tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא אירח במקום גם פסגה עם מנהיגי מדינות המפרץ הסוניות במאי 2015, במהלך השיחות שהובילו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
ג'ו ביידן קיים לראשונה, ביולי 2023, את פסגת המנהיגים משולשת יחד עם ראש ממשלת יפן פומיו קישידה ונשיא דרום קוריאה יון סוק-יאול אשר הבטיחה פגישות שנתיות בין מנהיגים, ושיתופי פעולה במגוון רחב של נושאים.
קמעונאות או קִמְעוֹנוּת היא מכירת מוצרים לצרכנים לצריכה פרטית (b2c), בדרך כלל בכמויות קטנות - זאת להבדיל מסיטונאות או סיטונות , שמהותה היא הפצה ומכירת מוצרים בכמות גדולה מהיצרן או היבואן לקמעונאי (b2b או b2b2c), לצורך מכירתם לצרכנים.
ישנם גם פורמטים קמעונאיים המוכרים בסיטונאות או כמרקטפלייס.
את המילה טבע יהושע גורדון ב-1924. שורש המילה מהמילה "קמעא" בארמית שמשמעותה "קצת, לשיעורין", דהיינו מסחר.
הקמעונאות כוללת תחומים שונים, שהבולטים שבהם הם קמעונאות המזון (חנויות מכולת, צרכניות, חנויות נוחות, סופרמרקטים וכדומה), היגיינה, ניקיון וטיפוח הגוף (פארם), הלבשה והנעלה (אופנה), מוצרים לאחזקת הבית, מכשירי חשמל ביתיים ואלקטרוניקה, ריהוט, ציוד משרדי, צעצועים, ספרים ועוד.
הקמעונאות המסורתית מתרחשת בחנות או בדוכן (נקודות מכירה - pos).
יש הכוללים בהגדרת הקמעונאות גם שיווק ומכירת שירותים לצרכן הפרטי, ולא רק מוצרים, כגון שירותי בנקאות, תיירות, תעופה, ביטוח, בריאות וכדומה.
אולם בדרך כלל מציין המושג קמעונאות מכירת מוצרים פיזיים מוחשיים ולא שירותים.
המילה קמעונאי (באנגלית retailer) מציינת הן את האדם שעוסק בקמעונאות (כגון החנווני או המוכרות בחנות) והן את הארגון שמפעיל רשת של נקודות או אולמות מכירה קמעונאיות.
לצורך הניהול הקמעונאי התפתחו פתרונות מחשוב (ריטייל טק) הכוללים ניהול עמדות מכירה, ניהול "המשרד האחורי" (Back Office), ניהול המכירה בקו הקופה, ניהול המלאי, ניהול קשר עם הלקוחות ו"מועדון לקוחות", ניהול מבצעים וניהול קידום מכירות.
בנוסף, התפתחו שירותי תכנון וייעוץ מתמחים בקמעונאות ומסחר - יועצי קידום מכירות ואיקומרס, שיפור ביצועי המרה, סחר (טרייד-מרקטינג), מיתוג מסחרי (Visual Merchandise), אסטרטגיה קמעונאית, שירות מוכר, ייעוץ מחקר לקוח סמוי, ייעוץ זכיינות וזכיינים, ועוד.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של קמעונאות:
חנויות מתמחות (בוטיק) – בעלות קו צר אך במבחר עשיר: בגדים, ספורט, קוסמטיקה, בית מרקחת, חנות אופטיקה, תחזוקת הבית וכו'.
חנויות כל-בו – מחזיקות מספר קווי מוצרים, לרוב ביגוד, ריהוט ומוצרי בית.
כל קו מופעל כמחלקה נפרדת בניהול קניינים או סוחרים מתמחים.
מרכולים גדולים – חנויות גדולות יחסית, זולות, פועלות במתח רווחים נמוך ובהיקפים גדולים תחת הגדרה זו נמצאים גם מינימרקטים וחנויות סופרמרקט.
מרכולים קטנים – חנויות קטנות יחסית הממוקמות בקרבת אזור המגורים.
חלקן פתוחות מעבר לשעות העבודה הרגילות ומחזיקות קו מוגבל של מוצרי נוחות.
עיקר השימוש בהן הוא לקניות 'השלמה'.
הן ממלאות צורך צרכני חשוב ונראה כי אנשים מוכנים לשלם תמורת נוחות.
תחת הגדרה זו נמצא גם מכולות, קיוסקים, פיצוציות, חנויות נוחות, ועוד.
רשתות דיסקאונט – מוכרות סחורה רגילה במחירים נמוכים יותר ובכמות גדולה יותר.
ברשתות אלה נמכרים מותגים במחירים נמוכים יחסית למחיריהם הרגילים, וזאת דרך קבע.
חנויות מפעל – בבעלות היצרנים ובהפעלתם.
מחזיקות גם עודפים, פריטים שייצורם הופסק או סחורה פגומה.
חנויות אלה נמצאות גם במרכזי קניות ייחודיים של חנויות מפעל.
מועדוני מחסנים – מוכרים סחורות בהנחות גדולות לחברים המשלמים דמי חבר.
הם משרתים עסקים וקבוצות מאוגדות.
ההשקעה בתצוגה ובהוצאות שונות היא מינימלית.
חנויות-על וקניונים - חנויות ענקיות (אלפי עד עשרות אלפי מ"ר), המשלבות מגוון נרחב של מוצרים.
קיימות תת-קטגוריות – חנויות מתמחות ענקיות, המחזיקות מבחר עצום של פריטים מקו אחד וצוות עובדים מיומן ובקיא.
אולמות תצוגה למכירה מקטלוגים – מבחר נרחב של סחורות יקרות, שקצב מכירתן מהיר, במחירים מוזלים.
הלקוחות מזמינים מקטלוג באולם התצוגה ומקבלים את מוצר בנקודת מסירה במקום אחר בחנות.
צורה זו של קמעונאות או סיטונאות לפרטיים, טרם חדרה לישראל (איקאה היא הפורמט הכי קרוב לכך בישראל).
דוכנים, חנות בתוך חנות, עגלות מכירה, נקודות מכירה עצמאיות בקניונים, חנויות פופ-אפ - נקודות מכירה הנחשבות לחנות (כוללות קופה ומוכרן), ומשמשות כתחליף לחנות, כתוספת לחנות קיימת, כחנות נקודתית זמנית.
חלק מהחנויות פועלות נקודתית ומקומית (חנות בודדת), חלקן פועלות במסגרת רשת חנויות עירונית, אזורית או ארצית, חלקן תחת מרכז מסחרי, קניון או פאוור-סנטר, וחלקן פועלות כזכיינויות.
כמו מוצרים, גם חנויות קמעונאיות עוברות שלבי צמיחה ודעיכה שאפשר לתארם כמחזור חיים קמעונאי.
כיום, סוגי הקמעונאות החדשים מגיעים לבגרות מהר יותר מאשר בעבר – לחנויות הכל-בו לקח 80 שנה להגיע לבגרות, בעוד ששיטת מחסני המכר הגיעה לבגרות תוך 10 שנים בלבד.
אחת הסיבות לכך שסוגי חנויות חדשים מופיעים ומאיימים על הקודמים, מוסברת על ידי השערת "גלגל הקמעונאות": בכל פעם מופיע סוג של חנות אשר מציע מחירים נמוכים יותר מהחנויות הקיימות.
הוא עושה זאת על ידי ויתור על שירותים מסוימים ללקוח, כדי להפחית את ההוצאות.
כתוצאה מהמחירים הנמוכים גדל נפח הלקוחות, וכדי לספק את הלקוחות המתרבים, מוצעים להם שירותים רבים ומגוונים יותר.
אולם כתוצאה מכך, ההוצאות גדלות ואיתן המחירים, והן מאבדות את היתרון שהיה להן על פני החנויות היקרות יותר, וכך מתפנה מקום לחנויות זולות מסוג חדש.
ישנן ארבע רמות שירות (או 'ערך מוסף') שחנות קמעונאית יכולה להציע.
ככל שרמת השירות עולה כך גדלות ההוצאות של החנות.
קמעונאות בשירות עצמי: זהו הבסיס לכל החנויות הזולות או לחנויות האוטומטיות או אוטונומיות.
קמעונאות בחירה עצמית: הלקוחות מוצאים בעצמם את הסחורות אם כי יכולים לבקש סיוע.
קמעונאות בשירות מוגבל: מספקת יותר מידע מכירתי, משום שהם מחזיקים יותר סחורה רגילה והלקוחות זקוקים ליותר מידע.
בחנויות אלה ניתן למצוא שירותים כמו אשראי ואפשרות החזרה.
קמעונאות בשירות מלא: מספקת מוכרנים המוכנים לעזור בכל שלב בתהליך האיתור, ההשוואה והבחירה.
בנוסף היא מספקת שירותים רבים, כמו הובלה, ביטוח והתקנה, וכן שירות ללקוח כגון טרקלין המתנה.
כיום חלק הולך וגדל מכלל רכישות הצרכנים נעשים שלא בחנות או באולם מכירה.
ישנם ארבעה סוגים עיקריים של קמעונאות מסוג זה:
1. מכירה ישירה – מתחלקת לשלושה אפיקים:
מכירה אחד על אחד – איש מכירות מבקר אצל משתמש ומנסה למכור לו, או מתאם פגישת הדגמה ומכירה לצורכי משא ומתן.
מכירה אחד על רבים – איש מכירות מדגים ומוכר בבית לקוח/משרדי חברה/אירוע/יריד, שהוזמנו אליו חברים או משתתפים רבים.
שיווק רב שכבתי (רשתי) – החברות מגייסות אנשי עסקים עצמאיים הפועלים כמפיצים למוצריהן.
כל מפיץ הן מוכר והן מגייס מפיצים נוספים.
המפיצים מקבלים תגמולים בהתאם למכירות שלהם ולמכירות של המפיצים שהם גייסו.
אם אין לרישות מוצר ממשי איכותי זוהי פירמידה.
2. שיווק ישיר או שיווק דיגיטלי – דוגמאות: שיווק טלפוני, שיווק בעזרת ערוץ קניות בטלוויזיה, שיווק באמצעות קטלוג וקופונים, דיוור ישיר לדואר או למייל, שיווק בחנויות אונליין באינטרנט או באמצעות רשתות חברתיות.
יתרונות - השוואה ובחירה קלים יחסית, 24/7, ללא הגבלת מיקום (תלוי אזורי חלוקה/משלוח), אפשרויות איסוף מגוונות, לרוב גם מחיר תחרותי ומוזל.
3. מכונות מכירה אוטומטיות (ונדינג) – מכונות למכירת כריכים, משקאות קלים, קפה, סיגריות, אביזרים סלולריים, תרופות ללא מרשם, חטיפים, מוצרי חלב, ועוד.
יתרונות – 24/7, מיקומים גמישים, רווחיות גבוהה, ללא מגע אדם.
4. שירותי קניות וקבוצות רכישה צרכניות – משרת חוגי לקוחות ייחודיים, קהילות, לקוחות מועדוני אשראי וכן עובדי ארגונים גדולים ואיגודים מקצועיים.
החברים הזכאים יכולים לקנות מקמעונאים וספקים נבחרים, שנותנים להם הנחות על המוצרים או מוצרים בלעדיים.
הרכישות מתבצעות במסגרות ייעודיות כגון אירועי מכירה וירידים, הזמנות דיגיטליות או באמצעות המעסיק.
הולכות ומתרבות כיום החנויות הקמעונאיות המשתייכות לצורה כלשהי של קמעונאות תאגידית.
ארגונים אלה נהנים מיתרון לגודל, כגון כוח קנייה מוגדל ועובדים מיומנים יותר.
סוגים עיקריים של ארגונים קמעונאיים:
תאגיד של רשתות שיווק – מספר חנויות בבעלות ובשליטה משותפת, המפעילות רכש והסחרה מרכזיים ומוכרות קווי סחורה דומים.
גודלן מאפשר להן לקנות בכמויות גדולות במחירים נמוכים, והן יכולות להרשות לעצמן לשכור מומחים לטיפול בתחומים כגון המחרה וקידום מכירות.
רשת המתאגדת על בסיס התנדבותי – קבוצה של קמעונאיים עצמאיים בחסות סיטונאי אחד, העוסקת בקנייה בצובר ובהסחרה משותפת.
קואופרטיב קמעונאי – קמעונאים עצמאיים המקימים ארגון קניות מרכזי ועורכים מבצעי קידום מכירות משותפים.
קואופרטיב צרכני – חברה קמעונאית בבעלות לקוחותיה.
גופים אלה מוקמים לרוב כאשר קהילה מרגישה שהקמעונאים המקומיים אינם משרתים אותה היטב, בגלל מחירים גבוהים או בגלל איכות ירודה.
תושבי הקהילה תורמים כסף להקמת הארגון, ומתחלקים בדיווידנדים.
רשת זכיינות – התקשרות חוזית בין מעניק זיכיון לזכיין.
קמפו גראנדה (פורטוגזית: Campo Grande) היא בירת המדינה הברזילאית מאטו גרוסו דו סול ומונה כ-900,000 תושבים.
העיר נוסדה ב-20 באוגוסט 1899 והיוותה מוקד למטיילים אשר היו בדרכם מסאו פאולו ומינאס ז'ראיס אל עבר מדינת מאטו גרוסו.
בתחילת המאה ה-20, קמפו גראנדה הפכה למפקדה צבאית של צבא ברזיל ובכך הפכה למרכז צבאי חשוב.
ההתפתחויות הכלכליות שחלו בברזיל הפכו את העיר למרכז מסחרי חשוב, ובכך אוכלוסייתה גדלה מ-140,000 תושבים בשנת 1970 לכ-700,000 בשנת 2000.
בשנת 1977 חולקה מדינת מאטו גרוסו לשניים, ובכך הפכה קמפו גראנדה לעיר הבירה של מדינת מאטו גרוסו דו סול.
כיום, לעיר עצמה כבר יש תרבות משל עצמה, העשויה מתרבותם של אותם הנוסעים מאזורי סאו פאולו ומינאס ז'ראיס, דרך שירים, אוכל ואנשים שונים, אשר יצרו תרבות ייחודית מכל חלקי ברזיל ומרחבי העולם.
קמפו די פיורי (באיטלקית: Campo de' Fiori) היא כיכר מלבנית בקרבת פיאצה נאבונה במרכז רומא שבאיטליה.
משמעות שם הכיכר היא "שדה הפרחים" – תזכורת להיות שטח זה שדה פתוח בימי הביניים (ולא, כפי שיש הטוענים – על שמה של "פלורה" אהובתו של פומפיוס שלא ברור אם חיה במציאות או מדובר בדמות ספרותית).
ברומא העתיקה היה אזור זה שטח פתוח בין תיאטרון פומפיוס ונהר הטיבר – שטח שהוצף על ידי השיטפונות של הנהר באופן תדיר.
שטח זה נשאר שדה פתוח המכוסה עשב עד אמצע המאה ה-15. האפיפיור בוניפקיוס התשיעי בנה את כנסיית סנטה בריג'ידה במקום בו עומד כיום ארמון פארנזה.
בשנת 1456 הורה האפיפיור קליקסטוס השלישי על ריצוף הכיכר, כחלק מתוכניתו לשיפור האזור.
בעקבות בניית הכיכר נבנו הארמון של משפחת אורסיני ובהמשך הפאלאצו דלה קנצ'לרייה.
מבנה הכיכר השתנה במהלך השנים, עם הריסת ובניית בתים, אולם הכיכר עצמה נותרה מוקד מסחרי, וסביבה רחובות מסחריים כגון רחוב עושי הקשתות ("Via dei Balestrari"), רחוב הצורפים ("Via dei Baullari"), רחוב עושי הכובעים ("Via dei Cappellari"), רחוב עושי המפתחות ("Via dei Baullari") ורחוב החייטים ("Via dei Giubbonari").
האפיפיור סיקסטוס הרביעי בנה שני רחובות ראשיים המובילים לכיכר – ויה פלוריאה ("Via Florea") וויה פלגרינו ("Via Pellegrino") והכיכר הפכה לכיכר מרכזית בעיר בהיותה בין הבזיליקה די סן ג'ובאני אין לטרנו לבין הוותיקן.
בכיכר התנהל שוק סוסי פעמיים בשבוע (בימי שני ורביעי) ונבנו סביבה בתי מלון וחנויות.
במאה ה-16 שימשה הכיכר להוצאות להורג (כפי שניתן לראות מהשיטוט.
בשנת 1553 הועלה על המוקד בכיכר זו גר שהיה נזיר פרנציסקני בשם קורנליו ממונטאלצ'ינו, וחמשה ימים אחר כך בוצעה שם שריפת התלמוד.
בשנת 1600 הועלה שם על המוקד ג'ורדנו ברונו באשמת כפירה בנצרות, בעיקר בשל תמיכתו העקשנית במודל ההליוצנטרי באסטרונומיה בעקבות קופרניקוס.
בשנת 1858 נהרסו מבנים הגובלים בכיכר, והכיכר הוגדלה.
מאז 1869 נערך בכיכר שוק פירות וירקות מדי יום.
בערבים הכיכר מרובת המסעדות היא אתר תיירותי פופולרי, ואתר בילוי לתושבי רומא.
כיום, משעות הבוקר המוקדמות מתקיים בקאמפו די פיורי שוק הומה, בו מוכרים ירקות, פירות, ביגוד, כלי בית ופריטים נוספים.
משעות הצהרים הכיכר משנה את אופיה, מסעדות, בתי קפה ובארים נפתחים, ומארחים תושבי רומא ותיירים.
בשירו "קמפו די פיורי", מזכיר המשורר הפולני חתן פרס נובל לספרות צ'סלב מילוש את העלאתו של ג'ורדנו ברונו למוקד בהקשר של יחס ההמון למעשה נבלה.
במקרה של מילוש מדובר על היחס הפולני לעצם קיומו של גטו ורשה.
קמפולונג מולדובנסק (רומנית: Câmpulung Moldovenesc וכן Cîmpulung Moldovenesc) היא עיר במחוז סוצ'אבה, ממוקמת בצפון רומניה, באזור ההיסטורי של בוקובינה לגדות נהר המולדובה.
עם אוכלוסייה של 20,076 נפש, העיר נמצאת במקום השני בחשיבותה במחוז אחרי בירת המחוז סוצ'אבה.
התעשייה העיקרית בעיר היא בתחום העץ ותעשיית החלב, מקור פרנסה בולט נוסף הוא תחום התיירות.
קמפולונג מוזכרת לראשונה במסמך אלכסנדרו הטוב (Alexandru cel Bun), שליט מולדובה, מ-14 באפריל 1411, המעניק במתנה למנזר מולדוביצה את הכפר.
אך יש עדויות שעוד מהמאה ה-12 הייתה כאן ישות אוטונומית רומנית.
ב-1775, בעקבות ההסכם שבין האימפריה העות'מאנית וממלכת הבסבורג, קמפולונג עברה לשלטון האוסטרי ששרד עד סוף מלחמת העולם הראשונה (1918).
"הרשות החופשית של קימפולונג" הפכה למחוז קמפולונג שבירתה העיר קמפולונג.
העיר התפתחה מבחינה עירונית ודמוגרפית והגיעו אליה מתיישבים גרמנים לעבודה במכרות, לבניית בתי חרושת וכדומה.
בין 1786 ו-1848 התרחבו גבולות הסחר של האזור והגיעו סוחרים יהודים רבים מגליציה ומבוהמיה.
במלחמת העולם הראשונה שימש האזור שדה הקרב בין הצבאות הרוסים והאוסטרים.
ב-11 בנובמבר 1918 עבר הצבא הרומני את הגבול וכבש ללא קרב את כל בוקובינה.
ב-28 ביוני 1940 בעקבות אולטימטום סובייטי שהופנה לרומניה נכבשה צפון בוקובינה בידי הכוחות הסובייטים.
ביוני 1941 הצטרפה רומניה למלחמת גרמניה בברית המועצות ותוך זמן קצר כבש הצבא הרומני את צפון בוקובינה ובסרביה.
במרס 1944, יזמו הרוסים מתקפה חדשה שבה הניסו את הגרמנים ואת הרומנים אל מעבר לנהר הדניסטר.
היישובים שבהם נמצאו הגיטאות של טרנסניסטריה שוחררו וברית המועצות חזרה לשלוט על האזור.
נוכחותם של היהודים בקמפולונג החלה כנראה בתחילת המאה ה-15 עת העניק הנסיך אלכסנדרו הטוב זכויות ליהודים לסחור בארצו ולעבור בה.
מסמך משנת 1684 מאשר קיומם של יהודים מעטים באזור קמפולונג.
במסמך נאמר שהיחס של תושבי האזור ליהודים הוא טוב ואין כל הפליה כלפיהם.
היהודים באותה עת עסקו בחקלאות, מסחר ובהספקת שירותי פונדקאות ושיכר.
במסמך נוסף מתקופת נסיכות מולדובה משנת 1766 מתועדת הקמתה של אכסניה בקמפולונג שאמורה לשמש סוחרים יהודים שעברו במקום עם סחורותיהם.
בשנת 1769 נמנו בקמפולונג 45 משפחות יהודיות.
בית קברות יהודי נוסד ב-1775.
בשנת 1790 שבה קמפולונג להיות תחת שלטון האוסטרים ומוזכרים בה יהודים מגדלי בקר שנמנו עם משלמי מיסים לשלטונות העיר.
לאחר הכיבוש האוסטרי ב-1775 השתנה מצבם של היהודים לרעה והם היו נתונים לחוקים מחמירים שהטיל הגנרל גבריאל פון ספלני, כגון: מס חיתון, ולאחר מכן, גזירות שהטיל הגנרל קרל פון אנצנברג, שלמעשה הפכם ליהודים משוללי כל זכויות.
בשנת 1779 פורסם צו האוסר כליל על יהודים לשבת בקמפולונג.
שלטונות האזור ביקשו לבטל את הגזרה ולהשאיר את היהודים בעירם, אך השלטון המרכזי בווינה דחה את הבקשה.
אך הפקידים המקומיים כנראה שוכנעו לא לבצע את פקודת השלטון המרכזי.
במרס 1782 גירש פון אנצנברג את היהודים "פושטי היד" שהיו רוכלים, חזנים ומלמדים, וכל אלה שהמס השנתי שלהם לא הגיע לארבעה פלורין.
מקמפולונג גורשו שמונה משפחות המונות 21 נפשות.
במאי 1781 פרסם הקיסר יוסף השני הצהרה ובה המליץ להפוך את היהודים לאזרחים מועילים ולהרחיקם מעסקי נשך וריבית קצוצה ומרמאות במסחר.
על היהודים הוטל ללמוד במשך שלוש שנים גרמנית.
השימוש בעברית וביידיש הותר רק בבית-כנסת.
באחד בנובמבר 1789 נכנס לתוקפו "תקנון היהודים" שיזם הקיסר.
היה בתקנון זה ניסיון לבולל את היהודים.
לפי התקנון היה כל יהודי רשאי לבחור במקצוע שבו רצה: לחכור כמה אדמה שרצה (בתנאי שיעבד אותה במו ידיו או בעזרת משפחתו), לעסוק במסחר ולהקים בתי-חרושת, בתנאי שספרי החשבון ינוהלו בגרמנית, לגור בכל עיר שירצו, בתנאי שיציגו אישור שסיימו בית-ספר גרמני.
בוטל גם הטלאי צהוב שעל בגדי היהודים.
מס הנישואים בוטל, אך הנישאים הוצרכו להציג אישור-סיום בית-ספר גרמני.
הקהילה היהודית בוטלה כמוסד, ונשארה בתפקיד של איגוד דתי.
אסור היה ליהודים להשתמש בפומבי בעברית או ביידיש, אלא רק בבית כנסת.
על פתיחת בית-כנסת או בית עלמין מיוחד ליהודים הוטלו מיסים כבדים (אלפיים פלורין לבית-כנסת או לבית-עלמין) וגם על מניין בבית פרטי.
נשארו רק שתי קהילות בכל בוקובינה: בצ'רנוביץ ובסוצ'אבה.
כל שאר הקהילות סופחו לשתי אלה.
קמפולונג סופחה לקהילת סוצ'אבה ואולצה לייסד בתי ספר ששפת הלימוד בהם גרמנית.
השלטונות הביאו מורים, יהודים מתומכי ההשכלה, מגליציה וממוראביה.
ההורים נאלצו לשלוח את ילדיהם לבתי-ספר אלה, בנים ובנות, ללמוד גרמנית.
רק ילדים שלמדו בהם, יכלו ללמוד גם ב"תלמוד תורה".
יהודים רבים ראו בבתי-ספר אלה אסון.
הם העדיפו לשלם קנסות ואפילו לשבת בכלא ולא לשלוח את ילדיהם לבתי-ספר, שלפי דעתם יביאו את צאצאיהם לידי שמד.
המפנה הגדול לטובה במצב היהודים בא עם המהפכה של שנת 1848. בעקבותיה זכתה בוקובינה להיות חבל עצמאי.
ליהודים הוענקו זכויות והם הפכו לגורם משמעותי בכלכלה: יכלו לגור בכל מקום, בעיר ובכפר, רכשו אחוזות ובתי-עסק, הקימו בתי-חרושת והתפתחו בכל השטחים.
בשנת 1871 התפקדו בקמפולונג 665 יהודים.
19 שנה לאחר מכן, בשנת 1890, נספרו בקמפולונג 1,163 נפשות - 18.2 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
הם שולבו בכל ענפי המסחר, היצור ובמקצועות החופשיים.
בסוף המאה כבר היו בקמפולונג רופאים, בנקאים ועורכי-דין יהודים.
הם נטלו חלק בחיי הציבור של העיר ונציגיהם פעלו בהנהגה המקומית, גם בתקופה האוסטרית וגם בתקופה הרומנית, עד לסוף שנות השלושים.
בשנת 1913 הגיע מספר היהודים בקמפולונג ל-3,500 (רב וולף מישל ניהל את הקהילה עד לשנת 1922).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-1914, הלך והתמעט מספר היהודים בבוקובינה וזאת בשל פלישת הקוזקים, שעשו שמות בקרב היהודים.
יותר ממחצית יהודי קמפולונג נמלטו מיד לאחר כיבוש האזור על ידי הרומנים בעיקר לווינה, לבוהמיה ולטרנסילבניה.
במפקד שנערך על ידי הרומנים בשנת 1930 נמצאו בקמפולונג רק 1,488 יהודים, שהיוו 14.7 אחוזים מן האוכלוסייה הכללית, פחות ממחצית מאשר בשנת 1913.
בוועידת ורסאי הכריחו בעלות הברית את הרומנים להעניק זכויות אזרח שוות לכל אזרחיהן, כולל היהודים, והתנו בכך את סיפוחם של בסרביה, בוקובינה וטרנסילבניה לרומניה.
באין ברירה, נאלצו הרומנים לקבל את התנאי ולהעניק זכויות אלה גם ליהודי רומניה, שנחשבו עד אז כזרים בפני החוק.
עקרון שוויון הזכויות נרשם בחוקה החדשה של רומניה שאושרה בפרלמנט ב-28 במרץ 1923. אך בפועל היה ניסיון שיטתי לדחוק את היהודים מכל תחומי החיים.
באותה שנה התקיימה בקמפולונג ועידה אנטישמית והופיע בעיר גם עיתון אנטישמי בשם "עורו רומנים" ( Desteapta-te Române).
ב-1926 התקיים בקמפולונג משפטו של ניקולאיה טוטו, רוצחו של הסטודנט היהודי דוד פאליק בצ'רנוביץ.
יהודי קמפולונג כמו יהודי כל שאר המקומות, מצאו דרכים כיצד לעקוף את הסכנות ולהתפשר עם המציאות הקיימת.
מרבית יהודי קמפולונג היו מסורתיים והיו ביניהם גם חסידי ויז'ניץ, סדיגורה, ועוד.
רוב החנויות של היהודים היו סגורות בשבת.
בתי הכנסת היו מלאים בשבתות ובחגים.
בעיר פעלו ועד קהילה, חמישה בתי כנסת ומוסדות סעד, תרבות ודת שונים.
הייתה גם פעילות ציונית מקיפה בכל סיעות התנועה הציונית: ציונים כלליים, המזרחי, פועלי-ציון, הרוויזיוניסטים, וכן תנועות הנוער: השומר הצעיר, הנוער הציוני, בני עקיבא ובית"ר.
לפי מפקד האוכלוסייה היהודית ב-1941 היו באותה עת בקמפולונג 1,681 יהודים שהיוו כ-15% מאוכלוסיית העיר.
הם עסקו ברובם במסחר, ומיעוטם במלאכה ומקצועות אינטלקטואלים.
יחס הכובשים הגרמנים והרומנים כלפי היהודים היה קשה ביותר.
לפי צו שניתן בקמפולונג ב-10 אוקטובר 1941 הוחלט לגרש את כל יהודיה לטרנסניסטריה.
בתי הכנסת נשדדו, ספרית רב העיר משה יוסף רובין נשרפה והוא סירב לחתום על מסמכים המאשימים אותו באיסוף חומרי נפץ (הוא היגר לאחר המלחמה לארצות הברית).
נשארו בעיר רק חמישה יהודים, ביניהם אסיר אחד, הרוקח פרידמן אברהם ואשתו, מפני שלא מצאו לו מחליף ושניים אחרים.
לאחר זמן מה גורשו גם הם.
הגירוש הגדול בוצע ב-12 באוקטובר 1941 (הושענא רבא).
האזרחים היהודים נדרשו להתייצב בתחנת הרכבת ולהיכנס לקרונות משא להובלת בהמות שנסעו עד קרוב לנהר הדניסטר.
תושבי קמפולונג הגיעו ברובם הגדול לגטו שרהורוד, הודות ליוזמתם של ד"ר שאואר וד"ר טייך שאספו כסף מהמגורשים, שכרו באמצעותו משאיות גרמניות אשר הובילם לגטו קרוב יחסית למוגילב.
חלקם הגיעו לז'מרינקה, לגטו מורפה, קופייהורוד, ולוצ'ינץ.
היו שנשארו במוגילב, או התפזרו לגיטאות אחרים.
אנשים איבדו את חייהם מרעב, מחלות ומגפות, הוצאות להורג, ועוד.
קמפולונג נכבשה על ידי הצבא הסובייטי ב-19 במרץ 1944. ב-1945 נפתחו הגבולות ושבע מאות מתוך אלף ושבע מאות יהודים שגורשו מקמפולונג חזרו.
הם קיבלו את בתיהם בחזרה, בסיוע המשטרה.
בספטמבר 1944 החלו להתקיים בחינות בתיכון היהודי בסוצ'אווה.
תלמידים נבחנו בכל הכתות שהפסידו בשנות השואה.
שניים התקבלו לאוניברסיטה בלי מבחנים נוספים על פי חוק ווייטק.
מאות נוספים עשו מאמץ גדול לעמוד בבחינות בתיכון זה.
אחרים עברו בחינות בתיכון דראגוש וודה בעיר, במהלך השנים 1946 -1945. רוב משלימי הלימודים נסעו לארצות הברית ולישראל ומיעוטם נשארו בקמפולונג, או למדו באוניברסיטאות.
בשנת 1947 נמנו בקמפולונג כ-1,350 יהודים, שרובם הגיע לשם מבוקובינה הצפונית.
זאת בתקווה שמרומניה יוכלו לעלות לארץ ישראל.
בשלהי שנת 1947, עלו רבים מבני קמפולונג לישראל בשתי אניות המעפילים הגדולות : הפאנים "פן קרסצ'נט" ו"פן יורק" שהפליגו מנמל בורגאס בבולגריה.
הם הגיעו לקפריסין ומשם - עם הקמת המדינה - לישראל.
בשנת 1949 הוצאה מחוץ לחוק שם ההסתדרות הציונית על כל שלוחותיה.
בין 1949 ל-1952 עלו יהודים רבים, עד אשר הרומנים עצרו את העלייה.
ב-1956/7 היו עדיין תלמידים יהודים בבתי הספר השונים.
בשנת 1998 נשארו בקימפולונג פחות ממניין יהודים זקנים.כיום, לא ידוע על יהודים החיים בעיר.
ב-1992 הוקם בישראל ארגון יוצאי קימפולונג והיו"ר הראשון היה סמי רייכמן.
כיום משמש כיו"ר יוסף (יולקו) קליין, יליד העיר, ועמו קבוצת פעילים מילידי וצאצאי הקהילה היהודית בעיר המנסים לשמר, יחד עם פעילים מקומיים, את זכר הקהילה היהודית.
בעיר עדיין קיימים המבנים המרשימים של ה"טמפל" ובית כנסת "הישן" על תחולתם, וכן בית העלמין היהודי, שהם בבעלות פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, באחריות הקהילה היהודית בסוצ'אבה, שהיא היחידה שנותרה בחבל בוקובינה הרומנית.
ב-2018 נחתמה ברית ערים תאומות בין קמפולונג מולדובנסק לעיר כרמיאל, שממייסדה וראש העיר הראשון שלה היה ברוך ונגר יליד קמפולונג מולדובנסק.
דורה גד, כלת פרס ישראל
ברוך בנו ונגר, בונה העיר כרמיאל וראש עירה הראשון, מייסד מועצת הגליל
מנחם נאמן, שופט בבית המשפט המחוזי בחיפה, וסגן השופט המחוזי בדימוס, חזן, ו"יקיר העיר חיפה"
עמנואל מנדי פופל, חתן פרס ולנברג ב-1998
קרל חיים גלבר, ממנהיגי ציונות בוקובינה, מראשוני הרוויזיוניסטים
איציק פנר, משורר וסופר יידישאי ומפיץ תרבות יידיש
עלי פנר, איש תיאטרון אידישאי
קובי ווהל, משורר, מחזאי ומסאי
מרדכי קופשטיין, נהרג בדרך ירושלים- גוש עציון, כתב יומן על החיים בגוש בין 1941–1945
לייבו לוין, קריין אמנותי, זמר ומלחין ביידיש
משה יוסף רובין, רבה הראשי של קמפולונג והקהילות הסמוכות בין השנים 1922–1940, מציל יהודים, וחוקר חסידות
זאב וולף מישל, רבה הראשי של קמפולונג והקהילות הסמוכות בין השנים 1906-1922, הוגה וסופר בחכמת חז"ל.
ספר זיכרון לקהילת יהודי קימפולונג־בוקובינה והסביבה.
ארגון יוצאי קימפולונג־בוקיבינה והסביבה, ת"א
נפת קמפובאסו (באיטלקית: Provincia di Campobasso) היא נפה בדרומו של מחוז מוליזה שבאיטליה.
שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת "קוֹנְטָּדוֹ דִּי מוֹליזֶה" ( Contado di Molise).
נפת קונטדו די מוליזה התקיימה בממלכת נאפולי ובממלכת שתי הסיציליות.
הנפה משתרעת על שטח של 2,909 קמ"ר, בירתה בעיר קמפובאסו ובשנת 2001 התגוררו בה 230,692 תושבים.
היא גובלת בנפת קייטי במחוז אברוצו בצפון, בנפת פוג'יה במחוז פוליה בדרום-מזרח, בנפת בנוונטו ובנפת קזרטה במחוז קמפניה בדרום, בנפת איסרניה במחוז מוליזה במערב ובים האדריאטי
קמפו מרציו (באיטלקית: Campo Marzio) הוא הרובע השלישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
הרובע נקרא על שם שדה מרס - אזור בעיר רומא בתקופת האימפריה הרומית, אף שהרובע נמצא רק בקצהו הצפוני של אזור זה.
מקור סמלו של הרובע - חצי סהר כסוף על רקע כחול - אינו ידוע.
בתקופת הרפובליקה הרומית היה אזור שדה מרס בלתי מיושב, ושישמ בעיקר לאימונים צבאיים ולספורט (ומכאן שמו - שדה המוקדש למרס - אל המלחמה).
בתקופת האימפריה הרומית יושב הרובע והפך לחלק מהרובע השביעי מבין 14 רובעי העיר רומא.
את הרובע חצתה הויה לאטה הקדומה (כיום הויה דל קורסו) שהיוותה עורק תחבורה ראשי.
הרובע שימש פרוור יוקרתי ונבנו בו וילות רבות של עשירי העיר.
בתקופת ימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע פרוטסרולה (=השערים) וסנקטי לורנטי אין לוצינה (=כנסיית לורנטי הקדוש)" (Regio Posterule et Sancti Laurentii in Lucina), על שם השערים (posterulae) בחומת אורליאנוס שעבר בצפונו של הרובע, וכן על שם כנסיית סן לורנצו אין לוצ'ינה שנבנתה במאה החמישית בבית אישה בשם לוצ'ינה.
ברובע היה ממוקם נמל הנהר השני של רומא ה-"ריפטה" (Ripetta) שפעל משלהי ימי הביניים ועד אמצע המאה ה-18. נמל זה שימש כנמל סחורות שהובאו מצפון, ממעלה נהר הטיבר.
הנמל נבנה מאבני טרוורטין שנלקחו מהקולוסיאום.
הנמל נהרס בראשית המאה ה-20 עת שנבנו רציפי הטיבר, במטרה למנוע מהנהר להציף את העיר.
ברובע ממוקמת הפיאצה דל פופולו ("כיכר העם") שהיוותה הכניסה הצפונית לעיר רומא, וכן ממוקמת ברובע הפיאצה די ספניה (כיכר ספרד) ובה המדרגות הספרדיות, וסמוך להם מזרקת הספינה של פייטרו ברניני.
את הרובע חוצים שני רחובות עיקריים - הוויה דל באבואינו והוויה די ריפטה, ובמפגש רחובות אלה עם כיכר פופולו נמצאות הכנסיות התאומות סנטה מריה דאי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו.
ברובע נמצא רחוב הקניות הידוע, הוויה די קונדוטי.
על גדת הטיבר נמצא מאוזוליאום אוגוסטוס, בסמוך לארה פאקיס (מקדש השלום של אוגוסטוס).
לכל טורניר גביע העולם בכדורגל מאז 1966 יש קמע.
גביע העולם וילי (World Cup Willie), הקמע של המונדיאל באותה שנה, היה אחד הראשונים שהיו קשורים לתחרות ספורט גדולה.
לרוב, עיצובו של הקמע כולל תכונות אופייניות (לבוש, פלורה, פאונה וכדומה) של המדינה המארחת.
אחת המטרות העיקריות של הקמע היא לייצר הכנסות על ידי מכירת מזכרות וצעצועי ילדים כגון קלפי משחק ובובות בדמות הקמע.
שנה מדינה מארחת תמונה שם הקמע תיאור1966הממלכה המאוחדתגביע העולם ויליאריה, אחד מסמלי הממלכה המאוחדת, לובש חולצה עם היוניון ג'ק והמילים "גביע העולם".1970מקסיקוחואניטוילד לובש את מדי נבחרת מקסיקו וסומבררו עם המילים "מקסיקו 70'".
שמו של הילד הוא כינוי לחואן, שם נפוץ בספרדית.1974גרמניהטיפ וטאפשני ילדים לובשים את מדי נבחרת גרמניה, ועליהם האותיות WM (ראשי תיבות של Weltmeisterschaft - גביע העולם בגרמנית) והמספר 74.1978ארגנטינהגאוצ'יטוילד לובש את מדי נבחרת ארגנטינה.
הכובע שלו (עם המילים ארגנטינה 78'), מטפחת הצוואר והשוט מאפיינים את הגאוצ'וס של ארגנטינה.1982ספרדנראנחיטותפוז, פרי אופייני לספרד, לובש את מדי נבחרת ספרד המארחת.
שמו נגזר מהמילה naranja, שמשמעותה בספרדית תפוז, ומהסיומת "ito" שמציינת חפץ קטן.1986מקסיקופיקהחאלאפניו (סוג של פלפלת צ'ילי), פרי אופייני למטבח המקסיקני, עם שפם וסומבררו.
שמו של הקמע נגזר מהמילה הספרדית picante, המתארת פלפל חריף או רוטב חריף.1990איטליהצ'אודמות קווית של שחקן עם ראש בצורת כדורגל וגוף מדגל הטריקולור האיטלקי.
שמו של הקמע הוא ברכה באיטלקית שמשמעותה "שלום" או "להתראות".1994ארצות הבריתסטרייקר (חלוץ), כלבלב גביע העולםכלב, חיית מחמד נפוצה בארצות הברית, לובש מדי כדורגל בצבעי דגל ארצות הברית, עליהם כתובות המילים "ארצות הברית 94'".1998צרפתפוטיקסתרנגול, אחד מסמליה של צרפת, עם המילים "צרפת 98'" על החזה שלו.
רוב הגוף שלו צבוע בכחול, בדומה לחולצה של נבחרת צרפת.
השם פוטיקס הוא הלחם בסיסים של המילה Football (כדורגל) והסיומת ix מרצועת הקומיקס אסטריקס.2002יפן וקוריאה הדרומיתאטו, קאז וניק (הספריקס)דמויות פוטוריסטיות בצבע כתום, סגול וכחול (בהתאמה), שנוצרו על ידי מחשב.
הם חברים בקבוצת אטמובול (ספורט בדיוני דמוי כדורגל) כשאטו הוא המאמן וקאז וניק הם השחקנים.
שמות הקמעות נבחרו מתוך רשימות שחוברו על ידי גולשים באינטרנט ועל ידי לקוחות שביקרו בסניפי מקדונלד'ס במדינות המארחות, יפן וקוריאה הדרומית.2006גרמניהגולאו השישי עוזר: פילהאריה הלובש את חולצת נבחרת גרמניה עם הספרות 06' וכדורגל מדבר בשם פילה.
גולאו הוא הלחם בסיסים של המילים גול ולאו (leo), המילה בלטינית שמשמעותה אריה.
פילה הוא כינוי נפוץ בגרמניה לכדורגל.2010דרום אפריקה זאקומיזאקומי הוא נמר, בעל חיים נפוץ בדרום אפריקה, עם שיער ירוק וחולצה שעליה כתוב "דרום אפריקה 2010".
צבעי הירוק והזהב של זאקומי מייצגים את הצבעים הלאומיים של נבחרות הספורט של דרום אפריקה.
שמו נגזר מהקיצור ZA המשמש את דרום אפריקה לפי תקן של ארגון התקינה הבינלאומי, והמילה "קומי" שמשמעותה עשר בשפות אפריקניות אחדות.2014ברזיל פולקוארמדילו הוא בעל חיים בסכנת הכחדה בברזיל.
הוא נבחר לשמש כקמע במונדיאל על מנת להעלות את המודעות בעולם בנושא הגנתו בפני הכחדה.
השם פולקו (Fuleco) הוא הלחם של המילים כדורגל (Futebol) ואקולוגיה (Ecologia).2018רוסיה זָבּיוָאקָהזאב לבוש בצבעי נבחרת רוסיה בכדורגל ודגל רוסיה - לבן, כחול, ואדום.2022קטרלה'איבLaeeb היא מילה ערבית שמשמעותה שחקן מיומן במיוחד.
קמעות שומרוניים עתיקים עשויים על פי רוב מברונזה ונושאים כתובות בכתב שומרוני.
ידועים כיום קרוב לשלושים קמעות הנושאים כתב שומרוני עתיק.
הטיפוסים הרווחים של קמעות הם בעלי צורת עלה ברונזה משוטח שגודלו סביב 25 על 35 מ"מ, עם טבעת נשיאה בראשו, והוא נושא 6–8 שורות כתב חקוק במתכת בכל אחד מצדדיו.
טיפוס נפוץ אחר היא טבעת ברונזה בעלת מתאר מתומן (ולא עגול כמקובל).
על צלעות הטבעת שורות כתב, על פי רוב שתי שורות לצלע.
כן התגלו קמעות בצורת צמיד מתכת, ויש גם אבן המטיט הנושאת כתובת, שנועדה לשיבוץ בתליון או טבעת.
הכתב על הקמעות הוא הכתב השומרוני, שהתפתח מכתב עברי עתיק.
הכתובות נושאות על פי רוב פסוקים מקראיים.
רפרטואר הנוסחאות הוא מצומצם למדי.
שם אלוהים המלא 'יהוה' (השם המפורש) היא המילה הנפוצה ביותר.
היא מופיעה גם בנוסח משובש 'יההה'.
קיימות כתובות באותיות שומרוניות אך האותיות אינן מצטרפות לנוסח קוהרנטי.
(שמות טו, ג, לפי נוסח שומרון)
(שמות טו, ג, קיימים גם הנוסחים המשובשים יהוה שמד; יהוה שמה)
(במדבר י, לה, קיים גם הנוסח המשובש עהמה יהוה)
הקמעות מצביעים אפוא על אמונה בייחוד הבורא (ה' אחד, אין כאל ישרון, ה' אחד).
לחלק מן הקמעות יש אופי פרופילקטי ממשי: ה' רפאך.
קמעות אחדים מצביעים על עוצמתו של הבורא (קומה ה'; ה' נצח; ה' גיבור).
שני פסוקים המופיעים יחד (ויעש את הכיור וכו' ואשר נראה עין בעין וכו') עדיין לא זכו במחקר להסבר על הבחירה בהם לקמעות.
הקמעות התגלו במקומות אחדים: דמשק (סוריה), אזור שכם (שלושה פריטים), קורינתוס (יוון), קיסריה (שלושה פריטים), תל אביב (רחוב הגולן; תל ברוך), חורבת כוסיה (מערב השומרון), צור, עין השופט, נהריה (גבעת קצנלסון), אפולוניה, ג'נין, עמק גלילות (שני פריטים).
יש לשער שמפת תפוצת הקמעות מצביעה על יישובים שומרוניים.
בישראל הקמעות מצביעים על יישובים שומרוניים באזור עמק גלילות, תל אביב ונהריה.
הקמעות שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות (מתל אביב, גלילות, נהריה, צור וקורינתוס), ולפיכך ניתן לתארכם לתקופות הרומית המאוחרת והביזנטית.
אדם או בעל חיים נחשב לקמע כאשר מיוחסת לו יכולת להביא מזל טוב.
בשפה מדוברת, קמע כולל כל דבר המשמש לייצוג קבוצה בעלת זהות ציבורית משותפת, כגון בית ספר, קבוצת ספורט, יחידה צבאית, או מותג מסחרי.
קמע במובנים האלה נפוץ בעיקר בתרבות המערבית, ובפרט הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
בעולם הספורט, הקמע נוכח על המגרש בעת המשחק ומעודד את השחקנים ואת האוהדים.
לעיתים, דמות הקמע משקפת מטרה לשאוף אליה.
דוגמה נפוצה לכך היא "רוח הלחימה" - קמע בעל אופי תחרותי, המגולם בדמות לוחמים או חיות טורפות.
במקרים אחרים, קמעות מסמלים תכונה מקומית או אזורית, כגון הקמיע של אוניברסיטת נברסקה, המיוצג כגרסה מסוגננת של איכר, בשל המסורת החקלאית של השטח שבו האוניברסיטה ממוקמת.
דמות הקמע משמשת גם כמוצרי מרצ'נדייז.
בארצות הברית, ישנם קמעות השנויים במחלוקת, בעיקר קמעות דמויי אדם.
הדמויות המבוססות על שבטים אינדיאנים מעוררים מחלוקת במיוחד, ורבים טוענים כי השימוש בהן הוא ניצול פוגעני של תרבות שדוכאה.
לכמה קבוצות ספורט יש קמע לא רשמי: אוהד בודד או מעריץ, שהפך להיות מזוהה עם הקבוצה.
הקמע הקודם של קבוצת הבייסבול טורונטו בלו ג'ייז, BJ הציפור (BJ Birdie), היה לבוש בתלבושות שנוצרו בתחילה על ידי אוהדי הקבוצה, ונשכר בסופו של דבר על ידי הנהלת הקבוצה להופיע במשחקי הבית.
הקמע של קבוצת הרוגבי של נורת' המפטון, "ברני" היה בגילומו של שחקן הרוגבי לשעבר מקנזי לורנס.
בישראל ידוע התרנגול של בני יהודה תל אביב, שהיה קמע לא רשמי של מועדון כדורגל זה.
קמעות פופולריים גם ביחידות צבאיות.
כך, לדוגמה, שימש קליגולה, לימים קיסר האימפריה הרומית, כקמע במחנות הצבאיים של אביו גרמניקוס.
בעת המודרנית, משמשת עז כקמע בגדוד המלכותי הוולשי ומוגדרת כחייל מן המניין בדרגת טר"ש.
בגדודים רבים אחרים של הצבא הבריטי משמשים כקמעות סוגים שונים של חיות שמופיעות גם במצעדי הצבא, לדוגמה: האיל של הגדוד ה-95 של דרבישייר, וולפהאונד אירי בגדוד המשמרות האירים ופוני שטלנד בגדוד "ארגיל וסאתרלנד ההיילנדרים".
המשמר הנורווגי המלכותי אימץ פינגווין קיסרי בשם נילס אולף כקמע, לרגל ביקורה של להקת הגדוד באדינבורו.
מפאת גודלו, הושאר הפינגווין בגן החיות באדינבורו וקודם בדרגה בכל הביקורים הרשמיים הבאים של הלהקה, או של פלוגות אחרות של המשמר.
לאולף הוענק אות הצבא הנורווגי על שירות ארוך וכן מדליה על התנהגות טובה, בטקס רשמי בשנת 2005. בשנת 2016 הועלה לדרגת תת-אלוף.
קמפובאסו () היא בירת מחוז מוליזה ונפת קמפובאסו שבמזרח איטליה.
העיר נמצאת באגן הגבוה של שפך נהר הביפרנו.
העדויות הראשונות לעיר נמצאות במחלוקת.
התאוריה הרווחת ביותר היא שהלומברדים מצאו את העיר במאה ה-8 כמחנה מבוצר על המדרון שעליו עומדת כיום הטירה.
השם המקורי של העיר: campus vassorium מעיד על כך שהעיר הייתה עירם של הווסאלים של הדוכס מספולטו.
ב-1763 נטשו האזרחים את העיר העתיקה ועברו אל העמק הנמוך.
בשנת 1814 מלך נאפולי ז'ואקים מירא הרחיב את העיר והיא נשענה על שדה נמוך (campo basso באיטלקית) וזהו המקור לשם העיר הנוכחי.
בקמפובאסו התרחשו קרבות כבדים במלחמת העולם השנייה.
באוקטובר ונובמבר 1943 קרב בין הצבאות הגרמני והקנדי הביא לחורבן של מבני ציבור רבים, כולל בית העירייה והארכיון שבו, ולהרג של 38 אזרחים, ובהם גם הבישוף השני של בולוניה.
כיבוש העיר בידי הצבא הקנדי השפיע על העיר רבות, והעיר אף נודעה כ"עיר קנדה" וכ"עיר עלי המייפל".
האטרקציה העיקרית בעיר היא הטירה שנבנתה בשנת 1450. הקונסטרוקציות הנוכחיות של הטירה הן תוצאות של שחזורים שנעשו לאחר רעידות האדמה בשנים 1456 ו-1805.
ליד הטירה נמצאת כנסיית סנטה מריה מג'ורה שהוקמה במאה ה-11 ונבנתה שוב ב-1525. בכנסייה פסל עץ יקר של אינקורונטה מ-1334. מתחת לכנסייה נמצאת כנסיית גאורגיוס הקדוש, כנראה העתיקה ביותר בכל קמפובאסו.
הקתדרלה, כנסיית סנטה טריניטה, נבנתה בשנת 1504 מחוץ לחומות העיר, נהרסה ברעידת האדמה של 1805 ונבנתה מחדש בסגנון נאו-קלאסי.
כנסיית סן ברתולומאו היא מבנה רומנסקי מהמאה ה-11, עשוי אבן גיר.
קמפהנג פט הייתה אחת משלוש הערים המרכזיות של ממלכת סוקהוטהאי, הממלכה הראשונה בסיאם, במאה ה-13 וה14.
העיר העתיקה קמפהנג פט נמצאת בגדה המזרחית של הנהר פינג, כ-360 קילומטרים מצפון לבנגקוק.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים שהעיר הייתה מיושבת עוד בזמנים פרהיסטוריים, אך מניחים שהעיר הנוכחית הוקמה במהלך שלטונו של המלך לי ת'אי משושלת סוקהוטהאי (1347–1371).
העיר נקראה לפני כן מואנג צ'ה קאנג ראו ונא קון צ'ום, והייתה אחת הערים החשובות בממלכת סוקהוטהאי מן המאה ה-13 ועד המאה ה-15.
העיר הייתה בנויה כטרפז, במקביל לנהר; הצלעות הארוכות, מצפון ומדרום, היו באורך 2,200 ו-2,000 מטרים, בהתאמה, והצלעות הקצרות, ממזרח וממערב, היו באורך 500 ו-250 מטרים, בהתאמה.
מיקומה האסטרטגי של העיר הביא להקפתה בחומות, שהיו במקור סוללות עפר מוקפות בחפיר, אך בשלב מאוחר יותר נבנו מחימר, ולמיגונה בביצורים, שערים ומגדלי שמירה.
מיקומה של העיר במישור הביא לגישה נוחה, ולפריחת המסחר.
בלב העיר היו שני מקדשים בודהיסטיים חשובים, ואט פרא קאו (Wat Phra Kaeo) וואט פרא ת'אט (Wat Phra That).
מבנים חשובים נוספים הם הארמון העתיק, סא מון, ומקדש שיווה.
ואט פרא קאו מקיף קבוצה של מונמנטים עתיקים, המסודרים כמלבן.
המקדש השני בגודלו, ואט פרא ת'אט, נמצא ממזרח לואט פרא קאו.
במרכזו נמצאת פגודה הבנויה מאבן חול ולבנים, ומוקפת בחומה מאבני חול עם שער בכל צד.
שרידי קמפהנג פט ההיסטורית הוגדרו כפארק לאומי בתאילנד ב-1983, ושימורם מופקד בידי הממשלה בסיוע אונסק"ו.
הפארק ההיסטורי קמפהנג פט הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1991, יחד עם הפארקים ההיסטוריים סוקהוטהאי וסי סצ'נלאי.
קמפולונג (ברומנית: Câmpulung) היא עיר במחוז ארג'ש, בחבל מונטניה שברומניה.
זוהי העיר הקדומה ביותר בחבל.
פירוש השם קמפולונג ברומנית – "השדה הארוך".
העיר שוכנת בגובה של כ-600 מטר מעל פני הים, במרחק 52 קילומטרים מפיטשט, 66 קילומטרים מטרגובישטה ו-84 קילומטרים מברשוב.
נכון ל-2011 התגוררו בה 31,767 תושבים, ירידה משמעותית לעומת 44,125 תושבים בשנת 1992. מעל 90% מהתושבים הם רומנים, ומעל 90% הם נוצרים אורתודוקסים.
העיר מוזכרת במסמכים היסטוריים מסוף המאה ה-13. השליט הראשון של ולאכיה, בסאראב הראשון, קבע את מושבו בקמפולונג ב-1310, והמקום הפך למרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי.
קמפאניה טי רקס הוא כלי רכב ספורטיבי, דו מושבי בעל 3 גלגלים מתוצרת Campagna Motors אשר מיוצר משנת 1994 ועד היום בקנדה בפרובינציה קוויבק בעיר "Boucherville" .
מייסד Campagna Motors דניאל קמפאניה, הקדיש למעלה משמונה שנים ליצירת ה"קמפאניה טי רקס" בעבודה אישית.
פיתוח אב טיפוס הראשון של ה"קמפאניה טי רקס" היה בשנת 1994.
ביוני 2004, החברה נקלעה לקשיים כלכליים והיא העניקה רישיון בלעדי ברחבי העולם לייצור ומכירת ה"קמפאניה טי רקס" לרכבי "T-Rex Inc".
עקב הסדר זה טוענת החברה כי עלויות הייצור הופחתו ב־20% ללא הרבה קושי.
בשנת 2001 "קמפאניה טי רקס" נכנס לשוק האמריקאי.
מאז יולי 2009, החברה מעסיקה 23 עובדים.
נכון ליום 20 בינואר 2019, הודיע הנשיא אנדרה מוריסט באמצעות המדיה החברתית כי "קמפאניה מוטורס" סגורה רשמית בגלל פשיטת רגל.
לאחר הפסקה קצרה, ב־28 בפברואר 2019, "קמפאניה מוטורס" הודיעו באמצעות מדיה חברתית כי יש להם משקיעים חדשים והם יתחילו להפעיל מחדש את הייצור והמכירות.
משלוח רכב מתוכנן ליוני / יולי 2019.
פירוש ה"קמפאניה" באיטלקית הוא "כפרי".
מלפנים: דו גלגלי, מאחור: גלגל בודד.
2 מושבים: החלק הפנימי של הדגם יכול להכיל את הנהג ונוסע יחיד, היושבים זה לצד זה, עם גב מושב מתכוונן.
חגורות בטיחות - 3 נקודות נשלפות.
קיבולת מכל דלק - 28 ליטר.
מיולי 2009 מיוצרות 2–3 יחידות בשבוע
בעבד דגם ה"קמפאניה טי רקס" היה רשום כאופנוע.
במדינת אריזונה, ארצות הברית קיימת האפשרות לרשום את הדגם כאופנוע
קמפבל סקוט הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, מדבב, במאי ומפיק אמריקאי.
ידוע בעיקר ממשחקו בסרטים "שמיים מגינים מעל", בתור ריצ'רד פארקר בסרטים "ספיידרמן המופלא" ו"ספיידרמן המופלא 2", בתור ד"ר לוייז דודג'ון בסרט "עולם היורה: עולם חדש" ובסדרות הטלוויזיה "רופא להשכיר", "בית הקלפים" ו"Damages".
סקוט נולד ביולי 1961 בניו יורק לשחקן ג'ורג' סי.
יש לו אח אחד, אלכסנדר ואחות למחצה, השחקנית דוון סקוט.
הוא התחנך בתיכון ג'ון ג'יי בניו יורק לצידו של השחקן והבמאי סטנלי טוצ'י ובהמשך למד באוניברסיטת לורנס עד לסיום הלימודים ב-1983.
את משחקו החל ב-1986 בתפקיד קטן בסדרה פרקליטי אל איי וכעבור שנה שיחק בסרט הפשע חמש פינות של טוני ביל בתור שוטר.
ב-1990 שיחק בסרט Longtime Companion וכעבור שנה שיחק בסרטו של ג'ואל שומאכר בחירתה של אהבה, לצד ג'וליה רוברטס ווינסנט ד'אונופריו וגם לצד אמו, קולין דיוורסט.
ב-1996 ביים לצד ידידו סטנלי טוצ'י את סרט הקומדיה-דרמה Big Night, אשר היה מועמד לפסטיבל הסרטים סאנדנס וזכה בפרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק ובפרס מעגל מבקרי הקולנוע של בוסטון .
ב-2002 שיחק בסרט Roger Dodger בתור רוג'ר סוונסון ועל תפקידו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר ממועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית.
עוד מתפקידיו: את ג'וסף טובין בסדרה Damages, מארק אשר בסדרה בית הקלפים ובתפקידו של ריצ'רד פארקר, אביו של פיטר פארקר (ספיידרמן) בסרטים ספיידרמן המופלא מ-2012 וספיידרמן המופלא 2 מ-2014.
בשנת 2018 ביצע הופעת אורח בסדרת הקומדיה האפלה "דיאטלנד" מבית רשת AMC, בדמותו של סטנלי אוסטין.
ב-2022 הופיע בתור הנבל הראשי, ד"ר לואיס דודג'סון בסרט "עולם היורה: עולם חדש", תפקיד אותו ביצע בסרט הראשון השחקן קמרון ת'ור (המרצה מאסר).
בשנת 2025 הוא גילם מבקר מסעדות בסרט הקומי הביוגרפי "נונה" בנטפליקס.
באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "אלזבת'" ברשת CBS.
סקוט נשוי, אב לשני ילדים.
הוא מתגורר עם משפחתו בצפון-מערב קונטיקט.
קמפונג צ'אם (בקמרית: ក្រុងកំពង់ចាម) היא עיר בקמבודיה, שמשמשת כבירת המחוז קמפונג צ'אם .
העיר ממוקמת כ-75 ק"מ מבירת קמבודיה, פנום פן.
הטמפרטורה הממוצעת היא 27.7 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,722 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (271 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
קמפוט (בקמרית: ក្រុងកំពត) היא עיר בקמבודיה שמשמשת כבירת המחוז קמפוט .
העיר נמצאת בדרום המדינה וממוקמת כ-135 ק"מ מבירת קמבודיה, פנום פן.
עם קרבת קמבודיה לווייטנאם ולסין, בקמפוט ישנם גם וייטנאמים וסינים.
קמנשסנטפטר (בהונגרית: Kemenesszentpéter) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקמנשסנטפטר מספר התושבים נמצא בירידה.
בקמנשסנטפטר חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
קמעא קמעא הוא ספרו הראשון של הרב חיים דרוקמן, והוא עוסק בשלבי ופרטי גאולת ישראל ובהתקיימות מדינת ישראל כהתקיימות חזון "ראשית צמיחת גאולתנו".
שם הספר לקוח מציטוט מהתלמוד הירושלמי, שאומר שגאולת ישראל תהיה תהליך איטי שייקח זמן, ולא תבוא בפתאומיות: .
מטרת הספר היא לענות על שאלות אודות תפקידה של מדינת ישראל, מטרותיה וזהותה.
בספר מבאר הרב דרוקמן את שורשיו של תהליך הגאולה, מראשיתו לפני כ-200 שנה, ועד ימינו אנו, מתוך עיון בדברי הנביאים ובמדרשי חז"ל.
חלקו הראשון של הספר עוסק בבירור תהליך הגאולה האחרונה ושלביה, נסיגות בתהליך הגאולה, שלוש השבועות ותהליך התשובה, וחלקו השני עוסק בבירור עקרונות אלו ביחס למדינת ישראל כאתחלתא דגאולה, קידוש השם שבגאולה, יום העצמאות וערכו של הצבא.
הספר נערך על ידי תלמיד הרב, עומר פדור.
בשנת ה'תשע"ח (2018), לכבוד 70 שנים להקמת מדינת ישראל ו-100 שנים להצהרת בלפור, יצאה מהדורה שנייה, שבה נתווספו שלושה פרקים חדשים, ושונה סדרם של חלק מהפרקים.
הפרקים החדשים נמכרים בתור חוברת עבור אלו שיש להם את הספרים הישנים.
בשנת ה'תשפ"א יצאה לספר מהדורה באנגלית, תחת השם: Step by step, בצירוף עמודי תמונות הקשורות לתוכן הספר.
בעקבות כך צורפו עמודי התמונות גם למהדורה העברית.
בתחילה הספר הוצא בהוצאת ידיעות ספרים בשיתוף עם המכון התורני אור עציון, והחל מהמהדורה השנייה, הספר יוצא לאור על ידי המכון התורני אור עציון.
שער א' - לדרכה של גאולה
פרק א' - הגאולה - קמעא קמעא - תהליך הגאולה, הגאולה - תהליך טבעי, חושך ואור משמשים בערבוביא, "קמעא קמעא".
פרק ב' - הקץ המגולה - סימני הקץ המגולה, "ברכת השנים" וברכת "קיבוץ גלויות".
פרק ג' - קיבוץ גלויות - הגאולה המשיחות וקיבוץ גלויות, קיבוץ גלויות - תחיית המתים הלאומית, קיבוץ גלויות - אתחלתא דגאולה
פרק ד' - הכיסופים לגאולה- התעוררות מעשית לגאולה, "כי בא מועד", התנוצצות רוח הגאולה.
פרק ה' - רשות האומות ועזרתן- האם האומות כבר נתנו את רשותן
פרק ו' - שלוש השבועות- "שלא יעלו בחומה", "סר פחד השבועות", השבועות תלויות זו בזו, השבועות מבטאות את גזרת הגלות.
פרק ז' - גאולה ותשובה- דין לאבל שיעמוד באבלו, תשובה כללית ותשובה פרטית, גילוי הקץ, "זכו- אחישנה", "ואין ישראל נגאלין אלא בתשובה".
פרק ח' - תכלית הגאולה- קידוש השם- הגלות: חילול השם, קידוש השם, גלות השכינה וגאולתה, "זכות אבות" ו"ברית אבות".
פרק ט' - תהליך התשובה- תשובה הדרגתית, שני סוגי תשובה, השיבה לארץ ישראל כחזרה בתשובה, תהליכים משולבים, תשובה פנימית המכוסה חוצצים, גאולה פיזית- נדבך ראשון בגאולה השלימה, שחרור ממנטליות גלותית.
פרק י' - נסיגות בתהליך הגאולה- "אילולא שנפלתי- לא קמתי", נשמת הציונות, הציונות החילונית- בסיס לציונות האמונתית, היחס לירידות רוחניות, "אנוכי אנוכי הוא מנחמכם", "ברגע קטן עזבתיך וברחמים גדולים אקבצך", כי עין בעין יראו בשוב ה' ציון".
פרק י"א - גאולה שלישית אין לה הפסק- "חורבן שלישי לא יהיה", ראיות מן הראשונים והאחרונים.
פרק י"ב - גאולה ראשונה וגאולה אחרונה- "קמעא קמעא" ו"חיפזון", גאולת הנפש וגאולת הגוף, גאולת מצרים, גאולה אחרונה.
פרק י"ג - גאולה על ידי חילונים- התעלמות מתהליך הגאולה, "על חטא שחטאנו לפניך בתמהון לבב ופירוש הרצי"ה, אחאב מלך ישראל, ירבעם בן יואש, "הנכה רואה בעיניך ומשם לא תאכל", "עולם הפוך ראיתי".
שער ב'- ראשית צמיחת גאולתנו
פרק א' - מדינת ישראל- מצוות עשה מהתורה- מצוות יישוב הארץ, ערי יהודה בחורבנן, חזרה מלכות לישראל, גאולה נטולת עצמאות, תפארת ארץ ישראל.
פרק ב' - עצמאות לגילוי העצמיות- שחרור מכבלי אנוש, תשועה חומרית קודמת, הצלחה גשמית כבסיס להצלחה רוחנית, דרגות ברוח הקודש, עצמאות ישראל מרבה את כבוד ה', "ובין כתפיו שכן".
פרק ג' - מיום העצמאות ליום ירושלים- תחייה חומרית ורוחנית, פסח ושבועות, בזכות ירושלים.
פרק ד' - שמחת יום העצמאות- "ולשמחה מה זאת עושה", חגיגת יום העצמאות- מן התורה, "יאמרו גאולי ה'"- ארבעה חייבים להודות, ניסי תש"ח, משואה לתקומה, הכרה בערכה של המדינה.
פרק ה' - תקומת מדינת ישראל- קידוש השם- מדינת ישראל- תחיית המתים הלאומית, קידוש הרבה שבתקומת מדינה, קומה על גבי קומה.
פרק ו' - גדול קידוש השם מחילול השם- הכרת תודה, צער ושמחה בארץ ישראל, "עצת ה' לעולם תעמוד".
פרק ז' - להתעורר מהחלום!- ניתוק מגודל השעה, גאולת השכינה, החגיגה והשמחה- הכבנת חשיבות העצמאות, מהלכה למעשה, רעב וצמא לדבר ה'.
פרק א' - ארץ ישראל- קשר של חיים- קשר הקודש, קשר מופלא, קשר הדדי, התאמה סגולים בין העם לארץ, לך לך...
אל הארץ, זיכרון הארץ (פרק זה לא הודפס במהדורות הראשונות).
פרק ב' - מדינה יהודית ודמוקרטית- התלכנה יחדיו?- אחרי רבים להטות, מינויים בכירים- רק על דעת הציבור, מנהיגי ימינו, גבולות כוח הרוב, מגבלות הדמוקרטיה, "מדינה יהודית בארץ ישראל", מדינה יהודית או דמוקרטית?, פקודות צבאיות, דרך המאבק (פרק זה לא הודפס במהדורות הראשונות).
פרק ג' - ערכו של הצבא בישראל- משימתו האחרונה של משה רבנו, ערך פיקוח נפש, יושבי ארץ ישראל הם כלל ישראל, שמירה על ביטחון כלל ישראל, משמעות המלחמה בישראל, מעלת מסירות נפש על ישראל, חזון השלום האמיתי (במהדורות הראשונות פרק זה הודפס בשער ב').
פרק ד - הכיסופים לבניין בית המקדש- התעוררות למקדש בימינו, כיסופים למקדש בתפילה, תוכנית הבריאה, כיסופי ד' למקדש, כיסופי אבות האומה, בית חיינו, ביטויי הכיסופים בימינו (פרק זה לא הודפס במהדורות הראשונות).
רבנים בני דורנו המופיעים בספר- רשימת רבנים המופיעים בספר ויש להם חשיבות בהגות היהודית ציונות במאה העשרים, מסודרים לפי סדר האלפבית.
מפתח העניינים- מפתח עניינים מפורט על נושאים הקשורים לגאולת ישראל, מדינת ישראל, קיבוץ גלויות וכיוצא בזה.
נערך על ידי יקהת רוזן.
יוסוף קמסו מארה הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הקשר בסלובן ליברץ ובנבחרת גינאה.
בעונת שיחק מארה בהייר מהליגות הנמוכות בצרפת.
בעונת חתם מארה בולאשים מליגת המשנה הצ'כית, ובחצי השני של העונה שיחק בהשאלה בויסוצ'ינה ייהלבה מליגת העל הצ'כית.
ב-18 ביולי 2018 חתם מארה בסלובן ליברץ מליגת העל הצ'כית.
ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לוויקטוריה פלזן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת .
ב-14 במאי 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על באניק אוסטרבה במסגרת בליגה.
בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך מארה 83 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע עשרה שערים.
ב-13 בספטמבר 2021 חתם בבית"ר ירושלים.
ב-26 בינואר 2022 שוחרר מבית"ר עקב מצבה הכלכלי הרעוע, אך ב-10 בפברואר שבועיים לאחר ששוחרר חזר לבית"ר ירושלים.
בסוף העונה חזר לסלובן ליברץ.
ב-12 באוקטובר 2019 ערך מארה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה, בהפסד 0–1 לנבחרת קומורו במשחק ידידות.
קמפבל קידס הם הדמויות המצויות בקמפיינים הפרסומיים של חברת מרק קמפבל .
צוירו לראשונה בשנת 1904 על ידי המאיירת גרייס דרייטון .
הדמויות הן ילדים חמודים שהפכו מיד לפופולריות.
עם הזמן, הופיעו בבובות, ספרי בישול, כרטיסי ברכה, צלחות, חולצות טריקו ועוד.
הם מייצגים את חברת מרק קמפבל עד היום והם סמל מוכר ביותר של החברה.
חברת מרק קמפבל קיבלה את ההחלטה ליצור את דמות הפרסומת שלה, הידועה כ-"קמפבל קידס" בשנת 1904. הן ראו שיש צורך בדמות שתסמל את מרק קמפבל.
המאיירת גרייס דרייטון, הידועה בעיצוב ספרי ילדים ורצועות קומיקס, הייתה מוכרת בסגנון הדמויות העגולות והשמנמנות שלה.
היא יצרה את הדמויות עם פנים עגולות, עיניים רחבות ואף קטנטן.
המנהלים של קמפבל אהבו את הסגנון הזה וכך הוקם "קמפבל קידס".
בזמן הזה, דמויות אילו הופכות לסמל לרעיון של בריאות בעיני הציבור.
חברת מרק קמפבל השתמשה בהן במודעות ברשתות שידור החל משנת 1905, כל מודעה הכילה מילים מסוימות וסמלים.
התגובה של הציבור הייתה מהירה, ואנשים ביקשו לקבל עותקים של המודעות.
החברה הענתה וביקשה רק חמישה עשר סנטים לכיסוי דמי המשלוח.
בקשות כאלה המשיכו להתקבל שנים רבות, והן הרגישו את הפופולריות הגדולה שהיה לילדי קמפבל.
האמהות תלו את המודעות בחדרי הילדים, והמורים תלו אותן בכיתות הלימוד.
באותה שנה, חברת קמפבל הופיעה בפעם הראשונה במודעות במגזינים כמו "Ladies' Home Journal" ואחר כך ב-"Good Housekeeping" ורק ב-1909 הם התווספו לעיתון "Sattery Evening Post" במודעות האלו, הילדים של קמפבל הופיעו בתוך דימויים בולטים, וקמפבל החליטה להפוך אותם לסמלי החברה.
הדמויות של קמפבל קיד הפכו לפופולריות כל כך שהן הופיעו בדברים רבים.
ילדים מכל רחבי ארצות הברית אמרו, "אני ילד קמפבל" השימוש במשפצים ובדמויות מוכרות היה מקובל בזמן ההוא.
חברות שונות ניסו לקדם את מוצריהן על ידי השימוש בדרך זו.
חברת קמפבל לא הייתה היחידה שהשתמשה באסטרטגיה הזו, אך הצליחה בה מאוד.
הילדים היו דמויות שמופיעות בפרסומות, אך הם גם תרמו לרעיונות חברתיים חשובים.
הם הביאו אידאולוגיות שעוסקות ברווח החברה, והם ניסו להתעסק במה שהצרכנים המבוגרים רוצים לראות בעצמם.
בתחילת המאה ה-20, הופיעה באמריקה תרבות מודרנית שהאמינה בהתקדמות וביכולות האדם.
הילדים של קמפבל הושטו ביד תרבות כזו, והם ניסו להעביר מסר של אופטימיות ונאמנות למותג ולמדינה.
אנשי פרסום אמרו שהם עוזרים להתקדמות על ידי עזרה לצרכנים לבחור מוצרים בצורה יעילה.
אנשי עסקים ראו את עצמם כאנשים שמקדימים שינוי על ידי ייצור משאבים, וכך הם תרמו לתרבות.
מפרסמים הבינו שנשים הן הצרכניות המרכזיות של המוצרים הרבים, ולכן הם תיארו במודעות איך נשים יכולות להשתמש בטכנולוגיות מוכרות כדי לשפר את המשפחה שלהן על פי ערכים מתקדמים.
במאה ה-20, התרחש תהליך שיפור רב בכללי החיים בארצות הברית.
חברות רבות ניסו לייצר מוצרים שיעזרו להתמודד עם בעיות בריאות.
במיתר הזמן הראשון של הפרסום של קמפבל, החברה מתמקדת בנשים צרכניות ומנסה ליצור בהן חשש לגבי תפקידן כאמהות ובעלות בית.
המסר הוא שמרק קמפבל יספק לא רק נוחות, אלא גם בריאות לילדיהן.
המרקים הם "בריאים ומהימנים לחלוטין" והם התוצאה של שילוב טוב ואיכותי של חומרים, עם הכנה משודרגת, כך אומץ מסר במודעה משנת 1906. אחד מהמסרים המתמשכים ביותר שבודגו במודעות היה הבריאות של הילדים.
ילדים משומנים, שמחים ובריאים שימשו כדי לפרסם את היתרונות הבריאותיים של מוצר לאמהות, שהיו מדמיינות את ילדותן בין הדמויות המאושרות.
ילדי קמפבל היו הדמויות שייצגו את אסטרטגיית הפרסום הזו, והם הבטיחו שהמרק של קמפבל יסייע להם להתמודד עם מחלות.
מפרסמים השתמשו בטקטיקות שיצרו אימה כדי לשכנע אמהות לרכוש את המזון שלהן.
בעבר, תמותת תינוקות וילדים הייתה איומה בפועל על אמהות, ולכן הפרסומות ניסו להציג כי רק ברכישת המזון הנכון יש תקווה לשמור על בטיחות ילדיהן.
במסגרת זו, הפרסומות של קמפבל הורידו לאמהות להאמין שמרק הקמפבל לא רק יהיה תזונתי לילדיהן, אלא גם יספק להם את הטעם שהם אוהבים.
הדיון הזה באיך אמהות יכולות להשפיע על בריאות וצורת החיים של ילדיהן בסביבה כלכלית מתחרתית, ניתנה חשיבות רבה להחלטות חכמות שיכולות לשנות את הדרך שבה ילדים גדלים ומתפתחים להצלחה.
הרעיון הזה טוען שאמהות יכולות להשפיע על בריאות ומראה החיצוני של ילדיהן דרך התזונה שהן מספקות להם.
בפרסומות, טוענים שהחלטות המטבח של הנשים יכולות להשפיע לא רק על בריאות הילדים שלהן, אלא גם על החברה והמדינה בהן הן חיות.
בשנת 1909, הוצג לראשונה המרק של קמפבל, שהפך לסימן מסחרי של מוצר אמריקאי.
בשנת 1909, חברת קמפבל הוציאה לשוק מוצר חדש: בובת קמפבל קיד.
הבובה הראשונה בסדרה הייתה דמות קטיפה ממולאת, אך הבובות המוכרות יותר הופיעו בשנת 1910 מטעם חברת EI Horsman.
הבובות היו מאוד פופולריות, ובין השנים 1910 ו-1912, נמכרו אלפי בובות דרך קטלוגים שונים.
הבובות היו זמינות במגוון גדלים, סגנונות והרכבים.
המשפחה של הבובות הייתה נרחבת והן היו פופולריות במשך עשורים ועד שנות ה-40 כחפצים לילדים.
בתחילת המאה ה-20, שוק הצרכנים שהתעסק עצמו בצעצועים ובובות, התנהל באופן ששינה את הדרך בה צעצועים ובובות הוצעו לציבור.
צעצועים ובובות הפכו להיות מותגים שרוצים לקדם את המותג שלהם.
הבובות של קמפבל קיד היו דוגמה מושלמת לשילוב בין מזון וצעצוע.
הילדים הבריאים והמאושרים שהפכו לשם מזון בריא הופיעו כבובות, וההורים העניקו אותן לילדיהם.
בעוד שילדים הפכו לחשובים כקניין רגשי והביאו אהבה למשפחה, הופיעו הוריהם באהבה דרך "המספר והעלות של הצעצועים שנתנו לילדיהם".
זה הוביל להיותם חלק גדול יותר משוק הצרכנים, וחברות כמו קמפבל הבינו את השינוי הזה וקדמו צעצועים עם מותג ידוע.
הבובות של קמפבל קיד, עם המראה המושקע והסמלים של התקופה, הפכו לחלק מאופנה חדש של בובות והעידו על דמיון ומערכות יחסים אישיות.
עם הזמן, הילדים של קמפבל התאימו את עצמם לשינויים בתרבות ובתחומי הרווחה הגופנית המשתנים.
בשנות ה-20, הבנות של קמפבל התחילו ללבוש שמלות חביבות.
ילדי קמפבל אחרים למדו להשתמש בטלפונים, טסו במטוסים, נהגו במכוניות וגם טיילו במצרים.
תמונות אלו מראות את השינויים הגדולים בחייהם, כאשר כיום הטלפון הפך ללווי בכל מקום, הנסיעה המפורסמת של צ'ארלס לינדברג, הבנייה של גורדי השחקים וגם גילוי קבר המלך תות ענח' אמון.
בנוסף לכל, הקמפבל קידס לא הופיעו יותר בכל פרסומת של חברת קמפבל.
בשנות השלושים, בתקופת השפל הגדול, מפרסמים טענו שהקמפבל קידס אינם מתאימים לתקופות הכלכליות המסובכות.
אף עם זאת, מפרסמים השתמשו בסלוגן "M'm!
Good!" והשמעות של ילדי קמפבל קיד הופיעו בתוכניות רדיו.
במסרי הפרסומות, ילדים התחפשו כשוטרים, עובדי שירות, מאמני קרקס, נערים מתופפים וכדומה, מהם ביקשו לציבור לאכול את מרק הקמפבל קיד.
בשנות ה-40, במהלך מלחמת העולם השנייה, התרחשו חיסולים בכמויות רבות של נייר עיתון, וזה השפיע גם על תחום הפרסומות ועל ייצור המרקים.
זה הביא לכך שהקמפבל קידס לא הופיעו בצורה מובגרת כמו בשנים הקודמות.
בעת שהם הוצגו, הם היו מזוהים עם המלחמה והשתתפו בייצור בתפקידים כמו מוכרי אגרות מלחמה או כסוהרים בהתקפה אווירית.
בשנת 1944, חברת מרק קמפבל זכתה בפרס ההישג ממשרד המלחמה האמריקאי בזכות תרומתה למאמץ המלחמתי.
בשנות ה-50, עם התפשטות הטלוויזיה וההתרגשות מהחיים הביתיים, הקמפבל קידס חזרו לשטח.
מוצרי קמפבל קיד ממגוון הסוגים מילאו את המדפים בחנויות ובמכולות.
כשהם הופיעו בטלוויזיה לראשונה, לילדי קמפבל נתנו להם עיניים גדולות יותר, לבשו בגדים חדשים, וגם הראשים שלהם נראו קצת יותר מרובעים.
בפרסומות, הם שרו את "שיר החוש מרק" וזכו שוב להיכנס ללב הציבור דרך הפרסומות של קמפבל.
בשנת 1955, הילדים חגגו את יום הולדתם החמישים.
הקמפבל קידס הפכו פעילים יותר בשנות ה-80, הם השתתפו בכדורגל, כדורסל, התעמלות, הרמת משקולות, סקי והחלקה על הקרח.
קמפבל קידס גיוון גם כן, ולבסוף לקחו על עצמם גזעים ואתניות שונות.
הם עדיין דגלו בחיים בריאים וכעת קידמו הערכה עצמית בריאה.