tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ווקטוריוס טכנולוגיות רפואיות בע"מ המוכרת בשם המקוצר וקטוריוס ובאנגלית Vectorious) היא חברה פרטית ישראלית העוסקת במכשור רפואי לניטור אי-ספיקת לב.
החברה הוקמה באוקטובר 2011 על ידי ד"ר אייל אוריון, רוני וינשטיין ואורן גולדשטיין.
החברה צמחה בחממת רד-ביומד שהוקמה על ידי יהודה זיסאפל ופרופ' נאווה זיסאפל.
אורן גולדשטיין כיהן כמנכ"ל החברה מאז הקמתה, ואייל אוריון החליפו בשנים האחרונות.
החברה פיתחה שתל זעיר המהווה חיישן המנטר את תפקודי הלב ולחץ הדם בחולים הסובלים מאי-ספיקת לב.
השתל מושתל בהליך זעיר-פולשני בעלייה השמאלית של הלב, והוא מודד לחץ שמאלי בלב, המשמש אינדיקציה להחמרה באי-ספיקת לב.
מטופל שהושתל בו החיישן מפעיל מדי יום למשך דקה יחידה חיצונית דמוית חגורה, הנלבשת על הגוף, שאליה משדר החיישן את הנתונים שאסף.
הנתונים מועברים באמצעות האינטרנט לרופא המטפל, לשם החלטה על הטיפול הנדרש, למשל שינוי מינון של תרופה.
המשרד הראשי של החברה שוכן בתל אביב, ובספטמבר 2025 העסיקה 120 עובדים, כולם בישראל.
בפברואר 2025 גייסה החברה 5 מיליון דולר, וביולי 2018 גייסה 9.5 מיליון דולר.
מאז הקמתה ועד לספטמבר 2025 הושקעו בחברה בסך הכל 35 מיליון דולר.
בשנת 2018 קיבלה החברה קיבלה מענק של 2.2 מיליון דולר מהאיחוד האירופי במסגרת תוכנית Horizon 2020. עם המשקיעים בחברה נמנים משפחת זיסאפל, ערי סטימצקי, זהר גילון וארי ראב"ד ורעייתו רוני, וקרנות הון סיכון אחדות.
על פי הערכות וציטוטים בעיתונות, בשנת 2023 רכשה חברת Edwards Lifesciences האמריקאית 52% מהחברה לפי שווי של 497 מיליון דולר, ובספטמבר 2025 השלימה את הרכישה ל-100%, לפי אותו שווי.
האי וורד הוא אי הממוקם בין נהר הארלם לאיסט ריבר שבעיר ניו יורק.
האי מהווה חלק מרובע מנהטן.
האי חובר לאי רנדל באמצעות מילוי חלק מהנהר.
מעל האי עובר גשר רוברט פ.
קנדי וגשר הלגייט, אולם הגשרים עצמם לא מחוברים לאי.
הכניסה לכלי רכב לאי מתבצעת דרך האי רנדל.
הולכי רגל יכולים להגיע אל האי באמצעות גשר האי וורד המחבר את האי לשכונת הארלם במנהטן.
באי נמצא בית חולים לחולי נפש, וכן מתקני טיהור שפכים.
באי נמצא פארק האי וורד ובו שטחי נופש ומגרשי אתלטיקה.
בשנת 1637 רכשו המתיישבים ההולנדים את האי מהאינדיאנים שגרו באזור.
באותה עת נקרא האי "טנקנאס" שמשמעו "ארצות הפרא".
שם האי שונה מספר פעמים במהלך השנים והוא נקרא גם "האי ביוקנן" ("Buchanan's Island" ) ו"אי האסם הגדול" (Great Barn Island)- שניהם ככל הנראה שיבוש של שמו המקורי של הבעלים של האי - ברנדט (Barendt).
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שימש האי מוצב בריטי.
התקופה שלאחר הקמת ארצות הברית
עם תום מלחמת האזרחים רכשו את האי ג'ספר וברתולומיו וורד, וקראו לאי על שמם.
האחים וורד בנו באי מטוויית כותנה ובנו את הגשר הראשון על איסט ריבר - גשר שחיבר את האי למנהטן (ברחוב 114) בשנת 1807.
הגשר היה גשר עץ והוא נהרס בסופה בשנת 1821.
לאחר שנהרס הגשר, ננטש האי עד שנת 1841 עת שהפך למזבלה עירונית.
מאוחר יותר שימש האי גם כבית קברות, ובשנת 1847 נפתח באי בית חולים למהגרים (מבנה בית החולים היה הגדול בעולם באותה עת).
בשנת 1863 נפתח באי בית חולים לחולי נפש.
בין השנים 1860–1892 שימש האי מרכז לקליטת מהגרים - מרכז שעבר בשנת 1892 לאי אליס.
בשנת 1899 נפתח באי בית חולים נוסף לחולי נפש, שהיה הגדול בעולם באותה עת.
בשנת 1930 המליצה ועדה מטרופוליטנית להפוך את האי רנדל והאי וורד לפארק ציבורי.
הקמת הפארק החלה בשנת 1936 והסתיימה שבע שנים מאוחר יותר.
הגשר הנוכחי המקשר את האי למנהטן (ומשמש להולכי רגל בלבד) נבנה בשנת 1951 במטרה לאפשר גישה מהארלם לאי מאחר שבהארלם שטחים ירוקים מועטים.
הווארד ("וורד") קנינגהם הוא מהנדס תוכנה אמריקאי שהגה את רעיון הוויקי.
קנינגהם החל לפתח את תוכנת הוויקי הראשונה בשנת 1994, והיא הופעלה לראשונה בשנת 1995 באתר חברת הייעוץ שלו.
קנינגהם נחשב לחלוץ בתחום תבניות עיצוב ובתחום פיתוח תוכנה זריז (ובפרט Extreme Programming), והיה בין החותמים על המנשר לפיתוח תוכנה זריז שפורסם בשנת 2001.
הווארד קנינגהם הוא בוגר אוניברסיטת פרדו בהנדסת חשמל ובמדעי המחשב ובעל תואר שני במדעי המחשב.
היה מנהל המחקר ופיתוח בחברת Wyatt Software ומהנדס ראשי בחברת Tektronix (en).
ממקימי קבוצת Hillside ויו"ר המיזם "שפות תבנית של תוכניות" שבו תומכת הקבוצה.
היה חבר מוערך בקהילת המפתחים ב-Smalltalk.
מדצמבר 2003 ועד אוקטובר 2005 עבד עבור מיקרוסופט בקבוצת "תבניות ונהלים".
מאז אוקטובר 2005 הוא אחראי לטיפוח קהילת המפתחים של Eclipse Foundation.
קנינגהם קנה את פרסומו העולמי לאחר שפיתח את "WikiWikiWeb" (או בקיצור Wiki), תוכנת הוויקי הראשונה בעולם.
התוכנה פותחה בשפת Perl, הותקנה באתר חברת הייעוץ של קנינגהם (c2.com) והופעלה לראשונה ב-25 במרץ 1995. במקור פותחה התוכנה כתוסף עבור "מאגר תבניות פורטלנד", אתר לתיעוד תבניות עיצוב בהנדסת תוכנה.
קנינגהם פיתח את תוכנת הוויקי כדי להקל על המתכנתים שביקרו באתר להחליף רעיונות ומידע.
את השם "ויקי" בחר קנינגהם על שם אוטובוס שפעל בנמל התעופה הבינלאומי בהונולולו, ונקרא בשפת ילידי המקום "Wiki Wiki", שפירושו "מהר מהר".
בראיונות שנערכו עמו בשנים שלאחר מכן, סיפר קנינגהם שחשב בתחילה לקרוא לתוכנה בשם "QuickWeb", אך שינה את דעתו והחליט על "WikiWikiWeb".
שם זה, שקוצר ברבות השנים ל-"Wiki", הביע היטב את כוונתו המקורית של קנינגהם: לאפשר למבקרים באתר לערוך את התוכן באופן שיתופי, מהיר וקל.
בראיון שנערך עמו בדצמבר 2006 סיפר קנינגהם שכאשר הגה לראשונה את רעיון הוויקי, שקל לרשום עליו פטנט, אך נמלך בדעתו.
קנינגהם סיפר שבאותה העת נראה היה שאיש לא ישלם כסף על תוכנה כוויקי המאפשרת לכל המשתמשים לערוך את התוכן ללא הגבלה .
קנינגהם ידוע גם בזכות תרומותיו לתחום התכנות מונחה-העצמים, ובפרט לשימוש בשפת תבניות, תבניות עיצוב ובכרטיסי אחריות-שיתוף (CRC) שפיתח יחד עם קנט בק.
קנינגהם הוא מתכנת פורה, ובין השאר פיתח את FIT, שיטה וכלי המסייעים לפיתוח מונחה-בדיקות.
תרומותיו הרבות של קנינגהם למתודולוגיית פיתוח התוכנה Extreme Programming, סייעו באופן משמעותי לביסוס תחום הפיתוח הזריז בהנדסת התוכנה.
קנינגהם היה אף בין החותמים על המנשר לפיתוח תוכנה זריז שפורסם בשנת 2001.
בתחום הנדסת התוכנה, קנינגהם מפורסם כמי שטבע את אחד מעקרונות היסוד בפיתוח תוכנה זריז:
אמרה זו מייצגת את אופן הפיתוח המיטבי במתודולוגיה סתגלנית.
בזמן ניסוח אמרה זאת, המתודולוגיות המקובלות בענף הנדסת התוכנה המליצו על גישה הפוכה לחלוטין.
קנינגהם מתגורר בביוורטון שבמדינת אורגון בארצות הברית.
ראו רשימה מלאה באתר הבית של קנינגהם
וורדפרס היא מערכת ניהול תוכן (CMS) המופצת באופן חופשי תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
המערכת כתובה בשפת PHP על בסיס מסד נתונים MySQL, וממאפייניה הבולטים מערכת תוספים וארכיטקטורה של תבניות.
וורדפרס יצאה לאור לראשונה ב־27 במאי 2003 על ידי מאט מולנווג ומייק ליטל, כממשיכה הרשמית של b2/cafelog.
נכון ל-14 בנובמבר 2022 היא מערכת ניהול התוכן (CMS) הפופולרית ביותר באינטרנט – 43.1% מהאתרים בעולם פועלים על גבי וורדפרס.
המערכת מתאימה להפעלת בלוגים קטנים ואתרי ענק כאחד.
מתוך 100,000 האתרים הגדולים בעולם, מעל 35% מופעלים על גבי וורדפרס, ומתוך מיליון האתרים הגדולים בעולם כ־35% עושים שימוש במערכת זו.
במערכות החינמיות הנפוצות הנוספות לניהול תוכן, ג'ומלה ודרופל, משתמשים כ־3% ו־2% מהאתרים, בהתאמה.
על בסיס וורדפרס, הקים מאט מולנווג, את חברת אוטומטיק (Automattic) שמפעילה את פלטפורמת אחסון האתרים WordPress.com.
פלטפורמת וורדפרס כוללת מאפיינים כלליים, התואמים לכלל מערכות הבלוגים, ומאפיינים מתקדמים, התואמים למערכות ניהול תוכן מתקדמות.
וורדפרס עומדת בתקני רשת מקובלים, ידידותית למנועי חיפוש, בעלת קישורים נקיים, מאפשרת מעקב אחרי שינויי עריכה, מכילה מערכת תגובות מובנית, מערכת לניהול קובצי מדיה ועוד.
המאפיין הבסיסי של פרסום פוסטים ועמודים סטטיים שוכלל וכיום ניתן להגדיר סוגי תכנים מותאמים אישית.
מאפייני קטלוג ותיוג שוכללו אף הם, כך שניתן להוסיף טקסונומיה מותאמת אישית מעבר לקטגוריות והתגיות המוצעות כברירת מחדל.
וורדפרס כוללת מערכת מובנית של תבניות הניתנות להתקנה מהירה ומאפשרת החלפת תבנית בלחיצת כפתור.
בתוך מערכת התבניות משולבת מערכת וידג'טים מתקדמת המאפשרת להתקין, לשנות, להזיז ולסדר רכיבים שונים ללא כל ידע ב־PHP או ב־HTML על ידי גרירת הווידג'טים מתפריט לתפריט.
מערכת תפריטים מותאמת אישית מאפשרת ליצור תפריטי ניווט מתוך לוח הבקרה, ללא צורך בידע מוקדם ב־JavaScript או ב־CSS.
מעבר לכך, המערכת מאפשרת למפתחים לבצע התאמות מתקדמות בעזרת מערכת מובנית לעריכת קובצי HTML ו־PHP של התבנית.
לוורדפרס ארכיטקטורת תוספים עשירה, המאפשרת למשתמשים ולמפתחים להרחיב את היכולות שלה מעבר ליכולות הבסיסיות.
מערכת המסננים מאפשרת לבצע שינויים והתאמה תוך מזעור שורות הקוד הדרושות בפיתוח תוספים.
וורדפרס היא פלטפורמה מתקדמת לניהול אתר או רשת אתרים.
אפשרות ה"רשת אתרים" (שנקראה בעבר "מולטי יוזר" או ה־"WordPress MU") מאפשרת ליצור מספר אתרים על אותה פלטפורמה, ללא צורך בביצוע התקנות מרובות.
בעבר פותחה מערכת נפרדת לתמיכה בריבוי אתרים, אך שתי המערכות הנפרדות מוזגו להתקנה סטנדרטית אחת, החל מגרסה 3.0 של וורדפרס שיצאה לאור ב־17 ביוני 2010.
ארכיטקטורת וורדפרס תומכת בריבוי שפות, דבר שבא לידי ביטוי במספר היבטים כגון תרגום מחרוזות לשפות מקומיות, תמיכה בשפות הנכתבות משמאל־לימין ומימין־לשמאל, התאמות עיצוב פרטניות לשפות מסוימות, והתאמות בקוד שנדרשות בשפות מסוימות.
ברמת תרגום המחרוזות לשפות השונות, בעבר התהליך בוצע על ידי מתנדבים בודדים ממדינות שונות, אך כיום הדבר מתבצע באופן שיתופי על ידי הקהילה בעזרת מערכת אינטרנטית לתרגום מחרוזות.
התמיכה בשפות הנכתבות מימין־לשמאל שולבה באופן מובנה במערכת, בתוספים ותבניות כך שתשפיע רק על השפות שנכתבות מימין־לשמאל.
בחלק מהשפות ישנם כללי דקדוק או דרישות אחרות, בעבר ההתאמות בוצעו על ידי המתרגמים אך כיום וורדפרס מציע פתרונות מובנים למרבית הסוגיות הללו ברמת הליבה של המערכת.
התמיכה המובנית בשפות בינלאומיות משתכללת מגרסה לגרסה, אולם מפתחי הליבה אינם אחראים לשחרור הגרסאות המקומיות.
בכל שפה ישנם משתמשים מוגדרים שקיבלו הרשאות מיוחדות לביצוע התאמות לשפה מסוימת, והם אלה שמבצעים את ההתאמות לשפתם ומשחררים גרסאות מקומיות.
בשפה העברית, החל משנת 2004 רן יניב הרטשטיין ביצע את ההתאמות ושחרר את הגרסה העברית של וורדפרס.
במהלך 2011, רמי יושובייב ירש את תפקידו, והחל מגרסה 3.3 אחראי לשחרור גרסאות וורדפרס בעברית.
היא משתמשת ברישיון GPL (גרסה 2).
אין דרישה להשמת זכויות יוצרים כדי לתרום לה קוד.
לפי תנאי הרישיון, תוספים שנחשבים לעבודה נורשת מוורדפרס (כלומר: מבוססים על תוכן או תוכנה מתוך וורדפרס שמופץ ברישיון GPL) חייבים להיות מופצים גם הם באותם תנאים.
רוב התוספים (כולל רוב התבניות) הם אכן עבודה נורשת.
מקרא: גרסה ישנה, לא נתמכת גרסה ישנה, עדיין נתמכת גרסה נוכחית
גרסה תאריך שחרור על שם מאפיינים עיקריים 0.7 27 במאי 2003 1.0 3 בינואר 2004 מיילס דייוויסנוספה תמיכה למתן תגובות, קטגרויות מרובות לפוסט, התקנה ועדכון ידידותיים.
1.2 22 במאי 2004 צ'ארלס מינגוסקטגוריות משנה, ייצור אוטומטי של תמונות ממוזערות (thumbnails), הצפנת סיסמאות ועוגיות במסד הנתונים באופן מאובטח, תצוגה מקדימה של פוסט, תמיכה בשפות נוספות, ועוד.
1.5 17 בפברואר 2005 בילי סטרייהורןהתאמה אישית של התבניות:Template Files.
2.8 10 ביוני 2009 צ'ט בייקר שיפור במהירות, ממשק חדיש של וידג'טים, התקנה אוטומטית של תבניות מתוך לוח הבקרה, ועוד.
2.9 18 בדצמבר 2009 כרמן מק'ריי תכנים שנמחקים עוברים לפח אשפה, התווסף עורך תמונות מובנה, עדכון כל תוספים בלחיצה אחת ותיקוני באגים.
3.0 17 ביוני 2010 ת'לוניוס מונק תפריטים מותאמים אישית, שילוב של Wordpress mu עם הגרסה הרגילה.
הוספת מאפיין post type ליצירת תוכן מותאם אישית, ותבנית ברירת מחדל חדשה.
3.1 22 בפברואר 2011 ג'אנגו ריינהארדט סרגל ניהול, פורמטים (תבניות פוסט), קישורים פנימיים, ממשק ניהול נפרד לרשת אתרים, והרחבת התמיכה בשאילתות מורכבות.
3.2 4 ביולי 2011 ג'ורג' גרשווין עיצוב מחדש של ממשק הניהול, שדרוג דרישות המינימום, תבנית ברירת מחדל חדשה, ממשק חדש לכתיבה במסך מלא, שיפור ביצועים והקטנת זמן טעינה.
3.3 12 בדצמבר 2011 סאני סטיט מעלה קבצים חדש, תפריטים נגללים, סרגל כלים, חלונות הסבר, הוספת עמוד אודות, שיפור ביצועים במבנה קישורים.
3.4 13 ביוני 2012 גראנט גרין כלי חדש בשם Theme Customizer, תמיכה ב-HTML בכיתוב תמונה, שיפורים במאפייני התבנית, תמיכה משופרת בשפות, תבניות עמוד בתתי-ספריות, כתיבה במסך מלא בפוסטים מותאמים אישית, להגיב מתוך עמוד עריכת הפוסט.
3.5 11 בדצמבר 2012 אלווין ג'ונס מנהל מדיה חדש, תבנית ברירת מחדל חדשה, תוספים מועדפים, צמצום ההגדרות בלוח הבקרה, התקנה רשת אתרים מספריית משנה, ועוד.
3.6 1 באוגוסט 2013 אוסקר פיטרסון תבנית ברירת מחדל חדשה, תמיכה בקובצי וידאו ואודיו, ניווט בין גרסאות תוכן, נעילת פוסטים מתוחכמת, שמירה אוטומטית משופרת, ועוד.
3.7 1 באוגוסט 2013 קאונט בייסי עדכונים אוטומטיים לגרסאות משנה, מד סיסמאות משופר, תוצאות חיפוש רלוונטיות יותר, תמיכה משופרת בגרסאות מקומיות וקובצי תרגום.
3.8 12 בדצמבר 2013 צ'ארלי פארקר 3.9 16 באפריל 2014 ג'ימי סמית 4.0 4 בספטמבר 2014 בני גודמן בחירת שפה במהלך ההתקנה, שיפורים בעורך הגרפי ובהוספת מדיה.
4.1 18 בדצמבר 2014 דיינה וושינגטון תבנית ברירת מחדל חדשה, שינוי שפת לוח בקרה, ניתוק חיבורים ממחשבים אחרים, המלצות על תוספים דומים.
4.2 23 באפריל 2015 באד פאוול גרסה זו מסייעת לתקשר ולשתף, גלובלית.
היא תומכת במגוון רחב של תווים מובנים, אמוג'ים, עדכון תוספים בלחיצת כפתור, פיצול מונחים בטקסונומיות, שדרוג קידוד תווים במסד-הנתונים מ-utf8 ל-utf8mb4 ועוד… 4.3 18 באוגוסט 2015 בילי הולידיי מאפיינים חדשים כמו הגדרת סמל אתר וקיצורי עיצוב.
במקביל שודרג מערכת הסיסמאות של וורדפרס והורחבה היררכיית הקבצים.
4.4 8 בדצמבר 2015 קליפורד בראון תבנית ברירת מחדל חדשה Twenty Sixteen, נוספה תמיכה בתמונות רספונסיביות, תמיכה בשדות נוספים לטקסונומיות, שילוב REST API בליבה, ושיתוף תכנים באתרים חיצוניים באמצעות פורמט oEmbed מובנה.
4.512 באפריל 2016אורנט קולמן נוספה תמיכה בקישורים מובנים בעורך הוויזואלי, התווספו קיצורי עיצוב חדשים, נוספה תצוגה מקדימה רספונסיבית במסך ההתאמה האישית, הוצג מנגנון לוגואים לתבניות, נוסף רענון סלקטיבי, הוצגו שיפורים במנגנון טעינת הסקריפטים ונוספה תמיכה בתבניות הטמעה בהיררכיית הקבצים.
4.88 ביוני 2017ביל אוונס נוספו שלושה וידג'טים חדשים המכסים תמונות, וידאו ואודיו, עודכן וידג'ט טקסט כך שיתמוך בעריכה ויזואלית, ובלוח הבקרה ניתן עכשיו לראות אירועי וורדפרס קרובים.
4.916 בנובמבר 2017בילי טיפטון חידושים בהתאמה אישית של תבניות, כולל תזמונים, תצוגה מקדימה לקישורים, שמירה אוטומטית לגרסאות, עיון בתבניות, תפריט משופר והדגשת תחביר.
בישראל קיימות חברות רבות המספקות שרותי בנייה והתאמה של אתרי וורדפרס.
חברות אלו מתהדרות בעובדה כי לעומת בניית אתרים בקוד סגור, וורדפרס אינה מחייבת בתשלום חודשי ובעל האתר רשאי לעבור מחברה לחברה ולקחת עמו את האתר.
ניתן לסווג את הפיתוח בעזרת וורדפרס לשני סוגים:
פיתוח מבוסס תבנית – הורדה של תבנית עיצוב חינמית/בתשלום והתאמתה לצורכי האתר בעזרת ממשק הניהול שמציעה התבנית + תוספים.
יתרונות השיטה: לא נדרש רקע תכנותי, עלות נמוכה יותר.
חסרונות: ממשק הניהול אינו תמיד ידידותי, אין גמישות מספקת, לעיתים נוצרת "העמסת תוספים".
פיתוח מותאם אישית – תהליך בו חברת בניית האתרים יוצרת עבור הלקוח תבנית עיצוב ומפתחת את השדות ואת אופן הניהול (הממשק) לדפי האתר.
יתרונות גישה זו הם שהמערכת שהיא בגדר "חליפה התפורה לצורכי הלקוח", אין העמסת תוספים וקבצים שלא לצורך, מערכת ניהול מותאמת לבקשות הלקוח, עיצוב על פי דרישה מדויקת.
לגישה זו חסרונות של עלות גבוהה, זמן פיתוח ארוך יותר ונדרש ידע תכנותי.
ווקר הייתה סדרת פעולה אמריקאית בכיכובו של צ'אק נוריס, אשר הופקה במקור על ידי ערוץ CBS בין השנים 1993 עד 2001. הסדרה שודרה בישראל בערוץ 2 באמצע שנות התשעים שרכשה הזכיינית טלעד, ולאחר מכן בערוצי AXN וסטאר וורלד.
בשנת 2005 הופק סרט טלוויזיה של CBS המבוסס על הסדרה, ונקרא בשם ווקר: טבילת אש.
חלק מהשחקנים בסדרה המקורית לא השתתפו בסרט.
הסדרה עוקבת אחר השוטר הטקסני קורדל ווקר, איש יחידת טקסס ריינג'רס.
לאורך הסדרה משתמש ווקר בכישורי אמנויות הלחימה שלו כנגד הפושעים והעבריינים אותם הוא מנסה לעצור וללכוד.
רוב הפושעים בסדרה הם: סוחרי סמים, רוצחים שכירים, כנופיות, גנבים וטרוריסטים.
קורדל ווקר (צ'אק נוריס) - גיבור הסדרה.
שוטר ואיש יחידת הטקסס ריינג'רס.
לווקר שורשים אינדיאנים מצד אביו בן שבט הצ'רוקי.
בילדותו ווקר היה עד לרציחתם של הוריו על ידי כנופיית גזענים, משום שלא ראו בעין יפה את העובדה שאימו של ווקר, אשר הייתה אירית במוצאה נישאה לאביו האינדיאני.
הוא גדל אצל דודו בשמורת אינדיאנים.
ווקר התגייס לחיל הנחתים האמריקני, עבר הכשרה כלוחם וכקצין, ולחם במלחמת וייטנאם.
הוא השתחרר מן השירות כקפטן ועוטר בכוכב הכסף וצלב הצי על גבורתו בשדה הקרב.
את כישורי הלחימה שלו הוא רכש בזמן ששירת בנחתים ובזמן ששהה באסיה.
לאחר שחזר הוא התגייס למשטרה ולאחר מכן לטקסס ריינג'רס בדאלאס, טקסס שם ג'ימי טראוויט נהפך לשותף שלו.
ג'ייק פבלקה גילם את ווקר הצעיר.
ג'יימס "ג'ימי" טראוויט (קלרנס גיליארד) - שותפו של ווקר שגדל בבולטימור.
לפני שהחל לעבוד כריינג'ר הוא היה כוכב פוטבול, אבל לאחר שנפצע הוא התגייס למשטרה ולאחר מכן לטקסס ריינג'רס.
אלכסנדרה "אלכס" קייהיל (שרי ג'יי.
וילסון) - סגנית התובע הכללי של דאלאס.
פרקר (נובל ויליגהאם) - שוטר וטקסס ריינג'ר לשעבר המייעץ מדי פעם לווקר ולטראוויט.
פרקר בנה מסעדה לאחר שפרש מתפקידו כריינג'ר, והמסעדה משמשת כמקום מפגש מועדף עבור הדמויות הראשיות בסדרה.
ווקר אוונס היה צלם אמריקאי, אחד מראשוני הצלמים החברתיים בארצות הברית, ממנסחי עקרונות "הצילום הישיר", ודמות מרכזית בהגדרת מאפייני הצילום כאמנות גבוהה.
אוונס מוכר בעיקר בזכות תצלומיו מתקופת השפל הגדול בארצות הברית בשנות השלושים, שחלקם צולמו במסגרת פרויקט תיעוד ממשלתי של מנהלת החקלאות האמריקאית.
אוונס היה הצלם הראשון שזכה לתערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית.
רבות מעבודותיו נמצאות באוספים קבועים של מוזיאונים או כחלק מתערוכות רטרוספקטיבה במוסדות כמו מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
אוונס נולד ב-1903 בסנט לואיס למשפחה אמידה.
המשפחה עברה זמן קצר לאחר לידתו לפרבר יוקרתי בחופה הצפוני של שיקגו.
אביו היה מנהל פרסום, העסיק בביתו מספר משרתים, ושלח את בנו לבתי ספר פרטיים.
אוונס למד בבית הספר "לומיס" באנדובר, התעניין בספרות, ושקל להפוך לסופר בעצמו.
הוא המשיך ללמוד ספרות במכללת ויליאמס, אך משלא מצא אתגר בלימודים, החליט לעזוב את ארצו ונסע לפריז בעקבות גיבוריו הספרותיים, בודלר ופלובר.
ב-1927, לאחר שהות של שנה לא מוצלחת בצרפת, חזר אוונס לניו יורק.
הוא עבד בעבודות שונות והתקשה למצוא עבודה קבועה ומסודרת שתניח את דעתו.
אוונס מצא עצמו סולד מהקיבעון האמריקאי לכסף, ובמקביל לכך מהעובדה שלו לא היה כסף.
הוא לא מצא כל עניין בתהליכים הכלכליים שהניעו באותה תקופה את הרחוב האמריקאי, במרדף האובססיבי אחר רכוש וכסף.
ב-1928 רכש אוונס מצלמת כיס והחליט להיות צלם.
היה לו ידע מצומצם ביותר בצילום וההערכה שלו להישגי המדיום הייתה מוגבלת.
הוא זכה להכרה מסוימת כצלם, פרסם כמה עבודות והציג במספר גלריות קטנות.
"הייתי אמן בוהמייני צעיר, טיפוסי לחלוטין", סיפר לימים.
כתביו מאותה תקופה (ראשית שנות ה-30) מציגים את הרהוריו על פרויקטים, התוויית תוכניות וחיפוש אחרי כיוונים המגדירים את מטרותיו כצלם, בשונה מהמודלים המקובלים בצילום של אותה תקופה.
באותן שנים היו אלפרד סטיגליץ ואדוארד סטייכן דמויות מפתח בשדה הצילום בארצות הברית, ואוונס התקשה לזהות בהם מודל לחיקוי.
אוונס התנגד ליומרה בצילום של המאה ה-19, שאת גרורותיה הרגיש גם בימיו, להפוך את המדיום ל"אמנותי" בעזרת פעלולים וחיקויים.
אוונס גיבש את תפיסת המדיום שלו בהשפעת עבודותיהם של הצלם הצרפתי אז'ן אטז'ה, ש"התגלה" זה מקרוב, ושל הצלם הגרמני אוגוסט זנדר, שהחל משנות העשרים של המאה ה-20 ניסה ליצור אוסף סיסטמי של תצלומי "טיפוסים" גרמניים.
בתצלומי הרחובות הריקים, החנויות והזונות של פריז שצילם אטז'ה מצא אוונס: "הבנה לירית של הרחובות, התבוננות מיומנת בהם, רגישות מיוחדת לפטינה, עין חדה לפרטים, ומעל לכל, פואטיקה, שאינה 'פואטיקה של הרחוב', או 'הפואטיקה של פריז', אלא השלכה של אישיותו של אטז'ה".
ואילו אצל זנדר העריך את הגישה התמציתית והלא-אישית דרכה ערך באופן צילומי את החברה באופן קליני.
עבודתם של שני הצלמים האלו סימנה, עבור אוונס, את החזרה של הצילום לתפקידו האמיתי.
ב-1931 החל אוונס לצלם בתים ויקטוריאניים באזור בוסטון יחד עם העורך לינקולן קירסטיין (Lincoln Kirstein).
קירסטיין פרסם כמה תמונות של אוונס בעיתונו, Hound and Horn, בשנה שלפני כן.
אוונס קיבל פרויקטים קטנים בצילום, ובין השאר נשלח ב-1933 לצלם בקובה את ההתקוממויות נגד הרודן Gerardo Mechado, עבור ספר שתוכנן לצאת לאור בשם "הפשעים של קובה".
לינקולן קירסטיין מינה אותו לצלם את בית הספר לבלט האמריקאי.
בשנת 1934 הוא צילם עבור המוזיאון לאמנות מודרנית את התערוכה "אמנות אפריקאית".
כשסיפר בדיעבד על שנותיו המוקדמות כצלם, טען שחש בדידות מקצועית, והרגיש שהוא מרגיז את הדמויות המרכזיות בשדה הצילום של זמנו.
יחד עם זאת, האמין שהדרך שבה הוא בחר היא הדרך הנכונה:
במציאות אוונס היה פחות בודד משזכר או האמין, ועבודותיו זכו להכרה מהירה יחסית, וזוהו כחלק מסגנון חדש.
הוא זכה להיות הצלם הראשון שהציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית בשנת 1938. יחד עם זאת, תחושת חוסר השייכות והחדשנות שייחס לעצמו, סייעו לו לשמור על ריחוק וערנות, בניסיון לבדל את עצמו ולהותיר חותם אישי.
אוונס החל לצלם כבר בעת שהותו בפריז, אך התמסר ברצינות לתחום כשחזר לניו יורק ב-1928 ורכש מצלמת יד קטנה.
זמן קצר לאחר מכן החל לנסות לעבוד במצלמות בגדלים שונים, אותן רכש או שאל מידידים.
ב-1930 כבר היו ברשותו נגטיבים ממצלמות בשבעה פורמטים שונים, חלקם ממצלמות סרט קטנות וחלקם ממצלמות טכניות עם לוחות זכוכית בגודל 8X10 אינץ'.
הוא השתמש גם במצלמת לייקה מושאלת, אותה ניתן היה להפעיל כמצלמה נסתרת.
משנת 1933 החל להשתמש בקביעות במצלמת 8X10 אינץ', בעלת שלוש עדשות: אחת באורך מוקד רגיל ושתי עדשות טלה.
לאורך כל הקריירה שלו כצלם נהג אוונס ליצור מספר גרסאות לכל תמונה שצילם.
הוא שינה זוויות, עדשות ופורמטים, הדפיס ושמר את התמונות שצילם, גם המוצלחות פחות, רשם הערות והתווה תכנונים לעתיד.
הוא בחן אפשרויות צילום שונות של נושאים שעניינו אותו, ובהדרגה בחר את הגישות המועדפות עליו, שכללו בעיקרן רמת חדות גבוהה ופירוט רב, אותן נהוג לזהות כגישת "הצילום הישיר" שלו.
ביוני 1935 החל אוונס לצלם עבור "מנהל ההתיישבות" (Resettlement Administration - RA), שהפך מאוחר יותר למנהלת החקלאות האמריקאית (Farm Security Administration -FSA) - ארגון ממשלתי שנוסד במסגרת ה"ניו דיל" של רוזוולט במטרה להילחם בנזקי השפל הגדול, וסייע לתושבי הכפרים באזורים נחשלים, בעיקר במדינות הדרום.
בתוך המנהלת הוקמה "מחלקת ההיסטוריה-צילום" שהעסיקה צלמים במטרה לאסוף עדויות מצולמות על עבודתה המוצלחת של המנהלת ולהפיצם לעיתונות.
הצלמים נשלחו לאותם כפרים כדי לתעד את המיזם הממשלתי - ובכך לדווח על המתרחש ב"חצר האחורית" של ארצות הברית, כפי שהגדיר זאת ראש "מחלקת ההיסטוריה", רוי סטרייקר (1893-1976).
אוונס היה אחד הצלמים הראשונים שנשכרו לעבודה בפרויקט.
מתוך 75,000 ההדפסים שמצויים בתיקיות ה-FSA, כמה מאות בלבד שייכים לווקר אוונס, ומתוכם רק כארבע מאות לערך מופיעים בתיקיות הראשיות.
שאר תמונותיו נפסלו מסיבות טכניות או עריכתיות.
משך הזמן בו עבד אוונס בפרויקט היה קצר יחסית (נמשך לסירוגין מיוני 1935 לקיץ 1938).
גם השטח הגאוגרפי שכיסה היה די מוגבל.
עם זאת, עבודתו במסגרת הפרויקט הניבה כמה מהתצלומים החשובים ביותר בו, והן תופסות מקום מרכזי בגוף היצירה הכללי של אוונס.
אוונס החל לצלם בעיירות כורים במערב וירג'יניה ובערי תעשייה בפנסילבניה.
במהרה גיבש את סגנונו הבסיסי, שאפיין את רוב תצלומיו עבור ה-FSA: צילום ישיר, כמעט רשמי, מוקפד ומפורט של מקומות ואנשים, עם דגש על אובייקטים מעשה ידי אדם.
התמונות נעשו במצלמה בעלת פורמט גדול של 8X10 אינץ', שגובו לעיתים במצלמת 4X5 אינץ' או במצלמת 35 מ"מ.
אוונס הקפיד לייצר דימויים בעלי נוכחות עזה ומרתקת.
דרך הפורטרטים הוא ניסה לשקף את מאורעות התקופה ואת חיי היום-יום, באופן שאיפשר למתבונן לחוש הזדהות עימם.
השלב הבא בעבודתו היה בין דצמבר 1935 לאוגוסט 1936, כשצילם באינטנסיביות בעיקר באלבמה, עם גיחות למיסיסיפי, ג'ורג'יה, לואיזיאנה ודרום קרוליינה.
התמונות שצילם בתקופה זו מרכיבות את עיקר עבודתו עבור ה-FSA, ומהן הרכיב את ספרו המפורסם, Let Us Now Praise Famous Men.
באלבמה פגש וחי עם חקלאים שעבדו בשיטת האריסות ועם משפחותיהם, והקדיש את מרצו ללימוד הארכיטקטורה, הסמלים, הצורות והטקסטורות של הסביבה האנושית.
אוונס חזר לעבוד עבור ה-FSA בפברואר 1937, ותיעד אזורי הצפות בארקנסו ובטנסי, לשם הגיע עם צלם נוסף, אדווין לוק.
ישנו בלבול מסוים באשר לייחוס התמונות לשני הצלמים.
עד קיץ 1938 אוונס לא חזר לעבוד בפרויקט, אז קיבל משימה אחרונה, לצלם את רחוב 61 בניו יורק, בין השדרה הראשונה והשדרה השלישית.
אוונס צילם שם במצלמת 35 מ"מ, בגישה מוקפדת פחות, עם נטייה לסגנון של תצלומי חטף או מצלמה נסתרת.
עניין אותו בעיקר להסתובב בדרכים ולצלם.
המחלקה סיפקה לו את חומרי הצילום, ומבחינתו הוא היה חופשי לחלוטין.
הוא זלזל בביורוקרטיה, בלוחות הזמנים ובתסריטי הצילום וההנחיות שהכין מנהל הפרויקט, סטרייקר.
כל אלו הפכו אותו "לילד הרע" של מחלקת הצילום, והוא פוטר לבסוף ממנה.
למרות שהקריירה שלו ב-FSA הייתה קצרה יחסית, פרק זה היה מספיק ארוך כדי לספק לו את התקופה היצירתית והפורייה ביותר שהייתה לו בקריירה שלו כצלם.
כמובן כל התמונות היו בבעלות ה-FSA ובסופו של דבר הגיעו לבעלות הארכיון הרשמי של ארצות הברית.
סטרייקר (ראש המנהלה) שהיה מוחצן ודברן אופטימיסט ואוונס שהיה מופנם אירוני וסקפטי לא תפסו את הפרויקט באותה צורה, ולא תאמו אחד את השני.
סטרייקר החשיב את הפרויקט כמאמץ קבוצתי, בעוד אוונס ידע כי האמנים מבצעים את עבודתם באופן עצמאי.
סטרייקר חשב שתפקיד המחלקה היא להביא שינוי בחולי המדינה ואוונס האמין שתפקיד האמן הוא תיאור החיים.
סטרייקר חיפש בצילומים משמעות ברורה, ואוונס מצא שרובם היו מסתוריים באופן בלתי נדלה.
בסופו של דבר בשנת 1937 כשהיו קיצוצים במנהלה, אוונס היה אחד מהעובדים שפוטרו.
בשנת 1938 העלה אוונס תערוכת יחיד של אוונס במוזיאון לאומנות מודרנית (MoMA) בניו יורק, בשם "תצלומים אמריקאים" ("American Photographs").
הייתה זו תערוכת היחיד הראשונה במוזיאון שהוקדשה לעבודתו של צלם.
לתערוכה נלווה ספר-קטלוג בשם זהה, ובו מאמר מאת לינקולן קירסטיין.
הספר נחשב לאחד החשובים בפנתאון ספרי הצילום בהיסטוריה של המדיום.
זהו פרויקט מורכב ושאפתני ביותר, ומגולמות בו כל השאלות שהעלה אוונס על הצילום כסוגה גבוהה.
כ-70 מתוך 100 התמונות שהציג אוונס במוזיאון היו שייכים לפרויקט ה-FSA.
התערוכה מיסדה, במידה רבה, את מעמדו של אוונס בעולם הצילום ובשדה האמנות.
היא הכניסה אותו למוסד ומיסדה את זהותו האמנותית.
לימים סיפר שהתערוכה והספר שימשו עבורו: המיסוד המוזיאלי לא היה רק שלו כאמן, אלא גם של תחום הצילום התיעודי: "יותר משהבנתי, [התערוכה] מיסדה את הסגנון הדוקומנטרי כאמנות בצילום.
בפעם הראשונה הייתה לזה השפעה.
המוזיאון הוא מקום רב השפעה".
אוונס, שעד אז הרגיש מאוד בודד בעבודתו, שנתפסה על ידו כחדשנית ושוברת מוסכמות, נותר אמביוולנטי כלפי מיסוד זה:
בשנת 1936 יצא אוונס למשימה עבור המגזין Fortune, עם הסופר ג'יימס אג'י (Agee) - לתעד את חיי חקלאי הדרום שעבדו בשיטת האריסות.
השניים התגוררו עם משפחות עניות במשך מספר חודשים והתוודעו ברמה אינטימית לאורך חייהם.
התצלומים והטקסטים שיצרו שם פורסמו לבסוף לא במגזין, אלא בצורת הספר "הבה נהלל כעת אנשים מפורסמים: שלוש משפחות אריסים" (Let Us Now Praise Famous Men: Three Tenant Families, 1941).
החיבור בין טקסט לתצלומים היה נושא מרכזי בספר, שנחשב עד היום כניסיוני וכאחד הספרים הקלאסיים בספרות האמריקאית.
תצלומיו הישירים, הכנים והלא מתנשאים של אוונס זכו לביקורות נלהבות, והגדירו מחדש את האופן בו על הצילום התיעודי להתייחס למציאות החיים.
אך הפרוזה של אג'י זכתה לביקורות נלהבות פחות, ותוארה כדידקטית, פרטנית, פטרונית ו"יצירתית" מדי.
בין השנים 1938 ל-1941 התנסה אוונס בסוג אחר של טכניקה וסגנון צילומי.
הוא נטש את סגנונו המובנה והמוקפד והחל לצלם ברכבת התחתית של ניו יורק סדרת צילומים בעזרת מצלמת קונטקס שהוסוותה במעילו.
ארבעים ואחד תצלומים מהסדרה הוצגו ב-1966 בתערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, ו-89 תצלומים פורסמו בספר "Many are called", שיצא לאור באותה שנה.
בשנות הארבעים של המאה אוונס המשיך לצלם בעיקר בשיטה זו ברחובות שיקגו.
אוונס עסק בעיקר בצילום עצמו וכמעט שלא היה מעורב בתהליכי הפיתוח וההדפסה של הנגטיבים שלו.
הוא לא זנח את אהבתו הראשונה לכתיבה וב-1943 הצטרף כחבר מן המניין לצוות העורכים של ה"טיים".
ב-1945 עבר למגזין "פורצ'ן", שם עבד כעורך, ככותב וכצלם במשך עשרים שנה.
כך יכול היה לבחור לעצמו כתבות מצולמות, אותן ליווה בטקסט, ואף בחר בעצמו את כיתובי התצלומים.
אוונס פרסם כתבות מצולמות גם בעיתונים אחרים במשך אותן שנים.
ב-1971 המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק העלה תערוכה רטרוספקטיבית גדולה לאוונס, שהכילה מאתיים מתצלומיו.
הוא קיבל משרת פרופסור לצילום במחלקה לעיצוב גרפי באוניברסיטת ייל.
בשנת 1975 נפטר ווקר אוונס בביתו שבקונטיקט.
וורדר קרסון , הראשון שכיהן לתקופה קצרה כקונסול של ארצות הברית בירושלים, גר צדק ותומך נלהב של ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל.
וורדר קרסון נולד בפנסילבניה שבארצות הברית למשפחה עשירה מזרם הקווייקרים וממוצא צרפתי.
סב-סבו, פייר קרסון, היה צרפתי שהתיישב בהולנד והגיע לעולם החדש באמצע המאה ה-17. כבר בילדותו היה שקוע בהירהורים בענייני דת ואמונה.
בשנת 1821 נשא לאישה את אליזבט טאונסנד (Elisabeth Townsend), שילדה לו שישה ילדים, והתפרנס כאיכר עשיר בפנסילבניה.
בשנת 1827, כאשר היה בן 29, פרסם קרסון מסמך שבו הוא מתח ביקורת על דרכי התנהלות של חברי הקהילה הקוואקרית.
בעקבות המסמך הוא הואשם בהשתייכות לכת ה'שייקרים' (The Shakers), אך הוא לא נודה מהקהילה הקוואקרית.
האשמה זאת חזרה והופיע במאמרים שהתפרסמו בשלבים מאוחרים יותר של חייו, ונכתב שבחיפוש אחר זהותו הדתית הוא הפך למורמוני, אדוונטיסט של היום השביעי, וקמפבליט, זרמים בנצרות שמאמינים כי חזרתו של ישו היא בהישג יד.
בשנת 1830 פרסם מסמך נוסף בשם "בבל הגדולה נופלת" ('Babylon the great is falling') שבו הוא תקף את השחיתות הנוצרת לדעתו מהאופן שבו העושר מתרכז בידיהם של מתי מעט, וטען שהחברה האמריקאית עומדת בפני התפוררות אם היא לא תעבור רפורמה על פי תפיסות הנצרות.
שנות ה-30 של המאה ה-19 היו תקופה של התעוררות דתית גדולה בארצות הברית, כאשר כתות רבות האמינו בביאה השנייה.
בהשפעת מגעים עם הרב יצחק (אייזק) ליסר, ומרדכי עמנואל נח הגיע למסקנה שעל מנת להביא את הגאולה יש לעזור ליהודים להשתקם בארץ ישראל.
בשנת 1844 פרסם קרסון ספר בשם 'ירושלים, מרכז האושר של כל העולם' ובו הציג את הדעה שהיהודים הם הכלי שדרכו תגיע הגאולה.
באותה שנה השתכנע להתיישב בארץ ישראל ולהקדיש את זמנו לסיוע ליהודים שם.
לאחר ביקור בארץ ישראל כתב נציג פילדלפיה בקונגרס האמריקאי, אדוארד ג'וי מוריס, מכתב למזכיר המדינה ג'ון צ' קלהון, ובו המליץ למנות את וורדר קרסון כקונסול אמריקאי בירושלים, תפקיד שאותו ביקש קרסון לבצע בהתנדבות.
ב-17 במאי 1844 מינה קלהון את קרסון כקונסול ארצות הברית בירושלים, מינוי שזכה לאישור הסנאט של ארצות הברית והנשיא ג'ון טיילר.
בעקבות המינוי התגרש קרסון מאשתו, ובהשאירו מאחוריו אותה ואת ילדיו היגר לארץ ישראל, והחל למלא את תפקידו כקונסול.
הסופר האנגלי ויליאם מייקפיס תאקרי, אשר פגש את קרסון בתקופה זאת ציין שידיעותיו של קרסון על ארץ ישראל הצטמצמו לאלו שהוא למד מהכתובים.
תפקודו של קרסון כקונסול היה קצר ימים.
לאחר שנמסר לקלהון על אמונותיו המשיחיות של קרסון, הוא שלח מכתב ב-22 ביוני 1844 לקרסון שבו ביטל את המינוי - ואולם מכתב זה לא הגיע ליעדו מכיוון שהוא נשלח לכתובתו של קרסון בפילדלפיה, ואילו זה היה כבר בדרכו לארץ ישראל.
בדצמבר 1844 נודע לשגריר ארצות הברית באיסטנבול, דבני קר (Dabney Carr) שבירושלים פועל אדם המציג את עצמו כקונסול ארצות הברית, אשר מאמין בתקומת העם היהודי, ומחלק מסמכי הגנה (קפיטולציות) אמריקאיים רשמיים ליהודים בארץ ישראל שאינם אזרחי ארצות הברית.
קר בתגובה דאג שקרסון לא יקבל מסמכי הכרה מהשלטונות העות'מאניים (אשר בלעדיהם לא יכול קונסול להתחיל באופן רשמי את תפקידו) והזהיר את קרסון שאם לא יפסיק להציג את עצמו כקונסול הוא יגורש מהארץ.
משום כך מקורות שונים מציינים את אורך תקופת כהונתו של קרסון בתור קונסול כחודש (התקופה שעברה עד שהמינוי שלו בוטל) או כחצי שנה.
למרות האכזבה מביטול מינוי כקונסול, המשיך קרסון לדור בירושלים.
במהלך מגוריו בארץ ישראל החל קרסון להתרחק מהנצרות ולהתקרב אל רבנים יהודיים, ובעקבות כך למד עברית ותלמוד.
בשנת 1847 פרסם קרסון מסמך שתקף את המסיון האפיסקופלי האנגלי על נסיונותיו להמיר יהודים בארץ ישראל לנצרות.
במרץ 1848 התגייר קרסון ושינה את שמו למיכאל בועז.
צעד זה גרם לצער רב לבני משפחתו.
כאשר הגיע קרסון באותה שנה לארצות הברית על מנת לחסל את עסקיו שם ולהעביר את הונו לארץ ישראל, הוציאו גרושתו וילדיו צו המורה על אשפוזו בטענה שדעתו נטרפה עליו, במטרה למנוע את המהלך.
במשפט הראשון שנערך הוכרז קרסון על ידי חבר מושבעים כמשוגע, אך קרסון ערער על פסק הדין והצליח להשיג משפט חוזר.
משפטו של קרסון זכה לסיקור תקשורתי אדיר.
35 מבני משפחתו העידו כנגדו, אך 73 עדים, הכוללים נוצרים ויהודים העידו לטובתו של קרסון, וביניהם דמויות יהודיות חשובות כמשה מונטיפיורי ומרדכי עמנואל נח.
בסוף המשפט קבע חבר המושבעים כי דעתו צלולה.
המשפט נחשב לאחד מאבני הדרך החשובות בהגנה על חופש הדת בארצות הברית.
לאחר המשפט ויתר קרסון על חלק גדול מרכושו לגרושתו וילדיו, וחזר לירושלים.
בשנת 1852 פרסם ספר בשם 'מפתח דוד' (The key of David) שבו פירט בין היתר את המניעים שלו להמיר את דתו ליהדות, וסיקור של משפטו.
לאחר חזרתו לארץ ישראל השתקע ישראל בועז בירושלים, התמסר ללימוד תורה והפך לחבר מכובד בקהילה היהודית הספרדית בעיר.
במקביל החל לפעול לעידוד התיישבות יהודית חקלאית בארץ ישראל.
הוא פרסם בנושא זה כרוזים ומאמרים בעיתונות ארצות הברית והחל לבצע ניסיונות בגנים בקרבת יפו, אשר שימשו כבתי ספר חקלאיים זעירים שנועדו להכשיר חניכים והעסיקו תושבי ירושלים.
בנוסף פעל להקמת חווה חקלאית סמוך לירושלים - בעמק רפאים, כל זאת כחמישים שנה לפני הקמת התנועה הציונית.
מאמצים אלו לא נשאו לבסוף פרי בעקבות מחסור בכספים.
הסופר האמריקאי הרמן מלוויל (הידוע בעיקר בזכות הרומן מובי דיק) פגש בו בעת ביקורו בארץ בשנת 1857 וביסס עליו את דמותו של 'נתן' נוצרי שהתגייר המופיע בפואמה 'Clarel: A Poem and a pilgramage in the holy land'.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19 נשא קרסון לאישה את רחל מולנו בת הקהילה הספרדית בירושלים, ולזוג נולדו שני ילדים: דוד בן ציון ואביגיל רות.
על פי יעקב יערי-פולסקין בשנותיו האחרונות נרקמו אגדות שונות סביב ישראל בועז: "היו שהאמינו כי 'בעל מופת' הוא.
בעיני ההמון נתקדש האיש הזה וביקשו ממנו שיתפלל לשלום חולים וחשוכי מרפא".
ישראל בועז הלך לעולמו ביום י"א בחשוון תרכ"א, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
הלווייתו הייתה רבת רושם והשתתפו בה כל ראשי הקהילה היהודית בירושלים.
ילדיו לא האריכו ימים אחריו: דוד ציון מת בשנת 1864 ובתו אביגיל הלכה לעולמה כתוצאה ממגפת הכולרה בשנת 1865. מיקומו המדויק של הקבר אבד במשך השנים והתגלה שוב רק בעקבות מיפוי דיגיטלי בשנת 2013.
וור משין הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן והאוונג'רס ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Iron Man #118 מינואר 1979 ונוצרה על ידי הכותב דייוויד מיצ'ליני והמאייר בוב לייטון.
וור משין הוא האלטר אגו של ג'יימס רופרט "רודי" רודס, אפרו-אמריקני ולויטננט קולונל לשעבר בחיל הנחתים האמריקני אשר שירת בדרום-מזרח אסיה כאשר פגש בטוני סטארק, שנמלט משביו בחליפת האבטיפוס הראשונה של איירון מן.
מאז, רודס שימש כדמות משנה בסדרת החוברות ואף החליף את סטארק כאיירון מן בשני מקרים - בזמן שזה האחרון פרש בעקבות בעיות אלכוהוליזם ובשעה שסטארק נחשב כמת.
דמותו של וור משין מדורגת במקום ה-12 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
ג'יימס רופרט רודס, אפרו-אמריקני מדרום פילדלפיה, פנסילבניה, היה לויטננט קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית ששירת כטייס קרב למשך תקופה בדרום-מזרח אסיה.
הוא ננטש מאחורי קווי האויב בג'ונגלים לאחר שההליקופטר שלו הופל בידי הוייטקונג.
שם, הוא נתקל לראשונה באיירון מן, שנמלט משביו של וו-צ'ונג בחליפת האבטיפוס שלו.
רודס ואיירון מן לחמו יחדיו בחיילי הווייטקונג שארבו להם ועשו את דרכם למחנה הטילים ממנו הופל מסוקו של רודס.
רודס גנב הליקופטר ובעזרתו ובעזרת איירון מן שיטח את המחנה כליל, והשניים עשו את דרכם חזרה לשטח אמריקני.
בבית חולים שדה בסייגון, טוני סטארק מגיע באופן אישי להודות לרודס על עזרתו לאיירון מן, ומציע לו משרה כטייס הפרטי שלו.
לאחר שמלחמת וייטנאם הסתיימה וכעבור מספר עבודות שכירות, רודס קיבל לבסוף את הצעתו של סטארק והפך בנוסף לטייסו הפרטי ולמהנדס תעופה ב"תעשיות סטארק", גם לחברו הקרוב ביותר.
הודות למעשיו של אובדיה סטיין, חברת "סטארק אינטרנשיונל" מאבדת חוזים עם מדינות שכנות ונכנסת לחובות.
כאשר חברתו וחייו האישיים נופלים לתהומות הנשייה, סטארק מתדרדר לאלכוהוליזם.
כאשר סטארק מובס בידי ג'ונתן דארק, נבל הידוע בשם "מאגמה", רודס עוטה על עצמו את חליפת השריון של איירון מן בפעם הראשונה ומביס את מאגמה.
סטארק מבקש מרודס לתפקד כאיירון מן כאשר הוא עצמו ממשיך בחיי השכרות שלו.
רודס, יחד עם המדען מורלי ארווין, עוזב את "סטארק אינטרנשיונל" ושולח את חליפות השריון הנותרות מעבר לים כדי להגן על הטכנולוגיה מפני סטיין וסוכנות S.H.I.E.L.D, שמנטרת אחר השתלטותו של סטיין.
ארוון עזר לתחזק את שריון איירון מן בשעה שרודס נלחם בנבלים כמו מנדרין, האיש הרדיואקטיבי, ת'נדרבול וזודיאק.
הוא הפך לחבר מן המניין בקבוצת האוונג'רס מהחוף המערבי ולחם במלחמות הסודיות של הביונדר (Beyonder).
רודס, ארווין ואחותו של ארווין, קלייטמנסטרה ארווין, תכננו להקים חברת אלקטרוניקה בקליפורניה.
רודס לקח על עצמו עבודות כשכיר חרב כדי לממן את אחזקת שריון איירון מן ואת החברה החדשה.
סטארק החלים ממצבו הרעוע, הצטרף לשלושה וביחד הם הקימו את חברת הסטארט-אפ "סירקטס מקסימוס".
מאחר שקסדת השריון הייתה מותאמת אישית לגלי המוח של סטארק, רודס החל לפתח כאבי ראש והפך יותר ויותר בלתי יציב ואגרסיבי.
סטארק עזר לו לתחזק את השריון, אך הפרנויה והשנאה של רודס גרמו לו לחשוב שסטארק מבקש לקחת חזרה את השריון לעצמו.
במהלך הקרב עם הנבל וייברו (Vibro), רודס החל במסע הרס במאמץ ללכוד את הנבל, וסטארק עטה על עצמו את חליפת השריון החדשה שהמציא (ואשר דמתה לשריון האבטיפוס הראשון שלו) ולהרגיע את רודס מזעמו.
רודס ביקש עזרה מהנרי פים כדי להיפטר מכאבי הראש העזים, בזמן שסטארק מסר את התפטרותו של רודס לקבוצת האוונג'רס וגילה את זהותו להוקאיי ומוקינגבירד.
לאחר שהחלים, רודס חזר לפעול כאיירון מן כשסטארק עוזר לו עם חליפת השריון החדשה שלו.
כאשר פצצה אותה ארגן סטיין התפוצצה במשרדי "סירקטס מקסימוס", מורלי ארווין נהרג ורודס נפצע.
סטארק נוטל בשנית את זהות איירון ומביס את סטיין בעזרת חליפת שריון חדשה אותה המציא, "קנטוריון הכסף".
רודס נשאר לצידו של סטארק כאשר זה האחרון צבר מחדש את הונו והקים את חברת "תעשיות סטארק".
רודס עטה על עצמו את חליפת השריון האדומה-זהובה כאשר ארגון A.I.M התקיף את תחנת החלל של סטארק, שהייתה עדיין בבנייה.
אולם, חותמי השריון נפגמו כתוצאה מהתפוצצות מעבורת חלל, ורודס סבל מכוויות חמורות בזמן כניסתו לאטמוספירת כדור הארץ.
הוא שרד כאשר סטארק השתמש בחליפת השריון שלו כמגן חום כדי למזער את חשיפתו של רודס.
לאחר החלמתו, רודס המשיך לעזור לסטארק, בעיקר בקשת הסיפור הראשונה של "מלחמות השריון".
כאשר סטארק נורה בידי חברתו לשעבר קת'י דייר ונותר משותק, הוא היה זקוק למחליף לתפקיד איירון מן.
רודס בתחילה סירב, לנוכח ההיסטוריה שלו עם חליפת השריון, אך בהמשך הסכים להילחם במנדרין לבקשתה של ממשלת סין, מאחר שסטארק היה זקוק לסיוע רפואי בסין.
לבסוף, רודס וסטארק (שהשתמש בחליפת שריון הנשלטת מרחוק) חברו למנדרין במאמץ לעצור איום גדול יותר: הדרקונים מגזע המקלואנים החייזרי.
איירון מן שוב ולידתו של וור משין
"אדוני השקט", שלושה לוחמים יפנים שתומרנו בידי ג'סטין האמר לתקוף את איירון מן, הביסו את סטארק על ידי השימוש בטכנולוגיה שלא הושפעה מכוח הדף או קרני יונים.
כדי להילחם באיום זה, סטארק המציא את "חליפת קרב משתנה לתגובה נגד איומים" (Variable Threat Response Battle Suit) מודל XVI סימן I, לה קרא "וור משין" - חליפת שריון חמושה ביותר מזו של חליפת השריון הרגילה של איירון מן, המתוכננת ללוחמה כוללת.
לאחר מותו לכאורה של סטארק, הוא מינה את רודס כיו"ר "תעשיות סטארק" והתאים את חליפת הקרב המשתנה לרודס אישית.
כאשר נודע לרודס כי סטארק ביים את מותו ומנע מחבריו הקרובים לגלות זאת, החברות בין השניים נפגמה.
הוא חבר לאיירון מן בקרב נגד אנדרואידי קרב שתוכנתו להרוג את רודס, וסטארק רצה שרודס ישמור לעצמו את חליפת הקרב משום שמלכתחילה היא הייתה שייכת לו.
בסופו של דבר, רודס שמר על חליפת הקרב ואימץ את שם הקוד וור משין.
כאשר הרובוט אולטימו זרע הרס ברחבי העיר, רודס קרא למספר חברים - ביניהם הארולד הוגאן ובטאני קייב - כדי שיטיסו חליפות שריון מתוך מטרה להביס את אולטימו כ"איירון ליג'יון" (לגיון הברזל).
רודס הצטרף מחדש לאוונג'רס מהחוף המערבי ויצא איתם למשימות עד אשר התפטר בעקבות ויכוח עם איירון מן.
עם תחילתו של כותר War Machine, אקטיביסט חברתי ומקים ארגון לזכויות האדם במדינה האפריקנית הבדיונית אימאיה בשם וינסנט סטוואיו פונה לרודס ומציע לו את תפקיד המנהל בפועל של תאגידו, "משמר עולמי בע"מ".
בהמשך, סטוואיו נחטף בידי כוחות אימאיינים בראשות הרודן אידה ארול.
רודס אינו מקבל עזרה מ-S.H.I.E.L.D או מהאוונג'רס, ולכן הוא יוצא למשימת הצלה בחליפת וור משין ועוזר בשחרורה של מדינת אימאיה, כאשר הוא מוביל כוחות מורדים נגד צבאו של ארול.
אולם, הוא נכשל בניסיונו לשחרר את סטוואיו, שנהרג.
רודס מזועזע ממותו של סטוואיו והוא לוקח את תפקיד המנהל בפועל של הארגון לזכויות האדם.
במהלך סיפור הקרוסאובר "ידיו של המנדרין", סטארק מתנגד לפעולותיו של רודס במדינת אימאיה ודורש ממנו שימסור חזרה את חליפת "וור משין".
השניים נלחמים אחד בשני עד אשר בטאני קייב, ראש האבטחה ב"תעשיות סטארק", מפרידה ביניהם.
בזמן שחליפות השריון של השניים מאותחלים מחדש, מנדרין לוכד את רודס וסטארק ומגלה את זהויותיהם הסודיות.
קבוצת "פורס וורקס" מגיעה להצלתם, אך שריונו של רודס נפגע מהשדה המיסטי של מנדרין, שנוגד את הטכנולוגיה של "תעשיות סטארק".
סטארק ורודס מתפייסים ומצטרפים ל"פורס וורקס" במאבקם נגד מנדרין.
סטארק נותן לרודס את התוכניות לשריון "וור משין", בנוסף לחליפת שריון חדשה ומשודרגת.
רודס המשיך בקריירת סולו כוור משין, לעיתים מתחבר לאיירון מן ולקבוצת "פורס וורקס".
בקשת הסיפור "מלחמת הזמן", שריון "וור משין" נעלם במרחבי הזמן, וזאת לאחר שרודס חבר לקפטן אמריקה, באקי ברנס, ניק פיורי וצוות הקומנדו המייללים שלו כדי לעצור נאו-נאצים מלשלוח כלי נשק מודרניים לגרמניה הנאצית.
רודס חזר לחיים האזרחיים, אך בסופו של דבר הוא רכש שריון חייזרי שנודע בשם "מעטה המלחמה האיידולוני" לאחר שפגש אישה מסתורית בשם סקיי ולחם בחייזר בשם ליקטור.
סקיי נשלחה לאמן את רודס בשימוש במעטה המלחמה וגילתה שרודס נבחר להילחם בסטארק, שבאותה עת היה נתון לשליטתו של אימורטוס המתחזה לקאנג הכובש.
סקיי נפצעה אנושות בידי דירג', לוחם איידולוני שנשלח בידי אימורטוס, ורודס הביס אותו בקרב.
סטארק מצליח להשתחרר מאחיזתו של אימורטוס ורודס סיכל את מזימתו של אימורטוס על ידי שימוש במעטה המלחמה של דירג' כדי להרוס את הלוויין שמחומש עם הנשק הכרונוגרפי.
סוכנות S.H.I.E.L.D למדה על קיומו של מעטה המלחמה החייזרי וצדה אחר רודס, אך הוא נמלט ממעצר.
כדי להגן על חברתו, "משמר עולמי בע"מ", רודס התפטר מתפקיד המנהל בפועל.
בחוברת Tales of the Marvel Universe, רודס הצטרף מחדש ל"תעשיות סטארק" כדי לעזור להגן על מורשתו של ידידו בשעה ש"תעשיות סטארק" נקנו בידי חברת "תעשיות פוג'יקווה" היפנית.
הוצע לו תפקיד נשיא המבצעים הבין-תקשורתיים, אך הוא מנע מהם את גילוי סודות הטכנולוגיה של שריון איירון מן, שהוחזקה בכפפת שריון.
רודס חדר לתוך מערכת האבטחה במתקן המחקר ופיתוח של סטארק-פוג'יקווה, השיב את כפפת השריון ומחק את כל המידע על טכנולוגיית השריון של איירון מן על ידי הורדת מעטה המלחמה האיידולוני ישירות לתוך מחשבי פוג'יקווה, שתקף את המערכת.
רודס איבד כתוצאה ממעשה החבלה את מעטה המלחמה, והוא מתפטר מתעשיות סטארק-פוג'יקווה.
לאחר שהוא שימש כאחד מנאמניו של סטארק כאשר זה האחרון נחשב למת בעקבות הקרב האחרון עם אונסלוט, רודס מקים עסק משלו לחילוץ ימי שנקרא "רודס הצלה" ופורש מקריירת הלחימה בפשע.
למרות שפרש והתמקד בחברת החילוץ שלו, רודס עזר לסטארק מספר פעמים.
בכרך השלישי של חוברות איירון מן, רודס עוזר לסטארק להביס סוחר בנשק ושכיר חרב עצמאי בשם פרנל ג'ייקובס, לאחר שזה מצא שאריות מהשריון המקורי של וור משין ובנה חליפת שריון משלו.
בקשת סיפור שהחלה בחוברות The Crew (הצוות), כתוצאה מניהול עסקי כושל וסגנון חיים ראוותני רודס נקלע לקשיים כספיים ומגיש בקשה לפשיטת רגל.
נוסף על כך, נודע לו ממשטרת העיר ניו יורק כי אחותו ג'ינט "סטאר" רודס מתה באזור ידוע לשמצה בברוקלין ששורץ בפשע וסמים בשם "מוגדישו הקטנה".
במהלך קטטה עם בריונים מקומיים, עוזר לרודס כומר אפרו-אמריקני בשם ג'וזיה אקס, בנו של קפטן אמריקה השחור.
רודס משיג צילום של רוצחיה של ג'ינט ולוכד אותם בעזרתו של שוטר מחלק הסמים במשטרת ניו יורק, קווין "קספר" קול.
רודס מגלה כי רוצחי אחותו שייכים לכנופיית רחוב חזקה אשר שולטת ברוב מקרי הפשע בחוף המזרחי.
עוד הוא מגלה, כי חברתו השקיעה ללא יודעין בחברת קש של הכנופיה, שהקימה את מוגדישו הקטנה הודות לג'נטריפיקציה.
רודס משתף פעולה עם ג'וזיה אקס, קווין קול (שנודע בזהות גיבור-העל טיגריס לבן), ומנואל וינסנטה, מרגל לשעבר שנאמן רק לעצמו.
החבורה עוצרת את כנופיית הרחוב ומביאה אותם לצדק.
באירועי מלחמת האזרחים של מארוול, רודס הופך לחבר מרכזי במשרד לחירום לאומי (Office of National Emergency, O*N*E) ולמאמן הראשי של יחידת זקיפי הסנטינל.
הוא מתחיל לפקפק בטבע עבודתו לאחר שהוא מקבל הוראה לעצור את הפנתר השחור ואת סטורם אשר סירבו למסור את זהויותיהם בעקבות חוק רישום העל-אנושיים.
פלישה סודית: שובו של וור משין
כאשר רודס שימש כיועץ צבאי בבסיס בדובאי, התקפת טרור הותירה אותו פצוע אנוש.
סטארק מגיע בעקבותיו לדובאי והלכה למעשה בונה אותו מחדש בעזרת שתלים ביוניים וקיברנטים.
רודס הופך בשנית לוור משין ולמנהל מחנה האמונד, שמאמן מגויסים חדשים מתוכנית "יוזמת חמישים המדינות".
כאשר גזע הסקרול פולש לכדור הארץ ומשחרר וירוס מחשב שמשתק את כל טכנולוגיית סטארק כולל את מערכת ההחייאה של רודס, הוא מסתמך על מערכות החשמל של ברון וון בליצשלאג ומצליח להפעיל גנרטורי חירום בחליפת השריון שלו, שכללה חלקים מטכנולוגיית סטיין.
בקשת הסיפור War Machine: Weapon of S.H.I.E.L.D, רודס מקבל שדר הולוגרפי עם קואורדינטות לאחר הכשל בטכנולוגיית סטארק.
אותו שדר מוביל אותו ללוויין חבוי בחלל ולחוקרת הקיברנטיקה סוזן אנדו.
רודס מגלה כי הוא עצמו, הלוויין וחליפת וור משין הם חלק מתוכנית חירום שיזם סטארק, ואשר אינם מסתמכים על טכנולוגיה ארצית.
בנוסף, אנדו מגלה לרודס שהוא מרכיב חיוני בהפעלת הלוויין, שמתגלה כנשק רב-עוצמה.
הלוויין הופך לגרסת מכה רובוטית לוור משין.
בעזרתה, רודס משמיד את צי ספינות המלחמה של הסקרול ומשאיר את הלוויין בתחום האווירי של רוסיה כדי להשמיד את ספינת הסקרול הנמלטת.
הוא עושה את דרכו למאגר נשק במחוז טטישצ'בו, בו קבוצת "משמר החורף" מגנה על נשק גרעיני מפני הסקרול.
משמר החורף מורה על רודס לעזוב בהוראת הצבא הרוסי, אך רודס מתעלם מכך ונשבה בידי ספינת הסקרול.
הוא נמלט ומשתמש בספינת המלחמה כקליע נגד צי הסקרול.
הסופר-סקרול האחרון שנשאר ניסה לפוצץ את ראשי הנפץ הגרעיניים על ידי כך שהפך את עצמו לאנרגיה, אך רודס השתמש בחליפת השריון שלו כדי לספוג את האנרגיה.
בחוברת "שלטון אפל: אומה חדשה", רודס מתמודד מול אנטון אוביסון המושחת, חייל צרפתי לשעבר, ותאגיד הנפט רוקסון המנהל משא ומתן עם שבט אנונקויטים במערב קנדה.
רודס הביס את אוביסון וגילה כי נעשה שימוש בטכנולוגיית הרובוט אולטימו, שניתן לאוביסון בידי איגלסטאר אינטרנשיונל - חברה מושחתת לחוזי הגנה צבאית.
הדבר מוביל את רודס לחפש אחר פרנל ג'ייקובס.
הוא מוצא אותו ומגייסו לעזרה בעצירת התקדמותה של איגלסטאר אינטרנשיונל לאחר שהוא מודיע לו שאשתו האבודה, רופאה באיגלסטאר, כלואה שם.
בסיפור צדדי, צוות בראשותה של בטאני קייב פיתח גוף משובט המיועד לרודס, אך הוא נלקח בידי נורמן אוסבורן לאחר שמתקן הקבוצה הותקף.
רודס פולש למפקדת איגלסטאר בעזרתם של ג'ייקובס וקייב באומה הבדיונית אקיריה.
הוא מציל את אשתו של ג'ייקובס ומתמודד מול האוונג'ר האפל ארס ואזרחים המודבקים בטכנולוגיית אולטימו.
הוא מוביל קבוצה בשם "צוות וור משין", הכולל אותו, ג'ייקובס ואשתו, קייב, סוכן S.H.I.E.L.D לשעבר בשם ג'ייק או וסוזן אנדו במשימה להשמדת טכנולוגיית אולטימו.
בברית זמנית בין חברי האוונג'רס מהחוף המערבי ואוסבורן, הם טיפלו באיום של אולטימו, אך אוסבורן רצה את הטכנולוגיה לעצמו ודאג להעלות את רודס למשפט בעוון פשעי מלחמה.
אולם, רודס וצוותו סיכלו את מזימתו של אוסבורן, ורודס הועבר לגופו המשובט.
בקשת הסיפור "Stark Disassembled", רודס מגיע לברוקסטון, אוקלהומה, היכן שסטארק נמצא במצב המוגדר כצמח, וזאת לאחר שמחק את המידע ממוחו אודות הטכנולוגיה שלו כהגנה מפני אוסבורן.
רודס עקב אחרי הוראות אותן השאיר סטארק, וחיבר לשתל בחזה של סטארק חיווט מחליפת השריון "רסקיו" של פפר פוטס.
בשילוב עם המגן של קפטן אמריקה וברק ממקבתו של תור, הוא הצליח לאתחל את מוחו של סטארק.
בעקבות אירועי "המצור", רודס הצטרף לאוונג'רס הסודיים יחד עם קפטן סטיב רוג'רס, חיה, מון נייט, ולקיריה ונובה.
הודות לחוזה שנחתם בין הפנטגון לחברתו החדשה של סטארק, "סטארק רזיליאנט", וור משין הוצב בתפקידו החדש כאיירון מן של צבא ארצות הברית, וקודם בדרגתו ללויטננט קולונל.
משימתו הראשונה הייתה לאתר את פאלמר אדלי, מעצב נשק לשעבר מסוכנות דארפ"א.
אדלי היה אחראי לשורה של מתקפות טרור ברחבי העולם, למרות שנחשב כמת.
רודס מתעמת מולו, אך אדלי משחרר עליו פצצה גרעינית.
רודס בקושי שורד את ההתקפה, ומבקש מסטארק להחליף את חליפת השריון שלו בדגם מתקדם יותר, "איירון מן 2.0".
במהלך ניסיונו של המנדרין להביס את טוני סטארק מבחינה אישית ומקצועית, רודי מביים את מותו בקרב נגד אויביו של איירון מן.
מעט לאחר מכן, סטארק מכריז בפומבי על פרישתו כאיירון מן, וזאת כמהלך אסטרטגי נגד מנדרין.
עם פרישתו, איירון מן חדש מופיע כשתחת המעטה נמצא בחשאי רודס.
הוא נותר בחליפת השריון עד להבסתו של מנדרין, ונזכר לאחר מכן שסטארק החרים את חליפת האיירון מן החדשה.
מארוול עכשיו!: איירון פטריוט החדש
בעוד סטארק נמצא מחוץ לגבולות כדור הארץ כחבר בקבוצת שומרי הגלקסיה, רודי נקרא בידי הסוכן פיל קולסון לייעץ עבור סוכנות S.H.I.E.L.D לאחר שחליפות איירון פטריוט נחטפו בידי ארגון A.I.M.
קולסון מגייס את רודס לעצור את החליפות, וכאשר רודס מתקשר עמן הן מצליחות לענות לפקודותיו.
מאוחר יותר, רודי מופיע בחליפת שריון חדשה המעוצבת לפי חליפת השריון איירון פטריוט.
רודס היה טייס מטוסים מיומן ולמד הנדסת אווירונאוטיקה בשעה ששירת בחיל הנחתים האמריקני.
הוא בעל ידע נרחב בתחזוק ובתפעול מטוסים והטיס מטוסים שונים ב"תעשיות סטארק".
רודס הוא חייל מנוסה שאומן בקרב פנים אל פנים ובשימוש בנשק חם.
נוסף להיותו טייס, מכונאי, חייל ואיש עסקים, רודס מפיק יכולות מרובות מחליפות שריון מתקדמות, בין אם הן תוצרת סטארק או חייזריות מטבען.
שנות ניסיונו כטייס חליפות השריון איירון מן ווור משין הפכו אותו למיומן בקרב ומשתמש בסגנון לחימה פיזי יותר מאשר סטארק.
איירון מן סימן V - הופעה ראשונה: Iron Man #85, אפריל 1976. שריונו הראשון של רודס היה מורכב מפלדת פחמן הנטענת באמצעות אנרגיה סולארית ואשר העניקה לו כוח-על וסיבולת גבוהה.
השריון היה מחומש באנרגיית הדף בכל כף יד ומקרן יונים רב-תכליתי בחזה החליפה.
שריון וור משין (חליפת קרב משתנה לתגובה נגד איומים סימן II מודל JRXL-1000) - הופעה ראשונה: Iron Man #284, ספטמבר 1992. חליפת הקרב המקורית הייתה וריאציה שונה של חליפת איירון מן, המותאמת עם לייזר.
סטארק העניק לרודס גרסה משודרגת של השריון, בה כלל קרני הדף ומקרן יונים.
ניתן היה להוסיף לשריון מבחר כלי נשק והוא כלל מערכת מחשוב טקטית משופרת ועיקוב אוטומטי.
כלי נשק נוספים כללו גנרטורי פעימה, תת-מקלע כתף נשלף, תותחים כפולי קנה בכל כפפה, להביור, להב פלזמה, מטול טילים, מטול רקטות וגנרטור פעימה אלקטרומגנטית שהיה ביכולתו לשתק כל מכשיר אלקטרוני ברדיוס של 80 מטר.
השריון כלל גם מחולל פוטונים שיצר שדה כוח, טכנולוגיית חמקנות ומערכת הנעת סילון.
הגרסה המשודרגת השנייה של סטארק כללה גם שיפורים כמטול טילים מונחי חום, תותח פעימה ותאי נשק נשלפים הממוקמים בגבו.
הופעה ראשונה: War Machine #18, ספטמבר 1995. שריון זה הוא מערכת טכנו-אורגנית סימביוטית ממקור חוצני, שהעניקה לרודס כוח-על, מהירות-על וסיבולת גבוהה.
השריון הגיב לכל פקודותיו של רודס ויצר כלי נשק בהתאם למחשבותיו ולצרכיו.
כאשר השריון לא היה פעיל, הוא הוסתר במנדלה שעל חזהו של רודס.
הזרוע השמאלית מסוגלת לירות מטחי אנרגיה הרסניים והזרוע הימנית מסוגלת לשנות את צורתה ללהב.
השריון יכול "לפשוט מעורו" כלי טיס בלתי מאוישים שמסוגלים לשחרר אנרגיה, להסתנן למערכות מחשב, ליצור שדה כוח, ולהשלים משימות בסיסיות.
אם המזל"טים מושמדים, רודס יכול להרגיש כאב דרך הקשר הסימביוטי שלו אליהם.
השריון יכול לשנות את צורתו למצב קרבי מלא, אשר מקנה הן לשריון והן לרודס מגוון שיפורים לא מוגדרים.
השריון יכול היה לרחף בחלל וכלל מערכת הנשמה מלאכותית בלתי מוגבלת.
הופעה ראשונה: Sentinel Squad O*N*E #1, מרץ 2006. חליפת שריון הדומה לחליפות השריון הקודמות של איירון מן והתבססה בעיקר על שריון זקיפי סנטינל המאויש בידי טייסים.
השריון עוצב לפי טכנולוגיה של סוכנות S.H.I.E.L.D ושדרוגים מעשי ידי סטארק.
רודס גם הטיס מודל סנטינלים גדול ומתקדם יותר לו קרא בשם הקוד "וור משין".
חליפות השריון נבנו משילוב מיוחד של ברזל ופיברגלס וכללו שדרוגים הגנתיים והתקפיים של מערכות הנשק.
שריון וור משין מבוסס טכנולוגיית סטיין.
הופעה ראשונה: Avengers: The Initiative #1, מרץ 2007. שריון אשר נעשה בו שימוש בסיפור "האוונג'רס: היוזמה", שהוביל לכרך השני של וור משין.
השריון מקנה את כל היכולות שנראו בגרסאות הקודמות, אם כי נוספה לו טכנולוגיה צבאית ובליסטית חדשה בשם "הקצה המדמם" (Bleeding Edge).
השריון כלל מרכיבים מתקדמים מהנדוס לאחור של אובדיה סטיין לחליפת השריון שלו, שהייתה חסינה בפני התקפה ממערכות הטכנולוגיה של סטארק.
הביוניקה של רודס דרשה את התקנתה של מערכת הנשמה עם שתלים קיברנטיים המחוברים למערכות השריון.
השריון מורכב מחומרים כטיטניום וויברניום תוצרת מדינת ואקאנדה הבדיונית (מולדתו של הפנתר השחור), הוא מצופה בשכבה המקנה לו יכולת חמקנות ויש לו יכולת ציפה ומסע בחלל.
כלי הנשק כוללים גנרטורים על-קולים, מטחי פעימה, תת-מקלע, ומקרן יונים נשלף.
השריון יכול להתחבר לכל מערכת ממוחשבת וכולל מרכיבים המאפשרים לו להתחבר לציוד מכני ולתקן את עצמו.
במהלך הכרך השני של וור משין, רודס השתמש ביכולת זו כדי לחבר את השריון למטוסי סילון ולטנקים מתוך כוונה להשיג את הטכנולוגיה שלהם.
בסוף הסדרה, רודס נראה בגוף המשובט שלו, כשהוא לובש גרסה של השריון שאינה קיברנטית.
שריון וור משין סימן V.
הופעה ראשונה: Secret Avengers #1, מאי 2010. גרסה מתקדמת זו שומשה במהלך כותרי האוונג'רס הסודיים, והיא דומה לגרסה הקולנועית.
היא כללה כלי נשק כתת-מקלע כתף נשלף, טכנולוגיית הדף, ומטול טילי כתף.
השריון הושמד בפיצוץ גרעיני בקשת הסיפור הראשונה של חוברות Iron Man 2.0.
שריון וור משין "איירון מן 2.0".
הופעה ראשונה: Iron Man 2.0 #3, אפריל 2011. שריון נסיוני ומתקדם ביותר שנוצר בידי טוני סטארק, והוא עיצוב מחודש לגמרי אחרי השמדת השריון הקודם בפיצוץ הגרעיני.
השריון שם דגש על חמקנות, תצפית, הסתננות ומוכנות קרבית.
שלא כמו חליפות שריון קודמות, גרסה זו היא מופשטת ביותר ואינה כוללת מערכות נשק חיצוניות הנראות לעין.