tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2008 ביקר קים יונג-נאם, יושב ראש נשיאות אספת העם העליונה, בנמיביה ונפגש עם הנשיא.
בין שתי המדינות נחתמו מספר הסכמים בכדי לתחזק, בין היתר, את שיתוף הפעולה הדו-צדדי בנושאי סחר, מסחר, תחבורה, אנרגיה והגנה.
לאחר מותו של קים ג'ונג-איל ב-2011, ממשלת נמיביה הצהירה כי פטירתו לא תשפיע על יחסי נמיביה-קוריאה הצפונית.
בשנת 2012, דווח כי נמיביה ביקשה מקוריאה הצפונית לבנות 13 "מיני-מעונים רשמיים" בכל אחד ממחוזות המדינה עבור הנשיא פוהאמבה, מהלך יקר מאוד שהתקבל עם ביקורת מיידית.
ב-2016 אושר כי שיתוף הפעולה הצבאי נמשך.
היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של נמיביה כוננו לראשונה למחרת עצמאותה של נמיביה, אך היחסים עם תנועות העצמאות של נמיביה החלו בשנות ה-60.
החל משנות ה-60, במהלך מלחמת העצמאות של נמיביה, סיפקה סין לתנועות עצמאות שונות של נמיביה (בתחילה האיחוד הלאומי דרום מערב אפריקה (SWANU) ומאוחר יותר לארגון העם של דרום מערב אפריקה (SWAPO) "תמיכה מוסרית וחומרית".
סין ונמיביה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 במרץ 1990, למחרת עצמאותה של נמיביה.
ממשלת נמיביה היא תומכת של מדיניות סין האחת.
סין ונמיביה פיתחו קשרים כלכליים הדוקים, כאשר הסחר צמח פי שניים בין שתי המדינות מ-2003 עד 2006.
משנת 2000 עד 2011, היו כ-64 פרויקטים סיניים רשמיים למימון פיתוח שזוהו בנמיביה באמצעות דיווחים שונים בתקשורת.
על פי ההערכות, מספר רב של סינים התגוררו בנמיביה מאז העצמאות.
באפריל 2008, משלוח נשק על ה-An Yue Jiang הפליג מסין והיה מיועד לזימבבואה.
היא נעצרה ביציאה לדרום אפריקה בגלל מחאות בנוגע לנשק והבחירות השנויות במחלוקת לנשיאות זימבבואה שהתקיימו חודש קודם לכן.
בחיפוש אחר יעד לספינה, נשמעו שמועות שהיא תעגון בנמיביה בוואלוויס ביי.
ב-24 באפריל 2008, התקיימה מחאה בבירת נמיביה וינדהוק, שם צעדו מאתיים מפגינים מפארק גן חיות במרכז וינדהוק אל השגרירות הסינית.
בין המובילים את המפגינים היו הבישוף והפוליטיקאית של SWAPO, זפניה קמטה ומרכז הסיוע המשפטי.
כתוצאה מהמאבק הספינה לא עגנה בנמיביה.
יחסי ניקרגואה–קולומביה הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת ניקרגואה לבין רפובליקת קולומביה.
היחסים בין המדינות התפתחו בצל המחלוקת על סן אנדרס ופרובידנסיה הממוקמים בים הקריבי בקרבת ניקרגואה, אולם הים שמסביב לאיים שייך לקולומביה מאז 1931, כשארצות הברית ששלטה אז בניקרגואה חתמה על הסכם שהעניק לקולומביה את השליטה על השטח.
בשנת 1985, במהלך המהפכה הסנדיניסטית בניקרגואה, קולומביה הייתה חלק מקבוצת קונטדורה, יחד עם פנמה, ונצואלה ומקסיקו.
מטרת הקבוצה, שנתמכה על ידי האו"ם, הייתה להביא לשקט בניקרגואה, אל סלוודור וגואטמלה, שהיו שרויות בסכסוכים פנימיים.
ארכיפלג סן אנדרס והמחלוקת הימית
קולומביה טוענת כי הסכמים שנחתמו ב-1928 וב-1930 תומכים בטענותיה בדבר ריבונות על האיים.
ניקרגואה טוענת שההסכמים, שנחתמו בעת שארצות הברית שלטה בה, לא תקפים.
היא מתבססת גם על הסכם בוגוטה, בו נכתב בסעיף 31 כי שני הצדדים מסכימים לפנות לבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
קולומביה מתעלמת מהסעיף וטוענת שבסעיף 6 נכתב שהסעיף האחר לא מתייחס למחלוקות שנפתרו בהסכמים קודמים, כמו זה שנחתם בעבר.
ב-6 בדצמבר 2001 הגישה ניקרגואה תלונה רשמית נגד קולומביה בבית הדין הבינלאומי בניסיון לפתור את המחלוקת.
נשיא ניקרגואה, דניאל אורטגה, טען שקולומביה "רחוקה מדי" מסן אנדרס כדי שתהיה לה ריבונות על הארכיפלג, וכן האשים אותה בהיותה "אימפריאליסטית" ו"דוגלת בהתרחבות טריטוריאלית".
ב-12 בדצמבר 2007 אורטגה הנחה את הצבא להיות ערוך לעימות מול קולומביה.
בתגובה, קולומביה הודיעה שתחכה להחלטת בית הדין הבינלאומי ובינתיים התעלמה מנשיא ניקרגואה.
למחרת, התכנס בית הדין הבינלאומי כדי להודיע על החלטתו.
בית הדין תמך בעמדת קולומביה בכל הנוגע לבעלות על הארכיפלג, אך הכריז בנוסף שיש לו סמכות שיפוט גם ביחס להיבטים האחרים שנוגעים לסכסוך הימי.
ב-19 בנובמבר 2012, בית הדין הכריע בתיק וקבע שקולומביה תשמור על ריבונותה בסן אנדרס ופרובידנסיה וכן באיים אחרים שהיו שנויים במחלוקת.
כמו כן, הוא קבע גם את הגבולות הימיים, כך ש-40% מהמים מערבית לסן אנדרס יהיו שייכים לניקרגואה.
בספטמבר 2021 בית הדין שמע את עמדות הצדדים בדיון שעסק ב"הפרות הריבונות במי הים הקריבי".
ניקרגואה טענה שקולומביה לא מצייתת להכרעת בית הדין, בשעה שקולומביה טענה שניקרגואה מפרה את ריבונותה ברייזל.
העיתון הקולומביאני El Espectador כתב שניקרגואה יכולה להשיג טריטוריה זו רק על ידי יציאה למשפט חדש לפתרון הגבולות הימיים שלא נקבעו קודם לכן.
לשם הגדרת הגבול השתמשה קולומביה במרידיאן 82° בעוד ניקרגואה מעוניינת להתרחב ולהשיג טריטוריות נוספות.
נשיא קולומביה לשעבר אלווארו אוריבה הביע את דעתו לפיו קולומביה צריכה להוכיח שגם האיים רונקאדור, סרנה וקיטוסואנו הם חלק ממנה.
זאת מכיוון שבאמנה שנחתמה ב-1928 לא נקבע דבר בנוגע אליהם, בגלל שקולומביה התחרתה עליהם עם ארצות הברית.
כמו כן הוא טען שקולומביה כבר הייתה נדיבה כלפי ניקרגואה כשוויתרה למענה על השליטה בחוף היתושים.
יחסי נפאל–קטר הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל ובין מדינת קטר.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-21 בינואר 1977. נפאל פתחה את שגרירותה בדוחה ב-11 ביולי 2000 רק לאחר יותר מ-11 שנים באוגוסט 2011 קטר פתחה שגרירותה שלה בקטמנדו.
משרת השגריר מולאה על ידי שגריר הודו מקטר.
הסחר בין קטר לנפאל הוא סחר לא משמעותי במיוחד, אך קטר מייצאת לנפאל גם דרך מדינות צד שלישי כך שנתוני הסחר לא מדויקים.
יחסי נפאל–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רק בעת החדשה והקשר הפוליטי-דיפלומטי בין השתיים הוא זניח.
בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל נחתם הסכם דיפלומטי אחד בלבד והוא:
הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים רשמיים ברמת השגרירות בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו - 10 באוגוסט 2005.
נפאל אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
עם זאת, כמו במרבית המדינות, יכולים לגשת האזרחים הסן מרינזים לשגרירות נפאל ברומא ולקבל שירותים קונסולריים.
סן מרינו אינה מיוצגת בנפאל בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
הקונסוליה האיטלקית בקטמנדו בירת נפאל מעניקה שירותים קונסולריים הכוללים גם את סן מרינו.
יחסי נפאל-רוסיה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של רוסיה לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
נפאל וברית המועצות כוננו יחסים דיפלומטיים בקיץ 1956. באפריל 1959 חתמו שתי המדינות על שורה של הסכמים הכוללים מענקים כלכליים וטכניים כגון סיוע בבניית בתי חולים, תחנות כוח הידרואלקטריות, קווי חשמל, מפעל לייצור סוכר, מפעל טבק וסיוע בביצוע עבודות לבניית כבישים מהירים.
בשנת 1964, חתמו ברית המועצות ונפאל על הסכם
סיוע להקמת מפעל לייצור מכונות חקלאיות.
לאחר התפרקות ברית המועצות, המשיכה רוסיה לנטור יחסים עם נפאל כפי שהיו.
מאז, נערכו מספר פגישות בילטריות בין שני הצדדים.
מאז 1992 מספר גבוה למדי של סטודנטים מגיעים לרוסיה בשביל השכלה גבוהה.
באוקטובר 2005, בפגישה שנערכה בין 2 שרי החוץ של 2 המדינות, שוחח על שיתופי פעולה במספר נושאים פוליטיים, כלכליים, צבאיים, חינוכיים ותרבותיים.
לשתי המדינות יש נציגות בדרג שגרירי בערי הבירה.
לרוסיה, שגרירות בקטמנדו, ולנפאל, שגרירות במוסקבה.
מוצרי הייבוא העיקריים מנפאל הם עורות, צמר גפן, בגדי צמר, נעליים ומלאכות יד.
רוסיה, לעומת זאת, מייבאת לנפאל מוצרי אל מתכת, חלקי חילוף למטוסים אזרחיים קלים ולמסוקים, מכונות, מוצרי עץ ומוצרי נייר.
ב-13 באפריל 1978, בעקבות הסכם שהוסכם בין שתי המדינות, העניקה ברית המועצות לנפאל הלוואה בסך 1.07 מיליון רובל סובייטי.
חוב זה לא נפרע במשך תקופה ארוכה, שכן, לפי הגרסה הרוסית, נפאל דרשה את מחיקתו של החוב.
בשנת 2015 הגיעו רוסיה ונפאל להסדר חוב שהוביל להנחה של 35% מסכום החוב והוסכם שקטמנדו תפרע את חובה בסך 1.2 מיליון דולר.
יחסי נפאל-קוריאה הצפונית הם היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
בין שתי המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים, שכוננו ב-15 במאי 1974. באותה שנה פתחה קוריאה הצפונית את שגרירותה בקטמנדו.
בדרג המדיני, לנפאל אין שגרירות קבועה בקוריאה הצפונית, ושגרירות נפאל בבייג'ינג מוסמכת לפעול בעניינים הקשורים לקוריאה הצפונית.
מאז כינון הקשרים, היחסים בין שתי המדינות עודם ידידותיים.
בהשקפתה, נפאל תומכת באיחודן של קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית בחצי האי הקוריאני ומייחלת לראות באחדותן וביציבותן של שתי המדינות.
לאורך השנים ביקרו 2 ראשי ממשלה נפאליים בקוריאה הצפונית; טאנקה פ.
אצ'אריה וקירטי נידהי ביסטה .
בספטמבר 2008 ביקר שר התקשורת הנפאלי קרישנה בהאדור מהארה בקוריאה הצפונית.
ב-27 ביולי 2013 השתתף ד"ר מאהש קומאר מאסקי, שגריר נפאל הלא-תושב של קוריאה הצפונית, באירוע יום הניצחון הצפון קוריאני .
ביולי 2014 ביקרה חברת אספת העם העליונה ויו"ר ועדת העם בפיונגיאנג, אן מיונג אוק, בנפאל.
ביולי 2017 נפגשו שר החוץ הנפאלי, מהנדרה בהאדור פנדיי , ושר החוץ הצפון קוריאני, סואי יונג, בניו יורק, בעצרת
בשנת 2001 חתמו שתי המדינות על מנגנון התייעצות משותף שֶיקוים בין משרדי החוץ של שתי המדינות.
ב-2002 הוקמה קבוצת ידידות בין־פרלמנטרית בין נפאל וקוריאה הצפונית.
קיימים מספר הסכמים דו-צדדיים בין שתי המדינות בתחומי הסחר, השקית שדות, תרבות ומידע.
ב-11 בדצמבר 1970 חתמו נפאל וקוריאה הצפונית על שורה של הסכמי סחר בילטרליים.
קיימים 3 פרויקטים שהשיקה קוריאה הצפונית בנפאל בסכום השקעה של 32 מילון רופי נפאלי.
יחסי נפאל–סורינאם הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל ורפובליקת סורינאם.
נפאל וסורינאם כוננו יחסים רשמיים ב-11 באוקטובר 2018, עם חתימתה של הצהרה משותפת.
שתי המדינות הסכימו להדק את הקשרים בנושאים שיתופיים בדרג בילטרלי.
נפאל וסורינאם משתפות פעולה זה מכבר באו"ם ובתהליכים ממשלתיים אחרים, כולל בארגון המדינות הבלתי-מזדהות ובקואליציית G77 בהם הן חברות.
יחסי נפאל–סין הם היחסים הבילטריליים והמדיניים בין הרפובליקה העממית של סין לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
יחסים בילטרליים כוננו בין שתי המדינות ב-1955, ולשתיהן יש נציגות בדרג שגרירי.
נפאל וסין חולקות גבול משותף באורך של 1,236 ק"מ.
במהלך המאה ה-18, התקיימו סכסוכים בין נפאל לסין (בשלטון שושלת צ'ין) על זכותן בהחזקת שטחים משטחה של טיבט.
לאחר ניצחון שושלת צ'ין במלחמת טיבט-נפאל (1788–1792), נאלץ שליט נפאל לחתום על אמנה בה התחייב שלא להפר את גבולותיה של טיבט ולהשיב שלל שנבזז.
שושלת צ'ין סירבה לבקשת נפאל לסיוע במלחמת בריטניה-נפאל ב-1814 , הלכך נפאל נחלה תבוסה במלחמה זו.
ב-1855, פלשה נפאל לטיבט, מה שהוביל למלחמה בין טיבט לנפאל .
מלחמה זו הסתיימה ב-1856, עם התערבותה של שושלת צ'ין וחתימת אמנה בין שני הצדדים.
בשנת 1908, במהלך הפלישה הבריטית לטיבט, החליטה נפאל לתמוך ולהיות לצידה של בריטניה.
ב-1910, כששושלת צ'ין הביעה את נכונותה להשיב לידה את ריבונותה של טיבט, כרתה נפאל ברית עם הממשלה הטיבטית ועם בריטניה, ויחד הניסו את כוחות סין של שושלת צ'ין ב-1911.
בשנת 1950 פתח צבא השחרור העממי של סין בקרב צ'מדו נגד טיבט, ונפאל החלה לדאוג לנושא שלמותה הטריטוריאלית וביטחונה.
סין קראה לאסור מעבר גבולי לטיבט מנפאל והביעה את תמיכתה במפלגה הקומוניסטית של נפאל אשר פעלה נגד ממלכת נפאל.
בשנת 1955 נרקמו יחסים בילטרליים בין נפאל והרפובליקה העממית של סין וב-1960, כל אחת משתי המדינות שלחה נציגות דיפלומטית.
ב-1956 פג תוקף הסכם טיבט-נפאל שנחתם ב-1856 ונפאל הכירה בשטחי טיבט כחלק מסין.
ב-1960 חתמו נפאל וסין על הסכם גבול בין שתי המדינות.
ב-1961 הסכימו נפאל וסין על סלילתו של כביש המחבר בין נפאל לטיבט.
בזמן מלחמת הודו–סין ב-1962, נפאל הצהירה על עצמה כמדינה נייטרלית.
יחסי נפאל-רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת רואנדה ובין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
נפאל ורואנדה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 ביולי 2018.
נפאל אינה מיוצגת ברואנדה בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
רואנדה אינה מיוצגת בנפאל בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי נפאל-תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לממלכת תאילנד.
נפאל ותאילנד כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 בנובמבר 1960. נציגויות בדרג "ממונה על היחסים", נפתחו ב-2 ערי הבירה של שתי המדינות ב-1969, ששודרגו לדרג שגרירי ב-1980.
יחסי נפאל–צרפת הם היחסים הבילטראליים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לרפובליקת צרפת.
נפאל וצרפת כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 באפריל 1949. ביולי 1967 פתחו את שגרירותן ב-2 ערי בירתן.
ביקורים של אנשי ממשל בדרגים שונים התקיימו ב-2 המדינות לאורך השנים.
באוקטובר 1966 ביקר המלך מהנדרה בצרפת והתקבל בברכה על ידי שארל דה גול.
באוקטובר 1989 ובספטמבר 1994 ביקר המלך בירנדרה בצרפת.
במהלך שנת 2005 ביקרו ראש ממשלת נפאל מאן מוהאן אדהיקארי ושר החוץ הנפאלי מהדאב קומאר.
ב-9 במרץ 2001 ביקר ראש ממשלת נפאל גיריג'ה פראסד קוירילה ביקור רשמי בצרפת.
ב-3 באוקטובר 2006 נועד סגן ראש ממשלת נפאל ושר החוץ ק.
שארמה עם נשיא המועצה החוקתית של צרפת פייר מזאו.
ב-3 במאי 1983 ביקר נשיא צרפת פרנסואה מיטראן ביקור רשמי בנפאל.
במאי 1996 ביקרה שרת החוץ של צרפת מארגי סודר בנפאל.
מ-24 עד 26 בספטמבר 2006 ביקרה משלחת של נציגים מהסנאט בראשות איבון קולין.
יחסי נפאל–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין נפאל לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1962.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בנפאל אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן אלא מקבלים אחת עם הכניסה למדינה.
לעומת זאת, אזרחי נפאל שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בנפאל בדרג השגרירות.
צ'ילה מיוצגת בנפאל בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בקטמנדו, בירת המדינה.
נפאל אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
נפאל האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל הסמוכה, על צ'ילה.
יחסי נפאל–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים המסבים לשווייץ כבוד.
מאז שנות החמישים של המאה העשרים בין שתי המדינות התקיימה שותפות קרובה במגזר ההתפתחות של נפאל.
שווייץ ונפאל כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים בשנת 1956.
לאחר לחצים מצד עמותות שווייצריות שפעלו בנפאל, שיתופי הפעולה למען האצת ההתפתחות של נפאל החלו באופן רשמי לאחר חתימה על הסכם דו-צדדי המכסה את תחום שיתוף הפעולה הטכנולוגי בין שתי המדינות.
מאז שנת 1963 נפאל מהווה מדינה מועדפת של שווייץ לשיתוף פעולה להאצת ההתפתחות.
שווייץ תיקנה את התוכנית ההומניטרית שלה לנפאל בשנת 1996 לאחר התפתחות המאואיזם בנפאל ותמכה בחיפוש אחר פתרון פוליטי לסכסוך בין הממשלה למורדים.
התוכנית השווייצרית התרכזה בממשל מקומי, בניית תשתיות, ניהול משאבי הטבע, פיתוח כישורים ומיומנויות שונות, הגירה, זכויות אדם ושוויון מגדרי.
בשנת 1999 נפאל פתחה את הקונסוליה שלה בז'נבה, ושווייץ פתחה שגרירות בקטמנדו בשנת 2009.
שווייץ שלחה סיוע הומניטרי לנפאל פעמים רבות לאחר אסונות טבע במדינה.
היחסים הכלכליים והמסחריים שבין נפאל לשווייץ אינם יחסים אינטנסיביים מאוד, וההשקעות השווייצריות הישירות בנפאל הן השקעות מזעריות.
ב-2016 חברות שווייצריות ייצאו טובין בסך 38.3 מיליון דולר אמריקאי לנפאל, בעיקר מכוניות, מוצרי פרמצבטיקה וציוד אלקטרוני.
הייבוא השווייצרי מנפאל בשנת 2016 הסתכם ב-1.63 מיליון דולר אמנריקאי וכלל בעיקר טקסטיל וביגוד.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, באפריל 2017 התגוררו בנפאל מאה עשרים ושלושה אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת בנפאל בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקטמנדו, בירת המדינה.
נפאל אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
נפאל מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
יחסי נפאל–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין נפאל וספרד.
נפאל מקיימת יחסים דיפלומטיים מלאים עם ספרד מאז 14 במאי 1968, אולם היעדר קשרים וביקורים רמי דרג בשנים האחרונות, כמו גם היעדרם המעשי של יחסים כלכליים ומסחריים גורם לכך שליחסים הבילטרליים אין תוכן משמעותי.
ב-19 בספטמבר 1983 ערכו מלכי נפאל ביקור ממלכתי במדריד בליווי שר החוץ, פדמה בהאדור חטרי.
בהאדור נפגש עם מקבילו הספרדי, פרננדו מורן.
מלכי ספרד, מלווים באינפנטה כריסטינה, ושר החוץ פרנסיסקו פרננדז אורדונז נסעו לנפאל בין התאריכים 22–25 בנובמבר 1987.
שר התיירות, התרבות והתעופה האזרחית בנפאל, פריתווי סובא גורונג, ביקר בספרד באמצע נובמבר 2007 במטרה לקדם יחסים עסקיים וליצור קשר עם משקיעים ספרדים, בעיקר מתחום התיירות.
פמפה בחוסאל, שר הרווחה של נפאל, נסע למדריד בתחילת 2008, שם התעניין בהפעלת מרכזי הצעירים של הממשלה האזורית וגילה 74 קטינים נפאליים שאומצו מאז 2003 על ידי משפחות במדריד.
התמ"ג של נפאל גדל ב-4.6% בשנת 2012 והגיע ל-19.46 מיליארד דולר, לעומת 18.1 מיליארד בשנת 2011. בהתחשב באוכלוסייתה המונה 26.6 מיליון תושבים, ההכנסה לנפש בשנת 2012 הייתה כ-1,300 דולר.
המגזר הזר מאזן בשנים האחרונות עד שהגיע לאיזון ביתרה השוטפת.
לגבי חלוקת התוצר המגזרית ניתן לומר כי מדובר בכלכלה חקלאית מובהקת, שכן החקלאות מהווה שליש מהתמ"ג אך היא מעסיקה יותר משני שלישים מהאוכלוסייה הפעילה.
זוהי גם כלכלה שתלויה מאוד בתיירות והעברות כסף של מהגרים נפאליים.
השירותים המקובצים ב"מסחר, בתי מלון ומסעדות, תחבורה ותקשורת" מייצגים 24.4% מהתוצר ואילו שירותי "פיננסים ונדל"ן" מהווים 12.4% מהתמ"ג ו"שירותים חברתיים" 10.4%.
למגזר התעשייתי משקל נמוך בכלכלת המדינה.
התעשייה והבנייה מהווים 6.4% ו-6.1% מהתוצר בהתאמה.
הרגעים הפוליטיים הקשים שעוברת נפאל באים לידי ביטוי בכלכלת המדינה, עם חוסר איזון חמור בכל הסדרים.
מנקודת המבט הפנימית בולט האבטלה הגבוהה שלה (מה שהביא לעלייה בהגירה: לפי הערכות כ-700,000 נפאלים עובדים מחוץ למדינה, אשר שולחים העברות כספים בשווי של כמיליארד דולר למדינה), את קצב הגידול הנמוך שלהם.
בהתחשב בכך שהיא מדינה מתפתחת, והאינפלציה הגבוהה שלה.
לגבי חוסר איזון חיצוני, לנפאל יש גירעון חזק במאזן הסחורות שמפוצה תמיד בהכנסות מתיירות ועם העברות כספים של מהגרים.
ספרד לא יוזמת (נכון ל-2021), פרויקטים ברמת השלטון המרכזי בתחום שיתוף הפעולה בפיתוח בנפאל.
שיתוף הפעולה הספרדי במדינה מנוהל באופן רב-צדדי באמצעות ארגונים בינלאומיים שונים המעורבים בפרויקטים של שיתופי פעולה קיימים בנפאל, שרובם חלק ממערכת האו"ם.
ישנם מספר ארגונים בינלאומיים לשיתוף פעולה בנפאל בהשתתפות ספרדית: UNDP, קרן האוכלוסין של האו"ם, UNIFEM, UNIDO, UNAIDS, אונסק"ו, UNICEF, UNHCR, FAO, תוכנית המזון העולמית, ILO, הבנק העולמי, IMF, הוועד הבינלאומי של הצלב האדום.
ישנם גם 9 ארגונים לא ממשלתיים ספרדיים הפועלים בשטח נפאלי.
נפאל מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מיוצגת בנפאל באמצעות שגרירותה בניו דלהי, הודו.
יחסי נפאל–פקיסטן הם היחסים הבילטרליים בין נפאל ופקיסטן, שתיהן מדינות ההימלאיה הממוקמות בתת-היבשת ההודית.
לאחר חלוקת הודו הבריטית באוגוסט 1947, כוננה נפאל יחסים דיפלומטיים עם הדומיניון של הודו, אך לא עשתה זאת עם הדומיניון של פקיסטן.
קשרים דיפלומטיים רשמיים לא התקיימו בין שתי המדינות עד שננקטו צעדים ראשונים ב-29 במרץ 1960; יחסים אלה כוננו במלואם בין 1962 ל-1963. שתי המדינות ביקשו מאז להרחיב את קשרי הסחר ואת שיתוף הפעולה האסטרטגי והצבאי ביניהן.
בשנת 1972, בעקבות תבוסתה של פקיסטן במלחמת העצמאות של בנגלדש והתנתקותה של מזרח פקיסטן כרפובליקה העממית של בנגלדש, הכירה נפאל בעצמאותה של האחרונה.
פקיסטן ניתקה את קשריה עם נפאל זמן קצר לאחר מכן, אך אלה כוננו מחדש מאוחר יותר.
נפאל כוננה יחסים דיפלומטיים עם הודו לאחר עצמאותה של האחרונה ב-1947, אך לא עשתה זאת עם פקיסטן.
בשנת 1950, נפאל חתמה על הסכם שלום וידידות עם הודו, ויצרה מערכת יחסים נרחבת של שיתוף פעולה כלכלי, אסטרטגי והגנתי.
נפאל נותרה אפוא מרוחקת מפקיסטן, שהייתה בעימות עם הודו.
עם זאת, הטינה של נפאל על ההשפעה ההודית שנתפסה כמוגזמת הובילה את ממשלת נפאל לפתח יחסים עם הרפובליקה העממית של סין ופקיסטן.
היחסים הדיפלומטיים בין נפאל ופקיסטן כוננו ב-20 במרץ 1960. לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים, התחזקו קשרי הידידות והלבבות בין שתי המדינות הללו, המונעות מהבנה ושיתוף פעולה.
מצב היחסים הבילטרליים כיום מבוסס על רצון טוב, שיתוף פעולה הדדי וידידות.
נפאל הקימה שגרירות בפקיסטן בשנת 1962 וקונסוליית כבוד בקראצ'י בשנת 1975.
נפאל ופקיסטן חתמו על פרוטוקול לכינון יחסים דיפלומטיים ב-1962. הם החליפו שגרירים והקימו שגרירויות ב-1963, כאשר איוב ח'אן, נשיא פקיסטן ערך ביקור מיוחד בנפאל.
שתי המדינות חתמו גם על הסכמים להחזרת מעמד "המדינה המועדפת ביותר" בעל חשיבות לפיתוח סחר ושיתוף פעולה.
ב-1963 הסכימה פקיסטן לספק לנפאל גישה חופשית לסחר ומתקני תחבורה דרך נמל צ'יטגונג במזרח פקיסטן (כיום בנגלדש) והקימה קישור אווירי.
הסדר זה הפחית את התלות של נפאל בהודו לצורך זכויות מסחר.
למרות שנפאל שמרה באופן רשמי על נייטרליות במהלך מלחמת הודו-פקיסטן של 1971, היא הייתה אחת הראשונות שהכירו בעצמאותה של בנגלדש.
כנקמה, אסלאמאבאד ניתקה את הקשר עם קטמנדו יומיים לאחר מכן.
תמיכת פקיסטן בתהליך הדמוקרטי בנפאל
מבחינה פוליטית, נפאל ופקיסטן נותרו חברות טובות במשך עשרות השנים.
פקיסטן הרחיבה את תמיכתה בתהליך הדמוקרטי בנפאל, לאחר תנועת העם המוצלחת-II.
פקיסטן בירכה על שיקום הפרלמנט של נפאל בעקבות התנועה העממית וקיוותה שפריצת הדרך תביא לעידן של שלום ושגשוג בר קיימא בנפאל.
פקיסטן חוזרת על תמיכתה בריבונותה של נפאל, בשלמותה הטריטוריאלית ובפיתוח השקט של נפאל.
פסגת SAARC ה-19 הייתה ועידה דיפלומטית מתוכננת, שתוכננה במקור להתקיים באסלאמאבאד, פקיסטן ב-15–16 בנובמבר 2016. בעקבות המתיחות הדיפלומטית הגואה לאחר מתקפת הטרור אורי, הודו הודיעה על החרם על הפסגה, בטענה למעורבותה של פקיסטן בפיגוע.
נפאל, היו"ר הנוכחי של SAARC, דחקה ש"תיווצר בקרוב סביבה נוחה שתבטיח את השתתפותן של כל המדינות החברות בפסגת SAARC ה-19 בהתאם לרוח אמנת SAARC".
ראש ממשלת נפאל, שר באהדור דאובה, הדגיש את מחויבותה של ארצו להפוך את SAARC לפורום בונה לאזור ולתמוך בפקיסטן לקיום פסגת SAARC הבאה באסלאמאבאד.
נפאל ופקיסטן חתמו על הסכם סחר ב-19 באוקטובר 1962, במטרה להגביר את הסחר הדו-צדדי.
למרות הסכם סחר נרחב נוסף משנת 1982, היקף הסחר הדו-צדדי נותר קטן יחסית ועומד על 4.8 מיליון דולר.
סך היצוא של פקיסטן לנפאל שווה 1.631 מיליון דולר, בעוד שהיצוא של נפאל לפקיסטן מסתכם ב-3.166 מיליון דולר.
שתי המדינות הגבירו לאחרונה את המאמצים לקדם סחר דו-צדדי, במיוחד בטקסטיל, זרעי שמן, הפקת נפט ותיירות; פקיסטן הציעה גם קו אשראי של 5 מיליון דולר לנפאל.
נפאל ופקיסטן חתומות על הסכם הסחר החופשי של דרום אסיה (SAFTA) וחברות באיחוד הכלכלי של דרום אסיה.
הפדרציה של לשכות המסחר והתעשייה הנפאליות ופדרציה של לשכות המסחר והתעשייה של פקיסטן הקימו את המועצה העסקית המשותפת FNCCI-FPCCI.
הפגישות שלה מספקות הזדמנויות לקהילות העסקיות של שתי המדינות להיפגש ולדון בהזדמנויות עסקיות זו במדינות אחרות.
פקיסטן, במסגרת תוכנית הסיוע הטכני של פקיסטן (PTAP), מספקת מדי שנה מלגות לנפאל ברפואה, רוקחות והנדסה.
ישנם 500 סטודנטים נפאלים העוסקים בלימודים גבוהים בתחום מדעי הרפואה, הנדסה, רוקחות, טכנולוגיית מידע, מדעי החברה, ניהול ותקשורת המונים בפקיסטן.
פקיסטן מספקת הכשרה לטווח ארוך וקצר לפקידי הממשלה בנפאל.
תוכנית סיוע טכני של פקיסטן
פקיסטן מעניקה 15 מלגות מדי שנה לסטודנטים נפאלים במסגרת תוכנית הסיוע הטכני של פקיסטן ברפואה, רפואת שיניים, רוקחות והנדסה.
חוץ מזה, כמה סטודנטים נפאלים למדו בתחומי מדעי הרוח ומינהל עסקים על בסיס מימון עצמי.
פקיסטן גם סיפקה הכשרות לטווח קצר ולטווח ארוך לקציני צבא נפאל.
לאחר רעידת האדמה ההרסנית של אפריל 2015, ממשלת פקיסטן שלחה סיוע מיידי לנפאל.
היא שיגרה צוותי חילוץ וסיוע, מזון, מים, אוהלים וחומרי סיוע אחרים.
פקיסטן השתתפה בוועידה הבינלאומית לשיקום נפאל והבטיחה תמיכה בנפאל.
ממשלת פקיסטן סיפקה מיליון דולר לממשלת נפאל כסיוע לקורבנות השיטפונות והמפולות באזור Terai בנפאל ב-2017.
בשנים האחרונות החלו שתי המדינות לפתח שיתוף פעולה צבאי, כאשר נפאל מייבאת נשק מפקיסטן.
בהיותה מבודדת מהודו, בריטניה הגדולה וארצות הברית בין 2004 ל-2006 בשל דיכוי הדמוקרטיה, המלוכה הנפאלית פיתחה שיתוף פעולה צבאי עם סין ופקיסטן, שהציעו תמיכה צבאית נרחבת, נשק וציוד צבאי לנפאל כדי שהמלוכה תישאר בשלטון ולהילחם במרד המאואיסטים.
גם פקיסטן וגם סין סיפקו לנפאל נשק.
נפאל ופקיסטן חתמו על הסכם התרבות במאי 1970 שמטרתו קידום יחסי תרבות, יצירת קשרים בין אוניברסיטאות ושיתוף פעולה בין רדיו וטלוויזיה.
אגודת ידידות ותרבות נפאל-פקיסטן פועלת בקטמנדו.
קבוצת ידידות נפאל קיימת גם באסלאמאבאד.
נפאל ופקיסטן חתמו על ההסכם על שיתוף פעולה תיירותי בפברואר 2009. ההסכם קובע שיתוף פעולה הדדי בתיירות וארכאולוגיה; חילופי ארגוני תיירות ומפעילי נסיעות ותיירות; שיתוף פעולה לעידוד תיירים ממדינות שלישיות לבקר במדינותיהם; החלפה הדדית של מידע תיירותי, חומרים וניסיון; הפקת סרטים וקלטות וידאו הקשורות לתיירות; ושיתוף פעולה משותף להשקעה.
מדי שנה מבקרים בנפאל כ-5,000 תיירים מפקיסטן.
נפאל מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד.
פקיסטן מחזיקה בנפאל שגרירות בקטמנדו.
יחסי סודאן–פקיסטן הם היחסים בין הרפובליקה של סודאן לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
מבחינת שתי הממשלות, היחסים בין המדינות הם לבביים, חמים וקרובים.
פקיסטן וסודאן חולקים את אותה הדת וכן את אותו שלטון קולוניאלי בעבר.
היחסים בין המדינות התחזקו לאחר שסודאן הכריזה על תמיכתה בפקיסטן במלחמות הודו-פקיסטן.
כמו כן, פקיסטן תומכת בסודאן בסוגיות הגבול שלה עם מצרים ודרום סודאן.
פקיסטן תרמה רבות לשמירת השלום בסודאן, עם מעל 1,542 אנשי צוות ו-92 משקיפים במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.
אלא לפי מזכרי הבנות שונים, המדינות משתפות פעולה בתחומי החקלאות, הבריאות והחינוך.
פקיסטן מסייעת לממשלת סודאן לפתח את מערכת החינוך במדינה.
בנוסף, מעל 500 סטודנטים לומדים השכלה גבוהה באוניברסיטאות שונות בפקיסטן, מספר סטודנטים זה מהווה את מספר הסטודנטים הסודאנים הגדול ביותר במדינה זרה.
סודאן העניקה סיוע צנוע במהלך רעידת האדמה בפקיסטן בשנת 2005 ובמהלך השיטפונות בשנת 2010. גם ממשלת פקיסטן נוהגת לשלוח סיוע לסודאן במהלך בצורות ורעב המוני במדינה.
ממשלת פקיסטן מחזיקה מספר בתי חולים באזורים המרוחקים של סודאן.
בשנת 2009, טופלו בבתי חולים אלה מעל 1,500 חולים סודאנים.
בשנת 2016, נפתחה אגודת פקיסטן-סודאן במטרה לקידום הזדמנויות המחקר בחינוך, החקלאות, הבריאות, העסקים, המסחר, התיירות והנוער הסודאן.
אוכלוסיית הפקיסטנים בסודאן מוערכת בכ-2,000 בני אדם שרובם מפעילים עסקים קטנים במדינה.
שתי הממשלות מנהלות דיאלוגים קבועים במהלך ועידות ה-OIC (ארגון לשיתוף פעולה אסלאמי) על מנת לשפר את היציבות הפוליטית במזרח התיכון ובעולם האסלאמי.
בשנת 2014, נשיא פקיסטן, ממנון חוסיין, הציע לקיים את החלק שלישי של ועידת השרים המשותפת של פקיסטן וסודאן על מנת להגביר את שיתוף הפעולה בענפי המסחר, הכלכלה והביטחון.
בשנת 2016, נערך החלק הרביעי של ועידה זו.
סודאן מיוצגת בפקיסטן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באסלאמאבאד, בירת המדינה.
פקיסטן מיוצגת בסודאן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בחרטום, בירת המדינה.
יחסי סאו טומה ופרניסיפה–קנדה הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין קנדה.
בשנת 1979, ארבע שנים בלבד לאחר שסאו טומה ופרניסיפה הכריזה על עצמאותה, קנדה מינתה את שגרירה הראשון הממונה על סאו טומה ופרניסיפה.
בין המדינות קיימים מספר שיתופי פעולה במסגרת ארגונים בינלאומיים כגון לה פרנקופוני.
בשנים 2016–2017, קנדה העניקה לסאו טומה ופרניסיפה סיוע בשווי 1.42 מיליון דולר אמריקאי.
קנדה מספקת מלגות לסטודנטים מסאו טומה ופרניסיפה, במסגרת מספר תוכניות מלגות קנדיות.
קנדה אינה מיוצגת בסאו טומה ופרניסיפה, הנציבות העליונה הקנדית בניגריה ממונה על סאו טומה ופרניסיפה.
המשלחה הקבועה של סאו טומה ופרניסיפה לאו"ם בניו יורק, משמשת גם כשגרירות המדינה בקנדה.
בנוסף, סאו טומה ופרניסיפה מיוצגת בקנדה על ידי קונסול כבוד במונטריאול.
יחסי סאו טומה ופרניסיפה–פקיסטן הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
בין המדינות שוררים יחסים דיפלומטיים ידידותיים.
סאו טומה ופרינסיפה נעזרת בפקיסטן על מנת לקדם את הכלכלה במדינה במגזרי החקלאות והטקסטיל ובתוכניות רבות שנועדו להפחית את העוני במדינה.
נשיא סאו טומה ופרינסיפה, פרדיקה דה מנזס הביע את רצונו לשפר את שיתוף הפעולה הפוליטי, הכלכלי והתרבותי עם פקיסטן.
בשנת 2016, פקיסטן ייצאה לסאו טומה ופרניסיפה סחורה בשווי 45.5 אלף דולר אמריקאי.
סאו טומה ופרניסיפה ייצאה לפקיסטן סחורה בשווי 52.6 אלף דולר אמריקאי, רובה כללה עור כבשים ונוצות.
סאו טומה ופרניסיפה אינה מיוצגת בפקיסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
פקיסטן אינה מיוצגת בסאו טומה ופרניסיפה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה העממית של סין כוננו ב-12 ביולי 1975. ב-6 במאי 1997 הודיעה סאו טומה ופרינסיפה כי היא רואה את טאיוואן כממשלה הסינית הלגיטימית.
בנובמבר 2013 התחממו היחסים בין שתי המדינות ונפתח משרד ייצוגי-כלכלי סיני בסאו טומה ופרינסיפה.
ב-20 בדצמבר 2016 ניתקה סאו טומה ופרינסיפה את יחסיה עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן).
שישה ימים לאחר מכן, ב-26 בדצמבר 2016 חתמו שר החוץ הסיני ואנג יי ושר החוץ של סאו טומה ופרינסיפה אורבינו בוטלו על הסכם חידוש היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות.
סאו טומה ופרינסיפה מיוצגת ברפובליקה העממית של סין באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבייג'ינג, בירת המדינה.
הרפובליקה העממית של סין מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסאו טומה, בירת המדינה.
יחסי סודאן–צ'אד הם היחסים בין הרפובליקה של סודאן לבין רפובליקת צ'אד.
הרבה לפני עצמאותן של המדינות, היו קשרי מסחר, דת ותרבות בין תושבי מזרח צ'אד ותושבי מערב סודאן.
קשרים אלו נותרו חזקים, למרות ההאשמות ההדדיות בין הממשלות הטוענות להתערבות בסכסוכים פנימיים, כגון מלחמת האזרחים בצ'אד והסכסוך בדארפור.
במשך מאות שנים, היו חוצים רועי-צאן בקביעות את הגבול בין שתי המדינות, שנמשך לאורך כ-950 קילומטרים.
מוסלמים ממזרח צ'אד חצו את הגבול כדי להגיע למכה, וצעירים מוסלמים למדו בבתי ספר איסלאמיים בסודאן.
בשנת 1978 כחצי מיליון פועלים מצ'אד עבדו במטעי קפה בסודאן.
בתחילת שנות השישים של המאה ה-20 החלו היחסים להיעכר.
מוסלמים מדרום סודאן חשו כי ממשלת צ'אד פוגעת בחופש הדת שלהם, וממשלת סודאן איפשרה לארגון המורדים "חזית השחרור הלאומית של צ'אד " להקים בסיסים ולאמן פעילים בחבל דארפור שבמערב סודאן.
פליטים רבים נמלטו מפני הלחימה וחצו את הגבול לשני הכיוונים.
לאחר ההפיכה השלטונית בצ'אד בשנת 1975, בה הודח הנשיא פרנסואה טומבלבאי, שגשגו היחסים בין נשיא סודאן ג'עפר נומיירי ונשיא צ'אד החדש פליקס מעלום, כשהסיבה המרכזית לכך היא חששם של השניים משליטה של לוב השכנה, מועמר קדאפי.
נומיירי דחף לסיום הסכסוך המתמשך בין ממשלת צ'אד למורדים, ואף גרם למעלום לשלב חלק מן המורדים בממשלתו.
במקביל למהומות הנמשכות שהיו בצ'אד בין 1979 ל-1982, שהסתיימו בהדחתו של מעלום ובעלותו של היסנה (חוסיין) הברה לשלטון, נאלץ השליט הסודאני נומיירי להתמודד עם מאבקים מבית, שהסתיימו בהדחתו בשנת 1985, בעת שהותו בארצות הברית, על ידי עבד א-רחמן סוואר א-דהב.
היחסים בין א-דהב להברה הביאו את הקשר בין המדינות לשפל חדש, כשהברה אישר לחיילים לוביים לתקוף בשטחה של סודאן מתוך גבולותיה של צ'אד.
ביוני 1989, כשעומר אל-בשיר השתלט על סודאן, הפך כל אזור מערב דארפור לשדה קרב בין נאמני הממשלה הצ'אדית שבראשות היסנה הברה ובין המורדים שבהנהגת אידריס דבי שנתמכו בידי ממשלת לוב.
דבי משתייך לשבט הזגאווי, החי לאורך שני צידי הגבול, והם סייעו לו ולחייליו במעברי הגבול ובלחימה.
מאות מבני השבט נמלטו מצ'אד לסודאן כדי להתרחק מאזורי הקרבות.
מאידך, ממשלת סודאן התעלמה מחיילי צבא צ'אד שפלשו לעיתים קרובות לחבל דארפור במרדף אחרי ארגוני המורדים.
במאי 1990 פלשו חיילים צ'אדיים לעיירה אל-פשיר שבסודאן וחילצו את חבריהם השבויים שהוחזקו בבית-חולים בעיירה.
במהלך אותו קיץ שרפו חיילי צבא צ'אד לפחות 18 כפרים באותו אזור, וחטפו למעלה מ-100 אזרחים מקומיים.
כתגובה לכך סיפקו חייליו של דבי נשק לשבט הזגאווי ולמיליציות מקומיות נוספות, כדי שיגנו על האזרחים מפני החיילים הצ'אדיים.
הנשק שימש את המיליציות גם ללוחמה בינן לבין עצמן, ומאות אזרחים נהרגו עד שבדצמבר 1990 אידריס דבי ניצח את היסנה הברה, השתלט על הנהגת צ'אד והפסיק את פעילות המיליציות.
דבי דחף ליחסים קרובים עם סודאן, והנשיא הסודאני אל-בשיר ביקר בבירת צ'אד מספר פעמים לשיחות דיפלומטיות.
ב-24 בדצמבר 2005, צ'אד הכריזה על מצב מלחמה עם סודאן בשל העובדה כי הסכסוך באזור הגבול עם דארפור הפך לסוער, כשמורדים סודאנים נמלטו למחנות פליטים בצ'אד, וכוחות צבא סודאנים מצוידים במטוסי קרב חצו את הגבול כדי לתקוף שם.
צ'אד גם האשימה את הממשלה הסודאני בתמיכה במורדים השלטונות של אידריס, תמיכה שהגיעה בשל המקלט שהעניקה ממשלת צ'אד למורדים הנמלטים מסודאן.
ב-8 בפברואר 2006 חתמו סודאן וצ'אד על "הסכם טריפולי".
למרות ההסכם המשיכו הכוחות להילחם זה בזה, אך ב-11 באוגוסט נרגעה הלחימה והשלום חזר, בעידודו של נשיא לוב מועמר קדאפי.
ב-3 במאי 2007 חתמו שתי הממשלות על "הסכם ריאד", וב-13 במרץ 2008 חתמו על הסכם נוסף, "הסכם דקר", כדי להשקיט את הסכסוך החוזר ונשנה.
ב-11 במאי 2008 הודיעה ממשלת סודאן כי היא מנתקת רשמית את היחסים בין המדינות משום שממשלת צ'אד, לטענתה, מסייעת למורדים מחבל דארפור לתקוף את בירת סודאן, חרטום.
עם זאת, בנובמבר 2008 חודשו היחסים.
במרץ 2024, במהלך מושב מועצת הביטחון שהוקדש למצב בסודאן, הביעו משלחות מסוימות את דאגתן מסגירת הגבול בין סודאן לצ'אד, המונעת כניסת סיוע הומניטרי לדרפור.
ב-3 במאי 2009 חתמו הממשלות על "הסכם דוחה".
ב-15 בינואר חתמו המדינות על "הסכם נג'מנה", ומאז החלו היחסים להשתפר בהדרגה.
היחסים בין שתי המדינות הגיעו לשיאם כשנשיא צ'אד, אידריס דבי, הגיע לבקר בחרטום בירת סודאן ב-9 בפברואר 2010. כתוצאה מביקור זה ביטלה צ'אד את תמיכתה בארגוני המורדים בסודאן, דבר שהשפיע משמעותית על הדינמיקה באזור.
שתי הממשלות התחייבו לסיורי גבולות משותפים של חייליהם, כשצבא סודאן יהיה אחראי שישה חודשים, ובשישה חודשים שלאחריהם יהיה אחראי צבא צ'אד.
סאו טומה ופרינסיפה–פורטוגל הם היחסים הדו-צדדיים, שמתקיימים בין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה הפורטוגלית.
סאו טומה ופרינסיפה הייתה תחת השלטון של האימפריה הפורטוגזית עד לעצמאותה ב-1975.
ב-2009, פורטוגל הייתה היבואנית הגדולה ביותר (59%) לסאו טומה ופרינסיפה.
פורטוגל הייתה היבואנית הרביעית בגודלה של סחורות מסאו טומה ופרינסיפה, עם כ-4.3% מסך היצוא.
בינואר 2011 ביקר בסאו טומה, שר החוץ הפורטוגזי, לואיש אמדו , למשך כיומיים.
מספר הסכמים שקידמו את הסחר בין 2 המדינות הושגו.
בין ההסכמים היה הסכם לחיסול מס כפול.
משרד החוץ הפורטוגלי כינה את היחסים כ"מופלאים".
כפי שקרה עם כף ורדה לפני כניסתו של האירו, סאו טומה ופרינסיפה חתמה על עסקה עם פורטוגל ב-2009, המקשר את המטבע הלאומי, דוברה, עם היורו.
שער החליפין נקבע להיות 1 יורו = 24,500 STD.
לסאו טומה ופרינסיפה יש שגרירות בליסבון, קונסוליה בקוימברה וקונסוליה בפורטו.
לפורטוגל יש שגרירות בסאו טומה.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים בין שתי המדינות הם "מינימליים" והסחר בין שתי המדינות הוא נדיר ביותר.
עם זאת, ברמה המולטילטרלית והדיאלוג הפוליטי השוטף, היחסים בין שתי המדינות הם תקינים ואף יותר מכך.
בין 2002 ל-2011 פעלה בסאו טומה ופרינסיפה קרן צדקה שווייצרית בשם "Waldhaus am See".
התחומים העיקריים בהם העניקה הקרן סיוע ותמיכה לממשלת סאו טומה ופרינסיפה ולאזרחיה הם: חינוך, שירותי רפואה בסיסיים (עזרה ראשונה ושנייה) ואופתלמולוגיה (רפואת עיניים).
אחד משיתופי הפעולה הכלכליים היחידים המתקיימים בין שתי מדינות אלו החל בדצמבר 2010. הפרויקט הוא ייצור פולי קקאו אורגניים בצורה הומנית, המשמשים לייצור שוקולד שווייצרי.
בסוף שנת 2015 התגורר אזרח שווייצרי אחד בלבד בסאו טומה ופרינסיפה.
סאו טומה ופרינסיפה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ אינה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בסאו טומה, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבלואנדה, בירת אנגולה הסמוכה, על סאו טומה ופרינסיפה.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין סאו טומה ופרינסיפה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-5 במאי 1989.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בסאו טומה ופרינסיפה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן, אלא אשרה אלקטרונית (eVisa).
לעומת זאת, אזרחי סאו טומה ופרינסיפה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סאו טומה ופרינסיפה אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סודאן–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סודאן לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סודאן לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין סודאן לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-13 במרץ 1964.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בסודאן נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
גם אזרחי סודאן שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בסודאן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סודאן אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סודאן האמינה את שגרירותה שבברזיליה, בירת ברזיל הסמוכה, על צ'ילה.
יחסי סודאן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סודאן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה של סודאן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שווייץ תמכה בצעדים של סודאן לשחרור ההגבלות על הדרום שהסתיימו בסופו של דבר בפיצול המדינה הגדולה ביותר בשטחה באפריקה.
היחסים הדו-צדדיים שבין שווייץ לסודאן הם יחסים דיפלומטיים לא היסטוריים במיוחד.
שווייץ הכירה בעצמאותה של סודאן בשנת 1956 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1960. שנה לאחר מכן פתחה שווייץ נציגות דיפלומטית בבירה ח'רטום שהפכה בהמשך לשגרירות השווייצרית בסודאן.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בסודאן שבעים ושמונה אזרחים שווייצרים.
חלקם התגוררו בסודאן למשך שנים ומחזיקים אזרחויות כפולות וחלקם נמצאים בסודאן כחלק ממשלחות של ארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות.
שווייץ מיוצגת בסודאן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בח'רטום, בירת המדינה.
סודאן אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
סודאן מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
יחסי סודאן–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לסודאן.
במשך עשרות שנים קיימו רוסיה וסודאן שותפות כלכלית ופוליטית אסטרטגית חזקה.
בשל הזדהות עם ארצות הברית וגם עם ברית המועצות ועם בעלות בריתם של שתי המדינות, סודאן הצהירה על נייטרליות ובמקום זאת בחרה להשתייך לארגון המדינות הבלתי-מזדהות לאורך המלחמה הקרה.
רוסיה תומכת בתוקף בשלמות הטריטוריאלית של סודאן ומתנגדת להקמת מדינה עצמאית בדארפור.
כמו כן, רוסיה היא שותפת ההשקעות החזקה ביותר של סודאן (באירופה) ובעלת ברית פוליטית באירופה, ורוסיה ראתה בסודאן שוב ושוב משמעותית כבעלת ברית גלובלית חשובה ביבשת אפריקה.
במשך עשרות שנים לומדים סטודנטים ממכללות סודאניות באוניברסיטאות ברוסיה.
במהלך ההתקפה ב-2008 על אומדורמן וח'רטום, מורדים מתנועת הצדק והשוויון מדארפור הרגו טייס שכירי חרב רוסי על ידי הפלתו של מטוסו כשניסה לתקוף אותם.
ב-SIPRI מדווחים כי רק 8 אחוזים מהנשק הסודאני הם מסין, וכי הנשק הרוסי מהווה למעשה את הרוב - 87 אחוז.
רוסיה היא ספקית הנשק העיקרית לסודאן.
אמנסטי אינטרנשיונל תקף את רוסיה על שבירת אמברגו הנשק של האו"ם על דארפור.
הרוסים מכרו כלי נשק כמו מסוקי Mi-24, מטוסי אנטונוב 26, מכירות הנשק הרוסית לסודאן הסתכמו ב-21 מיליון דולר.
דווח כי אמצעי לחימה אלה שימשו לשחיטת אזרחי דארפור.
בשנת 2005 נמכרו מסוקים מרוסיה לסודאן תמורת 7 מיליון ליש"ט.
רוסיה מחזיקה בסודאן שגרירות בח'רטום.
סודאן מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין סאו טומה ופרינסיפה לרוסיה.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם סאו טומה ופרינסיפה ב-9 באוגוסט 1975. בדצמבר 1991 הוכרה הפדרציה הרוסית כיורשת החוקית של ברית המועצות.
בשנת 1992, על פי הצעת משרד החוץ של הפדרציה הרוסית, הופסקה פעילותם של מספר שגרירויות באפריקה, כולל שגרירות רוסיה בסאו טומה ופרינסיפה, ומאז היא מיוצגת באמצעות שגרירותה באנגולה.
רוסיה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה בלואנדה, אנגולה.
סאו טומה ופרינסיפה אינה מיוצגת ברוסיה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי סודאן–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של סודאן לבין הרפובליקה הצרפתית.
מאז תחילת המהפכה בסודאן נקטה צרפת בעמדת התמיכה במעבר פוליטי בדרכי שלום.
לכן היא השתתפה בקבוצת הידידות של סודאן מאז הקמתה והעלתה אפשרויות לתמוך במדינה כלכלית על מנת להבטיח את יציבותה לטווח הארוך.
לפיכך מיהרה צרפת לברך על החתימה הרשמית על הצהרת החוקה ב-17 באוגוסט 2019, כמו גם על מינוי חברי מועצת הריבונות וראש הממשלה ב-21 באוגוסט.
בהזדמנויות שונות אלה חזרה צרפת על נכונותה לתמוך ברשויות הסודאניות החדשות במשימות הרבות הצפויות להן (הסכם שלום עם קבוצות חמושות, התאוששות כלכלית, ארגון הבחירות הבאות).
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין צרפת לסודאן ב-126 מיליון אירו.
כמה עסקים צרפתים כבר פועלים בסודאן (בולורה, נוטריסט, סאגמין), בעוד שאחרים גילו עניין להשקיע בסודאן או לחזור אליה בגלל הפוטנציאל הכלכלי שלה מאז הסרת הסנקציות הכלכליות של ארצות הברית.
כמה עסקים ערכו לאחרונה ביקורים בסודאן (איירבוס, הובלות בולורה).
מנכ"ל האוצר ומנכ"ל Agence Française de Développement (באמצעות מתווך פרופרקו) בחנו כמה פרויקטים של פיתוח כלכלי המיועדים למגזר הפרטי בסודאן, העשויים לעניין תאגידים צרפתיים.
הבנקים האירופיים, לעומת זאת, עדיין נרתעים מכך שסודאן נמצאת ברשימה האמריקנית של המדינות התומכות בטרור למרות שהסנקציות האמריקאיות הוסרו באוקטובר 2017. זהו מכשול מרכזי לכל השקעה מהותית.
מצב זה יכול לשמש רק עידוד לסודאן להמשיך במאמציה ליצור סביבה עסקית אטרקטיבית.
סודאן מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה בסודאן שגרירות בח'רטום.
יחסי סודאן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין סודאן וספרד.
ספרד מקיימת יחסים דיפלומטיים עם סודאן מאז 20 בפברואר 1964. נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של סודאן, גאפר מוחמד נימאירי, ביקר רשמית בספרד בין התאריכים 10–14 באוקטובר 1978 כאורחו של המלך חואן קרלוס הראשון.
ב-26 ביולי 2004, שר החוץ ושיתוף פעולה, מיגל מורטינוס, נפגש באנקרה עם שר החוץ של סודאן, מוסטפא אוסמן איסמעיל, כדי לדון במצב באזור דארפור ועמדת הממשלות בהתאמה.
ב-23 במאי 2005 הציעה ממשלת ספרד באמצעות האיחוד האירופי (EU) שני מטוסי תובלה CASA-212 וחמישה משקיפים צבאיים לתמוך במשימת השלום שהאיחוד האפריקאי הציב באזור דארפור בסודאן, כפי שהוכרז על ידי שר ההגנה חוסה בונו.
ב-24 בפברואר 2006, מועצת השרים אישרה את הקמתה של נציגות דיפלומטית קבועה בסודאן, שהיה לה שגרירות במדריד מאז 2001, והדגישה כי למדינה זו, הגדולה באפריקה, יש "פוטנציאל כלכלי משמעותי".
מאז 2008 יש לשגרירות מדור קונסולרי, ואילו משרד המסחר והפנים נמצא בקהיר.
שר החוץ, ברנרדינו ליאון, ושר שיתוף פעולה בינלאומי, ליירה פאג'ין, ביקרו בסודאן ב-29–31 בינואר 2007. שני השרים נפגשו בחרטום עם השרים הסודאניים לשיתוף פעולה בינלאומי וענייני חוץ, כמו גם עם סגן נשיא הרפובליקה השני, שביקש "צעדים משמעותיים" לקראת הסכם השלום במדינה.
בנוסף הם ביקרו במחנות הפליטים בדארפור, שם קיימו פגישות עם משלחת השלום, סוכנויות הומניטריות וסוכנויות של האומות המאוחדות.
ב-25 במאי 2007 ערך שר החוץ הספרדי, מיגל מורטינוס, פגישת עבודה במדריד עם מקבילו הסודאני, מוחמד אל-וואסילה, אליו הביע את התעניינותה של ספרד במדינה זו, שהתממשה איתה פתיחתה מחדש של שגרירות ספרד בח'רטום, שליחת מומחה מהסוכנות הספרדית לשיתוף פעולה בינלאומי (AECI) ורצף ביקורים רמי דרג.
שר החוץ, ברנרדינו ליאון, השתתף בישיבה של מה שמכונה קבוצת אנשי קשר רחבה בדארפור ב-25 ביוני 2007, שהפגישה נציגים מ-18 מדינות וחצי תריסר ארגונים בינלאומיים.
השר גנדור עדיין לא ביקר בספרד, אף על פי שקודמו, עלי קרטי, ביקר שלוש פעמים: אוקטובר 2010 (כאשר נחתם הסכם שיתוף פעולה דו-צדדי), מאי 2013 (להשתתף בפורום היספני-תרבותי וכלכלי I, שאורגן בקאסה ארבה) ואפריל 2014 (לרגל ההלוויה הממלכתית שנערכה לכבוד הנשיא לשעבר אדולפו סוארס).
סודאן מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בסודאן שגרירות בח'רטום.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין סאו טומה ופרינסיפה וספרד.
היחסים בין ספרד לסאו טומה ופרינסיפה מצוינים מבחינה פוליטית, אם כי הם מאופיינים במגעים חלשים (אין כמעט ביקורים רשמיים לשני הכיוונים) ובקשרי מסחר ושיתוף פעולה חלשים, במיוחד מאז שפסקה להיות מדינה מועדפת לשיתוף פעולה ספרדי (לאחר שנכללה בתוכנית האב 2005–2008).
מאזן הסחר של סאו טומה ופרינסיפה היה בגירעון בשנים האחרונות.
המוצרים שסאו טומה מייצאת לשאר העולם הם בעיקר קקאו וקפה, תוך ייבוא מוצרי מזון, דלקים, טקסטיל ומכוניות.
במסגרת תוכנית האב השנייה לשיתוף פעולה ספרדי (2005–2008), שכללה את סאו טומה ופרינסיפה כמדינה מועדפת, נוצרה תוכנית הפעולה המועדפת (2006–2008), שהולידה את הוועדה המעורבת השלישית (2007–2010).
החל מתוכנית המתאר השלישית של שיתוף הפעולה הספרדי 2009–2012, סאו טומה ופרינסיפה חדלה להיות מדינה מועדפת של שיתוף הפעולה הספרדי, עמדה שנשמרה בתוכנית האב IV (2013–2016) על ידי השפעה חזקה על הריכוז הגאוגרפי.
הסיוע המיועד לסאו טומה ופרינסיפה בתקופה 2007–2010 היה 6.1 מיליון אירו, מתוכם AECID, באמצעות פרויקטים ישירים של פיתוח דו-צדדי וארגונים לא ממשלתיים, מימן סיוע בשווי 4 מיליון אירו.
החל משנת 2010, AECID אינה מאשרת כל התערבות במדינה זו למעט פרויקט שיתוף פעולה משולש עם כף ורדה בשנת 2014.
ענפי הפעולה העיקריים היו מים ותברואה, דיג ותיירות.
באופן כללי הם אפשרו נוכחות של שיתוף הפעולה הספרדי.
באופן ספציפי, בתחום המים והתברואה, הייתה השפעה עצומה על פרויקטים לפתיחת מקורות מים, צינורות מים והטמנות סניטריות.
הפעולות בתחום הדיג נמשכו עם השלמת המימון הספרדי בתמיכת האיחוד האירופי ל-CETMAR, מוסד שקיבל כספי AECID עבור תחום עבודה זה.
בתחום התיירות נרשמו גם ביצועים בעלי השפעה מסוימת באמצעות ביצוע פרויקט על ידי KOAN CONSULTING.
ברמת שיתוף הפעולה התרבותי, בשנת 2011 ובמקביל לחגיגת החג הלאומי, ארגנה שגרירות ספרד את פעילות התרבות הרשמית הראשונה שלה בסאו טומה.
בשנת 2013 הציגה השגרירות בהצלחה רבה שני קונצרטים של הגיטריסט נונו גרסיה וקבוצתו.
פעילויות אלה התאפשרו הודות לתמיכת חברות ספרדיות וחברת מלונות מקומית.
סאו טומה ופרינסיפה מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בליסבון, פורטוגל וקונסוליה כללית במדריד.
ספרד מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה בליברוויל, גבון.
יחסי סודאן–תוניסיה הם יחסי החוץ הדיפלומטיים, הכלכליים, התרבותיים וההיסטוריים שבין רפובליקת תוניסיה לסודאן.
המדינות קיימו יחסים דיפלומטיים החל מהקמת תוניסיה בשנת 1956 ועד שנת 1992. באותה שנה החליטה תוניסיה לפרק את יחסיה עם סודאן בעקבות תמיכתה של האחרונה בפעילים אסלאמיסטים תוניסאים.
רק 8 שנים מאוחר יותר, בחודש מאי 2000, כוננו מחדש יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות, וזאת לאחר שתי פגישות פסגה במצרים ובקובה.
שר החוץ הסודאני, מוסטפא אוסמן איסמעיל, הודיע כי תוניסיה הייתה האחרונה בשרשרת של כינון יחסים עם מדינות ערב.
בנוסף, הוא טען כי היחסים החדשים יקדמו את שתי המדינות.
לאחר בחירות שהתקיימו בשנת 2019 בתוניסיה, בהן ניצח הנשיא קייס סעיד בפעם הראשונה, נפגשו שרי החוץ של תוניסיה וסודאן כדי ליישר קו בנוגע למדיניות החוץ החדשה של הנשיא.
שרי החוץ הבהירו כי תוניסיה וסודאן ימשיכו לתמוך זו בזו על בסיס של הבנה וסולידריות.
בשנת 2011 הועבר מרכז השוק האפריקאי לח'רטום, בירת סודאן, כדי לפתח את הייצוא התוניסאי למדינה.
במסגרת המהלך הגיעו עשרות יזמים ומשקיעים תוניסאים לח'רטום כדי להיחשף להשקעות אופציונליות במדינה.
תוניסיה וסודאן חברות בארגון הסחר "COMESA" מאז שנת 1998, יחד עם מספר מדינות צפון אפריקאיות נוספות.
בשנת 2017 חתמו תוניסיה וסודאן על אזור סחר חופשי, וראש ממשלת תוניסיה, יוסוף צ'אחד, קרא למשקיעים לנצל את ההקלות כדי ליזום ולפתח השקעות כלכליות בשתי המדינות.
סודאן מחזיקה שגרירות בעיר תוניס.
תוניסיה מחזיקה שגרירות בעיר ח'רטום.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–צרפת הם יחסי החוץ בין סאו טומה ופרינסיפה וצרפת.
השפה הרשמית בסאו טומה ופרינסיפה היא פורטוגזית, אך היחסים בין צרפת לסאו טומה ופרינסיפה מושתתים על זיקה משותפת לשפה הצרפתית, שהיא נושא חובה לכל תלמידי בתי הספר התיכוניים.
סאו טומה ופרינסיפה הצטרפה לארגון הבינלאומי לה פרנקופוני בשנת 1997. הצטרפות זו טיפחה את שילוב הארכיפלג בסביבה האזורית הפרנקופונית.
הייצוא הצרפתי זכה לצמיחה משמעותית בשנים האחרונות והגיע ל-3.2 מיליון אירו בשנת 2017 (עלייה של 168%) עקב עלייה מתמדת במכירת הציוד המכני הצרפתי וחומר חשמלי, אשר בשנת 2017 היוו כמעט שלושה רבעים מהמכירות הצרפתיות.
היבוא הצרפתי נותר גם נמוך יחסית וירד באופן עקבי מאז 2016, וצנח מתחת למיליון אירו בשנת 2017. הוא מורכב בעיקרו ממוצרים חקלאיים, בעיקר קקאו וקפה.
סאו טומה ופרינסיפה מיוצגת בצרפת באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליות כבוד בפריז ובמרסיי.
צרפת מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה בליברוויל, גבון.
יחסי סודאן–סין הם היחסים הבילטרליים בין סין לסודאן.
סודאן הפכה לעצמאית ב-1956, לאחר שקיבלה את עצמאותה מבריטניה ומצרים.
הרפובליקה העממית של סין והרפובליקה של סודאן כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 בפברואר 1959. כבר ב-1964 החליפו ביקורים רשמיים ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי, סגן ראש הממשלה צ'ן יי ונשיא סודאן אבראהים עבד.
חילופי הביקורים האחרונים בדרג הבכיר היו ביקורם של הנשיא עומר אל-באשיר בסין ב-2006 וחו ג'ינטאו ביקר בסודאן.
סין החלה להעניק סיוע כלכלי מסוים לסודאן ב-1970, וסיוע רפואי לסודאן ב-1971. ב-1995 החלו סין וסודאן לשתף פעולה בחיפושי נפט.
ב-1997 הקימו משרדי החוץ של שתי המדינות מנגנון ייעוץ פוליטי קבוע.
בשנת 2007, היקף הסחר הדו-צדדי בין סין לסודאן היה בשווי 5.66972 מיליארד דולר.
סודן היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של סין באפריקה אחרי אנגולה ודרום אפריקה.
סודאן מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
סין מחזיקה בסודאן שגרירות בח'רטום.
האסלאם הסוני והאסלאם השיעי הם שני הזרמים המרכזיים באסלאם.
הנתונים הדמוגרפיים קשים להערכה ומשתנים על פי מקורות אך מקובל לחשוב שבין 87% ל-89% מהמוסלמים בעולם הם סונים, וכ-11% עד 12% הם שיעים, כאשר מרבית השיעים שייכים לאסכולת התריסריים.
הסונים הם רוב במרבית הקהילות המוסלמיות: בדרום-מזרח אסיה, בסין, בדרום אסיה, באפריקה וכן במרבית המדינות המוסלמיות.
השיעים מהווים רוב באיראן, בעיראק ובבחריין וכן מהווים מיעוט משמעותי בלבנון.
אזרבייג'ן היא ברובה שיעית אך שיעור הציבור המקפיד על מסורת הוא נמוך משמעותית.
פקיסטן בעלת האוכלוסייה הגדולה בעולם של סונים והשנייה בגודלה של שיעים.
הרקע ההיסטורי לפיצול טמון בתקופה שלאחר מותו של מוחמד בשנת 632. מותו הוליד מאבקי ירושה, שהובילו לקרב צפין.
השיעים טוענים כי מוחמד מינה את עלי כיורשו על פי צו אללה, ולכן רק צאצאיו יכולים להיות ה"אימאם".
לעומתם טוענים הסונים כי מוחמד מת מבלי לקבוע את יורשו, ולכן כל מוסלמי מאמין יכול להיות הח'ליף.
המחלוקות החריפו בקרב כרבלא, שלאחריו נשמעו קריאות נקמה חסרות רחמים משני הצדדים.
לאורך השנים, יחסי סונים–שיעים חוו לסירוגין שיתוף פעולה ועימות.
היו תקופות בהן שיעים היו נרדפים במדינות הסוניות; דיכוי, הוצאות להורג, חרמות, אפליה בעבודה, אפליה בצבא ועוד, במיוחד תחת אל-מאמון.
לאור זאת יצא פסק הלכה שיעי שהתיר תקייה שמשמעה חובת הזהירות שבאה לידי ביטוי בנכונות להסתיר את הזהות השיעית כדי לשרוד תחת שלטון עוין; תוך שמירה על החיים, הפרנסה והכבוד.
ב-2 בינואר 2016, האיאתולה השיעי נימר א-נימר, אשר התנגד למשטר הסוני בערב הסעודית, הוצא להורג.
נפוצה אצל השיעים האמרה "מכל יציריו של אללה הכלב הוא הטמא ביותר, אך ערבי סוני גרוע מהכלב", אשר נאמרה במקור על ידי המלומד הפרסי התריסרי מוחמד-בכר מג'ילסי.
העימותים נמשכים גם בעידן המודרני, דוגמת ההתקוממות בבחריין, מלחמת עיראק, מלחמת האזרחים בסוריה ומבצע סופה נחרצת.
מאז המהפכה האיראנית בשנת 1979, איראן, נחשבת למנהיגת המחנה השיעי, דבר המתבטא בתמיכתה בארגוני טרור שיעים, כגון: חזבאללה, חות'ים ובמיליציות שיעיות בעיראק, אשר הוקמו לצורך המלחמה בארגון המדינה האסלאמית.
בנוסף, סוריה כשהייתה תחת שלטונו של בשאר אל-אסד, נחשבה גם היא לבעלת ברית של איראן.
בעוד אצל השיעים, יש הסכמה רחבה כלפי הנהגת המחנה, המחנה הסוני מחולק לשניים.
המחנה הגדול, הוא המחנה המכונה "מחנה הסוני המתון", אותו מובילה ערב הסעודית, אשר בשטחה נמצאים המקומות הקדושים לאסלאם כגון: הכעבה, הר ערפאת, אל-מדינה ומסגד הנביא.
למחנה זה משויכות גם איחוד האמירויות הערביות, בחריין, מצרים וכן עומאן, למרות היותה מדינה איבאדית.
המחנה השני הוא המחנה המזוהה עם תנועת האחים המוסלמים, בהובלתו של רג'פ טאיפ ארדואן נשיא טורקיה, ומדינות נוספות הנמצאות במחנה זה הן: קטר, תוניסיה וארגון הטרור חמאס ברצועת עזה.
בין מדינת קטר לבין הרפובליקה הפדרלית של סומליה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מאז שנות השבעים המאוחרות.
שתי המדינות חברות הליגה הערבית.
בין שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנות ה-70. קטר תמכה ובירכה על תוצאות ועידת הפיוס הלאומית הסומלית שנערכה בג'יבוטי בשנת 2000. קטר ציינה כי "תשמח לעזור לסומליה בכל הקשור למשברים פוליטיים וביטחוניים, ויחד הן ייצאו מהמשבר".
באוקטובר 2017 במהלך הפיגועים במוגדישו, נפגע קשות בניין שגרירות קטר בעיר.
קטר תמכה באופן פעיל בבחירתו של מוחמד עבדאללהי מוחמד.
בחודש מרץ 2015 ראש הממשלה הסומלי עומאר עבדיראשיד עלי שארמארק הביא למפגש עם ראש הממשלה הקטרי, עבדאללה בן נאצר בן ח'ליפה אאל ת'אני.
המפגש התמקד בחיזוק קשרי ההשקעות וקשרי המסחר והממשל בין השתיים.
מפגש זה הסתיים בהסכם בתחום האווירונאוטיקה.