tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שאובחנה עם מלנומה בגיל 50, סנטסינגר החלה להקדיש את מרב זמנה לצפרות, ונודעה כצופה חדה המתעדת את תצפיותיה בפרוטרוט.
מסעותיה המרובים ליעדים מרוחקים ברחבי העולם התגלו לעיתים קרובות כמסוכנים.
אף כי בתחילה אבחנתה כחולה סופנית היא שהביאה אותה להצבת היעד של צפייה במספר מרבי של מיני ציפורים, היא נהרגה בתאונת דרכים בזמן טיול צפרות במדגסקר כ-18 שנים לאחר האבחנה.
סנטסינגר נולדה בשם פיבי ברנט ב-9 ביוני 1931 לנעמי גדס וליאו ברנט, וגדלה באגם ציריך, אילינוי.
אביה ליאו ברנט היה ענק בתעשיית הפרסום, מייסד חברת הפרסום ליאו ברנט בע"מ.
פיבי ירשה מאביה הון ניכר לאחר מותו ב-1971; כספים אלה סייעו במימון נסיעותיה הרבות.
היא למדה בבית ספר יסודי זעיר בלייק ציריך שבאילינוי עם שני תלמידים נוספים בלבד.
בגיל 11, היא הכירה את בעלה לעתיד, דייוויד סנטסינגר (שהיה בן 13), בתנועת הנוער .
היא למדה במכללת סווארת'מור, שם סיימה תואר בשפה הגרמנית.
לאחר מכן היא לימדה בבית ספר לבנות סמוך.
לאחר שירותו הצבאי של בעלה בקוריאה, למדו שניהם לתואר שני, היא בספרות גרמנית.
פיבי נשאבה לתחביב לאחר שצפתה בסבכון כתום-גרון ב-1961. את טיול הצפרות הראשון שלה ערכה בשנת 1965 במינסוטה עם חבר.
היא נודעה כצפרית מקומית מצליחה בשנות ה-70.
סנטסינגר קבעה לעצמה יעד של הצבת שיא לצפייה בהכי הרבה מיני ציפורים לאחר שהרופא שלה אבחן אותה כחולה במלנומה סופנית ב-1981, השנה בה מלאו לה 50 שנה.
במקום הוספיס ביתי או מרדף אחר טיפולים, היא בחרה לנסוע לאלסקה כדי לצפות בציפורים, וכשחזרה הביתה גילתה כי מחלת הסרטן שלה נמצאת בנסיגה.
המחלה נכנסה להפוגה לפרקים של כחמש שנים בכל פעם, אז הייתה חוזרת.
היא פנתה לטיפול כירורגי עבור הישנות אחת.
בהמשך, תיירה סנטסינגר רבות כדי לצפות בציפורים ולראות מקומות חדשים בעולם.
היא ביקרה באזורים מרוחקים, לעיתים בתנאים פוליטיים לא יציבים, כדי להוסיף לרשימת חייה ההולכת וגדלה.
כצפרית חובבת, היא ניהלה רישום מפורט של הערות בשטח, במיוחד לגבי תת-מינים ייחודיים, שרבים מהם סווגו מאז למינים מלאים (דבר שהיה מגדיל את מספר המינים בו צפתה אילו חושב כיום).
כשסנטסינגר החלה לצפות בציפורים, היו מוכרים כ-8,500 מינים ברחבי העולם, לעומת כ-10,000 בשנת מותה.
בשנת 1995 היא הגישה רשימה של 8,040 מינים שתיעדה לאגודה האמריקאית לצפרות (ABA) ולספר השיאים של גינס.
בשנת 1995 היא הייתה לאדם הראשון שחצה את רף ה-8,000 מיני ציפורים.
עד מותה, היא זיהתה ותיעדה 8,398 מינים, כמעט 85% מהמינים המוכרים בעולם.
התצפיות שלה כללו 2,000 ציפורים במינים מונוטיפיים, כלומר המין היחיד בסוגו.
הערותיה המפורטות על הציפורים בהם צפתה היו צפויות להאריך את רשימתה, מכיוון שחלקן עשויות להיות מזוהות כמינים חדשים לאחר מותה.
סנטסינגר טיילה כארבעה חודשים בכל שנה, ובהיותה מודעת לתחרות, בילתה את שאר השנה בלמידה מתמונות של ציפורים.
אימה ראתה בפעילות זו כשל "ציפור המפחדת מהכלוב".
היא החמיצה את לווייתה של אמה ואת חתונתה של אחת מבנותיה בזמן טיולים לצפייה בציפורים.
זמני ההפוגה הארוכים העניקו לה תחושת מוגנות, למרות שהיא סבלה מפציעות, ובפפואה גינאה החדשה היא אף עברה אונס קבוצתי על ידי חמישה גברים עם מצ'טות; עם זאת היא חזרה לפפואה גינאה החדשה בשנה שלאחר מכן.
טיוליה לקחו אותה למדבריות, לביצות, לג'ונגלים ולהרים מספר פעמים בכל היבשות.
במהלך הקריירה שלה, היא שרדה מלריה, תאונת סירה שעלולה הייתה להיות קטלנית, ונלקחה כבת ערובה באתיופיה.
הצפר נייט סוויק הרחיב ב-2016 כי כיום צפרות כזו דורשת פחות מאמץ, שכן מדינות רבות קידמו מאז תיירות אקולוגית כדי לחזק את הכלכלה שלהן, ועל-כן סנטסינגר נתפסת בעיני צפרים אחרים כחלוצה.
טוני בנט, שהכיר אותה מצפרות בניו מקסיקו, אמר שהיא "האמנית המושלמת של צפרות...
ספר הזיכרונות של סנטסינגר, שנקרא בשם צפרות בזמן שאול, פורסם לאחר מותה ב-2003 על ידי האגודה האמריקאית לצפרות (ABA).
ההוצאה תיארה זאת כך: "יותר מסתם נרטיב מסע, הספר הוא גם מסמך אנושי מרגש מאוד, שכן הוא מפרט כיצד האובססיה של פיבי סנטסינגר לציפורים הפכה לדרך התמודדות עם מחלות סופניות".
בשנת 1994, ספר השיאים של גינס כינה אותה "הצפרית המובילה בעולם".
בראיון משנת 1995, סנטסינגר אמרה כי "צפר רציני היוצא עם שותפים מנוסים פעם בשבוע עשוי לצבור 200 מינים חדשים בשנה כפי שעשיתי פעם.
עם זאת, לאחר שנה כזו הקצב מואט באופן דרסטי, מכיוון שתצפה בכמעט את כל המינים הנפוצים במדינה".
היא הוכרה כ"מחזיקת השיא העולמי הנוכחי, עם יותר מ-8,000 מיני ציפורים לזכותה"
בשנת 2010, היא תוארה כאחת משני האנשים היחידים שראו אי פעם יותר מ-8,000 מיני ציפורים.
כדי להנציח את סנצינגר ביום הולדתה ה-85, ב-9 ביוני 2016, פורסם גוגל דודל לזכרה.
ב-23 בנובמבר 1999, בזמן טיול צפרות במדגסקר, הטנדר בו נסעה סנטסינגר התהפך והיא נהרגה במקום.
המין האחרון בו צפתה לפני התאונה היה וונגה אדומת-כתף, מין חדש למדע שתואר רק שנתיים קודם לכן, ב-1997.
לפיבי ודייוויד סנטסינגר יש ארבעה ילדים, שלושה מהם חוקרי ציפורים בארצות הברית.
בזמן מותה של פיבי, קרול הייתה מעורבת במחקר על ציפורים באלסקה ובמונטנה; סוזן חקרה את הלילית המנוקדת בצפון-מערבה של ארצות הברית; ותומס חקר מיני ציפורים בסכנת הכחדה עבור הממשל הפדרלי.
בתם השלישית, פני, היא פרופסור לכימיה באוניברסיטת הלב הקדוש בפיירפילד, קונטיקט.
פיבוס (פייבוש אהרן תיאודור) לוין היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי יליד רוסיה, שחקר את המבנה והתפקוד של חומצות גרעין.
הוא אפיין את הצורות השונות העיקריות של חומצת גרעין - DNA ו-RNA - ומצא שה-DNA מכיל אדנין, גואנין, תימין, ציטוזין, דיאוקסיריבוז וקבוצת זרחה.
לוין נולד למשפחה יהודית ליטאית בשם פישל ארונוביץ' לוין בעיירה זאגר בליטא, אז חלק מהאימפריה הרוסית, וגדל בסנקט פטרבורג.
הוא למד שם רפואה באקדמיה הצבאית הקיסרית הרוסית (MD, 1891) ופיתח עניין בביוכימיה.
בשנת 1893, בגלל פוגרומים אנטישמיים, הוא ומשפחתו היגרו לארצות הברית והוא עסק ברפואה בעיר ניו יורק.
לוין נרשם לאוניברסיטת קולומביה ובזמנו הפנוי ערך מחקר ביוכימי ופרסם מאמרים על המבנה הכימי של סוכרים.
בשנת 1896 הוא מונה כשותף במכון הפתולוגי של בתי החולים של מדינת ניו יורק, אך נאלץ לקחת חופש כדי להחלים משחפת.
במהלך תקופה זו, הוא עבד עם כמה כימאים, כולל אלברכט קוסל והרמן אמיל פישר, שהיו מומחים לחלבונים.
ב-1905 מונה לוין לראש המעבדה הביוכימית במכון רוקפלר למחקר רפואי, שם בילה את שארית הקריירה שלו, ושם זיהה את מרכיבי ה-DNA.
בשנת 1909, לוין ועמיתו הכירו בריבוז כחומר טבע ומרכיב חיוני של חומצות גרעין.
הם גם זיהו שהסוכר הלא טבעי שעליו דיווחו הרמן אמיל פישר ו ב-1891 היה האננטיומר של ריבוז.
לוין המשיך וגילה את הדיאוקסיריבוז בשנת 1929.
לא רק שלוין זיהה את מרכיבי ה-DNA, הוא גם הראה שהרכיבים היו מקושרים זה לזה בסדר פוספט-סוכר-בסיס ליצירת יחידות.
הוא כינה כל אחת מהיחידות הללו נוקלאוטיד, וקבע שמולקולת ה-DNA מורכבת ממחרוזת של יחידות נוקלאוטידים המקושרות יחד דרך קבוצות הפוספט, שהן 'עמוד השדרה' של המולקולה.
הרעיונות שלו לגבי מבנה ה-DNA היו שגויים; הוא חשב שיש רק ארבעה נוקלאוטידים לכל מולקולה.
הוא אפילו הכריז שה-DNA לא יכול לאחסן את הקוד הגנטי מכיוון שהוא פשוט מדי מבחינה כימית.
עם זאת, עבודתו הייתה בסיס מרכזי לעבודה המאוחרת שקבעה את מבנה ה-DNA.
לוין פרסם למעלה מ-700 מאמרים על מבנים ביוכימיים.
הוא מת ב-1940, לפני שהתבררה המשמעות האמיתית של ה-DNA.
לוין ידוע ב שלו שהציעה שה-DNA מורכב מכמויות שוות של אדנין, גואנין, ציטוזין ותימין.
לפני עבודתו המאוחרת של ארווין צ'רגף, רווחה הדעה ש-DNA מאורגן לטטנוקלאוטידים חוזרים באופן שאינו יכול לשאת מידע גנטי.
במקום זאת, חשבו שמרכיב החלבון בכרומוזומים הוא הבסיס לתורשה; כך, לפני שנות ה-40 של המאה ה-20, רוב המחקר על האפיון הפיזי של הגנים התמקד בחלבונים, ובמיוחד באנזימים ובווירוסים.
לוין היה חבר נבחר הן באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית והן בחברה הפילוסופית האמריקאית.
פיב"א אמריקאפ 2025 הייתה המהדורה ה-20 של אליפות האמריקות בכדורסל (המכונה גם אמריקאפ), הטורניר המרכזי של נבחרות כדורסל הגברים של פיב"א אמריקה.
הטורניר נערך לראשונה במנגואה שבניקרגואה בין 22 ל-31 באוגוסט 2025, וזכתה בה נבחרת ברזיל בכדורסל בפעם החמישית בתולדותיה לאחר שגברה בגמר 55–47 על האלופה המכהנת .
25 מתוך 35 הנבחרות הרשומות בפיב"א אמריקה השתתפו במוקדמות, כולל המארחת שהעפילה באופן אוטומטי אך שיחקה על מנת להתכונן לטורניר המארחת, שהשתתפה מסיבות הכנה.
13 הנבחרות שלא העפילו למהדורה הקודמת שיחקו בטורנירי קדם המוקדמות, מהם העפילו ארבע לטורניר המוקדמות עצמו, בו חולקו לארבעה בתים בני ארבע נבחרות כל אחד.
שלוש הראשונות מכל בית העפילו לאמריקאפ.
הגרלת המוקדמות נערכה ב-9 באוגוסט 2023 במיאמי, פלורידה שבארצות הברית, והמשחקים נערכו מפברואר 2024 עד פברואר 2025.
מתוך 12 הנבחרות שהעפילו, עשר שיחקו במהדורה הקודמת, בעוד ניקרגואה המארחת ערכה את הופעת הבכורה שלה בטורניר ונבחרת חזרה לתחרות לאחר 30 שנה, כשהופעתם היחידה הייתה ב-1995. ו, ששיחקו בטורניר ב-2022, כשלו להעפיל אליו במהדורה זו.
, , ו המשיכו כולן את המאזן המושלם שלהן של השתתפות בכל טורניר.
ב-22 בדצמבר 2023 הודיעה פיב"א אמריקה כי אליפות האמריקות בכדורסל תיערך לראשונה במנגואה, בירת ניקרגואה.
כל משחקי הטורניר נערכו בפולידפורטיבו אלכסיס ארגייו () שבעיר, המכיל כ-8,000 מקומות.
הגרלת הבתים נערכה ב-26 במרץ 2025 במיאמי, פלורידה, ארצות הברית.
הנבחרות חולקו לארבעה דרגים בני שלוש נבחרות כל אחד לפי דירוג פיב"א (למעט ששובצה בדרג 1 בשל היותה מארחת הטורניר), ולכל בית הוגרלה נבחרת אחת מכל דרג.
+דרג 1נבחרתדירוג1679 +דרג 2נבחרתדירוג81215+דרג 3נבחרתדירוג182551+דרג 4נבחרתדירוג525557
הנבחרות חולקו לשלושה בתים של ארבע נבחרות, ולשלב הנוקאאוט עלו שתי הנבחרות הראשונות מכל בית ושתי הנבחרות הטובות ביותר שסיימו במקום השלישי.
שמונה הנבחרות שהעפילו משלב הבתים דורגו ראשית לפי מיקומן בבית המוקדם (מקומות 1–3 סיימו במקום הראשון בבית שלהן, מקומות 4–6 במקום השני ומקומות 7 ו-8 במקום השלישי) ולאחר מכן לפי נקודות, הפרש סלים וסלי זכות, במידת הצורך.
+השחקן המצטייןMVP יאגו דוס סנטוס
+חמישיית הטורנירעמדהשחקןנבחרתPGיאגו דוס סנטוסSGג'בונטה סמארטSFקישון ג'ורג'PFברונו קבוקלוCחואן פרננדס
+חמישיית הטורניר השנייהעמדהשחקןנבחרתPGחוסה אלברדוPGחוסה וילדוסהSFנורשאד אומיירPFז'ורז'יניו דה פאולהCמפיונדו קבנגלה
פיב"א אמריקאפ נשים 2019 היא האליפות ה-15 שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
זו הייתה התחרות הראשונה תחת השם החדש.
מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באולימפיאדת 2020. נבחרת ארצות הברית חזרה לאליפות בעקבות שינוי בשיטת העפלה.
המשחקים נערכו בסן חואן, באולם "קוליסאום רוברטו קלימנטה" שמכיל 12,500 צופים.
נבחרת ארצות הברית זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדותיה.
השחקנית המצטיינת - סילביה פולס ()
מלכת הסלים - פאולה פררי () - 19.5 נקודות למשחק
מלכת הריבאונדים - קיילה אלכסנדר () - 10.2 ריבאונדים למשחק
מלכת האסיסטים -מנואלה ריוס () - 5.4 אסיסיטם למשחק
פיב"א אמריקאפ 2021 היא האליפות ה-16 שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף בגביע העולם בכדורסל נשים 2022.
נבחרת ארצות הברית זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדותיה.
הקבוצות החזקות העפילו למשחקי נוקאאוט לקביעת אלופת התחרות.
השחקנית המצטיינת - ריין הוורד ()
מלכת הסלים - ג'ניפר או'ניל () - 16.8 נקודות למשחק
מלכת הריבאונדים - אליה בוסטון () - 9.3 ריבאונדים למשחק
מלכת האסיסטים -מנואלה ריוס () - 5.8 אסיסיטם למשחק
העפלה לתחרות קדם אליפות העולם
פיב"א אמריקאפ נשים 2023 היא האליפות ה-17 שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באולימפיאדת פריז.
המשחקים נערכו בלאון, באולם "דומו דה לה פריה" שמכיל 4,463 צופים.
נבחרת ברזיל זכתה באליפות בפעם השישית בתולדותיה.
השחקנית המצטיינת - קמילה קרדוסו ()
מלכת הסלים - דניאלה ואלן () - 21 נקודות למשחק
מלכת הריבאונדים - קיילה אלכסנדר () - 12.3 ריבאונדים למשחק
מלכת האסיסטים - מליסה גרטר () - 6.0 אסיסיטם למשחק
העפלה לולימפיאדה העפילה לתחרות קדם אולימפית
פיב"א אמריקאפ 2025 היא האליפות ה-18 שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף בגביע העולם בכדורסל נשים 2026.
המשחקים נערכו בסנטיאגו דה צ'ילה, באולם "מרכז לתחרויות ספורט קבוצתיות" שמכיל 2,400 צופים.
השחקנית המצטיינת - מיכאילה בלייקס ()
מלכת הסלים - דמיריס דנטס () - 21.4 נקודות למשחק
מלכת הריבאונדים - איבון אג'ים ()/קמילה קרדוסו () - 9.9 ריבאונדים למשחק
מלכת האסיסטים - אוליביה מיילס () - 7.7 אסיסיטם למשחק
העפלה לאליפות העולם העפילה לתחרות קדם של אליפות העולם
פיב"א אמריקאפ נשים הוא טורניר כדורסל הנערך אחת לשנתיים בין נבחרות הכדורסל מאמריקה.
הטורניר משמש גם כטורניר המוקדמות האזורי באמריקה לגביע העולם ולטורניר הכדורסל האולימפי.
הטורניר הראשון נערך ב-1989 בברזיל בהשתתפות שמונה נבחרות.
בטורניר משתתפות 10 נבחרות: מארחת הטורניר מעפילה אוטומטית, ושאר הנבחרות מעפילות כנציגות של 3 אזורים: אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
שיאנית הזכיות בטורניר היא , שזכתה בו שש פעמים (האחרונה שבהן ב-2023).
הזוכה הנוכחית היא , שזכתה בפעם החמישית בתולדותיה בטורניר האחרון שהתקיים ב-2025.
פיג'ו היא חברה צרפתית לייצור רכב שמהווה חלק מקבוצת סטלנטיס.
החברה נוסדה בסוף המאה ה-19 כחברה לייצור כלי מתכת ואופניים, ובתחילת המאה ה-21 הייתה יצרנית הרכב הגדולה ביותר בצרפת.
אחת מבעלות המניות בחברה היא ממשלת צרפת, ובעלת מניות נוספת היא משפחת פיג'ו – צאצאי מייסדי החברה.
פיג'ו החלה את דרכה ב-1810 כמפעל משפחתי קטן לייצור להבי מסורים בעיירה ארימונקור במזרח צרפת.
בהמשך עבר המפעל לייצור מטחנות קפה (בסביבות 1842-1840) ומטחנות פלפל (1874), וב-1880 גם לייצור אופניים.
ארמאן פז'ו הציג את דגם ה"לה גראנד בי" של אופני "גרוש ולירה" ב-1882. מאז ייצרה החברה טווח נרחב של דגמי אופניים, עד שעסקי הרכב והאופניים פוצלו ב-1926.
לאחר שארמאן פז'ו נפגש עם גוטליב דיימלר וחלוצי רכב אחרים הוא החליט להיכנס לעסקי המכוניות.
דגם ראשון מתוצרת פיג'ו הוצג בשנת 1886, וזו הייתה מכונית תלת-אופנית ממונעת קיטור שנקראה פיג'ו סוג 1.
ההנעה בקיטור חייבה מנוע כבד וגדול, ודרשה הכנה ממושכת לחימום המים בטרם הנסיעה, ועד מהרה נזנחה לטובת מנוע בעירה פנימית.
בשנת 1890 הוצג דגם הפיג'ו הראשון עם ארבעה גלגלים ומנוע בעירה פנימית מתוצרת דיימלר.
בשנת 1892 נבנו 92 מכוניות פיג'ו, סכום מכובד לאותם ימים, ובאותה שנה פיג'ו הייתה היצרנית הראשונה שהרכיבה צמיגי גומי על מכוניות מונעות בנזין.
אלו היו צמיגים ממקשה אחת; צמיגים מנופחי אוויר הגיעו ב-1895. עם זאת, המכוניות עדיין הזכירו בצורתן ובאופן ניהוגן כרכרות ללא סוסים.
בשנת 1896 כבר השתמש פיג'ו במנועים מתוצרתו, שהוכנסו תחת מכסה המנוע בקדמת הרכב כמקובל מאז אמצע המאה ה-20. כמו כן המכונית נשלטה באמצעות גלגל הגה והחלה להידמות למכוניות של ימינו.
ב-1903 החלה פיג'ו לייצר גם אופנועים, ב-1913 הושק פיג'ו 500 M, ומאז היא ממשיכה לייצר אופנועים וקטנועים.
במרוץ אינדיאנפוליס 500 של 1913 זכתה מכונית פיג'ו נהוגה בידי ז'ול גו.
מכונית זו הונעה במנוע בן ארבעה צילינדרים בטור שתוכנן על ידי ארנסט הנרי.
לזכייה של מכונית מתכנון שכזה הייתה משמעות רבה על התפתחות מנועי המרוץ, שכן זה היה המנוע הראשון בעל גל זיזים עילי כפול וארבעה שסתומים לצילינדר (תצורה שהייתה מקובלת בתחילת המאה ה-21 במנועי מכוניות רבים).
בשנה זו כבר ייצרה פיג'ו כמחצית מכלל המכוניות שיוצרו בצרפת והמשיכה בניצחונותיה באינדיאנפוליס גם ב-1916 וב-1919, השנה בה נפתח מפעל פיג'ו בעיר סושו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עסקה פיג'ו בעיקר בייצור מלחמתי – תחמושת, וכלי רכב מאופניים ועד טנקים.
עם תום המלחמה התחדש היצור האזרחי וב-1926 נפרדה חטיבת האופניים מחטיבת הרכב.
הפיג'ו 201, שהוצגה בשנת 1929, הייתה המכונית הראשונה שסומנה בשיטת הסימון של פיג'ו: שלוש ספרות כשם הדגם, כאשר הספרה האמצעית היא אפס (סימן רשום של פיג'ו).
זו הייתה גם המכונית הראשונה בייצור המוני עם מתלים קדמיים נפרדים.
מעט לאחר הצגתה החל השפל הכלכלי הגדול, שפגע קשות במכירות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתלטו הנאצים על מפעלי החברה והסבו אותם לייצור צבאי.
המפעלים הופצצו כבדות בידי בעלות הברית.
הייצור האזרחי חודש בשנת 1948 עם דגם ה-203, שאחריו באו דגמים נוספים שהתאפיינו בקו אלגנטי של המעצב האיטלקי פינינפארינה.
פיג'ו החלה במכירות בארצות הברית ב-1958 ושיתפה פעולה עם רנו ווולוו בתכנון דגמים שונים.
בשנת 1974 רכשה פיג'ו 30% מחברת סיטרואן, והשתלטה עליה כליל ב-1976. חובבי סיטרואן המושבעים טענו מאז, כי חדשנותה ונועזותה של סיטרואן נפגעו בשל השתלטות זו.
החברה המאוחדת נקראה PSA (Peugeot Société Anonyme), ושמרה על שני שמות המותג החולקים ביניהם מכללים שונים ומשאבים טכניים.
דגם ה-404 המפורסם הוצג לעולם בשנת 1960, ולאחריו הושלמה סדרה 4 במלואה, מהפיג'ו 104 ועד ה-604.
פיג'ו השתלטה גם על החטיבה האירופאית של קרייזלר (לשעבר רוטס וסימקה) בשנת 1978, עת שהחברה האמריקאית נאבקה על קיומה.
המפעלים שנרכשו היו מיושנים ובמצב בלאי מתקדם, מה שגרם לקשיים כלכליים ניכרים לקבוצת PSA.
דגמי קרייזלר/סימקה נמכרו תחת המותג טלבו (Talbot) עד שהוא נגנז ב-1986. בשנות ה-80 שיווקה פיג'ו את דגמי קרייזלר הישנים ותכננה דגמי טלבו חדשים ובהם הסולרה, הסמבה והטאגורה הסלונית.
בשנת 1983 השיקה פיג'ו את אחד הדגמים המוצלחים ביותר בתולדותיה, מכונית הסופרמיני פיג'ו 205, שיוצרה במשך כ-15 שנים וזכתה להצלחה גדולה בעולם.
עם זאת, מכירות פיג'ו בארצות הברית נחלשו, בעיקר עקב אי התאמת דגמיה לטעם הקהל שם.
ב-1991 הפסיקה פיג'ו את מכירותיה בארצות הברית לאחר 33 שנות פעילות בשוק זה.
בינואר 2021 אוחדה באופן רשמי פיג'ו-סיטרואן עם פיאט-קרייזלר תחת קבוצת סטלנטיס שהפכה להיות קבוצת הרכב הרביעית בגודלה בעולם.
כמנכ"ל החברה המשותפת נבחר קרלוס טוורס, אשר כיהן כמנכ"ל פיג'ו-סיטרואן.
פיג'ו זכתה להצלחה רבה בתחום הספורט המוטורי, ובפרט במרוצי ראלי עם הפיג'ו 504 העמידה, גרסאות בעלות הנעה כפולה ומגדש-על של פיג'ו 205 ופיג'ו 206. פיג'ו זכתה בראלי דקר ברציפות מ-1987 עד 1990.
בשנות ה-90 התחרו מכוניות פיג'ו במרוץ 24 השעות של לה מאן, וזכו בו בשנים 1992 ו-1993.
פיג'ו אף מספקת מנועים לקבוצות המתחרות בפורמולה 1, כקבוצת "פרוסט" ב־1998–2000.
בשנת 2022 פיג'ו תחזור להתחרות במרוץ 24 השעות של לה מאן.
פרט לכלי רכב שונים, פיג'ו מייצרת גם מטחנות פלפל ומלח האהודות על חובבי הבישול.
דגמי פיג'ו זכו לפופולריות רבה בישראל, במיוחד טרם הגעת המכוניות היפניות בשנות ה-70 המאוחרות.
צה"ל השתמש רבות במכוניות פיג'ו, ובכך הקנה להן הילת אמינות ואיפשר לנהגים רבים לעמוד על טיבן ממקור ראשון.
מכוניות הפיג'ו 404 וה־504 זכו למוניטין בשל עמידותן ואמינותן היוצאות דופן בתנאים קשים, קלות הטיפול העצמי בהן ונוחותן.
עד היום הן מבוקשות מאוד בקרב תושבי הרשות הפלסטינית ובמדינות אפריקה.
ייצור הפיג'ו 504 נמשך בניגריה עד לשנות ה-90.
בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 זכתה פיג'ו 205 להצלחה רבה בשוק הרכב בישראל.
נוחות הנסיעה, הביצועים, מחירה הנמוך וכן התנהגות הכביש המצוינת תרמו להצלחתה, כמו גם בחירתו של צה"ל ב-205 כרכב לסגני אלופים.
ה-205 שווקה בישראל במספר גרסאות, הבסיסית שבהן צוידה במנוע בנפח 1 ליטר והבכירה ביותר הייתה גרסת הספורט, 205GTi, ששווקה עם מנוע 1.9 ליטר.
המכונית נמכרת בישראל עם מנוע בנזין בנפח 1 ליטר ותיבת הילוכים ידנית או אוטומטית-רובוטית.
פיג'ו מכנה את דגמי מכוניותיה בשם מספרי, בתבנית x .x0y מתאר את הקבוצה בה המכונית מסווגת (1 מכונית עירונית, 2 סופרמיני, 3 משפחתית, 4 משפחתית גדולה, 5-6 רכב מנהלים, 8 מיניוואן בינוני), ו־y מתאר את הדגם (y גדול יותר משמעו דגם חדיש יותר).
באופן זה, פיג'ו 406 היא גם גדולה יותר וגם חדישה יותר מפיג'ו 305. ניתן לציין חריגים לכלל זה, כדוגמת דגם ה-309 (שפותח במקור כטלבו) והקדים את הפיג'ו 306.
מסורת מספור זו החלה ב-1929 עם הפיג'ו 201. כל המספרים מ-101 ועד 909 עם אפס במרכזם הם סימנים רשומים של פיג'ו.
אף שב-1963 אולצה פורשה לשנות את שם דגם הקופה החדש שלה, 901, ל-911 בשל עובדה זו, פיג'ו התירה למכוניות מסוימות מתוצרת בריסטול ופרארי לשמור על שם הדגם שלהן, שהכיל אפס באמצעו.
פיג'ו משתמשת גם בשיטת מספור בת ארבע ספרות, כאשר שתי האמצעיות הן אפסי, ומסמלת דגמי פנאי.
מכונית הקונספט פיג'ו 4002 הייתה הראשונה להציג את המספור החדש, ובשנת 2005 הוחל בשיווקה של מכונית ה-פיג'ו 1007, שהיא דגם מוגבה (מבוסס על שלדת ה-206).
4007 הוא רכב שטח רך שנקנה ממיצובישי ומבוסס על דגם האאוטלנדר שלה.
108 – מכונית מיני קטנה.
הוצגה בשנת 2013 כמחליפה של ה-107. פותחה יחד עם סיטרואן וטויוטה, ונמכרת גם כטויוטה אייגו וסיטרואן C1.
הוצגה בשנת 2012 ועברה מתיחת פנים ב-2015.
301 – מכונית משפחתית קטנה (נקראת גם תת-משפחתית) המיועדת לשווקים מתפתחים.
308 – מכונית משפחתית הנמכרת בתצורות האצ'בק וסטיישן.
508 – משפחתית גדולה (מנהלים).
הדור הנוכחי הוצג ב-2012 ועבר מתיחת פנים ב-2016. דור חדש הוצג בתערוכת ז'נבה 2018.
3008 – דגם פנאי קומפקטי שמבוסס על שלדת ה-308.
5008 – מבוסס על גרסה מוארכת של שלדת ה-3008, ומציע שבעה מקומות ישיבה.
לנדטרק – טנדר המחילף את פיג'ו 404, הוצג בשנת 2020.
מבחר חלקי מדגמי העבר של פיג'ו:
פיג'ו סוג 27 – מכונית לנדולט שיוצרה בין השנים 1899–1902
קוואדרילט – מכונית פתוחה שיוצרה בין השנים 1921–1924
206 SW break - סטיישן קטנה ששווקה בישראל עם מנוע דיזל לשוק המוניות, ללא הצלחה יתרה
206 RC (2003), גרסה ספורטיבית, מתחרה ב-Renault Clio RS
206+ בשנת 2009 עברה מתיחת פנים כדי ליישר קו עם העיצוב העדכני של פיג'ו, והחל מ-2011 נמכרה בישראל.
מכוניות מסחריות רבות של תאגיד פיג'ו סיטרואן פותחו בשיתוף עם פיאט ומיוצרות במפעלים משותפים:
אקספרט משווק בישראל כסיטרואן ג'אמפי ופיאט סקודו
בוקסר (1994), רכב מסחרי המשווק בישראל גם כפיאט דוקאטו ומחוץ לארץ כסיטרואן ג'אמפר
פרטנר (1997), טנדרון רך המשווק גם כסיטרואן ברלינגו וכפיג'ו ראנץ' באיטליה, אינו משותף עם פיאט (מתחרה בדובלו שלה).
פיברין (תעתיק מאנגלית: Fiber שמשמעותו "סיב") הוא חלבון בלתי-מסיס, הנמצא בדמם של בעלי חוליות ומשמש גורם קרישת דם.
כדי להפסיק את תהליך אובדן הדם, התרומבין, בתהליך של שפעול פרוטאוליטי מבצע חיתוך של פיברינוגן, מסיר ממנו שני פפטידים וכך נוצרים סיבי פיברין ברקמה הנגועה.
התהליך יוצר קריש דם שיש להמיסו על מנת למנוע חסימת כלי דם.
לשם כך נועד הפיברינוליזין (חלבון קרישה) שהוא חומר המפרק פיברין ומסיר את הקריש.
תוצרי פירוק הפיברין , אלו הם רכיבים (הנמנים עם מרכיבי הדם) הנוצרים על ידי פירוק קריש דם כתוצאה מפעילותו של האנזים פלסמין הנמצא בדם ומפרק את משקעי הפיברין שיוצרים את קריש הדם.
התוצר המוכר ביותר של פירוק הפיברין הוא החלבון די-דימר המשמש כמדד איבחון בבדיקות דם.
פיברגלס הוא חומר העשוי מסיבים דקיקים של זכוכית.
משתמשים בו לרוב בתעשיית חומרי הבידוד והטקסטיל, לייצור בדים חסינים לאש ושיתוך (קורוזיה).
השימוש בו נפוץ גם כחומר מחזק בתעשיית הפלסטיק, שם הוא משמש לייצור חומר מרוכב מסיבי פיברגלס ושרף אפוקסי או פלסטי המכונה גם הוא "פיברגלס".
אומני זכוכית ניסו לייצר סיבים דקים כבר בימי קדם, אך רק ההתפתחויות הטכנולוגיות של המאות התשע-עשרה והעשרים אפשרו לייצר סיבים דקים דיים.
בשנת 1893 הציג שמלה עשויה מסיבי זכוכית הדקים כסיבי משי.
החומר ששמו כיום "פיברגלס" הומצא בשנת 1938 על ידי מחברת כחומר לבידוד, ושווק תחת שם מסחרי זה.
בשנות ה-60 - 70 של המאה העשרים יוצרו בארץ מכוניות "סוסיתא" ו" רום כרמל" שגופן היה בנוי בפיברגלס.
שימוש נפוץ בפיברגלס נעשה בבניין כלי שיט קטנים כגון סירות מפרש קטנות וקיאקים.
פיברגלס הוא חומר רב-שימושי בעל תכונות ייחודיות שהופכות אותו למרכיב חיוני בתעשיות רבות.
הודות למחקר ופיתוח מתמשכים, הפוטנציאל של פיברגלס רק הולך וגדל, והוא צפוי להמשיך ולשחק תפקיד מרכזי בחיינו גם בעתיד.
סיב זכוכית נוצר כאשר זכוכית מותכת (בדרך כלל מבוססת צורן חמצני, (SiO2) מוזרקת דרך חורים בקוטר קטן דיו המתאים לתעשיית הטקסטיל.
הזכוכית שונה מפולימרים אחרים בכך שהיא "חומר אי-אורגני הנמצא במצב דומה והמשכי למצבו כנוזל, אשר הגיע, כתוצאה משינוי הפיך בצמיגותו במהלך קירור לצמיגות גבוהה עד כדי שהוא מוצק לכל צורך מעשי".
פיברגלס הוא חומר שימושי בשל הצפיפות הנמוכה שלו.
החיסרון שלו נובע מכך שהוא פגיע יחסית לשחיקה כימית וללחות.
חוזקו של פיברגלס נמדד לרוב על סיבים שזה עתה יוצרו, ובשל האמורפיות של הזכוכית הוא שווה לאורך הסיב ולרוחבו.
כאשר נספגת לחות בסיבי הפיברגלס, היא מרחיבה סדקים מיקרוסקופיים ומחלישה את הסיבים.
הסיב חזק יותר ועמיד יותר לשחיקה ככל שהוא דק יותר, אך מבחינה טכנית קשה יותר לייצר סיבים דקים.
פלסטיק מחוזק בפיברגלס הוא בעל חוזק מכני גבוה הרבה יותר מפלסטיק שאינו כזה, ללא תוספת משקל משמעותית.
הוא משמש בתכיפות רבה לייצור חלקי מרכב של מכוניות ואף מרכבים שלמים (סוסיתא), גלשנים, מתקני משחק לילדים, תיבות דואר, ארונות חשמל ומתקנים רבים נוספים.
פיברובלסט (Fibroblast), או תא סיב, הוא תא ברקמת החיבור המייצר ומפריש החוצה את אבני הבניין היוצרות את המטריצה החוץ-תאית של הרקמה.
אבני בניין אלה כוללות הן את הרכיבים הסיביים, שעמם נמנים בעיקר הקולגן והאלסטין, והן את הרכיבים הבלתי סיביים הבונים את חומר היסוד, לדוגמה פרוטאוגליקנים וגליקופרוטאינים.
הפיברובלסטים הם התאים השכיחים ביותר ברקמת החיבור.
מקורו של הפיברובלסט הוא במזנכימה, רקמת החיבור העוברית, ובהשפעת גורמי גידול, כמו FGF, הוא מתחלק ומתמיין.
באדם הבוגר הפיברובלסטים כמעט שאינם מתחלקים, אם כי חלוקה כן נמשכת כאשר יש צורך בפיברובלסטים נוספים בעת ריפוי פצעים.
התא הפיברובלסטי הוא בעל גרעין אליפטי וגדול עם גרעינון בולט.
לתא שלוחות ציטופלזמטיות המתפזרות לכל הכיוונים, והוא משופע ברשתית תוך-פלזמית מחוספסת ומכיל מערכת גולג'י מפותחת.
מבחינים בין פיברובלסט במצבו הפעיל לבין פיברובלסט בתקופת מנוחה, הנקרא אז פיברוציט ואשר מתמיין מהפיברובלסט ושונה ממנו מורפולוגית.
הפיברוציט קטן יותר מהפיברובלסט ולו צורת כישור.
מספר השלוחות הציטופלזמטיות שלו קטן יותר, גרעינו מוארך, קטן יותר וכהה יותר מזה של הפיברובלסט, ויש לו פחות רשתית תוך-פלזמית מחוספסת.
בעת פציעה של רקמה אשר איננה מתחלקת, נכנסת רקמת החיבור, ועמה הפיברובלסטים, לחלל שנפער ויוצרת צלקת.
בריפוי הפצע מעורבים בעיקר התאים הפיברובלסטיים, ויש אף חזרה של פיברוציטים למצב פעיל, תוך כדי הפיכה חזרה לפיברובלסט.
פיג'ו 405 היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת פיג'ו הצרפתית.
המכונית יוצרה לראשונה ב-1987 ועדין ממשיכים לייצר את המכונית ברישיון, מחוץ לצרפת.
ב-1988 נבחרה המכונית, כ"מכונית השנה באירופה".
ה-405 מבוססת מכנית על שלדת ה-סיטרואן BX שהוצגה ב-1982, אך עם מערכת מתלים רגילה (במקום המתלים ההידרופניאומטיים בסיטרואן), מרכב של 4 דלתות (5 בסיטרואן) ועיצוב שונה למדי.
עיצוב המכונית מזכיר את האלפא רומיאו 164, שהושקה באותה השנה, ועוצבה אף היא על ידי פינינפארינה.
2-2.5 מיליון מכוניות מדגם זה יוצרו ונמכרו ברחבי העולם.
הרכב למעשה תוכנן כרכב המחליף את ה-305 ואת ה-505.
הרכב תוכנן בצרפת ויוצר ב:
אירופה: מ־1987 ועד 1997, בעיר Sochaux במזרח צרפת ובדרום מזרח אנגליה.
זימבבווה: עד 2002 על ידי Quest.
איראן: מ-1992 ועד היום מיוצר דגם ה-"פיג'ו 405" על ידי יצרן הרכב איראן-חודרו ("Iran Khodro" ), והרכב קרוי פיג'ו פארס.
מיוצרים הדגמים: "GLi", "GLX" ודגם הסטיישן "GLX".
בכל הדגמים מורכב מנוע 1.6 ליטר, 16 שסתומים.
דגמי פיג'ו ROA שיוצרו באיראן בין השנים 1996–2013 התבססו על דגם "פיג'ו 405".
מצרים: על ידי ווגי עאבזה
בין השנים 1987–1993 הורכב "הגה כוח" מדגם "פיג'ו 405" בחלק מדגמי רכב השטח הפורטוגלי UMM Alter II (ברישיון)
1987: בקיץ שנה זו הושקה המכונית עבור שנת הדגם 1988 במרכב 4 דלתות בלבד.
1989: דגם "סטיישן" מוצג לאחר שכבר נמכרו חצי מיליון מכוניות מהדגמים הקודמים.
1990: הפיג'ו 405 המיליון יוצאת את שערי המפעל בסושו.
תמסורת ה BE1 מוחלפת ב-BE3 המשופרת.
1991: משופר תכנון ההגה, לוח השעונים ובידוד הרעשים.
1992: מושקת גרסת T16 הספורטיבית עם מגדש טורבו, מנוע בן 16 שסתומים והנעה בכל ארבעת הגלגלים.
1993: מכסה תא מטען ולוח שעונים מעודכנים.
GL - הדגם הבסיסי עם מנוע XU 1.6 ליטר, 8 שסתומים והזנת דלק במאייד.
SR - כמו GR אך עם אבזור נוסף הכולל חלונות חשמל, בקרת אקלים, מראות וידיות בצבע הגוף.
SRi - כמו SR אך עם הזרקת דלק למנוע שהעלתה את הספקו ל 128 כ"ס.
מנוע זהה לפיג'ו 205 GTI.
בתחילה עם מנוע 1.9 ליטר בן 16 שסתומים והזרקת דלק שהפיק 148 כ"ס.
מנוע זה שימש מאוחר יותר כבסיס למנוע הפיג'ו 206 WRC שזכתה פעמיים באליפויות ראלי.
בשנת 1993 תוכנן המנוע מחדש ונפחו הוגדל ל 2 ליטרים תוך תכנות מחדש של מערכת ההזרקה למומנט תמורת הספק מרבי.
הייתה לדגם זה גם גרסה בעלת הנעה 4*4.
T16 - דגם ספורט עילי עם הנעה כפולה קבועה, מנוע 2 ליטר מדגם XU10J4TE בן 16 שסתומים, הזרקת דלק, מצנן ביניים ומגדש טורבו.
נבנו רק 1046 יח' מדגם זה ומתוכן 10 למשטרת צרפת.
פיג'ו 406 היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרן הרכב הצרפתי פיג'ו, שיוצרה משנת 1995 ועד 2003.
הרכב יוצר בדגמים: סדאן (4 דלתות), סטיישן (5 דלתות) ודגם שתי דלתות קופה שעוצב בסדנה האיטלקית פינינפארינה.
דגם ה-405 קדם ל-406, ובסוף הייצור ב-2004, הדגם הוחלף על ידי ה-407. ה-406 מבוסס על המרכב של סיטרואן קסנטיה שהוצג שנתיים קודם, אך ללא המערכת ההידרופנאומטית המתוחכמת, ובעל עיצוב שונה וארבע דלתות לעומת חמש בקסנטיה.
מעל 1.5 מיליון כלי רכב מדגם זה נמכרו ברחבי העולם.
בשוק הרכב האירופי הדגמים בעלי מנועי הדיזל היו מאוד פופולריים, וה-406 היה לאחד הדגמים הנמכרים ביותר בקטגוריה זאת.
בשוק הישראלי גרסת הדיזל הייתה פחות פופולרית.
בשנים הראשונות נאסר לייבא רכב פרטי עם מנוע דיזל, וכן שילוב של מנוע דיזל עם תיבה אוטומטית (AL4) הוצע רק ב-2001.
בסך הכול יוצרו 1,667,364 יחידות מדגם זה.
SL - דגם ברמת גימור בסיסית.
SR - ברמת גימור הכוללת אבזור עשיר.
ST - דגם כולל אבזור חשמלי מקובל, חישוקי סגסוגת, ABS וכריות אוויר.
SV - רמת גימור מפוארת עם אופציה לריפודי עור.
ה-406 סופקה עם מגוון רחב של מנועים, מנועים שנמצאים בכמה מאחיותיה לבית
2.0 ליטר מוגדש טורבו, 4 צילינדרים בטור - 150 כ"ס
ה-406 כיכבה בסדרת סרטי הקולנוע הצרפתית "טקסי" (TAXI) בשלושת הסרטים הראשונים ובסרט הרביעי בסדרה הופיעה מחליפתה, ה-407.
ה-406 הופיעה גם במרדף בסוף הסרט רונין מ-1998.
פיג'ו 404 הייתה מכונית משפחתית מתוצרת יצרן הרכב הצרפתי פיג'ו, שיוצרה בין השנים 1960–1988.
הדגם עוצב על ידי פינינפארינה ויוצר במספר מרכבים: סדאן, טנדר, מסחרי, גג נפתח ודגם קופה.
הפיג'ו 404 זכתה להצלחה מסחרית גדולה ובמספר ארצות עדיין משמש כמונית עקב המוניטין שיצא לרכב זה כרכב אמין ביותר.
את הרכב היה ניתן להשיג גם בגרסת מנוע 1.9 דיזל, מנוע שעבר לאחר מכן לפיג'ו 504.
פיג'ו 403 היא מכונית צרפתית מתוצרת פיג'ו, שיוצרה בין השנים 1955–1966. המכונית עוצבה בידי פינינפארינה.
הרכב הגיע עם 2 סוגים של מנועים: מנוע 1.5 ליטר בנזין שסיפק 65 כ"ס, ומנוע 1.3 ליטר בנזין שסיפק 54 כ"ס.
לרכב זה 4 גרסאות: סטיישן, סדאן, טנדר וקונוורטבל (עם גג נפתח).
האחרון זכה לפרסום כשהופיע בסדרה הטלוויזיונית "קולומבו", כרכבו של גיבור הסדרה.
דגם זה הוחלף בפיג'ו 404, וב־1966 הופסק יצורו.
פיג'ו 402 היא מכונית צרפתית מתוצרת פיג'ו, שיוצר משנת 1938 ועד 1948. הרכב יוצר במספר רב של גרסאות: משפחתי, קופה, קבריולה, לימוזין, רודסטר, מסחרי ועוד.
הרכב הגיע למהירות מרבית של 120 קמ"ש וצריכת הדלק של 8.7 ליטר ל-100 קילומטר.
מנוע "פיג'ו 402" הורכב בדגמי המשאית פיג'ו DMA שיוצרה בין השנים 1941–1948.
ב 1944 הופסק יצורו של הרכב, שהוחלף בדגם החדש: פיג'ו 403.
פיג'ו 401 הוא רכב מתוצרת יצרן המכוניות הצרפתי פיג'ו.
הרכב יוצר בין השנים 1934 ל-1935 והיה מצויד במנוע מדגם Reihen-Vierzylinder בעל 4 צילינדרים בנפח של 1720 סמ"ק.
הרכב שהיה במשקל של 1300 קילוגרם, הגיע למהירות מרבית של 100 קמ"ש.
יוצרו מדגם זה עד לאוגוסט 1935 13,545 יחידות, מתוכם כ-79 מכוניות בעלות גג נפתח.
פיג'ו 203 הוא רכב צרפתי בתצורת סדאן מתוצרת פיג'ו, שיוצר משנת 1948 ועד 1960.
ה-203 הוא הדגם הראשון של חברת פיג'ו שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה, והדגם היחיד אותו יצרה החברה בין השנים 1949–1954. במהלך כל השנים יצרה חברת פיג'ו 685,828 כלי רכב מדגם זה.
ה-203 החליף את הפיג'ו 202, והיה גדול במעט בממדיו ובנפח המנוע מהדגם הקודם.
הרכב במשקל 940 ק"ג הגיע למהירות מרבית של 120 קמ"ש.
בעת השקתו נמכר הרכב בצרפת במחיר של 445,000 פרנק צרפתי.
הרכב יוצר בגרסת קופה סדאן וגרסת "פיק אפ" טנדר.
הצבא והמשטרה הצרפתית אימצו את ה-203 כרכב שירות עבור בעלי דרגות בכירות ואת הדגם המסחרי לעבודות שטח.
הרכב שיצא לו שם רכב אמין, הרבה בזכות המנוע ה"רועש" שלו, נהפך ל"סוס העבודה" עבור עסקים רבים.
פיג'ו 201 - רכב משפחתי מתוצרת יצרן הרכב הצרפתי פיג'ו, שיוצר טרום מלחמת העולם השנייה (1929-1937).
הרכב היה מצויד במנוע בעל 4 צילנדרים בנפח של 1,122 סמ"ק.
הגרסאות הנוספות צוידו במנועי 1.1 ו 1.3 ליטר וגרסה 201M משנת 1937 צוידה במנוע בעל נפח של 1465 סמ"ק, רכב זה הגיע למהירות מרבית של 100 קמ"ש/60 מייל לשעה.
2 דלתות - קופה, 2 מושבים
פיג'ו 202 מכונית צרפתית מתוצרת פיג'ו, שתוכננה לפני מלחמת העולם השנייה ויוצרה בין השנים 1938–1940. במהלך מלחמת העולם, עם השתלטותה של חברת פולקסווגן הופסק ייצור הרכב, ולאחר סיומה של המלחמה ב־1945 המשיכה חברת פיג'ו בייצור הרכב עד 1949, אז הוחלף הדגם בפיג'ו 203.
חברת פיג'ו יצרה 104,126 כלי רכב מדגם זה.
הרכב בעל העיצוב האירודינמי שווק תחת הסלוגן "הצבעת עבור זה ואנו בונים אותו עבורך"
לרכב מנוע 1.1 ליטר שסיפק 30 כ"ס והגיע למהירות מרבית של 100 קמ"ש.
הרכב מתאפיין בעיקר בשני פנסי הדרך הצמודים זה לזה ואשר נמצאים מאחורי ה"גריל".
מתחרי ה- "פיג'ו 202" היו : דגם רנו ז'יוואקאטר ודגם סימקה 8. כל שלושת הדגמים יוצרו בצרפת.
כיום מוערך מחיר הרכב, במחיר הנע בין 4,500 ועד 8,000 אירו (בהתאם למצב הרכב).
יוצר בין השנים 1939–1947, עם הפסקה בעת מלחמת העולם.
לדגם הקבריולה היה את אותו המנוע כבשאר הדגמים, ומפרט טכני דומה.
פיג'ו Type 202UB - הדגם המסחרי (טנדר)
פיג'ו 204 - מכונית קומפקטית מתוצרת חברת פיג'ו הצרפתית שיוצרה בין השנים 1965–1976.
בעת פיתוח הרכב נקרא הדגם B12. הרכב הוצע במספר רב של גרסאות והושק לראשונה בפריז ב-23 באפריל 1965. ה-204 היה הרכב הנמכר ביותר בצרפת משנת 1969 ועד 1971. הרכב בעל ההנעה הקדמית הוצע עם שני מנועים, הראשון מנוע בנזין בנפח של 1,130 סמ"ק, והשני מנוע דיזל בנפח של 1357 סמ"ק.
החידוש ברכב זה היו בלמי הדיסק שהרכב צויד בהם, בשימוש לראשונה על ידי חברת פיג'ו.
הרכב נודע כרכב קל לאחזקה, בעל ביצועים סבירים וצריכת דלק נמוכה.
פיג'ו 205 הוא רכב צרפתי בגודל סופרמיני האצ'בק מתוצרת פיג'ו, אשר יוצר במספר גרסאות.
ה-205 הושקה כמחליפת ה-104 בתחילת שנת 1983 ומיד זכתה להצלחה גדולה, שהפתיעה מאוד את הנהלת פיג'ו.
המכונית נהנתה מעיצוב חיצוני צעיר והציעה התנהגות כביש טובה לצד נוחות נסיעה מצוינת.
עם זאת המכונית ספגה ביקורת בשל אבזור הפנים הדל שלה וכן בשל מרווח הפנים המצומצם.
כשנה לאחר השקתה הציגה פיג'ו את גרסת ה-GTi.
זו הייתה הגרסה הספורטיבית של ה-205, שהוצגה במרכב 3 דלתות בלבד וקיבלה מספר עדכונים עיצוביים כמו פסי קישוט שחורים וקשתות מעל לבתי הגלגלים.
ה-GTi שווקה תחילה עם מנוע 1,600 סמ"ק מסדרת מנועי ה-XU של פיג'ו, שצויד בהזרקת דלק והפיק 105 כוחות סוס.
בסוף שנות ה-80 הציגה פיג'ו גרסת GTi חזקה יותר שצוידה במנוע בנפח 1,900 סמ"ק (גם הוא מסדרת ה-XU), שהפיק 130 כוחות סוס.
גרסאות ה-GTi זכו לשבחים רבים מצד עיתונאות הרכב על התנהגות הכביש המצוינת שלהן וקידמו בצורה משמעותית את המכירות של שאר גרסאות הדגם.
בסוף שנות ה-80 החליטה פיג'ו להחליף את המכונית בשתי מכוניות ולא להציג לה מחליפה ישירה - פיג'ו 106 שהוצגה בשנת 1991 כמחליפה הקטנה יותר ופיג'ו 306 שהוצגה בשנת 1993 כמחליפה הגדולה יותר.
עם זאת ה-205 המשיכה לשמור על ביקוש גבוה בשוק למרות צמד המכוניות שהחליפו אותה ונשארה בייצור עד לשנת 1999. בסך הכל הייתה ה-205 סיפור הצלחה בעבור יצרנית הרכב הצרפתית ונחשבה במשך שנים לדגם הנמכר ביותר של פיג'ו בעולם (עד שנעקפה על ידי מחליפתה, פיג'ו 206).
בישראל הרכב שווק בישראל בין השנים 1984 ל-1999 ושימש בחלק מהזמן כרכב שרות בצה"ל לקצינים בדרגות סגן-אלוף.
לארץ הגיעו כל גרסאות המנוע של ה-205 למעט גרסאות הדיזל.
בשנת 1984 זכתה ה- "פיג'ו 205" במקום השני, בתחרות מכונית השנה באירופה.
במקום הראשון זכתה ה-פיאט אונו ובמקום השלישי זכתה ה-פולקסווגן גולף.
פיג'ו 4007 היא רכב פנאי (קרוסאובר) שתוכנן בשיתוף פעולה של חברת הרכב פיג'ו הצרפתית עם חברת מיצובישי מיפן.
הרכב הוצג לראשונה ביולי 2007, ובדומה לדגמים מסחרים אחרים של חברת פיג'ו גם לרכב זה יש דגם מקביל של חברת סיטרואן שנקרא C-Crosser .
הרכב מוצע עם מנועי דיזל בנפח של 2.0 ו-2.2 ליטר, או מנוע בנזין בנפח של 2.4 ליטר.
יעד המכירות של הרכב הוא 30,000 כלי רכב לשנה.
הפיברוך (Piobaireachd) נחשב לאחת הצורות המיוחדות והקשות ביותר של המוזיקה הסקוטית לחמת חלילים.
הפיברוך הוא ה"מוזיקה הקלאסית של חמת החלילים", בניגוד לריקודים ומארשים.
למעשה, במסורת המוזיקלית הסקוטית יש חלוקה ברורה בין מה שמכונה Ceol Beag ("מוזיקה קטנה") ו - Ceol Meadhonach ("מוזיקה בינונית") - מארשים, ריקודים וקטעי Air איטיים, לבין ה - Ceol Mor ("מוזיקה גדולה"), ז'אנר שהוא כולו פיברוך.
שורשי הפיברוך נעוצים בחברה הסקוטית השבטית של אזור ה- Highlands.
החברה הייתה מחולקת לשבטים (Clans), שלכל אחד מהם היו סמלים ייחודיים משלו (דגם משבצות, סמל וכו').
עוד גורם שמאחוריו יכלו חברי השבט להתאחד היה הפיברוך.
יצירות אלו שימשו בעיקר לציון אירועים שונים, כמו אספה של השבט, מותו של ראש השבט, או יציאה לקרב.
שימוש במוזיקה זו היה נפוץ בין המאות ה-15 וה-18. בסוף המאה ה-18 האנגלים כבשו את כל סקוטלנד ודיכאו בחוזקה את כל סממני התרבות של ההיילנדס, מה שהוביל להרס החברה השבטית.
באמצע התקופה הוויקטוריאנית החלה מחדש התעניינות בתרבות הזו, מה שהוביל בין השאר לפיברוכים הראשונים הכתובים בתווים.
במקור היה הפיברוך עובר ממורה לתלמיד בעל-פה ולא בכתב.
לסקוטים הייתה שיטת סולפג' מתוחכמת מאוד שנקראה Canntaireachd.
לפי שיטה זאת לכל תו יש שם (מה שקיים גם בסולפג' הקלאסי הרגיל), אבל השם משתנה בהתאם לקישוט שבא לפני או אחרי הצליל.
מכל האלמנטים האלה אפשר להרכיב מילים כאשר כל מילה יכולה להיות קישוט או פראזה של כמה צלילים.
המבנה הכללי של הפיברוך הוא שמרני יחסית כאשר הרעיון הכללי הוא נושא ווריאציות.
בהתחלה מנוגן הנושא, שהוא קטע איטי שמורכב מכמה משפטים, בדרך כלל שלושה או ארבעה.
אחרי אותו נושא שמכונה "קרקע" Urlar מגיעות הווריאציות.
הן יכולות להיות בנויות בכמה דרכים, ולרוב יש להן מקצב מנוקד.
הצלילים הראשיים מהנושא מנוגנים לפני ואחרי תו קבוע או פשוט מנוגנים פעמיים.
לאחר מכן מגיעות וריאציות שמבוססות על קישוטים מסובכים והן בעלות מבנה נוקשה ושמרני מאוד.
הקישוט הראשון נקרא Taorluath, הוא מנוגן אחרי צליל של הנושא ומוביל תמיד לצליל הטוניקה שהוא לה.
הווריאציה האחרונה והמסובכת ביותר נקראת Crunluath ומבוססת על קישוט בשם זה.
זהו קישוט מסובך מאוד שמבוצע, כמו בווריאציה הקודמת, אחרי צליל נושא ומוביל תמיד לצליל מי.
בחלק מהפיברוכים קיימת עוד וריאציה, Crunluath A-Mach, שבה יש עוד קישוט מסובך ומיוחד מאוד.
בדרך כלל בווריאציות האלה עוברים לטמפי מהירים מאוד, והקישוטים נשמעים כמו "מפל" של צלילים.
אחרי הווריאציות המהירות האלה חוזרים שוב על המשפט הראשון של ה"קרקע", הנושא האיטי, כמעין סיכום גדול של כל היצירה.
פיג'ו 206 היא מכונית סופר מיני שיוצרה על ידי החברה הצרפתית פיג'ו משנת 1998 עד 2010. נכון ל-2005 יוצרו 5 מיליון יחידות של הדגם.
ה-206 היא הדגם הנמכר ביותר של פיג'ו אי פעם עם יותר מ-8 מיליון רכבים שנמכרו ברחבי העולם.
הרכבים כמעט זהים מבחינה מכנית, ורוב ההבדלים הם קוסמטיים בלבד.
דגם ה-IKCO Runna המיוצר באיראן משנת 2010 מבוסס על "פיג'ו 206".
פיג'ו 306 היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה בין השנים 1993–2002 על ידי החברה הצרפתית פיג'ו.
כמקובל בחברה, מרכב המכונית מבוסס על סיטרואן ZX שהוצגה ב-1991 ועיצובה שונה.
פיג'ו 306 החליפה את הפיג'ו 309. פיג'ו 306 הוצגה לראשונה בשנת 1992 אולם שווקה החל רק בשנת 1993 בתצורת האצ'בק 3 או 5 דלתות.
גרסאות הסדאן, סטיישן, וקבריולה הוצגו אחר כך.
באוסטרליה הדגם נקרא פיג'ו N3 והוצג בשנת 1994.
פיג'ו 207 היא מכונית סופרמיני שמיוצרת על ידי חברת המכוניות הצרפתית פיג'ו החל משנת 2006. על פי "JATO Dynamics" הדגם היה הדגם הנמכר ביותר באירופה בשנת 2007.
גובהה של המכונית עומד על כ-1.472 מטר ורוחבה עומד על כ-1.748 מטר.
ב-2009 זכתה הפיג'ו 207 למתיחת פנים אשר כוללת והחלפת הפנסים ל-LED.
המנועים נותרו בשיתוף עם ב.מ.וו.
שמשמשים גם את המיני קופר.
1.6 עם 120 כ"ס עם תיבת ההילוכים האוטומטית ה-AL4 אשר עתידה להיות מוחלפת ב-AM6 למנועי הבנזין וב-AT6 למנועי הדיזל.
פיג'ו 107 היא מכונית מיני הנמכרת על ידי חברת המכוניות הצרפתית פיג'ו החל מקיץ 2005. ה-107 היא תולדה של מיזם שנקרא "B-Zero" והוא משותף לקונצרן PSA (פיג'ו-סיטרואן) הצרפתי וטויוטה היפני, לפיתוח מכונית עירונית קטנה זולה ליצור, חסכונית בדלק וזיהום מינימלי.
מיזם זה הוליד עוד שתי מכוניות זהות המשווקות בשמות סיטרואן C1 וטויוטה אייגו.
שלוש המכוניות מיוצרות במפעל משותף לקונצרן פיג'ו-סיטרואן (PSA) הצרפתי וטויוטה היפנית, המפעל הוקם בצ'כיה.
ל-107 ארבעה מקומות ישיבה בלבד.
במבחני הבטיחות של היורו NCAP קיבלה המכונית 4 כוכבים בתחום הגנת מבוגרים ברכב.
המנוע פותח ומיוצר על ידי דייהטסו (בבעלות טויוטה) והוא בעל שלוש בוכנות ו-12 שסתומים.
באירופה מוצע גם מנוע דיזל בנפח 1.4 בעל 4 בוכנות מתוצרת פורד.
התאוצה מעמידה למאה קמ"ש אורכת 13.7 שניות.
נפח מכל הדלק הוא 35 ליטרים ואילו נפח תא המטען ללא קיפול המושב האחורי הוא 139 ליטר.
בינואר 2010 הכריזה PSA על קריאה לתיקון (ריקול) למכוניות, זאת בעקבות משבר דוושת התאוצה של טויוטה.
פיג'ו 308 (צרפתית: Peugeot 308) היא מכונית משפחתית המיוצרת על ידי חברת המכוניות הצרפתית פיג'ו החל מה-5 ביולי 2007 ונמכרת מאז ספטמבר 2007. פיג'ו 308 מיוצרת בערים סושו ומולהאוס בצרפת.
במרץ 2011 עבר הדגם מתיחת פנים והוצג לאחר השינוי בתצוגת המכוניות בז'נבה.
זכייה בתואר מכונית השנה באירופה
במרץ 2014 זכתה פיג'ו 308 בתואר מכונית השנה באירופה בתערוכת הרכב בז'נבה.
זוהי הזכייה הרביעית של פיג'ו לאחר שב-2002 הצליחה קודמתה לתפקיד, פיג'ו 307 להתייצב בצמרת, כשלפניה עשו זאת פיג'ו 504 ופיג'ו 405.
פיג'ו 308 מצוידת במנוע בנזין Pure-Tech Turbo בנפח של כ-1.2 ליטר.
המפיק הספק מרבי של 130 כוחות סוס ב-5,500 סל"ד, ואילו מומנט מרבי של כ-23.4 קג"מ המתקבלים מתחום של כ-1,750 סל"ד.
התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת 10 שניות.
המהירות המרבית של המכונית היא כ-200 קמ"ש.
למנוע משודכת תיבה ידנית או אוטומטית.
שתי התיבות בעלת 6 הילוכים קדמיים ומיוצרות על ידי יצרנית תיבות ההילוכים היפנית Aisin.
על פי היצרנית, תצרוכת הדלק במצב נסיעה משולב עירוני-בינעירוני היא 5.2 ליטר ל-100 ק"מ.
בגרסת הטורבו דווח כי פיג'ו רשמה שיא גינס בצריכת דלק כאשר פיג'ו 308 HDi (שנת 2014) הצליחה לגמוא כ-1,810 קילומטרים על מכל דלק אחד, תוך כדי צריכה של מעל ל-35 קילומטרים לליטר .
בהיבט הבטיחותי כוללת פיג'ו 308 מערכות בטיחות כגון: בקרת שיוט דינמית, בקרת סטייה מנתיב, בלימה אוטומטית במהירות עירונית, בקרת תאורה חכמה, אפשרות לביטול כרית אוויר לנוסע, ניטור שטחים מתים בשדה הראייה, בקרת יציבות משופרת ועוד.
הדגם קיבל במדד של הארגון יורו NCAP ציון של 5 כוכבים .
פיבר ריי (Fever Ray) הוא שם הבמה של הזמרת השוודית קארין דרייר אנדרסון (נולדה ב-7 באפריל 1975 בדרום סטוקהולם), שידועה גם כחצי הנשי של הצמד האלקטרוני "The Knife".
אלבום הבכורה של פיבר ריי יצא ב-2009, התאפיין בסאונד אלקטרוני אפל ואקספרימנטלי וזכה לביקורות משבחות.
מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים, כשהבולטים בהם הם "When I grow up" ו-"Seven".
ב-2010 הוציאה את הסינגל "Mercy Street", גרסת כיסוי לשיר בשם זה של הזמר הבריטי פיטר גבריאל.
ב-2011 יצא הסינגל "The Wolf", ששימש כשיר הנושא בסרט האימה "ירח אדום".
Live in Luleå ("הופעה חיה בלולאו") - 2009
פיברואדנומה הוא הגידול השפיר השכיח ביותר של השד.
פיברואדנומה של השד הם גושים המורכבים מרקמה סיבית ובלוטית (אדנומה).
בשד קיימים ה-Lobules, בועיות שמייצרות חלב ו-Ducts, צינורות שנושאים את החלב לפיטמה.
הרקמה הבלוטית וה-Ducts צומחים מעל ל-Lobule ויוצרים גוש מוצק.
גם סרטן השד יכול להופיע כגוש, ולכן רופאים עשויים להמליץ על דגימת רקמה (ביופסיה) כדי לשלול סרטן בחולים מבוגרים.
שלא כמו סרטני השד, הפיברואדנומה היא גוש שקל להסיר אותו וקצוותיו מוגדרים.
לעיתים קוראים לפיברואדנומה עכבר השד בשל הניידות הגבוהה שלה בשד.
המקרה הטיפוסי הוא הנוכחות של גוש ללא כאבים, מציק, בודד, ונייד שגדל לאט בשד של אישה בגיל הפוריות.
בשד הגברי, גידולי fibroepithelial הם נדירים מאוד, והם בעיקר גידולי phyllodes.
קיימים דיווחי מקרה נדירים ביותר של הפיברואדנומה בשד הגברי, לעומת זאת מקרים אלה עשויים להיות קשורים לטיפול ב antiandrogen.
פיברואדנומה מאובחנת בדרך כלל באמצעות בדיקה קלינית, אולטרסאונד או ממוגרפיה, ולעיתים קרובות דגימה ביופסיית בעזרת מחט של הגוש.
זהו גידול השד הנפוץ ביותר בקרב נשים בגיל ההתבגרות.
מתרחש גם במספר קטן של נשים בגיל הבלות.
השכיחות של הפיברואדנומה יורדת עם העלייה בגיל, באופן כללי היא מופיעה לפני גיל שלושים.
פיברואדנומה באופן חלקי תלויה בהורמונים, לעיתים קרובות יש נסיגה לאחר הפסקת הווסת.
הפיברואדנומה הוא היפווסקולרית (דלה בכלי דם) לעומת סרטנים אחרים ובמיוחד הממאירים.
צריכה גבוהה יותר של פירות וירקות, מספר גבוה יותר של לידות, שימוש בגלולות למניעת הריון ופעילות גופנית מתונה קשורים בתדירות נמוכה יותר של פיברואדנומה.
ממצאי האבחון בביופסית מחט מורכבים מתאי סטרומה בשפע, המופיעים כגרעינים דו־קוטביים חשופים, במהלך כל הדגימה; גיליונות של תאי אפיתל די אחידים בגודל, המסודרים בדרך כלל בשני דפוסים, כמו קרן צבי או בדפוס חלת דבש.
גיליונות אפיתל אלה נוטים להראות מכתים כחול Metachromatic טיפוסי על מכתים Diffuke.
תאי Foam ותאי Apocrine גם ניתן לראות, אם כי אלה הן תכונות שמשמשות פחות לאבחון.
כתשעים אחוז מהפיברואדנומות הן פחות משלושה סנטימטרים בקוטר.
רוב רובם של עשרת האחוזים הנותרים שקוטרם ארבעה סנטימטרים או יותר מתרחש בעיקר אצל נשים מתחת לגיל עשרים.
הגידול הוא עגול או דמוי ביצה, אלסטי ויש לו משטח חלק.
בדרך כלל החתך של פני השטח מופיע כאחיד ויציב, והוא אפור לבן או שזוף בצבע.
סוג ה-Pericanalicular הקשה ועם כמוסה שלמה, לעומת ה-Intracanalicular הרך שאין לו כמוסה שלמה.
פיברואדנומה הוא גידול שפיר מורכב משני אלמנטים: אפיתל וסטרומה.
הגידול הוא קשרי וכמוס שנכלל בשד.
התרבות האפיתל מופיעה ביחידת הצינור הטרמינלי ומתוארת כחללים המוקפים בסטרומה פיברופלסטית.
בהתאם לקשר בין שני המרכיבים האלה ישנן שתי תכונות היסטולוגיות עיקריות: Intracanalicular ו-Pericanalicular.
לרוב שני הסוגים נמצאים באותו הגידול.
Intracanalicular fibroadenoma: התפשטות סטרומה שולטת ודוחסת את הצינוריות, שהם לא סדירים ומצטמצמים לחריצים.
Pericanalicular fibroadenoma : הסטרומה הסיבית מתרבה מסביב חללי הצינוריות, כך שהם יישארו עגולים בחתך.
רוב הפיברואדנומות נשארות במקומן, ובמעקב על ידי הרופא.
חלקן מטופלות על ידי כריתה כירורגית.
הגידולים מוסרים עם חלק קטן של רקמת השד הנורמלית אם החקירות שלפני הניתוח מובילות למסקנה כי צריך לעשות זאת.
כמות קטנה של רקמה נורמלית יש להסיר במקרה שהנגע יתברר כגידול Phyllodes בבדיקה מיקרוסקופית.
מכיוון שביופסית מחט נחשבת כדרך אבחון אמינה, חלק מהרופאים מחליטים לא להסיר את הגידול ומעדיפים לעקוב אחרי הגידול ולהתבונן בו לאורך זמן באמצעות בדיקות קליניות וממוגרפיה, לקבוע קצב הצמיחה של הגידול.
שיעור צמיחה של פחות משישה עשר אחוזים לחודש בנשים מתחת לגיל חמישים, ושיעור צמיחה של פחות משלושה עשר אחוזים לחודש בנשים מעל חמישים שנה פורסמו כשיעורי צמיחה בטוחים להמשך טיפול לא ניתוחי ותצפית קלינית.
חלק מהפיברואדנומה מגיבים לטיפול עם Ormeloxifene.
הפיברואדנומה לא הוכחה כחוזרת על עצמה לאחר כריתה מלאה או הופכת לגידולי Phyllodes שמחייבים כריתה חלקית או שלמה.
ישנם גם טיפולים טבעיים כדי לצמצם פיברואדנומה, כגון Fibrosolve, אבל אין מחקרים ברורים שנעשו כדי להוכיח את יעילותם.
לאחרונה הוכר באירופה טיפול אלטרנטיבי שנקרא Ecotherapy שמשתמש באולטרסאונד ממוקד בעוצמה גבוהה לטיפול בפיברואדנומה בשד.
השיטה הזו מסתמכת על חימום רקמות להרס תאי הפיברואדנומה.
ה-Ecotherapy הייתה בשימוש במשך זמן רב בטיפול גידולים שונים כגון ערמונית, כבד ורחם שם הוכחה יעילותה.
גלי אולטרסאונד בתדירות גבוהה נמצאים בשימוש לתקופה קצרה של זמן תחת סימולציה כדי להשיג את התוצאות הטובות ביותר.
ישיבות מרובות עשויות להידרש כדי להשיג תוצאות אופטימליות.
חברה צרפתית, Theraclion, מפתחת מכשיר Echotherapy לטיפול בגידולים שפירים, במיוחד בפיברואדנומה בשד.
מחקר נוסף על היעילות והשימוש בשיטה מוסיף להתבצע.
קור קיצוני להרוס רקמות פגועות (Cryoablation)
ה-FDA אשרה ב-2001 Cryoablation (השימוש בקור קיצוני להרס של רקמה) של הפיברואדנומה כאלטרנטיבה בטוחה, יעילה ופולשנית באופן מינימלי, כדי לפתח הסרה כירורגית.
בתהליך ההדמיה, האולטרה סאונד משמש מדריך בדיקה לתוך המסה של רקמת השד.
לאחר מכן טמפרטורות קרות מאוד משמשות כדי להרוס את התאים הלא תקינים, ובמשך הזמן התאים נספגים בחזרה לתוך הגוף.
התהליך יכול להתבצע בסביבה משרדית עם הרדמה מקומית בלבד ויוצר באופן משמעותי פחות צלקות מאשר ניתוחים פתוחים, ואין עיוות של רקמת השד.
מחקר ממכון הודו למדעי הרפואה בניו דלהי הוכיח כי 30% מהפיברואדנומות יכולים להראות רגרסיה עם טיפול של 3 חודשים של Ormeloxifene.
המינון בשימוש במחקר אקראי זה היה 30 מ"ג ביום למשך 3 חודשים.
אגודת מנתחי שד האמריקנית ממליצה על הקריטריונים הבאים להקמת מטופל כמועמד לCryoablation של הפיברואדנומה:
הנגע חייב להיות נראה לעין באופן סונוגרפי.
אבחון הפיברואדנומה חייב להיות מאושר בהיסטולוגיה.
הנגע חייב להיות פחות מארבעה סנטימטרים בקוטר.
פיג'ו 208 היא מכונית סופרמיני האצ'בק (סגמנט B) המיוצרת על ידי יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו.
המכונית נחשפה לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 2012. פיג'ו 208 מחליפה את פיג'ו 207 אשר נשאה את דגל הסופרמיני של פיג'ו במשך כשש שנים.
עיצובה של פיג'ו 208 הופקד בידי המעצב פייר אוטייר כשסילבן הנרי מתפקד כמעצב החיצוני.
הדור הראשון של פיג'ו 208 נחשף בשנת 2012 והגיע לישראל באותה שנה, ואילו הדור השני נחשף בשנת 2019 והגיע לישראל באוקטובר 2020.
פיג'ו 208 נמכרת בישראל בשתי גרסאות: האחת מצוידת במנוע 1.2 ליטר והשנייה ב-1.6 ליטר.
מנוע ה-1.2 ליטר, המבוסס על טכנולוגיית Pure-Tech אשר מצמצמת את זלילת הבנזין, הוא בעל שלושה צילינדרים המפיק הספק של כ-82 כ"ס המגיעים מ-5,750 סל"ד.
המנוע משודך לתיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה יחסי העברה.
המומנט המרבי היא 12 קגמ המתקבל מתחום של כ-2750 סל"ד.
התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת 12.2 שניות, המהירות המרבית של המכונית היא כ-175 קמ"ש וצריכת הדלק הממוצעת, על פי נתוני היצרן, היא 22.2 ק"מ לליטר, בנסיעה עירונית-בינעירונית.
פליטת הפחמן דו-חמצני היא 110 גרם ל-100 ק"מ.
המנוע משודך לתיבת הילוכים אוטומטית עם ארבעה יחסי העברה.
המומנט המרבי הוא 16.3 המתקבל מתחום של כ-4250 סל"ד.
התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת 10.7 שניות, כשהמהירות המרבית מגיעה עד 190 קמ"ש.
גרסה זאת צורכת על פי נתוני היצרן, כ-14.9 ק"מ לליטר בנסיעה עירונית-בינעירונית.
פליטת הפחמן דו-חמצני היא 154 גרם ל-100 ק"מ.
במבחן ריסוק שנערך בשנת 2012 זכתה פיג'ו 208 בציון של חמישה כוכבים.
במרץ 2013, בתערוכת הרכב בז'נבה, חשפה פיג'ו את פיג'ו 208 GTI.
המכונית הונדסה ותוכננה להוות את הדור הבא של פיג'ו GTI - המותג הספורטיבי ביותר של היצרנית – תוך כדי ציון שלושים שנה לדגם פיג'ו 205 GTI, הדגם המיתולוגי של היצרנית.
פיג'ו 208 GTI מצוידת במנוע 1.6 ליטר THP טורבו המפיק הספק מרבי של כ-200 כוחות סוס ב-5,800 סל"ד, ואילו מומנט מרבי של כ-28 קג"מ המתקבלים מתחום של כ-1,700 סל"ד.
התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמש אורכת 6.8 שניות.
המהירות המרבית של המכונית היא כ-216 קמ"ש.
על פי היצרנית, תצרוכת הדלק במצב נסיעה משולב עירוני-בינעירוני היא 16.95 ק"מ לליטר.
למנוע משודכת תיבה ידנית בעלת 6 הילוכים מקוצרים.
ברמת האבזור החיצוני כוללת פיג'ו 208GTI חישוקי סגסוגת בקוטר של כ-17", פסי כרום סביב חלונות המכונית וצינור מפלט כפול מצופה כרום.
ברמת האבזור הפנימית כוללת המכונית מסך מגע מרכזי בגודל של כ-7" המכיל את תפריטי המידע של כל מערכות המכונית, חיבורי USB, AUX ובלוטות', תא כפפות מקורר ומושבים ספורטיביים המשלבים עור עם בד.
בהיבט הבטיחותי מספקת פיג'ו 208 GTI שש כריות אוויר ומערכות בטיחות מתקדמות המפקחות על מהירות, יציבות, אחיזה ובלימה, חיישני חנייה, פנסי ערפל קדמיים, זוג חגורות בטיחות פירוטכניות ועוד.
פיג'ו 108 היא מכונית מיני הנמכרת על ידי יצרנית המכוניות הצרפתית פיג'ו החל מקיץ 2014. היא מחליפה את קודמתה, פיג'ו 107, נושאת דגל המכונית העירונית של פיג'ו במשך 9 שנים.
כמו קודמתה, גם ה-108 החדשה היא תולדה של פרויקט משותף בין פיג'ו, סיטרואן וטויוטה לייצור שלוש מכוניות מיני עירוניות בעלות מספר מאפיינים טכניים ועיצוביים דומים.
פיג'ו 108 מגיעה בשתי גרסאות: אחת עם מנוע (טויוטה) בנפח של 1.0 ליטר, המגיעה עם אפשרות לבחירת תיבת הילוכים רובוטית ו-69 כ"ס; והשנייה מנוע Pure-Tech בעל נפח של 1.2 ליטר, בעלת תיבת הילוכים ידנית בלבד ו-82 כ"ס.
התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת כ-14.3 שניות למכונית בעלת נפח מנוע 1.0 ליטר וכ-11 שניות לדגם בעל נפח מנוע 1.2 ליטר.
צריכת הדלק (ק"מ/ליטר) היא 23 לדגם 1.0 ליטר ו-24.4 לדגם 1.2 ליטר, מספרים אלו מהווים שיפור של כ-5% בצריכת הדלק לעומת פיג'ו 107.
ברמה העיצובית ממשיכה פיג'ו 108 את השפה העיצובית של פיג'ו 308, שבאה לידי ביטוי במיוחד בעיצוב חזית המכונית – פנסי הרכב הקדמיים מזכירים עיניים חתוליות ומתכתבים עם לוגו האריה של היצרנית.
בפרמקולוגיה, פיברט (fibrate) היא משפחה של חומצות קרבוקסיליות אמפיפיליות.
משפחה זו משמשת עבור מגוון נרחב של בעיות מטבליות, אך בעיקר עבור היפרכולסטרולמיה בגלל האפקט ההיפוליפידמי שלה.
בזפיברט - משווקת בשם נורליפ (אוניפארם) ובשם בזפיברט 400 (מדיסון)
ציפרופיברט - משווקת בשם ליפנור (כצט)
פיברטים משמשים לטיפול של מצבים שונים של היפרכולסטרולמיה, בדרך כלל בשילוב עם סטטינים.
פיברטים מפחיתים את מספר התקפי הלב הלא-קטלניים, אך אינן מפחיתות תמותה כללית או תמותה קרדיווסקולרית בחולים עם הפרעה בשומני הדם.
לפיכך הן ניתנות רק לחולים שאינם יכולים ליטול סטטינים.
הפיברטים ניתנים כדי להוריד רמות ה-LDL, להפחתת רמות בדם שומנים (שיורדות בממוצע ב-30%), וכן בהעלאת ה-HDL.
הם מפחיתים את העמידות לאינסולין אם קיימת דיסליפידמיה שנובעת מתסמונת המטבולית.
פיברטים אינם מתאימים לחולים עם רמות HDL נמוכות.
מומלץ לבדוק את כמות ה-HDL בחודשים הראשונים לטיפול בפיברטים.
רוב הפיברטים יכולים לגרום למחלת שריר (מיופתיה).
כיוון שפיברטים מעלים את כמות הכולסטרול במרה, הם מעלים את הסיכון לאבנים בכיס המרה.
בשילוב עם סטטינים, פיברטים גורמים לסיכון מוגבר לתמס שריר (רבדומיוליזיס), הרס של רקמת שריר שמוביל לאי ספיקת כליות.
סטטינים פחות ליפופיליים ייטו פחות לגרום לתופעת לוואי זו, ולפיכך הם בטוחים יותר בשילוב עם פיברטים.
מנת יתר עלולה לגרום לאי-ספיקת כליות חריפה.
למרות שפיברטים נמצאים בשימוש קליני כבר מאז 1930, מנגנון הפעולה שלהם נותר לא ברור עד שנת 1990, אז התגלה כי הם אגוניסטים לקולטן הגרעיני PPAR מסוג אלפא.
זוהי קבוצה של קולטנים המווסתים את חילוף החומרים של פחמימות ושומן וכן בידול רקמת שומן.
פיג'ו 104 היא מכונית סופרמיני אשר יוצרה על ידי חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1972–1988. סך הכול יוצרו 1,624,992 יחידות.
מהירות השיא של הדגם הייתה 173 קמ"ש.
בשנת 1979 במרוץ "24 השעות" (24 Heures de Chamonix), הגיעו דגמי ה-ZS 2 למקומות ראשון ושני.
פיג'ו 302 היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1936–1938. סך הכול יוצרו 25,083 יחידות.
פיג'ו 304 היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו, בין השנים 1969–1980.
2 דלתות - קבריולה, יוצרו 18,647 יחידות
פיג'ו 305 היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חברת פיג'ו הצרפתית בין השנים 1977–1989.
3 דלתות – ואן (מסחרית)