tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחילה הוא הוחלף בחנות של אותו מפעל והבניין שופץ שוב ושוב, נערכו בו הרחבות חדשות, כאשר רק החזיתות הדרומיות והמערביות שרדו את השיפוצים.
בשנת 1996 ממשלת המחוז הכריזה על המבנה כאנדרטה אדריכלית בעלת משמעות אזורית ונאסר לפגוע בו.
ב-8 בספטמבר 2004 מסר מושל פרימוריה, סרגיי דארקין לרב הראשי של רוסיה ברל לזר, המייצג את איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה (FEOR), מסמכים לזכות השימוש בבניין ללא הגבלת זמן ובחינם.
FEOR, בתורו, העביר את הבניין לשימוש בלתי מוגדר וחופשי לידי הקהילה הדתית והתרבותית היהודית המקומית (מרכז ERCO).
החזרת הבניין בפועל התרחשה בתחילת 2005.
בפברואר 2013 הכריז רבה של פרימוריה ו-ולדיווסטוק שמעון וראקין על תוכניות לשחזור ושיפוץ בית הכנסת.
בקהילה היהודית של ולדיווסטוק, שמנתה כעת כ-300 חברים בשנת 2013, אמורים היו אנשי עסקים גדולים ממוסקבה לעזור במימון העבודות.
בסתיו 2013 החלו עבודות תיקון ושיקום בית הכנסת.
השיקום בפועל יצא לדרך ביוני 2014. הספונסר הראשי לשיקום בית הכנסת היה הבנקאי הרוסי ולדימיר קוגן, ראש מועצת הנאמנים של הקהילה היהודית של ולדיווסטוק.
טקס הפתיחה של בית הכנסת המחודש נערך ב-18 בדצמבר 2015. בית הכנסת החל להיקרא "בית סימה" - לכבודה של סרפים "סימה" קוגן, אמו של ולדימיר קוגן.
בית ספר בין-לאומי הוא מוסד חינוכי, המשלב לפחות מימד בין-לאומי אחד בפעילותו.
דוגמאות לממדים בין-לאומיים הם: תוכנית לימודים זרה למדינה המארחת, שפת הוראה ולמידה זרה למדינה המארחת, אוכלוסיית תלמידים בין-לאומית משמעותית ואוכלוסיית מורים בין-לאומית.
מכינת מזרו לאנגלית בינונית (MEMPS) בלסטו, הקיימת עד היום, הוקמה בשנת 1890 עבור ילדי מיסיונרים דוברי אנגלית, סוחרים ופקידים בממשל הבריטי ובה לימד מורה אחד.
סילבסטר (2002) טוען שהקולג' הבין-לאומי בספרינג גרוב, לונדון, שהיה קיים בין השנים 1889–1866, יכול היה להיות בית הספר הבין-לאומי הראשון.
הקולג' צמח מתוך אינטרס של קבוצת אנשים שהציעה שמספר בתי ספר בין-לאומיים באירופה יוכלו לתת מענה לתלמידים ממדינות שונות באופן שבו "התלמידים, במעבר ממדינה ושפה למדינה ושפה אחרת, לא ימצאו שום שינוי ניכר של מהלך הלימודים כדי לעכב את התקדמות חינוכם".
במהלך המאה ה-20, עם התרחבותה של הכלכלה הגלובלית, התפשטות התופעה של משפחות נודדות בעקבות עיסוקם של ההורים והיווצרותם של ילדי התרבות השלישית, עלו מספרם של בתי ספר בין-לאומיים ברחבי העולם הנותנים מענה של תוכנית לימודים ממדינת המקור במדינה המארחת (בדרך כלל ארצות הברית או אנגליה) או תוכנית לימודים בין-לאומית.
לקראת סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, גדל מספרם של בתי הספר הבין-לאומיים עוד יותר, במטרה לספק מענה למשפחות מקומיות המעוניינות, לפי גולד (1999), לפתח אצל ילדיהן גישה להזדמנויות עבודה בכלכלה עולמית וליהנות מחינוך של ילדיהן כהשקעת הון תרבותית של אליטה עולמית.
ה-International School Consultancy (ISC) הגדירה ב-2015 בית ספר בין-לאומי כ"בית ספר המלמד תוכנית לימודים בשפה האנגלית מחוץ למדינה דוברת אנגלית".
אך יש הטוענים שהגדרה זו צרה מלהכיל את כל סוגי בתי הספר הבין-לאומיים, מכיוון שהיא מניחה שאנגלית היא השפה הבין-לאומית היחידה.
טענה זו מעלה סוגיה לגבי קיטלוגם של בתי ספר המלמדים תוכניות לימודים בשפות אחרות כמו ספרדית, מנדרינית או יפנית, במדינות שאינן דוברות שפות אלו.
בתי ספר רבים, המגדירים את עצמם בין-לאומיים, הם גופים פרטיים המתנהלים מחוץ למערכות החינוך הלאומיות.
מכיוון שאין קריטריונים מוסכמים להגדרה על מהו בית ספר בין-לאומי ואין שום גוף בין-לאומי האחראי על הסמכה או אישור בית ספר כ"בין-לאומי", ברורה הסיבה למגוון העצום של בתי הספר הבין-לאומיים ברחבי העולם.
אומנם חקר בתי ספר בין-לאומיים הוא קצר יחסית, אך מהמחקרים בתחום של החוקרים הבריטים מארי היידן וטריסטן באנל ניתן לזהות כמה תכונות מובילות המאפשרות לזהות בתי ספר בין-לאומיים.
תכונה שנייה היא שפת ההוראה והלמידה.
אם ניקח את ההגדרה של ה-ISC ונרחיבה להוראה ולמידה בשפה זרה למדינה המארחת יכולה הגדרה זו להוות עוד סממן של בית ספר בין-לאומי.
תכונה שלישית היא קהל יעד של הורים ותלמידים.
במקור בתי ספר בין-לאומיים הוקמו כדי לתת מענה לצורך של אוכלוסיות גולות בעקבות עיסוקם של ההורים.
עם השנים גדלה הדרישה של אוכלוסייה מקומית, ממעמד סוציואקונומי בינוני, לחינוך בין-לאומי על מנת לתת יתרון לילדיהם בקבלה לאוניברסיטאות מערביות נחשבות וכניסה לעולם התעסוקה הגלובלי.
אחוז התלמידים ממדינות זרות לעומת התלמידים המקומיים, הוא מאפיין חשוב נוסף.
תכונה רביעית היא מגוונו הבין-לאומי של צוות ההוראה בית הספר.
ממגוון של אוכלוסיות התלמידים ניתן לצפות, כי מגוון יימצא גם באוכלוסיות ההוראה של בתי ספר בין-לאומיים.
גורמים הכוללים את תוכנית הלימודים המוצעת, שפת ההוראה, דרישות השלטון הלאומי והמקומי, מדיניות העסקה בבתי הספר ומגבלות היתר העבודה ישפיעו על רמת הגיוון בקרב עובדי ההוראה.
תכונה מעניינת נוספת היא בעלות בית הספר ומטרותיו הכלכליות.
במהלך 50 השנה האחרונות, תהליך הביזור וההפרטה של מערכות החינוך במדינות הצפון הגלובלי, הביאו ליצירתם של בתי ספר שונים בעלי מבנה בעלות שונה.
חלקם בבעלות ציבורית, חלקם בבעלות פרטית, וחלקם שילוב של השניים.
אם בעבר בתי ספר היו ללא מטרות רווח, אזי במאה ה-21 קמו בתי ספר בין-לאומיים פרטיים בעלי מטרות רווח.
כפי שניתן לראות, אין הסכמה או אחידות לגבי מאפייניו של בית ספר בין-לאומי, אך בעזרת שילוב של כמה תכונות אפשר אולי לסווגם.
היידן, טומפסון (2008) ובאנל (2016), מקטלגים את בתי הספר לשני סוגים עיקריים "מסורתי" ו"אידאולוגי", ומציינים שבשני העשורים האחרונים, התווסף סוג חדש הנקרא "לא-מסורתי".
בית ספר בין-לאומי "מסורתי" מאופיין בתוכנית לימודים בין-לאומית כדי לתת מענה לאוכלוסייה של הורים המתניידים ברחבי העולם ומועסקים על ידי שגרירויות, האומות המאוחדות, צבאות או חברות בין-לאומיות.
ההוראה והלמידה נעשים בשפה האנגלית, והבעלות היא בדרך כלל ללא מטרות רווח.
לעומתו, בית ספר בין-לאומי "אידאולוגי" הוא בית ספר אשר בחזון חינוכו עומדת הפילוסופיה של קורט האן או שוויון ושלום עולמי.
בתי ספר כגון, ארגון הקולג'ים הבינלאומיים (UWC) הם בתי ספר פרטיים ללא מטרות רווח, המלמדים תוכנית לימודים בין-לאומית בשפה האנגלית (בדרך כלל), וקהל היעד הוא תלמידים מכל העולם.
כפי שניתן לזהות, בשני סוגים אלה, בתי הספר הם ללא מטרות רווח, בעלי תוכנית לימודים בין-לאומית, עם קהל יעד בין-לאומי, וההוראה נעשית בשפה האנגלית בדרך כלל.
לפי באנל העובדה שבתי הספר מסוגים אלו מלמדים תוכנית בין-לאומית מבסס בבטחה את הלגיטימיות של טענתם כבתי ספר בין-לאומיים.
הסוג השלישי, והשנוי במחלוקת, הוא בית הספר ה"לא-מסורתי".
סוג זה של בתי ספר הוא הסיבה המרכזית לצמיחה הגדולה של בתי ספר בין-לאומיים בשני העשורים האחרונים.
אלו הם בתי ספר פרטיים שהוקמו למטרות רווח ומשרתים קהל יעד מקומי ברובו ממעמד סוציואקונומי בינוני.
תוכניות הלימודים ושפת ההוראה הן לרוב זרות למדינה המארחת, אך רק לעיתים הן בין-לאומיות.
כפי שבאנל (2017) טוען, תוכנית הלימודים היא מאפיין מהותי בהגדרתו של בית ספר כ"בין-לאומי".
היידן ותומפסון (2018) פורטות את תוכניות הלימודים הנלמדות בבתי ספר בין-לאומיים לשתי קטגוריות מרכזיות:
תוכנית לימודים של מדינת האם שעברה עיבוד.
דוגמאות מובילות לתוכניות לימודים שעברו עיבוד הן: תעודה כללית בין-לאומית להשכלה תיכונית (IGCSE) האנגלית, והדיפלומה הבין-לאומית של השמה מתקדמת (AP) האמריקאית.
לעומתן ישנן את הבגרות האירופאית (European Bachelorette), והבגרות הבין-לאומית (IB) על שלל תוכניותיה לגילאים שונים אשר נוצרו במקור כתוכניות בין-לאומיות.
ארגון הבגרות הבין-לאומי (IBO), הרשום בז'נבה חגג חמישים שנה באוקטובר 2018. הארגון מציע שלוש תוכניות לימודים בין-לאומיות לגילאים 3–19 שנים.
10 שנים לאחר מכן, בדצמבר 2020 גדל הארגון על פי הנתונים באתר הרשמי (ibo.org) לכ-5,400 בתי ספר ב-158 מדינות ומחנך כ-1.4 מיליון תלמידים.
התוכנית הלימודית והחינוכית של ה-IB מבוססת על פילוסופיה של "חינוך ליברלי לרציונליות אנושית".
המשימה המוצהרת של הארגון היא "לפתח צעירים חוקרים, בעלי ידע ואכפתיות העוזרים ליצור עולם טוב יותר ושליו יותר באמצעות הבנה וכבוד בין-תרבותיים".
תוכנית הדיפלומה (DP) היא התוכנית הוותיקה והמובילה מתוך שלוש תוכניות הלימודים של הIB והיא נועדה לגילאי 16–18. זוהי תוכנית מדוקדקת ויוקרתית אשר נבנתה בכוונה תחילה להיות בין-לאומית ולא עבור לאום מסוים.
היא מוכרת על ידי כל האוניברסיטאות המובילות בעולם וזמינה בשלוש שפות: אנגלית, צרפתית וספרדית.
התוכנית מבוססת על 6 מקצועות בחירה ממגוון של קורסים, 2 מקצועות ליבה (חובה) ופעילות חוץ לימודית.
הקווים המנחים של התוכנית הם:
השכלה רחבה יותר עם מידה מסוימת של התמחות
התמחות במקצועות המשתרעים על פני מדעי הרוח והמדעים
התמחות במדעי הרוח תוך הערכת "יופייה של המתמטיקה"
חשיבה ביקורתית ורכשית כישורי למידה עצמית (להבדיל מצבירת ידע ושינון).
לפי באנל, ה-IB הוא ללא ספק כוח מרכזי בפיתוח החינוך הבין-לאומי.
ימיני ופלופ (2015) טוענים שהכנסת ממדי בין-לאומיות לחינוך על ידי אימוץ אסטרטגיות פדגוגיות חדשות, או לחלופין אימוץ תוכניות לימודיות בין-לאומיות בשלמותן, עשויות לתרום לייצור הבדלי יכולות בין יחידים בחברה.
באופן כללי, נראה כי בתי ספר פרטיים (אוכלוסיות חזקות) מארגנים את עצמם על פי הדרישות החדשות לחינוך בין-לאומי, ואילו בתי ספר ציבוריים המזוהים עם אוכלוסיות מוחלשות אינם עושים זאת.
תופעה זו עשויה להרחיב עוד יותר את הפערים החברתיים והכלכליים הקיימים היום.
בית ספאסו או בית וטורוב היא אחוזה היסטורית במרכז מוסקבה, מאז סוף 1933 הושכרה על ידי ממשלת ארצות הברית כמעונו של שגריר ארצות הברית בברית המועצות / רוסיה, האחוזה מוכרת בשמה הלא-רשמי בשפה האנגלית- בית ספאסו.
שמה הרשמי הוא בית וטורוב ע"ש תעשיין רוסי ניקולאי וטורוב שהקים את האחוזה.
בית ספאסו היא אנדרטה לאדריכלות נאו-קלאסית של התקופה הטרום-מהפכנית.
בית ספאסו ממוקם בסמטת ספאסופסובסקי 10 , ברובע ארבאט, במרכז מוסקבה.
בית סנגיריוב (ידוע ברוסית כ-Доходный дом А.
Снегирёвой) הוא מבנה, בעל חשיבות אדריכלית הממוקם בעיר מוסקבה ומשמש את סוכנות הביון הרוסית מאז 1951.
במחצית השנייה של המאה ה-19, האתר בו נמצאים כיום שני בניינים היה שייך לפיוטר יורגנסון.
שני הבניינים הוקמו בשנת 1912 על ידי האדריכל ולדימיר גלזוב.
אחוזה 9 הייתה בבעלות יורגנסון והמחלקות בעלות שלוש הקומות היו בבעלות חתנו של יורגנסון, רופא ופרופסור מאוניברסיטת מוסקבה, קונסטנטין סנגיריוב.
בבניין הייתה מרפאת עיניים, בה טופל מיכאיל שולוחוב בן התשע בשנת 1914, שהזכיר מאוחר יותר את ד"ר סנגיריוב ברומנו "הדון השקט" שהיה לספר הנקרא ביותר בסיפורת הסובייטית והועלה על נס כדוגמה איתנה לריאליזם סוציאליסטי.
לאחר מהפכת אוקטובר, רכושו של סנגיריוב הולאם, אבל הוא עדיין חי באחוזה עד סוף 1920 ובאותו הזמן המשיך לתחזק את מרפאתו.
לאחר מכן בברית המועצות המבנה חולק לדירות משותפות.
בשנת 1948, שוכנו בו 16 משפחות, והבניין שופץ בעלות של יותר ממיליון רובל, שהועברו מכספי המשרד לביטחון המדינה של ברית המועצות.
לפני מעצרו ב-12 ביולי 1951, התגורר בבניין השר לביטחון המדינה ויקטור אבאקומוב.
הבניין הפך במהרה לרכוש של הק.ג.ב..
כיום, הבניין משמש כאחד ממשרדיו של שירות הביון הרוסי והבניין הוא אחד האובייקטים בעלי ערך היסטורי חשוב.
הבניין נבנה בסגנון נאו-קלאסי מעוטר בכרכובים.
האלמנטים הדקורטיביים העיקריים הם חלונות מפרץ חצי עגולים המוקפים בעמודים למחצה מוארכים מהסדר הקורינתי, מרפסות, מסקרונים מעל חלונות הקשת בקומה הראשונה עם מסגרות מעוקלות האופייניות לסגנון האר נובו.
לכניסה יש מאפיינים האופייניים לרנסאנס.
בית ספירה, או חדר ספירה, היה באופן מסורתי משרד שבו נשמרו ספרי הכספים של בית העסק.
זה היה גם המקום בו קיבל העסק פגישות והתכתבויות הנוגעות לדרישות תשלום.
ככל שהתפשט השימוש בבתי ספירה במאה ה-19, כך גדל גם המוניטין שלהם כמקומות עבודה לא נוחים ומשמימים.
בית סלובו הוא סרט תיעודי אוקראיני משנת 2017 שנכתב על ידי לובה יאקימצ'וק ובוים על ידי טאראס טומנקו.
הבכורה של הסרט התקיימה ב-27 באוקטובר 2017, בחרקיב.
הסרט השתתף בתתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-33 של ורשה בשנת 2017.
בשנת 2018 זכה הסרט בפרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע בקטגוריית "הסרט התיעודי הטוב ביותר".
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, נבנה בית בחרקיב, אז בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית בברית המועצות.
על פי יוסיף סטלין, השליט באותה תקופה, הבית נבנה במיוחד עבור סופרים אוקראינים ואנשי תרבות אחרים מברית המועצות.
הוא תוכנן על ידי מיכאילו דשקביץ', אדריכל העיר.
הבית היה מפואר ואיכותי והכל סופק בו לנוחות הדיירים - חדרים מרווחים ומוארים הכוללים שישים וארבע דירות נוחות, חדר אוכל וחדר שמש, צוות, תקרות גבוהות, חלונות גדולים ואף נבנה פארק בקרבת המקום כדי שלדרים שם יהיה מקום להירגע.
עשרות סופרים, אמנים ושחקנים אוקראינים ביניהם מיקולה חווילובי, אוסטפ וישניה, מיכאילו סמנקו, אנטול פטריצקי ואנטין דיקיי עברו לבניין החדש הזה.
בנוסף, הבית צויד במערכת מעקב מיוחדת וברשת סוכנים, שבזכותה נשמרו הסופרים תחת שליטת השירותים החשאיים הסובייטיים ובפרט, חלק מהסופרים דווחו על ידי נשותיהם, סוכניהם, ומשרתות.
כל מי שביקר בבית זה היה גם תחת פיקוח זה, כגון ברטולט ברכט, תיאודור דרייזר, וברונו יאשיינסקי (שהגיעו לחרקיב לכנס הבינלאומי של סופרים מהפכניים ב-1930).
אירוע שהשפיע לרעה, על הסופרים האוקראינים היה ההולודומור של 1932–1933 שהם היו עדים להשפעותיו, וכתוצאה מכך מצבם החמיר.
חלק מהסופרים התאבדו, חלקם השתגעו ובמהלך הדיכוי הסטליניסטי, נעצרו תושבי ארבעים דירות בבניין.
הבניין נקרא סלובו משום שהוא עוצב בצורת האות הקירילית "C" (מבוטאת "ס" בעברית), אבל במשך מספר שנים הוא נקרא "קרמטוריום" או "בית מעצר טרום משפט".
• בוריס וולודימירוביץ' גאורגייבסקי • חנה יבנייבנה לבצ'נקו • מיכאילו ווזניוק • אולה וסיליבנה רדצ'וק • סרחיי סולופאי • אולכסנדר זבלסקי
פרויקט הסרט הפך לאחד הזוכים בבחירה התחרותית השביעית של הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע (הדרג'קינו אוקראינה), וקיבל תמיכה כספית ממשלתית בסכום של 800 אלף הריבניה כשעלות ההפקה הכוללת של הסרט מסתכמת ב-1.2 מיליון.
הסרט הופק על ידי קבוצת ההפקות Fresh בתמיכת הסוכנות.
תסריטאים - ליובה יאקימצ'וק וטאראס טומנקו
מפיקים – יוליה צ'רניאבסקה ואולג שצ'רבינה
מפיק שותף - יורי פבלנקו
מפעיל מצלמה – טאראס טומנקו
טכנאית קול – קטרינה הרסימצ'וק
הבכורה הטלוויזיונית של הסרט התקיימה ב-17 במאי 2018, בערוץ אוקראינה האוקראיני.
ב-1 ביולי 2018 יצא הסרט לאקרנים בפלטפורמת ה-VOD Megogo.
לפני כן, הוא כבר היה זמין במספר פלטפורמות VOD אחרות, כולל iTunes, Google Play, Amazon, Vimeo ו-JMan.tv.
מבקרי ומומחי קולנוע אוקראינים ביקרו בחיוב את הסרט.
ראש הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע, פיליפ אילנקו, שיבח את הסרט וציין כי לפני תחילת הצילומים, היוצרים ערכו מחקר ארכיוני נרחב שסייע לחשוף עובדות ייחודיות חדשות שלא פורסמו קודם לכן.
אילנקו שיבח גם את האיכות האמנותית של הסרט, והדגיש כיצד יוצרי הסרט שילבו בהצלחה קטעים עכשוויים וקטעים מארכיון בצורה אורגנית.
מבקר מההוצאה לאור Texty נתן גם הוא ביקורת חיובית לסרט, ושיבח את ערכו החינוכי ואת תפקידו בסיוע לשילוב מחדש של האמנים האוקראינים המוצגים בו שלטענתו היו כבר מודחקים בשיח הציבורי.
פְּרָס תאריך הטקס קָטֵגוֹרִיָה מועמד/ים תוֹצָאָה מָקוֹר פרס האקדמיה האוקראינית לקולנוע 20 באפריל 2018 המלחין הטוב ביותר אלה זגייקביץ| 🏅 מועמדת
| rowspan="2" | הסרט התיעודי הטוב ביותר
| פרס מבקרי הקולנוע הלאומי של קינוקולו
| בית סלובו'' 🏅 מועמד
בית הספר "ברושים" הוא מוסד חינוכי שש שנתי לבנים (כיתות ז'–י"ב), הממוקם בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב.
בית הספר מיועד לתלמידים עם הפרעות התנהגותיות ורגשיות ומוגדר כבית ספר לחינוך מיוחד.
כמאה תלמידים לומדים בבית הספר בכיתות ז' עד י"ב.
הכיתות קטנות ביחס לבתי ספר רגילים ומונות כ-12 תלמידים בלבד.
בבית הספר 9 עד 12 כיתות, ומספרן משתנה מדי שנה בהתאם לביקוש.
התלמידים מתגוררים בעיקר בתל אביב, אך המוסד מושך תלמידים גם מערים אחרות, דוגמת נתניה ואריאל.
בית הספר מעודד את התלמידים לעשות שינוי ולהצליח להשתלב בחברה, תוך עידוד גיוס לצבא, תעסוקה, מעורבות חברתית ומיניות בריאה.
רבים מהתלמידים זוכים בתעודת בגרות מלאה או חלקית ומתגייסים לשירות צבאי או לשירות משמעותי במסגרת אחרת.
במטרה לאפשר השתלבות בתעסוקה ניתנת לתלמידים האפשרות לבחור בין מגוון של מגמות מקצועיות.
לבד ממגמות מסורתיות יותר, מוצעים כאן לתלמידים מגמות מיוחדות באולמות מאובזרים כמו קונדיטוריה שבה ניתן להתמקצע בתחום המטבחים.
או מגמת חינוך גופני שעבורה הוקם חדר כושר משוכלל, ובוגרי המגמה זכאים לתעודת מאמן כושר במרחב הציבורי.
את בניין בית הספר תכנן האדריכל גדעון פובזנר המתמחה בתכנון מוסדות חינוך וציבור.
במטרה להימנע מיצירת גוש מבני גדול ואחיד, מחולק בית הספר לשני אגפים - האחד הוא חד-קומתי, מעוצב בקווים רכים, ומורכב ממספר אשכולות של כיתות המקושרות לחצרות.
האגף השני הוא דו-קומתי, מתאפיין בקווים ובזויות ישרות, ומיועד לחדרי ספח, לכיתות המגמות ולאולם ספורט.
סדרת ספרי "בית סלאו" היא סדרת רומני ריגול מאת הסופר הבריטי מיק הרון, שהחל לכתוב את הרומן הראשון, סוסים איטיים, ב-2008 ויצא לאור ב-2010.
הסדרה עוקבת אחר ריבר קרטרייט ועמיתיו, קבוצת סוכני MI5 כושלים, אשר נדחקו לעבודות מטה לא חשובות.
הם משרתים תחת סוכן גס ומזדקן מתקופת המלחמה הקרה, ג'קסון לאמב ויעשו הכל כדי לחזור למשחק הריגול.
ספריו של הרון נמכרו ביותר מארבעה מיליון עותקים וכונו "חתרנות סאטירית ומשובבת לב" של סיפוריו של ג'ון לה קארה.
בית סלאו אינו ממוקם בסלאו, אלא בסיטי של לונדון, ליד תחנת הרכבת התחתית ברביקן.
סלאו הוא אזור ביצה ולעיתים קרובות אזור נידח.
מבחוץ נראה בית סלאו כבניין משרדים צנוע והוא מבוי סתום.
זהו מקום שאליו שירות הביון הבריטי שולח את הסוכנים הדחויים, הכישלונות וסוכנים שעוררו מבוכה - "הסוסים האיטיים" - בתקווה שיעזבו או יפרשו בטרם עת.
המשרד מנוהל על ידי ג'קסון לאמב, סוכן מזדקן שקיבל את ניסיונו הרב במהלך המלחמה הקרה ומתמרמר על הסוסים האיטיים שמגיעים לפתחו.
לכל אחד יש סיבה להיות בבית סלאו.
ריבר קרטרייט היה בשלבים הסופיים של מבחן הערכה עבור ה-MI5, כאשר עשה טעות שהובילה לסגירת תחנת הרכבת קינגס קרוס בלונדון.
מין הרפר הורחק על נטישת מידע סודי ברכבת, לואיזה גאי איבדה חשוד חשוב במהלך מעקב ורודי הו פשוט קולל באישיות לא נעימה.
בעוד שריבר נואש לחזור להיות סוכן שטח, הדבר הכי קרוב שלאמב ייתן לו הוא לאפשר לו לחפש בזבל של אנשים.
בינתיים, הנהלת ה-MI5 בריג'נטס פארק נחושה לשמור על תקציבי השירות ולשפר את מעמד הארגון בחברה.
דיאנה טברנר, סגנית המנהלת, אינה מכבדת את סוכני בית סלאו ומשתדלת לתמרן אותם כראות עיניה, תוך שהיא מניפה את הגזר של הוצאת כור המצרף במקום העבודה.
לאורך סדרת הרומנים, סוכני בית סלאו מנווטים במורשת הריגול של המלחמה הקרה, נאבקים באיומים על הביטחון הלאומי ומגנים על המוניטין שלה מפני כוחות בכירים בקהילת הביון הבריטית.
"סוסים איטיים" פורסם ב בהוצאת קונסטבל בשנת 2010. הספר לא הצליח והמוציא לאור סירב להוציא לאור את ספר ההמשך של הרון, "אריות מתים".
הרון התקשה למצוא מוציא לאור אחר, מכיוון שמוציאים לאור היססו לפרסם ספר המשך לספר שלא הוציאו לאור, והיו מבולבלים מהשילוב של מתח וקומיות ברומן.
לבסוף, רומני ההמשך של הרון, "אריות מתים" ו"נמרים אמיתיים", יצאו לאור בארצות הברית בהוצאת Soho Press.
ג'ולייט גריימס, שמנהלת את Soho Crime Imprint, קיבלה אנרגיה מכתיבתו של הרון וקנתה גם את הזכויות עבור "סוסים איטיים".
ג'ון מאריי רכש את הזכויות להוצאת הסדרה בבריטניה והוציא מהדורות של שני הספרים הראשונים בשנת 2015. בעוד שההוצאה לא נשאה פרי בתחילה, הסדרה זכתה להצלחה לאחר ש-Waterstones כינתה את "סוסים איטיים" כ"מותחן החודש" באוגוסט 2017.
בשנת 2017, הסדרה הפכה להצלחה פורצת דרך בארצות הברית כאשר הודפסו 2,000 עותקים נוספים של הספר שנמכרו תוך 24 שעות; הם המשיכו למכור 20,000 עותקים באותו חודש.
בסך הכל, ספריו של הרון מכרו יותר מארבעה מיליון עותקים.
בית סלאו הוא המקום שאליו מגיעים אנשי סוכנות הביון הבריטית שכשלו בתפקידם כדי להעביר את מה שנשאר מהקריירה שלהם.
הם מכונים "סוסים איטיים" לאחר שהשפילו והביכו את עצמם בעת מילוי תפקידם: אולי פישלו במבצע בצורה מחפירה עד כדי כך שאי אפשר לסמוך עליהם יותר, אולי עמדו בדרכו של עמית שאפתן והקרקע נשמטה תחת רגליהם.
אולי הם פשוט פיתחו תלות מוגברת בטיפה המרה, לא עניין נדיר במקצוע.
אבל לכולם מכנה משותף אחד: הם רוצים לחזור לשטח ולפעילות ורובם יעשו הכול כדי להגשים את המטרה הזאת, אפילו לשתף פעולה זה עם זה.
כשגבר צעיר נחטף וחוטפיו מאיימים לשדר את עריפת ראשו בשידור חי באינטרנט, הסוסים האיטיים רואים הזדמנות לגאול את עצמם.
אבל האם הקורבן באמת כפי שהוא מצטייר?
אמנם הסוכנים מבית סלאו, האגף בשירות המודיעין הבריטי שאליו נשלחים מרגלים כושלים, הצליחו להוכיח שהם לא לגמרי חסרי תועלת, אך דבר לא השתנה.
הם עדיין מעבירים את זמנם במשימות חסרות טעם, בפיקוחו של ג'קסון לאמב השתיין.
ריבר קרטרייט עוד מקווה לחזור לשטח, אולם דווקא לואיזה ומין, הזוג הטרי, נשלחים למשימת שמרטפות על אוליגרך רוסי שמבקר בלונדון.
כשמתגלה גופתו של דיקי בואו, מרגל ותיק מימי המלחמה הקרה, לאמב מסרב לקבל את מסקנת השירות שמדובר במוות טבעי.
החקירה שלו חושפת סבך אפל של סודות עתיקים מהמלחמה הקרה שמובילים אל אדם מסתורי ואל רשת ריגול רוסית.
הסוסים האיטיים מנסים להרכיב את חלקי הפאזל, אך מותו של אחד מהם משנה את התמונה.
האם הם עומדים לעצור פיגוע ענק, או לפשל בגדול?
כשאחד מאנשיהם נחטף, הסוכנים הכושלים מבית סלאו, נאלצים לפעול כנגד כל הסיכויים.
הם נדרשים לגנוב מודיעין יקר ערך ממפקדת ה־MI5 בריג'נטס פארק וכך רוכשים לעצמם אויבים חדשים.
אך מתברר שהחטיפה היא רק קצה הקרחון, מאחוריה מסתתרת רשת מסועפת של אינטריגות, הכוללת, בצד שכירי חרב פרטיים, גם את צמרת השירות החשאי.
לאחר שנים בתחתית שרשרת המזון, הם נקלעים לליבה של מזימה, שמאיימת לא רק על עתיד בית סלאו, אלא גם על עתידו של המודיעין הבריטי עצמו.
בין כל הכוחות והאג'נדות שמסביבם, הסוסים האיטיים הם השעיר לעזאזל המיידי – האם הם יצליחו לשרוד?
מה קורה כשמרגל ותיק מאבד את שפיות דעתו?
האם קיים בית אבות למי שיודע יותר מדי אבל לא זוכר לשמור על פה סגור?
או שמא יש צורך לטפל במרגל הסנילי אחת ולתמיד?
כשהדמנציה של דייוויד קרטרייט, בכיר לשעבר ב־MI5, מידרדרת לכדי חששות פרנואידיים, נכדו, ריבר, נאלץ למצוא דרכים להתמודד עם המרגל שגידל אותו וכעת לא זוכר מי הוא, אבל עדיין מחזיק אקדח בבית.
ריבר עצמו הוא סוכן בבית סלאו, מקום גלותם של הסוכנים הכושלים והוא חייב להבין מה הקשר של סבו לפצצה שהביאה למותם של 40 אזרחים חפים מפשע במרכז קניות הומה אדם?
במסדרונות שירות הביון הבריטי כולם יודעים את הכלל הראשון להישרדות: קודם, דאג לעצמך.
לכן, כשגל פיגועים מכה ברחבי הממלכה, צמרת המודיעין טרודה בלהציל את עורה ולמצוא שעיר לעזאזל שיישא באשמה.
ובינתיים בבית סלאו, סוכני MI5 הכושלים עדיין מבזבזים את ימיהם על עבודות חסרות משמעות ותוהים אם יש תקנה למצבם.
כשסימני הכאוס מתגלגלים עד פתח המשרד המוזנח שלהם, להפתעת כולם, גם הסוכנים המנודים מוצאים את עצמם על הכוונת.
כשפניקה שוררת ברחובות ופרנויה משתוללת במסדרונות השלטון, לאמב וצוותו מסתבכים בפרשה מסוכנת ובעייתית במיוחד וכרגיל, איש לא יודה להם אם יצליחו, אבל כולם ימהרו להאשים אותם אם ייכשלו.
האם החבורה הכושלת ביותר בשירות הממלכה תצליח למנוע את האסון הבא?
או שלפי חוקי לונדון, דווקא הם אלו שישלמו את המחיר?
בבית סלאו, הזיכרונות מתעוררים, כולם רעים.
קתרין סטנדיש קונה שוב אלכוהול, לואיזה גאי גורפת את אפר האהבה האבודה, והמגויס החדש לך וויצ'ינסקי, שחטאיו הופכים אותו למנודה אפילו בקרב הסוסים האיטיים, נחוש לגלות מי הרס את הקריירה שלו, גם אם יקרע את חייו לגזרים בתהליך.
הפעם שריפה באסם בויילס מעוררת שדים רבים מרבצם.
בינתיים, בריג'נטס פארק, כהונתה של דיאנה טברנר כסגנית בכירה למנהל הארגון נתקלת בקשיים.
אם היא מתכוונת להפוך את השירות למסור למטרה, ייתכן שהיא תצטרך לעשות עסקאות עם "שטן" ישן ומוכר.
ועם החורף שתולש את אחיזתו, ג'קסון לאמב היה מעדיף להישאר בבית, אבל אפילו הוא לא יכול להתעלם מהדם היבש על השטיחים שלו.
אז כשהאיש האחראי פורץ סוף סוף מהמחסה, לאמב שולח את הסוסים האיטיים כדי להשוות את החשבון והפעם, הם בדרך לארץ ג'ו.
הספר נפתח בשריפה באסם בוויילס.
שריפה שנראה כאילו הוצתה במכוון ואסם שבו נמצאים שני חברים מבית סלאו.
ומה לעזאזל הם עשו דווקא בוויילס?
ובשל תאונות מסתוריות, שורות בתי סלאו ממשיכות להצטמצם.
שנה לאחר שטעות הרסנית של השירות החשאי הרוסי הותירה אזרח בריטי מת מהרעלת נוביצ'וק, דיאנה טברנר נמצאת על שביל המלחמה.
מה שנראה כתגובה חסרת רגש מצד הממשלה דחף את מנהלת השירות לפתוח במתקפה נגדית משלה - אך היא נאלצת לעשות עסקה עם השטן תחילה.
ובהתחשב בכך שהשטן המדובר הוא המניפולטור המושבע פיטר ג'אד, היא עלולה לאבד שליטה על כל מה שלמענו נלחמה.
בינתיים, עדיין מתאוששים מההפסדים האחרונים, הסוסים האיטיים מודאגים שנדחקו עוד יותר אל הקור.
בית סלאו נמחק מרישומי השירות ותאונות קטלניות ממשיכות להתרחש.
אין פלא שצוותו של ג'קסון לאמב מרגיש פרנואיד.
אבל האם הם באמת היו מטרה?
עם תנועה פופוליסטית חדשה שמשתלטת על רחובות לונדון, והסדר הישן שמבטיח שהכל למכירה למרבה במחיר, העולם הופך למקום לא נוח עבור אלו הנחשבים עודפים.
הצעד החכם יהיה למצוא מקום בטוח ולחכות שהצרות יחלפו.
אבל הסוסים האיטיים אינם ידועים בקבלת החלטות נבונות.
ועם אויבים מכל עבר, אפילו ג'קסון לאמב לא יכול להגן על צוותו מפני הנזק.
מכון מחקר ממשלתי, שתפקידו לרסן את עצמאות שירות הביון, איבד את אחד מחבריו המרכזיים, ועל קלוד וילן מנהל MI5 - מוטל על איתורה.
אבל השביל מוביל ישר חזרה לפארק עצמו, עם דיאנה טברנר כחשודה הראשית.
האם דיאנה סוף סוף הגזימה במשחק?
מה עושה מקבילתה המוסקבאית, בלונדון?
והאם ג'קסון לאמב יודע יותר ממה שהוא מספר?
בבית סלאו, עם שירלי דנדר בגמילה, רודי הו בחזרות גנרליות, והגיוס החדש אשלי חאן מגביר את הלחץ, הסוסים האיטיים עושים את מה שהם עושים באופן הטוב ביותר, ומוסיפים קצת כאוס למצב שכבר לא יציב.
ישנם שחקנים רעים בכל מקום, והם בדרך כלל מקבלים את עונשם לפני שהקרדיטים מתחילים.
אבל פוליטיקה היא עסק מלוכלך, ובעולם שבו שקרים, רמאות ודקירות בגב הן הנורמה, לפעמים הטובים יכולים למצוא את עצמם מטופשים.
ג'קסון לאמב והמרגלים הכושלים של בית סלאו נלכדים בקרב קטלני בין עברו הסודי של MI5 לעתידו המעורפל.
"מרגלים זקנים הופכים למגוחכים, ריבר.
מרגלים זקנים לא הרבה יותר טובים מליצנים." או כך דייוויד קרטרייט, ראש MI5 בדימוס המנוח, נהג לומר לנכדו.
הוא שכח להוסיף שגם מרגלים זקנים יכולים להיות מסוכנים, במיוחד אם הם נקלעו לתקופות קשות - כפי שריבר קרטרייט עומד ללמוד בדרך הקשה.
דייוויד קרטרייט, קבור מזמן, הוריש את ספרייתו למכללת "ספוקס" באוקספורד, ועכשיו אחד הספרים נעדר.
או שאולי הוא מעולם לא היה קיים.
ריבר, שהיה פעם "סוס איטי" בבית סלאו, מוצב ה-MI5 למרגלים שהורדו בדרגה ובושה, נותר לו זמן מה להוציא בזמן שהוא ממתין לאישור רפואי לחזור לעבודה והוא מתחיל לחקור את סודות הספרייה של סבו.
בפארק, דיאנה טברנר, נמצאת בצרות צרורות.
מבצע שהשתבש חשף את הצד המכוער של ביטחון המדינה, והמעורבים מאיימים לחשוף פרטים.
אבל כל איום מסתיר הזדמנות וטברנר הגתה מזימה.
כל מה שהיא צריכה זה את הדמות הנכונה כדי להיתפס כשהיא מחזיקה בשק.
ג'קסון לאמב, ראש בית סלאו המסתורי והדוחה, אינו מתכנן לשלוח את הליצנים.
מצד שני, אם הליצנים יתעלמו מהוראותיו, כל נזק שיקרה להם הוא בקושי באשמתו.
ואם לא כולם יגיעו הביתה, הוא ייאלץ למלא דו"חות.
ג'קסון לאמב - ראש בית סלאו, מוזנח, גס רוח ובעל חוכמה חמוצה; כל תכונות אלה מסוות חדות טקטית ונאמנות איתנה לסוכניו.
ריבר קרטרייט - סוכן MI5 עולה שהועבר לפתע לבית סלאו לאחר טעות פומבית מאוד בתרגיל אימון.
דיאנה טברנר - סגנית מנכ"ל MI5 וראש מחלקת המבצעים.
דייוויד קרטרייט - סבו של ריבר, קצין בכיר בדימוס ב-MI5 שהיה בעבר ראש הארגון.
הוא מכונה לעיתים קרובות "הממזר הזקן".
פרנק הרקנס - סוכן CIA לשעבר שהפך לשכיר חרב חסר רחמים.
מאוחר יותר מתגלה שהוא אביו הביולוגי של ריבר.
קתרין סטנדיש - מנהלת משרד, מתאוששת מאלכוהוליזם, עדיין מאוהבת בממונה עליה שנפטר מזמן.
לואיזה גאי - מוצבת בבית סלאו לאחר מבצע מעקב שהשתבש קשות.
רודי הו - חנון מחשבים מעצבן והאקטיביסט לשעבר, שהסוסים האיטיים נאלצים להסתמך על כישוריו הטכנולוגיים המבריקים.
להרון מגוון רחב של השפעות, החל מג'ון לה קארה, לן דייטון, צ'ארלס דיקנס ועד רג'ינלד היל ופ.
הרון החל לקרוא את לה קארה בגיל 14 וציין כי הוא "נתן לי רשות להיות סופר...
הוא הראה לי שאפשר להמציא עולם שלם, להמציא גם את השפה שלו".
הרון ציין כי "מרגל מושלם" של לה קארה היה "יצירת המופת" היחידה של אחת ההשפעות שלו שהצליח לקרוא כפרסום חדש שיצא לאור.
הרון ציטט את אנדי דלזיאל של רג'ינלד היל ואת הקצין הראשון דאגלס ריצ'רדסון של ג'ון פינמור כדמויות משפיעות על ג'קסון לאמב.
בעוד שהרון הכחיש כי הפך במכוון את שמו של לאמב למחווה ללה קארה, ראשי התיבות של הדמות "ג'.
לאמב" מופיעים בספר "אנשי סמיילי".
בעוד שרבים מסופרי הריגול המפורסמים של אנגליה, כמו לה קארה ואיאן פלמינג, היו בעבר חברים בשירות החשאי, להרון אין ניסיון צבאי או מודיעיני.
במקום זאת, הוא שואב רבות בכתיבתו מחוויותיו מעבודתו במחלקה המשפטית של חברת מחקר לענייני תעסוקה.
הפרטים הספציפיים על השירות החשאי ברומנים שלו הם בדיות.
הרון מניח שהשירות החשאי פועל כמו כל מקום עבודה אחר שבו "אנשים עושים לעיתים קרובות עבודות משעממות למדי ועובדים עם אנשים אחרים שהם לא בהכרח אוהבים, עם הרבה פוליטיקה משרדית".
סו טרנבול מה"סידני מורנינג הראלד" תיארה את הרון כמי שנמצא ב"מעוף מלא", כשהוא "מתענג על חוסר הוודאות של הפוליטיקה המשרדית שפגעה בביורוקרטיה הבריטית".
הרון דן בחשיבות של כל רומן בעל גוון, צבע ואווירה שונים.
הוא מאפשר לכתיבתו להיות מונעת מהחלטות שהדמויות עושות ולא עלילות קפדניות.
קווי המתאר הגסים שלו מסתכמים ב"סדרה של אירועים לא מנותקים" עם תפניות עלילתיות המתרחשות בדרך כלל כאשר הוא צריך להוציא את עצמו מחוץ לפינה.
הרון גם נמנע מיצירת סיפורי רקע נרחבים של דמויות.
הרון כותב בגוף שלישי ולעיתים קרובות מחליף נקודות מבט באותה סצנה.
גלן הרפר מ"לוס אנג'לס ריוויו אוף בוקס" כתב ששינויי הפרספקטיבה הפתאומיים של הרון מאפשרים "גילויים פתאומיים ולעיתים קרובות מצחיקים, כאשר הרושם השגוי שניתן על ידי נקודת מבט אחת מתבהר בפרק מאוחר יותר או בנקודת מבט חלופית".
בזמן הכתיבה, הרון נמנע מלדמיין את הדמויות.
הוא שומר על "תחושה מעורפלת של העין שלי על הדף ולא תהליך.
זה יותר עניין של קצב המשפטים".
הרון מייחס את התפתחות סגנון הכתיבה שלו לחוויות מוקדמות בכתיבת שירה.
הרון רואה בדפוסים תמטיים דבק נרטיבי חיוני ביצירתו.
תמותה, התמכרות וחטא אבות צוינו כנושאים בולטים לאורך הסדרה.
מספר דמויות ואירועים בסדרה נגזרים מההיסטוריה המודרנית.
הרומן "בית סלאו" מוצא את שורשיו בהרעלתם של סרגיי ויוליה סקריפל, בעוד ש"המלכוד" משווה השוואות לאירועים בחייו של ג'פרי אפשטיין.
הפוליטיקאי הבריטי בוריס ג'ונסון צוין גם הוא על ידי הרון כבסיס לפוליטיקאי השמרני הבדיוני פיטר ג'אד.
הרון אמר שהוא נמשך לשילוב אלמנטים פוליטיים בסיפוריו מכיוון שהם "הולכים יד ביד עם סוג מותחן הריגול שאני מתעניין בו.
אני לא רוצה לכתוב רומן ריגול גדול, עלילתי, עם מוח מרושע; אני מתעניין בחוסר יכולת, דברים שמשתבשים, דברים בעלי מוטיבציה גרועה, וזו בעצם המציאות הפוליטית שלנו עכשיו."
בשנת 2005, הרון נסע לעבודה כאשר סדרה של פצצות התפוצצה ברחבי לונדון.
החוויה גרמה להרון לעבור מכתיבת בלשים לכתיבת ספרות ריגול.
אף על פי שלא הרגיש מוסמך לכתוב על אירועים עולמיים, ההפצצות גרמו לו להבין ש"כדי להיות בחזית, אתה רק צריך להיות בעיר.
פתאום, כל מקום נראה כמטרה בת קיימא.
אז זה פתח את הדלת ואפשר לי לכתוב על דברים כאלה".
הרון התייחס מאוחר יותר לבוקר במהלך סצנה ב"סוסים איטיים", שבה ריבר קרטרייט מהרהר: אנשים דיברו על היום הזה בדרכים שונות.
או שזה היה סיפור עליהם שבו התרחשו פצצות, או שזה היה סיפור על הפצצות, והן פשוט היו שם במקרה." הרון החל לכתוב את הרומן הראשון בסדרה, "סוסים איטיים", בשנת 2008.
סוסים איטיים היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת מותחן ריגול המבוססת על סדרת הרומנים "בית סלאו".
הסדרה עלתה לראשונה ב-Apple TV+ ב-1 באפריל 2022. העונה השנייה, "אריות מתים", עלתה לראשונה ב-2 בדצמבר 2022. ביוני 2022 חודשה הסדרה לעונה שלישית ורביעית.
העונה השלישית, "נמרים אמיתיים", עלתה לראשונה ב-29 בנובמבר 2023 והעונה הרביעית, "רחוב המרגלים", ב-4 בספטמבר 2024. בינואר 2024 חודשה לעונה חמישית, שהתבססה על הספר החמישי בסדרה, "חוקי לונדון".
עונה שישית, שאושרה באוקטובר 2024, תעבד את "ארץ ג'ו" ו"בית סלאו", הספר השישי והשביעי, בהתאמה.
בית ספר בן-גוריון הוא בית ספר יסודי שמונה שנתי הנמצא ברחוב משה שרת 27 במרכז העיר רמת גן.
בית הספר מגדיר את עצמו כ"בית למנהיגות בשילוב אמנויות הבמה".
בית ספר זה הוא אחד מבתי הספר הראשונים שהוקמו על ידי עיריית רמת גן.
הוא שוכן זה 70 שנה במבנה היסטורי ובכך משמר ומנציח פרק חשוב בהיסטוריה של העיר.
בית הספר הוקם בשנת 1953, שנת היובל להקמת הסתדרות המורים, תחת השם 'בית ספר שיל"ה' (ראשי התיבות של "שנת יובל להסתדרות המורים"), ברחוב שילה שבמרכז רמת גן, בבניין שכור בן שתי קומות ובו שמונה חדרים מהם שבעה שימשו ככיתות לימוד ובחדר השמיני שהו המורים, המנהל, אחות בית הספר ואב הבית.
מנהלו הראשון של בית הספר היה אברהם בן דור.
בשנת 1955 עבר בית הספר לרחוב משה שרת 27 (אז רחוב הקשת), לבניין שנבנה בין השנים 1929–1934 על ידי האדריכל הישראלי ורנר יוסף ויטקובר עבור בית ההבראה "החלמה", לאחר שהבניין נמכר לעיריית רמת גן.
באותה שנה למדו בבית הספר 357 תלמידים ותלמידות ב-11 כיתות.
בית ההבראה פעל במבנה זה משנת 1934 עד שנת 1948 כאשר הוחרם, יחד עם מבנים נוספים שהוקמו בשכנות אליו, לצורכי ארגון ההגנה ולאחר מכן של צה"ל.
כאן הכריז דוד בן-גוריון ב-26 במאי 1948 על הקמת "צבא הגנה לישראל" וכאן שכן המטכ"ל הראשון של צה"ל עד שנת 1955.
ב-26 ביוני 1980, החליטה ועדת השמות העירונית, להחליף את שם בית הספר מ"שילה" ל"בן-גוריון", לציון תרומתו הרבה של דוד בן-גוריון להקמת צה"ל.
בשנת 2003 הוגדר בית הספר כבית ספר בינוני בו אוכלוסיית תלמידים ברמה חברתית-כלכלית גבוהה.
בבית הספר למדו 241 תלמידות ו-261 תלמידים, מתוכם 5.8% עולים חדשים, ב-18 כיתות רגילות ושתי כיתות לחינוך מיוחד.
צוות ההוראה כלל 38 מורות ו-3 מורים.
במסגרת החוגים לאומנויות הבמה התלמידים רוכשים כישורים ומיומנויות הנדרשים לפיתוח גמישות חברתית ומחשבתית המאפשרות להם לתרגל ולסגל מיומנויות לתקשורת בין אישית מיטבית.
בית הספר מקיים תוכניות מצוינות ערכיות בדגש נתינה לקהילה, מחנך לערכים של כבוד הדדי ומטפח מנהיגות חברתית.
בית ספר יסודי הוא מוסד ידע ומיומנויות בו לומדים הילדים בדרך כלל במשך שש שנים, והוא בדרך כלל מסגרת חובתית לאחר הגן ולפני חטיבת הביניים.
כדי לעמוד בציפיות של החינוך המוקדם, על הילדים להפגין רמה נאותה של עוררות רגשית ומוטיבציונית, אשר תסייע ולא תפריע ליישום של תפקודים ניהוליים הנדרשים לצורך ביצוע של מטלות לימודיות.
לצורך כך, תהליך המוכנות מתחיל כבר בגן הילדים, עוד לפני הכניסה לבית הספר.
אחת הדרכים לתרגל את הקואורדינציה ותיאום עין-יד שעליהן מתבססת הכתיבה היא שימוש בספרי צביעה.
בשנים הראשונות למדינה, בית הספר היסודי נקרא "בית ספר עממי" והיה שמונה-שנתי, מכיתה א' עד כיתה ח', ואחריו עלו לבית הספר התיכון הארבע-שנתי, מכיתה ט' ועד י"ב.
כיום, במרבית מוסדות מערכת החינוך, בית הספר היסודי הוא שש-שנתי (כיתות א'–ו'), ולאחריו חטיבת ביניים תלת-שנתית (ז'–ט'), ולבסוף בית ספר תיכון תלת-שנתי (י'–י"ב).
בכמה בתי ספר בארץ מאורגן החינוך ההתחלתי במסגרת של חטיבה צעירה, הכוללת גן חובה, כיתה א' וכיתה ב'.
בשנת הלימודים תשע"ג רשומים בחינוך היסודי בארץ 942,057 תלמידים, שינוי של 2.09% משנת תשע"ב.
לפני קום המדינה היו במערכת החינוך שלושה זרמים, מפלגתיים באופיים: הזרם "הכללי", זרם "המזרחי" (הדתי), ו"זרם העובדים" של מפלגת העבודה.
לאחר קום המדינה המשיכו זרמים אלה להתקיים, וב-1949 נוסף להם הזרם של אגודת ישראל.
משנת 1953, עם חקיקת חוק החינוך הממלכתי, אוחדו שני הזרמים החילוניים, "הכללי" ו"זרם העובדים", לחינוך הממלכתי, ואילו הזרם הדתי נותר עצמאי ונקרא "חינוך ממלכתי דתי".
בתי הספר של החרדים ושל אגודת ישראל נותרו מחוץ למסגרת הממלכתית.
בית ספר לונגי למוזיקה הוא קונסרבטוריון השוכן בהרווארד סקוור בקיימברידג', מסצ'וסטס.
הוא נחשב לרביעי בטיבו בדירוג בתי הספר למוזיקה באזור בוסטון, שאינם מסונפים לאוניברסיטה (אחרי הקונסרבטוריון של ניו אינגלנד, מכללת ברקלי למוזיקה, והקונסרבטוריון של בוסטון).
את בית הספר ייסד בשנת 1915 ז'ורז' לונגי, אבובן יליד צרפת, שהצטרף לתזמורת הסימפונית של בוסטון ב-1898. הקונסרבטוריון מציע לימודי תואר ותעודה לתואר ראשון ושני, לצד תוכנית מכינה לילדים ולתלמידי תיכון ושיעורים למוזיקאים חובבים מבוגרים.
בשנת 1937 עבר בית ספר לונגי לבית אבן, שבנה איל הרכבות אדווין הייל בשנת 1889, וביסס את קשריו הקרובים עם אוניברסיטאות הרווארד ורדקליף.
רבים מתלמידי המוזיקה המחוננים ביותר של הרווארד, ביניהם אליוט קרטר, דניאל פינקהם ורוברט פרימן, ביקרו דרך קבע בבית ספר לונגי הסמוך ללמוד אצל מורי הפקולטה ידועי השם, ביניהם המלחין וולטר פיסטון, נגן העוגב א.
פאואר ביגס, במאית האופרה שרה קולדוול, הפסנתרן גרגורי טאקר וזמרת הסופרן אולגה אוורינו.
הפדגוגית והתאורטיקאית הנודעת נדיה בולאנז'ה לימדה בלונגי בין 1938 ל-1944 הרמוניה, הלחנה וקונטרפונקט בקורסים למתקדמים וקבעה מסורת של התמקדות בתאוריה של המוזיקה ובהלחנה, שמאפיינת את בית הספר עד היום.
המחנך והכנר רומן טוטנברג ניהל את המוסד משנת 1978 עד 1985 וממשיך ללמד שם גם כיום.
בית ספר לאמנויות הבמה הוא בית ספר העוסק בהוראת אמנויות התיאטרון.
בתי ספר לאמנויות הבמה פועלים לרוב כאקדמיות לתיאטרון או במסגרת חוג לתיאטרון באוניברסיטאות ומעניקים תואר אקדמי יחד עם ההכשרה המעשית.
חלק מבתי הספר פועלים כמוסדות לא אקדמיים ולעיתים הם אף טובים יותר מבחינה מקצועית משום השקעתם המעשית רחבה יותר.
בית ספר לאמנויות הבמה או בית ספר לתיאטרון, עוסק בהכשרת מגוון רחב של אמנים ובעלי מקצוע הקשורים לעשייה תיאטרונית ולאמנויות המופע.
הלימודים נערכים במסלולים נפרדים לכל מקצוע, אך בעלי זיקה וקשר בין המסלולים למטרת אינטראקציה פדגוגית ושיתופי הפעולה במסגרת העלאת הצגות בפני הקהל.
הלימודים בבית ספר לאמנויות הבמה מעניקים הכשרה מעשית רחבה בהתאם למסלול לימוד, וכן לימודים עיוניים של תיאטרון ומקצועות ספציפיים לפי תחום ההתמחות.
המסלולים הנפוצים הם: לימודי בימוי, דרמטורגיה, מסלול משחק להכשרת שחקנים דרמטיים ומסלול נפרד להכשרת שחקני מחזות זמר.
יש מוסדות המכשירים גם שחקנים-ליצנים לאמנויות הקרקס, מסלול עיצוב להכשרת מעצבי במה ואמנים פלסטיים לתיאטרון, במקצועות הבאים: מעצבי תפאורה, מעצבי תלבושות ותאורה, אנשי אביזרים, ציירים מבצעים, אנשי אפקטים מיוחדים, מנהלי יצור של תפאורה ועוד.
במספר מוסדות נערך מסלול הפקה להכשרת מפיקים, מנהלי הצגות ואנשי אדמיניסטרציה, כמו כן במסגרת מוסדות רבים קיימים מסלולים להכשרת אמני הופעה בתחומי מחול, בלט קלאסי וריקוד מודרני.
בישראל פועלים בתי ספר רבים לאמנויות הבמה, בהם:
בית צבי - מקיים מסלול להכשרת שחקנים ומסלול להכשרת אנשי הפקה.
סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין – מסלול להכשרת שחקנים.
סטודיו למשחק ניסן נתיב - מסלול לימודי משחק בלבד.
לבית הספר סניפים בתל אביב ובירושלים.
גודמן - בית ספר למשחק בנגב – מסלול תלת שנתי להכשרת שחקנים.
בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים - תחומי הלימוד הם משחק, בימוי, עיצוב במה ומסלול להוראת התיאטרון.
החוג לאמנות התיאטרון בפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב - החוג הוותיק ביותר ללימודי מקצועות הבמה בישראל ופועל משנת 1958. הלימודים בחוג מתבצעים בשני ערוצים: העיוני והמעשי.
בתחום המעשי מופעלת תוכנית לעיצוב במה לתואר ראשון שני, מסלול משחק, מסלול בימוי לתואר ראשון ושני, מסלול תיאטרון קהילתי ועבודה עם אוכלוסיות מיוחדות ומסלול עיוני בו מושם דגש על דרמטורגיה תרגום ועיבוד.
אימפרו - הסטודיו למשחק בתיאטרון ובקולנוע, המכשיר שחקנים למשחק בימתי ומצולם במספר מסלולים: מסלול תלת שנתי הכולל הפקות תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה במסגרת הלימודים, מסלול ערב למשחק מול מצלמה, ותוכנית הכשרה לשחקנים מקצועיים בוגרי בתי ספר אחרים.
אוניברסיטת חיפה - החוג לתיאטרון במסלולים הבאים: תיאטרון קהילתי, ליצנות רפואית, דרמה תרפיה ומסלול לימודים עיוניים.
בית הספר לתיאטרון חזותי – מסלול בינתחומי להכשרת אמני מיצג ומסלול הכולל תואר ראשון בתחום הוראת האמנות.
האקדמיה לאמנויות המופע - החלה פעילותה בתל אביב בשנת 2010.
סופי מוסקוביץ' - שלושה מסלולים נערכים במסגרתו: לימודי בימוי, לימודי משחק לבמה, למסך ולמופעים מיוחדים, מסלול הפקה.
הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון - מקיים מסלול לימוד תלת שנתי, סדנאות לחובבים ופרויקטים קהילתיים מגוונים.
קורן - בית הספר לקולנוע יהודי - בבית הספר קיים מסלול לימודי משחק במסגרת דו שנתית.
בית הספר למשחק של אספקלריא
בית ספר למוסיקה היא תוכנית מציאות ישראלית שבמסגרתה תחרות שירה בין ילדים בגילאי 8–14. את שלוש העונות הראשונות של התוכנית הנחה צביקה הדר, כשהחל מהעונה הרביעית מנחה עידו רוזנבלום את התוכנית.
התוכנית שודרה החל מ-23 בנובמבר 2011 עד 10 בדצמבר 2015 בערוץ 2 במסגרת הזכיינית "קשת", והחל מ-2020 משודרת בקשת 12. הסדרה היא סדרת בת של "כוכב נולד".
לזוכה בתוכנית ניתנת מלגה ללימודים גבוהים וחופשה משפחתית בחו"ל.
לאור הצלחת התוכנית, החל שידורה של תוכנית-המשך בערוץ הילדים.
בנוסף, פורמט התוכנית נרכש לשידור במספר מדינות באירופה.
התוכנית מאתרת ומתעדת ילדים בעלי כישרון מוזיקלי שחולמים להיות זמרים ולכל ילד המתקבל אל בית-הספר מוצמד מורה המלווה אותו ומתכונן איתו לביצוע שירים בהופעה מול קהל.
התלמידים מחולקים לשתי קבוצות והופעה מסוימת של כל התלמידים כוללת שני פרקים, חוץ מפרקי הדואטים (או השלישיות) כשבכל פרק כזה כל התלמידים השתתפו.
כל התלמידים יכולים להיבחר להתחרות על תואר מצטיין העונה.
כמו כן, בכל פרק של הופעה מול קהל מוכרז המצטיין ומקומות שני ושלישי וציון לשבח לתלמיד שבמקום הרביעי (בעונה השלישית בפרק השני של בחירת המתחרים על תואר מצטיין העונה נבחרו ארבעה ומי שהגיע למקום החמישי זכה לציון לשבח).
השופטים של התוכנית המדרגים את התלמידים על סמך הביצועים, מורכבים גם מצוות המורים וגם מחברי הוועדה המקצועית היושבים בקהל.
בכל פרקי ההופעה מול קהל התלמיד המצטיין זוכה לבצע את השיר בדואט עם המורה שלו ובסוף מסיבת הסיום מצטיין העונה שר בדואט עם המורה שלו.
בעקבות הצלחת התוכנית, אלבום המכיל שירים של התלמידים יצא לחנויות, והכנסותיו הוקדשו למספר עמותות הפועלות למען ילדים נזקקים.
צוות מורי בית הספר בעונות 1–2 הוא: קרן פלס, יהורם גאון, משה פרץ ומתי כספי.
לכל מורה מוצמדים 4 תלמידים.
המורים בוחרים לתלמידיהם את השירים, מתרגלים אותם עמם ומקיימים חזרות על במה לקראת ההופעה מול הקהל.
בעונה השלישית שונה הרכב המורים והוא כולל את קרן פלס, יהורם גאון, רוני דלומי ושרית חדד.
בעונה הרביעית שונה כל הרכב המורים: משה פרץ שהיה בשתי העונות הראשונות חוזר לתפקיד ואליו הצטרפו נועה קירל, הראל סקעת ומירי מסיקה.
החל מהעונה השלישית הצטרפה לוועדה גם בוגרת העונה הראשונה, שי המבר.
רועי עופר - בן 11 וחצי מיחיעם
אופיר אלבז - בן 8 וחצי משדרות
שון גיטלמן - בן 9 וחצי מהרצליה
שלו מנשה - בן 11 מחופית - שלב הגמר
עדי ביטי - בת 10 מהוד השרון.
מישל כהן - בן 13 וחצי מדימונה - מצטיין בית הספר (מקום ראשון)
אלירן לנדה - בן 9 מנתניה
נועה הוניק - בת 9 מרמלה
עדאל קורשוב - בת 10 מאורנית
ליבי פנקר - בת 12 וחצי מראש העין - שלב הגמר
שי המבר - בת 13 וחצי מנתניה - שלב הגמר
דניאל דרחי - בן 9 מתל אביב - שלב הגמר
בר צמח - בן 11 ממודיעין
דנאל רובינשטיין - בת 8 וחצי מאשדוד
קטלין אליגדו - בת 11 מתל אביב - שלב הגמר
שלי מרקולוב - בת 8 וחצי מכרמיאל
סולו ראשון (1) - שלו, תלמידה של קרן, עם השיר "לשיר זה כמו להיות ירדן".
למקום השני הגיע מישל, תלמידו של יהורם, עם השיר "את חכי לי ואחזור".
סולו ראשון (2) - שי, תלמידתו של משה, עם השיר "כבר אחרי חצות".
למקום השני הגיעה קטלין, תלמידתו של מתי, עם השיר "הלוואי"/למקום השלישי הגיעה עדאל, תלמידתו של משה, עם השיר "דרך ארוכה"/למקום הרביעי הגיע אופיר, תלמידה של קרן, עם השיר "אלוהים נתן לך במתנה"
ספיישל יאיר רוזנבלום - מישל, תלמידו של יהורם, עם השיר "שיר לשלום"/למקום השני הגיעה שי, תלמידתו של משה, עם השיר "בתוך"/למקום השלישי הגיע שון, תלמידה של קרן, עם השיר "כשאהיה גדול"/למקום הרביעי הגיע אופיר, תלמידה של קרן, עם השיר "מה אברך"
ספיישל נעמי שמר - עדי, תלמידתו של יהורם, עם השיר "הו רב חובל".
למקום השני הגיע שלו, תלמידה של קרן, עם השיר "חורשת האקליפטוס".
חצי גמר (1) : ספיישל משפחות (1) - קטלין, תלמידתו של מתי, עם השיר "Beautiful", עלתה לגמר.
למקום השני הגיע שון, תלמידה של קרן, עם השיר "זכיתי לאהוב"/למקום השלישי הגיע ליבי, תלמידתו של משה, עם השיר "גבריאל"/למקום הרביעי הגיעה עדאל, תלמידתו של משה, עם השיר "הוא חייב לבוא".
חצי גמר (2) : ספיישל משפחות (2) - מישל, תלמידו של יהורם, עם השיר "ברצלונה", עלה לגמר.
למקום השני הגיע שלו, תלמידה של קרן, עם השיר "הללויה"/למקום השלישי הגיעה שי, תלמידתו של משה, עם השיר "שיר תקווה".
חצי גמר (3) - שי וליבי, תלמידותיו של משה, עם השירים: "ואת" (שי), "לאורך הים" (ליבי), עלו לגמר.
חצי גמר (4) - שלו, תלמידה של קרן, ודניאל, תלמידו של משה, עם השירים: "פנס בודד" (שלו), "כשאת עצובה" (דניאל), עלו לגמר.
לשלבי הגמר, המכונים "מסיבת הסיום", עלו התלמידים:
בכל פרק גמר ביצעו התלמידים שיר סולו.
בחצי הראשון של הגמר ביצעו שיר סולו שבחר להם המורה שלהם, ובחצי השני שיר שהם בחרו.
שאר תלמידי המחזור ביצעו דואטים בשני פרקי הגמר.
מצטיין העונה שזכה במקום הראשון, הוא תלמידו של יהורם גאון, מישל כהן, שביצע את "אל תשליכני לעת זקנה".
בית ספר למוסיקה: עולים כיתה
באותו הטקס, נבחרה התוכנית, לתוכנית השנה על ידי הילדים.
בעונה זו שודר פרק לפני מסיבת הסיום שבו המורים של המתמודדים שהגיעו לגמר ביקרו בביתם של התלמידים, וביצעו באולם המופעים שירים יחד עם התלמידים.
כמו כן בפרק זו חולקו ציונים לשבח לשאר התלמידים שלא נבחרו להתחרות על מצטיין העונה, והם ניתנו בידי אחד או צמד מבחרי הוועדה המקצועית שאהבו אותם במיוחד.
דור אפרים - בן 13 מנשר - שלב הגמר
מיה פרנקל-קציר - בת 9 וחצי ממשמרת
עילי אבידני - בן 10 מירושלים - שלב הגמר
ירח לין טוחולוב - בת 12 מקציר
יוסף ויעקב בן-שבת - תאומים זהים בני 11 וחצי מירושלים
גאיה ממן - בת 9 וחצי מלהבות חביבה - שלב הגמר
שלמה זיכל - בן 11 מאלעזר
נדב פרץ - בן 8 וחצי מחולון
פריאל רובין - בת 8 וחצי מבת ים
שיר ביטון - בת 12 וחצי מירושלים - שלב הגמר
אגם בוחבוט - בת 8 וחצי מבאר שבע - מצטיינת בית הספר (מקום ראשון)
בר ראובן - בן 11 מרמת גן
שיר אורדו - בת 13 מראשון לציון
פיני פולטוב - בן 13 מפתח תקווה - שלב הגמר
אדי שוקחה - בן 12 מחיפה
זואי דגן - בת 9 מהרצליה
סולו ראשון (1) - אגם, תלמידתו של משה, עם השיר "מישהו הולך תמיד איתי"
סולו ראשון (2) - שיר, תלמידתו של משה, עם השיר "שהשמש תעבור עליי"
ספיישל דואטים - אגם, תלמידתו של משה, ופיני, תלמידו של מתי כספי, עם השיר "כמו בלדה"
ספיישל חיים חפר - עילי, תלמידה של קרן, עם השיר "הנני כאן"
ספיישל נחום היימן - זואי, תלמידתו של מתי, עם השיר "החול יזכור"
חצי גמר (1) - גאיה, תלמידתו של יהורם, עם השיר "אליפלט".
בנוסף, העפילו לגמר: פיני מכיתתו של מתי ועילי מכיתתה של קרן.
חצי גמר (2) - אגם, תלמידתו של משה, עם השיר "טיפת מזל".
בנוסף, העפילו לגמר: דור מכיתתה של קרן ושיר מכיתתו של משה.
בחצי הגמר הראשון ביצעו שיר סולו שבחר להם המורה שלהם, ובחצי השני שיר שהם בחרו.
מצטיינת העונה, שזכתה במקום הראשון, היא תלמידתו של משה פרץ, אגם בוחבוט, שביצעה את השיר "אל תשטה באהבה".
העונה השלישית של התוכנית צולמה במהלך קיץ-סתיו 2015 ושידורה החל ב-18 באוקטובר 2015.
צוות השופטים הוא: יהורם גאון, שרית חדד, רוני דלומי וקרן פלס.
לורן יודיצקי - בת 9.5 מנתניה
יאיר נהון - בן 12 ממודיעין - שלב הגמר - מקום שלישי
גלעד יחיא - בן 13.5 מאשקלון
ליאן בירן - בת 8 מחיפה
עוזיה צדוק - בן 13 מאבני חפץ - מצטיין בית הספר (מקום ראשון)
אורי ונועם כלטוב - בן 13 ובת 12 מירושלים - שלב הגמר
ביסאן אבו לבן - בת 11.5 מרמלה
עמית ברנר - בן 11 מגני תקווה
שירה פריימן - בת 12 מעצמון - שלב הגמר
רוני מדואל - בת 9.5 מרמת השרון
נדב לוי - בן 11 מאשדוד
עומר ועידו שרמן - בני 11 מעין יעקב
נועם דדון - בן 9.5 מירוחם - שלב הגמר - מקום שני
אנאל דאון - בת 9.5 מנתניה - שלב הגמר
אברהם דהאן - בן 12.5 מאבן שמואל - שלב הגמר
מישל ניסנוב - בת 10 מבת ים
סולו ראשון (1) - עוזיה, מכיתתו של יהורם, עם השיר "צל עץ תמר"
סולו ראשון (2) - גלעד, מכיתתה של קרן, עם השיר "הינך יפה"
ספיישל עידן רייכל - עוזיה, מכיתתו של יהורם, עם השיר "יא מאמא"
ספיישל דואטים ראשון - ביסאן והאחים כלטוב, מכיתתו של יהורם, עם השיר "חורף 73"
ספיישל רמי קליינשטיין - אנאל, מכיתתה של שרית, עם השיר "נוצה ברוח"
ספיישל מורה מחליפה (1) - ליאן, מכיתתה של קרן (באותו פרק רוני הייתה מורה שלה), עם השיר "Caruso"
ספיישל דואטים שני (ספיישל עם נורית גלרון) - האחים כלטוב, מכיתתו של יהורם, עם השיר "יש לי סימפטיה"
ספיישל מורה מחליפה (2) - לורן, מכיתתה של קרן (באותו פרק רוני הייתה מורה שלה), עם השיר "Girl on Fire"
חצי גמר (1) - האחים כלטוב, מכיתתו של יהורם, עם השיר "שיר משמר".
בנוסף, העפילו לגמר: אנאל ואברהם מכיתתה של שרית.
חצי גמר (2) - עוזיה, מכיתתו של יהורם, עם השיר "כשאת עצובה".
בנוסף, העפילו לגמר: יאיר מכיתתה של קרן, שירה מכיתתה של רוני ונועם מכיתתה של שרית.
בפרק הגמר הראשון כל תלמיד שר דואט עם המורה שלו.
בפרק הגמר השני כל תלמיד שר סולו.
למקום השלישי הגיע יאיר נהון, תלמידה של המורה קרן פלס, עם השיר "ים הרחמים".
למקום השני הגיע נועם דדון, תלמידה של המורה שרית, עם השיר "עכשיו התור לאהבה".
מצטיין העונה, שזכה במקום הראשון, הוא תלמידו של יהורם גאון, עוזיה צדוק, שביצע את "כשהלב בוכה".
במהלך העונה שודר פרק דואטים במהלכו כל מורה ציוות שניים מתלמידיו לזוג ובחר להם שיר.
יהורם גאון ציוות את תלמידיו ביסאן אבו לבן והאחים כלטוב והם שרו ביחד את השיר "חורף 73" של להקת חיל חינוך.
הביצוע זכה לצפיות רבות עוד בטרם שידור הפרק והנשיא לשעבר שמעון פרס הזמין אותם לפגישה איתו במרכז פרס לשלום.
במהלך העונה שודרו שני פרקי ספיישל בהם התארחו עידן רייכל ורמי קלינשטיין.
בכל פרק שמונה תלמידים (שני תלמידים של כל מורה) נפגשו עם הזמרים ולמדו מהם ובנוסף עבדו איתם על שיר ששרו ביחד על הבמה.
במהלך העונה שודר פרק דואטים מיוחד שכולו שירי נורית גלרון ובו גם התארחה הזמרת.
במהלך העונה שודרו שני פרקים בהם התחלפו המורים בין כיתות הלימוד.
בשני הפרקים רוני התחלפה עם קרן ושרית התחלפה עם יהורם.
בשני הפרקים זכו תלמידות שהוכנו למופעים על ידי המורה המחליפה רוני.
תלמידים של יהורם זכו בשש הצטיינויות מעשר פרקי ההופעות שלפני מסיבת הסיום, כשגם עוזיה וגם האחים כל טוב זכו בשלוש הצטיינויות כשאחת מהן בחצי הגמר.
בפרק הדואטים הראשון תלמידי יהורם זכו בשני המקומות הראשונים (האחים כל טוב וביסן והצמד עוזיה ועמית) ובפרק הדואטים השני זכו במקום הראשון (האחים כל טוב) ובמקום השלישי שבו עוזיה זכה עם אברהם דהאן, תלמידה של שרית.
עוזיה זכה בכל שש הופעותיו עד למסיבת הסיום באחד משלושת המקומות הראשונים כשפעמיים זכה במקום שני (הפעם השנייה בפרק של המורים המחליפים עם "סוד המזלות") ופעם אחת בשלישי.
מסיבת הסיום כללה 7 תלמידים ולא שישה כמו בעונות הקודמות.
יום לפני פרק מסיבת הסיום שודר פרק התרמה לעמותת פתחון לב, "מסיבת חנוכה", בו מתארחים זמרים רבים ושרים עם התלמידים.
בין הזמרים שהתארחו: מירי מסיקה, פאר טסי, מוש בן ארי, עידן רייכל, הראל סקעת, נדב גדג', ארבעת מורי בית הספר וכן שלושה מבוגרי המחזורים הקודמים: שי המבר, מישל כהן ואגם בוחבוט.
לראשונה הוכרזו המקום השלישי, שזכה במלגה בסך 10,000 ש"ח, והמקום השני, שזכה במלגה בסך 30,000 ש"ח.
בנובמבר 2018, החלה ההרשמה לעונה הרביעית, בדצמבר 2018 פורסם בישראל היום כי לאחר תהליכי ליהוק המתמודדים, חיפוש מנחים ושופטים חדשים לתוכנית, הערוץ המשדר קשת 12 החליט כי נכון לעכשיו הפקת התוכנית תיעצר ככל הנראה בשל חששות לרייטינג נמוך יחסית בהשוואה לתוכניות ריאלטי שירה אחרות.
בהמשך נבחר צוות התוכנית לעונה הזו, מירי מסיקה, הראל סקעת, נועה קירל ומשה פרץ שחזר לתוכנית.
את העונה מנחה עידו רוזנבלום.
העונה עלתה לשידור ב-4 ביולי 2020. מסיבת הסיום שודרה ב-5 בספטמבר 2020.
התלמידים של מירי מסיקה (הכיתה הירוקה)
מיקה משה - בת 12 מכפר בלום - שלב הגמר - מקום שלישי
יאיר רפאל - בן 8.5 מתל אביב
מתן הדאיה - בן 12 מתל אביב - שלב הגמר
מיכאלה שר - בת 12 מכפר סבא - שלב הגמר
להקת סטארדאסט - בני 12 משמשית (שחר- תופים, נעמה- קלידים, שירה, כתיבה והלחנה, שני- גיטרה)
התלמידים של נועה קירל (הכיתה האדומה)
הילי משייב - בת 12 מבאר שבע - שלב הגמר - מקום שני
מורי אדרי - בן 12 מרמלה
הודיה בגייב - בת 9 מרמלה
הלה גורליק - בת 11 מנתניה
לירון בכור - בן 11.5 מרמת גן
התלמידים של הראל סקעת (הכיתה הכחולה)
סער מיכאל - בן 9 מכפר סבא
זוהר זכרוב - בן 13 מנשר - מצטיין בית הספר (מקום ראשון)
חיים ציפל - בן 13 מירושלים - שלב הגמר - מקום שני
שי ונגה ברגר - בנות 9.5 מפרדס חנה-כרכור
ביתניה בלאיי - בת 10 מירושלים
התלמידים של משה פרץ (הכיתה הצהובה)
נתאי ועלאי צרפתי - בני 8, 13 מלוד
נעמה אדרי - בת 11 מאופקים - שלב הגמר
איתי תורג'מן - בן 8.5 מעץ אפרים
שקד פרדו - בת 11 מראשון לציון - שלב הגמר
דו-קרב (מירי מול משה) - מיקה, מהכיתה של מירי, עם השיר "יפה כלבנה".
דו-קרב (נועה מול הראל) - זוהר, מהכיתה של הראל, עם השיר "הגברים בוכים בלילה"
דו-קרב (נועה מול משה) - הילי, מהכיתה של נועה, עם השיר "Adagio".
דו-קרב (מירי מול הראל) - זוהר וחיים, מהכיתה של הראל, עם השיר "אמא אם הייתי"
מיקה, מהכיתה של מירי, עם השיר "עד שתחזור", זכתה בכרטיס למסיבת הסיום
מיכאלה, מהכיתה של מירי, הגיעה למקום השני עם השיר "מיכאל", וזכתה גם היא בכרטיס למסיבת הסיום
הילי, מהכיתה של נועה, עם השיר "אמא", זכתה בכרטיס למסיבת הסיום
חיים, מהכיתה של הראל, הגיע למקום השני עם השיר "לבחור נכון", וזכה גם הוא בכרטיס למסיבת הסיום
זוהר, מהכיתה של הראל, עם השיר "גיבור של אמא", זכה בכרטיס למסיבת הסיום
נעמה, מהכיתה של משה, הגיעה למקום השני עם השיר "שיר למעלות", וזכתה גם היא בכרטיס האחרון למסיבת הסיום
מועד ב' - מורי בית הספר בחרו שני תלמידים נוספים שיקבלו כרטיס למסיבת הסיום:
בפרק הגמר כל תלמיד שר סולו.
למקום השלישי הגיעה מיקה משה, תלמידתה של המורה מירי מסיקה, עם השיר "בוא".
למקום השני הגיעו שני תלמידים: הילי משייב, תלמידתה של המורה נועה קירל, עם השיר "Listen" וחיים ציפל, תלמידו של המורה הראל סקעת, עם השיר "ויקיפדיה".
מצטיין העונה, שזכה במקום הראשון, הוא תלמידו של הראל סקעת, זוהר זכרוב, שביצע את "הנני כאן".
מבקרי התוכנית טענו שהיא לא מקורית, ונוצרה כדי לתת קונטרה מוקדמת למתחרה מבית היוצר של "רשת", התוכנית "The Voice ישראל" (שתי התוכניות הן ריאליטי-מוזיקה בפורמט די דומה, כשבשתיהן בשתי התוכניות יוצר כל שופט נבחרת שאותה הוא מאמן).
כמו כן נטען שהשימוש בילדים נועד רק כדי למשוך את הצופים, משום שילדים הם כוכבים שקל "למכור" אותם בפריים טיים לעומת אנשים בוגרים (עדות נוספת לטענה זו, ניתן לראות בגיל הקהל שבאולפן התוכנית שכולל אנשים מבוגרים בעיקר וכן בתגובותיו).
למרות הביקורות, התוכנית זכתה לרייטינג גבוה של כ-33% בעונתה הראשונה והניבה ל"קשת" הכנסות שמוערכות בכ-20 מיליון ש"ח.
בית ספר למפלצות הוא סרט הנפשה ממוחשבת תלת-ממדי שיצא לאקרנים ב-21 ביוני 2013. הסרט הוא פריקוול לסרט "מפלצות בע"מ" והוא הופק והופץ על ידי חברת וולט דיסני ופיקסאר.
במאי הסרט הוא דן סקנלון והמפיק הוא קורי ריי.
הסיפור מתחיל עם מפלצת צעירה בשם מייק ווזובסקי בטיול בית ספר ל"מפלצות בע"מ", מפעל להפחדת ילדים.
בסיור, הכיתה פוגשת את פרנק מק'קי, מפחידן שנכנס לעולם האנושי כדי להפחיד את הילדים בלילה, קוצר את הצרחות שלהם, וממיר אותם לאנרגיית גז בעיר "מפלצופוליס".
כשפרנק מכין דלת כניסה לעולם האנושי, הילדים שמים לב שמייק חומק לדלת של פרנק.
פרנק מפחיד את הילד בהצלחה ולאחר מכן חוזר דרך הדלת למפלצופוליס.
פרנק נוזף במייק, אבל מתרשם מיכולת ההתגנבות השקטה וכושר ההפחדה שלו, ונותן לו את כובע "אוניברסיטת המפלצות" שלו למזכרת.