tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרכבת המיוחדת של הנשיא עברה במקום, אך לא עצרה בסופו של דבר, בשל ההתראה המודיעינית.
בסופו של הסרט, האם הצעירה מסכימה לצאת לבילוי משותף עם השריף, ומביעה הבנה לצורך בהקרבה עבור ערכים מקודשים.
סאדל קריק (Saddle Creek) היא חברת תקליטים עצמאית הממוקמת באומהה, נברסקה, ארצות הברית.
החברה הוקמה על ידי רוב ננסל ומייק מוגיס בשנת 1993 בשם Lumberjack Records.
יחדיו, הם היו ידועים בצורה לא רשמית כ"קריקרס" ("Creekers").
סאדל קריק הופיעה לראשונה על עלון שהזמין את קוראיו "לבלות ערב עם סאדל קריק" (לאחר מכן שימש המשפט ככותרת ה-DVD של הלייבל).
בשנת 1998 ג'סטין אוברסט, אחיו של קונור אוברסט, תפס את מקומו של מייק מוגיס, כאשר מוגיס עבר לעסוק יותר ויותר בהקלטת והפקת אלבומים.
סאדל קריק ממשיכה להיות חברת התקליטים המובילה בסגנון המוזיקלי שנקרא "צלילי אומהה", המאופיין בנגיעות של מוזיקת הקאנטרי.
הגדרה זו הולכת ומאבדת מדיוקה, כתוצאה מהשתלבותם של צלילים אלקטרוניים, כגון אלו של הלהקות הפיינט וברוקן ספינדלס החתומות בחברה.
הצליל האקלקטי של חברת התקליטים מוסבר במקצת על ידי ההיסטוריה שלה; רבים מחבריה המקוריים למדו יחדיו באותו בית הספר.
"לייבל אח" של סאדל קריק הוא הלייבל טים לאב, שהוקם על ידי קונור אוברסט בשנת 2004.
בשנת 2002 צירפה חברת התקליטים לשורותיה את להקה ריילו קיילי, שמקורה לא באומהה אלא בלוס אנג'לס.
על אף שלבסוף הלהקה עזבה את החברה ועברה לחברת תקליטים עצמאית משל עצמה.
עוד אמנים מחוץ לנברסקה אשר חתומים בחברה הם אריק בקמן (צפון קרולינה), ג'ורג'י ג'יימס (וושינגטון), טו גאלאנטס (סן פרנסיסקו) ולאחרונה טוקיו פוליס קלאב (קנדה).
בשנת 2005 יצא הסרט התיעודי "לבלות ערב עם סאדל קריק", המתעד את עשר השנים הראשונות של החברה.
הסרט מכיל ראיונות מורחבים עם הלהקות החתומות בחברה, קטעי ארכיון ותיעוד של הופעות חיות נדירות.
ב-8 ביוני 2007, החברה פתחה מקום התכנסות משלה בשם "סלואודאון" (על שם הלהקה סלואודאון וירג'יניה), אשר ממוקם במרכז העיר אומהה, נברסקה, ארצות הברית.
ניקולא לאונר סאדי קרנו היה פיזיקאי ומהנדס בצבא הצרפתי אשר מאמרו "הרהורים על כוחה המניע של האש" משנת 1824 נתן את ההסבר התאורטי המוצלח הראשון של מנוע החום, והמושג מנוע קרנו קרוי על שמו.
בכך הניח קרנו את היסודות לחוק השני של התרמודינמיקה.
אביו היה המתמטיקאי והמדינאי לזאר קרנו.
עבודתו של קרנו לא משכה תשומת לב רבה במהלך חייו, אולם לאחר מכן השתמשו בה רודולף קלאוזיוס וויליאם תומסון כדי לנסח את החוק השני של התרמודינמיקה וכדי להגדיר את המושג אנטרופיה.
סאדי קרנו נולד בפריז למשפחה שהייתה מפורסמת בעיסוקה במדעים ובפוליטיקה.
הוא היה הבן הראשון של לזאר קרנו, מתמטיקאי נודע, מהנדס צבאי והמנהיג של צבא צרפת בין נפילת לואי השישה עשר עד לעלייתו של נפולאון.
בגיל 16 התקבל קרנו כצוער באקול פוליטקניק שבפריז.
בין עמיתיו היה גספאר גוסטב קוריוליס.
האקול פוליטקניק יועד להכשיר מהנדסים לשירות צבאי, אולם בין המרצים היו מדענים דגולים כמו אנדרה מרי אמפר, פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו, לואי ז'וזף גה-ליסאק וסימאון דני פואסון, ובית הספר היה ידוע בהוראת המתמטיקה.
לאחר סיום לימודיו בשנת 1814 הפך קרנו לקצין בצבא היבשה של צרפת בחיל ההנדסה.
אביו לזאר שירת כשר הפנים של נפולאון בתקופת שלטון "מאה הימים", לאחר תבוסתו הסופית של נפולאון ב-1815, גורש לזאר ומקומו של סאדי בצבא תחת השלטון המלוכני של לואי השמונה עשר עמד בסכנה.
בשנת 1819 הועבר סאדי למטה הכללי שהוקם בפריז.
הוא נשאר בכוננות לשירות צבאי, אך מאותו רגע והלאה הקדיש את רוב זמנו ותשומת לבו למרדפים אינטלקטואליים פרטיים וקיבל רק שני שלישים ממשכורתו.
הוא השתתף בהרצאות בפיזיקה וכימיה וניסה להבין מהן ההגבלות בשיפור הביצועים של מנוע הקיטור, דבר שהוביל אותו לחקירות נוספות שהתפרסמו כ"הרהורים על כוחה המניע של האש" ב-1824.
קרנו פרש מהצבא בשנת 1828, ללא פנסיה.
קרנו אושפז במוסד סגור כסובל מהזיות וממאניה, ונפטר בגיל 36 מכולרה בבית החולים באיברי-סיר-סן.
הרהורים על כוחה המניע של האש
כשקרנו התחיל לעבוד על ספרו, מנועי הקיטור כבר היו בעלי חשיבות רבה בכלכלה ובתעשייה, אולם לא היה מחקר מדעי אמיתי על הנושא.
תומאס ניוקומן היה הראשון שהמציא מנוע קיטור שמופעל באמצעות בוכנה כבר בשנת 1712. כ-50 שנה לאחר מכן ערך ג'יימס ואט את השיפורים המפורסמים שלו, שהובילו להגדלה ניכרת ביעילות מנועי הקיטור ובשימוש המעשי בהם.
באותה תקופה היו קיימים מנועים מורכבים והתחלה של מנועי בעירה פנימית, שקרנו הכיר וכתב עליהם בספרו.
למרות שהייתה הבנה אינטואיטיבית כיצד פועלים המנועים, לא הייתה כמעט שום תאוריה מדעית שהסבירה את אופן פעולתם.
בשנת 1824 לא היה חוק שימור האנרגיה מפותח דיו ועורר מחלוקת רבה.
ניסוח מדויק של החוק הראשון של התרמודינמיקה נמצא במרחק של יותר מעשור, ותאוריית החום נמצאה במרחק של יותר משני עשורים.
התאוריה הנפוצה ששלטה אז בכיפה הייתה תאוריית הקלוריק, שלפיה חום הוא מעין נוזל המכונה קלוריק, הזורם מגופים חמים לגופים קרים כאשר אין שיווי משקל תרמודינמי.
מהנדסים בתקופתו של קרנו ניסו לייעל את המנועים באמצעות שימוש בקיטור בלחץ גבוה ונוזלים.
בשלבים מוקדמים אלה של פיתוח, יעילותו של מנוע טיפוסי, כלומר היכולת לעבוד בהינתן כמות של דלק שנשרף, עמדה על 3%.
המשוואות צומצמו למינימום ודרשו אריתמטיקה ואלגברה פשוטה, למעט מדי פעם בהערות השוליים כשהכניס מספר טיעונים ששילבו חשבון דיפרנציאלי.
הוא דן ביתרונות היחסיים של אוויר וקיטור שפועלים במנוע, ביתרונות של ההיבטים השונים בתכנון מנועי קיטור, ואפילו כלל מספר רעיונות משל עצמו בנוגע לשיפורים מעשיים.
החלק החשוב ביותר של הספר הוקדש להצגה מופשטת של מנוע אידיאלי שיכול לשמש כדי להבהיר את העקרונות היסודיים המוחלים על כל מנועי החום, ללא קשר לתכנון ולעיצוב שלהם.
התרומה הגדולה ביותר של קרנו לתרמודינמיקה הייתה ההפשטה של התכונות המהותיות של מנועי הקיטור, כפי שהיו בזמנו, למנוע חום כללי יותר ואידיאלי.
הדבר הוביל ליצירת מודל של מערכת תרמודינמית, שעליה ניתן ליישם חישובים מדויקים ובכך להימנע מהסיבוכים שנבעו מהתכונות הגולמיות של מנועי הקיטור של אותה תקופה.
באמצעות אידיאליזציה של המנוע, היה קרנו יכול לענות באופן ברור וללא עוררין על שתי שאלותיו המקוריות.
הוא הראה שהיעילות של המנוע האידיאלי היא פונקציה רק של 2 הטמפרטורות של המאגרים שביניהם הוא פועל.
אין מנוע חום שיכול לפעול ביעילות גבוהה יותר בהינתן אותן טמפרטורות הפעלה.
מנוע קרנו הוא המנוע היעיל ביותר שקיים, לא רק בגלל חוסר בחיכוך ותהליכים בזבזניים אחרים.
הסיבה העיקרית היא שהוא מניח שאין הולכת חום בין חלקים במנוע עם טמפרטורות שונות.
קרנו ידע שהולכת חום בין גופים בטמפרטורות שונות היא תהליך בזבזני ובלתי הפיך, שחייב להיעלם אם רוצים להשיג מנוע חום בעל יעילות מקסימלית.
לגבי השאלה השנייה, קרנו היה בטוח למדי, שהיעילות המקסימלית המתקבלת אינה תלויה בטבעו המדויק של הנוזל או הגז.
לטענתו, כוחו המניע של החום אינו תלוי בחומרים שנעשה בהם שימוש, אלא אך ורק בטמפרטורה של הגופים שביניהם מועבר הקלוריק.
קרנו נפטר מכולרה ב-1832 בגיל 36, בבית חולים לחולי נפש שבו אושפז.
עקב האופי המדבק של הכולרה, מרבית מחפציו ומכתביו נקברו יחד אתו ורק מספר קטן ממאמריו המדעיים שרד.
לאחר הפרסום של "הרהורים על כוחה המניע של האש", הספר הורד מהר מאוד ממכבש הדפוס והיה קשה מאוד להשגה.
ויליאם תומסון עיד כי היה קשה מאוד להשיג עותק של הספר של קרנו.
בשנת 1890 פורסם תרגום לאנגלית של הספר וזו הגרסה שהודפסה מחדש בעשורים האחרונים.
קרנו פרסם את ספרו בתקופת השיא של מנועי הקיטור.
התאוריה שלו הסבירה מדוע מנועי קיטור המשתמשים בקיטור לוהט במיוחד היו טובים יותר עקב מאגרים בעלי טמפרטורה גבוהה יותר.
התאוריות והמאמצים של קרנו לא שיפרו מיד את היעילות של מנועי הקיטור, אלא רק עזרו להבין מדוע יישום אחד עדיף על יישומים אחרים.
רק לקראת סוף המאה ה-19 יושמו הרעיונות של קרנו הלכה למעשה.
ספרו של קרנו השפיע בסופו של דבר במידה רבה על התכנון והעיצוב של מנועים.
לדוגמה רודולף דיזל, שהיה מוקסם מהתאוריות של קרנו, תכנן את מנוע הדיזל שבו הטמפרטורה של המאגרים גבוהה יותר מאשר במנוע הקיטור וכך יצר מנוע יעיל יותר.
סאדיק אמן קאן (או סאדיק ח'אן; באנגלית: Sadiq Aman Khan; נולד ב-8 באוקטובר 1970) הוא פוליטיקאי בריטי מטעם מפלגת הלייבור, המכהן כראש עיריית לונדון ממאי 2016. הוא המוסלמי הראשון המחזיק בתפקיד זה.
קודם לכן, כיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז טוטינג שבלונדון משנת 2005 ועד מאי 2016, כיהן כשר זוטר במשרד התחבורה וכשר זוטר לענייני קהילה בתקופתו של ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון.
קאן נולד בלונדון, בנם של מהגרים מוסלמים מפקיסטן שהגיעו לבריטניה מקראצ'י בשנות ה-60 של המאה ה-20. אביו עבד כנהג אוטובוס, אמו כתופרת והמשפחה בת 10 הנפשות התגוררה בדיור ציבורי בשכונת טוטינג שבדרום לונדון.
ב-1994 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת צפון לונדון והחל לעבוד כעורך דין.
עסק בעיקר בנושאי זכויות האדם וזכויות האזרח והקים פירמת עורכי דין בתחום, בה הועסקו כ-50 עובדים.
כיהן כיושב ראש ארגון "ליברטי" לזכויות אדם, כיועץ המשפטי של המועצה המוסלמית בממלכה הבריטית וכנשיא האגודה הפביאנית.
בשנת 1994 נבחר לחבר במועצת הרובע וונדסוורת' שבלונדון.
ב-2005 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מפלגת הלייבור כנציג מחוז הבחירה טוטינג שבלונדון.
ב-2008 מונה על ידי ראש הממשלה גורדון בראון לשר זוטר לענייני לכידות קהילתית במשרד הקהילות והממשל המקומי.
ביוני 2009 מונה לשר זוטר לענייני תחבורה, הוא השתתף בישיבות קבינט ממשלת בריטניה בעניינים שתחת אחריותו והיה בכך למוסלמי הראשון בתולדות בריטניה שהשתתף בישיבות הקבינט.
לאחר מפלתה של מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות ב-2010 מונה קאן לשר המשפטים בממשלת הצללים של אד מיליבנד.
בינואר 2013 מונה בנוסף גם לשר לענייני לונדון בממשלת הצללים.
ב-2013 הצביע קאן בפרלמנט הבריטי בעד נישואים חד-מיניים.
בעקבות כך קיבל איומים על חייו, וכמו כן הוצאה פתווה שבה הוכרז ככופר באסלאם מצד מספר מנהיגי דת מוסלמיים בבריטניה.
לאחר מפלת הלייבור בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2015 התפטר מתפקידיו.
בספטמבר 2015 נבחר למועמד מפלגת הלייבור לקראת הבחירות לראשות עיריית לונדון שהתקיימו במאי 2016. הוא זכה ב-44.2% מקולות הבוחרים בסיבוב הראשון (דירוג העדפה ראשי) לעומת זאק גולדסמית' מהמפלגה השמרנית, שזכה ב-35% מהקולות.
בסיבוב השני (בו מוכלל דירוג ההעדפה המשני של הבוחרים) גבר על גולדסמית' ברוב של 57% ונבחר לראשות העיר.
במסגרת קמפיין הבחירות ציין קאן כי כראש העירייה יעמיד בראש סדר העדיפויות את הקפאת מחירי התחבורה הציבורית, יפעל לפתרון משבר הדיור וליצירת הזדמנויות לתושבי לונדון.
במישור הלאומי ציין כי הוא מתנגד לעמדת ראש מפלגתו ג'רמי קורבין, שקרא לביטול תוכנית הגרעין הבריטית, ומתנגד למס על ביצוע פעולות בשוק ההון.
בהמשך קאן אף ביקר את קורבין על שלא עשה לטענתו די כדי לגנות אמירות נגד יהודים שיצאו ממפלגתם.
שר ההגנה הבריטי מייקל פאלון טען במהלך הקמפיין כי קאן אינו ראוי לשמש ראש עיריית לונדון ולהגן עליה מפני איומי טרור מאחר שהוא התרועע והגן על גורמים קיצוניים כדוגמת לואיס פרחאן.
קאן הדף את הביקורת וציין כי במסגרת תפקידו כפרקליט למען זכויות האדם נאלץ לדבר גם בשמם של אנשים מפוקפקים.
בשנת 2012 ביקר קאן בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית יחד עם משלחת של חברי פרלמנט.
הוא נפגש עם שר הביטחון משה יעלון וכן עם ראש ממשלת הרשות הפלסטינית סלאם פיאד.
בשנת 2014 מתח ביקורת על ישראל בעת מבצע צוק איתן.
בשנת 2016 הביע התנגדות לתנועת ה־BDS או לכול סוג של חרם על מוצרים מישראל באומרו כי "אסור לנו להפנות את גבנו לישראל".
באותה הזדמנות הביע תמיכה בפתרון שתי המדינות.
בעת מבצע צוק איתן הגן קאן על סעידה וארסי המוסלמית, חברת המפלגה השמרנית ושרה בממשלתו של דייוויד קמרון שהתפטרה בעקבות "שתיקתו של קמרון נוכח הפשעים שמבצעת ישראל ברצועת עזה".
בעת מועמדותו בבחירות לראשות עיריית לונדון שהתקיימו ב-2016 קרא קאן להטיל סנקציות על ישראל בניגוד לעבר שבו הצהיר כי הוא מתנגד לכל סוג של חרם על ישראל.
לאחר כניסתו לתפקיד פעל לביטול פרויקט גשר הגן.
קאן נשוי לסעידה, אף היא עורכת דין, ואב לשתי בנות.
סאדיכ אל-פיתורי הוא כדורגלן אנגלי-לובי המשחק בעמדת המגן הימני.
אל-פיתורי נולד בלוב וגדל בסטרטפורד שבאנגליה.
אחיו של אל-פיתורי, חמאם, משחק באקדמית הנוער של ברנלי.
לאחר שסיימו ללמוד, הצטרפו אל-פיתורי ושניים מחבריו למנצ'סטר סיטי, אך שוחררו ממנה במהרה.
אל-פיתורי שיחק באקדמית הנוער של מנצ'סטר סיטי במשך שנה אחת.
הוא תואר כשחקן פיזי מאוד, אך פחות טוב בהיבטים אחרים של המשחק.
בחודש דצמבר 2014 הצטרף אל-פיתורי לסלפורד סיטי.
ב-3 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במסגרת הליגה השביעית באנגליה, במשחק נגד קנדל טאון.
מספר שבועות לפני המשחק פוטר המאמן פיל פאוור, ופיל נוויל ופול סקולס מונו למאמנים הזמניים של הקבוצה.
המאמנים התרשמו מאוד מאל-פיתורי באימונים ובמשחק נגד קנדל טאון, והציעו למאמן קבוצת הנוער של מנצ'סטר יונייטד להחתים אותו.
בשל ההמלצות המאמנים, הוצעה לאל-פיתורי תקופת התרשמות של שבוע במנצ'סטר יונייטד.
ב-30 בינואר 2015 חתם על חוזה לשנה וחצי במועדון.
ב-2 בפברואר 2017 חתם בצ'סטרפיילד מהליגה השלישית.
הוא ערך שתי הופעות ליגה בלבד בשורות המועדון ושוחרר בתום העונה, מספר חודשים אחר כך.
ב-29 ביולי 2017, לאחר ששוחרר מצ'סטרפילד, שב אל-פיתורי למולדתו, וחתם במדי אל אהלי טריפולי.
לאחר מכן עבר לקבוצת פוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית בכדורגל.
ב-6 ביוני 2015 ערך אל-פיתורי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוב במשחק ידידות נגד נבחרת מאלי.
ב-12 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר רשמי, כששיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לנבחרת מרוקו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
סאדיו מַאנֶה הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית ובנבחרת סנגל.
ב-14 בינואר 2012 ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו במץ מליגת המשנה הצרפתית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בהפסד 0–1 לספורטינג קלוב דה בסטיה.
ב-4 במאי הבקיע מאנה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-82 בהפסד 2–5 לגנגאן במסגרת המחזור ה-36 בליגה.
מאנה ערך 19 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, ומץ ירדה ליגה בתום העונה.
ב-31 באוגוסט 2012 עבר מאנה לרד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית תמורת מחיר המוערך בכ-4 מיליון אירו.
ב-15 בספטמבר ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-66 בתיקו 1–1 נגד ריד במסגרת המחזור השמיני בליגה.
ב-30 בספטמבר הבקיע מאנה את שערי הבכורה שלו בליגה, צמד שערים בניצחון 3–2 על שטורם גראץ במסגרת המחזור העשירי.
הוא שיחק במועדון שנתיים, בהן ערך 63 הופעות ליגה והבקיע 31 שערים.
בעונתו השנייה זכתה רד בול זלצבורג באליפות אוסטריה ובגביע האוסטרי.
בסוף אוגוסט 2014 הפסיק מאנה להגיע לאימוני הקבוצה, במטרה שזו תאשר לו לעבור לסאות'המפטון.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם מאנה בסאות'המפטון מהפרמייר ליג ל-4 שנים במחיר של 11.8 מיליון ליש"ט.
ב-23 בספטמבר ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 72 דקות בניצחון 2–1 על ארסנל בגביע הפוטבול ליג וסחט את הפנדל שהוביל לשער הראשון של קבוצתו.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כששיחק 68 דקות בניצחון 2–1 על קווינס פארק ריינג'רס במסגרת המחזור השישי.
ב-25 באוקטובר הבקיע מאנה את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, שער בדקה ה-33 בניצחון 1–0 על סטוק סיטי במסגרת המחזור התשיעי.
ב-16 במאי 2015, במשחק נגד אסטון וילה במסגרת המחזור האחרון בפרמייר ליג, הבקיע מאנה שלושער בתוך 2 דקות ו-56 שניות וקבע שיא פרמייר ליג חדש לשלושער הכי מהיר, כשהוא שובר את שיאו של רובי פאולר מליברפול, שעמד על 4 דקות ו-33 שניות.
בעונתו הראשונה במועדון ערך מאנה 30 הופעות ליגה והבקיע 10 שערים.
בעונתו השנייה במועדון, עונת 2015/2016 הוא סיים את העונה כמלך השערים של סאות'המפטון, עם 15 שערים בכל המסגרות.
ב-28 ביוני 2016 חתם לחמש שנים בליברפול עבור 34 מיליון אירו.
דמי ההעברה הפכו אותו לשחקן האפריקאי היקר בהיסטוריה באותה תקופה.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג עבור האדומים, וכבש את השער הרביעי בניצחון החוץ 4–3 מול ארסנל.
מאנה סיים את עונתו הראשונה במועדון עם 13 שערי ליגה.
ב--9 במאי 2017 זכה מאנה בשחקן העונה של ליברפול אף על פי שהחמיץ את החלק האחרון של העונה בעקבות פציעה.
ב-14 בפברואר 2018, מאנה הבקיע את השלושער הראשון שלו עבור ליברפול במהלך ניצחון 0–5 נגד פורטו בשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
בכך הוא הפך לשחק השני בתולדות המועדון שמבקיע שלושה שערים במסגרת תחרות זו.
(יחד עם יוסי בניון) מאוחר יותר, עם שער בניצחון 3: 0 על בורנמות' ב-14 באפריל, היה זה השער ה-44 של מאנה בפריימר ליג ובכך הוא עקף את השיא של דמבה בה שעמד על 43 שערים, והפך לסנגלי בעל ההצלחה הגדולה ביותר בתולדות הפרמייר ליג.
ב-26 במאי 2018 הבקיע את שערה היחידי של ליברפול בגמר ליגת האלופות, בהפסד 1–3 לריאל מדריד, בכך הוא הפך גם לשחקן הסנגלי הראשון שמבקיע שער בגמר התחרות.
כמו כן, עם כיבוש השער בגמר, היה זה השער העשירי שלו בקמפיין זה באותה השנה ובכך הפכה ליברפול לקבוצה השלישית בהיסטוריה ששלושה שחקנים שונים שלה כובשים 10 שערים ויותר בעונה אחת בתחרות (יחד עם רוברטו פירמינו ומוחמד סלאח).
ב־22 בנובמבר 2018 חתם מאנה על חוזה ארוך טווח במועדון.
ב-10 במרץ 2019, מאנה כבש פעמיים בניצחון 2–4 על ברנלי, כאשר השני שבהם היה ה-50 שלו עבור ליברפול.
במשחק זה הוא הפך לשחקן ליברפול החמישי שכבש בשש הופעות פרמייר ליג ביתיות ברציפות אחרי מייקל אואן, פרננדו טורס, לואיס אלברטו סוארז ומוחמד סלאח.
בחודש שלאחר מכן הוא שבר עוד אחד מהשיאים שלו כאשר הבקיע את אחד משערי הקבוצה בניצחונה 1–2 על פולהאם עם שערו ה-17 בעונה זו והפך לסנגלי עם הכי הרבה שערי ליגה בעונה אחת בליגה.
(שיא שהיה שייך גם כן לדמבה בה עם 16 שערים)
את עונת 2018/2019 סיים כמלך שערי הליגה האנגלית עם 22 כיבושים, הוא חלק תואר זה עם מוחמד סלאח ופייר-אמריק אובאמיינג.
מאנה היה גורם משמעותי בסיום של ליברפול במקום השני בליגה האנגלית ובזכייתה בליגת האלופות, כאשר כבש בליגת האלופות ארבעה שערים ובישל שלושה נוספים, כאשר במשחק הגמר הוא סוחט בעיטת עונשין מ-11 מטרים 24 שניות בלבד מפתיחת המשחק.
ב-14 באוגוסט 2019, מאנה כבש פעמיים במשחק הסופר קאפ האירופי נגד צ'לסי משחק בו ליברפול ניצחה 5–4 בפנדלים לאחר שהמשחק הסתיים בתוצאה 2-2 אחרי 120 דקות.
חודש בדיוק לאחר מכן, הוא כבש שוב פעמיים בניצחון 1–3 על ניוקאסל יונייטד, במשחק זה הוא סגר 50 משחקים ללא הפסד באצטדיון אנפילד, שיא ליגה של כל שחקן באצטדיון מסוים.
ב-5 באוקטובר, בהופעתו המאה במועדון, כבש את שערו ה-50 במועדון בניצחון קבוצתו 1–2 על לסטר סיטי.
ב־21 באוקטובר, מאנה היה אחד מתוך שלושים שחקנים המועמדים לזכייה בפרס כדור הזהב לשנת 2019, ב-2 בדצמבר הוא זכה במקום הרביעי, אחרי ליונל מסי, כריסטיאנו רונאלדו וחברו לקבוצה וירג'יל ואן דייק.
בהמשך אותו חודש, ליברפול זכתה בגביע העולם למועדונים של פיפ"א 2019, כאשר מאנה מבשל את שער הניצחון לרוברטו פירמינו במשחק גמר נגד פלמנגו הברזילאית.
באותה העונה, עונת 2019/2020, זכה עם הקבוצה גם באליפות אנגליה, כאשר מאנה תורם 18 שערים ושבעה בישולים.
ב-7 בינואר 2020, מאנה נבחר לכדורגלן השנה באפריקה, הוא הסנגלי השני אחרי אל חג'י דיוף שזכה בפרס זה.
ב-22 ביוני 2022 מאנה חתם לשלוש שנים בבאיירן מינכן תמורת 32 מיליון יורו.
בהופעת הבכורה בקבוצה ב-30 ביולי כבש שער בכורה בניצחון 3–5 על ר.ב.
גם בהופעת הבכורה בבונדסליגה, שישה ימים מאוחר יותר, כבש מאנה שער בהופעת הבכורה, בניצחון 1–6 על איינטרכט פרנקפורט.
ב-1 באוגוסט 2023 חתם לשלוש שנים באל נאסר מליגת העל הסעודית, תמורת 40 מיליון אירו.
מאנה החל לשחק בנבחרת סנגל בשנת 2012, באותה שנה שיחק עם נבחרתו באולימפיאדת 2012.
מאנה הוא שיאן השערים בנבחרת סנגל בכל הזמנים.
הופיע במדי נבחרתו במונדיאל 2018 בהופעתה השנייה אי פעם בתחרות.
הוא הבקיע שער בתיקו 2-2 של סנגל נגד נבחרת יפן, סנגל ומאנה הודחו בשלב הבתים.
הופיע במדי נבחרתו ב-2015, 2017 ו-2019 כאשר באחרונה הגיע עם נבחרתו עד משחק הגמר, שם הפסיד לאלג'יריה בתוצאה 0–1. הוא נבחר להרכב מצטייני הטורניר.
בגביע אפריקה לאומות 2021 זכתה סנגל לראשונה בתולדותיה בגביע כשמאנה כובש את הפנדל המכריע בדו-קרב הפנדלים מול מצרים.
הוא מדורג חמישי בכמות הבקעת השערים במדים הלאומיים ושמיני בכמות ההופעות בנבחרת.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022, אך נגרע מהסגל מספר ימים לפני פתיחת הטורניר בשל פציעה.
בראיון משנת 2017 סיפר מאנה כי בילדותו אסר עליו אביו לשחק כדורגל, מסיבות דתיות.
מאנה הוא מוסלמי אדוק, והוא נראה מתפלל לפני תחילת משחקים וכשהוא חוגג כיבוש שערים.
מלך שערי הליגה האנגלית: 2018/2019 (יחד עם מוחמד סלאח ופייר-אמריק אובאמיינג)
סַאדְר או γ בברבור הוא כוכב על-ענק במרחק של כ-1,800 שנות אור ממערכת השמש והוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים ברבור.
הכוכב נמצא במרכז האסטריזם בצורת צלב שמהווה את החלק הבולט של קבוצת הכוכבים.
סאדר הוא על-ענק לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F8 I, מסתו מוערכת בכ-14.5 מסות שמש, רדיוסו כ-180 רדיוסי שמש - כ-0.85 יחידה אסטרונומית, טמפרטורת פניו כ-6,700 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 45,500 מעוצמת ההארה של השמש.
בשל מסתו הגדולה אורך החיים שלו קצר ואף על פי שגילו מוערך ב-12 מיליון שנים בלבד, הוא כבר נמצא בסוף חייו לאחר שסיים להתיך מימן והוא צפוי להפוך לסופרנובה בתוך כמה מיליוני שנים לכל היותר.
בשל מיקומו באזור עשיר באבק של שביל החלב ומרחקו הגדול, נראה שחלק משמעותי של קרינתו מתפזר בדרך ולמעשה בהירותו המוחלטת היא מדרגה סביב 7- ועוצמת הארתו האמיתית היא יותר מפי 50,000 מאשר עוצמת ההארה של השמש.
מדידות רגישות של הספקטרום מראות קווי בליעה רבים של ברזל ושל מתכות נוספות.
ניתוח של רוחב הפסים מראה שפני השטח של הכוכב פועמים באופן מורכב בדומה לפעימות של משתנים קפאידיים אך כמעט שאין שינוי בבהירות נראיתו הנראית.
במרחק זוויתי של כ-2 דקות קשת מסאדר נמצא כוכב כפול עם דרגת בהירות 9, אך ככל הנראה אין קשר בין סאדר ובין הזוג והם נמצאים רק במקרה על אותו קו ראייה.
סאה היא מידת נפח מקראית, אשר הייתה בשימוש נרחב בזמן חז"ל, ומוזכרת פעמים רבות במשנה ובתלמוד בעניינים שונים.
השימוש במידה זו של סאה היה מצוי, ובעקבות זה היה אף כלי למדידת הסאה שנקרא 'סאה'.
מידת הסאה שווה לשישה קבים ולשליש איפה.
ונפחה הוא אחד מארבעים מנפח תיבה של אמה על אמה על שלוש אמות.
מידה זו משמשת גם לקביעת שטח בית סאה, על פי החישוב של שטח בו ניתן לזרוע סאה תבואה, שהם סך של אלפיים וחמש מאות אמות מרובעות (=חמישים על חמישים אמה).
מידת הסאה היא מידה שהייתה נהוגה כבר בזמן התורה, ואף הוזכרה בתורה, בסיפור המקראי של 'שלושת המלאכים בבית אברהם', כאשר בזמן ביקור המלאכים בביתו ציווה אברהם לשרה: .
בזמן חז"ל רווח השימוש במידה זו, ושיערו על פיה במקומות רבים במשנה ובתלמוד.
בספרי ההלכה נחלקו האחרונים בשיעור ה'כביצה', כאשר שורש המחלוקת היא האם נתקטנו הביצים מכמות שהיו בזמן התלמוד.
לדעת הרב חיים נאה שנפח שיעור ביצה הוא 57.6 סמ"ק לפיכך לדעתו שיעור סאה הוא 8.3 ליטרים (8,294.4 סמ"ק),
מקומות ששיעורי חז"ל על פי מידת הסאה
מקווה – שיעור מקווה הכשר לטבילה הוא רק כאשר יש בו 40 סאה מי גשמים, בפחות משיעור זה המקווה פסול.
תרומת השקל – נעשתה בקופות של שלוש סאים.
הקטרת הקטורת – נעשית בכל יום בכף המחזיקה שיעור סאה.
מידה זו הייתה נפוצה מאוד בזמן חז"ל, בעקבות כך הפך השימוש במידה זו למטבע לשון.
מידה ה'סאה' אף הוזכרה לא אחת בתלמוד בהקשרים שונים:
"סאה בסאה" – דין בהלכות ריבית.
"ארבעים סאה קצוצי תפילין נמצאו בראשי הרוגי ביתר".
"הרי שגזל סאה של חטין" וכו', וכיוצא בזה פעמים רבות.
סאדקין היה כינויו של סיד סאדִקַיְן אחמד נקווי (באורדו: سیّد صادِقَین احمد نقوی; 30 ביוני 1923–10 בפברואר 1987), אמן פקיסטני שנודע בזכות כישורי הקליגרפיה והציור שלו.
הוא נחשב לאחד מטובי הציירים והקליגרפים בפקיסטן.
הוא גם חיבר שירה, בעיקר מרובעים, בדומה לעומר ח'יאם וסרמד כאשאני.
סאדקין נולד באמרוהה למשפחת אמני קליגרפיה.
בסוף שנות הארבעים של המאה ה-20 הוא הצטרף לתנועת הסופרים והאמנים הפרוגרסיביים.
חוסיין שהיד סוהרוורדי, ראש הממשלה, שימש כפטרונו.
סאדקין בילה זמן מה בפריז, שם הרחיב את אופקיו וידיעותיו.
סאדקין השתייך לזרם אמנותי באסלאם שהתפתח בצפון אפריקה ובאסיה בשנות החמישים של המאה ה-20 - זרם החורופיה.
בזרם אמנותי זה ניסו האמנים לשלב צורות אמנותיות מסורתיות, בעיקר קליגרפיה, עם אלמנטים צורניים מודרניים.
אמני החורופיה דחו את התפיסות המערביות את האמנות וניסו ליצור שפה אמנותית חדשה שתשקף את התרבות והמורשת המיוחדת להם.
אמני החורופיה הצליחו להשתמש בקליגרפיה ככלי אסתטי מודרני וייחודי.
סאדקין צייר בקליגרפיה מיצירותיהם של ע'אלב, אקבאל ופאיז, כמו גם אייר את ספריו של אלבר קאמי.
חלק ניכר מעבודתו נעשה כציורי קיר גדולים במבנים ציבוריים או בשטחים הפתוחים לקהל; הוא נמנע במודע מלצייר ציורים שיישארו ספונים בחדריהם הפרטיים של אנשים עשירים, ואף תרם רבות מיצירותיו לטובת הציבור.
חלק מציורי הקיר שלו נמצאים במקומות הבאים:
המשרד הראשי של הבנק הלאומי של פקיסטן - "אוצר הזמן" (1961)
תחנת הכוח בסכר מנגלא - "הסאגה של העבודה"
אולם הכניסה במוזיאון לאהור - "אבולוציה של האנושות"
אולם פרר בקראצ'י - "שמיים וארץ"; סאדקין נפטר לפני שהספיק להשלים את היצירה
ארגון שלא למטרות רווח שמטרתו להפיץ את אמנותו של סאדקין בציבור.
הקרן פרסמה ספרים וקטלוגים רבים העוסקים ביצירותיו של סאדקין, והיא מארגנת תערוכות אמנות בהן מוצגות יצירותיו השונות.
1960 - עיטור הצטיינות מטעם ממשלת פקיסטן
1961 - פרס הביאנלה של פריז
1962 - פרס הביצוע מטעם נשיא פקיסטן
1975 - פרס תרבות מטעם ממשלת אוסטרליה
1980 - כוכב ההצטיינות מטעם ממשלת פקיסטן
2000 - הקמת מכון סאדקין לאמנות וטכנולוגית מידע
2003 - פורסם הקטלוג The Holy Sinner: Sadequain, כרך בן 700 עמ' השוקל יותר מ-10 ק"ג, בהוצאת מוזיאון ארמון מוהאטה
2006 - דואר פקיסטן הנפיק דף בולים לכבוד עשרה אמנים פקיסטניים נודעים, ביניהם גם סאדקין
סאדיאטס, המכונה גם סאדיאטס השני היה מלך לידיה השלישי מהשושלת המרמנדית, בנו של ארדיס השני מלך לידיה.
על פי הרודוטוס, הוא שלט במשך כ-20 שנים, בין 603 ל-591 לפני הספירה הוחלף על ידי בנו אליאטס.
סאדיאטס פתח במלחמה כנגד העירה האיונית מילטוס, בנו אליאטס המשיך גם הוא להיאבק במילטוס.
תיארוך השושלת המרמנדית אינו מדויק, ומבוסס על חישוב שערכו ג'ון בגנל ברי ורוסל מיגס (1975), שהעריכו כי שלטונו של גיגס היה בשנים 652-687 לפנה"ס.
על פי הרודוטוס, ארדיס מלך כ-49 שנים (שלטונו הסתיים ב-603 לפנה"ס), ובנו סאדיאטס מלך 12 שנה (שלטונו הסתיים ב-591 לפנה"ס).
סאדו אייאטו היה פוליטיקאי קמרוני שהיה ראש ממשלת קמרון הרביעי, בין ה-26 באפריל 1991 ל-9 באפריל 1992.
אייאטו נולד ב-15 בפברואר 1942 בגארואה.
אייאטו מילא מספר תפקידים בממשלת קמרון .
לאחר התמודדותו כראש הממשלה, הפך אייאטו למנהל הלאומי של בנק מדינות מרכז אפריקה (BEAC), ועזב את תפקידו ב-1 בינואר 2008. למרות גיל הפרישה הרשמי בבנק שהוא 60, אייאטו נשאר בתפקידו למשך חמש שנים נוספות באישורו של נגיד הבנק ז'אן-פליקס ממלאפוט .
אייאטו נפטר בז'נבה שבשווייץ ב-1 באוגוסט 2019.
סאדומאוזוכיזם הוא מתן או קבלת הנאה פעולות הכוללות גרימת או קבלת כאב או השפלה.
לעיתים מתרגלי הסאדומאזוכיזם מחפשים לחוות סיפוק מיני ממעשיהם.
בעוד שהמונחים 'סאדיסט' ו'מאזוכיסט' מתארים אדם שנהנה ממתן כאב ואדם שנהנה מקבלת כאב, בהתאמה, סאדומזוכיסט יכול ליהנות משתי הפעולות הללו.
המילה 'סאדומאזוכיזם' היא שילוב של המילים 'סאדיזם' ו'מזוכיזם'.
הקיצור S&M משמש לרוב לתיאור הסאדומאזוכיזם, אולם ניתן גם להשתמש בקיצורים S-M, SM, S/M.
הסאדומאוכיזם אינו נחשב לפאראפיליה קלינית, אלא אם הסאדומאזוכיסט נמצא במצוקה קלינית או שנגרם לו נזק בריאותי.
כאשר נערך אקט סאדיסטי בקרב שני מבוגרים מסכימים, הוא לרוב יכלל תחת הכותרת של BDSM, והוא נבדל ממעשי אלימות מיניים שמבוצעים ללא הסכמה הדדית.
סאדו (ביפנית: 佐渡市) הוא אי שנמצא במחוז ניאיגטה שביפן.
החל מ-2004 כל האי נתון תחת הרשות המקומית של העיר סאדו.
נמל התעופה סאדו ומכרות הזהב של האי סאדו נמצאים בשטח האי.
האי נמצא כ-60 ק"מ מבירת המחוז, ניאיגטה וכ-288 ק"מ מבירת יפן, טוקיו.
סאדיר נורגוג'וייביץ' ג'פארוב (בקירגיזית: Садыр Нургожоевич Жапаров; נולד ב-6 בדצמבר 1968, קן-סו, מחוז איסיק-קול, הרפובליקה הקירגיזית, ברית המועצות) הוא מדינאי קירגיזי, המכהן כנשיא קירגיזסטן מאז אוקטובר 2020.
הוא חבר המועצה העליונה, שהיה ממלא מקומו של הנשיא הקודם, סואורונבאי ג'נבקוב מאז התפטרותו ב-15 באוקטובר ולאחר מכן נבחר לנשיאות בינואר 2021. במהלך ההפגנות באוקטובר 2020 נבחר לראשות ממשלת קירגיזסטן בנסיבות שנויות במחלוקת עד נובמבר 2020 עת הוחלף על ידי ארטיום נוביקוב.
נולד ב-6 בדצמבר 1968 בכפר קן-סו, מחוז טיופ, איזיק -קול, בשנת 1986 סיים את לימודיו בתיכון ובאותה שנה נכנס לאוניברסיטה לתרבות גופנית בפרונזה, רוסיה.
בשנת 1987 גויס לשורות הצבא האדום, עד 1989 שימש כראש מחלקת הרדיוגרפיה בנובוסיבירסק וזכה בתואר "עובד מצטיין של הצבא הסובייטי".
מ-1989 עד 1991, המשיך את לימודיו במכון לתרבות גופנית.
מ-1991 עד 1994 עבד כיו"ר חוות סולטונקול ובשנים 1994–1996 הוא היה מנהל חברת הנפט "קרגיי" בעיר קרקול.
בשנים 1996–1997 (בהזמנת משטרת מרחב איסיק-קול) עבד כפקח של המשטרה המיוחדת במחוז איסיק-קול.
לאחר מכן כיהן משנת 1996 עד 2001 כמנכ"ל חברת Guzel.
בשנים 2001–2005 היה מנכ"ל בית הזיקוק לנפט נורנבטגאז בבאליקצ'י ובשנים 2001–2005 היה מנכ"ל חברת הנפט נורמניאגז.
בשנת 2006 השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הסלאבית הקירגיזית-רוסית על שם בוריס ילצין, וקיבל השכלה גבוהה שנייה.
הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו לאחר מהפכת הצבעונים בשנת 2005. במרץ 2005 נבחר לחבר פרלמנט מטעם מחוז טיופ ועמד בראש סיעת קלצ'ק.
הוא היה תומך של הנשיא קורמנבק בקייב.
בשנת 2006 היה חבר בוועדת פרסי המדינה.
בשנת 2007 היה סגן יו"ר ועדת אמנסטי.
ב-22 באוקטובר 2007 הוא עזב את הפרלמנט.
בבחירות 2007 השתתף במסגרת רשימת המפלגה הפרו-נשיאותית אק זול, שזכתה ברוב המושבים בפרלמנט, אך המשיך לעבוד כיועץ לנשיא.
מ-2008 עד 2010 עבד כנציג מורשה של הסוכנות הלאומית למניעת שחיתות.
בשנת 2010 היה מעורב בהדחת הנשיא במהפכה.
בעימותים הבין-עדתיים שהתרחשו באוש ובדחלאל-עבד, לקחו ג'פרוב ושותפיו חלק פעיל, על פי הצהרותיהם - הם ניסו למנוע עימותים, אך מתנגדיהם טוענים שהם תמכו בלאומנים הקירגיזים.
בבחירות באוקטובר 2010 הוא נבחר מחדש כחבר המועצה העליונה ברשימת המפלגה הדמוקרטית אטא-ג'ורט, בראשות קמצ'יבק טאשייב, שזכתה ברוב המושבים.
הוא מונה בהמשך ליו"ר הוועדה לעניינים משפטיים.
מאז 2012 הוא דוגל בהלאמת מכרה הזהב קומטור הממוקם במחוז איסיק-קול מולדתו, והאשים את חברת הניהול בהפרות סביבתיות ובשחיתות.
בהקשר זה הוא צבר פופולריות רבה.
באחת העצרות להלאמת קומטור בסתיו 2012 ניסו המפגינים להשתלט על הבית הלבן בבישקק (בית הפרלמנט).
טאשייב וג'פארוב הואשמו על פי סעיף 295 לחוק הפלילי של הרפובליקה הקירגיזית ב"תפיסת שלטון בכוח אלים." במרץ 2013 בית המשפט המחוזי בעיר בישקק מצא אותם אשמים וגזר עליהם עונש מאסר של שנה וחצי שנה, בהתאמה.
אולם ביוני 2013 זיכה בית המשפט העירוני בבישקק זיכה אותם והם שוחררו.
ב-27 ביוני 2013, במהלך ההפגנות נגד קומטור בקארקול (המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז איסיק-קול), המפגינים ניסו לחטוף את מושל המחוז, אמילבק קפטגאייב.
הממשלה האשימה את סאדיר ג'אפרוב וקובניצ'בק קדירוב בארגון החטיפה.
מנהיגי המחאה עוכבו, אך סאדיר ג'פארוב, שהכחיש את מעורבותו, עזב את המדינה.
בשנת 2017 ניסה לחזור לקירגיזסטן.
ב-25 במרץ 2017 הוא נעצר בגבול קירגיזסטן-קזחסטן.
באשמת ארגון חטיפת אמילבק קפטאגייב, נגזרו עליו 11 שנות מאסר וששה חודשי מאסר נוספים.
ב-5 באוקטובר 2020 החלו בקירגיזסטן הפגנות המוניות נגד תוצאות הבחירות לפרלמנט.
בבוקרו של 6 באוקטובר מפגינים בראשות קמצ'יבק טאשייב שחררו את סאדיר ג'פארוב ולקחו אותו לכיכר המרכזית של בישקק, שם הוא נשא נאום.
בערב 6 באוקטובר 2020 אישרו חברי פרלמנט במלון דוסטוק את מינויו של ג'פארוב לתפקיד ראש ממשלת המדינה.
עם זאת, מועמד אחר לראשות ממשלת קירגיזסטן ממפלגת אטא-מקן, טילק טוקטוגאזייב, אמר בעצרת ליד בית הממשלה כי הוא היה ראש הממשלה החוקי, מכיוון שהוא נבחר לתפקיד זה בישיבת מועצת התיאום שהוקמה על ידי מנהיגי מפלגות האופוזיציה.
טוקטוגאזייב ראה במינויו של ג'פארוב כבלתי חוקי, שכן הצירים אישרו אותו בלחץ של כמה מאות תומכי ג'פארוב, שהתאספו בסמוך למלון דוסטוק במהלך פגישת חברי הפרלמנט.
כמו כן, מתנגדי ג'פארוב הצביעו על היעדר מניין פרלמנטרי והפרת נוהלי בחירת ראש ממשלה.
ב-15 באוקטובר 2020 הוא מונה זמנית לתפקיד נשיא קירגיזסטן לאחר התפטרותו של סואורונבאי ג'נבקוב.
הוא מונה במינוי קבוע לנשיא קירגיזסטן לאחר שנבחר ברוב קולות ב-10 בינואר 2021.
סאדיק ביי הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת וושינגטון ויזארדס בליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
ביי הוא בנה של דרוונה ביי, מנהלת תיכון ששיחקה כדורסל בליגת המכללות באוניברסיטת צפון קרוליינה בשארלוט.
הוא למד בבית הספר הקתולי דימאתה בשנתו הראשונה בטרם עבר לתיכון סידוול פרנדס , ששם דגש על מצוינות ספורטיבית לצד אקדמית.
בשנתו הראשונה בתיכון התנשא לגובה 1.75 מ' בלבד.
בשנתו השלישית ביי רשם ממוצעים של 14.5 נקודות, 6.5 ריבאונדים, 2 אסיסטים ו-2 חטיפות למשחק, והוביל את סידוול לגמר האזורי.
הוא נפצע בעקב בשנתו הרביעית ופספס מספר משחקים.
בשנתו הרביעית רשם ממוצעים של 21 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק.
לקראת המעבר לליגת המכללות, דורג ביי במקום ה-83 במחזור התיכון שלו על ידי האתר 247Sports.
תחילה התחייב לאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, ב-2 בנובמבר 2017. במאי 2018 ביקש מהאוניברסיטה שחרור, אך זו סירבה לשחררו לקבוצתה אחרת באזור החוף האטלנטי.
לאחר שבחן תחילה אופציות לשחק באוניברסיטת וייק פורסט, בבוסטון קולג' (שתי אלו באזור החוף האטלנטי) ובאוניברסיטת ואנדרבילט, ב-15 ביוני חתם לבסוף באוניברסיטת וילאנובה.
מאמן וילאנובה ג'יי רייט ניסה לגייס את ביי עוד כשהיה שחקן פעיל בתיכון, אך ניסה לגייסו בצורה אינטנסיבית יותר לאחר שעומארי ספלמן עזב את הקבוצה לליגת ה-NBA, והתפנתה מלגה.
במשחק הבכורה שלו בליגת המכללות, מול אוניברסיטת מורגן סטייט, קלע ביי 16 נקודות והוריד 4 ריבאונדים.
בששת משחקיו הראשונים קלע בממוצע מעט מתחת ל-16 נקודות.
ב-30 בינואר 2019, במשחק מול אוניברסיטת דהפול, השיג את הדאבל-דאבל הראשון שלו, כשקלע 16 נקודות והוריד 11 ריבאונדים.
וילאנובה זכתה בטורניר ביג איסט, והייתה לקבוצה הראשונה שזוכה שלוש פעמים ברציפות בתואר, כשביי תורם 16 נקודות ו-10 ריבאונדים בניצחון בגמר 72–74 על אוניברסיטת סטון הול.
בשנתו הראשונה, רשם ממוצעים של 8.2 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק, ופתח ב-29 מתוך 36 משחקים.
כן נבחר לחמישיית ה של הביג איסט.
לקראת שנתו השנייה במכללות, נבחר ל"רשימת המעקב" לפרס ג'וליוס אירווינג הניתן לשחקן המכללות המצטיין בעמדת הסמול פורוורד.
ב-11 בינואר 2020 רשם שיא קריירה של 33 נקודות, כולל שמונה שלשות, בניצחון של וילאנובה 66–80 על אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בסיום העונה, נבחר פה אחד לחמישיית האול-ביג איסט הראשונה.
ביי אף זכה בפרס רוברט ו.
גיזי, הניתן לשחקן המצטיין בפילדלפיה ביג 5, וכן בפרס ג'וליוס אירווינג.
ביי היה לשחקן השלישי של וילאנובה שזוכה בפרס ג'וליוס אירווינג, לאחר שעשו זאת לפניו ג'וש הארט ב-2017 ומיקאל ברידג'ס ב-2018. בסך הכול בשנתו השנייה רשם ממוצעים של 16.1 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
לאחר שנתיים במכללות, נרשם ביי לדראפט ה-NBA, ונבחר במקום ה-19 בדראפט 2020 על ידי ברוקלין נטס.
ב-19 בנובמבר 2020, הועברו זכויות החתימה של ביי בטרייד לדטרויט פיסטונס, במהלך שעירב שלוש קבוצות.
ב-1 בדצמבר הודיעה פיסטונס כי היא מחתימה את ביי.
ב-15 בפברואר 2021 הוכתר ביי לשחקן השבוע במזרח, כשבמערב נבחר דווין בוקר.
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס.
ב-11 ביולי 2024 הצטרף לוושינגטון ויזארדס כשחקן חופשי עבור חוזה לשלוש שנים בסך 20 מיליון דולר.
סאדה ויליאמס היא אתלטית מברבדוס, ופעמיים ברציפות זוכת מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022 ובודפשט 2023) בריצת 400 מטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון ב-2017 היא סיימה במקום 30 בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.55 שניות.
ב שנערכו בלימה, פרו ב-8 באוגוסט 2019 היא סיימה במקום שישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.25 שניות.
כחודשיים לאחר מכן, אליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-1 באוקטובר היא סיימה במקום עשירי בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 51.31 שניות.
באולימפיאדת טוקיו סיימה במקום תשיעי בריצת 400 מטר בשיא לאומי חדש של 50.11 שניות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ארצות הברית ב-22 ביולי 2022 זכתה ויליאמס במדליית ארד בריצת 400 מטר בשיא לאומי חדש של 49.75 שניות, אחרי שוני מילר-אואיבו מאיי בהאמה (49.11 שניות) ומריליידי פאולינו מהרפובליקה הדומיניקנית (49.60 שניות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.60 שניות, אחרי מריליידי פאולינו מהרפובליקה הדומיניקנית (48.76 שניות) ונטליה קצ'מרק מפולין (49.57 שניות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 49.58 שניות.
באולימפיאדת פריז נשאה את דגל ברבדוס ביחד עם השחיין ג'ק קירבי בטקס הפתיחה של האולימפיאדה.
ויליאמס סיימה במקום שביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.83 שניות.
סאדק מוחרמי (בפרסית: صادق محرمی; נולד ב-1 במרץ 1996 בהפשתר שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת טרקטור מליגת העל האיראנית ובנבחרת איראן.
מוחרמי גדל במחלקת הנוער של מאלבאן.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האיראנית, וערך 35 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-27 ביוני 2016 חתם מוחרמי על חוזה לשתי עונות בפרספוליס מליגת העל האיראנית.
הוא ערך 43 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-27 ביוני 2018 חתם מוחרמי על חוזה לחמש עונות בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל מוחרמי למשך חצי עונה ללוקומוטיבה זאגרב מליגת העל הקרואטית.
ב-11 בספטמבר 2018 ערך מוחרמי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 0–1 על נבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות.
סאדן לייטס היא להקת רוק אלטרנטיבי לטבית אשר הוקמה בשנת 2012 בעיר ריגה.
בלהקה חברים אנדרייס רייניס זיטמניס, קרליס מאטיס זיטמניס, מרטינש מאטיס זמיטיס וקרליס ורטינש.
בשנת 2023 הלהקה השתתפה בתחרות המוזיקה "סופרנובה", ובעקבות זכייתה בה היא עתידה לייצג את לטביה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת, עם השיר "Aijā".
ב-22 בספטמבר 2017 יצא לאור אלבום הבכורה של הלהקה, "Suburbs".
האלבום מכיל 10 שירים, בלטבית ובאנגלית.
ב-12 באפריל 2018 ערכה הלהקה לראשונה הופעה עצמאית ובה ביצעה את שירי האלבום, בבית המוזיקה הלטבי "Daile".
כמו כן, באירוע השתתפה המוזיקאית הלטבית טינה שיפקביצה.
בתחילת 2018, הלהקה השתתפה בתחרות המוזיקה הלטבית "סופרנובה", עם השיר האחרון מתוך אלבום הבכורה שלה, "Just Fine".
בתחילה, הלהקה לא הצליחה להעפיל לחצי הגמר, אך חבר השופטים וצוות אנשי הטלוויזיה הלטביים העניקו לה הזדמנות שנייה ("קלף ג'וקר").
לבסוף, הלהקה סיימה במקום השני בגמר התחרות.
בשנת 2023, הקבוצה השתתפה פעם נוספת בתחרות "סופרנובה", אשר הופקה על ידי הטלוויזיה הלטבית, עם שירם "Aijā".
הלהקה הגיעה למקום הראשון וזכתה בתחרות.
ב-11 במאי 2023 ביצעה הלהקה את "Aijā" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. הלהקה סיימה במקום 11 ובכך כשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי, כאשר חסרו לה 3 נקודות בלבד.
סאדק קוטבזאדה (בפרסית: صادق قطبزاده, בתעתיק מדויק: צאדק קטבזאדה; 24 בפברואר 1936 – 15 בספטמבר 1982) היה פוליטיקאי איראני ששימש עוזרו הקרוב של האייתוללה ח'ומייני במהלך גלותו בצרפת ב-1978, ושר החוץ (30 בנובמבר 1979 – אוגוסט 1980) במהלך משבר בני הערובה באיראן בעקבות המהפכה האיראנית.
ב-1982 הוצא להורג באשמה שתכנן לחסל את האייתוללה ח'ומייני ואת הרפובליקה האסלאמית.
קוטבזאדה נולד באספהאן בשנת 1936. היו לו אחות ואח.
אביו היה סוחר עצים עשיר.
כסטודנט היה ראש זרוע הסטודנטים של חזית ההתנגדות הלאומית שפעלה נגד השאה שעלה לשלטון בעקבות הפלת שלטונו של מוחמד מוסאדק ב-1953. הוא עזב את איראן ב-1959 לאחר שנעצר פעמיים בשל פעילותו נגד משטר השאה ולמד בבית הספר לשירות החוץ של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
אולם לא סיים את לימודיו כי ריכז את מאמציו בהפגנות נגד ממשלתו של השאה מוחמד רזא שאה פהלווי.
הוא השתייך לאגף הרדיקלי יותר של תנועת החירות האופוזיציונית שפעלה נגד השאה, יחד עם אברהים יזדי, מוסטפא צ'מראן ועלי שריעתי.
בעקבות השתוללות במסיבה יוקרתית בהנחיית השגריר האיראני דאז בארצות הברית, החתן של השאה, ארדשיר זהדי, שללו ממנו האיראנים בשנת 1962 את אזרחותו האירנית והוא גורש מארצות הברית.
הוא הגיע לאלג'יריה, בה פעל עם מוסטפא צ'מראן ואברהים יזדי, ללא הועיל, להשיג תמיכה בחזית לשחרור איראן, בראשות מהדי באזרגאן, בה היה חבר בכיר.
בדצמבר 1963 הגיע קוטבזאדה למצרים יחד עם צ'מראן ויזדי, שם הקימו את SAMA, ארגון מיוחד לאחדות ולפעולה, נגד השאה, בחסות נאצר.
אולם בעקבות חילוקי דעות עם נאצר, שרצה ש-SAMA תתרכז בתעמולה נגד השאה, בעוד אנשי החזית רצו לפעול בלוחמת גרילה, עזבו אנשי SAMA את מצרים בשנת 1966.
בשנות ה-60 המאוחרות, קוטבזאדה למד בקנדה וקיבל תואר ראשון ממכללת נוטרדאם בנלסון, בשנת 1969.
קוטבזאדה עבר לסוריה ויצר קשרים עם מוסא א-סדר, איש דת שיעי איראני-לבנוני, שהפגיש אותו עם חאפז אל אסד ודאג לו לדרכון סורי.
לימים חומייני מינה אותו לחבר ועדת המעקב לבירור גורלו של אל סאדר בעקבות היעלמותו באוגוסט 1978.
באותה תקופה הוא שהה בלבנון ויצר קשרים עם אנשי אש"ף.
על פי חלק מהדיווחים הוכשר קוטבזאדה בלבנון יחד עם חמושים איראניים מהפכנים ופלסטינים.
בהמשך עבר לעיראק, שם פגש את האייתוללה רוחאללה ח'ומייני ב-1963 או בשנת 1971.
בשנת 1976 התיישב קוטבזאדה בפריז תחת סיפור כיסוי של כתב היומון הממשל הסורי, אל ת'ורה, שאפשר לו להמשיך את פעילותו המחתרתית נגד השאה.
הוא היה לעוזרו הקרוב של האייתוללה חומייני בעת גלותו בצרפת וניהל קשרים עם עיתונאים מערביים.
הוא גם ניהל רומן עם הכתבת הקנדית, קרול ג'רום (Carole Jerome).
בפריז יצר קוטבזאדה קשרים עם נציגי אש"ף בעיר והיה ידיד קרוב של אלמנתו של מחמוד המשארי.
הוא עירב בתעמולתו נגד השאה הטפה אנטי-ישראלית ואנטישמית.
קוטבזאדה יחד עם מוסטפא צ'מראן היו חלק מהפלג, שנקרא "המאפיה הסורית", בחצר חומייני, והיה סכסוך בין קבוצתו לקבוצה הידידותית ללוב, בראשות מוחמד מונטזרי.
בעקבות המהפכה האיראנית היה קוטבזאדה לחבר במועצה המהפכנית כאשר בזרגן ואחרים עזבו את המועצה כדי להקים ממשלת מעבר.
ב-13 במרץ, שתי נשים, האחת עם אקדח והשנייה עם סכין, תקפו את קוטבזאדה במחאה על המדיניות הפונדמנטליסטית של המשטר האסלאמי.
קרוב ל-15,000 נשים התאספו גם מחוץ למטה ה-NIRT כדי למחות על מדיניותו האיסלאמיסטית.
היו שטענו שקוטבזאדה פעל להביך את שר החוץ אברהים יזדי ולגרום לו להתפטר.
הוא מונה לשר החוץ בסוף נובמבר 1979 לאחר שאבולחסן בני-סדר התפטר מתפקיד שר החוץ בפועל על רקע מחלוקות סוערות על גורלם של בני הערובה האמריקאים.
בתחילת 1980 השתתף קוטבזאדה במשא ומתן מוקדם על משבר בני הערובה באיראן בפריז עם עוזרו של קרטר, המילטון ג'ורדן, מה שהוביל ל"תוכנית מורכבת רב-שלבית" אשר טורפדה על ידי חומייני בהכרזה שגורלם של בני הערובה יוכרע על ידי הפרלמנט האיראני החדש.
באפריל 1980, בעת ביקור בכווית ניצל מניסיון התנקשות.
קוטבזאדה כתב מכתב פתוח למג'לס באוגוסט 1980 בדרישה לשחרור מהיר של החטופים, ואמר לרויטרס חמישה ימים לאחר מכן כי "למועמד הנשיאות של ארצות הברית רונלד רייגן, בתמיכת קיסינג'ר ואחרים, אין שום כוונה לפתור את הבעיה.
הם יעשו כל שביכולתם כדי לחסום את זה." בחודשים ספטמבר ואוקטובר הוא הוציא עוד כמה הצהרות פומביות בטענה כי ייתכן שהתרחשה עסקה לעיכוב שחרור החטופים.
סוכנות הידיעות הצרפתית סוכנות הידיעות פרנס פרס ציטטה אותו ב-6 בספטמבר כמי שקבעה כי "מחנה רייגן ניסה בכוח לחסום פתרון של בעיית [בני הערובה] לפני הבחירות" וכי יש לו "מידע" כדי להוכיח זאת.
ב-11 בספטמבר פורסם המכתב הפתוח בעיתון איראני עם האשמות דומות.
פרסיקו מהניו יורק טיימס סיכם סקירה על ספרו של גארי סיק October Surprise ובו נאמר: "שני חברים של קוטבזאדה ששוחחו איתו לעיתים קרובות בתקופה זו אמרו שהוא התעקש שוב ושוב שהרפובליקנים היו בקשר עם גורמים באיראן כדי לנסות לחסום את שחרור בני הערובה".
כוח המשימה להפתעת אוקטובר של הבית שחקר את ההאשמות של הפתעת אוקטובר ראיין מקורבים לקוטבזאדה והגיע למסקנה ב-1993 שהם "לא חשפו דבר כדי לאשש את הצהרותיו של קוטבזאדה".
לאחר כישלון ניסיון החילוץ שעליו החליט הנשיא קרטר, הוא הגדיר את ניסיון החילוץ כ"מעשה מלחמה" נגד איראן.
עם זאת, קוטבזאדה לא היה אנטי אמריקאי במהלך כהונתו.
בינואר 1980, קוטבזאדה התמודד על הנשיאות, אך קיבל רק כ-1 אחוז מהקולות של המצביעים בבחירות.
ביולי 1980, לאחר רצח שאפור בח'תיאר, ביטל קוטבזאדה את ביקורו המתוכנן בניקרגואה ושב לאירן.
לעיתונאים הוא טען שההאשמות שאירן עומדת מאחורי החיסול הן מגוחכות.
כהונתו כשר החוץ הסתיימה באוגוסט 1980 כאשר מוחמד עלי רג'אי מונה לראש ממשלת איראן ומינה את קארים חודפאנאהי לשר החוץ.
פרישה מהפוליטיקה, משפטו והוצאתו להורג
לאחר פרישתו מהפוליטיקה עסק קוטבזאדה ביבוא במסגרת עסק משפחתי שלו ולמד משפט איסלאמי.
ב-7 בנובמבר 1980 נעצר קוטבזאדה על ידי משמרות המהפכה במסגרת מאבקם בסיעתו של הנשיא אבולחסן בני-סדר ובגלל ביקורת שלו על מפלגת הרפובליקה האסלאמית, והוכנס לכלא אווין.
הוא שוחרר ב-10 בנובמבר בהתערבות האייתוללה חומייני.
ימים לאחר שחרורו הוא השתתף באספת עם גדולה בטהרן אך נמנע מלנאום בגלל הוראה של חומייני.
ב-8 באפריל 1982 הוא נעצר יחד עם מעל אלף קציני צבא ואנשי דת, כולל חתנו של המנהיג הדתי אייתוללה קאזם שריאטמדרי.
הם הואשמו בתכנון חיסולו של האייתוללה חומייני והפלת הרפובליקה האסלאמית.
לאחר חקירה בעינויים הוא הודה בהאשמות נגדו בשידור טלוויזיוני והצביע על אייתוללה קאזם שריאטמדרי כמוביל המזימה הוא טען שעמיתיו רצו לחסל את חומייני אבל הוא התנגד חיסול.
במסיבת עיתונאים באפריל 1982, חוג'ת אל-אסלאם מוחמד ריישהרי, השופט הראשי של בית הדין המהפכני הצבאי החדש שהוקם, הסביר את העלילה באמצעות "תרשים משוכלל מלא בקופסאות וחצים המקשרים בין קוטבזאדה לבין הקצינים המלכותיים, בצד אחד, ל'פיאודליסטים, למיני-קבוצות השמאלניות ואנשי הדת המזויפים' ומצד שני, ל'חזית הלאומית, ישראל, הפהלוויס והאינטרנציונל הסוציאליסטי.
ארבעת האחרונים היו מקושרים ל-CIA."
משפטו של קוטבזאדה החל באוגוסט 1982 ובבית המשפט הוא הכחיש את ההאשמות שניסה לחסל את חומייני או להפיל את המשטר, אך אישר שביקש להפיל את הממשלה האיסלאמית הנוכחית.
לאחר משפט של 26 יום, בית הדין המהפכני הצבאי מצא אותו אשם וגזר עליו גזר דין מוות.
הוא הוצא להורג ב-15 בספטמבר 1982 בכלא אווין בטהראן, על ידי כיתת יורים.
בתקשורת נטען שההוצאה להורג נבעה מהרעה ביחסים בין אירן לבין סוריה, שקוטבזאדה נשא את דרכונה.
נהר סאדו (בפורטוגזית: Sado; בעבר: Sádão) הוא אחד הנהרות הגדולים בפורטוגל.
אורכו 175 קילומטרים ושטח אגם הניקוז שלו הוא 7,692 קילומטרים רבועים.
מוצא הנחל ממוקם במעיינות בגובה של 230 מטרים מעל פני הים ליד העיר אוריקה במחוז בז'ה שבדרום פורטוגל.
נהר זה הוא הנהר היחיד בפורטוגל הזורם מדרום לצפון.
במספר מקומות לאורך הנהר נמצאים סכרים המשמשים בעיקר להשקיית אורז, תירס וירקות.
השפך נמצא ליד העיר סטובל, כ־30 קילומטרים מדרום־מזרח לבירה ליסבון.
שפך הנהר מהווה בית גידול לאוכלוסייה של 31 דולפינים (נכון לשנת 2007).
סאדק אומידזאדה (בפרסית: صادق امیدزاده; ) הידוע גם בתור יוסוף אומידזאדה היה גנרל איראני וראש יחידת המודיעין של כוח קודס בסוריה.
נהרג בסיכול ממוקד במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ב-14 באוגוסט 2012 נשבה אומידזאדה, יחד עם בכירים איראנים אחרים על ידי כוחות האופוזיציה הסורית בסביבת נמל התעופה הבין-לאומי דמשק.
הוא שוחרר בעקבות מאמצי תיווך של קטר.
ביוני 2023 עלו דיווחים מודיעיניים על כך שאומידזאדה מתכנן התקפות על כוחות אמריקאים בסוריה.
ההתמקדות הספציפית שלו כללה הכוונת האמרים HMMWV ו־Cougar של ארצות הברית בתוך שטח סוריה.
ב-20 בינואר 2024 אומידזאדה, יחד עם ארבעה פקידים איראנים נוספים, עלי אגאזאדה, סעיד קרימי, חוסיין מוחמדי, ומוחמד אמין סמדי, נהרגו בסיכול ממוקד בבניין בשכונת מאזה בדמשק.
על פי דווח על ידי המרכז הסורי לזכויות אדם, התקיפות האוויריות הישראליות הביאו להרס מוחלט של הבניין וגרמו למותם של לפחות 10 אנשי צבא.
אומידזאדה נהרג פחות מחודש לאחר שישראל התנקשה בחייו של גנרל איראני בכיר אחר, סייד רזי מוסאווי, בדמשק, ושבועיים לאחר חיסולו של סאלח אל-ערורי בביירות.
סאדק לאריג'אני (בפרסית: صادق لاریجانی; נולד בנג'ף ב-12 במרץ 1963) הוא אייתוללה איראני, פוליטיקאי שמרן המשמש כיו"ר המועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר מאז דצמבר 2018. קודם לכן שימש כחבר מועצת המומחים האיראנית וכראש מערכת המשפט האיראנית.
הוא נולד בשנת 1963 בנג'ף, להורים איראנים.
אביו, האייתוללה מירזא האשם אמולי, היה מוג'תהד בולט בתקופתו שעבד בנג'ף לאחר שהוגלה על ידי משטרו של מוחמד רזא שאה פהלווי.
המשפחה עברה לאיראן לאחר המהפכה האיראנית ב-1979. לאריג'אני הכיר גם את מדעי הדת וגם את המדעים המודרניים בילדותו.
הוא החל את בית הספר היסודי בשנת 1966 וסיים את בית הספר התיכון ב-1981. לאחר התיכון החל לימודי סמינר בקום.
הוא סיים את לימודי הסמינר שלו בשנת 1989, ולאחר מכן החל ללמד בסמינר ובאוניברסיטה.
הוא הפך לחבר בצוות המדעי של אוניברסיטת קום ולימד קורסים רבים בתאולוגיה ובפילוסופיה השוואתית.
לאריג'אני הוא אחיהם של עלי לאריג'אני (יו"ר המג'לס לשעבר), מוחמד ג'וואד לאריג'אני, באקר לאריג'אני (נשיא אוניברסיטת טהראן למדעי הרפואה), ופאזל לאריג'אני (נספח התרבות לשעבר של איראן באוטווה).
לאריג'אני שימש כאחד מ-12 חברי מועצת שומרי החוקה של הרפובליקה האסלאמית של איראן במשך שמונה שנים.
הוא תואר כ"זוטר יחסית", "איש דת חסר ניסיון" עם "קשרים הדוקים עם סוכנויות הצבא והמודיעין של איראן".
ב--14 באוגוסט 2009 הוא מונה לראש מערכת המשפט של איראן על ידי המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי.
על פי עורך הדין האיראני המוביל להגנה על זכויות אדם מוחמד סייפזאדה, ראש מערכת המשפט של איראן נדרש להיות מוג'תהד עם ניסיון משמעותי בתחום.
לאריג'אני, לעומת זאת, לא היה משפטן מנוסה ולא איש דת בעל דירוג גבוה, ונשא את התואר חוג'ת אל-אסלאם עד כמה חודשים לפני מינויו לתפקיד.
כהונתו של לאריג'אני כראש מערכת המשפט של איראן הסתיימה ב-7 במרץ 2019, כאשר המנהיג העליון עלי ח'אמנאי מינה תחתיו את אברהים ראיסי.
חמיו של לאריג'אני הוא האייתוללה חוסיין וחיד חראסאני.
סאדהו (בסנסקריט: साधु) הוא סגפן וקבצן דתי, או כל אדם קדוש בהינדואיזם ובג'ייניזם אשר ויתר על חיי העולם.
המונחים בסנסקריט "sādhu" ("איש טוב") ו-"sādhvī" ("אישה טובה") מתייחסים למי שבחרו לחיות בנפרד או בשולי החברה כדי להתעמק בתרגול רוחני.
סאדהו זוכים לכבוד בשל קדושתם, ודרך חייהם המחמירה נחשבת כמסייעת לקארמה של קהילה כולה.
חייו של סאדהו מוקדשים להשגת מוקשה (שחרור ממעגל המוות והלידה מחדש), האסרמה הרביעית והאחרונה (שלב החיים), באמצעות חיי דהרמה (חיים מוסריים וראויים), מדיטציה והתבוננות בברהמן.
המונח סאדהו מופיע בריג ודה ובאתהרוה ודה, ובסנסקריט הוא נושא משמעויות מגוונות כמו ישר, נכון, מוביל הישר למטרה, טוב, מועיל, צדיק, ואצילי.
סאדהו, פירושו מי שמתרגל "סדהאנה", עבודה רוחנית.
קשה לקבוע את מספרם המדויק של הסאדהו היות שאין לכך הסמכה רשמית.
יש חוקרים הטוענים כי הסאדהו ברחבי הודו מונים 4 עד 5 מיליון.
אחרים טוענים כי ישנם בין 8 ל-15 מיליון.
מלבד הודו, הסאדהו חיים גם במדינות אחרות של תת-היבשת ההודית, כולל נפאל וסרי לנקה.
סאדהו זוכים לכבוד בשל קדושתם, ודרך חייהם המחמירה נחשבת כמסייעת לקארמה של הקהילה כולה.
סאדהו עוסקים במגוון רחב של פרקטיקות דתיות.
חלקם מתרגלים סגפנות ומדיטציה ביחידות, בעוד שאחרים מעדיפים תפילה קבוצתית ומזמורים.
בדרך כלל הם מקיימים אורח חיים סגפני ונוודי.
אין להם רכוש למעט בגדיהם ואי אלו חפצים פשוטים.
הם עוברים בין מקדשים ומרכזי עלייה לרגל.
לסאדהו רבים יש חוקים לגבי קיבוץ נדבות, והם לא מבקרים באותו מקום פעמיים כדי שלא להטריד את התושבים.
הרוב המכריע של הסאדהו מוותרים על מין ונישואים ומקיימים חיי פרישות.
בהינדואיזם, סאדהו לובשים לעיתים קרובות בגדים פשוטים בצבע זעפרן או בגווניו.
ישנם סאדהו עירומים (דיגמבארה, או "עוטי שמיים") בעלי ראסטות עבות הנקראות "ג'טה".
בג'ייניזם הם ערומים תמיד ולעיתים צובעים את גופם בצבעי לבן או צהוב.
כמו בהינדואיזם, גם הסאדהו מתחלקים לשלושה זרמים מרכזיים, הקבוצה הגדולה ביותר שייכת לזרם הווישנויאי, כלומר אנשיה מקדישים את עצמם לווישנו (או האווטרים שלו כגון ראמה או קרישנה), הקבוצה השנייה שייכת לזרם השיוויסטי, ונזיריה מתקדשים לשיווה, והזרם האחרון והקטן יותר לעומת שני הזרמים האחרים, מקדישים עצמם לשאקטי.
בתוך זרמים אלה, ישנן כיתות, קבוצות ותתי-קבוצות רבות, המשקפות שושלות שונות ואסכולות פילוסופיות ומסורות שונות המבוססות על השושלת של מייסד הזרם, הסוואמי.
כל אחד מתתי הקבוצות הללו מתאפיין במסורת ייחודית של נזירות ולעיתים אף באמנות לחימה אופיינית .
למרות שנעשו הרבה ניסיונות לארגן ולסווג את הקבוצות והכיתות השונות, כל הניסיונות הללו עקפו על ידי התפתחותן של קבוצות וכיתות חדשות.
במיוחד בתקופה המודרנית חלה התפשטות של כיתות חדשות, לרוב בעלות אופי רפורמי או אקטיביסטי, כאשר כמעט כל סוואמי פופולרי הופך למייסד של כיתה חדשה.
הסאדהו של שיווה מציירים על מצחם את סימן טריפונדרה המסמל את שיווה.
תת-קבוצה בשם "נאגה", הם סאדהו עירומים הנושאים את הקלשון המשולש של שיווה, וכן חרבות וחניתות, הד לעבר שבו היה להם תפקיד צבאי בהגנה מפני המוגולים.
תת-כיתות מסוימות כמו האגורי משמרים מנהגים שיוואיסטים עתיקים, המחקים את הפן הפרוע וההורס של שיווה: הם משתמשים בגולגולת אנושית ריקה כקערת נדבות, מורחים את גופם באפר משריפת המתים, ועוסקים בטקסים חריגים שהחברה דוחה בדרך כלל.
מלבד קבוצות אלה, יש עוד אינספור קבוצות ותתי קבוצות ובעוד שסמלים חיצוניים אלו מצביעים על השתייכות לכל אחת מהן, המהות האמיתית טמונה באמונות הדתיות והפילוסופיות המדויקות של כל קבוצה.
סאוּ פאוּלוּ (בפורטוגזית: São Paulo) היא העיר הגדולה בברזיל והמאוכלסת ביותר ביבשות אמריקה, עם כ-12 מיליון תושבים בעיר וכ-21 מיליון במטרופולין.
העיר היא בירת מדינת סאו פאולו, והיא המרכז הפיננסי, העסקי והתעשייתי החשוב ביותר באמריקה הלטינית.
הגיוון האתני בעיר הוא מהגדולים בתבל, הודות לגלי הגירה גדולים מכל העולם שנקלטו ונטמעו באוכלוסיית העיר, החל מאמצע המאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20. לפני כן הייתה אוכלוסיית העיר מורכבת בעיקר מצאצאיהם של פורטוגזים, אפריקאים, אינדיאנים ובני מוצא מעורב .
המהגרים שנוספו אליהם באו מאירופה (כשהבולטים ביניהם הם איטלקים, פורטוגזים, גרמנים, ספרדים ופולנים), מיפן, מסין, מקוריאה, מהמזרח התיכון (ברובם הגדול נוצרים סורים ולבנוניים) ומעוד מדינות רבות.
מבין קהילות המהגרים, הקהילה הגדולה בעיר היא של צאצאי המהגרים האיטלקיים.
לכ-60% מתושבי העיר מוצא איטלקי כלשהו, ומספרם גדול יותר ממספר התושבים בכל עיר באיטליה עצמה.
כמו כן, בסאו פאולו האוכלוסייה היפנית הגדולה ביותר מחוץ ליפן.
בעיר שוכנת הקהילה היהודית הגדולה והמבוססת בברזיל, ומונה כ-100,000 נפש.
גלי הגירה אלה תרמו להפיכתה של סאו פאולו לעיר המשגשגת בברזיל.
בסאו פאולו, מתקיימת פעילות תרבותית ענפה.
חיי הלילה בסאו פאולו הם מן העֵרים בעולם, ולא מעט הרכבי רוק ברזילאי לסוגיו השונים התחילו את דרכם בעיר.
בין מתחמי העסקים החשובים בעיר נמנים שדרות פאוליסטה ורובע איטאים ביבי.
הבורסה לניירות ערך של סאו פאולו היא החשובה בין בורסות אמריקה הלטינית.
ענף המסעדנות בסאו פאולו מפותח, והוא שואב משלל מטבחי תבל.
העיר מדורגת כשנייה בעולם בצריכת פיצה.
בעיר שוכנת אוניברסיטת סאו פאולו (USP), הנחשבת למוסד האקדמי המחקרי הטוב בברזיל.
ב-2007 היא מוקמה במקום ה-94 בטבלת פריון מחקרי השוואתי בין האוניברסיטאות המובילות בעולם.
מכון בוטאנטאן, הממוקם בסמוך לאוניברסיטה זו, הוא אחד המרכזים החשובים בעולם לחקר ארס נחשים.
קבוצות הכדורגל המובילות של העיר, קורינתיאנס, סאו פאולו ופאלמיירס, הן מן המועדונים הגדולים והאהודים בברזיל.
העיר הוקמה על רמה, ונהנית מאוויר קריר ופחות לח יחסית לערי חוף.
בסאו פאולו מצויים כמה מהרחובות הרחבים ביותר בעולם.
סאו פאולו ידועה גם במזג האוויר ההפכפך השורר בה, בצי המסוקים הגדול בעולם הטס בשמיה, בארכיטקטורה המרהיבה של מבניה ובצפיפות הרבה של גורדי שחקים בשטח השיפוט העירוני, וגם מעבר לו.
סאו פאולו מסווגת כעיר עולם מסוג "אלפא".
תושביה הילידים של העיר סאו פאולו מכונים "פאוליסטנוס".