tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בזמן הפלגתם, הייזל וליאו מקבלים חיזיון.
הם מגלים שליאו הוא הנין של סמי ואלדס, אהבתה הראשונה של הייזל.
החיזיון מופר בעקבות מפלצות שמפתיעות אותם וליאו, הייזל ופרנק נחטפים ונלקחים מתחת לים.
החבורה מגיעה לרומא, שם הם נאלצים להתפצל כדי לבצע משימות שונות.
ליאו הייזל ופרנק יוצאים לחפש את ניקו די אנג'לו, אחיה למחצה של הייזל, שנראה בחלומו של פרסי כלוא בכד של הענקים התאומים אוטוס ואפיאלטס.
הם מגלים שאידולונים עקבו אחריהם והשתלטו על רובוטים מבית המלאכה של ארכימדס.
ליאו מנצח את האידולונים ומשמידם, אבל אז גאיה כולאת אותם בבית המלאכה וליאו נאלץ להשתמש בעוגיית המזל של נמסיס כדי לשחרר אותם.
פרסי, ג'ייסון ופייפר חוקרים את הקולוסיאום ומצליחים להחיות נימפות מרושעות ולגרום להן לחזור לעצמן.
הם מצליחים למצוא ולשחרר את ניקו מהכד.
פרסי, ג'ייסון (ובכחוס) נלחמים בענקים ומנצחים אותם.
ניקו מספר לחבורה על הגילוי שלו כיצד עליהם לסגור את שערי המוות: מישהו בתוך טרטרוס ומישהו מבחוץ צריכים לסגור את השערים ביחד.
כיוון שלשערי המוות יש שתי כניסות ויציאות.
כל עוד ששערי המוות פתוחים המפלצות יכולות לצאת מטרטרוס, ולשרת את גאיה.
אנבת' יוצאת לבדה למצוא את אתנה פרתנוס.
בדרכה לחדר בו מוחבא הפסל היא נאלצת לעבור משימות שונות ואתגרים אינטלקטואליים עד שבסופו של דבר היא עומדת מול האויבת המושבעת של אמה אתנה: ארכנה, שהחביאה במשך כל השנים את הפסל על מנת לנקום באתנה.
אנבת' מאתגרת את ארכנה לתחרות אריגה וגורמת לה לארוג מלכודת אצבעות סינית.
ארכנה, שלא מודעת למשמעות הדבר שהיא אורגת, נופלת בפח וכך אנבת' מצליחה לגרום לה להיכנס לתוך המלכודת ולכלוא אותה בה.
ששת חברי הקבוצה וניקו שהצטרף אליהם מגיעים עם הספינה לעזור לאנבת' לשחרר את פסל אתנה.
הם מצליחים, אך במאמציה האחרונים ארכנה מושכת את אנבת' בעזרת אחד מחוטי המשי שלה לעבר חור ברצפת המקום שבו היה מוחבא הפסל, המוליך ישר לטרטרוס.
פרסי, שלא רוצה לעזוב שוב את אנבת', תופס אותה ונופל לטרטרוס יחד איתה.
אלה ההרפיה מדקלמת את הנבואה הבאה:
משמעות הנבואה כפי שמתבאר בספר:
"בדד מתהלכת בת החכמה" – בת החכמה היא אנבת', בתה של אתנה אלת החוכמה.
היא צריכה לצאת למסע לבד, ללא עזרת חבריה או חפצים קסומים.
"ברומא בוער אות אתנה הרמה" – המסע של אנבת' הוא בעקבות אות אתנה, אשר נמצא ברומא.
"תאומים מחניקים נשימת המלאך" – שני ענקים תאומים: אפיאלטס ואוטוס, כולאים את ניקו די אנג'לו (פירוש המילה אנג'לו באיטלקית היא מלאך) בתוך כד ארד בלי אוויר, ובכך חונקים אותו.
"אשר הסוד למוות-עד בידו מונח" – ניקו די אנג'לו הוא היחיד שיודע איפה נמצאים שערי המוות, שכל עוד הם פתוחים כל אחד יכול לחזור לחיים.
"זהוב וחיוור ניצב אסון הענקים" – אסון הענקים: פסל אתנה פרתנוס - העשוי מזהב ומשנהב - הוא היחיד שיכול לגרום לשני המחנות (היווני והרומי) להתאחד ולנצח את הענקים.
"אשר יחולץ בכאב מתוך כלא החוטים" – אנבת' נחבלת וצולעת בדרך למציאת אתנה פרתנוס, ולכן "יחולץ בכאב".
כדי שאנבת' תצליח לחלץ את הפסל, היא צריכה להערים על ארכנה – מפלצת מיתולוגית המתוארת כעכבישת ענק שנוטרת טינה לכל ילדי אתנה בגלל אמם, שקיללה אותה עוד בימי יוון העתיקה.
אנבת' משחררת את אתנה פרתנוס שהייתה בתוך חוטים רבים שטוותה ארכנה.
אות אות אות הייתה סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים שהופקה בערוץ הראשון בשנים 1972–1974, ושודרה בשידורים חוזרים לאחר מכן.
מטרת הסדרה הייתה ללמד את הילדים את אותיות האלף בית.
התסריטים נכתבו, בין היתר, על ידי תמר אדר.
כל פרק יוחד לאחת מאותיות האלף-בית, ועזרא דגן התחפש לבעל חיים ששמו מתחיל באות שנלמדה באותו הפרק (למשל, באות ו' היה ווילי הווירוס).
עבור הסדרה נכתבו שירים חדשים, שיצאו לאחר מכן בשני אלבומים.
נירה עדי – מנחה (הייתה נשואה לדודיק סמדר, לרב אברהם לואיס ולרב יעקב אדלשטיין, חזרה בתשובה)
רפי גרנות – מנחה (אח של דני גרנות, חזר בתשובה)
עזרא דגן - בתחפושת החיה הרלוונטית
הפתיח של הסדרה היה: "בואו נטייל אל כל האותיות, נספר לכם סיפורי מעשיות, נשיר לכם שירים, נקרא מהספרים ולפעמים נראה סרטים מצוירים...".
בשנת 1974 הופיע בהוצאת הד ארצי ורשות השידור תקליט עם מבחר שירים מתוך הסדרה.
אות גיבור השואה הבריטי הוא אות הוקרה לאומי שמוענק על ידי ממשלת בריטניה להכרה באזרחים בריטיים שסייעו לקורבנות השואה.
ב-9 במרץ 2010 הוענק האות ל-25 אנשים לאחר מותם, ולשני אנשים בחייהם - סר ניקולס וינטון ודניס אווי.
האות הוא מדליית כסף עליה חרוט "בשירות האנושות" (in the service of humanity) והיא מוענקת לציון "פעולות שנעשו תוך התמסרות" ו"הצילו חיים מול פני הרדיפה".
בשנת 2008 החל מסע פרסום שנועד להשיג הכרה רשמית לאחר המוות במצילים בריטיים בתקופת השואה.
את מסע הפרסום יזמה קרן הוראת השואה, ארגון צדקה בריטי שנוסד ב-1988. הכוונה הייתה לבטא הכרה בריטית באזרחים בריטיים שזכו לתואר הישראלי "חסידי אומות העולם" שהוענק על ידי "יד ושם", רשות הזיכרון לשואה ולגבורה בישראל, אך לא זכו להכרה מקבילה בבריטניה.
בין אזרחים אלה היו פרנק פולי, ג'יין היינינג וג'ון רייוונהול.
שיטת אותות הכבוד הבריטית לא מאפשרת הענקת אות כבוד לאחר המוות, ועל כן ביקשו מנהלי מסע הפרסום של הקרן לשנות את השיטה ולהעניק את אות חבר מסדר האימפריה הבריטית לאחר המוות.
עצומה בנושא זכתה לתמיכה של מספר כלי תקשורת ושל חברים בפרלמנט הבריטי ובפרלמנט הסקוטי.
במרץ 2009 הוגשה הצעה לסדר היום (Early day motion) בפרלמנט של בריטניה לשם הענקת אות כבוד לגיבורים הבריטיים בתקופת השואה, תוך ציטוט תקדימיהם של פולי, היינינג ורייוונהול.
ב-29 באפריל 2009 הגיעה לפרלמנט ההצעה לסדר היום, והממשלה הכריזה שאות חדש ייווצר כדי להוקיר את המצילים הבריטיים של יהודים בתקופת השואה.
ההכרזה על האות הושמעה לאחר ביקורו הראשון של ראש הממשלה הבריטי גורדון בראון במחנה ההשמדה אושוויץ.
בראון אמר בהקשר זה כי "ניצור אות כבוד לאומי לאותם אזרחים בריטיים שסייעו לאנשים כה רבים, יהודים ואחרים, בתקופת השואה."
אות הכבוד הזה ניתן מחוץ למערכת אותות הכבוד הלאומיים (Honours System), מכיוון שעל פי החוק הבריטי אותות אלו יכולים להיות מוענקים רק לאנשים חיים.
לאות זכאים אזרחים בריטיים שסייעו ליהודים או לאחרים שהיו נתונים בסכנה על ידי המשטר הנאצי או משתפי הפעולה עמו, או הצילו נרדפים אלה, תוך הפגנת אומץ או על ידי פעולה מעבר לחובתם הרשמית, וזאת בתנאים הקשים ביותר.
ההגדרה כוללת גם מקרים שלא עומדים בקריטריונים שמוחלים לצורך הכרה בחסיד אומות העולם, קריטריונים שביניהם סיכון חייו של המציל.
בעקבות כך דניס אייבי קיבל את האות, למרות שלא מוכר כחסיד אומות העולם.
בשנת 2013 הוכרו 14 מצילים נוספים, בהם רב שלמה שונפלד, נספחים דיפלומטיים ושבויים בריטיים במחנות ריכוז.
אושרי לוגסי (נולד ב-17 בפברואר 1972) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שכיהן כקצין הנדסה ראשי.
לוגסי עשה את מרבית שירותו בחיל ההנדסה הקרבית.
שירת כסגן מפקד גדוד 605 וב-2004 מונה למפקדו.
בפרוץ מלחמת לבנון השנייה הוקפץ הגדוד בפיקודו ללחימה בלבנון לאחר שהיה בתעסוקה מבצעית באזור רמאללה, הגדוד עסק בפריצת צירים, חילוץ כוחות והשתתף בקרב על הסלוקי, בו פרץ ציר מחרבת כסיף לנחל סלוקי תחת אש.
במהלך הקרב פיקד לוגסי על הכוחות מהחזית, כאשר הוא ניצב בקו הראשון של האש עם דחפורי ה-D9 המשוריינים שהובילו את הכוחות ופרצו את הציר.
בסופו של דבר פרצו לוחמי ההנדסה הקרבית ציר באורך 14 ק"מ תוך ארבע וחצי שעות, תחת אש כבדה של חזבאללה.
במהלך המלחמה נהרגו שניים מלוחמי הגדוד מפגיעת טיל נ"ט בדחפור שלהם.
לאחר המלחמה שירת כקצין הנדסה של פיקוד הצפון, כסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון וכראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה.
ב-30 בספטמבר 2014 מונה לקצין הנדסה ראשי והחליף את תא"ל יוסי מורלי בתפקיד.
בתקופתו החיל התמודד בעיקר עם טרור פלסטיני בירושלים, יהודה ושומרון ועסק בביצור ומיגון הגזרה לצד הריסת בתי מחבלים.
לוגסי הגדיל באופן ניכר את גודלה של יהל"ם (דרגת מפקד היחידה הועלתה לאלוף-משנה) וחיזק את תחום לוחמת המנהרות (לת"ק, לוחמה תת-קרקעית) בכלל יחידות ההנדסה.
הוא סיים את תפקידו באוגוסט 2017 והוחלף בידי תא"ל אילן סבג.
אושרת אינגדשט (נולדה ב-2 באוקטובר 1990) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
אינגדשט נולדה, גדלה והתחנכה באשדוד למשפחה ממוצא אתיופי.
אחותה הגדולה היא הזמרת איילה אינגדשט.
בילדותה למדה באולפנה עד סיום היסודי.
בנעוריה למדה במגמת התיאטרון של בית הספר למדעים ואומנויות מקיף ד'.
בשנת 2008 השתתפה באודישנים לכוכב נולד 6, אך לא עברה לשלבים הבאים.
בשנת 2010 החלה את לימודיה בסטודיו של יורם לוינשטיין וסיימה בתור בוגרת הסטודיו בשנת 2013.
בשנת 2010 זכתה בפרס "תחום התיאטרון" מחגיגות ה-54 לעיר אשדוד.
אינגדשט גם שיחקה במספר תפקידים אורחים בסדרות: "בנות הזהב" (2011) בתפקיד קופאית, "המשרד" 2 (2012)", ו"ישראל" (2013) בתפקיד מזל.
בשנת 2012 שיחקה במחזמר לילדים "פיטר פן" לצד הראל סקעת, ישראל קטורזה ועוד, ובמחזמר "המצעד - פסטיבל ישראל" לצד רוני דלומי, חני נחמיאס ועוד.
בסוף שנת 2013 השתתפה אינגדשט בהצגת "השבועה" שעלתה בהבימה שם שיחקה בתפקיד ראשי את לילית, לצד רן דנקר ולאה גלפנשטיין, תפקיד זה הכניס אותה לרשימת המועמדים לפרס התיאטרון 2014 בקטגוריית השחקנית המבטיחה של השנה.
באותה שנה שיחקה גם במספר הצגות מתוך לימודיה בסטודיו של יורם לוינשטיין בהצגה "דרפור" ו"הצ'ק בדרך", והשתתפה בתחרות שירי אהוד מנור וזכתה למקום השלישי מבין בוגרי שנה ג'.
באוגוסט 2014 השתתפה אינגדשט בתפקיד ראשי את אמל בהצגה "אלוהים מחכה בתחנה", שהוצגה גם בצרפת וגרמניה, ההצגה מוצגת גם היום.
בשנים 2014–2018 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת הנעורים "שכונה" שיצר גיורא חמיצר, שם משחקת את לילוש, ובנוסף גם מבצעת את שיר הפתיחה "לא זזים".
החל מסוף נובמבר 2014 החלה לשחק בהצגה "אבא גוריו" בתיאטרון הבימה שם שיחקה לצד שחקנים מוכרים כמו יעקב כהן, כפיר אזולאי ודניאל סבג.
החל מדצמבר 2014 משחקת תפקיד קטן בסדרה "בתולות" בתפקיד שרה, העוזרת של עוזי.
באפריל 2015 פורסם כי אינגדשט מועמדת לפרס "השחקנית המבטיחה של השנה" על משחקה ב"אלוהים מחכה בתחנה" בתיאטרון הבימה, בפרס התיאטרון הישראלי 2015.
בחנוכה 2015 השתתפה במופע ה"היי סקול פסטיגל".
מאפריל 2016 החלה לשחק בהבימה בהצגה "קוריולנוס" שביים עירד רובינשטיין.
במאי 2016 החלה לשחק בהצגה "יחסים מסוכנים" (שהועלתה כבר בסוף 2015) שביים אילן רונן.
בחנוכה 2016 השתתפה בתפקיד ראשי במופע "היי סקול פסטיגל 2 הגמר הגדול", עם דניאל מורשת, נוה צור, אליאנה תדהר, תובל שפיר, שירן סנדל ונוספים.
בשנת 2017 שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגות: 1984 ואין סוף.
באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בעונה 3 של הסדרה "שנות ה-80" ברשת, בתור הידידה העולה מאתיופיה של שלום, ושיחקה בסדרה "נופלות על הרגליים" שיצרה איילת מנחמי לקשת.
בשנת 2018 החלה לגלם בתיאטרון הבימה את דבי במחזמר "מיקה שלי", המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום, בבימויו של משה קפטן.
באותה שנה גם החלה לגלם בהפקה משותפת של תיאטרון הבימה והתיאטרון הקאמרי מספר תפקידים במחזה "הילד חולם", מאת חנוך לוין, בבימויו של עמרי ניצן, וכן שיחקה בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים".
בחנוכה 2020 לקחה חלק במופע "MY פסטיגל", במסגרת חגיגות ה-40 למופע הוזמנו כוכבי העבר של המופע להשתתף לצד הכוכבים העכשוויים, אינגדשט לקחה חלק בשני פסטיגלים רצופים וזה היה הפסטיגל השלישי שלה.
באותה שנה שיחקה בסרט "סנולנד" של יוני זיכהולץ.
בשנת 2022 יצא לאקרנים הסרט "אמריקה" בו גילמה את איריס.
על תפקידה בסרט זה קיבלה מועמדות לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
אושרת גני גונן (נולדה ב-20 בינואר 1971) היא ראש המועצה האזורית דרום השרון.
בעבר שימשה כמנכ"לית עיריית כפר סבא.
אושרת גני גונן נולדה בשנת 1971 במושב נווה ימין להורים ניצולי השואה, שעלו מיוון, והיו ממייסדי היישוב בשנת 1949. אביה, שבתאי (דינו) גני, שימש כיו"ר היישוב.
את לימודיה התיכוניים עשתה בתיכון האזורי עמי-אסף, ובצה"ל שירתה כקצינת חינוך.
נבחרה כקצינה מצטיינת חילית והשתחררה בדרגת סגן.
היא בוגרת בחינוך בלתי פורמלי מהמכללה האקדמית בית ברל בהצטיינות, ומוסמכת בייעוץ חינוכי מאוניברסיטת תל אביב בהצטיינות.
בשנת 2011 למדה לימודי משאבי אנוש באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1993 החלה לשמש כרכזת נוער וקהילה במועצה האזורית דרום השרון, והחל משנת 1997 הצטרפה לעיריית כפר סבא, שם כיהנה בתפקידים שונים במחלקה לנוער, צעירים וקהילה, ובהמשך ניהלה את אגף משאבי אנוש בעירייה.
בשנת 2013 נבחרה כחברת מליאה במועצה האזורית דרום השרון כנציגת יישובה, נווה ימין.
בראשית 2015 מונתה למנכ"לית עיריית כפר סבא.
שימשה כחברת דירקטוריון החברה הכלכלית לפיתוח כפר-סבא, חברת דירקטוריון החברה לתרבות הפנאי כפר-סבא וחברת מליאת המועצה האזורית דרום השרון בשנים 2013–2016.
היא ממייסדי העמותה המקצועית למנהלי יחידות הנוער בישראל.
בינואר 2018 התפטרה מתפקידה כדי להתמודד על ראשות המועצה האזורית דרום השרון.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 זכתה ב-77.8% מהקולות.
בכך הפכה גני גונן לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד ראש המועצה האזורית דרום השרון.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024, נבחרה לתקופת כהונה נוספת, ברוב מוחץ של יותר מ-93% מקולות הבוחרים במועצה.
כראש המועצה האזורית דרום השרון
היא מכהנת משנת 2018 כראש המועצה האזורית דרום השרון.
במסגרת תפקידה, משמשת גם כיו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובניה.
יו"ר דירקטוריון החברה הכלכלית לפיתוח דרום השרון, יו"ר איגוד ערים מזרחי לביוב ויו"ר משותף של ועדת תכנון וקרקעות של מרכז השלטון האזורי.
היא חברת האספה הכללית של מפעל הפיס מ-2018.
בשנת 2022 צוינה על ידי מגזין TheMarker ברשימת 100 המשפיעים.
במהלך הקדנציה הראשונה נבנה אגף חדש לבית הספר העל יסודי ירקון והסתיימה בנייתו של בית הספר העל יסודי עמי אסף.
הוקמה חטיבת נעורים צומחת ביישוב הקהילתי צור יצחק והוקם בית ספר על יסודי תקשורתי לתלמידים על הרצף האוטיסטי בבית ברל.
בשנת 2022 זכתה המועצה באות הרמטכ"ל למקום הראשון בגיוס משמעותי לצה"ל ומיצוי קצונה לבנות בקרב המועצות האזוריות.
בשנת 2023 זכתה המועצה האזורית דרום השרון בפרס החינוך של מחוז מרכז.
בשנת 2023, זכתה המועצה במקום השישי בארץ ובמקום הראשון בקרב המועצות האזוריות במדד הגאווה של הרשויות המקומיות מטעם האגודה למען הלהט"ב בישראל וקיבלה על כך אות מנשיא המדינה.
שמירה על המרחב הכפרי והשטחים הירוקים
בעקבות מאבקי המועצה בהובלתה, נמנע מהלך סיפוח שטחים מהיישוב צור נתן שבתחום המועצה, לטובת הרחבת היישוב כוכב יאיר צור יגאל, וכן ביטול תוכנית להעברת שטחים ממושב כפר סירקין אל תחום השיפוט של העיר אלעד.
שני מאבקים בולטים נוספים אותם מובילה, הם ההתנגדות להקמת תחנות הכוח השלום (ריינדיר) וקסם שבשטח המועצה, ולהקמת מוסך רכבות (מתחם דיפו) לפרויקט המטרו, שיועד לתחזוקה ואחסון של קרונות המטרו, על כ-380 דונם מהקרקעות החקלאיות של מושב גן חיים.
כחלופה לדיפו היא יזמה מיקום חליפי אשר יאפשר איחוד תשתיות בין המטרו וקו המסילה המזרחית החדשה.
אושרת גני גונן נשואה לדרור גונן, מנכ"ל חברת התוכנה גליל סופטוור, לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים במושב נווה ימין.
אות אנלוגי (תקבילי) הוא כל אות רציף המייצג גודל המשתנה בזמן.
השתנות האות לאורך הזמן דומה לאופן בו משתנה הגודל לאורך הזמן.
לדוגמה, באות שמע אנלוגי המופק על ידי מיקרופון, המתח החשמלי של האות משתנה באופן רציף, לאורך הזמן, בהתאם לשינויי לחץ האוויר הנגרמים על ידי גלי הקול.
אות אנלוגי יכול לקבל אינסוף ערכים שונים בשונה מאות דיגיטלי, שבו הגודל הרציף מיוצג על ידי סדרה של ערכים בדידים שערכם האפשרי מוגבל לסט סופי של ערכים.
המונח "אנלוגי" מתייחס בדרך כלל לאותות חשמליים.
עם זאת, מערכות מכניות, פנאומטיות, הידראוליות, ומערכות אחרות עשויות גם הן לייצר אותות אנלוגיים.
כל מידע יכול להיות מועבר על ידי אות אנלוגי.
לעיתים קרובות אות כזה הוא תגובה מדודה לשינויים בעולם האמיתי, כגון צליל, אור, טמפרטורה, מיקום או לחץ.
המשתנה הפיזי מומר לאות אנלוגי על ידי מתמר.
לדוגמה, צליל המכה בדיאפרגמת המיקרופון גורם לתנודות מקבילות בזרם או מתח המיוצרים על ידי המיקרופון.
המתח או הזרם הם "אנלוגים" או "תקביליים" לשינויי הלחץ שמייצר הצליל.
לאות אנלוגי נוסף רעש והוא חווה עיוות, כתוצאה מערוצי תקשורת שהוא מועבר בהם ופעולות עיבוד אותות המופעלות עליו.
אלו יכולים בהדרגה להפחית את יחס האות לרעש (SNR) של האות, המשמש מדד חשוב לאיכותו.
בפרט, המרת אות אנלוגי לצורה ספרתית (דיגיטלית) מוסיפה רעש קוונטיזציה על גבי האות, אך עם המעבר לצורה דיגיטלית, יכול האות יכול להיות מעובד או מועבר בקלות רבה מבלי שתיפגע איכותו מרעש משמעותי נוסף או עיוות.
חסרונם הבולט ביותר של אותות אנלוגיים אל מול אותות ספרתיים הוא ששידורים אנלוגיים תמיד יוסיפו רעש לאות.
כאשר האות מועתק, מועבר או מעובד, הרעש הבלתי נמנע שייווצר בערוץ ההעברה ידרדר באופן בלתי הפיך את יחס האות לרעש, עד שבמקרים קיצוניים האות הופך לחסר ערך.
אובדן איכות האות היא בלתי הפיך שכן במרבית המקרים, אין שיטה אמינה להבחין בין הרעש לבין האות.
באותות אנלוגיים חשמליים, ניתן להפחית רעש חיצוני על ידי מיגון, חיבורים איכותיים ושימוש בסוגים מסוימים כבלים כגון זוג קואקסיאלי.
עם זאת, לא ניתן להפחית את הרעש לחלוטין.
אות דיגיטלי (ספרתי) הוא אות המשמש לייצוג נתונים על ידי סט סופי של ערכים.
אות דיגיטלי יכול, בכל אזור בו מוגדר האות, להיות בעל ערך הנבחר מתוך אותו סט סופי, זאת בניגוד לאות אנלוגי, המייצג ערכים רציפים ובכל זמן נתון הוא מייצג מספר ממשי או מרוכב בתוך טווח ערכים רציף.
בחלק מן ההגדרות, נדרש האות גם להיות בדיד.
ברוב המעגלים הספרתיים, האות יכול לקבל ערך של אחת משתי אפשרויות,.
במעגלים אלו כל אפשרות מיוצגת על ידי שתי רמות מתח המיוחדות לה: רמת מתח אחת קרובה לערך ייחוס (וקרויה בדרך כלל קרקע או אפס וולט), ורמת מתח שנייה הקרובה למתח האספקה.
ערכים אלו תואמים לשני הערכים הלוגיים "אפס" ו "אחד" (לאו דווקא בהתאמה), וכך בכל זמן נתון אות בינארי מייצג ספרה בינארית (סיבית) יחידה.
בגלל דיסקרטיזציה זו, שינויים הקטנים יחסית לפער בין שתי הרמות אינם משפיעים על הערך הלוגי.
כתוצאה מכך, לאותות דיגיטליים יש רמה מסוימת של חסינות לרעש, בניגוד לאותות אנלוגיים הנפגעים מרעש, ברמה מסוימת, תמיד.
אותות דיגיטליים עשויים לקבל יותר משני ערכים אפשריים.
לדוגמה, אותות העשויים לקבל 3 רמות מתח נקראים לוגיקה טרנרית.
בסכימות תקשורת מסוימות, האות נבחר מתוך סט של מאות ערכים.
באות דיגיטלי, הייצוג הפיזיקלי של המידע עשוי להיות העוצמה, המופע (פאזה) או הקיטוב של שדה אלקטרומגנטי, אופטי או אחר, לחץ אקוסטי, מגנטיזציה של אמצעי אחסון מגנטיים ועוד.
אותות דיגיטליים הם הבסיס הלוגי לכל האלקטרוניקה הדיגיטלית, ובפרט ציוד מחשוב ותקשורת נתונים.
למונח "אות דיגיטלי" מספר הגדרות בהקשרים שונים:
בתחום האלקטרוניקה הספרתית, האות הדיגיטלי הוא "רכבת" של דפקים (פולסים), כלומר רצף של פעימות מתח או אור (או גודל פיזיקלי אחר) ברוחב קבוע, באחת מרמות המשרעת המותרות.
מקרה מיוחד הוא אות לוגי או אות בינארי, המשתנה בין שתי רמות מותרות בלבד.
בעיבוד אותות ספרתי, אות דיגיטלי הוא ייצוג של אות פיזי שנדגם ועבר כימות (קוונטיזציה).
ערך האות קיים רק במרווחי זמן קבועים ובנקודות בדידות בזמן, ורק ערכים אלו מועברים לעיבוד דיגיטלי נוסף.
בתקשורת ספרתית, אות ספרתי הוא אות פיזי רציף בזמן, המשתנה לסירוגין בין מספר סופי של צורות גל, המייצג רצף ביטים (סיביות).
צורת הגל תלויה בסכמת השידור.
אות כזה נחשב לאות דיגיטלי בספרות תקשורת נתונים אך בספרות רשתות מחשבים ואלקטרוניקה ייחשב לרצף ביטים שהומר לאות אנלוגי.
בתקשורת, רעש הוא בעיה משמעותית.
השפעות הרעש ממוזערות בדרך כלל על ידי סינון אותות מפריעים ככל האפשר ובאמצעות יתירות נתונים.
היתרונות העיקריים של אותות דיגיטליים לצורך תקשורת הם העמידות לרעש, והיכולת, במקרים רבים (למשל נתוני אודיו ווידאו), להשתמש בדחיסת נתונים כדי להפחית באופן משמעותי את רוחב הפס הנדרש.
ייצוג ערך בוליאני (0 ו -1, או נמוך וגבוה, או שקר ואמת) קרוי אות לוגי או אות בינארי.
שתי הרמות מיוצגות בדרך כלל על ידי מדידה כלשהי של תכונה חשמלית: המתח הוא הנפוץ ביותר, אך גם זרם משמש לעיתים למטרה זו.
מתחת לסף מסוים, האות נחשב לנמוך, ומעליו לגבוה.
אות השעון הוא אות ספרתי מיוחד המשמש לסנכרון מעגלים ספרתיים רבים.
שינויים לוגיים מופעלים על ידי "הקצה העולה" או "הקצה הנופל".
הקצה העולה הוא המעבר ממתח נמוך (רמה 1 בתרשים) למתח גבוה (רמה 2).
הנפילה היא המעבר ממתח גבוה למתח נמוך.
למרות שבמודל אידיאלי של מעגל ספרתי, מעברים אלו יתרחשו באופן מיידי, מעגלים ממשיים אינם משנים באופן מיידי את רמות המתח, עקב קיבול והשראות במעגל.
המשמעות היא כי במהלך זמני המעבר בין רמות האות לא מתאים לוגית בצורה אמינה לאף אחת מהרמות.
כדי ליצור אות דיגיטלי בעולם הממשי, למשל לצורך שידור, על האות להיות מאופנן.
אפנון פשוט ביותר הוא כיבוי והדלקת אות DC, כך שמתח גבוה מייצג '1' ומתח נמוך מייצג '0'.
בסכימות אחרות אפנון משרעת, תדר או מופע מאופננות על ידי אות הבקרה לייצר אות דיגיטלי המתאים לשידור.
אותות דיגיטליים ניתנים לדגימה על ידי אות השעון במרווחים קבועים על ידי העברת האות דרך flip-flop.
הקלט נמדד בעליית אות השעון, והאות הנדגם מוחזק באופן קבוע עד עליית השעון הבאה.
תהליך זה הוא הבסיס של הלוגיקה הסינכרונית.
לוגיקה א-סינכרונית גם היא נמצאת בשימוש.
היא מהירה יותר וחסכונית בהספק, אך קשה יותר לתכנון.
אות'ריאדיס היה החייל הספרטני האחרון מבין 300 לוחמים ספרטנים ששרד את קרב 300 האלופים.
הוא התבייש כל כך בעובדה ששרד את הקרב הקשה בעוד כל מפקדיו ועמיתיו מתו עד שהחליט להתאבד בשדה הקרב.
הספרטנים ותושבי ארגוס נלחמו על שליטתם באזור טיראה.
במקום לשלוח את כל כוחותיהם הצבאיים לשדה הקרב, הוחלט שכל צד ישלח 300 מלוחמיו הטובים ביותר בלבד והקבוצה שתנצח תכריע את הכף.
אות'ריאדיס היה אחד מבין 300 לוחמים שנבחרו להילחם בקרב כנגד 300 לוחמי ארגוס.
כדי שהקרב יהיה הוגן, נקבע שצבאות שתי הערים יצאו מן השטח לפני תחילת הקרב כך שלא יהיו בו חיילים נוספים מעבר למספר שנקבע.
הקבוצות הלוחמות היו זהות כמעט לחלוטין בכוחן, בסוף הקרב מתוך 600 לוחמים רק שלושה לוחמים שרדו את היריבות.
מצד הספרטנים השורד היחיד היה אות'ריאדיס ומצד ארגוס היו שני שורדים, אלקנור וכרומיוס.
עם סיום קרב, החיילים מטעם ארגוס חזרו לעירם כדי לספר על ניצחונם בקרב.
אות'ריאדיס המשיך לפעול לפי הנוהל הספרטני, נשאר בשטח הקרב והתחיל לבזוז את גופות חיילי ארגוס.
ביום שלמחרת, מפקדי הצבאות הגיעו לאזור המאבק כדי לברר מי מהם ניצח.
כל צד טען לניצחונו: מפקדי ארגוס טענו שהם ניצחו כי יותר לוחמים מהצד שלהם שרדו ואילו הספרטים טענו שהם ניצחו כי חיילי ארגוס נסוגו משדה הקרב.
הוויכוח הוביל למאבק כוחני נוסף שבו ניצחו הספרטנים.
אות'ריאדיס, שהתבייש לחזור לספרטה כחייל היחיד ששרד קרב בו נהרגו 299 איש החליט להתאבד.
טגבה אות'לו האנטר הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ליברי, בגובה 2.03 מטר, שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, בקבוצת באיירן מינכן.
האנטר נולד בוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית.
למד בתיכון ע"ש ריצ'רד ריינהולדס, בווינסטון סיילם.
אחרי שסיים את התיכון הצטרף האנטר להילסברו קומיוניטי קולג' בטמפה למשך שנתיים.
בשנת 2006 הצטרף יחד עם גרג אודן לאוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם שיחק שנתיים ובמהלכן השיג את אחוזי הקליעה לסלי שדה השביעי בהיסטוריה של האוניברסיטה לעונה.
הקבוצה הגיעה לגמר ה-NCAA אך הפסידה את התואר.
בשנת 2008 האנטר העמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA אך לא נבחר.
האנטר שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי אטלנטה הוקס.
באוגוסט 2008 הוא חתם במדי אטלנטה.
לאחר שבמהלך שתי עונות כמעט ולא שותף והושאל לגרנד ראפידס דרייב, בינואר 2010 הוא שוחרר מהקבוצה.
בשנת 2012, אחרי ששיחק 3 חודשים באזובמאש מאריופול מהסופרליגה האוקראינית בכדורסל, הוא חתם בליגת העל הספרדית בוואיאדוליד .
באוגוסט 2013 חתם האנטר במונטפסקי סיינה מליגת העל האיטלקית.
ביולי 2014 הצטרף האנטר לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית תחת המאמן יאניס ספרופולוס.
בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 2014/2015, זכתה הקבוצה באליפות הליגה היוונית והעפילה לפיינל פור היורוליג והפסידה בגמר לריאל מדריד.
גם בעונה הבאה היה שותף האנטר לזכייתה של הקבוצה באליפות יוון.
באוגוסט 2016 חתם האנטר לשתי עונות בריאל מדריד.
ביולי 2017 חתם האנטר לשתי עונות בצסק"א מוסקבה.
בשנת 2019 היה שותף האנטר לזכייתה של צסק"א באליפות היורוליג.
ביולי 2019 חתם האנטר במכבי תל אביב לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
באפריל 2020 האריך את חוזהו במכבי לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
ביוני 2021, עזב האנטר את מכבי תל אביב, וב-21 ביולי 2021 חתם בקבוצת הכדורסל של באיירן מינכן.
מקום שני בליגת העל האיטלקית (2014).
אושרית סרוסי (נולדה ב-1 באוקטובר 1989) היא קומיקאית, תסריטאית ושחקנית ישראלית.
סרוסי נולדה וגדלה בבאר שבע.
בעלת תואר ראשון בבית הספר לאמנויות הקול והמסך במכללת ספיר.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הקומית "מסובך" שיצר וכיכב בו רן שריג בערוץ עשר.
ב-2017 השתתפה בתוכנית המערכונים "טלוויזיה מהעתיד", ובמספר פרקים בסדרה "רון" ב-Yes.
ב-2018 הייתה אחת מכותבי הסדרה "ויקי ואני" בערוץ עשר, שם גם גילמה את דמותה של טובה.
התארחה גם בסדרה "עיר מקלט" ב-Yes.
באותה שנה הגישה פינה בתוכנית האקטואליה של ערוץ עשר "היום שהיה" בהנחייתו של גיא זהר.
ביחד עם חן רוטמן היא יצרה את סדרת הרשת "מכבית וחנאל".
השניים גם מגלמים את הדמויות הראשיות, זוג דתי פרוד.
ב-2019 כתבה, יחד עם גיתית פישר וחן רוטמן את הסדרה הקומית "זאת וזאתי" ברשת 13, ושיחקה בתפקיד הראשי את דמותה של מילעל.
בשנת 2021 יצאה הסדרה "האחיין שלי בנץ" בערוץ כאן חינוכית, בה היא מגלמת את המורה שיא-גל.
בשנת 2022 השתתפה בסדרה "העיר הטובה", ששודרה בחברת התקשורת והכבלים "HOT", בתפקיד עובדת רווחה.
בנוסף השתתפה בתוכנית הקומדיה "זה לא אולפן שישי" שמשודרת בקשת 12 ומונחה על ידי ישראל קטורזה וארז טל.
כמו כן, החלה לבצע מערכונים שונים בתוכנית הרדיו של שרון טייכר וערן זרחוביץ' ברדיו תל אביב.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "השגרירות".
באותה השנה השתתפה בעונה השלישית של התוכנית "סיפורים מהכורסה" בכאן 11 בתפקיד עצמה, והשתתפה בעונה השישית של הסדרה "אבא מטפלת" בניקלודיאון בתפקיד חזיזה בר-מינן.
הצטלמה לסדרה "ממושטרות", בה היא תגלם פעם נוספת את דמותה של מילעל.
סרוסי נשואה לפורת אביגל ולהם 2 ילדים, מתגוררת ברמת גן.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024תסריט בתוכנית סאטירה ומערכוניםמי זאת?
אושרי לוי (נולד ב-5 בינואר 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת שוער.
לוי התחיל את הקריירה שלו במ.ס.
בשנת הצטרף להפועל מג'דל כרום ועלה איתה לליגה א', ובהמשך עבר לבני סכנין ועמה העפיל לליגה הארצית.
בהמשך שיחק ב ובית"ר באר שבע.
בקיץ החל להתאמן עם בית"ר ירושלים, אך בסוף חתם במכבי תל אביב.
ב-30 באפריל 2002, לוי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-6 נגד עירוני קריית שמונה במסגרת רבע גמר גביע המדינה.
ב-10 במאי 2002, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1-2 נגד הפועל ראשון לציון.
בקיץ חתם בהפועל נצרת עילית, העולה החדשה לליגה הלאומית.
בתום עונת 2003/2004 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל.
לוי המשיך לשמש כשוער ראשון של הקבוצה גם בליגת העל.
בקיץ חתם בהפועל כפר סבא.
ב-14 בדצמבר 2006, שוחרר מכפר סבא לאחר שנכשל בבדיקת פוליגרף, בה נשאל לגבי מכירת משחקים.
נותר שחקן חופשי עד לסיום העונה.
ב-2 ביולי 2007, סיכם בהפועל בני לוד.
ב-9 בינואר 2008, הצטרף לאחווה עראבה מליגה א' צפון.
בעונת רשם עם הקבוצה עליה לליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה.
בהמשך הקריירה, לוי שיחק בהפועל ירושלים, עירוני טבריה, הפועל בית שאן, הפועל בני מע'אר, סקציה מעלות תרשיחא, צעירי כפר כנא, מ.ס.
ג'וליס, הפועל נהריה, מכבי אחווה ירכא ורשם קדנציה שנייה באחווה עראבה ומ.ס.
בקיץ , לוי חתם בהפועל כרמיאל, עת שקמה מחדש בליגה ג'.
אות בן-גוריון מוענק על ידי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב כהוקרה על תרומה ייחודית לחברה הישראלית, לאנשים אשר תרמו מעצמם ומזמנם לאוניברסיטה, לקהילה ולנגב בתחומים שונים, כגון: חינוך, תרבות, מחקר ועוד.
אות בן-גוריון כהוקרה על תרומה ייחודית לחברה הישראלית הוענק לראשונה לרגל חגיגות שנת ה-50 של אוניברסיטת בן-גוריון ב-4 בדצמבר 2019, ו' בכסלו תש"ף, בשנת 2019 ביום בן-גוריון.
בין השנים 2012–2016 העניקה "אוניברסיטת בן-גוריון" את "אות בן-גוריון למנהיגות".
"אות בן-גוריון למנהיגות" הוענק בין השנים 2012–2016 לארבעה אישים.
אות בן-גוריון למנהיגות מוקיר את המנהיגים שרואים את הפוטנציאל לצמיחה ולהתפתחות ברעיונות שרק זה עתה צצים והופכים את הרגע היחיד הזה לעתיד.
שנה זוכה הערות 9 באוקטובר 2012 אנדרה דלורו מייסד קרן אדליס רנה אוברמן מנכ"ל דויטשה טלקום לשעבר 19 במאי 2014 שמעון פרס נשיא מדינת ישראל ה-9 1 בפברואר 2016 אנחל גורייה המזכיר הכללי של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD)
אושרית מינץ (נולדה ב-15 בנובמבר 1947) היא ציירת, סופרת, מחזאית, מתרגמת ומשוררת ישראלית.
מינץ נולדה בעיר לודז' שבפולין.
במאי 1957 עלתה עם הוריה לישראל, המשפחה התגוררה בתל אביב והיא למדה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
בגיל 11 החלה לכתוב שירה.
כשהייתה בת 14 נפגשה עם אברהם שלונסקי.
היא הראתה לו את שיריה, וקיבלה ממנו משוב חיובי.
במשך השנים פורסמו שיריה בכתבי עת שונים, בין השאר במאזניים של אגודת הסופרים ובעיתון על המשמר.
מינץ היא בוגרת תואר ראשון בספרות אנגלית מהאוניברסיטה העברית, תואר שני בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב ולימודי תעודה בתרגום מאוניברסיטת תל אביב.
את השכלתה האמנותית רכשה תחילה אצל הציירת חווה עמית, אצלה למדה שנתיים.
בשנת 2004, כשפרשה לגמלאות, למדה בבית הספר לציור 'הסטודיו' ברעננה עד שנת 2007, אצל הציירת חניתה בן ז'נו.
בתחילת דרכה האמנותית ציירה ציורים ריאליסטיים עם התמחות בציורי דיוקן וציורי עירום, וכמו כן, גם עבודות אבסטרקט.
כיום יצירתה היא גם בזרם הסוריאליסטי, לעיתים תוך התכתבות עם ציירים אחרים, וכן אבסטרקט מינימליסטי.
בציוריה הסוריאליסטיים נוצרים דימויים אבסורדיים ולעיתים מורכבים, הקשורים לחייה כאישה ולחיי נשים בכלל.
ברבים מהציורים היא משתמשת בגופה כאובייקט, או בדימויים נשיים שונים גם בשילובים עם נופים קמאיים.
2004 - תערוכת קולאז'ים -'דברים יפים' בבצרה.
2005 - תערוכת יחיד בקפה FRIENDS ברעננה.
2005 - תערוכת יחיד בבית הכנסת הקונסרבטיבי בכפר סבא
2006 - תערוכת יחיד בבית קפה בזיכרון יעקב.
2018 - גלריית הציפור הכחולה פתח-תקוה –תערוכת יחיד 'נוף נשי'.
2018 - אשכול פיס פתח תקווה 'נוף נשי' –תערוכת יחיד.
2007 - גלריה 5 ליד כפר מלל תערוכה של תלמידי הסטודיו.
2007 - תערוכה קבוצתית קפה ג'ו רעננה.
2008 - תערוכה קבוצתית של מסיימי הסטודיו בבית יד לבנים ברעננה.
2016 - תערוכה קבוצתית בהיכל התרבות במודיעין.
2017 - תערוכה קבוצתית בגלריה 'בן-עמי' בת"א אוצר: יוחנן הרסן.
2017 - תערוכה קבוצתית 'ארבע העונות', המשכן למוזיקה ואמנויות רעננה.
2018 - תערוכה קבוצתית 'רגשות ומעבר' רינגשטרסה גלרין וינה, אוסטריה.
2019 - תערוכה קבוצתית בגלריה סאטורה גנואה, איטליה.
2019 - תערוכה קבוצתית בגלריית על האגם ברעננה.
2020 - יולי אוגוסט תערוכה קבוצתית במסעדה במתחם התחנה ביפו.
ספרות ילדים הוצאת ארגמן-מיטב 2018
מחזה סוריאליסטי קצר הוצאת ארגמן-מיטב 2019
מאמרים מאת אושרית מינץ באתר JOKOPOST
אורלי נתנאל, ראיון עם אושרית מינץ בתוכנית "מיקסים"
כתבות מאת אושרית מינץ באתר זמן ישראל
תערוכת יחיד לאמנית אושרית מינץ, אתר ארטביט.
ביקורת על הספר "מות מרתה" באתר נוריתה
"'נוף נשי'' // תערוכת יחיד לאושרית מינץ אתר ארכיג'ובס
ערן קמינסקי, לקחת את הזכרונות, מודיעיו ניוז, 14 במרץ 2017
מי ליאור, "מות מרתה וסיפורים אחרים" גל גפן, 1 בנובמבר 2017
אושרה יצחקי (נולדה ב-27 בינואר 1959) היא סופרת ומחזאית ישראלית.
בזמן לימודיה בתיכון השתתפה בקורסים לכתיבה ומשחק.
היא בוגרת תואר ראשון בספרות וחינוך ותואר שני במנהל החינוך במכללת סמינר הקיבוצים.
יצחקי עבדה כמורה במקביל לניהול אירועי קהילה, מופעים, הצגות וטקסים בבתי ספר.
לצד העיסוק בחינוך הפורמלי ובכתיבת סיפורים, כתבה וביימה הצגות ילדים, טקסים, מסיבות, אירועים ומפגשי קהילה ברחבי הארץ, וכן העבירה חוגי דרמה לילדים במסגרות הבלתי פורמליות.
במשך למעלה מעשור ניהלה את "כלל הפקות".
בהקשר זה ניהלה וייצגה אמנים, הפיקה מגוון פעילויות ומופעים והכשירה צוותי מדריכים שנשלחו לבתי ספר ומתנ"סים וקיימו פעילויות מיצירותיה.
יצחקי חברה באגודת הסופרים העבריים וב-אקו"ם, וכיהנה כשופטת בכמה תחרויות כתיבה.
ספרי הילדים שכתבה עובדו לשעות סיפור הנודדות בגני הילדים ובבתי הספר ברחבי הארץ.
ככה אמא אומרת, ספר בהשראת בית ילדותה.
הספר עוסק בדורות במשפחה מעיניה של ילדה קטנה, שלא מאמינה שהגדולים היו קטנים וגם היא תהיה סבתא.
בתיאבון - מאבות המזון, ספר שנכתב לנכדתה הבכורה.
הספר עוסק במושגים באכילה נכונה בחיי היומיום.
המסיבריא שלי הספר עוסק באכילה נכונה גם בימי הולדת ובמסיבות, ובאפשרויות הבחירה המגוונות הבריאות והטעימות.
הפיקניק של איתמר, ספר העוסק בהכרה בפיקניק כמפגש חברתי, במרחבי הטבע בחצר ובבית.
באחריות האישית להתאמת המשחקים, הפעילות והכיבוד על פי תנאי המקום בו בוחרים לערוך את הפיקניק.
אני אור, ספר עוסק בהכרה שכל אחד הוא אור בעולם.
באפשרותו ובאחריותו לבחור להראות את "אורו הפנימי" - "האור שבו" באמצעות התנהגות ומעשים, באחד מסמלי האור הבולטים שהם החיוכים.
בסוף הספר מגלה האמא לבנה שהוא "האור שבה".
בין הדורות, ספר הפרוזה הראשון של יצחקי - סיפורים במעגלי חיים המציינים מקרים, דילמות ומצבים המצביעים על מגוון נושאים בתקופות שונות בארץ ישראל.
פעילויות ובמחשבות, המשקפות את האידאולוגיה המשתנה- בשיקולים, בהנחות היסוד ובראיית העולם, בגילאים שונים בתקופות שונות, במעגלים שבין הדורות.
הסיפורים מראים הלכי רוח המסמלים תקופות שונות בארץ ישראל, מזמן הקמתה ולאורך בנייתה, מתחילתה באידאולוגיית שותפות הגורל והמשכה בתרבות השפע והתחרותיות.ארגמן מיטב.
כמה מספריה של יצחלי עובדו להצגות ילדים "בתיאבון מאבות המזון" וכן "פיקניק ישראלי"המוצגות במערכות החינוך.
אות'רין חואניטה לוסי הייתה פעילה אמריקאית, הסטודנטית האפרו-אמריקאית הראשונה שלמדה באוניברסיטת אלבמה, בשנת 1956. גירושה מהמוסד האקדמי מאוחר יותר באותה שנה הביא להתפטרותו של נשיא האוניברסיטה אוליבר קרמייקל.
כעבור שנים, האוניברסיטה אפשרה לה ללמוד לתואר שני, ומגדל השעון באוניברסיטה נקרא על שמה.
לוסי נולדה בשילה, קהילה לא מאוגדת במחוז מרנגו באלבמה .
אביה מילטון קורנליוס לוסי ואמה מיני מוד הושע היו איכרים.
היא הייתה הילדה הצעירה ביותר במשפחה של חמישה בנים וארבע בנות.
המשפחה החזיקה 110 דונם, ואביה של לוסי עבד גם כנפח, והכין סלים וידיות גרזן להשלמת הכנסותיהם.
לאחר שלמדה בבית הספר הציבורי בשילה עד כיתה י', החלה ללמוד באקדמיית לינדן בלינדן, אלבמה.
היא סיימה את לימודיה בשנת 1947, והמשיכה ללמוד באוניברסיטת סלמה בסלמה במשך שנתיים, ולאחר מכן למדה במכללת מיילס ההיסטורית בפיירפילד.
היא סיימה תואר ראשון באנגלית במכללת מיילס בשנת 1952.
ביטול ההפרדה הגזעית באוניברסיטת אלבמה
בספטמבר 1952 לוסי וחברתה, פולי מאיירס, פעילת זכויות אזרח בארגון ה-NAACP, פנו לאוניברסיטת אלבמה, בבקשה להתקבל לתואר שני, לא מסיבות פוליטיות אלא כדי לקבל את החינוך הטוב ביותר שהמדינה מציעה.
אף על פי שרישום נשים התאפשר בעת ההיא, רישומן בוטל כאשר רשויות האוניברסיטה גילו שהן לא לבנות.
בתמיכת ה-NAACP האשימו לוסי ומאיירס את האוניברסיטה באפליה על רקע גזעי בתיק בית משפט שנדון כמעט שלוש שנים עד החלטתו.
בזמן ההמתנה לפסק הדין עבדה לוסי כמורה לאנגלית בקרתגו, מיסיסיפי, וכמזכירה בחברת ביטוח.
ב־29 ביוני 1955, ה-NAACP קיבל צו בית משפט המונע מהאוניברסיטה לדחות את בקשות הקבלה של לוסי ומאיירס (שהתחתנה ואז נקראה פולי מאיירס הדסון) על פי גזען.
לבסוף התקבלה לוסי לאוניברסיטה, אך האוניברסיטה דחתה את קבלתה של הדסון בטענה, שסטודנטית שהרתה לפני הנישואין הפך אותה לסטודנטית לא מתאימה.
אף על פי שלוסי התקבלה רשמית, עדיין נאסר עליה להתגורר במעונות ולאכול בחדרי האוכל.
כעבור ימים תיקן בית המשפט את הצו שהחיל על כל שאר הסטודנטים האפרו-אמריקאים המבקשים להתקבל.
דירקטוריון האוניברסיטה קיווה שללא מאיירס-הדסון, לוסי תחליט מרצונה לוותר על רעיון הקבלה.
אבל הדסון ואחרים עודדו אותה מאוד, וב-3 בפברואר 1956 נרשמה לוסי כסטודנטית לתואר שני ללימודי ספרנות והפכה לאפרו-אמריקאית הראשונה שהתקבלה אי פעם לבית ספר ציבורי לבן או לאוניברסיטה במדינה.
לוסי השתתפה בשיעור הראשון שלה ביום שישי, 3 בפברואר 1956. ביום שני, 6 בפברואר 1956, פרצו מהומות בקמפוס והמון של יותר מאלף גברים הפיל את המכונית בה דיקן הנשים הסיע את לוסי בין השיעורים.
לוסי קיבלה איומים על חייה וביתו של נשיא האוניברסיטה נרגם באבנים.
המשטרה הוזעקה כדי להבטיח את נוכחותה.
עד היום, נחשבת הפגנה זו כאלימה ביותר, שלאחר פסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
לאחר המהומות, האוניברסיטה השעתה את לוסי מבית הספר מכיוון שדאגה לביטחונה.
לוסי נודעה ותוארה כ"ארכיטקטית של האינטגרציה במערכת החינוך של אלבמה." ת'ורגוד מרשל עזר לזכות בפרשת התפלגות בית המשפט העליון בשנת 1954, פסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
בהחלטה נאמר כי הפרדה גזעית בבתי ספר ציבוריים אינה חוקתית.
תורג'וד מרשל האמין שאם בית המשפט העליון יכריע במשהו, אז שאר מדינות ארצות הברית יבצעו את החלטתו.
עורכי הדין של לוסי ו-NAACP, כולל ארתור שורס ומרשל סייעו בבניית תביעה נגד האוניברסיטה מכיוון, שהם האמינו שבית הספר עזר לאספסוף הלבן בכך שלא היה סיפק הגנה ללוסי ומנע ממנה ללמוד.
בתמיכת האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (NAACP) כולל תורג'וד מרשל, שפעל כאחד מעורכי הדין שלה, ניהלה סדרה של הליכים משפטיים שנמשכו בין השנים 1953–1955.
בעוד שלוסי הרגישה מובסת מהגירוש והפסד בתיק בית המשפט, מרשל, שיהפוך לשופט בית המשפט העליון האפרו-אמריקאי הראשון בשנת 1967, חשב אחרת.
"מה שלא יקרה בעתיד, זכרו כל הנוגעים בדבר, שתרומתכם נעשתה לשוויון זכויות לכל האמריקנים וכי עשיתם כל שביכולתכם כדי להביא לכך."
לוסי ו-NAACP עתרו לבית המשפט נגד חבר הנאמנים, נשיא האוניברסיטה ודיקן הנשים בגין מניעה להיכנס לחדר האוכל והמעונות, ונגד ארבעה גברים אחרים (שאינם קשורים לאוניברסיטה) בגין השתתפותם במעשי האלימות.
ב־29 בפברואר הורה בית המשפט הפדרלי בבירמינגהם להחזיר את לוסי לאוניברסיטה והורה כי על האוניברסיטה לנקוט באמצעים נאותים כדי לספק לה הגנה.
נאמני האוניברסיטה גירשו אותה לצמיתות על רקע טכני.
האוניברסיטה השתמשה בתיק בית המשפט כהצדקה לסילוקה לצמיתות וטענה כי לוסי השמיצה את האוניברסיטה ולכן לא ניתן לקבל אותה כסטודנטית.
ה-NAACP, שהרגיש כי צעדים משפטיים נוספים חסרי טעם, לא התנגד להחלטה זו.
באפריל 1956, התחתנה לוסי עם יו פוסטר לימים שר בממשלת מדינת טקסס אותו הכירה במכללת מיילס.
במשך כמה חודשים לאחר מכן היא הפכה לתומכת בזכויות האזרח, ונאמה בפגישות NAACP ברחבי הארץ.
אך בסוף השנה הופסקה מעורבותה הפעילה בתנועה לזכויות האזרח.
נשיא האוניברסיטה אוליבר קרמייקל התפטר כתוצאה מהתנגדות הנאמנים לקבלתה של לוסי לאוניברסיטה.
שנים מאוחרות יותר: המורשת של לוסי
לאחר שלוסי גורשה מהאוניברסיטה, תורגוד מרשל שהיה מודאג מביטחונה הביא אותה לניו יורק כדי שתשהה בביתו איתו ועם אשתו ססיליה.
לוסי אמרה מאוחר יותר, "פשוט הרגשתי כל כך בטוחה עם מר מרשל ואשתו...
כמה אסירת תודה שהייתי כל השנים על ההגנה והחסד שנתן לי."
בשבע-עשרה השנים הבאות התגוררו לוסי ומשפחתה בערים שונות בלואיזיאנה, מיסיסיפי וטקסס.
המקרה הקשה עליה בתחילה למצוא עבודה כמורה.
היא ומשפחתה חזרו לאלבמה בשנת 1974, ולוסי עבדה במערכת החינוך בבירמינגהם.
באפריל 1988 ביטלה אוניברסיטת אלבמה רשמית את גירושה של לוסי.
היא נרשמה לתואר שני בחינוך בשנה שלאחר מכן וקיבלה תואר שני במאי 1992. במהלך טקס הכניסה, אוניברסיטת אלבמה חשפה דיוקן שלה באיגוד הסטודנטים.
בכיתוב נכתב "היוזמה והאומץ שלה זכו בזכותם של סטודנטים מכל הגזעים ללמוד באוניברסיטה.
היא אחות לחברותא זטה פי בטא."
ב-3 בנובמבר 2010 נקרא מגדל השעון על שמה, ויויאן מלון ג'ונס וג'יימס הוד − שלושה אנשים שהיו חלוצים במעשיהם באוניברסיטת אלבמה.
הכיכר (כיכר מלון-הוד) נמצאת ליד אודיטוריום פוסטר, שם, בשנת 1963, ניסה מושל אלבמה, ג'ורג' וולאס ללא הצלחה למנוע ממלון והוד להירשם לאוניברסיטה.
גובה מגדל השעון למגדל הלבנים יש בסיס המציג לוחות ברונזה המתארים את מאבקם האישי של לוסי, מאלון והוד.
בנוסף, ב־15 בספטמבר 2017 הוטבע לכבודה שלט ליד אולם גרייבס (בית המכללה לחינוך) בקמפוס.
לוסי נאמה בטקס הסיום והשוותה את הקהל שקיבל את פניה עם השנאה שנתקלה בה בפעם הראשונה שנכנסה לאוניברסיטה.
במאי 2019 השתתפה לוסי בטקס של אוניברסיטת אלבמה, שם הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד.
מורשתה של לוסי נמשכת באוניברסיטת אלבמה עם מלגה בסך 25,000 דולר על שמה ותמונה של לוסי תלויה באוניברסיטה משנת 1992.
האחיינית הגדולה של לוסי, ניקמה ויליאמס, היא חברה בסנאט של מדינת ג'ורג'יה ויו"ר המפלגה הדמוקרטית של ג'ורג'יה.
בעברית, אותיות גרוניות הן האותיות אהח"ע – ארבע האותיות המייצגות את העיצורים שמוצאם מן הגרון (בהבחנה מקבוצות העיצורים בומ"ף, גיכ"ק, דטלנ"ת, זסשר"ץ).
יש המחשיבים גם את האות ר כגרונית, ומכאן גם אהחע"ר או הָאָח רֵ"עַ.
לאותיות גרוניות כללי דקדוק מיוחדים:
האותיות הגרוניות (אהח"ע) הן היחידות המנוקדת בחטף (במקום בשווא נע), אם כי יש מספר מקרים יוצאי־דופן לאות שאינה גרונית שנוקדה בתנ"ך בחטף.
האותיות הגרוניות (אהחע"ר) אינן מקבלות דגש.
בצורתה היסודית מנוקדת ה"א הידיעה בפתח ובעיצור שאחריה מופיע דגש.
כאשר העיצור התוכף הוא אחד מן העיצורים א, ה, ח, ע, ר שאינם מקבלים דגש חזק, לא מופיע הדגש, ובמקום זאת משתנה במקרים מסוימים תנועת ה"א הידיעה:
לפני האות: ע' - בסגול, כאשר האות ע' מנוקדת בקמץ גדול ואינה מוטעמת (הֶעָרִים, הֶעָרוּץ), ואחרת בקמץ (הָעִיר, הָעָם, הָעָרְמָה - בדוגמה השנייה ע' מוטעמת, בדוגמה השלישית היא מנוקדת בקמץ קטן);
לפני האות: ה' - בסגול, כאשר האות ה' מנוקדת בקמץ גדול ואינה מוטעמת (הֶהָרִים), ואחרת בפתח (הַהוּא);
לפני האות: ח' - בסגול, כאשר האות ח' מנוקדת בקמץ גדול (הֶחָכָם, הֶחָם) או בחטף־קמץ (הֶחֳדָשִים), ואחרת בפתח (הַחוּט, הַחָכְמָה - קמץ קטן).
החוקרים חלוקים בשאלה עד כמה הגו בעבר את האותיות הגרוניות.
ממגילות מדבר יהודה ניכר שלא הבדילו בין אותיות גרוניות.
בברייתא המופיעה בירושלמי ובבבלי נאמר: "אין מעבירין לפני התיבה לא חיפנין ולא בישנין ולא טיבעונין מפני שהן עושין היהין חיתין ועיינין אאין".
בתלמוד הבבלי מופיעה אגדתא המייחסת אי ידיעת הגיית הגרוניות בסתם לתושבי הגליל.
פרופ' פאול קאלה טען על סמך קטעי מקרא בגניזה שבהם לא נתנקדו האותיות הגרוניות, שבימי בעלי המסורה האותיות הגרוניות כלל לא נהגו ושניקוד האותיות הגרוניות על ידי בעלי המסורה הוא חידוש בהשפעת הערבית.
לעומת זאת, טוען יחזקאל קוטשר, בין השאר על סמך השתמרות שמות מקומות בגליל עם אותיותיהם הגרוניות, שבימי הכיבוש הערבי של ארץ ישראל הגו תושבי הגליל את האותיות הגרוניות.
קוטשר טוען שהיהודים שידעו לבטא את האותיות הגרוניות נמנעו מלעשות זאת בפני היוונים, כיוון שהדבר נחשב ל"לא תרבותי" וזו הסיבה לכך שבחלק מהמקורות נראה שלא הקפידו על שימוש בגרוניות.
לטענתו, מגילות מדבר יהודה נכתבו על ידי יהודים שחיו באזור שבו הייתה השפעה נוכרית שבגללה הם איבדו את ההגייה של האותיות הגרוניות, והן אינן מייצגות את כלל הציבור בארץ ישראל.
אות אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות מוענק לנשים בתחום יוזמה ומנהיגות על ידי מרכז פרס לשלום ולחדשנות ע"ש שמעון פרס.
אות אבירות ממרכז פרס לשלום ולחדשנות מוענק לנשים פורצות דרך מהארץ ומהעולם אשר יצרו הזדמנויות לנשים אחרות ותרמו למען שוויון מגדרי, גיוון והכללה.
טקס הענקת הפרסים הראשון נערך בשנת 2021.
תרומה למען שוויון מגדרי והעצמה נשית ובגלל היותן פורצות דרך בתחומן
לשמש דוגמה, מופת ומודל לחיקוי לנערות ולנשים אחרות ברחבי תבל
שירין נטור חאפי לילי בן עמי
מייסה חלבי אלשיך רות פולצ'ק
הבטחת השנה: יעל גולד זמיר
עינת גז רוני פוסטן קורן
יעל ארד רחלי טדסה מלכאי
אבירות עד: ציפי שביט, כרמלה מנשה, מקסין פסברג
אבירת העתיד: אביה אנה ברוקס
אבירות עד: רבקה מיכאלי, דנה אינטרנשיונל
אבירות העתיד: עפרי לוי, תגל מנשה
הטקס התקיים בסימן אירועי 7 באוקטובר, והוענק אות מיוחד לנשים שנחטפו באותה שבת ושבו משבי חמאס ואלה שעדיין נותרו מאחור
אסנת פרי חנאן אלס אנע
אבירות עד: ירדנה ארזי, אילנה דיין
אושרי מימון (נולד בכ' באדר ב' ה'תשמ"א, 26 במרץ 1981) הוא שחקן, תסריטאי, יזם ובמאי ישראלי.
מקים ומשחק (לצד אסף פני-אל) בתיאטרון "האפי ג'וז" (Happy Jews – יהודים שמחים) המעלה ומפיק הצגות וסרטונים לילדים ומבוגרים, והופעות תיאטרון פלייבק.
נולד במושב שרשרת וגדל שם, במכמש ובאשקלון.
למד בישיבת נתיבות יוסף (מחזור ז') וישיבת עתניאל.
בצה"ל שירת בגדוד צבר בחטיבת גבעתי.
בין השנים 2003–2006 למד משחק בבית הספר למשחק אספקלריא.
בשנת 2007 למד תיאטרון פלייבק בהנחיית עופר מימרן.
למד אימון אישי במכללת "כוונה" והוא עוסק בייעוץ לאמנים וגופים שונים.
למד קורס גיוס כספים למיזמי סטארט אפ בבית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי.
ב-2016 היה אחד מארבעת המייסדים (לצד עמי חניא, אסף פני-אל וד"ר רוני אוחיון) והיה מנכ"ל שותף בחברת הזנק בשם MyState, שגייסה 6.5 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים.
למד קורסים בקולנוע בבית הספר לקולנוע יהודי.
הוא אחד ממקימי ארגון אית"י - אמנים יוצרים תרבות יהודית.
שיחק בהצגה "טישאטרון" (מופע סיפורים מעולמם של חסידים, משולבים בניגונים) שכתב וביים חביב מזרחי בתיאטרון אספקלריא.
ב-2006 שיחק ב"קולות" (מחזמר חסידי) שביים וכתב יהודה מורלי, בהשראת "מסירות נפש" מאת י"ל פרץ בתיאטרון אספקלריא.
באותה שנה שיחק בהצגה מדרש קטיף שכתב וביים חביב מזרחי בתיאטרון אספקלריא.
ההצגה עלתה במלאת שנה לביצוע תוכנית ההתנתקות והיא בוחנת מזוויות שונות את תוכנית ההתנתקות.
ב-2008 שיחק בהצגה "ארץ בסכנה" (הצגה בנושא שנת שמיטה) שכתב וביים חגי לובר בתיאטרון אספקלריא.
הקים וניהל, יחד עם אסף פני-אל, את תיאטרון סצנה של "קבוצת אראל לקידום הנפש והתרבות היהודית".
ב-2010 שיחק בהצגה "סיפורו של חצי שקל" בתיאטרון סצנה של "קבוצת אראל לקידום הנפש והתרבות היהודית", ושיחק בשבע הצגות שונות של "צוות תעלומה" (ביניהן: צוות תעלומה בתעלומת חג החנופה (במאית: רחל שוורץ) וצוות תעלומה בתעלומת ארץ ישראל האבודה) של תיאטרון סצנה.
ב-2011 שיחק בהצגה "תוציאו את השטיח מהבית" שכתב וביים איז'ו ליבוביץ' בתיאטרון עמוקה.
באותה שנה שימש כשחקן (לצד אביתר בורובסקי) בפרויקט "דרמה ערכית" שביימה רחל מימון שוורץ מטעם מרכז מורשת מנחם בגין.
במסגרת פרויקט זה העלה קטעי תיאטרון לפני קהל שוטרים בכ-100 תחנות משטרה ברחבי הארץ.
בין השנים 2012–2017 שיחק בקבוצת תיאטרון פלייבק "ג'יבריש" בהנחיית עמי חניא.
ב-2013 החל לשחק באנסמבל נאפולופו לזכרו של אביתר בורובסקי (נאפו לא פה).
במסגרת זו הם העלו מופעים שונים בהם השחקנים משתמשים בדמות הבובה שאפיינה אותו, ועוד.
ב-2013 שיחק בהצגה "אליהו זכור לטוב", על הרב מרדכי אליהו, מאת אתי אלבוים בתיאטרון סצנה.
ב-2017 ביים (לצד עמיחי חזן) את ההצגה "תיקון חצות" מאת אסף פני-אל בהפקת תיאטרון נקודה טובה.
הצגה זו עלתה גם בפסטיבל עכו.
ב-2018 שיחק (לצד כפיר גץ) בהצגה "אבי הכיפות הסרוגות" המבוססת על חייו של הרב משה צבי נריה, בהפקת מדרשת ירושלים של זהב.
באותה שנה שיחק בסרטון "גם קורונה זו לטובה" (בהשראת נחום איש גמזו).
ב-2022 לימד קורס משחק בישיבת הדרום, וכתב וביים את ההצגה של "הילה ואבוש".
ב-2023 כתב, לצד עמיחי חזן, וביים את ההצגה "שפוט השופטים" בתיאטרון הלח"י השנייה, וביים את ההצגה "סלפי" שהפיק ידידיה אנקרי.
ב-2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל שיחק בתיאטרון פלייבק שהוקם כ"יחידת חוסן פלייבק" במסגרת שירות מילואים בצו 8 במסגרת חיל הרבנות הצבאית.
שיחק (לסירוגין עם אסף פני-אל/רביב זק/חיים רוטשטיין) בהצגה "החזן שלא ידע לקרוא" שכתבו חיים רוטשטיין ויהל חזן וביים יהל חזן בתיאטרון לב השמיים.
ב-2024 ביים את ההצגה "מלחמה קיומית" שכתב ארז שדיאור בתיאטרון מצופים.
ב-2005 שיחק בסרט "תעלומת המעיליונר" שכתבה ליבי אסתר בהפקת אולפני דינור.
ב-2006 שיחק בסרט "הקמצן שהפך לקבצן" שכתבו יגאל ואיילת הושיאר וביים יגאל הושיאר בהפקת ניצוצות של קדושה, וגילם את אלישע בעונה הראשונה של אסי טוביה וחברים שביים יובל גינזבורג בערוץ מאיר לילדים.
ב-2007 שיחק בסרט "רגע גורלי" בהפקת ניצוצות של קדושה, וובסרט "שליח ציבור" שביים אביעד לוי בהפקת נועם הפקות.
ב-2009 שיחק בסרט "שמיטה בסכנה" (עיבוד להצגה "ארץ בסכנה") בהפקת תיאטרון אספקלריא.
אורי אלון עיבד את המחזה לתסריט, וחגי לובר ביים את הסרט.
באותה שנה שיחק בסדרה בת 2 פרקים בשם "אלו מציאות" מאת רענן זיו ויגאל הושיאר שגם ביים, כחלק מסדרת סרטים העוסקת בלימוד חוויתי של סוגיות בתלמוד בבלי בהמחשה ובצורה חוויתית בהפקת ניצוצות של קדושה.
ב-2020 החל להגיש לצד אסף פני-אל את התכנית "אלף אלף: אמנות ואמונה עם אושרי ואסף" בערוץ הידברות.
נשוי לאפרת ולהם 3 ילדים, והם מתגוררים בירושלים.
אושרית בירודקר (נולדה ב-26 באפריל 1988) היא חוקרת, פובליציסטית, יועצת, מרצה, אשת עסקים ויזמית חברתית מקהילת הבני ישראל מהודו.
מומחית למדיניות החוץ והביטחון של הודו וחוקרת בכירה במכון ירושלים לביטחון ואסטרטגיה (JISS), מנכ"לית ומייסדת של חברת Indivade ויועצת לחברות ביטחוניות.
נולדה וגדלה בישראל בעיר אשדוד להורים ממוצא יהודי-הודי מקהילת הבני ישראל (הודו), אשר היגרו לישראל מהעיר מומבאי בשנות ה-60. התגייסה למסלול מודיעין מיוחד ב־8200, סיימה את שירותה הצבאי והחלה בלימודיה האקדמיים.
סיימה את הדוקטורט בתוכנית המצטיינים במסגרת מסלול ישיר בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן, ובעלת תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן בלימודי המזרח התיכון ומדעי המדינה.
עבודת הדוקטורט שלה נעשתה בהנחייתם של ד"ר יוסי מן (בר-אילן, רייכמן) ופרופסור אדם סילברסטיין (אוניברסיטת קיימברידג').
דוברת ובעלת ידע במספר שפות (הינדי - בוגרת קורס המחלקה ללימודי אסיה, אוניברסיטת תל אביב, ערבית-קורס חיל המודיעין, פרסית - אוניברסיטת בר-אילן, אנגלית, עברית).
בוגרת תוכנית "לימודי גמרא מתקדמים לנשים מנהיגות ומצטיינות בלימודי הדוקטורט" מכלל רחבה הקשת הדתית בבית המדרש לנשים באוניברסיטת בר-אילן.
בוגרת תוכנית משא ומתן מדיני מטעם שגרירות ארצות הברית בשיתוף עם אוניברסיטת הרווארד.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בהשפעות הדת והגאופוליטיקה של מהגרי העבודה ההודים בסעודיה בין השנים 2011–2016.
קריירה ומומחיות מקצועית בענייני הודו - ישראל
בירודקר היא מומחית למדיניות החוץ והביטחון של הודו, חוקרת בכירה במכון ירושלים לביטחון ואסטרטגיה (JISS), מנכ"לית ומייסדת של חברת Indivade ויועצת לחברות ביטחוניות.
תחומי המחקר שלה מתמקדים ביחסי הודו-ישראל, יחסי הודו והמפרץ הפרסי, יחסי הודו-איראן, יחסי הודו ארה"ב, מדיניות החוץ והביטחון של הודו, ביטחון ימי, הגירה וזכויות אדם במדינות המפרץ, הודו והמעצמות, הודו והסוגיה הפלסטינית, מרחב האינדו-פסיפיק, פוליטיקה הודית, ההיסטוריה של האסלאם בהודו.
עבודות המחקר שכתבה בנושאי הודו-ישראל, הודו - ערב הסעודית, מהגרי העבודה ההודים במפרץ הפרסי, והשתלבותם של יהודי הודו בארץ זכו לתהודה תקשורתית בארץ ובעולם.
אושרית היא חוקרת מדיניות הודו הראשונה בישראל.
במסגרת התמחותה כתבה והרצתה על חשיבותם של יחסים אלו לאסטרטגיה המדינית והצבאית של ישראל.
כתבה והטיפה במשך שנים על העדר מימד הפזורה ההודית כחלק ממתכונת היחסים הבילטרליים.
קראה להשתמש בהודו על מנת להפחית תלות בסין ולהימנע מביקורת אמריקאית.
קראה לבחון את היחסים גם מנקודת המבט המשולשת הכוללת את ארה"ב, זאת בעיקר במסגרת הכנסים הבינלאומיים של הוועד היהודי-אמריקאי (The American Jewish Committee: AJC).
במסגרת מלחמת חרבות ברזל כתבה מאמר הקורא למקבלי ההחלטות להביט על הודו כגורם רלוונטי בניהול הסכסוך בין ישראל לאיראן, כמו כן, קראה למשרד החוץ להקדיש משאבים בקידום תוכניות ללימודי ישראל והשואה בהודו.
בתחילת המלחמה קראה להבאת עובדים זרים מהודו כתחליף לעובדים הפלסטינים.
הייתה לחוקרת הראשונה שהתייחסה בספרות לקהילת יהודי הודו במושג "south asians".
פרסמה מאמר אקדמי בכתב העת asia policy העוסק בתפיסת המעצמות האסיאתיות ותגובתם למלחמה בעזה.
מייסדת והמנכ"לית של חברת איניוויד בע"מ (indivade) המשמשת כגשר לקהילה העסקית להודו.
בעברה שימשה כראש פיתוח עסקי הודו לחברת סייבר ישראל, התמחתה במשרד הכלכלה, בתחום העסקים הקטנים והבינוניים, שימשה כעוזרת מחקר במחלקת המאקרו - מחקר, מדיניות ויחסים בינלאומיים, במסגרת זו עבדה רבות עם ארגון האיחוד האירופי (EU) ו"הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי".
סיימה את ההתמחות בהצטיינות תחת ד"ר ניר בן-אהרון.
החל משנת 2019 ועד היום משמשת כחוקרת בכירה במכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון (jiss).
משמשת יועצת לגופים ביטחוניים וממשלתיים ולחברות טכנולוגיה בנושא ביטחון לאומי, מדיניות חוץ ופיתוח עסקי ושיווק ביטחוני במדינות דרום אסיה.
עם סיומו של השירות הצבאי נמנתה עם המייסדים של קבוצת "אשדוד מתעוררת" - צעירים מעירים את העיר.
עמותה שפעלה בעיר אשדוד לחיזוק ושיפור חיי הצעירים בעיר בתחומי התעסוקה, השכלה, דיור, בילוי, חברה.
במהלך התואר הראשון, שימשה כרכזת פיתוח מנהיגות של תוכנית מרכז/תל אביב של הארגון החברתי ציוני הפועל לקידום שיווין הזדמנויות ופערים באמצעות מתן מלגות ופיתוח מנהיגות אקדמית-חברתית - אייסף.
במהלך לימודי הדוקטורט שימשה כיועצת האקדמית בתחומי מדעי הרוח והחברה של בתוכנית הכלל ארצית של הארגון.
במהלך לימודי ייצגה את המחלקה ללימודי המזרח התיכון במסגרת אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2017 הקימה יחד עם קבוצת פעילים ביניהם האקטיביסטית אילנה שזור, האקטיביסט גולן שריקר צ'ריקר והסופר אליעז ראובן דנדקר את הקבוצה העצמאית "הדור החדש ליוצאי הודו בישראל".
במסגרת פעילותם בקבוצה נערכו מספר שינוים בהם הכנסת פרקי היסטוריה על יהדות הודו לתוכנית הלימודים הייחודית כחלק ממסקנות ועידת ביטון שמונתה על ידי שר החינוך נפתלי בנט, להעצמת מורשת יהדות ספרד והמזרח.
במסגרת זו ארגנה הקבוצה מספר אירועים וכנסים העוסקים בשימור יהדות הודו.
בשנת 2017 הצליחה הקבוצה להוסיף את "טקס המלידה" הייחודי של קהילת הבני ישראל לפרויקט "הלוז העברי" של היזמית חלי טביב ברקת.
בשנת 2017, במסגרת ביקורו ההיסטורי של ראש ממשלת הודו לישראל, נרנדרה מודי, העלתה לדיון את סוגיית האפליה בחוק ההודי לקבלת תעודת ה-oci המקבילה לאזרחות, בשל שירות החובה שביצעה.
ב-2023 בטקס היסטורי הוזמנה בירודקר לקבלת הדרכון מטעם הקונסול ההודי בארץ.
בשנת 2020 בעיצומה של מגפת הקורונה, הקימה פרויקט ייחודי להעצמת נשים הודיות בפריפריה בשיתוף עמותת שיתופים - "פרויקט מנטרה" במסגרתו הקימה מספר מיזמים הקושרים את הקהילה ההודית לקהילות המקומיות בעירם ושמה בחזית את המטרה להצמיח מנהיגות נשים בקהילה.
במסגרת זו קידמה הקבוצה את היוזמה "שיחות סלון עם נשות מומבאיי" שקיימו בשיתוף עם רשויות מוניציפליות שונות בפריפריה.
בשנת 2022 יזמה פרויקט עם בית הספר לאופנה במכללת שנקר לרגל חגיגות 30 השנים ליחסי הודו-ישראל, יחד עם היזם החברתי דוני דואק.
הפרויקט כלל קורס שנתי העוסק בחשיפת הסטודנטים להיסטוריית תעשיית הטקסטיל ההודית, לטכניקות מסורתיות וההיסטוריה של יחסי ישראל הודו.
פרויקט הגמר של הסטודנטים הוצג בתערוכה מיוחדת שנערכה בסוהו האוס יפו שבה אורח הכבוד שגריר הודו בישראל, סנג'יב סינגלה, ושורה של אנשי עסקים, אמנים ושגרירים.
הדגמים הופיעו גם בתערוכת האופנה השנתית של שנקר 2023.
בינואר 2022 נבחרה להנחות את אירוע השקת הלוגו המיוחד של הודו וישראל לחגיגות 30 השנים לכינון היחסים, לצד שגריר ישראל בהודו, נאור גילאון ושגריר הודו בישראל, סאנג'יב סינגלה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל פעלה, לצד פעילים נוספים, להקמת דסק עבור התקשורת ההודית בשיתוף משרד רוה"מ.
פרס רקטור אוניברסיטת בר-אילן להישגים אקדמיים יוצאי דופן 2013
נשיא אוניברסיטת בר-אילן לדוקטורנטים מצטיינים 2014
פרס האקדמיה הישראלית למדע ורוח עבור מחקר חלוצי 2015
משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל פרס ע"ש שולמית אלוני עבור חוקרות בתחום מדעי הרוח והחברה 2015
מלגת נתן רוטנשטרייך, הצטיינות בתואר שלישי במדעי הרוח, 2015
מלגת אייסף תואר שלישי בעבור מצוינות אקדמית וחברתי 2015
פרס רקטור אוניברסיטת בר-אילן להישגים אקדמיים יוצאי דופן 2016
פרס שגרירות הודו בישראל בעבור פעילות חברתית בקהילה 2017
מלגת שופף עבור הצטיינות אקדמית ופעילות חברתית 2017
בירודקר היא רווקה המחלקת את זמנה בין דלהי לתל אביב.
אות השירות המבצעי הוא אות הניתן בצה"ל לחיילים (לוחמים או תומכי לחימה) או שוטרים במשמר הגבול, אשר שירתו ביחידה ברמת פעילות א' או א' פלוס במשך 18 חודשים לפחות, שמתוכם לפחות ארבעה חודשים באזורים מזכים.
האות נענד על דש הכיס הימני של חולצת מדי ה-א'.
האות זכה לכינוי המזלזל "פזגז", עקב דמיונו ללוגו חברת פזגז והעובדה שהוענק לחיילים עורפיים ותומכי לחימה על עצם שירותם בגזרה, כאשר הלוחמים לא היו זכאים לאות, גם אם השתתפו בלחימה בפועל.
קיימת גרסה (ייתכן שלא מאושרת רשמית) לנהגי תובלה, בתוספת פיל על רקע הלהבה.