tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברקאי החלה לדבב לטלוויזיה בגיל 12 וביימה את סרטה הקצר הראשון בגיל 18.
החל משנת 1993 עובדת כמדבבת ובתוך כך דיבבה במאות הפקות.
החל משנת 2002 משמשת כבמאית דיבוב (דוגמת: גלקטיק פוטבול), ובשנת 2012 עבדה כמפיקת דיבוב.
ברקאי היא אם לשני ילדים.
טלי שֶׁרוֹט (נולדה ב-1976) היא פסיכולוגית יהודיה אמריקאית-ישראלית; פרופסור לחקר המוח במחלקה לפסיכולוגיה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
שרוט נולדה בירושלים וגדלה בעומר.
למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן השלימה תואר שני בפסיכולוגיה וכלכלה ודוקטורט בפסיכולוגיה ומדעי המוח, באוניברסיטת ניו יורק.
את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת הרווארד והקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
מחקרה מתמקד במדעי המוח בתחומים של אופטימיות, זכרונות רגשיים ודיסוננס קוגניטיבי.
למחקריה של שרוט השלכות בתחומי הבריאות, הפיננסים, אבטחת מידע.
מאמריה גם התפרסמו בעיתונות הכתובה בין היתר ב, אובזרבר, ובמגזין טיים.
טלי שרוט ייסדה ומנהלת את "מעבדת המוח הרגשי" באוניברסיטת לונדון.
שרוט קיבלה מענקי מחקר מקרן ולקם, מהפורום לפילוסופיה אירופית, ומהאקדמיה הבריטית למענקי מחקר לפוסט דוקטורט.
בשנת 2012 הופיעה שרוט בועידת TED והרצתה בנושא הטיית האופטימיות.
הרצאתה המובאת באתר TED זכתה נכון לאוגוסט 2021 לכ-12 מיליון צפיות.
שרוט נשואה לג'וש, חוקר מוח ב־MIT ולהם שני ילדים.
היא מתגוררת לסירוגין בבוסטון ולונדון.
שרוט הוציאה עד כה שני ספרים שנכתבו במקור בשפה האנגלית.
יצא בישראל בהוצאת מודן (2012)
בהוצאת כנרת זמורה ביתן (2018)
טליה ישי (נולדה ב-12 בנובמבר -1994) היא מוזיקאית, זמרת, מולטי־אינסטרומנטליסטית, יוצרת רב תחומית, מפיקה ואשת חינוך ישראלית.
היא הבסיסטית של להקת הזאבות, לקחה חלק בפרויקטים מוזיקליים רבים, ובעלת קריירת סולו.
אלבום הבכורה שלה, יום רביעי, יצא בספטמבר 2020.
טליה ישי נולדה וגדלה בירושלים למשפחה מרובת ילדים שרובם ילדי אמנה ואימוץ.
מגיל צעיר החלה לנגן בקסילופון, פסנתר, חלילית, ולאחר מכן בגיטרה, ולאורך השנים החלה לנגן גם גיטרת בס ותופים, ומגוון כלים נוספים לאורך הדרך.
היא בוגרת מגמת המוזיקה של "הצוללת הצהובה" בירושלים.
היא למדה מוזיקה ותיאוריה לצד לימודי צילום ואמנות.
עד לגיל 20 ניגנה טליה ישי בשתי להקות יוצרות שונות בהובלתה.
בתקופת התיכון החלה לנגן במגוון פרויקטים מוזיקלייים והרכבים.
בנוסף החלה לעבוד בהפקות פסטיבלים, יח"צנות ואף כמלצרית בהופעות מוזיקליות.
ב-2016 עברה להתגורר בתל אביב, ומאז החלה לנגן בהרכבים ובהפקות מוזיקליות:
פרויקט מחווה למאיר גולדברג, "ארץ קטנה עם שפם", בהפקת עומר קורן – בהשתתפות: גלי עטרי, דן תורן, קורין אלאל, לאה שבת, דודי לוי, שני פלג ועוד.
ניגנה כבסיסטית בלהקתו של שחר אבן צור ובפרויקט הילדים שלו "אגדה חיה", בהרכב של המוזיקאית נועה שמר, בהפקה אלקטרונית בפסטיבל WAVES בווינה ובמגוון פרויקטים והופעות מזדמנות.
בנוסף, ניגנה עם יפעת נץ בהרכב "התהפכו היוצרות" וכן במופע ההתרמה "מתות קדושות" לצד ריקי גל, דנה ברגר ועוד.
בשנת 2017, הצטרפה ללהקת "הזאבות", כבסיסטית ויוצרת.
מאז הצטרפה, הלהקה הוציא 2 אלבומים מלאים: "הארץ השטוחה" שיצא בשנת 2020 וב-2025 יצא האלבום המלא השני של הזאבות הקרוי "זה מה יש".
בנוסף לאלבומים יצרו הלהקה סינגלים רבים, פרויקטים מיוחדים וקליפים מוזיקליים המלווים את השירים.
מלבד ההופעות בישראל, הזאבות יוצאות לסיבובי הופעות ברחבי אירופה, באוסטריה, צ'כיה, גרמניה, הולנד, בלגיה וצרפת.
במקביל לפעילותן המוזיקלית, הלהקה מנחה כיתות אמן בישראל ובאירופה, תוך התמקדות ביצירת קהילתיות ובהדגשת כוחה של האמנות ככלי לתהליכים חברתיים וליצירת שינוי חברתי ותרבותי.
כבר מגיל צעיר ישי כתבה והופיעה עם שיריה בלהקות ובהופעות סולו.
לאורך השנים הופיעה בפאבים קטנים, פסטיבלים ומועדונים בכל רחבי ישראל.
בספטמבר 2020, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "יום רביעי" בהפקתו המוזיקלית של טוקה אילון.
את הסינגל הראשון שלה, "פשוט", הלחינה כבר בשנת 2008 כאשר אביה, עופר ישי, הביא לה דף שעליו מילים שכתב.
בקיץ 2025 החלה לבצע הופעות סולו בגרמניה.
טלי קצף ׁ(נולדה ב-31 ביולי 1985) היא זמרת סופרן ישראלית.
קצף סיימה את לימודי התואר הראשון בזמרה בהצטיינות בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, והייתה חברה במקהלת מורן ובמיתר אופרה סטודיו של האופרה הישראלית החדשה.
הרפרטואר שלה שם כלל את אדלה בעטלף, גרטל, פיית החול ופיית הטל בהנזל וגרטל, פמינה ופפגנה בחליל הקסם, סוזנה בנישואי פיגרו, דספינה בכך עושות כולן, הסופרן הראשית באימפרסריו, ג'ולייטה בקפולטי ומונטקי ותפקידים נוספים.
הרפרטואר האופראי שלה כולל את ג'ילדה בריגולטו, המכשפה הראשונה בדידו ואניאס, ולנסיין באלמנה העליזה, תפקיד האש בהנער והקסמים, נאיידה באריאדנה בנקסוס, ועוד.
הרפרטואר הקונצרטי שלה כולל את הרקויאם והמיסה הגדולה של מוצרט בדו מינור, הרקוויאם הגרמני של ברהמס, המגניפיקט של באך, הרקויאם של פורה, המגניפיקט והגלוריה של ויולדי, המגניפיקט של ראטר, הגלוריה של פולנק ועוד.
בשנת 2010 זכתה קצף בפרס השלישי בתחרות האקדמיה למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, בשנת 2015 זכתה בפרס ראשון ופרס הקהל בתחרות סדנת האופרה הבינלאומית בתל אביב ובשנת 2016 בפרס בוכוהולץ.
היא זכתה במלגת אלי ליאון.
טליה לוין (נולדה ב-2 ביולי 1977) היא עיתונאית ישראלית.
לוין נולדה בתל אביב וגדלה בחולון.
עיתונאית ועורכת תוכן החל משנת 2000. את הקריירה החלה ככתבת בריאות ומשפחה במגזין "להיות הורים", ואחר כך עברה לסיקור תחום האוכל והיין במגזין "דרך האוכל" ו"פורטל היין הישראלי".
לפני כן למדה משחק, וסיימה תואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה במדעי הרוח והחברה.
בשנים 2006–2007 ליוותה את עליית האתר "בנות" מבית MSN ישראל, בו שימשה כעורכת תוכן במחלקת התרבות וככותבת טור אישי.
בסוף שנת 2012 עם הקמתו של עיתון "סופהשבוע", לימים מעריב השבוע, הצטרפה לנבחרת הכותבים של העיתון, בטור אישי המתפרסם בכל יום שישי ב"המוסף".
החל מ-2019 היא משמשת גם ככתבת מגזין בעיתון ג'רוזלם פוסט.
בשנת 2017 שימשה כמנחה אורחת בתוכנית "אי זוגי" עם ניר קיפניס ברדיו תל אביב.
בשנת 2018 יצאה כמרצה אורחת בסמינר לעיתונות חברתית, במשלחת בינלאומית של עיתונאים לירדן, במסגרת USIP- yala new media and citizen journalists program של אורי סביר.
מרצה ומנהלת המחזור הראשון של בית הספר לתקשורת "I-tem".
ב-2021 יצא ספר הביכורים שלה, רומן רומנטי בשם "מבוכים", אותו הוציאה בהוצאה עצמית.
טליה בלסם היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית ממוצא יהודי.
בלסם נולדה בעיר ניו יורק שבארצות הברית, לשחקן מרטין בלסם ולשחקנית ג'ויס ואן פאטן .
היא אחיינית של השחקן דיק ואן פאטן ושל השחקנית פאט ואן פאטן.
היא למדה בפנימייה בעיר טוסון שבאריזונה.
בשנת 2007 שיחקה בסדרה "מד מן" בתפקיד מונה סטרלינג, גרושתו של סטרלינג' שגולם על ידי בעלה במציאות ג'ון סלאטרי.
בשנת 2011 שיחקה בסרט "קשר לא מחייב".
בשנת 2016 החלה לשחק בסדרה "גירושים".
בלסם השתתפה בתפקידי אורח במספר סדרות בהן "הומלנד", "האחות ג'קי", "אלי מקביל" ו"ללא עקבות".
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה "עליות ומורדות".
בשנת 2021 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "מחיר החיים", אודות פיגועי 11 בספטמבר לצד השחקן מייקל קיטון.
באותה שנה שיחקה בתפקיד קטן בדרמת הפשע "הקדושים של ניוארק" שבוים על ידי אלן טיילור ונכתב על ידי דייוויד צ'ייס ולורנס קונר; הוא מהווה פריקוול לאירועי סדרת דרמת הפשע "הסופרנוס" של HBO.
בשנת 2022 השתתפה בסרט מותחן האימה הפסיכולוגי "אדונית הבית" בדמותה של דיאנדרה.
בשנת 2023 גילמה את דמותה של בוני בסדרת המותחן "שממה" מבית אמזון פריים וידאו.
בשנת 1998 נישאה לעמיתה לסדרה "מד מן", השחקן ג'ון סלאטרי, ולהם בן משותף.
טליה מירון-שץ (נולדה ב-14 באפריל 1966) היא חוקרת בתחום קבלת החלטות רפואיות, פרופסור חבר ב ראשת תוכנית התזה בפקולטה למנהל עסקים, ראש תוכנית תואר ראשון במנהל עסקים וראש המכון לחקר קבלת החלטות רפואיות.
היא חוקרת אורחת במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
מחקריה עוסקים בקשר בין בריאות לפסיכולוגיה, לרבות קבלת החלטות רפואיות ושיתוף חולים במידע ובקבלת החלטות.
טליה מירון-שץ נולדה בירושלים להורים ממוצא חלבי (סורי) ותוניסאי.
מירון-שץ נשואה לאריאל שץ ולהם שלושה ילדים.
יחד הם כתבו את הרומנים: "ללא כיסוי", "שקרים שקטים", ו"ציפור חמש", אשר זכו לשני פרסי אקו"ם.
מירון-שץ התנדבה במרכז לסיוע לנפגעות אונס על שם לינדה פלדמן בירושלים, ועבדה בו כרכזת.
בעקבות זאת כתבה את 'הגוף שלי ברשותי', מדריך להתמודדות עם תקיפות בילדים.
החל משנת 1992 ועד לשנת 2003 ניהלה יחידת מיון עובדים והערכת פרויקטים בחברה למתנ"סים, כולל בחירה של מנהלי מתנ"סים ב-180 הסניפים של החברה.
בשנים 1999 ועד 2001 כתבה את הטור "החברה לישראל" – טור שבועי בנושאי שיווק ופרסום בגלובס.
בנוסף, משנת 2008 מירון-שץ היא כותבת קבועה במגזין האמריקאי Psychology Today ובעלת המדור Baffled by Numbers.
מירון-שץ החלה את לימודיה בשנת 1986 באוניברסיטה העברית, מיד לאחר שירותה הצבאי, וסיימה את התואר הראשון שלה בפסיכולוגיה ב-1989 בהצטיינות.
היא המשיכה לתואר שני שם, אשר סיימה בהצטיינות ב-1996. בשנת 2000 החלה את לימודי הדוקטורט שלה, אשר הסתיימו ב-2005. הדוקטורט, בהנחייתו של חתן פרס ישראל פרופ' גרשון בן-שחר, עסק בהשוואה של קבלת החלטות שנעשית בין מומחים בנושא לאנשים שאינם מומחים בכך, ובמציאת פתרונות להפחתת הטיות בשיפוט.
משנת 2004 ועד 2018 לימדה היבטים פסיכולוגיים של קבלת החלטות רפואיות במסלול לייעוץ גנטי בבית הספר למקצועות הרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
כך הדגימה שמחשבות על ביטחון כלכלי שקולות להכנסה מבחינת ההשפעה על האושר.
בין השנים 2008 ל-2011 הייתה מרצה להתנהגות צרכנים לתלמידי BA ו-MBA, בבית הספר למינהל עסקים וורטון באוניברסיטת פנסילבניה שבעיר פילדלפיה בארצות הברית.
בשנת 2009 הצטרפה כחברת סגל לפקולטה למינהל עסקים בקריה האקדמית אונו.
יש לה למעלה מ-50 פרסומים אקדמיים בנושא קבלת החלטות רפואיות, אושר, והחלטות צרכניות.
בין השנים 2018 ועד 2022 (עם סגירת המכון) כיהנה כחוקרת אורחת במכון וינטון באוניברסיטת קיימברידג', אנגליה.
מירון-שץ היא מייסדת ומנכ"לית חברת הייעוץ "Cure My Way", דרכה היא משמשת כיועצת בנושאי התנהגות צרכנים וקבלת החלטות רפואיות בחברות פארמה ומיכשור רפואי (בהן: Pfizer, ג'ונסון אנד ג'ונסון, נוברטיס), בסטארט אפים, בסוכנויות מדיה וכו'.
בין הפרויקטים שבהם עוסקת – הכנסת תרופות חדשות לשוק, הגברת התמדה של חולים ללקיחת תרופה, ויצירת כלים דיגיטליים אפקטיביים לשיפור הבריאות.
מירון-שץ ייסדה והייתה מנכ"לית של חברת Buddy&Soul להעצמה אישית וניהול עצמי של מחלה.
החברה מציעה כלים לניהול עצמי של מחלה ולהתמודדות איתה על ידי חולים, וכן ליצירת קשר מתמשך עימם.
במשך מספר שנים ארגנה בכנס הגדול בעולם למיכשור רפואי, MEDICA, את ה-eHealth Venture Summit and Innovation Award.
כמו כן, ניהלה את מפגשי Pharma 2.0 במסגרת קבוצת ה-Health 2.0, New York.
הגוף שלי ברשותי: מדריך להתמודדות עם תקיפות מיניות בילדים (תל אביב : הוצאת דביר, תש"ן 1990) (איורים - רוני יצחק)
ללא כיסוי (אור יהודה: ספרית מעריב, תשנ"ה 1995) (בשיתוף אריאל שץ) זוכה פרס אקו"ם
אהובתי (תל אביב : דונה גרציה, תשנ"ז 1997)
נודניקית (תל אביב : דונה גרציה, תשנ"ז 1997)
אורי לא רוצה לישון (תל אביב : ד"ר אור, תשנ"ח 1998) (איורים - נדיה עדינה רוז)
שקרים שקטים (ירושלים : כתר, 1998) (בשיתוף אריאל שץ)
ציפור חמש (אור יהודה : כנרת, 2002) (בשיתוף אריאל שץ), זכה בפרס נוצת הזהב של אקו"ם וכן בפרס הקרן לירושלים לספרות יפה, בפרס בת-ים לספרות יפה (בשיתוף אגודת הסופרים העבריים) ובפרס הרשוֹן של האוניברסיטה העברית
ב-2021 יצא לאור ספר עיון שלה לקהל הרחב "Your Life Depends on It", בנושא קבלת החלטות רפואיות בהוצאת Basic Books בניו יורק, הפועלת תחת ההוצאה לאור Hachette .
לפרופסור טליה מירון-שץ למעלה מ-70 מחקרים אקדמיים שפורסמו בכתבי עת בתחומי הפסיכולוגיה והרפואה.
טליה איינהורן (נולדה ב-15 בדצמבר 1951) היא משפטנית ישראלית ופרופסור אמריטה באוניברסיטת אריאל, חברה בוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה.
איינהורן נולדה בתל אביב לרבקה ואברהם אסף, אנשי חינוך.
דודה היה הרב פרופ' שמחה אסף.
בילדותה המוקדמת חייתה בוונקובר שלוש שנים, שם ניהל אביה את בית הספר היהודי "תלמוד תורה".
למדה בבית הספר היסודי דובנוב, ובגמנסיה העברית הרצליה במגמה מתמטית-פיזיקלית.
בגיל 17 החלה לימודים במסגרת העתודה האקדמית לתואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1971 סיימה אותם בהצטיינות.
בתום לימודיה שירתה בצה"ל בעריכה ובתרגום ב"מערכות", ההוצאה לאור של צה"ל ומשרד הביטחון.
במהלך השירות נישאה לברוך איינהורן, שעמד בראש מדור מערכות הפעלה בממר"ם.
בשנים 1974–1977 סיימה לימודי תואר ראשון במשפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, שנתיים רצופות מתוכן כמצטיינת דיקן.
התמחתה במשרד עורכי דין יהושע רוטנשטרייך ואליהו גיצלטר.
במשך 11 שנים עסקה בפרקטיקה המשפטית.
שש שנים פעלה במשרד שהקימה, במסגרתו עסקה במשפט אזרחי-מסחרי ובליטיגציה, וחמש שנים נוספות בתעשייה, בהן התמחתה בניסוח ובניהול משא ומתן על חוזים עסקיים בין-לאומיים.
בשנים 1988–1989 סיימה בהצטיינות יתרה לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
עבודת המוסמך שלה זכתה בפרס הראשון של האגודה הישראלית לבעיות הפרלמנטריזם, וספר המבוסס על עבודתה זו פורסם בהוצאת האגודה.
ב־1989 נסעה יחד עם משפחתה לדנמרק במסגרת עבודתו של בעלה בחברת IBM.
בשנים 1991–1993 למדה לתואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת המבורג בגרמניה, וסיימה אותו בהצטיינות יתרה.
עבודת הדוקטורט שלה נעשתה בהנחיית פרופסור ארנסט מסטמקר, מנהל מכון מקס פלאנק בהמבורג, ונושאה היה "המסגרת המשפטית לסחר החוץ של ישראל – מבט באספקלריה של הסכם הסחר החופשי בין ישראל לקהילה הכלכלית האירופית".
איינהורן ייסדה והייתה העורכת הראשית הראשונה של כתב העת המדעי , פרסום של המכון הבין-אוניברסיטאי ט.מ.ק אסר (T.M.C.
Asser Instituut) לחקר המשפט הבין-לאומי והמשפט האירופי בהאג שבהולנד.
באוקטובר 1997 הופיעה בפני הוועדה הכלכלית המשותפת לבית הנבחרים ולסנאט האמריקני כעדה מומחית בנוגע ליחסים הכלכליים בין ישראל לרשות הפלסטינית.
ב-1998 מונתה לפרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הבין-לאומית קונקורדיה בטאלין שבאסטוניה.
ב-2002 החלה לכהן כחוקרת בכירה אורחת בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2003–2008 הייתה פרופסור למשפטים במכללת שערי משפט.
בשנים 2002–2004 הצטרפה לחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, והייתה חברה בהנהלת החוג.
בשנים 2009–2010 הייתה פרופסורית אורחת באוניברסיטת אינדיאנה ובאוניברסיטת פורדהם שבניו יורק, וב-2011 בבית הספר למשפטים באוניברסיטת סנטה קלרה בסנטה קלרה שבקליפורניה.
בשנת 2010 מונתה לפרופסור מן המניין לכלכלה ומינהל עסקים באוניברסיטת אריאל.
ב-2014 הייתה שותפה להקמת כתב העת "הון משפחתי".
ב-2016 הרצתה קורס קיץ במשפט בין-לאומי פרטי השוואתי באקדמיה למשפט בין-לאומי בהאג.
ב-2019 מונתה על ידי שר המשפטים אמיר אוחנה לחברה בוועדה לבחינת הרפורמה בסדר הדין האזרחי בישראל.
ב-21 בפברואר 2022 נבחרה לכהן כחברה בפאנל הבוררים בבית הדין לבוררויות בין-לאומיות של דרום סין-שנזן והונג-קונג.
פרסמה שורת ספרים ומאמרים בספרי מחקר ובכתבי עת מובילים בישראל, באירופה ובארצות הברית.
בנוסף, חיברה ערכים לאנציקלופדיה למשפט בין-לאומי פומבי היוצאת לאור בחסות מכון מקס פלאנק בהיידלברג, לאנציקלופדיה הבין-לאומית למשפט בין-לאומי פרטי ולאנציקלופדיה הבין-לאומית למשפט השוואתי.
בנוסף, הרצתה באוניברסיטאות ובמוסדות מחקר בישראל, באירופה ובארצות הברית.
איינהורן היא חברת הוועדה המייעצת של הפורום הישראלי למשפט וחירות.
תחומי המחקר של איינהורן הם משפט בין-לאומי פרטי, משפט פרטי השוואתי, ארץ ישראל ויישובה במשפט הבין-לאומי, משפט עסקי בין-לאומי, הון משפחתי, משפט הסחר הבין-לאומי, ארגונים עסקיים בין-לאומיים, בוררויות מסחריות בין-לאומיות, ומשפט המורשת התרבותית.
איינהורן היא חברה קבועה (titular member) באקדמיה הבין-לאומית למשפט השוואתי, חברת האגודה האמריקאית למשפט בין-לאומי , חברת האגודה הגרמנית למשפט בין-לאומי, ובהנהלה המדעית המייעצת של האגודה הבין-תחומית למשפט פרטי השוואתי ובין-לאומי פרטי.
בנוסף, איינהורן חברה בוועדת הבוררויות הבין-לאומיות באיגוד המשפט הבין-לאומי (שבו הייתה חברה בעבר), בוועדת הסחר הבין-לאומי (1997–2014) ובוועדת משפט המורשת התרבותית (1997–2016).
בישראל הייתה לזמן קצר חברה במועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
ניירות עמדה בנושאי הצעות חוק
איינהורן הגישה ניירות עמדה בנושאי הצעות חוק אחדות, והשתתפה בישיבות של ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת בנושאים אלה.
ניירות העמדה שכתבה ודיוני ועדת הכנסת עסקו בנושאים הבאים:
הצעת חוק דיני ממונות, שהיה אמור להיות ספר חוקים אזרחי ישראלי
הסדרת סמכויות הייעוץ והייצוג של היועץ המשפטי לממשלה
איינהורן ביקרה את הרפורמה בסדר הדין האזרחי, וגרסה כי היא תפעל בניגוד למטרותיה המוצהרות, ותביא לפגיעה בוודאות המשפטית, ביעילות הדיונים וביכולת להשיא את הצדק.
איינהורן ביקרה את ביטול רוב התקנות, את היעדרם של הסדרים הנוגעים לפסיקה שקדמה לרפורמה, את הגבלת השאלות שניתן לשאול בשאלונים במסגרת הליכי גילוי מוקדם, וכן ביקרה את הצורך ברפורמה הזו מלכתחילה, בנימוק שהבעיות שהרפורמה מבקשת לפתור אינן נעוצות בתקנות כלל, ולכל הפחות היה צורך לבצע בדיקה מקדימה על-מנת להסיק זאת.
כמו-כן, איינהורן ביקרה הסדרים ספציפיים ברפורמה, שלדידה יגרמו לחוסר יעילות בהקצאת המשאבים השיפוטיים, ובתוכם השאיפה לנהל את הדיון בעל-פה, חיוב יתר בלתי מובחן בהפניה להליכי פישור וגישור, ועוד.
איינהורן טענה גם כי יצירת משרת "המזכיר המשפטי" אינה יכולה להתבצע על-ידי תקנות סד"א שכן אין לשר סמכות שכזו בדין.
הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה
ב-7 באוקטובר 2018 אישרה ממשלת ישראל את צירופה של איינהורן לוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה.
ב-17 באוקטובר 2018 הוגשה עתירה לבית המשפט הגבוה לצדק בידי עורך הדין רפי נץ־צנגוט נגד מינויה, בטענה לבעיות מנהליות בהגשת הטפסים, אי דיווח כי בנה הוא יועץ של שר הביטחון אביגדור ליברמן, טענה כי הסיתה לסירוב פקודה של חיילי צה"ל, וכי היא מציגה את עצמה כ"דוקטור" וכ"פרופסור" באופן מזויף.
לאחר בדיקה שערך הגף להערכת תארים אקדמיים מחו"ל במשרד החינוך, נמסר כי תואר ה"דוקטור יוריס" שניתן בגרמניה אכן מקביל לתואר שלישי.
במהלך העתירה התבררו הסמכותיה לתארים במשפטים, התברר כי לא קראה לסירוב פקודה וכי לא הסתירה כי בנה הוא יועץ של שר הביטחון.
השופטים יעצו למגיש העתירה למשוך אותה, כפי שאכן קרה, ובפסק הדין נדחתה העתירה.
דו"ח של נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן, קבע כי בעניין הקריאה לסירוב פקודה, הצגת הדברים בתשובת המדינה לבית המשפט העליון עלולה הייתה להטעות.
בעקבות פרסום ביקורת על נפתלי בנט וממשלתו, זומנה לשימוע לפני הדחה מהוועדה למינוי בכירים, שנערך באוקטובר 2021 אצל מזכיר הממשלה שלום שלמה והיועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה שלומית ברנע פרגו, אך היא המשיכה להיות חברה בוועדה.
במרץ 2025, לקראת כינוס הוועדה לדיון במינוי ראש השב"כ החדש, הציעה שלא תשתתף בדיונים אלה, כדי למנוע עיכוב בעבודת הוועדה עקב טענות על ניגוד עניינים עקב מעורבות בנה בפעילות הנחקרת על ידי השב"כ.
במהלך משפט נתניהו משתתפת איינהורן בקביעות בצוות "האולפן הפתוח" של כנרת בראשי.
איינהורן הביעה דעתה: "ברור לי שלתיק השוחד אין ולא היו ידיים ורגליים".
ביקורת על בג"ץ והתשתית המשפטית
איינהורן היא מבקרת חריפה של שיטת המשפט הישראלית, ובפרט של הליכי בג"ץ בבית המשפט העליון.
לדבריה, להליך בג"ץ הישראלי מספר מאפיינים ייחודיים:
בג"ץ הוא ערכאה ראשונה ואחרונה ללא ערכאה דיונית המבררת את העובדות ואת הסוגיות המשפטיות על פי סדרי דין ודיני ראיות מתוקנים.
בוטלו דרישות הסף לזכות עמידה, ובג"ץ פתח שעריו לשורת עותרים "ציבוריים" מטעם עצמם.
בפועל, כל נושא הוא שפיט, בין אם מדובר בשאלות פוליטיות מובהקות, נושאים כלכליים, ביטחוניים וכיוצא באלה.
אומצו עילות עמומות כסבירות ומידתיות שהן בעיני המתבונן, במקום עילות תביעה מוגדרות כגון חריגה מסמכות, שיקולים זרים וכיוצא בזה.
שיקול הדעת של הרשות הוּמַר בשיקול הדעת של בית המשפט, אף שאין לבית המשפט הכלים והמומחיות להכריע במכלול הבעיות שסוגיות אלה מעוררות.
בנוסף לכל אלה, הסמכות שיש לנשיא בית המשפט העליון לקבוע את הרכב השופטים שידון בתיק נחשבת במדינות אחרות כהפרה של הזכות היסודית של מתדיין להופיע בפני בית משפט נייטרלי שהרכבו נקבע באופן אקראי.
עקב עמדתה הביקורתית כלפי הרפורמה בסדר הדין האזרחי שתחילתה תוכננה לספטמבר 2020, מונתה על ידי שר המשפטים אמיר אוחנה ב-2019 כחברה בוועדה שתבחן את הרפורמה לצד עו"ד ד"ר אסף פוזנר.
לאחר שלוש ישיבות שקיימה הוועדה, דרשה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות מיושב ראש לשכת עורכי הדין אבי חימי להחליף את איינהורן ואת ד"ר אסף פוזנר מהוועדה לבחינת תקנות סדר הדין האזרחי, בשל "התנהגות לעומתית".
איינהורן מתחה ביקורת גם על סדר הדין הפלילי בישראל, שלדבריה אינו תואם את הסטנדרטים המקובלים בדמוקרטיות מערביות.
איינהורן מבקרת גם את המצב שבו, לטענתה, היועץ המשפטי לממשלה הפך, על פי פסיקת בג"ץ, לרשות רביעית, המחייבת את הממשלה ולא רק מייעצת לה.
לפי איינהורן אין למצב זה אח ורע בדמוקרטיות מערביות.
לדבריה בג"ץ נתן פסק דין בחוסר סמכות.
בראיון בחדשות ערוץ 12 אמרה איינהורן ש"מדינה דמוקרטית לא צריכה שומרי סף, בשביל זה יש לנו בחירות".
איינהורן אלמנה מאז 2004 ואם לשלוש בנות ובן.
בנה ישראל (שרוליק) איינהורן הוא יועץ אסטרטגי, מנהל הקריאטיב של "הליכוד" בארבע מערכות בחירות, וכיום משמש כיועץ לנשיא סרביה.
אחד החשודים המרכזיים בפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר
משפט בינלאומי פרטי ובין דתי, הוצאת נבו, 2023
טליה לדור פרשר (נולדה ב-1962) היא דיפלומטית ישראלית, המכהנת כקונסולית הכללית של ישראל במינכן שבגרמניה.
בעבר כיהנה כראש חטיבת אירופה במשרד החוץ וכשגרירת ישראל באוסטריה וסלובניה.
לדור פרשר היא בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ומדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1986 הצטרפה למשרד החוץ.
הוצבה בשגרירות ישראל בג'מייקה ובקונסוליה הכללית בניו יורק.
בשנים 2006 עד 2010 שירתה בשגרירות ישראל בלונדון, כולל בתפקיד סגנית השגריר בזמן כהונתו של רון פרושאור.
בדצמבר 2015 מונתה לשגרירה באוסטריה, סלובניה ובמוסדות האו"ם ושימשה בתפקיד עד 2019. במהלך 2020 שימשה כממונה על היחסים בצרפת, בעקבות עזיבתה של השגרירה עליזה בן-נון.
בנוסף לתפקידיה בחו"ל, שימשה כראש חטיבת הטקס ואורחים רשמיים של משרד החוץ, כמו גם ראש חטיבת אירופה
באפריל 2023 לדור פרשר מונתה לקונסולית הכללית במינכן והיא החלה את כהונתה בספטמבר באותה שנה.
נשואה לאלדד פרשר יו"ר חברת הנדל"ן "גב-ים" ולשעבר מנכ"ל בנק מזרחי טפחות.
לזוג שני ילדים, והם מתגוררים בירושלים.
טליאנדרגד (בהונגרית: Taliándörögd) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בטליאנדרגד חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
טליה סלנט (נולדה ב-25 בנובמבר 1991) היא עיתונאית ספורט, שדרנית ומגישת טלוויזיה ישראלית, העובדת בקשת 12. לפני כן עבדה בערוץ הספורט וברשת 13. עורכת דין במקצועה.
סלנט גדלה בהתנחלות קדומים ב.
שירתה בצה"ל בגלי צה"ל בשנים 2009–2012 ככתבת לענייני בריאות, ובהמשך ככתבת ספורט ועורכת חדשות.
לאחר שחרורה מצה"ל הצטרפה לערוץ הספורט ככתבת לענפים אולימפיים והפועל תל אביב בכדורגל.
במקביל הגישה את התוכנית "מגרש פתוח" לצד טל ברמן.
היא הגישה את אולפן מכבי תל אביב ביורוליג וכן את התוכנית "שבת במגרש".
סלנט הייתה משתתפת קבועה בפאנל אולפן ליגת האלופות, הגישה את יציע העיתונות והגישה את מהדורת הערב של חדשות הספורט.
בשנת 2020 הצטרפה כמגישת פינה בתוכנית "מהצד השני עם גיא זהר", המשודרת בכאן 11.
במרץ 2022 עזבה סלנט את ערוץ הספורט, בו הגישה במשך עשור, והצטרפה לרשת 13, שם השתתפה בתוכנית "מדד ישראל" בהנחיית אברי גלעד ובתוכניות נוספות בערוץ זה.
בינואר 2023 החלה להגיש את התוכנית "זמן תוצאות" בקשת 12.
סלנט למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב, והחלה התמחות במשרד עורכי הדין יגאל ארנון ושות', והוסמכה בינואר 2022 כעורכת דין.
ביולי 2018 נישאה בנישואים אזרחיים לדוד ליפשיץ, כותב ראשי ב"ארץ נהדרת".
לליפשיץ גם שני ילדים מנישואיו הקודמים.
טליה עמר (נולדה ב-1989) היא מלחינה ופסנתרנית ישראלית.
מאז 2017, היא חברת סגל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בה היא עומדת בראש תחום חדשנות וטכנולוגיה.
הרבה מיצירותיה מתמקדות בחיבור בין מוזיקה וטכנולוגיה ובנקודות הממשק ביניהם.
אמה וסבתה הן מורות לפסנתר שעלו לישראל מפריז.
החלה לנגן על פסנתר בהיותה בת חמש, למדה אצל לואיזה יופה והתחילה ללמוד קומפוזיציה בגיל ארבע עשרה אצל המלחין מרק קופיטמן.
בילדותה השתתפה בתחרויות ברחבי תבל;
בגיל שבע זכתה בתחרות הבינלאומית על שם שוסטקוביץ' בגרמניה, בגיל אחת עשרה במקום הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית בויצ'נצה ובמקום הראשון בתחרות הלאומית בפריז.
בהיותה בת אחת עשרה השתתפה בתוכנית הטלוויזיה בראבו לכישרונות צעירים בערוץ 2.
עמר היא בוגרת תואר ראשון בהצטיינות במחלקת קומפוזיציה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם למדה אצל הפרופסורים מרק קופיטמן, ארי בן שבתאי וינעם ליף ובמחלקת פסנתר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה אצל פרופ' עמנואל קרסובסקי.
בשנים 2007–2013 זכתה בשלוש מלגות מקרן התרבות אמריקה-ישראל בפסנתר ובקומפוזיציה בהצטיינות.
ב-2013 זכתה במקום הראשון בתחרות CIRCE להגשת פורטפוליו, ארצות הברית.
עמר למדה במשך חמש שנים תארים מתקדמים בארצות הברית.
היא בוגרת תואר שני בבית ספר מאנס למוזיקה בניו יורק במחלקת קומפוזיציה אצל מריו דוידובסקי במגמת פסנתר עם ויקטור רוזנבאום .
סיימה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ברנדייס שבבוסטון בשנת 2020.
נושא עבודת הדוקטור הוא: "האור, הדרך, הקול: תהליכים נסתרים ב(Voi(Rex מאת פיליפ לרו",
עבורה זכתה בפרס הרברט וסנדרה פישר להצטיינות ביצירה אמנותית לשנת 2020.
בברנדייס קיבלה את פרס המצוינות בהוראה לשנת 2016
בצרפת השתתפה בשנת 2011 בקורס במנזר רויומון,
ב-2016 בקורס Composers Conference במכללת ולסלי עם מריו דוידובסקי,
ב-2017 בקורס 'מניפסט' במסגרת המכון למחקר ולתיאום אקוסטי מוזיקלי (אירקאם).
הייתה מלחינת הבית של אנסמבל Collage New Music בבוסטון בשנת 2016-2015.
לקחה חלק בכיתות אמן בקומפוזיציה עם המלחינים בריאן פרניו , הקטור פארה , Detlef Heusinger, מרק אנדרה המלין, פיליפ לרו ומיכאל לוינס .
כפסנתרנית השתתפה בכיתות אמן עם מאריי פרחיה, ניקולאי פטרוב , ג'רום רוז וריצ'רד גוד.
כפסנתרנית הופיעה כסולנית בארצות הברית, ישראל וצרפת לצד התזמורות לאמורה באולם סל גאבו בפריז, התזמורת הסימפונית ירושלים, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
ב-2011 יצירתה נבחרה לביצוע כחלק מתחרות North South Consonance בניו יורק.
בשנת 2014 רביעיית המיתרים שלה "Obsession" נבחרה על ידי לורין מאזל לביצוע בפסטיבל קסטלטון .
בנובמבר 2017 נבחרה לייצג את ישראל בפסטיבל של האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו בוונקובר עם יצירתה לאנסמבל,
ב-2018 בפסטיבל ACL בטאיוואן עם יצירתה לחליל ואלקטרוניקה
וב-2019 בפסטיבל אקו בבריסל עם יצירתה לפסנתר ואלקטרוניקה.
פרט לכך יצירתה בוצעה בפסטיבלים בישראל ומחוצה לה ובהם: ווקס פמינה,
פסטיבל הללויה ירושלים, פסטיבל ניו יורק למוזיקה אלקטרואקוסטית,
פסטיבל לאונרד ברנשטיין לאמנות היצירה ,
בפסטיבל Nouveaux Horizons של הכנר רנו קפוסון ושודרה באתר ארטה (ערוץ טלוויזיה).
וב-2022 יצירתה "מבוך" הוזמנה ובוצעה בפסטיבל Présences כחלק מרדיו פראנס.
יצירותיה בוצעו באוסטרליה, איטליה, אנגליה, ארצות הברית, בלגיה, גרמניה, הפיליפינים, טאיוואן, יוון, נורווגיה, צרפת, קנדה, שוודיה וישראל בידי אנסמבלים שונים, בהם: ICE International Contemporary Ensemble ,
יצירתה "מטמורפוזיס" כלולה בתקליטור WAW בביצועה של החלילנית איוונה גלינקה.
WAW זכה ב-2019 בפרס האלבום הקלאסי המצטיין מטעם The Akademia Music ובפרס המוזיקה של הקלוזין.
יצירתה Phantasmagoria כלולה בתקליטור Tangent Shores בביצועו של הפסנתרן ג'יי ג'פריס משנת 2015.
יצירתה Ouroboros כלולה בדיסק A Leap Into the Dark מאת פיטר קטינה.
החל משנת 2017 היא משמשת כחברת המועצה המנהלת של איגוד הקומפוזיטורים בישראל
חברת סגל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם היא ראש תחום חדשנות וטכנולוגיה ומלמדת קומפוזיציה, מקצועות תאורטיים, ומוזיקה אלקטרונית.
חברת כבוד בקונסרבטוריון הלאומי ביוון
חברת אנסמבל מיתר כמבצעת של מוזיקה אלקטרונית.
טליה עמר נשואה ולה שלוש בנות.
2009 – מדליית זהב, פרס מוזיקה בינלאומי בקומפוזיציה בסלוניקי, יוון, עבור היצירה Sparks לבסון ומרימבה.
2010 – מקום שלישי, התחרות האיטלקית השמינית לכלי הקשה, עבור היצירה Sparks לבסון ומרימבה.
2011 – אות הצטיינות, תחרות מוזיקת עולם IBLA-Grand בארצות הברית ליצירה "מונולוג לשני פסנתרים".
2012 – פרס קלון מטעם איגוד הקומפוזיטורים בישראל.
2013 – מקום שלישי בפסטיבל Ear לונדון, אנגליה, ליצירה "כשחלום נהפך למציאות...".
2016 – פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לאמנים צעירים מבטיחים.
2018 – פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים.
2019 – פרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה Triangulation.
2023 - פרס אקו"ם ע"ש מנחם אבידום על הישג השנה ליצירה" Rage Contre La Lumiere qui se Meurt"
"המלחינה טליה עמר משתמשת באנסמבל אקוסטי ואלקטרוניקה ביצירתה "הדהודים", יצירה שבה ניתן לשמוע "הד של היצירות הקודמות שלי" כך היא אומרת.
עוצמת המחווה והעולם המוזיקלי שבו האלקטרוניקה מוכנסת בצורה עדינה, אוחזת בנו מן הרגע הראשון ויוצקת ביצירה ממדים תזמורתיים.
הכתיבה שלה מסותתת ומלווה בסולואים מרשימים (קלרינט, בס, ובסון), בתוך דרמטורגיה שבנויה היטב ושליטה יפה במרחב: ללא שום ספק זוהי תגלית שבה פייר-אנדרה ולד והמבצעים מעניקים לה את מלוא תשומת הלב."
היא מתארת את "זכרונות" פרי עטה לשישה נגנים, כצמיחתו של "זרע לא-ידוע" שכלל אינו נשמע ביצירה...
היצירה מעוצבת באופן יפהפה, אורכה כעשר דקות, היא הופכת מסוערת לשקטה ומסתיימת בפתאומיות ובדיוק בפרקים האחרונים...
לעמר יש אוזן לצליל, כמו גם טכניקת הלחנה, ואני מצפה ליצירותיה הבאות."
רשימת יצירות מרכזיות (מתוך 50)
2013 - Obsession - לרביעיית מיתרים
2014-2015 - MutaMorphosis - לחליל ואלקטרוניקה
2016 - Deus Ex Machina - לזמרת, קונטרבס, וטלפון
2018-2017 - Triangulation - לפסנתר ואלקטרוניקה
2019-2018 - Reverberations - לאנסמבל ואלקטרוניקה
2019 - Fractured Words - לזמרת, אנסמבל, ואלקטרוניקה
2020 - From the Chrysalis - לאנסמבל ואלקטרוניקה
2021 - לבירינת - לאנסמבל ואלקטרוניקה
2023 - For Orchestra 1 - לתזמורת ואנסמבל גדול
2024 - חיבוק פרפר - לגוף, קול, גיטרה חשמלית, כלי הקשה ואלקטרוניקה
2024 - הים של ירושלים - למספר, פסנתר, קול, כלי הקשה ואלקטרוניקה
טלי רובינשטיין (נולדה ב-15 באוגוסט 1984) היא נגנית חלילית ג'אז קלאסי, זמרת, ומלחינה אמריקאית ישראלית.
היא התפרסמה ככותבת שירים ומבצעת באלבום זוכה פרס גראמי הלטיני, והוזכרה כאחד האמנים אשר שיריו אהובים על הנשיא ברק אובמה לשנת 2018.
היא נחשבת חלוצה בנגינה על הכלי והיא נגנית החלילית הראשונה שהייתה בקיאה בשלל סגנונות המוזיקה, כשהיא מופיעה ברחבי העולם עם תזמורות קלאסיות, עם רביעיית הג'אז שלה, ומשתפת פעולה לעיתים קרובות עם נגן החלילית חאבייר לימון, ועם להקתו של הגיטריסט פאקו דה לוסיה, עם להקת Brooklyn Raga Massive ורבים אחרים.
טלי גדלה בישראל, למדה מוזיקה של התקופה הקלאסית על החלילית אצל מורתה ברכה קול.
היא למדה בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין וסיימה את לימודיה בהצטיינות.
כשהייתה בת 20 עברה ללמוד באוניברסיטת תל אביב שם למדה מוזיקה קלאסית ומתמטיקה, אך לא הייתה בטוחה שזה מה שהיא רוצה לעשות והחליטה לקחת הפסקה.
בערך בתקופה זו, היא נרשמה לבית הספר רימון לג'אז ומוזיקה עכשווית, שם למדה ג'אז ואלתור לצד לימוד על מוזיקה עכשווית, והדבר הביא לכך שהיא החליטה להמשיך בדרך זו כקריירה.
היא המשיכה ללמוד בבית הספר רימון ומאוחר יותר הייתה נגנית החלילית הראשונה, שלמדה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס.
לאחר סיום לימודיה בברקלי, התגוררה בברוקלין, ניו יורק, והופיעה בסדרת יוטיוב שתיעדה את חייה כנגנית חלילית בניו יורק.
היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Falling" כאמנית סולו בשנת 2018 בלייבל של חוויאר לימון, "Casa Limon Music".
בפברואר 2021 הוציאה אלבום כפול בשם "Cybird" עם נגן הצ'מבלו והפסנתר אפולוניו מאיילו.
בשנת 2017 הופיעה בפסטיבל הג'אז של סופוט עם נגן הסקסופון גרג אוסבי.
בשנת 2018 הפיקו בקרנגי הול שישה סרטונים חינוכיים עם טלי עבור נגני חלילית מתחילים.
בשנת 2019 היא השתתפה כחלק מסדרת רשת של "בּוֹבּסְפוֹג מִכְנָסמְרֻבָּע" סדרת רשת בת שני חלקים של ערוץ ניקלודיאון ביוטיוב, שלימדה כיצד לנגן שירים של בובספוג בחלילית.
הלחינה את המוזיקה לסרטו של דייוויד טרובה משנת 2020, "A este lado del mundo", יחד עם חוויאר לימון ולייט סידיק.
רובינשטיין הלחינה גם את המוזיקה לסרט הקצר "Drifting" משנת 2015, בבימויו של רועי מסינגר.
טלי שפירא שחטר נולדה בתל אביב בשם טליה שפירא לשולמית (טרכטנברויט) שפירא, זמרת אופרה ולמרדכי שפירא, כלכלן.
אמה נולדה באדינץ ואביה בצ'רנוביץ, ובשנת 1948 עלו לישראל.
בצעירותה, שפירא שחטר התגוררה בתל אביב ולמדה בגימנסיה העברית "הרצליה".
שפירא שחטר מתגוררת ברמת גן, נשואה לליאור שחטר ולהם שלושה ילדים.
שפירא שחטר בוגרת תואר ראשון ותואר שני מהפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב.
ב-1991 התקבלה כחברה בלשכת עורכי הדין בישראל.
היא עבדה בפרקליטות מחוז תל אביב.
בשנים 1991–2000 שימשה כפרקליטה בפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי), בשנים 2000–2005 שימשה כפרקליטה בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי) מחלקת נזיקין.
בשנת 2008, פרשה מהשירות הציבורי.
בשנים 2004–2017 הייתה בוחנת בבחינת ההסמכה בעל פה של לשכת עורכי הדין.
לימדה בפקולטה למשפטים הקריה האקדמית אונו.
משנת 2009, עובדת במשרד המשפחתי עם בעלה ליאור, עורך דין ורואה חשבון, מספקת ייעוץ משפטי, עוסקת בגישור ומרצה בענייני משפט.
בגיל חמש החלה שפירא שחטר ללמוד לנגן על פסנתר, בגיל 15 החלה לכתוב ולהלחין שירים והשתתפה בתחרויות כישרונות צעירים בצה"ל שירתה כסולנית תזמורת חיל האוויר ואף הקליטה עם התזמורת את "חורף", שיר אותו כתבה, הלחינה, עיבדה וביצעה.
בשנת 1990 הוציאה תקליט אריך-נגן בשם "זה לא משנה", בהפקתו המוזיקלית של ירוסלב יעקובוביץ'
האלבום, שהופץ על ידי NMC, כלל עשרה שירים, וארבעה מתוכם יצאו בסינגלים לרדיו.
שפירא שחטר הוציאה לאור שני ספרי פרוזה: "במקרה, או שלא" (2015) ו"מועמדת יקרה" (2021), שניהם בעריכת לילי פרי.
כמו כן, היא מרצה בנושאי ספרות.
חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
במקרה, או שלא (הוצאת טל-מיד, עורכת: לילי פרי, 2015)
מועמדת יקרה (הוצאת טל-מיד, עורכת: לילי פרי, 2021)
טליה הופמן (נולדה ב-1979) היא אמנית ישראלית העוסקת באמנות בתחומי קולנוע, וידאו, פרפורמנס ומחקר.
הופמן נולדה בשנת 1979 בגרמניה.
היא חיה ועובדת בשכונת שפירא בתל אביב וחיה בזוגיות עם עפרי עומר גסק.
הופמן עוסקת באמנות בתחומי קולנוע, וידאו, פרפורמנס ומחקר.
להופמן תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בהצטיינות באמנות מאוניברסיטת חיפה, שם היא גם מלמדת מאז שסיימה את לימודיה.
הופמן בוגרת תוכנית העמיתים "אמנים לשינוי חברתי" של בית הספר מוסררה בירושלים.
בשנת 2015 החלה הופמן את עבודת הדוקטורנט שלה בתוכנית PhDArts, תוכנית דוקטורט בין-לאומי עם ודרך אמנות של אוניברסיטת ליידן ובית הספר לאמנות בהאג, הולנד.
בשנת 2020 סיימה את התואר עם העבודה "Guava, a conceptual platform for art-actions", במטרה ליצור טכניקות החוקרות את הקונפליקט בו היא מתקיימת כאומנית.
עבודותיה הוצגו במוזיאונים, גלריות ובפסטיבלים בישראל ומקומות אחרים בעולם, וביניהם ביתן הלנה רובינשטיין, גלריית בית הגפן, פסטיבל הקולנוע ירושלים ופסטיבל לאמנות וידאו בקהיר.
הופמן יוזמת ומפתחת תוכניות לשינוי חברתי ופוליטי תוך שימוש באמנות ובקולנוע, בעשייה המערבת תושבות ותושבים מקומיים מקהילות שונות ויזמה את התוכנית "كان ועכשיו", תוכנית מחקר שנתית למעורבות חברתית פוליטית של אמניות בסביבת חייהן.
החל מ-2015 הופמן מרצה בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה בתחומי הווידאו, הפרפורמנס והמחקר דרך אמנות.
לצד סרטיה ועבודותיה שהוצגו במוזיאונים, תערוכות ופסטיבלים בישראל וברחבי העולם, יזמה וניהלה את "קולנוענע" מיזם המקים פגישות קולנוע קהילתיים בשיתוף תושבות/ים במקומות בהם אין בתי קולנוע.
בנוסף הדריכה וליוותה קבוצות רבות לשילוב אמנות וקולנוע בקרב קהילות שונות.
הגלריה בבית-הגפן מרכז תרבות ערבי - יהודי, מתמקדת בעשייה ובמחקר של תרבות מקומית ואזורית.
הגלריה פועלת כמרחב לאמנות עכשווית המעודד וחושף אמנים ואוצרים מקומיים ובינלאומיים יחד עם פיתוח פרויקטים ארוכי טווח במרחבים ציבוריים שונים.
התוכנית פותחה בשנת 2017 בשיתוף עם שרון פוליאקין וקבוצת בוגרות מאוניברסיטת חיפה ובתמיכת המרכז לאמנות ומחקר מעמותה בירושלים.
התערוכה "גויאבה", אותה אצרה קבוצת סלה-מנקה, היא פלטפורמה לפעולות אמנות הבוחנות את האפשרות לפתוח את המזרח התיכון לתנועה, ומתרגלות דמיון פוליטי דרך סרטים, פרפורמנס, פעולות השתתפותיות ומחקר.
החללים התת-קרקעיים בבית הנסן הפכו בתערוכה למקום בו התקיימו העבודות שעשתה במסגרת הפלטפורמה.
הצופים הוזמנו להרגיש, לחשוב ולפעול.
בתערוכה הוצגו שלושה סרטים קצרים, ארכיון רדיו ואסופת ריחות.
הופמן נכחה בתערוכה כמעט כל יום.
פעם בשבוע הפיקה ריחות, ובימים אחרים היו שידורי רדיו בלייב מהאולפן שבתוך התערוכה.
בימים נוספים הייתה מתכנסת קבוצת לימוד.
"גויאבה جوافة" (2014) - שתי דמויות צועדות מיפו–תל אביב לביירות.
הן מחפשות את דרכן אל עתיד אחר: האחת מנסה לזכור תוך כדי הליכה, ואילו האחרת מנסה לשכוח.
בין הזיכרון לשכחה הן מצליחות להמשיך לצעוד יחד.
השביל שבו הן צועדות סומן, במקביל לעשיית הסרט, גם בשטח הפיזי ממש וגם באמצעות אתר אינטרנט ובו שבלונות לסימון דרכים.
המבקרים באתר מוזמנים להוריד את השבלונות ולהשתמש בהן כדי לסמן מחדש את הדרכים בין יפו–תל אביב לביירות.
השביל הממשי והשביל הנשכח, וכן הליכתן של הדמויות בסרט, היו לנקודת הפתיחה של הפלטפורמה.
דרכה התגלו אופנים שונים של חיפוש, רצון, דחף ותקיעות בניסיון לקיים כאן מרחב פתוח לתנועה.
"שמה شامْ" (2016) - משאית חונה בשביל בשפלת יהודה.
במהלך 24 שעות נערמים על גבי המשאית אנשים וחפצים.
הדמויות מדברות ערבית ועברית לחלופין ושרויות בין עבר מיטשטש לעתיד נסתר מעין.
כולן מבקשות להגיע למקום אחר, פיזית ותודעתית.
"קרב יום قرّب اليوم" (2018) - מתרחש בצפון-מזרח הגולן, בשעת עלות השחר.
הדמות היחידה בסרט עוברת מהלילה אל היום דרך מבנה רב קומות וחדרים ששימשו בעבר את ראש מפקדת מחוז קונייטרה הסורית.
היום המבנה עומד נטוש ושבור ומשקיף על חורבות העיר קונייטרה.
גם בסרט הזה הצופים מלווים דמות ברגע מעבר נעדר אחיזה.
הופמן, שהנחתה בבית לאמנות ישראלית את הקורס "מה הטעם: אוכל, אכילה ואירוח באמנות המקומית", פיתחה גם פרויקט תאטרלי ברוח ימים אלו: "לעסתי בשבילך" - סדרת פעולות הבוחנות את מושג ההזנה, דרך תצורות שונות של מחקר, ארוחות פרפורמנס ומיצב.
לאחר חודשים של ריחוק פיזי, חשש והימנעות מהעברת חיידקים ווירוסים, בזמן מגפת הקורונה, ארוחת הפרפורמנס חותרת למגע ובוחנת מחדש את הרגעים בהם נוכל לחלוק את כל מה שעובר בינינו.
הסדרה מתחקה אחר יחסי הכוחות השונים המגולמים בקשרים כגון יסודות תשוקה, עינוג וחמלה לצד הסדרה, פיקוח, כפייה והכנעה.
2007 - מלגה לשינו חברתי של בית הספר לאומנות מוסררה
2011–2012 - עידוד עבודה בקהילה של משרד התרבות
2018–2020 - פרס עידוד ועבודה בקהילה של משרד התרבות
טליה לוגסי היא במאית קולנוע, תסריטאית ומפיקה יהודיה אמריקאית.
לוגסי נולדה בניו יורק, ארצות הברית, לאב יהודי יוצא מרוקו ולאם יווניה.
סיימה תואר בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
לאחר מכן למדה משחק בבית הספר למשחק של לי סטרסברג.
סרטה "Descent" בו שיתפה פעולה עם חברתה, רוזריו דוסון, הוקרן בהצגת בכורה בפסטיבל טרייבקה בשנת 2007 וזכה כבחירת המבקרים של הניו יורק טיימס.
ב-2014 שיחקה בסרט "The Shape of Something Squashed" של השחקן והבמאי טום נונן .
סרטה השני, "This Is Not a War Story", בו גם שיחקה, הוקרן בבכורה בפסטיבל סן פרנסיסקו לסרטים עצמאיים לשנת 2021 וזכה בפרס הקהל לסרט בעל הנראטיב הטוב ביותר.
סרטה זכה גם בפסטיבל Tallgrass בוויצ'יטה כסרט הטוב ביותר של במאית.
הסרט היה מועמד לזכייה על עלילתו ב-"Woods Hole Film Festival", וב-John Cassavetes Award בפרס אינדפנדנט ספיריט.
נכון ל-2022, לוגסי מועסקת כמרצה במחלקה לאמנויות המסך ביוג'ין לנג קולג' לאמנויות חופשיות בניו סקול.
טליה ברטפלד-דיסקין (נולדה ב-27 בדצמבר 2000) היא שחקנית, קומיקאית, תסריטאית, יוצרת תוכן ופעילה להט"בית ישראלית.
ברטפלד נולדה בחולון ולמדה בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל".
בנעוריה למדה תיאטרון במכינת הנוער של ניסן נתיב.
בין השנים 2020–2022 שירתה בתיאטרון צה"ל כחלק ממדור הפקות, שם העלתה מופע סטנדאפ משלה.
ברטפלד נבחרה להבטחת השנה של פנאי פלוס לשנת 2022. בין השנים 2022–2024 הופיעה ברטפלד עם מופע הסטנדאפ שכתבה "ילדה רעה של טיקטוק".
החל מיוני 2024 מופיעה עם הופעת הסטנדאפ החדשה שכתבה במהלך אשפוזה "האלופה".
לבד בבית - בתפקיד ירדי (כאן חינוכית, 2020–הווה)
מהצד השני - מגישה וכותבת פינות בתוכנית (כאן 11, 2021–הווה)
ערב עם שי שטרן - מגישה פינות בתוכנית (כאן 11, 2022–הווה)
מי שמע על חווה ונאווה - בתפקיד נאווה קופמן הצעירה (yes, 2022)
המפקדת - בתפקיד ליבנת, בעונה השנייה והשלישית של הסדרה (כאן 11, 2022)
תלאתה - בתפקיד הילי גואטה (TeenNick, 2023).
מועדון הסטנד-אפ - בתפקיד עצמה, כמשתתפת בתוכנית הסטנדאפ והמערכונים (כאן 11, 2024)
רוני ותום - בתפקיד יפעת בעונה השישית של הסדרה (ערוץ ניקולודיאון, 2024)
סיפורים מהכורסה - כמשתתפת (כאן 11, 2024)
האחד והיחיד שלי - תפקיד ראשי בסרטו של דויד טאובר, בדמותה של שירה (2022)
ברטפלד ידועה כיוצרת תוכן וקומיקאית ברשת הטיקטוק.
זה קצר - סדרת סרטוני רשת של ארז עובד לקידום "פסטיבל קצר" של צוותא (2021)
העשירייה של כאן גימל - סדרת סרטוני רשת לרגל המצעד השנתי (2022)
קחי אותי טליה - סדרת רשת מוקומנטרית של ארז עובד (2024)
מורה מבוכים - הרפתקת מבוכים ודרקונים בה היא מגלמת דמות בשם נייקי בערוץ היוטיוב דונקי, לצד אור בוטבול, עמרי הכהן ונעמי לבוב (2025)
פאסיב אגרסיב - פודקאסט שברטפלד מגישה עם אלונה סער, במסגרת bepo, פלטפורמת הפודקאסטים של ynet (2025)
בתחילת 2027 עתיד לעלות בתיאטרון הבימה המחזמר "חצ'קונים" שיצרה ברטפלד עם נטע רוט ונועם קלינשטיין.
ברטפלד הייתה בעבר בזוגיות עם הזמרת והשחקנית, ליהי טולדנו, שגם כתבה עליה שיר.
מאז 2022 ברטפלד נמצאת בזוגיות עם שרון עתליה דיסקין.
השתיים מתגוררות בתל אביב וב-6 ביוני 2024 התחתנו.
ב-2023 חשפה ברטפלד כי היא מתמודדת עם בולימיה למעלה מעשור ובחרה להתאשפז באשפוז יום כדי להתמודד עם המחלה.
טליה כהן (נולדה ב-6 ביולי 1999) היא עיתונאית ישראלית המגישה את התוכנית "חדר החדשות" בערוץ בעברית של "i24 News".
טליה כהן גדלה בראש העין.
בשנת 2018 התגייסה ואת שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, בתור קריינית וכתבת תרבות.
בזמן שירותה הצבאי הגישה את קולות החיילים בגלגלצ, רצועת הבוקר ומבזקי חדשות.
עם שחרורה מהשירות הצבאי הצטרפה לערוץ 13 ככתבת בתוכנית "לפני החדשות" ומגישת מבזקים.
בעבר הייתה כתבת תרבות בחדשות 13 ובתפקידה הקודם בערוץ שימשה ככתבת לענייני צרכנות וכלכלה.
ב-2025 עזבה את חדשות 13, ומאז היא בין המגישים והמגישות של "חדר החדשות" בערוץ החדשות i24 News בעברית.
היא מתגוררת בעיר הולדתה, ראש העין.
טליאטלה (באיטלקית: Tagliatelle; מהמילה tagliare - "לחתוך") הוא סוג של פסטה מסורתי מאזור אמיליה-רומאניה ומארקה שבאיטליה.
חתיכות בודדות של טליאטלה הן סרטים ארוכים ושטוחים, הדומים בצורתם לפטוצ'יני, ובאופן מסורתי הם ברוחב של כ-6 מילימטרים.
ניתן להגיש טליאטלה עם מגוון רטבים, אם כי באופן מסורתי היא מוגשת עם רוטב בשר או רוטב בולונז.
פסטת הטליאטלה מיוצרת באופן מסורתי מבצק המכיל ביצים, היחס הנהוג הוא ביצה אחת למאה גרם קמח.
על פי אגדה עממית, לכאורה נוצרה הטליאטלה על ידי שף מלכותי מוכשר, שקיבל השראה מהתסרוקת של לוקרציה אסטה לרגל נישואיה לאניבל בנטיווגליו השני, ב-1487. בפועל, זו הייתה כנראה בדיחה, שהמציא ההומוריסט אוגוסטו מג'אני ב-1931.
השימוש במילה טליאטלה נמצא בשימוש עוד במאה ה-16, על ידי הסטיוארד כריסטופורו דה מסיבוגו , אשר פרסם בשנת 1549 את ספר המתכונים Banchetti compositioni di vivande, et apparecchi generale.
המתכון לטליאטלה נקרא "lasagnuolle overo tagliatelle tirate" ומרמז על מקור משותף עם הלזניה.
ב-1593 תוארה הטליאטלה כצורת הפסטה בשימוש הרחב ביותר על ידי הסופר האיטלקי, יליד אמיליה רומאניה, תומאזו גרזוני.
קופסת זכוכית בלשכת המסחר של בולוניה מכילה העתק שלם של חתיכת טליאטלה העשוי זהב, המדגים את הרוחב הנכון של 8 מילימטרים לאחר בישול, השווים ערך ל-7 מילימטרים לפני הבישול, תלוי בקשיחות הבצק.
מרקם הפסטה נקבובי ומחוספס, מה שהופך אותה לאידיאלית עבור רטבים סמיכים, העשויים בדרך כלל עם בשר בקר, עגל או חזיר (כמו רוטב בולונז), ולעיתים עם בשר ארנבת.
רטבים אחרים פחות עשירים וצמחוניים נפוצים גם הם, אם כי לא כמו הרטבים הבשריים, כגון כמו briciole e noci (פירורי לחם ואגוזים), uovo e formaggio (רוטב ביצים וגבינה), או פשוט עם עגבניות ובזיליקום.
טלי קריסטל (נולדה ב-1974) היא סוציולוגית שתחומי התמחותה הם: ריבוד חברתי, סוציולוגיה כלכלית, סוציולוגיה פוליטית, אי שוויון בהכנסות, שוק העבודה, יחסי עבודה ואיגודי עובדים.
משמשת כפרופסור מן המניין בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה.
נולדה בחיפה לשלומית (שלי) לבית שדמי, ולד"ר חיים קריסטל.
סבה, ישראל קרישטל, ניצול שואה, הוכרז בשנת 2016, על ידי ספר השיאים של גינס כגבר המבוגר ביותר החי בעולם, בגיל 112.
גדלה יחד עם ארבעת אחיה בעין החורש, כפר גלעדי ויסוד המעלה, ובתיכון למדה בבית ספר עמק החולה בקיבוץ כפר בלום.
לאחר שירותה הצבאי כמדריכת סימולטור בחיל האוויר למדה לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטת תל אביב: בשנת 1998 סיימה תואר ראשון בכלכלה וסוציולוגיה, בשנת 2001 סיימה תואר שני בסוציולוגיה.
שעסקה בביזוריות הסכמי השכר הקיבוציים וגידול אי השוויון בשכר בישראל, כתבה בהנחיית ד"ר דליה אלעזר ופרופ' ינון כהן.
בשנת 2008 סיימה תואר שלישי בלימודי עבודה.
את עבודת הדוקטור, שעסקה במקורות ההכנסה של עובדים שכירים בישראל, כתבה בהנחיית פרופ' ינון כהן.
את השתלמות הבתר-דוקטורט עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים (2008) ובאוניברסיטת סטנפורד (2009-2010) בארצות הברית.
בשנת 2010 החלה לעבוד כמרצה באוניברסיטת חיפה ובשנת 2020 התמנתה לפרופסור מן המניין.
בשנת 2023 הוענק לה פרס מיכאל ברונו.
נשואה לאורי אבן עזרא ואם לשניים.
קריסטל התחילה את דרכה כחוקרת בניתוח תהליכי ביזור של הסכמי השכר הקיבוציים והירידה בהיקף החברים באיגודי העובדים בישראל.
במחקרה הראתה שגורמים אלו מסבירים חלק ניכר מהעלייה החדה באי-השוויון בשכר.
בהמשך, בעבודת הדוקטורט שלה סיפקה תיאור מקיף של התפתחות הכלכלה הפוליטית ומערכת הריבוד בישראל, והתמקדה בחלוקת ההכנסה הלאומית של ישראל בין שכר העובדים לרווחי בעלי ההון ("חלק העבודה בהכנסה הלאומית").
עבודתה הוסיפה נדבך חדש בחקר אי השוויון, והדגישה את השפעת גורמים כמו התארגנות מעמדית והמדיניות שנוקטת המדינה בקביעת דפוסי החלוקה של ההכנסה הלאומית.
מסקנתה הייתה שרווחי התאגידים היו בשיא, מכיוון שלעובדים היה פחות כוח בעת משא ומתן עם מעסיקים, בעיקר בגלל שחיקת איגודי העובדים.
בשנים האחרונות פיתחה מסגרת מושגית של האופן שבו המחשוב פתח הזדמנויות חדשות להגדלת הרווחים בקרב בעלי ההון והעובדים בשכר גבוה, על חשבון עובדים שכירים מן השורה.
אף על פי שחלק גדול מהמחקרים שלה עוסק באי-השוויון בהכנסות ובתעסוקה בארצות הברית ובמדינות עשירות אחרות, קריסטל ממשיכה לחקור את הכלכלה הפוליטית של ישראל.
היא הייתה מעורבת בכמה פרויקטים שמרחיבים את עבודתה הקודמת על איגודי עובדים בישראל והשפעתם על אי השוויון בשכר ובהטבות נלוות מהמעביד.
כך למשל בפרויקט מחקר על השלכות המשבר הכלכלי בעקבות נגיף הקורונה על אי השוויון, ובפרויקט נוסף המלמד על התרחבות פערי ההכנסות בין מקומות העבודה כמנוע לגידול הכולל באי-השוויון בהכנסות.
קריסטל פרסמה עד היום כ-35 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים.
אלינה רוזנפלד-קינר וטלי קריסטל, שינויים במבנה התעסוקה בישראל: משדרוג לקיטוב, סוציולוגיה ישראלית, 19 (1), 2017, עמ' 120–144.
טלי ריינר-ברודצקי היא ביולוגית ישראלית, פרופסור זוטר במסלול לקביעות בבית הספר לאמנויות ומדעים ב בפילדלפיה שבפנסילבניה, ארצות הברית.
ריינר-ברודצקי היא חוקרת אבולוציה, התנהגות ואפיגנטיקה של נמלים (מירמקולוגיה).
אקטיביסטית ופעילה ציבורית בארגון אנאקספטבל.
ריינר-ברודצקי נולדה וגדלה ברחובות, דור עשירי בארץ.
אמה, אורלי ריינר, היא פרופסור לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידת מורן.
את התואר הראשון שלה סיימה ריינר-ברודצקי בשנת 2006, בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית שברחובות.
ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 2010, סיימה את התואר השני שלה בזואולוגיה, באוניברסיטת תל אביב.
עבודת התזה שלה התמקדה בברירה זוויגית בסנונית הרפתות, מחקר שעסק בשאלות אבולוציוניות בסיסיות.
בשנת 2018 קיבלה ריינר-ברודצקי תואר דוקטור לזואולוגיה וביולוגיה של בעלי חיים מאוניברסיטת תל אביב, בהנחיית פרופ' אברהם חפץ.
עבודת הדיסטרציה שלה השיגה הבנה בסיסית בהתפתחות אבולוציונית של מבנים חברתיים מורכבים, תוך התמקדות במבנה האוכלוסייה והמבנה החברתי בנמלים מהסוג נווטת (Cataglyphis): בחינה התנהגותית, כימית וגנומית.
המחקר עסק בסוציולוגיה של אוכלוסיית הנמלים המאופיינת על ידי ארגון חברתי מגוון, המשפיע על חיי הנמלים ועל מבנה האוכלוסייה שלהן.
ארגון חברתי מגוון מודגם באופן מיטבי בנמלים מסוג נווטת, כיוון שמינים בסוג זה מציגים שונות רבה במבנה החברתי וכן באסטרטגיות הרבייה.
באותה שנה זכתה בפרס קרן פיק, קרן המעניקה מלגות לסטודנטים מצטיינים בתחום המחקר והיישום האנטומולוגי בישראל.
בין השנים 2019 ל-2021 יצאה למחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה, מחקר שזכה במימון מלגה לטווח ארוך מטעם .
המחקר עסק בחקר ויסות אפיגנטי של החיים החברתיים של נמלים.
לאחר מכן המשיכה לפוסט-דוקטורט נוסף של כשנה בקמפוס קמדן של אוניברסיטת ראטגרס, שם חקרה את יחסי הגומלין בין לחץ ברירה תרמי ותזונתי בנמלים.
בשנת 2022 מונתה לפרופסור זוטר (Assistant Professor) במסלול לקביעות באוניברסיטת לה סאל שבפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
בתפקידה זה משמשת ריינר-ברודצקי כמרצה לביולוגיה ובמחקרה מתמקדת ריינר-ברודצקי בזיהוי המנגנונים הקובעים התנהגות וכיצד התנהגויות אינדיבידואליות משפיעות על אוכלוסיות ועל תהליכים אבולוציוניים.
מחקריה על התנהגות ואבולוציה כוללים בחינה רחבה, החל מהרמה המולקולרית ועד לרמה האורגניזמית והחברתית.
השאלות העיקריות אותן חוקרת ריינר-ברודצקי הן: מהי השפעתה של האפיגנטיקה על מגוון סוגי הנמלים, ומהם השינויים האפיגנטיים הנגרמים כתוצאה מלחץ ברירה תרמי ותזונתי בנמלים עירוניות.
החל משנת 2022 משמשת ריינר ברודצקי כעורכת-משנה בכתב העת Ecological Entomology של .
ריינר-ברודצקי פרסמה שישה מאמרים מדעיים בין השנים 2015 ל-2021 והציגה בכנסים רבים.
ריינר-ברודצקי השתתפה בעונה השנייה של תוכנית הילדים "שוסטר ושוסטר" של הטלוויזיה החינוכית, בה הסבירה על סוציוביולוגיה של נמלים בגן למחקר זואולוגי של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2020 ניהלה את סניף פילדלפיה של סיינסאברוד (ScienceAbroad), ארגון המסייע למדענים ישראלים צעירים בדרכם בחו"ל.
ריינר-ברודצקי פעילה בארגון המחאה אנאקספטבל, תנועה שורשית שהוקמה על ידי ישראלים הגרים מחוץ לישראל, במטרה למחות נגד המשך כהונתו של בנימין נתניהו כראש ממשלה.
במסגרת הארגון יזמה פעולות מחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש ופעולות מחאה נגד הרפורמה המשפטית בישראל 2023 ורקמה קשרים עם הקהילה היהודית בפילדלפיה.
עמדה בראש פעילויות המחאה להפסקת תרומתו של ארתור דנצ'יק, אחד משני התורמים המרכזיים של פורום קהלת.
לאחר ארבעה חודשי מחאה נחשף באתר כלכליסט כי דנצ'יק יפסיק את תמיכתו בפורום קהלת.
החל משנת 2025, ריינר-ברודצקי עובדת כמנהלת הקהילות של ארגון AID Coalition.
נשואה לגיא ברודצקי, איש היי-טק, ולהם שלושה ילדים.
טליה אילת היא ספורטאית פאראלימפית בחתירה, נציגת ישראל במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024).
אילת מרותקת לכיסא גלגלים מגיל 18 בעקבות דימום פנימי בעמוד השדרה ולאחר תקופת שיקום באיטליה החלה להתאמן במרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות ובבית הלוחם.
בצעירותה הייתה רקדנית והתחרתה בקפיצה לרוחק וריצה.
השתתפה בתחרויות גביע העולם בקייאק משנת 2020, העפילה לראשונה לאליפות אירופה בשנת 2021 ולאליפות העולם בשנת 2022. בתחרויות גביע העולם זכתה בשלוש מדליות ארד בחתירות 200 מטר (2020, 2022) ו-500 מטר (2020).
באליפות העולם 2023 שנערכה בגרמניה סיימה במקום השישי בזמן של 55.62 שניות והבטיחה את מקומה במשלחת הישראלית אל המשחקים הפאראלימפיים פריז (2024).
חודש קודם לכן זכתה במדליית ארד באליפות אירופה בחתירת 200 מטר בזמן של 56.31 שניות.
טליה בק (נולדה ב-20 באפריל 1980 בישראל), היא כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית.
זוכת פרס שרת התרבות והספורט ליוצרת צעירה בתחום המחול לשנת 2010.
בק למדה בסטודיו למחול של לאה מנור וסיימה בהצטיינות את לימודיה במגמת המחול בתיכון הארצי לאמנויות תלמה ילין, שבגבעתיים.
בשנת 1998, עם סיום לימודיה בתיכון לאמנויות תלמה ילין, הצטרפה ללהקת המחול ורטיגו.
היא הייתה חברה בלהקה עד שנת 1999. בשנת 2000 נסעה להולנד ועבדה עם הכוריאוגרף הפורטוגלי ברונו ליסטופד.
עם חזרתה לארץ, בשנת 2001, הצטרפה כרקדנית ללהקתם של ענבל פינטו ואבשלום פולק והופיעה בעבודותיהם "אויסטר", "עטוף", "בוביז", "בומביקס מורי", "שייקר", "ראשס +" ועוד.
בין השנים 2003–2008 שימשה גם כמנהלת חזרות של הלהקה.
בשנת 2009 היא הוזמנה ליצור עבור הלהקה.
היא הייתה היוצרת הראשונה שהוזמנה לעשות זאת.
היא יצרה את "סודאד" שהוצגה בערב משותף עם יצירתם של פינטו-פולק "ראשס".
בשנת 2010 יצרה את הסולו "מעצמה", שהוצג בערב משותף עם היצירה "טורוס" מאת פינטו-פולק, עליו זכתה בפרס שרת התרבות לאמן צעיר לשנת 2010.
בין השנים 2005–2016 רקדה כרקדנית עצמאית עם כוריאוגרפים שונים, בהם: יסמין גודר, נעה דר, רועי אסף, אלה רוטשילד, אשר לב, נטע ירושלמי, יוסי ברג ועודד גרף, ובמקביל המשיכה את עבודתה כיוצרת מחול עצמאית.
בשנת 2015 הצטרפה לעמותת הכוריאוגרפים.
במקביל ליצירתה העצמאית, בשנת 2021 החלה בק ללמוד בתוכנית להסבת אקדמאים בבית הספר לאחיות שיינבורן בבית החולים איכילוב.
2009 - "סודאד" – עבור להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק.
2010 - " מעצמה" - עבור להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק.
2013 – "The Botany of Desire" – בהשתתפות הרקדנים עידו בטש, יוחאי גינתון, מיכל סייפן ואריאל פרידמן, מעצבי החלל והאובייקטים מיכל צדרבאום ונועם דובר, המוזיקאי גיא שרף, מעצבת התאורה תמר אור ומנהלת החזרות מלני ברסון.
2016 - "W" - בשיתוף עם השחקן הפיזי הוותיק צביקה פישזון, מעצבי החלל ליטל נטע פולקמן ונדב ביגניץ, מעצב התאורה עופר לאופר, המוזיקאי גיא שרף, מנהלת החזרות מלני ברסון והדרמטורג עמיר קליגר.
העבודה הופקה והוצגה במרכז כלים לכוריאוגרפיה - בת ים.
2018 - "קולוניה" – נוצר במסגרת פסטיבל הרמת מסך בניהולם האמנותי של איציק גלילי ומאטה מוראי.
בהשתתפות מיכל גייר, נועה הן, סטפי ון בוקהובן, אחינועם חי, נעמי טורנפו, אופיר יטח, קרן לוריא פרדס, יעל סופר, ניצן שפרן.
(שותפות לתהליך: נוגה אלפר, ירדן ברקת, יעל וכמן, תמר קיש, לילך שוורץ, ליהי שוכוטוביץ' ומאי שפיר), המוזיקאי גיא שרף, מעצב החלל זוהר שואף, מעצבת התלבושות אביה בש, מעצב התאורה אורי מורג, מנהלת החזרות מלני ברסון והדרמטורג עמיר קליגר.
גרעין ראשוני מתוך העבודה נוצר והוצג במסגרת "המסלול להכשרת רקדנים" של תל אביב-יפו בניהולם האמנותי של אופיר דגן ונעמי פרלוב 2018.
2019 - "Esters" - נוצר במסגרת פסטיבל הרמת מסך בניהולם האמנותי של איציק גלילי ומאטה מוראי.
בהשתתפות טליה בק ומיכל סייפן, מעצב החלל זוהר שואף, מנהלת החזרות מלני ברסון ומעצב התאורה נדב ברנע.
2020 - "HHH" – יצירה לשמונה גברים, כחלק מהערב המשותף "גרלנדה" בביצוע להקת המחול אנסמבל בת שבע ובניהולה האמנותי של גילי נבות.
מוזיקה מקורית: גיא שרף ופלורה (לירון משולם), עיצוב תאורה: אבי יונה בואנו (במבי).
2021 - "Absert" – נוצר במסגרת פסטיבל מחול שלם בניהולה האמנותי של רייצ'ל ארדוס.
הסולו בביצועה של בק עצמה עסק במחקר של מופעי כעס.
עיצוב חלל: טליה בק, עיצוב תאורה ואובייקטים: עופר לאופר, ניהול חזרות: מלני ברסון.
2022 - "The Moon is A Girl with the Sun in her Eyes" – נוצר במסגרת פסטיבל הרמת מסך בניהולם האמנותי של דנה רוטנברג ועודד גרף.
דואט בביצוע טליה בק ואיתי דורון.
עריכה מוזיקלית: מלני ברסון וגיא שרף, עיצוב תאורה: יאיר ורדי, עיצוב במה: טליה בק, עיצוב תלבושות: טליה בק וורוניקה שור, ניהול חזרות: מלני ברסון.