tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההבדל הבולט ביותר בינו לבין צב היבשה המצרי הוא צבע השריון.
השריון של צב היבשה המצרי כהה יותר, ויש עליו פסים שחורים עבים, בניגוד לפסי השחורים הדקים של צב היבשה המדברי.
הוא אנדמי לחלוטין לנגב המערבי ולמישור ימין בישראל.
בעבר חי צב היבשה המדברי גם בצפון-מזרח מצרים (מזרחית לשפך הנילוס) ובצפון חצי האי סיני, אולם אוכלוסיות אלו נכחדו או שנותרו מהן פרטים בודדים בלבד, מה שהפך אותו לאנדמי לישראל, ובגלל זה כיום הוא מוגדר בסכנת הכחדה חמורה.
צב-היבשה המדברי מאכלס אזורי חולות מדבריים.
בישראל הוא נמצא כיום באזור הנגב, באזורי החולות דרומית ומערבית לבאר שבע וכן באזורים מבודדים מזרחה משם, כגון מישור ימין ומישור רותם.
ההתמעטות והפגיעה באזורי החולות פוגעים קשות בצב היבשה המדברי.
הוא חי באזורים של נחלי אכזב בנגב, וניזון מצמחייה מדברית.
בין האיומים על שטחי החולות (ועל צב היבשה המדברי) ניתן למנות שטחי אימונים של צה"ל, רמיסת אזורי חולות בידי עדרי עזים וכבשים, פעילות ספורט מוטורי באזורי החולות והפיכת אזורי חולות לאזורים חקלאיים.
רבים מהמטיילים הנתקלים בצבי-יבשה מדבריים טועים בהם וחושבים אותם לצבי-יבשה מצויים (הנמצאים גם הם בסכנת הכחדה ואסורים באיסוף) ואוספים אותם לבתיהם.
ההבדל העיקרי בין שני מיני צבי היבשה הוא בכך שצבי-היבשה המדבריים קטנים וגודלם אינו עולה בדרך כלל על 12–13 ס"מ, במרכז לוחיות שריון הגב שלהם אין נקודות שחורות, שולי שריון הגב בולטים אחורה ומעט כלפי מעלה ושריון הבטן שלהם בהיר ומתאפיין בשני כתמים שחורים בלבד, בצורת משולש.
פרט לכך ששיא פעילותם של צבי היבשה המדבריים הוא בחורף, רק מעט מאוד ידוע על אורחות חייו של צב-היבשה המדברי בטבע.
ממחקרים ותצפיות שנערכו בארץ עולה כי הפרטים הם טריטוריאליים, אם כי קיימת חפיפה בין טריטוריות של פרטים שונים.
עיקר פעילותו בעונות הסתיו, החורף והאביב ואילו את הקיץ החם הוא מבלה בתרדמת קיץ, בעיקר בתוך מחילות מכרסמים מתחת לשיחים.
עיקר פעילותו של צב היבשה המדברי היא חיפוש מזון.
בניגוד לצב-היבשה המצוי, צב-היבשה המדברי הוא צמחוני.
עונת הרבייה של הצבים היא בחורף.
באביב, לפני הכניסה לתרדמת הקיץ מטילות הנקבות ביצים, 1–3 ביצים בכל תטולה, בתוך גומה מכוסה בחול.
כל נקבה מטילה בדרך-כלל 2–3 תטולות בכל עונה.
לאחר 2.5–3.5 חודשים בוקעות הביצים והצבים הצעירים מתחילים את חייהם העצמאיים.
אוכלוסיית הצב בארץ יציבה יחסית.
במהלך חייהם לא צפויים צבי-היבשה המדבריים לפגוש הרבה אויבים טבעיים.
הכוח האפור עשוי לטרוף אותם, אולם כיוון שהכוח הוא בעיקרו פעיל קיץ הסיכויים למפגש בין שני המינים הם נמוכים יחסית.
עם זאת, שועלים וכלבים שמגיעים עם ההתיישבות האנושית עשויים אף הם לסכן את הצבים.
תוחלת חייו של צב-היבשה המדברי בטבע, בהנחה שאינו נטרף או נדרס, מוערכת בלפחות 20 שנה, אם כי תוחלת החיים המרבית של הצבים אינה ידועה.
בחודשי החורף והאביב של 2004–2005 נערך סקר על אוכלוסיית הצב בארץ במהלכו תועדו לא רק הצבים החיים אלא ממצאים נוספים כגון עקבות שיכולים להעיד על פעילות צבים באזור מסוים.
שישה אזורי חולות במערב הנגב נבחנו: חולות שמורת הטבע משאבים, עגור, שונרה, נחל סכר, נחל צאלים ונחל ניצנה.
כל אזור נבדל מהאחרים בגורמי הסיכון הקיימים בו, דבר שעשוי לרמוז על הגורמים המסוכנים ביותר עבור צב היבשה מדברי.
כמות הממצאים הגבוהה ביותר הייתה בתחומי שמורת הטבע משאבים, אזור שכמעט ואינו מופרע על ידי פעילות אנושית כלשהי.
לעומת זאת, באזור ניצנה לא נמצאו כלל סימנים לפעילות, פרט לשרידי צבים ישנים.
אזור זה הוא אזור של התיישבות חדשה שבה לא רק שונה בית הגידול באופן קיצוני והפך לאזור חקלאי, אלא ישנה באזור גם כמות גדולה יחסית של בעלי חיים עוקבי אדם, כגון עורבים, שועלים או כלבים, אשר טורפים את ביצי הצבים ואת הצבים הצעירים ואולי אף צבים מבוגרים יותר.
מינים אלה אינם מקומיים לאזור ומגיעים בעקבות בני האדם והפסולת שהם מייצרים ומשאירים בשטח.
עד להגעתם של הטורפים עוקבי האדם היה הכוח האפור הטורף העיקרי של צב היבשה המדברי.
גורם סיכון נוסף שהתבלט הוא פעילות כלי רכב.
בחולות צאלים, אזור של פעילות רכבי צבא כבדים, נמצאו מעט מאוד סימני פעילות, וגם בחולות עגור ושונרה, אזורים החביבים על נהגי רכבי השטח האזרחיים למיניהם, לא נמצאו ממצאים רבים.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, עמודים: 25-27, 281 (מהדורה שלישית 2022).
צב ביצות אירופי (שם מדעי: Emys orbicularis) הוא מין של צב ביצות, שבעבר חי גם בישראל.
תפוצת הצב היא בדרום ומרכז אירופה, מזרח אסיה וצפון אפריקה.
בתקופות קדומות יותר היה הצב נפוץ בשטח נרחב יותר, כמו צפונית לשוודיה.
צבי הביצות, כשמם, מעדיפים לחיות באזורי הביצות כשהם מוקפים שטח גדול טבעי ומיוער, אך הם יכולים להימצא גם באזורים אחרים בהם יש מזון רב.
גודלו של צב הביצות האירופאי הוא בינוני, ואורכו נע בין 12 ל-38 סנטימטרים.
צבע השריון שלו הוא חום-ירקרק מנוקד בצהוב.
}}צב הפנקייק (שם מדעי: Malacochersus tornieri; לפי האקדמיה ללשון: צב מתנפח''') הוא מין יחיד בסוגו של צב יבשה קטן ביותר החי בערבות מזרח אפריקה.
אורכו של צב הפנקייק הוא 15–20 סנטימטר בממוצע ובולט בעיקר עקב שריונו השטוח והמוארך.
השריון בצבע חום-כתום עם כתמים כהים עליו, אלו עוזרים לו להסתוות בקלות בין האבנים.
הגוף קטן ואפרפר והמקור קרני וקטן.
לגוף כולו צורת פנקייק - מה שנתן לצב את שמו.
הצב מצוי בטבע בערבות במזרח אפריקה רק בדרום קניה ומזרח ומרכז טנזניה וייתכן שגם בזמביה.
הוא מצוי באזורים חמים וצחיחים עם צמחייה מועטה ושכבת סלעים רבה, בה הוא יכול להימצא במשך היום וכן בין שיחים קוצניים שונים.
כמו רוב בני המשפחה, צב יבשתי זה ניזון מעשבים שונים, מצמחייה יבשה ואף מעלים.
הוא פעיל בעיקר בשעות הבוקר ובין הערביים ובשאר הזמן נח בין הסלעים.
הסלעים עוזרים לצב להיכנס אל נקיקים קטנים בהם הוא יכול להתחבא מטורפיו.
שריונו השטוח עוזר לו לחמוק בבטחה בצורה שרוב הצבים לא מסוגלים לה, אך הוא רך מכדי לאיים על טורפים קשוחים כמו אריות, נמרים, עופות דורסים, צבועים, בבונים ותנינים.
הם חיים בין הסלעים בקבוצות קטנות ומשפחתיות.
צב זה נדיר בטבע ומצוי בסכנה, בעיקר עקב ציד יתר, גידול לחיות מחמד ופגיעה בסלעים למטרות פיתוח ועל ידי פרות וכבשים הפוגעים בצמחייתם.
הוא מוגן במדינות בהם הוא חי.
צב בל מפריק (שם מדעי: Kinixys belliana) הוא מין של צב מפריק, מסוג קדום החי במזרח אפריקה ולו כתפיים מוגבהות ושריון שנמוך בחלקו הקדמי וגבוה באמצעו.
צב בל מפריק יכול להגיע לאורך של 22 ס"מ והוא בעל שריון גדול ומקומר כלפי מעלה.
החלק האחורי של השריון נמוך ומותאם לרגליו ולזנבו שימוגנו, אך החלק העליון של החזה מקומר כלפי מעלה ומשאיר חשוף יחסית את הרגליים הקדמיות והבטן כשהראש קצר ומקורב לשריון.
צב זה בעל צבעים כתומים וחומים והוא בעל 5 טפרים על הכפות.
צבים אלה חיים בטבע בסוואנות טרופיות וסוב טרופיות באפריקה, בין השאר בסודאן, טנזניה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרומה עד דרום אפריקה.
יש הטוענים שמין זה חי רק באזורים הדרום מערביים של אפריקה מאנגולה עד בורונדי.
צבים אלה הם אוכלי כל, אם כי יעדיפו מזון צמחוני.
הם אוכלים ירוקת, פירות, שורשים ועשבים וכן חרקים, תולעים וחסרי חוליות קטנים.
הם עלולים להיטרף בעיקר על ידי נמרים, עיטים, ינשופים, נצים ולטאות כוח.
הם ניצודים גם על ידי האדם וכן נסחרים ונפגעים משרפות יזומות.
צב הודו-סין (שם מדעי: Manouria) הוא סוג צבים יבשתיים החיים בדרום-מזרח אסיה ובהודו.
לצבי הודו-סין שריון עבה ומעוגל העוזר להם לפלס דרך ביער ורגליים, ראש וזנבות קטנים.
צבעם כתום כהה וחום עד שחור.
הם חיים ביערות של דרום-מזרח אסיה והודו ובהרים תלולים עד גובה 2,000 מטר.
צבים אלה נמצאים בסכנת הכחדה בטבע והם קשי גידול בשביה.
בעבר היה בסוג עוד מין שנכחד - Manouria sondaari
צב גופר (שם מדעי: Gopherus) הוא סוג של צבים ממשפחת צבים יבשתיים.
צבים אלו ידועים ביכולתם לחפור בחול.
הם חיים באמריקה הצפונית והם הצבים היחידים ממשפחה זו ביבשת.
צבים אלה חיים בדרומה של אמריקה הצפונית ממדבר מוהאבי בקליפורניה ועד פלורידה ודרומה למקסיקו.
הם חיים בתחומי מחיה מדבריים או ערבות ויערות חמימים.
הם מותאמים לאגור שומן בגופם ולצום לאורך זמן.
הם צמחוניים וניזונים בעיקר מעשבים ועלים.
אורך צבים אלה 20–50 ס"מ והם בעלי שריון כבד אך מוארך היכול להתחפר באדמה בקלות.
הצבים יכולים לחפור מחילות בעומק של 12 מ' בהם מתחבאים מגוון בעלי חיים מפגיעות כמו שריפות ומזג אוויר קיצוני.
צב האטלס (שם מדעי: Megalochelys atlas) הוא מין נכחד של צב קדום מתקופת המיוקן עד לפליסטוקן שחי לפני 3–12 מיליון שנה.
הוא חי באזור של הודו ופקיסטן ומערבה, אולי אפילו עד מערב אירופה, והגיע מזרחה עד לאיים סולאווסי (באינדונזיה של ימינו) וטימור.
זה היה הגדול שבצבי היבשה שחיו מעולם.
אורך השריון שלו עלה על שני מטר והיה באורך כללי של 2.5–2.7 מטרים.
הוא שקל ארבעה טונות לפי החישובים המופרזים, אך על פי בדיקה של נפח השלד, מוערך שמשקלו היה קרוב יותר ל-1–2 טונות, ולא הרבה יותר.
גם כך הוא היה גדול בהרבה מהגדולים בצבי היבשה המודרניים שהגדולים שבהם - צב אלדברה או צב גלאפגוס מגיעים עד למשקל 400 ק"ג.
ככל הנראה הוא נע בדומה לצבי הגלאפגוס עם רגליים שדומות לרגלי פילים, נע בכבדות לאיטו וניזון מעשבים.
צב גופרי (שם מדעי: Gopherus polyphemus) הוא מין צב מהסוג צב גופר החי בדרום ארצות הברית.
צב זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הצב הוא גם הזוחל הלאומי של פלורידה.
תחום מחייתו העיקרי הוא חורשי האורנים של פלורידה אך גם בג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי ובמזרח דרום קרולינה.
משקלו של הצב 2–6 קילוגרם והוא בעל דו-צורתיות זוויגית כשהזכרים בעלי שריון גבוה ודמוי גבעה והנקבות בעלות שריון שטוח יותר.
צבע השריון חום-כהה עד אפור-שחור.
לצב כפות רגליים גדולות המסייעות בחפירה ועליהם קשקשים קרניים המגוננים על הצב מפציעה.
הצבים חיים במחילות שחפרו באדמה אשר מגיעות לעומק של ארבעה מטרים ולאורך של 15 מטרים ומשמשות כאתר מקלט חשוב ללמעלה מ-360 מיני בעלי חיים שונים החיים בסביבת הצב.
הצב מתחפר כדי להימלט ממזג האוויר השרבי ומשרפות הפורצות בפלורידה.
הצבים הם אוכלי צמחים כמעט לגמרי וניזונים גם מעלים קשים כמו דקלים אך אוכלים גם נבלות וצואה.
מים הם שותים רק לעיתים רחוקות.
הצבים מצויים בסכנת הכחדה עקב הפגיעה באזורי החיות שלהם בפלורידה וכן עקב ריבוי טורפים טבעיים לביצים ולצאצאים הכוללים שועלים, קויוטים, עופות דורסים, בואש מפוספס, ארמדיל טאטו, נחשים ואליגטור אמריקני.
גם נמלי אש טורפים ביצים וצעירים.
צב הלוטרה (שם מדעי: Hydromedusa) הוא סוג צב ממשפחת צבים נטויי-צוואר החי בנהרות ובביצות באמריקה הדרומית.
מיני סוג זה מזכירים מאוד את הסוג צב נטוי-צוואר (Chelodina) וכמותם הם בעלי צוואר ארוך מאוד מתפתל.
אורך הצבים 10–30 ס"מ ושריונם מעוגל ונמוך והם מכוסים מעט באצות.
הראש שלהם קטן עם עיניים המצויות בקצה הראש ונחיריים דמויי שנורקל המותאמים לצלילה מהירה.
הצבים שוחים לאיטם ויכולים להתחבא בצמחייה המיימית בחיפוש אחרי מזון.
הם אוכלי בשר הניזונים מחלזונות, חרקים, סרטנים ודגים קטנים אותם הם תופסים באמצעות שאיבה מהירה והצלפה של צווארם הארוך.
הצבים מקננים על גדת הנהר בחוליות ואז עוזבים את התטולה מבלי לעזור לצאצאים.
צב יבשה אירופי או צָב אֵירוֹפִּי (שם מדעי: Testudo hermanni) הוא מין של צב יבשה מהמשפחה צבים יבשתיים המצוי בדרום אירופה.
הוא קרוי גם צב הרמן על שם הרופא הצרפתי יוהאן הרמן.
הצב בעל שריון קטן בצבע צהוב ומכוסה בלוחיות עם קצוות שחורים מודגשים.
במראהו הוא דומה לצב היבשה החי בישראל ומגיע לאורך ממוצע של 28 ס"מ אך משתנה לפי התת-מינים.
מבנה השריון דמוי-קערה הפוכה והוא בעל רגליים קצרות היכולות להתכנס בתוכו.
הצב הוא אוכל צמחים הניזון מעלים, עשבים, פרחים נמוכים ומזרעים שונים והוא רועה במרבית הזמן בצל בחורש ים תיכוני או בשדות.
צבים ממין זה יכולים לחיות מעל 31 שנה, למרות גודלם הקטן אך רבים מהצעירים נטרפים.
צב זה מצוי בסיכון קל בטבע עקב פגיעה במקום חיותו לחקלאות ועקב פגיעה מכלי רכב.
סיכונים נוספים הם הדברה הפוגעת במזונו.
בעבר הוא ניצוד לבשרו אך כיום הציד פחת בהרבה.
צב יבשה אירופי מערבי (Testudo hermanni hermanni) - מצוי בטבע במזרח ספרד, דרום צרפת, האיים הבלאריים והאיים קורסיקה, סרדיניה וסיציליה וכן באיטליה.
צב יבשה אירופי מזרחי (Testudo hermanni boettgeri) - מצוי בטבע בסרביה, קוסובו, מקדוניה הצפונית, רומניה, בולגריה, אלבניה, טורקיה ויוון
כמה חוקרים מגדירים תת-מין נוסף: Testudo hermanni peleponnesica, אשר מצוי בבוסניה, הרצגובינה, קרואטיה ומונטנגרו, בעוד אחרים רואים בו חלק מתת-המין המזרחי.
צב יבשה רוסי או צב יבשה מרכז-אסייתי (שם מדעי: Testudo horsfieldii) הוא מין של צב מהמשפחה צבים יבשתיים החי בערבות של רוסיה ומרכז אסיה והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה.
הוא משויך לסוג צב יבשה, אך חלק מהחוקרים רואים בו מין יחיד בסוגו בסוג Agrionemys.
הצב קרוי על שם החוקר תומאס הורספילד .
צב זה קטן יחסית, מגיע לאורך של 13 עד 25 סנטימטרים בזכרים ו-15 עד 25 סנטימטרים בנקבות.
הצב בעל דו-צורתיות זוויגית, והזכרים בעלי זנבות ארוכים יותר מלנקבות, להם חריץ קטן דמוי-כוכב בקצה הזנב, טפרים רחבים יותר וגודלם קטן יותר במעט.
הצבים יכולים לחיות עד 100 שנה.
צבע השריון הוא לרוב חום-אדמדם עד שחור, כשסביב הלוחיות הצבע צהוב-קש.
הרגליים גדולות ואפורות והראש קצר ובקצהו לסתות צהובות-בהירות נוקשות.
הצב מצוי בטבע במרכז אסיה מדרום רוסיה עד איראן ופקיסטן ומזרחה עד לשינג'יאנג שבסין.
הוא מצוי בסביבות יבשות לרבות באזורי מדבר ובקייצים חמים הוא נכנס לתרדמת קיץ, בה הוא ישן במשך תשעה חודשים.
הוא צמחוני לחלוטין וניזון מצמחייה קרקעית.
בשבי הוא נוהג לאכול בעיקר חסה, לחך ופרחי Valerianella או שן הארי.
צב יבשה רוסי הוא חית גידול ביתי פופולרית.
ניתן לגדל אותו בפנים הבית או מחוץ לו.
לרוב, בוחרים בגידול פנים בית למרות ששטח הגידור צריך להיות רחב יותר.
עם גידור מותאם, משטח, לחות, תאורה ושמירה על טמפרטורה נכונה הצב יחיה בתנאים טובים.
במין זה ישנם 3 תת-מינים:
צב יבשה מצרי (שם מדעי: Testudo kleinmanni) הוא מין של צב יבשה החי במדבריות של צפון אפריקה ובעיקר במצרים ולוב, ששמו המדעי נקרא על שם החוקר הצרפתי אדואר קליינמן (Édouard Kleinmann), שאסף את דגימתו לראשונה ב-1875.
צב זה קרוב למין הישראלי, צב יבשה מדברי ובעבר סברו שהאחרון הוא תת-מין שלו.
הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע עקב ציד לא חוקי ועקב פגיעה בבית גידולו ובביציו ועקב סחר לא חוקי.
במצרים האוכלוסיות כמעט קרסו לחלוטין.
הצב מתרבה באיטיות יחסית, מה שמקשה להציל את המין מכליה מוחלטת.
צב זה קטן מאוד, הקטן ביותר מצבי חצי הכדור הצפוני, באורך של 9–10 סנטימטרים אצל הזכרים והנקבות גדולות יותר ואורכם עד 13 סנטימטרים בממוצע.
עם זאת לזכרים זנב וטפרים ארוכים יותר.
הוא מותאם לחיים במדבריות הסהרה של לוב ומצרים, ואולי גם בדרום סיני (בעבר סברו שחי בישראל, אך התברר שמדובר במין צב יבשה מדברי) וכן בחוליות, ואדיות, אדמות סלעים וחצץ וכן בביצות מלחה בקרבת הים.
הצב מותאם להתמודדות עם חום השמש ואם חם או קר לו מדי הוא יכול להתחבא במחילות של מכרסמים.
בזמנים קיצוניים הצב נכנס לתרדמת קיץ.
הצב צמחוני לחלוטין והוא ניזון לרוב מעשב, מספר פירות, ירקות וזרעים.
מרבית התזונה ידועה מהתנהגותו בשבי, כשלא ידוע מה מזונו בטבע.
צב בריכה אסייתי ענק (שם מדעי: Heosemys grandis) הוא מין של צב מהמשפחה צבי בריכה, אשר חי לאורך מספר בריכות טרופיות בדרום-מזרח אסיה במדינות: קמבודיה ווייטנאם ובחלק מלאוס, מלזיה, מיאנמר ותאילנד.
הוא חי לאורך נהרות, נחלים, ביצות ושדות אורז ומצוי עד לגובה של כ-400 מטרים מפני הים.
מין זה נתון בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
כשמו צב זה הוא מבין הגדולים שבין צבי הבריכה, אם כי קטן יותר ממינים כמו צב מלאי ענק או צב מקורה אדום-כתר ועדיין גדול יחסית באורך של 30 עד 34 ס"מ ולעיתים עד 43.5 ס"מ ומשקל של 3 עד 5 ק"ג, אם כי נמצאו גם פרטים במשקל 10 ק"ג.
צב זה בעל שריון עבה וקמור בצבע חום והצידיים משוננים וכהים, אך אינם קוצניים כמו צבים קרובים.
צבעו כהה יחסית בין שחור לחום דהוי, הראש אפור עד חום והשריון מכיל טבעות בהירות יותר עד כתומות כשלאורך מרכז הגב ישנו פס צהוב.
צב זה הוא אמפיבי וחי הן במים והן ביבשה, אך לרוב רק בקרבת מים מתוקים.
הוא אוכל כל הניזון בין השאר מתולעים, חרקים, חלזונות, דגים, נבלות וצמחי מים ושאר צמחים.
המין מצוי בסכנה בעיקר עקב לכידה ואיסוף הצבים אלה כמזון ואו ככחיות מחמד לאורך חלק מאסיה וכן הוא נפגע עקב הסבת הקרקע לחקלאות, מה שפוגע בסביבתו ולעיתים מזהם אותה לגמרי.
צב ביצה כספי (שם מדעי: Mauremys caspica) הוא מין של זוחל ממשפחת צבי הבריכה.
צב זה חי בביצות ואזורים דומים לאורך דרום רוסיה, המזרח התיכון ומערב אסיה ובחלק מדרום אירופה.
הוא דומה מאוד למין צב ביצה מצוי, שבעבר היה תת-מין שלו.
צב זה בעל שריון עבה המאפשר לו לשחות ביעילות והוא יכול להגיע לאורך 25 ס"מ.
צבעיו ירוקים בהירים ומעט צהובים עד אפורים והראש צהוב או ירוק בהיר, כשהצוואר מפוספס בירוק כהה.
הצב חי בטבע מדרום-מערב רוסיה ומרכז איראן, ערב הסעודית, בחריין, ישראל ולבנון, צפונה לטורקיה, בולגריה, יוון וחלקי יוגוסלביה לשעבר וכן מצוי בקפריסין וכרתים.
הצב בעל אורח חיים אמפיבי והוא מצוי הן בתוך המים והן ביבשה, לרוב במקווי מים מתוקים אך גם במים מליחים.
הצבים החיים בחלק מעיראק אינם חיים לרוב במים אלא ביבשה, מאחר שהמים סביבם הפכו לרעילים.
הוא אוכל כל המחפש במים צמחי מים, אצות, דגים קטנים, דו-חיים, תולעים, רכיכות, סרטנים, חרקי מים ולעיתים אף פגרים.
הפרטים הבוגרים הם לרוב אוכלי צמחייה, לרבות צמחייה יבשתית.
לצב זה ישנם כיום 4 תת-מינים:
בעבר היה כלול במין גם צב ביצה מצוי, החי בישראל וכן המין צב ביצה ספרדי (Mauremys leprosa).
צב ביצה (שם מדעי: Mauremys) הוא סוג של זוחל ממשפחת צבי הבריכה, החי במקווי מים מתוקים בצפון אפריקה, אירופה ואסיה.
צבים אלה בעלי שריון נמוך ירקרק והם מותאמים לחיים אמפיביים בעיקר במים מתוקים, אך גם במים מליחים והם נפוצים במספר ביצות, מה שנתן להם את שמם.
הם אוכלי כל הניזונים הן מהצומח והן מהחי, לרבות מפגרים.
הצבים קטנים יחסית, באורך של עד 30 ס"מ וחלקם נפגעים מזיהום מים במספר אזורים.
חלקם מכליאים עם מיני צבי בריכה אחרים.
בישראל מצוי מין אחד בסוג - צב ביצה מצוי.
צב הים שטוח-הגב (שם מדעי: Natator depressus) הוא צב ים אנדמי למדף היבשתי של אוסטרליה.
שמו נובע משריונו, מאחר שהוא שטוח יותר משריונם של צבי ים אחרים החיים בימינו.
בעת בקיעתם, צבע השריון של צבי הים שטוחי-הגב הוא אפור עם קווים שחורים, וצבע השריון של הפרטים הבוגרים נע בין ירוק לאפור בהיר.
צב ים זה תואר על ידי סמואל גארמן ב-1880.
צב ים רידלי (שם מדעי: Lepidochelys kempii), ידוע גם כצב ים אטלנטי וצב ים רידלי של קמפ, הוא מין של צב ים שחי בשטח מצומצם מאוד במערב האוקיינוס האטלנטי, במפרץ מקסיקו.
הוא צב ים נדיר ביותר ומצוי בסכנת הכחדה חמורה כתוצאה מציד, זיהום, איבוד סביבת מחיה, איבוד חופי קינון, והלכדות ברשתות דייגים.
בצעירותם הם חיים בתוך אצות שצפות במים ומספקות להם הגנה.
הם ניזונים מקיפודי ים, מדוזות, סרטנים, דגים, אצות וצמחי ים אחרים.
הם צבי ים קטנים יחסית, ומגיעים לאורך של 60-90 סנטימטר ומשקל של 45 קילוגרם.
צב ים רידלי (שם מדעי: Lepidochelys) הוא סוג של צבים ימיים החיים בימים הטרופיים.
בסוג זה שני מינים שנמצאים בסכנת הכחדה קשה.
זהו הסוג היחיד במשפחה שכולל יותר ממין אחד.
צב ים זיתני (Lepidochelys olivacea) - מגיע לעיתים לישראל
צב נמרי (שם מדעי: Stigmochelys pardalis) הוא מין של צב יחידי בסוגו החי בסוואנות בדרום-מזרח אפריקה.
צב זה תואר על ידי חוקר הטבע תומאס בל ב-1828. הצב הנמרי נכלל בין חמשת הקטנים.
זהו הצב הרביעי בגודלו בצבי היבשה בעולם (לאחר צב גלאפגוס, צב אלדברה וצב יבשה דרבני).
הוא יכול להגיע לאורך 70 ס"מ ולמשקל 54 ק"ג.
התגלו גם פרטים באורך של יותר מ-100 ס"מ.
צב זה קיבל את שמו מטבעות השריון שלו המנומרות בכתום, צהוב ושחור וביניהם הרקע שחור.
השריון גבוה ומקומר כלפי מעלה והרגליים קטנות אך יכולת לרוץ והטפרים חדים וחזקים.
צבע הקשקשים הוא צהוב חיוור או חום.
הראש מזכיר צורת מלבן עם מקור כמעט בלתי נראה ואין לו שיניים.
הצבים הנמריים הם יצורים איטיים, שלווים ואוכלי עשב החיים בקבוצות קטנות.
לעיתים הם מותקפים על ידי טורפים גדולים כמו אריות, נמרים ועיטים גדולים ואצל הקטנים גם נצים, בזים, ינשופים, עורבים, לטאות, נחשים ושועלים.
הם מתחפרים בשריון ומחכים שהסכנה תחלוף וגם משמיעים עקב כך קול שריקה פתאומי.
צבים אלה רועים בסוואנות ואזורים חמימים וטרופיים ברחבי אפריקה בבוצוואנה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, קניה, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, רואנדה, סומליה, סודאן, סווזילנד, טנזניה, אוגנדה, זמביה, זימבבואה ודרום אפריקה.
צב זה ידוע כמאריך ימים עד לגילאים 80–100 שנים.
צב משונן-שריון (שם מדעי: Psammobates oculifer) הוא מין של צב מדברי קטן החי בדרומה של אפריקה.
הוא חי בטבע בנמיביה, בוצוואנה ודרום אפריקה ברחבי מדבר קלהארי.
אורכו הממוצע 12–15 ס"מ והוא צב קטן למדי.
שריונו מקומר כלפי מעלה עם "כתרים" משולשים בקצה, המזכירים מעט שיניים ואלה נתנו לו את שמו.
צבע השריון שחור ברובו עם סימני כוכב צהובים בתוך הלוחיות ועם קווים כתומים מחוצה לו.
הבטן שטוחה וקרובה לאדמה והרגליים קטנות ובעלות 4 טפרים.
לזכרים זנב ארוך יותר מהנקבות.
צבים אלה ניזונים בעיקר מצמחי מדבר שונים והם גדלים יפה בשבי.
הם מותאמים לאזורי ערבות חמות, אך גם למדבריות עם סלעים.
תפוצתם העיקרית היא במדבר קלהארי.
אין מצב שימור לצב זה, אך הוא מין מוגן במדינות מוצאו והוא נרדף על ידי הבושמנים היוצרים מגופו המת בושם וטבק.
צב כף מנומר (שם מדעי: Chersobius signatus) הוא מין הצב הקטן ביותר בעולם והוא חי בטבע בדרומה של דרום אפריקה ודרום נמיביה.
אורכו הממוצע של מין זה 6–8 ס"מ בזכרים והנקבות, הגדולות יותר, מגיעות ל-10 ס"מ ומשקלם 95–165 גרם בלבד.
למין שריון קטן ושטוח יחסית ובקצוות פיצולים קטנים דמויי משולש.
הצבע אפור-חום כהה והלוחיות כהות.
לזכרים בטן מכונסת יותר מלנקבות.
יש לו טפרים של 5 רגליים.
צב זה קטן ביותר והוא אנדמי לאזורי השיחים הקרויים נמקוואלנד - אזורי שיחים וסלעים הרריים בין דרום אפריקה ונמיביה.
באזור זה שיחים וצמחים שונים אנדמיים, שם הוא נפוץ בעיקר בפארק לאומי נמקואה.
מזון: צב זה פעיל בשעות בין הערביים וניזון מצמחייה בשרנית קטנה.
טורפים: לצב הקטן טורפים רבים מדורסים שונים, תנים, גיריות, נמיות, בזים, עורבים, לטאות כוח, נחשים, בבונים וחתולים שונים.
הוא מתגונן בעיקר בבריחה אל בין הסלעים או התכרבלות בשריונו, אם כי הוא לא חזק מספיק לטורפים גדולים.
מצב שימור: צבים מאוימים בטבע וקרובים לסיכון.
הם נפגעים מפיתוח כבישים בשמורות בהם הם חיים, ציד בלתי חוקי, דריסה ופגיעה מחיות שמובאות כמו כלבים, חתולים ועורבים.
הוא מין מוגן שאסור לצודו ועם זאת הוא מותאם לגידול בייתי ויכול לשרוד בטמפרטורות נמוכות ומזון מועט אך מגוון מספיק.
צב נהרות מרכז-אמריקני (שם מדעי: Dermatemys mawii) הוא מין יחיד במשפחתו (הדרמטמיסיים: Dermatemydidae) של צב מים החי אך ורק במרכז אמריקה מדרום מקסיקו עד לגואטמלה.
הוא קרוב של הצבים המבאישים וכמותם שייך לעל-משפחת הקינוסטרנויים (Kinosternoidea).
משפחת צבים זו התפתחה כבר בעידן הקרטיקון.
אורכו של צב זה עד 60 ס"מ ומשקלו הוערך בעבר עד ל-22 ק"ג, אך מדידות בזמן האחרון הגיעו רק ל-14 ק"ג.
הצב בעל שריון חלק ועגלגל עם שדרות קטנות ביותר.
צבעו הוא לבן עד צהוב והעור בעל גוון דומה.
לזכרים יש סימונים צהובים מצדי הראש והם בעלי זנבות ארוכים יותר.
צב זה הוא יצור לילי הפעיל בנהרות אמריקה המרכזית והוא כמעט לא יוצא מהמים, אפילו לא כדי להתחמם בשמש.
רק הנקבות יוצאות לשם הטלת הביצים.
צב זה ניזון רק מצמחים, בעיקר מפירות כמו תאנים וכן מפרחים, אך גם מעלים של עצים יבשתיים.
צב הנהרות המרכז אמריקני נמצא בסכנת הכחדה חמורה, בעיקר משום שצדים אותו בשביל עורו ובשרו וכן בשביל אספני ביצים ושריונות.
צב זה תואר על ידי החוקר ג'ון אדוארד גריי ב-1847.
צב נשכן מצוי (שם מדעי: Chelydra serpentina) הוא מין גדול של צב ממשפחת צבים נשכניים.
הצב הנשכן הוא צב בעל מראה מאיים, המגיע לאורך 25–47 ס"מ ולמשקל של עד 40 ק"ג.
הוא טורף מגושם המצוי לאורך ביצות ונהרות אמריקה הצפונית מנובה סקוטיה שבקנדה עד פלורידה במזרח ומערבה עד להרי הרוקי.
צב זה בעל שריון מגודל, בדרך כלל מכוסה בוץ, רגליים קצרות עם טפרים גדולים, צוואר קצר עם לסתות חזקות ביותר ועיניים ומקור גדולים ומרשימים.
הזנב ארוך ובעל קוצים לאורכו.
צבעו העיקרי צהוב בהיר עד ירוק והשריון חום עם טבעות שחורות.
הצב מסתתר בביצות ובריכות באזורי המחיה ובכמה אזורים הוא מסוגל להימצא במים מליחים ומחפש יצורים קטנים.
הוא ניזון מחרקים ועוד חסרי חוליות, דו-חיים, דגים, זוחלים שונים (כולל נחשים וצבים אחרים), עופות מים ויונקים קטנים.
הוא תוקף ממארב ומתקיף במהירות עם הלסתות החזקות שלו ובולע את טרפו או גוזר אותו לחתיכות, באמצעות הטפרים והמקור.
בשנותיהם הראשונות גם הצבים צריכים להיזהר מטורפים כמו שועלים, חורפנים, סמורים, בואשים, עורבים, עופות דורסים, אנפות (בעיקר המין אנפה כחולה גדולה), ראקונים, דגים גדולים, נחשים, וצפרדע שור אמריקאית (Lithoabtes catesbeianus).
כשהצבים מתבגרים יש להם הרבה פחות טורפים, אשר כוללים קויוטים, לוטרות נהר, דובים, אליגטור אמריקני וקרוב משפחתם – צב אליגטור מצוי (Macrochelys temminckii) הקטלני.
צב נשכן או צב נשכני (שם מדעי: Chelydra) הוא סוג של צבים ממשפחת צבים נשכניים, בעל 3 מינים החיים בביצות ואגמים ברחבי יבשת אמריקה.
צבים אלה הם גדולים ביותר ובעלי לסתות חזקות ומעוקלות היכולות להיפער לרווחה.
השריון עבה וגרמי והם גם בעלי זנב מוארך.
בתחילה המין הנפוץ בסוג צב נשכן מצוי (Chelydra serpentina), סווג כיחידי בסוגו ואז התגלו עוד 2 מינים: צב נשכן מרכז אמריקאי וצב נשכן דרום אמריקאי, השונים מהמין הראשון.
צב נשכן דרום-אמריקאי (שם מדעי: Chelydra acutirostris) הוא מין גדול של צב ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב נשכן.
בעבר מין זה נכלל במין צב נשכן מצוי, אך הופרד ממנו למין עצמאי, די דומה לו.
הוא חי באמריקה הדרומית וגם במרכזית בביצות ונחלים טרופיים באקוודור, קולומביה, קוסטה ריקה, הונדורס, ניקרגואה ופנמה.
צב נשכן מרכז-אמריקאי (שם מדעי: Chelydra rossignonii) הוא מין גדול של צב ממשפחת צבים נשכניים מהסוג צב נשכן.
בעבר מין זה היה כלול במין צב נשכן מצוי, אך הופרד ממנו למין עצמאי, דומה לו ביותר.
הוא חי באמריקה המרכזית במקסיקו, בבליז, בגואטמלה ובהונדורס בביצות ובנחלים.
צב זה התמעט בטבע ונמצא בסכנת הכחדה.
צב נאוטרופי (שם מדעי: Chelonoidis) הוא סוג של צבים יבשתיים החיים בטבע באמריקה הדרומית ומכאן שמם.
רבים ממיני הסוג נכחדו והם כוללים מינים גדולים כמו צב גלאפגוס - מהגדולים שבזוחלים המודרניים.
משקלו של צב ענק יכול להגיע ל-400 ק"ג.
הוא מצוי רק באיי גלאפגוס שבאוקיינוס השקט ומצוי בסכנת הכחדה.
גם שאר המינים בסוג מגיעים לגדלים מרשימים.
צב מלאי ענק (שם מדעי: Orlitia borneensis) הוא מין יחידי בסוגו של צב מהמשפחה צבי בריכה והמין הגדול ביותר בה.
אורכו של הצב יכול להגיע לאורך 80 ס"מ ומשקלו ל-50 ק"ג.
הוא בעל שריון גדול בצבע ירקרק עד אפור-כחול.
הראש קטן אך הצוואר גדול ויכול להיכנס לשריון.
צב זה מצוי הן מעל המים והן בתוכם בשחייה ועל הקרקעית.
הוא נפוץ בנהרות וביצות ברחבי מלזיה ואינדונזיה, בקלימנטן ובסומטרה.
הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב פגיעה במקום חיותו.
צב צ'אקו או צב ארגנטינאי (שם מדעי: Chelonoidis chilensis) הוא מין של צב החי באמריקה הדרומית ושייך לסוג צב נאוטרופי שבמשפחת צבים יבשתיים.
צב זה מצוי בסכנת הכחדה.
אורך המקסימלי של הצב מגיע ל-43 ס"מ אך קרוב יותר ל-25 ס"מ.
הוא בעל שריון בצבע צהבהב-חום או כהה יותר והראש חום.
הרגליים ארוכות ובקצותיהם טפרים חדים.
הראש והזנב קצרים ולא בולטים הרבה מהשריון.
תפוצת הצב היא בעיקר בארגנטינה אך גם בקצה הדרומי של בוליביה ופרגוואי.
הוא מצוי בעיקר בערבות עשב ובתה.
הצב צמחוני לגמרי וניזון מעשבים, עלים, זרעים, קקטוסים ופירות.
צב צהוב-כפות (שם מדעי: Chelonoidis denticulata) הוא מין של צב החי באגן האמזונאס שבאמריקה הדרומית ושייך לסוג צב נאוטרופי שבמשפחת צבים יבשתיים.
זהו אחד ממיני הצבים היבשתיים הגדולים ביותר בעולם לאחר המינים צב אלדברה, צב גלאפגוס, צב יבשה דורבני, צב נמרי וצב יער אסייתי.
הוא מגיע לאורך ממוצע של 40 ס"מ ויכול להגיע לאורך 94 ס"מ.
צבע שריונו צהוב-שחור והכפות צהובות.
הוא מצוי באגן האמזונאס באקלים טרופי ביערות, ערבות לחות וביצות ויכול לפלס לעצמו מעבר בג'ונגל בעזרת שריונו שעוזר לו להתגונן מטורפים.
הוא ניזון מעשבים, עלים, פירות שנפלו מלמעלה, זרעים וגם מנבלות ומחלזונות.
צב יער אסייתי (שם מדעי: Manouria emys) הוא מין של צב ממשפחת צבים יבשתיים המצוי ביערות הודו ודרום-מזרח אסיה.
מין זה הוא הגדול מבין הצבים היבשתיים באסיה.
אורכו יכול להגיע לאורך 60 ס"מ ומשקלו ל-37 ק"ג.
צב זה בעל שריון ועור כהים ובעל שריון מעוגל העוזר לו לפלס דרך ביער.
הכפות והזנב קצרים וכך גם הראש.
הוא מצוי ביערות הלחים של דרום-מזרח אסיה בהודו, בנגלדש, מינמאר, תאילנד, וייטנאם, מלזיה ואינדונזיה כולל האי בורנאו.
צב היער האסייתי ייחודי מבין הצבים בכך שהנקבה מטילה את ביציה בקן שהיא בונה מעל הקרקע, מעלים וחלקי צמחים יבשים שהיא דוחפת בעזרת רגליה.
הנקבה מטילה עד 50 ביצים עמוק בתוך הקן, ושומרת עליהן ממסיגי גבול וטורפים עד הבקיעה.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב ציד ובירוא יערות.
צב מטובע (שם מדעי: Manouria impressa) הוא מין של צב ממשפחת צבים יבשתיים המצוי ביערות הרריים בדרום-מזרח אסיה בבורמה, דרום סין, תאילנד, לאוס, וייטנאם, קמבודיה ומלזיה.
צב זה יכול להגיע לאורך מקסימלי של 35 ס"מ.
צבע השריון כתום כהה עם גוון חום והעיטורים עליו מזכירים טבעות עם קצה שחור.
צב זה חי בהרים עד גובה 2,000 מטר והתנהגותו אינה מוכרת.
ככל הנראה ניזון הצב ממיני פטריות וגם מבמבוק.
צבים אלה אינם מחזיקים מעמד בשבי ומצב השימור שלו מוגדר כפגיע.
צב כוכב הודי (שם מדעי: Geochelone elegans) הוא מין של צב אסייתי ממשפחת צבים יבשתיים.
אורכו של צב זה יכול להגיע ל-30 ס"מ ואף ל-42 ס"מ.
משקלו יכול להגיע בפרטים הגדולים ל-13 ק"ג אך בדרך כלל הרבה יותר נמוך.
הוא בעל שריון כחול כהה עם עיטורים בצורת כוכב בצבע צהוב.
הרגליים ארוכות וכך גם הצוואר אך הם קרובים לשריון.
הצבים חיים ברחבי הודו וסרי לנקה ומצויים ביערות, יערות פתוחים ושדות.
צב זה אוכל בעיקר עשב וגם עלים, פירות, ונבלות.
צב זה מגודל בהרבה פינות ליטוף וגני חיות כחיית מחמד.
בטבע הוא מצוי בסכנת הכחדה.
צב כוכב בורמזי (שם מדעי: Geochelone platynota) הוא מין של צב אסייתי מוגן ממשפחת הצבים היבשתיים, המצוי בסכנת הכחדה חמורה.
אורכו של צב בוגר הוא 26 ס"מ בממוצע.
שריונו אפור עד שחור כהה, ונושא עיטורים שצורתם מזכירה כוכב צהוב.
רגליו וצווארו ארוכים וקרובים לשריון.
הצב ייחודי ליערות הטרופיים של בורמה, וניצוד לצורכי מאכל בשוק המקומי והסיני.
הציד איננו חוקי, והוביל לכך שבטבע נותרו ממין זה פרטים בוגרים מועטים.
צב כוכבי (שם מדעי: Geochelone) הוא סוג של צבים אסייתיים ממשפחת צבים יבשתיים.
צבים אלה בולטים בזכות שריונם הכהה הגבוה ובעל הבליטות דמויות הכוכבים שעליהם.
הם חיים ביערות של הודו וסרי לנקה או של בורמה ושני המינים מצויים בסכנת הכחדה.
בעבר היו בסוג מינים נוספים: צב כוכב בורצ'רדי (Geochelone burchardi) וצב כוכב וולקניקה (Geochelone vulcanica) מהאיים הקנריים והמין Geochelone gymnesica מהאיים הבלאריים.
שלושה מינים אלו היו צבים ענקיים הרבה מקרוביהם החיים.
צב סגיר (שם מדעי: Terrapene) הוא סוג צב ביצות החי בדרומה של אמריקה הצפונית.
אורכם של צבים אלה בממוצע.
הם בעלי גוף חום עד צהוב ולו צבעים בולטים והשריון מוגבהה ומעוגל למעלה.
הראש קטן עם צוואר קצר, מקור חד ועיניים צהובות עזות.
לצב זה שריון היכול להיסגר, כשמו, ולכנס פנימה את כל האיברים.
אלו צבים החיים באדמה לחה באזורי יערות, מדשאות וגדות נהר אך לא בתוך המים.
צבים אלו הם אוכלי כל הניזונים ממגוון צמחים ופירות כמו פירות יער וכן ממיני חרקים, חלזונות ותולעים קטנות.
מין צב סגיר קואווילי (Terrapene coahuila)
צב נהר מרי (שם מדעי: Elusor macrurus) הוא מין בסכנת הכחדה של צב קצר-צוואר אשר אנדמי לנהר מרי בדרום-מזרח קווינסלנד, אוסטרליה.
המין תואר לראשונה בצורה רשמית ב-1994. הסוג Elusor הוא סוג מונוטיפי המייצג שושלת עתיקה של צבים שנעלמו מההיסטוריה האבולוציונית של אוסטרליה.
צב נהר מרי הוא אחד הצבים הגדולים באוסטרליה.
אורכו של השריון מגיע ל-400 מ"מ.
צבע השריון עשוי לנוע מאדמדם לחום או כמעט שחור.
חלקו התחתון של השריון בעל צבע בהיר יותר של קרם או ורדרד.
צבע העור דומה לשריון ולרוב ורדרד בקצותיו וזנבו.
להם נשימה בימודלית, ומסוגלים לקלוט חמצן דרך פתח ביב כאשר נמצאים מתחת למים.
עם זאת הם עולים לפני השטח כדי לנשום אוויר בצורה רגילה.
מאפיין ייחודי של הזכרים הוא הזנב שאורכו עשוי להיות שני שלישים מאורך השריון.
בזנבו יש עצם קשתית (Haemal arch) שאינה מצויה בצבים מודרניים אחרים, שתפקידה אינו ידוע.
מאפיין ייחודי נוסף של צב נהר מרי הוא בינים ארוכים במיוחד מתחת ללסת התחתונה.
צב נהר מרי חי בנהרות זורמים ואזורים עשירים בחמצן באזור הנהר מרי.
צבים זכרים עשויים להיות תוקפניים כלפי זכרים אחרים או צבים ממינים אחרים.
הוא אוכל-כול וניזון מחומרים צמחיים כדוגמת אצות ומבעלי חיים קטנים כדוגמת צדפות.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 היה צב נהר מרי חיית מחמד פופולרית באוסטרליה, ובמשך תקופה של כ-10 שנים נשלחו כ-15,000 פרטים מדי שנה לחנויות.
המין מוגדר כמין בסכנת הכחדה על פי חוק 1992 לשמירת הטבע של קווינסלנד ובהתאם לחקיקה הפדרלית של חוק הגנת הסביבה ושמירת המגוון הביולוגי.
איגוד השימור העולמי IUCN כולל את המין ברשימה האדומה.
צב קוטר פלורידה (שם מדעי: Pseudemys nelsoni) הוא מין של צב מהמשפחה צבים ביצתיים החי באמריקה הצפונית.
שמו המדעי ניתן ע"ש החוקר ג'ורג נלסון.
הוא אנדמי לביצות של פלורידה ודרום ג'ורג'יה.
צב זה הוא אחד מהגדולים שבבני משפחתו.
במין זה הנקבות שוקלות יותר מהזכרים ומשקלם 4 ק"ג בממוצע, לעומת הזכרים השוקלים רק 1.6 ק"ג בממוצע.
הצבים בעלי שריון נמוך בצבע חום-אדמדם מסורטט בכמה פסים אדומים ולעיתים גדלות עליו אצות ירוקות.
צדי השריון צהובים-כתומים והגוף עצמו אפור עם פסים צהובים לאורכו.
ראש הצב קטן ובעל עיניים צהובות קטנות ומקור חזק בצורת שן.
הצבים הצעירים ירוקים עם פסים כהים עליהם העוזרים להסוואתם.
הצב הוא שחיין מצוין המבלה זמן רב בשחייה ואחר כך משתזף בקבוצות על הקרקע או על גזעים, והוא יכול לשחות אף במים מליחים.
הצב הוא צמחוני בעיקרו הניזון מצמחי מים, עשבים, פרחים ואצות, אך יאכל גם חרקי מים ונבלות של דגים.
צבים אלה ידועים בכך שהם לעיתים מטילים את ביציהם בקיניהם המוגנים של אליגטורים אמריקנים, אך עליהם להסתתר מהאם התוקפנית שיכולה לטרוף אותם בקלות.
האוכלוסייה עלולה להצטמצם בטבע עקב הסחר בצב לחיית מחמד ברחבי העולם.
צב קרינתי (שם מדעי: Astrochelys) הוא סוג של צבים ממשפחת צבים יבשתיים האנדמיים לאי מדגסקר.
הסוג מכיל רק שני מינים.
צבים אלה בעלי שריון חום בעל טבעות מוגבהות וקצוות השריון משולשות.
הרגליים חזקות מספיק לשאת את הגוף, אף שהוא קטן ביחס לצבי הענק.
שני המינים מצויים בסכנת הכחדה חמורה בטבע עקב פגיעה בבתי גידולם, שריפות ומציד לא חוקי.
צב קרינתי (Astrochelys radiata) - מצוי בדרומה של מדגסקר וייתכן שמצוי אף באיים ראוניון ומאוריציוס.
צב זה גדול יותר מקרובו ויכול לשקול 16 ק"ג.
צב אנגונוקה (Astrochelys yniphora)) - אנדמי לפארק הלאומי מפרץ בלי בצפון-מערב מדגסקר, לחופי מצר מוזמביק.
צב מצחין מצוי או צב מצחין מזרחי (שם מדעי: Sternotherus odoratus) הוא מין זוחל מהמשפחה צבים מבאישים החי במזרח קנדה וארצות הברית.
הוא בעל שריון דמוי-קערה חום ולעיתים מכוסה אצות ירוקות וגופו אפור עם ראש שחור מפוספס בכמה פסים צהובים אופקיים.
הוא בעל רגליים קצרות בעלות טפרים וצוואר ארוך והראש בולט עם מקור צהוב ונוקשה המזכיר מקור תוכי.
העיניים צהובות ומוקפות בטבעות קטנים.
על העורף וקצה הראש ישנם כמה קוצים קטנים.
צב זה הוא זוחל איטי החי בביצות, בריכות ויערות לחים בצפון אמריקה מדרום אונטריו וקוויבק שבקנדה עד לפלורידה וטקסס שבארצות הברית.
צבים אלה הם די מימיים אך יוצאים מדי פעם מהמים ואפילו מטפסים על גזעי עצים נפולים, עליהם הם מתחממים או מסתתרים מאחורי גזעים.
הצב הוא אוכל בשר הניזון מיצורי מים כמו חרקי מים שונים, לרוות חרקים, סרטני נהרות, צדפות, ראשנים, דגים ונבלות.
הצבים הבוגרים יאכלו גם צמחייה מיימית.
הצב יכול לנשוך חזק אם יתגרו בו ולהאריך את צווארו לשם כך.
הגנה אחרת שלהם, ממנה קיבלו את שמם היא הפרשת ריח דוחה מבלוטות ליד השריון.
הצבים מתרבים באביב ומקננים במאורה רדודה או מתחת גזעים, בהם מטילים 2–9 ביצים.
הצעירים בוקעים לאחר 100–150 ימי דגירה, זמן ארוך יחסית אצל צבים.
תטולות צבים רבות נופלות לטורפים שיאכלו גם את הצעירים שבקעו, אך ככל שהם גדלים ושריונם מתקשה הטורפים פוחתים.
צבים אלה יכולים לחיות בשבי מעל 50 שנה.
צָב מַצְחִין (שם מדעי: Sternotherus; מכונה גם צב המושק) הוא סוג של צבים אמריקאים ממשפחת צבים מבאישים.
צבים אלה חיים בביצות ובריכות לאורך אמריקה הצפונית מדרום קנדה עד מקסיקו.
הם בעלי שריון נמוך דמוי-קערה ואורכם מגיע עד 14 ס"מ.
הם בעלי צבעים דהויים עם ראש גדול ומפוספס בעל מקור קרני קשיח.
הם קיבלו את שמם עקב צורת ההתגוננות שלהם מטורפים באמצעות פליטת ריח חזק המבריח את הטורף.
עם זאת מצבים אלה אפשר להכין ריח מושק, מה שנתן להם את שמם השני.
הצבים הם טורפים הניזונים ממגוון חסרי חוליות, דגים ונבלות.
חלק מהצבים יאכלו גם צמחייה.
צב סגיר מצוי (שם מדעי: Terrapene carolina) הוא מין של צב קטן מהסוג צב סגיר החי בדרומה של אמריקה הצפונית בדרום ארצות הברית וצפון מקסיקו.
זהו זוחל לאומי של 4 ממדינות ארצות הברית.
אורכו של הצב הסגיר והוא בעל קופסת שריון עבה בעל צירים המקיפה אותו מכל אבריו, כולל מלמטה, ועוזרת לו להתגונן מאויביו וכן הצב דומה מאוד לצבי יבשה אך לא קרוב אליהם.
לצב מקור דמוי-שן גדולה המעוקלת מטה והוא בעל עיניים צהובות גדולות מוקפות טבעות.
צבע הצב צהוב עד ירקרק וצבע השריון חום-כתום ולפעמים כהה יותר.
הצב מצוי ביערות נשירים, ערבות לחות וביצות והצב מצטיין בשחייה, אך בניגוד לרוב צבי הביצות הוא מעדיף לחיות על היבשה.
מזונו כולל צמחים ובעלי חיים כמו שבלולים, תולעים, חרקי מים ואף נבלות.
הצב מצוי בסכנה בטבע עקב פיתוח ופגיעה בבית גידולו ועקב בניית כבישים מהירים, בהם צבים רבים נדרסים.
כיום הוא מין מוגן בארצות הברית ומקסיקו.
צב פינטה ענק (שם מדעי: Chelonoidis nigra abingdonii) הוא תת-מין נכחד של זוחל מהמין צב גלאפגוס שחי באי הקטן פינטה, אחד מאיי גלאפגוס.
כמה חוקרים רואים בו מין נפרד.
לצבים אלה שריון מגודל בצורת אוכף, בצורה המאפשרת התרוממות של הצוואר הארוך של הצב עד לצמרות עצים קטנים או קקטוסים.
הצב ניזון מעשבים, פרחים ופירות של קקטוסים ושותה כמויות מים, אך לאחר מכן יכול לשרוד כמה חודשים מבלי לאכול או לשתות.
הצב יכול לנוח 16 שעות ביום.
הצבים התרבו בינואר עד מאי ונעו לעבר מושבות הקינון ביוני עד לנובמבר.
צבי ענק אלה תוארו כבר ב-1877 בידי החוקר הגרמני אלברט גינטר (Albert Günther), מדגימות שהגיעו ללונדון.
לאחר ציד כבד שהתרחש במאה ה-19 וכן הבאת מינים פולשים לאיים, הצבים נעלמו מהנוף והייתה הנחה שצבים אלה נכחדו לגמרי מהעולם.
אך ב-1971 נמצא פרט בודד שלא נכחד - פרט שקיבל את השם ג'ורג' הבודד, והיה האחרון מבני תת-מינו עד שמת בגיל 100 בשנת 2012. ניסיונות להרביע אותו במינים אחרים לא צלחו.
בשנת 2020 נתגלו שלושים פריטים של צבים הנושאים את הגנים של תת-מין זה באי איסבלה.
צב מקורה אדום-כתר (שם מדעי: Batagur kachuga) הוא מין של צב מהמשפחה צבי בריכה החי באגמים ונהרות בדרום אסיה ומצוי בסכנת הכחדה חמורה.
תפוצתו בעבר השתרעה לאורך נפאל, צפון הודו, בנגלדש בסמוך לגדות הגנגס, ואולי גם בורמה אך עקב הרס מקומות מחייתו, בניית סכרים, זיהום מים, ציד לאכילת בשרו, טביעה ברשתות דיג ופגיעה בביציו מספריו בטבע הידלדלו בידי אדם ובידי תנים.
כיום ככל הנראה ישנם רק 400 פרטים בוגרים של הצב אך ממשלת הודו החלה לפתח תוכנית שימור עבורו.
מרכז בו רוב צבים אלו מצויים הוא במקלט הלאומי צ'מבל (National Chambal Sanctuary) שליד נהר צ'מבל במאדהיה פרדש, הודו.
זהו צב מים גדול באורך של עד 56 ס"מ ומשקל של עד 25 ק"ג, כשהזכרים קטנים יותר מהנקבות.
הצב בעל צוואר ארוך אדום ומפוספס בפסים לבנים לאורכו והראש צהוב אך צבוע באדום בכיפתו עם צידיים כחולים ועוד שני פסים כחולים במרכז לצד העיניים.
הצב בעל מקור נוקשה וחוטם המזכיר חוטם של צב רך.
השריון חום אפרפר עם סימנים כתומים והוא נמוך ועגלגל.
השריון נוטה החוצה גבוה יותר מהרגליים הקדמיות ולחלק מהצוואר, מה שנתן לו את השם "מקורה".
הרגליים קצרות ובעלות קרומי שחייה.
צב זה מותאם לחיים במים אך נוטה להתחמם בשמש על גדות הנהר ועל סלעים בקבוצות.
הוא ניזון מתחת למים בעיקר מצמחי מים שונים.
הנקבות מטילות 11–30 ביצים בחולות שעל גדת הנהר.
צב מפריק (שם מדעי: Kinixys) הוא סוג של צבים מהמשפחה צבים יבשתיים החיים במרכז אפריקה.
תפוצתם באזורי שיחים ויערות סבוכים עד לסוואנות.
מיני סוג זה הם פרימיטיבים יחסית ובעלי שריונות מקומרים למעלה המכסים את ראשם אך משאירים את רגליהם ואת הבטן חשופים.
בקצוות השריון ישנם קוצים קטנים.
הם בעלי 4 טפרים ברגליהם.
הם קטנים ביחס למשפחתם ואורכם 20-30 ס"מ.
תזונתם של מינים אלה הוא בעיקר מעשבים, פרחים, פירות וכו' אך הם יגוונו גם בתולעים ובחסרי חוליות אחרים.
צב מפריק מערב אפריקאי (Kinixys homeana)
צב ערבות (שם מדעי: Gopherus agassizii) הוא מין צב מהסוג צב גופר אשר חי בטבע בדרום ארצות הברית באזורי מדבר.
הוא בעל שריון מקורה בעל לוחיות כהות ואדמדמות בחלק הפנימי וגוף בצבע אפור-כתום.
הזכרים גדולים מהנקבות ובעלי שריון ארוך יותר בחלקו הקדמי.
הצב בעל רגליים ארוכות העוזרות לו לחפור היטב בחולות המדבר.
הצבים חיים בגבם או בקבוצות קטנות הפעילות במשך היום ומחפשות מזון.
הם ניזונים ממגוון מיני צמחים, ירקות ועשבים מדבריים ומחבבים במיוחד זרעי פירות של קקטוסים כמו הסגווארו.
הצב מסתדר כמעט בלי לשתות כלל והוא בעל כליות המייצרות שתן מרוכז כדי לחסוך באנרגיה.
בעונת הרבייה נלחמים הזכרים ביניהם בעזרת שולי השריון ומנסים להפוך אחד את השני על גבו.
הצב מצוי בסכנה גדולה בטבע עקב בעיות של עיור במדבר, תקיפות עורבים הפוגעים בצעירים, מחלות, ציד, ונדליזם ופגיעה במקורות מזונו.
צב כוכב בורצ'רדי (שם מדעי: Geochelone burchardi) הוא מין של צב נכחד מהסוג צב כוכבי שבמשפחה צבים יבשתיים.
הוא חי באי טנריפה שבאיים הקנריים במהלך המיוקן עד הפליסטוקן, שם חי לצד קרובו צב כוכב וולקניקה (Geochelone vulcanica) מהאי הקרוב גראן קנריה.
שני המינים נחשבים לקרובים לצבים מצפון אפריקה, אשר הצליחו להגיע לאיים ושם הם התפצלו ל-2 מינים.
מאובני ביצים מהאיים לנזרוטה ופוארטוונטורה אולי השתייכו למין זה אך הזיהוי עוד לא ברור.
מאובני צב זה נמצאו ב-1926 בטנריפה וסווגו בידי החוקר הגרמני ארנסט אהל בסמוך לעיירה אדג'י (Adeje) במשטחים וולקנים.
הממצאים כללו מספר עצמות וגם מאובני ביצים של הצב.
במראהו צב היה אוכל צמחים איטי שהזכיר את המינים הגדולים החיים באי אלדברה ובאיי גלאפגוס, אך היה יותר קטן מהם.
הוא הגיע לאורך 65-94 ס"מ והיה בעל שריון מעוגל עם חריצים בצורת כוכב, בדומה לקרוביו החיים.
בשל המחסור בטורפים ובבעלי חיים מקומיים הצבים החלו לגדול לגודל רב, איתו יכלו לתפוס את הנישה הפנויה באי.
צב כוכב וולקניקה (שם מדעי: Geochelone vulcanica) הוא מין של צב נכחד מהסוג צב כוכבי שבמשפחה צבים יבשתיים אשר חי על האי גראן קנריה שבאיים הקנריים במהלך המיוקן עד הפליסטוקן, שם חי לצד קרובו צב כוכב בורצ'רדי (Geochelone burchardi) מהאי הקרוב טנריפה.
מין זה היה קטן מקרובו והגיע לאורך 61 ס"מ, בעוד קרובו הגיע לאורך 94 ס"מ.
התגלו ממנו מאובני עצמות וגם קנים עם ביצים ב-1993. הוא נחשב לקרוב לצב הכוכבי החי אך היה גדול יותר והיה דומה מעט לצב גלאפגוס או צב אלדברה, אם כי קטן בהרבה.
צב מנוקד (שם מדעי: Clemmys guttata) הוא מין של צב ממשפחת הצבים הביצתיים.
הוא מצוי בטבע במזרח אמריקה הצפונית בארצות הברית ובקנדה.
מין צב זה קטן מאוד ומגיע לאורך 8–12 ס"מ בממוצע.
צבע שריון הצב כחול-כהה עד שחור והוא מנוקד בנקודות צהובות לאורכו.
הגוף מכוסה בקשקשים חומים ומעט אדמוניים והראש שחור כמו השריון אך בעל כתמים רחבים בצבע כתום.
הבטן בהירה יותר וצבעה צהוב-כתום.
השריון נמוך ומותאם לתנועה מהירה במים.
הרגליים רחבות ובעלות קרומי שחיה והראש קטן ופונה מעט מעלה.
הלסתות בולטות מעלה וצבעם כתום עד צהוב.
ההבדלים העיקריים בין הזכרים לנקבות הם הסנטר הרחב והכהה יותר של הזכר, צבע עיניו החומות והזנב הארוך יותר שלו בעוד הנקבה בעלת סנטר צהוב, עיניים כתומות וזנבה קצר יותר.
בנוסף הנקבות גדולות מעט יותר מהזכרים, בעלות מעט יותר נקודות על שריונם ובעלות חלק שריון תחתון קמור או שטוח בעוד הזכרים בעלי מבנה קעור מעט.
צבים אלה נפוצים ממיין, קוויבק ואונטריו שבקנדה ודרומה למזרח ארצות הברית עד לפלורידה, אינדיאנה ומזרח אוהיו והוא מגיע מערבה עד למישיגן.
הצבים מותאמים לשחייה בנהרות איטיים, ביצות, שלוליות ועוד אזורים לחים לרבות ביערות ואף בפארקים.
האזור המתאים לצב זה הוא נהרות רדודים מוקפים בצמחי מים וגם בבוץ ולעיתים מצוי לצד מינים אחרים של צבי מים מקומיים.
מבנה הנקודות שסביב שריונו מתאים להסוואה תת-מימית בעודו משתלב עם הצמחייה ומונע משיכת תשומת לב.
הצב ניזון בעיקר ממיני צמחי מים, ירוקיות, כמה מיני אברשיים וכן מיצורים קטנים כמו חרקי מים, רכיכות, תולעים, סרטנים ודגים קטנים.
הוא אוכל גם נבלות ושיריים נוספים.
הוא ניזון גם ממיני צמחים וחרקים על היבשה.
בשבי הוא ניזון ממיני פירות שונים ומדגים טריים.
הצב מצוי בסכנת הכחדה עקב הפגיעה בבית גידולו בטבע וכן עקב ציד, סחר לחיות מחמד וגם כתוצאה מתאונות דרכים.
צב מטבע זהוב (שם מדעי: 'Cuora trifasciata'') הוא מין צב האנדמי לדרום סין.
מין זה נפוץ בסין, רק באי האינאן (נכחד ממחוזות היבשת גואנגדונג, גואנגשי ופוג'יין) וכן בהונג קונג.
לצב זה יש שלושה פסים שחורים מובהקים על שריונו החום, עם לסת עליונה צהובה הבולטת מעט ופס צהוב המשתרע מחלקו האחורי של הפה.
חלקו התחתון של השריון שחור ברובו והקצוות צהובים.
צב זה יכול להגיע לגודל של עד 25 סנטימטרים.
בהונג קונג, הצב ניזון מדגים, צפרדעים ופגרים, אם כי גם שאריות של סרטנים, חלזונות וחרקים נמצאו בצואה שלו.
צב זה מתרבה ברביית כלאיים בקלות עם קרובי משפחתו בשבי ובטבע, וייתכן שישנה הפריה מרובה של בני תערובת גם ממין זה.
כמה מבני תערובת אלה תוארו כמינים חדשים, כמו צב אגם פוג'יין ("Mauremys" × iversoni) שהוא לרוב מין משולב מזכרים של צב המטבע הזהוב ונקבות מהמין צב אגם צהוב ("Mauremys mutica").
כמו כן, צב המטבע הזהוב עשוי להיות קשור ליצירה של מינים בני תערובת אחרים.
על פי IUCN צב זה נתון בסכנת הכחדה חמורה.
משתמשים בו ברפואה מסורתית, ולכן הוא נתון תחת איום בגלל ציד רב של המין.
צב זה הוא אחד ממיני הצבים הנדירים בעולם לפי הערכה משנת 2003 שנעשתה על ידי איגוד IUCN.
צב המטבע הזהוב נמצא ברשימה של ארגון Turtle Conservation Coalition, (תחת IUCN) של 25 הצבים וצבי המים הנמצאים בסיכון חמור.
צבא הוא ארגון לוחם הכפוף למדינה ריבונית או לישות מדינית, ומטרתו להגן על המדינה ולהפעיל כוח (בדרך כלל נגד גורמים חיצוניים, כגון מדינות אויב) על מנת להבטיח את האינטרסים שלה, כגון שמירה על הביטחון ולחימה בטרור, ובמצבי חירום אף מתן סיוע פנים.
צבא נבדל מרוב ארגוני הביטחון, בכך שהוא פועל לרוב באופן גלוי, או גלוי-למחצה במדינות אשר כמעט תמיד נמצאות במצב עוינות עם הישות.
ברוב המשטרים הדמוקרטיים התארגנות שכזו ממוסדת בחוק, והיא כפופה להחלטות הממשל הנבחר.
בדרך כלל, הצבא מחזיק במונופול על שימוש בנשק כבד (כגון טנקים, תותחים, מטוסי קרב ואוניות מלחמה) במדינה (בעוד שארגוני ביטחון אחרים כגון סוכנויות ביון ומשטרה משתמשות גם הן ברובים ואקדחים), ועיקר פעילותו היא לוחמה והאימון לקראתה.
לאורך ההיסטוריה התקיימו מספר סוגי צבאות, כשלעיתים הורכבו צבאות של מדינה מסוגים שונים, ולעיתים מסוג אחד בלבד.
צבא עממי הוא צבא המבוסס על גיוס חובה של כל האוכלוסייה, לפי קריטריונים קבועים (בדרך כלל גברים בני גיל מסוים).
לצבא עממי מספר יתרונות: מאגר כוח אדם גדול מאוד, מוטיבציה גבוהה (במיוחד בהגנה) ונאמנות גבוהה.
חסרונות של צבא עממי הם שככל שהוא גדול יותר, גדל הנזק לכלכלת המדינה עקב אובדן כוח עבודה למשק.
צבא עממי נחשב "זול" לאחזקה מכיוון שאינו משלם משכורות לחיילים, אך כנגד עלותם הנמוכה של החיילים עומד הפסד עקב חסרונם במשק ככוח עבודה.
צבא איכרים הוא גרסה מוקדמת של צבא עממי.
אחת השיטות לגיוס צבא מהעת העתיקה ועד לראשית המאה ה-19 הייתה לבצע גיוס כללי בקרב האוכלוסייה במקרה של מלחמה.
שיטה זו יכלה לפעול רק למלחמות קצרות מאוד ובטווח קרוב מאוד למדינה/ממלכה, שכן גיוס כזה היה משתק לחלוטין את המשק.
צבא האיכרים, שנקרא כך משום שרוב אוכלוסיית העולם עסקה בחקלאות, הורכב מאנשים פשוטים, עם הכשרה קטנה מאוד (אם בכלל) בלחימה, שהביאו את נשקם עמם מהבית - לפעמים אף היה נשק זה כלי חקלאי כקלשון או חרמש.
היתרון של צבאות אלה היה המספרים האדירים שניתן היה לגייס, אך לחימתם הייתה גרועה ביותר והם נטו לברוח משדה הקרב בשעת סכנה.
הוא דגם מעט יותר משוכלל משני הדגמים הקודמים ונוטה להיות יותר בררן בבחירת המגויסים בו על אף שאלה מחויבים בגיוס בצו השעה אלו כן עברו הכשרה והתאמה (גם אם חלקיות, בחלק מהמקרים היה על החייל לדאוג לנשק בעצמו) לסטנדרטים שהוצבו לצבא.
דגם זה הוא גם דגם ביניים לפני הדגם של צבא מילואים (המפורט בהמשך), וכמו בצבא המילואים גם בדגם זה בשיגרה היה הצבא מחזיק שלד צבאי של צבא קבע רק שלא כמילואים תדירות הקריאה לאזרחים הייתה נמוכה מלבד הכשרתם הבסיסית ובזמן מלחמה.
מה שגרם לרוב הנטל ליפול על אנשי הקבע, כדי להמשיך את התפקוד השותף של המדינה/ממלכה וסיבה נוסף לכך היא שבחלק מהמקרים היה רצון לשמר את השלטון בקרב קבוצה קטנה של מקורבים.
שיטות של דגם זה היו נפוצו בעת העתיקה לדוגמה: סין וממלכות יווניות כמו סלאוקוס - שבה היה נדרש לרכז את מרכז הכובד השלטוני בידיים מקורבים ממוצא הלני שהיו למיעוט בממלכה ועל כן שימוש בדגם זה היה עדיף.
צבא סדיר הוא שיפור של הצבא העממי, כשמשך השירות של המגויסים מוגבל מאוד.
הצבא הסדיר גם זמין לפעולה בכל עת, בדומה לצבא מקצועי.
צבא מקצועי הוא צבא הבנוי מחיילים שהחיילוּת היא מקצוע עבורם.
החיילים משרתים לאורך תקופה ארוכה ככל הנדרש, עוברים הכשרה יסודית והתמקצעות בתפקידם, ואף מקבלים שכר מלא.
לצבא מקצועי יתרונות של יכולת לחימה גבוהה במיוחד ושל זמינות מיידית.
צבאות מקצועיים ניתן גם לגייס גם לא מקרב תושבי המדינה/ממלכה, ובעבר נקטו שליטים בדרך זו על מנת להבטיח את נאמנות הצבא אליהם מחד, ולשלוט באוכלוסייה מאידך.
צבא מילואים הוא צבא המורכב מחיילים ששירתו בעבר בצבא המקצועי או הסדיר, ושניתן לזמן אותם לפעילות צבאית בעת הצורך.
היתרון של צבא המילואים בגודלו ובאיכותו הגבוהה יחסית, אך כדי לשמור על איכות זו יש להשקיע משאבים באימונו ובציודו.
החסרון של צבא מילואים הוא איטיות בגיוסו שעלולה להיות קריטית בשעת צורך, וכמו בצבא העממי, גיוסו מתבטא בנזק כלכלי למשק.
צבא קבע הוא משלימו של צבא המילואים בצבא לא מקצועי.
והוא אמור להוות שלד בשיגרה עד להשלמת גיוס כוח הצבא העיקרי - אם מדובר בצבא מילואים או כל דגם אחר.
והחיילים המשרתים בו רואים בו מקצוע מה שמקל על תחזוקה ותפקודו של דגם זה לטווח ארוך.
המטרה הרשמית של הצבא היא להבטיח את ישומן של החלטות המשטר הדורשות פעולה מזוינת, אם בדרך ההרתעה ואם בדרך השימוש בכוח, ידע ויכולת צבאית: כלומר, באמצעות מלחמה.
השימוש בצבא הוא לרוב לשם הבטחת ריבונותה ושלמותה של קבוצה או מדינה מסוימת מפני גופים זרים (כמו מדינות אויבות או ארגוני טרור) המאיימים עליה.
המטרות העיקריות של הצבא הן, לפיכך:
לחימה לצורך הגנה על גבולות המדינה מפני תקיפת אויב והגנה על חיי התושבים, תקיפה או כיבוש של האויב או גוף המהווה איום כלשהו על המדינה או על אזרחיה.
פעילות ביטחון שוטף כנגד מדינות אויב, מורדים, ארגוני טרור, מיליציות, מסתננים וגופים עוינים אחרים.
השגת המטרות העיקריות כרוכה בפעולות שגרה הכוללות:
פיתוח וייצור הן של אמצעי לחימה והן של פריטים אחרים.
איסוף מודיעין טקטי ואסטרטגי על גופים המאיימים (והעלולים לאיים) על המדינה וסיכול פעילויות מודיעין של גופים אלה.
מלבד המטרות העיקריות, עשויות להיות לצבא מטרות רשמיות נוספות, בעיקר במדינות שאינן דמוקרטיות, כגון:
טיפול במצבי חירום ובאסונות המוניים.
חינוך הן של החיילים והן של אזרחים.
תרבות - פעולה בשדות של אמנות, אופנה, מוזיקה, ספורט וכו'.
כל צבא בנוי בצורת מדרג לשם ייעול תפקודו והבאת ההחלטות לכלל ביצוע, בין אם על ידי קובעי ההחלטות ובין אם הכפופים להם בסדר המדרג (כפיפות).
למדרג הצבאי מטרות רבות, ביניהן:
המדרג מבטיח שהשליטה בעוצמת זו תישאר בידי הקבוצה או מערכת מצומצמת, ולא תופנה כלפיה מתוך שורות הארגון.
יצירת מוטיבציה פנים-ארגונית להישארות בארגון ול"עליה בסולם הדרגות" (ובכך לתרום לקיום הארגון).
בדומה למדרג בארגונים אחרים, המדרג הצבאי גורם לחלק מהפרטים במערכת לרצות ולהגיע לדרגה גבוהה יותר במטרה לקדם את מטרותיהם (תנאים עדיפים, יוקרה).
הדבר מוקצן יותר בארגון הצבאי, מהיותו טוטאלי לגבי החברים בו.
מוטיבציה זו תלויה ביכולת ניידות בין שלבי המדרג הצבאי, אשר אינה מאפיינת את כל הצבאות.
עיצוב הצבא כמסגרת המאפשרת ניידות מיוחסת לנפוליאון בונפרטה.
זוהי המשמעות של המשפט אותו טבע נפוליאון: "כל חייל נושא בתרמילו את שרביט הגנרל."
יעילות ביצועית: חובת הציות של חייל למפקדו, ושל בעל דרגה זוטרת לבעל דרגה בכירה יותר, נועד לאפשר ביצוע מהיר, החלטי ויעיל יותר של פקודות צבאיות, בעיקר פקודות בעת קרב, כגון להסתער או לתקוף מטרות מסוימות.
ישנם הבדלים בכוח האדם המאייש את הצבאות השונים, ואף ביחידות ובתפקידים שונים בתוך כל צבא.
הבדלים אלו באים לידי ביטוי בקבוצות אוכלוסייה שונות המהוות מקור לגיוס, באופי השירות, במוטיבציה לשירות וכדומה.
בצבאות רבים מאוישים שלבים שונים במדרג הצבאי על ידי קבוצות אוכלוסייה שונות, באופן מכוון או בלתי-מכוון.
במקרים אלו ישנה נטייה לאייש את השלבים הגבוהים במדרג בבני מעמדות חברתיים גבוהים יותר.
במדינות מודרניות נהוגה ברוב המקרים שיטה לפיה הצבא הוא צבא אזרחים.
זוהי תופעה המבטאת את היותן של מדינות אלו רפובליקות.
בחלק מהמקרים אף חלה חובת גיוס כללית.
מודל אחר הוא צבא השכירים, שבו השירות הצבאי נחשב למשלח יד ואינו מותנה באזרחות.
במקרה של צבא אזרחים, מוטיבציות השירות יכולות להיות רבות ומגוונות.
המוטיבציה הרשמית היא לרוב הגנה ולחימה עבור המולדת.
מלבד זאת, ברוב הצבאות נהוג תשלום שכר גם במקרה של צבא אזרחים.
מניעים אחרים לשירות צבאי הם רכישת מעמד, קבלת הטבות, זכייה בשלל, יצירת רשתות חברתיות, גיבוש זהות, הכרה בשייכות לחברה ועוד.
המתאם בין הנכונות של פרטים וקבוצות לשרת בצבא ולהחזיקו מבחינה תקציבית, לבין התגמולים השונים שבהם זוכים המשרתים בצבא, קרוי המשוואה הרפובליקנית.
צבא קבע הוא חלקו המקצועי הקבוע של הצבא, המורכב מקצינים ונגדים שזו היא עבודתם הקבועה.
אנשי צבא הקבע אינם משתחררים בעת שלום, מקיימים את הגוף היציב של הצבא, משמרים את מקצועיותו ומתכננים את עתידו בהיבטי תכנון אסטרטגי, לוגיסטיקה (רכש, הצטיידות ותחזוקה), תכנון וביצוע אימונים, כוננות לגיוס מילואים בעת חירום, שימור ידע וכדומה.
צבא המבוסס כולו על צבא קבע נקרא צבא מקצועי.
בצבא המבוסס על שירות מילואים, משמרים אנשי הקבע שלד פיקודי ומנהלי של המסגרות הלוחמות.
גוף צבאי שאיננו נסמך על גרעין צבא קבע אלא על מתנדבים או מגויסים לעת חירום נקרא מיליציה או צבא מיליציוני.
הצבא המודרני בדרך כלל מחולק לזרועות, אגפים וחילות, הכפופים כולם לפיקוד המטה הכללי.
זרועות הצבא כוללים בדרך כלל את זרוע האוויר, זרוע הים וזרוע היבשה, ולעיתים גם יחידות משמר לאומי ומשטרה צבאית שתפקידם הוא יותר אבטחת פנים.
כמעט כל צבא כולל יחידות מודיעין שתפקידן לאסוף מידע על כוחות האויב ועל איומים עתידיים ולהיערך אליהם מבעוד מועד.
חילות נוספים הם חילות תומכי לחימה, האחראים על לוגיסטיקה, תחזוקת ותיקון אמצעי לחימה, חימוש, רפואה צבאית ועוד.
הצבא לעומת ארגונים חמושים אחרים
בדרך כלל, הצבא הוא לא הארגון החמוש היחיד במדינה.
גם המשטרה וכוחות הביטחון השונים (כגון סוכנויות ביון וכוחות אבטחה) רשאים לשאת נשק ולהפעילו בעת הצורך בהתאם לנהלים שנקבעו על פי חוק.
כמעט תמיד, הצבא הוא הגוף היחיד המחזיק בנשק כבד כמו טנקים, מטוסי קרב וכלי שיט קרביים.
גופים אחרים חמושים לרוב רק בנשק קל: אקדחים, מקלעים או רובים מסוגים שונים.
הצבא גם מובדל ממיליציות חמושות בכך שהוא ארגון חוקי ופעולת המליציות לא מוסדרת בחוק.
לרוב הצבא גם הרבה יותר מאורגן וממושמע מהמליציות.
צבא אוזבקיסטן הוא לפי דיווחים צבא הקבע הגדול ובעל היכולות הגבוהות ביותר בכל מרכז אסיה, בו 65,000 לובשי מדים.
הצבא ירש את המבנה שלו מהכוחות המזוינים של ברית המועצות.