tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי התכנון המקורי החלק השלישי של הסרט היה אמור להתרחש בשנת 1967, כאשר לוריין הייתה אמורה להיות היפית אשר מוחה נגד מלחמת וייטנאם ושג'ורג' מקפליי היה אמור להיות פרופסור בקולג', עם זאת, זמקיס ציין שלבסוף הוחלט במקום זאת שמרטי יחזור לשנת 1955 ויחזה באירועים מסוימים שהתרחשו בסרט המקורי.
בעוד שרוב צוות השחקנים המקורי הסכים להשתתף בסרט, בעיה מהותית התגלתה לאחר שקריספין גלובר, שגילם את ג'ורג' מקפליי בסרט הראשון, לא הגיע להסכמה על תנאי החוזה, ובעקבות כך הוחלט בסוף שהוא לא ישתתף בסרט.
בעקבות כך התסריט שוכתב באופן בו מרטי מגלה ב-1985 האלטרנטיבית שג'ורג' נרצח.
האתגר הגדול ביותר בסרט היה להציג בסרט את עיר הולדתו של מרטי ב-2015 באופן בו היא תיראה עתידנית.
ריק קרטר, אשר היה האחראי על העיצוב, הפך יחד עם צוותו במשך מספר חודשים את היל ואלי לעיר עתידנית.
ג'ון בל אשר היה אחראי על האפקטים החזותיים ציין שלא היה להם אפילו תסריט לעבוד איתו, רק נאמר להם שהתפאורה חייבת להתרחש 30 שנה לאחר הסרט המקורי ותהיה סצנה עם "הוברבורד".
זמקיס ציין שהוא חשש במידה מסוימת מהצגת העתיד בסרט ההמשך בשל הסיכון שהתחזיות שלו בסרט יתבררו בעתיד כרחוקות מהמציאות.
לטענת גייל, הם ניסו לוודא שהעתיד יוצג כמקום נחמד, "בו הבעיות נובעות מאנשים מסוימים שחיים בעתיד ולא מהטכנולוגיה", בניגוד לעתיד הדיסטופי והפסימי שמוצג ברוב סרטי המדע בדיוני שמתרחשים בעתיד.
גייל הודה בעבר שדמותו של ביף ב-1985 האלטרנטיבית נוצרה בהשראה חלקית מדונלד טראמפ.
על מנת לשמור על עלויות הפקה נמוכות ולנצל את ההפוגה הממושכת שהייתה למייקל ג'יי פוקס מצילומי הסיטקום "קשרי משפחה", הסרט השני צולם יחד עם הסרט השלישי.
בסך הכל נדרשו שנתיים לבניית כל התפאורות של הסרט ולכתיבת התסריט.
הפיכת השחקנים בסט הצילומים למבוגרים היה כרוך בטכניקות איפור מתקדמות.
פוקס ציין בעבר שתהליך הוספת האיפור לקח בדרך כלל מעל לארבע שעות.
הסרט נחשב לאחד מהפרויקטים פורצי הדרך של חברת אינדסטריאל לייט אנד מג'יק.
זה היה אחד מפרויקטים הראשונים של החברה בה הם עסקו בקומפוזיציה דיגיטלית, והשתמשו במערכת בקרת התנועה VistaGlide אשר אפשרה להם לצלם סצנה מורכבת במיוחד בה פוקס גילם שלוש דמויות נפרדות (מרטי האב, מרטי ג'וניור, ומרלן) אשר קיימו אינטראקציה זו עם זו באותה הסצנה.
למרות שסצנות מהסוג הזה לא היו חדשות, טכנולוגיית ה-VistaGlide אפשרה לראשונה ליצור סצנה דינמית לחלוטין בה ניתן סוף סוף לשלב את גם תנועת מצלמה.
נעשה בסרט גם שימוש בטכניקה בסצנות בהן פוקס, תומאס פ.
וילסון, כריסטופר לויד ואליזבת שו נתקלים ומדברים עם עצמם בעתיד ו/או בציר זמן חלופי.
הסרט כלל גם סצנה קצרה בה הוצג כריש הולוגרפי שנוצר באמצות גרפיקה ממוחשבת בסצנה בה הוא מנסה לגרום לעוברים ושבים לרצות לראות את הסרט הבדיוני מלתעות 19.
ווס טקאהאשי, אשר היה אחראי על האנימציה בסרט, והיה ראש מחלקת האנימציה של ILM, עבד רבות על סצנות המסע בזמן של הסרט - דבר אותו הוא עשה גם בסרט המקורי ובסרט השלישי של בחזרה לעתיד.
לקראת מועד ההפצה של הסרט צולמו מספיק סצנות מהסרט השלישי אשר אפשרו להוסיף בסוף הסרט השני קדימון קצר לסרט הבא בטרילוגיה.
החלפתו של קריספין גלובר והתביעה מצד גלובר
צוות ההפקה פנה לקריספין גלובר בבקשה שיגלם בסרט את ג'ורג' מקפליי.
על אף שהוא הביע עניין בכך, הוא לא הצליח להגיע להסכמה עם המפיקים לגבי שכרו.
הוא הצהיר בראיון ב-1992 בתוכנית של הווארד סטרן שההצעה הגבוהה ביותר של המפיקים הייתה 125,000 דולרים, ושזה היה פחות ממחצית מהשכר שהוצע ליתר השחקנים מהסרט הראשון שחזרו לגלם את אותם התפקידים בסרט השני.
גייל טען לאורך השנים שהדרישות של גלובר היו מוגזמות לשחקן במעמד המקצועי שלו באותה התקופה.
במקום למחוק לחלוטין את דמותו של ג'ורג' מהסרט, זמקיס בחר להשתמש בקטעים שצולמו עבור הסרט המקורי בהשתתפותו של גלובר, וכן בקטעים חדשים שצולמו עם השחקן ג'פרי וייסמן, עליו שמו סנטר מלאכותי, אף מלאכותי ועצמות לחיים מלאכותיות על מנת שהוא יהיה דומה ככל הניתן לגלובר.
כמו כן נעשה, בסצנות בהן וייסמן השתתף נעשה שימוש בטכניקות שונות על מנת שהצופים יתקשו לראות שלא מדובר בגלובר, כגון על ידי הצבתו ברקע במקום בחזית, על ידי כך ששמו עליו משקפי שמש, ועל ידי כך שהוא היה תלוי במהופך.
גלובר גילה בהמשך משיחה עם וייסמן שצוות ההפקה בחר להשתמש בתותבות שנוצרו על בסיס הפנים של גלובר עבור ג'ורג' מקפליי המבוגר בשביל הסרט המקורי של בחזרה לעתיד שוב בסרט ההמשך על מנת לגרום לוייסמן להיראות דומה ככל הניתן לגלובר.
בשל כך גלובר תבע את מפיקי הסרט בטענה שאין להם בעלות על המראה שלו ואין להם את הרשות לעשות שימוש מהסוג הזה במראה שלו בסרט.
כתוצאה מהתביעה חסרת התקדים גילדת שחקני המסך נאלצו להוסיף בחוזים עם השחקנים סעיפים אשר קובעים שהמפיקים אינם רשאים להשתמש בשיטות מהסוג הזה על מנת לגרום לשחקנים אחרים להידמות אליהם.
השחקנית קלאודיה וולס תכננה בתחילה לגלם בסרט שוב את חברתו של מרטי, ג'ניפר פרקר, אך לבסוף, משום שאימה חלתה בסרטן, היא בחרה לסייע באותה התקופה לאימה במקום להשתתף בסרט.
בעקבות כך המפיקים ליהקו את אליזבת שו שתגלם את ג'ניפר פרקר במקומה, ובחרו לצלם מחדש את סצנות הסיום של הסרט הראשון אשר הוקרנו בתחילת סרט ההמשך.
במהלך צילומי חלק מאחורי הקלעים של הסרט השני זמקיס ציין שההוברבורד (הסקייטבורד המרחף), בו הם השתמשו בסרט, היה למעשה אמיתי, אף הוחלט שלא להפוך את הטכנולוגיה זמינה לציבור הרחב בעקבות תלונות של הורים על כך שהוא מסוכן.
אזכורים לכך שההוברבורד מהסרט הוא אמיתי נכלל גם בתכנים הנוספים אשר במהדורת ה-DVD של הטרילוגיה.
בעקבות המתיחה היו אנשים שחשבו בטעות שחברת מאטל אכן פיתחה הוברבורד ועל כן ניסו לרכוש הוברבורדים בחנויות הצעצועים.
וילסון הוא ציין בעבר שאחת השאלות הנפוצות ביותר אותן הוא נשאל היא האם ההוברבורד הוא אמיתי.
למרות שבעת הכנת הסרט יוצרי הסרט חקרו תחזיות שונות של מדענים מסוף שנות ה-80 לגבי מה הם סבורים שצפוי להתרחש עד שנת 2015, זמקיס ציין שהסרט לא נועד להיות ניסיון רציני לחזות את העתיד.
ב-2010 זמקיס ציין: "בשבילי, צילום הסצנות של הסרט שמתרחשות בעתיד היו הכי פחות מהנות בתהליך יצירת הטרילוגיה כולה, משום שאני לא במיוחד אוהב סרטים שמנסים לחזות את העתיד.
באופן דומה, גייל ציין: "ידענו שלא יהיו קיימות מכוניות מעופפות עד שנת 2015, אך היינו חייבים לשלב אותם בסרט שלנו".
בסרט מוצגת גם טכנולוגיית תשלום באמצעות מכשיר נייד אישי.
על אף שתשלומים באמצעות טביעות אצבע לא הפך לצורה הכי נפוצה לתשלום, סורקי טביעות אצבע נמצאים בשימוש נרחב לצורכי אבטחה בנמלי תעופה, ותשלום אלקטרוני באמצעות סריקת טביעת אצבע הפכה לפיצ'ר אשר זמין עבור שירות התשלומים Apple Pay.
היבטים אחרים של האופן בו תואר העתיד בסרט אומנם לא התממשו עד שנת 2015 במציאות, אך חברות שונות ניסו לאורך השנים להפוך טכנולוגיות אלו להיות קיימות במציאות.
בסרט מרטי נועל נעלי "נייקי מאג" עם שרוכים שנשרכים באופן אוטומטי.
ביולי 2008 חברת מכרה לראשונה נעליים בעלות מראה דומה לנעליים העתידניות של מרטי מקפליי אשר נקראו "Hyperdunk Supreme".
אותם הנעליים זכו גם לכינוי "Air McFly".
באפריל 2009 נייקי ביצעה רישום לפטנט על נעלים שנשרכות באופן אוטומטי עם עיצוב דומה לנעליים של מרטי מקפליי בסרט.
בשנת 2010 מעריץ בשם בלייק בווין יצר בעצמו נעליים עם שנשרכות באופן אוטומטי וזכה לפרסום כאשר פרסם את הסרטון של הנעליים באינטרנט.
למרות שנייקי ייצרה כמות מוגבלת מאוד של נעלי נייקי מאג עם שרוכים שנשרכים באופן אוטומטי בסגנון של הנעליים מהסרט, הם הצהירו בספטמבר 2011 שקו נעלי הנייקי מאג לא יכיל את השרוכים שנשרכים באופן אוטומטי.
במרץ 2016 חשפה נייקי את דגם הנעליים "HyperAdapt 1.0" אשר כלל את טכנולוגיית שריכת השרוכים האוטומטית אשר שולבה בכמות המוגבלת של נעלי הנייקי מאג שהכילו את אותו הפיצ'ר.
אותן הנעליים נמכרו גם בכמויות מוגבלות לקראת סוף שנת 2016.
בסרט נכללה גם מונית מעופפת עתידנית אשר הייתה מבוססת על מכונית סיטרואן DS.
הקונספט של ההוברבורד - סקייטבורד שמסוגל לרחף מעל פני הקרקע - הוא קונספט שגורמים שונים ניסו לפתח לאורך השנים בהשראת הסרט.
אחת מאותן הטכנולוגיות הייתה דומה במיוחד לטכנולוגיה של סירות מרחפות, אשר מרחפות באוויר באמצעות משאבות אוויר חזקות אשר יוצרות "כרית" אוויר בין הסירה לבין פני המים.
אותו המכשיר הצליח להגיע למרחק מקסימלי של 275 מטרים נכון לשנת 2021. טכנולוגיה אחרת היא ה-MagBoard, אשר פותחה על ידי חוקרים מאוניברסיטת Paris Diderot, משתמשת במוליך-על בתחתית אשר מקוררת באמצעות חנקן נוזלי על מנת לגרום לאפקט מייסנר אשר מאפשר לסקייטבורד לרחף באוויר כל עוד שעושים זאת על מסלול מיוחד.
סקייטבורד מהסוג הזה מסוגל לשאת משקל של אדם, אף על פי כן, משום שחייבים להפעיל את מוליך-על בטמפרטורות גבוהות, הדבר מקשה במיוחד על הפיכתה של הטכנולוגיה הזו למעשית.
במרץ 2014, חברה בשם HUVr Tech פיתחה לכאורה סקייטבורד מרחף ובהדגמה של הטכנולוגיה שפורסמה בסרטון באינטרנט השתתפו מספר ידוענים כולל כריסטופר לויד, אם כי לבסוף נחשף שזו הייתה מתיחה שנוצרה על ידי האתר Funny or Die.
כלי רכיבה דו-גלגליים ניידים המכונים "הוברבורדים" אשר ממונעים באמצעות סוללות הפכו פופולריים בשנת 2015, למרות שבפועל לא מדובר במכשיר שמסוגל לרחף מעל פני הקרקע.
בנוסף, בסצנה המתרחשת בסרט בשנת 2015 מצוין שקבוצת הבייסבול המקצוענית שיקגו קאבס ניצחה בטורניר הוורלד סיריס ב־2015 נגד קבוצת הבייסבול הבדיונית הגייטורס.
אזכור זה נועד להיות הלצה המתייחסת לכך שבמשך תקופה ארוכה במיוחד השיקגו קאבס לא הצליחה לזכות בטורניר.
אף על פי כן, במציאות, בעונת הבייסבול של שנת 2015 קבוצת הבייסבול שיקגו הקאבס הצליחה להעפיל לגמר של הטורניר, לראשונה משנת 2008, אך הפסידו את באליפות הליגה הלאומית (לא בוורלד סיריס) לקבוצת הניו יורק מטס ב-21 באוקטובר.
למרות ההפסד, שנה אחת לאחר מכן שיקגו קאבס הצליחה לזכות בטורניר הוורלד סיריס של שנת 2016 נגד קבוצת הבייסבול קליבלנד אינדיאנס.
בעקבות כך בחשבון הטוויטר הרשמי זיכיון בחזרה לעתיד צוייץ בצחוק שהמסע בזמן של מרטי ודוק גרם להפרעה ברצף המרחב-זמן אשר גרם לכך שלבסוף הזכייה התרחשה שנה אחת לאחר השנה בה הזכייה הופיעה בסרט.
ספורט נוסף אשר מוזכר בקצרה בסרט הוא הספורט SlamBall , אשר הפך לספורט אמיתי בשנת 2002.
הפסקול של הסרט יצא לשווקים ב-22 בנובמבר 1989. בניגוד לפסקול של הסרט הקודם הפסקול של הסרט השני מכיל רק קומפוזיציות מאת המלחין אלן סילבסטרי.
ב-12 באוקטובר 2015 חברת Intrada Records הוציאה לשווקים את הפסקול המלא של בחזרה לעתיד 2 אשר כלל שני תקליטורים.
ה-21 באוקטובר 2015 מצוין כ"יום בחזרה לעתיד", מאחר שבתאריך זה "ביקרו" מרטי ודוק, בחלקו הראשון של הסרט "בחזרה לעתיד 2".
באותו היום הגיעו פוקס ולויד בדמות מרטי ודוק, תוך נסיעה במכונת הזמן דלוריאן, אל אולפן תוכנית האירוח של ג'ימי קימל, וביצעו מערכון לציון ההגעה לתאריך העתידי מהסרט.
"בחזרה לתחתית" היא סדרת טלוויזיה-דוקומנטרית המשודרת בערוץ 8 של חברת הטלוויזיה בכבלים הוט.
במהלך פרקי הסדרה, אשר מבוססת על התוכנית הבריטית "Back to the Floor", נשלחים מנכ"לים של חברות ישראליות לעבוד במשך שבוע במשרות הנמוכות בחברותיהם, במטרה לקבל נקודת-מבט שונה לגבי אופן ניהול החברה, למצוא מקומות בהם ניתן לשפר את דרכי החברה ולהרגיש את מצוקות ותלונות העובדים בעצמם.
בין המשתתפים בתוכנית היו: לוי קושניר מנכ"ל תדיראן-אמפא, ליאור רביב סמנכ"ל רשת ישרוטל, הראל ויזל בעלי רשת האופנה פוקס, סבינה בירן מנכ"לית ישראייר, אבי בן חור מנכ"ל דיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון, שלומי גבאי מנכ"ל איקאה ישראל, קני ברוזן מנכ"ל רשת ננדוס, דני וירון אנג'ל יו"ר ומנכ"ל מאפיות אנג'ל.
הסדרה זכתה להצלחה, ביקורות חיוביות ולמועמדות לפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2006.
בחורים רעים 2 הוא סרט פעולה קומי אמריקאי משנת 2003 של הבמאי מייקל ביי.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2003, והוא סרט המשך לסרט משנת 1995, "בחורים רעים".
לאחר יציאת הסרט יצא לו גם משחק בשם: Bad Boys: Miami Takedown (אנ'), המבוסס על הסרט.
שוטרי מחלקת הסמים במיאמי (MPD) מייק לאורי (ויל סמית') ומרקוס ברנט (מרטין לורנס) יוצאים לחקור את גל סמי האקסטזי, השוטף את עירם.
במהלך מעקב אחר מפגש לעסקת סמים במסיבה של "קו קלוקס קלאן" באזור הביצות התפתח קרב יריות שבו מרקוס נורה בישבנו בטעות על ידי מייק.
בעקבות מרדף מכוניות שזוג הבלשים נקלע אליו בטעות גיל כי סיד (גבריאל יוניון), אחותו של מרקוס סוכנת במחלקת הסמים, ומייק נאלץ לספר למרקוס כי הוא יוצא עם אחותו 5 חודשים.
הירי בשוגג והקשר בין מייק לסיד גורם ליחסים מורכבים בין מייק ומרקוס במהלך כל הסרט.
חקירתם מובילה אותם למאפיונר קובני בשם ג'וני טאפיה (ג'ורדי מולה) המתכוון להשתלט על תנועת הסמים בסביבה.
סיד, המגויסת כסוכנת חשאית כחברתו של טאפיה, נחשפת ונחטפת לקובה ובעקבות כך מתארגן מבצע גדול לחילוץ סיד בפיקודם של מייק ומרקוס.
גבריאל יוניון - הסוכנת הסמויה, אחותו של מרקוס וזוגתו של מייק.
ג'ו פנטולינו - המפקד של מייק ומרקוס.
ג'ורדי מולה - מאפיונר קובני בעל קרטל סמים.
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב טרבור רבין משכבר הלחין את המוזיקה לסרטו של ביי "ארמגדון", לצדו של רבין המוזיקאי "הקבוע" של מייקל ביי, סטיב ג'בלונסקי שהלחין פסקולים של סרטים רבים של ביי כמו: "רובוטריקים" ועוד.
סרט שלישי בסדרה תוכנן עוד משנת 2008, ותחילה הצהיר מייקל ביי על האפשרות לביים גם אותו.
בפברואר 2018, פורסם כי סרט שלישי מתוכנן שוב והצילומים צפויים להתחיל בנובמבר 2018 עם כוונה לצאת לאקרנים בינואר 2020. בפועל הצילומים התחילו ב-7 בינואר 2019. הסרט עלה לאקרנים לראשונה ב-17 בינואר 2020.
בחזרה לעתיד 3 (הופץ בבתי הקולנוע בשם חזרה לעתיד חלק III, באנגלית: Back to the Future Part III) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1990, השלישי בטרילוגיית סרטי בחזרה לעתיד.
בסרט, אשר בוים על ידי רוברט זמקיס והופק על ידי סטיבן ספילברג, מככבים מייקל ג'יי.
פוקס, כריסטופר לויד, מרי סטינבורגן, תומאס פ.
הסרט ממשיך מהמקום בו הסרט בחזרה לעתיד 2 הפסיק.
עלילת הסרט עוקבת אחר מרטי מק'פליי (פוקס) אשר נוסע חזרה לשנת 1885 על מנת לחלץ את חברו ד"ר אמט "דוק" בראון (לויד) מכך שפורע החוק הנודע לשמצה ביופורד "הכלב המשוגע" טאנן (וילסון) ירצח אותו.
המצב מסתבך לאחר שדוק מתאהב במורה קלרה קלייטון (סטינבורגן).
הסרט השלישי בטרילוגיה, אשר מתרחש בעיקר במערב הפרוע, צולם במיקומים שונים בקליפורניה ובאריזונה, כולל עמק מונומנט ופארק אוק.
הסרט צולם ביחד עם ההפקה של הסרט השני בטרילוגיה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בארצות הברית ב-25 במאי 1990, שישה חודשים לאחר הקרנת הבכורה של הסרט השני בטרילוגיה.
הסרט זכה להצלחה מסחרית ניכרת וגרף 245 מיליון דולרים ברחבי העולם, ובעקבות כך הוא היה אחד מהסרטים הרווחיים ביותר בשנת 1990.
עלילת "בחזרה לעתיד 3" ממשיכה מהמקום בו הפסיקה עלילת הסרט השני בסדרה.
דוק בראון נשלח בטעות הרחק לשנת 1885 על ידי מכת ברק שפגעה בדלוריאן ששהתה באוויר, בעוד מרטי תקוע ב-1955.
דוק שולח למרטי מכתב (שנשמר בארכיון בצוויו עד אותו יום בו נמצא מרטי) המספר את סיפורו לאחר שהברק פגע בדלוריאן.
מרטי, הולך למצוא את דוק מ-1955 הנמצא כרגע עם מרטי מהסרט הראשון, הדוהר לקראת מכת-הברק שתחזירו לשנת 1985. דוק נחרד לפגוש במרטי נוסף ששב מן העתיד, ומתעלף.
מרטי מחזירו לביתו במכוניתו וישן שם.
מחוץ למכרה הם מגלים לפתע את מצבת קברו של דוק מ-1885, עליה נרשם כי דוק נורה למוות ימים ספורים לאחר כתיבת המכתב על ידי אבי סבו של ביף טאנן, ביופורד "כלב-שוטה" טאנן – בשל ויכוח על 80 דולר, והמילים הבאות: "הוקמה לזכרו הנצחי בידי אהובתו קלרה".
הם תוהים לגבי זהותה של קלרה זו, ללא הצלחה.
מרטי מצלם תמונה של המצבה ונוסע ל-1885 כדי להציל את דוק ממוות בטוח.
ב-1885 פוגש מרטי באבי סבו, שיימוס מק'פליי, ומרטי מציג עצמו בשם קלינט איסטווד.
שיימוס מסכים לעזור למרטי למצוא את דוק.
מרטי פונה לבית-המרזח (העתיד להיות המסעדה בה יפגוש את אביו), שם נתקל פנים בפנים עם טאנן, ולאחר שמכעיס אותו כהוגן כמעט נתלה על ידו מול בניין העירייה העתידי, אך דוק מגיח עם רובה צלפים וקורע בירייה את חבל התליה, ומחליף מילים מספר עם טאנן.
דוק מסכים לשוב ל-1985 לאחר שרואה את תמונת מצבתו, אך אז מיידע אותו מרטי כי כבל הדלק של המכונה נקרע.
דוק משיב כי לא תמצא תחנת דלק באזור עד המאה הבאה ולכן הם תקועים ב-1885. לאחר מספר ניסיונות הנעה כושלים של מכונת הזמן, דוק מסיק כי הדרך היחידה היא להאיץ את המכונה בעזרת רכבת אל המהירות הרצויה.
הם משוחחים עם נהג קטר בתחנה, שאומר כי אם ירתיחו את דוד הקטר לטמפרטורה גבוהה ביותר יוכל הקטר להגיע למהירות גבוהה זו, ומוסיף כי הרכבת הבאה תגיע ביום שני הבא ב-8:00 בבוקר, בדרכה לסן פרנסיסקו.
הם מתכננים את מסלול ההאצה על מסילת "נקיק קלייטון" אשר מעליו עתיד להבנות גשר מסילה – כלומר עליהם להאיץ את המכונה למהירות הרצויה עד סמוך לגשר, והמסע בזמן ישלים את החסר.
מקרבת מקום מגיעות לאוזניהם זעקות שבר, ולחרדתם הם מבחינים באשה הנוהגת בעגלה הדוהרת אל עבר הגיא לאחר שאיבדה שליטה על סוסיה, וממהרים לחלצה רגעים ספורים בטרם תצנח אל מותה.
הם מלוים אותה לביתה, שם היא מציגה את עצמה כמורה קלרה קלייטון.
רגעים אחדים לאחר שנפרדים לדרכם, נופל לדוק האסימון לפתע כי גיא קלייטון והמורה חולקים שם זהה, ומרטי נזכר פתאום כי הגיא נקרא על שם מורה ידועה, שנפלה לתהום זה 100 שנה קודם זמנם שלהם – 1885 (בה הם נמצאים).
דוק מבין כי קלרה זו אמורה הייתה ליהרג, נבהל שוב משינוי ההיסטוריה ומתחרט עמוקות על המצאת מכונת הזמן, אשר לדבריו מביאה רק צרות.
לאחר מכן מדגים דוק למרטי מודל מוקטן להאצת מכונת הזמן בעזרת הרכבת, ואט אט מתאהב בקלרה.
בשבת, לאחר תגרה נוספת עם טאנן בנשף ריקודים של התקנת השעון של מגדל השעון בהיל ואלי, מרטי מונע מטאנן להרוג את דוק, וטאנן בכעסו לועג למרטי בכינוי גנאי ומזמין אותו לדו-קרב.
מרטי נעלב ומסכים להפגש ביום שני, הוא היום בו יעזבו ויברחו.
דוק מזהיר את מרטי כי עליו להשתחרר מהאגו המטופש שלו, ואף רומז שבעתיד עלולה התנהגותו זו להביא לידי תאונת דרכים, אך מסרב לפרט.
בעקבות כך נמחק שמו של דוק מתמונת המצבה אך התמונה מוסיפה להתקיים משום מה.
בליל שני מספר דוק למרטי על רצונו להישאר עם קלרה ב-1885, אך מרטי מניא אותו מכך.
דוק פוגש את קלרה בביתה ומספר לה את האמת על עצמו וזמנו.
קלרה אינה מאמינה לו ומגרשת אותו מביתה ובוכה במיטתה.
דוק בצערו הולך לשתות בבית-המרזח ומספר לכל יוצא ובא את סיפור אהבתו.
בבוקר מופיע מרטי ומזכיר לו שעליהם להסתלק מיידית בטרם יבוא טאנן לדו-קרב.
דוק שותה כוס ויסקי אחת ומתעלף.
טאנן מופיע וקורא למרטי החוצה, אך מרטי מגלה כי שמו "קלינט איסטווד" מתחיל להופיע על תמונת המצבה ועקב כך מסרב להתמודדות.
כאשר דוק מתעורר מעלפונו הם מנסים להמלט דרך יציאה אחורית, אך טאנן ואנשיו לוכדים את דוק ומרטי נאלץ להתמודד בדו-קרב ולהערים על טאנן בעזרת טריק שלמד מסרט של קלינט איסטווד.
בכך טאנן נתפש ונכלא בידי המשטרה ותמונת המצבה נמחקת.
באותם רגעים עוזבת קלרה בלב שבור על הרכבת לסן פרנסיסקו בנסיעה לכיוון אחד, אך שומעת לפתע מספר נוסעים משוחחים אודות לבו השבור של דוק מן הפרידה מאהובתו.
היא עוצרת את הרכבת במשיכת בלמי החרום ושבה במרוצה לביתו של דוק, שם היא מוצאת את מודל האצת מכונת הזמן שהדגים דוק למרטי, ויוצאת למרדף סוסי אחר הרכבת, ששבה בינתיים לנסוע.
הרכבת נעצרת שוב בידי דוק ומרטי באיומי אקדח, והם מנתקים את הקטר ומפנים אותו למסילת גיא קלייטון.
קלרה מתגנבת לקטר שעה שהם מחממים את דוד הקיטור יותר ויותר באמצעות פצצות מיוחדות.
כעבור כמה דקות הדוד מתפוצץ וקלרה כמעט שנהרגת.
דוק יוצא לעזרת קלרה בעזרת ההוברבורד של מרטי משנת 2015 – ונשאר ב-1885. הקטר הבוער צונח מן הגשר הבלתי גמור אל הגיא ומתפוצץ.
מרטי שב ל-27 באוקטובר 1985 על גבי גשר "נקיק איסטווד", ונמלט מן המכונה בעור שיניו שעה שרכבת חולפת מגיחה מהכיוון הנגדי ומשמידה את המכונה – ובכך מתקיימת צוואתו של דוק.
מרטי חוזר לביתו בלבושו מן העבר, מה שמעורר חיוכים בקרב משפחתו.
הוא אוסף את רכב השטח שלו (מסוף הסרט הראשון) ופוגש את חברתו ג'ניפר, הבטוחה כי חלמה חלום כל הזמן.
בדרכם לאגם, ג'ניפר ומרטי פוגשים בצומת רמזורים את נידלס (שותפו לעתיד הגורם לפיטוריו בסרט השני) וחבר מרעיו, המעוניינים להתחרות בו ברכבם.
מרטי נעתר, אך כשמתחלף אור הרמזורים לירוק, מרטי נוהג אחורנית, וכעבור רגעים ספורים נוכח לדעת כי אם אכן היה מתחרה - היה מתנגש ברכב רולס־רויס בצומת הבא.
ג'ניפר נזכרת בתת-מודע במשפט דומה ששמעה בעבר, ושולפת את מכתב הפיטורין שלו (אותו שמרה לעצמה כשהייתה בעתיד), שנמחק למול עיניהם.
כשהם מגיעים לבקר את הריסות המכונה מגיחה בשאגת פיצוצים רכבת זמן חדשה ונעצרת לידם.
מתוכה יוצאים דוק, קלרה ושני ילדיהם, שהגיעו על מנת להיפרד ממרטי ומג'ניפר.
בסרט זה קיימים שלושה צירי זמן:
הזמן הרגיל, בו דוק ומרטי יודעים כי נקיק קלייטון נקרא על שם מורה, שנהרגה שם בשנת 1885, כאשר בדרכה העירה מתחנת הרכבת איבדה שליטה על סוסיה שנבהלו מנחש.
הזמן כפי שמסבירה מצבתו של דוק ב-1955, ומה שמובן מהסרט, כי דוק פגש בתיאום את קלרה בתחנת הרכבת והביאהּ העירה בעצמו, מנע את מותה הידוע ונרצח אחר כך בידי טאנן.
קלרה, שנשארה בחיים, הקימה מצבה לזכר אהובהּ.
כדי להסביר את שמה המונצח בנקיק, יש אומרים שהתאבדה לאחר מכן מתוך צער.
הזמן השלישי, בו הופיע מרטי, ודוק - שהציל אותו ממוות, שוב לא פגש בקלרה, ולכן כמעט נהרגה כבזמן הראשון - כשנסעה העירה בעצמה.
הצלתה האחרת גרמה לכך שהנקיק ייקרא בשמו הרגיל, עד שמרטי חזר לזמנו במכונה, ולדברי ההיסטוריה נפל הוא לכאורה אל הנקיק ונהרג, ומכאן ואילך נקרא על שמו, "נקיק איסטווד".
מייקל ג'יי פוקס בתפקיד מרטי מקפליי, ושיימוס מקפליי
מרי סטינבורגן בתפקיד קלרה קלייטון
וילסון בתפקיד ביף טאנן, וביופורד "הכלב המשוגע" טאנן
ליאה תומפסון בתפקיד לוריין מקפליי, ומגי מקפליי
אליזבת שו גילמה בסרט את ג'ניפר פרקר.
פלי, אשר מוכר בעיקר כבאסיסט של להקת רד הוט צ'ילי פפרס, שיחק בסרט את דאגלס ג'יי נידלס.
מארק מק'קלור, וונדי ג'ו ספרבר וג'פרי וייסמן גילמו את דייב, לינדה וג'ורג' מקפליי, בהתאמה.
ג'יימס טולקאן, אשר גילם את המנהל הקשוח מר סטריקלנד בשני הסרטים הראשונים, מגלם בסרט זה את אחד מאבותיו של המנהל, המרשל ג'יימס סטריקלנד.
את שלושת הפטרונים הקשישים במסבאה ב-1885 מגלמים שחקני המערבונים הוותיקים פט בוטרם, הארי קארי ג'וניור ודאב טיילור.
פרנק בירד, בילי גיבונס ודאסטי היל מלהקת הרוק זי זי טופ מגלמים בסרט להקה המופיעה בפסטיבל בהיל וואלי בשנת 1885.
הרעיון להקדיש את הסרט לתקופת המערב הפרוע עלה במהלך הצילומים של הסרט הראשון בטרילוגיה.
במהלך הצילומים הבמאי רוברט זמקיס שאל את מייקל ג'יי פוקס באיזו תקופה בהיסטוריה הוא הכי היה מעוניין לבקר במציאות.
פוקס השיב שהוא היה מעדיף לבקר במערב הישן של אמריקה ולפגוש בוקרים.
זמקיס והכותב/מפיק בוב גייל הסתקרנו מהרעיון, אבל החליטו להקדיש סרט שיתמקד במערב הפרוע רק בסרט השלישי בטרילוגיה.
במקום להשתמש בסטים הקיימים, יוצרי הסרט החליטו להקים את היל ואלי של שנת 1885 מאפס.
הסצנות צולמו באוק פארק שבקליפורניה ובעמק מוניומנט.
חלק מהצילומים של היל ואלי בשנת 1885 בוצעו בג'יימסטאון שבקליפורניה, וסט הצילומים שנבנה במיוחד עבור הסרט היה ב"רד הילס ראנץ'" בקרבת סונורה שבקליפורניה.
חלק מסצנות הרכבת בסרט צולמו בפארק ההיסטורי הלאומי "Railtown 1897 State Historic Park".
הצילומים של הסרט השני והשלישי בטרילוגיית בחזרה לעתיד, צולמו במהלך אותה התקופה בשנת 1989, ולצורך ההפקה חלק גדול מצוות השחקנים המקורי לקח שוב חלק בהפקה של הסרטים הללו.
הסרטים צולמו במהלך 11 חודשים, למעט הפסקה של שלושה שבועות בין הצילומים של הסרט השני והסרט השלישי, והם הסתיימו בינואר 1990. כאשר זמקיס צילם את רוב הסצנות על הרכבת בסונורה, גייל היה בלוס אנג'לס ופיקח על ההפקה של בחזרה לעתיד 2.
כאשר דמותה של קלרה קלייטון נוצרה לראשונה עבור הסרט השלישי בטרילוגיה הבחירה הראשונית של היוצרים הייתה שהשחקנית זוכת פרס האוסקר מרי סטינבורגן תגלם את התפקיד.
סטינבורגן היססה בתחילה להתחייב לשחק בסרט.
לאחר שילדיה, אשר היו מעריצים של הסרט הראשון בטרילוגיה, התחננו בפניה היא תשחק בסרט, היא הסכימה לבסוף לעשות זאת.
בסרט השתתפו בתפקידי אורח שחקני המערבונים הוותיקים פאט בוטרם, הארי קארי ג'וניור ודאב טיילור אשר מגלמים את שלושת הקשישים במסבאה ב-1885. בשלב מסוים בתהליך הליהוק זמקיס אפילו שקל להציע את התפקיד של ראש עיריית היל ואלי ב-1885 לנשיא האמריקני לשעבר רונלד רייגן.
רייגן, אשר שיחק במערבונים רבים לפני שפנה לפוליטיקה, היה מעריץ של הסרט הראשון בטרילוגיה, וסיים במהלך שנת 1989 את כהונתו השנייה כנשיא.
זמקיס יצר קשר עם סוכנו של רייגן, לו וסרמן, אך רייגן דחה לבסוף את ההצעה.
וילסון, אשר גילם את הנבל העיקרי בסרט, היה כה מחויב לתפקיד שהוא התעקש לבצע חלק גדול מהפעלולים בעצמו.
לצורך כך הוא השקיע זמן רב בלימוד רכיבה על סוסים ובללמוד כיצד לזרוק לאסו.
האפקטים החזותיים לסרט השלישי הופקו על ידי חברת האפקטים אינדסטריאל לייט אנד מג'יק אשר הייתה אחראית לאפקטים המיוחדים בשני הסרטים הקודמים בטרילוגיה.
ראש מחלקת האנימציה של החברה, ווס טקאהאשי, חזר לפקח על ההנפשה של החלקים בהם הדלוריאן חוזר בזמן בסרט זה.
הפסקול של הסרט יצא לשווקים ב-29 במאי 1990. אלן סילבסטרי הלחין גם את הפסקול של הסרט השלישי בטרילוגיה.
בחזרה לשבלול הוא אלבומה השלישי של להקת רוקפור שיצא לאור בשנת 1996. האלבום מהווה מחווה לאלבומם של אריק איינשטיין ושלום חנוך "שבלול", אם כי כלולים בו גם שירים מהאלבומים "פוזי" ו"פלסטלינה".
באלבום זה רוקפור מארחים את קרני פוסטל, ג'נגו וירמי קפלן.
בפברואר 2010 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב.
מה שיותר עמוק יותר כחול
אלי לולאי – שירה, גיטרה
ברוך בן יצחק –שירה, גיטרות
אלדד גואטה - קלידים וחצוצרה
דני רכט – הפקה וניהול אמנותי
בחזרה לעתיד היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת המבוססת על טרילוגיית סרטי בחזרה לעתיד אשר שודרה במקור ברשת CBS במשך שתי עונות מ-14 בספטמבר 1991 עד 26 בדצמבר 1992.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בשנות התשעים בשפת המקור בליווי כתוביות, ובתחילת שנות האלפיים הסדרה שודרה בערוץ 2, זכיינית טלעד בדיבוב לעברית.
עלילת הסדרה ממשיכה מהמקום בו הפסיקה עלילת הסרט השלישי בסדרה – דוק בראון מחליט לעבור ולחיות בשנת 1991 בעיירה היל וואלי יחד עם אשתו קלרה, ילדיהם ז'ול וורן וכלבו איינשטיין.
בדומה לכל סרטי "בחזרה לעתיד", המסע בזמן בסדרה המצוירת מתאפשר באמצעות מכונית דלוריאן, אשר כביכול נבנתה מחדש לאחר שהושמדה בסוף הסרט השלישי.
בנוסף, הדמויות נוסעות בזמן גם באמצעות הקטר אותו דוק הסב למכונת זמן בסוף הסרט "בחזרה לעתיד 3".
למרות שלאורך הסדרה מרטי מק'פליי והחברה שלו ג'ניפר פארקר מופיעים מדי פעם, עלילת הסדרה המצוירת מתמקדת בעיקר בהרפתקאותיהם של דוק ומשפחתו.
בריון העיירה ביף טאנן מופיע גם כן מעת לעת.
בנוסף, קרובי משפחתם של משפחת מק'פליי ומשפחת טאנן מופיעים בתפקידים רבים גם בעבר וגם בעתיד.
שלא בדומה לסדרת הסרטים אשר עלילתם מתרחשת בעיירה היל וואלי בלבד, הסדרה המצוירת לוקחת את הדמויות לעיתים קרובות גם למיקומים שונים ברחבי העולם.
דן קסטלנטה בתפקיד ד"ר אמט בראון (החליף את כריסטופר לויד, אשר הופיע רק בקטעי הלייב אקשן בסדרה).
דייוויד קאופמן בתפקיד מרטי מקפליי.
ג'וש קיטון בתפקיד ג'ולס בראון.
טרוי דייווידסון בתפקיד ורן בראון.
מרי סטינבורגן בתפקיד קלרה קלייטון בראון (תפקיד אותו גילמה גם בסרט השלישי בטרילוגיית הסרטים).
וילסון בתפקיד ביף טאנן, וגם כל אבותיו וצאצאיו (תפקידים אותם גילם גם בטרילוגיית הסרטים).
ג'יימס טולקן בתפקיד המנהל סטריקלנד (תפקיד אותו גילם גם בטרילוגיית הסרטים).
.בנוסף לצוות המדבבים, כריסטופר לויד גילם את ד"ר אמט בראון בקטעי הלייב אקשן הקצרים בתחילת כל פרק ובסיומו, ובמקרים רבים הציג ניסויים מדעיים שונים שביצע ביל ניי.
בין השנים 1993 ל-1994 18 פרקים מתוך 26 הפרקים של הסדרה יצאו לשווקים בתשעה קלטות VHS וכמו גם בשלושה תקליטורי לייזר דיסק.
ב-20 באוקטובר 2015 הסדרה המלאה יצאה לשווקים במארז DVD.
בחזרה לעתיד: המשחק הוא משחק וידאו משנת 2010 המבוסס על טרילוגיית בחזרה לעתיד.
המשחק פותח על ידי חברת Telltale Games בשיתוף עם יוניוורסל.
בוב גייל, אחד מהיוצרים של טרילוגיית הסרטים המקורית, סייע לחברת Telltale Games בכתיבת עלילת המשחק.
על אף שמייקל ג'יי פוקס וכריסטופר לויד, אפשרו למפתחים להשתמש בדמותם במשחק, רק לויד סיפק את קולו לתפקיד של דוק בעוד שאת דמותו של מרטי מדבב איי.ג'יי לוקאסיו.
המשחק מפוצל לחמישה פרקים אשר זמינים בפלטפורמות משחקים מרובות - הפרק הראשון יצא ב-22 בדצמבר 2010 עבור Microsoft Windows ו-Mac OS X.
בהמשך יצא הפרק הראשון לפלטפורמות פלייסטיישן 3 ואייפד.
פרקים 2 עד 5 יצאו במהלך החודשים פברואר עד יוני של שנת 2011 כאשר הפרק האחרון יצא ב-23 ביוני 2011.
עלילת המשחק מתחילה במאי 1986, שישה חודשים לאחר אירועי הסרט בחזרה לעתיד 3. בעוד גיבור הסדרה מרטי מק'פליי מנסה להסתגל לחיים ללא חברו הטוב, המדען אמט "דוק" בראון, משום מקום מגיחה מכונת הזמן ובה כלב הצאן האנגלי של דוק "איינשטיין".
רמזים בתוך מכונת הזמן מובילים את מרטי לגלות כי דוק היה בתחילה תקוע בשנת 1931, בעת תקופת היובש בארצות הברית, וכי לאחר שנעצר בחשד להצתת מסבאה, דוק נרצח על ידי כנופיית גנגסטרים בראשות קיד טאנן, אביו של יריבו המושבע של מרטי ביף טאנן והבעלים של המסבאה שנשרפה.
בעקבות כך מרטי מחליט להשתמש במכונת הזמן כדי להציל את חייו של דוק ולהחזירו להווה.
בחזית הכיתה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2008. הסרט, בכיכובם של ג'יימס וולק, טריט ויליאמס ופטרישיה היטון, מבוסס על ספר ביוגרפי שנכתב על בראד כהן: "בחזית הכיתה, איך תסמונת טורט הפכה אותי למורה שמעולם לא היה לי", שנכתב על ידי ליסה ווסקי ובוים על ידי פיטר וורנר.
בראד כהן בן ה-12, המתגורר במיזורי עם אימו אלן ואחיו הקטן ג'ף, מתמודד עם תסמונת טורט בעקבותיה הוא מפיק טיקים קוֹליים חזקים.
לפני שאובחן בתסמונת, המבוגרים סביבו חשבו שהוא פשוט היפר-אקטיבי ומנסה למשוך תשומת לב.
הטיקים גורמים לו להסתבך לעיתים קרובות עם אביו נורמן ועם המורים בבית הספר, ובאחת הפעמים המורה בבית הספר קוראת לו להתנצל בפני הכיתה על שהפריע לכולם.
בניסיון להבין את פשר הטיקים, אלן ניגשת עם בראד לפסיכיאטר שסובר שהם נובעים מהגירושים של הוריו, אך אלן מסרבת לקבל את האבחנה, ממשיכה לחקור את הנושא ומגלה על התסמונת בזכות ספר שמצאה בספרייה.
בראד עולה לחטיבת הביניים, והוא נשלח לחדר המנהל אחרי שהטיקים שלו הפריעו למהלך השיעור.
המנהל מזמין אותו לבוא לקונצרט של תזמורת בית הספר, ואחרי שהטיקים שלו הפריעו בהופעה, הוא מזמין את בראד לבמה כדי להסביר על התסמונת.
התלמידים בקהל פורצים במחיאות כפיים, ובאותו הרגע בראד מחליט להיות מורה כשיהיה גדול.
לאחר לימודי בקולג' בראד עובר לגור בג'ורג'יה ומחפש עבודה כמורה בבית ספר יסודי.
למרות שהוא נדחה מ-24 ראיונות עבודה בשל הטיקים שלו, הוא מוצא בית ספר שמקבל אותו.
בראד מסביר לתלמידיו על התסמונת שלו ומסייע לתלמידים עם אתגרים אחרים.
במקביל, הוא פוגש את ננסי באתר היכרויות, והשניים מתאהבים.
בראד זוכה להצלחה מקצועית כאשר הוא נבחר למורה השנה בבית הספר, והוא מקבל את הפרס מול משפחתו, חבריו ותלמידיו.
בסיום הסרט מתגלה שבראד השיג תואר שני, התחתן עם ננסי ב-2006, ואף היה קמע של קבוצת הבייסבול אטלנטה ברייבס.
ג'יימס וולק – בראד כהן
דומיניק סקוט קיי – בראד כהן כילד
טריט ויליאמס – נורמן כהן, אבא של בראד
פטרישיה היטון – אלן כהן, אמא של בראד
ג'וני פאקר – ג'ף כהן, אחיו הקטן של בראד
מייק פניווסקי – המנהל מאייר
שרה דרו – ננסי קין, בת הזוג של בראד
ווינה גוהנסון – מנחת קבוצת התמיכה בטורט
ג'ייק אוסטין ווקר – הבריון שמציק לבראד בילדותו
התסריט נכתב בהתבסס על ספרו של כהן, ובוים על ידי פיטר וורנר.
כהן הופיע בתוכנית של אופרה וינפרי ב-2006, וב-2007 בוועידה בה נאם וריגש מאוד את הקהל שלפי שיריוור (מאולימפיאדת הנכים) "צחק ולאחר מכן בכה, שוב צחק ושוב בכה וכשסיים הריעו לו וכיבדו אותו".
כתוצאה מאותה ועדה והפופולריות שכהן גרף, שיריוור הציע לעבד את סיפורו של כהן לסרט אותו שיריוור יפיק.
כדי לשמור על רמת האמינות של הטיקים, צפו וולק וקיי בסרטונים ביתיים של כהן ונעזרו במדריך מיוחד לפיתוח קול כדי שיוכלו להעביר את הקולות המדויקים של הטיקים.
(בדרך כלל, הטיקים עוברים בשלב הילדות, אך הטיקים של כהן נשארו גם בחייו הבוגרים, מה שגרם לו להגיד שהוא מקווה שלא יעיפו אותו מהסרט שלו עצמו).
כהן פיקח במשך כל זמן ההפקה על הריאליזם והדיוק שבסרט הן מבחינה ביוגרפית והן מבחינת התסמונת עצמה, אך הוא ציין שכמה אירועים מחייו הושמטו ותאריכים שונו כדי להתאים למגבלת הזמן של הסרט.
טרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד", וכן סדרת האנימציה, כוללים דמויות שנוצרו על ידי רוברט זמקיס ובוב גייל.
הדמות הראשית של הסדרה היא מרטי מקפליי.
במהלך הטרילוגיה, הוא נוסע בזמן בעזרת מכונה זמן שהומצאה על ידי חברו אמט בראון ופוגש את הנבל, ביף טאנן, בכמה תקופות זמן שונות, וכן מבקר את אבות משפחתו וצאצאיו.
התרשים הבא מסכם את הדמויות העיקריות בסדרה והקשרים בנהן.
מרטין שיימוס "מרטי" מק'פליי (מגולם על ידי מייקל ג'יי פוקס) הוא בן הזקונים של ג'ורג' מקפליי ולוריין ביינס.
מרטי נוסע בין העבר לעתיד, נתקל באבותיו ובצאצאיו.
מרטי וידידו דוק בראון משחזרים את רצף החלל-זמן בעת מפגשיהם השונים עם ביף טאנן, או עם בני משפחתו, אותם הם פוגשים בנקודות שונות בזמן.
ג'ורג' דאגלס מק'פליי (בגילומו של קריספין גלובר בסרט "בחזרה לעתיד", ובגילומו של ג'פרי וייסמן בסרטים "בחזרה לעתיד 2" ו"בחזרה לעתיד 3"), הוא אביהם של דייב, לינדה ומרטי, כתוצאה מנישואיו ללוריין ביינס.
למרות שזו אחת מהדמויות הראשיות בסרט הראשון, ג'ורג' מופיע רק בהופעת קמאו בסרטים השני והשלישי של הטרילוגיה.
בתחילת הסרט הראשון, מוצג ג'ורג' בשנת 1985 כחלשלוש, וכיעד העיקרי של מעשי הבריונות של ביף טאנן.
בשנת 1955 אין לג'ורג' חברים, התומכים בו כאשר ביף וחברי הכנופיה שלו מתנכלים לו ולתלמידים אחרים בבית הספר.
לג'ורג' יש חיבה למדע בדיוני, והוא כותב סיפורים קצרים, אבל אף פעם לא חולק אותם עם אחרים, בשל חשש מדחייתו.
בשל דרישותיו הכספיות המוגזמות של גלובר, בשני סרטי ההמשך דמותו של ג'ורג' צומצמה באופן משמעותי, ולתפקיד לוהק השחקן ג'פרי וייסמן.
וייסמן לבש תותבות על מנת להידמות לגלובר, וחיקה את האופן בו גלובר גילם את דמותו של ג'ורג'.
סרטי ההמשך כוללים בתוכם גם חומרים אשר צולמו במקור עבור הסרט "בחזרה לעתיד", בהשתתפותו של גלובר.
התוצאה הייתה הצגת דמותו של ג'ורג' בצורה כל כך משכנעת, שהוליכה שולל הרבה מאוד אנשים.
גלובר לא היה מרוצה מכך, ותבע.
התביעה הסתיימה באימוץ כללים מחמירים יותר על ידי איגוד שחקני המסך כדי למנוע מהתרחשות נוספת של המצב הזה.
דייוויד "דייב" מק'פליי (בגילומו של מארק מק'לור) הוא בנם הבכור של ג'ורג' מק'פליי ולוריין ביינס.
בשנת 1985, לפני שמרטי חוזר בזמן לשנת 1955, דייב עובד בבורגר קינג, אבל בשנת 1985 "המתוקנת", הוא לובש חליפה כעובד צווארון לבן חסר ייחוד במשרד רואי חשבון.
בסצנה שנמחקה מהסרט "בחזרה לעתיד 2", בשנת 1985 שבציר הזמן החלופי שנוצר על ידי ביף, נראה דייב כאלכוהוליסט מכור להימורים כתוצאה ממותו של ג'ורג' ונישואיה השניים של לוריין לביף.
לינדה מק'פליי (בגילומה של ונדי ג'ו ספרבר) היא ילדתם האמצעית ובתם היחידה של ג'ורג' מק'פליי ולוריין ביינס.
בשנת 1985, לפני שמרטי חוזר בזמן לשנת 1955, ללינדה יש בעיות במערכת יחסים עם בחור לא-ידוע, ולא ברור אם היא לומדת במכללה או אם יש לה עבודה.
לאחר שמרטי חוזר לשנת 1985 "המתוקנת", לינדה עובדת בבוטיק והיא מושכת את תשומת לבם של בנים רבים.
ג'ניפר פרקר היא דמות בגילומה של קלודיה ולס בסרט "בחזרה לעתיד", ובגילומה של אליזבת שו בסרטים "בחזרה לעתיד 2" ו-"בחזרה לעתיד 3".
בשנת 1985, ג'ניפר היא תלמידת תיכון בהיל ואלי, יחד עם החבר שלה מרטי מק'פליי.
בשנת 2015 היא נשואה למרטי, ולשניים יש שני ילדים - מרטי ג'וניור ומרלין.
מרטי ג'וניור ומרלין מק'פליי (שניהם מגולמים על ידי מייקל ג'יי פוקס) הם זוג תאומים, צאצאיהם של מרטי מק'פליי וג'ניפר פרקר, המוצגים בסרט "בחזרה לעתיד 2".
שיימוס ומגי מק'פליי (בגילומם של מייקל ג'יי פוקס וליאה תומפסון) הם מהגרים איריים, והסבא-רבא והסבתא רבתא של ג'ורג' מק'פליי.
בסרט "בחזרה לעתיד 3", מרטי מתיידד עם שיימוס ומגי.
בעוד מגי לא סומכת על "האיש הצעיר והמוזר", לשיימוס יש תחושה מוכרת עליו והוא מאמין שלעזור לו זה הדבר הנכון לעשות.
לזוג יש בן בשם ויליאם (הסבא-רבא של מרטי).
בדומה לצאצאיו, שיימוס מוטרד על ידי בן-משפחת טאנן, ביופורד טאנן.
מגי מק'פליי מגולמת על ידי ליאה תומפסון, שגם משחקת את לוריין ביינס, האמא של מרטי, למרות שבין מגי לבין לוריין אין קשר דם.
בערוץ הפרשנות ב-DVD של הסרט השלישי, אומר בוב גייל כי לצוות הקריאטיבי של הסרט היה חשוב לכלול את תומפסון בסרט, והוא סבור כי לגברים של משפחת מק'פליי פשוט יש "נטייה גנטית" להימשך לנשים שנראות כמוה.
מרטין מק'פליי הוא מהגר אירי, אחיו של שיימוס מק'פליי, גיסה של מגי מק'פליי והדוד-רבא של מרטי מק'פליי.
בסרט "בחזרה לעתיד 3" שיימוס מספר למרטי שהיה לו אח בשם מרטין, שמעולם לא חשב על העתיד, ונתן לאנשים אחרים להתגרות בו ולגרור אותו לתגרות, כי חשש שיחשבו שהוא פחדן.
באופן שכזה הוא נגרר לתגרה בבר בווירג'יניה סיטי, נבדה, שבמהלכה הוא נדקר למוות בבטנו באמצעות סכין.
ויליאם שון מק'פליי הוא בנם הבכור של זוג המהגרים האיריים מגי ושיימוס מק'פליי, והוא הראשון למשפחת מק'פליי שנולד בארצות הברית.
ויליאם הוא סבא-רבא של מרטי מק'פליי.
לוריין ביינס-מק'פליי (בגילומה של ליאה תומפסון) היא אשתו של ג'ורג מק'פליי ואמא של מרטי, לינדה ודייב.
היא בתו הבכורה של סם וסטלה, ואחותם של מילטון, סאלי, וג'ואי.
בתחילת הסרט "בחזרה לעתיד", בשנת 1985, מוצגת לוריין כאישה בגיל העמידה, לא מאושרת, אלכוהוליסטית ושמנה.
אחרי שמרטי משנה את ציר הזמן, היא נראית בכושר ומוצגת כמי שנשואה באושר לג'ורג'.
בסרט "בחזרה לעתיד 2" היא עדיין נשואה באושר לג'ורג' בשנת 2015.
בשנת 1985 האלטרנטיבית, לוריין מוצגת כלוריין טאנן - מאחר שהתחתנה עם ביף, לאחר שזה הרג את ג'ורג'.
ד"ר אמט לת'רופ "דוק" בראון (מגולם על ידי השחקן כריסטופר לויד) הוא הממציא של מכונת זמן, אותה בנה ממכונית ספורט מדגם דלוריאן DMC-12. בנקודות שונות בזמן, דוק עוזר למרטי לשחזר את רצף החלל-הזמן, ולבטל שינויים שנגרמו כתוצאה ממסע בזמן.
בשנת 2008, ד"ר אמט בראון נבחר על ידי המגזין אמפייר במקום 76 ברשימת דמויות הקולנוע האהובות ביותר מכל הזמנים.
קלרה קלייטון (בגילומה של השחקנית מרי סטינבורגן) היא אשתו של דוק בראון והאמא של שני בניהם המשותפים, ז'ול ו-ורן, הנקראים על שמו של הסופר ז'ול ורן.
קלרה היא מורת בית ספר, שעברה להיל ואלי ובמקור מתה בתאונה, כאשר העגלה שלה צנחה אל תוך תהום גיא שונאש, אשר שמו שונה לגיא קלייטון, על שמה.
בסדרת האנימציה מתגלה כי קלרה, יחד עם שאר בני המשפחה, עוברים לתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, ומתגוררים יחד בחווה, מחוץ להיל ואלי, שם היא הופכת למורה בבית ספר יסודי.
ז'ול ארטוסתנס בראון ו-ורן ניוטון בראון הם שני בניהם שם דוק בראון וקלרה קלייטון.
השניים נקראים על שמו של הסופר האהוב ביותר על הוריהם - ז'ול ורן.
לשתי הדמויות היה תפקיד משנה מינורי בסרט "בחזרה לעתיד 3", אך הן פותחו בהרבה בהמשך, בסדרת האנימציה.
ז'ול, מופנם, בעיקר מחקה את גינויו של אביו ובעל תחומי עניין דומים, בעוד ורן נראה יותר חברותי ומוחצן.
מספר עלילות המוצגות בסדרת האנימציה מראות כיצד ז'ול או ורן משנים, בטעות, את ההיסטוריה, ואת הצעדים הדרושים לאחר מכן, על מנת לתקן את הנזק ולהשיב את ציר הזמן לקדמותו.
ביף האוורד טאנן (מגולם על ידי השחקן תומאס פ' וילסון) הוא בריון מקומי שמטריד את ג'ורג' מק'פליי.
הוא בן למשפחת בריונים מהיל ואלי, שרובם הטרידו בנים למשפחת מק'פליי, לאורך השנים.
ביף הוא צאצאו של ביופורד טאנן (גם בגילומו של וילסון), שהוא אחד מפורעי החוק של היל ואלי העמק במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19.
גריף (מגולם על ידי השחקן תומאס פ' וילסון) הוא נכדו של ביף טאנן.
גריף, ששם משפחתו לא מוזכר בסרט, הוא בריון, וחלק מכנופיה שכוללת את "דאטה", "ספייק" ו-"ווייטי", המופיעה בסרט "בחזרה לעתיד 2".
ביופורד טאנן (מגולם על ידי השחקן תומאס פ' וילסון) הוא הסבא-רבא של ביף טאנן.
הוא זכה לכינוי "כלב משוגע" על ידי כתב עיתון, בשל מזגו האלים ונטייתו להזיל ריר.
הוא מלווה לעיתים קרובות על ידי הכנופיה שלו, והוא מסוכסך עם מרשל ג'יימס סטריקלנד וסגניו.
מר סטריקלנד (בגילומו של השחקן ג'יימס טולקאן) הוא אחראי המשמעת בבית הספר התיכון אשר בו לומדים מרטי וג'ניפר, ואשר בו למדו ג'ורג', לוריין וביף.
מר סטקירלנד הוא נכדו של מרשל סטריקלנד.
מרשל ג'יימס סטריקלנד (בגילומו של השחקן ג'יימס טולקאן) הוא המרשל של היל ואלי בשנת 1885. מרשל סטריקלנד הוא הסבא של מר סטריקלנד.
למרשל סטריקלנד יש בן, אביו של מר סטריקלנד, אך לא ידוע מה שמו.
בחזרה למחר הוא סרט הרפתקאות ומדע בדיוני של חברת וולט דיסני שיצא לאקרנים ב-22 במאי 2015. הסרט מבוסס במקור על האתר "ארץ המחר" הממוקם בפארקים של דיסני.
את הסרט ביים בראד בירד, ומככבים בו ג'ורג' קלוני, יו לורי, בריט רוברטסון, ראפי קסידי, קתרין האן, טים מקגרו וקיגן-מייקל קיי.
קבוצת מדענים מחליטה ליישם את מיזמיהם הרחק מעיני הציבור, בעיר עתידנית ביקום אחר, המכונה "ארץ המחר".
מתקני שיגור לארץ המחר טמונים במקומות שונים כגון מגדל אייפל ואטרקציית "ארץ המחר" בדיסנילנד, והגישה אליהם ידועה רק לאותם מדענים.
דרכם של המדענים לגייס חברים חדשים היא באמצעות אנדרואידים המסוגלים לאתר אנשים בעלי חשיבה מיוחדת, וכן בעזרת תגים, שכאשר המיועד נוגע בהם, הוא רואה הדמיה של ארץ המחר.
אחד המדענים, פרנק (ג'ורג' קלוני), גורש מארץ המחר בעקבות המצאה שלו שגרמה לשערורייה.
יום אחד הוא פוגש נערה מרדנית בשם קייסי (בריט רוברטסון), ששמעה על ארץ המחר מפי ילדה מסתורית בשם את'נה (ראפי קסידי) באמצעות תג הדמיה.
קייסי מגלה רצון עז להגיע לשם.
פרנק מנסה להסביר לה שמדובר ברעיון שתם זמנו, אך משתכנע שלמעשה יש לה ייעוד מכריע גורל ושהיא חייבת להגיע לארץ המחר.
בתחילת הסרט ובסופו נראים פרנק וקייסי מספרים על הגעתם לארץ המחר.
סיפורו של פרנק קצר, ואילו קייסי מוסיפה את סיפורה, המגולל את עלילת הסרט ממבטה.
ג'ורג' קלוני - פרנק ולקר, מדען מבריק.
בריט רוברטסון - קייסי ניוטון
יו לורי - דייוויד ניקס, מנהיג וראש העיר של "ארץ המחר" והנבל הראשי של הסרט.
טים מקגרו - אביה של קייסי, מהנדס בנאס"א
בחזרה אל הבונקר הוא רומן היסטורי לנוער מאת אורה מורג, העוסק בידידות הנרקמת בין נער גרמני לנערה יהודייה על רקע משפטי נירנברג ומעשי הנוקמים.
הקטעים בספר העוסקים בקרב על ברלין כמו גם בהרעלה בסטלג 13 הם היסטוריים לחלוטין, אם כי עצירת משפטי נירנברג עד שתימצא ראיה לכך שהיטלר מת ומציאת עצם מגופו של היטלר, לא התרחשה במציאות.
פטר מילר, נער גרמני בן 14, מתגייס להגן על ברלין מפני הצבא האדום.
חרף התנגדות הוריו, הוא מוצב בדיוויזיית פאנצר אס אס היטלריוגנד, ומשתתף בקרב על ברלין.
כאשר הוא נמלט מהסובייטים, הוא מגיע בטעות לפיהררבונקר ומסתתר בו.
בבונקר נרקמים יחסי ידידות בינו לבין הלגה גבלס, בתם של יוזף ומגדה גבלס, והוא אף מתאהב בה.
פטר חוזה בקריסת השלטון הנאצי, וב-30 באפריל אף שומע במו אוזניו את היטלר יורה בעצמו.
כאשר ב-1 במאי מתאבדים הזוג גבלס, מגדה מרעילה את כל ילדיה כדי למנוע מהם לפול בשבי הסובייטי.
פטר מנסה להציל את הלגה, אולם נכשל בכך.
לאחר כיבוש הבונקר בידי הסובייטים, פטר מוצא את הלסת של היטלר לאחר שהגופה כולה נשרפה.
הוא מחביא את הלסת בבונקר כדי למנוע ממנה לפול בידי הסובייטים, הנחושים למצוא ראיה שהיטלר אכן מת.
פטר מגלה שהוריו נרצחו בידי הנאצים, כי תלו דגל לבן על ביתם.
פטר עובר לגור אצל דודתו בעיר נירנברג, שם הוא מגלה שאחיו היינץ, אשר שרת במהלך המלחמה כקצין בוורמאכט, כלוא במחנה השבויים סטלאג 13 ליד נירנברג.
הוא מצליח ליצור עמו קשר.
במקביל, עוקבת העלילה אחר עפרה קליין, נערה ארץ-ישראלית ילידת גרמניה.
אביה של עפרה, האופה אריה, מקבל מכתב מסתורי מאחיו הרמן החי בנירנברג, המבקש ממנו לבוא לגרמניה במהירות כיוון שדרוש אופה יהודי.
עפרה אינה מתלהבת לעזוב את הארץ, ובלית ברירה באה עם הוריה לגרמניה.
בנירנברג, מתוודע אריה לסיבה אמיתית שלשמה הוזמן: אחיו הרמן הצטרף לקבוצת הנוקמים בהנהגתו של יוסף חרמץ, והם מתכננים להרעיל את הלחם שמוגש לשבויים הגרמנים בסטלאג 13. אריה מצטרף אל המשימה בהתלהבות.
בינתיים, עפרה נפגשת עם פטר והם מתיידדים.
שניהם מצליחים להתנגב ולהיות נוכחים במשפטי נירנברג.
היינץ מספר לפטר על ארגון נאו-נאצי בשם "אודסה" המנסה לשחרר את בכירי השלטון הנאצי העומדים למשפט.
ואכן, למחרת עוצר עורך הדין הגרמני של הנאשמים את המשפט בטענה שיש להעמיד לדין גם את היטלר עצמו, או להביא ראיה לכך שהוא אכן מת.
בשל טענתו, המשפט נעצר למשך 20 יום.
פטר מבין שזו תחבולה של הנאו-נאצים כדי לעכב את המשפט עד שצוללת תגיע ובאמצעותה יוברחו הנאשמים.
הוא מספר לנוקמים על כך, ויחד עם עפרה בם חוזרים לבונקר בברלין ומוציאים מתוכו את הלסת שפטר החביא.
מומחים קובעים שזו אכן הלסת של היטלר, והיא מהווה ראיה מוחצת לכך שהוא אכן מת.
המשפט ממשיך, והנאו-נאצים נאלצים לגנוז את תוכניתם.
בעזרתו של אריה, הנוקמים מחדירים את כיכרות הלחם המורעלים למחנה השבויים וגורמים לתחלואה ומוות המוניים.
פטר מגלה זאת מאוחר מדי, ולשמחתו מתבשר שאחיו נמלט מהמחנה עוד לפי כן ולפיכך לא הורעל.
בסצנת הסיום עפרה חוזרת לישראל ומספרת לחבריה על חלק מההרפתקאות שעברה.
עפרה קליין - נערה ארץ-ישראלית ילידת גרמניה, בתם של אריה ויהודית.
נוסעת יחד עם הוריה לגרמניה ומתיידדת שם עם פטר.
יחד הם מספקים את ההוכחה שהיטלר אכן מת.
פטר מילר - נער גרמני בוגר ההיטלריוגנד, אשר מתחבא בפיהררבונקר לקראת סוף המלחמה.
נגמל מהאידאולוגיה הנאצית שלו לאחר שהוריו נרצחו.
אריה קליין - אביה של עפרה, בעלה של יהודית, אחיו של הרמן.
אופה ילד גרמניה אשר עלה לישראל שנה לאחר עליית הנאצים לשלטון.
באמצעותו מצליחים הנוקמים להחדיר את הלחם המורעל למחנה השבויים.
דמותו מבוססת על דמות אמיתית בשם אריה דיסטל.
יהודית קליין - אשתו של אריה ואמה של עפרה.
הרמן קליין - אחיו של אריה.
נותר בגרמניה תחת שלטון הנאצים, ובמהלך מלחמת העולם השנייה חי ביערות כפרטיזן.
לאחר המלחה הצטרף לתנועת הנוקמים.
יוסף חרמץ - דמות היסטורית.
היינץ מילר - אחיו הגדול של פטר.
שרת בוורמאכט בדרגת מיור (רב-סרן).
בניגוד לפטר, לא נגמל מהאידאולוגיה הנאצית גם לאחר שנודע לו על רצח הוריו.
אף נרמז בספר שביצע פשעי מלחמה.
נמלט ממחנה סטלאג 13, זמן קצר לפני שמתבצעת בו ההרעלה הגדולה.
הלגה גבלס - דמות היסטורית.
בתם של יוזף ומגדה גבלס.
מתיידדת עם פטר במהלך שהותם המשותפת בפיהררבונקר.
אמה רוצחת אותה כדי למנוע ממנה לפול בשבי הסובייטי.
כמו כן בספר מופיעות באקראי דמויות היסטוריות רבות.
ביניהן: אווה בראון, פטר שפר, גוטהרד היינריצי, ארתור אקסמן, לודוויג שטומפפגר, הרמן גרינג, יוסיף סטלין, גאורגי ז'וקוב, איוואן קונייב ודווייט אייזנהאואר.
בחזרה מטואיצ'י הוא סרט דרמה-הישרדות ביוגרפי אוסטרלי שבוים על ידי גרג מק'קלין ונכתב על ידי ג'סטין מונג'ו.
הסרט מתבסס על הספר "בחזרה מטואיצ'י" מאת יוסי גינסברג, שמגולל את סיפורו האמיתי.
יוסי גינסברג היה צעיר ישראלי שהרפסודה שבה שט בנהר הטואיצ'י התהפכה, והוא נאלץ לשרוד כשלושה שבועות ביערות הגשם של בוליביה.
בסרט מככבים דניאל רדקליף, אלכס ראסל, תומאס קרצ'מן, יסמין קאסים, ג'ואל ג'קסון ויאצק קורמן.
יוסי גינסברג, צעיר ישראלי מרמת גן, יוצא לטיול בדרום אמריקה אחרי שירותו הצבאי.
בג'ונגלים של בוליביה הוא חובר לשני ידידים הרפתקנים, קווין ומרקוס, ולטיפוס מפוקפק בשם קארל.
קארל מוביל אותם אל מעמקי יערות האמזונס ושם נוטש יחד עם מרקוס את יוסי וקווין.
עד מהרה החלום הופך לסיוט, כאשר יוסי מוצא את עצמו לבד בג'ונגל, נאבק באיתני הטבע ומנסה לשרוד במסע מטלטל בין תקווה ויאוש.
בתחילת שנות ה-80, הרפתקן ישראלי בשם יוסי גינסברג נוסע לבוליביה במטרה לטייל ביער האמזונאס.
בהגיעו לבוליביה, הוא פוגש את מרקוס סטאם, מורה משווייץ ואת חברו קווין גייל, מטייל אמריקאי וצלם חובב.
השלושה נשארים בלה פאס באכסניה שנמצאת בקהילה היהודית.
באחד הימים, יוסי מטייל באחד השווקים ופוגש זר ששואל אותו אם הוא אמריקאי, יוסי משיב שלא.
במהלך השיחה, הזר האוסטרי, קארל רופקצ'ר, מספר על קיומו של שבט שלא התגלה קודם לכן אותו כדאי להם לראות.
קארל טוען שהוא מכיר את הג'ונגל ושהוא חבר קרוב של אנשי השבט.
יוסי, שנרגש מההזדמנות לטייל בג'ונגל לא ממופה ולחשוף שבט שטרם התגלה, בוחר להאמין לקארל.
יוסי חוזר לאכסניה ומנסה לשכנע את מרקוס וקווין להצטרף למסע.
השניים סקפטיים לאור סיפוריו של קארל, אך לאחר שכנועים הם מסכימים להצטרף.
יום למחרת, השלושה פוגשים את קארל בזמן שהאחרון רוכש ציוד מתאים לקראת המסע, אך מופתעים כאשר קארל יוצא מהחנות עם הציוד ומפציר בהם לשלם עליו.
יוסי, מרקוס, קווין וקארל מנווטים בג'ונגל במשך מספר ימים.
החבורה מגיעה לכפר בשם "אריאמס" שם נדמה שקארל אכן מיודד עם המקומיים.
החבורה נשארת לישון בכפר למשך הלילה ובבוקר ממשיכים במסעם.
במהלך ההליכה, מרקוס חווה קשיים ומתגלה שרגליו מדממות.
בזמן הזה, קווין ויוסי נעשים מותשים מתלונותיו החוזרות והנשנות של מרקוס.
יוסי, קווין וקארל מתלבטים כיצד להמשיך את המסע.
קארל רוצה לעזוב את השלושה ולהזעיק עזרה, אבל קווין ויוסי מתנגדים לתוכנית.
בזמן הזה מרקוס כבר לא מסוגל ללכת והחבורה מציעה לבנות רפסודה על מנת לנווט בנהר במטרה להישאר יחד (בניגוד לסיפורו האמיתי של יוסי, לפיו החבורה חזרה על עקבותיה לאריאמס ושם הם בנו את הרפסודה בעזרתם של המקומיים).
החבורה בונה את הרפסודה ומתחילים לשוט בנהר.
למרות זאת, הנהר גועש והרפסודה מתנגשת בסלעים, מה שהופך את המשימה לקשה ביותר.
קארל מתעצבן לאחר שקווין תופס פיקוד על הרפסודה, לאחר מכן קארל מקרב אותה לחוף ואומר שהוא יוצא לצוד.
קווין מבחין בפחד של קארל ממים ומסיק שהוא לא יודע לשחות.
יוסי הולך לחפש את קארל, כדי להשאירו קרוב לשלישייה על מנת שהאחרון לא ינטוש אותם.
מרקוס וקארל מחליטים לסיים את המסע וללכת במשך שלושה ימים לכיוון הכפר הקרוב, משם הם יחזרו ללה פאס.
במקביל, יוסי וקווין ממשיכים את מסעם בנהר הגועש, אך הרפסודה נשברת.
יוסי נסחף בנהר ומתרחק מקווין.
בלי סכין, כלי הישרדות או אימוני שטח, יוסי מאלתר לעצמו מחסה במטרה לשרוד באקלים של האמזונאס.
יוסי מתחיל לאבד תקווה לאחר שאיבד את דרכו בג'ונגל ומתחיל לתהות אם הוא ישרוד וימצא את דרכו למקום מיושב.
יוסי שוהה בג'ונגל לבדו במשך שבועיים ובמהלך הזמן, הוא חווה הזיות שקשורות לעברו.
בינתיים, קווין מחולץ על ידי תושבים מעיירה סמוכה ונלקח לעיירה "רורנבאקה", הנמצאת במרחק של 120 מייל (193 ק"מ) מיוסי.
ברורנבאקה, קווין יוצר קשר עם הרשויות במטרה שאלו יחפשו את יוסי.
לאחר חיפושים בעזרת מסוק שלא הניבו פרי, קווין עדיין מאמין שיוסי בחיים.
קווין נעזר באחד המקומיים שבבעלותו סירה כדי לחפש את יוסי.
לבסוף, השניים מוצאים את יוסי, שנחלש וחלה במהלך שהותו בג'ונגל ומחזירים אותו לרורנבאקה.
הסרט מסתיים באפילוג החושף שקארל שיקר בקשר לשבט האבוד.
מתברר שקארל נוהג לשקר למטיילים במטרה לגרור אותם לניווטים מסוכנים ושהוא מבוקש על ידי הרשויות.
קארל ומרקוס מעולם לא הגיעו בחזרה ללה פאס ומעולם לא נראו בשנית.
הסרט הוקדש לזכרו של מרקוס.
דניאל רדקליף - יוסי גינסברג
יאצק קורמן - מוני גינסברג
ג'ואי ויירה - בלאק ג'ק
פאריס בולטי - איש בוליבי
לואיס ג'וש לופז - טיקו
ב-10 בפברואר 2016, לוהק דניאל רדקליף לדמותו של יוסי גינסברג, וב-21 במרץ 2016, לוהקו אלכס ראסל ותומאס קרצ'מן לדמויותיהם של קווין וקארל, בהתאמה.
צילומי הסרט התחילו ב-19 במרץ 2016 והסתיימו ב-13 באפריל 2016.
הסרט הוקרן לראשונה במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי מלבורן ב-3 באוגוסט 2017, והקרנת הבכורה שלו נערכה ב-9 בנובמבר 2017, באוסטרליה.
בישראל, הסרט הוקרן לראשונה באוקטובר 2017 במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, והוא יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-22 במרץ 2018.
טרם ההקרנה כפי שהוצגה בבתי הקולנוע בישראל, מעביר דניאל רדקליף מסר לישראלים הצופים בסרט, בו הוא מודה ליוסי גינסברג ומאחל לצופים צפייה מהנה.
האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט את הציון 54%, בהתבסס על 46 ביקורות, ואת הציון הממוצע 5.6/10. באתר "Metacritic", הסרט קיבל את הציון 48 מתוך 100, בהתבסס על 14 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות מעורבות בדרך כלל".
הכתב ג'ונתן ברקן מ-"Dread Central" נתן לסרט את הציון 4.5 מתוך 5 ואמר כי זה "ללא ספק, הסרט המרגש ביותר, מלהיב, ומעורר השראה שראיתי השנה".
בחזרה מעמק רפאים הוא רומן עברי מאת חיים באר, שיצא לאור בשנת 2018 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
המספר ברומן הוא במאי של סרטי תעודה המוזמן להלווייתו של סופר נודע, שבעקבות נישואיו לנוצרייה נקבר בבית קברות נוצרי בעמק רפאים.
הבמאי שואף ליצור סרט תעודה על חיי הסופר, וחוקר את חייו בשיחות עם האלמנה, הבן והמאהבת של הסופר, ועם אנשים שהכירו אותו.
תוך כדי כך נחשפים פרטים על הקהילה הספרותית שבתוכה פעל הסופר ועל תהליך היצירה הספרותית.
באר אמר על ספרו: "זה בעצם ספר על השאלה מה קורה אחרי מותו של סופר, מה נשאר אחריו, מה יהיה עם הארכיון שלו, עם שימור הזיכרון שלו בתרבות."
הרומן מתרחש במאה ה-21 (כפי שניתן ללמוד, למשל, מהשימוש שעושים גיבוריו ב-Waze).
אף שזהו רומן בדיוני, מוזכרים בו אישים אמיתיים רבים (מהם שנפטרו ומהם שחיים במועד התרחשותו), ובהם הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, חוקר הספרות אבנר הולצמן, ההיסטוריון אריה מורגנשטרן ורבים אחרים.
המספר הוא במאי של סרטי תעודה, שבין השאר יצר סרט על הסופר (הבדיוני) הנודע אלישע מילגרוים.
נעמי זלקינסון, אלמנתו של הסופר, מזמינה את הבמאי להגיע להלווייתו של הסופר, שנפטר בוורוצלב שבפולין, וארונו הובא ארצה.
זלקינסון היא נוצרייה, מצאצאי הסופר היהודי המומר יצחק זלקינסון, ולכן הלוויה מתקיימת בבית הקברות הבינלאומי המשיחי הצמוד לבית הקברות הטמפלרי ברחוב עמק רפאים במושבה הגרמנית בירושלים.
להלוויה מגיע רוגל, בנו היחיד של מילגרוים, מנישואיו הראשונים, ודורש שאביו ייקבר בחלקת הקבר שקנה לעצמו בהר הזיתים, אך דרישתו לא נענית.
אל הבמאי נלוו שְׁדֵמָה, הקריינית של תוכניות הספרות ברדיו, וחברתה ויוי בצלאל.
הבמאי ממשיך לגלות עניין בחייו של מילגרוים, ובין השאר נפגש לשיחות אודותיו עם אלמנתו, עם חוקר הספרות ד"ר מתי חלפי, שהקדיש את חייו לחקר יצירתו של מילגרוים, עם ישעיהו הומינר, המתפרנס מבניית עצי יוחסין ועוד.
גם שדמה אוספת פרטים על מילגרוים, ומשתפת את הבמאי בממצאיה.
במשך הזמן מתברר לבמאי שבניגוד למצופה ממנה, האלמנה לא פעלה להנצחת זכרו של המנוח, אלא להפך, פיזרה את עיזבונו לכל עבר, כך שיהיה קשה מאוד לאתר את חלקי העיזבון לשם מחקר.
כעבור זמן נעלמה האלמנה, והבן רוגל השיג צו מבית המשפט, המורה להעביר את גופת אביו ממקום קבורתה לחלקת הקבר בהר הזיתים.
הבמאי נפגש לשיחה גם אתו.
בעקבות מידע מפתיע ביותר שמגיע אליו הוא נפגש בפולין עם ד"ר אלכסנדרה (אולה) פאראדובסקי מאוניברסיטת ורוצלב, שמתגלה כמאהבת של מילגרוים בעת ששהה בעירה לשם כתיבת ספרו האחרון.
בהמשך לכך הוא מאתר את נעמי זלקינסון בלונדון, ומקבל ממנה מידע רב, שמשלים לתחושתו את הפאזל של חייו ומותו של מילגרוים.
פגישה עם פרופ' ברברה סטיין, חוקרת חסידות שהייתה מיודדת עם נעמי זלקינסון, מלמדת אותו שפתרון החידות אינו פשוט כל כך.
הרומן "בחזרה מעמק רפאים" הוא יצירה ארס פואטית בשתי רמות:
המספר הוא במאי של סרטי תעודה, החותר ליצור סרט תעודה על חייו של הסופר אלישע מילגרוים.
לאורך הרומן מוצגים מאמציו ולבטיו בכיוון זה, ומילות הסיום של הרומן עוברות מהתייחסות ליצירה זו להערה ארס פואטית כללית: "כל יצירת אמת היא פגומה מעצם ברייתה".
אף שהרומן מתחיל בהלווייתו של הסופר אלישע מילגרוים, הוא נוכח ברומן לכל אורכו.
בין השאר מתוארים תהליך כתיבתו של הספר "נעטרי הקוצים", יצירתו הנודעת ביותר של מילגרוים, ותהליך כתיבתו ופרסומו של הספר "ומלאכים ייחפזון".
אריאל הורוביץ מציין שהספר עוסק ב"תעשיית הספרות בישראל, שכוללת לא רק את הספרים שרואים אור ונמכרים בחנויות הספרים – אלו הם רק חלק קטן מן התעשייה הזו, שכוללת, בין היתר, תוכניות ספרות ברדיו; מכוני מחקר באוניברסיטה; הוצאות לאור; סוכנים ספרותיים; אלמנות של סופרים, ועוד.
באר, שמכיר היטב את העולם הזה, מציג אותו בספר הזה על קרבו ועל כרעיו, ואף אחד לא יוצא בו נקי; מיטיבי לכת אפילו יזהו, בין השורות, כמה מהדמויות האמיתיות שבאר סונט בהן.
אחרי חמישים שנות כתיבה ספרותית, באר בא חשבון עם התעשייה הזו ומציג אותה כשהיא רחוקה מתמימות ומאהבה כנה למילה הכתובה: גורמים אחרים ממלאים כאן תפקיד."
ספרים וסופרים תופסים מקום מרכזי ביצירתו של באר:
"חבלים" הוא רומן חניכה, המתאר את הכשרתו של המספר, חיים באר, לסופר, החל מילדותו וכלה בפרסום כתביו הראשונים בשירה ובפרוזה.
"לפני המקום" הוא רומן העוסק בתהליך יצירתו של ספר זה עצמו, ואגב כך מספר את סיפורם של ביבליופילים וחוקרי ספרות המתכנסים בברלין בשנים 2005–2006, ומעלים סיפורים על גורלם של ספרים שאבדו וספרים נדירים, כמו גם גורלם של יהודים שנספו בשואה וזכר השואה בגרמניה של ימינו.