tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום איים אלו אינם מאוכלסים.
האי קפריסין נמצא באגן היום התיכון, באזור הצפון-מזרחי של הים התיכון.
רוב שטח האי קפריסין הוא הררי.
לחופי האי משתרעת רצועת חוף צרה שמתרחבת לכיוון מזרח האי.
כ-16% משטח האי קפריסין משמש לצורכי חקלאות, כ-14% משטח קפריסין מיוער וכ-1% משטח קפריסין משמש למרעה.
האקלים בקפריסין הוא נוח, וכולל קיץ חם ויבש וגשמים קלים בחורף.
ישנם כ-300 ימי שמש בשנה.
הטמפרטורה מגיעה בחודשים יולי ואוגוסט ל-30 מעלות צלזיוס בחוף ול-38 מעלות בפנים הארץ.
עונת הגשמים מתחילה בחודש נובמבר ומסתיימת באפריל.
גשמים כבדים יותר יורדים בין דצמבר לפברואר.
הטמפרטורה הממוצעת בניקוסיה בינואר היא 15 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים בעמק המרכזי של האי היא 250–400 מ"מ, וכמות המשקעים באזורי החוף וההרים מגיעה לכ-600–1,000 מ"מ בשנה.
שני רכסי הרים חוצים את האי מכיוון מזרח למערב: רכס הרי הטרודוס ורכס הרי קירניה.
בין רכסי ההרים שוכן מישור מסאוריה, המשמש אזור חקלאות עיקרי.
הרי הטרואודוס ממוקמים בדרום-מערב, ובהם הפסגה הגבוהה באי, הר אולימפוס, המגיע בפסגתו ל-1,952 מטר.
רכס הרי קירניה משתרע לאורך החוף הצפוני; אחד מהריו ידוע בשם פנטאדקטילוס.
בצד צפון-מזרח מזדקר מהאי חצי-האי קרפאז, הידוע בשמו העממי "ידית המחבת".
החופים סביב האי בחלקם סלעיים ובחלקם חוליים.
אוכלוסיית קפריסין מונה 1,207,489 תושבים.
תושבי קפריסין היוונים מהווים את הקהילה האתנית הגדולה ביותר, המהווה 77% מהאוכלוסייה.
עיר הבירה היא לפקוסיה, הידועה בשמה האנגלי ניקוסיה, והיא מונה כ-313,000 תושבים.
תוחלת החיים היא 81 שנים, וממוצע הילודה הוא 1.3 צאצאים לאישה.
קפריסין הטורקית היא רפובליקה עצמאית דה פקטו, שאוכלוסייתה מונה 18% מאוכלוסיית קפריסין.
השפות הרשמיות של קפריסין היוונית הן יוונית וטורקית.
השפה הרשמית של קפריסין הטורקית היא טורקית.
חלוקה על בסיס קבוצות אתניות:
קפריסין היוונית: כ-95% יוונים, 2% טורקים.
קפריסין הטורקית: כ-98% טורקים, 2% יוונים.
קפריסין היוונית: 94% נוצרים-יוונים-אורתודוקסים, 2% מוסלמים.
קפריסין הטורקית: 97% מוסלמים-סונים, 2% נוצרים-יוונים-אורתודוקסים.
כלל האי: 77% נוצרים-יוונים-אורתודוקסים, 18% מוסלמים, 5% אחרים (בעיקר נוצרים-מרונים ונוצרים-ארמנים).
עם הקמתה של הרפובליקה של קפריסין ב-1960, נקבעו בחוקה השפות הטורקית והיוונית כשפות רשמיות בכל קפריסין.
רוב הטורקים הבינו יוונית או דיברו יוונית ברמה בסיסית לפחות, אך מנגד – רוב היוונים בקפריסין לא דיברו ולא הבינו טורקית.
השפה האנגלית, אף שלא הוגדרה שפה רשמית, שימשה שפת-עבודה ברבות מהרשויות, כדי להתגבר על המחסום הלשוני בין הקהילות וכדי לא לתת עדיפות לשפתה של קהילה מסוימת.
כמו כן השפה האנגלית המשיכה לשמש באזורים האקס-טריטוריאליים שנותרו בשליטת צבא בריטניה לפי ההסכם שהביא לעצמאות.
עם פיצול האי לקפריסין הטורקית ולקפריסין היוונית השתנתה המדיניות הלשונית: ברפובליקת קפריסין (החלק היווני) נשמר הסעיף בחוקה שמגדיר שתי שפות רשמיות, אולם השימוש בטורקית פחת וכמעט נעלם.
כיום הטורקית משמשת בקפריסין היוונית באופן סמלי, בעיקר כדי לבטא את תביעתה של רפובליקת קפריסין לריבונות גם על קפריסין הטורקית.
ברפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הוגדרה רק הלשון הטורקית, כשפה רשמית.
בצד הטורקי אין כמעט צעירים המבינים יוונית, כיוון שמאז הפילוג לא היה כמעט מגע בין חלקי האי, וגם לימודי היוונית בבתי הספר נפסקו.
בצד היווני מותר להשתמש באנגלית לשם ביצוע פעולות משפטיות שונות כגון ניסוח חוזים, והיא משמשת גם בבנקאות, בטלקומוניקציה ועוד.
הן הניב היווני והן הניב הטורקי המדוברים בקפריסין שונים במידה ניכרת מהיוונית והטורקית המדוברות ביוון ובטורקיה.
הקהילות הקפריסאיות שומרות על זיקה לארצות-האם, כך שהשפות המשמשות במערכות החינוך ובתקשורת הפורמלית הן השפות בצורתן המקובלת ביוון ובטורקיה, אך בחיי היומיום משמשים הניבים המקומיים.
מצב זה דומה למצב של דיגלוסיה.
ליוונים ולטורקים הקפריסאים אין בעיה להבין את הניבים המדוברים בארצות-האם, אולם דוברי השפות מארצות-האם מדווחים לעיתים קרובות על קשיים בהבנת הניבים המדוברים בקפריסין.
בקפריסין הטורקית התיישבו כמה עשרות אלפי טורקים מטורקיה, והם דוברים טורקית בניבים הנפוצים בטורקיה עצמה.
המאכל הלאומי בקפריסין היוונית הוא גבינת החלומי.
גבינה זו, אשר מופקת מערבוב חלב כבשים ועזים, מוגשת במסעדות קפריסאיות רבות.
הגבינה מוגשת קלויה על הגריל, כמנה ראשונה בצמוד לסלט יווני (ירקות חתוכים גס בשמן זית עם תבלינים וגבינת פטה).
שאר המטבח הוא יווני בעיקרו, ומורכב מסופלאקי (Σουβλάκι - סובלאקי), מוסאקה, ותבשילי קדרה.
הקינוח המסורתי הוא פירות מסוכרים.
כמו כן, מקובל לסיים את הארוחה בשתיית קפה.
קפקאון (ברומנית: căpcăun) הוא דמות אגדית במיתולוגיה הרומנית.
קפקאון הוא מפלצת המגלמת את הגיבור השלילי, בדומה לבאלאור דמוי הנחש המכונף או לזמאו המופיע לעיתים בדמות אדם, אך בניגוד להם מראהו של קפקאון הוא כשל גבר חזק עם ראש של כלב.
השם "קפקאון" מורכב ומסונתז משתי המילים הרומניות "קאפ" (cap) שפירושה ראש ו-"קאינה" (câine) שפירושה כלב.
לעיתים מתואר הקפקאון כבעל מספר ראשים.
מספר חוקרי היסטוריה רומנים משערים שיש קשר בין דמות הקפקאון ובין המנהיגים של האווארים, שנקראו קאפקאנים (cafcani או capcani).
קפריקורן 1 הוא סרט קולנוע משנת 1978 (הוקרן בישראל תחת השם "חטיפה בשעת האפס"), שעלילתו הבדיונית מתארת ניסיון של נאס"א לביים נחיתה מאוישת על מאדים ולהציגה כנחיתה אמיתית.
הסרט נוצר בהשראת התפתחות תאוריית הקשר על זיוף הנחיתה על הירח, שתרמה לא מעט להצלחתו והוא נמנה עם סדרת סרטי הקונספירציה של שנות השבעים שבאו בעקבות רצח קנדי ופרשת ווטרגייט.
במאי הסרט פיטר האיימס הכניס אלמנטים מרתקים בעלילה ועם השחקנים נמנים, אליוט גולד, ג'יימס ברולין, האל הולברוק, סם וטרסטון, ברנדה ואקרו וקארן בלק.
עם ניסיון ההמראה לקראת המשימה של כיבוש המאדים, נוצרת תקלה, המונעת את שליחת האסטרונאוטים למשימתם.
נאמר להם כי הם במעצר, ואם הם יתנגדו יאונה רע למשפחותיהם.
בלית ברירה הם מסכימים לכל מה שמוכתב להם.
האסטרונאוטים שאינם נשלחים אל המאדים מצולמים באולפן משוכלל עם תפאורה אותנטית של רקע המאדים (הרבה אדום).
מן האולפן הם מבצעים בין היתר שיחות עם מנהיגי עמם וכן עם משפחותיהם.
שיחות אלה משודרות לציבור הרחב ובין היתר קשוב להן מדען אחד ששם לב לבאג מסוים והוא ששיחות הטלפון זורמות מבחינת המשוחחים (למשל, על שאלה מה שלומך?
מתקבלת מיד תשובה) בעוד שכתוצאה מהמרחק הממוצע בין כדור הארץ למאדים (כ-20 דקות אור בממוצע) צריך היה לקחת זמן של כ-40 דקות מהרגע של פתיחת שיחה ועד קבלת התשובה.
(גלי הרדיו נעים במהירות האור).
מדען זה מיד מבין כי יש כאן תרמית.
הוא מעלה עניין זה בריאיון עיתונאי.
מיד אחרי הריאיון עם העיתונאי נעלם המדען בנסיבות לא ברורות, ואילו העיתונאי שמנסה לברר את סיבות היעלמותו נתקל על כל צעד ושעל בניסיונות להתנקש בחייו.
בינתיים מגיע מועד שיבת החללית לכדור הארץ, אך שלא כמתוכנן היא נשרפת בהכנסה לאטמוספירה של כדור הארץ, דבר שגורם לשלושת האסטרונאוטים להיחשב על ידי הציבור לשלושה גיבורים שנספו בעת מלוי תפקידם.
שולחיהם נמצאים במלכוד שכן אם ייראו האסטרונאוטים בחיים לאחר התקלה הרי התרמית תתגלה.
האסטרונאוטים גם מבינים את המצב והם מבצעים בריחה ממקום שהותם כשאחריהם רודף צבא שלם להבטיח שהם יישארו בגדר גיבורים מתים.
הבריחה מבוצעת דרך מדבר ועם הרבה תלאות וקשיים גופניים.
אחריהם רודפים שני מסוקים צבאיים שלא מרפים מהם גם בעת בריחה בדרך סלעית ומדברית, ומהם מנסים הבורחים כל העת להסתתר.
בסופו של דבר שניים מהאסטרונאוטים נתפסים והשלישי מצליח להגיע היישר לטקס בו מספיד נציג הממשל את "הגיבורים שמתו על כיבוש המאדים" והוא מוכיח את היותו בחיים עובדה שנותנת לו חסינות ולגיטימציה לחיות עם משפחתו באושר מבלי שיוכלו להתנכל לו יותר.
קפריצ'ו (באיטלקית: capriccio; בצרפתית: caprice; ברבים: קפריצ'י) היא יצירה מוזיקלית, על פי רוב חופשית למדי בצורתה ומלאת חיים באופייה.
קפריצ'ו טיפוסי יהיה מהיר, נמרץ ובמקרים רבים וירטואוזי בטבעו.
המונח מתייחס למגוון יצירות: בתקופת הבארוק שימש במקרים רבים יצירות קצרות לכלי מקלדת (לדוגמה, אצל ג'ירולאמו פרסקובלדי, ויוהאן סבסטיאן באך סיים את הפרטיטה שלו בדו מינור, רי"ב 826, בקפריצ'ו, שהוא, על אף שמו, קטע קונטרפונקטי דחוס, העושה שימוש קפדני ושיטתי בנושא התוסס, כמעט הומוריסטי, שלו.
כמו כן ידועים הקפריצ'י רי"ב 992 ו-993. את הקפריצ'ו רי"ב 992 כתב באך אולי בפרידתו מאחיו יוהאן יעקוב, שנסע לשרת כנגן אבוב בתזמורת בחצר המלך בשוודיה.
הקפריצ'ו רי"ב 993 הוקדש ליוהאן כריסטוף באך.
ניקולו פגניני השתמש בקפריצ'ו לקובץ בן עשרים וארבעה קטעים וירטואוזיים לכינור, אצל לואיג'י לניאני הוא מתנוסס על קובץ של שלושים ושישה קטעים וירטואוזיים לגיטרה וצ'ייקובסקי ורימסקי-קורסקוב השתמשו בו ליצירות תזמורתיות (קפריצ'ו איטלקי וקפריצ'ו ספרדי, בסדר זה).
ברהמס כתב מספר רב של קפריצ'י לפסנתר בשנות חייו האחרונות, כולם נחשבים בין היצירות יוצאות הדופן והרציניות ביותר של שלהי התקופה הרומנטית במוזיקה.
קפקא על החוף (ביפנית: 海辺のカフカ, מבוטא "אוּמִיבֵּה נוֹ קפוּקא") הוא רומן מסע והתבגרות מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי.
הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של עינת קופר.
הרומן משלב שני סיפורי מסע המשיקים זה לזה, ונעים על הגבול שבין מציאות ודמיון.
המסע המרכזי הוא של הנער קפקא טאמורה, הבורח מבית אביו ומחפש את אמו שנטשה אותו בילדותו ואת אחותו.
במהלך בריחתו, מוצא קפקא מחסה בספרייה פרטית בטקמאצו שבמחוז קאגווה, הנמצא באי שיקוקו.
הספרייה, מנוהלת על ידי מיס סאאקי ובה עובד אושימה, שהופך לידידו של קפקא ואיש סודו.
המסע השני הוא זה של נאקאטה, זקן פגוע מוח, המתפרנס מקצבת סעד וממציאת חתולים עימם הוא יכול לשוחח.
המסע של נאקאטה שמוביל אותו בפעם הראשונה הרחק מביתו בעזרת נהג משאית בשם הושינו, שלוב בזה של קפקא.
התעלומה המלווה את הסיפור יחד עם מסעו של נאקאטה בעולם פנטסטי, מאפשרים לקפקא הנער להשלים את מסעו ואת התבגרותו.
מורקמי הושפע רבות מן הסופר היהודי-צ'כי פרנץ קפקא ובין היתר גם זכה בפרס פרנץ קפקא.
גיבור הספר טאמורה מאמץ את שמו של קפקא בשל חיבתו העזה לכתביו, בעיקר לסיפורו "במושבת העונשין".
המילה "קפקא" דומה למילה הצ'כית "קווקא" (Kavka) שפירושה בעברית "קאק", שהוא מין ציפור שיר בסוג עורב שבמשפחת העורביים.
בנוסף, בסיפור מסופר כי סאאקי חיברה שיר פופ בשם "קפקא על החוף", אשר זכה הצלחה מסחרית גדולה.
"קפקא על החוף" הוא הכינוי שסאאקי נתנה לבן זוגה.
בשל כך, יש הרואים קשר בין בן זוגה של סאאקי לדמות המסתורית של "הנער הקרוי עורב".
קפקא טאמורה - שמו האמיתי לא נמסר בסיפור לקוראים.
לאחר בריחתו מהבית, הוא בחר בשם קפקא כמחווה לפרנץ קפקא.
הוא נער בן 15, בן לאב שהוא פסל מפורסם.
אימו ואחותו עזבו את המשפחה כשהיה בערך בן 4, ואין לו זיכרון מהן, כל שנותר לו הוא תצלום שלו עם אחותו בחוף הים.
לקפקא מתלווה (ספק אלטר אגו ספק נשמתו של בן זוגה של סאאקי) דמות בשם "הנער הקרוי עורב" אשר מדבר איתו ברגעים קריטיים במסעו ולפני צאתו.
סאטורו נאקוטה - זקן פגוע מוח.
כשהיה ילד הוא תפקיד ברמה אינטליגנטית גבוהה עד שיום אחד, במהלך איסוף פטריות עם תלמידי כיתתו בזמן מלחמת העולם השנייה, הופיע הבזק מסתורי בשמיים שגרם לכל התלמידים להתעלף ולאבד את הכרתם למספר שעות, אך רק נאקוטה נותר חסר הכרה.
מכשהתעורר, איבד את זכרונו ויכולת מנטאליות רבות, כשהעיקרית שבהן היא יכולת הקריאה.
מאז התאונה, לנאקטה התאפשרה היכולת לדבר עם חתולים והוא טוען שיש לו רק חצי צל.
אושימה - טרנסג'נדר בן 21 המזדהה כגבר הומוסקסואל ונמצא במערכת יחסים עם בחור.
הוא חולה בהמופיליה ועובד כספרן בספריית קמורה.
במהלך הסיפור, הוא הופך לחבר נפש של קפקא טמורה.
אושימה הוא הבעלים שותף ביחד עם אחיו, של הר אותו ירשו שניהם מסבם.
הושינו - נהג משאית באמצע שנות העשרים לחייו.
הוא התחבר לנאקוטה משום שהוא מזכיר לו את סבו המנוח, ובהמשך מתלווה אליו ומסייע לו להצליח במסעו.
סאאקי - בעלת ספריית קמורה, היכן שעובד אושימה והיכן שקפקא מוצא מגורים.
זמרת לשעבר שכתבה את השיר "קפקא על החוף".
ייתכן כי היא אימו של קפקא טמורה.
סאקורה - ספרית במקצועה, בחורה צעירה שקפקא פוגש באוטובוס מטוקיו לטקמאצו, אשר מסייעת לו בהמשך.
ייתכן כי היא אחותו של קפקא טמורה.
ג'וני ווקר - רוצח חתולים אשר מתכנן לבנות חליל עשוי נשמות חתולים.
ייתכן כי הוא גם אביו של קפקא באופן מסוים.
שמו נלקח ממותג הוויסקי ג'וני ווקר, והוא אף מתואר כמתלבש באופן דומה לדמות המופיעה בלוגו המותג.
על אף הדמיון למותג, ייתכן כי הוא רק קונספציה, בדומה לקולונל סנדרס.
קולונל סנדרס - קונספציה אשר לוקחת את צורתו של סרסור שנראה כמו הרלנד סנדרס, מקימה של רשת המזון המהיר KFC.
גומה - חתולה ג'ינג'ית שהלכה לאיבוד, אשר עבור מציאתה נשכר נאקוטה, על ידי בעליה.
אוסוקה - חתול שחור וזקן, אשר נאקוטה מצליח לתקשר עמו בקלות.
קוואמרה - חתול שנפגע בראשו לאחר תאונת אופניים.
אף על פי שנאקוטה מסוגל לתקשר עמו, הוא מתקשה להבין את משפטיו הסתומים.
מימי - חתולה סיאמית אינטליגנטית עימה נאקוטה נהנה לשוחח.
קרויה על שם מימי מהאופרה לה בוהם של פוצ'יני, כמו כן היא חובבת אופרות בעצמה.
בדומה ליצירות אחרות של הארוקי מורקמי, גם הרומן הזה משתייך לסוגת הריאליזם הפנטסטי.
לצד תיאורים ריאליסטים ואף לעיתים גרפיים ומיניים, נשזרים בסיפורים אלמנטים פנטסטיים ומיסטיים אך ההתייחסות אליהן היא כאל דבר שבשגרה.
הרוקי משלב השפעות וריפרורים ממגוון רחב של מקורות ספרותיים ואמנותים (מערביים ויפניים), פילוסופיה מזרחית (זן בודהיזם ושינטו) ומערבית (בעיקר דטרמיניזם, אסתטיקה ואקזיסטנציאליזם).
במקרים רבים הארוקי מאזכר יצירות במפורש, בעיקר כשקפקא טמורה ואושימה חובבי הקריאה מדברים עליהן, לפעמים הוא משתמש במוטיבים מפורסמים ולפעמים שותל אמירות פילוסופיות בפי דמויות מסוימות.
בין היצירות הספרותיות המצוטטות בולט המחזה היווני אדיפוס המלך אשר גם משמש כמוטיב מרכזי בעלילה.
לקפקא נאמרת נבואה הדומה לנבואה של האורקל של דלפי, לפיה ירצח את אביו וישכב עם אימו.
בין הציטוטים הפילוסופים ניתן למנות את הדיאלוג האפלטוני, "המשתה" בהקשר של חיפוש אחר השלם וזהות מינית.
אחד מנהגי המשאית אליהם מתלווה נאקוטה תומך בשיחתו במשנתו של הרקליטוס ("הכל זורם").
סיפור בודהיסטי על אחד מתלמידיו של הבודהה, מאוזכר כדי להסביר את טיב היחסים בין הושינו לנקוטה.
הקבלה נוספת ליחסיהם בין הושינו לנקוטה מובאת באמצעות "טריו הארכידוכס", אופ.
97 מאת בטהובן, ויחסיו עם רודולף יוהאן יוזף ריינר, לו היא מוקדשת.
יצירות מוזיקליות נוספות שמאוזכרות הן My Favorite Things בביצועו של קולטריין, ואלבומים של רדיוהד ופרינס.
לצד אלה, נעשה שימוש רב במושגים מהתרבות הפופולרית, כולל אזכור של מותגים גלובליים.
מעריצים רבים התקשו להבין את היצירה החידתית.
ההוצאה לאור המקורית הציעה לקוראים לכתוב למורקמי שאלות דרך האתר, מורקמי ענה באופן אישי על כולן ואף על שאלות נוספות, כך שלטענתו ענה על מעל ל-1,200 מתוך 8,000 השאלות שנשאלו.
ג'ון אפדייק כתב על הספר ביקורת חיובית ותיאר את הספר ככזה שקשה להרפות ממנו
מגזין הניו יורק טיימס דירג את הספר בין עשרת הספרים הטובים ביותר לשנת 2005.
קפרזה מיכלאנג'לו (באיטלקית: Caprese Michelangelo) הוא כפר בנפת ארצו בדרום מזרח טוסקנה שבאיטליה, כ-100 ק"מ מזרחית לפירנצה.
בכפר זה נולד אמן הרנסאנס האיטלקי, מיכלאנג'לו, ב-6 במרץ 1475. שמו המקורי של המקום היה קפרזה, אולם ב-13 בפברואר 1913, על פי צו מלכותי, צורף שמו של מיכלאנג'לו.
בכפר נמצאים מוזיאון מיכלאנג'לו וכנסיית יוחנן המטביל, שבה הוטבל מיכלאנג'לו.
קפריס (Caprice) היא מסעדה צרפתית השוכנת במלון ארבע העונות בהונג קונג.
בתקרת חדר האוכל תלויות ארבע מנורות בדולח גדולות, המטבח הגדול פתוח, וניתן לראות את צוות המטבח במלאכתו ומעליו תלויה מנורת בדולח גדולה.
יש חלונות מהרצפה לתקרה המביטים על נמל ויקטוריה וקאולון.
במסעדה מאה מקומות ישיבה, יש בה גם בר וטרקלין אורחים ושלושה חדרי אוכל פרטיים שבכל אחד מהם תפוסה של 16 אורחים.
חלק מצוות המסעדה הגיעו ממסעדת "לה סינק" (Le Cinq) במלון ארבע העונות ג'ורג' החמישי בפריז.
שף המסעדה, ונסאן תיארי (Vincent Thierry), היה בה סו-שף (סגן-שף).
במסעדת קפריס עובד תיארי בצוותא עם 25 שפים והוא מעניק פרשנות מודרנית למטבח הצרפתי.
חלק גדול מחומרי הגלם בהם הוא משתמש מובאים מצרפת וחלקם אסיאתיים.
בין המנות שהגה נמצאות מקפא ואסאבי וקוויאר אוסטרה, רביולי לנגוסטין ושקדי עגל, פילה של דג סול עם ירקות אביב בתחליב למון גראס.
שף הקינוחים הוא לודוביק דוטה (Ludovic Douteu).
בין המטעמים שיצר נמצאים חומיות עם קונפי משמש וגלידת קקאו, פרופיטרול פטל עם גלידת מנטה ארומטית ורוטב היביסקוס חם.
קיבלה שלושה כוכבי מישלן במהדורת מישלן להונג קונג ומקאו 2010 שראתה אור בנובמבר 2009.
נבחרת כאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות ביותר בעולם מחוץ לצרפת בשנים 2009 ו-2010.
נבחרה למקום ה-10 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2011/2010.
נבחרה למקום ה-16 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2010/2009.
נבחרה למקום ה-11 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2009/2008.
קפריסין השתתפה באירוויזיון 41 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב־1981 והיא נעדרה מהתחרות שלוש פעמים ב־1988, 2001 ו־2014.
נכון ל־, קפריסין היא שיאנית התקופה הארוכה ביותר שחלפה מהצטרפותה לתחרות מבלי לנצח בה, כאשר אחריה נמצאות איסלנד, אשר השתתפה בתחרות שלושים ותשע פעמים מבלי לנצח בה.
מאז הצטרפה קפריסין לתחרות בשנת 1981 היא ידעה מעט הצלחות.
המקום הגבוה ביותר אליו היא הגיעה הוא המקום השני, אותו היא השיגה באירוויזיון 2018:
בשנת 1982 הזמרת אנה ויסי הגיעה למקום החמישי עם השיר "Μόνο η αγάπη" ("רק אהבה").
ויסי, זמרת מפורסמת בקפריסין וביוון, ייצגה את יוון בתחרות פעמיים: בשנת 1980 עם השיר "Ωτοστόπ" ("מסלול טיולים") שהגיע למקום ה־13; ובשנת 2006 עם השיר "Everything" ("כל דבר") שהגיע למקום ה־9.
בשנת 1997 עם השיר "Μάνα μου" ("אמא שלי") שבוצע על ידי הארה ואנדרס קונסטנטיניו והגיע אף הוא למקום החמישי.
בשנת 2004 עם השיר "Stronger Every Minute" ("חזקה יותר בכל דקה") שבוצע על ידי ליסה אנדרס והגיע למקום החמישי.
המקום הנמוך ביותר אליו הגיעה קפריסין בתחרות הוא המקום האחרון אליו היא הגיעה בשנת 1986 עם השיר "Τώρα ζω" ("עכשיו אני חיה") שבוצע על ידי אלפידה.
אלפידה ייצגה את יוון באירוויזיון בשנת 1979 עם השיר "Σωκράτη", איתו היא הגיעה למקום השמיני.
בשנות ה־80 ובשנות ה־90 הצליחה קפריסין להגיע לאחד מעשרת השירים המדורגים הכי גבוה מספר פעמים, דבר שגרם לקהל הקפריסאי לאהוד מאוד את התחרות.
מאז ההישג הטוב ביותר אליו הגיעה קפריסין ב־2004, היא החלה להדרדר בממוצע ההישגים שלה, והיא כשלה להעפיל לגמר בין 2005 ל־2009. לאחר ניצחונה של פורטוגל באירוויזיון 2017 הפכה קפריסין למדינה שהשתתפה בהכי הרבה תחרויות מבלי לנצח.
באירוויזיון 2018 העפילה קפריסין, שיוצגה על ידי הזמרת אלני פוריירה, למקום השני בתחרות.
לקפריסין יש שתי שפות רשמיות: יוונית וטורקית, אך רוב השירים אשר שלחה קפריסין לתחרות בוצעו ביוונית או באנגלית ולא נשלח אף שיר בטורקית.
קפריסין נעדרה מ־3 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של קפריסין התרחשה ב־1988. רשות השידור הקפריסאית בחרה לפרוש מהתחרות באותה שנה מכיוון שהיא החליטה כי השיר שנבחר כנציגה בתחרות עובר על תקנון התחרות, כלומר, השיר היה מועמד לבחירה בקדם-האירוויזיון הקפריסאי ב־1984, ולכן החליטה רשת השידור הקפריסאית לפסול את השיר ולפרוש מהתחרות באותה שנה.
קפריסין נעדרה בפעם השנייה מהתחרות ב־2001. במהלך שנות ה־2000 המוקדמות, קפריסין הייתה אחת המדינות המושפעות בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות.
באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים.
כתוצאה מכך, קפריסין לא השתתפה בתחרות האירוויזיון ב־2001. שיטה זו לניפוי שירים הוחלפה ב־2004 בשיטת חצאי הגמר בשל אי־נחת שחשו רשתות השידור שנופו לאחר השקעת משאבים רבים בארגון תחרות מקומית.
קפריסין נעדרה מהתחרות בפעם השלישית והאחרונה ב־2014, לאחר שרשות השידור הקפריסאית החליטה לפרוש מהתחרות עקב קשיים כלכליים ואדישות הציבור הקפריסאי מהתחרות.
קפריסין ידועה כמדינה שלרוב נותנת את מספר הנקודות הרב ביותר שלה ליוון ומקבלת בחזרה מיוון את מספר הנקודות הרב ביותר.
יחסי קפריסין ויוון באירוויזיון הם דוגמה אחת מני רבות של הצבעה בין מדינות שיש להן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים, כמו רומניה ומולדובה, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
בשל המחלוקות שנגרמו על ידי הצבעתן הפוליטית של השתיים, ב־2008 כל אחת משתי המדינות שובצה לחצי־גמר אחר, כך שהן לא תוכלנה להצביע אחת לשנייה בחצי־הגמר.
טרם קיום אותה תחרות, הנציגים היוונים והקפריסאים קיימו במשותף מסיבת חימום מוצלחת ב"יורוקלאב", בה השתתפו כשבע עשרה משלחות אחרות של התחרות ו־1,500 אורחים שהוזמנו למסיבה תחת הסלוגן "מפגש של הקול היווני-קפריסאי".
עם זאת, ב־2015, בפעם הראשונה בתולדות התחרות זה שנים, קפריסין לא העניקה ליוון את מרב הנקודות שלה.
בשנות ה־2000, כאשר הישגיה של קפריסין בתחרות ירדו, ביצועיה של יוון השתפרו במהלך העשור עד כדי ניצחון ושבע פעמים בהן הגיעה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות.
הדבר נובע כנראה מהעובדה כי החל מ־2004 יוון נוהגת לשלוח לתחרות אמנים פופולריים ברחבי יוון וקפריסין, בעוד קפריסין נוהגת לשלוח באמצעות תחרות פתוחה מתחרים אשר, לרוב, אינם מוכרים בקפריסין.
השירים שייצגו את קפריסין באירוויזיון
קפריסין משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980), ובמשחקי החורף מאז אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980).
הישגי המשלחת הקפריסאית היו בדרך כלל צנועים, אך כמה מהספורטאים רשמו הישגים נאים.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) העפיל האצן אנינוס מרקולידס לשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר וסיים במקום ה-15. באותם משחקים סיים הקלע אנטוניס אנדאו במקום התשיעי בסקיט.
באולימפיאדת סידני (2000) סיים אנדאו במקום השמיני, ועמיתתו סופיה מיאולי סיימה במקום התשיעי.
קלע נוסף, גאורגה אכילאוס, סיים במקום התשיעי באולימפיאדת אתונה (2004), גם הוא בסקיט.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה הקלע אנטוניס ניקולאידיס קרוב לזכייה במדליה ראשונה.
ניקולאידיס צבר 120 נקודות, בדיוק כמו הנורווגי טורה בורנוולד והצרפתי אנתוני טרה, שסיימו במקומות השני והשלישי, אך הפסיד להם בשובר שוויון.
אכילאוס סיים במקום החמישי, ובין הנשים הגיעה אנדרי אלפטריו למקום השביעי.
באולימפיאדת לונדון (2012) הצליח ספורטאי קפריסאי ראשון לזכות במדליה, השייט פבלוס קונטידס, שזכה במדליית כסף בדגם לייזר.
הקופץ לגובה קיריאקוס יואנו היה האתלט הקפריסאי הראשון שהעפיל לשלב הגמר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הסתפק קונטידס במקום השביעי.
שלושה אתלטים קפריסאים העפילו למקצי גמר: קיריאקוס יואנו שיפר את הישגו מלונדון וסיים במקום השביעי, מילאן טראיקוביץ' סיים במקום השביעי בריצת 110 מטר משוכות ואפוסטוליס פארליס סיים במקום השמיני בזריקת דיסקוס.
באולימפיאדת פריז (2024) הצליחה קפריסין לזכות במדליה אולימפית שנייה בתולדותיה כאשר פבלוס קונטידס זכה במדליית כסף 12 שנים אחרי שהביא לקפריסין מדליית כסף באולימפיאדת לונדון 2012.
במשחקי החורף היו הישגיהם של הספורטאים הקפריסאים סמליים יותר.
קפריסין השתתפה לראשונה ב בסיאול (1988), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
במשחקי החורף לא נטלה קפריסין חלק מעולם.
קפריסין זכתה במדליה הפאראלימפית הראשונה שלה במשחקים הפאראלימפיים באתונה בשנת 2004.
כל המדליות בהן זכתה המדינה מ-2004 ועד 2020, נקטפו על ידי שני ספורטאים.
השחיינית קרולינה פלנדריטו זכתה בשלוש מדליות זהב, מדליית כסף ושתי מדליות ארד, והאתלט אנטוניס ארנסטי הוסיף שתי מדליות כסף.
קפריצ'ו לפרידה מאח אהוב (באיטלקית: Capriccio sopra la lontananza del suo fratello dilettissimo), רי"ב 992, היא יצירה מוקדמת לצ'מבלו סולו מאת יוהאן סבסטיאן באך.
לפי מלקולם בויד התרגום הנכון היה צריך להיות "קפריצ'ו על היעדרות האח האהוב".
היצירה היא קפריצ'ו שנכתב בסי במול מז'ור ופורסם רק בשנת 1839 על ידי קארל צ'רני.
יוברט פרי העריך כי בסוג זה של יצירות היא "הכי מתוחכמת שנכתבה עד לאותה תקופה".
אלברט שווייצר הגדיר קפריצ'ו זה "יצירת מופת המבשרת את כל גדולת האמן העתידי" (מצוטט על ידי בוסקרולי).
לעומת זאת פרידריך בלומה מצא את היצירה "כה זרה לאופיו של באך כי לא ניתן להסיק ממנה שום מסקנה ודאית".
לפי פיליפ שפיטה הלחין באך וביצע אותה בשנים 1703 או 1704, בגיל 18–19, כשנפרד מאחיו יוהאן יאקוב (1722-1682) שנסע על מנת להיות נגן אבוב במשמר הכבוד של קרל השנים עשר, מלך שוודיה.
באותה תקופה באך היה (החל מ-1703 נגן עוגב בארנשטאט.
בסוף שנת 1705 הוא נסע לשמוע את דיטריך בוקסטהודה בליבק ולאחר מכן התפטר כדי להתיישב במילהאוזן.
אצל שפיטה מופיע בהתאם תיקון כותרת היצירה תוך שימוש במילה האיטלקית fratello במקום זו הלטינית fratro שהייתה אולי בעלת מובן יותר רחב.
לפי חלק מהמוזיקולוגים (למשל פרידריך בלומה) התיארוך הנ"ל הוא סביר.
אחרים סבורים כי היצירה היא עוד יותר מוקדמת.
אחת ההשערות החלופיות (כריסטוף וולף) מדברת על פרידה מחבר לימודים בשם גאורג ארדמן, שעזב בשנת 1702 את בית הספר הלטיני בלינבורג שבו למד באך.
יוהאן סבסטיאן עצמו נהג לפנות אליו כאל אח.
ייתכן כי מדובר בעזיבה של באך עצמו או בשנת 1700 כשנסע מאוהרדרוּף ללינבורג או אולי יותר סביר, לרגל נסיעתו מלינבורג בשנת 1702. אותה תקופת לימודים יכולה להסביר גם את הערבוב החינני של איטלקית, לטינית וגרמנית שבכותרות הפרקים.
בשנות צעירותו קרא באך והעתיק קטעי מוזיקה מאת מלחינים בני זמנו, גרמנים (גאורג בהם, קונאו), צרפתים (לואי מרשאן, ניקולא דה גריני, פרנסואה קופרן) ואיטלקים (ויוואלדי, אלבינוני).
המומחים מעריכים כי אף אם נכתב בגיל 17 או 18, הקפריצ'ו BWV 992 ובמיוחד הפוגה המסיימת אותו הוא יצירה העולה לא רק על יצירות דומות של נציגי האסכולה הצפון-גרמנית אלא אף על הפוגה המסיימת את הקנטטה 131 של באך עצמו.
מדובר במקרה יחיד של מוזיקה תוכניתית אצל באך, ייתכן לפי דוגמת "הסונאטות התנ"כיות" מאת יוהאן קונאו (Musicalische Vorstellung einiger Biblischer Historien in 6. Sonaten) שפורסמו בלייפציג בשנת 1700 .
בדומה לקובץ הסונאטות של קונאו, כל אחד מששת הפרקים של הקפריצ'ו מלווה בכותרת המבהירה את התוכן המאויר על ידי הצלילים.
(החברים מנסים דרך מילים נוגעות ללב להניא אותו מרעיון הנסיעה) - 17 תיבות
המנגינה בנויה על סקסטות וטרצות מקבילות.
המוטיב מופסק על ידי חיקוי קצר של צלילי קרן הדואר.
הסולם הוא סי במול מז'ור.
(מציגים בפניו את הסכנות האורבות לו בניכר) - 19 תיבות
בתוך תיבות ספורות המנגינה נעה בפוגה קטנה (fughetta) בין סולמות מרוחקים - מסול מינור לדו מינור, אחר כך פה מינור, סי במול מינור,מי במול מינור, ושוב פה מינור ודו מז'ור, רמז למסע המתוכנן.
(קינה ועצב הפרידה) - 49 תיבות.
פרק זה הוא בצורת פאסקליה או שאקונה ב-12 וריאציות עם כרומטיזמים כואבים בסגנון הקינות של פרוברגר ופכלבל.
יש בו מלודיה ובבאסו אוסטינטו עם "איחורים" (ritardi) חוזרים.
הסולם הוא פה מינור המסמל לפי יוהאן מאתזון חרדה והשלמה.
הכאב מודגש גם על ידי אפוג'אטורות המזכירות "אנחות" וההוראה "אדג'וזיסימו" ועל ידי הומוגניות המקצב.
(משראו שאין מה לעשות, באים החברים להיפרד לשלום) - 11 תיבות.
הקטע הוא מעין רצ'יטטיב מלַווה recitativo accompagnato.
חתימת המפתח כוללת שני במולים אך קיימת מודולציה מתמדת.
המוטיב מורכב מסולמות יורדים עם כמה דיסוננסים, ביניהם כמה קווינטות מקבילות.
אחרי התיבה התשיעית צלילי פה חוזרים בקונטרטמפו כמו תזכורת ממשמשת ובאה.
הפרק מורכב משני חלקים: מנגינה בנויה על סולם כפול עולה ואחר-כך יורד, הפוגש את החלק השני- נושא קרן הדואר, עם אוקטבות יורדות וחוזרות.
הסולם הוא סי במול מז'ור, עם משמעות של שלווה ושאננות ובו זמנית החלטיות ואומץ.עם העזיבה ניתן לנחש גם חזרה עתידית, אליה רומזות סמיכרומות המתרחקות בהתחלה מהטוניקה ואחר כך מתקרבות אליה.
מדובר בפרק בסגנון כאילו עממי, המורכב ביותר מכל היצירה מבחינת מבנה וביצוע.
הסולם הוא סי במול מז'ור, במקצב מעורר ויוואצ'ה עם קישוטים כמו ribattute ועם סמיכרומות, היוצרים אווירה פתוחה ונוצצת.
ישנם בה חיקויים של חצוצרות ושל
קפצני הסלע (שם מדעי: Chaetopidae) היא משפחת ציפורי שיר מדרום אפריקה ובה סוג יחיד – קפצן סלע (Chaetops) הכולל שני מינים.
מינים אלה הם קרוביהם הרחוקים של משפחת הפיקטרטיים, למרות הדמיון לסבכיים או לטימליים.
הם נחשבים לציפורי שיר פרימיטיביים יחסית.
אורכם 23–25 ס"מ והם בעלי ראשים קטנים, מקורים נוקשים ואפורים ופניהם מפוספסות מעט בשחור.
העיניים כתומות וכך גם החזה.
הזנב ארוך ומזדקר למעלה והרגליים ארוכות ועוזרות להם לנוע על הקרקע במהירות.
צבע הבטן חום והכנפיים שחורות.
הם מצויים באזורים ההרריים של דרום אפריקה ובלסוטו ובעיקר ברמת לסוטו (Lesotho Highlands).
הם מותאמים לחיים על הקרקע וכמעט שאינם עפים – דבר נדיר אצל ציפורי שיר.
הם חיים בין העשבים והשיחים ההרריים ומקפצים בין הסלעים.
הם חוטפים חרקים שונים שהם מוצאים על הקרקע או על העלים – מזחלים, חגבים, עשים, חיפושיות וכן גם עכבישים, תולעים ולטאות קטנות.
קפרוסוכוס המכונה תנין חזיר-הבר (שם מדעי: Kaprosuchus; משמעות השם: "kapros"- חזיר בר, "suchus" - תנין) הוא סוג של זוחל נכחד הקרוב לתנינים מתקופת הקרטיקון מלפני 95 מיליון שנה.
הוא השתייך לקבוצה דמויי-תנינאים והיה קרוב בעיקר למהג'נגסוכוס ממדגסקר.
מאובניו של תנין זה נמצאו במדינת ניז'ר שבקצה מדבר סהרה באפריקה, יחד עם עוד דמויי-תנינים, כגון האנטוסוכוס ("תנין הברווז") והלגנוסוכוס ("תנין הפנקייק").
אורכו הגיע ל- והיה בעל לסתות גדולות ורחבות עם שיניים חדות ביותר שחלקן מופנות כלפי מעלה ומזכירות מראה של ניבי חזיר בר, מה שנתן לו את שמו.
לקפרוסוכוס מספר מאפיינם שונים ממאפייני התנינים המודרניים.
עיניו פונות קדימה ולא מעלה.
מפרקי רגליו הגדולים אפשרו לו לרוץ מהר.
מאפיינים אלה מצביעים, ככל הנראה, על אורח חיים יבשתי, ולא מימי כמו זה של התנינים המודרניים.
ככל הנראה תנין זה היה טורף-על בתקופתו וניזון ממרבית היצורים של הקרטיקון באפריקה, לרבות דינוזאורים.
שיניו העצומות עזרו לו למחוץ את טרפו.
הקפרוסוכוס מופיע בסדרה בראשית בשני פרקים בעונות 4 ו-5. הוא מוצג בעל חטים דומים לחזיר יבלות ובעל יכולת לקפץ בצורה שלא אופיינית לתנין האמיתי.
הוא נראה גם בתוכנית "When Crocs Ate Dinosaurs" של נשיונל ג'יאוגרפיק.
הופעה זו נראתה גם בתוכנית של נשיונל ג'יאוגרפיק "Dinomorphosis".
הקפרוסוכוס מופיע גם במשחקי המחשב של זיכיון פארק היורה במשחקים: עולם היורה: המשחק, Jurassic Park Builder וJurassic World: Alive וכן בArk: Survival Evolved, בו הוא מופיע כמפלצת ביצות.
הוא אינו מופיע באף אחד מהסרטים או הספרים.
קפריסין משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מקפריסין שתי מדליות כסף בענף האתלטיקה.
קפריסין משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי מקפריסין במדליה במשחקי החורף.
המשלחת הראשונה של קפריסין למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה תשעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
המשלחת זכתה במדליית כסף יחידה בענף האתלטיקה ביידוי פטיש לנערים ודורגה במקום הרביעי בגמר קפיצה לגובה נערות.
בענף ההתעמלות ספורטאי המשלחת העפילו לגמר הקרב רב לנערים בהתעמלות מכשירים אולם דורגו במקום השמונה עשרה.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אופניים ושחייה.
המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, זכתה במדליית כסף יחידה בענף האתלטיקה בריצת 100 מטר לנערות.
ספורטאי המשלחת העפילו לגמר ריצת 100 מטר משוכות נערות בה סיימו במקום השביעי.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים התעמלות, טניס ושחייה.
קפריסין השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהתחרה בענף סקי אלפיני.
המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה ספורטאית יחידה שהתחרתה בענף סקי אלפיני.
בדומה, לאולימפיאדת הנוער אינסברוק, ספורטאי המשלחה לא הגיעו להישגים משמעותיים.
קפרובריקס (שם מדעי: Caproberyx) הוא סוג של דג מקרין סנפיר קדום מסדרת הברקנאים.
המאובנים שלו נמצאו בין אירופה לאפריקה, אך נמצאו גם בקנזס שבארצות הברית.
הדג חי במימי הקרטיקון בימים רדודים.
לא ידוע איך חי הדג, אך ייתכן כי התקבץ בלהקות גדולות וניזון מיצורי ים קטנים ממנו.
בתורו הוא נאכל בידי פטרוזאורים, מוסזאוריים, דגים אחרים ויצורים ימיים נוספים.
להקה של דגים אלו מופיעה בסרט מפלצות ים.
קפרשט (ברומנית: Căpreşti, ביידיש: קאפרעשט) היא עיירה שנוסדה בשנת 1851. בעבר הייתה קפרשט עיירה יהודית.
עד הצטרפותה של בסרביה לברית המועצות, העיירה הייתה מפורסמת בירידים השבועיים שנערכו בה.
כיום, היא נמצאת במחוז פלורשט, מולדובה.
קפרשט נמצאת על גדות נהר ראוט (Răut), כ-88 ק"מ צפונית-מערבית לקישינב, בגובה 117 מ' מעל גובה פני הים.
קפרשט נוסדה בשנת 1851 במחוז סורוקה שבבסרביה כחלק מ-17 מושבות חקלאיות יהודיות שהוקמו באזור בשנים 1836–1853. למושבה החקלאית החדשה הוקצו 470 דונמים של אדמות בערבה האירואסייתית, שנרכשו או הושכרו מבעל המקום המקומי, לשם עבור כמה עשרות משפחות יהודיות (211 איש) ממחוז פודוליה.
התושבים הראשונים היו שרול ורזוב ולייפה גייזינר.
בשנת 1858 היו במושבה 33 משקי בית (200 גברים ו-157 נשים), והוקם שם בית כנסת יהודי.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי הרוסים, ב-1897 היו כבר 1,002 תושבים בקפרשט, מהם 866 יהודים.
ב-1899 שכרו 36 משפחות יהודיות, שכללו 211 נפשות, 118 דונם; בסך הכל התגוררו במושבה 135 משפחות, והיו בה שני בתי כנסת ושני חדרים ללימודי תלמוד תורה.
בסוף המאה ה-19, זכו תושבי קפרשט לעצמאות אדמיניסטרטיבית של עירם.
בשנת 1906 קפרשט הייתה לאחד המקומות הראשונים במחוז הבסרבי שחוברו באמצעות קו טלפון לעיר המחוז סורוקה.
הרחוב הראשי רוצף, והפך לחלק מציר סורוקה-קישינב.
ב-8 ביולי 1908 נפתחה האגודה לחסכונות והלוואות בעיר (שכונתה "הבנק היהודי"), שמנהלה היה לייזר גייזינר (אביו של המשורר העתידי הרץ ריבקין).
באותה שנה נפתח בית המרקחת הראשון בעיר.
בתחילת המאה ה-20 החלו להיערך בעיר ירידים מדי יום חמישי, אליהם נהרו איכרים ואומנים ממחוזות שכנים רבים.
מסורת זו נמשכה גם לאחר שבסרביה הפכה לחלק מרומניה, ואפילו במהלך התקופה הסובייטית.
ראש העיר באותה העת היה שמחה פורטנוי; יו"ר הבנק היה לייב הייס.
בעיר היו מספר בתי עסק, בהם בית מרחץ, בתי מרקחת, מספרות, פונדק, בית תה, מחצבת אבן, מתפרה, מאפיה, חנויות ירקות, חנויות נעליים, שני רופאים ומיילדת.
ב-1927 נפתחו מפעל למי סודה ובנק לאומי.
על פי מפקד האוכלוסין הרומני הראשון שנערך בבסרביה בשנת 1930, באותה העת חיו בקפרשט 1830 תושבים, מהם 1815 יהודים, 94 מולדובים, 78 רוסים, שני אוקראינים, ארבעה פולנים וחמישה צוענים; כל התושבים היו דוברי יידיש.
בקרבת מקום הוקמה מושבת צוענים קבועה.
הסופר הרומני המפורסם מיכאיל סדוביאנו, שביקר בעיר ב-1919, כתב ברישומי הנסיעות שלו כך:
בתחילת המאה ה-20 פעלו בעיר שלושה בתי כנסת: "בית הכנסת הישן", "בית הכנסת הגדול" ובית הכנסת "תהילים".
"בית הכנסת הגדול" חולק לשניים: בית הכנסת "הגרמני" הרפורמי-אורתודוקסי ובית הכנסת "החסידי".
פרט לכך, לא היו בקפרשט מוסדות דת נוספים, מכל דת שהיא.
עד לראשית המאה ה-20 פעלו בעיר שני חדרים, בהם מלמדים אורחים היו מלמדים את הילדים.
בשנים הראשונות של המאה החדשה, פתח ליב גורמן את בית הספר החילוני המודרני הראשון, שלימודיו נערכו בשפת היידיש.
בשנת 1917 נפתח הגימנסיה הראשונה ביידיש, ברוסית ובהמשך ברומנית (מנהל - סמואל פורטהוב).
לאחר סיפוח בסרביה על ידי רומניה נפתחה גימנסיית "תרבות" עם לימודית בשפה העברית (בניהול פולינקובסקי, ואחריו זיניידה מטביך), ובסופו של דבר, בראשית שנות ה-20, נפתח בעיר בית ספר עממי.
מנהל בית הספר העממי היה לייב מר וכל הלימודים נערכו כולם ביידיש.
בשנת 1940, לאחר הצטרפותה של בסרביה לברית המועצות, הוקם גם בית הספר המולדבי הראשון בקפרשט, שמנהלו היה בוריס ינוביץ', והמורה היחיד היה לייב פריימצ'וק.
בשנות ה-20 פעל בעיר תיאטרון חובבים.
בעיר התגוררו מספר כתבים קבועים של מספר עיתונים, בהם עיתון ביידיש בעריכת זלמן רוזנטל.
החיים בעיר בשנות ה-20 תוארו בספר "סיפורי רשקוב" מאת הסופר יחיאל שרייבמן, ששימש בשנים אלו כפסנתרן בבית הכנסת לצד החזן המפורסם רב דוד זילברמן (1870-1935).
המשורר והמורה הבסרבי המפורסם, מרדכי גולדנברג, חי בעיר.
הסופרים היהודים הרץ ריבקין, צבי צלמן, אריאל קופרוב, סאוסל (סופיה) קליימן, כמו גם סופר הפרוזה המפורסם, חוקר התלמוד והספרות העברית משה סמבטיון, כולם הגיעו מקפרשט.
בקיץ 1941 תושבים יהודים של קפרשט שלא נמלטו מהעיר הוגלו על ידי שלטונות הכיבוש הרומנים לגטו טרנסניסטריה.
הגירוש בוצע על ידי מה שנקרא צעדות המוות - צעדה שבמהלכה חיילי הז'נדרמריה ירו למוות בזקנים, חולים או כל מי שפיגר מאחור מסיבה כלשהי.
לשם כך, האוכלוסייה המקומית גויסה בכוח לאורך מסלול הצעדה, לצורך חפירה וקבורת המוצאים להורג.
חלק מהיהודים שפונו בתחילת המלחמה, וגלו לאזורים המרוחקים בסיביר, שבו לאחר מלחמת העולם השנייה לקפרשט (באותה העת תחת שלטון הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית), ועד לשנות ה-60 היו רוב אוכלוסיית הכפר.
אברום שמוישמן מונה ליו"ר מועצת הכפר.
חווה קולקטיבית אורגנה על ידו.
ב-1964 התמזגו שני כפרים סמוכים - קפרשט (היהודי) ופרודנשט (האוקראיני) - לישות מינהלית אחת, פרודנשט, ולאחר מכן החל גודלה של האוכלוסייה היהודית לרדת במהירות.
על בסיס ההתיישבות החדשה הוקמה החווה הקיבוצית המאוחדת "דרוז'בה" (יו"ר - אלכסנדר סיאנוב), אשר משנת 1987 פועלת כחברה חקלאית.
בינואר 1992, בצו של הפרלמנט של רפובליקת מולדובה, הופרדו קפרשט מפרודנשט, עם החזרת השם ההיסטורי; מבחינה מנהלית, הכפר נשאר כפוף לעיריית פרודנשט.
נכון לשנת 2004, האוכלוסייה מונה 837 נפשות, על פי החלוקה הבאה:
קאפּרשט עײרתנו - אונדזער שטעטעלע קאַפּרעשט - ספר זיכרון של העיירה הקטנה קפרשט שבבסרביה, ביידיש ועברית, בעריכת מ.
שבע עשרה שנים (חדש) ורשקובסקי סיפורים חדשים, ברוסית, מאת איכיל שרייבמן.
קפרשט ופרודנשטי , ברוסית וברומנית, מאת ואסיל טרופיל .
קפריסיה מרשל הייתה ראש הפרוטוקול של ארצות הברית, ומילאה תפקידים נוספים, בשירות ביל והילרי קלינטון.
קפריסיה מרשל נולדה בקליבלנד בשנת 1964 למשפחה ממוצא קרואטי-מקסיקני.
היא בוגרת תואר לאמנויות ומדעי המדינה מאוניברסיטת פרדו.
בהמשך היא למדה משפטים באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב והוענק לה תואר שלישי במשפטים.
בשנת 1990 החלה לעבוד במערכת הבחירות לנשיאות של ביל קלינטון.
לאחר בחירתו היא עבדה בצוות של הילרי קלינטון בבית הלבן.
בקדנציה השנייה של ביל קלינטון, בשנת 1997, מונתה למזכירה לעניינים החברתיים של הבית הלבן, (במקום אן סטוק).
מרשל עבדה בתפקיד זה עד לשנת 2001. לאחר מכך קפריסיה מרשל עבדה אצל ביל קלינטון כיועצת בכירה.
בשנת 2006 היא עבדה במערכת הבחירות המקדימות לנשיאות של הילרי קלינטון.
החל משנת 2009 היא עבדה במחלקת המדינה של ארצות הברית כראש הטקס במקום ננסי ברינקר וסיימה את התפקיד בשנת 2013.
קפריסין השתתפה באירוויזיון 2019 שהתקיים במאי 2019 בתל אביב בישראל.
הזמרת טאמטה נבחרה לייצג את קפריסין בתחרות עם השיר "Replay".
ב-21 בדצמבר 2018 נבחרה הזמרת טאמטה לייצג את קפריסין עם השיר "Replay", שיחשף בפברואר 2019. טאמטה ניסתה את קפריסין גם באירוויזיון 2007 עם השיר "באהבה", אך סיימה רק במקום השלישי בתהליך הבחירה.
היא גם פנתה ליוון כדי לייצג את יוון באירוויזיון 2010, אך יוון דחתה את ההצעה.
היא ניסתה לייצג את קפריסין ב אירוויזיון 2018, אך מאוחר יותר הורידה את מועמדותה בגלל התחייבויות מוקדמות.
קפריסין תכננה בתחילה לארח את המופע "מסיבת קוקטייל אירוויזיון" ב-5 במרץ 2019, שם תבצע טאמטה את השיר "Replay".
ב-1 במרץ 2019 ביטלה קפריסין את האירוע בעקבות מצבה הבריאותי של טאמטה.
ההופעה נדחתה למועד אחר והשיר נחשף ב-5 במרץ 2019.
קפריסין השתתפה בחצי הראשון של חצי הגמר הראשון של התחרות.
קפריסין הופיעה בסדר 1–9 על הבמה.
במהלך הצבעות המדינות, הוענקו 12 נקודות על ידי קפריסין ליוון.
קפריסין הבריטית הייתה הישות המדינית באי קפריסין תחת שלטון האימפריה הבריטית.
קפריסין הייתה חלק מן האימפריה העות'מאנית.
בתמורה הם חתמו איתה ב-4 ביוני 1878 על הסכם סודי, שנודע לאחר מכן כ"חוזה קפריסין", אשר העביר את האי לשלטון חסות בריטי.
הבריטים זכו לשליטה רחבה באי וניהולו, באופן בלתי-פורמלי, ותחת פיקוח של האימפריה העות'מאנית.
בריטניה ראתה בקפריסין נכס אסטרטגי להגנה על תעלת סואץ – הנתיב החשוב ביותר להודו, הקולוניה החשובה ביותר שלה.
בעקבות הכרזת מלחמת העולם הראשונה הצטרפה האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז ב-5 בנובמבר 1914. בתגובה, הכריזה בריטניה על סיפוח מיידי ומלא של האי לאימפריה הבריטית, תחת שלטון צבאי.
לאחר ששליטת בריטניה באי אושררה גם בהסכם סוור (1920) וגם בהסכם לוזאן (1923), הכריזה בריטניה על האי כמושבת כתר ב-1 במאי 1925.
כמושבת כתר התמנו לאי מושלים כלליים אזרחים, במקום הנציבים הצבאיים שמשלו באי לפני כן.
את האי ניהלה מועצה מחוקקת שבה היו חברים תשעה יוונים-נוצרים, שלושה מוסלמים ושישה פקידים בריטים.
למושל הייתה שמורה זכות וטו על כל החלטה של המועצה.
ככלל, החברים המוסלמים הצביעו תמיד לצד הבריטים.
ב-1928, על אף חמישים שנים של שלטון בריטי באי, לא ניכרה כמעט בכלל השפעה תרבותית בריטית.
בתי הספר המוסלמים חינכו את תלמידיהם ברוח האסלאם וכיוונו את העילית ללימודים בקושטא.
בתי הספר היווניים היו שייכים לכנסייה היוונית אורתודוקסית וחינכו את העילית ללימודים באתונה.
שפה העילית הייתה צרפתית ולא אנגלית.
בתקופה זו, מאוגוסט 1946 ועד נובמבר 1949, פעלו באי מחנות מעצר עבור מעפילים יהודים לארץ ישראל.
ה"אנוסיס" - הצעת איחוד קפריסין ויוון
ב-1948 הציע פבלוס, מלך יוון, לספח את קפריסין ליוון.
ב-1950 ערכה הכנסייה היוונית אורתודוקסית משאל עם בקרב תושבי האי ו-97% מן המצביעים (שהיו יוונים נוצרים, האוכלוסייה הטורקית-מוסלמית לא השתתפה במשאל) הצביעו בעד סיפוח ליוון.
רעיון ה"אנוסיס" ("איחוד", ביוונית Ένωσις) הפך לדרישה מן הקהילה הבינלאומית והוכר כתביעה מבריטניה באומות המאוחדות.
במקביל החלו פעולות צבאיות של המחתרת היוונית-נוצרית אאוקה (EOKA) כנגד מטרות בריטיות באי וכנגד מוסלמים ממוצא טורקי, שהשיבו מלחמה.
בין השנים 1955 עד 1959 הכריזו הבריטים על מצב חירום באי בעקבות פעילות צבאית של מחתרת אאוקה מחד ושל חמושים מוסלמים ממוצא טורקי בתמיכת טורקיה מאידך.
כמו כן הצטרפה למאבק האלים גם המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד הקומוניסטית (AKEL) כצד נוסף בעימות.
הסכסוך שכוון בעיקר לקבלת עצמאות מבריטניה היה גם בעל אופי בין-עדתי עוצמתי, ואף שדוכא בהצלחה בידי כוחות בריטיים הביא לבסוף לעצמאות קפריסין.
ממשלת בריטניה נכנסה במשא ומתן המורדים, בעוד המושל ג'ון הארדינג נקט במקביל בצעדים מחמירים כדי לשפר את המצב הביטחוני ולמגר את ארגון אאוקה.
עוצר הוטל לעיתים קרובות, נפתחו מחנות מעצר, התבצעו מעצרים לא מוגבלים ללא משפט והוטל עונש מוות על מי שנשא נשק או חומר העשוי לשמש בהכנת פצצה.
חלק מההוצאות להורג עוררו זעם רב בקפריסין ובעולם.
ב-21 במרץ 1956 ניסה ארגון אאוקה להתנקש בחייו של הארדינג, אולם פצצת הזמן שהונחה מתחת למיטתו לא התפוצצה.
בעקבות כך הציע הארדינג פרס של 10,000 לירות שטרלינג על ראשו של גאורגיוס גריבס, מנהיג אאוקה.
אל מול הביקורת הגוברת בבריטניה ובעולם כנגד המדיניות הברוטלית שלו שנתפסה כלא-יעילה, התפטר הארדינג מהתפקיד ב-22 באוקטובר 1957. מכאן נפתחה הדרך להחזרת הארכיבישוף מקריוס ותחילת משא ומתן שהוביל לבסוף להסדר לפיו יוון וקפריסין לא תאוחדנה, עקב הפגיעה שיש בכך כנגד האוכלוסייה המוסלמית, אולם קפריסין תוכל לזכות בעצמאות כישות דו-לאומית.
ב-19 בפברואר 1959 נחתם הסכם לונדון ציריך, שקבע שקפריסין תהיה מדינה עצמאית, לאחר התנגדות בריטית וטורקית לאיחוד האי עם יוון.
ב-19 באוגוסט 1960 העניקו הבריטים עצמאות לרפובליקה של קפריסין בראשה ניצב הארכיבישוף מקאריוס השלישי.
בשל חשיבותם האסטרטגית נקבעו הבסיסים הצבאיים אקרוטירי ודקליה כשטחי בסיס ריבוניים בריטיים, כמובלעות בתוך השטח הריבוני של הרפובליקה.
שם תחילת כהונה סיום כהונה הערה מלקולם סטיבנסון 10 במרץ 1925 30 בנובמבר 1926 המושל הכללי הראשון.
קפרון היא עירייה במחוז צל אם זה שבמדינת זלצבורג שבאוסטריה.
העיירה היא יעד תיירותי המכונה "צל אם זה – קפרון" עם צל אם זה השכנה וידועה בקרחון קיצשטיינהורן (Kitzsteinhorn).
קפרון שוכנת באזור פינצגאו (Pinzgau) במורדות הצפוניים של קבוצת גלוקנר האלפינית עם הר גרוסס ויסבאכהורן (Großes Wiesbachhorn), בגובה 3,564 מטר, חלק משרשרת ההרים הוהה טאוארן (Hohe Tauern), המהווה את גבול זלצבורג עם קרינתיה.
למרגלות קרחון קיצשטיינהורן, בקפרון יש מרכז ספורט המשמש בכל ימות השנה.
נחל קפרונר אשה (Kapruner Ache) מתמזג עם נהר זלצך מדרום לקפרון.
המפעל ההידרואלקטרי מוסרבודן (Mooserboden) משתמש במים משני מאגרים המוחזקים על ידי קירות סכר מהגדולים באוסטריה.
אזור המאגר הפך לאטרקציה תיירותית, ממנו נשקף נוף של עיירות קפרון וצל אם זה.
מרכז המבקרים נותן סיורים מודרכים באזור.
הספא Tauern Spa World הושלם בנובמבר 2010, והוא מתחם הספא השני בגודלו באוסטריה, שעתיים מנמל התעופה זלצבורג.
בתחילת המאה ה-20 הטירה הייתה נחלתו של יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין, שמכר אותה בשנת 1921. בסוף שנות העשרים פיתחו חברת AEG הגרמנית וממשלת זלצבורג תוכניות לתחנת כוח הידרואלקטרית בהוהה טאוארן, כולל שני מאגרים בעמק קפרון.
התכנון הופסק במהלך השפל הגדול ולא חודש עד האנשלוס בשנת 1938. בפיקודו של הרמן גרינג, החלה הבנייה במהלך מלחמת העולם השנייה באמצעות שבויי מלחמה מבלגיה וממדינות כבושות אחרות ועובדי כפייה יהודים וסובייטים.
התנאים הבלתי אנושיים תוארו על ידי כלת פרס נובל אלפרידה ילינק בהצגה Das Werk משנת 2003. הבנייה הופסקה בשנים 1942/43 וחודשה לאחר המלחמה על ידי אוסטריה הכבושה בידי בעלות הברית משנת 1947.
תחנת הכוח נבנתה עם ציוד Bucyrus ועזרה מאסיבית מתוכנית מרשל, והפכה לאייקון של שיקום לאחר המלחמה.
טקס החניכה נערך ב-23 בספטמבר 1955, מספר חודשים לאחר חתימת אמנת המדינה האוסטרית.
הגישה אל קיצשטיינהורן היא באמצעות גלטשרבאהן 1 (Gletscherbahnen), רכבל בשלושה חלקים, שנחנך ב-12 בדצמבר 1965 כדי לפתח את האזור לסקי קרחונים.
הקטע הנמוך, העובר מקפרונר תרל (Kapruner Thoerl) עד צריף זלצבורג, הוא באורך 2028 מטר ומטפס לגובה של 970 מטרים.
הקטע השני, עד צריף קרפלד, מטפס לגובה 554 מטרים.
הקטע השלישי, מבקתת קרפלד, הוא בגובה 2,192 מטר ומטפס לגובה 575 מטרים.
קטע זה כולל את עמוד ההרמה האווירי הגבוה בעולם, מסגרת פלדה בגובה 113.9 מטר (במקור 106 מטר).
עמוד זה נבנה בשנת 1966 ויש לו צינור בקוטר , בו מותקנות סולם ומעלית תחזוקה.
גלטשרבאהן 2 הייתה מסילת רכבל עם שני קרונות שנסעו מקפרון לקיצשטיינהורן, שנפתחה ב-23 במרץ 1974. מסילת הרכבת הזו הייתה בעלת רוחב מסילה יוצא דופן של , ואורך של 3.9 ק"מ, מתוכם 3.3 ק"מ דרך מנהרה.
ב-11 בנובמבר 2000, היה זה אתר אסון קפרון, שבו נספו 149 גולשים ותיירים בשריפה במנהרה.
שישה מקרי מוות נוספים התרחשו בעקיפין.
שלושה מתו בחנות ובמסעדה בגלל עשן.
המלווה ברכבת הבוערת מת עם 149 הגולשים.
העשן הרג את המלווה ואת הנוסע היחיד ברכבת זהה השנייה.
רק 12 בני אדם שרדו את האסון.
המנהרה והרכבת נותרו סגורים מאז.
קפרן תוראם-אוליאן הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת יובנטוס מהסרייה א' ובנבחרת צרפת.
תוראם הוא בנו של כדורגלן נבחרת צרפת לשעבר ליליאן תוראם, ואחיו הצעיר של הכדורגלן מרקוס תוראם.
הוא קרוי על שמו של פרעה מצרים חעפרע.
ב-26 ביוני 2019 חתם תוראם בניס מליגת העל הצרפתית.
ב-27 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נים במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2019/2020. בעונתו הראשונה במועדון הוא ערך 14 הופעות ליגה.
ב-3 באוקטובר 2020 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על נאנט במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2020/2021. בעונתו השנייה במועדון הוא ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-10 ביולי 2024 עבר תוראם ליובנטוס תמורת 20 מיליון אירו בחוזה לחמש שנים.
ב-26 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 3-0 לנירנברג הגרמנית במסגרת משחק ידידות.
ב-29 בדצמבר כבש את שערו הבכורה במועדון במסגרת משחק ליגה מול פיורנטינה במחזור ה-19 לעונת 2024/2025 בסרייה א' שלאחר שער זה שהובקע במחצית הראשונה של המשחק, הוא הבקיע שער נוסף במחצית השנייה של המשחק ובכך הוא השלים צמד בכורה.
34, הידוע גם כקפריצ'יו אספניול, הוא השם המערבי המקובל לסוויטה התזמורתית בת חמשת הפרקים, המבוססת על מנגינות עממיות ספרדיות, שהלחין המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב בשנת 1887. הבכורה של היצירה התקיימה ב-31 באוקטובר 1887, בסנקט פטרבורג בניצוחו של המלחין.
רימסקי-קורסקוב התכוון במקור לכתוב את היצירה לכינור סולו עם תזמורת, אך מאוחר יותר החליט שיצירה תזמורתית מלאה תעשה צדק טוב יותר עם הלחנים העשירים ביצירה.
השם בשפת המקור, רוסית, הוא Каприччио на испанские темы (בתרגום מילולי: קפריצ'יו לנושאים ספרדיים).
ליצירה חמישה פרקים, המחולקים לשני חלקים הכוללים שלושה פרקים ראשונים ושני פרקים אחרונים.
הפרק הראשון, אלבורד, הוא ריקוד חגיגי ומרגש, בדרך כלל מוזיקה גליציאנית מסורתית כדי לתאר את זריחת השמש.
הקטע כולל הקלרינט עם שני סולואים, ובהמשך כולל כינור סולו עם סולו דומה לזה של הקלרינט.
הפרק השני, Variazioni, מתחיל במנגינה בקטע הקרן.
וריאציות של מנגינה זו חוזרות לאחר מכן על ידי כלים וחלקים אחרים של התזמורת.
הפרק השלישי, אלבורדה, מציג את אותו נושא כמו הפרק הראשון.
למעשה, שתי התנועות כמעט זהות, אלא שלתנועה זו יש תזמור והרמוניה שונה.
הפרק הרביעי, Scena e canto gitano ("סצנה ושיר צועני"), נפתח בחמש קדנצות- תחילה על ידי הקרנות והחצוצרות, לאחר מכן כינור סולו, חליל, קלרינט ונבל, מנגנים בליווי כלי הקשה שונים.
לאחר מכן הוא מלווה בריקוד במקצב שלושה רבעים, המוביל את לפרק האחרון.
הפרק החמישי והאחרון, Fandango asturiano, הוא גם ריקוד אנרגטי מהשפעת הפרק הראשון.
היצירה מסתיימת החזרה של הנושא השלישי, אלבורדה.
הופעה מלאה של הקפריצ'יו אורכת כ-16 דקות פחות או יותר.
היצירה מתוזמרת לפיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות יער, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, טובה, טימפני, משולש, מערכת תופים, מצלתיים, תוף מרים, קסטנייטות, נבל וכלי קשת.
היצירה זוכה לשבחים על התזמור שלה, הכולל קטע כלי הקשה גדול וטכניקות וניסוחים מיוחדים רבים, כמו למשל בפרק הרביעי כאשר הכנרים, הכנרים והצ'לן מתבקשים לחקות גיטרות (חלקי הכינור והוויולה מסומנים " כמעט גיטרה").
למרות השבחים הביקורתיים, רימסקי-קורסקוב התעצבן מכך שההיבטים האחרים של היצירה זוכים להתעלמות.
באוטוביוגרפיה שלו הוא כתב:הדעות שגובשו הן על ידי המבקרים והן על ידי הציבור, כי הקפריצ'יו הוא יצירה מתוזמרת להפליא - שגויות.
שינוי הגוונים, הבחירה המוצלחת של עיצובים מלודיים ודפוסי פיגורציה, המתאימים בדיוק לכל סוג של כלי, קדנזות וירטואוזיות קצרות לכלי סולו, קצב כלי ההקשה וכו', מהווים כאן את עצם החיבור ולא שלה.
בסך הכל, הקפריצ'יו הוא ללא ספק יצירה חיצונית גרידא, אבל מבריקה לחלוטין על כל זה.
היצירה מנוגנת במהלך הקרדיטים הפותחים וכמוזיקת הרקע של הקרנבל הספרדי במהלך סרטו של יוזף פון שטרנברג "השטן הוא אישה" (1935), זוכה על המסך כמוזיקה המבוססת על "קפריצ'יו ספרדי" של רימסקי-קורסקוב ומנגינות ספרדיות עתיקות.
קטעים נשמעו בסרט הבדיוני משנת 1947 של רימסקי-קורסקוב, שיר שחרזדה (Song of Scheherazade).
הקלטה של הפילהרמונית של סלובקיה, שהוצגה בסרט הר ברוקבק (2005).
הקלטה של סימפוניית הרדיו של מוסקבה בסרט נשים על סף התמוטטות עצבים (1988).
תזמורת מבצעת את הפתיחה של היצירה בסדרה שריפות קטנות בכל מקום (2020).
התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוחו של אטאאולפו ארגנטה (1957).
הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של לורין מאזל (1959).
הפילהרמונית הצ'כית בניצוחו של קארל אנצ'רל (1964).
התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוחו של צ'ארלס מקקראס (1990).
הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין (1959).
תזמורת פילדלפיה בניצוחו של יוג'ין אורמנדי (1965).
הסופרן האנגלייה שרה ברייטמן הקליטה את "Capriccio Espagnol" וביצעה אותו במספר מסיבובי ההופעות שלה.
קפריסין השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "Break a Broken Heart" בביצוע הזמר האוסטרלי אנדרו למברו.
זו הייתה השתתפותה ה-39 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני 2023 השתתפה קפריסין בתחרות האירוויזיון 38 פעמים מאז שרשמה את הופעות הבכורה שלה באירוויזיון 1981. היא הגיעה למקום השני באירוויזיון 2018 עם השיר "Fuego" של אלני פוריירה – התוצאה הגבוהה ביותר של המדינה בתחרות.
כמו כן, היא הגיעה למקום החמישי שלוש פעמים: באירוויזיון 1982 עם "Mono I Agapi" של אנה ויסי, ב-1997 עם "Mana Mou" של הארה ואנדראס קונסטנטינו ובשנת 2004 עם "Stronger Every Minute" של ליסה אנדראס.
באירוויזיון 1986 הגיעה קפריסין למקום האחרון עם ארבע נקודות בלבד, שהוענקו ל-"Tora Zo" בביצוע אלפידה.
היא פרשה מהתחרות בשנים 2012–2014 בשל משבר כלכלי במדינה, ושבה אליה ב-2015. מאז היא מעפילה לגמר בתמידות, אולם באירוויזיון 2022, כשנשלחה אנדרומאכי עם "Ela" כשלה המדינה בניסיון להעפיל לגמר.
רשות השידור הקפריסאית CyBC משדרת את תחרות הזמר של האירוויזיון בשטחי המדינה, ומארגנת מדי שנה את שיטת בחירת הנציג והשיר הלאומי לתחרות.
במרוצת השנים הונהגו שתי שיטות מרכזיות לבחירה: דרך ועדה פנימית או קדם לאומי.
בשנת 2015 ארגנה רשות השידור תחרות ארצית בת חמישים וארבעה שירים שהתחרו ביניהם במשך תשעה שבועות לייצוג המדינה באירוויזיון.
עם זאת, החל משנת 2016 בוחרת רשות השידור את הנציג והשיר באופן פנימי.
ב-28 במאי 2022 דווח על ידי OGAE יוון כי נחתם בין חברת התקליטים פאניק רקורדס לבין CyBC חוזה שותפות לבחירת האמן הקפריסאי לאירוויזיון 2023 באמצעות תחרות כישרונות מקומית המבוססת על All Together Now הבריטית.
אולם התוכניות הללו נדחו ל-2024, ופעם נוספת הבחירה נעשתה באופן פנימי.
CyBC המשיכה לבחור את הנציג לאירוויזיון 2023 באופן פנימי בשותפות עם פאניק רקורדס.
ב-17 באוקטובר 2022 נחשף כי אנדרו למברו נבחר לייצג את המדינה באירוויזיון.
למברו ניסה בעברו לייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2022, אך הגיע למקום השביעי בקדם הארצי Eurovision – Australia Decides עם "Electrify".
שירו לתחרות, "Break a Broken Heart", יצא לאור ב-2 במרץ 2023.
קפריסין שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-11 במאי 2023.
המונח קפקאי מתייחס למצבים, נושאים או חוויות המזכירים את יצירותיו של הסופר הצ'כי פרנץ קפקא, במיוחד הרומנים שלו המשפט, הטירה ויצירות נוספות.
לעיתים קרובות המונח מתייחס לתחושה של אימה קיומית, חוסר תקווה, אבסורד והטבע הסבוך של הבירוקרטיה המודרנית המבלבלת.
פרנץ קפקא (1883–1924) היה סופר בוהמי דובר גרמנית, שהוכר כאחת הדמויות המשפיעות ביותר על ספרות המאה ה-20. קפקא כתב בגרמנית והתמודד עם נושאים של ניכור, חרדה קיומית, אשמה ואבסורד הקיום האנושי.
הנרטיבים שלו מתארים לעיתים קרובות גיבורים במצבים מבלבלים, המתמודדים עם מכשולים בלתי עבירים ובירוקרטיה בלתי חדירה.
בין יצירותיו הנודעות ביותר ניתן למצוא רומנים כמו "המשפט" (Der Prozess), שבו אדם נעצר באופן בלתי מוסבר ועליו לנווט במערכת משפט חסרת היגיון, ו"הטירה" (Das Schloss), שמתאר את הניסיון הבלתי פוסק של האדם, להשיג גישה לטירה מסתורית ובלתי נגישה, תוך כדי שהוא מתמודד עם תחושת ניכור ומכשולים בירוקרטיים.
יצירות אלה, שלעיתים נותרו בלתי גמורות והתפרסמו לאחר מותו, הן מרכיבים מרכזיים בהופעתו של המונח "קפקאי".
עם הזמן, כשהשפעתו של קפקא התפשטה ויצירותיו תורגמו לשפות רבות, המונח "קפקאי" החל להיות מוכר לא רק בחוגים ספרותיים אלא גם בדיונים תרבותיים רחבים יותר.
הוא תפס את המהות של מצבים שבהם אנשים מצאו עצמם מרותקים למערכות לא הגיוניות, מדכאות או דה-הומניזיות, בדומה לגיבורים בסיפוריו של קפקא.
במחצית השנייה של המאה ה-20, המונח חלחל לשפת היומיום, כשהוא משמש לתיאור סיוטים ביורוקרטיים בעולם האמיתי או כל תרחיש המעורר תחושות של אבסורד סוריאליסטי וחוסר תקווה.
נוכחותם של הנושאים של קפקא בעולם המודרני הבטיחה ש"קפקאי" הפך לתיאור נוקב של החוויה האנושית מול מערכות בלתי מובנות.
קפריסין השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה, שוודיה, עם השיר "Liar", בביצוע סיליה קפסיס.
תאגיד השידור הקפריסאי, CyBC, התכוון במקור לבחור את נציגו דרך העונה החמישית של תוכנית הריאליטי, "Fame Story", שהופקה בשיתוף הערוץ היווני "Star".
עם זאת, תוכנית זו בוטלה מאוחר יותר לאחר שתאגיד השידור היווני, ERT, העלה התנגדויות לכך שתהליך הבחירה הקפריסאי ישודר ביוון על ידי רשת שידור אחרת, ו-CyBC בסופו של דבר חזר לבחירה פנימית עבור הנציג שלו.