tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי רוב היא נדפסת בסוף סדר נזיקין שבתלמוד.
חכמי התלמוד ראו אותה כברייתא, ויש ממנה הרבה מובאות בתלמוד בעיקר במסכת מועד קטן העוסקת בין השאר בדיני אבלות, בלא הזכרת שמה.
אולם יש בתלמוד ציטטות ממסכת זו תנא באבל רבתי, שאינן בנוסח שבידינו.
הנוסחה המקובלת הייתה משובשת במקומות רבים, והגר"א הגיה אותה רבות לפי דברי הראשונים שציטטו אותה, וכן כמנהגו לפי שיקול דעתו.
בשנת תרצ"א ההדיר מיכאל היגר את המסכת לפי ארבעה כתבי יד, וקבע את הנוסח לפי המסתבר מביניהם.
מהדורה מדעית אחרת של המסכת יצאה לאור על ידי דוב זלוטניק בשנת 1966. היגר בהקדמתו למסכת מראה שציטוטים רבים של הראשונים ממסכת זו אינם מצויים בנוסחאות שלפנינו.
כמה וכמה פירושים התחברו על המסכת ביניהם:
בנין יהושע לרבי יהושע פאלק
נחלת יעקב לרבי יעקב נוימבורג
שמחת יהודה לרבי יהודה נג'אר
במהדורת עוז והדר נוסף גם "קובץ מפרשים" מאחרונים נוספים כמו היעב"ץ, לב חכמים, פעולת שכיר ועוד.
קיימת גם מסכת "אבל זוטרתי" (=אבל קטן) שעיקרה דברי אגדה העוסקת בהלכות חולה שנוטה למות ובדברי מוסר והתעוררות וחזרה בתשובה לקראת הדין בעולם הבא, אשר ציטוטים ממנה נמצאים בספרות הגאונים ומכאן הידיעות עליה.
גם היא מכונה בלשון סגי נהור שמחות זוטרתי ובמקורות אחרים שמחות דרבי חייא.
היא נשתמרה בכתבי-יד ונדפסה, כמו אבל רבתי, במהדורות מדעיות.
המהדורה הראשונה יצאה לאור בפרנקפורט תרמ"ט מכתב יד, ואחריה נדפסה מהדורה אחרת על ידי מיכאל היגר בניו יורק תרצ"א על פי כתבי יד נוספים.
אבל קירוי (Abel Kirui; נולד ב-4 ביוני 1982) הוא אתלט קנייתי.הוא סגן-אלוף האולימפי (לונדון 2012) ופעמיים ברציפות אלוף העולם (ברלין 2009 וטגו 2011) בריצת מרתון.
קירוי השתתף לראשונה במרתון ברלין בשנת 2006 כנותן קצב אך לבסוף סיים את הריצה במקום התשיעי.
שנה לאחר מכן, במרתון ברלין שנערך ב-30 בספטמבר 2007 הוא סיים במקום שני בשיא אישי חדש של 2:06:51 שעות, אחרי היילה גבריסלאסי מאתיופיה שקבע שיא עולם חדש של 2:04:26 שעות.
אותה שנה הוא זכה בחצי מרתון בפאדרבורן שבגרמניה.
שנה לאחר מכן, ניצח במרתון וינה בשיא תחרות חדש של 2:07:38 שעות.
קירוי קבע את שיאו האישי במרתון רוטרדם ב-2009, כשסיים שלישי בזמן של 2:05:04 שעות - התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה קירוי במדליית זהב בריצת מרתון בשיא תחרות חדש של 2:06:54 שעות, לפני בן ארצו עמנואל קיפצ'ירצ'יר (2:07.48 שעות) וטסגאי קבדה מאתיופיה (2:08.35 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, דרום קוריאה בשנת 2011 זכה קירוי בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:07:38 שעות, לפני בן ארצו וינסנט קיפרוטו (2:10:06 שעות) ופאיסה לילסה מאתיופיה (2:10:32 שעות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה קירוי במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:08:27 שעות, אחרי סטיבן קיפרוטיץ' מאוגנדה (2:08:01 שעות) ולפני בן ארצו וילסון קיפסנג קיפרוטיץ' (2:09:37 שעות).
אבל ריצ'רד קיוויאט היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) בעל שתי מדליות אולימפיות ושיאן עולם בריצת 1500 מטר.
קיוויאט נולד במנהטן שבניו יורק לזלדה ומוריס.
היה חבר במועדון האתלטיקה האירי-אמריקאי שכלל אתלטים יהודים אלופים אולימפיים נוספים כמו מאיר פרינסטיין ואלווה מאייר.
בתוך 13 ימים קבע קיוויאט 3 שיאי עולם בריצת 1500 מטר.
בתחרות אתלטיקה שנערכה בניו יורק בסוף מאי 1912 הוא קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:59.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים של הרולד וילסון מבריטניה (3:59.8 דקות).
שבוע לאחר מכן, הוא שיפר את שיאו והעמיד אותו על 3:56.8 דקות.
שבוע לאחר מכן במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה שנערכו בקיימברידג' שבמסצ'וסטס הוא שיפר בשלישית את שיא העולם והעמיד אותו לבסוף על 3:55.8 דקות, תוך שהוא ממשיך לרוץ ולקבע שיא אישי בריצת מייל 4:15.6 דקות (0.2 שניות לאט משיא העולם).
שיא העולם שקבע מוגדר על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כשיא העולם הראשון המוכר בריצה זו, שיא עולם זה החזיק מעמד 5 שנים עד שנשבר על ידי יוהאן זנדר משוודיה (3:54.7 דקות) והחזיק מעמד כשיא אמריקאי עד שנת 1928.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קיוויאט במדליית זהב בריצת 3000 מטר קבוצתית ובמדליית כסף בריצת 1500 מטר בה החזיק בשיא העולם בתוצאה של 3:56.9 דקות, אחרי ארנולד ג'קסון מבריטניה שקבע שיא אולימפי חדש של 3:56.8 דקות ולפני בן ארצו נורמן טייבר (3:56.9 דקות).
בשנת 1991 נפטר קיוויאט בלייקהרסט שבניו ג'רזי מסרטן הערמונית.
לפני מותו הוא היה הספורטאי האמריקאי האולימפי המבוגר ביותר.
בשנת 1984 זכה קיוויאט להכלל ביד לאיש הספורט היהודי.
בשנת 1985 זכה קיוויאט להכלל בהיכל התהילה האמריקאי של האתלטיקה.
אָבֵל מְחוֹלָה הייתה עיר בעמק הירדן בתקופת המקרא.
בספר שופטים היא מוזכרת כגבול מתחם המערכה הגדולה בין כוחות הצבא של שבטי ישראל בראשותו של גדעון לבין "מחנה מִדְיָן" - כוחות הצבא של המדינים אשר באמצעות הרעשה כבדה הוטלה בהם מהומה ולבסוף נמלטו לכל עבר:
היא הייתה אחת מערי מחוז בממלכת שלמה אשר עליו הופקד בענא בן אחילוד, כמסופר בספר מלכים:
באבל מחולה נולד הנביא אלישע כמסופר בספר מלכים:
הקידומת "אבל" משמעה מישור עשיר במים ובירק רב.
על פי הרמזים בתנ"ך, אבל מחולה נמצאת במחוז הכולל את יזרעאל ובית שאן, במסלול הבריחה של המדיינים מעמק יזרעאל.
בנוסף, אלישע מתואר כחורש במקום, ועל כן יש לחפש מקום המוקף באדמה חקלאית מתאימה לחרישה.
בהתאם לכך הוצעו הזיהויים הבאים:
אוסביוס טען כי אבל מחולה היא בית מלח, השוכנת 10 מילין דרומית לבית שאן.
אולברייט, אלט ואחרים זיהו את המקום עם תל אבו ספרי ('תל חילו') הצופה על נחל מאליח, במרחק 12 מילין מבית שאן.
זיהוי דומה הוא תל אבו צוץ אשר נמצאת בגדה המערבית של הירדן קרוב למעברות הירדן.
אולם זיהויים אלו אינם באזורים חקלאיים ועל כן היו שהעדיפו לחפש את אבל מחולה בעבר הירדן המזרחי, במסלול של אליהו בדרכו מחורב לדמשק.
תמיכה נוספת להיות אבל מחולה בעבר הירדן המזרחי נובעת מהיותו של עדריאל המחולתי, בנו של ברזילי הגלעדי.
כן מוזכר שבספר "חיי הנביאים" (vitae prophetarum) שהועבר דרך אפיפניוס מסלמיס מופיע אלישע כמגיע מאבל מחולה שבארץ ראובן, שנחלתו בעבר הירדן המזרחי.
זיהויים אפשריים בעבר הירדן הם:
תל אבל המזוהה עם העיר אבילה, אחת מערי הדקפוליס, ונמצאת באזור חקלאי פורה.
על פי זיהוי זה, ייתכן שאבל מחולה היא יַבְּלימַ הנזכרת ברשימת ערי צפון הגלעד והגולן במכתבי אל עמרנה, המזוהה בתל אבל.
תל אל מקלוב המשקיף על ואדי יאבס.
יש המשערים שאבל מחולה היא אבל כרמים הנזכרת ב.
לדעת יהוסף שוורץ בספרו תבואות הארץ, זיהוי זה אינו נכון.
לשיטתו אבל כרמים היא אבל ערב הנזכרת ב.
על שם אבל מחולה המקראית נקראו היישובים מחולה ושדמות מחולה (שהתפלג ממנו בשנות השמונים).
אבל פאצ'קו דה אספריאייה (בספרדית: Abel Pacheco de la Espriella; נולד ב-22 בדצמבר 1933) היה נשיאה של קוסטה ריקה בשנים 2002–2006.
אבל פאצ'קו נולד בסן חוסה למשפחת איכרים וגדל במחוז לימון שבחוף הקריבי.
בבגרותו חזר לבירה להשלמת ההשכלה התיכונית שלו.
לאחר מכן המשיך ללימודי רפואה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו במקסיקו סיטי, ופסיכיאטריה באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה בארצות הברית.
בינואר 1955 השתתף בפלישה הלא מוצלחת מניקרגואה של הנשיא לשעבר רפאל אננגל קלדרון גווארדיה, שבעזרת הדיקטטור השכן אנסטסיו סומוזה ניסה להפיל את הנשיא הסוציאל-דמוקרטי חוסה פיגואר פרר.
בשנת 1959, החל פאצ'קו לעסוק בהתמחותו הרפואית כרופא עזר בבית החולים הלאומי בסן חוסה וכראש יחידות הבריאות בגואפילס, בלימון ובפוריסקל בסן חוסה.
בין שנות ה-70 לשנות ה-90 היה פאצ'קו מגיש פופולרי של תוכניות בטלוויזיה של קוסטה ריקה.
במקביל, לימד באוניברסיטת קוסטה ריקה.
ב-1998 נבחר לשמש כחבר באספה המחוקקת של קוסטה ריקה, וב-2002 נבחר לעמוד בראש מפלגת PUSC, "מפלגת האחדות הסוציאל-נוצרית", לאחר ש-76% מחברי המפלגה בחרו בו לעמוד בראשה, ובכך גם להיות המועמד מטעמה בבחירות לנשיאות.
בבחירות לנשיאות באותה שנה זכה פאצ'קו ב-38% קולות בסיבוב הראשון.
בסיבוב השני קיבל 58% קולות ונבחר לנשיא קוסטה ריקה.
אבל מתיאס ארננדס פלאטרו (בספרדית: Abel Mathías Hernández Platero; נולד ב-8 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בליברפול מונטווידאו.
ארננדס התחיל את הקריירה שלו ככדורגלן מקצועי בגיל 16 בלבד, בקבוצת סנטרל אספניול מליגת העל האורוגוואית.
ב-2 עונות בקבוצה כבש 9 שערים ב-27 משחקים.
לאחר שביסס את עצמו בסנטרל אספניול והיה לאחר השחקנים החשובים בקבוצה, חתם ארננדס בפניארול, מצמרת הליגה האורוגוואית.
לאחר חצי עונה בלבד במדי פניארול, ב-2 בפברואר 2009 ארננדס חתם בפלרמו מהסרייה א'.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי פאלרמו ב-15 במרץ, כחודש לאחר חתימתו בקבוצה, כאשר נכנס כמחליף לאדינסון קבאני בדקות האחרונות של ניצחון פאלרמו 2–5 על לצ'ה.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם בהאל סיטי.
ב-1 באוגוסט 2018 חתם בצסק"א מוסקבה הרוסית, אך עזב כעבור שנה.
ב-28 באוגוסט 2020 חתם באינטרנסיונל.
בשנת 2009 שיחק ארננדס באליפות העולם עד גיל 20, כאשר הגיעה אורוגוואי לשלב שמינית הגמר, שם הפסידה 1–3 לברזיל.
בנוסף, ארננדס שיחק בנבחרת אורוגוואי עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2009, כאשר אורוגוואי סיימה במקום ה-3. ארננדס סיים כאחד מארבעת מלכי השערים של הטורניר, כאשר כבש 5 שערים.
ב-27 ביולי 2010 זומן ארננדס לראשונה לסגל נבחרת אורוגוואי הבוגרת, לקראת משחק ידידות נגד .
במשחק, שנערך ב-11 באוגוסט כבש ארננדס את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של אורוגוואי.
ארננדס נכלל בסגל אורוגוואי לקופה אמריקה 2011, בו זכתה הנבחרת.
הוא גם זומן לסגל אורוגוואי הצעירה לאולימפיאדת לונדון.
הוא זומן גם לסגל אורוגוואי לגביע הקונפדרציות 2013, שם כבש רביעייה בניצחון 0–8 על .
ארננדס הפך לשחקן הרביעי בהיסטוריה של גביע הקונפדרציות שכובש ארבעה שערים במשחק אחד.
בנוסף, ארננדס זומן גם לסגל אורוגוואי למונדיאל 2014, ושותף במשחקים נגד ונגד .
אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20: מלך השערים
אָבֵל כְּרָמִים היא עיר בקרבת רבת-עמון הנזכרת בסיפור יפתח הגלעדי אשר רדף אחרי העמונים.
אוסביוס מציין שאבל כרמים נמצאת שישה מילים מרבת עמון, ומציין שבקרבתה יש נהר גדול.
הירונימוס ציין את אבל כרמים כנמצאת שבעה מילין מרבת עמון וציין שיש גפנים רבים סביבו.
לפי שמה נרמז שאבל כרמים הייתה באזור של גידול רב של גפנים.
רוב החוקרים סוברים שאבל כרמים הייתה על הגבול בין ארץ בני עמון לבין נחלת ישראל בדרום הגלעד בתחום נחלת שבט גד.
זיהוי אחד ממקם את אבל כרמים עם נַאעוּר, שכן באזור זה קיימים גידולי גפנים עד היום.
זיהוי אחר ממקם את אבל כרמים בח'רבת א-סוק בדרך המובילה בין רבת עמון לחשבון, באזור נחל חשבון, על סמך הקרבה שציין אוסביוס לנהר.
אחרים משערים שאבל כרמים היא אבל מחולה.
לשיטתו אבל כרמים היא אבל ערב הנזכרת במסכת פסחים דף ע"ב עמוד א'.
אָבֵל הַשִּׁטִּים (באשורית: abil-šiṭṭi) היא עיר קדומה בעבר הירדן, הנזכרת בספר במדבר, בכתובות תגלת-פלאסר השלישי ובמקורות קלאסיים.
זאת תחנתם האחרונה של בני ישראל בנדודיהם במדבר.
משם שלח יהושע בן נון את המרגלים: , יהושע לעומת משה שולח שני מרגלים ולא שנים עשר, פה שליחת המרגלים הייתה חשאית וצבאית לעומת שליחותו המדינית/רוחנית של משה בספר במדבר.
על פי הכתוב במקרא חנו בני ישראל לפני כניסתם לארץ בין שני המקומות: .
השיטים נזכרת גם בספר מיכה.
הפסוק בספר מיכה , מוסב אל הפועל המופיע בתחילת הפסוק "עַמִּי, זְכָר נָא".
יש הסוברים כי הנביא קורא לזכור את קורות בני ישראל בשיטים שהיא תחנתם האחרונה של בני ישראל במסעם במדבר, ועד הגלגל, שהיא תחנתם הראשונה בכניסה לארץ בעבר הירדן.
לדעת אחרים מקומות אלה מסמלים מעבר חיי נדודים במדבר להתיישבות קבע בארץ ישראל.
יש הטוענים כי השיטים הנזכרת בספר מיכה יש בה רמז לחטא בעל פעור שהתרחש בשיטים.
לדעת שמואל ורגון יש לראות בהיגד "מִן הַשִּׁטִּים, עַד הַגִּלְגָּל", מריזם אשר כוונתו לשלמות ההיקף בו חנו בני ישראל למרות הקרבה בין שני המקומות.
העיר נזכרת בספרי שנות תגלת־פלאסר השלישי כ־a-bi-il-šiṭ-ṭi יחד עם הגלעד, והם מתוארים "על גבול בית עומרי".
לדעת יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים, אבל (Άβίλη) היא אבל השיטים, הנזכרת בספר במדבר.
בן מתתיהו כותב כי המרחק ממנה אל הירדן הוא , והיא מלאה בעצי תמר.
הנרי בייקר טריסטראם מזהה את אבל השיטים עם תל כפרין.
גם לדעת שמואל אחיטוב יש לזהות את אבל השיטים עם תל כפרין, ולחלופין עם תל אל-חמאם בקרבתו; בשני המקומות הייתה קיימת התיישבות בתקופה כנענית ובתקופה ישראלית.
אבלון הוא סרט דרמה משנת 1990 שבוים על ידי בארי לוינסון.
הסרט הוא השלישי בסדרה של ארבעת "סרטי בולטימור" האוטוביוגרפיים למחצה של לוינסון המתרחשים בעיר הולדתו במהלך שנות הארבעים, החמישים והשישים של המאה העשרים; "דיינר" (1982), "אנשי הפח" (1987), "אבלון" (1990) ו-"ליברטי הייטס" (1999).
הסרט מתחקה אחר ההשתלבות היהודית בחיים האמריקאים.
העלילה מתרחשת בשנות החמישים של המאה העשרים והרבה עבר על משפחת המהגרים הפולנים של סם קריצ'ינסקי מאז הגיע לראשונה לאמריקה ב-1914 והתיישב בבולטימור.
השכונות לובשות צורה חדשה כאשר יותר ויותר משפחות עוברות לפרברים.
מקצועו של סם היה טפטים אך בנו ג'ולס מעוניין לנסות ולפתוח חנות כלי בית גדולה ביחד עם בן דודו, איזי, ואולי אף להפיק פרסומות טלוויזיה משלהם.
ג'ולס ואשתו, אן, עדיין גרים עם הוריו אך אן סובלת בשקט את הצורה שבה חמותה, אווה, שולטת בבית.
אן היא אישה מודרנית שאף לומדת לנהוג במכונית.
למרות זאת, אווה מסרבת לנסוע איתה ומעדיפה לקחת את הטרולי.
המשפחה תורמת לקרן במטרה להביא עוד קרובים לאמריקה.
עלבונות, בין אם אמיתיים או דמיוניים, מטרידים את המשפחה כאשר ג'ולס ואן בסופו של דבר עוברים לפרברים, נסיעה ארוכה עבור בני משפחתם.
לאחר שהגיע באיחור ולאחר שגילה שתרנגול ההודו של חג ההודיה נחתך בלעדיו, נעלב הדוד גבריאל ופורץ החוצה בסערה מה שהווה את התחלתה של מריבה עם סם.
סם גם אינו מבין את שיטות הלימוד בהן משתמשות המורות בבית ספרו של נכדו, מייקל, ומדוע ג'ולס ואיזי שינו את שם משפחתם לקיי וקירק כשהם מתחילים בקריירות העסקים שלהם.
אך כשמשברים שונים עולים, ביניהם שוד מזוין ושריפה הרסנית, בני המשפחה, באופן כללי, דובקים יחדיו.
קשר עם "סרטי בולטימור" אחרים
במאי הסרט, לוינסון, אוהב לקשר בין סרטיו המתרחשים בבלטימור.
מכונית "הדסון" הנרכשת בסרט "אבלון" נרכשת מאוחר יותר בסרט "דיינר".
הבית שאותו משפחת קרצ'ינסקי עוזבת כדי לעבור לפרברים נראה לאחר מכן בסרט "טין מן".
הסרט אבלון קיבל מועמדויות לפרס האוסקר על תסריט מקורי, פסקול, צילום, ותלבושות (גלוריה גרשם).
תסריטו של לויסון זכה בפרס התסריט של אגודת התסריטאים האמריקאית.
הסרט גם היה מועמד לפרס גלובוס הזהב כסרט הטוב ביותר.
אבל "אביי" דאירה היה כדורגלן אוגנדי ששיחק בעמדת השוער בקבוצות באוגנדה, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, באיסלנד ובטנזניה ובנבחרת אוגנדה.
דאירה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אקספרס האוגנדית, ממנה עבר ל-URA.
בהמשך עבר לוויטה קלאב מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בחודש ינואר 2011 חתם באיי.
ב-11 במאי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על ואלור במסגרת המחזור השלישי בליגה.
בתחילת שנת 2013 עבר בהעברה חופשית לקבוצת סימבה הטנזנית, ובחודש ינואר 2014 חזר לאיי.
דאירה ערך 13 הופעות בנבחרת אוגנדה.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך בשנת 2009.
ב-27 במרץ 2016 נפטר דאירה מסרטן הקיבה ברייקיאוויק שבאיסלנד.
אבל לואיש דה סילבה קושטה שאבייר (; נולד ב-30 בנובמבר 1972) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום מאמן נבחרת מוזמביק בכדורגל.
שאבייר, יליד מוזמביק, היה כדורגלן ורסטילי שבנוסף לעמדת המגן הימני שיחק לעיתים גם כבלם וכקשר אחורי.
הוא שיחק לאורך הקריירה ב-12 קבוצות משמונה מדינות שונות, וזכה פעם אחת בתואר אליפות, כששיחק במדי בנפיקה ליסבון.
ב-2006, כששיחק במידלסברו האנגלית, הורשע על ידי אופ"א בשימוש בחומר אסור וריצה הרחקה של שנה מהמגרשים.
שאבייר כבש שני שערים בעשרים הופעות במדי נבחרת פורטוגל, אותה ייצג בין היתר ביורו 2000 ובמונדיאל 2002.
שאבייר פרש ממשחק בשנת 2008, ובשנת 2013 החל לשמש כמאמן ראשי.
שאבייר, יליד נאמפולה שבמוזמביק, עבר לפורטוגל כילד והחל את הקריירה בקבוצת אסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגלית.
הוא ערך הופעה ליגה בודדת בשלהי עונת , בה זכתה בקבוצה בגביע הפורטוגלי, ועונה לאחר מכן כבר היה לשחקן רוטציה ורשם 22 הופעות ליגה (ועוד שלוש הופעות בגביע אירופה למחזיקות גביע), אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה הבכירה, כאשר בתום העונה נשר עמה לליגת המשנה.
שאבייר תפס את מקומו בהרכב הקבוצה בליגה השנייה, ובעונת כבש חמישה שערים ב-34 הופעות ליגה, שסייעו לקבוצה לזכות באליפות ליגת המשנה ולהעפיל חזרה לליגה הבכירה.
היכולת הגבוהה של שאבייר בעונת ההעפלה של אסטרלה משכה אליו עניין מצד הקבוצות הבכירות בפורטוגל, ולקראת עונת עבר לקבוצת הפאר בנפיקה ליסבון.
שאבייר היה שותף למסעה של בנפיקה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות, כאשר רשם שמונה הופעות במפעל ואף כבש לרשתה של באייר לברקוזן בגומלין רבע הגמר.
בליגה רשם שאבייר 24 הופעות בדרך לזכייה באליפות פורטוגל, שיהיה לתואר האליפות היחיד בקריירת המשחק שלו.
עונה לאחר מכן, ולאחר חילופי מאמנים בקבוצה, רשמה בנפיקה ירידה ביכולת וסיימה את העונה במקום השלישי בלבד.
שאבייר תרם שלושה שערים ב-22 הופעות לקמפיין הליגה של הקבוצה, וכן שותף חמש פעמים במסגרת קמפיין ליגת האלופות של הקבוצה, בו סיימה במקום הראשון בבית אך הודחה כבר ברבע הגמר על ידי מילאן.
הייתה זו עונתו האחרונה של שאבייר בליגה הפורטוגלית, כאשר בסך הכול בשתי עונות במדי בנפיקה, רשם 46 הופעות ליגה בהן כבש ארבעה שערים.
לקראת עונת 1995/1996 הושאל שאבייר לבארי איטלקית.
הוא התקשה להתאקלם ורשם שמונה הופעות ליגה, מתוכן שלוש בלבד בהרכב, וקבוצתו נשרה בתום העונה לסרייה ב'.
שאבייר לא שב לבנפיקה לאחר תום תקופת ההשאלה, ולקראת עונת 1996/1997 עבר לריאל אוביידו הספרדית, שם שיתף פעולה בין היתר עם בן ארצו, החלוץ פאולו בנטו.
הוא השתלב היטב במדיה של הקבוצה הספרדית, ורשם 27 הופעות ליגה, שסייעו לה להינצל מירידה בפער שלוש נקודות מהקו האדום.
עונה לאחר מכן, תחת המאמן החדש אוסקר טבארס, שמר שאבייר על מקומו כמגן הימני הבכיר בסגל.
אוביידו סיימה את העונה במקום ה-18 והתמודדה בפלייאוף כנגד הירידה, שם הצליחה לגבור 3–4 על לאס פאלמס בסיכום שני מפגשים ולהינצל פעם נוספת מירידה.
לאחר שתי עונות במאבקי התחתית בספרד, עזב שאבייר להולנד וחתם במדיה של סגנית האלופה פ.ס.וו.
איינדהובן, עם מאמנה החדש בובי רובסון.
כבר בפתיחת העונה זכה שאבייר עם קבוצתו במגן יוהאן קרויף, אך בעוד בקמפיין ליגת האלופות שותף שאבייר בשבעה מתוך שמונת משחקיה של הקבוצה, בליגה היה שחקן רוטציה בלבד וכבש שני שערים ב-19 הופעות.
איינדהובן איבדה עניין במהרה בתואר האליפות, בו זכתה פיינורד בפער גדול, איבדה גם את הסגנות לווילם II והסתפקה במקום השלישי בלבד.
בספטמבר 1999, בתום עונה אחת באיינדהובן, נמכר שאבייר תמורת כ-1.5 מיליון ליש"ט לאברטון מהפרמייר ליג.
במשך שתי עונות וחצי היה לשחקן רוטציה תחת המאמן וולטר סמית', ובסך הכול רשם במדי אברטון 43 הופעות ליגה בלבד.
בינואר 2002, בחלון ההעברות החורפי, נמכר לליברפול, היריבה העירונית של אברטון, תמורת כמחצית מסכום רכישתו - כ-800 אלף ליש"ט.
בכך היה לשחקן הרביעי בלבד בהיסטוריה שעובר ישירות מאברטון לליברפול.
אחת הסיבות לרכישתו הייתה הצורך לחיזוק קו ההגנה בעקבות היעדרותו של מרקוס באבל בשל מחלה.
ב-9 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו כשפתח בהרכב ליברפול למשחק החוץ מול איפסוויץ' טאון, וכבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ובפרמייר ליג כשהעלה את קבוצתו ליתרון 0–1 בדרך לניצחון 0–6 בסיום.
בנוסף, הוא שב לשחק בליגת האלופות לראשונה מאז העונה בהולנד, וכבש ברבע הגמר מול לברקוזן, שער שלא הועיל לקבוצתו לצלוח את השלב.
את העונה באנגליה סיימה ליברפול כסגנית האלופה, עם שבע נקודות פחות מארסנל.
שאבייר עצמו רשם עשר הופעות ליגה ו-15 בסך הכול במדי ליברפול באותה העונה.
שאבייר פתח היטב את עונת 2002/2003, כאשר פתח בהרכב בהפסד 0–1 לארסנל במסגרת מגן הקהילה והשלים 90 דקות בכל ארבעת מחזורי הפתיחה, אך לאחריהם הסתכסך עם המאמן ז'ראר הוייה ולא שותף עוד במדי הקבוצה, להוציא משחק בודד במסגרת גביע הפוטבול ליג.
בסך הכול ערך שאבייר 14 הופעות ליגה במדי ליברפול.
ב-29 בינואר 2003 הושאל שאבייר לגלאטסראיי הטורקית, עם אופציה לרכישה בקיץ.
לאחר חצי עונה בה רשם 11 הופעות וסיים עם קבוצתו במקום השני בטבלה, הוחלט שלא להמשיך את ההתקשרות עמו, ושאבייר שוחרר מהקבוצה.
בשתי העונות הבאות התקשה שאבייר בן ה-31 למצוא את מקומו, כאשר בשתיהן פתח את העונה ללא קבוצה ומצא מועדון רק בחלון ההעברות של החורף.
תחילה הצטרף להנובר 96 מהבונדסליגה, במדיה רשם חמש הופעות ליגה בלבד.
שנה לאחר מכן חזר לסרייה א' וחתם במדיה של רומא, אך שותף שלוש פעמים בלבד במהלך העונה.
לקראת עונת 2005/2006 בפרמייר ליג, ולאחר שחרורו מרומא, חתם שאבייר בהעברה חופשית במדיה של מידלסברו, תחת המאמן סטיב מקלארן.
שאבייר הגיע כמחליפו של מיכאל רייזיחר, שנמכר לפ.ס.וו.
לאחר משחק החוץ של הקבוצה מול סקודה קסנתי במסגרת גביע אופ"א ב-29 בספטמבר 2005 עבר שאבייר בדיקת סמים על ידי אופ"א ונכשל.
ב-23 בנובמבר נמצא שאבייר אשם בשימוש בסטרואידים אנאבוליים מסוג דיאנאבול.
שאבייר שב לאימוני מידלסברו בקיץ, לקראת עונת 2006/2007 בפרמייר ליג.
ב-8 בנובמבר 2006, לקראת תום הרחקתו, חתם במידלסברו מחדש עד לתום העונה.
ב-25 בנובמבר שב למגרשים כאשר פתח בהרכב מידלסברו מול אסטון וילה, וכחודשיים לאחר מכן כבש את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 1–5 על בולטון וונדררס.
ב-14 במאי 2007 הודיעה לוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS על החתמתו של שאבייר.
ב-17 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בה בישל שער בניצחון 2–3 על ריאל סולט לייק.
ב-18 ביולי 2008, במהלך עונתו השנייה ב-MLS, שוחרר שאבייר על ידי המועדון.
בהמשך ביקר בחריפות את מאמן הקבוצה שהביא לשחרורו, רוד חוליט.
בדצמבר 2009, כשנה וחצי לאחר שחרורו, הודיע שאבייר על פרישתו ממשחק פעיל בגיל 37 ועל המרת דתו לאסלאם, וכן על שינוי שמו הפרטי ל"פייסל".
שאבייר זוהה כפוטנציאל כבר מגילאי הנוער, ושיחק בכל שכבות הגילאים של נבחרת פורטוגל, ואף זכה בהן להישגים.
ב-1989 שיתף פעולה בין יתר עם לואיש פיגו בנבחרת עד גיל 16 שזכתה באליפות אירופה בדנמרק וסיימה במקום השלישי בגביע העולם בסקוטלנד.
שנה לאחר מכן העפיל עם הנבחרת עד גיל 19 לגמר אליפות אירופה עד גיל 19 בהונגריה, שם הפסידה פורטוגל בדו-קרב בעיטות עונשין לברית המועצות.
שאבייר כבש פנדל במהלך הדו-קרב.
לשיאה הגיעה הנבחרת עם הזכייה בגביע העולם עד גיל 20 שנערך בשנת 1991 בפורטוגל.
הנבחרת, שלמעט שאבייר ופיגו הציגה כישרונות גדולים ובהם ז'ואאו ויירה פינטו, רוי קושטה וז'ורז'ה קושטה, גברה בגמר בדו-קרב פנדלים על ברזיל וזכתה בתואר.
ב-31 במרץ 1993, עוד בטרם מלאו לו 21 שנים, ערך שאבייר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של פורטוגל, תחת המאמן קרלוס קיירוש, במשחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. חבריו לנבחרת הצעירה, רוי קושטה (הופעת בכורה) וז'ורז'ה קושטה (הופעה שנייה) אף הם עשו את צעדיהם הראשונים בנבחרת הבוגרת באותו המשחק.
בסך הכול שולב שאבייר בארבעה משחקים במסגרת קמפיין מוקדמות המונדיאל, כולם בהרכב, אך לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר הגמר.
סיום העסקתו של קיירוש בנבחרת בעקבות הכישלון סימן את סוף דרכו של שאבייר במדי פורטוגל, עד למינויו של הומברטו קואליו בשנת 1998. קואליו השיב את שאבייר לסגל הנבחרת לאחר כארבע וחצי שנים, ואף שילב אותו בהרכב הפותח במשחקו הראשון כמאמן, התבוסה 0–3 ל במשחק ידידות.
הוא רשם ארבע הופעות במסגרת מוקדמות יורו 2000, ובהם גם כבש את שני שעריו היחידים במדי פורטוגל, בניצחון החוץ 0–3 על באוקטובר 1998, ובניצחון הביתי 0–3 על שנה לאחר מכן.
פורטוגל צלחה את טורניר המוקדמות, ושאבייר זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2000. הוא פתח בהרכב של קואליו בניצחון 2–3 על אנגליה במשחק הראשון, אך לא שולב כלל בניצחון הדרמטי 0–1 על בתוספת הזמן ובניצחון 0–3 על בסיום שלב הבתים.
בסיום השלב עלתה פורטוגל מהמקום הראשון עם מאזן מושלם, כאשר שתי הפייבורטיות, אנגליה וגרמניה, נותרו מחוץ לשלבי הנוקאאוט.
שאבייר לא שולב גם בניצחון 0–2 על ברבע הגמר, וחזר להופעה שנייה בטורניר כשפתח בהרכב פורטוגל לחצי הגמר מול .
שאבייר היה קרוב לכיבוש שער ניצחון עבור פורטוגל, אך פביאן בארטז סיפק הצלה מרהיבה ומנע ממנו שער בטוח.
המשחק הסתיים בשוויון 1-1 וההכרעה עברה להארכה.
שלוש דקות לסיום ההארכה, ביצע שאבייר טעות קריטית כאשר הסיט בידו בעיטה של סילבן וילטור בתוך הרחבה וגרם לכדור עונשין לזכות הצרפתים.
זינדין זידאן תרגם את הפנדל לשער זהב שהעלה את צרפת לגמר על חשבונה של פורטוגל המלהיבה.
בעקבות החלטת השופט גונתר בנקו לפסוק לפנדל לזכות צרפת, התפרץ עליו שאבייר במחאה קולנית, בעקבותיה הורחק ממשחק בינלאומי לתשעה חודשים, עונש שהומתק לחצי שנה.
המאמן אנטוניו אוליביירה השיב את שאבייר לסגל בפברואר 2001, בניצחון 0–3 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. שאבייר זומן על ידי אוליביירה לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2002. לאחר ההצלחה בטורניר היורו שנתיים קודם לכן, כשלה פורטוגל לצלוח את שלב הבתים במונדיאל, וסיימה שלישית בלבד אחרי ו.
שאבייר שותף כמחליף במשחק האחרון של פורטוגל בשלב הבתים, בהפסד 0–1 לדרום קוריאה.
הוא עלה מהספסל בדקה ה-73 בעקבות הרחקתו של בטו שבע דקות קודם לכן בכרטיס אדום.
הייתה זו הופעתו העשרים והאחרונה במדי נבחרת פורטוגל.
ביולי 2013 זכה שאבייר במשרתו הראשונה כמאמן ראשי, כשהוצג כמאמנה של אולהאננסה מליגת העל הפורטוגלית לקראת עונת .
בכך, חזר לליגה הפורטוגלית לראשונה מאז עזב אותה כשחקן, כעשרים שנים קודם לכן.
שאבייר פוטר מתפקידו ב-28 באוקטובר, לאחר שמונה מחזורים בלבד, על אף שהוביל את אולאננסה לניצחון על ארוקה במשחקו האחרון כמאמן הקבוצה.
בסך הכול הוביל את הקבוצה למקום ה-11 עם שני ניצחונות בשמונה משחקים.
בתום העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה מהמקום ה-16 והאחרון.
שאבייר נותר בחבל אלגארבה שבדרום המדינה, כאשר התמנה בדצמבר 2014 לתפקיד מאמן ספורטינג פארנסה, שהייתה ממוקמת אז במקום ה-12 בליגת המשנה.
עד לתום העונה הוביל שאבייר את קבוצתו למקום ה-11, ובסיומה עזב את תפקידו כמאמן הקבוצה.
ביולי 2015, לקראת עונת , התמנה שאבייר לתפקיד מאמן דפורטיבו אווש, אף היא מליגת המשנה.
הקדנציה הקצרה של שאבייר נמשכה פחות מחודשיים, ובספטמבר הוא פוטר מתפקידו לאחר שקבוצתו נותרה במקום ה-23, לאחר שצברה שתי נקודות בלבד בחמשת מחזורי הפתיחה.
עד לתום העונה ביצעה הקבוצה התאוששות מרשימה וסיימה במקום השמיני.
ב-26 בינואר 2016 התמנה שאבייר לתפקיד מאמן נבחרת מוזמביק, הנבחרת הלאומית של המדינה בה נולד.
אליפות אירופה עד גיל 16:
גביע העולם עד גיל 16: (מקום שלישי)
אליפות אירופה עד גיל 18: (מקום שני)
גביע העולם עד גיל 20:
אבלון הוא משחק לוח אסטרטגי מופשט לשני שחקנים שתוכנן על ידי מישל ללט ולורנט לוי בשנת 1987. השחקנים מיוצגים על ידי גולות שחורות וגולות לבנות על לוח משושה.
מטרת השחקנים היא לדחוף שש מגולות היריב מחוץ ללוח.
אבלון יצא לשוק בשנת 1990 ומכר יותר מ-4.5 מיליון יחידות.
באותה שנה קיבל את אחד הפרסים הראשונים של Mensa Select בניו יורק.
כיום הוא נמכר ביותר משלושים מדינות.
הלוח מורכב מ־61 חללים עגולים המסודרים במשושה.
לכל שחקן 14 גולות שמונחות בחללים ומסודרים בתחילה כמוצג להלן, בתמונה השמאלית.
השחקנים מקדמים את הגולות שלהם, כש"השחקן השחור" מתחיל לשחק ראשון.
כל שחקן בתורו דוחף קו ישר של גולות (עד שלוש גולות באותו צבע) כפי שיתואר בהמשך.
שחקן יכול לדחוף את הגולות של היריב שנמצאות בחללים אחרים בעזרת דחיפת הגולות שלו בלבד.
זה מתאפשר רק אם מספר הגולות הדוחפות גדול ממספר הגולות הנדחפות (שלוש גולות יכולות לדחוף גולה אחת או שתיים, שתי גולות יכולות לדחוף גולה אחת).
יש לדחוף את הגולות לחלל ריק או לדחוף אותן מהלוח.
המנצח הוא השחקן הראשון שדחף שש גולות של היריב מקצה הלוח.
בפורומים של קהילות Abalone נמצא כי בדרך כלל האסטרטגיות הבאות יעבדו:
שמירת הגולות קרוב למרכז הלוח ואילוץ היריב לעבור לקצוות.
לשמור את הגולות קרובות זו לזו להגנה והתקפה מוגברת, במיוחד בצורה משושה כדי להיות מסוגלים לדחוף לכל כיוון או להתגונן מכל כיוון.
בדרך כלל רצוי שלא לדחוף את היריב מהלוח אם זה יוביל לסטייה מהמבנה הרצוי של גולות השחקן.
תחרויות במשחק מתקיימות באולימפיאדת משחקי מיומנות מחשבתית מאז 1997. להלן רשימת הזוכים:
אבל רואיס אורטגה (בספרדית: Abel Ruiz Ortega; נולד ב-28 בינואר 2000 באלמוספס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ז'ירונה מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
רואיס גדל במחלקות הנוער של ולנסיה וברצלונה מהלה ליגה.
בין השנים 2017–2020 שיחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה.
ב-12 במאי 2019 ערך רואיס את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את פיליפה קוטיניו בניצחון 0–2 על חטאפה במסגרת המחזור ה-37 בליגה לעונת 2018/2019.
ב-31 בינואר 2020 הושאל רואיס לספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית עד לסוף עונת , עם חובת רכישה בסכום של 9 מיליון אירו וסעיף רכישה בחזרה.
ב-20 בפברואר ערך רואיס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהבקיע שער בהפסד 2–3 לגלאזגו ריינג'רס במסגרת שלב 32 הגדולות של הליגה האירופית לעונת 2019/2020. ב-1 במרץ ערך רואיס את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 על מאריטימו במסגרת המחזור ה-23 בליגה.
ב-4 ביולי 2020 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בניצחון 0–4 על דפורטיבו אבס במסגרת המחזור ה-30. במשך תקופת ההשאלה ערך רואיס שש הופעות ליגה במדי ספורטינג בראגה, והבקיע שער אחד.
בתום העונה עבר רואיס לספורטינג בראגה באופן קבוע.
ב-8 ביוני 2021 ערך רואיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, בניצחון 0–4 על נבחרת ליטא במשחק ידידות.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ספרד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
"אבל המנגינה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים התקליט חיפה, והוא נכלל כרצועה הראשונה באלבום אילנית.
"אבל המנגינה" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור וקובי אשרת בהתאמה.
ב-31 במרץ 1974 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-12. ב-29 באפריל עלה למקום השביעי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע – שם שהה שבוע אחד בלבד.
לבסוף, ב-13 במאי יצא השיר מהדירוג, לאחר שבעה שבועות צעידה רצופה.
אבל קיפסנג בלה הוא אתלט קנייתי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם באולם (בלגרד 2022) ואלוף אפריקה (סנט פייר 2022) בריצת 1500 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט בטוקיו שביפן סיים קיפסנג במקום הרביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:29.56 דקות.
מדליית ארד באליפות העולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה זכתה קיפסנג במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:33.36 דקות, אחרי סמואל טפרה מאתיופיה (3:32.77 דקות) ויקוב אינגבריגטסן מנורווגיה (3:33.02 דקות).
באליפות אפריקה שנערכה ביוני בסנט פייר שבמאוריציוס זכה קיפסנג במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.57 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית סיים קיפסנג במקום השביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:31.21 דקות.
אבלה נפשי וחשך תארי היא סליחה לצום גדליה שחיבר רב סעדיה גאון.
הסליחה נכללה על ידו בסידור רב סעדיה גאון, ונפוצה במרבית עדות ישראל, כחלק מסדר הסליחות לצום גדליה.
בנוסח הספרדים הסליחה נאמרת בסליחות לצום גדליה בתפילת שחרית, ובנוסח אשכנז לענפיו היא נאמרת בסליחות שבאשמורת הבוקר.
הסליחה מתארת את השלמת חורבן בית ראשון בהריגתו של גדליה, שגרמה לביטול היישוב היהודי האוטונומי האחרון שהושאר בארץ באישור מלך בבל, והיא מסתיימת בתחינה לגאולה ולמחילת העוונות.
הסליחה בנויה באקרוסטיכון לפי סדר האלפבית העברי.
החריזה היא בכל ארבע שורות, ושתי האותיות האחרונות (ש ות) כפולות.
החריזה המבנה והלשון הם בדרכו הפיוטית של רב סעדיה גאון שמהווה ציון דרך במעבר בין סגנון הפיוט של רבי אלעזר הקליר לבין סגנונה של שירת ספרד, שמחבריה (ובהם תלמידו דונש בן לברט) היו ממשיכי דרכו של רס"ג בשטח הדקדוק והשירה.
הרקע לשיר - רצח גדליה
לאחר כיבוש ממלכת יהודה בידי הבבלים, וחורבן בית המקדש הראשון, הוגלה רוב העם היהודי, ובמיוחד נכבדי העם, לבבל, ואילו בארץ נשארו מעטים מדלת העם, ששימשו כורמים ויוגבים.
נבוכדנצר השני, מלך בבל, הציב את גדליה בן אחיקם לשליט על שארית הפליטה אשר נותרה בארץ יהודה.
גדליה אסף והנהיג את כל פליטי החורבן, ושכנע את יושבי יהודה לאסוף את היבולים, ואף קיבל גיבוי מירמיהו הנביא שהצטרף אליו למצפה.
כפי שמתואר בספר ירמיה, גדליה נרצח בידי קבוצת יהודים בהנהגת ישמעאל בן נתניה, שהיה נצר לבית דוד, שושלת המלוכה.
גדליה הוזהר על הצפוי להתרחש מפי נאמניו, מפקד הצבא יוחנן בן קרח ואנשיו, שהזהירו אותו מפני ישמעאל.
יוחנן אף ביקש כי גדליה יקדים להרוג את ישמעאל בפעולת מנע, אך גדליה לא האמין לו וסירב להצעתו.
גדליה נרצח כשישב במצפה (כנראה נבי סמואל של היום), ואיתו נטבחו גם תומכיו ואף החיילים הבבליים שהיו מוצבים שם.
הרצח, שנעשה בעיצומה של סעודה שערך גדליה לישמעאל בן נתניה ואנשיו, נעשה בהכוונת בעליס מלך עמון.
ברצח גדליה בא הקץ לקיומה של אוטונומיה יהודית כלשהי בארץ ישראל לאחר חורבן הבית הראשון.
הרצח גרם לדלת העם תחת ממשלתו של גדליה בן אחיקם להתפזר.
מקצתם ירדו למצרים, מחשש לתגובת הבבלים.
בכך הושלם חורבן הבית הראשון, ולא נותרה כל ריבונות יהודית בארץ ישראל למשך כחמישים שנה, עד ימי שיבת ציון.
אבל קוז'ניובסקי הוא מלחין פולני של סרטי קולנוע ותיאטראות.
היה לו קשר עם מוזיקה מילדותו המוקדמת: אמו ברברה מנגנת בצ'לו ושני אחיו אנטוני ואנדז'יי הם מוזיקאים.
הוא סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה בקרקוב במגמת צ'לו ומלחין בהנחיית קשישטוף פנדרצקי.
הוא זכה לשבחים כמלחין מוזיקה לסרטים ולהצגות תיאטרון וקיבל את פרס לודוויק (Nagroda Ludwika) ב-2009.
קוז'ניובסקי הלחין מספר סרטים פולניים כדוגמת: "החיה הגדולה", "מזג האוויר של מחר" ו"מלאך בקרקוב" וכן הפקות הוליוודיות: "הקרב על הכוכב", "חצי החיים של טימותי ברזין", "מדגדגים את ליאו", "סינגל מן" ו"וואליס ואדוארד".
על האחרון מביניהם, זכה להצלחה כאשר זכה שיר הנושא מהסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר".
הוא זכה בפרס אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגו בשנת 2009 בקטגוריית "המוזיקה הטובה ביותר" בסרט "סינגל מן" והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב בשנת 2009 בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר" עבור אותו סרט.
ב-2012, הוא היה מועמד לפרס בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר" במסגרת הסרט "וואליס ואדוארד", בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-69.
ב-2012 עיבד קוז'ניובסקי את אלבומה של פטרישיה קאס, Kaas Chante Piaf, שהוקלט כמחווה לאדית פיאף.
בשנת 2018 הלחין את הפסקול המלא עבור סרט האימה האמריקאי שובר הקופות "הנזירה".
הפסקול הופץ בשם The Nun ב-31 באוגוסט באותה השנה, בהוצאת חברת התקליטים ווטר-טאוור מיוזיק.
להלן לקט מהיצירות עליהן עבד קוז'ניובסקי במרוצת השנים:
אבל יעקב הרצברג (בהולנדית: Abel Jacob Herzberg; 17 בספטמבר 1893 - 19 במאי 1989) היה סופר ועורך דין יהודי, יו"ר ההסתדרות הציונית ההולנדית, שכתב יומן בהיותו במחנה הריכוז הגרמני ברגן-בלזן.
הרצברג נולד באמסטרדם ב-17 בספטמבר 1893. הוריו היגרו מליטא לאמסטרדם והוא גדל במשפחה יהודית מסורתית-חסידית.
אביו של הרצברג עסק בסחר ביהלומים והיה פעיל ציוני בקהילות היהודיות באירופה.
בילדותו הרצברג התלווה לאביו לקונגרס הציוני השמיני של ההסתדרות הציונית העולמית בהאג.
הרצברג למד בבית הספר "לובביץ'" שבהולנד.
בשנת 1912, הצטרף לארגון הסטודנטים הציוניים ההולנדיים (NZSO), ושימש במספר תפקידים בארגונים ציוניים, ביניהם כעורך בכתב העת "התקווה".
בנוסף לכך, הוא ניהל את קרן הנוער היהודי בהולנד (JFF) יחד עם דוד כהן.
בעקבות הצהרת בלפור שפרסמה ממשלת בריטניה בעיצומה של מלה"ע הראשונה, התגברה פעילותו הציונית.
הרצברג נחשף לציונות עוד בגילאים צעירים, והיה שותף לאידאולוגיה הציונית במשך השנים.
הרצברג היה יו"ר העבודה הציונית ההולנדית.
הרצברג התנדב לצבא ההולנדי במלחמת העולם הראשונה, על אף שלא הייתה לו אזרחות, בשל רצונו להביע את נאמנותו להולנד.
לאחר המלחמה, למד משפטים ובהמשך פתח משרד לעריכת דין בתחום המשפט המנהלי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, הרצברג היה דמות משמעותית בקהילה היהודית של אמסטרדם.
ערך את העיתון של ההסתדרות הציונית ההולנדית, "De Joodse Wachter", ואף היה יו"ר ההסתדרות הציונית ההולנדית.
ב-10 במאי 1940, גרמניה הנאצית החלה את פלישתה להולנד.
הקרב הסתיים בניצחון גרמני בעקבות כניעתה של הולנד, לאחר הפצצת רוטרדם ימים בודדים לאחר תחילת הפלישה.
במרץ 1943, הרצברג ומשפחתו נעצרו על ידי הנאצים.
הם נלקחו למחנה הסגר ברנוולד.
לאחר מכן נשלחו למחנה המעבר וסטרבורק שבהולנד.
בספטמבר 1943, ילדיהם הוברחו לחווה שכנה לווסטרבורק.
ב-11 בינואר 1944, רצה לעבור לפלשתינה ואף קיבל היתרים מיוחדים לכך בעבר, אך באותו היום בו היו אמורים להגר, הוא ואשתו הועברו למחנה הריכוז ברגן-בלזן.
בהמשך, נאמר לאסירים בברגן-בלזן כי 172 מהם מורשים לעבור לפלשתינה.
באותה שנה הועברו בין מחנות ומקומות עבודה, עד סוף המלחמה בשנת 1945, אך הסכם ההעברה בסוף לא התממש.
לקראת סוף המלחמה, הרצברג מספר על ההידרדרות בכמות המזון.
העלו אותו ואת בת זוגו לרכבת האבודה, רכבת שהעבירה אסירים מברגן בלזן לטרזיינשטט.
הרכבת לא הגיעה ליעדה הסופי בשל הפצצות כוחות בעלות הברית ושוחררה ב-23 באפריל 1945 על ידי חיילים רוסים אשר שחררו את הניצולים.
אחרי כחודשיים, בקיץ של 1945, שבו בני הזוג הרצברג עם ילדיהם לאמסטרדם.
הרצברג ואשתו הועברו לאמסטרדם, וביחד איתם, גם 3 הבנים שלהם ניצלו.
בתו היגרה למדינת ישראל החדשה, אך יתר בני המשפחה החליטו להישאר בהולנד.
הרצברג החל לכתוב את יומנו באוגוסט 1944 ועד אחרי שחרורו באפריל 1945, והיומן יצא לאור ב-1950. בספר "אהבת הגורל", הרצברג תיאר את חייו בגטאות, בין השאר תיאר רעב קשה שהוא ואשתו חוו.
רוב האנשים ששהו במחנה המעבר, לא שרדו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הרצברג נהג לכתוב ספרים, רומנים וטקסטים אחרים.
הרצברג זכה בפרסים רבים בזכות הטקסטים שכתב.
מהספר ניתן להבין שהוא רואה אישה גוססת שהייתה בברגן - בלזן והיא אחזה בידיה כרך של האתיקה של שפינוזה.
לאחר הקמת מדינת ישראל, הרצברג ביקר בה והתחבר לפרץ ברנשטיין.
בהמשך, אף הוצע לו תפקיד ניהולי במדינה, אך הרצברג סירב להצעה זו.
ילדיו של הרצברג היגרו לארץ ישראל אך הרצברג ואשתו נשארו בהולנד, בתו הפכה לסופרת נודעת.
בנוסף, הרצברג כתב ספרים וטקסטים על היהדות והציונות, ואף כתב ספר נוסף הנקרא "Between Two Streams".
הרצברג כתב רבות על הדת היהודית, ונהג להסתכל על אלוהים כאל מעין שופט.
כנראה שהאידאולוגיה הזאת שהרצברג הרבה לכתוב עליה קשורה לעובדה שעסק בתחום המשפטים לאורך חייו.
בשנות ה-70, קרא לשחרר חיילים גרמנים בטענה שנקמה הוא דבר "לא אנושי".
"אהבת הגורל" הוא אחד מספריו של הרצברג המורכב מכתבות וסיפורים אשר הרצברג כתב בזמן שהותו בברגן בלזן (כשלרוב מדובר בכתבות שכתב בעיתון De Groene Amsterdammer; האמסטרדמי הירוק).
בספר קיימים שבעה מאמרים שמדברים על חוויתו של הרצברג בעת מלחמת העולם השנייה.
הספר לראשונה יצא כטקסט בעיתון בהולנד, אך זכה לפרסום רב בשל צורת הכתיבה שלו אשר רבים העריכו.
הספר יצא לאור בפעם הראשונה בשפה ההולנדית, ובהמשך יצא בשמונה שפות שונות, ביניהם: אנגלית, גרמנית ואיטלקית.
בשנת 1949 הרצברג קיבל פרס לספרות ועוד מספר פרסים בזכות ספר זה שכתב.
בנוסף, קיבל מגוון פרסים על ספריו האחרים.
בספר, הרמברג מדבר בעיקר על בני האדם בתוך הגטו, ועל המאבק היהודי-ציוני הממושך.
בנוסף, הרצברג פירט בספר על אינטראקציות בין יהודים לבין אנשי ה-SS.
הרצברג זכה בפרס קונסטנטין הויגנס ב-1964 ובפרס פי.סי הופט ב-1974 (בתו ג'ודית זכתה בפרס קונסטנטין הויגנס ב-1994, ובפרס פי.סי.
בשנת 1965, זכה בתואר אביר מסדר אורנג'.
אָבֵל מִצְרַיִם הוא שם מקום הנזכר בסיפור על הלווייתו של יעקב.
זהו כנראה מדרש השם, ולפיו תרגמו המתרגמים העתיקים כאילו היה כתוב אֵבֶל מצרים.
בפסוק המקראי כתוב שהמקום הוא בעבר הירדן, אך לא ברור אם הכוונה שהוא ממזרח לירדן או ממערב לירדן.
לזיהוי המקום ע"ע גורן האטד.
"אבל את" הוא סינגל שהוקלט על ידי אביתר בנאי עם קולו של מאיר בנאי מתוך התוכנית של רבקה מיכאלי ברשת ב'.
השיר יצא לאור ב-7 ביולי 2025 על ידי חברת התקליטים נענע דיסק.
את השיר כתב יוסי בנאי, והוא גם היה הראשון ששר אותו, בלחן של עודד לרר ובאלבום שנשא שת שמו משנת 1979. בשנת 1981 הלחין מאיר בנאי, אחיינו של יוסי, לחן משלו לשיר, שאותו ביצע במסגרת תוכנית רדיו של רבקה מיכאלי.
לאחר פטירתו של מאיר שילב אחיו אביתר את קולו בהקלטה המקורית והוסיף שירה חדשה, ליצירת דואט בין שני האחים.
הביצוע פורסם ביולי 2025, בסמוך ליום הולדתו ה־65 של מאיר.
אביתר סיפר כי קיבל את ההקלטה מידי חברו של מאיר, עופר מלבין, וכי מדובר בשיר שהיה משמעותי עבורו עוד בילדותו.
בתחילה תוכנן השיר להיכלל באלבום "שיחות שלום", אך לבסוף הוחלט להשאירו מחוץ לאלבום, מאחר שלא השתלב בתכניו.
בביקורתו על השיר "אבל את", מצביע יוסי חרסונסקי על אופיו האינטימי של הטקסט והעיבוד, אשר יחדיו משרטטים דמות אהובה המשמשת עוגן רגשי ותחבירי ביצירה כולה.
באמצעות חזרה על שורות כגון "אבל את זה – הסיפור/המסע/החלום הכי יפה של חיי", מבקש הדובר למסגר את אהבתו כציר מרכזי דרכו מתפרשות כלל החוויות והזיכרונות.
אף שהשפה הלירית של השיר נראית פשוטה, טמונה בה לטענת חרסונסקי תחושת עומק קיומית, בה האהבה נתפסת ככוח מאחד ומכונן.
בהיבט המוזיקלי, מציין חרסונסקי כי הלחן נבנה באופן מדוד, בקצב בינוני־איטי, ומתפתח בהדרגה אל תוך פזמון עשיר ודינמי יותר.
העיבוד המוזיקלי, עליו חתום תמיר מוסקט, שומר על מבנה בהיר ונגיש, אך מוסיף נדבך הרמוני מרוסן.
הביצוע הדואטיבי, בו נשזרים קולם של מאיר ואביתר יחד, יוצר מרחב רגשי המשלב עבר והווה, ומדגיש את הממד הבין-דורי של השיר מבלי להיכנע לנוסטלגיה מוצהרת.
אָבֵּל בְּרֵטוֹנֶס קרוס (בספרדית: Abel Bretones Cruz; נולד ב-21 באוגוסט 2000) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות המגן השמאלי וקשר הכנף באוססונה מהלה ליגה.
ברטונס נולד בלנגראו שבאסטוריאס, ושיחק במחלקות הנוער של לנגראו ואלקאסר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של לנגראו ב-9 במרץ 2019, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לדוראנגו במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-31 בינואר 2022 הוא עבר לריאל אוביידו וצורף לקבוצת המילואים שלה, אוביידו ב' מהליגה החמישית.
ב-21 באוגוסט, ביום הולדתו ה-22, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה השנייה, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על לגנס.
ב-21 באוקטובר 2022 האריך ברטונס את חוזהו באוביידו עד 2026, ובינואר קודם רשמית לקבוצה הבוגרת.
הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-1 באוקטובר 2023, בניצחון 3–1 על אלדנסה.
ב-5 ביולי 2024 חתם ברטונס על חוזה לחמש שנים באוססונה מהלה ליגה בעסקת העברה בסך 2.8 מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-17 באוגוסט, בתיקו 1–1 מול לגנס.
אֲבֵלוּת היא מצב הלכתי של האָבֵל, מי שמת אחד מקרובי משפחתו.
התחלתה של האבלות היא כאשר המת נקבר.
הזמן עד הקבורה מוגדר כאנינות.
בהלכה ובמסורת נקבעו מנהגי אַבֵלוּת.
לחלק ממנהגי האבלות יש מקור בתורה וחלק אחר מקורו בתקנות חז"ל.
לדעת הרבה פוסקים האבלות היא מצוות עשה מהתורה, שנלמדת מהפסוק בפרשת שמיני, שנאמר על ידי אהרון הכהן אחרי מות שני בניו נדב ואביהוא: .
למרות זאת גדרה ההלכתי של מצות האבלות מן התורה - לדעת כמה מהפוסקים - היא רק יום אחד שהוא יום המיתה ויום הקבורה, כלומר רק כשהקבורה נעשתה ביום הפטירה, אמנם לפוסקים אחרים אין אבלות מהתורה כלל, אלא רק מדרבנן.
לדעת הגאונים, הרי"ף והרמב"ם חיוב האבלות ביום הראשון שלה, כאשר הוא יום מיתה וקבורה, הוא מדאורייתא.
ואילו לדעת ר"ת, ר"י, רא"ש, רמב"ן ורבינו יונה אין שום אבלות מדאורייתא, אלא אנינות היא דאורייתא.
השו"ע פסק כשיטה שאבלות היום הראשון אם הוא יום מיתה וקבורה יחד הוא מדאורייתא, והרמ"א פסק כשיטה שאין שום אבלות דאורייתא.
גם הסוברים שאבלות היום הראשון (שהוא יום קבורה ויום מיתה) דאורייתא, מודים שזה כאשר מדובר בשבעה הקרובים שאבלים עליהם מהתורה, אך אלו שהוסיפו חכמים – אין בהם אבלות דאורייתא.
שבעת הקרובים הם - אביו, אמו, בנו, בתו, אחיו, אחותו בתולה ואשתו הנשואה לו.
לשיטת הרמב"ם האבלות על אשתו היא מדרבנן, ולשיטת הרמב"ן היא מהתורה.
לשיטת הרמב"ם האבלות על אחותו שאינה בתולה היא מהתורה ולשיטת הרמב"ן היא מדרבנן.
אח או אחות מאם בלבד, האבלות עליהם היא מדרבנן.
לשיטת הראב"ד איסור הכיבוס והתספורת שלושים יום גם הוא מהתורה (נוסף לאבלות היום הראשון).
הרי"ף הביא שיש הסוברים ששבעת ימי האבלות אסורים מהתורה.
התוספות כתבו שגם לסברה שמקור האבלות הוא בתורה, איסור עשיית המלאכה בימי האבלות הוא מדרבנן.
בספר דברים מובא הציווי: .
המפרשים ביארוהו כהוראה שלא לשרוט בבשר או בשיער כאות אבל.
אבלו הכבד של יעקב אבינו על יוסף, התבטא בקריעת בגדים וביגון קודר (אף שההלכה קובעת אבל על ילד למשך שלושים יום).
זמן שבעת ימי האבל מוזכר בהתאבלות בני יעקב עליו.
מוטיב של קריעת בגדים, ואיתו לפעמים גם צום וישיבה על הארץ, חוזר במקומות נוספים, למשל באבל דוד המלך על שאול ויהונתן, ואבלו על בנו אבשלום.
מאבלו של דוד על אבשלום זכורה קינתו: .
בכי והספד מפורסמים היו לדוד גם על שאול ויהונתן: "הנאהבים והנעימים.
מספר ירמיהו ניתן ללמוד על מנהג לנחם את האבל על ידי מזון ומשתה.
מנהג זה נשמר עד היום באמצעות "סעודת ההבראה" המוגשת לאבלים.
בכמה מקומות בתנ"ך מוזכרות מקוננות: נשים שהתמחו בקינה.
תפקידן היה להביא את הנוכחים לידי בכי באמצעות השמעת יללות וזעקות צער.
האבלות נועדה לתת כבוד למת שנפטר.
מסיבה זו אין מתאבלים על רשע ופורק עול.
כמו כן האבלות נועדה למתאבלים לפשפש במעשיהם כמו שנאמר "והחי יתן אל לבו".
מקובל גם, כי המטרה של תקופת האבלות היא לתת כלים לאדם להתגבר על הטראומה הקשה שבמפגש האישי עם המוות ובאיבוד אדם קרוב, ולא לגרור אותה עמו כל חייו כתחושת שכול תמידית שתקשה על תפקודו התקין.
בדרך כלל, כאשר פוגשים בסיטואציות קשות נוצרות תגובות של הכחשה והדחקה, ואילו האבלות מטבעה לא מאפשרת הדחקה וחזרה לשגרה, אלא מחצינה את הכאב שבלב.
היא דוחפת את האדם לעבד את האבל במשותף עם אחרים ולהיעזר בתמיכת בני הקהילה והמשפחה שמגיעים לניחום אבלים.
השיחה על המת, על מעלותיו והזיכרונות שהותיר וגם על נושאים אחרים, נותנת הקלת מה.
כמו כן, הוצאת הכאב מהלב היא תענוג למתאבל כלשון הרמב"ם .
פסק הזמן שהאדם נוטל מחיי היומיום והטקסים שמסביבו מאפשרים לו לעבור תקופה קשה זו, להשתחרר מהכאב לאט לאט ולשוב למסלול של חיים תקינים, כאשר הפצע העמוק מתרפא והופך להיות צלקת.
לפי ההלכה היהודית, אָבֵל הוא אדם שמת אחד משבעת הקרובים לו: אב, אם, אח, אחות, בן או בת זוג, בן, בת.
אף על פי שמהתורה האבלות היא רק על אח ואחות מאב אך לא לאחים ואחיות מצד האם וכן לא לבן/בת זוג, תיקנו חז"ל שקיימת אבלות גם לקרובים אלו.
קיימת אבלות אף על נפל שהוא תינוק שמת בתוך שלושים יום מהיוולדו, אך לא קיימת אבלות על תינוק שנולד מת או באופן שלא היה יכול לחיות כגון מחותך לחתיכות.
על פי היהדות, מתאבד ודאי שהרג עצמו מתוך מודעות - אין מתאבלים עליו, לא קורעים עליו ולא מספידים אותו.
בימינו נוהגים להקל בהלכה זו, בין השאר מתוך הנחה שיש לתלות במצבים נפשיים קשים הקרובים ל'אונס', שהם שגרמו לו לשים קץ לחייו, ואולי המתאבד התחרט ברגע האחרון.
לא קיימים דיני אבלות על אנשים שפרקו מעליהם עול תורה ומצוות ביודעין ובזדון, או על אפיקורוס, מומר או מוסר, ולא עוד, אלא שאחיהם ושאר קרוביהם לובשין בגדי שבת, ואוכלים ושותים ושמחים, על כך שאבדו שונאיו של הקדוש ברוך הוא ובכך הם מקיימים את הפסוק .
עושים קריעה לילד קטן כדי לגרום לקהל עגמת נפש, אך מנהגי האבלות לא חלים על ילד שפחות מבן שלוש עשרה.
האבלות מתחילה רק לאחר קבורת המת.
בתקופה שבין המוות לקבורה, נמצא קרוב המשפחה במצב ביניים והוא מוגדר כאונן, שזהו מצב של אבלות חלקית ובו מקיימים רק חלק קטן מדיני האבלות.
עם כל מנהגי האבלות, יש לזכור שאבלות מופרזת מורחקת ביהדות: "אל יתקשה אדם על מתו יתר מדי...
שזה הוא מנהגו של עולם; והמצער עצמו על מנהג העולם, הרי זה טיפש".
בהלכה הוגדרו לאבלות כללים ברורים .רב הונא אף קבע כי .
כך גם הזהיר אשה שהתגוררה בשכנותו שאחד מבניה מת, שתפסיק להרבות בבכיה על בנה, וכשלא נענתה לאזהרה הוא הוסיף והזהיר אותה כי אם היא ממשיכה בבכייתה עליה להכין תכריכים לבא בתור.
עקשנותה של האשה לא ידעה גבולות, וגם כאשר בצורה זו מתו שבעת בניה היא המשיכה בבכייה, ולאחר שרב הונא הזהיר אותה כי היא עצמה הבאה בתור ולא התייחסה לאזהרה, היא מתה.
מי שמתו לו קרובים בהפרשים קצרים - מקיים דיני אבלות קלים יותר.
אם חל ראש השנה, יום כיפור או אחת משלוש רגלים במהלך השבעה, הוא מפסיק את קיום מנהגי האבלות של השבעה.
וימי חול המועד עולין למניין השלושים.
כאשר אדם נפטר בתוך ימי חול המועד, אין נוהגים אבלות במועד מלבד דברים שבצנעה, ולאחר ימי החג יש לו ליישב את ה'שבעה'.
על אף ששמיני עצרת מהווה "רגל בפני עצמו", אין הוא מבטל את ימי השבעה, מאחר ש"לא אמרינן דשמיני עצרת מבטל", ולכן אדם שמת לו מת בימי חול המועד סוכות צריך ליישב שבעה לאחר ימי החג.
אדם שישב שבעה קודם החג, ונמצא כעת בימי ה'שלושים', החג מבטל את מנהגי 'השלושים' לגמרי, מלבד במי שאבל על מות אביו ואמו.
שמועה קרובה – קרוב שלא נודע לו על פטירת קרובו בעת הפטירה והשבעה, ונודע לו אחר כך בתוך השלושים או ביום השלושים למיתה, נקראת שמועה זו 'שמועה קרובה'.
בשמועה קרובה חייב האבל לנהוג אבלות שבעה ושלושים מיום השמועה.
שמועה רחוקה – אם הגיעה אליו השמועה אחר שלושים למיתה אפילו בליל שלושים ואחד, נקראת שמועתו 'שמועה רחוקה'.
בשמועה רחוקה נוהג אבלות רק שעה קלה, וגם אז אינו נוהג כל דיני האבלות רק די במעשה אחד של אבלות, כגון חליצת הנעליים או להתיישב על גבי קרקע, ומיד אחר כך הוא יכול לנעול נעליו או לקום מהקרקע.
ודברים אלו לעניין דינים החלים בדרך כלל בשבעה, אבל לעניין דינים שחלים לאחר השלושים, נוהג על אביו ואמו בתספורת עד שיגערו בו חבריו, ובגיהוץ עד שיגיע הרגל ויגערו בו, וכן בשאלת שלום ולהיכנס לבית המשתה.
ומונה את שנים עשר החודשים מיום המיתה ולא מיום השמועה.
לפיכך אם באה לו שמועה על אביו ואמו לאחר י"ב חדש, אינו נוהג אלא יום אחד אף בדינים אלה.
אם שמע שמועה ביום השלושים שחל בשבת או ברגל ובמוצאי שבת או רגל היא תהיה שמועה רחוקה, נוהג לאחר השבת או הרגל כדין שמועה רחוקה שעה אחת ובשבת ורגל אסור בדברים של צנעה.
השומע שמועה רחוקה בשבת או ברגל, אינו נוהג אפילו דברים שבצנעה, ולמוצאי שבת ורגל נוהג שעה אחת.
מנהגי האבילות כוללים תשעה איסורים:
איסור סיכת הגוף בשמן למטרת הנאה.
כמו כן חלים על האבל שני חיובים, אך למעשה הם אינם נוהגים היום:
הפיכת (בלשון ההלכה: כפיית) המיטות בבית.
עטיפת הראש, יש מהעדות שנוהגות בחיוב זה עד היום.
המקור לכך שהאבל אסור בתספורת הוא מהאזהרה שהזהיר משה רבנו את אלעזר ואיתמר בני אהרון, כמות אחיהם נדב ואביהוא: .
מכאן לומדים שכל המתאבל אסור לספר שיערו אלא מגדל את שיערו פרע.
וכשם שאסור לגלח שיער ראשו כך אסור לגלח שיער זקנו וכל שיער שיש בו.
אסור לגלח שפה וליטול ציפורניו בכלי אבל בשיניו או שנוטל ציפורן בציפורן מותר.
המקור לכך שהאבל אסור לכבס בגדיו ולרחוץ גופו ולסוך הוא מהפסוק שמכאן לומדים שיש לקיים דין אבלות בלבישת הבגדים ולא להחליף לבגדים חדשים ומגוהצים.
הרחיצה אסורה מכיוון שגם היא בכלל "סיכה" והיא נחשבת כהכנה לסיכה, כמו שנאמר .
וכשם שאבל אסור בכיבוס בגדים כך אסור ללבוש בגדים לבנים חדשים ומגוהצין.
מי שהוא איסטניס (בעל גוף מפונק במיוחד) ויש לו צער מכך שאינו רוחץ את גופו, מותר לו להתרחץ במים פושרים.
כיום, במקומות חמים בהם הזיעה מרובה, נהוג להחשיב את תושבי המקום כ"אסטניס", מכיוון שבמקומות חמים בהם הזיעה מרובה והמנהג הוא להתרחץ בכל יום, צער גדול הוא לאדם שלא להתרחץ - לכל הפחות במים פושרים.
כיום המנהג הנפוץ הוא, שאותם הבגדים הצמודים לגוף ומתלכלכים ביותר מזיעה, נוהגים להחליפם.
אך הבגדים העליונים כחולצה וכדומה אין להחליף לבגד מכובס, אלא אם כן לבשו אותו לפני האבלות.
במקרה שאין לו בגד שלבש קודם, יש שכתבו להתיר לזרוק את הבגד על הארץ וללכלכו קצת עד שלא יראה כל כך כבגד מכובס, ברמ"א מובא שנוהגים שאחר ילבש את הבגד, אפילו לזמן קצר, ואז יוכל האבל ללבוש אותו.
אסור לסוך גם חלק מהגוף, אך אם הסיכה נעשית אך ורק כדי להעביר את הזיעה, מותר.
אסור להתרחץ במים חמים אפילו חלק מהגוף, אבל מותר לרחוץ פניו ידיו ורגליו במים קרים.
יחסי אישות אסורים, כמו שנאמר על דוד המלך לאחר מלאות שבעת ימי האבל על מות בנו: שמכך נראה שהיה אסור מקודם.
אך יחוד עם אשתו מותר.
כמו כן אסור להינשא בשבעת ימי האבלות.
נוהגים לנעול נעליים מבד או חומר אחר שאינו עור.
נעליים אלו, נוהגים לנעול גם ביום כיפור ובתשעה באב.
המקור לאיסור הוא מהפסוק שנאמר ליחזקאל מכלל שכל העם, שהיו שרויים באותה עת באבלות היו אסורים.
אדם ההולך בדרך לבדו מחוץ לעיר מותר לנעול נעליים עד שמגיע לעירו.
אסור לאבל לעשות מלאכה, לעבוד לצורכי רווח או בהתנדבות.
כרמז לאיסור נאמר בפסוק , ומכאן למדו חז"ל .
כמו כן אסור משא ומתן לצורך מסחר, ונסיעה לצורכי מסחר.
איסור זה עומד וקיים גם על עני המתפרנס מן הצדקה כל שלושת ימים הראשונים ואחריהם, אם האבל עני כך שאם לא יעבוד לא יהיה לו כלל אוכל לאכול, עושה בצנעה בתוך ביתו והאשה טוה בפלך בתוך ביתה.
שני אחים או שני שותפים שהיו בחנות אחת ואירע אבל לאחד מהן נועלין את החנות כל שבעה.
קיימת עצה לכך: האבל מסלק את עצמו מהשותפות בקניין סודר בפני בית דין או בפני הקהל, ואז מותר השותף השני לעסוק במלאכה ואין אפילו חשש של מראית עין.
תקנת חז"ל היא שהאבל יכסה את ראשו בבגד כל שהוא באופן שיכסה במקצת גם את פיו והאף, תקנה זו היא רק כאשר אין אנשים שבאו לנחמו שאז מגלה את העיטוף לכבודם.
כיום אין נוהגים לעשות עיטוף, מפני שלפי המנהג העכשווי הדבר נחשב למוזר, אך יש לנהוג בעטיפה קצת, ולמשוך את הכובע קצת למטה יותר לפני העיניים.
יהודי תימן נוהגים לעשות עיטוף (בטלית) גם היום.
בזמן חז"ל נוהג היה חיוב על האבל לכפות (להפוך) את כל המיטות שהיו לו בבית על פיהן.
לדברי בר קפרא בתלמוד הבבלי הסיבה לכך היא שהשכינה הקדושה אומרת:
משמעות הדברים היא שהקודש ברוך הוא ברא את האדם בצלמו, אך בעקבות העוונות של האדם הוא מת, ופניו "נהפכים" ומשתנים.
האבלים מצווים לזכור ולציין באופן טיקסי את אבדן ו"היפוך" צלם הפנים על ידי כפיית (כלומר היפוך) המיטה.
כיום נפסק בשולחן ערוך על פי תשובה בספר אור זרוע המרחיב היתר מתקופת הגאונים ומבטל לחלוטין את המנהג:
האבל אסור באופן כללי בכל שמחה וצחוק.
דין זה קיים זמן ארוך יותר מאשר שאר ההלכות שקיימים רק בימי השבעה; הם קיימים שלושים יום, אך באבל על אחד מהוריו האיסור לשמוח ולהשתתף בשמחות קיים שנים עשר חודש, מסיבה זו, אסור לו בשבעה להרים תינוק ולישא אותו בחיקו שמא יבוא לידי שחוק.
אסור להשתתף בחתונות בשעה שהתזמורת פועלת בכל זמן זה.
יש המתירים לאבל להיכנס לחתונה באופן חלקי לאכלו יחד עם המלצר, אך הרמ"א פוסק כדעת האוסרים, אך מותר לו לשהות בחתונה כמלצר ולאכול את המנה בביתו ולא באולם.
אסור להיכנס למקום החופה שלא בשעת האכילה והתזמורת, כדי לשמוע הברכות יש מתירים, ויש האוסרים אלא יעמוד מחוץ למקום כדי לשמוע הברכות.
אם החופה מתקיימת במקום אחר מהחתונה כגון בבית הכנסת יש המקילים להיכנס מיד אחר השבעה, אך הרמ"א פוסק כדעת האוסרים.
אם האבל הוא אחד מאנשים המובילים את החתן והכלה לחופה, מותר לו לעשות זאת בזמן האבל אחרי השלושים, ואף מותר לו ללבוש בגדי שבת באותה שעה, אך גם באופן זה אסור להשתתף בשמחת החתונה עצמה אלא אם כן קיום החתונה תלוי בכך שהוא ישתתף בה.
האבל אסור לשאול בשלום אחרים בשלושת הימים הראשונים של האבלות.
כיוצא מן הכלל, כאשר באו רבים לנחם אותו, מותר לו לברך אותם "לכו לבתיכם לשלום" משום כבוד רבים.
בתחילת ההלוויה, שקרויה גם "חסד של אמת", קורעים לאבל קריעה סמלית בחולצתו - לילדי הנפטר קורעים בצד שמאל באזור הלב ("עד שמגלים את ליבו"), ולשאר האבלים בצד ימין באותו מקום, לאות אבל.
במהלך הטקס, לפני ואחרי הקבורה, נהוג להספיד את הנפטר ולספר בשיבחו ובמעלותיו, להוציא חודשים מסוימים בהם אין מספידים, כמו בחודש ניסן.
כמו כן, אומרים האבלים ביחד תפילת "קדיש יתום" ולעיתים גם מספר תפילות נוספות לעילוי נשמת המת.
על פי מנהג ירושלים אין צאצאי הנפטר מלווים אותו לבית הקברות עצמו.
בתהליך הקבורה טומנים באדמה את גופת הנפטר לבוש בתכריכים לבנים, כשם שגונזים ספר תורה שנפסל, באשר היא היוותה לפי האמונה הדתית משכן לנשמה נצחית בחייו, וגם כחלק מהאמונה בהשארות הנפש ותחיית המתים.
בספר ההלכה "קיצור שולחן ערוך" קובע: "משנקבר המת ונגמרה סתימת הקבר בעפר, מיד מתחילה האבלות".
החל מרגע זה מתחילים דיני השבעה.
לאחר הלוויה האבלים "יושבים שבעה" – שבעה ימים שבהם האבלים יושבים בבית ואסור להם לצאת אף לדבר מצווה, וחבריהם ומשפחתם באים לנחמם.
במהלך השבעה אסור האבל בשגרה היומית וברבות מהנאות החיים: לימוד תורה (למעט לימוד דיני האבל), יציאה מהבית, מלאכה, רחיצה, סיכה, נעילת הסנדל, תשמיש המיטה, שאילת שלום, ביגוד חדש, גיהוץ, גילוח ותספורת, בילויים וכל מיני שמחה.