tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי מקורות מאוחרים היה סטפנוס השמיני מעורב בקרבות בין אלבריק להוגו מפרובאנס, ולקח חלק במרד נגד אלבריק.
כתוצאה מכך, הוא נכלא ונענש על ידי אלבריק בהטלת מום ונפטר באוקטובר 942. ובמקומו נבחר מרינוס השני.
האפיפיור סטפנוס השביעי היה האפיפיור מפברואר 929 עד מותו ב-931. לעיתים מכונה סטפנוס השמיני, בשל הבלבול שנוצר עם החישוב של האפיפיור הנבחר סטפנוס.
סטפנוס היה רומאי, בנו של תאודמונדוס.
הוא נבחר על ידי מרוזיה ממשפחת טוסקולאני, כעמדת ביניים עד שבנה ג'ובאני יהיה מוכן לשבת על כסאו של פטרוס הקדוש.
לקראת הבחירות שלו, סטפנוס היה הקרדינל-הכומר של סנט אנסטסיה ברומא.
מעט מאוד ידוע על כהונתו של סטפנוס.
במהלך שנתיים כאפיפיור, סטפנוס אישר את הזכויות של כמה מוסדות דתיים בצרפת ואיטליה.
כתגמול על סיוע לסטפנוס להשתחרר מהדיכוי של הוגו מפרובאנס, הוא העניק לקנטה די גבריאלי את משרת המושל של גוביו, ושליטה על מספר מצודות מפתח.
סטפנוס גם התייחס מאוד בחומרה לעמדה המוסרית של אנשי הכנסייה.
הוא גם היה, ככל הנראה, על פי מקור יווני עוין מהמאה ה-12, האפיפיור הראשון שהלך מגולח בזמן שלטונו.
סטפנוס נפטר ב-15 במרץ 931, ובמקומו נבחר האפיפיור יוחנן האחד עשר.
האפיפיור סטפנוס השישי היה האפיפיור מ-22 במאי 896 עד למותו ב-897. לעיתים מכונה סטפנוס השביעי, בשל הבלבול שנוצר עם החישוב של האפיפיור הנבחר סטפנוס.
הוא נעשה בישוף אנאני על ידי האפיפיור פורמוסוס, אולי בניגוד לרצונו.
נסיבות בחירתו כאפיפיור אינן ברורות, אבל הוא נתמך על ידי אחת המשפחות הרומאיות החזקות, בית ספולטו, אשר ערערו על האפיפיורות באותה עת.
סטפנוס מפורסם בכך שהוציא את פורמוסוס מקברו תשעה חודשים לאחר מותו, כדי לעמוד ל"משפט", שנודע מאוחר יותר כ"מועצת הגופה" או "Cadaver Synod".
פורמוסוס הואשם בהפרה של חוק הכנסייה, כששימש כבישוף של רומא (האפיפיורות), וגם כבישוף של מחוז אחר.
פורמוסוס שהוצא מקברו, נוקה והולבש בבגדי אפיפיור, הושב על כיסאו, נשפט על ידי סטפנוס השישי ונמצא אשם.
גזר הדין היה ביטול כל הצווים שהוצאו על-ידו.
בגדי האפיפיור נקרעו מעל גופו ושלוש מאצבעותיו נכרתו.
לאחר אירועים אלו הושלכה גופתו אל נהר הטיבר.
הגופה נמצאה מאוחר יותר על ידי נזיר ולאחר מותו של סטפנוס השביעי הוחזרה לבזיליקת פטרוס הקדוש.
אם כי המניעים של המעשה היו למעשה אויביו של פורמוסוס מבית ספולטו (בעיקר גידו הרביעי, דוכס ספולטו), שהחזירו את סמכותם ברומא בתחילת 897, על ידי ויתור על טענותיהם הרחבות יותר במרכז איטליה, השערורייה הסתיימה במאסרו של סטפנוס ובמותו בחנק באותו קיץ.
האפיפיור סטפנוס הרביעי היה ההגמון של רומא ושליט מדינת האפיפיור מיוני 816 עד מותו בשנת 817.
סטפנוס היה בנו של אציל רומאי בשם מרינוס, והשתייך לאותה משפחה אשר השתייכו אליה גם האפיפיורים סרגיוס השני ואדריאנוס השני.
בגיל צעיר הוא גדל בארמון לטרן במהלך תקופתו של אדריאנוס הראשון, ותקופת קודמו של סטפנוס, האפיפיור לאו השלישי, הוא הוסמך לראשונה כתת-דיאקון ולאחר מכן הוסמך לדיאקון.
הוא היה מאוד פופולרי בקרב העם הרומאי, ותוך עשרה ימים מיום מותו של לאו השלישי, ב-22 ביוני 816, הוא הוכתר בבזיליקת פטרוס הקדוש וקודש כבישוף של רומא.
נראה כי הבחירות המהירות שלו היו ניסיון של אנשי הדת הרומית להבטיח כי הקיסר הרומי הקדוש לא יוכל להתערב בבחירות.
מיד לאחר ההכתרה שלו הוא ציווה על העם הרומאי להישבע בנאמנות למלך הפרנקי ולקיסר הרומי לואי החסיד, ולאחר מכן שלח סטפנוס שליחים לקיסר להודיע לו על בחירתו, ולהסדיר פגישה בין השניים לנוחיות הקיסר.
בהזמנתו של לואי יצא סטפנוס מרומא באוגוסט 816, וחצה את האלפים יחד עם ברנרד, מלך הלומברדים, שהוזמן ללוות את סטפנוס לקיסר.
בתחילת אוקטובר נפגשו האפיפיור והקיסר בריימס, שם השתטח לואי שלוש פעמים לפני סטפנוס.
במיסה ביום ראשון, 5 באוקטובר 816, הקדיש סטפנוס את המשקה ומשח את לואי כקיסר, והניח כתר על ראשו, שטען כי הוא שייך לקונסטנטין הגדול.
באותו זמן הוא גם הכתיר את אשתו של לואיס ארמנגרדה של הסביי, והצדיע לה כאוגוסטה .
אירוע זה נראה כניסיון של האפיפיורות ליטול תפקיד בהכתרת הקיסר, דבר שהוטל בספק על ידי ההכתרה העצמית של לואי בשנת 813. לאחר הכתרתו, שכנע סטפנוס את הקיסר לשחרר כמה אסירים פוליטיים רומים שהחזיק במעצר.
בזמן שהיה אצל לואי, הקיסר נתן לסטפנוס מספר מתנות, כולל עיזבון קרקעות (קרוב לוודאי בוונדוברה-סור-בארס) שהוענקו לכנסייה הרומית.
הם גם חידשו את הברית בין האפיפיורים למלכי הפרנקים, המאשרים את זכויות היתר של הכנסייה הרומית, ואת המשך קיומה של מדינת האפיפיור שהוקמה לאחרונה.
סטפנוס גם העלה את הבישוף תיאודולף מאורליאן לדרגת ארכיבישוף, וגרם ללואי לשחרר מגלותם את כל האסירים הפוליטיים שהיו במקור מרומא, שהוחזקו על ידי הקיסר בעקבות הסכסוך שהטריד את תקופת שלטונו של האפיפיור לאו השלישי.
סטפנוס גם הורה כי כל הגברים והנשים שגרו תחת שלטונו של שרודגאנג ממץ יישארו במנזרים נפרדים, וכי יחזיקו את הבתים תחת חזקת רכוש משותף.
הוא גם הסדיר כמה אוכל ויין הם יכולים לצרוך.
לאחר ביקור ברוונה בדרכו חזרה מריימס, סטפנוס חזר לרומא לפני סוף נובמבר 816. כאן הוא הפסיק כנראה את מדיניותו של לאו השלישי להעדיף אנשי כמורה על האצולה.
לאחר החזקת ההסמכה המסורתית של הכוהנים והבישופים בדצמבר, המאשרת את רכושו של מנזר פרפה, בתנאי שכל יום ינסו הנזירים לדקלם מאה "קיריה", וכן תשלום שנתי לכנסייה הרומית של עשרה סולידוס מוזהבים, מת סטפנוס ב-24 בינואר 817. הוא נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, ופסקליס הראשון נבחר לאפיפיור במקומו.
סטפנוס הועלה למדרגת קדוש של הכנסייה הקתולית .
סטפן שוורץ (שוודית: Hans-Jürgen Stefan Schwarz; נולד ב-18 באפריל 1969) הוא כדורגלן עבר שוודי, חבר הנבחרת שזכתה במקום השלישי במונדיאל 1994.
סטפן שוורץ נולד לאב ממוצא גרמני במאלמה, שוודיה.
הוא התחיל לשחק במועדון הכדורגל המקומי ובשנים 1985–1987 שיחק במועדון הנוער של באייר לברקוזן.
בשנת 1987 סטפן שוורץ שיחק לראשונה במסגרת בוגרת של המועדון מאלמה.
כעבר שנה הוא עבר לבנפיקה ליסבון ובקיץ 1994 חתם בארסנל בה הוא הדיח מההרכב הקבוע את דייוויד הילייר.
עם הקבוצה הוא הגיע לגמר של גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1995. לאחר ארסנל, שוורץ שיחק באיטליה ובספרד.
בשנת 1999 הוא קיבל תואר "שחקן השנה" בשוודיה.
סטפן שוורץ היה מוזמן לנבחרות נוער של המדינה החל מגיל 17. בשנת 1990 הוא לראשונה שיחק בנבחרת הבוגרת.
בשנת 1992 הוא הגיע לחצי גמר של יורו 1992. ובשנת 1994 היה חלק מנבחרת שזכתה במקום הלשישי במונדיאל 1994. בעקבות פציעתו לא היה יכול להשתתף במשחקי יורו 2000.
סטפנו אוסי (באיטלקית: Stefano Ussi ; 3 ספטמבר 1822–1901) היה צייר איטלקי, שנודע בתחילת דרכו בציורי ההיסטוריה שלו, ואחר כך בתיאור נושאים אוריינטלים.
הוא נולד בפירנצה ולמד שם באקדמיה לאמנויות יפות אצל אנריקו פולסטריני.
בין עמיתיו היו פייטרו בנבנוטי וג'וזפה בזאוולי.
לאחר לימודיו באקדמיה, נרשם כמתנדב למלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה, במהלכה נפל בשבי הכוחות האוסטריים.
לאחר שחזר לפירנצה, הוא זכה בפרס הטריאנלה על ציור "תחיית לזרוס" ב-1849, והציג עבודות בשנים הבאות בנושאים היסטוריים וספרותיים.
הוא מזוהה עם קבוצת הציירים מאקיאיולי - שהיו קבוצת ציירים מאזור פירנצה, שאפשר לראות בהם מבשרי האימפרסיוניזם מבחינת הנושאים והצבעים שהם ציירו.
הוא זכה להצלחה רבה עם יצירתו "גירוש הדוכס מאתונה" שהוצג בפירנצה בתערוכה הראשונה בשנת 1861. הוא זכה בפרס בפריז בשנת 1867, על יצירתו המייצגת את הגירוש במאה ה-14 של השליט העריץ של פירנצה.
בתקופתו של אוסי, אירועי ימי הביניים קיבלו משמעויות פטריוטיות חדשות כאשר הממלכה האיטלקית הייתה בתהליכי גיבוש ואיחוד.
אוסי נחשב לאחד מהציירים האוריינטליים החשובים בתקופתו.
הוא ביקר במצרים ב-1869 לרגל פתיחת תעלת סואץ, וחזר ב-1872 בהזמנת החדיב.
יחד עם חברו, הצייר צ'זארה ביזאו.
הוא ליווה משלחת דיפלומטית איטלקית למרוקו בשנת 1875. הרישומים הרבים שעשה במסעות אלו סיפקו לו חומר בשנים שלאחר מכן.
המשנה למלך מצרים הזמין ציור גדול המתאר "עלייה לרגל למכה".
ב-1880, בטורינו הוא הציג את "פנטזיה מרוקאית" וכן "משפחה ערבית במדבר".
בשנת 1881 במילאנו, הוא הציג את "החג של מוחמד בטנג'יר".
בין שאר יצירותיו ניתן למנות את "הפרשים הערבים".
סטפנו דומניקלי (באיטלקית: Stefano Domenical; נולד ב-11 במאי 1965) הוא מנהל איטלקי והמנכ"ל הנוכחי של קבוצת פורמולה 1, הגוף המחזיק בזכויות המסחריות של אליפות הפורמולה 1. שימש בעבר כמנכ"ל של יצרנית מכוניות הספורט האיטלקית למבורגיני ומנהל קבוצת המרוצים של פרארי בפורמולה 1.
בשנת 1991 סיים את לימודיו לתואר ראשון במינהל עסקים באוניברסיטת בולוניה.
לאחר סיום לימודיו החל לעבוד במחלקת הכספים של חברת פרארי.
בין השנים 1992–1994 שימש כמנהל מרוצים במסלול מוג'לו.
בשנת 1995 מונה לראש הסגל במחלקת הספורט של פרארי והיה מעורב בנושאי חסויות מסחריות, לפני שקודם למנהל צוות בדצמבר 1996, תפקיד אותו מילא עד ינואר 2001. אחרי תקופה קצרה ששימש בתפקיד מנהל לוגיסטיקה, מונה בשנת 2002 לתפקיד המנהל הספורטיבי.
בשנת 2008 מונה לתפקיד קבוצת הפורמולה 1 של פרארי במקומו של ז'אן טוד.
בשנתו הראשונה בתפקיד זכתה הקבוצה באליפות היצרנים.
בשנת 2012 פרננדו אלונסו היה קרוב לזכייה באליפות הנהגים, אך סיים במקום השני בקרב שהוכרע רק במרוץ סיום העונה.
גם באליפות היצרנים סיימה העונה במקום השני.
באוקטובר אותה שנה החל לעבוד באאודי.
בנוסף מונה לעמוד בראש נציבות המכוניות החד-מושביות של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
במרץ 2016 מונה למנכ"ל יצרנית הרכב למבורגיני, תפקיד אותו מילא עד לדצמבר 2020, אז החליף את צ'ייס קארי כמנכ"ל קבוצת פורמולה 1.
סטפנו מגדינו היה מאפיונר אמריקני ממוצא סיציליאני, ראש משפחת באפלו.
נודע בכינוי "הקברן" (The Undertaker) או "דון סטפנו" (Don Stefano).
מגדינו נולד ב-10 באוקטובר 1891 בעיירה קסטלמארה דל גולפו על החוף הצפון מערבי של סיציליה.
בעיירה זו נולדו עוד מאפיונרים בולטים רבים.
מגדינו הפך לחבר במשפחת הפשע החזקה באזור, משפחת בוננו, אשר עמה הוא היה קשור בקשרי משפחה.
בשנת 1900 הסתכסכו האחים ג'וזפה וסטפנו בוננו עם משפחת בוצ'לאטו.
פליס בוצ'לאטו הורה על רציחתם של האחים בוננו, ובעקבות כך השתלט על עסקי המשפחה אחיהם הצעיר סלבטורה.
סלבטורה חיסל לחלוטין את משפחת בוצ'לאטו.
פליס בוצ'לאטו עצמו נמלט לניו יורק.
ב-1902 עזב מגדינו את סיציליה והיגר לניו יורק.
הוא הצטרף למשפחת באפלו, אחת המשפחות החזקות ביותר באותה תקופה, במשפחה זו היו חברים גם אחיו אנטוניו "נינו" ואחיינו פייטרו.
יחד עם מאפיונרים נוספים שהיגרו כמוהו מקסטלמר, הוא הקים את קבוצת המתנקשים שנודעה בכינוי "הרוצחים הטובים".
במרץ 1917 מגדינו ארגן את רציחתו של פליס בוצ'לאטו בדטרויט עבור משפחת באפלו.
באוגוסט 1921, ספר בשם ברטולו פונטנה הסגיר את עצמו למשטרת ניו יורק, והודה ברצח קמילו קאיוזו שבועיים קודם לכן באבון, ניו ג'רזי.
פונטנה טען שהוא רצח את קאיוזו בהוראת "הרוצחים הטובים" כנקמה על מעורבותו של קאיוזו ברצח אחיו של מגדינו, פייטרו, בסיציליה ב-1916. מחשש שהוא עלול להירצח, פונטנה הסכים לעזור למשטרה ללכוד את מגדינו.
סטפנו מגדינו פגש את פונטנה בתחנת גרנד סנטרל כדי לתת לפונטנה 30 דולר שיעזרו לו לברוח מהעיר.
לאחר חילופי דברים, מגדינו נעצר על ידי קבוצת שוטרים סמויים.
ויטו בונבנטרה וארבעה גנגסטרים נוספים נעצרו לאחר מכן בגין מעורבותם ברצח קאיוזו.
בסופו של דבר האישומים כנגד מגדינו בוטלו מחוסר ראיות, אך הוא נמלט לבאפלו.
ב-1922 מת ג'וזפה דיקארלו מנהיג משפחת באפלו, ומגדינו ירש אותו כראש המשפחה.
ב-1924 הוא קיבל אזרחות אמריקנית.
מגדינו ניהל בית הלוויות בשם "קפלת הזיכרון של מגדינו" בניאגרה פולס.
בית ההלוויות שימש כמלבנה עבור העסק האמיתי שלו: הברחת משקאות חריפים מקנדה לניו יורק.
לאחר סיום תקופת היובש הרוויחו מגדינו ואנשיו את כספם באמצעות הלוואות, הימורים לא חוקיים, סחיטה, גניבת מכוניות ודמי חסות.
לצד זה, הוא הפעיל מספר גדול של עסקים חוקיים שסייעו לו להלבין את הכסף.
בבעלותו נמצאה מכבסה לניקוי מצעים ששימשה את רוב המלונות באזור באפלו, וכן חברת מוניות.
בשיא כוחו, מגדינו שלט בשטחי העולם התחתון של מערב מדינת ניו יורק עד הגבול עם קנדה.
הוא אף עסק בהברחת סמים אל ערי הגבול הקנדיות שבתורן העבירו את הסמים אל אונטריו.
במהלך 1944 החליט מגדינו להרחיב את שליטתו בעולם התחתון הקנדי, והוא נלחם בשליט הבלתי מעורער של האזור רוקו פרי.
ב-23 באפריל 1944 נעלם פרי במפתיע במהלך טיול רגלי.
מקובל להאמין שמגדינו "העלים" את פרי, שכן מיד לאחר מכן שלושת סגניו של פרי אשר נודעו בכינוי "שלושת הדונים" נשבעו אמונים למגדינו.
מגדינו העדיף להישאר מאחורי הקלעים ולשמור על מרחק מפעילות משפחתו כמו גם מהמלחמות בין המשפחות האחרות.
הוא נמנע מלהכניס את אנשיו לניו יורק סיטי, אשר הייתה בירת הפשע האיטלקי באמריקה, וסבלה ללא הרף ממלחמות בין המשפחות.
עובדה זו סייעה לו לשמור על מעמדו במשך תקופה ארוכה, והעניקה לו כבוד רב מצד ראשי המשפחות.
הוא היה חבר בוועדת הדונים שכינס לאקי לוצ'יאנו ב-1931. כמו כן הוא השתתף בוועידת הוואנה ב-1946 ובוועידת אפלאצ'ין ב-1957.
מגדינו שרד כמה ניסיונות התנקשות.
בשנת 1936, גנגסטרים יריבים ניסו להרוג את מגדינו באמצעות פצצה, ובמקום זאת הרגו את אחותו.
בשנת 1958, זרק מתנקש רימון יד דרך חלון המטבח שלו, אולם הוא לא התפוצץ.
מגדינו מת מהתקף לב ב-19 ביולי 1974, בגיל 82, בבית החולים מאונט סיינט מרי בניו יורק.
סטפן ריסטובסקי (במקדונית: Стефан Ристовски; נולד ב-12 בפברואר 1992) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת המגן הימני בדינמו זאגרב ובנבחרת צפון מקדוניה.
ריסטובסקי, שנולד בסקופיה, החל את הקריירה שלו במועדון עיר הולדתו וארדאר סקופיה לפני שחתם על חוזה לחמש שנים עם המועדון האיטלקי פארמה בינואר 2010. הוא היה אז בן 17, כך שהעסקה לא יכלה להפוך לרשמית עד שמלאו לו 18.
ריסטובסקי הצטרף למועדון האיטלקי השכן קרוטונה בהשאלה ב-6 ביולי 2011. לאחר שלא קיבל זמן משחק כמעט בכלל, ההשאלה בוטלה בינואר 2012, ואז הושאל לפרוזינונה לשארית העונה.
ב-5 ביולי 2012, הוא נשלח שוב בהשאלה לבארי מהסרייה ב'.
לאחר מכן הושאל שוב, הפעם ללטינה קאלציו, מאותה הליגה, לעונת 2013/14. לפני פשיטת הרגל של פארמה, ריסטובסקי היה בחוזה איתה עד ה-30 ביוני 2019.
ביולי 2015 עבר ריסטובסקי לרייקה שבקרואטיה.
ההעברה בוצעה באמצעות המועדון השותף האיטלקי של רייקה, ספציה.
על מנת שריסטובסקי יישאר זכאי במסגרת המכס של איטליה שאינה באיחוד האירופי, הוא הוחתם על ידי ספציה בהעברה חופשית ולאחר מכן הושאל לרייקה.
ב-7 באוגוסט 2017 חתם ריסטובסקי בספורטינג ליסבון.
ב-2 בפברואר 2021, הוא חתם בדינמו זאגרב.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בדינמו ב-13 בפברואר בדרבי נגד אוסייק.
הוא קיבל שני כרטיסים צהובים והורחק.
ריסטובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה ב-10 באוגוסט 2011 במשחק ידידות בחוץ מול אזרבייג'ן, ונכון לאפריל 2020, שיחק בסך הכל 52 משחקים במדיה, וכבש שער אחד.
הוא ייצג את מקדוניה ביורו 2020 של אופ"א, הטורניר הגדול הראשון שלהם.
אחיו הצעיר, מילאן ריסטובסקי, הוא כדורגלן ומשחק בספרטק טרנבה בליגת העל הסלובקית ובנבחרת צפון מקדוניה.
לסטפן יש דרכון פורטוגלי, והוא אב לבן שנולד בפורטוגל.
נכון ל-8 בספטמבר 2020. התוצאה בסיום המשחק מופיעה בעמדת "תוצאה", עמודת ה"שער" מציינת את התוצאה לאחר כל שער של ריסטובסקי.
+שערים בינלאומיים לפי תאריך, מקום, שער, יריב, תוצאה ותחרותשער מס'תאריךאצטדיוןהופעה מס'יריבהשערתוצאהתחרות111 ביוני 2017אצטדיון פיליפ השני, סקופיה, מקדוניה331–21–2מוקדמות מונדיאל 201828 בספטמבר 2020אצטדיון בוריס פאיצ'דזה, טביליסי, גיאורגיה541–11–1ליגת האומות 2020/2021
סטפנו סֶנְסִי (באיטליה: Stefano Sensi; נולד ב-5 באוגוסט 1995) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הקשר במונצה.
סנסי נולד בעיר אורבינו והחל לשחק בקבוצה המקומית אורבניה בגיל 6. בהמשך עבר בקבוצות הנוער של רימילי וצ'זנה.
סנסי החל את קריירת הבוגרים בצ'זנה וביולי 2013 הושאל לסן מרינט מהליגה השלישית.
ב-8 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 2-0 לרג'אנה.
ב-16 בספטמבר כבש את שערו הראשון בניצחון 2-0 על קומו.
סנסי הושאל לעונה שנייה בה כבש שמונה שערי ליגה.
בקיץ 2015 חזר לצ'זנה מהסרייה ב.
ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 4-1 על קטניה ב.
ב-3 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בפנדל בניצחון 1-0 על ליבורנו.
ב-13 בינואר 2016 חתם סנסי בססואולו מהסרייה א' והושאל בחזרה לצ'זנה עד לסוף העונה.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בסרייה א בניצחון 1-0 על פאלרמו.
ב-16 באוקטובר כבש את שערו הראשון בניצחון 2-1 על קרוטונה.
ב-2 ביולי 2019 הושאל לאינטר מילאנו עם אופציית רכישה.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 4-0 על לצ'ה בו גם כבש את שערו הראשון.
בסיום העונה חתם באופן קבוע לארבע שנים.
ב-29 בינואר 2022 הושאל לסמפדוריה עד לסיום העונה.
ב-6 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 4-0 על ססואולו בו כבש את שערו הראשון.
ב-2 ביולי 2022 הושאל למונצה לעונה אחת.
ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 3-2 על פרוזינונה בגביע.
ב-11 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בתיקו 1-1 נגד לצ'ה, שהביא למונצה את הנקודה הראשונה אי פעם בסרייה א'.
ב-8 באוגוסט 2024 חזר למונצה וחתם לעונה אחת.
ב-20 בנובמבר 2018 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 1-0 על במשחק ידידות.
ב-26 במרץ 2019 כבש את שערו הראשון בניצחון 6-0 על במוקדמות יורו 2020.
סטפנוולף הייתה להקת רוק קנדית-אמריקאית שהוקמה בסוף 1967 בלוס אנג'לס.
הלהקה הוקמה על ידי הזמר והגיטריסט ג'ון קיי, הקלידן גולדי מקג'ון והמתופף ג'רי אדמונטון, כולם חברי הלהקה הקנדית The Sparrows לשעבר.
הגיטריסט מייקל מונרך והבסיסט ראשטון מורב צורפו באמצעות מודעות שהוצבו בחנויות תקליטים וכלי נגינה באזור לוס אנג'לס.
סטפנוולף מכרו מעל 25 מיליון תקליטים ברחבי העולם, הוציאו שבעה אלבומי זהב ואלבום פלטינה אחד, והיו להם 13 סינגלים בבילבורד הוט 100, מתוכם שבעה היו להיטי טופ 40, כולל שלוש הצלחות בטופ 10: "Born to Be Wild", "Magic Carpet Ride" ו-"Rock Me".
סטפנוולף זכו להצלחה עולמית מ-1968 עד 1972, אך התנגשויות אישיות הובילו לסופו של ההרכב המקורי.
משנת 1980 עד 2018, ג'ון קיי היה החבר המקורי היחיד שהיה מעורב, לאחר שהיה הסולן מאז 1967. הלהקה נקראה John Kay &; Steppenwolf משנת 1980 עד 2018. בקנדה היו להם ארבעה שירים בטופ 10, 12 בטופ 40 ו-14 בטופ 100.
בשנת 2016 היכל התהילה של הרוק אנד רול בחר בהם כמועמדים בשנת 2017. למרות שלא היו להם מספיק קולות כדי להיכלל באותה שנה, בשנת 2018 היכל התהילה של הרוק אנד רול בחר באחד הסינגלים הגדולים ביותר שלהם - "Born to Be Wild" מ-1968 - כבחירה ראשונה בקטגוריית הסינגלים שלהם.
דני ג'ונסון - גיטרה מובילה, קולות רקע, מנדולינה (1996–2018)
סטפן רצ'ינסקי (בליטאית: Stefanas Račinskis; 11 בנובמבר 1921 – 21 בנובמבר 1995) היה חקלאי ליטאי, חסיד אומות העולם, שפעל למען הצלת יהודים ב וקשר את גורלו עם מדינת ישראל.
סטפן התגורר בכפר וגלין במחוז וילנה בליטא.
היה הבן הבכור לאדולף רצ'ינסקי ומריאנה בארובסקי.
היה לו שתי אחיות, אירנה ויאניאנה ואח בשם סטאניסלאב.
ב-20 בספטמבר 1941, ערב ראש השנה, יהודי העיר נמנצ'ין רוכזו בבית הכנסת של העיר בהוראת מפקד המשטרה האזורית.
אנשי משטרה ביחד עם המיליציה הליטאית הצעידו את היהודים לבורות המוות ביער סמוך לווילנה.
חיילי המיליציה הרגו 403 יהודים באותו היום.
משפחת רצ'ינסקי החלה לעזור ליהודים שחיפשו מחסה לאחר הטבח בעיירה.
סטפן ומשפחתו סייעו להם במזון ובמסתור זמני.
אמו לקחה תחת חסותה תינוק יהודי שהונח בפתח ביתם עד שאימו באה לקחת אותו.
פעם אחת בא הדוד של התינוק, אברהם גלוך, לבקר אותו ולדרוש בשלומו.
במקרה אחר, עקב שמועות שמשפחת רצ'ינסקי מסתירה יהודים, הגיעה המשטרה הגרמנית כדי למצוא את היהודים ולעצור את משפחת רצ'ינסקי.
לאחר חיפוש ממושך שבו לא גילו אף יהודי, מצאו במקרה יהודי בערימת חציר והרגו אותו.
בעקבות זאת, אביו של סטפן נשלח לבית העצורים שם עבר עינויים.
הוא שוחרר רק כעבור מספר חודשים בזכות עורך דין ידיד המשפחה.
בשל פעילות ההצלה של המשפחה, נודע ביתה בכינוי "בית אברהם הפטריארך", והשכנים הנוצרים כינו אותו "הגטו היהודי".
פעמים רבות בעקבות הלשנות של השכנים באו שוטרים לעצור את סטפן ולחפש את היהודים אך הוא שיחד אותם וכך היהודים ניצלו.
בין היהודים הייתה שושנה דזנט, יהודייה צעירה שעבדה בחווה באזור תחת שם של אישה ליטאית.
בשנת 1942 סטפן פגש אותה והחליט לעזור לה.
הוא מצא לה מקומות מסתור בבתים של אנשים שסמך עליהם בכפרים שכנים.
סטפן עזר לשושנה למצוא מחבוא בבית של מורתו מריה קוסמובסקה בכפר סמוך.
לאחר ששרפו את ביתה של מריה, העביר אותה סטפן לבית של דודתו.
שנה לאחר מכן, שושנה הותקפה על ידי הכנופיה הליטאית הפשיסטית "זאב הברזל", אך סטפן הציל אותה בעזרת כומר שהעיד שהיא נוצרייה והטביל אותה.
בעקבות האירוע האלים, שושנה עברה לגור עם סטפן עד סילוק הנאצים מליטא.
בסתיו 1944 נכבשה ליטא על ידי הצבא האדום והמדינה סופחה לברית המועצות.
סטפן החל לעבוד במפעל מסגרות עד שהוא ומנהל המפעל נעצרו על ידי השלטונות הסובייטיים ושושנה נאלצה להאבק לשחרורו.
סטפן נשא את שושנה לאישה והזוג התגורר בווילנה.
הם ניסו להגר לפולין במטרה לעלות לארץ ישראל.
במאי 1958 עבר הזוג לפולין והתגורר בגליביצה, שם עבד כמנעולן ושושנה בהוראת עברית.
לאחר תהליך ארוך, ב-1960 עלו ביחד עם שני ילדיהם לישראל.
בנו היה טייס בחיל האוויר.
המשפחה חידשה את הקשר שלה עם הניצולים שגם התגוררו בישראל ושמרה איתם על יחסים לאורך השנים.
ב-28 ביוני 1966 הוועדה לציון חסידי אומות העולם החליטה להעניק לסטפן את התואר חסיד אומות העולם.
שנה לאחר מכן, ב-30 באוקטובר 1967⁩ בטקס שהתקיים ביד ושם בירושלים קיבל סטפן את אות חסיד אומות העולם וניטע לכבודו עץ בגן חסידי אומות העולם.
ב-1990 התראיין סטפן לסרט דוקומנטרי שבו סיפר את סיפור ההצלה שלו בזמן השואה.
בשנת 1996, הוענקה מלגה על שם סטפן רצ'ינסקי במעמד ראש עיריית תל אביב לכנר ומלחין צעיר.
המעמד היה במסגרת פרויקט להנצחת חסידי אומות העולם שכלל הלחנת מוזיקה לכבודם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) אותר קברו של סטפן בבית העלמין בקרית שאול ונקבעה לוחית זיכרון על קברו.
סְטֶפּני היא שכונה ברובע טאוור האמלטס של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
השכונה ממוקמת 3.6 ק"מ מזרחית לצ'רינג קרוס.
השכונה גובלת בדרך A13 בדרומה (מקטע זה של הדרך נקרא "דרך המסחר" - "Commercial Road"), בדרך A11 בצפונה (מקטע זה של הדרך נקרא "דרך מייל אנד" - "Mile End Road"), בתעלת ריג'נטס במזרחה, ובשכונת וייטצ'אפל במערבה.
ספר יום הדין משנת 1085 מזכיר את סטפני ומציין כי הבישוף של לונדון מחזיק בסטפני 32 יחידות אדמה הכוללות שטחים חקלאיים ובית אחוזה.
האזור עליו ממוקמת השכונה היה חלק ממחוז מידלסקס.
הכנסייה העתיקה בשכונה היא כנסיית דנסטאן הקדוש שנוסדה בשנת 923. מבנה הכנסייה הנוכחי נבנה בראשית המאה ה-15. כנסייה זו הייתה אחראית לרישום כל הלידות, הנישואים והפטירות שהתרחשו על האוניות הבריטיות עד המאה ה-19.
בראשית המאה ה-20 סטפני הייתה שכונה בעלת אוכלוסייה יהודית ברובה, אולם עם השיפור במצבם הסוציואקונומי של תושבי השכונה עזבו אותה תושביה היהודים ועברו לשכונות בצפונה ובמערבה של לונדון.
השכונה מוזכרת בשיר של להקת האבנים המתגלגלות "Play with Fire" בו נכתב על מושא השיר כי היא "מקבלת את ההנאות שלה בסטפני ולא בנייטסברידג'".
שיר הילדים האנגלי "תפוזים ולימונים" מתייחס ל"פעמוני סטפני".
השכונה מוזכרת בספרו של ג'ורג' אורוול "1984" כאתר שנפגע בהפצצה, וכן בסיפור הקצר מאת ארתור קונן דויל: "ההרפתקה של ששת הנפוליאונים" בו פותר הבלש שרלוק הולמס תעלומה בשכונה.
עלילת הסדרה הקומית "Goodnight Sweetheart" של רשת ה-BBC מתרחשת בשכונה.
בסצנת הפתיחה של הסרט "לוק, סטוק ושני קנים מעשנים" מציין בייקון כי תכשיט מסוים "נוצר באיטליה אך נגנב בסטפני".
סטפני מאייר היא סופרת אמריקאית הידועה בסדרת הרומנים פרי עטה "דמדומים".
מאייר נולדה למשפחה מורמונית בקונטיקט וגדלה בפיניקס שבאריזונה, יחד עם הוריה וחמשת אחיה ואחיותיה.
עם סיום התיכון למדה באוניברסיטת בריגהאם יאנג שביוטה לימודי ספרות לתואר ראשון, אותם סיימה ב-1997.
מאייר החלה לכתוב את הרומן דמדומים המספר על נערה מתבגרת העוברת לעיר חדשה ופוגשת גבר מסתורי המתאהב בה, אך מתגלה כערפד.
הרומן זכה להצלחה רבה והניב מספר ספרי המשך וכן עיבודים קולנועים.
מלבד סדרת "דמדומים" כתבה גם את הרומן "גוף מארח", העוסק בפלישת חיזרים לכדור הארץ.
ב-2008, זכתה בתואר "סופרת השנה" בעיתון היומי האמריקני "USA Today".
ספרה "דמדומים" היה לספר הנמכר ביותר לאותה שנה.
באיש השנה של המגזין טיים ב-2008 היא דורגה במקום ה-49. הירחון הכלכלי פורבס, דירג אותה במקום ה-26 ברשימת 100 הידוענים המשפיעים ביותר.
מאייר התחתנה עם אהוב נעוריה, כריסטיאן, ב-1994, בעודם בני 21, ולזוג 3 ילדים.
דמדומים (מאנגלית: רחל אהרוני), בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ח-2008.
מולד הירח (מאנגלית: רחל אהרוני.), בני ברק: ספרית פועלים, תשס"ט-2009
ליקוי חמה (מאנגלית: רחל אהרוני; עריכה: נרי אלומה), בני ברק: ספרית פועלים, תש"ע-2009.
גוף מארח (תרגום: ורד טוכטרמן; עריכה: אמירה בנימיני), תל אביב: אופוס, 2009.
שחר מפציע בני ברק: ספריית פועלים, תש"ע-2010. (מאנגלית: רחל אהרוני) - 2010
החיים השניים הקצרים של ברי טאנר (נובלה על דמות מליקוי חמה) - 2011
סטפני מרי אליזבת גרימלדי , היא הנסיכה סטפני ממונקו והרוזנת של פוליניאק מבית גרימלדי, המדורגת במקום האחד עשר בתור הירושה לכתר נסיכות מונקו.
בעברה הייתה זמרת, מעצבת בגדי ים ודוגמנית.
סטפני היא בת למשפחת האצולה לבית גרימלדי.
אביה הוא רנייה השלישי ואמה היא גרייס קלי.
סטפני שולטת בשפות צרפתית, מונגאסקית, אנגלית ואיטלקית.
היא התחנכה בבית דאם דה סנט מור במונקו, ולאחר מכן בדופנלופ בפריז בירת צרפת.
סיימה את בית הספר התיכון בשנת 1982. במהלך שנותיה בבית הספר היא למדה מחול, פסנתר קלאסי, וגם השתתפה בתחרויות התעמלות ורכיבה על סוסים.
בין השנים 1986–1991, סטפני ניסתה כוחה בקריירת שירה והוציאה לאור שלושה אלבומים ו-18 סינגלים באנגלית ובצרפתית.
ב-13 בספטמבר 1982, במהלך נסיעה חזרה אל ביתן מבית החווה "רוקגל" בצרפת, אירעה תאונת דרכים לסטפני ולאמה גרייס קלי.
סטפני נפצעה בתאונה ונגרם לה סדק בחוליה צווארית.
לפי הגרסה הרשמית, הגורם לתאונה הוא אירוע מוחי שעברה האם תוך כדי נהיגה.
עם זאת, לפי שמועות שנפוצו לאחר התאונה, נטען כי סטפני היא זו שנהגה ברכב.
סטפני עצמה סירבה לדבר על מות אמה עד 2002, אז אמרה כי "לא רק שעברתי טראומה נוראית, לאבד אמא בגיל צעיר מאוד, אלא גם הייתי לידה ברגע התאונה.
אף אחד לא יכול לדמיין כמה סבלתי, ואני עדיין סובלת".
סטפני דיקסון היא שחיינית קנדית.
דיקסון מתחרה במשחקים הפאראלימפיים ובעלת 19 מדליות, מהן 7 מדליות זהב לזכות המשלחת הקנדית, ונחשבת לאחת השחייניות הפאראלימפיות הטובות בעולם.
דיקסון נולדה ללא רגל אחת, והחלה בשיעורי השחייה כשהייתה בת שנתיים.
כשהייתה בת 13 היא החלה להתחרות, והתחרתה גם נגד ספורטאים שאינם בעלי מוגבלות.
כשהייתה בת 14 בלבד נבחרה להשתתף במסגרת נבחרת השחייה של קנדה לנכים.
דיקסון השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים ב, כשהייתה בת 16, והייתה לאחת הספורטאיות הבולטות במשלחת הקנדית כשזכתה בחמש מדליות זהב פאראלימפיות, ושתי מדליות כסף.
במשחה ל-100 מטר בסגנון גב (קטגוריה S9) קבעה דיקסון שיא פאראלימפי של 1:13.11 דקות במקצה המוקדם, אותו שברה במקצה הגמר כשקבעה שיא פאראלימפי חדש של 1:11.04 דקות.
במשחה ל-100 מטר בסגנון חופשי היא קבעה שיא עולם חדש של 1:07.12 דקות, לפני האוסטרלית מליסה קרלטון שסיימה עם 1:07.27 דקות ומנדי מינדרינק שעם תוצאה של 1:08.41 דקות הביאה להולנד את מדליית הארד.
במשחה ל-400 מטר חופשי שברה שיא עולם נוסף כשעצרה את השעון על 4:53.83 דקות, לפני קרלטון שסיימה עם 4:59.56 דקות ואוסטרלית נוספת, דיאנה ליי שזכתה בארד עם 5:03.92 דקות.
על מדליות אלו, הוסיפה דיקסון שתי מדליות זהב קבוצתיות, ושתי מדליות כסף אישיות.
במקצה השליחות ל-4X100 חופשי שברה שיא עולם לצידן של ג'סיקה סלואן, דניאל קמפו ואנדראה קול כשקבעו 4:38.01 דקות, ובמשחה הקבוצתי ל-4X100 מעורב, לצידן של סלואן, אליזבת ווקר ודרדה בייגר סייעה לנבחרתה לקבוע שיא עולם נוסף של 5:07.56 דקות.
במשחה האישי ל-50 מטרים חופשי קבעה 31.55 שניות, ונכנעה רק לשיא עולם של השחיינית הדנית ריקה סטנגלר עם 30.82 שניות.
במשחה ל-200 מטר מעורב זכתה במדליית כסף נוספת כשעצרה את השעון על 2:47.59 שניות, שנייה רק לסטנגלר שקבעה שיא עולם נוסף של 2:44.89 שניות.
ב זכתה דיקסון במדליית זהב נוספת, עם שיא עולם נוסף במשחה ל-100 מטר גב כשקבעה תוצאה של 1:10.01 דקות, לפני נטלי דו טואה הדרום אפריקאית שזכתה במדליית הכסף עם 1:11.41 דקות, וקלייר קאשמור הבריטית שסיימה עם 1:16.98 דקות.
במקצה ל-100 מטר פרפר שברה דיקסון שיא פאראלימפי כשקבעה 1:13.81 דקות במקצה המוקדם, אותו אף שיפרה במקצה הגמר כשעצרה את השעון על 1:12.01 דקות, אך נכנעה לשיא עולם של 1:07.54 דקות של דו טואה.
במשחה ל-100 מטר חופשי היא זכתה במדליית כסף נוספת כשנכנעה לשיא פאראלימפי של דו טואה, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי נכנעה לשיא עולם של הדרום אפריקאית, ובמשחה ל-400 מטר חופשי זכתה במדליית כסף נוספת, שנייה לדו טואה שקבעה שיא עולם של 4:28.09 דקות.
דיקסון הוסיפה גם מדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי כשסיימה את המירוץ בזמן של 30.66 שניות, אחרי אירנה גרז'דנובה הרוסייה שסיימה עם 30.63 שניות, ודו טואה ששברה שיא עולם נוסף של 29.52 שניות.
היא הוסיפה גם שתי מדליות כסף קבוצתיות, כשזכתה עם נבחרתה במדליית כסף במשחה ל-4X100 חופשי, ובמשחה ל-4X100 מעורב.
ב שמרה דיקסון על מעמדה כאלופה הפאראלימפית במשחה ל-100 מטר גב כשקבעה שיא עולם של 1:09.30 דקות, לפני אליזבת סטון האמריקאית שזכתה בכסף עם 1:11.16 דקות והאוסטרלית אלי קול שעם תוצאה של 1:11.87 דקות זכתה במדליית הארד.
בשאר המשחים בהם השתתפה נכנעה דיקסון לנטלי דו טואה שלוש פעמים נוספות.
במשחה ל-200 מטר מעורב היא קבעה 2:37.54 דקות, אחרי שיא עולם של הדרום אפריקאית שסיימה ב-2:27.83 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי זכתה במדליית כסף נוספת כשנכנעה לשיא עולם נוסף של דו טואה, ובמשחה ל-100 מטר חופשי זכתה במדליית הארד כשסיימה בתוצאה של 1:03.89 דקות.
סטפנוס מביזנטיון , בן המאה ה־6 לספירה, היה מחברו של מילון גאוגרפי חשוב בשם "אתניקה" (Ἐθνικά).
מן המילון עצמו שרדו פרגמנטים בודדים בלבד, אך קיים תקציר (אפיטומה) שלו שנכתב על ידי מחבר בשם הרמולאוס (Hermolaus), שאינו ידוע ממקור אחר.
איננו יודעים כמעט דבר על סטפנוס לבד מכך שהיה פילולוג (grammaticus) וחי בקונסטנטינופוליס אחרי תקופת שלטונם של ארקדיוס והונוריוס ולפני זאת של יוסטיניאנוס השני (בין 383 ל־685 לספירה).
הרמולאוס מקדיש את האפיטומה שלו ליוסטיניאנוס; קיימת מחלוקת בשאלה אם הכוונה ליוסטיניאנוס הראשון או השני, אך ככל הנראה פעל סטפנוס בביזנטיון בראשית המאה ה־6 לספירה, בתקופת מלכות יוסטיניאנוס הראשון.
גם בצורתה המקוצרת יש ל"אתניקה" חשיבות עצומה כמקור לידיעות בתחומי הגאוגרפיה, המיתולוגיה והדת של יוון העתיקה.
כמעט כל ערך באפיטומה מביא כאסמכתא את שמו של סופר קדמון.
מן הפרגמנטים ששרדו אנו למדים כי החיבור המקורי הכיל ציטוטים רבים מכתבי סופרים קדמונים בצד פרטים רבים נוספים – טופוגרפיים, היסטוריים, מיתולוגיים ואחרים.
סטפנוס מצטט את ארטמידורוס, פוליביוס, אייליוס הרודיאנוס , הרודוטוס, תוקידידס, קסנופון, סטראבון ואחרים.
פרגמנט גדול נוסף, מן הערך Δύμη ועד סוף האות Δ מצוי באוסף כתבי היד "Le fonds Coislin" שקיבץ פייר סגי (Pierre Séguier).
המהדורה הסטנדרטית השלמה האחרונה הוצאה לאור על ידי אוגוסטוס מיינקה ב־1849, ומקובל להשתמש במספרי העמודים שלה לציון מראי מקומות של החיבור.
המהדורה המודרנית הראשונה פורסמה על ידי בית הדפוס האלדיני ב־1502. מהדורה עדכנית וחדשה בגרמנית נכתבת על ידי מרגרטה בילרבק.
המהדורה העדכנית ביותר כיום, ביוונית ובתרגום לגרמנית, היא:
סטפני הייתה אוניית סוחר קפריסאית שהובילה מחבלים פלסטינים לפיגוע בישראל ונלכדה על ידי סטי"ל של חיל הים הישראלי ממערב לראש הנקרה ב-28 במרץ 1979.
האונייה יצאה ב-25 במרץ 1979 מנמל טריפולי שבלבנון כשהיא מובילה מטען מלט.
שישה מחבלים יצאו בסירות גומי מטריפולי ומנהר אל-בארד ועלו על "סטפני" בלב ים.
עקב תקלה במנוע הפליגה האונייה לקפריסין, ולאחר תיקון התקלה יצאה מלימסול לכיוון פורט סעיד.
בעקבות התרעות שהתקבלו בחיל הים הוגברו סיורי הבט"ש, וב-28 במרץ 1979 בלילה גילה הסטי"ל אח"י אילת, בפיקודו של סרן אודי דביר, את "סטפני", כ-50 מייל ממערב לראש הנקרה, והחל במעקב מרוחק אחריה.
בשעות הבוקר, כאשר "סטפני" הגיעה למרחק של 60 מייל מחיפה, התקרבה אח"י אילת אליה לשם זיהויה.
לפי דרישת מפקד הסטי"ל הסיר רב החובל של "סטפני" כיסוי ברזנט שהיה על הסיפון, ומתחתיו התגלתה ספינת גומי עם מנוע.
רב החובל טען שאחד מאנשי הצוות רכש את הסירה.
מפקד הסטי"ל הורה לרב החובל לרכז את כל אנשי הצוות, שמונה במספר בקדמת הסיפון.
עם קבלת אישור להשתלט על האונייה בלב ים, עלה צוות של שבעה ימאים מהסטי"ל בפיקוד קצין הנשק עופר על האונייה.
במהלך בדיקת אנשי הצוות הגיחו ממבנה בירכתיים חמישה מחבלים חמושים שהסגירו עצמם, ואחד מהם זוהה כמפקד החוליה.
חוליה של לוחמי שייטת 13 נשלחה במסוק לשם השלמת ההשתלטות על האונייה.
באונייה התגלו כמויות גדולות של אמצעי לחימה, ובהם רקטות נ.ט.
מדגם M72 לאו, רקטות ומטול RPG-7, רובה M16 עם מטול רימונים M-203 ורובי קלשניקוב.
מפקד חוליית המחבלים הובל במסוק לחקירה בחוף.
ויתר המחבלים הובלו באח"י אילת, לבסיס חיפה.
האונייה הושטה על ידי צוותה והגיעה ולאחר חצות למפרץ חיפה.
התברר שהמחבלים תכננו פיגוע הרג המוני באחד מערי החוף של ישראל, עם שובו של ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, מטקס החתימה על הסכם השלום בין ישראל למצרים, שנערך ב-26 במרץ בוושינגטון.
בעקבות לכידת האונייה, ובהתחשב בסיכונים השונים שבפעולה זו, קבע מפקד חיל הים, האלוף זאב אלמוג נהלים לעריכת השתלטות מסוג זה, ובהם הקביעה שבהשתלטות יעסקו לוחמי שייטת 13, המיומנים מכולם בפעולה זו.
לאחר תפיסתה שימשה כאוניית מטרה לתרגול השתלטויות לשייטת 13, ומטרה לירי טילי גבריאל עבור ספינות הטילים.
בשלהי שנת 1983, במהלך ירי אימון ניקב טיל גבריאל את התחתית והספינה טבעה לא הרחק מחופי הארץ.
סטפני הנון הייתה מנהלת הטכנולוגיות הראשית (CTO) של קמפיין התמודדות לנשיאות ארצות הברית של הילרי קלינטון ב-2016. היא הייתה האישה הראשונה להחזיק בתואר של CTO של קמפיין נשיאותי מרכזי.
לפני כן הנון הייתה מנהלת חטיבת ניהול המוצר של חדשנות אזרחית והשפעה חברתית של גוגל.
הפוקוס שלה היה על בניית כלים לסייע לקהילות להגיב לאסונות טבע כמו גם ביצירת שקיפות של תוצאות בחירות.
היא עבדה בעבר בתור מנהלת מוצר בגוגל מפות וב-Google Wave.
היא למדה לתואר ראשון במדעי המחשב ולתואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת סטנפורד, כמו גם לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
כאשר הנון נשכרה בתור ה-CTO של הקמפיין של קלינטון, הדבר דווח במספר אמצעי תקשורת ובפרט הודגשה העובדה כי בפעם הראשונה שוכרים אישה לתפקיד זה.
המינוי תואר ככזה שמסייע לפתוח את הדלת לנשים לתעשייה שהיא באופן מסורתי גברית.
סטפני קלוטילד לואיז הרמיני מארי שארלוט (Stéphanie Clotilde Louise Herminie Marie Charlotte; 21 במאי 1864 - 23 באוגוסט 1945) הייתה בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים, ואשתו של רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה.
סטפני נולדה ב-21 במאי 1864 בארמון המלכותי לייקין בבריסל שבבלגיה.
אביה היה לאופולד, נסיך בלגיה בנו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים.
סבא רבא שלה מצד האב היה לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
אמה הייתה מריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה לבית הבסבורג, אשר הייתה נכדתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונינתו של קרלוס השלישי, מלך ספרד.
לאופולד הזניח את סטפני ואחותה לואיז והתעניין בעיקר בבנו לאופולד, בעוד מריה הנרייטה התמקדה בבנותיה והעניקה להן חינוך מעולה.
במרץ 1880 ביקר בבריסל רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה והנסיכה סיסי.
באותו זמן הופעל על רודולף לחץ כבד מצד הוריו להינשא ולהעמיד יורש, אולם תנאי הנישואים ההבסבורגיים קבעו שאשתו של יורש העצר צריכה להיות קתולית, ובת למשפחת אצולה אשר שולטת או שלטה בעבר על אזור באירופה.
לאחר שרודולף נדחה על ידי כמה נסיכות ספרדיות ופורטוגזיות, לא נותרו לו הרבה אפשרויות.
הוא פגש את סטפני, ומצא אותה מתאימה מבחינתו.
ב-7 במרץ הוא ביקש את ידה והודיע על אירוסיהם.
אביו היה מרוצה למדי, אולם אמו, סיסי, התאכזבה מכך שבנה, אשר היה בן לשתיים מהשושלות העתיקות ביותר באירופה (ויטלסבאך והבסבורג) בחר להינשא לבת למשפחת המלוכה הבלגית החדשה.
יתרה מכך, כאשר סטפני נשלחה לווינה כדי ללמוד את נימוסי החצר, גילתה סיסי לתדהמתה שהיא רק בת 15, וכלל לא כשירה להינשא לבנה.
לפיכך הוחלט לדחות את הנישואים, וסטפני המושפלת חזרה לבלגיה.
ב-10 במאי 1881, כמה שבועות לפני יום הולדתה ה-17, נישאה סטפני לנסיך הכתר בכנסיית אוגוסטינוס הקדוש בווינה.
בחתונה נכחו בין היתר הנסיך אדוארד מבריטניה ווילהלם, נסיך פרוסיה.
לרגל חתונתם, האסטרואיד נקרא על שמה.
השם ניתן על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה והאסטרואיד התגלה על ידי יוהאן פאליזה.
בחצר המלוכה האוסטרית פנו אליה בתואר "הוד מעלתה הקיסרית והמלכותית".
הנישואים היו מוצלחים בתחילה, אולם עד מהרה התגלעו חיכוכים בין רודולף וסטפני.
אמו של רודולף, הקיסרית סיסי, לא עזרה לשיפור יחסיהם כאשר זלזלה בסטפני במופגן.
ב-1883 נולדה בתם היחידה אליזבת מריה, ארכידוכסית אוסטריה.
עם לידתה, נפרדו בני הזוג, התאמצו להשיג אישור מהקיסר להתגרש, והחלו לנהל פרשיות אהבים.
ב-1889 נמצא רודולף מת יחד עם פילגשו האחרונה מרי וטסרה, בנסיבות שנותרו לא ברורות לחלוטין עד ימינו.
ב-22 במרץ 1900 נישאה סטפני בטירת מירמרה לרוזן ההונגרי אלמר לונלאיי דה נאגי לוניה.
הנישואים הוגדרו כנישואים מורגנטיים, כיוון שדרגתו האצילית של אלמר הייתה נמוכה במידה ניכרת מזו של סטפני.
עם זאת, ב-1917 העלה קרל הראשון, קיסר אוסטריה את אלמר לדרגת נסיך.
הם התגוררו בטירתו של אלמר במערב הונגריה (כיום בסלובקיה).
ב-1935 היא רצתה לפרסם את זיכרונותיה, אולם הדבר עורר שערורייה באוסטריה, ולפיכך הם פורסמו מחוץ לאוסטריה תחת השם "Ich sollte Kaiserin werden" ("הייתי אמורה להיות קיסרית").
עם התקדמות הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה, נאלצו בני הזוג להימלט מטירתם.
סטפני נפטרה בעיר פנונהלמה שבהונגריה ב-23 באוגוסט 1945 בגיל 81.
סטפני מריה קלאודינה כריסטינה (בלוקסמבורגית: Stéphanie Marie Claudine Christine; נולדה ב-18 בפברואר 1984) היא אשתו של גיום, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
סטפני נולדה ב-18 בפברואר 1984 ברונסה שבפלנדריה המזרחית, בלגיה.
שורשיו של בית לנואה נעוצים עוד במאה ה-13. תואר הרוזנות הוענק לראשונה בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד לשארל דה לנואה, מנצח קרב פאביה.
סטפני למדה בבית ספר בבלגיה אשר הלימודים בו נערכו בשפה ההולנדית.
לאחר מכן נכנסה ללימודים בקולג' בצרפת.
היא למדה תקופה מסוימת ספרות במוסקבה, ופילולוגיה בברלין.
היא נפגשה לראשונה עם גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג בשנת 2010 בערך, ואירוסיהם הוכרזו ב-26 באפריל 2012. מוצאה של סטפני קשור במוצאו של גיום בכמה אופנים: אביה של סטפני הוא בן דוד ראשון של אנטואן, נסיך לינייה השלושה עשר, אשר נישא לאליקס, נסיכת לוקסמבורג, דודה שנייה של גיום.
בנם, אנטואן למורל, נשוי לבת דודה שנייה של סטפני.
אביה של סטפני הוא גם בן דודה של יולנדה, נסיכת לינייה, אשר נישאה לקרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה.
בנם, קרל כריסטיאן, ארכידוכס אוסטריה (בן דוד שני של סטפני), נשוי למארי אסטריד, נסיכת לוקסמבורג דודתו של גיום.
כך שלמעשה סטפני ואביו של גיום הם בני דודים מדרגה שביעית.
סטפני וגיום נישאו בטקס אזרחי בבית העירייה של לוקסמבורג סיטי ב-19 באוקטובר 2012, ובטקס דתי למחרת היום.
שמלת הכלה תוכננה בידי מעצב האופנה אלי סעב.
ב-10 במאי 2020 נולד בנה הראשון, שנקרא בשם שארל ז'אן פיליפ ז'וזף מריה גיום.
סטפני דה בוארנה , הייתה אשתו של קרל, הדוכס הגדול של באדן.
סטפני נולדה ב-28 באוגוסט 1789 בוורסאי, לקלוד דה בוארנה ולקלודין פרנסואז אדריאן גבריאל דה לזיי-מארנזי, בתם של קלוד, מרקיז דה לזיי-מארנזי ומארי-קלודין דה-נטאנקור-ואובקור, דאם דה ואובקור.
בשנת 1779 התחתן בן דוד של אביה - אלכסנדר דה בוארנה עם ז'וזפין דה בוארנה, אולם הוא הוצא להורג בגיליוטינה במהלך שלטון הטרור של רובספייר בשנת 1794. לאחר הוצאתו להורג התחתנה אשתו ז'וזפין עם נפוליאון בונפרטה, ובשנת 1804 הוכתרו השניים כקיסרי צרפת.
ילדיה של ז'וזפין אז'ן דה בוארנה והורטנס דה בוארנה תפסו עמדות חשובות בממשלו של נפוליאון.
ב-8 באפריל 1806 התחתנה סטפני עם קרל, נסיך הכתר של באדן, כחלק מניסיון של נפוליאון לכרות ברית עם באדן, אולם בתחילה לא היו נישואיהם מוצלחים עקב רצונו של קרל להמשיך לחיות כרווק, והשניים התגוררו בארמונות נפרדים.
מאוחר יותר החל קרל לחשוב על עתיד הירושה, ובעקבות כך התפייס עם סטפני, ולשניים נולדו 5 ילדים.
בשנת 1811 מת סבו של בעלה קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן, ובעלה עלה לשלטון במקומו כקרל, הדוכס הגדול של באדן.
בשנת 1818 מת בעלה קרל, ובמקומו עלה לשלטון דודו לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של באדן.
סטפני נשארה אלמנה והייתה אם מסורה לשלוש בנותיה, וביתה במנהיים הפך לסלון ספרותי עבור אמנים ואינטלקטואלים.
בין צאצאיה נמנים פיליפ, מלך הבלגים, אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אלבר השני, נסיך מונקו, ומלכי רומניה ויוגוסלביה לשעבר.
ב-8 באפריל 1806 התחתנה סטפני עם קרל, הדוכס הגדול של באדן, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
לואיזה אמליה, נסיכת באדן (1811–1854), התחתנה עם גוסטב, נסיך ואסה
יוזפינה, נסיכת באדן (1813–1900), התחתנה עם קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן
אלכסנדר, נסיך הכתר של באדן (1816)
מריה אמליה, נסיכת באדן (1817–1888), התחתנה עם ויליאם המילטון, דוכס המילטון האחד עשר
סטפני טאבס ג'ונס הייתה פוליטיקאית אמריקאית מן המפלגה הדמוקרטית ששימשה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו בשנים 1999 ועד למותה בשנת 2008. ג'ונס היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לקונגרס מטעם אוהיו.
הייתה חברה בוועדות האתיקה והחינוך.
ג'ונס נולדה ב-10 בספטמבר 1949 בקליבלנד, אוהיו, שם התבגרה ולמדה תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
בשנת 1974 סיימה לימודי דוקטורט במשפטים באותה אוניברסיטה.
התחתנה בשנת 1976. היא החלה לעבוד כשופטת וכתובעת מקומית.
היא עבדה כתובעת עד שהחלה לעבוד בקונגרס.
בשנת 1990 ניסתה להיבחר לבית המשפט העליון של אוהיו, ללא הצלחה.
בשנת 1998 נבחרה לראשונה לבית הנבחרים עם רוב של כ-80% על פני מועמד הרפובליקני ומועמד עצמאי.
בשנת 2004 קיבלה 100% מהקולות לאחר שהייתה המועמדת היחידה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 2008 תמכה ג'ונס בהילרי קלינטון בפריימריז הדמוקרטים, אך הכריזה על תמיכה בברק אובמה לאחר שקיבל את המועמדות הדמוקרטית.
ג'ונס נפטרה כתוצאה מדימום מוחי ב-20 באוגוסט 2008.
סטפני, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן , הייתה נסיכה גרמנית מבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, ואשתו של פדרו החמישי, מלך פורטוגל.
סטפני נולדה ב-15 ביולי 1837 בזיגמרינגן, לקרל אנטון, נסיך הוהנצולרן וליוזפינה, נסיכת באדן, בתם של קרל, הדוכס הגדול של באדן וסטפני דה בוארנה.
ב-29 באפריל 1858 התחתנה סטפני עם פדרו החמישי, מלך פורטוגל על ידי שליח, וב-18 במאי התקיים טקס הנישואין בליסבון.
שנה מאוחר יותר, ב-17 ביולי 1859 מתה סטפני מדיפטריה ללא ילדים, ובשנת 1861 מת גם בעלה פדרו מכולרה ואחיו לואיש הראשון, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
סטפנוס ציציפס הוא טניסאי יווני מקצועני.
נכון לינואר 2024 הוא מדורג במקום העשירי בעולם בסבב ה-ATP.
באפריל 2023 היה מדורג במקום השלישי בעולם בסבב ה-ATP, זהו דירוג השיא שלו.
הישגיו הם: אלוף טורניר גמר ה-ATP, וגמר אליפות צרפת הפתוחה בשנת 2021, וגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2023. בשנת 2018 בטורניר קנדה מאסטרס הוא היה לשחקן הצעיר בהיסטוריה שהצליח לנצח 4 שחקנים מהעשיריה הראשונה בעולם בטורניר אחד.
ציציפס נולד למשפחה של טניסאים.
אמו טניסאית מקצוענית בעברה, יוליה אפוסטולי, ילידת רוסיה, בתו של סרגיי סלניקוב, שחקן כדורגל בנבחרת ברית המועצות שזכה במדליית זהב באולימפיאדת מלבורן (1956) ואביו מאמן טניס.
הוריו הכירו במסגרת סבב ה-WTA שנערך באתונה שבו אימו השתתפה ואביו היה שופט קו.
הוא נולד בתקופה שהוריו עבדו במלון כמדריכי טניס ושם גדל.
הוא החל להתאמן בטניס בגיל 6.
בשנת 2016 דורג במקום 1 בעולם לנוער.
באליפות וימבלדון שנערכה באותה שנה הוא זכה בטורניר זוגות לנוער, ביחד עם קנת רייזמה מאסטוניה, לאחר ניצחון בגמר על דניס שפובלוב ופליקס אוגר-אליסיאם מקנדה ב-3 מערכות (6-4, 4-6, 2-6).
בטורניר ליחידים הוא הפסיד בחצי הגמר לדניס שפובלוב שזכה בטורניר ב-3 מערכות (4–6, 7-6(7-5), 6-2).
באליפות ברצלונה שנערכה בסוף אפריל על מגרש חימר, הגיע ציציפס למשחק הגמר שבו הפסיד לרפאל נדאל מספרד (1 בעולם) בשתי מערכות (6-2, 6-1).
בקנדה מאסטרס שנערך באוגוסט ביום הולדתו הוא הגיע למשחק הגמר והפסיד לרפאל נדאל (1 בעולם) בשתי מערכות (6-2, 7-6(7-4)).
באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף אוגוסט הפסיד ציציפס בסיבוב השני לדנייל מדבדב מרוסיה ב-4 מערכות (6-4, 6-3, 4-6, 6-3).
חצי גמר ראשון בגראנד סלאם
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכת בינואר 2019 הגיע ציציפס לראשונה בקריירה שלו לשלב חצי גמר טורניר גראנד סלאם שבו הפסיד לרפאל נדאל (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-2, 6-4, 6-0).
בטורניר גמר ה-ATP שנערך בלונדון באמצע נובמבר אותה שנה הוא זכה בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על דומיניק תים מאוסטריה (5 בעולם) ב-3 מערכות (7-6(8-6), 2-6, 6-7 (4-7)).
בשלב חצי הגמר הוא ניצח את רוג'ר פדרר משווייץ (3 בעולם) ב-2 מערכות (3–6, 4-6).
באליפות צרפת הפתוחה שנערכה באוקטובר 2020 הגיע ציציפס לשלב חצי גמר הטורניר שבו הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' (1 בעולם) ב-5 מערכות (6-3, 6-2, 5-7, 4-6, 6-1).
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בפברואר 2021 הגיע ציציפס לשלב חצי גמר הטורניר בו הפסיד לדנייל מדבדב.
באליפות צרפת הפתוחה הגיע לראשונה בקריירה לגמר גראנד סלאם, אך הפסיד במשחק הגמר לנובאק ג'וקוביץ' ב-5 מערכות (6–7, 2–6, 6–3, 6–2, 6–4)
באליפות וימבלדון הודח במפתיע כבר בסיבוב הראשון כשהפסיד לפרנסס טיאפו.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2021 הודח שוב במפתיע כבר בסיבוב השלישי כשהפסיד לקרלוס אלקרס בן ה-18.
סטפני אוקרקה היא שחקנית, במאית קולנוע ודוגמנית ניגרית.
היא זכתה בפרסים ובמועמדויות עבור עבודתה כשחקנית, לרבות פרס Black Reel לשחקנית הטובה ביותר ב-2003, ופרס אפרו הוליווד לשחקנית הטובה ביותר ב-2006, ושלוש מועמדויות לשחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בשנים 2005, 2009 ו-2010. .
היא הייתה סגנית מלכת היופי בתחרות היופי Most Beautiful Girl in Nigeria בשנת 2002. ב-2011, היא זכתה להכרה מצד ממשלת ניגריה עם אות כבוד לאומי, חברות במסדר הרפובליקה הפדרלית, MFR).
אוקרקה נולדה בנגור אוקפלה, מדינת אימו.
היא הילדה השישית מתוך שמונת ילדיהם של מרי וצ'ימה אוקרקה.
היא סיימה תואר ראשון באנגלית וספרות באוניברסיטת קלבאר.
כבר במהלך שנות העשרה שלה, בשנת 1997, אוקרקה כיכבה בשני סרטי נוליווד, Compromise 2 ו-Waterloo.
הסרט היה מועמד לפרס פרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע לתסריט הטוב ביותר ב-2009. ב-2014, היא הוציאה סרט נוסף, Dry שגם אותו ביימה, תסרטה, הפיקה וכיכבה בו.
הסרט זכה בפרסים רבים, כולל פרס הסרט הטוב ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע 2016 ובפרסי Africa Magic Viewers Choice.אוקרקה כיכבה ביותר מ-100 סרטים.
באפריל 2012 אוקרקה נישאה לליינוס אידהוסה בפריז, צרפת בנם מקסוול אנוסאטה ליינוס נולד באוקטובר 2015.
סטפני בראון טרפטון היא אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008) ו-3 פעמים אלופת ארצות הברית (2009, 2011 ו-2012) בזריקת דיסקוס.
בראון טרפטון נולדה וגדלה בסן לואיס אוביספו, קליפורניה.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה בראון טרפטון במקום 22 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 58.54 מטר ולא עלתה לשלב הגמר.
גם בשלב המוקדמות היא קבעה את התוצאה הטובה מבין הספורטאיות (62.77 מטר) ועלתה ראשונה לשלב הגמר.
בתחרות שנערכה בסן מטאו, קליפורניה ב-24 במאי 2009 היא קבעה את תוצאת השנה בעולם בזריקת דיסקוס של 66.21 מטר.
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה ב-21 באוגוסט היא סיימה במקום 12 בתוצאה של 58.53 מטר אותה קבעה בניסיון הראשון.
בשלב המוקדמות היא זרקה למרחק של 61.23 מטר ועלתה מהמקום ה-11.
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית ב-28 באוגוסט 2011 היא סיימה במקום חמישי בתוצאה של 63.85 מטר אותה קבעה בניסיון הרביעי.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה בראון טרפטון במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.01 מטר אותה קבעה בניסיון הראשון ולא הצליחה להגן על תוארה.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 64.89 מטר.
סטפני דיאנה וילסון (בשם מלא באנגלית: Stephanie Diana Wilson; נולדה ב-27 בספטמבר 1966, ארצות הברית) היא מהנדסת אמריקאית ואסטרונאוטית בנאס"א.
היא טסה לחלל בשלוש משלחות של מעבורות חלל, והיא האישה האפרו-אמריקאית השנייה שטסה לחלל, אחרי מיי ג'מיסון.
42 הימים שבהם שהתה בחלל הם יותר משל כל אסטרונאוט אפרו-אמריקאי אחר, מכל מגדר שהוא.
סטפני וילסון נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס ב-27 בספטמבר 1966. כשנה לאחר מכן, הוריה, יוג'ין וברברה וילסון, החליטו לעבור לפיטספילד, מסצ'וסטס.
אביה יוג'ין, יליד נסמית', דרום קרוליינה, היה בעל תואר מאוניברסיטת נורת'איסטרן וקריירה ארוכה בהנדסת חשמל בחברות: ריית'יאון, Sprague Electric ו-לוקהיד מרטין, בעוד שאמה ברברה עבדה כעוזרת ייצור בלוקהיד מרטין.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר היסודי "סטרנס", היא למדה בבית הספר התיכון "קרוסבי ג'וניור" וכחלק משיעור קריירה בתיכון הוטל על וילסון לראיין מישהו בשדה שבו היא מתעניינית, מכיוון שאהבה להביט בשמים, היא ראיינה את האסטרונום ג 'יי פסחוף, מה שהבהיר את התעניינותה בקריירה בתחום.
בתיכון, אביה יוג'ין עודד את סטפני להיכנס לתחום ההנדסה, ומכאן החליטה להיות מהנדסת חלל.
וילסון חזרה להרווארד כחברה במועצת המפקחים, ונבחרה לראש המחזור ה-362 של האוניברסיטה.
וילסון עבדה במשך שנתיים עבור הקבוצה Martin Marietta Astronautics אשר בדנוור, קולורדו.
בתור מהנדסת בפרויקט טיל השיגור "טיטאן 5" וילסון הייתה אחראית לביצוע בדיקות עומסים לרכב השיגור ולמטענים במהלך אירועי הטיסות.
וילסון עזבה את Martin Marietta Astronautics ב-1990 כדי לסיים את לימודיה המתקדמים באוניברסיטת טקסס.
המחקר שלה התמקד בשליטה ובמודלים של מבני חלל גדולים וגמישים.
לאחר סיום עבודת הדוקטורט שלה, החלה וילסון לעבוד במעבדה להנעה סילונית בפסדינה שבקליפורניה ב-1992. כחברה בצוות "בקרת גובה וייצוב" של החללית גלילאו, וילסון הייתה אחראית על הערכת ביצועי בקר הגישה, פלטפורמה מדעית אשר מדווחת על ייציבות, דיוק האנטנות, ודיוק קצב הסחרור.
היא עבדה בתחומי בדיקות אך גם בתחומי הפיתוח.
בזמן שהותה במעבדה להנעה סילונית וילסון גם תמכה ועזרה בפרויקט "טכנולוגיות האינטרפרומטריה" כחברה בצוות המידול והשילוב שהיה אחראי על מודלים סופיים של אלמנטים, עיצוב בקר הטיסה, ופיתוח תוכנה.
וילסון נבחרה על ידי נאס"א כמועמדת למסלול אסטרונאוטים באפריל 1996, והועברה להכשרה במרכז החלל ג 'ונסון באוגוסט 1996.
לאחר השלמת שנתיים של הכשרה והערכה, היא נמצא מתאימה למשימות הטסה כמומחית בתחומה.
בתחילה הוקצה לה תפקיד טכני באגף התפעול של תחנת החלל אשר כלל עבודה עם ציוד והכרת הנהלים של תחנת החלל.
לאחר מכן היא שירתה באגף האסטרונאוטים ועבדה במרכז הבקרה והשליטה בנאס"א (באנגלית Mission Control) כמתקשרת ראשית עם צוותים בחלל.
בעקבות עבודתה במרכז הבקרה והשליטה וילסון קיבלה תפקיד טכני חדש באגף המבצעים של תפעול מעבורות החלל אשר כלל עבודה עם המנועים הראשיים של מעבורת החלל, תאי הדלק החיצוניים ורקטות הדלק המוצק.
לאחר התפקידים שביצעה בקרקע וילסון נבחרה לטוס לחלל והשתתפה בשלוש משימות.
במשימה STS-121 וילסון שירתה כמומחית משימה.
היא גם שירתה במשימה STS-120 שסיפקה למעבורת החלל הבינלאומית את מודל "הרמוני".
באפריל 2010 וילסון שירתה שוב כמומחית במשימה STS-131.
STS-121 (יולי 4–17, 2006), הייתה טיסה לבדיקת מעבורת החלל דיסקברי (לאחר פרק זמן ממושך שבו לא הוטסה) ולביצוע פעולות תחזוקה בתחנת החלל הבינלאומית.
במהלך 13 ימי המשימה צוות מעבורת החלל בדקו ציוד חדש ונהלים שנועדו להגביר את הבטיחות של מעבורות החלל, כמו כן הצוות ביצע תיקון של מסילות בתחנת החלל, וצילם תמונות ברזולוציה גבוהה, שטרם נראתה עד כה, של מעבורת החלל.
במהלך המשימה וילסון תיפעלה זרועה רובוטית לבדיקת המעבורת, ביצוע פעולות לוגיסטיות והתקנת מודול לוגיסטי רב תכליתי, היא גם הייתה אחראית על העברת 14 טון של ציוד והספקה לתחנת החלל.
המשימה הושלמה תוך 306 שעות, 37 דקות ו-54 שניות.
צוות המשימה היה הצוות ה-13 שהגיעה לתחנת החלל הבינלאומית.
STS-120 (החל מאוקטובר 23 עד 7 בנובמבר 2007) במשימה זאת הועבר מודול "הרמוני" לתחנת החלל הבינלאומית, ועוצבו מחדש תומכות ה-P6 כהכנה למשימות הרכבה עתידיות.
הצוות ביצע 4 "הליכות חלל" שבמהלכן הם ביצעו שיטת תיקון שלא נבדקה קודם לכן במערך הסולארי של התחנה.
המשימה הושלמה ב-15 ימים, 2 שעות, 23 דקות, תוך 238 הקפות של כדור הארץ.
צוות המשימה היה הצוות ה-15 שהגיעה לתחנת החלל הבינלאומית.
STS-131 (אפריל 5–20 2010) הייתה משימת אספקה לתחנת החלל הבינלאומית באמצעות מעבורת החלל דיסקברי.
לאחר עגינה לתחנת החלל, הצוות העביר יותר מ-13.5 טון של חומרה, ניסויים, וציוד כולל טנק מלא אמוניה שלהתקנתו נדרשו 3 הליכות חלל וזרוע רובוטית.
כמו כן במשימה זו הועברו לתחנת החלל מגורים חדשים, מתקן תצפית ומקפיא לניסויים.
במהלך משימה זו וילסון הייתה אחראית על תפעול הזרוע הרובוטית, שתמכה בהליכות החלל של הצוות ופריקת מודול "לאונרדו" מבטן המטען של המעבורת והתקנתו בתחנת החלל.
לאחר סיום הניסויים והמשימה וילסון נעזרה בזרוע הרובוטית לפריקת מודול "לאונרדו" מתחנת החלל והתקנתו בבטן המטען של המעבורת ,זו הייתה פעולה מסובכת יותר כי לאחר סיום הניסויים בתחנת החלל מודול "לאונרדו" היה עמוס ביותר מ-3 טון של חומרה ותוצאות מדעיות של הניסויים הנ"ל.
צוות המשימה היה הצוות ה-23 שהגיעה לתחנת החלל הבינלאומית.
התחביבים שלה כוללים סקי ותחזוק אוסף בולים.
אות כבוד על שירות בהצטיינות יתרה מנאס"א (2009, 2011)
דוקטור לשם כבוד למדע מהמכללה וויליאמס (2011)
פרס הישג מקצועי לנשים ממכללת הרווארד (2008)
פרס מדען השנה מקרן הרווארד (2008)
פרס טקסס לצעירים המצטיינים (2005)
פרס הישג קבוצתי לחדשנות ממרכז החלל ג'ונסון (2013)
אות ציון לשבח ממנהל מרכז החלל ג'ונסון (2013)
סטפני ביאטריס בישוף אלבִיזורי היא שחקנית ומדבבת אמריקאית, הידועה בעיקר בשל תפקידה בתור הבלשית רוזה דיאז בסדרה "ברוקלין תשע-תשע" (2013–2021) ברשת NBC.
ביאטריס נולדה בנאוקן, ארגנטינה לאב קולומביאני ולאם בוליביאנית.
כשהייתה בת שנתיים עברה עם הוריה ואחותה הקטנה לארצות הברית שם גדלה בוובסטר, טקסס.
היא למדה בקולג' סטפנס לנשים במיזורי.
לאחר שסיימה את לימודיה בשנת 2002, היא עברה לניו יורק כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
משנת 2010 היא מתגוררת בלוס אנג'לס.
היא הפכה לאזרחית ארצות הברית בגיל 18.
ביאטריס הופיעה בתפקידים קטנים בתוכניות טלוויזיה שונות כמו "המפענחת", וגילמה את אחותה של גלוריה, סוניה, בסדרת הקומדיה "משפחה מודרנית".
היא השתתפה בהפקות תיאטרון שונות ובשנת 2013 בסרט הקולנוע העצמאי "טווח קצר 12".
משנת 2013 היא מגלמת את הבלשית רוזה דיאז בסדרת הטלוויזיה הקומית "ברוקלין תשע תשע" (תחילה ברשת פוקס ומשנת 2018 ברשת NBC).
מאותה שנה משחקת בתפקיד חוזר את דמותה של סוניה רמירז בסדרה "משפחה מודרנית".
בשנת 2016 שיחקה בסרט "החופשה הגדולה של פי ווי הרמן" ותרמה את קולה לדמותה של גרטי בסרט "עידן הקרח: מסלול התנגשות".
ב-2018, התארחה בפרק בתוכנית "מטבחי הגיהנום".
בשנת 2019 תרמה את קולה לסרט האנימציה "סרט לגו 2: החלק השני", והתארחה בעונה השלישית של הסיטקום "כל יום מחדש" של רשת נטפליקס.
בשנת 2020, השתתפה בסדרות האנימציה "סיפורים של ברווזים", "אלנה מאוולור", "סנטרל פארק" ובפרק של "איש משפחה".
באותה השנה דיבבה את טיפני בסדרת ההנפשה "עולם היורה: מחנה הקרטיקון" ודיבבה את מירה פופודופולוס בסדרת ההנפשה "כוח Q: גאוות יחידה", שתיהן של נטפליקס.
בהמשך דיבבה בסרט האנימציה "אנקאנטו" ודיבבה את גלוריה בסדרה "Devil May Care".
מ-4 בדצמבר 2021 עד ל-12 בפברואר 2022 כיכבה במחזה של וסט אנד "2:22 A Ghost Story" מאת דני רובינס בדמותה של לורין.
ב-2024 דיבבה את ואגי בסדרת ההנפשה "מלון הזבין".
ביולי 2016 הודיעה ביאטריס בטוויטר כי היא ביסקסואלית.
היא העידה על עצמה כי בזמן לימודיה בקולג' היא סבלה מהפרעת אכילה.
באוקטובר 2017 התארסה לשחקן העבר וסוכן שיווק בהווה בראד הוס; הם נישאו ב-6 באוקטובר 2018. ביוני 2021 הודיעה על הריונה הראשון, ובתה הבכורה, רוזלין, נולדה באוגוסט 2021.