tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משימות ניהול הרכיבים על פי FCAPS הן: איתור תקלות ברכיבים, קביעת תצורת הרכיבים, הנפקת דוחות מלאי, ניטור ביצועי הרכיבים ותיעוד התוצאות ואבטחת הרכיבים באמצעות שימוש בפרוטוקולים וערוצים מאובטחים וכן באמצעות בקרת גישה למשתמשים.
משימות הניהול כוללות את גילוי רכיבי הרשת, ניטור רכיבי הרשת ומצבם, התרעה כאשר מתמלאים תנאים מסוימים המשפיעים על ביצועי הרשת, זיהוי בעיות, מקורן והצעת פתרונות אפשריים.
מערכת ניהול רשת משתמשת בפרוטוקולי תקשורת מגוונים על מנת לבצע את תפקידיה השונים.
SNMP - משמש לאיסוף מידע מהרכיבים ברשת.
המערכת אוספת סטטיסטיקות על רכיבי הרשת ומתחזקת ומארכבת סטטיסטיקות קודמות על רכיבי הרשת, כולל בעיות ופתרונות שהצליחו בעבר.
במקרה של תקלה חוזרת, המערכת תוכל לחפש בארכיון אחר פתרונות אפשריים.
מערכת מכוונת או מערכת מכוונת ישירה בקטגוריה מסוימת היא אוסף עצמים באותה קטגוריה (קבוצות, חבורות או חוגים למשל).
באופן אינטואיטיבי אפשר לראות אותה כמעין עץ של עצמים מקוננים, שבו כל שני איברים נחשבים לשווים אם הם שווים בעצם כלשהו המכיל את שניהם.
היא מוגדרת כאיחוד הזר של העצמים במערכת עם יחס השקילות הבא: שני איברים בעצמים A ו-B נקראים שקולים אם קיים עצם C ה"מכיל" את A ו-B שבו שני האיברים שווים.
למנה של האיחוד הזר של אוסף העצמים ביחס ליחס שקילות זה קוראים "הגבול הישר" של המערכת המכוונת.
מערכות מכוונות משמשות בין היתר באלגברה הומולוגית וטופולוגיה אלגברית.
למשל: קוהומולוגיית צ'ך מוגדר כגבול הישר של מערכת מכוונת של עידונים של כיסויים פתוחים של מרחב טופולוגי.
קבוצה מכוונת (directed set) היא קבוצה שמוגדר עליה סדר חלקי , ומקיימת: לכל שני אינדקסים i ו-j קיים אינדקס שלישי k כך ש-.
מערכת מכוונת ישירה של קבוצות, חבורות או חוגים (נקרא להם עצמים) היא אוסף של עצמים בקטגוריה המתאימה בעלת קבוצת אינדקסים שהיא קבוצה מכוונת, ביחד עם פונקציות שיכון המהוות מורפיזמים בקטגוריה המתאימה, שמקיימות את התכונות הבאות:
זהות עצמית: , שיכון של עצם בעצמו היא הזהות.
הרכבה טרנזיטיבית: לכל שמקיימים מתקיים , כלומר: לשכן את ב- שקול לשכן את ב- ואת שיכון זה לשכן ב- באמצעות השיכון של ב-.
נסתכל על איברי הקו-מכפלה שהיא בעצם איחוד זר של כל העצמים במערכת.
כעת נגדיר יחס שקילות על שני איברים בסדרה: יהיו .
נאמר שהם שקולים אם קיים k כך ש- ומתקיים בנוסף .
במילים אחרות, שני איברים הם שקולים אם הם נהיים שווים "בסופו של דבר" (כלומר: בתוך עצם גדול יותר).
הגבול הישר (direct limit או injective limit) של מערכת מכוונת ישירה בקטגוריה מסוימת היא עצם באותה קטגוריה המורכב מעצם המנה של האיחוד הזר של כל העצמים במערכת ביחס ליחס השקילות שהוגדר לעיל.
הנבט (stalk) של אלומה (מתמטיקה) בנקודה הוא הגבול הישר של הזוגות כאשר סביבה פתוחה של , ביחס להומומורפיזמי הצמצום.
שני חתכים ו- נחשבים לשקולים אם קיימת כך ש-.
קוהומולוגיית צ'ך מוגדרת כגבול הישר של כל הקוהומולוגיות שמוגדרות על ידי כיסויים פתוחים על מרחב טופולוגי.
כאן יחס הסדר הוא היותו של כיסוי פתוח אחד עידון של כיסוי פתוח אחר.
גבולות ישרים מופיעים בתאוריה של קוהומולוגיית גלואה.
מערכות לניהול מסמכים (Document Management Systems), הן מערכות מבוססות תוכנות מחשב (במקרה של ניהול מסמכים דיגיטליים) המשמשות כדי לעקוב, לנהל ולאחסן מסמכים ולהפחית את כמות הנייר.
רוב המערכות מסוגלות לשמור את הרשומה יחד עם הגרסאות השונות שנוצרו או שונו על ידי משתמשים שונים במהלך הזמן (מונח הנקרא "היסטוריית מעקב").
למושג מערכות לניהול מסמכים יש חפיפה מסוימת עם התפיסה של מערכות לניהול תוכן.
המושג מתייחס לעיתים קרובות כאל מרכיב של מערכות (ECM) Enterprise Content Management, מערכות הקשורות לניהול נכסים דיגיטליים, Document Imaging, מערכות לניהול תהליכי עבודה ומערכות לניהול רשומות.
לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-19 המציא אדווין סייבלס (Edwin Grenville Seibels) את שיטת התיוק בארונות ומגירות.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 החלו ספקים לפתח תוכנות מחשב על מנת לנהל מסמכים מבוססי נייר.
מערכות אלו התמודדו עם מסמכי נייר, וכללו לא רק פורמט מסמכים שהודפסו ופורסמו, אלא גם תמונות, צילומים של טביעות אצבעות, ועוד.
מאוחר יותר, החלו לפתח את הסוג השני של המערכות אשר יכלו לנהל מסמכים אלקטרוניים, כלומר, כל המסמכים או הקבצים שנוצרו על המחשבים ובדרך כלל מאוחסנים בכונן המקומי של המשתמשים.
במערכות ניהול המסמכים האלקטרונית (EDM) המוקדמות ביותר, הצליחו לנהל מספר מצומצם של סוגי מסמכים ומספר מוגבל של תבניות.
רבות ממערכות אלו נודעו בשלב מאוחר יותר כמערכות לניהול מסמכים מכיוון שהם התמקדו בלכידה, אחסון, יצירת אינדקס ואחזור של קובצי תמונה.
מערכות EDM המשיכו להתפתח והגיעו לנקודה בה יכלו לנהל קבצים מכל סוג ופורמט ושיכולים להיות מאוחסנים ברשת וברמת אבטחה נאותה, וכן לנהל תהליכי זרימת עבודה ובקרה.
מערכות אלו אפשרו לארגונים לשמור העתקים של טפסים ומסמכים שהגיעו בפקס כקובצי תמונה, ולאחסן את קובצי התמונה האלו במאגר, לצורכי אבטחה ואחזור מהיר (האחזור נעשה אפשרי מכיוון שהמערכות כבר יכלו לקרוא את הטקסט מתוך המסמך כחלק מתהליך הלכידה, ויצירת האינדקס אפשר את האחזור על ידי מילים בתוך הטקסט עצמו).
בזמן שרבים ממערכות ה-EDM אחסנו מסמכים בפורמטים הבסיסיים והנפוצים (וורד, אקסל או PDF), מספר מערכות לניהול מסמכים החלו לאחסן תוכן גם בפורמט HTML.
למרות שמדיניות ניהול זו מחייבת הכנסה של התוכן לתוך המערכת - לאחר הכנסת התוכן התוכנה פועלת כמנוע חיפוש כך שמשתמשים יכולים לאחזר מידע נדרש במהירות גדולה יותר.
פורמט ה-HTML מאפשר לתוכנות מתאימות את היכולות להפעיל חיפוש בטקסט מלא.
מערכות ניהול מסמכים מספקות בדרך כלל רכיבים (או פונקציות) של אחסון, ניהול גרסאות ומטה-דאטה, כמו גם אבטחה, יצירת אינדקס ויכולות אחזור מתקדמות.
להלן תיאור עבור רכיבים אלו:
נושא תיאור מטא-דאטה:המטה-דאטה משויך לכל מסמך או רשומה בודדת במערכת.
המטה-דאטה עשוי לכלול את התאריך בו נוצר ואוחסן המסמך במערכת ואת זהות המשתמש שיצר אותו.
מערכות DMS מסוגלות גם לייצא נתוני מטה-דאטה מתוך המסמך באופן אוטומטי או לחייב את המשתמש להוסיף פרטי מטה-דאטה בזמן הקטלוג.
מערכות מסוימות עושות גם שימוש בטכנולוגיית OCR במסמכים סרוקים על מנת לייצא טקסט מתוך אותם מסמכים.
תוצאות ייצוא הטקסט עשויות לסייע למשתמשים לאחזר מסמכים על ידי זיהוי מילות מפתח או לתמוך ביכולת לחיפוש בטקסט מלא.
הטקסט שמיוצא מהמסמך יכול להיות מאוחסן כרכיב מטה-דאטה לצד התמונה או בנפרד לה, כמקור לחיפוש באוסף המסמכים.
אינטגרציהמערכות ניהול מסמכים מנסות (ומצליחות) לשלב את עצמן במערכות תפעוליות אחרות, כך שמשתמשים יכולים לאחזר מסמכים הקיימים ממאגרי מידע אחרים, לבצע שינויים ולשמור את המסמך חזרה במאגר בגרסתו המעודכנת, והכל ללא צורך לבצע יציאה מהמערכת (Log-Out).
ההתממשקות נעשית בדרך כלל בסטנדרט פתוח לדוגמה ODMA, LOAP, WebDAV ו-SOP, על מנת לאפשר התממשקות עם מערכות אחרות ולצורך ניהול בקרת איכות ובקרת שליטה פנימית.
לכידה:תהליך הלכידה מעורב בעיקר בשלב הסריקה והעיבוד של קובצי תמונה מסורק או מדפסות בעלות פונקציות מתאימות.
מערכות זיהוי אופטי (OCR) קיימות בדרך כלל עם אינטגרציה לחומרה או תוכנות ייעודיות במטרה להמיר קובצי תמונה דיגיטליים לתוך תוכנות לקריאת טקסט.
תוכנות OMR, משתמשות לעיתים בייצוא של ערכים קיימים מתיבות סימון או מכפתורים המודגשים בתוך רשימת הבחירה.
תהליך הלכידה עשוי גם להיות מעורב בקבלה וקישור למסמכים אלקטרוניים וקובצי מחשב אחרים.
ולידציה היכולת לצפות ולעקוב אחר חומרים חשובים במערכת כגון מסמכים שנכשלו בתהליך ההעלאה שלהן, חתימות חסרות ושמות שגויים שיכולים להיות מודפסים על ניירות מסמכים או הדפסות של תמונות.
דוגמאות נוספות לתמיכה בוולידציה שיכולות להופיע במערכות אלו הן: חוקיות מספר תעודת הזהות או ח.פ וכדומה.
אינדקס תהליך המעקב אחר האינדקס של המסמך האלקטרוני במערכת.
האינדקס יכול להכיל מעקב בסיסי של מזהה ייחודי לכל מסמך אבל בדרך כלל מספק יכולות מורכבות יותר בדמות מידע על סיווג המסמך, נתוני המטה-דאטה שלו ואף על נתונים הנמצאים בתוכן המסמך.
האינדקס נועד לתמוך באחזור המסמך.
אחד התחומים הקריטיים לאחזור מידע באופן מהיר הוא יצירת הטופולוגיה של האינדקס.
אחסוןאחסון מסמכים דיגיטליים: אחסון מסמכים דיגיטליים כולל בדרך כלל גם את הניהול שלהם: היכן הם מאוחסנים, לכמה זמן, מהם זמני ההעברה של מסמכים ממדיה אחת לשנייה (ניהול היררכי של האחסון) ובסופו של דבר - ביעור המסמכים.
אחזור אחזור המסמכים האלקטרוניים ממקום האחסון: על אף שהרעיון של אחזור מסמכים מודפסים פשוט, אחזור בהקשר של מסמכים אלקטרוניים עלול להיות מורכב אך עם זאת רב עוצמה.
אחזור בסיסי של מסמכים אישיים יכול להיתמך על ידי האפשרות של המשתמש לציין מזהה ייחודי למסמך או על ידי האינדקס הבסיסי של המערכת (או ללא שאילתת אינדקס) על מנת לאחזר את המסמך.
אחזור גמיש יותר מאפשר למשתמשים לציין נתונים חלקיים הקשורים למזהה הייחודי של המסמך ו/או לחלקים במטה-דאטה שלו.
אחזור כזה, בדרך כלל יציג רשימה של מסמכים התואמים לביטוי החיפוש של המשתמש.
חלק מהמערכות מספקות את היכולת לחיפוש בוליאני הכולל מספר מילות מפתח או קטע מסוים שעשוי להופיע בתוכן המסמך.
האחזור של שאילתת חיפוש מסוג זה, נתמכת בדרך כלל על פי אינדוקס קודם של הנתונים או שהביצוע (האחזור) ייקח זמן רב יותר, תלוי בחיפוש בתוכן המסמך ופרטי המטה-דאטה שלו כדי לאחזר רשימה של מסמכים רלוונטיים.
הפצהמסמכים המוכנים להפצה צריכים להישמר בפורמט שלא ניתן לשנות בקלות.
בתחום עריכת הדין למשל, הקובץ המקורי כמעט ולעולם אינו מופץ לצורך כלשהו מלבד לארכיון.
אם מסמך אלקטרוני נועד להפצה בסביבה רגולטורית, יש לוודא כי הכלי בו הוא מופץ מאושר ותקף לעניין הוולידציה.
באופן דומה, הספק שמפיץ מסמכי איכות אלקטרוניים, צריך לעמוד בדרישות התקן.
גישה זו, מספקת בקרה על המסמך השמור במערכת והנועד לצרכים פנימיים, אם איכות השמירה וההגנה נדרשת ברמה גבוהה.
אבטחהאבטחת מאגר המסמכים חיונית במערכות ניהול מסמכים רבות.
רמת הבטחת האיכות הנדרשת למסמכים מסוימים עלולה להיות די מורכבת ותלויה בסוג המסמך.
לדוגמה, בארצות הברית, דרישות ארגון הבריאות (HIPAAA), קובע שלמסמכים רפואיים צריכה להיות רמת אבטחה ברמה מסוימת.
בחלק ממערכות ניהול המסמכים קיים המודול המתאים, המאפשר למנהל המערכת לתת גישה למסמכים מסוגים מסוימים, אך ורק לקבוצות משתמשים מסוימות או אנשים (משתמשים) ספציפיים בתוך ו/או מחוץ לארגון.
תהליכי עבודהתהליך עבודה (Work Flow), הוא תהליך מורכב וקיים בחלק ממערכות ניהול המסמכים (כמודול) באופן מובנה.
קיימים סוגים שונים של תהליכים.
השימוש בתהליכים תלוי בסביבת העבודה שבה מוטמעת מערכת ניהול המסמכים.
תהליך עבודה ידני דורש מהמשתמש לצפות בכל מסמך ולהחליט למי להעביר אותו.
חוקיות מבוססת תהליכים, מאפשרת למנהל המערכת ליצור כלל המכתיב את התהליך אותו עובר המסמך בתוך הארגון.
לדוגמה: חשבוניות, העוברות תהליך אישור במחלקה ואז מועברות למחלקת הנהלת החשבונות.
כלל דינמי מאפשר גם לקבוע מכותבים בתוך התהליך עצמו.
דוגמה בסיסית לכל תהיה להזין את סכום החשבונית, ובמידה והסכום גבוה מסכום מסוים שנקבע מראש, המסמך יעבור בתהליך שונה בתוך הארגון (אישור כפול וכדומה).
תהליך מתקדם יותר מסוגל לנטר תוכן או לבצע התממשקות למערכות חיצוניות כאשר כללים או חוקיות מסוימת מאופשרים.שיתופיותנושא השיתופיות צריכה להיות מוטמעת כחלק בלתי נפרד במערכות EDMS.
בתצורתה הבסיסית, שיתופיות צריכה לאפשר אחזור ועבודה על מסמכים על ידי משתמשים מורשים.
הגישה למשתמשים אחרים צריכה להיות חסומה בזמן שנעשית עבודה על המסמך (מנגנון הנקרא Check-out, Check-In).
מסמכי תבנית ופונקציות נלוות מאפשרים שיתופיות ועבודה על מסמכים בזמן אמת ומאפשרים צפייה ועריכה משותפת באותו הזמן.
התוצאה של מסמך כזה מקיפה וכוללת את כל התוספות של המשתמשים השונים.
סביבת עבודה של שיתופיות בתוך מערכות לניהול מסמכים, כוללת את אחסון הגרסאות השונות של אותו המסמך, כל גרסה לצד המשתמש שביצע את השינוי ומאפשרת ניטור של היסטוריית המסמך.
ניהול גרסאותניהול גרסאות הוא תהליך בו ניתן להוציא לעריכה מסמך ממערכת ניהול המסמכים ומאפשר למשתמשים לאחזר גרסאות קודמות ולהמשיך לעבוד על כל אחת מהן בכל נקודת זמן.
ניהול גרסאות שימושי עבור מסמכים שמשתנים ואף דורשים שינוי במשך הזמן, אך חיוני לחזור לגרסאות (העתקים) קודמים שלהם.
חיפוש על ידי חיפוש, ניתן לאחזר מסמכים ותיקיות מבוססי תבנית בשימוש בפורמט מסוים או על ידי חיפוש בטקסט מלא - כלומר - בתוכן המסמך.
ניתן לחפש מסמכים על ידי משתנים שונים ותוכנם.
חיפוש מאוחד ביטוי זה מתייחס ליכולת להרחיב את החיפוש ליותר ממקור מידע אחד או ממספר מערכות DMS בתוך ארגון גלובלי.
דוגמה לכך יכולה להיות בסיסי נתונים עבור כל חברה מקומית ושניתן לאחזר מסמך מכל בסיסי הנתונים האלו - באותה השאילתה.
פרסוםפרסום המסמכים מעורב בתהליכי הגהה על ידי עמיתים או ציבור מסוים, רשויות, בתי דפוס ומאשרים אחרים.
תיעודיים אלו מבטיחים זהירות וצורת מחשבה לוגית.
כל חוסר אכפתיות ורצינות בתהליך זה עלול להשפיע ולגרום לחוסר דיוק במסמך, ולכן להטעות את המשתמשים והקוראים/צופים בו.
בתחום עריכת הדין למשל, מוכרחים להשלים חלק מהתהליכים כהוכחה על ידי תכתובות חתומות והתאריך שבו נחתם המסמך.
המסמך שמתפרסם צריך להיות בפורמט שאינו קל לשינוי ללא ידע או כלים ספציפיים וכן להיות נייד ובפורמט קריאה בלבד.שעתוקהשעתוק מסמל את העותק הקרוב ביותר למקור המסמך.
שעתוק של מסמך או תמונה היא מילת המפתח כאשר שוקלים להטמיע מערכת מידע.
זה באמת נהדר שיש את היכולת להכניס נתונים למערכת, אך איך מתכוונים לייצא אותם מהפורמט הקיים?
דוגמה לכך הם מסמכי תוכניות בנייה.
מהו יהיה קנה המידה של התוכניות שנסרקו כאשר ידפיסו אותם?
בתחומי תעשייה רבים מפורסמים רשימת הסטנדרטים, כל תחום לפי עניינו, עבור בקרה וניהול של המסמכים.
מתוך כך, קיימים מספר תקני ISO רלוונטיים כגון:
FDUIICS 01.140.10 UFI 01.140.20. ב-ISO גם מפורסמים הסטנדרטים הכוללים סדרה של מסמכים טכניים לפי תחום.
ISO 2709 - מידע וניהול מסמכים - פורמט למידע מורחב ISO 15836 - בסיס האלמנטים במטה-דאטה ISO 15489 - ניהול רשומות ISO 21127 - אונטולוגיה של שינוי התרבות והמוצא של המידע ISO 23950 - אחזור מידע (Z39.50) - שירותי הגדרת אפליקציות ופרוטוקולים.
ISO 10244 - ניהול תהליכים עסקיים וניתוח נתונים ISO 3200 - פורמט מסמך נייד
בדרישות הרגולציה הממשלתית קיימת דרישה שחברות הפועלות בתחומי תעשייה מסוימים יבצעו בקרה על המסמכים שלהם.
תעשיות כאלו כוללות תחומים כגון: הנהלת חשבונות, מכוני איכות, מפעלים לאביזרים רפואיים, תרומות דם, תאי גזע אנושיים, רקמות, בריאות וטכנולוגיות מידע.
בחלק מהתעשיות עובדים תחת מעקב קפדני של בקרת מסמכים לפי הדרישות הרגולטוריות, תלוי בסוג המידע שהם מאחזרים לשם שמירה על הפרטיות, האחריות או הדרישה לניהול איכות אחרת ברמה גבוהה.
לדוגמה לארגון ה-PHI - Protected Health Information נדרשת הבטחת איכות על ידי ה-HIPAA או למסמכי הבנייה של פרויקט נדל"ן לפי תקופה.
תוכנית אסטרטגית של מערכת מידע, יכולה לעצב את המידע הארגוני במדיה לתקופה ארוכת טווח.
מסמכים המאוחסנים במערכת לניהול מסמכים כגון: הנחיות לתהליכים עסקיים ארגוניים, נוהלי עבודה והצהרות מדיניות, מספקים ראיות שהמסמכים אכן מבוקרים.
כישלון בנושא בקרת המסמכים עלול לגרום לקנסות, הפסד לעסק או פגיעה במוניטין שלו.
שילוב של מערכות לניהול מסמכים כולל את הטכנולוגיה, הכלים והשיטות ללכידה, ניהול, אחסון, שמירה, שליחה (הפצה) וביעור של "מסמכים" ברמה חוצת ארגון.
בהקשר הזה, "מסמכים" כוללים כל אחד מהנתונים העצומים בהיבטי המידע וכוללים תמונות, מסמכים משרדיים, מסמכי גרפיקה ושרטוטים כמו גם ישויות חדשות כגון דפי אינטרנט, תכתובות אימיילים, הודעות מיידיות וקטעי וידאו.
מסמכי הנייר שימשו עד כה לאחסון המידע.
עם זאת, הנייר יקר, בזבזני ועם נטייה לסיכונים.
תוכנה לניהול מסמכים היא לא רק כלי לניהול המידע, אלא מאפשרת למשתמש לגשת למערכת, לבצע עריכה ולעקוב אחר מידע מאוחסן.
תוכנת ניהול מסמכים היא ארון אלקטרוני שניתן להשתמש בו כדי לארגן את כל הניירת והקבצים הדיגיטליים.
התוכנה מסייעת לארגונים להמיר דפי נייר לקבצים דיגיטליים ולאחסן אותם בשרת אחסון אחד.
תוכנה לניהול מסמכים מבוססת רשת, הופכת להיות מרכיב מרכזי של התעשייה וחלק בלתי נפרד ממנה.
מערכת נשק צלפים (Sniper Weapon System) היא שם כולל למערכת הירי של הצלף, הכוללת רובה צלפים, כוונת טלסקופית, תחמושת צליפה, אמצעי ייצוב לרובה ועזרים טקטיים המותקנים על הרובה.
במובן הרחב יותר מונח זה מתייחס לכלל ציודו של הצלף, לרבות אמצעי הסוואה, אמצעי תצפית, כרטיס טווחים, ערכה מטאורולוגית ומחשב ירי.
מונח זה הוגדר בתחילת המאה ה־21 מתוך הבנה שלהצלחת הצליפה יש להתחשב במכלול הציוד של הצלף ולא רק ברובה לבדו.
לפי תפישה זו יש חשיבות למרכיבים השונים ולסינרגיה (תיאום, התאמה ותאימות) ביניהם.
למשל, התאמה בין הרובה לתחמושת או התאמה בין הכוונת הטלסקופית למשקפת של המאתר (העובד בצמוד לצלף).
רובה צלפים – החלק העיקרי במערכת, רובה שתוכנן במיוחד לשמש לקליעה מדויקת במטרות רחוקות.
רובה זה נדרש לעמוד בדרישות מחמירות של יציבות, התאמה אישית ודיוק ולכן הוא לרוב כבד ויקר יותר מרובים אחרים.
לרוב מנגנון הירי הוא בריחי (על מנת לנצל את מרב אנרגיית הגזים וכדי למנוע תנועה מיותרת של הנשק שעלולה להיגרם ממנגנון של מחסנית תחמושת) או חצי־אוטומטי והקנה מעובה ו"צף" שמופרד פיזית מגוף הרובה.
רובי צלפים מודרניים כוללים מעצה ומתפסים ארגונומיים, כגון קת מתכוונת, על מנת לשפר את התאמת הרובה לממדי גוף הצלף ולאפשר לו אחיזה נוחה לפרקי זמן ממושכים וללא מאמץ.
הרובים הייעודיים מתאימים הרבה יותר לצליפה (מעל 300 מטר), בניגוד לרובי שירות (רובה מטען או רובה סער) שהוסבו באופן פשטני ועם זאת, גם רובים אלו יכולים לשמש לקליעה מדויקת (לרוב עד 300 מטר).
הדיוק של הרובה, המכונה גם יכולת הקביצה שלו, נמדד בפיזור זוויתי מרבי, ביחידות של דקת קשת (MOA).
ככל שמספר זה קטן יותר, כך הרובה מדויק יותר.
רובה צלפים צבאי טיפוסי, בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו, מקבץ בדיוק של 1–0.5 דקת קשת בטווחים של עד 800 מטר, בעוד שרובה סער רגיל מקבץ בדיוק של 6–2 דקות קשת בטווחים של עד 300–500 מטר.
ישנם רובי צלפים היעילים גם לטווח של למעלה מ־2,000 מטר.
כוונת טלסקופית – כוונת שבה טלסקופ קטן המגדילה את המטרה ובכך מאפשרת לצלף לראות את הפרטים הקטנים מטווח רחוק ולכוון באופן מדויק יותר (להיות מודע יותר לתנועות שלו).
בתוך הכוונת הטלסקופית ישנו "צלב" המשורטט על עדשה והמכוון נעשה באמצעות הצבת מרכז הצלב על מרכז המטרה (או בהיסט מתאים).
לאורך קווי הצלב משורטטות שנתות קטנות המאפשרות לצלף למדוד סטייה ומרחקים (השנתות הן בגודל יחידה זוויתית של 0.1 עד 1 דקת קשת).
לחלק מהרובים יש כוונות ברזל לחירום אך לרוב ירי ברובה צלפים מודרני לא יבוצע דרך כוונות "ברזל" (אם כי היו חריגים לכך, כמו סימו האוהא) אלא בעזרת ציוד אופטי (כוונות המתאימות לירי ביום או כוונות עם אמצעי ראיית לילה).
הכוונת לרוב מכוסה בחלקה הקדמי באמצעי שמונע החזרת אור ("כוורת") כדי למנוע את איתור הצלף.
תחמושת צליפה – כדורים וקליעים המותאמים במיוחד לצליפה, כגון תחמושת 7.62x51 מ"מ נאט"ו M118LR או תחמושת 0.338 לפואה מגנום.
הדרישה העיקרית מתחמושת צליפה היא דיוק ואחידות ברמת הכדור, דבר המחייב ייצור מוקפד יותר.
כאשר הדרישה היא שסטיית הקליעים תהיה פחותה בטווחים גדולים ישנה העדפה לקליעים כבדים יותר (אינרציה גדולה יותר סביב ציר הסיבוב־יציבות משופרת לאורך קו מעוף הקליע).
תחמושת הצליפה האיכותית ביותר היא ברמת Match Grade.
כדי להבטיח דיוק מרבי, נבחרים כדורים וקליעים המתאימים במיוחד לדגם הספציפי של רובה הצלפים שבשימוש.
אלה נבחרים אחרי מטווחי בדיקה בהם בודקים עם איזה תחמושת (סוג, משקל ויצרן) משיג הרובה את המקבצים הטובים ביותר.
בחלק מרובי הצלפים, כגון אלו בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו ו־12.7x99 מ"מ נאט"ו, ניתן להשתמש גם בתחמושת רגילה במצב חירום (כאשר אוזלת תחמושת הצליפה) אך הדבר בא במחיר של ירידה בדיוק.
מסילות פיקטיני – מתאמים אוניברסליים על המעצה (גוף הרובה) המאפשרים לחבר אליו בפשטות ובמהירות עזרים טקטיים שונים כגון כוונות טלסקופיות, אופטיקה ואמצעי ראיית לילה, חצובות, ציין לייזר ועוד.
אמצעי ייצוב לרובה מסייעים בייצוב הרובה ומאפשרים לצלף להימנע מלשאת את משקל הרובה בהיותו בעמדה וכך להמתין במארב פרקי זמן ארוכים.
דורגל – התקן המורכב משתי רגליים המחוברות בקצה הקדמי של המעצה, לרוב במצב שכיבה.
חצובה – התקן המורכב מ־2 או 3 רגליים שעליו מתקינים את הרובה, לרוב למצב עמידה.
שולחן ירי – שולחן מתפרק עליו מציבים את הרובה, לרוב במצב ישיבה.
"שק חול", המכונה גם "שק משען" – שק הממולא בגרגרים רבים שעליו ניתן להשעין את הרובה באופן יציב למדי.
משתיק קול/עמעם – התקן המותקן על קנה הרובה, או על הלוע או מסביב לכל הקנה ("קנה מושתק אינטגרלית"), שמטרתו להפחית באופן ניכר את הרעש שמבצע הרובה בעת הירי, ובכך להקשות על איתור הצלף.
בכך משפר משתיק הקול את שרידותו ואת חשאיותו של הצלף, אך פוגע בטווח הירי, במיוחד כאשר משתמשים בתחמושת תת־קולית.
שבשבת – מד מהירות רוח קומפקטי, לאומדן היסט הפגיעה (כיוון ומידה).
כרטיס טווחים או תצלום אווירי – לאפשר לצלף לדעת מה הטווח לעצמים שבסביבתו וכך להעריך במהירות את המרחק למטרה.
מחשב ירי – אמצעי המקל על חישוב ההיסט לפי נתוני הרוח והטווח
מד טווח לייזר (מט"ל) – למדידת המרחק מן היורה אל המטרה.
אמצעי הסוואה צבאית – נועדו להסוות את הצלף בשטח.
חליפת הסוואה Ghillie suit – חליפה בצבעי יער או סבך יבש ובה משובצים חלקי צמחים ועלים – נועדה להסוות את הצלף ביער או בסבך.
ישנן חליפות הסוואה למתארי שטח שונים: יער, סבך, צמחייה יבשה, מדבר ושלג.
צבעי הסוואה – בדרך כלל להסוואת חלקי גוף שנותרו חשופים כמו פנים, צוואר וגב כף היד.
מטרת צבעי ההסוואה היא לשנות את הצורה של חלקי הגוף של הצלף בעיני האויב באמצעות אשליה אופטית ולהתאים את צבע גופו של הצלף כך שיטמע בשטח בצורה טובה יותר.
לעיתים גם הרובה והטלסקופ נצבעים בצבעי הסוואה.
נשק אישי להגנה עצמית – בדרך כלל רובה סער, קרבין, תת־מקלע או אקדח, למקרה של היתקלות מקרוב.
מזרן – לעיתים נושא הצלף מזרן דק או שמיכה כדי להקל על שכיבה ארוכה בשטח.
ערכת הישרדות – לאפשר לצלף לשהות זמן רב בשטח.
ערכה לטיפול ברובה – ערכה בה נארז הרובה על מנת להגן עליו ועל הכוונת הטלסקופית ממפגעים סביבתיים ופגיעה פיזית בזמן שהוא לא בשימוש וכן מכילה כלי ניקוי ואמצעים לתחזוקה שוטפת של הרובה (כגון מפתח אלן ומברגים למיניהם).
תיק נשיאה לנשיאת כל הציוד (לעיתים כולל רובה הצלפים עצמו) בעת שהוא מתנייד ממקום למקום.
המאתר (Spotter) הוא לוחם שעובד בצמוד לצלף ותפקידו לסייע לו בצליפה באמצעות תצפית, איתור מטרות, איכון המטרות, ביצוע חישובים והתאמות לצורך ביצוע הירי ודיווח לצלף על הפגיעה או הסטייה מהמטרה.
המאתר הוא צלף בהכשרתו, ולעיתים הצלף והמאתר אף מחליפים ביניהם בתפקידים כדי למנוע עייפות ושחיקה שמצטברת במארבים ארוכים.
אמצעי תצפית לצפייה ואיכון מטרות לצלף, לרוב עם הגדלה ולוח שנתות (לו"ש) התואם לכוונת הטלסקופית של הצלף.
אמצעי זה יכול לנוע ממשקפת פשוטה עד לאמצעי תצפית אלקטרואופטי מתקדם עם אפשרות להפעלה גם ביום וגם בלילה.
אמצעים מטאורולוגיים למדידת תנאי הסביבה כגון מד טמפרטורה, מד לחות ושבשבת למדידת הרוח.
מחשב ירי – אמצעי המקל על חישוב ההיסט לפי נתוני הרוח והטווח.
מערכת ניהול טיסה היא מרכיב מרכזי באוויוניקה של מטוסים מודרניים.
ה-FMS היא מערכת שממכנת חלק ניכר מהמשימות המוטלות על צוות האוויר בטיסה עד שברוב מטוסי הנוסעים המודרניים הגדולים התייתר הצורך בנווט או מהנדס טיסה.
חלק מרכזי מתפקוד ה-FMS הוא ניהול תוכנית הטיסה תוך כדי הטיסה.
ה-FMS מחשב באופן רצוף את מיקומו העצמי של המטוס בהסתמך על נתוני מערכת הניווט האינרציאלית (INS), מערכי ניווט לוויינים (בדרך כלל GPS) ומידע מעזרי ניווט רדיו מסוגים שונים.
ההתמשקות אל ה-FMS בתא הטייס מתבצע באמצעות צג שליטה (Control Display Unit - CDU) שבדרך כלל מורכב ממסך ומקלדת קטנים או ממסך מגע.
ה-FMS שולח את תוכנית הטיסה אל התצוגות הראשיות בתא הטייס, אל תצוגת הניווט, או אל מסכי התצוגות הרב-תכליתיות (Multi Function Displays - MFD).
מבחינת ארכיטקטורת מערכת, ה-FMS בדרך כלל מורכב מפאנל שליטה (CDU), מחשב ניהול טיסה (Flight Management Computer - FMC) וחיבור אלקטרוני ביניהם.
מקובל לחשוב ש-FMS של ממש הוצג לראשונה במטוסי בואינג 767. כיום, מערכות FMS מותקנות בכמעט כל מטוס מודרני.
אף על פי שישנם סוגים רבים ומגוונים של מערכות FMS עדיין יש להן מאפיינים רבים דומים.
במטוסים מהדור האחרון (2010 והלאה), פונקציות ה-FMS ממומשות בתוך מחשב אוויוני יחיד והמערכת לא נמצאת בקופסה נפרדת במטוס.
גם התצוגות הן חלק מהתצוגות שניתן להציג על מסכי מערכת מכשירי הטיסה האלקטרוניים (Electronic Flight Instrument System - EFIS) כך למשל במטוס בואינג 787.
כל גרסאות ה-FMS כוללות בסיס נתונים ששומר את הישויות הרלוונטיות לצורך ניווט ובכללן:
עזרי ניווט באמצעות רדיו ובכלל זה מיקום ותדרים של תחנות, NDB, DME, VOR, ILS
תוכנית הטיסה, כעקרון, נקבעת על הקרקע, עוד לפני שהטיסה מתחילה.
את התוכנית מכין הטייס, במקרה של מטוסים קטנים או "המבצעים" של חברת התעופה, כאשר מדובר בחברות תעופה גדולות המפעילות קווי טיסה סדירים.
תוכנית הטיסה מוטענת אל ה-FMS או על ידי הקלדה ידנית, או באמצעות ה-EFB, או באמצעות מערכת ה-ACARS שמשדרת את תוכנית הטיסה, בתווך תדר רדיו אל המטוס באמצעות ערוץ תדר רדיו.
במהלך ההכנות לקראת הטיסה עצמה (Pre-Flight), מכניסים חישובים אחרונים בנוגע לטיסה ובכלל זה משקל כללי בהמראה, משקל כלל הדלק ומרכז הכובד של המטוס.
בנוסף, התוכנית תכלול גובה טיסה רצוי בכל נקודה בניווט.
פעמים רבות, מכיוון שלכל חברה יש קווי תעופה קבועים, הטענת תוכנית הטיסה אל ה-FMS יכולה להתבצע על ידי בחירת תוכנית מתוך תפריט של תוכניות מוכנות מראש.
במטוסים ללא GPS, נדרש גם להכניס את נקודת הציון של הרחבה בה המטוס מניע את המנועים.
לעיתים מזומנות נדרש לעדכן את תוכנית הטיסה, תוך כדי טיסה.
מאמץ רב מושקע בתחום הנדסת האנוש של ה-FMS כדי למנוע טעויות הקלדה וסיכונים שעלולים לנבוע מהכנסת נתונים שגויה.
ה-FMS שולח את תוכנית הטיסה אל תצוגת הניווט המוקרנת על מסכי תא הטייס.
נתיב הטיסה יוצג בדרך כלל בצבע סגול-מג'נטה, ועל אותה תצוגה יופיעו גם אייקונים המסמלים מידע רלוונטי כמו שדות תעופה, עזרי ניווט ונקודות דיווח.
בחלק ממערכות ה-FMS ניתן לשלב "תוכניות טיסה מיוחדות" כמו הנחיות לביצוע נתיב אופטימלי לחיפוש והצלה, הנחיות לחבירה למטוסים אחרים, נתיבי טיסה של מטוסי תדלוק איתם צריך להיפגש, הנחיות טיסה לנקודת הטלה מיטבית של מטען או צנחנים וכיוצא האלו.
מרגע ההמראה, אחד התפקידים העיקריים של ה-FMS הוא חישוב המיקום העצמי של המטוס וחישוב שגיאת המיקום המחושב.
FMS מתקדמים יביאו בחשבון את נתוני ה-INS, את נתוני ה-GPS, קליטות של עזרי רדיו כמו VOR, DME וכדומה.
ה-FMS מחשבת כל הזמן את המיקום העצמי של המטוס ואת רמת הדיוק של חישוב המיקום העצמי.
המטוס צריך לדאוג שה-ANP יהיה תמיד קטן מה-RNP, וכאשר יש חריגה ממצב זה, ה-FMS יציג התרעה לטייסים.
בהינתן נתיב הטיסה המתוכננת ומיקומו העצמי של המטוס, ה-FMS מחשב את הכיוון שנדרש לשמור כדי להגיע אל נקודת הניווט הבאה.
את שמירת הכיוון יכול לבצע טייס אנושי או הטייס האוטומטי.
בדרך כלל, מצב הפעולה של ה-FMS מאפשר לחשב את "היטל העל" של הניווט, מצב שנקרא LNAV or Lateral Navigation.
מצב אפשרי נוסף, מביא בחשבון את הגובה הרצוי בכל נקודה ונקודה בניווט, מוד זה נקרא VNAV.
במצב זה, הטייס האוטומטי צריך גישה אל בקרת המנועים כמו גם אל היגוי המטוס במישור העלרוד ויכולת שליטה ממוכנת במצערות.
במצב VNAV עלולים לחול שינויים במהירות המטוס בהמשך לזוויות הנמכה או טיפוס תלולות וכיוצא באלו.
במצב זה, ה-FMS מחשב את מצב המצערת ואת הגלגול והעלרוד הנדרשים, כך שיהיה אפשר לפגוש את כל אחת מנקודות הניווט בגובה ובמהירות הנכונים.
בשביל שזה יהיה אפשרי נדרש מודל מאוד מפורט ומדויק, הן של המטוס והן של המנועים.
מימוש מצב זה מחייב התחשבות בתשתיות התעבורה.
לדוגמה, המערכת צריכה להבין הגדרה מהסוג של: "בנקודת סאלין צריך להיות בגובה 4,000 רגל ומעלה".
מההמראה ועד לגובה השיוט, ה-FMS נותן הנחיות לטיסה על פי ה-SID.
במהלך השיוט, אפשר לבחור אחד מתוך מספר מצבי פעולה, כמו "להרשות" למטוס לטפס בגובה, ככל שמשקלו יורד בגלל צריכת הדלק.
ה-FMS יודע לתת את זמן ההגעה המשוער ליעד (Estimated Time of Arrivl - ETA), כמו גם לכל אחת מנקודות הניווט שבדרך.
חישובים אלו לוקחים בחשבון את הרוחות החזויות לאורך נתיב הטיסה בכל הגבהים.
ה-FMS גם יודע לחשב איפה הנקודה הרצויה לתחילת ההנמכה כדי שיהיה אפשר להנמיך עם מנועים בסרק עד לנחיתה - מה שחוסך בדלק, מקטין את זיהום האוויר ומקטין את הרעש על הקרקע.
הנמכה כזו לא מותרת תמיד, אלא על פי שיקולי פקחי הטיסה ושמירת מרווחי הבטיחות, בעיקר מכיוון שהיא מחייבת פרופיל שונה לכל סוג מטוס.
מערכת נתוני אשראי הוקמה על ידי בנק ישראל מתוקף חוק נתוני אשראי, התשע"ו-2016, כחלק מהמגמה לקדם את התחרות בשוק האשראי בישראל.
המערכת אוספת נתונים על התחייבויות האשראי של יחידים, אזרחי ותושבי ישראל, וכן מידע על אופן הפירעון של התחייבויות אלה.
הנתונים המוזנים למערכת נאספים ממגוון מקורות, בהם גופים העוסקים במתן אשראי, כגון בנקים ונותני אשראי חוץ-בנקאי.
בנוסף, מקורות נוספים כוללים רשויות ציבוריות שונות: כונס הנכסים הרשמי, לשכות ההוצאה לפועל ומדור חשבונות מוגבלים שבבנק ישראל.
המערכת נועדה לשפר את שקיפות המידע בתחום האשראי ולהגביר את התחרות על ידי מתן אפשרות לגופים פיננסיים לבצע הערכות מדויקות יותר לגבי סיכון אשראי.
• הגברת התחרות בשוק האשראי הקמעונאי.
• צמצום ההפליה במתן אשראי והפערים הכלכליים.
• יצירת בסיס מידע לא מזוהה שישמש את בנק ישראל לשם ביצוע תפקידיו.
המאגר שואב באופן שוטף נתונים מהבנקים ומגופי אשראי נוספים ומעביר אותם ללשכות אשראי, שבתורן יעניקו דירוג לכל לקוח.
לצורך כך העניק בנק ישראל רישיון ללשכות אשראי, שרק להן תהיה גישה למאגר.
כיום (2025) מדובר בשני גופים: דן אנד ברדסטריט, BDI.
מערכת ניהול המים בהרי ההארץ היא מערכת סכרים, מאגרים, תעלות ומבנים אחרים, שרבים מהם נבנו מהמאה ה-16 עד המאה ה-19, כדי להסיט ולאחסן את המים שנועדו להניע את גלגלי הכפות של המכרות באזור הרי ההארץ העליון (Oberharz) במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה.
מערכת המים של אזור ההארץ העליון היא אחת ממערכות ניהול המים ההיסטוריות הגדולות והחשובות בעולם לצורכי כרייה.
המתקנים שפותחו לייצור אנרגיית מים קיבלו הגנה מ-1978 במעמד של מונומנטים תרבותיים.
רובם עדיין בשימוש, אם כי בימינו מטרתם היא בעיקר לתמוך בשימור האזור הכפרי (שימור נוף תרבותי היסטורי), שמירת טבע, תיירות ושחייה.
כמה מהמאגרים עדיין ממלאים תפקיד בהגנה מפני שיטפונות ובאספקת מי שתייה.
ב-31 ביולי 2010 הוכרזה מערכת המים של אזור ההארץ העליון כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו הקשורה למכרות רמלסברג והעיירה ההיסטורית גוסלאר.
מערכת המים משתרעת על שטח של כ-200 קילומטרים רבועים בתוך החלק של הרי ההארץ השייך לסקסוניה התחתונה, ורוב המבנים נמצאים בסביבת היישובים קלאוסטל-צלרפלד (Clausthal-Zellerfeld), האננקלה (Hahnenklee), זנקט אנדראסברג (Sankt Andreasberg), בונטנבוק (Buntenbock), וילדמן (Wildemann), לאוטנטל (Lautenthal), שולנברג (Schulenberg), אלטנאו (Altenau) וטורפהאוס (Torfhaus).
המערכת קרויה בגרמנית Oberharzer Wasserregal, מילולית: "זכויות המים המלכותיות של ההארץ העליון".
באמצעות מה שקרוי בגרמנית Bergregal (מילולית "זכויות מלכותיות על ההר"), העניק המונרך זכות לבצע כרייה, ובאמצעות Wasserregal הוא העניק את הזכות להשתמש במקורות המים המקומיים לצורכי כרייה.
לצרכני מים אחרים, בייחוד בעלי טחנות מים הייתה עדיפות נמוכה יותר.
זכויות מים מלכותיות אלו היו חלק מזכויות הכרייה הכלליות המכונות Bergfreiheit ("חופש הרים") שהיו תקפות בסקסוניה התחתונה עד שנות ה-60 של המאה ה-20
בגרמנית המונח Oberharzer Wasserwirtschaft ("ניהול מים של ההארץ העליון") שימש לעיתים קרובות גם להגדרת מתקנים היסטוריים אלה.
אבל מונח זה לא מספיק מדויק, כיוון שבמאה השנים האחרונות הוקמה מערכת ניהול מים אינטנסיבית ומודרנית בהארץ העליון בדמות כמה סכרים חדשים והמבנים והתעלות הנלווים להם.
אזור ההארץ העליון היה פעם אחד מאזורי הכרייה החשובים ביותר בגרמניה.
התוצרים העיקריים של המכרות היו כסף, נחושת, עופרת, ברזל, ומהמאה ה-19, גם אבץ.
מקור ההכנסה העיקרי היה כסף.
מהמאות ה-16 עד אמצע המאה ה-19 הופקו כ-40-50% מכלל הכסף שנכרה בגרמניה מההארץ העליון.
המיסים שנגבו מכך תרמו באופן משמעותי להכנסות בתי המלוכה של הנובר ושל בראונשווייג-וולפנביטל (Braunschweig-Wolfenbüttel), וסייעו להבטיח את עמדות הכוח וההשפעה שלהם באימפריה הרומית הקדושה.
הרווחיות של המכרות הצדיקה מחויבות גבוהה מבחינת השקעה ומאמץ.
משום כך ייצרה תעשיית הכרייה של ההארץ העליון מספר לא מבוטל של חידושים והמצאות חשובים, כולל התקדמות חשובה כמו , מנוע עמודת המים (Wassersäulenmaschine) וכבל התילים.
הכרייה הופכת לפעילות עתירת אנרגיה ברגע שהחפירה משתרעת על פני כל מרחק משמעותי מתחת לאדמה.
בהארץ העליון, כריית העורקים (Gangerzbergbau) הייתה צורת הכרייה העיקרית, עם חפירה בעקבות העורקים הכמעט אנכיים היישר למטה.
אחרי מטרים ספורים בלבד גרמה כניסת המים להגברת קושי החפירה במידה ניכרת.
בתחילה הם נשאבו באמצעות גברים שעמדו על סולמות, מה שמכונה וסרקנכטן (Wasserknechten "משרתי המים"), עם דלי העור שלהם.
מאוחר יותר, הכנסת סוסים ומַדְלֶה, מתקן שסוס רתום אליו להרמת משאות כבדים ממכרות, אפשרו להרים כמויות גדולות יותר של מים.
אך סוסים היו יקרים, והיה צריך להחליף אותם כול כמה שעות.
כתוצאה מכך, המכרות, במיוחד העשירים והעמוקים יותר, החלו להשתמש במערכות אנרגיית מים, המסוגלות לעבוד באופן רציף, 24 שעות ביממה.
לשם כך הוסטו זרמים על גלגלי כפות מים שהניעו משאבות במטרה להעלות מים ממעמקים גדולים יותר ובכמויות גדולות יותר.
העיקרון היה העלאת מים בעזרת מים.
להפעלת גלגלי כפות מים אלה היה צורך באספקת מים רציפה ומהותית.
אף על פי שההארץ העליון, המקבל משקעים שנתיים של למעלה מ-1,300 מילימטרים בשנה, קיבל כמויות גדושות של מים, המכרות שכנו לעיתים קרובות גבוה בהרים סמוך לקו פרשת המים, שם היו מעט נחלים בגודל משמעותי.
בנוסף עוצמת זרימת נחלי ההרים בשטח הסלעי השתנתה כל הזמן.
לעיתים קרובות כל מה שנדרש היו רק כמה שבועות של גשמים מועטים כדי שאספקת המים למכרות תהיה בסכנה.
עובדה זו הובילה לסגירת מספר מכרות.
בתקופת הזוהר שלהם היו מכרות ההארץ העליון מהעמוקים בעולם.
לדוגמה, כבר בשנת 1700 הם חרגו מעומק פיר של 300 מטר, ובסביבות 1830 הושג עומק של 600 מטר.
זה היה פיר כל כך עמוק שהמכרה היה למעשה מתחת לפני הים, דבר שנחשב למשמעותי באותה תקופה.
עם זאת פירים עמוקים דרשו כמויות אנרגיה גבוהות בהתאמה על מנת להרים עפרות ומים שהצטברו בתחתית הפיר.
צריכת אנרגיה גבוהה זו, בשילוב עם הביקוש הרב למים, הובילו לניסיונות מאומצים עוד יותר לפתח את אנרגיית המים הזמינה.
הכורים בנו בדרך כלל מבני מים חדשים בתקופות שבהן לא ניתן היה להפיק עפרות בגלל מחסור במים להפעלת הגלגלים.
כאשר גלגלי המים הפסיקו לפעול, כבר לא ניתן היה להסיר את המים התת-קרקעיים שחדרו למכרה; המכרה הוצף והכורים נאלצו לעזוב אותו.
בשלבים אלה העבודה התרכזה בשדרוג המתקנים של מערכת המים המלכותית של ההארץ העליון.
בסך הכול נבנו 143 מאגרי מים סכורים, 500 קילומטרים של תעלות ו-30 קילומטר של מנהרות לאיסוף, הטיה ואגירה של מי נגר עילי בהארץ העליון.
בנוסף נכללים כחלק מערכת המים המלכותית כ-100 קילומטרים של מנהרות ניקוז.
אולם מתקנים אלה לא פעלו במקביל.
מפעל המים של ההארץ (Harzwasserwerke) מפעיל היום ומתחזק 65 מאגרי מים סכורים, 70 קילומטרים של תעלות ו-20 קילומטרים של מנהרות.
כמה מאגרי מים סכורים קטנים יותר עדיין שייכים למחלקת הייעור הממלכתית של סקסוניה התחתונה, או שהם אפילו בידיים פרטיות.
העיקרון של הטיית מים הוא לאסוף את המים בתעלות, העוברות כמעט במקביל לקווי המתאר של המדרון, ולהפנות אותם לאזורי הכרייה.
ערוצי אספקה אלה יכולים בקלות להיות באורך של עשרה קילומטרים או יותר (כמו תעלת הסכר (Dammgraben) או תעלת שאלקה העליונה (Obere Schalker Graben)).
לפעמים המים שנאספו כך לא הוזנו ישירות לגלגלי המים, אלא למאגרים סכורים גדולים ומלאכותיים (בגרמנית Teiche), על מנת להבטיח מספיק מים לגלגלים גם בימי בצורת.
מהמוצא התחתון של המאגרים הללו ניתן היה להוביל את המים למערכת תעלות במטרה להניע את גלגלי המים.
בדרך כלל כמה גלגלים היו מסודרים בזה אחר זה, כמו מפל, כך שניתן להשתמש במים להנעה של יותר מגלגל אחד.
כדי להוביל את המים על כמה שיותר גלגלים, היה צריך לאסוף אותם, לאחסן אותם ולנתב אותם בגובה הגבוה ביותר האפשרי.
הטכנולוגיה של אז לא אפשרה בניית סכרים בגובה של יותר מ-15 מטרים.
משמעות הדבר הייתה כי היה צריך לבנות מאגרים קטנים רבים במקום כמה גדולים יותר.
על ידי סידור המאגרים במפל, ניתן היה לשמור על מים בגובה רב כדי להניע כמה שיותר גלגלי מים.
נבנו מספר מפלי מאגרים אלה, הכוללים ארבעה עד שישה מאגרים.
רוב גלגלי המים שימשו להנעת משאבות.
מדי פעם היה צריך להעביר את הכוח שייצרו על פני כמה מאות מטרים למכרה עצמו באמצעות סדרת מוטות שטוחים מחוברים (Feldgestänge).
במכרות חשובים היה גם גלגל מים ששימש גם לספק כוח להובלת העפרות וגם את הכוח לכתישת החומר.
כל גלגלי המים היו מסוג הקרוי באנגלית overshot (כלומר, שהמים הוזרמו על חלקו העליון הקדמי של גלגל המים).
מלבד כמה שחזורים, נעלמו גלגלי המים כולם במהלך המאה ה-20.
מאגרים – 143 המאגרים או בריכות האגירה, המכונים טייכה (יחיד: טייך), נסכרו באמצעות סכרי מילוי אדמה.
גובה הסכר נע בין 4 ל-15 מטרים.
נפחי המאגרים היו בממוצע כ-150,000 מטרים מעוקבים.
תעלות – התעלות הן תעלות אספקה כמעט מקבילות לקווי המתאר בשטח, עם שיפוע קל מאוד של סביב 1–2 פרומיל ומלוות לאורכן בדרך עבור בדיקת התעלה.
מנהרות – מנהרות המים התת-קרקעיות באורך של בין 20 ל-1,000 מטרים היו ההשקעות היקרות ביותר במערכת המים של ההארץ עליון.
הן כיסו את עלותן בשל עלויות התפעול הנמוכות שלהם, והיכולת ההידראולית הגבוהה שלהם.
סכר שפרברהאי (Sperberhaier Damm) הוא אמת מים שנבנתה משנת 1732 עד 1734 באורך של מעל 900 מטר וגובה של 16 מטר
אודרטייך (Oderteich) – שונה במידה ניכרת משאר מאגרי ההארץ העליון בכל הקשור לחומרי הבנייה והממדים שלו.
לאחר השלמתו בשנת 1722 עד תחילת תקופת בניית הסכר המודרנית בשנת 1892, היה זה הסכר הגדול ביותר בגרמניה.
בית המשאבות פולסטרברג (Polsterberger Hubkunst) – ניתן היה לשאוב מים מתעלת הסכר לגובה של 8 מטרים באמצעות אנרגיית מים.
Huttaler Widerwaage (מילולית "משקל הנגד הוטאלר") – מוזכר לעיתים קרובות גם בהקשר זה: הוא מורכב למדי ומאפשר למים לזרום בשני כיוונים שונים.
בשל מספר המבנים העצום ואורך התעלות, מומלץ לחקור רגלית את מערכת המים של ההארץ העליון.
הודות למפעל המים של ההארץ (Harzwasserwerke) נוצרו מספר רב של שבילי הליכה לצד המים: מה שמכונה "שבילי שוטטות המים" (Wasserwanderwege).
המבקרים יכולים להכיר את האלמנטים האופייניים המרכיבים את מערכת המים המלכותית של ההארץ העליון באמצעות לוחות מידע לאורך המסלולים המסומנים בבירור.
למעט כמה יוצאים מן הכלל, אפשר לשחות ברוב המאגרים בחודשי הקיץ.
רובם גם מושכרים למועדוני דיג מקומיים.
פעילות הכרייה בהרי ההארץ החלו כבר במאות ה-10 וה-11. גלגלי המים הראשונים בהארץ הוקמו במאה ה-13 בעמק פנדלבאך (Pandelbachtal) מדרום-מזרח לזזן (Seesen).
באותה תקופה הכרייה, כולל השימוש המוקדם במה שהיה קרוי מפעלי המים (Wasserkünste) עבור המכרות, נוהלה על ידי המנזר הציסטריציאני בוולקנריד (Walkenried).
המוות השחור בימי הביניים דילל את אוכלוסיית ההארץ במידה רבה וכמעט גרם להפסקה מוחלטת של פעולות הכרייה.
גורם נוסף היה ככל הנראה שהכרייה הגיעה באותה עת לגבולותיה הטכניים בעומק של עד כ-60 מטר.
התאוששות ברורה חלה החל משנת 1520 לערך ואילך, בתחילה ביוזמת הדוכס מבראונשווייג-וולפנביטל (Braunschweig-Wolfenbüttel), (Heinrich der Jüngere).
אך זה היה בנו, , שנתן תנופה נוספת לפעולות הכרייה הקיימות בהארץ העליון ויזם יצירת מספר גדול של מאגרים ותעלות.
השימוש הנרחב באנרגיית מים הוא זה שאפשר את תנופת הכרייה בהארץ העליון.
ככל שהמכרות הלכו והעמיקו עם הזמן הם נזקקו ליותר ויותר אנרגיה.
המחסור במים, בעקבות חודשים של מיעוט גשמים או תקופות קיפאון ארוכות, היווה פעם אחר פעם גורם מגביל למכרות.
הרחבת מערכת המים הושגה באמצעות הגבהת סכרי המאגרים הקיימים, בניית סכרים חדשים, חפירת תעלות חדשות והארכת מסלולי תעלות קיימים.
שיפורים נוספים: מנהרות מים ומנהרות לניקוז
אחת הדוגמאות להרחבת רשת מערכת המים המלכותית הייתה אופטימיזציה של כמה מסלולי תעלה (תעלת הסכר, מפלי רוזנהוף העליון והתחתון), בעיקר במהלך המאה ה-19, על ידי הקמת מה שנקרא Wasserläufen (גם Wasserüberleitungsstollen) או מנהרות מים.
אלה אפשרו לקצר משמעותית את המרחק שהמים היו צריכים לעבור.
מנהרות אלו גם הבטיחו אספקת מים גם בחורף, כי המים הזורמים מתחת לאדמה לא קפאו.
בנוסף עלות האחזקה של קטע מנהרה קצרה הייתה זולה בהרבה מזו של תעלה ארוכה.
אך יתרון חשוב במיוחד היה יכולת הספיקה הגבוהה יותר.
המנהרות ירדו באותו הפרש גובה על פני מרחק קצר יותר ולכן היו בעלות שיפוע תלול יותר.
בתחילה נחצבו בעמל רב בפטיש ואזמל.
מאוחר יותר שימש אבק שרפה כחומר נפץ, מה שהופך את בניית מנהרות המים לקלה ומהירה באופן משמעותי.
מכיוון שרוב האנרגיה נדרשה לניקוז המים מהמכרות ומכיוון שהצורך בכך המשיך לגדול ככל שהמכרות הלכו והעמיקו, היו ניסיונות מוקדמים לפנות את המים באמצעות מנהרות ניקוז (Wasserlösungsstollen).
זה היה כרוך בכריית מנהרות מהמכרות לעמקים, שדרכם מים היו יכולים להתנקז באמצעות כוח הכבידה.
ככל שרמת הניקוז עמוקה יותר, כך הייתה צריכה להיות מנהרת הניקוז ארוכה יותר.
הארוכה מבין המנהרות הללו היא מנהרת ארנסט אוגוסט (Ernst-August-Stollen), שנבנתה באמצע המאה ה-19 שאורכה 35 קילומטרים.
היא אספה מים מהמכרות בבוקסוויזה (Bockswiese), לאוטנטל (Lautenthal), צלרפלד, קלאוסטל ווילדמן והובילה אותם לאזור גיטלדה (Gittelde) שבקצה ההארץ.
כ-80%–90% מהמאגרים במערכת המים המלכותית של ההארץ העליון נוצרו במאות ה-16 וה-17, בעוד שמערכת תעלות הסכר הורחבה עוד יותר במאה ה-19. מבנים אלה תרמו משמעותית לכך שההארץ הפך לאזור התעשייה הגדול ביותר בגרמניה בתחילת התקופה המודרנית.
המצאת מנוע הקיטור וגילוי האנרגיה החשמלית לא שינו באופן מיידי את השימוש באנרגיית מים.
צורות אנרגיה אחרות אלה הונהגו בהדרגה יחסית בהארץ העליון.
עם כניסתו של מנוע הקיטור, גם הקשיים ברכישת פחם בכמויות מספקות היוו גורם עד להקמת רכבת עמק אינרשטה (Innerstetalbahn).
עם הלאמת המכרות ב-1 בינואר 1864 על ידי ממלכת הנובר, לא רק שזכויות הכרייה הועברו כעת למדינה, אלא גם הזכויות לשימוש במים.
אז ממלכת הנובר תבעה גם בעלות על מערכת המים המלכותית שהוגדרה לראשונה באופן חוקי בחוק המים הפרוסי (Preußisches Wassergesetz) משנת 1913 בסעיפים 16 ו-381. בעקבות בליעתה של ממלכת הנובר בממלכת פרוסיה, השתלטו מחלקת הפיקוח הפרוסית המלכותית על הכרייה (Königlich-Preußische Bergbauinspektion), ומאוחר יותר חברת Preussag על הפעלת המכרות בהארץ העליון.
ספירת מלאי המתוארכת לשנת 1868 מעלה כי נמנו בסך הכול 198 גלגלי מים בקטרים שונים והספק כולל של כ-3,000 כוחות סוס הונעו על ידי מערכת המים המלכותית בהארץ העליון.
בסביבות 1900 הגיע עומק פירי הכרייה ל-1,000 מטר.
אך עלות הכרייה בעומקים גדולים יותר ויותר המשיכה לעלות.
באותה תקופה התעשייה נאלצה להתחרות באתרי כריית מתכות אחרים בגרמניה ומחוצה לה בעידן של שיפור התחבורה.
ניצול יתר במהלך מלחמת העולם הראשונה וצניחת מחירי המתכות במהלך השפל הגדול גרמו, בשיאו, לגל גדול של סגירת מכרות, כשהמכרות הגדולים בקלאוסטל-צלרפלד, בוקסוויזה ולאוטנטל נאלצו להיסגר.
בבאד גרונד (Bad Grund), לעומת זאת, הכרייה בהארץ העליון נמשכה עד 1992, אך היה עליה להשתמש רק בחלק קטן מהמתקנים של מערכת המים המלכותית של ההארץ עליון.
לאחר מותה של תעשיית הכרייה בשנת 1930, עברו מים ממישור ההארץ העליון לייצור חשמל, וכתוצאה מכך נבנו כמה מבנים חדשים.
ייצור החשמל התבצע על ידי חברת פרויסאג (Preussag) עד 1980 במכרות קייזר וילהלם (תפוקה מרבית 4.5 מגה-ואט) ואוטיליה (Ottiliae, תפוקה מרבית 1.5 מגה-ואט).
תחנות אנרגיית מים אלה נסגרו בתחילת שנות השמונים כאשר פג תוקף זכויות המים ורווחיותן של תחנות כוח ירדה בהתמדה על רקע העלייה החדה בשכר ומחירי האנרגיה הנמוכים.
אף על פי כן, בזנקט אנדראסברג (Sankt Andreasberg) משמשים עדיין מי האודרטייך, המועברים לאורך תעלת רהברג (Rehberger Graben) לייצור חשמל.
בנוסף לתחנות הכוח טייכטל (Teichtal) וגרונדשטראסה (Grundstraße), ישנן שתי תחנות בפיר סמסון (Grube Samson): תחנת הכוח גרינר הירש (Grüner Hirsch) בעומק של 130 מטר ותחנת הכוח זיברשטולן (Sieberstollen) בגובה 190 מטר.
לאחר סגירת תחנות הכוח, הועברו תחילה מתקני מערכת המים המלכותית למחלקת היערות הממלכתית של סקסוניה התחתונה, אשר שמרה עליהם באמצעות משרד היערות קלאוסטל-שולנברג (Clausthal-Schulenberg) בעלות גבוהה של עבודה וכסף.
על מנת להקל על תקציב המדינה, הוטלה על מפעל המים של ההארץ בשנת 1991 האחריות להפעיל ולתחזק 65 מאגרים, 70 קילומטרים של תעלות ו-20 קילומטרים של מנהרות מים.
מפעל המים האציל את הנהלת מערכת המים המלכותית של ההארץ העליון למשרדו שלו בקלאוסטל.
אין הוצאת כספים מהקופה הציבורית.
מפעל המים סופג את עלות התחזוקה, סכום בן שבע ספרות מדי שנה, באמצעות מכירת מי השתייה.
בנוסף למתקנים שמפעל המים הופקד על שמירתם יש מספר רב של סכרים חרבים, כניסות מנהרה וכמה מאות קילומטרים של תעלות שאינן מתוחזקות.
מבנים אלו נהנים ממעמד של אנדרטה מוגנת פסיבית כביכול.
המשמעות היא שהם כמו טירות חרבות, מצויים בתהליך הרס איטי מאוד, אך אסור להורסם לחלוטין ללא אישור חוקי על פי חוק השימור.
מאגר הירשלר (Hirschler Teich) משמש את קלאוסטל-צלרפלד לאספקת מי שתייה לקלאוסטל-צלרפלד ואלטנאו; באופן דומה צלרפלד משתמשת במאגרי קלרהאלס העליונים והתיכונים.
האננקלה מקבלת את מי השתייה שלה ממאגר אוירהאן (Auerhahnteich), ממאגר גרומבאך החדש (Neuen Grumbacher) וממאגר קלרהלס העליון (Oberen Kellerhalsteich).
ישנן מערכות אספקת מים דומות באזור כריית הכסף ההיסטורי ליד פרייברג בסקסוניה, בקונגסברג בנורווגיה, בשמניץ (כיום חלק מסלובקיה) ובשוודיה, והרישומים מראים כי בין אזורים אלה היו חילופי ניסיון וידע קבועים.
אף על פי כן, מערכת המים הממלכתית של ההארץ העליון, היא המערכת הגדולה והמקושרת ביותר מסוגה באירופה, עם סכרים ותעלות רבים יותר, כמו גם מבנים גדולים יותר מכל המערכות הדומות במקומות אחרים.
מערכת ניהול המים ההיסטורית של אאוגסבורג היא מקבץ של מבנים בעיר אאוגסבורג ובסביבתה במדינת בוואריה בדרום גרמניה.
מבנים אלו מהווים עדות לחשיבות ולהיסטוריה של מערכת ניהול המים ההיסטורית של אאוגסבורג והוכרזו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-6 ביולי 2019. אתר מורשת התרבות העולמית כולל אוסף של נכסי תרבות טכניים-אדריכליים המתעדים סוגים שונים של שימוש במים בעיר ההיסטורית מתקופות שונות.
אתר המורשת העולמית של אוגסבורג כוללת 22 רכיבים, כולל תעלות מים זורמים, מפעלי המים העתיקים ביותר ומגדל המים העתיק ביותר בגרמניה, וכן מפעלי המים העתיקים ביותר, המבוססים על בארות עמוקים שהוזנו ממי תהום.
המקבץ כולל גם 10 תחנות כוח הידרואלקטריות היסטוריות.
בהכרזה על אתר המורשת נכתב כי "מערכת ניהול המים של העיר אאוגסבורג התפתחה בשלבים עוקבים מהמאה ה-14 ועד ימינו.
היא כוללת רשת תעלות, מגדלי מים המתוארכים למאה ה-15 עד ה-17, בה שכנו מכונות שאיבה, אטליז מקורר מים, מערכת של שלוש מזרקות מונומנטליות ותחנות כוח הידרואלקטריות, הממשיכות לספק אנרגיה בת-קיימא כיום.
החידושים הטכנולוגיים שנוצרו על ידי מערכת ניהול מים זו סייעו בביסוס אאוגסבורג כחלוצה בהנדסה הידראולית".
אתר מורשת עולמית של מערכת ניהול המים של אאוגסבורג כולל 22 רכיבים בודדים.
הם ממוקמים בחלקם בעיר העתיקה של אאוגסבורג, בחלקם באזור האורבני של אאוגסבורג הרחוק מהעיר העתיקה, ובחלקם באזורים של יישובים אחרים ב.
הרכיב הרחוק ביותר, תחנת הכוח הימית מיטינגן (Wasserkraftwerk Meitingen), ממוקם כ-22 קילומטרים צפונית לעיר.
כל 22 הרכיבים מוגדרים מונומנטים מוגנים.
מבין הרכיבים הפרטניים הללו הנרחב ביותר הוא רשת נתיבי מים, הכוללת חלקים מתעלות לך (Lechkanäle) הפתוחות בחלקן ובחלקן הן תת-קרקעיות, תעלות ורטאך (Wertachkanäle) ונחלי מי המעיינות ביער העיר.
רשת זו מחברת את 21 הרכיבים האחרים זה עם זה.
אתר המורשת העולמית מהווה לפיכך שטח מוגן רציף ששטחו כ-1,130 דונם.
אזור מוגן זה מוקף באזור חיץ.
במקרה של נתיבי המים הוא מורכב מרצועה ברוחב 5 מטרים משני צידי נתיב המים.
לרוב הרכיבים הפרטניים יש רק אזור חיץ צר.
בעיר העתיקה ההיסטורית, חלקים מיקוברפורשטדט (Jakobervorstadt), לכפירטל (Lechviertel) ומזרח אולריכפירטל (Ulrichviertel), וכן אזור משני צידי מקסימיליאנשטראסה (Maximilianstrasse) בעיר הפנימית שייכים לאזור החיץ.
על פי הצעת ICOMOS, נכלל גם היער העירוני באזור החיץ על מנת להגן טוב יותר על מקורות המים.
בסך הכל, כולל אזור החיץ שטח של כ-32,040 דונם.
22 הרכיבים הפרטניים הבאים שייכים למערכת ניהול המים של אאוגסבורג באתר המורשת העולמית.
הסדר בטבלה להלן עוקב אחר הסדר בכתב המינוי של האתר.
הרכיב סוג תפקיד שנת הבנייה, חנוכה, שינויים עדיין פועל?
כיום רק שימוש בכוח מים בתחנות כוח.
התחלות לא ידועות, תועדו בשנת 1276. מספר הרחבות ושינויים במאות הבאות.
כן הערוצים ששימשו מקור לכוח הפכו במאה ה-19 מכריעים בפריחת ייצור הטקסטיל התעשייתי באאוגסבורג וענפי תעשייה אחרים.
תעלת לך(תמונות נוספות)תעלת הקרח של אאוגסבורג (Augsburger Eiskanal) תעלה, אחת מתעלות לך במקור ערוץ עוקף לסחף קרח כדי להגן על מפעלי המים בהוכבלאס.
משנת 1970 הוא הוסב למסלול סלאלום של קאנו עבור לאולימפיאדת מינכן (1972).
תעלת קרח היסטורית מסביבות 1878. הוסבה לספורט מים 1970–1972 כן ערוץ הקרח ההיסטורי כבר לא קיים וכמעט ולא דנים בו.
תעלת הקרח שהוסבה משמשת עד היום כמסלול סלאלום קאנו.
בנוסף לתעלת הקרח, ישנה "תעלת נוער" ו"מסלול לתינוקות" בשתי תעלות לך השכנות.(תמונות נוספות)מפעל המים בשער האדום (Wasserwerk am Roten Tor) מפעל מים לשעבר עם שלושה מגדלי מים אספקת מי שתייה 1416 לא נסגר בשנת 1879. מפעל המים העתיק ביותר בגרמניה עם שלושה מגדלי מים היסטוריים.
בית המשאבות וטכנולוגיית מפעלי המים כבר אינם זמינים.
הטכנולוגיה המוקדמת מוסברת ומוצגת חזותית בתערוכה במבנים שנשתמרו.
מוצעים סיורים מודרכים.(תמונות נוספות)מפעל המים התחתון (Unteres Wasserwerk) מפעל מים לשעבר עם מגדל מים אספקת מי שתייה המחצית הראשונה של המאה ה-16 לאנסגר בשנת 1879. טכנולוגיית עבודות המים כבר אינה זמינה.
בבית המשאבות לשעבר נמצא כיום קולנוע ("ליליום") עם מסעדה.
מגדל המים לשעבר הוא כיום בית פרטי.
גשר אצטרובל אורן האבן (Zirbelnuss-Kanal-Brücke) מעל התעלה הוא פרט יוצא דופן.מפעל המים בשער הציפורים (Wasserwerk am Vogeltor) מפעל מים לשעבר עם מגדל מים אספקת מי שתייה 1538, שיפוץ 1776, שיפוץ 1843 לא נסגר בשנת 1879. בית המשאבות משנת 1843 נהרס בשנת 1879. מגדל המים משנת 1538 כבר לא נשמר.
מגדל המים משנת 1776, מגדל הגנה לשעבר, השתמר.(תמונות נוספות)מפעל המים בהוכבלאס (Wasserwerk am Hochablass) מפעל מים לשעבר ללא מגדל מים אספקת מי שתייה 1878 לאיצא מכלל שימוש בשנת 2007 והוסב לתחנת כוח הידרואלקטרית.
טכנולוגיית עבודות המים עדיין זמינה ומוצגת כמוזיאון.
כן האגן והעמודים חודשו בשנים 1948–1950, לאחר שנפגעו במלחמת העולם השנייה.
המקור שוכן במוזיאון מקסימיליאן.(תמונות נוספות)מזרקת הכספית (Merkurbrunnen) מזרקה מרהיבה במקור מזרקת מי שתייה ציבורית, מאז התקנת הסורג סביב המזרקה בתחילת המאה ה-18, היא לקישוט 1599, בשנת 1752 חידוש העמודים כן מזרקת הברונזה היא עותק.
המקור שוכן במוזיאון מקסימיליאן.(תמונות נוספות)מזרקת הרקולס (Herkulesbrunnen) מזרקה מרהיבה במקור מזרקת מי שתייה ציבורית, מאז התקנת הסורג סביב המזרקה בתחילת המאה ה-18, היא לקישוט 1602, בשנת 1826 חידוש העמודים כן הסורג סביב המזרקה כרגע אינו במקום, אך השתמר.
המקור שוכן במוזיאון מקסימיליאן.(תמונות נוספות)השוחט העירוני (Stadtmetzg) בניין עם אולם מקורר מים אטליז לשעבר, שנבנה ישירות מעל תעלת לך לקירור במים וסילוק פסולת 1606–1609, שופץ במאה ה -20 לא מבנה של אדריכל העיר אליאס הול.
נסגר בשנת 1930. נשרף לחלוטין בשנת 1937, נפגע קשות במלחמה ונבנה מחדש.
הגנרטור המקורי כבר לא נשמר.(תמונות נוספות)תחנת כוח הידרואלקטרית בשטאדטבך (Wasserkraftwerk am Stadtbach) תחנת כוח הידרואלקטרית במקור מכונת כוח מים, מאז 1907 ייצור חשמל 1873 כן הגנרטור משנת 1907 השתמר כיצירת מופת.
תחנת כוח הידרואלקטרית גרשטהופן (Wasserkraftwerk Gersthofen) תחנת כוח הידרואלקטרית ייצור חשמל 1901, שיפוץ אחרי 1922, שיפוץ בשנת 1961 כן הטורבינות (שנת בנייה לא ידועה) והגנרטורים משנת 1963 עדיין פועלים.
(תמונות נוספות) תחנת כוח הידרואלקטרית לנגוויד (Wasserkraftwerk Langweid) תחנת כוח הידרואלקטרית ייצור חשמל 1907, שיפוץ 1957, שיפוץ 1993 כן טורבינות וגנרטור משנת 1907 השתמרו.
טורבינה נוספת (שנת בנייה לא ידועה) וגנרטור משנת 1938 נשמרו.
מאז 2008 הוקם "מוזיאון לך בוואריה" (Lechmuseum Bayern), מוצעים סיורים מודרכים.
(תמונות נוספות) תחנת כוח הידרואלקטרית מיטינגן (Wasserkraftwerk Meitingen) תחנת כוח הידרואלקטרית ייצור חשמל 1920–1922 כן הטכנולוגיה משנת 1922 נשמרה לחלוטין והיא עדיין פועלת.
משמעות מעמדו של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו היא תשומת לב מוגברת לתיירות.
בשל מורכבותו של אתר מורשת עולמית זה, פיזורם המרחבי של 22 הרכיבים הפרטניים והתאמתם החלקית בלבד לתיירות, ניתן לבקר את מערכת ניהול המים של אאוגסבורג בשלמותה רק בקושי רב.
רוב נתיבי המים נגישים באופן חופשי.
אורך רשת התעלות קילומטרים רבים, והגיוני לבקר רק בקטעים ממנה למטרות תיירות.
התעלות הקטנות יחסית בלכפירטל של אאוגסבורג פופולריות במיוחד.
הם העניקו לחלק זה של העיר העתיקה של אאוגסבורג את אופיו ואת שמו.
אתר מורשת עולמית "השוחט העירוני" ניצב מעל תעלת "פורדרר לך" (המכוסה בחלק זה).
הרחצה בתעלות אסורה כמעט בכל מקום בגלל הזרמים מסכני החיים; ומותרת רק בכמה מקומות.
שלוש מזרקות אאוגסבורג המרהיבות (Augsburger Prachtbrunnen) ברחוב ראטהאוספלאץ ומקסימיליאנשטראסה נגישות גם הן באופן חופשי (שתיים מהן רק עד הסורג סביב המזרקות) ומבקרים אותן גם במסגרת רוב הסיורים בעיר.
אולם בחודשי החורף הן מכוסות על מנת להגן עליהן מפני מזג האוויר.
הפסלים המקוריים של דמויות המזרקה אינם באתר, אך ניתן לצפות בהם בכל ימות השנה בחצר הפנימית המקורה של מוזיאון מקסימיליאן.
ההוכבלאס, מפעל המים בהוכבלאס ותעלת הקרח נמצאים במרחק של כ-5 קילומטרים מהעיר העתיקה.
עם זאת, שלושת האובייקטים הללו קרובים זה לזה, ולכן ניתן לצפות בהם יחד.
בהתאם לעונה ולתאריך, תוכלו לצפות גם בספורטאים שעושים אימוני סלאלום בקאנו או בתחרויות בערוץ הקרח האולימפי.
יתר על כן, טיול לאורך הלך, ביקור באגם קוהזה (Kuhsee) או ביער העירוני של אאוגסבורג (Augsburger Stadtwald) טובים לחיבור לאובייקטים אלה.
הליכה של כ-2 קילומטרים דרך היער העירוני מחברת את שלושת רכיבי המורשת העולמית הללו עם , הפופולרי גם בקרב תיירים ו.
בחלק מהרכיבים של אתר המורשת העולמית מוצעים סיורים מודרכים - בחלק מהמקרים גם לתלמידי בתי הספר - למשל במפעל המים בשער האדום.
במפעל ההידרואלקטרי לנגוויד שמוזיאון לך של בוואריה הכין.
ישנם גם סיורים מודרכים ביער העיר אאוגסבורג, שבהם מוסברים חשיבותו כמערכת אקולוגית וחשיבותו בעבר ובהווה למי השתייה של אוגסבורג.
אתר האינטרנט של אתר מורשת עולמית, משרד התיירות של אאוגסבורג (Regio Augsburg Tourismus GmbH) ומרכז המידע לתיירים בכיכר העירייה מספקים מידע נוסף על סיורים מודרכים.
המבנים האחרים השייכים לאתר המורשת העולמית אינם נגישים לציבור או נגישים רק מבחוץ, לרוב לא מבפנים או רק בתנאים מיוחדים.
עלונים וחומרי לימוד אחרים זמינים להורדה באתר משרד המורשת העולמית של העיר אאוגסבורג.
מערכת סימנים ביתית היא צורת תקשורת המבוססת על מערכת סימנים המומצאת לעיתים קרובות באופן ספונטני על ידי ילדים חירשים חסרי קלט לשוני נגיש.
צורת תקשורת זאת מופיעה לעיתים קרובות במשפחות בהן ילד חירש גדל על ידי הורים שומעים ומבודד מהקהילה החירשת.
מכיוון שהילד החירש אינו מקבל קלט בשפת סימנים או מדוברת, ילדים אלה מכונים מבודדים לשונית.
מכיוון שמס"ב משמשות באופן קבוע כצורת התקשורת של הילד, הן מתפתחות להיות מורכבות יותר ממחוות פשוטות.
אף על פי שאינן נחשבות לשפה שלמה, ניתן לסווג מערכות אלה כתופעות לשוניות המראות מאפיינים דומים לשפת סימנים ולשפה מדוברת.
מס"ב מציגות דרגות משמעותיות של מורכבות, תוך שימוש במחוות בעלות משמעויות עקביות, סדר מילים וקטגוריות דקדוקיות.
בלשנים התעניינו במס"ב כתובנה לגבי היכולת האנושית לייצור, לרכוש ולעבד שפה.