tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משנת 2005 עוסק שלגי בתחומים שונים, חלקם בהתנדבות, הכוללים: ייעוץ ארגוני וניהול איכות, חברות בוועדות מקצועיות ובמועצות מנהלים שונות וכמרצה בחוגים אקדמאים.
חבר בוועדה לתיאום בין החברות בתעשיות הביטחוניות.
עמית מחקר בכיר במוסד שמואל נאמן.
גיורא שביב (נולד ב-1937 בחיפה) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לפיזיקה בטכניון ובעבר שמש ראש מכון אשר לחקר החלל.
יזם ובנה (ביחד עם פרופסור חיים אשד ומר משה שחר) את לוויין הטכניון טכסאט-גרווין.
בשנת 1960 סיים שביב לימודי תואר ראשון בהצטיינות בפיזיקה בטכניון.
את התואר השני קיבל גם כן בטכניון בשנת 1961, בהצטיינות יתרה, וכתב תזה בנושא פרדוקס קליין, פרדוקס מתחום הפיזיקה הקוואנטית.
בשנת 1965 סיים את לימודיו לתואר דוקטור בטכניון, בנושא "אפקט דופלר בכורי נייטרון מהירים".
בשנים 1960–1965 שירת בוועדה לאנרגיה אטומית.
בהזמנת פרופסור יובל נאמן מאוניברסיטת תל אביב, הקים ועמד בראש קבוצת המחקר הישראלית הראשונה לאסטרופיזיקה, בה חקרו גם דרור שדה, בן־ציון קוזלובסקי, עתי קובץ' ואליה ליבוביץ.
לימים הצטרפו לקבוצה אף חגי נצר וצבי מזא"ה.
בין השנים 1973 ל-1976 עמד בראש מצפה הכוכבים על שם וייז ליד מכתש רמון.
בין 1976 ל-1979 היה ראש המחלקה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1993 ל-1996 שימש כנשיא האגודה הישראלית לפיזיקה.
בין השנים 1995 ל-1997 היה דיקן הפקולטה לפיזיקה בטכניון.
היה יו"ר ארגון הסגל האקדמי בטכניון בסוף המאה ה-20 ותחילת הנוכחית.
בשנת 1995 הוענק לו בגרמניה פרס אלכסנדר פון הומבולדט למדען בולט.
בשנת 2008, בחר ה"פיזיקאל רוויו לטרז", כתב עת מרכזי בתחום הפיזיקה, במאמר שכתב שביב בשנת 1968, כאחד מעשרים המאמרים החשובים בפיזיקה שפורסמו בעיתון בחמישים השנים האחרונות.
מדובר במאמר שנכתב עם פרופ' אמריקאי לאסטרופיזיקה ג'ון בקל בנושא חלקיק הנייטרינו.
בשנת 2009 זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר של מפעל הפיס.
פרסם עשרות מאמרים בהם תרם לתאוריה של מבנה והתפתחות כוכבים ותהליכים פיזיקליים באסטרופיזיקה.
כתב את הספרים הפופולריים בעברית: קוסמולוגיה וחיים מחוץ לכדור הארץ.
הוא נשוי לעדנה שביב, פרופסור לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון ואב לשלושה בנים, דוקטור גיא שביב, דוקטור אילן שביב והפרופסור ניר שביב.
אסטרופיזיקה והחיים מחוץ לכדור-הארץ (ספריית "אוניברסיטה משודרת").
משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983.
קוסמולוגיה: פרקים נבחרים במבנה היקום (ספריית "אוניברסיטה משודרת").
מטכ"ל/קצין חינוך ראשי/גלי צה"ל, משרד הביטחון, 1978.
היה טייס קרב בחיל האוויר הישראלי, סגן מפקד החיל בתפקידו האחרון בחיל האוויר.
לאחר שחרורו כיהן כיושב ראש דירקטוריון חברת מוצרי מעברות וכמזכ"ל הקיבוץ הארצי.
פורמן, יליד קיבוץ מעברות, שירת כטייס בחיל האוויר וכמדריך בבית הספר לטיסה.
הוא השתחרר מצה"ל ב-1957 וחזר לקיבוצו כדי להקים את ענף המטעים.
במקביל שיחק כדורעף בנבחרת של קיבוצו.
בשנת 1960 חזר לשירות הקבע.
הוא היה שותף בהקמת אחת מטייסות המיראז' 3 הראשונות בחיל האוויר.
ב-1965 מונה למפקד טייסת 113, טייסת מטוסי אוראגן.
ב-1967 היה אמור להחליף את עמוס לפידות בפיקוד על טייסת 101, טייסת מטוסי מיראז' 3, אך בשל הכוננות בתקופת ההמתנה לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, בוטלה ההחלפה.
במלחמה השתתף פורמן במבצע מוקד כמוביל בכיר במסגרת טייסת 113, ובמקביל ערך גיחות במסגרת טייסת 101. ביום השני של המלחמה הפיל מטוס מיג 21 מצרי.
הוא שירת כמפקד טייסת תעופה בבסיס חצור, וכמפקד בית הספר לטיסה.
במלחמת ההתשה הפיל שני מטוסים נוספים במהלך קרב אוויר שהתרחש ב-8 ביולי 1969, בו הופלו שבעה מטוסי מיג 21 סורים באזור רמת הגולן.
במלחמת יום הכיפורים, היה ראש מחלקת מבצעים של חיל האוויר.
במהלך המלחמה נקרא לפקד על כנף 1 (בסיס רמת דוד) לאחר נפילתו של ארלוזור (זוריק) לב ומונה לתפקיד ב-23 באוקטובר 1973.
בשל בעיות ראייה הושבת מטיסה.
ב-1977 היה שותף בצוות ההקמה מחדש של המכללה לביטחון לאומי.
לאחר שרן פקר נאלץ לוותר על מינויו כראש להק אוויר וסגן מפקד חיל האוויר, מונה פורמן לתפקיד ב-1979.
בתחילת 1981 השתחרר משירות הקבע.
הוא חזר לשירות בינואר 1982 ומונה לעוזר ראש אג"ם.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה המליץ לשר הביטחון, יחד עם עוזר ראש אמ"ן, אביעזר יערי, להימנע מכניסה לביירות.
הוא השתחרר בינואר 1983 בדרגת תת-אלוף.
פורמן הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
לאחר שחרורו השלים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור.
הוא היה חבר מפ"ם ובשנת 1976 בוועידה ה-7 של המפלגה נבחר למועצת המפלגה.
במהלך שנות ה-80 כתב סדרת מאמרים בעל המשמר נגד מלחמת לבנון הראשונה.
בין השאר קרא להקמת ועדת חקירה בנושא.
הוא היה ממקימי המועצה לשלום ולביטחון ב-1988.
פורמן היה מנכ"ל חברת מוצרי מעברות בסוף שנות ה-80. בזמן משבר הקיבוצים כיהן כמזכ"ל הקיבוץ הארצי עד שהוחלף ב-1996 על ידי אבשלום וילן.
היה חבר דירקטוריון בחברת רמות של אוניברסיטת תל אביב, וכיהן כמנכ"ל חברת התרופות "תרימה" מקיבוץ מעברות.
בפברואר 2003 התמנה ליו"ר דירקטוריון חברת מוצרי מעברות וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2014. בתקופתו רכשה החברה את השליטה בחברת "אדמה" מתחום המזון האורגני ואת חברות אנליט, טבע טעם, ואלטמן, מתחום תוספי התזונה.
ב-2009 מכרה מעברות 51% מהבעלות בחברת "מטרנה" לאסם ונסטלה תמורת 268.5 מיליון ש"ח.
בבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015, הוצב במקום ה-96 ברשימת מרצ.
נכדתו היא העיתונאית ליאור קינן.
- ספר המערב אמת ודמיון ובו שזורים סיפורים מהשירות שלו בחיל האוויר
גיורגוס צבלאס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
צבלאס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דוקסה וירונאס, ובשנת עבר לקרקירה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד לאריסה.
בינואר חתם בפאניוניוס, ב-13 בספטמבר 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד פאנסרייקוס.
ב-7 בדצמבר 2008 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד לאריסה.
במהלך העונה הראשונה שלו במועדון הוא הבקיע 2 שערים ב-17 משחקים.
ב-3 ביוני 2010, הוא חתם באיינטרכט פרנקפורט לשלוש שנים תמורת 1.2 מיליון אירו.
עם הגעתו הוא הפך עד מהרה לחלק חשוב בהרכב של הקבוצה.
ב-12 במרץ 2011, צבלאס הבקיע את השער הראשון שלו במועדון נגד שאלקה 04. השער נכבש ממרחק של 73 מ', ובכך צבלאס שבר את שיא ההבקעה מהמרחק הגדול ביותר אי פעם בליגה.
ב-8 באפריל 2011, צבלאס סבל מקריעה חלקית של הרצועה הצולבת, ובכך סיים את העונה.
בסיום העונה ירד עם המועדון לליגה השנייה.
ב-31 בינואר 2012, צבלאס חתם במונקו שאז שיחקה בליגה השנייה בצרפת.
בסיום עונת עלה עם המועדון בחזרה לליגה הראשונה.
ב-2 בספטמבר 2013, הוא חתם ל-4 שנים בפאוק סלוניקי ב-14 בספטמבר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד וריה.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד אטרומיטוס.
ב-19 בספטמבר 2013, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית בניצחון 1–2 נגד שחטר קראגנדי.
ב-9 במרץ 2014 הוא הבקיע את שער הניצחון נגד אולימפיאקוס.
ב-21 בינואר 2017 חתם באלניהספור מליגת העל הטורקית לשנתיים וחצי.
ב-15 בנובמבר 2009 זומן לראשונה לסגל נבחרת יוון לקראת המשחק השני נגד במסגרת פלייאוף מוקדמות מונדיאל 2010. הוא אף זומן לסגל המורחב לקראת מונדיאל 2010, אך לא נכלל בסגל הסופי.
ב-7 בספטמבר 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. צבלאס נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012 ומונדיאל 2014.
גיוֹרגי אֵריסתַווי (בגאורגית: გიორგი ერისთავი; 1813 – 22 בספטמבר 1864) היה משורר ומחזאי גאורגי, שהניח את היסוד לתיאטרון הלאומי הגאורגי.
גיורגי אריסתווי נולד בשנת 1813 בכפר אודזיסי שבחבל כארתלי, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית; עד תחילת המאה ה-19, אבותיו היו השליטים הפיאודליים של דוכסות כּסַני, שהשתרעה על העמקים של כארתלי הפנימית והחבלים ההרריים הסמוכים ("אריסתווי" הוא תואר אצולה, שהפך לשם משפחה).
אביו של המחזאי, דוד, כיהן בתפקיד יועץ במשרד האוצר ואימו מרי, ביתו של איוון כּוֹבּוּלאשווילי, שהייתה בקיאה בשפה הגאורגית, לימדה את גיורגי קרוא וכתוב בתקופת מגוריו בכפר הולדתו, ועד גיל שמונה (1821) הצליחה לעורר בו את האהבה לכתיבה.
בשנים 1825-1821 אריסתווי למד בבית הספר לבני אצילים בטביליסי, ואילו אחר-כך בפנסיון פרטי במוסקבה - במשך חצי שנה; עקב אי-הסתגלותו לאקלים, הוא הוחזר לגאורגיה ומאז לא למד במוסדות חינוך; אריסתווי היה אוטודידקט, בין השאר של השפה הצרפתית.
בשנת 1830 אריסתווי התמנה לפקיד בממשל הצבאי הרוסי; במקביל לעבודתו בשירות האימפריה הרוסית, הוא הצטרף לקשר של בני האצילים הגאורגים, שתכננו לכלוא את ראשי השלטון הרוסי בגאורגיה ואז להנהיג נגדו מרד.
בווילנה אריסתווי למד פולנית, התוודע לספרות הפולנית והושפע מהרומנטיזם של המשורר הפולני אדם מיצקביץ'; בין שיריו באותה תקופה, בולטים השירים בעלי הנימה הפטריוטית ("לעלם מארץ זרה", "למטקוורי" ו"לקבך"), השירים הסאטיריים-הומוריסטיים על שינוי הערכים בקרב האריסטוקרטיה ("אם ואישה" ו"מחשבותיה של אישה צעירה") ושיר האהבה "לתֵאוֹדוֹסיַה מירֵצקַה".
בשנת 1838 לאריסתווי הותר לבקר בגאורגיה, ואילו בשנת 1842 הוא חזר אליה לתמיד.
אריסתווי השתקע בטביליסי, התחתן והחל לעבוד בשירות הציבורי של השלטון הרוסי בגאורגיה; תוך זמן קצר, הוא התמנה לעוזרו של משנה המלך בקווקז, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב.
אריסתווי המשיך לכתוב שירים, שביניהם בולטים שירי אהבה ("זיכרון" מ-1844, "ללב" מ-1845, "לרוזנת דַריַה בֵּגתַבֵּגוֹבַה" מ-1849), שירים פטריוטיים ("הקווקז והזר" מ-1854, "על לכתו של ניקוֹלוֹז בן מֵליטוֹן בַּרַתוֹב) והשיר הסאטירי על האצולה הגאורגית - "איש אחד שכב חולה" (1854).
בשנת 1852 אריסתווי הקים את כתב העת הספרותי הגאורגי הראשון - "ציסקַרי", והיה עורכו הראשון (1853-1852); הוא גם פרסם בכתב העת מאמרי ביקורת ספרותית תחת שם העט "גלוּחַריץ'".
בשנת 1853 אריסתווי פרסם ב"ציסקרי" את הנוסח המלא של הפואמה שלו משנת 1832 - "הסיפור האוסטי" - שבגרסתה החדשה נקראה "זַרֵה וְקַנימַת"; נושא הפואמה הוא אהבה אומללה על רקע מאבקם של ההרריים הגאורגים והאוסטים נגד צבא האימפריה הפרסית במאה ה-17.
במקביל לכתיבת שירים, פעילותו הספרותית של אריסתווי כללה גם יצירת מחזות; "המטורלל", המחזה הראשון שכתב בשנת 1839, היה פואמה דרמטית-קומית על ייעודו של משורר ועל גורלו בחברה המודרנית.
דמויותיהן של מיקירטוּם טרדַטוֹב ב"היפרדות" וסרכּיס דַבַּגוֹב ב"הקמצן" מ-1850 התבססו על מלווי כספים תאווי בצע וקמצנים, שבלטו במעמד הבורגני המתחזק; סַרכּיס קוּמוּחטוֹב במחזה "המחלוקת" ורַמַז ב"היפרדות" היו נציגי הביורוקרטיה המושחתת של השלטון הרוסי בגאורגיה.
אריסתווי לא הסתפק בכתיבת מחזות והקים את להקת התיאטרון המקצועית הראשונה בגאורגיה, שנקראה "תיאטרון גיורגי אריסתווי"; ב-2 בינואר (14 בינואר לפי הלוח הגרגוריאני) של שנת 1850 הלהקה העלתה את הצגת הבכורה שלה - "היפרדות" מאת אריסתווי - באולם של גימנסיית טביליסי.
מלבד יצירותיו, אריסתווי ביים עבודות של מחזאים גאורגים שהוא טיפח בלהקתו, וכן מחזות, שהוא תרגם משפות זרות; משנת 1851 הלהקה העלתה את הצגותיה בבניין התיאטרון החדש בכיכר המרכזית של טביליסי.
בשנת 1862 אריסתווי פרסם את רשמיו ממסעו באנגליה.
ב-10 בספטמבר 1963 הונפק בגאורגיה הסובייטית בול עם דיוקנו של אריסתווי.
גיורגה איוואנוב (במקדונית: Ѓорге Иванов, נולד ב-2 במאי 1960) הוא נשיא מקדוניה הצפונית (עד 2019 נשיא מקדוניה) בשנים 2009–2019.
איוואנוב נולד ב-2 במאי 1960 בדרום מזרח מקדוניה, עוד בימי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
בגיל 27 עבר לבירת המדינה סקופיה, ושם הוא מתגורר עד היום.
איוואנוב היה פעיל מבחינה פוליטית מאז התקופה היוגוסלבית, כאשר פעל למען פלורליזם פוליטי וכלכלת שוק.
לאורך השנים התמחה בניהול פוליטי, וייסד ארגונים אזרחיים רבים.
הקריירה המקצועית שלו החלה ב-1988, כשהיה עורך בערוץ השידור הלאומי של מקדוניה.
מאוחר יותר הוא לימד פילוסופיה פוליטית בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סקופיה.
בשנת 1999 התמנה לפרופסור אורח באוניברסיטת אתונה ביוון.
בשנת 2008 הפך לנשיא המועצה להשכלה גבוהה במדינה.
ב-25 בינואר 2009 הוצע כמועמד לנשיאות המדינה על ידי מפלגת VMRO-DPMNE, למרות שלא היה חבר בה.
הוא לבסוף ניצח גם בסיבוב הראשון (עם רוב של 35%) וגם בסיבוב השני (עם רוב של כ-60%).
עם כניסתו לתפקיד, הציב לעצמו יעדים שכללו הצטרפות לאיחוד האירופי ונאט"ו, התאוששות כלכלית, יציבות חברתית וחיזוק היחסים עם המדינות הסובבות, ובמיוחד עם יוון.
בטקס השבעתו נכחו נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ', נשיא סרביה בוריס טאדיץ', נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ' ונשיא אלבניה באמיר תופי.
כמו כן, נכחו גם פקידים צבאיים, ראשי הקהילות הדתיות במקדוניה ושגרירים זרים במדינה.
יום לאחר השבעתו, שלח איוואנוב מכתב לנשיא ארצות הברית ברק אובמה, בו הדגיש את מטרת מקדוניה להצטרף לנאט"ו ולאיחוד האירופי.
בשנת 2014 קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מוסקבה.
גיוראויפלו (בהונגרית: Győrújfalu) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
גיוראויבראט (בהונגרית: Győrújbarát) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 1969 על בסיס שני הכפרים קישבראט (Kisbarát) ונג'בראט (Nagybarát).
בשני הכפרים חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
גיורגי לוֹרְיָה (בגאורגית: გიორგი ლორია; נולד ב-11 במאי 1989) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת השוער בקבוצת דינמו טביליסי.
לוריה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת נוער קטנה מהליגות הנמוכות, ובשנת 2002 הצטרף למחלקת הנוער של דינמו טביליסי.
לקראת עונת 2004/2005 עלה לוריה לשחק גם בקבוצת הבוגרים של המועדון, ובהמשך שיחק בהרכב הראשון.
באוגוסט 2014 עזב את דינמו טביליסי, לאחר 12 שנים בקבוצות הגיל השונות, והצטרף ל-OFI כרתים מליגת העל היוונית, בה שימש השוער הראשון.
בסוף העונה הוא עזב את הקבוצה, בשל בעיות כלכליות אליהם נקלע המועדון.
לאחר שכבר סיכם את תנאיו בפאוק סלוניקי אך לבסוף לא חתם, הצטרף לוריה לאולימפיאקוס ביולי 2015, עם חוזה לשנתיים.
לוריה היה אמור לשמש כשוער גיבוי לרוברטו חימנס הספרדי, אך הצוות המקצועי של אולימפיאקוס בחר להשקיע בשני שוערים יוונים צעירים, אנדראס יאניוטיס וסטפנו קאפינו, ולוריה נאלץ לעזוב את אולימפיאקוס חודשיים אחרי שחתם במועדון.
בספטמבר 2015 חתם לוריה בקריליה סובייטוב סמרה, העולה הטרייה לליגת העל הרוסית.
בעונתו הראשונה במועדון סיימה הקבוצה במקום התשיעי.
בעונה השנייה בה שיחק סיימה הקבוצה במקום ה-15 וירדה לליגה הרוסית השנייה.
לקראת עונת 2017/2018 הוא הושאל לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית.
באוגוסט 2018 הסתיים החוזה של לוריה בקבוצה הרוסית, ובמשך חצי שנה לא הצליח למצוא קבוצה.
מגדבורג מהבונדסליגה השנייה, וב-4 ביולי 2019 חתם באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
לוריה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה הבוגרת ב-27 במאי 2008, בתיקו 1–1 של נבחרתו עם במשחק ידידות.
מאז שותף ברוב הקמפיינים של נבחרתו, אך לא הצליח להעפיל איתה לטורניר משמעותי.
גיורגי גוֹצ'וֹלֶאִישְׁווִילִי (בגאורגית: გიორგი გოჩოლეიშვილი; נולד ב-14 בפברואר 2001 בכותאיסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת המבורג בהשאלה משחטאר דונצק ובנבחרת גאורגיה.
גוצ'ולאישווילי גדל במחלקת הנוער של סבורתלו טביליסי.
הוא ערך 69 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
בעונת זכה עם המועדון בגביע הגאורגי.
ב-7 באוגוסט 2025 הושאל להמבורג.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך גוצ'ולאישווילי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה, בהפסד 0–3 לנבחרת מרוקו במשחק ידידות.
גיורגי גָבֶּדַאבָה (בגאורגית: გიორგი გაბედავა; נולד ב-3 באוקטובר 1989 בטביליסי שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הגאורגית, ברית המועצות) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גאג'רה טביליסי מליגת העל הגאורגית.
גבאדבה שיחק בקבוצות מטאלורג רוסתווי, גגרה, באיה זוגדידי, צ'יחורה סצ'חרה, סמטרדיה, דינמו בתומי, סבורתלו טביליסי ודינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית, איליצ'בץ מריופול מליגת העל האוקראינית, וזגלבי סוסנוביץ מליגת העל הפולנית.
בחודש ינואר 2023 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית.
גִּיּוֹרְגִי גּוּלִיאַשְׁווִילִי (בגאורגית: გიორგი გულიაშვილი; נולד ב-5 בספטמבר 2001 בטביליסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סרייבו מליגת העל של בוסניה והרצגובינה.
גוליאשווילי גדל במחלקת הנוער של סבורתלו טביליסי.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הגאורגית.
בסך הכל ערך 79 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-17 בינואר 2023 חתם גוליאשווילי בסרייבו מליגת העל של בוסניה והרצגובינה.
גוליאשווילי נכלל בסגל נבחרת גאורגיה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
גיורגי גאגואה (בגאורגית: გიორგი გაგუა; נולד ב-10 באוקטובר 2001 בטביליסי) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בדפורטיבו אלאבס הספרדית.
גיורגי גאגואה נולד בטביליסי שבגאורגיה, הוא החל את קריירתו במחלקת הנוער של דינמו טביליסי ונורצ'י דינמואלי המקומיות משם עבר לשחק במחלקת הנוער של דפורטיבו אלאבס.
ב-2022, גאגואה הושאל לריאל אוניון מהליגה הספרדית השלישית, עמם שיחק ב-28 הופעות בכל המסגרות מתוכן כבש 2 שערים בלבד.
ב-2023, גאגואה נבחר לייצג את נבחרת גאורגיה עד גיל 21 ביורו הצעירות.
ב-21 ביוני 2023, כבש גאגואה את שערו הראשון בנבחרת הצעירה נגד נבחרת פורטוגל במסגרת יורו הצעירות 2023, המשחק הסתיים בניצחון 2–0. במהלך יורו הצעירות 2023, גאגואה פתח בהרכב הנבחרת הגאורגית בכל משחק עד הדחתם בדו-קרב פנדלים ברבע הגמר מול ישראל, כאשר היה השחקן שהחטיא את אחד מהפנדלים.
גיורגי כּוֹצ'וֹרַאשְׁווִילִי (בגאורגית: გიორგი ქოჩორაშვილი; נולד ב-29 ביוני 1999) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת הקשר בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת גאורגיה.
כוצ'וראשווילי התחיל לשחק בקבוצת הכדורגל של סבורתלו טביליסי.
ב-23 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לטורפדו כותאיסי.
כעבור כחודש הושאל לקבוצת הנוער של ז'ירונה הספרדית.
ב-26 ביוני 2018 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-19 ביולי 2019 חתם לשלוש שנים בלבאנטה והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-12 ביולי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לאתלטיק בילבאו.
ב-30 באוגוסט 2022 הושאל לקאסטיון עד לסיום העונה.
בצעירותו שיחק כוצ'וראשווילי בנבחרות הצעירות של גאורגיה.
ב-12 בספטמבר 2023 ערך את הופעת בכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–2 ל.
השתתף עם הנבחרת ביורו 2024 ובישל את השער לז'ורז' מיקוטאדזה בהפסד 1–3 ל, שהיה שערה הראשון של הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל, אי פעם.
ב-7 בספטמבר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד .
גיורגי לוֹמְתַּדזֶה (בגאורגית: გიორგი ლომთაძე; נולד ב-30 באוקטובר 2001 בגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת גגרה מליגת העל הגאורגית.
לומתדזה גדל במחלקות הנוער של לוקומוטיב טביליסי ודינמו טביליסי.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות סמטרדיה ודילה גורי מליגת העל הגאורגית, וב-5 ביולי 2022 חתם בגגרה, גם היא מליגת העל הגאורגית.
ב-21 בינואר 2025 חתם בבני יהודה תל אביב מהליגה הלאומית.
גיורא שרף (נולד ב-1951) הוא פעיל חברתי ישראלי, מייסד ויושב ראש עמותות למען חולי סרטן הדם בארץ, מייסד ומנהל עמותות חולי סרטן דם בינלאומיות.
שרף מוביל פעילויות לקידום מעורבות חולים במחלות סרטן הדם, בהעצמתם ובתמיכה בהם ובבני משפחותיהם.
שרף נולד בשנת 1951. למד בבית הספר היסודי התומר בעכו.
סיים את בית הספר התיכון על שם טשרניחובסקי, נתניה.
שרת בצה"ל כקצין מערך ההגנה האווירית שנקרא בעבר נ.מ וכמפקד קורס בבית הספר להגנה אווירית של צה"ל.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים, התמחות בניהול בתי מלון מאוניברסיטת מדינת פלורידה, ארצות הברית.
בוגר תואר ראשון במשפטים LLB במכללה האקדמית נתניה ותואר שני במשפטים ללא משפטנים מאוניברסיטת בר-אילן.
עד שנת 2000 היה הבעלים והמנהל של בית המלון חוף התמרים, עכו ויו"ר התאחדות בתי המלון בגליל המערבי.
בגיל 50 במסגרת בדיקות שגרתיות, אובחן שרף כחולה בלוקמיה מילואידית כרונית CML.
הרופאים העריכו כי נותרו לו בין שלוש לחמש שנים לחיות.
לאחר איבחון המחלה, שרף החל לחפש מידע על מחלתו ואפשרויות טיפול.
הוא הצליח להתקבל לניסוי קליני בגרמניה בתרופה חדשנית בשם גליבק Imatinib , שלימים אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי FDA ונכנסה לסל התרופות בישראל.
משך הטיפול במחלתו על ידי תרופה זו היה 14 שנים, עד להחלמתו.
בעקבות התמודדותו עם המחלה, עם יחס הרופאים לרצונו להיות מעורב יותר בניהול מחלתו ועם חוסר המידע הזמין לציבור, החליט שרף להקדיש את חייו לסיוע לחולים אחרים.
בשנת 2002 הקים את עמותת חולי לוקמיה מילואידית כרונית CML בישראל.
העמותה החלה את דרכה עם שבעה חולים מקומיים בלניאדו - מרכז רפואי צאנז, נתניה, וכיום היא מונה כ-600 חברים ברחבי הארץ.
בשנת 2013 הקים עמותה נוספת שהיא העמותה הגדולה ביותר בישראל לחולים במחלות סרטן הדם שכוללות את כל סוגי הלוקמיות הכרוניות והחריפות, כל סוגי הלימפומות, ומחלות מיילופרוליפרטיביות.
שם העמותה חלי"ל האור והיא מספקת מגוון שירותי תמיכה, מידע וליווי לחולים ולבני משפחותיהם.
העמותות אותן הוא הקים מספקות לאלפי חולי סרטן הדם בישראל: מידע וכלים להתמודדות עם המחלה, הכוונה וייעוץ, תמיכה של מנטורים, תמיכה נפשית, מידע עדכני על טיפולים ומחקרים והתמודדות עם תופעות לוואי של הטיפולים.
שרף פועל להעלאת המודעות למחלות סרטן הדם הלימפה ומח העצם הן בקרב החולים ובני משפחותיהם והן בקהילה הרפואית.
הוא מדגיש את חשיבות העלאת ידע של החולים ובני משפחותיהם על מהלכי המחלה, הטיפולים המוצעים ועל תופעות הלוואי.
המידע מועבר למטופלים על ידי אתר אינטרנט פעיל ומעודכן, הרצאות ומפגשי חולים, חוברות מידע והפקת סרטונים על כל מחלה והטיפולים האפשריים.
שרף מדגיש את חשיבות העצמת החולים והפיכתם לשותפים פעילים בניהול מחלתם.
הוא מאמין שחולה בעל ידע על מחלתו והטיפולים בה, המשתתף בניהול המחלה יחד עם הרופא, חי חיים ארוכים יותר ובאיכות חיים טובה יותר.
שרף מקדם ניהול אקטיבי של המחלה על ידי החולים ופועל להעצמת החולים על מנת שיהיו שותפים בהחלטות על דרכי ניהול המחלה.
הוא מגבה את פעילות העמותות בעזרת מחקרים על צורכי החולים, עמדותיהם והענות לטיפולים.
שרף דואג לקשר של העמותות אותן הוא מנהל, עם מערכת הבריאות וחברות תרופות, כדי להבטיח נגישות של חברי העמותות לתרופות וטיפולים מתקדמים.
במקרים רבים הצליחו לשכנע את חברות תרופות לספק תרופות מצילות חיים לחולים שלא יכלו לקבלן בדרכים אחרות, כולל טיפולי חמלה.
שרף יצר קהילה חזקה ומגובשת של חולי סרטן הדם בישראל, המעניקה תמיכה הדדית ותחושת שייכות לחברי העמותות.
הוא דואג להגדלת רשתות תמיכה לחברי העמותות.
בפעילותו הצליח לשנות את התפיסה הרווחת בציבור לגבי מחלות סרטן הדם, להראות שאפשריים חיים עם המחלה וקיימת תקווה.
בעמותת CML חברים 50% מהחולים במחלה, נתון שהוא חריג במונחים של עמותות חולים בארץ ובעולם המעידים על הצטרפות כ-10% מהחולים במחלה לעמותת החולים בה.
הוא פועל רבות לשיתוף חולים והשמעת קולם ודעותיהם בוועדות ב, בכנסים רפואיים ובפני נציגי משרד הבריאות.
הוא פעיל גם בקרב רופאים וסטודנטים לרפואה על מנת שישתפו יותר ויותר את החולים בהחלטות הקשורות למחלתם.
הוא פועל לשיתוף חולים בהחלטות על סל התרופות.
ועדת הסל פתחה אפשרות למכתבי עדות של מטופלים שמספרים על השינוי שהתחולל בחייהם בעקבות הטיפולים החדשים שהם מקבלים.
זהו צעד קטן של שיתוף ועוד ארוכה הדרך כדי שנידמה למדינות אחרות באירופה וארצות הברית.
בשיתוף עם אוניברסיטת אריאל הקים אקדמיה למנהלים ופעילים של עמותות חולים בישראל.
מטרת האקדמיה היא להפוך את ניהול עמותות החולים למקצועי ותואם מודלים הקיימים בעולם.
לתת בידי הפעילים כלים וידע יישומי ומיומנויות לניהול, כדי לאפשר להם הובלה ותמיכה בחולים ובני משפחותיהם, לצורך קידום רמת המקצועיות של עמותות החולים בישראל.
האקדמיה תבטיח יצירת מאגרי נתונים הנדרשת לפעילות ארגוני החולים.
תיזום מחקרים על צורכי החולים ודרכים להקל על הטיפולים במחלות.
תעודד קשר של ארגוני חולים עם ארגוני בריאות ומקבלי החלטות.
שרף הוא ממייסדי וחבר הנהלת עמותת הגג של חולי לויקמיה בעולם, המאגד עמותות גג של 4 סוגי סרטן הדם: רשת עמותות הלויקמיה המיילואידית הכרונית CML העולמית, רשת עמותות הלויקמיות החריפות ALAN העולמית, רשת עמותות מחלות מח העצם MPN העולמית ורשת עמותות הלויקמיה הלימפוציטית הכרונית CLL העולמית.
שרף ייסד והוא חבר הוועד המנהל של רשת עמותות הלויקמיה המיילואידית הכרונית העולמית CML.
ארגון המשלב 130 עמותות חולים מ-100 מדינות.
שרף חבר הוועד המנהל של רשת עמותות מחלות מח העצם העולמית MPN.
שרף חבר בוועדות בינלאומיות, העוסקות בפיתוח ניסויים קליניים ותרופות חדשות לחולי CML ומייצג בהן את צורכי החולים וחוויותיהם בשימוש בתרופות.
על מנת להשפיע על כך שהניסויים יהיו יותר נסבלים למטופלים ולודא שתופעות הלואי מהתרופות החדשות, תהיינה יותר קלות.
הוא מוזמן להרצות בקונגרסים לאומיים ובינלאומיים על נושאים כמו: חוויית החולה ונקודת המבט שלו, איכות החיים, היענות לטיפול, גישה חיובית לתרופות.
גיורא הוא בוגר תוכנית The European Patients' Academy (EUPATI) שהיא שותפות של קונסורציום המפגיש מטופלים, תעשיית התרופות, האקדמיה, ארגונים ללא מטרות רווח ורגולטורים.
באוקטובר 2022 זכה בפרס International CML Foundation - ICMLF הארגון הבינלאומי לחולי CML.
מידע על כל פרסומיו באתר ResearchGate
גיזוֹ הוא כפר הממוקם צפונית-מערבית לבית שמש ושייך למועצה האזורית מטה יהודה.
היישוב הוקם בשנת 1960 על ידי הסוכנות היהודית בצמוד למושב צלפון, כמרכז אזורי של מועצה אזורית גיזו בו שכנו משרדי המועצה, בית הספר האזורי של המועצה ומספר בתים עבור מורים שלימדו בבית הספר.
בתחילה נקרא היישוב "מרכז צלפון", אך עם איחוד המועצות האזוריות להקמת מועצה אזורית מטה יהודה, שונה שמה למרכז גיזו.
הוא הוקם על אדמות הכפר הערבי בית ג'יז, שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור.
האדמות הוכרזו נכסי נפקדים ועליהן הוקם היישוב.
כיום מתגוררות ביישוב כ-46 משפחות.
בנוסף על כך, פועל במקום בית ספר יסודי ממלכתי-דתי.
נקרא על שם גִּזֹה, מקום הולדתם של בני הגִּזוֹנִי מגיבורי דוד ().
שם המקום נשמר כפי הנראה בשמו של הכפר הנטוש בית ג'יז.
גיזברן היא עיר נמל הנמצאת בניו זילנד, בחלק החוף הצפוני של מפרץ פוברטי, אשר נמצא בחוף המזרחי של האי הצפוני.
סביב העיר ישנו אזור חקלאי עשיר ופורה, אשר מגדלים בו חזירים, כבשים ועצי הדרים.
תושבי העיר מתפרנסים בעיקר מענף הדיג ומתיירות.
אוכלוסיית העיר נכון ל-2013 מונה 34,800 תושבים.
בסביבת העיר נמצאת הנקודה בה ג'יימס קוק ירד לחוף ניו זילנד במעמד גילוי האי.
גִיזֶ'מָאר ("Guigemar") היא עלילה ברטונית, סוג של שיר עלילתי, רומנסה, שנכתבה בידי מארי דה פרנס בשלהי המאה ה-12. הרומנסה נמנית עם תריסר השירים שכונסו בקובץ העלילות של מארי דה פרנס.
כשאר העלילות בקובץ, גיז'מאר כתובה צרפתית עתיקה, בזוגות משפטים מחורזים בני שמונה הברות כל אחד.
גיז'מאר היא אחת היצירות בקובץ, שבהן מציינת המחברת את שמה במפורש - "מארי".
בפתח-הדבר לעלילה זו היא מציבה שני יעדים לעבודתה: להעתיר שבחים על אנשים הראויים להם, על אף דברים שאפשר שאמרו יריביהם הקנאים; ולהציג את הסיפורים שמאחורי שירים מסוימים שהיו נפוצים ואהודים באותה התקופה.
היו שהעלו את הסברה שפתח-הדבר לגיז'מאר קדם לפתח-הדבר הכללי של ספר העלילות בכתב-היד הרלי 978, כתב-היד היחיד המתעד את כל תריסר העלילות המוכרות לנו.
בסוף העלילה טוענת מארי שסיפור זה, אותו שמעה והעלתה על הכתב, היווה את הבסיס לשיר נודע שהושר באותם הימים על ידי פייטנים, בליווי וִיאוֹל (סוג של כינור קדום) ונבל.
גיז'מאר, בנו של וסאל נאמן למלך ברטאן, הוא אביר אמיץ וחכם, שעל אף מעלותיו הרבות, עוד לא ידע אהבה מימיו.
יום אחד, במסגרת משלחת-ציד, הוא פוצע אנושות איילה לבנה לאחר מאבק, אך לא מבלי שספג גם הוא פצעים.
לפני מותה, האיילה מדברת אליו, ומטילה עליו קללה, לפיה פצעיו לא יירפאו אלא על ידי אישה שתסבול מאהבתה אותו, והוא יסבול באותה המידה בגללה.
גיז'מאר משוטט ביערות עד שהוא מגיע לנהר ובו ספינת פאר נטושה.
הוא עולה על הסיפון, ונח, נאנח מכאבים.
כשהוא מתרומם ממקום משכבו, הוא תופס שהספינה החלה לנוע ואין לו עליה כל שליטה.
הספינה נושאת אותו אל מדינה שמלכה שם את אשתו במאסר מתוך קנאה.
המלכה מותרת בפגישה עם שני אנשים בלבד: אשת סוד (אחייניתו של המלך), וכומר מסורס.
החלק היחיד של כלאה שאינו מוקף חומה הוא הגן, הגובל בים.
הספינה הנושאת את גיז'מאר עוגנת ליד הגן.
המלכה ואשת סודה מטפלות בפצעי האביר ונותנות לו מחסה בטירה, כלוב הזהב של הגבירה.
גיז'מאר והמלכה מתאהבים זה בזו כמעט מיד, אך שניהם אינם בטוחים שהתאהבותם הדדית.
האביר מתוודה על רגשותיו בפני אשת הסוד של הגבירה, והיא מארגנת עבורו פגישה סודית עם המלכה.
ברגע שהיא משתכנעת בכנות כוונותיו של גיז'מאר, הם מממשים את אהבתם.
כאות אמונים זה לזה, הוא מעניק לה חגורת-צניעות, בעוד היא מעניקה לו שרוך-מותניים העשוי מבגדיו שלו.
השרוך נתפר כך שאיש זולת המלכה וגיז'מאר לא יוכל להתירו מבלי לקרוע את הבגד.
שנה ומחצה של אושר אותו הם חולקים יחדיו חולפות, עד שלפתע חצרן המלך מגלה אותם יחדיו.
המלך מכריח את גיז'מאר לשוב למולדתו.
עם שובו, ההמונים מריעים לגיז'מאר כגיבור, אך הוא אינו מצליח להשתחרר מהמחשבות על אהובתו שבמרחקים.
בינתיים, המלך כולא את המלכה בצריח-שיש.
לאחר שנתיים בשבי, היא מפתחת דיכאון עמוק בשל כיסופיה לגיז'מאר.
היא מצליחה להימלט מהצריח וחוככת בדעתה אם להתאבד בטביעה בים הסמוך.
או-אז מתגלה בפניה אותה ספינה מסתורית שנשאה את גיז'מאר בשעתו, והיא מחליטה לעלות על סיפונה.
הספינה מביאה אותה לברטאן, שם היא נופלת בשבי אציל בשם מריאדוק.
הוא מנסה לאונסה, אך חגורת-הצניעות מונעת זאת בעדו.
מאוחר יותר עורך האציל מריאדוק טורניר היאבקות, בו נוכח גם גיז'מאר.
הוא מזהה את המלכה, וכמבחן לווידוא זהותה, מרשה לה לנסות ולהתיר את שרוך-חולצתו שהיא העניקה לו לפני שנים.
היא צולחת את המשימה, ומגוללת בפניו ארוכות את עלילותיה רוויות-הסבל.
מריאדוק מנסה לשמור את המלכה בחזקתו, אך גיז'מאר מסכל את מזימתו ולבסוף הורגו.
בתמשיח המעטר את קיר חדרה של המלכה נראית ונוס, אלת-האהבה, המשליכה את "רפואות האהבה", ספרו של אובידיוס, אל תוך האש.
גיז'רמו סטאבילה (בספרדית: Guillermo Stábile; 17 בינואר 1905, פארק פטריסיוס, בואנוס איירס – 27 בדצמבר 1966) היה כדורגלן ומאמן ארגנטינאי הזכור כאחת הדמויות הבולטות בהיסטוריה של הכדורגל ואחד ממבקיעי השערים המצטיינים הראשונים.
סטאבילה שיחק עבור מספר מועדונים במהלך הקריירה שלו; אחד בדרום אמריקה ושלושה באירופה.
בארגנטינה זכה בתארים רבים עם הוראקן.
עיקר פרסומו נבע מהיותו מלך השערים של מונדיאל 1930 באורוגוואי.
לאחר המונדיאל החל לשחק באיטליה, וכעבור 6 שנים עבר לצרפת, שם פרש ממשחק.
קריירת האימון שלו, שהחלה עוד כשהיה שחקן, הייתה גם כן מוצלחת, והוא הוביל את ארגנטינה לשש זכיות בקופה אמריקה.
סטאבילה הוא אחד המאמנים הבודדים שאימן נבחרת במשך למעלה מ-100 משחקים בינלאומיים.
בתקופה שבה אימן את קבוצת ראסינג קלוב הקבוצה זכתה בשלוש אליפויות.
הוא החל את הקריירה שלו בארגנטינה, שם שיחק עבור המועדון החובבני (דאז) אתלטיקו הורקאן בעיר הולדתו בואנוס איירס, בין 1920 ל-1930 (ליגת העל הארגנטינית נוסדה ב-1931).
המועדון זכה בשמונה תארים בזמן שסטאבילה שיחק עבורם.
לפני מונדיאל 1930 שנערך באורוגוואי (כאשר היה בן 25), סטאבילה מעולם לא שיחק עבור נבחרת ארגנטינה.
במשחקה הראשון של ארגנטינה במונדיאל, נגד נבחרת צרפת, הוא לא שיחק כיוון שהיה שחקן מחליף על הספסל.
אולם הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו במשחק שלאחר מכן כנגד נבחרת מקסיקו כיוון שהחלוץ המוביל רוברטו צ'רו לא היה כשיר למשחק בעקבות התקף חולשה.
תוצאת המשחק הייתה 3–6 לטובת ארגנטינה כאשר סטאבילה מבקיע שלושער.
במשך 76 שנים השלושער הזה נחשב כראשון בהיסטוריה של המונדיאלים, אולם, ב-10 בנובמבר 2006, פיפ"א הכריזה כי השלושער הראשון הובקע למעשה על ידי שחקן נבחרת ארצות הברית, ברטראנד פייטנוד, יומיים לפני שסטאבילה הבקיע שלושער.
במשחק האחרון של שלב הבתים ארגנטינה התמודדה נגד נבחרת צ'ילה, וניצחה בתוצאה 1–3 כאשר סטאבילה מבקיע שני שערים.
משמעות הדבר הייתה שארגנטינה העפילה לשלב חצי הגמר, למשחק נגד ארצות הברית.
במשחק זה הביסה ארגנטינה את ארצות הברית בתוצאה 1-6; סטאבילה כבש שני שערים נוספים וארגנטינה העפילה למשחק הגמר של הטורניר.
ב-30 ביולי 1930 נערך משחק הגמר הראשון של גביע העולם בכדורגל ובו התמודדו ארגנטינה ואורוגוואי.
בסוף המחצית הראשונה ארגנטינה הובילה בתוצאה 1–2 (סטאבילה כבש את השער השני), אולם לבסוף הפסידה בתוצאה 2–4. למרות ההפסד בגמר, עשה סטאבילה היסטוריה בארבעה משחקים בלבד, כאשר הפך למלך השערים הראשון בתולדות המונדיאלים.
לאחר מכן הוא לא חזר לשחק יותר עבור ארגנטינה, ומכאן נובע שהוא הבקיע בכל משחק ששיחק בנבחרת, עם יחס שערים של 2 שערים לכל משחק.
לאחר שזכה בתשומת לבם של מועדוני הכדורגל המובילים בעולם בעקבות הופעותיו המרשימות במונדיאל, הוא הוחתם על ידי מועדון הכדורגל האיטלקי הוותיק ביותר, גנואה.
בתוך זמן קצר הוא הפך לאחד השחקנים האהודים בקבוצה, לאחר שהבקיע שלושער נגד היריבה בולוניה.
הוא שיחק בגנואה במשך 5 שנים, ובסך הכול שיחק ב-41 משחקים והבקיע 13 שערים.
במהלך עונת המשחקים 1936-1935 הוא עבר לקבוצת נאפולי ובתמורה עבר השחקן אנטוניו בוז'אק לגנואה.
בתקופה זו שיחק בנאפולי כדורגלן דרום-אמריקני מפורסם נוסף; אטילה סאלוסטרו.
המועדון סיים במקום ה-8 בליגה כאשר סטאבילה מבקיע 3 שערים בעשרים משחקים.
כמהלך אחרון בקריירת המשחק שלו, סטאבילה עבר לשחק במועדון הכוכב האדום פריז.
באופן אירוני, המועדון נוסד על ידי ז'יל רימה שהיה בין אלה שהחליטו כי המונדיאל הראשון ייערך באורוגוואי.
הוא נשאר בקבוצה עד שנת 1939 ואז פרש ממשחק פעיל לאחר שהוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת הכדורגל השנייה בצרפת.
סטאבילה התנסה לראשונה באימון כבר בעונת 1932-1931 בגנואה, זמן רב לפני שפרש ממשחק פעיל.
באותה עונה הוא היה מאמן-שותף לצידו של לואיג'י בורלאנדו.
לאחר שנה בכוכב האדום פריז, הוא התמנה לתפקיד מאמן-שחקן במועדון; תקופה זו כללה את העונה שבה הקבוצה העפילה לליגת העל הצרפתית.
סטאבילה עזב את המועדון הצרפתי כדי לאמן את הנבחרת הלאומית של ארגנטינה; הוא החל את הקדנציה שלו ב-1939.
סטאבילה הוביל את ארגנטינה כמאמן לשש זכיות בקופה אמריקה: ב-1941, 1945, 1946, 1947, 1955 ו-1957. כמו בהיותו שחקן פעיל, גם כאשר אימן את ארגנטינה סטאבילה קבע שיא; הוא אימן את הנבחרת הארגנטינית ב-123 משחקים רשמיים (83 ניצחונות), והוא אחד המאמנים הבודדים שרשומים לזכותם למעלה מ-100 משחקים בינלאומיים.
בזמן שאימן את הנבחרת הלאומית היו לסטאבילה קדנציות אימון בשני מועדונים אחרים, הראשונה שבהן הייתה במועדון שבו החל את הקריירה שלו; הורקאן ולאחר מכן בראסינג קלוב.
סטאבילה פרש מאימון ב-1960 ונפטר שש שנים לאחר מכן.
1920 – גביע אסטימולו (הורקאן)
1921 – גביע ריו דה לה פלאטה (הוראקן)
1922 – ליגת החובבים הארגנטינית (הוראקן)
1922 – גביע דוקטור קארלוס איבארגורן (הוראקן)
1925 – ליגת החובבים הארגנטינית (הוראקן)
1925 – גביע דוקטור קארלוס איבארגורן (הוראקן)
1928 – ליגת החובבים הארגנטינית (הוראקן)
1930 – סגנות אליפות העולם (נבחרת ארגנטינה)
1939 – אליפות הליגה השנייה בצרפת (הכוכב האדום פריז)
1941 – זכייה בקופה אמריקה (ארגנטינה)
1945 – זכייה בקופה אמריקה (ארגנטינה)
1946 – זכייה בקופה אמריקה (ארגנטינה)
1947 – זכייה בקופה אמריקה (ארגנטינה)
1949 – אליפות ליגת העל הארגנטינית (ראסינג קלוב)
1950 – אליפות ליגת העל הארגנטינית (ראסינג קלוב)
1951 – אליפות ליגת העל הארגנטינית (ראסינג קלוב)
1955 – זכייה בקופה אמריקה (ארגנטינה)
1957 – זכייה בקופה אמריקה (ארגנטינה)
גיז'רמו ישראלביץ' (בספרדית: Guillermo Israilevich; נולד ב-10 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
ישראלביץ' נולד בעיר סנטה פה שבארגנטינה.
הוא החל לשחק בגיל 11 באוניון דה סנטה פה, ואת הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון ערך הבכורה בבוגרים ערך ב-10 בפברואר 2000 במשחק מול ולז סרספילד.
בשנת 2002 הגיע לישראל ובגלל מוצאו היהודי לא נחשב לשחקן זר.
ישראלביץ' חתם במכבי חיפה, ובעונת 2002/2003 השתתף במשחקי הקבוצה בליגת האלופות, אך לא זכה לדקות משחק רבות בליגה או במפעלים אחרים.
בתחילת עונת 2003/2004 עבר ישראלביץ' להפועל נצרת עילית ששיחקה בליגת העל.
ישראלביץ' הפך אט אט לשחקן הרכב קבוע, אך הקבוצה ירדה לליגה הלאומית בתום העונה.
ישראלביץ' המשיך לשחק עם הקבוצה בליגה הלאומית ואף הושעה ממנה לפרק זמן מסוים בשל החרמתו את האימונים.
לקראת עונת 2006/2007 עבר לשחק בהפועל כפר סבא, בעסקה שבמסגרתה עבר לשחק בחיפה אייל משומר.
ישראלביץ' שיחק בכפר סבא עד סוף עונת 2007/2008, אשר בסיומה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ביוני 2008 חתם ישראלביץ' במכבי תל אביב, עמה זכה בגביע הטוטו של 2008/2009. לאחר ארבע שנים וסיום חוזהו בקבוצה החליטה הקבוצה לא לחדש את חוזהו ובכך הפך ישראלביץ' לשחקן חופשי.
בקיץ 2012 חזר ישראלביץ' לשחק בארגנטינה, בקבוצת בוקה אונידוס, ובשנת 2014 פרש ממשחק פעיל.
ב-31 באוגוסט 2002 זומן ישראלביץ' לראשונה לסגל הנבחרת הצעירה של ישראל, ובמדיה רשם שתי הופעות וכבש שער אחד.
גיזה היא עיר בצפון מצרים ובירת המחוז הקרוי על שמה.
היא ממוקמת בגדה המערבית של נהר הנילוס כ-20 קילומטרים דרום-מערבית לקהיר.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה כ-4.46 מיליון בני אדם, עובדה ההופכת אותה לפרוור המאוכלס ביותר של קהיר ולעיר השלישית בגודלה במצרים כולה (אחרי קהיר ואלכסנדריה).
בסמוך לעיר על רמת גיזה נמצא מתחם הפירמידות בגיזה בו יש פירמידות ומקדשים רבים כמו גם הספינקס הגדול של גיזה והפירמידה הגדולה של גיזה, העתיקה שבשבעת פלאי תבל.
רמת גיזה היא אתר ארכאולוגי מפורסם ובה נמצאים רבים מהמונומנטים החשובים ביותר בהיסטוריה של מצרים.
הפירמידות של גיזה נבנו בנקודת תצפית על בירתה של מצרים העתיקה, ממפיס, לא רחוק מקהיר המודרנית.
העיר עצמה עברה כמה שינויים במהלך ההיסטוריה.
תחת שליטים שונים עברה העיר שינויים מרחיקי לכת בתשתיות.
במהלך הכיבוש הבריטי ב ובתחילת המאה ה-20 הוכשרו בעיר דרכים, נסללו כבישים ורחובות ונבנו בניינים חדשים.
במאה ה-20 זכתה העיר לתשומת לב רבה מהשלטון והתשתיות בה שודרגו שוב ושוב גם על ידי הבריטים עד ההפיכה של 1952, ואף אחריה, גם על ידי הממשל הקיים עד היום בגלל חשיבותה התיירותית.
בשנת 2022 התרחשה השרפה בכנסייה בגיזה בה נהרגו 41 אנשים.
כלכלתה של גיזה מבוססת על תעשיות של סרטים, כימיקלים, הרכבת מכונות, סיגריות ותיירות.
תעשיית הנדל"ן בגיזה מצליחה גם כן בזכות בנייני דירות יוקרתיים על גדות הנילוס.
גיורקאס דמטריוס סיטארידיס הוא כדורגלן עבר יווני.
סיטארידיס החל את הקריירה שלו בפאס יואנינה, אך בשנת 2001 עבר לפנאתינאיקוס לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות.
בפנאתינייקוס היה שחקן מרכזי, ובשלוש השנים בקבוצה ערך 77 הופעות.
בשנת 2004 עבר לפורטו, ומפאת מעמדו הירוד בקבוצה עבר בשנת 2005 לדינמו מוסקבה הרוסית.
כעבור שנה לא מוצלחת גם היא, עבר לאתלטיקו מדריד הספרדית ומשם שוחרר בסוף עונת 2008/2009. בקיץ 2009 עבר לפנאתינאיקוס איתה זכה באליפות יוון.
את משחקו הראשון בנבחרת שיחק מול נבחרת שוודיה ב-13 בפברואר 2002. את שערו היחיד בנבחרת ב-72 הופעותיו הבקיע מול נבחרת הונגריה.
הוא היה בסגל הנבחרת ביורו 2004, בו זכתה נבחרתו, בגביע הקונפדרציות 2005 וביורו 2008.
גיז'רמו אפולינריו וילאס (בספרדית: Guillermo Apolinario Vilas; נולד ב-17 באוגוסט 1952 במאר דל פלאטה שבפרובינציית בואנוס איירס) הוא טניסאי עבר ארגנטינאי, שבשיאו דורג במקום הראשון בדירוג העולמי.
וילאס הוא הטניסאי הארגנטינאי הראשון שזכה בטורניר מסוג גראנד סלאם.
וילאס החל בקריירה מקצוענית בשנת 1969, כאשר היה בן 17. וילאס התמחה בעיקר על מגרשי החימר, אבל שיחק היטב גם במגרשים קשים, דשא ושטיח.
זכה בארבעה תוארי גראנד סלאם: רולאן גרוס ובאליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1977 (שניהם שוחקו על מגרש החימר) ופעמיים באליפות אוסטרליה הפתוחה ב-1978 וב-1979 (מגרש דשא).
בשנת 1974 הוא אף זכה באליפות סבב המאסטרס העולמי.
השנה המוצלחת בקריירה הייתה ב-1977 כאשר זכה בשניים מתוך ארבעת טורנירי הגראנד סלאם ו-16 מתוך 31 טורנירי הסבב העולמי לגברים שבהם השתתף, אשר מדובר בשיא זכיות לשנה בסבב.
בנוסף באותה שנה הוא ניצח ב-145 משחקים מול 15 הפסדים בלבד (בסבב העולמי 15–130, שיא ניצחונות לעונה).
וילאס נבחר שלוש פעמים לספורטאי השנה בארגנטינה (פרס "אולימפיית זהב"): ב-1974, ב-1975 וב-1977.
הכי הרבה תארים בעונה אחת, 16 תארים (1977)
מספר הניצחונות הגבוה ביותר בעונה אחת, 134 ניצחונות (1977)
רצף הניצחונות הארוך בהיסטוריה, 46 ניצחונות (1977)
הכי הרבה התארים על מגרשי החימר, 49 תארים
מקום שמיני בכמות תוארי היחידים בקריירה, 62 תארים
מקום רביעי במספר הניצחונות בקריירה, 928 ניצחונות
מקום שני במספר הניצחונות ברצף על מגרשי חימר (שני לרפאל נדאל), 53 ניצחונות ברצף
הוביל את נבחרת ארגנטינה לגמר הראשון שלהם בגביע דייוויס (הפסידו לנבחרת האמריקאית)
שיאן ההופעות בנבחרת הארגנטינאית בגביע דייוויס עם 81 הופעות במאזן של 57 ניצחונות מול 24 הפסדים
וילאס פרש מהסבב המקצועני בשנת 1989, אך המשיך לשחק בטורנירי צ'לנג'ר עד 1992.
הוא נבחר להיכל התהילה של הטניס בשנת 1991.
גִּיוֹרְגִי מַרְגְּווֵלָשְׁוִוילִי (בגאורגית: გიორგი მარგველაშვილი; נולד ב-4 בספטמבר 1969) הוא פוליטיקאי גאורגי, שכיהן כנשיא גאורגיה מינואר 2014 עד דצמבר 2018.
בהכשרתו מרגוולשווילי הוא פילוסוף ומומחה במדעי המדינה וביחסי ציבור.
הוא כיהן שתי תקופות כהונה כרקטור המכון הגאורגי ליחסי ציבור, בין השנים 2000–2006 ו-2010–2012. בחודש אוקטובר 2012 הוא מונה לשר החינוך והמדע בממשלת בידזינה איוואנישווילי.
בפברואר 2013 הוא מונה גם לסגן ראשון לראש הממשלה.
במאי 2013 נבחר מרגוולשווילי למועמדה של קואליציית החלום הגאורגי לנשיאות גאורגיה ובבחירות שהתקיימו באוקטובר 2013 הוא נבחר לנשיאות בקולות 62% מן הבוחרים.
אביו הוא מהנדס ואמו פסיכולוגית.
בשנת 1992 סיים לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
את לימודיו המתקדמים המשיך באוניברסיטת מרכז אירופה בבודפשט (1993–1994) ובאקדמיה הגאורגית למדעים (1994–1996).
בשנת 1998 השלים לימודי דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
בתחילת שנות ה-90 אף עבד כמדריך טיולי הרים בסוכנות נסיעות הרי הקווקז.
מרגוולשווילי הצטרף כיועץ למכון הלאומי הגאורגי ליחסים בינלאומיים בשנת 1995. בעבודתו הפך מעורב בפעילות המכון הגאורגי ליחסי ציבור, שהוא מוסד אקדמי גאורגי-אמריקני, וכיהן שתי תקופות כהונה כרקטור המכון, בין השנים 2000–2006 ו-2010–2012.
מרגוולשווילי כמעט ולא היה מוכר לציבור הרחב בגאורגיה עד לשנת 2012. מעורבותו הישירה הראשונה בפוליטיקה המקומית הייתה בשנת 2003, כאשר הצטרף לגוש האופוזיציה הדמוקרטית בראשות נינו בורג'נדזה, קודם לבחירות לפרלמנט שנערכו בחודש נובמבר.
הוא היה בין 10 המועמדים הראשונים של הגוש בבחירות.
לאחר השינויים השלטוניים בעקבות מהפכת הוורדים פרש מרגוולשווילי מן הפוליטיקה.
בשנת 2008 מונה לאחד ממועצת יועציה של נינו בורג'נדזה.
בשנת 2012 הפך לאחד ממבקרי ממשלתו של מיכאיל סאקשווילי ותמך באופן פומבי בקואליציית החלום הגאורגי של המיליארדר בידזינה איוואנישווילי, אולם לא היה מעורב במערכת הבחירות.
ב-25 באוקטובר 2012, לאחר ניצחונו של איוואנישווילי בבחירות הפרלמנטריות, מונה מרגוולשווילי לשר החינוך והמדע בממשלתו.
בפברואר 2013 איוואנישווילי אף מינה את מרגוולשווילי לסגן ראשון לראש הממשלה, תפקיד בו החליף את שר ההגנה איראקלי אלאסניה.
בתקופת כהונתו כשר חינוך תכנן מרגוולשווילי מספר שינויים במערכת החינוך במדינה, כולל מתכונת של בחינות בגרות, הגדרת תפקידם של בתי הספר ותוכנית לעצמאות כלכלית של מערכת האוניברסיטאות.
במהלך תקופת כהונתו כשר ספג מרגוולשווילי ביקורת ציבורית על הכנסת שיקולים פוליטיים למערכת האקדמית, זאת לאחר שבחודש מרץ 2013 שלל את ההכרה האקדמית באוניברסיטה החקלאית בטביליסי.
ההכרה באוניברסיטה זו חודשה שבועיים מאוחר יותר, זאת לאחר שלטענת משרד החינוך תוקנו הליקויים שנמצאו במוסד.
בחודש אפריל 2013 ספג מרגוולשווילי ביקורת מהוצאות הספרים בגאורגיה על פגיעה בזכויות יוצרים לאחר שהכריז על תוכניתו לספק ספרים חינם לכ-650 אלף תלמידי בתי הספר במדינה.
במאי 2013 היה מרגוולשווילי פעם נוספת במוקד ביקורת ציבורית לאחר שמנע שינויים מוצעים בחוקי העבודה וכינה אותם "סיוט" לבעלי העסקים.
ב-11 במאי 2013 נבחר מרגוולשווילי למועמד קואליציית החלום הגאורגי בבחירות לנשיאות שנערכו באוקטובר 2013. לטענת ראש הממשלה איוואנישווילי הבחירה הייתה פה אחד.
הנשיא היוצא, מיכאיל סאקשווילי, הביע ספק במינוי והשווה את המינוי למינוי סוסו של קליגולה לסנאט הרומי.
אף שלא הייתה מוטלת עליו כל חובה חוקית, מרגוולשווילי התפטר מן הממשלה בחודש יולי 2013, קודם לבחירתו.
ב-17 באוקטובר, בעצת איוואנישווילי, הכריז מרגוולשווילי כי יפרוש מן המירוץ אם יהיה צורך בסיבוב בחירות שני.
ב-27 באוקטובר 2013 נבחר מרגוולשווילי לנשיא גאורגיה כשהוא זוכה ל-62% מן הקולות וגובר על מועמד התנועה הלאומית המאוחדת דוד בָּאכְּרַדזֶה בהפרש של כ-40%.
לאחר בחירתו הכריז מרגוולשווילי על המשך מתן קדימות לפיתוח קשרי מדינתו עם אירופה לצד הפחתת המתח ביחסי גאורגיה-רוסיה.
מרגוולשווילי הושבע לנשיאה החמישי (כולל ממלאת מקום) של גאורגיה בחצר בניין הפרלמנט הישן של גאורגיה בטביליסי.
עם השבעתו נכנס לתוקף תיקון לחוקה הגאורגית המפחית מסמכויות הנשיא ומעבירן לראש הממשלה.
הנשיא היוצא, סאקשווילי, לא נכח בטקס ההשבעה.
מרגוולשווילי הודיע כי לא יעתיק את מגוריו לארמון הנשיאות שנבנה בידי סאקשווילי והעדיף להתגורר במבנה צנוע יותר במתחם הנשיאות עד שישופץ עבורו מבנה מתאים אחר.
בריאיון עם עיתונאים דחה את התערבותו בסיכול מועמדים לראשות המשטרה שיוחסו לו.
הוא סיים את תפקידו ב-16 בדצמבר 2018 והוחלף בסלומה זוראבישווילי.
בינואר 2019, חזר מרגוולשווילי למכון הגאורגי לענייני ציבור (GIPA) כדי להעביר סדרת הרצאות על פוליטיקה.
יחד עם משפחתו, התגורר בעיקר בעיירה המחוזית דושטי, שם החל להשכיר לתיירים זרים קוטג' ליד ביתו כדי להשלים את הכנסתו.
בפברואר 2020, ראש עיריית טביליסי לשעבר והפוליטיקאי הפרו-אירופי גיורגי אוגולאבה, נידון לשלוש שנות מאסר בגין מעילה מקרן הפיתוח של טביליסי.
מרגוולשווילי, סבר שאוגולאבה הוא "אסיר פוליטי" ותיאר את הנסיבות כ"הפרה של העקרונות הדמוקרטיים בגאורגיה".
ב-17 בפברואר 2020 הוא הודיע כי יחזור לפוליטיקה הגאורגית כדי להתנגד למפלגת "החלום הגאורגי"
כאשר נשיא גאורגיה לשעבר, מיכאיל סאאקשווילי, נכלא באוקטובר 2021 באשמת שימוש לרעה בכוח ואלימות, הוביל מרגוולשווילי מאמצים לשחרר את קודמו מהכלא.
מרגוולשווילי מתח ביקורת על תנאי הכליאה ואמר כי סאאקשווילי "נידון למוות".
בספטמבר 2024, לפני הבחירות לפרלמנט בגאורגיה, הצטרף מרגוולשווילי לקואליציה "גאורגיה החזקה".
מרגוולשווילי הקפיד לאורך שנים להצניע את חייו האישיים מעין הציבור.
בספטמבר 2014, אחרי מספר שנים של חיים משותפים, נישא לשחקנית מַּקָּה צִ'יצ'וּאָה .
בשנת 2015 נולד בנם המשותף - תֵיימוּרַז.
מרגוולשווילי הוא אב גם לבת בשם אנה, ילידת 1993, הלומדת במסגרת המוסד הגאורגי לענייני חברה (ארגון לא-ממשלתי, המפעיל ארבעה בתי-ספר ללימודים גבוהים).
כמו כן, הוא אב חורג לבתה של אשתו - מאשוֹ.
גיז'רמו בראון (Guillermo Brown) נולד בשם ויליאם בראון (William Brown) בפוקספורד (Foxford) שבקאונטי מאיו (County Mayo) שבממלכת אירלנד (כיום- אירלנד) ב-22 ביוני 1777, ומת בבואנוס איירס, ארגנטינה, ב-3 במרץ 1857. הוא האדמירל הראשון מבחינת הכרונולוגיה והחשיבות בצי הארגנטינאי.
הוא הקדיש את חייו לצי הארגנטינאי אותו הוא הקים, והוא מוכר בארגנטינה בתור "Almirante Brown" (האדמירל בראון).
בן למשפחה קתולית אדוקה, כילד נלקח על ידי אביו לארצות הברית, שם הוא התייתם בנעוריו, ושירת כנער סיפון באונייה אמריקאית.
במשך כ-10 שנים הפליג באוקיינוס האטלנטי, ובאותן שנים רכש את מומחיותו כימאי.
הוא נאלץ לשרת על אונייה אנגלית שנפלה בשבי הצרפתי, אולם הצליח להימלט משביו בצרפת.
חזר לאנגליה והמשיך לשרת בצי במהלך העשור הראשון של המאה ה-19 (קיימת אי ודאות לגבי שנות השירות בשל רישום לא ברור במסמכי הצי מאותה תקופה).
הוא התחתן עם אליזבת צ'יטי (Elizabeth Chitty), ולאחר מכן הגיע למונטוידאו - אז חלק מתת ממלכת ריו דה לה פלטה - והחל לעסוק שם במסחר.
באפריל 1810 הגיע עם אחת מאוניותיו לבואנוס איירס והיה עד לאירועי מהפכת מאי באותה שנה.
בראון עתיד להילחם בהמשך במלוכנים, ולהוביל סיוע למורדים שצרו על מונטוידאו בבנדה אוריינטל
ב-1 במרץ 1814 קיבל דרגת לוטננט קולונל (Teniente Coronel) מידי הדירקטור הבכיר דאז - חרבאסיו אנטוניו דה פוסאדאס (Gervasio Antonio de Posadas) והופקד על הצי הארגנטינאי.
טבילת האש הייתה באי מרטין גרסיה (Martín García), בריו דה לה פלטה צפונית לבואנוס איירס, סמוך לשפכם של הפרנה והאורוגוואי, שהיה בשליטת המלוכנים, שגם שלטו הודות לכוחם הימי העדיף בזירה הימית שכללה גם את הנהרות ונתיבי השיט הפנימיים..
הניסיון הראשון ב-11 במרץ 1814 נכשל, אולם הניסיון השני כעבור מספר ימים ב-15 במרץ הצליח.
הצי המלוכני נסוג במעלה נהר אורוגוואי, והביס ב-28 במרץ כח קטן שבראון שלח לרדוף אחריו.
בראון חתר להמשך מגע עם הצי המלוכני שאפשר למלוכנים הנצורים מזה ארבע שנים במונטווידאו להחזיק מעמד, הודות לאספקה שהוביל עבורם דרך הים.
ב-15 באפריל 1814 הפליג כח בפיקודו של בראון לעיני תושבי בואנוס איירס והתמקם מול מונטווידאו.
בקרב הימי שהתחולל שם בין ה-14 וה-17 במאי 1814 - בראון זכה בניצחון מוחץ על הצי המלוכני שחלק מספינותיו נלכדו, חלק טובעו, חלק נמלטו לספרד וחלק חזרו לנמל.
בעקבות כך מונטווידאו נפלה בידי המורדים ב-23 ביוני 1814.
לדברי סן מרטין - זה היה ההישג הגדול ביותר של ארגנטינה עד אותו שלב.
מריו דה לה פלטה לדרום הפסיפי
לקראת סוף 1815 בראון הפליג עם הצי לאוקיינוס השקט כשהוא עוקף את ארגנטינה ואת יבשת אמריקה מדרום, בדרך הוא נחת בחצי האי טריניטי באנטארקטיקה והעניק לו את שמו.
לאחר מכן הוא שייט במהלך המחצית הראשונה של 1816 לאורך חופי צ'ילה, פרו, אקוודור וקולומביה (אז חלק מתת ממלכת פרו ותת ממלכת גרנדה החדשה), קודם לפלישתו של סן מרטין לשם.
מששב לבואנוס איירס החליט לא לקחת חלק בקונפליקטים הפנימיים, פרש מהשירות בצי, והחל לעסוק במסחר בנשק.
ב-1825, ברזיל שלטה אז בשטחים שקודם לכן שלטה בהם ארגנטינה - באורוגוואי ובמיסיונס של היום.
פרץ אז מרד שראשיתו בקבוצה של 33 מנהיגים בולטים מאזור הליטורל הארגנטינאי
שקראו לתושבי הבנדה אוריינטל להתמרד, ובעקבות כך ברזיל הכריזה מלחמה על ארגנטינה ב-10 בדצמבר 1825, והובילה לפרוץ מלחמת ארגנטינה–ברזיל.
ב-21 בדצמבר 1825 הציב הצי הברזילאי סגר ימי על בואנוס איירס.
בראון נקרא לדגל, והוא אילתר במהירות צי מלחמתי מכל מה שהיה לאיל ידו להשיג.
בקרב הראשון ב-9 בפברואר 1826 הצי של בראון סבל מאבדות רבות.
ב-10 ביוני 1826 התייצב צי ברזילאי גדול, ובראון - על אף נחיתותו המוחלטת - הצליח להדוף אותו משם, בקרב המוכר בשם "קרב הבורות" (Combate de Los Pozos).
בסוף יולי נערך קרב נוסף באותה זירה - קרב קילמס (Combate de Quilmes) שתוצאותיו לא היו חד משמעיות, אך הברזילאים נסוגו לאחר מכן.
בין ה-8 וה-9 בפברואר 1827 נערך קרב חונקל (Batalla de Juncal), גם הוא בריו דה לה פלטה, הפעם בשוויון יחסי בין הכוחות, ובו הובס הצי הברזילאי שאיבד כ-15 כלי שיט ולא הצליח להטביע אף כלי שיט ארגנטינאי.
באפריל אותה שנה החליט בראון לצאת לשיט לאורך חופי ברזיל, אך בשל טעות בניווט נקלע הכח הקטן לעמדת נחיתות כשחלק מהכלים עלו על שרטון הכח הופתע על ידי הצי הברזילאי, ובקרב מונטה סנטייגו (Batalla de Monte Santiago) בין ה-7 וה-8 באפריל 1827 נגרמו לשני הצדדים אבדות כבדות.
הקרב הסתיים בניצחון ברזילאי, והכוחות הארגנטינאים הנותרים נסוגו לבואנוס איירס.
באוגוסט 1828 הסתיימה המלחמה, וב-15 באוקטובר באותה שנה העניקו שלטונות בואנוס איירס לגיז'רמו בראון דרגת אדמירל.
בראון פרש שוב וסירב ליטול חלק במלחמות האזרחים, אך הסגר האנגלי-צרפתי שהחל ב-1838 החזיר אותו בשלישית לשירות תחת שלטונו של רוסאס, כשהוא כבר בן 61.
במהלך מלחמת האזרחים הגדולה שהתנהלה בתקופת שלטונו של רוסאס ושנערכה באורוגוואי וארגנטינה, הצי של בראון שנלחם לצד רוסאס הפדרלי, הביס מספר פעמים את הצי של פרוקטואוסו ריברה (Fructuoso Rivera) האוניטרי.
באחד מאותם קרבות, ב-15 באוגוסט 1842 השתתף בצד באוניטרים כח איטלקי בפיקודו של ג'וזפה גריבלדי - לימים הגיבור הלאומי והמאחד של איטליה - שגלה אז בדרום אמריקה.
הוא נפל בשבי, אך לאחר מעשי נקם של מלחיו בשבויים - בראון העניש באכזריות את פורעי החוק, ושחרר את גריבלדי.
לאחר הדחתו של רוסאס בידי אורקיסה - שלח האחרון מסר של הערכה לבראון על חלקו בעצמאות ארגנטינה, ולא התחשבן איתו על תמיכתו ברוסאס; בניגוד לקצינים אחרים מהצי שהודחו.
בראון פרש לאחוזה שלו - הבית הצהוב בברקאס (Casa Amarilla, Barracas).
ב-1847 הוא ביקר בעיירת הולדתו - פוקספורד - בלוויית ביתו.
לפני פטירתו הגיע לבקרו יריבו לשעבר - מפקד הצי הברזילאי במלחמת ארגנטינה–ברזיל.
האורח ביקר את האופן בו המדינה מתייחסת לגיבוריה, ובראון אמר לו שעבורו זו זכות לשרת את ארץ הולדתם של ילדיו, וכיבודים מיותרים כשארבע אמות די בהם כדי לנוח מהקשיים והסבל.
הוא נשאר פטריוט ארגנטינאי עד למותו ב-1857.
היו לו 10 בנים ובנות מאשתו אליזבת צ'יטי.
הוא נקבר בבית הקברות לה רקולטה, בבואנוס איירס; ובהלוויתו אמר הנשיא ברטולומה מיטרה שגיז'רמו בראון בעומדו על גשר הפיקוד היה שווה צי שלם.
לגיז'רמו בראון יש מעמד של גיבור לאומי בארגנטינה, והוא הונצח גם באירלנד עצמה ובעיירת הולדתו פוקספורד.
הנצחתו כוללת קבוצות כדורגל, כלי שיט, יישובים, רחובות, מוזיאונים, בולים, תחרויות ספורט, ושיתופי פעולה בין הציים של ארגנטינה ושל אירלנד.
גריבלדי, שנשבה בידי בראון ושוחרר על ידיו, קרא לאחד מבניו על שמו; ולימים - האיטלקים קראו בשמו לאחת מאוניות המלחמה שלהם במלחמת העולם השנייה.
גיוֹרגי סיצ'ינַווַה (בגאורגית: გიორგი სიჭინავა, ברוסית: Георгий Владимирович Сичинава; נולד ב-15 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר גאורגי מתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת קשר; אחרי סיום קריירת המשחק היה מנהל בית ספר לכדורגל.
גיורגי סיצ'ינווה נולד בשנת 1944 בעיר גגרה שבחבל אבחזיה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות; בשנת 1959 הוא שיחק בקבוצת הנוער טורפדו גגרה.
בשנת 1960 סיצ'ינווה החל לשחק בקבוצת דינמו טביליסי; בשנת 1961 (בגיל 17) הוא הוכר כקשר מרכזי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (נכלל ברשימת 33 המצטיינים כסגן שני של הקשר המרכזי שבין 11 המצטיינים).
בשנת 1962 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי במדליית ארד על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; באותה שנה הוא הוכר כקשר שמאלי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (כסגן שני של הקשר השמאלי שבין 11 המצטיינים).
ב-22 בנובמבר של שנת 1964 סיצ'ינווה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק תיקו (1:1) מול יוגוסלביה.
בשנת 1964 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי באליפות ברית המועצות הראשונה של הקבוצה; בנוסף, הוא הוכר כקשר שמאלי השני בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (כסגן ראשון של הקשר השמאלי שבין 11 המצטיינים).
בשנת 1965 סיצ'ינווה השתתף באחד מששת משחקיה של הנבחרת הסובייטית במוקדמות מונדיאל 1966 (במשחק ניצחון על יוון).
בשנת 1966 סיצ'ינווה הופיע בשניים ממשחקי הנבחרת הסובייטית במונדיאל 1966: במשחק הניצחון (0:3) על צפון קוריאה ובמשחק ההפסד (2:1) לפורטוגל בהתמודדות על המקום השלישי; בעקבות זכייתה של הנבחרת במקום הרביעי, הוא זכה (עם חבריו לנבחרת) בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות.
ב-18 בספטמבר של שנת 1966 סיצ'ינווה ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק ההפסד (2:1) ליוגוסלביה; בסך הכול, הוא הופיע במדי הנבחרת בשמונה משחקים.
בשנת 1966 סיצ'ינווה הוכר פעם נוספת כקשר שמאלי השלישי בטיבו בעונת האליפות הסובייטית.
בשנים 1967 ו-1969 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי במדליות ארד נוספות על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; בסוף עונת 1969 הוא עזב את הקבוצה; בסך הכול, סיצ'ינווה הופיע במדי "דינמו" ב-162 משחקים והבקיע שמונה שערים לזכותה.
בשנים 1972-1971 סיצ'ינווה שיחק בקבוצת מטלורג רוסתווי, שהתמודדה בליגה השנייה של ברית המועצות (הליגה הסובייטית השלישית בחשיבותה, אחרי ליגת העל והליגה הראשונה).
אחרי סיום קריירת המשחק, סיצ'ינווה חזר לעיר הולדתו גגרה שבחבל אבחזיה; הוא ניהל בגגרה בית ספר לכדורגל עד פרוץ הסכסוך הגאורגי-אבחזי בשנת 1992; בעקבות המלחמה, סיצ'ינווה עזב את אבחזיה וכיום מתגורר בעיר סוצ'י שבדרום רוסיה.
גיוֹרגי שֵנגֵלאיַה (בגאורגית: გიორგი შენგელაია; 11 במאי 1937 – 17 בפברואר 2020) היה במאי, תסריטאי ושחקן קולנוע גאורגי; בשנת 1986 הוא זכה בפרס דוב הכסף על הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ברלין.