tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקצה האחד של טווח הקשיחות, לוויין קשיח לחלוטין ישמור על צורתו עד שכוחות גאות ושפל יפרקו אותו.
בקצה השני, לוויין נוזלי מאוד יתעוות בהדרגה, מה שיוביל לכוחות גאות מוגברים ויגורם ללוויין להתפחס ולהתפרק בקלות רבה יותר.
רוב הלוויינים נמצאים בתוך טווח הקשיחות בין שני הקצוות הללו, כאשר חוזק מתיחה הופך את הלוויין לא קשיח לחלוטין ולא נוזלי לחלוטין.
לדוגמה, אסטרואיד לא מונולית יתנהג יותר כמו נוזל מאשר סלע מוצק; גוף קפוא יתנהג תחילה בצורה די נוקשה אך יהפוך נוזלי יותר ככל שכוחות הגאות והשפל יחממו אותו והקרח שלו יתחיל להימס.
כפי שהוגדר לעיל, גבול רוש מתייחס לגוף המוחזק יחד אך ורק על ידי כוחות הכבידה שגורמים לחלקיקים שאינם מחוברים אחרת להתלכד, ובכך ליצור את הגוף המדובר.
גבול רוש מחושב בדרך כלל גם במקרה של מסלול מעגלי, אם כי זה פשוט לשנות את החישוב כך שיחול במקרה (לדוגמה) של גוף שעובר את הגוף הראשי במסלול פרבולי או היפרבולי.
חישוב גבול רוש לגוף קשיח עבור לוויין כדורי.
צורות לא סדירות כמו אלו של עיוותי גאות ושפל על הגוף המשני או הגוף הראשי שהוא מקיף בו מוזנחות.
ההנחה היא שהוא נמצא בשיווי משקל הידרוסטטי.
הנחות אלו, אף שאינן מציאותיות, מפשטות מאוד את החישובים.
גבול רוש עבור לוויין כדורי קשיח הוא המרחק, , מהגוף הראשי שבו כוח הכבידה על מסת בדיקה על פני העצם שווה בדיוק לכוח הגאות המושך את המסה מהעצם:
כאשר הוא הרדיוס של הגוף הראשי, היא הצפיפות של הגוף הראשי, ו- היא הצפיפות של הלוויין.
כאשר הוא הרדיוס של הלווין, היא המסה של הגוף הראשי ו- היא המסה של הלווין.
זה לא תלוי בגודל העצמים, אלא ביחס הצפיפויות שלהם.
זהו המרחק המסלולי שבתוכו יימשך חומר רופף (למשל רגולית) על פני הלוויין הקרוב לגוף הראשי, וכמו כן חומר בצד שממול לגוף הראשי ייעלם ממנו, ולא לכיוון הלוויין.
גישה מדויקת יותר לחישוב גבול רוש מביאה בחשבון את העיוות של הלוויין.
דוגמה קיצונית תהיה לוויין נוזלי בעל נעילת גאות ומסתובב סביב כוכב לכת, שבו כל כוח הפועל על הלוויין יעוות אותו לספרואיד פרולטי.
החישוב מורכב ולא ניתן לייצג את התוצאה שלו בנוסחה אלגברית מדויקת.
רוש עצמו הסיק את הפתרון המשוער הבא לגבול רוש:
עם זאת, קירוב טוב יותר הלוקח בחשבון את מידת הפחיסות הראשונית ואת המסה של הלוויין היא:
כאשר הוא הפחיסות של הגוף הראשי.
הגורם המספרי מחושב בעזרת מחשב.
התמיסה הנוזלית מתאימה לגופים המוחזקים יחד רק בצורה רופפת, כמו כוכב שביט.
לדוגמה, מסלול הדעיכה של השביט שומייקר-לוי 9 סביב צדק עבר בגבול הרוש שלו ביולי 1992, מה שגרם לו להתפרק ל-21 חתיכות קטנות יותר.
במעבר הבא שלו ב-1994 השברים התרסקו לתוך צדק.
השביט שומייקר-לוי 9 נצפה לראשונה ב-1993, אך מסלולו הצביע על כך שהוא נתפס בכוח המשיכה של צדק כמה עשורים קודם לכן.
גבול קזחסטן–רוסיה (בקזחית: Қазақстан-Ресей шекарасы, ברוסית: Казахстанско-российская граница) הוא הגבול הבינלאומי בין רפובליקת קזחסטן לבין הפדרציה הרוסית שאורכו 7,644 ק"מ.
זהו הגבול הרצוף הארוך ביותר בעולם בין שתי מדינות, והגבול השני באורכו לאחר גבול ארצות הברית–קנדה (שמורכב משני מקטעים).
הגבול זהה לגבול המנהלי שהיה בין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית לבין הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית.
קצהו המערבי של גבול קזחסטן–רוסיה נמצא על חוף הים הכספי והוא משתרע בתוואי מפותל כלפי מזרח עד למשולש הגבולות סין-קזחסטן-רוסיה.
כמעט כל תוואי הגבול עובר בסדרה של קווים יבשתיים החוצים את הערבה האירואסייתית, ובקטעים מסוימים הוא חוצה נהרות, כמו נהר מאלי אוזן , נהר אורל ונהר אוּי .
הגבול גם חוצה את אגם בוטקול ואת הרי אלטאי.
המחוזות של קזחסטן ששוכנים על הגבול הם:
הסובייקטים הפדרליים של רוסיה ששוכנים על הגבול הם:
במהלך המאה ה-19 כבשה האימפריה הרוסית את מרכז אסיה וסיפחה את החאנויות העצמאיות לשעבר של קוקנד וחיווה ואת אמירות בוכרה.
לאחר עליית הקומוניזם לשלטון ב-1917 והקמת ברית המועצות, הוחלט לחלק את מרכז אסיה לרפובליקות על בסיס אתני בתהליך שנודע כ"תיחום הטריטוריאלי הלאומי" .
תהליך זה התבצע על פי התאוריה הקומוניסטית שלאומיות היא שלב נחוץ בדרך לקיומה של חברה קומוניסטית, והגדרתו של יוסיף סטלין לאומה הייתה "הקמה היסטורית, קהילה יציבה של אנשים, שנוצרו על בסיס של שפה, טריטוריה וכלכלה משותפים והרכב פסיכולוגי המתבטא בתרבות משותפת".
התיחום הטריטוריאלי הלאומי מתואר בדרך כלל כלא יותר מיישום ציני של הפרד ומשול, ניסיון מקיאווליסטי של סטלין לשמור על ההגמוניה הסובייטית באזור באמצעות חלוקה מלאכותית של תושביו לאומות נפרדות עם גבולות ששורטטו במכוון כך שייוותרו מיעוטים בכל אחת מהמדינות.
אף על פי שהסובייטים היו מודאגים מהאיום האפשרי של הלאומיות הפאן-טורקית, כפי שהתבטא בעלייתה של התנועה הבסמצ'ית בשנות ה-20 של המאה ה-20, ניתוח מדוקדק יותר על סמך המקורות העיקריים מציג תמונה בעלת הרבה יותר ניואנסים בהשוואה למקובל.
התיחום הטריטוריאלי הלאומי באזור החל כבר בשנות ה-20. בתקופת השלטון הצארי, האזור שבו שוכנת קזחסטן המודרנית היה מורכב מארבעה אזורים, (אובלסטי).
ממערב למזרח היו אלו האובלסט של אורל, וחלקים של האובלסטי של טוגרי, אקמולינסק וסמיפלטינסק.
אף על פי כן, סכסוכי גבול על אזורים מסוימים נמשכו בשנה שלאחר מכן.
יש לשים לב שבאותה תקופה כונו הקזחים בשם "קירגיזים", ואלו הקרויים כיום בשם קירגיזים הוגדרו כתת-קבוצה של הקזחים ונקראו "הקירגיזים השחורים".
האזור שממערב לנהר אורל, הקשור לשבטים הנודדים של הבוקיי נתבע הן על ידי הרפובליקה הסובייטית הקזחית והן על ידי מחוז אסטרחן, כשרוב שטחו עבר לקזחסטן ב-1921, כולל הערים קורמנגזי וסינמורסק.
במקומות אחרים, כמה אזורים מיושבים על ידי אוכלוסייה רוסית בארבעת האובלסטי כמו העיר אומסק, הועברו לרוסיה.
ב-22 בספטמבר 1920 הועברה אורנבורג לרפובליקה הסובייטית הקזחית והייתה לבירתה, יחד עם החלקים שסביב למחוז אורנבורג כמו העיירות סול-אילטסק, אקבולק ושרליק.
ככל הנראה, ההחלטה להעביר את בירת הרפובליקה לאורנבורג נבעה באותה עת עקב היותה העיר התעשייתית הגדולה היחידה באזור, והתקווה הייתה שההחלטה תסייע לפיתוח כלכלת הרפובליקה, בנוסף להפיכתה לגשר בין השטחים הרוסיים בצפון לבין השטחים הטורקיים בדרום.
על כל פנים, בראשית 1925 הועברה בירת הרפובליקה מאורנבורג לקזילאורדה הדרומית יותר, כשאורנבורג וסביבותיה הוחזרו לרוסיה.
ב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, הפך הגבול לבינלאומי.
ב-2017 הסכימו שתי המדינות על יצירת מסדרון למעבר הרכבות בין שתיהן ללא ביקורת גבולות.
גבולות פלנטריים היא מסגרת לתיאור גבולות להשפעות של פעילויות אנושיות על מערכת כדור הארץ כתנאי לפיתוח בר קיימא.
מעבר לגבולות אלה, ייתכן שהסביבה הטבעית לא תוכל יותר לווסת את עצמה.
המשמעות היא שמערכת כדור הארץ תעזוב את תקופת היציבות של ההולוקן, שבה התפתחה החברה האנושית.
המסגרת מבוססת על ראיות מדעיות לכך שפעולות אנושיות, במיוחד אלה של חברות מתועשות מאז המהפכה התעשייתית, הפכו למניע העיקרי של השינוי הסביבתי העולמי.
על פי המסגרת, "חריגה מגבול פלנטרי אחד או יותר עלולה להיות מזיקה או אפילו קטסטרופלית בשל הסיכון של חציית סף שתפעיל שינוי סביבתי לא ליניארי ופתאומי בתוך קנה מידה יבשתי למערכות בקנה מידה פלנטרי."
המונח גבולות פלנטריים הוצג לראשונה במאמר "A safe operating space for humanity" בירחון Nature מאת 28 מדענים משנת 2009. הקבוצה הונהגה על ידי ג'ון רוקסטרום , המנהל של מרכז סטוקהולם לעמידות ו-וויל סטפאן , חוקר אקלים מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
רוקסטרום וסטפאן שיתפו פעולה עם מדענים בולטים אחרים, כולל פול קרוצן, זוכה פרס נובל בכימיה; ג'יימס הנסון מדען האקלים ממכון Goddard לחקר החלל; ו-Hans Joachim Schellnhuber, יועץ האקלים הראשי לקנצלר גרמניה.
המדענים זיהו תשע "מערכות תומכות-חיים פלנטריות" שחיוניות להמשך ההישרדות של המין האנושי וניסו לכמת מהם תחומי הפעילות שבהם מערכות אלו יתפקדו בצורה טובה.
לאחר מכן הם ניסו לזהות מהם הנזקים שנגרמו למערכות אלה, וכמה רחוקים בני האדם מפריצה של גבולות אלה, פריצה שתסכן את עצם קיומו של המין.
מעבר לגבולות אלה קיים סיכון ל"שינוי סביבתי מהיר ובלתי-הפיך" שיהפוך את כדור הארץ למקום פחות מזמין לקיום חיים, במיוחד של בני אדם.
נכון לשנת 2009, לפי רוקסטרום ואחרים, כבר נחצו שלושה גבולות - אובדן המגוון הביולוגי, שינויי אקלים ומחזור החנקן, בעוד שאחרים היו בסכנת חצייה מיידית.
בשנת 2015, כמה מהמדענים מהקבוצה המקורית פרסמו עדכון למודל.
על פי עדכון זה, ארבעה מהגבולות נחצו: שינויי אקלים, אובדן שלמות הביוספרה, שינוי מערכת אקולוגיות יבשתיות, שינוי במחזורים ביו-גיאוכימיים (זרחן וחנקן).
המדענים שינו את שם הגבול "אובדן המגוון הביולוגי" ל"שינוי שלמות הביוספרה" כדי להדגיש שלא רק מספר המינים אלא גם תפקוד הביוספרה בכללותה חשוב ליציבות מערכת כדור הארץ.
באופן דומה, שונתה ההגדרה של גבול "זיהום כימי" ל"הכנסה של ישויות חדשות" (Introduction of novel entities), והרחיבה את הטווח לסוגים שונים של חומרים שנוצרו על ידי אדם המשבשים את תהליכי מערכות כדור הארץ.
בשנת 2022, בהתבסס על הספרות הזמינה, הוסכם על הכנסת ישויות חדשות כגבול הפלנטרי החמישי שהאנושות חצתה.
הגבול השישי שנחצה היה בשנת 2023 ביחס למים מתוקים.
המחקר משנת 2009 זיהה תשעה גבולות פלנטריים, ובהסתמך על הבנה מדעית עדכנית, החוקרים הציעו כימות לשבעה מהם:
שינויי אקלים (ריכוז CO2 באטמוספירה < 350 ppm ו/או שינוי מרבי של +1 W/m2 בכוח קרינה);
החמצת אוקיינוסים (ממוצע מצב רוויה של מי ים עילי ביחס לארגוניט ≥ 80% מהרמות הפרה-תעשייתיות);
דלדול האוזון הסטרטוספרי (פחות מ-5% הפחתה בסך ה-O3 האטמוספירי מרמה קדם-תעשייתית של 290 יחידות דובסון);
זרימות ביו-גיאוכימיות במחזור החנקן (N) (הגבלת קיבוע תעשייתי וחקלאי של N2 ל-35 Tg N/yr) ומחזור הזרחן (P) (זרימת P שנתית לאוקיינוסים שלא תעלה על פי 10 מבליה רקע טבעי של P);
שימוש עולמי במים מתוקים (<4000 קמ"ק לשנה של שימוש צרכני במשאבי נגר);
שינוי מערכת היבשה (< 15% משטח היבשה נטולת הקרח לשימוש לאדמות גידולים);
שחיקת שלמות הביוספרה (שיעור שנתי של אובדן מגוון ביולוגי של < 10 הכחדות למיליון מינים).
זיהום כימי (הכנסת תרכובות חדשות לסביבה הטבעית).
הגדלת העומס של אירוסול אטמוספירי;
הכימות של גבולות פלנטריים בודדים מבוסס על הדינמיקה הנצפית של תהליכי מערכות כדור הארץ המקיימים אינטראקציה וכלולים במסגרת.
משתני הבקרה נבחרו מכיוון שיחד הם מספקים דרך יעילה לעקוב אחר השינוי שנגרם על ידי אדם הרחק מתנאי ההולוקן.
עבור חלק מהתהליכים הדינמיים של כדור הארץ, נתונים היסטוריים מציגים ספים ברורים בין תנאים יציבים יחסית.
לדוגמה, תקופות קרח קודמות מראים שבתנאי שיא הקרחונים, הריכוז האטמוספירי של CO2 היה ~180-200 ppm.
בתקופות בין-קרחוניות (כולל ההולוקן), ריכוז ה-CO2 נע סביב 280 ppm.
כדי לדעת איך היו תנאי האקלים בעבר עם אטמוספירה עם יותר מ-350 ppm CO2, מדענים צריכים להסתכל אחורה כ-3 מיליון שנים.
תיעוד הפליאו של שינויים אקלימיים, אקולוגיים וביו-גיאוכימיים מראה שמערכת כדור הארץ חוותה נקודות מפנה, כאשר תוספת קטנה מאוד עבור משתנה בקרה (כמו CO2) מפעילה שינוי גדול יותר, אולי קטסטרופלי, במשתנה התגובה (התחממות כדור הארץ) באמצעות פידבקים במערכת כדור הארץ הטבעית עצמה.
לארצות הברית יש גבולות יבשתיים עם קנדה ומקסיקו בלבד, שניהם ארוכים יחסית.
יש לה גבולות ימיים עם מדינות רבות בשל האזור הכלכלי הבלעדי הנרחב שלה (EEZ).
כל גבולותיה הימיים עם קנדה שנויים במחלוקת לפחות חלקית, ותביעותיה הטריטוריאליות בשלושה איים קריביים שנויים במחלוקת.
+החלק בארצות הבריתהמדינה איתה הגבול מתמשךקביעת הגבולותמדינות ארצות הבריתארצות הברית הרציפהחוק הים.גבול ארצות הברית–מקסיקו כולל את האוקיינוס השקט ומפרץ מקסיקו.
גבול מפרץ פסאמאקוודי מוגדר על ידי הסכם משנת 1910. גבול חלקי של מפרץ מיין שהוגדר בפסיקה משנת 1984 של בית הדין הבין-לאומי לצדק.
הגבול היבשתי והימות הגדולות מוגדרים על ידי חוזה פריז משנת 1783, הסכם ג'יי משנת 1794, הסכם 1818, הסכם ובסטר-אשברטון משנת 1842 ואמנת אורגון משנת 1846 (כולם עם בריטניה).גבול אלסקה–קנדה שנוי במחלוקת באוקיינוס הקרח הצפוני (יוקון) ובאוקיינוס השקט (קולומביה הבריטית).
גבול יבשתי שהוגדר על ידי ההסכם האנגלו-רוסי משנת 1825, ואמנת היי-הרברט משנת 1903 (עם בריטניה).הגבול בפועל בין ארצות הברית לרוסיה מוגדר בהסכם הגבול הימי בין ארצות הברית לברית המועצות, שנערך עם ברית המועצות בשנת 1990, המכסה את ים ברינג, מצר ברינג והאוקיינוס הארקטי.
ההסכם מעולם לא אושרר על ידי ברית המועצות לפני פירוקו, והוא מעולם לא אושרר על ידי הדומה הרוסית.
הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית, מכובד בשיטות העבודה על ידי שתי הממשלות, ומוגן מפני פלישה של ספינות דיג.
האחרים: חוק הים.בייקרג'רוויסהאולנדשונית קינגמןמוגדרים על ידי אמנה מ-2019.האי וייק נתבע על ידי איי מרשל.נבאסההאי נבאסה נתבע על ידי האיטי.
לאיראן יש גבולות בין-לאומיים עם 13 מדינות ריבוניות, הן ביבשה והן בים.
יש לה 5,894 קילומטרים של גבולות יבשתיים עם עיראק, טורקיה, אזרבייג'ן, ארמניה, טורקמניסטן, אפגניסטן ופקיסטן.
לאיראן גם 2,440 קילומטרים של קו חוף, ויש לה גבולות ימיים עם 6 מדינות אחרות: כווית, ערב הסעודית, בחריין, קטר, איחוד האמירויות הערביות ועומאן.
בגבול איראן–טורקיה יש תעלה ברוחב 376 קילומטרים, יחד עם קיר בטון בגובה 4 מטרים.
גבולות לצמיחה (The Limits to Growth) הוא דו"ח שפורסם בשנת 1972, שעסק באפשרות של צמיחה כלכלית ודמוגרפית אקספוננציאלית בעולם שבו משאבים טבעיים הם סופיים.
הדו"ח התבסס על סימולציות מחשב כדי לבחון תרחישים עתידיים.
המחקר השתמש במודל מחשב בשם World3 כדי לדמות את ההשלכות של אינטראקציות בין מערכות כדור הארץ לבין המערכת האנושית.
המודל נבנה בהשראת עבודתו של ג'יי פורסטר מ-MIT, כפי שתיאר בספרו דינמיקות עולמיות (World Dynamics).
המחקר הוזמן על ידי מועדון רומא והוצג לראשונה בכנסים בינלאומיים במוסקבה ובריו דה ז'ניירו בקיץ 1971. את הדו"ח כתבו דונלה מדוז, דניס מדוז, יורגן רנדרס ו־ויליאם בהרנס השלישי – כולם חברים בצוות של 17 חוקרים.
המודל של הדו"ח שונה ממודלים רבים שהיו בזמנו בכך שהוא אפשר השתנות של משתנים בצורה לא ליניארית, השפעות של לולאות משוב מחזקות ומחלישות והשפעה של משתנים לאחר שיהוי בהשפעתם.
הדו"ח מציג הרצות שונות של המודל כאשר החוקרים משנים פרמטרים שונים במודל - לדוגמה כמות גדולה יותר של משאבי טבע או הכנסת טכנולוגיות טובות יותר כדי להפחית את הזיהום לדוגמה.
הדו"ח לא התמקד בתרחיש ספציפי שבו קריסה של האוכלוסייה או הכלכלה בהכרח מתקיימת, אלה מציג תרחישים שונים ובודק מה תהיה השפעת תרחישים אלה על המודל - כאשר בחלק מהארצות יש קריסה ובחלק - אין.
למרות שהדו"ח והמודל ספגו ביקורת רבה עם פרסומו, הוא השפיע עמוקות על מדיניות סביבתית במשך עשורים ופיתחו מודלי המשך.
עם זאת, ניתוחים מאוחרים מצביעים על כך שהשימוש במשאבי טבע בעולם לא עבר רפורמה מספקת כדי לשנות את התחזיות המקוריות.
יחד עם זאת, התחזיות למחסור במשאבים ולעלייה דרמטית במחירים לא התממשו בפועל עד כה (2025).
מאז פרסומו, נמכרו הספר בכ-־30 מיליון עותקים ב־30 שפות שונות.
הדו"ח ממשיך לעורר דיון ציבורי ומקצועי, והיווה בסיס לפרסומים נוספים:
2022: Limits and Beyond – ספר המשך בהשתתפות דניס מדוז, יורגן רנדרס ועוד 19 כותבים נוספים
גבי ברלין (17 באוגוסט 1942 – 29 ביוני 2023) היה זמר ומנחה ערבי שירה ישראלי.
החל את דרכו כזמר, ומשנות ה-80 עיקר עיסוקו היה בהנחיית ערבי שירה, שכללו שירים בביצועו או בביצוע אומנים אורחים, במסגרת שירה בציבור.
ברלין נולד בתל אביב בשכונת יד אליהו, להורים שעלו לישראל מברית המועצות.
אביו, שמואל, היה זמר, ואמו, אסתר, הייתה מורה לפסנתר.
נהג להופיע בבית הספר ובגיל 12 הופיע בתיאטרון הקאמרי בקומדיה "כטוב בעיניכם", ובהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן".
בגיל 15 השתתף בתזמורת הגדנ"ע של תל אביב, והיה קריין בהצגת "פטר והזאב".
במסיבה של הגדוד בו שירת, הבחין שאול ביבר בכישרון השירה של ברלין, והחליט לצרפו ללהקת גייסות השריון.
לאחר סיום שירותו הצבאי, החל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה.
במקביל, הצטרף ללהקת הטיילת ואחר כך, ללהקת שבעת המינים.
בשנת 1968 הוציא לאור אלבום סולו ראשון.
בסוף אותה שנה הגיע שירו "שיר לאלמונית" לראש מצעד הפזמונים.
למרות זאת, ברלין לא זכה להצלחה מסחרית של ממש באותן שנים, והתפרנס מעבודתו כמורה לביולוגיה בתיכון עירוני י"א.
ב-1970 השתתף במחזמר "דודו השמן" ,בהפקתו של איתן גפני אמרגנו הראשון, וכן בפסטיבל שירי הילדים הראשון.
ב-1988 החל להקליט קלטות ובהן מחרוזות שירים לשירה בציבור, מאורגנים לפי מפתח נושאי.
הצלחת הקלטות הפכה את ברלין לדמות מרכזית בעולם השירה בציבור, במיוחד בזכות ערבי השירה בציבור ב"מקום בחוץ" שבחוף תל ברוך.
מתחילת שנות האלפיים מיתן ברלין את קצב הקלטותיו, אך המשיך בהנחיית ערבי שירה בציבור.
בשנת 2003 ייסד ברלין, יחד עם המפיק איתן גפני, את "שירת רבים", האירוע החגיגי השנתי של אמני השירה בציבור.
האירוע ממשיך להתקיים, גם לאחר פטירתו של גבי ברלין, בהיכל התרבות פתח תקווה.
בשנת 2019 ביצע ברלין, בדואט עם דפנה ארמוני, את השיר "שפחה את ומלכה", במסגרת פסטיבל השיר הבא שיזם והפיק המנהל האומנותי אלי ניסמן והיה חידוש של פסטיבל הזמר הנערץ במתכונת עכשווית, וזכה במקום הראשון.
בסוף יוני 2023, זכה ברלין בפרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
ארבעה ימים לאחר מכן הלך לעולמו בגיל 80 לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן.
היה נשוי לדינה ולהם שתי בנות ושישה נכדים.
אל תיקח ממני את המנגינה (1995)
אלבום הפלטינה של גבי ברלין (1996)
גבי גזית (נולד ב-11 בנובמבר 1947) הוא עיתונאי, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
גזית נולד בשם גבריאל גרינשטיין בעיירה סרד שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה).
בשנת 1949 עלה עם משפחתו לישראל.
גדל והתחנך במשפחה דתית בכפר יהושע שבעמק יזרעאל.
בצה"ל שירת בסיירת שריון ונפצע קשה במלחמת ששת הימים כאשר הג'יפ שבו נסע עלה על מוקש.
את דרכו המקצועית בתקשורת החל ברדיו בקול ישראל.
בשנות השבעים והשמונים נמנה עם מגישיה הקבועים של תוכנית החדשות המרכזית "בחצי היום".
בסוף שנת 1982 החל להגיש את תוכנית האקטואליה בשעות הצהריים "יש עניין", שזכתה לאחוזי האזנה גבוהים.
לאחר שנים רבות ברדיו, בשנת 1988 עבר להגיש את תוכנית הטלוויזיה "סופסופ" בערוץ הראשון, בימי שישי פעם בשבועיים, לסירוגין עם תוכניתה של רבקה מיכאלי "סיבה למסיבה".
באותה תוכנית החל יגאל שילון להגיש פינה שבה מוקרנים קטעי וידאו של "פספוסים".
בסוף 1990 החל להגיש באותו ערוץ תוכנית לילית בשם "הלילה".
התוכנית זכתה לאחוזי צפייה גבוהים, ומספר תוכניות של "הלילה" עוררו סערה ציבורית.
בין היתר: תוכנית בה נטשה נתיבה בן-יהודה את האולפן באמצע דיון על דן בן אמוץ, תוכנית בה אמר הזמר מאיר אריאל שאין סכנה בשימוש בחשיש, תוכנית שכללה ריאיון עם העבריין טוביה אושרי, וכן תוכנית בה אמר חבר הכנסת מאגודת ישראל משה זאב פלדמן שהוא נגד זכות בחירה לנשים.
ב"הלילה" הציג לראשונה יגאל שילון את חידת הכפל לשון שילונדע.
עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ 2 בשנת 1993, חתם גזית על חוזה עם הזכיינית "שידורי קשת".
התוכנית "הלילה" עברה אתו לערוץ 2 ושודרה בימי שישי החל מסוף 1993.
בשנים 1997–2001 הגיש את התוכנית "הבוקר" במסגרת שידורי קשת.
בחלק מהזמן לצידה של רבקה מיכאלי.
בינואר 2002 החל שוב לשדר את התוכנית "הלילה עם גבי גזית", הפעם במסגרת חברת החדשות של ערוץ 2. את התוכנית ערך יחד עם גזית העיתונאי ישראל סגל.
אולם לאחר חצי שנה הוחלט על הפסקת התוכנית.
בשנת 2005 חזר ל"קול ישראל", והגיש את תוכנית האקטואליה "הכל דיבורים" ברשת ב'.
במרץ 2007 התפטר, בעקבות התנצלות שנכפתה עליו בפני איש יחסי הציבור, רני רהב.
רשות השידור אילצה אותו לחזור בו בשידור על דברים שאמר על רהב בעקבות עריכת חגיגת בר המצווה לבנו בהשתתפות 5,000 אורחים.
גזית אמר בין השאר: "הלקוחות של רהב סובלים מיחסי ציבור מזעזעים.
הוא לא הביא תועלת לאף אחד".
לאחר שבועיים חזר בו מהתפטרותו.
במאי 2007 התפטר שוב מתפקידו ב"קול ישראל" לאחר שננזף על התבטאותו נגד ראש הממשלה אהוד אולמרט ושר הביטחון עמיר פרץ על ידי יושב ראש רשות השידור, משה גביש.
גזית התבטא בתוכנית בחריפות נגד פרץ ואולמרט, בעקבות מסקנות ועדת וינוגרד.
בשנים 2006–2007 הנחה את שעשועון הטלוויזיה "הכספת" במסגרת "שידורי קשת", במקומו של ארז טל.
באוקטובר 2007 החל להנחות את השעשועון "תאמין לי", גרסה מחודשת של השעשועון "זה הסוד שלי".
התוכנית קיבלה ביקורות שליליות וירדה משידור לאחר זמן קצר.
בשנת 2010 השתתף בגרסה הישראלית של התוכנית הדוקומנטרית "מי אתה חושב שאתה".
לאחר שעזב את "קול ישראל" עבד בעיקר כשדרן רדיו ומנחה התוכנית "גבי גזית" ברדיו ללא הפסקה.
ב-7 בנובמבר 2017, לאחר שגזית מתח ביקורת על תופעת Me Too, סיפרה המגישה דנה וייס שגזית נישק אותה בשפתיה ללא הסכמתה, 15 שנה קודם לכן.
למחרת סיפרה הדס שטייף שהגיעה אליה עדות על תקרית נוספת, ולאחר מספר ימים אישה נוספת פרסמה שבעת שעבדה במחיצתו ברדיו האזורי הוא נישק אותה על פיה בניגוד לרצונה.
בעקבות התלונות השעה את עצמו משידור.
בשימוע שערכה לו התחנה, הוחלט שגזית יפסיק להגיש את תוכניתו.
בעקבות זאת, עבר להתגורר בבנגקוק, תאילנד.
בסוף חודש אוקטובר 2019 חזר גזית לישראל.
בריאיון לתוכנית "חי בלילה" אמר כי פרש מהתקשורת לחלוטין והגדיר עצמו כאיש פרטי אשר אינו עוסק עוד בענייני תקשורת.
גבי גזית גרוש ואב לבן.
אחיו היה העיתונאי יוסי גרינשטיין.
גזית נחשב למראיין ציני, שמרבה לטפל בעוולות השלטון, ולהביך את הפקידים ואת הפוליטיקאים שעולים לשידור בתוכניתו.
הוא מוּכר כמי שנותן פתחון פה למי שנפגע מהיחס לו זכה במסדרונות הבירוקרטיה הישראלית, ומשתדל לטפל בתוכנית בבעיות ממשיות.
בספטמבר 2008, האשים את מנכ"ל רשות השידור מרדכי שקלאר בניסיון למתן שוחד לאחר שלטענתו הציע לו תשלום עבור 4 ימי שידור בשבוע, בניסיון לאלצו לשדר רק פעמיים בשבוע.
המחלוקת עם שקלאר הייתה על רקע ביקורת שהעביר על סגנון ההגשה של גזית בתוכנית "הכל דיבורים".
ב-21 באפריל 2010 בתוכנית הרדיו שלו ברדיו ללא הפסקה, על רקע שריפת דגלי ישראל על ידי נטורי קרתא והעימותים בין תושבי יצהר לחיילי צה"ל ביום העצמאות, גזית התבטא בצורה חריפה כנגד המתנחלים והציבור החרדי.
גזית קרא לכלוא את החרדים בשכונותיהם, ולנתק להם את המים.
כמו כן, כינה את החרדים "עלוקות, תולעים ופרזיטים".
בתגובה נאמר באגודה לזכויות האזרח כי "האגודה דוחה בשאט נפש את דברי הבלע של השדרן גבי גזית, המיועדים להשחיר ציבור שלם".
כשבוע לאחר ההתבטאות, הרשות השנייה פתחה ב"הליך הפרה" כנגד רדיו ללא הפסקה - והחליטה לקנוס את תחנת הרדיו ב-30,000 ש"ח.
כשבוע לאחר התבטאותו אמר גזית כי לא התכוון בדבריו להכליל על כל ציבור החרדים, אלא התייחס לאלה הפוגעים במדינה ובסמליה.
כמו כן, חזר בו גזית מהשימוש במילה "תולעים".
באוגוסט 2010 דרש שר הפנים אלי ישי מ"רדיו ללא הפסקה", להוריד את תוכניתו משידור בטענה כי הוא "משתלח בצורה חסרת רסן ומתמדת בציבור החרדי ובמנהיגיו".
לאחר שגזית התבטא כנגד השר ישי בסוגיית גירוש ילדי העובדים הזרים וטען כי הוא "השר הגזען ביותר בממשלה".
ב-20 בנובמבר 2016 עורר סערה ציבורית על דברים שאמר ביחס לפרשיית אלון קסטיאל.
במסגרת הפינה "הטוב, הרע והמכוער" בה הוא מחלק את ענייני היום לשלוש הקטגוריות.
את קטגוריית "הרע" הקדיש גזית לקסטיאל, אך לצד הטענה שהפנה גזית כלפיו הוא ציין כי "הרע הן גם חלק מהנשים שעברו אתו את החוויה הזאת.
נשים שהלכו למועדון ושתו יותר מדי מרצונן החופשי, והלכו אתו הביתה מרצונן החופשי, אמנם שיכורות, ושיתפו אתו פעולה".
פעמים נוספות התנצל על דבריו:
בפני היחצ"ן רני רהב, לאחר שאמר כי רהב גורם נזק ללקוחותיו.
בפני אתי דודאי, על שדיבר בגנותה.
בפני ד"ר דב וירגיליס, על דיווחים ש"לקו באי-דיוקים".
בעקבות שידור נתונים שגויים על גובה התמיכה הממשלתית בבחורי ישיבה.
בשנת 2006 גזית זכה לאות הערכה מנשיא המדינה על פעילותו למען נגישות נכים וכן קיבל אות הוקרה מטעם עמותת אומ"ץ.
בשנת 2008 זכתה תוכניתו בפרס בכנס הרדיו הישראלי, על היותה תוכנית מלל מצטיינת.
גבריאל "גבי" אשכנזי (נולד ב-25 בפברואר 1954, כ"ב באדר א' ה'תשי"ד) הוא פוליטיקאי ואיש צבא ישראלי המשמש כיום נשיא קבוצת BSW.
בעבר היה שר החוץ, חבר הכנסת מטעם מפלגת חוסן לישראל בסיעת כחול לבן, ויו"ר ועדת החוץ והביטחון במסגרת הכנסת העשרים ושלוש.
כיהן כרמטכ"ל ה-19 של צה"ל בין פברואר 2007 לפברואר 2011. בתפקיד זה הוביל את צה"ל בין היתר במבצע חורף חם, במבצע עופרת יצוקה ובתקיפת הכור הגרעיני בסוריה.
טרם כהונתו כרמטכ"ל שימש כמנכ"ל משרד הביטחון, וכן מילא שורה של תפקידים בכירים בצה"ל.
בשלהי דצמבר 2020 הכריז על פרישתו הזמנית מהחיים הפוליטיים לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע.
גבי אשכנזי נולד ליוסף ופרידה אשכנזי במושב חגור.
אמו עלתה לישראל מחלב שבסוריה, בגיל 10 במסגרת מבצע האלף, מבצע חשאי של הפלמ"ח.
אביו עלה מפלובדיב שבבולגריה כניצול השואה, ולחם במלחמת העצמאות כחייל בגדוד 9 של הפלמ"ח.
אחיו הצעיר הוא תת-אלוף (מיל') אבי אשכנזי, שהצטרף בעקבותיו לפנימייה הצבאית, ובתפקידו האחרון בצה"ל היה מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה בבסיס צאלים.
בגיל 14, כשנה לאחר מלחמת ששת הימים, החליט אשכנזי להצטרף אל שלושה מחבריו למחזור, והחל ללמוד בפנימייה הצבאית בתל אביב.
בשנת 1972 התגייס לצה"ל ובחר לשרת בחטיבת גולני, זאת בעקבות סיורי היכרות ואימונים משותפים עם לוחמי החטיבה שנערכו בתקופת לימודיו בפנימייה, ושובץ בגדוד 12 (ברק) של החטיבה.
בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר, אותו סיים בהצטיינות.
לאחר מכן במלחמת יום הכיפורים השתתף בקרבות כצוער קורס קציני חי"ר, ולחם בחזית הדרום, במסגרת גדוד חי"ר שפעל תחת אוגדת שרון, בגזרת האגמים המרים.
לאחר סיום המלחמה השלים את הכשרתו בקורס הקצינים.
את הקורס סיים בהצטיינות ואת הדרגות קיבל מהרמטכ"ל דוד אלעזר.
אשכנזי שב לחטיבה כמפקד מחלקה בפלוגה המסייעת בגדוד 12 במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית ובקרבות על שיא החרמון בהמשך מילא גם תפקידי קצין מבצעים גדודי ומפקד פלוגה בגדוד 13. בשנת 1976, כמפקד פלוגה השתתף במבצע יונתן.
לאחר מכן שימש כקצין מבצעים חטיבתי.
ב-1978, במהלך מבצע ליטני, עת היה סגן מפקד גדוד 12 בגולני, נפצע אשכנזי בפשיטה גדודית על יעדי מחבלים צפונית למרג' עיון שבלבנון.
פציעתו הוגדרה כקלה משום שמרבית הקליעים פגעו באפוד מגן שלבש ולא בו.
לאחר שהחלים מפציעתו, שב לשרת בגדוד, אך בסוף אותה שנה השתחרר מצה"ל, והחל ללמוד באוניברסיטה.
בשנת 1980 שוכנע על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן, לשוב לשירות קבע צה"ל ומונה למפקד גדוד 51 בגולני, ופיקד עליו בין היתר במבצע מוביל בלבנון.
במלחמת לבנון הראשונה (1982) שימש כסגן מפקד חטיבת גולני.
במהלך המלחמה פיקד בין היתר על הכוחות שפעלו בקרב על הבופור ועל הפעולות בג'בל ברוך ובא-נבטיה.
לאחר המלחמה, למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וסיים בהצטיינות.
בתום לימודיו מונה לקצין אג"ם במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, והשתתף בפעולות חשאיות להעלאת עולים מאתיופיה לישראל.
עם סיום תפקידו הועלה לדרגת אלוף-משנה, והיה למפקד עוצבת חירם, חטיבה מרחבית בפיקוד צפון.
בשנת 1987 מונה למפקד חטיבת גולני.
הוא פיקד על הפשיטה של גולני על מזרעה אל חמרה.
באותה עת פרצה האינתיפאדה הראשונה והחטיבה תחת פיקודו, פעלה בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה, וביצועיו זכו להצלחה ולהערכה רבה.
כמו כן ביצעה החטיבה, תחת פיקודו, פעילות מבצעית שוטפת ומבצעים מיוחדים בדרום לבנון כנגד מחבלי החזבאללה.
באחד המבצעים ביצע כוח בפיקוד אשכנזי, פשיטה על בסיס חזבאללה, שמוקם בחווה חקלאית המכונה מזרעת אל-חמרא שברמת נבטיה.
כוח החוד, שהורכב מאנשי סיירת גולני, בפיקודו של ארז גרשטיין, נע בחשאי עד שהיה בקרבתם של המחבלים והרגם.
שנתיים לאחר מכן, מונה לקצין אג"ם בפיקוד הצפון, והיה בין אלה שהגו את נוהל חניבעל.
לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל ובשנים 1990–1992 שימש כמפקד עוצבת נתיב האש.
לאחר מכן, בשנים 1992–1994, פיקד אשכנזי על יחידת הקישור ללבנון (יק"ל), בין היתר במבצע דין וחשבון.
בתפקידו הבא שימש, בשנים 1994–1996, כראש חטיבת המבצעים במטכ"ל.
בשנת 1996 הועלה לדרגת אלוף, ומונה לעוזר ראש אג"ם.
בשנת 1997 עמד בראש ועדת חקירה לבדיקת אסון השריפה בוואדי סלוקי, בו נהרגו חמישה מלוחמי חטיבת גולני ונפצעו חמישה נוספים.
ביולי 1998 מונה לאלוף פיקוד הצפון ובין היתר פיקד על הנסיגה מרצועת הביטחון, על-פי החלטת ממשלת ישראל, בראשותו של אהוד ברק.
באוקטובר 2000 נחטפו בהר דב (שעל גבול הצפון) שלושה חיילי צה"ל.
במסגרת חקירת האירוע, אף על פי שדו"ח החקירה ניקה את אשכנזי מאשמה, הועלו טענות קשות על כך שהדו"ח נכתב שלא כראוי, בלי לשמוע מספיק עדויות שטח.
אף נטען כנגד אשכנזי כי ניסה להפיץ סיפור כאילו החיילים עסקו בעסקת סמים, אף שידע שהדבר לא נכון, על מנת לנקות את שמו.
בשנים 2002–2004 שימש בתפקיד סגן הרמטכ"ל, ובשנת 2005 היה מועמד להחליף את הרמטכ"ל משה יעלון.
עם פרסום ההחלטה לפיה דני חלוץ נבחר למשרת הרמטכ"ל ה-18 של צה"ל, פרש אשכנזי מצה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל, ולאחר תום תקופת הצינון המחויבת על-פי חוק, נבחר ב-2006 על ידי שר הביטחון עמיר פרץ לתפקיד מנכ"ל משרד הביטחון, וב-27 ביולי 2006 החל את כהונתו בתפקיד.
בתפקידו כמנכ"ל משרד הביטחון הוא סבר שיש להעדיף את פיתוח מערכת כיפת ברזל על פני מימון הקמת חדרי ביטחון בעוטף עזה.
בעקבות אירועי מלחמת לבנון השנייה והביקורות שעלו אחריה, הכריז הרמטכ"ל דן חלוץ על התפטרותו ב-17 בינואר 2007. לאחר התייעצויות, החליטו ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ושר הביטחון עמיר פרץ כי אשכנזי ימונה למחליפו של חלוץ בתפקיד הרמטכ"ל ה-19 של צה"ל.
אשכנזי הועדף על פני מתחרהו העיקרי, סגן הרמטכ"ל האלוף משה קפלינסקי, בין היתר עקב החשש שקפלינסקי יצוין לרעה בדו"ח וינוגרד – הוועדה הממשלתית לחקר אירועי מלחמת לבנון השנייה.
ב-14 בפברואר 2007 נכנס אשכנזי לתפקידו כרמטכ"ל ה-19 של צה"ל.
כרמטכ"ל היה על אשכנזי להתמודד עם אירועי מלחמת לבנון השנייה ולהפיק לקחים בעקבותיה.
עד מהרה הכריז כי בראייתו, .
אשכנזי החל בציוד מחדש של כל הימ"חים (יחידות מחסני החירום) ובמשטר אימונים נרחב ליחידות היבשה השונות במתווה מלחמה כוללת ולוחמת גרילה כאחד (לאחר שנים בהן לא ערכו מספר חטיבות ואוגדות תרגילים בהיקף דומה).
בנוסף החזיר אשכנזי את קורס מפקדי חטיבות (מח"טים) וקורס מפקדי אוגדות (מאו"גים), על מנת להכשיר מפקדים לפקד על אוגדות משוריינות, והגיש לאישור הממשלה תוכנית רב-שנתית ("תפן") להתעצמות זרוע היבשה, כאשר הרכש העיקרי היה מערכות מעיל רוח להגנה אקטיבית ונגמ"שי נמ"ר חי"ר.
במהלך שנת 2007 אמר אשכנזי "כי בכל עימות עתידי שיכפה על מדינת ישראל, יהיה צורך לוודא שבסופו יהיה ברור מי הפסיד ומי ניצח".
בסוף שנת 2007 הוא אמר לגבי העימות עם חמאס ברצועת עזה: "אי אפשר לנצח ארגון טרור בלי לשלוט בסופו של דבר בשטח.
התוצאות הטובות של יהודה ושומרון הן בגלל שליטתנו בשטח ולא נוכל לנצח בעימות, רק באמצעות אש ותקיפות מהאוויר".
ב-6 בספטמבר 2007 השמיד צה"ל בפיקודו את הכור הגרעיני בסוריה.
בדצמבר 2007 נפגש אשכנזי בישראל עם אדמירל מייקל מאלן, יושב ראש המטות המשולבים של ארצות הברית והייתה זו הפעם הראשונה זה 10 שנים שבה רמטכ"ל ישראלי נפגש עם מקבילו האמריקני.
בעת ביקור גומלין בארצות הברית ביולי 2008 העניק לו מאלן את אות לגיון ההצטיינות בדרגת מפקד.
צה"ל בהובלת הרמטכ"ל אשכנזי נקט קו התקפי אל מול החמאס שכלל פשיטות ומבצעים מיוחדים כנגד יעדי מחבלים מעבר לגדר, בשטח הרצועה, במטרה לפגוע בפעילי החמאס בשטחם ובמקביל לחזק את יכולתם וביטחונם העצמי של מפקדי השדה לפקד על כוחות בלחימה ובמערכה.
בסוף 2007 צה"ל גיבש, בהמלצתו, מספר תוכניות למלחמה ברצועת עזה, כולל תוכנית לכיבוש מוחלט של הרצועה.
בסוף פברואר 2008 יצא צה"ל למבצע חורף חם כנגד ארגוני הטרור בעזה במשך שתי יממות, ובסופו הושג הסכם רגיעה בין ישראל לחמאס.
בהמשך אותה שנה דחף אלוף פיקוד הדרום, יואב גלנט, לביצוע מבצע מיוחד לחטיפת אחמד ג'עברי, אשר נחשב למפקדה בפועל של הזרוע הצבאית של חמאס, על ידי כוח מיחידה מובחרת.
הרמטכ"ל, אשכנזי, אישר את הפשיטה, וכמוהו גם השר ברק וראש הממשלה אולמרט.
בסוף 2008 ותחילת 2009 יצא צה"ל למבצע עופרת יצוקה, בו ערכו כוחות צה"ל מתקפה אווירית ויבשתית רחבת היקף כנגד ארגוני הטרור בעזה בראשות חמאס.
בתחילת המבצע הוציא אשכנזי דף קרבי בו כתב: "אין לנו מלחמה עם האזרחים הפלסטינים, אויבנו הם גורמי הטרור – החמאס וגרורותיו, שהפכו את האוכלוסייה כולה ל'מגן אנושי'".
אשכנזי סבר שהמבצע צריך להיות קצר וחד באופן שיגרום ל"הלם ומורא" מקסימלי, והרס מינימלי ברצועת עזה.
במסגרת זאת הוא ייחס חשיבות רבה למהלומת פתיחה מפתיעה וסבר שהפעולה הקרקעית צריכה להיות קצרה.
פיקוד הדרום הופקד על ניהול זירת המערכה ברצועת עזה הן באוויר והן ביבשה ובים.
המטה הכללי ואשכנזי בראשו היה אמון על העיסוק בתקשורת, העבודה אל מול הדרג המדיני, המוכנות להתלקחות זירה נוספת ופיקוד על מבצעים מיוחדים בהקשר לזירה הרחבה של המבצע.
אשכנזי אף סייר בשדה הקרב, כדי להתרשם מן הלחימה באופן בלתי אמצעי ולחזק את ידי הלוחמים.
במהלך המבצע נהרגו 10 חיילים ו-3 אזרחים, לעומת כ-1,160 פלסטינים, ביניהם למעלה מ-700 מחבלים, ובציבור נוצר הרושם שצה"ל הפיק את מרבית הלקחים ממלחמת לבנון השנייה – הן בנושא הפעילות ההתקפית והן בנושא התגוננות העורף.
לאחר כניסת הרב, תא"ל אביחי רונצקי לתפקידו כרבצ"ר, החלו חיכוכים בין אנשי הרבנות הצבאית לאנשי חיל החינוך והנוער ובראשם קצין חינוך ראשי, תא"ל אלי שרמייסטר, בהקשר לתכני החינוך והזהות היהודית המוקנים לחיילים.
במהלך "מבצע עופרת יצוקה" ליוו אנשי הרבנות הצבאית, בהוראת הרבצ"ר, תא"ל רונצקי, את הכוחות הלוחמים, העבירו להם הרצאות ושיעורים וכן חילקו דפי מסרים.
הדבר יצר חיכוך עם אנשי חיל החינוך והנוער וכן לביקורת תקשורתית נרחבת.
אשכנזי קיים פגישה עם שרמייסטר ורונצקי כדי להסדיר את חלוקת התפקידים בין שני הגופים האחראים בצה"ל על הקניית תכנים ערכיים וחינוכיים לחיילים וללוחמים.
באפריל 2010 הודיע שר הביטחון אהוד ברק כי אשכנזי לא ימשיך בתפקידו שנה חמישית, ויסיים את כהונתו בפברואר 2011. באותה תקופה שררה אווירה עכורה בין השניים.
ב-6 באוגוסט 2010 נחשף בתקשורת "מסמך הרפז" שלימים נודע כי זויף בידי בועז הרפז.
כנגד אשכנזי נטען שהוא ניסה להשפיע באופן לא ראוי על בחירת הרמטכ"ל הבא, בין השאר על ידי יצירת ספין תקשורתי, והדלפת המסמך מתוך לשכתו.
המשטרה ומבקר המדינה החלו לחקור את הפרשה.
תחילה הכחיש אשכנזי את קשריו עם הרפז.
ב-14 בפברואר 2011 הסתיימה כהונת אשכנזי.
במאי 2012 ביקש מבקר המדינה מהיועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, לפתוח בחקירה פלילית כנגד אשכנזי וראש לשכתו ארז וינר.
בהסתמך על ממצאי המבקר גם הפצ"ר דני עפרוני המליץ כן.
ב-1 באוגוסט 2013 החליט היועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה פלילית נגד אשכנזי, וביוני 2014 נחקרו באזהרה הוא ואשתו.
בינואר 2016 החליט היועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיקים נגד אשכנזי, ונגד רעייתו, רונית, עם זאת ציין כי אשכנזי ואנשי לשכתו עסקו באיסוף מידע מכפיש על שר הביטחון ואנשיו.
ב-8 במאי 2020 חשפה העיתונאית איילה חסון בחדשות 13, תוך הפרת צו איסור פרסום, תמליל שיחה בנוגע לפרשת הרפז בין הפצ"ר אביחי מנדלבליט לרמטכ"ל גבי אשכנזי.
בפברואר 2012 מונה ליושב ראש הוועד המנהל של קרן רש"י, תפקיד אותו הוא ממלא בהתנדבות.
באפריל 2017 הצטרף לתנועת "פנימה" בראשותו של שר החינוך לשעבר, שי פירון.
בנובמבר 2011 מונה אשכנזי ליו"ר חברת "שמן משאבי נפט וגז".
בתשקיף שפרסמה החברה נמסר כי תפקידו יכלול "ייעוץ בתחומים אסטרטגיים, תכנון אסטרטגי של פעילות החברה, זיהוי הזדמנויות עסקיות בתחום חיפושי הנפט והגז וייצוג החברה מול רשויות ממשלתיות ומול משקיעיה".
החברה מסרה כי "משרד הביטחון הערים בעבר קשיים על ביצוע הקידוח" ואשכנזי היה מעורב בדיונים עם משרד הביטחון לקבלת האישורים.
באוגוסט 2012 הצהיר בריאיון עיתונאי כי הוא מתנגד למדיניות הממשלה בנוגע להפקת הגז.
באוקטובר 2013 בעקבות כישלון הקידוח של החברה למציאת נפט, התפטר מתפקידו זה.
נראה שהחברה הייתה משוכנעת שאשכנזי ישיג את האישור הנדרש.
מהודעותיה לבורסה עולה שכבר בפברואר 2012 היא חתמה חוזה עם חברה אמריקאית לצורך ביצוע הקידוח, חמישה חודשים לפני שהגיע האישור המיוחל ממשרד הביטחון.
בשנתיים בהן כיהן כיו"ר החברה (ב-75% משרה) הייתה עלות שכרו של אשכנזי 3 מיליון ש"ח.
נגד אשכנזי ומנכ"ל החברה, יוסי לוי, הוגשה תובענה ייצוגית בסך 165 מיליון ש"ח, בטענה שהטעו את משקיעי החברה.
בפשרה שהושגה נקבע פיצוי בסך 4.5 מיליון ש"ח, שאותו תשלם חברת הביטוח של "שמן".
במאי 2012 הוגש בטורקיה כתב אישום, ובו תביעה לגזור תשעה מאסרי עולם, נגד אשכנזי ועוד שלושה קצינים בכירים ישראלים, עקב מעורבותם, בשנת 2010, בהשתלטות על ספינת "המרמרה" במשט לעזה.
עם הסכמי הפיוס עם טורקיה בשנת 2016, בוטלו כל כתבי אישום אלו.
ב-21 בפברואר 2019, ערב סגירת רשימות המועמדים לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הודיע אשכנזי על הצטרפותו לחיים הפוליטיים, היה מהגורמים ליצירת רשימת כחול לבן והוצב במקום הרביעי ברשימה מטעם סיעת חוסן לישראל, ממנו נכנס לראשונה לכנסת העשרים ואחת.
הוא נחשב למנהיג הרביעי ברשימה המאוחדת לצד בני גנץ, יו"ר חוסן לישראל, יאיר לפיד, יו"ר יש עתיד ומשה יעלון יו"ר תל"ם.
הוא התמודד במשך הבחירות לכנסת ה-22 באותו המקום ולאחר כינון הכנסת קיבל את תפקיד יו"ר ועדת חוץ וביטחון הזמנית בשל הסכמה בין הליכוד לכחול לבן עליו.
ב-17 במאי 2020 הושבע לתפקיד שר החוץ במסגרת הממשלה ה-35. בטקס חילופי השרים הביע תמיכתו בעסקת המאה.
ב-18 ביוני 2020 אישר הפרלמנט האירופי את הסכם "שמיים פתוחים" בין ישראל לאיחוד האירופי.
זהו אישור קבוע שימנע פרישה עתידית של חברות האיחוד מההסכם באופן עצמאי.
למחרת, אשכנזי החליט למנות את אלון אושפיז למנכ"ל משרדו.
בעקבות חילופי הממשל בארצות הברית, הוקם במשרד החוץ צוות מיוחד בראשותו שיתמקד בגיבוש אסטרטגיה כיצד ישראל תהיה מעורבת במשא ומתן עתידי בין ארצות הברית והמעצמות לבין איראן, וכיצד תוכל להשפיע על עמדת ממשלו של הנשיא הנכנס, ג'ו ביידן בנושא ועל תוכני ההסכם.
ב-3 בדצמבר נפגש עם שר החוץ הירדני.
דבר קיומה של הפגישה התפרסם מזה כמה שנים (פגישות רבות שנערכו בשנים האחרונות פורסמו רק על ידי מידע ממקורות זרים שבמרבית המקרים גם לא קיבלו התייחסות מגורמים ישראלים או ירדנים).
בהמשך נודע שישראל וירדן קידמו פרויקטים משותפים.
בעקבות הסכמי אברהם, קיים את טקס ההוקרה הראשון אי פעם לדיפלומטים הישראלים ששירתו בחשאי במפרץ הפרסי.
ב-30 בדצמבר 2020 הודיע לחברי מפלגתו, על פסק זמן מהפוליטיקה, ושלא יתמודד בבחירות לכנסת ה-24, אך המשיך לתמוך במפלגה.
לאחר מבצע שומר החומות, ובעקבות יוזמה מצרית להפסקת אש ארוכת טווח, טס אשכנזי למצרים לפגישה עם מקבילו.
זה המפגש הראשון בין שרי חוץ מהמדינות שמתקיים במצרים באופן גלוי מאז 2008.
החל משנת 2023 משמש כנשיא קבוצת BSW (Blue Skies World), הפועלת גם תחת המותגים CyberProAi ו–Soteria.
על פי תחקיר של גור מגידו מדה מרקר, החל משנת 2017 נקשרה הקבוצה בחוזים עם ממשלת קטר, שבמסגרתם בנתה שני מתחמי לימודים לתחומי הסייבר בתוך בסיסי צבא בדוחה - שבהם הכשירה מתחילת 2018 ועד 2025 מאות מחיילי צבא קטר, בשימוש בכלים בתחום הסייבר, על פי התחקיר גם סייבר התקפי.
מטעם החברה נטען כי היא עוסקת רק בסייבר הגנתי וכי אשכנזי לא היה מעורב מעולם בפעילות מטעם הקבוצה מול קטר.
שבועיים לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל נפגש ראש הממשלה נתניהו עם אשכנזי.
בוגר בית הספר הגבוה לפיקוד של המארינס, בצבא ארצות הברית
בעל תואר ראשון משולב במדע המדינה ובמזרחנות מאוניברסיטת חיפה
בוגר התוכנית למנהלים בכירים בניהול עסקים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד
ב-2010 העניקו עיריות אור יהודה ומגדל העמק "אזרחות כבוד" לאשכנזי.
באור יהודה אף קראו לכיכר תנועה על שמו, זאת על אף התנגדותו ורצונו להחליף את שמה של הכיכר ל"כיכר צה"ל".
בשנת 2012 נקרא בעיר גם רחוב על שמו ואשכנזי הגיע לטקס חנוכת השם.
בדצמבר 2015 הוחלט להחליף את שם הרחוב ליצחק רבין.
הוא נשוי לרונית (לבית קרני), שמשפחתה היא מוותיקות כפר סבא, אשת נדל"ן.
גבי אופיר (נולד ב-1950) הוא אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כמפקד פיקוד העורף.
לאחר שחרורו כיהן בין היתר כמנכ"ל המשרד להגנת העורף, כמנכ"ל רשות שדות התעופה וכיו"ר הוועדה הקרואה בעיר הכרמל.
גבי אופיר נולד בשנת 1950 במרוקו, לשלמה ושמחה אוקרט.
הוא הבן החמישי מתוך אחד עשר אחים.
כשהיה בן שש עלה ארצה יחד עם הוריו, בעלייה הראשונה של יהודי מרוקו.
בהגיעם לישראל התיישבו בעיירת הפיתוח שלומי, שם המשיכה המשפחה להתגורר גם לאחר התפתחות המקום והפיכתה למועצה מקומית.
בילדותו למד אופיר בבית הספר בשלומי.
בגיל 13 עבר ללמוד בכפר הנוער הדתי שבכפר חסידים.
עם סיום לימודיו בכפר הנוער, התגייס לצה"ל.
בשנת 1968, עם גיוסו לצה"ל, התנדב אופיר לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 202. את מסלול ההכשרה, תחת פיקודו של עוזי בן יצחק, סיים כמצטיין מחלקתי ונשלח בזימון ישיר לקורס קצינים.
במלחמת יום הכיפורים, בתפקידו כמפקד פלוגה, נפצע אופיר בעיצומם של קרבות הבלימה בחזית הסורית שבצפון רמת הגולן.
בעודו פצוע, חזר לפלוגה ולחם במלחמת ההתשה בתוך שטח סוריה.
לאחר החלמתו היה מפקד פלוגה בקורס מ"כים (גדוד 17) ובהמשך הדריך בבית הספר לקצינים.
בשנת 1975 שב לחטיבת גולני כסגן מפקד גדוד 13 (תחת פיקודו של יצחק זמיר ואילן בירן), שם נפצע בשנית, לאחר שנה, במהלך פשיטה גדודית בלבנון.
עם החלמתו, חזר לגדוד ונבחר על ידי מפקד החטיבה, אורי שגיא, להשתתף במבצע אנטבה.
בשנת 1978 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גדוד 51 (גדוד הבוקעים הראשון) בחטיבת גולני.
תחת פיקודו יצאו לפועל מבצעים בגזרת לבנון ובגזרת עזה.
בתום תפקידו כמפקד גדוד, שימש כסגן מפקד חטיבת גולני, תחת פיקודו של דוד כץ.
בשנים 1980–1981 שימש כראש ענף תורת לחימה במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי.
באמצע שנת 1981 יצא למשך שנה לדרום אפריקה כדי לשמש יועץ צבאי.
במקביל למד שם במכללה לביטחון לאומי.
בשנת 1982, לאחר מלחמת לבנון הראשונה, שב לישראל ומונה (על ידי אמיר דרורי) למפקד חטיבת כרמלי.
באותה תקופה גם שירת כמפקד בא"פ אליקים, בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 1984, לאחר אסון צור הראשון והשני, מונה למפקד עוצבת ברעם (חטיבה 300) שישבה באותה עת בעיר צור, הפועלת בגזרה המערבית בגבול ישראל-לבנון.
בתפקיד זה שימש עד לפינוי צה"ל מלבנון והיערכות בקו סגול.
תקופה זו התאפיינה בלחימה בלתי פוסקת נגד ארגון אמל ובהמשך כנגד חזבאללה.
בשנת 1986 מונה למפקד חטיבת גולני, ותחת פיקודו הוכשרה החטיבה להתמודד מול איומי המלחמה הצפויים, בעיקר בגזרת סוריה.
כמו כן בוצעו פעילויות מבצעיות מיוחדות בגזרת לבנון.
בתום שירותו כמפקד חטיבת גולני, יצא ללימודי תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1988, בעקבות פרוץ האינתיפאדה הראשונה בעזה ובהמשך ביהודה ושומרון, הקים אופיר - שמונה לדרגת תת-אלוף - את המפקדה הצבאית של אזור יהודה ושומרון (אוגדת איו"ש), תחת פיקודו של עמרם מצנע.
עקב המציאות הביטחונית החדשה שנוצרה, יזם והוביל אופיר, תחת פיקוד המרכז, את הקמת החטיבות המרחביות של אזור יו"ש והגדלת יחידת דובדבן.
המטרה המרכזית הייתה ביטחון באזור יו"ש, תוך הקמת מערך הגנה ליישובים, לתושבים ולאתרי הקודש שבאזור (קבר יוסף, קבר רחל, ומערת המכפלה), תוך תפיסה שיש לשלב את המתיישבים במערך ההגנה.
במסגרת תפקידו, נטל חלק בגיבוש טכניקת ההתמודדות מול ההתפרעויות ההמוניות ופיתוח שיטת לחימה בגרעין הקשה של הטרור הפלסטיני.
בשנים 1990–1992 פיקד על אוגדת המילואים אוגדת יהודה.
בשנת 1992 מונה, תחת פיקודו של האלוף יצחק מרדכי, למפקד אוגדת עוצבת הגליל (אוגדה 91), האחראית על גזרת לבנון.
אותה תקופה התאפיינה בלחימה בלתי פוסקת בארגון חזבאללה, במהלכה אף פיקד אופיר על מבצע דין וחשבון.
בשנת 1994 הועלה לדרגת אלוף ומונה בשנית למפקד אוגדת יהודה ושומרון, תחת פיקודו של אילן בירן ובהמשך תחת פיקודו של עוזי דיין.
בתחום אחריותו היה יישום ההיבטים הביטחוניים של הסכם אוסלו ב'.
בתקופה זו הוכשרו חטיבות צה"ל, יחידותיה והיחידות המובחרות שלה, להתמודד עם המציאות החדשה שנוצרה עקב הסכם אוסלו ב'.
השינויים כללו עדכון של דוקטרינת ההפעלה הביטחונית, ניהול משא ומתן עם בכירי הרשות הפלסטינית, תיאום הפעילות המשותפת והגדרת הסמכויות של כל אחד מהגופים.
בתקופה זו גם חל משבר עם הרש"פ, מה שהוביל לקרבות מזוינים ביהודה ושומרון נגד כוחות צה"ל.
נדרש לבנות מחדש את רשת הביטחון לתושבי יו"ש.
בשנת 1997 מונה על ידי הרמטכ"ל דאז, אמנון ליפקין שחק, לעמוד בראש ועדת חקירה לבדיקת אסון השייטת.
לאחר חודשיים של חקירה אינטנסיביים, הציגה הוועדה את מסקנותיה, בין היתר, שהתרחיש הסביר יותר הוא שהמבצע לא דלף לחזבאללה והמארב שנתקל בו הכוח הצה"לי היה אקראי.
בשנת 2010, בעקבות מידע חדש שנחשף, הוקמה ועדה מחודשת שקבעה "כי ישנה סבירות בלתי מבוטלת לפעילות מבצעית יזומה מבעוד מועד".
על טענות בדבר סתירות בין ממצאי הוועדות קבע בג"ץ כי ההבדלים בין הוועדות "אינם עולים לכדי סתירות" וש"ועדת החקירה וצוותי הבדיקה ביצעו את מלאכתם בצורה מקצועית ומעמיקה".
באותה שנה, 1997, מונה למפקד פיקוד העורף בדרגת אלוף, תפקיד בו שירת עד שנת 2001, עת פרש מצה"ל.
בתקופה זו ערך רפורמה בהתאמת פיקוד העורף והכשרתו מפני איומים קונבנציונליים ובלתי קונבנציונליים.
כמו כן, פיקד על מבצעים של אסונות בארץ, כמו אסון קריסת ארמון ורסאי בירושלים ואסונות טבע בעולם, כמו טורקיה, יוון, קניה.
בסוף שנת 2001 מונה למנכ"ל רשות שדות התעופה, ובמסגרת זו הביא לסיום את פרויקט הקמת נתב"ג 2000 (שקידומו התעכב עד הגיעו של אופיר לתפקיד).
בספטמבר 2007 החליט שר התחבורה, שאול מופז, לקבל את המלצת מועצת המנהלים של רשות שדות התעופה ולסיים את תפקידו של אופיר על יסוד "היעדר האמון" ביחסים שבין מועצת רשות שדות התעופה לבין המנכ"ל.
בשנת 2015 החל אופיר לשמש כנשיא עמותת יד לילד המיוחד שמסייעת לילדים עם צרכים מיוחדים.
אופיר הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
מתגורר בשיכון דן בתל אביב נשוי, אב לשלוש בנות וסב.
גבי ודבי (Gabby & Debby) הייתה תוכנית ללימוד אנגלית לכיתה ז' שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית בשנת 1976. התוכנית יועדה לשנה השלישית של לימודי האנגלית.
היא שודרה בשידורים חוזרים, עד סוף שנות ה-80.
פתיח הסדרה היה נעימה של פרנק זאפה ששמה Sofa No.
הסדרה מתמקדת באח ואחות בגיל העשרה בשם גבי ודבי (גבריאל אוטרמן ורוזי ניומן אסטרמן), השניים מוצאים במהלך משחק חפש את המטמון מקל קסמים במבנה נטוש (מבצר שוני) וכתב חידה מסתורי.
כתב החידה מרמז להם כי בעזרת מקל הקסמים הם יכולים לנוע במרחב ולהגיע לכל מקום בעולם על ידי נגיעה בחוד המקל במפה כלשהי.
בכתב החידה אזהרה כי אם הנסיעה במרחב לא תסתיים בתוך שעתיים הנוסע יעלם לעולם.
בכל פרק מגיעים האחים לאזור אחר בעולם ומסייעים לחילוץ חולים ולכודים בעזרת מקל הקסמים כשמעליהם מרחף הסיכון של היעלמות אם לא יחזרו בתוך שעתיים.
בפרק האחרון גבי מחליט לחפש מטמון נוסף בבית הנטוש שבו הם מצאו את המקל.
דבי מוצאת מפה עתיקה, המקל נופל בטעות על המפה וכתוצאה מכך מקל הקסמים והמפה נעלמים למיקום לא ידוע.
לסדרה הופקה סדרת המשך בשנת 1978 בשם "Debby in Hospital" (דבי בבית חולים), שבה הופיעה רק דמותה של דבי, המאושפזת בבית החולים כתוצאה מתאונת דרכים.
The Wrong Treasure - גבי ודבי משחקים עם חבריהם במשחק "חפש את המטמון".
הרמזים מובילים אותם לחדר נטוש הממוקם במבצר עתיק.
אך בטעות הם מוצאים את האוצר הלא נכון, מקל קסמים שבאמצעותו ניתן לעבור ממקום למקום.
The Flying Doctor - גבי ודבי קוראים ספר על אוסטרליה ומחליטים לנסוע לשם.
בהגיעם, הם מגיעים לבקתה של חובב רדיו, המנסה לחלץ אדם חולה הזקוק לפינוי בהטסה, אך מזג האוויר והראות הקשה מקשים על הטייס לפנותו.
הם נחלצים לעזרתו ומעבירים אותו לבית החולים.
The Rescue - גבי מאזין לרדיו ומבין שמכרה בפנסילבניה עומד בסכנת התמוטטות.
יש אדם לכוד במכרה ולא ניתן להגיע אליו.
השניים נחלצים לעזרתו ושולחים אותו במעלית מחוץ למכרה.
הם עצמם נלכדים בהתמוטטות ומאבדים את המפה לחזרה הביתה.
The Secret Room - גבי ודבי מבקרים את הדוד מקס, ארכאולוג ששב מחפירות בפרו.
הדוד מקס מספר להם על ערי האינקה ועל אוצר מסתורי הנמצא באחד המקדשים שלהם.
הוא מספר להם שחברו נמצא שם יחד עם בתו והם מנסים לאתר את מיקום האוצר.
גבי ודבי יוצאים לשם כדי לעזור במציאת האוצר.
The Stolen Paintings - גבי ודבי רואים בחדשות שנגנבו שני ציורים חשובים מגלריה לאמנות.
הגנבים הפילו מפה אילמת בעוזבם את הגלריה והמשטרה מנסה לעלות על עקבותיהם.
גבי ודבי משתמשים במפה המביאה אותם לחדר הנטוש בו מצאו את מקל הקסמים.
מתברר שהגנבים משתמשים בו כדי להסתיר את התמונות.
הם מבריחים את התמונות לאונייה העומדת לצאת לדרכה.
גבי ודבי הצליחו להימלט ולהחזיר את התמונות לחדר הנטוש.
הם מזעיקים את המשטרה וזו מפתיעה את הגנבים ועוצרת אותם.
כמה דקות אחר כך, דבי מוצאת מפה עתיקה, המקל נופל בטעות על המפה וכתוצאה מכך מקל הקסמים והמפה נעלמים למיקום לא ידוע.
בשנת 1991 עלתה בטלוויזיה החינוכית גרסה מחודשת בצבע בשם "Signal C.Q".
שינוי נוסף משמעותי היה שבמקום מקל קסמים, בגרסה המחודשת השתמשו הגיבורים, מיקי ודונה, בכדור בדולח.
בגרסה המחודשת שיחקו ברוך דרור ויהונתן סגל בתור מיקי ולימור שיינפלד בתפקיד דונה.
בסדרת הטלוויזיה "שובו של השריף" סדרה מיוחדת בעלת גוון נוסטלגי שהופקה לציון 30 שנות שידור של הטלוויזיה החינוכית הישראלית, שולבה סצנה פארודית אשר עסקה בדמויותיהם האיקוניות של גבי ודבי.
במסגרת קטע זה, הוצגה גרסה הומוריסטית ודמיונית המתארת מה עלה בגורלן של הדמויות לאחר סיום שידורי הסדרה המקורית, והיכן הן מצויות כיום.
את גבי גילם איתי שגב ואת דבי גילמה רמה מסינגר.
בשנת 2003 הוציאה להקת הדג נחש את השיר "גבי ודבי", הנכלל באלבומה השני, "לזוז".
בתוכנית "העיפרון הכי מחודד" הוקדש פרק לסדרה "גבי ודבי".
בפרק זה, המאייר אורי פינק צייר קומיקס של דמויותיהם של גבי ודבי, והסביר לאייבי (מיכאל יוסף) ולצופים על הסדרה.
בעונה הרביעית באחד מפרקי הסדרה של "שנות ה-80" שלום צריך ללמוד אנגלית ולשם כך הוא צופה בתוכניות "גבי ודבי", "Debby in Hospital" ,"Here We Are" ,"Neighbours" ובתוכניות לימוד נוספות בשביל ללמוד ולהבין יותר טוב אנגלית.
יצחק גבריאל (גבי) ברבש (נולד ב-13 בספטמבר 1949) הוא רופא ומנהל ישראלי, לשעבר מנכ"ל המרכז הרפואי על שם סוראסקי (איכילוב) ומנכ"ל משרד הבריאות.
ברבש נולד בתל אביב לחיה לבית רדזינר, נכדתו של אליעזר קלונסקי, ולשניאור זלמן ברבש, מהנדס מים.
הוא צאצא לאדמו"ר שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד.
בין השנים 1975–1969 למד כעתודאי רפואה באוניברסיטה העברית, והוא מוסמך במינהל רפואי מאוניברסיטת הרווארד.
במהלך שירותו הצבאי כרופא צבאי, שירת כרופא מוטס בחיל האוויר, אחראי לשירותי רפואת חירום בנמל התעופה בן-גוריון ורופא היחידה לשיתוף פעולה.
השתחרר אחרי שהיה סגן קצין הרפואה של חיל האוויר.
בין השנים 1984–1980 השלים התמחות כרופא פנימי במרכז הרפואי תל אביב.
בין השנים 1985–1984 התמחה באוניברסיטת הרווארד, ביה"ס לרפואה ציבורית, מוסמך ברפואה ציבורית, תוך התמקדות במדיניות וניהול רפואי.
בין השנים 1986–1985 התמחה בהנהלה ובמחלקה הקרדיולוגית של המרכז הרפואי בית ישראל, בוסטון, ארצות הברית.
משנת 1987 מומחה בניהול רפואי, בשנת 1991 הוסמך כמומחה ברפואה תעסוקתית.
לאחר ששב מלימודיו בארצות הברית, מונה בשנת 1986 לתפקיד סגן מנהל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר.
ב-1993 מונה למנהל בית חולים איכילוב.
ב-4 בנובמבר 1995, בזמן ששימש ברבש כמנהל בית-החולים איכילוב, נורה ראש-הממשלה יצחק רבין בכיכר מלכי ישראל שבתל אביב ופונה לאיכילוב.
בעקבות כך הופיעה דמותו של ברבש בסרט רבין, היום האחרון של הבמאי עמוס גיתאי, בגילומו של תומר רוסו.
ב-1996 מונה למנכ"ל משרד הבריאות.
ב-1999 התפטר מתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות, ושב לתפקידו הקודם כמנהל איכילוב.
בין השנים 1998–2000 שימש יושב-ראש המרכז הלאומי להשתלות איברים.
באוגוסט 2008 נמנה עם 11 מנהלי בתי חולים ממשלתיים שחתמו על מכתב לשרי הבריאות והאוצר, שבו הביעו התנגדות להקמת בית חולים ציבורי באשדוד (לימים, בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד), בטענה שהמהלך אינו מוצדק כלכלית ועלול לפגוע באיזון המשאבים במערכת הבריאות בישראל.
ב-25 ביוני 2015 פרש מניהול איכילוב והקים ביחד עם הפרופסורים שלמה ברלינר, יעקב נפרסטק וענת גפטר-גוילי את חברת "קונסיליום".
ברבש הוא פרופסור אמריטוס למינהל רפואי ואפידמיולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
ביולי 2020 מונה לחבר במטה המקצועי של הממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל פרופ' רוני גמזו.
כמו כן הופיע כפרשן קבוע בענייני הקורונה במהדורה המרכזית בערוץ 12.
בשנת 2022 מונה למנכ"ל "פסיפס", מיזם שמטרתו הקמת מאגר DNA רפואי של אזרחי ישראל.
ברבש נשוי בשנית לרופאת העיניים ד"ר נורית ארליך.
הוא אב לשלושה מנישואיו הראשונים.
בנו, פרופסור ישראל ברבש, הוא קרדיולוג בכיר בבית החולים שיבא, ביחידה לקרדיולוגיה פולשנית, ומנהל את שירות הצנתורים.
בתו, ד"ר שירי ברבש-חזן, היא רופאת נשים ומומחית להריון בסיכון ואשתו של אל"ם ניסים חזן.
גבי בן יקר הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1982 שצולם עבור אגף כוח אדם של צה"ל.
את הסרט ביים אורי ברבש, התסריט נכתב על ידי ערן פרייס ומשה איבגי שיחק בתפקיד הראשי.
הסרט הוקרן בטלוויזיה הישראלית בתקופה שהיה ערוץ בודד, ומאוחר יותר בערוצים נוספים.
גבי בן יקר (משה איבגי) גדל במשפחה קשה, בשכונת המצוקה דורה, שבדרום נתניה.
כמו מרבית חבריו מהשכונה הוא לא סיים בית ספר יסודי, היה בעל תיק פלילי במשטרה ולא הסתדר מעולם עם ארגון חברתי מסודר.
אך בניגוד למרבית חבריו, הוא גויס לצה"ל.
גבי מתקשה להחליט אם הוא רוצה להיות בצבא.
מצד אחד קשה לו להסתגל למערכת אך מהצד השני הצבא מספק לו, כנראה, את ההזדמנות האחרונה להגשמה עצמית, לכבוד עצמי ולחיים נורמטיביים.
גבי מקבל בבקו"ם (בסיס הקליטה והמיון של צה"ל) הערכה נמוכה שאינה מאפשרת לו להתקבל לתפקידים צבאיים יוקרתיים.
הוא גם עובר בקושי טירונות המיועדת לחיילים בעייתיים, במחנה דותן.
במהלך טירונות זו מתגלעות בעיות רבות והוא בורח הביתה.
כשהמפקד שלו, בני (זאב שמשוני), בא לחפשו בבית, חבריו העבריינים מנסים לגרש את המפקד אך גבי בורח מהבית אל הרכב הצבאי.
גבי עובר קורס בתיקון גנרטורים ומשרת כחייל בבסיס חיל שריון בסיני.
אולם, גבי חולם להתקבל לפלוגת ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) של חיל ההנדסה.
תפקידו הנוכחי נותן לו סיפוק מקצועי מחד ותסכול מאידך משום שהוא שואף לתפקיד אחר.
התפקיד מחמיר את הדילמה של גבי בין שירות לבין פטור.
משקית הת"ש של גבי, ענת (ורד נהרין), חשה במצוקתו ומשתדלת ללוותו ולתת לו הזדמנות לפרוק את תחושותיו הרעות בשיחות.
גם מפקדו הישיר של גבי, דהן (רמי דנון), מסייע לו רבות.
הוא הופך למפקדו האישי אחרי שהוא מצליח להניא את גבי מרצונו לערוק ואוסף אותו מהטרמפיאדה בחזרה לבסיס.
התקופה הקשה ביותר בשירותו הצבאי של גבי מתחילה כשמגיע מפקד חדש (אמיר אוריין) לגדוד בו הוא משרת.
החלפת הפיקוד מקשיחה את כללי המשמעת בגדוד, שגם כך גבי מתקשה להסתגל אליהם.
גבי עוזב את הבסיס ביוזמתו ליומיים נופש על חוף הים ומגיע למעצר בגדוד.
הוא מסרב להסתפר על פי התקן הצבאי ואחר כך, בהתקפת זעם הוא מגלח את כל שיער ראשו, מתפרץ על מפקד הגדוד ומאיים עליו בנשק.
בסופו של דבר מגיע לכלא צבאי.
בהמשך, דהן עוזב את היחידה ולמרות הפצרות המפקדים האחרים, הוא אינו יכול לקחת את גבי איתו ליחידתו החדשה.
בכלא כבר ברור לגבי כי הוא עומד להילחם בכל כוחו בעד המשך שירותו בצבא.
האח העבריין של גבי בא לבקר אותו בכלא הצבאי וגורם שם למהומה – מהומה שמגדילה עוד יותר את הניכור בין גבי לסביבת ילדותו.
לאחר השחרור מהכלא גבי מצליח לשרת בצבא במשך תקופה ארוכה בלא משברים, ושנתיים לאחר גיוסו לצבא סעיף בעיית ההסתגלות נמחק מההערכה שבתיקו האישי והוא מתקבל לקורס צמ"ה ששאף לו.
גבורי סידיבי היא שחקנית אמריקאית, אשר התפרסמה בסרט הבכורה שלה "פרשס" (2009), עליו קיבלה מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ולפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
לאחר מכן התפרסמה בתפקידיה כאנדריאה ג'קסון בסדרה "מזל סרטן" ברשת שואוטיים וכבקי ויליאמס בסדרה "אימפריה" ברשת פוקס.
סידיבי נולדה בשכונה בדפורד-סטייבסנט הנמצאת בגזרה הצפונית של ברוקלין שבניו יורק, לזמרת הרית'ם אנד בלוז וגוספל אליס טאן רידלי ולאיבנו סידיבי, נהג מונית ממוצא סנגלי.
סידיבי גדלה אצל דודתה, הפעילה הפמיניסטית דורותי פיטמן יוז.
סידיבי למדה במכללה הקהילתית של מנהטן, ולאחר מכן נרשמה למכללת העיר ניו יורק אך פרשה טרם סיימה את לימודיה.
בשנת 2009 שיחקה סידיבי בתפקיד הקולנועי הראשון שלה, התפקיד הראשי בסרט הדרמה "פרשס" המבוסס על הרומן "פוש".
היא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א לקולנוע.
בשנים 2010-2013 שיחקה בסדרה "מזל סרטן" בתור אנדריאה ג'קסון, אחת מהתלמידות של הגיבורה חולת הסרטן קתי ג'יימיסון, ביניהן נוצר קשר מיוחד.
על תפקידה בסדרה הייתה סידיבי מועמדת לפרס NAACP Image בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר ב-2012 וב-2013.
בשנת 2011 הופיעה בקומדיית הפשע "מיליארד סיבות לשוד" בתפקיד עוזרת הבית הג'מייקנית אודסה מונטרו.
באוקטובר 2013 הצטרפה לעונה השלישית של הסדרה "אימה אמריקאית: הכישוף" שם היא שיחקה את דמותה של מכשפה צעירה בשם קוויני, בובת וודו אנושית.