tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2012, מדענים של נאס"א דיווחו שכדי לעצור את ההתחממות העולמית, צריך ריכוז ה-CO2 באטמוספירה לרדת ל-ppm 350 או פחות, בהנחה שיתוקנו כל אילוצי האקלים האחרים.
החל משנת 2020, הגיע ריכוז ה-CO2 באטמוספירה ל-ppm 415 וכל גזי החממה ארוכי החיים עלו על ריכוז שווה ערך ל-ppm 500 של CO2 עקב המשך הגידול בפליטות ממקור אנושי.
מאזיאר כוהיאר (בדארי: مازیار كوهيار; נולד ב-30 בספטמבר 1997 בפייזאבאד שבאפגניסטן) הוא כדורגלן אפגני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת יורק סיטי מהנשיונל ליג ובנבחרת אפגניסטן.
כוהיאר נולד בפייזאבאד שבאפגניסטן, ובגיל שנתיים עבר להתגורר עם משפחתו באנגליה.
כוהיאר גדל במחלקות הנוער של קובנטרי סיטי ווולסול.
בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של וולסול במסגרת הפוטבול ליג הראשונה, ובסך הכל ערך 21 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
בשנת 2019 עזב את וולסול בשל פציעה בברכו, והחל לעבוד כמוכר בחנות עופות מטוגנים.
ב-27 במרץ 2021, לאחר שלא שיחק כדורגל במשך 18 חודשים, חתם כוהיאר בהרפורד מהנשיונל ליג צפון.
ב-22 במרץ 2022 חתם כוהיאר ביורק סיטי מהנשיונל ליג צפון.
בתום עונת העפיל עם המועדון לנשיונל ליג.
ב-30 באוגוסט 2017 ערך כוהיאר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אפגניסטן, בהפסד 2-0 לנבחרת עומאן במשחק ידידות.
מאזן עדוי הוא ראש המועצה המקומית טורעאן.
נולד למחמוד וצדיקה וגדל בכפר טורעאן.
למד בבית ספר יסודי ובתיכון בכפר.
משנת 1983 ניהל את תחנת הדלק של אביו בצומת גולני.
במקביל עסק במכירת תוספי דלק ופריטים שונים לרכבים.
בנוסף הקים וניהל את מסעדת אל מוכתר בצומת גולני.
בשנים 1983—1989 שימש גזבר וחבר הנהלה בקבוצת הכדורגל מכבי בני טורעאן.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-1998 התמודד לראשות המועצה מול נאג'י נאסר וניצח עם 68.12% לעומת 31.88% לנאסר.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד לראשות המועצה מול עימאד דחלה וניצח עם 52.10% לעומת 47.90% לדחלה.
כיהן בתפקיד אוקטובר 2007 אז משרד הפנים החליט על פיזור המועצה והוא הועבר מתפקידו.
בשנים 2007—2018 חזר לנהל את עסקיו בתחנת הדלק והמסעדה בצומת גולני.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה מול מוחמד דחלה, מחמוד נאסר עימאד דחלה וניצח עם 47.10% לעומת 39.34% לעימאד דחלה.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה ונבחר כמועמד יחיד עם 68.61% מהקולות.
משמש כחבר הוועדה מחוזית לתכנון ובנייה.
סגן יו"ר מליאת אשכול כנרת ועמקים וגזבר הוועד הארצי לראשי הרשויות המקומיות הערביות.
הוא בוגר לימודי תעודה במנהל עסקים ולימודי חוץ ולימודי תעודה בחוג ללשון עברית מאוניברסיטת חיפה.
הוא נשוי לסינא ואב לחמישה.
מאזינגר הגדול (ביפנית: グレートマジンガー) היא סדרת אנימה יפנית בת 56 פרקים ששודרה במקור ביפן מ-8 בספטמבר 1974 ועד 28 בספטמבר 1975 בערוץ Fuji TV.
הסדרה הופקה על ידי חברת Toei Animation והיא סדרת המשך לסדרת האנימה "מאזינגר Z".
האימפריה המיקנית בהנהגת גנרל החושך הגדול וצבא חיות הקרב שלו חותרים לכבוש את כדור הארץ.
משום שרובוט העל מאזינגר Z כבר לא מספיק חזק בכדי להגן על האנושות, המדען המבריק ד"ר קנזו קאבוטו בונה רובוט עצום חדש ומתקדם יותר אותה הוא מכנה מאזינגר הגדול.
טייס החלל הנועז טטסויה טסורוגי הופך בהמשך לטייס שמתפעל את מאזינגר הגדול.
טטסויה טסורוגי - הגיבור הראשי בסדרה.
טטסויה הוא טייס החלל אשר מתפעל את מאזינגר הגדול.
טטסויה הוא יתום והוא אומץ בצעירותו על ידי ד"ר קנזו קאבוטו.
יון הונו - טייסת החלל אשר מתפעלת את הרובוט הנשי ונוס A.
יון היא בת זוגו של טטסויה.
יון היא חצי יפנית וחצי אפריקאית.
יון היא יתומה והיא אומצה בצעירותה על ידי ד"ר קנזו קאבוטו.
ד"ר קנזו קאבוטו - היוצר של הרובוט מאזינגר הגדול.
האב הביולוגי של קוג'י ושירו קאבוטו, וכמו גם אביהם המאמץ של טטסויה טסורוגי ויון הונו.
קוג'י קאבוטו - הטייס לשעבר של הרובוט מאזינגר Z.
לאורך הסדרה הוא מסייע רבות לטטסויה טסורוגי.
שירו קאבוטו - אחיו הצעיר של קוג'י.
גנרל החושך הגדול - האנטגוניסט הראשי בסדרה ומנהיג האימפריה המיקנית.
מפקד על צבא חיות קרב במטרה לכבוש את כדור הארץ.
סדרה האנמה המקורית הכילה 56 פרקים שכל אחד התמקד בקרב שונה של מאזינגר הגדול בכוחות האימפריה המיקינית.
עיבוד המאנגה של הסדרה אשר נוצרה על ידי אמן המאנגה גו נאגאי.
מאזינגר Z (ביפנית: マジンガーZ) היא סדרת מאנגה יפנית אשר נוצרה על ידי האמן גו נאגאי.
זו הייתה הסדרה הראשונה בז'אנר המכה שהכילה רובוטי על שמתופעלים על ידי בני אדם מתוך תא טייס הנמצא בתוך הרובוט - קונספט שהיווה השראה לאינספור סדרות אנימה ומאנגה לאורך השנים.
בעקבות הצלחת הסדרה הופקו לאורך השנים גם מספר סדרות המשך וסרטי המשך, בהם הסדרה מאזינגר הגדול.
עלילת הסדרה מתמקדת בטייס החלל הצעיר והנועז קוג'י קאבוטו, אשר צריך להגן על האנושות באמצעות רובוט העל מאזינגר Z מכוחותיו של המדען המטורף ד"ר גיהנום אשר מנסה להשתלט על כדור הארץ באמצעות צבא חיות מכניות.
קוג'י קאבוטו - הגיבור הראשי בסדרה.
קוג'י הוא טייס החלל אשר מתפעל את רובוט העל מאזינגר Z.
ד"ר ג'וזאו קאבוטו - המדען המבריק שיצר את הרובוט מאזינגר Z.
ג'וזאו הוא סבו של קוג'י קאבוטו.
ד"ר גיהנום - האנטגוניסט הראשי בסדרה.
ד"ר גיהנום הוא מדען שזומם לכבוש את כדור הארץ.
הברון אשורה - עוזרו הנאמן והמסתורי של ד"ר גיהנום.
סאיאקה יומי - טייסת וחברתו של קוג'י אשר מתפעלת את רובוט העל הנשי אפרודיטה A.
מאזן סינקרוט הוא איש עסקים ומהנדס תעשייה פלסטיני, שכיהן כשר הכלכלה בממשלתו השלישית של אחמד קריע מ-24 בפברואר 2005 עד 27 במרץ 2006.
מאזן נולד במזרח ירושלים ב-1954. בשנת 1980 קיבל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול ייצור בהצטיינות מאוניברסיטת נוטינגהאם בבריטניה.
סינקרוט ייסד ב-1982 את – העסק המשפחתי המוביל בשטחי הרשות הפלסטינית מבחינת גודל ההשקעה ומספר העובדים.
החברה ממקדת את השקעותיה במזון ואגרו-תעשיות, חקלאות, תיירות ואירוח, סחר ומוצרים מתכלים וטכנולוגיית מידע.
הוא הוביל את המאמץ הלאומי להקמת מספר מוסדות במגזר הפרטי, לרבות פדרציית התעשיות שבראשה עמד במשך קדנציה מלאה.
הוא היה המייסד והיו"ר הראשון של מרכז הסחר הארצישראלי (Paltrade).
הוא גם מכהן במועצות המנהלים של קרנות המקדמות פיתוח נוער, שיתוף ציבור ואחריות חברתית, הוא יו"ר , חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אל-קודס וחבר מועצת המנהלים של לשכת המסחר והתעשייה של אל-קודס.
סינקרוט מכהן גם בדירקטוריון של קרן ההשקעות הפלסטינית והקים יחד איתה ועם גופים ירושלמים נוספים את חברת האחזקות הראשונה, אל-קודס הולדינג.
סינקרוט, שהוא עצמאי פוליטית ולא מפלגתי, כיהן בתפקיד שר הכלכלה הלאומית בין השנים 2005-2006. הוא משתתף ונואם תדיר בכנסים מקומיים, אזוריים ובין-לאומיים המבקשים לקדם אינטרסים פלסטינים ופיתוח כלכלי.
הוא מקדם מרכזי של השותפות הציבורית/פרטית בגיבוש חוקים וחקיקה המובילים לכלכלה תחרותית.
ב-2009 הקים יחד עם לורד אנדרו סטון את חברת Moonvalley בבקעת הירדן.
החברה מספקת לחקלאים הפלסטינים הדרכה וכלים לייצור ירקות ועשבי תיבול, הנארזים ונשלחים ישירות למדפי מרקס אנד ספנסר (אותה ניהל סטון בעבר) ורשתות אחרות.
הוא היה בין החותמים ב-2011 על מסמך המציע לפרק את הרשות הפלסטינית, אם המאבק לעצמאותה לא יצליח.
מאזניים הם מכשיר מדידה המיועד למדידת משקל של חפצים שונים, ובהם משקל גוף האדם.
למאזניים שימושים רבים משחר ההיסטוריה, החל ממסחר, בדיקת טהרן של מתכות וכלה בניסויים בפיזיקה בכימיה ובמדעים אחרים.
תוצאת המדידה במאזניים מוצגת כמסה (ביחידות קילוגרם או גרם), אף שכמעט כל סוגי המאזניים מודדים למעשה את משקל החפץ (הכוח אותו מפעיל החפץ, הנמדד ביחידות ניוטון) ולא את המסה שלו.
אולם תחת ההנחה שהמדידות התבצעו על פני כדור הארץ, היחס בין המשקל והמסה הוא בקירוב קבוע (תאוצת הכובד, g) וניתן לתרגם את המשקל הנמדד למסה.
מאזניים פשוטים עתיקים מודדים את משקלו של החפץ על ידי השוואתו לחפצים אחרים, שמשקלם ידוע.
החפץ הנשקל מונח על צד אחד של המאזניים ומשקולות שונות מונחות על הצד השני עד אשר המאזניים מגיעים לשיווי משקל.
מאזניים כאלו היו נפוצים עוד בבבל ובמצרים העתיקות (בסביבת 2000 לפנה"ס).
בשלב מאוחר יותר הופיעו מאזניים בעלי אורך זרוע משתנה שהשיגו תוצאות מדויקות יותר ודרשו פחות משקולות שונות לצורך הפעלתם.
במאה ה-4 לפנה"ס כתב אריסטו את התאוריה המסבירה את פעולתם של מאזניים אלה (עקרון מומנט כוח בפיזיקה).
כמו בנדנדה, ככל שהמשקולת תמצא במרחק גדול יותר מהמרכז כך השפעתה תהיה גדולה יותר, משמע ניתן לשנות את אורך הזרוע במקום לשנות משקולות.
כיוון שמאזניים פשוטים משווים את המשקל של החפץ הנמדד למשקלי ייחוס, התוצאה המתקבלת אינה תלויה בתנאי הסביבה כמו טמפרטורה ותאוצת הכובד, ולכן ניתן להגיע לדיוק גבוה בחישוב המסה.
מאזני קפיץ מודדים את מידת התארכותו של קפיץ כדי למדוד את הכח שמפעיל החפץ, אשר נתלה על וו או מונח על משטח תלוי.
נתוני הקפיץ ידועים ולכן ניתן להשתמש בחוק הוק כדי לחשב את הכח שמפעיל החפץ מתוך מידת ההתארכות של הקפיץ.
למאזני קפיץ יש דיוק נמוך, משום שקפיצים משנים את התנהגותם עקב שינויי טמפרטורה (מתכווצים או מתרחבים) וכתוצאה מבלאי טבעי (מתעקמים או אף נשברים).
מאזניים אלקטרוניים מחליפים את המאזניים המכניים, לסוגיהם השונים.
יתרונם הגדול של מאזניים אלקטרוניים נעוץ בהקטנה משמעותית או אף העדר של חיכוך, ועקב כך מגביר את דיוק המדידה, גורם לאמינות גבוהה יותר, מהירות מדידה גבוהה יותר ולעיתים קרובות גם לעלות כלכלית נמוכה יותר.
ישנן כמה טכנולוגיות למדידת מסה בעזרת עקרונות חשמליים:
שימוש באלקטרומגנט אשר מושך כנגד הכוח שמפעיל החפץ, המונח על משטח מתאים או מנוף.
הזרם החשמלי הזורם דרך האלקטרומגנט (ואשר קובע את עוצמת הכח) משתנה, על ידי מעגל עם משוב שלילי, עד שחיישן מתאים מורה כי המערכת הגיעה לשיווי משקל.
בנקודה זו, הזרם יחסי למשקל.
מאזניים טנזומטריים (מהמילה הלטינית "טנזור" שמשמעה משהו שנמתח) במאזניים אלו מפעיל החפץ לחץ על משטח המוחזק בעזרת כמה קורות.
על גבי הקורות מצוי חומר אשר ההתנגדות החשמלית שלו מושפעת מאוד מעיוותים (כפי שניתן לראות באיור).
מודדים את השינויים בהתנגדות החשמלית של המערכת בעזרת גשר ויטסטון, ומהם ניתן להסיק לגבי עצמת הלחץ.
שיפור אפשרי נוסף הוא להשתמש במדידות זמן של פריקת או טעינת קבל כדי להעריך את ההתנגדות החשמלית.
טכנולוגיה זו, של שינוי ההתנגדות, מאוד אמינה והיא הנפוצה ביותר בעולם.
ניתן למדוד שינויים בתדר התהודה של גביש קוורץ המחובר, בצורה מכנית, לחפץ.
הכח המופעל משנה את התדר בו פועם הגביש.
התקנים מסוג זה נחותים בדיוקם בהשוואה למאזניים טנזומטריים אולם זולים יותר לייצור.
לחלופין, ניתן למדוד שינויים בתדר התנודות של חוט מתכת המחובר לחפץ, בדומה לגיטרה.
הדיוק הנמוך יחסית, ההגבלות על צורת העבודה ואורך החיים הקצר הפכו טכנולוגיה זו לנדירה.
מאזניים הידרוסטטיים (הומצאו על ידי גלילאו גליליי) מתבססים על החוק הציפה של ארכימדס, לפיו גוף השקוע בנוזל מאבד ממשקלו משקל השווה למשקל הנוזל השווה לו בנפחו.
לחלופין, ישנם מאזניים המודדים שינויים בלחץ אוויר (פניאומטיים) או מים (הידראוליים) כדי למדוד משקלים, בדרך כלל גדולים.
משקלים גדולים או קטנים מאוד
התפתחות התעשייה הצריכה פיתוח של מאזניים המיועדים למשקלים גדולים יותר (כגון כלי רכב פרטיים, משאיות או מכולות).
בתחילת המאה ה-19 (1818) יוצרו מאזניים בעלי יחס של 1:10 בין העומס והמשקולות, מאזניים בעלי יחס של 1:100 יוצרו ב-1831. המשקלים הגדולים הולידו מגוון חדש של בעיות הנדסיות בתכנון המאזניים.
גם מאזניים המיועדים למשקלים קטנים שיפעלו בדיוק גבוה (לדוגמה לצורך שקילת חומרים כימיים לתרופות) דורשים תכנון מיוחד.
מאזניים אלו (הנקראים "מאזניים אנליטיים") הם מאזניים חשמליים בהם משולב מגוון גדול של מנגנונים נוספים כדי להגדיל את דיוקם ולמנוע הטיות.
בין השאר מופעלים במאזניים מסוג זה מנגנוני איפוס וקיזוז מתקדמים, והמדידה מתבצעת במרחב סגור על מנת למנוע השפעה של תנועת אוויר.
חז"ל השתמשו בביטוי מאזני צדק כדי להדגיש את חובת הסוחר לנהוג ביושר, כלפי זולתו, וחובתו לוודא כי לא תהיה טעות במשקל (אף לא בתום לב) אשר תגרום ללקוח לשלם ביתר עבור מוצר אשר נרכש לפי משקל, וכך רושם הרלב"ג
המשיבה מוכרת אריזות אלו לחברי הקבוצה כחלק ממשקלם הנקי של המוצרים, תוך שהיא רומסת ברגל גסה את הוראות הדין.
בעניין זה חוק המכר קובע ברורות: "כאשר מחירו של מוצר נקבע לפי משקלו, יש לקבוע את המחיר על פי משקלו הנקי של המוצר, ללא האריזה".
מן הממצאים שלפני שוכנעתי כי המשיבה לא הפעילה משקל חכם שתכליתו למנוע גביית יתר בגין מחיר האריזה ופעלה בחוסר תום לב תוך ניסיון הסתרת פעולותיה מחברי הקבוצה ומבית המשפט.לא בכדי, במקרא צוינה החובה לפעול ביושר ובניקיון כפיים.
חז"ל ידעו את נפש האדם וטבעו ולפיכך הורו "אבני צדק מאזני צדק, איפת צדק ובין צדק תעשה לך".
חובה זו, ביתר שאת מעוגנת בחוק המכר ובהראות הדין והופרה על ידי המשיבה"...
מאחז הוא התנחלות בלתי מאושרת, שהוקמה ללא החלטת ממשלה, בלא תוכנית בניין עיר, והבנייה בה אינה חוקית.
לעיתים קרובות מכונים המאחזים "ההתיישבות הצעירה" בפי תומכיהם.
מבחינת המשפט הבין-לאומי מעמדם של המאחזים זהה למעמדן של שאר ההתנחלויות, דהיינו הם אינם חוקיים, וזוהי גם עמדתם של רוב המדינות והגופים הבין-לאומיים.
מבחינת החוק הישראלי, בעוד להתנחלויות יש מעמד חוקי, מאחזים נחשבים ללא חוקיים.
יש התומכים בהסדרת המאחזים בחוק, בטענה שהם הוקמו בסיוע של זרועות המדינה ולכן לא ניתן להגדירם כבלתי חוקיים, אך נכון ל-2025 חוקיותם של המאחזים לא הוסדרה.
המאחזים הוקמו בדרך כלל בשטח C, הנתון לשליטה אזרחית ישראלית, אך הוקמו גם מאחזים בשטח B, הנתון לשליטה אזרחית פלסטינית.
בעבר כונו המאחזים גם "גבעות".
בעשור השני של המאה ה-21 נהוג להבחין בין "מאחז", מקום ממוסד שיש בו בדרך כלל מזכירות, אספת חברים ומיסים, לבין "גבעה", שהיא מקום התיישבות של יחידים, בדרך כלל בני נוער, ללא מוסדות ומערכת מיישבת.
צעירים אלה מכונים "נוער הגבעות".
החוקרת אתי בורשטיין ציינה כי בשנים 2002–2003 חיו בכל "גבעה" כארבעה או חמישה בני נוער ואדם בוגר או זוג, אשר נעזרים בראשי הרשויות הסמוכות לצורך חיבור לחשמל ולמים.
ברקע הקמת המאחזים עומדת הקמת ההתנחלויות הראשונות, שהוקמו על ידי עלייה לשטח והפעלת לחץ על הממשלה עד שאישרה אותן.
כך, ההתנחלות הראשונה, כפר עציון, שוקמה ב-27 בספטמבר 1967 בלחץ יוצאי הכפר.
קריית ארבע הוקמה ב-1970 בעקבות התיישבות הרב משה לוינגר במלון פארק בפסח תשכ"ח (1968) ולאחר מכן בבית הממשל הצבאי.
היישובים אלון מורה וקדומים מוקמים לאחר עלייה המונית לתחנת הרכבת מסעודיה.
בתקופה הראשונה לאחר מלחמת ששת הימים לא הקימה הממשלה מרצונה היא התנחלויות אלא בבקעת הירדן ובגוש עציון, בהתאם לתוכנית אלון, אבל לחץ המתיישבים גרם להקמת מספר יישובים באזורים אחרים.
לאחר ה"המהפך" הפוליטי ב-1977 ועליית הימין הישראלי לשלטון השתנה הגישה, והוקמו עשרות יישובים באזורי השומרון.
לאחר הקמת ממשלת האחדות הלאומית ב-1984, שכללה בקרבה גם את השמאל הישראלי, הואט קצב הקמת היישובים ורק יישובים בודדים הוקמו, ועם הקמת ממשלת רבין השנייה ב-1992 פסק התהליך כולו, יחד עם החלטת ממשלה שאסרה על הקמת התנחלויות חדשות או הרחבת התנחלויות ישנות בלא החלטת ממשלה.
בתגובה לכך, החלו גופים שהקימו את היישובים בעבר להקים יישובים נוספים, ללא התחשבות בעמדת המדינה, מתוך הנחה שהממשלה תיכנע ותתן את ברכתה למהלך לאחר מעשה, או שהממשלות הבאות אחריה ישובו ויאשרו את המאחזים.
בהסכמי אוסלו, הסכם חברון והסכם ואי, נקבע שיישובים ישראליים יישארו בשליטה ישראלית.
לאור זאת אנשי ימין ניסו להרחיב את ההתיישבות הישראלית על ידי הקמת מאחזים.
חלקם הוקמו בצמוד ליישובים קיימים, ואחרים, כמו גבעת אסף וחוות גלעד, הוקמו על צירים מרכזיים בעקבות פיגועים.
בשני המקרים טענו המקימים שהקמת המאחזים תסייע למאמץ הביטחוני.
צעירים מתנחלים הקימו מאחזים חקלאיים, ושר החוץ אריאל שרון עודד את המהלך ב-1999. אולם מאוחר יותר אמר שישראל תפנה את המאחזים שנבנו ממארס 2001, כפי שהתחייבה במפת הדרכים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הוקמו כ-60 מאחזים נוספים ונסללו דרכים חדשות.
במקרים רבים בתקופה זו הקמה של מאחזים הובילה לעקירה של הפלסטינים שהתגוררו באזור.
כ-45 מהמאחזים שהוקמו הם בשטח C, ולפחות 7 מאחזים הוקמו בשטח B.
בחלק מהמקרים, מתגוררים המתנחלים במבנים שפלסטינים נטשו בראשית מלחמת חרבות ברזל, בעקבות התנכלויות.
במקרים אחרים, המתנחלים הקימו מבנים ארעיים חדשים.
מתנחלים גירשו פלסטינים משטח B בחסות הצבא.
הקמת המאחזים השתלבה עם נטייה של חלק מהדור הצעיר של המתנחלים לחזור אל הטבע.
צעירים אלו חיפשו אפשרות להקים יישובים בעלי אופי חקלאי או טבעי ומצאו את מבוקשם בהקמת מאחזים.
במאחזים אלו, למשל אלו שבסביבות איתמר, עוסקים התושבים ברעיית צאן, גידול עצי פרי, גידול עופות וגידול דבורים.
מבחינה חוקית קל יותר להקים מאחזים סביב חווה חקלאית, מכיוון שהחוק ביהודה ושומרון אינו מחייב קבלת רישיון כדי להקים מבנים חקלאיים.
על פי דוברת מועצה אזורית מטה בנימין, בשנת 2020 היו ביהודה ושומרון 70 מאחזים, בעוד שעל פי ארגון שלום עכשיו היו 124 מאחזים.
משנת 1996 עד 2005 הוקמו כ-100 מאחזים, משנת 2012 עד 2019 הוקמו 31 מאחזים נוספים, חלקם מסונפים ליישובים מוכרים סמוכים וחלקם עצמאיים.
הקמת רצף התיישבות יהודית הייתה בין המטרות להקמת המאחזים.
כך חוברו התנחלויות מבודדות אל גושי התנחלויות באמצעות עורקי תנועה.
רצף כזה הוקם באזורים הבאים:
גוש איתמר (רכס גדעונים) – גוש מאחזים וגבעות הנמשך מאיתמר לאורך שישה מאחזים עד גיתית שבבקעת הירדן.
המאחזים המפורסמים בגוש: גבעות עולם וגבעת ארנון
גוש אלון מורה – גוש מאחזים וגבעות מאלון מורה לבקעת הירדן.
המאחז המפורסם בגוש: חוות סקאלי.
גוש שילה – רצף התיישבות ממעלה לבונה וכביש 60 עבור בעלי ושילה ועד כביש אלון.
המאחזים המפורסמים בגוש: נוף הרים, פלגי מים, הקרון (כולם שכונות בעלי), גבעת הראל, גבעת הרואה, אחיה, עדי עד, אש קודש.
גוש עציון מזרח – קבוצה של יישובים ומאחזים היושבים על כביש 356, מנוקדים ותקוע ועד מיצד ומעלה עמוס.
המאחזים המפורסמים בגוש: פני קדם, איבי הנחל ומעלה רחבעם.
מאחזי כוכב השחר – בסביבת כוכב השחר קיים גוש של מאחזים.
המפורסמים שבהם: מצפה כרמים, מעלה שלמה ומאחז הבלאדים.
סוג נוסף של מאחזים הוא מאחזי קשר, המקשרים בין יישובים קיימים.
בשומרון – חוות גלעד, היושבת על כביש 60 בין קדומים ויצהר.
אלוני שילה, שהיא שכונה מדרום מזרח לקרני שומרון, המחברת בינה לבין עמנואל.
מעוז צבי בין מבוא דותן וחרמש.
בבנימין – מגרון הוקמה ממזרח לצומת תחנת הדלק כוכב יעקב.
גבעת אסף חולשת על הצומת המוליכה לבית אל.
נווה אח"י מקשרת בין נווה צוף ועטרת.
בגוש עציון – שדה בועז, מצפון לנווה דניאל בכיוון צומת אל-ח'דר.
נתיב האבות, שכונה מאחזית של היישוב אלעזר, במטרה לקשר בינו לבין נווה דניאל.
גבעת החי"ש, המסונפת לאלון שבות מקשרת בינו לאלעזר.
בדרום הר חברון – עשהאל על כביש 317 המקשר בין אזור מעון לשמעה ומיתרים.
המאחז שדה כלב הוקם בדרך מקריית ארבע דרומה.
היה ניסיון להקים בצומת זיף מאחז בשם גבעת האנטנות, על מנת לקשר בין פני חבר ובית חגי ואזור מעון.
להלן אירועי פינוי מאחזים בולטים:
במסגרת תוכנית ההתנתקות ב-2005 פונו כל יישובי גוש קטיף, כולל המאחזים שירת הים, תפארת ישראל, מעוז הים וכרם עצמונה.
ב-2006 המדינה פינתה את המאחז עמונה.
במסגרת הפינוי פונו תשעה מבנים.
הפינוי היה אלים ביותר ובמסגרתו כוחות הביטחון התעמתו עם מאות מפגינים נגד הפינוי שהתבצרו במקום המשטרה הפעילה כוח רב, כולל שימוש באלות ובמכות נגד המפגינים, מה שהוביל להכזרה של מגן דוד אדום על אירוע רב נפגעים.
מספר הפצועים שפונו לבתי חולים עלה על 300, כרבע מהם מכוחות הביטחון וכשלושה רבעים מקרב מתנגדי ההריסה.
לטענת המתנחלים כמעט כל הנפגעים היו מתנחלים.
בספטמבר 2012 פונו כ-50 משפחות מהמאחז מגרון שבבנימין, לאחר פסיקת בית המשפט העליון שהכירה בבעלות פלסטינית על הקרקע.
בפברואר 2017 פונה המאחז עמונה בשנית בהוראת בג"ץ עקב בנייה על קרקע פרטית פלסטינית.
הפינוי לווה בעימותים חריפים בהם נפגעו כ-60 שוטרים וכ-15 ממתנגדי הפינוי, רובם קל.
במהלך האירוע התלוננו חלק מהמתבצרים על אלימות משטרתית.
נתיב האבות, מאחז שהוקם ב-2001 בגוש עציון בסמוך ליישוב אלעזר, עבר פינוי חלקי ביוני 2018 לאחר שבג"ץ הורה על הריסת 15 מבנים שנבנו על קרקע פלסטינית פרטית, מתוך כלל הבתים במאחז.
הפינוי בוצע במעורבות כ-2,300 שוטרים, תוך התנגדות מצד המתיישבים.
במספר מקרים הקימו פעילי ימין יישובים לא-חוקיים במתכונת של מאחז בתוך גבולות הקו הירוק, לקידום מטרות פוליטיות.
בין המאחזים שהוקמו בגבולות הקו הירוק נמנים:
שיבולת, מאחז שהוקם בגליל התחתון באוגוסט 2011.
רמת ארבל, מאחז שהוקם בגליל התחתון ביולי 2022.
אלי עזה, מאחז שהוקם בעוטף עזה ביוני 2024 ופונה בנובמבר 2024.
מאחזים מוקמים לרוב על ידי גרעין מייסד המורכב ממשפחות או צעירים רווקים, לרוב בסיוע של יישוב סמוך והרשות המקומית.
תהליך ההקמה כולל איתור אדמות מדינה, הבאת מבנים לדיור, והקמה ללא הכנה מוקדמת של השטח.
לאחר העלייה לקרקע מתבצעות עבודות תשתית כמו יישור הקרקע, בניית מבנים, סלילת דרך, והצבת גנרטור ומכלי מים.
אחד המבנים הראשונים מיועד לשמש כבית כנסת, ובהמשך גם מעון וגן ילדים.
רשויות המדינה מספקות שירותים למאחזים דרך יישובים סמוכים, וצה"ל אחראי על אבטחתם.
חלק מהמאחזים מחוברים לרשתות חשמל, מים וטלפון, אך ישנם כאלה שלא.
הארגון במאחזים הוא לרוב בצורת אגודה שיתופית חקלאית, ויש גם מאחזים בבעלות פרטית.
ב"חוות" יש תושבים העוסקים בחקלאות, במיוחד באזורי גב ההר, שילה ודרום הר חברון.
במאחזים גדולים, כמו מגרון, הוקמו מבני קבע, ובחלקם, כדוגמת גבעת גל יוסף, בתי המגורים ממוקמים במשאיות כדי לאפשר עמידה בחוק.
בגלל מגבלות צה"ל על הובלת קרוואנים ביהודה ושומרון, המאחזים מאופיינים בשימוש בקרוואנים, אשקוביות וצריפים למגורים.
פרופ' שלמה קניאל הבחין בין שתי קבוצות של תושבי המאחזים: "נוער הגבעות" (ברובם צעירים בגיל ההתבגרות) ו"מתיישבי הגבעות" (משפחות צעירות ומעט רווקים, שגילם נע בין 18 לשנות ה-30).
במחקר שערך קניאל בשנים 2001–2002 וכלל ראיונות עם מתיישבי הגבעות, נמצא כי כ-63% מהמרואיינים ציינו את מצוות יישוב ארץ ישראל כסיבה העיקרית לעלייתם לגבעה.
כ-53% מגדירים עצמם כדתיים מאוד וכחרדים לאומיים, ואינם צורכים טלוויזיה או עיתונים.
הדברים החשובים ביותר בעיני 49% מהם היו אהבת ה', עבודת ה', קיום מצוות, מלכות ה' ומוסר יהודי.
כ-74% אמרו כי הפתרון לבעיה היהודית-ערבית הוא "גירוש, מלחמה ונקמה", ומיעוטם צידד בסיפוח לפי ההלכה והפיכת הערבים לגרים-תושבים.
לפי קניאל, 40% מהתושבים תמכו בהתנגדות אקטיבית במקרה של פינוי, וכ-20% הביעו התנגדות לשירות בצה"ל בנימוק שהוא אינו פועל לפי דרכי ה'.
הדמוקרטיה נתפסת כדת, ותופעות כמו חילון, גלובליזציה ופוסטמודרניזם נפסלות כ"חוכמת הגויים" שיש בה אלמנטים של התייוונות.
בהקמתם של חלק מהמאחזים היו מעורבות רשויות מקומיות, במקרים מסוימים באמצעות ארגון אמנה.
גם מועצת יש"ע הייתה מעורבת בחלקם.
שני הארגונים הפעילים בהקמת מאחזים הם "נחלה", שהוקמה ב-2005 על ידי הרב משה לוינגר ודניאלה וייס, במטרה ליישב את ארץ ישראל השלמה על ידי הסברה, הקמת מאחזים, עצרות עם ועבודה ציבורית, ורואה את עצמה כתנועת ההמשך של גוש אמונים.
בתחילת דרכה התנועה הייתה מורכבת משני חלקים – "נאמני ארץ ישראל" ו"נוער למען ארץ ישראל".
ארגון נוסף ורדיקלי יותר הוא אר"י ישאג, המזוהה עם נוער הגבעות, שהוקם ב-2015 על ידי פורשי "נחלה".
המאחזים הוקמו בלא היתר רשמי מהרשויות המוסמכות, ולכן אינם עומדים בדרישות החוק הישראלי אשר מחייב אישור ממשלתי לכל נקודת התיישבות אשר מוקמת ביהודה ושומרון ותוכנית בנין עיר לכל ישוב שהוא.
עם זאת, לעיתים קרובות סייעו רשויות ציבוריות וגופי מדינה באופן לא רשמי להקמת מאחזים, ובמקרים מסוימים אף יזמו בעקיפין את הקמתם.
למרות סיוע עקיף זה, כל המאחזים מוגדרים כ"בלתי-מורשים" מבחינת החוק הישראלי.
על כך למשל העיר שר הביטחון לשעבר משה יעלון כי "כל המאחזים הוקמו ברשות ורק הליכי התכנון לא הושלמו".
לעומתו, ראש הממשלה לשעבר יאיר לפיד כתב "לא, זו לא 'התיישבות צעירה', אלא מאחזים לא חוקיים".
הדיון במעמד המשפטי של המאחזים מתחלק לשני סוגי מאחזים: מאחזים, שהוקמו בהשתתפות לא רשמית של זרועות המדינה, וגבעות, שבעיקרן הוקמו על ידי פעילים בודדים ולא בתמיכת זרועות המדינה.
בעיני הממשלה, המאחזים הם יישובים בהליכי הסדרה, וחלקם הוסדרו בעקבות תביעות לפינויים, לדוגמה שבות רחל.
קושי משפטי נוסף ביחס למאחזים הוא בעיית בעלות האדמות, שלפעמים הן אדמות בבעלות פלסטינית.
המאחזים (להבדיל מגבעות) שפונו הם היושבים על אדמות כאלה.
המפורסם שבהם הוא עמונה, שעברו עליו שני פינויים אלימים, ב-2006 וב-2017. מאחזים נוספים שהועתקו בעקבות תביעות לבעלות על אדמתם הם מגרון, טל בנימין ומצפה כרמים.
הליך הסדרת המאחזים יכול להיעשות בשתי צורות: הכרה ממשלתית כיישוב והדרתו בצו של מפקד פיקוד המרכז, כמו שנעשה ברחלים ובמבואות יריחו, והסדרתו על ידי תוכנית בניין עיר, בהכללת המאחז בתחומי יישוב סמוך, כפי שנעשה בחרשה וכרם רעים, הכלולים בטלמון.
ממשלת אולמרט עסקה בעניין המאחזים בד בבד עם התעסקותה בתוכנית ההתכנסות.
ראש הממשלה, אהוד אולמרט, הנחה את רשויות הביטחון להכין תוכנית לפינוי המאחזים ולפעול "מן הקל אל הכבד": להתחיל בפינוי מאחזים שקל לפנות אותם ולהמשיך באלה שפינויים מסובך יותר.
ראשי המועצות אזוריות קיימו מגעים עם הממשלה בניסיון למציאת הסדר ברוח הסכם המאחזים משנת 2000. עיקרו של ההסדר: חלק מן המאחזים שהוקמו לאחר מרץ 2001 יפונו, חלק אחר יועתקו וחלק נוסף יישארו במקומם.
בסוף העשור השני של המאה העשרים ואחת הועלה הנושא שוב לדיון, בתחילה ברקע תוכנית השלום של הנשיא טראמפ, ובהמשך לקראת תום כהונתו של דונלד טראמפ כנשיא ארצות הברית, החלה מועצת יש"ע, יחד עם שדולת ארץ ישראל בכנסת ופורום ההתיישבות הצעירה במאבק למען "הסדרת ההתיישבות הצעירה", כלשונם.
במהלך הקמפיין, סיירו חברי כנסת, שרים ומובילי דעת קהל במאחזים, קודמה החלטת ממשלה להסדרת המאחזים, ובעקבות זאת חוברו חלק מהמאחזים לרשת החשמל הישראלית ואף הוכרו המאחזים מבואות יריחו, כרם רעים וחרשה.
מנכ"ל מועצת יש"ע עדי מינץ סבור כי: "לאורך שנים סבר הדרג המדיני, שרצוי וניתן ליצור את הרצפים ההתיישבותיים הללו.
המאחזים תואמו עם ראש הממשלה (אריק שרון).
המאחזים כולם עלו בתיאום עם הדרג המדיני.
הליך האישור והרישוי של מרבית המאחזים יצא לדרך".
רק בשלב מסוים, "אריק שרון שינה את גישתו במאה ושמונים מעלות.
באותו שלב, המערכת חדלה לשתף פעולה, אבל בשטח כבר היו מאה מאחזים, חלקם מאושרים, חלקם בתהליכי אישור.
אנחנו לא פורעי חוק ולא היינו האיש הרע בסיפור הזה".
שני דו"חות רשמיים הוגשו על הנושא.
הראשון הוא דו"ח ששון שפורסם ב-2004, והשני דו"ח אדמונד לוי ב-2012.
בדו"ח נכללה חוות דעת לגבי הצעדים המשפטיים הנדרשים להפסקת תופעת המאחזים.
הדו"ח קבע שהקמת מאחזים בלתי מורשים כרוכה בביצוע עבירות פליליות, ועל כן יש צורך בטיפול משפטי ממשלתי הן בדרך של פתיחת תיקים פליליים והן באמצעות נקיטת הליכים מנהליים נגד תושבי המאחזים עצמם.
עוד ממליץ הדו"ח על שורה של תיקוני חקיקה נדרשים, ועל הפסקת העלמת העין הממשלתית מהתופעה.
הדו"ח הוגש לממשלה, אשר הקימה ועדת שרים מיוחדת ליישומו.
דו"ח לוי (הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון) – הוגש על ידי ועדה בראשות השופט אדמונד לוי בשנת 2012, בעקבות התחייבות ממשלתית בפני בג"ץ להסיר כל בנייה על אדמות בבעלות פלסטינית פרטית ביהודה ושומרון.
הוועדה לא עסקה במאחזים בלבד, אך גם בהם.
הדו"ח בוחן לאורכו את גישת דו"ח ששון ומציג לצידה את עמדת המשיבים לדו"ח (ראש חטיבת ההתיישבות הסוכנות היהודית, הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש, ראש המנהל לבנייה כפרית במשרד הבינוי והשיכון, ואחרים).
השאלות שהדו"ח מברר הן: בנייה והרחבה של יישובים לפני החלטת ממשלה, שלגביה נטען כי מדובר בנוהל רגיל ומקובל בכל מקום; האם הרחבת יישובים מצריכה הסכמה מפורשת מן הממשלה או שהרשויות יכולות להניח את הסכמתם מכת הקמת היישוב; והנחת המתיישבים שפעילות הרשויות נעשית כדין.
ועדת השרים לטיפול במאחזים הבלתי-חוקיים בשטחים
ועדת השרים לטיפול במאחזים הבלתי-חוקיים בשטחים הוקמה על ידי ממשלת אולמרט ביולי 2007, בראשותו של סגן ראש הממשלה חיים רמון.
בדיון בספטמבר 2007 קבע חיים רמון כי: "עיקר עבודת הוועדה היא קביעת הנהלים לגבי הבנייה ביהודה ושומרון, להמשך.
זאת לאחר 40 שנה שאין נהלים שכאלה.
אין בין כך לבין המאחזים הבלתי חוקיים כפי שנקבע כבר בעבר, דבר".
ראש המינהל האזרחי ביהודה ושומרון, תת-אלוף יואב מרדכי, אמר לשרים שיש הרחבה של המאחזים, אולם אין בנייה של מאחזים חדשים.
לטענת מרדכי, המינהל האזרחי מקיים פעילות אכיפה מוגברת נגד המאחזים הכוללת החרמת כלים, הריסות מבנים ומעצר של הבנייה בשלבים ראשונים, תוך הוצאת צווים משפטיים.
בנובמבר 2008, במסגרת דיון בממשלה שהוקדש לנושא אכיפת החוק בשטחים, החליטה ממשלת ישראל להפסיק באופן מיידי תמיכה ישירה או עקיפה במאחזים ובתשתיות שלהם, וכן הוטל על שר הביטחון, אהוד ברק, ליזום תיקוני חקיקה בכל מקרה בו ימצא כי החקיקה הקיימת אינה יעילה באופן מספק למאבק במאחזים.
מועצת יש"ע ביקרה בחריפות את ההחלטה, וטענה שמדובר בהחלטה שערורייתית ודמגוגית שיש בה משום ענישה קולקטיבית.
חוק ההסדרה (חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון) הוא ניסיון נוסף להסדיר את המאחזים ואת אדמות מדינה.
החוק קובע כי מקרקעין שאין בהם בעל זכויות במקרקעין – הממונה על הרכוש הממשלתי באזור יהודה והשומרון ירשום אותם כרכוש ממשלתי, ואילו מקרקעין שיש בהם בעל זכויות במקרקעין, זכויות השימוש בהם יועברו לידי הממונה, כאשר הסכום שהושקע בבניית ההתיישבות עלה, בשעת הבנייה, על שוויים של המקרקעין בלי ההתיישבות באותה שעה.
עשרות יישובים פלסטיניים ביהודה ושומרון, יחד עם עמותות שמאל ישראליות אחדות, עתרו לבג"ץ נגד החוק.
ב-17 באוגוסט 2017 הוציא בג"ץ, לבקשת היועץ המשפטי לממשלה, צו ביניים המקפיא לחודשיים את יישום החוק.
עקב סירובו של היועץ המשפטי לממשלה להגן על החוק, ייצג עורך דין פרטי, הראל ארנון, את הממשלה בדיון.
פס"ד תקנת השוק במקרקעין, הקבועה בסעיף 5 לצו בדבר רכוש ממשלתי (יהודה והשומרון) (מס' 59), התשכ"ז-1967, קובעת כי "כל עסקה שנעשתה בתום לב בין הממונה לבין אדם אחר בכל נכס שהממונה חשבו בשעת העסקה לרכוש ממשלתי, לא תיפסל ותעמוד בתקפה, גם אם יוכח שהנכס לא היה אותה שעה רכוש ממשלתי".
התקנה שמשה בסיס לפסיקת בית המשפט המחוזי בירושלים באוגוסט 2018 בפרשת מצפה כרמים, בה עתרו פלסטינים לבעלות על אדמות המאחז, פסק בית המשפט כי יש להסדיר את ההתיישבות במצפה כרמים.
העותרים הגישו ערער לבג"ץ, שב-27 באוגוסט 2020 הפך בדעת רוב את פסק הדין.
בפסק הדין קבעה נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות כי רשויות המדינה הרלוונטיות התנהלו שלא בתום לב, ולפיכך לא ניתן להחיל על המקום את "תקנת השוק".
בספטמבר 2020, הגיש היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, לבקשת שר הביטחון בני גנץ ועל דעת שר המשפטים אבי ניסנקורן, בקשה לדיון נוסף.
הבקשה התקבלה והתיק היה מצוי מנובמבר 2020 בפני דיון נוסף בהרכב מורחב.
הבקשה התקבלה והתיק נוהל החל מנובמבר 2020 בפני הרכב מורחב.
ביולי 2022, ברוב של 4 כנגד 3 שופטים, הפך בית המשפט העליון את החלטתו הקודמת, וקבע כי אין לפנות את תושבי מצפה כרמים מבתיהם.
השופטת דפנה ברק-ארז הצטרפה לעמדה העקרונית של השופטים חיות, פוגלמן וברון המצמצמת את תחולתה של תקנת השוק שבחוק הצבאי בשל תחולתם של עקרונות המשפט הבין-לאומי באזור התפוס בתפיסה לוחמתית, אך מנגד הצטרפה למעשה לעמדת השופטים הנדל, עמית וסולברג אשר פסקו לטובת המדינה והכשירו את החזקת הקרקע בפועל על ידי המתיישבים.
את פסק דינה היא מסכמת כך:
במשך השנים העלו חברי כנסת שונים הצעות חוק לטיפול במאחזים.
חלקן קראו לפינויים, כמו הצעות שהגישו רן כהן, איתן כבל, מוסי רז ודני יתום ואופיר פינס ב וב.
מנגד, הוגשו הצעות להסדרת המאחזים או למניעת פינוי, כמו אלה של מירי רגב, אורית סטרוק, שמחה רוטמן, אוהד טל ומשה סולומון ואחרים.
באפריל 2024 החלה ממשלת ישראל השלושים ושבע בהכשרת 68 מאחזים, ביוזמת שר האוצר בצלאל סמוטריץ' ובהתאם להסכם הקואליציוני עם סיעת הציונות הדתית.
סמוטריץ' הורה למשרדי הממשלה להקצות למאחזים תקציבים כמו לכל יישוב רגיל, ובכך להשוות את מעמדם לזה של כל יישוב אחר בישראל.
במאחזים ייסללו כבישים, יוקמו מוסדות חינוך, קופות חולים, טיפות חלב ומוסדות נוספים.
צעד זה נועד גם למנוע פינוי עתידי.
בינואר 2012 הוגשו כתבי אישום נגד חמישה בני אדם, אשר הפעילו חמ"ל שמטרתו לעקוב אחר תנועות הצבא, במטרה לסכל פינוי מאחזים.
בכתבי האישום נזכר חבר הכנסת זאב אלקין כאחד מהמקורות של הקבוצה.
מאחורי הסורגים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1984, בבימויו של אורי ברבש ועל פי תסריט מאת ערן פרייס ובני ברבש.
הסרט זכה להצלחה קופתית בישראל וחברת "האחים וורנר" האמריקאית רכשה את זכויות ההפצה שלו ברחבי העולם.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה, שם זכה בפרס הביקורת, בפסטיבל הקולנוע ירושלים הראשון, בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו.
בנוסף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.
עלילת הסרט מתרחשת בבית סוהר שבו כלואים אסירים יהודים וערבים.
הדינמיקה בין האסירים מתהדקת סביב שביתה שהם מארגנים נגד שלטונות הכלא, כשהנהלת הכלא מנסה לשבור אותם ולהפריד ביניהם.
ההתרחשות בכלא שמהווה מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית, משקפת ביקורת נוקבת על הסכסוך הישראלי-ערבי ועל התפקיד שלוקחת הממשלה בסכסוך.
כמו כן הסרט נוגע בהתנהלות היום יומית בבית הסוהר ובדגש על מנהיג האסירים היהודים אורי (ארנון צדוק) ומנהיג האסירים הערבים-הביטחוניים עיסאם (מוחמד בכרי).
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בעז שרעבי משחק בסרט אסיר, המשתתף באמצעות שידור מהכלא, בפסטיבל הזמר עם שיר הנושא של הסרט, "תני לי יד" שכתבה שמרית אור והלחינה נורית הירש.
השיר הפך לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של שרעבי.
בשנת 1992 שיתפו האחים ברבש פעולה ליצירת סרט המשך - "מאחורי הסורגים 2".
סרט זה מספר את המשך עלילותיהם של אסירי הכלא, וכן את שיתוף הפעולה בין אורי (ארנון צדוק) ועיסאם (מוחמד בכרי) בבריחתם מבית הסוהר עד הסוף הטראגי.
"מאחורי הצלילים" הוא שמו של מופע ופרויקט מוזיקלי משותף של המוזיקאים שלמה גרוניך ומתי כספי.
ייחודו של שיתוף הפעולה בכך שלא התמצה בשני מוזיקאים שמופיעים יחד אלא הניב יצירה מקורית משותפת של השניים.
המופע הוקלט על ידי רשות השידור בהופעה חיה בתיאטרון צוותא, ויצא לראשונה באלבום ב-1973 בחברת התקליטים הד ארצי ובהפקת "תיאטרון מופע".
בעשורים הבאים התאחדו שוב לסיבוב הופעות משותף פעם בעשור (1984, 1990 ו-2002), שניים מהמופעים (1984 ו-2002) תועדו באלבומים משלהם.
מתי כספי פגש לראשונה בשלמה גרוניך כשבחן פסנתרנים למחזמר "עיר הגברים" שהלחין ועיבד.
כספי מספר בהופעות שהוא ישב בצד שמאל של הפסנתר וניגן את ההרמוניה של "פנקס הקטן" וביקש מגרוניך לשבת לימינו ולאלתר עליה בצלילים הגבוהים.
במהרה גילו שני המוזיקאים הצעירים שהם חולקים עניין במוזיקה מקורית ומאתגרת, פחות מיינסטרימית, רוק מתקדם ועוד.
הם החלו לעבוד, לכתוב ולהלחין יחד, גרוניך בפסנתר וכספי בגיטרה או בפסנתר.
לעיתים הלחינו שירי משוררים כיהודה עמיחי ולעיתים כתבו מילים בעצמם.
השיר הראשון שכתבו והלחינו יחד, בתהליך עבודה משותף, הוא "ציור", למילים שכתב אילן גרוניך, אחיו של שלמה.
גם הוא הפך לקלאסיקה ישראלית ברבות השנים, אך בתחילת שנות השבעים היה החומר המוזיקלי מורכב ולא מסחרי, והמופע לא זכה להצלחה.
עם זאת האלבום נחשב לפורץ דרך בתחומו - הרוק המתקדם היה חדש ולא מקובל בנוף המוזיקה הישראלית באותה התקופה.
תקופה מסוימת אף היו שותפים לדירה.
גרוניך מספר כי יום אחד חזר ושמע את מתי מלחין שיר לתוכנית סאטירית למילים על ארובת רדינג "העשן בארובה, קרב קרב ובא, סביב הכל מסריח, אני כבר לא יכול לנשום...".
הפער בין המילים שדיברו על עשן ופיח ללחן שהיה בלדה נוגה צרמו לו, והוא ביקש מכספי רשות להתאים ללחן מילים אחרות כדי לא לבזבז מלודיה רומנטית כזאת על שיר בדיחה.
כספי הסכים, גרוניך כתב את המילים, וכך נולד שיר האהבה "ואותך" (התפרסם גם בשם "אחרי שנסעת").
הוא בוצע בפסטיבל הזמר תשל"ב והפך לקלאסיקה במוזיקה הישראלית.
בין השירים נוספים באלבום היו:
"אל נא תלך" מלודיה שחיבר גרוניך על בסיס פרלוד מס' 1 מתוך הפסנתר המשווה של יוהאן סבסטיאן באך למילים של רבינדרנת טאגור.
הקדים אותו המלחין הצרפתי שארל גונו עם אווה מריה.
השיר המקורי נכלל שנתיים קודם לכן באלבומו הראשון של גרוניך, "למה לא סיפרת לי!?"
"כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" שהלחין כספי למילים של נתן זך לערב שירי משוררים מספר 1 בגלי צה"ל;
"קווינטה" – קטע אינסטרומנטלי שהלחין גרוניך לפסנתר ובהמשך הקליט אותו גם עם החליל של שם טוב לוי במסגרת ההרכב "קצת אחרת".
"בן-גוריון" ("מגיע לו שיכתבו עליו שיר") שיר לזכרו של דוד בן-גוריון, שנפטר באותה שנה.
השיר נפתח בשתי תיבות אינסטרומנטליות מתוך "התקווה".
בשנת 2002 יצא התקליטור בגרסה מחודשת במסגרת סדרת "מבראשית" של הד ארצי.
לראשונה כלל האלבום חוברת עם מילות השירים וגם טקסט מאת יואב קוטנר, שסקר בקצרה את ההיסטוריה המשותפת של כספי וגרוניך ואת חשיבותו של האלבום במוזיקה הישראלית.
השירים עצמם עברו עריכה דיגיטלית מחודשת (רימסטרינג), וההוצאה המחודשת כללה שבעה קטעי בונוס – הקלטות שונות לחלק מהשירים, גרסת כיסוי של גרוניך לשיר Rocky Raccoon של הביטלס וסקיצה ביתית לשיר "סוסי הפרשים" שלא נכלל באלבום במקור (לימים בוצע על ידי ההרכב Goldoolins).
[*] מתוך תוכנית הרדיו "מה אבקש" ששודרה בגלי צה"ל בשנת 1972
איסוף עריכה והפקה: פיני דקל וליאור מזרחי
עיצוב: דור כהן – סטודיו DandD
מסטרינג: איציק פיליבה – מסטר דיסק
בראשית שנות ה-80 שבו לעבוד יחד כשכספי הפיק מוזיקלית את אלבומו של גרוניך "צמר גפן מתוק" שיצא ב-1982. בעקבות העבודה המשותפת החליטו לחזור ל"מאחורי הצלילים", וכך, כעשור לאחר המופע הראשון, התאחדו כספי וגרוניך לסבב הופעות שני שאף הוא תועד באלבום.
המופע הוצג בתיאטרון יובל והאלבום הוקלט בהופעה חיה באולם בית המורה על ידי רשות השידור.
האלבום יצא בתקליטור בסדרת התפוז המוזלת של NMC בשנת 1994.
עיבודים: שלמה גרוניך, מתי כספי
שלמה גרוניך ניגן בפסנתר CP80 ובסינטיסייזר DX7.
מתי כספי ניגן בגיטרה ובמנדולינה.
ב-1990 התאחדו כספי וגרוניך בשלישית לסיבוב הופעות "מאחורי הצלילים 90" שלא הוקלט לאלבום.
למופע זה כתבו שני שירים חדשים ועיבדו אותם עם הגיטריסט חיים רומנו:
"הגיהנום המאושר" – מילים: לאה גולדברג, לחן: כספי וגרוניך
"עד מתי" – מילים ולחן: שלמה גרוניך
השיר "הגיהנום המאושר" הופץ כסינגל אך מעולם לא יצא בתקליטור; השיר "עד מתי" הוקלט בהופעת סולו של גרוניך שתועדה באלבום "נטו LIVE" (יצא ב-1991).
בנובמבר 2001, לאחר עשור שבו לא היו בקשר, נפגשו כספי וגרוניך מאחורי הקלעים במופע לציון 7 שנות פעילות למועדון הקמלוט.
בסוף המופע הם החליטו לעלות לבמה באופן ספונטני וביצעו יחד את "ציור" לקול תשואות הקהל.
החיבור המחודש הוליד סיבוב הופעות נוסף שהחל בינואר 2002 ונמשך לאורך השנה, בסופה תועד גם באלבום כפול שיצא באופן עצמאי.
במופע זה שילבו כספי וגרוניך את נשותיהם – רחל כספי בשירה ומיכל אדלר גרוניך במפוחית פה.
המופע, כמו המקורי מ-1973, התחיל ב"אלוהים מרחם על ילדי הגן" והסתיים ב"בן-גוריון".
הפתיח של ההקלטה המקורית נוגן בתחילת המופע, לפני שכספי וגרוניך עלו לבמה, ולאחר כמה שניות הם תפסו את מקומם, התחברו לכלי הנגינה והמשיכו את השיר בהופעה חיה.
בסוף המופע נעשתה הפעולה ההפוכה – כספי וגרוניך עצרו בהפסקה לקראת סוף "בן-גוריון", ותוך שהם יורדים מהבמה הושמעה ההקלטה המקורית (ניתן לשמוע זאת גם באלבום מ-1984).
במהלך שלושים השנים שחלפו מאז המופע המקורי התבגרו האמנים במראם ובקולם, צברו ניסיון בימתי, רפרטואר עשיר ואף התחתנו עם מוזיקאיות.
ההתבגרות הקולית השפיעה על המנעד והקשתה עליהם להגיע לטונים הגבוהים מהעבר; סולם השיר "רוצה שנית" שונה, והוא בוצע טרצה מתחת לסולם המקורי.
הניסיון הבימתי הניב ביצועים ארוכים ומגוונים יותר, עם קטעי אלתור, לעיתים גם בשיתוף הקהל; כמו כן השניים נפתחו וסיפרו לקהל על המפגש ביניהם, על העבודה המשותפת ועוד.
חלק מקטעי הקישור נכללו באלבום, למשל שיר 4 שבו הדגימו את האלתור של גרוניך ב"פנקס הקטן" שעמד בבסיס הפגישה הראשונית שלהם.
הרפרטואר העשיר הביא למופע שירים מוכרים ואהובים שיצרו בקריירת הסולו שלהם בביצועים חדשים ומרעננים (למשל "עכשיו זה שנינו" שבו ניגנו שניהם באקורדיונים) ואף שני שירים חדשים ("את האישה שלי" של כספי ו"ילדה שנותרה על החוף" שהלחינו יחד במהלך החזרות למופע) וגרם לכך שלראשונה יצא למופע אלבום כפול.
הנשים הגדילו את מגוון הכלים והקולות במופע הזוגי המקורי והכניסו גוונים חדשים.
לדוגמה: רחל כספי, ילידת ברזיל, שרה את "שומקום" בעיבוד חדש שהותאם עבורה למקצב בוסה נובה (במקום מקצב הסמבה המקורי).
מיכל אדלר גרוניך, סולנית שלישיית אדלר, הוסיפה לשיר אלתורי מפוחית; כמו כן ניגנה סולו ב"סימפתיה" שזכה כולו לעיבוד חדש בהשתתפות הרביעייה.
בשיר "ילדה שנותרה על החוף" שרו הארבעה בהרמוניות קוליות.
שלמה גרוניך: פסנתר, מלודיקה, אקורדיון, שירה וקולות
מתי כספי: גיטרה, פסנתר, אקורדיון, שירה וקולות
מיכל אדלר-גרוניך: מפוחית פה וקולות
רחל כספי: סולו שירה, קולות ושייקר
הארבעה גם עיצבו את עטיפת הדיסק
זוהר זלץ: עריכה ומסטרינג באולפני אשל ת"א
אילן בשור, חנוך גרזיצקי, מאיר ארד ודרור אדלר: צילומי פנים
מאז סיבוב ההופעות המצליח של 2002 חזרו כספי וגרוניך להופעות משותפות מדי פעם, אך ללא נשותיהם.
נכון לשנת 2011 הם מופיעים יחד מעת לעת במופעי "מאחורי הצלילים" או מארחים זה את זה בהופעות סולו שלהם.
מֹאזְנַיִם הוא כתב עת ספרותי של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
כתב העת נוסד בשנת 1928 באספת הסופרים בראשותו של חיים נחמן ביאליק, לאחר שאלה החליטו לפרוש מביטאונה הקודם של אגודת הסופרים העברים, "כתובים", שנשלט על ידי צעירי האגודה, שנמצאו בוויכוח חריף עם הוותיקים.
הגיליון הראשון של "מֹאזְנַיִם" יצא לאור ב-15 במרץ 1929. עורכיו הראשונים היו י"ד ברקוביץ ופישל לחובר, ולצדם חברי המערכת אשר ברש, יעקב פיכמן ושלמה צמח.
במאמר הפתיחה של ברקוביץ ניכרים אותות הסכסוך, בין השאר במילים "במקום הכוונה הטובה לעבוד עבודה ספרותית נאמנה, להגביר ולהפרות את כוחות היצירה, להשכיל ולהיטיב את הקהל העברי ולהעלותו למדרגה העליונה – באה האמביציה הקטנה האישית".
עם עורכי מֹאזְנַיִם במהלך השנים נמנו צבי וויסלבסקי, יעקב שטיינברג, משה שמיר, אברהם קריב, בנימין יצחק מיכלי, עזריאל אוכמני, ק"א ברתיני, חיים פסח, אורציון ברתנא, אשר רייך, משה בן-שאול, עזריאל קאופמן, ציפי שחרור, דורית זילברמן, משה גרנות, מתן חרמוני ומיכל חרותי.
כיום עורכות את כתב העת שרי שביט ותמר מרין
תחילה יצא לאור כשבועון, בתשרי תרצ"ד הפך לירחון, מתשרי תש"ח עד לניסן תש"ח יצא לאור כדו-שבועון.
הוצאתו לאור נפסקה עד לשנת תשט"ו, שבה חזר לצאת לאור כירחון.
על מאפייני "מאזנים" עמד ישראל זמורה, מעורכיו של "מאזנים", בגיליון היובל לכתב העת:
סר אלכסנדר מאת'יו באזבי היה כדורגלן ומאמן כדורגל סקוטי, המוכר בעיקר בשל התקופה בה אימן את מנצ'סטר יונייטד בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
מאט באזבי נולד בעיירת הכורים אורביסטון (Orbiston) שבצפון לנקרשייר.
הוא קיבל חינוך קתולי, למרות שמשפחתו הייתה ממוצא יהודי.
אביו וכל דודיו של באזבי נהרגו במלחמת העולם הראשונה.
באזבי קיבל כמעט מיידית את חולצת ההרכב הראשון בליברפול, וכמעט ולא החמיץ משחקים במהלך 3 העונות הבאות – מסירות והתמדה שזיכו אותו גם בתפקיד הקפטן.
באזבי החל את קריירת המשחק שלו כקשר התקפי, אך הסב את תפקידו לקשר ימני, תפקיד שמיצה את יכולותיו וסגנון המשחק שלו על הצד הטוב ביותר.
כאשר ליברפול החתימה את בוב פייזלי, היה זה באזבי שלקח אותו תחת חסותו והדריך אותו.
ידידות זו הפכה לחברות רבת שנים בין שניים ממאמני הכדורגל המצליחים בהיסטוריית הכדורגל האנגלי.
מלחמת העולם השנייה סימנה בפתחה את סיום קריירת המשחק של באזבי, שהתגייס לרגימנט העיר ליברפול.
באזבי המשיך לשחק כדורגל במסגרת בלתי-רשמית גם במהלך המלחמה, ורשם הופעות במדי צ'לסי, מידלסברו וקבוצות קטנות יותר.
באזבי רשם הופעה אחת בלבד במדי הנבחרת הסקוטית ב-4 באוקטובר 1933 בהפסד 2–3 לנבחרת ויילס במסגרת אליפות הבית הבריטית, בנוסף ל-7 הופעות לא רשמיות במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום המלחמה בשנת 1945 הוצע לבאזבי בן ה-36 תפקיד בצוות האימון באנפילד, אך הוא סירב לאחר שכבר סיכם על תנאיו כמאמן במנצ'סטר יונייטד.
באזבי לקח את המושכות ביונייטד בתחילת אוקטובר 1946 וכבר בעונתו הראשונה הצעיד את המועדון למקום השני בליגה האנגלית הבכירה, אחרי ליברפול.
הצלחתו של באזבי נמשכה גם בשנים הבאות, כאשר מנצ'סטר זכתה בסגנות האליפות 4 פעמים נוספות ב-1947, 1948, 1949 ו-1951, ובסופו של דבר השיגה את תואר האליפות ב-1952. בשנים אלו זכתה הקבוצה לכינוי תינוקות באזבי, בשל גילם הצעיר יחסית של השחקנים שבאזבי החתים.
בין השחקנים הידועים בקבוצה זו נמנים בובי צ'רלטון ודאנקן אדוארדס, אשר זכו עם הקבוצה באליפויות ב-1956 ו-1957.
ב-1958 אירע האסון האווירי במינכן, כאשר מטוסה של הקבוצה התרסק ו-8 משחקניה נהרגו בתאונה.
באזבי עצמו נפצע באורח קשה, אך שרד את ההתרסקות.
באזבי התמנה למאמן נבחרת סקוטלנד בינואר 1958 לקראת המונדיאל בשוודיה, אך מכורח הנסיבות הוחלף על ידי דוסון ווקר.
באזבי אימן את הנבחרת בשלב מאוחר יותר באותה השנה, אך התפטר בדצמבר.
מאז האסון הביע באזבי את האשמה שחש על מות שחקניו, מאחר שהוא הרגיש שהוא שלח אותם למותם.
עם שריקת הסיום שסימנה את זכייתה של יונייטד בגביע האלופות ב-1968, רצו כל שחקני הקבוצה לכיוונו של באזבי וחיבקו אותו.
בשנות ה-60 בנה באזבי מחדש את קבוצת מנצ'סטר יונייטד בעזרת שחקנים בולטים כמו דניס לאו, בובי צ'רלטון וג'ורג' בסט.
הצלחתה הגדולה ביותר של הקבוצה הייתה זכייתה בגביע האלופות ב-1968. באזבי פרש מתפקיד המאמן בשנת 1969 והצטרף לצוות הניהולי עד שנת 1982, אז מונה לנשיא המועדון.
ישנה ביקורת במועדון על הישארותו של באזבי בצוות הניהולי, כיוון שהשפעתו על השחקנים ושאר הצוות הייתה עדיין רבה ולכן פגעה בעצמאותם של המאמנים שהגיעו אחריו.
הביקורת הרבה ביותר נמתחה על פיטוריו של המאמן האהוד טומי דוקרטי, שהוביל את יונייטד לגמר גביע ה-FA שנתיים ברציפות ב-1976 וב-1977, לאחר שנודע כי הוא ניהל רומן עם אשתו של מזכיר המועדון.
באזבי, שהיה שמרן ביותר בכל הקשור לאורח חיים, היה האחראי העיקרי לפיטוריו של דוקרטי.
מנגד, באזבי היה מאלה שתרמו להישארותו של אלכס פרגוסון בתפקיד למרות שנכשל בשנותיו הראשונות, ופרגוסון הפך למנג'ר מצליח ביותר שאף עקף את באזבי במספר התארים ובאורך הקדנציה.
באזבי זכה לתואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE) ב-1958, והוכתר לאביר לאחר זכייתה של מנצ'סטר יונייטד בגביע אירופה לאלופות ב-1968. באזבי נפטר בינואר 1994 כתוצאה ממחלת הסרטן.
מחוץ לאולד טראפורד, אצטדיונה של מנצ'סטר יונייטד, הוצב פסל של באזבי לכבודו.
בשנת 2002 נכנס באזבי להיכל התהילה של הכדורגל הבריטי בשל תרומתו הרבה למשחק באנגליה.
מאחז הוא משלט מזמן מלחמת העצמאות של מדינת ישראל, הממוקם מצפון מזרח לקיבוץ שובל וסמוך לכביש ולמסילת הרכבת לבאר שבע.
בקרבת הגבעה יש באר ונחל הנושאים את אותו השם.
מקור השם בשמה של הגבעה בערבית, "מע'אז".
במלחמה הוא היה משלט חשוב בקרבות על כיס פלוג'ה, היום באזור מצודת יואב.
באזור התחולל קרב חרבת מחאז בין הפלמ"ח כנגד הצבא המצרי כאשר המשלט עבר מיד ליד עד שנותר בידי צה"ל.
בצד הכביש היה שלט המתאר את המערכה על המשלט.
ב-1 ביולי 2008 נחנך בסמוך למשלט מחלף מאחז שמחבר את אזור בית קמה לכביש 6.
מאזניים (♎︎) היא קבוצת כוכבים על גלגל המזלות ששוכנת בין בתולה במערב ועקרב במזרח.
השמש נמצאת בקבוצה זו במהלך נובמבר.
בעבר הייתה קבוצה זו חלק מקבוצת עקרב וכוכביה הבהירים היו הצבתות שלו.
α במאזניים (זובנאלג'נובי – בערבית, הצבת הדרומי של העקרב) הוא כוכב כפול במרחק של 77 שנות אור.
במשקפת קל להבחין שלכוכב העיקרי בבהירות נראית מדרגה 2.8 יש בן זוג עם בהירות מדרגה 5. α במאזניים נמצא כמעט על קו המילקה ולכן מדי פעם חולפים על פניו הירח וכוכבי הלכת.
β במאזניים (זובנאשמאלי – בערבית, הצבת הצפוני של העקרב) הוא כוכב כחול – ירקרק במרחק של כ-160 שנות אור.
זהו הכוכב הירקרק היחידי שניתן לראות בעין ללא ציוד עזר.
הקבוצה נחשבה בעבר לחלק מקבוצת עקרב והיוותה את הצבתות שלו.
רק מאוחר יותר הופרדה הקבוצה וצורפה לגלגל המזלות כמזל האחרון מבין ה-12. זהו המזל היחידי שאינו מייצג יצור חי (דלי מייצג איש נושא דלי).
במיתולוגיה היוונית זוהתה הקבוצה כמאזני הצדק אותם אוחזת אלת הצדק אסטראה, בתם של זאוס ותמיס, המיוצגת על ידי קבוצת בתולה הסמוכה.
מַאֲזֶנֶת היא מכשיר מדידה המשמש מודדים בשלבי התכנון והבקרה של פרויקטים הנדסיים וכמו כן, למדידת רשתות טריאנגולציה, מיפוי ומדידות קדסטרליות.
המכשיר מודד הפרשי גבהים בין נקודות שונות שאת הפרש הגובה ביניהן יש למצוא.
באמצעות חישובים פשוטים (הוספה והחסרה) ניתן גם להגיע לרום הנקודות השונות שאותן מעוניינים למדוד.
מבנה המאזנת ואופן השימוש בה
המכשיר הוא טלסקופ בעל ציר אופטי אופקי ויכולת של סיבוב מלא סביב הציר האנכי של המכשיר.
המאזנת מורכבת בדרך כלל על גבי חצובה על ידי מרכוז כפוי באמצעות הטריברך.
המכשיר ממורכז כך שימוקם מעל נקודת המדידה ולאחר מכן, המכשיר מאוזן בעזרת הפלס המורכב על גבי המכשיר כך שצירו האנכי יתלכד עם כיוון כח הכבידה.
תהליך המרכוז והאיזון של המאזנת מבוצע בהתקרבויות עד שהמכשיר ממורכז ומאוזן מעל נקודת המדידה.
בעת מדידה יש להביט מבעד לטלסקופ לעבר אמה (לטה - סרגל שנתות בסדר גודל של 4 מטרים) ולקרוא את ערך השנתה במקום בו הצלב שעל גבי העדשה מופיע על האמה.
קריאה זו היא גובה הנקודה ביחס לאופק (קו ישר העובר דרך מרכז טלסקופ המאזנת ומאונך לכיוון כוח הכבידה בנקודה) אם ידוע לנו רום של נקודה, ניתן לחשב רום של נקודות רבות אחרות באמצעות החישוב הבא:
רום הנקודה הידועה (הידועה גם כנקודת בנצ'מרק) + קריאת הגובה ביחס לאופק הנמדד על-גבי האמה המוצבת על הנקודה הידועה (נהוג לכנות מהלך זה כמבט אחורה או מ"א) = רום האופק.
קריאת הגובה ביחס לאופק הנמדד על-גבי האמה המוצבת על הנקודה הרצויה (נהוג לכנות מהלך זה כמבט קדימה או מ"ק) - רום האופק = רום הנקודה הרצויה.
מאחורי קווי האויב: קולומביה הוא סרט מלחמה משנת 2009 אשר בוים על ידי טים מאת'סון בכיכובם של ג'ו מנגנלו וקן אנדרסון.
זהו הסרט השלישי בסדרת הסרטים "מאחורי קווי האויב".
הסרט הופק בשיתוף עם אולפני WWE והוצא ישירות לווידאו ב-6 בינואר 2009.
צוות של חמישה לוחמים מיחידת אריות הים של צי ארצות הברית אשר שוהה בקולומביה יוצא למשימה חשאית שמטרתה להבטיח כי שיחות השלום בין הממשלה לבין כוחות מורדים לא תהפוך לפרץ אלימות, אך סיבוך לא צפוי מאיים על הכל במלחמה.
לפתע, נופלת הפגישה תחת מתקפה והמנהיגים משני הצדדים נהרגים.
חמשת החיילים מופללים בהריגת המנהיגים וננטשים על ידי ממשלת ארצות הברית שמשאירה אותם להילחם על חייהם מאחורי קווי האויב נגד הכוחות מיוחדים של קולומביה (AFEUR).
לאחר שננטשו מאחור יוצאים החיילים למלחמה על חפותם.
ג'ו מנגנלו בתפקיד סגן שון מאקליין
קן אנדרסון בתפקיד קרטר הולט
ינסי אריאס בתפקיד אלווארו קרדונה
קית' דוד בתפקיד מפקד סקוט בויטנו
סטיוון באואר בתפקיד גנרל מנואל ואלז
עלילת הסרט מתרחשת בקולומביה אך למעשה הסרט צולם בפוארטו ריקו.
קן אנדרסון אומנם מופיע על עטיפת ה-DVD אך הוא למעשה משחק דמות משנית.
כמו בכל סרט שיצא בשיתוף ה-WWE, בכל תוכנית של ה-WWE, אנדרסון (כשעדיין היה ב-WWE) דאג לפרסם ולקדם את הסרט.
מאט קלי בארנס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
לארך 14 עונותיו בליגת ה-NBA העמיד ממוצעים כוללים של 8.2 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
בארנס נולד בסנטה קלרה שבקליפורניה, ובצעירותו הצטיין הן ככדורסלן והן כשחקן פוטבול.
בשנת 1998 החל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), והחליט להתמקד בכדורסל.
ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של UCLA שיתף פעולה עם שחקני ה-NBA לעתיד בארון דייוויס, ארל ווטסון, דן גדזוריץ' וג'ייסון קאפונו, בין היתר.
בעונתו האחרונה בליגת המכללות, 2001/2002, קלע 13.5 נקודות ואסף 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 2002, נבחר בארנס בבחירה ה-46 על ידי ממפיס גריזליס, ומיד הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס.
ב-18 באוקטובר 2002, כשבוע וחצי לפני תחילת העונה, שוחרר בארנס מקליבלנד בטרם שיחק במדיה.
לאחר מכן התמודד בארנס בדראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA, ונבחר במקום ה-106 על ידי קבוצת "פאייטוויל פטריוטס".
במדי הקבוצה הזו הוא שיחק בכל עונת 2002/2003.
ב-18 בינואר 2004 חתם בארנס בלוס אנג'לס קליפרס כשחקן חופשי.
בקליפרס הוא הספיק לשחק 38 משחקים, מהם הוא פתח בחמישייה ב-9. הוא השיג ממוצעים של 4.5 נקודות ו-4.0 ריבאונדים למשחק.
הקליפרס הם קבוצת ה-NBA הראשונה בה הוא שיחק, והרביעית בה הוא היה חתום.
ב-1 באוקטובר 2004 חתם בארנס בסקרמנטו קינגס כשחקן חופשי.
בקינגס הוא שיחק 43 משחקים, מהם הוא פתח בחמישייה ב-9. במשחקים האלו הוא קלע 3.8 נקודות והוסיף 3.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך אותה עונה הוא הועבר בטרייד לפילדלפיה 76', ביחד עם כריס ובר ומייקל בראדלי, בתמורה לבראיין סקינר, קני תומאס וקורליס ויליאמסון.
הוא לא שיחק במדי הסיקסרס, שכן הוא היה פצוע בגיד בברכו, והוא שוחרר ממדיהם.
ב-6 באוקטובר 2005 חתם בארנס בניו יורק ניקס כשחקן חופשי.
הוא קלע 4.3 נקודות ואסף 4.0 ריבאונדים בממוצע למשחק במדי הניקס.
הוא הספיק לשחק בניקס 6 משחקים בלבד, מתוכם פתח בחמישייה ב-5. ב-3 בדצמבר הוא שוחרר מהקבוצה.
ב-9 בדצמבר, 6 ימים לאחר ששוחרר מהניקס, חתם בארנס בשנית בפילדלפיה 76'.
בעונה זו הוא הספיק לשחק 50 משחקים במדי הסיקסרס, וקלע 3.0 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2 באוקטובר 2006 חתם בארנס בגולדן סטייט ווריורס, יום לפני תחילת מחנה האימונים של הקבוצה.
בווריורס החל בארנס לעשות את עליית המדרגה ב-NBA, תחת מאמנו דון נלסון.
ב-26 בדצמבר הוא קלע 7 שלשות במשחק אחד, ובכך השווה שיא מועדון.
השיא נשבר מאוחר יותר על ידי ג'ייסון ריצ'רדסון שקלע 8 שלשות.
בארנס, שבתיכון זכה בתואר אול-אמריקן בפוטבול אמר שאם לא היה מוחתם על ידי הווריורס היה מנסה להתקבל לליגת ה-NFL.
בעונת 2006/2007 רשם בארנס 9.8 נקודות ו-4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
הוא השתתף בעונה זו ב-76 משחקים, מהם פתח ב-23 בחמישייה.
לפני שבארנס הצטרף לווריורס הוא קלע 10 שלשות בלבד לכל אורך הקריירה; בעונה זו הוא קלע 106 שלשות.
בפלייאוף ה-NBA של אותה עונה הוא השיג ממוצעי שיא של 11.1 נקודות ו-5.7 ריבאונדים ב-30.0 דקות בממוצע למשחק.
הוא עזר לקבוצתו שסיימה את העונה במקום ה-8 במערב להדיח בסיבוב הראשון את דאלאס מאבריקס שסיימו במקום הראשון במערב.
הוא שיחק 11 משחקים בפלייאוף הזה.
ב-6 באוגוסט 2007 האריך בארנס את חוזהו בווריורס למשך שנה אחת.
בעונת 2007/2008 ירדו ממוצעיו של בארנס ל-6.7 נקודות ו-4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
הוא שיחק ב-73 משחקים בעונה זו, ופתח בחמישייה ב-18 מהם.
בעונה זו הוא היה הקפטן של הווריורס, ביחד עם בארון דייוויס וסטיבן ג'קסון.
ב-22 ביולי 2008 חתם בארנס בפיניקס סאנס.
ב-14 בנובמבר באותה שנה הושעה בארנס משני משחקים לאחר קטטה עם רייפר אלסטון.
בעונת השתתף בארנס ב-77 משחקים ופתח בחמישייה ב-40 מהם.
בעונה זו הוא השיג ממוצעי שיא קריירה של 10.2 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים ב-27.0 דקות למשחק.
ב-23 ביולי 2009 חתם בארנס על חוזה באורלנדו מג'יק.
בעונת 2009/2010 שיחק בארנס 81 משחקים, שיא עונתי בשבילו, ופתח בחמישייה 59 משחקים, שיא עונתי נוסף.
בעונה זו הוא קלע 8.8 נקודות והשווה שיא קריירה עם 5.5 ריבאונדים למשחק.
בפלייאוף של אותה עונה הוא שיחק 14 משחקים, ופתח בחמישייה בכולם.
הוא השיג ממוצעים של 6.4 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק.
אחרי שהמג'יק הודחו בגמר המזרח על ידי בוסטון סלטיקס הודיע בארנס שהוא לא יממש את האופציה שלו לשנה נוספת במג'יק.
ב-23 ביולי 2010 חתם בארנס בלוס אנג'לס לייקרס.
בעונה זו השתתף בארנס ב-53 משחקים ולא פתח בחמישייה כלל.
הוא רשם 6.7 נקודות ו-4.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בפלייאוף של אותה עונה הוא שיחק ב-10 משחקים ולא פתח בחמישייה כלל.
הוא קלע 3.6 נקודות והוסיף 2.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס, ולאורך אותה עונה קלע שיא קריירה של 10.3 נקודות למשחק, כשחקן ספסל.
ביוני 2015 הועבר עם ספנסר הוז בטרייד לשארלוט הורנטס, בתמורה ללאנס סטיבנסון, וכעשרה ימים לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לממפיס גריזליס, בתמורה ללוק רידנאוור.
ב-11 במרץ 2016 השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, כאשר קלע 26 נקודות, אסף 11 ריבאונדים ומסר 10 אסיסטים בניצחון הגריזליס על ניו אורלינס פליקנס.
ביולי 2016 חתם בארנס על חוזה בסקרמנטו קינגס.
בפברואר 2017, לאחר 54 משחקים, שוחרר מהקבוצה.
ב-2 במרץ 2017 חתם על חוזה בגולדן סטייט ווריורס עד לסיום עונת .
בפלייאוף 2017 גברו הווריורס על פורטלנד טרייל בלייזרס (4–0), יוטה ג'אז (4–0), סן אנטוניו ספרס (4–0) וקליבלנד קאבלירס (4–1), בדרך לזכייה באליפות ה-NBA.
בארנס עצמו שותף ב-12 מתוך 17 משחקי קבוצתו בפלייאוף, וקלע פחות מנקודה אחת בממוצע למשחק.
בדצמבר 2017 הודיע בארנס על פרישתו ממשחק, בגיל 37.
מת'יו סטאטון "מאט" בומר הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט של HBO; "הלב הרגיל" ומועמד פעמיים לפרס אמי על תפקיד זה ועל תפקידו בסדרה "שותפים למסע".