tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1900 הוא פרסם את תוצאות מחקריו על החי והצומח באזור הארקטי.
את המשך החייו רקוביצה עסק בעיקר בחקר מערות.
רוב הסיורים הוא עשה לצד חברו רנה ז'נל.
בשנת 1919 הוא הועמד בראש מחלקת הביולוגיה באוניברסיטה בקלוז'.
בשנת 1920 הוא הקים באוניברסיטה זו מכון לחקר ספלאולוגיה.
בשנים 1926–1929 אמיל רקוביצה היה נשיא האקדמיה למדעים הרומנית.
בשנים 1929–1930 הוא היה רקטור של האוניברסיטה בקלוז'.
אמילי קרולין אוטנס (נולדה ב-28 ביוני 1994), הידועה בשם הבמה אמילי בלו, היא זמרת פופ אמריקאית נורווגית.
היא כותבת המילים והזמרת הראשית של להקת טָרַה טֵרַה מאילינוי, ויש לה קריירת סולו המבוססת בשיקגו.
היא הוציאה את אלבומה הראשון, Another Angry Woman, ב-2016. האלבום הוא בסוגת האינדי פופ ומביע מחאה כנגד היחס הירוד של החברה כלפי נשים נפגעות תקיפה מינית.
ההכנסות מאלבום זה נתרמו לארגון פמיניסטי.
אלבומה השני, 69*, יצא בשני חלקים בשנים 2018 ו-2019. בינואר 2019 הזמרת הוציאה אלבום הופעות חיות ובו ביצועים של שבעה משיריה.
ביולי 2021, שירה "See U in My Dreams" הגיע למקום ה-35 במצעדים בישראל.
זו הייתה הופעתה הראשונה של הזמרת במצעדים בארץ.
בדצמבר 2020, נהרג שותפה של בלו לכתיבה והפקת מוזיקה בתאונת דרכים בגיל 33. כתוצאה, בלו החליטה לפרוש מעולם המוזיקה לכמה חודשים, ולא הייתה פעילה ברשתות החברתיות.
לאחר חזרתה, יצאה מהארון כא-בינרית (עם זאת, היא עדיין משתמשת בלשון פנייה נקבית).
אמילי הייתה פרה שנמלטה ב-1995 מבית מטבחיים בעיירה הופקינטון , מסצ'וסטס שבארצות הברית, באמצעות קפיצה מעל השער, וחמקה במשך 40 יום מתפיסה.
היא מצאה מקלט ב"מנזר השלום" בשרבורן, מסצ'וסטס, עד מותה בשנת 2003. במהלך שמונה שנות שהותה במנזר, הפכה אמילי לדמות מייצגת של זכויות בעלי חיים ודיאטה נטולת בשר.
בריחתה מבית המטבחיים וחייה ב"מנזר השלום"
ב-14 בנובמבר 1995, אמילי, פרה בת שלוש במשקל 730 קילוגרם, נמלטה מבית המטבחיים "A.
Arena & Sons Inc" בהופקינטון, על ידי קפיצה מעל שער בגובה 1.5 מטר, מספר דקות לפני שהייתה אמורה להישחט.
בתקופה של כמויות שיא של שלג, אמילי נצפתה מחפשת אוכל בחצרות אחוריות של בתים.
במשך 40 יום הצליחה הפרה להתחמק מלכידתה, במהלכם זכתה לסיוע מצד התושבים המקומיים.
לעיתים קרובות היא נראתה רצה עם עדר צבאים, והדיווח על כך עלה לכותרות בעיתונים המקומיים.
אמילי התחבאה באזורים המיוערים של הופקינטון.
בזמן שבעלי המשחטה עשו מאמצים רבים למצוא אותה, חוואים מקומיים השאירו עבורה חבילות חציר ותושבים מקומיים אף מסרו למשטרה מידע כוזב אודות מקום הימצאה, לשם הטעייה.
לואיס ומייגן רנדה (Randa), מייסדי "מנזר השלום" הסמוך, המשמש מרכז רוחני וחינוכי לחיים ללא אלימות, הציעו לקנות את אמילי מהמשחטה ולקלוט אותה במקלט הקטן לבעלי חיים שעל אדמתם.
בעל המשחטה, פרנק ארנה, שסיפורה של אמילי נגע ללבו, הסכים למכור את הפרה, ששוויה היה 500 דולר, עבור דולר אחד בלבד.
אמילי נרכשה מבית המטבחיים והובאה בערב חג המולד להתגורר ב"מנזר השלום".
במהלך שהותה שם, ביקרו אותה מבקרים לאומיים ובינלאומיים והיא הפכה במהרה לנציגה של זכויות בעלי חיים וצמחונות.
מפיק הקולנוע אלן ליטל קנה את הזכויות לסיפורה של אמילי תמורת סכום שכיסה את הוצאות מחייתה למשך שארית חייה ותרם 10,000 דולר נוספים לשם בניית אסם חדש עבורה ולידו מרכז חינוכי העוסק בסוגיות בעלי חיים.
אמילי סבלה מסרטן הרחם ונפטרה ב-30 במרץ 2003. שבוע לפני מותה, ביקר את אמילי ובירך אותה כהן-דת הינדי מקומי בשם קרישנה בהאטה (Bhatta) ממקדש לקשמי באשלנד , מסצ'וסטס, שהניח חוט מוזהב סביב רגלה וחוט נוסף דרך החור באוזנה שעליו היה תלוי פעם תג המספר כשהיא הגיעה לבית המטבחיים.
אמילי נקברה ב"מנזר השלום" ב-2 באפריל 2003, בין פסליהם של האם תרזה ומהטמה גנדי.
מג ולואיס רנדה הזמינו מהאמן לאדו גודג'בידזה (Lado Goudjabidze) פסל ברונזה בגודל טבעי של אמילי, מעוטר בשמיכה ופרחים, סימני כבוד הינדיים, העומד מעל קברה.
הפסל נחשף ביום כדור הארץ.
לאחר מותה של אמילי, גזירי שיער מהכתמים על מצחה ומקצה הזנב שלה, טיפות מדמה והחוט המוזהב שהונח בחור באוזנה, שוחררו לנהר גנגס בואראנסי, הודו, באפריל 2003.
אמילי גרייס בוואן היא שחקנית אנגלייה.
אביה היה מנהל בית ספר לבנים ואמה הייתה מיילדת.
היא הבת הצעירה במשפחה בת ארבעה ילדים.
היא ידועה בעיקר מהופעותיה במיני-סדרה "כיסא פנוי" ובסדרה "In the Flesh".
ב-2015 שיחקה בעונה השביעית של הסדרה "דוק מרטין" בתפקיד הפסיכולוגית ד"ר טימוני.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2007 טירוף של קולג' St.
שנה שם תפקיד תיאטרון מקום 2004 Swing Fever זמרת ניוקאסל סיטי הול ניוקאסל, הממלכה המאוחדת 2010 Plucker אלכסיס סאות'ארק פלייהאוס לונדון, הממלכה המאוחדת 2011 The Old Man and the Sea הים ריברסייד סטודיו לונדון, הממלכה המאוחדת 2015 The Haunting of Hill House אלינור ליברפול פלייהאוס ליברפול, הממלכה המאוחדת
סורן אמיל קרלסן היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, שהיגר מדנמרק.
הוא התפרסם בציור הטבע הדומם שלו.
בהמשך הקריירה שלו הרחיב קרלסן את מגוון הנושאים וצייר גם נופים.
במשך יותר מארבעים שנה היה קרלסן מורה מבוקש בשיקגו, סן פרנסיסקו וניו יורק.
אמיל קרלסן נולד וגדל בבירת דנמרק בקופנהגן למשפחה אומנותית.
אמו הייתה ציירת, הוא למד ארכיטקטורה באקדמיה המלכותית בקופנהגן במשך ארבע שנים ואז היגר לארצות הברית בשנת 1872, והתיישב בשיקגו.
עבודתו הראשונה הייתה כעוזר אדריכל והוא למד אצל האמן הימי הדני לוריץ הולסט.
הולסט חזר לדנמרק, והשאיר את הסטודיו שלו לקרלסן.
הוא התקדם במהירות ומונה למורה הראשון לציור באקדמיה לעיצוב בשיקגו.
קרלסן חיפש הכשרה נוספת ויצא לפריז בשנת 1875, שם למד אצל הצייר הצרפתי ז'אן-בטיסט סימאון שארדן.
כשחזר לארצות הברית הקים סטודיו בניו יורק והחל לצייר טבע דומם שהזכירו מעט את אלה של שרדן.
עם זאת, קרלסן התקשה למכור את עבודותיו ורק לאחר שעבר לבוסטון הייתה לו תקופה קצרה בה קצר הצלחה במכירת יצירותיו.
הוא חזר לניו יורק ושוב נאבק למכור את ציוריו.
בשנת 1879 ערך מכירה פומבית כדי להקל על מצבו הכלכלי, אך בסופו של דבר מכר רק כמה ציורים.
המצב אילץ אותו לוותר על הסטודיו ולהמשיך בעבודת החריטה איתה מצא הצלחה מסוימת למרות התסכול שלו על חוסר הצלחתו לצייר במשרה מלאה.
בשנת 1884 הוא חזר לאירופה, כשהוא מצייר תמונות פרחים עבור הסוחר, תרון ג'יי בלקסלי, כדי לתמוך בלימודיו.
בסופו של דבר הפנה עורף לציור פרחים יפים.
בשנת 1885 התקבלו שתי עבודותיו לסלון הפריזאי.
כשחזר לניו יורק פתח סטודיו ברחוב 57. וכשעדיין התקשה למכור ציורים הוא עבר לסן פרנסיסקו.
שם בין 1887 ל-1889 מילא תפקיד מנהל בית הספר לעיצוב בקליפורניה.
הוא התיידד עם ארתור פרנק מת'יוס, שלימד בבית הספר לעיצוב והיה הדמות המובילה בתנועת האמנויות והאומנויות באזור המפרץ.
לאחר מכן עבר ללמד באופן פרטי בליגת הסטודנטים לאמנות בסן פרנסיסקו עד שנת 1891. באותן שנים השפיע על מספר סטודנטים צעירים, ביניהם היו מרי אוולין מק'קורמיק וגיא רוז, שהפכו שניהם למובילים בקרב האימפרסיוניסטים האמריקאים.
בשנת 1891, מעט לפני עזיבתו, יצר קרלסן סערה בכך שהצהיר בגלוי באחד העיתונים המובילים בסן פרנסיסקו כי חינוך לאמנות מבוזבז על נשים שהן תלמידות נחותות ללא ביטחון עצמי, והן צפויות בעתיד להנשא ולהפוך למורות בבית ספר.
ארתור מת'יוס פרסם דחייה נמרצת לדבריו מה שעורר דיון נוסף.
קרלסן עבר מקליפורניה לחוף המזרחי בשנת 1891 והחל בקריירה ארוכה של הוראה.
הוא לימד באקדמיה הלאומית לעיצוב, בליגת הסטודנטים לאמנות, ובאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
בהדרגה, דרך יחסיו עם ציירים ומורים אחרים בניו יורק, כמו ג'ון הנרי טוואצ'טמן וג'וליאן אלדן וייר, הוא החל להתעניין בציור נופים.
קרלסן הושפע מביקור בקונטיקט בראשית המאה העשרים אצל חברו ג'וליאן אלדן וייר.
המקום הפך ל"חוות וייר" המפורסמת, בה ציירו אימפרסיוניסטים אמריקאים רבים נוף פתוח.
קרלסן אף רכש בית בפאללס וילג', קונטיקט, בשנת 1905 והוא ומשפחתו בילו שם את מרבית זמנם כאשר לאמיל קרלסן לא היו מחויבויות הוראה בניו יורק.
פאלאס וילג' נמצא בשולי ברקשייר, וקרלסן צייר את יערות הרי ברקשייר.
אף על פי שנחשב לאחד הציירים האמריקאים המוערכים ביותר, קרלסן נאבק כלכלית במשך העשורים הראשונים של הקריירה שלו.
גלריית מקבת בניו יורק הייתה הגלריה הראשונה שהתמחתה בעבודתם של אמנים אמריקאים.
לאחר שהצטרף קרלסן לגלריה, שייצגה רבים מאומני האימפרסיוניזם האמריקני, מכירותיו השתפרו ולראשונה הצליח לחיות בנוחות ללא לחץ כלכלי מתמיד.
קרלסן קיבל את פרס סמואל ט.
אמיל קרלסן היה מורה מבוקש והצורך הכספי הניע אותו ללמד יותר ממה שרצה, על חשבון הזמן שהקדיש לציור.
בין תלמידיו הייתה המיניאטוריסטית רוזה הופר ואן ברמר.
אמיל קרלסן התחתן עם לואלה מרי רובי בשנת 1896 ובני הזוג עברו להתגורר בסטודיו שלו ברחוב 59, שם הם גרו בשארית חייהם.
נולד להם ילד יחיד, דינס קרלסן בשנת 1901. אמו לימדה אותו מקצועות לימודיים ואביו הנחה אותו באמנות.
דינס קרלסן החל את קריירת האמנותית שלו בשנת 1914, כשהציג טבע דומם באקדמיה הלאומית לעיצוב כשהיה בן שלוש עשרה.
דינס קרלסן הפך לחבר באקדמיה הלאומית בשנת 1922, כשהיה בן 21, ואקדמאי מלא בשנת 1942.
דינס קרלסן הציג לצד אביו בגלריות גרנד סנטר בניו יורק.
היו לו שלוש תערוכות יחיד בגלריה ההיא.
לאחר שנפטר דינס קרלסן בשנת 1966, גלריות גראנד סנטרל ערכו תערוכה רטרוספקטיבית כפולה לכבוד שני האמנים.
אמילי בפריז היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה רומנטית שנוצרה על ידי דארן סטאר ועלתה לשידור בנטפליקס ב-2 באוקטובר 2020. בסדרה מככבת לילי קולינס בתפקיד הראשי.
בנובמבר 2020 הודיעה נטפליקס על חידוש הסדרה לעונה שנייה שעלתה לשידור ב-22 בדצמבר 2021. ב-10 בינואר 2022 חודשה הסדרה לעונה שלישית ורביעית.
בספטמבר 2024 חודשה הסדרה לעונה חמישית.
ב-2024 יצא לאור הספר "אמילי בפריז" מאת קתרין קלנגולה, המבוסס על סדרת הטלוויזיה.
הסדרה עוקבת אחרי אמילי, צעירה אמריקאית בשנות ה-20 לחייה משיקגו, שעוברת לפריז בהזדמנות מפתיעה, כשתפקידה להביא נקודת מבט אמריקאית לחברת שיווק צרפתית.
תרבויות מתנגשות כשהיא מסתגלת לאתגרי החיים בעיר זרה, תוך כדי תחזוק הקריירה שלה, חברויות חדשות וחיי האהבה שלה.
לילי קולינס בתפקיד אמילי קופר, אמריקאית בשנות ה-20 לחייה שעוברת משיקגו לפריז על מנת לעבוד בחברת שיווק.
פיליפין לרואה-בולייה בתפקיד סילבי, הבוסית של אמילי בפריז.
אשלי פארק בתפקיד מינדי צ'אן, אומנת לשעבר השואפת להיות זמרת שהיא ידידתה הראשונה של אמילי בפריז.
לוקאס בראבו בתפקיד גבריאל, השכן של אמילי ובן זוגה של קמי, עובד בתור שף.
אמילי מתאהבת בו במהלך הסדרה.
סמואל ארנולד בתפקיד ג'וליאן, קולגה של אמילי.
ברונו גוארי בתפקיד לוק, קולגה של אמילי.
קמי ראזה בתפקיד קמי (עונה 1–4), ידידה של אמילי ובת זוגו של גבריאל.
לוסיאן לוויסקאונט בתפקיד אלפי (עונה 3; משני עונה 2), בנקאי אנגלי בשיעור הצרפתית של אמילי, שמפתח עמה מערכת יחסים.
קייט וולש בתפקיד מדליין וילר, הבוסית האמריקאית של אמילי שדוחה את העבודה בפריז לאחר שהיא מגלה שהיא בהיריון.
ויליאם אבדי בתפקיד אנטואן למברט, לקוח של אמילי שבעלותו חברת בישום.
ארנו ויארד בתפקיד פול ברוסארד, הבעלים של סבואר, חברת השיווק שמעסיקה את אמילי.
פול פורמן בתפקיד ניקולס דה ליאון (עונה 3; משני), מנהל בכיר בחברה של משפחתו.
ב-5 בספטמבר 2018 פורסם כי רשת פרמאונט הזמינה 10 פרקים לעונה הראשונה של סדרה שנוצרה על ידי דארן סטאר, שצפוי לתפקד כמפיק בפועל.
ב-13 ביולי 2020 פורסם כי הסדרה עוברת מרשת פרמאונט לנטפליקס.
ב־6 ביוני באותה השנה החל שלב הצילומים של העונה השלישית.
בספטמבר 2024, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה חמישית.
צילומי העונה החמישית החלו במאי 2025 ברומא והמשיכו ביוני בפריז.
באוגוסט 2025 נטפליקס הודיעה כי העונה החמישית של הסדרה תעלה לשידור ב-18 בדצמבר 2025.
ב-3 באפריל 2019 לילי קולינס לוהקה בתפקיד הראשי.
ב-13 באוגוסט, הצטרפה אשלי פארק לצוות השחקנים הראשי.
ב-19 בספטמבר הצטרפו לצוות השחקנים הראשי פיליפין לירוי-בוליו, לוקאס בראבו, סמואל ארנולד, ברונו גוארי וקמי ראזה, בעוד קייט וולש, ויליאם אבדי וארנו ויארד לוהקו לתפקידי משנה.
ביולי 2025, במהלך צילומי העונה החמישית, נטפליקס הודיעה על צירופם של שני שחקנים חדשים לצוות: בריאן גרינברג ומישל לארוק.
הסדרה קיבלה ציון של 76% באתר Rotten Tomatoes.
הציון מבוסס על כ-21 ביקורות, עם ציון ממוצע של 5.1/10. המבקרים ציינו כי "למרות שהסדרה היא למעשה קלישאה על צרפת, היא מהווה קומדיה רומנטית מעולה, עם סגנון מרהיב וביצועים מקסימים של השחקנים".
האתר Metacritic נתן לסדרה ציון של כ-64 המבוסס על כ-12 ביקורות.
סמדר שילוני מאתר ynet סקרה את הסדרה לשלילה וכתבה "עם כתיבה לא בוגרת, קלישאות עלילה מגזרת הולמארק, דיאלוגים חסרי נשמה, משחק של דרמת נוער ואופנה איומה, נדמה שסטאר הגשים בטעות את החלום של סיינפלד במקום את החלום של עצמו, ויצר, ובכן, סדרה על כלום".
בפברואר 2021, הייתה הסדרה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
העונות הראשונה והשלישית של הסדרה נכנסו לרשימת עשרת הגדולים בטלוויזיה, עם 1.8 מיליון ו-1.7 מיליון צפיות בהתאמה.
עם עליית העונה הרביעית של הסדרה לנטפליקס, היא הגיעה מיד לראש טבלת הצפיות בטלוויזיה עם 19.9 מיליון צפיות בארבעת הימים הראשונים שלה בשירות הסטרימינג.
הנתונים מתייחסים רק לחמשת הפרקים הראשונים של העונה הרביעית, כאשר החלק השני יעלה ב-12 בספטמבר 2024.
אמיל רודולף וייס היה צייר, טיפוגרף, גרפיקאי ומשורר גרמני, חבר הזצסיון הברלינאי.
אביו היה שוטר והוא גדל ברייסאך ובאדן-באדן.
בשנים 1893 עד 1896 למד באקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה אצל רוברט פוצלברגר.
בשנת 1895 פרסם את אלבום היצירות הראשון שלו וכרך שירה לירית.
לאחר שעזב את קרלסרוהה למד באקדמיה ז'וליאן בפריז.
יחד עם פליקס ואלוטון הוא אייר ספר בשם Der bunte Vogel (הציפור הססגונית).
לאחר מכן חזר לקרלסרוהה לפני שנסע לשטוטגרט, שם עבד עם הנס תומה וליאופולד גרף פון קלקרויט.
בשנת 1899 הוא חזר לפריז עם חברו, קרל הופר.
בשנים 1902 עד 1909 הוא נהנה מחסותו של התעשיין השווייצרי, תיאודור ריינהרט.
באותה תקופה הוא גם עיצב פרסומות מסחריות עבור חברת השוקולד סטולוורק.
הוא התחתן עם זמרת בשם יוהנה שוואן בשנת 1903.
לאחר נישואיו, העסיק אותו קרל ארנסט אוסטהאוס בבית הספר לציור במוזיאונים פולקוואנג בהאגן.
הוא עסק גם בעיצוב ספרים עבור ס' פישר ורלאג.
בשנת 1904 הוא השתתף בתערוכה הראשונה של דויטשר קונסטלרבונד וסיפק איורים ל"דר בונטשק", ספר ילדים מאת ריכרד דהמל.
בשנת 1907, בהמלצתו של ברונו פול, הוא מונה למרכז ההוראה ב Kunstgewerbemuseum Berlin בברלין והוא הצטרף לקבוצת הזצסיון הברלינאי.
הוא מונה לפרופסור בבית הספר של קונסטגברבמוזיאון בשנת 1910, שם לימד ציור דקורטיבי ורישום עד 1933.הוא התגרש מיוהאנה בשנת 1914 וגויס בשנת 1917, אם כי הוא פוטר במהירות משירות בשל בעיית לב.
באותה שנה הוא התחתן עם הפסלת רנה זינטניס.
הוא הפך לחבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1922. שנתיים לאחר מכן תכנן את מטבעות הרייכמרק החדשים.
הוא גם יצר גופנים רבים, אבל הם אינם בשימוש היום.
עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
בשנת 1933 ביטל השלטון הנאצי את אישורי ההוראה והוא נסגר בביתו בבאדן-באדן, שם התרכז בכתיבה.
בשנת 1936 הוא השתתף בתערוכה השנתית האחרונה של דויטשר קונסטלרבונד בהמבורג, שנסגרה על ידי השלטון הנאצי.
בשנה שלאחר מכן הוא גורש מהאקדמיה לאמנויות.
הוא נפטר לאחר שלקה בהתקף לב ונקבר, על פי בקשתו, בברנאו אים שוורצוואלד.
תערוכת זיכרון נערכה בפרייבורג אים ברייסגאו, לאחר שחרורה בשנת 1944.
רבות מיצירותיו אבדו במהלך המלחמה.
אמילי ביצ'ם היא שחקנית בריטית-אמריקאית ילידת-אנגליה, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן לשנת 2019 על משחקה בסרט "ג'ו הקטן".
ביצ'ם נולדה באזור וית'נשו שבמנצ'סטר, אנגליה שבממלכה המאוחדת.
בת לאב אנגלי-בריטי, ולאם אמריקאית מאריזונה.
אביה הוא טייס בחברת תעופה.
לה אזרחות כפולה, בריטית ואמריקאית.
בשנת 2003, בגיל 18, נרשמה לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) וסיימה תואר ראשון בשנת 2006.
בשנה האחרונה שלה ב-LAMDA, ביצ'ם החלה לקבל תפקידי משחק, כאשר הופעותיה הראשונות היו במותחן "Bon Voyage" ובסדרת הטלוויזיה "Afterlife".
סרטה העלילתי הראשון, "Bon Voyage", זיכה אותה בפרס נימפת הזהב בפסטיבל הטלוויזיה של "מונטה קרלו" ביוני 2007.
באמצע 2007 היא נבחרה על ידי הבמאית ג'אן דאן לתפקיד הראשי בסרט העצמאי שלה "The Calling", עליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בלונדון.
היא זכתה בפרס טרייל בלייזר של פסטיבל אדינבורו.
באותה שנה שיחקה לראשונה בתיאטרון במחזה הראשון של איאן מק'הוג, "איך לקלל", בתיאטרון בוש בשפרד'ס בוש, לונדון, בבימויו של המנהל האמנותי של התיאטרון ג'וזי רורק.
בשנת 2011 היא קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בלונדון.
ביצ'ם הופיעה בסדרות טלוויזיה רבות בין היתר השתתפה בסדרות "טס לבית דרבוויל" ו"הרחוב".
בשנת 2013, ביצ'ם כיכבה בתפקיד קארו אלינגהם בסדרת הטלוויזיה הבריטית "הכפר".
היא כיכבה בתפקיד האלמנה בסדרת הדרמה "אדמת הפקר".
בשנת 2016 היה לה תפקיד משנה בסרטם של האחים כהן, "יחי הקיסר!".
שנה לאחר מכן שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "דפני".
תפקיד זה זיכה אותה במועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי
בשנת 2019 שיחקה בסרט "ג'ו הקטן", עליו קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן.
אמיל וילהלם שטומפ היה מורה גרמני, צייר ואחד ממאיירי העיתונות הגרמניים המפורסמים ביותר של רפובליקת ויימאר.
הוריו של סטומפ היו הגנן וילהלם סטומפ מסטטן ואשתו מריה, לבית אקרל.
הוא גדל עם חמישה אחים.
שלוש שנים לאחר לידתו עברה משפחתו לוורמס, שם עבד האב כגנן ראשי עבור משפחת התעשייתנים הייל.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בפברואר 1904, למד תחילה סמסטר אחד בבית הספר לאמנויות יישומיות בקרלסרוהה, לאחר מכן עשה את שירותו הצבאי בן שנה אחת בגדוד חי"ר 118 בוורמס החל מ-1 באוקטובר והחל ללמוד באוניברסיטת פיליפס במרבורג.
בסמסטר החורף 1905/06 הוא למד גרמנית, אנגלית, היסטוריה ופילוסופיה.
לאחר שני סמסטרים עבר לאוניברסיטת הומבולדט בברלין, שם למד בשני הסמסטרים הבאים.
לאחר מכן בילה שנה בסקנדינביה לפני שחזר למרבורג לשלוש שנות הלימוד האחרונות.
באופסלה הוא פגש את הסטודנטית השוודית הדוויג גלאס, איתה נישא בשנת 1910 עוד כסטודנט.
במרבורג עבר שטומפ את הבחינה להיות מורה להתעמלות וציור במרץ 1910.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוזעק מיידית כסגן למילואים.
הוא נפצע ארבע פעמים במהלך המלחמה.
בתום המלחמה הוא גר עם משפחתו בקניגסברג, שם היה עוזר מפקד התחנה.
בסערת מהפכת נובמבר הוא נכלא זמנית על ידי חיילים נגד המהפכנים על שיתוף הפעולה שלו עם מועצת הפועלים.
החל מ-1 באפריל 1920 עבד בגמנסיה המלכותית בקניגסברג והיה גם אמן.
בשנת 1919 הוא היה המייסד והיו"ר של "האגודה הכלכלית של האמנים החזותיים בצפון מזרח גרמניה".
בין ההוראה לבין היותו אמן, פרש מבית הספר בחג הפסחא 1924 ומאז ואילך עבד כצייר עצמאי ושרטט בברלין, בזמן שמשפחתו שהתה בקניגסברג.
לאחר מותה המוקדם של אשתו בשנת 1928, אחותו טיפלה בילדים.
בתחילה התמחה שטומפ בהפקת רישומי פורטרט, אחר כך ברפרודוקציה הליטוגרפית שלהם לפרסום בעיתונות, עד מהרה הוא הצליח עד כדי כך שתמונותיו הודפסו בעיתונים רבים וב־1926 הופיע הספר הראשון עם ציוריו.
בשנים שלאחר מכן תיאר שטומפ מספר רב של אישים חשובים מפוליטיקה, עסקים, ספורט, החיים האינטלקטואליים ועולם האמנות.
לפעמים הוא השתתף באירועים מרכזיים כמו כנסים, קונגרסים ותחרויות ספורט כדי למצוא את הדוגמנים שלו, לפעמים הם ישבו עבורו כמודלים מטעם העיתונים, ולפעמים הוא פנה אליהם במיוחד כדי לקבל את אישורם לציור פורטרטים.
לדוגמה, הוא היה האמן היחיד שקיבל אישור מאדוורד מונק לעשות לו דיוקן.
הוא נהנה מהבנתו המהירה ומדרך עבודתו, כך לדוגמה בשנת 1932, לאחר שהשתתף במשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס, הוא תיאר את המועמד הדמוקרטי לנשיאות פרנקלין רוזוולט שישב מולו עשר דקות בלבד.
ב־20 באפריל 1933 הדפיס העיתון שהוא עבד בו "דורטמונדר-אנזייגר" דיוקן של אדולף היטלר בעמוד הראשון לרגל יום הולדתו, אותו צייר שטומפ זמן קצר קודם לכן כאשר היטלר נאם.
המשטרה המקומית ראתה את הציור כלא מחמיא, וקריקטורה "זדונית" והשתמשה באירוע כהזדמנות לכבוש את הדפוס ואת העריכה של העיתון, שהיה ידוע כליברלי ושמאלני.
התוצאה הייתה סגירת העיתון ואיסור פרסום של שטומפ.
הוא איבד לפתע את מקור ההכנסה העיקרי שלו.
בשנים שלאחר מכן הוא ניסה לשמור על עצמו מבחינה כלכלית על ידי מכירת רישומי נוף וצבעי מים.
לשם כך הוא נסע למספר רב של מדינות אירופה ובילה הרבה זמן מחוץ לגרמניה.
לאחר ששטומפ חזר מסטוקהולם לקוניגסברג בפברואר 1940 בידיעה כי בתו הילדה חולה אנושות, הוא כבר לא קיבל היתר יציאה.
בספטמבר הוא שכר חדר בפרוולק (פרוולקה) שם התבטא בכנות פוליטית.
הוא נעצר ב-2 באוקטובר 1940 ונידון לשנת מאסר בגין בגידה.
תנאי המעצר התאפיינו בעיקר בתת-תזונה שיטתית; במהלך ששת החודשים בכלא, שטומפ איבד 30 ק"ג ונחלש מרעב, חלה בדלקת ריאות ומת בכלא ב-5 באפריל 1941 בגיל 55.
לאחר שבנו היחיד של סטומפ, הרמן, נפל בלנינגרד בסוף שנת 1941, שלוש הבנות ששרדו הבטיחו את שימור מורשתו האמנותית, הכוללת כ-20,000 ליטוגרפיות וצבעי מים רבים וציורי שמן.
לאחר האיחוד של גרמניה הועברה מרבית מורשתו לאחיינו של הגרפיקאי, מיכאל שטומפ, שבבעלותו ארכיון שטומפ מאז 1998, שנמצא בגלנהאוזן.
חלקים אחרים של האוסף נמצאים במכון לחקר העיתונים בדורטמונד.
אמילי הוא סרט דרמה ביוגרפי משנת 2022, שנכתב ובוים על ידי פרנסס אוקונור, שזהו לה פרויקט ביכוריה כבמאית.
הסרט מתאר את חייה הקצרים של הסופרת האנגלית אמילי ברונטה, אותה מגלמת אמה מקי.
לצדה של מקי מככבים פין וייטהד, אוליבר ג'קסון-כהן, אלכסנדרה דאולינג, אמיליה גטינג, אדריאן דאנבר וג'מה ג'ונס בתפקידי משנה.
הסרט עלה לאקרנים לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בספטמבר 2022 לפני שעלה לאקרנים בבריטניה ב-14 באוקטובר 2022, ובישראל ב-27 באוקטובר 2022.
עלילת הסרט מגוללת במבט סמי-פיקטיבי ועל פי השראה מתמות ונושאים העולים מעלילת הרומן "אנקת גבהים", את קורות חייה של אמילי ברונטה ואת נסיבות כתיבתו של הרומן.
לאחר שהמוסכמות של תקופתה מחייבות את אמילי לנהוג בצייתנות, בשקט ובנועם הליכות, היא מחליטה למרוד ולהעלות את רגשותיה, רעיונותיה וכישרונה על הכתב, וכותבת את הרומן "אנקת גבהים", יצירה שתהפוך לאחר מותה לקלאסיקה בספרות האנגלית, ולאחת מהקלאסיקות הנודעות ביותר בכל הזמנים.
אמה מקי – אמילי ברונטה
פין וייטהד – פטריק ברנוול ברונטה
אוליבר ג'קסון-כהן – ויליאם וייטמן
אלכסנדרה דאולינג – שרלוט ברונטה
אמיליה גטינג – אן ברונטה
אדריאן דאנבר – פטריק ברונטה
ג'מה ג'ונס – דודה ברנוול
במאי 2020 נמסר לראשונה על פיתוחו של סרט ביוגרפי שיבוסס על סיפור חייה של הסופרת האנגלית אמילי ברונטה, אותה תגלם אמה מקי.
בנוסף, נמסר כי את הסרט, שזהו לה פרויקט ביכורים, תביים ותכתוב השחקנית פרנסס או'קונור ועל ליהוקם של ג'ו אלווין, פין וייטהד ואמילי ביצ'ם לוהקו לבני משפחתה של אמילי.
בהמשך נמסר כי אלווין וביצ'ם פרשו מהפקת הסרט טרם תחילת הצילומים באפריל 2021, ועל ליהוקם של אוליבר ג'קסון-כהן, אלכסנדרה דאולינג, אמיליה גטינג, ג'מה ג'ונס ואדריאן דאנבר לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ביורקשייר ב-16 באפריל 2021 והסתיימו ב-26 במאי 2021.
הסרט עלה לאקרנים לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2022.
על הפצת הסרט בבריטניה, בו הוא עלה לאקרנים ב-14 באוקטובר 2022, נמסר כי תהיה אמונה "אולפני האחים וורנר".
במאי 2022, נמסר כי חברת "Bleecker Street" רכשה את זכויות הפצת הסרט בארצות הברית, בו הוא עתיד לעלות לאקרנים בשנת 2023. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-27 באוקטובר 2022.
לאחר עלייתו לאקרנים בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, זכה הסרט לציון 100% באתר הביקורות "Rotten Tomatoes".
הסרט זכה לשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים הבריטי דינארד: פרס גולדן היצ'קוק, פרס הביצוע הטוב ביותר עבור אמה מקי ופרס הקהל.
הסרט זכה לשבחי המבקרים גם בישראל, ואורין מוריס ביקר את הסרט .
אמיל שרקאדי (במקור שולר, בהונגרית: Sarkadi Emil; 21 בספטמבר 1881, וינה – 26 ביוני 1908, דיולה) היה צייר, מאייר, ליטוגרף יהודי-הונגרי.
אחיהם הצעיר של אלדאר שרקאדי הקומיקאי והשחקן ושל הסופר לאו שרקאדי.
שרקאדי היה חבר מוכשר ושאפתן בקבוצת הציירים ההונגרית הצעירה שהגיע להישגים רבים על אף שנפטר בטרם עת בגיל 26.
אמיל שרקאדי נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש שולר ושל קטלין אונגאר.
הוא החל לעבוד במכון לאמנות קוסמוס כחניך מתלמד של ליטוגרף.
הוא סיים במהרה את לימודי הערב בבית הספר לעיצוב תעשייתי בבודפשט.
הרישומים הראשונים שלו, שעדיין לא אופייניים לעבודותיו המאוחרות, הופיעו במגזין "עולם האמנים" (Művészvilág), שנוסד בערך בתקופה זו.
מספר גליונות של כתב העת אוירו על ידי שרקאדי.
מאוחר יותר נסע לווינה, שם נרשם לאקדמיה לאמנות, אך לא כל כך התלהב מהלימודים שם ונעדר הרבה.
בינתיים, כדי להתפרנס, הוא יצר רישומים עבור כתב העת "אופנה וינאית" (Wiener Mode), בעיקר עיצובי שטיחים.
לאחר שהות של כשנה בווינה, חזר לבודפשט והחל ללמוד בבית הספר לאמנויות שימושיות ולאחר מכן הפך לתלמיד בבית הספר לציור ועיצוב תעשייתי.
הוא השתתף בתערוכות של המוזיאון לאמנויות שימושיות עם כמה עיצובים.
בשנת 1902, בסיום בית הספר לציור ועיצוב תעשייתי נסע למינכן, שם הפך לתלמידם של לודוויג הרטריך (Ludwig Herterich) ושל שימון הולושי (Simon Hollósy).
בשנת 1903 עבר לפריז, שם בילה שנתיים בלימוד ובעבודה ואז נסע ללונדון במטרה לעבור לארצות הברית, אם יצליח לגייס מספיק כסף.
אולם תוכנית זו, למרות שנלחם עליה במשך ארבע שנים, לא התגשמה.
אמיל שרקאדי נפטר ב-1908 מ-Pulmonalis hemorragia שהוא דימום ריאתי, דימום חריף מהריאה, מדרכי הנשימה העליונות ומקנה הנשימה.
את יצירותיו ניתן למצוא במקומות רבים: רישומים דקורטיביים, כריכות ספרים ואיורים, אקס ליבריס וכרזות.
בהונגריה עבד בעיקר בהוצאת הספרים זינגר ווולפנר, האחים רוואי וכמה מגזינים.
המגזין "אמנות" גם פרסם ציורי כותרות ממנו פעמים רבות.
בנוסף, יצירותיו פורסמו בטורים של יוגנד, סימפליצימוס ורייר (Jugend, Simplicissimus, Rire), אך הוא הועסק ללא הרף גם בכמה חברות ספרות זרות מצוינות.
הוא אייר את המהדורה ההונגרית הראשונה של "שלומית (Salomé)" של אוסקר ווילד, שיצא לאור על ידי רוואי ושאלאמון (Révai és Salamon) ב-1907.
אמילי בראגסטאד (בנורווגית: Emilie Bragstad; נולדה ב-16 בדצמבר 2001) היא כדורגלנית נורווגית, המשחקת בעמדת הבלמת בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת נורווגיה.
כשהיא בת 18, נבחרה על-ידי אופ"א לאחת מהכדורגלניות המעניינות לצפייה בשנת 2020.
בראגסטאד החלה את קריירת הכדורגל שלה ב-2013, כשהצטרפה לקבוצת הנוער של המועדון הנורווגי טרונד.
ב-2015 עברה לקבוצת הנוער של המועדון סטרינדהיים , וב-2017 עברה לקבוצת הנוער של המועדון רוזנבורג.
בראגסטאד שיחקה מספר עונות במדי קבוצת המילואים של רונזבורג.
את הופעת הבכורה שלה בקבוצה ערכה ב-14 במאי 2017, בה גם הבקיעה את שערה הראשון שקבע את התוצאה לתיקו 1:1. בראגסטאד כבשה שער בכל אחד ממשחקיה הנותרים בקבוצת המילואים.
בראגסטאד ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת של רוזנבורג ב-8 באוקטובר 2017, כשעלתה כמחליפה בתיקו 0:0 נגד סאנדוויקן במסגרת ליגת העל הנורווגית.
בעונת 2018 שותפה הבלמת ב-19 משחקי ליגה, ואת שערה הראשון הבקיעה ב-18 באוגוסט 2018 בתיקו 3:3 נגד קולבוטן .
במהלך תקופתה ברוזנבורג שותפה הבלמת ב-11 משחקי גביע, בהם כבשה שער אחד.
בעונות 2020 ו-2021 סייעה בראגסטאד לקבוצתה לסיים במקום השני בליגה הנורווגית.
כן בעונת 2020 סייעה הבלמת לקבוצה לסיים את העונה ללא הפסדי ליגה.
בדוח של אופ"א מ-2020, דווח שהיה לה חלק משמעותי בקבוצה באותה עונה.
ב-2021, הייתה מועמדת לפרס הכדורגלנית הצעירה של העונה בליגה הנורווגית.
בינואר 2022 חתמה בראגסטאד על חוזה ארוך טווח בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים.
הבלמת החליטה להישאר בהשאלה ברוזנבורג עד קיץ 2022, כיוון שרצתה לקבל זימון לנבחרת נורווגיה לקראת יורו 2022, ובכדי להשיג זאת היה עליה לקבל דקות משחק רבות.
בראגסטאד ערכה את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה ב-2 באוקטובר 2022, בניצחון 4:0 על דואיסבורג .
לקראת עונת 2023-24 עברה אמילי בהשאלה לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה לנשים.
ב-20 ביוני 2024 הודיעה באיירן על מעברה הסופי של בראגסטאד ללברקוזן אחרי שנתיים במועדון.
בראגסטאד שיחקה במדי כלל הנבחרות הצעירות של נורווגיה, בגילאי 15, 16, 17 , 19 ו-23. בגיל 17, זומנה לסגל הנבחרת לאליפות אירופה עד גיל 19 , שנערכה ב-2019 בסקוטלנד.
במהלך הטורניר כבשה בראגסטאד 3 שערים.
בראגסטאד זומנה לסגל נבחרת נורווגיה לראשונה בספטמבר 2020, אך נגרעה מהסגל עקב פציעה בברך.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ערכה ב-16 בספטמבר 2021, בניצחון 10:0 על נבחרת ארמניה , במסגרת מוקדמות גביע העולם לנשים 2023 .
בראגסטאד היא בתו של כדורגלן-העבר ביורן אוטו בראגסטאד, ונולדה על אדמת אנגליה כששיחק במדי דרבי קאונטי בפרמייר ליג האנגלית.
אמילי אוסטין (Emily Austin; נולדה בכ"ח באייר תשס"א, 21 במאי 2001) היא עיתונאית ספורט, שחקנית, דוגמנית ואושיית רשת יהודייה-אמריקאית.
אוסטין מגישה תוכנית ספורט בשם "The Emily Austin Show" שבה היא מראיינת שחקני NBA.
היא פעילה באו"ם ובמסגרות נוספות בהסברה פרו-ישראלית.
אוסטין נולדה בברוקלין שבארצות הברית לרן ונטלי אוסטין, בנקאי ועורכת דין שהיגרו לארצות הברית מישראל.
היא גדלה בבית אורתודוקסי מודרני, ולמדה בבית ספר יהודי דתי.
אוסטין מתגוררת עדיין בניו יורק.
היא מעידה על עצמה כשומרת מסורת ובכלל זאת אוכלת כשר ולא עובדת בשבת.
אוסטין למדה במשך 3 שנים באוניברסיטת הופסטרה .
לאחר שהאוניברסיטה נסגרה למשך כמה חודשים בשל מגפת הקורונה, היא החלה לראיין שחקני NBA בערוץ האינסטגרם שלה, וצברה פופולריות.
בהמשך החלה לשדר תוכנית ראיונות בשם "The Emily Austin Show" שבה היא מעדכנת את הצופים במשחקי ה-NBA, וכן מארחת בה שחקני NBA לראיון לעיתים קרובות.
אוסטין היא גם שגרירת המותג "פומה", מנחה תחרויות אגרוף של סלבריטאים בטלוויזיה, ועוד.
בינואר 2023 נבחרה לאחת השופטות בתחרות מיס יוניברס ה-71 בניו אורלינס.
נכון ליולי 2024, צברה מעל 2.3 מיליון עוקבים ברשת החברתית אינסטגרם ומעל 500,000 עוקבים ברשת החברתית טיקטוק.
בספטמבר 2022 התקבלה כמתמחה במשלחת הישראלית לאו"ם, שם היא מייעצת בהתנדבות למשלחת בנושא תקשורת באנגלית.
במסגרת זו הופיעה בדיונים בעצרת הכללית של האו"ם, שם סייעה לשגריר ישראל באו"ם גלעד ארדן בהסברה למען מדינת ישראל.
לאורך מלחמת חרבות ברזל, פרסמה תוכני הסברה ישראלית רבים ברשתות החברתיות.
בנוסף, הופיעה מספר פעמים בפאנלים בנושא, כשהיא מייצגת את הצד הישראלי, לדוגמה בתוכנית של פירס מורגן.
אוסטין גינתה רבות את כוכב ברוקלין נטס, קיירי אירווינג, לאחר שבאוקטובר 2022 שיתף ברשת סרטון בעל תכנים אנטישמיים.
כמו כן פעלה לגינוי ההתבטאות האנטישמית של קניה ווסט באותו החודש.
אוסטין נוהגת לענוד שרשרת מגן דוד על צווארה כסמל ליהדותה.
בינואר 2026 פורסם שאוסטין יצאה עם שחקן הכדורסל הישראלי דני אבדיה לכמה דייטים, אך היא נמנעה מלהגיב לפרסומים.
אמיל מוריץ רתנאו (11 בדצמבר 1838 – 20 ביוני 1915) היה יזם, תעשיין ומהנדס מכונות גרמני-יהודי.
הוא היה דמות מובילה בתעשיית החשמל האירופית המוקדמת וייסד את חברת מוצרי החשמל AEG.
רתנאו נולד בברלין, למשפחת סוחרים יהודית עשירה.
אביו מוריץ רתנאו, היה סוחר תבואות שעבר לברלין כדי להקים עסק.
אמו, תרזה, הייתה בתו של יוזף ליברמן, איש עסקים נוסף שנמשך להזדמנויות הגדלות של בירת פרוסיה המתפתחת.
אמיל היה קרוב במיוחד לאמו, שאותה ביקר בקביעות עד מותה ב-1894.
רתנאו הלך להתלמד בשלזיה, ועבד בחברה בבעלות משפחת ליברמן.
לאחר ארבע וחצי שנים קיבל ירושה גדולה בעקבות מות סבו, יוסף ליברמן.
ירושה זו אפשרה לו לקבל הכשרה טכנית בהנובר ובציריך, איתה הוא התקבל לעבוד כיועץ טכני במפעל הקטרים של אוגוסט בורסיג בברלין.
עם זאת הוא לא נשאר שם זמן רב, ובילה זמן מה באנגליה והרחיב בה את ניסיונו.
עם שובו לברלין, בשנת 1866 נשא לאישה את מטילדה נחמן, בתו של הבנקאי יצחק נחמן (1816–1870).
עם הנדוניה שקיבל רכש יחד עם חבר ותיק מבית הספר מפעל מכונות קטן בברלין.
למרות התנגדותו הראשונית, בעקבות שכנוע של הבנקים, רתנאו ושותפו למפעל הנפיקו את החברה בבורסה ב-1871. שנתיים לאחר מכן, התפוצצה הבועה הפיננסית שהתנפחה עקב הניצחון הפרוסי במלחמת צרפת-פרוסיה, ורתנאו עזב את החברה שנכנסה להליכי פירוק.
רתנאו יצא לסיור גדול במרכז ומזרח אירופה במהלכו ביקר בין השאר בתערוכות המדע של וינה, פילדלפיה ופריז.
ב-1881, הוא השתתף בתערוכה הבינלאומית לחשמל בפריז וראה לראשונה את הנורה החשמלית של תומאס אלווה אדיסון.
כשהבין את הפוטנציאל הטמון בחשמל, הוא רכש את הזכויות לייצור מוצרים המבוססים על הפטנטים של אדיסון, בסיוע של קבוצה בנקאית.
באותה שנה הצליח רתנאו להתנתק מחברת אדיסון האמריקאית ולהגדיל את הון החברה ל-12 מיליון מארק.
הדויטשה בנק וארנסט ורנר פון סימנס הפכו לבעלי מניות בחברה.
המדיניות הארגונית המרחיבה של רתנאו, שדגל בבינאום פתיחת שווקים ושיווק אגרסיבי, תרמה לעלייתה של AEG, כך שעד סוף המאה ה-19 היא כמעט עברה את סימנס כחברת החשמל המובילה עם כ-3,000 עובדים.
הבנק יעץ לו לשתף פעולה עם מתחרהו ארנסט ורנר פון סימנס, ומכיוון ששניהם היו חסידי רעיון המונופול הם חתמו על חוזה נאמנות לפיו חברת סימנס תייצר ותמכור גנרטורים וAEG תבנה תחנות כוח ותניח כבלים.
ב-19 בפברואר 1884 חתמו רתנאו והשופט של ברלין על הסכם על חשמול העיר.
רתנאו הסכים לממן את העסקה, ובתמורה החברה שלו הורשתה להניח קווי חשמל ברחובות הציבוריים.
העיר קיבלה 10% מההכנסות עבור מתן אישורה, ותחנת הכוח הראשונה עלתה לרשת החשמל כדי להאיר את הז'נדארמנמארקט בלילה.
מודל השותפות הברלינאי הפך לרב השפעה ברחבי האימפריה הגרמנית.
פיטר בקר, מומחה לאנרגיה גרמני, כינה את השותפות הזו "השותפות הפרטית-ציבורית הראשונה של גרמניה".
מערכת היחסים של רתנאו ו-AEG עם סימנס התאפיינה יותר ויותר בעימות ותחרות במקום בשיתוף פעולה.
בשנת 1907 הקים רתנאו את אגד הכרייה הגרמני בדרום מערב אפריקה במה שהוא כיום נמיביה וגם הקים חברת מחקר לחקר בעיות השקיה.
אחד מבניו היה ולטר רתנאו, תעשיין, פוליטיקאי וכלכלן פרוגרסיבי שהחליף את אביו בניהול החברה ולאחר מכן גם כיהן כשר החוץ הגרמני בתקופת רפובליקת ויימאר, ונרצח על רקע אנטישמי בברלין ביוני 1922 על ידי ארגון הטרור הימני-קיצוני קונסול הארגון.
לאמיל רתנאו היה בן נוסף בשם אריך רתנאו ובת בשם אדית אנדרי.
אמיל קרמצי (במקור עד 1893 מנו גולדהמר, בהונגרית: Körmöczi Emil; קצ'קמט, 14 בנובמבר 1868 – בודפשט, 19 בדצמבר 1949) היה דוקטור לרפואה, רופא פנימי, יהודי-הונגרי, רופא ראשי, יועץ בריאות ראשי.
אחיו של זולטאן קרמצי (1876–1958), רופא שיניים ועורך עיתון.
מנו גולדהמר נולד במשפחה יהודית כבנם השלישי של מור גולדהמר (1824–1918) ושל יוזפה שטרן.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה של המסדר הציסטרציאני בסקשפהרוואר (1879–1887), ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט, (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) שם סיים את לימודיו ב-1893. ב-14 בינואר הוסמך כדוקטור לרפואה.
בין מטופליו הראשונים היה אביו, אשר ב-13 בינואר 1893, החליק בזמן שיצא מקרון הרכבת ביאנושהאזה ונפצע קשה כשנפל.
הוא היה מתמחה במכון לרוקחות של האוניברסיטה במשך חצי שנה, לאחר מכן השתתף בלימודים בחו"ל במשך שנה וחצי, שם למד בעיקר המטולוגיה.
לאחר שחזר הביתה, היה מתמחה ורופא משנה בבית החולים סנט אישטוואן, אחר כך רופא מן המניין.
בשנת 1910, מונה לרופא הראשי של פוליקליניקת Charité II.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בבית החולים האשפוז בכיכר בורארוש ובבית החולים העזר (הצבאי).
במאי 1915 מונה לרופא הראשי של אגודת הצלב האדום.
בשנת 1918, הוא נבחר לרופא הראשי והמנהל הראשי של פוליקליניקת Charité.
כבר ב-1898 הפך לחבר באגודת ההצלה המתנדבת של בודפשט (BÖME); בתחילה הוא נקרא רופא פרמדיק של קסרקטינים, אחר כך רופא בקורת ולאחר קידומו הפך לרופא ראשי.
הוא נתן הרצאות וקורסים בכל רחבי הונגריה.
קרמצי הועלה לדרגת הרופא הראשי הראשון באספה הכללית של BÖME ב-29 באוגוסט 1922. עד מהרה זכה בתפקיד סגן המנהל של הארגון הגדול.
משנת 1925 כיהן בתפקיד קצין רפואה ראשי.
כהוקרה על שירותיו, הוענק לו מדליות הארד, הכסף והזהב של "איגוד ההצלה".
באפריל 1927 הוענק לו התואר הממלכתי "יועץ בריאות ראשי" על יתרונותיו הבולטים בפיתוח אגודת האמבולנסים ופוליקליניקת Charité.
באספה הכללית באפריל 1931, הוא נבחר לחבר בגוף המייצג של הקהילה היהודית של פשט.
בנובמבר 1938 (בגיל 70) פרש לגמלאות לפי בקשתו.
יומיים לפני הכיבוש הגרמני, ב-17 במרץ 1944, בגיל 76, הודיע על כוונתו להתגייר.
בין 1946 לבין 1949 הוא היה חבר בתא הבונים החופשיים על שם פרנץ דיאק.
מותו נגרם כתוצאה מדלקת ריאות וניוון שריר הלב.
קרמצי היה העורך האחראי והמוציא לאור של המגזין המקצועי "עיתון האמבולנסים".
הוא השתתף בעריכת "הלקסיקון הגדול של גוטנברג" וה"לקסיקון של Uj Idők".
אשתו הייתה אילונה מאריה צ'אסאר, בתם של שאנדור צ'אסאר וארז'בט גֶבֶּלֶש, איתה התחתן ב-1941.
מקרה של אנמיה קשה המתקדמת ללימפמיה.
– על הערך האבחוני של בדיקות דם בקטריולוגיות, תוך התייחסות מיוחדת לאבחון של ספטיקו-פאמיה (septico-pyaemia).
מקרה של פסאודולוקמיה עם מהלך חריף.
השפעת מחלות זיהומיות על לוקמיה.
לרפא את הפרעות הדם שלך.
לגבי בדיקות דם, תוך התייחסות מיוחדת לצורכי הרופא המטפל.
חום ארוך שנים ב-tertiaer lues, אשר נעלמים עם מתן אשלגן יודיד.
ניסיון קליני עם הזרקה תת-עורית של כמויות גדולות של לאזרום רגיל.
נתונים על מצבי המלריה בבודפשט והדוקטרינה של המלריה המוקדמת באביב.
על הפורמולות מחקות פרוטוזונים המתרחשים בדם.
עדות לתיאוריה של גרנולומה מליגנום cryptogeneticum .
על צהבת המוליטית מסובכת עם מגלונוספלניה.
על תאונות שנגרמו מחום קיצוני ועל העזרה הראשונה שתינתן במקרים כאלה .
על תאונות שנגרמו עקב בליעת גופים זרים והעזרה הראשונה שיש להעניק במקרים כאלה .
החשיבות של גילוי מוקדם של סוכרת בטיפול בסוכרת.
כיצד אנו מספקים עזרה ראשונה?
על המלריה המוקדמת באביב ומשמעותה האפידמיולוגית .
עיטור הביצור הצבאי של הצלב האדום, דרגה 2 (1916)
צלב הצטיינות המוכתר בזהב על סרט מדליית האבירות (1918)
אמילי אלין לינד היא שחקנית אמריקאית.
לינד נולדה בשיקגו, אילינוי ב-6 במאי 2002; היא בתם של המפיק ועוזר הבמאי ג'ון לינד והשחקנית ברברה אלין וודס (אנ').
יש לה אחות גדולה, נטלי אלין לינד (אנ'), ואחות צעירה, אליביה אלין לינד (אנ'), שגם הן שחקניות.
לינד עשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט "החיים הסודיים של הדבורים בשנת 2008. מאז היא הופיעה בסרטים כמו "Dear "Dumb Diary", "Enter the Void, "ג'יי אדגר", "גירוש שדים בקונטיקט 2: רוחות ג'ורג'", ו"סרט 43".
ללינד היו תפקידים חוזרים בסדרת הטלוויזיה "נקמה" בתור אמנדה קלארק הצעירה, וכן בסדרת הטלוויזיה "איסטוויק" בתור אמילי גרנדר.
לינד הופיעה בסדרות רבות בהן "ימי חיינו", "מדיום", "פלאשפוינט", "מחשבות פליליות", "פרברי הגיהנום" ו"הוואי חמש-אפס".
בשנת 2017, לינד הועלתה לתפקיד ראשי בדרמה הרפואית "קוד בלאק" בעונה השלישית של הסדרה, לאחר שהופיעה בתפקיד חוזר בשתי העונות הראשונות של התוכנית.
באותה שנה לינד כיכבה בתפקיד מלאני בסרט האימה הקומי, "השמרטפית", שיצא לאקרנים בנטפליקס ב-2017. היא שחזרה את תפקידה בסרט ההמשך, "השמרטפית מכה שנית".
בשנת 2018, לינד לוהקה לתפקיד ראשי בסרט "דוקטור סליפ" משנת 2019, המבוסס על הרומן באותו שם של סטיבן קינג והסרט הניצוץ.
במרץ 2020, פורסם שלינד תככב בדרמת הנעורים "אחת שיודעת", שעלתה לראשונה ב-2021.
שנה סדרהתפקיד הערות 2009ימי חיינוגרייספרק: "#1.11202" איסטוויק אמילי גנן 5 פרקים 2010 Who Is Clark Rockefeller?
רייג "סנוקס" בוס סרט טלוויזיה של Lifetime מדיום ילדה בת 6פרק: "There Will Be Blood...
Type B" כל ילדיי אמה לאברי 16 פרקיםFlashpoint אלכסיס הצעירהפרק: "Jumping at Shadows" מחשבות פליליות אנה ברוקספרק: "Into the Woods"November Christmas ונסה מרקס סרט טלוויזיה של CBSימי ראשון אצל טיפאני (אנ') ג'יין קלרמונט הצעירה סרט טלוויזיה של Lifetime 2011Prep & Landing: Naughty vs.
תפקיד ראשי (עונה 3); 17 פרקים 2016שעת שיא (אנ') כריסטין סנדרספרק: "Prisoner of Love"2019איש העתיד (אנ')טיי-אן המתבגרתפרק: "Exes and OS"2020Sacred Liesג'ולין דרייגולסקיתפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים 2021–2023 אחת שיודעת אודרי הופ תפקיד ראשי (2 עונות); 22 פרקים2025היינו שקרניםקנדיס סינקליירתפקיד ראשי; 8 פרקים
שנה פרס קטגוריה כותרת תוצאה הערות 2011 שחקנית משנה הצעירה המצטיינת – (קולנוע וטלוויזיה)November Christmas 2012 פרסי האמן הצעיר ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה – שחקנית צעירה בת עשר ומטה נקמה ההופעה הטובה ביותר בתפקיד קולי – שחקנית צעירה
אמילי אן אנגסטלר היא כדורסלנית אמריקאית המשחקת בוושינגטון מיסטיקס מליגת ה-WNBA.
בעונת 2024/2025 משחקת בהפועל לב ירושלים מליגת העל הישראלית.
בעבר שיחקה באינדיאנה פיבר ובמינסוטה לינקס, אף הן מליגת ה-WNBA, ולפני כן בכדורסל מכללות שם שיחקה במשך שלוש שנים עבור אוניברסיטת סירקיוז, ולאחר מכן בקבוצת הקארדינלס של אוניברסיטת לואיוויל, שם זכתה כשחקנית מצטיינת במספר קטגוריות.
בתיכון למדה בבית הספר סנט פרנסיס שבקווינס, ניו יורק, במסגרתו שיחקה בליגת התיכונים והוכתרה על ידי רשת ESPN כ"גיוס של חמישה כוכבים", והשתתפה בטורניר המקדונלד'ס אול-אמריקן.
אנגסטלר נולדה ב-1 במאי 2000, ברובע קווינס שבניו יורק, למרילין וויליאם אנגסטלר.
כשהייתה בת שמונה עברה משפחתה לאי רוזוולט.
בגיל שלוש החלה לשחק כדורסל בקבוצות בנים של ארגון הנוער הקתולי ששיחקו באקדמיית התחייה וההתעלות הקתולית (Resurrection Ascension Catholic Academy).
לאורך שנות נערותה שיחקה אנגסטלר כדורסל רחוב במגרשים פתוחים בשכונת מגוריה.
היא שאבה השראה מסגנון המשחק של אלנה דלה דון וקווין דוראנט.
בעונתה הראשונה בליגת התיכונים שיחקה עבור התיכון האזורי המלך ישו בקווינס, שם שיחקה גם אמה.
כעבור שנה עברה לבית הספר התיכון סנט פרנסיס בקווינס, במטרה לשפר את סיכוייה להתקבל למוסד אקדמי נחשב, ונאלצה להחמיץ את העונה בשל חוקי ההעברות של איגוד האתלטיקה של התיכונים הקתוליים .
בשנתה הראשונה קלעה אנגלסטר 19 נקודות, לקחה 15.7 ריבאונדים, ביצעה 5.9 חסימות וחטפה 3.4 כדורים בממוצע למשחק.
היא הגיעה לדאבל המרובע הראשון בתולדות התיכון כשקלעה 27 נקודות, לקחה 29 ריבאונדים, מסרה 11 אסיסטים וביצעה 10 חסימות במשחק נגד בית הספר התיכון האזורי נצרת , בברוקלין.
אנגלסטר נבחרה לחמישייה השישית (מתוך 15, ללא אזכורי כבוד) בדירוג AA (הגבוה ביותר) של איגוד כתבי הספורט של מדינת ניו יורק .
בשנתה האחרונה קלעה 18.3 נקודות, לקחה 11.5 ריבאונדים, מסרה 3.7 אסיסטים, חטפה 3.3 כדורים וביצעה 2.1 חסימות בממוצע למשחק, וזכתה בפרס שחקנית השנה של גייטורייד, ונכנסה לחמישייה הראשונה בדירוג AA של איגוד כתבי הספורט של מדינות ניו יורק.
היא הביאה את קבוצתה למאזן של 19 ניצחונות מול 9 הפסדים, ולהגיע למשחק האליפות של ליגת התיכונים הנוצריים של ברוקלין/קווינס.
אנגלסטר נבחרה לשחק במקדונלד'ס אול-אמריקן, ובמשחק האולסטאר של הג'ורדן בראנד קלאסיק .
אנגסטלר דורגה כגיוס ברמת חמישה כוכבים, ודורגה על ידי ESPN כשחקנית התשיעית בטיבה במחזור 2018. ב-19 באוקטובר 2017 בחרה לשחק עבור אוניברסיטת סירקיוז, וויתרה על הצעות מאוניברסיטת המדינה של אוהיו ואוניברסיטת מיאמי.
ההחלטה נבעה מקרבתה של האוניברסיטה לביתה, ובשל קיומה של תוכנית נחשבת ללימודי עיתונאות משודרת, בה התכוונה להתמחות במסגרת לימודיה.
בעונתה הראשונה בסירקיוז הייתה אנגסטלר שחקנית ספסל.
ב-21 בפברואר 2019 קבעה את שיא הנקודות שלה לעונה, 17 נקודות, שישה ריבאונדים, שלושה אסיסטים ושלוש חסימות בניצחון קבוצתה 90:63 על הפיטסבורג פנתרס.
כסטודנטית שנה ראשונה היו ממוצעיה למשחק של אנגסטלר 4.9 נקודות למשחק ו-4.5 ריבאונדים, ב-14.2 דקות למשחק.
בשנתה השנייה, עם עזיבתה של מירנדה דראמונד, הפכה אנגסטלר לשחקנית חמישייה.
ב-20 בדצמבר 2019 קלעה אנגסטלר 13 נקודות, שיא עונה של 17 ריבאונדים וחמישה אסיסטים בניצחון קבוצתה 77:63 על מישיגן סטייט ספרטאנס.
ב-5 בינואר 2020 קלעה שיא עונתי של 22 נקודות ו-15 ריבאונדים בניצחון קבוצתה 74:63 על הנוטרדאם פייטיינג אייריש.
בשנתה השנייה העמידה אנגסטלר ממוצעים של 9 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-1.6 חסימות למשחק, והובילה את קבוצתה בריבאונדים וחסימות.
אנגסטלר שיפרה את בריאותה הנפשית והסיבולת הנפשית שלה בכך שהתאמנה בצורה סדירה לאורך הסגר שנבע ממגפת הקורונה בעיר ניו יורק, בהדרכת אחותה הגדולה, דניאל.
אחרי העונה היא השילה כ-18 קילוגרמים ממשקל גופה באמצעות אימונים ודיאטה.
בשנתה השלישית חזרה אנגסטלר להיות שחקנית ספסל, אך המשיכה להיות אחת השחקניות הבולטות והחשובות בסירקיוז.
ברבע הגמר של אליפות ה-ACC (החוף האטלנטי) לשנת 2021 קלעה את סל הניצחון בזריקת קלאץ' בניצחון קבוצתה 90:89 על הפלורידה סטייט סמינולס.
במהלך הפסד קבוצתה 72:59 ללואיוויל קרדינלס קלעה 21 נקודות, שיא קריירה עבורה, ובנוסף לקחה 10 ריבאונדים במשחק חצי הגמר, ונבחרה לחמישייה השנייה של הטורניר.
את שנתה השלישית סיימה עם ממוצע של 10.5 נקודות ו-9.1 ריבאונדים למשחק, וזכתה כשחקנית השישית בטיבה ב-ACC.
היא הובילה את קבוצתה בריבאונדים, חטיפות ובאחוזי הקליעה משלוש.
בשנתה הרביעית עברה אנגסטלר ללואיוויל קרדינלס, לבקשת המאמן הראשי ג'ף וואלץ.
ב-2 בינואר קלעה את סל הניצחון שלוש שניות לסיום, בניצחון קבוצתה 50:48 על הג'ורג'יה טק ילו ג'אקס.
ב-26 במרץ השוותה אנגסטלר את שיאה כשקלעה 20 נקודות ותפסה עשרה ריבאונדים בניצחון קבוצתה 76:64 על הטנסי וולונטירס במסגרת עונת 2022 של ליגת המכללות לנשים.
באותה עונה הגיעה לואיוויל לפיינל פור של ליגת המכללות.
את שנתה הרביעית והאחרונה כשחקנית מכללות סיימה אנגסטלר עם ממוצעים של 11.9 נקודות, 9.4 ריבאונדים, 2.7 חטיפות ו-1.8 חסימות למשחק, ונבחרה לחמישייה הראשונה של ה-ACC ולחמישיית ההגנה.
ב-29 במרץ הכריזה שתתמודד בדראפט ה-WNBA לשנת 2022, וויתרה בכך על האפשרות לשחק שנה נוספת בליגת המכללות לאור ההקלות שבעקבות מגפת הקורונה.
אנגסטלר נבחרה על ידי אינדיאנה פיבר כבחירה הרביעית בדראפט ה-WNBA לשנת 2022. ב-12 באוגוסט 2022 קלעה שיא עונתי של 18 נקודות, חמישה ריבאונדים ושלוש חסימות בהפסד קבוצתה 82:70 לוושינגטון מיסטיקס.
בעונת הרוקי שלה, קלעה אנגסטלר בממוצע 5.2 נקודות למשחק, והורידה 5.2 ריבאונדים במשחק.
היא שיחקה ב-35 משחקים, ופתחה שש פעמים כשחקנית חמישייה.
לפני פתיחת מחנה האימונים של ה-WNBA לעונת 2023, שחררו הפיבר את אנגסטלר.
לאחר שחרורה חתמה אנגסטלר חוזה להשתתפות במחנה האימון של הוושינגטון מיסטיקס.
למרות השתתפותה במשחקי טרום העונה, אנגסטלר לא נבחרה להרכב הקבוצה הסופי.
ב-14 ביוני 2023 חתמה אנגסטלר על חוזה זמני עם מינסוטה לינקס, עקב פציעתן של מספר שחקניות.
היא הספיקה לשחק בקבוצה מעט יותר מחודש, עד שובה של ג'סיקה שפרד, ואנגסטלר שוחררה.
בפברואר 2024, חתמה אנגסטלר על חוזה למחנה אימונים ומשחקי טרום עונה עם הוושינגטון מיסטיקס, כשהפעם נבחרה להרכב הקבוצה לעונת 2024. עונה זו נחשבת לעונת הפריצה שלה.
בתום עונת 2022 ב-WNBA, הצטרפה אנגסטלר לפלאמס קרולו באסקט מליגת כדורסל הנשים הראשונה של צרפת .
ביוני 2024 חתמה אנגסטלר על חוזה לעונה אחת עם הפועל לב ירושלים מליגת העל הישראלית בכדורסל נשים.
באוגוסט 2021 שיחקה אנגסטלר בנבחרת הנשים עד גיל 23 של ארצות הברית בכדורסל 3x3, ועזרה לנבחרתה לסיים במאזן של חמישה ניצחונות ושלושה הפסדים באליפות האומות של פיב"א שנערכה בפריז.
ב-2022 זכתה עם נבחרתה במדליית כסף, באליפות העולם בכדורסל 3X3 לנשים, שנערכה ברומניה.
אמילי מרסיה ארמסטרונג היא מוזיקאית וזמרת-יוצרת אמריקאית, מייסדת להקת הרוק הכבד דד שרה, והחל משנת 2024 סולנית להקת הרוק האלטרנטיבי המצליחה לינקין פארק.
הוריה היו חברים בולטים בכנסיית הסיינטולוגיה, והיא גדלה כסיינטולוגית.
היא התחילה לכתוב שירים וללמוד נגינה בגיטרה בגיל 11. ברגע שהרימה את הגיטרה בפעם הראשונה בחייה, הבינה כי רוצה לעסוק בתחום המוזיקה בלבד, דבר שמאוחר יותר הוביל לנשירתה מבית הספר התיכון בו למדה.
ארמסטרונג החלה לשיר בגיל 15.
בשנת 2002 החלה לשתף פעולה עם הגיטריסטית סיוקסי מדלי, אותה הכירה דרך חבר משותף.
לשתיים הייתה כימיה מעולה, מאחר שלאלה היה טעם דומה במוזיקה (שתיהן הושפעו בין היתר מג'וני מיטשל, סטיבי ניקס, פליטווד מק, לד זפלין, L7 ונירוונה).
בתור פזמונאית, הושפעה ארמסטרונג מסוגת הפולק רוק, ובתור פרפורמרית הושפעה בעיקר מאיגי פופ וג'ניס ג'ופלין.
יחד הקימו השתיים להקה בשם אפיפני (לימים דד שרה).
הופעתה הראשונה של הלהקה התקיימה במועדון המינט, לוס אנג'לס במרץ 2005. בנוסף לתפקיד הזמרה, ארמסטרונג הייתה בתפקיד הבס בהופעה זו.
לאורך השנים זכתה ארמסטרונג לתשומת לב בתור מודל לחיקוי והערכה, כפי שציינה גרייס סליק את "הקול החזק והדחוף" שלה.
בשנת 2010 צורפה על ידי אלמנתו של קורט קוביין (סולן להקת נירוונה, אותה העריצה ארמסטרונג בילדותה), קורטני לאב להקלטות Nobody's Daughter, אלבום האולפן האחרון של להקת הגראנג' בה הייתה חברה אז, הול.
טרם הצטרפותה ללינקין פארק, שיתפה פעולה (הן בהקלטות והן בהופעות) עם אמנים רבים, בהם האופספרינג, בק, דמי לובאטו, אוולניישן ורובי קריגר.
ב-5 בספטמבר 2024 שידרה לינקין פארק בשידור חי הופעה סגורה באולפני האחים וורנר.
ב-11 בספטמבר 2024 התקיימה הופעתה הראשונה של הלהקה, אשר נפתחה לקהל הרחב.
ההופעה התקיימה בפורום קיה, לוס אנג'לס.
ההופעה זכתה לביקורות מעולות הן מהמעריצים והן מהמבקרים.
בשנת 2013, תועדה ארמסטרונג בעודה משתתפת בגאלה ה-44 של מרכז המפורסמים הבינלאומי של ארגון הסיינטולוגיה.
בהודעה שיצאה לעיתונות לאחר האירוע, זוהתה על ידי הכנסייה כ"חברה בולטת".
זמן קצר לאחר שהצטרפה ללינקין פארק, בוקרה בכלי התקשורת ובקרב מעריצי הלהקה על השתייכותה לכנסייה השנויה במחלוקת.
מארק סייבג' ציין בדיווח ל-BBC:
בספטמבר 2024 נודע כי השתתפה ארמסטרונג בשימועו הפלילי של שחקן העבר, הסיינטולוג והאנס המורשע דני מסטרסון שנערך בשנת 2020. כריסי קרנל-ביקסלר (קורבן של מסטרסון), ובן זוגה, סדריק ביקסלר-זוואלה (סיינטולוג לשעבר וסולן להקות אט דה דרייב אין ודה מארס וולטה) ביקרו את ארמסטרונג על השתתפותה בשימוע.
בתגובה, העלתה סטורי באינסטגרם בו הסבירה את נקודת המבט שלה בנוגע לתמיכתה במסטרסון.
בשנת 2016 הייתה בזוגיות עם הדוגמנית קייט האריסון.
ארמסטרונג מגדירה את עצמה כקווירית.
אמילי באדר היא שחקנית אמריקאית.
בטלוויזיה, היא ידועה בתפקידיה בסדרה של אמזון פריים "ליידי ג'יין שלי" (2024) ובסרט של נטפליקס "אנשים שאנחנו פוגשים בחופשה".
אמילי באדר נולדה וגדלה בטמקולה, קליפורניה.
היא למדה תיאטרון באוניברסיטת לויולה מרימאונט בלוס אנג'לס, וסיימה את לימודיה ב-2016.
באדר ערכה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון המקצועי תיאטרון גפן בלוס אנג'לס במחזה "Our Very Own Carlin McCullough" ב-2018.
בשנת 2021, באדר שיחקה בתפקיד הראשי כמרגוט בסרט "Paranormal Activity: Next of Kin" .
בדצמבר 2021 היא לוהקה לתפקיד הראשי בפרויקט של ג'ניפר אספוסיטו "Fresh Kills" בתור בתה של אספוסיטו רוז.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל טרייבקה ביוני 2023.
בטלוויזיה באדר הופיעה בתור קלואי בעונה הרביעית של סדרת הפנטזיה לצעירים "מכושפות: הדור הבא".
באוגוסט 2022, היא לוהקה לדמותה של ליידי ג'יין גריי בסדרת הטלוויזיה הקומית ההיסטורית בת שמונה חלקים של אולפני אמזון "ליידי ג'יין שלי".
היא שיחקה לצד אדוארד בלומל, דומיניק קופר וג'ים ברודבנט.
הסדרה שודרה לראשונה בפריים וידאו בשנת 2024.
בשנת 2026 כיכבה בתפקיד הראשי, לצד טום בליית', בסרט הרומנטיקה של נטפליקס "אנשים שאנחנו פוגשים בחופשה" המבוסס על הרומן בעל אותו השם של אמילי הנרי.
שנהסרטתפקידהערות2016Aimeeמרגרטסרט קצר2020Anonymous Killersמרלן הנערה2021Paranormal Activity: Next of Kinמרגו2023Fresh KillsרוזTrustלנהסרט קצר2026אנשים שאנחנו פוגשים בחופשהפופי רייט
שנהסדרהתפקידהערות2016Married with Secretsשאנוןפרק אחדInstalandמריסהסרט טלוויזיה2017My Crazy Sexמישלפרק אחדהשייקריותצ'יפוןThe Stalker Clubטרזהסרט טלוויזיההסוכן הנריצ'יפוןפרק אחדHouse of the Witchלאנהסרט טלוויזיה2018Stalked by a Reality StarקנדרהBroken Visionsקייסי4 פרקים2022מכושפות: הדור הבאקלואי5 פרקים2024ליידי ג'יין שליליידי ג'יין גריי
אמילו לארגו היא דמות בדיונית והאנטגוניסט הראשי ברומן "כדור הרעם" מסדרת ספרי ג'יימס בונד מאת איאן פלמינג.
הדמות הופיעה גם בעיבוד הקולנועי לרומן משנת 1965, בו היא גולמה בידי השחקן אדולפו צ'לי.
כמו כן, לארגו הוא גם האנטגוניסט הראשי בסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא" שהוא סרט לא-רשמי מסדרת סרטי ג'יימס בונד המהווה רימייק ל"כדור הרעם".
בסרט זה הוא נקרא מקסימיליאן לארגו ומגולם בידי השחקן קלאוס מריה ברנדאואר.
בסוף הספר נהרג לארגו בידי דומינו, אחותו של הטייס המת פטאצ'י (טייס חיל האוויר האיטלקי שנמצא מת בבית ההבראה בו שהה ג'יימס בונד) ואהובתו של לארגו, שהצליחה להימלט מכלאה על היאכטה הפרטית שלו.
אמיל רו היה רופא, בקטריולוג ואימונולוג צרפתי.
רו היה מקורב ללואי פסטר, כימאי וביולוג צרפתי שנודע בזכות תרומתו לעקרונות החיסון, התסיסה והפיסטור.
רו היה ממקימי מכון פסטר, מכון מחקר צרפתי שלא למטרות רווח, המוקדש למחקר בתחומי הביולוגיה, המיקרואורגניזמים, המחלות והחיסונים.
הוא אחראי על ייצור חיסון אנטי-דיפתרי העובר דרך הפלזמה, הטיפול היעיל הראשון במחלה.
בנוסף לכך, הוא חקר מחלות כגון שחפת, כולרה, כולרה פולית וכלבת.
רו נחשב אחד ממייסדי האימונולוגיה, ענף בביולוגיה העוסק בחקר מערכת החיסון על היבטיה השונים.
רו נולד בעיר קונפולנס שבמחוז שראנט.
התיאוריה הרווחת גורסת כי נולד ללא אבא בילדותו.
ב-1871 הוא קיבל דיפלומה במדע וב-1872 החל ללמוד בבית הספר הרפואי קלרמונט-פרנד (כיום אוניברסיטת אוברגן ).
בתחילת דרכו למד כימיה בפקולטה למדעים תחת הבקטריולוג אמיל דקלו .
מ-1874 עד 1878 המשיך ללמוד בפריז והפך לעוזר קליני בבית החולים אוטל-דייה, אבל הוא פרש מעבודתו זו לאחר שלא הציג את עבודת הדוקטורט שלו בזמן.
התיאוריה הרווחת גורסת כי גם הוצא מהצבא לאחר מקרים של חוסר ציות.
ב-1878, החל לעבוד באוניברסיטת סורבון.
באותה השנה, הוא נישא לרוזה אנה שדלוק בלונדון, אבל שמר על הזוגיות בסוד.
שדלוק הייתה האישה הראשונה שלמדה רפואה בבריטניה ובאירופה, והם נפגשו בבית חולים רפואי בפריז.
שדלוק מתה ב-1879 לאחר שחלתה בשחפת.
באותה התקופה, רו עבד על חיסון לכולרה באמצעות בדיקות ניסוי על תרנגולות.
כאשר עובדי מכון פסטר חיפשו עוזרים נוספים, הבקטריולוג אמיל דקלו המליץ על אמיל רו, ומ-1878 עד 1883 החל לעבוד כעוזר מחקר באוניברסיטת אקול נורמל סופרייר שבפריז.
רו החל את המחקר שלו בנושא המחלות בסוף המאה ה-19. מ-1879 עד 1880 עבד עם המכון על חקר מחלת הכולרה הפולית, ומ-1879 עד 1890 עבד עם המכון על חקר מחלת הגחלת.
הוא היה מעורב בניסויים בבעלי חיים, לרוב בתחום החיסונים.
ללואי פסטור, אחד ממנהלי המכון, היה חוסר הסמכות עם אמיל רו.
בעוד שפסטור היה בעל דעות ימין קתוליות בעוד שרו היה בעל דעות שמאל אתאיסטיות.
לכן הם היו נכנסים לוויכוחים לעיתים קרובות כאשר עבדו על חיסונים למחלות הגחלת והכלבת.
הוויכוח העיקרי ביניהם היה בנוגע לניסויים בבני אדם, וספציפית על כמות החיסונים שצריך לאשר על בעלי חיים בשביל להתחיל לחקור אותם על בני אדם.
רו האמין שכאשר החיסון פועל על בעלי חיים, ניתן לאשר אותו על בני אדם.
ב-1883, רו הציג את התזה המחקרית שלו בנוגע לכלבת, עליה עבד מאז 1881. בעת פיתוח חיסון לכלבת, רו גילה כי כלבת יכולה לעבור דרך חלל הגולגולת, מה שאיפשר מחקר מעמיק יותר בנושא בהמשך.
באותה השנה, רו נסע למצרים על מנת לחקור את משבר הכולרה בבני אדם.
הם לא הצליחו למצוא את הפתוגן למחלה.
באותה התקופה, גם בריטניה וגם צרפת ניסו למצוא חיסון לדיפתריה.
בעוד שפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה ב-1888 הגיע לאמיל וון ברינג, אמיל רו היה מועמד בעצמו בעקבות בידוד רעל הדיפתריה.
ב-1883, רו הוציא את המסמך המחקרי הראשון שלו בנושא דיפתריה, אותו ניסח עם הפיזיאי השווייצרי-צרפתי אלקסנדר ירסין .
אז המחלה הייתה קשה מאוד, בעיקר אצל ילדים.
רו וירסין ניסו ללמוד את הרעלן של המחלה ואת התכונות שלה.
הם התחילו לפתח חיסון ב-1891. לאחר מכן, הרופאים אמיל אדולף פון ברינג וקיטסאטו שיבסבורו גילו כי נוגדנים של המחלה נמצאו אצל בעלי חיים.
רו הדגים זאת בהצלחה באמצעות מחקר על 300 ילדים חולים בבית החולים נקר-אנפנטס .
ב-1917, קיבל את מדליית קופלי על הגילויים המחקריים שלו.
בקבוק התרבות רו נקרא על שמו.
אמילי אליזבת דיקינסון הייתה משוררת אמריקאית.
נחשבת לאחת הדמויות החשובות ביותר בשירה האמריקאית.
שירתה ספוגה בהתבוננות דתית ובעיסוק במוות, כמו גם בנושאים שהעסיקו את החברה בכללותה, כמו מלחמת האזרחים האמריקנית.
דיקינסון נחשבה בעיני סביבתה כתמהונית: היא לא נישאה, וחייה את רוב חייה בפרטיות ביתה.
מאוחר יותר בחייה אף סירבה לצאת מחדרה, ואת מרבית קשריה החברתיים ניהלה בהתכתבות.
במהלך חייה התפרסמו שמונה שירים פרי עטה, אולם רק לאחר מותה ב-1886, גלתה אחותה את מטמון השירים שלה, ויצירותיה הפכו לציבוריות.