tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מימון האנדרטה הגיע מקמפיין גיוס תורמות שיזמו תלמידי בית ספר יפנים ובהם גם חבריה לכיתה של ססקי.
הקמפיין זכה להצלחה רבה ולמעלה מ-3,000 בתי ספר ברחבי יפן ומתשע מדינות נוספות בעולם לקחו בו חלק.
האנדרטה נחנכה ביום הילדים (יום חג ביפן) ב-5 במאי 1958. ססקי מונצחת באנדרטה על ידי פסל ברונזה המוצב בראשו של בסיס העומד על שלוש רגליים.
הפסל מתאר ילדה אשר זרועתיה פרושות מעלה כשהן מחזיקות עגור מצופה בזהב.
הפסל מבוסס על סיפורה האמיתי של ססקי שלאחר שרופאיה העריכו כי נותר לה רק שנה לחיות, החליטה לקפל אלף עגורי אוריגמי, זאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש.
לפי המיתוס שהתפרסם בספר "סדקו ואלף העגורים" של הסופרת אלינור קואר ונפוץ ביפן ובשאר העולם, ססקי קיפלה את העגורים מתוך משאלה לשלום עולמי אולם לרוע המזל היא נפטרה לאחר שקיפלה רק 644 עגורים וחברותיה השלימו את מלאכת קיפול יתרת העגורים.
במציאות, ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת, המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה.
סיפורה של ססקי עורר הדים רבים ועגורים מקופלים הפכו לסמל של תנועות שלום רבות ברחבי העולם.
כזכר לסיפורה של ססקי, מונחים מסביב לאנדרטה אלף עגורי אוריגמי שנשלחו מכל העולם.
הם משמשים סמל לילדים ששואפים לראות עולם ללא נשק גרעיני.
מתחת לבסיס האנדרטה נמצא פעמון רוח בצורת עגור מברונזה התלוי מפעמון.
הפעמון נתרם על ידי הידקי יוקאווה, חתן פרס נובל לפיזיקה שקמפיין גיוס התרומות של הילדים נגע לליבו.
במרכז האנדרטה, מתחת לבסיס, מונח לוח שיש שחור שעליו חרוטות המילים הבאות:
משני צדי האנדרטה מוצבים פסלים של ילד וילדה המסמלים עתיד ורוד ותקווה.
אנדרטת המלכה ויקטוריה היא אנדרטה בסגנון נאו ברוק לזכרה של המלכה ויקטוריה המוצבת בכיכר דרבי בליברפול.
מרכזה של האנדרטה הוא פסל ברונזה בגובה 4.42 מטר של המלכה ויקטוריה, הנמצא בתוך מבנה פתוח בסגנון נאו גותי העשוי מאבן פורטלנד ומעליו כיפה תלויה.
על הכיפה ארבעה פסלי דמות המסמלים ארבע תכונות המאפיינות את המלכה: צדק, חכמה, צדקה ושלום.
בראש הכיפה פסל נוסף של דמות מכונפת המסמלת תהילה.
מסביב לאנדרטה יש ארבעה פסלי ברונזה נוספים העוסקים בתחומים בהם התבלטה תקופת שלטונה של המלכה ויקטוריה: חינוך, תעשייה, חקלאות ומסחר.
הפסל העוסק בחינוך מציג את דמותו של פרופסור סר אוליבר לודג' שהיה פיזיקאי ומתמטיקאי באוניברסיטת ליברפול ומאוחר יותר המנהל הראשון של אוניברסיטת ברמינגהאם.
דמותו של לודג' אוחזת גירוסקופ.
מערכת פסלי הברונזה כולה, ובה בסך הכל 26 דמויות, נבנתה על ידי הפסל צ'ארלס ג'ון אלן.
הנחת אבן הפינה לאנדרטה התקיימה ב-11 באוקטובר 1902 וחנוכתה התקיימה ב-27 בספטמבר 1906. אנדרטת המלכה ויקטוריה בליברפול היא מונומנט זיכרון חשוב של המלכה ויקטוריה ונחשבת לבניין רשום בדרגה שנייה על ידי ממשלת בריטניה.
בשנת 2002 בעת פסטיבל האמנות הדו שנתי של ליברפול תחם האמן היפני, טאסורו באשי, את שטח האנדרטה והפך אותו למלון לו קרא: "וילה ויקטוריה".
אורחים יכלו ללון באנדרטה בזמן הפסטיבל תמורת תשלום.
אנדרטת חטיבת אלכסנדרוני בלטרון נמצאת לצד הכביש המחבר את כביש 3 עם נווה שלום על גבעה נמוכה הצופה על אזור הקרב בו נלחמה החטיבה במבצע בן נון א' במלחמת העצמאות.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב והוצבה במקום במאי 2004.
אתר הזיכרון מורכב מלוח שיש עליו חקוקים פרטי הקרב, אנדרטה עליה כתובים שמות הנופלים וקיר פיסולי שבמרכזו פתח עגול ממנו אפשר לצפות על אזור הקרב.
באנדרטה מונצחים 54 לוחמים מגדוד 32 של החטיבה, מהם 48 מפלוגה ב' וכן חבלנים שסופחו אליהם ממחלקת החבלה הגדודית.
בספטמבר 2016 הוצבה בסמוך אנדרטת מחנה המעצר בלטרון, שהיה באותו אזור.
אנדרטת חטיבה 99 במלחמת ששת הימים נמצאת על גבעה מצדו המערבי של כביש 40, כקילומטר צפונית לפנייה לנאות חובב.
היא מציינת את 21 לוחמי החטיבה שנפלו במלחמת ששת הימים.
חטיבה 99 היא המשכה של חטיבת הנגב, השם שונה ב-1958.
האנדרטה תוכננה מומנה והוקמה ביוזמת לוחמי החטיבה.
הקבלן שבנה אותה היה דניאל נגר מבאר שבע.
היא עוצבה בידי קצין בחטיבה, המעצב והאמן חובב כרובי (1930–2007), ונחנכה ב-6 ביוני 1972.
במלחמת ששת הימים פעלה החטיבה בפיקודו של אל"ם יקותיאל אדם במסגרת האוגדה של אריאל שרון.
צוות חטיבתי שכלל שני גדודי נח"ל סדירים וגדוד חי"ר מילואים הגיע אל המתחם המצרי באום כתף במסע רגלי קשה תוך ניווט מדויק דרך הדיונות שמצפון למתחם.
לאחר הרעשה ארטילרית כבדה של חיל התותחנים הישראלי, הסתערו שלושת הגדודים וחדרו לתוך תעלות הקשר של המתחם המצרי.
תוך לחימה נחושה הצליחו לכבוש את התעלות ואת המתחם בקרב מורכב שנמשך כל הלילה.
בכך נפתחה הדרך לשריון לנוע אל תוך המתחם והובקע המעוז העיקרי במערך המצרי בסיני.
צוות חטיבתי שני כבש את אזור קוסיימה.
בהמשך המלחמה פעלו כוחות החטיבה באזור אל עריש וספגו נפגעים גם שם.
שישה מלוחמי החטיבה המורחבת זכו לצל"ש הרמטכ"ל על גבורתם.
האנדרטה מורכבת משישה עמודים מרובעים של בטון חשוף, אפור, המונחים זה על גבי זה בצורת מניפה (מכונה גם "פסל האצבעות").
העמוד הראשון שוכב, ובצורה מדורגת שאר העמודים הולכים ומתרוממים, כשהעמוד השישי ניצב זקוף בגובה 15 מטר.
שישה עמודים באנדרטה, כששת ימי הלחימה.
העמוד הקורס מסמל את ההמתנה, זה שמעליו - את ימי הכוננות, והבאים - את ההתרוממות, הזינוק, הקרב והניצחון.
בבסיס יש לוח מתכת ועליו כתוב "יזכור".
שמות החללים לא נמצאים במקום בגלל ונדליזם חוזר באנדרטה.
אנדרטת השחרור 1982 היא אנדרטה בעיר סטנלי, בירת איי פוקלנד.
היא הוקמה לכבוד הכוחות הבריטים ששחררו את האיים מכיבוש ארגנטינאי במהלך מלחמת פוקלנד, ולזכר החללים הבריטים שנפלו במלחמה זו.
האנדרטה ניצבת לפני בניין המזכירות, אחד ממבני הממשל בעיירה, ומשקיפה על נמל סטנלי.
היא מורכבת מאובליסק הניצב בתוך רחבה מרוצפת, שמאחוריו חומת אבן קשתית.
על גבי חזית האובליסק נקבע סמל איי פוקלנד וסביבו זר עלי דפנה.
מתחתיהם חרותה באותיות מוזהבות הכתובת: לזיכרון אלה אשר שחררו אותנו, ומתחת: 14 ביוני 1982. על גבי האובליסק מוצבת דמות ארד של בריטניה, שהיא האנשה של בריטניה הגדולה.
על גבי צידי האובליסק וחזיתו האחורית חרותה רשימת היחידות של הצי, הצבא וחיל האוויר של בריטניה שנטלו חלק במלחמה.
על גבי חומת האבן מאחורי האובליסק קבוע תבליט ובו מראות מימי המלחמה.
משני צידי התבליט קבועים על גבי החומה עשרה לוחות ועליהם שמות 255 החללים הבריטים במלחמה, בחלוקה לזרועות שאליהן השתייכו.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יליד האיים ג'רלד דיקסון (Gerald Dixon).
דמות הארד של בריטניה עוצבה על ידי דייוויד נוריס (David Norris).
הכספים להקמת האנדרטה נאספו על ידי תושבי האיים.
האנדרטה נחנכה על ידי מושל האיים סר רקס האנט, ביום השחרור, 14 ביוני 1984, במלאת שנתיים לסיום המלחמה הקרקעית באיים.
טקסי זיכרון נערכים באתר מדי שנה ב-14 ביוני וכן ביום הזיכרון של בריטניה בחודש נובמבר.
ב-2015, כשנתיים לאחר מותה של מרגרט תאצ'ר, שהייתה ראש ממשלת בריטניה במהלך המלחמה, הוצב פסל ראש שלה בסמוך לאנדרטה.
האנדרטה הופיעה על גבי מטבעות זיכרון וחותמות דואר שהופקו על ידי ממשלת איי פוקלנד.
אנדרטת השואה של מיאמי ביץ' היא אנדרטה לזכר קורבנות השואה, הניצבת במיאמי ביץ' שבפלורידה.
האנדרטה נבנתה על ידי ועדה של ניצולי שואה ב-1984, שנוסדה רשמית ב-1985 כ-"Holocaust Memorial Committee", ארגון ללא מטרות רווח.
האנדרטה תוכננה על ידי קנת' טרייסטר, ונבנתה על מגרש שהוקצה על ידי עיריית מיאמי ביץ' שניצב ברחוב Meridian Avenue ו- Dade Boulevard.
את האנדרטה בנה הקבלן הישראלי יהודה מזרחי ובנייתה נמשכה מספר שנים, על ידי צוות של עובדים ישראלים ופלסטינים.
האבנים שמהם בנויה האנדרטה יוצרו במפעל האבן של יהודה מזרחי בירושלים ונשלחו במכולות מישראל למיאמי ביץ'.
המרכזי שביניהם, הוא פסל ברונזה בגובה 13 מטר בשם "פסל האהבה והיסורים" ("The Sculpture of Love and Anguish"), העומד על אי עגול בתוך בריכת מים.
הפסל מציג זרוע עם כף יד פתוחה.
הזרוע עשויה מכ-100 דמויות של אנשים, חלקם מקובצים כמשפחה.
הזרוע נושאת מספר אסיר, ייצוג לסימוני המספר שקיעקעו הנאצים על האסירים במחנות הריכוז.
באולם הכניסה של האנדרטה נמצא פסל של אם מתאבלת ושני ילדים שנצמדים אליה.
החלל הבא הוא כיפת ההתבוננות, המוביל לפרוזדור אבן צר.
על קירות המנהרה כתובים שמותיהם של מחנות הריכוז הנאצים.
הפרוזדור נפתח אל פסל הברונזה הגדול, שמסביבו קיר גרניט שחור עליו כתובים שמותיהם של קורבנות שואה.
אנדרטת חטיבת גולני בחרמון היא אנדרטה הנמצאת ברמת הגולן, בשולי הר החרמון, סמוך לחניון התחתון של אתר החרמון, ממזרח לכביש 98. האנדרטה מציינת את קרבות חטיבת גולני בחרמון במלחמת יום הכיפורים.
באנדרטה מונצחים 82 לוחמי חטיבת גולני שנפלו בקרבות על החרמון במלחמת יום הכיפורים.
האנדרטה נחנכה בתשרי תשל"ח, ארבע שנים אחרי המלחמה.
חטיבת גולני בחרמון במלחמת יום הכיפורים
מוצב החרמון נפל לידי הסורים ביום הראשון למלחמה, י' בתשרי תשל"ד (6.10.1973).
כעבור יומיים, במסגרת הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון במלחמת יום הכיפורים, תקפה חטיבת גולני את החרמון אך נבלמה על ידי הסורים.
רק לקראת סיום המלחמה, בליל 21.10.1973, תקף צה"ל בשנית, במסגרת מבצע קינוח: כוח צנחנים הגיע במסוקים למוצב החרמון הסורי וצר על הסורים ממזרח, כוח מחטיבת גולני עלה מכיוון מערב לאחר שמיעת תדריך מפקד החטיבה, אמיר דרורי: "הפסקת האש קרובה ויש לפעול במהירות.
החרמון הוא העיניים של המדינה." לאחר שעות של לחימה כבש צה"ל את החרמון בצהרי כ"ו בתשרי תשל"ד, 22.10.1973.
בקרב הראשון נפלו 25 לוחמי גולני, בקרב השני נפלו 4 צנחנים ו-55 לוחמי חטיבת גולני.
האנדרטה נמצאת על גבעה קטנה של עפר וסלעים, למרגלות החרמון, בשטח בו לחמה החטיבה.
האנדרטה כוללת קיר זיכרון מעוגל, השוכן בלב רחבת חצץ שחור, שלפניו מעמד ללפיד יזכור.
צידו האחד של הקיר הוא בטון חשוף ובו ציטוט מתוך המקאמה הידועה של חיים חפר "החרמון של גולני": "כאן הולכים לאט/ כאן יש אבנים שעליהן לא דורכים/ כאן מצבות מלחמה כואבות בין סלע ושיח".
הצד השני של הקיר בנוי אבני גיר מקומיות שסותתו והותאמו זו לזו, ובמרכז חלקו הימני סמל צה"ל.
בחלק השמאלי של הקיר, מעל למילה "יזכור" באותיות מתכת אדומות, לוח ארד הנושא את שמות הנופלים.
בראש הלוח נכתב: "לזכר בנינו שנפלו בחרמון".
הקיר מבטא עוצמה וכוח, לצד מסרים של מוות ונצחיות הטמונים באבן.
השמות הרקועים בנחושת ארד כאילו יהיו חקוקים בלב הזוכרים לנצח.
האנדרטה משקיפה על נוף רמת הגולן, בו נלחמה היחידה.
בוצעה על ידי האדריכל גרשון קליינמן.
בקרבת האנדרטה ניצבת אנדרטה לחללי גדוד 17 של החטיבה בקרבות החרמון.
אנדרטת השואה היא אנדרטה להנצחת זכר השואה, הממוקמת בהייד פארק, ברובע הסיטי של וסטמינסטר, שבמרכז העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
זו האנדרטה הציבורית הראשונה בבריטניה שהוקדשה לקורבנות השואה.
האנדרטה שוכנת במרכז הפארק, ממזרח לאגם סרפנטין, באזור ה"דל" (The Dell) - מישור עשבוני פתוח.
האנדרטה הוקמה ונחנכה בשנת 1983, ומאז, נערכים לצידה טקסי זיכרון לשואה מדי שנה.
באפריל 2024 כיסתה המשטרה בלונדון את האנדרטה בשל החשש שפרו-פלסטינים יפגעו בה.
האנדרטה נבנתה בשנת 1983, במימון ועד שליחי הקהילית של יהודי בריטניה (Board of Deputies of British Jews), ביוזמת נשיא הוועד, גרוויל ג'אנר (Greville Janner), שהיה חבר פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור.
האנדרטה תוכננה על ידי מארק באדג'ר (Mark Badger), ריצ'רד סאיפרט (Richard Seifert), דרק לאבג'וי (Derek Lovejoy ) ושותפיהם.
האנדרטה נחנכה ב-28 ביוני 1983.
בטקס נחנכו השר לאיכות הסביבה דאז, של בריטניה, פטריק ג'נקין, הברון ג'נקין מרדינג, ו-500 צופים, בהם סר עמנואל יעקובוביץ, הברון יעקובוביץ - באותה עת הרב הראשי של הקהילות העבריות המאוחדות (United Hebrew Congregations) של חבר העמים הבריטי.
בטקס החנוכה ג'נקין ציין כי האנדרטה היא "תזכורת לעבר ואזהרה לעתיד", הרב יעקוביץ קרא פרקי תהילים, ואמר קדיש, ומשתתפי הטקס שרו את הפיוט "אדון עולם".
השר לאיכות הסביבה מטעם האופוזיציה (shadow Environment Secretary) דאז, ג'רלד קאופמן, אשר סבתו נרצחה בשואה, נכח בטקס, ואמר כי:
"האנדרטה היא הכרחית, שכן מטרתה להזכיר שהאחריות לשואה אינה רק גרמנית, אלא משותפת גם למדינות אחרות.
האנדרטה מורכבת משני סלעים המונחים על משטח חצץ, הסלעים מוקפים בחורשה של עצי שדר כסופים, אשר נשתלו לצורך הקמת האנדרטה.
על אחד הסלעים נכתב "הגן לזכר השואה" באנגלית:
ולאחריו מצוין ציטוט ממגילת איכה בעברית ומתחתיה בתרגום לאנגלית:
השורה הראשונה מקורה ב, והשורות השנייה והשלישית מקורן ב.
אנדרטת ולדימיר הגדול (באוקראינית: Пам'ятник Володимиру Великому) היא האנדרטה הפיסולית העתיקה ביותר בקייב שבאוקראינה, שנבנתה ב-1853. אחד הסמלים הבלתי רשמיים של העיר.
הוא מתנשא על הגדה התלולה של הדנייפר בפארק וולודימירסקאיה גורקה .
האנדרטה לולדימיר הגדול היא אחת הבודדות בקייב ששרדו לאחר 1917. הבולשביקים ניסו להסיר את כל האביזרים הדתיים מהאנדרטה.
לאחר השיקום, האנדרטה לא השתנתה באופן משמעותי.
הוא הפך למעין כרטיס ביקור של קייב, ובשנת 1988 הוא אף עלה על מטבע הזיכרון הסובייטי לרגל יום השנה ה-1000 לטבילת רוסיה.
פסל ברונזה באורך 4.4 מטר של המטביל של רוסיה, מתואר בגלימה עם צלב גדול בידו הימנית וכובע גדול דוכסי בידו השמאלית, מתנוסס על כן באורך 16 מטר, בעל קו מתאר של מתומן קפלה בסגנון אדריכלות נאו-ביזנטית על סטילובטה מרובעת.
הדום הלבנים והסטילובט מצופים בלוחות ברזל יצוק.
גובהה הכולל של האנדרטה הוא 20.4 מ'.
אנדרטת השואה היא אנדרטה לזכר קורבנות השואה (יהודים וצוענים) ברומניה שהוקמה בבוקרשט על ידי ממשלת רומניה.
בשנת 2003 פנה מקסימיליאן מרקו כץ, המנהל והמייסד של המרכז לניטור ומאבק באנטישמיות ברומניה, לכל ראשי המפלגות הפוליטיות ברומניה, לממשלת רומניה ולנשיא רומניה, בהצעה להקים במרכז העיר אנדרטה להנצחת זכר השואה ולזכר קורבנות השואה ברומניה.
ההצעה הופנתה גם לאלי ויזל, נשיא ועדת ויזל.
ההצעה קיבלה את כל האישורים הדרושים, כולל אישור המועצה הכללית של עיריית בוקרשט ואישור הוועדה הטכנית של העירייה.
משרד התרבות והדתות הרומני נטל אחריות על הקמתה ועל מימונה של האנדרטה, בהמשך להמלצת הוועדה הבינלאומית לחקר השואה ברומניה ותוך התייעצות עם נציגי פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, נציגי ועדת ויזל ונציגים של ניצולי השואה.
האנדרטה הוקמה במרכז העיר, על פני שטח של 2,894 מ"ר, שהיה בעבר פארק ברזויאנו, הממוקם בצומת הרחובות אנגל סאליגני, מיחאי וודה, יון ברזויאנו וליפסקאני, בקרבת בניין עיריית בוקרשט.
לצורך תכנון ובניית האנדרטה נערכה תחרות ארצית בה זכה הפסל פטר ג'קובי.
אבן הפינה לאנדרטת השואה הונחה ב-9 באוקטובר 2006, היום הלאומי לציון השואה ברומניה, בנוכחות הנשיא טריאן בססקו ושר התרבות, אדריאן אירגולסקו.
תאריך פתיחה רשמי היה ב-8 באוקטובר 2009.
האנדרטה כוללת אולם מרכזי וחמישה פסלים - ויה דולורוזה, מגן דוד, גלגל הצוענים, עמוד זיכרון ואפיטף.
האולם המרכזי - מבנה בטון מאסיבי מונמך שהכניסה אליו מתאפשרת באמצעות גרם מדרגות משולבות ברמפה המנגישה אותו לאנשים עם מוגבלויות.
לכל אורך קירות האולם נמתח פס מתכת חלודה עליו חקוקים שמות הנספים בשואה.
האווירה באולם המרכזי מאופיינת בתנועתיות הנוצרת מתוך משחקי האור והצל.
משני צדי הכניסה מוצבות ויטרינות בהן מצבות.
בצד ימין מצבות שהובאו מבית העלמין סבסטופול בבוקרשט, שפורק בשנת 1942 בהוראתו של המרשל יון אנטונסקו ובצד שמאל מצבות שהובאו מבית העלמין היהודי באודסה.
ויה דולורוזה - על רחבת הבטון המחברת בין רכיבי האנדרטה שוחזרו בצורה אומנותית פסי רכבת, זכר לרכבות שהובילו את היהודים למחנות הריכוז.
מגן דוד - פסל סביבתי מאופיין על ידי שילובים של אור וצל.
גלגל הצוענים - גלגל בקוטר 2 מטר המזכיר את המורשת ההודית של הצוענים.
עמוד הזיכרון - בנוי ממודולים של ברזל יצוק חלוד המושחלים על עמוד מרכזי.
על כל צד כתובה אות עברית אחת.
ביחד, האותיות יוצרות את המילה "זכור".
אפיטף - קרון ובו שברי פלדה וסלעים.
אנדרטת השואה ביודנפלאץ הידועה גם בשם "הספרייה חסרת השם" ניצבת ביודנפלאץ ברובע הראשון של וינה.
זוהי האנדרטה המרכזית לזכר קרבנות השואה האוסטרים.
היא עוצבה על ידי האמנית הבריטית רייצ'ל וייטריד.
בניית האנדרטה הייתה ביוזמתו של שמעון ויזנטל.
לאחר המחאות נגד האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם הממוקמת בכיכר אלברטינה במרכז העיר וינה, שנוצרה על ידי אלפרד הרדליקה בשנת 1988, שהציגה את הקורבנות היהודים באופן לא מכובד.
בעקבות כך יזם ויזנטל הקמת אתר הנצחה חדש, שיוקדש במיוחד לקורבנות היהודים של הפשיזם הנאצי באוסטריה.
האתר נבנה על ידי עיריית וינה, לפי עיצובה של רייצ'ל וייטרייד, שנבחר פה אחד על ידי חבר שופטים בינלאומי בראשותו של האדריכל הנס הוליין.
(הבניין הוצת ב-12 במרץ 1421, באותו יום שבו נכנסו חיילים נאצים לווינה 517 שנים מאוחר יותר...).
סך העלויות הכולל ששילמה עיריית וינה היה 160 מיליון שילינג, מתוכם 8 מיליון עבור העיצוב של רייצ'ל וייטרד, 15 מיליון עבור תכנון הכיכר, 23 מיליון עבור עבודות התשתית, 40 מיליון עבור בניית בית הארכיון הסמוך, ו 74 מיליון עבור אולם התצוגה הארכאולוגי ואזור המוזיאון.
האנדרטה נחנכה לבסוף ב-25 באוקטובר 2000, יום לפני החג הלאומי האוסטרי.
באירוע נכחו נשיא אוסטריה תומאס קלסטיל, ראש עיריית וינה מיכאל האופל, נשיא הקהילה היהודית וינה אריאל מוזיקאנט , שמעון ויזנטל, רחל וייטרייד ואורחים חשובים נוספים.
האנדרטה הוקמה חמש שנים לפני הקמת האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו, בברלין.
האנדרטה בנויה על בסיס יצוק מבטון ופלדה שאורכו 10 מטר ורוחבו 7 מטר, וגובהה הוא 3.8 מטר.
כשעליו בנויים כמין מדפים מאבן גיר, שעליהם מונחים מאות כרכי ספרים, ללא כיתוב כל שהוא, המדמים עותקים אינסופיים של ספרים סגורים ממהדורה זהה, אך גב הספר נמצא כלפי פנים, ודפי הספר לכיוון החיצוני.
לסמל את חוסר אפשרות לקרוא מה כתוב בה.
הדבר המסמל את מספרם הרב של הקורבנות, כמו גם את המושג של היהודים כ"עם הספר".
ביניהם יצוקות כמין דלתות כפולות ללא ידיות, שאינם נפתחים, ליצור השראה של דממה אילמת.
חלק מהמשמעות של הספרים היא לסמל מרחב תרבותי של זיכרון ואובדן שנגרם על ידי רצח העם של יהודי אירופה.
באמצעות הדגשת הריק והחוסר שנותר.
כיצירת אמנות, האנדרטה לא נועדה להיות יפה, בניגוד לחלק גדול מאמנות הבארוק והאדריכלות של וינה.
יש בה היבט של אי נוחות, שנועד בנוכחותה הקשה לעורר מחשבה אצל הצופה על הטרגדיה והאכזריות של השואה.
ובמילותיו של שמעון ויזנטל בעת הסרת הלוט, "האנדרטה הזו לא צריכה להיות יפה, היא חייבת לכאוב".
לבקשת האמנית, לא ציפו את האנדרטה בציפוי שימנע השחתה בגרפיטי.
אף על פי שלא נכתב כלום על ספרי האבן, נחקק סמל מגן דוד בבסיס האנדרטה, על רצפת הבטון, למול הדלתות הכפולות הנעולות, וסביבו כיתוב בשלש שפות, בגרמנית, עברית ואנגלית.
במקום זה, בו נבנתה האנדרטה, נמצאים אתרים היסטוריים נוספים, כמו עתיקות בית הכנסת שנהרס בתקופת גזירות וינה, על ידי הכנסייה ב–12 במרץ 1421, לאחר שעשרות יהודים שלא הסכימו להמיר את דתם התכנסו בו, והתאבדו בתוכו.
שרידיו מוצגים מתחת למקום האנדרטה.
כשהכניסה היא ממרתף המוזיאון היהודי שנמצא בסמוך.
כמו כן בבניין המוזיאון, נמצא אתר השמות, שהוקם בשיתוף הקהילה היהודית וינה, בו מופיעים שמותיהם של 65,000 יהודי אוסטריה שנרצחו בשואה, וחומר רב על הנסיבות שהובילו לרציחתם.
אנדרטת התצפיתניות היא אתר הנצחה שהוקם לזכר התצפיתניות שנפלו בקרב נחל עוז במהלך טבח שבעה באוקטובר ב-2023.
האנדרטה ממוקמת בין מוצב נחל עוז ליישובי עוטף עזה, הערים שדרות ונתיבות, ונועדה להמחיש את תפקידן החיוני של התצפיתניות בהגנה על גבולות מדינת ישראל.
הקמת האנדרטה בוצעה על ידי הורי התצפיתניות ובשיתוף פעולה עם מתנדבים, תורמים וסטודנטים ממכללת ספיר בשדרות.
המצפה מהווה חלק ממסלול "דרך תקומה" - פרויקט מורשת והנצחה המאפשר למשפחות הנופלים להנציח את יקיריהן.
מטרת המסלול היא למשוך מבקרים לאזור ולחבר את הציבור הרחב למורשת הקרב של הלוחמים שהגנו על המולדת במלחמת חרבות ברזל.
האתר משמש כעדות היסטורית לפועלן של התצפיתניות ותרומתן לביטחון המדינה, ומדגיש את חשיבות תפקידן במערך ההגנה של ישראל.
לאורך השביל המוביל לעמדת התצפית מוצבים סלעי הנצחה המעוטרים בתמונותיהן של התצפיתניות שנפלו במוצב נחל עוז במהלך מתקפת הטרור של חמאס ב-7 באוקטובר 2023. סלעי ההנצחה מוקמו על גבעה המשקיפה על האזור, כחלק מהמערך הכולל של אתר ההנצחה.
אנדרטת השהידים הידועה גם בשם אנדרטת הקדושים המעונים, היא אנדרטה שעוצבה על ידי הפסל העיראקי אסמעיל פתח אל-טורק וממוקמת בבגדאד, בירת עיראק.
במקור האנדרטה מוקדשת לחיילים עיראקיים שנהרגו במלחמת איראן–עיראק, ומאז היא הפכה להיות אחד מאתרי ההנצחה המרכזיים בעיר.
האתר נבנה כחלק מתוכנית רחבה יותר של ממשלת הבעת' להקמת מספר אנדרטאות ציבוריות שהוקמו במטרה לקשט את בגדאד, לסייע בהטמעת תחושת גאווה לאומית, ובמקביל להנציח את המוניטין של סדאם חוסיין.
האתר נבנה בשיאה של תקופה שבה סדאם חוסיין הזמין יצירות אמנות רבות והוציא סכומי כסף רבים על אנדרטאות ופסלים חדשים.
אנדרטת השהידים נבנתה בצד של אזור אל-רוספה של בגדאד והיא אחת משלוש אנדרטאות שנבנו במטרה להנציח את הכאב והסבל של עיראק בעקבות מלחמת שמונה השנים.
הראשונה שנבנתה מבין אנדרטאות אלו היא אנדרטת החייל האלמוני (1982); אחריה נבנתה אנדרטת אל-שהיד (1983) ולבסוף ידי הניצחון (1989).
האנדרטה תוכננה על ידי הפסל והאמן העיראקי, אסמעיל פתח אל-טורק (1934–2004), נבנתה בשיתוף פעולה עם האדריכל העיראקי, סמאן כמאל, וקבוצת האדריכלות של בגדאד.
תקופת בנייתה הייתה בין השנים 1981 ו-1983 ובשנת 1983 היא נפתחה רשמית.
האנדרטה מורכבת מפלטפורמה עגולה בקוטר 190 מטרים במרכזו של אגם מלאכותי.
על הרציף ניצבת כיפה מפוצלת בצבע טורקיז בגובה 40 מטרים, הדומה לכיפות מתקופת שושלת בית עבאס.
שני חצאי הכיפה המפוצלת מקוטעים, כאשר אש תמיד נמצאת במרכז.
הקונכיות החיצוניות בנויות ממסגרת פלדה מגולוונת עם חיפוי אריחים מחומר קרמי בצבע טורקיז מזוגג, אשר יצוקו מראש מבטון מחוזק בסיבי פחמן.
מתחת לדגל עיראק ישנו חור פתוח המספק אור.
בנוסף לאנדרטה עצמה יש באתר גם פארקים, גן שעשועים, מגרשי חניה, שבילי הליכה, גשרים ואגם.
במרכז חצאי הכיפות נמצא עמוד דגל מתכת מפותל היוצא מהמוזיאון התת-קרקעי.
על התורן מתנוסס דגל עיראק.
מעיין מים זורם בקרבת מקום כדי לסמל את דמם של הנופלים.
המבנה כולל אזכורים למסורת האמנות העתיקה של עיראק בצורת לוח שיש עם פסוקים מהקוראן בכתב כופי עתיק.
האנדרטה ממוקמת בצד המזרחי של נהר החידקל, ליד תעלת הצבא המפרידה בין מדינת א-סדר לשאר בגדד.
מוזיאון, ספרייה, קפיטריה, אולם הרצאות וגלריית תערוכות ממוקמים על שתי מפלסים מתחת לכיפות.
האנדרטה שהושלמה עלתה חצי מיליון דולר (אמריקאי).
זהו אחד המונומנטים האייקוניים ביותר בבגדאד.
מגזין Art in America דירג את אל-שהיד כעיצוב היפה ביותר במזרח התיכון.
תמונה של אנדרטת אל-שהיד הופיעה על גב שטר 25 דינר עיראקי משנת 1986.
האנדרטה יוצרת אשליה חזותית: מנקודות מבט מסוימות, היא נראית ככיפה אחת, אך מנקודות מבט אחרות, היא נראית ככיפה מפוצלת.
אנדרטת השהידים כפי שנראית מנקודות מבט שונות:
אתר ההנצחה בגרוסמרקטהאלה בפרנקפורט , או אנדרטת השואה באולם השוק של פרנקפורט, מנציח את גירוש יהודי פרנקפורט בגרמניה הנאצית במהלך השואה.
בין השנים 1941 ל-1945, השתמש הגסטפו במרתף של גרוסמרקטהאלה כמקום איסוף לגירוש יהודים מהעיר ומהאזור ריין-מיין.
במהלך עשרה גירושים המוניים בין אוקטובר 1941 לספטמבר 1942 בלבד, כ-10,050 איש גורשו מתחנת הרכבת של הגרוסמרקטהאלה ברכבות משא אל גטאות, מחנות ריכוז והשמדה, ולאחר מכן נרצחו.
לפי הידוע, רק 179 מהמגורשים שרדו את מלחמת העולם השנייה.
החל משנת 2009, עיריית פרנקפורט על המיין, בשיתוף פעולה הדוק עם הבנק המרכזי האירופי (ECB) והקהילה היהודית בפרנקפורט, תכננה אתר הנצחה בגרוסמרקטהאלה.
אתר זה נועד להנציח את הרצח המאורגן של יהודים כתוצאה ממדיניות ההשמדה של המפלגה הנאצית וליידע את הציבור על הזוועה.
על פי מכרז התכנון, היה צורך לשמור על הקשר המרחבי למקום ההיסטורי של האירוע ולכלול שטח ציבורי.
139 אדריכלים, אדריכלי נוף, מתכנני ערים, אמנים וסטודנטים השתתפו בתחרות בינלאומית פתוחה לעיצוב האתר.
ביולי 2009, ועדה בראשות האדריכל מפרנקפורט, ניקולאוס הירש, בחרה עשרים עיצובים משלב התחרות הראשון לבחינה מעמיקה.
הוועדה התכנסה שוב בסוף מאי 2010. לאחר תיקונים נוספים של העיצובים בקבוצות קטנות, טוביאס כץ ומרקוס קייזר זכו בתחרות ב-2011.
חלפו ארבע שנים נוספות עד לפתיחת האתר.
ב-22 בנובמבר 2015, עיריית פרנקפורט על המיין מסרה את אתר ההנצחה לציבור.
המוזיאון היהודי בפרנקפורט עבד על עיבוד מחקרי של תולדות הגירושים, שהונגש לציבור בתערוכה קבועה חדשה החל משנת 2019.
אתר ההנצחה תוכנן על ידי משרד האדריכלים KatzKaiser מקלן ודרמשטדט.
הקונספט מתבסס על עדינות האלמנטים שלו: ציטוטים נבחרים של אזרחי פרנקפורט שנרצחו, ניצולים של השואה ומשקיפים על הגירושים ההמוניים.
הוא מבוסס על שימור השרידים שנותרו מתקופת הגירושים (מרתף, חלל הרמפה, תא האיתות, גשר הולכי רגל, מסילות) במצבם המקורי וחיבורם זה לזה באמצעות רכיבים חדשים, כגון שביל בטון.
מבנה רמפה מספק את החיבור למרתף הגרוסמרקטהאלה שנמצא באתר של הבנק המרכזי האירופי.
במקום זה, נשים, גברים וילדים יהודים נכלאו, הוכו ונשדדו מחפציהם האחרונים לפני שגורשו בכוח ברכבות של דויטשה רייכסבאן.
זיכרונות האירועים הללו חקוקים לצמיתות כציטוטים על הרצפה והקירות, במרתף הגרוסמרקטהאלה לשעבר ובשטחים החיצוניים של הבנק המרכזי האירופי.
עבור מבקרים ב-ECB ובשטח הציבורי הסמוך ממזרח, הציטוטים לא רק מסמנים טופוגרפית את אתר הפשע ההמוני כ"כתובות" על שבילים וקירות, אלא גם מסודרים לפי הרצף הכרונולוגי של גירוש: מהזמנה להגיע לנקודת האיסוף ועד ליציאת הרכבות למחנות האיסוף במזרח.
בין השניים לעיתים חלפו יומיים עד שלושה של סבל בלתי נתפס עבור האנשים שנפגעו.
עם זאת, הראיות המילוליות מתייחסות גם לאירועים ועדויות עקיפות, כגון התאבדויות בהקשר הזמני של הגירושים, תגובות האוכלוסייה העירונית או השתקפות הפשע בפרנקפורט.
ציטוטים של מבצעי הפשע לא נכללו.
במקום זאת, הצורך והייאוש של אלה שהפכו לקורבנות האידאולוגיה הגזענית הנאצית מובעים במקום האותנטי של הפשע.
לדברי האחראים, הצהרות של מבצעים בשפה הבירוקרטית הגולמית שלהם ולרוב ללא כל אמפתיה היו מלעיגות פעם נוספת על סבלם של יותר מ-10,000 אנשים כיום.
לבסוף, נבחרו ציטוטים עכשוויים ומאוחרים יותר כדי לתאר את הגירושים מפרנקפורט.
אלה כוללים גם התבוננות רפלקסיבית של ניצולים על האירועים בגרוסמרקטהאלה ובתוכה.
חלק מהציטוטים הללו הועברו באנגלית; הם מתייחסים לגלות או להגירה מאוחרת יותר של ניצולים מגרמניה שלאחר המלחמה.
משנת 1941 שכרה משטרת המדינה החשאית את אזור המרתף המזרחי של הגרוסמרקטהאלה כמקום מפגש לגירושים ההמוניים.
המקום נבחר בשל קרבתו למרכז העיר ומיקומו הנוח על קו הרכבת הנמל של פרנקפורט.
המרתף סיפק מחסה מפני מבטים סקרניים של המתרחש והציע מקום מאולתר למאות אנשים שגורשו.
משם הם הובלו לתחנת הרכבת של הגרוסמרקטהאלה הסמוכה לאולם, שם חיכו הרכבות של דויטשה רייכסבאן להובלה.
בנוסף, פעילות השוק היומית נמשכה ללא הפרעה, אף שהאירועים האכזריים לא נותרו חבויים מעיני העובדים שם.
סיפוריהם של רוב האנשים שגורשו מפרנקפורט ניתנים למחקר דרך מאגר המידע של אנדרטת נויר ברנפלאץ.
הוא זמין לציבור במוזיאון יודנגאסה.
בסך הכול, ידועים נתונים של 12,820 יהודים שנרצחו מפרנקפורט, מתוכם 10,231 גורשו ברכבת.
אתר ההנצחה כולל שטח נגיש לציבור לאורך סוללת הרכבת של ימינו בדרך פיליפ-הולצמן בין רחוב זונמאנשטראסה לגדת המיין.
החלק של האתר בשטח הבנק המרכזי האירופי נגיש רק בסיורים מודרכים.
סיורים אלה מאורגנים על ידי המוזיאון היהודי של עיריית פרנקפורט, האחראי על הפיקוח הפדגוגי הכולל של האתר.
אנדרטת ואנס אגניו היא אנדרטה המנציחה את פטריק אלכסנדר ואנס אגניו , שהיה פקיד בכיר בממשל הבריטי בהודו, ואת עוזרו ויליאם אנדרסון שנרצחו, ב-1838, בפנג'אב, במסגרת תפקידם.
רצח זה הוביל לפרוץ המלחמה האנגלו-סיקית השנייה.
כיום האנדרטה נמצאת בתחום המצודה ההיסטורית של העיר מולטאן שבפקיסטן.
בתחילת המאה ה-19 פרץ סכסוך בין האימפריה הבריטית לאימפריה הרוסית שכונה המשחק הגדול.
בריטניה, ששלטה בהודו, חששה מפלישה דרומה של רוסיה ששלטה בחלקה הצפוני של אסיה ובמקביל ברוסיה שלט חשש דומה מפני פלישה של האימפריה הבריטית.
כדי להתמודד עם האיום, לכאורה, שאפה כל אימפריה לחזק את גבולה מול האימפריה היריבה וכך הפך אזור זה (שכלל את פקיסטן, אפגניסטן, ג'אמו וקשמיר ועוד) לזירה בה נלחם כל צד לכבוש יותר שטחים.
אחד מהאזורים האלו היה חבל פונג'אב בה התקיימה הממלכה הסיקית.
בדצמבר 1845 פרצה המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה שנועדה לחזק את השליטה הבריטית בממלכת הסיקים.
המלחמה הסתיימה במרץ 1846 בניצחון בריטי שהביא לשיחות כניעה בין הבריטים לסיקים וב-9 במרץ 1846 נחתם הסכם לאהור שכלל ויתור סיקי על אדמות החקלאיות יקרות הערך בפונג'אב לטובת חברת הודו המזרחית הבריטית, הסכמה להתיישבות בריטים בלאהור ובערים אחרות בפונג'אב ותשלום קנס כבד.
על בסיס ההסכם הגיעו פקידים בריטים רמי דרג, בראשותו של מושל פונג'אב סר הנרי לורנס , לערים המרכדיות של פונג'אב וניהלו בפועל את הממלכה.
במסגרת פעילותם צמצמו את כוחם של השליטים המקומיים ואף הגלו כאלו שהראו סימני התנגדות.
בנוסף הכתיבו הפקידים את משימותיו של הצבא הסיקי על פי היעדים של הבריטים.
פעולות אלו גרמו למרמור וכעס בקרב הסיקים והביא להתעוררות לאומנית ולניצני מרד.
בתחילת 1848 פרש המושל הנרי לורנס מתפקידו ובמקומו מונה סר פרדריק קורי .
קורי, שגר בכלכותה, לא הכיר לפרטים את המתרחש בממלכה הסיקית והתנהג בקשיחות ולכן גרם להאצת ההתדרדרות היחסים בין שתי המדינות.
ב-19 באפריל 1848 הגיעו מלאהור למולטאן הפקיד הבכיר פטריק אלכסנדר וואנס אגניו כשהוא מלווה בקצין האנגלי, לוטננט ויליאם אנדרסון (Lieutenant William A.
מטרתם הייתה לקבל את האחריות על העיר מידי המושל המקומי, דיוואן מולראג' צ'ופרה , על מנת להעבירה למושל שמונה על ידי האנגלים חאן סינג מאן (Kahan Singh Mann).
תומכיו הסיקים של המושל המודח צ'ופרה סירבו לקבל את חילופי השלטון והתקיפו את המשלחת האנגלית.
שני הקצינים נפצעו קשה וננטשו בשדה הקרב על ידי כוח המשמר שליווה אותם כשלמחרת חזרו הסיקים ורצחו את שני הפצועים.
כדי לחזק את רושם המעשה שלח דיוואן מולראג' צ'ופרה את ראשו של אגניו בחזרה ללאהור.
אירוע זה הביא לפרוץ המלחמה האנגלו-סיקית השנייה.
בינואר 1849, לאחר שצבא הבריטי כבש את מצודת מולטאן, הובאו אגניו ואנדרסון לקבורה במקום בו נרצחו, בטקס צבאי מלא.
על קברם הקימה חברת הודו המזרחית הבריטית אנדרטה בצורת אובליסק בגובה של כ-16 מטר שבסיסה מרובע.
האנדרטה הוקמה על במה בטון מוגבהת שהגישה אליה בגרם מדרגות רחב בן שש מדרגות.
במבנה נעשה שימוש באבן חול אדומה.
בבסיס האנדרטה נקבע שלט עליו נכתב:
אנדרטה דומה בצורתה הקימו הבריטים גם לאחר הניצחון בקרב צ'יליאנוואלה (שהתחולל במסגרת המלחמה האנגלו סיקית השנייה).
אנדרטת ז'גוטה (בפולנית: Pomnik Żegoty) היא אנדרטת אבן המוקדשת לז'גוטה, ארגון מחתרת פולני שסייע בהצלת יהודים בפולין בתקופת שואת יהודי פולין.
האנדרטה ניצבת ברחוב Anielewicza בשכונת מורנוב, ורשה, פולין, סמוך לאנדרטה לזכר מרד גטו ורשה ולמוזיאון לתולדות יהודי פולין.
על האנדרטה חקוק תיאור בשלוש שפות (עברית, פולנית ואנגלית) שמסכם את פועלה של ז'גוטה (המוכרת גם כ"המועצה לעזרת יהודים" שפעלה במסגרת נציגות הממשלה בפולין).
על פי התיאור: "מועצת סיוע ליהודים 1942 ז'גוטה 1945. הארגון שהוקם על ידי מדינת המחתרת הפולנית להצלת יהודי השואה.
זה היה הארגון היחיד מסוגו בשטח הכיבוש הנאצי אשר מומן על ידי הממשלת הגולה שלה".
האנדרטה, שמומנה בידי אמריקאים ממוצא פולני, עוצבה בידי האדריכלים חנה שמאלנברג ומארק מודראו.
היא נחנכה ב־27 בספטמבר 1995 על ידי ולדיסלב ברטושבסקי, שהיה אז איש הז'גוטה האחרון שנותר בחיים.
בטקס הפתיחה נשאו תפילה הרב הראשי של ורשה, פנחס מנחם יוסקוביץ, והבישוף סטניסלב גדצקי.
בין המשתתפים היו גם שגרירי ישראל וארצות הברית, והפעיל הפולני־יהודי ארנולד מוסטוביץ.
האנדרטה הוצבה לצד עץ אלון שניטע בשנת 1988 לציון 45 שנים למרד גטו ורשה.
בטקסי זיכרון ואירועים הקשורים להנצחת הצלת יהודים בשואה בפולין, מניחים זרים באנדרטה.
אנדרטת השואה בלובלין (בפולנית: Pomnik ku czci masowej eksterminacji ludności żydowskiej, Pomnik ofiar getta) היא אנדרטה המנציחה את תושבי העיר היהודים שנהרגו ב.
האנדרטה נחנכה בנובמבר 1963, ב"כיכר קורבנות הגטו".
האנדרטה עשויה מברונזה, וגובהה 4.2 מטר, ועל פניה ישנם קווי מתאר שלדמויות אנשים.
מבנה האנדרטה בעל ארבע צדדים, המתקצרים כלפי מעלה ומסתיימים בחצי עיגול.
על גבי האנדרטה חרוטים בפולנית "W każdej garstce popiołu szukam swoich bliskich" וביידיש המילים "אִיך זוּך דִי טוֹיטֶע מיַינֶע, אִין יֶעדן בֶּערגְל אַש" (בתרגום לעברית: "בכל ערמת אֶפֶר אני מחפש את קרובי שמתו".
הלקוחים משירו של יצחק קצנלסון, השיר על העם היהודי שנהרג.
על בסיס האנדרטה חרוטים שמות מחנות ההשמדה אליהם נשלחו יהודים מלובלין, בלז'ץ, סוביבור, טרבלינקה, מיידנק, טראווניקי, פוניאטובה, בודזין וזאמושץ.
בנוסף מופיע הכיתוב בפולנית וביידיש:
עד לשנת 2006, מיקום האנדרטה היה בכיכר קורבנות הגטו (בפולנית: Plac Ofiar Getta), בין הרחובות לואברטובסקה (Luabrtowska) ושוויינטודוסקה (Świętoduska), שם היה בעבר כיכר השוק, שהפריד בין הגטו היהודי לשאר העיר.
בשנת 2006, האנדרטה הועברה לכיכר בפינת רחובות רדז'יווילובסקיה (Radziwiłłowskiej) ונייצאליה (Niecałej).
בשנת 2006 פרצה מחלוקת כאשר העירייה הציעה להעביר את האנדרטה למיקום אחר, מרוחק יותר ממרכז העיר, על מנת לפנות מקום לבניית חניון תת-קרקעי.
לאחר מחאות מצד הקהילה היהודית בפולין, ויהודים יוצאי לובלין שגרים בארצות הברית, ומכתבים מחאה מאלי ויזל, ההיסטוריונית נחמה טק ילידת העיר, ועורך הדין אברהם פוקסמן, הוחלט כי האנדרטה תועבר למיקום זמני בזמן ביצוע הבנייה, ולאחר מכן תוחזר למיקומה המקורי ותשולב במבנה החדש.
ההעברה הזמנית בוצעה, ומאז ינואר 2007, האנדרטה ניצבת ברחוב נייצאליה.
הבנייה הייתה צפויה להימשך שלוש שנים, והאנדרטה הייתה אמורה לחזור בסביבות שנת 2010.
אנדרטת לינקולן היא אנדרטה בקצה המערבי של המול בעיר וושינגטון שבארצות הברית המוקדשת לזכרו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן.
אבן הפינה לאנדרטה הונחה ביום השנה ה-113 ליום הולדתו של לינקולן, 12 בפברואר 1915, והאנדרטה נחנכה ב-30 במאי 1922, במעמד בנו של הנשיא - רוברט טוד לינקולן.
האדריכל, הנרי בייקון זכה בשל אנדרטה זו במדליית הזהב של AIA שהיא אות ההוקרה הגבוה ביותר של המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA).
סביב האנדרטה, הבנויה בסגנון יווני, 36 עמודים שגובהם 10 מטרים.
36 העמודים מייצגים את 36 המדינות בארצות הברית בתקופת מותו של לינקולן.
שם כל מדינה חקוק בראש כל עמוד.
האנדרטה מבוססת על פסל זאוס באולימפיה.
במרכזה פסל של הפסל דניאל צ'סטר פרנץ' המתאר את הנשיא לינקולן יושב.
פסל הנשיא צופה לעבר בריכת ההשתקפות.
ישנן שתי אגדות אורבניות בנוגע לפסל.
הראשונה טוענת, שבאחורי ראשו של לינקולן מפוסל רוברט אדוארד לי, עוד נטען שלי מביט לכיוון ביתו, בית ארלינגטון (שממוקם ליד בית הקברות הלאומי ארלינגטון).
האגדה השנייה טוענת שלינקולן יוצר באמצעות ידיו את האותיות A ו-L בשפת הסימנים האמריקאית, האותיות A ו-L הם האותיות הראשונות בשמו של לינקולן באנגלית: Abraham Lincoln.
האגדות הופרכו לחלוטין על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית (NPS) שאחראי, בין היתר, על האנדרטה.
על הקיר הדרומי של האנדרטה חקוק נאום גטיסברג, ומעל הנאום מצוי ציור קיר של מלאך המשחרר עבד.
על הקיר הצפוני נאום ההשבעה השני של לינקולן ומעליו ציור קיר המתאר את האחדות בין הצפון והדרום.
על הקיר מאחורי הפסל נחקק:
ב-1939 ביקשה הזמרת מריאן אנדרסון לשיר ב"אולם החוקה" בוושינגטון, אולם הדבר נאסר עליה בשל צבע עורה.
אלינור רוזוולט ארגנה למריאן אנדרסון הופעה על מדרגות אנדרטת לינקולן, ו-70,000 צופים באו לשמוע אותה.
השירה הועברה בשידור רדיו ישיר ברחבי ארצות הברית.
ב-28 באוגוסט 1963, על מדרגות האנדרטה, התכנסו כל הצועדים במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, ומארגן המצעד מרטין לותר קינג נאם את נאום "יש לי חלום" - המפורסם בנאומיו.
אנדרטת לינקולן הופיעה על מטבע הסנט, והיא מופיעה גם על שטר של חמישה דולרים.
אנדרטת חללי הספארי היא אנדרטה לזכר חללי צה"ל שנהרגו באסון הספארי, מפיצוץ מכונית תופת כנגד רכב מסוג ספארי בלבנון.
האנדרטה נמצאת במטולה, בכניסה לגן הלאומי.
ב-10 במרץ 1985 בשעות הצהרים, הופעלה מכונית תופת כנגד משאית "ספארי" שהובילה את חיילי סדנת "נבטיה" (מהיחש"מ המערבי בלבנון) שחזרו מחופשה.
כתוצאה מהפיצוץ נהרגו 12 חיילים ונפצעו 14.
האנדרטה מסמלת את הקשר, האחווה והמשפחתיות בין החיילים שהיו אחד המאפיינים העיקריים בסדנה.
קשר הדוק זה בא לידי ביטוי בשרשרת שבאנדרטה המחברת את שמות החיילים אל סמל היחידה.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל ישראל גודוביץ, במקום שניתן על ידי המועצה המקומית מטולה ורשות שמורות הטבע.
העמדת הסלע התבצעה על ידי מחצבות כפר גלעדי, עבודות המתכת נעשו במרכז שיקום ואחזקה חיפה, וגימור העבודה נעשה על ידי סדנת קריית שמונה.
אנדרטת יאנוש קורצ'אק ותלמידיו היא אנדרטה המצויה באתר ההנצחה יד ושם שעל הר הזיכרון בירושלים.
בשנת 1977 זכה ברוך סקציאר בתחרות ליצירת אנדרטה לזכרו של יאנוש קורצ'אק, ובשנת 1978 יצר את אנדרטת יאנוש קורצ'אק ותלמידיו, שמוצגת דרך קבע ביד ושם שעל הר הזיכרון בירושלים.
האנדרטה מנציחה את זכרו של ד"ר הנריק גולדשמיט, שהתפרסם בכינויו "יאנוש קורצ'אק" - איש הרוח, הרופא והמחנך שנולד למשפחה יהודית מתבוללת בוורשה שבפולין.
קורצ'אק כתב ספרי חינוך רבים וניהל בתי יתומים.
במהלך השואה סירב לנטוש את הילדים היהודים שבבית היתומים, עבר עמם לגטו ורשה, ונלקח עמם אל מותם במחנה ההשמדה טרבלינקה.
הפסל מתאר את יאנוש קורצ'אק (בפסל ניתן לראות את ראשו) המחבק את הילדים ומנסה לגונן עליהם.
ראשו של קורצ'אק גדול מהילדים ואף ידו גדולה, ומקיפה אותם.
הפסל ברוך סקציאר רצה להדגיש בכך את אהבתו של קורצ'אק לילדים ואת מנהיגותו.
ראשו של קורצ'אק באותו גובה כמו ראשי הילדים על מנת להראות את משנתו, לפיה יש להתייחס אל ילדים כאל אנשים מבוגרים.
פסל דומה מעשה ידי אותו פסל נמצא בבית הקברות בוורשה, אולם שם דמותו של קורצ'אק גבוהה ביחס לראשי הילדים.
גרנט היא אנדרטה הממוקמת למרגלות גבעת הקפיטול, במפגש שדרת פנסילבניה ושדרת מרילנד, בוושינגטון בירת ארצות הברית.
האנדרטה הוקמה לזכרו של הגנרל וגיבור מלחמת האזרחים האמריקנית, ונשיא ארצות הברית יוליסס ס.
האנדרטה ניצבת בקצה המזרחי של המול.
האנדרטה כוללת את פסל רכוב על סוס של גרנט.
הפסל, הפונה לעבר אנדרטת לינקולן ואנדרטת וושינגטון, הוא הפסל הרכוב השני בגודלו בארצות הברית, והרביעי בגודלו בעולם.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלה אגודת צבא טנסי בפעילות ציבורית ובפעילות לאסוף מימון לצורך הקמת האנדרטה.
אנדרטת גרנט, שהעבודה על פסליה החלה בשנת 1902 הייתה האנדרטה הגדולה ביותר שתוכננה עד אותה עת.
מבנה האנדרטה תוכנן על ידי האדריכל אדוארד פירס קייסי, והפסל שבמרכז האנדרטה הוא מעשה ידי הפסל הנרי מרווין שריידי (אשר נעזר בפסל אדמונד אמאטייס לקראת סיום העבודה על הפסל).
שריידי עבד על האנדרטה במשך כ-20 שנה עד מותו, מעומס העבודה, כשבועיים לפני חנוכת האנדרטה בשנת 1922.
אורכו של בסיס האנדרטה 77 מטרים, ורוחבו 22 מטרים.
האנדרטה כוללת שלושה חלקים: במרכז החלק המרכזי (הגבוה ביותר), על כן שגובהו 6.8 מטרים, ניצב פיסלו של גרנט הרוכב על סוסו "סינסינטי" - גובהו של הפסל 5.7 מטרים.
משני צדדיו של גרנט עומדי פסלי חיילי צבא האיחוד - חיילי תותחנים, רגלים ופרשים.
מסביב לבמת אנדרטה המרכזית נמצאות ארבע במות קטנות שעליהן ארבעה פסלי אריות ברונזה.
העבודה על מבנה האנדרטה החלה בשנת 1909, עת שהותקנו ארבעה פסלי האריות.
פסלי כוחות הארטילריה הותקנו בשנת 1912, חיל הפרשים בשנת 1916 ופסלו של גרנט עצמו בשנת 1920.
האנדרטה נחנכה ביום השנה ה-100 להולדתו של גרנט - ב-27 באפריל 1922. את בניית האנדרטה השלים שרי פריי על פי שרטוטיו של שריידי בשנת 1924.
בסמוך לאנדרטה מצויות שתי אנדרטאות נוספות: אנדרטת ג'יימס א.
החורשה להנצחת לינדון ביינס ג'ונסון שעל גדת הפוטומק היא אנדרטה הממוקמת על האי קולומביה שבנהר הפוטומק בוושינגטון בירת ארצות הברית.
האנדרטה מנציחה את זכרו של נשיא ארצות הברית לינדון ביינס ג'ונסון.
האנדרטה כוללת שני חלקים - הראשון חורשה במרכזה עומד מונולית עשוי גרניט שהובא ממדינת טקסס, והשני - מישור עשב.
עצי החורשה הם עצי אורן וסביב המדשאות ערוגות של מיני רודודנדרון.
בכניסה לפארק ניתן לשמוע הקלטה של ליידי בירד ג'ונסון המתארת את הקמת הפארק שלימים נקרא על שמה והאנדרטה על שם בעלה.
האנדרטה הוקמה בעקבות החלטה של קונגרס ארצות הברית מיום 28 בדצמבר 1973, והיא רשומה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
האנדרטה נחנכה ב-27 בדצמבר 1974 ומנוהלת על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
אנדרטת מגילת האש היא אנדרטה הניצבת על הר שפי בהרי ירושלים, ממערב למושב כסלון ובה מונצחים תולדות עם ישראל משואה לתקומה.
האנדרטה הוקמה ביוזמת "בני ברית" בארצות הברית, ובתרומתו.
האתר נבחר על ידי יוסף וַיְץ, מראשי קק"ל וממייסדי מינהל מקרקעי ישראל.
את האנדרטה פיסל האמן נתן רפופורט, ניצול השואה בעצמו.
האנדרטה עשויה ברונזה וגובהה שמונה מטרים.
צורתה היא של שני גלילי מגילה, המביעים את היותו של עם ישראל עם הספר.
גליל אחד מתאר את השואה והשני את התקומה.
בחלק המסמל את השואה מתוארים בין השאר יאנוש קורצ'אק וילדיו, שורת קסדות המתארות את החיילים הנאצים, דמות מלוחמי הגטאות האוחזת רימון, ודמויות נוספות מאחורי גדרות המחנות.
את חלק השואה חותמים תמונות של ניצולי השואה העולים לארץ במבצעי העפלה, יהודים מהארץ שעוזרים להם לרדת מהסירות, ודמות יהודי המנשק את אדמת ארץ ישראל.
במרווחים שנוצרו בין שני הגלילים ממוקמים שני חדרי זיכרון, שבתוך כל אחד מהם חרוט פסוק מהתנ"ך.
האנדרטה ממוקמת ביער הקדושים שבהרי ירושלים, סמוך למושב כסלון.
אנדרטת כוחות השיטור הלאומית היא אנדרטה הממוקמת בוושינגטון בירת ארצות הברית, בכיכר הרשות השופטת (Judiciary Square), לזכרם של חללי כוחות השיטור של ארצות הברית שנפלו בעת תפקידם.
האנדרטה ממוקמת ברחבת הכניסה אל מוזיאון הבניה הלאומי.
האנדרטה הוקמה בעקבות חקיקה של קונגרס ארצות הברית משנת 1984. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל דייוויס בקלי, ונחנכה ב-15 באוקטובר 1991. האנדרטה כוללת בריכת השתקפות וסביבה פארק שבו קירות שעלים חקוקים שמות 17,500 אנשי המשטרה וכוחות השיטור האמריקאים (הן הפדרליים והן המדינתיים) שנפלו בעת מילוי תפקידם.
בסמוך נמצא מרכז מבקרים ובו מידע על השוטרים שנפלו.
ב-20 באוקטובר 1996 נחקק חוק 104-329 שהורה על הקמת קרן למימון אחזקת האנדרטה על ידי מזכיר הפנים של ארצות הברית.
המימון מושג בעיקר מתרומות וממכירת מזכרות.
בשנת 2000 נחקק חוק PL 106-492 על ידי הקונגרס המורה על הקמת מוזיאון הנצחה בסמוך לאנדרטה, בעלות של כחצי מיליון דולרים.
החוק נחתם על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ב-9 בנובמבר 2000, אולם עבודות הקמת המוזיאון טרם החלו.
המוזיאון צפוי להחנך בשנת 2014.
אנדרטת כוחות השיטור הלאומית היא אנדרטה הממוקמת ברובע וסטמינסטר במרכז העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
האנדרטה מנציחה את למעלה מ-4,000 אנשי כוחות השיטור של הממלכה המאוחדת אשר נפלו במילוי תפקידם.
האנדרטה תוכננה על ידי לורד נורמן פוסטר ופר ארנולדי.
האנדרטה ממוקמת בפינת המאל ודרך משמר הסוסים, בסמוך לבניין האדמירליות הישן.
בשנת 1984, בעקבות רציחתה של השוטרת איבון פלטשר, ייסד במאי הסרטים מייקל וינר את קרן ההנצחה לשוטרים.
בשנים הראשונות לאחר הקמתה, התרכזה הקרן בהקמת אנדרטאות לשוטרים שנפלו בעת מילוי תפקידם - אנדרטאות אלה הוקמו במקום נפילתם של השוטרים.
החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה הקרן לפעול להקמת אנדרטה לאומית, ולאיסוף תרומות למטרה זו.
וינר בעצמו תרם סכום של 500,000 ליש"ט להקמת האנדרטה.
סכום התרומות הכולל שנאסף לצורך הקמת האנדרטה היה 2.3 מיליון ליש"ט.
באוקטובר 2002, לאחר פעילות ציבורית של כ-10 שנים, הסכימה מועצת הסיטי של וסטמינסטר להקים את האנדרטה בשטחה.
האנדרטה תוכננה על ידי לורד נורמן פוסטר והמעצב הדני פר ארנולדי.
האנדרטה נבנתה סביב ארובת אוורור של קו בייקרלו של הרכבת התחתית של לונדון אשר היה במקום קודם לכן.
ב-22 ביולי 2004 נערך טקס הנחת אבן הפינה לאנדרטה, בנוכחות ראש ממשלת בריטניה דאז טוני בלייר, מייקל וינר וראשי המשטרה המטרופולינית ומשטרת מנצ'סטר רבתי (יחידות המשטרה להן מספר הנופלים הגבוה ביותר).
האנדרטה נחנכה ב-26 באפריל 2005 בנוכחות מלכת הממלכה המאוחדת אליזבת השנייה, ובנוכחות טוני בלייר, מייקל הוורד וצ'ארלס קנדי (ראשי מפלגות הגדולות בפרלמנט הבריטי).
בטקס נכח משמר כבוד של 56 קציני משטרה הלובשים מדים של 56 יחידות המשטרה הפועלות בממלכה המאוחדת.
בשנת 2006 זכה עיצוב האנדרטה בפרס המכון המלכותי של האדריכלים הבריטיים.
האנדרטה מורכבת ממבנה מלבני שחור (המקיף את תעלת האוורור של קו הרכבת התחתית) ומעמוד זיכרון עשוי זכוכית כחולה, הניצב בתוך בריכת השתקפות.
משטח מקשר בין שני חלקי האנדרטה.
על החזית הצפונית של הקיר השחור נכתב:
בקיר השחור חלון ובו מוצגת ספר שמות הנופלים.
עמוד הזכוכית מואר באור כחול באמצעות סיבים אופטיים.
אור כחול זה בא לסמל את המנורה הכחולה התלויה באופן מסורתי בחזית מבני משטרה בממלכה המאוחדת.
גובה עמוד הזיכרון 7.4 מטרים, משקלו 28.6 טונות והוא מורכב מ-622 משטחי זכוכית המוצמדים זה לזה (שטחם הכולל 954 מ"ר).
עמוד זה יוצר הפרדה בין ההולכים לאורך שדרת המאל לבין המביטים בספר הזיכרון בו רשומים שמות 1,600 אנשי כוחות השיטור שנהרגו בעת מניעת פשעים או ביצוע מעצרים.
ביקורת נוספת הועלתה כנגד הכללה ברשימה שמות שוטרים ממשטרת אלסטר שנהרגו במהומות באירלנד, בטענה ששוטרים אלה היוו למעשה כוח כובש מדינה זרה, ופעולותיהם לא היו פעולות שיטור.
אנדרטת חטיבת יפתח בנגב היא אנדרטה הנמצאת בצפון הנגב, ליד צומת קמה בתוך חניון על שם יגאל אלון.
האנדרטה מוקדשת ללוחמי חטיבת יפתח שנפלו בקרבות בנגב במלחמת העצמאות.
חטיבת יפתח היא החטיבה היחידה שלחמה בכל החזיתות במלחמת העצמאות.
בתחילת המלחמה לחמה בגליל המזרחי בקרבות מצודת ישע, מלכייה וכיבוש צפת.
לאחר מכן הועברה לחזית המרכז והשתתפה במבצע דני לכיבוש לוד ורמלה ובמבצע יורם בניסיון לכיבוש לטרון.
45 מלוחמי החטיבה נהרגו בקרב חירבת כוריכור.
לאחר מכן הועברה החטיבה לנגב.
ציודה הוטס לשדה תעופה ליד קיבוץ רוחמה במסגרת מבצע אבק והלוחמים הסתננו לנגב בדרך יבשתית דרך קווי המצרים.
לפני מבצע יואב לחמה החטיבה לגירוש כוחות של האחים המוסלמים שהשתלטו על מכרות הגופרית ליד בארי ובתפיסת תלים ומשלטים להגנת שדה התעופה אבק 1 ליד רוחמה שהיה נחוץ להובלת ציוד ותחמושת לפני המבצע.
בחרבת מחאז התחוללו קרבות כבדים והמקום עבר מיד ליד שלוש פעמים עד שנשאר בידי החטיבה.
במבצע יואב תקעו לוחמי החטיבה טריז בעורף הצבא המצרי וכבשו את בית חאנון.
המצרים הגיבו בהפגזה כבדה וגרמו לחטיבה אבדות כבדות אך הלוחמים לא נסוגו.
מהלך זה גרם לנסיגת הצבא המצרי ללא קרב מכל מישור החוף הדרומי מגשר עד הלום עד עזה.
ראשיתה של האנדרטה היה בגלעד צנוע שהוקם ב-1950 ביוזמת אסף שמחוני שהיה מפקד גדוד בחטיבה.
הגלעד היה עשוי בטון דמוי אבנים ועליו שלט ובו שמות 40 חללי החטיבה בקרבות בנגב וכתובת: "יפתח, נפלו על שחרור הנגב".
האנדרטה תוכננה על ידי יחיאל (חיליק) ערד, חבר קיבוץ סער, ונחנכה בערב יום הזיכרון ג' באייר תשכ"ט (21 באפריל 1969).
היא בנויה מבטון חשוף בצורת מגן הניצב על בונקר.
המגן נישא לגובה שבעה מטרים, כשהוא הולך וצר כלפי מעלה ויוצר חוד המזדקר לשמיים כאילו רוצה לפרוץ לעברם.
על הקיר לוח ועליו מבצעי חטיבת יפתח במלחמת העצמאות ולוח עליו שמות 44 לוחמי החטיבה שנפלו בקרבות בנגב.
על הקיר כתובות המילים מהמנון הפלמ"ח: ממטולה עד הנגב מן הים עד המדבר.
על האנדרטה למעלה כתובות המילים: פלמ"ח יפתח, על במתי הנגב חלל.
אנדרטת "חץ שחור" היא אתר זיכרון למורשת הקרב של הצנחנים בתקופת פעולות התגמול החל מפעולת כיסופים ב-10 באוגוסט 1954 ומבצע "חץ שחור" (פעולת עזה) ב-28 בפברואר 1955 וכלה במלחמת סיני.
האנדרטה נמצאת ביער נחל חנון, סמוך למפלסים שבעוטף עזה.
מסיום מלחמת העצמאות עד מלחמת סיני נהרגו יותר מ-500 אזרחי מדינת ישראל בפעולות טרור ויותר מאלף נפצעו.
משנת 1955 שיגרו המצרים חוליות טרור לישראל שנקראו פדאיון.
באוגוסט 1953 הוקמה יחידה 101 שביצעה מספר פעולות תגמול מוצלחות.
לאחר כ-5 חודשים הם התאחדו עם גדוד 890 של הצנחנים.
האתר הוקם עלי ידי עמותת "חץ שחור" המורכבת מלוחמי הצנחנים מדור פעולות התגמול ששמה לה למטרה להקים אתר מורשת וזיכרון לנופלים בקרב ולסיפור גבורתם של הלוחמים בפעולות התגמול.
האתר נמצא בצד המערבי של כביש 232 ליד קיבוץ מפלסים, על גבעה הצופה על עזה.
בקצה המערבי של האתר נמצאת טבלה בצורת חץ ועליה פרטי מבצע "חץ שחור" ובנקודה הצופה על עזה נמצאת טבלת זיכרון ל, מפקד פלוגה א' בגדוד 890 שנפל בפעולה זו.
משני הצדדים יש סלעים מסותתים ועליהם פרטים על פעולות התגמול.
במקום גם אתר זיכרון עם רשימת הנופלים בפעולות התגמול.
החל משנת 2019 עובר באנדרטה שביל הנגב המערבי.
במהלך טבח שבעה באוקטובר, התנהל במקום קרב בין כוחות שב"כ, יחידה 33, ימ"מ, ימ"ס, דובדבן וחיל האוויר לבין מאות מחבלים שהתרכזו באזור לקראת ניסיון כניסה לקיבוצים הסמוכים.
בקרב נהרגו עשרות רבות של מחבלים וכמה מאנשי כוחות הביטחון.
אנדרטת חיל האוויר המלכותי היא אנדרטה לזכר חללי חיל האוויר המלכותי הבריטי, הניצבת על גדת נהר התמזה במרכז לונדון.
האנדרטה הוקמה בשנת 1923 לזכר חללי חיל האוויר המלכותי במלחמת העולם הראשונה, והיא מוקדשת עתה גם לאנשיו שנפלו במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה ניצבת ליד קו המים בגדתו הצפונית של התמזה ברציף ויקטוריה, בין גשר וסטמינסטר לבין גשר צ'רינג קרוס.
היא ניצבת ממזרח לבניין משרד ההגנה הבריטי בוייטהול, ומול גלגל הענק לונדון איי, הניצב בגדה הנגדית.
האנדרטה היא עמוד אבן מלבני, הניצב על גבי ארבעה שלבים מדורגים.
בראשו ניצבים שני שלבים נוספים, בעלי ארבע פאות המעוצבות בתבנית אלכסונית.
בראש השלב העליון ניצב גלובוס שחור ועליו פסל מוזהב של נשר, הפורש את כנפיו כמו כדי להמריא ולעופף מעל הנהר.
הנשר לקוח מסמלו של חיל האוויר המלכותי.
העמוד עשוי אבן גיר (Portland Stone), והנשר והגלובוס בראשו – ארד.
סביב חלקו העליון של העמוד המלבני חרות המוטו של חיל האוויר המלכותי – Per Ardua ad Astra (תרגומו לאנגלית הוא לערך "Through adversity to the Stars").
על גבי פאת האנדרטה הפונה אל הגדה נחרת סמל חיל האוויר המלכותי ומתחתיו כתובת זו (באנגלית):
לזכרם בעלי כל הדרגות משירות האוויר הימי המלכותי, חיל התעופה המלכותי, חיל האוויר המלכותי
ומחילות האוויר מכל חלקי האימפריה הבריטית, אשר נתנו את חייהם לזכייה בניצחון עבור מלכם וארצם, 1914-1918
ואשא אתכם על כנפי נשרים ואביא אתכם אלי
מתחתיה נחרתה לימים כתובת זו:
כיתוב זה נוסף לזכרם של הגברים והנשים מחילות האוויר של כל
חלקי חבר העמים הבריטי והאימפריה, אשר נתנו את חייהם, 1939-1945
גם על גבי פאת העמוד הפונה אל הנהר נחרת סמל חיל האוויר המלכותי ומתחתיו:
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל סר רג'ינלד בלומפילד (Reginald Blomfield).
פסל הנשר שבראשה פוסל על ידי ויליאם ריד דיק (William Reid Dick).
ההחלטה על הקמת האנדרטה נתקבלה ב-1921, לאחר דיונים על עיצובה ומיקומה שנמשכו כשנתיים.
הכספים למימון להקמתה גויסו מן הציבור הרחב.
האנדרטה נחנכה בטקס ממלכתי שנערך במעמד הנסיך מוויילס (לימים - המלך אדוארד השמיני) ב-16 ביולי 1923.
מדי שנה, ביום הזיכרון בבריטניה, מונח עם שחר זר למרגלות האנדרטה.
אנדרטת חילות האוויר (שמה באנגלית: Commonwealth Air Forces Memorial) בעיר אוטווה, בירת קנדה, מנציחה את זכרם של 799 אנשי צוות אוויר מחילות האוויר של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי, שנפלו במלחמת העולם השנייה במהלך פעילות מבסיסים בקנדה, בארצות הברית ובאיים הקריביים, ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה ממוקמת מול בניין העירייה הישן של אוטווה, באתר המשקיף על נהר אוטווה מגדתו המזרחית, ליד מפלי רידו (Rideau Falls).
היא מורכבת מכיכר עגולה בקוטר של כ-10 מטרים, שבמרכזה בריכת מים שקועה.
על גבי בסיס מוגבה במרכז הבריכה ממוקם גלובוס ארד חלול, אשר פסל ארד של נשר רכוב על ראשו.
שני קירות קשתיים קצרים ממוקמים על קו ההיקף של הכיכר, משני עבריו של הגלובוס, ועליהם נרשמו שמות הנעדרים.
שמותיהם נרשמו לפי סדר שנות נפילתם, ובתוכן לפי השיוך שלהם לחילות האוויר השונים.
מרבית הנעדרים המונצחים באנדרטה שירתו בחיל האוויר המלכותי הקנדי ובחיל האוויר המלכותי.
חלקם פעלו בצפון אמריקה ובים הקריבי בפעילות מבצעית באוקיינוס האטלנטי או בהטסת מטוסים מארצות הברית ומקנדה אל בריטניה.
אחרים שהו בצפון אמריקה לצורך הכשרה כטייסים ואנשי צוות אוויר של חילות האוויר של מדינות חבר העמים הבריטי (בבסיסי אוויר בצפון אמריקה אומנו במהלך מלחמת העולם השנייה למעלה מ-137,000 אנשי צוות אוויר של מדינות אלו).
הלוט מעל האנדרטה הוסר ב-1 ביולי 1959 על ידי המלכה אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, שהיא גם מלכת קנדה.
האנדרטה הוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקת על ידה.
אנדרטת כובשי החלל היא אתר הנצחה במוסקבה, הכולל את מוזיאון החלל הרוסי ואת שדרת הקוסמונאוטים.
האנדרטה הוקמה באזור אוסטאנקינסקי בשנת 1964 כדי לחגוג את הישגיהם של הסובייטים בתחום חקר החלל.
אתר ההנצחה ניצב בסמוך אל מרכז התערוכה של כל רוסיה, בו ממוקם "ביתן החלל", אשר מציג תערוכות הקשורות לתוכנית החלל הרוסית.
במרץ 1958, כמה חודשים לאחר ההשקה של החללית ספוטניק 1, הוכרזה תחרות עיצוב בנושא "אובליסק החלל" כדי לחגוג את תחילתו של עידן החלל ברחבי ברית המועצות של אותה התקופה.
מתוך כ-350 הצעות שונות נבחרה הצעותיהם של הפסל פריידיש קרנדיבסקי ושל האדריכלים "קולצ'ין וברש".
הפתיחה החגיגית של אתר ההנצחה התקיימה ב-4 באוקטובר 1964 ביום השנה השביעי לשיגורה של החללית ספוטניק 1.
האנדרטה תוכננה כדי להתאים בתוכה את מוזיאון החלל הרוסי, אך המוזיאון נפתח רק ב-10 באפריל 1981, ולאחר שלוש שנות שיפוצים נפתח שוב, הפעם מחדש, ב-12 באפריל 2009 (ביום השנה ה-48 לטיסתו של יורי גגארין לחלל).
בשנת 1967 הונצחה האנדרטה במטבע מיוחד לכבוד 50 שנה למהפכת אוקטובר.
החלק העיקרי של האנדרטה הוא אובליסק ענק, שבראשו רקטה שממנה יוצאת פלומה של עשן.
גובהה של האנדרטה הוא 107 מטרים והיא מצופה טיטניום.
ניתן להבחין בה מכל מקום בסביבה.
פסלו של קונסטנטין ציולקובסקי, ממבשרי האסטרונומיה של רוסיה, ממוקם בצמוד אל האובליסק.
על האובליסק חקוק שיר ברוסית האומר: "והפרס על מאמצינו, הניצחון על הדיכוי והחושך, חישלנו כנפיי אש לאומה ולעידן שלנו!".
מתחתיו באותיות קטנות כתוב: "אנדרטה זו נבנתה כדי לחגוג את ההישגים הבולטים של העם הסובייטי בחקר החלל".
שני הצדדים של בסיס האנדרטה, בחלקים הקדמי שלהם, מעוטרים בתבליטים המתארים את הגברים והנשים שהשתתפו בתוכנית החלל הרוסית בתקופת ברית המועצות, בעלי מקצועות שונים כגון: מדענים, מהנדסים, וכמו כן גם את הכלבה לייקה, שהייתה היצור הראשון בחלל.
אנדרטת טייפוואל לנעדרי הסום היא אנדרטה בחבל פיקרדי שבצפון-מערב צרפת, המנציחה את זכרם של חיילי בריטניה ודרום אפריקה אשר נפלו במלחמת העולם הראשונה בחזית הנהר סום ומקום קבורתם לא נודע.
מרביתם נפלו בקרב על הסום בקיץ וסתיו 1916. זוהי האנדרטה הגדולה ביותר שהוקמה לזכר נעדרי צבאות האימפריה הבריטית בשתי מלחמות העולם.
כיום מונצחים על גביה שמותיהם של 72,195 נעדרים.
בצמוד לאנדרטה הוקם בית קברות צבאי בריטי-צרפתי משותף, לציון השותפות בין צבאות שתי המדינות בקרב על הסום.
ב-2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את האנדרטה ואת בית הקברות.
ב-1 ביולי 1916 פתח הצבא הבריטי בצרפת במתקפה רבתי על הקווים הגרמניים בחזית הנהר סום, בסיוע התקפה צרפתית שנערכה דרומה משם.
13 דיוויזיות בריטיות הסתערו על יעדיהן לאחר הרעשה ארטילרית שנמשכה שבעה ימים, אך חרף זאת נתקלו בהתנגדות גרמנית עיקשת, השיגו הישגים טריטוריאליים דלים, והמתקפה הראשונה שלהן נכשלה במחיר דמים עצום (20,000 בריטים נהרגו ביום הראשון לקרב לבדו).
בשבועות ובחודשים הבאים הטילו הבריטים למערכה עתודות גדולות של גייסות וציוד בניסיון להרחיב את כיבושיהם, ובסך הכל השתתפו בה 51 דיוויזיות משלהם.
הגרמנים התמידו בהתנגדות ובהתקפות נגד, וקרבות ניטשו על כל כפר, חורש ומבנה.
הקרב נמשך עד למחצית חודש נובמבר, ואז הופסק בשל בואו של החורף.
צבאות מדינות ההסכמה הצליחו לקדם את קו החזית באזור הסום בכ-10 קילומטרים בלבד, במחיר של 420,000 נפגעים בריטים ו-200,000 נפגעים צרפתים.
מכלל אלו נהרגו או היו לנעדרים כ-146,000 איש.
האנדרטה ניצבת בסמוך לכפר טייפוואל, כ-140 קילומטר מצפון לפריז.
האתר להקמת האנדרטה נבחר בשל גובהו ובשל ההקשר ההיסטורי שלו: הכפר טייפוואל היה בין המטרות המבוצרות ביותר של המתקפה הבריטית ביולי 1916, ושעליהן הגנו הגרמנים בעקשנות הרבה ביותר.
הוא נועד לכיבוש בראשית יולי אך נכבש רק בסוף ספטמבר.
הכפר נחרב כליל, והוקם מחדש לאחר המלחמה.
בתחומיו נמצאים שני בתי קברות צבאיים בריטיים.