tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביוני 2022 הוציא יחד עם המוזיקאי תומר כץ, סינגל בשם "אל תתחיל איתי".
המילים לשיר נכתבו על ידי מאיר אריאל והוא בוצע על ידי השניים באירוע לזכרו של אריאל שהתקיים ב-14.6.22 באמפי-פארק רעננה, לציון יום הולדתו ה-80. השיר התקבל בביקורות חמות בתקשורת ובוצע על ידי ברוזה וכץ במסגרת הג'אם של קוטנר בגלגלצ ובתוכנית האירוח של גידי גוב ברדיו תל אביב.
ב-20 בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הוציא את השיר "שמע ישראל" יחד עם אברהם טל.
באוקטובר 2024 פורסם כי חברי "הכבש השישה עשר", ברוזה, יהודית רביץ, גידי גוב, ויוני רכטר, המשתתפים המקוריים של התקליט, יתאחדו למופע משותף, תחת השם: "הכבש השישה עשר ושירים שלנו גם"..
בעקבות הצלחת האלבום "האישה שאתי" נבחר ברוזה לזמר השנה של קול ישראל במצעד הפזמונים לשנת תשמ"ג.
באפריל 2002, זכה בפרס הטלוויזיה הספרדית על שיר הנושא שחיבר לסדרת הדרמה הספרדית "אב אמיץ".
ב־28 באוקטובר 2008 החליט מלך ספרד חואן קרלוס להעניק לדויד ברוזה את עיטור הכבוד האזרחי () עבור פועלו הרב במוזיקה הספרדית ופועלו למען השלום.
העיטור הוענק ב־5 באוגוסט 2009 מידי הממונה על שגרירות ספרד בישראל, בסיום מופע מיוחד בהיכל התרבות בתל אביב, שנערך לכבוד 25 שנים למסע ההופעות של "האשה שאיתי".
ביוני 2012 מונה לשגריר של רצון טוב מטעם קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
ביולי 2019 הוענק לו אות הנשיא למתנדב על ידי נשיא מדינת ישראל, רובי ריבלין.
דצמבר 2022, גיבור תרבות "הבימה" ניתן לו במחווה לכבודו ולכבוד יהונתן גפן
דצמבר 2022, פרס שולמית אלוני למפעל חיים.
בשנת 1978 נישא לרותי גביזון, שעזרה לו בהמשך הקריירה בהפקת אלבומיו והופעותיו, ונולדו להם שלושה ילדים, ב-2008 השניים התגרשו.
ילדיו הם מורן־סול, שפית ופעילה למען הסביבה; רמון, מפיק; ואדם, עורך דין.
ב־2011 נישא בשנית למעצבת האופנה נילי לוטן.
נכון לשנת 2022 הם מתגוררים בניו יורק.
ברוזה הוא חבר המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
החומרים שמהם עשויה האהבה (1994)
מתחיל לנשום – ברוזה וחברים.
אל תשאלי אם אני אוהב (2010) - אוסף שירי אהבה
שיר אהבה אנדלוסי (עם התזמורת האנדלוסית אשקלון) (2015)
שיחות סלון (1977) עם יהונתן גפן
דויד ויהונתן (1982) עם יהונתן גפן
דָּוִיד גְּרוֹסְמַן (נולד ב-25 בינואר 1954) הוא סופר, מסאי, משורר, מחזאי, ושדרן רדיו ישראלי.
ספריו תורגמו לשפות רבות, ופורסמו ברחבי העולם.
זוכה פרס ראש הממשלה ליצירה, פרס נלי זק"ש, פרס א.מ.ת, פרס ספיר, פרס אלבטרוס, פרס ארסמוס, פרס מאן בוקר הבינלאומי ופרס היינריך היינה.
עמית כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
חתן פרס ישראל לספרות לשנת ה'תשע"ח (2018).
חבר באגודה המלכותית לספרות (RSL) בבריטניה.
בעל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, מאוניברסיטת חיפה, מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומהטכניון.
בכל יצירותיו משתמש גרוסמן בכלים ספרותיים מודרניים, כגון זרם התודעה, זוויות ראייה שונות בסיפור, ועירוב של דמיון עם מציאות, במיוחד בסיפורי ילדים.
דויד גרוסמן נולד בשנת 1954 בירושלים למיכאלה (ילידת ירושלים) וליצחק (יליד פולין).
אחיו הצעיר, ניר, הוא עיתונאי ספורט.
בבית למד לאהוב ספרות ובכללה ספרות יידיש.
למד בבית הספר היסודי 'בית הכרם', וב'תיכון ליד האוניברסיטה' בירושלים, במגמה המזרחנית הראשונה שהוקמה בבית הספר.
בגיל תשע התחיל את דרכו ככתב צעיר בשבועון "משמר לילדים".
לאחר שירותו הצבאי כנגד ביחידה 8200, המשיך גרוסמן בעבודתו ברדיו ב"קול ישראל" ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים פילוסופיה ותיאטרון.
סיפוריו הראשונים פורסמו בכתב-העת "סימן קריאה".
ב-1979, לאחר סיום לימודיו ולפני שפרסם את קובץ סיפוריו הראשון, "רץ", זכה בפרס ניומן עבור סיפורו "יאני על ההר".
סיפורו "חמורים" זכה בפרס הרי הרשון ב-1980.
גרוסמן עבד ב"קול ישראל" ככתב וכשחקן תסכיתים, והיה בין מגישי "חתול בשק", שם שודר לראשונה כתסכית ספרו "דו-קרב".
שם גם שידר עם דני אלדר את הסדרה ההומוריסטית "סטוץ".
גרוסמן תרם את קולו לדיבוב דמויות שונות בסדרה "פינוקיו" במהלך 1981, אשר בה גם דיבבה רעיה אדמוני, חברתו להגשת סדרת התסכיתים "חתול בשק".
בהמשך שידר את התוכנית "שירים ושיעורים", אליה התקשרו מאזינים צעירים, שקיבלו מהמורים שהתארחו בה, תשובות לשאלות בנושאי שיעורי הבית.
גרוסמן עזב את תוכניתו ב"קול ישראל" בשנת 1988, במחאה על ההגבלות שהוטלו על כתבים, במיוחד בנושאי פלסטינים.
באותה שנה זכה בפרס הר ציון בעבור מאמציו לתרום לשלום ולהבנה בין ערבים ליהודים.
ארכיונו האישי מופקד בספרייה הלאומית.
גרוסמן החל בקריירה ספרותית בשנת 1979 כאשר פגש את פרופ' גבריאל צורן והגיש לו לקריאה את סיפוריו הראשונים.
הסיפורים הועברו לידי פרופ' מנחם פרי שהחל לפרסמם בכתב העת "סימן קריאה".
מאז והלאה כל ספריו למבוגרים רואים אור בספרי סימן קריאה, בעריכת פרי.
הרומן הראשון שלו, "חיוך הגדי", בחן את החיים ביהודה ושומרון תחת שלטון ישראל.
ספר זה הפך לסרט, בבימויו של שמעון דותן.
בשנת 1984 זכה גרוסמן בפרס ראש הממשלה ליצירה.
בסדרת הכתבות "הזמן הצהוב", שראתה אור כספר ב-1987 (זמן קצר לפני האינתיפאדה הראשונה), תיאר גרוסמן את רשמיו ביהודה ושומרון, שם ראה ש"פליטים הפכו את עצמם לכפילים של האנשים שהיו בעבר, במקום אחר, לאנשים שמחזיקים בידיהם רק יכולת אחת: היכולת לחכות."
ספרו "עיין ערך: אהבה", שראה אור בשנת 1986, עוסק בניצולי השואה, ומסופר מארבע זוויות שונות.
בין ספריו הרבים, בשנת 2000 יצא לאור הספר "מישהו לרוץ אתו", שעוסק בחיים ברחובות ירושלים המודרנית.
בשנת 2003 הוציא גרוסמן לאור את "מוות כדרך חיים: ישראל 10 שנים לאחר אוסלו", שם אסף את כתבותיו משנים עברו.
ניתן לראות שם את התקווה והאופטימיות ששררו בתחילת תקופה זו.
בשנת 2004 כתב את השיר "שירת הסטיקר", המורכב מסטיקרים פוליטיים.
השיר בוצע על ידי להקת "הדג נחש" באלבומה "חומר מקומי", והפך ללהיט.
ספרו "אשה בורחת מבשורה" יצא בהוצאת "הספריה החדשה" באפריל 2008.
בתחילת 2011 התפרסם שיר של גרוסמן, "קצר פה כל כך האביב", שאותו הקדיש לבנו אורי אשר נפל ב 2006 במלחמת לבנון השנייה.
את השיר הלחין וביצע יהודה פוליקר.
השיר נכלל באלבומו של פוליקר "כל דבר מזכיר לי".
באותה שנה התפרסם שיר נוסף שגרוסמן כתב את מילותיו, "אורחת זרים", שהלחין יוני רכטר וביצעו אלי גורנשטיין ונורית גלרון באלבומו של גורנשטיין "ונחיה".
גרוסמן מחזיק בדעות המזוהות לרוב עם השמאל הישראלי ונמנה עם מתנגדי מדיניותו של בנימין נתניהו.
חודשיים לאחר שבנו נהרג, נאם גרוסמן את הנאום המרכזי בעצרת לציון 11 השנים לרצח רבין.
נאומו זה עורר הדים רבים וזכורים ממנו הביטויים "הנהגה חלולה" ו"אין מלך בישראל", בהתייחסו להנהגה המדינית והצבאית בישראל, ו"לתת לפירומן לעסוק בכיבוי אש" שהתייחס למינויו של אביגדור ליברמן לשר לעניינים אסטרטגיים.
גרוסמן קרא לצדדים לחזור למשא ומתן והתייחס לשכול מהצד הישראלי ומהצד הפלסטיני כאחד.
מאז שנת 2004 מכהן גרוסמן כנשיא עמותת קשב - מרכז להגנת הדמוקרטיה בישראל.
בשנת 2010 נמנה עם מייסדי עמותת "אנו פליטים" המעניקה סיוע משפטי לפליטים מאפריקה המגיעים לישראל.
גרוסמן חבר המועצה הציבורית של ארגון השמאל "בצלם".
לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ועל רקע מגפת הקורונה קרא להקמתה של ממשלת אחדות בין "הליכוד" ל"כחול לבן", אף שהמשיך בביקורתו על בנימין נתניהו.
ביקורתו על נתניהו נמשכה גם לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
בשנת 2023 נמנה עם מתנגדי המהפכה המשפטית.
ב-18 בספטמבר של אותה שנה, הוציא יחד עם זאב טנא את שיר המחאה "אוד מוצל מאש (התקווה 2.0)", שלווה בקליפ הכולל תמונות שצולמו בהפגנות נגד הרפורמה המשפטית.
בשנת 2024 פרסם מאמר בניו יורק טיימס שכותרתו "ישראל נופלת לתהום" בו ביקר את הלחימה בעזה; "כישראלי, אני שואל, איזה סוג של אנשים נהיה כשהמלחמה תסתיים?
לאן נכוון את האשמה שלנו - אם נהיה אמיצים מספיק כדי להרגיש אותה על מה שגרמנו לפלסטינים חפים מפשע?
[...]." מנגד כתב כי "תופעה מבישה שצצה על פני השטח בעקבות המלחמה היא שישראל היא המדינה היחידה בעולם שדורשים את השמדתה באופן הגלוי ביותר".
ביולי 2025, אמיר בראיון לעיתון האיטלקי "לה רפובליקה" כי ישראל וצה"ל מבצעים רצח עם בעזה.
גרוסמן נשוי למיכל ולהם שני בנים ובת.
בנו האמצעי, , חייל בשירות חובה בחיל השריון, נהרג ב-12 באוגוסט 2006 במלחמת לבנון השנייה, יומיים לאחר שגרוסמן, יחד עם עמוס עוז וא.
יהושע, ערך מסיבת עיתונאים ודרש ממדינת ישראל להסכים להפסקת אש ולא להרחיב את הלחימה בלבנון כפי שהחליטה לאחר מכן.
על פעולתו במלחמה טרם שנהרג, כחלק מ"כוח בניה", קיבל בנו לאחר מותו צל"ש אלוף.
גרוסמן זכה ביותר ממאה פרסים, כחמישית מהם קיבל מטעם ישראל ולמעלה משליש מטעם איטליה.
2001: פרס ספיר על ספרו מישהו לרוץ אתו.
2007: פרס א.מ.ת, שהוגש על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט.
בעקבות נפילת בנו במבצע האחרון של מלחמת לבנון השנייה שאותה הוביל אולמרט, סירב גרוסמן ללחוץ את ידו.
2008: פרס האחים שול, המוענק במינכן לסופרים המפגינים "עצמאות אינטלקטואלית ואומץ מוסרי".
הפרס הוענק לו על אסופת מאמרים שנקראה בגרמנית "הכוח לתיקון" (Die Kraft zur Korrektur).
2009: פרס אקו"ם על מפעל חיים בספרות.
2009: פרס אלבטרוס הגרמני-הבינלאומי על ספרו "אישה בורחת מבשורה".
2010: פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית.
2011: פרס מדיסיס על ספרו "אשה בורחת מבשורה".
2012: פרס ברנר על ספרו "נופל מחוץ לזמן".
2017: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
2017: פרס מאן בוקר הבינלאומי על ספרו "סוס אחד נכנס לבר" בתרגומו לאנגלית, יחד עם המתרגמת ג'סיקה כהן.
2018: פרס ישראל לספרות לשנת ה'תשע"ח.
2018: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה
2022: פרס ארסמוס - ""הכתיבה הביאה לי אושר גדול", נאומו של דויד גרוסמן בטקס הענקת הפרס (בעברית, בטקס גרוסמן נאם באנגלית).
2022: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
2023: אות לגיון הכבוד הצרפתי מטעם ממשלת צרפת.
2024: תואר דוקטור לשם כבוד מטעם הטכניון.
2024: אות אבירי ואבירות איכות השלטון על מפעל חיים ציבורי של חינוך ציבורי לערכי שלטון נקי וצודק, השתתפות במחאות והפעלת לחץ ציבורי לשמירה על ערכים דמוקרטיים.
2025: פרס מפעל חיים על תרומתו רבת השנים לעיצוב עולמם הרגשי של ילדים ונוער: פרס סאסא סטון לספרות ילדים ע"ש פיליפ ז"ל והילדה סטון.
2022, מועמד פעם נוספת לפרס מאן בוקר הבינלאומי על הספר "איתי החיים משחק הרבה" יחד עם המתרגמת ג'סיקה כהן.
גרוסמן כותב לילדים, לבני נוער ולמבוגרים.
כל ספרי הסיפורת שלו למבוגרים ולנוער, וכן שני ספרי התיעוד שלו והמחזה 'גן ריקי', הופיעו בספרי סימן קריאה / הוצאת הקיבוץ המאוחד, וערך אותם מנחם פרי.
גרוסמן כתב את הספרים הבאים:
סדרת "סיפורי איתמר" (בהוצאת עם עובד):
איתמר מטייל על קירות (1986)
אח חדש לגמרי וגם האח החדש של איתמר (1986)
איתמר וכובע הקסמים השחור (1992)
השפה המיוחדת של אוּרי (1989)
היה הייתם שני קופים (1996)
החברה הסודית של רחלי, איורים: גלעד סופר, (2010)
חיבוק, רישומים: מיכל רובנר, (2011) – זוכה עיטור אנדרסן לשנת 2012.
יונתן בלש ממש, איורים: גלעד סופר, (2012)
נסיכת השמש, רישומים: מיכל רובנר, (2015)
בובה תותי, איורים: גלעד סליקטר, (2017)
לכל קמט יש סיפור, עם עובד, 2022
אין פה רגע בלי חתול איורים: נעמה בנזימן, עם עובד, 2022
"חיוך הגדי" (1986) – בבימויו של שמעון דותן
"מישהו לרוץ איתו" (2006) – סרט ומיני סדרת טלוויזיה בבימויו של עודד דוידוף
"הדקדוק הפנימי" (2010) – בבימויו של ניר ברגמן
"יש ילדים זיגזג" (2012) – עיבוד הולנדי לספר, בבימויו של וינסנט באל
באוגוסט 2019 פורסם שזכויות הספר "סוס אחד נכנס לבר" נרכשו במטרה להפוך אותו לסרט עתידי.
הרוכשת היא חברת ההפקות האוסטרלית-אמריקנית Village Roadshow Pictures שעובדת בשיתוף עם אולפני הקולנוע הגדולים
מספר מספריו של גרוסמן עובדו והוצגו כמחזות:
"גן ריקי", הוצג בהבימה, הבמאי מיכאל גורביץ', תפאורן משה שטרנפלד, מוזיקה אבנר קנר, מרץ 1988. הוצג גם בתיאטרון צוותא, בבימוי שלומי חיוון ובביצוע תלמידי הסטודיו למשחק "בימת הנוער" כפר סבא בהנהלת השחקן טוביה גלבר, בתיאטרון הבית הצהוב בעיר הוד השרון בבימוי גילי פלד ובהשתתפות קבוצת התיאטרון הדרים.
המערכה הראשונה של המחזה הועלתה בהשתתפות הלהקה הייצוגית של הרצליה "להקת על הבמה" בבימויו של יוסי שמן-רובין בשנת 2010. המחזה הועלה מחדש ב-2018, על ידי אנסמבל תיאטרון כפר סבא בבימויו של שלום שמואלוב.
"מומיק" (נובלה, מתוך "עיין ערך: אהבה") עובדה למחזה בידי בן בר-שביט ולנה לסקינה והועלתה ב-2005 בתיאטרון גשר, בבימויו של יבגני אריה.
"איתמר פוגש ארנב" עובד לקונצרט-הצגה על ידי המלחין יוני רכטר ובוצע על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בשנת 2009.
"יש ילדים זיגזג" עובד לבמה על ידי תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער ב-2007
"נופל מחוץ לזמן" עובד לבמה על ידי תיאטרון גשר ב-2014, בבימוי יחזקאל לזרוב.
"אשה בורחת מבשורה" עובד לבמה בתיאטרון הקאמרי ב-2016.
"סוס אחד נכנס לבר" עובד לבמה בתיאטרון הקאמרי ב-2017 על ידי מיכה לבינסון, זמן קצר לפני מותו, יחד עם דרור קרן.
"מישהו לרוץ אתו" עובד לבמה על ידי בית צבי ב-2019
"שירת הסטיקר" – בוצע על ידי להקת הדג נחש.
"קצר פה כל כך האביב" – שיר שאותו הקדיש לבנו אורי – בוצע על ידי יהודה פוליקר.
"נופל מחוץ לזמן", "ברגע הזה", "זה מול זה", "איך תופיע בי", "כדי נשימה", "הולך", "אוגוסט", "בתוך חלום", "שקט ירד" – בוצעו על ידי הילה כהן אלעזר.
"אורחת זרים" – בוצע על ידי אלי גורנשטיין ונורית גלרון.
דויד ביסבל (בספרדית: David Bisbal Ferre; נולד ב-5 ביוני 1979) הוא זמר פופ, יוצר ושחקן ספרדי, זוכה פרס גראמי הלטיני.
הוא התפרסם בתוכנית הריאליטי "Operación Triunfo", ומאז הוא הוציא שבעה אלבומים, ורובם כבשו את המצעדים הספרדיים.
בנוסף הוא מרבה לבצע סיבובי הופעות בספרד ובאמריקה הלטינית.
יש לו אח גדול בשם חוסה מריה ואחות גדולה בשם מריה דל מאר.
ביסבל עזב את בית הספר בגיל צעיר בגלל התעניינותו במוזיקה.
אף על פי שהוריו אילצו אותו לעבוד בחממה זמן מה, הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 18 כאשר התגלה על ידי התזמורת "Orquesta Expresiones".
ב-2001, השתתף בתוכנית המציאות "Operación Triunfo" (אשר דומה בתוכנו לכוכב נולד), אשר בה נבחר הנציג הספרדי לאירוויזיון.
לאחר שראו אותו בתוכנית, הציעו לו מנהלי חברת התקליטים "Vale Music" להפיק לו אלבום.
אלבומו הראשון "Corazón Latino" יצא בקיץ 2002. האלבום הוקלט במיאמי.
האלבום זכה להצלחה מידית, ומהר מאוד הפך לאחד הדיסקים המבוקשים בספרד.
האלבום מכר מיליון עותקים תוך מספר חודשים.
מאוחר יותר בקיץ 2002, החל ביסבל את סיבוב ההופעות הראשון שלו ברחבי ספרד.
באותה שנה קיבל פרס בקטגוריית "אלבום השנה".
בנוסף הוא היה מועמד ל"אמן השנה" בפרסי המוזיקה הספרדיים.
ב-2003, החל ביסבל להתפרסם גם מחוץ לספרד.
הוא החל בסיבוב הופעות באמריקה הלטינית, שם הוא הופיע בלמעלה מ-80 הופעות.
הוא החל להופיע על שערי מגזינים, להתראיין לתוכניות טלוויזיה ולהופיע בפסטיבלים ביניהם פסטיבל ויניה דל מאר בצ'ילה.
במיאמי, קיבל ביסבל 8 אלבומי זהב על מכירות האלבום "Corazón Latino" בארצות הברית ואמריקה הלטינית.
בנוסף הוא קיבל פרס בקטגוריית "האמן הבינלאומי של השנה".
הסינגל שלו "Lloraré las penas" כבש את מצעדי בילבורד הלטיניים.
ב-2003, קיבל ביסבל את פרס גראמי הלטיני בקטגוריית "אמן השנה" והיה מועמד בקטגוריית "אלבום הפופ של השנה".
ב-2004, יצא אלבומו השני "Buleria".
האלבום הפך במהרה ללהיט וכבש את המצעדים בספרד, אמריקה הלטינית וארצות הברית.
האלבום מוקיר כבוד לארץ הולדתו של ביסבל, ספרד, והוא כולל קטעי פלמנקו לצד הסגנון הלטיני של ביסבל.
למעלה ממיליון עותקים מן האלבום נמכרו בספרד, ו-300,000 נוספים נמכרו באמריקה הלטינית וארצות הברית.
ב-2005 הוציא ביסבל אלבום הופעה חיה שנקרא "Todo Por Ustedes".
לשיר "Dame el Amor" מתוך אלבום זה נכתבה ב-2007 גרסה עברית על ידי דורון מדלי.
השיר, שנקרא בגרסתו העברית "כבר לא יכול", בוצע על ידי אייל גולן.
באפריל 2006 הוציא ביסבל אלבום הלהיטים הגדולים אשר נקרא "David Bisbal".
האלבום כולל מספר שירים באנגלית.
באוקטובר 2006 יצאה גרסה מיוחדת של האלבום בספרד.
אלבומו השלישי של ביסבל, " Premonición" יצא באוקטובר 2006. באלבום זה, ביסבל שיתף פעולה עם האמנים טומטיטו, ויסנט אמיגו, לי לאבין וג'ון פלקון.
זהו האלבום הכי בינלאומי של ביסבל.
האלבום זכה ל-5 פלטינות ולזהב אחד בארצות הברית ובפוארטו ריקו.
ביסבל הקים קבוצה של מתנדבים אשר סייעו לילדים במדינות העולם השלישי.
לאחרונה הקליט ביסבל דואט עם הזמרת ריהאנה.
השיר "Como Odio Amarte", הוא הגרסה הספרדית לשיר של ריהאנה "Hate That I Love You".
ב-2010, הקליט ביסבל ביחד עם האמן K'naan את שיר הנושא של חברת קוקה-קולה לקראת מונדיאל 2010 - "Wavin' Flag", שתורגם למספר שפות (זהו אינו השיר הרשמי של המונדיאל).
בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה הוציא עם איתנה את השיר "Si Tú La Quieres".
שנה שם האלבוםמיקום במצעדים מכירות ספרד אמריקה הלטינית גרמניה שווייץ אוסטריה2002Corazón Latino
תאריך יציאה: ספרד:5 ביוני 2002 ארצות הברית: 20 באוגוסט 2002
תאריך יציאה: 10 בפברואר 2004
פורמט: תקליטור18 -134 - -מכירות בעולם: 50,000מכירות בספרד: 40,000מעמד בספרד: אלבום זהב2006Premonición
תאריך יציאה: 3 באוקטובר 2006
פורמט:תקליטור16 412627מכירות בעולם: 645,000מכירות בספרד: 400,000מעמד בספרד: אלבום פלטינה 5x2009Sin mirar atras
תאריך יציאה: 18 במרץ 201418 - -2016Hijos del Mar אלבום אולפן שישי
תאריך יציאה: 3 בינואר 20201 - - - ספרד אמריקה הלטינית גרמניה שווייץ אוסטריה
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי הלטיני2024שיר הפופ הטוב ביותר"Ahora" (עם קרלוס ריברה)2025העיבוד הטוב ביותר"Te Deseo Muy Felices Fiestas (Have Yourself a Merry Little Christmas)"
דויד דה חאה קינטנה (בספרדית: David de Gea Quintana; נולד ב-7 בנובמבר 1990) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בפיורנטינה מהסרייה א'.
דה חאה גדל בנוער של אתלטיקו מדריד.
הקריירה המקצועית שלו החלה באתלטיקו מדריד ב', קבוצת המילואים של המועדון, בליגה השלישית.
לזכותו 35 הופעות במדי הקבוצה.
למשך תקופה היה דה חאה השוער השלישי של הקבוצה הבכירה של אתלטיקו מדריד.
כשהשוער הראשון סרחיו אסנחו נעדר למשחק נבחרת והשוער השני נפצע, זכה דה חאה בהזדמנות ראשונה, אך קבוצתו הפסידה 0–2 לפורטו במסגרת הליגה האירופית.
שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הליגה הראשונה שלו, טרם מלאו לו 19 שנים, במשחק בית נגד ריאל סרגוסה.
במשחק זה הכשיל בדקה ה-19 שחקן יריב ברחבה וגרם לפנדל, אך עצר את הבעיטה וקבוצתו ניצחה 1–2.
זמן קצר לאחר מכן הפך דה חאה לשוער ראשון ופתח בהרכב של אתלטיקו מדריד, אשר זכתה בליגה האירופית, אחרי ניצחון במשחק הגמר 1–2 על פולהאם.
בעונת הוסיף לשמש כשוער הראשון בקבוצתו.
בין היתר עצר פנדל של דייגו מיליטו ובכך העניק לקבוצתו את הסופר קאפ האירופי.
השתלבותו כשוער הראשון של אתלטיקו מדריד בגיל צעיר והיכולת הגבוהה שהפגין הקנו לו חשיפה עולמית, וכבר בראשית העונה פורסם על התעניינותה של מנצ'סטר יונייטד בשחקן.
לקראת סוף מאי 2011 הודיע מאמנה של מנצ'סטר יונייטד אלכס פרגוסון שקבוצתו קרובה להחתים את דה חאה לשורות המועדון.
העסקה נחתמה סופית בסוף יוני 2011, כאשר הוא הוחתם על חוזה לחמש שנים, יחד עם אשלי יאנג ופיל ג'ונס.
סכום העברת השחקן נקבע ל-17 מיליון ליש"ט, הסכום השני הגבוה ביותר ששולם עבור שוער בתולדות הכדורגל העולמי והגבוה ביותר בתולדות הפרמייר ליג באותה תקופה.
במהלך העונה הוא קיבל מנוחה במשחקיה של יונייטד באירופה, וגם במשחק הגמר נותר על הספסל, כאשר סרחיו רומרו פותח במקומו בשער הקבוצה.
היכולת הטובה של דה חאה בפרמייר ליג זיכתה אותו ארבע פעמים במקום בנבחרת העונה.
ב-26 במאי 2021, במשחק הגמר של הליגה האירופית בו שיחקה מנצ'סטר יונייטד מול ויאריאל, הוא החמיץ את הפנדל האחרון של קבוצתו בהפסד 10–11 בדו-קרב פנדלים לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 1–1, בהחמצה זו העניק השוער לוויאריאל הספרדית תואר אירופי ראשון אי פעם.
בעונת 2022/2023 זכה בכפפת הזהב בפרמייר ליג בפעם השנייה בקריירה.
ב-9 באוגוסט 2024, לאחר שלא שיחק במשך עונה שלמה, חתם בפיורנטינה מהסרייה א'.
ב-2007 היה דה חאה חלק מנבחרת ספרד שזכתה באליפות אירופה עד גיל 17 ובמקום השני באליפות העולם לאותה שכבת גיל.
לקראת מונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה נכלל דה חאה בסגל 30 השחקנים הראשוני שפרסם המאמן ויסנטה דל בוסקה, אך בסופו של דבר הוא נופה.
בקיץ 2013 זכה עם ספרד הצעירה באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בישראל, כאשר הוא פתח בכל שבעת המשחקים, ספג רק שני שערים וגם הדף בעיטת עונשין במהלך הטורניר.
ביורו 2016 הוא תפס את מקומו של איקר קסיאס הוותיק בשער, ועד יורו 2020 היה השוער הבכיר של נבחרת ספרד.
דה חאה נשוי לזמרת ולשחקנית הספרדייה אדורנה, אדורנה ייצגה בין השאר את ספרד באירוויזיון 2015.
בינואר 2012 אובחן כי דה חאה סובל מקוצר ראייה, אם כי לא נראה כי הדבר השפיע על הקריירה המקצועית שלו.
דה חאה סיפר בעבר שהוא מעריץ של סגנון המוזיקה, הבי מטאל ו־Avenged Sevenfold היא אחת הלהקות האהובות עליו.
הסופר קאפ האירופי – 2010
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17 – 2007
שחקן החודש בפרמייר ליג: ינואר 2022
נבחרת העונה של הליגה האירופית: 2015/2016
דויד בן ארי הוא תסריטאי, במאי קולנוע ומפיק ישראלי.
דויד בן ארי שירת בצבא כקצין חי"ר בצנחנים וכיום משמש כמפקד פלוגת ח"יר במילואים בדרגת רס"ן.
לחם במספר מבצעים צבאיים ובמלחמת לבנון ה-2. בשנת 2007 סיים את התואר הראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך הלימודים זכה פעמיים במלגת לימודים מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
בשנת 2017 סיים את התואר השני בחוג למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, במסגרת 'תנופה' - תואר בלימודי ביטחון במסגרת צה"ל עבור מיועדים לתפקיד מג"ד במילואים ביחידה לוחמת.
בשנת 2005 עבד בהפקת סרט הקולנוע ההוליוודי מינכן בבימויו של סטיבן ספילברג ולאחר חזרתו לארץ כתב, ביים והפיק את סרט הקולנוע מפטיר בכיכובם של לירון לבו, יונתן עוזיאל, שרון אלכסנדר ועמוס לביא.
מותחן פשע זה היה אחד מניצני הקולנוע הישראלי העצמאי ומומן באופן פרטי, קרן הקולנוע הישראלי תמכה בו החל משלב העריכה.
מפטיר זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2007 והוקרן בפסטיבלים רבים מסביב לעולם.
בשנת 2011 ייסד את חברת ההפקה פאזל מדיה המתמחה בהפקת סרטי תדמית, פרסומות, סרטוני אנימציה והפקות תלת מימד.
בשנת 2016 דויד בן ארי ייסד את חברת DRONZ צילום אווירי הנותנת מענה ראשון מסוגו בישראל לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה לביצוע צילומי אוויר מרחפנים באיכות 4K 12BIt-RAW.
בשנת 2019 סיים את הפקת סרט הקולנוע "מיראז'", אותו כתב, הפיק וביים.
מיראז' הוא מותחן פשע אפל ולירי שקיבל תמיכה מקרן הקולנוע הישראלי בכיכובו של ליאור מילר, מושיקו סרור, ויקטור סבג, קים חן, מושיק כהן ונמרוד ברגמן.
את הפסקול יצרה המוזיקאית הישראלית דינה קיטרוסקי ושולבו בו שירים של אשד מלק.
הסרט התחרה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2019 ובתוכנית הרשמית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי CINEQUEST 2021 בארצות הברית.
סן חוסה דה דויד (בספרדית: San José de David) או דויד בלבד, היא עיר במערב פנמה, ובירת מחוז צ'יריקי.
דויד היא העיר השלישית בגודלה בפנמה, והגדולה ביותר במערב המדינה.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2010, התגוררו בעיר 82,907 תושבים.
העיר הוקמה בשנת 1602 על ידי פרנסיסקו דה גאמה, יועצו של מושל האזור במלכות המשנה של ספרד החדשה, חואן לופס דה סיקיירה – שניהם יהודים מומרים – ובשנת 1609 התגוררו בה 6,900 תושבים.
בשנת 1900, התחולל בעיר הקרב הראשון של מלחמת אלף הימים, בין הליברלים והשמרנים במדינה.
האוכלוסייה בעיר נחשבת לאמידה יחסית, המעמד הבינוני הוא הדומיננטי, ואחוזי האבטלה בה נמוכים במיוחד.
התפתחות מגזר הבנקאות, בניית פרויקטים ציבוריים גדולים כשדה התעופה המקומי, וכביש דויד-בוקטה, לצד הצמיחה של הפעילות המסחרית בעיר, תרמו לכך שדויד היא אחד מאזורי הצמיחה המהירים בפנמה.
העיר היא המרכז המסחרי של מחוז צ'יריקי, והיא אחראית ליותר ממחצית התמ"ג במחוז.
העיר מחוברת לשאר חלקי המדינה על ידי הכביש הפאן-אמריקאי העובר בעיר.
מנמל התעופה של העיר, אנריקה מאלק, יוצאות טיסות סדירות ליעדים בפנמה וקוסטה ריקה.
האקלים בדויד הוא אקלים מונסון טרופי (Am לפי שיטת קפן).
הטמפרטורות בה גבוהות מ־20 מעלות צלזיוס כמעט בכל ימות השנה.
המשקעים יורדים בכל השנה, אך החודשים ינואר–מרץ יבשים הרבה יותר מאשר שאר החודשים.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 2,620.2 מילימטרים.
דוד אלבלדה אליקס (ספרדית: David Albelda Aliqués; נולד ב-1 בספטמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
הוא שיחק בעיקר בקבוצה המקומית ולנסיה, היה גם קפטן הקבוצה למעלה מעשור ושיחק כ-500 משחקים רשמיים בקריירה.
הוא שיחק בנבחרת ספרד בשנות ה-2000, וצבר 51 הופעות במדיה, וייצג אותה בשני גביעי עולם וביורו 2004.
אלבלדה נולד בלה פובלה יארגה, ולנסיה.
החל את הקריירה שלו כקשר אמצעי עם הקבוצה המקומית אלזירה UD, ולאחר מכן עבר בהשאלה פעמיים לויאריאל, הנמצאת באותו אזור, וחזר לתמיד לקבוצה המקצוענית הראשונה שהגיע אליה, ולנסיה.
באותה עונה זכה גם בגביע אופ"א, לאחר ניצחון על אולימפיק מרסיי במשחק הגמר, בו פתח אלבלדה כקפטן.
לאחר עזיבת גאיסקה מנדייטה, מונה אלבלדה לקפטן הקבוצה.
ב-20 בדצמבר 2007, רונאלד קומאן הדיח מהסגל את אלבלדה יחד עם סנטיאגו קניסארס, ומיגל אנחל אנגולו לאחר שהתמנה למאמן הקבוצה.
זמן קצר לפני הגעת המאמן, חתם אלבלדה על הארכת חוזהו בקבוצה עד שנת 2011.
בתגובה למקרה, ב-2 בינואר 2008, טען עורך דינו של אלבלדה שוולנסיה התעלמה מבקשתו של מרשו לסיים את ההתקשרות ביניהם, ונשאר לו רק להשתמש בצעדים משפטיים כנגדה.
כאשר חדשות אלה הגיעו לאמצעי התקשורת, קבוצות רבות רצו להחתימו, אף על פי שלא היה יכול לשחק עד סוף השנה כיוון ששיחק יותר מארבעה משחקי ליגה אך הן ראו את האופציה להחתימו בהעברה חופשית בסוף העונה.
עם זאת, בסוף אפריל 2008, כאשר המאמן רונאלד קומאן פוטר, שלושת השחקנים חזרו לסגל עם מינויו של וורו המאמן החדש, כאשר הקבוצה הייתה מועמדת לירידה עם חמישה משחקים לסיום העונה.
הוא חזר לשחק במחצית השנייה בהפסד במשחק החוץ לברצלונה 6:0 ב-4 במאי.
את ההופעה הראשונה בהרכב לאחר הסכסוך ערך בניצחון 5:1 בדרבי במשחק החוץ נגד לבאנטה בשבוע שלאחר מכן, ובכך ולנסיה הבטיחה את הישארותה בליגה הראשונה.
אלבלדה שיחק בקביעות בהרכב הפותח בעונת 2008/2009, יחד עם הקשר הוותיק רובן בראחה.
ב-10 בינואר 2009, הוא שיחק בצורה מופלאה כמגן ימני, אחרי שהחליף את מיגל מונטיירו המורחק, במשחק הדרבי נגד ויאריאל שהסתיים בתוצאה 3:3.
אלבלדה שיחק לסירוגין מעונת 2010 עד עונת 2013, כאשר בנוסף סבל מכמה פציעות.
ב-10 ביוני 2013, המועדון הודיע שהשחקן בן ה-35 לא יחדש את חוזהו עם הקבוצה, ובכך נשאר שחקן חופשי.
הוא הודיע על פרישתו ממשחק פעיל חודשיים לאחר מכן.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-5 בספטמבר 2001, בניצחון 2:0 בחוץ נגד ליכטנשטיין במוקדמות מונדיאל 2002. אלבלדה היה בסגל הקבוצה ששיחקה במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006. בנוסף הוא גם שיחק ביורו 2004.
לאחר שסולק מהסגל של ולנסיה, אלבלדה בכל זאת קיבל זימון לנבחרת הלאומית מלואיס ארגונס למשחק ידידות שנערך ב-6 בפברואר 2008 נגד צרפת, אך לבסוף לא נכלל בסגל ליורו 2008 שבו זכתה נבחרת ספרד.
בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחקי האולימפיאדה בסידני בשנת 2000, וייצג את נבחרתו בגביע העולם עד גיל 20 בשנת 1997.
מדליית כסף באולימפיאדה בסידני 2000
דויד בּילֶנקָה (נולד ב-3 באפריל 1979) הוא שחקן ישראלי.
למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא במגמת תיאטרון.
בין השנים 2000–2001 עבד בתור איש צוות בידור במלון "דן פנורמה" אילת.
ב-2004 סיים את לימודיו בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
ב-2002 זכה במלגת קרן שרת, ובשנים 2002 ו-2004 זכה במלגת לימודי משחק מטעם סמינר הקיבוצים.
במסגרת סדנאות הבמה למד סדנאות תיאטרון ותנועה בהנחיית כריסטוף מארשנד (צרפת), אוהד נהרין ואילן רונן.
במהלך השנים השתלם בסדנאות קולנוע וטלוויזיה, תנועה, ושייקספיר.
למד סדנת קולנוע בהדרכת שמי זרחין, עודד דוידוף וניר ברגמן.
למד בבריטניה קורס במשחק מתודי בשיטת מייזנר בהדרכת סקוט ויליאמס.
התמחה גם במחול מודרני, שירה (בריטון גבוה) ובמיומנויות קרקס: טרפז, חבל, ג'אגלינג והליכה על קביים.
חבר קבוע ב-אקטור סטודיו - מעבדת משחק בהנחיית אמנון מסקין ועודד קוטלר.
ב-2004 הופיע ביצירת המחול "שיחות" מאת יעל אשר בפסטיבל "מחול אחר" ופסטיבל "מחולוהט".
בתיאטרון הערבי-עברי ביפו: ב-2004 השתתף בהצגה "חורף בקלנדיה" שביימה נולה צ'לטון.
הצגה זו היא מסמך תיאטרלי המבוסס על אירועים שהתרחשו במחסום קלנדיה.
ההצגה הועלתה לראשונה על ידי תלמידי בית הספר לאומניות הבמה במכללת סמינר הקיבוצים, ולאחר מכן על ידי התיאטרון הערבי-עברי.
בתיאטרון תמונע: ב-2004 גילם את חיים - הלום קרב ממלחמת יום הכיפורים, מכור לסמים הנמצא שנים ברחוב - בהצגה "הומלסים" מאת איציק ויינגרטן שביימה נולה צ'לטון.
בצוותא: ב-2005 גילם את הירש בהצגה "מזריץ'" שכתבו אפרים סידון ואיציק ויינגרטן שגם ביים, וגילם את לזלי בהצגה "מפלט ים" מאת אדוארד אלבי שביימה אלמה וייך חושן.
ב-2005 הופיע בפסטיבל תיאטרונטו בהצגה "שוברים שתיקה" - מונולוגים של חיילים שערכה וביימה טל בן סירא.
בתיאטרון חיפה: ב-2006 השתתף בקברט המלחמתי "גיבורים בעל כורחם" שביים סיני פתר.
ב-2007 שיחק בהצגה "פיגמליון" מאת ג'ורג' ברנרד שו שביים אלון אופיר.
על משחקו בהצגה "גיבורים בעל כורחם" כתב עידו סולומון באתר "עכבר העיר":
בתיאטרון גבעתיים: ב-2006 שיחק בהצגה "מובטל נולד" שכתב וביים עודד קוטלר.
על משחקו בהצגה זו כתב אליקים ירון במעריב:
בפסטיבל עכו: ב-2007 שיחק בהצגה "בלונדיניות עד כאב" מאת רוני קידר וסתו ג'יימס דייוויס שביים רוני קידר.
ב-2012 השתתף כשחקן יוצר בהצגה "הטווס מסילואן" שכתבה עלמה גניהר וביימו חן אלון וסיני פתר.
בסמינר הקיבוצים: ב-2009 גילם את א"ד גורדון (לצד מאור זגורי) בהצגה "אחרון הפועלים" מאת יהושע סובול שביימו נולה צ'לטון ודניאלה מיכאלי.
ב-2012 שיחק בהצגה "איש חסיד היה" מאת דן אלמגור שביים איציק ויינגרטן בתיאטרון הבימה.
ב-2015 כתב וביים את ההצגה "אבא בורח עם הקרקס" שעלתה על ידי תיאטרון אלעד בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ב-2007 גילם אביר ורופא בהצגה "טרנקילה" שיצרה וביימה אביטל דבורי בפסטיבל עכו, והצגה זו הועלתה לאחר מכן בקאמרי.
על תפקידיו בהצגה זו כתב צבי גורן באתר "הבמה": ב-2008 גילם את נוימן במחזמר "סאלח שבתי" במחזמר "סלאח שבתי" מאת אפריים קישון שביים משה קפטן.
באותה שנה החל לגלם את הרב במחזמר "כנר על הגג" שכתב גוזף שטיין (ע"פ "טוביה החולב" מאת שלום עליכם) וביים משה קפטן.
על תפקיד זה כתב צבי גורן באתר "הבמה":
ב-2009 גילם את ליימל, יוס'ל, ושפטל החייט במחזמר "ינטל" שכתבו לאה נפולין ויצחק בשביס-זינגר (ע"פ סיפור קצר של יצחק בשביס-זינגר "ינטל בחור ישיבה") וביים משה קפטן.
באותה שנה ב-2009 הופיע במופע "אחוזת בית - מחווה לתל אביב הקטנה" שהעלה התיאטרון לרגל חגיגות המאה לתל אביב.
ב-2010 גילם את יענק'ל בהצגה "גטו" מאת יהושע סובול שביים עמרי ניצן.
ב-2011 גילם את פרנק בהצגה "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר שביים משה נאור - בהפקה משותפת עם תיאטרון חיפה.
ב-2013 גילם את בוב זלניק בהצגה "פרוסט/ניקסון" מאת פיטר מורגן שביים עודד קוטלר.
ב-2014 גילם את יאקוב כץ בהצגה "הכיתה שלנו" מאת טדיאוש סלובודז'אנק שביים חנן שניר - הפקה משותפת עם תיאטרון הבימה, ואת סטיב בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס שביים אילן רונן.
ב-2010 זכה במלגת הצטיינות ע"ש אלי לאון מטעם התיאטרון הקאמרי עבור תפקידיו השונים בהצגות התיאטרון.
ב-2015 הוא שיחק במחזה "אח יקר" שכתב גדי ענבר וביים עודד קוטלר.
ב-2016 הוא שיחק במחזה "אשה בורחת מבשורה" שהמחיז וביים חנן שניר על פי ספרו של דויד גרוסמן.
ב-2017 הוא שיחק במחזה "ציד המכשפות" של ארתור מילר בבימויו של גלעד קמחי.
ב-2020 הוא משחק במחזה "מתאבל ללא קץ" שכתב חנוך לוין וביים ארי פולמן.
מספטמבר 2023 משחק בעיבוד הישראלי של המחזמר "מלצרית" בתפקיד קאל לצד משי קליינשטין, נוי הלפרין, טלי אורן ועוד.
ב-2024 הוא משחק במחזה "טרטיף" מאת מולייר בבימויה של רוני ברודצקי.
בתיאטרון המדיטק: ב-2007 שיחק בהצגה "אוזו ומוזו מכפר קאקארוזו" מאת אפרים סידון שביים ישראל גוריון.
ב-2009 גילם את המאחד בהצגה "ציפור הנפש" שעיבד אורן יעקובי (ע"פ הספר "ציפור הנפש" מאת מיכל סנונית) וביים משה קפטן.
ב-2011 שיחק בהצגה "נחמן" על חייו של המשורר חיים נחמן ביאליק שכתב עוזי בן כנען וביים רוני פינקוביץ'.
ב-2009 החל לשחק בהצגה "עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור" מאת אפרים סידון שביים ישראל גוריון.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: בין השנים 2002–2004 שיחק בהצג התיאטרון-מחול "פילים לא רוקדים בלט" שעיבד איציק ויינגרטן (על פי ספרה של פני מקינלי) וביימו גליה ויינגרטן ועפרה לוי-יהודאי.
ב-2004 שיחק בהצגה "הכי יפים בעולם" שכתבה וביימה דניאלה מיכאלי.
ב-2005 החל לגלם את גוטפריד בהצגה "פצפונת ואנטון" שכתב אפרים סידון (ע"פ הספר מאת אריך קסטנר) וביימה דניאלה מיכאלי.
בתיאטרון שלנו: ב-2007 שיחק בהצגה "איה!, אווץ'!
אווה!" שעיבד וביים רונן גולדפרב פלד ע"פ ספר מאת רנת פרימו.
מ-2003 מגלם את המלך בהצגה "בגדי המלך החדשים" שעיבד וביים רונן גולדפרב פלד.
מ-2005 משחק בהצגה "פתחו את השער" שכתב וביים רונן גולדפרב פלד ע"פ שירי קדיה מולודובסקי.
כמו כן, ביים ב"תיאטרון שלנו" את הצגת הילדים "הבית של חתולה-לה" - עיבוד לסיפור עם רוסי ידוע בשם "קושקן דום" מאת סמואיל מרשק.
ב-2007 גילם את התפקיד הראשי בהצגה "דני אמר" שכתבו מיקי מבורך ושרית גורן וביימה מיקי מבורך בהפקת "חני הפקות".
מגלם את אנטילביץ' בהצגה "מכונת הצחוק המופלאה של פרופסור אלדמע" שכתבה וביימה שירלי יובל-יאיר ומועלית ב"הדיאדה" במתחם נמל תל אביב.
בתיאטרון הקיבוץ: ב-2014 שיחק בהצגה "ההבטחה" שכתבה דפנה אנגל וביים נועם שמואל.
ההצגה מספרת את סיפורו של ספר תורה זעיר שקיבל אילן רמון מניצול השואה פרופסור יהויכין יוסף שקיבל אותה במחנה ברגן-בלזן מהרב שמעון דסברג שהבריח אותו למחנה.
החל משנת 2021 משחק בהצגה "עוץ לי גוץ לי" בתיאטרון הקאמרי שכתב אברהם שלונסקי, וביים ארז שפריר בתפקיד האישון.
ב-2003 שיחק בסרט "דיסטורשן" של חיים בוזגלו.
ב-2005 גילם שוטר בסדרת הטלוויזיה "בוא נתערב" - סדרת דרמה קומית להקניית אמנות השיחה בעברית-ישראלית שכתב אפרים סידון וביים ישעיהו פורסטנברג.
ב-2009 שיחק והשתתף בכתיבת התסריט בסרט הקצר "להציל את תקווה" שכתבה וביימה אלה פוליצר.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2009.
השתתף גם בפרסומות: בין השאר לבנק הפועלים (בבימויו של שחר סגל); לאוויס (בבימויו של יואב צפיר); לחברת התוכנה "Vizelia" - פרסומת לחו"ל בבימויו של יריב הורוביץ; למקררי אלקטרה ולקרן לעידוד סרטי איכות ישראליים איכותיים.
בילנקה נשוי לשחקנית גילה פוליצר ואב לשלושה ילדים.
דויד אוספינה ראמירס (בספרדית: David Ospina Ramírez; נולד ב-31 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן קולומביאני, המשחק בעמדת השוער בקבוצת אתלטיקו נסיונל ובנבחרת קולומביה.
אוספינה גדל בקבוצת אתלטיקו נסיונל, מהקבוצות הבכירות במדינה.
בגיל 17 בלבד קודם לעמדת השוער הראשון בקבוצה, לאחר שהצטיין באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 16. בגיל 19, לאחר שהיה לאחד השוערים הטובים בקולומביה, החלו להתעניין ברכישתו מועדונים מצליחים באמריקה הדרומית ובאירופה, כגון בוקה ג'וניורס ואתלטיקו מדריד.
עוד לפני הגיעו לגיל 20, זכה אוספינה בשתי אליפויות קולומביה, אפרטורה 2007 וקלאוסוקה 2007.
לאחר 3 עונות במדי אתלטיקו נסיונל, עבר אוספינה לקבוצת ניס מליגת העל הצרפתית, ששילמה עבורו 2.4 מיליון אירו.
ב-23 בספטמבר 2008 הופיע לראשונה במדי ניס, בניצחון 1–3 על בולון במסגרת גביע הליגה הצרפתית.
אוספינה, שתחילה היה מחליפו של ליונל לטיזי בניס, הפך במהרה לשוער הראשון, והראה יכולות מרשימות שהצילו לא פעם את הקבוצה ממצבים קשים.
ביולי 2012 ולמרות התעניינות מצד מספר מועדונים, האריך אוספינה את חוזהו בניס בשנתיים נוספות.
לאחר הופעותיו המוצלחות בבמונדיאל 2014, הודיע אוספינה כי אין בכוונתו לחדש את חוזהו בניס בשנתיים נוספות וכי מספר מועדוני צמרת באירופה מעוניינים בו.
ב-27 ביולי 2014 חתם לארבע עונות בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג האנגלית.
זמן קצר לאחר העברתו הצטרף לארסנל פטר צ'ך ואוספינה נדחק לעמדת השוער השני של הקבוצה.
הוא משחק בעיקר במשחקי גביע ה-FA וגביע הליגה וכן במשחקי הקבוצה באירופה כאשר היא משתתפת, בעוד שצ'ך הוא השוער שמשחק במשחקי הליגה.
לאחר 4 שנים בקבוצה, עזב אוספינה את אנגליה וחתם בנאפולי ב-15 באוגוסט 2018.
ב-17 במרץ 2019, במהלך משחק מול אודינזה, קיבל אוספינה מכה קשה בראשו והתמוטט.
הוא פונה לבית-חולים, אך יצא ללא פגע.
ב-17 ביוני 2019 חתם באופן קבוע בנאפולי.
ב-15 ביוני 2024 חזר לאחר 16 שנה לאתלטיקו נסיונל.
אוספינה שיחק בנבחרות קולומביה הצעירות למיניהן, עד גיל 16 וכבר אז סומן כשוער העתיד כאשר נכלל בסגל הנבחרת עד גיל 20. במהלך מוקדמות מונדיאל 2010 הפך אוספינה לשוער השני הצעיר ביותר שפותח בהרכב נבחרת קולומביה הבוגרת, כאשר היה בן 20 בלבד, במשחק נגד .
את הבכורה בנבחרת הוא עשה ב-7 בפברואר 2007 במשחק ידידות מול אורוגוואי, משחק אותו הפסידה קולומביה 1–3. במהלך אימון לקראת משחקי קופה אמריקה 2011, טורניר שבו אוספינה היה אמור לראשונה להיות השוער הראשון של הנבחרת, הוא נפצע בפניו לאחר התנגשות עם הוגו רודאייגה, ובעקבות כך החמיץ את הטורניר.
במהלך כל משחקי מוקדמות מונדיאל 2014 פתח אוספינה בשער קולומביה.
ב-8 ביוני 2013 קיבל אוספינה שבחים רבים על הופעתו נגד , בין היתר ממאמן קולומביה חוסה נסטור פקרמן וממאמן הנבחרת היריבה ארגנטינה, אלחנדרו סאבלה.
מאוחר יותר קיבל גם את תואר השחקן המצטיין במשחק.
בסיכום טורניר המוקדמות, ספגה קולומביה פחות מכל נבחרת אחרת באמריקה הדרומית.
במונדיאל 2014 פתח אוספינה בשער קולומביה ושיחק את מלוא הדקות בכל חמשת משחקיה, מלבד החלפתו בפאריד מונדראגון בדקה ה-85 במשחק נגד .
בחמשת משחקי נבחרתו בטורניר ספג אוספינה 4 שערים והגיע איתה עד לשלב רבע הגמר בו הודחה על ידי .
טורניר הקופה אמריקה 2015 היה הטורניר היבשתי הראשון שבו אוספינה משתתף, אבל לצערו קולומביה לא הפגינה יכולת טובה והודחה בשלב רבע הגמר לאחר דו-קרב פנדלים מול .
הארגנטינאים היו עדיפים לאורך כל המשחק, אך יכולת מצוינת של אוספינה שמרה את קולומביה במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 עד לניצחון הארגנטינאי בבעיטות ההכרעה.
שנה מאוחר יותר בקופה אמריקה 2016, שיחק אוספינה בחמישה מתוך שישה משחקים ונבחרתו סיימה במקום השלישי אחרי ניצחון 0–1 על המארחת .
במהלך מוקדמות מונדיאל 2018 היה אוספינה לשחקן ששיחק הכי הרבה דקות בסגל, כאשר פתח בכל המשחקים ועזר לקולומביה להעפיל למונדיאל שני ברציפות.
אוספינה ספג 19 שערים ב-18 משחקים, וההגנה של קולומביה הייתה השלישית בטיבה ביבשת אחרי ו.
במונדיאל 2018 שיחק את כל ארבעת המשחקים של הנבחרת וספג שלושה שערים.
במשחק שמינית הגמר מול הצליח אוספינה להדוף בדו-קרב הפנדלים את הבעיטה של ג'ורדן הנדרסון אבל לצערו קולומביה הפסידה והודחה.
ב-30 במאי נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לקופה אמריקה 2019.
אוספינה נשוי לג'סיקה סטרלינג ולזוג שני ילדים.
אחותו, דניאלה אוספינה, היא שחקנית כדורעף, אשר הייתה נשואה לכדורגלן חאמס רודריגס.
דויד אולטוקונבו אלאבה הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדות הבלם, המגן והקשר בריאל מדריד ובנבחרת אוסטריה, בה הוא גם משמש כקפטן.
הוא נודע בזכות יכולתו לשחק במגוון עמדות הן בהגנה והן בקישור.
הוא נחשב לשחקן מהיר, וגם כשהוא משחק בעמדה אחורית, הוא מרבה לאיים על שער היריבה.
אלאבה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אספרן, ובגיל 10 עבר למחלקת הנוער של אוסטריה וינה.
בעונת רשם 5 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון(אוסטריה וינה ב'), ובאפריל נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת במשחק ליגה כאשר הוא עוד לא בן 16. בקיץ עבר למחלקת הנוער של באיירן מינכן.
באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים.
ב-29 באוגוסט 2009 הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה.
ב-10 בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במסגרת הגביע הגרמני נגד גרויטר פירט ובגיל 17 שנים 7 חודשים ו-8 ימים הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון שרושם דקות משחק במסגרת תחרותית.
אלאבה עלה מהספסל בדקה ה-59 ולאחר דקה בישל את השער השלישי לפרנק ריברי.
המשחק נגמר בניצחון 2–6 לטובת באיירן.
ב-9 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית נגד פיורנטינה במסגרת ליגת האלופות.
בינואר הושאל להופנהיים עד לסיום העונה.
בהמשך החודש, הוא הבקיע את שערו הראשון בליגה הגרמנית בתיקו 2-2 של הופנהיים עם פ.צ.
בתחילת עונת חזר אלאבה לבאיירן והפך לשחקן קבוע בהרכב הראשון.
ב-23 באוקטובר 2011, אלאבה הבקיע את שער הליגה הראשון שלו במדי באיירן בהפסד 1–2 נגד הנובר 96. ב-25 באפריל 2012 הוא שיחק במשחק השני של חצי גמר ליגת האלופות מול ריאל מדריד, וכבש לזכות באיירן את הפנדל הראשון בדו-קרב בעיטות העונשין.
באותו משחק הוא ספג כרטיס צהוב שמנע ממנו לשחק בגמר.
ב-2 באפריל 2013, אלאבה הבקיע אחרי 25 שניות את השער הראשון של באיירן בניצחון 0–2 על יובנטוס, השער השביעי המהיר ביותר בהיסטוריה של ליגת האלופות.
בסיום עונת זכה עם המועדון בטרבל.
ב-28 במאי 2021 חתם אלאבה לחמש שנים בריאל מדריד.
ב-14 באוגוסט ערך הופעת בכורה, ובישל שער בכורה לויניסיוס ז'וניור בניצחון 1–4 על אלאבס.
ב-24 באוקטובר כבש שער בכורה בניצחון 1–2 על ברצלונה במשחק הסופר קלאסיקו.
ב-24 בנובמבר כבש את שערו הראשון במדי ריאל מדריד במסגרת ליגת האלופות מול שריף טיראספול.
בצעירותו אלאבה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אוסטריה.
בחודש אוקטובר , ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק במדי הנבחרת הבוגרת.
ב-16 באוקטובר 2012 אלאבה הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 בניצחון 0–4 נגד .
במהלך הקמפיין הוא כבש חמישה שערים נוספים וסיים ככובש המצטיין של אוסטריה.
אלאבה הנהיג את נבחרת אוסטריה במוקדמות יורו 2016, הבקיע מספר שערים חשובים, ונבחרתו סיימה במקום הראשון בבית, כשהיא שומטת שתי נקודות בלבד לאורך כל המוקדמות.
עם זאת, לאלאבה ולנבחרת אוסטריה הייתה הופעה חלשה במיוחד ביורו 2016 עצמו, כאשר הנבחרת צברה נקודה אחת בלבד והודחה בשלב הבתים.
אלאבה נולד בווינה ויש לו אחות נוספת.
אמו היגרה לאוסטריה מהפיליפינים ואביו מניגריה.
הסופר קאפ האירופי: , 2020
דויד דֶרי הוא פרופסור אמריטוס למִנהל ומדיניות ציבורית, ומן הבכירים בין חוקרי ומורי התחום בישראל.
בנובמבר 1949 עלה לישראל עם משפחתו והתגורר בנתניה.
ב-1966 התגייס לחטיבת הצנחנים ושירת בגדוד 202. במהלך מלחמת ששת הימים השתתף כלוחם בקרבות ברצועת עזה ובפתחת רפיח.
עם שחרורו החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים ומשם המשיך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, ארצות הברית.
עם שובו לישראל הצטרף לסגל המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית ואף כיהן כראש המחלקה וכראש בית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית.
במהלך השנים שימש דויד דרי כחבר בוועדות ציבוריות רבות ושימש כיועץ אקדמי במספר משרדי ממשלה.
לאחר פרישתו מן האוניברסיטה העברית מונה לעמוד בראש התוכנית לתואר שני במנהל ומדיניות ציבורית במכללת ספיר.
דויד דרי מתגורר בתל אביב, הוא נשוי ואב לשישה.
ב-1971 סיים דרי תואר ראשון במחלקות למדע המדינה ולימודי מזרח תיכון באוניברסיטה העברית, שם המשיך את לימודיו והוסמך לתואר שני במחלקה למדע המדינה בשנת 1973. בשנת 1977 הוסמך לדוקטור מטעם בית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ארצות הברית.
עם שובו לישראל, שימש כמרצה במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך השנים היה מרצה וחוקר אורח במגוון אוניברסיטאות ביניהן UCLA, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1999 מונה לראש המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית.
בשנת 2001 הקים את בית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית ומונה לעמוד בראשו.
בתפקיד זה שימש עד שנת 2004. בשנת 2008 הקים וניהל את התוכנית לתואר שני במינהל ומדיניות ציבורית במכללת ספיר בראשה עמד עד קיץ 2015. בשנת 2020 זכה בפרס למפעל חיים של האגודה הישראלית למדע המדינה.
בין השנים 1978–1981 שימש דרי כיועץ מדיניות בכיר במשרד סגן ראש הממשלה יגאל ידין.
בין השנים 1986–1989 ייסד ושימש כמנהל של התוכנית להכשרת כוח אדם בכיר בשירות הציבורי המוכר בכינוי אלכ"א (אגף פיתוח כח אדם בג'וינט ישראל המתמחה בהדרכות לבכירים בשירות הציבורי).
בשנים 1991–1995 היה חוקר בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה.
בשנת 1993 שימש כמדען ראשי במשרד הפנים, ובשנת 1994 כיהן בתפקיד דומה בנציבות שירות המדינה.
מאז שנת 1993 משמש דרי כחבר סגל במכון מנדל למנהיגות וכיהן בו כראש תחום לימודי מדיניות.
דרי נחשב לאחד החוקרים הבכירים והבולטים בתחום המדיניות הציבורית בישראל.
מבין התחומים שטיפח ולימד נמנים נושא הגדרת בעיה כבסיס לניתוח מדיניות, נושא השלטון המקומי בישראל ויחסיו עם השלטון המרכזי, סוגיית המינויים הפוליטיים וחשיבותו של הדרג הפוליטי בקביעת המדיניות הציבורית בישראל, וקביעת מעשה המנהיגות כפרמטר המרכזי לאפיון תהליכי שינוי בחברה.
פרופ' דרי נחשב לאבי האסכולה של "הגדרת בעיה" במדיניות ציבורית.
בספרו מ-1984, Problem Definition in Policy Analysis, יוצא דרי נגד התפיסה האובייקטיבית בקביעת מדיניות ולפיה קיימת בעיה נכונה שיש רק לזהותה ולפעול לפתרונה.
לתפיסתו בעיות אינן קיימות בעולם, הן אינן ישויות אובייקטיביות, אלא הן תוצר של הגדרה.
ככאלה, הן תוצר של ההבניות בו פרטים ממסגרים את המציאות.
הוא מבדיל בין קושי, מצוקה וכדומה שקיימים בעולם לבין בעיה שהיא תוצר של הגדרה.
מטרתה של הגדרת בעיה במדיניות היא לתרום לזיהוי הפתרון לה.
לכן, ניתן להגדיר בעיות שונות לאותו קושי ולמצוא פתרונות שונים בעבור הגדרות בעיה שונות.
מבחנן של בעיות טמון במידת יעילותן, ישימותן ובמידה בה הן מובילות לשיפור.
הגדרת בעיה הוא תהליך הנמצא בדיאלוג תמידי עם המציאות, במטרה לגלות עוד נתונים, ממדי פעולה, תועלות מעשיות והזדמנויות לשיפור.
מרגע שהוגדרה בעיה ניתן לתפיסתו לדון במטרות ובפתרונות.
הרעיון של 'הגדרת הבעיה', עלה בין השאר, מביקוריו של דרי בבריכת השחייה בקמפוס האוניברסיטה העברית.
באחד הביקורים ראה כי בכניסה לבריכה הוצב שלט הקורא לחסוך במים.
כעבור כמה זמן הבחין כי הנהלת הבריכה שינתה את הברזים במלתחות כך שאלה יפסיקו מאליהם אחרי זמן קבוע.
כתוצאה מכך הניח דרי כי אם בתחילה הגדירה הנהלת הבריכה את הבעיה כחוסר מודעות של קהל המשתמשים במתקני הבריכה לחיסכון במים הרי שלאחר זמן מה, הובן כי חסרה טכנולוגיה שתקדם חיסכון זה הלכה למעשה.
מעבר להיותו כלי אנליטי חשוב כשלעצמו, השימוש ב'הגדרת בעיה' בניתוח מדיניות העלה מדרגה את תהליך החשיבה באמצעותו יכול מנתח המדיניות לשפר את המלצותיו לקובע המדיניות ולהפכן למתווה של רעיונות לפעולה.
מינויים פוליטיים בישראל, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 1993.
מי שולט בשלטון המקומי?, המכון הישראלי לדמוקרטיה והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994.
שרון) כלכלה ופוליטיקה בתקציב המדינה, המכון הישראלי לדמוקרטיה והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994.
ביקורת המדינה: נורמות ופתגמים, הסדרה הכחולה, בית הספר למדיניות, 1995.
יסודות המנהל הציבורי, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 1996 - 1997.
מעשה מנהיגות, הוצאת מאגנס, 2023.
אוויר תופס מקום (קובץ סיפורים קצרים), עיתון 77, תל אביב 2019.
דויד גופן הוא טניסאי בלגי.
בשיאו (14 ביולי 2017) דורג שביעי בסבב ה-ATP.
נכון למאי 2022 מדורג 60 בעולם.
זכה בחמישה תארים ביחידים ו-תואר אחד בזוגות.
גופן הוא יליד ברוקורט לייז'.
בשנת 2015 הוביל את נבחרת גביע דייוויס של בלגיה למשחק הגמר נגד בריטניה, בפעם השנייה בהיסטוריה שלה (הפעם הראשונה הייתה בשנת 1904).
בטורניר עצמו שנערך בגנט נבחרתו הפסידה 3-1.
בשנת 2016 הגיע עד רבע הגמר באליפות צרפת הפתוחה שם הודח על ידי דומיניק תים.
בשנת 2017 הגיע לרבע הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה שם הפסיד לגריגור דימיטרוב.
דויד די אליה אלמו תומאסו היה כדורגלן צרפתי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצות מונקו, סדאן ואוטרכט.
די תומאסו החל את הקריירה המקצועית שלו במונקו מליגת העל הצרפתית.
ב-16 בינואר 1999 ערך די תומאסו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את ג'ון ארנה ריסה בדקה ה-78 בתיקו 1-1 נגד לאנס במסגרת המחזור ה-21 בליגה.
בהמשך הקריירה שיחק בסדאן, ששיחקה בליגת העל הצרפתית ובליגה הצרפתית השנייה, ובאוטרכט מליגת העל ההולנדית.
בעונתו הראשונה באוטרכט נבחר על ידי האוהדים לשחקן העונה של המועדון.
ב-29 בנובמבר 2005 נפטר די תומאסו כתוצאה מדום לב בשנתו, כשהוא בן 26. אוטרכט הפסיקה את השימוש בחולצה מספר 4 כאות הנצחה, וסדאן הפסיקה את השימוש בחולצה מספר 29. פרס שחקן העונה של אוטרכט נקרא מאז מותו "פרס די תומאסו".
אביו של די תומאסו, פסקל, ודודו, לואי, שיחקו שניהם בשנות ה-80 בגרנובל.
אחיו הצעיר, יואן, שיחק במספר מועדוני כדורגל צרפתים.
די תומאסו היה נשוי ואב לבן.
דויד דניאל דיגס הוא שחקן, זמר-יוצר וראפר יהודי-אמריקאי.
הוא חבר בלהקת ההיפ הופ "קליפינג." ושיחק במחזמר "המילטון" שמוצג בתיאטראות ברודוויי בתפקיד הכפול של תומאס ג'פרסון והמרקיז דה לה פאייט, בזכותו זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר ובפרס גראמי.
דיגס נולד באוקלנד שבקליפורניה, בנם של אם יהודייה-אשכנזייה ושל אב אפרו-אמריקאי.
סיפר שהוריו נתנו לו את השם דויד כפי שנהגה בעברית, ובין השאר גם מכיוון שאחת ממשמעויות השם היא "אהוב".
בתקופת התיכון הצטיין באתלטיקה כרץ משוכות.
בשנת 2000 החל ללמוד באוניברסיטת בראון, הוא זכה בפרס אתלט השנה הראשונה המצטיין מטעם האוניברסיטה והיה חבר בלהקת ראפ של סטודנטים בשם "Soul Cypher", ב-2004 סיים תואר ראשון בתיאטרון.
הוא חזר לקליפורניה וב-2009 הקים עם שניים מחבריו את להקת ההיפ הופ "קליפינג." בה שר ראפ.
בנוסף הוא חבר בהרכבים מוזיקליים אחרים, הוציא אלבום יחד עם רפאל קאסל וכן אלבום סולו בשם "Small Things to a Giant".
ב-2015 הצטרף לצוות המחזמר "המילטון" וגילם תפקיד מרכזי כפול של תומאס ג'פרסון ושל המרקיז דה לה פאייט.
על תפקידו זכה באותה שנה בפרס לוסיל לורטל המוענק להצגות אוף ברודוויי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר במחזמר, ובפרס עולם התיאטרון לשחקן החדש הטוב ביותר.
בעקבות הצלחת המחזה החל להציג בברודוויי, וב-2016 זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר ויחד עם שאר צוות השחקנים זכה בפרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר.
ב-15 ביולי 2016 ערך את הופעתו האחרונה במחזמר.
הוא הופיע כשחקן בסדרות הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד", "גט-דאון" ו"שחור-כזה".
הוא כתב וביצע את שיר הראפ "Parlez-Vous Rap" עבור הסרט "זוטרופוליס" משנת 2016.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקולנוע "פלא" אשר מבוסס על רב-המכר מאת ר"ג' פלאסיו בעל אותו השם.
עוד בשנת 2017 נתן את קולו לדמותו של דוס בסרט האנימציה "פרדיננד", והתארח בדמותו של פרי בסדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" שנוצרה על ידי טינה פיי לרשת נטפליקס.
בשנת 2020 גילם את דמותו של פעיל זכויות האדם פרדריק דאגלס בסדרת הטלוויזיה "ציפור אלוהים שבשמים" ברשת שואוטיים המבוסס על ספרו של ג'יימס מקברייד.
באותה שנה דיבב בסדרת האנימציה של אפל TV פלוס "סנטרל פארק", וכן, החל לשחק בתפקיד הראשי של אנדרה לייטון בסדרת הטלוויזיה "רכבת הקרח" של רשת TNT, אשר מבוססת על הסרט באותו שם, כשהסרט עצמו עיבוד שמבוסס על הרומן הגרפי הצרפתי "רכבת הקרח" מאת ז'אק לוב.
עוד בשנת 2020 השתתף בגרסה המצולמת של המחזמר המילטון ועבור תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט טלוויזיה ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2021 דיבב את הדמות של סבסטיאן, הסרטן המלכותי בסרט הלייב-אקשן של וולט דיסני "בת הים הקטנה" שביים רוב מרשל, אשר יצא לאקרנים בשנת 2023. באותה שנה גילם את בן בסרט הדרמה "הזרזיר" של נטפליקס.
בספטמבר 2024, פורסם כי דיגס לוהק לעונה החמישית והאחרונה של הסדרה "הבנים".
החל מ-2015 נמצא דיגס במערכת יחסים עם השחקנית והזמרת אמי ראבר-לאמפמן, אותה הכיר כשהופיעו יחד במחזמר "המילטון".
+שנהסרטתפקידהערות2017פלאתומאס בראוןפרדיננדדוסדיבוב2018תקופת מבחןקולין הוסקינסגם תסריטאי ומפיק
מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2018)2019מסור חשמלי מקטיפהדמריש2020המילטוןתומאס ג'פרסון / המרקיז דה לה פאייטמועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2021)נשמהפולדיבוב2021הזרזירבן2022ליגת DC סופר-פטססייבורגדיבוב2023בת הים הקטנהסבסטיאןדיבובטרולים 3: הקול טובספראוסדיבוב2024נערי ניקלאלווד הבוגרTBAIn the Blink of an EyeI Want Your SexTheir Townאנתוני
+שנהסדרהתפקידהערות2014Hobbes and Meהובססדרת רשת; 8 פרקים2015, 2016חוק וסדר: מדור מיוחדאנדרסון2 פרקים2016 - 2017גט-דאון (אנ')מרקוס "דיזי" קיפלינג10 פרקים2016 - 2022שחור-כזהג'ואן ג'ונסון11 פרקים2017רחוב סומסוםאח של נודלפרק: "Elmo Comes Clean"קימי שמידטפרי3 פרקיםטור דה פארםסלים רובינסוןסרט טלוויזיה של HBOThe Mayorמאקפרק: "Pilot"
פרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר (אנ') (2016)2019White Noiseליאוהתיאטרון הציבורי, ניו יורק2019 - 2021Freestyle Love Supremeמר' דיגסתיאטרון בות', ברודוויי
דויד דוייה הוא ג'ודוקא עבר צרפתי, פעמיים אלוף אולימפי מאטלנטה 1996 ומסידני 2000.
במהלך הקריירה שלו, דוייה התנשא לגובה של 1.96 מטר ושקל 125 ק"ג.
הוא התחרה בקטגוריית המשקל הכבדה ביותר וזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים של אטלנטה 1996 וסידני 2000, בברצלונה 1992 הוא זכה בארד.
דוייה זכה שלוש פעמים בתואר אלוף העולם בשנים 1993, 1995 ו-1997 וזכה גם במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח ב-1995. באליפות אירופה זכה בזהב ב-1994, בכסף ב-1993 ובארד ב-1991 ו-1992. הישגים אלה הופכים אותו לאחד מהג'ודוקאים המעוטרים ביותר בהיסטוריה.
במהלך הקריירה דוייה זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות בטורנירי פריז וטוקיו היוקרתיים.
לאחר פרישתו הפך לפרשן ספורט בערוץ הצרפתי +Canal.
דוייה גם נכנס לפוליטיקה וכיהן כשר הספורט הצרפתי בין 26 בספטמבר 2011 למאי 2012.
דויד דאקו היה נשיאה הראשון של הרפובליקה המרכז-אפריקאית מעצמאותה ב-1960 ועד שהודח בהפיכה צבאית ב-1 בינואר 1966 ונשיאה שנית בין ספטמבר 1979 לספטמבר 1981.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים הוכשר כמורה.
היה יד ימינו של דודו, ברתלמי בוגנדה, האיש שהוביל את הרפובליקה לעצמאות ובמשך שש שנים היה סגנו וכיהן במועצת האוטונומיה כשר פנים וכלכלה.
כאשר נהרג בוגנדה בתאונת מטוס במרץ 1959 נכנס דאקו לעמדת מנהיג התנועה הלאומית של ארצו ומפלגת התנועה למען הפיתוח החברתי של אפריקה השחורה (Mouvement pour l'évolution sociale de l 'Afrique noire - MESAN).
דקו היה נשיא הרפובליקה החדשה שזכתה בעצמאותה באוגוסט 1960. בשנת 1964 ניצבה ממשלת דאקו בפני מספר קשיים: המשק היה בקיפאון, הבירוקרטיה החלה להתפורר, וגבולות המדינה נפרצו על ידי לומומביסטים, המורדים בקונגו השכנה מדרום, ועל ידי מורדים לשחרור סודאן ממזרח.
בנוסף עמד דאקו תחת לחץ ה-MESAN לנסות ולטפח מקורות תמיכה מן החוץ מלבד צרפת (ובת בריתה באותה עת, מדינת ישראל), לפיכך החל דאקו בפיתוח היחסים עם מאו דזה-דונג, מנהיג סין העממית.
בעקבות זאת קיבלה הרפובליקה הלוואה ללא ריבית של 20 מיליון פרנקים צרפתיים, אך הדבר לא מנע התמוטטות כלכלית, גם בגלל שחיתות של פקידי ממשל.
סין מצידה, החלה בתעמולה קומוניסטית בתוך המדינה הצעירה.
קשיי המדינה הובילו למספר ניסיונות להפיכה צבאית, שעל מנת להודפם הקים דאקו ב-1966 בסיוע קצינים ישראלים, כוח משטרתי מזוין עצמאי שישמש כ"משמר נשיאותי".
אולם המרד הגדול קרם עור וגידים דווקא בקרבתו.
בן דודו של דאקו, הקולונל ז'אן-בדל בוקאסה, היה הקצין המרכזי בצבאו והרבה להופיע בציבור ולצבור אהדה וכוח.
ביולי 1965, נשלח בוקאסה לפריז כחלק ממשלחת דיפלומטית.
כשבוקאסה ניסה לחזור לרפובליקה, גילה שדאקו אסר על חזרתו.
בוקאסה גיבש תמיכה מהכוחות הצבאיים של הרפובליקה ושל צרפת, שהצליחו לשכנע את דאקו לאפשר את חזרתו של בוקאסה.
גם הנשיא הצרפתי שארל דה גול שוחח בטלפון עם דאקו, ואמר כי לא יעלה על הדעת ש"שותפו לנשק" לא יוכל לחזור לרפובליקה.
מאז חזרתו של בוקאסה לרפובליקה, המתיחות בינו לבין דאקו הלכה וגברה.
בשלב מסוים דאקו תכנן להחליף את בוקאסה, שכיהן כיועצו האישי לענייני צבא, בלזאמו, שהיה מפקד המשמר המלכותי, ורצה לקדם קצינים בכירים שהיו נאמנים לממשלה.
בוקאסה גילה את התוכנית של דאקו והחל להיערך להפיכה.
הוא חשש מהמשמר הנשיאותי של דאקו ומאפשרות שהצבא הצרפתי יתמוך בו במקרה של הפיכה.
ב-31 בדצמבר 1965, שעה וחצי לפני חצות, התחילה ההפיכה.
בוקאסה ובעלי בריתו בצבא השתלטו על עיר הבירה בנגי בתוך מספר שעות ואילצו את דאקו להתפטר.
בוקאסה הפך את הרפובליקה למשטר חד-מפלגתי, בו הייתה ה-MESAN המפלגה החוקית היחידה ופיתח שלטון דיקטטורי במדינה.
הוא שרד ניסיונות הפיכה והתנקשויות וב-1972 הכריז על עצמו כ"נשיא לכל החיים".
את השראתו שאב משליטים כניקולאה צ'אושסקו, אידי אמין ומועמר קדאפי.
מיד לאחר ההפיכה הושם דאקו במעצר בית, אך שוחרר ביולי 1969. בספטמבר 1976 מונה ליועצו האישי של בוקאסה.
בדצמבר 1976 הנהיג בוקאסה חוקה חדשה, ביטל את הרפובליקה והפך את המדינה למונרכיה - האימפריה המרכז אפריקנית.
ב-4 בדצמבר 1977 הכתיר בוקאסה את עצמו כ"הוד רוממותו הקיסרית בוקאסה הראשון, קיסר מרכז אפריקה".
בשלב זה, אנשים רבים במדינה ובשאר העולם ראו בבוקאסה מטורף.