tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות מספר מקרים לאורך השנים, הוחלט על ידי אקוודור להחזיר את שגרירה מישראל לצורך התייעצויות, וזאת כפעולת מחאה על מדיניות ישראל.
לאחר פרשת המשט לעזה ביוני 2010 התקבלה ההחלטה הנ"ל כמחאה על פעילות צה"ל במהלך הפרשה, וזאת במקביל לפעולה שנקטה ניקרגואה, שהודיעה אז על ניתוק היחסים עם ישראל.
במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014, אקוודור הייתה למדינה הראשונה שהחליטה להחזיר את שגרירה בישראל לצורך התייעצויות, ובאוגוסט 2014, ביטל הנשיא רפאל קוריאה את ביקורו הממלכתי בישראל כמחאה.
במהלך ישיבה של העצרת הכללית של האו"ם בדצמבר 2016, ציטט שגריר אקוודור באו"ם את אמירתו של פידל קסטרו, המשווה את מעשי הנאצים לציונות.
דברי השגריר התקבלו במחאה חריפה בישראל, אשר הובילו לזימון הממונה על שגרירות אקוודור לשיחת הבהרה.
במאי 2022, הגיע נשיא אקוודור גיירמו לאסו,לביקור רשמי בישראל.
במהלך ביקורו, נפגש עם נשיא המדינה יצחק הרצוג והניח זר על קברו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל, בהר הרצל בירושלים.
במסגרת ביקורו הודיע כי אקוודור תשנה את מדיניות ההצבעה שלה באו"ם ותצביע לצידה של ישראל.
במאי 2025, הגיע נשיא אקוודור דניאל נובואה, לביקור רשמי בישראל.
במהלך ביקורו, נפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ובמסיבת עיתונאים אמר 'יש לנו אויבים זהים.
האויבים שלנו הם עוני, טרור וסבל, ואנחנו נלחמים בהם.
במסגרת ביקורו הודיע על הקמת מרכז חדשנות בירושלים.
יחסי אפגניסטן–קטר הם היחסים הדיפלומטיים, הרשמיים, ונכון ל-2022, המלאים שבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן לבין מדינת קטר.
קטר היוותה גורם מייעץ לאפגניסטן ולארצות הברית במלחמת אפגינסטן.
היחסים בין קטר לממשל האפגני הם יחסים טובים, קטר נוהגת לגנות את הטליבאן ואת פעולות הטרור הרבות שהוא ביצע ומבצע.
בשנת 2013, כאשר חאמיד כרזאי נשיא אפגניסטן הגיע לביקור בקטר, תקף אמיר קטר את הטליבאן ושוחח עם הנשיא על תהליך השיקום מהמלחמה ועל היחסים בעתיד.
קטר פיתחה קשרים ההדוקים לאורך השנים עם הטליבאן.
את שעריה פתחה קטר לארגון הטרור כבר ב-2013, אז הזמינה את מנהיגיו הגולים לדוחא, על מנת להקים שם לשכה מדינית – במהלך שזכה לברכת הנשיא האמריקני ברק אובמה.
אותה לשכה מדינית של הטליבאן בדוחא הייתה זו שייצגה אותו במשא ומתן שהתנהל בתקופתו של הנשיא דונלד טראמפ, ואשר הוביל להסכם בין הטליבאן לארצות הברית ("הסכם דוחא") על נסיגתה מאפגניסטן.
בחסות הנסיגה זו, שהנשיא הנוכחי ג'ו ביידן התעקש להוציא לפועל, הצליחו האיסלאמיסטים להשתלט על אפגניסטן.
ארצות הברית ומדינות רבות אחרות העבירו באופן זמני את הדיפלומטים שלהם הקשורים לאפגניסטן, לדוחא.
שר החוץ הקטרי שיח' מוחמד בין עבדולרחמן אל־תאני היה השר הראשון מממשלה זרה שנסע לקאבול מאז השתלטות הטליבאן.
אף על פי כן, קטר לא הכירה בשלטון הטליבאן.
בספטמבר 2022 אמר שר החוץ הקטרי "ייעצנו לקהילה הבינלאומית לארגן תוכנית לקידום אפגניסטן, שכוללת את התנאים הנדרשים עבורה מההנהגה הנוכחית באפגניסטן".
היחסים בין רפובליקת אקוודור למדינת קטר כוננו ב-20 ביוני בשנת 1975 לאחר שאקוודור הכירה בעצמאותה של קטר בשנת 1972. ב-15 בינואר בשנת 2012 נפתחת שגרירות אקוודור בדוחה ובתגובה שגרירות קטר באקוודור נפתחה בקיטו ב-31 באוקטובר באותה השנה (2012).
התחום הבולט ביותר בו אקוודור וקטר משתפות פעולה הוא תחום התיירות, קטר ואקוודור מנסות לפתח את התיירות במדינותיהן ויש להן גורל משותף: רוב התיירים מעדיפים לנסוע למדינות הגובלות בהן מאשר אליהן, סביר יותר שיסעו לערב הסעודית מאשר לקטר, וסביר יותר שיסעו לקולומביה או לפרו מאשר לאקוודור.
בנושא התקיימה פגישה ב-16 בפברואר 2013 באקוודור.
הנושא המרכזי של הפגישה היה מחסור הטיסות שבין קטר לאקוודור ותלאות הדרך שצריך לעבור כדי להגיע אחת לשנייה.
קטרים שרוצים לנסוע לאקוודור יצטרכו לעצור בפריז, בלונדון, במדריד, בניו יורק או באמסטרדם וזמן הטיסה המצטבר הוא מ-24 עד 30 שעות טיסה.
עקב כך בפגישה נחתמה עסקה על פתיחת קו חדש של קטר איירווייז מדוחה לקיטו.
דבר שחוסך מאות דולרים ועד 10 שעות טיסה.
עם הקו החדש, טיסה לאקוודור היא בין 20 ל-21 שעות.
המחלוקת בעניין המהפכה של צ'אווס
אקוודור נחשבת, כחלק מ"המדינות הבוליבריות" כתומכת של המהפכה הסוציאליסטית באמריקה הלטינית בהנהגת נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס, ארצות הברית התנגדה למהלך והיחסים בין ונצואלה לארצות הברית נותקו עקב ההתנגדות של צ'אווס לקפיטליזם (זו הסיבה שנותקו גם יחסי ישראל-ונצואלה).
קטר לעומת אקוודור, בעלת ברית של ארצות הברית, כך נוצרה המחלוקת בעניין, בעניין המחלוקת היו כמה וכמה פגישות, שלוש פגישות התקיימו בנוכחותו של אמריקאי חשוב.
הפגישות לא עזרו והמחלוקת נפתרה רק עם פטירתו של נשיא ונצואלה והחלפתו בנשיא אחר.
נושא הפגישות לפעמים גלש גם לנושאים אחרים למשל, חימום היחסים של ארצות הברית עם מדינות אמריקה הלטינית או המצב במזרח התיכון.
יחסי אפגניסטן–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין האמירות האסלאמית של אפגניסטן לבין רוסיה.
היחסים בין שתי המדינות חוו עליות ומורדות בעיקר במהלך המלחמה באפגניסטן.
בשנים הראשונות לאחר תום הסכסוך האסלאמי בשנת 1989, השתפרו היחסים בין שתי המדינות.
היחסים בין אפגניסטן לברית המועצות היו קרובים לאחר המהפכה הבולשביקית ב-1917. המועצה הרוסית הייתה המדינה הראשונה שניסתה לכונן יחסים דיפלומטיים עם אפגניסטן.
בשנת 1921, חתמו שתי המדינות על הסכם האפגני, שבו התחייבו שתי המדינות על אישור המעבר האפגני דרך ברית המועצות.
במהלך ההסכם שתי המדינות שלחו סיוע כספי, אספקת מטוסים, טכנאי תחזוקה ומפעילי טלגרף.
בשנות ה-50, החלה ברית המועצות ליישם תוכניות שנועדו לסיוע כלכלי באפגניסטן.
בין השנים 1954–1978, אפגניסטן קיבלה מברית המועצות סיוע כספי בסך יותר ממיליארד דולר.
בשנת 1973, שתי המדינות הודיעו על הסכם שבו שתי המדינות התחייבו לשיתוף פעולה ואספקת גז ונפט, סחר, תחבורה, השקיה ובניית תחנה בסך 200 מיליון דולר.
ברית המועצות תמכה במשטר נג'יבולה גם לאחר נסיגת הכוחות הסובייטיים בפברואר 1989. עם זאת, גם כיום, סוגיות הנוגעות לחיילים שבויים של ברית המועצות נותרו ללא פתרון.
מורדים טג'יקיים באפגניסטן תקפו ביולי 1993 את המאחז של קבוצת כוחות הגבול של הפדרציה הרוסית.
כתוצאה מכך נהרגו 25 חיילים רוסים.
עקב תקיפה זו, רוסיה פתחה במתקפה משמעותית בצפון אפגניסטן.
הדיווחים של הצד האפגני, שהביעו תמיכה במורדים, גרמו לקירור היחסים בין שתי המדינות
רוסיה התאכזבה עוד יותר מהטליבאן, בגלל תמיכתו בבדלנים הצ'צ'נים, בכך שסיפק מקלט לקבוצות טרור שפעלו במרכז אסיה וברוסיה עצמה.
לאור זאת, העניקה הפדרציה הרוסית סיוע צבאי לברית הצפונית, שהפכה לכוח העיקרי שתרם להפלת משטר הטליבאן במהלך הפלישה האמריקנית לאפגניסטן ב-2001.
באוקטובר 2005, הודיעו גורמי הביטחון הרוסיים כי הם יעניקו מסוקים וציוד צבאי לצבא אפגניסטן בשווי של 30 מיליון דולר.
באוקטובר 2010, נזף נשיא אפגניסטן, חמיד קזראי, ברוסיה לאחר כניסת כוחותיה לכפר ללא אישור.
הוא גם הצהיר כי רוסיה הפרה את ההסכם האפגני במשימה משותפת עם סוכני ארצות הברית.
אפגניסטן היא גם אחת המדינות הבודדות שהכירו בסיפוח קרים על ידי הפדרציה הרוסית בשנת 2014.
בין דצמבר 2016 לאפריל 2017, רוסיה אירחה שלושה סבבי שיחות.
בסיבוב השלישי הוא כלל גם את אפגניסטן.
בשנת 2022 התרחש פיצוץ בשגרירות רוסיה באפגניסטן.
בתחילה רוסיה לא הכירה ב"אמירות האסלאמית של אפגניסטן", קרי שלטון הטליבאן, אבל הלכה למעשה - רוסיה ניהלה עם קאבול קשרי מסחר.
התהליך הכלכלי הזה הגיע לשיאו ב-27 בספטמבר 2022, עם חתימת הסכם הסחר הבינלאומי הראשון של משטר הטליבאן, שלפיו אפגניסטן תרכוש בנזין, סולר, גז וחיטה מרוסיה.
באפריל 2025, בוטלה הגדרת הטלעבן כארגון טרור ברוסיה.
ב-3 ביולי 2025 רוסיה הכירה בממשלת הטליבאן באפגניסטן באופן רשמי, ובכך הפכה למדינה הראשונה שעושה זאת.
רוסיה מיוצגת באפגניסטן בקאבול וקונסוליה כללית במזר א-שריף.
יחסי אקוודור–רוסיה הם יחסי החוץ שבין רפובליקת אקוודור לבין הפדרציה הרוסית.
היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לבין אקוודור כוונו רשמית ב-16 ביוני 1945. חילופי השגרירויות התקיימו ב-25 במאי 1970. בדצמבר 1991 ממשלת אקוודור הכירה בפדרציה הרוסית כיורשת של ברית המועצות.
כמו כן, אקוודור הייתה אחת מהמדינות היחידות שהציעו לאדוארד סנודן מקלט מדיני בזמן שהיה בנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו.
אקוודור מיוצגת ברוסיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה במוסקבה.
רוסיה מיוצגת באקוודור על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקיטו.
יחסי אפגניסטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, בין הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים חמים וארוכים המתבססים בעיקר על סיוע הומניטרי שווייצרי לאפגניסטן.
בשנת 1917 קיבלה אפגניסטן את עצמאותה מן הממלכה המאוחדת ואפגניסטן הפכה למדינה עצמאית מפרוטקטורט בריטי.
שווייץ הכירה באפגניסטן בשנת 1922 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1928. הדיאלוג הפוליטי והכלכלי בין שתי המדינות נשאר ברמה צנועה לאורך השנים.
מועצת הברית של שווייץ הביעה דאגה בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן בשנת 1979. עם זאת, שווייץ כוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הממשלה הקומוניסטית-פרו סובייטית שעלתה במקום ותמכה בה במהלך המלחמה נגד הטליבאן.
שווייץ המשיכה לקיים יחסים דיפלומטיים עם אפגניסטן לאחר שהטליבאן עלה לשלטון, אך לא קיימה שום דיאלוג פוליטי עם הממשלה החדשה.
בשנת 2000 תמכה שווייץ בסנקציות נגד המדינה שהוביל ארגון האומות המאוחדות, אך המשיכה לשלוח סיוע למיזמי פיתוח שונים כדי להקל על הסבל של התושבים תחת המשטר הקיצוני.
שווייץ פתחה משרד שיתוף פעולה בקאבול ב-2002, משרד שנמצא תחת האחריות של שגרירות שווייץ באסלאמבאד.
אפגניסטן אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
אפגניסטן מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
שווייץ אינה מיוצגת באפגניסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ מיוצגת באפגניסטן באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה בקאבול, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבאסלאמבאד, בירת פקיסטן הסמוכה, על אפגניסטן.
יחסי אקוודור–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אקוודור לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת אקוודור לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אקוודור לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים טובים, חמים וידידותיים, אך אינם אינטנסיביים במיוחד.
אמנת ידידות, חברות וסחר, נחתמה בין שתי המדינות בשנת 1888. שווייץ פתחה קונסוליה בקיטו בשנת 1938, ונציגות דיפלומטית במדינה קיימת מאז שנת 1963.
בין שנת 1969 לשנת 2009 הייתה אקוודור מדינה מועדפת להשקעות שווייצריות למען האצת הפיתוח.
התוכנית הסתיימה בהצלחה בשנת 2010 לאחר שאקוודור עלתה במעמדה ממדינה מתפתחת למדינה מפותחת למחצה.
היחסים הכלכליים שבין אקוודור לשווייץ הם יחסים צנועים.
שווייץ מייבאת מאקוודור בעיקר מוצרים חקלאיים, אבני חן ומתכות יקרות.
אקוודור מייבאת משווייץ בעיקר מוצרי רוקחות, כימיקלים ומכונות.
שווייצרים משקיעים באקוודור מאות מיליוני פרנקים שווייצרים מדי שנה וחברות שווייצריות מספקות מקומות עבודה לאלפי אקוודורים.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו באקוודור אלף שבע מאות וחמישים אזרחים שווייצרים.
אקוודור מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
אקוודור מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ציריך.
שווייץ מיוצגת באקוודור בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקיטו, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת באקוודור גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר גואיקיל.
יחסי אקוודור–ארצות הברית הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין אקוודור לבין ארצות הברית.
אקוודור וארצות הברית קיימו קשרים הדוקים המבוססים על אינטרסים הדדיים בשמירה על מוסדות דמוקרטיים; מאבק בקנאביס וקוקאין; בניית קשרי סחר, השקעות וקשרים פיננסיים; שיתוף פעולה בטיפוח ההתפתחות הכלכלית של אקוודור; והשתתפות בארגונים בין אמריקאים.
הקשרים הולכים ומתחזקים עוד יותר בנוכחותם של כ-150,000 עד 200,000 אקוודורים המתגוררים בארצות הברית, 24,000 אזרחי ארצות הברית המבקרים באקוודור בשנה, וכ-15,000 אזרחי ארצות הברית המתגוררים באקוודור.
ארצות הברית מסייעת להתפתחות הכלכלית של אקוודור ישירות באמצעות תוכנית הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) באקוודור ובאמצעות ארגונים רב-צדדיים כמו בנק הפיתוח הבין אמריקאי והבנק העולמי.
בנוסף, חיל השלום האמריקני מפעיל תוכנית ניכרת באקוודור.
יותר ממאה חברות אמריקאיות עושות עסקים באקוודור.
היחסים בין שתי המדינות נעשו מתוחים בעקבות הצעתו של ג'וליאן אסאנג' לקבל מקלט מדיני בשגרירות אקוודור בלונדון בעקבות טענות חוזרות ונשנות כי ממשלת ארצות הברית רודפת את הסגרתו עקב עבודתו עם ויקיליקס.
אקוודור הציעה מקלט מדיני לג'וליאן אסאנג' בנובמבר 2012. ההצעה בוטלה בשנת 2019, בעקבות משא ומתן בין ממשל מורנו לממשלת בריטניה.
שתי המדינות חתומות על חוזה הסיוע ההדדי בין אמריקה (אמנת ריו) משנת 1947, הסכם הביטחון ההדדי האזורי של חצי הכדור המערבי.
אקוודור מזדהה עם דאגת ארצות הברית מפני התגברות הטרור הנרקומני והטרור הבינלאומי וגינתה במרץ את פעולות הטרור, בין אם מופנות נגד גורמי ממשל או אזרחים פרטיים.
הממשלה הצליחה למנוע ייצור קוקאין באקוודור מאז אמצע שנות השמונים והיא פועלת למאבק בהלבנת הון והעברת סמים וכימיקלים החיוניים לעיבוד הקוקאין.
ב-1954 היה שגריר ארצות הברית באקוודור מעורב בהפיכה באקוודור.
אקוודור וארצות הברית חתמו בשנת 1999 על הסכם להסדר של 10 שנים לפיו מטוסי פיקוח צבאיים של ארצות הברית יוכלו להשתמש בבסיס האווירי במנטה, אקוודור, כמקום לאיתור מטוסים הסוחרים בסמים באזור.
ההסדר פג בשנת 2009; הנשיא לשעבר רפאל קוראה נשבע שלא לחדש אותו, ומאז אקוודור לא החזיקה מתקנים צבאיים זרים במדינה.
בתחילת שנות השבעים תפסה אקוודור כמאה כלי שיט שהגיעו ממדינות אחרות (רבים מהם מארצות הברית) וגבו עמלות וקנסות של יותר מ-6 מיליון דולר.
לאחר הפסקה ממצבים כאלה במשך כמה שנים, שוב נעצרו מספר סירות טונה אמריקאיות שנתפסו בשנים 1980 ו-1981.
חוק שימור וניהול הדיג של מגנוסון בארצות הברית הפעיל אז איסור אוטומטי על יבוא אמריקני של מוצרי טונה מאקוודור.
האיסור הוסר בשנת 1983, ואף על פי שיש עדיין הבדלים מהותיים בין החקיקה האמריקאית לאקוודור, אין כל עימות כיום.
במהלך התקופה שחלפה מאז התקנות שהפעילו את איסור ייבוא הטונה, ממשלות אקוודור במרוצת השנים הצהירו על נכונותן לחקור פתרונות אפשריים לבעיה זו תוך כבוד הדדי לעמדות ועקרונות ארוכי שנים של שני הצדדים.
בחירתו של רפאל קוראה באוקטובר 2006, מתחה את היחסים בין המדינות ומערכת היחסים מאז הייתה רצופה מתח.
רפאל קוראה הביע לאורך השנים ביקורתיות רבה כלפי מדיניות החוץ של ארצות הברית.
באפריל 2011, היחסים בין אקוודור לארצות הברית הושפעו במיוחד לאחר שאקוודור גירשה את שגריר ארצות הברית לאחר שהוצג כבל דיפלומטי שהודלף והאשים את הנשיא קוראה בהתעלמות ביודעין משחיתות המשטרה.
באופן הדדי, שגריר אקוודור, לואיס גלגלוס, גורש מארצות הברית.
בשנת 2013, כאשר אקוודור פרשה באופן חד צדדי מהסכם הסחר המועדף עם ארצות הברית, בטענה שהאחרונה השתמשה בה כסחיטה ביחס לבקשת המקלט של אדוארד סנודן, היחסים בין אקוודור לארצות הברית הגיעו לשפל של כל הזמנים.
במסגרת ההסכם הוצע לאקוודור 23 מיליון דולר, אותם הציעה לארצות הברית להכשרה לזכויות אדם.
יבוא ללא מכס הוצע לאקוודור תמורת מאמצי מאבק בסמים.
ג'וליאן אסאנג' הגיש בקשה לאזרחות אקוודור ב-16 בספטמבר 2017, אשר אקוודור העניקה ב-12 בדצמבר באותה השנה.
עם זאת, התפתחות זו לא הוכרזה עד ה-25 בינואר 2018.
באפריל 2019 נעצר אסאנג' על ידי משטרת המטרופולין של לונדון בהוראת צוות השגרירות.
נשיא אקוודור, לנין מורנו, הצהיר כי "הפר את תנאי המקלט שלו".
שר החוץ הבריטי, ג'רמי האנט, הצהיר כי ממשלות בריטניה ואקוודור משתפות פעולה מאז חנוכת מורנו ומטרתן לפתור את המצב.
אסאנג' ממתין כעת למשפט להסגרה לארצות הברית.
באקוודור פועלים שני בתי ספר אמריקניים בולטים: המכללה האמריקאית לקיטו והאקדמיה הבין אמריקאית לגואיאקיל.
יחסי אפגניסטן–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין אפגניסטן לצרפת.
אפגניסטן וצרפת כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1922. בשנת 1923 פתחה צרפת צירות דיפלומטית בקאבול וכן משרד למשלחת הארכאולוגית הצרפתית באפגניסטן (DAFA).
בתחילה, היחסים בין שתי המדינות לא היו מפותחים.
בשנת 1928 ביקר מלך אפגניסטן אמנאללה חאן ביקור רשמי בצרפת.
בינואר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, סגרה צרפת את הצירות הדיפלומטית בקאבול.
כתוצאה מכך, סגרה אפגניסטן את הצירות הדיפלומטית בפריז בשנת 1944 כאשר צרפת של וישי דחתה את ההסמכה הדיפלומטית של אפגניסטן להסמכה כפולה לצרפת ולשווייץ.
זמן קצר לאחר המלחמה, שתי המדינות פתחו מחדש את הצירויות ושדרגו אותן לשגרירויות בשנת 1949.
בשנת 1965 הגיע מלך אפגניסטן, מוחמד זאהיר שאה, לביקור רשמי בצרפת ונפגש עם הנשיא שארל דה גול.
בשנת 1968 ערך ראש ממשלת צרפת ז'ורז' פומפידו ביקור רשמי באפגניסטן.
בשנת 1979, ברית המועצות פלשה לאפגניסטן במהלך מלחמת ברית המועצות-אפגניסטן.
במשך 25 השנים הבאות, היחסים בין שתי המדינות כמעט ולא היו קיימים בגלל העובדה כי כאשר הסובייטים נסוגו מאפגניסטן בשנת 1989, הטליבאן עלה לשלטון עד מהרה ושלט במדינה עד שנת 2002 כאשר כוחות נאט"ו פלשו למדינה לאחר פיגועי 11 בספטמבר בעיר ניו יורק.
מאז שהובילה נאט"ו את המלחמה באפגניסטן, צרפת השתתפה בסיורים וקרבות צבאיים ברחבי המדינה.
בשנת 2002, צרפת כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ממשלת אפגניסטן תחת הנשיא חמיד קרזאי.
תחת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי, צרפת מילאה תפקיד מוביל במתן ביטחון בחלק הצפון-מזרחי של אפגניסטן, בפרט במחוז קפיסה.
ראש הממשלה ז'ורז' פומפידו (1968)
לאורך כל השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים דו צדדיים רבים כמו הסכם שיתוף פעולה בין אוניברסיטת פריז ואוניברסיטת קאבול (1960); הסכם על שיתוף פעולה בריאותי (1963); שיתוף פעולה תרבותי וטכני (1966); הסכם על שיתוף פעולה בחקלאות (1969) וחוזה ידידות וחברה ושיתוף פעולה (2012).
בשנת 2015 הסתכם הסחר בין אפגניסטן לצרפת בכ-27.8 מיליון אירו.
מוצרי היצוא העיקריים של צרפת לאפגניסטן הם מוצרים חקלאיים, תרופות, מוצרי גומי ופלסטיק.
אפגניסטן מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת החזיקה באפגניסטן שגרירות בקאבול.
יחסי אקוודור–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אקוודור לבין יפן.
אקוודור ויפן חברות בארגון לשיתוף פעולה בין מזרח אסיה לבין אמריקה הלטינית.
במחצית הראשונה של המאה ה-20, בניגוד למדינות אמריקה הדרומית האחרות, ההגירה היפנית לאקוודור הייתה קטנה ואיטית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-26 באוגוסט 1918 בעקבות חתימת חוזה ידידות, סחר וניווט בין אקוודור ליפן.
חתימת החוזה נערכה בעיר וושינגטון די.סי, ארצות הברית.
באותה השנה, אקוודור פתחה קונסוליה בעיר יוקוהמה ביפן.
בשנת 1934 יפן פתחה צירות דיפלומטית באקוודור.
כמה שנים לאחר מכן, מינתה אקוודור את הסופר חורחה קררה אנדרדה לקונסול האקוודורי ביפן.
במהלך ראשית מלחמת העולם השנייה, אקוודור שמרה על מדיניות נייטרלית ובדלנית.
לאחר המתקפה על פרל הארבור, אקוודור שינתה את עמדתה וניתקה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם מעצמות הציר, שכללו גם את יפן בינואר 1942. בעקבות הפעלת לחצים על אקוודור ממדינות אמריקה הדרומית, גירשה אקוודור מהגרים יפנים ואקוודורים ממוצא יפני לארצות הברית, שם הושמו במחנות מעצר.
אקוודור חידשה את היחסים הדיפלומטיים שלה עם יפן בשנת 1954.
בשנת 1961 שתי המדינות שדרגו את הצירויות הדיפלומטיות שלהם לשגרירויות.
בשנת 1979, הוקם בית ספר בינלאומי יפני, בבירת אקוודור, קיטו.
ב-1990 הסוכנות לשיתוף פעולה בינלאומי ביפן (JICA) הקימה משרד ייצוגי באקוודור.
2002 – גוסטבו נובואה, נשיא אקוודור לשעבר.
2010 – רפאל קוראה, נשיא אקוודור לשעבר.
2018 – לנין מורנו, נשיא אקוודור הנוכחי.
1918 – חוזה ידידות, סחר וניווט.
1992 – הסכם לשיתוף פעולה טכני.
2014 – הסכם לשיתוף פעולה בתחום הבריאות ובחקלאות.
2018 – הסכם לשיתוף פעולה אנרגטי.
בשנת 2017, שוויו של הייצוא האקוודורי ליפן עמד על 88.3 מיליארד ין וכלל בעיקר נפט גולמי, בננות, דגים ועץ.
באותה השנה, שוויו של הייצוא היפני לאקוודור עמד על 44.2 מיליארד ין וכלל בעיקר מכונות, רכבים וברזל.
יחסי אקוודור–צ'ילה הם יחסי החוץ בין אקוודור וצ'ילה.
צ'ילה ואקוודור קיימו יחסים קרובים לאורך ההיסטוריה שלהם, ובעבר היו חלק מהאימפריה הספרדית, כאשר צ'ילה הייתה חלק מהקפיטניה חנרל של צ'ילה שהייתה חלק ממלכות המשנה של פרו, ואילו אקוודור הייתה חלק ממלכות המשנה של גרנדה החדשה.
במהלך עצמאותה של אקוודור, הכוחות המזוינים הצ'יליאניים, השתתפו באופן פעיל בתמיכה בכוחות אקוודור נגד המלוכנים במלחמות העצמאות של אמריקה הספרדית שהתרחשו בשטח אקוודור.
לאחר ששני העמים היו חופשיים וריבוניים, שתי המדינות הפכו לבעלות ברית קרובות בגלל סכסוכי הגבול שלהן שנוצרו במהלך המאה ה-20 עם פרו.
צ'ילה, כמו שאר מדינות ABC וארצות הברית, הייתה מדינה ערבה בפרוטוקול ריו דה ז'ניירו שנחתם ב-1942, וסיים את סכסוך הגבול בין פרו ואקוודור ובפרט את מלחמת פרו–אקוודור.
פארק אקוודור ממוקם בעיר הצ'יליאנית קונספסיון, והוא הפארק העירוני הגדול ביותר באזור, אשר הוקם כהכרת תודה על סיוע החירום שסיפקה ממשלת אקוודור לאזור לאחר רעידת האדמה בצ'ילה בשנת 1939, בעוד שרחוב צ'ילה במרכז ההיסטורי של קיטו שוכן בבניינים קולוניאליים שהוכרזו על ידי אונסקו כאתר מורשת עולמית בשנת 1978.
יחסי הסחר בין המדינות מעוגנים בעיקר על ידי הסכם ההשלמה הכלכלית שנחתם בשנת 1994.
יצוא צ'ילה לאקוודור כולל בעיקר מרכיבים להכנת משקאות לא-אלכוהוליים, פירות (תפוחים, ענבים ואפרסקים), מוצרי נחושת ותרופות.
אקוודור מייצאת לצ'ילה בעיקר נפט ושמנים, פירות (בננות, אננס ולבבות דקל), טונה ושרימפס.
ביוני 2018 הודיעו נשיאי שתי המדינות על התחייבותם להתקדם רשמית במשא ומתן להסכם סחר חופשי בין צ'ילה לאקוודור, בהתחשב בכך שבשנת 2018 צמח הסחר הבילטראלי ב-8.6% והסתכם ב-2.109 מיליארד דולר.
מאז 2008 ממשלת אקוודור ביטלה את דרישת הוויזה לצורכי תיירות עבור אזרחי כל המדינות לתקופה מקסימלית של 90 ימים.
ממשלת צ'ילה, תחת החלת עקרון ההדדיות, מעניקה פטור זהה עבור אזרחי אקוודור.
על מנת להקל על התנועה החופשית של אנשים בין מדינות אמריקה הדרומית למטרות תיירות, גם צ'יליאנים וגם אקוודורים פטורים משימוש בדרכונים בכניסה למדינה בהתאמה.
עד שנת 2019, קהילת המהגרים האקוודורים המתגוררים בצ'ילה מנתה כ-36,994 אנשים, המרוכזים בעיקר בסנטיאגו דה צ'ילה.
צ'ילה מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו ו-4 קונסוליות בקואנקה, גואיאקיל, איברה ולוחה.
אקוודור מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-3 קונסוליות כבוד באנטופגסטה, אריקה, קונספסיון וולפראיסו.
יחסי אקוודור–ספרד הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אקוודור לספרד.
שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית ובארגון המדינות האיברו-אמריקניות.
אקוודור וספרד חולקות היסטוריה ארוכה מאז הגעתם של הכובשים הספרדיים הראשונים שהובלו על ידי פרנסיסקו פיסארו בשנת 1532. ב-1534 הצליח פיסארו להתגבר על אימפריית האינקה (שהשתרעה על פני אקוודור, בוליביה, פרו וצ'ילה) ותבע את השטח עבור ספרד.
בשנת 1534 לחמו כוחות ספרדיים נגד הגנרל רומינהוי וצבאו במהלך קרב הר צ'ימבוראזו במרכז אקוודור לאחר שרומינהאי גילה את הבגידה הספרדית ואת רצח אחיו למחצה הקיסר אטוואלפה.
רומינהאי שרף את בירת האינקה המשנית (ליד קיטו של ימינו) והסתיר את אוצר הלנגנאטיס לפני הקרב.
בשנת 1534 ייסדו הכובשים הספרדים, סבסטיאן דה בללקאר ודייגו דה אלמגרו את העיר "סן פרנסיסקו דה קיטו" לכבוד פרנסיסקו פיסארו שנבנתה על גבי חורבות בירת האינקה המשנית.
בשנת 1542 הוקמה מלכות המשנה של פרו והטריטוריה של אקוודור נשלטה מבירתה בלימה.
בשנת 1717 הוקמה מלכות המשנה של גרנדה החדשה עם בירתה בבוגוטה ואקוודור נשלטה תחת המלוכה החדשה.
ב-10 באוגוסט 1809, אקוודור הייתה המדינה הראשונה באמריקה הספרדית שהכריזה על עצמאות זמן קצר לאחר פלישת נפוליאון לספרד בשנת 1808. תנועת העצמאות נודעה בשם "לוס דה אמריקה".
המרידה דוכאה עד מהרה, והמורדים דוכאו בחומרה ובענשים אכזריים.
בשנת 1822 הגיעו צבאות בראשות סימון בוליבר ואנטוניו חוסה דה סוקרה לאקוודור ונלחמו בכוחות ספרדיים בקרב פיצ'ינצ'ה ליד קיטו שהבטיח את עצמאות אקוודור.
עד מהרה הפכה אקוודור לחלק מרפובליקת קולומביה הגדולה יחד עם קולומביה, ונצואלה ופנמה.
אקוודור הפכה לאומה עצמאית במאי 1830.
בשנת 1840, אקוודור וספרד כוננו יחסים דיפלומטיים עם חתימת חוזה שלום וידידות בין שתי המדינות.
בשנת 1866 הכריזה אקוודור מלחמה נגד ספרד במהלך מלחמת איי צ'ינצ'ה שכללה גם את בוליביה, צ'ילה ופרו.
בשנת 1936, הסופר האקוודורי דמטריו אגילרה מלטה היה בספרד כשפרצה מלחמת האזרחים בספרד.
אגילרה כתב על חוויותיו במהלך המלחמה בספרו.
במאי 1980 ביקר מלך ספרד חואן קרלוס הראשון באקוודור, ביקורו הראשון והיחיד במדינה.
בשנת 2013 התגוררו בספרד 456,000 אזרחי אקוודור.
רבים מהאקוודורים בספרד הגיעו בשנות ה-90 במהלך המשבר הפיננסי באקוודור שהוביל לכך שהמדינה אימצה את הדולר האמריקני.
בשנת 2013 התגוררו באקוודור 21,000 אזרחי ספרד.
בין 2008 ל-2015 הגיעו לאקוודור 35,000 אזרחים ספרדים מתוכם 36% נולדו בספרד ו-62% אזרחים ספרדים ממוצא אקוודורי.
קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם אייר אירופה ואיבריה.
בשנת 2017 הסתכם המסחר בין אקוודור לספרד בכ-256 מיליון אירו.
הייצוא העיקרי של אקוודור לספרד כולל: שימורי טונה, שרימפס, פרחים, דגים קפואים ובננות.
היצוא העיקרי של ספרד לאקוודור כולל: מוצרי הון ותשומות תעשייתיות; דגים קפואים ומוצרי צריכה.
בשנת 2016 הסתכמו ההשקעות הספרדיות באקוודור ב-626 מיליון דולר.
חברות אקטיביות ספרדיות רב לאומיות כמו רפסול, מפפר וטלפוניקה פועלות באקוודור.
אקוודור מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליות כלליות באליקנטה, ברצלונה, מאלגה, מורסיה, פלמה דה מיורקה וולנסיה.
ספרד מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו וקונסוליה כללית בגואיאקיל.
יחסי אקוודור–גרמניה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אקוודור לגרמניה.
היחסים המדיניים בין אקוודור וגרמניה כוננו ב-4 ביולי 1952. הנושאים החשובים ביותר ביחסים הדו-צדדיים הם סחר והשקעות, שיתוף פעולה בפיתוח, מדיניות סביבתית והמערכת הכפולה של הכשרה מקצועית.
ביקורו של נשיא גרמניה פרנק ולטר שטיינמאייר בפברואר 2019 הצליח לבנות מחדש את שיתוף הפעולה לפיתוח, אשר בוטל זמנית, בספטמבר 2017, ושימש להעצמת היחסים הדו-צדדיים.
הקרנות הפוליטיות הגרמניות, פרידריך-אברט-סטיפטונג, קרן הנס זיידל וקרן רוזה לוקסמבורג מחזיקות כיום משרדים באקוודור.
בתוך האיחוד האירופי, גרמניה היא אחת השותפות החשובות ביותר באקוודור.
היצוא הגרמני לאקוודור בשנת 2019 הסתכם ב-494 מיליון דולר, והייבוא מאקוודור הסתכם ב-598 מיליון דולר.
מאז 1977, בקיטו קיימת לשכת התעשייה והמסחר הגרמנית-אקוודורית.
בנוסף לשגרירותה, אקוודור מחזיקה מכון לקידום יצוא והשקעות (PRO ECUADOR) בגרמניה וכן קונסוליה כללית בהמבורג מאז 1993. הסכם הסחר הרב-צדדי בין אקוודור לאיחוד האירופי, שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2017, נתן ליחסים הכלכליים תאוצה ניכרת.
גרמניה היא אחת התורמות הגדולות של אקוודור לשיתופי פעולה בפיתוח.
המשא ומתן הבין-ממשלתי האחרון על שיתוף פעולה בפיתוח נערך כמעט ביולי 2020. תחומי העדיפות של שיתוף הפעולה הגרמני-אקוודורי הם הגנה על איכות הסביבה / משאבי טבע, שלום ולכידות חברתית, אקלים ואנרגיה ופיתוח עירוני בר קיימא.
המתווכים העיקריים בחילופי תרבות בין גרמניה לאקוודור הם הומבולדט-Gesellschaft / גתה-צנטרום בקיטו, מרכז התרבות הגרמני-אקוודורי בגואיאקיל ובתי הספר הגרמניים בקיטו, גואיאקיל וקואנקה.
שיתוף פעולה ברמת האוניברסיטה מקודם בעיקר באמצעות מלגות מחקר לטווח קצר, שירות חילופי האקדמיה הגרמני מלגות ותוכניות חילופי מרצים.
דויטשה פורשונגסגמיינשאפט (קרן המחקר הגרמנית, DFG) עורכת פרויקט מחקר של יערות הגשם ההרריים במחוזות זמורה, צ'ינצ'יפה ולויה; שלוש אוניברסיטאות אקוודוריות ושמונה אוניברסיטאות גרמניות מעורבות כעת בפרויקט.
אקוודור מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליית כבוד בהמבורג.
גרמניה מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו וקונסוליה בגואיאקיל.
יחסי אקוודור–הממלכה המאוחדת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אקוודור לבין הממלכה המאוחדת.
יחסים בין בריטניה לאקוודור נחשבו באופן מסורתי כ"חלשים אך לבביים", במיוחד לפני בחירתו של רפאל קוראה.
צ'ארלס, נסיך ויילס וקמילה, דוכסית קורנוול ביקרו באקוודור ב-2009, כחלק מסיור לרגל חגיגות המאתיים לצ'ארלס דרווין.
הנשיא קוראה ביקר באותה שנה בלונדון, ודיבר בבית הספר לכלכלה בלונדון על השינויים שעשתה ממשלתו.
ב-19 ביוני 2012 הסתגר ג'וליאן אסאנג' בשגרירות אקוודור בבריטניה.
ב-11 באפריל 2019, ממשלו של לנין מורנו, נשיא אקוודור מאז 2017, סירב להמשיך לספק לאסאנג' מקלט, והוא נעצר על ידי משטרת בריטניה בשגרירות.
אקוודור מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון.
בריטניה מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו וקונסוליה כללית בגואיאקיל.
יחסי אקוודור–צרפת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אקוודור לצרפת.
נשיא אקוודור רפאל קוראה ערך ביקור רשמי בפריז וליון ב-6–8 בנובמבר 2013. פגישתו עם נשיא צרפת פרנסואה הולנד הביאה להצהרה משותפת בה הם הסכימו לפתח שיתוף פעולה מדעי, אקדמי ותרבותי ולחזק את הסחר בין שתי המדינות.
ביקור זה עזר לתת תנופה חדשה ליחסים הדו-צדדיים.
בשש השנים האחרונות התקיימו כמה ביקורים רמי דרג בין שתי המדינות.
צרפת ממלאת תפקיד קטן יחסית בכלכלת אקוודור והיא ממשיכה לנהל גירעון סחר דו-צדדי עם המדינה: בשנת 2015 עלה היצוא הצרפתי לאקוודור ב-26.2% ל-145 מיליון אירו, שהיה יותר מפי שניים מהגידול ביצוא הצרפתי לאמריקה הלטינית.
היצוא הצרפתי לאקוודור עלה אפוא ב-52.06% על פני שנתיים, אם כי טרם חזר לרמת השיא שהושגה בשנת 2012 (163.6 מיליון אירו).
יבוא צרפת מאקוודור עלה באותה תקופה ב-5.5% ל-359 מיליון אירו, וצמח מהר יותר מסך היבוא הצרפתי (+ 0.8%).
אקוודור היא הספקית ה-75 בגודלה של צרפת, והיא מדורגת במקום אחד גבוה יותר מאשר בשנת 2014, והיא הספקית הגדולה ביותר שלה באמריקה הלטינית.
בתחום ההשקעות, עם מניות של כ-500 מיליון דולר, צרפת מיצבה את עצמה כמשקיעה השלישית בגודלה באירופה ב-15 השנים האחרונות.
במהלך ביקורו של מר פקל בקיטו בדצמבר 2014, הוחלט כי יש להקים קבוצת עבודה צרפתית-אקוודורית בנושא סחר והשקעות.
הפגישה הראשונה שלה התקיימה במרץ 2015. סיכויי המסחר העיקריים באקוודור קשורים לתחבורה, מים, אנרגיה ואווירונאוטיקה.
לתשע עשרה חברות צרפתיות יש סניפים מסחריים או חברות בת באקוודור.
הם כוללים קבוצות כמו אלקטל, קבוצת מלונות אקור, שניידר אלקטריק, סאנופי, Coface Rating, Bic, CGG, אלסטום, פרנו ריקאר ולאפארג'.
המשקיעה הצרפתית המובילה באקוודור, מכרה את כל נכסיה לחברת Unacem הפרואנית במאי 2014. בינתיים, ויאוליה השתלטה על זיכיון המים בגואיאקיל ובנק לזרד מילא תפקיד חשוב בשינוי ארגון החוב החיצוני של אקוודור בשנת 2009. באפריל.
בשנת 2010 חתמה EDF על הסכם עם חברת CELEC, חברת החשמל הציבורית באקוודור, בביקורו של השר האקוודורי לאנרגיה וחידוש אנרגיה מתחדשת, מיגל קלורהורנו, בצרפת.
באותה שנה רכשה לקטליס שני מפעלים לייצור מוצרי חלב.
יותר לאחרונה, Valhrona (קבוצת Bongrain) פתחה מפעל לייצור שוקולדים יוקרתיים ביולי 2014; ביוני 2014 חתמה קבוצת אקור על הסכם לבניית 10 מלונות איביס.
סוכנות הפיתוח הצרפתית (AFD) הוסמכה לפעול באקוודור מאז סתיו 2014, ושש הלוואות הוענקו מאז 2015. JCDecaux זכתה בחוזה לאוטובוסים לפרסום של העיר גואיאקיל ב-22 במאי 2017.
אקוודור מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו.
יחסי אקוודור–הודו הם יחסי החוץ בין אקוודור להודו.
אקוודור והודו כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1969. אקוודור פתחה לראשונה את שגרירותה בניו דלהי בשנת 1973, אך סגרה אותה בשנת 1977. השגרירות פעלה שוב בין השנים 1984–1985, לפני שנפתחה שוב בפברואר 2005, וקונסוליה כללית במומבאי בשנת 2013. הפתיחה והסגירה החוזרים של השגרירות היו בגלל ההוצאה שהוציאה אקוודור לשמירה על השגרירות.
שגרירות הודו בבוגוטה, קולומביה מוסמכת במשותף לאקוודור.
שתי המדינות חתמו על הסכמה על קיום התייעצויות קבועות בשנת 2000. הייעוץ הראשון נערך בשנת 2005, ואחריו בשנים 2008, 2011 ו-2014. התקיימו כמה ביקורים ברמת השרים בין שתי המדינות.
כמה שרי חוץ של אקוודור ונכבדים אחרים ביקרו בהודו.
מהודו, הביקורים ברמה הגבוהה ביותר באקוודור היו ברמת שר המדינה.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים בנושא שיתוף פעולה בתחומי החינוך (2006), החקלאות (2008) ושיתוף פעולה כלכלי (2013).
הודו ואקוודור חתמו באוקטובר 2015 על פרוטוקול בוועדת הכלכלה והסחר המשותפת (JETCO) בניו דלהי.
הסחורות העיקריות המיובאות על ידי אקוודור מהודו הן דלקים / שמנים מינרליים, ברזל ופלדה, מוצרי תרופות, כלי רכב, כימיקלים אורגניים, פלסטיק ומוצרים נלווים, מכונות ומכשירים מכניים, מכונות חשמליות וציוד, גומי ומוצרים.
ב-16 בנובמבר 2008 פגשה שרת החוץ של אקוודור מריה איזבל סלבדור את מקבילה, פראנב מוכרג'י, ודנה בשיתוף פעולה בתחום הנפט וההגנה.
הממשלה החדשה באקוודור ביטלה את ההסדרים הקודמים לחלוקת הכנסות עם חברות נפט מערביות והייתה להוטה להתחיל בשותפות חדשה עם ONGC Videsh שבבעלות המדינה.
בשנת 2006 נחתמו הסכמים בין שתי חברות הנפט הממשלתיות ONGC Videsh ו-Petroecuador, וכן בין ה-Confederation of Industrial Industries (CII) לבין המועצה לקידום יצוא והשקעות באקוודור (CORPEI).
אקוודור הייתה המדינה הראשונה שרכשה מסוקי דרוב, מתוכם אחד לשימוש הנשיא.
ממשלת אקוודור חתמה על הסכם עם HAL לרכישת 7 מסוקי דרוב בעלות כוללת של 45.2 מיליון דולר בנובמבר 2008. חברת HAL העבירה את 7 המסוקים לאקוודור בין 2009 ל-2012. ב-11 באוקטובר 2015, אקוודור הצהירה כי היא מקרקעת את צי המסוקים, לאחר שארבעה מתוך שבעת המסוקים התרסקו באירועים נפרדים.
ממשלת אקוודור הצהירה כי שני מסוקים התרסקו בגלל שגיאת טייס, ואילו השניים האחרים היו תוצאה של כשלים מכניים.
הממשלה גם האשימה את HAL באי מסירת חלקי חילוף למסוקים.
HAL הגנה על מסוקיה וקבעה כי מעל 200 מסוקי דרוב היו בשירות הצבא ההודי ופועלים ללא תקריות.
החברה האשימה את הפעלת המסוקים באקוודור בהתרסקויות, וכן הוסיפה כי תקופת האחריות של 24 חודשים של תמיכה בשירות לאחר המכירה למסוקים כבר פגה.
HAL הציע גם לשלוח צוות לאקוודור כדי לפתור את הבעיות הבולטות.
אקוודור העמידה למכירה את שלושת המסוקים שנותרו בשנת 2016.
סגן מפקד צבא אקוודור, הגנרל רודריגו בוורקס, השתתף באירואינדיה בפברואר 2007 ובריגדיר ראול בנדרס דוניאס השתתף בתערוכת ההגנה בפברואר 2010. אקוודור והודו חתמו על הסכמה בנושא שיתוף פעולה ביטחוני בשנת 2011.
ממשלת אקוודור מחזיקה נספח הגנה בשגרירותה בניו דלהי.
נספח ההגנה בשגרירות הודו בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה מוסמך במשותף לאקוודור.
אקוודור והודו חתמו על הסכמה בנושא שיתוף פעולה תרבותי בשנת 2006, ותוכנית חילופי תרבות בין שתי המדינות התקיימה בין השנים 2009–2011.
נכון לדצמבר 2016, כ-350 אזרחים הודים התגוררו באקוודור, שרובם הועסקו בתחום השירותים ובעסקים קטנים.
הודו ואקוודור הסכימו להקים מרכז למצוינות בטכנולוגיית המידע באוגוסט 2009. המרכז, שנמצא באוניברסיטה הטכנית הצפונית (UTN) באיבארה, נפתח בשנת 2015. הודו תרמה תרופות בשווי מיליון דולר בשנים 2008 ו-2010 לבקשת אקוודור.
הודו תרמה 15 טונות של תרופות לאקוודור בעקבות רעידת האדמה ב-16 באפריל 2016.
אזרחי אקוודור זכאים למלגות במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכני והכלכלי ההודי והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
יחסי אקוודור-ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין אקוודור לבין ונצואלה.
היחסים בין התרבויות החלו עוד כשהיו תחת השלטון הקולוניאלי של האימפריה הספרדית.
לפני עצמאותן, היו שתי המדינות מאוחדות תחת מלכות המשנה של גרנדה החדשה ורפובליקת קולומביה הגדולה.
בשנת 1830, לאחר פירוק רפובליקת קולומביה הגדולה והקמתן של ונצואלה ואקוודור, החלו המאמצים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
ב-4 באוגוסט 1852 שלחה ונצואלה משלחת דיפלומטית לקיטו ומינתה את חוסה חוליאן פונסה כמנהל הכספים של המשלחת.
במהלך המאה ה-20 אקוודור וונצואלה חיזקו את הקשרים בפוליטיקה, בדיפלומטיה ובצבא.
אקוודור הצטרפה רשמית לברית הבוליברית (יוזמה אזורית של וונצואלה) ביוני 2009. במרץ 2010 הודיעו ונצואלה ואקוודור על הקמת מספר פרויקטים וחברות משותפות.
בנוסף על כך, החלו שיתופי פעולה בתחום האנרגיה.
ונצואלה תמכה בהקמת הטלוויזיה של אקוודור בשנת 2007.
ביולי 2018, נשיא אקוודור לנין מורנו החליט להתנתק מהברית הבוליברית.
היחסים בין אקוודור לוונצואלה החלו להידרדר לאחר שממשלת אקוודור קראה לעצור את נשיא אקוודור לשעבר, רפאל קוראה.
קוראה, שהיה בן ברית של בוונצואלה ותמך בסוציאליזם, קיבל תמיכה מנשיא ונצואלה ניקולאס מדורו.
משבר זה גרם לאקוודור לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם ונצואלה והמדינה לא הכירה יותר במשטרו הסוציאליסטי של מדורו.
כאלטרנטיבה, אקוודור החליטה להכיר ולתמוך בחואן גואידו כנשיא זמני של ונצואלה.
יחסי אקוודור–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אקוודור לרפובליקה העממית של סין.
אף על פי שהשפעתה הכלכלית של סין צומחת במהירות ברחבי אמריקה הלטינית, היא אולי בולטת ביותר באקוודור, שם היא נהנית ממונופול כמעט של יצוא גולמי.
מבקרי נשיא אקוודור רפאל קוראה אומרים כי ההשפעה הסינית הלכה רחוק מדי ומאיימת על הריבונות הלאומית בעוד שזכויות העמים הילידים והמגוון הביולוגי עלולים להיפגע קשות בגלל התחייבויותיה לנפט של אקוודור לסין.
כמו מדינות רבות אחרות באמריקה הלטינית, הקשר המוקדם בין אקוודור לסין כלל זרימת מהגרים סינים לאקוודור במהלך סוף המאה ה-19. רבים מהמהגרים הללו, שהיו בעיקר ממחוז גואנגדונג, נמלטו מהסכסוך הפוליטי והכלכלי שערער את היציבות בסין במהלך אותה תקופה.
אף על פי שאנשים אלה יצאו במקור להתיישב מחדש בפרו, קהילות סיניות החלו לצוץ במחוז גואייס באקוודור בסביבות 1880. מהגרים אלה עבדו לעיתים קרובות בעבודות חקלאות, דיג או כרייה, בעוד שחלקם הקימו מסעדות ועסקים, ולבסוף נטמעו בתרבות האקוודורית.
לתהליך זה סייעו ארגונים חברתיים אקוודוריים כמו China Beneficence, שסייעו למעשה למהגרים סינים במציאת תעסוקה וסיפקו תמיכה חברתית.
שרידים של ארגונים אלה עדיין קיימים במטרה הן לסייע לאקוודור סינים והן ליצירת קשרים עסקיים בין אנשי מקצוע אקוודורים לעמיתיהם הסינים.
כיום, הקהילה הסינית-אקוודורית קטנה למדי בשל צעדי ההטמעה המוצלחים שנקטה ממשלת אקוודור, והיא מורכבת מכ-2,500 איש.
אקוודורים בולטים ממוצא סיני כוללים את לי ג'יאן (כדורגלן, יליד 1989) ואיש העסקים קרלוס מונקאיו.
בעוד שהיחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין אקוודור לרפובליקה העממית של סין לא כוננו עד 1980, מנהיגי אקוודור הפגינו עניין בסין מאז סוף שנות ה-60. במהלך תקופה זו, ממשלת אקוודור נמנעה מהצבעה על החלטה שחסמה את PRC מלהחזיק במושב באו"ם.
בתחילת שנות ה-70, בתקופת נשיאותו של חוסה מריה ולסקו איבארה, החלו סין ואקוודור לבנות מערכת יחסים מסחרית, כאשר כל מדינה הקימה משרד מסחר במדינה השנייה.
התקדמות מוקדמת זו נקטעה על ידי סדרה של הפיכות צבאיות שערערו את היציבות באקוודור מ-1972 עד 1979. הממשלות הצבאיות שהוקמו לא היו סימפתיות למשטר הסיני, ובכך גרמו לחוסר התפתחות בולטת של יחסי סין–אקוודור בתקופה זו.
צריכת הנפט של סין הוכפלה בין 2000 ל-2010, והייתה צפויה לעלות על ארצות הברית עד 2019. סין חיפשה מחוץ לגבולותיה הלאומיים כדי למצוא פתרון לצורכי האנרגיה הגוברים שלה; כיום יותר ממחצית מצריכת הנפט שלה מגיעה מייבוא.
סין כבר שולטת בהיקפי נפט הולכים וגדלים מוונצואלה, שם ניהלה משא ומתן על הלוואות של לפחות 43 מיליארד דולר; מרוסיה, שבה הסכום עשוי לעלות על 55 מיליארד דולר; וברזיל, עם לפחות 10 מיליארד דולר.
באנגולה, העסקאות מסתכמות בסביבות 13 מיליארד דולר.
זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו ב-2007, הנשיא רפאל קוראה הכריז על נתח גדול מהחוב הזר של אקוודור בסך 3.2 מיליארד דולר "לא לגיטימי" ו"מתועב", והמדינה נכשלה בשנה שלאחר מכן.
עם אקוודור שנחשבת לזויה בשוקי האשראי ומתקשה לשמור על הכלכלה שלה סולבנטית, פטרוצ'יינה, חברת הנפט והגז הסינית והזרוע הרשמית של חברת הנפט הלאומית של סין (CNPC), הציעה חבל הצלה ביולי 2009, והלוותה מיליארד דולר לאקוודור.
עסקת ה"מימון מראש" הייתה אמורה להיפרע במשך שנתיים ונושאת ריבית של 7.25 אחוזים.
חלק מהסכם ההלוואה קבע כי PetroEcuador, חברת הנפט הממשלתית של אקוודור, תמכור את הנפט האמזוני לפטרוצ'יינה.
אקוודור התחייבה ל-96,000 חביות ליום לחברות סיניות.
מאז 2008 אקוודור לוותה יותר מ-11 מיליארד דולר מסין, רבים מהם משמשים לפרויקטי תשתית, נפט, כרייה ואנרגיה.
בשנת 2010, בנק היצוא-ייבוא של סין העניק הלוואה של 1.7 מיליארד דולר לממשלת אקוודור עבור הסכר ההידרואלקטרי קוקה-קודו סינקלייר ו-570 מיליון דולר עבור הסכר ההידרואלקטרי סופלדורה, והבנק לפיתוח סין הלווה לפטרו-אקוודור מיליארד דולר.
בשנת 2011, פטרוצ'יינה שילמה מקדמה של מיליארד דולר על נפט לפטרו אקוודור.
הבנק לפיתוח סין נתן הלוואה נוספת של 2 מיליארד דולר לממשלת אקוודור, 70% ממנה יועדו לשיקול דעתה של ממשלת אקוודור ו-30% ממנה היו לנפט.
רבות מההלוואות שבאו לאחר מכן היו בטווח של 1–2 מיליארד דולר, עם שיעורי ריבית של בין 6% ל-8%, ודורשות תשלום בחביות נפט גולמי עד 2024.
ב-2013, הכסף הסיני עזר לכסות עד 61% מצרכי המימון של הממשלה.
כולל מסגרת האשראי, הלוואות אלו מסין שוות ערך לכ-13.6% מהתמ"ג של אקוודור נכון לשנת 2013. הסיכון הנובע מכך הוא שאקוודור מאבדת את ריבונותה, וכאשר היא נאלצת לקדוח נפט במאגרי הטבע והאתניים שלה כדי להחזיר את חובותיה לסין, זכויות העמים הילידים מופרות וחלק מהאזורים המגוון הביולוגיים ביותר בעולם נפגעים.
מבקרי הממשל הנוכחי טוענים כי אקוודור תדמה לחברה בת בבעלות מלאה של סין, בדומה למדינות רבות המתמודדות עם כושר פירעון ועם זאת עשירות במשאבים באפריקה שמדרום לסהרה.
הנשיא קוראה התלונן בפומבי על דרישות הערבות של סין להלוואות, וכינה זאת "ניסיונות נגד ריבונות אקוודור".
אולם במהלך ההכפשות הפומביות הללו, הממשל של קוראה חתם בחשאי על מכתב המאפשר לפטרוצ'יינה לתפוס נכסים מחברות הנפט הפועלות באקוודור במקרה שאקוודור לא תחזיר את מלוא ההלוואות שלה לסין.
מדאיג עוד יותר הוא "הסכם ארבע המפלגות" מאוגוסט 2010, שנחתם על ידי פטריאקוודור, משרד האוצר האקוודורי, פטרוצ'יינה והבנק לפיתוח סין.
סעיף 15 בחוזה זה כולל את מה שאנליטיקה השקעות מכנה "ויתור חסינות ריבונות" המאפשר לסין לתפוס רבים מנכסיה של אקוודור אם המדינה לא תצליח להחזיר את ההלוואות ומחייבת את אקוודור "לוותר באופן בלתי הפיך וללא תנאי [לוותר] על כל זכות...
לתבוע כל חסינות מפני או בכל הליכים...
הסעיף אינו כולל את הציוד הצבאי של אקוודור, שגרירויות, קונסוליות, משאבי טבע שעדיין לא נשאבו, הארכיונים והמורשת התרבותית שלה וכל רכוש שסין לא תוכל לתפוס על פי החוק האקוודורי.
עם זאת, לא ברור אילו, אם בכלל, נכסים החוק האקוודורי לא יכלול.
להסכם ניהול החשבונות שעליו חתמו פטריאקוודור והבנק לפיתוח סין באותו יום יש סעיף זהה.
סין גם ניסתה להבטיח את ההלוואות שלה על ידי דחיפה להרחבה מאסיבית של גבול הנפט של אקוודור, במיוחד במרכז-דרום האמזונס ובפארק הלאומי יאסוני, לפני ואחרי שנכשלה יוזמת Yasuní-ITT.
יוזמת Yasuní-ITT הייתה הצעת ממשלת אקוודור להימנע ללא הגבלת זמן מניצול עתודות הנפט של שדה הנפט Ishpingo-Tambococha-Tiputini (ITT) בפארק הלאומי יאסוני, בתמורה למחצית מערך הרזרבות, או 3.6 מיליארד דולר במשך 13 שנים מהקהילה הבינלאומית.
מטרת היוזמה הייתה לשמר את המגוון הביולוגי, להגן על עמים ילידים החיים בבידוד מרצון, ולהימנע משחרור פליטת CO 2. קרן הנאמנות Yasuni-ITT הושקה רשמית ב-3 באוגוסט 2010, אך ביולי 2013 התקבלה מסקנה שהתוצאות הכלכליות אינן מספקות.
הנשיא קוראה ביטל את התוכנית ב-15 באוגוסט 2013.
החברות הסיניות Sipec ו-Andes Petroleum, שהתמזגו עם הקונגלומרט הסיני PetroOriental, כבר פעלו באמזונס הצפוני של אקוודור ובפארק הלאומי יאסוני.
זמן קצר לאחר שנכשלה יוזמת Yasuní-ITT, Andes הגיש הצעות על בלוקים 79 ו-83 בתוך הפארק הלאומי Yasuní .
בלוקים אלה הם ביתם של הסאפרה, מהם נותרו כ-200 באקוודור, ואשר אונסק"ו הכירה כנחלה תרבותית.
בלוק 79 הוא גם ביתם של שבט הקצ'ואה ובלוק 83 לשבטי הקצ'ואה וה-Shiwiar בנוסף ל-Sapara.
בנוסף, הפארק הלאומי יאסוני, כולל גושי ה-ITT, מצטיין בעולם בשל העושר הביולוגי יוצא הדופן שלו על פני קבוצות טקסונומיות (דו-חיים, ציפורים, יונקים, צמחים, חרקים ודגים).
מתוכם, מספר לא מבוטל נמצא בסכנת הכחדה עולמית, כלומר, רשום על ידי ה-IUCN בסכנת הכחדה קריטית, בסכנת הכחדה או פגיע.
אלה כוללים 13 מיני בעלי חוליות מתועדים וכ-56 מיני צמחים משוערים; 15 מינים נוספים של בעלי חוליות נמצאים בסכנת הכחדה.
פיתוח נפט נוסף ב-Yasuní מסכן את המינים הללו שכבר מאוימים בקנה מידה עולמי, כמו גם את עושר המינים המדהים של הפארק וערכי השימור שלו.
נערכו מספר מחקרים מדעיים המוכיחים שיש להפסיק מיידית כל פעילות נפט חדשה וסלילת כבישים ביאסוני.
טענות אלו נדחות על ידי אקוודור, שטוענת כי המסמכים שעליהם התבססו, שסופקו על ידי פוליטיקאים מהאופוזיציה באקוודור, טופלו.
עשרה ימים לאחר החלטתה של אקוודור לנטוש את יוזמת Yasuní-ITT הממשלה הודיעה כי קיבלה הלוואה נוספת של 1.2 מיליארד דולר מסין.
בשנת 2012, סין הלוותה לאקוודור 240 מיליון דולר לצורך שיפוץ מערכת הביטחון באקוודור.
ה-CEC ביצע גם שיפוצי מעקב דומים בוונצואלה ובבוליביה, והציג גם טכנולוגיה לניטור יער הגשם באמזונס בברזיל.
ממשלת אקוודור הדגישה את היתרונות של מערכת אבטחה נרחבת זו, שהותקנה בכל 24 המחוזות של המדינה.
הם טוענים שהיא הצליחה להפחית את זמן התגובה למקרי חירום יומיומיים כמו מחלות מסכנות חיים, וציינו את המערכת כגורם גדול לירידה הדרמטית בפשיעה באקוודור מאז התקנתה.
עם זאת, חלק מהאנשים הביעו דאגה לגבי טבען ונפוצותן של הטכנולוגיות הללו, וכיצד ניתן להשתמש בהן כדי ליצור מדינת משטרה אקוודורית.
רבים מחברי הקהילה הבינלאומית עקבו מקרוב אחר השימוש במערכות דומות בסין, וגילו שמערכות זיהוי הפנים יכולות לאתר אדם ספציפי תוך כ-7 דקות.
השימוש האחרון בטקטיקות מעקב ומניפולציה מפוקפקות על ידי ממשלת אקוודור עשוי לאמת את החששות הללו, כאשר כמה חוקרים מרחיקים לכת ומזהירים שמערכות דומות יכולות לעודד שיטות סמכותיות.
סין מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו וקונסוליה כללית בגואיאקיל.
אקוודור מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליות כלליות בגואנגג'ואו ושנגחאי.
יחסי אפריקה–סין או יחסי אפרו–סין הם היחסים ההיסטוריים, הפוליטיים, הכלכליים, הצבאיים, החברתיים והתרבותיים בין מדינות אפריקה לרפובליקה העממית של סין.
מעט ידוע על היחסים העתיקים בין סין ואפריקה, אם כי ישנן עדויות מסוימות לקשרי סחר מוקדמים.
נקודות השיא של הקשרים מימי הביניים כוללים את מסעו מהמאה ה-14 של החוקר המרוקאי אבן בטוטה ואת מסעות שושלת מינג מהמאה ה-15 של האדמירל הסיני ג'נג הא.
היחסים הפוליטיים והכלכליים המודרניים בין סין היבשתית ליבשת אפריקה החלו בעידן מאו דזה-דונג, לאחר ניצחון המפלגה הקומוניסטית הסינית במלחמת האזרחים הסינית.
בתחילת המאה ה-21, המדינה המודרנית של הרפובליקה העממית של סין (PRC) בנתה קשרים כלכליים חזקים יותר ויותר עם אפריקה.
בשנת 2013, הוערך כי מיליון אזרחים סינים מתגוררים באפריקה.
בנוסף, ההערכה היא כי 200,000 אפריקאים עבדו בסין בשנת 2017.
בשנת 1971 קיבלה סין את התמיכה מ-26 מדינות אפריקאיות באו"ם להשתלט על המושב של טאיוואן.
מאו דזה-דונג היה אסיר תודה על התמיכה ואמר: "האחים האפריקאים שלנו הם שנשאו אותנו לאו"ם".
כיום כמעט כל מדינות אפריקה מכירות באופן רשמי בסין העממית ולא בטאיוואן.
נכון לשנת 2022, אסוואטיני וסומלילנד (הלא מוכרת) הן שתי המדינות האפריקאיות היחידות שיש להן יחסים רשמיים עם טאיוואן.
היו יותר ויותר קשרים מדיניים, ביטחוניים וכלכליים הדוקים יותר בין סין למדינות אפריקה.
הסחר בין סין לאפריקה גדל ב-700% במהלך שנות ה-90, וסין היא כיום שותפת הסחר הגדולה ביותר של אפריקה.
בשנת 2000 הוקם הפורום לשיתוף פעולה בין סין לאפריקה כפורום בין מדינות אפריקה לסין.
בתפיסה הציבורית, על פי סקר דעת הקהל העולמי של ה-BBC (PIPA) משנת 2011, ב-5 מדינות אפריקאיות רוב האזרחים החזיקו בדעות חיוביות על סין: קניה (73%), ניגריה (85%), גאנה (72%), מצרים (55%) ודרום אפריקה (53%).
סקר נוסף של ה-BBC מצא שקניה (77%) וניגריה (82%) החזיקו בדעה חיובית לגבי השפעת הצמיחה של סין על ארצם.
בשנת 2013, סקרי PIPA הראו כי רוב האזרחים החזיקו בדעות חיוביות כלפי סין בניגריה (78%) וגאנה (68%), אולם ציינו כי יש ירידה בדעות החיוביות על סין בקניה (58%).
סקר נוסף ב-2014 הראה על עלייה בדעת הקהל החיובית בקניה (65%), כמו גם על 67% בגאנה ועלייה ל-85% בניגריה.
בשנת 2022, בלומברג דיווח כי שני העשורים האחרונים של ההשקעות של סין בתשתיות אפריקאיות ואספקת מוצרי צריכה במחירים סבירים ליבשת, גרמו לאפריקאים צעירים להחזיק בדעות חיוביות יותר כלפי סין.
סקר שנערך על ידי קרן משפחת איצ'יקוביץ ביוני 2022 אשר כולל ראיונות ארוכים פנים אל פנים עם הנסקרים, הראה כי 76% מ-4,507 צעירים אפריקאים ב-15 מדינות אפריקאיות כינו את סין כמעצמה זרה בעלת ההשפעה החיובית הגדולה ביותר על חייהם, העולה על ארצות הברית ואירופה.
הדעות החיוביות כלפי סין היו החזקות ביותר ברואנדה, מלאווי וניגריה.
עם זאת, 56 אחוז מהנסקרים האמינו גם בתיאוריה לא מבוססת לפיה מגפת COVID-19 נוצרה והופצה בכוונה על ידי סין.
יחסי אקוודור–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין אקוודור ומקסיקו.
שתי המדינות חברות בקהילה של מדינות אמריקה הלטינית והקריביים, איגוד האינטגרציה של אמריקה הלטינית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות והאו"ם.
אקוודור ומקסיקו הן שתי מדינות שחולקות היסטוריה משותפת בכך שהן היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית.
בשנת 1819, אקוודור הייתה חלק מרפובליקת קולומביה הגדולה (שכללה את קולומביה, אקוודור, פנמה וונצואלה של ימינו).
לאחר התפרקותה, הכירה מקסיקו באקוודור וכוננה עימה יחסים דיפלומטיים ביוני 1830. בשנת 1837 פתחה מקסיקו קונסוליה בגואיאקיל שהפכה לאחר מכן לשליחות הדיפלומטית הראשונה שלה בדרום אמריקה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו להתפתח באופן משמעותי בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1974, נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס ביקר באקוודור ונפגש עם הנשיא גיירמו רודריגס.
שני המנהיגים חתמו על מספר הסכמים על שיתוף פעולה כלכלי, מדעי ותרבותי.
מאז, היו מספר רב של ביקורים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות.
מזה מספר שנים, מקסיקו מחזירה אזרחים אקוודוריים ללא תיעוד מתאים בדרכם לארצות הברית לאקוודור.
מאז 2006, סוחרי סמים וכנופיות מרכז אמריקה הגבירו את התקפותיהם על מהגרים העוברים דרך מקסיקו.
כתוצאה מכך, גם אקוודור וגם מקסיקו הגדילו את שיתוף הפעולה כדי לספק הגנה טובה יותר ותמיכה קונסולרית למאות מהגרים אקוודורים שחוצים את מקסיקו מדי שנה.
בדצמבר 2018, נשיא אקוודור לנין מורנו הגיע למקסיקו כדי להשתתף בטקס השבעתו של נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור.
באוגוסט 2021 ביקר נשיא אקוודור גיירמו לאסו במקסיקו ונפגש עם הנשיא לופס אוברדור ושר החוץ מרסלו אבררד.
ב-3 באפריל 2024, נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור עורר סערה דיפלומטית כשהתייחס במהלך תדריכי העיתונאים היומיים שלו, הידועים כ-'mañaneras', לאקוודור תוך רמיזה להונאה בבחירות לנשיאות אקוודור ב-2023 שבסופן נבחר דניאל נובואה.
ממשלת אקוודור הגיבה בחריפות וגירשה את שגרירת מקסיקו באקוודור כאשר היא מכריזה עליה כאישיות בלתי רצויה.
ב-5 באפריל שוטרים אקוודוריים ביצעו פשיטה חסרת תקדים על שגרירות מקסיקו בקיטו, כדי לעצור את חורחה גלאס, סגן הנשיא לשעבר אשר מספר חודשים קודם לכן ביקש מקלט מדיני בשגרירות לאחר הכרזתו על רדיפה פוליטית ושהה שם מאז.
האירוע, שנחשב להפרה של אמנת וינה הקובעת את ריבונות השגרירויות, גרם לנשיא מקסיקו לבקש ממזכירות החוץ של מקסיקו לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם אקוודור.
הנשיא קרלוס אלברטו ארויו דל ריו (1942)
הנשיא לאון פברס קורדרו (1985)
הנשיא רודריגו בורחה סבאיוס (1991)
הנשיא סיקסטו דוראן באיין (1993)
הנשיא גיירמו לאסו (אוגוסט וספטמבר 2021, 2022)
קיימות טיסות ישירות עם אארומקסיקו בין נמל התעופה הבין-לאומי של מקסיקו סיטי לנמל התעופה הבינלאומי מריסקל סוקרה בקיטו.
בשנת 2018, הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-850 מיליון דולר.
היצוא העיקרי של אקוודור למקסיקו כולל: קקאו, סרדינים, נפט גולמי, ג'לי, קפה, אספרגוס ומנגו.
היצוא העיקרי של מקסיקו לאקוודור כולל: שמפו, טלוויזיות עם מסך שטוח, טרקטורים, דאודורנטים לגוף ואנטי-פרספירנטים; ותכשירי שיניים.
מקסיקו היא המשקיע הזר הגדול ביותר באקוודור.
בין 2008 ל-2017, חברות מקסיקניות השקיעו 1.4 מיליארד דולר באקוודור.
חברות רב-לאומיות מקסיקניות כמו América Móvil, Cemex, FEMSA, Grupo Bimbo, Mabe, Mexichem ו-OXXO (בין היתר) פועלות באקוודור.
אקוודור מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי וקונסוליה במונטריי.
מקסיקו מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו.
יחסי אקוודור–יוון הם היחסים הדיפלומטיים בין אקוודור ויוון.
יוון כוננה יחסים דיפלומטיים עם אקוודור ב-1966. היחסים בין שתי המדינות טובים, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי והרב-צדדי משביע רצון.
הקהילה היוונית באקוודור כוללת כ-50 אנשים, רובם חיים בבירת המדינה, קיטו ובגואיאקיל.
קיימת תעבורה משמעותית של ספינות יווניות בנמל גואיאקיל וחברת פקטורינג ולוגיסטיקה יוונית פעילה שם.
אקוודור נמצאת בסמכות השיפוט הכנסייתית של המטרופוליטן היווני-אורתודוקסי של דרום אמריקה, היושבת בבואנוס איירס, ארגנטינה.
אקוודור מיוצגת ביוון באמצעות שגרירותה בבודפשט, הונגריה.
יוון מיוצגת באקוודור באמצעות שגרירותה בלימה, פרו, ובנוסף מחזיקה קונסוליות בקיטו ובגואיאקיל.
יחסי אקוודור–טורקיה הם יחסי החוץ בין אקוודור לטורקיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 בדצמבר 1959. לאקוודור יש שגרירות באנקרה מאז 2009. לטורקיה יש שגרירות בקיטו מאז 2012.
אורח מארח מקום הביקור תאריך הביקור הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן הנשיא רפאל קוריאה ארמון קרונדלט, קיטו 3 בפברואר 2016
היקף הסחר בין שתי המדינות היה 117 מיליון דולר ב-2019. (יצוא/יבוא טורקי: 59/58 מיליון דולר)
יחסי אקוודור–קולומביה הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אקוודור לבין רפובליקת קולומביה.
שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הספרדית, ושתיהן קיבלו ממנה עצמאות במאה ה-19, אחרי מלחמות עצמאות שהוביל סימון בוליבר ושהכריז על הקמת רפובליקת קולומביה הגדולה ב-1819, שכללה את אקוודור, ונצואלה, קולומביה ופנמה.
הרפובליקה סבלה מחוסר יציבות, וב-1830 התפרקה למדינות שהרכיבו אותה.
אקוודור וקולומביה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-8 בדצמבר 1832, אחרי חתימת הסכם פסטו בו הכירו האחת בשנייה כמדינה ריבונית.
אקוודור פתחה נציגות דיפלומטית בקולומביה ב-1837, ורק ב-1939 היא שודרגה לרמת שגרירות.
קולומביה פתחה שגרירות באקוודור ב-1940.
ב-1 במרץ 2008, פתח צבא קולומביה בהתקפה נגד FARC, ארגון טרור מרקסיסטי שפעל בקולומביה, בסמוך לגבול עם אקוודור, שהסתיימה בהרג 19 לוחמי גרילה וביניהם ראול רייס, מנהיג בארגון, וחייל אחד מצבא קולומביה.
בהתקפה סומן בסיס גרילה בעומק של 1.8 ק"מ בשטח אקוודור.
נשיא קולומביה, אלווארו אוריבה, שוחח עם נשיא אקוודור, רפאל קוראה, וטען כי כוחות קולומביה חצו את הגבול כחלק מהמרדף אחר לוחמי הגרילה.
קוראה בתגובה האשים את נשיא קולומביה בכך ששיקר לו.
הוא התבסס על מידע של צבא אקוודור שהגדיר את הנעשה כ"טבח".
לדברי נשיא אקוודור, נמצאו במחנה גופות בפיג'מה, מה שהעיד על כך שהם ישנו בזמן הפשיטה וכי לא היה מדובר במרדף.
עקב האירוע החליטה אקוודור להחזיר את השגריר מבוגוטה להתייעצויות.
ממשלת קולומביה בתגובה התנצלה על הפעולה תוך שהאשימה את אקוודור במתן מקלט ל-FARC.
אחרי האירוע אמר נשיא ונצואלה, הוגו צ'אווס כי במידה וקולומביה תבצע פעולה דומה בשטח מדינתו, הוא יראה זאת כעילה למלחמה ותקף מילולית את נשיא קולומביה.
בנוסף, ונצואלה הציבה עשרה גדודי משמר לאומי בגבול עם קולומביה והציעה את עזרתה לאקוודור.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-3 במרץ 2008, טען מפקד המשמר הלאומי של קולומביה כי שירות המודיעין החרים מחשבים ובהם מידע על קשר בין ראול רייס לבין נשיאי ונצואלה ואקוודור, וכי מסמכים אלה מצביעים על הסכמת אקוודור לספק מקלט ל-FARC.
בנוסף, הוא האשים את ונצואלה בכוונה לספק אורניום ל-FARC במטרה לייצר פצצה מלוכלכת.
טענות אלו הוכחשו על ידי אקוודור שהסבירה מצידה כי הקשר בינה לבין FARC היה הומניטרי בלבד וכי קולומביה הייתה מודעת אליו.
ונצואלה גם היא דחתה את ההאשמות.
בתגובה למשבר הודיעה ממשלת אקוודור על ניתוק היחסים עם קולומביה, וגירשה את השגריר במדינה.