tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשיחה עם כלי התקשורת בדוחא לצד ראש ממשלת קטר, שייח' מוחמד בן עבדולרחמן אל-ת'אני, אמר שר החוץ האמריקני אנתוני בלינקן "לא יכולים להיות יותר בעסקים כרגיל עם חמאס".
בנובמבר 2024 אישרה קטר כי הנהגת חמאס עזבה את קטר לבקשת המדינה, על אף שלא התקבלה החלטה לסגירה של משרדי הארגון.
בעקבות החלטת קטר נקלטו מנהיגי חמאס במדינות אחרות.
על פי דוח מודיעיני שנכתב עבור פרקליטי משפחות קורבנות חמאס מ־7 באוקטובר, קטר מציגה את עצמה באופן כוזב כמתווכת הוגנת, בעלת השפעה ממתנת, ואסור היה לאפשר לה לשמש כמתווכת מרכזית בעימות בעזה ובמשא ומתן לשחרור החטופים.
בדוח נכתב גם שקטר מרוויחה בצורה ישירה משפיכות הדמים ומההשלכות והמתיחות הגאופוליטיות הנובעות ממדיניותה.
עוד נכתב שהטענה של קטר שהמימון שלה יועד לרווחת הפלסטינים ולא לפעילות צבאית של החמאס אינה מהימנה.
קטר הייתה מודעת לפעילות הצבאית של חמאס ותמכה בה יותר מעשור.
תחת המנהיג האיסלאמיסט רג'פ טאיפ ארדואן, טורקיה הפכה לתומכת איתנה בארגון הטרור הפלסטיני חמאס, השולט ברצועת עזה.
על אף היותה חברה בנאט"ו, טורקיה מספקת תמיכה כספית ולוגיסטית לחמאס, ומארחת בכירי חמאס, כולל סאלח אל-עארורי.
ראש חמאס אסמאעיל הנייה והיו"ר לשעבר, ח'אלד משעל מבקרים בטורקיה לעיתים קרובות.
לפי השב"כ, חמאס הקים עמדת פיקוד בטורקיה, בה היא משתמשת לגיוס פעילים ולפיקוח על פעולות במזרח התיכון.
על פי הדיווחים, סניף חמאס בטורקיה מקבל החלטות עצמאיות מבלי לקחת בחשבון את התנועה כולה ומבלי לערב את הנהגת חמאס.
לפי הדיווחים, חמאס תכנן התקפות נגד ישראל מטורקיה, כולל חטיפת והרג של שלושה בני נוער ישראלים ב-2014. בשנת 2020 האשימו דיפלומטים ישראלים את טורקיה במתן דרכונים ותעודות זהות לאנשי חמאס באיסטנבול.
שר החוץ של טורקיה נפגש עם מנהיגי חמאס בפברואר 2006, לאחר ניצחון הארגון בבחירות הפלסטיניות בעזה.
בשנת 2010, ראש הממשלה ארדואן תיאר את חמאס כ"לוחמי התנגדות שנאבקים להגן על אדמתם".
בעקבות מתקפת הפתע של חמאס על דרום ישראל ב-7 באוקטובר 2023, ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, הנשיא ארדואן שיבח את חמאס כ"קבוצת שחרור, 'מוג'אהדין' המנהלת קרב להגנה על אדמותיה ואנשיה".
ארדואן ביטל ביקור מתוכנן בישראל.
במהלך המלחמה התייצב ארדואן כמה פעמים לצד חמאס ואמר שחמאס איננו ארגון טרור וכי ישראל היא זו שמבצעת רצח עם.
תמים תהיה היא מצווה בתורה שנזכרה בספר דברים, המופיעה בפרשייה האוסרת לעסוק בענייני כשפים וקסמים.
למצווה ניתנו פירושים רבים, חלקם בעלות השלכות הלכתיות, וחלקם בתחום האגדה.
ציווי התמימות נחשב לאחד היסודות בהשקפה התורנית ביהדות.
המשמעות המילולית של תמים היא שלם.
הציווי על התמימות נאמר גם לאברהם אבינו:
הגמרא במסכת פסחים דורשת מן הפסוק לאסור שאלה בכלדיים.
ראשונים רבים הסבירו שכלדיים הם החוזים בעתידות.
רבים מן המפרשים למדו מכאן אזהרה כוללת להתרחק מן הדרישה אחר העתידות, וציווי לקבל את העתידות מה'.
וכך כתב רש"י (דברים יח, יג):
בתוספות הוזכר מדרש ספרי שלומד מן הפסוק לאסור שימוש בגורלות.
רבים ראו בציווי על התמימות אזהרה כללית להתרחק ממיסטיקה לסוגיה וניסיונות מאגיים להשפיע על המציאות בכלים לא טבעיים.
כפי שהוזכר, במסכת פסחים נאמר שאסור לשאול בכלדיים, משום 'תמים תהיה עם ה' אלוקיך'.
במדרשי התנאים נדרש הפסוק גם כאיסור לחקור בנסתרות כמו מה היה לפני בריאת העולם, וכן בהנהגת ה' בעולמו והרהור אחר שאלות שכר ועונש.
בתנועת החסידות נושא זה הורחב ורבים השתמשו במקור זה כדי לבסס את האיסור לעסוק בפילוסופיה וחקירות שכליות.
תמיסה מימית היא תערובת הומוגנית של מולקולות החומר המומס ושל מולקולות המים המתפקדים כממס.
החומרים הנמסים במים הם חומרים בעלי קשרים יוניים או קשרים קוולנטיים קוטביים, והם יכולים להיות מוצקים, נוזלים או גזים.
מולקולת המים מורכבת מאטום חמצן אחד הקשור בקשר קוולנטי קוטבי לשני אטומי מימן.
בזכות תכונה זאת, מולקולות המים יכולות להימשך אל מולקולות החומר המומס, בהן קשרים יוניים או קשרים קוולנטיים קוטביים, לפרק את הקשרים הללו, להפריד בין המולקולות או היונים של החומר המומס ולפזרם באופן אחיד בתמיסה הנוצרת.
לתמיסות המימיות יש תפקיד חשוב בכל תחומי החיים.
צמחים הגדלים על פני הקרקע ניזונים מתמיסה מימית של תרכובות יוניות הנמצאות בקרקע.
התמיסה נספגת על ידי השורשים ומועברת דרך צינורות העצה לחלקי הצמח השונים.
מי האוקיינוסים, הימים והאגמים הם תמיסה מימית של מלחים ושל גזים שונים, כאשר החשובים מביניהם הם החמצן ודו־תחמוצת הפחמן.
החמצן המומס במים מאפשר את קיומם של הדגים, דו־תחמוצת הפחמן נצרכת על ידי הפלנקטון ואצות הים השונות בתהליך הפוטוסינתזה.
הפלזמה (נסיוב הדם) המהווה כ-55% מנפח הדם הזורם בכלי הדם של בעלי החוליות היא תמיסה מימית של היונים האלקטרוליטיים נתרן (+Na), אשלגן (+K), סידן (2+Ca), מגנזיום (2+Mg), כלוריד (-Cl), פוספט (PO4-3), הדרושים לפעולה תקינה של הלב ושל מערכת העצבים.
מי גשמים החודרים אל הקרקע ממסים את סלעי הגיר והדולומיט ויוצרים מערות נטיפים.
לפני המהפכה התעשייתית, מי הגשמים נחשבו למים הנקיים ביותר.
הם נאגרו בעונת הגשם ושימשו לשתייה בעונות הצחיחות.
אם העלייה בזיהום האוויר הנגרם על ידי התעשיות השונות, מי הגשם ממסים בדרכם לקרקע מזהמים שונים הנמצאים באוויר, כאשר המסוכנים ביותר הם חומצה גופרתית וחומצה חנקתית.
הדבר נכון גם לגבי שלג, טל ערפיח וערפל.
ציפוי אלקטרוליטי של מתכות מתבצע באמבט בו תמיסה מימית של מלחי חומר הציפוי.
לדוגמה תמיסה לציפוי זהב מכילה את המלח NH4AuSO3.
הפקת חומרים בתהליך אלקטרוליטי, לדוגמה הפקת כלור (Cl2), מימן (H2) ונתרן הידרוקסידי (NaOH) מתבצעת אל ידי אלקטרוליזה של תמיסת נתרן כלורי (NaCl, מלח בישול).
הפקת מלחים על ידי ייבוש מי הים, דוגמת הפקת אשלג במפעלי ים המלח והפקת מלח בישול מייבוש מי ים או מי אגמים מלוחים.
תמיסות פולימרים הן תמיסות המכילות פולימרים מומסים.
הן עשויות להופיע כתמיסות נוזליות (כגון תמיסות מימיות) או כתמיסות מוצקות (כגון חומרים שעברו פלסטיזציה).
בניגוד לתמיסות של מולקולות קטנות, לתמיסות פולימרים מאפיינים פיזיקליים וכימיים ייחודיים, הנובעים מגודלן, גמישותן ושזירתן של שרשראות הפולימר.
חקר מערכות אלה חשוב הן במדע הבסיסי והן ביישומים מעשיים, שכן חומרים יומיומיים רבים מיוצרים מפולימרים המומסים בנוזלים.
המסת פולימר בממס (פלסטיסייזר) אינה פשוטה כמו המסת מולקולות קטנות, כגון מלחים או סוכרים.
פולימרים גדולים מכדי להתפזר במהירות ובאופן אחיד בנוזל, והמסיסות שלהם תלויה במידה רבה באינטראקציות בין מקטעי הפולימר לבין מולקולות הממס.
ממס המקיים אינטראקציה חיובית עם הפולימר גורם להתנפחות השרשראות ולהפרדתן, ובכך נוצאת תמיסה יציבה.
לעומת זאת, אינטראקציות חלשות עלולות לגרום לשרשראות לקרוס על עצמן או לשקיעת הפולימר בתמיסה.
מאפיין מרכזי של תמיסות פולימרים הוא התנהגותן כתלות בריכוז.
בריכוזים נמוכים מאוד, כל מולקולת פולימר מתנהגת באופן עצמאי וצפה בחופשיות בממס.
מצב זה נקרא "אזור דליל".
עם העלייה בריכוז, סלילי הפולימר מתחילים לחפוף זה עם זה, ונוצר "אזור חצי-דליל", שבו הסתבכות וצפיפות משפיעות על תכונות התמיסה.
בריכוזים גבוהים יותר, התמיסה מקבלת מאפיינים של מותך, כאשר אינטראקציות חזקות בין השרשראות שולטות בהתנהגותה.
צמיגותן של תמיסות פולימרים מדגישה את ההבדלים בינן לבין תערובות מולקולריות פשוטות.
אפילו כמויות קטנות של פולימר עשויות להגדיל באופן משמעותי את הצמיגות, משום שהשרשראות הארוכות מתנגדות לזרימה כאשר הן מסתבכות ונמתחות בתוך הנוזל.
השפעה זו מנוצלת בתעשיות רבות, שבהן פולימרים משמשים לעיבוי נוזלים, לייצוב תרחיפים או לשליטה בתכונות זרימה.
לדוגמה, תוספי פולימר במזון משפרים את המרקם, ואילו בצבעים הם מסייעים בשליטה על טפטוף והתפשטות.
לתרמודינמיקה תפקיד מרכזי בהבנת תמיסות פולימרים.
"תורת פלורי-האגינס" מתארת כיצד האיזון בין התרומות האנתלפיות והאנטרופיות קובע אם פולימר יתמוסס בממס נתון.
גם הטמפרטורה משפיעה על המסיסות, שכן חלק מתמיסות הפולימר עוברות הפרדת פאזות בעת חימום או קירור, עקב אינטראקציות מולקולריות.
מעברים תלויי טמפרטורה אלה נחקרים בהרחבה לצורך יישום בחומרים חכמים ובמערכות להובלת תרופות.
הכנסת כמויות קטנות של ממס לפולימר מפחיתה את טמפרטורת המעבר לזכוכית, את טמפרטורת הכניעה ואת צמיגות ההיתוך.
הבנת התרמודינמיקה של תמיסת פולימרים חיונית בתהליכי ייצור.
כך למשל, היא משפיעה על מדידת ההתכווצות או התפשטות בתהליכי הזרקה, וכן על השאלה אם פיגמנטים וממסים יתערבבו באופן אחיד עם פולימר בייצור צבעים וציפויים.
תיאוריה עדכנית על צמיגות תמיסות פולימרים מספקת הסבר פיזיקלי למספר קשרים אמפיריים וערכים מספרים ידועים, כולל קבוע האגינס, אך גם מציגה תלות חדשה ופשוטה בריכוז ובמסה המולרית.
עבור תערובת בינארית של שני מונומרים, ו - , המספר הכולל של חלקיקים הוא:
בהגדרת , האנרגיה החופשית המנורמלת של הערבוב היא:
הוא פרמטר האינטראקציה של פלורי-האגינס, המתאר את האינטראקציות היחסיות בין ו - .
אם האינטראקציות מושכות , הערבוב מועדף; ואם הן דוחות , עשויה להתרחש הפרדת פאזות.
האיבר האנטרופי נובע מפונקציית החלוקה של חלקיקים בלתי נבדלים בגבול התרמודינמי.
בהרחבה לתמיסות פולימרים, כל שרשרת תופסת אתרי סריג רבים.
בהגדרת שבר השרשרת היחסי , קיימים שלושה סוגי אינטראקציה בסריג: ממס-ממס, מונומר-מונומר וממס-מונומר.
סימון האינטראקציה בין שני חלקיקים כלשהם יתקבל:
כאשר הוא מספר הקואורדינציה של הסריג והפקטור הכפול בביטוי מגיע מסימטריית .
סך האנרגיה הפנימית לכל חלקיק היא:
האיבר הימני הוא האנרגיה הפנימית המופרדת לכל חלקיק, בעוד שהאיברים השמאליים הם הערכים המעורבים, כפי שנראו לעיל.
שינויי האיבר האנטרופי מעט יותר ברורים.
מכיוון שהמונומרים בכל פולימר מחוברים מספר הקונפיגורציות יותר קטן וניתן לקרבו לסדר מוביל:
שני האיברים האחרונים קבועים וזניחים ואינם משפיעים על המערכת.
כתיבה מחדש של האנרגיה החופשית חסרת הממדים של התערובת:
בעוד שתמיסת המונומר סימטרית להחלפה , תמיסת הפולימרים אינה כזו.
זאת בשל העובדה שהאנטרופיה בתמיסות פולימרים נמוכה יותר מאשר בתמיסות מונומר, (מכיוון שהמונומרים בכל פולימר חייבים להיות מחוברים זה לזה).
לכן, שינוי בריכוז, גם אם סימטרי, ישנה את האנטרופיה.
במקרה , , שהיא האנרגיה החופשית של גז הסריג (תמיסת מונומר).
במקרה הכללי של תערובת של רכיבים, כל ריכוז חלקי מסומן כ:
והאנטרופיה הכוללת של הערבוב היא:
והאנרגיה החופשית חסרת הממדים הכוללת היא:
האנרגיה החופשית של התמיסה משמשת לבחינת מידת מסיסותן של שתי שרשראות (או יותר).
כל עוד קמורה , למערכת יש פאזה אחת, כלומר, הממס והפולימר מעורבבים.
מצד שני, אם האנרגיה החופשית קעורה , מספר פאזות יכולות להופיע, והתמיסה לא תתערבב.
כאשר , גם הרכיבים האנרגטיים וגם הרכיבים האנטרופיים קמורים, כלומר התמיסה תתערבב.
במקרים בהם , הפרדת פאזות אפשרית, כתלות בקמירות של האנרגיה החופשית.
כדי למצוא היכן מתרחשת הפרדת הפאזות, ניתן למצוא מינימום ל - כאשר הפרמטר מוגבל.
לאחר הגדרת כופל לגראנז' והפונקציה הבלתי מוגבלת , מינימיזציית , מניבה את המשוואה:
בכל פעם של - יש שני פתרונות, מתרחשת הפרדת פאזות.
לכן, מזעור אקוויוולנטית למציאת המשיק המשותף.
פתרון המשוואה לעיל עבור פרמטר האינטראקציה שווה ערך לגבול הפאזה.
במקרה הסימטרי של תמיסה של שני מונומרים ():
מאחר שמבחינה פנומנולוגית, , תלות הטמפרטורה של הפרדת הפאזות, או עקומת הדו-קיום, היא:
עקומת הספינודל מקיימת , במקרה של תמיסה של שני פולימרים, זה שווה ל:
מציאת ערכי קיצון לעקומה נותנת את ההרכב הקריטי , שבו המערכת עוברת ממערכת דו-פאזית למערכת חד-פאזית:
בגבול המונומרי, ההרכב הקריטי הוא .
עבור שרשראות אסימטריות מאוד (), , כלומר, ערבוב יכול להתקיים רק בריכוזים נמוכים מאוד.
מעברי פאזה בתמיסות מרובות חלקיקים
עבור תערובות עם יותר משני רכיבים, מעברי פאזה נקבעים על ידי ניתוח מטריצת הסיאן של נגזרות שניות של האנרגיה החופשית.
ערכיה העצמיים מצביעים על כך שהמערכת יציבה או לא יציבה.
תמיסות פולימרים משמשות לייצור סיבים, סרטים, דבקים, לכות, צבעים ומגוון רחב של חומרים מבוססי פולימרים.
שכבות דקות של תמיסות פולימרים יכולות לשמש ליצירת התקנים פולטי אור.
ג'לים פולימריים מבוססי גואר משמשים בתהליך השבירה ההידראולית ("פרקינג").
תמיסות פולימרים משמשות בדרך כלל בצבעים, ורניות וציפויים תעשייתיים.
המסת פולימרים בממסים יוצרת תערובת נוזלית שניתן למרוח על משטחים; לאחר הייבוש או ההתקשות, הפולימר יוצר שכבת מגן בעלת תכונות כגון עמידות, עמידות למים וגמישות.
תמיסות אקריליות ופוליאוריתן נמצאות בשימוש נרחב בציפויי רכב ובציפויים אדריכליים, בשל יכולתן לעמוד בסביבות קשות וחשיפה לקרינת UV, ואילו פורמולציות ייעודיות מספקות גימורים נוגדי קורוזיה או מעכבי בעירה.
תמיסות פולימרים הן חיוניות גם בייצור מכשירים רפואיים, שבהם נדרשים תאימות ביולוגית ומבנה מיקרוסקופי מדויק.
הידרוג'לים מיוצרים בהיקף רחב מתמיסות פולימרים ומשמשים לעדשות מגע, חבישות לפצעים ומערכות להובלת תרופות.
יכולתם לחקות סביבות רקמה טבעיות תומכת בהידבקות תאים ובצמיחת רקמות – תהליך חיוני עבור מכשירים מושתלים ופיגומים ברפואה רגנרטיבית.
לדוגמה, תמיסות פוליוויניל אלכוהול ופוליאתילן גליקול מאפשרות ייצור עדשות רכות ושקופות או תחבושות הידרופיליות, המקדמות ריפוי ומשפרות את נוחות המטופל.
בהנדסת רקמות, תמיסות פולימרים משמשות גם לייצור פיגומים נקבוביים המשמשים כתבניות לשחזור איברים או רקמות פגועים.
באמצעות התאמת ריכוז התמיסה, המשקל המולקולרי ושיטות העיבוד (כגון אלקטרוספינינג או ייבוש בהקפאה), ניתן לשלוט בגודל הנקבוביות, בתכונות המכניות ובקצב הפירוק.
יכולות אלו מעניקות יתרונות משמעותיים ביחס לחומרים מסורתיים, שכן ניתן להתאים פולימרים ביו־רפואיים להתמוסס בגוף ללא נזק או לספק שחרור ממושך של תרופות, ובכך להפחית סיבוכים ולשפר את תוצאות הטיפול.
תעשיית הטקסטיל עושה שימוש בתמיסות פולימרים הן בייצור סיבים והן בגימור פני שטח.
סיבים סינתטיים כגון ניילון, אקריליק ופוליאסטר נוצרים בטוויית תמיסות פולימרים לסיבים, מה שמאפשר שליטה בחוזק מתיחה, באלסטיות ובספיגת הלחות, וכך מתקבלים בגדים נוחים, עמידים ופונקציונליים יותר.
ציפויים שמקורם בתמיסות פולימרים מקנים לבדים תכונות של דחיית מים, עמידות בפני כתמים או פעילות אנטי־מיקרוביאלית.
תמיסות פולימרים משמשות גם בתהליכי צביעה להשגת חדירת צבע אחידה.
ניתן להדפיס תמיסות פולימרים מוליכות על גבי בדים ליצירת מעגלים גמישים, ובכך לאפשר את פיתוחם של טקסטילים חכמים.
תמיסות פולימרים תופסות מקום מרכזי במכשירים אלקטרוניים מודרניים.
שכבות בידוד דקות בקבלים, בטרנזיסטורים ובמעגלים משולבים נוצרות לעיתים קרובות מתמיסה ומוקשות לשכבות דיאלקטריות.
צגים גמישים ומסכי מגע עושים שימוש בתמיסות פולימרים מוליכות, כגון PEDOT:PSS, שניתן לעבד באמצעות טכניקות הדפסה ולהניחן על פלסטיק, זכוכית ומשטחים נוספים.
ייצור דיודות פולטות אור אורגניות (OLED), תאים פוטו־וולטאיים אורגניים וביואלקטרוניקה עושה שימוש במסיסות וביכולת העיבוד של פולימרים ליצירת רכיבים קלים וגמישים.
ככל שהמזעור והגמישות נעשים קריטיים יותר באלקטרוניקה המודרנית, חשיבותן של תמיסות פולימרים ממשיכה לגדול.
העלות הנמוכה, קלות העיבוד והיכולת להקנות תכונות חשמליות מותאמות אישית תומכות בגל הבא של מוצרי צריכה ומכשירים לבישים חכמים.
תמיסות פולימרים נמצאות בשימוש נרחב לייצור ממברנות ליישומי סינון וטיהור.
תמיסות יציקה של פוליסולפון או תאית אצטט מניבות ממברנות בעלות גודל נקבוביות מבוקר וסלקטיביות כימית, המשמשות בטיפול במים ובהתפלה.
יישומים נוספים כוללים הפרדת גזים, טיהור תרופות והשבת תוצרי לוואי תעשייתיים.
היכולת לתכנן ממברנות בעלות חדירות סלקטיבית ויציבות בתנאים תובעניים הופכת את הממברנות שמקורן בתמיסות פולימרים למשאב מרכזי בניהול סביבתי ובהשבת משאבים.
תֶּמִיסְטִיוֹס (ביוונית עתיקה: Θεμίστιος; ), המכונה אופרדס (Εὐφραδής, "רהוט"), היה מדינאי, רטוריקן ופילוסוף.
הוא פרח בתקופת שלטונם של קונסטנטיוס השני, יוליאנוס, יוביאנוס, ואלנס, גרטיאנוס ותאודוסיוס הראשון.
הוא שמר על יחסים טובים עם כל הקיסרים הללו, למרות ההבדלים הרבים ביניהם והעובדה שהוא עצמו לא היה נוצרי.
קונסטנטיוס הכניס אותו לסנאט בשנת 355, והוא כיהן כמושל קונסטנטינופול בשנת 384, לאחר שמונה לתפקיד על ידי תאודוסיוס.
מבין כתביו הרבים, שרדו עד ימינו שלושים ושלושה נאומים שלו, וכן פרשנויות ותקצירים שונים של כתבי אריסטו.
תמיסטיוס נולד בפפלגוניה ולמד ב בפאסיס.
כמה מנאומיו מזכירים את אביו, אאוגניוס, פילוסוף מכובד שממנו קיבל הכשרה נוספת.
תמיסטיוס התמקד בעיקר באריסטו, אם כי למד גם את הפילוסופיה של האסכולה הפיתגוראית ופלאטוניזם.
פורסמו ללא הסכמתו והקנו לו מוניטין רב.
לאחר שבילה את נעוריו באסיה הקטנה ובסוריה, תמיסטיוס פגש את קונסטנטיוס השני במהלך ביקור הקיסר באנקירה בגלטיה בשנת 347. בהזדמנות זו נשא תמיסטיוס את נאומו הראשון ששרד, "פרי פילנתרופיאס" (Peri Philanthropias).
זמן לא רב לאחר מכן הוא עבר לקונסטנטינופול, שם, מלבד שהות קצרה ברומא, הוא התגורר עד סוף חייו.
תמיסטיוס לימד פילוסופיה בבירה המזרחית במשך עשרים שנה.
בשנת 355 הוא התקבל ל, על בסיס מכתב המלצה מקונסטנטיוס.
המכתב עדיין קיים, ומכיל שבחים רבים הן לתמיסטיוס והן לאביו אאוגניוס.
כמו כן, נשמרה תגובתו של תמיסטיוס, נאום תודה שנשא בסנאט בתחילת 356. בשנת 357 הוא נשא שני נאומים נוספים לכבוד קונסטנטיוס, אם כי ביקור ממלכתי ברומא מנע מהקיסר לשמוע אותם באופן אישי.
הנואם זכה בכל זאת בפסל דיוקן מברונזה.
בשנת 361 הוא מונה לדרגת על ידי צו שעדיין קיים.
תמיסטיוס אולי כיהן כפרוקונסול של קונסטנטינופול בשנת 358; אם כן, הוא היה האחרון שכיהן בתפקיד זה, לפני שהתפקיד שודרג למעמד של .
קונסטנטיוס מת בשנת 361; אך תמיסטיוס, כפילוסוף ופגאני, שמר באופן טבעי על חסדו של יוליאנוס, שדיבר עליו כעל סנטור ראוי של העולם כולו, וכפילוסוף החשוב ביותר של תקופתו.
ה"סודא" קובעת שיוליאנוס מינה את תמיסטיוס לפרפקט של קונסטנטינופול; אך טענה זו מופרכת על ידי הנאום שנשא תמיסטיוס, כאשר מונה באמת לתפקיד זה תחת תאודוסיוס הראשון.
זמן קצר לפני מותו של יוליאנוס בשנת 363, נשא תמיסטיוס נאום לכבודו, שכבר אינו קיים, אך ליבאניוס מתייחס אליו באריכות במכתב לתמיסטיוס.
בשנת 364 הוא יצא, כאחד מנציגי הסנאט, לפגוש את יוביאנוס ב, על גבול גלטיה וביתיניה, ולהכתירו לקונסול; ובהזדמנות זו נשא נאום, אותו חזר וביצע מאוחר יותר בקונסטנטינופול, שבו הוא תובע חופש מצפון מלא לקיים כל פולחן של כל דת שהיא.
באותה שנה נשא נאום בקונסטנטינופול, לכבוד עלייתם לשלטון של ולנטיניאנוס הראשון ווואלנס, בנוכחות האחרון.
נאומו הבא מופנה לוואלנס, בו הוא מברך אותו על ניצחונו על ביוני 366, ולהתערב לטובתם של כמה מהמורדים; הנאום נישא בשנת 367. בנוסף לנאומים אלה, המוכיחים כי הנואם היה מקורב לקיסר, יש לנו את עדותו של תמיסטיוס עצמו להשפעתו על ואלנס.
בשנת 377 הוא היה ברומא, כנראה בשליחות לגרטיאנוס, לו מסר נאום שכותרתו Erotikos.
עם הצטרפותו של תאודוסיוס הראשון לאימפריה על ידי גרטיאנוס, ב בשנת 379, נשא תמיסטיוס נאום אלגנטי, בו הוא מברך את הקיסר החדש לרגל הכתרתו.
מבין נאומיו הנותרים, חלקם ציבוריים וחלקם פרטיים; אך רק מעטים מהם ראויים לציון מיוחד בשל הקשר שלהם לאירועי חייו.
בשנת 384, (סביב האחד בספטמבר), הוא מונה לפרפקט של קונסטנטינופול, תפקיד שהוצע לו, אך הוא סירב לו, כמה פעמים קודם לכן.
הוא החזיק במשרת הפרפקט חודשים ספורים בלבד, כפי שאנו למדים מנאום שנשא לאחר שפרש מהתפקיד, ובו הוא מזכיר, כפי שעשה כבר שש שנים קודם לכן, ויותר מפעם אחת בתקופת הביניים, את זקנתו ובריאותו הלקויה.
מהנאום השלושים וארבעה אנו למדים גם כי החזיק בעבר במשרות ה"פרינקפס סנאטוס" ( וה"", בנוסף לשליחותו לרומא; בנאום אחר הוא מזכיר עשר שליחויות שאליהן נשלח לפני כהונתו כפרפקט; ובנאום נוסף, שנכתב ככל הנראה בסביבות 387, הוא אומר שהיה עסוק קרוב לארבעים שנה בענייני ציבור ובשליחויות.
לא רק ליבאניוס, אלא גם גרגוריוס מנזיאנזוס היה חברו והתכתב עמו, והאחרון, באיגרת שעדיין קיימת, מכנה אותו "מלך הטיעונים".
נאומיו של תמיסטיוס, שהיו קיימים בזמנו של פוטיוס (המאה ה-9), מנו שלושים ושישה במספר.
מתוכם, שלושים ושלושה הגיעו לידינו ביוונית.
שניים מהם, עם זאת, (נאומים 23 ו-33, ואולי נאום 28) לא השתמרו במלואם, ואחד (נאום 25) הוא הצהרה קצרה, לא נאום מלא.
מהדורות מודרניות של הנאומים כוללות שלושים וארבעה קטעים, משום שנאום בלטינית אל ואלנס נכלל בהן כנאום מספר 12. עם זאת, כיום מאמינים כי נאום לטיני זה הוא יצירה מהמאה ה-16. הנאום האחרון (נאום 34) התגלה בשנת 1816 על ידי החשמן האיטלקי בספרייה האמברוזיאנית במילאנו.
בנוסף, ישנם מספר קטעים אחרים שעשויים להגיע מנאומים אבודים, וכן יצירה נוספת ששרדה בסורית ואחרת שהשתמרה בערבית.
יצירותיו הפילוסופיות של תמיסטיוס ודאי היו נרחבות מאוד; שכן פוטיוס מספר לנו שכתב פרשנויות על כל ספרי אריסטו, בנוסף לסיכומים מועילים של ה, ושל הספרים "", ו, וכי היו לו יצירות על אפלטון.
"ובמילה אחת, הוא אוהב ותלמיד נלהב של הפילוסופיה".
הסודא מזכירה את תמצית חיבורו של אריסטו, "פיזיקה", בשמונה ספרים; של "האנליטיקה שמלכתחילה", בשני ספרים; של "האנליטיקה שבדיעבד", בשני ספרים; של החיבור "על הנפש", בשבעה ספרים; ושל "הקטגוריות" בספר אחד.
התקצירים על ספרי אריסטו ששרדו הם:
על "על השמיים", שרד בתרגום מערבית לעברית בלבד שנעשה על ידי זרחיה חן ב-1284.
על ספר 12 של ה"מטאפיסיקה", בתרגום מערבית לעברית בלבד שנעשה על ידי משה אבן תיבון ב-1255.
בנוסף לחיבורים אלה, שתי פרפרזות אנונימיות ששרדו יוחסו לו בטעות בתקופה הביזנטית, וכיום הן משויכות ל"פסאודו-תמיסטיוס":
הפרפרזות שלו על "האנליטיקה שבדיעבד", "הפיזיקה" ו"על הנפש" של אריסטו הן בעלות ערך; אך הנאומים שבהם הוא מהלל קיסרים בזה אחר זה, ומשווה אותם לפילוסוף האמיתי של אפלטון ואפילו לתורת האידאות עצמה, נועדו להחניף.
בואתיוס מתאר אותו כ"סופר רהוט מאוד (או חרוץ ביותר) וצלול, ואחד שמחזיר הכל לקלות ההבנה".
הוא סבר שאפלטון ואריסטו היו בהסכמה מהותית, שאלוהים נתן לבני האדם את החופש לאמץ את צורת הפולחן שהם מעדיפים, ושהנצרות וההלניזם היו רק שתי צורות של הדת האוניברסלית האחת.
תמיר כהן (נולד ב-4 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת הקשר האחורי ועוזר מאמן כדורגל ישראלי.
בנו של כדורגלן העבר אבי כהן.
כהן גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ועם קבוצת הנוער של המועדון זכה בדאבל בעונת .
את הופעת הבכורה בליגת העל ערך בנובמבר 2002, כשנכנס כמחליף בניצחון על בני יהודה תל אביב.
בעונת זכה עם מכבי תל אביב באליפות המדינה, ובעונת הופיע במדיה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בינואר 2007 עבר כהן למכבי נתניה, לאחר שלא הצליח למצוא את מקומו במכבי תל אביב בתחילת עונת .
תחילה נראה היה כי כהן הוא עוד שחקן מבטיח שלא מצליח לממש את הפוטנציאל הטמון בו בשל הירידה הגדולה ביכולתו, אך עם מעברו לנתניה השתפרה יכולתו ובשל כך זכה לזימון לנבחרת ישראל ולהצעות מקבוצות זרות.
ב-23 בדצמבר 2007 חתם כהן בקבוצת בולטון וונדררס מהפרמייר ליג באנגליה.
בעונתו הראשונה במועדון הופיע בעשרה משחקים (בשלושה מתוכם עלה בהרכב), בהם כבש שער בודד ב-2 במרץ 2008. בעונת , עד תקופת חג המולד, לא שותף באף משחק.
בינואר 2009 דורג כהן על ידי העיתון האנגלי הדיילי מירור במקום החמישי ברשימת ההעברות הגרועות ביותר שנעשו בליגה האנגלית בחלון ההעברות של ינואר.
את עונת פתח כהן עם שלושה שערים בחמישה משחקים, שבזכותם הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצתו.
ב-24 באפריל 2011 כבש את שער הניצחון מול ארסנל בדקה ה-90, הוריד את חולצתו וחשף מתחתיה חולצה נוספת עם תמונה של אביו, אבי כהן, שנהרג בתאונה 4 חודשים קודם לכן.
עם סיום עונת הודיעה בולטון כי חוזהו של כהן לא יחודש.
באוגוסט 2011 חזר כהן לישראל וחתם כהן בקבוצת מכבי חיפה על חוזה לשלוש שנים תמורת 300 אלף אירו לעונה.
הופעת הבכורה של כהן במדי הקבוצה הייתה ב-17 באוגוסט 2011, בסיבוב הפלייאוף של ליגת האלופות, במשחק נגד ראסינג גנק הבלגית באצטדיון רמת גן.
לקראת עונת חתם כהן בהפועל רעננה, העולה החדשה לליגת העל, ומונה לקפטן הקבוצה.
לאחר עונה אחת, בה כבש שלושה שערים ב-21 הופעות בליגה, שוחרר כהן מהמועדון, לא שיחק כלל בעונה שלאחר מכן ולמעשה פרש ממשחק פעיל.
לכהן 8 הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת הייתה בהפסד הנבחרת לקפריסין באפריל 2003. ב-13 באוקטובר 2007 ערך כהן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת מול נבחרת קרואטיה.
בשנת 2018 מונה לעוזר מאמן שני ואנליסט וידאו בהפועל רעננה.
אימו הייתה ילידת הארץ ואביו עלה מפולין.
כחייל לחם בצה"ל בחיל השריון במסגרת מלחמת יום הכיפורים.
עסק בעבודה ביטחונית בפריז, צרפת.
למד במחלקה לעיצוב גרפי בצלאל, התגורר ועבד בתל אביב.
היה בעל סטודיו לעיצוב גרפי ולימד ב"אסכולה תל אביב".
כצלם, תמיר להב-רדלמסר הציג ארבע תערוכות יחיד והשתתף בלמעלה משלושים תערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בארץ ובאירופה.
עבודותיו נמצאות באוסף מוזיאון תל אביב ובאוספים רבים נוספים.
רבים מתצלומיו עסקו בנושאי הזהות המינית והציגו תצלומי עירום גברי.
להב-רדלמסר היה בוגר כיתת השירה של הליקון לשנת 1997, והיה חבר מערכת כתב העת הליקון במשך שבע שנים.
בשנת 2005 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול.
ספרו "תמונת מחזור" (2003) מתאר את חוויותיו ממלחמת יום הכיפורים כחייל צעיר על גדות תעלת סואץ.
כתב מילים ל-6 מנגינות מעזבונו של סשה ארגוב.
השירים הושמעו לראשונה ב"פסטיבל לילות קיץ" של הזירה הבין-תחומית, תיאטרון החאן, ירושלים, 2007. שיריו תורגמו לאנגלית, גרמנית, ערבית, רוסית, פולנית וארמנית.
להב-רדלמסר היה מעצב עטיפות לתקליטים, דיסקים, ספרים ושערי כתבי עת.
בין היתר היה מעצב סדרת "כבר" לשירה בעריכת ליאת קפלן.
תחריט שיצר שימש לעטיפת האלבום של גידי גוב, אין עוד יום.
נמרוד גם וגם (עם איציק יושע) עם עובד, 1993 (לילדים)
הפחדנים מרחוב אחד העם, עם עובד, 2001 (לילדים)
תמונת מחזור, עם עובד, 2003 (שירה)
יא מוסטפא יא מוסטפא, כרמל, 2004 (שירה)
גילוי נאות, כרמל 2008 (שירה)
גוף שני רבים, תצלומים, חרגול, 2009 (עם מסות מאת אריאל הירשפלד)
חדר לשניים, חרגול - עם עובד, 2010 (שירה)
ויהיו הימים טרף, חרגול - עם עובד, 2010 (צילום ופרוזה)
עקב התקפת טילים על ישראל...
/ עורכים אתי אנטה, תמיר להב־רדלמסר ; צלמים: אלכס ליבק, מיקי קרצמן, משה שי (כנרת, 1991)
חצאי ירחים / ליאורה בינג-היידקר (הליקון, 2001)
בחומר הגמיש של המסטיק : שירים / מאירה מנסור (הליקון, 2003)
תצלומים, אוצרת: מיכל היימן, קמרה אובסקורה, 1992
מול ארון הספרים, אוצרת: אילנה טננבאום, גלריה בורוכוב, 1993
גברים נותנים שתן, אוצר: אופיר פז, גלריה אסכולה, 1996
שארו כסותו עונתו, אוצרת: דפנה איכילוב, גלריה לימבוס, 1998
תמיר קליסקי (נולד ב-16 ביוני 1962 בתל אביב), הוא מלחין, מוזיקאי ומפיק מוזיקלי ישראלי.
בצבא שרת בחטיבת הנח"ל והשתתף במלחמת לבנון הראשונה, לאחר שרותו הצבאי למד ברימון בית ספר למוסיקה.
בקיץ 1986 הצטרף ללהקת "מוסקבה", להקת רוק שיצרה בעיקר שירי מחאה והוקמה שנה קודם.
באותה שנה גם הוציא שני תקליטי שדרים: "צא מזה" ו"בניין קלפים" בהם התנסה לצד כתיבה והלחנה, גם בשירה.
להקת "מוסקבה" פעלה כשנתיים והתפרקה.
ב-1987 ניגן קלידים בהקלטות האלבום הראשון של זאב טנא, שם פגש בטכנאי ההקלטות יועד נבו, אחר כך שיתפו השניים פעולה כשהפיקו את אלבום הבכורה של להקת "מנגו".
בסוף 1988 קליסקי ונבו יחד עם זאב נחמה, איתו היה קליסקי חבר בלהקת "מוסקבה", הקימו את להקת אתניX.
הלהקה חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "הליקון" ותקליט השדרים הראשון שלה, "אין לאן ללכת", יצא לאור בספטמבר 1989. אחריו יצאו "מושיטה" בדצמבר 1989, ו"ציפור מדבר", שיצא לאור במרץ 1990 וזכה להצלחה.
אלבומם הראשון, "אתניX", ראה אור ביוני 1990,אחריו צאתו עזב יועד נבו את הלהקה, וקליסקי נהיה יוצר מרכזי.
שלושת האלבומים שיצרו קליסקי ונחמה לאייל גולן, "בלעדייך", "חייל של אהבה" ו"הסתכלי אלי", הנפיקו להיטי זהב רבים אשר יחד עם "התמונות שבאלבום" שיצרו לחיים משה, זיכו אותם בשלושה פרסי אקו"ם ליצירה מקורית.
קליסקי הלחין ועיבד מאות שירים באתניקס, התמחה כמפיק מוזיקלי של אלבומים לזמרים רבים, ביניהם שירים שהלחין עבור הזמר אייל גולן כמו "צאי אל החלון", "יפה שלי" או האלבום "בת הקוסם", אלבומה השני של שרון חזיז, או "בושם צרפתי" שירה של שרית חדד, ושירים לזמרים נוספים כמו חיים משה, ריטה, ואחרים.
בשנת 2008 יצא לרדיו השיר "מאושרת" בביצוע זהבה בן למילים של שירי שמר ולחן, עיבוד והפקה מוזיקלית של אלעד אלחרר ותמיר קליסקי.בנוסף, גם עיבד והפיק את ההופעה של עידן יניב.
בשנת 2009, הפיק קליסקי את ההופעה של שלומי סרנגה, "מונו".
בשנת 2010 החל לעבוד עם אתי ביטון אותה הוא מנהל מוזיקלית.
קליסקי גם היה שותף עם אהרון קמיקרוב בהפקת שיר הבכורה שלה, "פתגם סיני" שראה אור בשנת 2011.
בקיץ 2011 שימש קליסקי כמפיק ומנהל מוזיקלי של תוכנית הטלוויזיה "היכל התהילה" של ערוץ 24.
באוגוסט 2016 פורסם במוסף "7 לילות" של "ידיעות אחרונות" כתבה בה נטען כי קליסקי מגבש תביעה נגד זאב נחמה, מנהל הלהקה מיקי דה פז, וחברת הליקון־כנען, המייצגת את אתניקס, בטענה לאי־סדרים כספיים בלהקה שמנעו ממנו הכנסות בסך מאות אלפי שקלים.
קליסקי מצידו טען שהוא לא דיבר עם העיתון והידיעה הגיעה מהם.
מיד אחר כך הלהקה הגישה הלהקה תביעה בסך שני מיליון שקלים נגד קליסקי, בטענה שפגע אנושות בתדמיתה והוא הודח מהלהקה.
ביולי 2017 יצא לאור האלבום "בטוח" של אתניקס, לראשונה ללא מעורבות של קליסקי.
בקיץ 2017 קליסקי ייסד להקה חדשה בשם "אקזיט".
באוקטובר 2022, נחמה ושאר חברי "אתניקס" ערכו סולחה עם קליסקי.
שני בניו מפיקים בסצנת ההיפ הופ, בין היתר לראפר טראוויס סקוט.
אחיו הוא דרור קליסקי, ששימש בין השאר גם מפיק להקת אתניX.
אלבומים שיצר לאחרים יחד עם זאב נחמה
2007 - זמן אמת אריאל הורוביץ (התו השמיני)
1992 - נשמה יהורם גאון-בנוסח יהודי (נענע דיסק)
1989 - כמה פעמים ספרת עד עשר רפי פרסקי (NMC)
1987 - טנא והזאב זאב טנא (הליקון)
תמיר גל (נולד ב-20 בנובמבר 1968) הוא זמר ושחקן ישראלי.
נולד בשם תמיר חאלד-מכלוף (تامير خالد-مخلوف) בבית שמש.
אמו בת-שבע, יהודייה ממוצא טריפוליטאי ואילו אביו הוא דרוזי.
לפני שהחל בקריירה המוזיקלית, עבד גל כפועל בניין.
ב-1993, הוציא את שירו הראשון "שלום לך סיגל", אשר כתב על חיפושיו אחר אחותו, סיגל מכלוף, שנחשבה כנעדרת מ-1989 עד שנמצאה גופתה באתר בנייה באזור נתניה והתברר שנרצחה.
השיר, אשר יצא במסגרת אלבומו הראשון "שביל האושר", זכה להצלחה רבה.
במהלך שנות ה-90, הוציא מספר אלבומים שזכו להכרה מועטה יחסית.
בשנת 1994, הוציא את האלבום "מתחרט".
בשנת 1996, הוציא את האלבום "משחקי מילים".
באותה שנה, כיכב בסרט "שלום לך סיגל", המבוסס על סיפורה של אחותו.
בשנת 1997, הוציא את האלבום "כיף של חפלה".
בשנת 1998, הוציא את האלבום "פרדונה מי", ואלבום משירי איציק קלה.
בשנת 1999, הוציא שני אלבומים נוספים הכוללים להיטי עבר.
בשנת 2000 החלה מרטין, אשתו, לכתוב את שיריו והאלבום "דמייני", שיצא בשנה זו, העניק לגל פופולריות מחודשת עם הלהיטים "דמייני" ו"אל תבכי".
באותה שנה, הופיע בסרט "צעדים נואשים", לצדו של אריה אליאס.
בשנת 2002 שיתף פעולה עם "השרוף" (חיים צינוביץ') בשיר "שרוף עליה", שהיה גם שמו של האלבום שיצא באותה שנה, ממנו בלטו השירים "צודקת את", וכן "ספרי לי" בדואט עם איציק קלה.
בשנת 2003 הוציא גל את האלבום "נשקי בלי סוף", בו בלטו השירים "תאמר לה" עם מושיק עפיה, "שקרי למעני", "הכל רציתי" עם בועז טביב ו"עינייך מספרות".
גם אלבום זה זכה להצלחה גדולה וגם בו כתבה מרטין את מרבית השירים.
באותה שנה, השתתף בסרט "תני סימן חיים".
בשנת 2004 הוציא את האלבום "חגיגה יוונית ים תיכונית" וב-2005 את שני האלבומים "מלך העולם", ו-"תמיר גל וחברים".
בשנת 2007 הוציא את האלבום "דרכו של עולם" לצד 2 אלבומי אוסף.
בשנת 2008 כיכב בסרט התעודה "קולות מטורקיה", על חייו של הזמר אג'אר.
בשנת 2009 כיכב בסרטו החמישי "בינגו".
בשנת 2010 הופיע בתוכנית "שומר מסך" עם אמנון לוי אשר סייעה בפענוח רצח אחותו סיגל.
במסגרת התוכנית, הוגשה בקשה לפתיחת הקבר ולערוך בדיקת DNA כדי לדעת אם זאת אכן אחותו של גל, בדיקה שאימתה את החשדות כנכונים.
במסגרת העונה השנייה של תוכנית "האח הגדול" זכה תמיר גל לחשיפה רבה מצד חלק מדיירי הבית (מעיין ומוטי חודדה), וזאת לאחר שהשמיעו ואיזכרו את שמו שוב ושוב.
בעקבות החשיפה הודיע גל במסגרת ריאיון לערוץ 24 כי הוא עובד על שיר חדש שיוקדש לאותם דיירים שלדבריו .
ב-2011 טען כי הותקף ביריות במהלך הופעה בחתונה ברמאללה והוברח מן המקום.
לימים הודה שבדה את הסיפור מליבו על מנת למשוך תשומת לב תקשורתית.
בשנת 2013 הוציא גל אלבום בשם "שלם עם עצמי" - אוסף שירים חדשים ודואטים.
באלבום זה חידש גל את שיריו הישנים.
בשנת 2015 הוציא את האלבום "טברנה באי קוס", הכולל מוזיקה יוונית.
בשנת 2016 הוציא גל את האלבום "15 דואטים נוסטלגיים".
בשנת 2019 הוציא את האלבום "בשירים נוסטלגיים כמו פעם".
במהלך השנים מופיע במועדונים השונים, בין היתר ברשת זאפה.
ב-2025, התארח במופעיהם של איתי לוי וליאת בנאי.
כמו כן, מופיע לעיתים כזמר אורח במופע "מלך הקסטות".
ב-1992, בהיותו בן 24 והוא גרוש עם ילד, התחתן בשנית עם מרטין בת ה-17 ונולדו להם שתי בנות.
ב-2013 התחתן בפעם השלישית ונולדו לו שתי בנות נוספות.
תמיר ספיר (1947 - 25 בספטמבר 2014) היה איש עסקים יהודי-גאורגי-אמריקאי, שבשנות השמונים הרוויח מיליארדים בעסקאות ברטר בין דשן לנפט.
בשנת 2006 הוא דורג במקום ה-160 ברשימת 400 האמריקאים העשירים ביותר, עם הון מוערך של כ-2 מיליארד דולר.
תמיר נולד בשם תֶמוּר סֶפּיאשווילי (בגאורגית: თემურ სეფიაშვილი) בשנת 1947 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה).
אביו היה קצין ותיק בצבא האדום.
עוד בגיל צעיר הפגין חוש עסקי מפותח.
בתחילת שנות השבעים ביקש ממנו חבר שיצטרף אליו לעבודה במילוי בקשות עלייה לישראל בעבור יהודי גאורגיה.
עם עליית מספר הבקשות, צמח עסק מצליח, שפעל מביתה של אמו של ספיר, שהתאלמנה.
יהודים רבים צבאו מדי יום על פתח הבית.
חלק מהסכומים שנגבו בעבור הבקשות נותר בידיו כרווח.
בשנת 1972, בגיל 25, עוד לפני שהספיק לסיים את לימודיו באוניברסיטה, עלה ספיר לישראל, עם אמו אלכסייבה ואשתו בלה (במקור ממשפחת יוסבשווילי), אותה נשא לאישה זמן קצר לפני עלייתו לישראל.
הוא עברת את שמו לתמיר ספיר, והתיישב בפתח תקווה.
בהמשך עבר לבת ים, שם נולדו ילדיו אלכס, רותי וזינה.
הוא עבד כנהג הסעות זמרים ישראלים להופעות, ועסק במכירת ציוד שקנה בגאורגיה.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים עזב ספיר את הארץ ועבר לאיטליה, ובהמשך עבר לפרנקפורט שבגרמניה, שם התפרנס מהימורים.
לבסוף ביקש להגר לארצות הברית.
בעקבות טעות של פקידה, קיבל, בשנת 1975, מעמד של פליט.
הוא קיבל דירה בקנטקי, שם עבד כמוכר וכנהג הסעות לקשישים.
לאחר זמן קצר עבר לניו יורק.
בתחילת דרכו בניו יורק הוא חסך די כסף וקנה רישיון נהג מונית.
מאוחר יותר, בשנת 1977, מישכן את הרישיון הזה, ופתח חנות אלקטרוניקה, בשותפות עם מהגר רוסי, בסמוך למדיסון סקוור גארדן בדרום מנהטן.
החנות מכרה מוצרים אמריקנים למהגרים ומבקרים מברית המועצות לשעבר.
באותה תקופה אלקטרוניקה מערבית הייתה נכס יקר בברית המועצות, והחנות הצליחה במכירות לקהילה היהודית-רוסית ולדיפלומטים רוסיים, ביניהם גם אדוארד שוורדנדזה, שר החוץ של ברית המועצות באותם ימים.
כך יצר ספיר בתקופה זו קשרים עם הדיפלומטים הרוסים.
בשנת 1985 קיבל ספיר הזמנה לביקור בברית המועצות על תקן חבר המועצה הכלכלית לשיתוף פעולה רוסי-אמריקני.
בראש המשלחת אליה הוזמן עמד ג'ורג' בוש (האב).
זמן קצר לאחר הביקור המוצלח, הוא הקים חברה למסחר בשם "ג'וי לאד דיסטריביושן", שסיפקה לרוסים נעלי ספורט, מוצרי טקסטיל ואלקטרוניקה.
הקמת החברה אפשרה לו את ההזדמנות לתווך בעסקאות של ייבוא נפט מברית המועצות.
היכרותו עם שר האנרגיה של ברית המועצות ודיפלומטים אחרים תרמו לעסקיו.
עסקאות הנפט של ספיר היו עסקאות ברטר, כלומר סחר חליפין, כי באותם ימים אסור היה ליבואנים סובייטים לשלם בכסף אלא בסחורות אחרות, וכך סחר ספיר בנפט ובתוצרי התעשייה הפטרוכימית.
לקראת סיום פעילותו ברוסיה, הקים ספיר בתי חרושת לעיבוד פוליפרופין ליד מאגרי נפט ובתי זיקוק במוסקבה.
אולם המיזם נכשל, ובמקביל בתקופה זו התערערה תחושת הביטחון הפיזי של אנשי עסקים זרים ברוסיה, ועלה כוחה של המאפיה הרוסית, דבר שהקטין את רווחי המתווכים.
לכן עזב ספיר את רוסיה לניו יורק.
עד היום מתנהל משפט סוער נגד חברת הגז והנפט של מוסקבה, אותן תבע ספיר בכ-300 מיליון דולר.
באמצע שנות התשעים, בתקופה בה מחירי הנדל"ן במנהטן היו בירידה, החל ספיר לקנות נכסי מקרקעין רבים, והפך לטייקון נדל"ן ניו יורקי.
בשנת 1995 הוא שילם 20 מיליון דולר עבור בניין משרדים של 160 אלף מ"ר באזור וול סטריט.
בשנת 1998 חתם ספיר על חוזה חכירה ל-49 שנים של הבניין עם שלטונות התחבורה העירונית של ניו יורק.
כיום שווי הבניין הוא עשרות מיליוני דולרים.
הסכסוך המשפטי שנוצר על חוזה החכירה ושיפוץ הבניין, בינו לבין רשות התחבורה העירונית, הוסדר לבסוף בשנת 2003.
בשנת 2001 התגרש ספיר מאשתו לאחר תהליך גירושין מתוקשר.
במהלך הגירושין טענה אשתו כי הוא נוהג להמר בסכומים גבוהים בבתי קזינו, טענה שהוא עצמו לא הכחיש.
במהלך המשפט הוצבו עליו סייגים כלכליים שונים, והשופט הורה לו שלא להוציא יותר מ-100 אלף דולר ללא אישור בית המשפט.
אבל ספיר שט מניו יורק לפלורידה ביאכטה שלו, עצר בקזינו באטלנטיק סיטי, והרוויח 1.14 מיליון דולר בהימורים.
הוא לא הואשם בביזיון בית המשפט, הודות לכך שאת רווחי ההימורים הפקיד בחשבון משותף עם אשתו.
כעת הוא חי עם בת זוגו אלנה פונומארווה, ולהם בת משותפת, זיטה.
בינואר 2006 הפך ספיר לבעליה של האחוזה היקרה ביותר שנמכרה אי פעם במנהטן - אחוזתה לשעבר של משפחת דיוק, בשדרה החמישית במנהטן, שאותה רכש ב-40 מיליון דולר.
העסקה דווחה בהרחבה בעיתונות האמריקאית.
באותה שנה פורסם גם כי הוא אחד מתורמיה הנכבדים של הסנאטורית הילרי קלינטון.
המגזין האמריקני הניו יורק טיימס ציין את ספיר כנדבן ידוע, ובמהלך חייו תרם מיליונים לבתי כנסת ולמוסדות אקדמיים, ותמך במוסדות צדקה רבים, רובם בארצות הברית.
בנוסף הוא בנה בית כנסת ליהודי גאורגיה בישראל בלוד, וכן בית כנסת ליהודי גאורגיה במוסקבה.
ב-2008 ניצב תמיר במקום ה-246 ברשימת עשירי ארצות הברית של פורבס, עם הון מוערך של 1.9 מיליארד דולר.
במרץ 2009, הונו של תמיר ספיר הוערך על ידי פורבס ב-1.4 מיליארד דולר.
אחד המיזמים אליהם הצטרף תמיר בשנותיו האחרונות הוא מיזם קונופיצה (פיצה בגביע קונוס) האיטלקית, יחד עם איש עסקים יהודי-גאורגי מברצלונה.
תמיר גודמן הוא כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע.
הוא התחיל לשחק כדורסל בגיל 5. בגיל 16, לאחר שעלה לחטיבה העליונה של בית ספרו התיכון "ישיבת חפץ חיים" (Talmudical Academy of Baltimore), החל לשחק במדי נבחרת הכדורסל של בית הספר.
גודמן הצטיין במשחקי קבוצתו, ותוך זמן קצר הפך לאחד מכוכביה, לאחר שהשיג ממוצעים גבוהים של 35.5 נקודות ו-15 אסיסטים למשחק, במשך שלוש השנים בהן שיחק במדיה.
כמו כן, נבחר לרשימת 25 הכדורסלנים הטובים במדינתו, ואף כונה "מייקל ג'ורדן היהודי" על ידי ספורטס אילוסטרייטד ומגזין הכדורסל של ESPN.
גודמן קיבל מלגה מאוניברסיטת מרילנד, שקבוצת הכדורסל שלה נחשבת לאחת הטובות בארצות הברית.
אולם, הוא נאלץ לדחות את הצעת מרילנד כיוון שרוב משחקי הקבוצה נערכו ביום שישי בערב (ליל שבת) ובשבת, והוא עצמו היה שומר מצוות.
לאחר מכן החל גודמן לשחק במדיה של אוניברסיטת טאוסון (Towson University), ובעונתו הראשונה השיג ממוצעים של 6 נקודות, 4 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים.
גודמן המשיך לעונתו השנייה במדי המכללה, אך בדצמבר 2001 עזב את הקבוצה בטענה שקיבל דקות משחק מועטות מהרגיל, וקיבל יחס משפיל ממאמן הקבוצה, שהפגין לטענתו התנהגות אנטישמית.
ב-22 ביולי 2002 הגשים גודמן את חלום הילדות שלו וחתם במכבי תל אביב לשלוש שנים.
גודמן לא זכה לדקות משחק רבות במכבי, ובסופו של דבר הושאל למכבי גבעת שמואל.
גם שם הוא לא קיבל את דקות המשחק שלהן ציפה, שהתבטאו ב-5 נקודות ופחות מ-2 אסיסטים למשחק.
הוא הושאל לאחר עונה אחת בגבעת שמואל לאליצור קריית אתא מהליגה הלאומית.
בקריית אתא הוא השיג ממוצעים של 12 נקודות ו-5 אסיסטים למשחק, ועזר לקבוצה להעפיל לפלייאוף על עלייה לליגת העל, בו הודחה קבוצתו בשלב חצי הגמר.
מעט לפני סיום העונה נפצע גודמן בברך, ונאלץ לא לשחק במשך חצי שנה.
הוא התגייס לצה"ל, אך פרש לאחר שאובחנה פציעתו.
בתחילת עונת 2005/2006 חזר גודמן למכבי גבעת שמואל, בה שיחק בממוצע שבע דקות למשחק.
הוא החליט להצטרף למכבי שוהם-חבל מודיעין מהליגה הלאומית, על מנת לנסות לזכות ביותר דקות משחק.
בשני משחקיו הראשונים בשוהם הוא הפגין יכולת גבוהה עם ממוצע של 20 נקודות למשחק, אך לאחר מכן נפצע שוב באזור הברך והחל בארבעה חודשים של טיפול.
גודמן לא שיחק כדורסל מקצועני עד מרץ 2007.
בתחילת מרץ 2007 חזר גודמן לארצות הברית, על מנת לשחק במרילנד נייטהוק מליגת ה-PBL.
בעונת 2007/08 הוא הוביל את קבוצתו לסגנות אליפות הליגה, לאחר שהפסידה לרוצ'סטר רייזורשארקס במשחק הגמר בתוצאה 102 - 132. בסיום העונה חזר גודמן לישראל, כשחתם במדיה של העולה החדשה לליגת העל מכבי חיפה.
גודמן שיחק במועדון כשזה הגיע לצמרת הליגה בתוך מחזורים ספורים, לאחר ניצחונות על הפועל ירושלים ועל בני השרון, ולהעפלה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הקבוצה להפועל חולון.
בסיום עונת , פרש גודמן מכדורסל מקצועני.
תמיר יָדַעִי (נולד ב-16 בדצמבר 1969) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף, המשרת כסגן הרמטכ"ל.
שימש כמפקד זרוע היבשה, מפקד פיקוד המרכז, מפקד פיקוד העורף, מפקד המרכז לאימוני מפקדות, מפקד אוגדת איו"ש, ראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ, מפקד אוגדת אדום, מפקד חטיבת גולני ומפקד יחידת אגוז.
ידעי התגייס לצה"ל בשנת 1988, ושובץ בגדוד 51 בחטיבת גולני.
בסיום הקורס שב לגדוד 51 ומונה למפקד מחלקה, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון, בין השאר בהתקלות עם חוליית מחבלים, שהתרחשה במרץ 1991, בוואדי מוזלם הסמוך לכפר ראמיה שבלבנון.
הייתה זו ההתקלות הראשונה שלו, אולם מפקד הגדוד, ארז גרשטיין, שנילווה אל הכוח נסך בו ביטחון, והוביל את הכוח להסתערות על שלושת המחבלים שנהרגו מטווח קצר.
בהמשך שימש כקצין המבצעים הגדודי.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד 51. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 12. לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח גולני.
בהמשך שימש כקצין אג"ם של חטיבת גולני.
לאחר מכן מונה לראש לשכת סגן הרמטכ"ל, אצל האלופים מתן וילנאי ושאול מופז.
בתפקיד זה שירת עד שנת 2002.
ב-3 ביוני 2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת ברעם, ושימש בתפקיד עד שנת 2004. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור ל"ב (2004–2005).
בתפקיד זה שירת עד 27 באוגוסט 2008. לאחר עשרים שנות שירות בחטיבת גולני, יצא לשנת לימודים.
ב-1 ביולי 2009 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום.
באוגוסט 2011 פיקד על כוחות צה"ל והימ"מ שהוזנקו לגזרת האוגדה בעקבות מתקפת הטרור בדרום ישראל, בו חדרו מחבלים דרך סיני, ורצחו 6 אזרחים, שוטר וחייל ופצעו עוד כ-30 אזרחים, והוביל את הפעילות בשטח שהביאה להרג המחבלים.
את תפקידו סיים ב-7 בספטמבר 2011. בשנים 2011–2013 שירת כראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ.
ב-4 באפריל 2013 מונה למפקד אוגדת איו"ש, ופיקד עליה בין היתר במבצע שובו אחים, בתפקידו שימש עד 5 באוגוסט 2015. בסיום התפקיד יצא ללימודים.
לאחר מכן מונה למפקד המרכז לאימוני מפקדות, והשתתף בהקמת בית הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי, שלימים נקרא פיקוד ההכשרות והאימונים.
ב-2 בפברואר 2017 הועלה לדרגת אלוף וב-5 בפברואר נכנס לתפקידו כמפקד פיקוד העורף, ושירת בתפקיד עד 19 במאי 2020, בין היתר במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-14 ביולי 2020 מונה למפקד פיקוד המרכז, תפקיד בו שירת עד 11 באוגוסט 2021. ב-12 באוקטובר 2021 מונה למפקד זרוע היבשה.
הוא שירת בתפקיד זה במלחמת חרבות ברזל, וב-12 בדצמבר 2024 סיים שירותו בתפקיד זה.
לאחר הבחירה באייל זמיר לתפקיד הרמטכ"ל, כמחליפו של הרצי הלוי, מונה ידעי לסגנו.
ידעי גדל בשיכון עליה בכפר סבא.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה ולימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני בביטחון לאומי מהמכללה לביטחון לאומי, ותואר שני נוסף במנהל עסקים מהמרכז האקדמי פרס.
בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר מחזור 2016.
תמיר כחלון (נולד ב-29 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
כחלון החל את דרכו בקבוצות הצעירות של מכבי תל אביב, ובשנת 2004 הועלה לקבוצת הנוער של המועדון.
הוא שיחק בקבוצת הנוער במשך שלוש עונות, ואף זכה עמה באליפות הליגה הלאומית לנוער (כיום ליגת העל לנוער) ב-2005.
בתחילת עונת ערך כחלון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק גביע הטוטו מול הפועל פתח תקווה, ובהמשך העונה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת, במשחק באותו טורניר נגד מכבי חיפה.
עם זאת, הוא לא שיחק באף משחק בקבוצה הבוגרת במסגרת הליגה.
לפני תחילת עונת הושאל כחלון לבני יהודה תל אביב על מנת לצבור ניסיון ודקות משחק.
בכך ערך כחלון את הופעת הבכורה שלו בליגת העל לבוגרים.
הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות בהן כבש ארבעה שערי ליגה.
עונתו השנייה () הייתה מוצלחת לקבוצה, שסיימה במקום החמישי בליגת העל והעפילה למוקדמות הליגה האירופית.
בסיום עונה זו, לאחר בוררות שנערכה בין השחקן לבין מכבי תל אביב, הוחלט כי כחלון צריך לשוב למכבי תל אביב מההשאלה.
לאחר שחזר מהשאלה, כחלון נתן עונה טובה בקבוצה ובמועדון החליטו להשאיר אותו לעוד עונה, למרות התנגדותה של משפחתו.
בינואר 2011, לאחר ששותף רק ב-2 משחקי ליגה בעונה זו, הושאל על ידי מכבי תל אביב לקבוצת שרלרואה הבלגית עד לסיום העונה, בה הוא שיחק יחד עם עוד שלושה שחקנים ישראלים, מתן אוחיון, דודו ביטון וחאתם אלחמיד.
בסיום עונה זו, הושאל כחלון לקבוצת קרקוביה קרקוב הפולנית.
בינואר 2012 חזר כחלון לישראל, והושאל למועדון ספורט אשדוד עד לסוף העונה.
בקיץ 2012 שוחרר מאשדוד ועבר להפועל עכו.
ביוני 2013 חתם כחלון לשנתיים בעירוני קריית שמונה, בעסקה שכללה את מעברו של דן איינבינדר למכבי תל אביב.
בתחילת עונת כבש כחלון ארבעה שערים ב-11 הופעות, אך בדצמבר 2013 נפצע ולא חזר לשחק עד תום העונה, בה זכתה קבוצתו בגביע המדינה.
בתחילת העונה שלאחר מכן היה אמור לחזור לשחק, אך במחנה האימונים של הקבוצה התברר שעליו לעבור טיפולים נוספים, ולבסוף נאלץ לפרוש ממשחק פעיל.
תמיר הימן (נולד בשנת 1968) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף המכהן כמנהל המכון למחקרי ביטחון לאומי.
כיהן כראש אמ"ן, כמפקד הגיס הצפוני ומפקד המכללות הצבאיות.
הימן גדל בבת ים והתגייס לצה"ל ב-1987, לחיל השריון.
שירת כטען-קשר בגדוד 82 של חטיבה 7 והשתתף בלחימה בדרום לבנון כשהוצב עם יחידתו במוצב ריחן.
בהמשך השלים קורס מפקדי טנקים.
לאחר קורס קצינים חזר לגדוד כמפקד מחלקה ובהמשך שירת כמדריך בקורס קציני שריון.
לאחר שירות כמפקד פלוגה מבצעית חזר לקורס הקצינים כמפקד פלוגה.
לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בשנים 1996–1998 שירת כסגן מפקד גדוד 77 של חטיבה 7, עוזר קצין אג"ם בעוצבת געש, מפקד גדוד 75 של חטיבה 7 ומפקד גדוד 196 בקורס קציני שריון.
קודם לדרגת אלוף-משנה ויצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי כשבמקביל פיקד על "עוצבת ראם", חטיבת שריון במילואים.
היה קצין פרויקט גדר ההפרדה בפיקוד המרכז ומפקד חטיבת אפרים.
ב-2005 מונה למפקד חטיבה 460, חטיבת ההכשרות של חיל השריון, ושירת בתפקיד זה עד אחרי מלחמת לבנון השנייה.
בהמשך מונה לקצין אג"ם פיקוד הצפון ובמהלך 2008 קודם לדרגת תת-אלוף והחליף את יואב הר אבן בפיקוד על עוצבת המפץ, אוגדה משוריינת.
במקביל כיהן הימן כמפקד המרכז לאימון מפקדות בזרוע היבשה ומפקד קורס מפקדי חטיבות.
ביולי 2011 מונה למפקד עוצבת געש, אוגדה משוריינת סדירה ברמת הגולן וכיהן בתפקיד עד יולי 2013. תקופת כהונתו התאפיינה בהתמודדות האוגדה עם גלישת מלחמת האזרחים בסוריה לשטחי ישראל, כולל אירועי ירי על כוחות צה"ל, נפילת פגזי מרגמות וירי תגובה ישראלי שהשמיד עמדות צבא סוריה.
בגבול הוקם בית חולים שדה לקליטת פצועים מסוריה, אוישו מוצבים נטושים ובוצעו עבודות תשתית לחיזוק גדר הגבול.
לאחר מכן שימש הימן כראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ.
ב-5 בפברואר 2015 הועלה הימן לדרגת אלוף, ומספר ימים לאחר מכן ב-8 בפברואר נכנס לתפקידו כמפקד הגיס הצפוני.
באוגוסט 2015 מונה למפקד המכללות הצבאיות במקביל לתפקידו כמפקד גיס.
ב-28 במרץ 2018 נכנס לתפקידו כראש אמ"ן.
ושימש בתפקידו בין היתר במהלך המבצע המיוחד בח'אן יונס, במבצע חגורה שחורה ובמבצע שומר החומות.
במהלך שירותו כראש אמ"ן העריך היימן שהסבירות למלחמה בזמן הקרוב עם חמאס וחזבאללה היא נמוכה אך המצב נפיץ.
כמו כן סבר שחמאס מורתע מסבבי לחימה ולא מעוניין בעימות עם ישראל אלא בהסדרה.
בעקבות ירי רקטות ופצצות מרגמה על ידי חמאס בלילה שבין 23 ל־24 באפריל 2021, הצטרף אמ"ן בראשותו של היימן לגישת ראש השב"כ שהמליץ על תקיפה נגד החמאס, אולם הקבינט סירב, עד פתיחת מבצע שומר החומות.
ב-5 באוקטובר 2021 סיים את תפקידו והשתחרר מצה"ל.
בשנת 2022 נכנס לתפקידו כמנהל המכון למחקרי ביטחון לאומי במקומו של אודי דקל.
באוגוסט 2022 העריך שהשנה השקטה בחזית העזתית הייתה הודות למבצע שומר החומות, למדיניות התגובה להפרות, ולעידוד הפעילות הכלכלית בעזה.
בינואר 2024 מונה לראש המכון למחקרי ביטחון לאומי, ומינויו צפוי להיכנס לתוקף בחודש מאי של אותה שנה.
הימן בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בעל תואר ראשון במדע המדינה ובכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני מהמכללה לביטחון לאומי ואוניברסיטת חיפה.
הוא נשוי ואב לשניים ומתגורר בבת חפר.
אחיו הוא שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב אברהם הימן.
תמיר גרינברג (נולד ב-15 בספטמבר 1959) הוא משורר, מחזאי ואדריכל ישראלי.
משמש כראש המכללה הטכנולוגית שנקר הנדסאים, וכן ראש המחלקה לאדריכלות ועיצוב פנים בשנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב.
שיריו תורגמו לשפות רבות והופיעו בכתבי עת ואנתולוגיות ברחבי העולם כולו.
למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא במסגרת פנימיית שטיינברג.
בשנים 1984–1990 למד לתואר אדריכל ומתכנן ערים בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.
במקביל למד שנתיים בפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון ובשנת 1990 סיים את לימודיו בתואר B.arch.
בשנים 1990–1996 עבד כאדריכל שכיר במגוון משרדי אדריכלים כמנהל פרויקטים ובתכנון מבני מגורים שכונות מגורים, מבני ציבור, מבנים מסחריים, מבני חינוך ועיצובי פנים למבני משרדים.
ב-1996 במקביל לעבודתו כאדריכל שכיר החל ללמד בבית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת תל אביב ובבית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב.
על עבודתו בהוראה זכה במגוון תעודות הוקרה וציונים לשבח.
ב-1997, פתח משרד עצמאי ותכנן מגוון פרויקטים בתחומי המגורים, עיצוב פנים מסחרי ועוד.
במקביל לעבודתו כאדריכל עצמאי המשיך ללמד את מקצועות האדריכלות.
בשנת 2000 התמנה לתפקיד ראש המחלקה לאדריכלות ועיצוב פנים בבית הספר להנדסאים שבאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2005 רכש בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב "שנקר" את המכללה הטכנולוגית של אוניברסיטת תל אביב וגם תחת הניהול החדש ממשיך גרינברג לעמוד בראש המחלקה לאדריכלות ועיצוב פנים.
במקביל הוא החליט להפסיק ללמד בבית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2012 התמנה גרינברג לעמוד בראש המכללה הטכנולוגית 'שנקר הנדסאים', ותחת ניהולו מתרחב המוסד וזוכה למוניטין מקצועיים מעולים.
במשך השנים השתתף בפסטיבלי שירה רבים ברחבי העולם, במקביל פרסם מדי פעם דברי שירה וביקורות בנושאי תרבות וספרות במוסף לספרות של עיתון "הארץ", ומשמש כמבקר ספרות במוסף הספרים של קול ישראל.
1986 – "מזמור לדוד" הוצג בפסטיבל עכו וזכה בפרסים.
1992 – "דיוקן עצמי עם קוונט וחתול מת" - ספר שירים בהוצאת עם עובד.
זוכה בפרס לוריא לשירה ופרס קרן תל אביב לספרות
2000 – "על הנפש הצמאה" - ספר שירים בהוצאת עם עובד
2004 – קובץ תרגומי שיריו En Paper de Vidre רואה אור בברצלונה, בהוצאת Enciclopedia Catalana (בשיתוף עם רוני סומק)
2008 – המחזה 'חברון' מפרי עטו מועלה כקופרודוקציה של תיאטרון הבימה והתיאטרון הקאמרי, בבימויו של עודד קוטלר.
המחזה מעורר תגובות קיצוניות בתקשורת ומגיע אף לדיון בכנסת ובממשלה.
קבוצות מפגינים מקפידות להגיע ולהפגין מול כל אולם שבו מוצגת ההצגה.
במקביל רואה אור המחזה בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
המחזה מתורגם מיידית לערבית (הוצאת Ugarit), ורואה אור בראמאללה
2008 – המחזה 'חברון' מועלה על הבמה באנגליה, על ידי ה-Nationa Theatre שבלונדון, באנגלית ועל ידי שחקנים ובמאי אנגליים, במסגרת פרויקט מיוחד
2009 – המחזה 'חברון' מועלה בפרנקפורט, גרמניה, בגרמנית
2009 – המחזה 'חברון' רואה אור כספר בניו יורק, בפרויקט מיוחד של ה-New York University.
(הוצאת Seagull במסגרת אנתולוגיה של מחזאות ישראלית)
2009 – המחזה 'חברון' רואה אור בצרפת בהוצאת Maison Antonie Vitez
2018 – ספר שיריו 'הרואין, הישארות הנפש' רואה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
2020 – ספר שיריו 'בחסד: כל השירים עד כה' רואה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ולאחר מכן זוכה בפרס יהודה עמיחי.
1989 – פרס ירוחם לוריא לשירה
2000 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
2002 – פרס קרן תל אביב לספרות
2009 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (פעם שנייה).
2021 - פרס יהודה עמיחי לשירה עברית
תמיר דין פָּרדוֹ (נולד ב-24 במרץ 1953) הוא איש ביטחון ישראלי, כיהן כראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים בשנים 2011 – 2016, אחרי מאיר דגן.
קודם לכן שירת במוסד מאז 1980, עם שירות לסירוגין גם בצה"ל עד דרגת תת-אלוף.
קיבל את פרס ביטחון ישראל שלוש פעמים.
אביו יוסף, אדריכל במקצועו, עלה לארץ מטורקיה, ואמו, רלי (רבקה) פרדו (לבית אלפנדרי) היא ניצולת השואה שעלתה מבלגרד.
גדל בשכונת הצפון הישן בתל אביב-יפו.
התגייס לצה"ל ב-1971 ושירת בחטיבת הצנחנים.
במלחמת יום הכיפורים לחם עם חטיבת צנחנים במילואים.
עבר קורס קציני קשר, הוצב בסיירת מטכ"ל ושימש במהלך מבצע יונתן כקשר האישי של סא"ל יוני נתניהו.
בהמשך שירת כקצין קשר של יחידת שלדג, וחזר למשך מספר חודשים לסיירת מטכ"ל לאחר שמחליפו נפצע בתאונת דרכים.
בשנת 1980 הצטרף לשורות "המוסד".
הוא עבר קורס צוערים וקציני איסוף ושירת באגף "צומת".
בעקבות פניית שבתאי שביט עבר לשרת באגף קיסריה, התקדם באגף ושימש מפקד יחידה מבצעית מ-1989 עד 1993. לאחר מכן עבר לאגף ה-IT של המוסד ומילא תפקידים טכנולוגיים, תחת פיקודו של עוזי ארד.
בהמשך קוּדַם, ושימש בתפקידים מבצעיים שונים.
במהלך שירותו במוסד זכה בשלושה פרסי ביטחון ישראל אישיים.
בשנת 1998 עמד בראש ועדת הבדיקה לאחר ההתנקשות הכושלת בפעיל חמאס ח'אלד משעל.
הוא שירת תקופה מסוימת באגף "תבל" ולאחר מכן מונה לסגן ראש אגף "צומת" ומפקד קורס בכיר.
לאחר תפיסת סוכני המוסד במהלך פעילות מבצעית בשווייץ ופרישתו של ראש האגף האחראי למבצע, מונה פרדו לראש אגף "נביעות" (המוכר גם בכינוי "קשת"), הממונה על איסוף מודיעין אלקטרוני, גם באמצעות הטמנת מכשירי ציתות בארצות שאינן מדינות יעד.
ב-2002, עם מינויו של מאיר דגן לראש "המוסד", מונה פרדו לאחד משני סגניו (במקביל לחגי הדס), ופיקד על המנהלה המבצעית של הארגון, שתחתיה פועלים האגפים והיחידות המבצעיות שלו.
ב-2006 הושאל לצה"ל בדרגת תת-אלוף, תחילה כמדריך ב, ובהמשך כיועץ למטה הכללי בתחום המבצעים, בעיקר באזור פיקוד הצפון.
במלחמת לבנון השנייה היה חלק מצוות בראשותו של תא"ל טל רוסו, שיזם, תכנן ופיקד על מבצעים מיוחדים נגד חזבאללה בעומק לבנון, ובהם מבצע חד וחלק.
בסוף 2007 חזר לשמש כסגנו של ראש המוסד מאיר דגן וכראש מנהלת המבצעים של הארגון.
שירת בתפקיד זה עד להתפטרותו ביוני 2009, לאחר שכהונתו של דגן הוארכה בשנה נוספת.
לאחר פרישתו עבד בחברה שבשליטת נעם לניר, העוסקת במתן שירותי תיירות מרפא, והוא מחזיק בכ-2% ממניותיה.
ב-6 בינואר 2011 החל לכהן כראש המוסד, וסיים את כהונתו ב-6 בינואר 2016. נושא מרכזי שבו עסק "המוסד" בתקופתו, כמו בתקופת קודמו, היה תוכנית הגרעין האיראנית, ובכלל זה היערכות לתקיפת מתקני הגרעין באיראן.
בפרידה ממנו, ציין ראש הממשלה בנימין נתניהו את "שירותו המסור במשך כארבעה עשורים לביצור כוחה של מדינת ישראל".
לאחר פרישתו נמנה עם מייסדי חברת XM Cyber, העוסקת בהגנת סייבר, והוא נשיאה.
החברה נרכשה על ידי התאגיד הגרמני Schwarz Group בנובמבר 2021. בהמשך ייסד יחד עם אסף שלגי את חברת ההשקעות OSEG, והוא מכהן כיושב ראש הדירקטוריון של קרן CLP-OSEG העוסקת בהשקעה במיזמי אנרגיה ירוקה שנוסדה על ידי חברה זו יחד עם חברה מקבוצת CLP Group מהונג קונג.
במאי 2022 מונה לחבר הדירקטוריון המייעץ של חברת הסייבר ננולוק סקיוריטי.
באותו חודש הצטרף למכון למדיניות העם היהודי כעמית בכיר וראש משותף של התחום הגאו-פוליטי במכון.
בשנת 2024 הצטרף לוועד המנהל של תנועת "דרכנו"
בינואר 2025 מונה ליועץ אסטרטגי חיצוני לחברת הביומד מטריסלף.
פרדו הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במדעי המדינה ובהיסטוריה.
נשוי לעמרית, קלינאית תקשורת, ולזוג בת ובן.
בתחילת 2020 בעקבות מכתב שנשלח לנשיא המדינה ראובן ריבלין, בדרישה שלא להטיל על נתניהו את הרכבת הממשלה, עליו חתומים פרדו ויוצאי סיירת מטכ"ל ושייטת 13 עקב הגשת כתבי האישום כנגד בנימין נתניהו, התבטא תמיר פרדו ואמר ש"כל ראש ממשלה ולא משנה מי, שנאשם באשמה כזו חמורה, צריך לפנות את כסאו".