tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-25 במרץ 2015 עצרה המשטרה 22 איש בקשר לפעולות אלו.
ב-13 באפריל 2015 הוגש לבית המשפט כתב אישום כנגד מפעיל הקו, אברהם טריגר, בגין שידול להטרדה וקשירת קשר לביצוע פשע.
עד אוגוסט 2015 הוגשו בפרשה 18 כתבי אישום.
גם לאחר מכן הפיצו פעילי המאבק את מספרי ראשי החברות באמצעות ספרי טלפונים שהונפקו לשם כך.
ב-18 באפריל 2017 נעצרו 28 חשודים, בהם עורך העיתון נתן גרוסמן, מנכ"ל העיתון ובכירים בפלג הירושלמי, בחשד שהפעילו רשת שהטרידה חברות פרסום ובעלי עסקים לפרסם בעיתון.
בעקבות כתבות רבות בעיתון שקראו לתלמידי ישיבות לא להתגייס לצה"ל, וכללו דברי שנאה, הסתה והשמצה נגד חיילי צה"ל, ביקש משרד הביטחון למנוע באופן גורף פרסום מטעם הממשלה בעיתון זה.
חוות דעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר, שללה הימנעות גורפת, ודרשה להפעיל שיקול דעת פרטני ביחס לכל מודעה, כגון עד כמה מדובר במידע חיוני.
בחורף תשע"ג (2013) החל העיתון בחלוקה חינם של החלק החדשותי של מהדורת יום שישי, ב-45,000 עותקים בירושלים.
בנובמבר 2017 הופסקה חלוקה זו.
מהדורה זו מופצת גם בדואר אלקטרוני.
לדברי אנשי העיתון, יש לו כ-4,500 מנויים.
על פי סקר TGI משנת 2016, שיעור החשיפה של העיתון במגזר החרדי עומד על 14.1% לעיתוני אמצע השבוע, ו-14% לעיתון סוף השבוע (שהחלק החדשותי שלו חולק חינם בירושלים).
בסקר מקוון של דיירקט פולס מאפריל 2023, השיבו 10% מהנשאלים מהמגזר הליטאי כי הם נוהגים לקרוא את העיתון באופן קבוע או לעיתים קרובות.
העיתון רואה עצמו כמייצג הקו ההשקפתי של הרב שך והרב אלישיב.
הוא מוביל גישה שמרנית בתחומי החינוך וההשקפה התורנית.
הוא רואה בלימוד התורה ובישיבות ערך עליון, ומתנגד בנחרצות לכל פשרה בנושא גיוס חרדים לצה"ל.
הוא רואה בשלילה גם את פעילותן של מכללות אקדמיות לבוגרי ישיבות חרדיות.
הוא מתנגד להתערבות משרד החינוך בתכני הלימוד במוסדות הלימוד החרדיים.
העיתון עוסק בנושאים השקפתיים בצורה דעתנית ופולמוסית.
הוא אינו מפרסם תמונות נשים, נמנע בדרך כלל מלציין שם פרטי של אישה ואינו מסקר אירועים בעלי אופי פלילי או מיני דוגמת פרשיות אונס או מקרי רצח.
קיים מדרג של תארים המוצמדים לשמות הרבנים לפי החשיבות המיוחסת להם, כדלהלן: התואר "רבינו הגדול" שמור לרב אלעזר מנחם מן שך, "רבינו מרן" שמור לרב יוסף שלום אלישיב.
"ראש הישיבה הגאון הגדול" הוא תוארם של הרב אהרון לייב שטיינמן והרב שמואל אוירבך, עד שהאחרון שודרג ל"רבינו ראש הישיבה הגאון הגדול", ובהמשך ל"מרן ראש הישיבה".
"הגאון האדיר" הוא תוארם של הרב חיים קניבסקי הרב חיים גריינימן והרב שמואל וואזנר.
"הגאון הגדול" הוא תואר לרבנים הנמנים עם חברי מועצת גדולי התורה שמונו לתפקיד זה עד שנת תשע"ב (אז הורחבה המועצה בניגוד לדעתו של הרב אוירבך), וכן גאב"ד וראב"ד העדה החרדית, המקורבים לפלג "בני תורה" זוכים לתואר זה.
ישנם אף רבנים ליטאים בכירים נוספים הזוכים לתואר, בעיקר מרבני בריסק, כמו הרב דוד סולובייצ'יק והרב מאיר סולובייצ'יק, וכן רבנים בולטים המזוהים במוצהר עם העיתון, ובהם הרב דב צבי קרלנשטיין, הרב שמואל דויטש, הרב שמואל מרקוביץ והרב אשר דויטש.
כמו כן גם נשיא מועצת החכמים של ש"ס הרב שלום כהן מקבל את התואר הנ"ל.
אם מאוזכר בעיתון רב בעל מעמד או נושא משרה תורנית נכבדה יוצמד לשמו התואר "הגאון רבי"; משרה תורנית זוטרה - "הרב הגאון רבי".
אברך כולל רגיל יקבל את התואר "הרה"ג" (=הרב הגאון).
מאז אמצע 2019 מזוהה "הפלס" עם מחנהו של הרב אשר דויטש.
חלק מתלמידיהם של הרב צבי פרידמן והרב שמואל מרקוביץ, המסתייגים ממנהיגותו, ביטלו את המנוי לעיתון, ומוציאים לאור שבועון עצמאי בשם "המבט", המסקר עמדות מחמירות יותר בתוך הפלג.
כל השבוע - מוסף אקטואלי
לקראת שבת - מוסף תורני
הפלס לילדים - מוסף לילדים
הוועדה הרוחנית: הרב ברוך שמואל דויטש והרב צבי פרידמן
עורכת המוסף לבית "נופך": ב.צלר
עורך המוסף האקטואלי "כל השבוע" שלמה וולף
עורך המוסף התורני "לקראת שבת" אברהם חיים שולזינגר
הפלסטיות של מערכת העצבים, הנקראת גם גמישות מוחית או נוירופלסטיסיטי, היא יכולתה של מערכת העצבים להשתנות בהתאם להתנסותו של הפרט עם הסביבה.
היא מאפשרת למערכת העצבים להתאים את פעילותה לשינויים בתנאים הסביבתיים, על סמך ניסיון קודם של הפרט ותהליכים של למידה.
ברמה התאית, גמישות מוחית מתאפשרת על ידי שינויים בקשרים בין נוירונים ועיצוב מחדש של סינפסות בהתאם לסביבה.
המונח "פלסטיות" קיבל ביסוס מדעי במחצית השנייה של המאה העשרים, כאשר עדויות רבות הראו כי אזורים שונים במוח יכולים להשתנות במהלך החיים.
אף שהשינויים במוח אינם מוגבלים לתקופת הילדות המוקדמת, הגמישות המוחית אינה יציבה לאורך כל החיים, וקיימות בילדות תקופות קריטיות בהן הרגישות הסינפטית למניפולציות סביבתיות גבוהה יותר, וקל יותר לארגן מחדש את הרשתות העצביות.
במהלך הבגרות, הפלסטיות הסינפטית פוחתת אך מתקיימת יכולת לשלוט בה ולווסת אותה על פי הצורך של האורגניזם.
הפלסטיות במערכת העצבים באה לידי ביטוי ברמות שונות ובעוצמות שונות.
פלסטיות בקשרים סינפטיים וברשתות עצביות היא מאפיין בסיסי של למידה, ולפיכך מתרחשת באופן שגרתי ולאורך כל החיים.
לעומת זאת, בחלק מהמקרים המונח מתייחס לתהליך נרחב יותר של שינויים סינפטיים, שבו אזורים שלמים ויחידות תפקודיות בתוך מערכת העצבים משנים את תפקודם ודפוס פעילותם.
דוגמאות המעידות על פלסטיות נרחבת שכזו באות לידי ביטוי בתחומים שונים - מתגובות לפגיעה מוחית עד תגובות למצבים רפואיים כדוגמת כאבים כרוניים, כאבי רפאים (כאבי פנטום) או דיסטוניה פוקאלית.
משום שגמישות המוח תלויה בהתנסויות בחיים, סביבות שונות ופעילויות שונות משאירות את רישומן על המוח.
מנגנונים של פלסטיות ניתנים לשינוי ולשיפור על ידי פעילות גופנית, מדיטציה, אימון מוחי ועוד.
עד תחילת שנות ה-60, הקונצנזוס המדעי היה כי מבנה ותפקוד המוח קבועים, אינם נתונים לשינוי ותלויים אך ורק בגנטיקה של האדם.
עדויות ראשוניות לפלסטיות מוחית נמצאו כבר בשנת 1793, במספר ניסויים בהם זווגו בעלי חיים ורק אחד מבני הזוג אומן באופן אינטנסיבי.
ניתוח של מוחותיהם הראה כי בעלי החיים שעברו אימון היו בעלי צרבלום גדול באופן משמעותי לעומת אלו שלא עברו אימון.
עם זאת, תוצאות מסוג זה נזנחו, עד שבתחילת שנות ה-60, מריאן דיאמונד , חלוצה בתחום מדעי המוח, סיפקה הוכחה מדעית ראשונה לפלסטיות.
במחקריה בתחום האנטומיה שנעשו על חולדות, היא הראתה שמרכיביה המבניים של קליפת המוח עשויים להשתנות כתלות בסביבות עשירות או עניות ובכל גיל, מעוברות ועד זקנה.
קליפת המוח של חולדות שגדלו בסביבה עשירה הייתה עבה ב-6% משל אלו שגדלו בסביבה ענייה, בהתבסס על הבדלים בחוויות חיים מוקדמות.
מחקריה העידו כי קליפת מוח עבה יותר מצביעה על יכולת למידה גבוהה יותר, ולעומתה, קליפה דקה על יכולת למידה נמוכה יותר; ובכך היא הוכיחה את יתרונות הגמישות המוחית.
תרומתה של דיאמונד לתחום שינתה את הסתכלותנו על מוח האדם בכל הקשור לפלסטיות מוחית.
בכל עת מיליוני תאי עצב במערכת העצבים מתקשרים ביניהם כדי לבצע פעולות חיוניות לגוף ולנפש.
למעשה, אחד מעקרונות היסוד של תהליך הפלסטיות של מערכת העצבים מבוסס על הרעיון לפיו הקשרים העצביים עוברים שינויים באופן תמידי, בעיקר על ידי פירוק והתחדשות של הקשרים בין הסינפסות.
שינויים אלו הם שמאפשרים את הגמישות המוחית, והם תלויים במידה רבה בפעילות הנוירונים שנמצאים על הסינפסה.
הגמישות של מערכת העצבים מתקיימת בעקבות שינויים בתקשורת בין תאי העצב הקדם-סינפטיים לבין תאי העצב הבתר-סינפטיים.
שינויים אלו מתבססים על השפעת כמות המוליך העצבי שמשתחררת מתא העצב המשדר לסינפסה ועל רמת המתח החשמלי שנוצר בתא המטרה, זאת משום שתא המטרה יופעל רק כאשר המתח החשמלי יעבור את סף ההפעלה שלו.
תהליך העיצוב מחדש של קשרים סינפטיים מתרחש בעקבות הנטייה של סינפסות לא פעילות להתנוון, לצד הנטייה של סינפסות פעילות להתחזק, כך שהן יעבירו את המידע בצורה יעילה יותר.
גירוי חוזר ונשנה של תא העצב הקדם-סינפטי יגביר את הסיכוי להעברת המידע דרך הסינפסה, בעוד שגירוי לא משמעותי יגרום לתהליך של התרגלות ודיכוי של ההעברה הסינפטית.
תהליך הגמישות המוחית מתאפשר על ידי ארגונו הקורטיקלי של המוח, בייחוד במערכות החושיות, לפיו ארגון תאי העצב באזורים ראשוניים תואם את הארגון באיבר החישה הרלוונטי ומשתנה בהתאם לרגישות האיברים.
מידע מקולטני חישה מגיע לתאי עצב סמוכים בקליפת המוח באזור התחושתי הראשוני, כך שלמשל, מידע חושי מהרגל מגיע לאזור מסוים במוח ואילו מידע מהידיים מגיע לאזור אחר.
הדבר תקף לכלל החושים, כשבקליפת הראייה ארגון המפות תואם את ארגון קולטני האור ברשתית, ובקליפת השמיעה קבוצות תאי העצב מסודרות בהתאם לתדירות הצלילים שהן מעבדות.
דוגמה לשינויים פלסטיים במפות הקורטיקליות הוא המקרה של דניאל קיש, מומחה להתמצאות אנושית במרחב באמצעות הדים (echolocation), שאיבד את ראייתו בינקותו עקב מחלת הסרטן ברשתית.
בגיל צעיר פיתח שיטה להתמצאות במרחב באמצעות נקישות בלשונו.
אזורי הראייה במוחו של קיש הוסבו לפענח את ההד החוזר מנקישות לשונו לכדי תמונה ברורה של החלל הפיזי, באופן דומה לטכניקת ההתמצאות של עטלפים, דולפינים וחיות אחרות.
התמצאות זו מתאפשרת לו בעקבות ארגון מחדש של המפות הקורטיקליות.
כאב רפאים הוא מצב שבו אדם ממשיך לחוש בכאב או בתחושה כלשהי באיבר בגוף שנקטע ואינו קיים יותר.
זוהי תופעה המתרחשת בכ-60%-80% מקטועי האיברים.
הסבר לתופעה המבוסס על היבטים של גמישות מוחית טוען כי קשרים שנוצרו בין המפות הקורטיקליות של האיברים הקטועים לבין אזורי החישה במוח הם שגורמים לתחושת הכאב.
באופן זה, פעילות הנוצרת בקליפת המוח מפורשת בצורה שגויה על ידי אותו אזור שבעבר היה אחראי על האיבר הקטוע, כאילו האיבר קיים.
ניתן לראות כי קיימים הבדלים בפלסטיות במערכת העצבים, וכי קיימים אזורים הנחשבים "פלסטיים".
בנוסף, מידת הפלסטיות של אזורים שונים קשורה לרצף התפתחותם.
למשל, אזורים המתפתחים בימים הראשונים לחיים (כגון קליפת המוח התחושתית הראשונית) מראים גמישות מוחית נמוכה, ולעומתם אזורים שמתפתחים בילדות המאוחרת (כגון האונה המצחית וכפיס המוח), מראים גמישות רבה יחסית.
הפלסטיות המוחית היא מרבית בראשית החיים.
בתקופות החיים המוקדמות ביותר, מערכת העצבים מסתגלת בגמישות לשינויים ולפגיעות, על ידי יצירת מסלולים חדשים או קשרים חלופיים.
יכולת ההסתגלות של מערכת העצבים הולכת ומצטמצמת עם הגיל.
לפיכך, שינויים או פגיעות המתרחשים בתקופות חיים מאוחרות יותר או בסיום תהליך ההתפתחות עלולים לגרום לניוון של תאים רלוונטיים לפגיעה.
ההתפתחות מושפעת מגורמים תורשתיים וסביבתיים, והאינטראקציה בין גורמים אלו היא הבסיס להבדלים הבין-אישיים בין בני האדם.
לעומת המטען הגנטי שלנו שאינו נתון לשינוי, תנאי הסביבה יכולים להשתנות מרגע לרגע.
לכן, מכיוון שהפלסטיות של מערכת העצבים משתנה לאורך החיים, תגובת המוח לגירויים סביבתיים יכולה להשתנות מתקופה לתקופה.
התפתחות המוח כוללת תקופות שבהן ישנה רגישות גבוהה יותר לשינויים הסביבתיים.
תקופות אלו, בהן היכולת הפלסטית גבוהה יותר, מאפשרות למוח הצעיר להתמודד עם דרישות הסביבה ולהסתגל לתנאים בהם הוא נתון בצעירותו.
במהלך התקופות הקריטיות, אם המוח אינו מצליח להסתגל, לא ניתן לפצות על כך בהמשך החיים, ומכאן חשיבותן המכרעת.
יתרה מכך, בתקופות הקריטיות עלול להיגרם נזק בלתי הפיך למערכת העצבים המרכזית, אפילו בעקבות פגיעה שאינה חמורה.
השפה נחשבת לדוגמה קלאסית לתקופה קריטית של פלסטיות.
ידוע כי תינוקות ופעוטות לומדים שפה באופן טוב יותר בהשוואה למבוגרים, על אף העובדה שמבוגרים מפותחים יותר מבחינה קוגניטיבית.
מחקרים בתחום מראים כי קיימת דינמיקה העומדת בבסיס התקופה הקריטית המאפשרת גמישות ברכישת שפה בשלבים מוקדמים של התפתחות.
דינמיקה זו כוללת התפתחות של מעגלים עצביים שתומכים בזיהוי דפוסים פונטיים (הקשורים לקול), לקסיקליים (הקשורים לאוצר המילים) ותחביריים, כבר מגיל ינקות, המאפשרים מקסום של היעילות בעיבוד שפה אצל הפעוט.
בגיל מאוחר יותר, בסיום התקופה הקריטית ולאחר התבססות שפת אם, המעגלים משתנים ומוגברות מיומנויות קוגניטיביות, חישוביות וחברתיות שבאות על חשבון רכישת שפה.
דוגמה ללמידה שלא בהכרח דורשת תקופה קריטית מגיעה מתחום הראייה.
בתחום זה, מחקרים מראים כי אדם יכול לרכוש מיומנויות חזותיות גם לאחר מספר שנים של עיוורון מולד.
מקרה מיוחד שמדגים יכולת זו עוסק בילדה שנולדה ונשארה עיוורת עד שעברה ניתוח להסרת קטרקט בגיל 12. נמצא כי אף על פי שחדות הראייה שלה נפגעה לאורך התקופה הקריטית, היא הייתה בקיאה מאוד במטלות חזותיות.
תוצאות אלו מצביעות על כך שהמוח שומר על יכולת מרשימה של למידה ויזואלית גם בילדות המאוחרת, וכי פגיעה חזותית בשנים הראשונות לא תגרום בהכרח לנזק לצמיתות, משום שקליפת המוח החזותית שומרת על הפלסטיות שלה גם מספר שנים לאחר הילדות המוקדמת.
בהקשר של פלסטיות, פעולה המתרחשת אצל כל אדם במהלך חייו היא התרגלות (הביטואציה), שמתבטאת בירידה בעוצמת התגובה לגירוי בעקבות חשיפה מתמשכת אליו.
זהו תהליך של ניתוק הקשר בין הגירוי לתגובה אשר יכול להתרחש בין שעות לשבועות.
תהליך זה קשור לפעילות בסינפסה, דרכה מועברים מסרים בין תא עצב מסוים לתא המטרה שלו, כך שגירוי חוזר גורם להחלשה של התקשורת והפחתה של ההעברה הסינפטית.
כאשר העוצמה של הפוטנציאל הסינפטי יורדת מתחת למתח המנוחה של תא המטרה, הוא לא יופעל בעקבות הגירוי.
תהליך ההתרגלות מקושר לזיכרון המרומז המכיל ידע שאינו בא לידי ביטוי בהכרח באופן מילולי.
בהתאם לכך, התרגלות היא אחת מצורות הביטוי ההתנהגותי של למידה לא הקשרית, כך שהפחתת עוצמת התגובה שמעורר הגירוי מעידה על למידתו.
מכיוון שהמוח הבוגר אינו לגמרי מקובע, ישנם מקרים רבים בהם המעגלים העצביים והקשרים בין הסינפסות משתנים או מתרחשת נוירוגנזה (היווצרות של תאי עצב חדשים).
השינויים יכולים להיגרם כתוצאה מפגיעה, אך גם כתוצאה מאימון.
מחקר ענף נערך במטרה לאשש התרחשות ארגון מחדש של הרשתות הסינפטיות בתחומים שונים, וקיימות הוכחות למגוון מקרים בהם הוא עשוי להתרחש.
פגיעות מוחיות נרכשות (לדוגמה, שבץ מוחי או טראומה) גורמות לשינויים בפלסטיות של המוח, שיכולים להימשך שבועות עד חודשים.
נראה כי קיים דמיון רב בין הפלסטיות המתרחשת במוח לאחר פגיעה לבין זו המתרחשת במהלך התפתחותו.
לאחר פגיעה, המוח צריך להתעצב מחדש, לעיתים הוא מצליח להסתגל, אך לעיתים אינו מצליח.
אחת ההשלכות של יכולת הפלסטיות היא שפעילות מוחית הקשורה לתפקוד מסוים ניתנת להעברה לאזור אחר, גם כתוצאה מחוויות רגילות וגם כתוצאה מפגיעה מוחית.
לפיכך, נראה כי ניתן לבצע התערבויות טיפוליות בעת פגיעה כדי להעביר את התפקוד למקום שלא נפגע או כדי לנסות לשקם את התפקודים שנפגעו.
כך, השיקום יוכל לגרום לארגון מחדש של קליפת המוח כמנגנון השינוי.
כאב הוא חוויה חושית ורגשית לא נעימה הקשורה לפגיעה ברקמה כלשהי בגוף.
אנשים הסובלים מכאב כרוני חווים כאב ממושך באזורים שבעבר כנראה נפגעו אך כרגע בריאים.
תופעה זו מייצגת אבנורמליות פלסטית וארגון מחדש לא תקין של מערכת העצבים.
בזמן שרקמה נפגעת, גירויים מזיקים ודלקות גורמים לעלייה בפעילות קולטני כאב, שתפקידם להתריע מפני מזיקים ולהגביר את תחושת הכאב ממערכת העצבים.
גירוי ממושך של אותם קולטני כאב מעורר תגובה פלסטית מוחית המורה לשנות את הארגון החושי לאזור הכואב.
כתוצאה משינויים אלו, מתפתחת יכולת סינון נמוכה של הנוירונים התחושתיים במוח ובחוט השדרה.
כך, גירויים מזיקים עלולים להתפרש באופן מוגזם או שלא כהלכה, ואף ייתכן מצב שבו גירויים שאינם מזיקים מפורשים ככואבים במיוחד.
תהליך הפלסטיות מעורב גם בהתפתחות של התפקוד החושי, משום שהמוח נולד לא מפותח ומתרגל לקלטים חושיים רק לאחר הלידה.
השתלת פרותזה סנסורית, שהיא התקן המגביר את האות החושי, יכולה לשנות את האופן שבו אנו חווים את העולם מבחינה חושית על ידי שימוש בפלסטיות.
לדוגמה, אצל לקויי שמיעה מולדים, השתלה של פרותזה סנסורית המפעילה את מערכת השמיעה נמצאה כמונעת הידרדרות ומגבירה את תפקוד מערכת השמיעה.
מאחר שישנה תקופה קריטית, הזמן להשתלת הפרותזה הוא בשנתיים עד ארבע השנים הראשונות לחיים.
בקרב ילדים שנולדו חירשים, השתלת שבלול מוקדמת מאפשרת למידה של שפת האם.
מצב נוסף שמצביע על תפקוד לקוי בגמישות המוחית וחוסר הסתגלות של מערכת העצבים הוא דיסטוניה פוקאלית, אשר פוגע בעיקר במוזיקאים שעברו הכשרה ממושכת ועלול לגרום לאובדן שליטה ועיוות של תנועות ידיים.
מחקרים הראו כי תופעה זו, המכונה גם "התכווצות של מוזיקאים", נגרמת מחיבורים בין אזורים שונים המיוצגים בחלקים השונים של קליפת המוח, שמביאים לפעולות שרירים בלתי רצוניות.
פעילות גופנית מקדמת נוירוגנזה על ידי יצירה מוגברת של גורמים נוירוטרופים מוחיים (brain-derived neurotrophic factor) התורמים להישרדות הנוירונים וליצירת חדשים.
פעולה זו מתרחשת באזורים רבים במערכת העצבים כגון בהיפוקמפוס, בצרבלום ובחוט השדרה.
נוירוגנזה המתרחשת בהיפוקמפוס מקושרת עם שיפורים משמעותיים בזיכרון המרחבי.
כמו כן, נמצא שפעילות גופנית ממושכת ועקבית משפרת מהותית את התפקודים הניהוליים ומגדילה את נפח החומר האפור באזורים רבים במוח, בייחוד באלו האחראים על שליטה קוגניטיבית.
מדיטציה קושרה בעבר להבדלים בעובי קליפת המוח ובצפיפות החומר האפור במוח.
ריצ'רד דייווידסון, חוקר מוח שמאמין רבות בסגולותיה של המדיטציה, ערך מחקרים רבים על מנת לבחון את ההשפעה של תרגול מדיטציה על המוח.
תוצאות מחקריו הראו שתרגול מדיטציה, בטווח הקצר והארוך תורם לשינויים בפעילות המוחית באזורים שונים המשויכים לתפקודי קשב, חרדה, דיכאון, פחד ובריאות פיזית.
הוצע כי השינויים שהתרחשו בתפקוד באזורים אלו עשויים להיגרם על ידי שינויים המתרחשים במבנה הפיזי של המוח בעקבות תרגול מדיטציה.
אימון מוחי מיועד לפיתוח מיומנויות קוגניטיביות ונעשה בו שימוש לסיוע בתהליך שיקום, לצורך פיצוי וצמצום ירידה בתפקודים הקוגניטיביים אשר נגרמה עקב פגיעה.
האימון המוחי מתבסס על הפלסטיות של מערכת העצבים המאפשרת שינויים במבנים במוח.
השינויים בעקבות תרגול מיומנות מסוימת יכולים לכלול עלייה בכמות הסינפסות, תאי העצב והתאים התומכים, או חיזוק הקשרים ביניהם.
בהתאם לכך, נמצא שהאימון המוחי מוביל לשיפור מובהק במיומנויות שתורגלו, אשר לעיתים מוכלל גם למטלות קוגניטיביות אחרות.
למשל, אימון מוחי יכול להוביל לשיפור בתפקודי קשב, תפקודים ניהוליים ויכולת הזיכרון.
"הפלישה לפי הטבעת של קרטמן" הוא הפרק הראשון בעונה הראשונה של קומדיית המצבים המונפשת "סאות' פארק".
זהו הפרק הראשון - לא כולל הפיילוט שלא שודר - בכל הסדרה, והוא שודר ב-13 באוגוסט 1997. הפרק הציג לראשונה את הדמויות הראשיות בסדרה, הילדים אריק קרטמן, סטן מארש, קייל ברופלובסקי וקני מקורמיק, שמנסים לחלץ את אחיו הקטן של קייל, אייק, מחטיפה חוצנית.
בעת כתיבת הפרק, יוצרי סאות' פארק, טריי פארקר ומאט סטון, טרם חתמו על חוזה שידור עם ערוץ קומדי סנטרל.
בעקבות עלויות תקציב נמוכות מאוד, היוצרים צילמו את הפרק בעזרת טכניקה של סטופ מושן בעזרת מגזרי נייר, בדומה לסרט הקצר שהקדים את הסדרה, "רוח חג המולד".
עד היום, הפלישה לפי הטבעת של קרטמן הוא הפרק היחיד של סאות' פארק שלא צולם בעזרת טכנולוגיית מחשב.
בזמן שקרטמן, סטן, קייל וקני מחכים להסעתם בתחנת האוטובוס, אחיו הקטן של קייל, אייק, עוקב אחריהם עד לבית הספר.
קייל אומר לאייק שהוא לא יכול לבוא איתם לבית הספר.
קרטמן מספר לבנים על חלום שהוא חלם בלילה, בו הוא נחטף על ידי חוצנים.
האחרים מנסים לשכנע אותו שהאירועים אכן התרחשו ושלחוצנים קוראים "מבקרים", אבל קרטמן מסרב להאמין להם.
שף עוצר עם מכוניתו ליד הילדים ושואל אותם אם ראו חללית חייזרים בלילה הקודם, ובלא ידיעתו "מאשר" את חלומו של קרטמן, ומספר לילדים סיפורים על חייזרים שמבצעים בדיקות אנאליות בבני אדם (שקרטמן מכחיש שהוא עבר).
לאחר ששף עוזב, אוטובוס בית הספר אוסף את הילדים והם צופים באימה בחטיפתו של אייק על ידי החוצנים.
קייל מבלה את שאר הפרק בניסיונות לחלץ אותו.
בבית הספר, קרטמן מתחיל לנפוח אש וקייל מנסה, בלי הצלחה, לשכנע את המורה מר גריסון, להרשות לו לצאת מהשיעור כדי לחפש את אחיו.
כששף מגלה שאחיו של קייל נחטף ורואה מכונה שיוצאת מישבנו של קרטמן, הוא עוזר לבנים לצאת מבית הספר על ידי הפעלת מתג העשן.
ברגע שהם בחוץ, קרטמן מציין שוב שחטיפתו הייתה רק חלום, כאשר הוא נפגע לפתע מקורה ומתחיל לשיר ולרקוד.
זמן קצר לאחר מכן, חללית מופיעה.
קייל זורק עליה אבן והחללית יורה חזרה, ומפילה את קני לכביש.
ברגע שהוא מנסה לקום, הוא נרמס על ידי עדר פרות, אבל שורד.
לאחר מכן, ניידת משטרה דורסת אותו והוא נהרג.
סטן וקייל פוגשים את ונדי באגם סטארקס, והיא מציעה להשתמש במכונה שתקועה בתוך ישבנו של קרטמן כדי ליצור קשר עם המבקרים.
כדי לפתות אותם לחזור, הילדים קושרים את קרטמן לעץ כדי שבפעם הבאה שהוא ינפח, צלחת לווין ענקית תצא מפי הטבעת שלו.
חללית החוצנים נוחתת ואייק קופץ ממנה אל קייל.
בינתיים, החייזרים מתקשרים עם הפרות באזור, מאחר שהם רואים אותם כגזע האינטליגנטי ביותר על הכוכב.
קרטמן נחטף שוב על ידי החייזרים וחוזר לתחנת האוטובוס למחרת עם דלקת הלחמית.
הפלס היה ירחון בעברית שיצא לאור בעיר פולטבה באימפריה הרוסית, בין השנים 1900–1905. עורך ראשי ומו"ל כתב העת היה הרב אליהו עקיבא רבינוביץ.
במהלך המאה ה-19, יצאו לאור כתבי עת יהודיים רבים, אך רובם היו מזוהים עם חוגי המשכילים.
במזרח אירופה הופיעו באותה עת הכרמל, המליץ והצפירה, ובעוד בארץ ישראל ובגרמניה, הוציאו האורתודוקסים כתבי עת כמו הלבנון, ודער איזראעליט, או מחזיקי הדת שיצא בגליציה, הרי בכל רוסיה ופולין לא היה קיים כתב עת אורתודוקסי-שמרני מובהק.
מטרתו של הרב רבינוביץ בהוצאת הירחון הייתה, לקרב לב ישראל לאביהם שבשמים, לתורה ולמסורת, ולהגן עליהם מפני הרוחות הרעות.
הפלס יצא לאור מתשרי תרס"א (אוקטובר 1900), במשך חמש שנים עד סוף שנת תרס"ה (ספטמבר 1905).
לשם "הפלס" נועדה כפל משמעות.
מלבד היותו פלס לשקול על ידו מה לקרב ומה לרחק, עוד גם יפלס נתיב בלב בני העם.
חידושי תורה והלכה תפסו חלק מעמודי "הפלס".
אך רובו הכיל מאמרי הגות ופובליציסטיקה, כאשר חלק ניכר מהמאמרים נכתבו על ידי הרב רבינוביץ עצמו.
גם הרב קוק והרב יהודה לייב צירלסון כמו רבנים רבים אחרים פרסמו שם מאמרים פעם בפעם.
הפלס הרבה להתפלמס עם החילונים, ובפרט עם התנועה הציונית, ולדברי העורך הפלס גם סבל מהתנכלויות מידי הציונים.
בשנת תרס"ו (סוף 1905), חדל הפלס להופיע.
אף שבגיליון האחרון מתלונן העורך על הקשיים הכלכליים הגדולים בהם שרוי הירחון, לדבריו סיבת הסגירה לא הייתה כלכלית, אלא בעקבות כך שהוטלו עליו מגבלות קשות בתכנים, ככל הנראה בעקבות מהפכת 1905, והפוגרומים שחלו באותו זמן.
עיתונים מאוחרים שהשתמשו בשם "הפלס"
בשנת תשל"א (1971) הוציא הרב יהודה אריה לייב לוין עורך המודיע, מגזין בשם הפלס על שם הירחון של הרב רבינוביץ שהוציא גם כן עיתון בשם המודיע.
העיתון יצא במשך כשנה והתפרסמו בו זכרונותיו של אביו הרב יצחק מאיר לוין.
בשנת תשע"ב (2012) החלו להוציא אנשי הרב שמואל אוירבך יומון בשם הפלס, בעקבות המחלוקת בציבור הליטאי.
הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס הוא פלנטריום ומצפה כוכבים קטן ונטוש הממוקם בכניסה לקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בפלנטריום מתוכנן לקום מוזיאון אלברט איינשטיין.
תחילת דרכו של הפלנטריום בשטח קרקע שהוקצה לידי האגודה הישראלית לאסטרונומיה בשנת 1953 במערב ירושלים לשטח שהוקצה לאחר מכן לאוניברסיטה העברית בעזרת תרומה של משפחת ויליאמס, ממנהלות בנק אפ"ק (לימים בנק לאומי) במימון של 170,000 ל"י.
בשנת 1962 עבר אל הפלנטריום טלסקופ מכפר הנוער בן שמן, ששימש את המדען אלברט איינשטיין.
בשנת 1986, בעקבות התמעטות הפעילות של האגודה הישראלית לאסטרונומיה בפלנטריום, עבר הניהול לרשותה המלאה של האוניברסיטה ונבלע בשטח הקמפוס של גבעת-רם.
האוניברסיטה הסבה חלק מהמבנה לשטחי משרדים.
האגודה ניהלה תביעה משפטית נגד האוניברסיטה, אך האוניברסיטה זכתה והמבנה נותר ברשותה.
בשנת 1987 ננטש מבנה הפלנטריום.
ד"ר אופיר אשל, המשמש בתור ביולוג באוניברסיטה, גילה את הטלסקופ במרתף הספרייה הלאומית.
רק לאחר השוואת אחד המכשירים עם תמונות מארכיון איינשטיין באוניברסיטה הוכר המכשיר כטלסקופ של איינשטיין ושוחזר לאופן המקורי.
בשנת 2008 נחנך הטלסקופ מחדש במרכז הנוער ע"ש מאירהוף באוניברסיטה.
פרויקט הקמת מוזיאון אלברט איינשטיין
בשנת 2012 החליטה ממשלת ישראל על הקמת מוזיאון אלברט איינשטיין בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם שמתוכנן להחליף את מבנה הפלנטריום הישן והנטוש.
המוזיאון מתוכנן לכלול את כתביו של אלברט איינשטיין ופריטים נוספים מחייו.
בנוסף - מתוכנן המוזיאון לכלול גם פלנטריום ומצפה כוכבים בשטחו ואמור להיות גרסה ישראלית למכון האסטרונומי "מגדל איינשטיין" המצוי בפארק המדע על שם אלברט איינשטיין בעיר פוטסדאם בגרמניה.
הפללת שווא, המוכרת גם בכינוי תפירת תיק, היא האשמת שווא בפשע, באמצעות ראיות כוזבות או מתן עדות שקר המפלילות אדם חף מפשע.
במקרים מסוימים, אדם שמבצע פשע מנסה להפליל מישהו אחר, למשל - הוא מעיד שהוא ראה אותו בורח מהמקום שבו התרחש הפשע.
ישנם גם מקרים בהם רשויות אכיפת החוק, כמו המשטרה או הפרקליטות, גורמות במכוון להפללת שווא, ממניעים שונים.
במקרים רבים, פושעים מנסים להכחיש את פשעיהם בבית המשפט בטענה ש"תפרו להם תיק".
המקריה הידוע ביותר של הפללת שווא הוא פרשת דרייפוס בסביבות 1900, שבה קצין יהודי אלפרד דרייפוס האושם בריגול ובגידה בצרפת, מולדתו.
הפרשה גרמה לשערורייה ציבורית רחבה והייתה קשורה גם לאנטישמיות.
דרייפוס הורשע, הושפל בטקס פומבי, והוגלה לאי השדים, אך מאבק ציבורי בהובלת אינטלקטואלים הוביל לזיכויו.
ידועים מספר מקרים של הפללת שווא על מנת להשיג הישגים פוליטיים.
לדוגמה, בזמן שביתת הטקסטיל של לורנס בשנת 1912, המשטרה גילתה מטען נפץ במשרדי החברה וטענה שהאיגוד המקצועי ניסה לפוצץ את הבניין.
מאוחר יותר הסתבר שמנהלי החברה הטמינו את המטען, בעזרתו של ראש העיר.
ג'ו היל היה פעיל בתנועת העבודה האמריקאית וחבר בארגון IWW, להם התנגדו ראשי התאגידים הגדולים בארצות הברית.
בשנת 1914 הוא הואשם ברצח שלא ביצע, והוצא להורג בנובמבר 1915.
בעבודת המשטרה תועדו מספר מקרים שבהם שוטר ירה על חשוד שאינו חמוש, ולאחר מכן הניח כלי נשק ליד הגופה על מנת להצדיק את הירי כהגנה עצמית.
פעולה זו, של הפללת אדם שנורה, נחשבת להתנהגות שאינה הולמת שוטר.
האיסור על הפללת שווא באמצעות עדות שקר הוא אחד מעשרת הדברות: "לא תענה ברעך עד שקר".
עם זאצ, בתנ"ך מופיעים שני סיפורים של הפללת שווא:
בפרשת יוסף ואחיו מורה יוסף להטמין גביע כסף בשק של בנימין, ובעקבות כך הואשם בנימין בגנבה.
בפרשת כרם נבות חמד אחאב המלך את כרם נבות.
כיוון שנבות סירב למכור את כרמו, ארגנה איזבל, אשתו של אחאב, הפללת שווא של נבות, שבעקבותיה הוא הוצא להורג בסקילה, וכרמו עבר לבעלות המלך.
בדיוני הכנסת התייחסו למשפט העברי בעת העיסוק בדיני העונשין וראיות כוזבות.
ישנה התייחסות לכך שראיה בעדות וראיה שבכתב שתיהן שוות בעונש אם הן שקר, עם זאת המשפט העברי תומך בכל שהעונש לא יהיה אחיד אלא מותאם לחומרת המעשה.
בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה מוצגות לעיתים קרובות עלילות בהן אדם חף מפשע מנסה להוכיח ש"תפרו לו תיק".
הפללת שווא משמשת כמרכיב מרכזי בסרטים זהות במלכודת, סודות אל איי, משימה בלתי אפשרית, צעקה 4; בסדרות הטלוויזיה נמלטים, משפחת סימפסון; ובספרים רבים, למשל הארי פוטר והאסיר מאזקבאן.
דוגמה לעלילה שבמרכזה הפללה כזו היא הסרט "הנמלט" משנת 1993, המבוסס על סדרת טלוויזיה באותו שם.
כוכב הסרט, המגולם על ידי האריסון פורד, הוא רופא המנסה להוכיח שהוא לא הרג את אשתו, אלא אדם אחר שמנסה להפליל אותו.
דוגמה נוספת היא סדרת הטלוויזיה 24. בעונה הראשונה, גיבור הסדרה ג'ק באואר חייב להגן על הסנאטור דייוויד פאלמר ממזימת התנקשות, אך אחד ממתנגדיו של פאלמר "תופר תיק" לבאואר, וגורם לפאלמר לחשוד בו.
גם בעונות מאוחרות יותר של הסדרה נתקל באואר במקרים של הפללת שווא.
הפלנטונים היא תוכנית אנימציה ישראלית המשודרת בטלוויזיה החינוכית מאז 1 ביולי 2018. שידור התוכנית הופסק עם העברת האפיק ל"כאן חינוכית" לאחר שידורם של 18 פרקים.
ב-27 ביוני 2019 עלו פרקים חדשים של הסדרה.
קהל היעד של התוכנית הוא ילדים בגילי 3–6. מטרת הסדרה היא הצגת נושאים דוגמת יחסי שכנות וחברות, עזרה הדדית, מנהיגות ופתרון בעיות.
אי שם בחלל נעה פלנטה המורכבת מארבעה עולמות: 'תלולית הגעש', 'אוקיינוס השלולית', 'גינת הג'ונגל' ו'ארמון החול'.
בכל אחד מן העולמות חיה דמות אחרת.
כל עולם ויצור שונים לחלוטין מחבריהם, אך מאחר שהם חברים לפלנטה, יש להם הרבה במשותף.
הסדרה עוסקת ביחסי שכנות וחברות, עזרה הדדית, מנהיגות ופתרון בעיות.
כל פרק בסדרה נחתם בקטע מוזיקלי שונה הייחודי לנושא הפרק, ועל יצירת הקטעים עבדו כמה מלחינים.
בס - גר בעולם "תלולית הגעש".
"קלמזי" - בעל כוונות טהורות אך עם יכולת ביצוע מוטלת בספק.
גולי - גר ב"אוקיינוס השלולית".
צעיר, ילדותי, תמים וחסר טקט.
פלור - גרה ב"גינת הג'ונגל".
סולינה - גרה ב"ארמון החול".
מתנשאת ואגוצנטרית, אשר מתחת למעטה זה חבויה נפש של ציפור רגישה.
הפלקון וחייל החורף היא מיני-סדרת לייב אקשן אמריקאית, שעלתה לשידור ב-19 במרץ 2021 בשירות הסטרימינג דיסני+ של אולפני דיסני, ונמשכה כשישה פרקים עד ל-23 באפריל 2021. הסדרה מבוססת על דמויותיהם הבדיוניות של סאם וילסון/פלקון וג'יימס בארנס/חייל החורף מחוברות הקומיקס קפטן אמריקה.
הסדרה מתרחשת בהמשכיות של היקום הקולנועי של מארוול לאחר מאורעות הסרט "הנוקמים: סוף המשחק", ואנתוני מאקי וסבסטיאן סטן שבים לגלם את דמויותיהם.
הסדרה מופקת בידי אולפני מארוול, תחת יצירתו של מלקולם ספלמן ובימויה של הבמאית הקנדית קארי סקוגלנד.
שלב הצילומים החל ב-21 באוקטובר 2019 באטלנטה, ג'ורג'יה.
בהמשך לעלילות "הנוקמים: סוף המשחק", סם וילסון מנסה להיכנס לנעליו הגדולות של סטיב רוג'רס בהסתגלותו לתפקידו החדש כקפטן אמריקה, לאחר שהסכים לקבל את הכבוד ואת נטל התפקיד הכה חשוב הזה מידיו של רוג'רס המזדקן שפרש מתפקידו בסוף אירועי "הנוקמים: סוף המשחק", אירוע שגם התרחש בקומיקס.
במקביל, ג'יימס "באקי" בארנס, לאחר שחברו הטוב ביותר פרש מתפקידו, יאלץ להסתגל לעולם המודרני והחדש ולנסות להסתדר ולהתמודד עם דברים שונים שיעברו עליו ועם הרצון לנסות לפתוח דף חדש ונקי לאחר שמרבית חייו שירת את ארגון הידרה תחת זהות של שכיר חרב בשם "חייל החורף".
וילסון, שקיבל את המגן של קפטן אמריקה מסטיב רוג'רס עצמו, נאבק ברעיון ומחליט לבסוף לתרום את המגן לממשלת ארצות הברית לתצוגה במוזיאון.
בארנס, שזכה לאחרונה לחנינה, משתתף בטיפול פסיכולוגי ממשלתי.
הוא דן בניסיונותיו לתקן את מעשיו כמתנקש שטוף מוח, חייל החורף.
טורס חוקר קבוצת טרור אחרת, המכונה מרסקי הדגלים, שאנשיה מאמינים שהחיים היו טובים יותר במהלך אירועי ה"בליפ".
טורס נפצע על ידי חבר בקבוצה בעל כוח על-אנושי כאשר הוא רואה אותם שודדים בנק בשווייץ והוא מודיע לווילסון, שניסה לעזור לאחותו שרה בעסקי הדייג המשפחתיים בעיירה דלקרואה, שבלואיזיאנה.
במקביל, הממשלה מכריזה עד מהרה על קפטן אמריקה חדש, ג'ון ווקר.
2 The Star-Spangled Manמסובב הכוכבים קארי סקוגלנד מייקל קסטליין 26 במרץ 2021 ג'ון ווקר מופיע ב"בוקר טוב אמריקה" כקפטן אמריקה, וחושף את רצונו להיכנס לנעליו של רוג'רס.
בינתיים, וילסון ובארנס מתקשים לעבוד יחד כאשר בארנס מביע מורת רוח מהחלטתו של וילסון למסור את המגן של רוג'רס.
הם נוסעים למינכן ומוצאים את מרסקי הדגלים מבריחים תרופות.
וילסון מזהה בן ערובה אפשרי שמתגלה כמנהיגת הקבוצה, קרלי מורגנטאו.
מרסקי הדגלים מצליחים לגבור על סאם ובאקי עד שווקר ולמאר הוסקינס באים לעזרתם, ולמרות זאת מרסקי הדגלים בורחים.
ווקר מבקש מבאקי וסאם להצטרף אליו בסיוע למועצה העולמית לחזרה (GRC) כדי לדכא את המהפכות האלימות המתמשכות שלאחר ה"בליפ", והם מסרבים.
בנסיעה לבולטימור, בארנס מפגיש בין וילסון ואיזאיה בראדלי, חייל-על ותיק שפעל במהלך מלחמת קוריאה.
בראדלי מסרב לעזור להם לחשוף מידע על נסיובים נוספים של חיילי-על בשל השנאה שלו לבארנס ולממשלה.
בארנס נעצר על החמצת פגישה טיפולית, אך שוחרר בערבות לאחר שווקר התערב.
ווקר שוב מבקש מבאקי וסאם לעבוד איתו, אבל הם מסרבים ו-ווקר מזהיר אותם לא לעמוד בדרכו.
באקי מציע לסאם לבקר את הלמוט זמו הכלוא בברלין כדי לאסוף מודיעין על מרסקי הדגלים.
3 Power Brokerסוחר הכוח קארי סקוגלנד דרק קולסטאד 2 באפריל 2021 באקי מארגן מהומה בכלא כדי לעזור להלמוט זמו לברוח, ומגייס אותו למאמץ שלהם נגד מרסקי הדגלים.
הם נוסעים למדריפור, מקלט פלילי באינדונזיה ומחפשים את האיש ששחזר את הנסיוב של חייל העל.
בפגישה עם הפושעת הבכירה סלבי, הם מגלים כי זה היה ד"ר ווילפרד ששחזר את הנסיוב, אך היא נהרגת כאשר זהותו של וילסון נחשפת.
שרון קרטר מצילה את השלושה מציידי ראשים ומביאה אותם למעבדה של ווילפרד.
הם לומדים כי הוא ייצר 20 בקבוקונים של הנסיוב שנגנבו על ידי מורגנטאו.
בינתיים, מרסקי הדגלים פושטים על מתקן אחסון בליטא בחיפוש אחר אספקה.
זמו, וילסון ובארנס יוצאים ללטביה בחיפוש אחר מורגנטאו.
בארנס מאתר חרוזים ווקאנדים ברחוב, ופוגש את איו חברת הדורה מילאג'ה, שדורשת את זמו.
4 The Whole World is Watchingכל העולם צופה קארי סקוגלנד דרק קולסטאד 9 באפריל 2021 איו נותנת לבארנס שמונה שעות להיעזר בברון זמו לפני שהווקאנדים ייקחו אותו.
וילסון משוחח עם מורגנטאו לבדה בהלוויה של אמה המאמצת ומנסה לשכנע אותה להפסיק את האלימות, אך ווקר חסר הסבלנות מתערב ומתפתח מאבק.
זמו הורס את רוב בקבוקוני הנסיוב לפני שהוא נתפס על ידי ווקר, שלוקח בחשאי את הבקבוקון האחרון.
איו והדורה מילאג'ה באות לקחת את זמו, אבל ווקר מסרב למסור אותו וזמו מצליח לברוח.
מורגנטאו מאיימת על שרה, ומכריחה את וילסון להיפגש איתה כדי לנסות לשכנע אותו להצטרף אליה.
ווקר והוסקינס מובילים קרב נוסף שבו מורגנטאו הורגת בטעות את הוסקינס.
זועם ולאחר שלקח את הנסיוב, ווקר הורג את ניקו, אחד ממרסקי הדגלים עם המגן מול צופים מזועזעים המצלמים את מעשיו.
5 Truthאמת קארי סקוגלנד דיילן מוסון 16 באפריל 2021 וילסון ובארנס מאתרים את ווקר ודורשים ממנו את המגן, ובסופו של דבר לוקחים אותו לאחר קרב שבו זרועו של ווקר נשברת וחליפת הכנפיים של וילסון נהרסת.
בארנס מוצא את זמו בסוקוביה ומוסר אותו לידי הדורה מילאג'ה, בעוד ווקר מקבל שחרור בקלון ומפוטר מתפקידו כקפטן אמריקה.
מאוחר יותר, ווקר נפגש עם הקונטסה ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין.
וילסון משאיר לטורס את חליפת הכנפיים ההרוסה וחוזר לארצות הברית כדי לבקר את איזאיה בראדלי, שחושף עוד על עברו, כולל מאסרו לאחר שהציל חיילים אחרים שגם נערכו עליהם ניסויים.
וילסון חוזר הביתה ומסייע לאחותו לתקן את הסירה המשפחתית, בסיוע כמה משכניהם ובארנס.
וילסון ובארנס מתאמנים עם המגן ומסכימים להמשיך הלאה מעברם ולעבוד יחד.
מרסקי הדגלים מתכננים התקפה על GRC, ואליהם מצטרף באטרוק, ששוחרר מהכלא בעזרת קרטר.
בסצנה שאחרי הכתוביות, ווקר בונה מגן חדש.
6 One World, One Peopleעולם אחד, עם אחד קארי סקוגלנד מלקולם ספלמן וג'וזף סוייר 23 באפריל 2021 וילסון לובש את חליפת קפטן אמריקה החדשה ואת רתמת התעופה מואקאנדה וטס לניו יורק כדי לעצור את התקפת מרסקי הדגלים בעזרת בארנס, ווקר וקרטר.
קרטר חושפת בטעות בפני באטרוק שהיא סוחרת הכוח והורגת אותו בזמן שוילסון מנסה להכניס במורגנטאו הגיון, אך קרטר הורגת גם אותה.
וילסון משכנע את ה-GRC לדחות את העברתם בכוח של האנשים שמורגנטאו נלחמה עבורם ועושה מאמצים לעזור להם.
שאר מרסקי הדגלים נעצרים בידי בארנס ו-ווקר ונשלחים לכלא הרפסודה, אך הם נהרגים בפיצוץ שהופעל בידי משרתו של זמו.
דה פונטיין נותנת לווקר חליפה חדשה ושם קוד חדש - "סוכן ארצות הברית".
בארנס מכפר על מעשיו עם כל האנשים בהם פגע כשהיה חייל החורף, בעוד וילסון מארגן את הוספתה של אנדרטה לכבודו של בראדלי בתערוכה של קפטן אמריקה במוזיאון הסמית'סוניאן.
בסצנה שאחרי הכתוביות, קרטר זוכה לחנינה מממשלת ארצות הברית ומוצבת מחדש בתפקידה הקודם ב-CIA, מה שנותן לה גישה מלאה לסודות ממשלתיים ואמצעי לחימה.
סבסטיאן סטן - באקי בארנס/חייל החורף/הזאב הלבן, חברו הטוב ביותר של סטיב רוג'רס עוד מימי מלחמת העולם השנייה, אשר מוחו נשטף והפך למתנקש חסר מעצורים בעל יד קיברנטית, יכולת פיזית חזקה וידע בתפעול כלי נשק מכל מיני סוגים.
עבד בעבר בשירות הידרה, אך חזר למוטב והוא מנסה להסתגל למציאות החדשה.
לוחם חזק ביותר ויעיל מאוד, עובד עם הנוקמים, ונמצא בצד של הטובים.
אנתוני מאקי - סם וילסון/פלקון/קפטן אמריקה, קצין לשעבר ביחידת חילוץ ורפואה של חיל האוויר של ארצות הברית המשתמש ברתמת תעופה בעלת כנפיים המאפשרת לו לעוף.
חבר טוב של סטיב רוג'רס, שהוריש לו את המגן והזהות של קפטן אמריקה בסוף "הנוקמים: סוף המשחק".
ואייט ראסל - ג'ון ווקר/קפטן אמריקה/סוכן ארצות הברית, קצין בכיר ומעוטר בצבא ארצות הברית אשר נבחר בידי ממשלת ארצות הברית להיות קפטן אמריקה החדש.
מנסה להצטרף למאבקם של וילסון ובארנס, בהאמינו שהוא מחזיק בערכים אמריקנים גבוהים יותר ממה שהחזיק רוג'רס.
יוצר הסדרה ספלמן תיאר את הדמות כאדם שעשה את כל מה שמדינתו ביקשה, וכעת הוא ניצב בפני מציאות שבה חייו ותחושת המחויבות שלו מאותגרים ומערערים את שלוותו.
ראסל הוסיף על כך וציין שווקר הוא איש ממסדי שצריך לנווט לתוך "האזורים האפורים" כדי לבצע את המשימה - משהו שאותו רוג'רס לא היה מסוגל לעשות עקב מחויבותו המוסרית והאתית.
הוא אהב את הדיכוטומיה של הדמות, והיה לו מרווח לעצב את הדמות מאחר שזוהי הופעתו הראשונה של ווקר ביקום הקולנועי.
ספלמן ציין שהדמות שואבת השראה מדמות הקומיקס, שנטלה את שם הקוד סוכן ארצות הברית, אך הסדרה שינתה את הפוקוס על הדמות כדי להעניק לה יותר עומק.
ארין קלימן - קרלי מורגנטאו, מנהיגה של קבוצה אנרכיסטית ואנטי-פטריוטית בשם מרסקי הדגלים.
דני רמירז - חואקין טורס, לוטננט ראשון בחיל האוויר של ארצות הברית שמשרת כחלק מצוות החיפוי של וילסון וחוקר את מרסקי הדגלים.
ג'ורג' סנט-פייר - ג'ורג' באטרוק, שכיר חרב ואמן הקיקבוקס הצרפתי סבאט.
סנט-פייר שב לגלם את הדמות אותה גילם בסרט "קפטן אמריקה: חייל החורף".
אדפרו אודויה - שרה וילסון, אחותו של סאם שמנהלת את עסק הדגים של המשפחה בלואיזיאנה.
אמילי ואן קאמפ - שרון קרטר/סוחרת הכוח, סוכנת S.H.I.E.L.D.
לשעבר ואחייניתה של פגי קרטר.
מאז שנראתה לאחרונה ב"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" היא נמלטת מהחוק.
דניאל בריהל - הלמוט זמו, אזרח המדינה הבדיונית סוקוביה אשר איבד את משפחתו באירועי הקרב של הנוקמים נגד אולטרון בסרט "הנוקמים: עידן אולטרון".
הופיע בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" כדמות מסתורית המנסה לפרק את הנוקמים מבפנים.
בסדרה זו, זמו יעטה את המסכה הסגולה האייקונית מהקומיקס.
פלורנס קסומבה - איו, חברת הדורה מילאג'ה, הכוחות המיוחדים של ואקאנדה.
ג'וליה לואי-דרייפוס - ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין, קונטסה הנפגשת עם ג'ון ווקר ומעניקה לו את שם הקוד "סוכן ארצות הברית".
המפיק בפועל נייט מור תיאר את לה פונטיין כגרסה מצחיקה אך אפלה יותר של ניק פיורי, שמחזיקה סודות ופועלת בתחום האזורים האפורים של המוסריות.
דון צ'ידל שב לגלם את דמותו של ג'יימס "רודי" רודס בהופעת קמע מסרטי היקום הקולנועי.
בנוסף, דזמונד צ'יאם, דני דיט ואינדיה בוסי מגלמים את חברי מרסקי הדגלים דוביץ', גיגי ודידי.
איימי אקינו מגלמת את ד"ר ריינור, הפסיכולוגית של בארנס.
קליי בנט מגלם את למאר הוסקינס/באטלסטאר, שותפו של ג'ון ווקר.
קארל למבלי ואלייג'ה ריצ'רדסון מגלמים את איזאיה בראדלי ואת נכדו, איליי בראדלי, בהתאמה.
המפגינים בזזו את מתחם הקונגרס והשחיתו אותו קשות.
לאחר מספר שעות הצליחו כוחות הביטחון להשתלט על האירוע וביצעו מעצרים המוניים.
המפגינים הנותרים צעדו ממפקדת הצבא, שם הפגינו באוהלים במשך שבועות במהלך הפגנת הבחירות בברזיל ב-2022, בדרישה לבצע הפיכה צבאית.
ממשלתו של אינסיו דה סילבה ניסתה לפנות את האוהלים של המפגינים, כאשר לא הצליחה היא הורתה לתגבר את האבטחה באזור.
גם שרת המשפטים שבה והדגישה באותו שבוע כי אוהלי ההפגנות יפורקו.
המפגינים פרצו את מחסומי המשטרה והתעמתו עם השוטרים בעודם חמושים במקלות, בתגובה המשטרה ריססה לעברם גז מדמיע.
המפגינים הפגינו גם בארמון פלנלטו, מקום העבודה הרשמי של נשיא ברזיל.
לאחר האירוע התקיימו משפטי הנאשמים, והוקמה ועדת חקירה ממלכתית שנועדה לאתר את מקור ההסתה.
בעקבות מסקנות ועדת החקירה הורה בית המשפט הברזילאי על סגירת חשבונות ברשתות החברתיות שמזוהים עם בולסונרו וזוהתה בהם הסתה לאלימות.
חברת טוויטר סירבה לסגור את החשבונות, והיא נחסמה בברזיל למשך כשנה וחצי והושת עליה קנס כבד.
בספטמבר 2024 הודיעה טוויטר כי היא מסכימה לקיים את כל הדרישות של ברזיל ולשלם את הקנסות, והיא שבה לפעול במדינה.
הפלנטריום של צייס הוא פלנטריום בברלין, ואחד ממצפי הכוכבים המודרניים הגדולים באירופה.
הפלנטריום נמצא בגבול שיכון ארנסט-תלמן-פארק ברובע פרנצלאואר ברג בברלין.
הפלנטריום של צייס היה אחד הבניינים האחרונים שנבנו בגרמניה המזרחית.
תכנון האזור החל בעבודות גז ישנות שנועדו להריסה עד 1981. יום השנה נתן הזדמנות לממשלה הקומוניסטית ליצור סגנון דיור חדש, בנייני מגורים רבי קומות דקורטיביים, מרכז תרבות עם מסעדות ופלנטריום שאמור היה להיות גדול יותר ממצפה הכוכבים של ארכנהולד בברלין.
הבניין תוכנן על ידי האדריכל ארהרד גיסקה (Erhardt Gißke), ונפתח ב-9 באוקטובר 1987.
כיפת האולם המרכזי היא בקוטר 23 מטר ומצוידת במקרן פלנטריום Universarium IX מבית צייס.
בבניין יש בית קפה ובית קולנוע עם 160 מקומות ישיבה.
באולם הכיפה יש מקרן פלנטריום, 100 מקרני שקופיות, מופעי לייזר, ציוד סאונד ואולפן הקלטות למופעים.
הבניין משמש למופעי אסטרונומיה, ואולם הכיפה עם 292 מושבים מאפשר גם קונצרטים מוזיקליים ודרמת אודיו, עם "תיאטרון אודיו תחת שמי כוכבים" מאז 1995.
הבניין הוא אחד ממקומות ההקרנה של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין שמתקיים כל שנה בפברואר.
יש בו שני חללים זמינים להקרנות סרטים: אולם הפלנטריום עם 307 מושבים, ואולם קולנוע עם 160 מושבים.
הפלמנקו האחרון הוא ציור מעשה ידי שרלוטה בורשובה.
את הציור ציירה בורשובה בגטו טרזינשטט.
בתמונה מצוירת קתרינה פרנק (ואן דן ברג), יהודיה הולנדית שגורשה ממחנה וסטרבורק לטרזינשטט עם בנה.
בורשובה שציירה בגטו, הציעה לפרנק לדגמן עבורה לאחר שהבחינה בה מטיילת עם בנה ברחובו הראשי של הגטו.
פרנק, אחות במקצועה ונשואה טרייה, גורשה למחנה הריכוז וסטרבורק, כשהיא בהיריון עם בנה הבכור.
את בנה, קלירנס, ילדה ב-3 במאי 1943. בעלה, ז'אן פרנק, ראה את בנו פעם אחת לפני שגורש לסוביבור.
פרנק צוותה לעבודה בלהקת הבידור של המחנה, בהמלצת מכרים מרוטרדם שידעו כי בעברה הייתה רקדנית.
היא הוצגה בפני וילי רוזן ואריך ציגלר, שני מוזיקאים יהודים גרמנים, שהיו אחראים על צוות הבידור בווסטרבורק.
רוזן וציגלר העלו סדרת הופעות ומערכונים קצרים שהוצגו בפני קציני אס אס ואסירי המחנה.
באחת ההופעות צפה בה אדולף אייכמן.
לאחר ההופעה ביקש אייכמן לפגוש את פרנק, הרקדנית.
הוא האזין לסיפורה והבטיח לה כי תישלח לטרזיינשטט ותשהה שם עד סוף המלחמה.
היא ובנה נשלחו לטרזינשטט באביב 1943. ברשותה היה מעיל פרווה שנתן לה אביה ובו הסתירה מטבעות זהב.
פרנק ובנה שוכנו באחד מהאולמות בו שהו אסירים.
פרנק טיילה עם בנה בגטו ורבים מהאסירים היו ניגשים לראותו.
האמנית שרלוטה בורשובה ניגשה לפרנק בעת שטיילה עם בנה וסיפרה לה כי היא עובדת על סדרת איורים של רקדניות וריקודים.
בורשובה שאלה את פרנק אם תסכים לדגמן עבורה.
בסטודיו שאלה בורשובה את פרנק אם היא יודעת לרקוד פלמנקו.
בטרזיינשטט רקדה פרנק את ריקוד הפלמנקו האחרון.
בורשובה ביקשה מפרנק לדגמן עבורה שוב, שכן הציור הבא צויר בשביל מפקד המחנה.
פרנק דגמנה עבורה את מאדאם באטרפליי.
את הציור ואת דיוקן קלירנס שציירה בורשובה תרמה פרנק ליד ושם בעת ביקורה היחיד בארץ.
באחד מביקוריו של אייכמן בטרזיינשטט הוא נתקל בציור וזיהה את פרנק.
היא זומנה למשרדו של מפקד המחנה ושוב נפגשה עם אייכמן, והופתעה שאייכמן זכר אותה.
הוא ביקש לעזור לה ופרנק ובנה הועברו לחדר פרטי.
היא הייתה לאם בית האחראית לקבוצת יהודים דנים מתנועת החלוץ.
ממשלת דנמרק תמכה ביהודים שנשלחו לטרזינשטט ושלחה להם סלי מזון.
פרנק ובנה ניצלו גם הודות לכך.
עם שחרור טרזינשטט החלימה פרנק ממחלת הטיפוס שלקתה בה בשבועות האחרונים בהם למאסרה במחנה.
חיילים אמריקנים, העסיקו אותה כמתורגמנית, והיא הוטסה חזרה להולנד ב־1952.
בשנת 1953 נישאה פרנק שנית.
בעלה השני, אב וסב לבנות ולנכדות.
בורשובה חזרה לפראג שם חיה עד מותה בשנת 1983.
יהודית שן-דר, הפלמנקו האחרון, יד ושם,יולי 1999
הפלישות היפניות לקוריאה, הידועות בכינוין מלחמת אימג'ין (בקוריאנית: 임진왜란; בהנג'ה: 壬辰倭亂) ומלחמת צ'ונגיו (정유재란), כללו שתי פלישות צבאיות נפרדות אך קשורות: פלישה ראשונית ב-1592, שביתת נשק קצרה ב-1596, ופלישה שנייה ב-1597. הסכסוך הסתיים ב-1598 עם נסיגת הכוחות היפניים מחצי האי הקוריאני לאחר קיפאון צבאי במחוזות הדרומיים של קוריאה.
הפלישות הושקו על ידי טויוטומי הידיושי במטרה לכבוש את חצי האי הקוריאני וסין עצמה, שנשלטו על ידי שושלות ג'וסון ומינג, בהתאמה.
יפן הצליחה במהירות לכבוש חלקים נרחבים מחצי האי הקוריאני, אך תרומת התגבורת על ידי המינג, כמו גם שיבוש ציי האספקה היפניים לאורך החופים המערביים והדרומיים על ידי צי ג'וסון , אילצו את הכוחות היפנים לסגת מפיונגיאנג והמחוזות הצפוניים.
לאחר מכן, כאשר צבאות צדיקים (מיליציות אזרחיות של ג'וסון) ניהלו מלחמת גרילה נגד הכוחות היפניים הכובשים וקשיי אספקה שהפריעו לשני הצדדים, אף אחד מהכוחות לא הצליח לצאת למתקפה מוצלחת או להשיג שטח נוסף, מה שהביא לקיפאון צבאי.
השלב הראשון של הפלישה הסתיים ב-1596, ואחריו בסופו של דבר משא ומתן לשלום לא מוצלח בין יפן למינג.
בשנת 1597, יפן חידשה את המתקפה שלה בפלישה לקוריאה בפעם השנייה.
דפוס הפלישה השנייה שיקף במידה רבה את זו של הראשונה.
ליפנים היו הצלחות ראשוניות ביבשה, כשכבשו כמה ערים ומבצרים, רק כדי שיעצרו ויאלצו לסגת לאזורי החוף הדרומיים של חצי האי.
עם זאת, הכוחות הרודפים את מינג וג'וסון לא הצליחו לעקור את היפנים מעמדות אלה, שם שני הצדדים שוב ננעלו בקיפאון צבאי של עשרה חודשים.
עם מותו של טויוטומי הידיושי ב-1598, התקדמות מוגבלת ביבשה והמשך הפרעה של קווי האספקה על ידי צי ג'וסון, הכוחות היפנים בקוריאה קיבלו הוראה לסגת חזרה ליפן על ידי מועצת השלטון החדשה של חמשת הזקנים .
משא ומתן סופי לשלום בין הצדדים התרחש לאחר מכן, ונמשך מספר שנים, והביא בסופו של דבר לנורמליזציה של היחסים.
בשנת 1592, עם צבא של כ-158,000 חיילים, פתח טויוטומי הידיושי את מה שבסופו של דבר יהיה הראשון מבין שתי פלישות לקוריאה, במטרה לכבוש את ג'וסון ובסופו של דבר את מינג.
בתחילה, הכוחות היפניים ראו הצלחה עצומה ביבשה, כשכבשו הן את הנסונג, בירת קוריאה והן את פיונגיאנג, והשלימו את הכיבוש של חלקים גדולים מחצי האי הקוריאני תוך שלושה חודשים.
הכוחות היפנים, מאומנים היטב, בטוחים בעצמם ומנוסים לאחר הקרבות והעימותים הרבים של תקופת סנגוקו, החזיקו בדרך כלל בשדה ברוב ההתקשרויות היבשתיות.
אולם הצלחה זו ביבשה הוגבלה על ידי הקמפיינים הימיים של הצי הקוריאני שימשיכו לפשוט על ציי האספקה היפניים במימי החוף שלו, והפריעו להתקדמות היפנית כאשר קווי האספקה הופסקו לאורך החוף המערבי של קוריאה ותגבורת הצי היפנית נהדפה.
מגמות אלו, למעט כמה יוצאי דופן בשני הצדדים, התקיימו לאורך רוב הסכסוך.
תחת שלטונו של הקיסר ואן-לי, מינג פירשה במהירות את הפלישות היפניות כאתגר ואיום על מערכת היובלים הסינית הקיסרית.
האינטרס של המינג היה גם להשאיר את המלחמה מוגבלת לחצי האי הקוריאני ומחוץ לשטחו.
הם נכנסו לעימות על ידי שיגור תגבורת לתקיפה מצפון.
בהתקשרויות שלאחר מכן, רוב צבא ג'וסון התמקד בהגנה על המחוזות הצפוניים מפני התקפות יפניות, תוך תמיכה בקמפיינים של צבא מינג לכיבוש מחדש של שטחים שנכבשו על ידי היפנים.
כתוצאה מכך, היה זה השילוב של מסעות היבשה בהובלת מינג ולוחמה ימית בהובלת ג'וסון, אשר אילץ בסופו של דבר את הצבא היפני לסגת מפיונגיאנג דרומה, שם המשיכו היפנים לכבוש את הנסונג ואת האזורים הדרומיים, למעט הדרום-מערבי, מחוז ג'אולה .
צבאות מינג וג'וסון הרודפים אחריו ניסו להתקדם יותר לדרום, אך נעצרו על ידי הצבא היפני בקרב ביוקג'גוואן.
לאחר מכן, הצבאות היפניים פתחו במתקפת נגד בניסיון לכבוש מחדש את המחוזות הצפוניים אך נהדפו על ידי צבא ג'וסון המגן במבצר האנגג'ו .
בנוסף, צבאותיו של ג'וסון בהנהגת אזרחים ניהלו באופן פעיל מלחמת גרילה נגד הכוחות היפנים בדרום, מה שהחליש את האחיזה היפנית בערים שכבשו.
לאחר מכן, עם קשיי אספקה שהפריעו לשני הצדדים, לא היפנים ולא הכוחות המשולבים של מינג וג'וסון הצליחו לצאת למתקפה מוצלחת או לזכות בשטח נוסף, וכתוצאה מכך לקיפאון צבאי באזורים שבין הנסונג לקסונג.
המלחמה נמשכה באופן זה במשך חמש שנים, ואחריה הגיעה הפסקה קצרה בין 1596 ל-1597, שבמהלכה ניהלו יפן והמינג בשיחות שלום שלא צלחו בסופו של דבר.
ליפנים היו הצלחות ראשוניות ביבשה, אך תרומתם של כוחות מינג, כמו גם השיבוש של צי ג'וסון בציי האספקה היפניים, הביאו לנסיגה של הכוחות היפניים לעבר אזורי החוף של חצי האי.
אולם הכוחות הרודפים אחרי מינג וג'וסון לא הצליחו לסלק את היפנים ממבצריהם ומעמדותיהם המתבצרות באזורי החוף הדרומיים, שם ננעלו שני הצדדים בקיפאון צבאי בן עשרה חודשים.
עם מותו של טויוטומי הידיושי בספטמבר 1598, התקדמות מוגבלת ביבשה והמשך הפרעה של קווי האספקה לאורך החופים המערביים והדרומיים על ידי צי ג'וסון, הכוחות היפנים הנותרים בקוריאה קיבלו הוראה לסגת חזרה ליפן על ידי מועצת החמישה המנהלת החדשה, המורכבת מחמישה זקנים.
משא ומתן סופי לשלום בין הצדדים התרחש לאחר מכן ונמשך מספר שנים, והביא בסופו של דבר לנורמליזציה של היחסים.
"הפלמ"חניק מחפש את המחר" הוא שיר עברי שנכתב על ידי חיים חפר.
הולחן על ידי סשה ארגוב ובוצע על ידי להקת הצ'יזבטרון בעיבודו של אליקום שפירא בשנת 1948.
שירו הראשון של המלחין סשה ארגוב שהתפרסם.
שירם המשותף הראשון של צמד היוצרים חפר-ארגוב.
בעת ההכנות לתוכנית השלישית של הצ'יזבטרון בשנת 1948,
המליצו לשמואל בונים, במאי הלהקה, על מלחין לא ידוע בשם אלכסנדר אברמוביץ'
שמלחין באופן קבוע בקיבוץ חצור.
בונים גם שמע שאותו מלחין
בניהולו של אלוף ליטא בשחמט לשעבר
בונים היה ידיד משפחת מאכט
ואף למד באותה הכיתה בגימנסיה העברית ע"ש שוובה בקובנה,
עם יעקב מאכט, בנו של מנהל הבנק לתעשייה, ופלמ"חניק בעצמו.
בונים שאל את אברמוביץ' למה הוא לא מלחין לצ'יזבטרון
ואברמוביץ' ענה לו שהוא ישמח.
בונים "סידר" לחיים פיינר, מייסד ומפקד הלהקה וכותב השירים שלה, פגישה בבנק לתעשייה.
וכך עמד פיינר בתור בבנק יחד
וכשהגיע תורו הגיש לפקיד הבנק אברמוביץ'
טקסט של שיר חדש שכתב ללהקה.
כך נערכה פגישתם הראשונה של פיינר ואברמוביץ'.
כעבור זמן לא רב, לאחר ששיריהם המשותפים
עיברתו השניים את שמות משפחותיהם
השיר שחפר הביא איתו לבנק היה "הפלמ"חניק מחפש את המחר".
כעבור כמה ימים התייצבה בביתו של ארגוב
המפקד חפר, הבמאי בונים ואקורדיוניסט הלהקה
והמנהל המוזיקלי שלה בפועל, אליקום שפירא.
המלחין התבקש להשמיע בפני השלושה את הלחן החדש.
השלושה לא ידעו כיצד להגיב למה ששמעו.
זה היה לחן הרבה יותר מורכב מהפזמונים
הקלילים שהיו נהוגים אז בלהקה בפרט
שפירא ביקש מארגוב שישמיע שוב את הלחן
ואז קרא בהתלהבות : "זה שיר".
למרות הסתייגויותיהם של בונים וחפר
שפירא התעקש להביא את השיר לחברי הלהקה.
ואף הפך לשיר הנושא של התוכנית החדשה של הלהקה.
הפלישה לעיראק בשנת 2003 הייתה השלב הראשון במלחמת עיראק.
הפלישה החלה ב-20 במרץ 2003 ונמשכה יותר מחודש, כולל 26 ימים של פעולות קרב משמעותיות, בהן כוח משולב בראשות ארצות הברית שכלל חיילים מארצות הברית, הממלכה המאוחדת, אוסטרליה ופולין, פלש לרפובליקת עיראק.
ב-9 באפריל, 22 ימים לאחר היום הראשון של הפלישה, נכבשה העיר הבירה בגדאד על ידי כוחות הקואליציה, בקרב בגדאד שנמשך שישה ימים.
במהלך שלב הפלישה הראשוני (19 במרץ – 1 במאי) הקואליציה שלחה 160,000 חיילים לעיראק.
36 מדינות נוספות היו מעורבות בהשלכות הפלישה.
כהכנה לפלישה, כ-100,000 חיילים אמריקאים התמקמו בכווית עד 18 בפברואר.
כוחות הקואליציה קיבלו גם תמיכה מהפשמרגה באזור הכורדי בעיראק.
אחרים שמו דגש גדול יותר על השפעת פיגועי 11 בספטמבר, על התפקיד ששיחק שינוי החשיבה האסטרטגית של ארצות הברית, ועליית "אג'נדת החירות".
לפי בלייר, הטריגר היה כישלונה של עיראק לנצל את "ההזדמנות האחרונה" לפירוק מנשק גרעיני, כימי וביולוגי, אשר אנשי ממשל בארצות הברית ובבריטניה התייחסו אליו כ"איום מיידי ובלתי נסבל על שלום העולם".
הפלישה קדמה למתקפה אווירית על ארמון הנשיאות בבגדאד ב-20 במרץ 2003. ביום למחרת, כוחות הקואליציה ביצעו חדירה למחוז בצרה מנקודת הצבירה שלהם סמוך לגבול עיראק-כווית.
בזמן שכוחות מיוחדים ביצעו תקיפה אמפיבית מהמים במפרץ הפרסי כדי לאבטח את בצרה ושדות הנפט הסמוכים, צבא הפלישה העיקרי עבר דרומה לעיראק, תפס את האזור והשתתף בקרב נצאריה ב-23 במרץ.
התקפות אוויריות רחבות היקף בכל רחבי המדינה נגד פיקוד ושליטה עיראקי גרמו לכאוס בצבא המגן ומנעו התנגדות אפקטיבית.
ב-26 במרץ, בריגדת הצנחנים ה-173 הוטסו לאזור העיר הכורדית ארביל, שם הצטרפו לכוחות מורדים כורדים ונטלו חלק במאבקים נגד צבא עיראק, כדי לאבטח את צפון המדינה.
הכוחות המרכזיים של הקואליציה המשיכו את דרכם לעומק עיראק ונתקלו בהתנגדות מועטה.
רוב הצבא העיראקי הובס במהרה והקואליציה תפסה את בגדד ב-9 באפריל.
פעולות נוספות בוצעו נגד כיסים של צבא עיראק, כולל כיבוש כירכוכ ב-10 באפריל, וכיבוש תיכרית ב-15 באפריל.
נשיא עיראק סדאם חוסיין ומנהיגי המדינה הסתתרו בזמן שכוחות הקואליציה השלימו את כיבוש המדינה.
ב-1 במאי, נשיא ג'ורג' בוש הכריז על סיום פעולות הקרב העיקריות: בכך הסתיים שלב הפלישה והחל שלב הכיבוש הצבאי של עיראק .
ב-13 בדצמבר סדאם חוסיין נתפס במבנה תת-קרקעי ליד תיכרית, עיר הולדתו.
הפלישה לעיראק הייתה תוצאה ישירה של ההתמודדות עם ההשלכות של פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001. ממשל ג'ורג' בוש, הנשיא ה-43 של ארצות הברית, האשים את עיראק בתמיכה בטרור ובפיתוח תוכנית הנשק להשמדה המונית שלה, במיוחד נשק כימי וביולוגי.
הוא אף טען כי עיראק עשויה לפתח נשק גרעיני.
ארצות הברית קידמה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות צעדים להטלת סנקציות חמורות יותר על עיראק, ולדרוש ממנה לפרק את תוכניות הנשק שלה, אך לא הצליחה לשכנע את המועצה לנקוט בפעולה צבאית.
לפני הפלישה, ארגונים הבינלאומיים כמו האומות המאוחדות לא הצליחו למצוא ראיות ברורות לנשק כימי בעיראק, אך הממשל האמריקאי טען שזה בעקבות הסתרה מוצלחת מצד סדאם חוסיין.
עיראק תחת שלטון סדאם חוסיין השתמשה בנשק כימי במהלך מלחמת איראן-עיראק בשנות ה-80, במבצע אל-אנפאל ובמהלך דיכוי המרד השיעי בשנת 1991, כשהשתמשה בסארין נגד המורדים.
על פי המודיעין, עיראק לא חדלה מלהחזיק בנשק כימי מאז, למרות שסדאם חוסיין טען כי הוא הפסיק את הייצור.
הנשיא בוש וצמרת הממשל האמריקאי חששו כי עיראק עשויה להשתמש בנשק זה נגד מדינות מערביות.
סיבה נוספת הייתה החשש שהנשק הכימי או ביולוגי יפלו לידיים של אל-קאעידה, או קבוצות טרור אחרות, מה שייצר איום ישיר על ארצות הברית.
ממשל בוש השתמש במידע הזה כבסיס להצדקת הפלישה לעיראק.
בדצמבר 2002, נציג ראש המודיעין העיראקי, הגנרל טאהר ג'ליל חבוש אלתַכְרִיתי, יצר קשר עם ראש המחלקה המרכזית ללוחמה בטרור לשעבר של סוכנות הביון המרכזית וינסנט קניסטררו וקבע כי סדאם "ידע שיש קמפיין לקשר אותו ל-11 בספטמבר ולהוכיח שיש לו נשק להשמדה המונית".
קניסטררו ציין כי העיראקים היו מוכנים להתמודד עם החששות, והוסיף שדיווח על השיחה לדרגים בכירים במחלקת המדינה, שביקשו ממנו לחדול, והם יטפלו בכך.
לדבריו, כל ההצעות נדחו על ידי ממשל בוש, משום שהן אפשרו לסדאם להישאר בשלטון, דבר שנראה בלתי מתקבל על הדעת.
הוצע שסדאם חוסיין יצא לגלות, אם יורשה לו לשמור על מיליארד דולר.
אוסאמה אל-באז, היועץ לביטחון לאומי של נשיא מצרים חוסני מובארכ, שלח הודעה למשרד החוץ האמריקני כי העיראקים רוצים לדון בהאשמות, לפיהן למדינה יש נשק להשמדה המונית וקשרים עם "אל-קאעידה".
עיראק גם ניסתה להגיע לארצות הברית באמצעות שירותי הביון הסורים, הצרפתים, הגרמנים והרוסים.
בינואר 2003, הלבנוני-אמריקאי עימאד אל-חאג' נפגש עם מייקל מאלוף ממשרד התוכניות המיוחדות של משרד ההגנה האמריקני.
אל-חאג', תושב ביירות, גויס על ידי המחלקה לסייע במלחמה בטרור.
הוא דיווח כי מוחמד נאסיף, עוזרו הקרוב של נשיא סוריה בשאר אל-אסד, הביע תסכול על הקשיים של סוריה ליצור קשר עם ארצות הברית, וניסה להשתמש בו כמתווך.
מאלוף ארגן לאל-חאג' פגישה עם ריצ'רד פרל, אז ראש מועצת מדיניות ההגנה.
בינואר 2003 נפגש אל-חאג' עם ראש פעולות החוץ של המודיעין העיראקי, חסן אל-עוביידי.
אל-עוביידי אמר לאל-חאג' שבבגדאד לא מבינים למה הם "על המוקד", ושאין להם נשק להשמדה המונית.
לאחר מכן הוא הציע לוושינגטון לשלוח 2000 סוכני FBI כדי לאשר זאת.
בנוסף, הוא הציע הקלות בנפט, אך הצהיר שסדאם לא יוותר על השלטון.
במקום זאת הציע שניתן לקיים בחירות בעוד שנתיים.
מאוחר יותר, עוביידי הציע לאל-חאג' לנסוע לבגדד לשיחות והוא הסכים.
מאוחר יותר באותו חודש נפגש אל-חאג' עם הגנרל חבוש וסגן ראש הממשלה העיראקי טארק עזיז.
הוצע שתינתן עדיפות עליונה לחברות אמריקאיות בתחום זכויות נפט וכרייה, בחירות בפיקוח האו"ם, בדיקות אמריקאות של עד 5,000 פקחים, למסור את סוכן אל-קאעידה עבדול רחמן יאסין, מהטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI שהיה במעצר עיראקי מאז 1994, ולתת "תמיכה מלאה לכל הצעה אמריקאית בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני".
הפנטגון הכחיש שוולפוביץ או רמספלד הכירו תוכנית כזו.