tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלק מהמתכונים דורשים להכין מרנג פשוט מהחלבונים והסוכר, אשר מורחים על שכבת ריבה או משמרים על גבי הפודינג.
המרנג מבושל עד שהוא משחים מעט מלמעלה.
הקינוח הזה משנה את השם שלו ל"פודינג המלכה".
בשנת 1845, אלייזה אקטון הציעה לתת "טעם טוב של קליפת לימון ושקדים מרים (או של קינמון, אם מעדיפים), לתוך חצי ליטר חלב טרי", ואז להוסיף שמנת וסוכר, מעובה בביצים טרופות.
המתכון שלה דורש להוסיף גם כוס ברנדי לתערובת.
במטבח האמריקאי אפשר לקרוא למאכל הזה "פודינג לחם קר".
המאכל פופולרי במצרים, בשם אום עלי ועשוי מלחם או מאפה וכן כולל פיסטוק, אך ללא ביצים.
פודינג בייקוול הוא קינוח אנגלי המורכב מבסיס מאפה "קשקשים" (באנגלית flaky pastry שהוא דומה יותר לבצק פילו מאשר לבצק עלים בשל הכנתו ללא כל שומן) עם שכבת ריבה שהועברה דרך נפה (מסננת) כדי שתהייה ללא גושים ומעליו מילוי עשוי ביצים ומשחת שקדים.
מוצאו של הפודינג בעיר בייקוול במחוז דרבישייר.
מקורותיו של הפודינג אינם ברורים, אך סיפור נפוץ הוא שנוצר לראשונה בטעות בשנת 1820 (מקורות אחרים מציינים את 1860) על ידי גברת גריבס, שהייתה בעלת הבית של פונדק ה-White Horse (כבר נהרס).
היא השאירה כביכול הוראות לטבח שלה להכין טארט ריבה.
הטבח, במקום לערבב את תערובת הביצים ורסק השקדים לתוך המאפה, מרח אותה על הריבה.
באפייה, משחת הביצים והשקדים התייצבו כמו חביצת ביצים, והתוצאה הייתה מוצלחת מספיק כדי להפוך למנה פופולרית בפונדק.
התאריכים ו/או הנחות היסוד המפורטים בסיפור זה לא סבירים ולא מדויקים, שכן פונדק הסוס הלבן נהרס בשנת 1803 כדי לפנות מקום לפיתוח כיכר רוטלנד ולאחר מכן מלון רוטלנד ארמס.
בנוסף, אלייזה אקטון מספקת מתכון ל"פודינג בייקוול" בספרה Modern Cookery for Private Families אשר ראה אור בשנת 1845, מה שהופך את תאריך יצירתו של הפודינג בשנת 1860 לבלתי אפשרי.
פדוברנקה (בלארוסית: Паддабранка; יידיש: פאדאבראנקע) הוא כפר בבלארוס, המשתייך למועצת הכפר מרקוביצקי שבפלך הומל, הנמצא במחוז הומל של רפובליקת בלארוס קרוב לגבול עם אוקראינה.
הכפר נודע בעיקר בשל היותו מקום הולדת אביו של הרבי מליובאוויטש, המקובל רבי לוי יצחק שניאורסון.
המקום סווג בעבר כשטעטל עם למעלה מ-1500 תושבים, רובם (92%) יהודים שומרי מצוות, עד להשמדתם על ידי הנאצים בשואה.
במקום פעלה אף ישיבה ולפחות שני בתי כנסת עשויים עץ.
כיום חיים בו כ-25 תושבים בלבד.
הכפר פדוברנקה נמצא כ-5 קילומטרים מתחנת הרכבת קרבצובקה (Кравцовка), הנמצאת על קו הרכבת שבין הומל לצ'רניגוב, וכ-44 קילומטרים דרום-מזרחית לעיר הומל.
הכפר קרוב לגבולה המזרחי של בלארוס עם אוקראינה.
הוא שוכן על גדות נהר נמילניה, שהוא יובל של נהר סוז'.
הקשרים התחבורתיים של הכפר מבוססים על דרך כפרית המובילה לכביש המהיר בין העיירות בודישצ'ה והומל.
מבנה הכפר כולל רחוב אחד ראשי בכיוון מזרח-מערב, כשמצפון לו ישנם שני רחובות קצרים עם בנייה חד-צדדית.
הבתים בכפר הם בעיקר בתי עץ בסגנון אחוזות כפריות.
הכפר פדוברנקה נוסד בשנת 1809 כעיירה קטנה (סלובודה) במחוז בליצה שבפלך מוהילב.
לימים עבר הכפר לרשות בעלי הומל והפך לפרבר של הכפר דובריאנקה, השוכן במחוז צ'רניגוב שבאוקראינה.
משנת 1874 הפך היישוב לעיירה, ובה פעלו מפעל לייצור לבנים ובית מלאכה לעיבוד עורות.
בשנת 1878 נוספו לעיירה שני בתי חרושת לעיבוד דגנים.
לפי מפקד האוכלוסין של 1897, בעיירה פעלו ארבעה בתי ספר, שני בתי חרושת לעיבוד עורות, שני בתי חרושת לדגנים, 38 חנויות, פונדק ומסבאה.
תושבי הכפר עסקו גם בכריתת יערות עבור בעלי האדמות המקומיים.
במהלך המהפכה הרוסית של 1905–1906, התושבים הביעו לעיתים קרובות את מחאתם נגד פעולות השלטון המקומי ובעלי האחוזות.
בשנת 1909 נכלל הכפר בתחומי הנפה מרקוביצקי של מחוז הומל שבפלך מוהילוב.
בשנת 1921 התרחש פוגרום בפודובריאנקה, שאורגן על ידי הכנופיה של אטאמן גלאקי.
לאחר שהכנופיה הובסה חזרו חלקם.
בית ספר להוראה ביידיש נפתח בעיירה בשנת 1924.
בין ה-8 בדצמבר 1926 ל-30 בדצמבר 1927, ושוב מ-27 בספטמבר 1938 ועד 16 ביולי 1954, שימש הכפר כמרכז מנהלי של מועצת הכפר פדוברנקה במחוזות נובוביצ'י וטירקובו שבמחוז הומל.
בתקופה זו, רוב תושבי הכפר היו יהודים (92.4% בשנת 1926).
בעקבות שדרוג מעמד הכפר לעיירה בשנת 1927, בוטלה מועצת הכפר.
עם זאת, בשנת 1938, הושב הכפר למעמד יישוב כפרי ומועצת הכפר הוקמה מחדש.
במהלך השנים פעלו בכפר בית ספר יסודי, בית עם, בית חולים, סניף של אגודת הצרכנות ובית מלאכה לעיבוד עורות.
תשע פעמים בשנה נערכו בכפר אף ירידים מסחריים.
בשנת 1929 הוקם בכפר קולחוז בשם "הזריחה האדומה", ובו פעלו סדנאות נעליים, סדנת תפירה, טחנת קמח המבוססת על תנועת סוסים וטחנת רוח.
כחלק ממלחמת העולם השנייה, 98 מתושבי הכפר נפלו בקרבות.
באוגוסט 1941 נכבשה פודוברינקה על ידי יחידות הוורמאכט.
ב-27 בספטמבר 1941 נורו כ-47 יהודים בבית הקברות בפודובריאנקה, בסוף נובמבר 1941 נורו שם עוד כ-40 יהודים וב-24 בינואר 1942 עוד כ-105 יהודים.
בסך הכל כל תושבי העיירה היהודים שלא הצליחו לברוח יחד עם הצבא האדום לפני הכיבוש נטבחו על ידי הנאצים ומשטרה הבלארוסית המקומית ששיתפה עמהם פעולה, כחלק מההשמדה השיטתית במהלך מלחמת העולם השנייה, מה הותיר בכפר אחוז קטן של תושבי המקום שאינם יהודים.
חלק מהמקומיים אף לקחו חלק פעיל ברצח האכזרי של יהודי המקום.
את הזוועות שהתחוללו באותם ימים, תיאר אחד מילידי העיירה שניצלו, בשם בריוזקין לב אילוביץ':"מי שלא ברח מהגרמנים, אלו שלא רצו לעזוב את בתיהם, עמדו בפני גורל טרגי: הגרמנים השמידו את כל יהודי פודוברינקה עד לאדם האחרון וירו בהם בתעלת הנ"ט.
אחרי המלחמה הם סיפרו לי איך הגרמנים והמשטרה המקומית הבלארוסית ביצעו זוועות.
רב העיירה עונה זמן רב, לפני שנהרג, אחד מהבלארוסים המקומיים שלנו הצית תחילה את זקנו, לאחר מכן רקד על גופתו, וקפץ על בטנו של הנרצח...
הלמה אהרונוב עם אשתו ושני בניו הסתתרו אצל איכר, אך הוא מסר אותם לידי הגרמנים.
הגרמנים ירו מיד באשתו, והבנים הצליחו להימלט, אך השוטרים תפסו אותם בכל זאת.
הבן הבכור, בוריס, נורה על ידי המשטרה, וכשתפסו את הקטן, דון, תפס אותו השוטר ברגליו וריסק את ראשו במוט בחוזקה, עד כדי כך שגולגולתו התפצלה..."מאז לא התאוששה אוכלוסיית הכפר שחוותה אף ירידה דמוגרפית.
בשנת 1959 הפך הכפר לחלק מהקולחוז "הדגל האדום", שמרכזו היה בכפר הסמוך מרקוביצ'י.
פוהיולה הוא שם אזור במיתולוגיה הפינית, המתייחס ל"פוהיה" (צפון), כנקודה עליה מצביע המצפן, "ארץ הצפון" – כל אזור הקוטב הצפוני, ובעולם של האפוס הפיני הנודע קלוולה (Kalevala), ארצם של הלפים.
כיום השם מתייחס לחלקים מלפלנד ואזור קאינו (Kainuu - חבל ארץ בצפון מזרח פינלנד).
ניתן להתייחס לפוהיולה כמקום מיתולוגי בלבד, מקור הרוע – ארץ צפונית מאיימת וקפואה לנצח.
פוהיולה זאת היא כנראה מקור המגפות והכפור.
פוהיולה היא אויבת ואינולה (Väinölä- הארץ של קלוולה).
במיתולוגיה, גבירת פוהיולה היא לוהי (Louhi), מכשפה מרושעת רבת כוח.
על פי דרישתה חישל הנפח הדגול ספו אִילְמַרִינֵן (Seppo Ilmarinen) את החפץ המכושף המכונה "סמפו" (Sampo) והביא אותו אליה כמוהר תמורת יד בתה.
ה"סמפו" הוא טחנה או אבן רחיים מכושפת בדומה לקרן השפע, המספקת שפע לתושבי פוהיולה, והמכסה המסתובב שלה הוא סמל של כיפת השמים, עטורת כוכבים, המסתובבת על ציר מרכזי או עמוד התווך של העולם.
דמויות נוספות מהאפוס קאלואלה שאפו להינשא לבנות פוהיולה.
אלה כללו את ההרפתקן למינקאנן (Lemminkäinen) והחכם הדגול וַאיְנֶמוֹיְנֵן (Väinämöinen).
לוהי דרשה מהם ניסים כדוגמת חישול הסמפו והריגת הברבור מטואנלה.
בסופו של דבר, כשהמחזר היה זוכה בבתה, נערכו החתונה והנשפים עתירי המזון והמשקאות באולם הגדול של פוהיולה.
מנקודת המבט של המיתולוגיה הפינית היו יסודות עמוד התווך, השורשים של "עץ העולם" ממוקמים אי-שם מעבר לאופק הצפוני בפוהיולה.
חישול הסמפו ואגירת השפע שיצר על ידי המכשפה לוֹהִי בלב הר גדול במחשכים של פוהיולה; המאבק והמלחמה של אנשי הדרום ללכוד את הסמפו לצורכיהם, וניפוץ הסמפו ואובדן מכסהו רב החשיבות (המסמל את שבירת עץ העולם בקוטב הצפוני) מהווים את עיקר ספור הקלוולה.
פודל (מגרמנית: Pudel) הוא סוג של כלב.
קיימים פודלים בגדלים, צבעים וסוגי פרוות שונים.
הפודל נחשב לכלב אינטליגנטי ביותר, חברותי ומסתדר היטב הן עם אנשים והן עם כלבים אחרים.חלק מהפודלים נחשבים לכלבי שמירה וציד טובים.
ציורי כלבים, הדומים לפודל, נראים על קברים ומטבעות רומאיים משנת 30 לספירה.
הפודל מופיע אף בציוריו של אלברכט דירר, בן המאות ה-15 וה-16. בשלהי המאה ה-18 היה הפודל כלב הלוויה העיקרי בספרד, כפי שניתן לראות בעבודותיו של הצייר הספרדי פרנסיסקו דה גויה.
מקור הפודל המוכר כיום הוא בגרמניה, ככלב ציד שאומן להביא עופות מים שנורו ונפלו למים.
משמעות השם "פודל" בגרמנית היא 'להשתכשך במים'.
למרות מוצאו הגרמני, הפודל נחשב לכלב הלאומי של צרפת והוא מופיע בסרטים רבים.
עיצוב תסרוקת האריה המוכרת לנו כיום עוצבה כדי לעזור לכלב לשמור על עצמו בזמן הציד (פונפון בקצה הזנב כדי לשמור על יציבות ולעזור בשחייה, כפות רגליים מגולחות להליכה נוחה יותר, שיער בחזה כדי לשמור על הריאות בכניסה למים קרים).
בזכות חוש הריח המפותח שלהם ורגליהם העדינות, השתמשו (בעיקר בפודלים המיניאטוריים שפותחו מאוחר יותר) לחיפוש פטריות כמהין.
בזכות האינטליגנציה הגבוהה שלהם, זריזותם ומראם המיוחד התאימו הפודלים למופעי קרקס.
כיום משמש הגזע בעיקר ככלב לוויה ושעשועים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפך הפודל לאחד הכלבים הפופולריים ביותר בעולם, מכיוון שפרוותו אינה נושרת, וריחו מתון יחסית לגזעים אחרים.
הפודל הוא כלב פעיל מאוד, נבון ואלגנטי, מבנה גופו ביחס נכון בין האיברים וצלליתו ריבועית.
כדי להבטיח את צלליתו הריבועית, המרחק מעצם החזה ועד לעכוז צריך להיות דומה למרחק שבין הנקודה הגבוהה בכתפיים ועד לקרקע.
עיני הפודל חייבות להיות כהות מאוד, צורתן סגלגלה ומבען עירני ונבון.
האוזניים נופלות בצמוד לראש, החל מגובה העיניים, או מעט נמוך מהן.
בניגוד לרוב זני הכלבים, הפודל מתאפיין בשכבת פרווה אחת (ללא פרווה פנימית) של שיער צפוף ומתולתל.
הפודל כמעט שאינו משיר את פרוותו ולכן הוא נחשב לכלב היפואלרגני.
עובדה זו מחייבת את בעלי הכלב לשמירה וטיפוח של פרוותו, שכוללים גיזום תקופתי וסירוק תכוף.
מרקם השיער משתנה מכלב לכלב, כאשר אצל חלק מהכלבים הוא עשוי להיות קשה ואצל חלקם האחר רך יותר ומזכיר צמר גפן.
רוב הפודלים הם בעלי צבע אחיד ומועדוני גזע רבים מתירים אך ורק לכלבים בעלי צבע אחיד להשתתף בתצוגות יופי.
לפודלים מגוון רחב של צבעים: לבן, שחור, אפור, חום, כסף, בז', אפרסק, אדום, קרם, ועוד.
פרוות הפודל אחידה במרקמה ובגוון אחיד סמוך לעור.
בכלבים בצבע כחול, אפור, כסוף, חום ובצבע אפרסק, יכול שיהיו גוונים של אותו הצבע בפרוות הכלב, כאשר פרוות האוזניים עשויה להיות כהה יותר.
אף שכלבים בעלי פרווה בגוון אחיד לחלוטין, עדיפים על אלה שפרוותם מגוונת, תופעה זו כשלעצמה אינה מהווה פגם.
לכלבים חומים ובצבע קפה, האף, שולי האוזניים והשפתיים יהיו בצבעים חיים יותר ואילו העיניים תהיינה בצבע ענבר כהה.
בכלבים בצבע שחור, כחול, אפור, כסוף, קרם ולבן, האף, שולי העיניים, השפתיים והציפורניים שחורים, או בצבע הכלב.
צבע לא מתאים באף, בשפתיים או בשולי העיניים, הוא פגם משמעותי בכלב זה.
קיימים אף פודלים בהרכבי צבעים: פרטי, טוקסידו וכתם.
פרטי פודל (Parti Poodle) הוא פודל שבו יש כתמים כהים על פרווה לבנה.
טוקסידו פודל הוא כלב עם שטח נרחב של פרווה לבנה (40% או יותר) בעיקר על הצוואר, הבטן והרגליים, כאילו נפל לקערת צבע.
פודל מוכתם דומה לטוקסידו אולם שטח הכתם הלבן קטן בהרבה, בדרך כלל רק כתם קטן על אצבעות הרגליים או החזה.
הפודל ידוע ברמת האינטליגנציה הגבוהה שלו (שני רק לבורדר קולי), באופיו הפעיל ובצרכים החברתיים הגבוהים שלו.
הפודל נזקק לפעילות פיזית ברמה גבוהה ולגירוי שכלי גבוה.
בשל העובדה כי במקור שימש הפודל ככלב ציד, הזן ידוע באופיו הטריטוריאלי ובדחף שלו לרדוף ולהחזיר חפצים לבעליו.
פודל ממוצע נוטה להיות חשדן כלפי זרים אולם חם במיוחד ומשפחתי כלפי בני אדם שהוא מכיר.
התנהגות אגרסיבית ואלימה נחשבת לנדירה במיוחד.
פודלים ידועים גם באופיים הנוח לאילוף ומסוגלים ללמוד מגוון רחב של תרגילים, טריקים ואימוני התנהגות תוך זמן קצר במיוחד.
כזן חברתי במיוחד, הפודלים זקוקים לנוכחות של בני משפחה בסביבתם והשארתם לבד לפרקי זמן ארוכים עלולה לגרום להם לחרדה ואי נוחות.
אופיו הנוח, צייתנותו והיות הפודל בן לוויה נאמן, גרמו לכך שהביטוי "פודל" הפך מטפורה, כתיאור שלילי ומזלזל למי ששם עצמו בצל של "בעליו", בעל אישיות רדודה וצייתנית, המקבל סמכות ללא שיקול דעת.
אחד השימושים הבולטים לכך בישראל הוא הביטוי שטבע יצחק רבין על יוסי ביילין: "הפודל של פרס".
מנהיגים נוספים שסבלו מתדמית של "פודל", הוא ראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, שסבל מתדמית של "הפודל של אמריקה" בתקופת מלחמת עיראק.
פּוֹדקָאסְט , או הֶסְכֵּת, הוא סדרה של קטעי שמע מוקלטים המועלים לרשת האינטרנט וניתנים להאזנה בסטרימינג או להורדה למכשיר.
פורמט מקובל של פודקאסטים הוא מגיש אחד או יותר העוסק בנושא מסוים אחד או יותר.
תוכן הפודקאסט יכול להיות מתוסרט בקפידה, או מאולתר לחלוטין.
חלק מהתוכניות בנויות בפורמט של מראיינים קבועים ומרואיינים אורחים מתחלפים.
ישנן אפליקציות מובייל ושירותים שונים המאפשרים האזנה לפודקאסטים וכן הרשמה המעדכנת את המאזינים על העלאתם של פרקים חדשים.
נכון לספטמבר 2021, נפתחו למעלה מ־2.5 מיליון פודקאסטים משדרים בעולם, הכוללים יחד למעלה מ־110 מיליון פרקים עם למעלה מ־50 מיליון האזנות.
המילה "פודקאסט" מורכבת משתי מילים: ה־Pod נגזר מנגן המדיה של Apple – האייפוד – iPod (חברת אפל ויתרה על השימוש במילה הגנרית [ללא האות i]).
ה־Cast הוא קיצור של המילה "שידור" Broadcast (שיטות הפצה בתקשורת נתונים).
הרעיון הוא חיבור השידור אל ה־iPod.
בשנת 2005, נבחרה המילה "פודקאסט" ל"מילת השנה" על ידי המילון האנגלי של אוקספורד.
בדצמבר 2017 הודיע תאגיד השידור הישראלי, בליווי המזכירות המדעית של האקדמיה ללשון העברית, שהוא מחפש תרגום עברי למילה פודקאסט ופנה לציבור להגיש הצעות.
מעל 1,200 אנשים נענו לפנייה ושלחו הצעות, ובסופו של דבר נבחרה המילה הֶסְכֵּת (שנבחרה בשל הדמיון למילה הוותיקה תסכית, שפירושה תוכנית רדיו שבה מוגש סיפור או מחזה).
דייב ויינר , ממפתחי פרוטוקול ה־RSS הוא הראשון שגרם לאוטומציה של התהליך, החל משלב פרסום השמע על ידי הפודקאסטר ועד העתקתו לנגן ה־MP3 של המאזין.
אחרים, כמו אדם קרי , מיליונר היי־טק בהווה ושדרן ב־MTV בעבר, הפכו את תופעת הפודקאסטים לפופולרית.
למשל, לתוכניתו של קרי, Daily Source Code, מנויים מאות אלפי מאזינים מכל קצוות תבל ואתר Podshow שבבעלותו היה בעבר אחת מרשתות הפודקאסטים המובילות.
את הפודקאסט הראשון הקליט כריסטופר ליידן (Lyden), עיתונאי אמריקני שבשנת 2003 עזב את תחנת הרדיו בה שידר עקב סכסוך עם מנהליה.
ליידן ביקש לשדר את תוכניתו באינטרנט, ובעזרתו של דייב ויינר הקים פודקאסט ראשון מסוגו.
השמעת שירים ידועים בפודקאסטים ללא תשלום מהווה הפרה של זכויות יוצרים.
כאלטרנטיבה, הוקמה ה־Podsafe Music Network, המרכזת שירים, שהשמעתם בפודקאסטים מותרת בחינם או תמורת תשלום נמוך מצד הפודקאסטר.
ברשת זו ניתן למצוא מגוון עשיר מאוד של שירים מכל הסגנונות.
לאחר שהטכנולוגיה הפכה פשוטה זמינה וזולה, באמצע העשור הראשון של המאה ה־21 החלו אלפי אנשים פרטיים לשדר פודקאסטים בתדירויות שונות ובנושאים רבים.
במקרים רבים, אנשים אלו הם מומחים בתחומם – החולקים את הידע והאג'נדה האישית שלהם עם מאזיניהם.
תוכניות רבות עשויות ברמה מקצועית לחלוטין, המתחרה ברמה של תוכניות רדיו ידועות.
יש אף תחנות רדיו ידועות המפיצות תוכניות נבחרות בתור פודקאסטים.
ניתן למצוא תוכניות העוסקות במוזיקה, טכנולוגיה, דת, מדע, ספורט, עסקים, איכות הסביבה, חדשות, חינוך, בריאות, ועוד, ואף תוכניות טלוויזיה המשדרות את התוכניות (למשל הפודקאסט "בזמן שעבדתם" עם דרור גלוברמן ודני פלד המשודר ב"קשת").
הפצת וידאו בפודקאסטים צוברת תאוצה הולכת וגוברת, עם חדירתם לשוק של מכשירים ניידים המסוגלים להציג תכנים אלו.
בהדרגה פותחו מגוון אפליקציות מובייל המיועדות להאזנה נוחה לפודקאסטים.
ניתן לראות בפודקאסט כסוג של רדיו אינטרנטי אשר מנותק ממגבלות המקום והזמן (Radio-On-Demand).
מבחינת תוכן, אין הבדלים מהותיים בין פודקאסטים ובין סוגי רדיו מסורתיים (כגון רדיו FM): עיקר החדשנות בפודקאסטים הוא באופן הפצתם.
יוצר הפודקאסט מקליט את התוכנית ועורך אותה.
התוצר הסופי של העריכה הוא קובץ קול (כגון MP3 ועוד פורמטים רבים) המכיל תגיות (MP3 Tags) בהן מידע כמו שם הפודקאסט, שם הפרק הספציפי, תמונה ועוד.
היוצר מעלה את קובץ הקול לשירות אחסון קבצים ברשת האינטרנט (כמו anchor ו־podbean).
לאחר מכן מעדכן היוצר את ערוץ ה־RSS של התוכנית בדבר זמינותו של פרק חדש (רוב שירותי אחסון הקבצים מציעים גם ערוץ RSS מובנה).
כדי לקבל עדכון על זמינותו של פרק חדש, על המאזין להיות מנוי על ערוץ ה־RSS של התוכנית לה הוא מבקש להאזין.
ניתן להירשם לערוצי RSS במגוון דרכים, כתלות במכשיר דרכו מעוניין המאזין להאזין לפודקאסט.
תוכנות המאפשרות להירשם לפודקאסטים ולהאזין להם מכונות Podcast Catchers.
במכשירי iOS ישנה אפליקציית "פודקאסטים" מובנית בכל המכשירים.
במכשירי Android: באמצעות אפליקציות כגון Podcast Addict, Pocket Casts, Stitcher, סאונקלאוד ועוד.
עם עדכון ערוץ ה־RSS בדבר זמינותו של פרק חדש, יכול המאזין להקשיב לו מיידית – או להוריד את הקובץ ולהאזין לו במועד מאוחר יותר.
במרבית המקרים מכיל ערוץ ה־RSS גם את רשימת פרקי העבר של הפודקאסט, כך שניתן להאזין גם לפרקים שיצאו לאור בעבר.
בדומה לתכני טלוויזיה לפי דרישה (Video-On-Demand) גם הפודקאסטים מאפשרים למאזין לבנות לעצמו את לוח השידורים המתאים לו מבחינת טעם אישי ותחומי עניין, ולהתנתק מלוח השידורים המוכתב באמצעי התקשורת המסורתיים (שהם "ליניאריים" – דהיינו, תוכנית רודפת תוכנית).
יש האומרים כי פודקאסטים מסייעים ל"דמוקרטיזציה" של הפצת תוכניות רדיו וטלוויזיה, כשם שבלוגים מסייעים ל"דמוקרטיזציה" של הפצת המילה הכתובה.
מאידך, ההעדפה להאזין לפודקאסטים על נושאים מסוימים עלולה להוביל להומוגניות תוכניתית, דומה לאפקט ה"פיד המותאם אישית" ברשתות חברתיות, שכן היא מגבילה את החשיפה למגוון רחב יותר של דעות ונושאים שרדיו רגיל עשוי להציע.
בסוף שנות ה־2010 ביססה ספוטיפיי את מעמדה כאחת מהפלטפורמות הבולטות להאזנה לפודקאסטים במדינות שונות, ובהן ארצות הברית וישראל.
על פי סקרים בארצות הברית ובאירופה, שיעור ההאזנה לפודקאסטים באמצעות ספוטיפיי משתווה או אפילו עוקף את זה של אפל, שקודם לכן הייתה הפלטפורמה הדומיננטית להאזנה לפודקאסטים.
ספוטיפיי גם נכנסה לתחום כיוצרת תכנים, באמצעות רכישת חברות הפקה כמו Gimlet והסכמי בלעדיות עם פודקאסטים כגון The Joe Rogan Experience.
נכון לסוף שנת 2020 בארצות הברית שיעורי ההאזנה לפודקאסטים מתחלקים בין הפלטפורמות לפי היחס הבא: 25% מאזינים בספוטיפיי, 20% מאזינים באפל, 16% מאזינים בגוגל, 15% מאזינים בפנדורה (שאינה זמינה בישראל) ושאר 24% מאזינים בפלטפורמות אחרות.
ניתן להפיץ גם תוכני וידאו באותה שיטת הפצה כמו פודקאסט קולי.
תוכן וידאו המופץ כקובץ (למשל, MP4) באמצעות ערוץ RSS מכונה "וידאוקאסט".
על אף שבשנים הראשונות לאחר המצאת הפודקאסטים היו הווידאוקאסטים נפוצים למדי – זמינותן של פלטפורמות וידאו חינמיות כגון YouTube הפכה את הווידאוקאסטים לנדירים יותר ויותר, והם מהווים אחוז זניח יחסית מכלל התכנים המופצים כפודקאסט.
אחד האתגרים הבולטים בעולם הפודקאסטים כיום הוא מדידת כמות ההאזנות לתוכנית או לפרק.
בעוד שבעולם הטלוויזיה והרדיו פותחו במרוצת השנים כלי מדידה המקובלים על התעשייה כולה (לדוגמה, מדד נילסן) – בתחום הפודקאסטים עדיין אין מדד דומה המקובל על כל השחקנים המרכזיים בענף.
הגורם המרכזי המונע אימוץ של מדד שכזה הוא המספר הגדול של יוצרי פודקאסטים מסחריים ועצמאיים (כ־300 אלף בארצות הברית לבדה, על פי הערכות מ־2017) והאמצעים הרבים שבהם ניתן להאזין לפודקאסטים: מטלפונים חכמים, דרך טלוויזיות חכמות ועד עוזרות אישיות כמו Amazon Alexa וכיוצא בזה.
העדרו של מדד מקובל מקשה על הפרסום בפודקאסטים, שכן למפרסמים קשה להשוות את מידת ההצלחה והחשיפה של פודקאסטים מגופים שונים.
בישראל החל משנת 2020, אתר גיקטיים עורך תחרות שנתית לבחירת הפודקאסט האהוב על קהל המאזינים וכך מתאפשרת מדידה ציבורית שיכולה להצביע על טרנדים לטובת מפרסמים, תוך שמירה על נייטרליות ומניעת הטיות באמצעות דרישה להזדהות והצבעה אנונימית.
ב־2016 נעשה צעד ראשון לקראת תקן מדידה שכזה, כשה־ האמריקני פרסם תקן למדידה וספירת האזנות.
התקן אומץ על ידי מספר גופי תוכן מובילים בארצות הברית.
בישראל פועלות רשתות פודקאסטים לצד פודקאסטים בהפקה עצמית.
בזמן שבארצות הברית תעשיית הפודקאסטים מגלגלת כמיליארד דולר בשנה, בישראל מדובר בתעשייה קטנה בהרבה המבססת על שתי רשתות פודקאסטים גדולות ("כאן", ו-"עושים היסטוריה").
ישנם אולפנים המשמשים גם כחברות הפקה פרטיות, ומותגים קטנים המפיקים תוכן במטרה להגיע לקהלים חדשים ללא תשלום.
הפודקאסט הראשון בישראל היה "ברכה גולשת", אותו הגישה בשנת 2004 העיתונאית והמוזיקאית עדי עליה.
חלוצי פודקאסט נוספים היו האחים זיו וניר קיטרו עם תוכניתם "מופע השוליים של קיטרו" (2005), רן יניב הרשטיין עם "גיקים", ישיבת הר עציון עם "קש"ת - קול שידורי תורה" (2006), רן לוי ואיתמר וייסברג עם "המשחקייה" (2006) ורן לוי עם "עושים היסטוריה" (2007).
על פי הערכות, נכון לאמצע 2021 קיימים למעלה מ־800 פודקאסטים בעברית (ומתוכם למעלה מ־400 הוציאו פרקים חדשים לאורך 2021).
פוז'ארוואץ (בסרבית: Пожаревац או Požarevac; ברומנית: Pojarevaţ; בהונגרית: Pozsarevác) היא עיר ומרכז מנהלי של מחוז בראניצ'בו בסרביה.
העיר פוז'ארוואץ שוכנת בצפון מזרח סרביה ובשנת 2011 התגוררו בה 41,183 תושבים.
בשנת 435 נכרת במקום הסכם בין מנהיגי ההונים, אטילה ואחיו בלדה ובין האימפריה הביזנטית.
ב-21 ביולי 1718 נחתם במקום זה שלום פוז'ארוואץ בין האימפריה העות'מאנית מצד אחד ובין אוסטריה והרפובליקה של ונציה מצד שני.
בעיר נולד המנהיג הסרבי סלובודן מילושביץ', ובה הוא קבור.
פוהאן ((לשעבר שיאוהאן-פויו) ואנג; נולד ב-1980) הוא פסנתרן סיני.
פוהאן ואנג נולד בבייג'ינג, סין.
הוא החל לנגן בפסנתר בגיל חמש ובגיל שתים-עשרה התחיל ללמוד אצל ז'ין אייפינג, לי קויפאנג וז'ו גואנגרן בקונסרבטוריון למוזיקה בבייג'ינג.
בשנת 1998 החל ללמוד בבית הספר הגבוה למוזיקה בהאנובר, גרמניה.
בין מוריו שם פרופסור אריה ורדי ופרופסור מאטי רקאליו.
ואנג מופיע ברסיטלים בסין וברחבי העולם, באירופה, ארצות הברית וישראל.
בין השאר ניגן בפסטיבל רוויניה ובפסטיבל גילמור בארצות הברית, בפסטיבל בטהובן בגרמניה ובפסטיבל ארתור רובינשטיין בישראל.
כמו כן ניגן כסולן עם תזמורות רבות, ביניהן תזמורת רדיו בוואריה במינכן והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
באוקטובר 2007 ניגן פוהאן עם התזמורת הסימפונית ראשון לציון וכן הופיע במסגרת "קאמרי בצהרי שישי" בראשון לציון בנגינת סונאטת האביב (עם אקרט לורנצן, כינור) וסונאטת האמרקלאוויר של לודוויג ואן בטהובן.
ואנג הוא גם מלחין והוזמן לכתוב את יצירת החובה ל"תחרות בטהובן" בבון, גרמניה.
פוהאן ואנג זכה בפרסים בתחרויות בינלאומיות לפסנתר.
בפרס התחרות היוקרתית של ההוצאה לאור "ברנרייטר" זכה כפסנתרן הצעיר ביותר מאז ומעולם שזכה בתחרות זו.
בשנת 2001 הגיע לשלב הגמר בתחרות "ואן קלייברן" בארצות הברית.
ביפן נבחר להופיע כאחד מ"מאה הפסנתרנים של המאה ה-20".
בשנת 2012 חזר לבייג'ינג והתמנה לפרופסור למוזיקה בקונסרבטוריון של עיר.
פודסטה (באיטלקית: Podestà) הוא כינוי שניתן בשלהי ימי הביניים לפקידים בעלי מעמד גבוה מסוים או המעמד הבכיר ביותר בערים שונות באיטליה.
המושג תיאר בעיקר את תפקיד השופט הראשי ("Chief magistrate").
מקור המילה פודסטה במילה הלטינית פוטסטאס (Potestas) שמשמעה "כוח".
אולם פודמיז'קלה (סלובנית: Dvorana Podmežakla; "מתחת למיז'קלה") נקרא על שם רכס מיז'קלה שממוקם סמוך לעיר יסניצה ואורכו כ-15 ק"מ.
האולם הוקם ב-1978 בעיר יסניצה על שטח בו הייתה קיימת זירת קרח פתוחה שסביבה הוקמו יציעי עץ כבר ב-1954 וב-1978 קורתה.
האולם הכיל 2,500 מקומות ישיבה והשאר מקומות עמידה.
עד שנת 2010 הכיל כ-4,500 מקומות ישיבה ועמידה ובשיפוץ שנעשה אותה שנה נוספו עוד 1000 מקומות.
במסגרת אירוח משחקי אליפות אירופה בכדורסל 2013 הותקנו מושבים גם במקומות העמידה ומשטח הקרח הוסב למשטח כדורסל תיקני.
הזירה אירחה תחרויות הוקי קרח ותחרויות החלקה על קרח, בהן: אליפות העולם בהוקי קרח דרג C ב-1966 ואליפות העולם בהוקי קרח דרג B ב-1998. באולם נערכים גם קונצרטים.
פוול הוכשורנר (בסלובקית: Pavol Hochschorner; נולד ב-7 בספטמבר 1979 בברטיסלאבה) הוא חותר קאנו סלובקי.
הוכשורנר מתחרה במסלולי עקתלון במקצי זוגות, יחד עם אחיו התאום, פטר.
השניים זכו שלוש פעמים בתואר האולימפי, חמש פעמים באליפות העולם ושש פעמים באליפות אירופה.
האחים הוכשורנר זכו בתואר הראשון שלהם עוד בטרם מלאו להם 20, באליפות אירופה שנערכה ברודניצה נאד לאבם שבצ'כיה ב-1998. שנתיים לאחר מכן שמרו על תארם באליפות אירופה שנערכה במצאנה שבאיטליה.
באותה שנה זכו לראשונה גם בתואר האולימפי, באולימפיאדת סידני (2000).
באליפות אירופה שנערכה בעיר הולדתם, ברטיסלאבה, ב-2002 זכו האחים בתואר האירופי בפעם השלישית ברציפות.
בנוסף, הוכתרו לראשונה גם כאלופי העולם, באליפות העולם שנערכה בבור-סן-מוריס.
בשנת 2003 איבדו את תוארם זה, והסתפקו במדליית הארד באליפות העולם שנערכה באאוגסבורג.
באליפות אירופה שנערכה ב-2004 בסקופיה איבדו גם את תואר אלופי אירופה.
עם זאת, הגנו על התואר האולימפי, וניצחו באולימפיאדת אתונה (2004), בפעם השנייה ברציפות.
בשנת 2006 זכו האחים הוכשורנר במדליית הכסף באליפות אירופה בל'ארז'נטייר-לה-בסה ובמדליית הארד באליפות העולם שנערכה בפראג.
ב-2007 זכו במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בליפטובסקי מיקולאש שבסלובקיה, ולאחר ארבע שנים השיבו לעצמם את תואר אלופי העולם, באליפות העולם שנערכה בפוז דו איגואסו.
בשנת 2008 החזירו לעצמם גם את תואר אלופי אירופה, אחרי שש שנים, באליפות שנערכה בקרקוב, וגם זכו בפעם השלישית ברציפות בטורניר האולימפי, באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
בכך, היו לחותרים הראשונים בהיסטוריה שרושמים הישג כזה.
בשנת 2009 זכו שוב בשני התארים החשובים, כשניצחו באליפות העולם שנערכה בלה סאו ד'אורז'יי ובאליפות אירופה שנערכה בנוטינגהאם.
באליפות אירופה שנערכה ב-2010 בברטיסלאבה, איבדו האחים הוכשורנר את תארם מול הקהל הביתי, אך שבו וזכו באליפות העולם שנערכה בליובליאנה, בפעם השלישית ברציפות.
באליפות העולם שנערכה בברטיסלאבה ב-2011 רשמו הישג חסר תקדים, כשניצחו בפעם הרביעית ברציפות.
באותה שנה השיבו לעצמם גם את התואר האירופי, באליפות שנערכה בלה סאו ד'אורז'יי.
ב-2012 איבדו את תוארם זה, וזכו במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באאוגסבורג.
באולימפיאדת לונדון (2012) איבדו האחים הוכשורנר גם את התואר האולימפי, לאחר 3 זכיות רצופות, והסתפקו במדליית ארד.
בנוסף לזכיותיהם במקצי הזוגות, היו האחים הוכשורנר שותפים למספר הישגים של נבחרת סלובקיה בתחרויות זוגות קבוצתיות.
באליפויות העולם זכו במדליית זהב אחת (לה סאו ד'אורז'יי 2009), שתי מדליות כסף (לה סאו ד'אורז'יי 1999 וברטיסלאבה 2011) ושתי מדליות ארד (פראג 2006 ופוז דו איגואסו 2007).
באליפויות אירופה זכו בשתי מדליות זהב (ברטיסלאבה 2002 וליובליאנה 2005), מדליית כסף אחת (רודניצה נאד לאבם 1998) ושתי מדליות ארד (קרקוב 2008 ולה סאו ד'אורז'יי 2011).
פוויס (באנגלית וולשית: Powys) הוא מחוז ממחוזות ויילס, במזרח ויילס.
המחוז נוצר בשנת 1996 בתור מחוז מנהלי ומחוז שמור, על בסיס גבולות המחוז ההיסטורי פוויס שנוסד ב-1974. פוויס הוא המחוז הגדול ביותר בוויילס ושוכן באזור ממלכת פוויס ההיסטורית, המרכז המנהלי של המחוז נמצא בעיירה ל'אנדרינדוד וולס (Llandrindod Wells, 5,024 תושבים).
מחוז פוויס הוקם על שטחי המחוזות ההיסטוריים; מונטגומרישייר ורדנושייר, בנוסף לחלקים מדנבישייר, הוא משתרע על שטח של 5,179 קילומטר רבוע מה שהופך אותו למחוז הגדול ביותר בוויילס.
המחוז גובל מצפון ברקסהאם, דנבישייר וגוויניד', ממערב בקרמרת'נשייר וקרדיגיון, מדרום בנית' פורט טלבוט, רונד'ה קינון טב, מרת'ר טידוויל, בלנו גוונט ומונמות'שייר.
מכיוון מזרח המחוז גובל באנגליה, במחוזות שרופשייר והרפורדשייר.
רוב שטחי המחוז הם שטחים הרריים והוא מאופיין ברובו באזור כפרי עם עיירות וכפרים קטנים, העיירות הגדולות ביותר במחוז הם; ניוטאון (12,783 תושבים), איסטרדגינליס (Ystradgynlais, 9,004 תושבים), ברקון (7,901 תושבים) ווולשפול (6,269 תושבים).
בשטחי המחוז ישנם מספר אגמים המאפיינים אזורים הרריים, בהם אגם וירנווי (הניזון מנהר וירנווי) בצפון ואגם ל'נגורס בדרום.
בדרום המחוז נמצאת שמורת הטבע 'ברקון ביקונס' המשתרעת על מעט פחות מהרבע הדרומי של המחוז.
שמורת הטבע מכילה שטחי טבע רחבים המאופיינים באזורים הרריים, בין היתר חלקים מרכס 'ההרים השחורים'.
פודמוס (בספרדית: Podemos; בתרגום חופשי לעברית: אנחנו יכולים), היא מפלגת שמאל ספרדית בראשות איש האקדמיה והמרצה בתחום מדעי המדינה פבלו איגלסיאס, שהוקמה בינואר 2014 מקרב פעילי ופעילות המחאה ההמונית הספרדית ממאי 2011.
עם הקמתה, הכריזה המפלגה על מספר עקרונות אידאולוגיים הכוללים: התנגדות למדיניות הצנע הכפויה של האיחוד האירופאי, מחויבות לחיזוק מערכות החינוך והבריאות הציבוריות, יצירת מערכת דיור ציבורי, הקלה על מצבן של משפחות שלא עומדות בתשלומי המשכנתא והתנגדות לצעדים שיגבילו את הזכות של נשים להפלה בספרד.
המפלגה הצהירה על תמיכתה בהיפרדות ספרד מנאט"ו ובזכותו של המיעוט הקטלוני לקבוע אם יישאר חלק מספרד או ייפרד ממנה.
פודמוס מותחת ביקורת עמוקה על המערכת הפוליטית הקיימת של שתי מפלגות ותיקות השולטות לסירוגין, מאז סיום הדיקטטורה וביסוס הדמוקרטיה הספרדית.
איגלסיאס מרבה לכנות את המפלגות האלו "הקסטה השלטת" ולהאשים אותן בשחיתות, בבגידה באינטרסים הציבוריים וביצירת משבר אמון עמוק בין האזרחים והמערכת הפוליטית.
המפלגה התמודדה לראשונה בבחירות לפרלמנט האירופאי במאי 2014, וזכתה לכ-8 אחוזים מהקולות שתורגמו ל-5 מושבים.
בפרלמנט האירופי המפלגה הצטרפה לברית השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק, בה חברה גם מפלגת "השמאל המאוחד" הספרדית, ושתיהן הצטרפו לקבוצת השמאל הרדיקלי בפרלמנט.
הן המצע של פודמוס והן המועמדים מטעמה לפרלמנט האירופי, נבחרו בבחירות דמוקרטיות, בהן כל אדם קיבל את הזכות לבחור ולהיבחר (פריימריז פתוח).
לאחר הבחירות, הכריז איגלסיאס כי חברי הפרלמנט האירופאי מטעם התנועה ידחו את השכר המוצע בגובה 8,000 אירו, ויסתפקו בשכר של 2,000 אירו בלבד, בטענה שהשכר הגבוה של חברי הפרלמנט הוא מוגזם ומוביל לשחיתות.
ב-20 הימים הראשונים של רישום המתפקדים, רשמה המפלגה מעל 100,000 מתפקדים והפכה למפלגה השלישית בגודלה מבחינת מספר המתפקדים.
באוקטובר 2014 נמנו כבר מעל ל-200,000 מתפקדים שהפכו אותה למפלגה השנייה בגודלה.
ב-22 במרץ 2015 נערך מבחן אלקטורלי נוסף למפלגה, בבחירות באזור אנדלוסיה.
פודמוס הגיעה למקום שלישי עם 14.84% מהקולות, שזיכו אותה ב-15 מושבים בפרלמנט האזורי.
המבחן הבא של המפלגה התרחש ב-24 במאי 2015, בבחירות האזוריות והמחוזיות ברחבי המדינה.
לפי הסקרים, פודמוס הייתה צפויה לנצח בבחירות במחוז ברצלונה ולהגיע במקום השני בבחירות במחוז מדריד.
כפי שצפו הסקרים, בברצלונה ניצחה פודמוס וגם במדריד היא התחזקה.
בבחירות לפרלמנט הספרדי ב-20 בדצמבר 2015 פודמוס זכתה ב-21% מהקולות והייתה למפלגה השלישית בפרלמנט, עם 69 מתוך 350 מושבים.
ב-9 במאי 2016 פודמוס הקימה ברית אלקטורלית בשם "אונידוס פודמוס" עם השמאל המאוחד, אקוו, ועוד סיעות שמאליות קטנות אחרות.
פּוֹדְלַסְיָה (בפולנית: podlaskie) היא אחת משש-עשרה הווייוודות של פולין, היא שוכנת בצפון-מזרח המדינה, וגובלת בצפון במובלעת הרוסית קלינינגרד ובליטא, במזרח בבלארוס, בדרום בווייוודה פרובינציית לובלין, ובמערב בווייוודות מזוביה ובוורמיה-מזוריה.
בירתה של פודלסיה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר ביאליסטוק, השוכנת במרכזה.
ערים גדולות נוספות הן סובאלק ולומז'ה.
הוויוודה פודלסיה נושאת את שמו של האזור ההיסטורי עליו היא יושבת, אזור פודלסיה.
הדעה הרווחת באשר למקור השם היא שבשפה הפולנית מכונה האזור Podlasie, צירוף של שתי מילים: pod, שמשמעה "מתחת", ו-les, שמשמעה "יער".
בתרגום חופשי אפשר לתרגם את שם האזור לעברית כ"אזור הנשלט על ידי היער".
מכל מקום, שמו של האזור מעיד על כך שבעבר ליערות הייתה אחיזה נרחבת בפודלסיה.
למרות המישוריות היחסית של פודלסיה, האזור הררי במעט בהשוואה לשפלת מזוביה שממערב לו.
פודלסיה כוללת בעיקר גבעות כאשר הגובה הממוצע של הוויוודה הוא כ-220 מטרים מעל גובה פני הים.
בעוד בעבר היה האזור מיוער במיוחד, כיום יערות מכסים בעיקר את הקצה המזרחי שלו, סביב אזורי הגבול עם בלארוס.
שאר השטח כולל בדרך כלל שדות חקלאיים רחבי ידיים.
בקצה המזרחי של פודלסיה נמצא המקור של נהר הנרב.
הנהר מרכז את מימי האזור, והוא מוזן ביובלים רבים.
במרכז הוויוודה הוא יוצר עמק רחב ומתון אשר נמשך לאורכו של הנהר.
הנרב זורם לכיוון מזרח, ובשטחי מזוביה הוא מלכד על עם נהר הבוג המערבי ולבסוף נשפך על נהר הוויסלה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בביאליסטוק, בירת הוויווידה, היא 7.3 מעלות צלזיוס.
החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -3.1 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.0 מעלות צלזיוס).
הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 576.6 מ"מ.
בפודלסיה המערבית יש ארבעה פארקים לאומיים (Park Narodowy), שבעה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-93 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
בפודלסיה ישנן 40 ערים ועיירות.
בפודלסיה ישנם 17 מחוזות, מתוכם שלוש ערים מחוזיות.
פודקרפצקיה (בפולנית: Podkarpackie) היא אחת משש-עשרה הווייוודות של פולין.
היא שוכנת בדרום-מזרח פולין, וגובלת בצפון בווייוודה לובלין, במזרח באוקראינה, בדרום בסלובקיה, ובמערב בווייוודות פולין קטן ושְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקיֶה
בירתה של פודקרפצקיה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר ז'שוב, השוכנת במרכזה.
ערים גדולות נוספות הן פשמישל, סְטַאלוֹבַה ווֹלַה, ומיילץ.
"פודקרפצקיה" הוא צירוף של שתי מילים מהשפה הפולנית: Pod אשר משמעו "מתחת" או בתרגום חופשי יותר "למרגלות", ו-karpackie אשר משמעו הקרפטים, הרי הקרפטים.
כלומר משמעות שם הוויווידה הוא האזור שמתחת או למרגלותיהם של הרי הקרפטים - ההרים הנותנים את הטון המרכזי בנוף של פודקרפצקיה.
שם ההרים מקורו בשבט דאקי בשם ה"קרפים" (Carpi), שחיו על מדרונות הקרפטים המזרחיים.
שם השבט עצמו מקורו, כנראה, במילה הודו-אירופאית שמשמעותה - "אבן".
פודקרפצקיה מחולקת לשלושה חבלי ארץ מרכזיים: הרי הקרפטים, עמק נהר הסן (פולין), ואגן סַנְדוֹמְיֶיז'.
בדרומה של הוויווידה נמתחים להם ממזרח למערב הרי הקרפטים, ההרים הגבוהים ביותר באזור.
להרים אלו המשך מזרחה, אל תוך אוקראינה; והמשך מערבה, אל תוך הוויווידה השכנה פולין קטן.
פסגותיהם של הרי הקרפטים בתחומיה של ווייוודת פודקרפצקיה מתנשאים בשיאם לגובה של למעלה מ-1,000 מטר מעל פני הים.
בין ההרים משתרעים עמקים צרים אותם יוצרים נהרות ונחלים.
בפודקרפצקיה רוב נחלים ונהרות אלו נשפכים מזרחה אל נהר הסן הזורם במזרח הוויווידה.
סביב נהר הסן ולאורך גדותיו מתארך לו עמק רחב יחסית לאזור לכיוון צפון מערב, ככיוון זרימתו של הנהר.
הסן ממשיך לזרום לארוך כ-433 קילומטר, ולאחר מכן נשפך אל נהר הוויסלה.
שם, בהתלכדות עם נהרות נוספים, נוצר אגן סַנְדוֹמְיֶיז', שפלה גדולה יחסית לאזורים הסובבים אותה, שפלה בה נמצאים מרכזי אוכלוסייה רבים.
פודקרפצקיה הוא אחד האזורים המיוערים ביותר בפולין, והחקלאות בו מרוכזת בעיקר סביב הנהרות בצפון ובמזרח.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בז'שוב, בירת הוויווידה, היא 8.4 מעלות צלזיוס.
החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -2.3 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.8 מעלות צלזיוס).
הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 652.6 מ"מ.
בפודקרפצקיה יש שני פארקים לאומיים (Park Narodowy), שבעה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-94 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
פארקים לאומיים בפודקרפצקיה תמונה סמל שם שטח (בקמ"ר) מחוז הפארק הלאומי מאגורה Magurski Park Narodowy 194 מחוז יאסלו הפארק הלאומי ביישצ'אדי Bieszczadzki Park Narodowy 292 מחוז ביישצ'אדי
בפודקרפצקיה ישנם 25 מחוזות, מתוכם ארבע ערים מחוזיות.
פוהרבישצ'ה (באוקראינית וברוסית: Погребище, ברוסית נהגה: פוגרבישצ'ה; ביידיש: פּאָרעבישטש) היא עיר קטנה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בסמוך למוצא נהר רוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יישוב במקום מושבה של העיירה נזכר לראשונה בשנת 1148, ובתחילת המאה ה-13 נקרא היישוב בשמו הנוכחי.
במאה ה-16 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, בשנת 1919, נערכו ביישוב שני פוגרומים קטלניים.
ב-18 במאי רצחו חיילי הצבא האדום כ-400 יהודים בעיירה, ובין ה-18 ל-21 באוגוסט רצחו אוקראינים כ-350 יהודים נוספים בה, ופצעו כ-100. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-21 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הוציאו בה להורג תוך מספר ימים כמה עשרות יהודים, בסיוע שוטרים אוקראינים.
ב-18 באוקטובר 1941 ריכזו שוטרים אוקראינים וגרמנים כ-1,300 מיהודי העיירה, ורצחו אותם בבורות ירי ביער סמוך.
בימים שלאחר מכן נרצחו כ-400 יהודים נוספים שהסתתרו בעיירה ובכפרי הסביבה.
כ-200 יהודים מסביבת העיירה, ויהודים שהצליחו להימלט מהאקציה בה, רוכזו בגטו קטן שהוקם ביישוב, בו הועסקו בעבודות כפייה, וסבלו מרעב ומקור.
ביוני 1942 נרצחו כל יושבי גטו זה.
מקהילת פוהרבישצ'ה שרדו את השואה בין 16 ל-18 יהודים.
פודמביצה (בפולנית: Poddębice) היא עיירת מחוז בפרובינציית לודז' שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
פודדמביצה נזכרת לראשונה במאה ה-14, ובשנים אלה הוענקו לה זכויות עיר.
במהלך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות.
יהודים התיישבו בעיירה בשנות ה-70 של המאה ה-18, ונטלו חלק משמעותי בפיתוחה התעשייתי.
בשנת 1879 נפגעה הקהילה בעיירה כתוצאה משריפה גדולה שפרצה בה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נרצחו מספר יהודים מהעיירה בסביבת היישוב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, מתוך כ-3,100 תושבים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
ב-7 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים.
בנובמבר 1940 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה בגטו שהוקם ברובע מוזנח בה, אליו הובאו בהמשך כ-600 מיהודי לנצ'יצה.
מעת לעת ביצעו הגרמנים מעשי התעללות והשפלה בגטו שבעיירה.
במקרה אחד הוצת זקנו של יהודי חרדי, ובמקרה אחר ניסו חיילים לאנוס נשים יהודיות, ולאחר מכן הואשמו בידי הרשויות ב"חילול הגזע".
ב-17 במרץ 1942 נתלו בעיירה חמישה יהודים באופן פומבי.
בד בבד שולחו יהודים מהגטו למחנות עבודה, מהם חלקם לא שבו.
ב-10 באפריל 1942 רוכזו כ-1,800 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה במבנה הכנסייה המקומית, ושם הוחזקו ללא מזון או שתייה כעשרה ימים.
תמורת שוחד גדול, הצליחו חברי היודנרט המקומי להכניס למבנה מעט מים ולחם, אך כמה עשרות יהודים מתו במקום.
לאחר מכן, ערכו הגרמנים סלקציה ביהודים.
חלק מהילדים ומהקשישים נרצחו במקום, מספר צעירים שולחו לעבודות כפייה בגטו לודז', וכל יתר היהודים שולחו ישירות למחנה ההשמדה חלמנו.
מקהילת פודמביצה שרדו את השואה יהודים בודדים, ובהם שני יהודים שהצליחו להסתתר בכנסייה בעת האקציה.
פוהוסט זהורודסקי (בבלארוסית: Пагост Загародзкі, פהוסט זהרודזקי; בפולנית: Pohost Zahorodzki) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1528, ובראשית המאה ה-17 הוענקו לו זכויות עיר.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-550 יהודים, כשני שלישים מתושביו, והתקיימה בה פעילות חסידית וציונית, תוך קיום תלמוד תורה ובית ספר עברי.
בתחילת מבצע ברברוסה, סוף יוני 1941, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן החרמת רכוש, חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה.
ביום 10 באוגוסט 1941 רצחו אנשי ס"ס 120 גברים יהודים בעיירה.
יתר הגברים היהודים בני 14 ומעלה שולחו מהעיירה למחנה עבודה.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו שהוקם בה.
ב-15 באוגוסט 1942 חוסל הגטו שבעיירה, כאשר כל יושביו נרצחו בבורות ירי.
כמה עשרות יהודים מהגטו שהצליחו להימלט בשעת האקציה ליערות הסביבה, ביצעו פעולות חבלה בתשתיות הטלפוניה והתחבורה של הגרמנים באזור, וחברו לאחר מכן ליחידות פרטיזנים סובייטיות.
פודרגיים (שם מדעי: Podargidae) הם משפחה של עופות מסדרת התחמסאים.
הפודרגיים חיים בטווח שמתת-היבשת ההודית, דרום-מזרח אסיה וגינאה החדשה ועד אוסטרליה, טסמניה ואיים קטנים באוקיינוס השקט.
הם מומחים בהסוואה - דבר נדיר אצל עופות, ובעלי פה ענקי היכול להיפער עד לעיניהם העצומות והצהובות בעלות העפעפיים הענקיות.
הם מזכירים במראם ינשופים, אך אינם קרובים לינשופים מבחינה טקסונומית, והמראה הדומה נובע מאבולוציה מתכנסת ולא מקרבה גנטית.
מקורם ישר ומוארך יותר ממקורם של ינשופים והם פעילים גם במשך היום.
הבדל נוסף הם פעילים ביום ובלילה ויוצאים לצוד חרקים שונים.
המינים הגדולים גם טורפים חולייתנים קטנים כמו קרפדות, לטאות ועכברים אליהם הוא מסתער בדממה מהעץ.
סוג ומין יחיד פרוגמאוס שלמה (Rigidipenna inexpectata)
פוואיו טמבו הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הקשר הימני.
טמבו התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מקומיות עד שבגיל 19 הצטרף לאטואל דו סאהל מליגת העל התוניסאית.
בזל מליגת העל השווייצרית תמורת 1.2 מיליון אירו.
ב-20 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2-3 נגד פ.צ.
ב-14 באוגוסט 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 4-1 ללוצרן.
בקיץ חתם באסטרה ג'יורג'יו מליגת העל הרומנית.
טמבו טען שהסיבה לעזיבתו הייתה כי מאמן הקבוצה תורסטן פינק אמר לעברו הערה גזענית.
באפריל חזר לזמביה וחתם לשנתיים בפאוור דינמוס.
ב-19 באוגוסט 2016 הושאל להפועל רעננה לעונה אחת.
בצעירותו, השתתף טמבו עם נבחרת הנוער של זמביה באליפות אפריקה לנוער והיה מלך שערי הטורניר עם חמישה שערים.
ב-19 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 3-0 ל.
ב-5 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד .
פּוּדְרָה היא אבקת טלק עם צבע או פיגמנט.
הפודרה מגיעה בסוגים ומרקמים שונים, ומטרתה לקבע את איפור הבסיס (מייקאפ), לגרום לו להיות עמיד יותר ולתת לפנים מראה מאט- למנוע מראה של זיעה, ברק ושמנוניות.
בעבר השתמשו בטלק בתור פודרה בעיקר על במה ובתיאטרון, כדי לנטרל ברק ושומניות בפנים.
כעבור תקופה אנשים הבינו שלטלק קיימים חסרונות – הוא מייבש את הפנים וגורם להן להיראות לבנות, ולכן החלו לייצר סוגים שונים של פודרה – עם צבע, בלי צבע וכדומה.
כיום קיימות גם פודרות ללא טלק, אך רוב הפודרות שמציע שוק האיפור מכילות טלק וחומרים נוספים.
קיימים סוגים שונים של פודרות:
פודרה מינרלית – מתאימה לעור רגיל עד מעורב.
הפודרה המינרלית מכילה מינרלים שונים ומתאימה לעור רגיש.
הכיסוי של הפודרה המינרלית הוא טבעי והיא אינה מייבשת את העור, ונותנת מראה שאינו זוהר מדי ואינו מאט (יבש) מדי.
מתאימה לשימוש בכל חלקי הגוף.
פודרה מינרלית אינה מתאימה לעור שומני.
פודרה שקופה – מקבעת את איפור הבסיס, מאירה את הפנים ומעניקה להן מראה אחיד ונטול ברק.
פודרה שקופה הנה פודרה ללא כיסוי/צבע – כך שהיא אינה משנה את גוון המייקאפ (הבסיס) שמתחתיה.
פודרה מייקאפ – מייקאפ שמגיע בצורה ובאריזה של פודרה, המעניק כיסוי בינוני לרוב.
אחוז הפיגמנט בפודרת מייקאפ גבוה מאחוזי הפיגמנט בפודרות אחרות, כך שאפשר להניח אותה על הפנים גם ללא בסיס מתחתיה, והיא תכסה את הפנים במלואם.
פודרה זו אבקה בעלת שימושים שונים:
לקבע את איפור הבסיס (מייקאפ, קונסילר) ולסייע לעמידות שלו.
לספוח עודפי שומן מהעור על מנת לקבל מראה "מאט" – פחות מבריק.
ישנם סוגים רבים ושונים של פודרות.
חשוב לדעת להתאים פודרות לפי סוג העור.
ישנן פודרות עם כיסוי גבוה, בינוני, נמוך או בלי כיסוי.
פודרה עם כיסוי גבוה – קיימת במרקם אבקה ומוס (פודרה מייקאפ), משתמשים בה כאשר רוצים להסתיר פגמים או לתת כיסוי רב יותר.
פודרה עם כיסוי בינוני – הכיסוי לא כבד מדי ולא פשוט מדי.
פודרה עם כיסוי נמוך – בעיקר כדי לקבע את המייקאפ או לספוג שומנים מהפנים.
פּוֹזֶ'גָה וגם סלאבונסקה פוז'גה (בקרואטית: Požega) היא עיר ורשות מקומית במזרח קרואטיה, בירת מחוז פוז'גה-סלאבוניה, השוכנת לגדות הנהר אוֹרְלִיָאוָוה.
העיר מתועדת לראשונה בכתובים בגסטה הונגרורום.
התיעוד מתייחס לשלהי המאה ה-12 עת נשלט האזור על ידי בלה השלישי, מלך הונגריה.
ב-1537 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית והפכה למרכזו של סנג'ק פוז'גה.
ב-1765 העניקה מריה תרזה קיסרית אוסטריה לפוז'גה מעמד של "עיר קיסרית חופשית".
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה פוז'גה לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה.
במקום התפתחה בהדרגה תעשייה קלה וכן תעשיות עץ ופלדה.
בהמשך נמסר אזור פוז'גה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו.
לאחר המלחמה נכללה פוז'גה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
התיישבות יהודים בכפרים הסובבים את העיר פוז'גה מתועדת החל מהמאה ה-18. ב-1765 סירבה הקיסרית מריה תרזה לאשר ליהודים להתיישב בעיר עצמה לאחר שהכריזה עליה כ"עיר קיסרית חופשית".
ב-1793 התגוררו בכפרי הסביבה 174 יהודים.
ב-1830 הותרה התיישבות יהודים בעיר ולאחר כינון האימפריה האוסטרו-הונגרית היה גל הגירה של יהודים לפוז'גה מגליציה ומשלזיה.
ב-1840 הוקצה אולם תפילה לקהילה בתוך מבנה קיים.
ב-1900 נמנו בעיר 578 יהודים שהיוו 10 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בית הכנסת המרכזי נחנך ב-1898 וב-1900 נחנך בית עלמין יהודי נפרד.
ב-1906 נוסד במקום תא של התנועה הציונית וב-1918 הוקמה אגודת הנוער הציוני "גיבור".
בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי הקאדר הירוק אשר פרקו עול.
נגרמו נזקים רבים לרכוש ורבים עזבו את העיר לבלי שוב.
ב-1921 נמנו בפוז'גה 335 יהודים וב-1931 מנתה הקהילה היהודית 468 נפשות שהיוו 6.57 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
לאחר המלחמה התגורר בעיר יהודי אחד.
בניין בית הכנסת המרכזי שהוקם בשלהי המאה ה-19 חרב.
נכון ל-2000 עמד על תילו המבנה בו שכן אולם התפילה של הקהילה במהלך המאה ה-19. נכון למועד זה עמד על תילו גם בית העלמין היהודי בעיר.
הוא לא היה מגודר ולא מתוחזק ובמקום תועדו כ-600 מצבות שהכיתוב עליהן בעברית, בגרמנית ובסרבו-קרואטית.
ב-2008 בוצעו בבית העלמין עבודות חישוף וניקוי.
לקהילה זו השתייכו יהודי העיירה פְּלֶטֶרְנִיצָה.
קהילה נוסדה שם לקראת מחצית המאה ה-19. ב-1857 התגוררו בעיירה 32 יהודים וב-1900 נמנו 39. יהודים הובאו לקבורה בחלקה יהודית בבית העלמין העירוני.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בפלטרניצה 6 יהודים והם נספו בשואה.
החלקה היהודית בבית העלמין העירוני קיימת ומתוחזקת.
פודרגוס ינשופי (שם מדעי: Podargus strigoides) הוא מין של עוף אוסטרלי ממשפחת הפודרגיים שבסדרת התחמסאים.
הפודרגוס הוא עוף המזכיר ינשוף וכמותו פעיל בעיקר בלילות אך הוא קרוב בהרבה למשפחת התחמסיים.
הוא מגיע לאורך 34–53 סנטימטרים ומשקל מרבי של 680 גרם, אף על פי שהוא נפוץ יותר בטווח 320 גרם, תלוי בתת-מין.
לפודרגוס יש מקור הנפער כמו לסת של צפרדע לצידי לחייו ולצידו ישנם זיפים דמויי-שפם.
הוא בעל אישונים גדולים וצהובים שגורמים לו להזכיר ינשוף.
הוא בעל נוצות אפורות-חומות המותאמות להפליא לרקע הענפים עליהם הוא נח חלק רב מזמנו.
עוף זה שוכן ביערות, רמות, ערבות, סוואנות פארקים פתוחים ואף במדבריות מיוערים ברחבי אוסטרליה והאי טסמניה.
הוא עוף מונוגמי הפעיל בלילות.
הוא צייד מובהק הטורף בעיקר חסרי חוליות ליליים כמו פשפשים, חיפושיות, נמלים, צרעות, עקרבים ונדלים.
עם זאת הוא לא יהסס לטרוף טרף גדול יותר לרבות זוחלים, דו-חיים ועכברים קטנים.
פיו המעוקל עוזר לו לקטול את הטרף או אף לבלוע אותו כמו שהוא.
בניגוד לינשופים אמיתיים, הוא אינו משתמש בטפריו למטרות הציד.
ביום הוא נח בקנו או מעל ענף.
כדי להימנע מטריפה הוא מסתווה בצורה משוכללת בעומדו על גזע או ענף של אקליפטוס או עץ דומה.
פֻוָּ֖ה או פואה הוא דמות מקראית, בנו השני של יששכר ונכדם של יעקב ושל לאה.
לפֻוָּ֖ה היו שלושה אחים: תולע, ישוב, או ישיב או יוב ושמרון.
למשפחתו של פוה קראו משפחת הפוני.
בספר שופטים מופיע שופט בשם תולע בן פואה, אף הוא משבט יששכר.
הקרבה בין השמות "פואה" ו"פוה" מעלה את הסברא שמדובר בגלגול של אותו השם.
החילוף בשמות פוה ופואה, שבו מחליפים את הקובוץ הקצר בשורוק ארוך, הוא בניגוד לכאורה לכללי הדקדוק בעברית.
דבר זה מביא להשערה שפוה ככל הנראה נקרא פווה ולא פוה.
ככל הנראה, תולע ופואה לא היו שמות פרטיים אלא שמות של מקצועות.
תולע היה שמו של מי שעסק בתולעת השני ופואה במי שעסק בפואת הצבעים.
פַװְּזִיָה כּוּפִֿי (בפרסית: فوزیه کوفی, תעתיק: פֿוזיה כּופֿי; נולדה ב-1975) היא פוליטיקאית ופעילת זכויות נשים אפגנית.
כופי במקור ממחוז בדח'שאן, וכיום היא חברה במשלחת האפגנית לשיחות שלום עם הטליבאן בדוחה, בקטר, והיא חברת פרלמנט לשעבר בקאבול, והייתה סגנית נשיא האספה הלאומית מהבחירות ב-2005 ועד פיזור האספה, עם ההשתלטות מחדש של הטליבאן ב-15 באוגוסט 2021.
כופי נולדה במשפחה פוליגמית של שבע נשים, וראשית נדחתה בידי הוריה בגלל המגדר שלה.
אביה, חבר הפרלמנט, התחתן עם אישה צעירה יותר, ואמה ביקשה להביא בן כדי לשמור על חיבת בעלה.
ביום שנולדה כופי, הם עזבו אותה בחוץ, למות בשמש.
היא הצליחה לשכנע את הוריה לשלוח אותה לבית ספר, ובעקבות כך הייתה הילדה היחידה במשפחה שלמדה בבית ספר.
לאחר מכן, סיימה אוניברסיטה עם תואר שני בעסקים וניהול.
אביה היה חבר פרלמנט (MP) במשך 25 שנה, אך נהרג בסוף מלחמת אפגניסטן עם ברית המועצות (1979–1989) בידי מוג'אהדין.
כופי רצתה במקור להיות רופאה, אך בחרה ללמוד מדעי המדינה ולהיות פעילה בקרן החירום הבינלאומית של האו"ם לילדים (יוניסף).
היא עבדה עם קבוצות פגיעות כמו עקורים ונשים וילדים בשולי החברה, ושימשה כממונה על הגנת ילדים בארגון ב-2002–2004.
כופי החלה את הקריירה הפוליטית שלה ב-2001 לאחר נפילת הטליבאן, וקידמה את הזכות לחינוך יְלדוֹת בקמפיין "חזרה לבית הספר".
בשנים 2002–2004 שימשה פווזיה כופי הממונה על הגנת ילדים ביוניסף, תפקיד שמטרתו להגן על ילדים מפני אלימות, ניצול והתעללות.
בבחירות לפרלמנט האפגני ב-2005, היא נבחרה לבית הנבחרים וּוֹלִי גִ'ירְגָה, הבית התחתון של האספה הלאומית של אפגניסטן, מטעם מחוז בדח'שאן שבצפון-מזרח המדינה, ושימשה כסגנית דובר הפרלמנט (הבית התחתון), שנשיאו נושא גם בתואר סגן נשיא האספה הלאומית.
היא הייתה האישה השנייה בתולדות אפגניסטן בתפקיד זה.
כופי נבחרה מחדש בבחירות לפרלמנט ב-2010, ולאחר מכן נבחרה לחברת פרלמנט, והייתה אחת מ-69 נשים באספה.
בפרלמנט היא התמקדה בעיקר בזכויות נשים, אך גם יזמה חוקים לסלילת כבישים לחיבור כפרים מרוחקים למתקני חינוך ובריאות.
ב-2009 חיברה כופי הצעת חקיקה לחיסול האלימות נגד נשים (EVAW).
ההצעה, שנחתמה כצו פרלמנטרי, דרשה הצבעה כדי להפוך למסמך חוקה רשמי.
היא הוצגה לפרלמנט ב-2013 אך שם נחסמה על ידי חברי הפרלמנט השמרנים, שטענו כי סעיפי ההצעה מנוגדים לאסלאם.
עם זאת, הצעת החוק למעשה כבר מיושמת בכל 34 המחוזות של אפגניסטן, ובתי משפט כבר מסתמכים עליה.
ב-2020, פווזיה כופי הייתה חלק מהצוות בן 21 חברים שאמור היה לייצג את ממשלת אפגניסטן בשיחות השלום עם הטליבאן.
ב־14 באוגוסט 2020, היא נורתה בזרועה על ידי חמושים שניסו לחסל אותה ליד קאבול, בעת שחזרה מביקור במחוז הצפוני פרוואן עם אחותה מַרים כופי.
בתוך ההתקדמות המהירה של הטליבאן בקיץ 2021, כשנשאלה בראיון על דעתה בנוגע לנסיגת הכוחות האמריקנים מאפגניסטן, אמרה פווזיה כופי כי ארצות הברית נטשה את נשות אפגניסטן, וכי היא מאוכזבת מאוד מהמתרחש.
כופי רואה בהגנה על זכויות האישה באפגניסטן כמטרתה העליונה.
היוזמות המרכזיות לזכויות נשים שכופי הובילה במהלך כהונתה כחברת כנסת כוללות: שיפור תנאי חייהן של נשים בבתי הכלא האפגניים; הקמת ועדה למאבק בנושא האלימות, ובמיוחד אלימות מינית, כלפי ילדים; ותיקון החוק השיעי לגבי המעמד האישי.
כופי דחפה לחינוך לנשים ולילדים באמצעות קידום נגישות לבתי ספר טובים וביצירת הזדמנויות לחינוך בלתי פורמלי עבור בוחריה במחוז בדח'שאן.
בעת ששימשה כסגנית הדובר ב-2005, גייסה כופי מימון פרטי לבניית בתי ספר לילדות במחוזות מרוחקים.
ב-2009 היא נבחרה כ"מנהיגה עולמית צעירה" בידי הפורום הכלכלי העולמי.
ב-2020 היא תמכה בשינוי החוק האפגני, שדחף הקמפיין ("איפה השם שלי") בהובלת לאלה עוסמאני, כך שיכלול את שמותיהן של נשים בתעודות זהות אפגניות, ותיארה זאת כ"זכות אדם".
כופי הייתה נשואה לאדם בשם חמיד, מהנדס ומורה לכימיה.
אלה היו נישואי שידוך שארגנה משפחתה, אך היא לא פסלה את בחירתם.
עשרה ימים לאחר חתונתם, עצרו חיילי הטליבאן את בעלה וכלאו אותו.
בכלא לקה בשחפת, והוא מת זמן קצר לאחר שחרורו ב-2003. כופי מתגוררת בקאבול עם שתי בנותיה המתבגרות.
"הבת המועדפת: מאבקה של אישה להובלת אפגניסטן אל העתיד" (The Favored Daughter: One Woman's Fight to Lead Afghanistan into the Future), הוא ספר זיכרונות אוטוביוגרפי שנכתב בידי כופי ונאדֵן ע'וּרי ויצא לאור באנגלית.
הספר מספר את סיפור חייה של כופי, לאורך ילדותה, השכלתה ומעורבותה בפוליטיקה.
בספר היא מספרת על חייה ומשלבת מכתבים שכתבה לשתי בנותיה.
הוא פורסם במקור ב-2011 תחת הכותרת "מכתבים לבנותיי: ספר זיכרונות" בהוצאת דאגלס אנד מקינטייר, ולאחר מכן ב-2012 בהוצאת פלגרייב מקמילן, ראשית תחת הכותרת "מכתבים לבתי".
פוואז בלקאסם אל-קרני הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת השוער בקבוצת א-שבאב מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
אל-קרני גדל במחלקת הנוער של אל-איתיחאד.
הוא ערך 113 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסעודית.
ב-24 ביולי 2021 חתם אל-קרני על חוזה לשלוש עונות בא-שבאב מליגת העל הסעודית.
ב-9 בספטמבר 2013 ערך אל-קרני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בהפסד 1–3 לנבחרת טרינידד וטובגו במשחק ידידות.
פודקאסט רצח הוא פודקאסט ישראלי בעברית בתחום הפשע האמיתי, העוסק ברוצחים סדרתיים.
יוצרי הפודקאסט הם מאיה גזית ושי מגל, כאשר מאיה היא זו שמספרת את הסיפור בכל פרק, ושי מאזין לסיפור, שואל שאלות ומספק תובנות.
הפודקאסט החל את שידוריו במאי 2022, והוא כולל חמש עונות - הראשונה בת עשרה פרקים, השנייה בת חמישה עשר פרקים, השלישית בת עשרה פרקים, הרביעית בת תשעה פרקים, והחמישית החלה ב-10 בספטמבר 2025 ונמצאת עדיין בשידור.
שידוריה של העונה השלישית תוכננו להתחיל כבר באוקטובר 2023, אך עקב מלחמת חרבות ברזל נדחתה הקלטת הפרק, ולבסוף הוחלט שהפרק לא יעסוק ברצח אלא בפשע אמיתי מסוג אחר, וכך היה בשלושת הפרקים הראשונים בעונה.
לפודקאסט יש קהילת פייסבוק שמונה מעל ל-25,000 חברים.
באוגוסט 2023 התראיינה מאיה גזית בתוכנית הרדיו של מרסל מוסרי ב-103fm.
במרץ 2024 זכה הפודקאסט במקום השני בקטגוריית הפודקאסט העצמאי בתחרות פודקאסט השנה של גיקטיים, ובמקום השלישי בקטגוריית פודקאסט ההעשרה באותה התחרות.
במרץ 2025 ובינואר 2026 זכה הפודקאסט במקום השני בקטגוריית ההעשרה בתחרות פודקאסט השנה של גיקטיים.
הפודקאסט נוצר כשיתוף פעולה בין מאיה גזית ושי מגל, שעבדו יחד ב-AllJobs.
במהלך הקלטת ההסכת שי עזב את AllJobs ועבר למנכ"ל את ynet, אך הדבר לא מנע ממנו להמשיך להשתתף בהקלטת הפרקים.
כל פרק עוסק ברוצח סדרתי אחד - בדרך כלל ברוצחים פחות מוכרים - ומספר את סיפורו.
הפרקים מתנהלים כשיחה בין מאיה לבין שי, כאשר מאיה היא זו שמספרת את הסיפור בכל הפרקים, ושי שומע אותו בפעם הראשונה, כמאזין, ויכול להגיב ולשאול שאלות.
ברוב הפרקים הסיפור מסופר בצורה לא כרונולוגית, ורצף האירועים שהביא את הרוצח לבצע את מקרי הרצח מתבהר רק בהמשך הפרק.
לטענת יוצרי הפודקאסט הקלטת הפרקים מלווה בייעוץ של מומחה במדע פורנזי במשטרת ישראל שמוזכר בשמו הבדוי - א'.
בעקבות פרוץ מלחמת חרבות ברזל החליטו מאיה ושי לשנות מעט את הפורמט של הפודקאסט, ובמקום להקליט פרקים העוסקים ברוצחים סדרתיים, הקליטו שלושה פרקים העוסקים בפשע אמיתי אך לא ברצח.
בפברואר 2024 חזר הפודקאסט לפורמט המקורי.
נכון לינואר 2026 הוקלטו 48 פרקים שאורכם הממוצע הוא כשעה, המתפרשים על פני חמש עונות.
כל פרק שיוצא לאור מלווה בתקציר פרי עטה של מאיה, והתמונות והסרטונים הקשורים לפרק מועלים לקבוצת הפייסבוק פודקאסט רצח.
+עונה 5 מספר בעונה שם הפרק תאריך פרסום הנושא/הרוצח שבו עוסק הפרק1תכירו: תומאס דילון10 בספטמבר 2025תומאס דילון 2תכירו: רוברט ברדלה3 באוקטובר 2025רוברט ברדלה 3תכירו: חואנה בארסה21 בנובמבר 20254תכירו: טרי רסמוסן18 בינואר 2026טרי רסמוסן
פודיניצ'ניה הם מאובני עקבות שנוצרו על ידי אוכלי רקבובית שחפרו באזורים שלימים נהיו המשקעים, בחיפוש אחר מזון.