tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם הדמותמדבב/ת ביפניתמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתתיאור הדמותהארורנה נונןקארן פוקהארהטליה ברקאימאחרת חדשה בבית הנופש לפוקימוניםאליסהפיירוז אייאימאני חכיםמאיה לויעובדת במשרה חלקית בבית הנופש לפוקימוניםטאילראייטה אוקונוג'וש קייטוןיובל גרבשעובד בבית הנופש לפוקימונים, כאשר הוא אחראי על התברואה, הקייטרינג ומספק שיעורי כושר.וואטאנאבהיושיקו טקמורהלורי אלןנעמה כתבימנהלת בית הנופש לפוקימוניםנאוריסאה מטסודהניק פישרנעמה שטריתדןדן שצברגקנט
בנוסף דיבבה בדיבוב העברי ספיר רון ארגמן.
מספר הפרק בסדרהשם הפרק ביפניתשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי1!
הסדרה הוכרזה לראשונה בפברואר 2023 ביום הפוקימון, כאשר הוכרז שהיא תהיה בסטופ מושן ושהיא תעלה לנטפליקס.
ביולי 2023 נודע שאת הדמות הראשית של הסדרה, הארו, תדבב ביפנית רנה נונן.
בנובמבר 2023 פורסם טריילר הסדרה, כשארבעת הפרקים הראשונים שלה עלו לשירות הסטרימינג ב-28 בדצמבר.
בפברואר 2024 נודע שארבעה פרקים נוספים יעלו לשירות בספטמבר 2025.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס אנניהבימוי הטוב ביותר בתוכנית טלוויזיה/שידור אנימציהאיקו אוגאווה
אדוארד מרטינו קרולי היה מחזאי, תסריטאי ומפיק אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות מחזהו משנת 1968, "הנערים בחבורה (מחזה)" (The Boys in the Band), שנחשב לאחד המחזות הראשונים שעסקו בצורה גלויה ומעמיקה בחייהם של גברים הומוסקסואלים.
בשנת 1957 סיים את לימודיו ב בוושינגטון די.
סי., שם למד משחק ותעשיית הבידור.
לאחר סיום לימודיו עבר להוליווד, שם עבד במספר חברות הפקה טלוויזיוניות, ובמקביל החל לפתח את כישוריו בכתיבה תסריטאית.
בשנת 1968 כתב קרולי את המחזה הנערים בחבורה, שנחשב לאחד המחזות הראשונים שהתמקדו באופן גלוי ומעמיק בחייהם של גברים הומוסקסואלים, ועורר שיח תרבותי על ייצוגם בתיאטרון.
המחזה עלה לראשונה ב-14 באפריל 1968 באוף-ברודוויי וזכה להצלחה רבה, עם מעל 1,000 הופעות.
בעקבות הצלחת המחזה, הוצע לקרולי תפקיד כתיבה באולפני סרטי פרמאונט, שם עבד על מספר פרויקטים טלוויזיוניים וקולנועיים, כולל תסריטים לסרטים וסדרות.
בשנת 1970 עובד המחזה לסרט קולנוע בבימויו של ויליאם פרידקין, שהפך גם הוא להצלחה והגביר את הפופולריות של קרולי בתעשיית הקולנוע.
בשנת 2002 כתב קרולי מחזה המשך בשם "The Men from the Boys", אשר ממשיך את סיפורן של הדמויות מהמחזה המקורי.
בשנת 2018, במלאת 50 שנה לעליית המחזה, הועלה המחזה מחדש בברודוויי בהפקה שכללה את השחקנים מאט בומר, ג'ים פרסונס, זאכרי קווינטו ואנדרו ראנלס.
ב-7 במרץ 2020 נפטר קרולי במנהטן, בגיל 84, מסיבוכים לאחר ניתוח לב פתוח שעבר בעקבות התקף לב.
עיבוד חדש לסרט המבוסס על המחזה, הנערים בחבורה (סרט, 2020), שהופק בשנת 2020 עבור נטפליקס, הוקדש לזכרו.
הסרט, שהופק בהפקתו של ראיין מרפי, שיחזר את המחזה המקורי עם שחקנים מברודוויי, בהם ג'ים פרסונס ומאט בומר, והביא עימו פרשנות מודרנית וחשיבות חברתית רבה, במיוחד לאור השינויים החברתיים של העשורים האחרונים.
מארוול מילס לוגן פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי.
לוגן נולד ב-7 בינואר 1874 בחווה ליד העיירה בראונסוויל שבקנטקי.
הוא לימד בבית ספר במשך שנתיים וניהל גם בית ספר להכשרת מורים.
לאחר מכן למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1896.
בשנת 1896 נישא לוגן לדלה היידון לוגן (1873–1951), ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
הוא עסק בעריכת דין בבראונסוויל.
בין תפקידיו הציבוריים כיהן כיו"ר מועצת הנאמנים של בראונסוויל; תובע מחוז אדמונסון בשנים 1902–1903; עוזר התובע הכללי של קנטקי בשנים 1912–1915; התובע הכללי של קנטקי בשנים 1915–1917; ויו"ר הוועדה למדיניות המיסוי של קנטקי בשנים 1917–1918.
בשנת 1918 עבר ללואיוויל, וב־1922 עבר לבאולינג גרין, שם המשיך לעסוק בעריכת דין.
הוא כיהן כחבר מועצת החינוך המדינתית, כחבר מועצת "קרן השקיעה", וכחבר מועצת ועדת ההדפסה המדינתית.
הוא כיהן כשופט בבית המשפט לערעורים של קנטקי בשנים 1926–1930, וב־1931 היה נשיא בית המשפט.
לוגן נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות 1930, לאחר שהביס את הרפובליקני ג'ון רובשן, שמילא את מקומו של פרדריק מ.
סאקט שמונה לשגריר ארצות הברית בגרמניה.
(הדמוקרטי בן ויליאמסון ניצח את רובשן בבחירות המיוחדות ליתרת הכהונה, שהסתיימה ב־3 במרץ 1931.) לוגן נבחר מחדש ב־1936, לאחר שניצח בפער קטן את המושל והסנאטור לשעבר ג'ון בקהאם בפריימריז הדמוקרטיים.
הוא כיהן בסנאט מ־4 במרץ 1931 ועד מותו.
במהלך כהונתו כיהן כיו"ר ועדת המכרות והכרייה (בין הקונגרסים ה־73 ל־75) ובוועדת התביעות (בקונגרס ה־76).
בשנת 1933 עמד לוגן בראש תת־הוועדה ששלח הסנאט ללואיזיאנה כדי לבדוק טענות לשחיתות במנגנון הפוליטי של יואי לונג במהלך בחירות 1932 לסנאט, שבהן נבחר ג'ון אוברטון.
הדוח של לוגן קבע כי הבחירות הושפעו ממעשי הונאה, במיוחד הפעלת מועמדי־דמה וניכויי־חובה ממשכורות עובדי מדינה לטובת מכונת לונג, אך לא ננקטו צעדים נגד אוברטון.
לוגן נפטר בוושינגטון הבירה ב־3 באוקטובר 1939, ונקבר בבית העלמין פיירוויו בבראונסוויל.
מארטיים (שם מדעי: Marattiaceae) - משפחה יחידה בסדרה מארטים (Marattiales), ויחידה במחלקת מארטידים (Marattiopsida) שהם צמחים וסקולריים חסרי זרע.
המשפחה נפוצה באוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט,דרום-מזרח אסיה ואמריקה הדרומית.
סוגים נכחדים בקבוצה כללו בין היתר את פסרוניוס ופקופטריס.
מארטקרט (בארמנית: Մարտակերտ, ברוסית: Мартакерт) הוא מחוז של נגורנו קרבאך, בצפון האזור.
המחוז מורכב מחלקי שני מחוזות אזרים, קלבג'אר וטרטר ולא היה חלק מן האזור האוטונומי נגורנו קרבאך בתקופת ברית המועצות.
שטח זה מהווה דה יורה חלק של אזרבייג'ן אך מעשית נמצא ברובו בשליטת הממשל של ארצאך.
בהתאם להסכם שנחתם בשנת 2020 השליטה באזורי המחוז שהיו עד לשנת 1991 חלק של אזרבייג'ן חזרה לשליטתו.
מארי-אנטואן "אנטונין" קארם Carême; 8 ביוני 1783 – 12 בינואר 1833) היה שף צרפתי חשוב שהשפעתו מגעת עד ימינו, ושפים שוקדים על לימוד ספריו ומכנים אותו "שף המלכים ומלך השפים".
קארם היה המייסד של המטבח הגבוה (Haute Cuisine), וכן חילק את תחום הבישול לחמישה ענפים, שלדעתו המגדנאות היא הנעלה שבהם.
קארם נולד בפריז למשפחה ענייה מאוד בת 15 נפשות או 25 נפשות (הדעות חלוקות).
בהיותו בן עשר שלח אותו אביו לעבוד.
הוא נלקח תחת חסותו של בעל פונדק עלוב בשער הראשי, שם למד את אושיות המקצוע.
רק שמונה שנים אחר כך הוא ידע לקרוא ולכתוב.
בגיל 16 החל לעבוד אצל סילבן באיי (Sylvain Bailly), מגדולי האופים של צרפת, ברחוב ויויאן.
באיי שהתרשם מאוד מכישרונו, התיר לו לסור יומיים בשבוע לספרייה הלאומית לקרוא ספרי בישול ואדריכלות עתיקים וספרים מארצות רחוקות.
כאן הוא העתיק שרטוטים ארכיטקטוניים של מבנים, שהיוו את הבסיס לעיצובם של דברי מאפה ומתיקה אותם יצר ושהביאו עליו את הערצתם ללא סייג של לקוחות באיי ובהם שארל-מוריס דה טליראן.
לאחר שלוש שנים עבר לבית מאפה נוסף ואז פתח את חנותו ברחוב רו דה לה פה (rue de la Paix) בשנת 1803. החנות הייתה פעילה 10 שנים בהן החלה מהפכה במסעדנות הצרפתית שהפכה להיות נגישה לכל כחלק מתוצאות המהפכה הצרפתית.
במקביל לחנותו שהייתה פתוחה לקהל הרחב שימש קארם כשף מגדנאי לשמנה וסלתה של צרפת והעולם הגדול ועיצב עבורם את יצירות המאפה שלו, מה שזימן לו ביקורים בפינות שונות ומרוחקות של הגלובוס ואף איפשר לו להתמחות במנות עיקריות.
לקיחתו כשף נחשבה לסמל סטטוס.
קארם פגש את ז'אן אביס, עילוי קולינארי בפני עצמו, שיעץ לו וכיבד אותו ושני הכישרונות צדו את עינו של טליראן ששכר אותם ופרש עליהם את חסותו.
מ-1804 עד 1814 הוא ניהל את מטבחו של טליראן, מהמדינאים הבולטים בעת ההיא וגורמה לעילא.
ב-1810 הוא ארגן את חתונתם של נפוליאון ומארי לואיז מאוסטריה.
ב-1814, לאחר כיבוש פריס על ידי רוסיה ואנגליה החל קארם לשמש כשף פרטי של אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ששהה בפריז והשתכן בארמון האליזה.
ב-1815 הוא ארגן משתה ענק עבור בעלות הברית ליד שאלון שבשמפאן.
ב-1816 חצה קארם את התעלה לאנגליה וניהל את מטבחו של הנסיך העוצר, לימים המלך ג'ורג' הרביעי, בתחילה בלונדון ב"קרלטון האוס" ולאחר מכן בברייטון ב"רויאל פביליון".
כמו כן ניהל קארם את מטבחי הצאר באקס לה שאפל ואחר כך ליווהו לווינה, לונדון וסנקט פטרבורג.
קארם בישל גם בחצר הוינאית, בשגרירות הבריטית ואצל הנסיכה ברגרסיון ולורד סטוארד.
משנת 1822 עד 1830, עבד, תמורת משכורת שנתית של 8000 פרנק תחת חסותו של ג'יימס דה רוטשילד, ראש הענף הצרפתי של סוברני הבנקאות העולמית, שהיה נשוי לבטי דה רוטשילד שהורתה כי מרקיו המזינים יחולקו לעניים בבניין העירייה ברחוב לאפיט.
קארם היה מתוגמל היטב על עמלו ואף קיבל תשורות נכבדות ממעסיקיו, בהן טבעת יהלום שהצאר העניק לו ומטרניך כיבד אותו בקופסת טבק הרחה מעשה ידי אומן.
כמו כן היה השף הראשון שהתעשר מכתיבת ספרי בישול.
אחד מספריו נמכר ב-8000 עותקים בצרפת לבדה, כמות מעוררת השתאות לתקופתו.
מותו בגיל 48 אירע מחמת דלקת ריאות שנבעה משאיפת אדי הגז פחמן חד-חמצני שפלטו תנורי הפחם של אותה עת במרתפים החשוכים והלא מאווררים, בהם היו אז מבשלים והעבודה הקשה והמרובה.
למרבה האירוניה דגם המרתף בא לו מאנדראה פלדיו, ארכיטקט בעל שם, שהעניק לו את ההשראה ליצירותיו הגסטרונומיות רבות ההוד.
את תנאי העבודה המחפירים של תקופתו הוא תיאר בספריו.
על מצבתו שבבית הקברות של מונמארטר לא נכתב דבר ואיש לא נכח בהלווייתו, עקב מגפת הכולרה אשר פשתה בימים ההם בפריז.
איאן קלי הבריטי כתב עליו ספר בשם "בישול למלכים: חייו של אנטואן קארם, השף הידוען הראשון", שראה אור בשנת 2001 ואף העלה הצגת יחיד שנסובה אודותיו והציגה כשנתיים מעל בימות ברודוויי.
בהצגה התכבדו הצופים במאפי ברבורים ממולאי קצפת, שהיו אהובים על ז'וזפין, רעייתו של נפוליאון.
קארם העלה את מעמד השף והשתמש בכישרונו ככלי למינוף חברתי, עת עלה מבירא עמיקתא של משפחתו העניה לעושר ומעמד, להם זכה כגדול הטבחים בימיו.
היה בכוונתו, דבר שהיה לאל ידו לממש, לייסד בית ספר לבישול, שבו ילמדו טובי השפים הצרפתיים וינציחו את עובדת היות המטבח הצרפתי הטוב בעולם.
קארם הוא אביו מולידו של ה-grande cuisine, "המטבח הגדול" ומוכר כחוד החנית של מקצועו באותם ימים.
הוא וקיטלג את מאות רוטבי הבסיס שהיו רווחים במטבח הצרפתי הקלאסי והמציא מתכונים רבים, שרבים מהם, במיוחד הרטבים, תקפים גם לימינו.
קארם שידע לקלוע לטעמם של האלפיון העליון דאז, שם דגש על היות מטעמיו יצירות אומנות גרנדיוזיות ומרהיבות ביופיין, לא פחות מטעמן, ויצר עוגות מסוכרות ענקיות, הידועות כ"Pièces montées", שהורכבו אומנם מחלקים אכילים כמו מרציפן, בצק סוכר ונוגט, אך עיקר שימושן היה לראוותנות במשתים ובאירועים חגיגיים.
כחנופה נהג לחרוט את שמותיהם של האנשים שחפץ ביקרם בזיגוג רויאל על גבי העוגות, למשל לליידי מורגן, שהייתה סופרת טיולים ידועה בת התקופה, שעימה התחבר.
קארם המציא את המרנג, את הקינוח שארלוט רוס המבוסס על קרם עשיר משמנת, שיוצקים לתוך תבנית המצופה בעוגת ספוג.
וכן קונכיות בצק עלים למילוי הנקראות וול או וון (Vol-au-vent).
הוא שכלל את הסופלה, שהיה עד אז נחלתו של הבישול העממי ולמעשה המנה המפורסמת ביותר שיצאה תחת ידו הייתה סופלה בזוק בזהב אמיתי.
בזכותו נכנסו לפנתיאון המטבח הצרפתי מספר תבשילים רוסיים כמו בורשט וקוליביאק וכמו כן גם אומצה שיטת הגשת המנות הרוסית, הגשת המנות בזו אחר זו ולא את כולן יחד בבת אחת, שהפכה מאז לצורת ההגשה המקובלת בעולם.
מאכלים רבים שהומצאו מאז ימיו, נקראו על שמו, כהומאז' לפועלו.
קארם גם המציא כלי מטבח רבים כמו שבלונות, מכסים לכיסוי הסירים על מנת לשמור על חומם וכלי לבזיקת סוכר ואפילו התעכב על שיפור מראם של בגדי הטבחים, כמו עיצוב הכובע.
ספריו של קארם נכתבו בסגנון מלכותי והזמינו את קוראיהם לסעוד אצל שולחנם של הקיסרים, המלכים, ובני אצולה אצלם הוא עבד.
אלכסנדר הראשון אמר לטייראן: "מה שלא ידענו היה שהוא לימד אותנו לאכול".
ספריו אף מהווים מעיין נובע של תיעוד היסטורי של החברה הגבוהה בתקופתו ומתעדים אלפי ארוחות שסעדו דמויות שהותירו חותמן בדברי ימי ההיסטוריה.
הוא הגשים את חלומו: "לפרסם ספר שלם של המקצוע שלי בזמננו".
שני ספריו הראשונים פורסמו בין השנים 1814 ו-1816 :
המגדנאי המלכותי הפריזאי - שני כרכי מתכונים מאוירים, המקיפים את כל הידע הנחוץ לשף מגדנאי, עד לרמה הגבוהה ביותר.
המגדנאי הציורי המכיל את מתוויהם של למעלה ממאה מתכונים.
ב-1821 קארם הוציא תחת ידו את הספרים:
מיזמי אדריכלות, מוקדש לאלכסנדר הראשון
ב-1822 אנטונין פרסם את Maitre d'hotel
ב-1828 ראה אור ספרו הטבח הפריזאי
מפעלו הספרותי הגדול ביותר היה אנציקלופדיה בשם אמנות המטבח הצרפתי ב-14 שלבים המתארת 186 רטבים ומרקים צרפתיים ו-103 זרים, אותה הקדיש לבטי דה רוטשילד ולליידי מורגן, אך הוא הספיק לכתוב רק 3 כרכים לפני שמת, ואת שני הכרכים הנוספים שהתכוון לכתוב השלים תלמידו פלומרי.
מארי (באכדית: 𒈠𒌷𒆠, ma-ri) הייתה עיר-מדינה עתיקה חשובה על גדתו המערבית של נהר הפרת.
העיר הייתה מיושבת כבר באלף החמישי לפנה"ס, ושיא פריחתה היה בין 2900 לפנה"ס ל-1759 לפנה"ס, עת נחרבה על ידי חמורבי מלך בבל.
בשיאה הייתה מרכז מדיני, כלכלי, ותרבותי חשוב בעולם העתיק.
הריסות העיר החפורות שוכנות כיום בתל חרירי (تل حريري) בסוריה.
מארי הייתה מיושבת מאז האלף החמישי לפנה"ס, אך עיקר חשיבותה הייתה באלף השלישי והשני לפנה"ס.
יושבי מארי היו עם שמי, נחשבים כחלק מההגירה האכדית והאבלית, ובהמשך האמורים.
החל מ-2900 לפנה"ס שגשגה העיר הודות למיקומה כנקודת מעבר בין הערים השומריות של מסופוטמיה תחתית לבין הערים שבצפון סוריה.
שומר נזקקה לחומרי בניין כגון עץ ואבן מצפון סוריה, שהועברו דרך מארי.
לאחר תקופת השגשוג חרבה מארי בסביבות 2350 לפנה"ס.
חורבן זה גרם לירידה בחשיבות האזור והעיר קטנה עד לכדי כפר.
דעות ההיסטוריונים חלוקות באשר לזהות המחריב; יש הסוברים כי היה זה סרגון מאכד (אשר הצהיר על מעבר במארי במסעו המפורסם מערבה), אחרים סבורים כי היו אלו בני אבלה, היריבים המסחריים המסורתיים של מארי.
מעמד העיר שוקם תחת שלטון השושלת האמורית.
תור הזהב השני החל בסביבות 1900 לפנה"ס.
שתי תגליות ארכאולוגיות משמעותיות מתוארכות לתקופה זו.
תגלית אחת היא ארמונו של זמרי-לים, מלך מארי, שהכיל למעלה מ-300 חדרים.
ארמון זה היה כפי הנראה הגדול בתקופתו והיה מוכר בממלכות ובערים השכנות.
כפי הנראה, הן ירים-לים מלך ימחד והן מלך אוגרית הביעו את תשוקתם לבקר בארמון כדי לחזות בתפארתו במו עיניהם.
הארמון המפואר הכיל מגוון חדרים, אגפים ואולמות ששימשו למטרות שונות, בין השאר מקדש, מחסנים, חדרי רחצה ועוד.
בארמון נמצאו גם ציורי קיר גדולים בנושאים דתיים.
תגלית נוספת היו גנזכי המדינה שנבנו בתקופה זו.
נתגלו 25,000 לוחות בכתב יתדות מגנזכים אלו.
לדברי אנדרה פארו הלוחות "הביאו לבדיקה מחודשת של התיארוך ההיסטורי של המזרח הקרוב בעת העתיקה וסיפקו למעלה מ-500 שמות מקומות חדשים, די כדי להתוות מחדש את המיפוי הגאוגרפי של העולם העתיק."
מארי נחרבה בשנית בסביבות 1759 לפנה"ס בידי חמורבי.
עדות לכך נמצאה בלוחות רבים מגנזכי המדינה, שמגוללים את בגידתו של חמורבי בבעל בריתו לשעבר זמרי-לים ובהבסתו בקרב.
חמורבי וזמרי-לים שיתפו פעולה במלחמה נגד הפלישה העילמית.
זמרי-לים שלח את צבאו לעזור לחמורבי להדוף את הפלישה והם אכן הצליחו אך לאחר מכן חמורבי סירב להחזיר למארי את כוחות הצבא ששלחה אליו וכבש את מארי.
לאחר חורבן זה היו התיישבויות פזורות, של אשורים ובבלים, אך מארי נותרה כפר עד הגעת היוונים, ולאחר מכן נעלמה מעל בימת ההיסטוריה.
מתחילת החפירות התגלו למעלה מ־25,000 לוחות חרסית בשפה האכדית, כתובים בכתב יתדות.
כ־3000 מהלוחות הם מכתבים והשאר מסמכים בנושאים משפטיים, כלכליים, מנהלתיים, חוזיים וכדומה.
המסמכים הרבים והמגוונים מעידים הן על אירועים מדיניים רבי היקף והן על שגרת החיים של השליטים ופשוטי העם.
רוב התעודות מתוארכות לתקופה של 50 השנים האחרונות לקיום העיר לפני שנכבשה (1800–1750 לפנה"ס).
בתעודות מארי כלול גם מידע על השפה האמורית.
זו העדות היחידה לשפה זו וכוללת רק כמה אלפי שמות פרטיים, המופיעים בתעודות הכתובות אכדית, ועשרות מילים אמוריות המשובצות בתעודות האכדיות.
לממצאים אלו ערך רב בחקר המקרא, בשל קרבתה הלשונית הרבה של האמורית לעברית – שתיהן שפות שמיות מערביות, לעומת האכדית, שהיא שפה שמית מזרחית.
התעודות באכדית ממארי ותוכנן (השמי מערבי ברובו) מהוות עדות חשובה למקורה של הדת הישראלית הקדומה במסורות הלבנט כולו.
חוקר המקרא והאשורולוג פרופסור משה ענבר מאוניברסיטת תל אביב, חקר את התעודות וההיסטוריה של האמורים במשך שנים רבות ואת המשותף להם ולמקרא, בעיקר את הדמיון לספרות הנבואה, סיפורי הבריתות והשבטים הנוודים למחצה, ואת הדקדוק הדומה לשפת התנ"ך.
לדוגמה נבואת ירמיהו: – תעודות מארי מסייעות להבנת הרקע להתבטאות זו של הנביא ירמיהו, בה האל מזהיר את העמים הכפופים לבבל, לבל יעזו למרוד במלך בבל, ומדמה את השעבוד לנשיאת עול על ידי בהמת משא.
דימוי העול ואת האזהרה על העונש למי שלא ישא בעול, מופיעות בתעודות מארי כלשון שבה מזהיר המלך את מי שמסרב לעשות כרצונו להפוך לוסאל שלו.
דימוי העול כסמל לשעבוד על ידי מלך נפוץ בכתובות אשוריות ובבליות.
אולם מה שמייחד את הדוגמאות ממארי ומהמקרא הוא שאחרי דימוי העול מופיעה תוכחת עונש על הסרת העול.
במכתב של שר צבא בשם ישמֶ-דגן מהשנה התשיעית למלכות זמרי-לים נכתב בשם שליט אלם אל מושל אֶשנֻנַ חמורבי, ובו איום שיצא מעיר במעלה החידקל יחצה, את הנהר ויפלוש דרכו ארצו של חמורבי:
בדברי שליט אלם נמצאים, כמו בספר ירמיהו, הן דימוי העול והן האזהרה על העונש הצפוי למי שמסרב להפוך לצמית (וסאל).
אך בעוד שבספר ירמיהו מופיעים אלו בהקשר ספרותי, הרי שבמארי מדובר במציאות היסטורית: שליט עילם מאיים על חמורבי, שאם הוא לא יחזיר את הערים שהוא מחזיק בהן, ולא ייעשה צמית שלו, הוא יענש קשות על ידי צבאות עילם בפיקודו האישי.
כ-20 תעודות שנמצאו במארי הם תכתובת שנשלחה לעיר חצור.
תכתובת שנמצאה גם בכיוון ההפוך בלוחות טין שנמצאו בתל חצור כתובים בכתב יתדות.
צמיחתה של מארי מכפר למרכז מסחרי חשוב נבעה מכלכלתה המגוונת בעולם העתיק.
העיר שלטה בנתיבי הסחר בין אזורים שונים כגון מערב איראן, מסופוטמיה, כרכמיש וחלקים מאנטוליה.
בין הערים שעמן סחרה מארי: אור, חלב ואוגרית.
הסחורות שעברו דרכה כללו תמרים, זיתים, קדרות, חרסינה, דגן, עץ ואבן.
מארי ייבאה מחצור זהב שמקורו במצרים, ובד שמקור בעיר גבל.
מארי ייצאה לחצור חותמות, אריגי צמר ועורות.
לתושבי מארי היה סגנון לבוש ותסרוקות מורכב.
נחשבו כחלק מהתרבות המסופוטמית, למרות ריחוקם כ-250 ק"מ במעלה הנהר מבבל.
ישנה תאוריה כי מארי הייתה נקודת סחר חליפין לדרום מסופוטמיה.
תושבי מארי סגדו למגוון אלים.
מקדשים הוקדשו בלעדית לאלים כגון דגן, עשתרת אלת הפריון ושמש אל השמש.
על פי אמונתם שמש היה רואה-כל וכל-יודע ובחותמות רבים הוא נראה ניצב בין שתי דלתות גדולות.
לפי עלילות גילגמש דלתות אלו נמצאות בהר משו והן הדלתות המזרחיות לגן עדן.
האל המקומי של מארי היה איתורמר (Itūr-Mēr), אל הרפואה והאל הממונה על השבועה.
מארי נתגלתה ב-1933 בתל חרירי סמוך לגבול בין סוריה ועיראק, צפונית לעיר הסורית אלבוכמאל במחוז דיר א-זור במזרח סוריה.
אנשי שבט בדואי חפרו בתל בחיפוש אחר אבן למצבה לאחד מאנשיהם שמת, כשנתקלו לפתע בפסל חסר ראש.
כשהגיעה השמועה לשליטים הצרפתים הדיווח נחקר, וארכאולוגים מטעם הלובר בפריז החלו בחפירה ב-14 בדצמבר 1933. במהרה החלו להיחשף ממצאים, וכבר בחודש הראשון התגלה מקדש אשתר.
מארי סווגה על ידי הארכאולוגים כ"מאחז המערבי ביותר של התרבות השומרית".
מארי נחפרה ברציפות בכל שנה מאז 1933, מלבד בתקופה שבין 1939–1951. נכון ל-2005, נחשף פחות ממחצית משטחה של מארי, המשתרע על 1000 כפול 600 מטר.
למרות הניסיונות להעריך כמה שכבות מרובדות באתר, אי אפשר היה לוודא זאת.
לדברי הארכאולוג הצרפתי : "בכל פעם שהחלו בגישוש אנכי על מנת לעקוב אחר היסטוריית האתר עד לקרקע בתולה, נמצאו ממצאים כה חשובים עד כי היה הכרח להתחיל שוב בחפירה אופקית." פארו חפר באתר 21 עונות חפירה רצופות עד שנת 1974.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, הופסקו החפירות באתר, והוא נמצא בשליטת כנופיות שונות ונתון לביזה בידי שודדי עתיקות.
דו"ח רשמי טוען כי השודדים מתמקדים בארמון המלוכה, בבית המרחץ ובמקדשי האלים: דגן ועשתרת.
מארי מבורגונדיה (13 בפברואר 1457 – 27 במרץ 1482) הייתה דוכסית בורגונדיה ואשתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מארי הייתה בתם היחידה של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה ושל איזבל מבורבון.
היא נולדה בבריסל שהייתה אחת מערי הבירה של אביה בארצות השפלה.
הסנדק שלה היה לואי יורש העצר הצרפתי (לואי האחד עשר מלך צרפת לעתיד), שהסתכסך עם אביו ונמלט לנחלות דוכס בורגונדיה בארצות השפלה.
לואי העניק לה את שם אמו (מארי מאנז'ו).
ב-1465, בהיותה בת שמונה שנים בלבד התייתמה מאימה, וכעבור שלוש שנים אביה נישא למרגרט מיורק.
לואי, שבינתיים עלה על כס המלוכה כלואי האחד עשר, מלך צרפת, הפך לאויבו המושבע של אביה של מארי, שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, שביקש להרחיב את נחלותיו כדי ליצור ממלכה עצמאית שתשתרע בין צרפת לבין גרמניה.
כבתו היחידה של דוכס בורגונדיה, מארי הייתה היורשת של כל נחלות הדוכסות כולל אלה שבארצות השפלה, ולכן נסיכים רבים ביקשו את ידה.
לואי האחד עשר ביקש להשיאה לבנו שארל (שארל השמיני, מלך צרפת לעתיד) אך ללא הצלחה.
בינואר 1477, אחרי ששארל הראשון, דוכס בורגונדיה נהרג במצור על העיר נאנסי, לואי האחד עשר השתלט על דוכסות בורגונדיה (כיום חבל בורגון, חבל פראנש-קונטה וחבל פיקרדי בצרפת).
היות שמארי לא נענתה לבקשתו להינשא לבנו, הוא איים עליה גם בפלישה לארצות השפלה.
על מנת לגייס משאבים למלחמה פנתה מארי לנתיניה בבקשת עזרה, אולם אלה ניאותו לעזור לה רק במחיר של ויתורים קשים מצידה.
ב-11 בפברואר של אותה שנה היא נאלצה לחתום על מגילת זכויות שלפיה ערי פלנדריה, בראבאנט, אנו והולנד זכו בעצמאות, אחרי שבוטלו החוקים שאביה הטיל עליהן.
ב-18 באוגוסט 1477 בעיר גנט (כיום בבלגיה) מארי נישאה למקסימיליאן (אשר ב-1487 הפך למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה).
בעקבות נישואים אלה עברו נחלותיה של בורגונדיה בארצות השפלה לידי בית הבסבורג, מה שגרם מאוחר יותר למלחמות בין צרפת לבין ספרד ואוסטריה שהגיעו לשיאן במלחמת הירושה הספרדית (1701–1714).
כשהייתה בת 25, במרץ 1482, בעת שיצאה לצייד ביחד עם בעלה, מארי נפלה מעל סוסה ונפצעה באופן אנוש.
היא נפטרה ימים מספר אחרי כן, לאחר שהכתיבה צוואה מפורטת, ונקברה בכנסיית גבירתנו בעיר ברוז' שהייתה העיר האהובה עליה.
מארי נחשבה לאחת הנשים היפות בתקופתה, ונטען כי מקסימיליאן לא התאושש כליל ממותה.
מסע החיזורים שלו ונישואיו אליה מתוארים בחיבור הלירי "Theuerdank" ("האביר בעל המחשבה ההרפתקנית") מ-1517, שמקסימיליאן עצמו ככל הנראה חיבר עם ידידו מלכיאור פינצינג.
ב-16 באוגוסט 1477 התחתנה מארי עם מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה (1480–1530)
מארי-ז'וזה פרק היא אתלטית צרפתייה, אלופה אולימפית זוכת 3 מדליות זהב משתי אולימפיאדות (אטלנטה 1996 וברצלונה 1992), זכתה פעמיים ברציפות ופעמיים אלופת עולם (טוקיו 1991 וגטבורג 1995) בריצת 400 מטר.
כמו כן היא מחזיקה בשיא האולימפי בריצה זו.
בעלת התוצאה החמישית בטיבה בעולם בריצה זו בכל הזמנים.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז 2024 זכתה לכבוד להדליק את הלפיד האולימפי ביחד עם הג'ודוקא טדי רינר.
פרק נולדה בבאס-טר, בירת המחוז של גוואדלופ.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה פרק במקום 32 בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.22 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 23.49 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בהאג, הולנד בפברואר 1989 זכתה פרק במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.21 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט (אז יוגוסלביה כיום קרואטיה) בשנת 1990 זכתה פרק במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.84 שניות, אחרי גריט ברוייר (49.50 שניות) ופטרה מילר (50.51 שניות) שתיהן ממזרח גרמניה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.12 דקות, אחרי המנצחת מזרח גרמניה (3:21.02 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה פרק במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.13 שניות, לפני גריט ברוייר (49.42 שניות) וסנדרה מאיירס מ-ספרד (49.78 שניות).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה פרק במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.83 שניות, לפני אולגה בריזגינה מהמשלחת המאוחדת (49.05 שניות) וקסימנה רסטרפו מקולומביה (49.64 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.85 שניות, המנצחת הייתה ארצות הברית (42.11 שניות).
בשלב המוקדמות הרביעייה הצרפתית קבעה תוצאה של 42.58 שניות, זמן שהיה מספיק למדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה פרק במקום רביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.20 שניות, המנצחת הייתה מרלין אוטי מג'מייקה (21.98 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 זכתה פרק בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.33 שניות ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.34 דקות.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכתה פרק במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.28 שניות, לפני פולין דייוויס-תומפסון מבהאמה (49.96 שניות) וג'יירל מיילס קלארק מארצות הברית (50.00 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.76 שניות, המנצחת הייתה ארצות הברית (41.95 שניות).
בכך הייתה לאתלטית השנייה בהיסטוריה אחרי ואלרי בריסקו-הוקס מארצות הברית שזכתה בשתי ריצות אלו באולימפיאדה אחת והראשונה והיחידה בהיסטוריה שהגנה על תוארה בריצת 400 מטר.
לאחר היעדרות משתי אליפויות העולם באתלטיקה (אתונה 1997 וסביליה 1999) הסקרנות סביב כושרה של פרק הייתה רבה.
היא הגיעה למשחקים האולימפיים שנערכו בסידני בשנת 2000, כשברקע היריבות בינה לבין סגניתה ופעמיים אלופת העולם הטרייה קתי פרימן המקומית, שהדליקה את הלפיד בטקס הפתיחה.
היא התגוררה במקום שקט, שלא בכפר האולימפי על מנת להתרכז בתחרות, אבל עשרות העיתונאים הצליחו לאתר אותה.
בסופו של דבר היא החליטה לפרוש מהתחרות ולעזוב את אוסטרליה.
בדרכה חזרה הביתה, בחניית הביניים בסינגפור התרחשה קטטה בין חברה האלוף האולימפי אנטואן מייבנק לאחד העיתונאים, דבר שזכה לפרסום נרחב בכתבת שער בעיתונים בצרפת ובאוסטרליה.
הפרישה לוותה בשמועות בדבר שימוש באימרוץ.
פרק ניסתה לחזור לכושר בשנת 2003 על מנת להשתתף באליפות העולם שנערכה בפריז, אך לבסוף היא לא השתתפה.
שנה לאחר מכן, היא הודיעה על פרישה מספורט תחרותי.
משנת 2004 משמשת פרק כיועצת ומסקרת באירועים ספורטיביים במיוחד עבור עיתון הספורט L'équipe.
בן זוגה הוא הספורטאי סבסטיאן פורקאס ובחודש מרץ 2010 נולד בנם.
מארטן סטקלנברך (בהולנדית: Maarten Stekelenburg; נולד ב-22 בספטמבר 1982 בהארלם) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת השוער.
בילדותו שיחק סטקלנברך בקבוצות המקומיות זנטפורט 75 ושוטן ובגיל 15 עבר לאייאקס אמסטרדם והחל לשחק בקבוצת הנוער של המועדון.
בעקבות יכולת טובה עלה בשנת 2001 לקבוצה הבוגרת וב-24 בפברואר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד נאק ברדה.
בארבע עונותיו הראשונות באייאקס היה בעיקר שוער המשנה של הקבוצה וזכה עימה פעמיים במגן יוהאן קרויף ופעם אחת באליפות הולנד.
עם מעברו של בוגדאן לובונט לפיורנטינה בעונת הפך לשוערה הראשון של אייאקס והוביל אותה לזכייה בגביע ההולנדי, אך הקבוצה סיימה את העונה בליגה ההולנדית במקום הרביעי בלבד.
בתחילת עונת הוביל את אייאקס לזכייה נוספת במגן יוהאן קרויף, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות על ידי פ.צ.
בליגה ההולנדית התמודדה אייאקס עם פ.ס.וו.
איינדהובן במאבק צמוד על האליפות, במחזור הסיום ניצחה 0–2 את וילם II, אך ניצחון 1–5 של איינדהובן קבע שוויון נקודות בין הקבוצות (75) והפרש שערים מינימלי לטובת איינדהובן (אייאקס +49, איינדהובן +50) שזכתה באליפות.
בגביע ההולנדי אייאקס הפגינה שליטה מוחלטת וזכתה בתואר לאחר ניצחון 7–8 בגמר על א.ז.
לאחר עזיבתו של וסלי סניידר בעונת הפך סטקלנברך לשחקן המוביל של אייאקס יחד עם קלאס יאן הונטלאר והוביל את הקבוצה לזכייה שלישית ברציפות במגן יוהאן קרויף.
בהמשך הוביל את קבוצתו לעונה סבירה, כאשר היא מסיימת במקום השני בליגה, אך מודחת כבר בשמינית הגמר של הגביע ההולנדי על ידי ניימכן.
בעקבות יכולת אישית טובה במיוחד זכה בתואר "שחקן השנה של אייאקס" לאחר שהועדף על פי הונטלאר שהיה מלך השערים של הקבוצה.
בעונה הבאה איבד את מקומו בהרכב לקנת' ורמר הצעיר בעיקר בעקבות מספר פציעות ויכולת חלשה, אך עם מינויו של מרטין יול למאמן אייאקס במאי 2009 שב לעמדת השוער הראשון.
עונת הייתה עונת השיא של סטקלנברך בקריירה.
הוא ספג 20 שערים בלבד ב-33 משחקים וסיים כשוער עם כמות הספיגות הנמוכה בליגה.
למרות זאת ואף על פי שאייאקס בהובלתו של לואיס סוארס הייתה קבוצת ההתקפה הטובה בהולנד עם 106 שערים במהלך העונה, הקבוצה סיימה את העונה במקום השני בלבד, כאשר נקודה אחת בלבד מפרידה בינה ובין פ.צ.
עם זאת, אייאקס זכתה שוב בגביע הולנדי לאחר ניצחון מרשים על גו אהד איגלס בחצי הגמר (0–6) וניצחון כפול על פיינורד בגמר (0–2, 1-4).
בקיץ 2011 עבר סטקלנברך לרומא תמורת 6 מיליון אירו.
באותה שנה נגד אינטר לוסיו שחקן אינטר בעט בראשו של סטקלנברך וגרם לו להתעלף אחרי שאיבד הכרה 3 שעות.
ביוני 2013 עבר סטקלנברך לפולהאם תמורת 4.5 מיליון אירו.
באוגוסט 2014 הושאל לקבוצת מונקו.
ביוני 2015 הושאל לסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
ב-1 ביולי 2016 חתם באברטון, אותה מאמן רונאלד קומאן שאומן תחתיו בסאות'המפטון.
ביוני 2020 חזר לקבוצת נעוריו אייאקס.
ב-3 בספטמבר 2004 ערך סטקלנברך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד בניצחון 0–3 על במשחק ידידות.
הוא זומן על ידי מרקו ואן באסטן לסגל הנבחרת למונדיאל 2006, אך לא שיחק אף לא משחק אחד לאחר שאדווין ואן דר סאר נבחר להיות השוער הראשון של הנבחרת.
ביורו 2008 שוב תיפקד כשוערה המשני של הולנד ושותף רק במשחק אחד במהלך הטורניר כולו - המשחק השלישי בשלב הבתים נגד שהיה שולי מכיוון שהולנד כבר הבטיחה את מקומה ברבע הגמר.
לאחר פרישתו של ואן דר סאר מהנבחרת בשנת 2008, נבחר סטקלנברך על ידי מאמן הולנד, בארט ואן מרוויק להיות מחליפו כשוער הראשון של הולנד.
אף על פי כן, במשחק הגמר נגד , ספג בדקה ה-116 של ההארכה והולנד הפסידה 0–1.
ב-7 באוקטובר 2016, ארבע שנים לאחר הופעתו הבינלאומית האחרונה, פתח שטיקלנבורג במשחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד בלארוס שהסתיים בניצחון 4–1.
במאי 2021 זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2020, ואף פתח במשחק הפתיחה בו ניצחה נבחרת הולנד 2–3 את אוקראינה.
מארי-ז'וזה נאט הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה צרפתייה, בעלת שורשים קבילים.
רקע משפחתי ושנות הילדות והנעורים
מארי-ז'וזה נאט נולדה בשנת 1940 בבוניפסיו, מחוז דרום קורסיקה, לאב ממוצא קבילי, איש צבא לשעבר, ולאם ממוצא קורסיקאי ורועת צאן לשעבר.
ילדותה הושפעה מאלימות של אביה אשר היה אלכוהוליסט.
הקריירה של מארי ז'וזה-נאט החלה בזכייתה בתחרות שאפשרה לה בשנת 1955 להופיע ברומן התצלומים הקרוי "האהבה היא חלום" (L'amour est un songe) שבו הופיעה לצדו של ז'אן-קלוד פסקל במגזין "Femmes d'aujourd'hui" (פאם דוז'ורדי - הנשים של היום).
אז מצא לה פסקל את שם העט "נאט" בגלל הצמות הארוכות שהקיפו את פניה (natte בצרפתית משמעותה - צמה).
בעקבות הופעתה בצילומי הרומן מצאה נאט עבודה כדוגמנית וכנערת שער.
ב-1955 היא עברה עם משפחתה לפריז והשתלמה בה בבית הספר למשחק של רנה סימון.
התחלתה בקולנוע הייתה צנועה בצלן של דיוות כמו מרינה ולאדי, ניקול קורסל, מישל מרסייה או דניאל גודה.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בסרט הקצר Soir de réveillon ("ערב סילבסטר") משנת 1956 בבימוי ז'יל מרגריטיס ובכיכובם של סמי פריי וזאבאטה.
בהמשך הופיעה נאט בתפקידים קטנים בסרטים Crime et châtiment ("חטא ועונשו") (1956) של הבמאי ז'.לאמפן, לצד ז'אן גאבן וברנאר בלייה או "תנו לי סיכוי" (Donnez-moi ma chance) (1957) בבימויו של לאוניד מוגי.
מאז הייתה לה נוכחות קבועה בזירת הקולנוע הצרפתי.
בשנת 1957, במאי התיאטרון רמון רולו צפה בה משחקת בתפקיד הגברת דה לה פונטן בסרט הטלוויזיה "Les Cinq tentations de La Fontaine" (חמשת הפיתויים של לה פונטן) ובעקבות זאת שילב אותה בתיאטרון "אדוארד השביעי" כדי שתחליף במחזה "סיבוב מסוכן" מאת ג'.ב.
פריסטלי את השחקנית מילן דמונז'ו.
את תפקידה הקולנועי המשמעותי הראשון קיבלה מהבמאי דני דה לה פטלייר בסרט Rue des Prairies" (1959)", בו שיחקה את תפקיד בתו של ז'אן גאבן.
בהמשך נהגה לשחק בקצב ממוצע של סרט בשנה.
אחר כך שיחקה במערכון של רנה קלר יחד עם קלוד ריש ואיב אובר.
תפקיד אחר שבו מימשה את כישוריה היה זה של אחותה היריבה של בריז'יט ברדו, בסרט "האמת" (La Vérité) בבימוי אנרי-ז'ורז' קלוזו, בו הופיעה ליד סמי פריי.
באותה שנה הציע לה מישל דראש תפקיד בסרט " אמלי או הזמן לאהוב" (Amélie oú le temps d'aimer).
בעלה הראשון של מארי-ז'וז'ה נאט היה מישל דראש, ממוצא יהודי.
הופיעה יחד עם ז'אן מארה, ריצ'רד רואנדטרי, מיריי דארק, עבדה עם איש הקולנוע האלג'יראי אחמד ראשדי, עם הבמאי הבלגי ז'אן דסקלידס, הופיעה אף בסרטים היסטוריים על ימי הקדם - יחד עם פייר בריס וז'ורז' מרשאל.
בכמה מסרטיו של דראש וב"חיי הזוגיות" של אנדרה קאיאט עברה נאט לשחק תפקידים של אישה נשואה ביישנית ורגישה.
מארי-ז'וזה נאט הייתה השחקנית הראשונה שהופיעה בעטיפת המגזין "Télé 7 Jours", בזמנו - 7Jours
בשנת 1977 בעת הפקת הסרט Passé simple פגשה את ויקטור לאנו.
יחד איתו התמסרה בעיקר למשחק בתיאטרון ולהופעות בטלוויזיה.
בשנות ה-1980 הפסיקה נאט את פעילותה הקולנועית אחרי שגילמה את התפקיד הראשי הנשי בסרט הפנטסטי "ליטאן" בבימוי ז'אן-פייר מוקי ובהשתתפותו.
כעבור עשור השתתפה בכמה הפקות בינלאומיות - "ריו נגרו" עם אנחלה מולינה, "Train de vie" (רכבת החיים) של ראדו מיכאיליאנו ושיתפה פעולה עם עבד אל-כרים בהלול האלג'יראי.
ב-1992 שיחקה ב-Le Nombril du monde (טבור העולם) בבימויו של אריאל זיתון.
בתחום התיאטרון הצטיינה במיוחד במחזות "Blaise" (בלז) (1959) מאת קלוד מאנייה ו- Désiré.
בשנת 1985 מילאה את אולם התיאטרון פאלה רויאל כששיחקה לצד ויקטור לאנו בקומדיה (Voisine voisine" (Community of two" מאת ג'רום חודורוב, בתרגום לצרפתית של לאנו,
בטלוויזיה גילמה את קרובינו בהצגתו של מרסל בלובאל עם "נישואי פיגרו" מאת בומארשה (1961) וב-1973 הייתה אתל רוזנברג בתוכנית הטלוויזיה "בני הזוג רוזנברג" של סטליו לורנצי.
2006 - ספר אוטוביוגרפי "Je n'ai pas oublié" (לא שכחתי)
נאט הייתה נשואה שלוש פעמים ונולדו לה שלושה בנים.
בשנים 1960–1961 הייתה נשואה לשחקן רוז'ה דימא, אך התגרשה כדי להינשא בשנת 1964 למישל דראש, אבי שלושת בניה - דוד דראש, והשחקנים והבמאים ז'וליין דראש ואורליין דראש.
ידוע כי ניהלה רומן למשך מספר שנים עם השחקן ויקטור לאנו.
באוקטובר 2005 התחתנה עם הצייר, הסופר והפזמונאי סרז' רזבאני.
בבחירות לנשיאות בשנת 2012 תמכה בפומבי במועמדותו של ניקולא סרקוזי.
נפטרה בפריז ב-10 באוקטובר 2019. בשנותיה האחרונות חילקה את זמנה בין פריז לבוניפסיו, עיר הולדתה.
1958 - הפרס אוסקר לטלוויזיה - לשחקנית הכרי טובה
1974 - פרס הפסטיבל קאן - לשחקנית הטובה ביותר, עבור משחקה הצנוע והרגיש בסרט Violons du bal
1978 - פרס השחקנית הטובה ביותר - בפסטיבל קרלובי וארי על משחקה בסרט Le Passé simple
1956 - Crime et Châtiment (חטא ועונשו - 1956), בימוי: ז'ורז' לאמפן: הנערה בנשף
1956 - Club de femmes (מועדון הנשים), בימוי:רלף חביב
1957 - Donnez-moi ma chance (תן לי סיכוי), בימוי:לאוניד מוגי, - רוזין
1958 - Arènes joyeuses (ארנות שמחות)- בימוי:מוריס דה קאנונז, - ויולטה
1959 - Rue des prairies, בבימוי דני דה לה פטלייר - אודט נווה
(יש לך מה להצהיר?), בימוי:קלמאן דיהור, - ליז
1959 - Secret professionnel (סוד מקצועי), בימוי:ראול אנדרה - אלווירה
: Cécile (יחי הדוכס!) - ססיל
1960 - La Française et l'Amour (הצרפתייה והאהבה), הקטע "התונה": Le Mariage סרט קיבוצי בבימויו של רנה קלר - הארוסה
1960 - La Vérité (האמת), בבימוי: אנרי-ז'ורז' קלוזו - אני מארסו
1961 - Amélie ou le Temps d'aimer (אמלי או הזמן לאהוב) בבימוי מישל דראש : אמלי
1961 - La Menace (האיום) ,בבימוי: ז'ראר אורי : ז'וזפה
1962 - Les Sept péchés capitaux : "שבעת החטאים", סרט מערכונים, הפרק La Colère (הכעס) מאת סילבן דום, מקס דוי ואז'ן יונסקו, - הצעירה
1962 - L'Éducation sentimentale (החינוך הסנטימנטלי) בימוי: אלכסנדר אסטרוק, - אן ארנו
1964 - Jean-Marc ou la Vie conjugale (ז'אן-מארק וחיי הזוגיות) בימוי: אנדרה קאיאט - פרנסואז
1964 - Françoise ou la Vie conjugale בימוי: אנדרה קאיאט, - פרנסואז דיבריי
1965 - Le Journal d'une femme en blanc(יומנה של אישה בלבן),בימוי: קלוד אוטאן-לארה - קלוד סובאז'
1965 - La Bonne Occase (המציאה) בימוי: מישל דראש - ביאטריס
1966 - Safari diamants (בעד קומץ יהלומים), בימוי: מישל דראש - אלקטרה
1967 - Les Guerriers- Dacii (הדאקים),(הפקה רומנית-צרפתית), בימוי: סרג'ו ניקולאייסקו - הנסיכה הדאקית
1969 - Élise ou la vraie vie (אליז או החיים האמיתיים), בימוי: מישל דראש - אליז לה טלייה
1969 - Le Paria (הפאריה) בימוי: קלוד קרלייה - לוצ'יה
1969 - L'Opium et le bâton (האופיום והמקל), בימוי: אחמד ראשידי- פארוג'ה
1972 - Baraka à Beyrouth : Laure (באראכה בביירות) בימוי:גורדון הסלר (ארצות הברית) - לור
1973 - Rue du Calvaire - Kruiswegstraat 6 (סרט בלגי) בימוי:ז'אן דסקלידס, -פרנסואז ורבריגה
1973 - Les Violons du bal (כנורות הנשף) בימוי: מישל דראש -היא, האישה והאם של מישל
1974 - Dis-moi que tu m'aimes (תגיד לי שאתה אוהב אותי) בימוי: מישל בוארון -שרלוט לה רואייה
1977 - Le Passé simple (זמן עבר) בימוי: מישל דראש : ססיל
1980 - La disubbidienza (אי הציות) בימוי: אלדו לאדו (איטליה) - גברת מאנצי
1980 - Une mère, une fille (אם, בת), בימוי:מרתה מסארוש (הונגריה) : אנה
1981 - Litan (ליטאן), בימוי: ז'אן-פייר מוקי -נורה
1990 - Rio Negro (ריו נגרו), בימוי: אטאהואלפה ליצ'י (ונצואלה) - הפקה קובנית-צרפתית-ספרדית - ונצואלית - גברת ז'ינט
1992 - Le Nombril du monde,(טבור העולם) בימוי: אריאל זייתון - אומי, האם
1997 - Train de vie (רכבת החיים) בימוי: ראדו מיכלייאנו - שרה (שָרה)
1997 - La Nuit du destin (ליל הגורל), בימוי:עבד אל-כרים בהלול (אלג'יריה-צרפת),- גברת סלימני
2003 - Le Cadeau d'Elena, בימוי:פרדריק גרציאני - אלנה
1959 - La Nuit de Tom Brown (הלילה של טום בראון), בימוי: קלוד בארמה, לפי נתניאל הות'ורן, סרט טלוויזיה עם מישל פיקולי וז'אן-פייר קאסל - בט
1961 - Le Mariage de Figaro (נישואי פיגרו) סרט טלוויזיה לפי בומארשה, בבימוי מרסל בליוואל, שרובן (קרובינו)
1963 - Un coup dans l'aile (מכה בכנף) בימוי:קלוד בארמה, עם נואל רוקוור וג'וני הלידיי - ניקול
1968 - Hélène ou la joie de vivre (הלנה או שמחת חיים), בימוי: קלוד בארמה - הרמיונה
1972 - Les Gens de Mogador בבימוי:רובר מז'ואייה (סדרת טלוויזיה) - ז'וליה אנז'לייה
1972 - La Lumière noire (האור השחור) (סרט טלוויזיה) - אורליה
1975 - Les Rosenberg ne doivent pas mourir (בני רוזנברג אינם צריכים למות) בימוי: ז'אן טופאר, סטליו לורנציה ואלן דקו, עם ז'יל סגל - אתל רוזנברג
1978 - Le vent sur la maison (רוח על הבית)ביומי: פרנק אפרדריס, עם פייר ואנק - כריסטיאן
1982 - Fausses notes (ציונים מזויפים), בימוי: פטר קאסוביץ, עם קלוד ריש, רישאר ברי, בריז'יט אוברי- מריון תורו
1988 - Le Clan (השבט) (סדרת טלוויזיה) ,בימוי: לוסי מאנוט
1990 - Constance et Vicky (קונסטאנס וויקי) עם סוניה וולרו וז'אן-פרנסואה גארו (סדרת טלוויזיה) - אנה מילר
1990 - Renseignements généraux סדרת טלוויזיה - איזבל נוויל
1990 - La mort a dit peut-être בבימוי: אלן בונו, לפי פייר בואלו ותומא נרסז'אק, Thomas Narcejac avec, עם ז'אן-קלוד דופן - מריאן
1996 - קנקון (סדרת טלוויזיה)
1996 - Terre indigo, בימוי: ז'אן סגולס (סדרת טלוויזיה) : מטילד
1998 - Les Marmottes, בבימוי אלי שוראקי
1998 - Deux mamans pour Noël (שתי אמהות לחג המולד) בימוי: פול גה, מארי
2004 - Colette, une femme libre de (קולט, אישה חופשית) בבימוי: נדין טרנטיניאן - סידו
2004 - (האוהבים לא מתים לעולם) Ceux qui aiment ne meurent jamais בבימוי: כריסטוף מאלאוואה - אווה
2004 - אריאן פרי (סדרת טלוויזיה) : Sabine Le Painsec
2006 - (הדוד מרוסיה) L'Oncle de Russie עם פרנסיס ז'ירו - ז'נבייב פראן
2015 - Les Blessures de l'île (פצעי האי) בימוי: אדווין ביילי, עם סטפאן פרייס, פרנסואה מרטוטר, ז'אן גטרוונק
פריסטלי, בימוי רמון רולו, תיאטרון מישל, פריז
1959 - Blaise (בלז) מאת קלוד מאנייה, בבימוי ז'אק מוקלר, Théâtre des Nouveautés (תיאטר דה נובוטה)
1966 - Médor (מדור) מאת רוז'ה ויטראק, בבימוי מוריס ז'אקמון, עם ברנאר נואל ,ב- Théâtre studio des Champs-Élysées (תיאטר סטודיו דה שאנס אליזה)
1984 - Désiré (דזירה) מאת סשה גיטרי, בבימוי ז'אן-קלוד בריאלי,עם ז'אן קלוד בריאלי וברנאדט לאפון, בתיאטרון אדוארד השביעי (Théâtre Édouard VII)
1985 - Voisin, voisine לפי ג'רום צ'ודורוב (חודורוב), בבימוי פייר מונדי, עם ויקטור לאנו, בThéâtre - du Palais Royal (תיאטרון די פאלה רואיאל) אחר כך בתיאטרון מונטאנסייה (Théâtre Montansier)
1990 - Avec ou sans arbres (עם או בלי עצמים) מאת ז'אנין וורמס, בבימוי אלבר-אנדרה לרה, עם אנרי גארסן, ב- Théâtre Hébertot (תיאטרון אברטו)
כתבה מאת חאן-נואל מיראינד במגזין "לה פואן", 5 במאי 2013Marie-José Nat ou la vraie vie'' ("מארי-ז'וזה נאט או החיים האמיתיים")
מארטן אלקו דה רוֹן (בהולנדית: Marten Elco de Roon; נולד ב-29 במרץ 1991) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדות הקשר האחורי והמרכזי באטאלנטה מהסרייה א' ובנבחרת הולנד.
דה רון התחיל את הקריירה המקצועית שלו בספרטה רוטרדם.
ב-27 במרץ 2010 דה רון ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–3 נגד טוונטה.
עד לסיום העונה רשם שלוש הופעות בליגה.
בעונת הפך לשחקן הרכב בקבוצה ורשם 27 הופעות בעונה זו.
ב-26 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–2 נגד אלמיירה סיטי.
באפריל חתם ל-3 שנים בהירנביין.
ב-9 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית בניצחון 1–2 נגד פ.ס.וו.
ביולי , דה רון חתם באטאלנטה מהסרייה א'.
ב-4 ביולי 2016 דה רון חתם במידלסברו, העולה החדשה מהפרמייר ליג תמורת 12 מיליון פאונד.
ב-5 בנובמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בצורה דרמטית בדקה ה-91 במשחק הליגה נגד מנצ'סטר סיטי.
ב-10 באוגוסט 2017 חזר דה רון לאחר שנה לאטאלנטה.
בצעירותו, דה רון שיחק בנבחרת הנוער של הולנד והשתתף עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2010.
ב-13 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1–3 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
מרי, מלכת דנמרק, .R.E (בדנית: Mary Elizabeth, Dronning af Danmark; נולדה ב-5 בפברואר 1972) היא מלכת דנמרק מתוקף נישואיה לפרדריק העשירי, מלך דנמרק.
מרי אליזבת דונלדסון נולדה בהובארט שבאוסטרליה לזוג הורים שהיגרו מסקוטלנד ועבדו באוניברסיטת טסמניה.
אמה הנרייטה קלארק הורן הייתה חברת מנהלה ואביה ג'ון דאלגליש דונלדסון פרופסור למתמטיקה.
היא הצעירה מבין ארבעה ילדים (שלוש בנות ובן).
בילדותה למדה לנגן על מספר כלי נגינה והייתה מעורבת בפעילות ספורטיבית.
ב-1990 היא החלה ללמוד באוניברסיטת טסמניה, לאחר שסיימה את התואר עבדה במספר סוכנויות פרסום ועברה להתגורר במלבורן.
ב-1998 עבדה תקופה כמנהלת חשבונות באדינבורו וב-2002 לימדה אנגלית בבית ספר למנהל עסקים בפריז.
במהלך אולימפיאדת הקיץ של שנת 2000 נפגשה מארי עם פרדריק בפאב בסידני, והשניים החלו לצאת ביחד.
ההתחייבות הרשמית שלהם ב-2003 ונישואיהם בשנה שלאחר מכן היו נושא לתשומת לב רבה מצד התקשורת האוסטרלית והאירופית, שהציגה את הנישואים כ"רומנטיקה" מודרנית בין נסיך לבין פשוטת עם.
הוא לא זוהה על ידי חבריה כנסיך הכתר של דנמרק עד לפגישתם.
השניים ניהלו מערכת יחסים ארוכת טווח בטלפון, באימייל ובהתכתבות.
פרדריק ערך מספר ביקורים דיסקרטיים לאוסטרליה.
ב-15 בנובמבר 2001 חשף השבועון הדני "בילד בלדט" את מארי כחברתו של פרדריק.
אז בדצמבר 2001 עברה מארי מאוסטרליה לדנמרק, בזמן שעבדה כמורה לאנגלית בפריז.
ב-14 במאי 2004 התחתנו השניים בקתדרלת קופנהגן, ולאחר מכן חגגו את ירח הדבש באפריקה.
בתחילה התגוררו בני הזוג בארמון פרדנסבורג, ולאחר מכן עברו להתגורר בארמון אמליינבורג, ובמהלך השנים נולדו להם 4 ילדים.
מרי ממלאה תפקידים ייצוגיים שונים כחברת בית המלוכה הדני, ובנוסף היא פעילה למען זכויות הלהט"ב בדנמרק.
כמו כן נחשבת מרי לאחת הנשים האופנתיות ביותר בעולם, והיא משמשת כפטרונית האופנה בדנמרק.
ב-14 במאי 2004 התחתנה מארי עם המלך פרדריק העשירי, ונולדו להם 4 ילדים:
כריסטיאן, נסיך הכתר של דנמרק (נולד ב-2005)
איזבלה, נסיכת דנמרק (נולדה ב-2007)
וינסנט, נסיך דנמרק (נולד ב-2011)
יוספינה, נסיכת דנמרק (נולדה ב-2011)
מארי-אן פְּיֶרֶט פּוֹלז לָבוּאַזיֶה הייתה כימאית צרפתיה, שנטלה חלק חשוב בייסוד הכימיה האנליטית.
אמה נפטרה בהיותה בת שלוש ובעקבות זאת נשלחה להתחנך במנזר.
לבואזיה קיבלה בגיל שלוש-עשרה הצעת נישואין מגבר בן 50. אביה התנגד להצעה, והעדיף במקום זאת להשיאה לידידו, המדען אנטואן לבואזיה.
השניים התחתנו ב-16 בדצמבר 1771, כאשר לבואזיה היה בן 28 ומארי-אן בת 13.
הזוג עבר לאזור פריז ב-1775 שם לבואזיה היה יכול לעסוק באינטנסיביות במדע.
בעקבות עבודתו המדעית של בעלה החלה לבואזיה להתעניין במחקריו ולסייע בעבודת המעבדה.
היא קיבלה הכשרה פורמלית מעמיתיו וסייעה בתרגום כתבים מאנגלית לצרפתית.
ב-1794 לבואזיה הוקע כבוגד במהפכה הצרפתית.
הוא נעצר ונכלא יחד עם אביה.
היא הציגה את הישגיו המדעיים של בעלה ואת חשיבותו לאומה הצרפתית.
למרות מאמציה, לבואזיה ואביה הורשעו בבגידה והוצאו להורג ב-8 במאי 1794 בפריז.
לאחר מות בעלה, הוחרמו מלבואזיה כספים, רכוש וכמו כן מחברות מדעיות וציוד מעבדה.
על אף זאת, הצליחה לבואזיה לשחזר את הכתבים ולפרסם את עבודתו המדעית.
לבואזיה נישאה לפיזיקאי האמריקאי-בריטי בנג'מין תומפסון.
היא התעקשה לשמור על שם המשפחה של בעלה הראשון.
לבואזיה נפטרה בביתה בפריז בגיל 78 ונקברה בבית הקברות פר לשז.
לבואזיה השתתפה בעבודת המעבדה של בעלה ועמיתיו.
היא עסקה בתיעוד ניסויים ובעריכת הדו"חות.
הכשרתה ברישום על ידי הצייר ז'אק-לואי דויד תרמה לתיאור מדויק של הניסויים.
היא שמרה על מרבית הניסויים שנערכו.
לתיעוד זה הייתה חשיבות רבה להתפתחות המדע.
עבודת התרגום שלה אפשרה לצוות המעבדה להתעדכן בהתפתחויות בכימיה.
הישג שהתבססה על עבודה זו היה גילוי גז החמצן.
לבואזיה סייעה לפרסם ב-1789 את "יסודות הכימיה" (Traité Élémentaire de Chimie), תאוריה כימית חדשה פורצת דרך.
הפרסום כלל תרשימים פרי ידיה המתארים את הניסויים ואת ציוד המעבדה.
מארי-ז'וזה טה לו היא אתלטית מחוף השנהב.
סגנית אלופת העולם (לונדון 2017) בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ואלופת אפריקה (דרבן 2016) בריצת 200 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיימה טה לו במקום תשיעי בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 22.56 שניות, 3 מאיות השנייה מריצת הגמר ומקום עשירי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.04 שניות.
בתחרות נערכה בלוזאן ביולי 2017 קבעה טה לו בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 22.16 שניות.
בשנת 2015 הוכתרה טה לו לאתלטית השנה באפריקה.
מארי, נסיכת אורליאן (בשם מלא בצרפתית: Marie Christine Caroline Adélaïde Françoise Léopoldine d'Orléans; 12 באפריל 1813 – 27 בינואר 1839), הייתה בתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואשתו של אלכסנדר, דוכס וירטמברג.
מארי נולדה ב-12 באפריל 1813 בפאלרמו, לשם ברחו הוריה בעקבות המהפכה הצרפתית, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה.
בשנת 1817 השתקעה משפחתה בצרפת, ומארי קיבלה חינוך מעולה כראוי לנסיכה הקרובה למשפחת המלוכה, ובנוסף היא אהבה מאוד פיסול וציור.
בתחילת 1834 נתן פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות את הסכמתו לנישואי מארי עם אחיו הנסיך לאופולדו, רוזן סירקוזה, אולם לאחר ההתקוממות בצרפת באפריל אותה שנה, דרש בית המלוכה הנאפוליטני את חלקה של מארי בנכסי בית אורליאן, ובעקבות כך בוטלו האירוסין.
ב-17 באוקטובר 1837 התחתנה מארי עם אלכסנדר, דוכס וירטמברג, לאחר שהמיר את דתו לדת הקתולית, וממנו נולד לה בנו היחיד:
בשנת 1838 חלתה מארי בשחפת, ובעקבות כך עברה להתגורר בפיזה, שם האקלים יותר נוח, אולם המעבר לא הועיל, וב-27 בינואר 1839 מתה מארי כתוצאה ממחלתה.
מארי, נסיכת אורליאן , הייתה אשתו של ולדמר, נסיך דנמרק וסבתה של אנה, מלכת רומניה.
מארי נולדה ב-13 בינואר 1865 בלונדון, אליה עברו בני משפחתה לאחר מהפכת יולי בשנת 1848, לנסיך רובר, דוכס שארטר ולפרנסואז, נסיכת אורליאן, בתם של פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל ופרנסיסקה, נסיכת ברזיל.
לאחר נפילתו של נפוליאון השלישי והקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית, חזרו בני המשפחה לצרפת בשנת 1877.
ב-20 באוקטובר 1885 התחתנה מארי עם ולדמר, נסיך דנמרק, בנו הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
מארי תוארה כאימפולסיבית, שנונה ואנרגטית, והציגה סגנון רגוע יותר לבית המשפט הדני הנוקשה.
היא מעולם לא למדה לדבר דנית, ונישואיה היו מוצלחים.
היא נתנה לילדיה חינוך חופשי, וטעמה האמנותי והרגלי הבוהמה שלה שררו בביתה.
מארי הייתה לא רשמית, לא סנובית, האמינה בשוויון חברתי, הביעה את דעותיה שלה, וביצעה את תפקידיה הטקסיים באופן לא שגרתי.
מארי הייתה הפטרונית של מכבי האש בדנמרק, והיא אף הצטלמה כשהיא לבושה במדי מכבי האש.
כמו כן כתמיכה בקריירה של בעלה בצי, היה לה קעקוע על זרועה.
מארי אהבה ציור ואמנות, והייתה תלמידתם של אוטו באך ופרנטס הנינגן, ואף הייתה חברת האקדמיה לאמנויות הדנית.
מארי השתלבה היטב בפוליטיקה הדנית, ובהשפעתה דחה בעלה בשנת 1886 את כתר נסיכות בולגריה.
כמו כן מארי השתמשה בהשפעתה שלא למסור את איי הודו המערבית הדנים לארצות הברית, ולתמוך בברית הצרפתית-רוסית שנחתמה בשנת 1894.
ב-4 בדצמבר 1909 מתה מארי בקופנהגן, בעת שבעלה ושלושה מילדיה היו בהודו בדרכם לסיאם.
ב-20 באוקטובר 1885 התחתנה מארי עם ולדמר, נסיך דנמרק, בנו הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ממנו היו לה 5 ילדים:
אאגה, רוזן רוזנבורג (1887–1840), התחתן עם מתילדה קלווי די קונטי די ברגולו
מארי, נסיכת הולנד (בהולנדית: Marie van Oranje-Nassau; 5 ביוני 1841 – 22 ביוני 1910), הייתה נסיכה הולנדית בתו של פרדריק, נסיך הולנד, ואמו של וילהלם, נסיך אלבניה.
מארי נולדה ב-5 ביוני 1841 בווסנאר שבהולנד לפרדריק, נסיך הולנד שהיה בנו השני של וילם הראשון ואשתו לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ.
בילדותה אובחנה מארי עם בעיות שמיעה קשות.
כמו אחותה לואיזה היא נחשבה לאינטליגנטית מאוד ובעלת גינונים מלכותיים.
בסידורי השידוכים הועלתה הצעה לחתנה עם אלברט אדוארד, נסיך ויילס, אולם אמו המלכה ויקטוריה התנגדה לכך.
ב-18 ביולי 1871 התחתנה מארי עם וילהלם, נסיך ויד, ממנו נולדו לה 6 ילדים.
בשנת 1907 מת בעלה וילהלם, נסיך ויד, וב-22 ביוני 1910 מתה מארי בביתה בנויוויד.
ב-18 ביולי 1871 התחתנה מארי עם וילהלם, נסיך ויד, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
מארטון זלדי (בהונגרית: Zöldy Márton; 14 באוגוסט 1912, ארד, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 5 בנובמבר 1946, נובי סאד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה), היה קצין ז'נדרמריה הונגרי אשר שירת גם בוואפן אס אס, ממובילי הטבח בדרום באצ'קה ב-1942, אשר פיקד על כוחות הז'נדרמריה בנובי סאד במהלכו.
זלדי מילא תפקיד מפתח גם בעת גירוש יהודי הונגריה למחנות ההשמדה.
לאחר המלחמה נשפט זלדי, הורשע והוצא להורג בתלייה בגין פשעי המלחמה.
ראשית הקריירה והטבח בדרום באצ'קה
הוא הצטרף לז'נדרמריה ההונגרית ובין 1941–1942 עסק בתפקידי הדרכה בסקסארד.
בינואר 1942, במהלך הטבח בדרום באצ'קה פיקד זלדי על כוחות הז'נדרמריה בעיר נובי סאד.
במרץ 1943, לאחר מינוי של מיקלוש קאלאי לראש הממשלה הוחל בהליכים פליליים נגד האחראים לביצוע הטבח.
זלדי הועמד לדין והורשע, אך הצליח להימלט לגרמניה הנאצית, ביקש וקיבל מקלט מדיני.
הוא הצטרף לוואפן אס אס.
לאחר מבצע מרגרטה, במהלכו נכבשה הונגריה על ידי גרמניה, שב להונגריה.
הוא היה אחראי מטעמו של דיטר ויסליצני למעצר וגירוש יהודי סגד והטוון.
זלדי פיקד על מבצעי הגירוש של יהודים למחנות ההשמדה ממספר מחנות איסוף אזוריים שהוקמו בהונגריה: בקלוז'-נאפוקה, במוקצ'בו, בקישקונפלג'האזה ובקצ'קמט.
בדצמבר 1944, מונה למפקד הז'נדרמריה בבסיס האוגדה ה-25 "ההונגרית" של האס.אס.
במרץ 1945 שירת באוגדת אס.אס בלאובן שבאוסטריה.
במאי 1945, נפל מארטון זלדי בשבי צבא ארצות הברית ובאוקטובר 1945 הוסגר להונגריה.
הוא הועמד לדין בבודפשט, הורשע ונידון למוות.
ב-10 ביולי 1946 הוסגר ליוגוסלביה ושם הועמד לדין בנובי סאד.
הוא הורשע בפשע מלחמה, נידון למוות וב-5 בנובמבר 1946 הוצא להורג בתלייה.
מרטין אירווין "מארטי" גליקמן היה אצן אמריקאי-יהודי, חבר נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת ברלין (1936), שברגע האחרון, נמנע ממנו ומחברו היהודי סמואל סטולר לרוץ בריצת השליחים 4x100 מטר ובכך לא היו שותפים לזכייה במדליית זהב האולימפית שבה זכו חבריהם לנבחרת.
היה לאחד משדרני הספורט ברדיו המפורסמים ביותר באמריקה.
בין היתר הוא שידר את משחקי הכדורסל של הניו יורק ניקס (21 שנים), את משחקי הפוטבול של הניו יורק ג'איינטס (23 שנים) והניו יורק ג'טס (11 שנים) ואת משחקי קבוצת ההוקי קרח ניו יורק ריינג'רס.
נוסף לכך, הוא פירשן לפני ואחרי משחקי קבוצת הבייסבול של הניו יורק יאנקיז (12 שנים).
גליקמן נולד וגדל ברובע הברונקס, ניו יורק, למשפחת מהגרים יהודים מיאשי, רומניה.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת ברלין (1936) סיים גליקמן במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות וניכלל בנבחרת האמריקאית להשתתף בריצת השליחים 4x100 מטר.
ברגע האחרון, במשחקים עצמם הוחלפו שני האתלטים היהודים, סטולר וגליקמן, על אף שהתאמנו במשך שבועיים, בשני האצנים המהירים במשחקים, זוכי מדליות הזהב והכסף בריצת 100 מטר ג'סי אוונס וראלף מטקלף, שלא היו אמורים לרוץ בשליחים ואף לא התאמנו לכך.
הרביעייה האמריקאית ניצחה בפער גדול בשיא עולם חדש של 39.8 שניות, לפני איטליה (41.1 שניות) וגרמניה (41.2 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא סיים במקום חמישי בריצת 100 מטר.
בתחרות שנערכה בווסט פוינט במאי 1938 קבע גליקמן בריצת 100 יארד שיא אישי חדש של 9.5 שניות.
מארי-גבריאל-אוגוסטן סאוואר היה מלחין ופדגוג צרפתי בתחום המוזיקה הקלאסית.
הוא כיהן כפרופסור בקונסרבטואר של פריז.
סוואר נולד בשנת 1814. הוא למד בקונסרבטואר של פריז אצל פרנסואה באזן (1837) ואמה לבורן.
בשנת 1843 התמנה שם למרצה לסולפג', אחר כך החל מ-1866 פרופסור להרמוניה.
הוא לימד סולפג', הרמוניה ובאסו קונטינואו בקונסרבטואר של פריז, עם תלמידיו נמנו וינצ'נצו פרוני, ז'ול מאסנה, ססיל שמינאד, אדוארד רויס ואדוארד מקדואל, ז'ול דאנבה, אלפרד ברינו, אז'ן ד'ארקור ושארל לנבווה.
הוא כתב ספרי תאוריית המוזיקה ופרסם קובץ של מזמורי קנטוס פלאנוס
הוא היה אביו ומורו של המלחין מארי עמנואל אוגוסטן סאוואר.
ספר שהומלץ על ידי חברי מחלקת המוזיקה של המכון של צרפת: דניאל אובר, אמברואז תומא, רבר, קלפיסון, הקטור ברליוז, קאראפה, ז'אק פרומנטל הלוי.
Recueil de plain-chant d'eglise (קובץ מזמורי קנטוס פלאנוס כנסייתיים) - מעובדים ל 3–4 קולות.
ל־4 קולות - סולנים ומקהלה, בליווי עוגב, צ'לו וקונטרבס
מארי, נסיכת בונפארטה הייתה נסיכה ממשפחת בונפרטה, אשתו של גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק, סופרת ופסיכואנליטיקאית מוקדמת, מתלמידותיו של זיגמונד פרויד.
מארי נולדה בסן-קלו, בפרברי פריז לרולנד בונפארטה, נכדו של לוסיאן בונפרטה ומארי-פליקס בלאן.
בשנת 1907 היא התחתנה עם גאורגיוס, נסיך יוון ודנמרק.
בשנת 1925 הגיעה מארי בונפרטה לווינה ועברה טיפולים אצל פרויד.
לאחר מספר פגישות, ביקש ממנה בעלה להפסיק את הטיפול.
למרות זאת, היא הייתה בקשר מתמיד עם פרויד.
כאשר סיפחו הנאצים את אוסטריה, הפעילה מארי בונפרטה את קשריה לצורך חילוצו של זיגמונד פרויד וחלק מהארכיון שלו מאוסטריה.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה היא עזרה למשפחת המלוכה היוונית להסתדר בצרפת.
מארי בונפרטה החלה לעסוק בפסיכואנליזה בצרפת ובשנת 1926 הקימה אגוד לפסיכואנליזה הצרפתי.
היא הייתה הפסיכואנליטיקאית הראשונה בצרפת שעסקה בתחום ללא השכלה רפואית.
היא פעלה תוך שיתוף פעולה עם ז'אן לאמפל-דה חרוט שאותה הכירה אצל זיגמונד פרויד.
מארי בונפרטה פעלה בתחום הפסיכואנליזה עד לשנת 1962.
מארי בונפרטה תרגמה לצרפתית מספר ספרים של פרויד ואף כתבה מספר ספרים בעצמה.
אוגניה, נסיכת יוון ודנמרק (1910–1988), התחתנה עם דומיניק ריינר רדזיוויל, ולאחריו התחתנה עם ריימונדו, דוכס קסטל דווינו השני.
"סנגוריה על ביוגרפיה מאת מארי בונפרטה", תרגום: עמרי אופק-לוזון.
בתוך פולמוס בישראל, גיליון 18, 2024. (פורסם בעברית וערבית).