tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את הסדרה יצרו ירון ארזי וסיון שיקנאג'י שגם כתבו את התסריט.
ביימו יהונתן בר אילן וירון ארזי.
מפיקי הסדרה הם עמית סטרטינר, עידית מיסטריאל וקובי אוזינג'י.
העונה השנייה של הסדרה עלתה ב-6 בפברואר 2022.
הגר, בנו, דני ויואב, חבורת ילדים שאוהבים קומיקס מיתולוגיה, מגיעים ליער בבית אהרון במחשבה שתתקיים שם מסיבת התחפושות שתכננו להגיע אליה.
הם פותחים בטעות מכסה של באר מסתורית שמשתחרר ממנה יצור על־טבעי.
דברים מוזרים מתחילים לקרות בבית אהרון והכל מונח על כתפיהם של הילדים.
אחרי שבסוף עונה 1 מוריס, אבא של בנו הגיע, ליאת נעלמת.
בנו מתחבר עם מוריס ומוריס גורם לו להביא מידע על החזיונות של הגר.
בינתיים שי בגלל עבר משפחתה סובלת מהצקות בבית הספר, ועוברת לגור עם הגר והן הופכות לחברות טובות.
ההורים של יואב מתגרשים ורומי מחליפה את שאול בקיוסק.
במהלך העונה, לפי האזהרה של מוריס, החבורה מנסה להוציא את הצמיד של מימיר מהבאר וכולם נעקצים על ידי דבורה ירוקה וגדולה.
הם מנסים להבין מה קרה ופוגשים את סופיה וההורים החירשים שלה.
במהלך העונה החבורה פוגשת את מגי ונרקיס, שתי בחורות שמנסות להבין את הדברים העל טבעיים בעולם.
החבורה מנסה לעצור את סשה, ראשת הכת שבו נמצא מוריס אשר מנסה להיות נביאה בכך שהיא תשאב מים משלושת הבארות, באר העבר, באר הווה (הבאר המוכרת) ובאר העתיד.
וזורלא, יד ימינה של סשה.
בסוף העונה החבורה עוצרת את סשה, חוגגים לבנו בר מצווה, סופיה ויואב הופכים לזוג.
הגר אלרואי (רומי אבירם) – ילדה עם דמיון מפותח שאוהבת מאוד לקרוא פנטזיות ואת המיתלוגיה הנורדית.
כותבת את הקומיקס "חבורת ראגנארוק" ויחד עם חבריה היא מפצחת תעלומות שקורות בבית אהרון.
דניאלה "דני" ברק (עלמה קבלירו) – ילדה חכמה, קרת רוח ואמיצה; מאוהבת בבנו.
בנו בן טובים (נעם פרנק) – ילד אינטליגנט, תמים וחכם.
יואב (יפתח סמוכה) – ילד חכם, פסימי ורציני.
סופיה אדמס (ניקול פודבלני) (עונה 2) – בתם של הכוורנים.
עוזרת לחבורה (ובהמשך גם מצטרפת לחבורה) ונהפכת לבת זוגו של יואב.
עילי ברבש (ניר כנען) – כתב צעיר שמתחבר עם הגר.
מנסה להבין מה קורה כדי לכתוב כתבה לעיתון.
בעונה 2 איבד את הזיכרון.
אלינור (בר סביר) – "מלכת הכיתה".
חשוב לה להראות שהכל אצלה מעולה, אף על פי שזה לא באמת כך.
בעונה השנייה נמצאת בזוגיות עם בחור בשם אביעד.
שי סורקין (אמה אלפי) – ילדה אלימה ומקובלת שאוהבת להתגרות בחבורה.
בעונה הראשונה מאוהבת ביואב אבל מפסיקה.
גולו הוא מעין השפוט שלה, ובעונה השנייה נהיה בן זוגה.
בעונה השנייה עוברת לגור אצל שרון והגר.
ארנון זימרי (מעיין בלום) – מורה למיתולוגיה הנורדית בבית הספר.
מרגיש את מימיר כמו הגר וליעם.
בעונה השנייה לאחר שליאת עזבה נהיה המנהל.
שרון אלרואי (נטע שפיגלמן) – אמא של הגר.
שולחת את הגר לחוג ג'ודו ללא רצונה כדי שהיא תלמד להגן על עצמה.
מגי (אילנית בן–יעקב) (עונה 2) – מדענית שחוקרת ביחד עם נרקיס את תופעת החזרה בזמן.
נרקיס שפרו (לירז אברה – עונה 2) – ספרית כלבים.
כשהייתה ילדה אביה נכנס לבאר וחזר לגיל 6. חוקרת ביחד עם מגי את תופעת החזרה בזמן.
גל (מכונה "גולו") (איתמר אלוהב) (עונה 1 מוזכר בעונה 2) – השפוט של שי.
בסוף העונה נהיה החבר של שי.
רועי סורקין (אורי בלופרב) – (עונה 1. וידאו בעונה השנייה) – אח של שי, משתף פעולה עם ההורים שלו.
מנסה לגנוב מדני את הצמיד למען אביו, אך נכשל.
בעונה השנייה צוין שהוא במוסד.
יאיר סורקין (זהר שטראוס) (עונה 1) – אביהם של שי ורועי.
נראה אדם אדיב, עד שמגלים שהוא רע.
יאיר סורקין הוא בנו של אהרון סורקין – על שמו נקרא היישוב "בית אהרון".
נאוה סורקין (אסנת פישמן) (עונה 1) – אמם של שי ורועי.
רומי (מיקה צור) – בת הזוג של רועי.
שונאת את שי מפני שהיא חושבת שהיא כמו כל משפחתה.
בעונה השנייה מחליפה את שאול בקפיטריה.
ליאת ויניצה (קארין סרויה) – מנהלת בית הספר.
שירי (אור אשטון) – חברה של אלינור, בת לשתי אימהות.
בהמשך בעונה 1 עזבה את היישוב בגלל תקיפה של מימיר.
שאול (שלומי קוריאט) (עונה 1) – המוכר במזנון בית הספר, במשך כל האירועים מתנהג בצורה מוזרה מאוד.
אילנה בן טובים (נועה קולר) – אמו של בנו ואשתו של מוריס.
לא מתפקדת בבית מאז שאביו של בנו עזב את הבית.
עידו שפירא (עידו ויסלר) – עובד יחד עם שרון בתחנה.
במשך כל הזמן ניתן לראות סוכרייה על מקל בפיו.
ליעם (דוד שאול) (עונה 1 מוזכר בעונה השנייה) – אחיה של אלינור.
מאובחן על הספקטרום האוטיסטי, מרגיש את מימיר כמו הגר וזימרי.
פאביו (אמיתי קדר) (עונה 1) – המורה של בנו ויואב לרובוטיקה.
מוריס בן טובים (גיל פרנק) – אביו של בנו ובעלה של אילנה.
חברו הטוב ביותר של אהרון סורקין, יאיר סמך עליו יותר מעל המשפחה שלו.
גלעד ברנע (יואל רוזנקיאר – עונה 1) – המורה המחליף של ארנון זימרי.
אביה של דני (רותם קינן) (עונה 2) – אביה של דני.
חוזר לארץ אחרי שפוטר מעבדתו.
מיכאל פרוסט (ארד טריפון רשף) (עונה 2) – הגיע לפני כמה שנים בטעות לחוות הכוורנים ונעקץ גם מהדבורה הירוקה.
זורלא (יעקב זדה דניאל) (עונה 2) – עוזרו של מוריס.
סשה (הלנה ירלובה) (עונה 2) – עובדת עם מוריס וזורלא בבית אידון, מתגלה כראשת כת.
גילי (עידן אראל) (עונה 2) – אחותו הקטנה של יואב.
(נורית שלום) (עונה 2) – אמא של סופיה.
ניקול (אלי טיגנרהאוס) – חברה של אלינור, שירי ונינה.
נינה (אנג'לה בינימינוס) – חברה של אלינור, שירי וניקול.
דודי ראובני (גל שלהב אהרונוביץ) – (עונה 2) – חבר של גולו אחרי שהוא נפצע.
שומר בשביל גולו על שי.
מגפת הקורונה גבתה את חייהם של מיליוני בני אדם, ופגעה בפרנסתם של מיליארדים.
ועם זאת, היא השפיעה על נשים וגברים באופן שונה, דבר שמתבטא בהבדלים בהיקפי התחלואה בין המגדרים ובהשפעות חברתיות וכלכליות מגוונות.
הבדלים אלו באים לידי ביטוי בכך שאחוזי התמותה בקרב גברים גבוהים יותר, בעוד שהיקף הפגיעה הכלכלית בנשים רחב יותר.
מחקרים שנעשו על מגפות אחרות מראים כי נגיפי SARS, שפעת, אבולה ו-HIV משפיעים באופן שונה על גברים ונשים מבחינת הידבקות ותמותה.
אף על פי שנתוני הקורונה מראים מספר שווה של נדבקים בין גברים ונשים, נראה שיש הבדלים בין המינים בשיעורי התמותה ובפגיעות למחלה.
מחקרים שבדקו הבדלים בתחלואה בין המינים ב־26 מדינות הראו כי שיעור התמותה הכללי בקרב גברים גבוה יותר מזה של נשים.
מומחים אף מזהים כי השתייכות למין הגברי מהווה גורם סיכון בדומה לגיל מבוגר ומחלות רקע.
בניתוח שנעשה במכון הבריאות הגבוה ברומא בתחילת 2020, עולה כי כ-8% מהחולים הגברים נפטרו, בעוד שהיקף התמותה בקרב נשים היה קטן בהרבה – ועמד על כ-5%.
על פי המרכז הסיני לבקרת ומניעת מחלות, שיעור התמותה בקרב גברים עמד על כ-2.8%, לעומת 1.7% בקרב נשים.
מדענים שבחנו את הפלזמה של 331 חולי קורונה מצאו כי במקרים הקשים ביותר, נשים היו בעלות רמת נוגדנים גבוהה יותר מגברים.
מידע זה מראה שגברים ונשים עשויים להיות בעלי תגובות שונות באופן מהותי לנגיף, לחיסונים ולטיפול.
התמותה הגבוהה בקרב גברים עשויה להיות מוסברת בחלקה על ידי סיבות ביולוגיות הקשורות לשכיחות הגבוהה של מחלות בקרב גברים כדוגמת מחלות קרדיווסקולריות, יתר לחץ דם, סוכרת ומחלות ריאה כרוניות, ובחלקה על ידי סיבות התנהגותיות כגון שימוש תכוף יותר בסיגריות ובאלכוהול.
לדוגמה, לגברים נטייה רבה יותר לעישון קבוע בהשוואה לנשים, דבר שיכול להשפיע על התחלואה בקרב גברים.
בנוסף, גנים הממוקמים על כרומוזומי מין, והורמוני מין כגון אסטרוגן, פרוגסטרון ואנדרוגנים – שתורמים להבדלים בבקרה ובוויסות של מערכת החיסון – יכולים להיות סיבה מרכזית לתחלואה הנמוכה יותר של נשים.
השלכות בריאותיות ייחודיות על נשים
בעקבות הקורונה הוסטו משאבים מתחומי בריאות האישה לטיפול במגפה.
משאבים אלו כוללים בין היתר אספקת שירותי בריאות מינית ורבייה, שירותי בריאות האם ושירותים ייעודיים לטיפול בנשים נפגעות אלימות.
שירותים אלו חיוניים לבריאות, לזכויות ולרווחה של נשים ונערות.
פגיעה בשירותים אלו עלולה לגרום להגברת שיעורי התמותה והתחלואה האימהית, הגברת שיעורי הריונות בגיל ההתבגרות, הגדלה בשיעורי ההידבקות ב-HIV ומחלות מין נוספות.
לדוגמה, באמריקה הלטינית ובקריביים מעריכים כי בעקבות הקורונה, 18 מיליון נשים נוספות יאבדו גישה קבועה לאמצעים מודרניים למניעת היריון.
בנוסף, נשים מהוות 70% מכוח העבודה בתחום הבריאות בין אם בצוותים הרפואיים עצמם ובין אם בתחומי האחזקה, וכתוצאה ישירה מכך, ברבות מהמדינות, אחוזי הנדבקות העובדות בתחום הרפואה גבוהים בעשרות מונים מאחוזי הנדבקים הגברים.
עדויות על השפעת הקורונה מצביעות על השלכות חמורות יותר על מצבן וחוסנן הכלכלי של נשים בהשוואה לגברים.
נשים רגישות יותר למצבים כלכליים קשים – לרוב הן מרוויחות פחות מגברים, מחזיקות בתפקידים המאופיינים ביציבות תעסוקתית נמוכה ורוב משקי הבית החד-הוריים הם של נשים.
בשל נחיתות כלכלית זו, הפגיעה בכלכלה העולמית בעקבות התפרצות מגפת הקורונה משפיעה באופן הרסני במיוחד על נשים.
נשים הן האחראיות העיקריות לאחזקת הבית, גידול הילדים והדאגה לקשישים המשתייכים למשפחה.
עבודת הטיפול בילדים וקשישים גׇדלה עקב סגירת בתי הספר והצפת שירותי הבריאות.
על פי אונסק"ו, 1.52 מיליארד תלמידים (87% מהתלמידים בעולם) ומעל 60 מיליון מורים עברו למתכונת של הוראה מהבית.
ככל שמוסדות המטפלים בילדים נסגרים, הטיפול בילדים עובר בעיקר לאחריות הנשים, לא רק בגלל המבנה הקיים של כוח העבודה, אלא גם בגלל נורמות חברתיות המצפות מנשים להיות המטפלות העיקריות במשפחה.
מציאות זו מקשה על נשים לעבוד מרחוק כשילדיהן בבית ולכן הן חשופות יותר לפיטורים בהשוואה לגברים.
במדינות רבות, סבב הפיטורים הראשון היה חריף במיוחד במקצועות שנשים תופסות בהם נתח משמעותי כדוגמת תחומי הקמעונאות, האירוח והתיירות.
נערות מתבגרות מבלות שעות רבות יותר במטלות הבית ובעזרה בטיפול בילדים בהשוואה לנערים בני גילן.
סגירת מוסדות לימוד בשל התפרצות הקורונה הביאה לעלייה במספר השעות בהן נערות עוסקות במטלות הבית, דבר הפוגע ביכולתן להשקיע בלימודים.
יתרה מכך, עלה הסיכוי לנשירתן גם לאחר סיום המשבר, במיוחד נערות שחיות בעוני, בעלות מוגבלויות או נערות שחיות באזורים מבודדים.
לדוגמה, במהלך משבר האבולה בליבריה ב-2014, נערות הפכו לעיתים למניבות ההכנסה העיקריות במשקי ביתן ובמקרים אחרים, הפכו למטפלות העיקריות בבני משפחתן החולים.
השילוב של סגירת בית ספר וצמצום שירותי בריאות גם מעלה את הסבירות להיריון בגיל ההתבגרות שיכול אף הוא להוביל לנשירה מהלימודים כמו גם להשלכות שליליות נוספות.
הגבלות התנועה מפחיתות את הגישה לשירותי הבריאות העוזרים בהשגת אמצעי מניעה והפסקות היריון, כמו גם למרחבים חינוכיים ובטוחים שיכולים למנוע התנהגות מינית מסוכנת.
בתקופות משבר – כמו אסונות טבע, מלחמות ומגפות – הסיכון לאלימות על רקע מגדרי כלפי נשים עולה.
דיווחים מראים כי אלימות פיזית ומינית כלפי נשים ברחבי העולם התגברה בעקבות משבר הקורונה.
נראתה עלייה של למעלה מ־25% במדינות מסוימות ובאחרות הדיווחים הוכפלו.
גורמים שנמצאו כקשורים לסיכוי מוגבר לאלימות במשפחה כוללים לחצים כלכליים, בילוי זמן ממושך בבית, ובידוד חברתי הנובע מהגבלות התנועה.
המוקד הלאומי לאלימות במשפחה בארצות הברית מדווח כי מספר גדול של פונות טוענות כי המתעללים משתמשים בקורונה כאמצעי לבודד אותן עוד יותר מקרוביהן, ומנצלים את חוסר יכולתן להזעיק עזרה או להימלט.
שירותי השיפוט, המשטרה והבריאות, שהם המגיבים הראשונים לנשים הנתונות לאלימות מצד בני זוגן, מתמודדים עם עומס רב בשל המגפה.
עמותות התומכות בנשים הסובלות מאלימות מושפעות גם הן מסגירה או הקצאה מחדש של משאבים ויכולתן לתמוך ולספק מענה לאוכלוסייה זו פוחתת.
נמצא כי השלכותיה הכלכליות, החברתיות והפסיכולוגיות של מגפת הקורונה על התא המשפחתי, לצד הגבלות התנועה, גורמות לכך כי נשים תהיינה חשופות לאלימות פיזית, כלכלית ומינית.
בתקופת הקורונה, מספר הפניות למוקד המצוקה הארצי של משרד הרווחה בנושא אלימות במשפחה עלה באופן משמעותי, ומספר הפניות בנושא אלימות בין בני זוג עלה פי ארבעה מתחילת המגפה.
מהדו"ח השנתי של מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל בשנת 2020, עולה כי בתחילת המשבר הייתה ירידה קלה במספר הפניות בשל מספר גורמים: הקושי לפנות לסיוע בעת התמודדות עם חרדה, הסתגלות למציאות חדשה בצל הקורונה, היעדר פרטיות בבית וסגירת מוקדים המפנים למרכזי סיוע.
עם זאת, החל מחודש אפריל, נרשמה עלייה בפניות למרכזי הסיוע.
עלייה זו ניכרת במיוחד עד יוני 2020, אז נמדדה עלייה של 36% בכלל הפניות לעומת התקופה המקבילה ב־2019, ו-88.7% מהפונות היו נשים.
מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, אורית סוליציאנו, מסבירה כי לפי הנתונים, הסגר הפך את המרחב הביתי למקום מסוכן, בעל פוטנציאל להחרפת היקף הפגיעות המיניות ולהצפה של זיכרונות טראומטיים בקרב נפגעות פגיעה מינית.
ביטוי לכך נראה בעלייה של 33% בפניות בנושא גילוי עריות לצד עלייה ניכרת בתיקי משטרה שנפתחו על עבירות מין והטרדה מינית ברשת.
לדוגמה, בחודש ינואר 2020 נרשמו 13 תיקים במשטרה לעומת 114 תיקים בחודש מאי 2020.
בתקופת הקורונה, מערכת החינוך הושבתה לפרקים, ורבים עברו לעבוד מהבית, דבר המייצר קושי בקרב הורים במציאת איזון בין מטלות הבית לעבודה, ועשוי לייצר תחושת לחץ מכך ששני התפקידים צריכים להתבצע בו זמנית.
נמצא כי גברים מבלים שעות רבות יותר עם הילדים מבעבר, אך משקיעים פחות שעות במטלות הבית, בעוד שנשים משקיעות שעות רבות יותר במטלות הבית ובטיפול בילדים.
לדוגמה, מחקר מצא כי בחודש אפריל הייתה עלייה ממוצעת של 2.1 שעות בשבוע בעבודות בית ועלייה ממוצעת של 4.2 שעות שבועיות בטיפול בילדים.
עוד עולה, כי בקרב אימהות העובדות מהבית בתקופת הקורונה, הקונפליקט בין העבודה למשפחה עוצמתי במיוחד והדבר עלול להזיק לבריאותן הנפשית.
על אף הפערים הקיימים בין גברים לנשים במישור התעסוקתי, נראה כי בעשור האחרון חל צמצום של פער זה הן בשיעורי התעסוקה והן בפערי השכר.
עם זאת, התפרצות מגפת הקורונה הביאה להיפוך מגמה זו והפערים המגדריים שבים לצמוח.
הפגיעה הכלכלית ניכרת מבחינת שיעורי העסקת נשים והיקפי משרתן.
נשים רבות יותר פוטרו או הוצאו לחופשה ללא תשלום מבעבר, דבר שהביא לפגיעה משמעותית בהכנסות של נשים בהשוואה לגברים.
72% מעובדי מערכת הבריאות הן נשים כמו גם 76% ממערכת החינוך, דבר המציב אוכלוסייה זו בסיכון גבוה לחשיפה לנגיף עקב הימצאותן בתפקידים טיפוליים וקרבתן הגבוהה לחולים.
נשים במערכת החינוך נושאות בנטל כפול של טיפול במשפחה הפרטית שלהן וכן בהוראה מרחוק.
עם זאת, לעבודה בסקטור הציבורי יתרונות בשל היציבות התעסוקתית המאפיינת משרות אלו, כגון שמירה יחסית על חוקי ההעסקה, והתאגדות תחת ארגוני עובדים שתורמים להגנתם.
הבדיחה (בצ'כית: Žert) הוא רומן מאת הסופר הצ'כי מילן קונדרה, שראה אור לראשונה בשנת 1967. הרומן נוסב, דרך נקודת המבט של מספרים שונים, סביב סיפורו של לודוויק, שנזרק מהמפלגה הקומוניסטית בזמן היותו כסטודנט עקב פרפרזה לא מוצלחת על משפט של קארל מרקס.
הרקע לכתיבת הרומן הוא התקופה המידית שלאחר מלחמת העולם השנייה, שבה חיזקה המפלגה הקומוניסטית את כוחה, עד לתקופה שלפני האביב של פראג.
לודוויק נהיה פעיל קומוניסטי מכיוון שחברתו, מרקטה, מעדיפה ללכת לקורס הכשרה מאשר לבלות איתו.
בגלויה שהוא שולח לה הוא כותב "אופטימיות היא אופיום לאנושות!
ביוזמתו של חברו פאבל הוא מגורש מהמפלגה ומהאוניברסיטה ומשובץ ב"פלוגת עבודה" בצבא הצ'כי, במחלקת ה"שחורים" הכוללת את מתנגדי השלטון ופושעים שהורשעו בעבירות קלות ונאלצים לכרות פחם בכרייה תת-קרקעית.
במהלך הטיולים הנדירים שלו בחוץ הוא מכיר נערה בשם לוצ'יה.
כאשר הוא משתחרר ונחשב ל"משוקם", הופך לודויג לפרופסור למתמטיקה ובמקרה פוגש את אשת חברו לשעבר פאבל, הלנה.
הוא מפתה אותה לנקום בפאבל.
אבל בתקופה זו ניכרת כבר הליברליזציה, שאמורה להוביל בקרוב לאביב של פראג.
פאבל האופורטוניסט אימץ את המוסר המיני הליברלי של הדור הבא והוא גם על סף גירושין ובוחר בסטודנטית צעירה ויפה כמאהבת; הוא גם תופס את הרומן של הלנה עם לודוויק כשעשוע.
סיפור זה שזור בשתי עלילות משנה, אחת מהן מכילה מסכת תאורטיות על המוזיקה העממית של חבל מוראביה, המתוארת כג'אז של מזרח אירופה.
הרומן בנוי גם בצורה "מוזיקלית" בכך שלקראת הסוף "הקצב מתגבר" והקפיצות לעלילות המשנה הופכות תכופות וקצרות יותר.
כמו כן הוא מסופר מנקודות מבט שונות, ולא רק זאת של לודוויק.
הסרט עובד לסרט באותו שם בידי הבמאי יארומיל יירש.
ארגון הבגרות הבין-לאומית ) הוא ארגון ללא כוונת רווח, שנוסד בשנת 1968 והמטה שלו נמצא בז'נבה שבשווייץ.
הוא מציע ארבע תוכניות חינוכיות: תוכנית תעודת בגרות רגילה, הנקראת דיפלומה, תעודת בגרות תלוית קריירה לתלמידים בגילאי 15 עד 19, תוכנית לתלמידי חטיבת ביניים, בגילאי 11 עד 16, ותוכנית לתלמידים צעירים, גן ויסודי, בגילאי 3 עד 12. כדי שבתי ספר יוכלו ללמד תוכניות אלה עליהם לקבל אישור מארגון הבגרות הבין-לאומית.
בשנת 2007 שונה שם הארגון והלוגו שלו בעקבות הסדרים מבניים שונים.
כתוצאה מכך, "IB" עשוי לייצג את הארגון עצמו או את כל אחת מארבע התוכניות שלו כמו גם לתעודות המוענקות בסיומן.
מארי-תרז מורט כתבה את המאמר "טכניקות חינוכיות לשלום, האם הן קיימות?" בשנת 1948, ובכך יצרה את המסגרת הראשונית למה שיהפוך עם הזמן לתוכנית הדיפלומה של התיכון הבין-לאומי.
ראשיתה המעשית של תוכנית התיכון הבין-לאומי ביוזמה של קבוצת מורים מבית הספר הבין-לאומי בז'נבה.
הם אלה שיצרו את מערך הבחינות לבתי הספר הבין-לאומיים (ISES), שלימים יהפוך למשרד הבוגרים הזכאים הבין-לאומי (IBO), ואחריו הארגון הבין-לאומי לבגרויות (IBO).
ואחר כך הבוגר הבין-לאומי (IB).
הרעיון המכוון את מהלך הפיתוח של קבוצת המורים מז'נבה היה ליצור תוכנית לימודים המעודדת מודעות בין-לאומית ומפתחת מיומנויות, עמדות וידע הדרושים לצורך השתתפות בחברה גלובלית.
תוכנית השואפת ליצור בוגרים סקרנים, יודעים ומודעים, בעלי מוטיבציה להצלחה, "סטודנטים שיבנו עולם טוב יותר דרך כבוד והבנה בין תרבותית".
לצורך קידום מטרות אלה נבנתה תוכנית הוליסטית שאינה מתמקדת רק באספקטים אקדמיים אלא מפתחת גם מיומנויות כלליות של פתרון בעיות, חשיבה ועבודה עצמאית, התחשבות בהקשר המקומי והגלובלי ושאילת שאלות מאתגרות.
מטרת התכנית להוציא את הלימודים ממסגרת הכיתה אל כל תחומי החיים ולפתוח את התלמידים לשותפות ומעורבות בחיי בית ספר והקהילה המקיפה אותם.
מטה IB הוקם רשמית בז'נבה, שווייץ, בשנת 1968 לצורך פיתוח ותחזוקה של תוכנית דיפלומה IB.
מטרת תוכנית זו הייתה "לספק הסמכה מוכרת ובין-לאומית לצורך תהליך קבלה אוניברסיטאי, המתאימה לאוכלוסייה הניידת ההולכת וגדלה של צעירים שהוריהם היו חלק מעולם הדיפלומטיה, ארגונים בין-לאומיים ורב-לאומיים" על ידי הצעת קורסים והערכות סטנדרטיים לסטודנטים בגילאי 16 עד 19.
התוכנית ללימודי ה-IB בגילאים הצעירים בוצעה כפיילוט בשנת 1996 ב -30 בתי ספר יסודיים ביבשות שונות, ובית הספר הראשון ל־PYP הוסמך בשנת 1997, עם 87 בתי ספר מורשים ב-43 מדינות תוך חמש שנים.
תוכנית זאת של לימודי ה-IB מתחילה כבר בגיל 3 עם הכניסה למערכת החינוך.
מכניסתו ועד כיתה ה' ייחשף התלמיד לתוכנית "השנים הראשונות" המבוססת כולה על גישת הלמידה מתוך חקר.
התכנית מגרה את התלמיד לחשיבה עצמאית ואחריות אישית ולחקר נושאים מקומיים וגלובליים דרך פריזמה בינתחומית המשלבת את כל תחומי הידע.
המורים בתוכנית מסייעים לתלמיד בהעמקת הלמידה ומגבירים את תחושת הביטחון והמוטיבציה.
כל אוכלוסיית בית הספר, כולל ההורים, נתפסים כשותפים לתלמיד בתהליך הלמידה וכתורמים לחוויה החינוכית ההוליסטית.
סוף התכנית בתערוכה מרשימה שבה מציגים התלמידים, בוגרי כיתה ה, פרויקטי חקר עמוקים אותם ביצעו בקבוצות.
התוכנית IB Middle Years (IBP) ללימודי IB לתלמידי חטיבת הביניים הוצעה לראשונה בשנת 1994. בתוך חמש שנים היו 51 מדינות בבתי ספר ל־MYP.
תוכנית MYP מתוקנת, המכונה פרק חדש של תוכנית שנות התיכון של IB, הוצגה בספטמבר 2014.
בחטיבת הביניים עוברים תלמידי ה-IB לתוכנית "שנות הביניים" המתבססת אף היא על עקרונות החקר העצמאי כאשר תחומי הלמידה מתרחבים.
הם כוללים רכישת שתי שפות, לימודים בתחומי ידע שונים – לימודים הומניים, לימודי מדעים, מתמטיקה, אמנות, חינוך גופני וטכנולוגיה.
מטרת תוכנית שנות הביניים לסייע לתלמיד לפתח הבנה עצמית, זהות אישית ואחריות לקהילה הסובבת אותו.
במסגרת שנים אלה מפתחים התלמידים אסטרטגיות למידה שיסייעו להם במהלך לימודי הדיפלומה.
כאן באה לידי ביטוי הפילוסופיה לפיה פחות חשוב תוכן הלימודים ויותר הלמידה כיצד ללמוד.
המטרה אינה צבירה של ידע אלא פיתוח כוח מנטלי ודרכי חשיבה וכן יכולת ליישם את אלה בסיטואציות מגוונות ובהתמודדות עם עובדות חדשות.
בסוף תוכנית שנות הביניים בוחר כל תלמיד בפרויקט אישי בנושא עליו הוא מעוניין ללמוד.
הוא מזהה מה מתוך הנושא הוא כבר יודע, מגלה מה הוא נדרש עוד לדעת, ואז יוצר מסגרת להשלמת הפרויקט וקריטריונים להערכתו.
הפרויקטים מבוססים בעיקרם על נושאים הקשורים בזהות התלמידים ובמטרות חברתיות או סביבתיות אותן הם מעוניינים לקדם.
לימודי הדיפלומה, זוהי הבגרות הבין-לאומית ה-IB, הוצעה לראשונה בשנת 2012. לימודי הדיפלומה היא תוכנית בת שנתיים שבסיומה תעודה מוכרת ללימודי ההשכלה הגבוהה ואליה מובילות כל שנות הלימודים שקדמו לה בבתי הספר הבין-לאומיים.
בשנתיים אלה באים לידי ביטוי כישורי חקר ולמידה עצמאית מבוססת פרויקטים אותם למדו ופיתחו התלמידים לאורך השנים.
מטרת התכנית פיתוח ידע רחב ועמוק, לצד התפתחות פיזית, אינטלקטואלית, רגשית ואתית.
בנוסף נדרשת לצורך השלמת התכנית למידה של לפחות שתי שפות שונות, הצטיינות בתחומים אקדמיים מסורתיים וחקר נושא הידע וגיבושו דרך קורס מיוחד שפותח עבור תוכנית ה־IB.
על מנת להשלים את הדיפלומה, בוחר כל תלמיד נושאים מתוך שישה תחומי תוכן הכוללים שפת אם, שפה זרה, מדעי החברה, מדעים אמפיריים המצריכים ניסוי, מתמטיקה ואמנות (או נושא נוסף מחמשת התחומים הראשונים).
שלושה מבין ששת הנושאים נלמדים ברמה רגילה ושלושה ברמה גבוהה.
הבחינות בששת תחומי התוכן מבוססות על הערכה חיצונית (בחינה הנבדקת על ידי גורם חיצוני לבית הספר) ועל הערכה פנימית הנבדקת על ידי צוות בית הספר.
ההערכה הפנימית משתנה ממקצוע למקצוע וכוללת בחינה בעל פה בתחומי השפה, דוח מעבדה מעמיק במדעים, עבודת חקר במתמטיקה או עבודת יצירה באומנות.
בנוסף נדרש התלמיד להשלים את ליבת הדיפלומה הכוללת שלוש משימות שמטרתן הרחבת הידע ויישומו.
הראשונה היא המאמר המורחב (EE – Extended Essay), חיבור בן 4000 מילים על נושא מחקר הקשור לאחד מששת תחומי התוכן.
התלמיד נדרש לבחור נושא הקרוב לליבו ולבצע מחקר תאורטי מעמיק שבסופו כתיבת עבודה ברמה אוניברסיטאית.
המשימה השנייה בדרך להשלמת הליבה היא קורס בתאורית הידע (TOK – Theory of Knowledge).
קורס רחב שפותח עבור תוכנית ה-IB ומטרתו לעודד את התלמיד לחשוב על מהות הידע דרך בחינת סוגי ידע שונים.
הקורס מפתח חשיבה ביקורתית, רפלקציה, יכולת להעריך תרבויות מנקודות מבט שונות ועוד.
גם במסגרת קורס זה נדרשים התלמידים לכתיבת חיבורים נרחבים על נושאים פילוסופיים הקשורים בתפיסת הידע ובהטיות אפשריות הקשורות בה.
המשימה השלישית נוגעת בפיתוח רוח התלמיד דרך יצירתיות, פעולה ושירות (הCAS – Creativity, Action, Service).
כאן נדרשים התלמידים לביצוע משימות, על פי בחירתם, שיוכיחו התקדמות בכל אחד משלושת התחומים האמורים.
בתום לימודי הדיפלומה נבחנים התלמידים בכל אחד מששת תחומי התוכן וביחד עם ההערכה הפנימית מקבלים ציון הנע בין 1 ל-7. תלמידים שעמדו ביעדי הליבה זוכים ב-3 נקודות נוספות המביאות את תעודת הדיפלומה למקסימום הנחשק של 45 נקודות.
רק 0.65% מן התלמידים השיגו את הציון המושלם 45 בשנת 2019.
IB הוא קרן, ישות משפטית על פי החוק השווייצרי.
ה־IB הוא ארגון ללא מטרות רווח, שמוכר את מוצריו ושירותיו לבתי ספר במערכת המקבילה בחוקיה לרשת של זכיינים.
בתי ספר קונים מוצרים ושירותים מה- IB - הערכות, פרסומים, הזכות להשתמש במיתוג - ובתורם בתי הספר משמשים כמפיצים, ומשווקים מחדש של המוצרים והשירותים למשפחות.
הארגון מחולק לשלושה מרכזים אזוריים: IB אפריקה, אירופה והמזרח התיכון (IBAEM), המנוהל מהאג; IB אמריקה (IBA), המנוהל מבית'סדה; ואסיה והפסיפיק IB Asia-Pacific (IBAP), המנוהל מסינגפור.
עמותות מקומיות, תת-אזוריות, הן קבוצות שהוקמו על ידי מתרגלי בתי ספר IB, כדי לסייע לבתי ספר של IB, למורים ולתלמידים בקהילותיהם.
כיום יש חמישים ושש (56) אגודות תת-אזוריות.
בשנת 2003 הקימה IB את קרן IB, שהתאגדה בארצות הברית, במטרה להגביר את גיוס הכספים ולשמור על גיוס כספים בנפרד מהקרנות התפעוליות.
בשנת 2004 אישרה IB תוכנית אסטרטגית במטרה "להבטיח שהתוכניות והשירותים יהיו באיכות הגבוהה ביותר" ו"להעניק גישה לאנשים שנמצאים מקופחים חברתית-כלכלית," בשנים 2010 ו־2015 עודכנו התוכניות האסטרטגיות לאחר התייעצות מהותית.
החזון לחמש השנים הבאות היה להקים באופן מודע יותר את ה־IB כמוביל בתחום החינוך הבין-לאומי והדירקטוריון התווה חזון וארבעה יעדים אסטרטגיים מרכזיים.
תוכנית הדיפלומה של IB תוארה כ"תוכנית לימודים קפדנית, המוכרת על ידי אוניברסיטאות ברחבי העולם", כאשר הוצגה במגזין טיים בדצמבר 2006 במאמר שכותרתו "כיצד להוציא את בתי הספר שלנו מהמאה העשרים".
ב-2006 יזמו הנשיא בוש ושרת החינוך בממשלתו תוכנית להרחבת קורסים למתמטיקה ומדעים בין-לאומיים לתואר ראשון בשיטת ה-IB.
הווארד גרדנר, פרופסור לפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת הרווארד, אמר שתוכנית לימודי הדיפלומה של IB מסייעת לסטודנטים "לחשוב בצורה ביקורתית, לסנתז ידע, לשקף תהליכי חשיבה של עצמם ולהתנסות בחשיבה בין תחומית".
גם באנגליה וגם בארצות הברית שרים, סנטורים, מושלים וקובעי מדיניות חינוך הביעו הערכה רבה לתוכניות ה-IB אבל סיבות תקציביות וחדירה מועטה מאוד לבתי הספר הציבוריים מנעה את כניסת התוכנית באזורים רבים מאוד.
הם ציינו כי הם תומכים מאוד ביצירת אזרחי עולם אבל ראשית הם מבקשים ליצור אזרחים המתפקדים היטב בעולמם.
אנשי חינוך רבים, גם מתוך האוניברסיטאות ציינו כי תקופות הלימודים בבתי הספר ב-IB היוו לחץ לא פשוט על רוב התלמידים אבל שלתלמידים אלו היה קל יותר ביחס לחבריהם בלימודים באקדמיה והם הגיעו להישגים גבוהים.
בחלקים אחרים של העולם, תוכניות ה-IB התקבלו היטב.
בשנת 2013, משרד החינוך של יפן וה- IB הכריזו על תוכנית שתרחיב את האפשרויות של סטודנטים יפנים להשלים את תוכנית הלימודים ביפנית.
מדינות נוספות כמו מלזיה, אבו דאבי ואיחוד האמירויות, סעודיה, פרו, אקוודור ורוסיה – בכולן יושמו תוכניות IB בחלק מבתי הספר ואף נפתחו בתי ספר חדשים כחלק מבתי הספר הבין-לאומיים של ארגון IB.
נכון ל-2023 קיימים בישראל ארבעה בתי ספר המשויכים ל־IB: בית הספר הבין-לאומי בכפר הירוק (EMIS), בית הספר האנגליקני בירושלים (AISJ) ובית הספר הבין-לאומי בגבעת חביבה (GHIS) ובית הספר קינג סולומון ברמת השרון (KSS).
במרץ 2020 הודיעה IB כי הבחינות במאי 2020 בוטלו כתגובה למגפת הקורונה.
היא טענה כי הציונים הסופיים יחושבו על פי עבודת הקורס, הציונים שצפו התלמידים ונתונים קודמים של בית הספר.
דובר הארגון הבטיח כי התהליך עבר בדיקות קפדניות של מומחים חינוכיים ומומחי סטטיסטיקה חינוכית וכן שהציונים נבדקו גם מול מערכות הנתונים של חמש השנים האחרונות.
ביולי 2020 פרסמה ה־IB את התוצאות למועמדים לתוכנית דיפלומה שאמורים היו להיבחן במאי 2020. בעקבות כך חתמו למעלה מ -17,000 חותמים על עצומה מקוונת הקוראת לבירור מתודולוגיית הדירוג וההערכה ודרשו מבחן מחודש בחינם.
כמה מחנכים מתחו ביקורת על גישתה של IB לדירוג 2020. היו גם שטענו כי השימוש בנתונים ההיסטוריים של בית הספר להפקת ציונים אינו הוגן כלפי תלמידים שחורים או בעלי הכנסה נמוכה, או תלמידים מבתי ספר קטנים יותר.
אחרים התלוננו על חוסר השקיפות וחוסר ההוגנות בהליך הערעור על הציונים.
בנובמבר 2020 התמודדה IB עם אותן בעיות, עם תלונות מרובות שהגיעו מבתי ספר מחצי הכדור הדרומי עם פרסום התוצאות.
החלטה זו נתקלה בתגובת נגד נוקשה כאשר סטודנטים שלמדו בתוכנית הדיפלומה של IB מחו נגד העוול שלדעתם נגרם להם.
הסטודנטים טענו כי לבחינות תהיה השפעה נפשית שלילית וכן שיהיו לה השלכות אפשריות על קבלה לאוניברסיטה.
הבדיחה המצחיקה בעולם הוא מערכון פופולרי של מונטי פייתון מתוכנית הטלוויזיה "הקרקס המעופף".
הוא הופיע לראשונה בפרק הראשון של הסדרה, ומאוחר יותר גם בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי".
המערכון עוסק בבדיחה כה מצחיקה שהיא הורגת מצחוק את כל מי ששומע אותה.
המערכון מסופר (כנהוג בסדרה) בצורת כתבה דוקומנטרית, כאשר חלק מאירועי הסיפור מוסברים על ידי קריין, וחלקם מוסברים על ידי כתב חדשות בשטח, המראיין דמויות שונות.
במערכון המקורי, הבדיחה נכתבת בערך בשעה 11:00, על ידי ארנסט סקריבלר (Scribler, באנגלית: "משרטט"), מחבר בדיחות, אשר נהרג רגעים ספורים לאחר מכן.
לאחר מותו, אימו נכנסת, מגלה אותו על הרצפה, קוראת את הבדיחה, ומתה אף היא.
לאחר מכן, כתב חדשות מספר שהמשטרה סגרה את המתחם ובלש מהסקוטלנד יארד עומד להיכנס לבית ולנסות להוציא את הבדיחה.
השוטר נעזר במוזיקה עגמומית המנוגנת ברקע ובקינתם של שאר השוטרים כדי להישאר רציני, אך זה לא מספיק כנגד הבדיחה, והשוטר מוצא את מותו.
תוך זמן מה, הצבא הבריטי החל להראות עניין בפוטנציאל הבדיחה כנכס קרבי.
במהלך החורף של שנת 1943, מתרגמים צבאיים עבדו על המרת הבדיחה לגרמנית, כדי שתשמש נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה.
למען ביטחונם, כל מתרגם עבד רק על מילה אחת (אחד המתרגמים, שנחשף לשתי מילים, אושפז לכמה שבועות), ובינואר של אותה השנה, הבדיחה הייתה מוכנה לשימוש כך שרק חיילי האויב יוכלו להבין אותה.
ב-8 ביולי 1944 נעשה שימוש בבדיחה לראשונה נגד האויב בשדה הקרב ביערות ארדן.
היחידה הבריטית, תחת אש מצד הגרמנים, מקריאה בקול את הבדיחה מפתק, ומתוך הסבך נופלים חיילי האויב ומתים (נאמר שהבדיחה הייתה חזקה פי 60,000 מהבדיחה שהייתה לבריטניה לפני המלחמה).
כעת עובר המערכון לשבוי בריטי הנחקר על ידי קציני גסטאפו, במטרה לגלות את תוכן הבדיחה.
השבוי נמלט על ידי כך שהוא נכנע ומספר לשוביו את הבדיחה, והם מתים לאחר מכן.
בסתיו 1944, בפנמינדה, הגרמנים ניסו גם הם לפתח בדיחה.
בדצמבר הבדיחה הייתה מוכנה ושודרה באנגלית לבריטים ברדיו, עם תוצאות מרשימות פחות.
בשלב זה, זה כבר לא שינה, כי ב-1945 המלחמה הסתיימה.
לאחר תום המלחמה, "לוחמת בדיחות" נאסרה בוועידת ז'נבה, והעותק האחרון של הבדיחה נקבר בברקשייר בשנת 1950 תחת המצבה "יד לבדיחה האלמונית" ("To the unknown joke").
הקהל לא נחשף לגרסה האנגלית המקורית של הבדיחה, אבל כן שומעים אותה נאמרת בגרמנית כמה פעמים במהלך המערכון, מה שהוביל לניסיונות לתרגם אותה על ידי מעריצים.
למשך תקופה מסוימת, אם משתמש היה מנסה לתרגם את הבדיחה מגרמנית בגוגל תרגום, האתר היה מחזיר "שגיאה" כחלק מהבדיחה .
היו הרבה ניסיונות ותיאוריות לגבי משמעות הבדיחה, אבל המשמעות הגרמנית שלה היא ככל הנראה בין ג'יבריש לגרמנית משובשת מאוד (ייתכן שזה משום שהמתרגמים לא תקשרו זה עם זה ותרגמו מילים בנפרד).
הבאת הנדרים למקדש ברגל הראשון היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה יש להביא את הנדרים שאדם נדר למקדש ברגל (חג) הראשון לאחר הנדר.
בנוסף ובמקביל למצווה זו, יש מצוות לא תעשה שלא יאחר בהבאת הקרבן יותר משלושה רגלים לאחר הנדר.
חז"ל למדו מהמילים "והבאתם שמה" - שיש חובה להביא את קרבן הנדר ברגל ראשון לאחר שנדר.
בתלמוד נקבע שלא רק קורבנות חייבים להביא ברגל הראשון, אלא גם כסף שאדם התחייב להביא לסדר הבית של בית המקדש, בדרך של נדר, ערכין, חרם או הקדש.
כמו כן מצווה להביא אז את הלקט, השכחה והפאה
בטעם המצוה כתב ספר החינוך שאין ראוי לאדם שיתעצל כשנדר לעשות מצווה, כמו אדם שהתחייב לעשות מעשה במצות מלך בשר ודם.
ומכל מקום לא חייבה התורה לעלות מיד מכיוון שכך יקשה על אנשים לנדור ולנדב קורבנות לבית המקדש, אבל ברגל כשכבר עולים צוותה התורה שיקיימו את נדרם.
במסכת אמרו חז"ל שאף על פי שעדיין לא מתחייב על "בל תאחר" אם עדיין לא עברו שלושה רגלים (לרוב הדעות), עובר על מצוות עשה של הבאת הנדרים למקדש כבר ברגל הראשון.
כיום, כשבית המקדש חרב, אסור להקדיש קרבן או כסף לבית המקדש
כתב ספר החינוך שאף מי שהקדיש בימינו - לא עובר על המצווה, כיוון שאינו יכול להביא את ההקדשה.
למרות הדיאלקטים האנגליים השונים המדוברים ממדינה למדינה ובאזורים שונים של אותה מדינה, יש רק שינויים אזוריים קלים בכתיב האנגלית, שני הסוגים הבולטים ביותר הן איות בריטי ואמריקאי.
רבים מההבדלים בין אנגלית אמריקאית ואנגלית בריטית מתוארכים לתקופה שלפני פיתוח תקני איות.
לדוגמה, כמה איותים הנראים כיום כ"אמריקאים" היו בעבר בשימוש נפוץ בבריטניה, וכמה איותים שנראו כ"בריטים" היו בעבר בשימוש נפוץ בארצות הברית.
עם זאת, רפורמת איות בשפה האנגלית אומצה רק לעיתים רחוקות.
כתוצאה מכך, כתיב אנגלית מודרנית משתנה רק באופן מינימלי בין מדינות והיא רחוקה מלהיות פונטית בכל מדינה.
ההבדלים בין המינים בפסיכולוגיה הוא נושא המתייחס להשפעה של המין או המגדר על הבדלים תפקודיים, התנהגותיים ורגשיים בין המינים בקרב בני אדם.
ההבדלים מוסברים על ידי קיומם של יחסי גומלין מורכבים בין גורמים ביולוגיים, התפתחותיים ותרבותיים, הקיימים במגוון רחב של תחומים: בריאות הנפש, יכולות קוגניטיביות, מאפייני אישיות, רגשות, מיניות ויחסים בינאישיים.
ההבדלים בתחומים הללו יכולים להיות תוצאה מולדת או נרכשת.
המחקר בתחום זה בוחן כיצד השפעות ביולוגיות וסביבתיות יוצרות את ההבדלים הללו, אם כי לעיתים קרובות הנושא נשאר בלתי מוסבר.
מספר גורמים משפיעים על התפתחות ההבדלים בין המינים, כולל גנטיקה ואפיגנטיקה (שינויים באופן הפעולה של הגנים); הבדלים במבנה ותפקוד המוח; הורמונים, וחיברות (סוציאליזציה).
אופן ההתהוות של המגדר שנויה במחלוקת בתחומים מדעיים רבים, כולל פסיכולוגיה.
בתחום זה ישנן נקודות מבט שונות לגבי הקביעה כמה השינויים בין המגדרים נובעים מגורמים ביולוגיים, נוירוכימיים ואבולוציוניים (טבע), או מגורמים של תרבות וסוציאליזציה (טיפוח).
דבר זה ידוע בתור הדיון על תורשה מול סביבה.
בפסיכולוגיה, הבדלים בין המינים מתייחסים להבדלים רגשיים, מוטיבציוניים או קוגניטיביים בין המינים.
לדוגמה, גברים נוטים יותר לאלימות בעוד שנשים נוטות יותר לאמפתיה.
המונחים "הבדלים בין המינים" ו"הבדלים בין המגדרים" משמשים לעיתים לסירוגין, בכדי להתייחס להבדלים בהתנהגויות של גברים ונשים כהבדלים ביולוגיים ("הבדלים בין המינים") או כהבדלים סביבתיים/תרבותיים ("הבדלים מגדריים").
לעיתים קרובות קשה להבחין בין הגורמים, עקב הקושי בקביעה אם ההבדל הוא ביולוגי או סביבתי/תרבותי.
עם זאת, לרוב, המונח "מין" יתייחס להבדלים ביולוגיים ו"מגדר" יתייחס להבדלים חברתיים.
מגדר נתפס בדרך כלל כמערכת של מאפיינים או תכונות המזוהות עם מין ביולוגי מסוים (זכר או נקבה).
המאפיינים המגדירים בדרך כלל מגדר מתייחסים לזכר או נקבה.
בתרבויות מסוימות, מגדר לא תמיד נתפס כבינארי, או קשור באופן מדויק למין ביולוגי.
כתוצאה מכך, בתרבויות מסוימות ישנן וריאציות שונות בין ההגדרות של המגדרים.
אמונות לגבי הבדלים בין המינים היו קיימות ככל הנראה לאורך ההיסטוריה.
בספרו "על מוצא המינים" משנת 1859, צ'ארלס דרווין הציע שבדומה לתכונות גופניות, תכונות פסיכולוגיות מתפתחות באמצעות "תהליך הברירה המינית" :
הפסיכולוגיה תתבסס על בסיס חדש, של רכישת יכולת וכח נפשיים בהדרגתיות"|צ'ארלס דארווין, "מוצא המינים" 1859, p.
שניים מספריו המאוחרים, "השתלשלות האדם והברירה ביחס למין" (1871) ו"ביטוי הרגשות באדם ובעלי חיים" (1872) חוקרים את הנושא של ההבדלים הפסיכולוגיים בין המינים.
השתלשלות האדם והבחירה ביחס למין מתייחס לברירה המינית באבולוציה האנושית, שחלק ממנה קשור לתכונות פסיכולוגיות.
חקר המגדר התפשט בשנות ה-70. במהלך תקופה זו פורסמו עבודות אקדמיות של חוקרים בנושא של לימודי מגדר.
בשנת 1978 יצא לאור הספר נשים ותפקידי מין: פרספקטיבה פסיכולוגית חברתית, שהיה אחד מספרי הלימוד הראשונים על הפסיכולוגיה שעומדת מאחורי אופן ההתנהגות של נשים ועל השפעת מין על תפקידים.
עבודות אקדמיות משפיעות התמקדו בפיתוח הנושא של המגדר.
בשנת 1966 הספר התפתחות הבדלי המין יצא לאור על ידי אלינור אי מקובי.
ספר זה בחן אילו גורמים משפיעים על התפתחות המגדר של ילד, כאשר בין הגורמים הוזכרו השפעות של הורמונים, למידה חברתית והתפתחות קוגניטיבית.
ב-1972 פורסם הספר Man and Woman, Boy and Girl, מאת ג'ון מאני, ודיווח על ממצאים של מחקר שנעשה עם נבדקים אינטר-מיניים.
לפי הספר, הסביבה החברתית שבה ילד גדל משמעותית יותר לקביעת המגדר מאשר הגורמים הגנטיים שנולד איתם.
רוב התיאוריות של מאני בנוגע לחשיבות הסוציאליזציה בקביעת המגדר זכו לביקורת חריפה, במיוחד בקשר לדיווח השגוי שהיה על הצלחה בשינוי מין לתינוקות.
בשנת 1974 יצא לאור הספר "הפסיכולוגיה של ההבדלים המינים".
לפי הספר, גברים ונשים מתנהגים בצורה דומה יותר מאשר בעבר.
בנוסף, לילדים ישנה השפעה מסוימת על ההגדרה המגדרית אליה הם גדלים, בין אם באמצעות בחירה של איזה מהורים לחקות, בין אם בבחירה בפעילויות של אחד המגדרים (כגון משחק עם בובות מול דמויות פעולה)
מחקר בין-תרבותי מצא הבדלים מגדריים במבחנים המודדים חברותיות ורגשיות.
לדוגמה, בסקאלות הנמדדות לפי חמש תכונות האישיות הגדולות נשים מדווחות באופן עקבי על רמה גבוהה יותר של נוירוטיות, נעימות, חום ופתיחות לרגשות, וגברים מדווחים יותר על אסרטיביות ופתיחות גבוהה לרעיונות.
עם זאת, קיימת חפיפה משמעותית בכל התכונות הללו בין גברים לנשים, כך שאישה מסוימת עשויה, למשל, להיות נוירוטית פחות מאשר רוב הגברים.
מחקרים בין-תרבותיים מצאו שונות בהבדלים בין המינים בתרבויות שונות.
ההבדלים בין המינים בתכונות האישיות היו גדולים יותר בתרבויות שוויוניות.
עם זאת, השונות בין אזורים מפותחים לפחות מפותחים הייתה בעיקר בין גברים, ופחות בין נשים.
גברים באזורים מפותחים היו פחות נוירוטיים, מוחצנים, מצפוניים ונעימים בהשוואה לגברים באזורים פחות מפותחים בעולם.
אצל נשים, לעומת זאת, לא נצפו הפרשים משמעותיים בתכונות האישיות בין אזורים.
הבדלים בתכונות אישיות הקשורות ישירות לרגש ולאמפתיה בין המינים נמדדים בסולם המקיאווליאניות.
אנשים עם ציונים גבוהים במימד הזה הם קרים מבחינה רגשית; דבר זה מאפשר להם להתנתק מאחרים ומערכים, ולפעול בצורה אגואיסטית שלא מונעת על ידי רגש, אמפתיה או מוסר.
במדגמים גדולים של סטודנטים בארצות הברית, גברים בממוצע נמצאים במקום גבוה יותר במדד מאשר נשים.
בנוסף, לזכרים יש ייצוג יתר במדדים גבוהים מאוד, בעוד שלנקבות יש ייצוג יתר במדדים נמוכים מאוד.
מחקר מטא-אנליזה של 355 מחקרים משנת 2014 מצא כי אצל גברים ישנן רמות גבוהות משמעותית של נרקיסיזם מאשר נשים.
החוקרים ציינו כי מקור ההבדלים המגדריים בנרקיסיזם בתכונות אישיות שונות, כגון תחושת הזכאות והסמכות המוגברת של גברים.
גברים בממוצע הם אסרטיביים יותר ובעלי הערכה עצמית גבוהה יותר מנשים.
אצל נשים בממוצע ישנה רמה גבוהה יותר של מוחצנות, חרדה, אמון, ובמיוחד "רכות".
נהוג לסווג תחומי עניין לפי המודל של הולנד (ריאליסטי, חוקר, אמנותי, חברתי, יוזם, קונבנציונלי).
לפי חלוקה זו, גברים מעדיפים לעבוד עם דברים, בעוד שנשים מעדיפות לעבוד עם אנשים.
גברים גם נוטים יותר לנושאים ריאליסטיים וחקרנות, ונשים לנושאים אמנותיים, חברתיים וקונבנציונליים.
גברים מתעניינים יותר גם בהנדסה, מדע ומתמטיקה.
בתחום הרגשי, קיימים הבדלים בולטים בין המינים.
בהשוואה לגברים, נשים מדווחות על עוצמה גדולה יותר של השפעה רגשית, חיובית או שלילית.
נשים גם דיווחו על חוויה אינטנסיבית ותכופה יותר של רגשות כמו שמחה ואהבה, אך גם חוו יותר מבוכה, אשמה, בושה, עצב, כעס, פחד ומצוקה.
חווית גאווה הייתה תכופה ואינטנסיבית יותר עבור גברים מאשר נשים.
בהשוואה לגברים, נשים מדווחות על פחד מוגבר כאשר הן מדמיינות מצב בו הן נמצאות לבד בבית ורואות אדם זר התקרב לבית.
נשים גם מדווחות על יותר פחד במצבים שכוללים התנהגות עוינת ותוקפנית של גברים.
הדבקה רגשית מתייחסת לתופעה שבה רגשות של אדם הופכים דומים לרגשות של אנשים מסביב.
נמצא כי נשים מגיבות יותר לתופעה.
למעשה, נמצא כי בעוד שברגשות הקשורים לכעס החוויות הרגשיות היו חזקות יותר אצל גברים, אצל נשים הביטוי הרגשי החיצוני היה חזק יותר.
בנוסף, לגברים הייתה תגובה פיזיולוגית גבוהה יותר לגירויים שנועדו לעורר כעס.
בהתאם לגישה כי חוויה רגשית וביטוי חיצוני שלה הם שני דברים שונים, מחקר בחן הבדלים רגשיים באמצעות תגובות לצפייה בסרטונים ומצא כי לא הייתה עקביות בין החוויה הרגשית לביטוי הרגשי בתגובה לסרטונים.
בעוד שלגברים היו חוויות רגשיות חזקות יותר, אצל נשים הביטוי הרגשי היה חזק יותר, כאשר במקרה זה המונח חוויה רגשית מתייחס לעוררות הפיזיולוגית עקב גירוי חיצוני, וביטוי רגשי מתייחס לביטוי החיצוני של החוויה הסובייקטיבית.
נמצא כי הבדלים בחיברות יכולים לגרום להבדלים בין המינים הן ברגש והן בדפוסי פעילות המוח.
הפסיכולוגית אן קרינג טוענת כי "זה לא נכון להצהיר באופן גורף שנשים יותר רגשניות מגברים, אלא שנשים מציגות את רגשותיהן יותר מגברים".
בשני מחקרים שערכה נמצא כי נשים מביעות פנים יותר מגברים בכל הנוגע לרגשות, חיוביים ושליליים כאחד.
חוקרים אלו הגיעו למסקנה שנשים וגברים חווים את אותה כמות רגשות, אך יש סיכוי גבוה יותר לנשים להביע את רגשותיהן.
ידוע שאצל נשים בלוטת הדמעות הן בעלות צורה שונה מבחינה אנטומית מאשר לגברים בנוסף לכך, יש להן כמות גדולה יותר של ההורמון פרולקטין, הקיים בבלוטות הדמעות אצל מבוגרים.
בעוד שבנות ובנים בוכים בערך באותה כמות בגיל 12, עד גיל 18, נשים בדרך כלל בוכות פי ארבעה יותר מגברים, דבר שניתן להסביר על ידי רמות גבוהות יותר של פרולקטין.
לפי הספרות העדכנית, מחקרים הראו כי נשים מפגינות יותר אמפתיה מאשר גברים.
נשים מתפקדות טוב יותר מגברים במבחנים הכוללים פרשנות רגשית, כגון הבנת הבעות פנים ואמפתיה.
כמה מחקרים טוענים שההבדלים במחקרים קשורים לזהות המגדרית שנתפסת על ידי הנבדק ולציפיות המגדריות כלפיו, שמשפיעות על הסטריאוטיפים המגדריים הקיימים.
מספר מחקרים לא מצאו הבדלים באמפתיה בין נשים לגברים, והם מציעים שההבדלים המגדריים שנמצאו הם למעשה תוצאה של הפרשי מוטיבציה של הנבדקים.
חלק מהחוקרים טוענים שמכיוון שההבדלים באמפתיה נעלמים במבחנים שבהם לא ברור שאמפתיה נחקרת, גברים ונשים אינם שונים ביכולת שלהם לחוות אמפתיה, אלא במידת האמפתיה שהם היו רוצים להראות לעצמם ולאחרים.
נשים טובות יותר בזיהוי הבעות פנים, עיבוד וביטוי של רגשות באופן כללי.
בעוד שגברים היו טובים יותר בזיהוי התנהגות ספציפית הכוללת כעס, תוקפנות ואיומים מרומזים.
הבדלים קטנים אך מובהקים סטטיסטית בין המינים הם במבחן "קריאת התודעה" שמודד יכולת להבנת מצבים רגשיים של אחרים.
בסך הכללי, לנקבות יש יתרון בזיהוי רגשות לא מילוליים.
ישנם כמה הבדלים בין המינים באמפתיה הקיימים מלידה ונשארים עקביים ויציבים לאורך החיים.
נקבות נמצאו בעלות אמפתיה גבוהה יותר מגברים, בעוד שילדים שנמצאה אצלם אמפתיה גבוהה יותר ללא קשר למין שלהם, ממשיכים להיות עם אמפתיה גבוהה יותר לאורך כל ההתפתחות שלהם עד לבגרות.
ניתוח של כלים המודדים פעולות מוחיות כמו שינוי מתח בתגובה לגרוי חושי מצא שלנשים שראו סבל אנושי היו בפעילות המוחית צורות גל ERP גבוהות יותר מאשר לגברים.
מחקרים במבנה המח מצאו שלנקבות יש נפחים גדולים יותר של חומר אפור באזורים שונים במח.
בנוסף, אצל נקבות נמצא קשר חזק יותר בין אמפתיה רגשית לקוגניטיבית.
סביר להניח שההבדלים הללו בין המינים קשורים להבדלים ביולוגיים שמקורם באבולוציה ובתורשה האנושית.
הסבר אבולוציוני אפשרי להבדל, הוא שההבנה והמעקב סביב מערכות יחסים וקריאת מצבים רגשיים של אחרים הייתה חשובה במיוחד עבור נשים בחברות פרהיסטוריות עבור משימות כמו טיפול בילדים ויצירה ושימור של רשתות חברתיות.
לאורך הפרהיסטוריה הנקבות היו המטפלות העיקריות בילדים, כך שהדבר היה עשוי להוביל לכך שנשים הסתגלו יותר מבחינה נוירולוגית להיות מודעות יותר ולהגיב לביטויים לא מילוליים.
דבר שעשוי להסביר את ההבדלים בין המינים המודרניים בזיהוי רגשות ובאמפתיה.
למרות שמחקרים על הבדלים בין המינים במה שקשור לתוקפנות מראים שגברים נוטים בדרך כלל להפגין תוקפנות יותר מאשר נשים, לא ברור כמה מזה נובע מגורמים פנימיים וכמה מגורמים סביבתיים, כמו ציפיות מגדריות.
תוקפנות קשורה קשר הדוק עם הגדרות תרבותיות של "גברי" ו"נשי".
ישנם אופנים במצבים מסוימים שנשים מפגינות תוקפנות שווה לגברים או יותר מאשר גברים, אם כי פחות באופן פיזי; לדוגמה, נשים נוטות יותר להשתמש בתוקפנות ישירה באופן פרטי, כשאנשים אחרים לא יכולים לראות אותן, וכן יש סיכוי גבוה יותר שיגלו תוקפנות עקיפה בפומבי.
מחקרים מראים שאם שלוקחים בחשבון את גורם הפרובוקציה, ההבדלים בין המגדרים מצטמצמים מאוד.
זה מחזק את הטענה כי לנורמות של תפקידי מגדר יש חלק גדול בהבדלים בהתנהגות אגרסיבית בין גברים לנשים.
הבדלים בין המינים בתוקפנות הם אחד הממצאים החזקים והעתיקים ביותר בפסיכולוגיה.
גברים ללא קשר לגיל עסקו יותר בתוקפנות פיזית ומילולית, בעוד נקבות עסקו יותר בתוקפנות עקיפה כמו הפצת שמועות או רכילות.
התוקפנות הגברית גדולה יותר הן בילדות והן בגיל ההתבגרות.
ההבדל המשמעותי בין המינים הוא בסוג התוקפנות: פיזי או מילולי.
גברים נוטים יותר לבריונות ברשת מאשר נקבות.
מבחינת נתונים באוכלוסייה הכללית, גברים עוסקים בפשע ובעיקר בפשיעה אלימה יותר מנשים.
הקשר בין טסטוסטרון לתוקפנות נתון במחלוקת רבה בקהילה המדעית, וראיות לקשר סיבתי בין השניים הביאו למסקנות סותרות.
כמה מחקרים מצביעים על כך שרמות הטסטוסטרון עשויות להיות מושפעות מהשפעות סביבתיות וחברתיות.
מבחינת גילאים, המעורבות בפשיעה עולה בדרך כלל בתקופה של שנות העשרה המוקדמות עד אמצע גיל העשרה, שהיא מקבילה גם לעלייה של רמות הטסטוסטרון.
למרות ההשערות, כמעט כל המחקרים על עבריינות נוער וטסטוסטרון אינם משמעותיים.
רוב המחקרים מצאו גם שטסטוסטרון קשור לגורמים אחרים כגון התנהגויות מסוימות או לתכונות אישיות הקשורות לפלילים כמו התנהגות אנטי-חברתית ואלכוהוליזם.
הבדלים בין המינים בנטייה מוסרית מגלים שנשים נוטות למוסר המבוסס יותר על טיפול (אתיקה של דאגה) בעוד גברים נוטים למוסר המבוסס על צדק.
זה מתבסס בדרך כלל על העובדה שלגברים יש חשיבה יותר תועלתנית מעט יותר, בעוד שאצל נשים החשיבה יותר דאנטולוגית (ששמה דגש על הפעולות ולא על התוצאה).
באופן כללי לנשים יש רגישות מוסרית גדולה יותר מגברים.
באמצעות חמשת העקרונות המוסריים של טיפול, הוגנות, נאמנות, סמכות וטוהר (בהתבסס על תאוריית היסודות המוסריים), אצל נשים נמצאו באופן עקבי ציונים גבוהים יותר בטיפול, הוגנות וטוהר ב-67 תרבויות.
מצד שני, ההבדלים בין המינים בנאמנות ובסמכות היו קטנים בגודלם ושונים מאוד בהקשרים תרבותיים.
בקרב מדינות, הבדלים בין המינים בכל היסודות המוסריים ביחס לנושאים תרבותיים, סוציו-אקונומיים ומגדריים גדולים יותר בתרבויות אינדיבידואליסטיות, מערביות ושוות מגדר.
ניתוח מחקרים שבחנו אינטליגנציה באמצעות מבחנים שונים מצא בהם חוסר אמינות מחקרים מכיוון שרובם מכילים ממצאים של הבדלים קוגניטיביים בין הזכרים והנקבות, אך מתעלמים מאלה שאינם מראים הבדלים כלשהם, ויוצרים מאגר מידע מוטה.
מכל מקום, ההבדלים שנמצאו, מיוחסים לגורמים חברתיים וביולוגיים כאחד.
בעבר חשבו שהבדלים בין המינים במשימות קוגניטיביות ובפתרון בעיות לא התקיימו עד גיל ההתבגרות.
עם זאת, נכון לשנת 2000, עדויות הצביעו על כך שהבדלים קיימים בשלב מוקדם בהתפתחות.
לדוגמה, חוקרים גילו שילדים בני שלוש וארבע היו טובים יותר במיקוד מאשר בנות באותו גיל.
בנות בגיל ההתבגרות, לעומת זאת, הצטיינו בלזכור רשימות של מילים.
ההבדלים הללו בין המינים בקוגניציה מתייחסים לדפוסי יכולת ולא לאינטליגנציה הכוללת.
בממוצע, הנקבות מצטיינות ביחס לזכרים במבחנים המודדים זיכרון.
יש להם יתרון במהירות עיבוד שכוללת אותיות, ספרות ומשימות של מתן שמות במהירות.
נקבות נוטות להיות בעלות זיכרון מיקום אובייקט וזיכרון מילולי טוב יותר ומתפקדות טוב יותר בלמידה מילולית.
בנוסף, הן מצליחות יותר בהתאמת פריטים ומשימות דיוק, כגון הנחת יתדות לתוך חורים ייעודיים.
במשימות מבוך והשלמת שבילים, זכרים לומדים את המסלול של המטרה בפחות פעמים מאשר נקבות, אבל הנקבות זוכרות חלק גדול יותר של נקודות הציון שהוצגו.
זה מראה על כך שנקבות משתמשות בנקודות ציון במצבים יומיומיים כדי להתמצא יותר מזכרים.
נקבות היו טובות יותר לזכור אם חפצים החליפו מקום או לא.
מחקרים אמפיריים של אינטליגנציה כללית אצל גברים ונשים הראו תוצאות לא עקביות, והראו שאין הבדלים משמעותיים ועקביים ב-IQ הממוצע בין שני המינים.
למרות שברוב הממצאים לא היה הבדל משמעותי, בחלק מהם נמצאו הבדלים שונים.
לדוגמה, בדיקות מסוימות גילו שנשים הצליחו יותר ביכולות המילוליות בעוד שגברים הפגינו טוב יותר ביכולות החזותיות.
יתרון נשי אחד הוא בתחום המילולי, כגון אוצר מילים, הבנת הנקרא, דיבור וכתיבת חיבורים.
זכרים הצטיינו יותר בהדמיה מרחבית, תפיסה מרחבית ויצוגים מנטליים של אובייקטים תלת־ממדיים.
חוקרים המליצו להתייחס לחלק מההבדלים כהבדל שמקורו באינטליגנציה של כישורים מולדים בנוגע לכך שנשים מצטיינות יותר בתחומים מילוליים, תפיסתיים וויזואליים מרחביים, ואילו גברים במשימות ויזואליות מרחביות.
ישנם הבדלים ביכולת של זכרים ונקבות בביצוע משימות מסוימות, כגון סיבוב של עצמים במרחב, שלעיתים קרובות מסווגים כיכולת מרחבית''.
ההבדלים הללו היו בולטים יותר כאשר הייתה התייחסות סטראוטיפית למגדר לפני המחקר, כמו לשאול את הנבדקים מה המגדר שלהם לפני הניסוי.
הבדלים נראו גם בקורלציה עם ניסיון מחשב ותרגול משחקי וידאו, כאשר 10 שעות של אימון במשחקי וידאו מפחיתים את הפער.
יתרונות גברים מסורתיים אחרים, כמו בתחום המתמטיקה פחות ברורים; אך ייתכן שההבדלים עשויים להיגרם מהשפעות של סטריאוטיפים על נשים.
ישנם אף מחקרים עדכניים שלא מראים שום הבדל.
באזורים מסוימים, במיוחד במדינות ערב, נצפו הבדלים בין המינים ביכולת המתמטית לטובת בנות ונשים, ובמדינות שוות מגדר מתבטל ההבדל המסורתי, דבר שמדגיש את החשיבות של ההשפעות החברתיות.
למרות שלנקבות יש ביצועים פחותים ביכולות מרחביות בממוצע, יש להן ביצועים טובים יותר במהירות עיבוד של אותיות, ספרות ומשימות שמות מהירות, זיכרון מיקום אובייקט, זיכרון מילולי, וגם למידה מילולית.
התוצאות ממחקרים על הבדלים בין המינים בזיכרון הן מעורבות ולא עקביות, שכן חלק מהמחקרים לא מראים הבדל, ואחרים מראים יתרון נשי או גברי.
נקבות נוטות להיות טובות יותר במשימות זיכרון אפיזודיות, להיות עם גישה מהירה יותר לזיכרונות שלהן מאשר גברים, ולהשתמש במונחים רגשיים יותר בתיאור זיכרונות.
נקבות גם טובות יותר בזכירת מילים אקראיות, זיכרון סמנטי וזיכרון אוטוביוגרפי.
גברים נוטים יותר לקבל את תמצית האירועים במקום להיות מודעים לפרטים ספציפיים.
גברים גם זוכרים יותר מידע עובדתי כמו זיכרונות ילדות טוב יותר מנשים, ויש להם גם זיכרונות מבוססי מרחב מוגברים.
גברים טובים יותר במה שקשור לניווט, כמו לדעת את הכיוונים של הצפון והדרום.
נשים משתמשות יותר בנקודות ציון ובסימני כיוון לניווט מרחבי.
כמו כן, אסטרדיול, הורמון המצוי בנשים, משפיע על הלמידה והזיכרון.
אסטרדיול משפיע על החלק של התפקוד הקשור לזיכרון במוח מכיוון שהוא שומר על תפקוד קוגניטיבי על ידי הגברת צמיחת רקמת העצבים במוח כדי לסייע בשמירה על הזיכרון.
ההבדלים בין גברים ונשים בהקשר של משחק בילדות קשורים להבדלים בתפקידי המגדר.
מחקר על "רכישת מיומנויות תנועה בסיסיות" מצא שלמרות שרמת השליטה במיומנויות מסוימות הייתה כמעט זהה עבור בנים ובנות כאחד, לאחר גיל מסוים לבנים יש כישורי שליטה טובה יותר באובייקטים מאשר לבנות.
לחלק מההבדלים המגדריים המשפיעים על משחקים בילדות מוצעים הסברים ביולוגיים.
מחקר של אלכסנדר, וילקוקס ווודס הוביל למסקנה שהעדפות של סוגי צעצועים הן מולדות, משום שהתינוקות במחקר הבחינו חזותית בין בובות למשאיות, כאשר הבנות העדיפו את הבובות, והבנים העדיפו את המשאיות.
קיימות תיאוריות פסיכולוגיות לגבי התפתחות וביטוי של הבדלים בין המינים במיניות האנושית.
תיאוריות אלה עולות בקנה אחד עם ההנחה המקובלת שגברים מסכימים יותר למין מזדמן וכן שיש להם מספר גבוה יותר של בני זוג מיניים מאשר נשים.
גישה סוציוביולוגית מיישמת ביולוגיה אבולוציונית על המיניות האנושית, תוך שימת דגש על הצלחה של הרבייה בעיצוב דפוסי התנהגות מינית.
לפי סוציוביולוגים, מכיוון שההשקעה ההורית של נשים ברבייה גדולה מזו של גברים, משום שזרע מצוי יותר מביציות, ובגלל העובדה שנשים צריכות להקדיש אנרגיה רבה להולדת צאצאיהן מבחינת תהליך הריון ולידה, נשים יטו להיות הרבה יותר סלקטיביות במין, שעשוי להוביל להריון.
דבר שמשפיע על בחירת בני זוג.
ייתכן שלא ניתן יהיה לבדוק במדויק תיאוריות סוציו-ביולוגיות ביחס למין מזדמן בחברה העכשווית, מכיוון שהיא שונה בתכלית מהחברות האנושיות הקדומות שבהן התרחשה הברירה הטבעית ביותר לתכונות מיניות.
תיאוריות ניאואנליטיות מבוססות על הנחה כי אמהות, בניגוד לאבות, נושאות באחריות העיקרית לטיפול בילדים ברוב המשפחות והתרבויות; תינוקות זכרים ונקבות כאחד יוצרים אפוא התקשרות רגשית עזה לאמם, אישה.
לפי התאורטיקנית הפסיכואנליטית הפמיניסטית ננסי צ'ודורו, בנות נוטות לשמר את ההתקשרות הזו לאורך כל החיים ולהגדיר את הזהות שלהן במונחים יחסיים, בעוד שבנים חשים צורך לדחות את ההתקשרות האימהית הזו כדי לפתח זהות גברית.
על פי תאוריית הלמידה החברתית, המיניות מושפעת מהסביבה החברתית.
תיאוריה זו מציעה כי גישות והתנהגויות מיניות נלמדות באמצעות התבוננות במודלים לחיקוי כגון הורים ואנשי תקשורת, וכן באמצעות חיזוקים חיוביים או שליליים להתנהגויות התואמות או נוגדות לתפקידים מגדריים מבוססים.
הפרעת התנהגות בילדות והפרעת אישיות אנטי-חברתית של מבוגרים וכן הפרעות שימוש בחומרים שכיחות יותר בקרב גברים.
הפרעות מצב רוח רבות, הפרעות חרדה והפרעות אכילה שכיחות יותר אצל נשים.
הסבר אחד הוא שגברים נוטים להחצין מתח בעוד שנשים נוטות להפנים אותו.
ההבדלים בין המינים שונים במידה מסוימת בין תרבויות שונות.
גברים ונשים אינם נבדלים זה מזה בשיעורי הפסיכופתולוגיה הכוללים שלהם; עם זאת, הפרעות מסוימות שכיחות יותר בנשים, ולהפך.
לנשים יש שיעורים גבוהים יותר של חרדה ודיכאון (הפרעות הפנמה) ולגברים יש שיעור גבוה יותר של שימוש בסמים והפרעות אנטי-חברתיות (הפרעות חיצוניות).
ההנחה היא שחלוקת הכוח והאחריות המוטלת על כל מין הם קריטיים לנטייה זו.
כלומר, נשים מרוויחות פחות כסף מגברים, נוטות לקבל עבודות עם פחות כוח ואוטונומיה, ומגיבות יותר לבעיות של אנשים בסביבה החברתית שלהן.
שלושת הגורמים הללו יכולים לתרום לנטייה של נשים לחרדה ודיכאון.
ההצעה היא שפרקטיקות חברתיות המעודדות הערכה עצמית גבוהה ושליטה יועילו לבריאות הנפשית של נשים וגברים כאחד.
במחקר רואיינו 18,572 נשאלים בני 18 ומעלה על 15 תסמינים פוביים, לשם אבחנות המבוססות על קריטריונים לאגורפוביה, פוביה חברתית ופוביה פשוטה.
בקרב נשים היו שיעורים גבוהים משמעותית של אגורפוביה ופוביה פשוטה; עם זאת, לא נמצאו הבדלים בין גברים לנשים בפוביה חברתית.
הפוביות הנפוצות ביותר עבור נשים וגברים כאחד כללו עכבישים, חרקים, עכברים, נחשים וגבהים.
ההבדלים הגדולים ביותר בין גברים לנשים בהפרעות אלו נמצאו בסימפטומים האגורפוביים של "יציאה מהבית לבד" ו"להיות לבד", ובשני תסמינים פוביים פשוטים, הכוללים פחד מ"כל חיה לא מזיקה או מסוכנת" ו"סערות", כאשר באופן יחסי נשים סובלות יותר משתי הפוביות.
נשים נוטות יותר מגברים לסבול מדיכאון.
מחקר אחד משנת 1987 מצא תמיכה אמפירית מועטה לכמה הסברים שהוצעו, כולל ביולוגיים, וטען שכאשר נשים מדוכאות הן נוטות לרומינציה (מחשבות חזרתיות), מה שעשוי להגביר את הדיכאון, בעוד גברים נוטים להסיח את דעתם בפעילויות.
למרות שלנקבות יש יותר מחשבות וניסיונות אובדניים, והן מאובחנות עם דיכאון יותר מגברים, גברים מתים הרבה יותר כתוצאה מהתאבדות.
התאבדות של גברים קיימת פי 4 יותר מאשר בקרב נשים.
כמו כן, למרות שאצל נשים ישנם, מבחינה מספרית, יותר ניסיונות התאבדות, גברים בוחרים בשיטות אלימות יותר, כמו רובים.
נשים נוטות יותר להשתמש בשיטות שונות כמו מנת יתר של סמים או רעל.
אחת הסיבות המוצעות לפערים אלו היא סוציאליזציה: גברים צפויים להיות עצמאיים וחוששים להראות חולשה או רגשות, בעוד שנשים מעוּדדוֹת לחלוק רגשות ולהסתמך על תמיכה מאחרים.
האפידמיולוגיה של הפרעת הספקטרום האוטיסטי שכיחה פי 4 בקרב גברים מאשר נשים.
על פי מחקר שבחן את הפער בין השכיחות של ASD לבין מה שמאובחן בפועל, יש יחס של 2:1 בין זכרים לנקבות שאינם מאובחנים.
אותו נתון מצביע על כך שלנקבות יש ייצוג חסר באבחון.
"המוח הגברי הקיצוני" או תאוריית האמפתיה-מערכתית רואה בספקטרום האוטיסטי גרסה קיצונית של הבדלים בין גברים לנשים בנוגע ליכולות מערכתיות ואמפתיה.
זו סיבה אפשרית לכך שלגברים עם ASD יש ציונים גבוהים יותר במבחני מערכת מאשר נשים עם ASD.
הצגת הסימפטומים אצל נשים עם ASD אינה בולטת כמו אצל גברים.
נקבות מסוגלות להתמודד טוב יותר עם הסימפטומים ולעיתים קרובות מסתירות אותם כדי להיות מסוגלות להשתלב חברתית וליצור מערכות יחסים.
הסבר אפשרי הוא שלנשים עם ASD יש יותר מצוקה רגשית פנימית, בעוד שלגברים יש בדרך כלל יותר בעיות חברתיות חיצוניות.
הסבר אפשרי לשונות בין גברים לנשים מבחינת אוטיזם הוא לפי השערת האפקט המגן הנשי, לפיה כדי שנשים יפתחו אוטיזם דרושה התפתחות גדולה יותר של מוטציות גנטיות מאשר גברים, דבר שמצמצם את הסיכויים שלהן לפתח אוטיזם.
גם גורמים ביולוגיים וגם גורמים חברתיים / סביבתיים נחקרו על השפעתם על ההבדלים בין המינים.
קשה להפריד בין ההשפעה הביולוגית להשפעה הסביבתית.