tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האג'י גיראי הראשון מת בשנת 1466 והובא לקבורה במאוזוליאום (Dürbe דירבה) שבנייתו בסאלאצ'יק הושלמה בשנת 1501. לפי הכרוניקן הטורקי אנקרלי חכים יחיה, ייתכן כי הורעל, אולי כנקמה על תמיכתו במלך הפולני קזימיר במלחמה נגד אחמד ח'אן, המנהיג החדש של האורדה הגדולה.
הוא עורר גם את קנאתם של ראשי השבטים המקומיים.
אחרי מות האג'י גיראי, יורשו היה אחד מבניו, נורדוולט ח'אן.
אולם קרים נכבשה לזמן קצר על ידי צבאות של האורדה הגדולה והיה זירה למלחמת ירושה בין בניו, בעיקר בין נור דוולט ובין מנגלי גיראי.
בכרוניקה בת זמנו, של יאן דלוגוש נכתב כי האג'י גיראי היה איש בעל ערכים אנושיים ומנהיג שכלכל היטב את ממלכתו
הוא נשאר פופולרי גם בזכרונו הקולקטיבי של עמו שכינה אותו "המלאך" - Melek.
בחייו גילה סובלנות כלפי דתות אחרות, התפלל בפני האיקונין של מרים הקדושה במנזר-מערה אוספנסקי (מנזר עליית מרים) בקירק ייר, על יד בחצ'יסראי ואף תרם תרומה לקפלת המנזר
הח'אן ארח לא פעם אצילים פולנים וליטאים, ותחת שלטונו, הסוחרים הפולנים בדרך לקאפה נהנו מהגנה מיוחדת.
לפי הכרוניקה של ג'נבי, היו לו 12 בנים.
לעומת זאת, לפי אבולגאזי היו לו 8 בלבד:
לפי הכרוניקות הרוסיות, נודלו לו חמישה בנים:
האבנים של ונציה (The Stones of Venice) היא מסה של שלושה כרכים על אמנות ואדריכלות ונציאנית שחוברה על ידי היסטוריון ומבקר האמנות האנגלי ג'ון ראסקין, המסה פורסמה לראשונה בשנים 1851-1853.
הספר בן שלושת הכרכים בוחן ארכיטקטורה ונציאנית בפירוט ומתאר למשל מעל שמונים כנסיות מהעיר ונציה.
הספר עוסק בארכיטקטורה של ונציה דרך ניתוח תקופות בהיסטוריה של העיר החל מהתקופה הביזנטית, הגותית והרנסאנסית.
במקביל לפן האדריכלי מנתח רסקין את הפן החברתי והאומנותי של העיר.
רסקין הגיע לוונציה במטרה להוכיח כיצד העקרונות האדריכלים שהדגים בספרו "שבעת המאורות של האדריכלות" באים לידי ביטוי בעיר ונציה, זה היה ביקורו השני בעיר לאחר שביקר בה בחורף של שנת 1849. הכרך הראשון מתוך השלושה של הספר יצא לאור בשנת 1851.
הספר מלווה ברישומים ושרטוטים שנעשו על ידי רסקין והוא אף השתמש בצילומים שצילם בעיר לאחר שרכש מצלמה המצלמת בעזרת טכניקת הדאגרוטיפ.
הספר עורר עניין רב בבריטניה הוויקטוריאנית ואמנים ואדריכלים רבים הושפעו ממנו.
בשנת 2010 כתב הפילוסוף הבריטי רוג'ר סקרוטון כי הספר היה "התיאור הגדול ביותר באנגלית של מקום מקודש על ידי מבנים".
האבירים הרוסיים הוא שמו של הצוות האווירובטי של חיל האוויר הרוסי שהוקם עם נפילת ברית המועצות בשנת 1991.
מטוסם העיקרי הוא הסוחוי 27, הנחשב למטוס חזק בעל יכולת תמרון מעולה, כשבסיס היחידה נמצא בבסיס קובינקה שבמחוז מוסקבה.
הצוות הוקם באפריל 1991 על מנת לשווק מחדש את רוסיה בעולם ולסייע באיסוף תרומות בשל המצב הכלכלי הקשה בשנות ה-90. את הסיור הראשון שלהם מחוץ לרוסיה האבירים עשו בבריטניה ולאחר מכן היו בארצות הברית, צרפת, הולנד ומדינות נוספות.
בכל מקום אליו הגיעו קצרו מחמאות והפגינו יכולת ביצוע גבוהה.
ב-1995 התאמן הצוות הרוסי, שלושה מטוסים, בשמי וייטנאם.
במהלך נחיתה במזג אוויר גרוע התרסק כל המבנה ושלושה טייסים נהרגו.
היה נדמה שזה סופו של הצוות, אולם מספר חודשים אחר כך הקים חיל האוויר הרוסי את הצוות מחדש.
בשנת 2009 אירעה תאונה קטלנית, במהלך הסלון האווירי במוסקבה, כאשר שניים ממטוסי ה-Su-27 של הצוות האווירובטי התנגשו זה בזה בעת אימון לקראת המפגן.
מוביל הצוות, קולונל איגור טקאצ'נקו, נהרג והטייס השני נפצע ונזק רב נגרם על הקרקע במקום התרסקות המטוסים.
התאונה גרמה לעצירה זמנית של השתתפות הצוות הזה, אך כעבור מספר ימים הם הופיעו בכל זאת במבנה חסר בן 4 מטוסים, במקום שישה.
כיום הם נחשבים אורחים מבוקשים בסלונים האוויריים השונים.
האבן המדברת הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור הופיע לראשונה בגיליון אוקטובר 1955 של כתב העת The Magazine of Fantasy and Science Fiction.
הסיפור תורגם לעברית בגיליון מספר 2 של כתב העת פנטסיה 2000, ושוב 2014 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 4. הסיפור האבן המדברת הוא הסיפור השני של אסימוב בו הופיע החוקר ונדל אורת', שהופיע גם בסיפורים הפעמון המזמר, הלילה הגווע והמפתח.
לארי ורנדסקי, מהנדס חללונאוטיקה שממוקם לבדו על תחנה חמש, מגלה עניין בסיליקונים, צורת חיים מבוססת סיליקון הנמצאת על אסטרואידים.
היצורים גדלים בדרך כלל לעובי מקסימלי של 5 סנטימטרים וניזונים מקרינת גאמא של מחצבים רדיואקטיביים.
בנוסף לכך לפי חלק מההשערות הם טלפתיים.
כאשר חללית משא בשם רוברט ק' נוחתת בתחנה לשם תיקון במנוע, עם סיליקון ענק בקוטר של מעל 30 סנטימטרים, ורנדסקי מסיק כי היצור הגיע ממקום עשיר במיוחד באורניום.
ורנדסקי מחבל במנוע וקורא לרשויות, אך לפני שספינת הסיור מגיע אל החללית, רוברט ק' נפגעת על ידי מטאורואיד, אשר הורג את אנשי צוותה של החללית.
הסיליקון עצמו נפגע אנושות מנפילת הלחץ הפיתאומית.
כאשר הוא מתושאל, מכריז הסיליקון הגוסס כי הקואורדינטות של הבית שלו כתובות על ה"אסטרואיד".
האג'רה ח'אן (באורדו: ہاجرہ خان; נולדה ב-29 בדצמבר 1993) היא כדורגלנית פקיסטנית, והקפטן של נבחרת פקיסטן בכדורגל נשים.
היא משחקת בתפקיד חלוצה או קשרית.
היא הצטרפה לנבחרת הלאומית ב-2009 ומובילה אותה כקפטן מאז 2014.
ח'אן נולדה ב-29 בדצמבר 1993 בקראצ'י, פקיסטן.
מגיל צעיר חלמה להיות ספורטאית מקצועית, אך לא שיחקה אז כדורגל, אלא התמקדה בכדורסל ואתלטיקה.
היא התגלתה על ידי מאמנת מועדון כדורגל נשים דייה (DWFC), סעדיה שייח', כשערכה הליכי גיוס להקמת קבוצה מחוזית.
ח'אן שיחקה לראשונה בגיל 14 והבקיעה תשעה שערים בשלושה משחקים עבור DWFC, אשר זיכה אותה בתואר מלכת השערים של הטורניר.
בינואר 2014 החליטה לעזוב את DWFC ולהצטרף למועדון בלוצ'יסטן יונייטד.
ח'אן זכתה באליפות פקיסטן בכדורגל נשים עם קבוצה זו ב-2014, והבקיעה את השער היחיד נגד המועדון הקודם שלה בגמר.
לאחר מכן היא קיבלה הצעה לשחק עבור המועדון המלדיבי Sun Hotels and Resorts FC (SHR) באליפות האיים המלדיביים בכדורגל נשים.
בקיץ 2015, ח'אן הייתה במבחנים בגרמניה למשך חודש, אך לא יכלה לקבל הצעה לבוא לשחק עבור מועדון גרמני בדואיסבורג, בשל בעיות ויזה.
ח'אן חזרה הביתה והמשיכה לשחק במועדונים בלוצ'יסטן יונייטד ו-SHR, ובנבחרת פקיסטן.
היא הכדורגלנית הפקיסטנית היחידה (מכל מגדר) להבקיע 100 שערים בקריירת המועדון.
מועדון כדורגל נשים בלוצ'יסטן יונייטד, קטה, פקיסטן
מועדון כדורגל נשים דייה (DWFC), קראצ'י, פקיסטן
שנהקבוצהמשחקיםשערים2008-13מועדון כדורגל נשים דייה (DWFC)21412013-14Sun Hotels and Resorts Football Club (SHR)532014-הווהמועדון כדורגל נשים בלוצ'יסטן יונייטד (BUWFC)1353
בשנת 2009, ח'אן הצטרפה לנבחרת פקיסטן למשחקי דרום אסיה 2010 שנערכו בדאקה, בנגלדש.
לאחר השתתפותה באירוע הזה, איחוד הכדורגל של פקיסטן (PFF) בחר בח'אן להשתתף בקורס אימון כדורגל נשים מטעם פיפ"א בקולומבו, סרי לנקה.
בדצמבר 2010, היא שיחקה במשחקי הבכורה של אליפות נשים SAFF (פדרציית הכדורגל של דרום אסיה), והגיעה עם נבחרת פקיסטן לחצי הגמר.
ח'אן עשתה היסטוריה כשהוזמנה למבחנים בגרמניה מטעם שלושה מועדונים בגיל 21, הכדורגלנית הראשונה מפקיסטן להיות מגויסת מטעם קבוצה בינלאומית.
היא אז הפכה לכדורגלנית הפקיסטנית הראשונה (מכל מגדר) לחתום על חוזה בינלאומי ב-2014 כשהצטרפה למועדון SHA באיים המלדיביים.
היא הייתה לקפטן הנבחרת הלאומית של פקיסטן בגיל 20.
במשחקי החוף של דרום אסיה בשנת 2011, שנערכו בהמבנטוטה, סרי לנקה, ח'אן שיחקה עבור נבחרת פקיסטן, וזכתה במדליית ארד.
ח'אן, שמופיעה תדיר בפרסומות, כולל לקוקה קולה, ומשמשת גם כשגרירת UNICEF, מנצלת את הניראות הלאומית והבינלאומית שלה כדי לקדם תנאים שוויוניים יותר עבור נשים בספורט בפקיסטן, וכן לקדם השתתפות מוגברת של ילדות ונשים בספורט.
כשבמחנה אימונים ב-2018 השכר לנשים היה $3 ליום, לעומת $10 ליום לגברים, היא הקימה קול מחאה, אליה הצטרפו שחקניות אחרות בקבוצה.
המחאה הצליחה, ובאפריל 2018 הודיעה הממשלה שתעלה את שכרן של הנשים להשתוות לזו של הגברים.
מחאה זו הצטרפה למחאות גוברות מצד כדורגלניות ברחבי העולם באשר לתנאים בענף.
לדבריה של ח'אן, בפקיסטן - אשר מדורגת שנייה מהסוף ביחס לנשים במדד הפערים המגדריים הגלובלי - יש יחס שלילי ואף תוקפני כלפי ספורטאיות.
במגרש הביתי, כדי לשפר את רמת הכדורגל של נשים בפקיסטן, היא מארגנת משחקים ידידותיים ומשחקי ראווה עבור הנבחרת, שבלתי פעילה במרחב הבינלאומי מזה שלוש שנים.
משום שאין לנבחרת מתקני אימונים, תקציבים ותשתיות, ואין לה השתייכות לפיפ"א, היא לא תוכל להשתתף במשחקי אסיה 2018. ברמה הבינלאומית, ח'אן הצטרפה לקהילות כגון Right To Play וכן Equal Playing Field, איגוד בינלאומי שמקדם כדורגל נשים, הן באמצעות משחקים והן בהעלאת מודעות ושיתוף מידע.
היא מעידה שהיחס משתפר, אם כי לאט, כמו למשל ברגיעה ביחס להופעת נבחרת הנשים במכנסיים קצרים במשחקים.
ח'אן הגישה TED Talk באפריל 2018, באסלאמאבאד, ויש לה תוכניות לפתוח אקדמיה לספורט עבור נשים וילדות.
האבן הוא סרט דרמה ומותחן רוסי בבימויו של ויאצ'סלב קמינסקי (בארצות הדוברות אנגלית הסרט הופץ כ"היתום", Orphan).
הסרט מבוסס על רומן משנת 2009 בשם "לא לחיות" מאת יורי בריגאדיר.
הסרט שוחרר לאקרנים ב-19 בינואר 2012 בבכורה עולמית, כשלפני כן הוקרן בדצמבר 2011 בבתי קולנוע נבחרים ברוסיה.
הסרט שוחרר להפצה ב-DVD ב-16 בפברואר 2012. בסרט מככב הקומיקאי סרגיי סבטלאקוב כרוצח קר רוח, בתפקיד הרציני היחיד שלו בקולנוע.
כאשר בנו הבן ה-7 של איש עסקים ידוע נחטף, מתברר כי החוטף המסתורי לא דורש שום כופר.
הוא דורש מאיש העסקים להתאבד.
עד ליום המחרת עליו להחליט מי ימות: הילד שלו או הוא עצמו.
האבלט נייט בראון היה אמן ומאייר אנגלי.
ידוע בשם העט שלו, פיז, הוא אייר ספרים מאת צ'ארלס דיקנס, צ'ארלס לבר והריסון איינסוורת'.
בנו היה המאייר גורדון פרדריק בראון.
האבלט נייט בראון נולד באנגליה, בלמבת' (ליד לונדון) בקנינגטון ליין.
הוא היה הילד הארבע עשרה מבין חמש עשרה ילדי קתרין וויליאם לודר בראון.
על פי הביוגרף שלו ולרי בראון לסטר, פיז היה למעשה בנם הבלתי חוקי של אחותו הבכורה קייט והקפטן ניקולס האבלט מהמשמר הקיסרי של נפוליאון.
קיימת אי ודאות לגבי תאריך הלידה המדויק - 10 ביולי 1815 הוא התאריך שניתן על ידי ולרי בראון לסטר, נינו של נינו, אך מופיע גם בעותק של תעודת הקבורה שלו.
כשהיה בן 7 נטש אביו ויליאם בראון את המשפחה, שינה את שמו לברטון והפליג לפילדלפיה ושם נודע בציורי האקוורל שלו.
לאחר מכן הוכרז מותו של ויליאם בראון על ידי אשתו קתרין.
בראון למד אצל ויליאם פינדן, חרטות, ובסטודיו שלו קיבל את השכלתו האמנותית היחידה.
עם זאת, הוא לא התאים לחריטה, אבל במהלך 1833 קיבל פרס חשוב של החברה לאמנויות על ציור.
הוא נטש את החריטה בשנה שלאחר מכן והחל בעבודות אמנותיות אחרות, במטרה להפוך לצייר.
באביב 1836 פגש את צ'ארלס דיקנס.
בתקופה שבה חיפש דיקנס מישהו שיאייר את רשומות מועדון הפיקוויקים.
בראון הפך למאייר חוברתו הקטנה.
במהדורה המקורית של פיקוויקים, שהונפקה בהמשכים חודשיים מתחילת 1836 ועד סוף 1837. האיורים הראשונים צוירו ידי רוברט סימור, שהתאבד באפריל 1836. הלוחות הבאים היו של רוברט ויליאם בוס.
האבלט בראון וויליאם מייקפיס תאקרי ביקרו במשרד המו"לים עם דוגמאות מעבודותיהם לבדיקת של דיקנס.
הסופר העדיף את האיור של בראון.
הלוחות הראשונים של בראון עבור רשומות הפיקוויקים היו חתומות בשם "נמו", אך בשלישית כבר חתום בשם "פיז", שם בדוי ששמר עליו בעתיד.
פיז פיתח את הדמות סם ולר באופן גרפי בדיוק כפי שסימור פיתח את פיקוויקים.
דיקנס ופיז הפכו לחברים טובים ובשנת 1838 נסעו יחד ליורקשייר כדי לראות את בתי הספר שבהם הפך ניקולס ניקלבי לגיבור.
מאוחר יותר הם עשו כמה מסעות נוספים יחד כדי להקל על עבודת המאייר.
דמויות נוספות של דיקנס אויירו על ידי פיז בהמשך בניהם היו מייג'ור באגסטוק, גברת גאמפ, ודייוויד קופרפילד.
מתוך עשרת ספריו של דיקנס שפיז אייר, הידוע ביותר היה דייוויד קופרפילד.
בראון עשה כמה רישומים לפאנץ' בימיו הראשונים של המגזין וגם לקראת סוף חייו.
הוא עיצב את העטיפה של המגזין ששימשה במשך שמונה עשר חודשים מינואר 1842.
בנוסף לעבודתו עבור דיקנס, פיז אייר יותר מעשרים מהרומנים של לבר.
הוא גם אייר את הרומנים של האריסון איינסוורת' ופרנק סמדלי.
רוב עבודותיו של בראון נחרטו על לוחות פלדה מכיוון שהן נוצרו למהדורות גדולות בהרבה מלוחות העשויות מנחושת.
בראון התעצבן על כך שחלק מהתחריטים שלו הועברו לחריטת אבן על ידי המו"לים והודפסו כליטוגרפיות.
באופן חלקי במטרה למנוע טיפול כזה בעבודתו, הוא שורות של קווים על הלוח בכדי להשיג את מה שנראה כגוון אפור.
כאשר נעשה שימוש בחומצה, גוון זה נתן אפקט הדומה במידה מסוימת למצוטינט, שבאותה עת היה כמעט בלתי אפשרי להעביר אותו לאבן.
בראון עבד אצל אותם המוצאים לאור עד 1867, אז סבל ממחלה שגרמה לשיתוק.
לאחר שהחלים, הוא ייצר חיתוכי עץ רבים.
בשנת 1878 הוענקה לו קצבה על ידי האקדמיה המלכותית.
בריאותו החמירה בהדרגה עד שנפטר ב-8 ביוני 1882
האבל הוא נהר בצפון-מזרח גרמניה, הזורם במדינות גרמניה הבאות: מקלנבורג-מערב פומרניה, ברנדנבורג, ברלין וסקסוניה-אנהלט.
זהו יובלו הימני של האלבה ואורכו 325 קילומטרים.
עם זאת, המרחק הישיר ממקורו לפיו הוא רק 94 ק"מ.
ניתן לנווט ולשוט בו בחלק גדול מאורכו והוא מספק חוליה חשובה בחיבורי דרכי המים בין מזרח ומערב גרמניה, כמו גם מחוצה לה.
המקור של האבל נמצא באזור האגמים במקלנבורג, בין אגם מוריץ לעיר נויברנדנבורג.
אין מקור גלוי לעין בצורה של מעיין, אך מקורו של הנהר באגמים בסמוך לאנקרסגן, קרוב לדרום מזרח קו פרשת המים בין הצפון לים הבלטי.
משם הנהר זורם בתחילה דרומה, ובסופו של דבר מצטרף לאלבה, אשר בתורו זורם לים הצפוני.
כל נהר שמצפון-מזרח לו זורם לים הבלטי.
הנהר נכנס לברנדנבורג ליד העיירה Fürstenberg .
במסלולו העליון ובין ברלין לברנדנבורג יוצר ההאבל כמה אגמים.
היובל העיקרי של ההאבל הוא השפרה, שמצטרף להאבל בשפנדאו, רובע מערבי של ברלין, והוא ארוך יותר ומספק יותר מים מההאבל עצמו מעל המפגש.
היובל השני בגודלו הוא הריין, שנקרא בימי הביניים על ידי מתיישבים מהריין התחתון.
האזור סביב וצפון אמצע האוול נקרא האוולנד.
הוא מורכב מגבעות חוליות ומביצות נמוכות.
כמה קילומטרים מהנהר, לפני המפגש עם האלבה ליד האבלברג, נמצאים במדינת סקסוניה-אנהלט.
בשל שיפועו המינימלי הוא רגיש למים גבוהים באלבה.
אלא אם כן בשיטפונות קיצוניים, אם הסוללה של האלבה שקועה, זרימת האבל תשתפר על ידי גנבסדורף וורפלוטר (משהו כמו "נפילת גנבסדורף").
לפי תעלה זו, שפת האבל, שבאופן טבעי תהיה ליד האברברג, ממוקמת 11 ק"מ במורד הזרם.
מכיוון שמהלך האלבה יש שיפוע גבוה יותר מאשר האבל, ניתן לשמור על מפלס המים של האבל בהברברג 1.4 מטר מתחת לאלבה (בצומת תעלת התקשורת החוצה, מוגן באמצעות מנעול).
במקורות יווניים או לטיניים קודמים, שמו של הנהר נכתב גם כהולה, הבולה, האוולה.
שם הנהר האבל קשור ל־Haff, habe, hafen, MHG Hafen שפירושו נמל, נמל).
האנשים הסלאביים שעברו מאוחר יותר לאזור האבל נקראו במקורות גרמניים Heveller (מדי פעם בשם Havolane).
האג'י אמיר רייט הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדות החלוץ והקיצוני שמשחק בקובנטרי סיטי מהצ'מפיונשיפ ובנבחרת ארצות הברית בכדורגל.
כבר כששיחק בקבוצת הנוער של לוס אנג'לס גלאקסי נודע רייט בזכות הסיומות שלו, יכולתו לנצח במאבקי גובה ומהירותו, ונחשב לאחד הפוטנציאלים המובילים בכדורגל בארצות הברית.
הצלחתו של רייט בנבחרת עד גיל 17 תרמה להחתמתו באקדמיה של שאלקה 04 הגרמנית ב-2016. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה עד גיל 19 של המועדון ב-16 באפריל הוא כבש צמד מול בורוסיה מנשנגלדבך.
במאי 2017 הועלה רייט לקבוצה הראשונה של שאלקה מהבונדסליגה יחד עם בן ארצו ווסטון מקני, ונרשם לראשונה בסגל הקבוצה נגד אינגולשטאדט 04 ב-20 במאי 2017. ביולי 2018 התאמן בקבוצת הבונדסליגה השנייה אוניון ברלין.
ב-24 בנובמבר 2018 ערך רייט את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של שאלקה כשנכנס בדקה ה-88 של הניצחון 5–2 על נירנברג.
ביולי 2019 עבר רייט לפנלו מליגת העל ההולנדית בהעברה חופשית.
באוגוסט 2020 עבר רייט לסונאוסקה פובולד מליגת העל הדנית.
הוא פתח את הליגה עם 6 שערים ב-8 הופעות בתחילת נובמבר, ונבחר לשחקן המצטיין של אוקטובר 2020. ביולי 2021 ביקש רייט לעזוב את הקבוצה ולא הגיע לאימוני קדם העונה, וב-28 ביולי הושאל לאנטליהספור הטורקית עם אופציה לרכישה.
ב-28 באוגוסט 2021, כבר במשחקו השלישי באנטליהספור, כבש רייט שלושער בניצחון 3–2 על ריזספור, שער ניצחון בבעיטת עונשין בדקה העשירית של תוספת הזמן.
ב-19 ביולי 2022 חתם רייט לשלוש שנים בקבוצה מליגת העל הטורקית.
ב-4 באוגוסט 2023 חתם רייט לשלוש שנים בקובנטרי סיטי מהצ'מפיונשיפ תמורת 9 מיליון אירו.
בהופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-12 באוגוסט כבש את שערו הראשון בניצחון 3–0 על מידלסבורו.
רייט הוא ממוצא ליברי וגנאי, אך ייצג את ארצות הברית בכל נבחרות הנוער.
במאי 2022 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת על ידי גרג ברהלטר לחלון ליגת האומות של CONCACAF.
רייט כבש את שערו הראשון בנבחרת בהופעת הבכורה שלו ב-1 ביוני 2022, בניצחון 3–0 במשחק ידידות על .
בנובמבר 2022 זומן רייט לסגל הנבחרת למונדיאל 2022, וכבש את השער המצמק בהפסד 1–3 ל בשמינית הגמר.
נכלל בסגל לקופה אמריקה 2024.
אחיו של האג'י, חניף, משחק בקבוצת הנוער של בונר מהליגה הגרמנית החמישית.
דודנו של האג'י, ג'וזף אדאי, זכה בסופרבול XLI ב-2007 עם אינדיאנפוליס קולטס.
ליגת האומות של צפון אמריקה 2023/2024
שחקן החודש בליגת העל הדנית: אוקטובר 2020
"האבן מיר א ניגונדל" (בתרגום מיידיש: "יש לנו מנגינה קטנה") הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
את האלבום הוציאה לאור בשנת 1967 חברת התקליטים CBS ישראל.
בשנת 1967 הוחלט כי אלבום הבכורה של אלברשטיין, האבן מיר א ניגונדל, יוקלט ביידיש.
בסמוך להפצת האלבום בארץ, הופצה גרסה של האלבום בארגנטינה.
בהמשך לכך, הופץ האלבום גם בארצות הברית.
כל אותן הגרסאות הופצו עם עטיפות שונות.
עם זאת, בכולן ניתן לראות את אלברשטיין מביטה מתוך החלון.
היאימה מורייסו (נולד ב-23 באוגוסט 1968) הוא כדורגלן עבר יפני, ששיחק מעל ל-250 משחקים במשך 14 שנה עם סאנפרס הירושימה היפנית.
כיום מאמן את נבחרת יפן בכדורגל.
לאחר לימודיו הצטרף מוריאסו לקבוצת סאנפרס הירושימה בליגת העל היפנית ב-1987. באפריל 1990, מוריאסו היה בתקופת ניסיון במועדון מנצ'סטר יונייטד.
בשנת 1998, המאמן הנס אופט הפך למאמנה של קיוטו פרפל סאנגה וצירף את מוריאסו למועדון בהשאלה.
מוריאסו היה השחקן המרכזי של קיוטו בעונת 1998. לאחר מכן, חזר מוריאסו לסאנפרס הירושימה בעונת 1999, אך לא זכה לדקות משחק.
בשנת 2002, הוצעה לו לעבוד בצוות האימון של המועדון, אך הוא החליט להמשיך לשחק.
ב-2002, הוא חתם בוגאלטה סנדאי ולאחר כשנה החליט לפרוש מכדורגל מקצועי.
מוריאסו החל לעבוד כמאמן בצוות האימון של סאנפרקה הירושימה בעונת 2004, ב-8 בדצמבר 2011, התקבלה החלטה לאשר את מוריאסו כמאמן הקבוצה של סאנפרקה הירושימה בעונת 2012. כשלאחר מכן, הוא זכה באליפות הליגה היפנית פעמיים ברציפות (2012, 2013).
לאחר מכן מורייאסו היה המאמן של נבחרת יפן עד גיל 23, בעיקר במהלך אולימפיאדת טוקיו 2020.
האבל הראשון הוא ציור שמן על בד משנת 1888 מעשה ידי הצייר הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו.
ממדיו הם 203 על 252 סנטימטרים, והוא מוצג במוזיאון הלאומי לאמנויות יפות בבואנוס איירס, ארגנטינה.
הציור מתאר את הרגע שבו אדם וחוה מוצאים את גופתו של בנם הבל, שנרצח על ידי אחיו קין.
זהו תיאור האבל האנושי הראשון המתועד בתנ"ך.
בוגרו עצמו חווה אבל אישי קשה זמן קצר לפני שצייר את היצירה, בעקבות מותו של בנו השני.
במהלך הרבע האחרון של המאה ה-19, עיתוני בואנוס איירס נהגו לפרסם בחודש מאי דיווחים נרחבים על הסלון של פריז.
הדיווחים, שנכתבו על ידי כתבים ארגנטינאים או תורגמו מעיתונים אירופיים, ניסו להעריך אילו מבין חמשת אלפי היצירות המוצגות בסלון היו החשובות ביותר.
בעולם אמנות שבו הספרות הקדימה לעיתים את הראייה החזותית, זכו "המכונות הגדולות" של הסלון (כינוי שניתן לציורים האקדמיים הגדולים) לביקורות חיוביות או שליליות, בהתאם לטעמם של המבקרים.
הציור "האבל הראשון" של בוגרו היה בין העבודות שהוזכרו והוערכו רבות.
במכתב פומבי לידידו מנואל לאינס, עורך עיתון "El Diario", כתב קרלוס גורוסיאגה כי "זהו ציור שאי אפשר להביט בו מבלי לחוש את עוצמת הכאב...
הכול בו טבעי ואמיתי עד כאב.
לעומתו, מבקר אנונימי מעיתון "El Censor" טען כי "האבל הראשון "מזכיר קבוצה של דמויות מכניות; אדם וחוה מקוננים על גופתו של הבל, אך גופם נראה יותר כמו שנהב מאשר בשר ודם."
קהל הקוראים בבואנוס איירס גיבש דימוי מוקדם של היצירה על בסיס הכתיבה עליה, ורק כעבור מספר שנים הציור הגיע לארגנטינה והוצג בתערוכה חגיגית.
המבקר אדוארדו שיאפינו, שלא נטה חיבה לאמנות האקדמית, ציין בכל זאת את "האלגנטיות שבה הצייר פתר את הצגת הנושא: בקומפוזיציה היפה הזו יש קיצור פרספקטיבי, תנועה ופירוט המעידים על חן פיסולי."
האבל הראשון היה נושא פופולרי במאה ה-19, שכן אפשר לפרוס בו גופים כואבים בדרמה משמעותית מההיסטוריה המקראית.
בוגרו עבד על הציור במשך שנים, ועדות לכך היא סקיצה שנמצאת בספריית מכון צרפת, המתוארכת ל-1885 ומציגה קומפוזיציה כמעט זהה לתוצאה הסופית.
הציור שהוצג בסלון של 1888 לצד יצירה אחרת של בוגרו ("Baigneuse"), מזכיר את הקומפוזיציות הפירמידליות שהיו בשימוש בתקופת הרנסאנס, במיוחד אצל מיכלאנג'לו ורפאל.
אכן, לא פעם כונה בוגרו "הרפאל הצרפתי."
הצער בציור מתוחם ומבוים: נקודת השיא הרגשית נמצאת בפניה של חוה המתייפחת, אך אלה מוסתרות בידיה.
הטיפול בגווני העור ממשיך מסורת קלאסית – אדם כהה יותר, חוה בהירה, כמעט שנהבית.
הבל המת מוצג ביופי אידיאלי, ללא סימנים של אלימות, למעט כתם דם בודד על האדמה.
ברקע נראים המזבח וענן העשן של מנחתו של הבל, שהובילה לזעמו של קין ולרצח.
העשן מתערבב בעננים המאיימים שבשמיים, המעצימים את התחושה הטרגית של האירוע.
בוגרו שלח את היצירה לתערוכה העולמית של 1889 בפריז, יחד עם מספר ציורים נוספים מיצירתו של השנים האחרונות, שכללו סצנות מקראיות, קומפוזיציות מיתולוגיות גדולות וייצוגים של בתולות ומלאכים.
באותה תקופה נחשב בוגרו לאחד האמנים המוערכים ביותר בצרפת.
ציוריו זכו להצלחה מסחרית עצומה, במיוחד בארצות הברית ובאנגליה, והיו לאובייקט נחשק עבור אספנים אמידים, כמו פרנסיסקו אוריבורו הארגנטינאי, שרכש את "האבל הראשון" בסוף המאה ה-19.
האברך יענקי וייסברג הוא רומן ביכורים מאת דבורה ווגנר, הספר עוסק בשאלות של הורות, גבריות ואמונה בחברה החרדית.
הספר יצא לאור בהוצאת קינמון ב-2023.
המחברת דבורה ווגנר היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בלימודי מגדר.
בגיל 40 כשהייתה אם ל-8 ילדים החלה בכתיבת דוקטורט בהנחיית יוחאי חקק ורונית עיר-שי נושא העבודה היה אבות חרדים.
כתיבת הדוקטורט הביאה אותה לכתיבת הספר.
הספר עוסק בחייו של אברך בשם יענקי וייסברג הנשוי לחיה'לה העובדת בתחום ההייטק.
בשל עבודתה הוא נאלץ לקחת על עצמו תפקידים הנחשבים כנשיים - טיפול בילדים, קניות ובישול.
אחיו ארי אשר יצא בשאלה יוצר איתו קשר ומנסה להביא לחידוש הקשר עם המשפחה.
המשך העלילה נוגע בסוגיות של הפיכת הגבר החרדי ל"עקר בית", יחס המשפחה החרדית לבן יוצא בשאלה ועוד.
פרס לסופרים בראשית דרכם משרד התרבות והספורט (2024)
בוועדת הפרס נאמר: "מדובר במסמך ייחודי החשוב בפרט בימים אלה של פילוג וקיטוב, המעניק לקורא החילוני הצצה יוצאת דופן לעולם האברכים […] ראויה לציון דרך הכתיבה הקולחת המנגישה את העלילה ומקרבת את הקורא לדמויות, גם בקרב מי שאינו חרדי […]".
נבחר לרשימה הקצרה בפרס ספיר (ביכורים, 2024)
בוועדת השיפוט נאמר: "בשפה קולחת ובעלילה מרתקת ובנויה היטב, הספר פותח צוהר עדין ואמין אל הווי החיים של החברה החרדית בישראל של ימינו.
[…] הדמויות, על כאביהן וחולשותיהן, משכנעות במורכבותן, והולכות ומתפתחות לאורך הספר".
האגה רייסה (בנורווגית: Hege Riise; נולדה ב-18 ביולי 1969) היא כדורגלנית עבר נורווגית ששיחקה בעמדת הקישור.
רייסה, שזכתה בפרס כדור הזהב בגביע העולם 1995, נחשבת לאחת הכדורגלניות הנורווגיות הטובות אי פעם.
רייסה נולדה ב-1969 בעיר לורנסקוג שבדרום נורווגיה.
ב-1989, היא החלה לשחק בקבוצת סטסקוג/הולנד מליגת העל הנורווגית, שם שיחקה עד שנת 1995. בזמן שהותה בקבוצה, היא זכתה עם סטסקוג/הולנד בתואר אחד בלבד - גביע המדינה ב-1992. באותו גמר גביע, נגד אסקר, כבשה רייסה שער אחד והובילה את הקבוצה לניצחון 0-3.
ב-23 ביוני 1990, במשחק נגד קנדה, ערכה רייסה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, בעוד ששערה הראשון הגיע במשחקה השלישי, בהפסד 4-2 לארצות הברית.
שנה מאוחר יותר, השתתפה רייסה בטורניר הבינלאומי הראשון שלה - אליפות אירופה שנערכה בדנמרק.
המשחק עבר להארכה, שבה הצליחו הגרמניות לכבוש שני שערים ולזכות בטורניר.
את שלב הבתים של הטורניר, סיימה נורווגיה במקום השני עם ארבע נקודות והעפילה לרבע הגמר.
ברבע הגמר גברו הנורווגיות 2-3 על איטליה, ובחצי הגמר ניצחו 1-4 את שוודיה.
במשחק הגמר, פתחה רייסה בהרכב הראשון של הנבחרת, אך נורווגיה הפסידה 2-1 לארצות הברית.
היא לקחה חלק בהרכב הראשון בכל ששת המשחקים של נורווגיה בטורניר, וכבשה שער אחד (נגד ניו זילנד בשלב הבתים).
בקיץ 1993, רייסה שיחקה עם נורווגיה באליפות אירופה שנערכה באיטליה.
רייסה, שהייתה שחקנית מפתח בזכייה, זכתה בפרס מצטיינת הטורניר.
שנתיים לאחר מכן, בגביע העולם שנערך בשוודיה, הגיעה רייסה לשיא הקריירה המקצוענית שלה.
ברבע הגמר ניצחו הנורווגיות 1-3 את דנמרק, ובחצי הגמר גברו 0-1 על יריבתן המרה - ארצות הברית, משער ניצחון של אן קריסטין אהרונס.
רייסה, שכבשה חמישה שערים בטורניר כולל שער אחד בגמר, סיימה כסגנית מלכת השערים ואף זכתה בפרס כדור הזהב, המוענק לשחקנית המצטיינת של גביע העולם.
הנבחרת הנורווגית סיימה את שלב הבתים במקום הראשון, אך בחצי הגמר הודחה על ידי ארצות הברית לאחר הפסד 2-1. במשחק על מדליית הארד פגשה נורווגיה את ברזיל וניצחה אותה 0-2. רייסה פתחה בהרכב הראשון בכל חמשת משחקי הטורניר, אך לא זכתה לכבוש אף שער במהלכו.
ב-1998, לאחר ששיחקה במשך שלוש עונות בניקו מליגת העל היפנית, חזרה רייסה לסטסקוג/הולנד.
שנה לאחר מכן, התקיים גביע העולם השלישי, שנערך הפעם בארצות הברית.
את שלב הבתים של הטורניר סיימה נורווגיה במאזן מושלם, כשבמהלכו כבשה רייסה שני שערים.
בבעיטות ההכרעה במשחק על המקום השלישי, כבשה רייסה את הפנדל שלה, אך למרות זאת הפסידו הנורווגיות 5-4 לברזיל.
היא סיימה את הטורניר עם שלושה שערים, בדיוק כמו חברתה לנבחרת - מריאן פטרסן.
בקיץ 2000, נערך טורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני.
בחצי הגמר הן גברו 0-1 על גרמניה, ופגשו את ארצות הברית בגמר.
בתום הזמן החוקי של המשחק, שנערך מול קהל של 22,848 צופים, סיימו הנבחרות בשוויון 2-2. בדקה ה-102 בהארכה, כבשה דאגני מלגרן את שער הזהב לטובת הנורווגיות והמשחק הסתיים.
בעקבות הזכייה, הפכה רייסה לאחת משלוש כדורגלניות בלבד (לצידן של גרו אספסת' ובנטה נורדבי) שזכו בגביע העולם, בטורניר הכדורגל האולימפי ובאליפות אירופה.
בשנת 2001, הצטרפה רייסה לעונה הראשונה של ליגת ה-WUSA, שהייתה ליגת הנשים הראשונה בעולם שבה כל השחקניות היו מקצועניות וקיבלו שכר על עבודתן.
היא חתמה בקבוצת קרוליינה קארג', ובעונתה השנייה בקבוצה הובילה אותה לזכייה באליפות.
היא שיחקה בקבוצה במשך שלוש שנים, ועם פירוק הליגה ב-2003, חזרה לליגה הנורווגית.
באותה שנה, היא אף נבחרה לכדורגלנית הנורווגית הטובה ביותר בכל הזמנים מטעם התאחדות הכדורגל הנורווגית.
הטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה של רייסה היה גביע העולם 2003 שנערך בארצות הברית.
את שלב הבתים סיימה נורווגיה במקום השני, לאחר שניצחה בשני משחקים.
בכל ארבעת משחקיה של הנבחרת בטורניר, עלתה רייסה כשחקנית מחליפה.
בכך היא סיימה את חלקה בטורנירי גביע העולם, כשלזכותה תשעה שערים ב-22 משחקים שנפרסו על פני ארבעה טורנירים.
שנה לאחר מכן, היא הודיעה על פרישתה מהנבחרת, כשלזכותה 58 שערים ב-188 משחקים (שיא מדינה).
רייסה המשיכה לשחק בזירה המקומית עד 28 באוקטובר 2006, אז פרשה ממשחק פעיל והפכה לעוזרת המאמן בקבוצתה - סטרומן.
שנה לאחר מכן, היא כבר מונתה למאמנת הראשית של הקבוצה, והובילה אותה לסגנות הליגה והגביע ב-2008. ב-28 בינואר 2009, היא קיבלה את משרת עוזרת המאמנת של פיה סונדהאגה בנבחרת ארצות הברית, והחזיקה בה במשך שנתיים.
לאחר מכן, חזרה לנורווגיה והפכה למנהלת מקצועית בקבוצת נעוריה.
האגדה של זלדה היא סדרת משחקי וידאו מצליחה שנוצרה על ידי שיגרו מיאמוטו וחבריו.
ומיוצרת על ידי חברת נינטנדו.
משחקיות הסדרה כוללת פעולה, הרפתקאות, משחק תפקידים ופתרון חידות.
בחלק מהמשחקים יש אלמנטים של משחקי פלטפורמה.
הסדרה נחשבת משפיעה מאוד על עולם משחקי הווידאו בשנים האחרונות.
ברוב המשחקים, עלילת הסדרה מתמקדת בלינק, שצריך להציל את הנסיכה זלדה מדמות רשע בשם גאנון, שמתכנן להשתלט על ממלכת היירול בעזרת הטרייפורס, הכוח המשולש שכדי להשלימו הוא צריך את לינק, זלדה והוא עצמו.
המשחקים מתרחשים לרוב בעולם הפנטזיה היירול.
בגלל הצלחתה, הפכה הסדרה לאחד מהמותגים הגדולים של נינטנדו, לצד סדרות המשחקים סופר מריו, פוקימון, מטרויד, ספלאטון ועוד.
נכון ל-30 בספטמבר 2023 נמכרו ברחבי העולם 150.83 מיליון עותקים מהמשחקים בסדרה.
דמות הפרוטגוניסט הנראה כשדון יער בלונדיני הלובש טוניקה בצבע ירוק ומצנפת ירוקה.
לינק הוא הגיבור שיוצא להציל את ממלכת היירול ואת הנסיכה זלדה משד מרושע בשם גאנון בעזרת כוחם של חרב המאסטר וטרייפורס האומץ.
ברוב המשחקים לינק הוא אינו אותו לינק שהופיע במשחקים האחרים, אלא התגשמות "רוח הגיבור" בכל דור ודור.
דמות "העלמה במצוקה" (לעיתים גם דמות מסייעת) במשחקי הסדרה.
זלדה היא נסיכת הממלכה היירול שמחזיקה בטרייפורס החוכמה.
ברוב המשחקים, על לינק להציל אותה מידיו של השד גאנון.
במשחקים מאוחרים יותר קיבלה זלדה תפקיד אקטיבי והיא עוזרת ללינק להילחם נגד האויבים השונים (מלבד במשחק The Legend of Zelda: Echoes of Wisdom שם היא משמשת כדמות הפרוטגוניסט).
ברוב המשחקים, זלדה היא אינה אותה הנסיכה מהמשחקים האחרים, אלא בת למשפחת המלוכה של היירול.
הזלדה הראשונה הייתה הצורה הגשמית של האלה היליה שייסדה את משפחת המלוכה, ומאז כל נסיכה שנולדת נושאת את שמה.
גאנונדורף (גאנון) הוא האנטגוניסט המרכזי ברוב משחקי הסדרה.
גאנון הוא הצורה הגשמית של דימייס, מלך השדים שניסה בעבר לכבוש את היירול בעזרת כוחו של הטרייפורס, אך האלה היליה עצרה אותו והטרייפורס התפצל לשלושה חלקים, כשגאנון מחזיק בטרייפורס הכוח.
לאחר שהלינק הראשון ניצח את דימייס והציל את האלה הילייה, דימייס הטיל קללה לפיה נשמתו תחזור לחיים ותמשיך להילחם בגלגולים של לינק וזלדה בכל דור מחדש.
האגואיסט היה כתב עת ספרותי שיצא לאור בלונדון בין השנים 1914 ו-1919. בכתב העת פורסמו לראשונה חלק מיצירותיהם של יוצרים חשובים ובהם ג'יימס ג'ויס ות"ס אליוט, וכן מאמרים ספרותיים פרי עטו של עזרא פאונד.
כתב העת הוגדר כ"כתב העת החשוב ביותר לספרות אנגלית מודרנית."
האגואיסט נוסד על ידי דורה מרסדן והארייט שו וויבר ב-1914 כגלגול של כתב עת קודם בשם "האישה החופשית" (The Freewoman), כתב עת פמיניסטי שהקימה מרסדן ב-1911. "האישה החופשית" נגע גם בשאלות של מין, מוסר ונישואים, והציג סובלנות כלפי הומוסקסואליות ואהבה חופשית.
כתבו בו בין היתר רבקה וסט וה.ג.
בשל תפוצתו הזעומה נסגר "האישה החופשית" ב-1912, וב-1913 חברה מרסדן לוויבר, אישה בעלת אמצעים, והשתיים הקימו את "האישה החופשית החדשה", ירחון שלמרות שמו התמקד יותר בספרות מודרנית.
העורכת הספרותית של כתב העת החדש הייתה רבקה וסט, והיא הציעה לעזרא פאונד לכתוב מדור ספרותי בן עמוד אחד.
בהדרגה השתלט פאונד על העיתון, עד שחלקו בו הגיע לחמישה עמודים.
וסט עזבה, וריצ'רד אלדינגטון מונה לעורך הספרותי.
ב-1914 שינה כתב העת את שמו ל"האגואיסט".
מרסדן ערכה אותו עד אמצע 1914, לא לפני שחיוותה דעה חיובית על ספרו של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר", שפורסם בכתב העת בהמשכים בשנים 1914–1915. וויבר, שהחליפה אותה בתפקיד העורכת, הפכה בהדרגה לפטרוניתו של ג'ויס, וחייבה אותו לעמוד בלוח הזמנים לפרסום הספר.
ספר אחר של ג'ויס, "דבלינאים", שיצא לאור ביוני 1914, זכה לביקורת נלהבת שכתב פאונד בכתב העת.
הספר יצא לבסוף ב-1916 בארצות הברית, וויבר הוציאה מהדורה מצומצמת בבריטניה.
ב-1919 הופיעו בעיתון מספר פרקים מ"יוליסס", שוויבר מצאה לנכון לפרסמם.
בדצמבר 1919, לאחר שחלק מפרקי "יוליסס" לא נמצאו ראויים להדפסה על ידי בתי הדפוס, החליטה וויבר לסגור את האגואיסט, שלמרות חשיבותו הספרותית, מעולם לא עלה קהל קוראיו הקבועים על 200 איש.
האגדה של זורו הוא סרט הרפתקאות משנת 2005 שבוים בידי מרטין קמפבל, ומככבים בו אנטוניו בנדרס, קת'רין זיטה-ג'ונס ורופוס סוול בתפקידים הראשיים.
זהו סרט המשך ל"המסכה של זורו" משנת 1998. הסרט, שמתרחש במחוז סאן מתאו בקליפורניה, צולם במקסיקו ובולינגטון, ניו זילנד.
בקליפורניה של שנת 1850, תושבי העיירה מצביעים עבור הצטרפותה למדינות ארצות הברית.
זורו (בנדרס) נקלע לתחבולה לאחר שפרצופו האמיתי זוהה בידי סוכני פינקרטון, ונאלץ למנוע השתלטות של רודן על אדמות העיר.
הסרט לא הצליח וקיבל תגובות שליליות, בעיקר לנוכח הצלחת קודמו, עם רייטינג של 25% באתר Rotten Tomatoes.
בשנת 1850 (תשע שנים לאחר עלילת הסרט הראשון) מצביעה קליפורניה על הצטרפותה למדינות ארצות הברית אבל כרטיסי ההצבעה נגנבים על ידי שכיר חרב בשם ג'ייקוב מק'גיבנס.
זורו רודף אחריו ומצליח להשיב את הפתקים, אבל המסכה שלו יורדת והוא מזוהה על ידי שני סוכני פינקרטון.
כשהוא חוזר לביתו, אשתו אלנה בטוחה שהוא יכול עכשיו, כשקליפורניה הצטרפה לאיחוד, להוריד את המסכה ולהפסיק להיות זורו.
כשזורו (אלחנדרו) אומר לה שהוא רוצה להמשיך הם רבים והוא עוזב את הבית.
למחרת בבוקר הסוכנים פוגשים את אלנה, מעמתים אותה עם הידע שלהם בנוגע לבעלה ומכריחים אותה להתגרש.
שלושה חודשים אחר כך, אלחנדרו המדוכא מוזמן על ידי חברו, האב פיליפה, להשתתף במסיבה באחוזתו של רוזן חדש שהגיע לעיירה בשם ארמאנד.
כשהוא מגיע למסיבה, הוא מגלה שאלנה במערכת יחסים עם הנסיך.
זועם ושיכור הוא עוזב את האחוזה ורואה פיצוץ ענקי ליד האחוזה.
הוא מנסה לשכנע את אלנה שתתרחק מארמאנד, אבל אלנה לא מקשיבה לו.
לאחר מכן, מק'גיבנס ואנשיו תוקפים בית של משפחת איכרים, חבריו של אלחנדרו.
זורו מצליח לחלץ את האישה ובנה אבל מק'גיבנס הורג את הבעל ובורח עם שטר המכר.
אלחנדרו הזועם יוצא בעקבותיו ומגלה שהוא היה צריך את הבית בשביל לבנות עליו מסילת רכבת.
אלחנדרו מגיע לקניון ומגלה שבנו, חואקים, כבר שם.
הוא מציל אותו ומגלה שהמטען שמעביר מק'גיבנס הוא חבילות סבון.
אנטוניו בנדרס – זורו/ דון אלחנדרו דה לה וגה.
קת'רין זיטה-ג'ונס – הלנה דה לה וגה
אדריאן אלונסו – חואקים דה לה וגה
רופוס סוול – הרוזן ארמאנד
ניק צ'ינלונד – ג'ייקוב מק'גיבנס
חוליו אוסקר מצ'וסו – האב פיליפה
האגודה האמריקאית לצפרות (ABA) הוא ארגון ללא כוונת רווח המיועד לאנשים המעוניינים לצפות בציפורים בצורה מאורגנת.
החברות באגודה פתוחה לכל, אך בפועל רוב חברי האגודה, הם חוקרים, המתמחים בזיהוי מיני ציפורים נדירות, המפרסמים, את ממצאיהם באמצעות האגודה.
בשנים האחרונות החלה האגודה לעסוק גם בשימור.
האגודה תומכת בצפרות תחרותית, בכך שהיא מעודדת את חבריה, להציג את מספר המינים שהם צפו בהם במהלך חייהם, במשך שנה אחת וביום אחד.
האגודה מפרסמת את התוצאות בטבלאות על פי האזורים השונים.
North American Birds - כתב עת עונתי המציג עדויות של צפרים, על חיי ציפורים בצפון אמריקה.
Winging It - ידיעון דו-חודשי בענייני צפרות.
A Bird's-Eye View - ידיעון בענייני צפרות, המיועד לבני נוער.
ABA ניסחה את "קוד האתיקה של הצפרות" להגנה על ציפורים, על הסביבה ועל שטחים פרטיים ובעליהם, מלהיטות יתר של צפרים.
בהתאם לקוד זה מציעה האגודה תוכניות חונכות לצפרים, המיועדות לצעירים ומבוגרים כאחד.
כדי לממן את פעולותיה ההתנדבותיות, הקימה האגודה חברת בת בשם ABA Sales, ובאמצעותה היא מוכרת לציבור ציוד צפרות כגון ספרי הדרכה, משקפות ועוד.
האגודה האמריקנית ל היא אגודה מקצועית המייצגת את היועצים בארצות הברית.
באגודה חברים כ-45 אלף יועצים ממגוון תחומי ייעוץ, ובכך היא מהווה את האגודה הגדולה בעולם ליועצים מקצועיים.
מטרתה המוצהרת של האגודה היא "להגביר את איכות החיים בחברה באמצעות קידום התפתחותם של יועצים מקצועיים, קידום מקצוע הייעוץ, ושימוש במקצוע ובפרקטיקות של הייעוץ כדי לקדם כבוד כלפי יושרה וגיוון אנושי".
האגודה נוסדה בשנת 1952 בשם "American Personnel and Guidance Association" (APGA), כמיזוג של ארבע אגודות מקצועיות, שעסקו בהדרכה מקצועית, הדרכה וייעוץ, הדרכת מורים וסגל קולג'ים.
ארבע אגודות עצמאיות כינסו ועידה משותפת בלוס אנג'לס, קליפורניה: האיגוד הלאומי להדרכה תעסוקתית (NVGA), האיגוד הלאומי למאמני הדרכה ומדריכים (NAGCT), איגוד כוח האדם לתלמידים לחינוך מורים (SPATE) ואגודת כוח האדם במכללה.
הם הקימו את איגוד כוח האדם וההדרכה האמריקני (APGA), לימים החליפו שמות בשנת 1983 לאיגוד האמריקני לייעוץ ופיתוח.
ב -1 ביולי 1992, האגודה שינתה את שמה לאיגוד הייעוץ האמריקני (ACA) כדי לשקף את הקשר המשותף בין חברי האגודה וכדי לחזק את אחדות המטרה שלהם.
הנהלת האגודה ממוקמת בעיר אלכסנדריה בווירג'יניה.
בנוסף לאגודה קיימים 56 סניפים ברחבי ארצות הברית ומדינות נוספות בעולם.
האגודה כוללת 19 מחלקות המתמחות בתחומי ייעוץ ספציפיים, כגון ייעוץ חינוכי, יצירתיות בייעוץ, ייעוץ בסוגיות להט"ב, סוגיות אתיות ודתיות בייעוץ, וכן ייעוץ בתחומי ממשל, בריאות הנפש, שיקום, עבריינות והתמכרות, עבודה קבוצתית, טיפול משפחתי וזוגי, התפתחות קריירה והכוונה לבחירת מקצוע, ועוד.
האגודה האמריקאית למתמטיקה היא האגודה המדעית הגדולה והחשובה ביותר הפועלת בארצות הברית בתחום המתמטיקה.
האגודה – שנוסדה בשנת 1888 – עוסקת בקידום המחקר והחינוך במתמטיקה, פרסום מאמרים מדעיים, עריכת כתבי עת, ביקורת עמיתים, הוצאת ספרים, חלוקת פרסים, מענקי מחקר, ועוד.
נכון לשנת 2020, לאגודה כ־30,000 חברים פרטיים, וכ־570 מוסדות חברים מרחבי העולם.
האגודה חברה במועצת הכנסים של מדעי המתמטיקה (CBMS) והיא אחת מארבע אגודות המרכיבות את מועצת המדיניות המשותפת למתמטיקה (JPBM).
האגודה האמריקאית למתמטיקה הוקמה בשנת 1888 בשם אגודת ניו יורק למתמטיקה (New York Mathematical Society) על ידי המתמטיקאי תומאס סקוט פיסק מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק בהשראת אגודת לונדון למתמטיקה כשנה לאחר שביקר באנגליה באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1887.
בשנת 1887, בזמן שהותו באנגליה, פיסק הוזמן על ידי המתמטיקאי הבריטי ג'יימס וויטברד לי גליישר למפגשי אגודת לונדון למתמטיקה.
פיסק התרשם מהמפגשים, וכשחזר לניו יורק בשנת 1888, תכנן לראשונה להקים אגודה מקומית שתחבר בין חובבי מתמטיקה בהשראת אגודת לונדון למתמטיקה.
החוקה הראשונה נוסחה במפגש השני עם פיסק וחבריו שהתקיים ב־29 בדצמבר 1888, ואגודת ניו יורק למתמטיקה הוקמה באופן רשמי.
בשנת 1888 ג'ון ואן אמרינג' , פרופסור נערץ למתמטיקה בבית הספר לאומנויות של קולומביה קולג' (באוניברסיטת קולומביה) בה למד פיסק, נבחר להיות הנשיא הראשון של האגודה, ופיסק הפך למזכיר הכללי הראשון של האגודה.
עד סוף 1889 היו רק שישה־עשר חברים באגודה.
בשנת 1890 האגודה ניסתה להקים את הכתב העת הראשון שלה, אך נעמדה מול התנגדות בעיקר מהחשש לתחרות עם כתב העת האמריקאי למתמטיקה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
התוצאה הייתה הקמת ידיעון לענייני האגודה בשנת 1891, ופיסק התמנה להיות העורך הראשי של הידיעון.
לאחר פרסום הידיעון, האגודה התחילה לגדול באופן משמעותי ועד סוף אותה שנה היו בה כבר 210 חברים.
בשנת 1891 הצטרפה המתמטיקאית הבריטית שרלוט סקוט לאגודה, והייתה האישה הראשונה באגודה.
בשנת 1892 האגודה כבר תפסה מעמד לאומי בפועל, והצטרפו אליה גם חברים חדשים מאנגליה, בינם נמנו ג'יימס גליישר, ארתור קיילי, ושרלוט סקוט.
בשנת 1893 האגודה הוציאה לאור את ספרה הראשון.
בשנת 1894 האגודה התארגנה מחדש תחת שמה הנוכחי, והפכה לאגודה לאומית בארצות הברית באופן רשמי.
באותה שנה שרלוט סקוט הצטרפה לוועדה הראשונה, האישה הראשונה החברה בוועדת האגודה.
בשנת 1900 האגודה הקימה את כתב העת הראשון שלה לפרסום מאמרים במחקר במתמטיקה, Transactions of the American Mathematical Society.
בשנת 1908, אחרי עשרים שנות פעילות מאז הקמתה, האגודה כבר צברה 592 חברים, ערכה במחזור קבוע כתב עת, ידיעון, וכנס הרצאות שנתי.
בשנת 1914 האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA) יוזמים לראשונה את כנס המפגשים המשותפים במתמטיקה.
בשנת 1927 האגודה האמריקאית למתמטיקה ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס התחילו לערוך יחד את כתב העת האמריקאי למתמטיקה של האוניברסיטה כעבור 37 שנים של יחסי תחרות מאז הניסיון הראשון של האגודה להקים כתב עת מדעי במתמטיקה בשנת 1890. האגודה שלמה $26,000 (כ־$389,000 מותאם לשנת 2020) לאוניברסיטה תמורת שיתוף הפעולה.
בשנת 1940 האגודה הקימה את כתב העת Mathematical Reviews להליכי ביקורת עמיתים.
בסוף המאה ה־20 כתב העת סוּפְרַת ועבר להפצה אלקטרונית ב־MathSciNet.
בשנת 1951 המטה הראשי של האגודה עבר מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק לאוניברסיטת בראון בפרובידנס שבמדינת רוד איילנד.
בשנת 1954 האגודה קראה לפתיחת מסלול אקדמי חדש לתואר דוקטור לאמנויות במתמטיקה עבור בוגרי תואר שלישי.
המסלול דומה לתואר דוקטור רגיל במתמטיקה, אך ללא מטלת תזה.
בשנת 1965 האגודה פתחה לשכה חדשה ב־אן ארבור, מישיגן.
שנה לאחר מכן מטה העריכה הראשי של האגודה הועבר מאוניברסיטת בראון ללשכה החדשה ב־אן ארבור, היכן שהוא כיום.
בשנת 1979 האגודה הפיצה את חבילת AMS-LaTeX עבור LaTeX.
בשנת 1983 נבחרה המתמטיקאית האמריקאית ג'וליה רובינסון לנשיאות האגודה, האישה הראשונה בתפקיד זה.
בשנת 1988 האגודה הקימה את כתב העת Journal of the American Mathematical Society, כתב העת המרכזי של האגודה כיום.
בשנת 1989 הייתה האגודה המדעית הראשונה שהפיצה את הליכי ביקורת העמיתים והמחקר שלה בתקליטורי CD-ROM.
בשנת 1992 האגודה פתחה לשכה בבירת ארצות הברית, וושינגטון די סי.
באותה שנה, האגודה התחילה להפיץ את הידיעון (Bulletin of the American Mathematical Society) באופן אלקטרוני.
בשנת 1996 האגודה השיקה את MathSciNet לכלל הגולשים, המאגר האלקטרוני של האגודה להליכי ביקורת עמיתים ומחקר במתמטיקה.
בשנת 1999 האגודה ספרתה כחצי מיליון סקירות במתמטיקה מהארכיון שלה (חלקן מהמאה ה־19) והעלתה אותן ל־MathSciNet.
בשנת 2000 האגודה למתמטיקה שימושית ותעשייתית (SIAM) הצטרפה למיזם המפגשים המשותפים במתמטיקה (JMM) יחד עם האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA).
בשנת 2007 כתב העת Electronic Research Announcements הועבר לרשות המכון האמריקאי למדעי המתמטיקה (AIMS).
המכון שינה את שמו של כתב העת בהמשך ל־Electronic Research Archive.
בשנת 2001 האגודה הקימה את האתר MathJobs לתעסוקה בתחומי המתמטיקה בשיתוף פעולה עם המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת דיוק.
בשנת 2010 האגודה ספרתה את הארכיון שלה והעלתה לרשת כ־34,000 מאמרים שפורסמו בכל כתבי העת הוותיקים של האגודה במשך כמאה שנים.
בשנת 2012 הוקמה עמיתות האגודה האמריקאית למתמטיקה.
בשנת 2017 האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA) הכריזו על הסכם שהאגודה תרכוש את הוצאת הספרים של האיגוד.
בשנת 2018 האגודה שינתה את הסמליל שלה, והשיקה זהות חזותית חדשה.
האגודה מוציאה לאור מגוון כתבי עת במחקר, וחינוך במתמטיקה.
רובם עם גישה פתוחה ומעבירים ביקורת עמיתים לפני פרסום מאמר.
כמה מכתבי העת מפרסמים את המאמרים מיידית לאחר ביקורת העמיתים באופן מקוון בנוסף לפרסום במחזור ההדפסה המרוכז.
פרסים בתחום המחקר (AMS Prizes)
האגודה מעניקה פרסים על הישגים שונים במחקר בתחומי המתמטיקה.
הפרס משותף עם האגודה למתמטיקה שימושית ותעשייתית (SIAM)$5,0001967פרס וינרנורברט וינר3 שניםמתמטיקה שימושיתהישג יוצא־דופן ורחב־היקף במתמטיקה שימושית.
הפרס משותף עם האגודה למתמטיקה שימושית ותעשייתית (SIAM)$5,0001967פרס לירוי פ' סטיל (1970–1992) לִירוֹי פּ' סְטִילשנהרב־תחומיבמקור הפרס הוענק למאמר יוצא־דופן ורחב־היקף במתמטיקה.
בשנת 1992 הפרס התפצל לשלושה פרסים נפרדים (מתוארים בטבלה).
הפרס הוקם לזכרם של ג'ורג' דייוויד בִּירקְהוֹף, ויליאם פוֹג אוֹסגוּד, וויליאם קספר גְרוֹשטיין.1970פרס פוֹלקֶרְסוֹןדֶלבֶּרט רֵיי פוֹלקֶרְסוֹן3 זוכים כל 3 שניםמתמטיקה בדידהמאמר יוצא־דופן מכל ענפי המתמטיקה הבדידה שפורסם ב־6 השנים האחרונות.
הפרס משותף עם האגודה למיטוב מתמטי (MOS), ומוענק שלוש פעמים כל שלוש שנים בכנס הבין־לאומי של האגודה למיטוב מתמטי לשולשה זוכים.$1,500 לכל זוכה1979פרס רוּת לִיטֶל סאטֶררוּת לִיטֶל סאטֶרשנתייםרב־תחומימחקר יוצא־דופן על ידי מתמטיקאית ב־6 השנים האחרונות.
התחום משתנה משנה לשנה במחזור של שש שנים.$5,0001993פרס מוֹרְגַןפְרַנְק, ו־בְּרֶנִי מוֹרְגַןשנהרב־תחומימחקר יוצא־דופן על ידי תלמיד לתואר ראשון במתמטיקה.
לדוגמה, פיתוח בפיזיקה המנצל ידע עכשווי במתמטיקה בדרכים חדשות, או פיתוח במתמטיקה התופס השראה מידע עכשווי בפיזיקה.$5,0002006פרס שוּבַליקלאוד שובלישנתייםאלגברת לי,
חבורות לימאמר יוצא־דופן בתורת לי שפורסם ב־6 השנים האחרונות.$8,0002014פרס ראסֶלברטראנד ראסל3 שניםקידמהתרומה מתמטית חשובה לקדמת האנושות.
לדוגמה, פיתוח מתמטי חשוב לטובת הרפואה, הבנת ההתחממות, חיזוק הפרטיות ברשת, האתיקה, קידום החינוך במדינות מתפתחות, וכדומה.$5,0002016פרס גְרֶנַנֶדֶראוּלְף גְרֶנַנֶדֶר3 שניםתורת ההסתברותמאמר יוצא־דופן בתורת ההסתברות, תהליכים אקראיים, סטטיסטיקה, או באלגוריתמים חישוביים השימושיים באותם תחומים.$5,0002016פרס דוֹלצִ'יאַנִימרי פ' דוֹלצִ'יאַנִישנתייםרב־תחומילחוקרים השייכים למוסדות אקדמיים בהם לא מעניקים תואר שלישי במתמטיקה.$5,0002019
פרסי הוקרה ומענקים שונים (AMS Awards)
האגודה מעניקה פרסים כאות להוקרה על הישגים ותרומות שונות לקידום המתמטיקה בתקשורת המונים, שירות הציבור, חינוך, אמנות, ויוזמה מדעית.
+פרסי הוקרה ומענקים שונים מטעם האגודה האמריקאית למתמטיקהפרסמחזורתחוםהישג הפרס, והערות נוספותמענקהקמהמקורפרס מרים מִירְזַחַנִישנתייםרב־תחומימחקר פורץ־דרך בכל ענפי המתמטיקה.$20,0001988פרס סְטֶפַן בֶּרְגְמַןשנה או שנתייםאנליזה מורכבתהמשך המחקר בתחומים בהם עסק סטפן ברגמן.
הפרס הוקם להנצחת סטפן ברגמן.משתנה כל שנה, סכום של כ־$24,000 מתחלק בין החוקרים1989פרסי פַּיי־מְיוּ־אפסילוןקבוצת זוכים כל שנהרב־תחומי במתמטיקההמאמרים הטובים ביותר שהוצגו על ידי תלמידים במפגשי פיי־מיו־אפסילון .
מלגות ומענקי מחקר (AMS Fellowships)
האגודה מציעה סיוע כלכלי לחוקרים ותלמידים במתמטיקה ממוסדות אקדמיים באמריקה הצפונית.
+מענקי מחקר מטעם האגודה האמריקאית למתמטיקהמענק מחקרמחזוריעוד והערות נוספותמלגההקמהמקורמענק לתקשורת ציבוריתשנהתלמידים בעלי יכולת תקשורתית יוצאת־דופן, המשתתפים עם העיתונות הלאומית של ארצות הברית כדי להגיש ולהסביר לקהל תכנים במדעי הטבע, רפואה, מדעי החיים, מדעים מדויקים, או הנדסה.
המענק בשיתוף עם האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS).כ־$86,0002005מענק ג'וֹאַן וג'וֹזֶף בִּירְמן לנשים חוקרותשנהקידום נשים חוקרות במתמטיקה, ומיועד בעיקר לחוקרות בשלבי ביניים בקריירה שלהן, וששייכות למוסדות אקדמיים בארצות הברית.$50,0002017
עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה הוא תואר כבוד הניתן לחברים שנבחרים במועמדות כל שנה על ידי עמיתים נוכחים.
להרחיב את מעמד המתמטיקאים הנתפסים כיוצאי־דופן בשל הישגיהם ותרומתם בעיני הקהילה המדעית.
לרומם את הרוח בכל ענפי המתמטיקה באמצעות תואר כבוד זמין יותר מאלה המוצעים כיום.
לעודד חוקרים במתמטיקה להיות חרוצים יותר תמורת תואר שיציב אותם במעמד שווה לזה של חוקרים מתחומים ומדעים שונים.
לתמוך במתמטיקאים להגיע לתפקידים בכירים במוסדות שלהם ובארגונים שונים.
תדמית ציבורית ודוגמת מופת למצוינות מתמטית.
מתן ייעוץ לנשיא האגודה בעניינים ציבוריים במידת הצורך.
האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה ובקיצור AAEJ היה ארגון יהודי-אמריקאי שפעל בין 1974–1993 והעיקרי שפעל למען עליית ביתא ישראל לישראל.
נטען כי תרומתו של הארגון לעליית ביתא ישראל הייתה מעל ומעבר ו
לאחר שפעיל השלום ג'ד אברהם חזר לארצות הברית משהותו באתיופיה הוא ייסד ב-1969 יחד עם פעילים נוספים את ארגון "ידידי קהילת ביתא ישראל", בשנת 1974 אוחד הארגון עם הוועד האמריקאי למען הפלאשים המנומנם שבראשו עמד מרטין וורמברנד ואלו יצרו יחד את האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה.
בראש האגודה עמד גרנום ברגר.
בשנות ה-80 ל המאה ה-20 פעלה האגודה לשחרור גדליה אוריה שעלה לישראל בשנת 1984.
כשהסתמן שרוב היהודים מאתיופיה כבר בישראל, החליט הוועד המנהל של האגודה ב-1993 על פיזורו.
שנה לאחר מכן הקימו אחדים מחברי האגודה לשעבר את אגודת יהודי אתיופיה שהיא עמותה רשומה.
חלק מחברי האגודה האמריקאים יחד עם חלק מחברי האגודה הקנדית למען יהודי אתיופיה הקימו את ארגון חברי יהודי אתיופיה.
האגדה של קורה היא סדרת אנימציה אמריקאית שנוצרה על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובראיין קונייצקו ושודרה מ-14 באפריל 2012 עד ל-19 בדצמבר 2014 בערוץ ניקלודיאון.
סגנון האנימציה מושפע מאנימה כאשר רוב האנימציה נעשתה בסטודיו מיר שבקוריאה הדרומית או בסטודיו פיירו שביפן.
זוהי סדרת המשך לסדרת האנימציה אווטאר: כשף האוויר האחרון בזיכיון אווטאר: כשף האוויר האחרון, ובניגוד לקודמת, בזו אין עלילה אחת ברקע עם מספר עלילות משנה אלא עלילה אחת בכל עונה.
העונה הראשונה החל ב-14 באפריל 2012 בארצות הברית, העונה השנייה החלה ב־13 בינואר 2013 בארצות הברית, והעונה השלישית החלה ב־27 ביוני 2014 בארצות הברית וב־1 בספטמבר 2014 בישראל.
ב־9 באוגוסט 2013 התחילה סדרת ספין אוף בת 3 פרקים בשם "המולה ברפאבליק סיטי", המתארת על מה שעברו מאקו ובּוֹלִין ברחוב לאחר שהוריהם מתו.
שידורי העונה הרביעית החלו ב־3 באוקטובר 2014 בארצות הברית וב־14 באפריל 2015 בישראל.
+שםעונהתאריך יציאהלחןחברת הפצהפורמטאורךThe Legend of Korra: Original Music From Book One116 ביולי 2014ג'רמי צוקרמן ובנג'מין וויין ניקלודיאון ו-Legacy Recordings26 רצועות אינסטרומנטליות בדיסק בודד1:04:38
בין העונה הראשונה לשנייה שוחררו ברשת 3 סרטונים קצרים תחת הכותרת 'המולה ברפאבליק סיטי' .
ביקום הבדיוני של הסדרה ישנן ארבעה אומות שמחולקות על בסיס ארבעת היסודות: שבטי המים, ממלכת האדמה, אומת האש ונוודי האוויר.
האגדה של קורה נוצרה והופקה על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו באולפני ניקלודיאון בברבנק, קליפורניה.
הסדרה הוכרזה בקומיק-קון ב-2010 ותוכננה לצאת לאור באוקטובר 2011, אבל בכורת הסדרה הייתה ב-14 באפריל 2012. השם של הסדרה שונה פעמים רבות לפני יציאתה.
העיצוב של רפאבליק סיטי, המתואר בתור "אם מנהטן הייתה באסיה", הושפע משנות ה-20 ומכיל בתוכו אלמנטים אדריכליים של אמריקה ואירופה מתקופת זמן זו.
עונה/ספרתקציר העלילה#שםסיניתסמלרקעעלילת "האגדה של קורה" מתרחשת כ-70 שנה לאחר סיום אירועי סדרת "אווטאר: כשף האוויר האחרון" בעידן תעשייתי שבו כבר קיימים כלי רכב וספינות אוויר.
העלילה מתמקדת באווטאר שבאה לאחר מותו של אווטאר אנג - אווטאר קורה משבט המים הדרומי.
קורה מתקשה עם אימוניה ונכנסת לקבוצת אולימפי־כשף עם בולין ומאקו, אחים יתומים שגדלו ברחובות.
לא הרבה אחרי, החבורה פוגשת את אסאמי סאטו, בתו של מנהל "תעשיות העתיד" וממציא הסאטו-מובילים.
במקביל, אַמון יוצר תנועה חברתית תחת האמונה שלכשפים יש זכויות יתר, ותחת העובדה שאמון מסוגל לקחת מאנשים את יכולת הכשפות.
הפוליטיקאי השאפתני טרלוק מצליח לצרף את קורה לכוח משימה הנועד להילחם ב"שוויונאים", הכוח הלוחם של אמון.
כאשר אביה של אסאמי מתגלה כשווינאי, החבורה בורחת ומתחילה לגור יחד עם קורה אצל טֶנְזֶן, ולא הרבה אחרי הם נאלצים להיכנס למחתרת אחרי שאמון משתלט על העיר.
יחד עם עזרתם של מפקדת המשטרה לין בייפונג וגנרל הכוחות המאוחדים אירו, החבורה מצליחה לחשוף את אמון ככשף מים ודם וכאחיו של טרלוק, ובכך מסיימים את המהפכה השוויונאית.
מפגש רוחני עם אווטאר אנג נותן לקורה את היכולת להחזיר לקורבנותיו של אמון את הכשפות.2רוחות神靈קורה וחבריה מגיעים לקוטב הדרומי ושם היא וחבריה מותקפים על ידי רוחות אפלות.
דודה של קורה וצ'יף השבט הצפוני אוּנָלַק מציל אותם מהרוחות ומציע לאמן את החיבור הרוחני של קורה.
החבורה נותרת בקוטב הדרומי, בעוד שטנזן ומשפחתו יוצאים לחופשה במקדשי האוויר.
אחרי שקורה פותחת את השער לעולם הרוחות בקוטב הדרומי, הם חוזרים לקוטב הדרומי ומגלים שכוחות השבט הצפוני הגיעו ושבטי המים על סף מלחמת אזרחים.
אביה של קורה ואחיו של אונלק, טונרק, מתנגד לכוחות הכובשים של אונלק בתור צ'יף שבט המים הדרומי.
האווטאר הראשון, וואן, מתגלה אל קורה ומספר לה על איך שהוא התאחד עם רוח האור ראאבה והפך לאווטאר, ועל המיזוג ההרמוני שבו ראאבה וואאטו נלחמים על שליטה ב-10,000 השנים הקרובות.
אונלק וואאטו מתמזגים והופכים לאווטאר אפל.
קורה מאבדת את החיבור עם ראאבה ובעקבות זאת גם עם האווטארים הקודמים.
קורה כולאת את ואאטו ואונלק נהרג.
ראאבה מתמזגת עם האווטאר אולם הקשר עם האווטארים הקודמים נשאר מנותק.3שינוי易בעקבות המיזוג ההרמוני, אנשים מגלים כעת כי ביכולתם לכשף אוויר.
קורה, מאקו, בולין, טנזן, בומי, אסאמי וג'ינורה יוצאים לממלכת האדמה על מנת לאתר כשפי אוויר ולהחזיר את האומה לתפארתה.
במהלך המסע הם מגלים כי מלכת האדמה שובה כשפי אוויר כדי שישמשו בחיילים בצבא האדמה והם משחררים אותם.
מסדר אנרכיסטי בשם "הלוטוס האדום" חוזר.
מנהיג המסדר, זאהיר, מסוגל לכשף אוויר, ומשחרר 3 מחבריו, כשפים מסוכנים.
הם יוצאים במטרה לחסל את האווטאר ואת כל המנהיגים בעולם.
בהמשך, יחד עם לין, הם מגיעים לעיר בשם זאופו העשויה ברובה ממתכת וחיים בה כשפי מתכת.
העיר שייכת לאישה בשם סו-יין (בקיצור סוּ), המתגלה כאחותה של לין.
בזאופו, סוּ מלמדת את קורה כשפות מתכת, וכך קורה הופכת להיות האווטאר הראשונה שמסוגלת לכשף מתכת.
"הלוטוס האדום" מנסים לחטוף את קורה בעיר, אך נכשלים.
מאוחר יותר, המסדר חוטף את מאקו ובֹּולין והורג את מלכת האדמה, ובכך מפיל את העיר בה־סינג־סה.
זאהיר משתלט על מקדש האוויר הצפוני, ומוסר הודעה לקורה שאם לא תסגיר את עצמה לידיו ישמיד את כשפי האוויר החדשים.
קורה מחליטה להסגיר את עצמה אך מגלה שזאהיר שיקר לה.
מסדר הלוטוס האדום משיג רעל שמכריח את הגוף של קורה להיכנס למצב אווטאר, על מנת להרוג אותה במצב האווטאר.
הם כמעט מצליחים, אך קורה משיבה מלחמה.
בזמן הקרב כשפי האוויר מצליחים לברוח ולנצח.
בסוף, סו מוציאה את רוב הרעל מגופה של קורה.
סוּ מסרבת וקובירה, כשפית מתכת מהעיר צאופו שנמצאת תחת חסותה, מסכימה להיות אחראית זמנית על ממלכת האדמה עד הימצאות מלך חדש.
הנשיא מסכים וקובירה לוקחת את שלטונה רחוק מדי ומסרבת לוותר על הסמכות.
היא מקימה אימפריה חדשה בשם "אימפריית האדמה", כדי לאחד את כל השטחים של ממלכת האדמה, והיא מכונה "המאחדת הגדולה".
כאשר הנסיך וו עמד להיות המולך החדש של ממלכת האדמה, קובירה מדיחה אותו ואומרת שאין לו כל סמכות למלוך.
קובירה בהתחלה משתלטת על בה-סינג-סה וערים נוספות מממלכת האדמה, ולבסוף מגיעה לצאופו.
סוּ מסרבת לתת את שלטון צאופו לידיה, מנסה לחסל אותה אך נכשלת ונכלאת ביחד עם בניה.
בהמשך קורה נלחמה בקוּבִירָה בגלל השתלטותה על צאופו, קורה כמעט מביסה את קובירה אך בעקבות ההתנתקות שנמשכה למעלה מ-3 שנים בינה לבין ראאבה, קורה נכשלת וכמעט נהרגת.
אחרי קרב זה מבינה קוּבירה כי היא צריכה עוד כוח ומתחילה לבנות נשק חזק במיוחד מגפני רוחות.
לאחר סיום בניית הנשק, בונה קובירה בנוסף מגה־טנק ענקי העשוי מפלטינה כדי להשתלט על רפאבליק סיטי.
הנשיא רייקו נכנע אך צוות אווטאר ביחד עם לין, סו וכשפי האוויר לא נתנו לצבאה של קובירה להשתלט על רפאבליק סיטי וניסו להילחם בה.
הלחימה הורסת הרבה ופוגעת קשות ברפאבליק סיטי, אך לין הצליחה להשיג את העזרה שנדרשה והוציאה את הירושי סאטו, אביה של אסאמי, מהכלא.
הירושי אמר כי אפשר להביס את המגה־טנק הענקי בעזרת מסורי פלזמה.
הירושי מצליח ליצור חור במגה־טנק הענקי אך מקריב את חייו ונהרג על ידי קובירה.
בולין ומאקו מתעסקים עם אזור במגה טנק של גפני רוחות המספק את האנרגיה של הגפנים לכל המגה טנק.
מאקו מכניס ברק לתוך הגפנים ונפצע.
לאחר מכן קובירה הולכת ליער ומוצאת שארית מהנשק שנשאר, יורה בו על קורה אך מגלה כי היא לא מצליחה לכבות אותו.
קורה נכנסת למצב אווטאר ומצילה אותה ואת קובירה.
בעקבות עוצמת האנרגיה החזקה מהנשק, נוצר שער רוחות חדש.
קובירה נכנסת לכלא על מעשיה.
הרוחות חוזרות, והעיר מחליטה להתרחב ולא להשתקם.
האיזון הוחזר וקורה ואסאמי יוצאות לחופשה בעולם הרוחות.
יוצרי הסדרה אישרו את התיאוריה לפיה קורה ואסאמי הפכו לבסוף לזוג.
דמויות ראשיותשמותתיאוראומהכשפותדמותמדבב/תעונה 1עונה 2עונה 3עונה 42012201320142014קורהג'נט וארני דקלה הדרהאווטאר הבאה אחרי אנג, כשפית מים משבט המים הדרומי.
קורה היא האווטאר הראשונה בעלת יכולת לכשף מתכת.
עקשנית וקשוחה, כשפית מעולה אך מתקשה בצד הרוחני.
ביתם של טונרק וסנה, אחייניתו של אונלק ובת דודתם של אסקה (בת) ודסנה (בן), הייתה שחקנית אולימפי־כשף, וניהלה מערכות יחסים עם מאקו.
במהלך העונות 3 ו־4 גוברת החברות בינה ובין אסאמי, ובסוף העונה הרביעית השתיים יוצאות יחד לחופשה בעולם הרוחות.
קורה היא הגיבורה הראשית של הסדרה.
קורה מתגלה בסוף הסדרה כביסקסואלית.
מאקודייוויד פאוסטינו עומרי רוזנצוייגאחיו הבוגר של בולין, כשף אש בן 18 שמסוגל ליצור ולנווט ברקים.