tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בבחירות לראשות הממשלה בשנת 2001 נעשה שימוש בפועל בקמפיין (אף שהוא לא הוכר במונח "קמפיין געוואלד") על ידי ראש הממשלה אהוד ברק שהתמודד לתקופת כהונה נוספת, מול אריאל שרון.
הקמפיין כלל תשדיר בחירות ששודר פעמים רבות והציג באופן דרמטי כיצד בימים שלאחר היבחרו של שרון לראשות הממשלה, ישראל תגלוש למלחמה כוללת ובמקביל תיאסר בה הנסיעה בשבת.
בבחירות לכנסת העשרים עשה בנימין נתניהו, יו"ר מפלגת הליכוד, שימוש בקמפיין געוואלד באמצעות מיליוני מסרים ושיחות טלפון מוקלטות ששלח הליכוד לטלפונים הניידים של הבוחרים ביום הבחירות, ובהם התריע מפני עליית כוחם הפוליטי של ערביי ישראל.
בסרטון שהפיץ ביום הבחירות באמצעות מסרונים נראה איימן עודה נואם בערבית ומצהיר שנתניהו יועמד לדין בגין פשעי מלחמה.
בסרטון אחר נראה נתניהו מתריע כי שלטון הימין בסכנה כי המצביעים הערביים נעים בכמויות אדירות אל הקלפי, ועמותות שמאל מביאות אותם באוטובוסים אל הקלפיות.
בפועל לא היו אוטובוסים מטעם עמותות שמאל שהסיעו מצביעים ערביים לקלפי, אך אחוז ההצבעה בקרב הערבים אכן היה יותר גבוה ביחס למערכות בחירות אחרות, ובכנסת העשרים גדל כוחם הפוליטי ל-13 מושבים, לעומת 10 מושבים בלבד בכנסת העשרים ואחת.
ימים אחדים לפני הבחירות, יצאה מרצ בקמפיין געוואלד מטעמה והזהירה מפני תרחיש שהמפלגה לא תעבור את אחוז החסימה.
כך, ברגעי הקמפיין האחרונים הוזנקה הסיסמה: "אסור לנו לאבד את מרצ".
המפלגה קיבלה לבסוף חמישה מנדטים.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת, רבות מבין המפלגות המתמודדות עשו שימוש בקמפייני געוואלד, שהתמקדו בעיקר בהפצת סרטונים המכילים תוכן שאמור ליצור בהלה בקרב מצביעים פוטנציאלים.
בנימין נתניהו, יו"ר מפלגת הליכוד, הפיץ ברשתות החברתיות כמה סרטונים המתריעים בשנית מפני סכנה לשלטון הימין, בין היתר הוא טען כי אחוזי ההצבעה בקרב מצביעי השמאל, עומד על 61% לעומת 42% בלבד בקרב מצביעי הליכוד.
במקביל, פרסם השר מטעם הליכוד יריב לוין סרטון אחר ברשתות החברתיות, בו הוא נראה קורא טקסט מתוך מנשר בערבית מטעם רשימת כחול-לבן, הקורא לשוהים בלתי חוקיים חסרי זכות הצבעה לעודד הצבעה עבור המפלגה בקרב קרובי משפחותיהם בעלי זכות הצבעה, כדי שהרשימה תשנה את המצב בו אין להם זכות הצבעה.
גם בני גנץ, שעמד בראש רשימת כחול לבן, עשה שימוש בקמפיין והתריע בפני המצביעים כי הצבעה עבור כל רשימה אחרת מלבדה תהיה הצבעה עבור המועמד היריב, בנימין נתניהו.
איימן עודה, יושב ראש רשימת חד"ש-תע"ל, עשה גם הוא שימוש בקמפיין געוואלד, כלפי המצביעים הערבים, בעת שאחוזי ההצבעה במגזר היו נמוכים ביחס למערכות בחירות אחרות.
הוא הזהיר שצפויה כנסת ללא ערבים, במטרה לזרוע בהלה בקרב המצביעים הערבים, שרשימתו (ומסתבר שאותו הדבר לגבי רשימת רע"מ-בל"ד) לא תעבור את אחוז החסימה, וממילא לא יהיה ייצוג לערביי ישראל בכנסת העשרים.
לעודה הייתה אפשרות להשתמש גם בערוץ התקשורת הבינלאומי אל מיאדין, שכן לא חל עליה החוק האוסר על תעמולת בחירות בישראל בערוצי התקשורת ביום הבחירות.
הוא התראיין לערוץ, וקרא לאזרחים ערבים להתקשר לקרוביהם בעלי זכות ההצבעה בישראל, ולעודדם להצביע.
הוא אמר: "אנחנו חייבים להוכיח את נוכחותנו הלאומית במוסדות המדינה, זה מבחן גדול בשבילנו".
הוא גם הזהיר מפני מצב שבו בצלאל סמוטריץ יהיה שר החינוך, שלטענתו, רוצה לבטל את קיומם של ערביי ישראל, ושמשה פייגלין, שלטענתו רוצה להרוס בתים במגזר הערבי, יהיה שר השיכון.
אחמד טיבי השתמש בקמפיין געוואלד באיתות למצביעים על ששיעור ההצבעה הנמוך כעת ביישובים הערביים מהווה סכנה ממשית לשתי הרשימות.
גם מפלגות נוספות, הכוללות את הימין החדש, מרצ, ש"ס, מפלגת העבודה, רע"מ-בל"ד וכולנו, עשו שימוש בקמפיין, והזהירו מפני מצב בו המפלגות לא תעבורנה את אחוז החסימה.
גם לקראת ה כמה מהמפלגות הזהירו מפני אי מעבר אחוז החסימה.
במפלגת כחול לבן אף טענו שאם הרשימה לא תעבור את אחוז החסימה, תסתיים גם כהונתם בממשלת הרוטציה.
ביום הבחירות, יו"ר המפלגה בני גנץ, פרסם סרטון בו האשים את יש עתיד בהפצת "חרטא" לפיה כחול לבן עוברת את אחוז החסימה עם 6–7 מנדטים, וטען שזה חוסר אחריות, ושקריטי ביותר להצביע עבורה בשביל שתעבור את אחוז החסימה.
קמפיין הַמְרָצָה (או באנגלית: GOTV, ראשי תיבות של "Get Out The Vote"; בתרגום חופשי: "להוציא את המצביעים") הוא מסע פרסום המיועד להעלות את שיעור המצביעים להצביע בבחירות במדינות בהם לא מונהגת הצבעת חובה.
ייתכנו שני סוגים של קמפיינים: הראשון, מסע פרסום המבוצע על ידי הרשויות או ארגונים שאינם מפלגתיים המנסים להניע בוחרים הפוטנציאליים לממש את זכותם להצביע; והשני, מאמצים שנעשים על ידי מפלגות פוליטיות או פוליטיקאים הממוקדים לבוחרים מסוימים שצפויים להצביע לטובתם.
סוג של קמפיין המרצה נפוץ בבחירות בישראל הוא קמפיין געוואלד, המיועד לטעת בקרב מצביעים פוטנציאליים את התחושה כי הצבעתם מחויבת המציאות, ובלעדיה יקרה אסון.
מייקל קמפאנלה "קמפי" ראסל הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1985. לאורך הקריירה השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר (), והעמיד ממוצעים כוללים של 15.8 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
ראסל נולד בעיר ג'קסון שבטנסי, ובין השנים 1971–1974 למד באוניברסיטת מישיגן.
בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (1972/1973) קלע 18.4 נקודות והוריד 9.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת שיפר את תפוקתו ל-23.7 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק.
באותה עונה הוליך את קבוצתו לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight) עם תצוגה מצוינת של 36 נקודות ו-18 ריבאונדים מול אוניברסיטת נוטרדאם במשחק שמינית הגמר.
במשחק רבע הגמר הפסידה מישיגן מול אוניברסיטת מרקט, אותה הוביל מוריס לוקאס.
בסיום העונה נבחר ראסל לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
בדראפט ה-NBA 1974 נבחר ראסל בבחירה השמינית, על ידי קליבלנד קאבלירס.
בעונתו השנייה בקליבלנד הפך לשחקן חמישייה קבוע, קלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק וסייע לקבוצה להעפיל לשלב הפלייאוף, לראשונה בתולדותיה.
לאחר שגברה על וושינגטון בולטס בסיבוב הראשון (4–3), הודחה קליבלנד על ידי בוסטון סלטיקס (2–4) בשלב גמר האזור המזרחי.
בשתי העונות הבאות המשיך ראסל להציג יכולת טובה כקלעי המוביל של הקאבלירס, עם ממוצעים של 16.5 ו-19.4 נקודות למשחק, בהתאמה, בעוד קבוצתו הודחה בשלב הפלייאוף הראשון.
בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לאחר שרשם ממוצעי שיא של 21.9 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק.
ב-13 במרץ 1979 קלע שיא קריירה של 41 נקודות במשחק מול פיניקס סאנס.
בספטמבר 1980, לאחר 6 עונות בקליבלנד, הועבר לניו יורק ניקס במסגרת טרייד משולש, בו הייתה מעורבת גם קנזס סיטי קינגס.
בשתי עונותיו עם הניקס קלע 15.2 נקודות בממוצע למשחק, וקבוצתו רשמה מאזן כולל 83–81. בעונת הוביל ראסל את כל שחקני ה-NBA באחוזי קליעה משלוש, עם 43.9%.
בקיץ 1982 סבל מפציעה בברך אשר השביתה אותו ממשחק במשך שנתיים.
בספטמבר 1984 הועבר בחזרה לקליבלנד קאבלירס, עמה שיחק בשלושה משחקים לפני ששוחרר.
בהמשך אותה עונה שיחק לתקופה קצרה עבור "דטרויט ספיריטס" מליגת ה-CBA, בטרם פרש ממשחק.
קמפונג צ'נאנג היא עיר בקמבודיה, בירתו של מחוז קמפונג צ'נאנג במרכז קמבודיה.
העיר ממוקמת מערבית לנהר הטונלה סאפ.
ומחוברת לפנום פן על ידי כביש מהיר.
כלכלת האזור מתבססת על ייצור אורז ומקומיים רבים מתפרנסים על מדייג בעונת המונסון.
קמפוס IL הוא מיזם ללמידה דיגיטלית חינמי, שהוקם ביוזמה משותפת של המיזם הלאומי ישראל דיגיטלית במשרד לשוויון חברתי והמועצה להשכלה גבוהה בשנת 2015 בסיוע חברת edX העולמית.
עם הקמת משרד הדיגיטל הלאומי בשנת 2020 הועבר המיזם אליו.
ביולי 2021, עם סגירת משרד הדיגיטל הלאומי, הועבר המיזם למערך הדיגיטל הלאומי במשרד הכלכלה.
הפלטפורמה מציעה קורסים במגוון רחב של נושאים ותכנים בעברית, ערבית ואנגלית.
כיום המיזם מנוהל על ידי אסף וייס
חזון קמפוס IL הוא "לאפשר לכל אדם בישראל לרכוש השכלה ולפתח מיומנויות לקידומו האקדמי, המקצועי והאישי", לאפשר הזדמנות ללמידה לאורך החיים ולתרום לצמצום פערים חברתיים והגברת שוויון הזדמנויות למגוון אוכלוסיות ומתן פתרונות הכשרה גמישים לשוק העבודה המתחדש.
הגברת שוויון ההזדמנויות באה לידי ביטוי גם בתלת לשוניות של חלק מהקורסים: עברית-ערבית-אנגלית.
מלבד הנגשת השכלה כללית לציבור הרחב המיזם נותן מענה לארבע אוכלוסיות לומדים ספציפיות:
אוכלוסיות מודרות - בדגש על הקניית מיומנויות לאוריינות דיגיטלית ולקידום לתעסוקה
תלמידי תיכון - בדגש על הכנה לבחינות הבגרות
הפלטפורמה כוללת כ-500 קורסים דיגיטליים פתוחים וחינמיים ואליה רשומים מעל מיליון לומדים.
הקורסים הם של מוסדות אקדמיים, בהם אוניברסיטת ת"א, האוניברסיטה העברית והטכניון; משרדי ממשלה, כמו משרד החינוך, זרוע העבודה ומשרד הבריאות, וגופים ציבוריים נוספים בישראל, כמו יד ושם, עמותת SpaceIL והג'וינט.
הקורסים מכילים סרטונים, כלים אינטראקטיביים (שאלות רב ברירה, ענן מילים, סקר ועוד) ופורומים.
הקורסים מעודכנים ומשופרים באמצעות מאגר הנתונים שמתקבל מהאתר.
בפלטפורמה סוגים שונים של קורסים:
קורסים של מוסדות אקדמיים בנושאים ספציפיים המקנים נקודות זכות לסטודנטים הרשומים ללימודים במוסד האחראי על הקורס וכן מאפשרים קבלה ללימודים למועמדים למוסדות אקדמיים (תיכון אקדמי מקוון)
קורסי מיקרו-קרדיטציה - מיועדים בעיקר למורים ומקנים נקודות זכות
קורסים מחליפי בגרות וקורסי הכנה לבגרות במגוון תחומי דעת כגון מתמטיקה, מדעים והיסטוריה.
קורסי "בית הספר לקריירה" הכוללים קורסים תעסוקתיים המקנים מיומנויות נדרשות בעולם העבודה: כמו אנגלית עסקית, מיומנויות עבודה במחשב (בתוכנות word, powerpoint ועוד)
קורס הכנה לבחינה הפסיכומטרית שפותח בתמיכת המרכז הארצי לבחינות ולהערכה.
זהו הקורס הפופולרי ביותר באתר עם למעלה מ-100 אלף לומדים רשומים.
קורס AI למתחילים, שנותן היכרות בסיסית עם כלי בינה מלאכותית לשימושים אישיים ומקצועיים.
פרויקט 'קמפוסקול' ללמידה דיגיטלית בקהילות למידה משותפות בקבוצות של עד 100 לומדים, בליווי צוותי הקורסים הכולל קבוצות וואטסאפ סגורות ושיעורים סינכרוניים
קורסי "התכנית הלאומית לאוריינות דיגיטלית" הכוללים קורסים כגון 'התמצאות בעולם הדיגיטלי לאזרחים ותיקים' ו-'עבודה ושיתוף במרחב הדיגיטלי עם כלי גוגל'.
המיזם מפעיל זרוע בינלאומית באתר edX.org תחת המותג IsraelX.
במסגרת זו מציע המיזם כשלושים קורסי מופת אקדמיים באנגלית (רובם עם תרגום לעברית ולערבית) של מיטב האוניברסיטאות בישראל.
קורסים אלו פונים לקהל הלומדים הבינלאומי של אדקס שמונה כיום כ-40 מיליון משתמשים.
פודקאסט "המאסטרים" בהנחיית אסף וייס
הרצאות אונליין על נושאים מדעיים המיועדות לציבור הרחב בדף הפייסבוק (לדוגמה הרצאות של פרופ' דן אריאלי, פרופ' יורם יובל, ד"ר ליעד מודריק).
ערוץ טלגרם "ללמוד איך ללמוד".
בשנת 2016 הושקו חמישה קורסים שונים על גבי הפלטפורמה: עברית לדוברי ערבית, השתלמות מורי עברית לדוברי ערבית, מובילים דיגיטליים, How 2 MOOC ולהיות שגריר.
בשנת 2017 הושקו תשעה קורסים אקדמיים ראשונים במיזם ועלו לאוויר עשרות קורסי מיקרו-קרדיטציה - קורסים מקצועיים המיועדים למורים ובהם נלמדות פרקטיקות מעשיות להוראה והמוכרים על ידי משרד החינוך לגמול.
במהלך שנה זו זכה המיזם באות ההוקרה על חדשנות בשירות המדינה מטעם נציבות שירות המדינה.
בנובמבר 2018 הושק המיזם רשמית באירוע בהשתתפות נשיא edX, פרופ' אננט אגרוול, חתן פרס הרולד וו.
מקגרו ג'וניור להשכלה גבוהה על עבודתו בקידום תנועת ה- MOOCs וזוכה פרס יידן לחקר החינוך.
בשנת 2020 בעת מגפת הקורונה נוסף למיזם תוכן רב שמטרתו סיוע לאזרחי המדינה במצוקות אזרחיות מגוונות: הרצאות האונליין על נושאים מדעיים בדף הפייסבוק, ערוץ הטלגרם, קהילות קמפוסקול, קורסים של משרד הבריאות להתמודדות עם המצב (ממשבר לצמיחה: כלים להתמודדות עם חרדה במצבי דחק, מיינדפולנס: אומנות פיתוח הקשב הפנימי).
בפברואר 2021 נבחר המיזם על ידי ארגון OPSI (Observatory of Public Sector Innovation) של ה-OECD כמופת לחדשנות בינלאומית בשירות הציבורי ונכלל בשורת ה-Case Studies המפורסמים על ידי הארגון.
את המיזם הקים וניהל ערן רביב בשנת 2023 הוחלף על-ידי אסף וייס.
קמפוס רדמונד של מיקרוסופט (בקיצור קמפוס רדמונד או קמפוס מיקרוסופט, באנגלית: Microsoft Redmond campus) הוא מטה החברה של מיקרוסופט, הממוקם ברדמונד, וושינגטון, ארצות הברית, חלק ממטרופולין סיאטל.
מיקרוסופט עברה לשטח הקמפוס כבר ב-26 בפברואר 1986, זמן קצר לפני שנרשמה כחברה ציבורית ב־13 במרץ.
המטה עבר הרחבות מרובות מאז הקמתו, וההערכה היא כי שטחו מתפרש על מעל 740 אלף מטרים רבועים של משרדים, ומכיל מעל 50,000 עובדים.
הקמפוס הוא למעשה עיר קטנה עם תחבורה ציבורית משלה, קניון וחנויות נוספות, פארק ומתקנים אחרים.
משרדים נוספים של החברה בפרברי איסטסייד של סיאטל ממוקמים בבלוויו ואיסקווה.
בניין 92 בקמפוס מכיל מרכז מבקרים (עם תערוכות אינטראקטיביות) וחנות, הפתוחים לקהל.
קמפיונה ד'איטליה (באיטלקית: Campione d'Italia) היא קומונה בנפת קומו, במחוז לומברדיה, שבאיטליה והיא מובלעת בשווייץ בקנטון טיצ'ינו.
מובלעת קמפיונה ד'איטליה מרוחקת פחות מקילומטר מאיטליה, אולם רכס הרים המפריד בין השניים והדרך ליישוב האיטלקי הסמוך אורכה 14 קילומטר והדרך לעיר קומו אורכה יותר מ-28 ק"מ.
במאה הראשונה לפני הספירה הרומאים הקימו את עיר המבצר קמפילונום כדי להגן על גבולם מפלישות הלווטיות.
בשנת 777, טוטו מקמפיונה, שליט לומברדי מקומי, הותיר את עזבונו לארכיבישוף של מילאן.
הבעלות במקום הועברה אחר כך לבזיליקה של סנט אמברוג'יו במילאן.
בשנת 1512 העביר האפיפיור יוליוס השני את הבעלות בשטח המקיף את קמפיונה מידי הבישוף של קומו לידי שווייץ וזאת לאות הוקרה על התמיכה לה זכה במלחמת ליגת קמברה.
אולם הכנסייה המשיכה להחזיק בשליטה על השטח בה נמצאת קמפיונה ד'איטליה ושטח על הגדה המערבית של אגם לוגאנו.
כאשר טיצ'ינו בחרה להפוך לחלק מן הפדרציה השווייצרית, בשנת 1798, תושביה של קמפיונה בחרו להישאר חלק מלומברדיה.
בשנת 1800 הציעה טיצ'ינו חילופי קרקעות.
בשנת 1814 נערך משאל עם בקמפיונה בשאלת שיוכה לשווייץ ורוב תושביה התנגדו לשינוי זה.
בשנת 1848, בעת המלחמות לאיחוד איטליה, בקשו תושבי קמפיונה כי יישובם יסופח לשווייץ, אולם שווייץ דחתה בקשה זו כיוון שבקשה להישאר נייטרלית.
לאחר איחוד איטליה בשנת 1861 ניתנו לשווייץ של הקרקעות בגדה המערבית של אגם לוגאנו ומחצית משטח האגם כך שמסחר ותחבורה פנים-שווייצרים לא יאלצו לעבור בתוך שטח איטליה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוסיף בניטו מוסוליני את המילה ד'איטליה לשם היישוב ובנה בו שער עיצובי.
בשינוי שם היישוב היה משום הצהרה על זהותו האיטלקית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית הציב יחידה בקמפיונה לפעולות באיטליה.
אותה עת לא שלט המשטר הפשיסטי האיטלקי במובלעת.
שווייץ מצידה התעלמה מקיומו של משרד ביון אמריקני במקום, כל האמריקנים שמרו על פרופיל נמוך.
באותה עת הונפקו בולי דואר שנשאו את הכיתוב "Commune de Campione" ואשר ערכם הנקוב היה בפרנק שווייצרי.
קיימת מידה רבה של שילוב הכלכלה והמינהל בקמפיונה עם שווייץ, אולם הדבר מנוגד לרצונם של תושבי המקום.
ב-1 בינואר 2020 הפכה קמפיונה באופן רשמי לחלק מאיחוד המיסים של האיחוד האירופי.
ביישוב הונהג מס ערך מוסף, אולם שיעור המיסים נותר זהה לזה שבשווייץ, 7.7% (שהוא נמוך באופן משמעותי מאיטליה, שם המס הוא 22%), מעבר גבול יקבע למובלעת.
קודם לשנת 2020 שטח המובלעת היה למעשה שטח שווייצרי בכל הנוגע למיסים, רוב השירותים הציבוריים ניתנו על ידי ספקי שירות שווייצרים, כך איסוף אשפה, שירותי תקשורת ורישום רכב.
תושבי המובלעת נהנו לאורך השנים מהיות המקום מקלט מס ומפטור ממס ערך מוסף.
קמפיונה ד'איטליה הייתה אחד מארבעה יישובים באיטליה להם ניתן רישיון הפעלת קזינו ומכוחו הוקם במקום Casino di Campione, אשר פעל בכללים מתירים יותר מאלה הקיימים בשווייץ, או באיטליה.
אף שרשמית ההליך החוקי היחיד בקמפיונה הוא האירו, בפועל רוב העסקאות בקמפיונה נעשות בפרנק שווייצרי, אולם ניתן לשלם באירו.
הסכמים בילטרליים אפשרו לאזרחים איטלקים המתגוררים בקמפיונה לקבל שירותים רבים ולהשתמש במתקנים ציבוריים הנמצאים בתחום שווייץ, כגון טיפול רפואי בבתי חולים, המיועד בדרך שגרה לתושבי שווייץ בלבד.
עובדים בקמפיונה שהם תושבי שווייץ שומרים על זכויותיהם לקצבת אבטלה בשווייץ וזכויות אחרות הניתנות לתושבי שווייץ, זכויות אלה אינן ניתנות למי שמתגוררים בתחומי המובלעת.
שרותי כיבוי אש ואמבולנס בתחומי המובלעת ניתנים על ידי הרשויות בשווייץ, אולם הביטחון במובלעת נשמר על ידי הקרביניירי וליישוב גם משטרה מקומית איטלקית.
עד 2020 ניתן היה לשלוח דואר למובלעת קמפיונה ד'איטליה ולציין מיקוד של הדואר השווייצרי (CH-6911), או מיקוד איטלקי (I-22061), אולם הדואר השווייצרי אינו מכיר עוד במובלעת כיישוב מקומי לצורך דואר ודברי דואר הנשלחים מן המובלעת לשווייץ מחויבים בתשלום זהה למשלוח דואר בין איטליה לשווייץ.
דואר המיועד למובלעת, או נשלח ממנה, מטופל על ידי הדואר האיטלקי.
קווי התקשורת למובלעת נותרו בשליטה שווייצרית ולכן לצורך שיחות בינלאומיות לטלפונים בקמפיונה יש עדיין לחייג את הקידומת הבינלאומית של שווייץ (41+), למעט בית העירייה, אליו יש להתקשר עם קידומת בינלאומית איטלקית (39+).
קזינו די קמפיונה היה המעסיק הגדול ביותר ביישוב עד לסגירתו בשנת 2018. הקזינו נוסד בשנת 1917, היה בבעלות ממשלת איטליה והופעל על ידי הרשות המקומית.
הכנסות הקזינו אפשרו את מתן מלוא השירותים העירוניים בקמפיונה ללא צורך בגביית מיסים מן התושבים וללא צורך בהכנסות אחרות של העירייה.
היה זה הקזינו הגדול ביותר באירופה.
ב-27 ביולי 2018 הוכרז כי הקזינו נכנס לחדלות פירעון ונסגר.
ההשפעה הכלכלית של סגירת הקזינו ניכרת במובלעת כולה ופגעה בכל בעלי העסקים במקום.
תושבי המובלעת חוששים כי ללא הקזינו יהפוך המקום ליישוב רפאים.
קמפיין ארבעת המזיקים (בסינית: 除四害; בפין-יין: Chú Sì Hài, צ'וּ סְה הָאי), היה אחת הפעולות הראשונות שנעשו בקפיצה הגדולה בסין בין השנים 1958–1962. ארבעת המזיקים שיועדו להשמדה היו חולדות, זבובים, יתושים ודרורים.
השמדת הדרורים מכונה גם קמפיין מחיצת הדרורים או קמפיין חיסול הדרורים, וגרמה לחוסר איזון אקולוגי חמור, שהיה אחד הגורמים לרעב הסיני הגדול.
בשנת 1960 סיים מאו דזה-דונג את המערכה נגד הדרורים והפנה את המוקד הרביעי לפשפשי המיטה.
קמפיין "ארבעת המזיקים" הוצג בשנת 1958 על ידי מאו דזה-דונג, כקמפיין היגיינה שמטרתו למגר את המזיקים האחראים להעברת מגפה ומחלות:
הדרורים – במיוחד דרור ההרים – האוכלים זרעי דגנים ופירות
הדרורים "הואשמו" כי אכלו כארבעה קילו דגנים לדרור בשנה.
קיני הדרורים נהרסו, ביצים נשברו, וגוזלים נהרגו.
מיליוני אנשים התארגנו בקבוצות והשתמשו בסירים ובמחבתות כדי להרעיש ולמנוע מהדרורים לנוח בקיניהם, במטרה לגרום להם ליפול ולמות מתשישות.
בנוסף לטקטיקות אלה, אזרחים פשוט ירו בציפורים שהתעופפו בשמיים.
כל העם נקרא להשתתף במבצע השמדת הדרורים; מאו ציין כי ילדים מגיל חמש יכולים כבר לפעול למען המטרה, ואכן ילדים השתתפו בפעילויות השמדת הדרורים כחלק מלימודיהם בבית הספר היסודי.
התקפות המוניות אלה דלדלו את אוכלוסיית הדרורים, וכמעט שהביאו להכחדתה בסין.
כמה דרורים מצאו מקלט בשטחים החיצוניים של נציגויות דיפלומטיות שונות בסין.
אנשי השגרירות הפולנית בבייג'ינג דחו את הבקשה הסינית להיכנס לשטח השגרירות כדי להפחיד את הדרורים שהסתתרו שם וכתוצאה מכך השגרירות הוקפה במתופפים.
לאחר יומיים של תיפוף מתמיד נאלצו הפולנים להשתמש באתי חפירה כדי לנקות את השגרירות מדרורים מתים.
באפריל 1960 שינו המנהיגים הסינים את דעתם בשל השפעתו של האורניתולוג גֶ'נְג דְזְווֹשִׂין (郑作新), שטען כי דרורים אוכלים מספר רב של חרקים, בנוסף לדגנים.
במקום שתגדל, תפוקת האורז לאחר הקמפיין פחתה באופן משמעותי.
מאו הורה על סיום המערכה נגד הדרורים, והחליף אותה במערכה נגד פשפשים, מכיוון שהשמדת הדרורים הפרה את האיזון האקולוגי וחרקים הרסו יבולים כתוצאה מהיעדר טורפים טבעיים.
אולם בשלב זה כבר היה מאוחר מדי.
ללא דרורים שיאכלו אותם, אוכלוסיות הארבה התעצמה, ארבה מילא את הארץ והעצים את הבעיות האקולוגיות שכבר נגרמו בעקבות הקפיצה הגדולה, שכללה בין היתר כריתת יערות נרחבת ושימוש ברעלים והדברה.
חוסר איזון אקולוגי החמיר את הרעב הסיני הגדול, בו 15–45 מיליון איש מתו מרעב.
בסופו של דבר נאלצה ממשלת סין לייבא 250,000 דרורים מברית המועצות כדי לחדש את אוכלוסייתם.
ב־19 ביוני 1998 נתלתה כרזה באוניברסיטת דרום מערב החקלאית בצ'ונגצ'ינג, "היפטרו מארבעת המזיקים".
תשעים וחמישה אחוזים ממשקי הבית נצטוו להיפטר מארבעה מזיקים; הפעם הוחלפו הדרורים בתיקנים.
קמפיין דומה נצפה באביב 1998 בבייג'ינג.
מעט אנשים הגיבו לקמפיינים אלה, שכן רבים כבר נהגו להרוג את המזיקים האלה, במיוחד ג'וקים.
בסדרת הדרמה משנת 2009, רוזי ביזנס (שהתרחשה באמצע המאה ה-19 בסין), העלה איכר את הרעיון להרוג את הדרורים כדי לשפר את התפוקה החקלאית.
הרעיון הועלה כמעשה קונדס כדי להערים על בעלי האדמות ולגרום להם לרעב ועוני.
הקמפיין לחיסול הדרורים מוזכר בסרט דרכון לסין משנת 1960. בסצנה קצרה, נראים אנשים יורים זיקוקים כדי לגרום לדרורים להתעופף.
האלבום Every Red Heart Shines Toward the Red Sun (2006) של להקת הפוסט-רוק האמריקאית Red Sparowes מספר, באמצעות כותרות שיריו, את סיפור קמפיין חיסול הדרורים.
הרומן דרורי ואן פה מאת הסופר הסרבי אריך קוש מתאר את הקמפיין לחיסול הדרורים כאלגוריה להשמדת היהודים במלחמת העולם השנייה.
קמפטן היא העיר הגדולה ביותר בחבל אלגוי באזור שוואביה, מדינת בוואריה, גרמניה.
קמפטן היא ההתיישבות העירונית העתיקה ביותר בגרמניה.
הגאוגרף היווני סטראבון מזכיר בשנת 50 לפני הספירה התיישבות עירונית קלטית בשם "Kambodunon" הנחשבת להתייחסות הכתובה העתיקה ביותר להתיישבות עירונית בגרמניה, אולם עד כה לא התגלו ממצאים ארכאולוגים המאמתים את קיומו של ישוב קלטי זה.
בשנת 15 לפני הספירה כבשו והרסו גייסות רומים בפיקודו של נירון קלאודיוס דרוסוס ואחיו טיבריוס ישוב קלטי אשר לאחר מכן נקרא "Cambodunum".
בשנים הבאות נבנה היישוב מחדש במבנה קלאסי של עיר רומית אשר כללה מרחצאות פורום ומקדשים.
בשנת 69 נהרסה העיר שנבנתה מעץ כתוצאה משריפה ובשנים הבאות נבנתה מחדש מאבן.
במהלך המאה הראשונה לספירה שימשה העיר הרומית ככל הנראה כבירת אזור רייטיה עד להחלפתה בעיר אאוגסבורג.
חפירות ארכאולוגיות נרחבות בסביבות העיר שנערכו בשלהי המאה ה-19 ובשנות ה-50 חשפו יסודות רבים של מבנים מהתקופה הרומית.
בשנת 233 שוב נחרבה העיר והפעם בידי שבטים אלמאנים ושוואבים.
לאחר הכיבוש ננטש המיקום המקורי של העיר והתיישבות חדשה הוקמה על גבעה סמוכה המשקיפה על נהר האילר.
באמצע המאה ה-5 לספירה עזבו אחרוני החיילים הרומים את סביבת העיר על הגבעה והיא עברה במלואה לשליטת האלמאנים אשר חזרו והעבירו את מיקומה למישור הסמוך לנהר.
מקורות כתובים מתקופה זו מזכירים את היישוב בשם "Cambidano".
בשנת 683 לאחר שתמכה בהתקוממות נגד ממלכת הפרנקים כבשו אלה את העיר והיא נהרסה שוב.
בשנת 700 לערך, נבנה על ידי הנזירים הבנדיקטינים מנזר קמפטן שהיה הראשון בחבל אלגוי.
המנזר זכה לתמיכתה הפיננסית של הילדגארד, אשתו של קרל הגדול שהייתה ממוצא אלמאני, והוא הפך לאחד המועדפים והמשפיעים באימפריה הפרנקית.
לאחר שהמנזר והעיר הותקפו וניזוקו קשה כתוצאה מפלישות המדיארים, החליט בשנת 941 אולריך מאוגסבורג, שהיה הנסיך הבישוף של אוגסבורג, גם אב המנזר של קמפטן, על בנייה מחדש של המנזר והעיר.
בשנת 1213 העניק פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לראש המנזר של קמפטן תואר של דוכס ובשנת 1289 העניק לעיר רודולף הראשון, מלך גרמניה זכויות עירוניות בעמק הנהר כאשר הכריז עליה כעיר קיסרית חופשית.
בשנת 1525 נמכרו הזכויות האחרונות על קרקעות שהוחזקו על ידי אנשי הדת מן המנזר והעיר חולקה בפועל לשתי ישויות עירוניות בעלות אותו השם.
בשנת 1527 התגלע קונפליקט על רקע דתי בין שתי הישויות הללו כאשר העיר החופשית תמכה בפרוטסטנטים לעומת אנשי הדת הקתולים.
בשנים 1632–1633 במהלך מלחמת שלושים השנים, נהרסו שתי הערים בידי כוחות הכיבוש של האימפריה השוודית.
בשנת 1652 החלה בניה מחדש של הכנסייה והמנזר.
בשנים 1802–1803 וכחלק מן המלחמות הנפוליוניות עברו המנזר והעיר לשליטתה של בוואריה ובשנת 1819 אוחדו שתי הישויות לקהילה עירונית אחת.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוקמו בעיר שני מחנות משנה של מחנה הריכוז דכאו שבכל אחד מהם כ-700 אסירים אשר הועסקו בעבודות כפייה בשירות התעשייה הצבאית הגרמנית.
קמפטן היא עיר מחוז ובה כ-70 אלף תושבים.
היא מקושרת תחבורתית היטב באמצעות האוטובאן A-7 וכבישים בינעירוניים נוספים וכן קו רכבת המאפשרים קישוריות לכל יעד.
בשנת 1978 הוקמה בעיר אוניברסיטה בה מתקיימים לימודים בתחומי ההנדסה מדעי החברה והתיירות ולומדים כ-6,000 סטודנטים.
מתחילת שנות האלפיים חווה העיר התפתחות כלכלית מואצת המלווה בגידול משמעותי באוכלוסייה אשר יצרו מחסור בפתרונות דיור המלווה בעליית מחירים.
הנהלת העיר פועלת להקלת המצוקה באמצעות תכנון ויזום הקמת מתחמי דיור חדשים בתחומי העיר.
העיר קמפטן מהווה מרכז עירוני וכלכלי עבור אוכלוסייה בת כ-500 אלף בני אדם.
העיר משופעת בפעילות מסחרית קמעונאית.
תחומי הטקסטיל, מוצרי עץ ומוצרי חלב הם בעלי חשיבות כלכלית רבה ונוסף עליהן פועלות בה חברות בינוניות מוטות פעילות יצוא.
קמפוס ירושלים לאמנויות הוא קמפוס הכולל את הסטודיו למשחק ניסן נתיב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בית הספר לתיאטרון חזותי והמרכז למוזיקה מן המזרח.
הוא נחנך ב-2022 בירושלים בסמוך לבית העם בירושלים ובית מזי"א לתיאטרון.
הקמפוס הוקם כחלק מחגיגות 100 שנה להקמת הפדרציה היהודית של ניו יורק (UJA) ו-50 שנה לאיחוד ירושלים על ידי הפדרציה לצד עיריית ירושלים, ממשלת ישראל, חברת עדן - פיתוח כלכלי בירושלים והקרן לירושלים ובהשקעה של למעלה מ-50 מיליון דולר, כחלק מתוכנית כוללת לקידום התרבות והאמנות בירושלים.
הקמפוס בשטח של כ-10,000 מ"ר ומיועד עבור כ-1,500 סטודנטים, תוכנן על ידי משרד אפרת-קובלסקי אדריכלים.
המתחם כולל שלושה בניינים ושטח ציבורי פתוח.
בין חיפוי האבן לבין קירות הבניינים עשויי הבטון יש חלל אוויר המאפשר זרימת אוויר ובידוד.
לכל בניין מרקם, שפה ואשנוב מעט שונה.
השטח הציבורי הפתוח כולל כיכר מדורגת מקבילה לשיפוע הרחוב (בצד של רחוב בצלאל) ובה שבילים וצמחייה.
הכיכר, בתכנון אדריכל הנוף אורי זק רייכרף, נועדה לעריכת מופעים, ימי סטודנט, כנסים וחגיגות.
מתחת למתחם נבנה חניון ובו 415 מקומות חניה.
במלחמת חרבות ברזל פעל בקמפוס (בעיקר בסטודיו ניסן נתיב, אך גם בשאר המבנים) "החמ"ל הירושלמי" של לב אחד, תנועת התעוררות וארגונים נוספים.
החמ"ל הוקם עוד ביום הראשון של טבח שבעה באוקטובר, והמשיך לפעול עד מאי 2024. החמ"ל חזר לפעול שוב במבצע עם כלביא ביוני 2025.
קמפונוטוס לטרליס (שם מדעי: Camponotus lateralis), מוכר גם בשם נמלת נגר חלול גב, הוא מין של נמלה בסוג קמפונית.
צבע הראש בית החזה הרגליים והקשקשים, הוא חום ערמוני בהיר, עד חום אדמדם בהיר.
הקיבה שחורה, והחלק הראשון בגופן הוא בדרך כלל חום.
קצוות הקטעים מצופים בצהוב חיוור.
אורך הפועלות הוא 3–7 מילימטר.
אורך המלכות הוא 8.5-10 מילימטר.
אורכם של הזכרים הוא 5–7 מילימטר.
הקמפונוטוס לטרליס שוכנות בעיקר בתוך עץ מת אך ניתן למצוא אותם גם בתוך סדקים באבנים או בסלעים.
הם יוצרות מושבות קטנות ובהן תאים גדולים בצורת שוקת.
המושבות הן מונוגניות, כלומר שבכל מושבה יש רק מלכה אחת.
המזון העיקרי שלהן הוא טל דבש (נוזל שמפרישות כנימות שונות), אותו הן אוגרות בפועלות הגדולות המכונות "עציצי דבש" הן יכולות גם לאכול חרקים שנלכדו.
זמן מעוף הכלולות שלהן הוא מאפריל עד מאי.
המין נפוץ בארץ ובעוד מדינות סביב הים התיכון, חצי האי קרים, הקווקז, דרום ומרכז אירופה, איי קרואיטה, צפון מערב אפריקה, אסיה הקטנה וקופט דאג (רכס הרים בין טורקמניסטן לאיראן).
קַמְפָּלָה (באנגלית ובסוואהילי: Kampala) היא בירת אוגנדה והגדולה שבעריה.
העיר שוכנת לחופי אגם ויקטוריה, ושטחה חופף לשטחו של מחוז קמפלה, אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה, שבדומה למחוזות נוספים במדינה, נקרא על שם העיר הראשית שלו.
העיר מחולקת לחמישה רבעים, ועל פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2024, התגוררו בה כ-1.8 מיליון תושבים.
כמו בערי בירה אחרות, קיימים בקמפלה מבנים חשובים ברמה הלאומית כמו: מוזיאון אוגנדה והתיאטרון הלאומי של אוגנדה.
בנוסף, חיי הלילה בעיר שוקקים בזכות בתי הקזינו הרבים המצויים בה.
בקמפלה נבנה אחד משבעת בתי התפילה הבהאיים, שממוקם על גבעת קיקאיה (Kikaya Hill) וידוע גם בשם "בית התפילה המרכזי של אפריקה".
הבריטים שהגיעו לאזור ממלכת בוגנדה קראו למקום שעליו בנויה העיר "גבעות האימפלה", בשל היותו ביתם של מספר מינים של אנטילופות, ובפרט אימפלה.
טרם הגעת הבריטים המקום שימש שמורת ציד של הקבקה של בוגנדה.
שם זה תורגם לשפה המקומית, לוגנדה, לשם "אָקָסוֹזִי קֵאֶמפָּלָה", כאשר התחילית "קֵ-" משמעה "של".
מכאן נטבע שם היישוב שקם על גבעות האימפלה "קַמְפָּלָה" – של האימפלה.
העיר קמפלה צמחה מתוך שמורת הציד שקבע מוטסה הראשון, הקבקה של בוגנדה, על שבע הגבעות שכיום בתחומה.
העיר הפכה לבירתה של הממלכה עם בנייתם של קברי מלכי בוגנדה בקסובי וארמון לובירי בשנות ה-80 של המאה ה-19. בשנת 1890 בנה פרדריק לוגרד מבצר על גבעת מֶנגוֹ עבור חברת מזרח אפריקה הבריטית במטרה להבטיח את ההשפעה הבריטית בממלכת בוגנדה.
תחת השלטון הבריטי, במסגרת הפרוטקטורט של אוגנדה, הועברה הבירה של אוגנדה לאנטבה, אולם קמפלה נשארה המרכז הכלכלי והתעשייתי.
קמפלה שבה להיות בירת אוגנדה לקראת קבלת העצמאות של המדינה ב-1962.
העיר ניזוקה קשות במלחמת אוגנדה-טנזניה שהתחוללה במשך כחצי שנה בשנת 1978. בנוסף, נחרבו חלקים במהפכה שהדיחה את אידי אמין מהשלטון בשנת 1979.
בשנת 2001 הורחבו גבולותיה של העיר במידה רבה, וסופח פורט בל לשטחה המוניציפלי.
הפרוורים המזרחיים והצפון-מזרחיים אוחדו וסופחו לעיר קירה, והיא כיום השנייה בגודלה באוגנדה.
קמפלה היא מקום מושבם של הבנק לפיתוח מזרח אפריקה, אוניברסיטת מקררי וחברת התעופה אייר אוגנדה.
העיר מהווה מרכז לסחר בינלאומי וחברות בינלאומיות רבות מיקמו את המשרדים שלהם במרכזי העיר הרבים.
בעיר, רחובות שלמים אשר בהם מופעלים אזורי סחר ייחודיים, לדוגמה רחוב ההדפסות והניירת, רחוב למכירת מוצרי אלקטרוניקה (גם יד שנייה), רחוב לתחום המחשבים והמדפסות, רחוב למכירת בדים, שווקים ייעודיים (ירקות בלבד, בגדים בלבד, כלי בית ובמיוחד בגדים מיד שנייה.
תעשיית קמפלה כוללת ייצור רהיטים וחלקי מכונות.
התוצרת החקלאית כוללת קפה, כותנה, תה וסוכר.
נמל התעופה הבינלאומי נמצא באנטבה, כ-35 ק"מ מהעיר.
נמל ימי בשם פורט בל נמצא על שפת אגם ויקטוריה במרחק של 10 ק"מ.
מחוז קמפניה (באיטלקית: Regione Campania) הוא מחוז בדרום איטליה, הגובל בלאציו בצפון-מערב, מוליזה בצפון, פוליה בצפון-מזרח, בזיליקטה במזרח ובים הטיריני במערב.
המחוז משתרע על שטח של 13,590 קמ"ר, וחיים בו כ-5.7 מיליון נפש.
בירת המחוז היא העיר נאפולי.
פירוש המילה "קמפניה" בלטינית הוא "מישור".
מקור שמו של המחוז גם הוא מלטינית, ונקרא כבר בפי הרומאים קמפניה פליקס (Campania felix), כלומר "מישור פורה".
קמפניה יושבה על ידי יוונים כבר באמצע המאה ה-8 לפנה"ס.
במהלך המאה ה-7 לפנה"ס השתלטו האטרוסקים על האזור וקבעו את מרכזם בעיר קפואה.
במהלך המאה ה-5 לפנה"ס נדחקו האטרוסקים מקמפניה על ידי היוונים ועל ידי שבטים סאמניטים סאבלים שחדרו לקמפניה מצפון והתמזגו עם התושבים המקומיים.
האזור היה בשליטת רומא העתיקה החל מהמאה ה-4 לפנה"ס, ועד לתחילת המאה ה-1 לפנה"ס קיבלו רוב תושביו אזרחות רומית.
בימיו של אוגוסטוס אוחד האזור יחד עם לאטיום ליחידה מנהלתית אחת.
עם התמוטטותה של האימפריה הרומית ותחילת ימי הביניים עבר האזור ידיים רבות, בין השאר, האוסטורגותים, הביזנטים והנורמנים.
החל מסוף המאה ה-13 היה האזור חלק מממלכת נאפולי.
עם איחודה של איטליה המודרנית צורפה גם קמפניה לאיחוד.
המחוז מחולק לחמש נפות והן: אבלינו, בנוונטו, קזרטה, נאפולי וסלרנו.
שטח נפת קזרטה חופף פחות או יותר לשטח של "טֶרָה דִּי לָבוֹרוֹ" (Terra di Lavoro; אדמת עבודה).
שטח נפת סלרנו חופף פחות או יותר לשטח של "פרינצ'יפאטו צ'יטרה" (Principato Citra).
שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס צ'יטרה סרס מונטורי" (Principatus citra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו לרגלי ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)".
שטח נפת אבלינו חופף פחות או יותר לשטח של "פרינצ'יפאטו אולטרה" (Principato Ultra).
שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " פרינצ'יפטוס אולטרה סרס מונטורי" (Principatus ultra serras Montorii) שמשמעה "פרינצ'יפטו מעבר ההר פיצ'נטיני (Monti Picentini)".
בין האטרקציות התיירותיות שנמצאות במחוז ניתן למנות את המקדשים היווניים בפאיסטום, הערים הרומיות החרבות פומפיי והרקולנאום, הר הגעש וזוב, רצועת החוף האמאלפיטאני המשתרעת בין סורנטו לסאלרנו והאי קאפרי.
הפיצה המוכרת לנו כיום בעידן המודרני, מקורה בבירת המחוז בנאפולי.
הפיצות המוכרות שיצאו ממחוז זה הן פיצה פריטה, קלצונה, פיצה מאריאנה ופיצה מרגריטה.
קָמָץ (גם: קָמֵץ, יוניקוד: U+05B8; יוניקוד לקמץ קטן: U+05C7) הוא אחת משבע התנועות העיקריות במערכת הניקוד של העברית לפי שיטת הניקוד הטברני.
הוא מסומן בקו קצר אופקי מתחת לאות, שממנו יוצא קו קצר אנכי כלפי מטה.
יש שני סוגים של קמץ, קמץ קטן (הנחשב לתנועה קטנה) וקמץ גדול (הנחשב לתנועה גדולה).
כך מקלידים את הקמץ במערכות הפעלה שונות:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות ק
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps Lock דלוק, לחיצה על Shift-8
תנועת הקמץ מייצגת בניקוד הטברני שתי תנועות הומופוניות שונות שהיו בשלב הלשון שלפניה: תנועת a ארוכה ותנועת u קצרה.
שני המקורות האלה תואמים לשני סוגי הקמץ, הגדול והקטן בהתאמה.
ברוב המקרים שבהם נוצר הקמץ מתנועת a ארוכה, התגלגלה תנועה זו עצמה מתנועת a קצרה שהייתה קיימת בשלב הקדום יותר.
קמץ בא בדרך כלל מתנועת a פרוטו-שמית קצרה שהתארכה.
ההארכה הייתה רק כשהתנועה הייתה בהברה המוטעמת (הארכה טונית) או בהברה שלפני הטעם (הארכה פרה-טונית = הֲבָרַת קְדַם-טַעַם), ובתנאי שזו הייתה הברה פתוחה.
למשל, במילה הפרוטושמית המשוערת *dabaru, שבה שתי תנועות a קצרות והטעם מופיע בהברה ba, חלה התארכות התנועה בשתי התנועות ונוצרה לפי ההשערה המקובלת המילה *dābāru (קו מעל התנועה מסמל תנועה ארוכה).
זו התגלגלה, לאחר נשילת התנועה הסופית, לצורה דָּבָֿר.
לעומת זאת בצורת הסמיכות, שבה לא הייתה הטעמה, התקצרה (נחטפה) תנועת ה-a הראשונה, ונותרה בעינה תנועת ה-a הקצרה השנייה, ונוצרה הצורה דְּבַֿר־, שבה אין קמץ.
קמץ נוצר מתנועת a קצרה גם במקום שחלה בו הארכת תמורה (=תשלום דגש), כלומר כאשר אמור היה להופיע אחרי התנועה דגש חזק: יְתָֿאֵר.
במקום שהייתה בו כבר בפרוטושמית תנועת ā ארוכה, היא הפכה בתקופות הקדומות של העברית לתנועת o, בתהליך המכונה המעתק הכנעני.
אולם בתנאים מסוימים המעתק לא חל, ואז הפכה תנועת ā בסופו של דבר לקמץ.
למשל: רָאשִי, אבל: רֹאש (במקור כנראה: ra'š > rāš).
המעתק לא חל גם במילים שנכנסו בתקופה מאוחרת יותר לעברית, החל מראשית ימי בית שני: כְּתָֿב.
במקרה כזה מתייחסים לקמץ כאל "קמץ פרוטושמי ארוך", והוא מתאפיין בכך שאינו נחטף גם בהטייה: פְּרָט - פְּרָטֵיהֶם.
תנועת קמץ נוצרה כאמור גם מתנועת u קצרה, למשל במילים חָכְֿמָה, יִשְמָרְךָֿ.
כאמור, בהגייה הספרדית של העברית מכונה קמץ כזה "קמץ קטן", והוא נהגה כתנועת /o/: חוכמה, ישמורך.
קמץ הוא גם תוצאה של כיווץ תלת-תנועה המסתיימת ב-a.
למשל, השורש גל"י בבניין קל היה במקור בצורת galaya, ותלת-התנועה aya התכווצה ל-ā ארוכה וממנה לקמץ: גָּלָה.
ככל הנראה, הן על פי מסורת הניקוד הטברני והן על פי המסורה הבבלית נהגה הקמץ – בין הקטן ובין הגדול – בתנועה שבין /a/ ו-/o/, כלומר תנועה אחורית חצי-פתוחה מעוגלת (בסימון IPA: ɔ).
בהגייה הארץ-ישראלית מופיע ניקוד של חולם במקומות שבניקוד הטברני מופיע קמץ בהברה סגורה בלתי-מוטעמת (שבהם היינו מצפים כיום לראות "קמץ קטן").
בהגייה התימנית של העברית, שמקורה בהגייה הבבלית, והגייה האשכנזית, שמקורה במסורת הטברנית, הוא נהגה כתנועת [o̞ ~ ɔ ~ ʌ].
בהגיית רוב קהילות עדות המזרח – שמקורה במסורת ההגייה הארץ-ישראלית – ישנו הבדל בין שני סוגי קמץ: קמץ גדול, שמקורו בתנועת /a/, נהגה [a], וקמץ קטן, שמקורו בתנועת /u/, נהגה [o̞].
בהגייה של יוצאי בוכארה ופרס, נשתמרה ההגייה המקורית של הקמץ כתנועה שבין /a/ ו-/o/.
מדקדקי העברית הספרדיים הציעו כללים שונים שמטרתם להקל על ההבחנה בין קמץ גדול וקמץ קטן.
אלה הם ארבעת הכללים המשקפים את המציאות הפונולוגית, שבה קמץ גדול נהגה כתנועת /a/, וקמץ קטן נהגה כתנועת /o/.
קמץ המופיע לפני אות המנוקדת בשווא, ואין מתג בין הקמץ ובין השווא, הקמץ נהגה כתנועת /o/ והשווא הופך לנח, כמו למשל (שמות לא, ג) בְּחָכְמָה (הוגים: בחוכמה) (אם קיים מתג בין הקמץ ובין השווא, הקמץ גדול, ונהגה כתנועת /a/; ואם ההברה אינה מוטעמת - השווא נע).
במילה בעלת 4 אותיות המתחילה באות "ו" בפתח, שתי אותיות הבאות מנוקדות בקמץ ואות האחרונה שאיננה א' או ה' או ע', הקמץ השני נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (שמות א, ח) וַיָּקׇם,
בסמיכות של שתי מילים המופרדות בקו עליון, אם במילה הראשונה, האות השנייה מהסוף מנוקדת בקמץ והאות האחרונה (של המילה הראשונה) איננה א' או ה' או ע', הקמץ נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (תהילים קמה, ח) וּגְדׇל-חָסֶד.
זאת בתנאי שלא מופיע מתג לאחר הקמץ, כמו בצירוף מְנָת-חֶלְקִי.
קמץ המופיע לפני אות עם דגש נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (שמות טו, ב) עׇזִּי
בכל מקרה אחר התנועה קמץ גדול וההגייה /a/, כמו למשל (ויקרא כג, טו) מִמׇּחֳרַת
אולם יש אי-הסכמה קלה בין ההגייה בעברית המודרנית ובין הכללים לעיל, כדלהלן:
כאשר קמץ מופיע בהברה סגורה בלתי מוטעמת, הרי הוא קמץ קטן לכל הדעות.
למשל: חׇכְמָה, וַיָּקׇם (הטעמת מלעיל), כׇּל־ (אין הטעמה בשל הסמיכות).
כאשר קמץ מופיע לפני חטף-קמץ (פׇּעֳלוֹ, צׇהֳרַיִם) או לפני קמץ קטן נוסף (פׇּעׇלְךָ) וכן בשתי הצורות קׇדָשִׁים, שׇׁרָשִׁים, ישנה מחלוקת על סוג הקמץ הראשון.
המדקדקים המודרניים נוטים לראות בו קמץ קטן, שכן מקורו בתנועת /u/ (פֹּעַל, קֹדֶש), ומאידך גיסא, מסורות הקריאה של העברית בהגייה הספרדית, וכן מדקדקי העברית בימי הביניים, תופסים אותו כקמץ גדול הנהגה בתנועת /a/.
על הדרך להגות קמצים כאלה נטושה מחלוקת בין האשכנזים הנוהגים בהגייה הספרדית.
יש חוקרים בזמננו שהביאו גם ראיות דקדוקיות לשיטה זו.
דוברי העברית המודרנית בדרך כלל קוראים אותו בתנועת /o/, אך קיימת אצל הדוברים גם הצורה בתנועת /a/, והאקדמיה ללשון העברית נמנעה להכריע בין השיטות וקבעה כי שתיהן תקינות.
בכמה סידורים וספרי תנ"ך מודרניים מסמנים קמץ קטן בסימון שונה במעט מסימון הקמץ הרגיל, כדי להבליט את הגייתו השונה (קמץ גדול: ◌ָ, קמץ קטן: ◌ׇ).
בכתיב של היידיש מסמנת האות א עם קמץ את התנועה /o/, למשל לאָנדאָן = לונדון.
סיכום הגיות נפוצות בקרב עדות
הגיה של עברית מודרנית, הגיה ספרדית: קמץ גדול - /a/, קמץ קטן - /o/
הגיה של בוכרים ופרסים: - קרוב יותר ל־/ɒ/, כלומר תנועה אחורית פתוחה מעוגלת
הגיה מזרח אירופית - (ליטא, בלארוס...), הגיה מערב אירופית, הגיה תימנית (שאמית ובלאדית): /o/
הגיה מזרח אירופית - (פולין-גליציה, אוקראינה, הונגריה...) - /u/
קַמְצַ'טְקָה הוא חצי אי במזרח הרחוק הרוסי; שנמצא בחבל קמצ'טסקי קראי, רוחבו המקסימלי 450 ק"מ, אורכו 1,250 ק"מ והוא משתרע על פני 270,000 קמ"ר, שטח המחוז כולו הוא 472,300 קמ"ר.
חצי האי גובל במזרח עם האוקיינוס השקט ועם ים ברינג החוצץ בינו ובין חצי האי אלסקה ובמערב עם ים אוחוצק.
בין חצי האי קמצ'טקה לאוקיינוס השקט נמתח שקע קוריל-קמצ'טקה המגיע לעומק של 10,500 מטר, והאזור פעיל מאוד מבחינה סייסמית.
בצפון אזור נמצא הר געש שיוולוץ' שהוא בין הפעילים ביותר בכדור הארץ.
ב-16 באוקטובר 1737 התרחשה במקום רעידת אדמה בדרגה 9.3 לערך בסולם מגניטודה לפי מומנט וב-4 בנובמבר 1952 נמדדה רעידת אדמה בדרגה 9. ב-1 בספטמבר 2023 הורגשה באי רעידת אדמה חזקה בעוצמה של 6.6 בסולם ריכטר.
ב-30 ביולי 2025 בשעה 11:24 (לפי שעון מקומי) התרחשה רעידת אדמה חזקה באי בדרגה 8.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט שגרמה לגלי צונמי של עד 5 מטרים באזור.
הבקעה המרכזית ונהר הקמצ'טקה שזורם דרכה שוכנים לצד שרשרת הרי הגעש החוצצת בינם לבין חופי האוקיינוס השקט.
ברכס זה 160 הרי געש.
בסך הכול יש בקמצ'טקה 300 הרי געש, מהם 29 עדיין פעילים, והמקום מאופיין בצפיפות הגבוהה ביותר של הרי געש בעולם.
19 הרי געש פעילים מוגדרים כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו מאז שנת 1996. במרכז קמצ'טקה שוכנת בקעת הגייזרים היחידה של אירואסיה (Долина гейзеров), אך היא הושמדה בחלקה ב-3 ביוני 2007 כתוצאה ממפולת בוץ ואבנים, בשנים האחרונות נראה שחלק מהגייזרים החלו לפלס את דרכם החוצה וחלקם אף צצים בחזרה.
התפרצות הר הגעש האחרונה התרחשה בתאריך 10 באפריל 2023.
האקלים בחצי האי נע בין אקלים ממוזג לאקלים סוב-ארקטי וכמות המשקעים השנתית הממוצעת מגיעה בצידו הדרום-מזרחי ל-2,600 מ"מ.
חצי האי קמצ'טקה מאכלס מגוון עשיר של בעלי חיים הנהנים מהצפיפות הנמוכה של האוכלוסייה האנושית באזור ומההשפעה המוגבלת של הציוויליזציה.
בין היונקים הטורפים שחיים בקמצ'טקה ניתן למנות את הדוב החום, הדָּלָק הסבירי, שועל השלג והשועל, הזאב, החמוס, הגרגרן והשונר.
יונקים אחרים כוללים מספר סוגי איילים, ביניהם אייל הצפון ואייל קורא, וכבשים כמו כבש השלג, מספר סוגי סנאי, את הלמינג ואת הארנבת.
בין העופות נכללים העיט הזהוב והבז הארקטי, וחצי האי משמש כשטח רבייה לעיטם שטלר, עוף דורס גדול ממדים.
עופות ימיים ממינים רבים ובכלל זה מספר סוגים של קורמורניים ושחפים שוכנים גם הם בקמצ'טקה.
בעלי החיים הגדולים בעולם, הלווייתנים הכחולים, נצפים לעיתים בקרבת חופי חצי האי, וכן מיני לווייתנאים אחרים כמו הקטלן, הלווייתן גדול-הסנפיר, ראשתן גדול-ראש והלווייתן המצוי.
חופי חצי האי עשירים באריות ים ממספר סוגים.
חצי האי נחשב כמקום בעל המגוון הגדול ביותר של דגי סלמון, ואגם קורילסקי נחשב כבית הגידול הגדול ביותר של דגי סלמון באירואסיה.
חצי האי קמצ'טקה משתרע בתחומו של מחוז קמצ'טקה (Камча́тский край) אשר הוקם ב-1 ביולי 2007 כתוצאה מאיחוד של מחוז (אובלסט) קמצ'טקה (Камча́тская о́бласть) והמחוז האוטונומי הקוראקי (Коря́кский о́круг).
בתחומי חצי האי מתגוררים כ-400,000 איש, רובם רוסים, שכמחצית מהם מתגוררים בעיר פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, ואוכלוסייתה של זו מנתה כ-198,000 תושבים בשנת 2002.
קמפרי (באיטלקית: Campari) הוא השם המסחרי של ליקר העשוי מתערובת של עשבים, צבעו אדום וטעמו מר-מתוק בעל 20.5-28 (כיום 25%) אחוזי אלכוהול.
הקמפרי מיוצר במילאנו מאז שנת 1862, שנה שבה הכין אותו לראשונה גאספרה קמפרי, בעל בית הקפה "קפה קמפרינו" בעיר.
המתכון המדויק להכנת הליקר לא שונה מעולם והוא מהווה סוד משפחתי של משפחת קמפרי.
הצלחת המשקה הביא להקמת קבוצת קמפרי, יצרנית המשקה.
על פי נתוני הקבוצה משמשים בהכנת המשקה 86 סוגים של שורשי צמחים, עשבים, תבלינים ופירות.
רכיבי הליקר מרוככים במים מזוקקים ואחר כך מעורבבים באתנול.
במקור, צבעו הייחודי של המשקה ניתן לו מצבע המאכל הטבעי כרמין (E 120), המופק מכנימות מגן מהמינים כנימת קוכיניאל ו-Coccus cactus, שיובשו בשמש ונטחנו.
משנת 2006 החליטו לחדול מהשימוש בכנימות וכיום הצבע נוצר מקליפות רימון וצבע מאכל אדום.
לאחר כמה ימים מסננים את התערובת ממשקעים שונים ומאחסנים אותה במכלים גדולים שהפנים שלהם מזוגג, בהם התערובת תדולל במים ובתמיסת סוכר לרמת שתייה (תכולת אלכוהול של 25 אחוז).
לאחר 30 ימי השהייה נוספים מסננים שוב את הנוזל ומוזגים אותו לבקבוקים.
הקמפרי הוא אפריטיף המעורר את התיאבון.
ניתן להשתמש בו גם בקוקטיילים ובלונגדרינקס.
בין הקוקטיילים הקלאסיים המשתמשים בקמפרי ניתן למנות את הנגרוני, הקמפרי-סודה, קמפרי-אורנג', קמפרי-טוניק ואמריקנו.
באיטליה, בישראל, וכן במדינות אחרות נמכרות תערובות מוכנות של "קמפרי סודה" בבקבוקים קטנים דמויי חרוט.
חבל מנהלי קַמְצַ'טְקַה הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
רוב שטחו של החבל נמצא בחצי האי קמצ'טקה אשר בצפון-מזרחו של המזרח הרחוק הרוסי.
החבל הוקם ב-1 ביולי 2007 כתוצאה מאיחוד של מחוז קמצ'טקה (Камчатская область) והמחוז האוטונומי הקוריאקי (Корякский автономный округ; שבירתו פלנה).
נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים 289 אלף תושבים.
קיימות עדויות על כך שקוזאקים רוסיים הגיעו לקמצ'טקה כבר במהלך המאה ה-17. עדויות כתובות על כך אבדו, אך הדבר נזכר על ידי חוקרים מאוחרים יותר.
בשנות ה-40 של המאה ה-18 היה באזור מספר מצומצם של מבצרים רוסיים.
בשנת 1737 הגיעה לאזור משלחת מדעית בראשות סטפן קרשניניקוב.
המשלחת עבדה במשך ארבע שנים ופרסמה עבודה מקיפה על הגאוגרפיה, גאולוגיה והעולם החי והצומח של האזור.
בסוף המאה ה-18 הנמל של בירת החבל היה מרכז חשוב להעברת אספקה ותיקונים עבור משלחות המדעיות של ג'יימס קוק וז'אן-פרנסואה לה פרוז.
בשנת 1812 הנמל קיבל זכויות עיר ובשנת 1849 הוקמה יחידה מנהלית עם מרכזה בפטרופבלובסק-קמצ'טסקי.
בשנת 1854 חיל המצב הרוסי הצליח להדוף מתקפה של הצי האנגלי-צרפתי.
בשנת 1855 התושבים עזבו את העיר והנמל נשרף על ידי הצי האנגלי-צרפתי.
לאחר סיום מלחמת קרים הוא נבנה מחדש.
בשנת 1932 היחידה המנהלית הנפרדת בוטלה והאזור סופח למחוז חברובסק.
בשנת 1956 חבל הוקם מחדש כיחידה מנהלית.
החל משנת 1958 באזור הוקמו מספר בסיסים של חיל הים הסובייטי.
בשנת 2007 סופח לחבל המחוז האוטונומי הקוריאקי.
תושבי החבל בוחרים "אספה מחוקקת של קמצ'טקה" שכוללת 27 חברים.
בראש החבל עומד מושל חבל קמצ'טקה שנבחר בבחירות ישירות לתקופה של 5 שנים.
בבחירות שנערכו בשנת 2020 לתפקיד נבחר ולדימיר סולודוב.
מבחינה מנהלית החבל מחולק ל-11 מחוזות משנה (ראיונים) ושלוש ערים בעלי מעמד מיוחד (Города краевого значения).
החבל שוכן בחצי האי קמצ'טקה (ובחלק היבשתי שמצפונו) ובאיי קומנדור וקרגינסקי, הסמוכים לו.
הוא מתאפיין בפעילות געשית ענפה – קיימים כ-300 הרי געש, מהם 29 פעילים שהוכרזו על יד אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, ומספר רב של גייזרים.
קלוצ'בסקאיה סופקה (גובהו 4,750 מ') הוא הר הגעש הפעיל הגבוה ביותר באירואסיה.
זאת לעומת כ-480 אלף בשנת 1991. בערים מתגוררים כ-78% מכלל אוכלוסיית האזור.
הרוסים מהווים כ-80% מאוכלוסיית החבל, עמי הצפון הילידיים – כ-3.7%.
בעיר הגדולה – פטרופבלובסק-קמצ'טסקי – מתגוררים כ-163 אלף תושבים, למעלה ממחצית מאוכלוסיית החבל.
כלכלת החבל מתבססת על דיג.
כמו כן, בירת החבל, פטרופבלובסק-קמצ'טסקי, מהווה עיר נמל חשובה באזור.
באזור הוקמו מספר תחנות כוח שמנצלות חום טבעי.
בניגוד למקובל, מערכת החשמל של החבל אינה מחוברת לרשת ארצית.
יתרה מכך היא לא מהווה רשת אחידה של החבל.
אזורים רבים מקבלים חשמל ממקורות עצמאיים.
בחבל לא הוקמו מסילות ברזל והתחבורה מבוססת על מכוניות בלבד.
העברת סחורות מבוצעת תוך שימוש בתחבורה ימית.
ליד פטרופבלובסק-קמצ'טסקי פעיל נמל תעופה שהוקם בשנת 1948. בשנת 2023 עברו דרכו כ-800 נוסעים.
קמפינאס (בפורטוגזית: Campinas) היא עיר במדינת סאו פאולו שבברזיל.
זו העיר השלישית בגודלה במדינה אחרי סאו פאולו וגווארוליוס.
אזור המחוז הוא 797.6 ק"מ מרובע.
באזור המטרופולין של העיר, כפי שהוגדר בשנת 2000, שוכנות 19 ערים ואוכלוסייה של 3.2 מיליון נפש.
שדה התעופה הבינלאומי של קמפינאס השוכן בעיר מחבר את קמפינאס עם ערים ברזילאיות רבות ומבצע גם טיסות בינלאומיות.
בעיר שוכנת אוניברסיטת המדינה של קמפיאנס (Universidade Estadual de Campinas).
נשיאה הרביעי של רפובליקת ברזיל, מנואל פראס דה קמפוס סאלס, נולד בעיר.
העיר נוסדה ב-14 ביולי 1774 כמאחז שעל הדרך למינאס ז'ראיס ולגויאס, ויושבה על ידי חברי משלחות סחר ומחקר- הבנדייראנטס, שהיו בחיפוש אחר מינרלים יקרים.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 העיר התפתחה והפכה למרכז דמוגרפי וחקלאי, עם ייצור רחב של קפה, כותנה וקני סוכר.
מרכיב עיקרי נוסף בצמיחת העיר היה פתיחת קו רכבת בסביבת העיר בשנת 1867. בהמשך המאה הגיעו מהגרים רבים לעיר, במיוחד מאיטליה.
קמפרדאון הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney) ומועצת מריקוויל (Marrickville Council).
קמפרדאון ממוקם כ-4 ק"מ דרום מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל בדרומו בניוטאון ואוניברסיטת סידני (ומעבר לה, בדרלינגטון), במזרחו בגליב ופורסט לודג' ובצפונו ומערבו באננדייל.
קמפרדאון החל בשטר קניין על סך 240 אקרים שניתן לוויליאם בליי בתחילת המאה ה-19. השטח כיסה במקור את קמפרדאון וחלקים מניוטאון הסמוכה, ונקרא על ידי בליי קמפרדאון על שם קרב קמפרדאון.
שטח האדמה הועבר ליורשיו של בליי ואלו הפכו אותו לאזור חקלאי באמצע המאה ה-19.
ב-1827 נפתח בפרוור מסלול מרוץ סוסים גדול, בשטח שבו כיום עומד בית החולים הנסיך אלפרד, ובשנות החמישים של המאה ה-19 נבנו בנייני הקמפוס הראשונים שישמשו בבוא היום את אוניברסיטת סידני, בראש ובראשונה אולם בלאקט ב-1857.
קמפרדאון כולל חלק מבנייני הקמפוס של אוניברסיטת סידני, בין השאר מכללת סיינט ג'ון, מכללת סיינט אנדרוז, מכללת סיינט פול, מכללת סנטה סופיה, מכללת וסלי, מכללת הנשים, בית מנדלבאום והבית הבינלאומי.
בפרוור מצוי בית חולים גדול המשרת את תושבי אזור סידני העיר, בית החולים על שם הוד מעלתו הנסיך אלפרד (Royal Prince Alfred Hospital), שנקרא על שם אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה.
מבחינה ארכיטקטונית, קמפרדאון בנוי ברובו בסגנון ויקטוריאני, עם בתי שורה בני קומה אחת.
בדומה לפרוורים רבים בשטח סידני העיר, הג'נטריפיקציה עברה על קמפרדאון, והוסיפה מספר בתים מודרניים לצד בתיו העתיקים ביותר.
קמפנילה די ג'וטו (באיטלקית: Campanile di Giotto, מילולית: מגדל הפעמונים של ג'וטו) הוא מגדל פעמונים עצמאי הסמוך לקתדרלת סנטה מריה דל פיורה ("הדואומו") הקתדרלה של פירנצה.
המגדל תוכנן בשנת 1334 על ידי ג'וטו די בונדונה והושלם בשנת 1359 על ידי ממשיכיו.
המגדל מתנשא לגובה 84.7 מטרים ובנוי בתבנית ריבוע שצלעו 14.45 מטרים.
הוא מצופה בשיש צבעוני והיה מקושט בעבר באריחים ותבליטים שהוסרו ומוצגים כיום במוזיאון הדואומו (Museo dell'Opera del Duomo), במקומם מוצגים כיום העתקים.
אל ראש המגדל, ממנו נשקף נופה של פירנצה, ניתן לטפס ב-414 מדרגות.
המבנה תוכנן על ידי ג'וטו, לפי תכנון קודם מ-1298 מעשה ידי אדריכל הדואומו, ארנולפו די קמביו שמת בשנת 1302. המיקום הבלתי שגרתי של המגדל, מחוץ לכנסייה נבחר ככל הנראה על מנת לאפשר את הקמת הכיפה הגדולה על כל שטח הבזיליקה.
אבן הפינה למגדל הונחה ב-19 ביולי 1334. ג'וטו קבע את צבעי המגדל: שיש לבן מקרארה, שיש ירוק מפראטו ושיש אדום מסיינה, את העיטור הגאומטרי לאורך המגדל ואת הרעיון להקיף את קומת המסד של המגדל בתבליטים משושים ומעוינים.
הוא הספיק לראות רק בהשלמת הקומה הראשונה לפני שמת בשנת 1337.
ב-1343 ירש אנדראה פיזאנו את ג'וטו כאדריכל וכאחראי על הבנייה והמשיך את הקמת המגדל ברוח קודמו.
הוא בנה שלוש קומות (קומה ללא חלונות ושתי קומות עם חלונות), לפני שהעבודה נעצרה שוב ב-1348 עקב מותו של פיזאנו במגפת המוות השחור.
בחלק זה נקבעו גומחות להצבת פסלים בפינות הקומות, אולם רק בגומחות שבקומה התחתונה מבין הקומות שבנה הוצבו פסלים.
כמו כן עיטר פיזאנו את הקומה הראשונה בתבליטים בצורת משושה המציגים את דרכו של האדם בעולם, בפרט תבליטים המציגים מלאכות אמנות שונות.
ב-1348 הרחיב פיזאנו את דלת הכניסה, תוך הוא מעביר שני תבליטים מן הצד המזרחי לצד הצפוני של המגדל שהיה ריק מתבליטים.
הקירות בחלק שבנה עבים פחות מעובי הקירות בקומת המסד.
בשנת 1359 השלים פרנצ'סקו טלנטי את בניית שלוש הקומות האחרונות של המגדל (בעלות החלונות הגדולים על כל גובהן), אולם הוא לא בנה את הגג דמוי הפירמידה שתכנן ג'וטו והסתפק בגג שטוח.
תבליטים בקומת המסד של המגדל
קומת המסד של המגדל עוטרה בשתי שורות תבליטים מכל צדדיה, שורת תבליטים בצורת משושה שרוב נעשו על ידי פיזאנו והושלמו מאוחר יותר על ידי לוקה דלה רוביה (Luca della Robbia; 1400 – 1481) בשנים 1437–1439 ומעליה שורת תבליטים בצורת מעוין.
לכל צד של המגדל נושא שונה, הקשור בדרכו של האדם בעולם.
הרעיון להקפת קומת המסד בתבליטים אלו היה של ג'וטו אך בוצע בעיקרו על ידי פיזאנו ובני זמנו.
בעקבות עליית נהר הארנו על גדותיו ב-1966 הוחלט להסיר מן המגדל את התבליטים המקוריים (שחלקם נפגעו בשיטפון) ולהציב במקומם העתקים.
התבליטים המקוריים מוצגים כיום במוזיאון הדואומו (Museo dell'Opera del Duomo).
שורת שבעה תבליטי המשושה בחזית זו מתאר את המצאות האדם בדורות שמבריאת אדם וחוה ועד נח.
העבודה היצירתית אליה נקלע האדם כתוצאה מגירושו מגן עדן מתוארת בתבליטים אלה לא כעונש אלא כברכה.
התבליטים נעשו ברובם על ידי פיזאנו.
מעל שורת המשושים נמצאת שורת מעוינים, שנעשתה על ידי חברי סדנתו של פיזאנו, בהם בנו, נינו.
המעוינים מציגים את הכוכבים: הירח, מרקורי (כוכב חמה), השמש, נוגה, מאדים, שבתאי וצדק.
שורת שבעת התבליטים המשושים בחזית זו נוצרה כולה על ידי אנדריאה פיזאנו ומציגה את האמנויות, בלי קשר ישיר לדמויות היסטוריות או מיתולוגיות ספציפיות.
חריג יחיד הוא התבליט המציג את דיידלוס, דמות של ממציא ואדריכל גאון במיתולוגיה היוונית.
מעל שורת המשושים נמצאת שורת מעוינים, שנעשתה על ידי חברי סדנתו של פיזאנו.
המעוינים מציגים את המידות הטובות: זהירות, צדק, מתינות וחוסן ואת המעלות התאולוגיות: אמונה, תקווה וצדקה.
גם בחזית זו היו שבעה תבליטים משושים, אך כבר ב-1348 הועברו שניים מהם לחזית הצפונית, עקב הרחבת דלת הכניסה.
הנושאים ממשיכים את תמת האמנויות והקישור שלהן לדמויות היסטוריות ומיתולוגיות.
גם בחזית זו התבליטים המשושים הם מעשי ידי פיזאנו.
מעליהן שבעת המעוינים שהוכנו על ידי סדנתו של פיזאנו, מציגים את שבע האמנויות החופשיות, הטריוויום: דקדוק, רטוריקה ולוגיקה והקואדריוויום: אריתמטיקה, גאומטריה, אסטרונומיה ומוזיקה.
צד זה, הפונה אל הדואומו, היה לפי התכנון ריק מתבליטים.
ב-1348 הועברו לצד זה מן הצד המזרחי התבליטים של אמנויות הציור ("אפלס") והפיסול ("פידיאס").
ב-1437 הוזמנו חמישה תבליטים נוספים על מנת להשלים את הסדרה מלוקה דלה רוביה.
אמנות הדקדוק מיוצגת על ידי דמותו של המדקדק הרומי בן המאה ה-4 אליאוס דונאטו, הפילוסופיה על ידי אריסטו ואפלטון, המוזיקה על ידי אורפאוס, הגאומטריה על ידי אוקלידס והאריתמטיקה על ידי פיתגורס.
שורת המעוינים מציגה את שבעת הסקרמנטים של הנצרות: טבילה, וידוי, נישואין, מיסה, אישור (קונפירמציה), הסמכה והמשיחה האחרונה.
פסלי הגומחה בקומה השנייה של המגדל
בקומה השנייה של המגדל, מעל קומת המסד, נקבעו בתקופות שונות פסלים בגומחות בארבעת צידי המגדל, ארבעה פסלים בכל צד.
כיום מוצבים במקום הפסלים המקוריים העתקים, בעוד הפסלים המקוריים מוצבים במוזיאון הדואומו.
בצידה הצפוני של הקומה נקבעו בין השנים 1320 עד 1343 ארבעה פסלים גותיים מעשי ידי ניקולא פיזאנו המציינים את דמויות של חכמים: הסיבילה הטיבורטינית (Sibilla Tiburtina באיטלקית), דוד המלך, שלמה המלך והסיבילה החבשית (Sibilla Etritrea).
הפסלים חסרי-גב משום שתוכננו מראש להצבה בגומחות.
הפסלים בצד הדרומי נקבעו בין השנים 1341 ו-1334. הפסלים מתארים דמויות נביאים, בהם מזוהה רק זו של משה רבנו.
ככל הנראה משה ודמות נביא נוסף הם מעשי ידי מסו די בנקו, נביא נוסף הוא של אמן מסדנתו של פיזאנו והנביא האחרון נעשה על ידי אמן בלתי ידוע.
הפסלים בצד זה נקבעו בין השנים 1408 ו-1421. הנודעים והחשובים בפסלים הם מעשי ידי דונטלו: הנביא חסר הזקן מ-1418, המתאר את פיליפו ברונלסקי בדמות נביא; הנביא המהורהר ועקדת יצחק מ-1421. הפסל הרביעי, הידוע כ"נביא המזוקן" הוא מעשי ידי נני די ברטולו מ-1408.
בצידה הצפוני של הקומה נקבעו בין השנים 1420 ו-1435 פסלים בסגנון קלאסי, מסדנתו של נאני די ברטולו.
הפסלים של הנביאים חבקוק, וירמיהו חתומים על ידי דונטלו, בנוסף מצויים פסליהם של הנביא עובדיה ונביא לא מזוהה.
קמפן () היא עיר ומועצה מקומית במזרח הולנד, חברה בברית ערי הנזה ההיסטורית וממוקמת בצפון-מערב מחוז אוברייסל, סמוך לחיבור נהר האייסל עם אייסלמיר וקרוב לעיר זוולה.
בחלק משטח העיירה ממוקם הפארק הלאומי אייסלדלטה.
תושבי קמפן מדברים בדיאלקט שנקרא קמפרס, והוא וריאציה של סאלנס (Sallaans), דיאלקט של סקסונית תחתית.
השיפורים בנהר האייסל ב-1430 תרמו רבות לשגשוג של קמפן.
במשך זמן רב קמפן שמרה על עצמאותה ונמנעה מוויתורים כלכליים ופוליטיים שערים אחרות נאלצו לתת.
מצב זה הגיע לסיומו כאשר פרצה מלחמה בין דוכסות הולנד וברית ערי הנזה, והנהגת העיר נאלצה לבחור צד.
היות שקמפן נטתה יותר לכיוון סחר עם הים הבלטי מאשר סחר לאורך הריין, החליטה בשנת 1441 להצטרף באופן רשמי לברית ההנזה.
לעיר הייתה השפעה רבה בתוך ברית: למרות מחאות נמרצות מצד ערים דרומיות יותר על אייסלמיר וערי הנזה אחרות הוחלט ב-1448 לבנות גשר על פני הנהר.
העבודה הסתיימה בזמן שיא של חמישה חודשים בלבד.
באמצעות הקמת גשר זה קיוו פרנסי העיר לחזק את הקשר עם עורף האזור.
ב-11 באוגוסט 1572 הספרדים כבשו את קמפן מידי וילם ואן דן ברח, אחיו של וילם מאורנז'.
העיר נכנעה לספרדים ב-15 בנובמבר, אחרי הטבח בזוטפן.
בשנת 1578 העיר חזרה לשליטת בית אורנז' אחרי שכוח בראשות ג'ורג' דה לאלינג ערך מצור על העיר.