tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יערות גדולים של אורנים נשתלו למטרת הפקת עץ בבריטניה באירלנד ובסקנדינביה, שם המין ניטע כתחליף לאורן היערות (Pinus sylvestris) ולאשוחית.
בשוודיה מחזור הגידול של 50 עד 65 שנים קצר יותר ב-35% עד 40% מאורן היערות.
אורן מפותל מטופח כצמח נוי על ידי תעשיית ההורטיקולטורה.
משתלות מגדלות את תת-המין contorta ואת תת-המין murrayana עבור גנים מסורתיים, עבור גנים שנועדו למשוך בעלי חיים, וליצירת מקבצים קטנים של צמחים טבעיים בעיצוב נוף.
בתת-המין הקטן יותר של contorta ובזני התרבות שטיפחו ממנו משתמשים לגידול בעציצים, כולל דוגמיות גדולות של בונסאי.
זני תרבות של מין זה כוללים את:
צ'יף ג'וזף (Chief Joseph) – זן ננסי של תת-המין latifolia אותו מגדלים עבור מחטי החורף הצהובות.
ספאנס דווארף (Spaan's Dwarf) – זן ננסי של תת-המין contorta'' הגדל לרוחב יותר מאשר לגובה.
אורן סגרון (נולד ב-12 ביולי 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת חלוץ בהפועל באר שבע ובנבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 21.
נולד בבאר שבע לישועה ואסתר סגרון, ילידי תוניסיה.
נשוי למור ואב לשני בנים רואי ובן.
אורן ליבוביץ' (נולד ב-1982 בגבעת עדה) הוא עיתונאי ופעיל חברתי למען לגליזציה של קנאביס והקלה בתנאים לקבלת קנאביס רפואי.
כיהן כיושב ראש מפלגת עלה ירוק ומייסד המגזין המקוון "קנאביס" והעורך הראשי שלו וכן יו"ר הוועד המנהל של קואופרטיב מטופלי הקנאביס הרפואי "קנאטיב".
ליבוביץ' החל בפעילות למען לגליזציה לאחר שקיבל רישיון לשימוש בקנאביס רפואי בעקבות תאונת דרכים כחצי שנה לאחר שחבר שלו נשלח לשלושה חודשי מאסר בשל החזקה של חשיש בכמות של שימוש עצמי.
המגזין קנאביס נוסד באופן רשמי בשנת 2010. קדמו לו מספר אתרי אינטרנט קטנים יותר שהוקמו על ידי חברי הקבוצה אשר עסקו ביוזמות ופעילות ציבורית להסדרת שוק הקנאביס בישראל.
הוא צמח במקביל למחאה החברתית של קיץ 2011 ולאחר שניסיונם של חברי הקבוצה להעלות את הנושא על סדר היום במסגרת המחאה לא צלח.
האתר מהווה את מקור המידע המרכזי של קהילת צרכני ותומכי הקנאביס בישראל והכותבים בו עושים זאת בהתנדבות וללא כוונת רווח.
אורן ליבוביץ' הנחה בעבר פינה בתוכנית הטלוויזיה "שאיפות גדולות" ששודרה בערוץ 8 בשנים 2013–2014 בהנחיית אברי גלעד ועסקה בנושא הקנאביס הרפואי בישראל.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 התמודד במסגרת הרשימה עלה ירוק - הרשימה הליברלית, איחוד של מפלגת עלה ירוק והתנועה הליברלית החדשה במקום החמישי אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה והאיחוד בין הקבוצות התפרק.
ב-18 בדצמבר 2014 פרש זמנית אורן מתפקידו כעורך קנאביס ומונה לתפקיד יו"ר מפלגת עלה ירוק לקראת בחירות 2015 אשר זכתה בהנהגתו בבחירות 2015 למספר המצביעים הגדול ביותר בתולדותיה (מעל ל-47 אלף קולות - למעלה ממנדט), אך שוב לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה ונשארה מחוץ לכנסת.
בתחילת דצמבר 2016 הצטרף אורן יחד עם מגזין קנאביס לפרויקט "שבוע הקנאביס" של "החזית" בראשות "הצינור" ויחד עם גיא לרר, גדי וילצ'רסקי ודמויות וארגונים נוספים.
בדצמבר 2016, נחקר במשטרה ונשלח למעצר בית בן חמישה ימים בעקבות מעורבותו במיצג "ארדלנה".
במסגרת המיצג פורסם ברשתות החברתיות כי ספינה עם קנאביס בדרכה לישראל.
בהמשך התברר שהספינה הכילה צמחי מרפא חוקיים, ולא קנאביס.
בחודש מאי 2017 התמנה ליבוביץ' לתפקיד יו"ר הוועד המנהל של קואופרטיב מטופלי הקנאביס הרפואי החדש "קנאטיב".
בדצמבר 2017 הוצב ליבוביץ' ברשימת ה"אנשים שכדאי להכיר" של 'ידיעות אחרונות' בתחום העשייה החברתית.
אורן עילם (נולד ב-10 ביוני 1971) הוא משורר, עורך ומוציא לאור ישראלי.
שירות צבאי, לימודים, הוראה, ומחקר
עילם גדל בגבעתיים ואת שירותו הסדיר עשה כמש"ק מודיעין ביחידת שדה (לאחר מכן שירת במילואים ביחידת שדה).
בתשנ"ד-תשנ"ו למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ולימודים כלליים (עם דגש על פילוסופיה), באוניברסיטת חיפה.
לאחר מכן, בתשנ"ז-תשנ"ח למד לתואר שני בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת חיפה, משם עבר למסלול ישיר לדוקטורט בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב וקיבל את תואר הדוקטור בפסיכולוגיה חברתית-קוגניטיבית בשנת 2007.
במחקר הדוקטורט שלו חקר השפעות דינאמיות של מטרות שיפוט מנוגדות על השיפוט.
עסק גם במחקר בתחום האמון, ובנושא "הפרעה קוגניטיבית קלה".
בשנים תשס"ב-תשס"ו לימד באוניברסיטת חיפה במסלול לתואר שני בפסיכולוגיה חברתית והיה בין מקימי המסלול.
החל לכתוב שירים באופן ספונטני ב-1995. בתשנ"ח השתתף בקורס כתיבה יוצרת של א.ב.
שיריו פורסמו בכתבי העת ביטאון שירה, מעין, מקף, ננופואטיקה, נתיבים, עיתון 77, שבו, שבילים, באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, בעיתון הארץ, ובמקומות נוספים.
שירים אותם תרגם מאנגלית לעברית פורסמו בכתבי העת שבו, וכרמל.
השתתף במיזם משוררי ישראל קוראים משיריהם של כאן ב'.
פרסם רשימות ביקורת על שירה וניתוחי שירה.
באוגוסט 2013 יצא לאור ספרו הראשון, "שירים, איש".
בספטמבר 2016 נדפסה מהדורה שנייה של הספר בהוצאת ביטאון שירה.
ספרו השני, "הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם", יצא לאור באוקטובר 2016 בהוצאת ביטאון שירה.
ספרו השלישי, "ליאוניד", יצא לאור במאי 2017 בהוצאת ביטאון שירה.
באוגוסט 2007 ייסד את "אתר שירה חברתית", המפרסם שירים על המצב בארץ מזווית אישית של הכותבים.
בדצמבר 2013 ייסד את כתב העת ביטאון שירה.
בספטמבר 2016 ייסד את "ביטאון שירה - הוצאה לאור".
פרסם שני אלבומי מוזיקה אלקטרונית, בז'אנר ג'אז-אוונגרד.
האלבום הראשון, "Mind's Passions", פורסם ביולי 2013, ומכיל קטעי אימפרוביזציה.
האלבום השני, "Summer Mantra", פורסם בדצמבר 2014. רוב הקטעים בו חוברו בתקופת מבצע צוק איתן והמוזיקה בו מושפעת מאווירת המלחמה.
בשנת תשנ"ז למד ציור בסדנה של ציבי גבע באוניברסיטת חיפה.
לאחר הפסקה ארוכה שב לצייר בסתיו 2015. חלק מציוריו פורסמו בגיליונות כתב העת ביטאון שירה אותו הוא עורך.
ציורים מוקדמים שלו הופיעו על דפי השער של ספריו "שירים, איש", "הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם", ו"ליאוניד", ובשער ספרו של מואיז בן הראש "השקט יכה".
ב-1987, בגיל 16, החל להתחרות בתחרויות שחמט.
ב-1992 סיים במקום השלישי באליפות צה"ל בשחמט.
ב-1993 השתתף בתחרות השחמט של המכביה הארבע-עשרה.
עם תחילת לימודיו באוניברסיטה פרש משחמט תחרותי, אך ב-2012 חזר לעסוק כתחביב בפתרון מצבים טקטיים בשחמט, ובמהלך 2016 הגיע להיות המדורג ראשון מבין הישראלים בתחום זה, באתר השחמט הפופולרי chess.com.
מספר מאמרי ביקורת חברתית שלו פורסמו באתר ויינט, בהם מאמר על השרפה בכרמל (2010).
שירים, איש (2013; מהדורה שנייה: הוצאת ביטאון שירה, 2016)
הנפש הקבועה ממשיכה לזמזם (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
ליאוניד (הוצאת ביטאון שירה, 2017)
ספרים אותם ערך והוציא לאור
מואיז בן הראש, השקט יכה (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
דני נייפלד, חולם לרקוד (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
ליאור שיר, מקום לעצמי (הוצאת ביטאון שירה, 2016)
לילי סלע, קונצרט הבוקר לא התבטל (הוצאת ביטאון שירה, 2017)
רפאל אזרן, מטרו, שירים מחוץ לבית (הוצאת ביטאון שירה, 2017)
אורן רוזנשטיין (נולד ב-30 בספטמבר 1967) הוא עורך חדשות, עורך דין, מגשר, שדרן ספורט, מנחה טלוויזיה, עיתונאי וסופר ישראלי.
אורן רוזנשטיין נולד בירושלים, למד בתיכון רנה קסין ושירת בגלי צה"ל.
בוגר תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1992 היה מצוות מנחי רצועת תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון.
בהמשך הגיש בערוץ הראשון תוכניות, בהן, "זה רק ספורט" ו"זאפ לראשון" (2006) וערך את מהדורת מבט לחדשות (2013).
בשנת 1995 החל רוזנשטיין לערוך חדשות בעיתון ידיעות אחרונות.
בין השנים 2002–2009 גר בארצות הברית ושימש כמנהל פיתוח של עמותות המגזר השלישי.
בשנת 2010 חזר לעבוד כעורך בעיתון ידיעות אחרונות, שם הוא גם כותב טורים וכתבות.
בשנת 2011 יצא לאור ספרו "מזל טוב, אתה בהריון", מדריך לגברים לתקופת ההריון וההורות הטרייה שהפך לרב-מכר.
רוזנשטיין הוא מאמן אישי למציאת זוגיות, ומעביר הרצאות בנושאי מונוגמיה, זוגיות וגירושין במאה ה-21. החל משנת 2017 הוא משחק בנבחרת אמני ישראל בכדורגל.
רוזנשטיין גרוש פעמיים ואב לשתי בנות ולשני בנים מנישואיה הקודמים של בת זוגו, המשרתת כקצינה בכירה בצה"ל.
אורן פרז (נולד ב-22 בפברואר 1966) הוא פרופסור למשפטים, וראש בית הספר הרב תחומי לקיימות וסביבה באוניברסיטת בר-אילן.
לשעבר דיקן הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן.
ייסד את הקליניקה לרגולציה סביבתית, את התכנית לרגולציה ומדיניות סביבתית (עם ד"ר אורית רותם), הקים את רשת המחקרים הדיגיטלית בעברית Hebrew research Network ב-SSRN וייסד את המעבדה למשפט, מדעי המידע ואתיקה דיגיטלית (BIU LawData) בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
אורן פרז נולד ב-1966 לרן פרז (מהנדס אלקטרוניקה) ולנורית פרז (כוראוגראפית ומורה לתנועה).
לו שני אחים צעירים ממנו: גלעד פרז, פרופסור לפיזיקה במכון ויצמן למדע, ונחשון פרז, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
פרז שירת בצה"ל כקצין בתותחנים.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת לונדון ותואר שני ושלישי במשפטים מבית הספר לכלכלה של לונדון, בהנחיה משותפת של ו-Damian Chalmers.
התמחה בלשכה המשפטית של משרד הביטחון ובמשרד ש.
הורוביץ ושות', ועבד כעורך דין במשרד.
פרז נשוי לרונית פרז, מורה ליוגה.
הם גרים בנס ציונה ולהם שני ילדים.
פרז חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית בישראל (2023).
בשנת 2000 מונה פרז כחבר סגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2001 עד 2005, שימש כמרצה אורח בהפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן באוניברסיטת תל אביב.
ב-2006 היה פרופסור אורח באוניברסיטת יורק בקנדה, ב-2014 היה פרופסור אורח באוניברסיטת ג'ורג'יה וב-2015 היה פרופסור אורח באוניברסיטת מקגיל.
תחומי המחקר של פרז הם משפט ומדיניות סביבתית, משפט טרנס-לאומי, רשתות ומשפט, משפט ומדע הנתונים.
עומד בראש התוכנית לרגולציה ולמדיניות סביבתית בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן (החל מ-1 באוקטובר 2017, במשותף עם ד"ר אורית רותם).
כמו כן, מכהן כמנחה אקדמי בקליניקה לרגולציה סביבתית של הפקולטה.
בשנת 2017 מונה לדקאן הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן, במקומו של פרופ' שחר ליפשיץ.
כדיקן הפקולטה, הרחיב בה את הלימודים בתחומי הסביבה והטכנולוגיה ופיתח את הקשרים הבינלאומיים של הפקולטה.
באוקטובר 2022 סיים את תפקידו כדיקן הפקולטה.
ביוני 2022, מונה פרז כראש בית הספר הרב תחומי לקיימות וסביבה באוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו שימש עד נובמבר 2025.
אורן פרז, עינב טמיר, שרה גולד ויונתן מורל, חופש ביטוי ומחאה בקמפוסים בישראל: בין המשפט החוקתי להסדרה עצמית, מחקרי משפט לג (2021) 347.
אורן פרז, אסתר רוזנבלום, "כרוניקה של הגמוניה תכנונית: המעמד של מערכת הביטחון בהליכי התכנון בראי המאבק הסביבתי להצלת חוף עתלית (2003-2001( מחקרי משפט כג (2007) 371.
דפנה ברק-ארז, אורן פרז, "תכנון במקרקעי ישראל: לקראת פיתוח בר קיימא", משפט וממשל ז (תשס"ה) 865.
אורן פפיסמדוב (נולד ב-8 במרץ 1990) הוא שחקן, מוזיקאי ו- Game Designer.
פפיסמדוב נולד, גדל והתחנך באשדוד, בן להורים יוצאי גאורגיה.
בנעוריו למד במגמת הדרמה והתיאטרון בתיכון מקיף ד' בעיר מגוריו.
לאחר שירותו הצבאי בצה"ל למד בין השנים 2013–2016 משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
במסגרת לימודיו ב"ניסן נתיב", שיחק בין היתר במחזות קליניקה את דמותו של תומאס, במחזה חלום את דמות האב, באורזי מזוודות של חנוך לוין את דמותו של מוניה גלובצ'יק ובהם יורים גם בסוסים את התפקיד ראשי: רוקי.
בתיאטרון, שיחק בתיאטרון הבימה במחזות מה עושים עם ג'ני שם גילם את פלויד ובמחזה "1984", על פי ספרו האייקוני של ג'ורג' אורוול, שיצר את המושג "האח הגדול", שם גילם את צ'רניגטון.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 2016, בעונתה הראשונה של סדרת הדרמה הקומית "תאג"ד " ששודרה ב-Yes Action למנויי yes, שם שיחק בתפקיד טטרו החובש.
בנובמבר 2016 בעקבות הופעתו בסדרה "תאג"ד" זכה בפרס אשדוד בתחום האומן הצעיר והמבטיח.
ב-2017 גילם בעונתה השנייה של הסדרה "האחיות המוצלחות שלי", את אהרוני ב-yes.
באותה השנה הצטלם בנוסף לסרט הקולנוע "הסוסיתא של הרצל", אשר יצא לאקרנים בסוף שנת 2019. שם גילם את דמותו של יולי, ולמען התפקיד למד גם לדבר קווקזית.
ביוני 2020 חזר לגלם את טטרו החובש בעונתה השנייה של הסדרה תאג"ד ב yes, ובאותו הזמן הצטלם לעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה הסאטירית שב"ס, מועמדת פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, שמשודרת ב-כאן 11.
לאורן יש גם שירים שכתב והלחין - "חופשי" ו"להעלים את העולם".
פפיסמדוב כתב והלחין ביחד עם רותם כ"ץ ורועי כהן את השיר "קונקשן לליבך" שהיה שירו של בן לולו (אור אדרי) בעונה השנייה של הסדרה תאג"ד.
בדצמבר 2022, שיחק פפיסמדוב בתפקיד הראשי בהצגה "מעבר לגבול" שכתבה היוצרת אילנית סוויסה ובבימויו של סיני פתר.
המחזה זכה בפסטיבל "כאן ועכשיו" בתיאטרון הקאמרי בשנת 2021 בפרס המחזה הטוב ביותר.
ההצגה עלתה בתיאטרון ברמוזה תחת אנסמבל "שובר גלים" והיא נחשבת להפקת התיאטרון המקצועית הראשונה שהועלתה במסגרת תיאטרון אשדודי.
במהלך חודש יולי 2023 עלתה ההצגה גם באודיטוריום נעים לתרבות באשדוד, עיר הולדתו.
החל משנת 2025 פפיסמדוב הוא חלק מחברת הסטארט-אפ הישראלית TriArts Games, אשר מפתחת משחק RTS למחשב, באמצעות המנוע Unreal Engine 5. פפיסמדוב משמש כ Game Designer של המשחק Defcon Zero.
שנה כותר תפקיד הערות 2019 הסוסיתא של הרצל יולי
שנה כותר תפקיד הערות 2016 תאג"ד טטרו 2017 האחיות המוצלחות שלי (עונה 2) אהרוני 2020תאג"ד (עונה 2)טטרושב"ס (עונה 2)בני
ב-26 בפברואר 2017 נישא פפיסמדוב למעיין בן יוסף לאחר שבע שנות זוגיות.
מתגורר עם משפחתו בהוד השרון.
אורן שמחה (נולד בשנת 1979) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהן כמפקד אוגדה 96 (עוצבת גלעד).
לפני כן שימש כמפקד חטיבת הנח"ל, מפקד עוצבת הגולן, מפקד חטיבת עציוני ומפקד גדס"ר נח"ל.
שמחה נולד וגדל בקיבוץ נצר סרני, לאורי ועידית.
סבתו הילדה הייתה ניצולת שואה, נגנית בתזמורת של אלמה רוזה במחנה ברגן בלזן וממקימות הקיבוץ.
לשמחה שלושה אחים, כשהבכור מביניהם הוא ליאור שמחה, המכהן כמזכ"ל התנועה הקיבוצית.
שמחה למד בבית הספר המקומי.
הוא התגייס לצה"ל בשנת 1998, התנדב לשייטת 13, השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת ויצא לקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס, שב לשייטת ומונה למפקד צוות.
לאחר מבצע חומת מגן השתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה השתתף בין היתר במבצע יער הנגב.
לאחר מספר תפקידי פיקוד בשייטת, עבר לחטיבת הנח"ל ומונה למפקד פלחה"ן נח"ל בין השנים 2006–2007. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת 13, ושירת בתפקיד עד שנת 2016. הוא הוביל אותה בין היתר במבצע צוק איתן.
במהלך המבצע הוביל כוח להשמדת מתחם חמאס ששכן לחופי עזה ממנו נורו רקטות ארוכות טווח לעבר חדרה.
ב-4 בנובמבר 2024 סוכם על מינויו למפקד אוגדה 96 (עוצבת גלעד) והעלאתו לדרגת תת-אלוף.
שמחה הוא בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה בפוליטיקה וממשל ומוסמך בלימודי ביטחון מאוניברסיטת חיפה.
שמחה נשוי למירב, עובדת סוציאלית במקצועה, ואב לשלושה.
אורן פרוכטר (נולד 1967) הוא מומחה במחלות ריאה ורפואה פנימית, פרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מנהל המחלקה למחלות ריאה המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון.
מתחומי עיסוקיו: סרטן ריאות אבחון בדרך ברונכוסקופית, אבחון וטיפול בדרך ברונכוסקופית למחלות שונות של דרכי הנשימה, שיעול ממושך, מחלת ריאות חסימתית כרונית COPD, אסתמה ונוזל בקרום הריאה.
פרופ' פרוכטר יליד חיפה, בוגר בית הספר הריאלי בעיר.
למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית, בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה בירושלים וסיים בשנת 1993.
בין השנים 1985–1987 במסגרת לימודי הרפואה השלים תואר ראשון (BSc) בבית הספר לרפואה.
ביו השנים 1985–1993 למד רפואה באוניברסיטה העברית.
ב-1 ביולי 1993 קיבל את תואר "דוקטור לרפואה".
בסיום לימודיו, ולאחר שנת סטאז', שירת בצה"ל כרופא צבאי עד לשנת 2000.
בהמשך דרכו המקצועית בין השנים 2000–2004 התמחה בהצטיינות ברפואה פנימית בבית החולים רמב"ם.
לאחר סיום ההתמחות ברפואה פנימית התמחה בהצטיינות במחלות ריאה בבית החולים רמב"ם.
בהמשך דרכו כיהן כסגן מנהל המערך למחלות ריאה במרכז רפואי רבין ומנהל יחידת הברונכוסקופיות במרכז הרפואי רבין, קמפוס בילינסון.
בשנת 2012 מונה למרצה בכיר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בהמשך בשנת 2015 מונה לפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
משנת 2015 מכהן כמנהל המחלקה למחלות ריאה וטיפול נמרץ נשימתי, במרכז רפואי וולפסון.
בין השנים 2002–2003 השתלם במכון הבריאות הלאומי של ארצות הברית (NIH), שם עסק במחקר בנושא מטבוליזם של סטרואידים בתרביות רקמה.
פרופ' פרוכטר ערך גם השתלמות מקצועית בשנת 2009 במרכז הרפואי בהיידלברג שבגרמניה.
פרופ' פרוכטר מכהן כפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב
פרסם יותר מ-90 עבודות מדעיות בספרות הרפואית העולמית בנושאים רבים הקשורים למחלות ריאה בכללם מחלות ריאה חסימתיות COPD, אסתמה, סרטן ריאות, ברונכוסקופיות ועוד.
משמש כסוקר מטעם מספר עיתונים בינלאומיים בתחום רפואת הריאות.
זוכה להופיע ברשימת "הרופאים הטובים ביותר בישראל" בתחום מחלות הריאה של הירחון "פורבס" בשנים 2016-2017-2018.
אורן שגיא (נולד ב-3 בפברואר 1972) הוא עורך דין ומנהל ישראלי בתחום ההיי-טק, המשמש החל מ-2015 כמנכ"ל חברת סיסקו ישראל ומכהן כיושב ראש לשכת המסחר ישראל - אמריקה החל מיוני 2023.
שגיא נולד בבת ים וגדל ברעננה, בוגר תיכון רוטברג ברמת השרון.
שגיא הוא הצעיר מבין שני אחים, אמו עבדה כמורה ואביו כעורך דין ואיש עסקים.
בשירותו הצבאי שירת כקצין בגדוד 430, שבחטיבה 500, והשתחרר מקבע כסמ"פ.
משם המשיך לשירות מילואים במגוון תפקידי פיקוד בחיל, כאשר תפקידו האחרון היה כקצין מבצעים בחטיבת מילואים.
שגיא סיים את לימודי המשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה בשנת 1997 ועסק בתחום המשפט המסחרי והקניין הרוחני.
בשנת 2001 עבר לתחום ההייטק במסגרת תוכנית להסבת אקדמאים.
שגיא החל לעבוד כמנהל תיקי לקוחות בחברת "בינת תקשורת מחשבים", מקבוצת רד-בינת.
בהמשך, עבר לעבוד ב"אלביט מערכות" כמנהל חוזים ומכירות, כחלק מהפעילות הבינלאומית של החברה.
שנה וחצי לאחר מכן מונה לסמנכ"ל מכירות והקים את הפעילות הבינלאומית של בינת תקשורת.
במסגרת פעילותו של שגיא, זכתה החברה בפרויקטי תקשורת בעולם ושגיא מונה על הקמת חברת הבת במזרח אירופה.
בשנת 2007 מונה שגיא לסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת "גילון" המתמחה בפתרונות בינה עסקית.
במהלך כהונתו כסמנכ"ל הוביל שגיא את התרחבותה של הקבוצה לחו"ל כמו גם את תהליכי מיזוג ורכישה של חברות טכנולוגיה באירופה.
עם סיום כהונתו בחברת גילון, פתח שגיא ביחד עם שותף עסקי חברה פרטית בשם בראייט בי.אר.אמ, אשר ייצגה סטרטאפים ישראליים בשווקים בינלאומיים ועסקה בייצוג חברות סייבר ואבטחת מידע, זאת במקביל לפיתוח מוצר בתחום הגנת הסייבר.
בשנת 2010 החל לעבוד בחברת סיסקו ישראל, וכעבור שנה וחצי מונה לסמנכ"ל המכירות של המגזר הביטחוני בחברה.
ב-20 בספטמבר 2015, מונה שגיא למנכ"ל סיסקו ישראל.
ב-6 במרץ 2018, במעמד נשיא המדינה, חנך שגיא ביחד עם מנכ"ל סיסקו העולמית, צ'אק רובינס, רשת האבים טכנולוגיים שהקימה החברה, שנועדה לסייע בחיבור הפריפריה הגאוגרפית והחברתית, למרכז.
כמו כן, שגיא הוביל את חתימת ההסכם לבניית מערכים דיגיטליים לשיפור איכות הטיפול הרפואי בבית החולים אסותא.
בתקופתו של שגיא כמנכ"ל סיסקו ישראל, החברה רכשה מספר חברות סטארט-אפ ישראליות, ביניהן: ליבה סמיקונדקטור, קלאוד לוק, פורטשיפט, סדונה, אפסגון ולייטספין.
לשכת המסחר ישראל - אמריקה
ב-1 ביוני 2023, נבחר אורן שגיא לכהן כיושב ראש לשכת המסחר ישראל אמריקה.
במהלך האספה השנתית של לשכת המסחר ישראל-אמריקה, אישר דירקטוריון הלשכה את בחירתו של אורן שגיא בנוכחות שגריר ארצות הברית, תומאס ניידס.
שגיא נשוי לטלי, צלמת ומורה, ואב לשלושה ילדים, מתגורר ברעננה.
אורן לבן-קליפה (שם מדעי: Pinus albicaulis, באנגלית: Whitebark pine) הוא מין אורן נפוץ בהרים במערב ארצות הברית וקנדה.
בית הגידול הטבעי של העץ הוא באזורים התת-אלפיניים בגובה שבין 1,300 ל-3,700 מטרים מעל גובה פני הים בהרי סיירה נבדה, רכס קסקייד, רכסי החוף הפסיפי והרי הרוקי מוויומינג וצפונה.
אורן לבן-קליפה הוא עץ האורן הגדל במקומות הגבוהים ביותר בהם גדלים עצים ברכסי הרים אלו, ובדרך כלל הוא מסמן את קו העצים.
לכן לעיתים קרובות הצורה האופיינית שלו היא צורת קרומהולץ, עצים הגדלים קרוב לקרקע והתגמדו בשל החשיפה לקור ולרוחות.
בתנאים אופטימליים יותר יכול העץ לגדול לגובה של 29 מטרים.
כמות עצי אורן לבן-קליפה בטבע התמעטה מאוד ב-90 השנים האחרונות בשל מין פולש מאירופה של פטרייה הידוע כשלפוחית החלודה של האורן הלבן המחלישה את העץ, והופכת אותו לפגיע יותר להרס מחיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae) שהפכה נפוצה יותר כתוצאה מההתחממות העולמית.
השם המדעי Pinus albicaulis ניתן לעץ על ידי הרופא והבוטנאי האמריקני ממוצא גרמני גאורג אנגלמן (George Engelmann; 1884-1809) שתיאר אותו לראשונה ב-1863 ב-Transactions of the Academy of Science of St.
הסוג Pinus הוא בלטינית אורן, והסיומת albicaulis היא הלחם בסיסים בלטינית של "albus", שפירושו "לבן" ו-"caulis" שפירושו "גזע".
השם המדעי מקביל לשם בגרמנית (Weißstämmige Kiefer, "אורן לבן-גזע").
לעץ יש שמות נוספים בארצות הברית: "white pine" (אורן לבן), "pitch pine" (אורן שרף), שהוא גם שם המקובל יותר למין Pinus rigida, "scrub pine" (אורן שיחי), שהוא גם השם המקובל יותר ל-Pinus virginiana ו-"creeping pine" (אורן זוחל).
גם שם אחרון זה ניתן לכמה מינים שונים של אורן.
האורן לבן הקליפה הוא עץ בגובה 10 מטרים, ולעיתים נדירות עד 20 מטרים, ובקוטר של עד 150 סנטימטרים בגובה חזה, נוף העץ הוא בתחילה גליל צר, ובהמשך עגלגל עד חסר צורה.
קליפת הגזע של עץ צעיר היא לבנה חלקה ומאוחר יותר מתקלפת ברצועות דקות.
הגוון של נצרים צעירים הוא צהוב אדמדם, כתום או חום.
הניצנים הם בגוון חום אדמדם באורך 8 מילימטר עד סנטימטר, סגלגלים רחבים ומחודדים כשקשקשים ארוכים מחודדים צמודים אליהם בצורה רופפת.
העלים הם מחטים באגדים של חמש באורך 4 עד 7 סנטימטרים.
הם נוקשים, שלמים בגוון ירוק כהה וקצותיהם מחודדים.
בצד העליון יש שני שקעים.
בצד התחתון יש שלושה עד חמישה קווי פיוניות.
אורך החיים של המחטים הוא בין שש לשמונה שנים.
אצטרובלי האבקה הם גליליים עד סגלגלים, אדומים ואורכם בין 10 ל-15 מילימטרים.
האצטרובלים הנקביים הם סגלגלים עד גליליים, אורכם בין 5 ל-7 סנטימטרים ורוחבם בין 4 ל-6 סנטימטרים, והם כמעט חסרי פטוטרת.
אצטרובלים צעירים הם בגוון סגול כהה והם משנים צבעם לחום כשהם מבשילים.
הזרעים (צנוברים) ביצתיים בגוון חום-ערמוני ובעובי בין 8 ל-12 מילימטרים, נטולי כנפיים והם אכילים.
אורן לבן-קליפה (Pinus albicaulis) הוא חבר בקבוצת "האורן הלבן" (תת-מין Strobus של המין אורן).
תכונה זו מבדילה את האורן לבן-הקליפה וקרוביו מאורן מפותל, שלו יש שתי מחטים לאגד, כמו גם אורן הזפת ואורן ג'פרי (Pinus jeffreyi), שלשניהם יש שלוש מחטים באגד.
האבחנה בין אורן לבן-קליפה (Pinus albicaulis), מקרובו אורן גמיש (Pinus flexilis), שגם הוא חבר בקבוצת האורן הלבן קשה הרבה יותר, ודורשת אצטרובלים של זרעים או אבקה.
כאמור, האצטרובלים הנקביים של אורן-לבן קליפה הם באורך 4–7 סנטימטרים וגונם סגול כהה לפני הבשלתם, ואינם נפתחים כשהם מתייבשים, אבל הקשקשים נשברים כקלות כאשר קיק אגוזים אמריקאי מסיר אותם כדי לקצור את הזרעים.
לעיתים נדירות ניתן למצוא אצטרובלים ישנים שלמים בפסולת שמתחת לעצים.
האצטרובלים של האבקה הם בגוון שני.
לעומת זאת אורכם של האצטרובלים של אורן גמיש הוא 6–12 סנטימטרים, והם נפתחים על מנת לשחרר את הזרעים.
אצטרובלי האבקה הם צהובים, והאצטרובלים הישנים שמתחת לעץ הם בדרך כלל שלמים.
בהיעדר אצטרובלים קשה גם להבדיל בין אורן לבן-קליפה לבין אורן לבן מערבי (Pinus monticola).
עם זאת, המחטים של אורן לבן-קליפה הם חלקים בעוד שהמחטים של אורן לבן מערבי הם משוננים קלות (תחושה שהמחט מחוספסת בזמן מעבר אצבע על המחט).
אף שהמחטים של אורן לבן-קליפה קצרים יותר בממוצע (כאמור, באורך 4–7 סנטימטרים), אורכן חופף לאורך של המחטים הארוכות יותר באורך 5–10 סנטימטרים של אורן לבן מערבי.
אורן לבן-קליפה מסוגל לגדול בקרקעות כמעט עקרות ולכן הוא יכול לגדול במדרונות חשופים שבהם כמעט אף עץ אחר אינו יכול לגדול.
עם זאת, הצמיחה שלו איטית.
במונטנה זיהו בוטנאים אורנים בני 900 שנים ובהרי סואוטות' (Sawtooth Mountains) באיידהו נתגלה פרט בן 1,260 שנים.
מכיוון שהקשקשים של האצטרובלים של אורן לבן-קליפה לא נפתחים מעצמם הוא תלוי בעופות כדוגמת עורבני או עורביים אחרים המסוגלים לשלוף את הצנוברים מתוך האצטרובל.
הצנוברים של אורן לבן-קליפה הם מקור מזון חשוב לעופות אוכלי זרעים רבים ויונקים קטנים, כולל המין החשוב ביותר לעץ, הציפור קיק אגוזים אמריקאי (Nucifraga columbiana) שהיא מפיץ הזרעים העיקרי של האורן.
ציפור זה נוהגת להטמין בין 30,000 ל-100,000 זרעים כל שנה במחבואים קטנים מפוזרים על שטח גדול, בדרך כלל תחת שכבת אדמה או מצע חצץ בעומק בין 2 ל-3 סנטימטרים.
קיק אגוזים נוהג לשלוף צנוברים ממחבואי זרעים אלו בתקופות של מחסור במזון ולהאכיל את גוזליו.
אתרי המטמון אותם בוחרים ציפורים אלו הם לעיתים קרובות טובים לנביטה ולשרידות של הנבטים.
אם הציפור לא שולפת את הזרעים מאתרי המטמון כאשר מתחילה הפשרת השלגים אזי האתרים תורמים לחידוש היער.
עקב כך אורן לבן-קליפה גדל לעיתים קרובות באגד של כמה עצים, שמקור כולם ממטמון אחד ובו בין 2 ל-15 זרעים.
בעלי חיים אחרים תלויים גם הם באורן לבן-הקליפה.
סנאי דאגלס (Tamiasciurus douglasii) נוהג לחתוך ולאחסן אצטרובלים של אורן לבן-קליפה בערימות הפסולת שלו.
דוב גריזלי ודוב שחור אמריקני נוהגים לפשוט לעיתים קרובות על ערימות אלו במטרה לחלץ את הצנוברים של האורן לבן-הקליפה, העשירים בשומן ומהווים מזון חשוב בטרם הכניסה לתרדמת החורף.
מינים נוספים הנוהגים לאכול ולהטמין צנוברים הם מין הסנאי הזהוב Spermophilus lateralis ואוגר יערוני (Peromyscus).
סנאי אדום אמריקני (Tamiasciurus hudsonicus) נוהג להטמין עד 150 צנוברים.
מין הנקר Colaptes auratus (באנגלית northern flicker), וקיכלי הרים כחול (Sialia currucoides) נוהגים לקנן לעיתים קרובות באורנים לבני-קליפה, ואייל קנדי ושכווי יערות נוהגים להשתמש בחבורת אורנים לבני-קליפה כבית הגידול הקיצי שלהם.
אין כיום ערך כלכלי לאורן לבן-הקליפה מכיוון שהעץ של האורן לא ניתן לשימוש.
בעבר נהגו בני הנלאקא'פמוקס (Nlaka'pamux), שבט של ילידים לאכול את הצנוברים של העץ, חיים או מטוגנים.
הם אספו את האצטרובלים בסתיו וייבשו אותם במטרה לפתוח את הקשקשים.
הם חילצו את הצנוברים ואכלו אותם טריים או לעיתים שימרו אותם לעונת החורף באמצעות בישול, טחינה ואז ערבוב עם פירות יער מיובשים.
אורן לבן-קליפה מוגדר על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע כשרוי בסכנת הכחדה.
ירידה חדה באוכלוסיות אורן לבן-הקליפה מיוחסת לגורמים שונים, המשמעותי ביותר הוא הזיהום בשלפוחית החלודה של האורן הלבן.
גורמים נוספים כוללים את חיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae), ההתחממות העולמית, הפרעות לשרפות יער טבעיות (כולל מניעת שריפות) וסוקצסיה של היערות.
מחקר שנערך באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הראה שאוכלוסיית אורן לבן-קליפה התמעטה ב-41% ברכס הקסקיידס המערביים בשל שני איומים מרכזיים: שלפוחית החלודה וחיפושית האורן.
כמות האורנים לבני-הקליפה שמתו בפארק הלאומי צפון רכס קסקייד הוכפלה בין 2066 ל-2011.
חורשות רבות של אורן לבן-קליפה לכל אורך אזור התפוצה הטבעי של המין נגועות בשלפוחית החלודה של האורן הלבן (Cronartium ribicola), מין פולש מאירופה של פטרייה.
בצפון הרי הרוקי של ארצות הברית עולה תמות האורן לבן-הקליפה על 90%, שבה המחלה תוקפת על שטח קרוב ל-580 קילומטרים רבועים.
הפטרייה תוקפת אורנים לבני-קליפה עד הגבול הצפוני של תפוצת העץ ברכסי החוף של קולומביה הבריטית ובהרי הרוקי הקנדיים.
שלפוחית החלודה גם הרסה אורן לבן מערבי שיש לו ערך כלכלי באזורים אלו והתפשטה באופן חמור גם באוכלוסיות האורן הגמיש.
קרוב ל-80 אחוז מהאורנים לבני-הקליפה בפארק הלאומי הר ריינייר נגועים בשלפוחית החלודה.
אין שיטה אפקטיבית לעצור את ההתפשטות, או את התוצאות של ההדבקות בשלפוחית החלודה.
עם זאת, מספר קטן של עצים (פחות מ-5%) במרבית האוכלוסיות כולל התנגדות גנטית לשלפוחית החלודה.
מאמצי שחזור שמבצעים שירות היערות של ארצות הברית, לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management) ושירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית בהרי הרוקי הצפוניים כוללים קציר אצטרובלים מאורנים לבני-קליפה הידועים כעמידים או שהם עמידים פוטנציאלית, גידול נבטים, ושתילה של הנבטים באתרים מתאימים.
אורן לבן-קליפה נפוץ למדי ברכס הסיירה הגבוהה בקליפורניה, שבה בעיית שלפוחית החלודה פחות חמורה.
התפרצויות יוצאות דופן של חיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae), מין המשתייך לתת-משפחת Scolytinae (באנגלית Bark beetle) ממשפחת החדקונתיים שתחום תפוצתה הטבעי במערב אמריקה הצפונית, תרמו להרס הנרחב של חורשות אורן לבן-קליפה.
החיפושיות מטילות ביצים ומחדירות פטרייה מחוללת מחלה לעצים מארחים, הכוללים מינים רבים אחרים של אורן, והשילוב בין הזחלים הניזונים מהעץ וההדבקות בפטריות קטלני מספיק על מנת להרוג עצים עתיקים או חולים.
עם זאת, החיפושיות הרחיבו מאז תחילת המאה ה-21 את התקפותיהם לעצים צעירים ובריאים כמו גם לעצים עתיקים, והסיבה לכך היא שמאז שנת 2000 האקלים במקומות הגבוהים התחמם דיו כך שהחיפושיות יכולות להתרבות בתוך אורן לבן-קליפה, לעיתים קרובות משלימות מחזור חיים שלם בתוך שנה אחת ובכך לאפשר גידול אוכלוסייה בקצב מעריכי.
נופי יערות שלמים, כדוגמת רכס אוולנש (Avalanche Ridge) סמוך לכניסה המזרחית של הפארק הלאומי ילוסטון הפכו לשטחים נרחבים של אורנים לבני-קליפה מתים בגוון אפור.
המדענים מייחסים את מגמת התחממות להתחממות עולמית מעשה ידי אדם.
ב-2007 העריך שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית שהחיפושיות הרגו אורנים לבני-קליפה על שטח של 2,000 קילומטרים רבועים, וב-2009 עלה האומדן ל-3,200 קילומטרים רבועים, הגבוה ביותר מאז החל הרישום.
ההתפרצות של חיפושית האורן הרגה קרוב ל-750,000 אורנים לבני-קליפה במערכת האקולוגית של ילוסטון רבתי בלבד.
מניעת שריפות הובילה להתמעטות אוכלוסיות במהלך המאה ה-20 באמצעות שינוי הבריאות והדינמיקה של ההרכב של חורשות מבלי ששרפות יער יאזנו את בית הגידול שלהם וידכאו איומים של חרקים נושאי מחלות.
בהיעדר מחזורים של שריפות יער בעצימות נמוכה, מוחלפים חורשות אלו על ידי מינים רגישים יותר לשריפות כדוגמת אשוח תת-אלפיני (Abies lasiocarpa) ואשוחית אנגלמן (Picea engelmannii).
בנוסף עצי אורן זקנים או כאלו שנדבקו בשלפוחית החלודה אינם מושמדים כתוצאה משריפה קרקעית מחזורית טבעית, דבר המצמצם עוד יותר את החיוניות וההישרדות של יער האורנים לבני-הקליפה.
ב-18 ביולי 2011 דיווח שירות הדגה וחיות הבר שהאורן לבן-הקליפה זקוק להגנה, ושבלעדיה העץ ייכחד בקרוב.
עם זאת, הסוכנות הודיעה שהיא לא תוסיף את העץ לרשימת המינים בסכנת הכחדה וכי לא תנסה להגן על המין, כיוון שאין ברשותה כוח האדם והמימון הנדרשים לשם כך.
ביוני 2012 הכריזה הממשלה הפדרלית של קנדה על האורן לבן-הקליפה כשרוי בסכנת הכחדה בהתאם לחוק מינים בסיכון.
ככזה הוא היה העץ הראשון שנוסף לרשימת המינים בסכנת הכחדה במערב קנדה.
כתגובה להידרדרות הנמשכת של העץ בכל תחום תפוצתו הוקמה "קרן המערכת האקולוגית של האורן לבן-הקליפה" (Whitebark Pine Ecosystem Foundation).
משימתה היא לעורר מודעות ולקדם שימור באמצעות מימון מיזמי שיקום, הדפסת איגרת מידע הקרויה "הערות מפצח האגוזים" (Nutcracker Notes) ואירוח סדנת מדע וניהול שנתית עבור כל מי שמתעניין באורן לבן-הקליפה.
לקבוצה אמריקנית זו יש שיתוף פעולה צמוד עם "קרן המערכת האקולוגית של האורן לבן-הקליפה של קנדה" (Whitebark Pine Ecosystem Foundation of Canada).
אורן לבן מערבי (שם מדעי: Pinus monticola, באנגלית: Western white pine וגם Silver pine ו-California mountain pine) הוא מין אורן נפוץ בהרים במערב ארצות הברית וקנדה.
בית הגידול הטבעי של העץ הוא באזורים עד גובה 3,000 מטרים מעל גובה פני הים בהרי סיירה נבדה, רכס קסקייד, רכסי החוף הפסיפי וצפון הרי הרוקי.
כמו כל מיני האורן הוא עץ מחטני ירוק-עד, ותחום תפוצתו החל מגובה פני הים במקומות רבים כמו קולומביה הבריטית ווושינגטון.
זהו העץ המדינתי של איידהו, ולעיתים הוא ידוע כ"אורן איידהו" (Idaho pine).
אורן לבן מערבי הוא עץ גדול חד ביתי הגדל לעיתים קרובות לגובה בין 30 ל-50 מטרים, ולעיתים נדירות עד 70 מטרים, ובקוטר של 100 סנטימטרים בגובה חזה (במקרים קיצוניים 2.5 מטרים).
נוף העץ הוא בתחילה גלילי צר, ובהמשך רחב ושטוח.
העץ מאריך ימים (מעל ל-400 שנים).
מערכת השורשים מורכבת משורש שיפודי ושורשים אופקיים היכולים להתפשט למרחק של עד 8 מטרים מהעץ.
מרבית (כ-75%) השורשים האופקיים מצויים בשכבת העליונה (60 סנטימטרים) של הקרקע.
קליפת הגזע של עץ צעיר היא דקה, אפורה וחלקה ומאוחר יותר מחורצת ללוחיות אופייניות, מרובעות עד משושות בפרטים הגדולים.
הענפים מתפשטים לצדדים בצורה סימטרית סביב הגזע כשכיוונם כלפי מעלה.
נצרים צעירים דקים בגוון חום-אדום מכוסים בפלומה אדמדמה, כשהם מזדקנים גונם הופך לסגול-חום או אפור.
הניצנים הם בגוון חום אדמדם באורך 4 עד 5 מילימטר, סגלגלים או גליליים רחבים ויש בהם מעט שרף.
אורן לבן מערבי הוא חבר בקבוצת "האורן הלבן" (תת-מין Strobus של המין אורן).
העלים משוננים, אורכם בין 4 ל-10 סנטימטרים ורוחבם בין מילימטר ל-0.7 מילימטרים, ישרים ומעט מפותלים, גמישים, גונם כחול-ירוק, הצד העליון נטול קווי פיוניות, הצד התחתון עם קווי פיוניות בולטים, שולי העלים משוננים בעדינות, הקצה רחב עד חד.
העץ מגיע לבגרות מינית בגיל 7 שנים, אם כי מחסור במים עשוי לעכב זאת.
האצטרובל הזכרי סגלגל, אורכו 10 עד 15 מילימטרים וגונו צהוב.
אורכם בין 12 ל-32 סנטימטרים, ורוחבם כשהם סגורים בין 3 ל-4 סנטימטרים, ו-5 עד 8 סנטימטרים כשהם פתוחים.
גונם חום שמנת עד צהבהב, והם מכוסים בשרף על גבעולים באורך עד 2 סנטימטרים.
בעונה טובה גדלים כ-40 אצטרובלים נקביים על עץ אחד.
הזרעים קטנים סגלגלים באורך בין 4 ל-7 מילימטרים וגונם חום-אדום.
בקילוגרם אחד יש 59,000 זרעים.
לכל זרע צמודה כנף ארוכה ודקה באורך 15 עד 22 מילימטרים.
הזרעים מפזרים בעזרת הרוח עד למרחק של 800 מטרים מהעץ.
הזרע יכול לנבוט עד 4 שנים מפיזורו.
העץ הוא קרוב משפחה לאורן לבן מזרחי (Pinus strobus), ושונה ממנו בכך שיש לו אצטרובלים גדולים יותר, העלים חיים מעט יותר (בין שנתיים לשלוש שנים בהשוואה ל-1.5 שנים עד שנתיים) קווי הפיוניות שלו בולטים יותר, והנוף שלו צר וצפוף במידת מה יותר.
בהיעדר אצטרובלים קשה להבדיל בין אורן לבן מערבי לבין אורן לבן-קליפה.
אף שהמחטים של אורן לבן-קליפה קצרים יותר בממוצע (באורך 4–7 סנטימטרים), אורכן חופף לאורך של המחטים הארוכות יותר באורך 5–10 סנטימטרים של אורן לבן מערבי.
תפוצת אורן לבן מערבי מוגבלת לאקלימים המאופיינים על ידי קיצים יבשים וחורפים גשומים.
החורשות הנרחבות והטובות ביותר של אורן לבן מערבי מצויות בקרקעית עמקים ובמדרונות הנמוכים התלולים פחות.
בקולומביה הבריטית האורן הוא מין שולי בעוד שבצפון-מערב ארצות הברית העץ מצוי בשפע רק באתרים שבהם הקרקע דלה ובהם הוא מתחרה בהצלחה עם אשוח דאגלס ומחטניים אחרים.
הוא מצליח על קרקע דלה חצצית במפרץ פיוג'ט ובשולי הביצות של חצי האי אולימפיק.
אורן לבן מערבי הוא באופן עקרוני מין הררי, אבל הוא גדל במגוון רב של גבהים.
בוושינגטון ובאורגון האורן הלבן המערבי גדל בחברות עשירות בעצים ושיחים אחרים, אבל ברכס סיירה נבדה הצמחייה הנלווית דלה.
בין העצים הגדלים בחברת אורן מערבי: אשוח חינני (Abies amabilis), אשוח לבן, אורן לבן-קליפה, אורן בלפור (Pinus balfouriana), אורן גמיש (Pinus flexilis), אורן הסוכר, אורן ג'פרי, צפצפה רעדנית ושדר הנייר (Betula papyrifera).
לעץ של אורן לבן מערבי יש ערך רב.
קוויו ישרים, הוא אינו מכיל שרף, קל משקל ויציב.
משתמשים בו למסגרות של חלונות ודלתות, לחיפוי קירות, להכנת דלתות, קרשים, גפרורים וקיסמי שיניים.
הקרשים אינם מתפצלים כשתוקעים בהם מסמר, ונצבעים היטב.
חורשות אורן לבן מערבי הן בית גידול למגוון יונקים, עופות וחרקים.
רוב בעלי החיים אינם מסוגלים לאכול את המחטים של האורן הלבן המערבי, אם כי אייל פרדי שחור-זנב יאכל אותן כאשר אין מקור מזון אחר.
שכווי יערות מעדיף את המחטים על פני המחטים של צוגה מערבית.
הזרעים הם מקור מזון חשוב לסנאים אדומים ואוגרים יערוניים.
הילידים נהגו ללעוס את השרף, קלעו סלים מהקליפה והכינו תחבושות רוויות בשרף ואספו באביב את הקמביום כמזון.
ליערות אורן לבן מערבי יש ערך אסתטי ונוהגים לשתול אותו כצמח נוי.
הסכנה הגדולה ביותר לאורן לבן מערבי היא משלפוחית החלודה של האורן הלבן.
מין של פטריית חלודה ממשפחת Cronartiaceae.
הפטרייה נמצאת באופן טבעי באירופה ובאסיה, שם האורנים הלבנים נהנים מהעמידות הגבוהה ביותר כנגד מחלות.
הפטרייה הובאה לצפון אמריקה בטעות ב-1909, והיא נחשבת למין פולש הגורם לנזקים נרחבים לעצי האורן האמריקניים.
נבגי הפטרייה יכולים לעוף ברוח למרחק של 15 קילומטרים והם נובטים על המחטים ומנצלים את פתחי הפיוניות כדי לחדור לתוך העץ.
אם הם מגיעים לגזע העץ ימות.
שירות היערות של ארצות הברית מעריך שהפטרייה קטלה כ-90% מעצי אורן לבן מערבי מערבית לרכס קסקייד.
נעשים ניסיונות לגדל עצים עמידים לפטרייה.
כאשר בעצים קיימים נוהגים לגזום את הענפים התחתונים כדי למנוע הידבקות.
חרקים התוקפים את העץ הם מיני חיפושיות מתת-המשפחה Scolytinae (באנגלית Bark Beetles) הכוללים את חיפושית האורן ההררית (Dendroctonus ponderosae), Ips emarginatus ו-Ips montanus.
איומים נוספים על האורן הלבן המערבי כוללים דבקון אמריקני ננסי (המין Arceuthobium) מין של הצמח הטפיל דבקון התוקף את האורן הלבן המערבי.
מזהמים שמקורם בפעילות אנושית כדוגמת גופרית דו-חמצנית ואדי פלואוריד גורמים לעלווה להצהיב ולנשור מוקדם.
אורן עילם (נולד ב-29 בנובמבר 1986) הוא אמן רחוב, משורר ומעצב תעשייתי ישראלי.
הוא מוכר מהטמעת אומנותו בחפצי רחוב כמו שלטי תחנות אוטובוס, שלטי תנועה וגני שעשועים.
עילם נולד וגדל ברמת גן, אביו עבד במשרד הביטחון ואימו הייתה פיזיותרפיסטית.
הוא למד בתיכון בליך, והיה מדריך בתנועת הצופים.
לאחר לימודיו התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים, ביחידת מורן.
לאחר שירותו הצבאי למד לתואר ראשון במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל, אותו סיים בשנת 2015.
בעת לימודיו בבצלאל, החל לרסס בגרפיטי את שיריו על קירות בתים בירושלים ובתל אביב.
הוא מעיד שמצא בדבר דרך לבטא עצמו תוך התגברות על הביישנות.
עד מהרה החל לפרסם את שיריו בצורות נוספות, בהן החבאתם בין פתקי המפלגות בבחירות לכנסת העשרים (2015), הטבעתן על שלטי תחנת אוטובוס שהציב ואף הצבת שלט עם שיר שכתב בירידה מאיילון במחלף השלום.
בנוסף, מתעסק עילם בתחום המוזיקה.
פרויקט הגמר שלו בבצלאל כלל המצאה של חמישה כלי נגינה אלקטרוניים, שמאוחר יותר הוצגו בפסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב בשם "הגן המוזיקלי".
עילם מעביר סדנאות לנוער בנושא אמנות רחוב וכתיבת שירה, ומארגן ערבי שירה ואירועים נוספים.
יצר ומשחק בהצגה "המדריך לחיפוש אתונות"
גן שעשועים מוזיקלי (פסטיבל בת ים, 2017)
תערוכת יחיד בבית הצעירים (2018)
הצגת רחוב - האיש המשתין (פסטיבל בת ים, 2018)
פצ'ה קוצ'ה בהיכל התרבות (2019)
אורן פיניון (באנגלית Pinyon pine או גם Piñon pine) הוא כינוי לקבוצה של כמה מינים של עצי אורן בדרום-מערב ארצות הברית, בייחוד בניו מקסיקו, אריזונה ויוטה.
זרעי העצים, המכונים צנוברים, אכילים, והם מזון בסיסי לילידי אמריקה, נאכלים כחטיף ומשמשים כמרכיב במטבח של ניו מקסיקו.
מקור השם מספרדית "pino piñonero", כינוי הן למיני האורן באמריקה והן לאורן הצנובר הנפוץ בספרד המייצר גם הוא צנוברים אכילים טיפוסיים לשימוש במטבח הים תיכוני.
טכניקות ליקוט הצנוברים של האינדיאנים הפרהיסטוריים עדיין משמשות כיום כדי לאסוף את זרעי האורנים לשימוש אישי או מסחרי.
לעץ של מיני אורן פיניון יש ריח ייחודי, בייחוד כאשר שורפים אותו בצ'ימנאה (chimenea, סוג של תנור שמקורו בספרד).
ידוע גם שעצי אורן פיניון משפיעים על הקרקע בה הם גדלים באמצעות הגדלת הריכוז של החומרים המזינים הן יסודות הנצרכים בכמות גדולה (macronutrients) והן יסודות קורט.
ידוע כי כמה מהמינים של אורן הפיניון יכולים ליצור רביית כלאיים ביניהם, בעיקר בין אורן חד-מחטי ל-Pinus quadrifolia (באנגלית Parry pinyon) או בין אורן חד-מחטי לבין אורן דו-מחטי (Pinus edulis).
האורן הדו-מחטי הוא הסמל הרשמי של מדינת ניו מקסיקו
על פי מחקרים המרחק הגנטי בין המינים השונים של אורן הפיניון נובע מתגובה לפעילות של חרקים אוכלי צמחים וללחץ סביבתי.
בעל-מין Cembroides שבסוג אורן, המקבץ את כל המינים של אורן פיניון, יש אחד עשר מינים:
מיני אורן נוספים הקרובים למינים אלו הם Pinus nelsonii (באנגלית Nelson's pinyon), השייך לעל-המין Nelsoniae, ושלושת המינים: אורן האצטרובל הזיפני, אורן בלפור ו-Pinus aristata השייכים לעל-המין Balfourianae.
הצנוברים בתזונה של ילידי אמריקה
הזרעים של אורן הפיניון, המכונים צנוברים או באנגלית (מספרדית) "piñóns", הם מזון חשוב עבור ילידי אמריקה החיים בהרים של דרום-מערב ארצות הברית וצפון מקסיקו.
כל המינים של האורן מייצרים זרעים אכילים, אך באמריקה הצפונית רק המינים של אורן הפיניון מייצרים זרעים גדולים מספיק כדי להיות מקור עיקרי למזון.
אורן הפיניון היה כנראה מקור מזון מאז הגעתו של ההומו ספיינס לאגן הגדול ודרום-מערב אמריקה הצפונית.
הממצאים הארכאולוגיים באגן הגדול מצביעים על כך שתחום התפוצה של אורן הפיניון התפשט צפונה לאחר עידן הקרח, והגיע לגבול הצפוני ביותר שלו אז וגם היום בדרום איידהו בערך סביב שנת 4000 לפני הספירה.
ילידי אמריקה הקדומים אספו ללא ספק את הזרעים האכילים, אך לפחות באזורים מסוימים, עדויות לכמויות גדולות של איסוף צנוברים מופיעות רק מ-600 לספירה.
שימוש מוגבר בצנוברים היה קשור אולי לעלייה באוכלוסייה של בני אדם וירידה במספר חיות הציד, ובכך אילצו את תושבי האגן הגדול לחפש מקורות מזון נוספים.
עם זאת, הצנוברים לא יכולים להיות מוצר יסוד בגלל חוסר האמינות של יבול הצנוברים.
יבולים שופעים של אצטרובלים וזרעים מופיעים רק כל שנתיים עד שבע שנים, ובממוצע יבול טוב כל ארבע שנים.
שנים של יבול גדול של זרעים נוטות להיות זהות באזורים רחבים של תחום התפוצה של אורן הפיניון.
בשנת 1878 תיאר חוקר הטבע ג'ון מיור את השיטה האינדיאנית לאיסוף צנוברים בנבדה.
בספטמבר ובאוקטובר, המלקטים קטמו את האצטרובלים מעצי אורן הפיניון בעזרת מוטות עץ, ערמו את האצטרובלים בערימה, הניחו שכבה דקה של שיחים יבשים למעלה, הדליקו אותם וחרכו קלות את אצטרובלי הפיניון באש.
החריכה שרפה את השרף הדביק שציפה את האצטרובלים קלתה קלות את הצנוברים ושחררה אותם.
לאחר מכן האצטרובלים התייבשו בשמש עד שניתן היה לחלץ בקלות את הזרעים.
מיור אמר כי האינדיאנים צפו מקרוב בעצי הפיניון כל השנה ויכולים היו לחזות את המחסור או השפע של היבול חודשים לפני זמן הקטיף.
Dutcher) בקציר הצנוברים על ידי האינדיאנים של פנאמינט (בני שבט הטימבישה) באזור רכס פנאמינט המשקיף על עמק המוות בקליפורניה.
שיטת הקטיף הייתה דומה לאמור לעיל, פרט לכך שהצנוברים הוצאו מייד לאחר שחרכו את האצטרובלים באש השיחים.
בשני הדיווחים לעיל תוארה שיטת חילוץ הזרעים מהאצטרובלים הירוקים.
שיטה נוספת היא להשאיר את האצטרובלים על העצים עד שהם יבשים וחומים, ואז להכות על האצטרובלים במקל.
מעוצמת המכה האצטרובלים נופלים על האדמה או הזרעים משתחררים מהאצטרובלים ונופלים על האדמה שם ניתן לאסוף אותם.
הציידים-לקטים הנוודים של האגן הגדול צרכו את הצנוברים שאספו במהלך החורף לאחר האיסוף.
תושבי כפרי הפואבלו לאורך עמק הריו גראנדה בניו מקסיקו שהיו חקלאים נהגו לאחסן את הצנוברים בבורות אחסון למשך שנתיים עד שלוש שנים.
כל אצטרובל מייצר 10 עד 30 צנוברים וחורשה פורה של עצי פיניון יכולה להפיק בשנה טובה 110 קילוגרם ל-4 דונם אדמה.
פועל ממוצע יכול לאסוף כ-10 קילוגרם של צנוברים בקליפה ביום עבודה.
כמות כזו של צנוברים כשיותר מחצי זה בצנוברים קלופים, שוות ערך ל-30,000 קלוריות.
זו היא תפוקה גבוהה בגין המאמץ שנדרש על ידי הציידים-לקטים.
יותר מכך, הצנוברים עשירים בשומן, שהיה תמיד חסר לציידים-לקטים.
מקור הכינוי באנגלית של מין העורבני Gymnorhinus cyanocephalus הוא pinyon jay, כלומר "עורבני הפיניון", הוא מאורן הפיניון, והצנוברים מהווים חלק חשוב מתזונתו.
העוף הוא חוליה חשובה בהתחדשות עצי אורן הפיניון, כיוון שהוא מאחסן כמויות גדולות של הזרעים באדמה לשימוש עתידי, והזרעים העודפים שהוא לא משתמש בהם נמצאים במצב אידיאלי לגדול לעצים חדשים.
גם עורבני מקסיקני (Aphelocoma wollweberi) חשוב להפצה של חלק ממיני אורן הפיניון, כמו, אם כי הוא ממלא תפקיד חשוב פחות, קיק אגוזים אמריקאי.
מינים רבים אחרים של בעלי חיים אוכלים צנוברים מבלי להפיץ אותם.
אורן סתר הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
שירת כראש החטיבה האסטרטגית בשנים 2020–2023.
אורן סתר הוא בוגר תוכנית תלפיות של צה"ל, בעל תואר ראשון בפיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
ב-2005 סיים דוקטורט בחקר ביצועים באוניברסיטת תל אביב.
כותרת עבודת הדוקטורט שלו הייתה "מו"פ ביטחוני בעידן המידע: הקצאת תקציב אופטימלית" והיא נכתבה בהנחיית פרופ' אשר טישלר.
בשנים 2013–2014 שימש חוקר במרכז בלפר למדע ויחסים בינלאומיים של אוניברסיטת הרווארד, שם כתב בין השאר מאמר בנושא הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית יחד עם פרופ' גרהאם אליסון.
סתר החל את שירותו הצבאי בחיל האוויר.
בהמשך עמד בראש ענף חקר ביצועים במפא"ת וכן שירת כראש זירה בחטיבת המחקר של אגף המודיעין.
הוא חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 2012. במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל היה חבר בצוות המייעץ לגיבוש אסטרטגיית יציאה ומתווה לחזרה מדורגת לעבודה.
בחודש מאי 2020 מונה לראש החטיבה האסטרטגית, שתחת פיקודו עברה מאגף התכנון לאגף אסטרטגיה ומעגל שלישי.
במסגרת תפקידו שימש נציג צה"ל לצוות המשא ומתן על הגבול הימי הסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון.
במאי 2023 סיים את תפקידו.
במהלך מלחמת חרבות ברזל מונה לסגנו של ניצן אלון, מפקד המערך המודיעיני לאיתור החטופים והנעדרים.
באוקטובר 2024 פרש מתפקידו זה.
בדצמבר 2025 מונה למנהל טכנולוגיות ראשי בחברת הפינטק פאגאיה טכנולוגיות.
אורן רווח (נולד ב-1974) הוא מנכ"ל רשת אסתי לאודר בישראל ויו"ר ענף הקמעונאות באיגוד לשכות המסחר, חבר נשיאות הארגונים העסקיים.
הוא החל את דרכו ברשת שופרסל בגיל 23, בתפקיד סגן מנהל סניף כאשר היה סטודנט למנהל עסקים בקריה האקדמית אונו.
לאחר מכן, שימש כמנהל מותגי ניוטרוג'ינה, רוק, סיסלי, קלווין קליין ו-Clear&Clean.
בתום לימודיו לתואר שני במנהל עסקים והכשרות ניהוליות באוניברסיטת הרווארד, התמנה בגיל 27, למנהל רבלון ישראל.
במרוצת השנים ניהל את חטיבת הקוסמטיקה בקבוצת שסטוביץ, בשנת 2007 הגיע אורן רווח לקבוצת החברות אסתי לאודר.
רווח מוביל פרויקטים התנדבותיים בקבוצת החברות, בעיקר את חודש המודעות לסרטן השד, בשיתוף עם האגודה למלחמה בסרטן, ופעילות ביום האיידס העולמי עם הוועד למלחמה באיידס, באמצעות .
בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במנהל עסקים והכשרות ניהוליות של אוניברסיטת הרווארד.
התגרש בשנת 2013 ונישא שוב (לאותה אישה, צופנת) בשנת 2021, אב לשלושה ילדים מתגורר בתל אביב.
אורן את'לבירט לונג היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל הטריטוריאלי העשירי של הוואי בשנים 1951–1953. לונג, שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, מונה למושל הטריטוריה לאחר תקופת כהונתו של אינגרם סטיינבק.
לאחר שהוואי הצטרפה אל ארצות הברית באורח רשמי כמדינה הוא כיהן כאחד משני נציגיה הראשונים של הוואי בסנאט של ארצות הברית, לצד היירם פונג.
לונג היה הסנאטור היחיד מהוואי שאינו ממוצא אסייתי עד למינויו של בריאן שץ לסנאט ב-2012.
לונג נולד באלטונה (Altoona) שבקנזס ולמד באוניברסיטת ג'ונסון השוכנת בנוקסוויל שבטנסי.
לאחר מכן הוסיף ללמוד באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
אל הוואי הגיע לראשונה בשנת 1917 כעובד סוציאלי בהילו.
ב-28 ביולי 1959 נבחר לונג לאחד משני מושביה של מדינת הוואי – שזה עתה נוסדה – בסנאט של ארצות הברית, והושבע לתפקידו ב-21 באוגוסט 1959. הסנאטור האחר שנבחר היה היירם פונג, איש המפלגה הרפובליקנית.
לונג בחר שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספת בת שש שנים בבחירות 1962, והוחלף על ידי חבר בית הנבחרים של ארצות הברית דניאל אינווי ב-1953. במשך כל כהונתו לונג היה הסנאטור הבכיר של הוואי, על אף שנכנס לתפקידו באותו היום בו הושבע עמיתו היירם פונג.
לונג זכה ליתרון מבחינת ותק בשל היותו מושל לשעבר.
לונג התארח בתוכנית הטלוויזיה "?What's My Line" של CBS זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד.
אחד מחברי הפאנל בתוכנית, בנט קרף, זיהה אותו מיד ופסל עצמו מהשתתפות בסיבוב.
לאחר שלושה סבבי "חקירה", יתר חברי הפאנל ניחשו את זהותו של לונג בהצלחה וחשפו אותו.
במאי 1965 נפטר לונג לאחר שסבל מהתקף ברונכיטיס אסמטי בהונולולו, הוואי ונקבר בבית העלמין באוהאו (Oahu Cemetery).
אורן שמוקלר (נולד ב-26 בפברואר 1954) הוא צלם ובמאי סרטים ישראלי, זוכה פרס אופיר.
בשנת 1967 עבר לגרמניה עם משפחתו.
בשנת 1971 החל ללמוד באוניברסיטת קלן אצל הצלם ארנו יאנסן.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1967, אז החל לעבוד בתעשיית הסרטים בקלן.
שמוקלר שימש כצלם בסרטים תיעודיים ועלילתיים רבים, בגרמניה ובישראל.
בשנת 1994 נישא לשחקנית אן קספריק.
צלקת (1994) - בימוי: חיים בוזגלו - בהשקעת קרן הקולנוע הישראלי
עונת הדובדבנים (1991) - בימוי: חיים בוזגלו - זוכה פרס אופיר לצילום הטוב ביותר
על הפנים (1989) - בימוי: הדסה דגני, דליה חוברס
בגלל המלחמה ההיא (1988) - בימוי: אורנה בן דור
עבודה בעיניים (1988) - בימוי: יגאל שילון
ניפגש בחוף (1987) - בימוי: יהודה בארקן, יגאל שילון
אורן סופר (2 במרץ 1971 - 15 בדצמבר 2020) היה איש אקדמיה בתחומי מדע המדינה וחקר התקשורת, פרופסור לתקשורת במחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת באוניברסיטה הפתוחה, ולימד במשך השנים באוניברסיטאות אחרות בישראל ומחוצה לה.
אורן סופר נולד ברמת-גן וגדל בתל אביב.
הוריו, קליר ויחזקאל היו ילידי בגדד.
למשפחה שני ילדים נוספים, אחיו ואחותו.
אביו ניהל עסק משפחתי, שבו עבדו אמו ואחיו.
למד בבית ספר יסודי בשכונת צהלה ואחר כך בתיכון עירוני י"ד.
עם סיום שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב (סיים בשנת 1995, בהצטיינות יתרה).
בהמשך למד לתואר שני במדע המדינה במסלול תקשורת פוליטית באוניברסיטה זו (סיים בשנת 1998, בהצטיינות יתרה).
שלו, שבחנה את הטיפול העיתונאי בפרשת ילדי תימן, כתב בהדרכתו של פרופ' מיכאל קרן.
סופר למד לתואר ראשון נוסף במשפטים, שאותו סיים בשנת 2001 ואף סיים התמחות בעריכת-דין.
במקביל ללימודי המשפטים, למד לתואר שלישי במדע המדינה באוניברסיטה העברית.
את עבודת הדוקטור, שבמסגרתה ניתח את התפתחות השיח בעיתון "הצפירה", שראה אור בפולין בשנים 1862–1906, כתב בהנחייתו של פרופ' ירון אזרחי.
את תואר הדוקטור קיבל בשנת 2002.
בהמשך, שהה בין השנים 2002–2005 במסגרת פוסט-דוקטורט באוניברסיטאות בישראל (אוניברסיטת בן-גוריון, האוניברסיטה העברית) ובקנדה (אוניברסיטת טורונטו).
כמו כן, כיהן כמרצה-אורח בארצות הברית (אוניברסיטת ראטגרס) ובבריטניה (אוניברסיטת מנצ'סטר).
בהמשך, סופר כיהן כמרצה אורח בכיר בארצות הברית (אוניברסיטת MIT) וכפרופסור אורח באוניברסיטת בר-אילן.
את דרכו באוניברסיטה הפתוחה החל סופר כמנחה בקורס 'מבוא למחשבה מדינית' ובהמשך כמרכז הוראה בקורסים בתחום מדע המדינה.
בשנת 2007, התמנה לחבר סגל בכיר בתחום התקשורת בדרגת מרצה.
במהלך שנות פעילותו עלה בסולם הדרגות האקדמי, עד שמונה בשנת 2018 לפרופסור מן המניין.
סופר נשא בתפקידים אקדמיים ניהוליים רבים, ביניהם ראש המחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת ודיקן הפיתוח וטכנולוגיית למידה.
סופר הלך לעולמו לאחר מחלה קשה.
כאמור, בעבודת הדוקטורט שלו חקר סופר את מגמות השיח בעיתונות העברית של המאה ה-19. לאחר סיום כתיבת התזה, פרסם חלקים מן המחקר במאמרים שונים, ואת המחקר כולו כספר.
בהמשך, חקר מגמות חברתיות-פוליטיות בהתפתחות אמצעי התקשורת בישראל.
מחקר זה הניב סדרת מאמרים שראו אור בישראל ומחוצה לה ושני ספרים.
הראשון, סקר את ההתפתחות של תקשורת ההמונים בישראל.
ספר זה תורגם, מאוחר יותר לאנגלית.
השני, התמקד בתחנת השידור גלי צה"ל.
בהמשך, עבר לחקור היבטים תאורטיים ואמפיריים של המדיה החדשים ובמיוחד את תחום האורליות הדיגיטלית.
בתחום זה הוא תרם להמשך פיתוחה של תאוריית הזרימה הדו-שלבית של התקשורת (שאת יסודותיה הניח חוקר התקשורת אליהוא כ"ץ).
כמו כן, בחן את הרלוונטיות של תאוריית ספירלת השתיקה לזירת הטוקבקים ולהבחנה בין חדשות "קשות" לחדשות "רכות" בזירה זו.
בשנים האחרונות בנה סופר פרויקט משותף עם הספרייה הלאומית ובמימון יד הנדיב, שעסק בחקר העיתונות העברית של המאה ה-19 בהתבסס על מתודולוגיות חדשניות.
במסגרת הפרויקט, פותח תהליך דיגיטלי (באמצעות תוכנה רחבת היקף) שמעבד את חומרי העיתונות ההיסטורית של הספרייה הלאומית JPRESS, לגרסה טקסטואלית דיגיטלית (OCR).
כך משתפרת איכות חומרי העיתונות באופן המאפשר עיבוד אלגוריתמי וחיפוש מלל דיגיטלי.
סופר פרסם את מחקריו בכנסים מקומיים ובינלאומיים רבים.
במסגרת מחקריו, הוענקו לסופר מספר מענקי מחקר מטעם יד הנדיב, הקרן הלאומית למדע ורשות המחקר של האוניברסיטה הפתוחה.
במסגרת הפוסט-דוקטורט שלו, הוענק לסופר מענק מהמחלקה לתקשורת ועיתונאות של האוניברסיטה העברית.
במקביל לעיסוקו במחקר, היה סופר פעיל באוניברסיטה הפתוחה, ברציפות, בתפקידי ניהול-אקדמי שונים: הוא קידם באופן ניכר את תחום התקשורת באוניברסיטה הפתוחה ועמד בראשו עד לשנת 2017. במסגרת זו, הוא פיתח קורסים וספרי לימוד בתקשורת.
לאחר התבססות התחום בניצוחו, אישרה המועצה להשכלה גבוהה תואר ראשון חד-חוגי בתקשורת באוניברסיטה הפתוחה.
במקביל, יזם סופר הקמה של מעבדה למדיה ומידע (OmiLab).
המעבדה החלה לפעול בשנת 2016, בניהולם של סופר ופרופ' ענת בן-דוד, והיא אמונה על פיתוח כלי מחקר דיגיטליים מתקדמים.
המעבדה מגלמת את חזונו של סופר ליצירת חיבור בין מחקר, הוראה וטכנולוגיות דיגיטליות.
בשנת 2007, מונה סופר כראש החוג ללימודי תקשורת באוניברסיטה, וכיהן בתפקיד עד שנת 2014.
בשנים 2017–2014 כיהן סופר כראש המחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת.
בהמשך, בשנת 2018, עבר לכהן כדיקן הפיתוח וטכנולוגיות למידה.
כדיקן, הוא שקד על פיתוח והטמעה של גישה חדשה לפיתוח קורסים, המבוססת על רצפי למידה המשלבים את הטכנולוגיה הדיגיטלית בתהליך ההוראה.
בשנת 2019, נבחר סופר לייצג את האוניברסיטה הפתוחה בתוכנית "מובילים באקדמיה", של המועצה להשכלה גבוהה וקרן אדמונד דה רוטשילד.
סופר היה פעיל בתוך האקדמיה ומחוצה לה, וכיהן בתפקידים רבים בדיסיפלינות שונות ומגוונות.
במסגרת פעילותו באוניברסיטה הפתוחה, כיהן כראש ועדת המשמעת (2007–2008), ראש בית הדין לערעורים משמעתיים (2009–2011), ראש ועדת הסנאט לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת (2010–2011), וכראש ועדה מיוחדת לבחינת מבנה ההוראה באוניברסיטה (2015).
סופר שימש כחבר בוועדות לבחינת קביעות וקידום סגל אקדמי.
בנוסף, שימש כחבר בוועדות שיפוט לעבודות דוקטורט, מטעם האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בר-אילן.
במהלך תקופתו באוניברסיטה הפתוחה, שימש סופר כמפתח, כותב ומפקח אקדמי של קורסים רבים ללימודי תואר ראשון בתחום התקשורת, ביניהם: תקשורת פוליטית בעידן הדיגיטלי, מבוא ללימודי תקשורת, מבוא לתקשורת המונים, תקשורת המונים בישראל, תרבות תקשורת ופנאי בישראל, שיח תקשורת, ועוד.
במסגרת עבודתו בתחום הפיתוח האקדמי, זכה סופר בפרס קורס הדגל מטעם המועצה להשכלה גבוהה (עם ד"ר דוד לוין וסיגל רבינא) על פיתוח הקורס מבוא ללימודי תקשורת.
בנוסף לפעילותו האקדמית, סופר מילא במסגרות חוץ-אקדמיות את התפקידים הבאים:
ראש ועדת המקצוע להוראת תקשורת במשרד החינוך
חבר בוועדות התקשורת של הקרן הלאומית למדע
סוקר (Reviewer) של מספר כתבי עת בינלאומיים, ביניהם:
סוקר (Reviewer) של מספר כנסים בינלאומיים, ביניהם: ICA, HICSS, AIS, ISCA
חבר בוועדת העריכה של כתבי העת "מגמות", Zotut
סופר הגיש יחד עם עמיתתו תמר הרמן את הפודקאסט אדרבא בשיתוף גלי צה"ל.
בפודקאסט ראיינו סופר והרמן עמיתים מהאקדמיה בנושאים שונים ומגוונים.
סופר מונה לראש הנהגת ההורים בבית הספר לאמנויות בת"א, בית הספר של שני ילדיו.
העתירה הוגשה בבית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו, ופסק הדין הורה להשאיר את עלות ההסעות בתעריפן המקורי.
במהלך המאבק, סופר פרסם טור בנושא.
אורן סופר, אין לפלפל: עיתון "הצפירה" והמודרניזציה של השיח החברתי הפוליטי, ירושלים, מוסד ביאליק, 2007.
אורן סופר, תקשורת המונים בישראל, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2011.
הספר יצא לאור גם בגרסה אנגלית:
אורן סופר, גלי צה"ל, ירושלים, כרמל, 2015.
דן כספי ויחיאל לימור (עורכים) תקשורת המונים בישראל - מקראה (תרגום המאמרים: מיכל לקס, עריכה מדעית: אורן סופר, אינס גאבל), תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 1998.