tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרביתם טיפלו בעסקאות במזומן והשאירו אחריהם מספר רשומות חשבונאיות או לא כמו קבלות, חשבוניות או פנקסי יום.
עם זאת, מספר קטן מאוד של רוכלים ניהל יומנים וניתן להשתמש בהם כדי להבין את חיי היומיום של הרוכל.
אפרים ליסיצקי (1885–1962), מהגר מרוסיה, הגיע לארצות הברית בשנת 1900 וזמן קצר לאחר מכן החל לעסוק ברוכלות.
האוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה בשנת 1959 תחת הכותרת, "In the Grip of the Cross-Currents", מתארת את מפגשיו השונים עם בעלי הבתים ואת הקשיים שחווה בביצוע המכירה כשדלת אחר דלת נטרקה בפניו.
לאחר שהגיע לאמריקה בשנת 1842, אברהם גודמן כתב ביומנו על חוויותיו ואותו יומן פורסם על ידי הארכיון היהודי-אמריקאי.
ביומן יש פירוט על חוויותיו ומחשבותיו על חייו של הרוכל.
כאשר ניסיונותיו הראשונים של גודמן למצוא עבודה כפקיד לא צלחו, ב־29 בספטמבר הוא כתב: "הייתי צריך לעשות כמו כל האחרים; עם חבילה על גבי הייתי צריך לצאת אל תוככי הארץ, למכור מוצרים שונים".
השבועות הראשונים היו קשים והוא מצא את אורח החיים הזה כבד, לא בטוח ובודד.
בעת המודרנית, רוכלים ממשיכים לנוע רגלית, אך משתמשים גם באופניים, עגלות יד, עגלות רתומות לסוסים או כלי רכב ממונעים כמו אופנועים כאמצעי תובלה.
כדי לסחוב את מרכולתם, משתמשים הרוכלים בתרמילים ייעודיים, מריצות, עגלות יד או סלי נשיאה מאולתרים.
רוכלים על ריקשה הם מחזה נפוץ יחסית ברחבי אסיה.
מספר מדינות חוקקו חוקים להגנה על זכויות הרוכלים, וגם כדי להגן על הציבור מפני מכירת סחורות נחותות.
במדינות רבות של ארצות הברית, רוכלים נדרשים להגיש בקשה לרישיון.
בהודו יש חוקים מיוחדים שנחקקו, על ידי מאמצי המתכננים המעניקים לבגרים זכויות גבוהות יותר בהשוואה לאנשי עסקים אחרים.
לדוגמה, לנהגים יש זכות קדימה על כלי רכב ממונעים.
בבריטניה, רוכלות מוסדה על ידי חוק הרוכלים משנת 1871, אשר מספק "תעודת רוכלות", ותקף עד ימינו אלה.
לרוב תעודה זו מונפקת על ידי המשטרה.
בסוף המאה העשרים השימוש בתעודות כאלה הפך לנדיר מכיוון שחקיקה אזרחית אחרת הציגה רישיון לסחר רחוב.
החל משנת 2008 תעודות רוכלות נותרו חוקיות אם כי מספר מועצות מקומיות ביקשו למגר רוכלים באמצעות חוקי עזר מקומיים או דרך מנגנוני אכיפה אחרים כמו דרישה להצגת רישיון סוחר רחוב.
בישראל הרוכלות מוסדרת בחוק רישוי עסקים, תשכ"ח-1968.
רוכוע הוא מושג באסלאם המתייחס לפעולת הקידה בתפילה הסטנדרטית, הנקראת "צלאה" (הגייה מקורבת בעברית: "סָלָא").
הרוכוע הוא למעשה קידה שקד המוסלמי בעת תפילתו, לאחר שסיים לקרוא חלק מהקוראן, כחלק מהתפילה.
הרוכוע מתבצע על ידי כך שהמתפלל מתכופף קדימה עד שהידיים שלו מונחות על הברכיים.
הוא נשאר בתנוחה הזאת ומשבח את אללה, בדרך כלל על ידי חזרה משולשת על המילים "ישתבח ריבוני העצום".
לפי האימאם אל-ע'זאלי, כאשר המוסלמי משתחווה, הוא מחדש את כניעותו וענוותנותו, בשאיפה לשכלל את הרגשתו הפנימית באמצעות מודעות רעננה לערכו, ולחוסר חשיבותו לפני הכוח והגדולה של אלוהיו.
רוך חוז'וב (בפולנית: Ruch Chorzów) הוא מועדון כדורגל פולני מהעיר חוז'וב.
המועדון מהווה לאחד המעוטרים בפולין לאחר שזכה ב-14 אליפויות הליגה וזכה שלוש פעמים בגביע הפולני.
משחק כיום בליגת המשנה הפולנית.
המועדון נוסד ב-20 באפריל 1920 בביסמרקהוט (שמו הפולני הוא חיידוקי ולקי), לימים חלק מחוז'וב.
בשנת 1922 שיחק לראשונה ברמה הלאומית, בשנת 1927 הפך לאחד המועדונים שלקחו חלק בליגת הכדורגל הראשונה אי פעם.
בתקופת הכיבוש הגרמני, המועדון פורק, אם כי בפועל הוא המשיך להופיע בשם Bismarckhütter SV 99. הוקם מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה.
הישג השיא במפעלים האירופיים הוא העפלה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 1974/1975. הקבוצה העפילה לשלב רבע הגמר גם בגביע אופ"א בעונת 1973/1974. בשנת 1998 העפילה לגמר גביע האינטרטוטו.
למועדון יריבות עיקרית עם מועדון גורניק זאבז'ה המכונה "הקלאסיקו של שלזיה עילית", או הדרבי של שלזיה.
רולאן פטי היה מנהל להקת בלט, כוריאוגרף ורקדן צרפתי.
את הכשרתו קיבל בבית הספר של בלט האופרה של פריז, ואת פרסומו רכש בבלטים היצירתיים שלו.
פטי, בנה של מעצבת הנעליים רוז רפטו, נולד בוילמומבל, סמוך לפריז.
הוא למד בבית הספר של בלט האופרה של פריז, אצל גוסטב ריקו וסרז' ליפר והתחיל לרקוד כחבר בלהקה ב-1940. ב-1945 הקים את בלט דה שאנס-אליזה וב-1948 הקים בתאטר מאריניי את בלט פריז עם זיזי ז'נמייר, רקדנית כוכבת.
פטי עבד בשיתוף פעולה עם אנרי דיטייה (Le Loup ב-1953), סרז' גינסבורג, איב סאן לורן וסזאר בלדצ'יני, והשתתף בכמה סרטים צרפתים ואמריקאים.
הוא חזר לאופרה של פריז ב-1965, להעלות הפקה של "נוטרדאם של פריז" (למוזיקה מאת מוריס ז'אר.
הוא המשיך לנהל בלטים לתיאטראות הגדולים ביותר של צרפת, איטליה, בריטניה, קנדה וקובה.
ב-1968 חולל הבלט שלו "טורנגלילה" מהפכה זוטא באופרה של פריז.
כעבור ארבע שנים, ב-1972, ייסד את הבלט הלאומי של מרסיי ביצירה "בלט פינק פלויד".
הוא ניהל את הבלט הלאומי של מרסיי במשך עשרים ושש השנים הבאות.
לעיצוב התפאורות לבלטים שלו עבד בשיתוף פעולה צמוד עם הציירים ז'אן קרזו ומקס ארנסט.
פטי, שיצר למעלה מ-50 בלטים בכל הסוגות, תרם ככוריאוגרף למספר רב של רקדנים בעלי שם בינלאומי.
הוא דחה את האפקטים הטכניים החופשיים; הוא לא חדל להמציא מחדש סגנון ושפה משלו, והיה לרב-אמן באמנויות הפה דה דה והבלט הסיפורי, אך עשה חיל גם בבלטים מופשטים.
פטי שיתף פעולה גם עם הריאליסטים החדשים, בהם מרשל רייסה, ניקי דה סן פאלה וז'אן טינגלי.
Le jeune homme et la mort ("העלם והמוות") שלו משנת 1946, ללברית של ז'אן קוקטו, נחשב למגנום אופוס שלו והוא גם יצירתו הידועה ביותר; הכוריאוגרפיה והתלבושות מודרניים להפתיע.
בבלט "כרמן" משנת 1949 עשה שימוש יוצא דופן ב"אן דדאן" (en dedans: פנייה פנימה לעבר הרגל התומכת).
בין הסרטים שלהם תרם : "סימפוניה בלבן" של רנה שאנה ופרנסואה ארדואן (סרט קצר על תולדות הבלט מ-1942), שבו הופיע כרקדן, הכוריאאוגרפיה לסרט "אליס בארץ הפלאות" מ-1948, "סנדל הזכוכית" ב-1954, "הכל הולך" (עם אחרים) ב-1956, ו"בלק טייטס" ככוריאוגרף, כותב ורקדן ב-1960. .
בשנת 1994 הוענק לפטי "פרס בנואה למחול" ככוריאוגרף.
בשנת 1954 נשא פטי לאישה את הרקדנית זיזי ז'נמייר, שרקדה בכמה מיצירותיו.
זכרונותיו יצאו לאור בשנת 1993 תחת הכותרת "J'ai dansé sur les flots" ("אני רוקד על הגלים").
לו ולז'נמייר הייתה בת אחת, ולנטין פטי, רקדנית ושחקנית.
פטי מת בז'נבה, שווייץ, בגיל 87, מלוקמיה.
במהלך הקריירה שלו, יצר פטי כוריאוגרפיות ל-176 בלטים, בהם:
ארבע העונות (מוזיקה מאת אנטוניו ויוואלדי (1984)
רוך לבוב (באוקראינית: ФК «Рух» Львів) היא קבוצת כדורגל אוקראינית מקצוענית שבסיסה בויניקי, שבלבוב.
המועדון מתחרה בפרמייר ליג האוקראיני מעונת 2020/2021.
רוית יעקב כהן (נולדה ב-19 בינואר 1977) היא שחקנית, קומיקאית, כוכבת ילדים, חקיינית, מדבבת וזמרת ישראלית.
2023 – "הכתובה" (תיאטרון חיפה); "ינטל" (תיאטרון הבימה).
2025 – "בחורים טובים" (תיאטרון בית לסין).
2023- "עלומים" ( כאן 11 ) בתפקיד גאולה מנהלת בית הספר
פעילות בטיק־טוק, רכשה פרויקטים דוגמת "אל עצמי" בניקולודיאון.
יעקב דיבבה בסדרות וסרטים רבים, ביניהם "אגדות אנדרסן", "שרק לנצח", "עולם הווינX" בתפקיד מלכה, "פלא של פארק" שבו דיבבה את גרטה, "אגדה עם זנב" ו"הסוד של לילי" שם דיבבה את ונסה.
היא גם דיבבה בסרט הקולנוע לילדים "אופססס!
2: ההרפתקה ממשיכה..." שיצא לאקרנים באוגוסט 2021.
כמו כן גילמה את שושנית בסדרת הטלוויזיה שגבאי הובילה "גינת הפלאים של רינת" ששודרה בערוץ הופ!
וגילמה שוב את הבובה מימי במופע של מימי ויויו לצד ישראל ארנסט בתפקיד יויו הרובוט ובפרסומות ל-HOT VOD YOUNG לצד ניצן זיצר בתפקיד יויו הרובוט.
רוית הייתה חלק מהלהקה במחזמר "עלובי החיים" שהועלה בתיאטרון "הבימה".
יעקב למדה משחק באופן מקצועי בבית צבי.
יעקב גם שיחקה בסדרה "גן חיות" לצד אודי ואביעד.
בשנת 2020 גילמה את דורין בסדרה "צומת מילר".
יעקב שרה קולות רקע בקלטת "עולמו של יובל המבולבל".
בשנת 2007 שיחקה בקלטת "התנ"ך לילדים – סיפורים ושירים".
בשנת 2006 שיחקה יעקב בקלטת "גינת השטוזים של דתיה" שם החליפה את רמה מסינגר בתפקיד שטוזית.
יעקב ידועה גם כחקיינית במסגרת סרטוני חיקויים שהועלתה לערוץ היוטיוב שלה ובין החיקויים שביצעה של אופירה אסייג, בטי רוקוואי, חנה לסלאו, עדי אשכנזי, מירי מסיקה וניקול ראידמן, בעקבות כך הפכה יעקב לקומיקאית ובזכות הסרטונים הגיעה להתארח במספר תוכניות אירוח שם ביצעה כמה מהחיקויים הויראלים.
שם הסדרהדמותאגדות אנדרסןדמויות שונותשרק לנצחקולות רקעעולם הווינXטינקרבלפלא של פארקגרטהאגדה עם זנבאחות שלישייה 2 / אחות שלישייה 3הסוד של ליליונסהסינדרלה והנסיך הסודיהמכשפהאופססס!
2: ההרפתקה ממשיכה...שומרת נסטריאנית / דמויות שונותפלאמליםמאלי
שנהשם הסדרהדמות2025אל עצמי (סדרת טלוויזיה)רזיהרינת בעולם האגדותהבובה מימיגינת הפלאים של רינתשושניתגן חיותסתמית לויצומת מילרדוריןעלומיםגאולה2022ספיידרזקטי
שנהשם ההצגהדמותתיאטרוןאצלנו בחצר עם רינת גבאי משירי נעמי שמרהשירים המשחקים עם רינת גבאי משירי עוזי חיטמןפנטזיההבובה מימיעלובי החייםהבימה2008רינת בארץ השירים עם רינת גבאיהבובה מימימשגב עורי + חסידה הפקות2009, 2012מותק של פסטיבל2022ינטלהבימה2025בחורים טובים השדכנית מלכיבית לסין
רולא דשתי היא פוליטיקאית, אשת עסקים, כלכלנית ואקטיביסטית כוויתית הפעילה למען דמוקרטיזציה של המזרח התיכון, ושוויון מגדרי לנשים.
היא הייתה מעורבת בקמפיין לקידום החוק הכוויתי משנת 2005 אשר אפשר לנשים כוויתיות לרוץ לפרלמנט הכוויתי בפעם הראשונה, ואחת הנשים הראשונות שרצו לפרלמנט בכווית.
בהמשך שימשה כשרה לענייני תכנון ופיתוח והייתה חלק מאספת המדינה.
בשנת 2019 מונתה למזכירה בפועל של הוועדה הכלכלית והחברתית למערב אסיה מטעם האו"ם.
רולא עבדאללה דשתי נולדה בכווית בשנת 1964, למשפחה מוסלמית שיעית ויש לה 23 אחים ואחיות.
אביה, עבדאללה עלי דשתי, היה פוליטיקאי וחבר הפרלמנט הכוויתי, אמה ממוצא לבנוני.
לדשתי תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בצ'יקו, משנת 1984, תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסקרמנטו בשנת 1985 ודוקטורט ב"מבנה אוכלוסייה" מאוניברסיטת ג'ון הופקינס ב־1993.
בעקבות הפלישה העיראקית לכווית בשנים 1990–1991 ניהלה דשתי את כל החוזים של מדינת כווית הנוגעים לבנייה מחדש ושיקום של המדינה.
בנוסף, הייתה מעורבת בשחרור אסירים כווייתיים מבתי הכלא בעיראק.
הייתה האשה הראשונה שנבחרה לנשיאות של האגודה הכלכלית של כווית, ארגון ללא מטרות רווח שמטרתו לייעץ בנושאים כלכליים לממשלה להצביע ולהיבחר לפרלמנט.
בשנת 2005 היא הובילה קמפיין לשינוי החוק המאשר לנשים בכווית לבחור ולהיבחר לפרלמנט הכוויתי.
היא הייתה אחת מ־28 נשים מועמדות בשנת 2006 לבחירות לפרלמנט.
בשנים 2006 ו־2008 הייתה מועמדת לפרלמנט אך לא נבחרה.
רק בשנת 2009 היא נבחרה לפרלמנט הכוויתי והייתה בין הנשים הראשונות שנבחרו אי פעם.
בפרלמנט היא שמשה כיושבת הראש של הוועדה לענייני חברה, עבודה ובריאות, באוקטובר 2011 היא מונתה לוועדת התקציב.
ב-11 באוקטובר 2009 הגישה הצעה לבטל את הסעיף המופיע בחוק הבחירות הכוויתי הקובע כי על המועמדות לבחירות להתחייב לחוקי ההלכה המוסלמית, מתוך כונה שמועמדות לפרלמנט לא יחויבו ללבוש רעלה.
אך בהמשך סייגה את דבריה כשציינה כי היא תתלבש צנוע לפרלמנט.
בשנת 2012 היא לא נבחרה שוב לפרלמנט, אך הייתה האשה הראשונה שנבחרה לקבינט הכוויתי, כשרה האחראית על תכנון ופיתוח באספה הלאומית, תפקיד אליו מונתה בשנית בדצמבר אותה שנה.
דשתי שימשה כמנהלת הכלכלית במכון למחקר מדעי וככלכלנית בבנק הכוויתי הלאומי.
כמו כן שימשה כיועצת כלכלית לבנק העולמי.
בשנים 2015–2016 בוועידה הכלכלית העולמית היא הייתה נציגת המזרח התיכון וצפון אפריקה.
כיום משמשת דשתי, במקביל לפעילותה באו"ם, מנכ"לית של חברת FARO העולמית, חברה המספקת שירותים פיננסיים, וכן יושבת ראש של חברת אחזקות כוויתית בשם Damac Kuwaiti Holding Co.
בשנת 2005 זכתה דשתי בפרס המלך חוסיין לפעילות הומניטרית.
היא נבחרה על ידי המגזין Arabian Business לאחת ממאה הנשים המשפיעות בעולם הערבי לשנת 2007 ו־2008. בשנת 2010 זכתה בפרס "צפון־דרום" של האיחוד האירופאי, יחד עם מיכאיל גורבצ'וב, הניתן לדמויות פוליטיות משפיעות בתחום ההומניטרי.
רול-אפס הוא מותג ממתקים בטעם פירות מפקטין שהופיע לראשונה בחנויות מכולת ברחבי ארצות הברית בשנת 1983. הממתק שטוח, פרוש על יריעת צלופן כדי למנוע ממנו להידבק לעצמו ומגולגל.
את הממתק מייצרת ג'נרל מילס .
מוצרים דומים שיווקו ג'נרל מילס וחברות אחרות, בעיקר תחת המותג קלוגס, בשם Fruit Winders.
לפני ייצור הרול-אפס היה נפוץ בשוק ממתק בשם Joray Fruit Rolls, שהוא ממתק עגול שעשוי מפירות יבשים.
לעומת ה-Joray Fruit Rolls, המרקם של הרול-אפס מזכיר יותר גומי, ואף שצורת הממתק הייתה עגולה במקור, היום צורתו היא מקבילית שטוחה.
בשנת 1975 החלה חברת ג'נרל מילס במחקר המקדים ליצירת הממתק.