tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמצעי התפיסה של עגורן הגשר מגוונים ומותאמים ליישום: ווים רגילים, שרשראות עם מענבים, חובקים צורתיים (לדוגמה: חבק להרמת גלילי נייר בבית דפוס), זרועות עם פיות ואקום נצמדות להרמת חומרים שטוחים (פחים, זכוכית) או אלקטרומגנט.
העגורן מופעל מהקרקע באמצעות כבל חשמלי ומערכת בקרה או באמצעות מערכת בקרה מרחוק על ידי רדיו או תת-אדום.
לרוב העובד מחזיק את מערכת הבקרה בידו ומתקדם יחד עם העגורן.
מערכות בקרה, גובלי תנועה ועומס, התראות בפני עומס יתר ומפסקי בטיחות מותקנים על העגורן כדי להגן על העובדים, המבנה והעגורן עצמו.
עגורן הגשר מוגדר מתקן הרמה וחייב במדינת ישראל ברישוי ובבדיקות תקינות תקופתיות על פי תקנות הבטיחות.
בבוטניקה, עגיל הוא אשכול של פרחים זעירים וחסרי עלי כותרת המופיע בכמה סוגים של צמחים בעלי פרחים.
פרחי העגיל מואבקים באמצעות הרוח בלבד, והם חד-מיניים - כל פרח מכיל איברי רבייה זכריים או נקביים בלבד - כשבדרך כלל כל פרחיו של צמח יחיד משתייכים לאחד המינים בלבד.
עצי צפצפה שחורה וערבה, למשל, מצמיחים עגילים.
עגיל הוא תכשיט הנענד על האוזן.
לעיתים קרובות משמש המושג "עגיל" לציון כל תכשיט טבעתי הנענד בכל מקום שהוא בגוף.
מונח מדויק יותר לתכשיטים כאלו, אשר אינם נענדים על האוזן ואשר מצריכים בדרך כלל חירור, הוא פירסינג.
מבנה העגיל ואופן החיבור לאוזן
רוב העגילים עשויים מתכת, במיוחד החלק הנוגע באוזן, אך קיימים עגילים מפלסטיק, בד וחומרים אחרים.
עגילים נענדים על האוזניים בשתי דרכים עיקריות:
עגילי "קליפס" (Clips), המכילים קפיץ המאפשר להם "לצבוט" את האוזן ולהיצמד אליה; ניתן לענדם ללא חירור האוזן.
עגילים המושחלים אל חור שנעשה מבעוד מועד בתנוך האוזן.
עגילים יכולים להיות זעירים וצנועים, כשהם מורכבים מטבעת קטנה ופשוטה המושחלת אל החור שבאוזן או מאבן חן הצמודה למשטח מתכת המושחל אל האוזן; או תלויים, כשמהחלק הצמוד אל האוזן משתלשל רכיב כלשהו המזכיר תליונים אותם עונדים על הצוואר.
העגילים המורכבים יצירתיים ומגוונים להפליא.
רובם המוחלט של העגילים מושחל אל חור הנעשה בתנוך האוזן.
החירור עצמו עלול להכאיב במידה זו או אחרת, לדמם למשך זמן מה ולדרוש תקופת החלמה קצרה, אשר לאחריה אין ענידת העגיל כרוכה בכאב כלשהו.
במקרים נדירים מתפתחים זיהומים ודלקות, אשר מקורם עשוי להיות חיידקי, או רגישות למתכת ניקל הנמצאת לעיתים קרובות בסגסוגות המשמשות ליצירת תכשיטים, בייחוד עגילים זולים, אך לעיתים גם בזהב לבן.
ישנן תרבויות, כמו למשל שבט המורסי שבאפריקה, שממלאים את החור עצמו בעגיל, שעשוי לרוב מצלוחית חרס צבועה - כך שהעגיל לא מוצמד ולא תלוי אלא נראה כחלק מהתנוך.
עגילים קיימים מזה אלפי שנים ומוזכרים בתנ"ך.
ברוב המקרים, ובמיוחד בימינו, משמש העגיל כאביזר אופנתי, אך בעבר, ואף כיום בתרבויות מסוימות, שימש ומשמש העגיל גם לציון השתייכות חברתית, דתית או מקצועית.
במחזה הרומאי פוינולוס מזהה מילפיו, דובר הפיניקית, את חנא ועבדיו הקרתחדשתיים משום שהם "עונדים את טבעותיהם על אוזניהם".
מתרגם המחזה לאנגלית, הנרי ריליי , העיר שהקרתחדשתיים קיבלו את מנהג ענידת העגילים מהפיניקים ושאר הסורים (ביניהם היהודים).
דבר זה נסתר על ידי המקרא, המתאר את העברים בספר שופטים כמי שרואים את ענידת העגיל באוזן לגברים כמנהג מוזר ביותר, אשר מיוחס רק למדיינים שוכני המדבר.
שאול טשרניחובסקי, שבילדותו תלו הוריו עגיל על אוזנו, סגולה לאריכות ימים, סיפר: "ראיתי אך גברים מעטים בין הגויים, ובין היהודים עוד פחות מזה, יוצאים בעגיל.
הגבר לא קיבל מעולם עגיל בשתי אוזניו".
בתרבות המערבית המודרנית נחשבו העגילים במשך זמן רב לנחלתן הבלעדית של נשים.
החל משנות ה-60 התרבה בהדרגה מספרם של הגברים עונדי העגילים, אם כי מספרם עדיין נמוך בהרבה מזה של הנשים שעונדות עגילים.
בניגוד לנשים, גברים עונדי עגילים מעדיפים כמעט תמיד את ענידתו של עגיל באוזן אחת בלבד, וכן את ענידתם של עגילים צמודים (שאינם תלויים) או של עגילי חישוק.
עד תחילת שנות השבעים לא הייתה ענידת עגילים בקרב נשים נוהג נפוץ בישראל.
הספר "המצחיקה עם העגילים", למשל, של הסופרת יעל רוזמן שיצא בשנת 1967 מתאר ילדה עולה חדשה העונדת עגילים השונה מסביבתה.
גם בארצות הברית לא היה חירור אזניים נוהג נפוץ, ורוב העגילים הנענדים היו עגילי קליפס.
לקראת סוף שנות ה-70 גברה הפופולריות של חירור אוזני הנשים בארץ ובעולם לשם ענידת עגילים.
המצאת אקדח העגילים, המשמש לפעולת החירור, תרמה אף היא לעליה בתפוצת העגילים הדורשים חירור.
כיום, נשים רבות בישראל מחוררות את אזניהן לשם ענידת עגילים וכן גם גברים.
נשים רבות נהגות לחורר את תנוך אוזנן יותר מפעם אחת ולענוד מספר עגילים בכל אוזן.
יש העונדים עגילים בכל שאר חלקי האוזן, בעיקר בשוליה.
עגור סיבירי (שם מדעי: Grus leucogeranus) הקרוי גם עגור סיבירי לבן או עגור שלג הוא מין בסוג עגור.
מין זה מתרבה ברוסיה הארקטית וברפובליקת סאחה-יקוטיה.
העגור הסיבירי נודד למרחקים ארוכים.
האוכלוסייה המזרחית חורפת בנהר היאנגצה ואגם פו-יאנג בסין, האוכלוסייה המרכזית נדדה בעבר לפארק הלאומי קאולדאו, אך אוכלוסייה זו נכחדה, והאוכלוסייה המערבית בפרידונקנאר ואספהאן באיראן.
הוא מתרבה וחורף בביצות, שם הוא ניזון משורשים ופקעות של צמחים מימיים.
זהו עגור גדול ולבן, שיכול להגיע לאורך של 140 סנטימטרים ולמשקל של 10 קילוגרם.
הבוגרים לבנים, חוץ ממסכה אדומה כהה הנמתחת מהמקור אל מאחורי העין.
הרגליים הן בצבע צהוב איריס עד אדמדמות.
לפי הנתונים של איגוד השימור העולמי (IUCN) העגור הסיבירי נתון בסכנת הכחדה חמורה.
הסיבה העיקרית לכך היא שאתר החריפה בסין, המחזיק ב-95% מאזור זה, נתון לשינויים הידרולוגיים, הנגרמים בעיקר על ידי סכר שלושת הנקיקים.
האוכלוסייה בסין מוערכת בכ-2,000 פרטים.
עגור כתר אדום-לחיים (שם מדעי: Balearica pavonina) הוא עוף במשפחת העגוריים.
בעבר נקרא גם עגור קאפיר.
העגור מצוי בסוואנות היבשות באפריקה שמדרום לסהרה, אף על פי שהוא מקנן באזורים רטובים יותר.
מין זה מקורב מאוד לעגור כתר לבן-לחיים שמעדיף גם הוא בתי גידול רטובים יותר לחיפוש מזון, אלה הם מיני העגור היחידים אשר מקננים בעצים.
הרגל זה, הוא אחת הסיבות לכך שמיני עגור כתר, הקטנים יחסית, נחשבים דומים לאבותיהם של מיני העגורים החיים כיום.
כמו כל העגורים, עגור הכתר אדום-לחיים אוכל חרקים, זוחלים ויונקים קטנים.
הוא מצוי בסכנת הכחדה, בעיקר במערב.
הוא מאוים על ידי הרס בתי גידול.
עגלה היא אמצעי שינוע ללא יכולת הנעה עצמית, המיועד לגרירה על ידי אדם, בהמה, או רכב ממונע.
לעגלות יש בדרך כלל שניים עד ארבעה גלגלים והן מיועדת לנשיאת משאות כבדים ונוסעים.
עגלות הוזכרו עוד בספרות של העת העתיקה; הספר ההודי ריג ודה קובע כי האיש והאישה שווים כשני גלגלי העגלה.
העגלות הראשונות שימשו לנשיאת תבואה חקלאית, במשקל של כמה עשרות קילוגרמים, ונסחבו בידי האדם עצמו.
עם הזמן, בעלי חיים, כדוגמת סוסים, חמורים ואפילו כלבים שימשו כנושאי עגלות.
המילה עגלה במשמעותה העדכנית מופיעה במקרא כשיוסף שולח לאביו יעקב עגלות להביאו עם משפחתו למצרים, ועגלה המובילה את ארון הברית בחזרה מעיר הפלשתים עזה לשבט יהודה.
במילה עגלה יש את השורש עג"ל, מילה שבאכדית עתיקה ובשפות השמיות העתיקות פירושה עיגול או גלגל, ודומה לה עקל, עקלקל, ומעגל המקראיים (ייתכן שהאות קו"ף נהגתה כהגיית הגימ"ל כיום).
מילים בעלי שורש דומה היו קיימות בשפות הפיניקיות, בארמית, ונשתמרו גם בשפה הערבית (عقال עקאל).
כך גם בגרמנית קדומה ובשפה הקדם הודו-אירופאית, וועיל, ווגיל, או וועגיל, שהתגלגלו למילה wheel (הנכתבת ווהיל) וכן ובמילה wagon שבמקורה נהגתה ווגין בכל צורות המילה השתמר צליל גלגל המים הקדום.
כרכרה דו מושבית – עגלה שנמשכת על ידי אדם או בהמה, שימשה, בין השאר, להסעת נוסעים רמי-דרג.
עגלת נשיאה או עגלת משא – מיועדת לנשיאת חפצים כבדים או כמות רבה של חפצים.
משמשת בדרך כלל לנשיאה של תבואה, כדוגמת קש ומצרכי מזון.
עגלת תינוק – עגלה בעלת שלושה או ארבעה גלגלים המיועדת לסחיבת תינוק או שניים ('עגלה לתאומים').
עגלת קניות – עגלה המסופקת לצרכנים בחנויות, לרוב במרכולים, על ידי הנהלת החנות על מנת שיוכלו להעמיס עליה מצרכים ולהובילם.
מריצה – עגלה בעלת גלגל אחד המונעת על ידי אדם ומשמשת לנשיאת משאות למרחקים קצרים.
פלטפורמה (עגלה שטוחה) – מכילה רק משטח נשיאה, גלגלים וריתמות.
אין עליה מושבים, מעקות או כל דבר אחר.
עגור לבן-העורף (שם מדעי: Grus vipio) הוא מין עוף מהסוג עגור ממשפחת העגוריים.
זהו עוף גדול, אורכו נע בין 112–125 סנטימטרים, גובהו כ-130 סנטימטרים ומשקלו 5.6 קילוגרם.
הוא בעל רגליים ורדרדות, צוואר מפוספס באפור ולבן, ונקודת עור אדומה בפנים.
אזורי ההזדווגות של העגור לבן-העורף הם בצפון-מזרח מונגוליה, צפון-מזרח סין, ואזורים סמוכים בדרום-מזרח רוסיה, היכן שמתנהלת תוכנית בשמורת הטבע קינגאנסקי לגידול ביצים של העוף הזה מגני חיות מארצות הברית במטרה להביא לגידול האוכלוסייה.
קבוצות שונות של הציפור נודדות בחורף לנהר יאנגצה, האזור המפורז הקוריאני, וקיושו ביפן.
הם גם מגיעים לקזחסטן וטאיוואן.
תזונתו של העגור לבן-העורף מורכבת בעיקר מחרקים, זרעים, שורשים, צמחים, וחיות קטנות.
בשל הרס בתי גידול מתמשך וציד לא מבוקר בכמה אזורים, העגור לבן-העורף מסווג כ"פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי.
הוא רשום בנספח הראשון ובשני ב-CITES.
עגור שחור-הצוואר (שם מדעי: Grus nigricollis, ידוע גם כעגור טיבטי) הוא מין בגודל בינוני של עגור מהסוג Grus.
זהו עגור לבנבן-אפור עם ראש שחור, נקודת כתר אדומה על הראש, נקודת עור לבנה באחורי עיניו.
העגורים שחורי-הצוואר ניזונים מפקעות גומאיים, שורשי צמחים, שלשולים, חרקים וחסרי חוליות אחרים.
הם ניזונים לעיתים גם משעורה, שיבולת-שועל וכוסמת, ועלולים לפעמים גם לאכול תפוחי אדמה, גזרים ולפתות שהם חופרים מהקרקע.
העגורים שחורי-הצוואר מחפשים את מזונם על הקרקע בקבוצות קטנות, בדרך כלל כשאחד מהפרטים משמש כזקיף.
חיפוש המזון לוקח כ-75% מזמנם של העגורים, כשזמני השיא מתרחשים מוקדם בבוקר ובאחר-הצהריים המאוחרים; בחיפושים אלה העגורים יכולים לעבור מרחק של קילומטרים ספורים ביום.
האוכלוסייה המוערכת של המין היא בין 8,800 ל-11,000 פרטים.
האיום העיקרי להישרדותו הוא אובדן בתי הגידול שלו.
גם פתיחת עמק לדאק לתיירים השפיעה על אוכלוסיית המין ישירות.
העגור שחור-הצוואר מוגן בסין, הודו ובהוטן.
העגור שחור-הצוואר מסווג כפגיע על ידי איגוד השימור העולמי ורשום בנספח הראשון והשני באמנת וושינגטון.
עגור כתר לבן-לחיים (שם מדעי: Balearica regulorum) הוא עוף במשפחת העגוריים.
תפוצתו בסוואנות היבשות באפריקה שמדרום לסהרה, אך מקנן באזורים לחים יותר.
גובהו של פריט בוגר הוא כ-1 מטר ומשקלו כ-3.5 ק"ג.
כפי שמרמז שמו, רוב נוצותיו בצבע אפור.
עגור כתר זה היא הציפור הלאומית של אוגנדה ומופיע בסמל ובדגל אוגנדה.
עגור זה, לצד עגור כתר אדום-לחיים, הוא היחיד ממשפחת העגוריים שיכול לשהות על ענפים בזכות אצבע אחורית ארוכה שמאפשרת לו לאחוז בענף.
כמו כל העגורים, עגור הכתר השחור אוכל חרקים, זוחלים ויונקים קטנים.
עגור כתר לבן-לחיים מזרח אפריקאי (שם מדעי: Balearica regulorum gibbericeps) תפוצתו ממזרח לקונגו דרך אוגנדה וקניה ועד למזרח דרום אפריקה.
לעגור זה שטח גדול יותר מתת המין השני של עור חשוף בצבע אדום בתחתית הראש.
עגור כתר לבן-לחיים דרום אפריקאי (שם מדעי: Balearica regulorum regulorum) תפוצתו מאנגולה ועד לדרום דרום אפריקה.
החיזור מתבצע על ידי השמעת קולות שנוצרים מניפוח השק שנמצא במעלה הגרון.
הצפירה שנשמעת שונה מהקולות שעושים שאר מיני העגורים.
הקן הוא פלטפורמה של עשבים וצמחים שנמצאים בצמחייה הגבוהה שבסביבת מקווי מים.
הנקבה מטילה בין 2 לבין 5 ביצים, כאשר הדגירה מתבצעת על ידי שני הזוויגים ונמשכת 28–31 ימים.
הגוזלים שנולדים עפים מהקן בין 56 לבין מאה ימים לאחר ההטלה.
עגור כתר (שם מדעי: Balearica) הוא סוג של עוף ממשפחת העגוריים.
כיום, תפוצת עגורים אלו הוא באפריקה שמדרום לסהרה.
כמו סוג העגורים גם עגור הכתר אוכל חרקים, זוחלים ויונקים קטנים.
עגל הזהב הוא רומן סאטירי מפורסם של שני הסופרים הסובייטים אילף ופטרוב, שיצא לאור בשנת 1931. הדמות הראשית בעלילה היא אוסטפ בנדר, שהופיעה כבר ברומן הקודם של המחברים הנקרא "שנים עשר כיסאות".
השם מרמז על עגל הזהב התנ"כי.
ב-1968 יצא סרט שחור לבן המבוסס על העלילה וב-2008 שודרה סדרת טלוויזיה בת 8 חלקים המבוססת אף היא על הספר.
אוסטפ בנדר, 'הקומבינטור הגדול' קם לחיים, לאחר ששרד איכשהו את הרצחו בספר הקודם.
קורייקו חי בצ'רנומורסק כרואה חשבון במשרד ממשלתי והוא שומר לו סליק גדול של כסף בתוך מזוודה ומחכה לנפילת הממשלה הסובייטית כדי שיוכל להשתמש בו סוף סוף.
יחד עם עוד שני פושעים 'קלים' ונהג מונית נאיבי ותמים בנדר מתחיל לאסוף את כל המידע שהוא יכול להשיג על פעילותו של קורייקו.
קורייקו מנסה לברוח, אבל בסופו של דבר הוא נלכד על ידם בטורקסטן, על מסילת הרכבת טורקסיב שאך זה עתה נבנתה.
שם בנדר סוחט ממינו מיליון רובל.
בנדר מוצא את עצמו לפתע עשיר, אך אז מתגלה הבעיה החמורה: הכיצד אפשר להיות מיליונר במדינה בה אין אפילו מיליונר חוקי אחד?
שום דבר מחלומות המיליונר שלו לא יכול לצאת אל הפועל.
מתוסכל מחלומותיו שנכזבו הוא אפילו מחליט לתרום את כל כספו באופן אנונימי למשרד האוצר, אבל בסוף משנה את דעתו.
הוא ממיר את הכסף בזהב ותכשיטים ומסה לחצות את הגבול הרומני.
אולם אז הוא נשדד על ידי משמר הגבול הרומני שמשאיר אותו רק עם מדליית מסדר גיזת הזהב.
זהו ספר נוכלים טיפוסי שבו שם בנדר לצחוק את המשטר החברתי הסובייטי.
בתחילת הספר הוא מצהיר, "בשנה הראשונה התגלעו חילוקי דעות ביני לבין השלטון הסובייטי.
השלטון הסובייטי רוצה לבנות סוציאליזם, אני לא.
בשנים 1949 - 1956 הפצת הספר בברית המועצות נאסרה מסיבות אידאולוגיות.
עותקים שלו סולקו מחנויות ומספריות ציבוריות.
לאחר שנת 1956 ניתן אישור להפיץ את הספר שוב, אך רק בגרסתו המצונזרת.
הגרסה המלאה יצאה לאור ברוסיה רק בשנת 1994.
אוסטפ בנדר - הדמות הראשית.
שורה בלגנוב - "הבן" השני של ליטננט שמידט.
מיכאל פניקובסקי - "הבן" השלישי של ליטננט שמידט.
אדם קוזלביץ' - נהג מונית.
"עגילי דמאר" הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי שנכתב כמחווה לזמרת שושנה דמארי לאחר שזכתה בפרס ישראל לזמר עברי בשנת 1988.
השיר "עגילי דמאר" נכתב כמחווה לשושנה דמארי לאחר פרסום דבר זכייתה בפרס ישראל לזמר עברי בשנת 1988.
הזמרת ירדנה ארזי הייתה אז בשיא פופולריותה בישראל ונבחרה שוב ושוב כזמרת השנה.
באותם ימים הייתה בעיצומן של הקלטות לאלבומה התשיעי "עוד יום אחד" ובעצת יועצה האמנותי גברי מזור פנתה אל מחברי השיר דודו ברק ויאיר קלינגר והזמינה אותו במיוחד.
השיר בוצע במעמד הטקס בתיאטרון ירושלים, בליווי המוזיקאי יאיר רוזנבלום.
הייתה זו הפעם הראשונה בה נערך חלק אמנותי במהלך הטקס.
דמארי קיבלה את השיר בהתרגשות רבה והשתיים אף נפגשו ביוזמת ידיעות אחרונות.
לימים, ביצעה ארזי את השיר לכבוד דמארי בתוכנית מחווה של הערוץ הראשון לכל זוכי פרס ישראל לזמר עברי.
השיר אף בוצע במהלך טקס האשכבה לדמארי שנערך בתיאטרון הקאמרי ב-17 בפברואר 2006, שלושה ימים אחרי פטירתה ובטרם יצא מסע הלוויה.
בהמשך בוצע השיר בשורה של ערבים לזכרה ובהם גם בפארק הירקון בתל אביב ובמופע יום העצמאות ה-59 ששודר בערוץ הראשון.
14 שבועות שהה השיר במצעדי הפזמונים השבועיים מהם שלושה שבועות בפסגה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי 1988 הגיע השיר למקום ה-3 וארזי נבחרה בפעם הרביעית כזמרת השנה.
ארבעה משירי האלבום "עוד יום אחד" הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד ו"עגילי דמאר" היה הגבוה מביניהם.
עֶגְלָה אֵשֶׁת דָּוִד היא דמות מקראית, מנשות דוד המלך ואמו של יִתְרְעָם, בנו השישי של דוד והאחרון מבניו שנולדו בחברון.
עגלה מופיעה פעמיים במקרא, ברשימת בני דוד שנולדו בעת מלכותו בחברון.
עגלה היא היחידה מנשות דוד המנויות ברשימה זו המכונה "אֵשֶׁת דָּוִד", או "אִשְׁתּוֹ".
ניתן לשער שזו הייתה אחת מנשות דוד העיקריות וזאת לפי סדר הכתיבה המופיע במקרא לדוגמה: : בְּנֵי רָחֵל, אֵשֶׁת יַעֲקֹב, יוֹסֵף וּבִנְיָמִן, גם שם הכינוי "אֵשֶׁת יַעֲקֹב" מציין את חשיבותה של רחל בעיני יעקב.
כדמויות רבות במקרא שנקראו על שם חיות, גם עגלה נקראה כנראה על שם עגל.
לדעת חז"ל עגלה היא מיכל בת שאול.
ייתכן שדרשה זו נסמכת על הכינוי "אשת דוד" הרומז שהיא אשתו הראשונה והחשובה.
"אמר רב: עגלה זו מיכל.
יהודה קיל בפירוש דעת מקרא מתבסס על חז"ל בזיהוי עגלה כמיכל: "ולפי שהייתה ראשונה יעודה לו, ועוד הייתה בת מלך".
חז"ל אף פירשו את שמה של מיכל במדרש הבא: "כי הייתה ממלטת את דוד מן הבית, לכן קורא את מיכל עגלה, שלא הייתה עליה עול אביה אלא קינטרה אותו".
במדרש שמואל ניתן הסבר אחר מדוע נקראה מיכל, עגלה : "למה נקראה מיכל, עגלה?
על שפעתה (געתה) לפני אביה ואמר לו 'אבא, לא היה לך להשיאני לאדם בעולם, אלא לליסטים שלך השיאתני?
שלף חרבו עלי ואמר לי: אם אין את מבריחה אותי, הריני ממיתך".
זיהוי זה מוקשה, מכיוון שבמקרא מובא לאחר שמסופר שמיכל בזה לדוד בעת שרקד לפני ארון הקודש, שלמיכל לא היו ילדים "עד יום מותה".
האמורא רב חסדא פירש שאין "עד" בכלל, ויתרעם נולד ביום מותה; התלמוד דוחה בסתם פירוש זה, מכיוון שיתרעם נולד כשדוד עדיין היה בחברון, ומתרץ שלמיכל לא נולדו ילדים רק החל מהעלאת הארון לירושלים עליה מדובר שם.
רבי יעקב ריישר פירש שיתרעם נולד למיכל לאחר ששבה אל דוד מפלטי בן ליש ונחשדה כסוטה, ובהתאם להבטחת התורה כי אשה הנחשדת כסוטה ונמצאת טהורה תזכה לולד.
רד"ק בפרשנות ל מפרש שלושה פירושים שונים אחד מהם הוא שעגלה הייתה מקודם אשתו של שאול, ונישואיה לדוד הם הרמוזים בנבואה "ואתנה לך את נשי אדוניך": כך מפרש גם הרלב"ג שם.
לפרשנות נוספת, עגלה לא באה ממעמד בכיר, ומסיבה זו לא מצינו שיתרעם נאבק לרשת את מלכות דוד.
מספר חוקרים טוענים כי היה בתחילה היה כתוב בפסוק שמו של בעלה הראשון, כשם שכתוב באותה רשימה "אביגיל אשת נבל הכרמלי", ולאחר מכן שמו הוחלף בדוד.
חוקר המקרא שמואל אברמסקי סובר כי כינוי זה בא רק לסיים את רשימת הנשים בהדגשה.
כאמו, גם יתרעם מוזכר רק ברשימת בני דוד שנולדו בחברון.
שמו מורכב מהמילים "יתר" (מלשון יתרון) ו"עם", ומשמעו כנראה 'העם הוא נעלה (על אחרים)'.
שם זה הוא שם תיאופורי.
יש הסוברים שייתכן והשם יתרו הוא קיצור של השם יתרעם.
יסוד השם - יתר, ידוע משמות שמים-מערביים.
עגלה 34 היא עגלה שנשאה ציוד לפינוי מוקשים בחיל השריון הישראלי, בדרך כלל מוקשים נגד טנקים.
הפעלת המערכת יצרה נתיב בטוח למעבר רכב קרבי משוריין באורך של 100 מטר וברוחב של כ-12 מטר.
העגלה נגררה על ידי טנק, בדרך כלל טנק עם מגוב או מגוב נוכרי לפילוס מוקשים בשדה מוקשים.
בתוך העגלה היה שרשור של מטענים בצורת שרוול בד שבתוכו מטעני חנ"ם המחוברים זה לזה או טורפדו בנגלור עוצמתיים יותר המיועדים לפיצוץ מוקשים נגד טנקים.
הטנק היה מפלס את דרכו בשדה המוקשים והמטענים נפרסו מאחורי העגלה.
אחרי שהמטענים נפרסו לאורך שדה המוקשים, המפעיל היה מנתק את השרשרת מהעגלה בעזרת כפתור ולאחר מכן מפוצץ את שרשרת המטענים.
הפיצוץ היה פותח נתיב מעבר נקי ממוקשים בשדה המוקשים, רחב דיו למעבר טנקים.
עקרון הפעולה היה דומה מאוד לצפע שריון רק שבמקום שרשרת מוקשים הנורה על ידי טיל השרשרת הייתה נגררת על ידי טנק.
עגור קנדי (שם מדעי: Grus canadensis) הוא מין של עגור גדול יחסית מהסוג עגור, שמצוי בצפון אמריקה ובקצה צפון-מזרח סיביר.
שמו האנגלי של העגור (Sandhill Crane) מתייחס לאחד מבתי הגידול שלו - המישורים של אזור סנדהיל בנברסקה, באזור המישורים הגדולים.
סביבה זו היא תחנת המנוחה העיקרית של תת-המין השלט Grus canadensis canadensis.
כ-450,000 פרטים ממין זה נודדים דרך האזור כל שנה.
רוב גופם של עגורים בוגרים אפור.
לקראת עונת הרבייה, במיוחד אצל פרטים נודדים, הצבע משתנה לדמוי אוכרה.
אורכם של העגורים משתנה מתת-מין לתת-מין; אורכם הממוצע הוא 80-122 ס"מ.
הזכרים גדולים יותר מהנקבות, אך זהים במראם.
משקלו הממוצע של זכר הוא 4.57 ק"ג, ומשקלה הממוצע של נקבה הוא 4.02 ק"ג.
העגור הקנדי הוא עוף חברתי, שחי בקבוצות משפחתיות או בזוגות.
במהלך הנדידה ובמשך החורף מתקבצים העגורים ב"קבוצות הישרדות" שעשויות לכלול עד כ-10,000 פרטים.
כל הפרטים בקבוצה מלקטים מזון יחד וישנים ביחד.
תזונתם של העגורים הקנדיים מורכבת בעיקר מצמחים, אך הם עשויים לאכול סוגי מזון שונים, לפי זמינותם.
לעיתים הם משלימים את תזונתם גם בפירות יער, יונקים קטנים, חרקים, חלזונות, זוחלים ודו-חיים.
עונת הרבייה נמשכת בין דצמבר לאוגוסט באוכלוסיות שאינן נודדות, ומתחילה באפריל או מאי באוכלוסיות הנודדות.
בני הזוג מבצעים "ריקוד" חיזור, שבמהלכו הם קופצים, בכנפיים פרושות, ומשמיעים צלילים ייחודיים.
הקן מוקם בצמחיית ביצה, או על עשב ליד מים רדודים.
הנקבה מטילה 2 ביצים (לעיתים רחוקות 1 או 3) חומות-סגלגלות עם כתמים אדומים.
בני הזוג מאכילים את הגוזלים בתכיפות הולכת ויורדת, עד הגיעם לבגרות בגיל 9-10 חודשים.
עגיל בזין הוא סרט תיעודי משנת 1993, בבימויו של ארן פטינקין.
הסרט עוקב אחר אבי בן-אליהו, ג'יגולו אילתי המעביר את זמנו בחיזורים אחר תיירות בחופי אילת במטרה להשיג יחסי מין מזדמנים, לעיתים תמורת תשלום או טובות הנאה חומריות אחרות.
מקור שמו של הסרט בפירסינג שבאיבר מינו של בן-אליהו.
כך תיאר העיתונאי שי פוגלמן את דמותו של בן-אליהו בסרט:
הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה, ובהמשך שודר ביום השידורים הראשון של ערוץ 2, ב-4 בנובמבר 1993. מנכ"ל טלעד, עוזי פלד, הסביר את הבחירה בסרט כחלק מניסיון להציג לוח שידורים המייצג תפיסות מנוגדות לאלו של הערוץ הראשון.
ואולם, לא הכל סברו שבחירה זו ראויה.
שר החינוך, אמנון רובינשטיין, שכשר התקשורת פעל להקמתו של ערוץ 2, פנה לפלד ואמר לו שאם בשביל "עגיל בזין" הקימו את ערוץ 2, מוטב לו לא היה מוקם הערוץ.
מבקר הקולנוע מאיר שניצר כינה אותו "סרט רע ביותר" ו"סר טעם".
עגור כרבולתי (שם מדעי: Bugeranus carunculatus) הוא מין של עגור גדול, שמצוי באפריקה שמדרום לסהרה.
זהו מין יחיד בסוגו (Bugeranus), אם כי הוא לעיתים מסווג בסוג עגור (Grus).
זהו מין העגור האפריקני הגדול ביותר, ומין העגור השני בגודלו בעולם, אחרי עגור אדום-ראש.
הזכרים גדולים מעט מהנקבות: משקל הנקבות כ-6.4 עד 7.9 ק"ג, לעומת משקל הזכרים: כ-7.5 עד 9 ק"ג.
הכיפה שחורה, אך שאר הראש, הצוואר ודלדולי העור המנוצים (שיוצאים מהחלק העליון של הגרון) לבנים.
שאר הגוף (בין השאר החזה, הבטן והזנב) שחור.
צבע גופם של פרטים צעירים הוא חום-צהבהב, ודלדול העור שלהם בולט פחות.
לעגורים הכרבולתיים יש הרגלי נדידה, אך הם לא ידועים.
קרוב לוודאי שהם נודדים בעיקר בגלל כמות המים הזמינה באזור המחיה שלהם, ופחות בגלל שינויים עונתיים בטמפרטורה.
לאחר שיטפון באזור מסוים, העגורים עשויים להתקבץ בו - מפרטים בודדים לכ-3,000 פרטים.
כך שלעגורים אין הרגלי נדידה קבועים, אלא היא מתרחשת באופן אופורטוניסטי.
העגור הכרבולתי הוא מין חברתי: מחוץ לעונת הרבייה, העגורים מתקבצים ללהקות של כ-10 פרטים או יותר בדרך כלל, או אף 89 פרטים.
לא נצפתה מעולם טריפה של בוגר ממין זה.
גודלו של העגור מונע ממנו להיות לטרף קל.
עם זאת, תנים טורפים לעיתים גוזלים.
העגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3-8 שנים.
עונת הרבייה מתרחשת בדרך כלל בסמוך לחודש אפריל.
הקנים הם בדרך כלל ערימות עשב שנבנות בסמוך לביצות, אם כי העגורים עשויים להשתמש בקנים ישנים של אווזים.
הנקבה מטילה 1-2 ביצים כ-3 שבועות לאחר בניית הקן.
הגוזלים בוקעים לאחר 33-36 ימים, ופורחים מהקן בגיל 90-130 ימים.
עגור לבן טיבטי (בסינית: 白鶴派, לאמה פאי - 喇嘛派) היא אמנות לחימה טיבטית-סינית שפותחה על פי האגדה בשנת 1426 על ידי למה או דאט טו, ומקורה על פי מיתולוגיה זו עוד בהודו, בשלהי 2500 לפנה"ס.
לעיתים היא נחשבת חלק ממשפחת הוו-שו.
מקור השיטה לעגור לבן החלה על פי המיתולוגיה - בשלהי שנות ה-2500 לפנה"ס, בהודו שם נקראה בשם: "סימהנאדה וואג'ראמוקטי" על ידי אלם של ההודים - אינדרה.
אינדרה העביר את השיטה לתלמידיו ולצאצאיו.
בשנת 100 לספירה - החלו זרמי ההוואג'ראמוקטי (ההינדי והבודהיסטי), לחדור למנזר פוטאלה בטיבט.
חדירת ההוואג'ראמוקטי נעשתה לפני שהבודהיזם הטאנטרי נכנס לטיבט (במאה ה-8 על ידי הגורו רינצ'ופה פדמהסמבהאווה).
בשנת 700 - לאמה קונג קוט - היה דורג'ה דרולו, מהזרם הטנטרי של השיטה.
תלמידו של קונט קוט היה לאמה או-דאט-טו.
או-דאט-טו נולד בשנת 1365 במחוז יואה שו, בפרובינציית שנחאי בסין לשבט נוודים אתני מבני ההאן, הנדד באזור רוסיה, מונגוליה, סין וטיבט.
הוא התייתם בגיל צעיר ונשלח למנזר פוטלה.
שם הפך או-דאט-טו לחבר בבית הספר קג'יו, של הדוב-דוב.
הדוב-דוב היו נזירים לוחמים ששמשו כשומרי הראש של דלאי לאמה.
האומנות אותה למד או-דאט-טו הייתה הסימהאנאדה וואג'ראמוקטי.
בנוסף למד את אומנות הדינאה (היאבקות) מאדם זקן בשם טס לאי אשר שהה באותם ימים בפוטלה.
ביום מן הימים החליט לפרוש להרים למשך 15 שנים.
הוא עלה להר שכיוונו היה אפריקה.
על הר זה, ליד בריכת מים, או-דאט-טו השלים את לימודיו מהמנזר.
האגדה מספרת כי באחד הימים שמע קריאה של עגור לבן.
הוא איבד את ריכוזו והפנה מבטו אל העגור.
בעוד העגור שתה מים מהבריכה התפרץ מהיער קוף לבן ותקף אותו.
הקוף ניסה לאחוז בכנפי העגור, שבתגובה לכך העגור חמק לצדדים, נפנף בכנפיו, שרט בציפורני רגליו וניקר במקורו.
או-דאט-טו ציפה כי הקוף יהרוג את העגור, אך דווקא הקוף הראה סימני עייפות.
העגור ניצל זאת, וניקר במהירות את הקוף בעינו, שכתגובה, צרח וברח אל היער ממנו בא.
באחד הימים הותקף או-דאט-טו על ידי חבורת בוזזים וללא מאמץ הביסם.
מתוך כך הבין כי השתמש בתנועות העגור והקוף, והחל לבנות אמנות לחימה חדשה.
אומנות זו התבססה על הסיבובים המהירים, התפיסות, הרקיעות, והצעדים של הקוף, יחד עם הרכות, החמקמקות, ההטעיות, והטכניקות החכמות של העגור.
לאחר שהשלים אותה בשנת 1426, הוא קרא לה בשם פוטאלה סנגווא מוואה – סגנון שאגת האריה מארמון פוטאלה (או סגנון שאגת האריה הטיבטי).
תלמידו ויורשו של אה דאט טו הוא למה דו לו קטאן, שהוסיף אלמנטים ללוחמה וקרא לה "עגור לבן מצפון טיבט".
לקראת סוף המאה ה-19, הגיעה לדרום סין תלמידו של ג'יק בולו קטוטו (דור תשיעי), הלמה סינג-לונג לואו-צ'אנג וארבעה מתלמידיו.
הוא שהה עימם במנזר "ענן הברכות", ולימד את שומרי הראש של הקיסר את אומנותו.
הוא ה'למה' הראשון שהביא את שאגת האריה לדרום סין, במחוז קנטון, בשנת 1860.
עם השנים התרחק סינג-לונג מהפוליטיקה והחל להתחבר עם נזירים סיניים, ביניהם ממנזר שאולין.
הוא למד מעט מאוד מהם את שיטת שאגת האריה במלואה וזו נודעה בקרבם בתור – למה פאי (שיטת הלאמה).
מתוך כך קיבל על עצמו לואו-צ'אנג את העם הסיני, ומדורו נקראה השיטה בתוך שאר זרמי ה"גונג פו".
בתקופה זו עגור לבן החלה לקבל גם אלמנטים סיניים כגון, בעיטות גבוהות, מתודות תנועה נוספות ונוצרו תבניות נוספות עם מאפיינים מקומיים.
לאורך השנים קיבל סינג לונג גם כמה תלמידים שאינם נזירים, ביניהם, צ'ו צ'י-יו (Chu Chi-Yu), וונג לאם-הוי (Wong Lam-Hoy), וונג יאן-לם (Wong Yan-Lam).
צ'ו צ'י-יו שהיה בכיר תלמידיו, אף לימד את שני האחרים לאחר מותו של סינג לונג ונחשב לדור לפניהם במורשת.
תלמידו הנודע ביותר של וונג לאם-הוי היה ממ סיו-צ'אנג (Ng Siu Chung), מייסדה של שיטת ה"פאק הוק פאי" (Pak Hok Pai), בעגור לבן הטיבטי, הוא היה הראשון אשר פתח את השיטה לציבור הרחב ולימד עשרות תלמידים.
בתחילת דרכו הספיק גם להיות תלמיד של סינג לונג, ולמד גם מצ'ו צ'י-יו.
בין תלמידיו הידועים היה צ'ן האק-פו (Chan Hak-Fu) ואה ווינג-נינג (Au Wing-Ning) צ'ן האק-פו היה מורו של טון פאי-צ'אן (Ton Fai-Chan) וגם של ג'אנג קאו-ווא (Cheung Kwok-Wha), ג'אנג קאו-ווא בעיקר למד מאה ווינג-נינג.
כעיקרון האמנות מבוססת על קרבות בטווח ארוך, התחמקויות ופחות עצירות.
היא חוסכת זמן יקר בהתקפתה: בשעה שהיריב תוקף, הלוחם מתקיף במכה אחת במקום לעצור ואז להתקיף.
כמו כן האמנות בעקרונותיה רוצה לחסוך מהלוחם התקפות שווא.
אם אין ברירה - אז להתקיף ובעוצמה.
למשל בכוח האגרוף ה'ארוך' הידוע בכוחו בשיטות הקונג פו, - ובעיקר בעגור לבן.
א' ממאפייני לוחם העגור הוא להסתובב סביב היריב או לצדדיו.
שיטת העגור לבן נחשבת קשה ללמידה ודורשת זמן וסבלנות על מנת לשלוט בה.
ייחודה הוא שהיא מערבת ט'אי צ'י טיבטי, צ'י קונג ומדיטציה.
עמידות והליכות - לבניית בסיס חזק, ליציבות ולתנועה.
תבניות בסיסיות: לבניית כוח וקואורדינציה.
כלי נשק (סיניים): מקל ארוך, חנית, חרב רחבה, חרב פיפיות, חרב גנרל קוואן, חרבות פרפר, חותך רגלי סוסים ועוד.
קרבות מגע מלא: שיעורי לחימה וקרבות מגע מלא.
עגלה ופר שחור (בהולנדית: Kar met zwarte os) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1884. הציור נחשב כאחת מהיצירות המוקדמות החשובות ביותר של הצייר.
היצירה נוצרה בנונן לפני המעבר של ואן גוך לדרום צרפת.
בציור נעשה שימוש בצבעים כהים המעוררים תחושת אי שקט.
כמו כן, הפר והעגלה נראים 'תשושים', מה שמוסיף לאלמנט הקודר ביצירה.
מומחים טענו כי ביצירה זו מומחשות הטכניקות של ואן גוך כצייר וייחודיותו האמנותית.
היצירה הייתה שייכת למשפחה שרכשה אותה ב-1950. ב-2007 היא נתרמה על ידם למוזיאון האמנות בפורטלנד, והיא נחשבת כאחת התרומות בעלות השווי הגבוה ביותר למוזיאון.
בשנת 2010, הציור עבר בדיקות טומוגרפיה ממוחשבת וסקירת קרני רנטגן כדי ללמוד על שיטות הציור של ואן גוך.
בבדיקות התגלתה ציפור מתעופפת שנמחקה בשלב מסוים.
ואן גוך צייר יצירה דומה הנקראת "עגלה ופר אדום-לבן", והיא מוצגת במוזיאון קרולר-מילר שבהולנד.
עגילי זהב הוא סרט ריגול רומנטי אמריקאי משנת 1947, בבימויו של מיטשל לייסן, עם ריי מילנד ומרלן דיטריך בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "עגילי זהב" של יולן פלדש (1945).
הסיפור היא על סוכן בריטי בגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה שנעצר ונחקר בידי האס אס בורח מהמעצר ובעזרת צועניה הונגרית, מצליח לברוח מגרמניה.
הוא מסופר בסרט בצורת פלשבק.
ויקטור יאנג הלחין את פסקול הסרט ששזור בנעימות הונגריות המוכרות מהרפסודיה ההונגרית של פרנץ ליסט ושל ינה הובאי.
השיר "עגילי זהב" המושר בסרט על ידי ראש הצוענים, הפך ללהיט בקולה של פגי לי וזכה לביצועים רבים של בינג קרוסבי, דינה שור, וילי נלסון, נינה סימון, בובי דארין, פרנק סינטרה ריי קוניף ועוד.
סתיו 1946, במבואה של מלון בלונדון מקבל מייג'ור ג'נרל ראלף דניסון, מעטפה ובה זוג עגילי זהב הוא מתרגש ומקרב אותם לאזניו.
במבואה מתבונן בו עיתונאי אמריקאי בשם קוונטין ריינולדס (בתפקיד עצמו) ומתפלא על כך.
לאחר מספר שעות שניהם מוצאים את עצמם בטיסה לפריז ולשאלתו של ריינולדס על העגילים מתחיל ראלף לגלות את סיפורו.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא היה בשליחות חשאית בגרמניה ביחד עם צ'ארלס בירד (ברוס לסטר) כדי להגיע לפרופסור אוטו קרוסיג (ריינהולד שונצל), אנטי נאצי בחשאי שהמציא נוסחה לגז מסוכן.
הם נתפסו, הושמו בתא מעצר של האס אס ונחקרו על ידי איש הגסטפו הוף (דניס הואי).
לילה אחד הם התגברו על השומרים והצליחו להימלט בבגדי אס אס הם נפרדו וקבעו להיפגש בנקודה מסוימת ליד פרייבורג.
ראלף המשיך לבד ביער ונתקל בצועניה לידיה (מרלן דיטריך) ששכנעה אותו להתחפש לצועני עם עור שחום ועגילי זהב נעוצים בתנוכי אזניו.
בצורה זו הם מתחמקים מהגרמנים המחפשים אחריו כשהם מתנהלים בעגלה רתומה לסוס וראלף נראה כמו צועני מלידה.
לידיה מביאה אותו לשבט הצועני שלה שם הוא נאבק בראש השבט זולטן (מורבין וי) ומנצח אותו.
לאחר מכן שר זולטן את "עגילי זהב".
הם ממשיכים לנקודת המפגש ורואים שבירד נתפס והוף מנסה לחקור אותו על ידי שרפה וגרימת כוויות ראלף יורה והורג אותם אך בירד מת.
הם ממשיכים לבית קרוסיק שמלא באנשי צבא נאצים שצוהלים לשמע הכרזת היטלר על הפלישה לפולין.
ראלף משכנע את הפרופסור לתת לו את הנוסחה ולידיה עוזרת לו לברוח ולחצות את הריין לשווייץ הוא נפרד ממנה ומחזיר לה את העגילים.
כעת, לאחר שנחת בפריז, ממשיך ראלף למקום משם נפרד מלידיה, מוצא אותה עם העגלה והסוס ושניהם ממשיכים הלאה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותריי מילנדראלף דניסטוןדניסטוןמרלן דיטריךלידיהצועניהברוס לסטרצ'ארלס בירדסוכן בריטימורבין ויזולטןראש שבט צועניריינהולד שונצלפרופסור קרוסיגכימאי גרמניקוונטין ריינולדסבתפקיד עצמועיתונאי אמריקאידניס הואיהוףחוקר גסטפו
עגורן נייד או מנוף נייד הוא עגורן כבד המותקן על גבי משאית כבדה, ותפקידו להניף משא כבד באתרי בנייה, עבודות תשתית (כגון בניית גשרים), מחצבות וכן משמש להקמת עגורני צריח באתרי בנייה.
לעגורנים כאלו יש כושר הנפה של כמה עשרות עד כמה מאות טונות, ובגדולים שבהם אפילו 1000 טונות ומעלה.
העגורן הנייד מורכב לרוב על גבי משאית כבדה בעלת מספר רב של גלגלים גדולים (לרוב 10), מאחר שהוא גדול מאוד וכבד (יותר מ-15 טונות), ויש לפזר את משקלו הרב על פני הכביש.
מנוף כזה מסומן כ-AT, קיצור של All-Terrain, "כל-שטח".
יש גם עגורנים ניידים שנעים על גבי זחלים, והם מיועדים בעיקר לאתרי עבודה שבהם אין דרכים סלולות ולא מורשים לנוע על כבישים.
מנוף כזה מסומן כ-RT, קיצור של Rough-Terrain, "שטח מחוספס".
בנוסף, המרכב כולל חצובות (רגליים מייצבות) ומשטח למשקולות שמונעות מהעגורן להתהפך.
תא המפעיל של המנוף לרוב נפרד מתא הנהג של המשאית, על מנת להקנות ראות מקסימלית הן בתפעול העגורן והן בנהיגה בכביש.
העגורן עצמו מורכב מזרוע טלסקופית (Boom) שנפתחת לאורך של כמה עשרות מטרים.
בקצה יש כבל חזק עם וו המחובר למערכת גלגלות.
עגורנים כבדים יותר כוללים גם תורן נוסף, שמתחבר למשקולת כבדה ומטרתו לאזן את הכלי, לתמוך בזרוע ההנפה הראשית ולמנוע מהעגורן להתהפך בגלל משא כבד מידי.
פריקה והעמסה של משאיות וסמי-טריילרים, כולל משא כבד ומטען חריג.
הנפת קורות בטון, הקמת גשרים.
הקמת עגורני צריח באתרי בנייה.
בישראל מפעילות העגורנים הניידים הגדולות ביותר הן קבוצת תעבורה ומנופי אבי.
עגל אורלוב, או עגל הנסיך אורלוב, או בשר עגל אורלוב היא מנה מהמאה ה-19 של המטבח הצרפתי, אשר נוצרה על ידי השף הצרפתי Urbain Dubois בשרותו של הנסיך אורלוב, לשעבר שגריר רוסיה בצרפת.
המנה מורכבת מנתח בשר עגל מאודה-צלוי, פרוס דק, ממולא בשכבה דקה של פטריות קצוצות דק שנקרא דיקסל (פירושו קישוט או מלית העשויים במיוחד מפטריות מוקפצות קצוצות דק) ובצל (כמו סוביז שהוא רוטב על בסיס בשמל המכיל בצל מסונן או טחון) בין הפרוסות, ואז מורכבת מחדש בצורה המקורית.
לאחר מכן היא מכוסה ברוטב מורניי (רוטב בשאמל עם גבינה) ומושחם בתנור.
מנות דומות פופולריות כיום ברוסיה, שם הן בדרך כלל נקראות בשר בסגנון צרפתי .
בסוגים אלה, בשר עגל מוחלף לרוב בסוגי בשר זולים יותר, כגון בשר בקר או חזיר, ורוטב המורני עשוי להיות מוחלף במיונז.
לעיתים קרובות מוסיפים גם שכבה של תפוחי אדמה פרוסים.
עֶגְלָה עֲרוּפָה היא מצווה מהתורה לערוך טקס כפרה כאשר נמצא הרוג שלא ידוע מי או מה הרג אותו.
הטקס כולל עריפת עגלה בנחל איתן, במעמד זקני העיר הקרובה ביותר למקום הימצאו של ההרוג, במעמד זה סומכים הזקנים של אותה העיר את ידיהם על העגלה בפני כהנים, תוך הצהרה על חפותם.
דיני המצווה מובאים בספר דברים בסיום פרשת שופטים.
אם נמצא מת המוטל על הקרקע ולא ידוע מי הרגו, יוצאים שלושה דיינים (ויש אומרים: חמישה) מבית הדין הגדול שבירושלים (הסנהדרין), ומודדים את המרחק מהמת אל הערים הסמוכות, כדי לקבוע איזו עיר היא הקרובה ביותר.
לאחר מכן קוברים את המת באותו מקום:
מבית הדין של העיר הקרובה ביותר מביאים עֶגְלָה (פרה צעירה), שלא נעשתה בה עבודה מעולם, ומביאים אותה אל "נחל איתן".
אז, עורפים את ראש העגלה בעזרת קופיץ (סכין גדולה) וקוברים אותה שם.
חכמי העיר הקרובה רוחצים את ידיהם ואומרים בפני הכהנים, בזמן שהם עומדים בנחל: , והכהנים אומרים: .
הספורנו בדבריו על הפסוק: "וְנִגְּשׁוּ הַכֹּהֲנִים בְּנֵי לֵוִי כִּי בָם בָּחַר ה' אֱלֹהֶיךָ לְשָׁרְתוֹ וּלְבָרֵךְ בְּשֵׁם ה' וְעַל פִּיהֶם יִהְיֶה כָּל רִיב וְכָל נָגַע" כותב שהכהנים "בקיאים בדרכי בני אדם ומזגיהם כמו שראו הם ואבותיהם, ואולי יכירו מי נתלכלך בחטא זה בידיעת דרכיו ומעלליו, ויתגלה הדבר".
דבר זה עולה בקנה אחד עם התזה במדע הקרימינולוגיה לפיה הרוצח נוטה לחזור לזירת הפשע.
חז"ל במשנה תמהים על הצהרת זקני העיר שלא שפכו את דמו של המת: , ולפיכך הם מסבירים שמשמעות הכרזה זו היא, שזקני העיר אומרים שלא נמנעו מללוותו ומלתת לו אוכל.
חכמי בבל מסבירים את זה על פי הירושלמי על הנהרג שלא ליוו אותו ונתנו לו את המענה הכלכלי ולכן הלך מחוץ לעיר ונרצח ואילו חכמי ארץ ישראל מסבירים שמשמעות ההכרזה היא, שזקני העיר אומרים שלא 'עמעמו' את דינו של הרוצח.
לאחר טקס עריפת העגלה, קיים איסור לעבוד במקום עבודה חקלאית, הנעשית בגוף הקרקע, אך מותרת עבודה שאינה נעשית בגוף הקרקע, כגון סיתות אבנים.
אם לאחר עריפת העגלה נמצא הרוצח – הרי הוא נידון למוות ככל רוצח, ואין עריפת העגלה פוטרת אותו מן העונש.
המשנה מציינת שמשרבו הרוצחים, בזמנו של אלעזר בן דינאי, הטקס בוטל, וזאת בשל ההרוגים הרבים שנעלמו הורגיהם.
בתוספתא מוסבר שהמצווה בוטלה משום שהיא נעשית רק כאשר לא נודע מי הרוצח, ובתקופה זו היו רוצחים בגלוי.
לפי פרשנות המנחת חינוך, המצווה נוהג בכל תוקפה בעת שבני ישראל יושבים על ארצם ואף כשאין בית המקדש בנוי ואין הסנהדרין יושבים בלשכת הגזית.
כל זה רק בתנאי שבני ישראל על ארצם וגם קיימת מועצת הסנהדרין של שבעים זקנים.
דיני העגלה הערופה מפורטים בפרק ט' של מסכת סוטה.
לדעת חכמים, "עגלה ערופה" נועדה להטמיע ולהבליט את ערכם של חיי אדם ואת האחריות שמוטלת על מנהיגי הציבור.
המטרה שהרושם שייווצר בעקבות הטקס בקרב הציבור ומנהיגיו יגרום להתעוררות כולם לעשות את המקסימום כדי למנוע את הרצח הבא, וייתכן שגם תגיע בעקבות המעשה עדוּת שתסייע לתפוס את הרוצח או תתברר סיבת המוות של ההרוג הנוכחי.
כיום, מאחר שאין יכולת לקיים את המצווה בשלמותה, לומדים חכמים שראוי לציבור ולמנהיגיו לקבל השראה מהמצווה ולקבוע שלאחר מקרי רצח מזעזעים, יתאספו ראשי הציבור, האחראים על המשטרה ונציגים ממערכות החינוך לחשבון נפש כדי לבחון אם עשו את כל מה שביכולתם כדי למנוע את הרצח.
ויחשבו על הדרכים למנוע תופעות חמורות שמובילות לרצח דומה בעתיד.
עגלון היא קבוצת כוכבים החוצה את שביל החלב בחציה הצפוני של כיפת השמים.
היא אחת מ-48 קבוצות הכוכבים של תלמי וגם אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות.
הכוכב γ בעגלון הוא גם הכוכב β בשור.
α בעגלון (קאפלה) הוא כוכב כפול במרחק 42 שנות אור המורכב מזוג ענקים צהובים המקיפים זה את זה במרחק של פחות מיחידה אסטרונומית.
בהירות נראיתם המשותפת היא מדרגה 0.1 מה שהופך את α בעגלון לכוכב השישי בבהירותו בשמים.
המערכת כוללת כוכב כפול נוסף המורכב מזוג ננסים אדומים במרחק של כעשירית שנת אור מזוג הענקים.
β בעגלון (מנקלינן) אף הוא כוכב כפול במרחק 85 שנות אור ומשתנה לוקה המורכב מזוג כוכבים לבנים צמודים בבהירות כוללת מדרגה 1.9, המקיפים זה את זה מדי ארבעה ימים.
כל יומיים, חולף אחד הכוכבים על־פני השני (מנקודת המבט של כדור־הארץ) וכתוצאה מכך הבהירות הכוללת נחלשת מעט.
המערכת כוללת ננס אדום נוסף במרחק של כ-330 יחידות אסטרונומיות מהזוג הבהיר.
θ בעגלון הוא כוכב כפול נוסף המורכב מכוכב בהיר עם בהירות מדרגה 2.6 ובן זוג חלש יותר עם בהירות מדרגה 7. זהו הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה.
ε בעגלון (אלמאז) הוא כוכב כפול ומשתנה לוקה נוסף במרחק כ-2,000 שנות אור עם זמן מחזור ארוך מאוד - 27 שנים.
הכוכב הבהיר בזוג הוא על-ענק לבן עם בהירות נראית מדרגה 3. אחת ל-27 שנים, חולף על פניו הכוכב השני (שאינו ניתן לצפייה) והבהירות יורדת לדרגה 3.8 למשך כשנה וחצי.
המעבר האחרון אירע בשנת 2010, והבא אחריו יהיה בשנת 2037.
M37, M36 ו-M38 הם שלושה צבירי כוכבים פתוחים הניתנים לצפייה במשקפת ומכילים עשרות כוכבים.
בשנת 2008 בקבוצת כוכבים זו התגלה כוכב לכת חוץ-שמשי אלף.
כבר בתקופות עתיקות זוהתה הקבוצה כמרכבה עם עגלון.
עם זאת, הקבוצה זוהתה גם כרועה הנושא על כתפו עז (α בעגלון) ואתו הולכים שלושה גדיים (ε ,ζ ,η בעגלון).
עֲגָלוּל (הלחם המילים "עגלה" ו"לול") הוא עגלת פעוטות בצורת לול קטן על גלגלים.
זהו מצע נייד נוח לשכיבה, עמידה ומשחק.
עגלול עשוי מעץ, פלסטיק או מתכת, ומאפשר טיול עם פעוטות בעודם עומדים או יושבים, בניגוד לעגלת תינוקות המחייבת ישיבה.
העגלול מאפשר נשיאה של עד 6 ילדים בבת אחת, ומותאם למשקלם.
השימוש בעגלול נפוץ בקיבוצים במאה ה-20 בשל אופי החיים הקיבוצי, בתי הילדים, בתי הקרקע והמרחבים.
העגלול נפוץ גם במעונות, ומאפשר הוצאת קבוצות ילדים לטיול מחוץ למעון.
עֶגְלוֹן הוא שמו של מלך מואב המוזכר בתנ"ך בספר שופטים, פרק ג'.
עגלון קשר ברית עם עמלק ובני עמון כדי להשתלט על שטחים בעבר הירדן המזרחי והמערבי, ואף חלקים משטחי נחלת שבט בנימין.
עגלון שיעבד את בני ישראל למשך 18 שנה, עד שאהוד בן גרא הנהיג מרד נגדו, והצליח להרוג אותו בעורמה בעזרת חרב פיפיות.
על פי מקורות חז"ל עגלון מלך מואב היה מזרעו של בלק מלך מואב, ומאבותיה של רות.
על פי חז"ל, מכיוון שקם מכסאו כשאהוד בן גרא אמר לו "דבר אלוהים לי אליך", ובכך כיבד את אלוהים, זכה להעמיד את בנו בכיסא המלכות ומצאצאיו היו רות המואביה ודוד המלך.
יש הטוענים כי בשמו של עגלון מסתתר לעג הקושר את שמו לעגל, וזאת מהתיאור העולה בספר שופטים כ ().
לשיטתם שמו מציג את דמותו בצורה אירונית וכך גם בתיאור מותו בהמשך כקורבן.
עגלת קניות היא עגלה, המסופקת לצרכנים בחנויות, לרוב במרכולים, על ידי הנהלת החנות על מנת שיוכלו להעמיס עליה מצרכים במהלך ליקוטם בחנות ועד נקודת התשלום, ולעיתים גם להובלת המצרכים אל מחוץ לחנות עד לנקודה אליה יכול להגיע רכב.
הצורה הבסיסית של עגלת קניות כוללת מסגרת ועליה סל עשוי פלסטיק או מתכת, גלגלים המאפשרים תנועה לכיוונים שונים וידית לדחיפת העגלה.
למרבית עגלות הקניה, מבנה המאפשר הכנסת עגלות זו לזו בשורה, כך שניתן להניע מספר עגלות כיחידה אחת ולצמצם בשטח האחסון של עגלות ריקות.
עגלות קניה מיוצרות במגוון גדלים, כאשר בגדולות שבהן קיימת אפשרות להושבת פעוט או ילד.
חלק מהעגלות מעוצבות להתאמה לכיסאות גלגלים.
פציעות רבות של ילדים המובלים בעגלות קניה הובילו לפיתוח עגלות הנראות כמכוניות בהן יושבים הילדים.
בעגלות אלו ממוקמים הילדים, מרוסנים פיזית על ידי העגלה, במקום נמוך יחסית ומוגן מנפילות חפצים.
גלגלי העגלה יכולים לפנות, כל אחד בנפרד, לכל כיוון.
תצורת גלגלים כזו מאפשרת תמרון קל של העגלה, אלא ששיבוש ביכולת התנועה של אחד הגלגלים פוגע ביכולת לתמרן ולהניע את העגלה כולה.
חלק מהעגלות כוללות רק שני גלגלים קדמיים היכולים לפנות לכל כיוון ושני גלגלים אחוריים הקבועים לתנועה בכיוון אחד.
לתצורת גלגלים זו יתרונות מבחינת יציבות העגלה ותקינותה לאורך זמן אך תמרונה של עגלה כזו קשה יותר.
עגלה חכמה היא עגלת קניות המצוידת במצלמות ומסך מגע.
המוצרים שמוכנסים לעגלה מזוהים והחשבונית נערכת תוך כדי ליקוטם.
בתום הקנייה העגלה מאפשרת תשלום ללא מעבר בקופה מאוישת.
פיתוח נוסף של עגלת קניות הוא עגלת קניות ממונעת .
עגלות אלה כוללות כיסא למשתמש ומונעות באמצעות מנוע חשמלי.
עגלות קניות ממונעות מסופקות על ידי סופרמרקטים וחנויות קמעונאיות גדולות אחרות לבעלי מוגבלויות פיזיות קבועות או זמניות, שעלולים להתקשות ללכת בחנות גדולה או לדחוף עגלה רגילה.
עגלת הקניות הראשונה הוצגה ב-4 ביוני 1937 על ידי סילבן גולדמן, בעל רשת מרכולים באוקלהומה, ארצות הברית.
ארתור קוסטד, מכונאי שראה את העגלה, פיתח שיטה לייצור המוני של עגלות העשויות מכיפוף של תיל מתכת.
ב-9 באפריל 1940 נרשמה עגלת הקניות כפטנט אמריקאי מספר 2,196,914. כניסת העגלות נתקלה בחשדנות ובמיוחד סלדו מהן גברים שראו בהן דמיון לעגלות ילדים.
אולם אט-אט חדרה ההמצאה החדשה תחת הסיסמה "די לסחיבת סלים".
במסגרת המשך התפתחותה של העגלה נוסף מקום לנשיאת ילד, והעגלה עצמה גדלה לאחר שהסתבר לבעלי החנויות כי גודלה משפיע באופן ישיר על כמות הרכישות.
ממרכולים התפשט השימוש בעגלות לחנויות קמעוניות מתחומים נוספים כגון בתי מרקחת וחנויות פטורות ממכס ואף חנויות רהיטים, המבקשים כולם לדמות את הקניה לכזו הנעשית במרכול, שכן קניה במרכול נחשבת לגדולה והמונית.
עגלת הקניות נוחה להובלת משקל רב וניתן להשיגה חינם.
לפיכך ישנם עבריינים הנוטלים עגלות לצרכיהם הפרטיים, תוך הסבת נזקים כספיים כבדים לבעלי המרכולים..
לאור זאת פותחה מערכת הגנה מפני גנבת עגלות קנייה ממרכולים, בעיקר אלו הסמוכים לשכונות מגורים.
בשנות ה-90 פותח מתקן שבו קשורות העגלות אלו לאלו בשרשרת קצרה כך שקצה השרשרת של עגלה אחת נעוץ במתקן בידית העגלה שאחריה.
על מנת לשחרר את העגלה יש להכניס מטבע (בישראל: 5 ש"ח, ב 1 או 2 אירו) לחריץ במתקן.
המטבע מוחזר עם החזרת העגלה לשרשרת.
אולם מחיר של חמישה שקלים עבור עגלה העולה כ-100 דולר אינו מרתיע מפני גנבה.
לכן פותחה ב-2002 מערכת הגנה מפני גנבת עגלות קניה המגנה מפני הוצאת עגלות קניה משטח המרכול והחניה שלו.
חברת קרטרוניקס שבסיסה בקליפורניה פיתחה בשנת 2003 פטנט למניעת גנבת עגלות קניות מחניוני המרכולים.
הרעיון שבבסיס הפיתוח הוא מתיחת אנטנה קווית אופקית מתחת לפתחי מגרש החניה של המרכול.
האנטנה משדרת קרינת רדיו (RF) נמוכת-תדר (נמוכה מ-9KHz) ונמוכת-הספק.
על אחד מגלגלי העגלה מותקן גלאי אשר בעת שהוא קולט את הקרינה מוריד בלם על הגלגל ונועל אותו.
למנהל המרכול יש ציוד מגנטי לשחרור הנעילה ולהחזרת העגלה לתפקוד.
פתחי החניון שתחתיהם עוברת האנטנה מסומנים בקו כתום בולט.
לצד מתקני העגלות מוסבר לקונים שעגלה שתגולגל אל מעבר לקו הכתום תינעל (לעיתים יחויב הגנב בקנס או ייפתחו נגדו הליכים פליליים).
בנוסף לכך מותקן תמרור מיוחד בצורה עגולה בצד היציאות מהחניון ובו ציור של עגלת קניות אותה חוצה קו אלכסון כתום, לאמור "אין מעבר לעגלות".
החל משנת 2003 משתמשים במתקן מרכולים גדולים בארצות הברית כגון ברשתות טויס אר אס, וולמארט, הום דיפו ועוד.
גם ברשת שופרסל הישראלית נפרסה המערכת החל מ-2006.
באתרי אינטרנט העוסקים במסחר אלקטרוני נפוץ מאוד דימוי של "עגלת קניות" וירטואלית אליה מוסיפים הקונים מוצרים, ועם העגלה המלאה במוצרים מתקדמים אל עמדת התשלום.
צורתה הייחודית והברורה של עגלת הקניות משמשת ביצירות היוצאות כנגד תרבות הצריכה.
בשנת 2021 החלו מרכולים בישראל להציע בחלק מהסניפים עגלות חכמות.
רשת שופרסל בחרה בטכנולוגיה של חברת "Shopic".
רשת מחסני השוק בחרה בחברת "WalkOut".
רשת אושר עד בחרה בחברת "supersmart".
רשת יוחננוף בחרה בחברת "A2Z".
עגמה (בגעז: ዓጋመ, באמהרית: ዓጋሜ, תרגום: "פורה") הוא מחוז היסטורי בצפון אתיופיה וכיום חלק ממדינת תיגראי.
על פי המסורת האתיופית, המחוז היה מקום לידתה של מלכת שבא.
בירתו ההיסטורית של המחוז היא העיר אדיגרט.
המחוז הוא גם מקום מושבם ההיסטורי של האירובים.
עגמה היה בעברו חלק מממלכת דעמת ויותר מאוחר חלק מממלכת אקסום.
האזכור הכתוב הראשון של האזור הוא במונומנטום אדוליטנום שנכתב במאה ה-3. במהלך ימי הביניים המחוז נכלל בתוך ממחוז בור שכלל חלקים ממדינת עפר ומרכז אריתריאה.
עגמה היה גם מרכזה של שושלת השליטים אשר שלטו על האזור מתקופת השופטים עד למהפכה האתיופית ב-1974.
עגלון הוא אדם שמקצועו נהיגת עגלה, רכב הנמשך על ידי סוס או פרד המיועד להסעת נוסעים או לנשיאת משא.
עֶגלת תינוק היא מתקן גלגלי להסעת תינוקות ופעוטות על ידי דחיפת המתקן בידי אדם מבוגר.
האדריכל האנגלי ויליאם קנט פיתח דגם ראשוני של עֶגלת ילדים בשנת 1733, כאשר פנה אליו הדוכס מדבונשייר ובקשו לתכנן אמצעי להסעת ילדיו.
קנט עיצב סל בצורת קונכייה המוצב על גלגלים, שבתוכו ניתן להושיב ילדים.
המתקן עוטר בקישוטים רבים ונועד למשיכה על ידי עז או סוס פוני קטן.
השימוש בעגלות ילדים באנגליה הלך וגבר, ולקראת מחצית המאה ה-19 הן הפכו נפוצות מאוד.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 החל ייצור ומכירה מסחריים של עגלות ילדים בארצות הברית.
עגלות הילדים של אותם הימים היו בנויות מעץ או קליעת נצרים, וחוברו יחדיו בצירי פליז.
משקלן של עגלות אלה היה לעיתים רב מאוד, עקב הקישוטים הרבים שעטרו אותן.
חלק מדגמי עֲגָלות אלה נשאו שמות של בני משפחת המלוכה וארמונותיהם.
בחודש יוני 1889 ניתן פטנט לוויליאם ריצ'רדסון, אשר המציא עגלת ילדים שבה ניתן להפוך את כיוון ישיבת הילד כלפי כיוון הנסיעה או כלפי דוחף העגלה.
בהמצאה אף הוכנסו שינויים מבניים בעגלת הילדים.
עד לאותה עת היה חיבור קבוע בין הגלגלים לציר ולא ניתן היה להניע גלגל אחד בלבד.
העגלה של ריצ'רדסון אפשרה תנועת גלגל בודד ובכך הגדיל את יכולת התמרון של עגלת הילדים.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפכו עגלות הילדים נפוצות כמעט בכל בית באנגליה.
שכלולים שהוכנסו במבנה העגלות, הפכו אותן בטוחות יותר לשימוש, כך למשל הוגדל קוטר הגלגלים, הוספו מעצורים, מקום נשיאת התינוק הועמק, העגלות היו נמוכות יותר ושלדתן חזקה יותר.
בשנת 1965 החליט מהנדס אירונאוטיקה בריטי לפתח עגלת ילדים חדשה, לאחר שבתו התלוננה על הקשיים בנשיאת עגלת ילדים כבדה וגדולה בעת שנסעה מבריטניה לארצות הברית.
בזכות הידע שרכש בתחום בניית מטוסים, מקלרן תכנן עגלת ילדים מתקפלת, בעלת שלדת אלומיניום, פיתוח שהפך את עגלות הילדים קלות המשקל והמתקפלות לפופולריות.
את פיתוחו ייצר ושיווק בחברת מקלרן, המוכרת עגלות ילדים עד היום.
בתחילת שנות ה-90 פותחו עגלות ילדים המותאמות לפעילות גופנית של הורי הילד, הבולטת שבהן עגלת ילדים המותאמת לריצה, או לגרירה באופניים.
עמידות בתנאי מזג אוויר ותנאי אחסון ארוך.
כמו כן מושם דגש על עיצוב מעניין ומושך.
המשקל הנמוך מושג באמצעות שימוש בחומרים מרוכבים.
לחלק מהעגלות החדשות שלושה גלגלים במקום ארבעה לניווט קל יותר ברחובות עירוניים, ובחלקן העריסה מותקנת גבוה יותר על מנת שמטפלים לא יצטרכו להתכופף אל הפעוט.
עגלת תינוקות מיועדת לילדים החל מלידתם ולפחות כל עוד אינם מסוגלים לשבת.
בעת הסעתו התינוק שוכב בעגלה והמבוגר הדוחף אותה, יכול להביט ולראותו תוך כדי הסעתו.
ברבות מעגלות אלה קיימות מערכות של מתלים המשככות זעזועים ומאפשרות לנסיעה חלקה יותר לתינוק.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התפתחה מגמה של עגלות תינוק בעלות עיצוב בסיסי יותר, בעלות מערכות שיכוך זעזועים פשוטות, ובהן ניתן לנתק את הסל ובו התינוק מן המרכב התחתון של העגלה, ולשאתו בעזרת ידיות.
ישנן עגלות המאפשרות שינוי מצב השכיבה למצבי ישיבה בזוויות שונות, וכן שינוי כיוון הישיבה של הפעוט.
ברוב העגלות ישנו גגון קבוע או מתקפל כדי להגן על התינוק מן השמש.
כמו כן, ישנו כיסוי גשם שבו ניתן לכסות את כל העגלה ולהגן על הפעוט.
עגלת תאומים היא עגלת תינוקות ובה שני מושבים זה לצד זה, המשמשים להסעת שני ילדים במקביל.
ברוב המקרים עיצוב העגלה דומה לעיצוב של עגלה רגילה, אולם לפעמים המושבים צרים מן הרגיל על מנת שעגלת התאומים לא תהיה רחבה מדי.
בשנים האחרונות יצאו דגמים בודדים של עגלות תאומים בהם המושבים אינם זה לצד זה, אלא בכיוונים שונים או בגבהים שונים.
ישנו גם דגם של עגלה בו מתחבר סל קל לצד מושב רגיל, המיועד לשימוש שני ילדים בגילאים שונים.
על אותו רעיון קיימות גם עגלות תינוק לשלישייה, רביעייה ועוד.
טיולון הוא דגם עגלת ילדים המיועד לילדים המסוגלים לשבת, ועד גיל שלוש לערך.
בעגלות אלה כיוון הישיבה הוא בדרך כלל כלפי חזית הנסיעה.
יתרונו של הטיולון הוא במשקלו הנמוך, כיון שהוא עשוי חומרים קלים ומאובזר פחות מעגלת תינוק רגילה, וביכולת קיפול לגודל קטן יותר מעגלה.
יתרונות אלו הקנו לטיולון את שמו הגנרי, הנגזר מהמילה טיול.
בדומה לעגלות, קיימים גם דגמי טיולונים זוגיים המיועדים לתאומים.
כתוב בתורה פירוש הפסוק הוא שלעד אחד אין סמכות הלכתית בדיני עונשין- הכוללים מיתות בית דין קנסות ומלקות, ובדיני ממונות- הכוללים הודאות הלוואות מכירות ומתנות, בתלמוד מבואר שבהלכות איסור והתר הדבר שונה וישנה סמכות הלכתית גם לעד אחד, ישנן כמה שיטות בדבר המקור להלכה זו :
תוקפו של כלל זה חל רק במקרים דלהלן:
לא "אתחזק איסורא" כלומר לדבר עליו בא העד להעיד לא היה זמן בו היה אסור בוודאות לדוגמה חתיכה שאנו מסתפקים בה אם של חלב היא ואסורה או של שומן היא ומותרת מאז ומעולם במקרה זה לא היה זמן בו החתיכה הייתה אסורה בוודאות ולכך נאמן העד ללא תנאים נוספים.
ישנן שתי שיטות עיקריות בראשונים :
לשיטת התוספות במסכת קידושין ועמם הרא"ש והמרדכי אותן הגבלות שנאמרו לגבי עד אחד הבא להתיר קיימות גם בעד הבא לאסור ולפיכך במקרה בו "איתחזק התירא" כלומר היה זמן בו הדבר היה מותר בוודאות לדוגמה לגבי טהרות שנטמאו לא נאמן עד אחד אלא אם כן מתמלא אחד משני התנאים:
ואילו הרשב"א הר"ן והריטב"א חולקים וסוברים שעד הבא לאסור נאמן ב"איתחזק התירא" ואפילו שתיקתו של בעל הדבר אינה מחמת שמסכים עם העד אלא מחמת שאינו יודע, כמו כן אין צריך שיהיה הדבר בידו אלא בכל מקרה נאמן העד.
להלכה פוסק השולחן ערוך כשיטת התוספות .
עגלת קניות (או סל קניות או תוכנת e-commerce) היא תוכנה המסייעת לגולשים באתר קניות לבצע ולהשלים רכישות באמצעות האינטרנט.
פעולתה של התוכנה מזכירה עגלת קניות ולכן זכתה לכינוי זה.
התוכנה מאפשר לגולשים ליצור רשימה של פריטים לרכישה על ידי "הצבת פריטים בעגלת הקניות" באופן וירטואלי.
בסיום הקנייה, התוכנה בדרך כלל מחשבת ומציגה את סך מחיר המוצרים שנבחרו, כולל עלויות טיפול ומשלוח (דמי אריזה, למשל), בתוספת מיסים לפי העניין.
יישומים אלה בדרך כלל מאפשרים לשרת להשיג את פרטי התשלום של הלקוח, למעט כאשר התשלום מבוצע באמצעות כרטיס אשראי אז הם נעזרים באבטחה מוגברת, למשל באמצעות פרוטוקול HTTP מאובטח - HTTPS.
תוכנת עגלת הקניות מותקנת הצד השרת וקוד ה-HTML של האתר מכיל שינויים המאפשרים לתוכנה לפעול כראוי.
התכונה מיושמת בדרך כלל באמצעות עוגיות או מחרוזת שאילתה.
עגלות הקנייה הפשוטה ביותר מאפשרת אך ורק להוסיף ולהסיר פריטים מהסל, רוב התוכנות כוללות תכונות נוספות המאפשרות למנהל האתר לנהל חנות מקוונת.
הנתונים (מוצרים, קטגוריות, הנחות, הזמנות, לקוחות וכדומה) מאוחסנים בדרך כלל במסד נתונים בצד השרת, והגישה אליו נעשית בזמן אמת על ידי התוכנה.
"קדמת החנות": האזורים הנגישים למבקרים בחנות המקוונת.
הקטגוריות, המוצרים ודפים אחרים (כגון אפשרויות חיפוש ומכירה) נוצרים באופן דינמי על ידי התוכנה בהתבסס על המידע שנשמר במסד הנתונים.
"מנהלה": האזורים הנגישים למנהלי האתר.
מנהלי האתר יכולים להוסיף ולערוך מוצרים, קטגוריות, הנחות, הגדרות תשלום וכדומה.
עגלת משטחים היא מכונה הבנויה, על פי רוב, ממגבה הידראולי, ונועדה לסייע בשינוע משטחים למרחקים קצרים.
עגלות חשמליות מכילות מנוע עזר חשמלי כדי לאפשר שינוע והובלה של משטחים בקלות וללא מאמץ של המפעיל.
הן בנויות ממזלג שנועד להיכנס תחת משטחים המתאימים למלגזות.
תחת כל שן של המזלג מורכב גלגל בודד או צמד גלגלים.
זוג גלגלים נוסף מורכב תחת בסיס העגלה, והוא בעל יכולת היגוי.
היגוי העגלה מתבצע באמצעות זרוע מתכתית המחוברת לזוג הגלגלים.
זרוע זו משמשת גם כידית הפעלה של המנגנון ההידראולי (המשאבה)(בחשמליות יש בדרך כלל משאבה חשמלית).
בדרך כלל, מזלג העגלה מתרומם לגובה נמוך יחסית – מספיק כדי להגביה את המשטח מהקרקע ולאפשר תנועה נוחה של העגלה.
כושר ההרמה של העגלות עומד על מספר טונות (כ-2 טון)
עגלת משטחים הידראולית מכילה זוג בוכנות הידראוליות המשמשות כמגבה הידראולי.
כדי לדחוס שמן מבוכנה אחת לשנייה, יש להניע את זרוע העגלה מעלה ומטה.
על מנת לשלוט על פעולת המגבה, ישנה ידית קטנה בעלת מספר מצבים: כאשר הידית מוסטת כלפי מטה, הנעת הזרוע תעביר שמן בין הבוכנות, ותגרום להעלאת המזלג.
כאשר הידית נמשכת כלפי מעלה, השמן יתרוקן מהבוכנה, ושיני המזלג ירדו מטה.
מצב אפשרי נוסף של הידית הוא מצב ביניים, בו תנועת הזרוע לא תשפיע על הבוכנות.
כאשר הבוכנה מתרוממת, היא מושכת, באמצעות מערכת של מוטות, את הגלגלים הקדמיים של העגלה, כך שכל גלגלי העגלה מתרוממים בו זמנית באופן שווה.
לעגלת משטחים חשמלית יכולת הרמה הידראולית חשמלית של המזלג, והנעה חשמלית העוזרת בהזזת העגלה.
ישנן גם עגלות בעלות מערכת שקילה מובנת.
העיר המקראית עֶגְלוֹן מופיעה במקרא לראשונה, בסיפור על מלכה דְּבִיר אשר נמנה עם חמשת מלכי האמורי שהביס יהושע בן נון כאשר נחלץ לעזרתם של תושבי העיר גבעון, כאמור:
לפי המתואר במקרא, יהושע הביס את צבאם של חמשת המלכים ורדף אותם עד חורמה.
עגלון הוחרבה בידי צבאו של יהושע שהצליח להגיע עד לחומות העיר ולפרוץ אותם אחרי הטלת מצור כבד על העיר: .
האזכור האחרון של עגלון מופיע בתקופת ההתנחלות, בו מסופר שהעיר נכללה בנחלת שבט יהודה: .
בתרגום השבעים כתוב בפסוקים המצוטטים לעיל "עדולם" במקום עגלון.
זוהי סיבה אפשרית לכך שאוסביוס ומתרגמו היירונימוס הקדוש איחדו באונומאסטיקון את עגלון ואת עדלם לעיר אחת:
ניתן להסביר את הקשר בין השמות "עגלון" - "עדולם" ע"פ חילופי אותיות הסמוכות
דעות החוקרים נחלקו בשאלת זיהויה של העיר עגלון.
ויליאם אולברייט הציע לזהות את תל חסי עם העיר, לאור סמיכותו ל"ח'רבת עג'לאן" הביזנטית, אולם לא נמצא כל ממצא בשטח המאשר או סותר זיהוי זה, ייתכן שהשם נדד לחורבה הביזנטית בעקבות העיר המקראית הקדומה.
מרטין נות זיהה את העיר בתל עיטון,
ויש המזהים אותה דווקא בתל בית מירסים.
בהסתמך על הזיהוי של עגלון בתל חסי, מציע יהודה אליצור תוכנית אסטרטגית לכיבוש שערי ההר וניתוק יושבי פנים הארץ באמצעות כיבוש מקדה, לבנה, לכיש ועגלון אשר כיבושן מפורט בתיאור מיוחד ביחס לשאר הערים בכיבושי יהושע.
"עד אלי" הוא אלבום הבכורה של הזמר היוצר, המלחין והמוזיקאי מוש בן ארי שיצא לאור ב-2001. האלבום הוא אלבום סולו ראשון לחבר להקת "שבע" המצליחה.
באלבום זה אירח בן ארי אמנים רבים לביצוע משותף של השירים, ביניהם אהוד בנאי, שוטי הנבואה, יוסי פיין וחברים מלהקתו "שבע".
כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי בן ארי - דבר שיחזור על עצמו גם באלבומיו הבאים, כגון - האלבום דרך (2004).