tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם בסופו של דבר לא התרחשה לידה מוקדמת, טיפול זה איננו פוגע בעובר.
כאשר ישנם סימנים ללידה מוקדמת, ניתן לנסות ולמנוע את התקדמותה למשך זמן מוגבל.
זאת על ידי מתן כדורים או תרופות במתן תוך שרירי או תוך ורידי.
סוג הטיפול שיינתן תלוי בשיקול הצוות הרפואי.
בבתי חולים רבים בעולם, בעיקר במדינות מפותחות, קיימת מחלקה מיוחדת לפגים, הנקראת "יחידת טיפול נמרץ יילודים", או "פגייה".
במחלקה זו, מחברים את הפגים למכשירים מיוחדים המסייעים להם בשמירה על חום גופם ובסינון האוויר אותו הם נושמים.
דוגמה למכשיר כזה, הוא אינקובטור.
כמו כן, מכשירים אלו מספקים לפגים סיוע נשימתי, מזון, נוזלים ותרופות דרך צינורות ייעודיים.
במדינות מתפתחות, בהן אין ציוד מתקדם זמין, יינקטו צעדים פשוטים לשמירה על התינוקות.
למשל, "טיפול קנגורו", כלומר חימום התינוק בעזרת חום גוף של אדם אחר, עידוד לזירוז הנקה של התינוק על ידי האם.
הטיפול בלידה מוקדמת נסמך בין היתר על הערכת גודל העובר, גיל ההיריון ומצבים בהם אין לנסות ולעכב את הלידה.
באופן כללי ישנן שתי גישות טיפוליות הנבחרות בהתאם לכך - גישה הכוללת מעקב (expected management) או התערבות.
מנוחה – במצבים של חשש ללידה מוקדמת עקב הופעת צירים, פתיחה של הצוואר וכו', יש לדאוג למנוחה במיטה.
יש לבחון את אורך הצוואר וכן תבחין פיברונקטין - נמצא כי אורך צוואר ארוך יחסית ותבחין פיברונקטין שלילי הם מנבאים טובים לכך שהלידה לא עומדת להתרחש בעשרה עד השבועיים הקרובים.
צוואר רחם הוא באורך נורמלי של מינימום 25 מ"מ.
מתן סטרואידים (צלסטון) – בין השבועות 24–34 יש חשיבות גדולה למתן סטרואידים לצורך הבשלת ריאות העובר, והטיפול הוכח כמשפר שרידות ותמותה עוברית, לא רק לצורך הבשלת הריאות אלא גם הורדת השכיחות לדימום תוך מוחי ותמותה נאונטלית.
ניתן לתת סטרואידים בשני פרוטוקולים – מתן בתאמטזון הכולל הזרקה של 12 מ"ג תוך שרירית כל 24 שעות, שתי זריקות, או הזרקה של דקסמתזון הכולל 6 מ"ג תוך שרירית כל 12 שעות, למשך 4 פעמים.
תוך 24 שעות מההזרקה עצמה ניתן לראות את השפעת פעולתם של הסטרואידים, עם פיק תוך 48 שעות ממועד הזרקתם.
לא נהוג לתת זריקת סטרואידים נוספת מעבר למינון האמור, אלא במקרים ספציפיים מאוד (rescue dose), מאחר שנמצא כי מתן זריקות נוספות מעלה את השכיחות לאבנורמליות של גדילת העובר.
טיפול בטוקוליטיקה – טיפול בתרופות למניעת צירים ניתן במקרים בהם האישה ממשיכה לחוות צירים, קיים תבחין פיברונקטין חיובי, קיצור של צוואר הרחם, מחיקתו ופתיחתו.
המטרות העיקריות בטיפול טוקוליטי הוא הארכת ההיריון למשך 48 שעות לצורך מתן טיפול סטרואידי לעיל (מטרה קצרת טווח) ומטרה ארוכת טווח - המשך ההיריון מעבר לשבוע 34–36 כדי להקטין תמותת ותחלואת עוברים.
טיפול בטוקוליטיקה לא ניתן אם יש פתיחה של מעל 5 ס"מ.
הטיפול יכול לכלול מתן תרופות בתא-אנדרנרגיות, אטוסיבן (תרופה המשמשת כאנטגוניסט לאוקסיטוצין בשריר הרחם), אינדומד (NSAIDS), חוסמי תעלות סידן ותרופות נוספות.
מתן DEPO – הידרוקסיפרוגסטרון – מתן וגינלי או בזריקה לשריר.
מתן התרופה מוריד בכ־34% את הלידות לפני שבוע 37. האינדיקציות למתן DEPO הן היסטוריה של לידה מוקדמת, התקצרות צוואר.
באופן כללי ישנן שתי גישות טיפוליות הנבחרות בהתאם לכך - גישה הכוללת מעקב או התערבות.
מנוחה – במצבים של חשש ללידה מוקדמת עקב הופעת צירים או פתיחה של הצוואר, יש לדאוג למנוחה, אך יעילותה לא הוכחה.
יש לבחון את אורך הצוואר וכן תבחין פיברונקטין.
נמצא כי אורך צוואר ארוך יחסית ותבחין פיברונקטין שלילי הם מנבאים טובים לכך שהלידה לא עומדת להתרחש ב-10–14 ימים הקרובים.
במצב נורמלי, צוואר הרחם הוא באורך 25 מ"מ לכל הפחות.
מתן סטרואידים (צלסטון) – בין שבועות 24–34 יש חשיבות גדולה למתן סטרואידים לצורך הבשלת ריאות העובר, טיפול שהוכח כמשפר שרידות ותמותה עוברית.
טיפול זה גם מוריד את השכיחות לדימום תוך מוחי ותמותה.
ניתן לתת סטרואידים בשני פרוטוקולים – מתן בתאמטזון הכולל הזרקה של 12 מ"ג תוך שרירית, כל 24 שעות, או זריקה של דקסמתזון הכולל 6 מ"ג תוך שרירית, כל 12 שעות, למשך 4 פעמים.
לא נהוג לתת זריקת סטרואידים נוספת מעבר למינון האמור, אלא במקרים ספציפיים מאוד.
המטרות העיקריות בטיפול טוקוליטי הוא הארכת ההיריון למשך 48 שעות לצורך מתן טיפול סטרואידי ולהמשך ההיריון מעבר לשבוע 34–36, על מנת להקטין תמותת ותחלואת עוברים.
בערך 75% מיקרי מוות בעקבות לידה מוקדמת מתוך מיליון מיקרים היו שורדים אם התינוקות היו מקבלים אספקה מתאימה של חום, חלב אם, טיפולים בזיהומים ותמיכה נשימתית.
נכון לשנת 2016, סיכויי ההישרדות לתינוק שנולד לאחר 22 שבועות היו 6%, לאחר 23 שבועות 26%, לאחר 24 שבועות 55%, ולאחר 25 שבועות 72%.
הסיכויים שבעיות לתווך ארוך ילוו את התינוק ששרד לידה מוקדמת, גבוהים.
33% מאלו שישרדו לידה לאחר 22 שבועות, יסבלו ממגבלות חמורות.
מחקר גדול שעקב אחר ילדים שנולדו לאחר 22–25 שבועות עד שהגיעו לגיל 6 שנים, מצא כי 46% סבלו ממגבלות חמורות כמו שיתוק מוחין ואיבוד ראייה או איבוד שמיעה, 34% סבלו ממגבלות המוגדרות ברמת קושי בינונית, ו-20% לא סבלו ממגבלות כלל.
בנוסף, רבים עשויים לסבול ממחלת כליות כרונית.
למרות הבעיות הפיזיות, המנטליות והלימודיות הנגרמות לאלו הנולדים בלידה מוקדמת במהלך שנות צעירותם, מצבם של רבים טוב בבגרותם (הודות לטיפול אינטנסיבי שקיבלו שהיו צעירים) והם מסוגלים לנהל חיים נורמליים.
נראה כי אנשים מבוגרים שנולדו בלידה מוקדמת מודעים לכך שהם סובלים מיותר בעיות בריאותיות לעומת בני גילם שלא נולדו בלידה מוקדמת, ועדיין מרגישים את אותה מידת סיפוק מאיכות חייהם.
לידה מוקדמת מתרחשת ב-5%–18% מכלל הלידות ברחבי העולם.
במדינות אירופה ובמדינות מפותחות נוספות, שיעור הלידות המוקדמות עומד על 5%-9% מתוך כלל הלידות.
בארצות הברית שיעור הלידות המוקדמות מתוך כלל הלידות בעשורים האחרונים, עלה ל-12%–13%.
קל יותר לקבוע את משקל העובר מאשר את גילו.
עם זאת, במקומות שונים בעולם קובעים את גיל ההיריון לפי קריטריונים שונים, ולכן גם גיל העובר משתנה ממקום למקום.
זאת בהתאם לשיטות החישוב המקומיות.
ארגון הבריאות העולמי עקב אחרי שיעורי משקל נמוכים של תינוקות בלידה (פחות מ-2.5 קילוגרמים), שמתרחשים ב-16.5% מלידות באזורים פחות מפותחים, נכון לשנת 2000. יש המשערים כי שליש מהמקרים של תינוק הנולד במשקל נמוך הם בעקבות לידה מוקדמת.
בדרך כלל, משקל הפעוט מקביל לגילו, אך פעוטות יכולים לסבול מתת-משקל גם מסיבות שאינן קשורות בלידה מוקדמת.
לידה מוקדמת נחשבת גורם עלות משמעותי בכלכלה.
זאת מבלי להתחשב בהוצאות הכרוכות בטיפול הסיעודי לאנשים עם מוגבלות כתוצאה לידה מוקדמת.
מחקר שנערך בשנת 2003 בארצות הברית, מצא כי עלות הטיפול בפג תהיה כ-224,400 דולר לפג במשקל 500–700 גרם, לעומת כ-1,000 דולר לפג השוקל מעל 3000 גרם.
העלויות גדלות משמעותית עם הירידה בגיל ההיריון ובמשקל.
לילה סטנסרוד (ילידת סן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית) נחשבת לפג הצעיר ביותר בעולם, שנולד ושרד.
היא נולדה בשנת 2014 בגיל 21 שבועות ו-4 ימים, ושקלה 410 גרם בלבד.
מיד לאחר הלידה היא עברה החייאה.
היא למדה בחינוך הרך ומלבד עיכוב קל בדיבור, לא היו לה בעיות רפואיות ידועות אחרות או מוגבלויות.
לעיתים קרובות, אמיליה טיילור (24 באוקטובר 2006, ילידת מיאמי, פלורידה, ארצות הברית) מצוטטת גם כפג המוקדם בעולם.
היא נולדה בגיל 21 שבועות ו-6 ימים.
אך ההיריון שלה נמדד מיום התעברות האם, בשונה מהשיטה המקובלת שלפיה ההיריון נספר מתאריך הווסת האחרונה של האם.
אם ההיריון היה נמדד בשיטה המקובלת, היו מתווספים כשבועיים לגיל ההיריון בו נולדה.
משקלה בלידה היה 280 גרם בלבד וגובהה בלידה היה 22.9 ס"מ.
במהלך חייה היא סבלה מבעיות עיכול ונשימה וכן דימום מוחי.
במהלך מגפת הקורונה, דווח על ירידה דרסטית בשיעור הלידות המוקדמות במדינות רבות.
שיעור זה נע בין ירידה של 20% ועד לירידה של 90% במקרים הבולטים ביותר.
מחקרים באירלנד ובדנמרק הבחינו לראשונה בתופעה, אך עדיין לא קיים הסבר מקובל לירידה זו.
ההשערות כוללות מנוחה ותמיכה נוספת בנשים ההרות, אשר נשארות יותר בבית ובכך פחות נחשפות לגורמי סיכון.
דוגמת זיהום אוויר, שאיפת אדי מכוניות וכן הפחתה בסיכון להידבק בווירוסים אחרים.
פגיעה מוחית היא פגיעה שכיחה בקרב פגים, החל מפגיעה בחומר לבן ועד לדימום תוך-גולגולתי והיא עלולה לגרום לנזקים נוירולוגים.
ככל שפג נולד מוקדם יותר, כך גדל הסיכון לפגיעות אלו.
עם זאת, בשני העשורים האחרונים קיימת ירידה בשיעור הפגים הסובלים מפגיעה מוחית.
כמו כן, פגים נתונים תחת סיכון גבוה לעיכוב התפתחותי.
אחת הפגיעות הנוירולוגיות הנפוצות בפגים, היא כאמור, דימום מוחי.
זהו דימום בתוך חדרי המוח, שעד השבוע ה-34 להיריון עטופים ברקמה עשירה מאוד בכלי דם.
הם נוטים לדמם בשל מצבים לא יציבים בהם מצוי הפג, למשל, תנודות בלחץ הדם, זיהומים, הנשמה מאסיבית או התפתחות חזה אוויר.
ככל שעולה גיל ההיריון, שכיחות הדימום המוחי יורדת.
פגיעה נוירולוגית נוספת אשר עלולה להתרחש בפגים היא לויקומלציה סמוך-חדרית.
זוהי פגיעה המאופיינת בנזק לרקמת המוח, לחומר הלבן, כתוצאה ממצב חירום עוברי, דוגמת עובר השוהה ברחם בו יש זיהום של מי שפיר, ירידת לחץ דם או הנשמה מאסיבית.
מאבחנים זאת באמצעות אולטרסאונד מוחי.
הטיפול כולל השגחה ומעקב במכונים להתפתחות הילד, בהתאם לנזק שנגרם.
לידה טבעית היא לידה ללא התערבויות רפואיות, ובמיוחד ללא חומרי אלחוש.
התערבויות רפואיות בתהליך הלידה החלו להיות מאוד נפוצות בחברות מתועשות.
יחד עם האצה בשימוש בטכנולוגיות אלה, גם צמחה הגישה של לידה טבעית.
התומכים בגישה זו מנסים לצמצם למינימום את המעורבות הרפואית בתהליך הלידה, במיוחד כנגד שימוש בחומרי הרדמה ואלחוש, או יצירת חתך חיץ.
תומכי לידה טבעית גם מנסים להימנע מניתוח קיסרי או לידה מכשירנית.
נשים יכולות ללדת לידה טבעית בבית חולים, כמו גם בביתן, בנוכחות של רופא, מיילדת, דולה, או לבד.
את המושג טבע הגניקולוג גרנטלי-דיק ריד, שפרסם את ספרו "הלידה הטבעית" בשנות ה-30 של המאה ה-20. לידה טבעית אמורה להיות קצרה יותר ופחות כואבת.
בעבר נשים היו עוברות לידה טבעית כברירת המחדל.
כיוון שלידות כאלה יכולות להסתבך, היו גם מקרי תמותה של התינוק, ואו של האם.
עם המהפכה התעשייתית, לידות בבית הפכו לפחות נוחות, בגלל הלכלוך והצפיפות.
נשים עירוניות, מהמעמדות הבינוניים והנמוכים היו פונות לבתי החולים ללדת, כשנשים במעמד גבוה המשיכו ללדת בבית.
אחת מהדרישות הראשונות של המהפכה הפמיניסטית הייתה מציאת תרופות לאלחוש כאב בזמן לידה.
ב-1847 ג'יימס יאנג סימפסון, רופא נשים מסקוטלנד היה הראשון שאלחש כאבי לידה באמצעות כלורופום.
אבל עד העשורים הראשונים של המאה העשרים עדיין רוב הנשים ילדו עם מיילדות, וללא התערבות רפואית.
את המונח לידה טבעית טבע רופא הנשים גרנטלי דיק ריד בספרו "הלידה הטבעית" שפורסם ב-1933. בספר דיק ריד טען כי שיעור הלידות היורד בבריטניה נובע מכך שנשים פוחדות מתהליך הלידה, וכי הפחד גורם למתח שמקשה על הלידה, וגורם לה להיות כואבת יותר.
בספרו "לידה ללא פחד" (שיצא ב-1942) הוא טוען כי לידה טבעית היא הדרך הפשוטה והקלה ביותר ללדת.
בלידה טבעית ישנה התייחסות פיזיולוגית, פסיכולוגית, חברתית ורוחנית לתהליך, וכי השילוב הזה נותן את המענה הטוב ביותר ללידה.
עם התפתחות הרעיון של לידה טבעית התפתחו גם שיטות שונות לניהולה, לדוגמה שיטת למאז.
נשים רבות רואות בלידה טבעית תהליך מעצים.
לידה כזאת מעניקה לנשים שליטה גדולה יותר בתהליך ובקבלת ההחלטות הכרוכה בו, ועומדת בניגוד לממסד הרפואי הפטריארכלי והגברי ברובו.
ג'נט בלסקס (Balaskas) טבעה את המונח לידה פעילה, המתארת לידה בה היולדת לוקחת חלק פעיל בקידומה (בניגוד לנשים שפשוט שוכבות במיטת בית החולים אחרי קבלת אפידורל).
לידה פעילה מעידה על כך שהאשה אינה חסרת אונים בתהליך.
למרות הדמיון בין המושגים לידה פעילה, ולידה טבעית, הם שני מושגים שונים.
המונח לידה פעילה שם את הדגש על השתתפות היולדת בתהליך הלידה שלה, אם בקבלת ההחלטות, או בפעילות גופנית המקדמת את הלידה.
בלידה טבעית הדגש הוא על מניעת התערבויות רפואיות.
ההתערבויות נוגעות גם לרגעים שלאחר הלידה.
מחקרים מראים כי מגע עור לעור בין תינוק שנולד לאמו תורם לשניהם.
בבדיקה שערך ארגון הבריאות העולמי נמצא כי מגע עור לעור בין אמהות לתינוקות לאחר הלידה מפחית את הבכי, משפר את האינטראקציה בין האם לתינוק ומסייע לאמהות להניק בהצלחה.
הם ממליצים לאפשר לילודים להיות עם אמם במהלך השעתיים הראשונות שלהם לאחר הלידה, שעתיים שהם נוטים להיות עירניים בהם יותר מאשר בשעות הבאות.
על מנת להתמודד עם צירי לידה יש שיטות רבות חלופיות למתן תרופות מאלחשות.
רבות מהטכניקות הללו מדגישות את הקשר גוף-נפש, זאת בניגוד לדגשים שקיימים בטכנולוגיה הרפואית הקיימת.
טכניקות אלה כוללות הידרותרפיה, עיסוי, טכניקת הרפיה , היפנוזה, תרגילי נשימה, דיקור ללידה, גירוי עצבי תת-עורי, שימוש בקול (תרפיה שמשתמשת בצעקות, או בקולות שהיולדת משמיעה כדי להקל על הצירים), הדמיות, קשיבות ולידת מים.
גישות אחרות כוללות תנועה, הליכה, שימוש בתנוחות שונות (למשל, שימוש בכדור לידה), טיפול בחום ובקור (למשל, באמצעות קומפרסים חמים ואו קרח) וקבלת תמיכה אישית על ידי מיילדת או דולה.
תומכים בלידה טבעית טוענים כי הכאב הוא חלק טבעי והכרחי בתהליך הלידה, ואין לראות אותו באופן שלילי לחלוטין.
בניגוד לכאבים של פציעות ומחלות, הם מאמינים שכאב הלידה הוא סימן לכך שגוף היולדת פועל כפי שנועד לפעול.
תנוחות לידה מומלצות בלידה טבעית הן רביצה, עמידה על הידיים והרגליים, או בתוך מים.
זאת בניגוד לתנוחה הנהוגה בבתי חולים הגורמת ללידה להיות ארוכה יותר.
בלידה טבעית מציעים לעסות את הפרינאום, לעשות קומפרסים חמים, ולדחוף את התינוק החוצה לאט, על מנת להימנע מקרעים או מחתך חיץ.
לידה טבעית עוררה גם התנגדות.
רופאים טוענים כי לידה הוא הליך רפואי, וכמו כל תהליך רפואי יש בו סיכונים.
נשים שיולדות בלידה טבעית, ועוד יותר נשים שיולדות בבית, מסתכנות.
לידה בבית חולים, עם מיילדת ורופא שמפקח ונכון להתערבות בשעת חירום, מסוגלת לתת מענה לבעיות שעלולות להתעורר.
בתי חולים המציעים חדרי לידה טבעית, מתנים זאת בלידה רגילה ונטולת סיבוכים, כאשר הם מצהירים כי אם תהיה בעיה הם יפעלו על מנת לקדם את הלידה.
עם זאת יש גם מחקרים שמראים שלידות בית טבעיות אינן מסוכנות יותר מאשר לידות בבית חולים.
טענה נוספת היא שמופעל על נשים לחץ ללדת באופן טבעי.
לחץ זה מצטרף ללחץ שנשים חוות בנושאים של הנקה.
לידה טבעית אינה קלה, ואינה מתאימה לכל אחת.
על כל אשה להחליט לעצמה מה מתאים לה, ולתינוק שתלד.
במענה ללחץ מנשים שהיו מעוניינות בלידה טבעית, הסדיר משרד הבריאות את האפשרות של לידת בית, אולם סירב לאפשר קיומן של מרכזים ללידה טבעית.
עתירה לבג"ץ נגד עמדת משרד הבריאות נדחתה בשנת 2018 ברוב של שני שופטים, יוסף אלרון ונעם סולברג, נגד השופט עופר גרוסקופף.
בשנת 2021 נהפכה החלטה זאת בדיון נוסף ברוב של חמישה שופטים נגד שניים ונקבע שמרכזים ללידה טבעית יוכלו לפעול תחת התקנות של לידת בית, עד להסדרה ייחודית של התחום.
לידה בהלכה הוא מושג המתייחס למכלול הנושאים ההלכתיים הקשורים ללידה וליחס ליולדת, כגון טומאת יולדת וקורבן יולדת.
על פי המסופר בפרשת בראשית, כאב הלידה הוא תוצאה של חטא עץ הדעת, בו אכלה חוה מפרי עץ הדעת בניגוד לצו האלוהי, ואף נתנה לבעלה מפרי העץ.
בעקבות זאת נתקללה האישה בקללה: .
על פי הכתוב בספר ויקרא, יולדת נעשית טמאה טומאת יולדת למשך שבוע לאחר לידת בן, ושבועיים לאחר לידת בת, טומאה זו מקבילה לטומאת נדה.
ותקנו כן, כדי שלא יבואו הנשים לכלל טעות בין ראיית דם הצריכה את תהליך הטהרה לראיית דם שאינה צריכה.
עם השנים גזרה זו פשטה בכל תפוצות ישראל.
לידה בניתוח קיסרי, אם לא יצא דם מהנרתיק כלל - היולדת נשארת טהורה, אם יצא דם מהנרתיק דין היולדת כנידה רגילה.
בכל מקרה, היולדת אינה נטמאת טומאת יולדת (לשבוע או שבועיים).
בזמן שבית המקדש היה קיים הייתה היולדת מביאה קורבן הנקרא קורבן יולדת לאחר סיום ימי הטוהר: 40 יום מלידת בן ו-80 יום מלידת בת.
במגן אברהם כתב שחובה על הבעל לעלות לתורה ביום 41 לזכר, ובנקיבה ביום 81, שהוא במקום קרבן הלידה שהאישה הייתה חייבת להביא בזמן שבית המקדש היה קיים.
יש מהאחרונים שכתבו שנכון שיקרא באותו יום את הפרשה בתורה העוסקת בדיני יולדת.
רבים נוהגים שהיולדת מברכת ברכת הגומל לאחר הלידה.
ויש שכתבו שתמתין שבעה ימים מהלידה שאז נחשב שנתרפאה.
כתב בשולחן ערוך שלאחר לידת בן זכר על ההורים לברך ברכת הטוב והמטיב.
יש מקהילות הספרדים שלא נהגו בכך
על לידת בת יש נוהגים לברך בראייתה בפעם הראשונה ברכת שהחיינו.
לא ברכו בפעם הראשונה יברכו כל עוד הם שמחים ומתרגשים מראייתה.
בשבת הסמוכה ללידת בן נהוג ברבות מקהילות יוצאי אשכנז לערוך סעודת שלום זכר.
לאחר לידת בת נהוג לערוך סעודת זבד הבת.
בקהילות האשכנזים התקבל המנהג לעשות בשבת קידוש הודאה לה'.
בעקבות ברית המילה שכרת ה' עם אברהם, ועל פי מצוות התורה בפרשת תזריע, ביום השמיני ללידת בן עורכים לו טקס ברית מילה.
מצווה זו היא אחת משתי מצוות עשה היחידות (לצד הקרבת קרבן פסח) שהימנעות מקיומן במזיד מחיל עונש כרת.
לידה שקטה הוא מונח השגור בפי הציבור המתאר לידת עובר מת.
מקור המושג "לידה שקטה" בא להבדיל אותו מלידת חי, בה התינוק בוכה.
לעיתים מייחסים מושג זה ללידה לאחר מות עובר תוך-רחמי, אך למעשה לידה שקטה היא תוצאה זהה למגוון של מקרים רפואיים שונים שבהם התקבלה ההחלטה על הפסקת היריון.
הפסקת ההיריון בשלביו השונים יכולה לנבוע ממגוון סיבות, אך בכל המקרים התוצאה היא לידת עובר מת.
לידה שקטה היא לידה לכל דבר, כולל כל תופעות הלוואי, הכאבים והקשיים המלווים אותה, המוחמרים ביתר שאת בגלל התוצאה הכואבת.
הפסקת היריון מתרחשת לרוב בעקבות גילוי מומים קשים בעובר או הופעת סיבוכי היריון קשים המסכנים את חיי האם.
בהיריון מתקדם (לרוב משבוע 21 ואילך) לא ניתן לבצע הפסקת היריון על ידי טיפול תרופתי, שאיבה או גרידה, אלא יש לזרז את הלידה באופן יזום וללדת את העובר.
היה והעובר עדיין חי, טרם זירוז הלידה מפסיקים את פעימות לבו של העובר.
הזירוז עצמו נעשה על ידי שימוש במשפחת תרופות הנקראת פרוסטגלנדינים, אשר גורמת להתכווצויות עזות של הרחם, וכך מתחיל תהליך הלידה באופן יזום ולא ספונטני.
שם התרופה המשמש לזירוז לידה הוא מיסופרוסטול (Misoprostol; השם המסחרי - ציטוטק, Cytothec).
מוות תוך-רחמי הוא מצב בו עובר מת מסיבה כלשהי בעודו ברחם.
כאשר המוות התוך-רחמי מתרחש בין השבועות 20–28 להיריון הוא נקרא "מוות תוך-רחמי מוקדם", ולאחר השבוע ה-28 נקרא "מוות תוך-רחמי מאוחר".
כאשר שבוע ההיריון איננו ידוע, אזי החישוב הוא לפי משקל העובר, כאשר בין 500 גרם ל-1000 גרם מוגדר כמוות תוך-רחמי מוקדם ומ-1000 גרם מדובר במוות תוך-רחמי מאוחר.
כאמור, מקרים רבים ומגוונים יכולים להוביל ללידה שקטה:
במקרים בהם העובר סובל ממומים קשים שלא נתגלו בבדיקות מוקדמות כגון סקירת מערכות, יכול להיגרם נזק בהתפתחותו התקינה של העובר ואף להביא למותו ברחם ולהשראת לידה מוקדמת אשר תוביל ללידה שקטה.
מומים אלו יכולים להתרחש כתוצאה מבעיות כרומוזומליות כדוגמת טריזומיה, שינויים מבניים במערכות חשובות כמו מערכת העצבים המרכזית, לב וכליות, מחלה המוליטית בעובר או מחלות מטבוליות בעובר.
סיבוכים שונים יכולים להוביל לבעיות באספקת הדם מהאם לעובר עקב פגיעה בחבל הטבור.
בעיות אלה כוללות לחץ על חבל הטבור, קשירת חבל הטבור והפרעות נוספות.
הנזק העוברי שנגרם כתוצאה מאספת הדם הלקויה לעובר יכולה להוביל לפגיעה בלתי הפיכה ואף להביא למותו.
בעיות בשליה יכולות לגרום גם כן לפגיעה קשה בעובר ולמותו בטרם עת.
בין היתר מדובר באי ספיקת שליה והאטה בגדילה תוך רחמית, היפרדות שליה, שליית פתח, או דימום שלייתי.
בעיות במי השפיר גם הן יכולות להוביל ללידה שקטה.
לעיתים מדובר בריבוי מי שפיר ולעיתים במיעוט מי שפיר.
מיעוט מי שפיר קיצוני יכול להיגרם באופן ספונטני, אך לעיתים גם באופן לא ספונטני, למשל כתוצאה מבדיקת מי שפיר, אשר גורמת לירידת מים אצל אחוז מזערי מאוכלוסיית הנשים.
זיהום תוך רחמי הנגרם על ידי חיידקים או וירוסים יכול גם הוא להוביל לפגיעה בעובר ולמותו ברחם.
ישנם מספר גורמי סיכון העשויים להוביל לסיום היריון וללידה שקטה, חלקם קשורים לאורח החיים של האם ולמצבה הבריאותי וחלקם נוגעים למהלך ההיריון עצמו.
בעיות רפואיות של האם המהוות גורם סיכון הן יתר לחץ דם, הפרעות קרישה (טרומבופיליה), תפקודי כבד לא תקינים, סוכרת, וקרע של הרחם כתוצאה מניתוח קיסרי קודם.
שתיית אלכוהול, עישון וצריכת סמים במהלך ההיריון מגדילים את הסיכון להיווצרות מומים ולהוביל ללידה שקטה, שכן חומרים אלו יכולים לחדור מבעד לשליה ולפגוע בהתפתחות התקינה של העובר.
בכלל זה גם החשיפה לעישון פסיבי הוא בעל אפקטים שליליים.
מחקרים הראו כי בהריונות בגילאים צעירים מאוד (גיל 18 ומטה) או בגילאים מאוחרים יותר (35 ומעלה) השכיחות למות עובר ברחם עולה.
הריונות אלה נחשבים הריונות בסיכון ודורשים מעקב קפדני יותר.
כמו כן, תת-גובה, תת-משקל ומשקל יתר מהווים גם הם גורם סיכון.
בהיריון ממושך, הנמשך מעבר ל-40 שבועות, הסיכון לסיבוכים ולמוות תוך רחמי עולה.
כדי להימנע מסיבוכים אפשריים, עם התקדמות ההיריון מעבר לשלב זה ישקלו זירוז לידה באמצעות תרופות.
בנוסף, עוברים בעלי משקל נמוך שלא התפתחו כמצופה והגיעו למשקל תקין נמצאים בסיכון יתר להתפתחות סיבוכים שונים שעשויים להסתיים בלידה שקטה.
יש להבחין בין כמה משתנים אשר משפיעים הן על תהליך סיום ההיריון שתעבור האישה והן על ההתייחסות המוסדית לתהליך שהיא עוברת:
גודל העובר - שבוע ההיריון קובע אם המוסד הרפואי מתייחס לסיום ההיריון טרם זמנו כהפלה (בדרך כלל לפני שבוע 22) או כהפסקת היריון ולידה מוקדמת (אחרי שבוע 22).
מצב העובר - יש הבדל בין מצבים בהם העובר עדיין חי ברחם לבין מצב שאינו חי.
היה והעובר עדיין חי והאישה נאלצת לעבור לידה או הפסקת היריון יזומה, החל משבוע 21+6 להריון יש לבצע הליך להפסקת פעילת הלב של העובר טרם הלידה, הליך המכונה פטיסייד.
ההליך מתבצע כדי למנוע מצב שבו ייוולד תינוק עם סימני חיים, מה שעלול להביא לסבל פיזי ונפשי ולדילמות אתיות וחוקיות.
לאחריו מתבצע תהליך הלידה או הלידה המוקדמת.
דרך סיום ההיריון - ישנן נשים שעוברות הפלה ספונטנית ללא התערבות, או נכנסות למצב לידה מוקדמת ללא התערבות.
לעומתן, נשים אחרות נאלצות לעשות הפלה יזומה או הפסקת היריון יזומה.
על אף שנראה כי התוצאה הסופית בכל המקרים זהה, התהליכים העוברים על היולדת ועל העובר מעט שונים.
כשלב מקדים להליך עצמו, מוחדר לצוואר הרחם מקלון הנקרא למינריה (הקרוי גם דילפאן), במטרה לגרום להתרחבותו.
למינריה היא סוג של אצה הסופחת נוזלים ובכך מאפשרת את ההתרחבות ההדרגתית של צוואר הרחם.
אם העובר עדיין חי, יבוצע הליך פטיסייד במהלכו תופסק פעילות לב העובר.
הליך זה נעשה בהנחיית אולטרסאונד וכולל החדרה של מחט דרך בטנה של האם.
המחט מוחדרת אל לב העובר והיא מכילה תמיסת אשלגן כלורי שגורמת באופן מיידי להפסקת פעימות הלב.
לרוב, הפעולה נעשית על ידי גינקולוג שמתמחה ברפואת אם-עובר.
כחצי שעה לאחר ההליך מתבצע אולטרסאונד נוסף כדי לוודא את הצלחת הפעולה.
אז יוזרקו למי השפיר טבליות ציטוטק או תמיסת פרוסטגלנדינים אשר יגרמו לזירוז הופעת צירים.
משלב זה יש להמתין תחת השגחה עד לתחילת שלב הלידה הפעילה.
לעיתים, בתום הלידה ולאחר פליטת השלייה, יש צורך בביצוע גרידה על מנת להבטיח כי לא נשארו שאריות שלייה הדבוקות לקיר הרחם.
הגרידה מתבצעת בחדר ניתוח תחת הרדמה ונמשכת דקות ספורות.
הפסקת פעילות העובר אינה מתקיימת במקרים בהם האישה נכנסת ללידה מוקדמת באופן ספונטני.
במקרים כאלה, תוצאת הלידה קשורה בגורמים רבים, ביניהם גיל העובר.
לעיתים רבות, עוברים מתחת לשבוע 24 אינם שורדים את מאמץ הלידה ונולדים מתים, או נולדים עם פעילות לבבית מסוימת.
במקרים כאלה הצוות הרפואי ימתין להפסקה ספונטנית של הפעילות הלבבית של העובר על מנת לקבוע מוות סופי.
במקרים אחרים בהם העובר שורד את הלידה המוקדמת, המצב הרפואי שגרם ללידה וכן גיל הוולד ישפיעו על המשך הטיפול הרפואי.
לאחר הלידה היולדת עשויה לסבול ממספר תופעות כגון דימומים וגינליים, גודש בשדיים והתכווצויות הרחם (המנסה לחזור בהדרגה לגודלו המקורי טרם ההיריון).
על גודש בשדיים ניתן להקל על ידי קבלת תרופה המייבשת את החלב.
דימום וגינלי נמשך בין 4 ל-6 שבועות בממוצע, אם כי אצל נשים מסוימות התהליך עשוי לקחת זמן רב יותר עד הפסקת הדימום והתחדשות המחזור החודשי.
ניתן ורצוי להיעזר ברופא להקלת הסימפטומים.
לידה שקטה היא חוויה נפשית קשה לשני בני הזוג המלווה לעיתים בתחושת קשות של אובדן, אבל, כעס, דיכאון ותחושת אשמה.
מומלץ להתייעץ עם אנשי מקצוע כמו פסיכולוג או עובד סוציאלי לתמיכה והקלת ההתמודדות עם האירוע.
ישנן קבוצות תמיכה ופורומים שונים בהם נשים חולקות את סיפורן האישי ובכך מסייעות לעצמן ולאחרות בהתמודדות עם המצב הנפשי המורכב אליו נקלעו.
בני הזוג לעומת זאת נותרים בודדים בצערם.
יגונם אינו נראה מכמה סיבות: אופן הביטוי של יגונם, (לרוב אינסטרומנטלי יותר ופחות רגשי ונראה מאופן הביטוי של נשים את יגונן) והעובדה שגברים באופן כללי, פחות נראים במרחבים פרינטליים.
במקרים שבהם הלידה השקטה כללה הליך של המתת העובר, היא עלולה להחוות כאירוע טראומטי ומשנה חיים עבור שני בני הזוג.
אירוע שעלול לגרום לסימפטומים פוסט-טראומטיים.
הקושי נובע משילוב של גיל הריון מתקדם (שבו ניתן להרגיש בתנועות העובר), וריבוי קבלת ההחלטות המורכבות שיש להחליט במעמד ההמתה, הלידה ולאחריה.
הבחירה של ההורים על ביצוע הפעולה וחוסר ודאות לגבי בריאות העובר, אם היה נולד בכל זאת מותירים את ההורים בתחושות קשות ובחוסר ודאות מתמשך.
בנוסף מחקרים מראים שהמתת עובר היא נושא מושתק ואין לגיטימציה לשוחח עליו, כך שהקושי מלווה לעיתים קרובות בתחושות בדידות ורגשות אשם.
במקרים רבים ההתמודדות הנפשית מורכבת גם מכיוון שבני הזוג (ולעיתים גורמים נוספים במשפחה) נאלצים לקבל החלטות חשובות בסיטואציה טעונה רגשית, ובזמן קצר מאוד.
בין היתר, עליהם להחליט כיצד רוצים להפרד מהוולד.
לתת לו שם ולטפל בסידורי הקבורה.
(בעצמם או באמצעות בית החולים).
בשנים האחרונות, עם עליית המודעות להשלכותיה של הלידה השקטה, ישנם זוגות הבוחרים לצלם את הוולד ולעיתים אף להצטלם איתו, במיוחד כשמדובר בלידה שקטה בשבועות מתקדמים.
פרידה מקיפה נמצאה כבעלת קשר חיובי להתמודדות מיטיבה עם ההריון העוקב ללידה השקטה אם יש כזה, ולהתמודדות הכללית עם האובדן.
על פי חוק, לבני הזוג יש הזכות לבחור אם לקחת על עצמם את סידורי הקבורה, או להעביר את הטיפול לבית החולים.
העברת הטיפול לבית החולים משמעו שההורים מוותרים על הבחירה באיזה אופן ובאיזה מקום ייקבר הוולד.
בית החולים מעביר את הטיפול לחברה קדישא, אשר קוברת בצורות שונות בהתאם לגיל הוולד, לעיתים בקברי אחים ובקברים ללא שם ולעיתים אף ללא תיעוד מדויק.
בעוד שישנם זוגות שמעדיפים שלא לראות את הוולד, לא לתת לו שם ולא לטפל בעניין הקבורה, אחרים מעדיפים לראותו, לעיתים להצטלם, לתת שם ולקבור בקבר מסודר.
עם זאת, בשל הצורך לקבל החלטות במהירות ותחת השפעתה של סיטואציה נפשית ופיזית קשה, התחושות והרגשות של מי מבני הזוג עשויים להשתנות לאחר זמן מה.
כך, זוגות אשר חותמים בבית החולים על טופס בו הם מעבירים את סידור הקבורה לבית חולים, מוצאים לאחר זמן מה כי הם רוצים לדעת מהו מקום הקבורה.
במקרים כאלה, עמותת עתים מסייעת לזוגות לאתר את מקום הקבורה ואף לשפרו על ידי יצירת קשר עם חברה קדישא ובירור מקום הקבורה המדויק.
עובדת שילדה בלידה שקטה זכאית לחופשת לידה ככל יולדת.
סעיף 6(ה) לחוק עבודת נשים מתיר לה, באישור בכתב של רופא, לקצר את חופשת הלידה כך שתכלול לפחות שלושה שבועות שאחרי הלידה.
החל מ-1 באפריל 2016, לידה שקטה לאחר השבוע ה-22 להיריון (לפני ה-01/04/16, החל מהשבוע ה-26) מזכה את היולדת במענק אשפוז, במענק לידה ובדמי לידה, בהתאם לכללים החלים על כל יולדת.
נשים שעוברות את התהליך לפני שבוע 22 אינן זכאיות לחופשת לידה, אך זכאיות לניצול של עד 6 שבועות ימי מחלה באישור רופא משפחה או רופא נשים.
לידור אדרי צפר (נולדה בי"ח בשבט ה'תשנ"ד, 30 בינואר 1994) היא שחקנית ישראלית.
אדרי נולדה וגדלה בלוד למשפחה מרוקאית מסורתית.
למדה בתיכון רמלה לוד במגמת תיאטרון.
בצה"ל שירתה בחיל הרפואה, תחילה בר"מ 2 באסף הרופא ולאחר מכן יצאה לפיקוד בבה"ד 10.
ב-2018 סיימה 3 שנות לימוד משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת לשנת 2017.
בעקבות תאונת דרכים שעברה בשנת 2017 החלה בתהליך של חזרה בתשובה, ולאחר סיום לימודי המשחק פנתה ללמוד במדרשת פנימיות של חב"ד ברמת אביב.
אדרי מרצה על סיפורה האישי ברחבי הארץ.
בשנת 2016 גילמה את סיון בסרט סטודנטים בשם "האפשרות השלישית" שכתבה וביימה הדס מעוז.
ב-2018 גילמה את נתי גבאי, אחת מהדמויות הראשיות בסדרה "אילת" שכתבו דוד דהן ועידו דרור וביים אביעד קידר וגילמה את אושר בסדרה "מייקל" שביימו מויש גולדברג ואיתי וייזר ששודרה ב-yes הטלוויזיה בלוויין.
באותה שנה שיחקה לצד שולי רנד בפרסומת עבור "חב"ד בקמפוס" בהפקת יהודה גרובייס.
ב-2021 גילמה את סיטל שביט בתה של כוכבה (קרן מור) בעונה השנייה של הסדרה "קופה ראשית" שביים אורן שקדי ומשודרת בערוץ כאן 11; גילמה את רונה מארש בסדרה "בלוגה בלוז" שכתבו נעם נבו ויעל כץ וביים ירון ארזי ואורן נבות, וגילמה את נרקיס בסרט הקולנוע "הברך" שכתב וביים נדב לפיד.
באותה שנה הצלטמה לסרט "רות" שכתב עמיאור ארציאל וביימה הילה ארציאל, בהפקת שניאור אנטבי.
בשנת 2022 גילמה את מעיין שלוש בסדרה "ילדים ביער" שכתבה דלית קהן וביימו קהן ואילן עבודי.
באותה שנה הצלטמה לסרטון "המונופול של החיים" שכתב יאיר היזמי (על פי שיחה מאת הרבי מליובאוויטש) וביים נועם קידר במסגרת מיזם "רגע של חכמה".
ב-2023 גילמה את יסמין זוהר, דוברת שגרירות ישראל באבו דאבי בסדרה "השגרירות" שיצרו יובל חקלאי, ניב גת וארנון וייס ושודרה ברשת 13.
בשנת 2025 השתתפה בצילומי הסרט "בעלות ברית" של הבימאית החרדית הדסה קרויזר ובהפקת שניאור אנטבי וגילמה את הדמות הראשית של חמי.
בשנת 2026 השתתפה בסדרת דרמה קומית כל האימהות משקרות, שיצרה הבמאית עטרה פריש ושודרה בכאן 11.
אדרי נשואה לדניאל צפר והם הורים לשני ילדים, הם משתייכים לחסידות חב"ד ומתגוררים בשכונת אחיסמך בלוד.
לידוביץ פיט היה צייר אימפרסיוניסט צרפתי.
הוא בא ממשפחת אצולה קטנה ואביו היה הרשם של קהילת , בצפון מערב צרפת.
שיעורי האמנות הראשונים שלו הגיעו מהציירים האקדמיים תומאס קוטיר ואיזידור פיס.
במהלך לימודיו אצל קוטיר פגש את אדואר מאנה, שכבר התנסה בסגנונות חדשים.
לאחר מכן, בזמן שהותו באקדמיה, הוא התיידד עם קאמי פיסארו, אף שהיה צעיר ממנו, תהיה לו השפעה מכרעת על עבודתו של פיט.
הוא וחברים אחרים של פיסארו היו מציירים בחוץ לעיתים קרובות יחד.
בשנת 1857, הוא הציג את הציור הראשון שלו בסלון.
אומרים שהוא קיבל עבודה מנפוליאון השלישי לספק עיטורים לדירות של הקיסרית אג'ני, אך אין תיעוד רשמי לכך.
בשנת 1864, בגלל בריאות לקויה, הוא ואשתו התיישבו בחווה של משפחתו, אותה ירש לאחר מות אביו, ליד בברטני.
באותה תקופה, הוא החל לכתוב בקביעות לפיסארו, התכתבות ביניהם היא תיעוד חשוב של השנים המעצבות של האימפרסיוניזם, תקופה עם מעט תיעוד אחר.
בהיותו שם, כיהן ב כחלק מסיעת הליברל-שמרנים.
כמו אימפרסיוניסטים רבים, הוא נטה להתמקד בנופים עם דמויות ו.
בין אזורים האהובים עליו לציור היו ו.
ב-1877, בהזמנתו של פיסארו, הוא השתתף בתערוכה האימפרסיוניסטית השלישית.
לאחר מותו, הוצגה רטרוספקטיבה של עבודתו בתערוכה הרביעית ב-1879. רחוב בפונטואז נקרא לכבודו.
לידה כואבת הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2009 בבמויה של לארה שפירו, עם לינדזי לוהן ולוק קירבי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על עובדת שעומדת לפני פיטורים ומתחזה לאישה בהריון כדי להישאר בתפקידה.
ת'יאה קלייהיל (לינדזי לוהן) עובדת כמזכירה בחברת הוצאה לאור סטיינוולד המנוהלת על ידי ג'רי סטיינוולד (כריס פרנל) ואחיו ניק (לוק קירבי).
היא גרה עם אחותה המתבגרת אמה (ברידג'יט מנדלר) ומתקשה לגמור את החודש, לשלם שכר דירה ולתמוך באחותה.
היא מאחרת לעבודה וננזפת על ידי הבוס ג'רי (כריס פרנל) וכשהוא מאזין בשירותים לשיחתה עם העובדת ליסה (שריל היינס) הוא שומע את ת'יאה אומרת שהיא שונאת אותו.
הוא קורא לה לחדרו ומפטר אותה אך היא אומרת לו שהיא בהריון והוא לכן אינו רשאי לפטרה.
היא אומרת שהאב הוא ידידה מיילס (אהרון יו).
כעת כל העובדים מתייחסם אליה בנימוס ובחיבה כמו לאישה הרה.
עם הזמן כאשר היא צריכה להראות שבטנה תופחת היא גונבת כרס ממולא בצמר גפן מבובת ראווה וקושרת אותו סביב מתניה.
ג'רי עוזב לזמן מה את משרדו וממנה את ניק למנהל זמני.
ניק לעומתו מחבב את ת'יאה ומטיל עליה לערוך את ספרה של סוזי קוונדיש (בוני סומרוויל) על תקופת הלידה.
ת'יאה הופכת ממזכירה לעורכת, בטנה הולכת ותופחת.
היא אף מזמינה את קריה למסיבת טרום לידה.
אמה כועסת עליה וקורעת את ה"כרס" שלה ות'יאה מחליפה זאת בבלון.
בעת השקת הספר מגיע ג'רי שמבטל הכל.
ת'יאה מתנפלת עליו בכעס, והבלון מתפוצץ והכרס נעלמת...
ניק הנדהם מנתק קשר אתה אבל ת'יאה מתחילה במסע פרסום ושיווק הספר יחד עם אחותה.
היא מוזמנת לראיון לטלוויזיה בו נוכח בקהל גם ניק.
ת'יאה מספרת על הספר וניק מוסיף.
הספר הופך לרב מכר ות'יאה וניק מתאהבים בשנית.
כעבור שנתיים ת'יאה היא אשתו של ניק ונמצאת בסוף ההריון.
היא חשה בצירי לידה וכל אנשי המשרד מלווים אותה לאמבולנס.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותלינדזי לוהןת'יאה קלייהיללוק קירביניק סטיינוולדכריס פרנלג'רי סטיינוולדמנהל חברהברידג'יט מנדלראמה קלייהילשריל היינסליסהפקידה בחברהוילי גרסוןקארלבוני סומרווילסוזי קוונדישג'נין גרופלומראיינת בטלוויזיהאהרון יומיילסידיד של ת'יאהקווין קובאיסגרגפקיד בחברהטרייסי אליס רוזכריסטיןפקידה בחברה
לידיאן ג'ונס היא אשת עסקים ברזילאית-אמריקאית המכהנת כמנכ"לית חברת באמבל (Bumble), אתר היכרויות מקוון ומדיה חברתית, מאז ינואר 2024. לפני שניהלה את באמבל, היא הייתה המנכ"לית של חברת "סלאק" (Slack Technologies) וכן מילאה תפקידים ניהוליים בחברות "סונוס" (Sonos), סיילספורס ומיקרוסופט.
ג'ונס נולדה וגדלה בסאו פאולו, ברזיל.
אמה עבדה כמנקה ואביה עבד כפועל.
ניסיונה הראשון עם מחשבים החל בגיל 13, כשבחרה בשיעור לתכנות מחשבים, לאחר שזכתה בתחרות בית ספרית כשהייתה בת 13.
עם סיום לימודי התיכון, היא קיבלה מלגה ולמדה באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 2002 קיבלה את תואר ראשון במדעי המחשב.
ג'ונס עברה תקופת התמחות קצרה ב-אפל ואז הצטרפה למיקרוסופט ועבדה כמהנדסת תוכנה במחלקת המוצר - אקסל.
הקריירה שלה במיקרוסופט נמשכה כ-13 שנים והיא מילאה בה מגוון תפקידי ניהול.
ג'ונס עזבה את מיקרוסופט בשנת 2015 והצטרפה לחברת טכנולוגיה "סונוס" בתפקיד סגנית נשיא החברה, לניהול תוכנה.
כעבור 4 שנים, בשנת 2019 היא התפטרה ועברה סיילספורס והייתה מנהלת כללית של חברת התוכנה "סלאק", שנרכשה אז על ידי סיילספורס.
ג'ונס הייתה אחראית על מיזוג סלאק בסיילפורס והמשיכה לכהן במספר תפקידים בכירים, כסגנית לנשיא סיילפורס, עד נובמבר 2023.
בנובמבר 2023 עזבה וויטני וולף הרד, מייסדת חברת ההיכרויות המקוונות "באמבל" את תפקידה כמנהלת כללית, והיא מינתה את ג'ונס למחליפתה בתפקיד.
שווי החברה על פי הדו"ח השנתי לשנת 2022 הוא כ-3.7 מיליאר דולר.
היא הכירה את בעלה בזמן עבודתם המשותפת במיקרוסופט, שם הוא ממשיך לעבוד.
ליד הים הוא סרט דרמה רומנטית משנת 2015 שנכתב, בוים והופק על ידי אנג'לינה ג'ולי, שגם מככבת בו לצד בראד פיט.
העלילה עוקבת אחר רולנד (בראד פיט) וונסה (אנג'לינה ג'ולי), זוג נשוי בשנות ה-70 שנוסע לנופש בצרפת כדי להתמודד עם המשבר בחיי הנישואין שלהם.
במהלך שהותם, הם פוגשים זוג צעיר ומתמודדים עם השדים הפנימיים שלהם.
הסרט צולם באוגוסט 2014 במהלך ירח הדבש של פיט וג'ולי בגוזו, מלטה ויצא לאקרנים ב-14 בנובמבר 2015.
הוא זכה לביקורות מעורבות והיה כישלון קופתי כאשר הכניס רק 3.3 מיליון דולר מול תקציבו של 10 מיליון דולר.
רולנד, סופר אמריקאי, ואשתו ונסה, רקדנית לשעבר, מגיעים לעיירת חוף צרפתית בניסיון לשקם את נישואיהם.
היחסים המורכבים ביניהם נחשפים ככל שהם מתיידדים עם זוג נשוי צעיר המתגורר בסמוך.
הסיפור בוחן את המורכבות של אהבה, אובדן וכאב.
ליד הים קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות.
בעוד שהסרט שיבח על הסגנון הוויזואלי והמשחק, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על העלילה האיטית והאופי האינטנסיבי של הדרמה.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 35% וב-Metacritic, הוא קיבל ציון של 45 מתוך 100.
לידור סעדיה (נולד ב-12 באפריל 1995), הידוע בשם הבמה סאילו (SAILO), הוא זמר-יוצר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי ישראלי.
במרוצת ילדותו הופיע בתוכניות טלוויזיה והפקות שונות, דוגמת פסטיגל 2004. בגיל 6 החל ללמוד נגינה על פסנתר, ושש שנים אחר-כך התחיל להלחין ולכתוב שירים משלו.
לאחר שסיים תיכון עשה שנת שירות בעזר מציון.
סעדיה לא גויס לשירות צבאי בצה"ל מסיבות רפואיות.
בגיל 19 עבר לארצות הברית, והחל ללמוד מוזיקה באוניברסיטת שפרד בלוס אנג'לס.
לאחר שנתיים עבר להתמחות בהפקת מוזיקה במכון המוזיקאים שבהוליווד.
הוא סיים את לימודיו, ופרויקט הגמר שלו הוכתר ל"טוב ביותר לשנת 2017".
תוך כדי לימודיו בהוליווד אימץ את שם הבמה "סאילו" (מעוצב באנגלית כ-"SAILO"), והחל למתג את עצמו במועדוני לילה מקומיים.
בשנת 2017 הופיע לצד עופר ניסים בפארק הירקון, שם ביצע גרסה באנגלית לשיר "לילה טוב אירופה" של דנה אינטרנשיונל.
באותה שנה כתב את השיר "Alai", שבוצע על ידי ריטה והופק על ידי ניסים, ואת "תישאר", שנכלל בפסקול של סדרת הטלוויזיה "כפולה" בכיכובה של נועה קירל.
ב-2018 כתב לניסים ולאייל גולן את השיר "לא מבינה עברית", שהגיע למקום הרביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בשנה שלאחר מכן יצר שיתוף פעולה נוסף עם ניסים בשם "שופוני", שבוצע על ידי שרית חדד.
לשיר יצאה גרסה בסרבית של תאה תאירוביץ', שזכתה להצלחה ברחבי מדינות הבלקן.
בשנת 2020 הוציא שני שיתופי פעולה עם ינון יהל בשם "Not Good For Me" ו-"Must Be True".
שירו הראשון כסוליסט, "For Myself", פורסם בהמשך השנה.
ב-2021 הוציא לאור את שירו הראשון בעברית, "כלום", תחת שמו האמיתי.
בנוסף, כתב לוואלרי חמאתי את סינגל הבכורה שלה, "ככה לוותר".
הוא נמנה במצבת כותבי השיר "I.M" של מיכאל בן דוד, אשר נבחר לייצג את באירוויזיון 2022. בשנת 2023 נמנה ברשימת "50 הלהט"בים המשפיעים בישראל" של אתר "מאקו", וכתב את "לה קוקרצ'ה" של אינטרנשיונל.
בשנת 2024 כתב את "סיפור אחר" – שיתוף פעולה בין ניסים לששון איפרם שאולוב.
ב-7 באפריל 2025 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "לא ברור לך מה זו אינטימיות".
2025: "לא ברור לך מה זו אינטימיות"
לידור אדמוני (נולד ב־8 בדצמבר 1995) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מגיש הסכתים וכוכב רשת ישראלי.
אדמוני החל את דרכו בתחום המשחק בגיל צעיר.
בשנים 2004–2014 שיחק במסגרת תיאטרון באר יעקב בהפקות שבוימו על ידי יוסי מור ויוסי כהן.
לאחר מכן השתתף בסדנאות וקורסים רבים, בהם סדנאות המשחק של הילי ילון, קורס משחק מול מצלמה ב"הסטודיו" בהנחיית גל אמיתי, וכן סדנאות בהנחיית ליאת ביין, ערן פסח ואוהד פרח.
בשנת 2021 החל את לימודיו בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין במסלול התלת-שנתי.
בשנת 2013 השתתף אדמוני בסדרת הדרמה "אחת אפס אפס" ששודרה בערוץ 10, אותה כתב וביים אמיר מן.
באותה שנה שיחק גם בתפקיד ראשי במופע 130 שנה לראשון לציון בבימויו של אבי דור, שהוצג בהיכל התרבות ראשון לציון, וכן לקח חלק בהצגה "ככה פינת ככה" שהועלתה במסגרת פסטיבל בת ים, אותה כתב וביים יוסי כהן.
בשנת 2014 הופיע בהצגה "עלילות המלך פרדיננד פדהצור בקיצור", שנכתבה על ידי אפרים סידון ובוימה על ידי יוסי כהן, בפסטיבל בת ים.
בשנת 2017 הופיע אדמוני בשתי סדרות רשת: "הפלאן", שעלתה בערוץ היוטיוב ובדף הפייסבוק של "חיילים מצייצים", ו"גימל", סדרת רשת שיצר אסף מכנס ופורסמה באתר ynet.
באותה שנה השתתף גם בפרסומת אינטרנטית לתחום הנדל"ן לצד נדב יעקובי.
בשנת 2020 שימש אדמוני כפרזנטור בקמפיין הפרסומי של מותג "ספרייט", לצד השחקן עידו ברטל.
בשנת 2022 שיחק בסדרה הקומית "השגרירות" ששודרה ברשת 13, בתפקיד יאיר מדמוני, בבימוי ניב גת וארנון וייס.
בשנת 2023 הופיע בסרט הקולנוע "המזח" בבימויו של ליאור חפץ, וכן גילם תפקיד בהצגה "מיקי מציל" שהועלתה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של עמית אפטה.
בשנת 2025 הופיע בסדרת הטלוויזיה "המזח" בבימויו של ליאור חפץ ששודרה בכאן 11, באותה השנה הופיע גם בעונה 3 של "שבאבניקים" בבימויו של אלירן מלכה ששודרה ב-HOT3.
השתתף בצילומי הסדרה "החמאם" בבימויו של מיכאל הללו שעלתה לשידור בכאן 11 במהלך שנת 2025.
במאי 2025 שימש פרזנטור בקמפיין עבור חברת הביטוח "הפניקס" שעלתה ברחבי הרשת.
החל משנת 2025 מגיש לצד עידן מרזוק את הפודקאסט "מכירים ת'אלה", בו מארחים שחקנים, זמרים וידוענים.
אדמוני הוא אוהד הפועל תל אביב בכדורגל ומאז שנת 2024 הוא איש הסושיאל של הקבוצה ומזוהה עם הסרטונים הרבים שהוא מעלה הקשורים לקבוצה.
ליד עריסת הקולנוע היא סדרת טלוויזיה ישראלית בת שמונה פרקים, ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1978–1979. הסדרה שודרה בימי חמישי בשעה 17:00, ושודרה בשידור חוזר בטלוויזיה החינוכית בשנת 1985. הסדרה הוקדשה לסקירת ראשית הקולנוע ולהתפתחות הראינוע בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. את הסדרה הנחה יהורם גאון.
הסדרה נוצרה בעקבות הגעתו, בדרך מקרה, של חומר ארכיוני נדיר במיוחד למחלקת הסרטים של טלוויזיה החינוכית.
החומר כלל גלילים של סרטים אמריקאיים ישנים, שנעשו בשנים 1895–1905, ואשר היו מונחים במשך שנים רבות בארכיון ספריית הקונגרס של ארצות הברית.
הסרטים עברו תהליך שימור ושחזור, ונמצאו ראויים להקרנה, אף שאיכותם הטכנית נותרה ירודה מאוד.
למרות מצבם הטכני, הוחלט להקרין את הסרטים לציבור, מתוך העדפה ברורה להציגם במצבם הקיים מאשר לגנוז אותם לחלוטין.
ההחלטה התקבלה בשל ערכם הארכיוני הגבוה, חשיבותם להבנת תולדות הקולנוע, והסקרנות שהם מעוררים.
הסרטים המוצגים בסדרה הם גישושים ראשוניים ביותר בתחום הקולנוע, מתקופה שבה טרם היה ברור אם מדובר בתעשייה, באמנות, או באמצעי תיעוד בלבד.
החומר המוקרן בסדרה אינו מוכר אף לרבים מצופי הקולנוע המקצועיים, והוא ממחיש לצופה את התהליכים הראשוניים שעבר הראינוע בראשית דרכו.
לצד זאת, הסדרה מבקשת להעניק לצופים כלים להבנת השפה הקולנועית ולצפייה מושכלת יותר בסרטים בני זמננו.
מרבית פרקי הסדרה מתמקדים בסרטים שנעשו בארצות הברית בשנים 1895–1905. עם זאת, כדי להציג תמונה היסטורית רחבה ומדויקת יותר של ראשית הקולנוע, הוקדשו שתי תוכניות נפרדות לאחים לומייר ולז'ורז' מלייס, מחלוצי הקולנוע בצרפת, אשר נחשבים לחלוצים מרכזיים בהתפתחות הקולנוע בעולם כולו.
הפרקים העוסקים בקולנוע האמריקאי מתמקדים בעיקר בפועלו של תומאס אלווה אדיסון ובחלוץ תעשיית הסרטים, הבמאי אדווין פורטר.
את הסדרה הנחה יהורם גאון, שנבחר לתפקיד לא רק בשל אהבתו לקולנוע, אלא גם בזכות סגנון ההנחיה העממי והנגיש שלו, אשר תרם להבנת החומר.
אף שגאון מוכר בעיקר כשחקן וזמר, בסדרה הוזכר גם הרקע שלו כבמאי, הידוע פחות לציבור הרחב.
גאון מופיע לאורך הסדרה כשהוא יושב בתפאורה המשחזרת באופן מסוגנן אולם קולנוע מראשית ימי הקולנוע, מהסוג שבו הוקרנו הסרטים הראשונים.
את ההקרנות מלווה הפסנתרן אורי קריב, המנגן מוזיקה חיה בפסנתר בהתאם לתמונות המוקרנות על המסך, כפי שהיה נהוג בתקופת הסרט האילם בראשית המאה ה-20.
בכל אחד מפרקי הסדרה ניתן גם רקע חברתי־תרבותי, ולעיתים אף פוליטי, אשר ממנו צמחו הסרטים המוקרנים.
שילוב זה נועד להעמיק את הבנת ההקשר ההיסטורי והתרבותי של ראשית הקולנוע ולהציגו לא רק כתופעה טכנולוגית, אלא גם כתוצר של תקופתו.
לידיצה (בצ'כית: Lidice; בגרמנית: Liditz) הוא כפר בצ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה), 22 ק"מ צפונית-מערבית לפראג, אשר הוחרב עד היסוד על ידי הנאצים ב־1942, כעונש קולקטיבי ראוותני על חיסולו של ריינהרד היידריך.
הכפר הוזכר לראשונה בכתב בשנת 1318. לאחר תיעוש האזור עבדו תושבי הכפר במכרות ובמפעלי התעשייה של הערים הסמוכות קלאדנו וסלאני .
שני הלוחמים אומנו בבריטניה והוצנחו בדצמבר 1941 בצ'כיה כחלק ממבצע אנתרופואיד.
הם זרקו רימון יד על מכוניתו של היידריך ופצעו אותו קשות.
כעבור מספר ימים, ב-4 ביוני 1942, הוא מת כתוצאה מזיהום בפצעיו.
בעקבות ההתנקשות הורה קורט דליגה, שנתמנה ליורשו של היידריך כ"סגן הפרוטקטור", על פעולת עונשין נגד תושבי הכפר - הריסתו והוצאת תושביו להורג.
ב-10 ביוני 1942 הגיעו עשר משאיות עם חיילים גרמנים אל הכפר, אשר היה ידוע בהתנגדות תושביו לכיבוש הנאצי ונחשד כמקום מסתור לפרטיזנים מקומיים.
החיילים כיתרו את הכפר והטילו עליו סגר מוחלט.
לאחר מכן הם הוליכו את כל הגברים (מעל גיל 15), 173 במספר (ועוד 11 בימים הבאים), אל מאחורי אסם וירו בהם בקבוצות של עשרה בכל פעם.
הנשים, 190 במספר, נשלחו אל מחנה הריכוז וההשמדה ראוונסבריק.
מספר ילדים אחרים אשר נמצאו "מתאימים מבחינה אתנית", נשלחו לתוכנית להשבחת הגזע (לבנסבורן), שנועדה לחנכם על פי עקרונות תורת הגזע כדי שיוכלו לתפקד כארים.
לאחר שהכפר רוקן מבני אדם, כל בתיו פוצצו, ואדמתו יושרה ונזרעה.
שם הכפר נמחק מכל המפות הגרמניות.
כפר נוסף, לז'אקי, הוחרב גם הוא באותה שיטה בדיוק.
התעמולה הנאצית פרסמה בגאווה את השמדת לידיצה, בניגוד לפעולות טבח אחרות ברחבי אירופה אותן שמרה בסוד.
עקב כך, עניין הטבח התפרסם במהירות במדינות בעלות הברית, ובבריטניה אף הופק עליו סרט ("הכפר הדומם", The Silent Village) תוך חודשים בודדים ביוזמת אביגדור דגן.
ערים רבות ברחבי העולם אימצו את השם "לידיצה".
ב־1947 הונחו יסודות חדשים לכפר, ולאחר מספר שנים הוא שוקם והפך לכפר בן 150 בתים, בעיקר הודות לתרומות מצ'כיה ומחוצה לה.
כיום משמש הכפר אתר הנצחה תרבותי לאומי של צ'כיה, הכולל מוזיאון.
שנתיים בדיוק לאחר הטבח בלידיצה, ב-10 ביוני, אירע גם טבח בכפר היווני דיסטומו ובכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן, כך שב-10 ביוני נערכות במקביל אזכרות בשלושת המקומות.
לאחר תום המלחמה חזרו לכפר 153 נשים ו-17 ילדים.
הם שוכנו בכפר החדש באותו שם שהוקם בסמוך לכפר ההרוס.
לשיקום הכפר סייעו תרומות שנאספו בסטפורדשייר שבאנגליה, תחת הסיסמה "Lidice Shall Live" ("לידיצה תחיה").
חלקו הראשון של הכפר החדש הושלם ב-1949.
ללידיצה יש ברית ערים תאומות עם:
לידיה לזרוב-ירושלמי (נולדה ב-16 בינואר 1946) היא שייטת ישראלית, אלופת עולם בשיט מפרשיות מדגם 420.
היא הפכה לאלופת העולם הישראלית הראשונה בענף ספורט כלשהו כאשר זכתה בשנת 1969 באליפות העולם בדגם 420 יחד עם שותפה צפניה כרמל.
הייתה חברת אגודת יורדי ים זבולון במועדון השיט של בת ים מאז הייתה בת 17.
בשנת 1966 ניצחה לידיה עם בן זוגה צפניה כרמל באליפות ישראל בשיט מפרשיות מדגם 420, ובאוגוסט 1967 ניצחו השניים בתחרות מפרשיות בינלאומית שנערכה על נהר הדסון בניו יורק.
בשנת 1969 היו הצמד לאלופי עולם ישראלים ראשונים בענף ספורט כלשהו, כאשר ניצחו באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 אשר נערכה בסנדהמן, שוודיה.
כרמל אף זכה באותו אירוע באליפות העולם ליחידים.
באליפות העולם שנערכה בתל אביב בשנת 1970, זכתה לזרוב בתואר אלופת העולם ליחידים בדגם 420 וסיימה בזוגות (יחד עם צפניה כרמל) במקום החמישי.
לידיה קוֹזֶנִיצקי (13 בספטמבר 1937 – 26 בינואר 2013, ט"ו בשבט תשע"ג) הייתה רופאה וציירת ישראלית.
קוזניצקי נולדה בעיירה וילה ברטט (Villa Berthet) שבפרובינציית צ'אקו בארגנטינה, למשפחה יהודית מסורתית.
למדה ציור, נגינה בפסנתר והוראת מוזיקה.
בגיל 17 החלה את לימודי הרפואה באוניברסיטת רוסריו בארגנטינה.
בשנת 1962 סיימה את לימודיה בהצטיינות ונישאה לד"ר ישראל קוזניצקי, מומחה לרפואה גרעינית.
בארץ התגוררו בני הזוג בתחילה בבאר שבע, והיו מהגרעין המייסד של בית חולים סורוקה.
במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה שימשה קוזניצקי כרופאה כירורגית ותרמה להצלת חייהם של חיילים רבים.
בשנת 1969, עם סיום התמחותה ברפואת אף אוזן גרון, עברה למרכז ועבדה בבית חולים בילינסון.
בשנות השבעים נרתמה לייסד את הקונסרבטוריון העירוני בפתח תקווה.
אחרי אסון מעלות (1974) ייסדה וארגנה את מערך השמירה בבית ספר "עין גנים" בפתח תקווה, שממנו התפשט מפעל השמירה בבתי הספר לכל הארץ.
קוזניצקי פעלה בשנים 1990–1992 במחקר אימונולוגי באוניברסיטת בר-אילן ובשנים 1993–1994 במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל בהתאמת והשתלת מח עצם לחולי סרטן.
בתה, חגית כפיר, היא זמרת-יוצרת.
בשנת 1994, לאחר הסכם השלום עם ירדן, חצתה קוזניצקי את הגבול עם דגל ישראל בידה, ועלתה להר נבו, שם גמלה בליבה ההחלטה לצייר את התנ"ך, שבלימודיו היה לה עניין מיוחד.
מאז היא ציירה מספר רב של ציורים בנושאים הקשורים לתנ"ך, והציגה במספר רב של תערוכות, בהן תערוכת קבע בבית התנ"ך בתל אביב שבה מוצגים שלושה מציוריה.
שתי עבודות במכלול יצירתה המנציחות את האסטרונאוט הישראלי אילן רמון הן יוצאות דופן.
על עבודות אלה הוענקה לה תעודת הוקרה מבית התנ"ך.
לאחר מכן הוציאה לאור ספר עם 101 תמונות של פרשות השבוע, הפטרות, שיר השירים עם מבוא של פרופ' שלום רוזנברג, והסברים אמנותיים של מבקרת האמנות חנה ברק-אנגל.
ברק-אנגל סוברת כי "למקבץ העבודות של ד"ר קוזניצקי על התנ"ך, באופן כה שיטתי, איו אח ורע בעולם האמנות..".
עוד היא סוברת כי "מדובר בפרשנות מסורתית של המקרא שנעשתה באמצעים פיגורטיביים ויש בה מהרעננות של תקופתנו העכשוית".
הציורים צוירו בטכניקת שמן על בד, ומצורפים להם ציטוטים של פסוקי התנ"ך בארבע שפות, שאותם ליקט בעלה ישראל.
במהלך חידון התנ"ך העולמי בשנת 2007 הוקרנו ציוריה.
ספר ציורי התנ"ך צוין לשבח על ידי אנשי ציבור רבים, ביניהם הרב הראשי לישראל, האפיפיור בנדיקטוס ה-16, נשיא המדינה ויו"ר אגודת הסופרים העבריים.
בשנת 2007 הוכתרה ליקירת העיר פתח תקווה.
לידיה דייוויס היא סופרת ומתרגמת אמריקאית, זוכת פרס מאן בוקר הבינלאומי לשנת 2013.
דייוויס פרסמה ששה אוספים של סיפורים קצרים וידועה בעיקר בשל סגנונה התמציתי וההומוריסטי.
סיפוריה לרוב אינם עולים על שלושה או ארבעה עמודים ולעיתים אף אינם עולים על משפט אחד או שניים בלבד.
באוקטובר 2003 זכתה במענק מקרן מקארתור.
דייוויס גם ידועה בשל תרגומיה מצרפתית הכוללים יצירות מאת מרסל פרוסט ומישל פוקו.
ב-2010 התפרסם תרגומה של מאדאם בוברי מאת גוסטב פלובר, אשר זכה לביקורות חיוביות וקטע ממנו אף פורסם במגזין פלייבוי.
אף אחד מספריה של דייוויס לא תורגם לעברית במלואו.
קובץ ראשון של חמישה סיפורים קצרים שלה התפרסם בגיליון 104 של הליקון, בתרגומו של יעקב צ.
מ-1974 ועד 1978 דייוויס הייתה נשואה לסופר פול אוסטר, ממנו היה לה בן, דניאל.
כיום היא נשואה לצייר אלן קוט, עמו יש לה בן נוסף.
היא מרצה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת סוני באולבני, ניו יורק.
לידיה פינקוס-גני (Lydia Pincus-Gany; 24 במרץ 1929 – 7 באוגוסט 1998) הייתה מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית ופרופסורית חברה לעיצוב במה.
עבדה עם מרבית התיאטראות ולהקות המחול בישראל ופעלה והצליחה גם מחוצה לה.
הייתה ממייסדי המגמה לעיצוב במה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובמשך שנים רבות כיהנה כראש המגמה לעיצוב.
לידיה פינקוס נולדה בשנת 1929 בבוקרשט בירת רומניה, שם סיימה את לימודיה התיכוניים ואת האקדמיה לאמנויות יפות במגמת סצנוגרפיה.
עם סיום לימודיה החלה לעבוד בתיאטרון בבוקרשט ובערים נוספות.
עיצבה ברומניה תפאורות לכ-15 הצגות.
לידיה נישאה לפסח (Pascu) שכטר (1920–1992), ממנהיגי תנועת בית"ר ברומניה ואסיר ציון.
עם עלייתם לישראל, עברת הזוג את שם משפחתם לגני.
מייד עם עלייתה לישראל החלה לעבוד בתיאטרון הישראלי ועיצבה תפאורות ותלבושות כמעט בכל הבמות בישראל בתחום התיאטרון והמחול.
עבדה גם בתיאטראות בארצות הברית, צרפת והולנד.
במשך שנות פעילותה עיצבה תפאורות ותלבושות לכ-200 הצגות.
ב-1972 הוזמנה להצטרף לסגל הפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב, שם כיהנה כמרצה בכירה וכראש המגמה לעיצוב במה.
פינקוס-גני הייתה פעילה במספר תחומים באמנויות הבמה: בתחום התיאטרון עיצבה תפאורות ותלבושות להצגות רבות ברוב התיאטרונים בישראל ועבדה עם במאים כגון: אורנה פורת, חנן שניר, אילן רונן, ציפי פינס, תיאודור תומא, הלנה קאוט-האוסון, עדנה שביט, תום לוי, דן רונן ועוד.
כן תרמה להקמתו של תיאטרון באר שבע יחד עם עדה בן נחום, תום לוי, בן-ציון מוניץ וגרי בילו - עמו קיימה קשר רב שנים והמשיכה לעבוד לצידו בבית הספר למשחק בית צבי.
כמו כן, הייתה פעילה בתחום המחול, ועיצבה תפאורות ותלבושות להפקות כמו "סינדרלה", "היפהפייה הנרדמת" ו"רומיאו ויוליה" בבלט הישראלי, ולהפקות מחול מודרני עבור להקת בת שבע ותאטרון מחול ענבל.
פינקוס-גני עיצבה תפאורה ותלבושות גם למופעי בידור ופולקלור המבוססים על שפת התיאטרון, בהם עיצובים ללהקת כרמון למופעיה ברחבי העולם שזכו לשבחים בעיתונות, וללהקות צבאיות ברחבי ישראל.
פינקוס-גני הייתה אחת התפאורניות הישראליות הבודדות שהצליחו גם מחוץ לישראל, בתקופה שבה ייבאו תפאורנים מרחבי העולם אל ישראל.
בין השאר נכתבו שבחים על עבודתה בהולנד, "שיר האופניים", בבימוי תיאודור תומא.
נכתב עליה שהיא "פותחת שביל ליצוא ישראלי מסוג חדש: ציור תפאורות ותלבושות לתיאטרונים בחו"ל".
כמו כן הצליחה בפריז עם "השלג בעת הקיץ" ועם מחזות זמר בבימוי יונתן כרמון בפריז ובברודוויי.
בתחום ההוראה, שימשה פינקוס-גני כמרצה בכירה וכראש המגמה לעיצוב במה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב ולימדה את בכירי התפאורנים בישראל, בהם משה שטרנפלד, מרים גורצקי, רוני תורן, בוקי שיף, טל יצחקי, יוסי בן ארי, פרידה שהם, דנה צרפתי, אבי וורצל, כנרת קיש ואחרים.
כיוצרת וכמורה, הגדרתה את תפקיד התפאורן כללה יכולת של התפאורן להביע את עצמו בחומרים דרמטיים שונים, לפתח גמישות ושליטה בכל האמצעים הפלסטיים השונים שניתן להשיגם, ולהעז לעזוב פתרונות מסורתיים מוכרים כדי למצוא פתרון חדש לכל בעיה חדשה בהפקה תיאטרלית.
לטענתה, המעצב צריך להיות מעורב בתפיסה הקונספטואלית של ההצגה, בתהליך בחירת אמצעי ההבעה (בימוי, מוזיקה, תנועה וכדומה), וכן עליו להיות בדיאלוג שיטתי עם הבמאי כדי להגדיר את התפקיד הספציפי של החלל: מידע, אווירה כללית, בימוי וכדומה.
נפטרה לאחר מחלה ב-1998, בגיל 68. הניחה בת ובן.
סגנונה הייחודי של פינקוס-גני לא היה בהכרח מזוהה עם השפעות ספציפיות, משום שרעיונות עבודתה נבעו תמיד מתוך המחזה הספציפי בו עסקה.
אך מובן שהייתה מושפעת מן התקופה, המקום והתרבות בהם פעלה: "שהרי אדם לא גדל לבד, דברים נקלטים, נכנסים פנימה ויוצאים באינטרפרטציה אחרת".
בנוסף, הכירה בהשפעתו הרבה עליה של אחד ממוריה ברומניה, הצייר מירצ'ה מרוזין (Mircea Marosin), אף שסגנונה היה שונה משלו.
מלבד זאת הושפעה מן האמנים מגריט וסלבדור דאלי וממקורות השראה קולנועיים, במיוחד מהסוריאליזם הצבעוני של פליני ומסגנונו התקופתי של פרנקו זפירלי.
לאורך השנים השתמשה גני בתיפאורותיה בסגנונות רבים מתולדות האמנות, אך השימוש שעשתה בהשפעות אלו היה באמן כסגנון, ולא כהשפעה כוללת.
היושבת בגנים, בימוי: משה הלוי, תיאטרון משה הלוי 1965
תוציא את השטקר המים רותחים, מאת ובבימוי: אפרים קישון, התיאטרון הקאמרי 1965
אי המטמון, מאת: רוברט לואיס סטיבנסון, בימוי: דוד לוין, התיאטרון הקאמרי 1968
הקמצן, מאת מולייר, בימוי: אנדריי קלראשו, תיאטרון האהל 1968
הביתה, מאת: הרולד פינטר, בימוי: ליאונרד שאך, התיאטרון הקאמרי 1968
השקרן, מאת: קרלו גולדוני, בימוי: ראדו מירון, התיאטרון הלאומי הבימה 1970
הדה גאבלר, מאת:הנריק איבסן, בימוי: עדנה שביט, במה 73 1973
יוהאנה הקדושה, מאת:ג'ורג' ברנרד שו, בימוי: אורנה פורת, התיאטרון לילדים ונוער 1974
שרה גיבורת ניל"י, מאת: דבורה עומר, בימוי: ציפי פינס, התיאטרון לילדים ונוער 1976
האידיוט, מאת: דוסטויבסקי, בימוי: אילן רונן, תיאטרון החאן הירושלמי 1976
הנערה והחוליגן, על פי ולדימיר מאיאקובסקי, כוריאוגרפיה: ולרי פאנוב, להקת המחול בת שבע 1978
מגילת רות, כוריאוגרפיה: שרה לוי-תנאי, להקת המחול ענבל 1979
המשרתות, מאת: ז'אן ז'נה, בימוי: גזא פארטוש, תיאטרון באר שבע 1981
גולים, מאת: ג'יימס ג'ויס, בימוי: תיאודור תומא, התיאטרון הלאומי הבימה 1981
בית ספר למוקיונים, מאת:פרידריך קרל וואכטר, בימוי: גדי רול, תיאטרון באר שבע 1982
אגדת חורף, מאת: שקספיר, בימוי: יורם פאלק, תיאטרון החאן הירושלמי 1983
ברכה, בימוי: תום לוי, תיאטרון באר שבע 1984
הרופא בעל כורחו, מאת:מולייר, בימוי: דן רונן, תיאטרון החאן הירושלמי 1987
סינדרלה, כוריאוגרפיה: ברטה ימפולסקי, הבלט הקלאסי הישראלי 1987
עלי כינור, עיבוד של עדה בן נחום על פי שלום עליכם, בימוי: חנן שניר, התיאטרון הלאומי הבימה 1988
שמונה נשים, מאת: רובר תומא, בימוי: אתי רזניק, בית צבי 1990
רומיאו ויוליה, מוזיקה מאת: פרוקופייב, כוריאוגרפיה: ברטה ימפולסקי, התזמורת הסימפונית הישראלית בשיתוף עם הבלט הישראלי 1991
איש למאנשה, מאת: דייל וסרמן על פי סרוונטס, בימוי: תום לוי, החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב 1992
הדוד וניה, מאת: אנטון צ'כוב, בימוי: נולה צ'לטון, תיאטרון הספרייה 1996
תערוכות ציורים ורישומים של תפאורות ותלבושות לתיאטרון
בית ציוני אמריקה, תל אביב 1961
מועדון התיאטרון, תל אביב 1963
המוזיאון העירוני, בת ים 1967
בית אריאלה, תל אביב 1980
תערוכת א.מ.ב.י., הבימה, תל אביב
תערוכת עיצוב במה בישראל, גלריה אוניברסיטאית חיפה
תערוכת עיצוב במה, תיאטרון באר שבע 1991
עיצוב במה בישראל, פראג, צ'כוסלובקיה 1992
לידיה זבצקי (1937 – 8 בנובמבר 2001) הייתה אמנית קרמיקה ישראלית, ילידת פולין, אשר שימשה כראש החוג לעיצוב קרמי בבצלאל.
ידועה בסדרת הכדים הפיסוליים גדולי הממדים ועשירי הצבע, שיצרה במהלך שנות התשעים.
על יצירתה זכתה בפרס ירושלים לאמנות.
פליציה (לידיה) שינדלר נולדה בשנת 1937 בדרוהוביץ' שבפולין (כיום באוקראינה).