tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על תמונת האלבום הופיע חבר ילדות של הלהקה, כריס מקלור, מעשן סיגריה, מה שעורר ביקורות רבות, ביניהן של ארגון הבריאות של סקוטלנד, שטען כי התמונה "מעודדת את הרעיון כי לעשן סיגריות זה טוב".
התמונה על הדיסק עצמו הייתה של מאפרה מלאה בסיגריות.
מנהל המותג של הלהקה הכחיש את הטענות ואף הוסיף ואמר כי "ניתן לראות מהתמונה כי העישון לא עושה טוב".
זמן קצר לאחר יציאת אלבום הבכורה, הלהקה הודיעה כי אנדי ניקולסון לא ייקח חלק בסיבוב ההופעות בצפון אמריקה עקב עייפות מ"תקופה אינטנסיבית של סיבובי הופעות".
כאשר חזרו לאנגליה, אישר ניקולסון כי הוא עוזב את הלהקה רשמית ויחל פרויקט משלו.
הוא הוסיף ואמר כי לא יכל להתמודד עם הצלחתה המטאורית והמהירה של הלהקה תוך שישה חודשים.
לאחר זמן קצר, אושר כי ניק אומאלי יחליף את ניקולסון באופן רשמי.
לאחר הפסקה קצרה של שנה, הוציאה הלהקה את אלבומה השני, Favourite Worst Nightmare, ב-23 באפריל 2007. כמו קודמו, הגיע האלבום למקום הראשון במצעדים הבריטים.
טרנר תיאר את האלבום כ"שונה מאוד מהפעם הקודמת".
האלבום התקבל בביקורות חיוביות אצל הקהל והמבקרים, אשר תיארו אותו כ"מאוד מאוד רועש, ומאוד מאוד מהיר."
האלבום מכיל כמה משירים המוכרים ביותר של הלהקה - כמו 505, Fluorescent Adolescent ,Teddy Picker.
רבים מחשיבים אותו לאלבום הטוב ביותר שלה.
בשנת 2008 זכתה הלהקה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית (Brits Awards) בשתי קטגוריות על האלבום: הלהקה הטובה ביותר והאלבום הטוב ביותר.
בנוסף הייתה מועמדת לפרס מרקורי לאלבום הטוב ביותר.
בארצות הברית הגיע האלבום למקום השביעי במצעדים ומכר כ-44 אלף עותקים בשבוע הראשון.
אחרי הפסקה בה אלכס טרנר הוציא אלבום והופיע עם פרויקט הצד שלו, הלאסט שאדו פאפטס, הלהקה הקליטה כ-24 שירים - כ-12 מהם בלוס אנג'לס עם סולן להקת "קווינס אוף דה סטון אייג'", ג'וש הומי, וה-12 האחרים עם המפיק ג'יימס פורד.
במהלך ההקלטות הלהקה השתמשה במגוון רחב של כלים איתם לא היה להם ניסיון, כמו הבריטון והקסילופון, ונגינה בסגנון גיטרת סלייד.
השירים נחשפו בהופעה חיה במהלך סיבוב ההופעות שלהם באוסטרליה וניו זילנד.
בסופו של דבר, ב-1 ביוני 2009 נחשף כי האלבום יכיל כעשרה שירים.
האלבום יצא לבסוף ב-19 באוגוסט של אותה השנה.
הוא התקבל בביקורות חיוביות, אשר שיבחו את טרנר על כתיבתו.
כמו שני קודמיו, האלבום הגיע ישירות למקום הראשון במצעדים הבריטיים.
טרנר אף אמר כי כאשר כתב את האלבום הושפע מאמנים כמו ניק קייב, ג'ימי הנדריקס ולהקת קרים.
הלהקה יצאה בינואר אותה השנה לסיבוב הופעות, והיו מופע מרכזי בפסטיבל לידס לרוק.
במאי 2011 דווח כי הלהקה חזרה לעבוד עם המפיק ג'יימס פורד, ויוציאו את אלבומם הרביעי באביב אותה השנה.
מגזין Q דיווח כי סגנונו יהיה יותר "קליל" מקודמו, Humbug.
בתחילת 2011 שוחרר הסינגל הראשון מהאלבום, "Brick By Brick", ולבסוף שוחרר האלבום ב-6 ביוני 2011.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעדים הבריטים, מה שגרם ללהקה להיות השנייה בהיסטוריה שלה ארבעה אלבומים בראש מצעדי הפזמונים.
הוא היה גם להצלחה מסחרית, ומכר בערך 82,000 עותקים בבריטניה ו-152,000 ברחבי העולם בשבוע הראשון, ועקף את אלבומה של ליידי גאגא, Born This Way.
מגזין NME כינה את עטיפת האלבום אחד הגרועות בהיסטוריה – כאשר היא מדמה את עטיפת האלבום הלבן של להקת הביטלס.
באופן כללי, התקבל בביקורות חיוביות, והיווה שינוי מהותי בסגנונם של הלהקה.
במאי 2011 יצאה לסיבוב הופעות.
בפברואר 2012 הוציאה הלהקה את הסינגל "R U Mine?" בערוץ היוטיוב שלהם.
השיר הגיע למקום ה-23 במצעד הסינגלים הבריטי, סימן נקודת מפנה בכיוון המוזיקלי של הלהקה בהשוואה לאלבומיהם הקודמים, והושפע ממוזיקת היפ הופ.
הסינגל היווה השראה לאלבום אשר יצא שנה מאוחר יותר – AM.
הלהקה הופיעה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון 2012.
במאי 2013 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שבו הוציאו סינגל חדש – "Do I Wanna Know?" – ומאוחר יותר כמה שירים נוספים.
ב-24 ביוני 2013 הודיעה הלהקה על אלבומם החמישי, אשר פורסם ב-9 בספטמבר אותה השנה.
האלבום מכיל הופעות אורח מאמנים כמו ג'וש הומי, המתופף של הזמר אלביס קוסטלו פיט תומאס וגיטריסט להקת הקורל, ביל ריידר-ג'ונס.
הלהקה הייתה מופע מרכזי בפסטיבל גלסטונברי אותה השנה.
באתר MetaCritic קיבל 81% מתוך 100. מגזין אנטרטיינמנט ויקלי כתב על האלבום: "AM משלב את צלילי להקת הוולווט אנדרגראונד ביחד עם בלאק סאבאת', מפיק צלילים חדשניים, ועושה את זה טוב".
מגזין NME נתן לאלבום ציון 10/10.
אלכס טרנר הודה שלשם האלבום לקח השראה מלהקת הוולווט אנדרגראונד, עם אלבומם VU.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעדים בבריטניה, ומכר כ-157,000 עותקים רק בשבוע הראשון.
בעקבות שיא זה נהייתה הארקטיק מאנקיז הלהקה הראשונה עם חברת תקליטים עצמאית שהגיעה חמש פעמים למקום הראשון.
האלבום זכה להצלחה בבריטניה ובעולם, זכה בפרס האלבום הטוב ביותר בפרסי המוזיקה הבריטית והיה מועמד גם לפרס מרקורי.
ב-2014 הופיעה הלהקה פעם נוספת בפסטיבל לידס.
בדצמבר 2014 היה השיר "Do I Wanna Know?" מועמד לפרס הגראמי להופעת הרוק הטובה ביותר.
ב-2017 אישר ניק או'מאלי שהלהקה עובדת על אלבומם השישי, Tranquility Base Hotel & Casino.
האלבום שוחרר לבסוף ב-11 במאי 2018, לאחר חמש שנים.
האלבום פנו בכיוון חדש לחלוטין עם האלבום, והחליפו את הגיטרות בפסנתר.
האלבום מאופיין בשיריו האיטיים ושונים מאוד מסגנונם הקודם, ובכתיבתו המסובכת של טרנר.
האלבום, אשר מתאר מלון דמיוני אשר נמצא על הירח התקבל בביקורות מעורבות.
הוא היה מועמד לפרס מרקורי ולגראמי לאלבום הרוק הטוב ביותר לשנת 2018.
בפעם השישית, האלבום הגיע למקום הראשון במצעדים בבריטניה, וקודם באמצעות הסינגלים "Four Out of Five" ו"Tranquility Base Hotel & Casino".
באותה השנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי.
מגזין רפלקטור הבריטי מתאר את האלבום: "אחרי חמש שנים של שתיקה, הארקטיק מאנקיז עונים על קריאות הקהל עם האלבום המפתיע והמהפנט.
האלבום, המצליח בצורה מושלמת להימנע מפרודיה עצמית או חזרות סגנוניות, מוכיח את עצמו כממצא חדש ומרתק.
הקופים נחתו ביקום לא ידוע בו הם חושפים פן חדש ובלתי צפוי של עצמם."
בינואר 2021 הודיע הלדרס בראיון לייב באינסטגרם כי הלהקה בשלבים מוקדמים של ניסיון לכתוב אלבום חדש.
באוגוסט 2022, בזמן שהופיעו בפסטיבל ציריך אופן אייר, הם השיקו את שירם החדש "I Ain't Quite Where I Think I Am".
יום למחרת הם הודיעו על אלבומם השביעי, The Car, ששוחרר ב-21 באוקטובר 2022. ב-30 באוגוסט 2022, הם שחררו את הסינגל הראשון מהאלבום, "There'd Better Be a Mirrorball", לצד קליפ שבוים על ידי טרנר עצמו.
האלבום הגיע למקום השני במצעדים באנגליה, אחרי אלבומה של טיילור סוויפט, Midnights.
בארצות הברית, האלבום הגיע למקום השישי במצעד בילבורד.
אלכס טרנר (Alex Turner) - שירה, גיטרה ופסנתר
ג'יימי קוק (Jamie Cook) - גיטרה
ניק אומאלי (Nick O'Malley) - גיטרה בס
מאט הלדרס (Matt Helders) - תופים וקולות רקע
אנדי ניקולסון (Andy Nicholson), שניגן בגיטרה בס, הוחלף מאוחר יותר על ידי ניק או'מלי.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2024פרס גראמיביצוע הרוק הטוב ביותר"Sculptures of Anything Goes"ביצוע המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר"Body Paint"האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותרThe Car
ארקטיק וורפר היא משפחה של רובי צלפים שתוכננה ומיוצרת על ידי החברה הבריטית Accuracy International.
רובי הצלפים ממשפחה זו פופולריים בשימוש אזרחים, שוטרים וחיילים מאז שהוצגה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
הרובה Accuracy International Precision Marksman השתתף בתחרות של הצבא הבריטי ונבחר כתחליף לרובי הצלפים שהיו מבוססים על הלי אנפילד.
כיום גם מדינות אחרות כמו אוסטרליה, אירלנד, בלגיה, גרמניה, הולנד וסינגפור משתמשות ברובה.
הגרסה המקורית שממנה פותחה משפחת הרובים.
הגרסה המשופרת הבסיסית של ה-PM.
שמה של הגרסה נובע מיכולתו של הרובה לתפקד במזג אוויר קר.
צבאות בריטניה, שוודיה ואוסטרליה משתמשים ברובה.
גרסה המצוידת במשתיק קול, קת מתקפלת וקנה הניתן לפירוק.
יחידות כמו כוח דלתא בארצות הברית ו-SAS בבריטניה משתמשות בגרסה זו.
רובה AW רגיל עם קת מתקפלת.
גרסה המשתמשת בתחמושת יותר חזקה מה-AW.
הצבא הגרמני והצבא הבריטי משתמשים בגרסה זו.
בצבא הבריטי נקרא ה-AWM בקליבר 0.338 בציון L115A3 והדיוק שלו הוא 0.5 דקת קשת, דבר המציב אותו בשורה הראשונה של רובי 0.338 בעולם (המשמשים כרובי צלפים לטווחים ארוכים).
ב-2010 צלף בריטי בשם קרייג הריסון שבר את שיא הצליפה מטווח רחוק כאשר הרג שני מקלענים של הטאליבאן מטווח 2,475 מטר (8,120 רגל) ברובה זה.
גרסה המותאמת לשימוש בקליבר 0.5 BMG (12.7x99 מ"מ נאט"ו) ומשמשת הן כרובה צלפים כבד לטווח ארוך (1,500-1,800 מטר) וכן כרובה נגד חומרים.
רובה AW50 עם קת מתקפלת.
גרסה חצי-אוטומטית של הרובה עם קליעים בקליבר 0.5 BMG.
בעל דיוק של 1.5 דקת קשת.
פותחה בעיקר עבור יחידת אריות הים.
גרסה זולה של ה-AW המשמשת בעיקר כוחות אכיפת חוק.
- כוחות ההגנה של אוסטרליה (דגם עם קת מתקפלת הידוע בשם SR-98) ויחידות עילית משטרתיות.
גרסת ה-AWS בשימוש 9th Parachute Assault Regiment, וגרסת ה-AWP בשימוש הקרביניירי.
- כוח משימה מיוחדת שירות במשטרה בדרום אפריקה.
- L96A1 נכנס לשירות של הכוחות המזוינים של בריטניה בשנת 1985, וכיום נמצא בשימוש גם רובה L115A3 (רובה AWM 0.338).
- היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור.
- גרסת ה-PM וה-AW בשימוש המבצעים המיוחדים של החיל המלזי.
- בשימוש קבוצת השירות המיוחדת של צבא פקיסטן.
- מספר יחידות של גרסת ה-AWF, בעיקר לשימוש הכוחות המיוחדים.
- בשימוש משרד פנים של רוסיה ושירות הביטחון הפדרלי של רוסיה.
לעיתים קרובות מצוין שמו על פי הלטיניזציה של שמו, הרקליוס (Heraclius).
ארקלה היה המלך הלפני אחרון בממלכה המאוחדת, ממלכת כארתלי-קאחתי, ממזרח גאורגיה.
תקופת שלטונו נחשבת לשירת הברבור של המונרכיה הגאורגית.
בעזרת יכולותיו האישיות והאי-שקט באימפריה הפרסית, הוא ביסס את עצמו כשליט עצמאי דה פקטו, היחיד למעשה בכל הקווקז באותה תקופה, וניסה לערוך מודרניזציה בממשל, בכלכלה ובצבא.
הוא הוכרע על ידי איומים פנימיים וחיצוניים שאיימו על העצמאות הגאורגית השברירית ועל ההגמוניה הזמנית במזרח עבר הקווקז, ובשנת 1783, העמיד את ממלכתו תחת חסות האימפריה הרוסית.
אולם מהלך זה לא מנע את החרבתה של גאורגיה והבירה טביליסי בפלישה הפרסית לגאורגיה בשנת 1795. ארקלה נפטר בשנת 1798 כשהוא מותיר את כס המלכות ליורשו הגוסס גיאורגי השנים עשר .
תקופת חייו המוקדמת ושלטונו בקאחתי
ארקלה נולד בתלאווי (בירת קאחתי גאורגיה) לתאימורז השני ואשתו תמר , ביתו של וחטנג השישי.
רבים מהאצילים הגאורגים מיאנו לקבל את המשטר החדש ויזמו מרידה כתגובה למס הכבד שהוטל על המחוזות הגאורגיים על ידי נאדיר.
תאימורז וארקלה נותרו נאמנים לשאה, במידה מסוימת על מנת למנוע את הופעתה המחודשת של מרידה מבית מוחראני , ענף של שושלת בגרטיוני.
המוחראנים הובילו מרידה בשנות ה-20 של המאה ה-18, שנכשלה וגרמה בסופו של דבר למינויו של תאימורז לתפקיד הוואלי של כארתלי.
משנת 1737 ועד 1739 פיקד ארקלה על חיל-עזר גאורגי כחלק ממסע של נאדיר להודו, ורכש מוניטין כמנהיג צבאי מוכשר.
הוא כיהן כממלא מקומו של אביו ובשנת 1744 הוא מונה לעוצר כאשר תאימורז זומן לזמן קצר לאספהאן לצורך התייעצויות.
בינתיים דיכא ארקלה ניסיון הפיכה שיזם הנסיך הגאורגי אבדולה בג מבית מוחראני, ועזר לתאימורז לדכא את אופוזיציית האריסטוקרטים להגמוניה הפרסית, שהונהגה בידי גיווי אמילאחווארי .
כגמול העניק נאדיר את המלוכה על כארתלי לתאימורז ועל קאחתי לארקלה, ואף ארגן את נישואי אחיינו עלי-קולי חאן, שירש אותו כעאדל שאה , לביתו של ארקלה, כתבאן.
למרות הנאמנות לפרסים העלו, שתי הממלכות, מיסים כבדים לשלטון הפרסי עד שבשנת 1747 נרצח נאדיר בהתנקשות.
תאימורז וארקלה ניצלו את חוסר היציבות הפוליטית שבאה בעקבות ההתנקשות, הצהירו על עצמאותן וגירשו את חיל המצב הפרסי מכל נקודות המפתח בגאורגיה כולל טביליסי.
בשנת 1748, הצליחו תאימורז וארקלה, בשיתוף פעולה מלא ביניהם, למנוע מרידה נוספת מבית מוחראני בראשות איברהים חאן, אחיו של עאדל שאה.
הם הצטרפו לברית אנטי-פרסית עם החאנים של אזרבייג'ן, שהיו פגיעים במיוחד מפני תוקפנות פרסית והסכימו להכיר בעליונותו של ארקלה במזרח עבר הקווקז.
בשנת 1749 הם כבשו את ירוואן וביוני 1951 הביס ארקלה צבא גדול את הטוען המתחזה לכתר הפרסי ובעל בריתו אזאד חאן אפגן בקרב קירחבולאח ליד ירוואן.
לאחר ההתרחשויות הללו יכל ארקלה להרשות לעצמו להתעלם מההתרחשויות באימפריה הפרסית.
בערך באותה תקופה, התברר כי משהד, שריד אפשארי קטן, לא שימש יותר כמקום מושבו של השלטון הפרסי.
מספר שנים מאוחר יותר, בשנים 1762-1763, במהלך מסעו של מוחמד כרים ח'אן זנד לאזרבייג'ן, הגיש לו ארקלה כתב כניעה להלכה והוכתר כוואלי של גוֹרגֵ'סטַאן (גאורגיה) - תואר ספווי שנכון לאותו זמן היה נטול תוכן.
בשנת 1752, שלחו ארקלה ואביו משלחת לרוסיה בבקשה ל-3,000 חיילים רוסים או תמיכה כספית שתאפשר להם לשכור שכירי-חרב צ'רקסים, במטרה לפלוש לפרס ולכונן בה ממשל פרו-רוסי.
הם ביקשו גם הכרה רוסית לשלטונו של תאימורז על כארתלי והסכמה להכיר בארקלה כיורשו.
אולם המשלחת לא הניבה תוצאות כלשהן, שכן החצר הרוסית הייתה טרודה בעניינים אחרים באירופה.
בשנת 1762 נפטר תאימורז כשהמשלחת הדיפלומטית הייתה עדיין בחצר המלכות הרוסי בסנקט פטרבורג, וארקלה ירש אותו כמלך כארתלי.
הפיכתו של ארקלה למלך כארתלי איחדה את שתי הממלכות מזרח גאורגיות פוליטית לממלכה אחת, לראשונה מזה שלוש מאות.
עם הפיכתו למלך על הממלכה המאוחדת החל ארקלה בתוכנית שאפתנית ל"אירופיזציה" של חצר המלכות, שעדיין הכילה מידה מסוימת של פאר בסגנון פרסי.
התוכנית נתמכה על ידי האליטה האינטלקטואלית הגאורגית, ולא הושלמה בהצלחה כיוון שהממלכה הגאורגית נותרה מבודדת מאירופה וכילתה את רוב משאביה בהגנה על העצמאות השברירית שלה.
הוא שאף לגייס את תמיכתם של כוחות אירופאיים ולמשוך את המדענים והטכנאים המערביים, כדי שממלכתו תהנה מהטכנולוגיות העדכניות בתחומי הצבא והתעשייה.
סגנון שלטונו של ארקלה דמה לאבסולוטיזם נאור שהיה נהוג באותם ימים במרכז אירופה.
הוא הקים רשות מבצעת, רשות מחוקקת ורשות שופטת ופיקח מקרוב על פעולות הממשלה ומחלקותיה.
מטרתו הראשונית של ארקלה במדיניות הפנים הייתה להביא לריכוזיות הממשלה ולהפחית בכך את כוחה של האריסטוקרטיה הגאורגית.
מסיבה זו הוא ניסה ליצור אליטה שלטונית שהורכבה מנציגים שלו שצריכות היות להחליף את השליטים האריסטוקרטים המקומיים ששלטונם היה מוטה לטובתם האישית.
בד בבד עודד ארקלה את האיכרים הווסאלים לספק את הדרוש לכוחות הצבא כדי להכריע את התנגדות האריסטוקרטיה ולהגן על הממלכה מפני תקיפות הביזה הבלתי פוסקות מדאגסטן הידועים בגאורגיה כלקיאנובה.
ההיסטוריון הבריטי, דויד מרשל לאנג , תיאר את ארקלה במילים אלה:
ברית עם רוסיה ושנותיו האחרונות
במדיניות החוץ, היה ארקלה מרוכז בראש ובראשונה במציאת מגן נאמן שיערוב להישרדותה של הממלכה הגאורגית.
הוא בחר באימפריה הרוסית לא רק משום שהייתה מדינה נוצרית אורתודוקסית, אלא גם משום שיכלה לשמש כקשר לאירופה, בה ראה את המודל להתפתחותה של גאורגיה למדינה מודרנית.
למרות זאת התברר שיתוף הפעולה ההתחלתי עם רוסיה כמאכזב.
השתתפותו בקרב אספינדזה, במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1768–1774, לא הובילה לכיבוש הצפוי מחדש של דרום גאורגיה שנותרה בשליטת העות'מאנים.
הקצונה הרוסית הבכירה בגאורגיה התנהגה באופן מתנשא מאוד, ולעיתים באופן מסוכן.
קיסרית רוסיה, יקטרינה הגדולה, עצמה, התייחסה לחזית הקווקזית כזירת התרחשויות משנית של מבצעים צבאיים.
למרות זאת המשיך ארקלה לשאוף לברית יציבה יותר עם רוסיה.
המניע המיידי לשאיפתו היו נסיונותיו של מוחמד כרים ח'אן זנד משושלת זנד (امپراتوری ایران) של האימפריה הפרסית, להחזיר את הממלכה הגאורגית בחזרה למעגל ההשפעה הפרסית.
מותו של כרים ח'אן זנד, בשנת 1779, הטביע את האימפריה הפרסית בכאוס והרגיע את ארקלה זמנית.
בשנת 1783 התפשטה האימפריה הרוסית דרומה לחצי האי קרים והביאה את הקווקז לתחום התעניינותה של יקתרינה.
באותה שנה חתמו ארקלה ויקתרינה על חוזה גאורגייבסק, בו קיבל ארקלה, בסופו של דבר, את הערובה לביטחונה של הממלכה אליה שאף, הפך את הממלכה הגאורגית למדינת-חסות של האימפריה הרוסית, התכחש לקשרים הרשמיים עם האימפריה הפרסית והעמיד את מדיניות החוץ הגאורגית לפיקוח רוסי.
למרות זאת, הכוח הרוסי הקטן (400 חיילים) שנשלח לטביליסי בשנת 1769, פנה לטובת המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1787–1792, והותיר את ארקלה לבד מול הסכנה הצפויה מצד הפרסים.
מוחמד ח'אן קאג'אר (محمد خان قاجار) מהשושלת הקאג'ארית, שהצליח, בשנת 1794, להביא את כל מרכז הרמה האיראנית תחת שלטונו, רצה לכבוש את הקווקז כחלק מהמרד באימפריה הפרסית.
בשנת 1795, דרש מוחמד חאן קאג'אר מארקלה שיכיר בריבונות פרסית, ובתמורה הבטיח למנות אותו כוואלי של הממלכה.
ארקלה סרב, ובספטמבר של אותה שנה 35,000 חיילים פרסים התקדמו לכיוון גאורגיה.
לאחר ההגנה האמיצה על טביליסי בקרב קרצניסי, הושמד צבאו הקטן של ארקלה לגמרי, והמלך היה עד לשריפת הבירה עד לאפר.
שארית צבאו נאלצה לסגת צפונה לקווקז הגדול.
הפלישה הפרסית הייתה מכה קשה לגאורגיה שממנה כבר לא יכלה להתאושש.
למרות שארקלה ננטש על ידי הרוסים ברגע הקריטי, הוא עדיין הסתמך על התמיכה הרוסית המאחרת; ובשנת 1796, הוא נלחם לצד הרוסים בכוח שנשלח לפרס במסגרת מלחמת רוסיה-פרס, 1796. אולם מותה של יקתרינה באותה שנה הביא לשינוי פיתאומי במדיניות הרוסית כלפי הקווקז.
יורשה, פאבל הראשון, הסיג את כל החיילים הרוסים מהאזור.
ומוחמד ח'אן קאג'אר פתח במערכה שנייה כנגד גאורגיה במטרה להעניש אותה על בריתה עם הרוסים.
בשנת 1797 נרצח מוחמד ח'אן בהתנקשות, שחסכה מממלכת כארתלי-קאחתי חורבן נוסף.
ארקלה נפטר בשנת 1798 בעודו משוכנע כי רק הגנת רוסיה יכולה להבטיח את המשך קיומה של ממלכתו.
ירש אותו בנו החלש והחולה, גיאורגי השנים עשר.
תקופה קצרה לאחר מותו, בשנת 1801, סיפח הצאר פאבל הראשון את כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית וסיים בכך את עצמאות גאורגיה והשלטון בן אלף השנים של שושלת בגרטיוני על גאורגיה.
ארקלה היה נשוי שלוש פעמים.
בתחילה נישא בשנת 1738 לנסיכה כתבאן אורבליאני (נפטרה בשנת 1750), אבל בשנת 1744 התגרש ממנה ונשא לאישה שנה מאוחר יותר את הנסיכה אנה אבאשידזה .
לאחר מותה נשא לאישה את דאריג'אן דאדיאני (או דריה, 20 ביולי 1738 - 8 בנובמבר 1807).
מנשים אלה נולדו לו עשרים וארבעה ילדים:
לוארסב (נולד ב-1772 ונפטר צעיר)
רוסודן (נולדה לפני 1744 ונפטרה צעירה)
סופיה (נולדה בסביבות 1756 ונפטרה צעירה)
סלומה (נולדה בסביבות 1761 ונפטרה צעירה)
סוונטה קורנל (2001), אומות קטנות כוחות גדולים:מחקרים בסכסוכים האתנוגרפיים בקווקז, עמ' 145, ,
ויליאם ביינה פישר ואחרים (1968), ההיסטוריה הקיימברידג'ית של איראן, עמ' 328-329, ,
אַרְקְטוּרוּס (בעברית מזוהה עם עש המקראי) הוא הכוכב הבהיר ביותר בשמי הצפון והרביעי בבהירותו בשמים.
למעשה הוא בהיר יותר מכל אחד מכוכבי המערכת α קנטאורי, אך בהירותם הכוללת של כוכבי המערכת כפי שהיא נראית לעין בלתי מצוידת גבוהה יותר.
זהו גם הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים רועה דובים (Boötes) ופרוש שמו ביוונית הוא "שומר הדובים".
ארקטורוס הוא ענק כתום, אשר רוב המימן שבליבתו הפך בתהליך של היתוך גרעיני להליום וכעת מתבצע היתוך נוסף רק בשכבות החיצוניות שלו.
מסתו של ארקטורוס, 1–1.5 מסות שמש, אינה גדולה מספיק כדי שההליום שבליבה יותך לפחמן ולכן אין יותר פעילות גרעינית בליבתו, וכאשר ייגמר המימן גם בשכבות החיצוניות יהפוך ארקטורוס לננס לבן.
מכיוון שמסתו של ארקטורוס דומה למסת השמש, ניתן לשער שהשמש תעבור תהליך דומה בעוד 4–5 מיליארד שנים.
בהירותו הנראית של ארקטורוס משתנה מעט (כ-0.04 דרגות) במחזוריות של כ-8.3 ימים.
השתנות זו נובעות מתנודות בקוטרו של הכוכב, שמתרחב ומתכווץ לסירוגין.
השתנות זו אופיינית לענקים אדומים ובולטת יותר ככל שהטמפרטורה נמוכה יותר.
חלק ניכר מהקרינה של ארקטורוס נמצאת בתחום התת אדום ואינה נראית לעין.
מדידות מדויקות של מיקומו של ארקטורוס מראות על שינויים קטנים שיכולים להצביע על קיומו של בן זוג עמום לפחות פי 20 מארקטורוס ושנמצא במרחק קטן למדי ממנו.
כמו כן ארקטורוס נע ביחס למערכת השמש במהירות של כ-122 קילומטרים בשנייה ומשנה את מיקומו ביחס לשאר הכוכבים בכ-2.3 שניות קשת בשנה, ובשל כך הוא נכלל בקטלוג לויטן של כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה.
במיתולוגיה היוונית ארקטורוס, כמו גם הקבוצה לה הוא שייך, מונה על ידי זאוס לשמור על קליסטו ובנה ארקס, אותם הפך לדובים (מיוצגים על ידי קבוצות הדובה הגדולה והדובה הקטנה), ומכאן מקור שמו - "שומר הדובים" ביוונית.
בסין העתיקה היה הכוכב חלק מקבוצת "קרן" ושמו בסינית הוא "הקרן הגדולה" (角宿, Pinyin: Jiǎo Xiǔ).
בהוואי עובר הכוכב בזנית ולכן שימש את הפולינזים לצורכי ניווט ימי - כאשר היה הכוכב בזנית ידעו הימאים שהם נמצאים בקו הרוחב של האיים.
בתנ"ך של המלך ג'יימס תורגם הפסוק ל"העושה ארקטורוס, אוריון ופליאדות." ובהמשך הספר מתורגם הפסוק כ"תנחה את ארקטורוס עם בניו", כלומר היו שזיהו את המילה "עש" או "עיש" המקראית עם הכוכב ארקטורוס.
כוכב 'עש' מוזכר גם בפיוטים רבים בימי הביניים בעקבות הפסוק בספר איוב.
אחד הפיוטים הידועים בתפילת יום הכיפורים 'מראה כהן' מתאר את הכהן הגדול בצאתו מ"בית קדשי הקדשים" בשלום, כמראה 'עש כסיל וכימה מתימן'.
ארקי-סוון טיור (באסטונית: Erkki-Sven Tüür; נולד ב-16 באוקטובר 1959) הוא מלחין אסטוני.
נולד בקרדלה שעל האי האסטוני חיאומה.
למד נגינה בחליל ובכלי הקשה בבית הספר למוזיקה בטאלין בשנים 1976 - 1980 והלחנה אצל יאן ראטס באקדמיה למוזיקה של טאלין ובאופן פרטי אצל לפו סומרה מ-1980 עד 1984. בין 1979 ל-1984 עמד בראש להקת הרוק אין ספה, שהייתה עד מהרה לאחת הפופולריות ביותר באסטוניה.
טיור עזב את אין ספה כדי להתמקד בהלחנה ועם בוא הפרסטרויקה לא איחר למצוא קהל במערב.
הפילהרמונית של הלסינקי, אנסמבל היליארד, רביעיית הסקסופון של סטוקהולם והתזמורת הסימפונית של ברמינגהאם הן בין ההרכבים שהזמינו אצלו יצירות.
בשנים 1991 ו-1996 הוענק לו פרס התרבות של אסטוניה.
הקונצ'רטו החדש שלו לוויולה ותזמורת, הקרוי "אילומנציו" נוגן על ידי תזמורת יוטלנד הדרומית באוקטובר 2008.
ארקורה (Erecura, Aerecura או Eracura) או הרקורה (Herecura) הייתה אלה במיתולוגיה הקלטית.
האלה זוהתה עם פרוסרפינה וכן נחשבה לזוגתו של אל השאול דיס פאטר (פלוטו) מהמיתולוגיה הרומית.
ברחבי אירופה (בשווייץ, אוסטריה, בלגיה, גרמניה, צרפת, סלובניה ואיטליה של ימינו) התגלו מספר רב של כתובות המוקדשות לאלה.
ריכוז הכתובות הגדול ביותר התגלה בשטוטגרט שבגרמניה.
ייתכן שהייתה קודם לכן אלת אדמה קלטית (ובהתאם ניתן לראות תגליפים שלה עם קרן שפע או סלי פירות, ובשל כך זיהוייה כזוגתו של האל סילוואנוס בכתובות שהתגלו בעמק הריין.
שמו של האל ארקוריוס שהתגלה על מזבח אבן בנורת'מברלנד שבאנגליה יכול להיות גרסה גברית של אלה זו.
מקור שמה של האלה אינו ברור.
ייתכן שמקור השם במילה aes, aeris בלטינית שמשמעה נחושת או ברונזה או מהמילה הפרוטו קלטית "קור" שמשמעו "מעגל".
ארקייד פייר היא להקה קנדית, מהבולטות והמוערכות בלהקות האינדי רוק של העשור הראשון של המאה ה-21. בנוסף לכלי הנגינה הנפוצים בלהקות רוק, כמו גיטרה, גיטרה בס ותופים, משתמשת הלהקה בכלים כמו אקורדיון, קסילופון, צ'לו, מנדולינה, ויולה, וכינור.
במהלך הופעות, חברי הלהקה מרבים להחליף ביניהם את תפקידי הנגינה.
הלהקה הוקמה בקיץ 2003 על ידי וין בטלר ואשתו לעתיד רז'ין שסיין, יחד עם ריצ'רד ריד פרי בקלידים, טים קינגסברי בבס, ואחיו הצעיר של וין, ויליאם בטלר בסינטיסייזר וכלי הקשה.
באותה שנה הקליטה הלהקה במיין מיני אלבום הנושא את שמה, Arcade Fire (ידוע גם כ-"Us Kids Know").
בתחילה האלבום נמכר רק בהופעות המוקדמות של הלהקה, אך ב־2005 ולאחר שהתפרסמו, האלבום עבר עריכה דיגיטלית ונמכר בחנויות.
באוגוסט 2003 החלה הלהקה להקליט אלבום בכורה.
במהלך תקופת ההקלטות נפטרו כמה קרובי משפחה של חברי הלהקה (סבתה של רז'ין שסיין, סבם של וין וויליאם בטלר, דודתו של ריצ'רד פרי).
הדבר השפיע על אופי ההקלטות עצמן ועל שם האלבום - Funeral (הלוויה).
האלבום יצא בסוף 2004 (תחילת 2005 במדינות מסוימות), ולווה בביקורות נלהבות של המבקרים והקהל.
האלבום דורג במקומות הראשונים במצעדי אלבום השנה והאלבומים הטובים של העשור במגזינים רבים, והלהקה יצאה לסיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום, שכלל גם הופעות בפסטיבלים רבים, והופעות בתוכניות טלוויזיה.
באחת ההופעות, ב־9 בספטמבר 2005, עלה לבמה דייוויד בואי ושר בליווי הלהקה את "Wake Up".
ביוני 2005 הוציאה הלהקה את הסינגל "Cold Wind" מתוך פסקול הסדרה עמוק באדמה.
הסינגל כולל גם את השיר "Brazil" של ארי ברוסו.
שני השירים בסינגל לא נכללו בחומרים הקודמים של הלהקה.
בטקס פרסי גראמי לשנת 2005 האלבום היה מועמד לפרס בקטגוריית "האלבום הרוק האלטרנטיבי הטוב ביותר", והסינגל "Cold Wind" היה מועמד לפרס בקטגוריית "השיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה ויזואלית אחרת".
ארקייד פייר חיממו את U2 במספר הופעות בסיבוב ההופעות שהלהקה קיימה בין 2005 ל־2006.
כשסיימה את סיבוב ההופעות שהתלווה לאלבום הבכורה, הלהקה רכשה כנסייה נטושה, הפכה את המקום לאולפן הקלטות, והחלה לעבוד על אלבומה השני - Neon Bible.
השיר הראשון מתוכו, "Intervention", יצא בדצמבר 2006, וכל הכנסותיו נתרמו לארגון צדקה.
האלבום יצא ב־5 במרץ 2007, וכמו קודמו קיבל ביקורות טובות.
הוא פתח במקום הראשון במצעד הקנדי ובמקום השני במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200. האלבום דורג במקומות גבוהים במצעדי סוף השנה, והיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "האלבום הרוק האלטרנטיבי הטוב ביותר".
האלבום לווה בסיבוב הופעות עולמי, והלהקה תרמה לארגון צדקה דולר/ין/אירו (בהתאם למדינה בה נערכה ההופעה) מכל כרטיס שנמכר.
הלהקה חתמה את סיבוב ההופעות לאחר כשנה, עם 122 הופעות ברחבי העולם.
הלהקה שחררה את אלבומה השלישי, The Suburbs, ב־2 באוגוסט 2010. הסינגל הראשון מתוך האלבום, הנושא את שם האלבום, ניתן להורדה חופשית באתר הרשמי של הלהקה, ואליו צורף כ־B-Side השיר "Month of May".
האלבום לווה בביקורות חיוביות רבות, ונבחר בין האלבומים הטובים ביותר של 2010 במספר מגזיני מוזיקה.
האלבום זכה בפרס גראמי בשנת 2011 בקטגוריית "אלבום השנה".
בנוסף, הקליטה הלהקה את הסרט הקצר Scenes from The Suburbs יחד עם הבמאי ספייק ג'ונס.
האלבום Reflektor יצא בסוף אוקטובר 2013 יחד עם סינגל ראשון מתוכו, הנושא את שם האלבום.
הסינגל שוחרר יחד עם וידאוקליפ בבימויו של אנטון קורביין כמו גם עם וידאו אינטראקטיבי בבימוי של וינסנט מוריסט.
האלבום הופק על ידי ג'יימס מרפי.
זהו אלבום כפול בן 13 שירים בסה"כ (שבעה שירים בחלקו הראשון).
את קידומו של האלבום ביצעה הלהקה בעזרת פרסום אייקון של האלבום בחודשים שקדמו להוצאת הסינגל וההכרזה הרשמית על האלבום, בערים שונות ברחבי העולם ובשלטי פרסומת, ללא אזכור שם הלהקה.
רק בקליפ הטיזר ששוחרר בתחילת ספטמבר 2013 נתגלה שמדובר באלבום החדש שלהם.
הלהקה הוציאה את אלבומה השביעי, Pink Elephant, ב-9 במאי 2025.
ארקייד פייר הופיעו מספר פעמים לתמיכה במועמד לנשיאות ארצות הברית ברק אובמה.
השיר "Wake Up" הוקלט מחדש והופיע בטריילר ל"ארץ יצורי הפרא", סרטו של ספייק ג'ונס שיצא לקולנוע באוקטובר 2009. קשר זה בין חברי הלהקה לספייק ג'ונס התהדק, וכארבע שנים מאוחר יותר חברי הלהקה הלחינו את פסקול הסרט "היא" שכתב ספייק ג'ונס, שכולל 13 שירים.
בעקבות הקשר המיוחד של הלהקה להאיטי (משפחתה של שסיין היגרה לקנדה מהאיטי), הלהקה פרסמה בקשה באתר הרשמי שלה לשלוח תרומות לנפגעי רעידת האדמה שהתרחשה בהאיטי בינואר 2010.
ארקטיקום - מרכז מדע ומוזיאון (בפינית: Arktikum - Tiedekeskus ja museo) הוא מוזיאון בעיר רובניימי שבלפלנד, בצפון פינלנד.
המוזיאון נפתח ביום העצמאות ה-75 של פינלנד, ב-6 בדצמבר 1992, ומוקדש להיבטים שונים של הסביבה והאדם באזור הארקטי ובצפון אירופה.
בארקטיקום מוצגות תערוכות מתחלפות ותצוגת קבע הנחלקת לשני חלקים:
תצוגת "המרכז הארקטי" מוקדשת לטבע ולתרבות של הצפון הרחוק ולהסתגלות לתנאיו הקשים.
בנוסף מוצגים בה תוצאות מחקרים בין-תחומיים אגב שימת דגש על התפתחויות דוגמת שינויי האקלים והשינוי במעמדם של העמים הילידים (בעיקר הלאפים) בצפון.
אחת האטרקציות הידועות בחלק זה של המוזיאון היא אולם המוקדש לזוהר הצפוני.
המוזיאון האזורי של לפלנד הוא מוזיאון אתנוגרפי המתמקד בסיפור ההישרדות של האדם והטבע בצפון, והוא נחלק לשלושה אגפים לפי מפתח גאוגרפי: האחד עוסק בעיר רובניימי, השני בצפון לפלנד והשלישי בצפון בוטניה.
הארקטיקום שוכן במבנה מוארך שחלקו הגדול הוא תת-קרקעי.
החלק הבולט מעל פני הקרקע הוא "צינור" זכוכית באורך של 172 מטרים המוביל מרחבת כניסה בצורת חצי סהר שנוספה למבנה בצידו הדרומי בשנת 1997. צינור הזכוכית עובר מתחת לכביש ראשי ברוחב של 30 מטרים ומסתיים בצידו הצפוני של המוזיאון לחוף נהר.
הצינור מייצג את "השער לצפון" ומאפשר חדירת אור טבעי למבנה.
תצוגת המוזיאון ערוכה על פני שתי קומות באולמות תת-קרקעיים משני צדדיו של הפרוזדור, ומחקה מסתור מפני אקלים החורף הקר של הצפון.
בבניין נעשה שימוש בחומרים מקומיים.
ארקייד הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Team-Up #65 מינואר 1978, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן.
שמו האמיתי של ארקייד אינו ידוע.
הוא סיפר מספר גרסאות שונות של עברו כדי לבלבל את יריביו, ומקור אחד טוען כי הוא היה בנו המפונק של מיליונר מבוורלי הילס, קליפורניה.
כאשר אביו הודיע כי לא יקבל דמי כיס, הוא הרג את אביו, ירש את כל כספו וגילה כי הוא בעל כישרון וחיבה לרצח.
בתחילה ניסה ארקייד להפוך למתנקש להשכרה, אך השתעמם משיטות הפעולה הרגילות וחשב על דרכי התנקשות הגורמות לו בידור.
הוא השתמש בכספו הרב לתכנון ויצירת מלכודות רצח מתקדמות, המוסוות כפארק שעשועים ומכונות על ידו "עולם הרצח".
הוא יצר לעצמו שם בעולם המתנקשים כמתנקש יקר אך יעיל, ונשכר להרוג גיבורי ונבלי-על שונים.
בין משתתפי עולם הרצח נמנים כקפטן בריטניה, ספיידרמן, קבוצות אקס פקטור, אקסקליבר ואקס פורס, דדפול והרקולס, איירון מן, הדבר, הלקאט ואלקטרה.
קורבנות נוספים, הכוללים נבלי-על, כללו את הגובלין הירוק, נורת'סטאר, דוקטור דום, גוסט ריידר, המיקרונאוטים ורבים אחרים.
אחרי עימות נוסף עם קבוצת אקסקליבר, ארקייד חטף את אדם אקס ושאטרסטאר.
לתדהמתו הרבה, השניים תקפו הרגו את עובדיו ושאטרסטאר ניסה להורגו, ללא הצלחה.
לפני שחטף את וולברין וגמביט הרג ארקייד את עוזרתו, לאחר שחש כי היא מנסה להתקרב אליו מבחינה רומנטית.
הוא האחראי להרס עיר המוטאנטים, לאחר שקיבל חוזה להתנקשות בחיי ריקטור.
דמותו מופיעה כנבל הראשי בחוברות Avengers Arena ו-Avengers Undercover מהמיתוג מחדש "מארוול עכשיו!".
ביום הולדתו ה-29, הוא מחליט כי קהילת הנבלים חשה זלזול כלפיו, חוטף 16 גיבורי-על בגיל ההתבגרות ומציב אותם בגרסה של עולם הרצח הממוקמת באנטארקטיקה, ומורה להם להילחם עד המוות.
אחדים מהגיבורים נהרגים, והניצולים משוחררים בעוד ארקייד נראה מעלה את הקרבות שהתרחשו ל-YouTube.
חודשים לאחר מכן, ניצולי "עולם הרצח" מובלים בידי קאלן בלודסטון לאומת באגליה כדי להרוג את ארקייד.
הוא נהרג במתקפת קרינה מרוכזת בידי הזמט, אך נראה מאוחר יותר בחיים בתאי המאסר של אדוני הרשע.
מתגלה כי הזמט הרגה שיבוט שנוצר בידי אדוני הרשע במטרה להסית את הגיבורים נגד האוונג'רס ולהצטרף לקבוצתם.
ארקייד נראה לאחר מכן קשור לחזית נושאת מטוסים מעופפת שנגנבה מסוכנות הביון S.H.I.E.L.D, ומפעיל מתקני עולם רצח חדשים בלאס וגאס וקוני איילנד.
ארקי נול (באסטונית: Erki Nool; נולד ב-25 ביוני 1970) הוא אתלט עבר אסטוני, אלוף אולימפי (סידני 2000), סגן אלוף עולם (אדמונטון 2001) ואלוף אירופה (בודפשט 1998) בקרב עשר.
נוסף לכך, הוא פוליטיקאי, חבר הפרלמנט האסטוני.
נול זכה לכבוד לשאת את דגל אסטוניה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה (2004).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) השתתף נול בקרב עשר אך לא סיים את התחרות.
במקצוע התשיעי, הטלת כידון הוא לא הצליח לייצר הטלה חוקית, ולכן החליט לוותר על המקצוע האחרון ריצת 1500 מטר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1995 סיים נול במקום רביעי בקרב עשר בתוצאה של 8268 נקודות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים נול בקרב עשר במקום שישי בתוצאה של 8543 נקודות.
באליפות העולם שנערכה באתונה יוון בשנת 1997 סיים נול במקום שישי בקרב עשר בתוצאה של 8413 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט הונגריה בשנת 1998 זכה נול במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8667 נקודות, לפני אדוארד המליינן מפינלנד (8587 נקודות) ולב לובודין מרוסיה (8571 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בסביליה ספרד בשנת 1999 סיים נול במקום 14 בקרב עשר בתוצאה של 7568 נקודות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה נול במדליית זהב בתוצאה של 8642 נקודות, לפני רומן שברלה מצ'כיה (8606 נקודות) וכריס הפינס מארצות הברית (8595 נקודות).
באליפות העולם שנערכה באדמונטון קנדה בשנת 2001 זכה נול במדליית כסף בקרב עשר בשיא אישי חדש של 8815 נקודות, אחרי תומאס דבוז'אק מצ'כיה (8902 נקודות) ולפני דין מייסי מבריטניה (8603 נקודות).
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה נול לכבוד לשאת את דגל מדינתו בטקס הפתיחה.
במשחקים עצמם, הוא סיים במקום שמיני בתוצאה של 8235 נקודות ולא הצליח להגן על תוארו.
בשנת 2005 נבחר נול לתפקיד סגן יושב ראש ועד האתלטים בוועדים האולימפיים האירופיים.
ב-4 במרץ 2007 הוא נבחר לפרלמנט האסטוני מטעם מפלגת ה-IRL ומשנת 2008 הוא חבר בוועד האולימפי האסטוני.
ארקנטוריים (שם מדעי: Arcanatoridae) היא משפחה קטנה של ציפורי שיר אפריקניות החיות בעיקר ביערות גשם במרכז אפריקה ומזרח אפריקה.
ציפורים אלה מכונות לעיתים קיכליים אבל הם קרובי משפחתם של ציפורי הסוכר מדרום אפריקה ובהרבה מיונים משויכים אליהם עדיין ולא כמשפחה עצמאית.
אלו ציפורים הדומות לציפורי הסוכר וכמותם הם יונקי צוף המגוונים את מזונם בחרקים הנמשכים לפרחים.
הם חיים בעיקר ביערות גשם והם בעלי נוצות גוף ירוקות עד חומות ומקורים מוארכים.
חלקם מצויים בסכנת הכחדה עקב הפגיעה ביערות.
ארקטותֶריום (שם מדעי: Arctotherium; מילולית, מיוונית: "דוב בהמה") הוא סוג קדום של דוב קדום שחי ברחבי אמריקה הדרומית, אליה היגר אחרי ההחלפה האמריקאית הגדולה.
הוא קרוב משפחתו של דוב המשקפיים.
הארקטותריום היה מין הדוב הגדול ביותר.
הוא הגיע למשקל של שתי טונות ולגובה 2.3 מטר.
ייתכן שהיה טורף היבשה (היונק) הגדול ביותר שחי אי פעם.
היו לו לסתות חזקות, והוא יכול היה לשבור עצמות בנגיסה.
דוב זה התפתח מדוב קצר-פנים שהיגר לאחר ההחלפה האמריקאית מאמריקה הצפונית יחד עם טורפי יבשה נוספים כגון הסמילודון, האריה האמריקאי, והיגואר.
טורפים אלה, שהיו חדשים ביבשת, היו חזקים יותר מטורפיה הקדומים, בני קבוצת הספרסודונטה ועופות הטרף פורוסרקוסיים, והם הכחידו אותם.
עם זאת, יש מחלוקת בין החוקרים האם הוא היה טורף, אומניבור בדומה לרוב הדובים, או אוכל צמחים.
ארקטופוס (שם מדעי: Erectopus; מילולית: "erectus " - זקוף, "pous" - רגל.
כלומר: "זקוף רגל") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התרופודה שהיה קרוב לאלוזאוריים אך חי בקרטיקון התחתון.
יצור זה התגלה בממצאים במחוז מז שבצרפת במהלך המאה ה-19 לצידם של זוחלים ימיים כמו תנינים, פלזיוזאורים ואיכתיוזאורים.
הממצאים כללו כמה חוליות ושיניים שנלקחו למוזיאון, שם נקבע שהם שייכים לסוג מגלוזאורוס.
אך ב-1923 החוקר פרידריך פון הינה (Friedrich von Huene) קבע שצורת החוליות שייכת לסוג נפרד ונתן לו את השם Erectopus superbus.
מאובני עצם הירך הגיעו לאורך 48 סנטימטר ואורך כף הרגל הגיע ל-23 סנטימטר.
אורכו המשוער של הדינוזאור הגיע ל-4–5 מטר ומשקלו ל-200 קילוגרם, קטן ביחס לאלוזאורוס או המגלוזאורוס.
הוא היה בעל שיניים הפונות מעט אחורה ובעל לסת ארוכה.
יצור זה היה הקרנוזאור (Carnosauria) הקרטיקוני השלישי שהתגלה באירופה לאחר הנאוונאטור ויצור מדרום צרפת שקיבל את השם "Montmirat theropod".
ארקטו (שם מדעי: Erketu; על שם אל מהמיתולוגיה המונגולית בשם "Erketu") הוא סוג דינוזאור זאורופוד אשר חי בתחילת הקרטיקון במונגוליה.
הוא התגלה בחפירות ונחשב לזאורופוד בעל הצוואר הארוך ביותר ביחס לגודלו.
בסוג היה מין יחיד, Erketu ellisoni שנקרא על שם האמן-הפלאונטולוג "מייק אליסון".
מאובני דינוזאור זה התגלו ב-2002 בידי משלחת חפירה במדבר גובי ותוארו ב-2006 בידי דניאל קספקה ומארק נורל.
על פי מבנה עצמותיו, הוא השתייך לקבוצה הגדולה מקרונריה בה הטיטאנוזאורים הענקיים והברכיוזאוריים.
דינוזאור זה היה בעל מבנה צוואר ארוך מאוד, 8 מטרים מתוך 16 לגוף כולו.
עם זאת, עקב מחסור בחוליות זנב אי-אפשר לדעת על האורך היחסי של הצוואר במקביל לגוף.
הצוואר הכיל 15–16 חוליות רחבות.
משקלו הגיע ל-5 טונות בממוצע.
ארקטוקיון (שם מדעי: Arctocyon; פירוש השם: "דוב כלב") הוא סוג של יונק נכחד בן לסדרת הקונדילרסים הקדומה, אשר חי בראשית הקנוזואיקון בתקופת הפלאוקן ונכחד בסיומה.
המאובנים של יונק זה התגלו באירופה ובאמריקה הצפונית, בין השאר בצרפת וגרמניה והחוקר אדוארד דרינקר קופ גילה ממצאים ב-1883 בניו מקסיקו וכן בויומינג, מונטנה ואלברטה.
המאובנים שלו הוגדרו לראשונה ב-1841 בידי החוקר הצרפתי הנרי מארי דוקרוטאי דה בלנוויל.
מספר מינים מיוחסים לסוג, בעוד מספר סוגים לשעבר אוחדו איתו.
הארקטוקיון היה יונק בינוני דומה במראהו ובתנוחתו לדוב, אך היה קטן יותר, דומה מעט לכלב, ולמעשה היה סוג קדום של פרסתן, אך שונה הן ממפריטי הפרסה והן ממכפילי הפרסה.
הוא היה בעל אצבעות וזנב ארוך ועבה ואולי היה יכול לטפס על עצים.
הוא הגיע לאורך של 1.5 מטרים ולמשקל של עד 60 ק"ג במינים הגדולים.
הוא היה אוכל-כול בהתבסס על מבנה שיניו והלסת הארוכה שלו, שהייתה מלאה בשיניים טוחנות כמו של אוכלי עשב אך בקדמת הלסת בלטו ניבים גדולים שיועדו לתזונה מבשר.
מבנה השיניים דומה מאוד לאלה של הטורפים בוריהאיניים מאמריקה הדרומית.
סוג זה הוא מאבות הפרסתנים הצמחוניים הגדולים ובעלי הפרסות, אשר הותאמו יותר ויותר לתזונה מצמחים באופן בלעדי וגידלו פרסות על כפות רגליהם, לאחר שהיערות בהם חיו נכחדו.
ארקטואידה (שם מדעי: Arctoidea; מילולית: "אוזן דוב") היא אינפרא-סדרה של יונקים טורפים מתת-הסדרה דמויי-כלב.
קבוצה זו מכילה את כל דמויי-הכלב למעט הכלביים וכלבי הדוב, לרבות הדוביים והטורפים הימיים, וכן את הטורפים דמויי-הסמורים - מוסטלואידה.
המינים הראשונים מקבוצה זו התפתחו לפני 46 מיליון שנה בתקופת האאוקן שבפלאוגן, והם התפתחו לאורך כל היבשות.
מינים אלה בעלי מבנה פנים מעוגלות, לסתות גדולות יחסית וכפות בעלות טפרים חדים.
הם שונים מהכלביים במבנה ההליכה והפסיעות שלהם, בה הם מניחים את מרבית כף הרגל על הקרקע.
הדבר אומר שהם איטיים יותר, אך פיזיים יותר במבנה שלהם.
חלקם הם טפסני עצים מומחים בעוד אחרים חיים לרוב על הקרקע והטורפים הימיים פנו אל הים.
פנדות אדומות (Ailuridae) - בה מין יחיד פנדה אדומה (Ailurus fulgens)
ארקן קריב היה עיתונאי וסופר ישראלי-רוסי.
ארקן קריב נולד כארקדי קרבצ'ייבסקי במוסקבה למשפחת משורר, סופר ומבקר ספרות.
לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד הנדסה, אך לא סיים את הלימודים ועזב לאחר שנתיים.
בשנת 1989 ארקדי עלה לישראל והתחיל לעבוד כעיתונאי בעיתון וסטי ובערוץ 9. בעיתון הייתה לו פינה קבועה "עברית קטן".
במקביל הוא הכין שיעורי עברית באינטרנט.
הוא כתב ספר ללימוד עברית ב-3 כרכים.
ארקן קריב גם כתב מספר ספרי בלשים (בחלקם עם חברו אנטון נוסיק).
בשנת 2004 ארקן קריב חזר לרוסיה.
הוא המשיך לעבוד כעיתונאי בעיתונות רוסית וישראלית.
בשנת 2011 הוא חזר לישראל והחל להגיש תוכנית טלוויזיה פארק תרבות.
בשנת 2012 הוא חזר לרוסיה ונפטר תוך זמן קצר.
ארקטופס (שם מדעי: Arctops; מילולית: "פני דוב") הוא סוג של זוחל מקבוצת התראפסידה, שחי בסוף תקופת הפרם בדרום אפריקה.
לתראפסיד זה הייתה גולגולת מוארכת באורך 30 סנטימטרים שהזכירה גולגולת יונק, והייתה בעלת ניבים ארוכים בקדמתם, דומות לניבי סמילודון.
אורך הגוף הגיע ל-2 מטרים בממוצע.
הסוג התגלה לראשונה בדרום אפריקה, תואר ב-1914 בידי החוקר דייוויד מרדית' סירס ווטסון והוא כלל בתוכו 3 מינים: A.
בסוג זה קיים רק המין A.
willistoni נחשב לתקף בעוד השאר בטלים ונחשבים לנרדפים למין הראשון או משויכים לסוג Smilesaurus.
התראפסיד ידוע רק ממספר גולגולות, והוא נקרא בשמו עקב המבנה החזק שלהם שהזכיר גולגולת דוב.
הוא היה טורף מטיל אימה דומה לגורגונופס שארב כנראה לטרף איטי כמו תראפסידים אחרים, זוחלים שונים ואולי גם דו-חיים.
לצידו חיו מינים דומים ממשפחת הגורגונופסיים.
ארקמן-שטריאן היה שם-עט משותף ששימש בשנים 1847–1887 שני סופרים צרפתים מחבל לורן: אמיל ארקמן ואלכסנדר שטריאן .
הם כתבו גם בנפרד בשמותיהם הבלעדיים.
ארקמן ושטריאן היו שניהם ילידי מחוז מרט בחבל לורן וכתבו מספר רב של רומנים פטריוטיים בהשראת מקומות הולדתם.
יצירותיהם מתאפיינות בריאליזם כפרי, בהשראת מספרי הסיפורים מהרי היער השחור.
הם יצרו מעין אפוס עממי בפרוזה.
ילידי מחוז מרט, כיום מחוז מוזל, בחבל לורן בקצה הצפון-מזרחי של צרפת, שני הסופרים התוודעו זה לזה בשנת 1847, כשהמורה אלכסנדר שטריאן פגש את הפובליציסט אמיל ארקמן שפרסם חוברת על "הגיוס לצבא" (Le recrutement militaire).
הם התמחו בסיפורי צבא ומעשיות רוחות רפאים בסגנון כפרי.
מאז התחילו לכתוב ביחד ופרסמו בשם העט המשותף "ארקמן-שטריאן".
למעשה את הטקסטים כתב במקור ארקמן בעוד ששטריאן קרא והוסיף שיפורים.
בהמשך שטריאן תרם במיוחד לצד המסחרי כשדאג לפרסום כתבי היד בעיתוני פריז, אסף את השכר וחלק אותו.
הם התחילו בסדרת סיפורים שנקבצו מאוחר יותר בכותרת "«Histoires et contes fantastiques» (סיפורים ומעשיות פנטסטיות) (1849).
שטריאן התיישב בשנת 1850 בפריז והחל משנת 1852 עבד כפקיד של חברת מסילות הברזל של מזרח צרפת ( Compagnie des chemins de fer de l'Est).
בהמשך באו הדרמות "ז'ורז' " (Georges) ו"אלזס ב-1814", הסיפור " Schinderhannes", הרומן "השודדים מהרי ווז'" («Les brigands des Vosges»), הגרסה הראשונה של הספר «L'illustre docteur Mathéus» ("ד"ר מתאוס המפורסם")
הצלחת היצירה האחרונה, הראשונה שפורסמה כספר שלם בהוצאה לאור, סיפקה לשני המחברים אמצעים להוציא לאור יצירות קודמות.
במיוחד אחרי שאביו של ארקמן הפסיק לממן את הוצאות בנו.
ב-1864 הרומן "Histoire d'un conscrit de 1813 ("סיפורו של מתגייס משנת 1813") הופיע במעל 100,000 עותקים שנמכרו תוך חדשים ספורים.
בהמשך הופיעו עוד כמה מהדורות של הספר עד שנת 1885.
סיפורי האימה והרוחות של הצמד זכו לשבחים באנגליה מהסופר מ"ר ג'יימס, שהיה מומחה בסוגה, וכן מהווארד פיליפס לאבקרפט.
ארקמן-שטריאן כתבו גם רומנים היסטוריים רבים, שכמה מהם מתחו בקורת על האימפריה הצרפתית השנייה מתוך עמדות אנטי-מונרכיסטיות.
גישתם הרפובליקנית משכה את הערכתם של ויקטור הוגו ואמיל זולא והותקפה בחריפות על ידי העיתון לה פיגארו.
אחרי שנת 1859 ספרים שלהם היו רבי מכר, פופולריים גם בזכות הרגשות הלאומיים, האנטי-מיליטריסטיים והאנטי-גרמנים באו בהם לידי ביטוי, אולם גרמו להסתבכויות עם הצנזורה.
ארקמן ושטריאן רבו באמצע שנות ה-1880 בגלל סוגיות של זכויות יוצרים ותמלוגים והפסיקו מאז לכתוב ביחד.
שטריאן, שהתחיל להאשים את ארקמן בגישה פרו-גרמנית, לקה במחלה מוחית וחי את שנתו האחרונה בתרדמת.
בשנת 1890 חיבר ארקמן עוד מספר מחזות.
בהצלחתם הראשונה זכו ארקמן-שטריאן בין 1856 לתחילת 1860 עם סיפורים פנטסטיים, שפורסמו בעיתונים שונים בפריז (בין היתר
ספר זה מספר על הפיכת אדם לזאב בתקופה לא רחוקה בעבר ועוקב אחרי סיפורי ליקנתרופיה עד לימי הביניים)
על סמך התבטאויות של שטריאן שביקש דרכן לקדם את ההצלחה המסחרית של היצירות, נחשבו ארקמן-שטריאן למשך זמן רב לאפיגונים צרפתים של א.ת.א.
הופמן שזכה להערכה רבה בצרפת של המחצית הראשונה של המאה ה-19.
חוקרי ספרות לאחרונה הטילו זאת בספק וחושדים שיש ביצירות ארקמן-שטריאן יותר השפעות מאדגר אלן פו שנודעו בצרפת אחרי 1850 הודות לתרגומים של שארל בודלר.
1867 – למרטין מקדיש שניים מהקורסים הפמיליאריים שלו בספרות הצרפתית ליצירות של אקמן-שטריאן:
23 בינואר 1897 – התארגנה חגיגה רפובליקנית לכבוד ארקמן בתיאטרון בלונבוויל
חלק מהמוזיאון הצבאי להיסטוריה בפאלסבור, עיר הולדתו של ארקמן, מוקדש לזכרם של ארקמן-שטריאן, מציג מהדורות של יצירותיהם.
בכל קיץ בעיר פאלסבור מתקיים פסטיבל לזכרם של הסופרים.
1913 – הוקם ועד ארקמן שטריאן בראשות אמיל אנזלן.
נשיאי הכבוד שלו היו מוריס בארס והמרשל ליוטה
נובמבר 1922 – בפאלסבור (שחזרה ב-1918 לידי צרפת) נחנכת אנדרטה לזכרם של ארקמן-שטריאן
החל משנת 1925 הוועד העניק כל שנה פרס על שם ארקמן-שטריאן לספרות לסופר מחבל לורן או למי שחיבר ספר הנוגע לחבל לורן.
אחרי המלחמה בין פרוסיה לצרפת (1870–1871)
"טירת איש-הזאב" ("Hugues-le-loup"), בתרגום מצרפתית מאת מיכה פרנקל, "קלסיקה לנוער" בהוצאת מ.
(לואק ואנטואן סגן – עיבוד בניב האלזסי בפאלסבור של הספר "טירת איש הזאב")
האופרה "הידיד פריץ" מאת פייטרו מסקאני
1934 – האופרה "וידוייו של נגן קלרניט" אופוס 141, תסריט ומוזיקה לסרט שלא הופק, מאת שארל קשלן
טירת איש הזאב – Hugues le loup – סרט טלוויזיה בבימוי מישל סוביילה, 1975
ארקיין היא סדרת טלוויזיה צרפתית-אמריקאית מונפשת משנת 2021, המתרחשת ביקום "League of Legends", ומהווה פריקוול לעלילתו.
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-6 בנובמבר 2021. עם סיום שידור עונתה הראשונה של הסדרה ב-20 בנובמבר 2021, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה שנייה.
ב- 9 באוגוסט 2024 הודלפו 5 פרקים מהעונה השנייה של הסדרה.
בנובמבר 2024 עלתה לשידור בנטפליקס העונה השנייה והאחרונה של הסדרה.
עלילת הסדרה מתרחשת בפילטובר, שם חיים בני העיר העילית – אריסטוקרטים ואנשי אסכולה אקדמאית המקדישים את חייהם להתפתחויות הטכנולוגיות – ואילו בזאון, חיים בני העיר התחתית, שנאלצים להצטופף בשכונות מוכות אשפה, עוני ופשע.
שנים של מחסור, תסכול וזעם מבעבע מצד בני העיר התחתית מביאים לכך שהיחסים בין שתי האוכלוסיות נמצאים על סף פיצוץ.
במרכז העלילה עומד סיפורן של שתי אחיות, וייולט ופאודר, שהתייתמו מהוריהן לאחר התנגשות אלימה בין תושבי העיר התחתית לשוטרי פילטובר.
בבגרותן, השתיים מתגנבות אל דירתו של איש עשיר במטרה לשדוד אותו, אך כשהחפצים שגנבו מתגלים כחלק ממחקר שבו מדען צעיר בשם ג'ייס מבקש לשלב בין מדע וקסם, דבר המנוגד לחוקי העיר, נוצרת תגובת שרשרת שלא רק מסבכת את האחיות, אלא גם מביאה לגל של אלימות בין שתי האוכלוסיות.
אלה פורנל – פאודר / ג'ינקס
מיה סינקלייר ג'נס – פאודר, בצעירותה.
קווין אלחנדרו – ג'ייס טאליס
קייטי לאונג – קייטלין קירמן
מולי האריס – קייטלין, בצעירותה.
טוקס אולגונדוי – מל מדרדה
רמי היל – מרקוס; טוביאס קירמן
אביגיל מארלו – קסנדרה קירמן; איב; רני
רוג'ר קרייג סמית' – קלגור
ג'וש קיטון – דקארד; סאלו
שוהרה אע'דאשלו – גרייסון מיילס בראון – אקו, בצעירותו.
ברט טאקר – סינגד אמירה ואן – סביקה
מיטשל – ורן; הוסקל; הרולד'פרקים
במהלך חגיגות העשור ליציאת המשחק "League of Legends" לשוק, נמסר לראשונה על הפקת סדרה מונפשת שתופק על פי יקום המשחק.
על הפקת הסדרה היו אמונים חברת "Riot Games" ואולפני "Fortiche Production", אולפנים צרפתיים הממוקמים בפריז, שהיו אחראים על ההנפשה.
עוד נמסר כי עלילת הסדרה תתרחש בעבר, ותגולל מחדש את סיפורי המקור של מספר דמויות מהמשחק.
בדומה למשחק שעליו הוא מבוסס, הסדרה מכוונת לקהל הבוגר יותר.
בספטמבר 2021, הוכרז כי היילי סטיינפלד, אלה פורנל, קווין אלחנדרו, קייטי לאונג, ג'ייסון ספיסאק, טוקס אולגונדוי, ג'יי.
בלאן והארי לויד לוהקו לצוות המדבבים.
במקור, הסדרה התעתדה לעלות לשידור במהלך שנת 2020, אך נדחתה לשנת 2021 בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
הסדרה עלתה לשידור בו-זמנית ב-6 בנובמבר 2021 ב"נטפליקס" ובשירות "Tencent Video" בסין.
הסדרה כוללת תשעה פרקים, המחולקים לשלוש "מערכות" שעולות לשידור באופן שבועי למשך שלושה שבועות.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", העונה הראשונה זכתה לציון טרי של 100%, עם דירוג ממוצע של 9.1/10, בהתבסס על 25 ביקורות.
קונצנזוס המבקרים של האתר ציין כי
עם שידור העונה הראשונה, הסדרה הפכה לסדרה המדורגת ביותר בתוך שבוע הבכורה שלה, וזינקה למקום הראשון בעשירייה הפותחת של נטפליקס לפי טבלת הדירוג שלה ב-52 מדינות.
Enemy הוא שיר של להקת אימג'ין דראגונז יחד עם הראפר JID יצא ב-28 באוקטובר 2021 כחלק פסקול הסדרה.
הוא מציג את דמות League of Legends'' ג'ינקס בסיפור על "החלקים בילדותה שהובילו אותה לחיי פשע" וכמה סצנות של "ההתנגשות בין ג'ינקס לאחותה וי".
ההשראה מאחורי השיר הייתה משחק הווידאו "League of Legends".
הלהקה הקליטה בעבר את השיר Warriors לאליפות העולם של League of Legends לשנת 2014.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025תוכנית האנימציה הטובה ביותר"ארקיין"הישג אישי יוצא דופן באנימציהברונו קוצ'ינופאוסטין דומונטייהעריכת הסאונד הטובה ביותר בתוכנית אנימציהבראד ביומונט, אליוט קונורס, סטיבן פ.
רובינסון, ג'נט "פי ג'יי" פסקואל, דן או'קונל וג'ון קוצ'יפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2024שיר מקורי – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה"The Line" – ארקיין ו-Twenty One Pilots2025
ארקטיקודקטילוס (שם מדעי: Arcticodactylus; מילולית: "פטרודקטילוס ארקטי") הוא סוג של פטרוזאור שחי בטריאס העליון בגרינלנד לפני 208–201 מיליון שנה מזמננו.
הסוג מכיל מין בודד - Arcticodactylus cromptonellus, הקרוי לכבוד ד"ר אלפרד ו.
פטרוזאור זה קרוב לאאודימורפודון ובעבר נחשב למין בסוגו.
ממצאי הפטרוזאור הקדום התגלו במחצבים במזרח גרינלנד בתצורות פלמינג פיורד , בהם משלחת מ-1989 בראשות ויליאם אמרל גילתה ממצאים מאובנים של עצמות פטרוזאור חלקי ללא גולגולת.
ממצאים אלה נחקרו במשך שנות ה-90 וב-2001 קבוצת חוקרים בראשות פאריש ג'נקינס סיווגו אותו כחלק מהסוג אאודימורפודון, שהתגלה באירופה הטריאסית.
עם זאת ב-2015 הסוג הופרד על סמך מספר הבדלים במבנה השלד בידי החוקר הברזילאי אלכסנדר קלנר .
פטרוזאור קדום זה הוא אחד מהקטנים שבבני קבוצתו, בעל מוטת כנפיים של 24 ס"מ בקירוב.
היו לו לסתות צרות מלאות שיניים משוננות שצמחו לסירוגין וגפיים בעלות עצם ירך ארוכה ביותר ביחס לפרופורציית הגוף.
מפרק האצבעות היה בעל מבנה שנתן להניע את האצבעות של הכנף בצורה יעילה כלפי מעלה, מה שאיפשר לו לנוע במהירות בדומה לתנועה של סיסיים או אף קוליבריים.
ככל הנראה פטרוזאור זה חי בקרבת החופים וניזון מדגים וסרטנים שחטף עם מקורו.
ארקטוטרוורסודון (שם מדעי: Arctotraversodon) הוא סוג נכחד של זוחל דמוי-יונק ממשפחת הטרוורסודונטיים שהתקיים במשך הטריאס העליון של אמריקה הצפונית.
הסוג תואר בידי החוקר הגרמני הנס דיטר סואס ב-1992 ופירוש שמו מלטינית: "טרוורסודון (Traversodon) צפוני".
המאובנים שלו הכילו רק שרידי לסת תחתונה עם מספר שיניים, שהתגלו בין צוקים גבוהים לחוף הים בתצורות וולפוייל שבנובה סקוטיה בקנדה.
הקיינודונט היה בינוני בגודלו בעל מבנה שיניים חדות דומות לניבים עליהם 3 בליטות קודקודיות במרכז רכס השן.
מבנה זה הבדיל בין הקיינודונטים מאמריקה הצפונית לאלה שהתפתחו באמריקה הדרומית ואפריקה שחלקם גם היו צמחוניים.
ייתכן שהיצור חי במחילות והסתתר מטורפים ארכוזאורים ששלטו בתקופתו.
למרות שכיום המאובנים מצויים באזורי קרח עד, בתקופת המזוזואיקון הם היו שרועי ביצות לחות טרופיות בהם חיו שלל מינים.
ארקימידס רפאל "קימי" זקאריאס אורדונייס (בספרדית ובאנגלית: Arquímides Rafael "Quimi" Zacarías Ordóñez; נולד ב-5 באוגוסט 2003 בסינסינטי שבאוהיו, ארצות הברית) הוא כדורגלן גואטמלי-אמריקאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת זימברו קישינב ובנבחרת גואטמלה.
אורדונייס גדל במחלקות הנוער של קולומבוס קרו וסינסינטי.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של סינסינטי במסגרת ה-MLS.
ב-24 בספטמבר 2022 ערך אורדונייס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גואטמלה, בהפסד 4-1 לנבחרת קולומביה במשחק ידידות.
אוניית המערכה ארקנסו (BB-33) הייתה אוניית מערכה דרדנוט, השנייה מסדרת ויומינג, שנבנתה על ידי הצי של ארצות הברית.
היא הייתה הספינה השלישית של הצי האמריקני שנקראה לכבוד המדינה ה-25, והיא נבנתה על ידי התאגיד לבניית ספינות של ניו יורק.
היא הונחה בינואר 1910, הושקה בינואר 1911 ונכנסה לשירות בספטמבר 1912. ארקנסו הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי ויכלה להגיע למהירות מרבית של 20.5 קשרים (38.0 קמ"ש).
ארקנסו שירתה בשתי מלחמות העולם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, היא הייתה חלק מפלגת אוניות המערכה התשיעית, שצורפה לצי הגדול הבריטי, אך היא לא ראתה שום פעולה במהלך המלחמה.
במהלך השנים שבין המלחמות, ארקנסו ביצעה מגוון תפקידים, כולל הפלגות הכשרה לצוערים וביקורי רצון טוב מעבר לים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ארקנסו ערכה סיורי נייטרליות באוקיינוס האטלנטי לפני כניסתה של ארצות הברית למלחמה.
לאחר מכן, היא ליוותה שיירות לאירופה עד 1944; ביוני היא תמכה בפלישה לנורמנדי, ובאוגוסט סיפקה תמיכה בירי לפלישה לדרום צרפת.
ב-1945 היא עברה לאוקיינוס השקט, והפגיזה עמדות יפניות במהלך הפלישות לאיוו ג'ימה ואוקינאווה.
לאחר תום המלחמה, היא העבירה חיילים חזרה לארצות הברית במסגרת מבצע מרבד קסמים.
ארקנסו הוצבה כמטרה במבצע צומת דרכים, צמד ניסויים בנשק גרעיני באטול ביקיני ביולי 1946.
הדחק האונייה היה 26,000 טונות ארוכות (26,417 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 27,243 טונות ארוכות (27,680 טונות) במעמס מלא.
האונייה הונעה על ידי טורבינות קיטור של פארסונס עם ארבעה צילינדרים ושנים עשר דוודי צינורות מים של Babcock & Wilcox שדורגו ב-28,000 כוחות סוס (21,000 קילוואט), והעניקו לה מהירות מרבית של 20.5 קשרים (38 קמ"ש).
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 12 אינץ'/50 קליבר Mark 7 בשישה צריחי תותחים תאומים Mark 9 על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על מקדימה.
הסוללה המשנית כללה 21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ) /51 קליבר המורכבים בקזמטים לאורך דופן הגוף.
חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מ"מ), בעוד שבצריחי התותחים היו חזיתות בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ).
למגדל הניווט היו דפנות בעובי 11.5 אינץ' (292 מ"מ).
בשנת 1925, ארקנסו עברה מודרניזציה במספנת הצי של פילדלפיה.
ההדחק שלה גדל באופן משמעותי, ל-26,066 טונות ארוכות (26,484 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-30,610 טונות ארוכות (31,101 טונות) עומס מלא.
הרוחב שלה הורחבה ל-106 רגל (32 מטר), בעיקר מהתקנת בליטות נגד טורפדו, והשוקע גדל ל-29 רגל 11.75 אינץ' (9 מטר).
שנים-עשר הדוודים הפחמיים שלה הוחלפו בארבעה דוודי נפט של White-Forster אשר נועדו לאוניות שבוטלו על פי תנאי האמנה הימית של וושינגטון; הביצועים נשארו זהים לביצועים של הדוודים הישנים.
שריון הסיפון של האונייה חוזק בתוספת 3.5 אינץ' (89 מ"מ) של שריון לסיפון השני בין הברבטות הקיצוניות, בתוספת 1.75 אינץ' (44 מ"מ) של שריון על הסיפון השלישי בחרטום ובירכתיים.
חמישה מתותחי ה-5 אינץ' הוסרו ושמונה תותחי נ"מ 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר הותקנו.
התורן המרכזי הוסר כדי לספק מקום למעוט מטוסים המותקן על הצריח מספר 3 באמצע האונייה.
ארקנסו הונחה ב-25 בינואר 1910, בבניית ספינות ניו יורק בקמדן, ניו ג'רזי.
היא הושקה ב-14 בינואר 1911, ולאחר מכן בוצעו עבודות אבזור.
האונייה הושלמה בספטמבר 1912, ונכנסה לשירות בצי האמריקני ב-17 בספטמבר, במספנת הצי של פילדלפיה, בפיקודו של קפטן רוי סי סמית'.
לאחר כניסתה לשירות, ארקנסו השתתפה בסקירת צי ב-14 באוקטובר 1912, עבור הנשיא ויליאם הווארד טאפט.
האונייה העלתה את טאפט באותו יום לסיור בפנמה כדי לבדוק את תעלת פנמה, שעדיין הייתה בבנייה.
ארקנסו החלה את שיוט הניסויים שלה לאחר שהורידה את טאפט ופמלייתו באזור התעלה.
במהלך הפלגה זו, נבחנה בהצלחה מערכת הטלגרפיה האלחוטית למרחקים ארוכים, גלים מתמשכים, עם שידורים רגילים שהתקבלו על ידי ארקנסו ממתקן שידור מסוג Poulsen-arc הממוקם בארלינגטון, וירג'יניה.
ב-26 בדצמבר היא חזרה לאזור התעלה כדי לקחת את טאפט לקי וסט, פלורידה.
לאחר השלמת המסע, ארקנסו שובצה לצי האטלנטי והשתתפה בתמרוני הצי מול החוף המזרחי של ארצות הברית.
השייט הראשון של ארקנסו לחו"ל, לים התיכון, החל בסוף אוקטובר 1913. במהלך המסע, היא עצרה במספר נמלים, כולל נאפולי, איטליה ב-11 בנובמבר, שם חגגה האונייה את יום הולדתו של מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי.
בתחילת 1914, תקרית בינלאומית עם מקסיקו הגיעה לשיאה בכיבוש האמריקאי של וראקרוס.
ארקנסו השתתפה בכיבוש, ותרמה ארבע פלוגות של כוחות נחתים, שהסתכמו ב-17 קצינים ו-313 מלחים.
הכוחות האמריקאים פילסו את דרכם בעיר בלחימה עד שאבטחו אותה.
שניים מאנשי הצוות של ארקנסו נהרגו בקרבות, ושניים נוספים, ג'ון גריידי וג'ונאס ה.
אינגרם, קיבלו את מדליית הכבוד על פעולות במהלך הכיבוש.
צוות האונייה חזר ב-30 באפריל; ארקנסו נשארה במימי מקסיקו עד שעזבה ב-30 בספטמבר, כדי לחזור לארצות הברית.
בעודה מוצבת בווראקרוס, ביקרו על האונייה קפטן פרנץ פון פאפן, הנספח הצבאי הגרמני לארצות הברית ומקסיקו, ואדמירל משנה כריסטופר קראדוק, מפקד שייטת הסיירות הרביעית הבריטית, ב-10 במאי וב-30 במאי 1914, בהתאמה.
ארקנסו הגיעה להמפטון רודס, וירג'יניה, ב-7 באוקטובר, ולאחר מכן השתתפה בתרגילים במשך שבוע.
לאחר מכן היא הפליגה למספנת הצי של ניו יורק לצורך תחזוקה תקופתית.
לאחר שהסתיימו התיקונים, האונייה ירדה לאזור הכפים של וירג'יניה לתמרוני אימון.
היא חזרה למספנת הצי של ניו יורק ב-12 בדצמבר, לתחזוקה נוספת.