tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 2020 התגייסה לשירות בצה"ל ביחידת מיטב, במחלקת עידוד גיוס ודיגיטל, והשתחררה כעבור שנתיים.
זק החלה להתפרסם לאחר שהופיעה בשנת 2014 בעונתה השנייה של שעשועון הריאליטי "הבנים והבנות" בערוץ הילדים.
התוכנית גרמה להיחשפותה של זק ולפריצתה ברשתות החברתיות.
זק הופיעה בפרסומות של חברות ומותגים שונים, בישראל ומחוצה לה.
באוגוסט 2016 שימשה כפרזנטורית של רשת הנעליים הישראלית "Scoop", ולפני כן הצטלמה לקמפיין עולמי של מותג הסרת השיער "Veet", השתתפה בקמפיין מותג הקוסמטיקה "סקין גירל" שעלה באירופה ואמריקה, בקמפיין של שוקו "יטבתה", ובסרטון של "המרכז לאינטרנט בטוח".
בדצמבר 2016 היא שימשה כפרזנטורית של ליין הנערות של חברת האופנה הישראלית "Adika".
ב-2017 דגמנה לחברת הביגוד הישראלית "FIX".
ביוני 2017 נבחרה להיות הפרזנטורית החדשה של רשת "אופיס דיפו" בישראל, וכחודש לאחר מכן, פורסם כי נבחרה להוביל קמפיין של חברת האקססוריז הישראלית "TOPTEN" לצד רוסלנה רודינה.
לזק יש מעל 5 מיליון עוקבים באפליקציית TikTok ומעל 1.4 מיליון עוקבים באינסטגרם.
לפי דו"ח של חברת הניטור והמדידה SpyTheNet לחודש מרץ 2017, שפורסם באתר איגוד האינטרנט הישראלי, זק הייתה במקום הראשון ברשימת הישראלים המשפיעים באינסטגרם, עם מיליון עוקבים, ו-85 אלף אינטראקציות בממוצע לתמונה/וידאו.
בינואר 2017 זכתה בתואר האינסטגרם המוביל בבני נוער, בטקס תחרות האינסטגרם של השנה.
באפריל 2017 זכתה במקום הראשון ב"אירוע אליפות המיוזיקלי" הראשון שנערך בסינמה סיטי גלילות.
במאי 2017 פורסם כי התקבלה לשלבים האחרונים של האודישנים ללהקה גלובלית חדשה בשם "Now United", פרי יצירתו של המפיק האנגלי סיימון פולר (מייסד הספייס גירלז) שתורכב מ-11 כוכבים מכל רחבי העולם.
אולם ב-2018 התגלה שהיא תשמש כאחת הפרזנטוריות בלבד, ולא תופיע איתם כלל, מה שגרם לזק להחליט לא להצטרף אליהם.
בספטמבר 2017 הוציאה חברת הבישום הישראלית "SPRING" קולקציית בשמים הנושאת את שמה.
בנובמבר 2017 נבחרה להיות הפנים החדשות של חברת האופנה הישראלית "Twentyfourseven".
נבחרה על ידי השבועון "מעריב לנוער" ל"בחירת השנה ברשת" לשנת 2017. בנוסף, נבחרה ל"כוכבת השנה ברשת" בטקס נבחרי פרוגי לשנת 2017.
בפברואר 2019 נבחרה להיות הפרזנטורית של חברת האופנה הישראלית "עדיקה".
מאז 2020 זק היא הפרזנטורית ביחד עם סטטיק ובן-אל תבורי של אורבניקה, חברת-הבת של קבוצת האופנה הישראלית הודיס (ביחד עם קרולינה למקה).
בספטמבר 2020 השתתפה זק בקמפיין של משרד הבריאות, כדי להעלות את מודעות הציבור לחבישת המסיכה בזמן מגפת הקורונה העולמית בישראל.
באוקטובר 2017 החלה להגיש פינה שבועית של מצעד סרטונים בתוכנית האקטואליה והבידור "הצנרת", שעלתה לשידור בערוץ 2 של רשת, ועברה בנובמבר 2017 לערוץ רשת 13.
בנובמבר 2018 השתתפה לצידה של קים אור אזולאי בתוכנית "הכוכב של קים ואנה" בערוץ TeenNick בישראל.
בשנת 2020 החלה להנחות את שעשועון הריאליטי "הבנים והבנות" בערוץ הילדים לצד עודד פז ובן זיני.
באותה שנה החלה לשחק בתפקיד מרכזי בתור שיקמה בסדרת הנוער "זיגי" שבערוץ טין ניק בישראל למנויי הוט.
היא שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בתור סשה פרוסקה בסרט הנעורים הישראלי "הרפסודה" שיצא לאקרנים ב-2021, בו זק גם ביצעה את שיר הנושא "סוף אחר".
במאי 2023 עלתה סדרת הנוער המוזיקלית-קומית "לעוף על אנה" בערוץ TeenNick למנויי yes, בכיכובה של זק, העוקבת אחר נערה בשם אנה סולינסקי, שבבוקר אחד הופכת לכוכבת בין לאומית.
הסדרה מבוססת באופן רופף גם על חייה של זק עצמה.
ביוני 2017 השתתפה זק בתוכנית הדוקו-ריאליטי "להיות זמרת" בערוץ 24.
ב-23 באוגוסט 2017, הוציאה במסגרת התוכנית "להיות זמרת" את הסינגל הראשון שלה "Money Honey".
באותה שנה זכתה זק בתואר "כוכבת הרשת של השנה" בטקס נבחרי הילדים 2017 של ערוץ הילדים.
ב-24 בדצמבר 2017 הוציאה את הסינגל השני שלה "My Love".
ב-27 במרץ 2018 הוציאה את הסינגל השלישי שלה "Bang Bang".
בקיץ 2018 זק נבחרה לשיר את שיר הנושא של הסרט "עד הקצה - ג'סטה 2", בו גם שיחקה.
ב-20 באוגוסט 2018 התארחה בסינגל "Gravity", של המוזיקאי הצרפתי ריצ'רד אורלינסקי בשיתוף הראפר האמריקאי פאט ג'ו.
זק השתתפה במופע הפסטיגל שנערך ב-2019, כמו כן השתתפה בפעם השנייה ברציפות בפסטיגל שנערך באותה שנה, אם כי באופן מקוון בעקבות מגבלות מגפת הקורונה העולמית בישראל, וציין 40 שנות קיום למופע.
בפסטיגל זה זק חידשה את השיר "קטן זה הכי כיף בעולם" שביצעו במקור להקת היי פייב.
באוגוסט 2020 הוציאה ביחד עם סטטיק ובן-אל תבורי את השיר "קוביות" אשר קיבל ביקורות שליליות על המילים ועל התוכן.
באותה שנה הוציאה גם את השיר "בלוק", וב-28 ביוני הוציאה (בשיתוף עם ערוץ הילדים) את השיר "סימן שאנחנו מגזימים" במטרה להילחם באלימות ובבריונות ברשת.
בשנת 2021 הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה, "רצה סולו".
באפריל, חידשה את השיר "שמור על העולם" ביחד עם מבצעו המקורי דוד ד'אור.
באותה שנה הוציאה זק את השיר "בוקר טוב עולם" בשיתוף פעולה עם נסרין קדרי והצמד דולי ופן, את שיר הגאווה "גבר בפוראבר" שיצא לקראת מצעד הגאווה בתל אביב בהשתתפות פוראבר תל אביב, ואת השיר "כל הבאז" שהיה שיתוף הפעולה השני שלה עם ג'ורדי.
בינואר 2022 הוציאה את השיר "לך לישון", השיר היווה פריצת דרך בקריירה שלה לאחר שהיה לשירה הראשון אשר נכנס לפלייליסט של גלגלצ ואף הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של התחנה.
ב-22 במאי הוציאה את השיר "מי זאת", השיר שיחזר את הצלחת הסינגל הקודם ואף הוא הגיע למקום ראשון בגלגלצ, וכן במצעד השבועי של מדיה פורסט.
באותה שנה התארחה ב"האח הגדול עונה 12" כאשר הופיעה לדיירים.
זק השתתפה בפסטיגל 2022. באוקטובר 2022 הוכרז כי היא מועמדת בפעם השנייה לפרס המוזיקה של MTV אירופה למופע הישראלי הטוב ביותר לשנת 2022. באותו החודש לקחה זק חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון נוער גאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
היא ביצעה את "Love Boy".
ב-11 בדצמבר 2022, יצא לאור השיר "ראשון בבוקר" ביחד עם הזמרות עדן בן זקן ונונו.
ב-23 באוקטובר הוציאה את השיר "מה נשאר לי ממך".
ב-21 במרץ 2023 הוציאה את השיר "Hoodie" יחד עם הזמר מרגי.
ב-28 במאי הוציאה לאור את הסינגל "אולסטאר וגופיות".
ב-27 באוגוסט הוציאה את הסינגל "כולם מזיזים".
ב-9 במאי 2024 יצא לאור אלבום האוסף "ישראל בידור – שרים למדינה", שם ביצעה זק את השיר "אלבבאלה" לצד כפיר צפריר.
ב-19 ביוני הוציאה את השיר "ויני וידי ויצ'י".
הקליפ הנלווה צולם כולו במצלמת פילם.
ב-2 ביולי הוציאה את השיר "עוד אחד".
ב-29 באוקטובר הוציאה זק את השיר "לא להתאבסס".
ב-10 ביוני, הוציאה את הסינגל "היי אהובה".
ב-16 בנובמבר הוציאה זק שיר בשם "היילי".
בשנת 2025 זק התארחה ב"האח הגדול עונה 15" כחלק ממשימת הצ'אט הגדול.
בסוף השנה היא השתתפה ב-Imagine פסטיגל.
בין השנים 2020–2023 הייתה בזוגיות עם הזמר רועי סנדלר.
החל מדצמבר 2023 נמצאת בזוגיות עם הזמר והשחקן יהונתן מרגי.
ב-10 במרץ 2021 שודר הפרק "לאן נעלמה אנה זק?" בתוכנית התחקירים "חשיפה" בקשת 12, בה חשפה זק שלקתה בשיתוק על שם בל במהלך שנת 2020, ולאחר מכן החלימה.
שנהסדרהתפקידהערות2014הבנים והבנותבתפקיד עצמהמשתתפת2017להיות זמרת2018הכוכב של קים ואנה2020הבנים והבנותמנחה2020–2022זיגישיקמה4 עונות; תפקיד ראשי2022האח הגדול עונה 12בתפקיד עצמהאורחת2023האח הגדול עונה 13לעוף על אנהאנה סולינסקיראשית2025האח הגדול עונה 15בתפקיד עצמהאורחת
שנהסרטתפקידהערות2021הרפסודהסשהראשית, שרה את שיר הנושא
שנהשםדמותהערות2019פלייפסטיגלאנה2020My פסטיגלאנה2022פסטיגל על פסטיגלאנה/ נסיכת הממלכהתפקיד ראשי2024סינג פסטיגלאופיר2025Imagine פסטיגלאנה
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהסימוכין2022פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקנית ראשית בסדרת נוערזיגיזמרת השנהאנה זקשיר השנה"לך לישון""מי זאת"זוג השנהאנה זק ורועי סנדלר2024פרס המוזיקה של MTV אירופההמופע הישראלי הטוב ביותראנה זק
אנה ים (נולדה ב-4 בפברואר 1980) היא צלמת ובמאית ישראלית.
אנה ים נולדה בעיר יקטרינבורג שבברית המועצות (כיום רוסיה) בשם אנה ויקטורוֹבְנה ימשיקובה (ב-1992 משפחתה עִברתה את שם משפחתה לים).
ב-29 בינואר שנת 1992, בגיל 12, עלתה לישראל עם משפחתה שהתיישבה בחיפה.
היא גדלה בחיפה וביוקנעם עילית.
כעבור שמונה שנים בארץ הוריה התגרשו ואביה חזר לרוסיה, לאותה העיר.
ים מבקרת שם לא מעט ורוסיה נוכחת בחלק ניכר מהעבודות שלה.
בצה"ל שירתה כתצפיתנית בגבול לבנון.
ב-2005 סיימה בהצטיינות תואר ראשון (B.E.D) במדרשה לאמנות וב-2008 סיימה בהצטיינות תואר שני (M.F.A) בבצלאל.
ב-2007 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בגלריית המדרשה לאמנות באוצרות דורון רבינא.
ב-2009 שנה אחרי סיום לימודיה בבצלאל, הציגה אנה את תערוכת היחיד "22:22" בגלריה ברוורמן בתל אביב.
ב-2012 הציגה תערוכת יחיד נוספת בגלריה ברוורמן-"הביטאט", באוצרות של עדי גורה.
ב-2014 הציגה את תערוכת היחיד "חלב ציפור" במוזיאון תל אביב באוצרות נילי גורן.
ים זכתה במלגות ופרסים רבים וביניהם מלגת השהייה בקריית האומנים הבינלאומית - "הסיטה" בפריז.
לימדה ומלמדת צילום במוסדות אקדמיים רבים (אוניברסיטת חיפה, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, בית הספר לאמנות וחברה מוסררה ועוד).
אנה מצלמת במצלמת 35 מ"מ ובמצלמת פורמט בינוני (נגטיב צבע ושחור-לבן) וכן במצלמה דיגיטלית.
מצלמת בעיקר בני אדם, טבע דומם ונופים.
הרעיונות לתצלומיה בדרך כלל מגיעים ממקומות לא צפויים.
זה יכול להיות תצלום באלבום המשפחה או שלט ברחוב.
בילדותה הוקסמה ים מאלבומי משפחתה ומהקישוטים שקישטה אותם סבתה, שהייתה פיזיקאית וצלמת חובבת.
בתקופת היותה סטודנטית לאמנות, חזרה אל הדימויים הללו ותייקה אותם לצורך פרויקטים עתידיים.
היא מצלמת בתקופות מרוכזות, באתרים הקשורים לביוגרפיה הפרטית והמשפחתית שלה, שהיא חוזרת אליהם לעיתים קרובות, ובמסעות למקומות זרים הרחק מהבית.
היא בוחרת בימים "רעים לצילום", באור בעייתי ובראות לקויה.
גם כאשר היא מצלמת באתרים שקשורים לביוגרפיה הפרטית שלה, היא והמבקרים בהם נראים זרים או תלושים ממקומם.
ים יוצרת עולם של מקומות ביניים ושל פערים.
מולדתה ברוסיה וביתה בישראל משתקפים היטב בעבודתה המציגה דימויים שצולמו בישראל, דימויים שייבאה מהעיר יקטרינבורג וניכוסים של צילומים משפחתיים המכונים "רדי-מייד".
ההישג הגדול של ים הוא שהיא עושה צילום בעל תכונות של יצור חי - תכונת ההשתנות -תכונת התגובה.
הקושי לזכור, ומשם הקושי לתעד, מולידים את תמונת הגעגוע הדינמי, המשתנה תדיר.
געגוע לא במובנו הסנטימנטלי, אלא במובנו התנועתי, בחוסר היכולת להטיל עוגן.
כל תמונה שלה היא תוצאה של נוודות אסתטית.
אנה ים, שעלתה לארץ בגיל 12, רצתה כמו כל עולה חדש להפוך לישראלית.
באופן אירוני, העובדה שהיא אחת מהאמניות הישראליות הבולטות נובעת דווקא מנקודת המבט החיצונית שלה על שני המיקומים הגאוגרפיים שאליהם היא משתייכת - ישראל ורוסיה.
חוויית ההגירה שלה יכולה להסביר, אולי, את ה"אין מקום" בתצלומיה.
בעבודותיה משתקפות תחושות של התקה, חרדה וקרע, תחושות הקשורות לחוויית ההגירה בכלל ולחוויותיהם של המהגרים הרוסים החיים כיום בישראל בפרט, אך היא עושה זאת בהומור ובשנינה.
אמנם ים מוכנה להודות שחוויית הזרות היא נקודת המוצא שלה, אבל מסרבת לראות את הזרות כעיסוק המרכזי שלה.
המקומות, האנשים והחפצים המרכיבים את המרחב התרבותי השונה מתפקדים עבודה כמסגרת לתוכה היא יוצקת תכנים נוספים.
בכתבתו של יובל אביבי ("גם הים נסוג", טיים אאוט תל אביב, 2014) אומרת ים: "אני ישראלית ואני כאן ואין לי תוכניות לנסוע למקום אחר.
אבל המשפחה שלי ואני באנו מרוסיה וזה חלק גדול ממי שאנחנו, מהזהות שלנו.
זו לא החלטה, אלא פשוט התרבות והשפה שלנו.
המשפחה שלי מאוד ציונית, עד לרמה שיש להם הרבה פחות עניין לנסוע לשם ממני.
הדור של אמא שלי חווה את הקומוניזם על בשרו והם לא מתגעגעים לזה.
אני עזבתי כילדה, ויש לי סקרנות.
זה לא חיפוש שורשים - זה ההווה שלי".
ים אינה מתחילה פרויקט כשבראשה סיפור מחייב.
היא מרשה לדימויים לתַקשר איתה ולהעביר אליה מצב רוח כלשהו המתפתח בעודה עוברת על שלל צילומי המסע שאספה.
היא נודדת בין פורמטים, סגנונות, מצלמות וסרטים ועומדת לסירוגין בעמדת "הצלם-החובב" ובעמדת "הצלם-האמן" לצילום תמונות מבוימות.
מבין מאות התמונות שהיא מצלמת, רק מעטות מגיעות לקו הגמר של ההדפסה.
תהליך העריכה שלה מוקפד ומתוכנן מראש - מגודל התדפיסים, דרך צבע המסגרות ועד ליחסים בין הדימויים בחלל.
הניסוח של התצלום חשוב מבחינתה יותר ממה שמופיע בו- ההקשרים שיוצרים כל התצלומים והפערים שביניהם המאחדים אותם לכדי ישות.
ים אמנם מכירה היטב את מלאכת הצילום, אך שואפת בכל זאת לחוויית "הרגיל".
"הצילום שלה "לא מסובך", גם מבחינת הביצוע.
היא מצלמת במצלמה פשוטה בתהליך שהוא לכאורה "קל".
נראה שים יוצאת לצלם את הפריים שליד ובשנייה שאחרי.
אל העיתוי המכריע הזה היא מתזמנת שיבושים טכניים והפרעות בשדה הראייה ומחלצת מתוך אוסף המכשולים דימוי מדויק ומבוקר.
כדי ללכוד ברגישות את השנייה שאחרי צריך, כמובן, לארוב לה בחכמה וכדי להעניק לה מעמד של שנייה מכרעת נדרשת תבונה מעמיקה במסורת מפוארת של רגעים מכריעים בצילום.
שימוש אפקטיבי בתקלות טכניות, בבחינת כלי עבודה, דורש מיומנות טכנית גבוהה ושעות רבות של ניסויים, טעייה ותהייה.
לפעמים נדמה שאנה ים לא בוחרת את מה שהיא מצלמת אלא בוחרת כמעט, רק מתוך מה שהיא מצלמת.
מתוך מה שהיא בוחרת היא שואלת, בדיעבד, מה צילמתי?
במאמרו של בעז נוימן ("אלה התצלומים של אנה ים") ים מעידה שלא ממש משנה לה מה מופיע בתצלום.
היא אינה רואה משהו ראוי לצילום ואז מצלמת אותו.
היא מצלמת קודם כול כי היא רוצה לצלם.
פעמים רבות, לדבריה, היא מצלמת אפילו בלי להסתכל- "לא תמיד המבט שלי אחראי על מה שאני מצלמת.
אני מצלמת דברים שנקרים בדרכי, דרך פילטר פיזי מאוד.
הייתי אומרת שאני לא תמיד יודעת מי אחראי על הפריים של מה שמופיע בתצלומים שלי.
אולי זה הרגע עצמו שאני, כמובן, בוחרת את ההקשר שלו.
אבל בכל מקרה, מנקודה מסוימת והלאה הדברים קורים מעצמם".
תערוכת יחיד, גלריה ברוורמן, תל אביב, 2009.
כותרת התערוכה מבוססת על הסכם בין ים - שעלתה מרוסיה, ובין אביה - שנשאר שם, כי בכל יום בשעה 22:22 הם יחשבו האחד על השני.
הסיפור האישי והאינטימי הזה, שרק מי ששואל לפירוש שם התערוכה שומע אותו, הוא נרטיב שהתאים לתערוכה כיוון ששילבה בין האינטימי למנותק.
כל עבודות התערוכה, למעט אחת, צולמו ברוסיה, במהלך טיול שערכה ים עם אביה.
יש בהן התרחשות נעדרת דרמה, סצנות שלכאורה נראות בנאליות, לא מבוימות, אך החוויה מתפתחת באיטיות- תוך שיטוט מתמונה לתמונה, יוצר עולם שהוא זר לצופים, ובו מלהטטת האמנית בין זיכרונות ילדות להתפעמות מחודשת.
תערוכת יחיד, גלריה ברוורמן, תל אביב, 2012, אוצרת: עדי גורה.
שֵם התערוכה לקוח מעולם האקולוגיה ומשמעו בֵּית גידוּל, מקום פיזי שהוא סך כל תנאי הסביבה המשפיעים על תפוצתו של אורגניזם במקום חיותו הטבעי, תיאור המייצג סביבת חיים.
בתערוכה הוצג תהליך עבודה בן שנתיים, שבמהלכו יצאה ים לחקור את יחסי הגומלין בין טכניקת הצילום לבין הדימוי המצולם.
מטרת הניסוי היא שליטה בתנאים לעומת חוסר שליטה בתוצאה.
התנאים שנבחרו לצילום היו לא אופטימליים- חושך, ערפל, שלג וכדומה.
זהו צילום בתוך הבלתי אפשרי, בו התוצאה אינה ידועה.
בכל העבודות באים לידי ביטוי אלמנטים בסיסיים מעולם הציור כמו: קו, צבע, כתם ועוד.
אובייקטים קונקרטיים כגון עצים, בריסטולים, פתיתי שלג ואבק נשרפים על ידי הפלאש ונהפכים במלאכת הצילום לצורות מופשטות.
התצלומים בתערוכה צולמו בשתי זירות גאוגרפיות-ביוגרפיות, רוסיה וישראל, אבל אין אלה תצלומי מסע במובן של התרחקות מן הבית, מן הידוע –התצלומים הם תצלומי תנודה – תנודה בין המוכר למוכר; בין הבית (ישראל) לבית (רוסיה).
תערוכת יחיד, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2014, אוצרת: נילי גורן.
חלב ציפור הוא שם של ממתק מזרח אירופי.
בזיכרון של אנה ים זהו מעדן מתוק ומנחם שהיה מצרך נדיר בנסיבות ילדותה ובסביבה שבה גדלה.
בנוסף, שמו של הממתק מתייחס לאגדה סלאבית המתארת מתנה בלתי מושגת.
הבחירה של ים בביטוי דואלי כזה לכותרת תערוכתה התיישבה היטב עם מקבץ התצלומים המוצגים בה- ממבט ראשון הם מסרבים להתחבר לרצף בעל פשר, אך עם זאת מעידים על עריכה שקולה ומוקפדת שמתוכה מתבהרת משמעות.
הערעור על המכנה המשותף בין העבודות הוא חלק מהותי ממבנה העומק של התערוכה.
התצלומים בתערוכה צולמו במשך שנתיים באתרים שונים באיטליה, בצרפת, בארצות הברית, ברוסיה ובישראל.
רובם צולמו בחושך חלקי או בתאורה עמומה, לעיתים בתוספת אור מלאכותי שעל פי רוב אינו מקצועי.
בעבודות התערוכה אפשר להבחין בכמה סוגי שיבוש, חלקם נגרמים בפעולת הצילום, מתוך הטכניקה, וחלקם מתוך המציאות המצולמת.
אחת מרמות השיבוש היא בצילום הרגע הלא מכריע, זה שבו המצולמים ממצמצים או שהסיטואציה אינה מובהקת, הדיבר הראשון של מעשה הצילום אינו מתחולל בהם – מתן מענה לשאלה מה קרה שם.
2001–2005 תואר B.E.D בהצטיינות, המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל
2004–2006 תואר M.F.A בהצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב-יפו
2025 אנה ים: אלקטרה, מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצר: גלעד רייך
2019 Olympus, מוזיאון אשדוד לאמנות, אוצרת: רוני כהן-בנימיני
2014 חלב ציפור, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, אוצרת: נילי גורן
2014 מבחר עבודות, המכללה האקדמית ספיר, אוצר: שי איגנץ
2012 הביטאט, גלריה ברוורמן, תל אביב, אוצרת: עדי גורה
2011 הגלריה לצילום על שם דרפלר, המרכז האקדמי ויצו חיפה
2007 אנה ים: עבודות חדשות, גלריה המדרשה לאמנות, תל אביב, אוצר: דורון רבינא
2016 פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2011 מלגת שהייה, קריית האומנים הבינלאומית – "הסיטה", פריז, צרפת
2010 פרס אמן צעיר, משרד התרבות והספורט
2011-2010 פרס אמן-מורה, משרד התרבות והספורט
2009-2010 פרס אמן-מורה, משרד התרבות והספורט
2007 פרס קרן מורשה לאמן צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2007 מלגת הצטיינות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב
2006 פרס קרן יהושע רבינוביץ' לאמן צעיר
2005 פרס הצטיינות על יצירה אמנותית והישגים אקדמיים, המדרשה לאמנות בית ברל
2004 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל ע'ש שרת
2013–2015 מרצה לצילום במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב
2012–2015 מרצה לצילום בבית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה- מוסררה
החל מ-2014 מרצה לצילום באוניברסיטת חיפה
2012–2013 מרצה לצילום במחלקה לצילום בבצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב
2006–2012 מרצה לצילום במכון אבני לאמנות
אנה סרגייבנה ויאליצינה (נולדה ב-19 במרץ 1986) היא דוגמנית רוסייה.
ויאליצינה נולדה בניז'ני נובגורוד לזוג הורים רופאים, אביה רופא ספורט ואמה רופאת ילדים.
היא החלה את קריירת הדוגמנות שלה בגיל חמש עשרה לאחר שמלהק של סוכנות "IMG Models" ראה אותה כשחיפש פנים חדשות בתוכנית של MTV "אירופה אופנתית רועשת", ולאחר שזכתה בתחרות עברה לניו יורק.
לאחר מספר חודשים היא החלה לעבוד עבור בתי האופנה מקס מארה ו"קלואי" והופיעה על שערי המגזינים ווג, Elle וגלאמור.
ב-2005 ביצעה את הופעת הבכורה שלה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ולאחר מכן הופיעה בגיליון עוד מספר פעמים, בגיליון 2005 היא גם שימשה כמושא ציור גוף עבור האמנית "ג'ואן גאייר".
היא צעדה בתצוגות של שאנל, פראדה, לואי ויטון, רוברטו קוואלי ודולצ'ה וגבאנה, ובשנים 2008, 2010 ו-2011 דגמנה בתצוגת האופנה השנתית של ויקטוריה'ס סיקרט.
ב-2011 כיכבה לצד קלן לוץ בקמפיין של החברה "Dylan George & Co".
היא הופיעה בקליפ לשיר "Out Is Through" של אלאניס מוריסט ובקליפים של השירים Misery וNever Gonna Leave This Bed של להקת מארון 5.
ב-2009 השתתפה במרתון ניו יורק ולאחר מכן גם התנדבה להדריך ולעזור לספורטאים בעלי מוגבלויות.
ב-2011 יצאה ויאליצינה עם הזמר אדם לוין ובאותה שנה הם הופיעו יחד על שער מגזין "ווג רוסיה".
ב-16 בנובמבר 2013 היא קיבלה אזרחות אמריקאית.
ב-25 ביוני 2015 ילדה את בתה אלסקה מבן זוגה אדם קהאן (Adam Cahan), וביוני 2016 הודיע הזוג על אירוסיהם.
אנה וילניצה (בקרואטית: Ana Vilenica; נולדה ב-16 ביולי 1978) היא שחקנית קרואטית.
ב-2003 שיחקה בסרט הבוסני "Gori vatra" המתרחש בתקופה שלאחר מלחמת בוסניה.
באירוויזיון 2003 הגישה את הניקוד של בוסניה והרצגובינה.
ב-2003 ו-2004 הנחתה את התחרות לבחירת נציג בוסניה והרציגובינה לאירוויזיון.
ב-2004 שיחקה בהפקה של ערוץ הולמרק "La Femme Musketeer" אודות לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שצולמה בקרואטיה.
ב-2006 שיחקה בסרט הילדים "Duh u mocvari".
ב-2007 הפיקה וביימה את הסרט הקצר "The Window", באותה שנה גילמה מזכירה בסרט הבריטי "Outlanders".
בין 2007 - 2008 שיחקה בסדרה ההיסטורית "Ponos Ratkajevih".
בין 2009–2010 שיחקה את התפקיד הראשי באופרת הסבון "Dolina sunca", שם היא גילמה אלמנה העוברת לגור בזגרב ומגלה שלבעלה היו חיים כפולים.
ב-2010 התמודדה ב-"Zvijezde pjevaju" הגרסה הקרואטית של רוקדים עם כוכבים.
ב-2012 שיחקה ב-"Lea i Darija", סרט ביוגרפי על לאה דויטש.
אנה סרגייבנה לאייבסקה היא שחקנית וזמרת מקסיקנית ילידת אוקראינה.
אנה סרגייבנה לאייבסקה נולדה בקייב, אוקראינה.
בתם היחידה של הכנר סרגיי לאייבסקה ושל השחקנית אינה רסטסבטאייבה, מהמיעוט הרוסי באוקראינה.
ב-1987 עברו אנה ומשפחתה למוסקבה, וב-1991 עברו מקסיקו.
היא החלה לנגן בכינור כשהייתה בת חמש ובהמשך למדה גם גיטרה ופסנתר, והיא דוברת שלוש שפות; אנגלית, ספרדית ורוסית.
אנה לאייבסקה הצטלמה לראשונה בשנת 1997 לטלנובלה המקסיקנית "האם יהיה לנו אי פעם כנפיים" מבית היוצר של טלוויסה, בתפקיד של כנרית רוסיה.
בהמשך היא הייתה שחקנית בעוד סדרות טלוויזיה של חברת טלוויסה ומשנת 2010 בחברת Telemundo.
בשנת 2001 היא זכתה לראשונה לפרס ובהמשך היא הייתה מועמדת למספר פרסי קולנוע נוספים.
בשנת 2005 לאייבסקה שיחקה בתפקיד משני בטלנובלה "אם חורגת" בדמותה של אסטרז'ה סן רומן.
בהמשך השנה היא השתתפה בגרסה מקסיקנית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" ושרדה מספר שלבים בזכות הקהל.
בשנת 2008 כיכבה בטלנובלה "אויבת יקרה" בדמותה של לורנה דה לה קרוז; לצדם של גבריאל סוטו ודנה פאולה.
בשנת 2009 השתתפה בטלנובלה המקסיקנית "קיץ של אהבה" בתפקיד של ולריה מישל, לצדם של השחקנים דולסה מריה, גונסלו גרסיה ויוואנקו וקרלה סוזה.
בשנת 2011 כיכבה לצד ג'נקרלוס קנלה בטלנובלה "לאהוב את לולה" בתפקיד של דבורה נוריאגה.
בשנת 2014 גילמה את שחקנית הקולנוע מירוסלאבה שטרן בסרט הביוגרפי "קנטיפלס", אודות חיו של השחקן קנטינפלס.
בשנים 2016–2017 שיחקה בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה המקסיקנית "Blue Demon" בתפקיד סילביה גארזה.
בשנת 2018 שיחקה בקומדיה הרומנטית "ציור של השמיים", בכיכובה של מאיטה פרוני.
באותה השנה כיכבה בטלנובלה "Y mañana será otro día… mejor" בדמותה של מרגריטה רוחאס; הטלנובלה היא עיבוד לטלנובלה ונצואלית משנת 2009.
בשנת 2019 היא שיחקה את דמותה של לורה וולף בסדרת הטלוויזיה "יאנקי"; שעלתה בבכורה בסטרימינג נטפליקס ב-14 ביוני ובוטלה לאחר עונה זו.
בשנת 2021 החלה לשחק בסדרת הקומדיה המקסיקנית "עושות שכונה" בתור סילביה אספינוזה לצד מארק תאצ'ר; שעלתה בבכורה ב-7 ביולי 2021 בשירות נטפליקס.
בשנת 2022 ביצעה הופעת אורח בטלנובלה המקסיקנית "Mi secreto" בתור מריאנה.
בשנת 2023 שיחקה לצדה של מאיטה פרוני בסדרת הדרמה והמתח של נטפליקס "טריפטיכון".
באותה שנה החלה לככב בסדרת הדרמה המקסיקנית "Dra.
ביצעה גם הופעת אורח בסדרת האנתולוגיה "La hora marcada" של שירות הסטרימינג "Vix" (אנ').
בשנת 2024 שיחקה בסדרת האקשן וההרפתקאות הספרדית "זורו" בדמותה של אירינה איוונובה; הסדרה עלתה בשירות הסטרימינג פריים וידאו.
בשנת 2013 היא החלה מערכת יחסים עם איש העסקים המקסיקני רודריגו מוריירה והם נישאו ב-12 באפריל 2014 במורלוס.
ב-9 בדצמבר 2017 במקסיקו סיטי, היא ילדה את בתה הראשונה, מאשה.
בשנת 2020, היא ילדה את בנה השני, סנטיאגו.
Lucía, un don extraordinarioד"ר מריאנה אסקיוולתפקיד ראשי (2 עונות); 100 פרקים2024זורואירנה איוונובהתפקיד ראשי; 10 פרקיםWe are goldאנה פאו2025ברוכים הבאים למשפחהאולגהתפקיד ראשי; 8 פרקים
שנהפרסקטגוריהסרטתוצאה2001 TVyNovelas Awardsתגלית Primer amor...
אנה ניקולאייבנה וולקובה (1902 – 2 באוגוסט 1973), המכונה לעיתים אנה דה וולקוף, הייתה מהגרת רוסייה לבנה, ומזכירה של מועדון הימין, שהתנגדה למעורבותה של בריטניה במלחמת העולם השנייה.
היא הייתה בתו הבכורה של האדמירל ניקולאי וולקוף (1870–1954) שהיה הנספח הימי הקיסרי האחרון בלונדון.
משפחתה החליטה להישאר בבריטניה בעקבות המהפכה הבולשביקית והם התאזרחו בבריטניה ב-10 בספטמבר 1935. בשנת 1923 פתחו בני וולקוב את חדר התה הרוסי, ברחוב הרינגטון 50, דרום קנזינגטון, בסמוך למוזיאון להיסטוריה של הטבע, שהיה נקודת מפגש עבור רוסים לבנים אחרים.
אנה ואביה החזיקו בהשקפות ימניות ואנטישמיות ונחשבו לאוהדי גרמניה הנאצית, בה ביקרה מספר פעמים בשנות ה-30. בהמשך טענה שהיא פגשה את הנס פרנק ורודולף הס.
ביקוריה גרמו ל-MI5 להתעניין בפעילותה ומשנת 1935 היא הושמה תחת פיקוח כמרגלת גרמנייה אפשרית.
ווליס סימפסון הייתה לקוחה של עסקי הקוטור שלה וגם הייתה תחת פיקוח של שירותי סיכול הריגול הבריטיים.
וולקוף הייתה שייך לאחת מהאגודות האנטישמיות הקטנות בבריטניה, "מועדון הימין" , תנועה אנטי-מלחמתית עם כ-350 חברים, שהוקמה על ידי סרן ארצ'יבלד מוּל רמזי , חבר פרלמנט, שלימים הדגיש את הפטריוטיזם שלו בבית הנבחרים ואמר כי יש הבחנה בין אנטישמיות לפרו-נאציזם.
חברים אחרים כללו את ויליאם ג'ויס, שערק אז לגרמניה כשדרן, א.ק צ'סטרטון, לימים מחברם של "הלורדים החדשים שלא היו מאושרים", פרנסיס ייטס-בראון, הסופר הנמכר ביותר של "בנגל לנסר", אדמירל וילמוט ניקולסון ואשתו, כריסטבל והדוכס מוולינגטון.
חברי המועדון קיימו לא אחת את מפגשיהם בחדר התה הרוסי.
באוטוביוגרפיה שלו, "המלחמה חסרת השם", טען רמזי:
כאשר בריטניה יצאה למלחמה נגד גרמניה בספטמבר 1939, מועדון הימין התפרק רשמית.
עם זאת, חלק מהחברים המשיכו בפעילות נגד המלחמה.
וולקובה, משתמש במתווך מהשגרירות האיטלקית (עוזר נספח צבאי פרנצ'סקו מריגליאנו), שלחה מידע לברלין, כולל הצעות לשידורי התעמולה של ג'ויס.
עם זאת, וולקובה לא ידעה שמועדון הימין ששירותי הביטחון הבריטיים חדרו למועדון הימין, תחילה באמצעות מרג'ורי מקי ואחר כך על ידי המיסטיקנית הבלגית הצעירה הלן דה מונקה וכן על ידי ג'ואן מילר, סוכנת סמויה שעבדה כנערת משרד אצל אליזבת ארדן.
באמצעות שלוש הנשים הללו, שנשלטו על ידי ראש מדור ב' (5), מקסוול נייט, ל-MI5 הייתה גישה מלאה לארגון והצליח אפילו להשפיע על פעילות הקבוצה.
בפברואר 1940 פגשה וולקובה את טיילר קנט, פקיד משגרירות ארצות הברית עם השקפות דומות.
הוא הפך למבקר קבוע במועדון הימין.
מאוחר יותר חשף קנט בפני וולקובה ורמזי כמה מהמסמכים שהחזיק בדירתו שגנב מהשגרירות ובמיוחד על תקשורת רגישה בין וינסטון צ'רצ'יל לפרנקלין רוזוולט.
ב-13 באפריל 1940 הלכה וולקובה לדירתו של קנט כדי לבקש לצלם חלק מהמסמכים, כפי שהתברר אחר כך.
פעילות הריגול שלה נפסקה כאשר ביקשה מדה מונקה להעביר מכתב מקודד לוויליאם ג'ויס דרך אנשי הקשר שלה עם השגרירות האיטלקית.
דה מונקה הסכימה ואז הראתה את המכתב לממונה עליה, נייט.
וולקובה וקנט נעצרו ב-20 במאי 1940 והואשמו בעבירה על חוק הסודות הרשמיים.
כאשר הוכנסה לניידת המשטרה, צפה בה לן דייטון בן ה-11. היא הועמדה לדין במשפט סגור באולד ביילי, כאשר סר ויליאם ג'ואט שימש כתובע.
ב-7 בנובמבר 1940, היא נידונה לעשר שנות מאסר על "ניסיון לסייע לאויב", קנט, האזרח האמריקני, נידון ל-7 שנים.
לאחר הרשעתה נוצר קשר עם ועדת ההתאזרחות ואזרחותה בוטלה ב-13 באוגוסט 1943.
היא שוחררה מהכלא בשנת 1947 ועבדה כתופרת ושכנה בבית פליקס הופ-ניקולסון.
היא נהרגה בתאונת דרכים בספרד בשנת 1973 במכונית שנהג בה דל (1903–1980), חבר לשעבר במועדון הימין.
אנה כריסטי הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1930 עם גרטה גרבו בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על המחזה "אנה כריסטי" של יוג'ין אוניל (1921) שזיכה אותו בפרס פוליצר.
העיבוד הראשון לקולנוע נעשה כסרט אילם בשנת 1923. המחזה הוצג בהבימה ב-1957 עם מרים זוהר בתפקיד הראשי.
זהו הסרט המדבר הראשון של גרבו.
בניגוד לשחקנים רבים מאותה תקופה, ששילוב סאונד בקולנוע פגע בקריירה שלהם, גרבו השתלבה בסרטים המדברים למרות המבטא הזר שלה, ואף הגיעה לשיאים שרק שחקנים מעטים זכו להם.
גרטה גרבו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר על הבימוי והצילום.
כריס כריסטופרסון (ג'ורג' מריון) הוא רב חובל מזדקן של דוברת פחם שעוגנת בנמל ניו יורק.
הוא גר בדוברה ביחד עם ידידתו האלכוהוליסטית מרטי אוונס (מרי דרסלר) והם נוהגים לבלות את מרבית זמנם בשתייה על הדוברה ובבר של לארי (לי פלפס).
כריס הוא מהגר משוודיה, הוא עזב את אשתו ובתו אנה במינסוטה.
אשתו מתה ואנה נשארה אצל קרובי משפחה שניצלו אותה בעבודה בשדה והטרידו אותה מינית.
לבסוף ברחה לסיינט פול ועסקה בזנות לאביה כתבה שהיא עובדת כאחות בבית חולים.
היא כתבה לו שהייתה חולה אושפזה בבית חולים וכעת היא רוצה להגיע אליו ולנוח אף על פי שלא ראתה אותו מגיל חמש.
היא מגיעה לבר ונפגשת עם אביה וידידתו.
כריס מציע לה לגור איתו על הדוברה והיא מסכימה מחוסר ברירה.
לילה אחד מתחוללת סערה והם אוספים לדוברה שלושה ימאים שאיבדו את דרכם בערפל.
אחד מהם הוא מט בורקה (צ'ארלס ביקפורד), אנה מטפלת בו והוא מתאהב בה.
הם יוצאים לבלות בלונג איילנד ובחזרה לדוברה הוא מציע לה נישואים.
כריס מתנגד שאנה תינשא לימאי כי הרבה ימאים ממשפחתו טבעו בים.
גם אנה מסרבת להצעתו וכאשר הוא לוחץ עליה לקבל הסבר היא נשברת ומגלה לו על עברה כזונה בסיינט פול.
מטי ההמום מקלל אותה ובורח.
לבסוף הוא מתחרט, חוזר לדוברה, משלים עם האב ומחבק את אנה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגרטה גרבואנה כריסטיצ'ארלס ביקפורדמט בורקהימאימארי דרסלרמרטי אוונסידידה של כריסג'ורג' מריוןכריס כריסטופרסוןאבא של אנהלי פלפסלאריברמן
אנה ויסי היא זמרת, פזמונאית, שחקנית, מגישת טלוויזיה, שדרנית רדיו יווניה-קפריסאית.
ויסי היא אחת האמניות המשפיעות והגדולות ביוון.
בשנת 2010, אלפא TV, ערוץ טלוויזיה גדול ביוון, דירג את ויסי כאמנית השנייה המובילה ביוון מאז 1960, רק מאחורי חאריס אלקסיו, ואילו פורבס דירג אותה כאחת מחמישה עשר הידוענים החזקים והמשפיעים ביותר ביוון, היא הייתה הרביעית ברשימה והזמרת הגבוהה בדירוג.
אנה ויסי נולדה ב-20 בדצמבר 1957 בפילה, לרנקה.
היא החלה לשיר מגיל צעיר מאוד, והחלה את לימודיה המוזיקליים הפורמליים בגיל שש בקונסרבטוריון מקומי.
בגיל שתים עשרה נכנסה ויסי לתחרות כישרונות וזכתה בפרס ראשון.
שנתיים מאוחר יותר, הייתה הזמרת הראשית באיה טיליריה, שהייתה גם הופעת הטלוויזיה הראשונה שלה.
בשנת 1973 עברה משפחתה לאתונה, שם המשיכה את לימודיה בקונסרבטוריון הלאומי.
בהמשך החלה לשתף פעולה במועדון הלילה בפלאקה ביוון עם מספר אמנים יוונים מפורסמים דוגמת, יורגוס דאלארס, חאריס אלקסיו ועוד.
במהלך תקופה זו למדה גם משפטים באוניברסיטת אתונה.
שיתוף הפעולה החשוב הראשון שלה, לצד יורגוס דאלארס, היה עם המלחין סטברוס קוג'יומציס.
קוג'יומיציס הלחין שני שירים לויסי, "אני אוהב אותך" ו"בשנות הסבלנות".
היא גם שיתפה פעולה עם מלחינים יוונים חשובים רבים כמו מיקיס תאודוראקיס (1974/1975), גאורגיוס הדג'יניאסיוס (1974), דורוס ג'ורג'אדיס (1974), ניקוס קרוולס (לימים בעלה: 1975) ומיהאליס טרזיס (1976).
בשנת 1977, היא המשיכה לבצע סבב הופעות עם יורגוס דאלארס וחאריס אלקסיו, באותה השנה היא הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה בשם As Kanoume Apopse Mian Arhi וזכתה בפרס הזמר הטוב והשיר הטוב ביותר (As Kanoume Apopse Mian Arhi) של השנה בפסטיבל השירים השנתי בסלוניקי (Palais des ספורט).
בשנת 1978 הוצעה על ידי ERT (הטלוויזיה הלאומית היוונית) לייצג את יוון בתחרות האירוויזיון ה-23. היו שני שירים המועמדים איתם תייצג.
לבסוף, בגלל מחלוקות בין מלחינים לשירים, השתתפותה נפסלה וטניה צנקלידו נכנסה לתחרות.
אלבומה השני Kitrino Galazio יצא בשנת 1979 והפיק את הלהיט Aftos Pou Perimeno ("זה שאני מחכה לו").
האלבום הגיע למעמד אלבום זהב, והפך לאלבום הנמכר ביותר באותה השנה ביוון.
בשנת 1980 השתתפה ויסי בתחרות האירוויזיון ה-25 וייצגה את יוון עם השיר Autostop, עמו סיימה במקום ה-13 עם 30 נקודות.
באותה השנה הוציאה את אלבומה השלישי נאי ("כן") שהגיעה למעמד זהב עם 50,000 יחידות שנמכרו.
האלבום הפיק את הלהיטים Oso Eho Foni ("כל עוד יש לי את קולי") ואת Methysmeni Politeia ("מדינה שיכורה").
שנה לאחר מכן יצא אלבומה הרביעי, שכותרתו הוא כשמה, אנה ויסי, והגיע גם הוא למעמד אלבום זהב.
בשנת 1982 היא ייצגה את קפריסין, מדינת הולדתה, בתחרות האירווייזיון עם שיר שהלחינה בעצמה, מונו אני אגאפי ("רק אהבה"), עמו סיימה במקום החמישי עם 85 נקודות, דבר שהעניק לקפריסין את מיקומה השני בגובהו עד כה.
במאי 1983 התחתנה עם ניקוס קרוולס, מלחין, איתו שיתפה פעולה בשנת 1975 ובנובמבר ילדה את בתה סופיה.
לאחר נישואיהם, היא פתחה בשיתוף פעולה הדוק עם קרוולס.
מאז 1975, כל האלבומים שלה הפכו לאלבומי זהב או לפלטינה וכללו שירים של קרוולס.
בשנת 1988 הופיעה לראשונה כשדרנית רדיו ברדיו ANT1. תוכנית הרדיו שלה זכתה לכינוי על שם אחד משיריה Ta Koritsia Einai Atakta ("בנות שובבות") ושודרה בכל סוף שבוע.
באותה שנה היא השתתפה עם השיר קלאיו ("אני בוכה") בגמר הלאומי היווני לתחרות האירוויזיון, וסיימה במקום השלישי.
בשנת 1989 היא הוציאה את אלבום האולפן המצליח ביותר שלה Fotia (אש), שהיה אחד האלבומים הראשונים שהעלו צלילים מערביים.
הסינגל הראשי באלבום, Pseftika ("זיוף") הפך ללהיט גדול והאלבום הגיע למעמד פלטינה כשמכר 180,000 עותקים והפך לתקליט השני הנמכר ביותר בשנת 1990.
בתחילת שנות התשעים המשיכה להופיע ברחבי יוון עם ניקוס קרוולס.
בנובמבר 1991, ויסי וקרוולס ככבו באופרת הרוק היוונית הראשונה, Daimones ("שדים").
ויסי תיארה את זאת כ"הישג אמנותי" בקריירה שלה.
עם זאת, המחזה זכה לביקורות שליליות של מבקרים מקצועיים דבר אשר תרם לתקופה הבלתי מוצלחת יחסית שעמדה בפני ויסי בראשית שנות התשעים.
שנה לאחר מכן, באוקטובר 1993, שובצה ויסי לתפקיד הראשי של אפרודיטה, באופרה האחת מעשיים Ode to the Gods מאת סטברוס סידראס.
הוא נערך פעם אחת בלימסול, קפריסין, במהלך החגיגות ליום חבר העמים.
במהלך השנים הבאות, קרוולס וויסי הוציאו לאור מספר אלבומים כולל אלבום עם שירים קפריסאים מסורתיים.
בשנת 1994 היא הייתה המארחת בסדרת הטלוויזיה השבועית ANT1 Me Agapi, Anna.
המופע בוטל ובשנת 2008 חברת ההפקה הגישה תביעה נגד ויסי בטענת "התנהגות לא מקצועית של הזמרת" מכיוון שההסכם היה לארבעים פרקים וויסי פרשה לאחר 10 פרקים.
נראה כי הסכסוך המשפטי בין ויסי לחברת ההפקה הסתיים כאשר בית המשפט לערעורים באתונה הוביל לפשרה הסופית של שני הצדדים בסכום של 400,000 אירו.
סכום שהזמרת הייתה אמורה לשלם לחברה בניגוד לסכום נראשוני שעמד על 2.3 מיליון יורו.
בפברואר 1996 הוציאה ויסי את האלבום המשולש-פלטינה Klima Tropiko.
באלבום הוצג סאונד חדש עבור אנה ויסי.
היא מכרה 105 אלף עותקים החל משנת 2009. לאחר שהעניקה יותר מ-40 קונצרטים בכל רחבי יוון, היא החלה הופעות חורפיות במועדון "כאוס".
בפברואר 1997 זכתה ויסי בשלושה פרסי מוזיקה יוונית: הזמרת הטובה ביותר, הפרשנות הטובה ביותר ושיר האוויר הגדול ביותר.
באפריל 1997 הוציאה ויסי את טראוומה שהפך לאלבום זהב בתוך שנים עשר יום מיציאתו, ולפלטינה משולשת בחצי שנה, ובסופו של דבר נמכר בכ-170 אלף עותקים.
בסילבסטר 1998, נענתה ויסי להזמנתו של ראש עיריית אתונה והופיעה בכיכר הפרלמנט מול יותר מ-20,000 אנשים, אירוע ששודר בטלוויזיה בכל רחבי יוון וקפריסין.
במרץ 1998 שברה ויסי שיא וזכתה בשבעה פרסי מוזיקה יוונית עבור אלבומה טראומה.
באפריל 1998 הוציאה ויסי אלבום בשם Antidoto, שמכר יותר מ-80,000 עותקים תוך שבוע בלבד, ושבר את כל השיאים הקודמים עד לאותה נקודה.
האלבום הגיע בסופו של דבר למעמד משולש של פלטינה, לאחר שנמכר בכ-130 אלף עותקים החל משנת 2009.
בהמשך אותה שנה, ויסי הופיעה בקונצרט צדקה בארמון הנשיאות בקפריסין, עם התזמורת הנשיאותית של הקונפדרציה הרוסית והמשיכה בשני קונצרטים בלונדון, בפברואר 1999 (תיאטרון הפורום למוזיקה ותיאטרון פלדיום).
זמן קצר לאחר מכן, עשתה גם סיור בארצות הברית, כשהופיעה בלוס אנג'לס, אטלנטיק סיטי, שיקגו, בוסטון וניו יורק (מדיסון סקוור גארדן).
בניו יורק, ויסי ביצעה מיני קונצרט בשם Virgin Megastores, מופע זה היה חלק מסדרת הופעות בשם זה, וקידמה כמה מהכוכבים הגדולים בעולם, כאשר ויסי הייתה הזמרת היווניה היחיד שקיבלה את הכבוד הזה.
ב-13 במאי 2000 הופיעה ויסי ככוכבת אורחים מיוחדת במולדתה קפריסין, בתחרות ה-49 של מיס תבל שהתקיימה באצטדיון אלפתריה בניקוסיה.
שם שרה בפעם הראשונה את השיר שלה "בלילה כזה", שיר שהפך למפורסם בעולם בשלל גרסאות המפורסם שבהם של קילי מינוג ואף נכלל באלבום של מינוג, Light Years.
כמה חודשים אחר כך יצא הסינגל הבינלאומי הראשון שלה שנקרא "Everything I Am", ובו הגרסה המקורית ושלושה רמיקסים לשיר (Almighty Mix, אייפל 65 RMX, Remove Brothers Brothers), ושיר עם מילים יווניות ואנגלית כאחד שנקרא "מורו מו, אין מחר".
היא גם צילמה את הקליפ הראשון שלה בשיר זה.
מלבד הסינגל בשפה האנגלית, היא גם הוציאה את הסינגל בשפה היוונית "Agapi Ipervoliki" באלבום עם אותו שם ובו שישה שירים חדשים.
גם אלבום זה הפך לפלטינה משולשת.
בספטמבר 2000 היא הופיעה בקונצרט צדקה באצטדיון GSP בניקוסיה, מול 12,000 איש, עם להקת ONE וקבוצת רקדנים מבית Sony International.
באותה שנה הוציאה את אלבומה הבינלאומי בשפה האנגלית Everything I Am, שאף על פי שיצא כמאמץ שאפתני לפתוח בקריירה בינלאומית, שבוע לאחר יציאתו ביוון הגיע האלבום למעמד זהב (20,000+ עותקים), בעוד באוסטרליה, דרום אפריקה, ספרד, איטליה, צרפת, גרמניה, טורקיה, פינלנד, נורווגיה ואסיה האלבום לא הצליח להגיע להצלחות דומות.
בנובמבר 2000 יצא לאור קרבגי, היה זה אלבום כפול עם 24 שירים חדשים וכלל דואט עם קטי גרבי.
היא הגיעה למצב של פלטינה משולשת בחודש אחד, קבעה שיא, ובסופו של דבר עברה פי 7 פלטינה, לאחר שמכרה 175 אלף עותקים (350 אלף יחידות) נכון לשנת 2009. כמות זו זיכתה את אלבום זה להיות אלבום העשור בשנות האלפיים והאלבום השמיני הנמכר ביותר בכל הזמנים ביוון.
ב-5 בספטמבר 2001, הופיעה בקונצרט בקפריסין (אצטדיון GSP), בו שרה מול למעלה מ-18,000 צופים, במשך יותר משלוש שעות בהן הוענק לה הפרס שבעת הפלאים קראביגי.
בתחילת 2002, ויסי כיכבה במחזמר Mala - אני Mousiki טואו Anemou, המבוסס על סיפור אהבה אמיתי שהתרחש במהלך מלחמת העולם השנייה באושוויץ, בין מלה צימטבאום ואדוארד גלינסקי.
המחזה, שהועלה בתיאטרון פאלאס באתונה, נכתב ובוים על ידי קוורלס, ולווה על ידי תזמורת סימפונית.
ההפקה והביצועים של ויסי התקבלו בפה מלא על ידי המבקרים והביצועים המסחריים שלהם היו בינוניים.
המחזמר הוצג בערוץ מגה שנה לאחר מכן.
אלבום המכיל את השירים שבוצעו בהצגה יצא לאור והגיע למעמד זהב ביוון ופלטינה בקפריסין.
בסוף 2002 הוציאה ויסי את האלבום צ'י שהופק על ידי ג'ורג 'דה אנג'ליס.
זמן קצר לאחר מכן, האלבום הוצג בחדר המוזיקה של CNN, שם דיברו על איך האלבום הגיע למקום הראשון ביוון.
האלבום הגיע במהירות למקום הראשון במצעד ה-IFPI.
בחורף 2002–2003 היא עבדה במועדון "קדחת" באתונה שם הופיעה עם יאניס פאריוס.
ב-5 בדצמבר 2003, הוציאה ויסי לאור את האלבום הכפול Paraksenes Eikones שהגיע למעמד של פלטינה כפולה בחצי שנה.
היה זה האלבום הראשון של ויסי מאז אנה ויסי בשנת 1981, שכלל שירים שכתבו מלחינים אחרים מלבד ניקוס קרוולס.
ב-31 במרץ 2004 הופיעה ויסי בכיכר החירות בניקוסיה כחלק מהחגיגות לכניסת קפריסין לאיחוד האירופי, לאחר הזמנה רשמית מטעם המדינה.
ב-29 באוגוסט 2004, ויסי הופיעה בטקס הסיום של אולימפיאדת אתונה.
ב-20 בדצמבר 2004 הוציאה ויסי אלבום הכולל הופעות חיות ו-DVD, שהגיע לפלטינה בשבוע הראשון להוצאתו.
הוא נמכר ב-40 אלף עותקים.
לאחר מכן, עברה לארצות הברית, בעיר על מנתלקדם את הסינגל שלה, "Call Me".
במהלך החורף ועד קיץ 2005 היא הסתובבה במועדונים כחלק מסיבוב ההופעות Mini-USA שלה לקידום "Call Me".
ביולי 2005 חזרה ויסי ליוון והוציאה לאור את "Call Me" כסינגל CD של סוני BMG, יחד עם שיר חדש בשפה האנגלית בשם "שקר".
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים של IFPI.
באותו חודש החלה ויסי להקליט את אלבומה היווני החדש.
באוגוסט 2005 היא עלתה לבמה של "צליל הגל של קוקה קולה", שנערך במיקונוס.
שם היא שרה את השיר החדש שלה באנגלית Lie והפתיעה את המעריצים והתקשורת כשהופיעה על הבמה כשמחצית מראשה מגולח.
הופעה זו נחשבה בעיני רבים לקאמבק שלה לסצנת המוזיקה היוונית לאחר היעדרות של יותר משנה.
ב-27 בספטמבר 2005 הוציאה ויסי אלבום יווני חדש בשם "ניילון".
האלבום נעשה לפלטינה תוך 24 שעות משחרורו והגיע למקום הראשון במצעד 50 האלבומים המובילים ביוון של IFPI, שמכר 40 אלף עותקים.
זמן קצר לאחר מכן, באוקטובר 2005, יצא האלבום כדיסק כפול, הראשון שיצא אי פעם ביוון.
גרסת הדיסק הכפול הציגה צילומים מיוחדים ממנה ויורגוס דאלארס באולפן.
ERT בחר בויסי לייצג את יוון בתחרות האירוויזיון בשנת 2006 שנערך ביוון.
היו ארבעה שירים מועמדים, אותם היא שרה במהלך מופע בחירת שירים ב-14 במרץ 2006 במועדון "Votanikos".
הצופים היוונים השתמשו בהודעות טלוויזיה ו-SMS יחד עם הרכב שופטים כדי לבחור את השיר שויסי תשיר באירוויזיון.
השיר "הכל" נבחר כשיר הזוכה, שיר אשר ויסי בעצמה כתבה את מילותיו.
לאחר סיום צילומי הקליפ לשיר, יצאה ויסי לסיבוב הופעות ברחבי אירופה החל מ-12 באפריל 2006 ברוסיה.
היא גם ביקרה במלטה, קפריסין, אלבניה, סרביה ומונטנגרו, רומניה, ספרד, הולנד, שוודיה, בוסניה והרצגובינה, בלגיה, וסיימה את סבב ההופעות שלה ב-10 במאי 2006 בישראל.
במהלך התחרות, ויסי הופיעה כביצוע מספר 16 בערב הגמר והופיעה לבדה על הבמה, לבושה בתלבושת של ז'אן פול גוטייה.
אף על פי שהייתה אחת הפייבוריטיות במהלך התקופה שקדמה לתחרות, היא הצליחה להשיג רק את המקום ה-9 עם 128 נקודות.
ויסי יצאה לסיבוב הופעות עולמי בינואר 2007. היא נסעה לאוסטרליה עם קונסטנטינוס כריסטופורו והופיעה בשלושה קונצרטים במלבורן ובסידני, לאחר מכן סיירה גם בצפון אמריקה.
בנובמבר 2007 קיימה קונצרט צדקה מיוחד בלונדון עבור "הקרן המיטיבה האוינוסית".
הוא נערך ב"בית האופרה המלכותי" בקובנט גרדן עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון, שם גייסה 250,000 ליש"ט, למעט כרטיסי הכניסה במחיר של 200 ליש"ט.
האלבום היווני של ויסי "אפגורורמנו" יצא ב-9 בדצמבר 2008, האלבום כלל שירים של פטריק לאונרד, אדם כהן, קארה דיוגארדי, גלן באלארד, דן וילסון, ייניס קפונדיס וויסי עצמה.
הפקת האלבום נעשתה ברובה על ידי ויסי עצמה.
היה זה האלבום הראשון מאז 1983 שלא כלל שירים ובאופן כללי לא כלל שיתופי פעולה ניקוס קרוולס.
בריאיון למגזין "דאון טאון" הסבירה שהשניים עייפו זה מזה, אך הבהירה כי זה לא פוסל שיתוף פעולה בעתיד.
האלבום הפך לזהב בשבוע הראשון ליציאתו, והגיע למקום הראשון בשבוע השני שלו במצעדים לפני שהתייצב בסטטוס של פלטינה כפולה.
החל מאפריל 2009 מכר האלבום 27 אלף עותקים.
כפי שקרה במקרים רבים לאורך הקריירה של ויסי, היא ספגה ביקורת מצד כמה עיתונאים.
Eleftheros Typos ציין את האלבום ככישלון מסחרי יחסית והמשיך את הירידה המסחרית שעומדת בפני ויסי בשנות האלפיים.
אף שהדבר נבע בחלקו מהתלאות שעומדות בפני תעשיית המוזיקה היוונית כולל פיראטיות, המשבר הכלכלי, ושינוי טעמים מוזיקליים, שהובילו לדעיכה כללית.
במאמר על "שלישיית זהב" של הפופ היווני, המורכבת מויסי, דספינה וסאקיס רובאס, הביקורות ציינו את ויסי כבעלת הדעיכה הגדולה ביותר מהשלישייה.
צוטטו כמה סיבות לכך, כמו התוצאה הלא מוצלחת של ויסי באירוויזיון והיעדרויות ארוכות מיוון במרדף אחר קריירה בחו"ל בגיל מתקדם יחסית, מה שהוביל לכך שהיא איבדה חלק מהבסיס היווני שלה.
למרות ביקורות אלו, אפגורורמנו הפך לאלבום הנמכר ביותר של אמנית ביוון לשנת 2009.
סרט תיעודי בשם "Oso Eho Foni" יצא על ויסי באלפא טלוויזיה היוונית ב-30 במרץ 2011. הסרט מתמקד בחיי היומיום של ויסי.
ב-1 באפריל 2013, לאחר המשבר הכלכלי הגדול בקפריסין, הופיעה אנה ויסי יחד עם עוד 49 אמנים אחרים בניקוסיה במטרה לעזור לאנשים נזקקים על ידי בקשת תרומת בגדים, אוכל ותרופות במקום לשלם על כרטיסים.
ויסי הופיע בקונצרט דומה למטרות דומות בלרנקה ב-27 במאי, בפני קהל של 30,000 איש.
בנובמבר יצא לאור האלבום "דיימונס", האלבום נמכר בכ-80,240 עותקים בשבוע הראשון שלו.
ב-24 בינואר 2014, יצא לאור הסינגל "Ena I Kanena", השיר הגיע לשני המקומות הראשונים ב-iTunes היווני, וב-6 בפברואר הופיע לראשונה כמספר 1 במצעד הסינגלים הדיגיטל הרשמי.
בקפריסין השיר הגיע למקום הראשון בתחנות הרדיו הפופולריות ביותר.
האלבום "Sinentefxi" יצא לאור ב-30 בנובמבר 2015, ובו 14 שירים חדשים.
כל השירים הולחנו על ידי ניקוס קרוולס.
האלבום הגיע למקום הראשון בטבלאות ה-iTunes של קפריסין ויוון, ונכנס גם למאה המובילים במלטה ובספרד.
האלבום זכה ב"אלבום השנה" בטקס פרסי Super Music- 2016 בקפריסין.
מאז 2015 ובמשך 5 שנים ברציפות אנה ויסי מחזיקה בתושבות מצליחה במועדון ארמו באתונה.
בשנים 2018 ו-2019 היא ביצעה את אותה הצגה בהצלחה גדולה במועדון הלילה "BARBARELLA" שבסלוניקי וסיירה בהרחבה במהלך כל הקיץ ביוון, קפריסין ובעולם.
ויסי פגשה את ניקוס קרוולס בראשית שנות השמונים, והם נישאו בשנת 1983. יש להם בת, סופיה קרבלה שגרה בניו יורק.
בהמשך הם התגרשו, אך נשארו חברים טובים.
קרוולס ממשיך לכתוב את מרבית שיריה של ויסי.
אנה מיכילובנה יווריינובה הייתה סופרת פמיניסטית רוסית, עורכת דין ועורכת ספרות.
לאחר לימודיה באוניברסיטת לייפציג, היא הייתה האישה הרוסית הראשונה שזכתה בתואר דוקטור מומחה במשפטים (Doctor of Juridical Science או JD או J.D.
במשפטים) היא הייתה גם האישה הראשונה שקיבלה את התואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטה גרמנית.
אנה יווריינובה הייתה בתו של אוורינוב, מיכאיל גריגורייביץ סגן אלוף, מנהל מתחם הארמונות והגנים בפטרהוף הנמצא בסן פטרסבורג.
המשפחה ניסתה לארגן את נישואיה של אנה בניגוד לרצונה עד שהיא נאלצה לבצע ניסיון התאבדות.
באותה תקופה אנה קיבלה מכתב מהמתמטיקאית הרוסיה סופיה קובלבסקיה, שהציעה לה עזרה בהרשמה לאוניברסיטה גרמנית.
מכיוון שהמשפחה התנגדה למהלך שלה, אנה לא יכלה לקבל דרכון רוסי וחצתה את הגבול באופן לא חוקי.
היא חצתה את הביצות שהיו לאורך הגבול בנעלים שטוחות בלבד (נעלי פרונילה).
אנה יווריינובה קיבלה את התואר JD, דוקטור מומחה למשפטים, ב־21 בפברואר 1873. כותרת עבודת הדוקטורט שלה הייתה "חובותיהם של מפלגות נייטרליות כלפי מפלגות נלחמות משני צידי המתרס הפוליטי – The Duties of Neutral Parties towards Parties of War".
היא הייתה מתכתבת תכופה עם סופרים ובניהם אנטון צ'כוב.
בשנת 1885 הקימה את כתב העת הספרותי Severny Vestnik .
היא הייתה העורכת הראשית והבעלים של המגזין הזה בחמש השנים הראשונות לקיומו.
לאנה יווריינובה הייתה מערכת יחסים לסביים ארוכת טווח עם הסופרת מריה פיודורובה.
על כן קהילת הלהט"ב מציינת אותה כאדם היסטורי מבחינת הקהילה.
אנה לוקשבסקי (נולדה ב–1975) היא אמנית ציור ורישום ישראלית.
משנת 2010, לוקשבסקי פעילה בקבוצת האמניות "הברביזון החדש".
אנה לוקשבסקי נולדה בשנת 1975 בווילנה, בירת ליטא, שהייתה אז חלק מברית המועצות.
היא ומשפחתה עלו מווילנה לישראל בסוף שנות התשעים, כחלק מהעלייה הרוסית לישראל של אותה תקופה.
בילדותה לוקשבסקי למדה ציור, ובהמשך למדה שפות סלאביות באוניברסיטת וילנה.
לאחר הגעתה לישראל, למדה עיצוב גרפי באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ועבדה מעצבת בתחום.
בשנת 2009, השלימה תואר שני במדרשת בית ברל לאמנות.
לוקשבסקי מתגוררת ומלמדת בהדר הכרמל בחיפה, עם בן זוגה ושתי ילדות.
לאחר שעבדה בתור מעצבת גרפית, לוקשבסקי התמקדה בציור והוראה עצמאיים.
עבודותיה מבטאות דחייה של העיסוק השכיח בישראל ביצירה קונספטואלית.
סגנון הציור בו מתמקדת לוקשבסקי הוא פליין אייר .
ציוריה מבוססים על התבוננות ונעשה בהם שימוש בצבעים עזים ומשיכות מכחול חדות.
הנופים והנושאים המתוארים בציוריה סובבים חיי מהגרים בישראל, בפריפריה הגאוגרפית ובשולי החברה הישראלית.
לוקשבסקי משתמשת בחומרים "זולים" ליצירתה, וחלק גדול מהציורים מבוצעים בשמן על גבי קרטון.
השימוש בחומרים "זמינים" ו"זולים" כמו קרטון כמצע לציור, נועד להצביע על עמדתה של לוקשבסקי כמהגרת, פרקריאט בנוף הישראלי.
יצירתה של לוקשבסקי ייחודית בשדה האמנות הישראלית גם בזכות היותו מבוסס על ציור בהתבוננות.
ציור פיגורטיבי מהתבוננות נלמד באקדמיות אירופאיות והוביל במאה ה-19 להקמת בית הספר לאמנות הברביזון.
בשנת 2010 הצטרפה לוקשבסקי לקבוצת 'הברביזון החדש' לצד ארבע ציירות נוספות ממוצא סובייטי-רוסי (זויה צ'רקסקי, אולגה קונדינה, אסיה לוקין ונטליה זורבובה).
סגנון ה-'פליין אייר' של לוקשבסקי השתלב בגוף העבודה של קבוצת ברביזון.
העבודות של האמניות בקבוצה הן נראטיביות ומתעדות את אורחות חייהם של קהילות מהגרים שונות בישראל, כמו מהגרים מאפריקה ורוסיה, על רקע הערים בהן חיים המהגרים.
החל משנת 2016, בעקבות נסיבות חייהן, חברות קבוצת ברביזון החדש לא נפגשות או מציירות באותה מתכונת.
עם זאת, לוקשבסקי שומרת על מסורות הציור מהתבוננות.
בשנים אלה עסקו עבודותיה של לוקשבסקי בסוגיות של זהות וסביבת מגוריה.
בשנת 2013 הציגה לוקשבסקי את תערוכת היחיד "אנשים שאתם מכירים" בגלריית "החדש והרע" בחיפה.
התערוכה כללה פורטרטים עדינים של אנשים שונים שלוקשבסקי ציירה בחלל הסטודיו שלה.
בשנת 2014 הציגה לוקשבסקי את תערוכת היחיד "הפרובנציאלים" בגלריה רוזנפלד וכללה ציור מהתבוננות.
בשנת 2016 הציגה לוקשבסקי את הסדרה "חיפה סובייטית" בתערוכה הקבוצתית "הילדים רוצים קומוניזם (2)" במוזיאון בת ים לאמנות.
בסדרה "חיפה סובייטית" לוקשבסקי מתארת את חיי היום-יום של מהגרים מברית המועצות על רקע הים התיכון, ישראל ועיר תעשייתית.
השתתפות הסדרה "חיפה הסובייטית" בתערוכה הקבוצתית ניצבת בניגוד לתערוכות קבוצתיות מוקדמות יותר של חברות הברביזון החדש.
הסבב הראשון של התערוכה "הילדים רוצים קומוניזם" שהוצג במוזיאון בת ים הוביל את קבוצת הברביזון החדש להתמקד בנוסטלגיה לילדות בברית המועצות.
לוקשבסקי לא לקחה חלק בסבב הראשון של התערוכה "הילדים רוצים קומוניזם", ועבודותיה בסבב השני של התערוכה מבטאות מבט מפוכח בחיי יוצאי ברית המועצות וחוויית ההגירה.
1994–1997: אוניברסיטת מדינת ליטא, המחלקה לשפות סלאביות, וילנה
1998–2002: תואר ראשון באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, לימודי תקשורת חזותית
2007–2009: תואר שני במדרשה בית ספר לאמנות, בית ברל.
2013 - אנשים שאתם מכירים, אוצרת נטלי לוין, גלריה החדש והרע, חיפה
2014 - הפרובינציאלים, גלריה רוזנפלד, תל אביב-יפו
2018 - מבט מפוכח, גלריה רוזנפלד, תל אביב-יפו.
אנה לוביסה יונסון (בשוודית: Anna Lovisa Johnsson (Jonsson); נולדה ב-4 באוקטובר 1977), הידועה יותר בשם הבמה, אנה יונסון (בשוודית: Ana Johnsson), היא זמרת-יוצרת שוודית, הידועה בעיקר בזכות השיר "We Are" מפסקול הסרט ספיידרמן 2.
יונסון הגיעה לגמר של תוכנית המציאות השוודית, Popstars , ולאחריה הייתה חברה בלהקת אקסלנס .
הלהקה הקליטה אלבום אחד, The Region of Excellence, לפני שיונסון החליטה לעזוב את הלהקה ולפתוח בקריירת סולו.
אלבום הבכורה שלה, Cuz I Can , יצא באפריל 2004 בשוודיה, וכמה חודשים מאוחר יותר, מהדורה בינלאומית בשם The Way I Am , שהכילה מספר שירים חדשים.
אלבומה השני, Little Angel , יצא באוקטובר 2006.
אנה יונסון נולדה בגטבורג, שוודיה לרולף יונסון ולקרינה ג., אך מאוחר יותר עבר לכפר סונה , שבמחוז ורמלנד.
הוריה, שניהם אדריכלים, תרמו לעניין שלה בעיצוב.
היא למדה כלכלה ומולטימדיה, וחלמה להיות מעצבת גרפית, אך בסופו של דבר התעניינה יותר במוזיקה.
כנערה עברה להתגורר בקרלסטד, ובהמשך כסטודנטית במינטונקה , מינסוטה, ארצות הברית.
היא הייתה חובבת סקי, ולזמן מה אף הייתה גולשת חצי-מקצועית.
כשחזרה לשוודיה, היא שילבה את לימודיה עם עבודות בחנות תקליטים וכדילרית במועדון לילה.
כישרונות השירה של יונסון התבררו כשהייתה נערה.
היא עברה להתגורר בקרלסטד שם הקימה להקות קאברים בשם @groove and Soulcream יחד עם אחיה, פטר, שניגן בתופים.
הלהקות ניגנו גרסאות כיסוי של אמנים מוכרים, בין היתר של ג'מירוקוואי, לני קרביץ, בלר ורד הוט צ'ילי פפרז.
את פריצת הדרך הגדולה שלה עשתה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות השוודית, Popstars שם היא הגיעה לשלב גמר.
לאחר מכן הקימה יונסון את להקת הבנות אקסלנס , יחד עם ג'ני ברגפוט, מלין אולסון, יוהאנה לנדט וסוזנה פטולטה.
ללהקה היו חמישה להיטים אשר הגיעו לעשירייה הראשונה במצעד השוודי, אלבומם הגיע למעמד של אלבום פלטינה והם ערכו סיבוב הופעות אליו נבכרו כל הכרטיסים שהוצעו למכירה.
יונסון עזבה את הלהקה כי הרגישה שזה לא היה סגנון המוזיקה שלה.
אקסלנס המשיכה כלהקה לזמן קצר בלעדי יונסון, ובמהלכו הקליטה את השיר הרשמי של אולימפיאדת סולט לייק סיטי ב-2002, "Vi ska vinna!" יחד עם מרקוליו .
הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר שהסינגל יצא ב-2002.
לאחר שעזבה את אקסלנס, החלה יונסון לעבוד כאמנית סולו.
יונסון בחרה ב-"אנה" כשם הבמה שלה, כדי להבדיל בין חייה האישיים לבין חייה כאמנית, ומכיוון ששמה האמיתי ,"אנה", הוא שם נפוץ יותר.
בסתיו 2003 הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "The Way I Am".
השיר נהיה ללהיט רדיו בשוודיה ובגרמניה, וזכה במועמדות לפרסי NRJ לשנת 2004. ב-2004, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Cuz I Can .
בין השירים שהופיעו באלבום, היו "Coz I Can" ו-"Life".
אלבום זה יצא רק בשוודיה.
יונסון פנתה לראש קולומביה טריסטאר במהלך שיט, והוזמנה לתרום שיר לפסקול של ספיידרמן 2. השיר שלה, "We Are" היה הסינגל הראשון שנמצא בפסקול, ויצא ברחבי העולם, וזכה לשבחים רבים והגיע לעשירייה הראשונה במספר מדינות, כולל בריטניה, גרמניה ויפן.
אלבום הסולו השני שלה, שנקרא The Way I Am , יצא ברחבי העולם.
הוא כולל שירים מ-Cuz I Can, יחד עם מספר שירים חדשים, והופיע במקומות גבוהים בכמעט 20 מדינות.
האלבום נמכר בלמעלה מ-500,000 עותקים, בעוד ש-"We Are" לבדו הופיע באוספים שונים אשר נמכרו בכ-5 מיליון עותקים.
ביפן, אלבומה נמכר במעל ל-100,000 עותקים אשר הביאו את האלבום למעמד של אלבום זהב, יחד עם הופעה במקום הראשון במצעד למשך ארבעה שבועות ברציפות.
סינגלים נוספים שהופיעו באלבום כללו את "Don't Cry for Pain" אשר נכתב והופק על ידי מקס מרטין, ו-"Coz I Can".
בקיץ 2005, נבחר השיר "Coz I Can" כשיר הרשמי של סדרת המרוצים הגרמנית, דויטשה טורנווגן מאסטרס , שבו הופיעה יונסון בשידור חי.
ב-2005, בטקס פרסי המוזיקה NRJ, זכתה יונסון בפרסים בקטגוריות "הזמרת השוודית הטובה ביותר" ו-"השיר השוודי הטוב ביותר".
היא זכתה ב-2005 בפרס הרוקבורן בקטגוריה "העולה החדשה הטובה ביותר" ובפרס פורצי הדרך האירופיים על האלבום 'The Way I Am'.
היא אירחה את טקס פרסי הרדיו NRJ ב-2006.
אלבומה השני של יונסון, Little Angel , יצא בשוודיה ב-18 באוקטובר 2006. האלבום לא נכנס למצעד האלבומים השוודים, אף על פי ש-"Days of Summer" וגם "Exception" נכנסו למצעד הסינגלים של שוודיה (בשיא, היו במיקום השביעי והעשירי בהתאמה).
"Exception" שימש כשיר הנושא לסרט המתח השוודי, Exit .
יונסון גם הקליטה את השיר "Fate" עם להקת הרוק הפינית בליק (Bleak) בשיתוף פעולה עם האקורדיוניסט הפיני, קימו פוהיון .
השיר היה דואט בין יונסון לבין הסולן של בליק, והוא היה שיר הנושא של הסרט מ-2006, Jade Warrior .
כמו כן, צולם קליפ לשיר באדיבות Eyesonlymedia.
ב-19 בינואר 2007, זכה השיר בפרס "השיר הנורדי הטוב ביותר" בטקס פרסי הרדיו NRJ.
בדצמבר 2006, הוכרז כי השיר "Catch Me If You Can" נבחר כשיר הרשמי לאליפות העולם בסקי אלפיני 2007, שהתקיים באורה שוודיה.
השיר נהיה הסינגל השלישי של האלבום Little Angel ב-17 בינואר 2007.
Little Angel יצא ביפן ב-14 בפברואר 2007, עם שתי רצועות בונוס: "Falling to Pieces", שנכלל כבי סייד של הסינגל "Days of Summer", ושיר חדש בשם "If I'm Not Dreaming".
לצורך הוצאת האלבום, נוצר אתר רשמי יפני חדש.
בהודעה באתר הרשמי, הצהירה יונסון כי היא תעשה מעט קידום ביפן בסוף ינואר.
מהדורת דלוקס למהדורה היפנית כללה גם DVD שמכיל את הווידאו קליפ של "Exception", בתוספת סרטוני תדמית נדירים והופעות אקוסטיות.
האלבום הגיע בשיאו לבמקום ה-28 במצעד אלבומי אוריקון.
האלבום מכר יותר מ-20,500 עותקים ביפן.
"Exception" יצא כסינגל הראשון של האלבום ביפן.
ב-2008, יונסון נהפכה לפנים של חברת איגסונד פפרבורד , אשר עשתה שימוש בשיר ""Catch Me If You Can" כחלק מאחד הקמפיינים שלה.
יונסון הופיעה בשידור חי ב-2 מהתצוגות של איגסונד פפרבורד.
כמו כן, הוציאה מיני-אלבום, שבו נכללו הרצועות "We Are", "Break Through Time" ו-"Catch Me If You Can".
ב 17 במאי 2012, אמרה יונסון בריאיון כי "מוזיקה חדשה מובטחת, אם כי לא אגיד מתי".
התוכניות לחזור לאולפן להקליט אלבום חדש במהלך סתיו 2012 נדחו מסיבות הקשורות לחייה האישיים, ולאחר מכן הוקפאה הקריירה המוזיקלית שלה.
המוזיקה של יונסון הוצגה בסרטים שונים, כגון:
יונסון דיבבה גם מספר סרטי קולנוע של דיסני, בגרסתם השוודית, אם כי בשם "אנה יונסון":
טינקרבל (בשוודית: Tingeling) (2008) – סילברמיסט
טינקרבל והאוצר האבוד (בשוודית: Tingeling Och Den Förlorade Skatten) (2009) – סילברמיסט