tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר 1996 ערך נסיך הכתר מהא וג'יראלונגקורן ביקור רשמי בארגנטינה, שם נפגש עם הנשיא קרלוס מנם וחנך תערוכה על תאילנד לרגל חגיגות החמישים להכתרתו של המלך בהומיבול אדולידי.
מאוחר יותר, הנשיא מנם נסע רשמית לבנגקוק בפברואר 1997, אירוע בו התקבל על ידי המלך בהומיבולולידיג וראש הממשלה הכללי חוואליט יונגג'איוט.
ארגנטינה מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
תאילנד מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הצ'כית ובין הרפובליקה הארגנטינאית.
היחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בתקופת צ'כוסלובקיה.
שתי המדינות משותפות פעולה באו"ם ובארגונים בינלאומיים נוספים.
שתי המדינות חתומות על הסכם השקעה דו-צדדי (1996).
ארגנטינה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–סרביה הם יחסי החוץ בין סרביה לארגנטינה.
היחסים הדיפלומטיים בין סרביה לארגנטינה התקיימו לפני מלחמת העולם השנייה וחודשו על ידי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בשנת 1946.
בשנת 2008, לאחר שקוסובו הכריזה על עצמאותה, אמר שר החוץ הארגנטינאי חורחה טאיאנה "אם נכיר בקוסובו, שהכריזה על עצמאותה באופן חד צדדי, ללא הסכם עם סרביה, נקבע תקדים מסוכן שיאיים ברצינות על הסיכויים שלנו להסדר מדיני במקרה של איי פוקלנד".
בנוסף, הוא הדגיש כי החלטת האו"ם 1244 משנת 1999 קראה להסכמה הדדית של כל הצדדים לפתרון הסכסוך.
הוא אמר כי הנשיאה כריסטינה פרננדס דה קירשנר לא תתן שום הצהרה רשמית בנושא, והדגישה כי לא תהיה הכרה בקוסובו.
בנובמבר 2009 עצרה משטרת ארגנטינה 5 בלדרי סמים סרבים ותפסה 492 קילוגרם קוקאין בבואנוס איירס.
ב-31 באוקטובר 2009 עצרה משטרת סרביה למעלה מ-500 בני אדם בפעולה הגדולה ביותר נגד סמים שנעשתה בסרביה.
רבים מהסמים עברו בארגנטינה כמו גם במדינות דרום אמריקה ואירופה אחרות לפני שהוברחו לגבולות סרביה.
ב-14 באפריל 2008 ביקר שר החוץ הסרבי ווק ג'רמיץ' בארגנטינה, והסכים עם שר החוץ של ארגנטינה חורחה טאיאנה, על סדרת צעדים משותפים במוסדות רב-צדדיים בינלאומיים הקשורים לגישה הדיפלומטית של סרביה כלפי קוסובו.
ארגנטינה תתמוך ביוזמתה של סרביה במסגרת העצרת הכללית של האומות המאוחדות לשאול את חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) בנוגע לחוקיות ההכרה בעצמאותה החד-צדדית של קוסובו ותבהיר כי יוזמה זו נתמכת על ידי מדינות אמריקה הלטינית, המדינות הבלתי-מזדהות ומרקוסור.
סרביה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
ארגנטינה מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד.
יחסי ארגנטינה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לפולין.
מעל 500,000 ארגנטינאים הם ממוצא פולני והופכים את ארגנטינה למדינה הלטינית-אמריקאית השנייה עם הקהילה הפולנית הגדולה ביותר בחו"ל (אחרי ברזיל).
ההגעה המשמעותית הראשונה של מהגרים פולנים לארגנטינה התרחשה בסוף המאה ה-19 כאשר פולנים שנמלטו מעוני וממלחמה הגיעו לארגנטינה כדי להתחיל התחלה חדשה כאשר רבים התיישבו במחוז מיסיונס, בצפון ארגנטינה.
הקשר הרשמי הראשון בין ארגנטינה לפולין התרחש בסוף מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, כאשר קמה פולין עצמאית.
בשנת 1920 שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
היחסים הדיפלומטיים נותקו עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939. בתום מלחמת העולם השנייה הוקמו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות מחדש ב-20 ביוני 1946 ושתי המדינות פתחו צירויות דיפלומטיות בבירות זו של זו, בהתאמה.
בשנת 1964, שתי המדינות שדרגו את הצירויות הדיפלומטיות שלהן לשגרירויות.
בעוד פולין הייתה תחת קומוניזם וארגנטינה תחת דיקטטורה, היחסים בין שתי המדינות היו מוגבלים.
בשנת 1986 ביקר סגן נשיא ארגנטינה וויקטור היפוליטו מרטינס בפולין.
באוקטובר 1990 הפך הנשיא קרלוס מנם לראש המדינה הארגנטינאי הראשון שביקר בפולין.
בפברואר 1995 הגיע נשיא פולין לך ואלנסה לביקור רשמי בארגנטינה.
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין ארגנטינה לפולין ב-846 מיליון דולר.
היצוא העיקרי של ארגנטינה לפולין כולל: מוצרים מפולי סויה, פילה דג, פירות מעובדים, אגוזים ויין.
הייצוא העיקרי של פולין לארגנטינה כולל: מוצרי פלדה, מכונות כרייה, מנועים, מכשירי חשמל ביתיים, חוטים ומסכי טלוויזיה.
ארגנטינה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של פולין באמריקה הדרומית.
ארגנטינה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–סינגפור הם היחסים הדו-צדדיים בין ארגנטינה לסינגפור.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1974.
ב-2018, לאחר ביקור בווייטנאם במסגרת המסע לאזור דרום-מזרח אסיה, הגיע שר החוץ הארגנטינאי חורחה פאוריה לסינגפור, שם נפגש עם ראש הממשלה לי שיינלונג ודן בכמה נושאים הקשורים למערכת היחסים הבילטרלית הפוליטית-כלכלית.
פאוריה נפגש גם עם מקבילתו הסינגפורי, ויוויאן בלקרישנן, איתה התייחס לנושאים המרכזיים בסדר היום הדו-צדדי והעולמי ודן עימה על תיקון ההסכם לשירותים אווירי משנת 1997, מה שיאפשר כעת קישורי אוויר טובים יותר בין שתי המדינות ובכך יביא יתרונות בתחום טיולי העסקים והתיירות.
סינגפור אינה מיוצגת בארגנטינה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה
יחסי ארגנטינה–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הארגנטינאית לרומניה.
בסוף המאה ה-19 החל גל הרומנים הראשון לנדוד לארגנטינה, רבים מהם מחלקים של רומניה שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ומהאימפריה הרוסית.
בין המהגרים היו קבוצות מיעוט של יהודים וצוענים מרומניה שנדדו גם לארגנטינה.
הקשר הרשמי הראשון בין ארגנטינה לרומניה התרחש בשנת 1880. יחסים דיפלומטיים כוננו בין שתי המדינות ב-24 באפריל 1931.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הגעתם של המספר הגדול ביותר של מהגרים רומנים לארגנטינה התרחשה בגלל הרדיפה הנאצית ולאחר מכן ההשתלטות הקומוניסטית הסובייטית על רומניה.
במרץ 1964 שודרגו שתי הנציגויות הדיפלומטיות לשגרירויות.
במרץ 1974 ביקר נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו ביקור רשמי בארגנטינה ונפגש עם הנשיא חואן דומינגו פרון.
לאחר נפילת הקומוניזם ברומניה בשנת 1989, הרומנים הורשו לנוע בחופשיות ללא רשות המדינה.
במרץ 1993 הצהיר שר החוץ של ארגנטינה, גווידו די טלה, בעת ביקור רשמי בהונגריה כי ארגנטינה מסוגלת לקבל מהגרים אירופים.
למחרת פרסם שגריר ארגנטינה ברומניה בתקשורת המקומית דיווח על היוזמה על סמך הצהרת שר החוץ, ולמחרת התייצבו 6,000 רומנים בפתח שגרירות ארגנטינה בבוקרשט וביקשו בקשות הגירה לארגנטינה.
בתוך מספר ימים קיבלה שגרירות ארגנטינה 17,000 בקשות להגירה, אולם מועמדים רבים לא הצליחו לעמוד בדרישות שונות והיה להם מעט כסף להתיישב בארגנטינה.
כשהגיעו הידיעות לארגנטינה, רבים יצאו לרחובות במחאה על הוויתור האפשרי של מהגרים רומנים שהגיעו לארגנטינה ורבים חששו שהמהגרים יתפסו עבודות שלא היו או עבור תושבים מקומיים.
ביולי 1993 ביקר נשיא רומניה יון איליאסקו בארגנטינה ונפגש עם הנשיא קרלוס מנם כדי לדון בהגירה רומנית אפשרית לארגנטינה.
בסופו של דבר, רק כמה מאות רומנים קיבלו אשרות לעלות לארגנטינה.
לאורך כל השנים התקיימו ביקורים רבים רמי דרג בין מנהיגים ושרי חוץ של שתי המדינות.
קשרי שיתוף הפעולה בין ארגנטינה ורומניה הוגברו על ידי זיהוי תחומים התורמים ליישום פרויקטים ספציפיים.
לשתי המדינות בסיס משפטי איתן לקידום מסחרי, כלכלי, השקעות, מדע וטכנולוגיה, תרבות וחינוך ביניהם.
בשנת 2016, שתי המדינות חגגו 85 שנים של יחסים דיפלומטיים.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כגון הסכם על שיתוף פעולה תרבותי (1969); הסכם סחר (1993); הסכם שיתוף פעולה לשימוש באוקיינוס השקט באנרגיה גרעינית (1993); הסכם להגנה הדדית על השקעות (2011); הסכם לשיתוף פעולה במדע וטכנולוגיה (2011) ואמנת הסגרה (2017).
ארגנטינה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–קניה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הארגנטינאית לבין הרפובליקה של קניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 ביוני 1974. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
בשנת 2020 היבוא של קניה מארגנטינה הסתכם בשווי 154.34 מיליון דולר, והוא כלל דגני בוקר, ירקות, פירות, אגוזים, דלקים מינרליים, נפט, מוצרי זיקוק ועוד.
קניה מיוצגת בארגנטינה משגרירותה בברזיליה, ברזיל.
ארגנטינה מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי.
יחסי ארגנטינה–קולומביה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה וקולומביה.
שתי המדינות היו תחת שלטון האימפריה הספרדית מהמאה ה-16 עד לקבלת עצמאותן לאחר מלחמות העצמאות של אמריקה הספרדית בתחילת המאה ה-19. מלחמת ארגנטינה–ברזיל שהביאה לעצמאותה של אורוגוואי הייתה גם הסיבה למגעים פוליטיים בין ארגנטינה לקולומביה.
במיוחד ביקשה ממשלת ארגנטינה עזרה מקולומביה, שצבאה כבש את בוליביה באותה תקופה, כדי לפלוש ל במאטו גרוסו.
עם זאת, סימון בוליבר סירב כי הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (הישות שקדמה לארגנטינה) סירבו להשתתף בקונגרס פנמה שהנהיג בוליבר וניסה להקים מסגרת-על למדינות שזה עתה קיבלו עצמאות באמריקה הלטינית.
לקולומביה הייתה השתתפות פסיבית במלחמת הברית המשולשת כשגינתה את מה שאירע לפרגוואי במהלך הסכסוך.
קולומביה תרמה להשבת הריבונות של פרגוואי.
זה החליש את היחסים בין ארגנטינה וקולומביה עד 1912.
היחסים בין ארגנטינה לקולומביה נמשכו במאה ה-20 עם הקמת איחוד הרפובליקות האמריקאיות (גוף שקדם לארגון מדינות אמריקה), יחד עם מדינות אחרות.
שתי המדינות נותרו נייטרליות במלחמת העולם הראשונה והיו ממייסדות חבר הלאומים.
במלחמת העולם השנייה שתי המדינות שמרו על עמדות שונות, מצד אחד, קולומביה שמרה על קשרים הדוקים מאוד עם ארצות הברית, ולכן הכרזת המלחמה נגד מדינות הציר הייתה קרובה; מצד שני, לארגנטינה היו יחסים טובים עם ברלין ורומא, אבל בגלל המצור המסחרי, יחסים אלה שינו את יעדם לוושינגטון וללונדון.
בעקבות כך, קולומביה וארגנטינה, יחד עם צ'ילה, היו המדינות היחידות באמריקה הלטינית שהכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית.
בסוף המחצית הראשונה של המאה ה-20, ארגנטינה וקולומביה היו שתיים מחמישים המדינות המייסדות של ארגון האומות המאוחדות וארגון מדינות אמריקה.
ב-1967 נפגשו שני שרי החוץ כדי לחתום על הסכמים הקשורים למיסוי ימי ואווירי, ועניינים גרעיניים.
מאוחר יותר, ב-1972, נפגשו הנשיאים אלחנדרו אגוסטין לנוסה מארגנטינה ומיסאל פסטרנה בוררו מקולומביה, כדי לחתום על הסכם נוסף; אף על פי שאירועים אלו התרחשו, היחסים בין שתי האומות לא היו הדוקים בשל היעדר הסכמה בנושא הדמוקרטיה.
קולומביה נותרה נייטרלית במהלך מלחמת פוקלנד, אולם היא תומכת כעת בטענותיה של ארגנטינה על איי פוקלנד.
מצד שני, הגישות של ארגנטינה וקולומביה התגלמו בקבוצת קונטדורה, שבסופו של דבר תהפוך לקבוצת ריו בשנת 1990. כך, במשך שנות ה-90 של המאה ה-20, ארגנטינה שינתה את מדיניות החוץ שלה כלפי ארצות הברית, והפגינה את תמיכתה בתוכנית קולומביה.
ב, היחסים בין ארגנטינה לקולומביה נקטעו על ידי נושאים כמו היעדר תמיכה בלתי מותנית מקולומביה בנוגע לסכסוך פוקלנד במהלך החלק האחרון של המאה ה-20, שהראה שינוי רק במהלך פגישת קבוצת ריו בקנקון ב-2010, כאשר הנשיא אלווארו אוריבה הכריז על תמיכתה של קולומביה.
בנוסף, הפרטת חברת Repsol YPF בארגנטינה ספגה ביקורת על ידי הנשיא הקולומביאני חואן מנואל סנטוס.
בשנת 2004, קולומביה, אקוודור וונצואלה חתמו על הסכם סחר חופשי עם ארבע מדינות מרקוסור במטרה לבטל את חסמי היבוא.
לפיכך, עד פברואר 2005, ארגנטינה וקולומביה ערכו הסכם דו-צדדי במסגרת אמנה זו.
המטרה העיקרית של הסכם זה היא להשיג את האינטגרציה המיוחלת לדרום אמריקה.
באשר לארגנטינה, היא מקווה להשתלט על שוק חקלאי מסוים בקולומביה, בעוד שעבור מדינת האנדים מגזר התרופות הוא המטרה העיקרית שלה.
בעקבות כך, עד 2013, קולומביה ייצגה את אחד היעדים העיקריים לייצוא ארגנטינאי.
ארגנטינה מייצאת לקולומביה בעיקר דגנים, פסולת מזון, כלי רכב יבשתיים, שמנים מן החי, מכשירים מכניים ומוצרים פרמצבטיים.
מאידך, קולומביה מייצאת לארגנטינה בעיקר כלי רכב יבשתיים, מוצרי פלסטיק, דלקים מינרליים, מוצרים כימיים אורגניים ואנאורגניים, מוצרים שונים ומוצרים פרמצבטיים.
ארגנטינה מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה.
קולומביה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
יחסי ארגנטינה–סלובניה הם היחסים הדו-צדדיים בין ארגנטינה לסלובניה.
שורשי היחסים הבילטרליים בין ארגנטינה וסלובניה מתוארכים לתחילת המאה ה-20 כאשר סלובנים מחבל פרקמוריה וסלובנים הונגרים היגרו לארגנטינה מסיבות כלכליות, והם התרכזו בעיקר בבואנוס איירס ובבואנוס איירס רבתי, בבארילוצ'ה ובמנדוסה, עם כמה קהילות קטנות יותר שהתיישבו ברוסאריו, בטוקומאן ובפרנה.
ארגנטינה הכירה רשמית בעצמאות סלובניה ב-16 בינואר 1992, והיחסים הדיפלומטיים כוננו ב-13 באפריל 1992. ארגנטינה הסמיכה את השגרירות שלה בווינה שבאוסטריה לסלובניה, בעוד לסלובניה יש שגרירות בבואנוס איירס.
כמה אוניברסיטאות בארגנטינה, כמו אוניברסיטת בואנוס איירס והאוניברסיטה הלאומית של קורדובה מספקות קורסים בשפה הסלובנית.
חוץ מזה, יש גם כמה אגודות תרבות סלובניות בארגנטינה, שמחזקות את הקשרים התרבותיים בין שתי המדינות.
ב-2016 בורוט פאחור הפך לנשיא סלובניה הראשון שערך ביקור רשמי בארגנטינה.
יחסי ארגנטינה–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארגנטינה לבין קזחסטן.
ארגנטינה וקזחסטן כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 ביוני 1993. שתי המדינות קבעו מדיניות ללא ויזה לאזרחים בהתאמה ב-2014 במהלך ביקור באסטנה של הקטור טיימרמן שר החוץ של ארגנטינה.
סגן שר החוץ של קזחסטן ביקר בבואנוס איירס במאי 2017 כדי להציע את הגברת שיתוף הפעולה המסחרי והכלכלי.
ארגנטינה מיוצגת בקזחסטן באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
קזחסטן אינה מיוצגת בארגנטינה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי ארגנטינה–קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לקוסובו.
כיום אין יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות, שכן ארגנטינה איננה מכירה בקוסובו.
בפברואר 2008 אמר שר החוץ של ארגנטינה , כי "אם היינו מכירים בקוסובו, שהכריזה על עצמאותה באופן חד צדדי, ללא הסכם עם סרביה, היינו יוצרים תקדים מסוכן שיאיים על סיכויינו להסדר מדיני בסכסוך באיי פוקלנד".
בנוסף אמר כי נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר לא תמסור שום הצהרה רשמית בנושא.
הוא הדגיש כי ארגנטינה לא תכיר בקוסובו.
בדיון שנערך ב-2 בדצמבר 2009 בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ), אמרה המשלחת הארגנטינאית כי הכרזת העצמאות של קוסובו "מפרה את המחויבות לכבד את שלמותה הטריטוריאלית של סרביה ואת החובה להסדיר סכסוכים בדרכי שלום", וכי היא "לא ביטלה ולא יכולה לבטל את ריבונותה של סרביה על קוסובו".
יחסי אריתריאה–ישראל הם יחסי החוץ שבין מדינת אריתריאה ומדינת ישראל.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים במאי 1993, עת קיבלה אריתריאה עצמאות מאתיופיה.
לאריתריאה יש שגרירות רשמית בישראל, הממוקמת במגדלי התאומים שברמת גן.
לישראל הייתה שגרירות רשמית בעיר אסמרה, בירת אריתריאה, עד שנסגרה ביולי 2022.
קשרי ישראל-אריתריאה הם מורכבים בשל קרבתה של ישראל לאתיופיה במהלך מלחמת העצמאות של אריתריאה, ושיתוף הפעולה עמה נגד הלאומנים האריתראים במשך זמן רב.
עם זאת, כיום היחסים בין המדינות נחשבים בדרך כלל כקרובים.
נכון לשנת 2025, אריתראה היא אחת משתי המדינות היחידות באפריקה (בנוסף לקמרון) אשר אינן מכירות בקיומה של מדינה פלסטינית.
במהלך רוב מלחמת העצמאות של אריתריאה, סיפקה ישראל תמיכה לאתיופיה.
הסיבה לכך היא ראייתה של ישראל את הסכסוך באתיופיה כקשור וכשלוחה של הסכסוך הערבי-ישראלי הרחב.
רוב המדינות הערביות תמכו בהפרדה של אריתריאה מאתיופיה.
הם ראו את אוכלוסייתה המוסלמית הגדולה למדי (36.5%) כדרך לוודא שהים האדום נשאר בשליטתם.
מסיבה זו ישראל כרתה ברית עם ממשלת אתיופיה במטרה לנצל את חופה הארוך של אריתריאה המשתרע על פני 1,080 קילומטרים.
כבר בשנות השישים המוקדמות, החלה ישראל לעזור לממשלה האתיופית בקמפיינים שלה נגד החזית לשחרור אריתריאה (ELF).
ממשלת אתיופיה הציגה את מרד הלאומנים האריתראים כאיום ערבי על יבשת אפריקה כולה, טיעון ששכנע את הישראלים לקחת את הצד של ממשלת אתיופיה בסכסוך.
בנוסף, ראתה ישראל בכוחות המורדים באריתריאה שלוחה של העולם הערבי בגין עובדת היותם נתמכים על ידה, וחששה שאריתריאה העצמאית והפרו-ערבית תחסום שיט ישראלי מלעבור בים האדום.
ככל שהמלחמה התפתחה, הסיוע הישראלי לממשלה האתיופית הוגדל.
ישראל אימנה כוחות אתיופים שפעלו להתמודד נגד המורדים.
ב-1966 הייתה באתיופיה משלחת צבאית ישראלית שמנתה 100 איש, ועד 1967, חיילים אתיופים שאומנו בידי היועצים הישראלים השתלטו על חלק גדול מאריתריאה.
לאחר כ-30 שנות מלחמה, בחודש מאי 1991, ממשלת אתיופיה הודחה על ידי החזית העממית לשחרור אריתריאה (שעביה).
שלא כמו רוב המדינות הערביות, אריתריאה פיתחה יחסים טובים יחסית עם ישראל זמן קצר לאחר שזכתה בעצמאות בשנת 1993. יחסים אסטרטגיים בין הממשלה החדשה של אריתריאה וישראל הוקמו כאשר נשיא אריתריאה איסאייס אפוורקי ביקר בישראל לצורך טיפול רפואי.
נציג ארצות הברית באסמרה הציע את הרעיון לאחר שמנהיג אריתריאה חלה, ואפוורקי הוטס לישראל במטוס אמריקאי.
התרחשויות אלה, יחד עם מאמצים אמריקאים הובילו לפתיחתה של שגרירות ישראל באסמרה ב-15 במרץ 1993, לפני ההכרזה הרשמית על כינון היחסים ב-27 באפריל 1993.
ישנן טענות, בעיקר מצד מדינות ערביות כי שתי המדינות מקיימות קשרים ביטחוניים, ובדצמבר 2012 דווח בארצות הברית כי ישראל מחזיקה בסיסים צבאיים באריתריאה, הכוללים תחנת האזנה על הר אמבה סאווארה ומעגנים באיי דחלק שבים האדום, על אף שמועצת הביטחון של האו"ם הטילה על אריתריאה אמברגו נשק וסנקציות נוספות.
ביוני 2016 דווח שישראל השלימה את הקמת תחנת ההאזנה על הר אמבה סאווארה, למטרות מעקב אחר פעילות ימית ואווירית בים האדום, בעיקר של גורמים איראניים, וכן שימוש בנמל אריתריאה במצבי חירום.
היחסים בין ישראל לאריתראה שוקמו לאחר ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין אריתראה לסודאן.
ביולי 2020 מונה איסמעיל חאלדי להיות השגריר הישראלי באריתראה ובכך הפך לשגריר הבדואי הראשון המשרת את משרד החוץ הישראלי.
עם זאת, אריתריאה מעולם לא אישרה את מינויו, ללא מתן נימוק כלשהו, ועל כן פעל כשגריר לא-תושב מישראל עד שכעבור שנתיים ישראל החליטה לסגור את השגרירות.
המשבר ביחסים בא לידי ביטוי גם בהצבעותיה של אריתריאה בפורומים בינלאומיים, לרבות האומות המאוחדות, היו שליליות בהתמדה, והיא הייתה בין המתנגדות הקשות לחזרתה של ישראל כמשקיפה לארגון האיחוד האפריקאי.
באריתריאה הייתה בעבר קהילה יהודית, בעיקר באסמרה הבירה, אך בזמן קבלת עצמאות והקמת היחסי הדיפלומטיים עם ישראל, נותר בה רק יהודי אחד מהקהילה המקורית, סמי כהן.
בין השנים 2006 ועד 2012, הסתננו לישראל דרך סודאן ומצרים כ-35,000 אזרחים אריתראים.
עם סיום הקמת הגדר על גבול מצרים בשלהיי 2012, תופעה זו נפסקה כמעט לחלוטין.
מרבית המסתננים האריתראים נמצאים במדינות השכנות לאריתריאה - בעיקר בסודאן ובאתיופיה.
בסוף שנת 2013, מדינת ישראל החלה לאפשר לאריתראים מחוץ למתקני הכליאה להגיש בקשות מקלט אף הם.
נכון ליוני 2014, מדינת ישראל הכירה רק בשני אריתראים כפליטים והיא דוחה על הסף בקשות מקלט של אריתראים שנסו ממולדתם בשל עריקה או הימנעות מגיוס לצבא אריתריאה או לשירות הלאומי.
דחיית בקשות זו מנוגדת להנחיות נציבות הפליטים של האו"ם ביחס לעריקים מצבא אריתריאה, ואינה תואמת את מדיניותן של רוב מדינות העולם למעט שווייץ והממלכה המאוחדת.
ביולי 2016 עתרו פעילים למען מבקשי המקלט לבית המשפט, בבקשה שיורה למשרד החוץ לפרסם דו"חות העוסקים במצב זכויות האדם באריתריאה.
ביולי 2018 דחה בית המשפט את הבקשה בנימוק שיחסי החוץ של ישראל עלולים להיפגע.
נכון ליולי 2020, שוהים בישראל 21,908 אריתריאים.
החל משנת 2016 ועוד סוף 2019 עזבו את ישראל במסגרת תוכנית "יציאה מרצון" 10,033 מסתננים אריתראים, חלקם שבו לארץ מוצאם, והשאר למדינות אחרות.
האינטרנט משמש כלי מרכזי עבור הפזורה האריתריאית בכלל, ובישראל בפרט.
המרחב הווירטואלי מאפשר לאוכלוסיות מגוונות, שקולן לא נשמע באריתראה עקב הצנזורה הממשלתית, להביע את דעותיהן בנושאים שונים.
קהילות אריתריאיות בישראל מקדמות את מאבקן בדיקטטורה האריתריאית באמצעות האינטרנט, וכן פועלות באמצעים מקוונים לשיפור מעמדן בישראל.
ב-2 בספטמבר 2023 פרצו מהומות בדרום תל אביב בין פליטים ומבקשי מקלט אריתראים.
המהומות התרחשו בין תומכי השלטון באריתראה ובין מתנגדי השלטון באריתראה בעקבות פסטיבל שתכננה שגרירות אריתריאה לקיים בישראל, אירוע המזוהה בעיני מתנגדי המשטר עם תמיכה במשטר באריתראה.
המהומות החריפו למאבק שבו נפצעו 170 איש (120 אריתראים ו-50 שוטרים).
יחסי אריתריאה–ג'יבוטי הם היחסים הדיפלומטיים המלאים בין מדינת אריתריאה לבין רפובליקת ג'יבוטי.
במהלך המלחמה האתיופית-אריתראית (1998 - 2000), אתיופיה סחרה עם מדינות העולם דרך מדינת צד שלישי - ג'יבוטי.
למרות שג'יבוטי הייתה להלכה נייטרלית, היא ניתקה את היחסים עם אריתריאה בשנת 1998 בחודש נובמבר, וחידשה אותם רק בשנת 2000, כשנגמרה המלחמה.
נשיא אריתריאה איסאייס אפוורקי ביקר בג'יבוטי בתחילת שנת 2001; בתגובה, נשיא ג'יבוטי איסמאעיל עומאר גואלה ביקר באסמרה ב-1–2 ביולי.
מדיניות החוץ של גואלה הייתה פופוליסטית ולמרות קשריו הטובים עם אתיופיה שידועה בסכסוך שלה עם אריתריאה הוא ניסה ליצור גם עם אריתריאה קשרים טובים ולחתור לשלום באזור.
ב-10 ביוני 2008 פרצו קרבות באזור כף דומיירה שנמצא בקרבת הגבול בין שתי המדינות.
בסופו של דבר אריתריאה ניצחה בקרבות ויכלה לשלוט בכף דומיירה ובאיי דומיירה, אך נסוגה לבסוף מהגבול ויצרה אזור חיץ בין שתי המדינות.
במסגרת ההסכם הוחלט להשאיר כוח קטרי באזור.
בספטמבר 2018 החליטו המדינות לנרמל את יחסיהם, והכוח הקטרי עזב את אזור הגבול.
יחסי ארמניה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של ארמניה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לבין סן מרינו כוננו ב-21 במרץ 2006, בעת כינון היחסים הדיפלומטיים נחתם פרוטוקול ראשון בין שתי המדינות.
ב-18 בנובמבר 2013 מונה סרגיס עזריאן לתפקיד "שגריר הרפובליקה של ארמניה לסן מרינו" והתיישב בשגרירות ברומא יחד עם השגריר האיטלקי (לא אותה המשרה בארמניה).
ארמניה אינה מיוצגת בסן מרינו באף דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת שלה בסן מרינו היא זו המצויה ברומא, בירת איטליה הסמוכה.
סן מרינו אינה מיוצגת בארמניה בדרג השגרירות, ואין לה שגרירות מייצגת בה.
סן מרינו מיוצגת בארמניה בדרג הקונסולרי בלבד באמצעות הקונסוליה שהיא מחזיקה בירוואן, בירת המדינה.
יחסי אריתריאה–יוון הם היחסים הבילטרליים שבין מדינת אריתריאה לבין הרפובליקה ההלנית.
על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין המדינות טובים וקיים שיתוף פעולה דו-צדדי משביע רצון".
יוון אינה מיוצגת באריתריאה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת את יוון נמצאת בקהיר, בירת מצרים.
אריתריאה אינה מיוצגת ביוון, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת את אריתריאה נמצאת ברומא, בירת איטליה.
יחסי אריתריאה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת אריתריאה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
בעקבות מלחמת העצמאות של אריתריאה, כ-25,000 אריתראים מצאו מקלט בגרמניה.
פליטים אלה, שרובם חיים כאזרחים גרמנים מן המניין, מקיימים קשרים הדוקים עם ארצם עד היום.
אולם, היחסים בין אריתריאה לגרמניה הם חלשים ביותר, שלא מומשו במלואם מאז תום המלחמה.
בין המדינות קיים שיתוף פעולה מזערי וסחר דו צדדי דל.
עם זאת, ממשלת אריתריאה מצפה לתמיכתה של גרמניה בסוגיית הסכסוך האריתראי-אתיופי.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מגרמניה לאריתריאה הגיעה לסך 10.9 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה ערכות ייצור חשמליות, שנאים, שסתומים, טלפונים, חלקי רכב, בטריות חשמליות, מכוניות ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאריתריאה לגרמניה הגיעה לסך 11.4 אלף דולר אמריקאי והיא כללה אזעקות, טלפונים וחליפות לנשים.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מגרמניה לאריתריאה הגיעה לסך 12.9 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מחשבים, בטריות חשמליות, שנאים, טלפונים, מוצרי ברזל גומי ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאריתריאה לגרמניה הגיעה לסך 5.85 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה עופרת נחושת (99.9%).
אריתריאה מיוצגת בגרמניה על ידי קונסוליה כללית בפרנקפורט ועל ידי שגרירות שהיא מחזיקה בברלין, בירת המדינה.
גרמניה מיוצגת באריתריאה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באסמרה, בירת המדינה.
היחסים בין אריתריאה לבין אתיופיה כוללים היסטוריה רבה של יריבות.
מיד לאחר העצמאות של אריתריאה מאתיופיה בשנת 1993, היו בין המדינות יחסים לבביים, למרות ההיסטוריה של היחסים ביניהם, אולם בהמשך היחסים התדרדרו ואף פרצה מלחמה בין המדינות.
הקשרים כוננו מחדש ב-9 ביולי 2018, והובילו לשיפור יחסי של יחסי המדינות.
אריתריאה פרשה מאתיופיה בעקבות מלחמת העצמאות של אריתריאה (1961-1991), ועצמאותה הוכרה באופן רשמי על ידי האו"ם לאחר משאל עם.
בדצמבר 2000, אריתריאה ואתיופיה חתמו על הסכם השלום שסיים את המלחמה והקימו זוג ועדות שיפוטיות מחייבות, ועדת הגבול בין אריתריאה לאתיופיה וועדת התביעות האריתריאנית-אתיופית, כדי לקבוע את גבולות המחלוקת ביניהם ואת התביעות הקשורות.
באפריל 2002 הוועדה פרסמה את החלטתה (עם הבהרה ב-2003), אולם חילוקי דעות בעקבות המלחמה גרמו למבוי סתום שלווה בשל תקופות של מתיחות מוגברת ואיומים מחודשים במלחמה.
מאז החלטות אלו אתיופיה סירבה להתיר את הסימון הפיזי של הגבול, בעוד שאריתריאה מתעקשת כי הגבול חייב להיות כפי שהוגדרו על ידי הוועדה.
כתוצאה מכך, הגבול נקבע רק באופן וירטואלי, ובזאת סיימה הוועדה את עבודתה.
אריתריאה שומרת על כוח צבאי באזור הגבול עם אתיופיה, המקביל בגודלו לכוח האתיופי, ובעקבות כך היא נזקקת לגיוס כללי של חלק משמעותי מהאוכלוסייה.
אריתריאה ראתה בסכסוך הגבול הזה איום קיומי על עצמה בפרט ועל האיחוד האפריקאי בכלל, משום שהיא עוסקת בעליונות הגבולות הקולוניאליים באפריקה..
מאז העימות בגבולות, אתיופיה כבר לא משתמשת בנמלים האריתראיים עבור הסחר שלה.
במהלך עימות הגבול ומאז, אתיופיה טיפחה לוחמים נגד אריתריאה (כולל בדלנים אתניים וארגונים דתיים).
אריתריאה הגיבה גם על ידי אירוח קבוצות מיליטנטיות נגד אתיופיה.
מועצת הביטחון של האו"ם טוענת כי אריתריאה ואתיופיה הרחיבו את המחלוקת ביניהן אף ללחימה בסומליה.
במרץ 2012 תקפה אתיופיה מאחזים צבאיים אריתראים לאורך הגבול.
אדיס אבבה אמרה כי ההתקפה הייתה בתגובה לפעולות האימון והתמיכה של אסמרה לחתרנות, בעוד אריתריאה אמרה כי ארצות הברית ידעה על ההתקפות, האשמה שנדחתה על ידי פקידים אמריקנים.
במפגש פסגה שנערך ב-8 ביולי 2018 באסמרה, נשיא אריתריאה, איסאייס אפוורקי וראש ממשלת אתיופיה אבי אחמד התחייבו לשקם את קשריהן הדיפלומטיים ולפתוח את הגבולות ביניהן.
למחרת, הם חתמו על הצהרה רשמית משותפת לסיים את סכסוך הגבול האריתראי-אתיופי.
מלחמת אתיופיה-אריתריאה מלחמת אתיופיה - אריתריאה הייתה סכסוך צבאי בין המדינות בשנים 1998–2000, שנבע בעיקר ממחלוקת גבול סביב העיירה בדמה.
המלחמה גבתה עשרות אלפי קורבנות והשפיעה קשות על היחסים בין המדינות.
היא הסתיימה ב-2000 עם חתימת הסכם אלג'יר, אך המתיחות נמשכה עד הסכם השלום ב-2018. המלחמה משמשת כרקע מרכזי ליחסי המדינות ולמדיניותן באזור קרן אפריקה.
יחסי אריתריאה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת אריתריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
מדינת אריתריאה והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי היחסים בין המדינות הם "לא אינטנסיביים בכלל" כאשר המסחר הכללי בין המדינות יכול להגיע עד שני מיליון פרנקים שווייצריים מדי שנה (מעט מאוד בהתחשב בגודלה של המדינה).
באמצע המאה התשע עשרה, האזרח השווייצרי וורנר מוצינגר שנעשה מוכר יחסית במדינתו כמגלה ארצות חי באזורים שונים באריתריאה למשך עשרים שנים.
מוצינגר עבד בשירות צרפת, הממלכה המאוחדת ומצרים כדי לעזור להם במלחמה שנערכה במקום נגד האימפריה האתיופית.
במהלך מלחמת העצמאות האריתראית סיפקה שווייץ מקום מפלט לאזרחים רבים אשר נקלעו לקרבות.
אריתראיה הייתה חלק מאתיופיה עד משאל עם שנערך על עצמאותה בשנת 1993. שווייץ קידמה את משאל העם והייתה אחת משש משקיפות מטעם שליחות של האומות המאוחדות המשגיחה על ההצבעה.
שווייץ כוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם אריתריאה מספר ימים לאחר שקיבלה את עצמאותה ביוני 1993.
שני הסכמים בילטרליים נחתמו בין שתי המדינות ב-1999 נחתם הסכם בין שתי המדינות על תנועה אווירית וב-2002 נחתם הסכם בין שתי המדינות על מאזן התשלומים של שווייץ לאריתריאה לצורך עזרה.
מאז שנות השמונים של המאה העשרים מספקת שווייץ עזרה הומניטרית לאריתריאה.
אריתריאה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
אריתריאה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים ז'נבה, וציריך.
שווייץ אינה מיוצגת באריתריאה בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת באריתריאה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באסמרה, בירת המדינה.
יחסי ארמניה-בריטניה הם יחסי החוץ בין ארמניה לבריטניה.
בריטניה הכירה בארמניה ב-31 בדצמבר 1991. שגרירות ארמניה הראשונה באירופה הוקמה בלונדון באוקטובר 1992. מאז 1995, לבריטניה יש שגרירות בירוואן.
שתי המדינות מקיימות יחסים שיתופיים וידידותיים.
בסוף המאה ה-19 חולקה ארמניה בין רוסיה לטורקיה.
המתחים החלו להסלים בטורקיה בשנות ה-80 של המאה ה-19 ובעיקר בשנות ה-90 של המאה ה-19, מה שהוביל לסדרת משברים בינלאומיים שהבריטים ניסו לסייע לפתורם על ידי הפעלת לחץ על ממשלת האימפריה העות'מאנית.
בריטניה הייתה מזמן ידידה מרכזית של ממשלת טורקיה, וסייעה לה להתנגד ללחץ התפשטות כבד מצד רוסיה.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 דחפה לונדון לרפורמות, תוך התמקדות מיוחדת בטיפול טוב יותר בנוצרים ברחבי האימפריה העות'מאנית.
הממשלה העות'מאנית התנגדה ללחצים, והתרחקה מבריטניה.
במקום זאת, קונסטנטינופול פנתה יותר ויותר לגרמניה לצורך תמיכה פוליטית, כלכלית ומסחרית, מה שהוביל בסופו של דבר לכניסתה למלחמת העולם הראשונה כבעלת ברית של הקיסרות הגרמנית.
ככל שזוועות שהיו נגד ארמנים בטורקיה גרמו לזעם רב בדעת הקהל הבריטית.
לונדון ניסתה לתאם תגובה מצד בריטניה, רוסיה, גרמניה, אוסטריה וצרפת, אך הם לא הצליחו להסכים על סנקציות או עונשים מתאימים; ההיסטוריונים מאמינים כי טורקיה הייתה עושה ויתורים אם הייתה מאוימת במלחמה בפועל.
גרמניה רצתה לעזור לטורקיה; רוסיה לא רצתה לעורר את הקהילה הארמנית הגדולה שלה.
צרפת רצתה להגביל את התפקיד הבריטי באזור.
ויליאם גלאדסטון, ליברל מוביל אז בפנסיה, קרא לבריטניה להתערב לבדה.
ראש הממשלה מטעם הליברלים, לורד רוזברי סירב.
המשבר החליש את רוזברי, שהתפטר ביוני 1895. המשבר הגיע לשיא אלים בשנת 1896, לאחר שפיגועים בקונסטנטינופול הובילו למתקפות מאסיביות על ארמנים החיים בעיר, ואלפים שנרצחו.
לורד סליסבורי, ראש הממשלה השמרני החדש ניסה ולא הצליח לגרום למעצמות להתערב.
לא נעשה דבר כדי לעזור לארמנים.
המדיניות הבריטית סביב 1910 עמדה בניגוד לשליטה הרוסית בארמניה, וניסתה לדחוף את האימפריה העות'מאנית לשיפור הטיפול בה בארמנים.
כשפרצה מלחמת העולם דחתה בריטניה את הרעיון להקים לגיון ארמני להילחם נגד הטורקים.
במקום זאת תמכה בלגיון ארמני בפיקוד צרפתי שאכן נלחם בקפריסין.
כשעלו הידיעות על טבח הארמנים, לונדון פעלה להפגין כי האחריות הקיסרית שלה כוללת אכיפה של זכויות אדם.
הטורקים הגיבו ללאומיות אנטי-בריטית מוגברת.
בין ארמניה ובריטניה מתקיימים ביקורים שונים במדינה, כאשר לאחרונה היה ביקורו של השר לענייני אירופה הבריטי דייוויד לידינגטון בירוואן.
בנוסף ביקר נשיא ארמניה סרז' סרגסיאן בבריטניה ביולי 2012.
ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר ביקרה בארמניה ביוני 1990, כשהיא עוד הייתה חלק מברית המועצות.
בשנת 1989 התגוררו בערך 10,000 ארמנים בלונדון רבתי .
הרוב היו מהגרים מהדור הראשון מלבנון, סוריה, עיראק, איראן וקפריסין.
הם כוללים גם ארמנים מאתיופיה, הודו, מצרים, ישראל, וכן יחידים ממדינות אחרות.
מנצ'סטר מאכלסת אוכלוסייה ארמנית מאז 1835, כאשר 30 עסקים ארמנים נחשבו שפעלו בעיר עד שנת 1862.
ארמניה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון בלבד, ואילו בריטניה מחזיקה בארמניה שגרירות בירוואן בלבד.
פירוק ברית המועצות בדצמבר 1991 הביא קץ למלחמה הקרה ויצר את ההזדמנות ליחסים דו-צדדיים עם מדינות ברית המועצות לשעבר, כאשר החלו במהפך פוליטי וכלכלי.
ארצות הברית הכירה בעצמאות ארמניה ב-25 בדצמבר 1991, ופתחה שגרירות בעיר הבירה של ארמניה, ירוואן בפברואר 1992.
ארצות הברית עשתה מאמץ מרוכז כדי לעזור לארמניה במהלך המעבר הקשה שלהם ממשטר סמכותני וכלכלה מתוכננת לדמוקרטיה ושווקים פתוחים.
אבן הפינה לשותפות מתמשכת זו הייתה חוק התמיכה החופש לרוסיה והדמוקרטיות האירואיות המתעוררות ושווקים פתוחים (FREEDOM), שנחקק באוקטובר 1992. במסגרת תוכניות זו ואחרות, ארצות הברית העניקה עד כה כמעט שני מיליארד דולר סיוע הומניטרי וטכני לארמניה.
בשנת 2012 או 2013, ארצות הברית וארמניה מתכננות לערוך את התרגילים הצבאיים המשותפים שלהם אי פעם, במהלכם יוכשרו חיילים ארמנים למבצעי שמירת השלום הרב-לאומיים הנוכחיים שלהם.
על פי דו"ח ההנהגה העולמית של ארצות הברית 2016, רואים 42% מהארמנים באופן חיובי את הנהגת ארצות הברית, כאשר 31% מסתייגים ו-27% אינם בטוחים.
בשנת 1992 חתמה ארמניה על שלושה הסכמים עם ארצות הברית המשפיעים על הסחר בין המדינות.
ההסכמים אושררו על ידי הפרלמנט הארמני בספטמבר 1995 ונכנסו לתוקף בתחילת 1996. הם כוללים "הסכם יחסי סחר", "הסכם תמריץ השקעה", ואמנה על "עידוד והגנה הדדית של השקעות" (המכונה בדרך כלל אמנת ההשקעה הבילטרלית, או BIT).
לארמניה אין חוזה מיסוי דו צדדי עם ארצות הברית.
חוק ההשקעות הזרות משנת 1994 מסדיר את כל ההשקעות הישירות בארמניה, כולל אלה מארצות הברית.
כ-70 חברות בבעלות אמריקאית עושות כיום עסקים בארמניה, כולל Dell, Microsoft ו-IBM.
סוכנויות במימון ממשלת ארצות הברית המעורבות במוסדות כלכליים ארמנים
ארצות הברית ממשיכה לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם מוסדות פיננסיים בינלאומיים כמו קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי כדי לעזור לארמניה במעבר לכלכלת שוק חופשי.
ארמניה החלה בתוכנית רפורמה שאפתנית, שהביאה לגידול התמ"ג בערך דו-ספרתי במשך 6 השנים האחרונות.
לתוכניות הסיוע הכלכלי של ארצות הברית, בעיקר תחת ניהול הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID), שלוש מטרות: לקדם צמיחה כלכלית במגזר הפרטי בר-קיימא, לחזק מערכות ממשלתיות שאינן פעילות ולבנות דמוקרטיה חזקה יותר, להבטיח מעבר חלק לעבר שירותי בריאות ראשוניים וייצוב מערכות התמיכה החברתית של הממשלה.
סוכנויות אחרות, בהן מחלקות המדינה, החקלאות, האוצר, הביטחון, המסחר, האנרגיה, הצדק וחיל השלום נותנות חסות למיזמי סיוע שונים.
כוח המשימה של ארצות הברית-ארמניה, שהוקם בשנת 2000, הוא ועדה דו צדדית המתכנסת מדי 6 חודשים לבחינת ההתקדמות והיעדים של הסיוע האמריקני לארמניה.
הפגישה האחרונה נערכה בוושינגטון הבירה באוקטובר 2007.
למחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) קיים פרויקט פיתוח חקלאי הקווקז המספק סיוע טכני ממוקד ומתמשך לקומפלקסי תעשייה שיווקיים קטנים ובינוניים, עמותות שיווק חקלאיות, ולממשלת ארמניה.
מטרתה של USDA היא לקיים את התפוקה של המגזר החקלאי על ידי הרחבת הגישה לשווקים ואשראי, הגברת היעילות ומודרניזציה של מערכות החקלאות.
אזורי הסיוע העדיפיים של USDA הם אשראי משק, בטיחות מזון ובריאות בעלי חיים, תמיכה במגזר הפרטי הארמני באמצעות כרטיס האגודה הלא ממשלתית.
כמו כן, כמרכיב הכשרה בפרויקטים של USDA בארמניה, תוכנית המלגה האמריקנית לחקלאות Cochran Fellowship מספקת הכשרה לחקלאים ארמנים בארצות הברית.
סיוע הומניטרי של ארצות הברית
אף לפני שארמניה הפכה למדינה עצמאית, ארצות הברית הייתה אחת מ-74 המדינות שהגיבו באמצעות שליחת סיוע לארמנים שאיבדו את בתיהם וחיו במקלטים זמניים.
באמצעות הסיוע הצליחה ארצות הברית להעניק דיור קבוע לכ-30,000 קורבנות ופינתה את התושבים העקורים ביותר ממאה מבנים.
במהלך 16 השנים האחרונות סיפקה ארצות הברית כמעט 4 מיליארד דולר בסיוע לארמניה, הסכום הגבוה ביותר לנפש בשקלים.
הסיוע ההומניטרי היווה במקור עד 85% מכלל זה, מה שמשקף את השיתוק הכלכלי שנגרם כתוצאה מגבולות סגורים עם טורקיה ואזרבייג'ן הקשורים לסכסוך נגורנו-קרבאך, הרס בצפון ארמניה שנשאר מרעידת האדמה ההרסנית ב-1988 וסגירת מרבית השטחים מפעלים במדינה.
עם התייצבות התנאים בארמניה עם התייצבות הכלכלה והגברת ייצור האנרגיה - כולל הפעלה מחדש של תחנת הכוח הגרעינית מצאמור בסמוך לבירה, התקדמו תוכניות הסיוע האמריקניות מסדרי עדיפויות הומניטריים ליעדי פיתוח לטווח הארוך.
ב-25 במאי 2017, ANCA פרסמה הצהרה נגד דונלד טראמפ של התקציב, אשר חתך 69.6% מהסיוע לארמניה.
ANCA הצהיר, "אנחנו מוטרדים מהחלטת טראמפ, זה לא נבון ואף מוטעה לחתוך את הסיוע לארמניה".
בספטמבר 2023, ראש הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי סמנתה פאוור, שבעבר כיהנה כשגרירה באו"ם.
היא הגיעה השבוע לארמניה בשליחותו של הנשיא ג'ו ביידן, והעבירה ממנו מכתב לראש הממשלה פשיניאן, שבו ביידן הבטיח סיוע לארמנים לאחר תבוסת הבדלנים בנגורנו קרבאך.
מעורבות סוכנויות במימון ממשלת ארצות הברית בפוליטיקה ובתקשורת ארמנית
תוכניות סיוע והכשרה ניתנו במינהל עירוני, יחסי ממשל, ציבור, מדיניות חוץ, הכשרה דיפלומטית, שלטון החוק, ופיתוח חוקה.
תוכניות ספציפיות מכוונות לקידום בחירות העומדות בסטנדרטים בינלאומיים, חיזוק מפלגות פוליטיות וקידום הקמתה של מערכת משפט עצמאית ותקשורת עצמאית.
זה כולל מימון לתוכניות התומכות בארגוני חברה אזרחית, בניית יכולות ארגוניות לארגונים לא ממשלתיים מקומיים, פיתוח מקצועי של האספה הלאומית וממשל מקומי וקהילתי.
מחלקת המדינה ותוכניות חילופי חינוך USAID טוענות כי הן ממלאות תפקיד חשוב בתמיכה ברפורמות דמוקרטיות ושוק חופשי.
כמו כן ניתן סיוע בתרגום ופרסום של מידע מודפס.
תוכניות חילופי דברים בארצות הברית לעורכי דין ארמנים, שופטים, חברי מפלגה פוליטית, אנשי עסקים, פקידי ממשל, פעילי ארגונים לא ממשלתיים, עיתונאים ואישי ציבור אחרים מתמקדים במגוון נושאים, כולל מערכת המשפט והפוליטיקה האמריקנית, הפרטה, מגזרים עסקיים ספציפיים, התקשורת והחברה האזרחית.
מחלקת המדינה מימנה פרויקט מתמשך להקניית קישוריות לאינטרנט לבתי ספר ברמות שונות ברחבי הארץ; מרכזים אלה מספקים הזדמנויות חינוכיות וגם לבניית קהילה.
USAID מימנה קבוצות בינלאומיות ופנימיות למעקב אחר הבחירות הלאומיות.
USAID מימנה גם תוכניות לחינוך מצביעים ולחיזוק התפקיד של מערך ארגונים אזרחיים בתהליך הדמוקרטי.
אי שביעות רצון אמריקנית על משלוחי הנשק מארמניה לאיראן
דליפות המידע הדיפלומטיות משנת 2010 שנחשפו על ידי ויקיליקס חשפו את חוסר שביעות הרצון של ממשלות ארצות הברית על משלוחי הנשק של ארמניה לאיראן, למרות דחיפות ממשלת ארצות הברית להחיל את מדיניות ההכלה שלה על איראן.
בסוף שנת 2008 הגיעו הדיפלומטים האמריקנים למסקנה כי ממשלת ארמניה סיפקה לאיראן רקטות ומכונות ירייה בשנת 2003, אשר לאחר מכן שימשה נגד כוחות אמריקאים בעיראק.
אולם ההאשמות של ממשל בוש על נשק שהועברו ללוחמים בעיראק על ידי איראן מעולם לא אוששו.
גורמים רשמיים בארצות הברית אף נסוגו מתביעות אלו.
כתוצאה מכך, סגן מזכיר המדינה באותו זמן ג'ון ד.
כאשר מזכירת המדינה קונדוליזה רייס התמודדה עם הנשיא סרגסיאן עם המודיעין הזה בשנת 2008 בשולי העצרת הכללית של האו"ם, הוא הכחיש כי ידע דבר על העניין.
במכתב לסרגסיאן כתבה רייס: "שיתוף פעולה כזה עם איראן, מממן מדינה ידועה בטרור וספקית נשק לקבוצות טרור ושחקנים אחרים שאינם מדינתיים, אינו מתקבל על הדעת", והורתה לדיפלומטים של ארצות הברית ללחוץ על ממשלת ארמניה לקחת אחריות על ההעברה ולאיים עליה בסנקציות.
עוזר המזכיר פרייד, סגן עוזר המזכיר בריזה, ולאחר מכן השגריר יובאנוביץ' העלה גם חששות עמוקות מהעברת הנשק של ארמניה לאיראן, שהביאו למותם ופציעתם של חיילים אמריקנים בעיראק.
המודיעין האמריקני חשף ותיעד כמעט את כל הפרטים הנוגעים הארמני על עסקת נשק.
הממצאים מאשרים כי טילי RPG-22 נגד טנקים, יוצרו על ידי Vazovski Mashinostroitelni Zavodi וכי מקלעים יוצרו על ידי יצרן כלי הנשק הבולגרי ארסנל.
עם הרכישה והמשלוח שלאחר מכן של הנשק לארמניה הם נשלחו מייד לאירן.
העסקה בוצעה בין החברה המוחזקת בחלקה, זאו וובר, לבין עבאס עבדי אסג'רד, סוחר נשק איראני.
נטען כי הנשק שילם על ידי ממשלת איראן, אך מסלול הכסף כוסה בכך שהוא עבר דרך בנק ארמני.
על מנת להביע את התסכול של ממשלת ארצות הברית, נגרופונטה כתב לסרגסיאן: "על אף הקשר ההדוק בין מדינותינו, לא הממשל ולא הקונגרס האמריקני יכולים להתעלם מהמקרה הזה ...
התפקיד הישיר של פקידים ארמנים ברמה גבוהה והקשר של הנשק למתקפה על כוחות ארצות הברית הופך את המקרה הזה למיוחד ומטריד ביותר ...
על פי החוק, העברת הנשק הזה מחייבת אותנו לשקול האם יש בסיס להטלת סנקציות אמריקאיות.
אם יוטלו סנקציות, עונשים יכולים להיות כוללים את הניתוק של הסיוע האמריקני והגבלות יצוא מסוימות."
לפי "דר שפיגל", עקב העברת הנשק לאיראן, נשא סרגסיאן אחריות חלקית להריגת חיילים אמריקאים או לפציעתם.
ב-14 בינואר 2009 בפגישה שהתקיימה של שגריר ארצות הברית, מהלי, עם סרגסיאן ויו"ר ה-NSS גוריק האקוביאן, הוצגו לממשלת ארמניה עדויות על אמצעי לחימה שנרכשו על ידי ארמניה, נשלחו לאיראן והופעלו על ידי קבוצות המורדים העיראקיים המגובים באיראן שנלחמו נגד כוחות ארצות הברית בעיראק.
האקוביאן ניסה להטיל את האשמה על בולגריה בהסטת האחריות ממעורבות ארמניה, אך השגריר מהלי הציג עובדות המראות את העברת הנשק ומספרים סדרתיים של כלי נשק ששימשו להרגת חייל אמריקני במתקפה מזוינת על כוחות ארצות הברית ב-31 בינואר 2008. אנשי צבא ארצות הברית המשיכו להחזיר נשק מעסקת סרגסיאן בידי מורדים עיראקיים.
מקרה אחד היה מציאת מטמון נשק בבגדאד ב-15 בפברואר 2008, שהיה שייך לחטיבות חזבאללה, קבוצה מיליטנטית עיראקית המגובה באיראן.
בין רוב כלי הנשק המיוצרים על ידי איראן בפשיטה היו שישה כלי נשק נגד טנקים RPG-22 בולגריים, כאשר מגרש הייצור ומספרי הסדרה שלהם הצביעו על כך שהם הופקו על ידי המשרד הבולגרי שמכר את הנשק לארמניה.
ממצאים דומים היו באמצע מרץ 2008 בבגדאד, כאשר שני צינורות שיגור RPG-22 נתפסו במהלך מארב של חיילים אמריקאים וכתוצאה מכך נפצעו חיילים אמריקאים.
המספר והמספרים הסידוריים שהותאמו וכתבו בעבודת יד על שני המשגרים היה המסר הערבי "לשמוח - התנגדות אסלאמית של עיראק - גדודי חזבאללה".
עם זאת, במהלך החקירה, נציגים ארמנים קיבלו את המלצות ארצות הברית בדבר אבטחת גבולות וביקורים בלתי מודעים של מומחים אמריקאים.
את רצח העם הארמני היה ההשמדה השיטתית של 1.5 מיליון ארמנים בידי הטורקים העות'מאנים, בין השנים 1915–1923. ממשלת טורקיה הנהיגה מאז מסע הכחשה בן מאה שנה, אף על פי שקיימת הסכמה מדעית בינלאומית מכריעה ושופעת של מציאות רצח העם.
מבחינה היסטורית, ארצות הברית לא רצתה להכעיס את בבעל בריתה בנאט"ו, טורקיה, בהכרה ברצח העם, שכן טורקיה נקמה דיפלומטית נגד מדינות כמו צרפת, גרמניה ואיטליה, לאחר שהן הכירו רשמית ברצח העם בפרלמנטים שלהן.
ב-29 באוקטובר 2019, הקונגרס האמריקני הצביע 11–405 בעד הכרה, והסנאט אחריו ב-12 בדצמבר 2019, קיבל החלטה זהה פה אחד.
בעקבות קבלת ארמניה את עצמאותה מברית המועצות בשנת 1992, ארצות הברית כוננה יחסים דיפלומטיים עם המדינה.
ארצות הברית תומכת בארמניה ברבים מהמאמצים שלה, כגון החלטה שלווה לסכסוך נגורנו-קרבאך, פתיחה מחודשת של הגבולות הסגורים עם אזרבייג'ן וטורקיה, וקידום שגשוג אזורי.
לארצות הברית יש הסכמי סחר רבים עם ארמניה כמו הסכם מסגרת ההשקעה וההשקעה (TIFA), והסכם על יחסי סחר והסכם השקעות דו צדדי (BAT).
ארצות הברית וארמניה מתכנסות לעיתים קרובות על כוח המשימה הכלכלי המשותף בין ארצות הברית לארמניה (USATF) כדי לדון בדאגות כלכליות וממשלתיות הדדיות.
יחסי אריתריאה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת אריתריאה לבין הפדרציה הרוסית.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-24 במאי 1993. ביולי 2000 ופברואר 2003 מטוסי EMERCOM הנחיתו סיוע הומניטרי באריתריאה.
שגרירות רוסיה באסמרה פועלת מאז יוני 1994, שגרירות אריתריאה במוסקבה נפתחה שנתיים לאחר מכן - ביוני 1996.
מיום 23 בדצמבר 2010 עד 22 ביולי 2019, הטילה רוסיה סנקציות על אריתריאה.
אריתריאה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד, ואילו רוסיה מחזיקה באריתריאה שגרירות באסמרה בלבד.
יחסי אריתריאה–דנמרק הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין דנמרק לאריתריאה.
דנמרק מיוצגת באריתריאה דרך שגרירותה בניירובי, ואריתריאה מיוצגת בדנמרק דרך שגרירותה בסטוקהולם.
היחסים בין דנמרק לאריתריאה הדרדרו, מכיוון שדנמרק החליטה להשעות את שיתוף הפעולה בפיתוח עם אריתריאה בינואר 2002, ולסגור את שגרירותה ביוני 2002. לאחר מלחמת אריתריאה–אתיופיה משנת 1998 עד 2000 שלחה דנמרק 320 חיילים למשלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה לפקח על הפסקת אש במלחמת הגבולות.
בשנת 1950 הצביעו דנמרק ו-15 מדינות אחרות בעד אריתריאה ואתיופיה תחת שלטונו של היילה סלסי באו"ם.
במהלך מלחמת העצמאות האריתראית שלחה דנמרק סיוע הומניטרי לחזית העממית לשחרור אריתראה.
בשנות השמונים פרלמנט דנמרק קיבל החלטה התומכת בעצמאות באריתריאה.
אך סגרה אותה ביוני 2002, בשנת 2001, דנמרק סיימה את סיוע לאריתריאה בגלל מעצרם של סטודנטים אריתראים ופוליטיקאי אופוזיציה על ידי הנשיא איסאייס אפוורקי, והיעדר חופש העיתונות באריתריאה.
בפסגת הליגה הערבית בשנת 2000 בקהיר פגש נשיא אריתריאה, איסייס אפארבי, את הנסיך פרדריק וכינה את מערכת היחסים בין דנמרק לאריתריאה "למופת".
בפברואר 2001 ביקר שר החוץ הדני, מוגנס ליקטופט באריתריאה, כדי לדון בתוכניות פיתוח בין דנמרק לאריתריאה.
יחסי ארמניה–סנט לוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ארמניה לבין סנט לוסיה.
רפובליקת ארמניה וסנט לוסיה כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים לראשונה ב-17 באוקטובר 2000. אזרחי סנט לוסיה שמגיעים לארמניה מקבלים אשרה עם הגעתם למדינה.
אזרחי ארמניה שמגיעים לסנט לוסיה זקוקים לאשרה על מנת להיכנס למדינה.
ארמניה אינה מיוצגת בסנט לוסיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סנט לוסיה אינה מיוצגת בארמניה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי אריתריאה–סין הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין אריתריאה.
בין המדינות מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים החל מ-1993, שנת קבלת העצמאות של אריתריאה מאתיופיה.
היחסים נמצאים בצמיחה ומבוססים בעיקר על קשר כלכלי.
בשנת 1994 קנתה אריתריאה מכונות סיניות במחיר של 3 מיליון דולר.
סין עזרה לאריתריאה לכסות את החוב שצברה בשל קניית המכונות.
ב-2007 ביקר שר החוץ הסיני באריתריאה, כחלק מסדרת ביקורים במדינות אפריקה.
יחסי אריתריאה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת אריתריאה לבין יפן.
בין מדינת אריתריאה לבין יפן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
יפן הכירה בעצמאותה של אריתריאה מאתיופיה בחודש מאי 1993, וכוננה את היחסים עם אריתריאה בספטמבר של אותה השנה.
בחודש מאי 2003, עשור מאז הכירה יפן באריתריאה, כוננה אריתריאה את שגרירותה בטוקיו, בירת יפן.
איסאייס אפוורקי, נשיא אריתריאה (2003, 2008)
יפן אינה מיוצגת באריתריאה בדרג השגרירות.
יפן מיוצגת באריתריאה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באסמרה, בירת המדינה.
אריתריאה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו.
יחסי אריתריאה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה ואריתריאה.
צ'ילה ואריתריאה לא כוננו מעולם יחסים דיפלומטיים רשמיים.
אריתריאה לא מיוצגת בצ'ילה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
צ'ילה לא מיוצגת באריתריאה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי אריתריאה–הודו הם היחסים המדיניים, הדיפלומטיים, הכלכליים, הצבאיים והתרבותיים שבין מדינת אריתריאה לבין הרפובליקה של הודו.
מאז הקמתה של אריתריאה בשנת 1993 מתקיימים יחסים חמים בין המדינות.
אריתריאה מחזיקה בשגרירות בניו דלהי, והודו מחזיקה בשגרירות בח'רטום בירת סודאן המשמשת כשגרירות לאריתראה, וגם מחזיקה קונסוליה בעיר אסמרה.
יחסי הסחר בין תת-היבשת ההודית לקרן אפריקה מתוארכים בערך למאה ה-1 לפני הספירה, אז התקיימה באריתריאה של ימינו קיסרות אקסום.
מעט מאוחר יותר, מיקומה האסטרטגי של הקיסרות בקרן אפריקה עם גישה לים סוף, הפך אותו לחוליה חשובה בסחר שבין דרום הודו לאימפריה הרומית.
במאה הראשונה לספירה, הסחר והייבוא מהודו לאירופה גבר ונתיבי הסחר התפתחו ככל שהביקוש לסחורות מדרום הודו באימפריה הרומית גדל.
עקב כך, הקיסרות נהנתה משליטה במצר באב אל-מנדב, הכניסה מהים הערבי לים סוף.
בנוסף, כל העברה של משי, תבלינים, פלפל, זכוכית, פליז ונחושת מהודו, מצרים וחצי האי ערב עברו דרך אדוליס , עיר הנמל המרכזית של הקיסרות.
גם אקסום עצמה ייצאה הרבה שנהב עבור האימפריה הרומית, שכן משאב זה היה קיים בשפע בקרן אפריקה.
השגריר היווני-ביזנטי באקסום כתב באמצע המאה החמישית כי הוא צפה במו עיניו בעדר של 5000 פילים באזור.
בתיעוד מהמאה השישית תואר כי שנהב רב יוצא מאקסום להודו, פרס וחבל הבלקן.
במאה התשיעית נפלה אימפריית אקסום על פי המסורת במרד יהודית המלכה.
לאחר השלטון היהודי הקצר שלטה השושלת הסולומונית בכל האזור, והחזיקה בו עד לשנת 1974.
במשך כמה מאות שנים לא הועברו סחורות רבות דרך נמלי אריתריאה, אך מהמאה ה-17 שימש נמל מאסאווה כדי להעביר סחורות נוספות מהודו הבריטית לאירופה וחידש את התקשורת בין תת-היבשת לקרן אפריקה.
בשנת 1941 נשלחה חטיבת חיל הרגלים של הדיוויזיה החמישית ההודית להילחם באזור אריתריאה, שם הם הבטיחו את הניצחון בקרב על הקרן נגד איטליה הפשיסטית כחלק מהמערכה בצפון אפריקה.
הודו הכירה רשמית באריתריאה זמן קצר לאחר הכרזת עצמאותה במאי 1993. לפני חתימת החוקה, שלחה ממשלת הודו ייעוץ לאריתריאה לגבי כתיבתה.
שופט בית המשפט העליון של הודו, פ.
בהאגווטי, אף העביר סדנה בנושא ניסוח חקיקה עבור חברי ממשלת אריתריאה בינואר 1995. מעט לאחר הקמת אריתריאה היא כבר ראתה בהודו בת ברית חשובה, והשתיים חתמו על הסכם שיתוף פעולה במחקר וחינוך חקלאי בדצמבר 2000 לקידום החקלאות באריתריאה.
ביוני 2006 נחתם הסכם שיתוף פעולה נוסף של משרד החקלאות האריתראי והמרכז למחקר חקלאי ההודי לפיתוח הכלכלה החקלאית.
הסכם על שיתוף פעולה בין האוניברסיטה הפתוחה הלאומית ע"ש אינדירה גנדי לגורמים ממשלתיים אריתראים נחתם בשנת 2010. השגריר האריתראי הראשון בהודו מונה בשנת 2003.
כאשר אריתריאה לא הייתה חברה קבועה באו"ם (בשנים 2011–2012) הייתה נציגות הודו באו"ם היו"ר של ועדת הסנקציות על אריתריאה-סומליה.
בעקבות כך, היחסים בין המדינות הורעו מעט.
בין שתי המדינות מעולם לא התקיימו ביקורים של ראש ממשלה או נשיא.
כמה וכמה שרים אריתראים בכירים ביקרו בהודו.
חבר הממשלה ההודי הבכיר ביותר שביקר באריתריאה היה שר המדינה לענייני חוץ של הודו, ו.
סינג, שביקר באריתריאה בספטמבר 2015 ואף נפגש עם הנשיא איסאייס אפוורקי.
שר החוץ האריתראי אוסמן סאלח ביקר בהודו בתור נציג אריתריאה בפסגת הפורום השלישי של הודו-אפריקה בניו דלהי באוקטובר 2015.
בשנים 2014–2015 עמד שווי הסחר הכולל בין הודו לאריתריאה על כ-244.73 מיליון דולר, עלייה חדה של 21.30 מיליון דולר בשנה שעברה.
שווי הייצוא של הודו לאריתריאה באותה שנה עמד על 14.06 מיליון דולר, וייבאה 230.68 מיליון דולר.
לצד איטליה ואיחוד האמירויות, הודו היא אחת משלוש היצואניות הגדולות ביותר לאריתריאה.
הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לאריתריאה הן ציוד הנדסת חשמל, תרופות ומכשירים רפואיים, דוחנים, חוטי כותנה ובדים.
הסחורות העיקריות שמייצאת אריתריאה להודו הן עור ועור סינתטי.
הודו העניקה לאריתריאה מגוון של ייעוצים ופיתוחים, כגון עזרה בניסוח חוקה, סיוע כלכלי לפיתוח חקלאות, חינוך ורפואה וסיוע במזון.
הודו, בגלל הקרבה בין המדינות, היא יעד לאריתראים הרוצים להתקבל ללימודים גבוהים.
הודו, אריתריאה וארגון המזון והחקלאות חתמו על הסכם משולש ברומא ב-1998, במסגרתו הודו שלחה 100 מומחים לחקלאות לאריתריאה כדי לסייע בהגברת היעילות הייצור החקלאי, הדיג וחקלאות המים.
הודו תרמה לאריתריאה 5,000 טון חיטה בשנת 2003, ולפני כן סיפקה לה 1,500 טון חיטה ו-200 טון סוכר בעקבות חוסר במזון באריתריאה.
אזרחי אריתריאה זכאים למלגות למידה באוניברסיטאות בהודו כחלק מפרויקט הודי לפיתוח החינוך באריתריאה.
אין יחסים דיפלומטיים רשמיים בין ארמניה לערב הסעודית.
עם זאת, היחסים בין שתי המדינות היו עדים להתחממות משמעותית מאז העשור השני של המאה ה-21, אולי בגלל התנגדות משותפת להגברת ההשפעה הטורקית.
משנות ה-90 ועד תחילת העשור השני
בשל ההיסטוריה של סכסוך נגורנו קרבאך, ובמיוחד מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה שהסתיימה בשנת 1994, לערב הסעודית וארמניה אין יחסים רשמיים שכן ערב הסעודית תמכה בעמדת אזרבייג'ן בקרבאך.
נושא זה נותר כיוון שערב הסעודית נותרת איתנה בעמדתה על אזור קרבאך כחלק מאזרבייג'ן ולא ביססה יחסים.
עם זאת, מאז עלייתו של נסיך הכתר הסעודי מוחמד בן סלמאן והעוינות הגוברת בין ערב הסעודית לטורקיה, יש לאלה האחרונה יחסים גרועים עם ארמניה, למרות זאת היחסים בין ערב הסעודית לארמניה חוו רמה חדשה של שיפור.
גם סעודיה וגם ארמניה חולקות סנטימנט משותף הרואה בהרחבה הטורקית תחת רג'פ טאיפ ארדואן איום על מדינות אלה, כאשר ערב הסעודית פתחה לאחרונה בחרם אנטי-טורקי, שהחל מ-2019 ומוגדר מאז עקב התבטאויות אנטי-סעודיות מצד ממשלת טורקיה.
ואילו בארמניה יש סכסוכים עם טורקיה על רצח העם הארמני ועל הברית שלה עם אזרבייג'ן.
בשנת 2019 הסכימה ערב הסעודית לתת חסות לפתרון סופי להכרה ברצח העם הארמני בקונגרס האמריקני.
הנסיכה הסעודית ריימה בינטה את בנדר אל סעוד, בהצהרתה, גינתה את טורקיה על צביעותה וסירובה להכיר ברצח העם.
שגריר סעודיה בלבנון ביקר גם באנדרטה לזכר רצח העם הארמני כדי להפגין סולידריות סעודית לארמניה.
בספטמבר 2018, אף על פי ששתי המדינות לא יצרו יחסים רשמיים, נסיך הכתר הסעודי מוחמד בן סלמאן ומלך סעודיה סלמאן בירכו את ארמניה על יום העצמאות שלה, שנחשב לפריצת דרך.
בנוסף, הערוץ הסעודי "אל ערביה" אירח נאום מיוחד שנשא נשיא ארמניה ארמן סרגסיאן, שם דחק נשיא ארמניה בקהילה הבינלאומית למנוע מטורכיה ואזרבייג'ן להתערב יחד בסכסוך.
מנגד, סעודיה ביקשה להימנע מלהעניק תמיכה ישירה בארמניה, במקום לדחוק בשתי מפלגות (ארמניה ואזרבייג'ן) לפתור את הבעיה, בעיקר כיוון שסעודיה רואה באזרבייג'ן שותפה פוטנציאלית נגד איראן אף על פי שסעודיה עוינת יותר ויותר כלפי טורקיה, בת בריתה של אזרבייג'ן.
יחסי ארמניה–בולגריה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת ארמניה לרפובליקה הבולגרית.
שתי המדינות ניהלו יחסים דיפלומטיים מאז הקמתן בשנת 1992. לארמניה יש שגרירות בסופיה; מאז 19 בדצמבר 1999, לבולגריה יש שגרירות בירוואן.
שתי המדינות חברות במלואן בארגון שיתוף הפעולה הכלכלי בים השחור (BSEC).
הארמנים הראשונים בהיסטוריה של בולגריה הוזכרו בתקופת הזהב של האימפריה הבולגרית הראשונה, אך זה הפך חשוב כאשר אחד האנשים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של בולגריה, שמואל בולגריה, היה חצי ארמני.
בגלל קישור זה, זה הפך להשפעה לפתיחת אחת הידידות הוותיקות בעולם: הידידות הארמנית-בולגרית.
כל שלושת נשיאי ארמניה ערכו ביקורים רשמיים בבולגריה וביקורים הדדיים נערכו גם על ידי נשיאי בולגריה וראשי ממשלה.
ארמניה מייצאת בעיקר כימיקלים, גרוטאות מתכת וחומרי גלם לבולגריה, ואילו בולגריה מייצאת בעיקר מינרלים, מזון מעובד, גומי וחומרי גלם לארמניה.
עיר החוף הבולגרית ורנה היא יעד תיירותי פופולרי עבור אזרחי ארמניה.
בשנת 2015 בולגריה הכירה רשמית ברצח העם הארמני.
הארמנים הם המיעוט הרביעי בגודלו בבולגריה, והם מונים 6,552 על פי מפקד 2011.
כיום חיים בבולגריה כ-30,000 איש ממוצא ארמני.
יחסי אריתריאה–צרפת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אריתריאה לצרפת.
היחסים בין צרפת לאריתריאה החלו באוגוסט 1992 עם ביקורו של ברנאר קושנר, שר הבריאות והפעולה ההומניטרית, שהיה השר האירופי הראשון שנסע לאריתריאה לאחר תום מלחמת העצמאות של אריתריאה.
בעקבותיו התרחש במאי 1994 ביקורו של איסאייס אפוורקי, ביקורו הרשמי הראשון של נשיא אריתריאה במדינה אירופית.
מאז נשמרו ערוצי דיאלוג עם אריתריאה דרך שגרירות צרפת באסמרה.
הסחר בין צרפת לאריתריאה מוגבל ביותר.
הייצוא הצרפתי כולל ציוד תעשייתי וחקלאי, כמו גם כימיקלים וקוסמטיקה.
מסטיק ערבי מהווה 98% מהיבוא הצרפתי מאריתריאה.
באופן דומה, ההשקעות הצרפתיות היחידות באריתריאה מקורן בכניסתה של טוטאל בשנת 1994 לסניף השיווק והשירותים.
זוהי המפעילה השנייה בגודלה בשוק עם נתח של 46%, מאחורי חברת Tamoil הלובית.
אריתריאה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
צרפת מחזיקה באריתריאה שגרירות באסמרה.
יחסי אריתריאה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין אריתריאה וספרד.
אריתריאה מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז.
משרד החוץ הספרדי ממליץ לא לנסוע לאריתריאה, מדינה שהופרדה מאתיופיה בתום מלחמת אזרחים ארוכה, למעט מקרים של צורך קיצוני.
היחסים המתוחים מאוד של אריתריאה עם אתיופיה מהווים סיכון פוטנציאלי.
בשנים האחרונות היו תקופות של אלימות צבאית בשטח אריתראי מסיבה לא ברורה.
כל המטיילים חייבים לקבל אישור מראש אם ברצונם לעזוב את אסמרה כדי לנוע בשאר חלקי הארץ.
מגבלה זו כוללת אנשים שעובדים באריתריאה.
ממשלת ספרד רואה באזורי גבול עם סודאן ואתיופיה כאזורי סיכון.
יחסי ארמניה–ניו זילנד הם יחסי החוץ בין ארמניה וניו זילנד.