tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נוסחת המבנה הכימי של פורסטריט טהור היא Mg2SiO4, והוא הקצה העשיר במגנזיום של האוליבין, שורת מינרלים איזומורפיים (כלומר תרכובות דומות בהרכבן), שבהן כמויות משתנות של מגנזיום וברזל.
בקצה השני של השורה האיזומורפית מצוי הפאיאליט העשיר בברזל (Fe2SiO4).
שורה איזומורפית נוספת קיימת בין הפורסטריט לטפרואיט (Mn2SiO4).
למינרלים כדוגמת מונטיצ'ליט (CaMgSiO4), מינרל נדיר העשיר בסידן יכול להיות מבנה דומה לאוליבין, אלא ששורה איזומורפית בין אוליבין ומינרלים אחרים אלו מוגבלת.
מונטיצ'ליט מצוי בדולומיט שעבר התמרת מגע.
הפורסטריט מתגבש במערכת האורתורומבית (חבורת סימטריות מרחבית Pbnm) כשהפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=4.75, b=10.20Å, c=5.98Å.
לפורסטריט יש שני פולימורפים מוכרים: ודסלייט (wadsleyite, נתגלה ב-1983), שגם מבנהו אורתורומבי, ורינגוודיט (ringwoodite, נתגלה ב-1969), שמבנהו איזומטרי.
פרידוט הוא סוג של פורסטריט בעל גוון ירוק.
עומק הצבע הירוק תלוי בכמות ברזל הכלולה במבנה הגביש, ומשתנה מצהוב-ירוק לצבע זית לירוק חום במקצת.
בניסיון להגדיל את שיווקו יש צורפים המשווקים את הפרידוט תחת השם המסחרי "אזמרגד של ערב" (Evening Emerald), אבל לעומתם יש המכנים בלעג את הפרידוט "אזמרגד לעניים" (לאזמרגד יש גוון ירוק כהה בהשוואה לגוון הירוק צהבהב של הפרידוט).
הפורסטריט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגיריים או חסרי צורה.
גודלם עד 17 ס"מ, וצורתם פריזמות לוחיות שטוחות או דמויות תיבה, שפאותיהן מקווקוות, המסתיימות בפירמידה כפולה.
הקשיות של המינרל בינונית-גבוהה, 7 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.2.
אופטית המינרל הוא דו-צירי והוא ניחן בשבירה כפולה.
מקדם השבירה של הפורסטריט נע בין 1.64ל-1.71. גבישי הפורסטריט הם לפעמים שקופים לחלוטין וחסרי צבע, אבל בדרך כלל הם מופיעים בגוונים של ירוק בהיר, צהוב, ירוק צהבהב ולבן.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1824 בהר סומה שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה.
את השם למינרל נתן המינרלוג הצרפתי יהודי ארמן לוי באותה שנה על שם ג'ייקוב פורסטר (Adolarius Jacob Forster 1806-1739), מינרלוג חובב, אספן וסוחר במינרלים.
פורסטר אסף בחייו אוסף עשיר של מינרלים אותו הוריש לאחיינו הנרי היולנד (John Henry Heuland, על שמו היולנדיט) שהגדיל את האוסף ואז מכר אותו.
ב-1820 ביקש היולנד מלוי למיין ולקטלג את אוסף המינרלים שפורסטר החל בבנייתו.
לוי קרא למינרל על שם פורסטר בשל "תרומותיו לקידום המינרלוגיה על ידי אוספיו הנרחבים בענף זה של המדע".
כמה מקורות טוענים בטעות כי המינרל קרוי על שם המינרלוג וחוקר הטבע הגרמני "יוהאן רינהולד פורסטר" (Johann Reinhold Forster 1798-1729).
פורסטריט בנוי בעיקר מהאניון SiO2-4 והקטיון Mg2+.
צורן הוא האטום המרכזי באניון SiO2-4. כל אטום חמצן קשור לאטום הצורן בקשר קוולנטי בודד.
לארבעת אטומי החמצן יש מטען חשמלי שלילי שיורי בשל הקשר הקוולנטי עם הצורן.
לכן אטומי החמצן חייבים להתרחק האחד מהשני על מנת לצמצם את כוח הדחייה שביניהם.
הגאומטריה הטובה ביותר לצמצם את הדחייה עד למינימום היא צורת הארבעון.
הקטיונים תופשים אחד משני אתרים שונים המסומנים באיור שמשמאל כ-M1 ו-M2 כשהם יוצרים קשר יוני עם מולקולות הסיליקט.
M1 ו-M2 שונים במידת מה.
אתר M2 גדול וסדיר יותר מ-M1 כפי שמופגן באיור שמשמאל.
האריזה במבנה הפורסטריט היא דחוסה.
חבורת הסימטריות המרחבית היא Pbnm וחבורת הסימטריות הנקודתית היא 2/m 2/m 2/m (מערכת גבישית אורתורומבית).
מבנה זה של הפורסטריט יכול ליצור תמיסה מוצקה מלאה על ידי החלפת המגנזיום בברזל.
ברזל מסוגל ליצור שני סוגי קטיונים שונים: Fe+2, ו-Fe+3. ליון הברזל בערכיות 2 יש מטען חשמלי זהה לזה של יון המגזיום וקוטרו דומה מאוד לזה של המגנזיום.
עקב כך יכול הקטיון Fe+2 להחליף את קטיון המגנזיום באוליבין.
אחד הגורמים החשובים שיש להגדלת חלקו של הפורסטריט בתמיסה המוצקה של האוליבין היא היחס שבין יוני הברזל בערכיות 2+ ליוני הברזל בערכיות 3+ במגמה.
כאשר יוני הברזל בערכיות 2 מתחמצנים והופכים ליונים בערכית 3, לא יכולים יוני הברזל בערכיות 3 ליצור אוליבין בשל המטען החשמלי החיובי הגדול יותר.
היווצרות פורסטריט כתוצאה מהתחמצנות הברזל נתגלתה בהר הגעש סטרומבולי.
כאשר נבקע הר הגעש, נמלטו גזים ויסודות קלים מתא המגמה.
הטמפרטורה של התגבשות המגמה עלתה כשהגזים נמלטו.
מכיוון שבמגמה של סטרומבולי התחמצנו יוני הברזל בערכיות 2, נותרו מעט מאוד יוני ברזל כאלו על מנת ליצור אוליבין.
מכאן שהאוליבין שהתגבש היה עשיר במגנזיום ונוצרו סלעי יסוד עשירים בפורסטריט.
בשל נקודת ההיתוך הגבוהה של הפורסטריט נעשה לעיתים שימוש בו בלבנים חסינות אש, כחול לטש, וכעפרה של מגנזיום.
הסוג המכונה פרידוט הוא אבן חן ירוקה.
לעיתים קרובות מוצאים גבישים גדולים של פורסטריט במטאוריטים של ברזל-ניקל.
נוהגים לנסר מהמטאוריטים פיסות דקות, ללטש אותן ולמכור את התוצאה המוגמרת.
לפיסות כאלו יש ברק של פלדה מלוטשת המשובצת בגבישים שקופים בצבע ירוק באיכות של אבן חן.
לעיתים מחלצים גבישי הפורסטריט ממטאוריט על מנת לחתוך אותם כאבני חן.
גבישי פורסטריט, כמו מינרלים אחרים, נמכרים בחנויות לאספנים.
הפורסטריט מצוי בדרך כלל בסלעי יסוד ובסלעים מותמרים ונמצא גם במטאוריטים.
ב-2005 הוא גם נמצא באבק שבשביט שהוחזר לכדור הארץ על ידי הגשושית סטארדאסט.
בשל נקודת ההתכה הגבוה של הפורסטריט הוא המינרל הראשון המתגבש ראשון בשורת בואן, והפאיאליט אחריו.
אוליבין עשיר בפורסטריט הוא המינרל הנפוץ ביותר במעטפת כדור הארץ בעומקים של עד 400 קילומטרים מנקודת ההשקה עם קרום כדור הארץ.
פירוקסנים גם הם מינרלים חשובים בחלק עליון זה של המעטפת.
אף על פי שסלעי יסוד אינם מכילים פורסטריט טהור, דוניט לעיתים קרובות מכיל פורסטריט עם תכולת מגנזיום גבוהה כדי Fo92 (92% פורסטריט, 8% פאיאליט).
הפרידוטיט הנפוץ מכיל אוליבין עשיר במגנזיום עד כדי Fo88. אוליבין בסלעים מאפיים ואולטראמאפייים הוא בדרך כלל עשיר בפורסטריט.
מכיוון שקוורץ הוא בין מינרלים האחרונים להתגבש בשורת בואן לא ימצא קוורץ יחד עם פורסטריט.
יותר מכך פורסטריט מגיב עם קוורץ על מנת ליצור את המינרל אנסטטיט בתגובה הכימית הבאה
ניתן למצוא פורסטריט גם בשיש דולומיטי שמקורו בהתמרה של אבני גיר עשירות במגנזיום ודולומיטים.
פורסטריט טהור כמעט לחלוטין נוצר בכמה סרפנטיניטים מותמרים.
אוליבין עשיר בפאיאליט נפוץ פחות.
פאיאליט טהור כמעט לחלוטין הוא מרכיב שולי בכמה סלעים דמויי גרניט, והוא מרכיב ראשי ב"תצורות ברזל מפוספס" שעברה התמרה.
הפורסטריט הוא מינרל נפוץ למדי.
מקומות בהם ניתן למצוא את גבישי מינרל מפותחים כוללים את הר סומה שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה).
גבישים גדולים יש במסיב קובדור בחצי האי קולה ובזלאטוסט והר איטקול, בהרי אורל ברוסיה.
כמו כן בפורסטברג שבחבל הרי האייפל בגרמניה.
גבישים באיכות של אבני חן בספט, כ-24 ק"מ צפונית מזרחית לנארן, שבפקיסטן, וכן בקבוצת האיים זגברגד המכונים גם "האי של יוחנן הקדוש" (כיום זבירגט בים האדום מול חופי מצרים).
היוונים קראו לאי טופאזיוס (יוונית "לחפש", רמז לעובדה שהיה קשה לאתר את האי) ועל שמו לפורסטריט שבאי (סוג של פרידוט) "טופזיון" (המקור לשם האבן טופז שהיא כיום סוג אחר של אבן חן).
פורסט סטיבן ויטאקר הוא שחקן קולנוע, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2006 על תפקידו בתור אידי אמין בסרט "המלך האחרון של סקוטלנד".
ויטאקר נולד בלונגוויו, טקסס ללורה פרנסיס, מורה בבית ספר לחינוך מיוחד, ולפורסט ויטאקר האב, סופר.
לוויטאקר שני אחים צעירים יותר, קן ודיימון, ואחות גדולה בשם דברה.
בגיל 4 עזב עם משפחתו את טקסס ועבר למערב לוס אנג'לס בעקבות הגזענות ששררה במדינה ב-1965. הוא למד בתיכון פאליסדס בקארסון סיטי שבמחוז לוס אנג'לס שם שיחק פוטבול.
הוא לקח שיעורים בפיתוח קול והופיע במופעים מוזיקליים מקומיים.
ויטאקר הופיע בתפקיד ראשי במחזה של דילן תומאס "תחת חורש חלב".
הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1979. למד ב"אוניברסיטת פומונה" בקליפורניה וקיווה לקבל מלגת פוטבול, אך לרוע מזלו הוא נפצע בגבו במהלך אימון ונאלץ לפרוש מהקבוצה.
הוא התקבל לאוניברסיטת דרום קליפורניה, ושם למד אופרה; לאחר זמן קצר התקבל גם לחוג לדרמה באותה אוניברסיטה.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1982.
ב-1982 שיחק ויטאקר בסרטו הראשון: הוא קיבל תפקיד קטן בקומדיה "נעורים בקצב מהיר".
ב-1986 השתתף בדרמת הספורט של מרטין סקורסזה "צבע הכסף" לצד פול ניומן וטום קרוז, ובדרמת המלחמה זוכת 4 פרסי אוסקר של אוליבר סטון על מלחמת וייטנאם, "פלאטון", לצד צ'ארלי שין ווילם דפו.
בסרט גילם ויטאקר את דמותו של הרולד הגדול.
בסוף שנות ה-80 שיחק לצד רובין ויליאמס בדרמה הקומית של בארי לוינסון "בוקר טוב וייטנאם", בסרט הפעולה "ספורט הדמים" לצד ז'אן-קלוד ואן דאם ובדרמה הביוגרפית של קלינט איסטווד "בירד", שם גילם את דמותו של נגן הג'אז צ'ארלי פארקר.
על תפקידו הביוגרפי קיבל ויטאקר את פרס השחקן הטוב ביותר מטעם פסטיבל הקולנוע בקאן, ואף קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנות ה-90 שיחק ויטאקר בסרטים "משחק הדמעות" לצד מירנדה ריצ'רדסון, "מין מסוכן" לצד בן קינגסלי, "פנומן" לצד ג'ון טרבולטה ובדרמת הפשע של ג'ים ג'רמוש "גוסט דוג: דרכו של סמוראי", שבה גילם את אחת מדמויותיו המוכרות ביותר - גוסט דוג - מתנקש מקצועי.
גוסט דוג גר בבניין נטוש ורואה עצמו כסמוראי המשרת את אדונו, לאחר שזה הציל פעם את חייו.
ב-2000 שיחק ויטאקר במותחן הפעולה הבדיוני "הקרב על כדור הארץ" לצד ברי פפר.
ב-2002 שיחק במותחנים "תא טלפון" לצד קולין פארל ובסרט "החדר" של דייוויד פינצ'ר לצדה של ג'ודי פוסטר.
בשנת 2003 קיבל את פרס אמי על תפקידו בסדרה "מדלת אל דלת".
בשנת 2006 גילם ויטאקר את דמותו של הדיקטטור הצבאי של אוגנדה אידי אמין בסרט "המלך האחרון של סקוטלנד".
על תפקידו זה קיבל את פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, את פרס גלובוס הזהב ואת פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
ב-2007 קיבל ויטאקר מועמדות שנייה לפרס אמי על תפקיד האורח שעשה בסדרה "ER".
ב-2008 שיחק לצד איילת זורר ודניס קווייד במותחן "שמונה צדדים לאמת", בסרט הפעולה "מלכי הרחוב" לצד קיאנו ריבס, ובסרט הדרמה "אנשים שבורי כנפיים" לצד קייט בקינסייל, גאי פירס וג'ניפר הדסון.
בשנת 2016 שיחק בסרט המדע הבדיוני "רוג אחד: סיפור מלחמת הכוכבים", הסרט הוא ספין אוף לסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים", והוא משחק שם לצד פליסיטי ג'ונס, דייגו לונה ומאדס מיקלסן.
באותה שנה שיחק בדרמת המסתורין "המפגש" (Arrival) לצד ג'רמי רנר ואיימי אדמס.
בשנת 2017 הצטרף לקאסט העונה הרביעית של סדרת הדרמה "אימפריה" ברשת פוקס בתפקיד אדי בארקר.
בשנת 2019 כיכב בסדרת הטלוויזיה "הסנדק של הארלם" בתפקיד באמפי ג'ונסון.
בשנת 1996 נשא ויטאקר את השחקנית קישה נאש, אותה הכיר על סט הסרט "Blown Away", לזוג ארבעה ילדים.
ויטאקר סובל מצנחת בעינו השמאלית, הוא טוען שזה תורשתי אצלו במשפחה ושהוא מתכוון לטפל בעניין מפני שזה פוגע ביכולת הראייה שלו.
הוא הופיע לצד בתו בתשדיר שירות למען ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים".
לומד יוגה ובעל חגורה שחורה בקראטה.
ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל (2020)
1995 – כמו אוויר לנשימה
2013 – תחנת פרוטוויל (סרטו של ראיין קוגלר)
פוֹרֶסְט לוֹדְג' הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
פורסט לודג' הוא פרוור קטן הממוקם כ-4 ק"מ דרום-מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני.
הוא דחוק בין הגליב ממזרח, אננדייל ממערב, ביסנטניאל פארק מצפון ואוניברסיטת סידני בדרלינגטון מדרום.
בפתח המאה ה-21 נחשב פורסט לודג' לאחד הפרוורים השקטים באזור סידני, לאחר שפיתוח האזורים סביבו יצר רצף עירוני שהותיר לו שטח קטן יחסית.
מרכזו של פורסט לודג', בהצטלבות רחובות רוס וג'ון, כולל כמה פאבים ובתי קפה שמשרתים את קהל הסטודנטים של האוניברסיטאות הסמוכות, אוניברסיטת סידני בדרום ואוניברסיטת הטכנולוגיה של סידני (UTS) במזרח.
מרכז השלום ולימודי יישוב סכסוכים, מבנייני הקמפוס של אוניברסיטת סידני, ממוקם בפרוור.
בצפונו של הפרוור ממוקם ביסנטניאל פארק (פארק לציון 200 שנה להתיישבות המערבית באוסטרליה) המהווה ריאה ירוקה ואזור קיט ומשחק לאזור העירוני.
פורפיריו לובו סוסה (בספרדית: Porfirio Lobo Sosa; נולד ב-22 בדצמבר 1947), ידוע גם בכינויו "פפה לובו", היה נשיא הונדורס בין השנים 2010–2014.
לובו כיהן כנשיא הקונגרס הלאומי בין 2002 ל-2006. ב-2005 היה מועמד המפלגה הלאומית של הונדורס (Partido Nacional de Honduras), מפלגת ימין-מרכז, לנשיאות, והפסיד למנואל סלאיה לאחר שזכה ב-46% מהקולות.
ב-2009 היה מועמד המפלגה פעם נוספת, וניצח לאחר שזכה בכ-56.6% מהקולות.
הוא החל לכהן כנשיא הונדורס ב-27 בינואר 2010.
בתקופת כהונתו, נקט לובו מספר צעדים שנועדו להקל על העוני במדינה.
בין היתר, הנהיג פנסיה חודשית בשיעור של כמאה דולרים, והעלה את שכר המינימום.
פורץ' (בקרואטית: Poreč) היא עיירה בצפון קרואטיה, בחוף המערבי של חצי האי איסטריה, במרחק שווה מפולה ומטריאסטה שבאיטליה.
העיר מפורסמת בעיקר בשל הבזיליקה שנמצאת בה ועיקרה הוא הציור המרהיב הנמצא בתקרת האפסיס.
האזור היה מיושב כבר בתקופה הפרהיסטורית.
כבר במאה ה-2 לפנה"ס נבנה קסטרום באזור על חצי אי קטן, במקום שכיום נמצא מרכז העיר.
בתקופת השלטון של אוגוסטוס קיסר הפך המקום לעיר באופן רשמי והיה לחלק מן הקולוניה הרומית.
לאחר נפילת האימפריה ב-476 עברה העיר מיד ליד למשך זמן ארוך.
עד 539 הייתה שייכת לאוסטרוגותים, ומאז לאימפריה הביזנטית, החל מ-788 הייתה שייכת העיר לפרנקים.
העיר זכתה בעצמאות קצרה במאה ה-12, אך אז נכבשה בידי הפטריארך של אקוויליה.
ב-1267 הפכה העיר לעיר הראשונה שבחרה להצטרף אל הרפובליקה של ונציה, ובזמן הזה בנו בה הוונציאנים מבנים רבים, כיכרות וארמונות בסגנון ונציאני.
ב-1354 נהרסה העיר בידי הרפובליקה של ג'נובה.
כשנפלה הרפובליקה, סופחה העיר לאימפריית הבסבורג.
מ-1805 ועד 1814 הייתה העיר חלק מממלכת איטליה, ואז סופחה אל האילירים, ולאחר מכן הושבה אל אימפריית הבסבורג.
ב-1844 קו של אוניות קיטור חיבר בין פורץ' לטריאסטה.
ב-1861 הפכה העיר לבירת איסטריה, ולאט לאט נהייתה למרכז לבניית ספינות ואתר נופש לאצילי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-1918 הושבה העיר לממלכת איטליה.
ב-1944 הופצצה העיר על ידי בעלות הברית והוסב לה נזק רב.
ב-1947 סופחה העיר לקרואטיה, שהייתה כעת חלק מיוגוסלביה עד 1991.
תוכניות העיר הן עוד אלו שנותרו מתקופת רומא העתיקה.
הרחובות הראשיים בעיר הם דֵקוּמָנוּס בציר מזרח-מערב, וקארדו בציר דרום-צפון, שנותרו בצורתם המקורית.
בעיר ישנם עוד כמה בתים רומנסקיים, ארמונות בסגנון גותי ונציאני ושרידי מבנים מהתקופה הרומית.
הבזיליקה האופרזיאנית נבנתה לאחרונה במאה ה-6 בפיקוד האימפריה הביזנטית והבישוף אופראסיוס.
הבזיליקה היא האתר המרכזי בפורץ', וארגון אונסק"ו הגדיר אותה כאתר מורשת עולמית ב-1997. יחד עם קתדרלת מריה הקדושה בפולה היא מהווה את אחד משני המושבים של ההגמוניה של פורץ' ופולה.
בין המאה ה-12 והמאה ה-19 לעיר היו חומות מגן, כמו לדוברובניק של היום.
הר הגעש פורפיקד הוא הר געש פעיל בדרום-מערב מדינת אלסקה שבארצות הברית.
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כיום (2013) מסווג את ההר כסיכון אווירי.
הר הגעש היה רדום במשך 10,000 שנה עד להתפרצותו בשנת 2006.
גובה ההר 2,104 מטר, ופסגתו מכוסה בשלג-עד והוא חלק מרכס האלאוטים שבמדינה.
ב-17 בספטמבר 2006 החלו להתקבל דיווחים על ענני קיטור העולים מפסגת ההר.
עננים אלו נצפו למרחק רב, עד לעיר הומר שמעבר למפרץ קוק (Cook Inlet), ותוך זמן קצר ניתן אישור מדעי כי ההר מתפרץ.
על ההר הותקנה מערכת מעקב מתקדמת, שזיהתה רצף של רעידות אדמה קטנות בבסיס ההר, דבר המעיד כי ההר עומד בפני התפרצות קרבה נוספת.
אולם ההר בסופו של דבר לא התפרץ, ורמת מסוכנותו הורדה ל"ירוק" במרץ 2007.
בנוסף, לאחר ההתפרצות התקבל דיווח כי ביולי-אוגוסט 1965 נצפו ענני קיטור העולים מפסגת ההר.
פורפיריה מערבית (שם מדעי: Porphyrio porphyrio) היא עוף מים בינוני החי בביצות בצפון אפריקה ומערב אירופה.
הפורפיריה היא עוף ביצה בגודל תרנגולת, אורכה 45–50 ס"מ בממוצע ומוטת הכנפיים 90–100 ס"מ.
למין מקור אדום וענקי עם כרבולת אדומה מעל המצח, הראש והעיניים האדומות קטנים וכמעט כל הגוף כחול למעט הכנפיים הירוקות והרגליים הוורודות בעלות האצבעות הארוכות העוזרות לה ללכת בין צמחי המים.
הפורפוריות הן עופות ביצות, שדות וגדות נהר שונים, בעיקר באזור הטרופי.
הפורפיריה המערבית באזורי מחיה לחים בספרד (שם חיה האוכלוסייה הגדולה ביותר), פורטוגל, דרום-מזרח צרפת, איטליה (סרדיניה וסיציליה) וצפון-מערב אפריקה (מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה).
חלק מהאוכלוסיות נודדות בזמנים קרים דרומה יותר.
אלה עופות מונוגומיים החיים בביצות ומחפשים במים יצורים קטנים יותר כמו סרטנים, חרקים, דגים קטנים, ראשנים ודוחיים ואף אפרוחי עופות אחרים.
הם יודעים גם לתפוס צלופחים בביצות.
הפורפיריה (שם מדעי: Porphyrio) היא סוג של עוף טרופי בינוני ממשפחת הרליתיים החי בין צמחי המים הביצתיים ובעל במקור אדום ובולט בעל כרבולת.
הפורפיריה מזכירה במעט את הסופית אך חיה בעיקר באזורים הטרופיים ובעלת מקור גדול יותר ונוצות כחולות וירוקות בהירות בכנפיה.
הפורפוריות הן אוכלות כל הניזונות הן מצמחים והן מבעלי חיים קטנים כולל ביצים ואפרוחים של עופות מים אחרים.
הטאקאהה מניו זילנד, עוף חסר יכולת תעופה, הוא המין הגדול ביותר במשפחה.
בנוסף למינים אלה ישנם עוד כמה מינים שנכחדו.
פורפיריו דיאס (בשמו המלא: חוסה דה לה קרוס פורפיריו דיאס מורי, בספרדית: José de la Cruz Porfirio Díaz Mori; נהגה: ; ~15 בספטמבר 1830 – 2 ביולי 1915) היה קאודיו (מנהיג) - מצביא ומדינאי מקסיקני.
גיבור צבאי מקסיקני מימי המלחמה הפרנקו-מקסיקנית שכיהן שבע פעמים בתפקיד נשיא מקסיקו במשך 34 שנים במצטבר בין השנים 1876–1911. תקופת שלטונו במדינה נקראת על שמו ה"פורפיריאטו" והייתה לדיקטטורה.
דיאס הנהיג את מקסיקו במהלך המהפכה התעשייתית, כאשר פיתח תעשיית פועלים חלשה והביא את התעשייה החקלאית להדרכת הממשלה אשר הפכה אותה בעיקרה לכלכלה שהתמקדה בייצוא.
אחת החקיקות רחבות ההיקף ביותר של דיאס הייתה חקיקה שקבעה כי באירועים מסוימים, שהגדרתם לא לגמרי הוסדרה, ישנם אזרחים שאינם כפופים לאזרחים מסוימים.
על פני השטח הכלכלה המדינית של מקסיקו גברה במהלך שנות שלטונו, אך הייתה זאת צמיחה כלכלית שהגדילה את הפרש המעמדות הפנימי במדינה.
בשלהי שלטונו גבר הריבוד החברתי במדינה וממדי הפערים הכלכליים הלכו והחריפו, מצב זה היה הגורם הישיר למהפכה המקסיקנית שפרצה לאחר שכלא את יריבו לבחירות והכריז על עצמו כנשיא נבחר בפעם השמינית למשרה.
בעקבות המהפכה נמלט דיאס לצרפת, שבה נפטר לאחר גלות של ארבע שנים.
הוא נקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז.
בהיסטוריה של מקסיקו נותרה דמותו של פורפיריו שנויה במחלוקת; באתוס של המהפכנים שהפילו אותו מכיסאו ושיורשיהם הנהיגו את המדינה ברציפות עד שנת 2000 (הנהגת המפלגה המוסדית המהפכנית) נתפס פורפיריו כתככן ונבל.
אך בקרב הקהילה העסקית הוא נתפס כגיבור קפיטליסט שתקופת שלטונו התאפיינה ביציבות שלטונית רבת שנים והתברכה במודרניזציה של המשק וצמיחה כלכלית לאומית טובה.
פורפיריו דיאס נולד באואחאקה, השישי משבעת ילדיהם של פטרונה מורי וחוסה דיאס.
אמו הייתה בת לאדם שאביו היגר מספרד ולטקלה קורטס שהייתה מקומית ממוצא אינדיאני, יחוס שעשה את פורפיריו דיאס למסטיס (מעורב אירופאי-מקומי), עובדה שלא הסתיר מעולם.
אביו היה קריאולי ונקרא במסמכי ההטבלה שלו "חוסה דה לה קרוס דיאס", אך היה ידוע בשם חוסה פאוסטינו דיאס.
משפחת דיאס הייתה משפחה ענייה, אביו של פורפיריו היה בעל פונדק ומת כאשר היה בנו בן שלוש.
תאריך הלידה של דיאס אינו ידוע במדויק ויום הולדתו הרשמי הוא למעשה יום ההטבלה שלו, 15 בספטמבר.
לתאריך זה נודעה משמעות בהיסטוריה של מקסיקו, שכן ביום זה (למעשה ב-16 בספטמבר) בשנת 1810 התרחשה גריטו דה דולורס (Grito de Dolores) , זעקת דולורס, הכרזתו הידועה של מיגל אידלגו קוסטייה שסימנה את תחילת מלחמת העצמאות של מקסיקו.
יום זה הוא יום עצמאותה הרשמי של מקסיקו.
חגיגות העצמאות מתחילות כבר ב-15 בספטמבר ומאז שנות כהונתו של דיאס בנשיאות מקסיקו הושם דגש מיוחד על חגיגות יום זה.
מקסיקו בצעירותו של פורפיריו הייתה עמוסת טלטלות.
לאחר עצמאותה מהאימפריה הספרדית האליטה החברתית-כלכלית מהתקופה הספרדית נותרה בשלטון והטיחה בכל גוף שפעל לערער את מעמדה.
מצב פוליטי רעוע זה הותיר את המדינה בסדרת מלחמות אזרחים ומרידות ממושכות.
החשובה שבהן, המהפכה הטקסנית, הייתה גורם מפתח בפרוץ מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, שבסופה מחצית משטחה של מקסיקו סופח לתוך ארצות הברית.
הכאוס הפוליטי הממושך בתוך המדינה הוביל למצב שבין השנים 1828 ל-1857 היו מעל חמישים נשיאים במקסיקו.
לאחר מות אביו, למשפחה לא היה אף כסף לשלם כדי לקנות נעליים לפורפיריו בצעירותו.
למרות מצבה הכלכלי הגרוע של משפחתו לאחר מות אביו, נשלח דיאס ללמוד בבית ספר, כשגדל היה מבחר המקצועות שיכל לבחור מצומצם באותה תקופה והוא נשלח בגיל 15 ללימודי כמורה בנצרות קתולית.
בשנת 1846 התנדבו תלמידי הסמינר שבו למד לעזרה בשולי מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, אף על פי שלא השתתף בלחימה בפועל, הכיר פורפיריו אז כי עתידו בתחום הצבאי ולא במשרת כמורה.
בתקופה זו התוודע לבניטו חוארס בוגר הסמינר שנהיה ב-1847 מושל מדינת אואחאקה.
חוארס היה ליברל והתנגד מתחת לשולחן למשטרם הדיקטטורי של חברי האליטה במקסיקו סיטי ובראשם הדיקטטור אנטוניו לופס דה סנטה אנה.
כאשר היה ברור כי אין בכוחה של מקסיקו לנצח במלחמה, סירב חוארס לשלוח חיילים נוספים ממדינת אואחאקה להילחם בצבאו של סנטה אנה.
ב-1849 עזב דיאס את לימודיו למגינת לבה של אמו והחל בלימודי משפטים.
באותה התקופה נטל אידאולוגיה ליברלית ועקב אחר צעדיו של המושל בניטו חוארס.
כאשר חזר אנטוניו לופס דה סנטה אנה למקסיקו ב-1853 ותפס את השלטון, הוא השעה את החוקה של 1824 והליברלים הפכו לנרדפים, הם פוטרו מתפקידיהם במנגנון המדינה, הוגלו ונכלאו.
דיאס שבאותה תקופה היה חבר לליברלים הקיצוניים נמלט אף הוא מצו מעצר שהוצא נגדו.
בעוד ראשי הליברלים כמו חוארס, התארגנו בניו אורלינס והתכוננו לשוב ולתפוס את השלטון מידי סנטה אנה (תוכנית איוטלה ), דיאס נמלט להרים שבצפון אואחאקה והצטרף למורדים בראשות חואן אלברס .
לאחר הצלחת המרד ותפיסת השלטון בידי המורדים בראשות אלברס, תוגמל דיאס במשרה במחוז איקסטלאן שהעניקה לו ניסיון מעשי רב ערך בניהול מנגנון מערכתי.
כאשר הליברלים עלו לשלטון לאחר הדחתו של סנטה אנה, הם החלו בסדרת רפורמות מרחיקות לכת במקסיקו.
החוקה הליברלית החדשה הותירה את חופש הביטוי וחופש אחזקת נשק ואף ביצעה הפרדת דת ממדינה דה פקטו (בפועל).
החל בראשית 1858 החלו זעזועים חמורים ביציבות השלטון במדינה, השמרנים הצליחו להעמיד לצדם את כוחות הצבא הסדיר, והליברלים נתמכו במיליציות וכוחות לא-סדירים.
החלו מעשי איבה הדדיים ובשלב מסוים שבו השמרנים את בניטו חוארס שעבר עם ממשלתו לגוודלחרה והוא גלה מהמדינה.
כששב התחדשה המלחמה שנקראה "מלחמת הרפורמה" בשל חוקי הרפורמה עליהם הכריז חוארס שיחוקק מיד עם שובו לשלטון, ובהם: הלאמת רכוש הכנסייה, סגירת מנזרים, העברת השיפוט בדיני אישות לשלטונות האזרחיים, ביטול חגים דתיים והעברת תחום הקבורה מהכנסייה למנהלת אזרחית.
הוא ניצח בינואר 1861 והחיל מיד את חוקי הרפורמה.
בשל בעיותיה הכלכליות החמורות של מקסיקו הכריז חוארס על שמיטת חובות של המדינה לנושים בינלאומיים כמו אנגליה, ספרד וצרפת.
במהלך המלחמה נאבק דיאס לצד הממשלה הליברלית ואף נורה בצד חזהו.
כאשר המלחמה הסתיימה בניצחון ליברלי בשנת 1860, דיאס הועלה בדרגות הקצונה והיה לגנרל בצבא המקסיקני הודות לגבורתו במהלך המלחמה.
בשלב זה נכנסו לתמונה הנושים והחליטו בוועידת לונדון לפלוש למקסיקו ולכפות את רצונם.
מקסיקו, כלכלית לכל הפחות, הייתה מפורקת לגמרי לאחר המלחמה ועל כן הממשל הקפיא את כל שילומי החובות למדינות זרות, בעיקר מעצמות אירופאיות.
לאחר שהצליח הממשל הליברלי להסיג את האנגלים והספרדים מכוונותיהם, פרצה המלחמה הפרנקו-מקסיקנית שכונתה ההתערבות הצרפתית במקסיקו כדי להדגיש את העובדה שאין מדובר במלחמה מול העם המקסיקני אלא ניסיון להסדיר את ענייניה הפנימיים של מקסיקו באמצעות מעבר לשלטון מלוכני יציב שייתמך בידי הגורמים השמרניים.
בסופו של המהלך ניצחו הצרפתים ותומכיהם ומינו את מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו לעמוד בראש המדינה.
במהלך הקרב על פואבלה פיקד דיאס על הסתערות פרשים לעבר הכוחות הצרפתים אשר לא החזיקו את קו האש ונסוגו.
הקרב על פואבלה היה הניצחון הראשון של הכוחות המקסיקנים במהלך המלחמה על הצרפתים, והוא זכור עד היום בחגיגות השנתיות של סינקו דה מאיו.
הקרב הפך את דיאס מאישיות צבאית מוצלחת לגיבור לאומי ברחבי מקסיקו.
שלטונו נטה דווקא לצד הליברלים מבחינת התנהלותו המתקדמת, אך הליברלים לא השלימו מעולם עם השלטון האימפריאלי שנכפה עליהם.
בימי שלטון חוארס ולרדו דה טחאדה
בניגוד לצפוי, מיד עם כניסתו של חוארס למקסיקו סיטי כמנצח, הביע בפניו הגנרל הצעיר פורפיריו דיאס את רצונו להתרחק מהשררה ולשוב לחוותו שבאואחאקה.
מעשה זה העניק לדיאס פופולריות, שכן היה ניתן לצפות שכאחד ממנהיגי המרד יתבע לעצמו סמכות שלטונית כלשהי.
שלושה חודשים לאחר מכן הפתיע דיאס שוב, כאשר העמיד את עצמו כמועמד בבחירות מול בניטו חוארס עצמו.
היה ברור כי הגנרל הצעיר מכוון גבוה, ואף שלא היו לו סיכויים לנצח בשל השכלתו הלקויה וניסיונו הפוליטי האפסי, הוא מיצב את עצמו כמנהיג עתידי כאשר זכה בשליש מהקולות לנשיאות ו-42% מהקולות לתפקיד נשיא בית המשפט העליון.
זמן מה לאחר מכן התמודד למשרת מושל מדינת מורלוס, למשרת מושל מדינת מקסיקו ועל מושב בבית הנבחרים.
הוא לא הצליח להשיג משרת מושל אך נכנס לראשונה לבית הנבחרים של מקסיקו.
בבחירות הבאות התמודד שוב מול חוארס, כשהפעם מתמודד מולם מועמד שלישי סבסטיאן לרדו דה טחאדה , אף לא אחד מהשלושה זכה בניצחון ברור, ולכן בחר הפרלמנט את הנשיא בהתאם לחוקה, בניטו חוארס נבחר לכהונה נוספת.
בשלב זה, היה אמור דיאס להיות מרוצה ממצבו הפוליטי, חוארס קיבל פחות מ-50% מהקולות, ובקרב יתר הבוחרים גבר דיאס על דה טחאדה שהיה מדינאי ופוליטיקאי ותיק ממנו.
דיאס יצא בסדרת נאומים במסגרתם הפיץ ללא הפסק תעמולה פוליטית נגד חוארס, אותו הוא כינה "דיקטטור".
חצי שנה מאוחר יותר מת חוארס בפתאומיות ואפשר שדיאס היה נבחר בבחירות דמוקרטיות כבר ב-1872. דיאס לא המתין וניסה להשתלט על מוסדות המדינה באמצעות מרד, אך האקלים הפוליטי שלאחר מות חוארס לא הסביר פנים למרד והניסיון נכשל.
הנשיא הזמני דה טחאדה העביר במהלך ימי האבל חוק חנינה שהציע לכל המורדים לחמוק מעונש בתנאי שיוותרו על דרגותיהם הצבאיות, דיאס ראה בכך השפלה וסירב להיכנע אך לבסוף הוכרע ושב מושפל למקסיקו סיטי.
דיאס יצא מאוחר יותר למסע בארצות הברית, שם התחבב על מספר מנהלים עסקיים רבי השפעה אשר להם הוא הציע הטבות כלכליות בתמורה לתמיכה בעלייתו לשלטון.
שלוש שנים לאחר מכן הצליח לאחד סביבו כמה קבוצות ממאוכזבי שלטונו של לרדו דה טחאדה, לאחר שגיבש עמם את תוכנית טוקסטפק בכפר אוחיטלאן (Ojitlán) שבמחוז טוקסטפק , הוא הכריז שוב על מרד וגבר על כוחות הצבא שנשמעו לממשלה.
דיאס השיב את החוקה של 1824, ובכך מנע מנשיא מכהן מלרוץ לבחירות ליותר מקדנציה אחת.
הוא ביצע שינוי חוקתי זה לצד תנועת "לא לבחירה מחדש" שהנהיג.
לאחר ייצוב שלטונו הכריז על בחירות כלליות, וב-5 במאי 1877 נבחר לראשונה כנשיא חוקי בבחירות.
ואולם ממשלת ארצות הברית סירבה להכיר בשלטונו למרות הבחירות, דבר שאפשר לה לממן ולחמש את אנשי הנשיא הקודם, לרדו דה טחאדה, שמצאו מקלט זמני בשטח טקסס.
חבריו למרד נקראו על שם תוכניתם "לוס טוקסטפקוס", והיו נודעים לשמצה במקסיקו בשל ניסיונותיהם לטהר את מסדרונות השלטון מכל מי שהיה נדמה להם כתומך לשעבר של לרדו דה טחאדה.
כשפעילותם התרחבה גם למישור המוניציפלי והקבוצה ניסתה להשתלט על תפקידים עירוניים, נגרמו לדיאס נזקים פוליטיים חמורים בשל התחייבויות קודמות שלו שנועדו להקנות לו שקט באזורים מסוימים.
למעשה, בשלב הראשון להנהגתו היה דיאס מוקף באנשים חסרי ידע בניהול מדינה כמעט באופן גורף, לאחר שהודח דור שלם של מושלים עתירי ניסיון.
לנגד יריביו הפוליטיים הנהיג דיאס מדיניות שכונתה "לחם או מקל".
הלחם כוון לכך שאילולא יצדדו לתמוך בממשלו, יעשה דיאס את מתנגדיו לשעבר עשירים כקורח והם יהיו לחלק מהאליטה השלטונית המקסיקנית.
לעומת זאת, כל הפלגים שהיו עלולים להוות אופוזיציה עתידית לשלטונו של דיאס; חקלאים שדרשו זכויות, פועלים שקראו להקמת איגודים ועוד, קיבלו את "המקל" והושמו תחת פיקוח השלטון של דיאס ללא הפסק כדי לוודא שלא תקום התנגדות סדירה לשלטון.
תחת ממשלו של דיאס כמעט ולא היו הוצאות להורג על פעילות נגד הממשל.
במקום זאת, דיאס קידם מדיניות שהממשלה הייתה מלאימה את כל רכושם של יריביו ואו הייתה מגרשת אותם ליישוב מחדש באזורים שונים ברחבי המדינה., מרוחקים מבני משפחתם.
כאשר עלה לשלטון הייתה מקסיקו מדינה ענייה שהתקשתה לשלם את חובותיה למשקיעים, בעיקר מאירופה.
דיאס הפך את תשלום החובות לגורם בראש סדר העדיפויות של הממשל.
לאחר מכן פנה אל המשקיעים האמריקאים איתם הסדיר מתחת לשולחן השקעות קודם עלה לשלטון.
דיאס הותיר למשקיעים אלו לקבל מונופולים על שווקים בתוך מקסיקו ובתמורה היה על המשקיעים הללו לפתח את המדינה.
בשל עובדה זו התמקד פורפיריו בפיתוח מהיר של תשתיות וקידום החקלאות, המסחר והתעשייה; תחת הסיסמה "אפס אחוז מדיניות, מאה אחוז אדמיניסטרציה".
בימי שלטונו זכתה מקסיקו לתנופה כלכלית עצומה שבאה לידי ביטוי ביצירת תשתיות, ובעיקר ברשת מסילות ברזל, במאזן הסחר הלאומי, בהשקעות זרות רחבות היקף במדינה, בקידמה ובמודרניות.
הוא פיתח רבות את הבירה מקסיקו סיטי, בנה את מלאך העצמאות המוזהב, הרחיב את שדרות הרפורמה והחל את בניית ארמון האמנויות היפות לרווחת חובבי האמנות בעיר.
עם זאת, מחיר הקידמה היה היעדר חירויות פוליטיות, נישול אינדיאנים מאדמותיהם, והעברת מרבית השליטה על המשאבים הלאומיים לידיים זרות.
95% מכלל האוכלוסייה הכפרית הייתה מחוסרת אדמה, פחות מעשירית מהקהילות האינדיאניות היו בעלות אדמה, בעוד שזרים החזיקו בין 14 - 20 אחוזים מהקרקע ומרבית שטחה של מקסיקו הייתה בבעלותן של למטה מ-1,000 משפחות.
דיאס ציפה כי לאחר עשורים של כאוס ממושך, תושבי מקסיקו יקבלו את דריכתו על זכויות ליברליות בתמורה להזדמנות להפוך לעשירים ובתמורה ליציבות הפוליטית שהסדיר.
עם תום כהונתו ב-1880 לא יכול היה דיאס לשוב ולהתמודד בבחירות, לפי החוקה המקסיקנית.
ולכן התמודד ונבחר לתפקיד, מקורבו ועושה דברו הגנרל מנואל גונסאלס פלורס.
בסוף 1884 חזר דיאס ונבחר לכהונה נוספת לאחר סדרת חקיקות לא פופולריות של יורשו.
שנות שלטונו ובכללן השנים שלא שימש בפועל כנשיא, אך שלט למעשה במדינה זכו לכינוי "פורפיריאטו" על שמו.
בשובו שינה דיאס את החוקה המקסיקנית כך שהיה ביכולתו לרוץ לנשיאות מספר בלתי-מוגבל של קדנציות.
דיאס צוטט: "אני חיכיתי באיפוק ליום שבו תושבי הרפובליקה המקסיקנית יהיו מוכנים לבחור ולשנות את ממשלתם בכל יום בחירות...
אני מאמין כי היום הזה הגיע." בעקבות הכרזתו זו החלו ארגונים פוליטיים ומפלגות שונות לקרום עור וגידים ברחבי מקסיקו.
אחד המתמודדים, פרנסיסקו איגנאסיו מדרו, צעיר משכיל וליברל ובן למשפחת חוואים עשירה ממדינת קואווילה, פרסם את המניפסט "הירושה הנשיאותית" (La sucesión presidencial), שבו קרא להחליף את הדיקטטורה בדמוקרטיה.
תוצאות הבחירות הראו על ניצחון מוחץ לדיאס על פני מדרו (כמיליון קולות כנגד פחות מ-200 אלף), מה שהיה, כפי הנראה, תוצאה של מערכת בחירות מושחתת ולא הגונה, פרקטיקה מקובלת באותם הימים במרבית מדינות אמריקה הלטינית.
מדרו גיבש את מצעו הפוליטי בעודו בעיר סן אנטוניו, טקסס, אך מכיוון שרצה להתחיל את המהפכה על אדמת מקסיקו, חצה את הגבול באוקטובר 1910. ב-20 בנובמבר הציג מדרו את משנתו עיר המקסיקנית סן לואיס פוטוסי בה הכריז על מצעו הפוליטי.
אף על פי כן היסס מדרו מלהגיע להכרעה צבאית מחשש להתערבות ארצות הברית לאור העובדה ש-20,000 חיילי צבא ארצות הברית שהמתינו במרחק קצר מעבר לגבול.
לאחר הקרב הסכים דיאס לפנות את כס השלטון ויצא לגלות בצרפת ב-26 במאי.
שר החוץ, פרנסיסקו לאון דה לה ברה הפך לנשיא זמני ומדרו אישית אישר את שרי הממשלה וחלק ממושלי המדינות.
בכך תם הפרק שראשון של המהפכה המקסיקנית, אולם אקורד הסיום היה עוד רחוק.
אירועי השנים הבאות הוכיחו את האמת הטרגית באמרה, המיוחסת לדיאס בעת שעלה על סיפון ה"איפירנגה" (Ypiranga), האונייה שנשאה אותו לאירופה, כי "מדרו שחרר את הנמר, נראה אם יוכל לשלוט בו".
הוא נפטר בגלותו בצרפת ב-2 ביולי 1915 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז.
פורפטריים (שם מדעי: Furipteridae) הם משפחה של עטלפי חרקים מסדרת העטלפים.
עטלפים אלו חיים בטבע באמריקה הדרומית וגם באמריקה המרכזית.
הם מזוהים בחסרונו של אגודל בכפות ידיהם מכילות הכנפיים וכן בעלי אוזניים רחבות.
הם חיים במגוון בתי גידול, אך מקננים ושוהים במשך היום במערות.
הם ניזונים מציד חרקים לילי, אותם הם קולטים באיכון הד.
במשפחה זו שני מינים בלבד, כל אחד מהם יחידי בסוגו:
סוג ומין יחיד: עטלף חסר-אגודל (Furipterus horrens)
פורפיריה אפורת-ראש (שם מדעי: Porphyrio poliocephalus) היא עוף מים מהסוג פורפיריה ממשפחת הרליתיים המצויה באסיה, מהמזרח התיכון ועד לדרום סין ותאילנד, וחובבת אזורי ביצות וגדות אגמים.
בעבר הייתה ככל הנראה מזדמנת לאגם החולה טרם ייבושו.
מאז נרשמו תצפיות בודדות בלבד: אחת מ-1999 במאגר בוטמיה שברמת הגולן, אחת נוספת ב-2002 באזור כפר רופין, שלושה פרטים נוספים נצפו בסתיו 2023: בבריכות הדגים של קיבוץ המעפיל, בבריכות של כפר מסריק, ובאגמון הסופרלנד; ב-19 במאי 2025 תועד פרט נוסף בשמורת ביצת שורק (ביצת רובין).
בעבר סווגה לצד מיני פורפיריה אחרים כתת-מין תחת המין Porphyrio porphyrio (פורפיריה מערבית לאחר הפיצול), אך מחקרים הובילו לפיצולה לשישה מינים נפרדים; אם כי לא כל הרשימות מכירות בפיצול.
למין זה מספר תת-מינים מוכרים, אם כי הטקסונומיה המדויקת עודנה תחת דיון:
poliocephalus (לאת'אם, 1801) – מהודו (כולל איי אנדמן וניקובר) וסרי לנקה ועד דרום סין וצפון תאילנד.
seistanicus זרודני והרמס, 1911 – מעיראק ודרום איראן ועד פקיסטן, אפגניסטן וצפון מערב הודו.
ישנה גם אוכלוסייה שהובאה בידי אדם לפלורידה.
caspius הארטרט, 1917 – סביבות הים הכספי, צפון מערב איראן וטורקיה.
בחלק מהרשימות מוכל בתת-מין P.
viridis בגבי, 1834 – דרום מיאנמר, דרום תאילנד, הודו-סין וחצי האי מלזיה.
טקסון מורכב, בעל מראה ביניים בין מין זה לפורפיריה שחורת-גב (Porphyrio indicus), ולעיתים משויך אליו.
הפורפיריה אפורת-הראש היא עוף מים גדול ומרשים: אורכה 38–50 ס"מ, מוטת כנפיה 90–100 ס"מ, ומשקלה 505–850 גרם.
הזכרים גדולים מעט מהנקבות (באוכלוסייה הפולשת בפלורידה נמדד ממוצע של 705 גרם אצל הזכרים לעומת 614 גרם אצל הנקבות).
פורפיריה זו היא בעלת ניצוי מרהיב בגווני כחול-סגלגל, וכנפיים וחזה בצבע טורקיז.
הראש נע בין גוני כחול בהיר לאפור בהיר, כשהזכרים לרוב מפגינים ראשים אפורים יותר מהנקבות.
המקור גדול ונוקשה בצבע אדום וממשיך אל המצח כמגן קרני ונוקשה.
נוהגת להרים את זנבה ולחשוף את השת הלבן שלה.
לצעירים ניצוי דהוי יותר מאשר לבוגרים, וגם מקורם בגוון עמום יותר.
משמיעה נהמות קצרות מחרחרות וקולות קרקור.
נבדלת מהפורפיריה הכחולה הקרובה אליה בכך שרגליה בגוון אדום-ורדרד בהיר ולא אדום בוהק כמו אצל הכחולה; המפרקים ברגליים ובאצבעות כהים ומנוגדים; לפורפיריה הכחולה צבע ירוק בגב המטפס אל הזנב ולחלק מהכנף; והחזה והכנפיים בגוון טורקיז, כשבכנפיים הצבע הטורקיזי ממשיך אל כל הסוככות.
תחום התפוצה של הפורפיריה אפורת-הראש משתרע מהמזרח התיכון, דרך תת-היבשת ההודית, ועד לדרום סין וצפון תאילנד.
הופצה בידי אדם בטעות בצפון אמריקה בסוף שנות ה-90, וכעת היא נפוצה באזורים רבים בדרום פלורידה, ונחשבת שם למין פולש אגרסיבי כלפי המינים המקומיים.
היא חובבת אזורי ביצות רדודים ומרובי צמחייה, אך היא מסתגלת למגוון רחב של בתי גידול כמו מים מתוקים ומליחים, בעלי זרימה איטית, או עומדים, ביצות, אגמים, בריכות, נהרות, שולי סכר, מישורי שיטפונות ובריכות ביוב.
אצבעותיה הארוכות מאפשרות לה ללכת ביתר קלות בצמחיית ביצה, והיא מסוגלת להיעלם במהירות מפתיעה בריצה לתוך הסבך.
הפורפיריות צמחוניות בעיקר ואוכלות מגוון צמחי ביצה, כולל נצרים רכים של צמחי מים, אולם הן עשויות להיות אופורטוניסטיות ולצרוך מגוון רחב יותר של מזון; כמו ציפורים, דו-חיים, זוחלים, דגים, ביצים, חרקים, פרוקי-רגליים ורכיכות.
לבניית הקן עוקרת הפורפיריה חומר צמחי חי.
שני הזוויגים אוספים את חומר הקינון, אך הבנייה נעשית בעיקר על ידי הנקבה.
הקינים בנויים בדרך כלל על צמחייה צפה עבה במיוחד, בהודו מעדיפה Eichhornia crassipes .
בתטולה 4 עד 5 ביצים, כשהמספר משתנה כתלות בזמינות המזון.
הדגירה נמשכת 19–22 ימים החל מהביצה הלפני אחרונה.
שני ההורים משתתפים בדגירה ומתחלפים ביניהם.
בנוסף, תועד גידול שיתופי, כאשר גם האוכלוסייה הלא מקננת מספקת עזרה להורים.
פורסטרקופריה (שם מדעי: Forstercooperia) הוא סוג נכחד של יונק מפריט פרסה ממשפחת ההירקודונתיים, אשר חי באמצע האאוקן במזרח אסיה שלפני 47 עד 42 מיליון שנה מהיום.
המאובנים שלו התגלו במונגוליה הפנימית שבסין ובהמשך בקזחסטן והוגדרו ב-1939 ומשמעות השם: "סבא ללא קרניים" - עקב הסברה שהוא אביו הקדמון של הקרנפים.
נמצאו הרבה שרידי גולגולת מהיונק אך הם היו שבורות ומפוצלות.
ממצאים מארצות הברית נחשבים ללא תקפים ושייכים לקרנפים קדומים.
הסוג כולל כיום 2 מינים תקפים, כאשר מינים נוספים בסוג התבטלו:
הפורסטרקופריה היה קרוב משפחה של האורטינותריום ושל הפרצרתריום שהיו יונקי היבשה הגדולים ביותר.
עם זאת הוא היה קטן מהם בהרבה, בגודל של סוס פוני.
אורך הגולגולת שלו הגיעה ל-45 ס"מ והיא הייתה מוארכת עם שפתיים ארוכות ודקות, כמו של קרנף צר-שפה.
היו ליצור שיניים גדולות בעלות כתרים רחבים והיו חסרי אמייל ובהמשך הלסת היו שיניים טוחנות קטנות יותר בעלות רווח.
מבנה זה הותאם לאכילת עלי עצים.
בקצה העורף בלטה עצם עורפית מוגדלת והצוואר היה ארוך יחסית.
במראם מזכירים מינים אלה את הקרנפים וגם לאבותיהם היו מינים בעלי שיניים חדות דמויות פגיון, אך אצל הקרנפים היו רק בלסת התחתונה ובעליונה שיניים דקיקות דמויות עיפרון.
המשפחה נחשבת למקורבת לקרנפים ולמשפחה הנכחדת אמינודונטיים.
הם התפתחו כחיות יער אך חלקם נכחדו עם היעלמות היערות והחלפתם במישורים רחבים וכן עקב התפתחות טורפים מוצלחים.
פורפיריה כחולה המכונה גם פורפיריה אפריקנית (שם מדעי: Porphyrio madagascariensis) היא מין של עוף מים בסוג פורפיריה שבמשפחת הרליתיים, המצויה באפריקה שמדרום לסהרה, מדגסקר, ומצרים.
בעבר נחשבה פורפיריה זו לתת-מין של פורפיריה מערבית, אך הופרדה למין עצמאי.
בישראל היא נחשבה בעבר למזדמנת נדירה, אך כיום הרחיבה את תפוצתה ואף נצפתה מקננת באזור ים המלח.
בעבר סווגה לצד מיני פורפיריה אחרים כתת-מין תחת הפורפיריה המערבית, אך מחקרים הובילו לפיצול הקומפלקס לשישה מינים נפרדים; אם כי לא כל הרשימות מכירות בפיצול.
שם הסוג Porphyrio מגיע במקור מיוונית עתיקה מהמילה πορφύρα (porphura), שמשמעותה סגול.
שם המין הספציפי madagascariensis מרמז על תפוצת המין, הכוללת את מדגסקר.
הפורפיריה כחולה היא עוף גדול ומרשים.
אורכה 38–46 ס"מ, עם אורך כנף ממוצע של 251 מ"מ אצל הזכר ו-243 מ"מ אצל הנקבה; ומשקל ממוצע של 636 גרם אצל הזכר ו-556 גרם אצל הנקבה.
בדומה לשאר הפורפיריות היא מאסיבית וכחולה עם מקור אדום ענק ורגליים אדומות עצומות בעלות אצבעות ארוכות.
הזוויגים דומים בניצויים, אך הנקבה קטנה במעט.
בשל שונות מסוימת בניצוי מופעי ביניים עלולים להקשות על זיהוייה ממיני פורפיריה קרובים בתחומי החפיפה של התפוצה.
סימני הזיהוי הטובים עבור פרטים בוגרים הם צבע ירוק זיתי בגב, שכמות, ובזנב; צבע כחול עמוק בנוצות הכנף החיצוניות, וצבע אדום-ורדרד בוהק ואחיד לכל אורך הרגל.
הפורפיריה מקננות על גדות, בסבך צמחי מים ועשבים ליד מקורות מים מתוקים ולעיתים גם מים מליחים.
הן חיות בזוגות מונוגמיות או בקבוצות קטנות.
מספר אוכלוסיות של הפורפיריה נפגעו מייבוש ביצות וזיהום מקווי מים, אך המין עצמו אינו מצוי בסכנת הכחדה.
היא אוכלת כל הניזונה מגידולים וזרעים וכן מחרקים, יצורים קטנים נוספים ודגים.
פורפיריה אמריקאית או פורפיריה צהובת-רגל (שם מדעי: Porphyrio martinicus) היא מין של עוף מסוג פורפיריה שבמשפחת הרליתיים החיה באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית סביב גדות מים וביצות.
הפורפיריה מזכירה במראה מעט סופית אך בעלת מקור כהה יותר בצבע אדום.
אורך הפורפיריה 26 עד 37 ס"מ בממוצע, מוטת כנפיה מגיעה ל-51 עד 60 ס"מ ומשקלה הממוצע 141 עד 305 גרם.
הזכרים גדולים במעט מהנקבות אך צבעיהם דומים.
צבע הפורפיריה הוא כחול-סגול עם כנפיים ירוקות ומעט תכולות בקצותיהן.
הרגליים הארוכות צהובות והמקור אדום עם בליטה תכולה מעליו.
הפורפיריה היא עוף מים והיא מסוגלת לנוע על צמחי מים, להיאחז בהם ביעילות וגם לשחות.
חלק מהאוכלוסיות נודדות מאזור לאזור ופרטים מסוימים חצו אוקיינוסים והגיעו עד לארץ האש ובריטניה, לרוב כפרטים תועים.
הפורפיריה היא אוכלת כל הניזונה מעלים, זרעים ופירות שונים ומחרקים, תולעים, שבלולים, דו-חיים, דגים קטנים ואף מביצים ואפרוחים של עופות אחרים.
הן מקננות על אדמת הביצות.
הנקבה מטילה חמש עד עשר ביצים מוסוות ופגיעות, עליהן מגוננים שני ההורים מכל פולש.
פורפיריה אוסטרלית (שם מדעי: Porphyrio melanotus) היא מין של פורפיריה ממשפחת הרליתיים החיה בטבע במזרח אינדונזיה (בקרבת איי מאלוקו ואיי ארו), גינאה החדשה, באוסטרליה ובניו זילנד.
בעבר נחשבה לתת-מין של פורפיריה סגולה.
הפורפיריה מגיעה לאורך 45 עד 50 סנטימטרים כאשר שני הזוויגים דומים במראם.
צבעה כחול עם מקור אדום וראש, צוואר וכנפיים שחורים.
הרגליים ארוכות, צהובות ובעלות אצבעות ארוכות העוזרות לה להלך מעל צמחי מים.
הפורפיריה היא מעופפת חלשה ומעדיפה לשחות או לרוץ הרחק ממקור סכנה במקום לעוף, אף שהיא יכולה לעוף.
היא חיה בקבוצות קטנות באזורים לחים כמו גדות נהר, ערבות עשב לחות וביצות.
הפורפיריה היא אוכלת כל הניזונה מזרעים, פירות, חרקים, רכיכות וחולייתנים קטנים והיא גם בוזזת ביצים וגוזלים של עופות אחרים.
זוג פורפיריות מקנן על גבי הקרקע, מתחת לצמחייה כמו סוף או דגניים ומטילים ביצים בין אוגוסט לפברואר.
הזוג הטריטוריאלי יתקוף כל פולש ויכול להרתיע אף עופות דורסים כמו זרון אוסטרלי מלהתקרב אל הקן.
אם הם לא מצליחים להגן (למשל כאשר יונקים טורפים מתקרבים אליו) הם ינטשו את הקן.
אוכלוסיות הפורפיריה האוסטרלית בניו זילנד מעוררות מחלוקת בין החוקרים - האם הן ילידות האיים, בדומה למיני רליתיים אחרים המצויים בניו זילנד או שהן יובאו בידי הילידים המאורים מאוסטרליה.
חלק מהחוקרים משערים שפורפיריות אלה הגיעו לניו זילנד לפני פחות מ-1,000 שנה ואף פחות מ-400 שנה, מאחר שלא נמצאו מאובנים שלהן על האי.
כיום האוכלוסייה בניו זילנד נמצאת בסכנה גדולה, עקב טריפה מצד חתולים, סמוריים וחולדות שהובאו בידי האדם לאיים.
פורץ הדרך הוא סרט פעולה אפי אמריקאי משנת 2007 בבימויו של מרכוס ניספל ונכתב על ידי לאטה קאלוגרידיס.
הסרט הופץ על ידי אולפני המאה ה-20.
הסרט מבוסס על סרט נורווגי משנת 1987 באותו השם.
הסרט גם עובד לרומן גרפי על ידי דארק הורס קומיקס ב-2006.
הסרט מתרחש בעבר הרחוק כאשר הוויקינגים ניסו לכבוש את צפון אמריקה.
זהו סיפור גבורתו של בנו של ויקינג, זאטוט שהושאר באמריקה וגודל על ידי אינדיאנים.
כעבור שנים הוויקינגים חוזרים ומנסים לכבוש בצורה ברברית את אדמת השבט.
החיידק פורפירומונס ג'ינג'יוואליס (שם מדעי: Porphyromonas gingivalis) שייך למערכה , הוא מין של מתג גראם שלילי, חסר-תנועה ואנאירובי ומחולל-מחלות.
המין יוצר מושבות שחורות על אגר-דם.
חיידק זה נמצא בחלל הפה ושייך לקומפלקס האדום - קבוצת חיידקים המעורבת במחלות חניכיים חמורות ונמצא במערכת העיכול העליונה, בדרכי הנשימה ובמעי הגס ובודד גם בתרביות מנשים עם וגינוזיס חיידקי.
ג'ינג'יוואליס מסוגל לפרק קולגן באמצעות אנזימי הקולגנאז שלו.
הוא מייצר גם את האנזים , המעורב ב.
בניסויי מבחנה הודגם שהחיידק יכול לפלוש לפיברובלסטים של חניכיים אנושיים ולשרוד בנוכחות אנטיביוטיקה.
ג'ינג'יוואליס פולש גם לתאי אפיתל החניכיים ומשתמש במגוון מנגנוני הגנה והתחמקות כנגד מערכת החיסון, המאפשרים לו הישרדות ממושכת (זיהום כרוני) וכן התרבות מהירה וגרימת מחלה חריפה.
ג'ינג'יוואליס על ידי ניתוח ליזר מיקרוסקופי ו-qRT-PCR נצפה מיקום משותף של החיידק עם תאי T מסייעים.
טיפול בביספוספונט (תרופה נגד אוסטאופורוזיס) פוגע בעמידות שכבת האפיתל של החניכיים כנגד הזיהום.
בחולים הסובלים מדלקת חניכיים חמורה ניתן לזהות רמות גבוהות של נוגדנים ספציפיים לחיידק, והם קשורים לנוכחות של נוגדנים עצמיים ספציפיים ולאוטם שריר הלב.
ג'ינג'יוואליס נקשר גם למחלת אלצהיימר ולדלקת מפרקים שגרונית.
בחולים עם דלקת מפרקים שגרונית, יש שכיחות מוגברת של מחלות חניכיים, ונוגדנים נגד החיידק שכיחים יותר באופן משמעותי.
אנטיגניות שונה של הקפסולה החיידקית של פ.
ג'ינג'יוואליס (הפוליסכריד הקפסולרי) בזנים שונים של החיידק, משמשת בחלוקתם ל"סרוטיפים של K".
מחקרים של סרוטיפים אלו גילו יחסי גומלין בין זני חיידק זה לבין חיידק Fusobacterium nucleatum, תגובת מערכת החיסון וסיכון לסרטן הלבלב.
ג'ינג'יוואליס תואר ב-2003 וחשף 1,990 מסגרות קריאה פתוחות (כלומר רצפים מקודדי חלבון), המקודדים ב-2,343,479 צמדי-בסיסים.
הגנומים הדומים ביותר לגנום של פ.
ג'ינג'יוואליס הם אלו של בקטרואידס תטא-יוטא-אומיקרון (Bacteroides thetaiotaomicron) ובקטרואידס פראג'יליס (B.
לפי הערכות, 463 מתוך הגנים הם גנים חיוניים לצמיחה במבחנה.
ג'ינג'יוואליס ממלא תפקיד חשוב בהופעת דלקת חניכיים כרונית של מבוגרים על אף שהוא נמצא בחלל הפה במספרים נמוכים יחסית.
הוא גורם לשינוי באוכלוסייה החיידקית של חלל הפה וליכולת צמיחה בלתי מבוקרת של קהילת החיידקים הקומנסאלית שם.
הפגיעה הזיהומית ברקמת תאי המארח גורמת תגובה חיסונית עם דלקת של סביבת השן.
ג'ינג'יוואליס נמצא מעורב בהגברת הנזק של חיידקים קומנסאליים אחרים בניסויי בעלי חיים ובניסויי מבחנה: שלפוחיות-קרום של פ.
ג'ינג'יוואליס איפשרו פלישה של חיידקי טנרלה פורסיתיה לתאי אפיתל.
אובדן עצם בין שיני עכברים נמצא מוגבר כאשר הוחדר זיהום הכולל פ.
כאשר זוהמו עכברי מעבדה בפ.
ג'ינג'יוואליס כחיידק יחיד, בעכברים שהיו קודם נטולי חיידקים פתוגניים לא התפתחה דלקת חניכיים, ולעומתם עכברי המעבדה הרגילים פיתחו דלקת חניכיים.
ג'ינג'יוואליס לבדו אינו יכול לגרום לדלקת חניכיים.
התחמקות מהגנות מערכת החיסון של המארח
ג'ינג'יוואליס נוקט במספר שיטות להתחמקות מהתגובות הדלקתיות (החיסוניות) של המארח והן חשובות לאלימותו של החיידק.
הוא עושה זאת על ידי שימוש בשילוב של רב סוכר של דופן החיידק (פוליסכריד קפסולרי), שלוחות ייחודיות (פימבריה ארוכות) ואנזימים (ג'ינג'יפאינים), תוך ניצול חלבוני בקרה חיסוניים של המארח ומביא לפירוק של נוגדנים, לדיכוי של ציטוקינים ולשיבוש מסלולי איתות הכוללים כימוקינים האחראים לגיוס ניוטרופילים.
ג'ינג'יוואליס חודר לתאי המארח, הוא מסוגל לעכב אפופטוזיס שלהם על ידי דיכוי של מסלול השולט על מסלולי בקרת האפופטוזיס במיטוכונדריה.
ג'ינג'יוואליס משרה שגשוג (חלוקה) של תאי המארח באופן שעשוי להועיל לחיידק באספקת חומרי הזנה, בפגיעה באיתות של התא המארח ובפגיעה בשלמות שכבת תאי האפיתל, המאפשרת פלישה ויצירת מושבות.
ארגינין-ג'ינג'יפאין (Arg-gingipain, Rgp) וליזין-ג'ינג'יפאין (Lys-gingipain,Kgp) הם אנזימים אנדופפטידאזים המופרשים על ידי פ.
לג'ינגיפאינים אלו תפקידים רבים הקשורים למארח והם תורמים להישרדותו ולנזק של החיידק.
ג'ינג'יוואליס, בין היתר בשל תרומתם להשגת חומרים מזינים.
Rgp מפרק פפטידים גדולים של המארח, כגון אלבומין סרום אנושי, כדי לספק לחיידק חנקן ופחמן.
ג'ינג'יוואליס יכול גם לפרק טרנספרין, הדרוש לאספקת ברזל, בתוך תאי המארח.
ג'ינג'יפאינים הם גורם מפתח בתסמיני דלקת חניכיים הנובעים מפירוק מטלופרוטאינים, קולגן ופיברונקטין.
פירוק מרכיבים אלה מפריע לחיבור בין התאים הנגועים לבין המטריצה החוץ-תאית, ולכן מונע ריפוי פצעים וגורם הרס של רקמות חניכיים.
במקביל, Rgp מעורר את התגובה הדלקתית דרך מסלול p38α MAPK.
התגובה הדלקתית אומנם מקצינה לתסמיני המחלה, אך נראה שהיא חשובה להגנה המיידית של המארח מפני החיידק.
ג'ינג'יפאינים יכולים לפרק חלבונים רבים של התגובה החיסונית של המארח.
הם יכולים לפרק נוגדני IgG מסוג 1 ו-3 וכן ציטוקינים פרו-דלקתיים כגון IL-1β, IL-2, IL-6, TNF-α ו-IL-8 באזורים עם ריכוז גבוה של פ.
ג'ינג'יוואליס, וכך לפגוע בתגובה החיסונית של המארח.
Rgp יכול לעכב הצטברות IL-2 בתאי T וכך להקל על התחמקות החיידקים מהתגובה החיסונית הנרכשת של המארח.
לג'ינג'יפאינים תפקידים הכרחיים לפלישה וליצירת מושבות בגוף המארח.
Rgp נחוצים לעיבוד חלבונים על פני פימבריה.
Kgp יכולים להיקשר לחלבוני משתית כמו פיברינוגן ו מקובעים, ועשוי להיות להם תפקיד ביצירת מושבות החיידקים במארח.
לאחר דגירה עם החיידק טרפונמה דנטקולה, הראו הגנים המקודדים ל-Rgp, ל-Kgp ולהמגלוטינין-A ביטוי מוגבר בפ.
שלושת החלבונים האלו, שכולם מכילים מתחם-הדבקה מסוג המגלוטינין, פועלים להגברת יכולות ההדבקה של פ.
ג'ינג'יוואליס עם מיני חיידקים אחרים וקשורים גם לתיאום בניית הביופילם.
ג'ינג'יפאינים נמצאו קשורים לדמנציה מסוג אלצהיימר.
בסקירת מערכים-זעירים-של-רקמה (Tissue Microarray) של חולי אלצהיימר נמצאו Rgp מסוג B (המסומן כ-RgpB) ו-Kgp בדגימות מההיפוקמפוס ומקליפת המוח של החולים וריכוזיהם נמצאו קשורים לעומס של חלבוני טאו (סמן למחלת אלצהיימר) ושל אוביקוויטין המצטבר בסבך טאו ובפלאקים של חלבון עמילואיד-בטא במוח.
רנ"א ריבוזומלי של יחידת 16S של פ.
ג'ינג'יוואליס התגלה גם בקליפת המוח ובנוזל המוח והשדרה (CSF) של מוחות חולי אלצהיימר.
במחקר בעכברים, טיפול מקדים בחומרים מעכבי ג'ינג'יפאינים הגן על תאי עצב מהרס שנגרם על ידי מתן ג'ינג'יפאינים.
לפי מחקרים של יצירת מורסה בעכברים, הזן בעל-הקפסולה של פ.
ג'ינג'יוואליס אלים בהרבה מהזן חסר-הקפסולה של אותו החיידק.
הקפסולה, שהיא פוליסכרידית, מדכאת את ייצור הציטוקינים ובמיוחד ציטוקינים פרו-דלקתיים IL-1β, IL-6, IL-8 ו-TNF-α, באופן שמאפשר התחמקות מתגובת נגד (דלקת) מצד המארח.
עם זאת, מחקרים אחרים מצאו שהפוליסכריד הקפסולרי של פ.
ג'ינג'יוואליס מעורר תגובות חיסוניות של מארח, כמו נדידת ניוטרופילים וביטוי כימוקינים של נדידת תאים (MCP-1, KC, MIP-2 ו-RANTES) במקרופאגים שבצפק של עכברים.
פימבריה הן שלוחות של תאי חיידקים, המעורבות בחיבור תאים למשטחים וביניהם.
ג'ינג'יוואליס יש פימבריה ארוכות ופימבריה קצרות, ויש להן תפקידי מפתח בהיצמדות, בחדירה וביצירת מושבות.
ג'ינג'יוואליס מווסתות, למשל, את פעולות ההצמדה של אינטגרין β2 במונוציטים (תאי מערכת החיסון) וחוקרים מעריכים שיכולת זו תורמת ליכולת ההתחמקות של החיידק מהשמדתו על ידי מערכת החיסון.
פימבריה ארוכות (או מג'וריות) של פ.
ג'ינג'יוואליס, מורכבות בעיקר מחלבון הנקרא FimA.
הן רכיבים ארוכים, חוטיים, היקפיים-דמויי-שוט (פריטריכיים) הקשורות להיצמדות לתאי המארח.
הפימבריה הארוכות נמצאו חיוניות להחדרה של שלפוחיות-קרום אל תאי האפיתל של המארח.
הן נקשרות לתאי המארח באמצעות אינטגרינים α5β1 של אותם תאים ומפעילות באמצעותם שינויים בחלבוני בקרה, וניצול מערכת שלד התא לצורך כניסת החיידק.
פימבריה קצרות (או מינוריות) מכילות את החלבון Mfa1. הן חיוניות להצמדה של חידק לחידק ולהיווצרות מושבות זעירות.
פימבריה קצרות מעורבות בהצמדת תא-לתא עם חיידקים דנטאליים אחרים, כולל יצירת ביופילם בשילוב עם על ידי קישור עם פוליפפטיד בשם SspB (פוליפפטיד של דופן הסטרפטוקוק).
ייתכן שהצמדה זו חיונית ביכולת הפלישה של פ.
חלבוני הפימבריה המשניים (FimC, FimD, FimE) חוברים לחלבון FimA הראשי.
FimE נקשר ל-FimC ול-FimD, והאחרונים נקשרים לחלבוני משתית ולקולטן הכימוקין .
שלושת החלבונים האלו משמשים את החיידק פ.
ג'ינג'יוואליס בניצול הקולטן לדיכוי התגובה הדלקתית כנגד החיידק.
פטרית פורצ'ינו הוא מפטריות הבסיסה, מין השייך לפטריות (Fungi), כולל סדרת ה-Boletales ומשפחת ה-Boletaceae.
זוהי אחת מפטריות המאכל הגדולות והמלבבות ביותר (ניתן לקטוף מסוף מאי עד אמצע אוקטובר).
הפטרייה בשרנית, בעלת ארומה, דומיננטית מאוד בטעמה וזולה משמעותית ביחס לכמהין הלבן וכמהין שחור המשמשים לתיבול.
מקומות הגידול הטבעי הנפוצים ביותר שלה הם אלונים, שדריים וערמונים מתוקים, אם כי ניתן למצוא אותה בכל מיני יערות.
היא אוהבת קצוות יער וקרחות, שם ההתחממות מהירה יותר מאשר בתוך היער.
כיום הפטריה גדלה גם כגידול חקלאי.
קוטר כובע הפטריה יכול להגיע גם ל-25-12 ס"מ, מבריק כאילו משומן, צבעו חום ערמוני, עם שוליים לבנים ובשרניים.
כשהיא צעירה, השכבה התחתונה חיוורת, מאוחר יותר ירקרקה-צהבהבה, יש לה מבנה רגל צינורי וניתן לקלף אותה בקלות מהכובע.
גובהה יכול להגיע עד 15 ס"מ, חומה-אדמדמה, פסים, עם רשת עדינה ולבנה בחלק העליון.
צבע הבשר שלה אינו משתנה בלחץ.
הנבגים שלו בצורת ציר, ואבקת הנבגים בצבע זית, מה שהופך את שכבת הפרי לירקרקה-צהובה כשהיא מתבגרת.
תרכובות הארומה המעניקות לפטריה את הניחוח האופייני שלה כוללות כ-100 רכיבים, כגון אסטרים וחומצות שומן.
במחקר של תרכובות הארומה, היה "Oct-1-en-3-one" הכימיקל הנפוץ ביותר שזוהה בפטריות הגולמיות, כאשר לפירזינים יש אפקט ארומה מוגבר ותכולה מוגברת לאחר ייבוש.
הבולטוס (פורצ'ינו) הייתה פטריית המאכל הטובה והחשובה ביותר ברומא העתיקה (פּליניוס 22: 92; Seneca: Epist.
ניתן לקשר את המילה לשם הפטרייה היוונית bolétes, bolítes.
כיום זוהי פטריה חשובה ביותר ב, ובעלת חשיבות רבה גם ברוב המטבחים האירופיים האחרים.
בכל שנה נערך פסטיבל פטריות פורצ'יני באוריולו רומאנו, עיירה האיטלקית הסמוכה לרומא.
הפטריה טעימה מאוד וניתן להכין אותה במגוון דרכים: גולמית בסלט, במרק פטריות, מאודה בחמאה - כתוספת, מטוגנת וצלויה.
לאחר ייבוש וטחינה הפטריה משמשת גם כתבלין להרבה מאכלים.
השפעותיו החיוביות על הבריאות (השפעות אנטי דלקתיות, אנטיבקטריאליות, אנטי ויראליות) הוכחו גם הן על ידי המדע.
"פורע החוק ג'וסי וולס" הוא סרט מערבון אמריקאי משנת 1976, בבימויו ובכיכובו של קלינט איסטווד.
הסרט מבוסס על הרומן Gone to Texas מאת פורסט קרטר ומספר את סיפורו של חוואי בשם ג'וסי וולס, שהופך לנמלט לאחר שמשפחתו נרצחת על ידי חיילי צבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית.
בעודו מבקש נקמה, ג'וסי מוצא את עצמו נמלט מרשויות החוק, ובדרך הוא מצרף אליו קבוצה מגוונת של דמויות שנאבקות לשרוד.
הסרט זכה להצלחה מסחרית, והרוויח 31.8 מיליון דולר מול תקציב של 3.7 מיליון דולר.
בשנת 1996, הסרט נבחר לשימור במרשם הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס כ"משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
ג'וסי וולס (קלינט איסטווד) הוא חוואי שליו ממיזורי, שחייו נהרסים כאשר חיילים מצבא האיחוד רוצחים את אשתו ובנו ושורפים את ביתו במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
בעקבות האסון, וולס יוצא למסע נקמה נגד חיילי האיחוד ונעשה לפורע חוק מבוקש.
בזמן שהוא מנסה לשרוד, הוא אוסף סביבו קבוצת אנשים הכוללת אינדיאנים, נשים וילדים, שנאלצים להתמודד עם איומים חיצוניים ופנימיים בזמן שהם נמלטים מרודפיהם.
קלינט איסטווד בתפקיד ג'וסי וולס
צ'יף דן ג'ורג' בתפקיד לון וולף, אינדיאני שחובר לג'וסי
סונדרה לוק בתפקיד לורה לי, צעירה שמצטרפת לקבוצה
ביל מק'יני בתפקיד טרג, חייל לשעבר שצד את וולס
פורע החוק ג'וסי וולס זכה לשבחים רבים מצד המבקרים והקהל, והפך לאחד מהסרטים המוערכים ביותר של קלינט איסטווד.
הסרט שיבח את הצילום, העלילה הרגשית, וההופעות של איסטווד ודמויות המשנה.
כמו כן, הסרט נתפס כקלאסיקה בז'אנר המערבונים ומשלב אלמנטים של דרמה ופעולה לצד סוגיות מוסריות מורכבות.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 91% מצד המבקרים, מה שמעיד על שבחים רחבים.
ב-Metacritic, הסרט זכה לציון של 69 מתוך 100, בהתבסס על ביקורות חיוביות.
פורסטר היא חברת מחקר וייעוץ המציעה מגוון שירותים כולל מחקר, ייעוץ וכנסים מקצועיים.
לפורסטר לקוחות בצפון אמריקה, אירופה, באזור הפסיפיק ובמזרח התיכון.
משרדי מטה החברה נמצאים בקיימברידג' (מסצ'וסטס) ובלונדון.
משרדי החברה בצפון אמריקה ממוקמים במקלין (וירג'יניה), ניו יורק, נורוורק (קונטיקט), וסן פרנסיסקו.
בנוסף, לחברה משרדים באירופה והמזרח התיכון ובמזרח הרחוק: אמסטרדם, פרנקפורט, ניו דלהי, פריז, רנאן בשווייץ, סינגפור, סטוקהולם, סידני ותל אביב.
פורסטר נוסדה ביולי 1983 על ידי ג'ורג' פורסטר קולוני, כיום יו"ר מועצת המנהלים והמנכ"ל, בקיימברידג', מסצ'וסטס.
הדו"ח הראשון של החברה, "דו"ח האוטומציה המקצועית", פורסם בנובמבר 1983. בנובמבר 1996 הודיעה פורסטר על ההנפקה הראשונה שלה לציבור של 2,300,000 מניות.
בפברואר 2000 הודיעה החברה על הנפקה משנית לציבור של 626,459 מניות.
קולוני, יו"ר מועצת המנהלים והמנכ"ל.
פורסט קרל דונל היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיזורי בשנים 1951-1945, וקודם לכן כמושל ה-40 של המדינה בין השנים 1945-1941.
דונל נולד ב-20 באוגוסט 1884 בקוויטמן, מיזורי.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של מריוויל בשנת 1900, שם אביו כיהן כראש העירייה.
בני משפחת דונל גרו בבית שהיה שייך פעם לאלברט מורהאוס, שכיהן גם הוא כמושל מיזורי.
בשנת 1907 השלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת מיזורי.
עם תום לימודיו עבר לסנט לואיס.