tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביישוב רווחה ההנחה שמבצע אגאתה היה חלק ממבצע גדול יותר שכונה "מבצע ברודסייד", אותו תכננו הבריטים זמן מה לפני כן במטרה לשבור את כוחו של הפלמ"ח, להשאיר את ההגנה ללא הנהגה, ולמצוא מסמכים שיוכיחו את פעולותיה הלא חוקיות של הסוכנות היהודית.
על פי ההיסטוריון מוטי גולני אין בחומר הבריטי סימוכין לתכנון מבצע גדול יותר.
פעולה זו של הבריטים באה בעקבות פעולות נרחבות אחדות של תנועת המרי העברי, שהבולטת בהן הייתה ליל הגשרים.
כבר למחרת ליל הגשרים, ביצע הצבא הבריטי חיפושים נרחבים בקיבוצים מצובה שבגליל המערבי ובית הערבה שבצפון ים המלח, בחשד ששימשו כבסיסי יציאה לפעולות ליל הגשרים.
למחרת צרו הבריטים על קיבוץ כפר גלעדי.
לאחר ההתנקשות בלורד מוין בנובמבר 1944, החלו הבריטים לתכנן מבצע שנועד גם הוא לשבור את תנועת המרי העברי, תחת הכינוי "מבצע ברודסייד".
אמנם הבריטים תכננו את מבצע ברודסייד בסודיות, אך פרטי התוכנית הגיעו לש"י.
ראשית, צבי זהבי, מפקד הש"י באזור ראשון לציון, קיבל מקצין חינוך של החטיבה הבריטית שחנתה בבסיס סרפנד (צריפין) את התיק של הצבא הבריטי על ההגנה, שכלל רשימה של 5,000 מבוקשים ואת פרטי מבצע ברודסייד.
צבי זהבי העביר את המידע תוך סיכון עצמי רב.
מפקדת ההגנה פרסמה את פרטי התוכנית בתחנת השידור שלה קול ישראל, בתקווה שחשיפת התוכנית תמנע את ביצועה, אך הבריטים לא נרתעו מהחשיפה המוקדמת.
בליל המבצע, הגיע הקצין ברגל מבסיס תל השומר, בו רוכזו הכוחות שיצאו למבצע, לכפר אז"ר ומסר לזלמן מסחרי וליעקב ליפשיץ את הידיעה שהמבצע יוצא לפועל.
את המידע העביר ליפשיץ לתל אביב באמבולנס שהוביל ילד שהתחזה לחולה.
בזכות הידיעה המוקדמת קיבלו רבים מראשי ההגנה התרעה בזמן, הסתתרו ולא נאסרו.
כמו כן, הועבר חלק מהנשק למקומות מסתור אחרים.
במבצע השתתפו 20,000 חיילים, ובסך הכול נעצרו בו יותר מ-2,700 איש, שהועברו ברובם לרפיח ובחלקם למחנות המעצר בעתלית ובלטרון.
בירושלים נתפסו בנייני הסוכנות היהודית וחברי ההנהלה – משה שרת, יצחק גרינבוים, דב יוסף, דוד רמז ויהודה לייב פישמן – נעצרו.
דוד בן-גוריון, ששהה באותו הזמן באירופה, ניצל ממאסר.
כמו כן, החרימו הבריטים מסמכים רבים, שהובלו בשלוש משאיות גדולות למלון המלך דוד בירושלים, שם שכנה מזכירות הממשלה והמפקדה הראשית של הצבא.
מסמכים אלו הוכיחו באופן סופי את חלקה של הסוכנות היהודית בהנהגת תנועת המרי העברי.
בקיבוץ יגור נערכה סריקה יסודית, כנראה בעקבות מידע מוקדם שהיה לסורקים על המצאות מחסני נשק במקום.
ואכן, בתום שבוע נמצאו 32 סליקים ליד גני הילדים וכן הסליק הגדול והעיקרי.
בסך הכל נמצאו בקיבוץ בכל מקומות המחבוא יותר מ-300 רובים, 100 מרגמות, למעלה מ-400,000 כדורים ו-78 אקדחים.
זמן מה לאחר מכן, הצליחו אנשי ההגנה להשיג בחזרה כ-80% מהנשק, תמורת שוחד של כ-1,000 לירות.
בקיבוץ מזרע פרצו החיילים למטה הפלמ"ח והחרימו מסמכים רבים, בהם כרטסת הפלמ"ח שהייתה כתובה בצופן שאותו לא הצליחו הבריטים לפענח.
תפיסת המסמכים הייתה כי לא נשמרו בקפדנות הוראות ההסלקה.
אמנם לא נגרם נזק אבל יגאל אלון כתב כי היה יותר הנזק המוסרי מן הנזק בפועל שכן אין זה כבוד לתנועת מחתרת כי מעון המטה שלה ייתפס בהפתעה.
ואכן המטה ראה בכך כישלון מביש לעצמו.
בקיבוץ תל יוסף סגרו החיילים הבריטים על הקיבוץ והחלו בחיפושים.
אחד מחברי הקיבוץ, חיים חרודי, נורה ונהרג על ידי הבריטים.
במקום נופלו, ליד רפת הקיבוץ, הוקם עמוד לזכרו.
הפלמ"חניקים בגבעת חיים התכוננו באותה שבת לחג תנובת החלב במשק, כאשר בשעה 5 לפנות בוקר הקיפו את הקיבוץ שריוניות בריטיות ועשרות חיילים תפסו סביבו עמדות וחיכו שם לאות כדי להסתער ולערוך בתוכו חיפושים אחרי נשק בלתי-חוקי.
אנשי פלוגה ה' ניסו להסוות במהירות את הסליקים שהיו פזורים ברחבי הקיבוץ.
בשבת השחורה נהרגו שמונה אנשים בידי הבריטים.
מצבה לזכרם ממוקמת בקיבוץ הסמוך לאירוע, עין החורש.
מחשש לשפיכות דמים, קבעה מפקדת ההגנה כי ההתנגדות לחיפושים תהיה סבילה בלבד.
בקיבוצים עין חרוד ותל יוסף פתחו הבריטים באש והרגו שלושה אנשים.
"תנועת המרי העברי" תכננה פעולות גמול אחדות בעקבות "השבת השחורה", אך פנייתו של חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית, מנעה פעולות אלה.
משה סנה, שהיה ראש המפקדה הארצית של ההגנה, התפטר מתפקידו לאות מחאה.
במכתב לבן-גוריון הציג סנה את עמדתו:
תנועת המרי העברי שינתה לכאורה גישה והחליטה לשים דגש על הפעלת לחץ בין-לאומי בשילוב הגברת הפעילות לעלייה והתיישבות בארץ.
בפועל תכננה התנועה את פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946. כישלון הפעולה, עקב אי שעייתם של הבריטים לאזהרה ולקריאה לפינוי המלון, גבה את חייהם של 91 קרבנות יהודים, ערבים ובריטים.
התוצאות הרות האסון גרמו להלם בתנועה והובילו לפירוקה ולהטלת האחריות על הפיצוץ על האצ"ל בלבד, שכן היו אלה בעיקר אנשיו שהוציאו אותו לפועל.
בחקירה שערכו אנשי הש"י ביגור, העידו כמה מילדי הקיבוץ כי הבחינו במהלך הפעולה הבריטית בעולים מצ'כוסלובקיה – אוטו פרוינד וברנרד פפנק, משוטטים בקיבוץ, לבושים במדי צבא בריטי.
השניים נחטפו על ידי ההגנה ב-3 ביולי 1946 ועונו בחקירתם במטרה להודות בשיתוף פעולה עם הבריטים.
פרוינד הוכיח כי לא היה בקיבוץ כלל ושוחרר, ואילו על פפנק (פלגי) הוטל עונש מוות, אולם הוא הצליח להימלט וחזר לצ'כוסלובקיה, משם עלה שוב לישראל ב-1964 לאחר שהוכיח שלא היה לו קשר להלשנה וניקה את שמו.
הֲשָׁבַת אֲבֵדָה היא מצוות עשה שבין אדם לחברו המחייבת להחזיר אבדה לבעליה.
במצווה זו מחויב המוצא כל זמן שהאבדה אצלו גם אם הבעלים התייאש מהאבדה (לאחר שמצאה), וכל זמן שלא רוצה להשיב את האבדה מבטל מצוות עשה.
מלבד מצוות ה"עשה", ישנה מצוות לא תעשה - "לא תוכל להתעלם", האוסרת על המוצא להתעלם מהאבדה שמצא.
וגם מי שלקח שלא על דעת להחזיר עבר באיסור זה.
על פי ההלכה, חובת השבת אבדה כוללת הוראות אילו מאמצים מוטל על המוצא לנקוט כדי להחזיר את האבדה לבעליה, ובאילו מקרים עוברת האבדה לבעלות המוצא.
כאמור מצווה זו כוללת מצוות עשה ולא תעשה, הנלמדים מפסוקי התורה.
מקור ה'מצוות עשה' מוזכרת בפרשת משפטים:
מצוות ה'לא תעשה' נכתבה בפרשת כי תצא:
לדעת הרמב"ם, במעמד מצוות הקהל היו קוראים חלק גדול מספר דברים ובתוכו גם את הפסוקים המלמדים על מצוות השבת אבדה.
אדם שמצא אבדה שיש בה סימנים, ואינו יודע שבעליה התייאשו ממנה, מחויב לקחתה ולדאוג להחזירה לבעליה.
כל תקופת הזמן שהחפץ נמצא תחת רשותה עד שיחזור לבעליו, נקרא מוצאה 'שומר אבדה' ובתלמוד נחלקו אמוראים האם דינו כשומר חינם או כשומר שכר.
אבדה שידוע שבעליו התייאשו ממנה, כגון שאין לה סימנים, או שהבעלים הודיעו מפורש שהם מתייאשים מהאבדה, דינה כהפקר, וכל אדם שרואה אבדה כזו יכול לקחת אותה.
עם זאת, במקרה שמצא את האבדה לפני שהבעלים התייאשו ממנה, חלה עליו חובת השבה, והחובה אינה פוקעת גם אם לאחר מציאת האבדה התייאשו הבעלים.
לאור זאת עוסקת הגמרא באריכות במושג יאוש, ומבררת, באילו מקרים ישנו יאוש.
מחלוקת מפורסמת הקשורה לדין זה היא מחלוקתם של אביי ורבא בדין יאוש שלא מדעת.
יאוש שלא מדעת מתייחס למקרה שאדם מוצא חפץ בזמן שהבעלים לא התייאש עדיין, ועם זאת ברור שברגע שידעו הבעלים שהחפץ נעלם יתייאשו מיד.
לפי דעת אביי יאוש שלא מדעת אינו נחשב יאוש, ולפי רבא, נחשב יאוש.
על אף שבדרך כלל במקום שיש מחלוקת בין אביי ורבא, פוסקים כרבא.
מחלוקת זו היא אחת משש מחלוקות (הידועות בראשי התיבות שלהן 'יע"ל קג"ם') בין אביי לרבא, בהן נפסקה הלכה כאביי.
המשנה מפרטת על הדרך הרצויה על פיה יש להכריז על אבדה, כאמצעי להחזיר אותה לבעליה.
בימים שבית המקדש היה קיים, היו בני-ישראל עולים לרגל לירושלים שלוש פעמים בשנה (בפסח, שבועות וסוכות), ובשלוש הזדמנויות אלו היו מכריזים על האבדות במקום מיוחד בירושלים שנקרא "אבן הטוען", וכל מי שמצא אבדה היה מגיע לשם.
לאחר חורבן בית-המקדש התקינו חז"ל שמוצא האבדה יכריז עליה בבתי כנסיות ובבתי מדרשות.
עוד נקבע, שבמקומות בהם נהוג להחרים אבדות לאוצר המלכות - יש להסתפק בהודעה לשכנים ולחברים.
בעל האבדה צריך לתת את סימני האבדה, כדי להוכיח שהאבדה שייכת לו.
מי שידוע כרמאי, אינו מקבל את האבדה גם אם יביא סימנים, עד שיביא עדים שיעידו שהחפץ שלו.
לתלמיד חכם, המוחזק כאדם ישר ונאמן, מחזירים את האבדה אם הוא זיהה אותה כשלו בטביעת עין (בראייה), אפילו ללא מתן סימנים.
לפי ההלכה, המוצא חייב לטפל באבדה כדי שלא תאבד את ערכה, ופעמים שהוא צריך גם להשתמש באבדה, כדי שלא תתקלקל מחוסר שימוש.
כאשר הטיפול באבדה מחייב הוצאה ממונית, רשאי המוצא לגבות את ההוצאה שנגרמה לו בגלל האבדה.
כיוון שכך, התירו חז"ל למכור את האבדה במקום שהיא גורמת להוצאות יתרות, ההופכות את הטיפול בהשבתה לבלתי משתלם עבור המאבד, המשנה מתעדת שהיו מקומות שנהגו לגבות שכר על השבת אבדה.
מלבד המצווה להחזיר אבדה שנאבדה מבעליה, כוללת המצווה אף חובה למנוע נזק מהזולת (כגון מניעת הצפת שדהו).
בזמן שהאבדה נמצאת ביד המוצא הרי הוא חייב בשמירתה, ברמת חיוב השמירה נחלקו רבה ורב יוסף האם דינו כשומר חינם או כשומר שכר.
יוצאים מהכלל לחובת השבת אבדה
מקרים שבהם אין חובה לקיים את מצוות השבת אבדה:
ייאוש - כאשר ברור שהמאבד התייאש לפני מציאת האבדה כגון שאין בה סימנים, לכן שטר כסף שנמצא ברחוב, למשל, אין צורך להחזיר (אך צרור שטרות, שניתן לזהותו על-פי אופן אריזתו, יש להחזיר).
שווה פרוטה - האבדה שווה פחות מפרוטה.
גוי – במקום שאין חילול השם (כשסביר שהגוי יחשוב שגוי אחר מצא), אין להשיב אבדה לגוי שאינו שומר שבע מצוות בני נח (למשל עבודה זרה או אבר מן החי), אלא אם מכוון לקידוש השם או שכך מחייב חוק המדינה.
אפיקורוס ומומר - על פי הרמב"ם, אין חובה להשיב את האבדה כאשר המאבד הוא אפיקורוס - למשל אוכל טרפות להכעיס או מחלל שבת בפרהסיה.
זקן ואינה לפי כבודו - אם המוצא הוא אדם מכובד שאינו נוהג לשאת חפץ מסוג האבדה שמצא - הוא אינו חייב להשיב את האבדה.
לא תעשה - אם המוצא אינו יכול מסיבה הלכתית להגיע לאבדה (כגון כאשר המוצא הוא כהן והאבדה נמצאת בבית קברות) הוא פטור מלהשיבה.
אבודה ממנו ומכל אדם - כלומר כאשר אין דרך סבירה שבה ניתן להציל את האבדה, אין חובת השבה.
שלך קודם - אם השבתה של האבדה תגזול מזמן המוצא עד כדי שיפסיד בזה כסף יותר מן האבדה עצמה.
אדם שעסק במצוה אחרת בשעה שראה את האבדה, לא חייב בהשבתה מתוקף ההלכה ש"העוסק במצווה פטור מן המצווה".
השבת אבדה בחוקי מדינת ישראל
חוק השבת אבדה, תשל"ג-1973, מסדיר את הטיפול באבדות.
החוק הישראלי אינו זהה במדויק לדין העברי, אך שואב ממנו עקרונות רבים.
היחס בין שיטות המשפט בנוגע לסוגיה זו נידון רבות במהלך דיוני הכנסת בעת חקיקת החוק.
כמו הדין העברי, הוא מתייחס לשני השלבים: ראשית מה חייב המוצא לעשות באבדה, ושנית - מתי הופכת האבדה לרכושו של המוצא.
בניגוד לדין העברי, החוק אינו אוסר על המוצא להתעלם מהאבדה.
רק אם המוצא מחזיק כבר בחפץ שהלך לאיבוד, החוק חל עליו ומורה להשיב את האבדה לבעליה, למסור הודעה על המציאה למשטרה ולמסור אותה לידיה אם דרשה זאת ממנו או אם האבדה נתגלתה "ברשותו של אדם אחר" - למסור אותה לבעלי השטח.
מי שנוטל אבדה ולא פועל לפי החוק עובר עבירה.
בדומה לדין העברי, מותר למוצא למכור את האבדה (לאחר הודעה על כך למשטרה) כאשר זה נכס שעלול להתקלקל או לאבד שיעור ניכר משוויו, או שהוצאות שמירתו אינן סבירות לעומת שוויו.
חריג שקיים בחוק, בדומה לדין העברי, הוא שאין חובה לנסות להשיב אבדה לבעליה או להודיע למשטרה אם שווי האבדה מועט ויש להניח שבשל השווי הנמוך בעליה התייאש ממנה.
לאחר ארבעה חודשים, החוק רואה את הבעלים כמי שהתייאש מן האבדה והיא הופכת לרכושו של המוצא.
במשך השנה הראשונה לאחר שהמוצא רוכש את הבעלות, הבעלים המקורי (המאבד) יכול לדרוש לפדות את האבדה, כלומר לקנות אותה מהמוצא, והמוצא יהיה חייב למכור לו אותה.
השבת השחורה הוא כינוי לשורה של מעשי טבח בביירות, שבוצעו בשלביה הראשונים של מלחמת האזרחים הלבנונית החל מ-6 בדצמבר 1975.
האירועים הנדונים נמצאים במחלוקת בין תומכי המחנה הנוצרי לבין תומכי המחנה הרדיקלי.
לטענת הנוצרים, החל מהשבוע הראשון של מלחמת האזרחים, החלו לוחמי אש"ף להקים מחסומים ברחבי העיר, וביצעו מעשי טבח וזוועה בנוצרים, לעיני המעוכבים במחסומים.
לטענת הנוצרים, ב-30 במאי 1975, בתגובה לרציחתו של מוסלמי במזרח ביירות, 30 אזרחים לבנונים נחטפו ונרצחו לעיני הציבור.
על כל הצדדים מקובל, כי ביום שבת, 6 בדצמבר 1975, גופותיהם של ארבעה חברים בפלנגות המרוניות, נמצאו במכונית נטושה במזרח ביירות.
נראה כי לאחר שחגגו במסיבה באזור חבל מתן, עברו בשעות הליל ליד מחנה הפליטים הפלסטיני תל א-זעתר.
הארבעה נרצחו במכות גרזן, וגופותיהם עברו התעללות.
לוחמי הפלנגות זעמו בעקבות האירוע (שלטענת הנוצרים, לא היה מעשה הרצח הראשון), והאשימו את התנועה הלבנונית הלאומית, של המוסלמים והפלסטינים ברציחות.
כוחות של הפלנגות והמיליציה הנמרים תקפו מוסלמים שנעו במזרח ביירות, שמרבית תושביה היו נוצרים, וירו ללא הבחנה בהתקהלויות אנשים.
עשרות שבויים מוסלמים נחטפו ברחבי בעיר, ושוחררו בעד כופר או נרצחו.
הלוחמים הנוצרים, בהנהגת ג'וזף סעד, אביו של אחד מארבעת הנרצחים, החלו להקים מחסומים בדרכים המרכזיות בביירות.
מכוניות והולכי רגל נעצרו במחסומים, והתבקשו להראות תעודות מזהות.
פלסטינים (שבהיותם פליטים לא נשאו תעודת זהות) ומוסלמים (תעודות הזיהוי הלבנוניות מראות את דת מחזיק התעודה) נרצחו בו במקום בשיסוף הגרון.
מרבית ההרוגים היו עובדי הנמל, שהמשיכו לעבוד במזרח ביירות הנוצרית ברובה.
מוסלמים רבים נחטפו ועונו במהלך האירועים.
מאות בני אדם נהרגו תוך שעות ספורות, מרביתם אזרחים.
ההערכות לגבי מספר הקורבנות נעות בין 110 ל-600. מפקדת הפלנגות הודיעה ביום למחרת, כי הנקמה על הרצח צריכה הייתה להיות מוגבלת לחטיפות, אולם מספר לוחמים סוררים הפרו את הכללים.
מיד לאחר מכן, לוחמי המחנה הרדיקלי תקפו את עמדות הפלנגיסטים במלונות סנט ג'ורג' ופיניקיה בתגובה ורצחו 38 מהנוצרים שעבדו במלונות.
הלחימה המסיבית התנהלה בכל העיר ובפאתיה, עד 22 ביוני 1976.
השבתה היא הפסקה מתוכננת של העבודה, בצורה מלאה או חלקית, שנעשית על ידי המעביד תוך שלילת משכורת מהעובדים, כדי להגשים מטרות בתחום יחסי העבודה.
בדין הישראלי מותרת למעביד רק השבתת מגן, כלומר השבתה שבאה כמענה לשיבוש העבודה על ידי העובדים, ונועדה להתגונן מפני נזקי השביתה.
במדינות אחרות מותרת גם השבתת התקף, שבאה ביוזמת המעביד, כדרך ללחוץ על העובדים.
בעת השבתה עלול המעביד לגרום נזק לעובדיו, בכך שהוא מונע מהם לקיים את התחייבויותיהם כלפי צד שלישי, כגון מי שהעובד התחייב לשלם לו סכום כסף ונאלץ להפר את התחייבותו בשל אי תשלום משכורתו.
הגישה הכללית בדיני נזיקין, כפי שהיא באה לידי ביטוי בישראל בסעיף 62(א) לפקודת הנזיקין, היא שניזוק מסוג זה רשאי לתבוע פיצוי בשל עוולת גרם הפרת חוזה.
סעיף 62(ב) לפקודת הנזיקין מעניק הגנה מיוחדת בעת שביתה והשבתה, בקובעו שלעניין סעיף זה, "שביתה והשבתה לא ייחשבו כהפרת חוזה".
מעביד או ארגון מעבידים שגרם להשבתה לא ייחשב כגורם הפרת חוזי העבודה האישיים בין העובד למעביד.
מעבידים שגרמו בדרך השבתה להפרת חוזה עם צד שלישי לא ייחשבו כגורמי הפרת חוזה.
בסעיף 37א לחוק יישוב סכסוכי עבודה מוגדרת השבתה בלתי מוגנת, שהיא השבתה של עובדים בשירות הציבורי בזמן שחל עליהם הסכם קיבוצי בו הם מתחייבים שלא לשבות בתמורה לתנאים שהם מקבלים מהמעסיק, או שההשבתה לא הוכרזה או אושרה בידי המוסדות המוסמכים לכך או שלא נמסרה עליהן הודעה מראש.
על השבתה כזו לא חל החריג האמור בסעיף 62(ב) לפקודת הנזיקין, כלומר צד שלישי רשאי לתבוע פיצוי בגינה.
תזכיר חוק דיני ממונות בא לאחד את החוקים העיקריים במשפט האזרחי תחת מטרייה אחת, שעתידה להיות הקודקס של המשפט האזרחי הישראלי.
גם כאן ניתנת הגנה בעת השבתה - בסעיף 377 לתזכיר החוק נקבע כי "אדם לא ישא באחריות נזיקית בשל מעשה שעשה במסגרת שביתה או השבתה כדין, ובלבד שהמעשה נעשה במהלך הטבעי והישיר של שביתה או השבתה.
"השבר והזמן" או "די קרי'עֶה" (ביידיש: "הקריעה") היא סדרת של שמונה ציורים מאת הצייר הישראלי משה קופפרמן.
הציורים נוצרו בשנת 1999 בעקבות הזמנה של "יד לילד" בבית לוחמי הגטאות, והיא ידועה בכך שהייתה אחת ההתייחסויות הראשונות והישירות ביצירתו של קופפרמן אל השואה.
קופפרמן יצר את סדרת הציורים העשויים בטכניקה של שמן על בד.
עבודות אלו הן בעלות פורמט ריבועי אחיד של 200x200 ס"מ והן מציגות אלמנטים מופשטים הכוללים קווים ומשטחי צבע שנוצרו בעזרת טכניקות שונות של ציור ומחיקה ובשימוש בגוונים של ירוק, סגול ושחור, האופייניים לציוריו של קופפרמן.
סדרת העבודות הוצגה לראשונה בשנת 2000 בתערוכה "השבר והזמן" בגלריה גבעון בתל אביב-יפו.
שלושה מציורי הסדרה מוצגים כיום בתצוגת קבע ב-"יד לילד".
שם הסדרה ביידיש, שפת ילדותו של קופפרמן, מתייחס אל מנהג האבלות היהודי "קריעה".
בנוסף לכך השמות - בעברית וביידיש כאחד - מהווים ביטוי מטפורי של אירוע היסטורי ונפשי.
במשך שנים רבות סירב קופפרמן, ניצול שואה בעצמו, לקשר את ציוריו המופשטים באופן ישיר אל אירועים ספציפיים בכלל ואל זיכרון השואה בפרט.
בשנות השמונים חרג לראשונה קופפרמן ממנהגו וקישר שתי סדרות של ציורים אל אירועים ממשים - בשנת 1983 יצר את קבוצת העבודות "בעתות קריסה", שהוקדשה לאמיל גרינצוויג וב-1984, בעקבות טבח סברה ושתילה, יצא אלבום הרישומים "עם בירות אחרי בירות עם בירות".
במאמר "זימון החצי מול השלם, על נוכחות השואה בציוריו של משה קופפרמן" (2000), שפורסם בכתב העת "סטודיו" בעקבות הצגת התערוכה, כתבה טלי תמיר כי על ידי הימנעות מייצוגים של שכול או העדר ברורים, מהוות עבודותיו של קופפרמן "טריז בין החוויה הציורית לבין החיים".
ב-26 ביולי 2005 הוציא השירות הבולאי הישראלי בול, בעיצוב אד ואן אוויין, ועליו הציור "השבר והזמן מס' 7".
הבול נדפס כחלק מסדרה של שלושה בולים שנושאם "ההיסטוריה כזיכרון אישי וכזיכרון קולקטיבי".
האוצר יונה פישר בחר, בנוסף לציור זה, גם את הציורים "לוחות הברית" (1958) מאת משה קסטל ו"רחוב אגריפס" (1964) מאת אריה ארוך.
ב-28 בינואר 2012 נמכר הציור "השבר והזמן מס' 6", שהיה חלק מאוסף גבי ועמי בראון, במכירה פומבית של בית המכירות תירוש.
הציור, שהוערך בשווי של 10,000 עד 15,000 דולר, נמכר לבסוף בסכום של 65 אלף דולר, סכום שהיווה מחיר שיא ליצירותיו של קופפרמן עד לאותה עת.
הציור "השבר והזמן מס' 8", אף הוא מאוסף בראון, נמכר ב-30 ביולי 2012 בעבור 62,000 דולרים במכירה פומבית נוספת.
בפוליטיקה האמריקנית, השבתת הממשל היא מצב שבו הקונגרס נכשל באישור תקציב עבור פעולות הממשלה.
אם ההקצבות הזמניות או השנתיות אינן מעוגנות בחוק, מתרחש "פער מימון", ולכן הממשל הפדרלי של ארצות הברית מתחיל כתוצאה מכך בהשבתת פעילויות ממשל, לרבות שחרור כוח אדם ממשלתי לחופשה ללא תשלום וקיצוץ פעילויות ושירותים של סוכנויות פדרליות שאינם בגדר פעילויות חירום.
תוכניות שתוקצבו על פי חוקים שאינם נסמכים על חוקים מנדטוריים (כמו ביטוח לאומי) עשויות לסבול אף הן "פער במימון", בהיעדר אשרור לתקציב כולל.
השבתות הממשל הראשונות אירעו בממשלי פורד וקרטר, בהן בוצעו שש השבתות ממשל חלקיות, שהביאו לסגירת מחלקות במשרדי ממשל כמו מחלקת העבודה, ומחלקת הבריאות, החינוך והרווחה.
ההשבתות החלקיות נמשכו בין 8 ל־18 יום, והסיבה העיקרית הייתה מחלוקת בנושא המימון הפדרלי.
בתקופת ממשל רייגן בוצעו שמונה השבתות ממשל מלאות שנמשכו בין יום אחד ל־3 ימים, כל אחת.
ההשבתות בוצעו עקב גידול בגירעון התקציבי.
בתקופת ממשל בוש האב בוצעה השבתה אחת שנמשכה ארבעה ימים.
השבתות ממשל ממושכות יותר אירעו בממשלו של ביל קלינטון, לאחר שהרפובליקנים הגיעו להישג מרשים בבחירות 1994 וזכו ב-54 מושבים בבית הנבחרים ושמונה מושבים נוספים בסנאט, וכך סיימו 40 שנה של שליטה דמוקרטית בקונגרס.
בוצעו שתי השבתות ממשל (ב-1995 וב-1996) שנמשכו 5 ו־21 ימים בהתאמה; ההשבתה השנייה הייתה השבתת הממשל הארוכה ביותר עד אז, כשהנושא העיקרי היה שוב החוב הלאומי של ארצות הברית.
ההשבתה הייתה תוצאה של סכסוכים בין הדמוקרטים והנשיא ביל קלינטון לבין הרפובליקנים בקונגרס בנושא המימון לתוכניות הבריאות הציבורית, חינוך, ואיכות הסביבה בתקציב הפדרלי לשנת 1996. השבתת הממשל באה לאחר שקלינטון הטיל וטו על הצעת החוק של הרפובליקנים שנשלחה אליו.
ההשבתה הביאה את הממשל הפדרלי לשחרר באותה עת עובדים ממשלתיים לחופשה ללא תשלום ולבטל שירותי ממשל לא חיוניים, החל מ־14 בנובמבר 1995 ועד 19 בנובמבר 1995 כשהממשל חזר לעבוד ולאחר מכן שוב הושבת, הפעם ל-5 ימים, מ־16 בדצמבר 1995 ועד 6 בינואר 1996. סך הכל נמשכה ההשבתה 28 ימים.
הרפובליקנים סירבו, עד שבית הנבחרים העביר את ההצעה והממשל חזר לבסוף לפעילות ב-23 בינואר.
במהלך ההשבתה הממשל נאלץ לשחרר לחופשה ללא תשלום 692,900 עובדים.
ב-9 בפברואר שוב בוצעה השבתה, אך היא הסתיימה כבר יום לאחר מכן.
ב-22 בדצמבר 2018, בפעם השנייה בתקופת טראמפ החלה ההשבתה הארוכה ביותר עד אז, הפעם לאחר שהרפובליקנים לא השיגו רוב להצעת החוק על התקציב, עקב לחץ הממשל להשיג מימון לבניית החומה לאורך הגבול עם מקסיקו, כפי שהבטיח טראמפ בקמפיין הבחירות שלו.
המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים לא הסכימה לממן את החומה לאשר את התקציב והממשל נאלץ לבטל שירותים חיוניים, לסגור פארקים לאומיים ולשחרר לחופשה כפויה ללא תשלום למעלה מ-800,000 עובדי ממשלה (אלה שאולצו להמשיך לעבוד עקב תפקידם הביטחוני הרגיש עשו זאת ללא תשלום).
ההשבתה הסתיימה ב-26 בינואר 2019 ההשבתה מנתה 36 יום.
שלא כבהשבתות קודמות, מאיים טראמפ שלא לשלם רטרואקטיבית לעובדים ולפטר חלק מהם לצמיתות.
ההשבתה היא הארוכה ביותר בתולדות המדינה, וכתוצאה ממנה הסתיים המימון של הממשל לתוכנית הסיוע במזון, וחברות התעופה נדרשות לחתוך 4% מהטיסות הפנימיות עקב מצוקת עובדים במערך הפיקוח האווירי.
20 השבתות של הממשל הפדרלי בשנים 1977—2025 הסתיימו בפשרות שהביאו לסיום ההשבתות וחידוש פעילות הממשלה..
שנה פיננסית התחלה סיום מספר ימים נשיא סנאט בית הנבחרים נסיבות ההשבתה 1977 30 בספטמבר 1976 11 באוקטובר 1976 10 פורד הדמוקרטים הדמוקרטים הנשיא ג'רלד פורד הטיל וטו על הצעת החוק למימון מחלקת העבודה ומחלקת הבריאות, הרווחה והחינוך מה שהוביל להשבתה חלקית של הממשל.
ב-1 באוקטובר הדמוקרטים הצביעו בהצבעה שעקפה את הווטו של פורד, אך החוק נכנס לתוקף רק 11 ימים לאחר מכן.
1978 30 בספטמבר 1977 13 באוקטובר 1977 12 קרטר הדמוקרטים הדמוקרטים בית הנבחרים שנשלט על ידי הדמוקרטים המשיך להחזיק באיסור על השימוש בכספים שיועדו עבור תוכנית Medicaid של מערכת הבריאות כדי לשלם על הפלות, למעט במקרים שבהם חיי האם עמדו על כף המאזניים.
בינתיים, הסנאט שבשליטה הדמוקרטים לחץ לבטל את האיסור כדי לאפשר מימון הפלות במקרה של או גילוי עריות.
נוצר פער מימון כאשר מחלוקת על הנושא בין הבתים נקשרה למימון פעילות מחלקות העבודה והבריאות, מה שהוביל להשבתה חלקית של הממשלה.
הושג הסכם זמני להחזרת המימון עד 31 באוקטובר 1977, שאיפשר זמן רב יותר לקונגרס לפתור את המחלוקת.
1978 31 באוקטובר 1977 9 בנובמבר 1977 8 קרטר הדמוקרטים הדמוקרטים הסתיימה תקופת המשא ומתן על פי ההסכם הזמני.
ג'ימי קרטר חותם על הסכם זמני נוסף.
1978 30 בנובמבר 1977 9 בדצמבר 1977 8 קרטר דמוקרטים דמוקרטים 1979 30 בספטמבר 1978 18 באוקטובר 1978 17 קרטר הדמוקרטים הדמוקרטים בהתייחסו אליהם כאל בזבזניים, הטיל הנשיא קרטר וטו על חוק ההקצאות של עבודות ציבוריות ועל הצעת חוק הגנה הכוללת מימון לנושאת מטוסים גרעינית.
המימון עבור מחלקת הבריאות התעכב גם בשל סכסוכים נוספים בנוגע למימון Medicaid עבור הפלות.
1980 30 בספטמבר 1979 10 בדצמבר 1979 11 קרטר הדמוקרטים הדמוקרטים 1982 20 בנובמבר 1981 23 בנובמבר 1981 2 רייגן הרפובליקנים הדמוקרטים הנשיא רונלד רייגן התחייב להטיל וטו על כל תקציב שלא יכלול לפחות חצי מהתקציב בן 8.4 מיליארד דולר שהוא הציע.
אף על פי שבסנאט הנשלט על ידי הרפובליקנים הצעת החוק עברה בהתאם לדרישותיו, בית הנבחרים שנשלט על ידי הדמוקרטים התעקש על קיצוצים גדולים יותר בתחום ההגנה תוך העלאת שכר חברי הקונגרס ועובדי המדינה.
הצעת חוק בסך 2 מיליארד דולר נפלה, ורייגן הטיל וטו והשבית את הממשלה הפדרלית.
הצעת חוק זמנית החזירה את התקציב עד ל-15 בדצמבר ונתנה לקונגרס זמן לעבוד על תקציב 1983 30 בספטמבר 1982 2 באוקטובר 1982 1 רייגן הרפובליקנים הדמוקרטים הקונגרס אישר את חוק התקציב באיחור של יום.
1983 17 בדצמבר 1982 21 בדצמבר 1982 3 רייגן הרפובליקנים הדמוקרטים בית הנבחרים הדמוקרטי והסנאט הרפובליקני ביקשו להעביר תקציב לשנה הבאה אך רייגן דחק לממן גם את תוכניות טילי MX ולכן הטיל וטו על הצעות התקציב.
ההשבתה הסתיימה רק לאחר שהקונגרס זנח את כוונתו לממן את שכר גבוה יותר.
הפשרה שהתקבלה הייתה מימון לשירותים מקומיים ומתן סיוע גבוה יותר לישראל.
1984 10 בנובמבר 1983 14 בנובמבר 1983 3 רייגן הרפובליקנים הדמוקרטים בית הנבחרים שנשלט על ידי הדמוקרטים דרש להגדיל את תקציב החינוך, אך קיצץ בהוצאות סיוע ובסיוע החוץ, שהובילו למחלוקת עם הנשיא רייגן.
בסופו של דבר, הוקטן המימון המוצע לחינוך ואושר מימון עבור טילי MX.
עם זאת, הקיצוץ בסיוע החוץ ותקציבי ההגנה והביטחון נותר על כנו וכן נאסר על שאיבת נפט וגז מאזורי המחיה של חיות בר בשמורות הפדרליות.
לא אושרה מימון להפלות במסגרת תוכנית ביטוח הבריאות הממשלתית.
1985 30 בספטמבר 1984 3 באוקטובר 1984 3 רייגן הרפובליקנים הדמוקרטים בית הנבחרים והנשיא דרשו להוסיף לתקציב מימון ללחימה בפשע, אך הסנאט מנגד ביקש להוסיף לתקציב גם מימון לסעיפי זכויות אזרח.
רייגן הציע פשרה שבה הוא זנח את מימון הלחימה בפשע בתמורה לכך שהקונגרס יזנח את תוכניות המימון שלו.
ההשבתה נמשכה שלושה ימים בלבד.
1985 3 באוקטובר 1984 5 באוקטובר 1984 2 רייגן הרפובליקנים הדמוקרטים הקונגרס לא העביר את התקציבים לפרויקטים על המים ועל סעיפי זכויות האזרח שלהם, בעוד הנשיא רייגן דרש מימון ללחימה בפשיעה.
כמו כן הועבר מימון לסיוע לניקרגואה.
1987 16 באוקטובר 1986 18 באוקטובר 1986 1 רייגן הרפובליקנים הדמוקרטים חילוקי דעות בין בית הנבחרים הדמוקרטי לסנאט הרפובליקני והנשיא רייגן הביאו להשבתה למשך יום אחד ורק אחרי שבית הנבחרים הסכים לסגת מעמדתו התאפשרה חידוש עבודת הממשל.
1988 18 בדצמבר 1987 20 בדצמבר 1987 1 רייגן הדמוקרטים הדמוקרטים הדמוקרטים שהשיגו רוב בקונגרס מנעו את מימון קונטראס ודרשו מוועדת התקשורת הפדרלית להכפיף את דוקטרינת Fairness שחייבה את מגישי החדשות לדווח על נושאים בעלי עניין לציבור.
1991 5 באוקטובר 1990 9 באוקטובר 1990 3 בוש האב הדמוקרטים הדמוקרטים הנשיא ג'ורג' וו.
בוש הטיל וטו על הצעת חוק שדרשה קיצוץ בתקציב.
הקונגרס העביר לבסוף תקציב שהתקבל על ידי בוש וההשבתה הסתיימה תוך 3 ימים.
1996 13 בנובמבר 1995 19 בנובמבר 1995 5 קלינטון הרפובליקנים הרפובליקנים הנשיא ביל קלינטון הטיל וטו על אישור תקציב בן שבע שנים על ידי הקונגרס הרפובליקני ורק לאחר הסכם שאיפשר מימון של 75% מפעילות הממשלה למשך ארבעה שבועות, הועבר תקציב מאוזן.
1996 15 בדצמבר 1995 6 בינואר 1996 21 קלינטון הרפובליקנים הרפובליקנים הרפובליקנים שבו לדרוש מהנשיא ביל קלינטון לאשר תקציב, זאת תוך שימוש במספרים שהציג משרד התקציב של הקונגרס ולא נתוני משרד המימון והתקציב של הבית הלבן.
קלינטון סירב ולבסוף הקונגרס הגיע לפשרה עם הנשיא כעבור 21 יום.
2014 1 באוקטובר 2013 17 באוקטובר 2013 16 אובמההדמוקרטים הרפובליקנים חוסר הסכמות בין הסנאט לבית הנבחרים באשר לתחילת מימון תוכנית הבריאות של הנשיא ברק אובמה (אובמה-קר, Affordable Care Act) בשל כך התקציב לא אושר בזמן ופשרה הושגה רק כעבור שלושה שבועות של השבתה.
2018 20 בינואר 2018 22 בינואר 2018 2 טראמפהרפובליקנים הרפובליקנים מחלוקות בנוגע למדיניות ההגירה באשר לגירושי ילדי מהגרים (Deferred Action for Childhood Arrivals), והקצאת מימון לבניית חומת גבול בין ארצות הברית למקסיקו.
2018 22 בדצמבר 2018 25 בינואר 2019 35 טראמפהרפובליקנים הדמוקרטים חילוקי דעות בין בית הנבחרים הנשלט על ידי הדמוקרטים לנשיא באשר להעברת 5.7 מיליארד דולרים מהתקציב הפדרלי לצורך מימון חומה שתחליף את גדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו.
ההשבתה הופסקה זמנית בהסכמה משותפת בין הנשיא לקונגרס.
2025 1 באוקטובר 2025 13 בנובמבר 2025 43 טראמפהרפובליקנים הרפובליקניםדרישה להארכת סובסידיות לביטוח הבריאות הציבורי "אובמה-קר"והמשך מימון המשרדים הפדרליים בהיקף של כ-1.7 טריליון דולר, כרבע מן התקציב הכולל
השבעתי אתכם הוא שיר דבקות מהמוזיקה החסידית.
את השיר הלחין פנחס ברייער והוא בוצע בקאברים רבים ומגוונים, שזכו לפופולריות רבה בקרב הציבור הדתי והחרדי.
מילות השיר לקוחות מתוך מגילת שיר השירים, ומתארות את קשר האהבה העמוק שבין עם ישראל (הרעיה) לבין הקדוש ברוך הוא (הדוד):
בשנת 2019 זכה השיר בביצוע יוסף צבי ברייער במקום השביעי במצעד העשור של רדיו קול חי וקול חי מיוזיק.
טקס ההשבעה של ג'ו ביידן לנשיא ארצות הברית ה-46 התקיים ב-20 בינואר 2021. ההשבעה סימנה את תחילת הקדנציה בת ארבע השנים של ביידן כנשיא ושל קמלה האריס כסגנית הנשיא.
טקס ההשבעה, ה-59 בתולדות ארצות הברית, נערך בחזית המערבית של בניין הקפיטול, השוכן בוושינגטון הבירה.
על האירוע הוטלו הגבלות חריפות בשל מגפת הקורונה בארצות הברית, בהן חובת עטיית מסכה, מדידת חום לכל מבקר ושמירה על ריחוק חברתי.
ההשבעה סימנה את סופו הרשמי של תהליך העברת הנשיאות מהנשיא היוצא דונלד טראמפ לנשיא הנבחר ביידן, שזכה במרבית האלקטורים בבחירות לנשיאות שנערכו ב-3 בנובמבר 2020. ביידן הוכרז כמנצח ארבעה ימים לאחר מכן, ב-7 בנובמבר 2020.
ב-3 בנובמבר 2020, ביידן ניצח את דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנת 2020 והפך לנשיא הנבחר של ארצות הברית.
ב-14 בדצמבר 2020, הניצחון של ביידן הוכרז רשמית בהצבעת חבר האלקטורים שנוהלה על ידי סגן נשיא ארצות הברית ויושב ראש הסנאט היוצא, מייק פנס.
בהתאם לסעיף 6 בחלק השלישי בפרק 1 לחוקת ארצות הברית, ב-18 בינואר 2021, קמלה האריס, סגנית נשיא ארצות הברית הנבחרת, נאלצה להתפטר ממושבה בסנאט האמריקאי.
עם השבעתו של ביידן לנשיאות ארצות הברית, ביידן הפך לנשיא המבוגר ביותר (78 שנים ו-61 ימים) שנכנס לתפקיד.
בנוסף, ביידן הפך לנשיא הקתולי השני לאחר ג'ון פיצג'רלד קנדי, לסגן הנשיא לשעבר ה-15 שנבחר לנשיא ולנשיא הראשון ממדינת דלאוור המכונה "המדינה הראשונה".
האריס הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לכהן כסגן נשיא ארצות הברית.
בנוסף, האריס הפכה לסגנית נשיא הראשונה ממוצא אסייתי וממוצא אפרו-אמריקאי.
נושא ההשבעה, שנבחר על ידי הוועדה המשותפת לטקסי השבעה בארצות הברית, הוא "דמוקרטיה מאוחדת".
הנושא הנבחר הדגיש את טקס ההשבעה כסימן היכר של הדמוקרטיה האמריקאית.
אלן, יושב ראש הוועדה, הצהיר על ההשבעה כי: "ההשבעה תראה אחרת בעקבות מגפת הקורונה שמתפשטת בארצנו, אך היא תסמל את אותו הדבר, אחדותו של העם האמריקאי.
ההשבעה תכלול מספר אירועים מקדימים הכוללים קונצרטים והופעות מוזיקליות וירטואליות".
ב-3 בספטמבר 2020, משטרת הקפיטול הודיעה כי גישת הציבור למבנה תוגבל מ-7 בספטמבר 2020 עד 28 בפברואר 2021, כדי לאפשר בנייה בטוחה ומאובטחת של התשתיות הדרושות להפקת האירוע.
הבנייה החלה ב-29 בספטמבר 2020. הטקס המסורתי, "טקס הנחת אבן הפינה", לא נערך כיוון שהתרחש במקביל למותה של רות ביידר גינסבורג, שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית.
האירוע היה יכול להכיל כ-1,600 מוזמנים, אך בשל מגבלות מגבלות מגפת הקורונה, קיבולת האירוע לא נוצלה עד הסוף.
את טקס ההשבעה ואת ארוחת הצהריים של הנשיא הנבחר ביידן וסגנית הנשיא הנבחרת האריס תכננו חברי ועדת הקונגרס המשותפת לטקסי ההשבעה, ועדה שהורכבה משלושה חברי הסנאט של ארצות הברית: יו"ר הוועדה רוי בלאנט, מיץ' מקונל ואיימי קלובשר ומשלושה חברי בית הנבחרים של ארצות הברית: ננסי פלוסי, סטני הוייר וקווין מקארתי.
מועצת העיר של מחוז קולומביה העריכה כי העלויות הכוללות של ההשבעה שכוללות אבטחה, הכנת המצעד החגיגי והקמת המבנים הייעודים וביצוע הכנות ייחודיות לאור מגפת הקורונה, הסתכמו בלמעלה מ-44.9 מיליון דולר.
בתקשורת האמריקאית פורסם בסוף דצמבר כי לאור התפרצות נגיף הקורונה לא נערך ארוחת הצהריים המסורתית שנערכת מדי שנה, נוסף על כך הוערך כי יש סיכוי לא מבוטל שנשפי ההשבעה יבוטלו.
אם לא די בכך, הנשיא היוצא דונלד טראמפ לא נכח בהשבעה (כפי שהכריז רשמית ב-8 בינואר) ובכך שבר מסורת של 152 שנים – ואף לא אירח את ביידן בבית הלבן ביום ההשבעה.
ביידן וּועדת ההשבעה שלו שוחחו עם חברי בית הנבחרים, סנאטורים ואף מומחי בריאות הציבור בנוגע לפרטי ההשבעה וארגון השתתפות באירועים, עם זאת המצעד הצבאי עצמו כן התקיים, גם הפעם לאחר טקס ההשבעה, ובמהלכו השתתפו ביידן, האריס ובני זוגם במצעד.
על פי הצהרתו של קליבורן, יו"ר משותף בוועדת ההשבעה, רוב חגיגות הפתיחה המסורתיות קוימו באופן וירטואלי על פי הדברים שסוכמו בוועידה הדמוקרטית הלאומית שנערכה ב-2020 וזאת לאור משבר הקורונה שהחריף בארצות הברית לקראת השבעתו של ביידן.
בעוד בשנים קודמות קיבלו חברי הקונגרס כ-200,000 כרטיסים לחלק בקרב חברים ובוחרים, בטקס ב-2021 לכל חבר קונגרס ניתן כרטיס עבור אורח אחד.
זאת מאחר שרק לכ-3,000 איש ניתן היתר לשהות בקפיטול ביום ההשבעה.
הנשיא היוצא דונלד טראמפ עזב את הבירה שעות לפני ההשבעה ועבר לביתו באתר הנופש מאר-א-לאגו שבפלורידה.
סגנו של טראמפ מייק פנס, לעומת זאת, השתתף בהשבעה.
עוד נכחו בטקס ההשבעה הנשיא לשעבר (והאדם שתחתיו היה ביידן סגן הנשיא) ברק אובמה ואשתו מישל, הנשיא לשעבר ג'ורג' בוש הבן ואשתו לורה, הנשיא לשעבר ביל קלינטון ואשתו הילרי.
נעדרו מההשבעה הנשיא לשעבר ג'ימי קרטר (בן 96) ואשתו, רוזלין (בת 93) שעל פי הצהרתם לא יכלו להגיע, כיוון שקרטר לא מסוגל לנסוע.
בטקס ביצעה ג'ניפר לופז את שיר העם האמריקאי המפורסם "This Land Is Your Land" ובתוך כך קראה בהתרגשות בספרדית: "מדינה אחת תחת אלוהים, עם חירות וצדק לכולם!"
המשוררת הצעירה אמנדה גורמן קראה את שירה שנכתב עבור ההשבעה, "The Hill We Climb" .
השבעתו השנייה של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה התקיימה ביום שישי, 7 במאי 2004.
הטקס נערך על פי תרחיש מתוכנן ולא שונה בהרבה מהקודם.
הספירה לאחור של הקדנציה השנייה בת ארבע שנים לנשיאות ולדימיר פוטין החלה בצהריים.
עם הישמע פעמוני הקרמלין הוא נכנס למבואת שלושת האולמות שבארמון הקרמלין הגדול (אולמות גאורגי, אלכסנדר ואנדריי).
לאחר שעבר בכל שלושת האולמות, עלה הנשיא לבמה, שם פגש אותו יו"ר בית הדין החוקתי של רוסיה ולרי זורקין, יו"ר מועצת הפדרציה סרגיי מירונוב ויו"ר הדומה בוריס גריזלוב.
היו אלה השרים והמושלים, צירי הבית התחתון וסנאטורים, שגרירים זרים ומנהיגי דת, מדענים ואמנים, נציגי מטה הקמפיין של פוטין ועיתונאים.
משפחתו של ילצין באותה עת, בטקס ההשבעה יוצגה על ידי אשתו היחידה של הנשיא הראשון של רוסיה.
ראש הפרוטוקול של ילצין ולדימיר שבצ'נקו אמר ש"בוריס ניקולאייביץ' הצטנן: הייתה לו דלקת בסמפונות, והרופאים המליצו לו בחום לא לצאת מהבית."
לאחר שנשבע, הושמע המנון רוסיה כאשר ולדימיר פוטין ניגש לדלת האולם ומקבל את ברכות המוזמנים.
לאחר מכן, בכיכר איוואנובסקיה נערך טקס סקירת כוחות משמר הקרמלין.
השבעתו של דמיטרי מדבדב למשרת נשיא רוסיה התקיימה ביום רביעי, 7 במאי 2008. הטקס נערך בארמון הקרמלין הגדול ונמשך כשעה.
בטקס השתתפו כ-2,400 אורחים, בהם השרים והמושלים, חברי פרלמנט וסנאטורים, שגרירים זרים ומנהיגים דתיים, מדענים ואמנים.
דמיטרי מדבדב ניצח בבחירות עם יותר משבעים אחוז מהקולות.
הטקס נערך באותו תרחיש כמו שני הקודמים.
תחילה הובא דגל רוסיה ודגלו של נשיא רוסיה, כמו גם עותק מיוחד של החוקה הרוסית וחותם נשיא רוסיה.
לאחר מכן על הדוכן עלו יו"ר בית המשפט החוקתי ולרי זורקין, יו"ר מועצת הפדרציה סרגיי מירונוב ויו"ר הדומה בוריס גריזלוב.
בשלב זה, ולדימיר פוטין, עזב את מעונו של נשיא רוסיה והלך לכיכר הקתדרלות, שם קיבל דיווח ממפקד משמר הקרמלין והודה לחיילים על שירותם.
ואז הוא נסע לארמון הקרמלין כדי להשתתף בטקס.
שיירת הרכבים של דמיטרי מדבדב הגיעה לקרמלין ועם צלצול פעמוני הקרמלין הנשיא הנבחר נכנס לאולם גאורגי.
לאחר שעבר באולם אל אולם אלכסנדר, עלה מדבדב לבמה באולם אנדריי.
הנאום הראשון נישא על ידי ולדימיר פוטין לאחר נאומו של ולדימיר פוטין, ולרי זורקין הזמין את דמיטרי מדבדב להישבע.
דמיטרי מדבדב קרא את נוסח השבועה.
לאחר מכן נשמע ההמנון הלאומי הרוסי ומחומות הקרמלין נורו מטחים של הצדעה ארטילרית.
לאחר שנשבע, ועם סיום ההמנון, נשא דמיטרי מדבדב את נאומו הראשון כנשיא רוסיה.
דמיטרי מדבדב ו-ולדימיר פוטין הלכו לאחר מכן לחדר צדדי בו מסר הנשיא היוצא לראש המדינה החדש את המזוודה הגרעינית.
לאחר מכן, מדבדב ופוטין הגיעו לכיכר הקתדרלה, שם הציג ראש המדינה היוצא את גדוד הקרמלין של המפקד העליון החדש.
ולדימיר פוטין ודמיטרי מדבדב ערכו מצעד כוחות ובתום הטקס הלכו לקבל ברכות.
עם ההכרזה על תחילת כהונתו כנשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב קיבל ברכות משלל מנהיגים זרים.
ביניהם היו: נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו.
בוש, ראש ממשלת אוקראינה יוליה טימושנקו, נשיא סין חו ג'ינטאו ואחרים.
קנדי לנשיאות ארצות הברית כנשיא ארצות הברית ה-35 נערכה ביום שישי, 20 בינואר 1961 ונערכה בצד המזרחי של הקפיטול שבוושינגטון די.
קנדי נכנס לתפקידו בעקבות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960, בהן ניצח ברוב זעום את המועמד הרפובליקני, ריצ'רד ניקסון סגן הנשיא היוצא.
קנדי היה הקתולי הראשון שנבחר לנשיא, האדם הצעיר ביותר שנבחר לנשיאות והנשיא הראשון שנולד במאה העשרים.
סמי דייוויס ג'וניור, חבר ותיק של סינטרה שהיה תומך המפלגה הדמוקרטית התבקש על ידי קנדי לא להשתתף באירוע וזאת בהוראת אביו, ג'וזף.
ג'וזף חשש כי הנישואים בין-גזעיים שתוכננו בין דייוויס לשחקנית השוודית, מיי בריט ייגרמו לחיכוכים לאור הדיון הציבור על סוג נישואיים אלו, שרבים התנגדו לו.
דייוויס אף דחה את חתונתו עם בריט עד אחרי הבחירות.
בסופו של דבר עבר דייוויס מפלגה והביע את תמיכתו בהמפלגה הרפובליקנית בתחילת שנות ה-70.
בהשבעה נכחו הנשיא לשעבר, הארי טרומן, הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר ואף הנשיאים עתידיים; לינדון ג'ונסון שהיה סגנו של קנדי, ריצ'רד ניקסון שהתחרה נגד קנדי וסגנו של ניקסון, ג'רלד פורד.
מלבד הנשיאים לקחו חלק הגברות הראשונות הבאות: אדית בולינג וילסון, מיימי אייזנהאואר, בס טרומן, אלינור רוזוולט ואשתו של קנדי והגברת הראשונה הנכנסת, ג'קלין.
גם הגברות הראשונות העתידיות: בטי פורד, פט ניקסון וליידי בירד ג'ונסון.
מלבד אנשי הציבור הנ"ל, הוזמנו להשבעה סלבים רבים בהם קרל סנדברג, ארנסט המינגוויי, מארק רותקו, ג'ון סטיינבק ורבים נוספים.
ביום ההשבעה, 20 בינואר 1961 ירד שלג בוושינגטון די.
שכמעט ביטל את המצעד המסרותי.
האחריות לפנות את הרחובות בבירה בשעות הערב והבוקר שלפני ההשבעה הוטלה על חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, חיל ההנדסה נעזר בכ-1,000 עובדים וכ-1,700 ילדים מתנועת הצופים, מלבד כוח האדם המשימה הושלמה בעזרת מאות משאיות זבל ומחרשות.
לפני שהגיע לקפיטול ביחד עם הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר נסע קנדי למיסה בכנסייה הקתולית בשכונת ג'ורג'טאון.
דקלום השיר "המתנה על הסף"
רוברט פרוסט, שהיה בזמן ההשבעה בן 86 ודקלם את שירו, "המתנה על הסף" לאחר שהאחרון התבקש על ידי קנדי לשיר את שיר זה בהשבעתו, קנדי ציין כי הוא "מעריץ את האומץ, המיומנות והתעוזה" של פרוסט ואף הוסיף כי "מעולם לא התייחסתי לעולם הפוליטיקה ועולם השירה שכה רחוקים זה מזה".
מיד לאחר שקנדי נשבע אמונים כנשיא ארצות הברית פנה קנדי לקהל והחל בנאומו, נאום ההשבעה שלו כלל כ-1,366 מילים והיה הנאום הראשונה ששודר בצבע.
הנאום נחשב בין נאומי ההשבעה הנשיאותיים הטובים בהיסטוריה האמריקאית, אחד מהמשפטים הזכורים מהנאום היה .
מצעד ארוך נערך בשדרת פנסילבניה, כ-16 אלף אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית צעדו עם תצוגת כלי נשק מודרניים בהם, כ-16 אלף אישים נוספים שצעדו במצעד היו אזרחים שכללו בעיקר להקות, ילדי תנועת הצופים ופקידים פדרליים.
"השבת השחורה" הוא כינוי לאירוע שהתרחש בשבת, 11 ביולי 1942, בכיכר החרות בסלוניקי שביוון, אירוע בו רוכזו כ-9,000 גברים יהודים ועברו התעללות מתמשכת.
"השבת השחורה" אורגנה על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים.
זה היה הצעד האנטישמי הגדול הראשון שננקט בסלוניקי לאחר כיבוש יוון בידי איטליה וגרמניה באפריל 1941.
גנרל קורט פון קרנצקי, המפקד הגרמני בסלוניקי, הכריז ב-7 ביולי 1942 על גיוס כל הגברים היהודים בין גיל 18 ל-45. המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) הצהיר כי החלטה זו התקבלה בהסכמה עם ואסיליס סימונידס, המושל הכללי של מקדוניה.
סימונידס פרסם באותו יום גרסה משלו לצו, וקבע כי היהודים הם קטגוריה גזעית (בדומה לחוקי נירנברג מ-1935).
את ריכוז היהודים ארגנו המחוז הכללי של מקדוניה, המשטרה היוונית, קציני צבא משוחררים ורופאים.
מי שלא הופיע הסתכן במאסר במחנה פבלוס מלאס (Pavlos Melas camp, Στρατόπεδο Παύλου Μελά) בסלוניקי .
ריכוז היהודים החל בשעה שמונה בבוקר ונמשך עד שתיים אחרי הצהריים.
היהודים נאלצו לחלל שבת, להתעמל ולהתגלגל על הקרקע.
אלו שהתמוטטו מההתעללות, הותקפו על ידי כלבי שמירה או שהותזו עליהם מים וקיבלו בעיטות עד שנעמדו.
כל מי שניסה להגן על עצמו מאור השמש - הוכה.
מספר יהודים נפצעו והיו שמתו.
גם יחידות צבא וצי גרמניות וכן אס אס היו מעורבות בהתעללות.
שחקניות גרמניות מחאו כפיים וצילמו ממרפסות מעל הכיכר.
דווח כי עוברי אורח יוונים היו אדישים או משועשעים.
בעקבות הפעולה, רנה בורקהרדט, נציג הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום בעיר, משך את תשומת לב הגסטפו בכך שביקש רשימה של הפצועים.
הרשימה הושלמה לאחר יומיים, ביום שני.
העיתון משתף פעולה ("אירופה החדשה") פרסם תצלומים של מצוקות היהודים ודיווח כי "צופים לא יהודים התאספו בכביש שמסביב...
הייתה רק משאלה אחת: שסצנות כמו זו שראו זה עתה יימשכו זמן רב ככל האפשר".
בשבועות שלאחר מכן נעצרו אלפי יהודי סלוניקי ונשלחו לפרויקטים של עבודת כפייה.
כמה עובדי צווארון לבן קיבלו פטור מעבודת כפייה.
כמה יהודים ותיקי מלחמת איטליה–יוון הצליחו להימנע מגיוס, כי היום מוגנים למשך שנה מעת שחרורם מהצבא.
השבת השחורה זכורה כתחילת ההרס של הקהילה היהודית בסלוניקי.
ניצול אחד, יצחק נחמה, תיאר את האירוע במשפט אייכמן בירושלים ב-1961.
השבעתו של רתרפורד הייז לנשיאות ארצות הברית התקיימה ביום שני, 5 במרץ 1877, בבניין הקפיטול בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
זו הייתה ההשבעה ה-23 וסימנה את תחילת כהונתם היחידה בת ארבע השנים של רתרפורד הייז כנשיא וויליאם א.
כש-4 במרץ 1877 חל ביום ראשון הושבע הייז בחדר האדום של הבית הלבן ב-3 במרץ, והפך לנשיא הראשון שהושבע בבית הלבן.
טקס זה נערך בחשאי תחת אבטחה הדוקה, שכן הבחירות לנשיאות בשנה הקודמת היו כה סוערות עד כדי כך שהנשיא היוצא יוליסס ס.
גרנט חשש מהתקוממות מצד תומכיו של סמואל טילדן, תוך שהוא מבטיח שכל ניסיון של המפלגה הדמוקרטית לחבל בטקס ההשבעה הפומבי ייכשל.
לאחר שהושבע כבר בחשאיות הושבע שוב הייז בפומבי יומיים לאחר מכן, וכיהן כנשיא עד 4 במרץ 1881. הייז הפך לנשיא הראשון שלא קרא לאלוהים או לאישיות עליונה בנאום ההשבעה שלו.
ההשבעה של ג'ון אדמס לנשיא ארצות הברית התקיימה ב של הסנאט בפילדלפיה, פנסילבניה, ביום שבת, 4 במרץ 1797. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו הראשונה והיחידה של ג'ון אדמס כנשיא ושל תומאס ג'פרסון כסגן הנשיא.
שבועת האמונים ניתנה לאדמס על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית אוליבר אלזוורת'.
אדמס היה הנשיא הראשון שקיבל את שבועת האמונים מנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בנאום ההשבעה שלו דיבר אדמס על מלחמת העצמאות של ארצות הברית ועל דיכוי המשטר הבריטי.
הוא שיבח את התבונה ואת צדקתו של העם האמריקאי והדגיש את דחייתו את הפיאודליזם האירופי.
אדמס, כמו נשיאים רבים אחרים אחריו, קרא להבנה בין ארצות הברית ובריטניה.
הוא ציין את הערצתו לאומה הצרפתית שרכש במהלך שהותו שם.
בנאומו הודה אדמס לקודמו בתפקיד, ג'ורג' וושינגטון.
כמו כן, הבטיח לתמוך בפיתוח מוסדות חינוך בארצות הברית.
ההשבעה השנייה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית נערכה ביום שני, 20 בינואר 2025, ברוטנדה של הקפיטול בוושינגטון די.
סי..השבעה זו נערכה 8 שנים לאחר השבעתו הראשונה, וציינה את תחילת הקדנציה השנייה של טראמפ כנשיא ה-47; את תחילת הקדנציה הראשונה של ג'יי.
ואנס כסגן הנשיא ה-50, וזו הפעם השנייה בה נשיא אמריקאי הושבע לתקופת כהונה שנייה לא רצופה, לראשונה מאז ההשבעה השנייה של גרובר קליבלנד ב-1893. בשל טמפרטורות נמוכות במיוחד ורוחות חזקות, הטקס נערך בתוך בניין הקפיטול ולא בחזית המערבית שלו כבדרך כלל.
במאי 2024 מינו הסנאט ובית הנבחרים ועדה משותפת לטקסי פתיחה שתפקח על בניית פלטפורמת ההשבעה ומבנים זמניים אחרים שיהיו הכרחיים לטקסים ולחגיגות.
בניית הפלטפורמת החלה בטקס אבן פינה ב-18 בספטמבר 2024 עם תקיעת המסמר הראשון על ידי הסנאטורית איימי קלובשר.
סוכנויות המעורבות בתכנון הטקס כללו את משטרת הקפיטול, משטרת המטרופולין של מחוז קולומביה ומשטרת הפארקים של ארצות הברית.
24 מדינות הציעו סיוע למשמר הלאומי באישור ההצבעה האלקטורלית ובאבטחת טקס ההשבעה.
סדר האירועים להשבעה פורסם על ידי הוועדה המשותפת לטקסי השבעה ושירות הפארקים הלאומיים, כאשר לוח זמנים מפורט יפורסם קרוב יותר למועד האירוע.
בבוקר יום ההשבעה לפני תחילת הטקסים התקיים טקס דתי פתוח וא-פוליטי בכנסיית סנט ג'ון האפיסקופלית במרכז וושינגטון.
לאחר מכן, דונלד ומלניה טראמפ הגיעו לבית הלבן למפגש תה עם הנשיא ג'ו ביידן והגברת הראשונה ג'יל ביידן.
לפי המסורת, הנשיא המכהן מלווה את הנשיא הנבחר לבניין הקפיטול.
מדובר במסורת ארוכת שנים המשקפת את כבוד המוסדות הדמוקרטיים של ארצות הברית.בחינת משמר הכבוד (Pass-in-Review)מרכז המבקרים של ההקפיטוללאחר ארוחת הצהריים החגיגית, הנשיא וסגן הנשיא עוברים לטקס המסורתי של בחינת משמר הכבוד.
הטקס מתקיים על המדרגות המזרחיות של בניין הקפיטול, ובמהלכו הנשיא סוקר את הכוחות הצבאיים המשתתפים בתהלוכה החגיגית.
בין הכוחות הנסקרים נמצאים משמר המפקד העליון (Commander-in-Chief's Guard), תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית המכונה "The President's Own", וכן יחידות צבאיות וטקסיות נוספות המייצגות את זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
טקס זה מסמל את כבוד הנשיא כמפקד העליון ואת מחויבות הצבא למדינה ולממשל החדש.המצעד החגיגי15:00קפיטל ואן ארנהב-20 בינואר 2025, בעקבות תחזית למזג אוויר קר במיוחד בוושינגטון די.סי., הוחלט להעביר את טקס ההשבעה של הנשיא דונלד טראמפ למקום סגור.
ההשבעה התקיימה ברוטונדה של הקפיטול, ולאחריה נערך מצעד ההשבעה המסורתי בתוך ה-Capital One Arena, במקום לאורך שדרת פנסילבניה כמקובל.
ההחלטה להעביר את האירועים למקומות סגורים התקבלה בשל טמפרטורות נמוכות במיוחד, עם צפי לרוחות חזקות ושלג.
המהלך נועד להבטיח את ביטחונם ונוחותם של המשתתפים והצופים.
ה-Capital One Arena, הממוקם במרכז וושינגטון די.סי., שימש כאולם המרכזי לאירועים אלו, והכיל כ-20,000 צופים.
המעבר למקום סגור אפשר לקיים את הטקסים והמצעד בתנאים נוחים יותר, תוך שמירה על המסורת והפרוטוקול של יום ההשבעה
לאחר אירועי ההשבעה, חזר הנשיא טראמפ לבית הלבן לטקס חתימה בחדר הסגלגל, במהלכו חתם על 200 צווים נשיאותיים במעמד חגיגי אל מול שאלות עיתונאים שהופנו אליו.
בין הצווים שחתם טראמפ: היה הענקת חנינה לכ-1,500 איש שהיו מעורבים באירועי הקפיטול ב-6 בינואר 2021,הוא הורה על הפסקת תיקים פדרליים נגד "יריבים פוליטיים" של ממשל ביידן.
בתחומי הגנת הגבולות וביטחון המולדת הנשיא טראמפ חתם על צו שהכריז על מצב חירום לאומי בגבול ארצות הברית-מקסיקו, והורה לשלוח כוחות צבא לתמיכה בסוכנויות ההגירה.
כמו כן, הנשיא טראמפ חידש את מדיניות "הישאר במקסיקו", המחייבת מבקשי מקלט להמתין במקסיקו עד לדיון בבקשתם, והפסיק את השימוש באפליקציית CBP One, ששימשה לתיאום פגישות בגבול.
בנוסף, טראמפ הורה על סיום האזרחות האוטומטית לילדים שנולדו בארצות הברית להורים שאינם אזרחים.
בתחום האנרגיה והאקלים טראמפ חתם על צו המוציא את ארצות הברית מהסכמי פריז, והכריז על מצב חירום אנרגטי במטרה לעודד ייצור דלקים מאובנים.
הוא גם ביטל תקנות סביבתיות שהוטלו על ידי ממשל ביידן, במטרה להקל על ייצור נפט וגז.
בתחום המסחר והכלכלה הנשיא הודיע על כוונתו להטיל מכסים בגובה 25% על יבוא מקנדה וממקסיקו החל מ-1 בפברואר, במטרה לעודד ייצור מקומי ולהפחית את האינפלציה.
בנוסף, הוא חתם על צו המשהה את האיסור על אפליקציית TikTok למשך 75 ימים, במטרה למצוא רוכש אמריקאי לאפליקציה.
בתחומי מגדר טראמפ ביטל הגנות על זכויות טרנסג'נדרים והורה על סיום תוכניות גיוון, שוויון והכללה (DEI) בממשל הפדרלי.
הוא הגדיר מחדש את ההכרה המגדרית לשני מינים בלבד, זכר ונקבה, בהתבסס על אנטומיה בלידה, והורה על הפסקת מימון פדרלי לשירותי מעבר מגדרי.
הנשיא דונלד טראמפ והגברת הראשונה מלניה טראמפ השתתפו בשלושה נשפים נשיאותיים רשמיים לכבוד השבעתו: נשף החירות, נשף המפקד העליון ונשף אור הכוכבים.
הנשף הראשון, המיועד לאנשי שירות צבאי, נערך במרכז הכנסים וולטר אי.
הנשיא והגברת הראשונה נכנסו לבמה ורקדו לצלילי "An American Trilogy" של אלביס פרסלי.
בנאומו, טראמפ הביע את גאוותו לשרת כמפקד העליון בפעם השנייה והודה לחיילים על תמיכתם.
הופיעו בנשף להקת הקאנטרי Rascal Flatts והזמר Parker McCollum.
בנשף זה, שנערך גם הוא במרכז הכנסים וולטר אי.
וושינגטון, הופיע הראפר נלי, זוכה פרס גראמי, שביצע את להיטו "Hot In Herre".
הנשיא טראמפ נשא דברים קצרים והודה למשתתפים על תמיכתם.
נשף אור הכוכבים (Starlight Ball):
הנשף השלישי התקיים במלון טראמפ אינטרנשיונל בוושינגטון די.סי.
הנשיא והגברת הראשונה רקדו לצלילי "My Way" של פרנק סינטרה.
במהלך הערב, הנשיא טראמפ הודה למשתתפים והדגיש את מחויבותו לשרת את העם האמריקאי.
ההשבעה השנייה של תאודור רוזוולט לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שבת, 4 במרץ 1905. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו השנייה של תאודור רוזוולט כנשיא ואת כהונתו היחידה של צ'ארלס וורן פיירבנקס כסגן הנשיא.
שבועת האמונים ניתנה לרוזוולט על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית מלוויל פולר.
נאומו של רוזוולט בטקס ההשבעה עסק בהצלחות העבר וטען שכל הצלחה בעתיד תבוא רק עם עבודה קשה.
הוא הצהיר כיצד לכל מדינה חלשה לא יהיה ממה לחשוש מארצות הברית.
רוזוולט אמר כי יחסי החוץ של ארצות הברית חשובים, אך היחסים בין האמריקאים חשובים לא פחות.
ההשבעה של ויליאם הווארד טאפט לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום חמישי, 4 במרץ 1909. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו היחידה של ויליאם הווארד טאפט כנשיא ושל ג'יימס שרמן כסגן הנשיא.
שבועת האמונים ניתנה לטאפט על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית מלוויל פולר.
שרמן מת 3 שנים ו-240 ימים לאחר שהושבע ומשרתו נותרה פנויה: הוא היה סגן הנשיא האחרון שעזב את תפקידו לתקופת כהונה לפני אשרור התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית ב-1967. נכון לשנת 2024, הוא גם סגן הנשיא האחרון שמת במהלך כהונתו.
ערב אותו היום נערך נשף חגיגי בבניין הפנסיון.
זה היה נשף הפתיחה הרשמי האחרון עד 1949, שכן יורשו של טאפט כנשיא, וודרו וילסון, ביקש שהעיר וושינגטון לא תקיים אותו.
מסורת זו חודשה בשנת 1949, לאחר השבעתו השנייה של הארי טרומן לנשיאות ארצות הברית.
ההשבעה של זאכרי טיילור לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שני, 5 במרץ 1849 והייתה להשבעה השנייה שנקבעה מחדש בשל העובדה ש-4 במרץ חל ביום ראשון.
ההשבעה סימנה את תחילת כהונתם של זאכרי טיילור כנשיא ושל מילרד פילמור כסגן הנשיא.
טיילור מת שנה ו-126 ימים לאחר ההשבעה ופילמור מונה לנשיא במקומו.
שבועת האמונים ניתנה לטיילור על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית רוג'ר טוני.
שלושה נשפים נערכו מאוחר יותר באותו היום.
כדי להכיל את מספר האורחים הרב שצפוי היה להיות באחד מהם, נבנה בניין עץ זמני ברחבת כיכר סמוכה.
מחיר הכרטיס לאירוע היה 10 דולר במזומן.
ההשבעה השנייה של ג'יימס מדיסון לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום חמישי, 4 במרץ 1813. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו השנייה של ג'יימס מדיסון כנשיא ואת כהונתו הראשונה של אלברידג' גרי כסגן הנשיא.
גרי מת שנה ו-264 ימים לאחר ההשבעה ומשרת סגן הנשיא נותרה ריקה.
ביום ההשבעה הגיע מדיסון לבירה בליווי נחתים ופרשים.
נשיא בית המשפט העליון מרשל, אויב ותיק של מדיסון, נראה נגעל כשהשביע את מדיסון לתפקיד.
בנאום ההשבעה שלו סיכם מדיסון את התלונות בארצות הברית נגד הבריטים וניסה לגייס את האומה סביב המאמץ המלחמתי.
לאחר ההשבעה אירחו הנשיא מדיסון והגברת הראשונה דולי מדיסון נשף ב.
ההשבעה של וורן הרדינג לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום שישי, 4 במרץ 1921. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו היחידה של וורן הרדינג כנשיא ושל קלווין קולידג' כסגן הנשיא.
הרדינג מת שנתיים ו-151 ימים לאחר ההשבעה וקולידג' החליף אותו בתפקיד.
שבועת האמונים ניתנה להרדינג על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית אדוארד דאגלס וייט.
בטקס השבעה זה נעשה לראשונה שימוש במכונית להסעת הנשיא הנבחר והנשיא היוצא.
הרדינג העדיף טקס השבעה בפרופיל נמוך, ללא תהלוכה, והשאיר רק את טקס ההשבעה וקבלת פנים קצרה בבית הלבן.
בנאומו טען שהעם מצפה ליותר מדי מהממשלה.
השבעתו של מילרד פילמור לנשיא ארצות הברית נערכה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום רביעי, 10 ביולי 1850, יום לאחר פטירתו של נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור, אשר פילמור היה סגנו.
מילרד פילמור לא נשא נאום השבעה במעמד השבעתו כנשיא ארצות הברית.
זאת מכיוון שהוא נכנס לתפקיד כתוצאה ממותו של הנשיא זאכרי טיילור, ולא בעקבות בחירות.
באותה תקופה, לא היה נהוג שנשיאים שנכנסים לתפקיד בנסיבות כאלה יישאו נאום חניכה רשמי.
במקום זאת, ההשבעה עצמה הייתה טקס קצר שנערך בבניין הקפיטול, ואת שבועת האמונים נשא פילמור בניצוחו של השופט , השופט הראשי של בית המשפט הפדרלי בוושינגטון די.סי.
בטקס ההשבעה לא הושבע סגן נשיא שכן פילמור החזיק בתפקיד עד להשבעתו לנשיאות.
ההשבעה סימנה את תחילת כהונתו של מילרד פילמור כנשיא והוא עבר מיד לטפל בענייני הממשל.
זאת עקב העובדה שירש מדינה שסועה סביב סוגיית העבדות, ונאלץ להתמודד עם המתחים הגוברים בין מדינות הצפון והדרום.
אחד הצעדים הראשונים שלו היה קבלת ההתפטרות של כל חברי הקבינט של טיילור ומינוי קבינט חדש, שסייע לו לקדם את פשרת 1850, סדרת חוקים שנועדו להרגיע את המתחים בין הצפון לדרום סביב סוגיית העבדות.
ההשבעה השנייה של פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיא ארצות הברית התקיימה בבניין הקפיטול בוושינגטון, ביום רביעי, 20 בינואר 1937. ההשבעה סימנה את תחילת כהונתם השנייה של פרנקלין דלאנו רוזוולט כנשיא ושל ג'ון גארנר כסגן הנשיא.
זו הייתה ההשבעה הראשונה שנערכה ב-20 בינואר, בהתאם ל.
משך כהונתם של רוזוולט ושל גארנר קוצר ב-43 ימים.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית צ'ארלס אוונס יוז השביע את רוזוולט לנשיאות.
שופט בית המשפט העליון ג'וזף טיילור רובינסון השביע את גארנר לתפקיד סגן הנשיא.
לאורך כל טקס ההשבעה ירד גשם; עם סיום ההשבעה התפזרו ההמונים במהירות.
השבעתו של מרטין ואן ביורן לנשיאות ארצות הברית התקיימה ביום שבת, 4 במרץ 1837, בטקס שנערך כמקובל בבניין הקפיטול שבוושינגטון הבירה.
ואן ביורן התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית וכהונתו נמשכה בין השנים 1837–1841.
השבעת מרטין ואן ביורן כנשיאה השמיני של ארצות הברית הייתה נקודת ציון בהיסטוריה של ארצות הברית, כיוון שהוא היה הנשיא הראשון שנולד לאחר הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
כלומר, האמריקני הראשון "מלידה" שכיהן בתפקיד.
בנוסף, ואן ביורן היה לסגן הנשיא המכהן האחרון שנבחר לנשיאות, עד בחירת ג'ורג' הרברט ווקר בוש למעלה מ-150 שנה לאחר מכן.
מעמד ההשבעה סימן גם את תחילת כהונתו של ריצ'רד ג'ונסון כסגן נשיא ארצות הברית.
הנשיא הנבחר וסגנו רכבו לקפיטול בכרכרה קטנה שנבנתה מעצי האונייה "קונסטיטושן", האונייה המפורסמת ביותר של הצי האמריקאי, ואוניית המלחמה הוותיקה ביותר בעולם שעדיין נמצאת בשירות פעיל.
יחד עמם רכב גם הנשיא היוצא אנדרו ג'קסון, וזו הייתה הפעם הראשונה שהנשיא היוצא והנכנס רכבו יחד להשבעה.
ואן ביורן, שהיה סגנו של הנשיא אנדרו ג'קסון וכיהן גם כמזכיר המדינה של ארצות הברית, היה ממשיך דרכו של ג'קסון וזכה בבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנת 1836 כמועמד המפלגה הדמוקרטית.
הוא הביס את מועמדי המפלגה הוויגית, שנהנתה מתמיכה אזורית אך לא הצליחה להתלכד מאחורי מועמד אחד.
מבחינת קולות, הבחירות היו צמודות והפער היה רק כ-26 אלף קולות.
אולם, בשל שיטת הבחירות האמריקאית, מפלגתו של ואן ביורן זכתה ב-170 אלקטורים לעומת 73 של הוויגים.
ואן ביורן נכנס לתפקידו בתקופה של אתגרים משמעותיים.
בתקופת המעבר בין הנשיאים, ארצות הברית התמודדה עם מתחים טריטוריאליים מול בריטניה, בסוגיית הגבול עם קנדה בעיקר במיין וניו ברונסוויק, וכן מול מקסיקו בעקבות ההתיישבות האמריקאית בטקסס, שהכריזה עצמאות ממקסיקו, וסכסוכי גבולות במערב שבהמשך התפתחו למלחמת ארצות הברית-מקסיקו.
בנוסף, זמן קצר לפני כן הצטרפה מישיגן לארצות הברית בתור המדינה ה-26.
טקס ההשבעה נערך כנהוג על מדרגות החזית המזרחית של בניין הקפיטול.
מזג האוויר היה קר אך שמשי, מה שאפשר את השתתפות קהל גדול של עשרים אלף איש.
את שבועת האמונים השמיע ואן ביורן בפני נשיא בית המשפט העליון, רוג'ר טוני.
הנשיא הנבחר וסגנו ג'ונסון רכבו לקפיטול בכרכרה קטנה שנבנתה מעצי האונייה המפורסמת "קונסטיטושן".
יחד עמם רכב בכרכרה גם הנשיא היוצא אנדרו ג'קסון, וזו הייתה הפעם הראשונה שהנשיא היוצא והנכנס רכבו יחד להשבעה.
הכרכרה של ואן ביורן הגיעה בליווי פרשים, חיל רגלים ולהקת מארש שניגנה מוזיקה פטריוטית.