tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנתיים לאחר מכן הוא היה המנהל במחוז מרשל של מסע הבירות של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ו ל.
ב-1948 התמודד אלינגטון ונבחר למושל מחוז מרשל בבית הנבחרים של טנסי.
ב-1952 ניהל אלינגטון בהצלחה את מסע הבחירות של פרנק קלמנט שהביס את המושל המכהן גורדון בראונינג בבחירות המקדימות למשרת המושל, והמשיך וניצח בבחירות הכלליות.
מסע הבחירות של קלמנט זכה לתמיכת הבוס הפוליטי מממפיס אדוארד האל קרמפ שביקש לשמר את השפעתו שאבדה לו לאחר שבראונינג הביס את מועמדו, ג'ים נאנס מקורד, ארבע שנים קודם לכן.
קלמנט מינה את אלינגטון כנציב החקלאות של המדינה, תפקיד בו הוא שימש עד לסוף שנות ה-50.
ב-1953 תוקנה חוקת טנסי כך שהוארך משך תקופת הכהונה של המושל משנתיים לארבע שנים.
התיקונים החדשים מנעו מהמושלים לכהן יותר מתקופת כהונה רצופה אחת, אך לגבי קלמנט הותר באופן חד-פעמי שהוא יתמודד על תקופת כהונה מלאה נוספת, וב-1954 הוא נבחר לתקופת כהונה של ארבע שנים בנוסף לזו של השנתיים שבה כבר כיהן.
ב-1958, לאחר שהגיע קלמנט לסוף הגבלת הכהונה שלו, ביקש אלינגטון להיבחר כמועמד הדמוקרטים למשרת מושל טנסי.
יריביו בבחירות המקדימות היו ראש עיריית ממפיס אדמונד אורגיל, עורך הדין מנאשוויל קליפורד אלן, והשופט אנדרו "טיפ" טיילור.
לאחר מותו של קרמפ ב-1954, הברית של קלמנט ואלינגטון הפכה למנגנון הפוליטי המוביל במדינה.
אלינגטון נבחר כמועמד המפלגה לאחר שזכה ב-213,415 קולות, מול 204,629 הקולות של טיילור, 204,382 הקולות של אורגיל, ו-56,854 הקולות של אלן.
בבחירות הכלליות הוא ניצח בהפרש קולות ניכר מול כמה יריבים, ביניהם המושל לשעבר מקורד שהתמודד כמועמד עצמאי.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, המשיך אלינגטון בחלק ניכר של מדיניות קודמו.
על רקע שגשוג כלכלי, עלה בידו לדאוג להעלאת שכר למורי ומנהלי בתי הספר ללא צורך בהעלאת מיסים.
בעוד שהוא תמך בהמשך ההפרדה הגזעית באופן חוקי, הוא הורה לרשויות המדינה לציית לפסק דין בראון נגד מועצת החינוך של בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1954, שעל פיו הוגדרה ההפרדה הגזעית בבתי הספר הציבוריים כנוגדת את החוקה.
ב-1961 כמה מהסטודנטים של אוניברסיטת המדינה של טנסי שהשתתפו בנסיעות החופש כדי להבליט את אי-חוקיותה של ההפרדה הגזעית בקווי אוטובוסים בין המדינות שהותרו על פי החוק הפדרלי, הורחקו מהלימודים לאחר שאלינגטון הורה על חקירת פעילותם.
בתגובה, עשרות מפגינים הגיעו לקפיטול מדינת טנסי ודרשו להיפגש עם אלינגטון אך הוא סירב.
בוועידת המפלגה הדמוקרטית הארצית של 1960 החל להיווצר קרע ביחסים בין קלמנט לאלינגטון.
קלמנט תמך בג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות ארצות הברית, ואלינגטון תמך בלינדון ג'ונסון.
לאחר תום תקופת כהונתו הראשונה כמושל, שהסתיימה ב-1963, שב אלינגטון לעסקיו במגזר הפרטי, ועבד כסגן נשיא חברת הרכבות לואיוויל ונאשוויל.
לאחר רצח קנדי בנובמבר אותה שנה הושבע סגן הנשיא ג'ונסון במקומו כנשיא, ובראשית 1965 הוא מינה את אלינגטון כמנהל המשרד לתוכניות חירום (מאוחר יותר אוחד עם הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום).
במהלך המצעדים מסלמה למונטגומרי, שנערכו בשיא פעילותה של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח במרץ אותה שנה, היה לאלינגטון תפקיד מפתח ביצירת הקשר והשיחות בין הנשיא ג'ונסון לבין מושל אלבמה ג'ורג' וולאס.
המדינה סיפקה הגנה לצועדים בסוף החודש.
בספטמבר סייע אלינגטון לארגן את מאמצי הסיוע הפדרליים בעקבות הוריקן בטסי .
ב-1966 התמודד אלינגטון שוב על תפקיד המושל.
יריבו הפעם, ג'ון ג'יי הוקר, היה ידידו של המושל לשעבר בראונינג, ונתמך על ידי העיתון נאשוויל טנסיאן.
אלינגטון קיבל את תמיכת הנשיא ג'ונסון, קלמנט והעיתון נאשוויל באנר.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים הוא ניצח את הוקר ביחס קולות של 413,950 מול 360,105. הפילוג בין קלמנט לבין אלינגטון המשיך לגדול כאשר סירב אלינגטון לתמוך בקלמנט בהתמודדותו בבחירות המקדימות על מושב טנסי בסנאט של ארצות הברית מול רוס בס.
קלמנט ניסה להוציא יותר ויותר מכספי העודף התקציבי של טנסי כדי להבטיח שממשל אלינגטון לא יירש אותו.
בבחירות הכלליות ניצח אלינגטון ונבחר לכהונתו השנייה כמושל טנסי.
הפעם הוא שינה את עמדתו בנוגע להפרדה הגזעית, ותמך בגלוי בביטולה לאחר שנים רבות.
ב-1967 הוא מינה את האפרו-אמריקאי הוזייאה ט.
לוקרד לתפקיד בקבינט שלו כעוזר מנהלי.
הוא היה השחור הראשון בתולדות טנסי שכיהן בתפקיד בקבינט.
בספטמבר 1967 חתם אלינגטון על חוק שביטל את חוק באטלר , החוק מ-1925 שהוציא מחוץ לחוק את הוראת תורת האבולוציה בבתי הספר של המדינה.
ב-4 באפריל 1968 נרצח מרטין לותר קינג בממפיס, ואלינגטון גייס באופן מידי את המשמר הלאומי כדי למנוע מהומות בעיר.
עם תום תקופת כהונתו השנייה כמושל, לא התמודד אלינגטון על תקופת כהונה נוספת.
בבחירות של 1970 הוא סירב להביע תמיכה במועמד הדמוקרטי ג'ון ג'יי הוקר, ובהשקט תמך במועמד הרפובליקני, וינפילד דאן, שבסופו של דבר נבחר.
ב-1929 נשא אלינגטון לאישה את קתרין אן צ'יק.
לשניים נולדו שני ילדים: ג'ון, טייס ומומחה לתעופה, ואן, אומנית.
אלינגטון החל ידידות עם אלביס פרסלי, שכובד על ידי האספה הכללית של טנסי בתואר "קולונל של כבוד" ב-8 במרץ 1961. במהלך הפגישה עם אלינגטון, נפגש פרסלי עם בתו אן, והשניים פיתחו ידידות, ובעת שהיה בהקלטות בנאשוויל, ביקר פרסלי את אן.
בעוד שמועד תחילת הידידות בין אלביס פרסלי לבין אלינגטון ובתו לא ידוע במדויק, ציינה אן שהיא מאמינה שפרסלי ואביה יצרו קשר במסגרת פעולות הצדקה של פרסלי.
פרסלי זכה להכרה על ידי העיר ממפיס בפברואר 1961 על תמיכתו במוסדות צדקה מקומיים, ולדבריה הוא רשם המחאה עבור אביה מדי שנה בחג המולד עבור תרומות ליתומים ולמתנות לילדים.
היא העלתה השערה שהידידות בין השניים המשיכה להתפתח על רקע מורשתם המשותפת ממיסיסיפי ואופן גידולם הדומה.
ביופורד אלינגטון נפטר בבוקה רטון, פלורידה ב-3 באפריל 1972 בעת שעסק במשחק גולף.
הוא נטמן בבית הקברות לון אוק שבלואיסבורג, טנסי.
בהלווייתו השתתפו הנשיא לשעבר ג'ונסון וסגן הנשיא ספירו אגניו.
הנשיא ריצ'רד ניקסון פרסם הודעת תנחומים.
המרכז החקלאי אלינגטון , שהוא המטה של מחלקת החקלאות של טנסי, קרו על שמו של אלינגטון.
על שמו של אלינגטון קרויים גם מסלול גולף בפארק המדינתי הנרי הורטון , ובניינים בקמפוסים של האוניברסיטה הטכנולוגית של טנסי, אוניברסיטת ממפיס ואוניברסיטת טנסי במרטין.
בניין הסיוע הפיננסי והרישום בקמפוס אוניברסיטת המדינה אוסטין פיי, קרוי על שמו של אלינגטון.
ביופורד האלברט ג'סטר היה פוליטיקאי אמריקאי מטקסס, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל טקסס ה-36 מ-1947 ועד מותו, היחידי מבין מושלי טקסס שנפטר בעת כהונתו.
ביופורד ג'סטר נולד בעיר קורסיקנה שבטקסס, כבנם של ג'ורג' טיילור ג'סטר , שהיה איש עסקים ושכיהן כסגן מושל טקסס בשנים 1895–1899, ושל פרנסס פ.
הוא התחנך בבתי ספר מקומיים ולמד באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בהמשך למד ג'סטר משפטים באוניברסיטת הרווארד, לימודים שנקטעו בשל מלחמת העולם הראשונה.
לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התגייס ג'סטר לצבא ארצות הברית, ובסופו של דבר התקדם עד דרגת קפטן, ושירת בשנים 1917–1919. הוא פיקד על פלוגה D של רגימנט הרגלים ה-357 של הדיוויזיה ה-90 מארגונה ועד שחרורה.
יחידתו השתתפה בקרבות בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון.
ב-1919 חידש ג'סטר את לימודי המשפטים באוניברסיטת טקסס, שבה הוא קיבל תור במשפטים שנה לאחר מכן.
ב-1921 נשא ג'סטר לאישה את מייבל ביוקנן.
הוא שב לקורסיקנה כדי לעסוק שם בעריכת דין.
שם הוא גם שימש כנשיא לשכת עורכי הדין של מחוז נווארו במשך שנים רבות.
בשנים 1940–1941 הוא שימש כמנהל לשכת עורכי הדין של טקסס.
בשנים 1929–1935 היה ג'סטר חבר מועצת הנגידים של אוניברסיטת טקסס.
בשנים 1933–1935 הוא שימש כיושב ראש המועצה.
ג'סטר היה חבר המפלגה הדמוקרטית, ולמשרה הציבורית המדינתית הראשונה שלו הוא נבחר ב-1942, כאשר נבחר לנציבות הרכבות של טקסס, תפקיד בו הוא שירת עד ינואר 1947.
ב-1946 החליט ג'סטר להתמודד על משרת מושל טקסס, וניצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים כשהביס את הומר רייני.
כמושל, יצר ג'סטר את מועצת בית החולים ובתי הספר המיוחדים של טקסס, ואת נציבות הנוער של טקסס, ויזם רפורמה במערכת בתי הכלא המדינתית.
הוא גם דאג להגדלת המימון לבתי החולים ולבתי היתומים של המדינה, הפעיל חוקים קשיחים ל"זכות לעבוד" , ותמך בחקיקת חוקים נגד ביצוע מעשי לינץ'.
בבחירות של 1948 נבחר ג'סטר בקלות לתקופת כהונה שנייה.
הוא סייע ליישם את רוב רפורמות החינוך הנרחבות במדינה באמצעות חוק גילמר-אייקן של 1949, המערכת המקיפה הראשונה למימון בית הספר בטקסס.
הייתה זו סדרה של חוקים שעברו באותה שנה בבית המחוקקים של טקסס שמטרתם הייתה להנהיג רפורמות במערכת בתי הספר הציבוריים של המדינה.
חוקים אלו השפיעו באופן משמעותי על החינוך בטקסס באמצעות העלאת שכר המורים, מיזוג מחוזות חינוך, ומתן מימון מדינתי למטרות שוויון.
חוק גילמר-אייקן גם הוביל להקמת סוכנות החינוך של טקסס, והבטיח שלכל ילדי המדינה תהיה ההזדמנות ללמוד בבתי ספר ציבורים במשך 12 שנים.
ביופורד ג'סטר נפטר ביוסטון ב-11 ביולי 1949, בעת שנסע ברכבת, כתוצאה מהתקף לב, בגיל 56. הוא מושל טקסס היחידי שנפטר בעת כהונתו.
הוא נטמן בבית הקברות אוקווד שבקורסיקנה.
בשנות ה-50 נקרא מכלול של בתי כלא על שמו של ג'סטר, כהנצחה למאמציו לטובת מערכת הכליאה המדינתית.
ב-1964 הקדישה העיר קורסיקנה את פארק ג'סטר לזכרו.
הפארק בשטח של 24 אקרים (97 דונם), משכן בתוכו את האנדרטה לזכור של זמר מוזיקת הקאנטרי לפטי פריזל ואת כפר החלוצים, שמשחזר את חיי חלוצי העיר באמצעות העתקי בניינים היסטוריים.
ב-1968 נקרא על שמו של ג'סטר מרכז ג'סטר בקמפוס אוניברסיטת טקסס.
המרכז כולל את מעונות הסטודנטים על שמו, לשעבר בניין מעונות הסטודנטים הגדול בעולם, שמשכן כמעט 3,000 סטודנטים וכן חדרי כיתות וסגל אקדמי.
שטח אדמה שבעבר היה בבעלותו של ג'סטר באזור הגבעות שממערב לעיר אוסטין (כיום בתחומי העיר), נקרא "אחוזות ג'סטר" (Jester Estates), שכונה של כ-1,000 בתים.
שני הרחובות המרכזיים שנכנסים לשכונה הם דרך ביופורד ושדרות ג'סטר.
ביוץ הוא תהליך יציאת ביצית בשלה מהשחלה.
התהליך מתרחש אך ורק בנקבות של אורגניזמים המתרבים ברבייה מינית (זוויגית).
מבדילים בין ביוץ ספונטני וביוץ מותנה.
ביוץ ספונטני מתרחש באופן אוטומטי אחת לתקופה מסוימת.
לדוגמה, אצל נשים מתרחש הביוץ בממוצע אחת ל-28 ימים והוא חלק של תהליך הנקרא המחזור החודשי.
ביוץ ספונטני גורם לכך שזכרים מסוגלים להפרות את הנקבות רק בתקופות מסוימות, בהן מתרחש הביוץ.
בביוץ מותנה, ההזדווגות היא הגורם הישיר ליציאת הביצית מהשחלה.
התופעה ידועה אצל חרקים ויונקים מסוימים, דוגמת החתולה והנאקה וקיימת כנראה גם אצל עופות.
לאחר הביוץ נודדת הביצית מהשחלה אל החצוצרה שם, אם יש תאי זרע, היא עשויה להיות מופרית.
קיים חלון הזדמנות של כ-24 שעות להפריית הביצית.
מהחצוצרה הביצית ממשיכה את תנועתה לעבר הרחם.
אצל האישה, אם הופרתה הביצית, היא תיצמד לקיר האנדומטריום של הרחם.
אם לא היא נפלטת יחד עם מעט רקמות ודם, בתהליך הנקרא וסת.
בעיות בתהליך הביוץ עלולות לגרום לאי-פוריות באישה.
ניבוי מועד הביוץ אצל נשים
ניבוי מועד הביוץ חשוב הן לאישה המבקשת להיכנס להריון והן לאישה המנסה להימנע מהריון ומשתמשת בשיטת "הימים הבטוחים".
הבעיה העיקרית בניבוי מועד הביוץ, נובעת מכך שדמם ווסתי מתרחש כ-14 ימים לאחר הביוץ, אך כיוון שהמחזורים שונים באורכם זה מזה, ניתן לדעת רק בדיעבד מתי היה הביוץ.
מכיוון שהמחזורים יכולים לנוע בין 21 ל-39 יום, מועד הביוץ יכול להשתרע על טווח נרחב של כשבועיים, החל מהיום השביעי במחזור של 21 יום וכלה ביום ה-25 במחזור של 39 יום.
באמצעות בדיקת "חום שחר" מיד לאחר היקיצה, ניתן לאתר את הביוץ.
לאחר הביוץ טמפרטורת הגוף עולה בכחצי מעלה.
שיטה זו איננה מדויקת מכיוון שהיא מנבאת את מועד הביוץ בקירוב של יומיים.
גם בדיקת שתן, שבודקת עלייה ניכרת ברמת ריכוז הפרוגסטרון, או באחד מתוצרי הפירוק שלו, מעידה כי הביוץ כבר התרחש.
שתי שיטות אלו אינן יעילות, מכיוון שהן מנבאות למפרע לאחר התבצעות הביוץ.
רמזים לניבוי הביוץ באופן מקורב ניתן לעשות באמצעות:
הדימום הווסתי חל בשכיחות גבוהה אצל האישה כ-14 ימים לאחר הביוץ.
עקב השונות הגדולה שחלה ממחזור למחזור, יש להעריך את אורך המחזור באמצעות מיצוע של אורך המחזור בשלשת החודשים האחרונים ולהחסיר 14 ימים.
עדיין קשה להגיע למהימנות מספקת כדי לקבוע את מועד הביוץ מתחילת הווסת האחרונה, אך הדבר יכול לתת אומדן מסוים.
אפשרות נוספת היא על פי השינוי שנעשה בריר צוואר הרחם.
בימים שלפני הביוץ צוואר הרחם מפריש בהשפעת האסטרוגן ריר בעל צמיגות נמוכה שמטרתו לאפשר לזרע לשרוד, ואילו לאחר הביוץ בהשפעת הפרוגסטרון יופרש ריר מועט בעל צמיגות גבוהה, שמטרתו להשמיד את הזרע.
זיהוי הביוץ אצל אישה המנסה להרות יכול להיעשות באמצעות בדיקת שתן ביתית המזהה את הזינוק בהורמון ה-LH המתרחש בין 12 ל-36 שעות לפני הביוץ.
אפשרות נוספת לזהות את מועד הביוץ היא באמצעות בדיקת אולטרה סאונד אצל רופא.
בדיקה זו נחשבת לאמינה מאוד.
ביוריתמוס (קצב חיים: biorhythm; ביו (bio)= חיים.
ריתמוס (rhythm)= קצב) היא תאוריה פסבדו מדעית המחפשת דפוסים של שינויים בפיזיולוגיה, רגשות ואינטלקט, תוך התייחסות לשלושה מחזורים ב"קצב הגוף":
מחזור רגשי: נמשך 28 ימים.
קשור לרגישות הנפשית, לשיתוף פעולה סביבתית, להתמודדות רגשית.
מחזור זה מבוסס על "מחזוריות" מערכת העצבים.
מחזור פיזיולוגי: נמשך 23 ימים.
קשור לאנרגיה ולביצוע משימות פיזיות, רמת האיזון במערכת הפיזיולוגית.
מחזור זה מבוסס על "מחזוריות" סיבי השרירים ותפעולם.
מחזור אינטלקטואלי: נמשך 33 ימים.
קשור לכוחות המחשבה, התפיסה וההיגיון.
מחזור זה מבוסס על "מחזוריות" תאי המוח בתהליכים המחשבתיים.
לכל מחזור ישנם שני שלבים: החלק הראשון הוא השלב החיובי.
החלק השני הוא שלילי (בגרף אפשרי, בהתאם למיקום העקומה לעומת קו האפס).
מסלול כל מחזור מתחיל בנקודת אפס ונמשך מעליו עד שמגיע לנקודת מקסימום המכונה "נקודה מיני קריטית חיובית".
העקומה במסלולה חוצה את קו האפס ונמשכת מתחתיו עד שמגיעה לנקודת מינימום המכונה "נקודה מיני קריטית שלילית".
הנקודה בה חוצה העקומה את קו האפס היא "נקודה קריטית" זו הנקודה בה המחזור עובר משלב לשלב.
לנקודת מפנה זו מתלווה תחושה של אי יציבות זמנית.
הביוריתמוס אינו סיבה ותוצאה כשלעצמו אלא שינויים מתמשכים הקובעים את רמת היכולת משלוש הבחינות.
מבחינה חזותית, ישנו צופן מקובל עבור כל מחזור: הפיזיולוגי מצוין באדום, הרגשי בכחול והאינטלקטואלי בירוק.
ביורטה היא כלי עבודה סטנדרטי חשוב ביותר במעבדה אנליטית המשמש לטיטור.
הביורטה, גליל זכוכית שקוף בעל שנתות, מאפשרת לטפטף את החומר הרצוי בצורה איטית ומדודה, בעזרת מדידת הכמות המטוטרת ניתן לבצע את החישובים הדרושים.
לרוב, לביורטה מוכנס טיטרנט, דהיינו חומר שריכוזו ידוע.
את הטיטרנט מטפטפים לתוך כלי קיבול, שבו מצוי האנליט (החומר שרוצים לבדוק את ריכוזו), לרוב בתוספת סמן (אינדיקטור).
ככל כלי אנליטי, על הביורטה מסומנת השגיאה שלה, לרוב 0.05 ml
כדי לזהות את גובה הנוזל בביורטה יש להביט מגובה פני הנוזל (למנוע שגיאת פרלקסה) על הנוזל להיות נקי מבועות והגובה נקבע מתחתית המניסקוס שיוצר הנוזל עם דפנות הביורטה
ביורן אולבאוס (בשוודית: Björn Kristian Ulvaeus, נהגה "בְּייֶן"; נולד ב-25 באפריל 1945) הוא מוזיקאי שוודי, מחברי להקת הפופ השוודית אבבא.
אולבאוס נולד בעיר גטבורג, אך את ילדותו עבר בוסטרוויק.
עם תום שירותו הצבאי ניגש ללימודים אקדמיים באוניברסיטת לונד, שם למד מנהל עסקים ומשפטים.
את דרכו המוזיקלית החל אולבאוס בשנת 1966, עת הצטרף להרכב הוטנני סינגרס, שם גם הכיר את שותפו המוזיקלי לעתיד בני אנדרסון, ששימש כקלידן ההרכב.
בעת צילומי תוכנית טלוויזיה הכיר אולבאוס את אנייטה פלטסקוג, לימים אשתו, שהייתה אז בת 19. זמן קצר לאחר מכן, הכיר אנדרסון את אנני-פריד לינגסטד - הצלע הרביעית באבבא.
בשנת 1969 החלה אבבא לפעול ולהצליח בעולם כולו.
אולבאוס ואנדרסון שימשו בלהקה כנגנים, כמלחיני השירים וככותביהם, בעוד שנשותיהם משמשות כזמרות.
עם פירוק הלהקה המשיכו השניים לעבוד יחדיו ופנו ליצירת מחזות זמר.
אולבאוס אף הקים את להקת המחווה ביורן אגיין בשנת 1988.
בשנת 1971 נשא אולבאוס את פלטסקוג לאישה, ובהמשך נולדו לשניים שני ילדים.
בשנת 1980 הצמד התגרש, על אף שהסכים להמשיך ולשתף פעולה במסגרת הלהקה.
בהמשך, בשנת 1981, נשא אולבאוס את מבקרת המוזיקה לנה שלרכה (Källersjö), ולשניים נולדו שתי בנות.
אולבאוס הוא חבר פעיל ובולט בסניף השוודי של האיגוד ההומניסטי והאתי הבין-לאומי, ותיאר את עצמו כ"אגנוסטי נוטה לאתאיזם".
בְּיוּרוֹ שִׁיפְרוּב (Biuro Szyfrów, בפולנית: "משרד הצפנים") היה שמו בפולנית של מטה ההצפנה הפולני אשר עסק בקריפטוגרפיה (פיתוח ושבירת צפנים).
מטה ההצפנה הפולני נחל הצלחות מרשימות נגד הצפנים הסובייטיים במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית בין השנים 1919 ל-1921, ובכך סייע לפולין לשמור על עצמאותה שהושגה מעט לפני אותן שנים.
מתחילת דצמבר 1932 הצליח הביורו שיפרוב לפענח את צופן מכונת האניגמה הגרמנית ולהתגבר על המורכבות הגדלה של האניגמה בעלת לוח התקעים, שעתידה הייתה להיות התקן ההצפנה השכיח בקרב הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה.
"אגף ההצפנה" של הצבא הפולני הוקם על ידי סגן יוזף סטאנסליקי ב-8 במאי 1919. מספר חודשים לאחר מכן שונה שם האגף ל"ביורו שיפרוב" (מטה ההצפנה).
הביורו היה כפוף למטה הכללי ותרם משמעותית לכוחותיו של יוזף פילסודסקי בעת ההגנה על פולין במלחמה הפולנית-סובייטית.
ההצפנה שהייתה בשימוש הסובייטים באותה תקופה הייתה מיושנת ולא יציבה.
שימוש לא נכון שעשו המפעילים בצופן רק הקטין את יעילותו.
הצופן הרוסי השכיח ביותר פוענח כבר ב-1919 על ידי המתמטיקאי הצעיר סטפן מזורקיאביץ', לימים רקטור אוניברסיטת ורשה.
כך נחשפו בפני מנהיגי הצבא הפולני ההוראות שהגיעו מאנשיו של המפקד הסובייטי מיכאיל טוכאצ'בסקי.
המפענחים הפולנים נהנו מתמיכה רבה תחת הנהגתו של תדאוש שצל (Tadeusz Schaetzel), מפקד אגף 2 של המטה הכללי הפולני.
עבודתם נעשתה מתוך תחנת הרדיו של ורשה שכונתה "WAR".
עבודת הפענוח הובילה לגילוי הפגיעות של האגף השמאלי של הצבא האדום.
הפולנים ניצלו נקודת תורפה זו במהלך הקרב על ורשה באוגוסט 1920.
עוד חשפה עבודת הפענוח שהצבא האדום הרביעי איבד קשר עם מפקדתו.
כתוצאה מכך המשיך להתקדם לעבר פומרניה בחוף הבלטי - אפילו לאחר שהסובייטים החלו לסגת - והושמד כליל.
מטה ההצפנה של המטה הכללי נוסד באמצע שנת 1931 על ידי איחוד המשרד למודיעין אותות (בפולנית: Referat Radiowywiadu) והמשרד להצפנה (בפולנית: Referat Szyfrów Własnych).
בין השנים 1932 ל-1936 הורחבו יעדיו של מטה ההצפנה, והוא עסק בתקשורת רדיו בין תחנות מודיעין צבאי בפולין ומחוצה לה, וכן בסיכול ריגול (עקיבה אחר מיקום ותוכן תשדורות ריגול).
ב-15 בינואר 1929, רב-סרן גוידו לאנגר, לאחר ששירת כמפקד בצבא הפולני, מונה למפקד המשרד למודיעין אותות ולאחר מכן לראש מטה ההצפנה.
סגנו, שפיקד על האגף הגרמני (BS-4), היה סרן מקסימיליאן צסקי.
בשנת 1929, בתקופה שבה בראש הגוף שקדם למטה ההצפנה עמד סרן פרנצ'ישק פוקורני, ערכו צסקי, פוקורני ועובד אזרחי של המטה בשם אנתוני פאלות' קורס סודי בהצפנה באוניברסיטת פוזנאן עבור מספר סטודנטים במתמטיקה.
לימים, אחד הסטודנטים, מריאן רייבסקי, גילה בעודו בצרפת, שהקורס כולו התבסס על ספרו של הגנרל מרסל גיביארג' "Cours de cryptographie", שיצא לאור בשנת 1925.
בספטמבר 1932 גייס צסקי לשורות המטה שלושה מבוגרי הקורס: מריאן רייבסקי, יז'י רוזיסקי והנריק זיגלסקי.
מריאן רייבסקי עשה את אחד הצעדים המשמעותיים ביותר בהיסטוריה של ההצפנה.
בדצמבר 1932, הוא יישם את תורת החבורות מתחום המתמטיקה כדי לפענח את צופן האניגמה שהיה בשימוש הורמאכט הגרמני.
המטה שכר את חברת AVA שעסקה ביצור ציוד רדיו, על מנת לבנות העתקים של האניגמה הגרמנית על פי המפרט של רייבסקי.
החברה גם בנתה התקנים קריפטולוגיים נוספים כמו הציקלומטר וה"בומבה" של רייבסקי.
ניירות זיגלסקי יוצרו על ידי אנשים במטה ההצפנה.
ה BS-4 שהיה האגף הגרמני של מטה ההצפנה שכן בארמון הסקסוני שבוורשה עד שנת 1937. באותה שנה, בשל סיבות של מקום וביטחון, ה BS-4 הועתק למבנים חדשים ביער קבטי שליד פיירו, דרומית לוורשה.
ב-26 ביולי 1939, 5 שבועות בלבד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נפגשו ביערות קבטי גוידו לאנגר סרן מקסימיליאן צסקי, 3 המתמטיקאים המפענחים, וסטפן מאייר (מפקד המודיעין הצבאי הפולני) עם נציגי המודיעין של צרפת ובריטניה.
בפגישה חשפו הפולנים לראשונה, בהוראת המטה הכללי, את הישגי פענוח האניגמה שנחלו.
נציגי הצרפתים שנכחו בפגישה היו רב-סרן גוסטב ברטרנד, מפקד מודיעין האודות וההצפנה, וכן קפטן הנרי בראקוניה מחיל האוויר הצרפתי.
נציגי הבריטים היו אלסטייר דניסטון, מפקד בית הספר להצפנה של בריטניה; אלפרד דילווין נוקס, מפענח בריטי ראשי; וכן המפרי סנדווית', מפקד תחנות היירוט ואיכון של הצי המלכותי.
מתנת פענוח האניגמה, שהעניקו הפולנים לבעלות הברית, רק חודש טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, תוזמנה היטב.
מתמטיקאי לשעבר בבלצ'לי פארק בשם גורדון ולצ'מן כתב: "אולטרה - פרויקט פענוח האניגמה הבריטי - לעולם לא היה מתרומם לולא קיבלנו מהפולנים בזמן את הפירוט של מכונת האניגמה ואת נוהלי התפעול שהיו בשימוש".
ראש הממשלה הבריטי וינסטון צ'רצ'יל יאמר לימים לאחר המלחמה למלך ג'ורג': "היה זה הודות לאולטרה שניצחנו במלחמה".
ב-5 בספטמבר 1939, כאשר היה כבר ברור שפולין לא תוכל להתנגד לפלישה גרמנית, BS-4 קיבל הוראות להשמיד חלק ממסמכיו ולדאוג לפינוי כוח אדם חיוני.
ב-17 בספטמבר, כאשר פלש הצבא הסובייטי לפולין, חצו אנשי הביורו את הגבול הדרום מזרחי לרומניה, כשאליהם נלווים אנשי ממשל וצבא פולניים.
משם הגיעו לצרפת שם בפיסי ברונו, מחוץ לפריז, הם המשיכו לעסוק בפענוח תשדורות האניגמה הגרמנית תוך שיתוף פעולה עם אנשי בלצ'לי פארק שבאנגליה.
על מנת לאבטח את הקשר בין פיסי ברונו לבלצ'לי, אנשי ההצפנה של בעלות הברית הצפינו את התקשורת באמצעות מכונות אניגמה משוכפלות.
כבר בדצמבר 1939, כאשר גוידו לאנגר והנרי בראנקוניה, ביקרו בלונדון ובבלצ'לי פארק, ביקשו הבריטים לצרף את המפענחים הפולנים אל הבריטים.
אולם, לאנגר סבר שעל הצוות הפולני להישאר על אדמת צרפת, שם החל להתהוות הצבא הפולני.
לאחר כיבוש צרפת ביוני 1940, פונו הפולנים לאלג'יריה.
ב-1 באוקטובר 1940, הם חזרו לעבוד ב"קאדיקס", בצרפת של וישי במימונו של גוסטב ברטרנד.
הם עבדו שם עד אשר, שנתיים לאחר מכן, נכבש האזור החופשי על ידי הגרמנים בנובמבר 1942.
ב-8 בנובמבר 1942, שמע ברטרנד ב-BBC שבעלות הברית נחתו בצפון אפריקה (כחלק ממבצע לפיד).
ביודעו שהגרמנים תכננו לכבוש את צרפת של וישי לאור התפתחות שכזו הוא החליט לפנות את קאדיקס ב-9 בנובמבר.
יומיים לאחר מכן, ב-11 בנובמבר, הגרמנים צעדו לתוך צרפת הדרומית.
מיום היווסדו של האתר בקאדיקס באוקטובר 1940, פוענחו בו אלפי תשדורות של הוורמאכט, של האס אס ושל הגסטפו.
תשדורות אלו הגיעו לא רק מאזור צרפת אלא מרחבי אירופה וסיפקו מודיעין יקר ערך לפיקוד בעלות הברית ולתנועות ההתנגדות.
אנשי קאדיקס חמקו מאנשי המשטרה האיטלקית והגסטפו הגרמני, ולבסוף חיפשו דרך להימלט מצרפת דרך ספרד.
ג'רזי רוזיסקי, יאן גארלינסקי ופיוטר סמולנסקי מתו בינואר 1942 בעת טביעתה של אוניית נוסעים צרפתית בים התיכון.
מריאן רייבסקי והנריק זיגלסקי עברו אל הגבול הספרדי שם נעצרו ב-30 בינואר 1943. הם שוחררו רק כעבור כ-3 חודשים, לאחר התערבות הצלב האדום, ב-4 במאי 1943. לאחר שחרורם הם הצטרפו לשורות הצבא הפולני בבריטניה.
גורלם של רייבסקי וזיגלסקי שפר עליהם ביחס לעמיתיהם.
ראשי קאדיקס גוידו לאנגר וכן מקסימיליאן צסקי נשבו על ידי הגרמנים בעת ניסיון לחצות את הגבול מצרפת לספרד בלילה שבין 10 במרץ ל-11 במרץ 1943. יחד עמם נשבו גם אנתוני פאלות', אדווארד פוקזינסקי וכן קאזימירז גצה.
שני הראשונים הפכו לשבויי מלחמה.
שלושת הנותרים נשלחו למחנות עבודה בגרמניה שם פאלות' ופוקזינסקי מצאו את מותם.
איש מהם לא חשף את סוד פענוח האניגמה.
פולנים נוספים מקאדיקס, ביניהם ויקטור מיכאלובסקי הצליחו להגיע לבריטניה.
לפני המלחמה, אנתוני פאלות' היה שותף בבעלות על AVA, חברה ליצור ציוד רדיו אשר יצרה ציוד עבור הביורו.
תחת הכיבוש הגרמני, נחקרו חלק מעובדי AVA אולם עדיין עלה בידם לשמור בסוד את פריצות הדרך הפולניות בנושא פענוח האניגמה.
הסרט הפולני משנת 1979 "סקרט אניגמי" ("סודה של האניגמה") מתאר באופן הוגן אם כי שטחי את סיפור מטה ההצפנה.
הסרט ההוליוודי משנת 2001 "אניגמה"
ספג ביקורות רבות בשל חוסר דיוק היסטורי בכל הנוגע לתפקיד המכריע שהיה למטה ההצפנה הפולני בפענוח האניגמה.
ביורן רון בורג (בשוודית: Björn Rune Borg, נהגה "בְּייֶרְן בּוֹרִי"; נולד ב-6 ביוני 1956) הוא טניסאי עבר שוודי, שדורג ראשון בעולם במשך 109 שבועות בסוף שנות השבעים וראשית שנות השמונים של המאה העשרים, וזכה ב-11 תוארי גראנד סלאם.
בורג נחשב לאחד הטניסאים הטובים ביותר אי פעם, בעיקר בזכות חמש זכיותיו הרצופות בווימבלדון וארבע זכיותיו הרצופות באליפות צרפת הפתוחה.
הוא הטניסאי היחיד שזכה בשלושה תוארי גראנד סלאם ללא איבוד מערכה.
הוא אחד מארבעה שחקנים בעידן הפתוח שהצליח לזכות בווימבלדון וברולאן גארוס באותה שנה, והוא היחיד שעשה זאת שלוש פעמים ברצף.
הוא הגבר הראשון בהיסטוריה שזכה ביותר מ-10 תוארי גראנד סלאם בעידן הפתוח.
בדרכו לתארים ושיאים אלה - שאותם השיג במשך קריירה מקצוענית קצרה יחסית בת תשע שנים ולמרות שהשתתף פעם אחת באליפות אוסטרליה הפתוחה.
בורג היה השחקן הראשון שהרוויח יותר ממיליון דולר מפרסי זכייה בעונה אחת, ב-1979.
ביורן בורג נולד ב-6 ביוני 1956, וגדל בעיירה סדרטליה שבפרוורי סטוקהולם.
אביו, שהיה שחקן טניס שולחן ידוע בשוודיה, העניק לבנו את מחבט הטניס הראשון שלו, לאחר שזכה בו בתחרות טניס שולחן.
המתנה הסיטה את בורג הצעיר מענפי ספורט חורף כגון הוקי קרח, לטניס, שלא היה ענף ספורט מפותח במיוחד בשוודיה באותה העת.
בורג היה אתלטי ובעל סיבולת גדולה מאוד בנוסף למהירותו הגבוהה.
שריריו אפשרו לו לשים טופספין כבד במכת הגב יד שלו ובמכת הכף יד שלו.
הוא הלך אחרי ג'ימי קונורס והשתמש בשתי ידיו בעת מכת גב היד שלו.
בגיל 10 החל להתאמן תחת המאמן פרסי רוסברג.
התקדמותו המהירה התבטאה בכך שהביס את הטניסאים השוודים הגדולים ממנו בשנים.
בורג הצטרף לסבב המקצועני בגיל 14.
ב-1972 ערך בורג בן ה-15 הופעת בכורה בגביע דייוויס, והיה הצעיר ביותר בתולדות המפעל לעשות כן, ואף ניצח את יריבו הניו-זינלנדי אוני פרון, שדורג אז בין 20 הראשונים בעולם.
באותה השנה זכה באליפות וימבלדון לנערים.
שנה לאחר מכן השתתף לראשונה בטורניר הבוגרים בווימבלדון, והעפיל לשלב רבע הגמר.
ב-1974 זכה בתואר מקצועני ראשון, בטרם מלאו לו 18. זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-18 זכה בתואר גרנד סלאם ראשון מבין 11 בקריירה שלו, אליפות צרפת הפתוחה 1974. בשעתו היה הצעיר ביותר לזכות בטורניר הגברים של הגרנד סלאם הצרפתי, אולם שיאו זה נשבר מאז.
ב-1975 הגן על תוארו בצרפת (ניצח בגמר את גיז'רמו וילאס מארגנטינה), והוביל את נבחרת שוודיה לזכייה ראשונה בתולדותיה בגביע דייוויס.
בווימבלדון אותה שנה, בורג הגיע לרבע הגמר שם הפסיד לאלוף שבדרך, ארתור אש.
בורג לא הפסיד משחק מאז עד שנת 1981 בווימבלדון.
בשנת 1976 באליפות צרפת הפתוחה הפסיד בורג לאיטלקי אדריאנו פנטה (פנטה הוא השחקן היחידי שניצח את בורג ברולאן גארוס, זה קרה פעמיים: פעם אחת ב-1973 בסיבוב הרביעי, וב-1976 ברבע הגמר).
ב-1976 זכה בורג בן העשרים בווימבלדון בלא לאבד אף מערכה.
כך החל רצף חסר תקדים של חמש זכיות רצופות בתחרות היוקרתית, הישג שאותו שחזר רוג'ר פדרר ב-2007. ב-1977 דורג בורג לראשונה במקום הראשון בעולם, ובין השנים 1978 ו-1980 היה בשיאו, כאשר זכה בווימבלדון ובאליפות צרפת הפתוחה בכל אחת משלוש השנים.
הוא זכה בצרפת ב-1978, כמו בווימבלדון שנתיים קודם לכן, בלא שהפסיד ולו מערכה אחת.
ב-1979 וב-1980 זכה גם בטורניר גביע המאסטרס של סוף השנה.
בין השנים 1974 ל-1980 העמיד בורג מספר שיא של 33 ניצחונות רצופים ביחידים במסגרת מפעל זה.
זכייתו השישית והאחרונה בצרפת (1981) זיכתה אותו בתואר הגרנד סלאם האחרון בקריירה.
באותה שנה שם ג'ון מקנרו קץ לשלטון היחיד של בורג בווימבלדון, כשניצח אותו בגמר בארבע מערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שלאחר מכן שוב ניצח מקנרו את בורג, בגמר הגרנד סלאם האחרון בקריירה של הטניסאי השוודי.
כמי שהחל את הקריירה המקצוענית בגיל צעיר מאוד, ושיחק באינטנסיביות עצומה, סבל בורג משחיקה רבה כבר באמצע שנות העשרים שלו.
כתוצאה ממנה שיחק ב-1982 בטורניר אחד בלבד, ובראשית 1983 הודיע על פרישתו מטניס.
בורג החל לצאת בשנת 1976 עם הטניסאית מריאנה סמיונסקו מרומניה.
בשנת 1980 הם התחתנו בבוקרשט והתגרשו בשנת 1984. בשנת 1985 נולד בנו מקשר עם הדוגמנית השוודית יניקה ביורלינג.
בשנים 1989 עד 1993 היה נשוי לזמרת האיטלקייה לורדנה ברטה.
בשנת 2002 התחתן עם פטריסיה אוסטפלד ובשנת 2003 נולד בנם.
לאחר שפרש ידע בורג עליות ומורדות בחייו האישיים וסבל בין השאר מהתמכרות לסמים ומקשיים כלכליים.
בראשית שנות התשעים ניסה את כוחו בסבב המקצועני לאחר כמעט עשור של היעדרות, אולם חזרה לפעילות זו לא צלחה: הוא הפסיד שורה של משחקי סיבוב ראשון לטניסאים זוטרים יחסית, וזכה לקיתונות של לעג כשהתעקש לשחק עם מחבט העץ הישן שלו, למרות נחיתותו הברורה לעומת המחבטים המודרניים.
לאחר שנתיים פרש בשנית ועבר לשחק בסבב הסיניורים, שם חידש את יריבותו מושכת-הקהלים עם מקנרו, וילאס וקונורס.
במרץ 2006 שב בורג לכותרות העיתונים, כאשר נודע כי העמיד את גביעי וימבלדון שלו, יחד עם שניים ממחבטיו, למכירה פומבית.
בסופו של דבר היה זה יריבו הגדול מקנרו, ששכנע את בורג לקנותם בחזרה..
בשנת 2012 שב לכותרות העיתונים כקשור לשערוריות בהן מעורב מלך שוודיה והעולם התחתון.
בספטמבר 2025 פרסם בורג ספר זיכרונות בשם "Heartbeats".
הספר פורסם בארצות הברית על ידי הוצאת Diversion Books.
בספר חושף בורג פרטים על התמכרותו לסמים ועל התקפי חרדה מהם סבל, מגלה כי אושפז בשנות ה-90 עקב מינון יתר של אלכוהול וסמים, וחושף כי אובחן עם סרטן הערמונית.
כמו כן מספר בורג על החלטתו המפתיעה לפרוש מטניס בגיל 25 בלבד, לאחר שהפסיד לג'ון מקנרו.
סגנון המשחק של בורג נחשב כייחודי.
ביסודו היה חובט מקו הבסיס (baseliner), שמיעט להתקרב לרשת, והשתמש בטופספין (topspin) ובכח רב כדי לתת תוקף לחבטותיו אף ששוגרו ממרחק.
כושר גופני היה אלמנט חשוב במשחקו, כמו גם חבטת גב-היד בשתי הידיים, שמזוהה איתו יותר מכל.
היכולת שלו כשחקן קו-בסיס לזכות בהצלחה כה רבה על משטח הדשא בווימבלדון אינה מובנת מאליה, והיא מוסברת על ידי חבטת הגשה טובה, והיכולת העקבית לבצע את חבטותיו ולהתיש את יריביו.
מבין השחקנים שאחרי בורג, אנדרה אגסי, רפאל נדאל וכן רוג'ר פדרר הצליחו לזכות באליפות צרפת הפתוחה על חימר ובדשא האנגלי.
בורג עשה זאת באותה שנה עצמה, שלוש שנים ברציפות.
הצלחתו המטאורית של בורג הביאה במולדתו לפיתוח מואץ של ענף הטניס.
בין פירותיו של גל זה ניתן למנות את פריחתם של שני טניסאים נוספים שהגיעו למקום הראשון בעולם: מאטס וילאנדר וסטפן אדברג; כמו גם את הצלחתם של רבים נוספים: תומאס אנקוויסט, מגנוס נורמן, יונאס ביורקמן ואחרים.
לזכותה של מעצמת הטניס השוודית עומדות כיום שבע זכיות בגביע דייוויס.
בורג הוביל אותה לראשונה שבהן והיווה את ההשראה לדורות השחקנים שהביאו את האחרות.
נוסף על שיאיו העומדים על כנם, עומד לזכות בורג מאזן מרשים של 141 ניצחונות לעומת 16 הפסדים בתחרויות גרנד סלאם (89.8%).
11 תוארי גראנד סאלם בהם זכה, אמנם נופל מאלה של רוג'ר פדרר (20), רפאל נדאל (22), נובאק ג'וקוביץ' (23), פיט סמפראס (14) ורוד לייבר (12), אך הושג במספר קטן יותר של ניסיונות מאשר שלהם.
בורג זכה ב-11 מתוך 27 תחרויות גרנד-סלאם שבהן השתתף.
למספר מועט זה של השתתפויות אחראיות פרישתו המוקדמת והעובדה שפרט לפעם אחת, לא טרח להרחיק עד אוסטרליה כדי להשתתף בגראנד סלאם הרביעי של השנה.
הוא גבר על גדולי טניסאי התקופה, טניסאים כג'ון מקנרו, ג'ימי קונורס, גיז'רמו וילאס ואיליה נסטסה.
ביורן היווה את ההשראה לדמות ריצ'י טננבאום בסרט של וס אנדרסון משפחת טננבאום.
ביורן אגיין (באנגלית Björn Again) היא להקת מחווה ללהקה השוודית הידועה אבבא.
שמה מבוסס על שמו של אחד מארבעת חברי להקת אבבא (וכותב משותף של מרבית שיריה) - ביורן אולבאוס - ועל שיבוש הביטוי האנגלי born again.
הלהקה הוקמה במלבורן, אוסטרליה, בשנת 1988 על ידי רוד לייסל וג'ון טירל אשר לא רק מפקחים על כל מסעות ההופעות הבינלאומיים של הלהקה אלא גם מנגנים בה - רוד על גיטרה בס וג'ון על תופים.
הלהקה החלה להופיע ב-5 במאי 1989 בפאב קטן בשם The Tote במלבורן.
היא זכתה לפופולריות כמעט מיידית והחלה במסע הופעות - תחילה ברחבי אוסטרליה, ולאחר מכן בכל העולם.
היא פועלת עד עצם היום הזה (דצמבר 2007), כלומר - כמעט 20 שנים רצופות, ובכך עולה משך פעילותה באופן ניכר על זה של להקת אבבא עצמה.
לנוכח הביקוש הרב להופעות, מופעלות למעשה כמה קבוצות תחת שם זה.
ביורן אגיין נחשבת ללהקת המחווה המצליחה ביותר בכל הזמנים ולאחד מענפי הייצוא המוזיקלי המצליחים ביותר של אוסטרליה.
ביורן אגיין אימצה גישה קלילה יחסית לייצוג של להקת אבבא.
למרות שהלהקה נאמנה כמעט לחלוטין לשירים עצמם, המיצג הוויזואלי הוא במידת מה פארודיה על אבבא.
חברי הלהקה משוחחים בינם לבין עצמם ועם הקהל במבטא שוודי מזויף, ומשתמשים בשמות במה שהם גרסה הומוריסטית לשמות חברי להקת אבבא: אנייטה פלסטארט (פלסטארט=זינוק פסול במירוץ; במקום אנייטה פלסקו), בני אנדרוור (אנדרוור=לבוש תחתון; במקום בני אנדרסון), פרידה לונגסטוקין (לונגסטוקינג=גרבי ניילון ארוכים; במקום פרידה לינגסטאד) וביורן וולבו-אס (במקום אולבאוס).
את הלהקה מלווים הבסיסט ראטגר סונופאגן והמתופף אולה דראמקיט (שוב, שיבוש של שמות הנגנים המלווים של להקת אבבא - ראטגר גאנרסון ואולה ברונקרט).
ככלל, ביורן אגיין מבצעת שירים של להקת אבבא.
אולם לאחר שלהקת אירייז'ר הוציאה מיני-אלבום של גרסאות כיסוי לשירי אבבא בשם Abba-esque הגיבה ביורן אגיין במיני-אלבום משלה בשם Erasure-ish שבו גרסאות כיסוי לשירי אירייז'ר בסגנון אבבא.
בין היתר נכלל בו השיר A Little Respect, שהגיע למקום ה-25 במצעד הבריטי בשנת 1992.
הלהקה קיימה מעל 4,000 הופעות ב-57 מדינות.
היא השתתפה בפסטיבלים ידועים ברחבי העולם, לרבות פסטיבל רדינג ופסטיבל גלאסטונברי.
כמו כן הופיעה באולמות קונצרטים כגון רויאל אלברט הול ואצטדיון ומבלי בלונדון, תיאטרון המדינה בסידני, אוסטרליה, ה-SECC בגלאזגו, סקוטלנד, ואירווינג פלאזה בניו יורק.
הלהקה שימשה כלהקת חימום בהופעות של אמנים שונים, כגון הספייס גירלז, שאניה טוויין ושר.
הופיעה גם באירועים פרטיים, בין היתר באירועים של ביל גייטס מנכ"ל מיקרוסופט, הקומיקאי רואן אטקינסון (מיסטר בין) ואף בחתונתו של ראסל קרואו בשנת 2003.
1992: Erasure-ish (גרסאות כיסוי לשירי אירייז'ר)
ביורן אובה אינגמר "ספיד" סטריד (בשוודית: Björn Ove Ingemar "Speed" Strid; נהגה: "בְּיֶירְן"; נולד ב-10 בספטמבר 1978) הוא סולן בלהקת הדת' מטאל השוודית סוילוורק.
בנוסף הוא לוקח חלק בלהקות קולדסיד (Coldseed), דיסארמוניה מונדי (Disarmonia Mundi) וטרור 2000 (Terror 2000).
סטריד גדל בשוודיה וקיבל מסטודנטים את שם החיבה "ספיד", כתוצאה מהמנגינה המהירה שאותה חשב כמהנה.
הוא הקים את סוילוורק ב-1995 תחת השם "אינפרנל בריד".
ב-1996 שונה שם הלהקה לזה הנוכחי כאשר הלהקה קיבלה צורה וסגנון.
רוב המילים של השירים נכתבו על ידי סטריד.
ביוריאקטור (מאנגלית: Bioreactor; ביוֹ - ביולוגיה, ריאקציה - תגובה) הוא מונח המתאר מתקן או מערכת ייצור או הנדסה, המיועדים לסביבה של פעילות ביולוגית.
לדוגמה, בהנדסת תאים, ביוריאקטור הוא המתקן המשמש לגידול תאים או רקמת תאים בתהליך של תרבית תאים.
בתעשיות כימיות ובטיהור שפכים נעשה שימוש ברקמה ביולוגית לצורך הפעלת תהליכים כימיים רצויים.
קיימים כמה דרכים לסווג ביוריאקטורים:
שלושת אופני (או מודי) הפעולה של ביוריאקטורים הם:
אצווה (batch): בביוריאקטור הפועל באופן זה ממלאים את המכל בחומר הגלם, ונותנים לתהליכים הביולוגיים להתבצע עד להשגת התוצאה הרצויה.
התהליך מתבצע במשך פרק זמן הנמדד בדקות, שעות, ואפילו חודשים.
בסיום התהליך מרוקנים את המכל ומעבירים את תוצאי התהליך לשלב העיבוד הבא, ומכינים את המכל למחזור נוסף.
דוגמה לביוריאקטור כזה הוא מכל תסיסה ביקב.
זרימה רציפה: הזרמה רציפה של חומר גלם לתוך המכל, ושל תוצאים החוצה.
במכוני טיהור שפכים משתמשים לעיתים באופן פעולה זה.
מנות: אופן פעולה זה הוא מעין שילוב של אופני הפעולה הקודמים.
ההבדל בינו ובין אצווה הוא שבשלב הריקון רק חלק מהתוצאים יוצאים מהמכל, ולאחר הריקון מוסיפים למכל כמות חומר גלם שמשלימה את החסר, ואין שלב הכנה.
גם אופן פעולה זה משמש במכוני טיהור שפכים.
ברוב המקרים המטרה לשמה משתמשים בביוריאקטור היא אחת מהבאות:
שימוש בביומסה כדי לגרום לשינויים כימיים בחומר הגלם והפיכתו לתוצא.
שלושת הסוגים העיקריים המשמשים בביוריאקטורים הם:
תאים צמחיים - בדרך כלל אצות.
ביוריאקטורים המשתמשים בביומסה צמחית מתייחדים בכך שהם צריכים לאפשר לאור שמש להגיע לביומסה, ולכן עליהם להיות שקופים או פתוחים
פטריות - בהרבה מקרים שמרים
מרחפים - התאים מרחפים בנפח התמיסה
מקובעים - התאים צמודים למשטח כלשהו, ומקובעים למקומם.
ביוריאקטורים כאלו יכילו בדרך כלל אמצעים להגדלת שטח הפנים אליו יכולים התאים להיצמד, למשל על ידי הוספה של חצץ, כדורי זכוכית, חומר סיבי או ממברנות
הסביבה הכימית והפיזית בתוך ביוריאקטור קריטית לפעולתו.
בין השאר יש לשמור על תחום טמפרטורות מסוים, חומציות בתחום ידוע, ריכוז של חומרים שונים בתמיסה וכן הלאה.
מבחינה מעשית, מבחינים בשני סוגים עיקריים:
בביוריאקטור הפועל בשיטת אצווה, התנאים הכימיים והפיזיים משתנים במהלך המחזור, ולעומתו בביוריאקטור הפועל בשיטת הזרימה הרצופה יש לשמור על תנאים קבועים ויציבים.
בביוריאקטורים אווירניים יש לעיתים קרובות מנגנונים להוספת חמצן לתמיסה.
ביוריאקטורים אל-אווירניים הם אטומים, ובדרך כלל יש להרחיק מהם גזים הנוצרים במהלך פעולתם.
לעיתים קרובות מפיקים ביוריאקטורים כאלו גזים בעירים, למשל מתאן.
ביורן דאהלי (בנורווגית: Bjørn Dæhlie נולד ב-19 ביוני 1967), גולש למרחקים נורווגי, הנחשב לאחד מהגולשים למרחקים (גולשי הקרוס-קאנטרי) הגדולים בכל הזמנים.
זוכה 8 מדליות זהב אולימפיות ו-12 מדליות בסך-הכל.
בנוסף, עם 9 מדליות זהב באליפויות העולם בסקי נורדי, הוא הגולש הגבר המצליח ביותר, ביחד עם פטר נורתוג.
בין השנים 1992 ל-1999, הוא זכה בגביע העולם בקרוס-קאנטרי 6 פעמים, וסיים במקום השנים ב-1994 וב-1998. הוא זכה בין 1991 ל-1999 ב-29 מדליות באליפויות העולם ובאולימפיאדות, ובכך הוא גולש הקרוס-קאנטרי המצליח ביותר בכל הזמנים.
במהלך התחרויות הארציות, הוא ייצג את המועדון Bjerke IL ולאחר מכן את מועדון הסקי של נאנסטד.
דאהלי נולד באלברום, נורווגיה, ומאוחר יותר עבר לנאנסטד, שם הוא גר עד היום.
בצעירותו עסק דאהלי בפעילויות רבות, כמו ציד, דיג, חתירה בקיאקים, כדורגל וגלישה, והוא טען שמגוון זה אחראי להצלחתו בספורט.
דאהלי רצה בתחילה להיות שחקן כדורגל, אבל בגיל 14 החל להתאמן באופן רציני בסקי נורדי משולב.
בעצתו של מאמן, עבר להתאמן בקרוס-קאנטרי בגיל 16. הצלחתו לא הייתה מיידית, אך הוא השתפר בעקביות עד שהצליח להגיע לתחרויות בינלאומיות.
דאהלי היווה חלק מהמשלחת הנורווגית לאולימפיאדת קלגרי (1988), אך לא השתתף שם באף מרוץ, אלא הגיע כדי ללמוד מהגולשים המבוגרים יותר.
הוא טען מאוחר יותר שהכישלון הנורווגי במשחקים האלה (נורווגיה יצאה ללא מדליות זהב, לראשונה בתולדותיה) היווה נקודת מפנה לספורט החורף הנורווגי, ולקרוס-קאנטרי בפרט, ובעקבותיהם החלה ההצלחה הנורווגית הגדולה.
השתתפותו הראשונה בגביע העולם הייתה בינואר 1989, כשסיים במקום ה-11 במירוץ קלאסי ל-15 ק"מ בקאבגולובו.
במשך העונה, לא עלה על הפודיום אף פעם, אבל צבר מספיק נקודות כדי לסיים את העונה במקום 14 בגביע העולמי.
באליפות העולם בלאהטי (1989) סיים במקום ה-11 במירוץ ל-50 ק"מ בסגנון חופשי.
בדצמבר של אותה שנה, זכה במירוץ גביע העולם הראשון שלו, במירוץ קלאסי ל-15 ק"מ בסולט לייק סיטי, במה שהיווה את המירוץ הראשון של העונה החדשה, ויהיה הראשון מבין 46 ניצחונותיו ו-81 מרוצים בהם יסיים על הפודיום, שיא שאף גולש קרוס-קאנטרי גבר עוד לא התקרב אליו.
באליפות העולם בסקי נורדי בואל די פיים (1991), זכה דאהלי במדליות הראשונות שלו באליפות העולם.
הוא הביס את גונד סבאן, אגדת סקי באותה תקופה, במירוץ בסגנון חופשי ל-15 ק"מ.
המדליה הייתה בלתי צפויה, מכיוון שהוא היה צעיר, ועדיין יחסית לא ידוע.
זו הייתה מדליית הזהב האישית הראשונה לגולש נורווגי בקורס קאנטרי מאז שאודבר ברא זכה במדליית זהב באותו מרוץ באליפות העולם באוסלו, 1982. הוא גם גלש את החלק האחרון במירוץ השליחים, והוביל את הנבחרת הנורווגית לניצחון.
תקופת הדומיננטיות של דאהלי החלה בעונה הבאה, 1992/1991. הוא זכה בגביע העולם בפעם הראשונה, דבר שיחזור על עצמו 5 פעמים ב-7 העונות הבאות.
באולימפיאדת אלברוויל (1992), זכה דאהלי ב-4 מדליות, מהן 3 זהב ו-1 כסף, ואלה היו המדליות האולימפיות הראשונות שלו.
הוא זכה בזהב במירוץ המרדף בסגנון חופשי ל-15 ק"מ, במירוץ בסגנון חופשי ל-50 ק"מ, והיה חלק מנבחרת השליחים הנורווגית המנצחת.
ניצחון זה של נבחרת השליחים היה מרשים במיוחד, כשהם זכו בפער של יותר מדקה וחצי.
הוא זכה במדליית כסף במירוץ בסגנון קלאסי ל-30 ק"מ, וסיים רביעי במירוץ בסגנון קלאסי ל-10 ק"מ, כשבשניהם ניצח בן ארצו, וגארד אולבנג.
דאהלי ואולבנג זכו יחדיו בכל חמש מדליות הזהב בקרוס-קאנטרי לגברים, כשכל אחד מהם זוכה ב-3 מדליות זהב ובמדליית כסף.
לאור תוצאותיו באולימפיאדה זכה דאהלי בפרס האולימפי פרנלי, שמוענק לנורווגי בעל התוצאות הטובות ביותר באולימפיאדה.
שנה לאחר מכן, באליפות העולם בפאלון (1993), הוא זכה במירוץ המרדף ל-15 ק"מ (סגנון חופשי), במירוץ הקלאסי ל-30 ק"מ, והוביל את נבחרת השליחים הנורווגית לניצחון.
בנוסף, הוא זכה במדליית ארד במירוץ הקלאסי ל-50 ק"מ, כשהוא מובס על ידי טורגני מורגן (שוודיה) והרבה בלאנד (צרפת).
עם 3 מדליות זהב ומדליית ארד, היה דאהלי לגולש המעוטר ביותר של האליפות.
בסוף העונה גם זכה בגביע העולם בפעם השנייה.
באולימפיאדת לילהאמר (1994) שנערכה בנורווגיה, זכה דאהלי ב-4 מדליות, 2 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף.
במדליית זהב זכה במירוץ הקלאסי ל-10 ק"מ ובמירוץ המרדף בסגנון חופשי ל-15 ק"מ.
הוא זכה בכסף במירוץ בסגנון חופשי ל-30 ק"מ, שם הובס על ידי בן ארצו, תומאס אלסגארד.
מרוץ השליחים היה מרוץ צמוד בין נורווגיה לאיטליה.
האיטלקים זכו בזהב לאחר שסילביו פונר הביס את דאהלי בספרינט לקו בסיום.
החל מאז, אלסגארד החליף את דאהלי כגולש האחרון במירוץ השליחים (דאהלי הפך לגולש השלישי), מאחר שאלסגארד היה הספרינטר הטוב יותר.
אליפות העולם בת'אנדר ביי, קנדה (1995) הייתה חלשה יחסית עבור דאהלי.
הוא השתתף בנבחרת השליחים הנורווגית הזוכה (כשליח מספר 3), אבל לא זכה באף תואר אישי.
שלוש פעמים הגיע למקום השני, פעמיים כשהוא מפסיד לוולדימיר סמירנוב, אחד מיריביו הגדולים ביותר (מרוץ קלאסי ל-10 ק"מ ומירוץ קלאסי ל-30 ק"מ) ופעם אחת לסילביו פאונר (מרוץ בסגנון חופשי ל-50 ק"מ).
למרות זאת, זכה דאהלי בגביע העולמי לשנת 95–1994, בפעם השלישית בקריירה.
על הישגיו נבחר לספורטאי השנה בנורווגיה ל-1995.
אליפות העולם המוצלחת ביותר עבור דאהלי הייתה בטרונדהיים, ב-1997. לפני קהל ביתי נלהב הוא זכה במדליה בכל אחד מחמשת המרוצים, כשהוא מנצח במירוץ הקלאסי ל-10 ק"מ, במירוץ המרדף בסגנון חופשי ל-15 ק"מ, וביחד עם נבחרת השליחים הנורווגית.
נוסף לכך, הוא זכה במדליית כסף במירוץ בסגנון חופשי ל-30 ק"מ, כשהוא מפסיד לאלכסי פרוקורורב (רוסיה) ובמדליית ארד במירוץ הקלאסי ל-50 ק"מ, בו ניצח מיקה מילילה (פינלנד).
דאהלי הודה כי אליפות העולם עבורו הייתה כמו "לחוות את לילהאמר מחדש", ו"כי עבורי, זה מאוד מיוחד להתחרות בנורווגיה".
בנוסף, זכה דאהלי בגביע העולם החמישי שלו בסוף העונה.
על הישגיו באליפות העולם ובגביע העולם קיבל את מדליית הזהב של אפטנפוסטן.
דאהלי זכה ב-4 מדליות, שלוש מדליות זהב ומדליית כסף באולימפיאדה האחרונה שלו, אולימפיאדת נאגנו (1998).
הוא זכה במירוץ הקלאסי ל-10 ק"מ, במירוץ בסגנון חופשי ל-50 ק"מ, וביחד עם נבחרת השליחים הנורווגית.
במירוץ המרדף ל-15 ק"מ, הוא זכה במדליית כסף לאחר שנוצח על ידי אלסגארד בספרינט.
דאהלי ניצח במירוץ ל-50 ק"מ בשמונה שניות בלבד לפני ניקלאס יונסון.
שני הגולשים התמוטטו בהגיעם לקו הסיום, לאחר שהתאמצו עד קצה גבול היכולת במטרה לנצח.
דאהלי תיאר את המירוץ כקשה בחייו.
בסיום המירוץ ל-10 ק"מ, דאהלי חיכה 20 דקות למתחרה האחרון, פיליפ בויט מקניה בטענה כי בויט זכאי אף הוא לעידוד.
בעקבות כך, בויט קרא לבנו הראשון דאהלי בויט.
על הישגיו זכה דאהלי בפעם השנייה בתואר ספורטאי השנה בנורווגיה, כבוד המוענק לבודדים.
רק גרטה וייץ זכתה יותר פעמים ממנו בתואר (4 פעמים).
מאליפות העולם ברמזאו (1999) יצא דאהלי, לראשונה מאז 1989, ללא מדליית זהב.
הוא זכה במדליית ארד במירוץ בסגנון חופשי ל-30 ק"מ, ובמדליית כסף ביחד עם נבחרת השליחים הנורווגית, כשנבחרת השליחים האוסטרית זכתה בזהב (ההפסד יהיה להפסד היחיד של נבחרת השליחים הנורווגית מאז 1991 עד כה (2013)).
העונה כולה הייתה מוצלחת עבורו, כשהוא זוכה בפעם השישית והאחרונה בגביע העולם.
דאהלי תכנן להשתתף באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), אבל השתתפותו נמנעשה בשל תאונה במהלך אימון ברולר סקי באוגוסט 1999. בעקבות התאונה סבל מפציעת גב שאילצה אותו לסיים את הקריירה.
במשך שנתיים ניסה דאהלי להשתקם מהפציעה בעזרת ניתוח ושיקום נרחב, עד שנאלץ להודיע על סיום הקריירה במרץ 2001. הודעתו הדהימה את נורווגיה, שם הפך במהלך שנות ה-90 לגיבור לאומי.
למרות הצלחותיו הרבות, דאהלי מעולם לא ניצח במירוץ בפסטיבל הסקי של הולמנקולן, אבל עדיין קיבל את מדליית הולמנקולן ב-1997 (ביחד עם ביארט אנגן ויק וסטפניה בלמונדו).
במהלך הקריירה שלו, לדאהלי נמדד ערך VO2-מקס' של 96 מ"ל/ק"ג/דקה, שהיווה שיא עד שאוסקר סוונדסן קבע 97.5 מ"ל/ק"ג/דקה.
התוצאה נמדדה מחוץ לעונה, והפיזיולוג ארלנד הם, שערך את הבדיקה, הודיע שייתכן שדאהלי עבר 100 מ"ל/ק"ג/דקה בשיאו.
הישגיו הרבים של דאהלי, ביניהם שיא המדליות במשחקי החורף האולימפיים (12) וגם שיא מדליות הזהב (8) הפכו אותו, לדעת רבים, לגדול ספורטאי החורף בכל הזמנים, ולאחד מגדולי הספורטאים בכל הזמנים, כל זאת למרות פרישתו המוקדמת מהספורט.
הוא גם אחד מ-6 הספורטאים היחידים בתולדות משחקי החורף האוליפיים שזכו במדליית זהב ב-3 אולימפיאדות רצופות, והיחיד שזכה בלפחות שתי מדליות זהב.
בטבלת המדליות של כל הזמנים נמצא דאהלי במקום השישי, ביחד עם בירגיט פישר.
דאהלי נבחר לאתלט המאה בענפים הנורדיים על ידי כתבי הספורט המרכז-אירופאים.
ב-1999 היה מעמד לספורטאי החורף של המאה על ידי ארגון כתבי הספורט AIPS, אבל הגולש הצרפתי, ז'אן-קלוד קילי (סקי אלפיני), הקדים אותו.
הפרס ניתן על ידי חואן אנטוניו סמראנש, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי דאז.
דאהלי הפך לגיבור לאומי ולסמל תרבותי בנורווגיה, לאחר שפרש מספורט תחרותי.
לאחר פרישתו, הפך דאהלי לאיש עסקים מצליח בנדל"ן ובאופנה וייסד חברה לייצור ביגוד ספורטיבי.
השקעותיו בנדל"ן הניבו לו רווחים של למעלה מרבע מיליארד קרונות נורווגיות (כ-190 מיליון ש"ח).
הוא השתתף בקמפיינים פרסומיים והיה אחד מהמארחים של תוכנית הטלוויזיה Gutta på tur (בנים במסע).
בנוסף, הוא המציא את קשרי הסקי של סלומון.
דאהלי תומך בארגונים ללא מטרות רווח, למשל לטרשת נפוצה.
ב-2009 הוא השתתף במירוץ הבירקביינר האמריקאי, באורך 54 ק"מ בסגנון קלאסי, בשביל לגייס כספים לטיפול בחולי טרשת נפוצה.
במירוץ עצמו הוא סיים במקום השני, 0.1 שניות אחרי המקום הראשון.
דאהלי נישא לוילדה פאלק-יטר, ולהם שני בנים, סיוורט וסאנדר.
ביורן קויפרס (בהולנדית: Björn Kuipers; נולד ב-28 במרץ 1973) הוא שופט כדורגל הולנדי לשעבר.
קויפרס שפט משחקים בהולנד, וכן במסגרות משחקים של אופ"א ופיפ"א.
קויפרס שפט בגמר הליגה האירופית 2013, בגמר גביע הקונפדרציות 2013, בגמר ליגת האלופות 2014, בגמר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2017 בגמר הליגה האירופית 2018 ובגמר יורו 2020.
הוא למד מנהל עסקים באוניברסיטת ניימכן.
בנוסף, קויפרס מחזיק בבעלות משותפת שלושה סופרמרקטים ומספרה בעיר הולדתו אולדנזל.
קויפרס שופט במפעלים של פיפ"א החל משנת 2006. הוא שפט משחקים ב-2006 באליפות אירופה עד גיל 17, בין היתר שפט במשחק הגמר.
בנוסף הוא שפט משחקים במסגרת גביע אופ"א, הליגה האירופית, ליגת האלופות, גביע הקונפדרציות, אליפות אירופה ובמסגרת גביע העולם.
בנוסף, הוא נחשב לאחד משופטי העילית של התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית.
ב-14 בינואר 2009 אישר ראש הצוות הטכני של השופטים של התאחדות הכדורגל ההולנדית כי קויפרס הוערך בדירוג גבוה ויתאפשר לו לשפוט במסגרת המפעלים הגבוהים ביותר של אופ"א ושל פיפ"א.
ביורו 2012 נבחר קויפרס לשפוט את משחק שלב הבתים בין לבין .
במהלך אותו משחק ביצע קויפרס צעד נדיר, בכך שהפסיק את המשחק לשעה עקב סופת רעמים.
קויפרס שפט במשחק הסופר קאפ האירופי בשנת 2011, ובשנת 2013 שפט בגמר הליגה האירופית, בו ניצחה צ'לסי את בנפיקה ליסבון.
באותה שנה הוא גם שפט בגמר גביע הקונפדרציות 2013 בו ניצחה את .
בסיום שנת 2013 נבחר קויפרס לשופט השנה, באתר "The 3rd Team ", אתר המתמחה בשופטי כדורגל אירופאים.
ב-24 במאי 2014 קויפרס שפט בגמר ליגת האלופות 2014, בו ריאל מדריד ניצחה 1–4 את אתלטיקו מדריד לאחר הארכה וזכתה במפעל בפעם העשירית בתולדותיה.
קויפרס נבחר לשפוט במונדיאל 2014. הוא שפט במשחק שלב הבתים בין לבין ואת משחק שמינית הגמר בין לבין .
במהלך יורו 2016 שפט קויפרס במשחקי שלב הבתים, בין לבין , ובין לבין .
הוא שימש כשופט במשחק רבע הגמר, בו התמודדה המארחת , מול .
בשנת 2017 שפט במסגרת משחקי גביע העולם עד גיל 20, ואף נבחר לשופט בגמר הטורניר, שנערך בסוואן, בו גברה נבחרת אנגליה על נבחרת ונצואלה.
הוא שימש כשופט בגמר הליגה האירופית 2018, בו התמודדו אתלטיקו מדריד ומרסיי.
היה זה הגמר השני של הליגה האירופית אשר קויפרס לוקח בו חלק כשופט ראשי.
במהלך מונדיאל 2018 שנערך ברוסיה, ניהל קויפרס את משחקי שלב הבתים, בין לבין , ובין לבין .
בשלב שמינית הגמר שפט במשחק בו ניצחה את .
ברבע הגמר שפט במשחק בין לבין .
בגמר הטורניר שימש קויפרס כשופט רביעי.
קויפרס שפט את גמר יורו 2020.
ביוקנן היא בירת מחוז גראנד בסה בליבריה.
העיר שוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי, בקרבת המקום בו נשפך אליו נהר סנט ג'ון, במרחק של כ-110 קילומטרים דרום-מזרחית למונרוביה, בירת ליבריה.
בעיר מתגוררים 34,270 תושבים (נכון ל-2008), מה שהופך אותה לעיר השלישית מבחינת גודל אוכלוסייה בליבריה.
בדצמבר 1832 נוסדה המושבה "פורט קרסון" (Port Cresson) במקום בו נמצאת העיר היום על ידי אפרו-אמריקאים ממדינות ניו יורק ופנסילבניה בארצות הברית שהגיעו להתיישב באזור במסגרת תנועת החזרה לאפריקה.
המושבה נקראה על שמו של אליוט קרסון, סוחר מפילדלפיה שמימן את המסע שלהם לאפריקה.
ביוני 1835 בני שבט הבסה המקומי החריבו את המושבה.
כעבור חודש הגיעו מתיישבים חדשים מפנסילבניה שהקימו מושבה בשם "בסה קוב" (Bassa Cove).
בשלב מסוים בהמשך המאה ה-19 שם העיר שונה לביוקנן, על שמו של תומאס ביוקנן, אחיינו של נשיא ארצות הברית ג'יימס ביוקנן ומושל ליבריה.
הכלכלה המקומית מסתמכת על דיג וכן על הנמל של העיר.
הנמל המייצא בעיקר עפרות ברזל שנכרות באזור העיירה יקפה (Yekepa) במחוז נימבה ומועברות ברכבת לביוקנן.
ביורן ביארנאסון (באיסלנדית: Björn Bjarnason; נולד ב-14 בנובמבר 1944) הוא פוליטיקאי ועיתונאי איסלנדי.
אביו, ביארני בנדיקטסון, היה ראש ממשלת איסלנד בשנים 1970-1963. ביארנאסון נשואי לרות אינגולפסדוטיר והוא אב לשניים.
בשנת 1964 ביארנאסון סיים את לימודיו בגימנסיית רייקיאוויק והחל בלימודי משפטים באוניברסיטת איסלנד.
בזמן הלימודים הוא היה פעיל פוליטי בארגוני הסטודנטים.
במהלך אותה תקופה ביארנאסון גם שירת במשמר החופים של איסלנד.
בשנת 1971 הוא קיבל תואר מוסמך במשפטים.
בשנים 1974-1971 ביארנאסון היה מנהל ההוצאה לאור בהוצאת הספרים "אלמנה בוקאפלאגיד".
ב-1974 הוא עבד כעורך חדשות החוץ של העיתון "ויסיר", ובשנת 1975 היה סגן מנכ"ל משרד ראש הממשלה (במהלך כהונתו של גייר האלגרימסון ממפלגת העצמאות כראש הממשלה).
גם אחרי שעזב את המשרה באותה שנה, הוא המשיך לעבוד במשרד ראש הממשלה (תחת הלגרימסון וגם מחליפו מהמפלגה הפרוגרסיבית - אולאפור יוהאנסון).
בשנים 1984-1979 ביארנאסון עבד כעיתונאי בעיתון השמרני המוביל במדינה - "מורגונבלאדיד", ובשנים 1991-1984 היה סגן העורך הראשי בעיתון.
בשנת 1988 הוא נכח כאחד מנציגי התקשורת בכנס של קבוצת בילדרברג.
בשנת 1991 ביארנאסון נבחר לראשונה לאלת'ינגי (פרלמנט) במחוז הבחירה של רייקיאוויק מטעם מפלגת העצמאות הימנית.
באותה שנה הוא נכח בפעם השנייה בכנס של קבוצת בילדרברג, ובשנת 1993 בפעם השלישית.
ב-19 בפברואר 1995 הוא הקים אתר אינטרנט משלו (הראשון אי-פעם של פוליטיקאי איסלנדי), בו השתמש כבלוג.
בשנים 2002-1995 ביארנאסון כיהן כשר החינוך, המדע והתרבות (בממשלות אודסון השנייה והשלישית).
ב-1995 הוא השתתף בפעם הרביעית בכנס של קבוצת בילדרברג.
ב-2 במרץ 2002 ביארנאסון הוחלף במהלך כהונתה של ממשלת אודסון השלישית (באותה שנה הוא הוביל את מסע הבחירות לעיריית רייקיאוויק מטעם מפלגת העצמאות, אך היא לא הצליחה לנצח).
בשנים 2009-2003 ביארנאסון כיהן כשר המשפטים והכנסייה (בממשלת אודסון הרביעית ובשתי הממשלות של גייר הארדה).
ב-1 בפברואר 2009 הוא עזב את התפקיד לטובת מחליפתו מממשלת המעבר, אחרי שממשלתו השנייה של הארדה התפטרה בגלל המשבר הכלכלי במדינה.
ביורן הלאנד-הנסן (בנורווגית: Bjørn Helland-Hansen; 16 באוקטובר 1877 – 7 בספטמבר 1957) היה מדען נורווגי, חלוץ בתחום האוקיינוגרפיה.
הוא חקר את דפוסי ההשתנות של מזג האוויר באוקיינוס האטלנטי הצפוני ושל האטמוספירה.
פרופסור הלאנד-הנסן פיתח ב-1910 את הפוטומטר הקרוי על שמו, שהובא אל סיפון האונייה "מיכאל סארס".
הפוטומטר הופעל לראשונה סמוך לאיים האזוריים בעומק שבין 500 ל-700 מטרים.
בשנת 1915 התמנה לפרופסור לאוקיינוגרפיה במוזיאון של ברגן, וב-1917 למנהל המכון הגאופיזי באוניברסיטת ברגן.
ה-1933 קיבל את מדליית אלכסנדר אגאסיז.
ב-1939 התמנה לנשיא האיגוד הגאודזי והגאופיזי.
הוא היה חבר באקדמיה הפרוסית למדעים וחבר בסגל האקדמיה למדעים של גרמניה המזרחית.
הלאנד-הנסן הנחה את אלכסנדר קוצ'ין, האוקיינוגרף הרוסי שיצא לאנטארקטיקה במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן.
אי בים קארה הרוסי, מזרחית לאיי הייברג נקרא גלאנדה-גאנסנה על שמו של הלאנד-הנסן.
ביורן אנדרסון (בשוודית: Björn Andersson, נולד ב-20 ביולי 1951 בפרסטורפ שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעיקר באוסטרס השוודית ובבאיירן מינכן מהבונדסליגה בעמדת הבלם.
אנדרסון היה חלק משתי זכיות של באיירן מינכן בגביע אירופה לאלופות.
לאנדרסון 28 הופעות במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1974.
אנדרסון החל בשנת 1970 את קריירת הבוגרית באוסטרס השוודית, שם שיחק ארבע עונות והפגין יכולת הגנתית גבוהה, שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת שוודיה.
בשנת 1974 עזב אנדרסון את אוסטרס לאחר שערך במדיה 101 הופעות ליגה, וחתם בשורות אלופת אירופה הטרייה באיירן מינכן, שם הצטרף לחברו לנבחרת שוודיה קוני טורסטנסון.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1974/75, ערך אוסטרס 18 הופעות ליגה, והקבוצה סיימה את העונה רק במקום העשירי, לאחר שלוש זכיות רצופות באליפות.
למרות זאת, באיירן מינכן שמרה על תוארה כאלופת אירופה, לאחר שניצחה בגמר גביע אירופה לאלופות 1975 את לידס יונייטד בתוצאה 2-0. אנדרסון פתח בגמר זה, אך הוחלף כבר בדקה הרביעית על ידי זפ וייס בגין פציעה.
בעונת 1975/76 ערך אנדרסון שש הופעות ליגה בלבד, ובאיירן מינכן סיימה שלישית, אך זכתה בפעם השלישית ברציפות בגביע אירופה לאלופות, לאחר שניצחה במשחק הגמר את סנט אטיין בתוצאה 1-0. אנדרסון לא שיחק בגמר זה.
עונת 1976/77 הייתה האחרונה של אנדרסון בבאיירן מינכן.
בעונה זו ערך 23 הופעות ליגה, והקבוצה סיימה במקום השביעי.
בתום עונה זו עזב אנדרסון את באיירן מינכן, וחזר לאוסטרס, שם שיחק שתי עונות נוספות.
לאחר מכן שיחק במועדונים השוודים מרקרידס וולנטונה, בשניהם גם נשא תפקידי אימון במקביל.
בשנת 1983 פרש אנדרסון ממשחק פעיל.
אנדרסון ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת שוודיה בשנת 1972. אנדרסון נכלל בסגל השוודי למונדיאל 1974, ופתח במרבית המשחקים של הנבחרת, שהודחה בתום שלב הבתים השני של הטורניר.
בשנת 1977 ערך אנדרסון את הופעתו ה-28 והאחרונה במדים הלאומיים.
בשנת 1995 החל אנדרסון לאמן את קבוצת הנוער של באיירן מינכן, ועסק בתפקיד זה במשך 14 שנים רצופות.
לאחר מכן היה עוזר מאמן במועדון השוודי האסלהולם, והחל משנת 2014 הוא עובד עם שחקני נוער במועדון השוודי האלמיה.
ביורן יונסון (באיסלנדית: Björn Jónsson; 8 באוקטובר 1846 – 14 בנובמבר 1912) היה השר לענייני איסלנד בממשלת דנמרק מ-31 במרץ 1909 ועד 14 במרץ 1911. הוא היה אביו של סוון ביירנסון, היחיד שכיהן כעוצר איסלנד ונשיא איסלנד הראשון.
יונסון מונה להיות השר לענייני איסלנד לאחר שהנס הפסטין ותומכיו הפסידו בבחירות של 1908, על רקע התנגדות ציבור הבוחרים לטיוטת החוקה החדשה.
יונסון היה ידוע בציבור האיסלנדי בזכות העיתון Ísafold שהוא עסק בעריכתו בין השנים 1874 – 1909, ושבו היה הסופר לעתיד גוד'מונדור קמבן עוזרו.
הוא הסתכסך עם הרשויות הדניות כאשר ב-1909 הוא מינה את אחד מתומכיו לתפקיד חבר מועצת המסחר.