tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי טנקים והשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
לאחר קורס קצינים נשאר להדריך בקורס קציני שריון ובהמשך פיקד על פלוגה מבצעית בגדוד 74 של חטיבה 188 ופיקד על פלוגה בקורס קציני שריון בביר תמדה.
בשנת 1978 השתחרר מצה"ל ועסק בחקלאות.
בשירות המילואים שימש בן-ענת כסגן מפקד גדוד 293 בחטיבת מרכבות הפלדה ולחם עמו במלחמת לבנון הראשונה.
לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי גדודים במילואים ומונה למפקד הגדוד.
בהמשך שירת כמפקד חטיבת שריון במילואים וכסגן מפקד עוצבת אתגר.
בשנת 2008 הועלה בן-ענת לדרגת תא"ל ומונה לתפקיד קצין מילואים ראשי.
במקביל לתפקידו שירת בן-ענת כראש מטה עוצבת עמוד האש.
הוא סיים את תפקידו באוקטובר 2012.
בן-ענת מתגורר ביישוב מעלה גמלא ברמת הגולן.
שוקולד מריר הוא שמו הנפוץ של סוג שוקולד, הנמכר ללא תוספת חלב או עם כמות מועטה של חלב.
לרוב יכיל השוקולד המריר אחוז גבוה יחסית של מוצקי קקאו לעומת שוקולד חלב או שוקולדים אחרים.
בדרך כלל, אחוז מוצקי הקקאו יהיה למעלה מ-35%, וישנן חפיסות שוקולד המכילות 70 אחוזי מוצקי קקאו ואף יותר.
הכינוי "מריר" הוא על שם המרירות המסוימת שניתנת לו על ידי האלקלואידים הרבים הנמצאים בקקאו.
שוקולד מריר ניתך בטמפרטורת הגוף - 37 מעלות צלזיוס, ולפיכך מאוחסן בטמפרטורה נמוכה מזו.
מחקרים שונים מעלים כי היות שבשוקולד המריר יש כמות גבוהה של פלבנואידים שונים, אכילת שוקולד מריר בכמות קטנה בכל יום עוזרת לשמירה על לחץ דם בריא.
מחקר בין השנים 1996-2000 בקרב 2291 נשים בהריון, הראה כי אכילת שוקולד מריר הורידה בהיקף נרחב את היקף מקרי רעלת היריון בקרב הנשים.
הסיבה לכך, נטען, היא כמות התאוברומין בשוקולד.
מחקרים מאוחרים יותר הראו שאין תועלת בריאותית משמעותית מאכילת שוקולד מריר, ומנגד יש בו כמות גדולה של סוכר, שאינו טוב לבריאות.
יהושע (שוקי) אמרני (נולד בישראל, 1953) הוא אלוף-משנה (במיל'), לשעבר מנכ"ל משרד הפנים ויו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה.
הוא יו"ר ובעלים של חברת תובנות- המתמחה בתכנון ובנייה; מכהן כראש מרכז בר-אילן לנדל"ן; חבר בוועדה לבדיקת מינוי דירקטורים בתאגידים ובחברות הממשלתיות; עמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור (ICT) באוניברסיטת רייכמן; חבר במועצה הציבורית של יד ושם; מכהן בהתנדבות כיו"ר עמותת צאלה, הפועלת לחיזוק החוסן החברתי בישראל.
זכה באות אומ"ץ על קידום מנהל תקין בעבודתו בשירות הציבורי.
אמרני נולד בקיבוץ עין הנצי"ב שבעמק בית שאן, לרבקה וחביב שעלו לישראל סמוך להקמת המדינה.
ילד שני מתוך שמונה אחים ואחיות.
בגיל תשע החל לעבוד עד לגיוסו לצה"ל.
נשוי לרחל, מנהלת "בית ספר חן לשגרירים צעירים" בפתח-תקווה, ומתנדבת בסיוע לילדים חולים ונזקקים.
ד"ר שוקי אמרני, הוא יו"ר ובעלים של חברת תובנות, המתמחה בייעוץ מקצועי בנושאי שלטון מקומי, רגולציה ותכנון ובנייה.
היה שותף בהובלת רפורמות חשובות, לצמצום רגולציה, תכנון ובנייה, שינויי גבולות וחלוקת הכנסות בין הרשויות המקומיות, וקידום אחריות חברתית בשלטון המקומי.
בשנים 2010–2013 במסגרת תפקידו כמשנה למנכ"ל משרד הפנים, כיהן מספר פעמים כמנכ"ל בפועל, ונציג משרד הפנים במועצת מקרקעי ישראל.
יו"ר המועצה הארצית לתכנון ולבניה
בשנים 2013–2015 כיהן כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, בשנים 2010–2013 כממלא מקום יו"ר המועצה, ובשנים 2014–2015, כיו"ר ועדת התכנון הארצית למתחמים מועדפים לדיור (ותמ"ל).
בשנים 2010–2013 כיהן כמשנה למנכ"ל משרד הפנים, היה ממלא מקום המנכ"ל ומופקד על תשע יחידות במשרד: על הממונים על המחוזות ויושבי ראש הוועדות המחוזיות לתכנון ולבניה, על יחידת המפקח הארצי על הבחירות, על המנהל לשירותי חירום ועל אגף בכיר לעדות.
בתקופה זו, יזם הכנת קוד אתי למשרד הפנים, שהיה למשרד הממשלתי הראשון בתחום ואת "פרס שר הפנים לאחריות חברתית ברשויות המקומיות" שהוענק לראשונה ביוני 2015.
הממונה על מחוז המרכז ויו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה
בשנים 2003–2010 כיהן כממונה על מחוז המרכז, יו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה, יו"ר הוועדה המחוזית למתקנים ביטחוניים ויו"ר הוועדה המקומית לתכנון ולבניה נתב"ג.
דוח מבקר המדינה שפורסם בשנת 2006 מציין לחיוב את הוועדה המחוזית במספר תחומי פעילות חשובים.
בשנת 2009 זכה מחוז המרכז בתעודת הערכה מהוועדה לפרס הלאומי לאיכות ומצוינות בשירות הציבורי ע"ש ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין.
מנהל אגף בכיר לביקורת ברשויות המקומיות
בשנת 1994 הקים את האגף הבכיר לביקורת ברשויות המקומיות ועמד בראשו עד לשנת 2003. בשנת 1999 הומלץ על ידי מנכ"ל משרד הפנים לפרס קפלן.
בנימוקים לפרס נכתב על ידי המנכ"ל: "על בניית מערכת חדשנית, מקצועית ומקיפה בתחום הביקורת בשלטון המקומי, שהביאה לשינוי ערכי בתרבות הניהול, להתייעלות, ליתר שקיפות של המידע על תפקודן של הרשויות המקומיות ולהגברת הפיקוח והמודעות הציבורית".
אמרני התגייס לצה"ל ביולי 1970 במסגרת הנח"ל המוצנח-גרעין "יחדיו-טירת צבי" של תנועת הנוער בני-עקיבא.
שירת כחובש פלוגתי עד ליציאתו לקורס קצינים.
ביצע מגוון תפקידים, ביניהם: קצין שלישות של אוגדת הצנחנים 98; קצין שלישות של אוגדת שריון 252 (סדירה, שירות בלבנון); קצין שלישות גיס 479 וקצין שלישות פיקוד מפח"ש.
השתחרר משירות קבע באפריל 1994 בדרגת אלוף-משנה.
עד לשנת 2017 נמנה עם מערך המילואים כראש צוות ביקורת ביחידת מבקר מערכת הביטחון.
החל משנת 1997 אמרני מרצה ללימודי תואר ראשון במדעי החברה ב-אוניברסיטת בר-אילן; מכהן כראש מרכז בר-אילן לנדל"ן, באוניברסיטת בר-אילן.
במשך כשני עשורים לימד קורסים לתואר ראשון ושני שני בנושאי אתיקה, המיעוטים בישראל וביקורת פנימית וציבורית, במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן; בשנים 2018- 2022 לימד קורס שלטון מקומי באוניברסיטת רייכמן.
החל משנת 2017 מכהן בהתנדבות כיו"ר צאלה, שהיא עמותה א-פוליטית, בה כל חברי העמותה פועלים בהתנדבות בקרב בני הנוער לחיזוק חוסנה של החברה בישראל.
בשנת 2017 זכה באות אומ"ץ על קידום שקיפות ציבורית ומינהל תקין.
בנימוקים להענקת האות נכתב, בין היתר: "על פעילותו הבלתי-נלאית להטמעת עקרונות המנהל התקין ברשויות המוניציפליות; על שמירת כספי הקופה הציבורית; החליטה "ועדת האות" – פה אחד – להעניק את "אות אומץ" לשנת 2007 לד"ר שוקי אמרני".
ד"ר אמרני פרסם מאמרים בנושאי אתיקה, מנהיגות, ביקורת, שלטון מקומי ומינהל ציבורי, ושני ספרים:
(1) הדרוזים – בין עדה לאום ומדינה, הוצאת קתדרת חייקין לגיאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2010.
הספר עוסק במרקם היחסים המיוחד בין מדינת ישראל והחברה הישראלית לבין בני העדה הדרוזית, בהתייחס למגמות ועתיד מערכת יחסים זו.
(2) אתיקה וביקורת בשירות הציבורי בישראל, הוצאת לשכת המבקרים הפנימיים בישראל, 2012.
הספר בוחן ומנתח שורה של נושאים שעומדים במוקד העשייה הציבורית, בהתייחס לדילמות בתהליכי קבלת החלטות בהיקשר לאתיקה ולביקורת.
שוקי בן-נעים (נולד ב-3 בנובמבר 1978) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי.
זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (יחד עם רונית ויס ברקוביץ ועמית ליאור) על תסריט הסדרה "מרחק נגיעה".
בן-נעים הוא בוגר ישיבת ההסדר עתניאל ובוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, במגמת תסריטאות.
בשנת 2007 שימש יחד עם רונית ויס ברקוביץ ועמית ליאור כתסריטאי הסדרה "מרחק נגיעה", שזכתה להצלחה רבה ומדרוג גבוה.
ב-2008 הפכה לסדרה הישראלית השנייה שנרכשה על ידי הרשת האמריקאית HBO, אחרי הסדרה "בטיפול".
בשנת 2008 כתב את תסריט סדרת הדרמה "חמישה גברים וחתונה", ששודרה בערוץ 10. ב-2009 כתב את תסריט הסדרה "מעורב ירושלמי" עבור זכיינית ערוץ 2, קשת.
באותה שנה שימש כיועץ תסריט הסרט "עיניים פקוחות".
בשנת 2011 יצר ושימש כתסריטאי ראשי של הסדרה "אורים ותומים", ששודרה ב-Yes.
בשנים 2012–2014 יצר וכתב את תסריט הסדרה "נויורק".
בשנת 2015 החל לשמש כתסריטאי ראשי של הסדרה "אשתו של גיורא" המשודרת בערוץ 10.
פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – 2007
"שוקה" הוא מסע פרסום של איי.
חברה לביטוח שבא לקדם את מותג "9,000,000" לביטוח ישיר שבשליטתה.
מסע הפרסום החל בשנת 2011 והתבסס על סדרת סרטוני פרסומת (ותשדירי רדיו) שבה כיכבה השחקנית שני כהן כמזכירתו של סוכן ביטוח (בדיוני) נהנתן שבראש מעייניו קבלת עמלה מלקוחותיו שנקרא יהושע ("שוקה") טל.
"שוקה" עצמו אינו מופיע בפרסומות.
לסרטונים מבנה בסיסי משותף: לקוח של שוקה רוצה לעזוב, והמזכירה מנסה לשכנע אותו שלא יעשה זאת.
בין נימוקיה העיקריים: העזיבה תפגע במנעמי החיים מהם נהנה שוקה (רכב 4X4, בילוי בחו"ל וכדומה).
המסר של הסרטונים: "למה לממן סוכן?".
את סרטוני הפרסומת הפיק משרד הפרסום גליקמן-שמיר-סמסונוב, והם שודרו בתדירות גבוהה וזכו לפופולריות רבה, ובכלל זה מדליית זהב בתחרות אפ"י.
מסע הפרסום עורר את חמת סוכני הביטוח של לשכת סוכני הביטוח, שניסו לעצור את מסע הפרסום בדרכים שונות (פנייה לבית המשפט (שנדחתה) בטענה לפרסום לשון הרע, תלונה למפקח על הביטוח, תלונה לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו).
במרץ 2011 הגישו יהושע (שוקה) צוער ומספר סוכני ביטוח נוספים, יחד עם לשכת סוכני הביטוח, תביעה צו מניעה זמני, שיאסור לפרסם ולשדר את הפרסומת, ועל החרמת הפרסומת, בהתאם ל; התביעה נדחתה
בשנת 2014 הופקה פרסומת נגדית, בכיכובו של אורן איילון, סוכן ביטוח אמיתי, בעליה של סוכנות ביטוח בנתניה.
באפריל 2016 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב שיש להפסיק את שידור פרסומות אלה, עקב פגיעתן בכבוד סוכני הביטוח.
בפסק הדין תיאר השופט אליהו בכר את סדרת הסרטונים: "התשדירים, שכולם עשויים אגב באופן מקצועי ומצחיק (סובייקטיבית), מגחיכים את סוכני הביטוח וגורמים להשפלתם כמי שהינם בעלי מקצוע הולך ונעלם וראוי להם שייעלמו כליל מהעולם, בהיותם בבחינת סרח עודף בענף הביטוח שקיומם לא נועד לשרת איש אלא את עצמם בלבד".
אריה אברמוביץ, נשיא לשכת סוכני הביטוח, אמר על פסק הדין: "זהו נוקאאוט מהדהד לתרבות השיימינג שהיא בגדר רוח רעה ששוטפת את הקהילה העסקית בפרט, ואת החברה הישראלית בכלל".
חברה לביטוח הגישה ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון, בנימוק שפסק הדין פוגע בחופש הביטוי ובחופש העיסוק.
במקביל הפיקה החברה סרטון פרסומת חדש בכיכובה של שני כהן, שבו שוקה אינו מוזכר, אך סוכן הביטוח מוצג כחוליה מיותרת בקשר שבין המבוטח לחברת הביטוח.
בית המשפט המחוזי הורה גם על הורדת פרסומת זאת, על פי פקודת בזיון בית המשפט, אולם ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט העליון בנימוק שאין בפקודת בזיון בית המשפט סמכות להוצאת צווי מניעה נוספים.
שוקולד שווייצרי הוא שוקולד המיוצר בשווייץ.
השוקולד השווייצרי הוא בעל מוניטין בינלאומי וידוע באיכותו הגבוהה ובמסורות הייצור המקומיות.
הביטוי "שוקולד שווייצרי" מוגן בחוק.
על אף שפולי קקאו וחומרי גלם אחרים מגיעים מארצות אחרות, כדי להיחשב ולהימכר תחת התווית "שוקולד שווייצרי" חייב ייצור השוקולד להיות בשווייץ.
המאה ה-17 הייתה תחילת דרכו של השוקולד השווייצרי המעובד.
במאה ה-18 יוצר השוקולד רק במספר אזורים, למשל, בקנטון טיצ'ינו.
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הוקמו מפעלי השוקולד הבאים:
1819 - מפעל קיילר בווה (כיום נסטלה).
1826 - מפעל פברגר בורסואה, קנטון ז'נבה,
1826 - מפעל סושרד בסריירס (כיום קראפט).
1830 - מפעל קוהלר בלוזאן (כיום נסטלה).
1836 - מפעל שפרינגלי בציריך, החברה פוצלה ל"קונפיסרי שפרינגלי" ו"לינדט ושפרינגלי" ב-1892.
1852 - מיסטרני בלוצרן (כיום פלאוויל)
1867 - מפעל פיטר בלוזאן (כיום נסטלה)
1879 - לינדט בברן (כיום לינדט ושפרינגלי)
1887 - פריי באראו (כיום מיגרוס)
1899 - טובלר בברן (כיום קראפט)
1901 - שוקולד דה ווילארס בווילאר סור גלאן
1929 - קמיל בלוך בקורטלארי
1932 - טאושר בעיירה קטנה באלפים השווייצרים.
1932 - מפעל ברנריין בקרויצלינגן
1933 - שוקולד חלבה (קופ) בווליסלן
1934 - מפעל קאגי בטוגנברג
במחצית השנייה של המאה ה-19 החלה הפצתו של השוקולד השווייצרי מחוץ לשווייץ.
מהמאה ה-19 עד מלחמת העולם הראשונה ולאורך מלחמת העולם השנייה התמקדה תעשיית השוקולד השווייצרי ביצוא.
לאחר מלחמת העולם השנייה, החלה התעשייה להשתמש במיקור חוץ, בשל מגבלות מסחריות.
כיום רוב השוקולד השווייצרי נצרך על ידי השווייצרים עצמם (54% בשנת 2000).
שווייץ מחזיקה בצריכת שוקולד הגבוהה ביותר בעולם לנפש (11.6 ק"ג לנפש לשנה).
בשנת 2004 יוצרו בשווייץ 148,270 טונות שוקולד.
ההכנסות של תעשיית השוקולד השווייצרי בשנת 2004 היו 1.37 מיליארד פרנקים שווייצרים (814 מיליון מהשוק המקומי, 551 מיליון מייצוא), כ-0.3% מהתל"ג באותה שנה.
שוקולד רובי מיוצר מפולי קקאו מזן "רובי", המיובאים מחוף השנהב, מאקוודור ומברזיל.
צבעו הטבעי של שוקולד רובי הוא ורוד, וטעמו מתואר כ"פירותי" ו"חמצמץ מתוק".
בניגוד לשוקולדים אחרים בצבעים וטעמים שונים, הצבע הוורוד והטעם החמצמץ של שוקולד רובי הם טבעיים, ולא נובעים מתוספת של חומרי צבע וטעם.
הצבע הוורוד של שוקולד רובי נובע מאבקה טבעית המתקבלת בסוף תהליך הפקת הפולים.
לפי דברי החברה, האבקה התגלתה במקרה לפני יותר מעשור על ידי מחלקת המחקר של החברה, ובמשך כעשור עמלה החברה על פיתוחו של סוג שוקולד זה.
לפי נציגי חברת בארי קליבו, המוצר נבדק בארצות הברית, בריטניה, סין ויפן וזכה ל"תגובות חיוביות מאוד", במיוחד בסין.
הראשונה להשיק לציבור הרחב מוצר המכיל שוקולד רובי הייתה חברת נסטלה, שהשיקה ב-19 בינואר 2018 חטיף קיט-קאט העשוי משוקולד רובי, הנמכר בישראל, אירופה, יפן ודרום קוריאה.
בנובמבר 2019 הוציאה חברת עלית שלוש גרסאות של המותג "ספלנדיד" מפולי קקאו רובי.
שוקי (יהושע) אוחנה (נולד ב-27 באפריל 1966) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש עיריית צפת.
התגייס לצה"ל בשנת 1984. במהלך שירותו הצבאי, התקדם בסולם הפיקוד, בוגר קורס דירקטורים ונושאי משרה בכירים בתאגידים באוניברסיטת תל אביב.
בוגר המכללות לביטחון לאומי (פיקוד ומטה) – מגמת מדעי המדינה ובוגר תואר ראשון במשפטים, בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במנהל חינוכי.
ראש ענף ארגון ותורה בחיל הלוגיסטיקה
קצין מטה בפיקוד הצפון - השתחרר מצה"ל בשנת 2007 בדרגת סגן-אלוף.
מתאם פעולות גופי הביצוע במשרד ראש הממשלה בצפון
יו"ר דירקטוריון תאגיד פלג הגליל
חבר הנהלת מזכירות הליכוד העולמי
יו"ר דירקטוריון המכללה הימית אשדוד
בבחירות לכנסת ה-19 היה מועמד תנועת הליכוד כנציג מחוז הגליל והעמקים.
בשנת 2008 נבחר לראשונה כחבר מועצת העיר צפת.
שימש כחבר ועדת כספים וביקורת.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018 התמודד בשלישית על ראשות עיריית צפת וניצח ברוב של 62% בסיבוב שני.
במהלך כהונתו זכתה צפת בציון של "חמישה כוכבי יופי", מטעם המועצה לישראל יפה, ארבע פעמים ברציפות בין השנים 2019–2022 ובשנת 2021 מועמדת לתחרות דגל היופי.
בבחירות 2024 התמודד לכהונה נוספת, אך הפסיד ליוסי קקון כשקיבל 43% מהקולות לעומת קקון שקיבל 52.2% מהקולות.
נשוי לדורית, עורכת דין במקצועה, ואב לשלושה בנים.
שוקולדניצה היא חברת מזון רוסית, הנחשבת לרשת הקפאין הגדולה ביותר ב.
החברה יונקת את שורשיה משנת 1964 כשהוקם בית הקפה "שוקולדניצה", בסמוך לתחנת הרכבת התחתית "אוקטיאברסקאיה" במוסקבה שמכר שוקולד חם ומאפים.
בשנת 2000 הוקם הסניף הראשון של חברת שוקולדניצה, במקום שבו נפתח בית הקפה הישן ב-1964. משנת 2006 החברה מתחילה להתרחב ופתחה סניפים בסנקט פטרבורג, נובוסיבירסק, קאזאן, קלינינגרד, יקטרינבורג, רוסטוב על הדון וערים רבות אחרות ברחבי רוסיה.
באוקטובר 2014 החברה רכשה את רשת "קוֹפֶה חָאוּז", שהייתה המתחרה העיקרית שלה.
בדצמבר 2014 חברת Acmero Capital מהונג קונג הודיעה כי רכשה 40% ממניות שוקולדניצה.
בשנת 2018 איש העסקים מקסים דאדיש רכש 60% ממניות החברה והחל לפתח רשת בתי קפה אזורית תחת המותג "שוקולדניצה ליד הבית", באותה שנה החברה ניהלה 8 סניפים באוקראינה.
שוקורופאטקה (בהונגרית: Sokorópátka) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בשוקורופאטקה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
שוקולד, שוקולא או מסייה שוקולא , (נולד בסביבות 1868, קובה - ונפטר ב-4 בנובמבר 1917 בורדו, צרפת) שוקולד היה ליצן שכיכב בקרקס ובמועדוני הלילה של פריז בימי הבל אפוק.
פדייה היה אפרו-קובני, שהפך לאחד מאמני הבמה השחורים הראשונים בצרפת.
הוא היה הליצן הראשון ששיחק תפקידים חשובים במופעי פנטומימה של הקרקס הצרפתי ויחד עם ג'ורג' פוטיט הבריטי, יצר צמד קומי שהפך ללהיט חם בתקופתו.
שוקולד הופיע בכמה סרטים של האחים לומייר, ונמנה עם השחורים הראשונים שכיכבו בפרסומות.
רפאל נולד בקובה, שהייתה מושבה ספרדית, ייתכן בין השנים 1865–1869. נולד ככל הנראה כעבד, מכיוון שלידתו לא נרשמה ובשנת 1870 שחררה ספרד את כל העבדים שנולדו אחרי 17 בספטמבר 1869.
עד היום לא ידוע מיהם הוריו הביולוגיים ולא היה לו שם משפחה.
לאחר מותו נרשם בשם המשפחה הספרדי פאדייה.
במהלך חייו נודע רפאל בשמות שונים כגון רפאל דה ליוס (De Leios) או רפאל פטודוס (Patodos).
הוא גודל על ידי אישה אפרו-קובנית, בפרבריה העניים של הוואנה אשר מכרה אותו כילד ליזם ספרדי ממוצא אינדיאני בשם פטריסיו קסטאניו קאפטיו (Castaño Capetillo), תמורת 18 אונקיות זהב, כדי לשמש כמשרת לאמו, אז ככל הנראה הביא קאפטיו את רפאל לבית משפחתו בכפר סופוארטה שבארץ הבסקים.
אף על פי שבאירופה העבדות הייתה אסורה, יחסו של קסטאניו לרפאל היה כאל עבד.
בפני הרשויות הוא נרשם כ"משרת" והוא לא זכה לשום חינוך, נשלח ללון באורוות וסבל מהשפלות מצד הכפריים.
בסביבות גיל 14–15 נמלט רפאל מבית אדוניו, יש אומרים, אחרי שאיכרים או אולי בנות הבית רצו "להלבין" את עורו בעזרת מברשת סוסים.
הוא עבד במחצבות בעיר בילבאו כסוור בנמל, כזמר רחוב, רקדן בבתי הקפה וכסבל בתחנת הרכבת.
יום אחד בשנת 1884 פגש רפאל בבר בבילבאו את טוני גרייס, ליצן נווד בריטי שהתרשם מנתוניו הפיזיים ומכישוריו כרקדן והעסיק אותו כעוזרו ומשרתו תמורת אוכל ומקום לינה ותגמול כספי קטן.
גרייס כיכב באותה תקופה בקרקס פרייס במדריד יחד עם השולייה והעוזר שלו, הליצן הפורטוגזי טוניטו (לימים ידוע כ"טוניטוף").
הוא העניק לרפאל את שם הבמה "שוקולד" ושילב אותו בכמה ממופעיו.
כך, למשל, בפרודיות של מופעי מינסטרלים מארצות הברית.
אולם גרייס לא השקיע הרבה בחינוכו ורפאל הרגיש מתוסכל וברח מגרייס מספר פעמים.
רפאל התחיל להופיע כפעלולן לצידו של גרייס, באוקטובר 1886 בפריז, במסגרת "הקרקס החדש" של ז'וזף אולייר (Oller).
הופעתם הבכורה של גרייס, שוקולד ושל טוניטו ב"קרקס החדש" הייתה במערכון "מאלף הסוסים" (Maître de Manège) שבו שנייהם, מכוסים קנווס, גילמו סוס, כששוקולד שיחק את החלק האחורי של הסוס.
בשנת 1888, אחרי תקרית שבו שפך רפאל רוטב, בטעות, על שמלת אשתו של גרייס בעת טקס טבילה של בנם, גרייס פיטר אותו.
ליצן אחר, ג'ורג' פוטיט, שכנע את המנהל החדש של הקרקס, ראול דונוואל, להעסיק את שוקולד בלי גרייס, באולם החדש של הקרקס שברחוב סנט אונורה.
כישוריו בריקוד ובפנטומימה זכו גם להערכתו של הרקדן, הכוריאוגרף והפנטומימאי אנרי אגוסט.
המופע הראשון של שוקולד "חתונתו של שוקולד" זכה להצלחה גדולה.
המופע רץ למשך חמש שנים, עם צוות שכלל גם את הליצנים פייראנטוני, קרסטרן וג'רונימו מדראנו.
בסוף המופע כל המשתתפים קפצו למים.
פנטומימה על מים התאפשרה על ידי אולם חדשני של הקרקס הכולל בריכה.
שוקולד כיכב גם במופע "En Selle pour la Revue" (באוכף למען הרביו), מופע רביו ופנטומימה, יצירה מאת סירטאק (גבריאל אסטרוק) ואַלוי (ארמן לוי).
באותן שנים מצא "שוקולד" את אהבת חייו, מארי גרימלדי לבית אקה (Hecquet) (1866–1925), אישה נשואה ואם לשני ילדים, שהתגרשה מבעלה בשנת 1895 כדי לחיות עם הליצן הקובני, ללא קשר נישואים רשמי.
רפאל גידל את בנה, אז'ן גרימלדי כמו את בנו.
נולדה להם גם בת, סוזן שמתה בילדותה.
בשנת 1895 מיוזמתו של ראול דונוואל, המנהל החדש של "הקרקס החדש" ,צורף רפאל לליצן אנגלי בשם ג'ורג' פוטיט כצמד ליצנים.
השניים פעלו בצוותא למשך 15 שנה במופעים קומיים קרקסיים, שגולת הכותרת שלהם הייתה המופע הבורלסקי "וילהלם טל".
ההצגה התבססה במידה רבה על תפקידו של שוקולד כשחור "שעיר לעזאזל" ילדותי וטיפש המקבל מכות, בהתאם לסטריאוטיפים על שחורים הנפוצים בקרב הקהל הלבן.
מצד שני, נכנס תפקידו לקטגוריה של הליצנים הקרויים "אוגוסט", הלבושים בדרך כלל באדום והעומדים בניגוד לליצנים הידועים כ"ליצנים לבנים", הלבושים בלבן.
שוקולד כשלעצמו היה לבוש בדרך כלל בז'קט אדום, נעל נעליים נוצצות, גרבי משי, אברקיים מסאטן, עניבה לבנה וכובע צילינדר על ראשו.
לפעמים חבש גם כובע באולר או רבע קש.
עם זאת עשה שוקולד מאמצים להיאבק בסטריאוטיפ, לשכלל את מיומנויותיו ולגוון את תפקידיו.
בשנת 1901 הפך לפופולרי ביטויו "je suis Chocolat" - "אני שוקולד" במובן של "אכלתי אותה".
הסופר ז'אן קוקטו נזכר ב-"בדיוקנאות מזכרת" Portraits souvenir (1984):
בשנת 1905 הקרקס החדש לא חידש את החוזה עם השניים.
שיא הקריירה של הצמד התרחש לעומת זאת במופעי הרביו של המועדון פולי ברז'ר עד שה"מספרים" שלהם הפכו למיושנים ולא עמדו בתחרות.
מאמריקה הגיעו לצרפת גיבורי תרבות שחורים נוספים כמו רקדני ריקודי ה-Cake walk.
בשנת 1909 חזר הצמד לקרקס החדש עם המופע "Chocolat aviateur" (שוקולד טייס) של אנרי מורו.
הצגת הבכורה ב-30 באוקטובר 1909 זכתה להצלחה.
ב-19 בנובמבר בכתבה של הסופר והעיתונאי פייר מיל בעיתון "טיימס" בלונדון נכתב בטעות ששוקולד מת.
למחרת תיקן העיתון את הטעות ופרסם מכתב מאת רפאל, עליו הופיע באופן מוזר התאריך 17 בנובמבר:
ב-1910 פוטיט ושוקולד נפרדו כשאנדרה אנטואן, מנהל תיאטרון אודיאון, בחר בפוטיט עבור תפקיד הליצן במחזה "רומיאו ויוליה".
הם הודיעו על פרידתם בפני הקהל:
פוטיט: אני הולך לשחק רומיאו באודיאון!
אני אשחק אותלו ב"קומדי פראנסז"!
אחרי פרידתם המשיכו שוקולד ופוטיט את דרכם לבדם.
שוקולד חיפש את פרנסתו כשחקן וב-1910 פנה לפירמן ז'מייה, מנהל התיאטרון אנטואן, לשחק את התפקיד של משה במערכון מאת אדמון גירו.
אולם לא שלט טוב בשפה הצרפתית והתקשה לדקלם טקסטים ארוכים.
עם זאת הועסק באותה שנה בקרקס מטרופול ב"רביו בורלסק" מאת פוטיט ,זה חיקה את קרולין אוטרו.
חזר כליצן יחד עם בנו המאומץ אז'ן גרימלדי (1891–1934) במופע "טאבלט ושוקולד" בשנות ה-1920 השיג אז'ן הצלחה מסוימת כליצן וב-1921 הופיע במופעים לשעבר של אביו, יחד עם בנו של ג'ורג' פוטיט.
שוקולד עשה סיורים באזורי הספר, התחיל להופיע בפני ילדים בבתי חולים והיה על ידי כך אחד מחלוצי הליצנות הרפואית (גלותרפיה).
אחרי מות בתו משחפת בגיל 19, שקע שוקולד באלכוהוליזם ודיכאון.
עבד בחלק מלהקת הקרקס ראנסי.
בעת סיור מופעים עם להקה זו, יחד עם ג'ורג' פוטיט ועם בוב או'קונור, נפטר שוקולד באופן פתאומי בחדרו במלון בעיר בורדו מהתקף לב, בגיל 49. הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי של בורדו, כשנרשם בשם "רפאל פאדייה".
אפריל 1896 - Guillaume Tell - היה אחד משלושת הסרטונים שנקראו "פוטו-ציורי אנימציה" (Photo-Peintures animées) שערך הממציא הצרפתי אמיל רנו עבור התיאטרון האופטי.
מצלם את המערכון "וילהלם טל" שהוצג בקרקס החדש.
מקום ההפקה היה הסטודיו של הצייר אנרי מנסייה ברחוב פטי ברובע התשעה עשר של פריז.
אחרי שהוצג בפני מועצת המנהלים של מוזיאון גרוון ב-13 במאי 1896, הוקרן בפני קהל בין אוגוסט 1896 למרץ 1900. המוזיקה הולחנה ונוגנה בזמן אמת בעת ההקרנה על ידי הפסנתרן גסטון פולן (Paulin).
הסדרה "פוטיט ושוקולד" של האחים אוגוסט ולואי לומייר כללה שישה סרטוני ראינוע: "מתאגרפים" (Boxeurs), "לוליינים על הכיסא" (Acrobates sur la chaise), "כיסא נדנדה" (Chaise en bascule), "וילהלם טל" (Guillaume Tell), "השוטר" (Le policeman) ו"מותו של שוקולד" (La mort de Chocolat).
Phono-Cinéma-Théâtre - סרטונים של קולנוע של פול דקוביל (Paul Decauville) כללו את L'Entrée des échasses (כניסת הקביים) ו-Guillaume Tell (וילהלם טל) - זה היה המופע הראשון של קולנוע מדבר.
דמויותיהם של פוטיט ושוקולד שימשו למודעות פרסום - לשוקולדים של פליקס פוטן, לצמיגים של חברת מישלן וכו'.
הופיעו גם בפרסומות עבור Le Bon Marché ("לה בון מארשה") - בקטעים מתוך המערכונים Les Petits bouts de bois (חתיכות העץ הקנטות), La Soustraction (החיסור), Le Sourd-muet (החרש -אילם), La Corrida (הקורידה), C'était pour rire (זה היה בצחוק).
תחילת שנת 1896 - רפאל "שוקולד" מוצג בתמונה מאת טולוז-לוטרק בעוד רקד בבר.
עותק בצבעים של התמונה פורסם בגיליון 73 של המגזין "Rire" (צחוק) ב-28 במרץ 1896.
תמונה אחרת שלו צוירה על ידי הצייר אדמון אזה (Edmond Heuzé).
1907 - הסופר פראן-נואן (Franc-Nohain) פרסם "זכרונותיהם של פוטיט ושוקולד, ליצנים" (Les Mémoires de Footit et Chocolat, clowns) - זכרונות דמיוניים שנועדו ללעוג לצמד האמנים.
שוקולד מוזכר בפסרה של קולט, "ז'יז'י".
2004 - דמותו של שוקולד מופיעה אצל האמן הסרבי גרדימיר סמוג'ה (צרפת-איטליה) בסדרת הקומיקס "קברט המוזות" (Le Cabaret des muses).
בקומיקס "Allez Darling" שוקולד מופיע בתפקיד המספר הראשי.
2009 - הקולקטיב " דאז'ה" העוסק בחינוך למודעות לגבי אפליות, יזם מופע על הליצן שוקולד.
ב-2016 חקר התיעוד והתגובות של הקהל הקושרים לחייו של שוקולד הוצגו בתערוכה בשם "On l'appelait Chocolat, sur les traces d'un artiste sans nom" (קראו לו שוקולד, בעקבות אמן ללא שם) בחסות עיריית פריז.
2012 - מרסל בוזונה (Marcel Bozonnet) יחד עם ההיסטוריון ז'ראר נואריאל (Gérard Noiriel) כתבו מחזה בשם "שוקולד, הליצן הכושי" (Chocolat, clown nègre) שהוצג בתיאטרון בוף דה נור בבימויו של מרסל בוזונה.
בתפקיד שוקולד שיחק השחקן הצרפתי ממוצא קמרוני יאן גאאל אלווה (Yann Gaël Elleoué).
2012 - המופע "שוקולד בלוס" (Chocolat blues) על חיי שוקולד בבימוי איזה ארמאן, בכיכובו של גורה דיאחאטה (Gora Diakhaté).
1951 - בסצנה האחרונה של הסרט "האמריקאי בפריז" בבימוי וינסנט מינלי ביצע ג'ין קלי ריקוד המבוסס על תנועות של רפאל "שוקולד" רוקד גפי שהופיע בתמונה מאת טולוז לוטרק.
1952 - בסרט "מולן רוז'" בבימוי ג'ון יוסטון גילם רופרט ג'ון את שוקולד.
2001 - בסרט "מולין רוז'" בבימוי באז לורמן, דה אוביה אופאריי משחק את תפקידו של שוקולד.
סמיה שאלה ותיירי לקלר - סרט תיעודי על תהליך יצירת המחזה "שוקולד הליצן הכושי".
2015 - הסרט הביוגרפי-עלילתי "שוקולד" בבימויו של רושדי זם - על חיי הצמד שוקולד ופוטיט.
בתפקיד שוקולד שיחק עומאר סי (Omar Sy) ובתפקיד ג'ורג' פוטיט - גיימס תיירה (James Thierrée), נכד של צ'ארלי צ'פלין.
ז'ודית סיבוני ביימה סרט תיעודי בשם "שוקולד, סיפור של צחוק" המוקדש לסיפורו של שוקולד, וגם של שלקנים וקומיקאים שחורים צרפתים שבאו אחריו.
גם בסרט "דילילי בפריז" מוצג שוקולד בצורה המזכירה את הדמות בתמונה משנת 1896 מאת טולוז לוטרק.
ב-20 בינואר 2016 - נחנכה על ידי ראש העיר פריז, אן אידלגו, לוחית זיכרון על חזית מלון "מנדרן אוריינטל" בפריז ברחוב סנט אונורה 251 במקום שבו נמצא בעבר "הקרקס החדש".
בלוחית מצוין: "בקרקס החדש, רפאל פאדייה הקרוי 'שוקולד' (בערך 1868–1917) וג'ורג' פוטיט (1864–1921) המציאו את הקומדיה הליצנית המשוחקת על ידי הליצן הלבן והאוגוסט".
בבית הקברות הפרוטסטנטי של העיר בורדו זוהה שמו של שוקולד בפנקסי המקום.
אחד משבילי בית הקברות קיבל את שמו ושלט הוצב על מקום קבורתו.
ב־6 בפברואר 2016 על אחת החומות של בית הקברות נחנכה לוחית זיכרון על ידי השחקנית פירמין רישאר.
שוקטוברפסט הוא אירוע רדוף שנתי שמתקיים ליד רידינג, פנסילבניה, לכבוד ליל כל הקדושים.
האטרקציות כוללות בתים רדופים, שייט רדוף וכולי.
הנהלת שוקטוברפסט מכנה אותו כ"פארק שעשועים רדוף רוחות", אף על פי שהוא לא פארק שעשועים במובן האמיתי של המונח.
האירוע התחיל משנת 1991 והיווה כמרכז יעד של בני נוער ומשפחות ופועל בעיקר בתקופת ליל כל הקדושים, עקב הקונספט שלו התואם לאווירת החג.
עם השנים, התווספו לו אטרקציות נוספות.
האתר ממוקם סמוך לכביש 422, מחוץ לרידינג, פנסילבניה.
במקור, שטח המקום היה גדול בהרבה אך חלק מתוכו נלקח עבור פתיחת פארק וילו גלן.
חלק נוסף מהאדמות הפכו ליחידת דיור וחלק למקומות קבורה.
על פי מנהלי שוקטוברפסט, לאדמה עליה בנוי המקום ישנו עבר בעייתי.
הם אומרים שעל האדמה פעל בית חולים פסיכיאטרי ממלכתי, בית סוהר ממלכתי ומפעל שעסק בחומרים כימיים.
המידע הוכח כתחבולה שיווקית, מכיוון שהאדמה מעולם לא שימשה למטרות אלה.
המקום החל לפעול כבר בשנת 1991 והבית הרדוף התווסף בשנת 1997.
אחת משלוש האטרקציות הרדופות המובילות במדינה על ידי מגזין Haunt World.
האטרקציה הרדופה הטובה ביותר באמריקה, על פי Haunted Attraction.
2010 נבחר על ידי Travel Channel כאחד המקומות המפחידים ביותר על פני כדור הארץ.
נבחר כאטרקציה הרדופה הטובה ביותר על ידי מגזין Fright Times.
נבחר כ-Hayride הטוב ביותר על פי Frighttour.
נבחר כאטרקציה הרדופה השישית הטובה ביותר במדינה על פי פוקס ניוז.
נבחרה לאטרקציה הרדופה השלישית הטובה על פי USA Today.
דורג על ידי "Haunted Attraction Association" כאחת מהאטרקציות הרדופות הטובות ביותר באמריקה.
שוקולטין או לחמניית שוקולד או לחם שוקולד , כאמור שוקולטין בחלק הדרום-מערבי של צרפת ובחלקים דוברי הצרפתית של קנדה, או koek au chocolat בבלגיה.
השוקולטין הוא סוג של מאפה מגדנאות ממקור וינאי המורכב מחתיכה בצק בצורת קובייה של "בצק שמרים – בצק עלים", הדומה במרקם לבצק עלים.
זהו מאפה, עם פיסת בצק מקופלת ועם חתיכה אחת או שתיים של שוקולד מריר בין הקפלים.
לשוקולד יש בדרך כלל נגיסות קלה במרקם.
שוקולטין עשוי מאותם בצקי שכבות כמו קרואסון.
לעיתים קרובות הם נמכרים עדיין חמים או רותחים ממש מהתנור, הם נמכרים בדרך כלל לצד קרואסונים במאפיות ובמרכולים צרפתיים.
בצרפת, שם ה-pain au chocolat משתנה לפי אזור:
באו-דה-פראנס ובאלזס, המילים או בשימוש.
במרכז צרפת, בדרום צרפת ובפריז, pain au chocolat בשימוש.
בדרום מערב צרפת (אקיטן החדשה, אוקסיטניה) ובקנדה, המילה בשימוש.
בבלגיה, המילים koek au chocolat משמשים גם.
הם נמכרים לרוב באריזות בסופרמרקטים ובחנויות נוחות, או עשויים טריים בקונדיטוריות.
במרוקו, לבנון, תוניסיה, אלג'יריה, הולנד, בלגיה, נורווגיה, אירלנד, דנמרק, שוודיה ובריטניה, הם נמכרים ברוב המאפיות, הסופרמרקטים ובתי הקפה.
בגרמניה, הם נמכרים בתדירות נמוכה יותר מאשר קרואסוני שוקולד, אך שניהם מכונים Schokoladencroissant
בארצות הברית ולפעמים בקנדה האנגלית, הם ידועים בדרך כלל כ-"pain au chocolat" או "קרואסוני שוקולד".
בהולנד, הם נמכרים ברוב בתי הקפה, הסופרמרקטים והמאפיות ומוכרים בדרך כלל כ-.
באזור פלנדריה של בלגיה, הם נמכרים ברוב המאפיות, ומכונה או .
בפורטוגל ובספרד, הם נמכרים במאפיות ובסופרמרקטים בשם (כלומר, "נפוליטנים").
במקסיקו, הם נמצאים לרוב במאפיות ובסופרמרקטים, וידועים בתור שוקולטינים.
באל סלוודור ובברזיל, הם מכונים .
באוסטרליה ובניו זילנד, הם מכונים בדרך כלל "קרואסוני שוקולד", ונמכרים אפויים טריים ברוב המאפיות והסופרמרקטים.
בקולומביה, הם מכונים בדרך כלל "Cruasan de Chocolate", והם ידועים בתור המענגים מכולם.
בישראל הם נמכרים במאפיות מרכולים ובבתי קפה תחת שמות שונים.
האגדה מספרת שמארי אנטואנט הציגה את הקרואסון לצרפת, אבל קרואסונים ושוקולדים הם המצאה מודרנית יחסית.
המילה קרואסון, המתייחסת למאפה בצורת חצי ירח או "סהר", נכנסה למילון הצרפתי בשנת 1863. סוג המאפה, שנקרא בצרפתית viennoiserie, (בסגנון וינאי) הוצג בתחילת המאה ה-19, כאשר אוגוסט זאנג, קצין אוסטרי, וארנסט שוורצר, אריסטוקרט אוסטרי, הקימו מאפייה וינאית בפריז שהייתה הממוקמת ברחוב רישלייה 92.
במקור, קרואסונים ושוקולטינים יוצרו מבסיס בריוש, אך מאוחר יותר החליפו האופים הצרפתים את בצק הבריוש לבצק עלים (pâte feuilletée levée) וזה הפך למוצר המוכר כיום.
שוקולד לכיסוי או לציפוי הוא שוקולד המכיל אחוז בינוני, אך גבוה יותר של חמאת קקאו (32–39%) מאשר שוקולד לאפייה.
חמאת הקקאו הנוספת הזו, בשילוב עם המסה נאותה (כלומר נכונה וקפדנית) של השוקולד, מעניקה לשוקולד מסוג זה יותר ברק, "התנתקות" מוצקה יותר כאשר נשבר, וטעם קרמי נימוח.
סך ה"אחוז" המצוטט על גבי מותגים רבים של שוקולד מבוסס על שילוב כלשהו של חמאת קקאו ביחס למוצקי קקאו (קקאו).
על מנת להיות מסומן כראוי כ"קוברטור" כלומר השוקולד לכיסוי - במוצר השוקולד המריר חייב להכיל לא פחות מ-35% מוצקי קקאו יבשים בסך הכל, כולל לא פחות מ-31% חמאת קקאו ולא פחות מ-2.5% מוצקי קקאו יבשים ללא שומן - בשוקולד חלב לכיסוי חייב להכיל לא פחות מ-25% מוצקי קקאו יבשים.
שוקולד לכיסוי משמש אנשי מקצוע גם לטבילה, לציפוי, ליציקה ולקישוט.
המונח "שוקולד קוברטור" נבדל משוקולד צימקאו.
למוצרים המכילים שוקולד מורכב יש אחוז נמוך יותר של מוצקים ומכילים שומנים שאינם קקאו.
מותגים מסוימים של שוקולד לכיסוי ארוזים כבר מומסים, ואחרים ארוזים כמוצקים.
ייתכן שתידרש המסה נוספת (או לא) לאחר מכן, בהתאם לשימוש ולמאפיינים הרצויים של המוצר הסופי.
שוקט הם פחזניות קטנות עם סוכר גבישי, חתיכות קטנות של פטיסרי צרפתי המורכבות מכדורים קטנים של בצק רבוך, מסוכר ואפוי.
המונח היה ידוע במאה ה-16, והוא יושם במקור על כדורים מלוחים קטנים.
מאז סוף המאה ה-17 השוקטים מתוקים.
במילון "המלווה של אוקספורד לאוכל" , סופר האוכל אלן דוידסון כותב שהמונח הוא ותיק: "זעקת רוכלי הרחוב במאה ה-16 הייתה 'Choux, petits choux, tout chauds' (שו, שו קטן, הכול חם).
לפי (אוצר הבריאות), שפורסם על ידי ז'אן-אנטואן איגטאן ב-1607:
מילון הלשונות הצרפתיות והאנגליות של רנדל קוטגרייב (1611) נותן את שם לפריט אוכל זה כ-"tichous" - "עוגות קטנות עשויות מביצים ופרחים עם מעט חמאה" (ולפעמים גבינה ביניהן) הנאכלות בדרך כלל עם סוכר ומי ורדים.
דוידסון מתאר את השוקטים כאחד מהפריזאיות הפופולריות ביותר - "אוכלים בשעת תה כשהם חמים ורכים, כי הם יבשים למחצה בזמנים אחרים".
לפעמים בונים מהם עוגות חתונה, כמו קרוקמבוש, עם קרם פטיסייר בפנים.
שוקולד סושאר (Chocolat Suchard - מבוטא: "סוּשאר") היה מפעל שוקולד שווייצרי שהוקם בסייר (שכונה של נשאטל) על ידי פיליפ סושאר ב-1826. זה היה אחד ממפעלי השוקולד העתיקים ביותר בשווייץ.
מפעל השוקולד של סושאר הוקם בזכות בנו פיליפ (1834–1883), ולאחריו - חתנו קרל ראס (1838–1925), שניהל את חברת השוקולד מ-1884 עד 1924. לאחר מותו של פיליפ ב-1884 בנשאטל, בתו, יוג'יני סושאר ובעלה קרל ראס-סושאר, השתלטו על תפעול המפעל.
קרל ראס-סושאר פתח את המפעל הראשון של סושאר בחו"ל בשנת 1880, בלורך (Lörrach), גרמניה.
מפעל סושאר השתמש בכוח הידרו של הנהר הסמוך להפעלת הטחנות.
טחנה המורכבת מלוח גרניט מחומם ומספר גלילי גרניט הנעים קדימה ואחורה שימשו לייצור שוקולד.
פיתוח זה, הקרוי "מלנגר", משמש עד היום בתעשיית השוקולד לטחינת משחת קקאו.
כתוצאה מכך, השוקולד הפך לזול יותר.
לפני שפתח את המפעל שלו הבין סושאר שטבליה קטנה שנמכרת בבית מרקחת שווה שכר של שלושה ימים.
עם זאת, שוקולד עדיין היה מוצר יקר, ולכן הגביל את מספר הלקוחות הפוטנציאליים.
סושאר נאבק כלכלית בתחילת הקריירה שלו כשוקולטייר.
הצלחתו הגיעה בשנת 1842, עם הזמנה גדולה מפרדריק ויליאם הרביעי, מלך פרוסיה, שהיה גם הנסיך של נשאטל.
זה עורר פריחה, ועד מהרה זכו השוקולדים שלו בפרסים בתערוכה הגדולה של לונדון של 1851 ובתערוכה האוניברסלית של פריז של 1855. עד סוף המאה ה-19 הפך סושאר ליצרן השוקולד הגדול ביותר.
בשנת 1896, בהשראת הצלחתו של דניאל פיטר, יצר קרל ראס-סושאר חפיסת שוקולד חלב ראשונה.
בשנת 1901 מיכנה החברה את ייצורו והשיקה את מותג השוקולד מילקה (Milka) עבור השוק השווייצרי.
קארל ראס-סושאר שילב אריזה סגולה יוצאת דופן עם פרה סימנטל המסמלת את השימוש שלהם בחלב.
לאחר שהפכה לחברה בע"מ ב-1905 הפכה סושאר לחברת אחזקות ב-1930, דבר שסימן את סוף העסק המשפחתי לאחר שווילי ראס מכר את מניותיו.
סושאר המשיכה בפיתוחה בחו"ל וכן באתר סייר (30 ק"ג שוקולד ליום ב-1826, 60 טון ב-1924; 100 עובדים ב-1875, 920 בסוף שנות ה-60) וגיוונה את מוצריה עם מותגים שונים כמו סושאר אקספרס (משקה שוקולד) וסוגוס (סוכריות פירות).
ב-1970 התמזגה סושאר עם טובלר והפכה לאינטרפוד.
בשנת 1982, אינטרפוד נרכשה על ידי קלאוס יוהאן ג'ייקובס, והפכה לחלק מחברת ג'ייקובס סושאר.
ב-1987 רכשה חברת סושאר 66% ממניות חברת השוקולד קוט ד'אור .
ב-1990 הודיע פיליפ מוריס, גם הוא בנושאטל, שהם יקנו את ג'ייקובס סושאר.
לאחר מכן אוחדה Chocolat Suchard עם רכישה אחרת של פיליפ מוריס, Terry's of York מאוחר יותר ב-1993 כדי ליצור את חברת הבת של Terry's Suchard.
היא הוציאה את מותגי השוקולד והממתקים שלה בתור Mondelez International החל משנת 2012.
מפעל סושאר בעמק סייר אינו משמש עוד לייצור.
מונדלז העביר את הייצור למפעל טובלרון בברן בשנות ה-90. בשנת 2015 פתחה מונדלז קו ייצור חדש לשוקולדים של מילקה וסושאר במפעלה בבלודנץ, אוסטריה.
המותג Chocolat Suchard נמכר על ידי מונדלז, יחד עם Terry's וחמישה מפעלים לחברת ההשקעות Eurazeo שהקימה את הקונדיטור הצרפתי Carambar & Co ב-2016.
שוקולד דובאי הוא חטיף שוקולד עם מילוי עשוי פיסטוקים וקדאיף (בדומה למילוי של הכנאפה).
שוקולד דובאי נוצר לראשונה ב-2021 על ידי חברת Fix Dessert Chocolatier מדובאי.
החברה המייצרת מיתגה אותו בסלוגן "Can't Get Knafeh of It", המצלצל כמו המשפט "Can't get enough of it".
המוצר צבר פופולריות במהלך שנת 2024 לאחר שקודם על ידי משפיענים במדיות חברתיות.
שוקולד דובאי עשוי משוקולד חלב וממולא בקרם מתוק המבוסס על פיסטוקים קצוצים דק או טחונים, עם אטריות קדאיף קצוצות דק.
שוקולד דובאי מיוצר בגרסאות שונות, בין היתר כחפיסה שטוחה של שוקולד במשקל של כמאה גרם.
חברת Fix Dessert Chocolatier נוסדה בדובאי בשנת 2021 על ידי שרה חמודה (Sarah Hamouda), יזמית בריטית-מצרית.
מטרתה הייתה ליצור חטיפי שוקולד המשלבים מרקמים וטעמים ייחודיים, תוך התמקדות במילוי כדי לייחד את החברה שלה מהמתחרים.
חמודה אמרה שבמהלך היותה בהריון הייתה לה כמיהה (Craving) לשוקולד במילויים שונים, ואחד מהם הפך להיות שוקולד דובאי.
במקור שוקולד דובאי נמכר בשם באנגלית "Can't Get Knafeh of It" ועדיין נמכר בשם זה על ידי חברת Fix Dessert Chocolatier.
שוקולד דובאי זכה לראשונה לפופולריות רחבה כאשר ב-18 בדצמבר 2023, משפיענית הפועלת בשם המשתמשת mariavehera257 ב-TikTok פרסמה סרטון המראה אותה אוכלת סוגים שונים של שוקולד מבית Fix Dessert Chocolatier, כולל שוקולד דובאי.
שנה לאחר מכן, הסרטון צבר למעלה מ-100 מיליון צפיות ובנוסף משפיענים אחרים יצרו גם סרטונים של עצמם אוכלים את השוקולד.
המורכבות בשיטת הייצור של השוקולד ובנוסף הגידול בביקושים, גרמו להעלאת מחירים שלו.
הדבר גרם לכך שאנשים פרטיים קנו שוקולד דובאי בכמויות גדולות מחנויות ויצרנים ולאחר מכן מכרו אותו מחדש בשוק משני ברווח גבוה בהרבה.
בדיסלדורף דווח בנובמבר 2024 על מקרה בו איש בשם פיראט רכש את אחת מתוך 1,000 חפיסות שוקולד דובאי במהדורה מוגבלת שהושקה בעיר, הניח את החפיסה על מושב מכוניתו, וכשעזב את הרכב לכמה דקות, הרכב נפרץ והשוקולד נגנב.
פיראט פרסם את המקרה ברשתות החברתיות וביקש עזרה לאיתור הגנב.
הוא העלה השערה שייתכן והגנב עקב אחריו לאחר שראה את שקית השוקולד בעת שהוציא אותה מהמכונית.
שעות ספורות לאחר המקרה, מחיר השוקולד שנמכר במקור במחיר סביר יחסית, כבר האמיר ונמכר באינטרנט במחיר שהגיע אף ל־350 יורו לחפיסה אחת.
הסיפור זכה לתשומת לב רבה ברחבי גרמניה, שם השוקולד הפך לאובייקט מבוקש ומחירו עלה פלאים.
בנוסף דווח על מקרים של הברחת חטיפי שוקולד.
באוקטובר 2024, מבריחים נתפסו פעמיים תוך מספר ימים על ידי המכס האוסטרי, כשהם הבריחו כ-2,540 חטיפים במשקל של 200 גרם (7 אונקיות) כל אחד, מעבר לגבול מבלי לשלם מכס.
בנובמבר 2024, מבריח ניסה להעביר 45 קילוגרם (100 פאונד) של שוקולד דובאי מגרמניה, במעבר הגבול ליד וייל אם ריין.
בשנת 2025 נודע כי בעקבות הפופולריות הרבה של השוקולד ברחבי העולם והעלייה המשמעותית בשימוש בפיסטוק למטרת ייצור השוקולד, נוצר מחסור עולמי בפיסטוק והמחיר הגלובלי שלו עלה בכ-35%.
הפופולריות של השוקולד אף הביאה לייצור גרסה ישראלית כשרה שלו, אף כי יש ביקורת עליה.
זמן קצר לאחר שסרטון ה-Fix הפך לוויראלי, אנשים התחילו ליצור גרסאות משלהם.
משפיענים רבים יצרו גרסאות לשוקולד דובאי במטבח שלהם ולעיתים קרובות טענו שהם עצמם המציאו את המאכל.
בנוסף לחברת Fix Dessert Chocolatier יצרנים בקנה מידה גדול כמו לינדט ושפרינגלי החלו לייצר ולשווק אותם כ-Dubai Chocolate.
בגרמניה, יבואן של שוקולד Fix Dubai הוציא מכתב הפסקת פעילות לצמיתות ליצרנים שייצרו אותו, בטענה שהשוקולד לא יוצר בדובאי ולכן לא ניתן למכור אותו ככזה.
בעוד שסימנים גאוגרפיים ניתנים להגנה עקרונית על פי חוק ז'נבה של הסכם ליסבון, איחוד האמירויות הערביות לא חתומה על ההסכם הזה.
מכתב הפסקת הפעילות בסופו של דבר לא הצליח שכן מגוון רב של שוקולד דובאי עדיין זמין בסופרמרקטים ברחבי גרמניה.
נכון לדצמבר 2024 לא היו פסיקות של בית המשפט בנושא זה.
לפי רוב חוקרי המשפט, המונח "שוקולד דובאי" הוא כבר שם גנרי בשוק האיחוד האירופי ואינו מכיל אינדיקציה גאוגרפית כלשהי.
מחקר של המשרד להגנת הצרכן בגרמניה מצא חלק מהדגימות של המוצרים כפגומות מאחר שהכילו שומן זר ולא שוקולד אותנטי.
המחקר גם מצא חלק מהדגימות כלא-ראויות למאכל אדם עקב זיהום בתהליך הייצור, וחלק מהן אף הכילו עקבות של שומשום שלא הוצהר עליו כרכיב ברשימת המרכיבים.
בבדיקה נתגלו גם רמות גבוהות של רעלני עובש (אפלטוקסינים).
שוקו טלעד היא תוכנית טלוויזיה לילדים ונוער, ששודרה בשנים 1997–2002 בערוץ 2 בזכיינית השידור "טלעד".
בנוסף לשידורי הרצף היו לתוכנית מספר ספיישלים עם הבובות.
בין הסדרות ששודרו בשידורי הרצף היו: הדב רופרט, החברים של ברני, זמן דיסני (טימון ופומבה, דונלד דאק וצוות קוואק ובהמשך הרפתקאות פו הדוב), סיפורי גן החיות ולינגו.
בובות אלו החליפו את רוני אלון החל משנת 1999 ועוצבו במיוחד לתוכנית.
יהושע (שוקי) לוי (נולד ב-3 ביוני 1947) הוא זמר ומלחין ישראלי המתגורר מ-1989 בארצות הברית.
עבודותיו המוכרות ביותר של לוי הם הפסקולים מתוכניות טלוויזיה משנות השמונים, כמו "חוש-חש הבלש", "ערי הזהב הנסתרות", "הי-מן ושליטי היקום", "דרגון בול Z" ועוד.
בשנות התשעים, התפרסם לוי בעיקר בזכות עבודתו בהפקת הסדרה פאוור רינג'רס.
הוא גם כתב וביים פרקים לסדרות טלוויזיה, ביניהם הפאוור ריינג'רס וכמה סרטים, כמו "Eye of Doom" (1987), "Perfect Victims" (1988) ו-"Blind Vision" (1991).
לוי נולד בתל אביב בשנת 1947, לאב ממוצא יהודי-אשכנזי ולאם ממוצא יהודי-ספרדי.
התחיל את הקריירה שלו כזמר ואמן במועדונים שונים בתל אביב.
הוא גם השתתף בלהקת השוקולדה יחד עם צביקה פיק וגבי שושן, והופיע במחזמר שיער.
במהלך שנות השבעים, לוי זכה לפרסום רב כאשר הופיע יחד עם אשתו הזמרת אביבה פז בצמד "שוקי ואביבה" וזכה להצלחה רבה באירופה.
הזוג ביצע את הלהיט "סניורינה - קונצרטינה" שמכר מעל שני מיליון עותקים.
לוי הלחין עבור הכל עובר חביבי את השיר "הלילה" שייצג את ישראל באירוויזיון 1981. באותה תחרות הלחין גם את השיר "מונה ליזה" שביצעה עירית בולקא.
לאחר שהשניים התגרשו פז חזרה לישראל ולוי עבר ללוס אנג'לס, שם החל לעבוד בכתיבת מוזיקה לסרטים ולסדרות אנימציה בטלוויזיה.
יחד עם שותפו לעסקים חיים סבן, השניים ניהלו את חברת ההפקות Saban Entertainment , אשר הפיקה רבות מסדרות האנימציה הפופולריות בשנות התשעים ובהן הסדרה "פאוור ריינג'רס".
החברה נמכרה לבסוף לחברת וולט דיסני בסוף העשור.
לוי הלחין אף מחזות זמר ישראליים בהם המחזה לילדים הכל אגדה בבימויו של אורי פסטר.
ללוי יש בסך הכל 14 תקליטי זהב ופלטינה, הוא הלחין מנגינות הפתיחה ליותר מ-130 תוכניות טלוויזיה ומכר מעל ל-14 מיליון תקליטים ברחבי העולם.
לוי היה נשוי לאנגלייה בשם קרלה וייט, אותה הכיר בשנות ה-60 כשהופיע באנגליה עם צביקה פיק.
לשניים אף נולד בן משותף.
בשנות ה-70 חי עם אביבה פז.
השניים נישאו באמצע שנות ה-70 והתגרשו זמן קצר לאחר מכן.
שוקי לוי התחתן ב-1977 עם שחקנית הטלוויזיה דבורה שלטון ("דאלאס").
לשניים בת משותפת, תמרה (ילידת 1981).
כמו כן, קיים מערכת יחסים עם השחקנית שרה בראון ("ג'נרל הוספיטל", קטלין סטאר מ"וי אר טרופרס").
לשניים בת משותפת, ג'ורדן (ילידת 1998).
שוקית (TA: Fibula) היא העצם הצמודה לחלקה הצידי של השוקה דרך שני מפרקים בחלקה העליון והתחתון.
השוקית קטנה מהשוקה ובהשוואה לעצמות ארוכות אחרות בשלד האדם, היא הצרה ביותר יחסית לאורכה.
הקצה העליון שלה ממוקם מעט למטה ממפרק הברך, כך שהיא איננה מהווה חלק מהמפרק.
הקצה התחתון שלה מתמשך מעבר לשוקה ומתעבה קלות ליצירת הפטישון הצידי של הקרסול.
חלקה העליון של השוקית הוא ראש השוקית (Caput fibulae).
עבה יותר מהגוף ומופרק בחלקו התיכון עם נישה מתאימה בתחתית העלי הצידי של השוקה, ליצירת מפרק השוקה והשוקית העליון.
בחלקו העליון של הראש, בליטה גרמית בשם זיז החרט או חוד הראשיש של השוקית (Apex capitis fibulae).
בחוד נאחזים שריר הירך הדו ראשי והרצועה העקיפה הצידית של הברך.
לגוף העצם ארבעה גבולות המחלקים אותו לארבעה פנים:
הגבולות מכונים לפי מיקומם היחסי: הקדמי-צידי, הקדמי-תיכון, האחורי-צידי והאחורי-תיכון.
הגבול הקדמי-תיכון הוא הרכס הבין גרמי (Margo interosseus fibulae) אליו מחובר הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) - רקמה חזקה המחברת בין השוקית לשוקה.
הגבול האחורי-תיכון, מכונה גם הקו המלוכסן.
לאורך פני העצם השונים, נאחזים שרירים רבים המניעים את כף הרגל ובהונותיה.
בין היתר, נאחזים שם ריכוז של שרירים המניעים את הבוהן הגדולה וריכוז של שרירים האחראים לתנועת איברציה (סיבוב כף הרגל לאורך צירה האורכי, כאשר הבוהן הגדולה יורדת והבוהן הקטנה עולה).
חלקה התחתון של השוקית מתעבה למבנה דמוי פירמידה, מעט משוטח מצד לצד.
זהו הפטישון הצידי (Malleolus lateralis), הנמוך יותר מהפטישון התיכון של השוקה.
אפשר למשש את הפטישון הצידי ואת המשטח שמעליו מכיוון שהם תת-עוריים.
בחלקו התיכון של הפטישון, משטח מפרקי המתאים לחיבור עם עצם הערקום (talus).
מעל למשטח המפרקי, אזור החיבור של הרצועה הבין גרמית של מפרק השוקה והשוקית התחתון.
שוקי קואז (נולד ב-6 ביוני 1962) הוא ג'ודוקא ישראלי בכיר (דאן 7), ומבכירי מאמני הג'ודו בישראל.
מאמן נבחרת ישראל לשעבר בג'ודו לבוגרים ואלוף ישראל בג'ודו 13 פעמים.
הישגו האישי הגדול ביותר של קואז היה מקום חמישי במשקל עד 60 ק"ג באליפות אירופה לבוגרים 1989 שהתקיימה בהלסינקי, פינלנד.
קואז אימן והוביל את נבחרת הג'ודו של ישראל לאולימפיאדת אתונה 2004 ולאולימפיאדת בייג´ין 2008.
הישגו הגדול של קואז בתור מאמן הנבחרת היה להצעיד אותה לזכייה באליפות אירופה לאומות 2005 ולהגיע לראשונה לאליפות העולם לאומות.
קואז הוא מאמנו האישי של טל פליקר, שזכה במדליית ארד באליפות העולם בבודפשט, הונגריה ב־2017 ובמדליית ארד באליפות אירופה 2018 בתל אביב.
קואז הוא מראשוני אגודת הג´ודו ג´ודוקאן שאותה הקים אחיו אדי קואז.
כיום מנהל קואז את סניפי מועדון ג´ודוקאן ברעננה ובכפר סבא.
יהושע (שוקי) פוֹרֶר (נולד ב-15 ביוני 1944) הוא איש ציבור ישראלי, ששימש כראש עיריית רחובות בשנים 1998–2009. פורר הודה והורשע במסגרת הסדר טיעון בעבירה של הפרת אמונים בכך שמסר עבודות ללא מכרז לקבלן שתרם לו.
נולד ברחובות, לפניה ולמרדכי, שהיה פרדסן ואיש ציבור.
סבו, יעקב פורר, היה מראשוני המתיישבים ברחובות.
את שירותו הצבאי עשה כחבר וכמפקד להקת גייסות השריון.
לאחר סיום לימודי משפטים באוניברסיטה העברית עבד כעורך דין.
בשנת 1978 נבחר כמועמד של הליברלים להתמודד לראשות עיריית רחובות, אולם בתנועת החירות החליטו להעדיף את יחזקאל הרמלך ופורר הוצב במקום השני ברשימת הליכוד למועצה.
פורר נבחר למועצת העיר רחובות, והיה סגן ראש עיריית רחובות עד לשנת 1981. בתקופה זאת, מונה לשמש כמשנה למנכ"ל במשרד המסחר והתעשייה וכעוזר השר לנושא אזורי פיתוח.
באותה תקופה שימש כמנהל מרכז ההשקעות.
בשנים 1983 – 1986 כיהן פורר כמנכ"ל משרד המסחר והתעשייה תחת השרים גדעון פת ואריאל שרון.
בתפקיד זה הוא לקח חלק בתוכנית הכלכלית לייצוב המשק.
לאחר פרישתו משירות המדינה, שימש כנציגו בישראל של איש העסקים הדרום-אפריקאי, נייטי קירש.
במסגרת זו, הוא היה למנכ"ל וליו"ר חברת ישרס.
לאחר חיסול עסקיו של קירש בישראל, עבר לשמש כיו"ר חברת מרכזי שליטה בבעלות מוטי זיסר, והיה לשותף ליוזמת ההקמה של מתחמי המרינה בהרצליה ובאשקלון.
פורר שימש במהלך השנים גם כדירקטור בחברות ציבוריות כגון בנק לאומי לישראל, חברת מבני תעשייה בע"מ, כימיקלים לישראל בע"מ ופוספטים בנגב.
היה חבר נשיאות איגוד לשכות המסחר, ראש מטה הקליטה של האיגוד ויו"ר הוועדה לקשרי חוץ.
כמו כן כיהן כראש הרשות העליונה למשק כללי, גוף המופקד על הכנת המשק לשעת חירום.
בשנת 1993 התמודד לראשות עיריית רחובות, אך הפסיד על חודם של כ-200 קולות ליעקב סנדלר.
בשנת 1998 נבחר לראשות העירייה, ובשנת 2003 נבחר לקדנציה נוספת.
בפברואר 2006 הודיע על הצטרפותו למפלגת קדימה.
לקראת הבחירות המוניציפליות של 2008, משהתברר שהמפלגה אינה תומכת במועמדותו לראשות עיריית רחובות, חזר פורר לליכוד.
ב-25 בנובמבר 2008 נבחר בסיבוב השני לקדנציה שלישית, לאחר שגבר על יריבו, עוזי סלנט, ב-12%, למרות כתב האישום שהוגש נגדו.
ספרו, "הייתי ראש העיר" ראה אור בהוצאת "ידיעות ספרים" בשנת 2011.
ב-31 בדצמבר 2008 הודה פורר במסגרת הסדר טיעון בהפרת אמונים, בכך שמסר עבודות של העירייה ללא מכרז לקבלן שתרם כספים למערכת הבחירות שלו.
על פורר נגזרו חמישה חודשי מאסר על תנאי, ביצוע 200 שעות שירות לתועלת הציבור וקנס של 75 אלף ש"ח.
השופט אף קבע שיש במעשיו קלון ועל כן הוא מנוע מלכהן כראש עיר.
פורר טען שהעבירה הייתה עניין טכני חסר חשיבות: "בבחירה שבין לעשות הרבה ולשגות בעניין טכני פעוט לבין לא לעשות דבר, העדפתי לעשות", אולם בית המשפט קבע שבמעשיו של פורר היה קלון, ובכך הופסקה כהונתו כראש עיריית רחובות.
ב-21 ביולי 2009 דחה בית המשפט המחוזי את ערעורו על הקלון.
ב-22 בספטמבר 2009 דחה גם בית המשפט העליון את בקשתו של פורר לביטול עבירת הקלון.
שוקי פורר הוא אביו של שר החקלאות לשעבר עודד פורר.
שוקת הוא מתקן שתייה לבעלי חיים, ידוע גם בשם רהט.
במקרא מופיע הרהט מספר פעמים, אך תמיד הוא כתיאור ברבים ולא כמקום בודד; בנוסף בכל הפעמים מדובר במתקן שתייה המיועד לבעלי חיים ולא לאדם.
אזכוריו הן בפגישת רבקה ועבד אברהם
בסיפור אודות יעקב אבינו והצאן ():
בפגישת משה עם בנות יתרו ():
פרשני המקרא ציינו פירושים שונים למשמעות המילה רהט, מתוך פירושיהם ניתן להבין את המשמעות הלשונית של המילה רהט בתקופות השונות:
בארמית רהט פירושו רוץ, על סמך כך ניתן להבין את פירושו של רש"י שרהט הוא "במרוצות המים" כלומר מקום אליו מביאים (=מריצים) מים.
בתרגום אונקלוס מפורש שרהט זהו מקום שוקת המים
רס"ג הסביר שרהטים אלו ברכות מים קטנות (לעומת שוקת שהיא תעלת מים).
בכלי שיט, שׁוֹקַע הוא המרחק האנכי בין פני המים לבין תחתית כלי השיט (השדרית), כולל עובי דופן הגוף.
השוקע מגדיר את העומק המינימלי של המים שאונייה או סירה זקוקים לו כדי לשוט.
ניתן לעשות שימוש בנתון השוקע כדי לקבוע את משקל המשא שכלי שיט נושא, על ידי חישוב ההדחק ושימוש בחוק ארכימדס.
מספנות הבונות אוניות מספקות טבלת הדחק לכל שוקע.
צפיפות המים (מי ים או מים מתוקים) וקיבולת מכלי הדלק של האונייה חייבים להילקח בחשבון.
השוקע האחורי נמדד בניצב האחורי (Perpendicular of the stern).
השוקע הקדמי נמדד בניצב הקדמי (Perpendicular of the bow).
השוקע הממוצע (Mean draft) מחושב על פי ממוצע השוקע האחורי והשוקע הקדמי, עם תיקונים מסוימים.
שוקע אונייה יכול להשתנות בהשפעת גורמים רבים, לא רק על ידי שינוי הדחק האונייה.
בין הגורמים העלולים להשפיע על השוקע יש למנות את נטייתה של האונייה – אונייה שאינה מאוזנת ונוטה לצד אחד עלולה להגדיל את השוקע שלה.
שינוי בגובה המים עלול לשנות את השוקע, וכך גם מעבר ממי ים למים מתוקים, ולהפך.
גם שינוי בטמפרטורת המים עלול לגרום לשינוי בשוקע.
אונייה המגבירה את מהירותה בעת שיט במים רדודים עלולה לשנות את השוקע, דבר העלול לסכן את האונייה ולגרום לה להפגע מהקרקעית.
השוקע נמדד באמצעות סרגל מידות בחרטום ובירכתיים, ובאוניות מסוימות משתמשים גם בממוצע המידות בניצבים.
שני סוגי סרגלים קיימים בשימוש: סרגל מטרי, שבו מופיעים מספרים זוגיים בלבד, וסרגל ביחידות רגל, שבו מסומנים מספרים זוגיים ואי-זוגיים גם יחד, בדרך כלל בספרות רומיות.
היבטים שימושיים של מידת שוקע
השאיפה באוניות גדולות היא לשמור על שוקע ממוצע כאשר הן ריקות (ללא מטען), זאת כדי להקל על השיט בים ולהפחית את השפעת הרוח על תנועת הספינה.
כדי להשיג מטרה זו האונייה שואבת מי נטל כדי לייצב את כלי השיט, לאחר פריקת המטען.
כאשר אונייה נמצאת בתנועה היא עשויה להגביר את השוקע בירכתי כלי השיט, תופעה הנגרמת משקיעת החרטום עם הגברת כוח המנוע.
לאונייה יכול להיות שלושה מצבי שוקע
שקועת ירכתיים (Down by the stern) – כאשר השוקע בירכתיים גדול יותר מאשר בחרטום, זהו המצב המקובל בכלי שיט, ההיגוי יעיל יותר ונצילות ההנעה מקסימלית.
שוות שוקע (Even keel) – במצב זה השוקע בירכתיים ובחרטום זהים, מצב זה מקובל במקומות רדודים או בתעלות (סואץ ופנמה), בכניסה לנמלים בהם העומק רדוד ובמצבי ים קשים.
במצב זה העומס על המנוע קל יחסית וההיגוי סביר.
שוקע קטן מאפשר לספינות לשוט במים רדודים יותר.
השוקע הקטן מאפשר לספינות אלה גישה לנמלים קטנים, שיט בנהרות והתקרבות לחוף.
שוקע גדול מבטיח יציבות טובה יותר ברוח חזקה היות שבכך יורד מרכז הכובד של הספינה.
שוקי נגר (נולד ב-7 באוקטובר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
נגר גדל ביהוד והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, ואף השתייך לסגל נבחרת הנוער באמצע שנות ה-90. לאחר שלוש עונות בבני יהודה חתם נגר בשורות מכבי חיפה, ששילמה תמורת העברתו לשורותיה 450 אלף דולר.
הוא שותף למסע ההצלחות שלה באירופה, שהסתיים ברבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1998/1999. לאחר שנתיים בחיפה חזר נגר לבני יהודה, ולא סייע לקבוצה שירדה לליגה הלאומית בסיום עונת 2000/2001.
לאחר הירידה עם בני יהודה עבר נגר להפועל באר שבע, שם שיחק שנתיים.
אחר כך שיחק עונה במועדון ספורט אשדוד וחזר לתקופה קצרה בהפועל באר שבע, לאחריה הגיע למכבי תל אביב, עמה זכה בגביע המדינה.
בדצמבר 2005 עבר לבני סכנין.
בתחילת עונת עבר נגר להכח עמידר רמת גן, ששיחקה אז בליגת העל, אך ירדה לליגה הלאומית בתום העונה.
בקיץ 2007 עבר נגר לקבוצת הפועל פתח תקווה, כאשר בעונתו הראשונה הקבוצה עלתה לליגת העל.
לאחר חצי עונה עם הקבוצה בליגת העל, עבר נגר בחלון ההעברות של ינואר 2009 לקבוצת מכבי הרצליה.
ב-26 ביולי 2009 חתם בהפועל אשקלון שם שיחק עונה אחת.
בקיץ 2010 חתם נגר במכבי אחי נצרת שם שיחק עד קיץ 2012.
לקראת עונת חתם נגר בקבוצת מכבי יבנה, במדיה שיחק שלוש עונות בליגה הלאומית.
בקיץ 2015 חתם בקבוצת בית"ר יבנה מליגה ב', במדיה ערך ארבע הופעות עד נובמבר 2015.
בינואר 2018, לאחר יותר משנתיים שלא שיחק, הצטרף נגר לקבוצת בני יהוד מליגה ג' ולאחר מכן גם שימש כמאמן באקדמיה.
כיום, שוקי נגר עובד כמורה לספורט בבית הספר הראל לוד.
שוקי שוורץ (נולד ב-3 באפריל 1954) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק עבור מכבי תל אביב ונבחרת ישראל בעמדת הפורוורד וכיום איש עסקים והבעלים של חברת טולמנ'ס.
גובהו של שוורץ הוא 198 סנטימטרים.
שוקי שוורץ שיחק כדורסל כבר מגיל צעיר והשתייך למחלקות הנוער של מכבי קריית מוצקין.
בגיל 14 הצטרף לנבחרת הקדטים של ישראל ושיחק בנבחרת בית ספרו בסמ"ת חיפה.
בגיל 19 עבר להפועל חיפה וכיכב עמה בליגת העל.
במדי האדומים שיחק במשך שנתיים וקלע עבורם במסגרת הליגה 820 נקודות, כאשר בעונת 1974/5 נבחר לחמישיית מצטייני הליגה.
לאחר מכן, שוורץ עבר למכבי תל אביב, שיחק עבורה במשך שש שנים, וזכה עמה בשש אליפויות וחמישה גביעי מדינה, בנוסף לשתי זכיות בגביע אירופה לקבוצות (1977, 1981) ובגביע הבין-יבשתי (1981).
לפני פרישתו ממשחק פעיל שוורץ שיחק גם בבית"ר תל אביב למשך שנתיים.
שוקי שוורץ שיחק 79 משחקים במדי הנבחרת הלאומית ושותף בזכייתה במדליית הכסף באליפות אירופה 1979.
בסך הכל, קלע שוורץ 2,878 נקודות במהלך 10 עונות פעילותו בליגת העל (מקום 69 בקלעי הליגה בכל הזמנים).
במדי נבחרת ישראל קלע 441 נקודות (מקום 41 בכל הזמנים) ובמדי מכבי תל אביב באירופה קלע 148 נקודות (מתוכן 4 נקודות בגמר אליפות אירופה בשנת 1977).
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, בגיל 28, פנה שוורץ לעולם העסקים והצטרף לנגרייה המשפחתית, "האחים שוורץ", שהייתה לאביו ולאחיו.
בהמשך החליט שוורץ כי פעילות הנגרייה, שהתמקדה בייצור רהיטים לפי דרישה, תתמקד בייצור ריהוט משרדי והקים את קבוצת פיניש - שהפכה לחברה המובילה בתחום הריהוט המשרדי בישראל.
בשנת 2000 קיבל שוורץ הצעה ומכר את החברה לקונצרן הקנדי לריהוט משרדי, טקניון.
בשנת 2005 רכש יחד עם צביקה גיור (בעליה של חברת ניופאן), יורם באומן (פרסום באומן-בר-ריבנאי) ורואה החשבון פרופ' יצחק סוארי, את חברת טולמנ'ס, יבואנית רהיטי מותגים וכלי בית לשוק היוקרה.
שוורץ, תושב כפר שמריהו, נשוי לרחל ואב ל-3 בנות וסב ל-10 נכדים.
שוקי ודורית היה צמד זמרים ישראלי שפעל בשנים 1978–1990 בתל אביב.
חברי הצמד היו דורית פרקש ושוקי שוקי, שגם הלחין את כל שיריהם המשותפים.
תחילת דרכם הייתה בשנת 1978 כששוקי, בן להורים מוזיקאים שעלו איתו מלבנון וחניך בקיבוץ, שהיה אז סטודנט באוניברסיטה, הכיר את דורית, גם היא סטודנטית באותה תקופה, אותה שמע שרה קודם לכן, והציע לה להקליט איתו את השיר "גן נעול", שהלחין למילים של רחל המשוררת.
השיר הוקלט לראשונה בשנת 1979 וזכה להצלחה גדולה.
בעקבות הצלחת השיר הוציא לאור הצמד את אלבומם הראשון בשנת 1980, "גן נעול", בהפקתו של דודו אלהרר.