tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"אינו" משמעו כלב, ו"יאשה" משמעו שד.
אינויאשה הוא האניו (שד למחצה), בנם של בת אנוש בשם איזיואי ושד בשם אינו נו טאישו (מפקד הכלבים) וסשומארו הוא אחיו החורג.
בילדותו, אינויאשה נדחה על ידי בני האדם בגלל הצד הלא אנושי שבו ועבר שלל של הצקות משדים בגלל שלדעתם הוא היה טמא.
לאחר שאינויאשה התבגר הוא פגש בכוהנת רבת עוצמה בשם קיקיו והתאהב בה, למרות שבהתחלה התעניין רק באבן 4 הנשמות שבה היא החזיקה, כיוון שהוא רצה להפוך לשד מלא ולנקום בכל אלה שדחו אותו בילדותו.
קיקיו שכנעה את אינויאשה לוותר על הרעיון להפוך לשד ובמקום זה הציעה לתת לו את האבן על מנת ששניהם יהפכו לבני אדם רגילים ויחיו באושר.
אך גנב אכזר בשם אוניגומו שקיקיו טיפלה בו רצה אותה ונתן את גופו לשדים שרצו לנקום בקיקיו.
אוניגומו סכסך בין אינויאשה לקיקיו וגרם לשניהם לחשוב שהם בגדו אחד בשנייה.
קיקיו ריתקה את אינויאשה לעץ הגושינבוקו וביקשה לשרוף את גופה יחד עם האבן.
50 שנה מאוחר יותר את אינויאשה משחררת קגומה-גלגולה של קיקיו.
לאחר שאינויאשה הרג את גברת מרבת הרגליים, השדה שהביאה את קגומה לעידן הפאודלי מלכתחילה, הוא מנסה לגנוב את האבן בעצמו.
שרשרת מיוחדת שהכינה קיקיו בזמנה מכניעה אותו כשקגומה אומרת לו "שב".
דם השד הזורם באינויאשה נותן לו יכולות על-טבעיות.
הוא מסוגל להרים משאות כבדים ולשבור קירות וסלעים.
הוא רץ במהירות דהירה של סוס והוא יכול לעבור מרחקים גדולים בקפיצה אחת בלבד.
לעיתים רואים במאנגה את אינויאשה נשכב על האדמה ומנסה להריח עקבות כלשהם, כיוון שהוא חצי כלב, חוש הריח של אינויאשה מפותח ביותר והוא מסוגל להריח דם, אבק שרפה וריחות אחרים ממרחקים.
כוחות גופנים ברמת על: חוזק, מהירות, עמידות, ריפוי, אינסטינקטים מהירים, זריזות, קפיצה לגובה עצום.
חושי על: חושי שמיעה וריח מפותחים.
להבי ברזל גונבי נשמות - לפני שאינויאשה קיבל את טססאיגה, ציפורניו היו הנשק הכי חזק שלו ולהבי הברזל היו המתקפה הכי חזקה שלו.
המתקפה יכולה לקרוע את האויבים שלו לשניים ולפצוע כל שד.
להבי דם - כשדמו של אינויאשה מתערבב עם המתקפה להבי ברזל, נוצרת מתקפה חדשה ואולטימטיבית.
אינויאשה מורח את דמו, או את דם אויבו על ציפורניו ומרסס את הדם שהופך לדמוי סכינים רבים.
השד שבו- כאשר עוזב את חרבו לזמן ממושך מאבד שליטה על עצמו, כל יכולותיו הגופניות עולות רמה ובנוסף ניתן לו כוח על חדש- חוסר כאב מפציעות.
הבגד האדום של אינויאשה- מגן עליו מפני אש וחום.
חרב טסאיגה- מסוגלת לקטול מאה שדים בהנפה אחת, מגנה על בני אנוש.
הנדן של טסאיגה- הנדן מחזיק את טסאיגה, ולכן חזק יותר ממנה.
חסין מפני התקפות ברק, וככל שאינויאשה הופך לחזק יותר בסיפור הנדן יכול לעמוד מפני יותר התקפות ברק.
צלקת הרוח- הטכניקה היא הבסיס לכל היכולות של טסאיגה.
על אינויאשה למצוא פתח קטן בין רוח השד שמייצרת טסאיגה לבין רוח השד שמייצר אויבו.
כשאינויאשה מכה במקום שבו שתיהן נפגשות, רוח הרסנית תוקפת את יריבו.
מתקפה זו מסוגלת להרוג מאה שדים ללא מגע ישיר.
גל התרעה - המתקפה האולטימטיבית של טסאיגה.
משלבת את היוקי (כוח תמא, מיוחס לרוב לשדים מרושעים) של היריב ואת "צלקת הרוח" ויוצרת מתקפה הנראית כמו טורנדו.
טסאיגה אדומה - הטכניקה נועדה לפרוץ את המחסום של נאראקו (אניגומו לשעבר).
כשאינויאשה משתמש בטכניקה זו חרבו הופכת אדומה וכשהוא משתמש ב"צלקת הרוח" כרגיל, המחסומים שנארוקו יוצר נהרסים.
קונגוסוהא - אינויאשה קיבל את הטכניקה לאחר שהביס שד יהלומים ששכן בקבר אביו.
לאחר מספר כישלונות של אינויאשה לפרוץ מחסומים חדשים שיצר נאראקו, המתקפה הזו יכולה לפרוץ כל מחסום שטססאיגה האדומה לא יכולה לפרוץ.
בעת המתקפה, טסאיגה מתכסה ביהלומים שאחר כך עפים לכיוון אויבו של אינויאשה.
מדו טסאיגה- מצב שבו טסאיגה יכולה ליצור פתח בן ממדים.
כמו כל שד למחצה, גם אינויאשה הופך פעם בכמה זמן לבן אדם, ליום אחד.
בלילה שבו הירח נולד מחדש, אינויאשה מאבד לגמרי את כוחות השד שלו והופך לבן אנוש ושיערו הופך לשחור.
בצורה זו, אינויאשה נעשה רגיש יותר אך הוא אינו מסוגל להשתמש בהתקפות רגילות חוץ מיכולותיו האנושיות.
רוב הזמן, אינויאשה נמצא בצורה זו.
הוא משתמש בכל הטכניקות שלו, כולל טסאיגה.
אינויאשה מסוגל להבין רגשות אך הוא נעשה מעט אגרסיבי וחצוף.
בצורה זו, אינויאשה מאבד כל שליטה על עצמו.
דם השד שבתוכו משתלט עליו והרצון היחיד שלו הוא להרוג עוד ועוד.
הוא לא יכול להבדיל בין ידיד לאויב ולא יכול לחוש שום רגשות מלבד התאווה לדם.
מצב זה מתקבל כשטסאיגה, שנועדה להגן על אינויאשה מפני ההפיכה לשד, נשברת.
ברוב הפעמים אינויאשה יוצא מהמצב הזה כשקגומה אומרת לו "שב", אך בסרט השני, לאחר שקגומה מנשקת אותו הצד האנושי שבאינויאשה מתחיל לפעום והוא חוזר לתפקד.
אינוויקטה גראונד היה אצטדיון כדורגל בפלאמסטיד שבלונדון, ששימש את ארסנל בין 1890 ל-1893.
האצטדיון נקרא על שם אינוויקטה, המוטו של מחוז קנט שהיה המחוז שבו שכן פלאמסטיד באותה תקופה.
המתחם היה האצטדיון הטוב הראשון של ארסנל, והיה מצויד ביציע, שורה של טראסות וחדרי הלבשה.
האצטדיון שכן בפלאמסטיד היי סטריט; מאנור גראונד, האצטדיון הישן של ארסנל, שכן בצד הנגדי של הרחוב והיה קטן מאוד בהשוואה לאינוויקטה גראונד; הנהלת ארסנל נאלצה להשתמש בעגלות צבאיות על מנת לספק מקומות ישיבה לצופים.
כאשר הנהלת ארסנל העבירה את המועדון לאצטדיון הוא עדיין היה חובבני, ובמשחקיו צפו כאלף צופים בממוצע.
אולם, בתוך שנה המועדון הפך למקצוען ושינה את שמו לוולוויץ' ארסנל.
מספר הצופים במשחקי ארסנל גדל בהתמדה, כולל שיא של 12,000 במשחק נגד הארט אוף מידלות'יאן ב-30 במרץ 1891, שהסתיים בתבוסה 1 - 5 לרעת ארסנל.
הנהלת ארסנל התכוונה להשתמש באצטדיון גם עבור עונת 1893/1894, שהייתה העונה הראשונה בפוטבול ליג בתולדות המועדון.
אולם, ג'ורג' ויבר שהיה בעלי האצטדיון העלה את דמי השכירות על האצטדיון ל-350 לירות שטרלינג על מנת ליהנות גם כן מהתקופה הטובה של ארסנל.
הנהלת ארסנל לא יכלה לשלם סכום כה גבוה והחליטה להחזיר את המועדון למאנור גראונד, אותו רכשה מיד לאחר הנפקת מניות.
ההנהלה ניצלה את קיץ 1893 על מנת לבנות יציעים ומתקנים בסיסיים נוספים באצטדיון.
קבוצת החובבים רויאל אורדננס פקטוריס שיחק מספר פעמים באינוויקטה גראונד; אולם, הקבוצה עזבה בסוף 1894 וויבר לא הצליח למצוא תחליף עבורה.
לבסוף הוא החליט להרוס את האצטדיון, ובנה במקומו בתי מגורים.
הרחובות העוברים כיום באתר של האצטדיון הם מינרל סטריט והקטור סטריט; חלק מהטראסות הישנות של האצטדיון עדיין נמצאות בגינות האחוריות של בתי הקטור סטריט.
אינוונציה (מאיטלקית – Inventio – "המצאה") היא צורה מוזיקלית אומנותית, פוליפונית, מתקופת הבארוק באירופה (ראשית המאה ה-18).
הצורה מתייחדת בכך שהיא מופיעה באופן כמעט בלעדי ברשימת יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך, וכתובה לכלי מקלדת.
אינוונציות נוספות נכתבו בידי מלחין איטלקי בעל פרסום דל בשם פרנצ'סקו אנטוניו בונפורטי (1672–1749), אך אלו נותרו אלמוניות, בניגוד לאינוונציות הידועות של באך.
הקומפוזיטור יוהאן סבסטיאן באך כתב חמש עשרה אינוונציות דו קוליות (רי"ב 772–786) וחמש עשרה אינוונציות תלת קוליות (רי"ב 787–801).
כותרתן של האחרונות היא למעשה "סינפוניות".
באך כתב כל אינוונציה (מכל סוג) בסולם שונה, כך שאין שתי אינוונציות מאותו סוג אשר כתובות באותו סולם.
האינוונציות הדו קוליות, בשל פשטותן לרוב לא מנוגנות בקונצרטים, אלא נותרות יצירות לביצוע על ידי תלמידים ופסנתרנים חובבים.
האינוונציות התלת קוליות המורכבות, לעומת זאת, כן מנוגנות בקונצרטים.
פסנתרן יוצא דופן הוא גלן גולד, שהקליט את האינוונציות כולן.
האינוונציות הדו קוליות מסוימות אף עובדו לדואטים של כלים שונים.
יצירות נוספות בצורת אינוונציה נמצאות אצל באך בספר המקלדת לבנו וילהלם פרידמן באך.
האינוונציות כאמור, כתובות לשניים או שלושה קולות עצמאיים, וכתובות לכלי מקלדת.
הסכימה הכללית של האינוונציה היא למעשה פסקאות מוזיקליות, אשר מופרדות בקדנצות ברורות.
לקראת כל קדנצה מתרחשת מודולציה לאחד הסולמות הקרובים לטוניקה, כאשר הפסקה המוזיקלית הבאה ממשיכה לרוב מאותו סולם אליו הובילה המודולציה האחרונה.
הפסקה האחרונה נמצאת או מובילה חזרה אל הטוניקה ומסיימת בה.
באינוונציות ניתן להבחין בשניים או יותר נושאים תמטיים.
לרוב, יופיעו הנושאים אחד אחרי השני בקול מסוים, כאשר הקול הבא יכנס במהרה וישמיע את הנושאים באותו סדר כבקאנון, ובהתאם למבנה כניסת הקולות בפוגה.
ישנם יוצאי דופן, כמו באינוונציה הדו-קולית בלה מז'ור, אשר פותחת בשני קולות כאשר כל אחד מהם מנגן נושא אחר מנושאי האינוונציה.
לאחר תצוגת הנושאים מופיעות סקוונצות אשר מובילות אל הקדנצה החותמת פסקה מוזיקלית.
מכיוון שז'אנר זה הוא מצומצם מאוד, בעייתי להגדיר אותו בצורה מדויקת.
עם זאת, ניתן לראות באינוונציה מאפיינים של חטיבות צורת סונאטה (כמו ביצירות רבות מאת באך ומלחיני בארוק נוספים); פתיחה בטוניקה והצגת הנושאים המוזיקליים, מעבר לחלק דרמטי יותר הפותח באחד הסולמות הקרובים (כמעט תמיד בדומיננטה), ואשר בו מספר מודולציות, ומן הסתם גם מספר זהה של קדנצות.
אחרי החלק הזה, אשר ניתן לראות בו "פיתוח", יגיע חלק נוסף הזהה לרפריזה, ובו יופיעו הנושאים בשלמותם, כשחלק זה הוא לרוב בסולם הטוניקה, ותמיד יסיים בו.
מהירות ביצוע האינוונציות אינה מצוינת בכותרת כל יצירה.
עם זאת, ביצוען נע בין בטמפו מתון (מודרטו) עד נמרץ, פרט לאינוונציה התלת קולית בדו מינור שהיא אינוונציה יחסית איטית, וקיימת בשתי גרסאות; גרסה פשוטה, וגרסה עם קישוטים מאת באך עצמו.
אינו שאקי (או אינו שקי; 1912 – 9 בפברואר 1982) היה הדקאן המייסד של הפקולטה לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שסיים את לימודי הרפואה ורפואת השיניים בז'נבה בשנת 1936, עלה לארץ ישראל.
הוא השתקע בירושלים, היה חבר ב"הגנה", שירת במלחמת העצמאות והשתחרר משירות צבאי ב-1952 בדרגת רב-סרן.
עם שחרורו מצה"ל החל להקים את בית הספר לרפואת שיניים.
הוא אסף סביבו רופאי שיניים ממכריו, בהם יעקב לוין-אפשטיין, יצחק מיכמן ויוסף הרמל, שהפכו לגרעין ההוראה, המחקר והניהול של בית הספר.
שאקי עסק בהוראה ובארגון, הקים את המחלקה לאבחון, רפואת הפה ורדיולוגיה, ועמד בראשה 17 שנים.
בין השנים 1953 עד 1965 היה מנהל בית הספר במסגרת הפקולטה לרפואה.
בשנת 1965 הפך בית הספר לפקולטה עצמאית, ושאקי היה לדקאן הראשון של הפקולטה, תפקיד שבו כיהן עד 1969.
במקביל לעבודתו בפקולטה, פתח שאקי קליניקה פרטית בירושלים והפך לאחד מרופאי השניים הידועים והמוערכים בעיר.
בין מתרפאיו היה גם דוד בן-גוריון.
כחלק מתפיסתו את הרפואה בכלל ורפואת השיניים בפרט כפעולה מונעת ומתמשכת, טבע את המונח "מתרפא" בניגוד ל"חולה".
כמו כן הרחיב את תפיסת פעילות רופא השיניים לרפואת הפה בכלל (כולל הלסת ובלוטות הרוק).
שנים רבות היה פעיל בארגונים בינלאומיים, היה יועץ לרפואת שיניים לארגון הבריאות העולמי ויו"ר הוועדה לחינוך של הארגון הבינלאומי לרפואת-שיניים (FDI).
בתפקידו זה שימש כיועץ להקמה ופיתוח של בתי ספר לרפואת שיניים בארצות אפריקה ובאיראן.
בין השנים 1977–1979 היה דקאן בית הספר לרפואה של אוניברסיטת פחלאווי בשיראז.
בנוסף לפעילותו היה גם אספן ספרים וציורים.
לזכרו נקבעו פרס לסטודנטים מצטיינים, מפעל הרצאות שנתיות של "משגב" (המכון לחקר מורשת יהדות ספרד והמזרח) ורחוב בשכונת רמת שרת בירושלים.
בתורת החוגים, אינוולוציה על חוג R היא אנטי-אוטומורפיזם מסדר 2, כלומר העתקה המקיימת את התכונות הבאות: , , ו- לכל x,y בחוג.
אינוולוציה על חוג קומוטטיבי אינה אלא אוטומורפיזם מסדר 2 לכל היותר, ובאופן כללי צמצום האינוולוציה למרכז של R משרה אוטומורפיזם מסדר 2 לכל היותר.
חוג שאין לו אידיאלים הנשמרים תחת האינוולוציה נקרא חוג -פשוט.
לכל אידיאל I, החיתוך נשמר תחת , ולכן חוג הוא -פשוט אם ורק אם הוא פשוט במובן הרגיל, או שהוא מהצורה עם האינוולוציה המוגדרת לפי , כאשר S עצמו פשוט.
כאשר R אלגברה פשוטה המרכז שלה הוא שדה.
ממיינים את האינוולוציות לשני סוגים, לפי הפעולה שלהם על המרכז:
האינוולוציה היא מסוג ראשון אם הפעולה על המרכז טריוויאלית,
ומסוג שני אם הפעולה על המרכז אינה טריוויאלית; במקרה זה יש למרכז תת-שדה, ממימד 2, שהפעולה עליו טריוויאלית.
לדוגמה, פעולת השחלוף של מטריצות היא אינוולוציה מסוג ראשון של אלגברת המטריצות.
הפעולה , המעתיקה מטריצה למטריצה הצמודה, היא אינוולוציה מסוג שני של אלגברת המטריצות מעל המרוכבים, המשרה את הצמוד המרוכב כאוטומורפיזם של המרכז.
תהי R אלגברה עם אינוולוציה .
האלגברה איזוטרופית אם קיים איבר כך ש-, והיפרבולית אם יש לה אידיאל ימני כך ש-, כאשר .
מאינוולוציה נתונה אפשר ליצור אינוולוציות חדשות: אם אינוולוציה של R, אז לכל הפיך, היא אנטי-אוטומורפיזם, וזו אינוולוציה אם הוא איבר מרכזי.
כשהאינוולוציה מסוג ראשון, התנאי הזה מכריח את u להיות סימטרי או אנטי-סימטרי.
מעובדה זו נובע שכל אינוולוציה מסוג ראשון של אלגברת המטריצות צמודה לאחת משתי אינוולוציות: השחלוף ("האינוולוציה האורתוגונלית" של המטריצות), והאינוולוציה הסימפלקטית (הקיימת רק בממד זוגי).
בעקבות כך אפשר למיין את האינוולוציות מסוג ראשון של אלגברה מדרגה סופית לשני טיפוסים, לפי התנהגות האינוולוציה לאחר הרחבת סקלרים לשדה פיצול: האינוולוציה היא מטיפוס אורתוגונלי אם היא נעשית אורתוגונלית, ומטיפוס סימפלקטי אם היא נעשית סימפלקטית.
אינוולוציה מסוג שני נקראת תמיד מטיפוס אוניטרי.
(מטריצה המקיימת את התנאי נקראת אורתוגונלית עבור האינוולוציה האורתוגונלית, ואוניטרית עבור האינוולוציה האוניטרית).
אם הן אינוולוציות על האלגברות הפשוטות (שמרכזן המשותף F), כך שאם שתיהן מסוג שני אז הן משמרות את אותו תת-שדה, אז היא אינוולוציה של המכפלה הטנזורית ; מסוג ראשון אם לשתי האינוולוציות אותו סוג, ומסוג שני אחרת.
אם שתי האינוולוציות מאותו סוג, אז המכפלה היא מטיפוס אורתוגונלי אם שתיהן מאותו טיפוס, ומטיפוס סימפלקטי אחרת.
כל תבנית ביליניארית לא מנוונת על מרחב וקטורי V (מממד סופי) מגדירה אנטי-אוטומורפיזם על , לפי .
זוהי אינוולוציה אם התבנית סימטרית או אנטי-סימטרית, הרמיטית או אנטי-הרמיטית.
האינוולוציה מסוג ראשון אם התבנית סימטרית או אנטי-סימטרית, ומסוג שני אם היא הרמיטית או אנטי-הרמיטית.
אינוורארי היא עיירה במעמד של רויאל בורו (royal burgh) במחוז ארגייל וביוט (Argyll and Bute) בסקוטלנד, על חופו המערבי של מפרץ לוך פיין בסמוך לתחילתו, ועל כביש A83. העיירה היא בירת נפת ארגייל (Argyll) ומשכנם ההיסטורי של הדוכסים לבית ארגייל.
ההיסטוריה של אינוורארי קשורה לתולדות הקלאן של קמפבל, שמהם יצאו הדוכסים של ארגייל.
במקום נבנה ב-1453 בית ומגדל מבוצרים על ידי הרוזן (Earl) הראשון של ארגייל.
סביב המבצר קמה עיירה קטנה והיא הוכרזה כבורו (Burgh – ישות אוטונומית) של הברונות ב-1474, וב-1648 העניק צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה (שהיה ממוצא סקוטי) לעיירה מעמד של רויאל בורו.
ב-1744 החליט ארצ'יבלד קמפבל, הדוכס השלישי של ארגייל (Archibald Campbell, 3rd Duke of Argyll) להרוס את הטירה הקיימת ולבנות אותה מחדש.
לפני בניית הטירה מחדש הייתה העיירה אוסף של בקתות צנועות בסמוך לאתר הטירה והדוכס הורה לפנות את התושבים על מנת לשפר את חזות ביתו, ולהקים את העיירה במקומה הנוכחי.
עוד ב-1747 הכין ויליאם אדם (William Adam) תוכניות להקמת אינוורארי החדשה, אך עד 1770 כמעט שלא נעשה דבר, והיה זה הדוכס החמישי שהחליט לבנות את העיירה מחדש במתארה הנוכחי.
מבנים רבים באינוורארי המחודשת היו פרי תכנונו של ג'ון אדם, ובהם מלון ארגייל ברחוב פרונט (Front Street), ובית המידות (Town House).
התוצאה הסופית היא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לערים חדשות שנבנו בסקוטלנד של המאה ה-18, ומרבית המבנים במרכז אינוורארי ראויים לשימור בשל החשיבות הארכיטקטונית של העיירה.
המסאי הנודע ד"ר סמואל ג'ונסון, שהיה ידוע בסלידתו מסקוטלנד, כתב על אינוורארי החדשה .
בשלט האצולה של העיירה מתאר רשת דייגים המוטלת על האוקיינוס, שבתוכה לכודים חמישה מליחים.
הסופר הבריטי ארתור צ'ארלס פוקס-דייוויס (Arthur Charles Fox-Davies; 1928-1871) שהתמחה בהרלדיקה ציין בספרו "המדריך השלם להרלדיקה" (A Complete Guide to Heraldry) כי אין ספק כי השלט קדום וכי הוא אחד משלטי האצולה היוצאים מהכלל שפגש.
אינוורארי היא עיירה שעיקר פרנסתה על תיירות.
תיירים נמשכים למקום הן בשל מיקומה על שפת המפרץ כשמאחוריה הגבעות המיוערות של המחוז והן בשל מבניה הג'ורג'יאניים.
העיירה נהנית גם מתקנה שקבע הממשל בסקוטלנד ב-2004 המחייבת נהגי אוטובוסים לנוח אחרי כל שעתיים נהיגה.
תקנה זו הפכה את העיירה לנקודת עצירה מרכזית לאוטובוסים שכן היא נמצאת במרחק של שעתיים נסיעה מגלאזגו, וכל קווי האוטובוסים מגלזגו לקמפבלטאון, אובן ופורט ויליאם עוצרים בעיירה למשך 20 דקות.
קבוצת השינטי (ענף ספורט ייחודי לסקוטלנד הדומה להוקי שדה) המקומית (Inveraray Shinty Club) זכתה באליפות סקוטלנד בענף ב-2004.
ב-2005, לאחר הפסקה בת 70 שנים, הוקמה בעיירה תזמורת חמת חלילים.
כבר בשנתה הראשונה זכתה התזמורת (Inveraray and District Pipe band) בפרס בכל תחרות שבה השתתפה.
ב-2009 זכתה התזמורת בכל התחרויות ברמה השנייה (Grade 2) שבה השתתפה וקודמה לרמה הראשונה (Grade 1), וב-2011 זכתה במקום הרביעי באליפות העולם לתזמורות חמת חלילים (World Pipe Band Championships).
אינוורארי היא יעד תיירותי פופולרי.
הבניינים הלבנים המיוחדים של העיירה על שפת המפרץ כשמאחוריהם גבעות מיוערות מצטלמים היטב.
אתרי התיירות העיקריים באינוורארי הם:
טירת אינוורארי (Inveraray Castle) - ב-1744 החליט ארצ'יבלד קמפבל, הדוכס השלישי של ארגייל (Archibald Campbell, 3rd Duke of Argyll) להרוס את הטירה הקיימת ולבנות אותה מחדש.
בניית הטירה ארכה ארבעים שנים, ועל העבודה פיקחה משפחת אדם (Adam), שבניה ידועים עד היום כארכיטקטים ומעצבים מוכשרים.
התוצר הסופי לא היה טירה במובן המסורתי, אלא בית אחוזה ג'ורג'יאני בקנה מידה גדול, טירת אינוורארי.
במשך השנים ביקרו בטירה כמה ידועי שם.
המלכה ויקטוריה ביקרה בטירה ב-1847. הקשר עם המלוכה התחזק כאשר נישאה בתה, הנסיכה לואיז (Louise), ליורש של ראש שבט קמפבל, המרקיז מלורן (Marquis of Lorne), ב-1875, דבר המעיד על המעמד הגבוה יחסי של משפחת ארגייל באותה תקופה.
ספיישל חג המולד 2012 של סדרת הדרמה התקופתית הבריטית אחוזת דאונטון צולם בטירה זו שהוצגה בסדרה כטירת דנאיגל (Duneagle Castle).
כלא אינוורארי (Inverary Jail) – מבנה ג'ורג'יאני שתוכנן על ידי ג'יימס גילספי גרהאם (James Gillespie Graham 1855-1776) ב-1813 וכלל גם בית משפט.
המבנה נפתח ב-1820, הורחב ב-1848 ונסגר באוגוסט 1889. בית המשפט המשיך לתפקד במבנה עד 1954. המבנה שופץ בשנות ה-80 של המאה ה-20 ונפתח כאתר תיירות ב-1989 שבו מציגים כיצד התנהלו המשפטים ואת חיי האסירים במאה ה-19.
המוזיאון הימי של אינוורארי (Inverarary Maritime Heritage Museum) – שוכן בשלוש ספינות העוגנות לרציף.
אחת מהן נושאת את שמה של ספינת הקיטור הקטנה "ניצוץ חיים" (Vital Spark), ספינה בדיונית המככבת בספריו של נייל מונרו (Neil Munro; 1930-1863), עיתונאי וסופר סקוטי יליד אינוורארי.
הבית שבו נולד מונרו באינוורארי קרוי כיום על שמו של פארא הנדי (Para Handy), הגיבור הספרותי המשמש כקברניט הספינה הבדיונית בספריו של מונרו.
מגדל הפעמונים (Bell Tower) – נבנה בין השנים 1921 ל-1931 כהנצחה לחללי שבט קמפבל במלחמת העולם הראשונה.
גובהו 38.5 מטרים והביקור בו מאפשר להשקיף על העיר.
במגדל המתקן השני במשקלו בעולם לעשרה פעמונים, המופעל מדי פעם.
אינוורנס היא עיר בהיילנדס שבסקוטלנד, היא ממוקמת על שפת הנהר נס והתעלה הקלדונית והיא הבירה האדמיניסטרטיבית של מחוז אינוורנס ונחשבת לבירת אזור ההיילנדס.
אינוורנס שוכנת ליד שני אתרי קרב חשובים: הקרב בבלאר נאם פיין מהמאה ה-11 נגד נורווגיה שהתרחש על ה-Aird, וקרב קלודן מהמאה ה-18 שהתרחש ב- קולדן.
העיר חווה התפתחות כלכלית משמעותית מאוד בשנים האחרונות, והתוצר הגולמי לאדם בעיר עלה בכ-86% בין השנים 1998 ל-2008, ההתפתחות המהירה ביותר בסקוטלנד והשנייה בערכה בממלכה המאוחדת.
העיר נוסדה לכל המאוחר במאה ה-6 והיא שוכנת בקרבת האתר בו התרחש קרב קלודן, מהמשמעותיים בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת.
הבניינים הישנים שנותרו הם צלב העיר העתיק (1685), צריח העיר (לשעבר בית כלא), הכנסייה הגבוהה הישנה (1769–1772), וקתדרלת סנט אנדרו (1866–1871).
העיר היא הצפונית ביותר בממלכה המאוחדת.
אוכלוסיית העיר מתפתחת מהר מאוד, מהמהירות ביותר באירופה, מ-40,949 תושבים בשנת 2001 ל-46,870 תושבים בשנת 2012, כאשר רבע מאוכלוסיית ההיילנדס מתגוררת בעיר ובסביבתה הקרובה.
איכות החיים בעיר היא הטובה ביותר בסקוטלנד והחמישית בממלכה המאוחדת כולה.
כמו רוב הממלכה המאוחדת, לאינוורנס יש אקלים ימי (Koppen : Cfb).
אך האקלים בעיר זו קר הרבה יותר מאשר בחלקים הדרומיים יותר של בריטניה.
כמות משקעים גבוהה יורדת בכל ימות השנה.
במתמטיקה, אינוולוציה היא פונקציה שהיא ההופכית של עצמה.
כלומר, פונקציה חד-חד-ערכית בין שתי קבוצות , המקיימת את התכונה לכל .
דוגמה יסודית לאינוולוציה היא הפעולה של לקיחת משלים של קבוצה, או הפעולה של שלילת פסוק לוגי.
בתחומים מסוימים במתמטיקה יש לאינוולוציה משמעות מסוימת בהקשר בה היא מוגדרת.
בתורת החבורות, למשל, כל איבר מסדר 2 הוא אינוולוציה (למעשה איבר הוא אינוולוציה אם ורק אם ההומומורפיזם הוא אינוולוציה כפונקציה).
מן ההגדרה נובע שאינוולוציות הן תמיד פעולות אונאריות חד-חד-ערכיות.
כלומר הן תמורות על תמונתן.
תמורה היא אינוולוציה אם ורק אם בפירוק שלה למחזורים זרים מופיעים רק חילופים ונקודות שבת.
מספר האינוולוציות שמוגדרות על קבוצה סופית של n איברים נקרא מספר־טלפון ה-n-י.
מספרים אלו מקיימים את נוסחת הנסיגה:
הוכחה: נניח ללא הגבלת הכלליות שהקבוצה היא .
יש אינוולוציות שבהן n נקודת שבת (כל אינוולוציה כזו מתאימה לאינוולוציה אחת על ).
יש אינוולוציות שבהן n עובר ל- (כל אינוולוציה כזו מתאימה לאינוולוציה אחת על ).
פונקציית הזהות היא אינוולוציה באופן טריוויאלי.
אלו דוגמאות פרטיות לפעולת לקיחת הופכי בחבורה, שהיא תמיד אינוולוציה.
באופן כללי פונקציה ממשית היא אינוולוציה אם ורק אם הגרף שלה סימטרי ביחס לישר y=x.
פעולת ההצמדה של מספר מרוכב ופעולת השחלוף ופעולת הצמדה של מטריצה.
אינוולוציות אלה הן במובן של תורת החוגים.
מבין האיזומטריות של המישור האינוולוציות הן: פונקציית הזהות, כל שיקוף וכל סיבוב של 180 מעלות.
פעולת השלילה בלוגיקה היא אינוולוציה.
באופן דומה, כך גם פעולת המשלים בתורת הקבוצות.
באופן כללי יותר, פעולת המשלים באלגברה בוליאנית היא אינוולוציה.
הצפנה באמצעות מכונת אניגמה היא אינוולוציה – תהליך הפענוח של טקסט מתבצע על ידי הפעלה חוזרת של המכונה על הטקסט המוצפן.
אינואיט אטקטיגיט (בגרינלנדית: Inuit Ataqatigiit,"קהילת העם") היא מפלגה סוציאליסטית דמוקרטית בדלנית גרינלנדית השואפת להפוך את גרינלנד למדינה עצמאית.
המפלגה, שנוסדה ב-1978, דגלה גם בהגברת שיתוף הפעולה עם שבטי הילידים שמסביב לחוג הארקטי.
בבחירות 2009 לפרלמנט של גרינלנד קיבלה המפלגה את מרבית הקולות ומנהיג המפלגה קופיק קלייסט נבחר להיות ראש הממשלה ה-4 של גרינלנד.
המפלגה ניצחה שוב בבחירות בשנת 2021, לאחר שלוש מערכות בחירות שבהן הפסידה למפלגת סיומוט.
אינובלודז' (בפולנית: Inowłódz) הוא כפר במחוז טומשוב מזובייצקי שבפרובינציית לודז' בפולין, בסמוך לנהר פיליצה, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה במסמך משנת 1145, ובמאה ה-14 הוענקו לו זכויות מגדבורג.
בשל מיקומו האסטרטגי של היישוב על המעבר שבנהר פיליצה, המקום בוצר, ונבנתה סביב היישוב חומה.
באמצע מאה ה-17 נהרס היישוב על ידי הפולשים השוודים.
לאחר חלוקת פולין השתייך לשטחי פולין הקונגרסאית, ובשנת 1870 נשללו מהיישוב זכויות העיר שלו, בעקבות מרד ינואר.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב קשות, בשל קרבתו לחזית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1537, אך זו נקטעה במהלך המאה ה-17, וחודשה רק במחצית השנייה של המאה ה-18. קהילה יהודית עצמאית התקיימה במקום מראשית המאה ה-19.
מסוף המאה ה-19 הפך היישוב ליעד קיט מועדף ליהודי הסביבה, והדבר שימש כמקור פרנסה מרכזי ליהודי המקום, לצד חייטות.
בשנות העשרה של המאה ה-20 שימש כרב הקהילה הרב יחזקאל הלשטוק, ואחריו ועד השואה כיהן בה הרב א"י גינגולד.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה ישבו בכפר 426 יהודים, ועם הגעת פליטים יהודים מהסביבה, עלה מספרם לכ-600 בשנת 1941.
באוגוסט 1942 הועברו יהודי הכפר לגטו טומשוב מזובייצקי, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום.
בית הכנסת העתיק של הכפר נשרף במהלך המלחמה.
אינווסטיטורה היא כינוי לטקס הסמכה סמלי.
בטקס האינווסטיטורה מוענקים לבעל התפקיד החדש חפצים סמליים שמסמלים את הסמכויות, החובות, הזכויות והתפקידים החדשים שלו.
החפצים המוענקים הם בדרך כלל בגדים ייצוגיים המיוחדים לתפקיד החדש, וכן חפצים אחרים כגון: שרביט, חרב או טבעת.
טקס האינווסטיטורה נערך בדרך כלל במינוי לתפקידים עתיקים או דתיים, כמו הכתרת מלכים, מינוי לתפקידי אצולה והסמכה לכהונה.
בטקס האינווסטיטורה יש חשיבות רבה למעניק החפצים, שכן הוא זה שמכוחו מקבל בעל התפקיד את סמכויותיו וזכויותיו.
המונח "אינווסטיטורה" הפך לשם נרדף למינוי לתפקידי כמורה או אצולה בולטים, אף שלעיתים האינווסטיטורה היא רק חלק אחד מטקס הכניסה לתפקיד.
המושג נשאב מן השפה הלטינית, והוא מבוסס על המילה "vestis" שפירושה: גלימה.
הביטוי המקורי מתייחס לנתינת הגלימה המייחדת תפקיד טקסי מסוים בטקס המינוי.
במקומות רבים בעולם העתיק למשרות בכירות היה לבוש מסורתי שייצג אותן, הענקת לבוש זה סימלה את כניסתו של האדם לתפקיד.
עם השנים נוספו חפצים אחרים המסמלים תפקיד, וגם הענקתם נכללת באינווסטיטורה.
בטקס הכתרת מלכי בריטניה למשל, המלך המתמנה לובש בגדים טקסיים שונים ומוענקים לו כדור ועליו צלב, טבעת ושני שרביטים.
האינווסטיטורה הייתה מקובלת מאוד במינויים בימי הביניים.
האינווסטיטורה נערכה על ידי האדון בעת מינוי ווסל, האדון העניק חפץ סמלי לווסל ובכך הראה את חשיבותו של הווסל, ומאידך גיסא, את עליונותו של האדון.
קיום האינווסטיטורה הפך לסימן של כפיפות פאודלית, ולכן היה חשוב ביותר.
דוגמה לחשיבות האינווסטיטורה היא מאבק האינווסטיטורה בימי הביניים.
במאות ה-11 וה-12 התקיים ויכוח בין המלכים החילוניים של אירופה, ובייחוד קיסרי האימפריה הרומית הקדושה לבין האפיפיורים בשאלה: מיהו שיבצע את טקס האינווסטיטורה, בו הוענקו שרביט וטבעת, לבישופים חדשים, האם השליט החילוני באזור הדיוקסיה של הבישוף או האפיפיור.
משמעותו של ויכוח זה הייתה: למי צריכה להיות נאמנות הבישוף?
ולפיכך, הן הקיסרים והן האפיפיורים היו נכונים להיאבק בנושא זה.
הוויכוח גרם לבסוף למלחמת אזרחים באימפריה הרומית הקדושה, לכיבוש רומא פעמיים, על ידי שני קיסרים שונים ולהליכה לקנוסה.
האינווסטיטורה מקובלת כיום בטקסי מינוי לתפקידים במוסדות היררכיים ושמרניים.
בנוסף לכנסייה ולמלוכה שהוזכרו לעיל, נערכת אינווסטיטורה גם במינויים לשיפוט במדינות רבות, במינוי לתפקידים בכירים בצבא או בארגונים ביטחוניים אחרים (לדוגמה, בטקס מינוי רמטכ"ל בישראל מעניקים ראש הממשלה ושר הביטחון לרמטכ"ל דרגות רב-אלוף), במינויים באקדמיה או במוסדות אחרים.
אִינוּכְּטוּן (Inuktun, בגרינלנדית: avanersuarmiutut, בדנית: nordgrønlandsk, polarskimoisk, thulesproget) היא שפתם של האינוגואיטים, עם אינואיטי החי בצפון גרינלנד (קאנאק והכפרים הסמוכים לה).
מלבד העיר קאנאק, אינוכטון מדוברת גם בכפרים מוריאוסק (Moriusaq) (או מוריאוהק (Muriuhaq) באינוכטון), סיאורפלוכּ (Siorapaluk) (או היאורפלוכּ (Hiurapaluk) באינוכטון), קקרטט (Qeqertat) (או קיכּיקטט (Qikiqtat) באינוכטון), סוויסיוויכּ (Savissivik) (או הוויכיוויכּ (Havighivik) באינוכטון) וקקרטרסואק (Qeqertarsuaq) (או קיכּיקטכואק (Qikiqtarhuaq) באינוכטון).
השפה היא שפת אסקימו-אלאוט, והיא נמצאת מבחינה דיאלקטולוגית בין שפת ה-כּלשׂיסוט של גרינלנד לבין שפת ה-אינוקטיטוט של קנדה.
ישנם כמה הבדלים דקדוקיים ולקסיקליים קטנים בין אינוכטון וכלשיסוט, למשל, בהחלפת העיצור /s/ של כלשיסוט בעיצור /h/ שנהגה לעיתים קרובות כעיצור חכי, חוכך, אטום.
אינוכטון גם מאפשרת רצפים של עיצורים יותר מאשר כלשיסוט שמאפשרת רצפים של שני עיצורים שונים רק אם הראשון הוא /ʁ/.
האינוגואיטים היו האינואיטים האחרונים שעברו מקנדה לגרינלנד, וייתכן שהם הגיעו במאה השמונה עשרה.
השפה תוארה לראשונה על ידי החוקרים קנוד רסמוסן ופטר פרויקן שנסעו דרך צפון גרינלנד בתחילת המאה העשרים והקימו תחנת מסחר בדונדאס בשנת 1910.
לאינוכטון אין אורתוגרפיה משלה והיא לא נלמדת בבתי הספר.
עם זאת, רוב תושבי קאנאק והכפרים הסמוכים משתמשים באינוכטון בתקשורת היומיומית שלהם.
כיום, כל דוברי האינוכטון מדברים גם גרינלנדית ורבים מדברים גם דנית ומעטים אף אנגלית.
+פונמות באינוכטון סדקי ענבלי וילוני חכי מכתשי שפתי(־שִנִּי) אפיɴŋnm סותם q k t p מחוכך ʦːחוכך h χːɣxː [ç] sːv מקורב(צדי)ʁjl* אלופון h
העיצורים הסימוןהגרפי תעתיק IPA הערך הפונטי Gg ɣ נהגה כהגיית גימ"ל רפה ghxː נהגה כהגיית כ"ף רפהHh h נהגה כהגיית ה"א ç נהגה לעיתים קרובות כצליל בין שי"ן ימנית ל־כ"ף רפה .
+תנועות באינוכטון אחורית קדמית סגורהuː iː פתוחה aː* תוספת פונמה בהתאמה
<big>התנועות<big> הסימוןהגרפי תעתיק IPA הערך הפונטי Aa [a] נהגית כהגיית פתח Aa\aa [:a] נהגית כהגיית פתח ארוכה Ii [i] נהגית כהגיית חיריק Ii\ii [:i] נהגית כהגיית חיריק ארוכה Uu [u] נהגית כהגיית שורוק Uu\uu [:u] נהגית כהגיית שורוק ארוכה
האינוגואיטים או אינוחואיטים (באינוכטון: Inughuit או Inuhuit) הם עם אינואיטי החי בצפון גרינלנד (קאנאק והכפרים הסמוכים לה) .
בעבר היו ידועים בשם "אסקימוסים קוטביים", הם הקבוצה הצפונית ביותר של אינואיטים, והעם הצפוני ביותר בעולם.
האינוגואיטים מהווים כ-1% מאוכלוסיית גרינלנד.
האינוגואיטים מדברים באינוכטון, דיאלקט של אינוקטיטוט ובכלשיסוט, הניב הרשמי של השפה הגרינלנדית.
מאמינים שהאינוגואיטים הם צאצאים של אנשי הת'ולה שהתפשטו ברחבי האזור הארקטי של צפון אמריקה בסביבות המאה האחת עשרה.
הם השתמשו וסחרו בברזל ממטאוריטים כמו המטאוריט של קייפ יורק.
ההתיישבות המוקדמת ביותר של אנשי ת'ולה שהתגלתה נמצאה באומנאק של ימינו.
היו גם מגעים נרחבים עם עמים אינואיטים אחרים מאזורים שונים.
בסביבות המאה ה-17, שינויי האקלים קיררו את האזורים הצפון-מערביים של גרינלנד וניתקו את האינוגואיטים מאינואיטים מאזורים אחרים.
בתקופה זו האינוגואיטים פיתחו את השפה, התרבות והאופנה הייחודיים להם - כולם שונים באופן משמעותי מעמים אינואיטים אחרים.
בסביבות תקופה זו, האינוגואיטים איבדו גם את היכולת והכישורים לבנות קאיאקים או אומיאקים, מה שהגביל עוד יותר את הנסיעות והמגעים עם קהילות אחרות.
האירופים יצרו קשר לראשונה עם האינוגואיטים בשנת 1818, כשג'ון רוס הוביל משלחת לשטחם.
מאמינים שהם חיו בעבר בבידוד מוחלט, עד כדי חוסר מודעות לבני אדם אחרים, והם מצוטטים כאחת החברות הלא חקלאיות היחידות שחיו ללא סכסוכים מזוינים או לוחמה, מצב שנמשך גם לאחר מגע.
אריק הולטבד, דני, היה האתנולוג הראשון שהוכשר באוניברסיטה שחקר את האינוגואיטים.
במהלך אמצע המאה ה-19, האינואיטים מבאפין ביקרו וגרו עם האינוגואיטים.
האינואיטים מבאפין הציגו מחדש לאינוגואיטים כמה טכנולוגיות שאבדו להם כמו סירות, לייסטרים וחצים וקשתות.
האינוגואיטים מצידם לימדו את האינואיטים מבאפין צורה מתקדמת יותר של טכנולוגיית מזחלות.
מגלי ארצות אמריקאים ואירופים במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ניהלו קשרים נרחבים עם האינוגואיטים.
לחוקרים רוברט פירי ופרדריק קוק היו אינוגואיטים בצוותיהם ששימשו כמדריכים.
עם זאת, מגע מתמשך יותר עם זרים שינה היבטים רבים של חיי האינוגואיטים על ידי יצירת תלות בסחורות והחדרת מחלות חדשות.
האנתרופולוג והחוקר הגרינלנדי, קנוד רסמוסן, הקים עמדת מסחר באומנאק בשנת 1910. הוא גם פעל למודרניזציה של החברה האינוגואיטית על ידי הקמת מועצת ציידים עבור האינוגואיטים בשנת 1927. בתקופה זו הגיעו לאזור מיסיונרים נוצרים כדי להטיף.
כתוצאה מהבידוד היחסי של האינוגואיטים, הם נותרו נעדרים מהלאומנות האינואיטית גרינלנדית הגוברת ומתהליך בניית האומה שסחף את האינואיטים במערב ובדרום גרינלנד.
לעידן המלחמה הקרה שלאחר מכן היו השפעות משמעותיות על האינוגואיטים.
בשנות ה-50, ארצות הברית הקימה את בסיס התעופה ת'ולה סמוך לאומנאק.
זה אילץ אינוגואיטים רבים לנוע למעלה מ-116 קילומטרים צפונה לכיוון קאנאק, מה שהוכח כאסון לחיי התרבות והחברה של האינוגואיטים.
בני האינוגואיט חיים צפונית לחוג הארקטי בחוף המערבי של גרינלנד, בין 75°-80° N ו-58°-74° W.
היישוב הצפוני ביותר היה בכפר אטה (Etah) (ב-78° 19' N), אבל הוא ננטש עקב התנאים הקשים ביותר שם.
היישוב הקבוע הצפוני ביותר כיום הוא היאורפאלוק.
פיטופיק, הידוע גם בשם "דונדאס" או "ת'ולה" בפי האירופים, היה היישוב הראשי של האינוגואיטים עד 1953, כאשר הוא נעקר על ידי בסיס ת'ולה של ארצות הברית, ותושביו הועברו לקאנאק.
קאנאק, שהוקם ב-1953, הוא היישוב האינוגואיטי הגדול ביותר.
אינואיטים גרינלנדים (בגרינלנדית: kalaallit) הם העם הילידי של גרינלנד.
נכון לשנת 2012, כ-89% מאוכלוסיית גרינלנד (51,349 איש) הם אינואיטים גרינלנדים.
מבחינה אתנוגרפית, האינואיטים הגרינלנדים מורכבים משלוש קבוצות עיקריות, הדוברות שפות שונות.
הכלשיט: חיים במערב גרינלנד ודוברים כלשיסוט – 44,000–50,000 איש;
הטונומיט: חיים במזרח גרינלנד ("טונו") ודוברים טונומיט אוראסיאט (ידועה גם כטונומיסוט) – 3,000 איש;
האינוגואיט: חיים בצפון גרינלנד ודוברים אינוכטון – 800 איש.
מטבח האינואיטים מבוסס בעיקר על יונקים ימיים.
אינוואה (או אילו וואה; בלועזית: Inouwa) הוא מונח במסורת האיגבו המתאר גלגול נשמות.
תרגום המונח "אינוואה" לעברית הוא "לחזור לעולם".
על פי המסורת, גלגול נשמות מתרחש בין במשפחה הקרובה ובין המורחבת, ולפעמים האדם המתגלגל נשמות מיידע את המשפחה, לפני מותו, בתור מי הם יחזרו לעולם בגלגול הבא שלהם.
על פי מסורת האיגבו, קשור האדם עם אחד מאבותיו, ועם חלק מתכונותיו.
אבות אלו יכולים להתגלות בכמה אנשים שונים בעת ובעונה אחת.
אף על פי שלאחר התקופה הקולוניאליסטית של אפריקה מסורות נוצריות הפכו לדומיננטיות מאוד באפריקה כולל, ובכלל זה גם בניגריה, המדינה העיקרית של תרבות האיגבו, האינוואה נותרה אמונה רווחת גם לאחר צאתם של הבריטים, ובמקרים שונים התמזגה עם הדת הנוצרית לגרסת כלאיים מקומית, אשר משמרת חלק מרעיונות האינוואה באורח חיים נוצרי.
מצד שני, חדירה של רעיונות מערביים נוספים לאפריקה השחורה, כמו רעיונות ליברליים ונטורליסטים, גרמה לחלק מצאצאי האיגבו לפקפק במסורות אלו.
לבני האיגבו מעמד של יראת כבוד לאבותיהם.
חלק מאבותיהם, אשר חיים בדרכי המוסר של האיגבו, ומתים באופן הנחשב הראוי, לרבות טקסי הקבורה המתאימים, ממשיכים את חייהם גם לאחר המוות הפיזי.
אבות אלו הם ישויות רוחניות עבור בני האיגבו שמקיימים עבורם טקסי פולחן והקרבת קורבנות, ודואגים לשמר את זכרם, מתוך אמונה שישויות אלו משפיעות על חייהם על ידי תגמול על מעשים טובים או עונשים על מעשים רעים.
תכונות אופי, טמפרמנט ומאפיינים פיזיים של אדם קשורים לרוח מהאבות קודמים "אֱקֶה" אשר מתגלגל בו.
ה"אקה" נבחר עבור היילוד על ידי הבורא בזמן העיבור.
קרובי משפחה מזהים גלגול נשמות קודם, על ידי בדיקה של היילוד וחיפוש סימנים כמו כתמי לידה או תכונות פיזיות שהיו ל"אקה", תהליך שנקרא "איגבה-אגוּ".
הצהרות כמו גם התנהגות הנולד התואמים נפטר קודם, משתמשים כדי לוודא את זהותו של הילד בחיים קודמים.
אורקל יכולה גם לאשר את זהותו של תינוק בחיים של גלגול קודם.
מסורת האינוואה קשורה למסורת נוספת שנקראת אוגבנג'ה.
האוגבנג'ה הם רוחות רעות, אשר מצליחות לגרום לאמהות להוליד אותן במקום בנים "רגילים", אשר מתים בגיל צעיר מאוד ומתוכנן מראש, כחלק ממהלך רוחני שגורם למשפחה לחוסר מזל, ולפעמים לרצף של מיתות ילדים בגיל צעיר מאוד.
אינו קורבה (בדנית: Aino Korva; נולדה ב-16 בדצמבר 1942) היא דוגמנית אמריקאית ילידת דנמרק.
לאחר סיום בית הספר נסעה לאנגליה, שם עבדה כאו-פר.
היא למדה תקופה בקיימברידג', ולאחר מכן חזרה לדנמרק ועבדה בחברה לציוד רפואי.
היא גרה מספר שנים באי יווני, שם ניהלה מסעדה.
לאחר מכן שבה לארצות הברית.
היא נבחרה למיס דנמרק 1963, לאחר שאדם שהבחין ביופייה שלח תמונה שלה לתחרות.
בתחרות מיס תבל 1963 נבחרה לסגנית הראשונה (המקום השני) ובכך הביאה את ההישג הגבוה ביותר של דנמרק בהיסטוריה של התחרות.
בתחרות מיס עולם 1963 הגיעה למקום הרביעי.
בתחרות מיס אירופה 1963 הגיעה למקום השלישי.
בטקס בחירת מיס סקנדינביה 1964 הגיעה למקום השני.
היא עבדה מספר שנים כדוגמנית בניו יורק ובלוס אנג'לס והייתה בין היתר חתומה על חוזה עם סוכנות פורד.
באוגוסט 1968 הייתה דוגמנית השער של מגזין פלייבוי.
ביולי 1969 הייתה על שער מגזין קוסמופוליטן.
ב-1964 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "Sommer i Tyrol", קומדיה אודות דנים המבלים את החופשה שלהם באלפים האוסטרים.
ב-1965 גילמה מלכת יופי בסרט "Passer passer piger".
אינוויקטוס הוא סרט דרמת ספורט ביוגרפי משנת 2009, בבימויו של קלינט איסטווד ובכיכובם של מורגן פרימן כנלסון מנדלה ומאט דיימון כפרנסואה פייאנר.
הסיפור מבוסס על ספרו של ג'ון קרלין משנת 2008 "משחק האויב: נלסון מנדלה והמשחק שעשה את האומה" על האירועים בדרום אפריקה לפני ובמהלך גביע העולם ברוגבי 1995. נבחרת הרוגבי הלאומית, הספרינגבוקס, לא הייתה צפויה להגיע רחוק, כאשר המדינה נבחרה לראשונה לארח תחרות בינלאומית ברמה גבוהה לאחר פירוק האפרטהייד.
פרנסואה, אותו מגלם דיימון, היה הקפטן של נבחרת איחוד הרוגבי של דרום אפריקה.
הסרט הוצג בהקרנת בכורה בארצות הברית ב-11 בדצמבר 2009. שם הסרט, "אינוויקטוס", מתייחסת לכינוי של האל הרומי אינוויקטוס ומשמעות המילה מלטינית היא "בלתי מנוצח".
זהו גם שם שיר הנושא של הסרט שהולחן על ידי המשורר הבריטי ויליאם ארנסט הנלי (1849–1903).
הסרט התקבל בביקורות חיוביות וזכה למועמדויות בפרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע עבור פרימן (השחקן הטוב) ודיימון (שחקן המשנה הטוב ביותר).
הסרט גרף 122.2 מיליון דולר לעומת תקציב של 50–60 מיליון דולר.
הסרט מתמקד בנבחרת דרום אפריקה ברוגבי, הידועה בכינוי "הדלגנים" (הספרינגבוקס), כשנה לפני אליפות העולם ברוגבי שאמורה להיערך במדינה בשנת 1995 ועד לזכייה הסנסציונית בגמר נגד ניו זילנד (האול בלאקס).
הספרינגבוקס ניצלו באותו טורניר את הביתיות וניצחו את האול בלאקס בגמר בזכות שער שדה של ג'ואל סטרנסקי בהארכה.
הרוגבי היה הספורט המזוהה עם המיעוט הלבן ששלט במדינה בתקופת האפרטהייד.
הנבחרת הלאומית בצבעי הירוק והזהב, שהיו צבעי דגל האפרטהייד וצבעי המדים עוררה שאט נפש בקרב האוכלוסייה השחורה שרצתה לשנות את סמל הנבחרת וצבעיה, אך מנדלה התנגד, משום שבכך יתאמתו חששות הלבנים מפני נקמנותם של השחורים.
ב-11 בפברואר 1990, שוחרר נלסון מנדלה מכלא ויקטור ורסטר לאחר שבילה 27 שנים בכלא.
ארבע שנים לאחר מכן, מנדלה נבחר לנשיא השחור הראשון של דרום אפריקה.
נשיאותו ניצבת בפני אתגרים אדירים בעידן שאחרי האפרטהייד, כולל עוני ופשע משתוללים ומנדלה מודאג במיוחד מהחלוקה הגזעית בין דרום אפריקאים שחורים ולבנים, העלולה להביא לאלימות.
העוינות, ששתי הקבוצות מחזיקות זו כלפי זו, נראה כיום ביטחוני משמעותי, כאשר היחסים בין הקצינים הלבנים הממוסדים, ששמרו על קודמיו של מנדלה והמאבטחים השחורים החדשים שהקצה הקונגרס הלאומי האפריקני, מסומנים ומגלים עוינות גלויה וחוסר אמון הדדי.
בזמן שהשתתף במשחק רוגבי בין הנבחרת הלאומית ואנגליה, מנדלה מכיר בכך שחלק מהאנשים השחורים באצטדיון מריעים לאנגליה ולא למדינתם, שכן הנבחרת הדרום-אפריקנית מורכבת משחקנים שרובם לבנים; הוא מעיר שהוא עשה את אותו הדבר כשהיה כלוא באי רובן.
ביודעו כי דרום אפריקה אמורה לארח את גביע העולם ברוגבי בשנת 1995 בתוך שנה, משכנע מנדלה בישיבת ועדת הספורט הדרום-אפריקאית שנשלטה לאחרונה על ידי השחורים לתמוך בנבחרת הלאומית.
לאחר מכן הוא נפגש עם קפטן נבחרת הרוגבי של הספרינגבוקס, פרנסואה פייאנר ומרמז שניצחון בגביע העולם יאחד ויעורר את המדינה.
מנדלה חולק גם עם פרנסואה שיר בריטי, "Invictus", שהעניק לו השראה בתקופתו בכלא.
דרום אפריקאים רבים, הן שחורים והן לבנים, מפקפקים בכך שרוגבי יאחד מדינה שנקרעה כמעט מחמישים שנה של מתחים גזעיים, כמו אצל הרבה אנשים שחורים, במיוחד הרדיקלים, הנבחרת מסמלת עליונות לבנה.
עם זאת, גם מנדלה וגם פייאנר מאמינים היטב בתיאוריה שלהם שהמשחק יכול לאחד בהצלחה את המדינה הדרום אפריקאית המשוסעת.
הדברים מתחילים להשתנות כאשר השחקנים מתקשרים עם האוהדים השחורים ומתיידדים איתם.
במהלך משחקי הפתיחה, התמיכה מתחילה לצמוח בקרב האוכלוסייה השחורה.
עד המשחק השני, כל המדינה מתכנסת כדי לתמוך במאמצים הנבחרת ומנדלה.
צוות האבטחה של מנדלה מתקרב גם ככל שהקצינים מגלים כבוד למקצועיותם ומסירותם של חבריהם.
כשמנדלה צופה, הנבחרת מביסה את אחת מיריבותיה הגדולות - אוסטרליה, האלופה המכהנת - במשחק הפתיחה שלה.
לאחר מכן הם ממשיכים להתעלות על כל הציפיות, וכשמנדלה מנהל משא ומתן על סחר בטייוואן, מביסים את צרפת אשר בהובלת פיליפ סן אנדרה בגשם כבד כדי לעלות לגמר מול יריבה אחרת שלהם: ניו זילנד, המכונה "כל השחורים".
ניו זילנד ודרום אפריקה נחשבו באופן אוניברסלי לשתי המדינות הגדולות בענף הרוגבי, כאשר דרום אפריקה ניצחה את ניו זילנד לראשונה מאז 1921.
לפני המשחק, שחקני הנבחרת מבקרים באי רובן, שם בילה מנדלה את 18 השנים הראשונות מ-27 שנותיו בכלא.
שם, פייאנר שואב השראה מרצונו של מנדלה ומרעיון השליטה העצמית שלו.
פרנסואה מזכיר את תדהמתו שמנדלה "יכול היה לבלות שלושים שנה בתא זעיר ולצאת כשהוא מוכן לסלוח לאנשים שהכניסו אותו לשם".
פיינאר, הנישא על גלי התמיכה של קהל ביתי גדול באצטדיון אליס פארק ביוהנסבורג, מניע את חבריו במשחק הגמר.
צוות האבטחה של מנדלה מתוח מאוד, כאשר ממש לפני המשחק, מטוס בואינג 200–747 של נתיבי אוויר דרום-אפריקנים, טס מעל האצטדיון.
עד מהרה מתברר שלא מדובר בניסיון התנקשות, אלא בהפגנת פטריוטיות, עם המסר "מזל טוב, Bokke" - הכינוי האפריקני של הספרינגבוקס - שצויר על הצד התחתון של כנפי המטוס.
מנדלה מגיע למגרש לפני המשחק כשהוא לבוש בכובע הנבחרת והעתק של החולצה מספר 6 של פייאנר.
הספרינגבוקס משלימים זכייה על ידי ניצחון 15–12 בתוספת זמן, הודות לשער של ז'ואל סטרנסקי.
מנדלה ופייאנר נפגשים על המגרש יחד כדי לחגוג את הניצחון הבלתי צפוי ומנדלה מוסר לפייאנר את גביע ויליאם ווב אליס, המסמל את הזכייה באליפות העולם ביוניון רוגבי.
מכוניתו של מנדלה נוסעת אחר כך ברחובות הפקוקים בתנועה היוצאת מהאצטדיון.
כאשר מנדלה צופה בדרום אפריקאים חוגגים יחד ברחוב ממכוניתו, נשמע קולו מדקלם שוב את השיר "אינוויקטוס".
מורגן פרימן בתפקיד נלסון מנדלה, ראש הקונגרס הלאומי האפריקני, שהפך לנשיא השחור הראשון של דרום אפריקה
מאט דיימון בתפקיד פרנסואה פייאנר, קפטן הנבחרת
טוני קגורוג בתפקיד ג'ייסון טשבלאלה
אדוג'ה אנדוה בתפקיד ברנדה מזיבוקו
ג'וליאן לואיס ג'ונס בתפקיד אטיין פיידר
פטריק מופוקנג בתפקיד לינגה מורונסמי
מאט שטרן בתפקיד הנדריק בוינס
מרגריט וויטלי בתפקיד נרין ווינטר, אשתו של פייאנר
פטריק ליסטר כאביו של פרנסואה פייאנר
מקניאל הנדריקס בתפקיד צ'סטר ויליאמס, שחקן הנבחרת והשחקן השחור היחיד
סקוט איסטווד בתפקיד ג'ואל סטרנסקי, שחקן הנבחרת
זאק פיונאטי בתפקיד ג'ונה לומו, שחקן נבחרת ניו זילנד, הנחשב לשחקן הטוב בעולם
רוברטס כרובן קרוגר, שחקן הספרינגבוקס
סמית' בתפקיד יוהאן דה ויליירס, פרשן הספורט.
דייוויד דוקאס כטייס של בואינג 747 שטס נמוך מעל אצטדיון אליס פארק רגע לפני הופעתו של מנדלה על המגרש לפני שהמשחק התחיל
הני בוסמן כמאמן הרוגבי הגזעני
אינוויז טכנולוגיות בע"מ היא חברת הזנק ישראלית, העוסקת בפיתוח ובייצור של חיישני לידאר למכוניות אוטונומיות.
אינוויז טכנולוגיות הוקמה בינואר 2016 על ידי עומר כילף (מנכ"ל), אורן רוזנצוויג (מנהל עסקים ראשי), אורן בוסקילה (מנהל מו"פ ראשי) ועמית שטיינברג, כולם יוצאי יחידה 81 של אגף המודיעין.
החברה עוסקת בפיתוח וייצור של חיישני לידאר מצב מוצק (HD-SSL - High Definition Solid State Lidar) למכוניות אוטונומיות.
באוגוסט 2016 השלימה החברה גיוס ראשון של 9 מיליון דולר.
בספטמבר 2017 גייסה החברה 65 מיליון דולר, וכעבור פחות מחודשיים גייסה עוד 8 מיליון דולר.
באפריל 2018 הגיעה החברה להסכם עם חברת BMW על התקנת חיישני InnovizOne במכוניותיה.
ב-2018 זכתה החברה בפרס אטלס.
בינואר 2019 הגיעה החברה להסכם עם יצרנית הרכיבים לרכב, הארמן אינטרנשיונל, על שילוב מוצרי אינוויז במערכות של הארמן לשוק הרכב.
במרץ 2019 גייסה עוד 132 מיליון דולר, ובשנה זו החלה בייצור InnovizOne, המיועד למכוניות אוטונומיות מרמה 3 ומעלה.
ביוני 2019 גייסה עוד 38 מיליון דולר.
בסה"כ הגיעו גיוסי ההון ל-252 מיליון דולר.
באפריל 2021 הכריזה החברה על חיישן InnovizTwo, הפועל יחד עם התוכנה InnovizAPP.
באפריל 2021 השלימה החברה מיזוג עם חברת ספאק בשם קולקטיב גרות' (Collective Growth) לפי שווי שוק של 1.4 מיליארד דולר, והחלה להיסחר בנאסד"ק ב-6 באפריל 2021. ליו"ר דירקטוריון החברה מונה עמיחי שטיינברג, לשעבר מנכ"ל אורבוטק.
במאי 2022 החברה חתמה על חוזה לאספקת חיישני לידאר מתוצרתה בסכום של ארבעה מיליארד דולר על-פני שמונה שנים לקבוצת פולקסווגן.
אינוברוצלב (בפולנית: Inowrocław, נהגה: ; עד 1904: Inowrazlaw, בגרמנית: Hohensalza, ובעבר הרחוק יותר: Jungleslau [=לסלאו החדשה], ולעיתים רחוקות: Jungbreslau [=ברסלאו החדשה]; בפי יהודיה: לעסלא) היא עיר תעשייתית בצפון-מרכז פולין, המשתייכת מנהלית מאז 1999 לפרובינציית קויאוויה-פומרניה.
העיר היא אחת הגדולות והמשמעותיות מבחינה היסטורית בפרובינציה.
היא ממוקמת כ-40 קילומטרים דרומית-מזרחית לבידגושץ'.
אינוביד בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית-אמריקאית העוסקת בהזרמת פרסומות וידאו מותאמות אישית באמצעות טלוויזיות חכמות, מזרימי מדיה וכדומה.
אינוביד מדיה בע"מ הוקמה ביולי 2007 על ידי צביקה נטר (מנכ"ל החברה), טל חלוזין (סמנכ"ל טכנולוגיות) וזק (צחי) זגדון (מנהל הפעילות הבינלאומית).
קודם להקמת החברה נמנו נטר וחלוזין עם מקימי המיזם ללא כוונת רווח GarargeGeeks.
החברה עוסקת בהזרמת פרסומות וידאו מותאמות אישית, תוך התבססות על כלי אנליטיקה.
פלטפורמת החברה מאפשרת ללקוחותיה להפיץ פרסומות המשודרות בווידאו באמצעות טלוויזיות חכמות, מזרימי מדיה וכדומה, ולמדוד את יעילותן.
השידור הוא אינטראקטיבי, ומאפשר בין השאר רכישה מידית.
לחברה שיתופי פעולה עם חברות תוכן רבות, ובין השאר הכריזה ביוני 2016 על שיתוף פעולה עם טוויטר, ובדצמבר 2016 הכריזה על שיתוף פעולה עם החברות IBM, אורקל ואדובי.
בנובמבר 2017 רכשה החברה את חברת Taykey (טייקי) הישראלית שפיתחה טכנולוגיה להתאמת פרסום לטרנדים ברשתות חברתיות ובאינטרנט.
בספטמבר 2019 רכשה החברה את חברת Herolens הארגנטינאית.
בדצמבר 2021 ציינה החברה שהיא מזרימה יותר ממיליארד פרסומות מדי יום, ומנתה בין לקוחותיה את החברות טויוטה, לוריאל, בנק אוף אמריקה וגלקסו סמית' קליין.
בפברואר 2022 הודיעה החברה על רכישת חברת TVSquared הסקוטית, העוסקת במדידת אפקטיביות פרסומות וידאו, תמורת כ-160 מיליון דולר.
בשלב ראשון גייסה החברה 4.1 מיליון דולר מג'נסיס פרטנרס ומדויטשה טלקום, ובהמשכו גייסה שלושה מיליון דולר נוספים.
באוגוסט 2011 גייסה החברה 9.5 מיליון דולר.
במרץ 2013 גייסה החברה 11 מיליון דולר.
במרץ 2015 גייסה החברה עשרה מיליון דולר.
בדצמבר 2015 גייסה החברה 15 מיליון דולר, ובנוסף גייסה חוב בסך 12.5 מיליון דולר.
בינואר 2019 גייסה החברה 30 מיליון דולר מבנק ההשקעות גולדמן זקס.
בדצמבר 2021 החלו ניירות הערך של החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק, לאחר שהתמזגה עם חברת ספאק מקבוצת ION הישראלית.
במסגרת המיזוג גייסה החברה 200 מיליון דולר, לפי שווי של 1.3 מיליארד דולר.
עוד 51 מיליון דולר שימשו לרכישת מניות מעובדים ומשקיעים ותיקים (עסקת סקנדרי).
אינוויקטה היא מעצבת ויצרנית שעונים אמריקאית, שבסיסה הנוכחי בהוליווד שבפלורידה.
החברה יוסדה ב-1837 בידי רפאל פיקאר, בלה שו-דה-פון שבשווייץ.
בתחילת שנות השמונים הכריזה החברה על פשיטת רגל, וב-1983 נמכרה לחברת אונדיקס (Ondix S.A) השווייצרית, שהמשיכה לייצר את שעוני אינוויקטה בשווייץ, אך נסגרה עקב היקף מכירות מאכזב.
אינוויקטה הוקמה מחדש ב-1991 כשנרכשה על ידי בעלים אמריקאים.
באפריל 2016 קנתה אינוויקטה את חברת השעונים השווייצרית גלייצין, תוך הבטחה של מנכ"ל אינוויקטה שהחברה תכבד את עצמאותה של גלייצין, ושתתמוך כלכלית בחברת השעונים השווייצרית.
ב-1 ביוני 2023 הגישה חטיבת הקמעונאות של אינוויקטה בקשה לפשיטת רגל לפי צ'פטר 11 (פשיטת רגל לצורך ארגון מחדש) , וציינה כי בכוונתה לסגור חלק מהחנויות הפיזיות שלה.
אינוויקטה מייצרת את חלק משעוניה בשווייץ.
על שעונים אלה מופיע הכיתוב "Swiss Made", והדבר מצוין גם באתר החברה.
בנובמבר 2012 הכריזה החברה על קו מוצרים בחסות ובעיצובו של ג'ייסון טיילור, שחקן ה-NFL וחבר בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
בפברואר 2020 הכריזו אינוויקטה ו-ABG על שותפות עם שחקן ה-NBA שאקיל אוניל.
אינוקשוק, באינוקטיטוט: ᐃᓄᒃᓱᒃ (ברבים: אינוכּסואיט, ᐃᓄᒃᓱᐃᑦ) הוא סימון באמצעות אבנים מאוזנות, המסמל כיוון ומרחק.
הוא משמש את המתיישבים האינואיטים באזור הארקטי של קנדה.
בטונדרה השטוחה והקפואה של האזור הארקטי, האינוקשוק בולט ביותר ומאפשר ניווט בשטח.
האינוקשוק מופיע על דגל נונאווט, סמל האבירים של נונאווט, דגל נונאציאווט, ועל הלוגו של אולימפיאדת ונקובר (2010).
אינוקנטיוס השלישי כיהן כאפיפיור מ-8 בינואר 1198 ועד למותו.
נחשב לאפיפיור פוליטי מאוד, שלא הסתפק בתפקידו הדתי כ"נציגו של ישו עלי אדמות", אלא שאף גם לשלטון עולמי.
בימיו הגיעה הכנסייה לשיא כוחה והשפעתה גם בעניינים שנחשבו עד אז לעניינים ארציים מובהקים.
לא חשש להתעמת מול מלכים ושליטים חזקים כאשר אלה פעלו בניגוד לעמדת הכנסייה.
אינוקנטיוס נבחר לכהונה בגיל צעיר מאוד וכך הקנה יציבות רבה לשלטונו.
יתרונו התגלם גם בכך ששלט היטב ברזי כתבי הקודש, ונהג לגבות את כתביו בציטטות מתוך התנ"ך והברית החדשה כדי להצדיק את מדיניותו.
לוטאריו דה קונטי די סני נולד בעיירה ג'ביניאנו שליד העיר אנאני (בימינו במחוז לאציו באיטליה) לטרסימונד, רוזן סני שהיה אחיו של האפיפיור קלמנס השלישי.
משפחה זו העמידה מאוחר יותר שמונה אפיפיורים נוספים ובהם גרגוריוס התשיעי, אלכסנדר הרביעי, ואינוקנטיוס השלושה עשר.
הוא למד תאולוגיה ברומא, בפריז ובבולוניה וב-1181, עם מות האפיפיור אלכסנדר השלישי שב לרומא ושימש בתפקידים שונים תחת האפיפיורים לוקיוס השלישי, אורבנוס השלישי, גרגוריוס השמיני, ותחת דודו קלמנס השלישי, שמינה אותו לקרדינל.
עם מינויו לאפיפיור של סלסטינוס השלישי ממשפחת אורסיני, שהיה אויבו של בית סני, עזב את רומא והתגורר באנאני.
בתקופה זו כתב מספר חיבורים תאולוגיים ובהם "מצבו העלוב של האדם" ו"מסתוריה של המיסה", שהצביעו על השראתו הסגפנית ברוח ספרי התפילה של הנזירים.
ב-8 בינואר 1198, היום שבו נקבר סלסטינוס השלישי, נבחר לוטאריו דה קונטי לאפיפיור ואימץ לעצמו את השם אינוקנטיוס השלישי.
כבר בראשית צעדיו תכנן מסע צלב חדש לארץ הקודש.
הוא קיווה גם לקרוע חלקים מן האימפריה הביזנטית כדי להשיב לקדמותה את אחדות הכנסייה.
באוגוסט 1198 פנה לריצ'רד לב הארי, מלך אנגליה ולפיליפ אוגוסט, מלך צרפת, שבאותה עת לחמו זה בזה, להכריז על שביתת נשק לתקופה של חמש שנים - דבר שיאפשר להם לשלוח שכירי חרב למסע הצלב הרביעי.
הוא פנה גם לעזרתם של אבירי ואצילי אירופה.
ב-31 בדצמבר 1199 פרסם צו שבו הכריז על הטלת מס הכנסה על כל אנשי הכנסייה כדי לממן את מסע הצלב.
קריאתו נענתה ב-1200, שנה שבה התארגנו הצלבנים בפרובינציה של שמפאן (כיום בצרפת), אולם גביית המס נתקלה בקשיים.
באביב 1201 נחתם הסכם שלפיו יועברו הצלבנים לאלכסנדריה שבמצרים כקרש קפיצה לארץ הקודש, באמצעות אוניות של ונציה תמורת תשלום בעבור ההסעה.
בקיץ 1202 הגיעו הצלבנים לוונציה, אולם משום שהאפיפיור לא היה מסוגל לעמוד בתנאי התשלום, הציעה ונציה לצלבנים לכבוש את עיר הנמל זארה (כיום זאדאר שבקרואטיה) ולהשתמש בביזה כדי לשלם את יתרת החוב.
אחרי מצור קצר נפלה העיר בידי הצלבנים ונבזזה.
האפיפיור הזדעזע לנוכח ביזת תושבי העיר, שהיו נוצרים, והטיל חרם על אלה שלקחו בה חלק.
אולם, עד מהרה הסיר את החרם מעל הצלבנים ולא התנגד לכך שיעלו על קונסטנטינופול, שנפלה בידיהם ב-12 באפריל 1204. הצלבנים בזזו את העיר במשך שלושה ימים והאפיפיור התמלא בושה וגער בהם בחומרה.
האימפריה הביזנטית חולקה בין מנהיגי ונציה לבין הצלבנים והוקמה האימפריה הלטינית של קונסטנטינופול.
הקמת מסדר השילוש הקדוש (המסדר הטריניטרני)
ב-17 בדצמבר 1198 פרסם בולה אפיפיורית בשם "Operante divine dispositionis clementia" בה הורה על הקמתו של מסדר נזירים בשם "המסדר הטריניטרני" (מילולית - מסדר השילוש הקדוש) שמטרתו העיקרית פדיון שבויים נוצרים מידי המוסלמים.
אינוקנטיוס השלישי שם לו למטרה ללחום נגד הכפירה ובמיוחד נגד הכת הקתרית שאנשיה ישבו בעיקר בדרום צרפת.
ב-1207 הוא נידה את רמון השישי, רוזן טולוז על שלא נקט בצעדים נגד המינים הקתרים.
ב-15 בינואר 1208 נרצח פטרוס מקאסטלנו, שליחו של האפיפיור שיום קודם לכן נפגש עם רמון השישי.
ב-1209 החליט אינוקנטיוס השלישי לצאת למסע הצלב האלביגנזי נגד הקתרים.
הוא פנה לעזרתו של פיליפ אוגוסט.
הלה לא אבה לקחת חלק במסע צלב זה, ובמקומו נטל את המשימה סימון הרביעי דה מונפור.
ב-22 ביולי 1209 כבשו הצלבנים את העיר בזייה, ומרבית תושביה נטבחו.
סימון הרביעי דה מונפור המשיך וכבש את ערי רוזנות טולוז בזו אחר זו, והפך לרוזן טולוז.
במסע זה נרצחו כ-80 אלף איש ובהם יהודים רבים, משום שנחשדו שבקרבתם לכופרים, ושהם בעצם מדיחים אותם לדעות שהוגדרו ככפירה על ידי הכנסייה.
ב-15 בנובמבר 1215 פתח אינוקנטיוס השלישי את ועידת לטראנו הרביעית של הכנסייה הקתולית.
אחת ההחלטות בוועידה הייתה שעל היהודים לשים טלאי צהוב על בגדיהם.
לאחר סיום הוועידה, באביב 1216, נסע לצפון איטליה כדי להשכין שלום בין הערים פיזה וג'נובה, אולם בדרכו לשם מת בעיר פרוג'ה ונקבר בקתדרלה של עיר זו.
בפי היהודים נקרא אינוקנטיוס השלישי "ראש הצפעונים" וזה משום הגזירות הרבות שהנחיל על היהודים ועל כך שהניח את היסודות לגזירות רבות שבאו אחריו.
בין השאר הוא נזף במלך צרפת פיליפ אוגוסט על-כך שהחזיר את היהודים לארצו 16 שנה לאחר שגירשם.
אִינוֹקֶנְטִיוּס הראשון היה האפיפיור בין השנים 402 ו-417, וירש את כס האפיפיור מאנסטסיוס הראשון.
לפי כותב הביוגרפיה שלו ב"ספר האפיפיורים" ה"ליבר פונטיפיקליס", הוא היה בנו של אדם בשם אינוקנטיוס מאלבנו, אך לפי עדות בן התקופה הירונימוס אביו היה האפיפיור אנסטסיוס.
הוא נולד, לפני שאביו נטל על עצמו את נדר הפרישות.
כבר עם תחילת כהונתו, הוא נתפס כבורר סמכותי במחלוקות כנסייתיות, הן במזרח והן במערב.
בתקופת כהונתו התרחש המצור על רומא בידי אלאריק הוויזיגותי בשנת 408. לפי זוסימוס, היו הרעב והמגפות כה כבדים, שניתנה רשות להקריב קרבנות ולהתפלל לאלוהויות הפגניות של רומא.
אינוקנטיוס, מכל מקום, נעדר אז מן העיר בשליחות אל הקיסר הונוריוס ברוונה בזמן ביזת העיר בשנת 410.
כקודמיו על כס האפיפיור, עסק גם אינוקנטיוס בניסיונות להרחיב ולהעמיק את שליטת הכס ברומא על-פני כל הנוצרים.
הוא נידה מן הכנסייה את ויקטריקיוס מרואן, אקסופריוס מטולוז, אלכסנדר מאנטיוכיה ואחרים, ופעל בעקבות פניותיו של יוחנן כריסוסטומוס כנגד תיאופילוס מאלכסנדריה – פעולות המצביעות על כך שהיו עילות רבות לנידוי.
הוא נקט עמדה במחלוקת פלאגיוס, ואישר את החלטות הוויעוד (סינוד) בקרתגו משנת 416 שנשלחו אליו וכתב ברוח זו לאבות הנומידים של ויעוד מילבה שעמם נמנה אוגוסטינוס שפנו אליו.
"אינזיך", וכן "אינזיכסטן", היה כינוי לחבורת משוררי יידיש שפעלו בארצות הברית באמצע המאה העשרים.
המילה "אינזיך" ביידיש פירושה "בתוך עצמך", וחבורת המשוררים הללו אימצו את הכינוי כביטוי להשקפתם הספרותית.
ראשית פעילותה של החבורה הייתה בשנת 1920, כאשר הם הוציאו לאור אסופת שירים "אינטרוספקטיביים", כלומר - המשקיפים פנימה, אל תוך נפשו של המשורר, ומוותרים במידה רבה על המציאות שמחוצה לו.
האנתולוגיה הראשונה יצאה ב-700 עותקים ממוספרים בניו יורק בשנת 1920. עם המשוררים הבולטים בחבורת האינזיך נמנו יעקב גלטשטיין, אהרון ליילס, ברנרד לואיס, ראובן לודוויג, יעקב סטדלסקי ואחרים.
משוררי האינזיך כתבו שירה מודרנית ובהשפעת השירה המודרנית האנגלית והאמריקאית, הם שברו את המבנה המחורז והמסורתי.
כך הם יצרו לראשונה ביידיש שירה חופשית, חרוז לבן ומקצבים חופשיים מכבלי המסורת הספרותית.
החבורה השתלבה במהפך המודרניות שעבר על לשון היידיש באמצע המאה העשרים, באירופה ובאמריקה ערב מלחמת העולם השנייה.
הם ראו את עצמם כמשוררים יהודים, שלשונם יידיש, שהיא חלק מן התרבות האירופית-אמריקנית הכוללת.
הם ראו בלשון היידיש המודרנית לשון שהשתחררה מכבלי העבר, ויצאה לחופשי גם מן הגרמנית וגם מן העברית.
יחסה של חבורת אינזיך אל העברית היה עוין: הם ראו בעברית לשון זרה ושפה נוכרייה.
הם שאבו את השראתם ממשוררי יידיש קודמים כמו ה.
לייוויק ויהואש, והתעלמו לגמרי ממשוררי ההשכלה והתחייה העבריים.
חבורת משוררי האינזיך הייתה רק התחברות לשעה, ולאחר כמה שנים פנה כל משורר ממרכיבי החבורה לדרכו השירית האישית.
התקווה שתקום באמריקה תרבות יידיש חדשה לא התממשה, ולאחר השמדת יהדות אירופה נעלם גם קהל הקוראים שלהם.
אחדים ממשוררי האינזיך התפרסמו גם בארץ וספריהם תורגמו לעברית.
ובהם יעקב גלטשטיין, אהרון ליילס ואחרים.