tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי ארתור פוגל, מנכ"ל חטיבת הסיורים הגלובלית של Live Nation, ההופעות בלונדון, פריז, בוסטון, טוקיו, טורונטו, שיקגו ודיסלדורף נמכרו ונשארו יותר מחודש עד לתחילת סיבוב ההופעות ביולי.
פוגל דיבר מאוד על התגובה המסחרית לתאריכי הסיור המוצעים במכירה, והוסיף שמקור האכזבה היחיד שלו הוא "שאין לנו יותר זמן להוסיף עוד הופעות".
הוא ציטט את לוח הזמנים של גאגא, הכולל אותה מתמשכת מגורים בלאס וגאס, Enigma + Jazz & Piano, פשוט לא אפשרו זמן לקביעת תאריכי סיורים נוספים.
במהלך הקונצרט שלה בסטאד דה פראנס ב-24 ביולי הופיעה ליידי גאגא מול 76,000 איש, מה שהפך את התאריך הזה לקהל הגדול ביותר בקריירה שלה.
באופן דומה, דייוויד קובלד מ-The Line of Best Fit חשב ש"גאגא מוכיחה את עצמה ככוכבת הרוק של הדור הזה" עם המופע.
בביקורת חמישה כוכבים ל"טלגרף", ניל מקורמיק העיר כי הקונצרט "היה ברור לאמן כמו לקהל, והוסיף השפעה רגשית אמיתית למופע פופ מרהיב לחלוטין.
זה פנטסטי שיש לו כישרון עצום כל כך למקום שבו היא שייכת".
לורן אוניל מ-i גם נתנה לסיור דירוג של חמישה כוכבים.
היא כינתה את גאגא "אחת המבצעות הטובות בעולם לצפייה ישירה", תוך שהיא משבחת את ההפקה, הריקודים והבליטה את הקטע האקוסטי של המופע, ואמרה כי "יש מעט זמרים שמצליחים יותר כשזה רק הקול שלהם המפתחות".
עבור "רולינג סטון", האנה יוונס העניקה למופע ביקורת של חמישה כוכבים, ושיבחה את גאגא כ"אחת המבצעות המוזיקליות הגדולות ביותר" והצביעה על קטע הפסנתר כגולת הכותרת של הלילה.
מייקל קראג של "הגרדיאן" תיאר את המופע כ"קאמפ" ודירג אותו ב-4 מתוך 5 כוכבים.
בהעניק לו את 5 הכוכבים המקסימליים, ניק לוין של NME כינה את המופע "מבריק לחלוטין" ו"חזרה מרגשת עם קונספט גבוה ממיטב הפופ".
על פי אדם דיווידסון מ"קלאש", "המופע היה בלתי צפוי כצפוי כפי שהייתם מצפים מקונצרט של ליידי גאגא עם הכול, החל מריקודים מדהימים בכוריאוגרפיה לתיאטרון אוונגרד והמון אפקטים מיוחדים שהפכו אותו ללילה לזכור עבור כל הנוכחים".
ארווה היידר מ"פייננשל טיימס" דירג את המופע ב-5 הכוכבים המקסימליים בשל "הקפדה האדירה לפרטים", ואמרה כי "תלבושות המעצבות של גאגא והמטמורפוזות של אמצע השיר היו מרהיבות, הכוח הווקאלי שלה – מלא נשמה ופאנקיסטית בצורה זועקת.
סיבוב – וכוריאוגרפיה חלקה מנצחת".
]]" תיארה את המופע כ"מופע במה יוצא דופן שיותר מהתאמה לאמביציה של האלבום", שהיה "מגוחך ככל שהיה משכנע, ועל אחת כמה וכמה בלתי נשכח עבורו".
היא תיארה את המופע כ"נישואים מושלמים של ויזואליה וקוליות" והדגישה את גאגא על "הציגה את השירה יוצאת הדופן שלה באמת".
שרה קורצ'אק כתבה למען The Score, כינתה את הקונצרט "אירוע הפופ של הקיץ שאי אפשר לפספס", ש"ערבב רגעים של ניצחון, פגיעות, חגיגה, התרסה, כאב לב".
התוכנית תוארה כ"מסע טריפי" ו"מחזה PT בארנום על חומצה", על ידי מליסה רוגירי של USA Today וג'ד גוטליב של "בוסטון הראלד", בהתאמה.
ג'ו לינץ' מ"בילבורד" הדגיש את קטע הפסנתר של המופע, וכתב ש"השירה של גאגא הייתה נשמעת ומרשימה לחלוטין מתחילתה ועד סופה, אבל במהלך החלק הזה של המופע, אנחנו מתכבדים לעומק הצינורות המשמעותיים שלה ולזיקתה העמוקה לאנרגיה של הקהל.
בוב ג'נדרון מ"שיקגו טריביון" שיבח את ההופעה וכינה אותה "הופעה לעידנים", שבה "גאגא שידרה ביטחון גדול מהחיים אך הפגינה שוב ושוב דרגות נדיבות של כנות וענווה".
הוא גם הודה ב"רקדנים המיומנים" של הזמר ו"להקת הליווי התכליתית".
בריטני ספנוס של "רולינג סטון" סברה כי "גאגא מעלה את אחת ההפקות הטובות ביותר בפופ, אבל היא טובה באותה מידה לתת לקול העצום שלה לזרוח".
היא גם שיבחה את הסטליסט, וכתבה כי "הרגעים שבהם הישן התמזג עם החדש היו מספקים מאוד".
קרלי מאי גרבלי מ־"Dallas Observer" חשבה ש"המופע הרגישה יותר מאלבום אחד בלבד ושימשה כמניפסט לזמרת, המשלבת את אהבתה למוזיקה, אופנה, קולנוע ותיאטרון כדי להרכיב את הקטלוג הרחב שלה וליצור אמירה מגובשת".
על פי דן דלוקה מ"פילדלפיה אינקוויירר", "המופע היה מהיר, קצבי מספק, מבוים במומחיות ועמוס באקשן, אבל עדיין איבד מומנטום לפעמים", בגלל מבנה חמש המערכות שחילק את ההצגה עם וידאו הפסקות ביניים.
באופן דומה, כריס ווילמן של מגזין "וראייטי" ציין את "מרכיב המומנטום שנכנס למצב דוכן" במהלך החלפת התלבושות, אך שיבח גם את קטע הפסנתר של המופע ואת "מצב הריקוד-טריה" של גאגא.
מיקאל ווד מ"לוס אנג'לס טיימס" כינתה את גאגא "זמרת חיה לאורך כל הדרך", וקבעה שעם המופע שלה, היא – יותר מרוב המבצעים האחרים במוזיקת פופ – "מחויבת לחשוף" את הסדקים "בשריון של מיתולוגיזציה עצמית של כוכב על."
כשכתב ל"יומיאורי שימבון" לאחר הקונצרטים ביפן, ציין יוסוקה צורוטה את הנוכחות ה"תוססת" של גאגא ואת "התלבושות האקסצנטריות [שהן] שם נרדף לה, והוסיפה כי הודות לקול השירה הבוטח שלה, החלק המופשט בפסנתר של הסרט.
המופע הצליח לרתק את הקהל בדיוק כמו הביצועים הכוריאוגרפיים שלה, עתירי האנרגיה.
המופע ב-10 בספטמבר 2022 בלוס אנג'לס הוקלט עבור פרויקט לא ידוע.
גאגא צייצה לאחר הקונצרט: "52,000 איש.
30 מצלמות מופנות אליך וטייק אחד".
The Collection (בעברית: האוסף) הוא אלבום הלהיטים השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית בלינדה קרלייל.
אלבום הלהיטים יצא לאור ב-17 במרץ 2014, בהוצאת חברת התקליטים דימון מיוזיק גרופ.
מתוך אלבום הלהיטים יצאו שני סינגלים: "Sun", ו-"Goodbye Just Go".
האלבום הגיע למקום העשרים-וארבעה במצעד האלבומים הבריטי.
ב-20 במאי 2013, הוציאה בלינדה קרלייל את השיר "Sun", כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבום הלהיטים, על מנת לעזור בקידום אלבום האוסף שתוכנן לצאת במרץ 2014. השיר זכה להצלחה נאה בעולם ומיד לאחר מכן הוחלט להוציא את השיר "Goodbye Just Go", כסינגל השני והאחרון מתוך אלבום הלהיטים.
כמה ימים לאחר מכן, הוציאה קרלייל את אלבום האוסף The Anthology, אשר שולב עם האלבום הזה.
The Collected Recordings – Sixties to Nineties (בעברית: אוסף ההקלטות - משנות ה-60 לשנות ה-90) הוא אלבום אוסף של הזמרת האמריקאית טינה טרנר אשר יצא ב-15 בנובמבר 1994 על ידי קפיטול רקורדס.
אלבום זה מחולק ל-3 דיסקים: הדיסק הראשון הוא אוסף של שירים שלה ושל בעלה לשעבר אייק טרנר במסגרת הצמד שלהם אייק וטינה טרנר.
הדיסק השני מכיל ברובו גרסאות כיסוי שטרנר ביצעה במהלך הקריירה שלה ואילו הדיסק השלישי מכיל אוסף של שירים מקריירת הסולו שלה.
ישנם מספר שירים אשר מסיבות לא ידועות הושמטו מתוך האלבום.
כך למשל התבלטה העובדה כי אין אף שיר מהאלבומים Rough ו-Love Explosion בדיסק השלישי.
בנוסף אין גם אף שיר מאלבום הפסקול לסרט "מקס הזועם וכיפת הרעם".
מבחינה מסחרית האלבום לא זכה להצלחה כאשר לא דורג בשום מצעד ולא קיבל שום מעמד באף מדינה.
The Collection (בעברית: האוסף) הוא מארז תקליטורים של הזמרת ויטני יוסטון, אשר יצא ב-19 באפריל 2010 על ידי סוני מיוזיק.
האלבום כלל מארז מיוחד שהכיל חמישה מאלבומיה של הזמרת.
האלבום יצא במקביל לסיבוב ההופעות "Nothing but Love World Tour",על מנת לקדם אותו.
כל האלבומים הם בפורמט תקליט כאשר כל אלבום הוכנס לתוך תיבת תמונות עם מכסה הלרסה וכל אלבום היה עטוף בשרוול שעליו היו רקומות תמונות נוספות.
האלבום הגיע למקום ה-48 באירלנד, למקום ה-70 בספרד ולמקום ה-32 בשוודיה.
בפולין האלבום הגיע למקום ה-30 במצעד החודשי של המדינה.
האלבום קיבל ציון של 3.5 כוכבים מתוך 5 מאתר "AllMusic" ואת הציון "favorable" מאתר "Daily Express".
The Champion (בעברית: המנצח\ת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, בשיתוף עם הראפר לודאקריס, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Cry Pretty.
השיר יצא לאור ב-12 בינואר 2018, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל, כסינגל אך לא מתוך האלבום, אלא נכלל במהדורה מיוחדת שלו.
השיר הגיע למקום ה-57 במצעד הקאנטרי איירפליי.
השיר נכתב על ידי קארי אנדרווד, לודאקריס, כריס דספטנו וברט ג'יימס, הולחן על ידי ג'יימס והופק על ידי ג'ים ג'ונסון.
השיר יצא בסמוך לסופרבול LII והיה לשיר הנושא שלו.
השיר נכתב במפתח של מינור עם קצב של 90 פעימות לדקה.
קולות השירה של אנדרווד נעות בין G♯3 ל-C♯5.
השיר זכה להצלחה מתונה, כאשר הגיע למקום ה-57 במצעד הקאנטרי איירפליי ולמקום ה-13 במצעד השירים הדיגיטליים של קנדה.
השיר קיבל שלוש מועמדויות בטקס פרסי ה-CMT, תוך שזכה באחת מהן בקטגוריית "הווידאו קליפ הנשי של השנה".
Alanis Morissette: The Collection (בעברית: האוסף) הוא אלבום אוסף של הזמרת אלאניס מוריסט, אשר יצא ב־15 בנובמבר 2005 על ידי האחים וורנר.
האלבום מכיל אוסף של שירים בולטים אשר הקליטה מורטיס בין השנים 1995 ל־2005.
בנוסף למהדורה הרגילה של האלבום ב־6 בדצמבר יצאה גם מהדורה מורחבת אשר כללה DVD אך מהדורה זו הייתה מוגבלת.
מתוך האלבום יצא השיר "Crazy" כסינגל מתוך האלבום, בשבוע שקדם ליציאת האלבום.
השיר הוא למעשה גרסת כיסוי לשירו של הזמר סיל.
נכון למרץ 2012 האלבום מכר כ־400 אלף עותקים בארצות הברית וכמיליון עותקים בכל העולם.
The Classic Album Selection הוא מארז תקליטורים (אנתולוגיה) של להקת הגראנג' האמריקאית סאונדגארדן, שיצא במאי 2012 בחברת A&M.
שנה לאחר מכן יצא האלבום גם בלייבל יוניברסל מיוזיק גרופ (שלמעשה היא חברת האם של A&M).
המארז הוא אוסף של ארבעה מאלבומי האולפן של הלהקה, ואלבום ההופעה הראשון שלה שיצא אחרון (ב-2011).
האלבומים הכלולים במלואם במארז לפי סדר כרונולוגי:
Louder Than Love (1989) - אלבום האולפן השני של הלהקה
Badmotorfinger (1991) - אלבום האולפן השלישי של הלהקה
Superunknown (1994) - אלבום האולפן הרביעי של הלהקה
Down on the Upside (1996) - אלבום האולפן החמישי של הלהקה
Live on I-5 (2011) - אלבום הופעה המתעד את סיבוב ההופעות של הלהקה ב-1996
הירו ימאמוטו – בס (באלבום השני)
בן שפרד – בס (באלבום השלישי ואילך)
The Classic Christmas Album (בעברית: אלבום חג המולד הקלאסי) הוא אלבום אוסף של מוזיקת חג המולד של הזמרת ברברה סטרייסנד אשר יצא ב-27 בספטמבר 2013 על ידי לגסי רקורדס וסוני מיוזיק בידור.
האלבום הופק על ידי דידייה סי דויטש, ג'פרי ג'יימס וטים סטורגס ומכיל אוסף של שירים אשר היו באלבומי חג מולד קודמים של סטרייסנד.
האלבום זכה לביקורות חיוביות, כך למשל אתר "AllMusic" דירג אותו בציון 3.5 כוכבים מתוך 5. אך מבחינה מסחרית האלבום לא זכה להצלחה כאשר דורג במקום ה-95 בלבד במצעד האמריקאי ודורג במקום ה-93 בלבד בצ'כיה.
בשאר המדינות האלבום אינו דורג או זכה למעמד כלשהו.
האלבום הגיע בשבוע הראשון ליציאתו למקום ה-150 בארצות הברית ובשבוע שלאחר מכן ירד למקום ה-152 ובשבוע השלישי צנח למקום ה-193. אך כחודש לאחר מכן נכנס מחדש למצעד למקום ה-95. לאחר מכן שהה שבועיים נוספים במצעד לפני שנפל ממנו לגמרי.
במצעד אלבומי חג המולד האמריקאי האלבום הגיע למקום השני.
ב-2014 האלבום נכנס מחדש למצעד האמריקאי כאשר נכנס למקום ה-159. האלבום בילה 11 שבועות מצטברים במצעד האמריקאי.
מחוץ לארצות ברית האלבום דורג במקום ה-93 בצ'כיה.
"The Climb" (בעברית: "הטיפוס") הוא שיר של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס, שיצא במסגרת אלבום הפסקול של הסרט "האנה מונטנה: הסרט".
השיר מופיע גם בהוצאה הבינלאומית של המיני אלבום של הזמרת, The Time of Our Lives.
השיר יצא לאור ב-5 במרץ 2009 כסינגל המוביל מפסקול הסרט.
השיר ראה אור תחת הוצאת חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס.
השיר הוא בלדת רוק עם מילים המתארות את החיים כמסע קשה אך מתגמל.
השיר מעוצב כשיר קאנטרי פופ והיה לשירה הראשון של סיירוס שיצא לאור בתחנות הרדיו של סוגת הקאנטרי.
השיר קיבל לרוב תגובות מעורבות מהמבקרים, אשר ציינו לרעה את רמת המילים הירודה של השיר, אך שבחו את יכולותיה הקוליות של סיירוס.
בטקס פרסי הסרטים של MTV לשנת 2009 זכה השיר בקטגוריה "השיר הטוב ביותר מסרט" ובפרסי בחירת הנוער 2009 זכה השיר בקטגוריית "הסינגל הנבחר".
בטקס גראמי ה-52 היה השיר מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "השיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה ויזואלית אחרת", פרס שניתן לכותבי השיר.
למרות זאת, השיר נפסל על ידי חברת התקליטים מכיוון שהוא לא נכתב במיוחד לסרט, כפי שתנאי הקטגוריה דורשים.
לדברי מגזין הרולינג סטון, השיר הוגש למועמדות "בטעות".
הגוף המעניק של פרס גראמי, האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה, הוציא לאור הצהרה בנוגע למקרה: ""חברת וולט דיסני רקורדס הייתה אקטיבית ובאה למחלקת הפרסים שלנו ואישרה שהשיר לא נכתב במיוחד עבור הסרט "האנה מונטנה: הסרט".
על סמך מידע זה, האקדמיה נענתה לבקשת חברת התקליטים." בעקבות המקרה השיר "All is Love" מתוך הסרט "ארץ יצורי הפרא" היה מועמד במקום שירה של סיירוס.
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד100 שירי דיסניוורס הגדולים בכל הזמנים8
השיר הופיע לראשונה במקום ה-48 במצעד שירי הקאנטרי של מגזין בילבורד באותו השבוע בו השיר "Back to Tennessee" של אביה של סיירוס, בילי ריי סיירוס, הגיע למקום ה-59 במצעד.
זאת הייתה הפעם הראשונה בה אב ובת הופיעו באותו המצעד עם שירים נפרדים מאז שנת 1990, בה ג'וני קאש ובתו הופיעו עם השירים "Silver Stallion" ו-"One Step Over the Line", בהתאמה.
בסופו של דבר, הגיע השיר למקום ה-25 במצעד שירי הקאנטרי.
השיר הופיע לראשונה במצעד בילבורד הוט 100 במקום השישי ב-21 במרץ 2009, והיה לשיר המצליח ביותר של סיירוס נכון לאותה עת מאחר ששירה הקודם, "7 Things", הגיע למקום התשיעי במצעד ביולי 2008. במאי 2009 הגיע השיר למקום הרביעי במצעד.
במצעד שירי הפופ האמריקאי הגיע השיר למקום השביעי.
במצעד השירים הנוצריים הגיע השיר למקום ה-42, ובנוסף - בילה השיר כ-15 שבועות רצופים בראש מצעד "שירי מבוגרים עכשוויים", מה שהפך את סיירוס לאמנית הצעירה ביותר שהגיעה לראש המצעד מאז שנת 1997, בה הזמרת ליאן ריימס הגיע להישג עם השיר "How Do I Live".
לפי נתוני מגזין בילבורד, "The Climb" היה לשיר הדיגיטלי השמיני הנמכר ביותר של שנת 2009. הסינגל הגיע למעמד פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בקנדה, הגיע השיר למקום החמישי במצעד הסינגלים.
השיר הצליח גם במדינות אוסטרליה וניו זילנד.
באוסטרליה הגיע השיר למקום ה-5 לאחר 10 שבועות במצעד.
במצעד סיכום-העשור האוסטרלי הגיע השיר למקום ה-84. בנוסף, הגיע השיר למעמד פלטינה במדינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי.
בניו זילנד הגיע השיר למקום ה-15 וזכה למעמד זהב.
בבריטניה הגיע השיר למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי ובכך הגיע להישג זהה לשיר "See You Again" באוקטובר 2008. השיר הגיע למעמד פלטינה במדינה.
גם באירלנד הגיע השיר למקום ה-11.
מת'יו רולסטון ביים את הווידאו קליפ לשיר, שפורסם לראשונה ב-11 בפברואר 2009 בדף המייספייס של סיירוס.
הסרטון התחיל בצילום של סיירוס מחזיקה בגיטרה ומזוודה כשהיא מתחילה לצעוד במורד דרך ארוכה שנמתחת לאורך עמק.
בסופו של העמק, השמש עולה מעבר להר רחוק.
שיערה של סיירוס אסוף והיא לובשת מעיל אפור, גופייה אפורה ומגפי בוקרים.
בסצנה נפרדת, סיירוס, לבושה בחולצה קצרה עם שרוולים קצרים ושערה פזור, מתחילה לשיר את "The Climb" מתחת לאור זרקור כחול בחדר סגול.
שתי הסצנות מתחלפות במהלך הסרטון.
קטעים מתוך הסרט "האנה מונטנה: הסרט" מופיעה אל מול סיירוס כשהיא צועדת.
הווידאו מתקרב לסצנה ומונטאז' של קטעים מהסרט, המציגים את דמותה של סיירוס ואת בן זוגה בסרט, טרוויס ברודי (אותו מגלם לוקאס טיל) רוכבים על סוסים.
הסרטון חוזר לסיירוס הולכת; היא מרימה ורד שנפל על השביל ואז משליכה אותו מאחוריה.
עם התקדמות הקליפ היא רואה גם דברים כמו עדר סוסים וכוכב נופל חוצים את דרכה.
תפאורה חדשה נכנסת לסרטון בו סיירוס רוקדת בחדר סגול עם ספירה לאחור, או מדי פעם מוקרנים קטעים מהסרט על הקיר מאחוריה.
סיירוס מניחה את הז'קט, תיק הגיטרה, המזוודה והמגפיים, וממשיכה הלאה כשרק הגיטרה שלה קשורה לכתפה.
עוד מונטאז'ים של קטעים מוקרנים באותו אופן כמו הראשון.
עם סיום המונטאז' האחרון, סיירוס מגיעה לפסגת הר ומביטה בניצחון מעל קצה הצוק כדי לצפות בשמש זורחת מעל אגם.
סיירוס ביצעה לראשונה את השיר ב-19 בינואר 2009 בוושינגטון די.
לאחר הוצאתו הרשמית של השיר במרץ 2009, סיירוס ביצעה את השיר במגוון תוכנית טלוויזיה, ביניהן אמריקן איידול, בוקר טוב אמריקה ותוכנית הלילה של ג'יי לנו.
באפריל ביצעה סיירוס את "The Climb" לצד שירים אחרים בחנות של חברת אפל בעיר לונדון.
סיירוס ביצעה את השיר כשיר הסיום בסיבוב ההופעות Wonder World Tour.
מאוחר יותר ביצעה סיירוס את השיר במופע רוק בריו בליסבון, פורטוגל.
סיירוס ביצעה את השיר גם בסיבוב ההופעות Gypsy Heart Tour.
משנת 2011 ואילך סיירוס מבצעת את השיר באירועים מיוחדים ובהפגנות המוניות.
בדצמבר 2011 ביצעה את השיר במופע צדקה של רשת CNN למען נדבנים ואקטיביסטים שפועלים למען מטרות הומניטריות.
בשנת 2017 ביצעה את השיר בתוכניות האירוח של ג'ימי פאלון והווארד סטרן.
במרץ 2018 ביצעה את השיר במחאה ההמונית מצעד למען חיינו שהתקיימה בוושינגטון די.
במרץ 2020 ביצעה סיירוס את השיר במשדר רשת מיוחד ביוזמת פייסבוק ואינסטגרם בשם "" למען אנשים צעירים אשר סיימו את לימודיהם בשנת 2020 ולא זכו לטקס סיום בשל מגפת הקורונה.
ב-25 ביוני 2021 ביצעה סיירוס את השיר במופע "Stand By You", מופע שיזמה לכבוד חודש הגאווה.
השיר בוצע מחדש על ידי מספר אמנים.
השחקן האנגלי אלן קאמינג ביצע את השיר בהופעות הקברט שלו.
בעונה התשיעית של תוכנית הכישרונות אמריקן איידול, היה השיר לבחירה פופולרית בקרב המתמודדים.
בשנה בה יצא השיר המקורי, בחר המפיק הבריטי סיימון קאוול שיר אותו יקליטו שלושת הפיינליסטים של העונה השישית של תוכנית הכישרונות הבריטית The X Factor - ג'ו מקלדרי, אולי מארס וסטייסי סולומון.
לאחר הדחתה של סולומון, ביצעו מקלדרי ומארס את השיר כביצוע הגמר שלהם ב-13 בדצמבר 2009. לאחר זכייתו של מקלדרי, הוציאה חברת סייקו מיוזיק את גרסת הסינגל של השיר בביצועו, כיום לאחר מכן.
השיר נכלל באלבום הבכורה שלו "Wide Awake" שיצא לאור שנה לאחר מכן.
"The Climb Back" הוא סינגל של הראפר האמריקאי ג'יי קול.
השיר יצא לאור ב-22 ביולי 2020, לצד שיר נוסף, "Lion King on Ice", תחת המיני-אלבום Lewis Street.
מאוחר יותר, היווה כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השישי של קול, The Off-Season.
ג'יי קול הודיע על צאתם של "The Climb Back" ו-"Lion King on Ice" ב-21 ביולי 2020, יחד עם עטיפתם, וקבע כי הם שני השירים הראשונים מאלבומו, The Fall Off.
הוא גילה גם כי הוא עדיין "מסיים" את העבודה על האלבום.
בנובמבר 2019 קול רמז שהאלבום ייצא בשנת 2020. קודם לכן, רמז גם על פרויקט בשם The Off-Season, בו השיר נכלל.
השיר, שנכתב והופק אך ורק על ידי ג'יי קול, רואה אותו מתייצב על נושאים שונים, כולל רגעים שמשנים את חייו, השפעותיו ואהבתו המחודשת למוזיקת ראפ.
The Christmas in You (בעברית: חג המולד שבך) הוא אלבום אולפן ואלבום חג מולד של הזמרת-יוצרת השוודית ייל יונסון.
האלבום יצא לאור ב-16 בנובמבר 2005, על ידי חברת התקליטים ליונהארט רקורדס, לכבוד חג המולד.
בשנת 2008 הוציאה יונסון מהדורה מחודשת של האלבום, עם עטיפה מחודשת ושתי רצועות בונוס: "When Christmas Was Mine" ו-"Big Bag Of Money".
The Christmas Album (בעברית: אלבום חג המולד) הוא אלבום האולפן ה-15 ואלבום חג מולד הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית רוברטה פלאק.
האלבום יצא לאור ב-4 בנובמבר 1997, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, לכבוד חג המולד.
מתוך האלבום לא יצאו סינגלים, אך מהדורה מחודשת שלו הופצה בשנת 2003.
האלבום מכיל בתוכו הקלטות מחודשות של שירי חג מולד ידועים כמו "The Christmas Song" ו-"The Little Drummer Boy".
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם4 בנובמבר 1997תקליטורקפיטול
The Church ("דה צ'רץ" או בעברית: "הכנסייה") היא להקת רוק פסיכדלי אוסטרלית, שהוקמה בעיר סידני ב-1978.
הסינגל הראשון של הלהקה She Never Said, יצא ב-1980. בשנה שלאחר מכן הם הוציאו את האלבום הראשון שלהם Of Skins and Heart בו בלטו הסינגלים The Ungarded Moment, Too Fast for You ו-Tear It All Away.
הצליל של The Church מאופיין בטונים חזקים שעם האלבומים הבאים, The Blurred Crusade (מ-1982), Seance (מ-1983) ו-Remote Luxury (מ-1984), מוצאים את ביטוים המלא.
הסינגל "Under the Milky Way" הביא אותם להצלחה עולמית והושמע רבות גם בגלי צה"ל בישראל.
עד היום הוא נשאר השיר הידוע ביותר שלהם.
בשנות ה-90 התפתח צליל הלהקה לכיוונים חדשים, תוך שמירה על היסודות הקיימים.
השימוש באלקטרוניקה הודגש במיוחד באלבומים כמו Priest = Aura ו-Sometime Anywhere.
חברי הלהקה הגיעו לגישור טוב בין הסאונד של האייטיז שלהם לבין הניסוי של שנות התשעים ביצירות שהופקו לאחר 2000: After Everything Now This, Forget Yourself ו־Uninvited, Like the Clouds, אלבומים הנחשבים לשלמים ובוגרים יותר.
חברי הקבוצה הצטרפו לקריירת סולו אינטנסיבית ולפרויקטים מקבילים.
באוקטובר 2014 יצא אלבום האולפן ה-25 של הלהקה בשם "Further / Deeper", שהוקלט תוך שמונה ימים בלבד בסוף 2013. האלבום מסמן את כניסתו ללהקתו של הגיטריסט איאן האג במקומו של מרטי ווילסון פייפר, אשר, לפי קילבי, הכריז שהוא לא זמין להקלטת אלבום חדש ולסיבוב ההופעות שלו.
סטיב קילבי - שירה מובילה, גיטרה בס, קלידים, גיטרה (1980-הווה)
טים פאולס - תופים, כלי הקשה, שירה, גיטרה (1994-הווה)
איאן הוג - גיטרות, שירה (2013-הווה)
The Clarity Tour הוא סיבוב ההופעות השני של הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס, שנועד לעזור בקידום אלבום הבכורה שלה, Clarity (2019).
סיבוב ההופעות הוכרז על ידי פטרס באמצעות חשבונות המדיה החברתית שלה ב-4 בספטמבר 2019. הוא התחיל ב-21 באוקטובר 2019 בוונקובר, קנדה והסתיים ב-11 בפברואר 2020 בלונדון, הממלכה המאוחדת.
סיבוב ההופעות הוכרז ב-4 בספטמבר 2019, לאחר סיומו של סיבוב הבכורה של פטרס, "Broken Tour", באותו היום.
בהתחלה הוא היה אמור לכלול 23 הופעות באמריקה הצפונית בין 21 באוקטובר ל-8 בדצמבר 2019 ולהתחיל בוונקובר, קנדה ולהסתיים בסן דייגו, ארצות הברית.
בשל התאריכים המקוריים שעשו סולד אאוט, הופעות נוספות צורפו לסיבוב.
ב-14 באוקטובר 2019, שבוע לפני תחילת סיבוב ההופעות, הוכרז על לג אירופאי.
הוא היה אמור לכלול 13 הופעות נוספות בין 24 בינואר ל-11 בפברואר 2020 ולהתחיל באמסטרדם, הולנד ולהסתיים בלונדון, הממלכה המאוחדת, עם זאת, ההופעה בגלאזגו ב-5 בפברואר 2020 בוטלה מאוחר יותר עקב מחלה.
רשימת השירים הזו מייצגת את הלג האירופי בסיבוב ההופעות ואת ההופעה ב-24 בינואר 2020.
"The Code" (בעברית: "הקוד") הוא שיר מאת הזמר/ת השווייצרי/ת נמו, אשר יצא לאור ב-29 בפברואר 2024 בהוצאת בטר נאו רקורדס.
השיר נבחר לייצג את באירוויזיון 2024 וזכה בתחרות עם 591 נקודות.
זכייה זו סימנה את ניצחונה הראשון של שווייץ מאז "Ne partez pas sans moi" בביצוע סלין דיון משנת 1988, ואת הפעם הראשונה בהיסטוריה של התחרות ששיר זוכה מבוצע בידי אמן/ית שמזדהה כא-בינארי/ת.
על פי נמו, השיר מבטא את תהליך קבלת זהותו/ה הא-בינארית.
"The Code" זכה לשבחים רחבים עם צאתו, בין היתר בזכות שילובם של מספר סגנונות מוזיקליים במבנה יצירה אחד, והפך לאחד המועמדים הבולטים לניצחון בחודשים שקדמו לתחרות.
אף שההופעה עצמה התקבלה בחיוב, זכייתו של השיר עוררה תגובות מעורבות ומקוטבות בקרב קבוצות חברתיות ופוליטיות שונות.
במישור המסחרי, זכה השיר להצלחה ניכרת, עלה למקום הראשון בשווייץ וביוון, ונכנס לחמישייה הפותחת בשש מדינות נוספות.
השיר "The Code" נכתב בידי בנג'מין אלאסו, לסה מידטסיאן ניימן, לינדָה דייל ונמו.
היצירה הולחנה במסגרת מחנה כתיבה של SUISA.
מארק סאבג' מה-BBC תיאר את השיר כ"אופרת EDM מסוג דראם אנד בייס" וציין כי הפזמון שואב השראה מן האופרה "חליל הקסם" מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט.
בהצהרות לתקשורת מסר/ה נמו כי השיר מתאר את תהליך ההכרה בזהותו/ה הא-בינארית, וכי קבלה זו העניקה לו/ה "חירות לעמוד בשם כלל קהילת הלהט"ב".
לדברי נמו, כיוון שלא חש/ה כי הוא/היא משתייך/ת להגדרה של גבר או אישה, "היה עליו/ה לשבור מספר קודים".
במישור הסמלי, עושה השיר שימוש בדימוי של קוד בינארי כאלגוריה לחלוקה המגדרית הדיכוטומית.
בהמשך ציין/ה ב-Eurovision World כי "הזהות הא-בינארית היא נדבך מרכזי באמת האישית שלי...
את/ה לומד/ת על עצמך כל העת.
עם פרסום השיר ויציאתו הרשמית לציבור, הופץ במקביל גם קליפ רשמי נלווה.
לשם קידום היצירה והעמקת חשיפתה לקראת התחרות, אישר/ה נמו את כוונתו/ה ליטול חלק בשורת אירועי קדם-אירוויזיון שהתקיימו במהלך חודשי מרץ ואפריל.
בין האירועים נמנו Pre-Party ES 2024 שנערך ב-30 במרץ, Eurovision in Concert 2024 שהתקיים ב-13 באפריל, ו-Nordic Eurovision Party 2024 שהתרחש ב-14 באפריל.
מעבר לכך, העלה/העלתה נמו את ביצוע היצירה במספר הופעות נוספות טרם התחרות, ובהן בתוכנית הטלוויזיה השווייצרית MusicStar – Die Revival-Show ששודרה ב-31 במרץ, וכן במופע חגיגי שנערך בשגרירות שוודיה בברן לציון יובל החמישים לניצחון להקת אבבא בתחרות האירוויזיון לשנת 1974.
"The Code" זכה להערכה רחבה ולשבחי ביקורת מצד כלי התקשורת והחוגים המוזיקליים בשווייץ ובגרמניה.
מישל אימהוף, מבקר בעיתון Blick, תיאר את היצירה כ"המנון אפי רווי עוצמה, הניתן לעיצוב בימתי מרהיב...
נמו מסוגל/ת להגיע לגבהים ווקאליים יוצאי דופן.
נמו, אני מאחל/ת לך שלל 12 נקודות!".
מרטין פישר מ-Tages-Anzeiger ציין כי מדובר ב"שיר מרהיב בהיקפו...
בשלוש דקותיו עובר/ת נמו בין כלל הסגנונות שבהם מפגין/ה שליטה מוזיקלית מרשימה.
אמנם בלדות נוטות למצוא חן בתחרות, אך רק שירים מעטים חורטים עצמם בזיכרון; 'The Code' עתיד להיות אחד מהם".
לוקה קוך מ-Schweizer Radio und Fernsehen (SRF) הגדיר את השיר כ"מפואר ורב-הדר", והוסיף כי הוא נשמע כ"מפגש אסתטי בין עולמותיהם של ג'יימס בונד והנס צימר".
במסגרת סקירה מקיפה באתר Wiwibloggs, שכללה ממוצע ציונים ממספר מבקרים, זכה השיר לדירוג ממוצע של 8.83 מתוך 10 נקודות, והגיע למקום הראשון בדירוג השנתי של האתר לתחרות.
דורון להב מ-ESC Beat דירג את השיר במקום השמיני מתוך 37 המתמודדים באירוויזיון 2024, שיבח את ביצועיו/ה הקוליים של נמו, אך העיר כי נושאו ועיבודו הסגנוני הרב-שכבתי של השיר "עלולים להתגלות כמאתגרים לעיכול".
גלן ולדון מ-NPR הגדיר את היצירה כאחת המועמדות הבולטות לניצחון, הילל את יכולתה לשלב סגנונות מוזיקליים שונים, וקבע כי מדובר בשיר בעל "כל מאפייניו של שיא דרמטי בלתי נשכח".
רואיזין אוקונור מ"אינדפנדנט" הציבה אף היא את השיר ברשימת המועמדים לניצחון, והשוותה את סגנונו לאופרה "כרמן" מאת ז'ורז' ביזה ולמנגינת הנושא של סרטי ג'יימס בונד.
ארין אדם מ-The Scotsman העניקה ליצירה ציון מושלם של 10 מתוך 10 בזכות הרבגוניות הסגנונית שהיא מציעה.
מנגד, ג'ון אובריין מ-Vulture דירג את השיר במקום ה-22 מתוך 37. הוא ציין כי על אף שהמסר המרכזי, העוסק בחירות, זהות וקבלה עצמית, נושא עמו ערך אוניברסלי, הרי שהביצוע עלול לאבד מכוחו בשל ריבוי הסגנונות והעיבודים.
לדבריו, שילובם של דראם אנד בייס, פופ אופראי, יורוראפ ואלמנטים המזכירים את "האמן הגדול מכולם" יוצר תחושת עומס צורני.
ב-7 ביולי 2023 הכריז תאגיד השידור השווייצרי (SRG SSR) על החלטתו להשתתף במהדורה ה-68 של תחרות האירוויזיון, תוך שימוש במנגנון בחירה פנימי לבחירת הנציג והשיר אשר יישאו את דגל המדינה.
תהליך ההגשה כלל שני שלבים עיקריים: שלב מיון ראשוני, שבמסגרתו נבחנו מועמדויות רבות על ידי פאנל מקצועי, ולאחריו שלב סופי שבו נבחנו חמש מועמדויות מצומצמות.
שמועות ראשונות בדבר בחירתו/ה של נמו כנציג/ה הרשמי/ת של שווייץ לתחרות פורסמו ב-25 בפברואר 2024, כאשר אתר החדשות השווייצרי Blick דיווח כי הבחירה התקבלה.
שלושה ימים לאחר מכן דווח כי שם השיר הנבחר יהיה "The Code".
ב-29 בפברואר פורסמה ההודעה הרשמית מטעם התאגיד, ובה הוכרז כי נמו ייצג/תייצג את שווייץ בתחרות האירוויזיון לשנת 2024.
שווייץ שובצה לחלקו הראשון של חצי הגמר שני, שנערך ב-9 במאי.
שווייץ הופיעה רביעית, אחרי יוון ולפני צ'כיה.
בסוף הערב הוכרזה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לגמר.
מאוחר יותר נחשף כי סיימה במקום הרביעי עם 132 נקודות.
הופעתה של שווייץ באירוויזיון כללה את נמו בביצוע השיר "The Code" על גבי פלטפורמה לבנה מסתובבת בצורת דיסק, ששימשה אלמנט מרכזי בעיצוב הבמה.
במהלך השיר נע/ה נמו על הפלטפורמה, קפצ/ה, החליק/ה ושמר/ה על איזון תוך כדי סיבובה והטייתה.
הוא/היא לבש/ה תלבושת עשויה פרווה ורודה ולבנה, בשילוב מגפי פרווה תואמים.
המופע הושתת על תנועה מתמשכת ותיאום מדויק בין השירה לבין האלמנט המכני של הבמה.
בגמר האירוויזיון נבחרה שווייץ על ידי מפיקי התחרות להופיע במקום ה-21, אחרי ולפני .
בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים דורגה שווייץ במקום הראשון עם 365 נקודות, ועל אף שסיימה חמישית בהצבעות הקהל עם 226 נקודות, זכתה בתחרות עם 591 נקודות.
שווייץ שובצה להתחרות בהתאם להחלטת המפיקים.
קרואטיה שובצה כהופעה העשרים ואחת, אחרי ולפני .
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום הראשון עם 365 נקודות.
בהצבעת הקהל הוא דורג במקום החמישי, עם 226 נקודות.
כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום הראשון, כשבסך הכל זכה ב-591 נקודות.
בעקבות הזכייה הפך "The Code" לשירה הזוכה הראשון של שווייץ מאז 1988, כאשר נמו היה/הייתה לאמן/ית הא-בינארי/ת הראשון/ה בתולדות התחרות שזכה/זכתה בה.
במסיבת העיתונאים שלאחר התחרות הקדיש/ה נמו את הזכייה ל"כל מי שם בחוץ שאינו/ה בינארי/ת, לכל אותם אנשים המעזים להיות נאמנים לעצמם, הזקוקים שיקשיבו להם ויבינו אותם".
בד בבד מתח/ה נמו ביקורת נוקבת על איגוד השידור האירופי (EBU), והאשימ/ה אותו ב"דו-פרצופיות מוסדית".
לדבריו/ה, נאלץ/ה להחדיר לאולם את דגל הא-בינאריות בניגוד לכללי ה-EBU, אשר אסרו על הצגתו.
נמו הוסיף/ה כי "ייתכן שגם האירוויזיון זקוק לריענון ולתיקון מדי פעם".
הופעתו/ה של נמו בגמר התחרות זכתה לשבחים נרחבים מצד מבקרי המוזיקה והצופים כאחד.
ניל מק'קורמיק, מבקר המוזיקה של "דיילי טלגרף", שיבח את קולו/ה של נמו ואת האנרגיה ה"פראית" שנשקפה מהבמה.
לדבריו, אף שמילות השיר היו יוצאות דופן, העוצמה שהפגין/ה נמו "הפכה את ההופעה לחוויה נשגבת בדרכה האבסורדית".
המוזיקאי השווייצרי כריס פון רור ציין כי בעת הצפייה בביצוע החי עוצמת היצירה כמעט הכריעה אותו: "המכלול כולו מפגין עוצמה, דינמיות, אך גם רגש כנה הניכר בכל מנעד השירה".
כתבי El Mundo, שרלוט דייוויס ואנדריאה רוסה מ.
דל פינו, תיארו את ההופעה כ"מפגן וירטואוזי בעל גוון קרקסי, שבו נמו מדלג/ה ללא מאמץ מצרידות מלודיות לגוני ראפ מהירים באופן טבעי".
ב"הגרדיאן" ציין מרטין בלאם כי מדובר ב"ביצוע הנושא עליו את חותם הניצחון.
היצירה מזהירה, והבימוי מעמיד רף דרמטי חדש ביחס לכל שאר המשתתפים".
הקטור יאנס מרטינס מ-El País כינה את נמו "כוח טבע אמנותי" וציין כי ההופעה הייתה "מעשה אקרובטי של ממש על במה מסתובבת, כאילו מיקה בחר לפתע לעסוק בפארקור ובסקייטבורדינג...
נמו העניק/ה מופע שכבש את לבם של מיליוני צופים ברחבי העולם".
הזכייה עצמה עוררה תהודה רבה ותגובות חוצות מגזרים.
ולנטינה קייאני מ-GQ Italia כתבה כי הניצחון "חרג מכל הציפיות...
יש להודות כי 'The Code' ניחן בפוטנציאל ברור לזכייה, לא רק בזכות קליטותו אלא בשל המורכבות הבימתית והכוריאוגרפית שלו.
עוצמתו טמונה במסר שהוא נושא, מסר ההולם את ערכי התחרות ואת סיסמתה".
פליקס באייר מ"דר שפיגל" הדגיש כי הזכייה חיזקה את "מיתוס האירוויזיון כמקלט ליצירתיות, פתיחות וגיוון תרבותי".
תומאס רנגלי מ-Die Weltwoche כתב כי "על אף בחירת הלבוש שניתן היה ללטש, נמו הפגין/ה שיווי משקל מרשים הן במישור הכוריאוגרפי והן במישור המוזיקלי...
קאטיה רישאר מ-Blick ציינה כי הניצחון הצית מחדש את השיח הציבורי בשווייץ באשר להכרה המשפטית במגדר שלישי, ואף העמיק את תחושת הגאווה הלאומית בקרב האוכלוסייה.
נציגי שווייץ בתחרויות עבר, ובהם לוקה האני (נציג 2019), גיונס טירס (נציג 2020 ו-2021) ומריוס ביר (נציג 2022), בירכו את נמו על הישגו/ה האמנותי.
מנגד, דמויות שמרניות רבות גינו את הזכייה, בעיקר בשל זהותו/ה המגדרית של נמו.
רוברטו ונאצ'י, פוליטיקאי איטלקי בכיר ממחנה הימין, אמר כי "העולם ההפוך שבו אנו חיים נעשה מבחיל יותר ויותר".
מתאו סלביני, המשנה לראש ממשלת איטליה, התייחס בראיון ל-Libero Quotidiano ואמר: "קראתי שהזוכה ניצח/ה, אך אי-אפשר לומר זאת...
אינך רואה עצמך גבר או אישה, אתה/את מגדיר/ה עצמך א-בינארי/ת ואינך מזדהה כהוא או היא.
אי-אפשר לומר 'הוא ניצח' או 'היא ניצחה', כי אז הכול מתמוטט".
נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן רמז לזכייה בדבריו והוקיע את נמו ואת יתר משתתפי התחרות, באומרו כי הם "סוסי טרויה של השחתה חברתית".
עוד הוסיף כי "עתה אנו מבינים טוב יותר עד כמה צדקנו כשהותירנו את טורקיה מחוץ למופע המביש הזה במשך שתים-עשרה שנה".
דבלט בחצ'לי, מנהיג מפלגת התנועה הלאומית, הגדיר את לבושו/ה של נמו כ"אישור פומבי להתנוונות מוסרית מבישה", וטען כי התחרות עצמה "הפכה לפלטפורמת תעמולה לקידום קריסת הערכים המוסריים".
טימו פוסלט מ"די צייט" טען כי הזכייה נבעה ממניעים פוליטיים של קהילת הלהט"ב, וציין כי נמו הורשה/תה להניף את דגל הא-בינאריות בעוד סמלים פוליטיים אחרים, לרבות כאפיות ודגלים נוספים שנשאו צופים באולם נאסרו להצגה על ידי הנהלת התחרות.
הזמר האיטלקי אמדאו מינגי מתח אף הוא ביקורת חריפה ואמר כי התחרות הפכה ל"סדום ועמורה של התרבות המערבית...
גבר שווייצרי בחצאית ניצח, זהו העולם שלנו היום.
מוזיקה – אין; רק אורות, צבעים, ומופע חזותי מרהיב אך חסר עומק מוזיקלי אמיתי".
תגובות באשר להשפעת ההשתתפות הישראלית
ניצחונו/ה של השיר עורר שיח נרחב באשר להיקף הצל שליווה את זכייתו/ה, עקב השתתפותה של ישראל בתחרות באותה שנה, שנערכה על רקע מלחמת חרבות ברזל והייתה נתונה למחלוקת ציבורית ופוליטית עולמית.
מריה-פאס לופס מ-La Vanguardia טענה כי הניצחון "הציל את היום, בזכות יצירה ומבצע כה מצטיינים עד כי לא ניתן לראות בזכייתם מקור למחלוקת כלשהי".
עמדה דומה הביעו שרלוט דייוויס ואנדריאה רוסה דל פינו, אשר ציינו כי הזכייה "הייתה בבחינת משב רוח מרענן לכלל המעורבים, לאחר המהדורה הפוליטית והנפיצה ביותר בתולדות התחרות".
איזבל פאף מ-Süddeutsche Zeitung כתבה כי מדובר ב"מעשה מאוזן של ממש...
התחרות לא הייתה מעולם כה רוויה במטען פוליטי.
על כן, אין זה מפתיע כי דווקא המדינה הנתפסת כנייטרלית מכל, שווייץ, היא זו שזכתה, באמצעות ביצוע הממחיש רמה נדירה של איזון אמנותי".
לעומתה, שון קורן מ-i ציין כי על אף קריאתו/ה של נמו לשמר את תדמית האירוויזיון כסמל לשלום ולדו-קיום, הרי שהסערה הציבורית וההשלכות הפוליטיות שהתעוררו בעקבות התחרות יוסיפו להדהד ולהשפיע על עתידה של התחרות לשנים הבאות.
ולנטינה קולוסימו מ-Vanity Fair Italia היללה את הישגו/ה של נמו, אך הזהירה כי גם בתוך ההצלחה הבין-לאומית "די במעט כדי לנפץ את האוטופיה של עולם שבו שוררים אהבה וסובלנות, החזון המכונן של תחרות האירוויזיון.
הפוליטיקה אינה יכולה להיוותר מחוץ לגבולות המוזיקה, אף כאשר כוונות טובות וערכים הומניסטיים הם שנושאים את הניצחון".
הורדה דיגיטלית וסטרימינג – רמיקס
הורדה דיגיטלית וסטרימינג – גרסה תזמורתית
שנה פרס קטגוריה תוצאה הערות 2024 פרסי מרסל בזנסון הפרס האמנותי פרס המלחין OGAE סקר ה-OGAE מקום שלישי פרסי OUTmusic שיר האירוויזיון של השנה פרסי האירוויזיון הווידאו קליפ הטוב ביותר מקום שני 2025 פרסי המוזיקה השווייצרית הלהיט הטוב ביותר
אזור תאריך פורמטים גרסה חברת תקליטים הערות עולם 29 בפברואר 2024 הורדה דיגיטלית סטרימינג מקורית בטר נאו יוניברסל 26 באפריל 2024 רמיקס של פליקס ין 10 במאי 2024 תזמורת תקליטור מקורית קריוקי רמיקס של פליקס ין איטליה 13 May 2024 איירפליי מקורית EMI
"The Changeling" (בעברית: "השינוי") הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית הדלתות.
השיר מופיע כרצועה הפותחת באלבומם השישי והאחרון עם ג'ים מוריסון, L.A.
הסינגל יצא באפריל 1971 כבי-סייד של השיר "Riders on the Storm", והגיע למקום ה-14 במצעד בילבורד הוט 100.
"The Changeling" היה השיר הראשון שהלהקה הקליטה במהלך הסשנים של L.A.
שם השיר נלקח מאחת ממחברותיו של מוריסון משנת 1968 ומתייחס ל"שינוי", יצור אגדי דמוי אדם שנמצא בפולקלור ברחבי אירופה.
הסופר ג'יימס ריורדן ציין כי האזכור של השיר לשינוי, או ילד רוח, עשוי להיות התייחסות נוספת לילדותו הקשה של מוריסון.
ההרכב הפאנקי בסגנון ג'יימס בראון צופה גם את עזיבתו של הזמר את לוס אנג'לס עם השורה "I'm leavin' town on the midnight train".
ריי מנזרק, קלידן להקת הדלתות, הסביר:המילים נבואיות.
גרתי במרכז העיר, אבל מעולם לא הייתי כל כך מרושש שלא יכולתי לעזוב את העיר".
הוא גר על החוף ובגבעות.
היה לו כסף והוא היה מרושש.
הייתה לו הרפתקה בלוס אנג'לס, והוא היה בחוץ.מבחינה מוזיקלית, "The Changeling" משלב בלוז רוק ומוזיקת פאנק.
פסוק הפתיחה כתוב ומבוצע במפתח של לה מינור כאשר ההמשך מתפרש במפתח של לה מז'ור.
במהלך ההקלטה, מוריסון אמר: "אני שונא להפחיד מישהו, אבל זה המספר האהוב עלי.
"The Changeling" יצא לראשונה באפריל 1971, כרצועה הפותחת של L.A.
הלהקה רצתה שהשיר יהיה הסינגל הראשון מהאלבום, אך נשיא אלקטרה רקורדס, ג'ק הולצמן, ביטל את החלטת הלהקה לטובת "Love Her Madly" והבי-סייד "(You Need Meat) Don't Go No Further".
עם זאת, מאוחר יותר ביוני 1971 הוא יצא כבי-סייד של "Riders on the Storm", ערוך ל-3:27. השיר בוצע גם בהופעה חיה על ידי הדלתות בסטייט פייר מיוזיק הול בדאלאס ב-11 בדצמבר 1970. גרסת הופעה חיה זו מופיעה באלבום Boot Yer Butt: The Doors Bootlegs משנת 2003.
עם יציאתו, "The Changeling" זכה לתגובות במספר ביקורות אלבומים על L.A.
המבקר ריצ'י אונטרברגר, שכתב עבור AllMusic, תיאר את השיר כאחד מ"רצועות האלבום הטובות יותר שלהם".
ויל הרמס מהרולינג סטון כינה את השיר "קלאסיקה בסגנון גראז'".
הולצמן הכיר בשיר כ"מחווה לג'יימס בראון", בעוד סאל סינקמני ממגזין סלנט כינה אותו "פאנק סוואגר של ג'יימס בראון".
מבקר הרולינג סטון נרנדרה קוסנור החשיב את השיר כאחד מ-10 השירים המוערכים ביותר של מוריסון, ושיבח במיוחד את נגינתו באורגן האמונד של מנזרק ואת ביצועיו הקוליים של מוריסון.
הגרדיאן ציין אותו כשיר ה-16 הטוב ביותר של הדלתות, ותיאר אותו כ"שיר פאנק-רוק שמזכיר את ג'יימס בראון וכבד על גרוב וגריט".
ריי מנזרק - אורגן האמונד C-3
"The Chain" (בעברית: "השרשרת") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית-אמריקאית פליטווד מק שיצא באלבומם Rumours משנת 1977. זהו השיר היחיד מהאלבום שכל חמשת חברי הלהקה באותה תקופה (סטיבי ניקס, לינדזי בקינגהאם, כריסטין מקווי, ג'ון מקווי ומיק פליטווד) כתבו יחד.
"The Chain" הפך למרכיב עיקרי בהופעות החיות של הלהקה, ובדרך כלל גם פתח אותן.
השיר הוצג כרצועת הפתיחה באלבום החי The Dance משנת 1997, וכן באלבום הלהיטים של הלהקה.
השיר זכה להצלחה מיוחדת בבריטניה, שם מקטע אינסטרומנטלי מהשיר שימש כנעימת הנושא בסיקור פורמולה 1 של הערוצים BBC וערוץ 4.
כל חמשת חברי הלהקה בעת כתיבת האלבום Rumours זכו בקרדיט על השיר; הקטע האחרון של "The Chain" (שמתחיל בסולו גיטרת בס) נוצר על ידי ג'ון מקווי ומיק פליטווד.
חלקים אחרים עובדו מתוך שיר של כריסטין מקווי שנקרא "Keep Me There".
לינדזי בקינגהאם עיבד את השיר והכניס מקטע שנעשה בו שימוש גם בדואט עם סטיבי ניקס שנקרא "Lola (My Love)".
ניקס כתבה את המילים בנפרד וחשבה שהם יתאימו למנגינה.
המילים מדברות על התפרקות מערכת היחסים של ניקס ובקינגהאם – כמו רבים מהשירים ב-Rumors.
Rumours זכה לשבחים בביקורת עם יציאתו לאור.
בזמן העבודה על האלבום בקינגהאם וניקס סיימו את מערכת היחסים ארוכת השנים שלהם, נישואיהם של ג'ון וכריסטין מקווי התפרקו, וכך גם של פליטווד ואשתו; רבים ציינו את "The Chain" כביטוי מוחצן של הקרע הפנימי ששרר בלהקה באותה העת.
הגרדיאן ו-Paste דירגו את השיר מספר 10 ומקום 1, בהתאמה, ברשימת 30 השירים הגדולים ביותר של פליטווד מק.
בשנת 1997, פליטווד מק הוציאו אלבום הופעה חיה בשם The Dance, שהיה מעין איחוד של חברי הלהקה מתקופת Rumours.
הביצוע של "The Chain", שפתח את ההופעה והאלבום, הגיע למקום ה-30 במצעד בילבורד מיינסטרים רוק.
גרסת האולפן הופיעה במצעדים בשנת 2009, שם הגיעה למקום ה-94 בבריטניה.
שנתיים לאחר מכן, השיר הגיע לשיא במקום ה-81. באוקטובר 2023, השיר זכה לעיטור פלטינה מרובעת מידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) עבור יותר מ-2,400,000 השמעות ומכירות.
לינדזי בקינגהאם – גיטרות חשמליות, דוברו, זמר מוביל
סטיבי ניקס – זמרת מובילה והרמוניות
כריסטין מקווי – הרמוניום, אורגן האמונד, הרמוניות
מיק פליטווד – תופים, תוף מרים
סיקור תחרות הפורמולה 1 של BBC השתמש בנעימת הבס בסוף השיר כנעימת נושא מ-1978 עד 1996 ושוב מ-2009 עד 2015, ובכך הפך השיר למוכר ביותר בבריטניה.
השיר הושמע והשפיע רבות על הסרט של אולפני מארוול משנת 2017, שומרי הגלקסיה: חלק 2. "The Chain" שימש גם כשיר הסיום לפרק מהעונה הראשונה של הסדרה לו הייתי פיראט, והופיע באופן בולט בסרט אני, טוניה.
(The Corrs Unplugged) (הקורס אונפלאגד) הוא אלבום של הלהקה האירית הקורס, שיצא ב-1999. האלבום היה חלק מסדרת אונפלאגד של MTV.
הוא הופץ במדינות רבות אבל לא בארצות הברית.
האלבום הוקלט בהופעה חיה ב-5 באוקטובר 1999 לפני קהל באולפני ארדמור, במחוז ויקלוו, אירלנד.
"Only When I Sleep" (הקורס, לייבר, פטרסון, שאנקס) – 4:38
"Queen of Hollywood" (באלארד, הקורס, דבילר, הוסיין) – 4:44
"Everybody Hurts" (ברי, באק, מילס, סטייפ) – 5:45
"Dreams" [רצועת בונוס] (ניקס) -
אנדראה קור – זמרת ראשית, חלילית אירית
קרולין קור – תופים, תוף מרים, בוראן, פסנתר, שירה
שרון קור – כינור, שירה
ג'ים קור – גיטרה, פסנתר, שירה
קית' דאפי ( – גיטרת בס
מהנדסים – טים מרטין וטים סאמרהייז
ההופעה הופצה על CD, DVD, וקלטות וידאו.
הדיסק הציג שירים בסדר שונה מהסדר שניגנו אותם בהופעה, ה DVD וקלטת הווידאו שומרים על הסדר הנכון של השירים.
גם ה DVD וקלטת הווידאו ברובם לא נערכו, לעומת הדיסק שערך כמעט את כל הדיבורים בין השירים.
בשתי התיבות האחרונות של "Runaway" קרולין קור טועה בתו, וגורמת להבעות מופתעות מאנדראה ושרון.
ג'ים אומר לאחר מכן: "ג'ז...זה נוגן במפתח F משוגע"
דה קרוון (The Crown) הייתה להקת דת' מטאל מלודי ות'ראש מטאל ממטרולהאטן שבשוודיה.
במקור נקראו "קרוון אוף ת'ורנס" ("Crown of Thorns" - זר קוצים), אך הם נאלצו לשנות את שמם משום שלהקה גלאם-פופ נוצרית השתמשה בשם הזה לעצמה.
המוזיקה והליריקה שלהם הושפעו מדת', נושאים אנטי-דתיים (לרוב נגד נצרות) ומרד.
הלהקה התפרקה ב-2004. אחרי ההתפרקות יוהאן לינדסטארד (חבר בהרכב) הקים את הלהקה One Man Army and the Undead Quartet.
מרקו טרבונן הקים את הלהקה Angel Blake שנקראה על שם שיר של הלהקה Danzig.
The Burning - (1995 בתור "קרוון אוף ת'ורנס)
Eternal Death - (1997 בתור "קרוון אוף ת'ורנס)
14 Years Of No Tommorow - (2006) - שלושה תקליטורי דיוידי הכוללים חומר דוקומנטרי והופעות חיות.
The Concert Sinatra הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-36 של סינטרה והתשיעי היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס.
שמו של האלבום מתייחס לתזמורת הגדולה מהרגיל אותה אסף המארגן נלסון רידל, זו לא הקלטה של הופעה חיה של סינטרה, הפעם הראשונה בה יצא אלבום של הופעה חיה של סינטרה היה רק בשנת 1966.
למרות גודלה של התזמורת הצליח רידל להפיק ממנה צליל קליל ומעודן, ריבוי כלי הנגינה לא הסתיר את קולו של סינטרה אלא ההפך, ריבוי הכלים הצליח להרים את קולו של סינטרה לעושר חדש.
זו הייתה אחת ההקלטות המוצלחות והשופעות ביותר של סינטרה בשנותיו הראשונות בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס.
"The Country" הוא מיצב שנוצר והוצג בשנת 2002 על ידי הפסלת הישראלית סיגלית לנדאו.
שמו של המייצב מהווה תרגום מילולי לשמו של עיתון "הארץ", שדפיו בשנתיים שלפני התערוכה היוו חומר גלם עיקרי במיצב.
המיצב נחשב לאחת מיצירות האמנות הפופולריות ביותר בתולדות האמנות הישראלית וזכה לכמות שיא של מבקרים בתערוכה לתקופה.
על פי הערכות ביקרו בתערוכה כ־15 אלף איש.
התערוכה "The Country" נפתחה ב-5 בספטמבר 2002 בגלריה אלון שגב ששכנה במרתף בית יהונתן, ברחוב שאול המלך 23 שבמשכן לאמנויות הבמה בתל אביב-יפו.
בתערוכה חילקה לנדאו את הגלריה לשני חלקים עיקריים.
חלל הכניסה לגלריה הפך ל"חדר הכביסה" ובו הציבה לנדאו עצי רימון, התלויים במהופך מן התקרה והעשויים מעיסת נייר עיתון.
על העצים הופיעו פרות רימון העשויים אף הם מנייר, הנושאים שרידים של כתבות דפי העיתון שמהם נוצרו.
בריאיון לקראת פתיחת המיצב תיארה לנדאו את הקשר השימוש בנייר העיתון כחומר ואת המשמעויות המטאפוריות העולות ממנו: "מעניין אותי הקשר בין מקומות ויחסי הגומלין בין שתי הסביבות השונות בתכלית, הקוטביות.
הסופר עוקב אחר חלוף הימים וייצור וקטיפת הפירות, והמחברת המונחת למרגלותיו מתעדת את כותרות העיתונים של אותו יום.
ניתן לקחת פרי מהערימה, לבדוק מה התאריך עליו ולבדוק במחברת מה בדיוק אירע באותו יום" על הקיר יצרה לנדאו מתקן דמוי מאזניים, העשוי בקבוקי פלסטיק חתוכים, המחוברים בצינורות השקיה ומכילים נוזל דמוי דם והפועל על פי חוק כלים שלובים.
דרך דלת מתכת עבר הצופה אל חלל החלל הנוסף, אשר אותו הפכה לנדאו לגג של בניין תל אביבי, שנוצר על ידי ציפוי הקירות בתצלומי ענק של העיר וביצירת שכבה המדמה גג מכוסה בסיד וזפת על רצפת הגלריה.
על הגג הציבה לנדאו שלוש דמויות אדם בגודל טבעי, פשוטות עור וחשופות שרירים, העשויות אף הן מנייר עיתון וצבועות בצבע אדום-חום.
באחד מן המאמרים אודות התערוכה כונו הדמויות בשמות "הקוטפת", "הסוחב" ו"סופר הפירות".
פרשנויות שונות השוו את המיצב של לנדאו לציורו של ראובן רובין "פירות ראשונים" (1923).
קישור זה נובע הן מכוונתה המקורית של לנדאו לכנות את מיצבה בשם דומה והן בניגוד האוטופי שבין שתי היצירות.
בעוד ציורו של רובין מבטא כמיהה אל עתיד הרמוני, הרי שמיצבה של לנדאו מדמה מצב של אסון אפוקליפטי.
פיליפ ליידר כינה את המיצב במאמר בכתב העת "ארץ אחרת" כ-"הגרניקה של ישראל".
בעדותו בפני בית המשפט הצבאי במשפט הסרבנים (ישראל, 2003), שפורסמה אחר כך בספר "משפטי הסרבנים" בהוצאת בבל, העיד הסרבן שמרי צמרת שהמיצב השפיע עליו בהחלטתו לסרב לקחת חלק בכיבוש.
השופטים גזרו עליו ועל ארבעת חבריו הסרבנים שנת מאסר.
סמדר שפי הגדירה את המיצב כאלגוריה למצב בו "תושבי כדור הארץ משלמים מס של שכול וכאב למולך כלשהו, מס שהופך אזור כפרי פורח לשממה".
יגאל צלמונה תיאר את הדמויות כמבטאות "סינתזה של מידע ובשר, בלי עור שיחצוץ בין המציאות ש'בחוץ' ל'פנים'".
במאמר "סיגלית לנדאו: איגרא רמה", תיאר גדעון עפרת את היצירה במונחים של התפקחות מאוטופיות מודרניות:
בעקבות התערוכה יצא, בהוצאת הספרים Spartizan ו-D.K.GraubArt, ספר המתעד את התערוכה.
"The Cry of Silence" הוא שיר מטאל והשיר הפותח את האלבום "Where Lovers Mourn" של להקת הדום-דת' הגותי Draconian.
שיר זה נחשב לאחד משיריה הטובים ביותר של הלהקה.
השיר נכתב על ידי אנדרס יאקובסון ועוסק ברצונו של אדם בודד "למות בשקט".
השיר מתאר את הסבל של הדובר, הגאווה שלו בסבל, את בדידותו, את היותו נואש לעזרה, את אי-רצונו להיות מישהו אחר, את רצונו לנקמה ולבסוף את רצונו למות בשקט, אותו הוא מבטא בזעקה של שקט ("When I cry...
when I cry in silence", שורה החוזרת שלוש פעמים בסוף השיר).
השיר מסתיים בבקשה של הדובר לאלוהים לתת לו למות בשקט ("Oh my God, let me die in silence").
השיר הוא חלק מהאלבום "Where Lovers Mourn" שרוב שיריו עוסקים במוות, בדידות, רצון למות ואהבה נכזבת.
השיר The Solitude עוסק גם הוא ברצון למות עקב בדידות, והוא הקרוב לו ביותר בנושא.
שיר זה נכתב במקור לדמו Frozen Features, אך עובד ונערך מחדש ב-Where Lovers Mourn על ידי אנדרס יאקובסון, יוהאן אריקסון וכריס סילבר, המפיק של האלבום.
בגרסה זו אורך השיר הוא 12:42 דקות (השיר השני באורכו של הלהקה והארוך ביותר באלבום).
זהו שיר דת'-דום גותי עם אלמנטים של מטאל גותי סימפוני.
רוב השיר מנוגן בקצב איטי האופייני לדום מטאל, כאשר יש שני קטעים מהירים - אחד באמצע ואחד בסוף, החותם בעוצמה רבה את השיר.
אחרי פתיח איטי של ריפים של גיטרה חשמלית ובאס שמתחזקים באופן הדרגתי - השיר נפתח בדקלום, ואחריו קטע שירה מלודי של ליסה יוהנסון, הזמרת של דרקוניאן.
במילה האחרונה של קטע השירה של ליסה נפתח קטע שירה שבו יאקובסון שר בגרואלינג, ומלווה במקהלה שבעיקר מהמהמת (כלומר, לא שרה מילים אלא קולות רקע) ודואגת ליצירת אווירה גותית וקצב איטי ואפי.
אחרי דקלום קצר, מגיע קטע שירה מהיר יחסית, המושר גם הוא בגרואלינג.
אחרי עוד קטע שירה של ליסה, מגיע עוד קטע בו הזמר שר בגרואלינג בליווי מקהלה (כמו בקטע המקהלה הקודם) המתנהל בקצב איטי.
אחרי סולו גיטרה קצר, מתחיל הקטע המהיר והעוצמתי ביותר של השיר.
קטע זה מורכב ממוטיב מרכזי החוזר על עצמו, עד לסיום הטרגי והאפי של השיר, בו הדובר מבקש מאלוהים שיניח לו למות בשקט.
אחרי שורה זו הגיטרות מפסיקות והשיר מסתיים בקטע נגינה שקט של פסנתר וכינור באורך כדקה.
The Continuing Story of Bungalow Bill (הסיפור המתמשך של בונגלו ביל) הוא שיר של הביטלס בסגנון פולק שנכתב על ידי ג'ון לנון (הקרדיט ניתן גם לפול מקרטני).
השיר יצא לאור באלבום The Beatles (האלבום הלבן הכפול).
השיר מדבר על אדם שפגש שמכונה ריק, שביקר את אמו בזמן שהביטלס שהו בהודו אצל מהרישי מהש יוגי.
בשיר מוזכרות מספר חיות שאותן צד אדם בשם "בונגלו ביל", חיות כמו פיל, טיגריס ועוד.
בשיר משתתפות שתי נשים של חברי הלהקה, יוקו אונו, אשתו של לנון ומאורין סטרקי, אשתו של רינגו סטאר.
The Crown Jewels EP הוא אלבום המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה אנד דה דיימונדס.
הוא יצא באופן דיגיטלי ב-1 ביוני 2009 ובאופן פיזי ב-22 ביוני 2009.
תמונת הנושא של האלבום עוצבה על ידי כריסטיאנה קווצ'רו.
התמונה בצד שמאל היא תמונת הנושא של המהדורה הדיגיטלית, המהדורה הפיזית כללה תמונה דומה אך מעט שונה.
"I Am Not a Robot" כלול גם באלבום הבכורה של מרינה אנד דה דיימונדס, The Family Jewels.
The ConstruKction of Light הוא האלבום ה-12 של להקת קינג קרימזון שיצא לאור בשנת 2000. זהו האלבום הראשון ללא ביל ברופורד (שהצטרף ב-1973 בשל שעזב את להקת יס) וטוני לוין (שהצטרף ב-1981).
באלבום זה, הלהקה התרחקה מסגנון הרוק המתקדם הידוע שלה ולעומת זאת ניכרת ההשפעה של מוזיקת המטאל, אשר באה לידי ביטוי גם באלבום הבא.
באלבום הזה יש את החלק הרביעי (מתוך חמישה) של היצירה Larks' Tongues in Aspic שחלקיה הראשונים נמצאים באלבום בעל אותו השם והחלק השלישי שנמצא ב-Three of a Perfect Pair.
טריי גאן - גיטרות Warr
פאט מאסטלוטו - תופים, כלי הקשה
הספר מיועד לקהל הרחב המתעניין בדינוזאורים אך רמתו גבוהה יחסית.
הספר כולל מבוא, דיון על מאובנים והתקופה הפרה-היסטורית בה חיו הדינוזאורים - המזוזואיקון, מיון הדינוזאורים ופרקים העוסקים בקבוצות השונות של בעלי החיים שחיו מהיווצרות החיים ועד ההומו ספיינס.
כל פרק מכיל סקירה קצרה על הקבוצה ואחריה דפי מידע על היצורים העיקריים בכל קבוצה.
כל דף מידע כולל מעין "תעודת זהות" הכוללת את שמו המדעי, פירוש השם, הגייתו, תקופת חייו, קבוצה טקסונומית עיקרית, אורך, משקל, מזון והמקומות בהם נמצאו המאובנים.
בנוסף, כולל דף המידע תיאור מילולי של היצור, איור צבעוני המשחזר כיצד נראה כשהיה קיים ולעיתים אף צילומים של מאובניו.
פרקי הספר מכסים קבוצות שונות של בעלי החיים, החל בבעלי החיים המורכבים הראשונים שחיו באוקיינוסים, עבור בבעלי החיים הראשונים שחיו ביבשה, עבור בסקירה רחבה על קבוצות הדינוזאורים השונות, וכלה ביונקים המוקדמים והאדם הקדמון.
בסך הכל כולל הספר מידע על 500 מיני בעלי חיים פרה-היסטוריים.
כובשי היבשה (על הדו-חיים, הזוחלים והיצורים מהם התפתחו הדינוזאורים והיונקים)
אוכלי הבשר הקטנים (קלורוזאוריה, דרומאוזאוריים ומנירפטורים)
דינוזאורים בעלי רגלי עופות (אורניתופודה)
The Cosmos Rocks הוא אלבום האולפן היחיד של להקת הרוק הבריטית-קנדית קווין+פול רודג'רס, אשר יצא לאור ב-15 בספטמבר 2008 באירופה, ובארצות הברית ב-28 באוקטובר באותה שנה.
האלבום כולל 14 שירים חדשים אשר נכתבו על ידי בריאן מיי, רוג'ר טיילור ופול רודג'רס.
זהו האלבום הראשון שכלל חומר חדש מאת קווין מאז Queen Rocks שיצא ב-1997, וכלל את "No-One But You (Only the Good Die Young)".
האלבום הגיע למקום החמישי בבריטניה ולמקום הראשון באסטוניה שם נשאר למשך 10 שבועות.
הלהקה נכנסה לאולפנים ב-2006, לאחר סיבוב ההופעות הראשון של ההרכב ב-2005 (אשר מתועד ב-Return of the Champions ו-Super Live in Japan).
ההרכב ביצע בהופעות שיר חדש שנקרא "Take Love", אותו הוציא לאור רודג'רס תחת שמו בלבד בשנת 2023. במהלך סיבוב ההופעות, כתב שניים מהשירים אשר נכנסו לאלבום- "Warboys" ו-"Voodoo".
קווין כללו רק את הגיטריסט, בריאן מיי והמתופף, רוג'ר טיילור.
הבסיסט, ג'ון דיקון עזב את הלהקה ואת עולם המוזיקה בכלל וסירב להשתתף בהופעות של קווין ופול רודג'רס.
הסינגל הראשון שיצא באלבום הוא, "Say It's Not True" שיצא תשעה חודשים לפני יציאת האלבום.
הסינגל השני, "C-lebrity" יצא חמישה חודשים לפני האלבום ונכלל בפרק בתוכנית הטלוויזיה Al Murray's Happy Hour (ששיר הפתיח של הסדרה הוא "Don't Stop Me Now" של קווין).
האלבום יצא לציון 17 שנים למותו של מרקיורי ב-1991.
בריאן מיי - גיטרה, גיטרה בס, זמרה, קלידים, פסנתר
רוג'ר טיילור - תופים, כלי הקשה, זמרה, קלידים
פול רודג'רס - זמרה, גיטרה בס, גיטרה, קלידים, מפוחית פה
טיילור הוקינס - קולות רקע ב-"C-lebrity"
The Colour of Spring (בעברית: צבע האביב) הוא האלבום השלישי של הלהקה הבריטית Talk Talk.
הוא יצא לאור בשנת 1986, למרות שיצא לפני כן לאור בגרמניה ובהולנד בשנת 1985. האלבום הוא אלבום האולפן הנמכר ביותר של הלהקה, כאשר הגיע למיקום גבוה במספר רב של מצעדי מכירות באירופה, כולל בבריטניה שעד לאלבום הזה הלהקה לא זכתה להצלחה במולדתה.
בארצות הברית הוא לא זכה להגיע למיקום גבוה כמו קודמיו, אבל כן נכנס למצעד הבילבורד והיה לאלבומם האחרון שעשה כן.
עם הלהיט Life's What You Make It הלהקה הרחיבה את בסיס המעריצים שלה, והלהיט נהיה השלישי בשרשרת הלהיטים שהצליחו בארצות הברית - יחד עם It's My Life וSuch a Shame מהאלבום הקודם.
מבחינה מוזיקלית, האלבום הווה התרחקות גדולה מהצליל המסותנז של השנים הראשונות של הלהקה, כאשר שילב יותר ויותר כלים אקוסטיים ונהיה יותר "אורגני", כפי שהלהקה תיארה את זה.
האלתורים, שיהיו למעשה מרכז תהליך ההקלטה של האלבומים הבאים, החלו להיות נוכחים כבר באלבום הזה שרומז על הכיוון האקספרימנטלי שתיקח הלהקה בשנות קיומיה הנותרות.
מארק פלת'מן - מפוחית (5)
אלן גורי - גיטרת בס (1)
פיל רייס - כלי הקשה (1)
גיינור סאדלר - נבל (2)
דני ת'ומפסון - קונטרבס (1)
The Cowsills היא להקת פופ – רוק משפחתית אמריקנית אשר פועלת מ-1965 ובסיסה בניופורט, רוד איילנד.
הלהקה זכתה להצלחה רבה החל ממחצית שנות ה-60 ועד ראשית שנות ה-70 והיוותה השראה לתוכנית הטלוויזיה הפופולרית משפחת פרטרידג'.
הצלחתה הגדולה של הלהקה באה ב-1967 עם הוצאתו לאור של הסינגל "The Rain, The Park & Other Things" אשר מוכר גם בשמו העממי "The Flower Girl".
הסינגל הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100. הסינגל נכלל באלבום שנשא את שם הלהקה, והצלחתו הובילה להצלחת האלבום אשר דורג במקום ה-31 במצעד האמריקני והפך לאלבום זהב.
חברי הלהקה זומנו להופיע בתוכניות טלוויזיה פופולריות בארצות הברית כגון: המופע של אד סאליבן, ו-The Tonight Show.
הלהקה המשיכה להוציא מספר רב של אלבומים וסינגלים עד לפירוקה ב-1972 עת פנו חלק מחבריה לקריירה עצמאית.
לאורך השנים חזרו חברי הלהקה לעבוד ולהופיע ביחד.
בוב קאוסיל (נולד ב- 1949) סולן וגיטריסט.
סוזן קאוסיל (נולדה ב-1959) שירה.
נפטר ממחלת ריאות חסימתית כרונית ותסמונת קושינג.
ברברה קאוסיל (1928 – 1985) אם המשפחה (קולות), נפטרה ממחלת ריאות חסימתית כרונית.
The Crusher (מאנגלית: המרסק) הוא האלבום השלישי של להקת הדת' מטאל המלודי השוודית אמון אמארת'.
האלבום יצא לאור במאי 2001.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמון אמארת', למעט שיר 10.
"The Cure" (בעברית: "התרופה") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת וכותבת השירים האמריקאית ליידי גאגא.
היא כתבה את השיר יחד עם פול בלייר, מארק נילן, לוקס נלסון, וניק מונסון, מונסון עצמו, יחד עם גאגא ודטרויט סיטי הפיקו את השיר.
השיר, שנכתב באווירה חיובית בין משתפי פעולה, נוצר כתגובה לזוועות שמתרחשות ברחבי העולם.
הוא פותח בלוס אנג'לס, היכן שגאגא והצוות עבדו על מוזיקה אחרת לפני שהיא הייתה עסוקה בצילומים למהדורה החדשה לסרט "A Star Is Born" שבו משתתפת.
מילות השיר עוסקות באפקט המרפא של האהבה, וגאגא מציעה את עצמה כמי שתפיץ את התרופה.
השיר פורסם כסינגל עצמאי ב-16 באפריל 2017, לאחר שגאגא ביצעה אותו בהופעה חיה בפסטיבל המוזיקה "Coachella".
למרות קידומו המינימלי, השיר הגיע לעשירייה הפותחת של המצעדים באוסטרליה, צרפת, הונגריה, סקוטלנד, סלובקיה, ספרד וונצואלה, ולעשרים המקומות הראשונים בצ'כיה, סלובקיה, בריטניה, לבנון, לטביה, ומלזיה.
במצעד הבילבורד זכה להגיע ל-40 המקומות הראשונים והוכתר כשיר הנשי ה-4 הטוב ביותר של השנה.
גאגא ביצעה את השיר לראשונה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2017 והכלילה אותו בסבב ההופעות Joanne World Tour בין 18–2017.
השיר נכתב לאחר הופעתה של גאגא במופע הסופרבול LI ב-5 בפברואר 2017. גאגא עבדה על הרצועה עם די ג'יי שאדו ששיתף איתה פעולה בעבר.