tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרק רביעי: בזמן השמירה, אבנר מבקש לישון מעט בישיבה ומבקש ממלבס להעירו ברגע שתגיע ביקורת.
מלבס רואה את המפקדים מגיעים לביקורת אך אינו מעיר את אבנר.
נשקו של אבנר נלקח ממנו והוא יעמוד למשפט וכנראה ישלח למאסר.
פרק חמישי: על רקע הרצאתו המייגעת של קצין מודיעין בפני החיילים העייפים, מתלהט ויכוח אידאולוגי בין אלון ובין מיקי.
אלון סבור שהמפקדים בצבא הם פטריוטים ומוכנים להקריב את חייהם עבור המולדת.
מיקי טוען שהם רק דואגים לקריירה שלהם.
שמיכתו של זכי נחרכת מגפרור שהשליך ונוצר בה חור.
חבורת המזרחים מאשימה את רחמים בכך ומחליפה את שמיכתו בזו של זכי.
פרק שישי: אבנר שב מהמאסר ומתברר שבינתיים התגברו המתחים החברתיים בין חבורת המזרחיים וחבורת הירושלמים, ובמקביל, מתנהלים ויכוחים בלתי פוסקים בין מיקי ואלון על נושאים פוליטיים ואידאולוגיים.
לאחר מכן, ההכנות למסדר המפקד הגדול, לפני היציאה המתוכננת הביתה.
במסדר מתמוטט מילר, החולה במחלת הנפילה, לעיני כל פלוגות הטירונים.
ההתרגשות הגדולה מסתיימת במפח נפש כשמפקד המחלקה, רפי נגר, מודיע על ביטול היציאה בגלל הפגמים והרשלנות שהפגינה המחלקה ובגלל חריכת השמיכה - רכוש צה"ל, על ידי רחמים.
המספר הולך לחפש את חברו אריק הנמצא בפלוגה אחרת בבסיס.
הוא נתקל בעפרה המד"סית ועומד כמשותק, אך אינו מסיט את מבטו מעיניה.
בדיאלוג מול אריק, שבו אריק רומס בשצף קצף את הסדר הצבאי, מגיע מלבס להכרה שאינו רוצה להיות יותר חסיד של דעותיו הלא קונבנציונליות של אריק.
לאחר ארוחת ערב שבת הוא חווה חסד של טוהר ורעות בשעה שיוסי רסלר מוביל דואט שלו ושל מלבס בשירת ספיריטואלז בצריף, מוקפים בחלק מחבריהם למחלקה.
פרק שביעי: השירה נפסקת כאשר מהפינה השנייה בצריף עולה שירה מזרחית אשר שיאה הוא בריקודו של רחמים בן חמו המבוצע מתוך זרימה פנימית עזה.
הריקוד מופסק על ידי המפקד מועלם אשר נכנס לצריף וגוער בטירונים, בעברית משובשת משהו, על תלונותיהם ועל פינוקם.
לוותיקים הוא אומר כי אל להם לשפוט אדם על פי השכלתו הרשמית ולחדשים הוא אומר שהם צריכים לברך על כך שהם בצבא ומקבלים דרכו הזדמנות לשפר את עתידם.
פרק שמיני: שבת בבסיס, הטירונים מתווכחים ביניהם כרגיל, ומילר מגלה שעכבר אכל את כל תכולת הקיטבג שלו, כולל יומנו בו היה כותב בכל שעה פנויה.
המפקד מועלם מבטיח שאם יתנהגו בסדר, יקבלו פאס בערב.
בין זכי ופרץ ניצתת קטטה ורחמים הוא זה שסופג את המכות.
לאבנר נודע כי אהובתו, עליזה, הגיעה לבקרו והמספר מתנדב להחליף אותו כשומר בזמן האפטר, בשעה שהשאר יוצאים לבלות במעברה הסמוכה.
פרק תשיעי: מלבס נשאר בבסיס עם יוסי רסלר ומנהל עמו דיאלוג העוסק בחיים ובאמנות.
לטענתו של רסלר על הכיעור שסביבם, עונה מלבס: .
מהיכרותו המוקדמת מירושלים, יוסי מזהיר את מלבס מהתרועעותו עם אבנר, כיוון שהוא ברדקיסט ואגואיסט.
יוסי מנגן בגיטרה את הלארגו של הנדל ומלבס נפעם מיפי נגינתו.
אבנר שב מהאפטר ומביא בכיסו מנת פלאפל למלבס, אשר נגעל ממנה בשל מראהה וריחה, אך אבנר מכריח אותו לאכול ממנה.
פרק עשירי: מלבס ואבנר יוצאים לליל השמירה השני, שבו אבנר נשבר בבכי ושופך את ליבו בפני מלבס על מזלו הרע.
הוא מספר על פגישתו הכושלת עם אהובתו באפטר, כשניסו להתייחד בחורבה מטונפת ואבנר נכשל ונותר ללא און, ועל פרידתם במריבה שייתכן ותביא לפרידתם.
פרק אחד עשר: המחלקה נפגשת עם בני - המ"כ החדש המעורר אצלם רגשות שנאה בשל התייחסותו המבזה כלפיהם והערצה בשל כושרו, עברו בצנחנים ויכולתו לרתום אותם לשיפור ביכולותיהם כחיילים, וגורם לפילוג בקרב חיילי המחלקה.
הוראת המפקד בני, "פְּעל", מזכירה למספר את היכרותו הראשונית עם בני, בילדותו כשזה הצילו לכאורה וקרא: "מזל, מזל".
פרק שנים עשר: זכי ממשיך להתעלל נפשית בבן חמו שנשפט וקיבל עונש "ביטול חופשה" וכותב עתה מכתב לאחותו.
בזמן שאבנר ומלבס שומרים, מגיע המפקד בני לביקורת, שולח את אבנר לפטרול ומנסה לקשור שיחה עם מלבס על היכרותם מבית ספר עממי.
מלבס נאלץ לשתף פעולה ולהסכין לעלבונות שמטיח בו בני.
פרק שלושה עשר: מלבס ואפס־אפס מתקשים להירדם בזמן שזוג שומרים מעדות המזרח מתווכחים בלהט ליד דלת הצריף אודות נישואין לבחורה "פתוחה".
אלון מתנדב להישאר בבסיס כשומר שני (יחד עם בן חמו) בזמן יציאת המחלקה לחופשה לראש השנה הוא אינו רוצה להופיע בקיבוץ כטירון בבה"ד 4. לאחר קבלת אישור היציאה, ממהרים הטירונים אל שער הבסיס, שם הם נתקלים באמו ובאחותו של רחמים המרותק שהגיעו לבקרו.
רחמים מסרב תחילה לראותן ובהמשך בועט בסל המאכלים שהביאה אמו אך נשבר לבסוף ומחבק את אמו.
בשעה שכל הטירונים כבר הלכו לכביש, רק אבנר ומלבס נותרו בסמוך.
מלבס להוט לצפות ברגע הפרטי שבין רחמים ואמו ואבנר גוער בו: .
פרק ראשון: חופשתו של מיקי מתוארת בגוף שלישי אך מזווית עינו והרגשתו של מיקי.
מיקי בן יחיד, אביו מזדקן ואולי חולה, מקריא לו קטעים מהספר מסות מאת מונטיין על הידידות האידיאלית ופוסל את הידידות והחברות המוגדרות על ידי רוב האנשים.
מיקי מעדיף בדרכו המעשית את הידידות הרגילה והפשוטה.
הוריו מספרים לו כי בנם של חבריהם, נפצע קשה מאוד מעליה על מוקש.
מיקי, המאוהב באחותו הצעירה של הפצוע, יעל, חושב שאולי בדרך זאת ימצא מסלול אל ליבה.
מיקי נזכר באירוע בילדותו כשהיה עד להתעללות תלמידי התיכון באביו המורה, אירוע שמאז נטר טינה לאביו.
עכשיו הוא מבין שעם מחלת אביו הוא מגיע לשלב של סליחה כלפיו.
פרק שני: אלון שהתנדב להישאר בבסיס כותב מכתב לחברתו דפנה, על התלבטויותיו בקשר להמשך ניסיונותיו להיאבק במערכת הצבאית שאינה מאפשרת לו לעבור לחיל קרבי, ועל אכזבתו ממנה על כך שאינה תומכת בו במאבקו.
במקביל, מספר לו רחמים בן חמו, שרותק לבסיס, על הדיכוי וההשפלה שעבר כילד חוץ בקיבוץ עד שסולק בבושת פנים, לאחר ששבר את הגיטרה של ילדת חוץ אחרת שהלשינה עליו.
פרק שלישי: אבנר פוגש ברחוב בחופשתו בירושלים את יפה, חברתה הטובה של אהובתו הנשואה עליזה, השותפה לסודם.
הקורא מתוודע ליחסיו של אבנר עם בני משפחתו: עם אימו הסולחת לו על מעשיו, עם אביו, אותו הוא שונא בגלל תכונותיו הנלוזות שבהן גם אבנר ניחן.
ועם אחיו אבישי הנוטה לכיוון הדת ולהליכה בתלם ואינו מסכים לדרכו ההפוכה של אבנר.
עליזה מסכימה להיפגש עם אבנר למספר דקות בחנות של גיסו, מפגש שבו הם מקיימים יחסי מין מהירים.
פרק רביעי: לאחר התעלסותם מודיעה לו עליזה כי הוא מתייחס אליה כאל זונה וכי יחסיהם הסתיימו.
אבנר מנסה לשכנעה אך בליבו יודע כי הוא משתוקק להבטחה הגלומה בהזמנתו של חנן להשתתף במסיבה של הקבוצה הירושלמית.
אחיו אבישי גוער בו על התנהגותו ואחיו הבכור, הסובל מפיגור, בניהו, מנסה לחונקו.
פרק חמישי: אבנר הולך למסיבה של חבורת הירושלמים המתקיימת בביתו של חנן.
אבנר מנסה להתחיל רומן עם זיוה היפה, הקרה והמתנשאת.
זיוה נמשכת אליו ואל דבריו, אך לאחר שהם מנהלים דו־שיח סמוך לבניין טרה סנטה, היא מוכנה רק להציע שיהיו "ידידים".
אבנר המאוכזב מתעלל באישה משוגעת (ואולי זונה) וחוזר לבית הוריו, לאמו המודאגת, בידיעה שמחר הוא חוזר לצבא.
פרק ראשון: מלבס מתאר בגוף ראשון אותו ואת קיפוד בתורנות מטבח בקילוף תפוחי אדמה.
הם עובדים תחת עינו הפקוחה של עוזר הטבח, סמ"ר מנצור.
קיפוד שוטח בפני מלבס את דעותיו הפוליטיות שהן אנטי-מפא"י והממסד ההסתדרותי, ודעותיו החברתיות החוששות מהשתלטות תרבות בני העליות הגדולות מהמזרח על מדינת ישראל.
הם פוגשים במטבח את זביק (שהתפרסם בפלוגה כ"מתקשר") וג'ינג'י ממחלקה ג', המתארים להם את רופאת הבסיס הקפדנית.
מתוארת שיבתם לבסיס בבוקר יום ראשון ושמחת הפגישה, גם בין אנשי המחנות השונים.
פרק שני: בערב יום הכיפורים פושטת הידיעה על מציאת נפט בחלץ.
על רקע ויכוח בין אפס־אפס וזכי עולה פרשת תאונת הרימון שבה השליך אפס־אפס את הרימון החי לאחור ורק תושיתו של אלון שזינק והשליך את הרימון לטווח בטוח הצילה את המחלקה.
החיילים שאינם צמים נפגשים לארוחה בחדר האוכל ומלבס פוגש שוב את אריק.
הם דנים בחבריהם מן העבר והאם יש להם קשר אמיתי איתם.
אריק מספר לו על גירושיהם הצפויים של הוריו ועל היות הנישואין סוג של מפעל חיים, שהוא הדבר הרציני והמשמעותי היחיד בחיים.
לאחר פרידתם מלבס תועה בבסיס החשוך ומאבד את דרכו.
הוא שב למחלקה לאחר שהוא עוקב אחרי עפרה וחברתה המטיילות בבסיס.
פרק שלישי: המשטרה הצבאית מבצעת פשיטת פתע על צריף המחלקה, בחיפושם אחר חבילת סמים שהייתה אצל סמי.
בזמן החיפוש המדוקדק אצל כל חיילי המחלקה מתברר כי מלבס ראה את סמי מוסר בבהילות לאבנר חבילה קטנה.
החיפוש מסתיים ללא תוצאות וגורם שוב להרגשה מלוכדת של חיילי המחלקה.
הרגשה הנפגמת מוויכוח בין קיפוד ובין זכי.
הפרק מסתיים עם התעוררותו של מלבס אל קולות היורה המזכירים לו את ביתו.
פרק רביעי: מתואר בגוף שלישי מנקודת ראות מיקי.
בזמן ירידת גשם היורה, שומרים מיקי ואלון בנשקיה.
אלון מספר על אביו שנפל בילדותו ועל התמכרותו לספרות נופלי תש"ח ועל דבקותו בנושא הלאומי, שהוא מעל לאישי ועל כך שהוא נחשב כיוצא דופן גם בחברה שלו.
מיקי מספר לאלון על חוסר הצלחתו עם בנות ועל כך שלא שכב עדיין עם אשה.
אלון מספר את סיפור ג'יבלי כדוגמה להקרבה ושר את שירו של ג'יבלי, "שאון התותחים נדם".
פרק חמישי: המספר מתאר את תיסכולו של אבנר מד"ש שקיבל מזיווה דרך מכתבה לחנן לאחר שאבנר שלח לה מכתב ארוך המגלה את נפשו.
המחלקה יוצאת לתרגיל לילה המדמה סיור ומארבים כנגד פדאיון בפרדס באזור סרפנד.
אלון מוביל חוליה אל תוך הפרדס, ונתקל בכלב נובח.
בזמן שכיבתו במארב יחד עם שאר המחלקה, צללי הנוף המטושטשים מזכירים למלבס חלום ישן שנהג לחלום בילדותו, בזמן התקפות הערבים על המושבה בתחילת מלחמת העצמאות, כשאביו ואמו עומדים במשמרות ליד מיטתו.
מתברר כי אלון פלט כדור בזמן הסיור בפרדס.
המחלקה שבה לבסיס ואלון מבוזה במסדר על ידי מפקד המחלקה.
המספר מתאר את הרהוריו של אלון בשאלות החיים והמוות לאור נאומו של אלעזר בן יאיר במצדה.
פרק שישי: בעקבות פליטת הכדור, אלון מטורטר ומושפל לאורך כל השבוע על ידי המפקדים.
המפקד בני לוקח אותו למקלחות ומסביר לו כידיד, שהוא הולך בדרך מסוכנת, עליו להפעיל את ראשו וכי החזקים ביותר הם אלו שנשברים.
מגיע ערב שמחת תורה, מיקי חוזר למחלקה מאימוני קבוצת הכדורגל הצבאית ומנסה להרגיע את אלון, אולם הוא בעצמו עצוב כיוון שנודע לו כי אחיה הפצוע של יעל מת מפצעיו.
יוסי רסלר מוצא את הגיטרה היקרה שלו מנותצת בתוך הנרתיק.
למיקי נודע מאלון כי רחמים בן חמו התוודה בפניו שעשה מעשה דומה בילדותו בקיבוץ.
מיקי מאשים במעשה את רחמים ונותן לו אגרוף.
המספר מבין ממבטו של אבנר כי הוא שבר את הגיטרה, אך שומר את הסוד לעצמו.
למרות שחלק גדול מחיילי המחלקה טוען לחפות רחמים, בלילה מבצעת בו החבורה הירושלמית "שמיכה" .
רק אפס־אפס, יריבו בכל הטירונות, ניגש לבדוק את מצבו של רחמים הנאנק מכאבים ומבכי.
פרק שביעי: נפתח בתיאור כאוטי.
מתברר כי המחלקה נמצאת בקרון רכבת משא סגור, בצפיפות גדולה וללא אוויר, כשהחיילים עם חגורם המלא בדרך לסדרת שדה.
דלתות הקרון נפתחות והם יורדים ומתחילים במסע קשה בשטח חולי אל המאהל המתוכנן.
אלון נושא את רחמים על גבו למרות התנגדותו של זה, שגם נאלץ בעל כורחו להיות בן זוגו של מילר באוהל הסיירים.
פרק שמיני: מתברר כי הם נמצאים מצפון לאשקלון, אלון מתגלה כבעל ידע רחב בתולדות ארץ ישראל ונושא נאום קצר הצופה בצורה ריאלית את המשך הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הטירונים נשלחים לניווט בדד אל המאהל והמספר בטוח שיאבד את דרכו.
מיד לאחר צאתו לניווט הוא זוכה לרגעי אושר של השלמה עם המציאות, הוא חובר אל אבנר והם מגיעים למאהל אל קומזיץ שבו מתעמת המספר עם המפקד בני הלועג לו על נגינתו בכינור בבית הספר היסודי.
בן חמו נאלץ לשיר בפקודה והוא שר את ההמנון הצרפתי.
הקומזיץ נפסק על ידי גשם והם הולכים לישון באוהליהם.
פרק תשיעי: הגשם השוטף ממלא את אוהלי הסיירים ומרטיב את כל יושביהם כולל בגדיהם וציודם.
החיילים יוצאים החוצה וכשהמפקד מועלם פוקד עליהם לחזור לאוהלים הם לא ממלאים את ההוראה.
מועלם לוקח אותם לריצת חגור על הכביש הסמוך והם מתחממים.
הם נעצרים לשבת על גבעה ומועלם גוער בהם על פינוקם, בשעה שמשפחתו והוריו המבוגרים יושבים במעברה ללא מחסה מהגשם וגם חלק מהורי החיילים במחלקה נמצאים במצב דומה.
זכי מגיב ומעלה את נושא הישראלים מול העולים ונפתחת שיחה פתוחה בנושא זה.
כשאור השחר מאיר שם לב מועלם למילר השכוב בקצה המעגל.
הוא חש אליו ומתברר כי אין לו דופק.
מועלם שולח את אלון ומיקי בריצה אל המאהל להזעיק ג'יפ עם חובש, אך לכולם ברור כי מילר מת.
בבוקר מתחיל התרגיל המסיים של הסדרה: התגנבות יחידים אל גבעה עליה יושבים המפקדים.
המפקדים יורים כדורים חסרי קליע על הטירונים ומפחידים אותם.
בקומזיץ שנערך לסיום הסדרה מקבלים הטירונים את המפקד מועלם בשיר "בן ציון סמוכה - אין כמוך" ומריעים כיפק היי למחלקה.
המפקדים פוקדים על רסלר לנגן שירים באקורדיון ובבן חמו שוב נעורה הרוח והוא מרקד סביב למדורה.
בלילה באוהל מתברר כי רגליו של אבנר חולות מאוד לאחר שלא הסיר את נעליו עוד מלפני הגשם.
מלבס מתוודה בפני אבנר על כך שבכוונה לא העירו בזמן שתפסו אותו שובר שמירה ואבנר אומר לו כי ידע זאת.
פרק ראשון: עוקב אחרי חלק מהגיבורים בעת יציאתם לחופשת סוף שבוע.
מיקי מגיע להתארח בקיבוצו של אלון.
הוא פוגש את חברתו, דפנה והיא מספרת לו שאלון לקח את מדי הסגן בצנחנים של אחיה ונסע לחיפה להסתובב שם בתלבושת זו.
היא מבקשת ממנו שלא ינטור לאלון ושיתמוך בו כשאלון יפול.
אלון שב ממסע ההתחזות שלו ומסתובב עם מיקי בבית הוריו ובחדרו, שם הוא מראה למיקי ציורים שצייר - ציורי עירום של דפנה.
מיקי נפעם הן מיכולת הציור של אלון והן מיוזמתו לחשוף את עירומה של חברתו בפניו.
אלון מדגיש כי זהו הפירוש האמנותי שלו לדפנה ואין הדבר דומה לכך שמיקי ראה אותה עירומה.
בערב הוא משתתף יחד עם אלון ודפנה בריקודי עם.
למרות הסתייגותו הראשונית הוא משתתף בהורה וחווה את הרגשת היחד.
אבנר, הכרוך אחרי זיוה, אורב שני ערבים ליד ביתה בתקווה שתצא והוא יוכל לדבר איתה.
כשנואש הוא הולך לביתו של יוסי רסלר.
הוא מתוודה בפניו כי שבר את הגיטרה שלו.
יוסי אינו מוכן לסלוח לו על המעשה הנפשע ומציין גם כי העוול הגדול הוא לרחמים שהוכה על לא עוול בכפו.
הוא אומר לו כי זיוה אינה גרה בכלל במקום שחשב ומוסר לו את כתובתה של מירי חברתה.
אבנר פוגש את מירי ולמרות התנגדותה, הוא מפתה אותה ללכת עמו למחבוא האהבים שלו בחנות של גיסו.
רחמים מוכה בחגורה על ידי דודו הזקן בשל מעשיו שנתפשים על ידי הדוד כחטא חמור.
רחמים מתכנן שעת כושר שבה אין איש בבית, לוקח בקבוק חומר דליק, שופך סביב הצריף של הדוד הישן במיטתו, מצית את הצריף, אך במקום לנוס ולהיפטר מהבקבוק, הוא נשאר במקום מוקסם וצופה באש.
פרק שני: הטירונים בבסיס נכנסים לקצין מיון מקומי שיקצה אותם לחילות והיחידות השונים.
אלון מצליח לקרוא בנייר שהקצין רושם כי שובץ לקורס שוטרים צבאיים.
הוא מחליט לנהוג בזלזול בכל הסדרים סביבו ואומר: "זה בכלל לא מעניין אותי" (הסדר הצבאי).
כל המחלקה מתגייסת לשכנעו לחזור לתלם לפני שייענש בחומרה.
מלבס ויוסי מנקים את השירותים ומתעמתים על רקע שתיקת מלבס בנושא שבירת הגיטרה של יוסי.
יוסי שוב שונה את משנתו על האמנות.
סמי דורש מאבנר את החבילה שמסר לו כשהמשטרה הצבאית חיפשה בצריף המחלקה.
אבנר אומר לו שזרק אותה למחראה וסמי תוקף את אבנר במכות ובסכין.
אלון מנטרל את סמי, לוקח את הסכין ומגרש את סמי.
עפרה המד"סית מגיבה להטרדה מילולית של מיכה באופן דווקאי מהול ברשע.
על רקע התקרית עם סמי, נושא אלון נאום ציוני אשר זוכה לצחוקים מחלק מהטירונים על כך שהוא מדבר כמו זקן מהעלייה השנייה.
אלון חולם על קומנדקר הפורץ לבסיס כשהנוסע הקדמי הוא דמות ידועה (כנראה, אריק שרון) ובמושב האחורי יושב מיקי.
בגזרה לידו שומר אבנר הנזכר במפגש המיני עם מירי ובהתנהגותו המתנכרת אליה לאחריו.
בני מגיע לבדוק שמירה ומדבר עם אלון.
אומר לו כי שובץ ל, אלון משיב כי זה לא יקרה.
בני אומר לאלון שייקח את עצמו בידיים ולא יעשה שטויות ועוזב.
לאחר מספר דקות נשמעת ירייה.
פרק שלישי: אבנר מספר בצריף כי אחרי הירייה אלון היה בהכרה ושר את "שאון התותחים", מספר על הפינוי של אלון וכי לא ידוע מה מצבו.
מיקי כועס על אלון, גם על הידידות שהופרה בביקורו בקיבוץ וזועם על הפגיעה העצמית בגוף שאולי תגיע למוות.
אבנר מספר לקיפוד כי נטש את חלומותיו אודות זיוה והוא מתרכז במירי ורוצה שתהיה אשתו.
מיקי מבקש מיוסי וחנן המתכוננים למסיבת סיום, לשיר את "שאון התותחים", אך לא יכול לעמוד בכך ונמלט מהצריף.
מיקי חולם שוב את החלום (שחלם לראשונה ביציאתו הביתה בחופשת ראש השנה), על גבר העומד וחצי גופו התחתון במים ונושא עליו תינוק שכל כובד העולם בו.
אבנר, זכי ואלברט מנסים לשפר את מצב רוחו של מיקי ולוקחים אותו לזונה במעברה.
למרות קשיי תקשורת עם הזונה - הסוף מספק מבחינת מיקי.
באותו זמן מגיעים הג'ינג'י וזביק מהמחלקה השנייה ומספרים כי ידוע לזביק שאלון מת מפצעיו.
מאוחר יותר מגיע מועלם לצריף ומודיע על מות אלון מפצעיו.
פרק רביעי: מתחיל שוב בחלום של מיקי.
הטירונים יוצאים לריצת בוקר ונתקלים במחלקת בנות מונהגת על ידי עפרה, החוזרת לדמותה המצודדת.
מיקי מבקש מקיפוד שיקרא לזביק המתקשר כדי שיתקשר עם אלון המת.
זביק אומר שצריך לעבור זמן עד שזה אפשרי.
מיקי מבטיח שיחזור אליו בעוד חצי שנה, אך זביק אומר לו שהוא לא יגיע כי כולם שוכחים.
מועלם מגיע ומודיע לאפס־אפס שאשתו ילדה והוא משוחרר עד למחרת לבקרה.
אפס־אפס מאושר מכך שנולד לו ילד סבְּרה.
הוא רץ בגשם עם מדי הא' שלו כשחבריו עוקבים אחריו כשברקע נשמע אימון המקהלה של מחלקה ג': .
הרומן זכה להתעניינות רבה ולהצלחה בצד המסחרי.
הספר נמכר בעשרות אלפי עותקים.
גם בצד הביקורת הספרותית הוא עורר דיון ער בצאתו וניתוח והתעמקות ביצירה בשנים שלאחר מכן.
המבקרים היו חלוקים בדעותיהם לגבי הספר, אם כי הרוב ראה בו ערך ואיכויות המקנות לו מעמד חשוב בספרות העברית.
המחלוקת העיקרית בקרב המבקרים נגעה לכך שחלק מהמבקרים הדגישו שהרומן הוא קודם כל רומן חברתי, שנושאיו העיקריים הם פני החברה הישראלית בכל מגוון פניה והתמודדותו עם האתוס הציוני של כור ההיתוך, בעוד שאחרים הדגישו את הממדים הפסיכולוגיים והמטפיזיים.
התפלגות זו איננה ייחודית ל"התגנבות יחידים" והיא אופיינית להתייחסות לספרים נוספים של קנז המערבים .
הרומן זכה לתשומת לב ציבורית רבה והצמיח דיון ער בצורת רשימות ביקורת רבות ואף דיונים באמצעי התקשורת דוגמת הרדיו.
בדו־שיח רדיופוני במרץ 1987, שעסק בספר, הדגישו מאיר שלו ואלי שאלתיאל את ביקורתם על אכזריות מפקדי הטירונים, את האיוולת שבמוסד הצבא והתפעלו מחשיפת הצד "המוצל" של הצבא והחברה הישראלית.
עלי מוהר טען כי מדובר בנטייה האופנתית של הביקורת, להיתפס לנושאים חברתיים, בשעה שמדובר בעיקרו ברומן חניכה על היחיד שמאבד את תום הילדות.
נסים קלדרון מצא שנקודת הכובד ברומן היא ניסיונן של הדמויות לשרוד את "סיר הלחץ הישראלי".
המתרגמת, נילי מירסקי, טענה כי הביקורת מתמקדת באספקטים החברתיים-ציבוריים שבספר ומחמיצה את התכנים המטפיזיים: .
מאמר הביקורת של חוקר הספרות, דן מירון, שהתפרסם מספר חודשים לאחר צאת הספר לאור, הוא מעורב.
מירון מתאר את איכותו הספרותית והמוסרית המיוחדת של קנז ברומנים המוקדמים שלו, כאחת שהתבלטה ב.{{הערה|שם=מירון|דן מירון, "מן השוליים אל המרכז ובחזרה", התפרסם לראשונה: , , .
כמו כן, התפרסם בספרו של מירון: הספרייה העורת: פרוזה מעורבת: 2005-1980, משכל, תל אביב 2005, עמ' 436-423.}} מירון קובע כי ברומנים המוקדמים כבר קבע קנז את הגישה שהזיקה התיאורית קודמת למציאות הפסיכולוגית והחברתית המוחשית של הגיבורים.
זוהי גם עמדתו של קנז ו.
אולם, כשמנתח מירון את "האשה הגדולה מן החלומות", הוא מגיע למסקנה כי קנז נמצא בשוליים כיוון ש.
הוא תוהה, האם פרץ קנז את מגבלתו של יצירתו הקודמת?
ומשיב על כך כי בשליש הראשון של הספר התשובה היא חיובית ואף נלהבת.
קנז יוצר רומן שהוא שילוב בין רומן מן הז'אנר הצבאי ובין "רומן-האמן", המתאר את התפתחותו של האמן על רגישיותיו הן אל עצמו והן אל הסביבה.
כווריאנט לנושא זה הוא עוסק בעמדתו של האמן .
מירון טוען כי לו המשיך קנז בפיתוח נושא זה, היה יוצר יצירה שלמה - .
הבעיה המרכזית שמוצא מירון היא לכאורה, טכנית באופיה: המעבר מ"מספר עד" ל"מספר יודע כל".
אולם לטענתו, הכשל הוא מהותי יותר, שכן .
במקום זאת אנו נחשפים לסיפורים אישיים ששניים מהם (של מיקי ושל אבנר) אולי מעניינים כשלעצמם, אך השלישי (אלון) הוא צרור של קלישאות וסטריאוטיפים.
החזרה למערכת סיפורים אנלוגיים מבודדים מחזירה לדעת מירון את קנז לסטטיות ולקיבעון של "האשה הגדולה מן החלומות" כשקנז נזקק לטכניקת זרם התודעה ומשבץ מונולוגים משעממים וארכניים.
הוא מסכם את ביקורתו במילים: .
המבקר והחוקר, אורציון ברתנא, סבר שקנז נכשל כמעט בכל המשימות שנטל עליו בספר.
את מאמר הביקורת שלו, עם צאת הספר לאור, הוא פתח במשפט: .
לטענתו, קנז עסוק בריפוי פצעי־אוהב ישנים ובחשבונות עצמיים מעברו וכתב רומן שהוא אנאכרוניסטי ומהווה נסיגה שמרנית לעבר.
ברתנא מאמין כי ביצירת המיקרוקוסמוס של החברה הישראלית באמצעות "המעבדה לבדיקת טיפוסים" שבספר, מנסה קנז בצורה אלגורית לרמוז ליחסי הכוחות הפוליטיים-חברתיים ולהנהגה בישראל הנוכחית (באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20), אולם פרשנות זו היא באנאלית ופשטנית.
בעיה נוספת שמוצא ברתנא בספר היא חוסר אחידותו מבחינה קטעי הפרוזה הפיוטיים שבו.
הוא מודה כי יש בספר קטעי פרוזה יפהפיים ואף נוגעים ללב, אלא שהעדר הקשר ביניהם הופך אותם לכעין ספר אמרות חכמה.
עוד ליקוי הוא מוצא בפיתוח דמויות צדדיות (אביו המזדקן של מיקי ודפנה, חברתו של אלון) שנעלמות והמחבר אינו מוצא להן מקום בהמשך העלילה.
ברתנא סבור שקנז נכשל, הן מן הבחינה הסגנונית - אותה הוא מכנה "סגנון נער", הן מבחינת זווית הראיה, כיוון שאין בספר תהליך של התבגרות הכולל שיפוט עצמי והסקת מסקנות מן העבר, והן מבחינת הצורה המבנית - כיוון שהסיפור מתפורר לעלילותיו.
את כותרת מאמר הביקורת; "בן מלך נרדם", הוא מסביר בכך שקנז דומה לחמדת, גיבורו של עגנון, בסיפור "גבעת החול", הלכוד בעיסוק מעגלי בפצעיו ואומר: .
החוקרת עדה צמח, מוצאת שהספר עוסק בשלושה יסודות עיקריים: היא מוצאת שכל זמן שהרומן עוסק בכך הוא שלם ונאמן לעצמו.
גם בדילוגים של המחבר ממבנה אחד למבנה אחר היא קוראת , והיא רואה בכך אמצעי כשר שהולך במידה רבה אחר מרסל פרוסט.
בהבדיל ממבקרים אחרים, מציינת צמח את התהוות הישות החדשה במחלקת הטירונים: .
היא מבקרת את קנז על כך שהרומן לוקה בשינוי בעצם טבעו של הסיפור, בזניחת מערכת סיפורית אחת והחלפתה במערכת אחרת, שונה לגמרי ברוחה.
כך הסיפורים על משפחותיהם של אבנר ושל מיקי וקיבוצו של אלון.
היא מסכמת את ביקורתה במשפט: .
החוקר, גרשון שקד, מתייחס ל"התגנבות יחידים" במאמרו העוסק ברומן העוקב של קנז, "בדרך אל החתולים".
השאלות שמעלה קנז לשיטתו של שקד עוסקות בדרך בה בוחר היחיד כדי לשמור על זהותו במציאות חברתית הדורשת ממנו לוותר על זהותו ו.
לדעתו, שם הרומן מציג את השאלה כיצד יתגנבו היחידים וישמרו על הייחוד שלהם בתור החברה המעדיפה אחידות.
שקד מוצא שסופו של הרומן הוא אופטימי וכי המחבר מגלה מידת חסד לקבוצת גיבוריו ("סינקדוכה של החברה הישראלית") ומאמין כי היא מסוגלת להתקיים על כל מתחיה ושנאותיה.
מאיר שניצר עמד על הרעיון המופיע בספר של השוואת האתוס של ספרטה לאתוס הישראלי-ציוני וטען כי למוות מקום נכבד בספר וכי אין זה מקרה שהסופר פותח את הספר במוות מדומה ומסיים אותו בחזון העצמות היבשות של הנביא יחזקאל - חזון הנוגע לישראל של שנות ה-80 ולא לזאת של שנות ה-50.
ב-1998 טענה החוקרת חנה הרציג כי התפיסה המשתקפת בספר היא מטונימית, בכך ש.
בהמשך היא קובעת כי: .
רעיון השוואת האתוס הספרטני לאתוס הישראלי, נמצא גם אצל עמוס עוז שהשתמש בו לכינוי שדבק במידה רבה בספר: סיפור-חניכה קולקטיבי של בניה הפגומים והדחויים של ספרטה.
כמו כן, כתב עוז, כי .
דרור משעני כתב על הרומן .
אריק גלסנר טוען כי עמדתו האתית של מלבס כלפי העולם, היא עמדה של צפייה בשיח ובעולם שמתנהל סביבו אך אי התערבות בו.
הוא מוצא כי זוהי גם עמדתו האתית של המחבר כלפי העולם בו אנו חיים.
עמדה המאפשרת אי התערבות בשיח הציבורי ותפיסת עמדה של שמאל וימין.
מאמרים רבים נכתבו אודות הספר ופירשו אותו, או חלקים ממנו, בדרכים שונות.
קנז סירב להיכנס לדיוני הפרשנות של הספר ובמידה מסוימת אף סתר אותם.
הוא צוטט כאומר ש ובנושא האנטי מיליטריזם צוטט כאומר ש.
דימוי מדינת ישראל לספרטה, המופיע בתחילת הספר, תפס מיד את עיני המבקרים והתקשורת ולמרות שהעיסוק בדימוי זה תופס חלק צנוע יחסית בספר, הוא הופיע כנושא מרכזי בחלק ממאמרי הביקורת וההתייחסות לספר בתקופה הסמוכה ליציאתו לאור.
ההתייחסות הייתה לנושא המיליטריסטיות בישראל הצעירה ואולי אף לישראל של שנות ה-80. הדבר בא לידי ביטוי בכותרת מאמר הביקורת של הדה בושס ב"הארץ", "ילדיה האבודים של ספרטה", בכותרת בשם זהה במאמר הביקורת של יעקב סימן־טוב ב"על המשמר", ובכותרת מאמר הביקורת הקצר של מבקר הסרטים, מאיר שניצר, .
גם בשנים מאוחרות, למרות שמבקרים רבים גילו צדדים נוספים בספר, עדיין נתפס נושא ספרטה כמשמעותי, לדוגמה, רעיון זה נמצא בתיאורו של עמוס עוז את הספר בשנת 2012, כ, עם זאת, רק חלק קטן ממאמרי הביקורת שהתפרסמו בשנים מאוחרות יותר נגעו בנקודה זו.
מיכאל גלוזמן טוען כי , אך מצד שני .
בספר, ההשוואה לספרטה נעשית על ידי הכדורגלן שבחבורת הטירונים, מיקי ספקטור, שמיד עם הגיעם לראשונה לצריף המחלקה, מסביר לטירונים החדשים: (עמ' 27–28).
המספר, מלבס, מפנים את הרעיון ובליל השמירה הראשון שלו הוא מתאר את צריף הטירונים: (עמ' 47).
בהמשך הספר, בחלק ב', הקורא מתוודע לאביו של מיקי ומתברר לו, כי מיקי ספג את הסיפורים אודות יוון הקלאסית בכלל וספרטה בפרט, כבר מגיל צעיר, השימוש בעקרונות הספרטניים אינו בגדר דימוי עבורו, אלא הדרך הרצויה להתמודדות עם נכים ולא כשירים.
דרור משעני רואה בנושא הייצוג המזרחי מול הייצוג של היישוב הוותיק והאשכנזי את אחת מהתמות המרכזיות ברומן.
את מאמרו הוא פותח בטענה כי גם הוויכוח בין המבקרים אודות הספר בנושא היותו של הרומן חברתי או מטפיזי הוא ויכוח פוליטי.
לטענתו, גיבורי היישוב הוותיק גם אינם מתוארים גופנית וגם מנסים להכחיש ולהתנער מגופם הפגום וממיניותם ולהתעלות למציאות של רעיונות וחלומות.
כדוגמה הוא נותן את אביו החולה של מיקי המאמין בידידות האידיאלית, את אלון החולם על יחידת ה-101 ונמנע ממגע גופני עם חברתו ואת זיוה הנמשכת מינית אל אבנר אך מוכנה להימצא אתו רק ביחסי ידידות.
המזרחיים לעומתם, גם ניחנים בגוף המתואר בפרוטרוט כמו גופם של זכי ושל רחמים בן חמו וגם עושים שימוש בגופיהם, כמו בריקודו של רחמים.
גם דמויות הביניים: המהגרים הטריים מארצות הבלקן, אלברט הבולגרי ואפס־אפס הרומני, גם הן עוסקות בגופן.
אלברט בבחינת גופו העירום ואפס־אפס המרבה לעסוק בדלקות העור שלו.
המרחב שיוצר קנז אינו בא לידי ביטוי רק בזהות הגופנית והמינית של הדמויות, אלא גם במרחבים הגאוגרפיים.
במרחבים החדשים שהם ה"מציאות" (המעברה, שכונת המצוקה הירושלמית, רמלה) בהם מתקיימים חיים פעילים ואף מיניים.
לעומתם, במרחבים הוותיקים של החלום הציוני האשכנזי, אותם מכנה משעני "מרחבים מטאפיזיים", .
משעני טוען כי תפיסתו של האחר, המזרחי כגופניות צרופה היא תפיסה אוריינטליסטית ומסכם את מאמרו בטענה שב"כלכלת הייצוגים" של קנז .
אריאל הירשפלד טוען כי קנז מעמיד דרך דמותו של מלבס שאלה גדולה והיא: .
לטענת הירשפלד, מלבס אינו באמת צופה פסיבי, או .
בכך הוא גורס כי .
רבים מן החוקרים והמבקרים התייחסו לנושא האמנות וחניכת האמן כפי שהוא בא לידי ביטוי בספר.
קרן דותן טוענת כי הרומן משלב שני דגמים של סוגת רומן החניכה.
רומן החניכה הרגיל, בגרמנית: Bildungsroman ואת רומן חניכת האמן, בגרמנית: Künstlerroman (שהוא תת-ז'אנר של רומן החניכה).
היא אף אומרת כי יש לשילוב זה הקשר פוליטי
לאחר המהפך הפוליטי־תרבותי של שנות השמונים:.
יוסף אורן משווה בעיקר את האמן המתהווה, המספר, עם האמן השלם והמודע, יוסי רסלר המוזיקאי, המגלם את האמן המסתגר הדבק באמנותו ומסרב להכיר ולהיפתח לתרבויות אחרות: .
את ריקודו של רחמים בן חמו, מציין אורן כדוגמה לבידור כאמנות כוזבת.
הוא טוען כי הריקוד הוא חיקוי וכי .
דן מירון מבליט את חניכתו של מלבס עצמו, אשר מגיע לטירונות ובליבו החלטה שהוא יהיה אדם "מת", בלתי קיים בהקשר הצבאי האלים והגס הנכפה עליו, ויתקיים כמיטב יכולתו תוך העלמת עצמו בסביבתו.
אולם, הגיבור מגלה כי איננו מצליח לקיים את החלטתו.
גם בגלל שנוצרים בינו ובין אחרים (בעיקר אבנר) זיקות אנושיות מורכבות אך גם בגלל ש וזאת כשהוא מתבונן ומשווה עצמו ליוסי רסלר.
ניצה בן־דב רואה בספר סיפור חניכה בממד הלאומי: - הבוחן את תהליך "כור ההיתוך" .
חוקרי ספרות רבים ראו בספר השפעות תרבותיות של אירופה הקלאסית, הן בתכנים והן במבנה הספר.
אריאל הירשפלד, טוען כי בדומה לפנסיון ווקר בספרו של אונורה דה באלזאק, אבא גוריו, אין מדובר באוסף מקרי של טירונים, אלא יש כאן: .
הירשפלד גם כותב כי .
המתרגמת, נילי מירסקי, מוצאת שורה שלמה של מופעים ברומן המעידים, לטענתה, על רובד פנימי ומרקם נסתר שתבניתו מעוגנת בסוג של .
מושג נוצרי נוסף היא מוצאת בדוקטרינת הפרה דסטינציה, שעוסקת בגזרה הקדומה אל מול הרצון החופשי ויכולת הבחירה של האדם.
היא מוצאת זאת בשורת משפטים של מלבס, למשל, בהתייחס לרזי הכישרון המוזיקלי מעיד מלבס: (עמ' 136).
ובכיוון ההפוך מייחסת מירסקי לפרה דסטינציה את גורלו של אלון - הדמות היותר ראויה וזכאית שגורלו מוכיח שאין החסד פוקד את הראויים לו.
רונית רפ טוענת כי מוטיבים רבים בסיפור מרמזים לאמנות הפלסטית של המאה ה-19 וה-20 באירופה.
היא מוצאת בתיאורים המדמים את צריף המחלקה לספינה שנעזבה ואת הטירונים המדומים לניצולים מספינה שנטרפה, אקפראסיס לציורו של תאודור ז'ריקו, "רפסודת המדוזה.
תיאור דומה היא מוצאת בתיאור ציור העירום שצייר אלון את חברתו דפנה, לציורו של גויה, "המאחה העירומה".
את המפגש של אלון עם הכלב בפטרול בפרדס עם ציור נוסף של גויה, "הכלב" ואת הגיטרות המרוסקות, זו שרחמים שבר וזו שאבנר שבר, לציורו של פיקאסו, "גיטרה".
את שירתו של רחמים בן חמו את ההמנון הצרפתי ליד המדורה, היא מדמה לציורו של אז'ן דלקרואה, "החירות מובילה את העם".
בנושא האיקונוקלאזם היא טוענת שהמקרה בו אבנר שבר את הגיטרה של יוסי רסלר הוא איקונוקלאזם.
"אבנר מואס ברוח הרומנטיקה ומתגלגל הלאה לתפיסות חדשות, ריאליסטיות יותר".
היא רואה בכך את התנועה המודרניסטית של הריסת הישן לטובת החדש.
על פי עדה צמח, פתיחת הספר ביקיצת המספר מעילפון שנגרם מחניקתו, היא "פרוסטית" ומזכירה את יקיצת מרסל הילד משנתו בקומברה , הוא מרסל פרוסט, ב"בעקבות הזמן האבוד".
אמנם יש הבדלים משמעותיים בין שתי היקיצות אך שתיהן מדברות על .
היא מציינת עוד מספר תופעות שמושפעות מפרוסט: ציון מהוסס של מילות ברירה כמו: אולי… אולי; או: אם… אם, שלושה אמנים המתפתחים לעיני הקורא: מוזיקאי, צייר וסופר ותיאוריה הניגודיים של עפרה המד"סית בדומה לתיאורו הניגודי של גיבורו של פרוסט, סֶן לוּ.
היא מסיימת חלק זה של ביקורתה במילים: .
חנה אוירא מוצאת בנקודות רבות הקבלה בין דמותו של אלון ודמותו של דון קישוט: שניהם נאבקים על מערכת הערכים שלהם ומייצגים נורמות אשר נתפסות על ידי סביבתם הקרובה ככאלו שחלף זמנן.
שניהם מקיימים קשר עם הדמות הנשית שמולם (דון קישוט מול דולצינאה הדמיונית ואלון מול דפנה אשר קיימת במציאות) שהוא קשר בעל אופי של ברית, יותר משהוא קשר רומנטי.
שניהם קשורים ומופעלים על ידי קריאתם בספרים הישנים ואת שניהם מעמיד הסופר במבחנים שונים.
היא מציינת כי מיקי גם מכנה את אלון מספר פעמים בספר כ"דון קישוט".
אולם, היא מוצאת גם נקודות שוני מהותיות: .
ישנם עוד הבדלים מהותיים רבים, אך היא מסכמת את הדיון: .
על פי מספר ראיונות שנערכו עם יהושע קנז, הספר החל כנובלה החמישית הממשיכה את ארבע הנובלות המצויות בספרו, "מומנט מוסיקלי", שיצא לאור ב-1980 ועסק בסיפורי חניכה שהאחרון בהם עסק בגיל בית הספר התיכון.
אלא שקנז הצליח לכתוב רק את הפרולוג לסיפור החמישי - את ההתעלפות בתרגיל החניקה שבטירונות ולא הצליח להשלימו לכדי נובלה (חלק זה נכתב ב-1979 בפריז).
זמן מועט לאחר מכן, פורקה יחידת המילואים אליה השתייך והוא שובץ ליחידה חדשה בה היו חיילי מילואים צעירים.
השמירות הרבות והעבודה הקשה בשירות של תעסוקה מבצעית, יחד עם המשמעת הנוקשה ביחידה החדשה, העלו אצל קנז את זיכרונותיו המעיקים מהטירונות, ובעצת חבר הוא ניגש לכתוב ספר שיעסוק בטירונות ויפרוק את עיסוקו הנפשי בנושא.
בסתיו 1981 הוזמן קנז לאנגליה ושהה במרכז אוקספורד ללימודי עברית ויהדות בכפר יארנטון, הסמוך לאוקספורד (בו שהו וכתבו מספר סופרים ישראלים וגם קנז בתוכם החל מראשית שנות ה-70).
הוא שהה שם במשך שנתיים וחצי והמשיך לכתוב את "התגנבות יחידים".
במכתב שכתב לרות אלמוג ביולי 1983, תיאר קנז את הקשיים הגדולים איתם התמודד בכתיבת הספר: .
בדיעבד, 20 שנים לאחר יציאת הספר לאור, בראיון שנערך עמו לכבוד הוצאת הספר במהדורה חדשה, אמר קנז: .
מוטו הספר הוא משפט באנגלית הלקוח מהפרק הראשון בספרו של ג'וזף קונראד, "לב המאפליה".
עם יציאת הספר ב-1986 הופיע על עטיפת הספר צילום של אבי גנור (עיצוב העטיפה: שמעון זנדהאוז) ובו גזע עץ מסויד על רקע קיר צריף מסויד.
ב-2005 הוציאה הוצאת הספרים עם עובד את הספר בהוצאה מחודשת עם פונט גדול יותר.
על עטיפת הספר בהוצאה המחודשת מופיע ציור שביל עם ברושים הגדלים ליד המושב חרב לאת, מאת הצייר מיכאל קובנר, בן קיבוץ עין החורש הסמוכה.
קנז עצמו ביקש את הציור לעטיפה.
דובר קוסאשווילי ביים עיבוד קולנועי לספר, בכיכובם של עוז זהבי, אור בן מלך, שי קדימי, גיא אדלר, מיכאל אלוני ואחרים.
הסרט "התגנבות יחידים" יצא לאקרנים בישראל ב-4 בנובמבר 2010. הסרט עוסק בעיקרו במאבקי הכוח בין הטירונים, בעלי כושר לקוי, שהמפקדים שלהם מתעלמים מקשייהם ומנסים לבנות מהם חיילים, בעלי יכולת קרבית, הסבירה לחיילים תומכי לחימה.
בתום שבועיים של טירונות בסיסית זו, שניים מהחיילים מתים וחייל שלישי עורק.
חלקים מן הרומן, שאורכו 597 עמודים, הושמטו בעיבוד הקולנועי או צומצמו.
כך לדוגמה, קווי העלילה של מיקי ומלאבס – שמהווים חלק ניכר מהרומן – הושמטו כמעט לחלוטין, וסיפורו של בן־חמו צומצם.
כמו כן, בסרט נוספו סצנות שלא התרחשו ברומן, כדוגמת סצנת ריצת הבוקר והנגינה על גג הצריף.
התהלוכה החשמלית של הרחוב הראשי - תהלוכה שנוצרה על ידי בוב ג'אני עבור פארק השעשועים של חברת וולט דיסני - דיסנילנד.
התהלוכה עברה בפארק מדי לילה בחודשי הקיץ, בין השנים 1972–1996. במסגרת התהלוכה עברו ברחוב הראשי של ארצות הברית כלי רכב מוארים שתאורתם מושפעת מהמוזיקה המושמעת.
תהלוכה זהה עברה גם בממלכת הקסם שבדיסניוורלד בין השנים 1974–1991. בשנת 1991 הוחלפה התהלוכה שבממלכת הקסם בתהלוכה הנקראת "ספקטרומג'יק".
בין השנים 1999–2001 עברה התהלוכה המקורית של דיסנילנד בממלכת הקסם, ובשנת 2001 שבה לדיסנילנד למספר חודשים.
ביורודיסני שבפריז, עברה התהלוכה בחודשי הקיץ בין השנים 1992–2003. ב-2003 הוחלפה בפאנטילוז'ון, שעברה קודם לכן בדיסנילנד שבטוקיו.
התהלוכה הייתה כה פופולרית, שהמנורות שהורדו מכלי הרכב שלה נמכרו לאספנים.
בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני, החל משנת 2001 עוברת התהלוכה המקורית בשם "התהלוכה החשמלית של דיסני" (מאחר שבפארק אין את הרחוב הראשי של ארצות הברית).
הפסקול של התהלוכה מורכב משיר הנושא הקרוי "הודאון בארוק" (Baroque Hoedown) מאת אומני המוזיקה האלקטרונית פרי וקינגסלי.
לתהלוכה קדמה המיצג - "מיצג המים החשמלי" שנערך בלגונת שבעת הימים בפתח ממלכת הקסם שבדיסניוורלד.
המיצג החל להופיע ב-26 באוקטובר 1971 והוא מוצג עד היום, מידי ערב, לאחר תום מופע הזיקוקים שבממלכת הקסם.
יוני 2001 (בשם: התהלוכה החשמלית של דיסנילנד טוקיו: אורות חלום)
דיסנילנד פאריז: 12 באפריל 1992
ההרפתקה הקליפורנית של דיסני: 3 ביולי 2001 (בשם: התהלוכה החשמלית של דיסני)
דיסנילנד טוקיו: 21 ביוני 1995
דיסנילנד פאריז: 23 במרץ 2003
דיסנילנד פאריז: פאנטילוז'ון (יוני 2003 - היום)
פארק ההרפתקאה הקליפורנית של דיסני
הִתְגַּרְעֲנוּת (בלועזית: נוּקְלֵאַציה) היא תופעה פיזיקלית המאפיינת את תחילתו של תהליך מעבר פאזה או של תהליך היפרדת לפאזות.
התופעה מתאפיינת בכך ששינוי הפאזה מתחיל בנקודות מסוימות במרחב, והחומר סביב אותן נקודות עובר למצב הצבירה החדש.
לנקודות אלו, שבהן מתחיל מעבר הפאזה, קוראים אתרי התגרענות.
מעבר פאזה יכול להתרחש רק כאשר התנאים התרמודינמיים (לחץ וטמפרטורה) מתאימים.
אולם, משיקולים אנרגטיים, התהליך יתרחש בסבירות גבוהה רק בסמיכות לחומר שנמצא כבר בפאזה החדשה.
אם לא קיים עדיין חומר במצב הצבירה החדש, צפוי להתרחש קירור יתר, שבו נוזל מקורר מתחת לנקודת הקיפאון שלו, אך איננו קופא.
באופן דומה, בתנאים מסוימים ניתן ליצור תמיסה במצב של רוויית יתר, כלומר כמות החומר המומס בה גדולה מהכמות המרבית שמתאימה לתנאים הפיזיקליים.
גם למצב שבו לחץ האדים באוויר גדול מלחץ האדים המתאים לטמפרטורה הנמדדת, קוראים רוויית יתר.
מבחינה אנרגטית, לנוזל שקורר מתחת לנקודת הקיפאון שלו, יש עדיפות לעבור למצב צבירה מוצק.
הכוח שמונע מתהליך זה להתרחש בתנאים מסוימים, הוא כוח הקוהזיה, כלומר המשיכה בין מולקולות הנוזל.
אם קיים אתר התגרענות בנוזל, כלומר מוצק נקודתי, אז נוכחותו של המוצק תקטין את עצמת כוח הקוהזיה בסביבתו.
מעל לגודל מסוים של אתר ההתגרענות יהיה יתרון אנרגטי למעבר הפאזה, אשר יתרחש סביב אתר זה.
שיקולים פיזיקליים דומים מעורבים בהתגרענות הקשורה למעברי פאזה אחרים.
התגרענות הטרוגנית היא תהליך התגרענות שבו אתרי ההתגרענות עשויים מחומר שונה מאשר החומר שעובר מעבר פאזה, כמו למשל חלקיקי אבק זעירים במים שסביבם מתחיל להיווצר קרח.
לעומת זאת, אם אתרי ההתגרענות אינם מורכבים מחומר שונה, תתרחש התגרענות הומוגנית.
כך למשל, גבישי קרח מתחילים להיווצר במים נקיים לחלוטין, בתהליך של התגרענות הומוגנית, רק כאשר המים מקוררים עד לטמפרטורה של 38°C-.
המים יכולים להישאר במצב נוזלי בצורת טיפות זעירות עד לטמפרטורה של כ-41°C-.
מבחינים בין שני סוגי נוקלאציה:
1. נוקלאציה הומוגנית (אחידה)- הגרעין מתפתח בנפח באופן אחיד במטריצת האם.
2. נוקלאציה הטרוגנית (רבגונית)-מתרחשת על פני משטח מועדף באזורי אי רציפות של מטריצת אם.
מים נקיים לחלוטין קופאים בטמפרטורה של 38°C-.
קיומם של חלקיקים זעירים במים תעלה את טמפרטורת הקפיאה, ואם כמות החלקיקים מספיקה אז הקפיאה תתרחש ב-0°C.
זריעת עננים היא שיטה שבה מפזרים חומר, בדרך-כלל יודיד הכסף, בתוך עננים, וכך יוצרים אתרי התגרענות שבהם מים שנמצאים במצב של קירור יתר יקפאו, והסבירות לירידת גשם מהענן תעלה.
בועות של פחמן דו-חמצני במשקה מוגז נוצרות בכמות גדולה סביב אתרי התגרענות מוצקים.
זאת דוגמה לתהליך הפרדת פאזות בתמיסה.
ניתן להדגים את האצת התהליך בעזרת ניסוי ביתי המכונה התפרצות מנטוס.
היווצרות כפור בתהליך ריבוץ תתרחש על פני עצמים מוצקים.
היווצרות בועות של אדי מים בתהליך רתיחה של נוזל אשר נמצא במצב של חימום יתר תחל סביב אתרי התגרענות.
תהליך הפילמור, כלומר יצירת פולימר ממונומרים, מתחיל סביב אתרי התגרענות.
בתהליך זה אין שינוי של מצב צבירה, אך המנגנון הפיזיקלי דומה.
התהוות מותנית (או "היווצרות תוך תלות גומלין"), בסנסקריט: pratītyasamutpāda; בדוונאגרי: प्रतीत्यसमुत्पाद; בפאלי: paticcasamuppāda - היא מושג חשוב במטפיזיקה הבודהיסטית.
על פי השקפה זו, המשותפת לכל הזרמים בבודהיזם, כל תופעה מתהווה בזכות הימצאותן של תופעות אחרות, אשר שזורות זו בזו ברשת מורכבת של השפעה הדדית.
סמל נפוץ המשמש לייצוג עיקרון "ההתהוות המותנית" הוא "רשת אינדרה": זוהי רשת קורי עכביש רב-ממדית, הזרועה באינספור טיפות-טל (או אבני-חן), המשקפות את שאר הטיפות ואת ההשתקפויות שבהן, בתהליך רקורסיבי אינסופי.
הבנת ההתהוות המותנית היא שלב חשוב בדרך להתעוררות ולהארה.
ניסוח כללי של מושג זה מובא באופן הבא:
כאשר גורם מסוים, X, קיים
כאשר גורם מסוים, X, אינו קיים
דבר מה, Y, אינו מתהווה.
לדוגמה, על פי הקאנון הפאלי, הבודהה מלמד:
כל התופעות נתונות לאינטראקציה מתמשכת זו, בזרם מתמיד של "עתיד להתרחש, ומפסיק להתרחש".
עקרון לוגי זה מסייע להסביר מדוע כולן ברות-חלוף, ומתאפיינות בארעיות ("אניצ'ה", בשפת פאלי).
ניתן לזהות את עקרון ההתהוות המותנית בארבע האמיתות הנאצלות, המתארות את תהליך היווצרות הסבל ותהליך השחרור ממנו.
התהוות מותנית נוספת ניתן לזהות במעגל הלידה מחדש, המתואר בתריסר הנידאנות או "תריסר הקישורים לקיום מותנה".
התו השמיני היא חברת תקליטים ישראלית שהוקמה בשנת 1993. החברה מנוהלת על ידי יובל ניסנבאום.
החברה עוסקת בהפקה, הפצה ומכירה של מוזיקה ולה ארבעה סניפים ברחבי הארץ.
לטענת מנהליה, להבדיל מהנהוג בחברות התקליטים הגדולות, אמנים שעובדים עם החברה מעורבים בכל צעד, בזכות על היצירה ובחלוקת הרווחים.
בעקבות הצלחת החברה ומעבר אמנים לשורותיה, פתחו חברות התקליטים הגדולות במלחמה נגדה.
הגדילה לעשות חברת "הד ארצי", אשר סירבה במשך כשנה להפיץ את אלבומי הלייבל ברשת חנויות המוזיקה "טאוור רקורדס" שבבעלותה.
במקביל החלה "התו השמיני" לשתף פעולה עם רשת סטימצקי וצומת ספרים להפצת אלבומיה.
חברת התו השמיני הוקמה בשנת 1993 בחנות קטנה ברחוב שמאי בירושלים.
בשנת 1999 הגיעה הרשת לפשיטת רגל וסגרה את סניפיה.
בשנת 2000 נפתחה החברה מחדש תחת השם "התו השמיני החדש 2000", והפעיל בשיא אתר אינטרנט למכירות תחת המותג "דיסק קלאב" וחמישה סניפים ברחבי הארץ.
כיום פעיל סניף בירושלים שמאי 12 ("צד אחר") וסניף נוסף בהיכל התרבות תל אביב.
כיום עוסקת החברה במספר תחומים:
הפקה – החברה מלווה את אמניה לאורך כל שלבי הפקת האלבום עם אנשי מקצוע מנוסים מתחומי ההפקה, השיווק והקריאייטיב.
הפצה – לחברה זכויות הפצה לעשרות אלפי תכנים מוזיקליים ישראליים ובינלאומיים לשווקים השונים בישראל ולשוק הבינלאומי.
ניו מדיה ודיגיטל – לתו השמיני מחלקת ניו מדיה המתמחה בקידום האמנים המיוצגים על ידה באמצעים הדיגיטליים השונים.
מכירה ורשת חנויות – לחברה שבעה סניפים ברחבי הארץ למכירת סרטים ומוזיקה.
החברה מכסה את כל ההיבטים של הפקת והפצת המוזיקה לאמניה ומלווה אותם לאורך כל שלבי הפקת האלבום, החל משלב ההקלטות דרך עיצוב וקונספט ועד להפקת קליפים.
השמיני עובדת ויוצרת שיתופי פעולה רבים עם גופי תרבות שונים (מוסדות קולנוע, תיאטרון, מוזיאונים, פסטיבלים ועוד) כדי לחשוף, לחדש ולמשוך קהלים שונים למוזיקה ישראלית בדרכים מגוונות.
בבעלות התו השמיני זכויות הפצה לעשרות
אלפי תכנים מוזיקליים ישראליים ובינלאומיים.
החברה מייצגת, מפיקה ומפיצה אמנים רבים וביניהם יהודה פוליקר, בית הבובות, דנה ברגר, הדג נחש, שם טוב לוי, מוש בן ארי, אריק איינשטיין, דויד ברוזה, אתי אנקרי, אריאל זילבר, יוסי בנאי, עמיר לב, שלומי שבן, גבריאל בלחסן ועוד רבים.
בתחום הווידאו: החברה הפעילה חברת הפצה לסרטי די וי די בזכויות הפצת סרטים ישראלים, וכן בהפצת סרטים מכל העולם בתיאום מול חברות Sony Pictures Entertainment ו-Warner Home Video.
התו השמיני הפיצה בשיאה פיזית למעלה מ-500 חנויות, כולל השווקים המסורתיים (חנויות מוזיקה, חנויות ספרים, וספריות וידאו) והלא מסורתיים (תחנות הדלק, מרכולים, רשתות הפארם, חנויות נוחות, מוסדות תרבות ועוד).
מחלקת הדיגיטל של התו השמיני היא מחלקה המשתמשת בכלים הדיגיטליים הרבים למכירה ולקידום האמנים המיוצגים על ידה בדרכים יצירתיות.
הקטלוג הדיגיטלי המקיף של התו השמיני מופץ ביותר מ-120 פלטפורמות מקוונות ברחבי העולם באמצעות חברות הסלולר, ממשקים אינטרנטיים כגון iTunes ,Shazam ,Amazon ,Spotify ושאר ערוצי התקשורת החדשים והניו מדיה, תוך יצירת הזדמנויות נוספות באמצעות שימוש ברשתות החברתיות.
בשיאה, לחברה היו חמישה סניפים ברחבי הארץ למכירת מוזיקה וסרטי DVD.
שני סניפים בירושלים, אחד ברחוב שמאי 16 (ששם גם שכנו משרדי החברה), והשני בקניון מלחה, שניים בנמל התעופה בן-גוריון (אחד בטרמינל 3 ואחד באולם שחקים), ואחד בתל אביב בהיכל התרבות.
לרשת היה גם סניף בחיפה וסניף נוסף בתל אביב, אך אלה נסגרו בשנת 2015. בשנת 2020 נסגרה חנות הרשת ברחוב שמאי בירושלים, שהפעילה בשיאה קנייה של מוזיקה וסרטים דרך האינטרנט בשם "דיסק קלאב", וסיימה את פעילותה לאחר כ-27 שנות פעילות.
כיום הסניף הראשי נמצא ברחוב שמאי 12 ירושלים {צד אחר}, וסניף נוסף בהיכל התרבות תל אביב
התהליך הטקסי , ספרו הידוע ביותר של האנתרופולוג ויקטור טרנר.
הספר שיצא בשנת 1969, הוא הידוע מכל כתבי ויקטור טרנר והוא כולל מספר הרצאות שנשא טרנר בקתדרת מורגן באוניברסיטת רוצ'סטר.
הספר עוסק בטקסי מעבר שונים בשבט הנדמבו שאנשיו חיים בזמביה.
תרומתו העיקרית של ספר זה הוא העיסוק במונח הלימנליות (סיפיות) שעניינו מצב גבולי, מעבר ממצב אחד לאחר (למשל מעולם הילדות לעולם הבגרות) וניסיון לספק תיאור של מצב ייחודי זה, שחקירתו מהווה את גולת הכותרת של תרומת טרנר למדע האנתרופולוגיה.
המושג לימינליות הופיע לראשונה אצל טרנר בספרו "יער הסמלים" (forest of symbols) שיצא לאור ב-1967 וטרם תורגם לעברית, אך הגיע לידי הבהרה מניחה את הדעת רק שנתיים לאחר מכן בפרסום "התהליך הטקסי".
בישראל יצא הספר בהוצאת רסלינג בשנת 2004 בתרגום של נעם רחמילביץ'.
התובע הכללי של ארצות הברית הוא ראש מחלקת המשפטים של ארצות הברית, ואחראי אכיפת החוק הראשי מטעם הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
התובע הכללי נחשב לעורך הדין הראשי של הממשלה.
הוא מכהן בקבינט הנשיאותי, אך הוא חבר הקבינט היחיד שלא מחזיק בתואר "מזכיר".
התובע הכללי ממונה לתפקידו על ידי הנשיא, והמינוי צריך לקבל אישור מהסנאט.
הנשיא יכול לפטר את התובע הכללי מתפקידו בכל עת; ניתן לכפות על התובע הכללי לעבור שימוע הדחה (Impeachment) בבית הנבחרים ובסנאט בעוון "בגידה, שוחד, עבירות ופשעים חמורים אחרים".
רק ב-1870 הוקמה מחלקת המשפטים על מנת לסייע לתובע הכללי במילוי חובותיו.
התובע הכללי מופיע בעצמו בפני בית המשפט העליון במקרים בעלי חשיבות רבה.
בנסיבות מסוימות פרקליט המדינה של ארצות הברית מופיע בפני בית המשפט על מנת לייצג את הממשלה.
התובע הכללי נמצא במקום השביעי ברשימת ממלאי המקום של הנשיא לפי התיקון ה-25.
התובעת הכללית ה-87 והנוכחית של ארצות הברית היא פאם בונדי, המכהנת מטעם המפלגה הרפובליקנית תחת הנשיא דונלד טראמפ.
גרנט31 איימוס טפן אקרמן ג'ורג'יה 23 בנובמבר 1870 13 בדצמבר 1871 יוליסס ס.
גרנט32 ג'ורג' הנרי ויליאמס אורגון 14 בדצמבר 1871 25 באפריל 1875 יוליסס ס.
גרנט33 אדוארדס פיירפונט ניו יורק 26 באפריל 1875 21 במאי 1876 יוליסס ס.
3 בפברואר 2009 27 באפריל 2015 ברק אובמה83 לורטה לינץ' ניו יורק 27 באפריל 2015 20 בינואר 201784 ג'ף סשנס אלבמה9 בפברואר 20177 בנובמבר 2018 דונלד טראמפ85 ויליאם ברוירג'יניה 14 בפברואר 2019 23 בדצמבר 2020 בפועל ג'פרי רוזן מסצ'וסטס 23 בדצמבר 2020 20 בינואר 2021בפועל מונטי וילקינסוןוושינגטון די.
20 בינואר 202110 במרץ 2021 ג'ו ביידן86 מריק גרלנדמרילנד10 במרץ 202120 בינואר 2025בפועל ג'יימס מקהנרי20 בינואר 20255 בפברואר 2025דונלד טראמפ87 פאם בונדיפלורידה5 בפברואר 2025מכהנתדונלד טראמפ
התובע הכללי של רוסיה הוא ראש מערכת המשפט ברוסיה והאחראי על אכיפת החוק במדינה מטעם ממשלת רוסיה.
התובע עומד בראש הפרקליטות הכללית, הלא היא התביעה הכללית (Генеральная прокуратура Российской Федерации).
משרת התובע הכללי הרוסי נוסדה באפריל 1991 כיורש למשרת התובע הכללי של ברית המועצות.
משרת התובע הכללי הסובייטי יונקת את שורשיה ממשרת הגנרל פרוקורור של רוסיה, שנוסדה ב-12 בינואר 1722, כאשר הגנרל פרוקורור היה ראש הסנאט הרוסי וכיהן במקביל גם כשר המשפטים והיה אחראי לפיקוח על מערכת המשפט הרוסית עד שנת 1917.
התובע הכללי של רוסיה ניצב במקום השביעי בסדר הירושה לנשיאות רוסיה, ולפיכך נודעת לתפקיד חשיבות רבה.
משרד התובע הכללי הרוסי אחראי על:
פיקוח על החלטות בתי המשפט, שאינן פוגעות בחופש הפרט
פיקוח על גופי חקירה ושיטור במדינה
משרד התובע הכללי הרוסי (הפרקליטות הכללית)
ועדת החקירות של התובע הכללי הרוסי - בספטמבר 2010 הוועדה הפכה לארגון עצמאי הכפוף לנשיא בלבד
הפרקליטות הצבאית הכללית של רוסיה
צוות צוערים צוות בכרי דרגותכתף דרגת משפטן משפטן מדרגה 3 משפטן מדרגה 2 משפטן מדרגה 1 יועץ מתחיללמשפט יועץ למשפט יועץ בכירלמשפט
צוות ניהולי דרגותכתף דרגת משפטן יועץ ממלכתי למשפטמדרגה 3 יועץ ממלכתי למשפטמדרגה 2 יועץ ממלכתי למשפטמדרגה 1 יועץ ממלכתי מן המנייןלמשפט
משרד התובע הכללי המקסיקני הידוע יותר בשם הפרקליטות הכללית של הרפובליקה (בספרדית: Procuraduría General de la República, PGR) הוא אגף של הרשות המבצעת הפדרלית במקסיקו האחראית לחקירת פשעים פדרליים ותביעת מבצעיהם.
התפקיד נוצר על פי החוקה המקסיקנית ב"חוק ארגון הפרקליטות הכללית של הרפובליקה" (Ley Orgánica de la Procuraduría General de la República) משנת 1900. למשרד מעמד של משרד ממשלתי.
משרד התובע הכללי של מקסיקו מאורגן בתת-משרדים שונים, ביניהם:
תת המשרד לעניינים בינלאומיים ומשפטיים
תת המשרד לתהליכי פשיעה ופיקוח אזורי
תת משרד לענייני הפשע המאורגן
תת המשרד לענייני פשעים פדרליים
תת המשרד לשירותי קהילה וזכויות האזרח
הוקמה ב-1 במרץ 2019 כגוף מבצעי וארגון גג לענייני חקירות פשיעה וכולל את תפקידי המשטרה הפדרלית המיניסטריאלית לשעבר, הסוכנות לחקירות פליליות שפורקה והוא גוף מומחים מרכזי לענייני חקירות פליליות במשרד התובע הכללי.
הגוף קיבל לידיו גם את סמכויות מחלקת התיאום הכללי של שירותי המומחים והמרכז הארצי לתכנון, ניתוח ומידע למאבק בפשיעה.
התהום השיווקי הוא מודל אשר הוצג לראשונה בספרו של ג'פרי מור "התהום השיווקית - שיווק ומכירת מוצרים טכנולוגיים לצרכנים" (Crossing the Chasm: Marketing and Selling High-Tech Products to Mainstream Customers), ובו מוצגת הרחבה של המודל המסורתי של מחזור החיים לאימוץ והתפשטות חידושים.
אימוץ חידושים היא תאוריה המציגה כיצד ובאיזה קצב רעיונות חדשים וטכנולוגיות מתפשטות וחודרות לשווקים.
כדי להבין תחילה את התהליך של אימוץ חידושים יש לחלק כל שוק של לקוחות לחמישה פלחי שוק, בהתאם להתייחסותם למוצרים חדשניים: מזנקים, מדרבנים, מיישמים, מחקים ונגררים.
לכל אחד מפלחי השוק הללו מאפיינים שונים וגישה שונה לאימוץ חידושים.
ה"מזנקים", המהווים רק 2% מהשוק הרלוונטי, מחפשים חידושים כמעט בכל מחיר.
הם מאמצים מוצרים עוד לפני יציאתם לשוק והם אינם מעוניינים בתועלת מן המוצר, אלא רק בחידוש עצמו.
ה"מדרבנים", המהווים 5% מהשוק, מאמצים מוצרים וטכנולוגיות בשלב מוקדם בשל התועלת שבהם.
הם אינם מעוניינים בחידוש לשמו, אלא בשאלה האם החידוש יכול להעניק להם איזו שהיא עדיפות או יתרון תחרותי על פני אחרים, בעיקר על פני המתחרים.
המיישמים המהווים 40% מהשוק, אינם מתעניינים בחידושים טכנולוגיים כשלעצמם, ולכן עצם החידוש במוצר כלשהו איננו מושך אותם.
הם מאמינים בהתפתחות הדרגתית ולא במהפכה, ולכן אינם נימנים על "בעלי החזון", כמו המדרבנים.
למען האמת, הם מתרחקים מ"בעלי החזון" ורואים בהם יותר "בעלי פנטסיות", אשר צריך להזהר מפניהם.
גם המחקים, המהווים כ-40% מהשוק, שותפים לכל החששות של המיישמים, משום שהם אינם מסוגלים לטפל בחידושים.
הם ממתינים עד אשר המוצר החדש יהפוך לסטנדרט.
המחקים דורשים הרבה תמיכה והדרכה, והמטרה שלהם באימוץ מוצר חדש היא להפחית את העלויות.
הנגררים, המהווים כ-13% מהשוק הפוטנציאלי, אינם מעוניינים בחידושים כלל, והם יאמצו מוצר חדשני רק כאשר המוצר אליו הם היו רגילים נעלם לגמרי מן השוק.
שני הפלחים הראשונים - מזנקים ומדרבנים - מהווים ביחד את השוק הראשוני.
אמנם מניעי הקנייה של כל אחד מהפלחים הללו אינם זהים, אך המכנה המשותף שלהם הוא ברצון להיות "ראשונים" ברכישת המוצר החדש.
המזנקים רוצים לעשות זאת על מנת לבחון את המוצר, בעוד שהמדרבנים רוצים לעשות זאת על מנת לנצל את המוצר.
שלוש הקבוצות האחרונות מהוות את השוק העיקרי, שהוא מקור הרווחים לטווח הארוך.
התהום השיווקית נובעת מכך, שקיים פער משמעותי בגישה למוצר חדשני בין המדרבנים לבין המיישמים.
האחרונים מהססים ביותר ברכישת מוצר חדשני, והם אינם מוכנים לקבל המלצה ממי שנתפס בעיניהם כשייך למדרבנים.
זהו מצב היוצר מעגל שוטה, לפיו אינך יכול למכור בשוק העיקרי עד אשר המיישמים יקבלו אותך.
מאידך, המיישמים אינם מוכנים לקבל אותך, עד שלא תוכיח להם שהצלחת למכור למישהו בשוק העיקרי.
למעשה זוהי המשימה העיקרית העומדת בפני כל מי שמציג מוצר חדשני לשוק: כיצד לחצות את התהום השיווקית במהירות וביעילות.
החדירה לשוק הראשוני, שנמצא לפני התהום השיווקית, איננה כה קשה, משום שכמעט תמיד אפשר למצוא לקוחות, שהם מזנקים או מדרבנים, אשר יהיו מוכנים להתנסות במוצר החדש.
הקושי העיקרי הוא בחדירה לשוק העיקרי, הנמצא אחרי התהום השיווקית, וכדי להגשים זאת יש צורך בחציית התהום.
התובע הכללי של ברית המועצות היה התפקיד הבכיר ביותר במערכת המשפט הסובייטית והיה ראש התביעה הכללית במדינה.
עד 1946 כונה התפקיד בפשטות בשם התובע של ברית המועצות (Прокурор СССР).
התפקיד נוצר בנובמבר 1923 בשם התובע של בית המשפט העליון של ברית המועצות (Прокурор Верховного Суда СССР).
בדצמבר 1933 פוזרה התביעה של בית העליון והתובע הוכפף ישירות לנשיאות ועדת ההוצאה לפועל ולמועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות.
במרץ 1946 אשרר הסובייט העליון חוק לשינוי שם התפקיד לתובע הכללי.
בהתאם לחוק מנובמבר 1977 התובע היה מתמנה בהחלטת הסובייט לתקופת כהונה בת 5 שנים.
התובע של בית משפט העליון של ברית המועצות
התובע הכללי של ברית המועצות
התהום הוא סרט משנת 1977 בהפקת "קזבלנקה" ו-EMI ובבימויו של פיטר ייטס, העוסק בזוג נופשים צעירים מעורבים בסכסוך מסוכן עם ציידי אוצרות כאשר הם מגלים דרך אל אניית אוצר טרופה באיי ברמודה.
הסרט מבוסס על רומן מאת פיטר בנצ'לי.
בסרט צילומים תת-ימיים ומבט על עולם ציידי האוצרות.
בתפקידים הראשיים ניק נולטה בתפקיד דוד סנדרס וז'קלין ביסט בתפקיד חברתו הבריטית גייל ברקה.
התובע הכללי של אוקראינה (באוקראינית: Генеральний прокурор України) הוא ראש מערכת המשפט והאחראי על אכיפת החוק באוקראינה מטעם ממשלת אוקראינה ומשמש כיועץ הממשלה לענייני משפט.
עומד בראש משרד התביעה הכללית (Прокурату́ра Украї́ни).
משרת התובע הכללי באוקראינה הוקם ב-4 בנובמבר 1991 כיורש למשרת התובע הכללי של ברית המועצות.
על פי סעיף 122 בחוקת אוקראינה, התובע הכללי ממונה לתפקיד על ידי נשיא אוקראינה בהמלצת הפרלמנט ועומד בראש התביעה הכללית .
התובע מפוטר מתפקידו בהתאם להצבעת אי אמון הנערכת בראדה העליונה.
תקופת כהונתו היא 6 שנים.
ניהול תביעה בבית המשפט בשם המדינה;
ייצוג האינטרסים של האזרח או המדינה בבית המשפט;
פיקוח על החוק וגופי הבילוש והחקירה;
פיקוח על יישום החלטות משפטיות בתיקי פשיעה.
לתובע הכללי וליו"ר בית המשפט העליון של אוקראינה ישנה הסמכות להגיש בקשת חנינה של עצורים
התובע הכללי מחויב להגיש דו"חות פעילות לראדה העליונה מדי שנה.
ממלא מקומו של התובע הכללי הוא הסגן הראשון לתובע הכללי.
עד ינואר 2017 תקופת הכהונה הייתה 5 שנים.
בינואר 2017 תקופת הכהונה הוגדלה ל-6 שנים.
מחניצקי כיהן כממלא מקום התובע על פי אוקאז מנשיא אוקראינה וכיהן גם כנציב פרלמנטרי.
שוקין היה אמור להתפטר מתפקידו ב-16 בפברואר 2016 לאחר שהוצא לחופשה.
ב-16 במרץ הוא חזר למלא את תפקידו לאחר שלא הגיע לידיו כל מכתב פיטורין.
לבסוף פוטר רשמית בהצבעה פרלמנטרית ב-29 במרץ 2016.
יורי סברוק כיהן כממלא מקום התובע הכללי לאחר שהיה קודם סגן ראשון לתובע.
דרגות כתף דרגה משפטן מדרגה 3 משפטן מדרגה 2 משפטן מדרגה 1 יועץ צוער למשפט יועץ למשפט יועץ בכיר למשפט יועץ ממלכתילמשפט, דרגה 3 יועץ ממלכתילמשפט, דרגה 2 יועץ ממלכתילמשפט, דרגה 1 יועץ ממלכתילמשפט של אוקראינה
התגנבות יחידים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2010 בבימוי של דובר קוסשווילי שגם כתב את התסריט בשיתוף עם ראובן הקר המבוסס על הספר התגנבות יחידים של יהושע קנז משנת 1986.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1956 במחלקה 3 בבה"ד 4 בטירונות כלל צהלי"ת של טירונים בעלי כושר קרבי לקוי (כ"ל) בעלי מוצא, השכלה ורקע שונה, שמפקדיהם לא מתחשבים במגבלותיהם ושואפים להפוך אותם לחיילים קרביים.
הצלם אמנון סלומון זכה בפרס אופיר על הצילום.
כן היה הסרט מועמד לפרס אופיר על הבימוי, המוזיקה, התלבושות (רונה דורון), שחקן משנה (מיכאל אלוני) ושחקן משנה (אסף בן שמעון).
הסרט זכה במקום ראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוורשה .
המחזור בטירונות המוגבלים מורכב ממגוון דמויות הסובלות מהתעללות שיטתית של המפקדים.
אלון (עוז זהבי) הוא קיבוצניק ששאף להתגייס לצנחנים וטען כי שיבוצו למחלקה נעשה בטעות.
לאחר שירה לעבר צל חשוד במהלך אימון לילה, הפך אלון ליעד להתעללות קשה במיוחד מצד המפקד בני (מיכאל אלוני), אשר לקח ממנו את נשקו והחליף אותו במקל.
לצדו, אבנר גבאי (גיא אדלר) ממוצא מזרחי, מצא עצמו גם הוא קורבן להתעללות המפקדים לאחר שנתפס ישן בשמירה.
רסלר (אריאל וולף), המייצג את הצד האליטיסטי והאינטלקטואלי במחלקה, הוא אשכנזי ומעט מנוכר לשאר החיילים.
במהלך חופשה, הוא הזמין את אבנר למסיבה בביתו, שם ניגן בכינור.
הפער החברתי בין השניים בלט לעין, ואף התעצם כאשר אבנר ניסה להתקרב לזיוה (ליאל דניר), אך היא דחתה אותו ובחרה ברסלר.
דמויות נוספות שסבלו מהתעללות המפקדים היו אפס אפס (בני אלדר), חייל נשוי במחלקה שמצפה ללידת אשתו ומתואר כפרימיטיבי בהתנהגותו, ובן חמו (אסף בן שמעון), המשמש כ"ליצן" המחלקה.
מילר (רוי מילר), עולה חדש המתקשה בדיבור עברית, היה מנודה חברתית בשל אופיו הלא-חברותי.
מילר סבל מאפילפסיה ומת במהלך האימונים.
סמי (גל לב), סוחר סמים, הצליח להערים על המשטרה הצבאית ולהעלים את סמיו בעת בדיקה.
השיא המבצעי הגיע באימון האחרון, התגנבות יחידים אל ראש הגבעה, שם המטירו המפקדים כדורי עץ על החיילים.
אלון הצליח להגיע לראש הגבעה ולהפתיע את המפקדים.