלה לאומית, האקדמיה מאז 1994. ב-30 במרץ 2005 היא הפכה לאוניברסיטה בעלת מעמד לאומי בצו של נשיא אוקראינה מ-29 בספטמבר 2006.
האוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן היא אוניברסיטת מחקר לאומית ברוסיה, מרכז מחקר.
המוסד הוקם בשנת 1830 כבית ספר מקצועי.
בשנת 1868 הוא עבר לארגון מחדש ושודרג למוסד להשכלה גבוהה.
בשנת 1930 מהמוסד הופרדו 5 יחידות שעד הכיום פועלות כמכון להשכלה גבוהה עצמאי.
בשנת 1960 נבנה בניין חדש בו מרוכזים כיום רוב יחידות האוניברסיטה.
לאוניברסיטה מספר שלוחות בערים בקרבת מוסקבה.
הסניף הראשי במוסקבה כולל מעל ל-20 פקולטות.
השם הקודם של האוניברסיטה הוא "בית הספר הטכני הגבוה במוסקבה על שם נ.
באומן" הוענק לו לכבודו של המהפכן ניקולאי ארנסטוביץ' באומן , שנהרג ב-1905 ליד הבניין הראשי באותה תקופה - בית הספר הטכני של מוסקבה (IMTS).
האוניברסיטה הייתה מעורבת באופן פעיל ביישום הסכם בולוניה.
בשנת 2008 היא קיבלה את פרס האיכות האירופאי "על חתירה להשיג איכות גבוהה של שירותים חינוכיים בהתאם לסטנדרטים בינלאומיים".
באומן היא האוניברסיטה הראשית של איגוד האוניברסיטאות הטכניות במשך יותר מ-14 שנים, הכוללת יותר מ-130 אוניברסיטאות רוסיות.
MSTU היא האוניברסיטה הרוסית הראשונה שהפכה לחברה ב-Top Industrial Managers for Europe .
האוניברסיטה הלאומית למחקר – בית הספר הגבוה לכלכלה הוא מוסד אוטונומי פדרלי להשכלה גבוהה.
HSE נוסד בשנת 1992 ובמעמד הנוכחי כאוניברסיטה לאומית למחקר מאז 2009. הקמפוס הראשי ממוקם במוסקבה, שלושה נוספים נמצאים בסנקט פטרבורג, ניז'ני נובגורוד ופרם.
בשנת 1996, HSE קיבל מעמד של אוניברסיטה ממלכתית; השם שונה בשנה שלאחר מכן.
במקביל לכיוון הכלכלי התמקדה האוניברסיטה במתמטיקה.
עד 1999 נוצרו הפקולטות למשפטים, ניהול, פסיכולוגיה ופוליטיקה.
בשנת 2020, בפעם הראשונה, בית הספר הגבוה לכלכלה עמד בראש דירוג מגזין פורבס של "100 האוניברסיטאות הרוסיות הטובות ביותר".
האוניברסיטה הטכנית של המבורג היא אוניברסיטת מחקר הממוקמת בהרבורג שבהמבורג, גרמניה.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1978, והחל משנת 1982 מועברות בה הרצאות.
כ-100 פרופסורים ועוד כ-1475 עובדי צוות עובדים באוניברסיטה.
תוכניות להקמת אוניברסיטה טכנית באזור אלבה התחתון שבהמבורג החלו כבר בשנת 1928, אז כתב מקס ברואר, מי שעתיד להיות ראש עיריית המבורג, את התזכיר "האוניברסיטה הטכנית באלבה התחתון", בו התבטא בעד הקמת אוניברסיטה טכנית באזור האלבה התחתון.
האוניברסיטה נוסדה לבסוף ב-22 במאי 1978 תחת השם האוניברסיטה הטכנית של המבורג-הרבורג, ב-1980 החלה פעילות מחקרית באוניברסיטה, וב-1982 החלו הלימודים האקדמיים באוניברסיטה.
בשנת 1979 הוקמה ספריית האוניברסיטה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, קושרה האוניברסיטה לפיגועים ולמפגעים, כיוון שחלקם ובראשם מוחמד עטא למדו באוניברסיטה, שם הקימו את תא הטרור המכונה "תא המבורג".
ב-29 במאי 2018 שונה שם האוניברסיטה כך שלא יכיל את שם המחוז הרבורג.
אם זאת הקיצור TUHH נשאר ללא שינוי.
החל מיוני 2021 נשיא האוניברסיטה הוא אנדראס טים-גיל.
+נשיאי האוניברסיטה לאורך השניםתמונהשםתקופת כהונההאנס גונתר דניאלמייר
Ed Brinksma2018–1 בספטמבר 2020אנדראס טים-גיל
לפי הדירוג של חברת QS לשנת 2024, האוניברסיטה דורגה במקום ה 1401–1500 בדירוג העולמי, ובין המקום ה-47 ל-49 בדירוג הארצי.
לעומתה, הדירוג של חברת THE לשנת 2024, שם את האוניברסיטה במקום ה 501–600 בדירוג העולמי, בין המקום ה-42 ל-45 בדירוג הארצי ובמקום ה-114 בדירוג האוניברסיטאות הצעירות.
האוניברסיטה העברית בירושלים היא האוניברסיטה הציבורית הראשונה שהוקמה בארץ ישראל (בשנת 1925) והמוסד האקדמי השני שנוסד בה (אחרי הטכניון).
האוניברסיטה העברית הוציאה מתוכה אנשי שם בכל תחומי המחקר, לרבות פרופסורים ומדענים ידועים, ואף חתני פרסי נובל.
האוניברסיטה מדורגת על פי מדד שנגחאי במקום השני במדינת ישראל, ובמקום ה-81 בעולם.
קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים – משמש את מרבית הפקולטות העיוניות של האוניברסיטה ואת מרבית משרדי המנהל שלה.
בנוסף מכיל קמפוס זה את ספריית הר הצופים למדעי הרוח והחברה ע"ש בלומפילד.
קמפוס אדמונד י' ספרא בגבעת רם – משמש את הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע, את בית הספר להנדסה ומדעי המחשב, את מרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח, את החוג להוראת המדעים, את בית הספר למדע יישומי וכן, חלק ממשרדי המנהל כגון הרשות למחקר ופיתוח.
כמו כן, יושבים בקמפוס זה מוסדות השייכים לאוניברסיטה באופן חלקי כגון המרכז הארצי הלבחינות ולהערכה לצד מוסדות שאינם שייכים לאוניברסיטה כגון האקדמיה ללשון העברית והאקדמיה למוסיקה ולמחול.
עד להעתקתה אל קמפוס נפרד לא הרחק משם, שכנה בקמפוס גבעת רם הספרייה הלאומית.
קמפוס עין כרם (בשיתוף עם בית החולים הדסה עין כרם) – משמש את מקצועות הבריאות: הפקולטה לרפואה, הפקולטה לרפואת שיניים ועוד.
קמפוס רחובות, שבה נמצאת הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה.
סמית ובית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט.
קמפוס מכון וולקני משמש את בית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי.
הקמת אוניברסיטה בארץ ישראל הייתה חלק מהחזון הציוני, וההצעה לעשות זאת עלתה כבר בשנת 1884 בוועידת קטוביץ.
בקונגרס הציוני הראשון שנערך בבזל בשנת 1897, התקיים דיון על רעיון הקמת האוניברסיטה, בעקבות הצעתו של צבי הרמן שפירא.
במרץ 1914 רכש המשרד הארץ ישראלי את האחוזה של סר ג'ון גריי היל ואשתו קרוליין אמילי גריי היל על פסגת הר הצופים, במטרה להקים במקום את "בית מדרש התורה והעבודה".
התוכנית המקורית לבניין האוניברסיטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי סר פטריק גדס, שמתוכה נבנה רק בניין הספרייה הלאומית, כיום ספריית הפקולטה למשפטים.
גדס תכנן מבנה בעל מאפיינים אוריינטליים, ובמרכזו כיפת ענק, דמוית כיפת הסלע.
בסוף שנות העשרֵה ותחילת שנות ה-20 נוצרו יצירות ופריטי "בצלאל" רבים – ציורים, תבליטי נחושת והדפסי אבן של מבנה האוניברסיטה המקורי של גדס, והם שימשו כקישוטי קיר.
בט"ו באב ה'תרע"ח (24 ביולי 1918), נערך בהר הצופים טקס הנחת אבן הפינה לאוניברסיטה העברית בירושלים, בהשתתפות הגנרל אלנבי, זאב ז'בוטינסקי וד"ר חיים ויצמן, שנאם את הנאום המרכזי.
בטקס נכחו קרוב ל-6,000 אורחים.
הונחו 13 אבני יסוד באוהל גדול מקושט פרחים: ויצמן (שהוסע אל הטקס במכוניתו של אלנבי) הניח אבן "בשם הציונות" ואבן נוספת "בשם הצבא העברי" (אם כי אלנבי סירב להתיר לחיילי הגדוד העברי להשתתף בטקס).
יחד עם רבני ירושלים, הניחו המופתי של ירושלים (כאמל אל-חוסייני) והבישוף האנגליקני אבן יסוד "בשם ירושלים".
יתר האבנים ייצגו את הברון רוטשילד ואת י"ל גולדברג, שתרם את הכסף לרכישת המגרש, ואת העיר יפו ואת המושבות החקלאיות, את ועד החינוך והמורים, את האקדמאים והסופרים, את האומנים, את הפועלים ואת הדור הבא, שיוצג על ידי כמה עשרות ילדים.
בסוף הטקס שרו סביב שורת האבנים את "התקווה" ואת "אל מלך נצור".
בראשית 1923 ביקר אלברט איינשטיין בארץ ישראל, ביקור שנועד לסייע לחיים ויצמן לקדם את הקמת האוניברסיטה העברית.
באחד החדרים של הבית היחיד שעמד לרשות האוניברסיטה על הר הצופים, השמיע איינשטיין הרצאה בצרפתית על תורת היחסות.
בפתח דבריו קרא כמה מילים בעברית.
חלק מהשטח על הר הצופים שעליו נבנתה האוניברסיטה, נמכר בשנת 1924 על ידי ראע'ב נשאשיבי.
עד לפתיחה הרשמית של האוניברסיטה, היו לה שני מכונים, לכימיה ולמדעי היהדות, מחלקה אחת למיקרוביולוגיה וספרייה.
הסגל כלל 7 פרופסורים ועוד כ-30 מורים.
במרץ 1925, לקראת טקס הפתיחה, הכריזו ערביי ארץ ישראל שביתה כללית.
בשכונות ובערים הערביות ננעלו החנויות ועל הבתים הונפו במחאה דגלים שחורים.
ב-1 באפריל 1925 (ז' בניסן ה'תרפ"ה) נערך טקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בתיאטרון שנבנה בהר הצופים.
בטקס נאמו הלורד בלפור, חיים ויצמן, הרב קוק, הרברט סמואל וחיים נחמן ביאליק.
בשנים הראשונות עסקה האוניברסיטה במחקר בלבד, והוראה פורמלית התחילה רק בשנת 1928. בתקופת המנדט הבריטי התקיימו לימודים לתואר שני ושלישי בלבד.
חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית היה היושב ראש הראשון של חבר-הנאמנים, המוסד המנהל העליון של האוניברסיטה, וכן השתתפו בו גדולי הדור וביניהם אלברט איינשטיין, זיגמונד פרויד ומרטין בובר.
חבר-הנאמנים בחר בד"ר יהודה לייב מאגנס לתפקיד קנצלר (נגיד) האוניברסיטה, התואר לבעל סמכויות בתחום האקדמי וגם בתחום המנהלי, מעין שילוב של מנכ"ל, רקטור ונשיא, תפקיד שבו החזיק עשר שנים, עד שפוצל ומאגנס מונה לנשיא האוניברסיטה.
בשנת 1930 התמנה הד"ר משה בן דוד למזכיר הכללי של האוניברסיטה העברית.
בן דוד החל לתכנן את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית, הרבה לבקר במוסדות אקדמאים ובמכונים רפואיים באירופה ובארצות הברית, וכבר אז מונה עוזר דקאן בבית הספר לרפואה שיפתח בעתיד בהר הצופים.
בן דוד נרצח בשיירת הדסה.
בעשור הראשון לקיומה של האוניברסיטה היה ד"ר יהודה לייב מאגנס הדמות המרכזית והמשפיעה ביותר על עיצוב דרכה.
בסוף 1933 פעלה ועדת חקירה על ארגונה של האוניברסיטה העברית, שכונתה "ועדת הרטוג".
הוועדה, בראשות פיליפ הרטוג ובהשתתפות לוי גינצבורג ורדקליף סלמן, חקרה את מצב הפקולטות השונות באוניברסיטה, ובמסקנותיה מתחה ביקורת על הדרך שבה ניהל אותה מאגנס, והציעה שינויים מקיפים במבנה הארגוני והניהולי שלה.
בשנת 1935 נערכה, בעקבות מסקנות הוועדה, רפורמה מבנית באוניברסיטה.
מאגנס המשיך אמנם לכהן בתפקיד הנשיא עד יום מותו (1948), אך רוב סמכויות הניהול האקדמי עברו לרקטור האוניברסיטה הראשון פרופ' שמואל הוגו ברגמן ורוב סמכויות הניהול המנהלי הועברו למנכ"ל הראשון, שלמה גינוסר.
עם סיום מלחמת העולם השנייה ב-1945, נחתם הסכם בין האוניברסיטה העברית וההסתדרות הציונית הדסה לפיו הסכימו שני הגופים להקים את בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה על הר הצופים, סמוך לבית החולים הדסה הר הצופים שנחנך ב-1939, כאשר האחריות לחלק הפרה-קליני חלה על האוניברסיטה העברית וההוראה הקלינית באחריות הדסה.
עד שנת 1947 התקיימו באוניברסיטה שתי פקולטות: הפקולטה למדעי הרוח והפקולטה למדעי המתמטיקה והטבע.
בעקבות פרסום תוכנית החלוקה, דנו אנשי האוניברסיטה בשאלה האם על האוניברסיטה להישאר כולה בירושלים מחוץ לגבולות המדינה העברית המוצעת, או שעליה לעבור לפתוח שלוחה בגבולות המדינה המוצעת.
בנוסף, שקלו אנשי האוניברסיטה את השלמת מגוון הפקולטות של האוניברסיטה, כדי לספק את צורכי המדינה שעתידה לקום.
בפברואר 1948 החליט הוועד הפועל שיש להרחיב את האוניברסיטה ולכונן שלוחות וכיתות הוראה בעיר ירושלים.
בתום מלחמת העצמאות, קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים נותר אמנם בשליטת מדינת ישראל, אך בלא רצף טריטוריאלי עם חלקה היהודי של ירושלים.
האוניברסיטה נאלצה למצוא משכן בבתים זמניים בעיר.
כך, חלק מן הפקולטות ו"בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי", מוקמו בבניין קולג' טרה סנטה, המעבדות נדדו לשכונת ממילא, המחלקה למתמטיקה השתכנה במבנה של מלון המלך דוד, המחלקה לסטטיסטיקה – בבניין רטיסבון ואילו בתי-הספר לרפואה ולרפואת שיניים התמקמו במגרש הרוסים.
ב-1953 הוחל בהקמת קמפוס האוניברסיטה בגבעת רם.
עם הקמתו, הועברו אליו מרבית הפקולטות של האוניברסיטה, לבד מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה שעבר ב-1964 לקמפוס בית החולים הדסה עין כרם, והפקולטה לחקלאות שעברה לקמפוס בעיר רחובות.
לאחר הקמת המדינה נפתחו תוכניות לימוד חדשות רבות ובהן הפקולטה למשפטים שפתחה את שעריה בשנת הלימודים ה'תש"י 1950, והוחל במתן תארים לתלמידי תואר ראשון.
האוניברסיטה העברית שימשה מודל לאוניברסיטאות החדשות שקמו בישראל בשנות החמישים והשישים של המאה.
עד שנת 1969 הונהג סינון בקבלה ללימודים רק בפקולטות למדעי הטבע ורפואה ובשאר הפקולטות התקבלו כל מי שעמד בדרישות הסף.
אך עם הגידול במספר הסטודנטים הוחלט על סינון הסטודנטים למדעי החברה משנת 1970.
עם איחוד ירושלים, בעקבות מלחמת ששת הימים, הוחל בשחזור ובהרחבה של קמפוס הר הצופים, שזכה לתנופת בנייה רחבה.
מרבית הפקולטות עברו בשנת 1981 להר הצופים, ובקמפוס גבעת רם נותרו בעיקר הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע, האקדמיה ללשון העברית ובית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (בהמשך הספרייה הלאומית).
באותה השנה הוקם בקמפוס גבעת רם "מרכז ארצי לבחינות ולהערכה" המפעיל מבחנים לחיזוי הצלחה בלימודים האקדמיים, בהם הבחינה הפסיכומטרית.
בשנת 1975 הפך בית הספר לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית להיות חלק מהפקולטה לרפואה של האוניברסיטה.
בשנת 1990 למדו לראשונה באוניברסיטה יותר מעשרים אלף סטודנטים.
האוניברסיטה העברית קיבלה בירושה מאלברט איינשטיין את כל כתבי היד שלו, והקימה את "ארכיון איינשטיין" שמכיל את כתביו.
כמו כן העביר איינשטיין את זכויות היוצרים על כל כתביו לרשות האוניברסיטה.
בבעלות האוניברסיטה חברת יישום - החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים, אשר עושה שימוש בידע ובהמצאות של סגל האוניברסיטה.
בשנת 2002 אירע פיגוע טרור בקפיטריית "פרנק סינטרה" במרכזו של קמפוס הר הצופים שבו נרצחו תשעה בני אדם.
בשנת 2006 למדו באוניברסיטה העברית למעלה מ-24,000 סטודנטים.
עד לשנת 2003 העניקה האוניברסיטה כ-90,000 תארים אקדמיים.
גירעון תקציבי וקבלת סיוע מהמדינה
בעשור השני של המאה ה-21 הכריזה האוניברסיטה העברית על משבר פיננסי ובשנת 2016 הכריזה על השבתת הלימודים בגלל מצבה הכלכלי, אשר החריף במשך כ-15 שנה מבלי שנעשה דבר על מנת לתקן אותו.
המשבר הכלכלי באוניברסיטה נבע בעיקר מתפיחת התחייבות האוניברסיטה לפנסיות תקציביות של עובדיה בכלל ושל חברי הסגל שלה בפרט, וממתן הטבות שניתנו לאנשי הסגל לאורך השנים.
בנוסף, לאוניברסיטה יש קושי מבני בהתנהלות על פני שישה קמפוסים הפזורים ברחבי הארץ.
בשנת 2018 סיכמה הנהלת האוניברסיטה על הסכם חילוץ מול משרד האוצר והמועצה להשכלה גבוהה.
במסגרת ההסכם הוחלט כי בעשר השנים הקרובות תעביר המדינה כ-700 מיליון שקל לקופת האוניברסיטה, בנוסף לתקציב השנתי הרגיל, וזאת בתמורה ליישום תוכנית התייעלות מצד האוניברסיטה הכוללת מכירת נדל"ן, קיצוצי שכר וקיצוצי משרות.
לפי ההסכם, יבוטלו בהדרגה כ-80 משרות של חברי סגל מנהלי ועל כל העובדים יחולו קיצוצי שכר.
עם זאת, ההסכם בין האוניברסיטה למדינה לא מטפל בחוב האקטוארי של האוניברסיטה לפנסיות תקציביות, והוא אמור רק להקל על ההתנהלות השוטפת של האוניברסיטה בשנים הקרובות, בזמן שאלה תגענה לשיאן.
נכון ליום ההסכם לאוניברסיטה חוב אקטוארי של 13 מיליארד שקל בגין פנסיות תקציביות, גירעון בהון של 1.8 מיליארד שקל והיא מתקשה להגיע לאיזון בתקציבה השוטף.
סמל האוניברסיטה העברית המקורי עוצב על ידי זליג סגל בשנת 1954, כשעוד היה סטודנט בבצלאל ולימים ראש המחלקה לצורפות בה.
אף שהסמל של סגל לא הוגש על פי דרישות התקנון, בחר צוות השופטים בהצעתו והסמל אושר.
את הכתוביות סביב הסמל הוסיף הגרפיקאי הירושלמי נחום מרון.
הסמל מורכב מהאותיות אל"ף ועי"ן, ראשי תיבות של "אוניברסיטה עברית".
בנוסף, הלהבה שמופיעה מעל האות עי"ן מסמלת את לפיד ההשכלה.
ב-1 באפריל 2015 השיקה האוניברסיטה סמל מעודכן המבוסס על הסמל המקורי, שעוצב על ידי אריאל שקל מהמחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל, בהנחיית פרופ' עדי שטרן.
שינוי הסמל נעשה כחלק מעיצוב חזותי שכלל גם עיצוב גופן חדש שעיצב שטרן והתבסס על גופן "אוניברסאל" שהופיע בשילוט מראשית האוניברסיטה.
הפקולטה למדעי הרוח (אתר הפקולטה)
הפקולטה למדעי החברה (אתר הפקולטה)
הפקולטה למשפטים והמכון לקרימינולוגיה (אתר הפקולטה)
בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית (אתר הפקולטה)
בית הספר למדיניות ציבורית (אתר בית הספר)
בית הספר לחינוך (אתר בית הספר)
בית הספר לריפוי בעיסוק (אתר בית הספר)
בית הספר למנהל עסקים (אתר בית הספר)
המכון ללימודים עירוניים ואזוריים (אתר המכון)
בית הספר לתלמידים מחו"ל ע"ש רוטברג (אתר בית הספר)
קמפוס הר הצופים, שהוא הקמפוס הראשון של האוניברסיטה, משמש את מרבית הפקולטות של האוניברסיטה ואת מרבית משרדי המנהל שלה.
הקמפוס נבנה סביב אחוזתו הגדולה של ג'ון גריי היל, עורך דין פרוטסטנטי מליברפול שהיה אוהד מושבע של הציונות.
לפני מותו בשנת 1914 חתם היל הסכם עם חיים ויצמן וראשי הציונות על מסמך העברת אחוזתו ואדמותיה לידיהם לצורך הקמת הקמפוס.
בתום המלחמה כיבדה אלמנתו את ההסכם, וכבר ביולי 1918 הונחה אבן פינה לקמפוס.
ב-1924 נפתח המכון ללימודי היהדות, וב-1 באפריל 1925 התקיים טקס חנוכת האוניברסיטה בנוכחותם של הלורד ארתור ג'יימס בלפור, הרבנים הראשיים ובהם הרב קוק, נציגי מדינות, ארגוני צדקה ואנשי דת רבים.
באפריל 1930 נחנך בית דוד וולפסון, ובו שוכנו הספרייה הלאומית והפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, ובה החוג לכימיה (בראשותו של חיים ויצמן), החוג למיקרוביולוגיה והחוג למתמטיקה.
החוג לכימיה נפתח בבית האחוזה של ג'ון גריי-היל, ושאר מבני העזר שימשו את שאר המחלקות עד הקמת מבני הקבע שלהם.
בינואר 1932 הוענקו לראשונה תעודות הסמכה מטעם האוניברסיטה ל-13 בוגרים במדעי הרוח בהתמחויות ספרות עברית, תלמוד, פילוסופיה, ותולדות האסלאם.
עם פרוץ מלחמת העצמאות עזבו סגל ההוראה, המנהל והסטודנטים את הקמפוס בגלל צליפות יושבי הכפרים הערבים שבאזור.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בירושלים ב-30 בנובמבר 1948 נותר הר הצופים כמובלעת ישראלית בתוך שטח ירדן.
במשך 19 שנה עד מלחמת ששת הימים.
מחלקות האוניברסיטה העברית, ובית החולים הדסה, המשיכו לפעול במבנים אחרים בעיר, כמו בניין קולג' טרה סנטה (אליו עברה הספרייה הלאומית), מנזר נוטרדאם דה ז'רוזלם ועוד.
כעבור כמה שנים, עם השלמת בניית הקמפוס בגבעת רם, הועברו הכיתות אליו.
הקמפוס בהר הצופים אוכלס בחיילים ישראלים שאבטחו אותו.
הם הוחלפו פעם בשבועיים על ידי שיירת משוריינים ישנים, בהתאם לנקבע בהסכמים בין ישראל וירדן.
עם איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים הוחל בשחזור ובהרחבה של קמפוס הר הצופים, שזכה לתנופת בנייה רחבה.
כל המבנים המקוריים השתמרו, למעט מבנה המכון לכימיה שהוסר כולו בשל מצבו הרעוע.
מלאכת תכנון הקמפוס הופקדה בידי צוות האדריכלים דוד רזניק, שמואל שקד, רם כרמי וחיים קצף.
בקצהו המזרחי של הקמפוס הוקם מערך בניינים שיועד בתחילה למחלקה למדעי הטבע (כיום אולמות הרצאות ואגף בבניין בית ספר בצלאל) ולמגדל מים בתכנונם של האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור.
בסופו של דבר הושארו מחלקות מדעי הטבע בקמפוס בגבעת רם, ואילו האחרות הועתקו להר הצופים.
האקדמיה הלאומית לאומנויות – "בצלאל" עברה אל קמפוס הר הצופים בשנת 1980 כשנה לאחר מכן עברו הפקולטות למדעי הרוח ומדעי החברה, ובתי הספר לחינוך ולעבודה סוציאלית אל קמפוס הר הצופים.
חלקים מהקמפוס נבנו בצורה הדומה למצודה סגורה ומבוצרת.
התכנון המבוצר מקשה מאוד על ההתמצאות בקמפוס, מה שהוציא לקמפוס סטיגמה של מקום שקל ללכת בו לאיבוד.
עם השנים התפתחו בדיחות על ההתמצאות במקום.
למשל, "התואר בעברית הוא תלת חוגי, חוג א', חוג ב', וחוג למצוא את הכיתה" ו"מי שימצא את הכיתה מילא את כל דרישות הקורס" ועוד.
ארכיון ומוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור
מדרום לקמפוס הר הצופים נמצא הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק שבו מצויים: המצפור ע"ש גליק, המצפור ע"ש הלברט, רחבת כיכר החיים, ובית הקברות של המושבה האמריקאית בהר הצופים ובסמוך אליו בית הקברות של משפחת בנטוויץ'.
מצפון לקמפוס מצוי הגן הבוטני הלאומי ע"ש מונטגיו למפורט ובו נמצאת "מערת ניקנור" שבה קבורים מנחם אוסישקין, ויהודה לייב פינסקר.
את הגן הלאומי חוצה מנהרת הר הצופים.
בכל הגנים הלאומיים בשטח הר הצופים ישנם מערות קבורה עתיקות מתקופת בית שני.
קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם)
הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע (אתר הפקולטה)
המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן (אתר המכון)
המכון למדעי כדור הארץ (אתר המכון)
מכון רקח לפיזיקה (אתר המכון)
בית הספר להנדסה ומדעי המחשב (אתר בית הספר)
מרכז אדמונד ולילי ספרא לחקר המוח ELSC (אתר המכון)
המכון הישראלי ללימודים מתקדמים (אתר המכון)
מחלקת הרכש של כלל האוניברסיטה העברית ממוקמת בקמפוס זה, לצד הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע, משום שהרכש עבור פקולטה זו הוא המורכב ביותר.
בשטח הקמפוס מצויים גם מוסדות שאינם חלק מהאוניברסיטה העברית, כמו בניין האקדמיה ללשון העברית, הספרייה הלאומית (עד ספטמבר 2023), האקדמיה למוסיקה ובית ספר תיכון אורט.
(בית הספר התיכון שליד האוניברסיטה ממוקם מחוץ לקמפוס, בצמוד אליו).
קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם) או קריית אדמונד י' ספרא (גבעת רם) נבנה באזור גבעת רם בירושלים החל משנת 1953. בניית הקמפוס בגבעת רם באותה עת באה לתת מענה למצב שנוצר בתום מלחמת העצמאות.
קמפוס הר הצופים היה להלכה בשליטת ישראל, אך בהיעדר רצף טריטוריאלי עם חלקה היהודי של ירושלים לא ניתן היה להשתמש בו, והאוניברסיטה נאלצה למצוא משכן אחר בבתים זמניים בעיר.
קמפוס האוניברסיטה נבנה על פי עקרונות קריית הממשלה הסמוכה – בסגנון "עיר הגנים" האנגלית המורכבת ממבנים פזורים בשטח ירוק שאת כולו מקיף כביש טבעתי.
סגנון זה היה אופייני לאוניברסיטאות שנבנו בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 ברחבי העולם.
הקמפוס תוכנן על ידי האדריכלים ריכרד קאופמן, היינץ ראו ויוסף קלארווין.
הקמת המבנים הושלמה עד שנת 1967, מועד שבו הוחלט על העברת חלק מהפקולטות לקמפוס הר הצופים.
מבני הקמפוס בנויים בסגנון המודרני שהיה מקובל בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 – מבנים קופסתיים שבחזיתם חלונות גדולים המוצלים בתריסי בטון (המכונים "בריס סוליי" – "Brise Soleil").
עם איחוד ירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים החלה חזרה הדרגתית לפעילות בקמפוס הר הצופים.
בשנת 1969 הוקם בית הספר להנדסה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית.