tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתוח בעזרת חשמל משומש למעשה בכל צורות הניתוח כולל: ניתוחים דרמטולוגיים, ניתוחים גינקולוגיים, ניתוחי לב, ניתוחים פלסטיים, ניתוחי עמוד שדרה, אף-אוזן-גרון, ניתוחי פה ולסת, ניתוחים אורתופדיים, ניתוחים אורולוגיים, ניתוחי עצבים, ניתוחים כלליים ואף טיפולי שיניים מסוימים.
ניתוח בעזרת חשמל מבוצע באמצעות מחולל גלי רדיו (שלעיתים נקרא יחידת הניתוח בעזרת חשמל או בקיצור באנגלית: ESU) ו"ידית" הכוללת אלקטרודה אחת או שתיים - מכשיר דו-קוטבי או חד-קוטבי.
כלל המכשירים לניתוח בעזרת חשמל הם למעשה דו־קוטביים- לכן ההבדל בין מכשיר דו-קוטבי למכשיר חד-קוטבי הוא בעיצוב המכשיר.
"צורבן" (דיאתרמיה, באנגלית: Diathermy) הוא למעשה חימום דיאלקטרי, המיוצר על ידי רוטציה של מולקולה בעלת דיפול חשמלי.
ניתן במובנים מסוימים להתייחס ל"צורבן" כמושג נרדף לניתוח בעזרת חשמל ואילו בהקשרים אחרים ניתן להתייחס אליו כחימום דיאלקטרי בלבד.
השימוש בתופעה זו נעשה לרוב בתנורי מיקרוגל או מכשירים פולשניים לרקמות הפועלים בתדירויות באזור ג'יגה-הרץ.
בתדרים נמוכים יותר, המאפשרים חדירה עמוקה יותר, משתמשים בתהליכים תעשייתיים.
המכשיר החד-קוטבי, הנקרא "אלקטרודה פעילה", דורש את השימוש במכשיר חד־קוטבי נוסף, הנקרא "אלקטרודה מפזרת", המונח במיקום אחר על גוף החולה ונועד למעשה "לפזר" את גלי הרדיו ולמנוע פציעה כתוצאה מחימום הרקמות.
לעיתים מתייחסים בטעות ל"אלקטרודה המפזרת" כ"הארקה" או "אלקטרודה נייטרלית", התייחסות שכזאת היא מוטעית כיוון שאלקטרודה זו גם היא מחוברת למחולל גלי רדיו ומקבלת זרם לשם סגירת מעגל, ולא מחוברת לקרקע או למשטח נייטרלי.
גם המונח "אלקטרודת החזרה" אינו מדויק טכנית, כיוון שזרם החזרה מתייחס למצב של זרם משתנה המוביל למצב שבו אותו הזרם יוצא משתי האלקטרודות.
מכשירים דו-קוטביים לרוב מעוצבים עם שתי אלקטרודות "פעילות", כגון מלקחיים לאיטום כלי דם.
עם זאת, ניתן לעצב את המכשירים כך שאחת האלקטרודות היא "אלקטרודה מפזרת".
היתרון העיקרי של מכשירים דו-קוטביים מהוא שחלק קטן של המטופל נמצא בין שתי האלקטרודות ובכך רק חלק קטן חשוף לזרם חשמלי, דבר המפחית את הסיכון לפיזור הזרם שעלול לגרום לאירועים מסכנים.
עם זאת, למרות העובדה שמכשירים אלו מצליחים לתפקד בנוזל, קשה להשתמש בהם כדי לאדות או לחתוך רקמות.
ישנן מספר תצורות אלקטרודה נפוצות שנעשה בהן שימוש:
במכשירים "דו-קוטבית" הזרם מועבר למטופל באמצעות זוג אלקטרודות באותו הגודל.
לדוגמה, מלקחיים מיוחדים, כאשר כל צד מחובר לצד אחר של מחולל הזרם.
כאשר "תופסים" באמצעות המלקחיים חלק מרקמה מסוימת, הזרם החשמלי נע בין שני קצוות המלקחיים ובכך נוצר חימום של רקמת היעד על יד תנועת יונים מסונכרנת בין התאים.
בתצורה "חד־קוטבית" המטופל מחובר לאלקטרודה מפזרת, שהיא בעצם לוחית גדולה יחסית העשויה מתכת או פלסטיק מצופה מתכת, המחוברת למחולל זרם.
המנתח משתמש ב"אלקטרודה פעילה" מחודדת או בצורת סכין שבמגע עם הרקמה, ניתן להסירה.
שימוש זה נקרא "חיתוך בעזרת חשמל".
ניתן גם בתצורה זאת לאטום כלי הדם לצורך שמירה על מערכת הדם.
הזרם החשמלי נע בין האלקטרודה הפעילה לאלקטרודה המפזרת ועובר דרך כל גופו של המטופל.
כיוון שהזרם נחלש ככל שהוא עובר מרחק, צפיפות הזרם פוחתת במהירות (בריבוע).
מכיוון שעוצמת חימום הרקמה נובעת כפונקציה של מרחק הזרם, מתרחש חימום רב באזור האלקטרודה המפזרת ואילו בשאר חלקי הגוף לא מתרחש כמעט חימום כלל.
על חלקים מהגפיים כגון אצבע, שטח החתך לפיזור הזרם הוא מוגבל, דבר אשר עלול לגרום לצפיפות זרם גבוהה יותר ולכן לחימום לאורך היקף הגף.
עיצוב נוסף למכשיר דו-קוטבי הוא של שתי אלקטרודות בעלות אותו העיצוב, אך האלקטרודה המפזרת גדולה יותר מהאלקטרודה הפעילה.
כיוון שצפיפות הזרם גדולה משמעותית באזור האלקטרודה הפעילה, רוב החימום נוצר שם ומיקום האלקטרודה המפזרת נהפך לפחות משמעותי.
לפעמים תצורה כזו נקראת ססקי-פולארית , בשל המילה בלטינית sesqui שמשמעותה יחס של 1.5.
ניתן לבצע ניתוח בעזרת חשמל בהספק נמוך ובתדר גבוה במכונות ייעודיות בעלות אלקטרודה מפזרת שאינן מוארקות.
ניתן לבצע ניתוח בעזרת חשמל ללא אלקטרודה מפזרת בזרם נמוך ובתדירות בינונית (100–500 קילו-הרץ) שנמצאת בין יכולת הקיבול של הגוף לבין יכולת הקיבול של האדמה.
דוגמה אחת של מכונה כזו נקראת הייפראקטור .
מקור השם הוא מראשי התיבות של "חותך בתדר גבוה", אבל כיום משמש כשם כללי למכונות לניתוח בעזרת חשמל בעלות אלקטרודה אחת ושאינן מוארקות.
מכיוון שקיימת סכנה לסגירת מעגל עם חלק מגופו של המטופל ובכך לגרום לכוויה, השימוש במכונות אלו נעה רק על מטופלים בהכרה ועל שולחנות מבודדים בלבד.
תחת ההתניות הללו, הייפראקטורים לא משמשים לשם חיתוך רקמות אלא להריסת נגעים קטנים וכן להפסקת דימומים שנוצרו במהלך ניתוח.
גירוי חשמלי של תאי עצב ושריר
תאי עצב ושריר רגישים לגירוי חשמלי, כלומר ניתן להפעיל אותם באמצעות זרם חשמלי.
למטופלים מסוימים, גירוי שכזה עלול לגרום כאב אקוטי, התכווצויות שרירים, ואפילו דום לב.
הרגישות של תאי עצב ושריר לחשמל קיימת בשל תעלות יונים ממותגות מתח שממוקמות בקרום התא.
בתדרים נמוכים הגירוי אינו עובר את סף הגירוי לפתיחת התעלות.
עם זאת, הסף מתחיל כאשר משך זמן הפעימה (או מחזור) יורד מתחת למינימום מסוים שנקרא כרונאקסי .
בדרך כלל, כרונאקסי של תאי עצב הוא 0.1–10 מילי-שניות, כך שהרגישות לגירוי חשמלי (המעבר של גירוי הסף) פוחתת כאשר התדירות היא בטווח הקילו-הרץ ומעלה.
כדי למזער את ההשפעות על גירוי שרירים וגירוי עצבי, ציוד לניתוח בעזרת חשמל פועל בתדרים שבין 100 קילוהרץ ל-5 מגה הרץ.
עבודה בתדרים גבוהים יותר, עוזרת גם למזער את כמות המימן והחמצן שנוצרים בתהליך אלקטרוליזה של מים.
שיקול זה חשוב במיוחד עבור הליכים המבוצעים בסביבה מימית תחומה, שבה יצירה של בועות גז עלולה להפריע להתליכים בגוף.
לדוגמה, בועות שייווצרו במהלך ניתוח תוך עיני עשויות לטשטש את שדה הראיה.
במצב חיתוך, האלקטרודה נוגעת ברקמה, וצפיפות ההספק הגבוהה מאדה את המים בתוך הרקמה.
כיוון שאדי מים לא מוליכים חשמל במצב טבעי, זרם חשמלי לא יכול לזרום דרך שכבת האדים.
ניתן להעביר זרם בשכבה זו אם משתמשים במתח גבוה יחסית (מעל ל-200 וולט) ההופך את אדי המים לפלזמה מוליכה.
אדי מים ושברי רקמה נפלטים ויוצרים תוך כדי כך שקע.
משטח המגע של האלקטרודות שנועדו לחיתוך, מורכב לרוב מחוט מוליך דק או מלולאה שכזו, בניגוד ללהב שטוח בעל שטח פנים מעוגל.
כדי לבצע קרישה באמצעות חשמל, משתמשים בצורות גל בעלות ממוצע כוח נמוך יותר, המייצרות חום שאינו מייצר פיצוץ, אלא קרישה תרמית במקום.
ייבוש בעזרת חשמל מתרחש כאשר האלקטרודה נוגעת ברקמה החשופה לאוויר וכמות החום הנוצרת נמוכה יותר מהדרוש לחיתוך.
פני השטח של הרקמה וכן שכבות מעט עמוקות יותר מתייבשים ויוצרים מקרש ("טלאי" של שכבות מתות).
טכניקה זו עשויה לשמש לטיפול בגושים מתחת לעור, במצב בו רוצים להשאיר נזק מינימלי לפני השטח של העור.
במצב הבזק, מהאלקטרודה מורחקת מהרקמה וכך כאשר מרווח האוויר שבין הרקמה למכשיר מיונן, במתח מתפרק בצורת קשת חשמלית.
במצב זה חריכת הרקמה היא שטחית יותר, כי הזרם משתרע על פני שטח גדולים יותר מאשר רק הקצה של האלקטרודה, במצב זה, נוצרת חריכה או השחמה בשטח גדול יותר מאשר מצב בו פועלים רק עם קצה האלקטרודה ולכן טכניקה זאת משמשת לטיפול בנגעים שטחיים ביותר כגוון נגעי עור.
יינון של מרווח האוויר דורש מתח בתחום הקילו-וואט.
פרט לאפקטים התרמיים ברקמות, שדה חשמלי יכול לייצר נקבוביות בממברנת התא - תופעה הנקראת אלקטרופורציה.
אפקט זה עשוי להשפיע על תאים יותר מאשר נזק תרמי.
ניתוח בעזרת חשמל בסביבה רטובה
ישנם מתקנים רטובים ויבשים לניתוח בעזרת חשמל.
מכשירים בשדה רטוב פועלים בתמיסת מי מלח, או בפצע פתוח.
חימום נוצר כאשר זרם עובר בין שתי האלקטרודות.
החימום גדל ככל שהזרם צפוף יותר.
לכן, לרוב אלו האלקטרודות הקטנות והחדות ביותר שמפיקות את החום הב ביותר.
רוב המערכות בשדה רטוב עובדות בשני מצבים: "חיתוך" הגורם לאזור קטן מהרקמה להתאדות, ו"קרישה" הגורם לרקמה ל"התייבש" (במובן של עצירת דימומים).
רקמות "מיובשות" מתות (ולאחר מכן מושלות או מוחלפות ברקמות פיברוטיות) אך הן נותרות שלמות באופן זמני לאחר תהליך הניתוח בעזרת חשמל.
לרוב עומק מוות הרקמה הוא מספר מילימטרים מאזור מגע האלקטרודה.
בחיתוך, אם רמת המתח גבוהה מספיק, החום שמופק גורם ליצירת כיס אדים.
כיס האדים בדרך כלל מגיע לטמפרטורות של כ-400 מעלות צלזיוס, אשר מאדות ומפוצצות קטעים קטנים של רקמה רכה, וכתוצאה מכך נוצר חתך.
קרישה - כאשר פועלים במצב "קרישה" מתח הפלט הוא בדרך כלל נמוך יותר מאשר במצב חיתוך ופחות כוח מועבר.
לכן מופק פחות וכתוצאה מכך לא נוצר כיס אדים.
הרקמה נשארת שלמה בכללותה, אבל בנקודת המגע מתבצע הרס תאי וכלי דם קטנים נהרסים ונאטמים, בכך מתבצעת עצירה של דימום נימי או דימום מעורקים קטנים.
צורות גל לניתוח בעזרת חשמל
צורות גל שונות משמשות להליכים שונים.
לחיתוך משתמשים לעיתים קרובות בגל סינוס רציף בתדר בודד.
חימום הרקמות המהיר מוביל לאידוי נפיץ של הנוזל הבין-תאי.
אם המתח גבוה מספיק (מעל ל-400 וללט מפסגה לפסגה).
כיס האדים מיונן, ונוצרת פלזמה מוליכה.
זרם חשמלי ממשיך לזרום מן האלקטרודה המתכתית דרך הגז המיונן ולתוך הרקמה.
התחממות היתר המהירה של הרקמה מובילה לאידוי, שבירה ופליטת השברים, דבר המאפשר חיתוך רקמות.
בשימוש בגל מתמשך, החום הרציף מוביל לרוב ליצירת אסור נזק תרמי בקצוות הנגע.
ניתוחים בעזרת חשמל בזרם רציף, לרוב מבוצעים בצורות גל בטווח של 300-10,000 וולט מפסגה לפסגה.
ניתן להשיג דיוק גבוה יותר באמצעות שימוש בצורות גל של פולסים.
שימוש בפרצים בעלי משך של כמה עשרות מיקרו-שניות מעניק את האפשרות לחתוך את הרקמה, בעוד אזור דיפוזיית החום לא עובר את הרמה התאית.
ניתן למנוע הצטברות חום לאחר שימוש במספר פרצים אם ישנו מרווח זמן מספק בין הפרצים, דבר המאפשר לרקמה להתקרר.
היחס בין זמן הפעולה לזמן ההפסקה ניתן לשינוי לשם שליטה על קצב החימום.
פרמטר הקשור לכך, מחזור הפעולה, מוגדר כיחס זמן הפעולה לאורך המחזור (הזמן של מחזור פועל-מופסק יחיד).
בטרמינולוגיה של הנדסת חשמל, תהליך זה של שינוי המשרעת בגל מחזורי נקרא אפנון.
לטובת קרישה, ההספק הממוצע בדרך כלל הוא מתחת לסף הדרוש לחיתוך.
לרוב, משתמשים בגל סינוס שמופעל ומופסק בקצב מהיר.
הראפקט המצטבר הוא תהליך חימום איטי יותר, אשר גורם לרקמות להתקרש.
במכונות בעלות מצב קרישה/חיתוך פשוט, מחזור הפעולה הנמוך של מצב הקרישה לרוב יכול להשמע על ידי האוזן האנושית כבעל תדירות נמוכה וטון מחוספס יותר מאשר מוד החיתוך באותו הציוד.
מכשירי ניתוח בעזרת חשמל מודרניים רבים מאפשרים שליטה בזמן אמת על צורות גל מורכבות לשם התאמת הפעולה לרקמה.
עבור שימושים כירורגיים במתח גבוה הכוללים הרדמה, השיטה החד-קוטבית מסתמכת על מגע חשמלי טוב בין שטח פנים גדול בגוף המטופל (בדרך כלל לפחות כל החלק האחורי של המטופל) ואלקטרודת או משטח ההחזרה (הנקרא גם האלקטרודה המפזרת או משטח המטופל).
כוויות חמורות (דרגה 3) עלולות להתרחש אם לא קיים מגע מספיק עם אלקטרודת ההחזרה, או כאשר מטופל בא במגע עם עצמים מתכתיים דבר שגורם להארקה לא מכוונת.
כדי למנוע כוויות לא מכוונות, העור מנוקה, ומורחים חלקים מגוף המטופל בג'ל מוליך כדי לשפר את שטח המגע עם אלקטרודת ההחזרה.
בנוסף החיווט בבניין חייב להיות מוארק כהלכה.
מומלץ גם להשתמש בערכות ניתוח בעזרת חשמל מודרניות שכוללות רכיב המנטר את פעולת אלקטרודת ההחזרה.
מערכות אלו בודקות מצבים של פיצול זרם או החזרה כפולה ואם מאותר מצב שכזה הן מפסיקות את הזרם היוצא מהמכונה.
מכשור קודם הסתמך על אלקטרודה אחת ולכן לא היו אמצעים כאלו לווידוא שלומו של המטופל.
אלקטרודת ההחזרה צריכה להיות תמיד במגע עם גוף המטופל וכן באותו צד בגוף שבו מתרחש התהליך.
אם יש מתכת בגוף המטופל, האלקטרודת ההחזרה תמוקם בצד הנגדי של המתכת בגוף, בין אזור הטיפול לבין המתכת בגוף המטופל.
כך זה מונע מהזרם לעבור באופן סלקטיבי דרך המתכת בדרך לאלקטרודת ההחזרה.
אם קיימת מתכת בשני הצדדים של גוף המטופל, אלקטרודת ההחזרה תמוקם בין המתכת לבין אזור הטיפול במידת האפשר.
מקומות נפוצים למיקום אלקטרודת ההחזרה נמצאים באזור החיצוני של הירכיים, הבטן, הגב, או הכתפיים.
בעת עבודה בצורה דו-קוטבית אין צורך למקם אלקטרודת החזרה כיוון שהזרם עובר רק בין קצות המלקחיים החשמליים או כלי דו-קוטבי אחר.
ניתוח בעזרת חשמל צריך להתבצע אך ורק על ידי רופא אשר קיבל הכשרה ספציפית בתחום ומי שמכיר את הטכניקות בשימוש על מנת למנוע כוויות.
הועלו גם חששות לגבי רעילות של עשן כירורגי המיוצר בתהליך של ניתוח בעזרת חשמל.
הוכח בעבר שעשן זה מכיל חומרים כימיים אשר עלולים לגרום נזק בשאיפה למטופלים, או לצוות.
הפיתוח של המכשיר המסחרי הראשון לניתוח בעזרת חשמל נזקף לזכותו של ויליאם ט.
בובי, שפיתח את המכשיר הראשון לניתוח בעזרת חשמל בעת שעבד באוניברסיטת הרווארד.
הניתוח הראשון התרחש ב-1 באוקטובר 1926, בבית החולים פיטר בנט בירגהם בבוסטון.
הניתוח -הסרת גוש מראש המטופל - בוצע על ידיד הארווי קושינג.
ההייפראקטור המסחרי הראשון שפועל בכוח נמוך שווק לראשונה בשנת 1940.
ניתוב בצל היא טכניקה לתקשורת אנונימית ברשת מחשבים.
ברשת בצל, הודעות נעטפות בשכבות של הצפנה, מכאן האנלוגיה לשכבות של בצל.
המידע המוצפן מועבר דרך סדרה של רשת צומתי רשת הנקראים נתבי בצל, כל אחד מהם "מקלף" שכבה אחת, ומגלה את היעד הבא של הנתונים.
כאשר מפענחים את השכבה האחרונה, ההודעה הגיעה למעשה ליעדה.
השולח נשאר בעילום שם, כי כל מתווך יודע רק את המיקום הצומת הקודם והבא הצמודים אליו.
ניתוב בצל פותח באמצע שנות ה-90 על במעבדת המחקר של צי ארצות הברית על ידי פול סיברסון, מייקל ריד, דייוויד גולדשלג כדי להגן על תקשורת מודיעין אמריקאית באינטרנט.
לאחר הצלחתה, נמשך פיתוחה על ידי DARPA ונרשם פטנט על ידי חיל הים ב-1998.
ב 2002 הצטרפו לסיברסון המדענים רוג'ר דינגלדיין וניק מת'יוסון כדי לפתח את מה שהפך לימים הפרוטוקול הידוע ביותר של ניתוב בצל - TOR, (ראשי תיבות של The Onion Routing project).
לאחר שמעבדת המחקר פרסמה את הקוד של TOR תחת רישיון חופשי, דינגלדיין ומת'יוסון, יחד עם חמישה אחרים ייסדו את פרויקט "The Tor Project" ארגון ללא כוונת רווח בשנת 2006, עם תמיכה כספית של קרן החזית האלקטרונית וארגונים נוספים.
ניתוב שום הוא וריאציה של ניתוב בצל המשויך לרשת I2P המצפין הודעות מרובות ביחד כדי להקשות על תוקפים לבצע ניתוח תנועה, וכדי להגביר את מהירות העברת הנתונים.
ניתוב ביטולים או כפיית איפוסים, היא טכניקה של עיבוד אות, בשימוש מקלט או משדר מרובה אלמנטים או אנטנות, לניקוי הפרעות בתקשורת אלחוטית.
בפרט, ניתוב ביטולים היא שיטה של עיצוב אלומה על פס צר אותות כשאנחנו רוצים להיות דרך פשוטה של פיצוי לעיכובים בקבלת האותות ממקור ספציפי באלמנטים שונים של אנטנת מערך מופע.
באופן כללי לעשות שימוש טוב של אנטנת מערך מופע, סוכמים את האות המתקבל מאלמנטים שונים, אולם זה ניתן לביצוע רק כאשר העיכובים שווים.
אחרת, אנחנו צריכים קודם כל לפצות על העיכובים ואז לסכם אותם.
כדי להשיג את המטרה הזו, ניתן להוסיף משקלים לסכימת האותות עם ערכי משקל מתאימים לכל אלמנט.
אנחנו עושים את זה בצורה כזאת, שבמישור התדר החישוב המשוקלל מייצר תוצאה מאופסת.
המשקולות המחושבים הם, כמובן, קשורים זה לזה וקשר זה הוא פונקציה של העיכוב והתדר המרכזי של המקור הקורן.
במערכת "downlink" מרובת אנטנות המורכבת נקודת גישה (Access Point) של אנטנה , ו קולטים בודדים, הסיגנל המתקבל של משתמש מוגדר כ:
כאשר הוא הווקטור ה של הסימבולים המשודרים, הוא אות הרעש, הוא וקטור הערוץ ה , ו הוא וקטור הקידוד ה .
מהעובדה שכל אלומה בקידוד כפיית איפוסים אורתוגונלית לכל וקטורי הערוצים האחרים, ניתן לכתוב את הסיגנל הנקלט כ:
לשם השוואה, אנו מתארים אות נקלט של מערכות "uplink" מרובות אנטנות.
במערכת uplink עם נקודת גישה (AP) של אנטנה קולטת ואנטנה משדרת , האות הנקלט ב-AP מתואר כ:
כאשר הוא האות המשודר של משתמש , הוא וקטור הרעש ה , הוא וקטור הערוץ ה
כימות משאב ההיזון הנדרש לטובת תחזוק תפוקה מינימלית נתונה בין כפיית איפוסים אידיאלית לבין כפיית איפוסים עם היזון חוזר מוגבל, כלומר:
ג'ינדאל הראה כי הביטים של על ההיזון החוזר הנדרש מערוץ שאינו מתואם (spatially uncorrelated) להיות מותאם ל-SNR של ערוץ ה-downlink הנתון על ידי:
כאשר M הוא מספר האנטנות המשדרות ו הוא ה-SNR של ערוץ ה-downlink
לצורך היזון חוזר של B ביטים דרך ערוץ ה-uplink, קיבולת הערוץ צריכה להיות שווה או גדולה מ-'B'
כאשר הוא משאב ההיזון החוזר המורכב ממכפלת תדירות ההיזון התדירות הזמנית ו הוא ה-SNR של ערוץ ההיזון.
כך הגודל הנדרש לקיים הוא:
בשונה מהיזון ביטים, משאב ההיזון הוא פונקציה של תנאי ערוץ ה-uplink כמו גם של ה-downlink.
הגיוני להתחשב בערוץ ה-uplink מפני שהוא קובע את קצה השידור (ביטים לשנייה) ליחידת רחוב פס (Hz), של ערוץ ההיזון.
אם נבחן מקרה שבו קבוע וערכי ה-SNR גבוהים דיים.
ואז משאב ההיזון יהיה תלוי בכמות האנטנות המשדרות בלבד.
יוצא מהמשוואה לעיל כי אין חובה לכייל את משאב ההיזון () לפי ה-SNR של ערוץ ה-downlink, שזה כמעט סותר למצב של היזון ביטים.
ומכאן רואים כי הניתוח הסטטיסטי משתנה באופן דרסטי כפונקציה של בעיית הרדוקציה הנדונה.
ניתוח הישרדות הוא ענף בסטטיסטיקה, העוסק באופן מסורתי בניתוח במשך הזמן הצפוי לעבור עד שיתרחש אירוע מסוים, בטרמינולוגיה סטטיסטית - זמן-למאורע (Time-to-event).
אירוע יכול להיות, לדוגמה, מוות של חולה או קלקול במערכת מכנית כגון מכונה כלשהי.
הטיפול הייחודי באמדן של זמן-למאורע נובע מהקושי לאסוף מדגמים בהם מועד התרחשות האירוע ידוע עבור כל התצפיות.
עבור התצפיות שלא נאסף עבורם מועד ההתרחשות, מודלי הישרדות מתחשבים בזמן שידוע שעד אליו האירוע לא התרחש.
בעזרת ניתוח הישרדות ניתן לענות על שאלות כגון: איזה אחוז מאוכלוסיית החולים יישארו בחיים לאחר פרק זמן מסוים?
איזה גורמים משפיעים על הסיכון למות?
האם טיפול תרופתי מסוים מאריך את תוחלת החיים?
כמה אנשים מתים מנזקי העישון?
באופן מסורתי, ניתוח הישרדות עוסק במידול מאורע בודד.
עם זאת, עם פיתוח הענף פותחו מבחנים סטטיסטים העוסקים במידול מצבים בהם האירוע הוא חוזרני (Recurring event), כלומר יכול להתרחש יותר מפעם אחת.
מצבו הקליני של החולה יכול להחמיר מספר פעמים במשך חייו, ומכונה יכולה להתקלקל, לחזור לפעילות לאחר תיקון ואז להתקלקל שוב.
אם לכל תצפית ידוע הזמן-למאורע, ניתן להשתמש בכלים סטנדרטיים לניתוח מערכים עם משתנה תלוי רציף, תוך התייחסות לכך שהמשתנה התלוי תחום בחלקו החיובי של הציר הממשי .
אירוע או מאורע (Event): התרחשות מוגדרת היטב של התופעה בה אנו מתעניינים.
תקופת המעקב (Follow-up period): התקופה בה נערך מעקב אחרי הפרט או אוכלוסייה של פרטים כדי לבדוק האם מתרחש אירוע.
לדוגמה, בניסוי קליני להערכת יעילות טיפול מסוים לטרשת נפוצה, מתעניינים במשך הזמן העובר מתחילת הטיפול עד להתרחשות התקף.
בדרך כלל מגבילים את משך הניסוי הקליני בזמן, למשל מחליטים לעקוב אחרי החולים במשך שנתיים בלבד לאחר תחילת הטיפול, כלומר תקופת המעקב היא שנתיים.
זמן שרידות אמיתי (True survival time), לעיתים נקרא גם זמן לכישלון (Failure time) או זמן המאורע (Event time): משך הזמן העובר מנקודת ייחוס בזמן ועד להתרחשות המאורע עבור תצפית מסוימת.
לרוב יסומן זמן זה באמצעות .
צינזור (Censoring): אם תקופת המעקב הסתיימה עבור פרט מסוים לפני התרחשות האירוע, נאמר כי התצפית היא מצונזרת (Censored observation).
במקרה של תצפית מצונזרת, אנו יודעים בוודאות כי האירוע לא התרחש בזמן תקופת התצפית, אך לא יודעים אם הוא יתרחש בעתיד ואם כן מתי.
הזמן הנמדד עבור תצפית זו הוא הזמן מתחילת המעקב עד זמן הצנזור.
לרוב זמן זה עבור התצפית ה- מיוצג על ידי , והוא נקרא "זמן צנזור אמיתי" (True censoring Time).
אם התצפית היא מצונזרת נהוג להוסיף סימן + בצידו הימני של הזמן-למאורע על מנת לסמן זאת.
לדוגמה: מייצג תצפית מצונזרת, שעבורה ידוע שהזמן-למאורע גדול מ-7.
תצפיות שבסיכון (At risk observations): כלומר כל התצפיות עד זמן שטרם עברו צינזור, או ש- קטן מהזמן-לאירוע שלהן.
בכתיב מתמטי כל התצפיות , שעבורן .
מושג הצנזור קרוב למושג קיטום (truncation), המתאם מדגם שבאופן סיסטמטי לא מכיל תצפיות מסוימות.
לדוגמה מדגם שנאסף מבתי חולים ציבוריים לא מכיל כלל מידע על תצפיות מבתי חולים פרטיים, ולכן בהתייחס אל תצפיות מבתי חולים פרטיים הוא קטום.
באיסוף התצפיות החוקר מבחין בזמן השרידות האמיתי או בזמן הצנזור, המוקדם מבניהם.
דוגמה: חולה המשתתף בניסוי קליני שמשכו שנתיים יכול להחליט לפרוש מהניסוי בכל עת.
אם פרש מהניסוי אחרי חצי שנה, למשל, וזאת בטרם התרחשות האירוע, אז הזמן של אותו חולה הוא חצי שנה.
מתמטית נהוג להגדיר את הזמן הנמדד בפועל כמשתנה מקרי עבור התצפית ה- כ: .
נהוג גם להגדיר פונקציית סטטוס , מחזירה אם תצפית מסוימת עברה אירוע בזמן תקופת המעקב, כלומר אם .
כמו כן, הפונקציה מחזירה , אם תצפית מסוימת היא מצונזרת כלומר .
במדגם אופייני לניתוח הישרדות החוקר מחזיק ב- צמדים של , המציינים את האוסף .
פונקציית ההישרדות : פונקציה שמחזירה עבור כל זמן את ההסתברות שזמן השרידות האמיתי גדול מ-.
פורמלית, , פונקציית ההישרדות היא פונקציה מונוטונית יורדת של , המחזירה ערכים שתחומים בין 1 ל-0.
פונקציית הסיכון (hazard function), המסומנת בדרך כלל ב-, מבטאת את הסיכון הנקודתי להתרחשות אירוע בזמן , והיא מתקבלת כאשר מחשבים את ההסתברות המותנית להתרחשות אירוע במרווח זמן מסוים כאשר נתון כי האירוע לא התרחש לפני כן, מחלקים בגודל מרווח הזמן, ומשאיפים גודל זה ל-0: ,
כאשר היא פונקציית הצפיפות של .
יש לשים לב כי הסיכון אינו הסתברות, וערכו יכול להיות גדול מ-1.
גישות נפוצות לתיאור ניתוח השרדות
לוח חיים (או לוח תמותה, תלוי בהקשר) הוא טבלה תיאורית של נתוני ההישרדות.
לכל נקודת זמן או מרווח זמן נתונים:
מספר הפרטים באוכלוסייה שנמצאו בסיכון באותה נקודת זמן.
גודל זה הוא מספר הפרטים שלא נצפה כי הם חוו אירוע עד נקודת זמן זו, בין אם הם חוו אירוע בנקודת זמן מאוחרת יותר ובין אם התצפית נקטמה.
מספר הפרטים שחוו את האירוע בנקודת זמן זו.
משני נתונים אלה אפשר לחשב אמדן לערך פונקציית ההישרדות באותה נקודת זמן.
על ידי שימוש בהתפלגות הבינומית ניתן לחשב רווח סמך לאמדן זה.
עקומת קפלן-מאייר היא קירוב אפרמטרי לפונקציית ההישרדות, המתחשב בדגימות עם צנזור באמצעות הכללתם במכנה הביטוי לכל זמן , כאשר הוא פרק הזמן עד לצנזור.
האמדן נתון על ידי הנוסחה:
היא נקודת זמן בה התרחש לפחות אירוע אחד.
הוא מספר האירועים שהתרחשו בנקודת הזמן .
הוא מספר הפרטים באוכלוסייה ששרדו (כלומר לא חוו אירוע) עד זמן .
קפלן ומאייר הוכיחו כי אמד זה הוא אמד נראות מקסימלית עבור פונקציית ההישרדות.
מבחן לוג הדרגות (log rank test)
זהו מבחן סטטיסטי א-פרמטרי לבדיקת ההשערה כי אין הבדל בין פונקציות ההשרדות של שתי אוכלוסיות בלתי תלויות.
מבחן זה נקרא לעיתים בשם מבחן מאנטל-קוקס.
התפלגותו האסימפטוטית של סטטיסטי המבחן היא התפלגות חי בריבוע כאשר מספר דרגות החופש שווה למספר האוכלוסיות פחות 1.
זהו מודל רגרסיה פרמטרי המקשר בין משך הזמן (או פונקציה שלו) ובין משתנים מסבירים.
ל- יש התפלגות המקבלת ערכים אי שליליים.
הוא מקדם מישקול (scaling) התלוי בהתפלגות של .
אמידת הפרמטרים נעשית על ידי שיטת הנראות המקסימלית.
מודל הסיכונים הפרופורציונליים (מודל קוקס)
מודל הסיכונים הפרופורציונליים הוא מודל רגרסיה סמי-פרמטרי המקשר בין פונקציית הסיכון ובין משתנים מסבירים.
המודל הוצג על ידי סיר דויד קוקס בשנת 1972, והמאמר בו הוא הוצג נמנה עם 100 המאמרים המצוטטים ביותר בספרות המדעית.
ההגדרה הפורמלית של המודל היא
הוא הסיכון בנקודת הזמן בהינתן .
הוא הסיכון הבסיסי (הבלתי מותנה) בנקודת הזמן .
המודל אינו מניח הנחה התפלגותית לגבי הזמן , אך מניח כי יחס הסיכונים הוא קבוע, ולא תלוי בזמן.
הנחה זו מופרת כאשר משווים שתי קבוצות של נבדקים, כאשר עד זמן פונקציית הסיכון של קבוצה אחת גבוהה יותר מפונקציית הסיכון של קבוצה שנייה, אך לאחר זמן היא נמוכה יותר ביחס לקבוצה השנייה.
בגרסתו הפשוטה המודל גם מניח כי המשתנים המסבירים אינם תלויים בזמן.
עם זאת, ניתן בקלות להרחיב את המודל כך שיטפל גם במשתנים מסבירים מסוג זה.
כמו כן, המודל אינו אומד ישירות את פונקציית הסיכון אלא את לוג יחסי הסיכונים (hazard ratio):.
כלומר, במודל קוקס הוא אמדן ללוג יחס הסיכונים (HR) של המשתנה המסביר בהינתן שאר המשתנים המסבירים אל מול הסיכון בביסליין .
לפיכך, שימוש במודל אינו מתאים אם לחוקר יש עניין רב בהבנת פונקציית הסיכון בבייסליין, .
למשל במקרים בהם החוקר מעוניין לחזות את הסיכון לתמותה לאחר זמן עבור נבדק מסוים.
אמידת הפרמטרים נעשית בשיטת הנראות המקסימלית החלקית (Partial Maximum Likelihood), אשר אינה דורשת אמידה של .
נראות מקסימלית חלקית במודל קוקס
נניח שהתצפית ה- לא מצונזרת.
כלומר עבורה פונקציית הסטטוס .
לפיכך , כלומר הזמן שנמדד במדגם עבור תצפית זו הוא זמן השרידות האמיתי.
במקרה זה פונקציית הסיכון לתצפית ה- היא: , והסיכון הכולל בזמן לכל התצפיות שבסיכון (at risk): .
לכן, ההסתברות שהתצפית ה- היא זו שתיפול בזמן , היא היחס:
ניתן לראות שהביטוי ניתן לצמצום מהמונה והמכנה.
הנראות המקסימלית החלקית מוגדרת כמכפלה מעבר לכל התצפיות הלא מצונזרות של ביטוי זה:
והבטאות של מודל קוקס הן אלו אשר ממקסמות אותו.
גישות אפשריות נוספות לניתוח נתוני השרדות כוללות את מודל הסיכונים המצטברים, מודלים בייסיאניים ומודלים של למידת מכונה.
כמו כן ישנן הרחבות למודלים שהוזכרו כאן למקרים בהם מופרות חלק מההנחות.
ישנם מצבים בהם אירוע יכול להתרחש בצורות שונות (למשל אדם מעשן נמצא בסיכון גבוה גם לסרטן וגם למחלת לב.
הוא עלול למות כתוצאה מסרטן או ממחלת לב, אך סיבת המוות לא יכולה להיות שתי המחלות יחד).
המודל המתאים לניתוח הנתונים במצבים כאלה הוא מודל הסיכונים המתחרים.
בדוגמה זו נשתמש בקובץ הנתונים lung המצורף לחבילתsurvival של תוכנת R.
הניתוחים המוצגים בוצעו על ידי פונקציות מחבילה זו.
יש להדגיש כי הדוגמה ממחישה את האופן בו מתבצעים הניתוחים השונים ומסבירה כיצד לפרט את התוצאות, אך אין זו דוגמה לתהליך ניתוח מסודר של נתוני הישרדות.
בקובץ lung יש נתונים אודות 228 חולי סרטן הריאה.
הנתונים כוללים את מין וגיל הנבדקים, וכן נתונים נוספים אודות מצבם התפקודי והתזונתי של החולים.
כן נתון משך הזמן בימים שעבר ממועד איסוף הנתונים (תחילת התצפית) ועד התרחשות אירוע מוות או סיום התצפית, ומשתנה המציין האם התצפית היא מלאה או קטומה.
לצורך הדוגמה נשתמש בנתוני המין והגיל בלבד.
Sex=1 מציין גבר ו-sex=2 מציין אישה.
Status=1 מציין תצפית קטומה ו-status=2 מציין התרחשות אירוע מוות.
מתוך 228 חולים, 165 נפטרו במהלך תקופת התצפית.
מכיוון שאנו איננו יודעים את משך הזמן עד המוות של החולים שלא נפטרו אי אפשר לאמוד את הזמן הממוצע עד המוות, אבל אפשר לאמוד את משך הזמן החציוני בעזרת אמדן קפלן-מאייר לפונקציית ההישרדות.
בעזרת הפונקציה suvrfit של R עולה כי משך הזמן החציוני עד למוות באוכלוסייה שווה ל-310 ימים.
חישוב נפרד לגברים ונשים מעלה כי משך הזמן החציוני עד למוות עבור גברים הוא 270 יום, ועבור נשים הוא 426 ימים.
לוח חיים (או לוח תמותה)
מוצגות פקודות R ו-6 השורות הראשונות של לוח התמותה (נתוני התמותה חושבו לכל החולים יחד):
מהשורה הראשונה של הלוח ניתן ללמוד כי:
• ביום החמישי של תקופת המעקב היו 228 חולים בסיכון
• חולה אחד מת ביום החמישי
• ערך פונקציית ההשרדות עבור t=5 שווה ל-0.996. הערך חושב על ידי חלוקת 227 (מספר השורדים מעבר ליום ה-5) ב-228 (מספר החולים הכולל)
ניתן להפיק את העקומה ב-R בעזרת הפקודות הבאות:
ניתן לראות כי ערך פונקציית ההשרדות של הנשים גבוה מזה של הגברים ברוב הזמן.
לדוגמה, ההסתברות כי אישה תשרוד יותר מ-400 ימים קרובה ל-0.6, בעוד עבור הגברים הסתברות זו היא בערך 0.3.
ערך שהתקבל הוא 10.3 וערך ה-p הוא 0.00131. בהנחה כי רמת המובהקות שנקבעה מראש היא , ניתן לומר כי יש הבדל מובהק בין פונקציות ההישרדות של הגברים ושל הנשים.
נבצע רגרסיית הסתברות פרמטרית כאשר המשתנה המוסבר הוא הלוג של משך הזמן והמשתנים המסבירים הם מין וגיל.
אנו מניחים כי לטעות יש התפלגות וויבול עם פרמטר scale השווה ל-1.
טיב ההתאמה של המודל לנתונים נבדק על ידי סטטיסטי של מבחן יחס הנראות (על פי משפט וילקס).
ערכו הוא 7.15 עם שתי דרגות חופש, וערך ה-p הוא 0.028. בהנחה כי רמת המובהקות שנקבעה מראש היא , ניתן לומר כי יש הבדל מובהק בין המודל הכולל את המשתנים המסבירים והמודל הבסיסי שאינו כולל משתנים מסבירים.
עם זאת, אנו רואים כי המקדם של משתנה המין שונה מ-0 באופן מובהק סטטיסטית, אך המקדם של משתנה הגיל אינו שונה מאפס באופן מובהק.
נבצע הרצה של המודל עם משתנה מסביר אחד - משתנה המין:
בתחתית הפלט יש מספר מבחנים לבדיקת טיב ההתאמה של המודל לנתונים בהשוואה למודל ללא משתנים מסבירים: מבחן התאימות (Concordance), מבחן יחס הנראות, מבחן ואלד ומבחן לוג הדרגות.
בכל המבחנים התקבלו תוצאות מובהקות (ברמת מובהקות של ).
כן נתון ערך המתאם והוא שווה ל-0.046. ערך זה נמוך למדי, ורומז על כך שייתכן כי ישנם עוד משתנים מסבירים היכולים להסביר את השונות בין זמני ההישרדות.
ערכו של מקדם משנה המין הוא 0.531-, וערך זה מובהק סטטיסטית ברמת מובהקות של .
מאחר שגברים מקודדים בקובץ הנתונים על ידי המספר 1 ונשים על ידי המספר 2, נובע כי כשאר ערך המין משתנה מ-1 ל-2, כלומר כאשר הסיכון מחושב עבור אישה ולא עבור גבר, הסיכון הכללי קטן.
כאשר מפעילים את הפונקציה המעריכית על מקדם זה, אנו מקבלים כי יחס הסיכונים הוא 0.588. פירוש הדבר הוא כי הסיכון למוות של נשים נמוך בג-40% מזה של הגברים בכל נקודת זמן.
רווח סמך ברמת סמך של 95% ליחס הסיכונים הוא (0.4237-0.0816) ואינו מכיל בתוכו את 1, וזה מתיישב עם הערך המובהק של מקדם הגיל ברגרסיה.
ניתן להפיק גרף של פונקציות ההישרדות שנאמדו על ידי המודל בעזרת הפקודות הבאות ב-R:
שוב ניתן לראות כי ערכי פונקציית ההשרדות של הנשים גבוהים מאלה של הגברים.
החל מנקודה מסוימת שתי העקומות מקבילות זו לזו, וזאת כתוצאה של הנחת הסיכונים הפרופורציונליים.
ניתאי ענבי (נולד ב-3 בספטמבר 1996) הוא כלכלן ואיש תקשורת ישראלי.
שימש כתב כלכלה ומגיש בגלי צה"ל.
נולד וגדל בגבעתיים ובפתח תקווה.
בצעירותו הגיש תוכניות רדיו לנוער בקול ישראל, הנחה את מגזין האקטואליה לנוער 23 דקות בערוץ 2 (במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית), כתב בשבועון מעריב לנוער, ולקח חלק בתוכנית פיתוח המנהיגות העשר שנתית "קו הזינוק" מבית שותפויות אדמונד דה רוטשילד.
למד בתיכון בן-גוריון בפתח תקווה במגמת רדיו.
התגייס בשנת 2014 לגלי צה"ל, ומונה לכתב לענייני תחבורה, תשתיות ותיירות.
במקביל החל להגיש רצועות שידור ולערוך תוכניות במחלקת החדשות, ביניהן יומן הבוקר "בוקר טוב ישראל".
בשלהי השירות הצבאי יזם את "הבגרות המשודרת", הסכת הכנה לבחינות הבגרות במקצועות: היסטוריה, ספרות, תנ"ך, אזרחות, ביולוגיה ומחשבת ישראל.
על המיזם זכה בפרס מפקד גלי צה"ל לתוכנית ביכורים.
בשנת 2017, עם סיום שירותו הצבאי בגלי צה"ל, החליף את תומר ורון ככתב הכלכלי של התחנה.
בין חשיפותיו הבולטות: שורת סיפורים בנושא משבר הגירעון בתקציב המדינה, והתפטרות הממונה על התקציבים שאול מרידור.בנוסף, הגיש את "התוכנית הכלכלית" בשעה 19:00 (בעריכת עודד לבינסון), ושימש מגיש מחליף ביומן הערב "וילנסקי את ברדוגו".
בנובמבר 2021 עזב את גלי צה"ל, ומונה ליועץ מקצועי למנכ"לית משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, מיכל פרנק.
ביולי 2024 מונה לדובר קבוצת שופרסל.
בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול ותואר שני במנהל עסקים (בהצטיינות), שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
ניתוח הקטנת חזה הוא הליך כירוגי הנועד להקטין שדיים גדולים.
הקטנת חזה נעשית עקב סיבות פיזיקליות, אסתטיות ופסיכולוגיות.
נשים הסובלת משד מוגדל מציגות שדיים כבדים ומוגדלים הגורמים לכאבים כרוניים בראש, בצוואר, בכתפיים ובגב.
חזה גדול מדי גורם לבעיות בריאותיות משניות, כמו זרימת דם לקויה, נשימה לקויה (קושי במילוי הריאות באוויר), שפשוף של עור החזה והשד התחתון והתאמה לא נכונה של בגדים.
שדיים מוגדלים מתפתחים בדרך כלל במהלך התפתחות השד בגיל הבגרות אך יכולים להתפתח גם לאחר לידה, לאחר העלייה במשקל, בגיל המעבר ובכל גיל.
יתר על כן, נשים רבות בעלות נטייה גנטית להתפתחות שדיים מוגדלים.
קיימים גם מצבים יאטרוגניים העלולים לגרום לשדיים מוגדלים.
השד הוא בלוטה אפוקרינית המשתכרת על החזה - מחוברת בפטמה ותלויה ברצועות מהחזה - שהיא חלק בלתי נפרד מהעור.
הממדים והמשקל של השדיים משתנים עם הגיל, מבנה גוף והמצב גופני.
שדיים קטנים עד בינוניים שוקלים כ-500 גרם, או פחות, ושדיים גדולים שוקלים כ-750–1,000 גרם.
במהלך הניתוח, המטופלת מונחת על גבי שולחן הניתוחים כך שהמנתח יכול להעלות אותה מאוחר יותר למנח ישיבה שיאפשר לו השוואה ויזואלית של השדיים, והערכה מדויקת של הסימטריה שלאחר הניתוח.
תחילה, המנתח חותך את העור ורקמת השומן נשאבת מהשד.
לאחר מכן, מוסרים החלקים המרכזיים, התחתונים והרוחביים של השד.
לא ניתן לבצע ניתוח הקטנת חזה באמצעות שאיבת שומן בלבד לאישה שהממוגרפיה שלה מראה כי השד שלה מורכב בעיקר מבלוטות חלב והיפרטרופיות.
יתר על כן, שאיבת שומן אינה אפשרית לכל לנשים שהממוגרפיה שלהן מעידה על נוכחותם של גידולים סרטניים.
סיבוכים מוקדמים של ההליך כוללים זיהומים והמטומה.
סיבוכים מאוחרים כוללים הפחתת נפח חזה לא מספק, שעשוי לדרוש גם ניתוח כירורגי או שאיבת שומן.
כמו בהליכים אחרים לשאיבת שומן, התוצאה הסופית של הפחתת שד בשאיבת שומן בלבד מתבררת כעבור 6 חודשים לאחר הניתוח.
למרות שהבצקת בדרך כלל פוחתת לאחר שבועיים ממועד הניתוח.
עד כה לא דווח על מקרים של נמק רקמות.
בפיזיקה, ניתוז היא תופעה בה חלקיקים מיקרוסקופיים של חומר מוצק נפלטים מעל פני השטח שלו, לאחר שהחומר עצמו מופגז על ידי חלקיקים אנרגטיים של פלזמה או גז.
תופעה זו מתרחשת באופן טבעי בחלל החיצון, ויכולה להוות מקור לשחיקה לא רצויה ברכיבים בעלי דיוק גבוה.
ניתוז משמש במדע ובתעשייה - שם הוא משמש לביצוע תצריב מדויק, ביצוע טכניקות אנליטיות והפקת שכבות של שכבה דקה בייצור ציפויים אופטיים, מכשירי מוליכים למחצה ומוצרי ננו - טכנולוגיה.
כאשר יונים אנרגטיים מתנגשים באטומים של חומר מטרה, מתרחשים חילופי תנע ביניהם.
יונים אלה, המכונים "יונים פוגעים", מניעים מפל התנגשות במטרה.
מפל כזה יכול לנוע בדרכים רבות.
חלק מהיונים נרתעים חזרה לכיוון פני המטרה.
אם מפל ההתנגשות מגיע אל פני השטח, והאנרגיה הנותרת שלו גדולה יותר מאנרגיית פני השטח, ייפלט אטום מהמטרה.
אם המטרה דקה (בקנה מידה אטומי), מפל ההתנגשות יכול להגיע לצד האחורי שלה, והאטומים עוזבים את פני השטח "בהעברה".
המספר הממוצע של אטומים שנפלטים מהמטרה לכל אירוע פגיעה נקרא "נצילות הניתוז".
היא תלויה בכמה דברים: הזווית בה היונים מתנגשים במשטח המטרה, בכמות האנרגיה בה הם פוגעים בו, מסותיהם, מסות אטומי המטרה ואנרגיית פני השטח של המטרה.
אם למטרה יש מבנה גבישי, זוויתהפגיעה של היונים ביחס לפני השטח היא גורם חשוב.
היונים הגורמים לניתוז מגיעים ממגוון מקורות - הם יכולים להגיע מפלזמה, מקורות יונים שנבנו במיוחד, מאיצי חלקיקים, חלל חיצוני (למשל רוח שמש), או חומרים רדיואקטיביים (למשל קרינת אלפא).
תופעת ניתוז מתרחשת רק כאשר האנרגיה הקינטית של החלקיקים הנכנסים גבוהה בהרבה מאנרגיות תרמיות קונבנציונליות ( ≫ 1 eV ).
לניתוז עם זרם ישר (ניתוז DC) משתמשים במתח של 3–5 קילו וולט.
כאשר בניתוז נעשה שימוש בזרם חילופין (ניתוז RF), התדרים הם סביב טווח 14MHz.
ניתן לנקות משטחי מוצקים ממזהמים באמצעות ניתוז פיזי בוואקום.
עם זאת, לניקוי בניתוז יש כמה בעיות אפשריות, כמו חימום פני השטח, זיהום גזי באזור המשטח, נזקי הפצצות (קרינה) באזור המשטח וחיספוס פני השטח.
ניתוז פני השטח של תרכובת או סגסוגת יכול לגרום לשינוי של הרכב המשטח.
ציפוי בניתוז הוא שיטה ליצירת שכבות דקות על ידי ניתוז חומר מ"מטרה" אל "מצע", למשל בתהליכי היצור של פרוסות סיליקון, תאים סולאריים, רכיבים אופטיים ואלקטרואופטיים, ואפשרויות רבות אחרות.
האטומים המותזים ונפלטים לפאזה הגזית אינם במצב שיווי המשקל התרמודינמי שלהם, ונוטים להישקע על כל המשטחים בתא הוואקום.
וכך גם המצע (כמו פרוסת הסיליקון) המונח בתא יצופה בשכבה דקה.
בניתוז מסוג זה משתמשים בדרך כלל בפלזמה של ארגון מכיוון שארגון, גז אציל, לא יגיב עם חומר היעד (המצע).
יישום נוסף הוא ניתוז של חומר היעד על מנת לבדוק את מהות החומר המוצז או החומר המתגלה במטרה.
דוגמה אחת כזו מתרחשת ב, SIMS.
בשיטה זו מנותז הדגם הנבדק (המשמש כמורה) בקצב קבוע, ומודדים את הריכוז והזהות של האטומים המותזים ספקטרומטר מסה.
באופן זה ניתן לקבוע את הרכב חומר הדגם, ואף ריכוזים נמוכים במיוחד (20 מיקרוגרם לקילוגרם) של זיהומים בו.
יתר על כן, מכיוון שהניתוז מתקדם עם הזמן עמוק יותר לתוך המדגם, ניתן לקבל פרופילי ריכוז כפונקציה של העומק.
ניתוח גורמי שורש או RCA (ראשי תיבות של: Root cause analysis) במדע והנדסה, היא שיטה בתחום פתרון בעיות המשמשת לזיהוי הסיבות הבסיסיות לתקלות או בעיות.
היא נמצאת בשימוש נרחב בפעילות IT, טלקומוניקציה, בקרת תהליכים תעשייתיים, ניתוח תאונות (למשל בתעופה, תחבורה מסילתית, או בתחנות כוח געיניות), ברפואה (כגון אבחון רפואי ), בתעשיית הבריאות (למשל באפידמיולוגיה) וכן הלאה.
ניתן לפרק את RCA לארבעה שלבים:
זיהוי ותאור ברור של הבעיה
קביעת ציר זמן מ"מצב רגיל" ועד למועד בו התרחשה הבעיה
הבחנה בין גורם שורש לבין גורמים סיבתיים אחרים (למשל, שימוש במיתאם אירועים)
קביעת גרף סיבתי משורש הבעיה ועד לבעיה
RCA משמש בדרך כלל כקלט לתהליך תיקון לפיו ננקטות פעולות מתקנות כדי למנוע את התרחשות הבעיה בעתיד.
שם התהליך הזה משתנה מתחום יישום אחד למשנהו.
על פי ISO/IEC 31010, תהליך RCA עשוי לכלול את הטכניקות "חמש שאלות מדוע", מצבי כשל וניתוח אפקטים (FMEA), ניתוח עץ כשל, דיאגרמת Ishikawa (דיאגרמת הדג) וניתוח פארטו.
ניתוח PEST (Political - פוליטי, Economic - כלכלי, Socio-cultural - חברתי-תרבותי, Technological - טכנולוגי) הוא כלי ניהולי המאפשר לארגון לבצע הערכה של גורמים סביבתיים המשפיעים על תהליכיו האסטרטגיים של הארגון.
השימוש במודל מאפשר לארגון למצוא דרכים להגדיל את חלקו בתחרות בשוק.
PEST מאפשר להבין צמיחה או ירידה בשוק, מיקום עסקי של הארגון, פוטנציאל עסקי וכיוון לפעילות.
ניתוח PEST פותח בשנת 1967 על ידי פרנסיס אגוילאר שטענה שחברות חייבות לסרוק את הקטגוריות הכלכליות, הטכניות, הפוליטיות והחברתיות (PEST) שעשויות להשפיע על האסטרטגיה, והגדירה סריקה סביבתית כ"סריקת מידע על אירועים ומערכות יחסים בסביבה החיצונית של החברה, שהידע עליהן יסייע להנהלה במשימתה להתוות את דרך הפעולה העתידית של החברה.
ניתוח PEST הבסיסי כולל ארבעה גורמים:
פוליטי - ניתוח האופן שבו הממשלה מתערבת בשוק הרלוונטי.
ספציפית, לגורמים פוליטיים יש תחומים הכוללים מדיניות מס, דיני עבודה, דיני איכות הסביבה, הגבלות סחר, תעריפים ויציבות פוליטית.
גורמים פוליטיים עשויים לכלול גם סחורות ושירותים שהממשלה שואפת לספק או להיות מסופקים (סחורות ראויות) וכאלה שהממשלה לא רוצה שיסופקו (סחורות חסרות או רעות).
יתר על כן, לממשלות יש השפעה רבה על הבריאות, החינוך והתשתית של המדינה.
כלכלי - ניתוח ההיבטים הכלכליים כגון צמיחה כלכלית, שערי חליפין, שיעור האינפלציה ושיעורי הריבית.
גורמים אלו יכולים להשפיע באופן דרסטי על אופן פעולתו של העסק.
לדוגמה, שיעורי הריבית משפיעים על עלות ההון של החברה ולכן באיזו מידה העסק גדל ומתרחב.
חברתי-תרבותי - ניתוח גורמים חברתיים הכוללים את ההיבטים התרבותיים ותודעת הבריאות, שיעור גידול האוכלוסייה, התפלגות גילאים, עמדות קריירה ודגש על בטיחות.
מגמות בגורמים חברתיים משפיעות על הביקוש למוצרי החברה ועל אופן פעולתה של החברה.
לדוגמה, הזדקנות האוכלוסייה עשויה לרמוז על כוח עבודה קטן (ובכך להגדיל את עלות העבודה).
יתרה מכך, חברות עשויות לשנות אסטרטגיות ניהול שונות כדי להסתגל למגמות חברתיות שנגרמות מכך (כגון גיוס עובדים מבוגרים).
טכנולוגי - ניתוח הגורמים הטכנולוגיים שכוללים פעילות מחקר ופיתוח, אוטומציה, תמריצים טכנולוגיים וקצב השינוי הטכנולוגי.
אלו יכולים לקבוע חסמי כניסה, מינימום רמת ייצור יעילה ולהשפיע על החלטות מיקור חוץ.
יתר על כן, שינויים טכנולוגיים ישפיעו על העלויות, האיכות ויובילו לחדשנות.
בסטטיסטיקה רב־משתנית, ניתוח גורמים מגשש הוא שיטה סטטיסטית המשמשת לחשיפת המבנה החבוי של קבוצת משתנים.
ניתוח זה הוא טכניקה השייכת לקטגוריה של ניתוח גורמים, המתמקדת בזיהוי הקשרים החבויים בין משתנים כאשר אין לחוקר השערה "מוקדמת" לגבי גורמים העומדים בבסיס התופעה הנחקרת.
מודל הבוחן מבנה ספציפי של גורמים הוא ניתוח גורמים מאשש, שהליך השימוש בו שונה משימוש ב־EFA.
שימוש מרכזי ל־EFA הוא חקר תוקף המבנה בעת פיתוח סולם (Scale) המהווה מדד לקונסטרקט או תכונה נמדדת.
ה־EFA במקרה זה משמש ככלי לזיהוי תתי קונסטרקטים חבויים העומדים בבסיס סוללת השאלות אשר בוחנות את הקונסטרקט.
EFA מבוסס על מודל גורם משותף.
במודל זה, המשתנים באים לידי ביטוי כפונקציה של גורמים משותפים, גורמים ייחודיים ורעש.
כל גורם ייחודי משפיע רק על משתנה אחד.
גורמים משותפים משפיעים על כמה משתנים, ו"טעינות" הגורמים (Factor loading) הם מדדים להשפעה של הגורמים על המשתנים המקוריים.
למטריצה המסכמת את הטעינות ביחס לגורמים השונים נהוג לקרוא מטריצת הגורמים.
לפני השימוש בניתוח הגורמים על החוקר לוודא כי אכן ניתוח גורמים הוא מודל טוב לאמידת המידע אשר ברשותו.
בנוסף על החוקר לגשש אחר מספר הגורמים הראוי למידול המידע.
תנאי מקדים לשימוש בניתוח הגורמים הוא ווידוא כי קיים מתאם לפחות בין חלק מהמשתנים.
מבחן סטטיסטי נפוץ להשערה כי כל המתאמים בין כל משתנה לבין כל משתנה אינם שווים ל־ הוא מבחן ברטלט לכַּדּוּרִיּוּת (Bartlett test of sphericity, 1951).
אם תוצאת המבחן היא מובהקת, אזי מבחן ברטלט מצביע על כך שמטריצת הקורלציות של המשתנים אינה שווה למטריצת יחידה, ובמקרה זה ניתן לבצע ניתוח גורמים.
הנוסחה לחישוב מבחן ברטלט היא כדלהלן:
כאשר det מסמן דטרמיננטה, הוא מספר התצפיות, מספר המשתנים, ו־ היא מטריצת הקורלציות.
תחת השערת האפס, ביטוי זה מתפלג עם דרגות חופש.
מבחן נוסף המשמש לבחינת התאמת המידע ל־EFA היא מבחן קייזר מאייר אולקין (Kaiser-Meyer-Olkin) או בקיצור מבחן KMO.
מבחן זה מבוסס על חישובי היחס בין מתאמי פירסון בין כל משתנה לכל ומשתנה, לבין חישובי מתאם חלקי בין כל משתנה לכל משתנה, תוך ניכוי השפעתם של שאר המשתנים אשר נבחנים להיכנס לניתוח EFA.
נהוג להתייחס לתוצאות KMO הגבוהות מ־0.8 כטובות להפעלת ניתוח EFA.
תוצאות נמוכות מ־0.5 במבחן זה מעידות על כך שבין חלק מהמשתנים ישנה התאמה שלילית אשר דורשת התייחסות.
היפוך כיווניותם של משתנים אלו, או הסרתם יכולה להיות התייחסות ראויה.
הנוסחה לחישוב מדד ה־KMO הוא כדלהלן:
כאשר מייצג את הקורלציה החלקית בין משתנה j ל־k (הקורלציה ביניהם בהסרת השפעת כל שאר המשתנים על הקורלציה).
כאשר בוחרים כמה גורמים לכלול במודל, על החוקר לשקלל הן את המידה שבה המודל מסביר טוב את המתאמים המקוריים בין משתנים לבין עצמם, כמו גם את המידה שבה המודל פרסימוני, כלומר אינו מכיל מורכבות יתר על המידה.
"אמידת יתר של מספר הפקטורים" מתרחש כאשר יותר מדי גורמים כלולים במודל.
במקרה זה המודל עלול להקשות על הפרשנות התאורטית של הממצאים.
"אמידת חסר" מתרחשת כאשר מעט מדי גורמים כלולים במודל.
אם לא נכללים מספיק גורמים במודל, הדבר עלול להתבטא בטעויות במודל המצומצם שנאמד.
בפרט, משתנים בעלי טעינות גבוהה על גורם שאינו כלול במודל עלולים להטען באופן שגוי על גורמים שכן נכללים בו, ולבלגן את הטעינויות של שאר המשתנים.
לעיתים מצב שכזה עלול לגרום לקיבוץ שני גורמים לגורם אחד.
ישנם מספר הליכים מקובלים אשר נועדו לקבוע מספר הגורמים האופטימלי.
הליכים אלה אלה כוללים לדוגמה את הכלל של קייזר (Kaiser, 1960), לפיו יש לבחור את מספר הגורמים אשר כל גורם הוא בעל ערך עצמי הגבוה מ־1. לשיקול זה יש בסיס תאורטי הגורס כי על כל גורם להסביר יותר ממוצע השונות למשתנה המוסברת על ידי המשתנים המקוריים.
כלל נוסף נפוץ הוא הכלל על שם קאטל (Cattell 1966) הגורס כי יש להשתמש באיור הנקרא Scree plot המציג את הערך העצמי של כל אחד מהגורמים.
באיור זה לפי קאטל (1966) יש לחפש שינוי ניכר לעין (ברך) בשיפועים בין כל שני גורמים בשלשת גורמים עוקבים (לדוגמה יש להשוות את השיפוע בין הגורם הראשון לשני עם השיפוע בין הגורם השני לשלישי).
כאשר נמצא שינוי שכזה, אזי יש לבחור את הגורם הראשון בשלשה.
דרך נוספת לקבוע את מספר הגורמים היא הניתוח המקביל של הורן (Horn, 1965).
לפי שיטה זו יש לבחון באמצעות סימולציות מבוססות פרמוטציות את הסבירות לקבלת ערך עצמי שהתקבל ב־Scree plot או גבוה ממנו באקראי.
מספר הגורמים נקבע לפי המספר של הגורמים אשר לא סביר שהערך העצמי שלהם התקבל באקראי.
רוטציה של הגורמים המתקבלים בניתוח הוא שלב נפוץ ב־EFA.
הרוטציה מסייעת בפרשנות מטריצת הגורמים שמופקת באמצעות ניתוח הגורמים.
לכל פתרון עם שני גורמים או יותר יש אינסוף כיוונים של הגורמים שיסבירו את הנתונים באותה מידה.
מכיוון שאין פתרון ייחודי, החוקר חייב לבחור פתרון יחיד מתוך אינסוף האפשרויות.
המטרה של הרוטציה היא לסובב את הגורמים שנמצאו במרחב רב־ממדי כדי להגיע לפתרון עם המבנה הפשוט הטוב ביותר.
ישנם שני סוגים עיקריים של סיבוב גורמים: סיבוב אורתוגונלי וסיבוב אלכסוני.
סיבובים אורתוגונליים מגבילים את הגורמים להיות מאונכים זה לזה ולפיכך הם ללא קורלציה זה עם זה.
היתרון של סיבוב מסוג זה הוא הפשטות והבהירות הקונספטואלית שלו.
במדעי החברה, לעיתים קרובות יש בסיס תאורטי לצפות שמבנים יהיו מתואמים זה עם זה, ולכן סיבובים אורתוגונליים עשויים להיות לא מאוד מציאותיים כי הם לא מאפשרים קורלציה בין פקטורים.
סיבובים אלכסוניים מאפשרים קורלציות בין הגורמים שנמצאו.
יתרון של סיבוב אלכסוני הוא בכך שהוא מייצר פתרונות עם מבנה פשוט טוב יותר כאשר גורמים צפויים להיות בקורלציה זה עם זה.
סיבובים אלה עשויים לייצר פתרונות דומים לסיבוב אורתוגונלי אם הגורמים אינם מתואמים זה עם זה.
הפתרון הלא מסובב הוא למעשה סיבוב אורתוגונלי הממקסם את השונות של הגורמים הראשונים.
הפתרון הבלתי מסובב נוטה לתת גורם כללי עם טעינות גבוהה של רוב המשתנים.
פתרון זה עשוי להיות שימושי אם משתנים רבים נמצאים בקורלציה זה עם זה.
טעינות הגורמים הם ערכים מספריים המציינים את החוזק והכיוון של הגורם על המשתנים.
על מנת לזהות את משמעות הגורמים במודל, על החוקרים לבחון את דפוס טעינות הגורמים כדי לראות אילו פריטים בעלי טעינות גבוהה על אחד הגורמים ולקבוע מה המשותף לפריטים הללו.
ניתוח העשרה של קבוצות גנים (GSEA) (נקרא גם ניתוח העשרה תפקודית או ניתוח העשרה של מסלולים ביולוגיים) הוא שיטה לזיהוי מחלקות של גנים או חלבונים שמיוצגים יתר על המידה בקבוצה גדולה של גנים או חלבונים, ועשוי להיות להם קשר עם פנוטיפים שונים (למשל דפוסי גדילה שונים של אורגניזם או מחלות).
השיטה משתמשת בגישות סטטיסטיות כדי לזהות קבוצות גנים מועשרות או מדוללות באופן משמעותי סטטיסטית.
טכנולוגיות ריצוף רנ"א ותוצאות פרוטאומיקה מזהות לעיתים קרובות אלפי גנים.
חוקרים המבצעים ניסויים בתפוקה גבוהה שמניבים קבוצה של גנים (לדוגמה, גנים שמתבטאים בצורה דיפרנציאלית בתנאים שונים) רוצים לעיתים קרובות לקבל פרופיל תפקודי של אותה קבוצת גנים, על מנת להבין טוב יותר את התהליכים הביולוגיים הרלוונטיים (התהליכים המשתנים בין שני תנאי הניסוי).
ניתן לעשות זאת על ידי השוואת קבוצת הגנים שהתקבלו בניסוי לכל אחת מקבוצות הגנים המקושרות למונחים באונטולוגיה של הגן.
ההשוואה מתבצעת באמצעות בדיקה סטטיסטית, בדרך כלל מבחן היפרגאומטרי, שבודק האם קבוצת הגנים שהתקבלו בניסוי מועשרת יתר על המידה (באופן משמעותי סטטיסטית) בגנים המקושרים לכל אחד מהמונחים.
לדוגמה: חוקרת השוותה בניסוי בין רקמת לבלב סרטנית לבין רקמת לבלב בריאה.
היא קיבלה רשימה של 100 גנים המתבטאים יותר ברקמה הסרטנית יחסית לבריאה (באופן משמעותי סטטיסטית).
כעת היא רוצה לברר האם התהליך הביולוגי neurotrophin TRK receptor signaling pathway מקושר לסרטן הלבלב.
לתהליך זה מקושרים 1294 גנים באונטולוגיה של הגן: GO:0048011. נניח שיש סה"כ 10000 גנים.
אם אין שום קשר בין סרטן הלבלב לתהליך הביולוגי, נצפה שבקבוצת הגנים מהניסוי יהיו 1294/10000*100=~13 גנים המקושרים לתהליך הביולוגי.
אם נקבל יותר מ-13 גנים, סימן שקבוצת הגנים מהניסוי מועשרת יתר על המידה בגנים המקושרים לתהליך הביולוגי.
על מנת לבדוק אם העשרה זו היא משמעותית סטטיסטית, ניתן להשתמש במבחן ההיפרגאומטרי.
ניתאי חסון (נולד ב-15 במרץ 1998) הוא שייט מפרשית 470 ישראלי, ייצג את ישראל באולימפיאדת פריז 2024 יחד עם השייטת נועה לסרי, אלוף אירופה לשנת 2021 ביחד עם השייטת סער תמיר ואלוף ישראל 4 פעמים בדגמים שונים של סירות ביניהם: אופטימיסט, 420, ו-470.
חסון נולד וגדל במושב הבונים.
מתאמן במועדון השיט הפועל שדות-ים.
בצעירותו זכה באליפות ישראל לנוער במספר הזדמנויות.
באוגוסט 2023 הבטיח יחד עם נועה לסרי את הכרטיס למשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (2024), לאחר שהשניים העפילו לשיוט המדליות באליפות העולם שנערכה בהאג שבהולנד.
בשיוט המדליות עצמו השניים ניצחו, וסיימו את האליפות במקום השביעי הכללי.
באולימפיאדת פריז 2024, בתחרות המעורבת ל-מפרשיות 470, סיים חסון יחד עם שותפתו נועה לסרי במקום השביעי בשקלול כלל השיוטים.
ניתאי ראך (נולד ב-1996 בבאר שבע) הוא מנצח, פסנתרן ואקורדיוניסט ישראלי המשמש כמנצח הבית בתזמורת הקאמרית הישראלית.
בשנת 2022 זכה בפרס הראשון ובפרס בחירת התזמורת בתחרות הניצוח הבינלאומית "Wiener Schule" בווינה ב-Musikverein.
בשנת 2024 זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית ה-5 בפורטוגל עם "Orquestra de Câmara de Cascais e Oeiras".
באותה שנה זכה בפרס מיוחד בתחרות הניצוח הבינלאומית ברומניה "Ionel Perlea" מטעם בית האופרה והבלט "אולג דנובסקי" שברומניה.
בשנת 2023 זכה בפרס השלישי בתחרות הניצוח הבינלאומית BMI שבבוקרשט.
זכה ב"חממת המנצחים" של התזמורת הקאמרית הישראלית בשנת 2021 והתמנה לאסיסטנט מנצח.
באותה שנה זכה בתחרות "שרביט הזהב" בשיתוף האקדמיה למוסיקה על שם בוכמן מהטה עם התזמורת הסימפונית חיפה.
ניתאי הוא גם מלגאי של קרן התרבות אמריקה – ישראל.
הוא בוגר תואר ראשון בניצוח תזמורות בבית הספר למוסיקה על שם בוכמן מהטה שבאוניברסיטת תל אביב בכיתתו של מר יי-אן שו, שם זכה למלגות הצטיינות ובמלגת "קולטון" היוקרתית למוזיקאים מצטיינים.
בין התזמורות עליהן ניצח, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית של טרגו מורש, התזמורת הקאמרית של קשקאיש בפורטוגל, התזמורת הפילהרמונית של אתונה, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת האוניברסיטה הטכנית בדרזדן, תזמורת "היידן" בווינה ועוד.
בשנת 2025 ניצח בפעם הראשונה בגיל 29 על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ובאותה השנה הופיע עם הפסנתרנית אלנה בשקירובה בקונצ'רטו ה-13 לפסנתר מאת מוצרט עם התזמורת הקאמרית הישראלית.
במהלך 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו עם התזמורת הפילהרמונית הממלכתית טרגו-מורש (רומניה) יחד עם הפסנתרן דניאל צ'ובאנו (זוכה פרס תחרות רובינשטיין).
בספטמבר 2024 הוזמן לנצח על גמר תחרות הפסנתר הבינלאומית הראשונה "סטרטו" לצד תפקידו כחבר בחבר השופטים בתחרות.
מוקדם יותר באותה שנה ניצח על הבכורה העולמית של האופרה "סוג של מפלצת" - מוזיקה מאת מלחין הסרטים עדי כהן (ברקלי) וליברית מאת הסופרן הבינלאומית שירה פטשורניק (גרמניה-ישראל).
בשנת 2023 הוזמן לנצח על התזמורת של פסטיבל המוזיקה הבינלאומי "Lunigiana" באיטליה לאחר שהשתתף בכיתת האמן לניצוח בפירנצה 2022 ונבחר כמשתתף מוביל.
במהלך 2022 הקליט מוזיקה עבור פרויקט "Color Food" של תזמורת סימפונט רעננה.
בנעוריו למד בקונסרבטוריון העירוני באר שבע, עיר הולדתו, וזכה שם במלגת קרן סרני ללימודי פסנתר.
ניצח בכיתות אמן עם להב שני, מאסטרו ג'ין וואנג (סין-וינה), סבסטיאן פרלובסקי (פולין), ניל סטולברג (UCLA), גויאנג ז'אנג (סין), יואב תלמי (ישראל) ועוד.
כאקורדיוניסט השתתף ניתאי בפסטיבלי אבו גוש ונהלל ובפסטיבלים בגרמניה ובאיטליה, כמו גם בהצגות, קונצרטים ואירועי תרבות ברחבי הארץ.
במסגרת שירותו הצבאי ניגן בתזמורת צה"ל, עמה הופיע בארץ, בארצות הברית וברוסיה כמנצח ופסנתרן.
ניתוח אירוע הוא שיטה סטטיסטית להערכת ההשפעה של אירוע (המכונה גם "ניקוי רעשי רקע") בעיקר בשוקי ההון.
שימושים בולטים הם בעיקר במחקרי אירועים בתחום הפיננסים.
לדוגמה, ניתן לנתח את ההודעה על מיזוג בין שתי ישויות עסקיות כדי לראות האם המשקיעים מאמינים שהמיזוג יצור או יהרוס ערך.
הרעיון הבסיסי הוא למצוא את התשואה החריגה הנקראת גם תשואת אלפא המיוחסת לאירוע הנלמד על ידי התאמה לתשואה הנובעת מתנודת המחירים של השוק בכללותו.
מחקר ניתוח האירוע הומצא על ידי בול ובראון (1968).
מכיוון שניתן להשתמש במתודולוגיית ניתוח אירוע כדי לבחון אמפירית את ההשפעות של כל סוג של אירוע על כיוון וגודל השינויים במחירי המניה, השיטה היא מאוד יישומית וזו משמשת בתחומי מחקר שונים, כגון חשבונאות ומימון, ניהול, כלכלה, שיווק, טכנולוגיית מידע, משפטים, מדעי המדינה, תפעול וניהול שרשרת אספקה.
לניתוח אירוע יישומים רבים כגון תגובות של שוק המניות לאירועים במשק (כלומר זעזועים בשוק, כגון שינויים רגולטוריים, או אירועים קטסטרופליים כמו מלחמה).
מצד שני, ניתוח אירוע משמש כדי לחקור את תגובות שוק המניות לאירועים תאגידיים, כגון מיזוגים ורכישות, הודעות רווחים, נושאי חוב או הון, ארגון מחדש של חברות, החלטות השקעה ואחריות חברתית תאגידית (MacKinlay 1997; McWilliams & Siegel, 1997 ).
מתודולוגיית לימוד האירועים הכללית מוסברת, למשל, ב-MacKinlay (1997) או ב־Mitchell and Netter (1994).
ב-MacKinlay (1997), זה נעשה "באמצעות נתוני שוק פיננסי" כדי "למדוד את ההשפעה של אירוע ספציפי על שווי הפירמה".
לטענתו, "בהינתן הרציונליות בשוק, ההשפעות של אירוע יבואו לידי ביטוי מיד במחירי ניירות ערך.
כך ניתן לבנות מדד להשפעה הכלכלית של האירוע באמצעות מחירי ניירות ערך שנצפו על פני פרק זמן קצר יחסית".
מחקרי אירועים קצרי אופק הם אמינים יותר ממחקרי אירועים בעלי אופק ארוך שכן לאחרונים יש מגבלות רבות משום שככל שמתרחקים מחלון האירועים כך גדולות דרגות החופש ו"רעשי הרקע" שיכולים להשפיע על האירוע עצמו.
עם זאת, Kothari ו- Warner (2005) הצליחו לשכלל מתודולוגיות לטווח ארוך על מנת לשפר את התכנון והאמינות של המחקרים על פני תקופות ארוכות יותר.
מתודולוגית, ניתוח אירוע בוחן באמצעות חלון זמנים כגון 30 ימים סביב האירוע או תקופת זמן אחרת מה צריכות להיות תשואות המניות הרגילות של הפירמה ביחס להשפעה שאכן אירע בפועל.
לאחר מכן, השיטה מנכה את ה'תשואות הרגילות' הזה מ'התשואות בפועל' כדי לקבל 'תשואות חריגות' המיוחסות לאירוע ובכך מנטרלת "רעשי רקע" כגון תזוזה בשוקי העולם ללא קשר לתזוזת המנייה אותה נרצה לבחון.
עם זאת, מחקרי אירועים עשויים להיות שונים ביחס למפרט התשואות הרגילות שלהם.
המודל הנפוץ ביותר לתשואות רגילות הוא 'מודל השוק' (MacKinlay 1997).
בעקבות מודל זה, הניתוח מרמז להשתמש בחלון אומדן (בדרך כלל בגודל 120 יום) לפני האירוע כדי להסיק את הקשר הטיפוסי בין מניית הפירמה למדד התייחסות באמצעות ניתוח רגרסיה.
בהתבסס על מקדמי הרגרסיה, התשואות הנורמליות מוערכות ומשמשות לחישוב התשואות החריגות.
מודלים חלופיים לתשואות הרגילות כוללים את מודל CAPM, או גישות פשטניות יותר כגון תשואות ממוצעות (ראה MacKinlay 1997 לסקירה כללית).
ביצוע מחקרי אירועים מחייב את החוקר ליישם רצף של שלבים.
ניתוח אירוע מבוצע לרוב ב'מודל השוק' כלומר מה קרה באותם הזמנים ביחס לשוק הרלוונטי.
כלומר אם נבחן מנייה בתחום הנדל"ן נבחן מה קרה באותה העת בשוק הנדל"ן בכללותו, השלבים הם כדלקמן:
אחזר והתאם סדרות זמן של תשואות פיננסיות של מניית החברה המרכזית ומדד הייחוס שלה.
עבור כל אירוע, זהה את רצפי ההחזרים של החברה והשוק שיש לכלול בחלון האומדן.
באמצעות ניתוח רגרסיה, חשב את מקדמי אלפא, בטא וסיגמא המסבירים את הקשר הטיפוסי בין המניה למדד הייחוס.
עם שלושת הפרמטרים האלה, חזה את 'ההחזרות הרגילות' עבור כל הימים של חלון האירוע.
ניכוי ה'תשואות הרגילות' הללו מ'התשואות בפועל' נותן לך את ה'תשואות החריגות' שהם מדדי הריבית.
בחינת תשואות חריגות בודדות שונות מאפס עם מובהקות סטטיסטית מסוימת ניתן לבדוק ברמות הניתוח השונות.
המבחן הנפוץ ביותר, מבחן t, מחלק את התשואות החריגות דרך השגיאה הממוצעת של הרגרסיה.
לאחר מכן יש להשוות את ערכי ה-t המתקבלים לערכים הקריטיים של התפלגות ה-t של התלמיד.
ישנן עדויות לכך שבתקופות של תנודתיות גבוהה (למשל משבר פיננסי של 2007–2008 ), חברות רבות מדי נוטות להציג תשואות חריגות באופן משמעותי באמצעות מבחן ה-t, מה שמקשה יותר לקבוע אילו תשואות הן באמת "חריגות".
אומדן נזק כלכלי באמצעות ניתוח אירוע
במקרים רבים של תביעה משפטית של בעלי מניות נדרש לעיתים קרובות מאוד לאמוד את הנזק הכלכלי אשר נגרם כתוצאה מפעולה כלשהי של בעלי המניות או מנהלי החברה.
נזק כלכלי הוא למעשה השבת המצב לקדמותו ברמת המינימום וכן תוספת שיפוי כללי תלוי מקרה.
לדוגמה, בעל מניות בחברה נסחרת המעריך כי אחזקתו נפגעה כתוצאה מפעילות כלשהי של החברה יכול להוכיח את הנזק הכלכלי הנגרם לו באמצעות "ניתוח אירוע".