tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סבר הטיל על בנו הבכור, זיגורד, את האחריות על הפעלת הבליסטרה שהוא בנה.
אף על פי כן, אנשי הבגלר שיגרו מתקפת פתע לילית שבמהלכה נהרסה הבליסטרה וזיגורד ואנשיו נסו על נפשם.
סבר רתח מזעם ויותר לא הטיל על בנו תפקידי פיקוד.
לאחר לחימה הססנית נוספת, הפליג סבר צפונה לטרונדהיים, שם הוא בילה את החורף.
הבגלרים הכריזו על אינגה כמלך ועד מהרה תפסו את השליטה המוחלטת על אזור ויקן וקבעו את אוסלו כמרכז שלטונם.
באביב 1197 הכריז סבר על גיוס צי מהחלקים הצפוניים והמערביים של נורווגיה ובמאי הוא היה כבר מסוגל להפליג דרומה לוויקן בראש כוח שמנה יותר מ-7,000 איש.
הבירקביינרים תקפו את אוסלו ב-26 ביולי ולאחר ששני הצדדים ספגו אבדות כבדות, נאלצו הבגלרים להימלט לפנים הארץ.
כעת ניצל סבר את הזמן כדי לגבות מיסים למימון המלחמה, אך כשהצי שהוא גייס עמד על סף מרד, הוא נסוג לברגן שם הוא החליט להעביר את החורף.
הייתה זו שגיאה גורלית מצדו.
בינתיים יצאו הבגלרים צפונה לטרונדלג בדרך היבשה והם נכנסו לנידארוס תוך כדי שהם נתקלים בהתנגדות קלה ביותר.
חיל המצב בטירת סיון החזיק מעמד לזמן מה עד שמפקדם, טורסטיין קוגד בגד בסבר והניח לבגלרים לחדור לטירה.
הבגלרים החריבו את הטירה לחלוטין.
מעוזו האישי של סבר היה כעת בידי אויביו.
שנת 1198 הייתה נקודת השפל בגורלו של סבר.
במאי הוא שיגר כוח לנסות לכבוש מחדש את טירת סיון.
הפעם הוא כשל בהשגת אפקט ההפתעה והצי של הבירקביינרים כלל בעיקר ספינות קטנות.
בקרב הימי שהתנהל לאחר מכן, הוכו הבירקביינרים קשות.
לאחר קרב זה חיזקו הבגלרים את אחיזתם בטורנדלג ורבים עברו לצד שאותו הם ראו כצד המנצח.
לאחר התבוסה התנהל סבר בכבדות בחזרה לברגן.
עד מהרה התנהל אחריו מרדף על ידי צבא של סיעת הבגלר שנהנה מעדיפות מספרית תחת הנהגתם של ניקולס ארנסון והלווארד מססטד.
סבר המשיך להחזיק בטירת ברגן.
טירה זו הוכיחה את עצמה כמעוז בלתי חדיר ושימשה לבירקביינרים בסיס פעולה בטוח.
הקיץ הבא כונה "הקיץ של ברגן" והוא עמד בעיקר בסימן התנגשויות הססניות שהתנהלו באזור ברגן.
ב-11 באוגוסט העלו הבגלרים את ברגן באש.
החורבן היה מוחלט ואפילו הכנסיות עלו באש.
כשהם עומדים בפני רעב, נמלטו סבר ואנשיו לטרונדלג.
בטרונדלג הייתה עדיין רוב האוכלוסייה נאמנה לסבר ורבים מאלו שערקו לשורות הבגלרים החליפו בחזרה את נאמנותם.
סבר היה יכול כעת גם להצדיק את עצמו על בסיס הברוטליות של הבגלרים בברגן.
אנשי טרונדלג הבטיחו לצייד את סבר בצי חדש ושמונה ספינות גדולות נבנו, בנוסף לכמה ספינות תובלה שהוסבו כספינות מלחמה.
בראשית יוני הפליגו הבגלרים לפיורד טרונדהיים.
ב-18 ביוני 1199 נפגשו שני הציים בקרב סטרינדפיורד.
כאן זכה סבר בניצחון מוחץ ושארית הכוח של הבגלרים נמלט לדנמרק.
כעת יכול היה סבר להחזיר לעצמו את השליטה על ויקן והוא התכונן לבלות את החורף באוסלו, אך האזורים הכפריים נותרו ברובם עוינים כלפיו.
בראשית אותה שנה התרחש מרד ספונטני כשהמון רב החל לשעוט לכוון אוסלו כדי להפיל את שלטון הבירקביינר.
צבא איכרים זה לא היה מאומן ולא מאורגן והיה כוח בלתי שקול מול צבא הבירקביינרים שחושל בקרבות.
בקרב שהתנהל ב-6 במרץ 1200 הובסו האיכרים.
אף על פי כן, אחיזתם של הבירקביינרים באזור הייתה עדיין חלשה וסבר החליט להפליג בחזרה לברגן.
כתוצאה מכך יכלו הבגלרים לשוב בכוח מלא מדנמרק ועד מהרה הם החזירו לעצמם את שליטתם במזרח נורווגיה.
שני הצדדים בילו את השנה הבאה בפשיטות אלה על השטחים של אלה מבלי להשיג הישגים טריטוריאליים, למרות שידם של הבירקבניירים בשדה הקרב הימי הייתה על העליונה.
באביב 1201 הפליג סבר מברגן בראש צי גדול מגויס אל מה שיהיה המערכה האחרונה שלו.
כשצבא זה עומד לרשותו, הוא היה יכול לגבות במהלך הקיץ מיסים ללא התנגדות מהאוכלוסייה משתי גדות הפיורד של אוסלו.
בספטמבר הוא הציב מחנה בטונסברג והטיל מצור על מבצר טונסברג, שהוחזק על ידי חיל מצב בפיקודו של ריידר סנדמן.
המצור נמשך בשל העובדה שמנהיגי הבגלר לא העזו לשלוח תגבורת כדי להקל על חיל המצב, שלא נפל מול כל הטקסיסים של סבר.
לבסוף, ב-25 בינואר, נכנעו ריידר ואנשיו וסבר החליט להפליג בחזרה לברגן.
במהלך מסעו זה, נפל סבר למשכב ועם הגעת הצי לברגן הוא כבר גסס.
על ערש דווי מינה סבר את בנו היחיד שנותר בחיים, הוקון, כיורשו ובמכתב שכתב לו הוא יעץ לו לנסות להגיע לפיוס עם הכנסייה.
סַבְרֹאשׁ (שם מדעי: Jynx) הוא סוג בעל 2 מינים של עופות ממשפחת הנקריים החיים בעולם הישן.
השם סבראש ניתן לו על שום יכולתו לסובב את הראש ב-180 מעלות כמעט.
בישראל חולף מצוי בכל חלקי הארץ וחורף נדיר.
הסבראש דומה לשאר הנקרים ובעל מקור ארוך וישר, טפרים מאונקלים ולשון ארוכה איתה הוא מלקט חרקים.
הזנב נוקשה והגוף בעל צבעי הסוואה.
על ראשו יש ציצה קצרה.
הסבראש חי ביערות ומחפש על העצים נמלים ועוד חרקים, אותם הוא אוסף בלשונו.
הוא מקנן בחורים טבעיים או כאלה שנעשו על ידי אחרים, ולא על ידי ניקור העץ כמו שאר הנקרים.
סבסי (נקרא גם Sebeezee, או "Bleezie") הוא האי האינדונזי של מצר סונדה, בין ג'אווה לסומטרה, וחלק ממחוז למפונג.
הוא מגיע לגובה של 844 מטר ושוכן על שטח 12 ק"מ מצפון לאיי קרקטואה.
זהו האי הקרוב ביותר לקרקוטה, על אותו אזור וגובה כמו שרידי האי רקאטה (אי לא רחוק שהושמד בהתפרצות הר געש).
כמו קרקוטה, גם הוא וולקני, אם כי אין התפרצויות מתוארכות (חוץ מדו"ח יחיד של התפרצות בשנת 1680 שכנראה הוא בלבול עם התפרצות קרקוטה משום שדווחו באותה שנה.) בניגוד לקרקוטה, סבסי מיושב.
סבסי נהרס במהלך ההתפרצות הוולקנית ב-1883 של קרקוטה.
הרשומות הרשמיות מצביעות על כ -3,000 בני אדם שנהרגו, כאשר 1,000 מהם היו "לא תושבים".
האמונה כי הוא נמצא קרוב יותר לסומטרה, שימשה "אבן דרך" לבניה מחדש.
בשנות ה-20 של המאה ה -20 חזרו המתיישבים, והיום סבסי מיושבת לחלוטין, עם שטח קטן לא מיושב וכמה ביצות מנגרובים עדיין טבעיות.
החודש החם ביותר הוא מאי עם C° 26, והחודש הקר ביותר הוא אפריל, עם C° 22, כמות המשקעים הממוצע הוא 2,932 מ"מ בשנה.
החודש רטוב ביותר הוא ינואר עם 433 מ"מ גשם, והחודש היבש ביותר הוא ספטמבר עם 63 מ"מ גשם.
סבסטיאן ריימן (בפינית: Sebastian Rejman; נולד ב-13 בינואר 1978) הוא זמר, שחקן ומנחה טלוויזיה פיני הוא הגיטריסט והזמר של להקת "The Giant Leap".
כאשר הלהקה הייתה בהפסקה, הקים ריימן להקה בשם "להקת סבסטיאן והקו הרביעי".
ריימן ייצג את פינלנד באירוויזיון 2019 בתל אביב, יחד עם הדי ג'יי דארוד.
ריימן נולד למשפחה דו לשונית בה מדברים פינית ושוודית.
אמם של שני הילדים היא השחקנית אילנה קוסטונן המפורסמת בפינלנד.
סבסטיאנו רוסי (; נולד ב-20 ביולי 1964 בצ'זנה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
רוסי צבר 418 הופעות ליגה, 346 מתוכן בסרייה א', ואת עיקר הקריירה העביר בקבוצת מילאן.
הוא היה לחלק מההגנה שוברת השיאים של המועדון, וב-12 עונות במילאן זכה ב-12 תארים, בהם חמש אליפויות איטליה וזכייה בעונת 1993/1994 בליגת האלופות.
על אף שנחשב לאחד מהשוערים הטובים בתקופתו, ואף זומן פעמיים לסגל נבחרת איטליה, מעולם לא שותף במדיה ולא ערך אף הופעה בינלאומית.
רוסי החל את הקריירה בקבוצת הנוער של צ'זנה מעיר הולדתו.
כבר בגילאי הנוער זכה בתואר האליפות הראשון בקריירה שלו, אליפות הנוער תחת המאמן המתחיל אריגו סאקי.
לקראת עונת , כשסיים את גילאי הנוער, הושאל רוסי לפורלי מהליגה האיטלקית השלישית.
רוסי ספג 13 שערים ב-11 הופעות ליגה במדי הקבוצה, אך ירד עמה לליגה הרביעית בתום העונה.
לאחר עונת ההשאלה שב אוטומטית לצ'זנה, ששיחקה אז בסרייה ב', אך לא שותף כלל לאורך כל העונה בליגה, ולקראת עונת הושאל פעם נוספת, הפעם לאמפולי מליגת המשנה, אך סיים עונה שנייה ברציפות ללא הופעת ליגה.
לקראת עונת הושאל לסן פרדיאנו רונדינלה מהליגה השלישית.
לראשונה בקריירה היה רוסי שוער ראשון בקבוצה, וספג 19 שערים ב-28 הופעות במדי המועדון.
לאחר שלוש השאלות בארבע עונות חזר רוסי לצ'זנה, הפעם כשוער הראשון, תפקיד בו החזיק במשך ארבע עונות רצופות.
בעונת הבכורה שלו סייע לקבוצה לסיים שלישית בליגת המשנה ולהעפיל לסרייה א', תוך שהוא מחמיץ חמישה משחקי ליגה בלבד מפתיחת העונה.
ב-13 בספטמבר 1987, עם פתיחת עונת 1987/1988 בסרייה א', ערך רוסי בן ה-23 את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה.
הוא הוביל את צ'זנה כשוער ראשון במשך שלוש עונות בסרייה א', ובכל אחת מהן הצליחה הקבוצה לשמור על מקומה בליגה.
בסך הכול בארבע עונות במדי הקבוצה צבר 127 הופעות ליגה.
לקראת עונת 1990/1991 בסרייה א' הצטרף רוסי לאלופת אירופה הטרייה, מילאן של המאמן אריגו סאקי, תחתיו שיחק רוסי בקבוצת הנוער של צ'זנה.
רוסי הצטרף למועדון כדי לשמש כמחליף לשוער הראשון באותה העונה, אנדריאה פצאלי.
רוסי הסתפק ב-18 הופעות בכל העונה, מתוכן תשע הופעות ליגה בלבד.
מילאן סיימה את העונה כסגניתה של סמפדוריה בצמרת הטבלה באיטליה, ובתום אותה העונה נמכר פצאלי לבולוניה 1909.
עם מינויו של פאביו קאפלו לתפקיד המאמן לקראת עונת 1991/1992, במקומו של סאקי שעבר לאמן את נבחרת איטליה, הפך רוסי לשוער המוביל במועדון.
לאחר מאבק קצר על אפודת השוער הראשון עם פרנצ'סקו אנטוניולי, הוא היה לחלק מחוליית הגנה איטלקית וחזקה שכללה, בין היתר, את פאולו מלדיני, מאורו טאסוטי, אלסנדרו קוסטקורטה ופרנקו בארזי.
הארבעה היוו את השלד להגנת הקבוצה בשנים הבאות, ואף היו לחלק מהנבחרת האיטלקית למונדיאל 1994 בארצות הברית, בו סיימה איטליה כסגנית אלופת העולם (למעט רוסי, שלא זומן לסגל של סאקי לטורניר).
רוסי רשם שלושים הופעות ליגה באותה העונה וסייע לקבוצתו לזכות באליפות איטליה.
יתרה מכך, מילאן שלא שיחקה באירופה באותה העונה בשל הרחקה מאופ"א, סיימה את העונה ללא הפסד ליגה.
עונה לאחר מכן, לאחר מאבק אליפות צמוד מול אינטר, זכתה מילאן באליפות שנייה ברציפות.
רוסי שותף ב-27 משחקי ליגה בלבד, אך באותה העונה סייע לקבוצתו להעפיל לגמר ליגת האלופות.
רוסי פתח בשער הקבוצה במשחק הגמר מול אולימפיק מרסיי, בו מילאן הופתעה עם הפסד 0–1 בסיום.
עונת השיא של רוסי ושל קבוצתו הייתה עונת 1993/1994. מילאן זכתה באליפות שלישית ברציפות תוך שהיא סופגת 15 שערים בלבד.
רוסי, שרשם 31 הופעות ליגה באותה העונה, קבע שיא ליגה חדש בדקות רצופות ללא ספיגה.
ברצף, שכלל 11 משחקים בין ה-12 בדצמבר 1993 ל-27 בפברואר 1994, שמר רוסי על רשת נקייה במשך 929 דקות רצופות, עד שספג בבעיטה ממרחק של חלוץ פוג'ה, איגור קוליבנוב.
הפעם שמר רוסי על שער נקי בניצחון קבוצתו 0–4 על ברצלונה.
עונה לאחר מכן שוב העפיל עם מילאן לגמר ליגת האלופות ופתח פעם שלישית ברציפות בשער מילאן בגמר, אך קבוצתו נוצחה 0–1 על ידי אייאקס.
בעונת 1995/1996 השלים רוסי עונה שנייה ברציפות בה פתח בכל משחקי הליגה של קבוצתו, ואף סייע לקבוצתו לזכות באליפות רביעית בתוך חמש שנים בלבד.
הייתה זו עונה אחרונה ברצף השיא הן של רוסי והן של קבוצתו, ומשם חלה הידרדרות משמעותית ביכולת הקבוצה וביכולתו של השוער.
את העונה הבאה פתחה מילאן ללא קאפלו שעבר לריאל מדריד ועם אוסקר טבארס על הקווים, אך הקדנציה החלשה של המאמן נמשכה חודשים ספורים בלבד בטרם הוחלף על ידי אריגו סאקי.
גם המאמן הוותיק ששב למועדון לא הצליח לייצב את הקבוצה, שסיימה במקום ה-11 בלבד.
הייתה זו העונה האחרונה בה פתח רוסי ביותר ממחצית ממשחקי הליגה של קבוצתו, עם 26 הופעות, וזאת לאחר שבפתיחת העונה פתח השוער הצעיר אנג'לו פאגוטו במרבית המשחקים.
קאפלו שב לאמן את מילאן לקראת עונת 1997/1998, והביא עמו את השוער מאסימו טאיבי מפיאצ'נצה.
בסיבוב הליגה הראשון כולו נותר רוסי על הספסל, כאשר טאיבי פותח בין הקורות, אך בסיבוב השני שב ותפס את עמדת השוער הראשון, כך שכל אחד מהשוערים רשם 17 הופעות ליגה.
טאיבי ספג 18 שערים בסיבוב הראשון, ורוסי ספג 25 שערים בסיבוב השני.
מילאן סיימה במקום העשירי בלבד, וקאפלו שהוביל אותה למיטב הישגיה מספר שנים קודם לכן, סיים את דרכו במועדון.
לקראת עונת 1998/1999 הצטרף השוער הגרמני ינס להמן למועדון, כאשר על הקווים עמד אלברטו זאקרוני.
להמן שותף בחמישה משחקי ליגה בלבד לפני שרוסי שב לעמדת השוער הראשון.
במחזור ה-17 של העונה, במשחק ליגה מול פרוג'ה ובמצב של 0–2 למילאן, כבש הידטושי נקטה מהנקודה הלבנה לשערו של רוסי.
כריסטיאן בוצ'י, שחקנה של פרוג'ה, נכנס לשער כדי להוציא את הכדור ולחדש במהירות את המשחק, אך ספג אגרוף מאחור על ידי רוסי, שהורחק בכרטיס אדום, ובהמשך הורחק מחמישה משחקים נוספים.
עזיבתו של להמן המאכזב בחלון ההעברות של החורף, גרמה לזאקרוני להמר על השוער כריסטיאן אביאטי, אז שוער צעיר בן 21 שהגיע באותה העונה ממונצה.
בעקבות סדרת הופעות טובות תפס אביאטי את עמדת השוער הראשון גם בתום תקופת ההרחקה של רוסי, ובסיום העונה סייע לקבוצתו לזכות באליפות.
עבור רוסי הייתה זו אליפות חמישית ואחרונה בקריירה.
בתום אותה עונה סיים רוסי סופית את תפקידו כשוער הראשון של מילאן.
עונה לאחר מכן כבר היה לשוער המחליף של אביאטי ורשם חמש הופעות בלבד, ובהמשך אף לשוער שלישי, עם הצטרפותו של דידה הברזילאי.
לאחר שלא שותף כלל במסגרת הליגה בעונת 2001/2002, והסתפק בשש הופעות בלבד במפעלים האחרים, סיים את דרכו בת 12 השנים במדי מילאן.
עם 330 הופעות במדי הקבוצה, שבר רוסי את שיא ההופעות לשוער במועדון שהיה שייך ללורנצו בופון ושנקבע ב-1959. שיאו של רוסי נשבר דווקא על ידי מחליפו בקבוצה, אביאטי, שמחזיק כיום בשיא ההופעות עם 380.
לקראת עונת 2002/2003 שמר רוסי על מקומו בליגה הבכירה כשעבר לעונת פרישה במדי פרוג'ה, שם חלק את המקום בהרכב עם השוער האוסטרלי ז'ליקו קאלאץ'.
הוא רשם 12 הופעות ליגה וסיים עם קבוצתו במקום העשירי, בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 39.
לעומת חבריו לקו ההגנה המילאנזי של תחילת שנות ה-90, רוסי מעולם לא לבש את מדי נבחרת איטליה.
המאמן אריגו סאקי, שהכיר את רוסי היטב מתקופותיו כמאמן נוער בצ'זנה וכמאמן מילאן, בחר בג'אנלוקה פליוקה, לוקה מרקג'אני ולוקה בוצ'י לסגל לקראת מונדיאל 1994, והותיר את רוסי מחוץ לסגל.
באוקטובר 1994, כשלושה חודשים לאחר המונדיאל, זכה רוסי לזימון בכורה לסגל של סאקי לקראת המפגש מול במסגרת מוקדמות יורו 1996. בכך, היה לשוער מילאן הראשון שזוכה בזימון לסגל איטליה מאז ג'ורג'ו גצי ב-1961, 33 שנים קודם לכן.
הוא זכה לזימון נוסף חודש לאחר מכן, אך בשני המקרים שימש כמחליף לפליוקה, ולא זכה לדקות משחק במדי הנבחרת.
בזימונים הבאים נותר מחוץ לסגל, בין היתר בעקבות הירידה ביכולתו לעומת העלייה הגדולה של אנג'לו פרוצי.
עונהקבוצהליגהבליגהבגביעבאירופהאחרסך הכולהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםצ'זנה סרייה א'00?פורלי הליגה האיטלקית השלישית110?צ'זנה סרייה ב'00?אמפולי סרייה ב'00?סן פרדיאנו רונדינלה הליגה האיטלקית השלישית280?צ'זנה סרייה ב'330?
סבסטיאן רייל היה מסיונר ולקסיקוגרף ישועי, שעבד בקרב אנשי שבטי אבנאקי המזרחיים שהתמקמו על גבול אקדיה וניו אינגלנד.
האב רייל תמך בעקביות באותם גורמים בשבט ששמרו על התנגדות פעילה לאנגלים.
ההתיישבות האנגלית ההולכת וגוברת באזור קנבאק הייתה איום על השבט.
רייל נהרג על ידי המתיישבים האנגלים במלחמת האב רייל.
רייל נולד בפונטרליאר, צרפת ולמד בדיז'ון.
בשנת 1675 הצטרף לישועים בדול ולימד יוונית ורטוריקה בנאמס.
הוא התנדב למיסיון בצפון אמריקה בשנת 1689 והגיע לעולם החדש במשלחת בראשות המושל-גנרל לואי דה ביואדה דה פרונטנק מצרפת החדשה.
עבודתו המיסיונרית הראשונה הייתה בכפר אבנאקי בסנט פרנסואה, ליד העיר קוויבק.
לאחר מכן בילה שנתיים עם האינדיאנים איליניווק בקאסקאסקיה.
בשנת 1694 נשלח רייל לנהל את המיסיון בקרב שבט אבנאקי בנורידג'וק, מיין, על נהר קנבאק.
הוא הקים שם את מטהו וייסד כנסייה בשנת 1698. המתיישבים האנגלים בניו-אינגלנד חשדו במיסיונר צרפתי שהגיע לשבט שהיה כבר עוין להם, וציפו כי הצרפתי יעשה כמיטב יכולתו כדי לסייע למתן עוינות זו.
במלחמת המלכה אן התנגשו על השליטה באזור שני גורמים: אנשי צרפת החדשה ומתיישבי ניו אינגלנד.
מושל מסצ'וסטס ג'וזף דודלי זימן ועידה עם נציגי השבט במפרץ קאסקו בשנת 1703 כדי להציע להם להישאר נייטרליים.
עם זאת, קבוצה מהשבט בנורידג'ווק הצטרפה לכוח גדול יותר של צרפתים ואינדיאנים בפיקודו של אלכסנדר לנף דה ביובאסין שתקף את וולס, מיין שבחוף הצפוני-מזרחי.
האנגלים חשדו שהאב רייל הסית את השבט נגדם.
באותה העת, הצרפתי פונטצ'ריין כתב לממונה הישועי על פעולות רייל מכיוון שהוא חשד בו.
בחורף 1705 הועברו 275 חיילים בריטים בפיקודו של קולונל ווינתרופ הילטון כדי לתפוס את רייל.
עם זאת, הכומר הוזהר בזמן ונמלט ליער.
המיליציה הבריטית שרפה את הכפר ואת הכנסייה.
"הצרפתים גרמו לאינדיאנים חוסר אמון עמוק בכוונותיהם של האנגלים - והם השיגו זאת למרות התלות של אנשי האבנאקי בתחנות הסחר האנגליות כדי להחליף פרוות במצרכים אחרים".
הסכם אוטרכט הביא מעט שלום בשנת 1713, והאינדיאנים נשבעו אמונים למתיישבים האנגליים באמנת פורטסמות'.
עם זאת, סביר להניח כי לאינדיאנים לא היה מושג מה המשמעות של ההבטחה להכפפתם לאנגליה.
בינתיים, הגבול נותר במחלוקת בין צרפת החדשה לניו אינגלנד.
אנגליה טענה כי כל האדמות המשתרעות עד נהר סנט ג'ורג', ומרבית אנשי אבנאקי גרים בהן, השתייכו לצרפתים ולכנסייה הקתולית.
באוגוסט 1717 נפגש המושל סמואל שוטה עם נציגי השבטים בנורידג'וק וקבוצות אחרות משבט אבנאקי בג'ורג'טאון, מיין.
הוא הזהיר ששיתוף פעולה עם הצרפתים יביא להם "חורבה והרס מוחלטים".
מנהיגי השבטים התנגדו למתיישבים שהקימו התנחלויות ובנו מבצרים על אדמותיהם.
הם תבעו את השליטה הריבונית על הארץ, ואילו שוטה קבע כי זכות המתיישבים להשתלט על עוד אדמות.
הקולוניסטים המשיכו להתיישב על נהר קנבאק, והאינדיאנים הגיבו בגנבת בעלי חיים.
המושל הכללי של צרפת החדשה וודרויל כתב בשנת 1720: "האב רייל ממשיך להסית את האינדיאנים במיסיון בנורידג'ווק כדי לא לאפשר לאנגלים להתפשט על אדמותיהם." המושל האנגלי שאוטה מחה על נוכחותו של רייל בנורידג'וק ודרש לגרשו.
אנשי אבאנקי סירבו ביולי 1721 ודרשו לשחרר בני ערובה.
הצ'יף הראשי נפטר, ויורשו היה ויסממט, שדגל בשלום עם הקולוניסטים, הציע עורות בונה כפיצוי על נזקי העבר, וארבעה בני ערובה כדי להבטיח את השלום.
עם זאת, רייל המשיך להסיט אנשים בתוך השבט, ודחף להתנגדות מזוינת.
הוא הצהיר: "כל הסכם עם המושל ...
בטל אם אני לא מאשר זאת".
רייל כתב לוודויל וביקש תגבורת, ומאתיים חמישים לוחמים משבט אבנאקי בסמוך לקוויבק הגיעו לנורידג'וק.
ב־28 ביולי 1721 נחתו בסירות קאנו בג'ורג'טאון מאות אינדיאנים בצבעי מלחמה והניפו את דגל צרפת.
איתם היו רייל והממונה על המיסיון פייר דה לה צ'אסה.
הם העבירו מכתב שדרש מהמתיישבים הקולוניאליים לעזוב, או שרייל והאינדיאנים שלו יהרגו אותם וישרפו את בתיהם יחד עם בעלי החיים.
תשובה הייתה צפויה תוך חודשיים.
הקולוניסטים הפסיקו מיד למכור אבק שרפה, נשק ומזון לאבנאקי.
ואז 300 חיילים בפיקודו של אלוף-משנה תומאס ווסטברוק הקיפו את נורידג'ווק כדי ללכוד את רייל בינואר 1722, בעוד שרוב השבט לא היה במקום.
תיבת הציוד האישי שלו נמצאה ברכוש שהשאיר אחריו, בתוכה גילו תא מוסתר ובו נשמרו מכתבים שהעידו עליו שהוא סוכן של הממשלה הצרפתית והבטיח לאינדיאנים מספיק תחמושת כדי לגרש את הקולוניסטים מהיישובים שלהם.
בתוכו היה גם מילון אבנאקי-צרפתי בן שלושת הכרכים, שנלקח לספריה במכללת הרווארד.
בתגובה לפשיטה על נורידג'וק, ב־13 ביוני 1722, שבט אבנאקי ושותפיהם שרפו את פורט ג'ורג' בשפך נהר קנבאק, כשהם לוקחים בני ערובה, שרובם שוחררו מאוחר יותר, תמורת שבויים שהוחזקו בבוסטון.
המושל שאוטה הכריז מלחמה על האינדיאנים המזרחיים ב־25 ביולי.
אך לאחר מכן הוא עזב בפתאומיות וחזר ללונדון ב -1 בינואר 1723. סגן המושל ויליאם דאמר קיבל על עצמו את ניהול השלטון, ופעל במלחמה הנקראת על שמו מלחמת דאמר.
באוגוסט 1724 עזב כוח של כמאתיים חיילים בריטים את פורט ריצ'מונד ב -17 סירות ושט אל קנבאק.
אלה התפלגו לשתי יחידות בפיקוד ג'ונסון הרמון וג'רמיה מולטון.
במפלי טקוניק (ווינסלו, מיין) נותרו 40 חיילים לשמור על הסירות כשעיקר הכוח של החיילים המשיכו ברגל.
ב־23 באוגוסט 1724 הגיעה המשלחת לכפר נורידג'ווק.
האינדיאנים הופתעו, רבים מהם נהרגו ביניהם גם סבסטיאן רייל.
קרקפתו של רייל ואלה של ההרוגים האחרים הוצגה בפני הרשויות בבוסטון, שהציעו תמורה עבור הקרקפות של האינדיאנים העוינים.
לאחר מכן התפרסמו שתי גרסאות למותו של רייל.
הצרפתים והאינדיאנים טוענים שהוא מת כ"קדוש מעונה" לרגלי צלב גדול שנקבע בכיכר המרכזית.
הוא משך את תשומת לב החיילים לעצמו כדי להציל את חברי קהילתו.
האנגלים אמרו כי הוא נהרג בצריף שלו.
150 ניצולי אבנאקי חזרו לקבור את המתים לפני שנטשו את נורידג'ווק לקנדה.
רייל נקבר מתחת למזבח ביישוב.
בשנת 1833 הקים הבישוף בנדיקט ג'וזף פניוויק אנדרטת אובליסק שגובהה מטר וחצי, שהוקמה מעל קברו בבית הקברות בסנט סבסטיאן באולד פוינט במדיסון, מיין.
פרנסיס פארקמן מתאר אותו כחסר פחד, נחוש, גאוותן, סרקסטי, לעיתים מריר ומעצבן.
רואה את הדברים לא כפי שהם, אלא כפי שהוא רצה שיהיו ...
עם זאת, ללא ספק היה כנה וקנאי לדעותיו.
שונא אנגלים יותר משאהב את האינדיאנים.
הוא קרא לעצמו חבר של האינדיאנים, ובכל זאת השתמש בהם כמכשירים של מדיניות עולמית, בסכסוך בין האימפריות.
יש לזכור שהוא לא מת משום שהיה שליח של האמונה, אלא משום שהיה סוכן פעיל בממשלת קנדה.
מתוך: פרנסיס פארקמן, מאה וחצי של קונפליקט.
ג'י אקלס אמר כי החל משנת 1945 חלק מההיסטוריונים הקנדים פסלו את השקפתו של פארקמן על ההיסטוריה של צרפת החדשה, המאופיינת ב"דעות קדומות לטובת ערכים, מוסדות, מיתוסים ושאיפות אנגלו-אמריקאיות".
סבסטיאנו ריצ'י (באיטלקית: Sebastiano Ricci; נולד 1 באוגוסט 1659 – 15 במאי 1734) היה צייר איטלקי מתקופת הבארוק המאוחר בוונציה.
בערך באותו הגיל של ג'ובאני פיאצטה, הוא מייצג גרסה מאוחרת לסגנון פיאטו דה קורטונה הנמרץ והזוהר של ציורי פרסקו מרהיבים.
הוא היה דודו של מרקו ריצ'י (1676 - 1730), שהתאמן איתו, והפך למחדש בציור נוף.
הוא נולד בבלונו, בנם של אנדראנה וליביו ריצ'י.
בשנת 1671 הוא התחנך אצל פדריקו סרוולי מוונציה.
אחרים טוענים שהמורה הראשון של ריצ'י היה סבסטיאנו מזוני.
בשנת 1678, בגיל 19 הוא הכניס להריון לא רצוי נערה, שבסופו של דבר ניסה להרעיל אותה.
ריצ'י הואשם בניסיון להרעיל את הצעירה כדי להימנע מנישואין.
הוא נכלא ושוחרר רק לאחר התערבותו של אציל, ככל הנראה בן משפחה פיזאני.
בסופו של דבר הוא התחתן עם אם ילדו בשנת 1691, והם חיו בנישואים סוערים.
לאחר שחרורו, עבר לבולוניה, שם התגורר בסמוך לקהילה של סן מישל דל מרסאטו.
סגנון הציור שלו שם הושפע ככל הנראה מג'ובאני גיוספורו דל סול.
ב־28 בספטמבר 1682 התקבל על ידי "אחוות סנט ג'ון מפירנצה" כשצייר את "עריפת ראש של יוחנן המטביל".
ב־9 בדצמבר 1685, רוזן סן סגונדו שליד פארמה, הזמין מריצ'י את ציור של המדונה, אותו השלים בשיתוף פעולה עם פרדיננדו גלי-ביביינה באוקטובר 1687. הוא קיבל תשלום של 4,482 לירה.
בשנים 8–1687 ריצ'י קישט את דירותיה של הדוכסית מהעיר פרמה בצפון איטליה, בציורים המציגים את חייו של האפיפיור פול השלישי.
ככל הנראה בשנת 1688 נטש ריצ'י את אשתו ובתו, ונמלט מבולוניה לטורינו עם מגדלנה, בתו של הצייר ג'ובאני פרוצ'יני.
הוא שוב נכלא וכמעט הוצא להורג, אך בסופו של דבר שוחרר בזכות התערבות של דוכס פארמה.
הדוכס העסיק אותו והקצה לו משכורת חודשית של 25 כתרים ולינה בארמון הפרנזה ברומא.
ב־22 ביוני 1697, הרוזן ג'ייקומו דוריני שכר אותו לצייר בקתדרלה של מונזה.
בשנת 1698 שב לרפובליקה הוונציאנית במשך עשור.
עד 24 באוגוסט 1700, הוא צייר את קפלת סנטיסימו סקרמנטו בכנסיית סנטה ג'וסטינה מפאדובה.
בשנת 1701 הזמין הגאוגרף הוונציאני וינצ'נצו מריה קורונלי בד של העלייה שחובר לתקרת הבזיליקת אפוסטולי סנטי ברומא.
בשנת 1702 צייר את הפרסקו בתקרה של האולם הכחול בארמון שנברון, עם אלגוריית "מעלות הנסיך ואהבת המידות", שהמחישו את חינוכו והקדשתו של הקיסר העתידי ג'וזף הראשון.
בווינה, פרדריק אוגוסט השני, שליט סקסוניה, ביקש ציור דתי בין השאר כדי לשכנע אחרים בכנות ההתנצרות לכנסייה הקתולית, שאפשרה לו להיות מלך פולין.
בקיץ 1706 נסע לפירנצה, שם השלים יצירה שנחשבת בעיני רבים ליצירת המופת שלו.
במהלך שהותו בפירנצה השלים לראשונה סדרת פרסקו גדולה העוסקת בנושאים אלגוריים ומיתולוגיים עבור Marucelli-Fenzi או Palazzo Fenzi (בהווה בניינים באוניברסיטת פירנצה).
לאחר עבודה זו, ריצ'י, יחד עם ג'וזפה טונלי, הוזמנו על ידי הדוכס הגדול פרדיננדו דה מדיצ'י לקשט חדרים בארמון פיטי, שם צייר את "ונוס נפרדת מאדוניס".
הציור מכיל תיאורים שמימיים אווריריים ומוארים יותר מאשר פרסקו פלורנטיני קודם.
סדרת עבודות אלה זכו לתהילה ולבקשות מארצות זרות והראו את ההשפעה הגוברת של הציור הוונציאני באזורים אחרים באיטליה.
הוא השפיע על צייר הפרסקו הפלורנטיני רוקוקו ג'ובאני דומניקו פרטי.
בשנת 1708 חזר לוונציה, והשלים את "המדונה עם הילד" לסן ג'ורג'יו מג'ורה.
בשנת 1711, כשהוא מצייר לצד אחיינו, מרקו ריצ'י, הוא צייר שני בדים: "אסתר" ו"משה בתיבה", עבור ארמון טברנה.
בסופו של דבר, הוא קיבל חסות זרה בלונדון, כאשר הוענקה לו על ידי לורד ברלינגטון תמורת 770 ליש"ט לשמונה בדים, שיושלמו על ידיו ועל ידי אחיינו מרקו, בנושאים מיתולוגיים -קופידון, אריאדנה, בקחוס, ונוס וכדומה.
הוא קישט את הקפלה בבית בולסטרוד ליד קרוס גררארס עבור הנרי בנטינק, הדוכס הראשון של פורטלנד, בקבוצה של ציורי קיר המתארים סצנות מחייו של ישו.
הקפלה נהרסה במאה ה -19, אך עדיין קיימים מודלים שלה.
ריצ'י עיצב גם ויטראז'ים לקפלה של הדוכס צ'נדוס.
ב-.1710-15 ריצ'י צייר את האפסיס בקפלה בבית החולים המלכותי צ'לסי.
בסוף שנת 1716, עם אחיינו, עזב את אנגליה לפריז, והגיש את ציורו "ניצחון החוכמה על הבורות" כדי לזכות בקבלה לאקדמיה הצרפתית המלכותית לציור ופיסול, שהוענקה לו ב־18 מאי 1718. אחרי זה הוא חזר לוונציה, אדם עשיר, וקנה מגורים נוחים.
באותה שנה קישט את הווילה של ג'ובאני פרנצ'סקו ליד בלונו.
בשנת 1722 היה אחד משנים עשר האמנים שהוזמן לתרום ציור של אחד השליחים כחלק מתוכנית דקורטיבית בכנסיית סנט סטה בוונציה.
שאר האמנים המעורבים כללו את טיפולו, פיאזטי ופלגריני.
בשנים 9–1724 עבד ריצ'י באינטנסיביות עבור בית המלוכה של סבואה בטורינו, ציורים בנושאים דתיים ומקראיים שונים, כמו מ"משה מוציא מים מהסלע", באוקטובר 1727 התקבל לאקדמיה של ונציה.
בעקבות עבודותיו הרבות והמוניטין שלו, רי'צ'י היווה השראה לציירים נוספים בוונציה ולדורות המשך: פרנצ'סקו פולאצו, גאזפרה דיזיאני, פרנצ'סקו מיגליארי, גאטאנו זומפיני ופרנצ'סקו פונטאבו.
סברבנק סיטי הוא שמו של מתחם רב-פונקציונלי, שנמצא בקוטוזובסקי פרוספקט ונבנה מדצמבר 2006.
בעלי אתר הבנייה השתנו מספר פעמים.
הבעלים המקורי ויוזם הקמת המתחם היה הבעלים של התאגיד "קבוצת מירקס" סרגיי פולונסקי.
מאז 2016 המתחם שייך לסברבנק.
מגדל א' בן 47 קומות
מגדל ב' בן 41 קומות
סבסטיאנו נלה (באיטלקית: Sebastiano Nela; נולד ב-13 במרץ 1961) הוא כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת המגן הודות למחשבה ההתקפית שלו וליכולת ההגבהה שלו ברגל שמאל, בנוסף ליכולות המהירות, הסיבולת והחוזק הפיזי שלו.
הוא החל את הקריירה שלו בגנואה שבמדיה שיחק במשך שלוש עונות, עד שעבר לרומא, שבה שיחק במרבית הקריירה שלו, ואף זכה עימה פעם אחת באליפות הסרייה א' ובשלושה גביעים.
נלה פרש בשנת 1994 לאחר שרשם שתי עונות במדי נאפולי.
ברמה הבינלאומית, הוא ייצג את איטליה בין השנים 1984 ל-1987 ואף לקח חלק באולימפיאדת 1984 ומונדיאל 1986. בנוסף לכך, הוא חבר בהיכל התהילה של רומא.
נלה החל את הקריירה שלו בגנואה בשנת 1978, כששלוש שנים לאחר מכן הוא חתם בשורות רומא.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי הזאבים ב-13 בספטמבר 1981 בתיקו המאופס מול אבלינו.
הוא רשם 28 הופעות ברומא במסגרת עונת האליפות של רומא ב-1982/1983.
בשנת 1987, נלה נפצע בברכו בתאונה ונאלץ להיעדר מהמגרשים במשך כמעט שנה.
לאחר 11 שנים במדי רומא שבמהלך תקופה זו הוא זכה באליפות אחת ובשלושה גביעים, הוא עזב אותה לטובת נאפולי בשנת 1992. הוא פרש כעבור שנתיים לאחר שרשם 315 הופעות בליגה.
הופעותיו של נלה ברומא הובילו לזימון שלו לנבחרת איטליה, כשב-22 במאי 1984 הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים מול נבחרת מערב גרמניה.
נלה ערך חמש הופעות עבור הנבחרת בין שנת 1984 לשנת 1987. הוא היה חלק מהנבחרת האיטלקית למונדיאל 1986, אף על פי שלא שיחק כלל.
כמו כן, הוא היה שותף בשלושה משחקים במסגרת אולימפיאדת 1984, כשבאותם משחקים אולימפיים הנבחרת הגיעה למקום הרביעי.
סבסטיאן קרופט הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
קרופט נולד בשם סבסטיאן תיאודור קמבל קרופט באוקספורד, אוקספורדשייר בדרום-מזרח אנגליה ב-16 בדצמבר 2001.
הוא החל לקחת שיעורי משחק בגיל שבע, בבית ספר לאומנויות הבמה Stagecoach בעיירה אבינגדון (אנ'), ובכיתת האמן של השחקן מייקל אקסבייר (אנ').
הוא למד ביסודי, בבית הספר הדרקון (אנ') ולאחר מכן בבית הספר התיכון סנט אדוארד (אנ'), שם למד במגמות אנגלית, פילוסופיה וקולנוע.
בשנת 2009 קיבל את תפקידו הראשון בגיל שבע במחזמר "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" ובסיבובי ההופעות הנלווים אליו ברחבי לונדון.
בשנת 2010 הופיע בפעם הראשונה בוסט אנד בהפקה של סם מנדס במחזמר "אוליבר!" בתיאטרון דרורי ליין.
בשנת 2011 הוא גילם את גברוש ת'נרדייה במחזמר "עלובי החיים" שהוצג בתיאטרון סונדהיים (אנ') בוסט אנד (לשעבר תיאטרון המלכה).
מאוחר יותר נבחר על ידי המפיק קמרון מקינטוש (אנ') לשוב לשחק במחזה "אוליבר!" הפעם בתפקיד הראשי במשך שמונה עשר חודשים.
בשנת 2013 קרופט גילם את דמותו של טומי בהפקת וסט אנד ושל הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזמר "מטילדה" בתיאטרון קיימברידג' (אנ').
בשנת 2014 שיחק במחזה מבית ויליאם שייקספיר "קוריולנוס" בקובנט גארדן עם טום הידלסטון.
קרופט שיחק את התפקיד הראשי של אמיל במחזה "אמיל והבלשים" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
החל מה-7 במרץ 2015 עד ל-4 באפריל 2015 גילם קרופט את הדמות הראשית בהפקת הבכורה העולמית של המחזמר "יומנו הסודי של אדריאן מול" (אנ') שהוצג בתיאטרון קורב (אנ') בלסטר; המחזמר מבוסס על ספרה באותו שם (אנ') של הסופרת סו טאונסנד (אנ').
ביוני 2016 הופיע קרופט במופע לייב חד פעמי של וסט אנד למחזה "Bumblescratch" בכיכר טרפלגר.
עוד בשנת 2016 לוהק קרופט על ידי הבמאי סר טרבור נאן (אנ') לתפקיד הנסיך ארתור במחזה של ויליאם שייקספיר, "המלך ג'ון" שהוצג תיאטרון רוז (אנ') ברובע המלכותי קינגסטון שעל התמזה, תפקיד עליו קרופט זכה לשבחים רבים מהעיתונות הלאומית.
בחג המולד 2014 הופיע קרופט בקליפ של מייקל בובלה ואידינה מנזל של השיר הקלאסי של פרנק לוסר משנות ה-40 "Baby It's Cold Outside".
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של "בילבורד" לשבוע שמסתיים 20 דצמבר 2014. השיר צעד בראש המצעד שלושה שבועות.
בשנת 2016 הופיע קרופט בסדרות הטלוויזיה "הודיני ודויל" ו"פני דרדפול".
באותה שנה קרופט התפרסם כשגילם את אדארד סטארק הצעיר (בגילומו של שון בין כמבוגר) בעונה השישית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" אשר נוצרה על ידי דייוויד בניוף וד.
בשנת 2017 גילם את דייוויד לוגאן הצעיר בסרט "היפופוטם" המבוסס על ספרו באותו שם של סטיבן פריי משנת 1994.
בשנת 2019 גילם את רוברט פולסקי הצעיר בסרט "Music, War and Love" בעוד את דמותו הבוגרת גילם השחקן ליאו סוטר.
באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה ההיסטורי "Horrible Histories: The Movie – Rotten Romans" המבוסס על סדרת ספרי הילדים באותו שם.
קרופט היה מועמד על תפקידו זה לפרס BAFTA לילדים בקטגוריית "מבצע צעיר" על תפקידו.
בשנת 2021 דיבב את פיטר ואן דאן בסרט הפנטזיה המונפשת "איפה אנה פרנק" בבימויו של הבמאי הישראלי ארי פולמן; הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 2021. הוא שיחק גם בסרט קומדיית האימה "School's Out Forever" המבוססת על טרילוגיית הסרטים באותו שם מאת הסופר סקוט קיי.
באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרת גיבורי העל "סיירת האבדון" מבית DC קומיקס המשודרת ברשת HBO Max.
באפריל 2021 לוהק לתפקיד של בנג'מין "בן" הופ בסדרת הנעורים הלהט"בית "עוצר נשימה" של נטפליקס, אשר עלתה בבכורה ב-22 באפריל 2022 ומבוססת על סדרת הרומנים הגרפיים באותו השם מאת אליס אוזמן.
בשנת 2022 גילם את יורי בסרט האימה והפנטזיה האיטלקי "Dampyr" המבוסס על סדרת הקומיקס באותו שם מאת הוצאת סרג'ו בונלי.
+שנהסדרהתפקידהערות2016הודיני ודוילניוזיפרק: "Spring-Heel'd Jack"משחקי הכסאדארד סטארק הצעיר2 פרקיםפני דרדפולילד מוכר 4 פרקים2021אהבה, מוות ורובוטיםפלטשרדיבוב; פרק: "Ice"סיירת האבדוןצ'ארלס רולנד (אנ')פרק: "Dead Patrol"2022–הווהעוצר נשימהבנג'מין "בן" הופ13 פרקים
סבסטיאנו סרליו (באיטלקית: Sebastiano Serlio; 6 בספטמבר 1475 – 1554 לערך) היה אדריכל איטלקי מן הזרם המנייריסטי.
אחד השותפים לצוות התכנון של טירת פונטנבלו.
נודע כמי שסייע לתקנן את השימוש בסדר קלאסי באדריכלות באמצעות ספריו רבי ההשפעה Tutte l'opere d'architettura et prospetiva ("כל החיבורים על אדריכלות ופרספקטיבה") שראו אור גם בשם I sette libri dell'architettura ("שבעת ספרי האדריכלות").
בשנת 1514 עבד ברומא באטלייה של בלדסרה פרוצי, תחילה כצייר ולאחר מכן כאדריכל.
הוא נותר בעיר עד ביזת רומא בשנת 1527, אז עזב לוונציה, בה שהה עד שנות ה-40 של המאה ה-16.
חזיתות הכנסיות שתכנן היו בעלות אופי קלאסי מוקפד.
ספריו, יותר מאשר עבודה מסוימת כלשהי, הובילו את פרנסואה הראשון, מלך צרפת להזמינו לצרפת על מנת להשתתף בצוות התכנון האיטלקי של טירת פונטנבלו, יחד עם ג'אקומו בארוצי דה ויניולה ובנוונוטו צ'ליני ואחרים.
בנוסף עסק גם במקביל בפרויקטים פרטיים.
נפטר לא מאוחר מ-1554 בפונטנבלו, לאחר ששהה מספר שנים בליון.
חיבורו העיקרי של סרליו הוא ה-Tutte l'opere d'architettura et prospetiva ("כל החיבורים על אדריכלות ופרספקטיבה"), שנקרא כך רק בהוצאות המלאות של הקורפוס לאחר מותו, לא ברור האם ומה השם שהתכוון סרליו לתת לספר כיצירה שלמה.
הספר עשיר באיורים וכתוב באיטלקית (וחלקים מסוימים גם בצרפתית במקביל) המיועד לאדריכלים ואנשי מקצועות הבנייה.
עם צאתו לאור של הכרך הראשון (שהוא הספר הרביעי בחיבור) ב-1537, כבר עבד סרליו על המיזם למעל מעשור וכבר חילק אותו לשבעה ספרים.
רק חמישה כרכים ראו אור בחיי המחבר.
הספר השישי נחשב שנים רבות לחיבור אבוד והודפס רק ב-1966.
חמשת הספרים הראשונים ראו אור בחיי המחבר ומכסים את כל החומר על גאומטריה, פרספקטיבה, אדריכלות רומא העתיקה, הסדר הקלאסי ותכנון כנסיות.
הספר השישי עוסק בבית הפרטי מבקתות איכרים ועד ארמונות מלכים.
הספר כולל מידע רב ערך על הבית בתקופת הרנסאנס ועל ביצורים בסביבה העירונית וכן תכנון שלו, שלא יצא לפועל, של הלובר.
הספר השביעי עוסק בבעיות אדריכליות כגון שחזור חזיתות גותיות ודיון בסימטריה ובפרופורציות.
שני ספרים נוספים אינם נחשבים לחלק קאנוני מהחיבור: הספר על שערים ודלתות (il Libro Extraordinario) שראה אור בליון הכולל כמעט אך ורק מתמונות ומכיל 50 פרויקטים של פורטלים מונומנטליים בליווי כיתובים קצרים והקדמה באיטלקית ובצרפתית.
כיוון שהספר השישי נחשב לאבוד, מוספר בהוצאות רבות הספר על הדלתות כספר השישי.
הספר השמיני "סירוס" (Castramentatio), הוא תיאור של מחנה צבאי רומי, העוקב אחר תיאור בספרו של פוליביוס על הקמת מחנה מונומנטלי עבור הקיסר טריאנוס, שכלל פורום, מרחצאות וארמון קונסולרי.
הספר שונה באפיו משאר הספרים בחיבור בכך שאינו נושא אופי מעשי.
מוספר בטעות כספר 615757פרנקפורטdelle habitationi di tutti li gradi di hominiעל מגורי כל דרגות האדםלאחר מות המחבר19666מילאנו19948?מילאנוCastramentatioסירוסלפי פוליביוס
השפעת הספר הייתה רבה בצרפת, בארצות השפלה ובאנגליה כסוכן שהעביר את תפיסות הרנסאנס האיטלקי באדריכלות למדינות צפון אירופה ומערבה.
חמש שנים בלבד לאחר צאתו לאור, כבר הביא מדפיס פלמי את ספר IV להדפסה באנטוורפן בתרגום לצרפתית, גרמנית ופלמית.
ב-1606 ראו אור באמסטרדם ספרים I-IV בהולנדית וב-1611 ראו אור בלונדון בתרגום לאנגלית, מן התרגום ההולנדי והמשיכו להופיע באותו תרגום במשלך למעלה משלוש-מאות שנה.
עבודות של אדריכלים בשטח מצביעות על הפנמה של הרעיונות והעקרונות של סרליו.
הספר נמצא בספרייתם של האדריכלים הבריטים כריסטופר רן וג'ון ווד האב.
האדריכל איניגו ג'ונס החזיק בעותק מקורי באיטלקית עליו העיר הערות.
סבסטיאן שימאנסקי (בפולנית: Sebastian Szymański; נולד ב-10 במאי 1999) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר בסטאד רן מהליג 1 ובנבחרת פולין.
שימאנסקי החל את הקריירה שלו בלגיה ורשה, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 17, בהפסד 1–3 לארקה גדיניה ב-20 באוגוסט 2016. ב-3 במרץ 2017 הוא כבש את שער הבכורה בניצחון 1–3 על זגלביה לובין.
ב-31 במאי 2019 חתם שימאנסקי על חוזה ל-5 שנים בדינמו מוסקבה מהליגה הרוסית.
ב-12 ביולי ערך הופעת בכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ארסנל טולה.
ב-9 בנובמבר 2019, הוא כבש את שערו הראשון עבור דינמו, השער היחיד במשחק בניצחון 1–0 על רובין קאזאן.
זה היה ניצחון החוץ הראשון של דינמו על קאזאן מזה 13 שנים.
ב-22 ביולי 2022 הושאל שימאנסקי לפיינורד לשנה עם אופציה לרכישה.
ב-12 ביולי 2023 חתם שמיאנסקי על חוזה ל-4 שנים בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית.
ב-22 בינואר 2026 חתם שימאנסקי על חוזה ל-3.5 שנים בסטאד רן מהליג 1.
שימאנסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין ב-9 בספטמבר 2019 במשחק במסגרת מוקדמות יורו 2020 מול אוסטריה.
הוא כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-19 בנובמבר 2019 במשחק המוקדמות האחרון מול סלובניה.
ֹסֶבַּסְטְיַאן קַסְטֶלְיו או סֶבַּסְטְיַאן שַׁטֵיוֹן (Sébastien Châteillon; 1515 – 29 בדצמבר 1563) היה מטיף ותאולוג צרפתי; ומראשוני הנוצרים הרפורמים שתמכו בסובלנות דתית, חופש המצפון וחירות המחשבה.
קסטליו נולד ב-1515 ב בכפר ברס (Bresse) של דופינה, המדינה הגובלת בשווייץ, צרפת וסבויה.
תחת שלטון סבויה קראה משפחתו לעצמה שַׁטֵיוֹן (Chateillon, Chatillon או Chataillon).
לאחר שהתחנך בגיל עשרים באוניברסיטת ליון, שלט קסטליו בצרפתית ובאיטלקית כאחד, והפך למומחה גם בלטינית, עברית ויוונית.
לאחר מכן, הוא למד גרמנית כשהחל לכתוב יצירות תאולוגיות ב.
השכלתו, הקנאות הדתית והידע התאולוגי שלו היו כל כך יוצאי דופן, שהוא נחשב לאחד האנשים המלומדים ביותר בתקופתו - שווה, אם לא עולה על ז'אן קלווין.
לפי ספרו של שטפן צווייג: "הזכות לכפירה: קסטליו נגד קלווין" כך כתב וולטר על קסטליו: "אנו יכולים למדוד את מידת הארסיות של עריצות זו לפי הרדיפה אליה נחשף קסטליו במקרה של קלווין – אף על פי שקסטליו היה מלומד גדול בהרבה מקלווין, קנאתו בקסטליו גירשה אותו מז'נבה".
מאוחר יותר כתב קסטליו שהוא הושפע מאוד והתרגש, כשראה את שריפת הכופרים בליון על ידי האינקוויזיציה הצרפתית, ובגיל עשרים וארבע החליט לחקור את תורת הרפורמציה.
באביב 1540, לאחר שראה את ההרג של הקדושים המעונים הפרוטסטנטים המוקדמים, הוא עזב את ליון והפך למיסיונר לפרוטסטנטיות.
לאחר שעזב את ליון, עשה קסטליו את דרכו לשטרסבורג שם פגש את ז'אן קלווין.
לאחר שהותיר רושם חזק על קלווין, נהנה קסטליו מחברתו של קלווין עד כדי כך שהוא נשאר שבוע שלם באכסניית הסטודנטים שהקימו קלווין ואשתו.
עם שובו לז'נבה ביקש קלווין מקסטליו להצטרף אליו בשנת 1542 כרקטור של ה.
קסטליו הוזמן גם להטיף ב, פרוור של ז'נבה.
בגלל מערכת היחסים הייחודית שלו עם קלווין, נהנה קסטליו מכבוד רב בעולם התאולוגיה הנוצרית הפרוטסטנטית.
בשנת 1542 פרסם את ספרו הראשון: "דיאלוגים קדושים" בלטינית ובצרפתית.
בשנת 1543, לאחר שמגפת הדבר פקדה את ז'נבה, סבסטיאן קסטליו היה אחד מאנשי הדת היחידים בז'נבה שביקרו את החולים וניחמו את הגוססים.
אף על פי שקלווין עצמו ביקר חולים, הכמרים האחרים של ז'נבה לא עשו זאת.
על עבודתו יוצאת הדופן, המליצה מועצת העיר ז'נבה על מינויו הקבוע של קסטליו כמטיף בוואנדובר; אולם בשנת 1544 יזם קלווין מסע נגדו.
בזמנו, קסטליו החליט לתרגם את הביבליה לשפת האם שלו, צרפתית, והתרגש לבקש אישור מחברו קלווין, אך קלווין כבר אישר לבן דודו לתרגם את הביבליה לצרפתית, משום כך קסטליו ננזף וקבל סירוב.
קלווין כתב לחבר בעניין: "פשוט תקשיב לתוכנית המגוחכת של סבסטיאן, שגורמת לי לחייך, ובו בזמן מכעיסה אותי.
לפני שלושה ימים הוא פנה אלי לבקש רשות לפרסם את התרגום שלו לברית החדשה".
חילוקי הדעות בין קסטליו וקלווין התרחבו עוד יותר כאשר במהלך פגישה פומבית קם קסטליו על רגליו וטען שעל אנשי הדת להפסיק לרדוף את אלו שאינם מסכימים איתם בענייני , ויש למדוד אותם באותן אמות מידה שכל שאר המאמינים נדרשים להם.
זמן קצר לאחר מכן, קלווין האשים את קסטליו בעבירה של "ערעור יוקרתם של אנשי הכמורה".
קסטליו נאלץ להתפטר מתפקידו כרקטור וביקש לפטר אותו מלהיות מטיף בוואנדובר.
בציפייה להתקפות עתידיות מצד קלווין, ביקש קסטליו מכתב חתום המתאר בפירוט את הסיבות לעזיבתו: "שאף אחד לא יוכל ליצור מושג כוזב על הסיבות לעזיבת סבסטיאן קסטליו, כולנו מצהירים שהוא התפטר מרצונו.
תפקיד כרקטור בקולאז', ועד כה מילא את תפקידיו באופן שראינו אותו ראוי להיות אחד המטיפים שלנו.
אם, בסופו של דבר, הפרשה לא הייתה מסודרת כך, זה לא משום שהתגלה פגם כלשהו בהתנהגותו של קסטליו, אלא אך רק מהסיבות שצוינו קודם לעיל".
האיש שהיה פעם הרקטור בז'נבה היה עכשיו חסר בית ושרוי בעוני חמור.
השנים הבאות היו תקופות נואשות עבורו.
אף על פי שהיה אחד האנשים המלומדים ביותר בתקופתו, חייו הסתכמו בתחינה לאוכל מדלת לדלת.
קסטליו חי בעוני מחפיר עם שמונת בני משפחה התלויים בו, נאלץ להיות תלוי בזרים כדי להישאר בחיים.
מצוקתו הביאה אהדה והערצה מבני דורו.
מישל דה מונטן כתב "זה היה מצער שאדם שעשה שירות כל כך טוב כמו קסטליו נקלע לימים רעים" והוסיף כי "אנשים רבים היו ללא ספק שמחים לעזור לקסטליו אילו ידעו על מחסורו".
ההיסטוריה מצביעה על כך שרבים אולי פחדו לעזור לקסטליו מחשש לפעולות תגמול מז'נבה.
מחייתו של קסטליו נעה בין קיבוץ נדבות וחפירת תעלות ועד הגהה לבית הדפוס של בבזל.
כמו כן עבד כמורה פרטי תוך תרגום אלפי עמודים מיוונית, עברית ולטינית לצרפתית וגרמנית.
כתביו הופצו בהרחבה בצורת כתב יד במשך זמן מה, אך נשכחו מאוחר יותר.
ג'ון לוק רצה לפרסמם, אבל באותה תקופה זה היה פשע חמור שדינו מוות אפילו להחזיק עותקים של כתבי יד מאת קסטליו או על המחלוקת בנוגע לסרווטוס, לכן חבריו של לוק שכנעו אותו לפרסם את אותם רעיונות בשמו שלו.
כתבים אלה נזכרו על ידי תאולוגים והיסטוריונים כמו , פייר בל, , ו.
ב-1551 פורסם תרגומו של הביבליה ללטינית; בשנת 1555 פורסם תרגומו של הביבליה לצרפתית.
מזלו של קסטליו השתפר בהדרגה, ובאוגוסט 1553 הוא קיבל תואר שני באומנויות מאוניברסיטת בזל ומונה למשרת הוראה יוקרתית.
עם זאת, באוקטובר 1553, הרופא והתאולוג מיכאל סרווטוס הועלה על המוקד בז'נבה על חילול הקודש וכפירה - בפרט, התכחשותו לתורת השילוש הקדוש.
מנהיגים פרוטסטנטים בולטים של אותה תקופה אישרו את ההוצאה להורג, ופיליפ מלנכתון (רפורמטור גרמני) כתב לקלווין: "גם לך הכנסייה חייבת תודה ברגע הנוכחי, והיא תהיה חייבת זאת לדורות הבאים...
אני מאשר גם שהשופטים שלך עשו זאת.
נכון להעניש, לאחר משפט רגיל, את האיש מחלל הקודש הזה".
עם זאת, מלומדים רבים אחרים בני זמנו, כמו ו (הידועים גם בתור המתנגדים לדעה) זעמו הן בפומבי והן באופן פרטי על הוצאתו להורג של סרווטוס.
הסינודים של ציריך ושפהאוזן היו רחוקים מלהיות נלהבים, וקסטליו נקט עמדה נוקשה במיוחד לגבי כל הפרשה.
הוא התרגז על מה שהוא ראה כרצח בוטה שביצע קלווין, ודיבר על "".
כהגנה על מעשיו, פרסם קלווין בפברואר 1554 מסה שכותרתה "הגנה על האמונה האורתודוקסית בשילוש הקדוש" (Defensio orthodoxae fidei de sacra Trinitate) שבה הציג טיעונים בעד הוצאתו להורג של סרווטוס בשל חריגה מהדוקטרינה הנוצרית האורתודוקסית.
שלושה חודשים לאחר מכן, קסטליו כתב (בתור בזיל מונפור [Basil Montfort]) חלק גדול מהפמפלט "האם צריך לרדוף את הכופרים?" (De haereticis, an sint persequendi), כאשר מקום הפרסום מצוין בעמוד הראשון בתור מגדבורג ולא בזל.
הספר מומן על ידי האיטלקי העשיר ברנרדינו בוניפאציו (Bernardino Bonifazio), פורסם תחת השם הבדוי מרטינוס בליוס (Martinus Bellius), והודפס על ידי יוהאנס אופורינוס, מוציא לאור ידוע מבזל.
משערים כי הפמפלט נכתב בשיתוף עם ההומניסטים האיטלקים ו.
בנוגע להוצאה להורג של סרווטוס, כתב קסטליו: "כאשר סרווטוס נלחם עם נימוקים וכתבים, היה צריך לדחות אותו על ידי נימוקים וכתבים".
הוא ציטט את עדותם של אבות הכנסייה כמו אוגוסטינוס, יוחנן כריסוסטומוס והירונימוס כדי לתמוך בחירות המחשבה, ואף השתמש במילותיו של קלווין עצמו, שנכתבו עוד כאשר הוא עצמו נרדף על ידי הכנסייה הקתולית: "זה לא נוצרי להשתמש בנשק נגד מי שגורשו מהכנסייה, ולשלול מהם זכויות משותפות לכל האנושות".
בשאלה מיהו כופר, סיכם: "איני יכול למצוא קריטריון אחר מלבד שכולנו כופרים בעיני מי שאינם שותפים לדעותינו".
תיאר את "עצה לצרפת המדוכאת" (Conseil à la France désolée) כמניפסט פציפיסטי.
קסטליו תרם לקידום הרעיון של .
הוא טען בלהט להפרדה בין הכנסייה למדינה ונגד רעיון התאוקרטיה.
בטענה שאיש אינו זכאי לכוון ולשלוט במחשבה של אחר, הוא קבע שלרשויות "אין מה להתעסק בענייני דעה", וסיכם: "אנו יכולים לחיות יחד בשלום רק כאשר אנו שולטים בחוסר הסובלנות שלנו.
אף על פי שיהיה תמיד יהיו חילוקי דעות מעת לעת, אנו יכולים בכל מקרה להגיע להבנות כלליות, לאהוב זה את זה, ויכולים להיכנס להתחייבויות השלום, עד ליום שבו נגיע לאחדות האמונה".
קסטליו מת בבזל ב-1563, ונקבר בחלקת הקבר של משפחת אצולה.
אויביו חפרו את הקבר, הוציאו את הגופה, שרפו אותה ופיזרו את האפר.
חלק מתלמידיו הקימו מונומנט לזכרו, שנהרס מאוחר יותר בשוגג; רק הכתובת השתמרה.
סבסטיאנו דספלנצ'ס (באיטלקית: Sebastiano Desplanches; נולד ב-11 במרץ 2003) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת השוער בפסקארה, בהשאלה מפלרמו.
דספלנצ'ס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של אינטר מילאנו, ובגיל 11 עבר לקבוצת הנוער של מילאן.
הוא שיחק עם קבוצת הנוער בליגה ובליגת האלופות לנוער, ואף היה חלק מסגל הקבוצה הבוגרת במשחקי הסרייה א' וליגת האלופות.
בספטמבר 2022 עזב את הקבוצה ועבר לוויצ'נצה מהסרייה ג'.
לאחר שלא קיבל הזדמנות לשחק, ב-5 בינואר 2023 הושאל עד לתום העונה לטרנטו, גם היא מהסרייה ג'.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-1 בפברואר 2023, בתיקו 1–1 עם ארזינאנו.
ב-17 ביולי 2023 חתם בפאלרמו מסרייה ב'.
לאחר ששיחק בכל נבחרות איטליה הצעירות, ביוני 2022 שיחק בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2022, בו הודחה נבחרתו בשלב חצי הגמר.
הוא שיחק גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023, בו הפסידה נבחרתו בגמר לאורוגוואי.
על משחקיו בטורניר הוא זכה ב"כפפת הזהב", הפרס המוענק לשוער הטוב ביותר בטורניר.
נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 20
סגנות גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (2023)
כפפת הזהב של גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (2023)
סבסטיאן ת'יל הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר בסטאל ז'שוב.
ת'יל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פטאניה המקומית אליה הצטרף בגיל 16. בשנת חתם בפרוגרס נידרקורן.
ב-30 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בתיקו 0-0 נגד שמרוק רוברס במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-4 ביולי 2017 הבקיע את שער הניצחון 1-2 נגד גלאזגו ריינג'רס שהיה הניצחון הראשון של הקבוצה בזירה האירופית.
ב-5 בספטמבר 2020 הושאל לטמבוב מליגת העל הרוסית.
ב-20 בינואר 2021 הושאל לעונה וחצי לשריף טירספול.
ב-28 בספטמבר 2021 הבקיע בניצחון 1-2 נגד ריאל מדריד בסנטיאגו ברנובואו במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
שער זה הפך את ת'יל לכדורגלן הלוקסמבורגי הראשון שמבקיע בשלב הבתים של ליגת האלופות אי פעם.
במשחק שלאחר מכן הבקיע בכדור חופשי במשחק נגד אינטר.
ביוני חתם בהנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה.
ב-31 באוגוסט 2023 שוחרר מהמועדון.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם בסטאל ז'שוב מליגת העל הפולנית עד לסיום העונה.
ב-22 במאי 2024 האריך את חוזהו בשנתיים.
ב-5 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג בניצחון 0-1 נגד בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בדקה ה-92 של המשחק.
סבסטיאן הוא בנו של כדורגלן העבר סרג' ת'יל ואחיהם של הכדורגלנים ונסן ואוליבייר.
סבסטיאן קטאנה (ברומנית: Sebastian Catana) הוא זמר בריטון אמריקאי ממוצא רומני.
מתמחה באופרות של ורדי והריאליסטים בדורו.
סבסטיאן קטאנה נולד בקלוז' נאפוקה שבטרנסילבניה, רומניה.
לאחר לימודיו המוזיקליים הראשונים במולדתו עבר לארצות הברית.
למד פיתוח קול באוניברסיטת דוקיין , השתתף בתוכניות ההכשרה של האופרה של סיאטל והאופרה של בולטימור ודורג בתחרויות אמריקאיות ואירופיות רבות.
למד הנדסה כימית באוניברסיטת קרנגי מלון ובאוניברסיטת מישיגן.
בשנת 2001 קיים את הופעת הבכורה שלו באופרה בתור ת'ורה ב"הוגנוטים" בקרנגי הול עם תזמורת האופרה של ניו יורק, בשנת 2003, כשונר ב"לה בוהם" בניצוחו של דניאל אורן.
הופעת הבכורה שלו במטרופוליטן אופרה, תיאטרון ששם הופיע במספר רב של תפקידים.
ב-2007 ערך את הופעת הבכורה שלו באירופה כפאולו ב"סימון בוקנגרה" בתיאטרון קומונלה בבולוניה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון פילרמוניקו די ורונה בשנת 2015 ב"קוולריה רוסטיקנה" בתפקיד אלפיו.
בארנה של ורונה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-2015 כנבוקו וכאמונסרו ב-2016, 2018 ו-2019. הוא שר לרגל הפסטיבל ה-98 2021 בתפקיד אלפיו ב"קוולריה רוסטיקנה" ובאמונסרו ונבוקו של ורדי.
חזר לעונה ה-99 של פסטיבל האופרה בארנה ורונה בתפקיד אמונסרו באאידה ונבוקו בתפקיד הראשי.
2023 - הרוזן די לונה, הטרובדור.
סַבֵּר הוא עיקרון מרכזי באסלאם ובתרבות הערבית, שמשמעותו סבלנות או עמידות רוחנית ופיזית.
הוא מתאר את היכולת לשאת קשיים, להתמודד עם אתגרים, מכשולים או סבל באורך רוח מבלי לאבד תקווה, תוך ביטוי איפוק ואמונה כי הזמן וההתמדה יביאו לשיפור ולתגמול.
הוא מושג באסלאם ובתרבות הערבית שמשמעותו סבלנות או עמידות.
הוא מתייחסת ליכולת לשאת קשיים, להיות סבלני, ולהתמודד עם אתגרים מבלי לאבד תקווה.
המושג מבטא איפוק ואמונה בכך שהזמן יביא לשיפור.
מבחינה דתית, הוא מלמד את המאמינים להישאר יציבים רוחנית, ולהמשיך לעשות מעשים טובים, הן במישור האישי והן במישור הקולקטיבי, במיוחד מול התנגדות או בעת התמודדות עם בעיות, מכשולים, תקלות או תוצאות בלתי רצויות.
עקרון הסבר מושאל על ידי ארגוני טרור כדי להצדיק אסטרטגיות ארוכות-טווח ולשוות עמידה איתנה מול אויבים.
בחומרי תעמולה של ארגוני טרור, במיוחד של דאעש, חמאס ואל-קאעדה, המילה "סבר" חוזרת בקריאות למאמינים להתמיד בג'יהאד, ולראות את עצמם כחלק מ"מאבק ארוך טווח".
הבלשנים הערביים מציעים ששורש המילה ס-ב-ר, שממנה נגזר השם צַבְּר (ṣabr), משמעותו לקשור או לרסן.
למילה ṣabr יש שימוש טכני מיוחד בביטוי ימין א-צַבְּר (يمين الصبر), שמתייחס לשבועת שקר.
עקרון "סאבר" הוא מושג תרבותי, דתי ופילוסופי בעולם הערבי והאסלאמי, המתאר את הסבלנות, ההתמדה והיכולת להתמודד עם אתגרים, קשיים או סבל באורך רוח.
פירוש המילה "סאבר" הוא "סבלנות" או "סובלנות", והוא נחשב לערך מרכזי בחיי היומיום של המוסלמים.
הסבלנות נחשבת לאחת המידות המרכזיות שציווי עליהן מופיע בקוראן ובסונה.
המוסלמים מאמינים כי הסבלנות היא כלי רוחני שמחזק את האמונה והיכולת לעמוד בניסיון.
הסבלנות נחשבת לסגולה דתית חיונית, והקוראן מכיל פסוקים רבים שמדגישים את חשיבותה בהתמודדות עם מצבים קשים.
לדוגמה, פסוק בקוראן אומר "אללה נמצא עם הסבלניים" ("אִןַ אלְלַה מַעַ א-צַאבִּרִין").
פסוק זה מעודד את המאמינים להסתמך על הסבלנות, תוך הבטחה שאלוהים נמצא עם הסבלניים.
הסבלנות נחשבת גם ליכולת להתמודד עם אתגרים שנשלחים על ידי אלוהים, ומבטאת את האמונה שהקשיים הם זמניים, ושהתגמול האלוהי הנצחי יגיע לסבלניים.
במהלך השנים, חיפשו חוקרים מוסלמים רבים להבין ולהסביר את המושג סבר, שמייצג סבלנות וסיבולת בכל תחום בחיים.
לפי האנציקלופדיה של האסלאם, יש שני סוגים עיקריים של סבר.
הראשון הוא הסוג הפיזי, שמדבר על סיבולת פיזית – בין אם מדובר בסבל פיזי קשה כמו עבודה קשה או התמודדות עם מחלה, ובין אם מדובר בעמידות בפני אתגרים גופניים.
הסוג השני הוא הסוג הרוחני, שבו האדם מוותר על דחפים טבעיים כדי לשמור על דרך חיים מוסרית.
פח'ר א-דין א-ראזי, אחד מהחוקרים המרכזיים, הבחין בארבעה סוגים של סבר.
הוא דיבר על סיבולת אינטלקטואלית – היכולת להישאר יציב כשיש מחלוקות דתיות או רעיוניות, סיבולת בביצוע מטלות דתיות, כמו צום במהלך הרמדאן, היכולת לעמוד בקשיים ולא להיכנע לפיתויים, וגם סיבולת רוחנית ברגעים של פורענות וצער.
אל-ראזי הציע גם מושג נוסף בשם "מוסאבַּרַה", שבו אדם נמנע מנקמה באחר, גם אם הוא עשה לו עוול.
במילים אחרות, מדובר בכוח פנימי שמאפשר לאדם להימנע מהתנהגויות מזיקות, במיוחד כלפי שכנים או עמים זרים, כמו "עמי הספר".
אל-ע'זאלי, מגדולי חכמי האסלאם, הרחיב על מושג הסבר ואמר שהחיים הדתיים הם כמו עץ.
העץ עצמו, הוא המריבה, העמוד המרכזי; הענפים הם החאל, שהם המידות והמעשים; והפירות הם העמל, התוצאות שמתקבלות מהמאמצים הרוחניים.
אל-ע'זאלי אף הוסיף שלושה סוגים של סבר נוספים: הראשון הוא סבר בעת ייסורים – לשאת את הקשיים והאסונות של החיים, השני הוא סבר בציות לאללה – להתמודד עם הקשיים שבביצוע מצוות הדת, והשלישי הוא סבר בשמירה מפני חטאים – להימנע מלעשות דברים רעים, למרות הפיתוי להיכנע לדחפים.
עקרון סאבר משמש גם כמצפן מעשי בחיי היום-יום של המאמינים.
העיקרון מעודד סובלנות ביחסים בין-אישיים, כגון היכולת לסלוח ולשלוט בתגובות רגשיות בסכסוכים.
המאמינים בעיקרון זה סבורים שזמן, השקעה ואמונה יביאו לשיפור העתיד.
אנשים המאמצים את גישת הסבר כדי להתמודד עם קשיים אישיים, כלכליים או בריאותיים.
המשמעות של סבלנות יכולה להיות הימנעות מתגובה מיידית או אימפולסיבית, ובחירה להגיב באופן מחושב.
ארגוני טרור אסלאמיסטים, דוגמת דאעש, חמאס ואל-קאעדה, משאילים את עקרון סבר ומשתמשים בו כדי להצדיק אסטרטגיות ארוכות-טווח, ולשוות לעצמם תדמית של עמידה איתנה מול אויביהם.
הם מציגים את עצמם ככאלה המוכנים להמתין בסבלנות למימוש מטרותיהם, גם אם מדובר במאבק שנמשך על פני שנים רבות.
המושג משמש ככלי תעמולה מרכזי הקורא למאמינים להתמיד ב"התנגדות" ובג'יהאד, גם מול תבוסות או כישלונות, ולראות את עצמם כחלק ממאבק ארוך טווח.
ארגונים אלו מנצלים זאת כדי לשמר את נאמנות התומכים והפעילים, ומבטיחים להם כי הסבלנות וההתמדה, הנתפסות כחובה דתית, יביאו לתגמול שמיימי עתידי, כמו להשגת מטרותיהם הפוליטיות או האידאולוגיות, גם אם לא באופן מיידי.
במסגרת זו, סבל, קורבנות ואף מוות נתפסים כחלק מהמחויבות למטרה, והסבלנות הופכת לכלי לשמירה על רוח הלחימה.
ארגונים אלו מנצלים את עקרון הסבר ככלי מרכזי בהפצת רעיונות טרוריסטיים, ובכך הם מדגישים את יכולתם הנתפסת לעמוד בפני כוחות צבאיים גדולים יותר.
הם עושים זאת באמצעות הדגשת נחישות והתמדה כגורמים המאפשרים להם להשיג יתרון או שוויון מול כוחות אלה, ובכך מחזקים את הנרטיב שלהם בקרב קהלי היעד.
באמנת חמאס ארגון הטרור הפלסטיני "חמאס" עושה שימוש בעקרון הסאבר במאבקו ל"שחרור פלסטין", ומדגיש את הסבלנות במאבק הדורש זמן.
במאבק זה נקשר גם ארגון א-סאברין ("הסבלניים") ארגון טרור שיעי שפעל בעזה בחסות איראן.
גם ארגוני טרור עולמיים, כמו אל-קאעידה ודאעש השתמשו בעקרון הסאבר כדי להצדיק את מאבקי הגרילה שלהם, תוך הדגשת האמונה שהמאבק יימשך עד להשגת שליטה או הגשמת מטרותיהם הדתיות.
סָבְּרָה היא דמות בדיונית של גיבורת-על ישראלית מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת מאוגוסט 1980 בה זכתה לאזכור, אך הופעתה המלאה הראשונה הייתה בחוברת בה נלחמה נגד הענק הירוק.
הדמות נכתבה בידי ביל מנטלו ואויירה בידי סאל בוסימה.
סברה היא האלטר אגו של רות בת-שרף, אישה ישראלית שכוחותיה המוטנטיים התגלו לראשונה כאשר הייתה ילדה, ובעקבות זאת היא והוריה נחקרו על ידי גופי ביון בישראל אשר למדו את טיבה ויכולותיה.
מאז היא התחנכה ואומנה בתוכנית מיוחדת על מנת להפוך לסוכנת מטעם המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
בסרטי היקום הקולנועי של מארוול את סברה מגלמת השחקנית הישראלית שירה האס.
היא הופיעה בסרט "קפטן אמריקה: עולם חדש מופלא" שיצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2025.
הדמות זכתה לאזכור ראשון בקומיקס, כאשר הגולש הכסוף מקיף את העולם ורואה מספר גיבורי על מקומיים, כולל את רות.
בהופעתה המלאה הראשונה מסופר כי הענק הירוק הגיע לנמל תל אביב לאחר שברח מארצות הברית.
כשהורידו את המטען בו שהה, הוא התפרץ והפך לענק הירוק, ובגלל בלבול התפתח קרב עם צה"ל.
רות (סברה) רצה להחליף למדים, אך אחד הסלעים פגע בה והיא חטפה זעזוע מוח.
כשהתעוררה חיפשה אותו, אבל הוא חזר לצורתו האנושית והסתתר.
ברוס ראה ילד ממוצא ערבי בשם סאהד גונב אבטיח והחליט לעזור לו לברוח.
סאהד הסביר לו שהוא נמצא בישראל, הלך להביא אוכל מבית קפה, ואז התרחש פיגוע והוא נהרג.
ברוס ראה את הטרוריסטים ומהזעם נהפך לענק הירוק.
סברה הגיעה וחשבה שהענק הירוק אחראי לפיצוץ ועל כן התפתח קרב בין השניים.
לאחר הקרב הענק הירוק לקח את הגופה של סאהד וברח.
סברה מצאה אותו מאוחר יותר קובר את סאהד בירדן ואז הבינה שהוא אינו טרוריסט.
רות בת-שׂרף נולדה סמוך לירושלים.
היא ומשפחתה עברו לגור בקיבוץ מיוחד שאותו מנהלת ממשלת ישראל אחרי שכוחותיה מתפרצים לראשונה.
רות הייתה הסוכנת העל-אנושית הראשונה ששירתה במוסד.
היא נעשתה שוטרת בנוסף להיותה סוכנת ממשלתית.
זמן קצר לאחר מכן נבחרה סברה כלוחמת בצוות של הישות מוות במשחק האחרון נגד הגראנדמאסטר ב"תחרות האלופים".
שם פגשה את איירון מן ואת "האביר הערבי", ונאבקה עם הענקית הירוקה וקפטן בריטניה.
מאוחר יותר היא הופיעה בטקס החנינה של הענק הירוק בוושינגטון די.