tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משנת 1987 בתחום פועלת עמותת "עמך" אשר מסייעת לניצולי שואה ובני משפחותיהם להתמודד עם בעיותיהם הנפשיות והחברתיות.
הדור השני לשואה, או הדור השני, הוא השם שבו מכונים בניהם ובנותיהם של ניצולי השואה, שנולדו לאחר השואה.
הדור השני לשואה העלה מספר שאלות מחקריות ראשוניות בפסיכולוגיה, בין הבולטות שבהן: האם טראומה נפשית שחווה הורה יכולה לעבור לילדיו אף שלא היו נוכחים בעת הטראומה, וכן מה ביטוייה הנפשיים של העברה זו של תחושת הטראומה לדור שני.
דפוס תקשורת אותו זיהו הפסיכולוגים כמאפיין תקשורת בין הורים שחוו טראומה לבין ילדיהם כונה בשם "קשר השתיקה".
הצורך בקשר השתיקה נובע לא רק מהצורך של ההורים לשכוח ולהסתגל לחייהם לאחר הטראומה, אלא אף מאמונתם כי תאורי הזוועות שחוו בתקופת השואה עלולים לפגוע בהתפתחות הנפשית התקינה של הילד.
לפי הרשות לזכויות ניצולי השואה חיו בישראל בערב יום השואה של 2023 149,100 ניצולי שואה, כשגילם הממוצע הוא 85.8. כ-35,500 שורדים חצו את גיל 90, ולמעלה מ-1,100 עברו את גיל 100.
כמחצית או יותר מהלוחמים במלחמת העצמאות בכוחות ההגנה ובצה"ל היו ניצולי השואה, שגויסו תחת השם גח"ל.
חלק גדול מהם נהרג בקרבות.
ההיסטוריונית חנה יבלונקה מעריכה כי "כמחצית מהכוח הלוחם של ישראל במלחמת העצמאות היו ניצולי השואה", "ובהתאם לכך היה שיעורם בקרב הנופלים".
נכון ל-2022 מתוך שורדי השואה החיים בישראל ומוכרים בידי הרשות לזכויות ניצולי שואה, 63% מהם ממוצא אירופאי, ומתוכם הקבוצה הגדולה ביותר הם ילידי ברית המועצות שמהווים כ-37% מניצולים אירופאים.
כ-18% מכלל שורדי השואה בישראל הם יהודי מרוקו ואלג'יריה, כ-12% מהשורדים ילידי אירופה הם ילידי רומניה וכ-5% ילידי פולין.
במחקר שנעשה על ידי ג'ני ברודסקי ופרופ' סרג'ו דלה-פרגולה על ניצולי השואה בישראל, הם העריכו כי בשנת 2003 חיו בישראל 326,900 ניצולי שואה מאירופה, 102,700 ניצולים מאגן הים התיכון, וכן 14,600 ניצולים שנולדו בשנת 1945. בנוסף קיימים בישראל 118,000 ניצולי השואה שעלו מברית המועצות.
על פי חנה יבלונקה, התבצע במדינת ישראל תהליך יוצא דופן, שהפך את ניצולי השואה מקבוצת מהגרים תלושה – לדור המייסדים, ומקבוצה דחויה בציבוריות הישראלית לקבוצה מבוקשת ונצרכת, בעלת תפקיד בעיצוב דמותה התרבותית של מדינת ישראל.
ניצולי השואה מכונים בלשונה "הגירה מצולקת", ואולם בשל כישוריהם, השכלתם ומקצועם היוו "גל הגירה שכל קולט מתאווה לשכמותו".
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, ניצולי השואה היו קבוצה דחויה ומושתקת בציבוריות הישראלית.
גם מרבית הניצולים העדיפו לשתוק ולא לספר על מה שעבר עליהם.
הם אצרו את הידע והתחושות בלבם, חלק גדול מהם העדיף שלא לספר על העבר, אם מתוך ניסיון להשתקם ואם כשנוכחו להיווכח שגילוייהם לא עניינו את הרבים, לא בישראל ולא בארצות אחרות, וכי אלה ממילא לא ישנו את מהלך הדברים בחברה.
רק בשנות השישים, בייחוד עם פתיחת משפט אייכמן, החלו הדברים להשתנות.
לפי יבלונקה, משפט אייכמן "היה שיאו הדרמטי של תהליך הלגיטימציה שהחברה הישראלית נתנה לכל קבוצות הניצולים ולסיפורם של הניצולים כפרטים" ו"הניצולים הפכו לגשר חי בין הכאן לשם".
ההכרה ביהודים שאינם ממוצא אירופאי כניצולי שואה, על ידי מוסדות רשמיים בארץ ומחוצה לה, קרתה רק בשלבים מאוחרים יותר (בעיקר בשנות השמונים) ובאיטיות רבה דבר שהקשה (ועדיין מקשה) על המחקר והתיעוד של ניצולים אלו.
יישובים ושכונות בישראל הוקמו על ידי ניצולי השואה או למענם.
הדוגמה הבולטת ביותר הוא קיבוץ לוחמי הגטאות בגליל המערבי שהוקם על ידי ניצולי שואה.
דוגמה נוספת היא קיבוץ נצר סרני שהוקם על ידי ניצולי השואה ממחנה בוכנוואלד.
בחלק מהמקרים בא שם היישוב או השכונה לרמז על מקורם של התושבים.
דוגמה לכך הם המושב אודים ושכונת גאולים ברמת השרון.
ב-1952 נחתם הסכם השילומים בין ישראל לגרמניה המערבית.
במסגרת ההסכם, התחייבה גרמניה לפצות את ניצולי השואה בגין נזקי בריאות שנגרמו להם (תשלום רנטות) והתחייבה להעביר לישראל סכום של כ-3 מיליארד מרק מערב גרמני כפיצוי על הוצאות קליטת ניצולי השואה בישראל וכפיצוי על הרכוש האבוד.
ישראל, מצידה, הסכימה שניצולי השואה שהם אזרחי ישראל ביום 1.10.1953 לא יהיו זכאים לתבוע את גרמניה בגין נזקי בריאות.
על מנת לפצות ולטפל בניצולי השואה, בשמם ויתרה ישראל על זכאותם לפיצויים מגרמניה, נחקקו שני חוקים: ב-1954 נחקק וב-1957 נחקק .
לצורך ביצוע החוקים הוקמה במשרד האוצר הלשכה לשיקום נכים (הפועלת כיום בשמה החדש הרשות לזכויות ניצולי השואה).
בבחירות לכנסת הרביעית ב-1959, ובבחירות לכנסת החמישית ב-1961, התמודדה "רשימת הנכים ונפגעי השואה" - בראשות מרדכי הופמן כרשימה בלתי מפלגתית של נכים ונפגעי רדיפות הנאצים.
הרשימה טענה נגד הסחבת ביישום חוק נכי רדיפות הנאצים, ולמען הבטחת פיצויים ותשלומים לקרבנות השואה.
ב-2007 פורסם דו"ח מבקר המדינה, שמצא ליקויים רבים בטיפול בישראל בניצולי השואה.
הדו"ח קבע כי רבים מהם אינם זכאים לתגמולים מהמדינה, והצביע על כך שהיעדר הגדרה אחידה למושג "ניצול השואה" מנע מתן טיפול וסיוע לחלקם.
בעקבות דו"ח מבקר המדינה מ-2007 הוקמה ב-2008 ועדת החקירה הממלכתית בנושא הסיוע לניצולי השואה בראשות שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר.
הוועדה המליצה בין השאר על הגדלת הקצבה של הניצולים המקבלים אותה ממדינת ישראל ביחס לזו המשולמת לחלק מן הניצולים על ידי ממשלת גרמניה.
הוועדה גם מתחה ביקורת חריפה על עבודת הלשכה לשיקום נכים, וקבעה כי היא מכבידה על הניצולים ללא צורך.
בישראל פועלים הוסטלים לניצולי השואה, שבחלקם נתגלתה הזנחה, בביקורת שערך משרד הבריאות בשנת 2011. הפרטת ההוסטלים נתונה במחלוקת ציבורית.
מדו"ח שפורסם ב-2014 עולה שכרבע מניצולי השואה חיים מתחת לקו העוני, וכ-66% חיים מהכנסה של עד שליש מהשכר הממוצע במשק.
מאז פרסום דו"ח מבקר המדינה משנת 2007 ודו"ח ועדת החקירה הממלכתית משנת 2008, החלה המדינה במגמה להרחיב את מעגל הזכאים להטבות ולזכויות, ולהגדיל הסיוע שניתן באופן משמעותי באמצעות הגדלת הקצבאות בשיעור ניכר, קביעת הטבות ומענקים חדשים, הרחבת הזכאות לטיפול רפואי וצעדי סיוע נוספים.
במסגרת מגמה הרחבת מעגל הזכאים, הוכרו ניצולי שואה שעלו לאחר 1.10.1953 (2007), אלמנים ואלמנות של ניצולי שואה (2014), יוצאי מדינות מרוקו, עיראק ואלג'יר (2015), וכן ניצולי שואה שמקבלים רנטה ממדינת חוץ (2018) - כזכאים לזכויות ברשות.
על פי נתוני הרשות, מספר הזכאים להטבות ולסיוע עומד כיום (2018) על כ־220,000 איש.
שיעורי הקצבאות התעדכנו וגדלו עם השנים.
סך הסיוע והתמיכה הכלכלית שמחלקת מדינת ישראל לניצולים, באמצעות הרשות לזכויות ניצולי השואה, עומד על כ-5 מיליארד ש"ח לשנה.
בהתאם להחלטת ממשלה מס' 3661 מיום 11.3.18 מובילה הרשות פרויקט נרחב למיצוי זכויותיהם הכלכליות של ניצולי השואה.
הפרויקט נועד למצות את הזכויות של כ־220,000 מקבלי ההטבות והסיוע ברשות וכן של כ־100,000 אזרחי ישראל אשר עשויים להיות זכאים לקבלת הטבות מהרשות.
במסגרת הפרויקט נערכות מאות אלפי פניות יזומות ועשרות אלפי ביקורים בכתובות שבהן נמצאים הניצולים והאזרחים אשר אותו כבעלי זכאות אפשרית, לשם בירור זכאויות ומימושן.
ביולי 2019, המשרד לשוויון חברתי פרסם כי ממשלת גרמניה הכירה בעוד 20 ערים ברומניה שבהם פעלו גטאות פתוחים.
ההכרה משמעותית עבור ניצולי שואה שגרו בערים אלה וכעת זכאים לתמיכה כלכלית בתחומים השונים לדוגמה: פנסיה סוציאלית מממשלת גרמניה, קבלת רנטה או קצבה חודשית מהרשות לזכויות ניצולי שואה בישראל, מענק חד פעמי מטעם קרן "ילדות אבודה" ועוד.
מלבד התמיכה של המדינה בניצולי השואה, בישראל פועלים ארגונים, עמותות ופעילים אשר עובדים בכל ימות השנה במטרה להיטיב ולשפר את איכות חייהם של ניצולי השואה המצויים תחת קשיים.
אותם ארגונים ועמותות מתמקדים במספר מישורים חברתיים: סיוע נפשי ורגשי המצריך עלות כספית, השבת רכוש, סיוע בריאותי וסיוע משפטי.
במישור הנפשי הארגונים מתמקדים במתן מענה למצוקות נפשיות, כמו כן, במישור הבריאותי מעניקים לניצולים תמיכה רפואית תוך סבסוד טיפולים.
בנוסף לבריאות הגוף והנפש, ארגונים אלו תומכים בניצולי השואה גם בסיוע בהתמודדות משפטית תוך ייצוג משפטי במידת הצורך ואף דואגים להשבת רכושם שאבד או נבזז במהלך השואה.
קבוצות אלו פועלות במגוון דרכים: התרמות, מחאות, קיום מפגשים חברתיים, אירועי הנצחה וזיכרון ואירועים עבור ניצולי השואה שמטרתם עדכון ושיתוף אודות זכויותיהם.
כמה ארגונים בולטים הם למשל: ארגון לתת המגייס תרומות עבור הניצולים, עמותת ער"ן המפעילה קו מענה לסיוע נפשי/רגשי עבור ניצולי השואה ומשפחותיהם, ארגון יד שרה המעניק לניצולים סיוע רפואי נרחב, ייעוץ וסיוע משפטי.
ניצה דוידוביץ (נולדה ב-2 בנובמבר 1958) היא פרופסור מן המניין בחינוך, המשמשת כראש תחום הערכת-איכות וקידום ההוראה, וראש החוג לחינוך והתוכנית להכשרת מורים באוניברסיטת אריאל.
בנוסף, משמשת יו"ר הפורום לקידום ההוראה והלמידה בישראל.
שירתה בשירות לאומי במחלקת ילדים בבית חולים השרון בפתח תקווה.
את דרכה החינוכית החלה בהנחיית קבוצות נוער וחיילים במסגרת ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית.
סיימה את שלושת תאריה האקדמיים באוניברסיטת בר-אילן.
עבודת הדוקטור שלה, אותה סיימה בשנת 2004 עסקה בנושא: "מגמות התפתחותן של המכללות האזוריות והשפעתן על מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל", בהנחיית פרופסור יעקב עירם ופרופסור עוזר שילד.
בוגרת מחזור א' של תוכנית מנדל למנהיגות אקדמית (פברואר 2019-מאי 2021).
זכתה להוקרה על תרומתה לשיח הפולני יהודי, מאוניברסיטת אדם מיצקביץ בפוזנן שבפולין ולתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפדגוגית באודסה שבאוקראינה.
תחומי עניין מחקריים בחינוך: ההשכלה הגבוהה בישראל, קידום ההוראה בחינוך הגבוה, מדדי איכות, ביצוע והערכה אקדמית וערכים בחינוך.
תחומי עניין מחקריים במורשת ישראל: תודעת השואה והזהות היהודית, תפיסת ארץ ישראל בספרות העברית לדורותיה וחינוך לערכים בדיסציפלינות ההוראה.
פרופסור דוידוביץ היא מראשוני המכללה האקדמית יהודה ושומרון, המרכז האוניברסיטאי ומהפועלים להכרתה כאוניברסיטה השמינית במדינת ישראל
במחצית שנת 1987 החלה את עבודתה במכללה האקדמית יהודה ושומרון באריאל כמרצה וכמנהלת השתלמויות מורים ביחידה ללימודי חוץ.
בין השנים 1988–1994 עמדה בראש המכינות הקדם אקדמיות במכללה.
בין השנים 1994–1999 שימשה כמנהלת החטיבה האקדמית/מזכיר אקדמי במכללה האקדמית יהודה ושומרון.
משנת 2000 ואילך היא עומדת בראש תחום הערכת איכות וקידום ההוראה באוניברסיטת אריאל בשומרון.
בין פעילויותיה: פיתוח תוכניות לימודים אקדמיות, העמקת תודעת השואה והזהות היהודית, (חברת דירקטוריון בעמותה הישראלית-גרמנית לשיקום ואחראית על ארגון חילופי משלחות של ישראלים וגרמנים בפולין), טיפוח מורשת עדות ישראל וחינוך לערכים.
הייתה חברה בצוות היגוי בנושא החינוך הערכי ופיתוח תוכניות לימודים במט"ח.
דוידוביץ' נשואה לשלמה ואמא לארבעה בנים.
ניצול כלכלי של קשישים הוא ניצול לרעה ושימוש לא חוקי, לא מוסמך ולא הולם ברכושו ובמשאביו של אדם קשיש, והוא רק אחד מהסוגים של התעללות בקשישים.
ניצול כלכלי של קשישים הוא אחד מסוגי ההתעללות בזקנים הנפוץ ביותר.
בין שליש למחצית המקרים הקשורים בקשישים בארצות הברית ובקנדה דיווחו כי נוצלו כלכלית, לעיתים אפילו על ידי קרובים להם כמו ילדיהם או נכדיהם שלהם, וכנראה אפילו ניניהם ועוד.
ניצול כלכלי של קשישים יכול להתקיים הן על ידי זרים, כגון בעוקץ הליטאי בשנת 2016, והן על ידי אנשים המקורבים לאותם קשישים, המכירים אותם ואת חולשותיהם, אם יש להם .
בישראל, על פי נתוני סקר שפורסם בשנת 2005, 6.6 אחוז מהנחקרים דיווחו כי נוצלו כלכלית בשנה שקדמה לביצוע הסקר.
הדיווחים העיקריים על ניצול כלכלי שנמצאו במחקר זה היו על הפעלת לחץ למתן כספים (46.77%), לקיחת כספים בניגוד לרצונו של הקשיש (26.1%), גרימת הוצאות כספיות מוגזמות (29.4%), החתמת הקשיש על מסמכים בניגוד לרצונו, או זיוף מסמכים (21.7%).
כמו כן נמצא במחקר זה כי שכיחות הניצול על ידי בן או בת משפחה היא הגבוהה ביותר.
איתור וזיהוי מצבים של ניצול כלכלי
בחוזר מנכ"ל משרד הבריאות מפורטים הסימנים שעל פיהם ניתן לזהות ניצול כלכלי אצל קשישים.
יכול להתקיים רק סימן אחד או שיתקיימו מספר סימנים או כולם.
תנועות חריגות בחשבון הבנק ובמידע המגיע לקשיש.
החתמת הקשיש על מסמכים או על ייפוי כוח תוך כדי איום או הפעלת לחץ.
תרומה פתאומית של כסף או רכוש.
מכירת נכס או שינוי בעלות על דירת הקשיש, ולעיתים ללא שינוי במקום מגוריו.
הקשיים באיתור וזיהוי הניצול הכלכלי של הקשיש טמונים בכך שסוג פגיעה זה אינו מעורר חשד ואינו מותיר סימנים גלויים לעין בתחילת הדרך.
האדם המנצל בדרך כלל פועל בשקט, ובצורה יסודית, כולל העברת הנכס על שמו, או השתלטות על חשבון הבנק של הקשיש.
הקושי בזיהוי הניצול מתגבר לנוכח העובדה שמרבית הקשישים נמנעים מלדווח על היותם קורבנות לניצול כלכלי, הן בשל תחושות של בושה ומבוכה, והן בשל החשש שמא יבולע להם על ידי הגורם המנצל, מה גם שהקשיש עצמו מתקשה להאמין שאדם הקרוב אליו או אדם שמסייע לו, רוצה ברעתו ומנצל אותו.
עמדות חברתיות כלפי הזדקנות, זיקנה וזקנים, והנטייה לשייך "היעלמות" כסף או פעולות בחשבון לשכחה, או לחוסר הבנה של הזקן את המתרחש.
מצב קוגניטיבי של הזקן וקושי לקבל ממנו מידע על המתרחש.
הזקן מבודד, והמנצל דואג לכך שיהיה מבודד עוד יותר.
הניצול מתרחש במערכת של יחסים משפחתיים, או במסגרת יחסי קרבה ואמון, או בהקשר של מרות והשפעה (כאשר המנצל הוא איש מקצוע).
תלות ופחד של הזקן הקורבן ימנעו ממנו לשתף ולספר על המעשה.
הטיפול בקשיש לאחר גילוי הניצול
ברגע שמגלים כי זקן נוצל כלכלית על ידי אדם אחר, בן אם זה קרוב משפחה ובין אם איש אחר, ניתן לפעול במספר מישורים:
בקשה למינוי אפוטרופוס לזקן, אשר ינהל את כספי הזקן, ואף יוכל לפתוח בהליכים שונים על מנת להחזיר את הכספים שהמנצל נטל מהזקן במרמה.
פניה למשטרה על מנת שתחקור את העניין ותמצא את הדין עם המנצל.
שהמדינה תקבע מנגנון סיוע לאיתור זקנים פוטנציאליים לניצול כלכלי, אשר יכלול תחתיו מספר גופים כמו הבנקים, שירותי הרווחה, משטרה, אשר ישתפו פעולה בעניין וידווחו אחד לשני על חשדות לניצול כלכלי של זקנים, ואולי כך יהיה ניתן למנוע את הניצול או לפחות להפסיקו מהר ככל שניתן.
בכל מקרה שיש חשש לניצול כלכלי של זקן, לפגיעה או להתעללות בו חובה, על פי חוק, לפנות לפקיד הסעד במחלקת הרווחה ברשות המקומית או להתלונן במשטרה.
בדו"ח שפורסם בספטמבר 2002 על ידי הוועדה לבחינת הצרכים בתחום המניעה והטיפול בהתעללות בזקנים, ניצול והזנחתם מפורסמות ההמלצות להתמודדות עם תופעת הניצול הכלכלי של הזקנים.
בשנת 1994 נחקק הגנת אי שפיות בתיקון חוק העונשין סעיף 34ח לפיו: אדם לא יישא באחריות פלילית למעשה שעשה אם בשעת המעשה מחלה פגעה ברוחו או בכושרו השכלי, והיה חסר יכולת של ממש להימנע מעשיית המעשה או להבין את אשר הוא עושה או להבין מה פסול במעשהו".
דבר המעניק הגנה מפני ניצול וסחיטת כספים מקשישים באמצעי מירמה או נישואים לצורכי גירושים.
הגברת המודעות וההסברה הן בקרב האוכלוסייה המזדקנת והן בקרב אנשי מקצוע, מרכז יום לקשיש, מועדונים חברתיים המיועדים לזקנים וכדומה.
הכשרת עובדי הבנקים לאיתור וזיהוי מקרים של ניצול כלכלי של זקנים.
גיבוש דפוסי עבודה בקשר להחתמת הזקן על צוואות, עיזבונות וייפויי כוח, תוך שעורכי הדין יגלו ערנות לסימנים של מצוקות נפשיות אצל הזקן.
סיוע משפטי חינם לזקנים המעוניינים לערוך צוואות ומתן ייעוץ לזקנים עריריים בנוגע לניהול כספם.
הרחבת סמכויות פקידי הסעד בחקירת חשד לניצול כלכלי בזקנים.
הקשר בין ניצול כלכלי והבנקים
ישנם מקרים לא מעטים שבהם הלקוח הקשיש מסתייע באדם אחר, במטפל או בבן משפחה לביצוע פעולות כספיות שונות באמצעות ייפוי כוחם שהם בדרך כלל בני משפחה מסורים המסייעים לזקן לנהל את ענייניו הכספיים בבנק.
ניצול כלכלי יכול לבוא לידי ביטוי כאשר הקשיש מגיע לבנק מלווה באדם זר המאלץ אותו למשוך כספים מחשבונו ולמסור לו אותם.
פעמים קורה שאותם זרים הם פשוט אנשים המנצלים את חולשתו של הזקן ומרוקנים את חשבונו בניגוד לרצונו וללא הבנתו את המצב.
התייחסות הבנקים לתופעת הניצול הכלכלי
קיימת דילמה בעניין הטלת חובת דיווח על בנקים במקרים של חשד של ניצול כלכלי של קשישים.
מצד אחד יש הטוענים שלא ייתכן שתחת מעטפת הסודיות הבנקאית בנקים יתעלמו ממקרים קיצוניים של ניצול ושוד כלכלי של זקנים שאינם מסוגלים לדאוג לענייניהם בכוחות עצמם (לדוגמה, במקרים של מחלת אלצהיימר או תלות במטפלים).
ואכן, בתמיכה לטיעונים אלה ניתן גם למצוא פסקי דין בהם בתי המשפט מצאו בנקים כאחראים ברשלנות אזרחית מקום שהתעלמו ב"אורות אדומים" של ניצול ועושק כלכלי של לקוחות קשישים.
מצד שני, הגבלת חובת הדיווח ללקוחות זקנים בלבד, ו"תיוגם" של קשישים כ"קורבנות", או כ"חסרי ישע" או כמי שאינם מסוגלים לדאוג לעניינהם הכלכליים בכוחות עצמם, היא ביטוי קלסי לגילנות, ולהבניה חברתית שלילית של הזיקנה.
על אף חובת הסודיות שחלה על הבנק, יכול הבנק לערב את פקיד סעד שיבדוק את העניין, יעקוב וישגיח שהזקן לא מנוצל כלכלית.
בפרשת אבישי נ' חומידי ואח', קבע בית המשפט כי לבנק יש חובה כלפי לקוחותיו וברגע שמתרחשות פעולות לא שגרתיות (בעיקר אם לא מדובר בפעולה חד פעמית אלא בפעולות חוזרות ונשנות) בחשבונו של זקן שמתנהל בבנק, חלה חובה על הבנק לתהות ולברר את פשר פעולות אלה.
סוגיה זו נדונה בפרשת בנק ברקליס דיסקונט בע"מ נגד פרוסט קוסטמן שם נקבע כי בנק חב חובת זהירות ללקוחו.
רמת הזהירות המוטלת עליו היא לנקוט כל אותם אמצעי זהירות שבנק סביר היה נוקט בנסיבות העניין.
ביוזמת חברת הכנסת אורית זוארץ, הונחה על שולחן הכנסת ביום 11.6.12 הצעת חוק אשר מחייבת עובד בנק לדווח לפקיד סעד כל מקרה שיש לו חשד כי נעברה עבירה בחשבונו של קשיש חסר ישע
פקודת הבנקאות 1941 בכל הנוגע להגנה על לקוחות מבוגרים, במקרים של חשד לניצול כלכלי ולמעשה הגנה על זכויותיהם של הזקנים
חוק החוזים (חלק כללי) התשל"ג-1973 הקובע את בטלות חוזים שנעשו מחוסר תום לב תוך ניצול, עושק והטעיה.
חוק הגנת הצרכן, התשמ"א-1981 המגן על צרכנים מפני עסקאות שיש בהן עושק וניצול מצוקה של הצרכן.
חוק מניעת הטרדה מאיימת התשס"א-2001: מאפשר הוצאת צו הגנה המרחיק את המתעלל גם אם הוא אינו בן משפחה.
חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, תשכ"ב-1962 החוק נותן הגנה משפטית באמצעות מינוי אפוטרופוס במקרים בהם אדם מאבד את כשרותו המשפטית.
חוק הגנה על חוסים, תשכ"ו-1966 מאפשר לפקיד הסעד לבקש צו מבית המשפט כדי להגן על שלומו של חוסה (קטין מתחת לגיל 14, ליקוי בשכלו או זקן).
חוק למניעת אלימות במשפחה, תשנ"א-1991 מאפשר להרחיק בן בגיר המתעלל בהורה זקן (צו הרחקה).
חשוב להבחין בין חובת יידוע לחוברת דיווח.
חובת היידוע מתייחסת לחובה ליידע זקן, שאינו חסר ישע, על האפשרויות החוקיות והטיפוליות הקיימות.
אם מדובר בזקן חסר ישע קיימת חובה לדווח על המקרה למשטרה.
תיקון 26 לחוק העונשין, התשל"ז-1977: ב-1989 התקבל תיקון לחוק בו הוסף פרק הדן ב"חסרי ישע".
לא כל זקן הוא חסר ישע.
זקן יכול להיחשב כחסר ישע אם הוא סובל ממוגבלות פיזית או שכלית.
בנוסף, זקן יכול להיחשב כחסר ישע אם הוא בריא וכשיר אבל הוא תלוי ומפחד מהאדם שפוגע בו.
ניצוצות הוא מושג בקבלה, תורת הנסתר היהודית.
לפי קבלת האר"י, עם היווצרות עולם הקליפות נלכדו ניצוצות מההארה האלוהית ו"נשבו" שם.
ניצוצות אלו הם שנותנים חיות לממלכה הדמונית של הקליפות, וכל עוד הם שבויים שם יש לטומאה ולרוע אחיזה בעולם.
כאן מתגלה ייעודו של האדם ותפקידו בעולם: על האדם מוטלת החובה להוציא מתוך שביים את ניצוצות האורות מתוך ה"קליפות" ולהעלותם למקומם אל העולם האלוהי, וזאת בעזרת "תורת התיקון והכוונות".
כשיסתיים תהליך הבירור וכל ניצוצות הקדושה ישובו למקומם, תשלם מלאכת התיקון ואז תבוא גאולה לעולם.
ישנה מסורת קבלית ולפיה בתהליך שבירת הכלים התפזרו בעולם רפ"ח (288) ניצוצות של הטוב האלוהי.
פעולות שונות נדרשות כדי להחזיר את אותם ניצוצות.
מקובל, כי בעת יציאת מצרים התבררו כבר 202 ניצוצות, על פי דברי הפסוק () "וגם ערב רב עלה איתם", ונשארו רק 86 ניצוצות לבירור - בגימטריה "הטבע".
הרב אברהם יצחק הכהן קוק כותב:
ניצה ולחם היא סדרת רשת קומית שנוצרה על ידי רועי כפרי וניב מג'ר.
בספטמבר 2006 פרסם רועי כפרי סרטון באתר Flix (אתר הסרטונים של "תפוז אנשים"), אותו ערך, צילם והציג.
לאחר מכן החל לעבוד כעורך תוכן ב-Flix, שם יצר את סדרת הרשת "חתולונובלה" שזכתה לפרסום רב ברשתות החברתיות.
במסגרת העבודה באתר פגש את ניב מג'ר.
מג'ר פרסם סרטונים באתר Flix בשנת 2007 כחלק מקבוצה בשם "חבורת ניתוח קיסרי".
אחר כך החל לעבוד באתר כעורך וגרפיקאי.
הצוות התפרסם באמצעות הסרטונים שהעלו באתר Flix, שהתאפיינו בהומור נונסנס, קטעים מוזיקליים וגרפיקה (שהשתפרה מפרק לפרק).
כמה מסרטוניהם הבולטים הם: "שיח קסמים", "האמת שנפגעתי", "הורג אותך", "צא רפא", "שיחות עם אלוהים" ו"חלום על לחם".
בחלק מהסרטונים השתתפו בתפקידי אורח הסופר מאיר שלו, הקומיקאים אסי כהן וטל פרידמן, הזמרים שימי תבורי ושלמה גרוניך ואחרים.
בסוף 2012 עזבו כפרי ומג'ר את עבודתם באתר Flix, אך המשיכו בפעילותם האינטרנטית כצמד.
בשנת 2011, בעונה השנייה של התוכנית הקומית "קאמבק" המשודרת בערוץ HOT Comedy Central של חברת HOT, הופיעו כפרי ומג'ר כ"ניצה ולחם" בפינה בסוף התוכנית, בפורמט דומה לסרטונים שהעלו לרשת.
"ניצוץ החיים" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית שרית חדד.
האלבום יצא לאור ב-8 בנובמבר 1995, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
האלבום יצא בתקליטור וקלטת אודיו, וגרסת קלטת וידאו שלו המכילה קליפים לכל שירי האלבום צולמה ויצאה ב-1997.
האלבום זכה להצלחה רבה בישראל כאשר נמכר בלמעלה מ-80 אלף עותקים (פלטינה כפולה).
שירי האלבום נכתבו על ידי דוד זיגמן, אבי ביטר ודני שושן, והולחנו על ידי עדי לאון, שושן ויוני רועה.
האלבום הופק על ידי אבי גואטה.
האלבום כולל בתוכו 11 רצועות, המשלבות בתוכן לחנים טורקיים, יוונים וערביים.
האלבום כלל רצועה אחת בערבית בשם "מה ביסמחלק" (בעברית "לא אסלח לך").
מתוך האלבום הצליחו השירים "שלום חבר" אותו ביצעה חדד ביחד עם מייק שריף (שנכתב בעקבות רצח ראש הממשלה יצחק רבין), "הנסיך שלי", "כנגד הזמן", "בוא", ושיר הנושא "ניצוץ החיים", שהיה בסגנון קלאסי בנגינת פסנתר, אף על פי שנכתב על פי לחן טורקי.
שי ראובני – עיבודים, קלידים, טכנאי הקלטה, תכנות תופים וכלי הקשה
ציון אבוטבול - עיבוד לשיר מס' 6
אמיר שחסר – חליל, קלרינט
יהודה קיסר – גיטרה סולו
יהודה תמיר, שאדיה אל כרמל – קולות רקע
די מאסטר – עריכה דיגיטלית
ניצה ינאי (נולדה ב-21 באפריל 1951 בישראל) היא סוציולוגית ישראלית ופרופסור אמריטה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון.
ינאי עוסקת בחקר הגזענות וסטריאוטיפים חברתיים, חשיבה פמיניסטית, פילוסופיה פוליטית, זהות ותרבות.
ינאי היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1974), ובעל תואר שני (1981) ושלישי (1985) מאוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק.
החלה ללמד באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1990 במחלקה למדעי ההתנהגות וב-2007 במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה.
כיהנה גם כיושבת ראש הוועדה לתואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון.
שימשה גם כפרופסור מן החוץ באוניברסיטת קולומביה.
ינאי עוסקת במחקר בתחומים כגון קונפליקטים לאומיים, גזענות, וסטריאוטיפים חברתיים ותרבותיים.
כמו כן, היא חוקרת תאוריה פמיניסטית, פסיכואנליזה תרבותית, פילוסופיה פוליטית, זהות ותרבות, וסוציולוגיה פוליטית של רגשות.
היא עוסקת בחקר הבנת הרגשות במובן החברתי והתרבותי שלהם.
עיקר עבודתה היא בין-תחומית ומשלבת פסיכולוגיה, חקר התרבות, פסיכואנליזה ופרספקטיבה סוציולוגית.
במחקרה מנסה ינאי לייצר הבנה סוציולוגית-תרבותית לכוחות שמארגנים אירועים רגשיים.
ספרה, "האידאולוגיה של שנאה: הכוח הלא מודע של השיח החברתי", יצא לאור ב-2012 בהוצאה האקדמית של אוניברסיטת פורדם (באנגלית).
"נשים בדרום: מרחב, פריפריה, מגדר".
2005, בעריכת הנרייט דהאן-כלב, ניצה ינאי וניצה ברקוביץ.
קריית שדה-בוקר: מכון בן-גוריון לחקר ישראל, הציונות ומורשת בן-גוריון והוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
2007, בעריכת ניצה ינאי ואחרים.
ניצוי הוא מונח המתייחס לשכבת הנוצות המכסות עופות, בין אם במבנה, צבע, דפוס וסידור.
הניצוי משתנה בין סוגי עופות שונים, זוויגים שונים, שונים זנים, תתי זנים, גיל, עונה ומוטציות של אותו מין.
רוב העופות משילים את נוצותיהם, בדרך כלל לפני ואחרי הרבייה, וכתוצאה מכך ישנם מופעי ניצוי שונים אצל אותם מינים.
הרבה ברווזים ועוד כמה מינים אחרים כגון תרנגול בנקיבה מחליפים ניצוי ממופע מרשים בעונת הרבייה למופע דהוי יותר אחריה.
ניצה גונן (נולדה ב-8 בספטמבר 1956) היא יוצרת, תסריטאית, במאית ומפיקה של דרמות טלוויזיה וקולנוע, סרטים תיעודיים ותוכניות טלוויזיה.
ניצה היא בתם של בצלאל ורבקה לוינסון ולה אח ואחות.
מצד אמה התיישבו ראשוני המשפחה בארץ ב-1810 בצפת ולאחר מכן בטבריה.
אביה, ממוצא רוסי עלה עם משפחתו מפולין ב-1933.
גונן נולדה וגדלה בתל אביב.
בחמש השנים הראשונות ללימודיה למדה בבית הספר הדתי דיזנגוף לבנות, אחר-כך עברה לבית ספר אהבת ציון.
למדה בתיכון עירוני י', אליאנס.
בצה"ל שירתה כמקפלת מצנחים ובמקביל כתבה בעיתון למרחב בנושאים חברתיים וכלליים.
בתום שירותה הצבאי נסעה לפריז ולמדה עם מלגה מהממשלה הצרפתית בשני בתי ספר: בית הספר לטלוויזיה וקולנוע בפריז STUDIO – ECOLE DE L'O.R.T.F והשני בית הספר הגבוה לעיתונאות בפריז C.F.J.
עם שובה לישראל החלה לעבוד כבמאית בטלוויזיה החינוכית ובמקביל סיימה תואר ראשון בספרות כללית ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
עברה השתלמות ב-BBC בנושא סדרות דרמה לטלוויזיה; קורס לבימוי מוזיקה במרכז למוזיקה – משכנות שאננים; סמינרים בארגון "מדאה" ארגון על אירופאי ליוצרים מאירופה והים התיכון בנושא הפצה ופיתוח פרויקטים.
סרטיה, בעיקר בתחום הדרמה והדוקומנטרי עוסקים במצבים אנושיים וחברתיים.
חלק מסרטיה, כמו "דור שני", "צייד הנאצים האחרון", "אבאל'ה בוא ללונה פארק" ו"הגן שבו היה המרד" עוסקים בנושאים הקשורים בדור השני לשואה.
הסרט "הבונקר", למשל, מלווה אמן ישראלי שעוסק בכפייתיות באמנותו ברייך השלישי.
גונן עוסקת בחלק מסרטיה בתרבות ואמנות ישראלית.
למשל, "הילד כבר לא חולם" עוקב אחר הפקת האופרה הילד חולם לפי מחזה של חנוך לוין ומוזיקה של גיל שוחט.
יצירות נוספות העוסקות בתרבות ואמנות הן "החצר האחורית של אביגדור סטימצקי", שדן במופשט בציור הישראלי, הסדרה "המחדשים" שעוסקת במחדשי המוזיקה ותרבות העדות, "מנדלסון חוזר לליפציג" ו"חלומות בכתונת משוגעים".
חלק מיצירתה הקולנועית של גונן עוסק בבעיות קיום מקומיות.
כך למשל, הסדרה "דימונאים" עוסקת בחיים של צעירים בפריפריה, וסרטים שהפיקה, "חמוצים" (בבימוי דלית קימור) ו"שלוש פעמים מגורשת" (בבימוי אבתיסאם מראענה), עוסקים בחיים של נשים ערביות בישראל.
עיסוק בהתמודדות עם מוגבלויות בא לידי ביטוי ב"ארבעה ילדים שלי", על התמודדות עם תסמונת דאון, "יונתן ילד אחר", שעוסק בהתמודדות עם אוטיזם, ו"בעולם אחר אין מילים" שהפיקה (בימוי איתי לב ויעל רייך), העוסק בפגיעת ראש.
חלק מהדרמות שביימה הן עיבוד של יצירות ספרות.
כך למשל, הסרט העלילתי "סודות משפחה" הוא עיבוד קולנועי ל"שלפשטונדה" מאת יהודית קציר ו"כבשים" היא דרמת טלוויזיה לפי "ענבלים" מאת אמנון שמוש.
גונן ביימה ב-1991 את דרמות הטלוויזיה "כידונים ואורכידיאות" מאת סביון ליברכט, ואת "שם נרדף" מאת ליברכט ועליזה אולמרט.
גונן שימשה כבמאית ראשית של הטלוויזיה החינוכית וחלק מסגל הניהול של התחנה בין השנים 1982–1987. היא הקימה ומנהלת את חברת ההפקות גון הפקות בע"מ מ-1996, בה היא מביימת את סרטיה בשיתוף פעולה עם חברות הפקה אחרות.
היא שימשה כבמאית-מעצבת של סדרות טלוויזיה וביימה שידורים חיים מקונצרטים ואופרות ועד למופעי תרבות, משפטים ציבוריים ותוכניות אקטואליה.
היא מרצה לעיתים על השואה בקולנוע בבית התפוצות ובסמינרים של יד ושם.
שימשה ומשמשת כחברה בצוותי שופטים ולקטורים כמעט מדי שנה בפסטיבלים בארץ, בוועדות ציבוריות שונות בנושאי קולנוע ותיאטרון, כלקטורית ובוועדות קבלה באוניברסיטה.
ניצה גונן מתגוררת בתל אביב, גרושה ולה שני ילדים.
הנצחת הבנים הדרוזים –סרט תיעודי המתאר את דרכי ההנצחה, חלקן המיוחדות והחריגות מאמונת בני העדה, לנופלים במערכות ישראל בעדה הדרוזית.
כמו כן יתאר הסרט את תרומת בני העדה לצה"ל.
2018 שודר בתאגיד השידור הישראלי.
סטלה, צעירה ישראלית אשר נולדה וגדלה כילדה ביוגוסלביה, יוצאת לחקור את שואת יוגוסלביה שאין יודעים עליה.
היא תגלה כיצד הושמדו היהודים בסיוע משתפי פעולה מקומיים ותתור אחר אופי היהדות המשכילה שחיה שם.
במקביל תחקור סטלה כיצד והיכן נרצח הסבא שלה.
צייד הנאצים האחרון - תסריט ובימוי: ניצה גונן, מפיקים: צפריר קוחנובסקי ומירי עזרא, גון הפקות בע"מ וטי.טי.וי הפקות בע"מ.
סרט מתח דוקומנטארי העוקב אחר דר' אפרים זורוף הפועל למען איתור נאצים שעדיין נותרו בעולם והעמדתם לדין ונאבק למען הדיוק ההיסטורי של השואה.
הילד כבר לא חולם - תסריט ובימוי: ניצה גונן, הפקה: רינה חכמון/ ערוץ 1. סרט המשרטט נושאים מרכזיים ביצירתו של חנוך לוין בעיקר מוטיב השואה, הרקע להתהוותם ומקומה בהם של דמות הילד, תוך כדי ליווי תהליך העלאת האופרה "הילד חולם" בהלחנת גיל שוחט.
חתונה כשרה - בימוי: ניצה גונן ותמנע גולדשטיין-חטב, ייזום והפקה: ניצה גונן.
סרט המלווה עולים חדשים צעירים בודדים, גבר ואישה, המנסים לגשר על הבדלי המנטליות ולמצוא בן זוג ישראלי לחיים.
סדרת הסרטים המחדשים שותפה ליצירת הסדרה עם רנה פפיש, עורכת תוכן ומפיקה.
סדרה תיעודית המתארת את פעולתם של צעירים ישראלים אשר, עקב תחושת שליחות ודחף פנימי, נטלו על עצמם, לשמר ולתת ביטוי לשירים, מסורות ותרבות של קהילות המוצא שלהם, ובכך להילחם ב"שד העדתי" ולתרום לרב תרבותיות הישראלית.
מועמדת סופית לפרס היוצרים הדוקומנטארים ישראל 2010. הסדרה שודרה על ידי הרשות השנייה בקשת ובערוץ 10 (2015-2010), פולין 2012.
תסריט ובימוי: רנה פפיש, הפקה: ניצה גונן.
מתאר את צמיחתה של הזמרת יסמין לוי הלוקחת על עצמה את המשך פעולת אביה יצחק לוי בשימור והנצחת שירי הלאדינו.
הסרט מתאר את התהליך אותו היא עוברת מהרגע שהיא מתחילה לשיר ועד להופעותיה ברחבי תבל.
הופק בסיוע קרן אבי חי, הרשות השנייה ומפעלות התרבות – מפעל הפיס.
השתתף בפסטיבל מופום בפראג 2006, בקונטאקט באוקראינה 2007,
זכה בפרס פסל הברונזה בפסטיבל "מוטיבים יהודים" בוורשה 2007 והשתתף בפסטיבלים יהודים שונים ברחבי העולם.
הפרק ילדי התנ"ך - עורכת ומפיקה: ניצה גונן.
סרט תיעודי המתאר את דרך פעולתו של ג'רמי קול חבש, זמר ראפ אתיופי, לחדש את תרבות בני עדתו כדי ליצור בהם גאוות יחידה על מורשתם (53 ד') 2009. הופק בסיוע קרן אבי חי' הרשות השנייה ומפעלות התרבות – מפעל הפיס.
השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, הפסטיבל היהודי בירושלים 2009, הפסטיבל האתיופי ניו יורק, פסטיבל הסרטים הספרדי ניו יורק, פסטיבל הסרטים היהודי בשיקגו 2010 ופסטיבלים נוספים.
מועמדת סופית לפרס היוצרים הדוקומנטארים.
הפרק גאורגיה אהובתי - הפקה ועריכת תוכן.
תסריט ובימוי: נגה גמליאלי/ סרט תיעודי המתאר את השתוקקותה של מאיה ספי להנחיל את התרבות הגרוזינית ולהיות הזמרת הראשונה בחברה שוביניסטית גברית (53 ד') 2007. הופק בסיוע קרן אבי חי, הרשות השנייה ומפעלות התרבות – מפעל הפיס.
השתתף בפסטיבל היהודי בירושלים 2007, הפסטיבל היהודי בסן פרנסיסקו, הספרדי בניו יורק ופסטיבל פלהרטינה בפרם ברוסיה.
בעולם אחר אין מילים - הפקה ועריכת תוכן.
תסריט ובימוי: יעל רייך, איתי לב.
סרט המתאר את שיקומו של פגוע ראש מתאונת דרכים בשפת וידאו ארט אסוציאטיבית.
פרס חביב הקהל בפסטיבל "We Speak Here".
פסטיבלים באינדונזיה, הודו, ניו זילנד, בריטניה, ארצות הברית 2011.
שלוש פעמים מגורשת - הפקה: ניצה גונן - גון הפקות, תסריט ובימוי: אבתיסאם מרעאנה, קו מפיקה: תמנע גולדשטיין חטב.
סרט המתאר את מאבקה של צעירה מוסלמית על אחזקת ששת ילדיה שנלקחו ממנה עקב גירושיה מבעלה המכה בבית הדין השרעי.
(74/ 59 ד') 2007. מענק לפיתוח, הקרן האירופאית מדאה, האיחוד האירופאי, 2004. הופק בסיוע הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה והרשות השנייה.
מועמד סופי לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע 2007.
פרס הכסף (הפרס השני) פסטיבל פיפה, צרפת 2008.
פרס השופטים, פסטיבל סול ולונה בפלרמו, איטליה 2008.
השתתף בפסטיבל הוט דוקס בקנדה, פסטיבל קופנהגן, פסטיבל לייפציג, פסטיבל סלוניקי, פסטיבל מינכן ובפסטיבלים רבים נוספים.
חמוצים - הפקה ועריכת תוכן.
סרט על מעמד האישה הערבייה דרך סיפור מפעל לחמוצים שהקימו אלמנות ערביות נטולות השכלה, שמעולם לא עבדו לפני כן, בכפר מגוריהן, טמרה שבגליל.
ציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי בסיאול.
פרס הסרט המצטיין הדוקומנטרי הארוך בפסטיבל קרוסרודס ארצות הברית 2007.
ציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי "מסר לאדם" סן פטרסבורג רוסיה 2007.
פרס הסרט המצטיין "אגרופילם", סלובקיה, 2013.
חסד של אמת - תסריט ובימוי.
סרט על הקונפליקטים וחייהם של מתנדבי זק"א במאה שערים.
הבונקר (הזהות ההפוכה של פנחס כהן גן) - תסריט, והפקה עם דלית שרון, בימוי ניצה גונן.
סרט על הצייר חתן פרס ישראל פינחס כהן גן ועל עיסוקו האובססיבי באמנותו ברייך השלישי.
(50 ד') 2003. שודר בערוץ 1 2010 ובערוץ הישראלי ניו יורק 2004, Belgium, Holland Nic Media - 2005. הסרט הופק בהשתתפותה של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה והרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו ובסיוע עיריית תל- אביב- יפו, המחלקה לאמנויות.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2003, בפסטיבל גירונה בספרד ובפסטיבל לאודרדייל בפלורידה 2004, מדימד בספרד, הוט דוקס שופ קנדה הפסטיבל היהודי בטורונטו 2005 ובפסטיבלים יהודים נוספים.
דימונאים - יוצרת הסדרה, במאית, תסריטאית וקו-מפיקה לצד צפריר קוחנובסקי, סדרה תיעודית בת שישה פרקים (כל אחד בן 30 דק') המלווה דמויות בעיירה הדרומית, 2002, שודר בקשת.
מועמד סופי לפרס האקדמיה לטלוויזיה 2003.
פגישה מחודשת - בימוי וקו הפקה.
סרט המתאר בני משפחה אשר נפרדו תוך כדי אימי מלחמת העולם השנייה ונפגשו במפתיע אחריה.
ארבעה ילדים שלי - בימוי: ניצה גונן, תסריט והפקה: ניצה גונן, אילנה אלעד.
סרט על אם ששכלה בן ובת וכדי להתאושש מדיכאונה אספה לביתה, למרות מחאות משפחתה, ארבעה ילדים בעלי תסמונת דאון וגידלה אותם כרביעייה מוזיקלית.
(53 ד') 2002. הסרט הופק בהשתתפותה של קרן רבינוביץ', קרן גשר, משרד הבריאות, ,משרד החינוך ומשרד רוה"מ.
פרס הסרט המצטיין - נוער.
פסטיבל "לשבור את המחיצות" מוסקבה.
2008, השתתף בדוקאביב 2002, בפסטיבל ספראוט בני יורק ב-2004, בפסטיבל אסים וויוומוס בברזיל 2007 בפסטיבל היהודי בסן פרנסיסקו, סיאטל, הונג קונג ובפסטיבלים יהודים מרכזיים אחרים.
חשבנו שאנחנו לא בוכים יותר – סרט תיעודי ליום הזיכרון.
רעיון: ניצה גונן וצפריר קוחנובסקי, תסריט ובימוי: ניצה גונן, מפיקים: צפריר קוחנובסקי ומירי עזרא.
עם סרט המתאר דרכי הנצחה מקוריות עם אהוד מנור, שאיבד את אחיו במלחמת ההתשה.
לזכרו כתב את השיר "אחי הצעיר יהודה" ועל שמו קרא לבנו - "יהודה".
יונתן ילד אחר - תסריט, בימוי וקו-הפקה, סרט על התמודדותם של זוג הורים אמנים, יוסי מר חיים - מוזיקאי, ומיכל נאמן - ציירת, עם היותם הורים לילד אוטיסט.
דור שני - בימוי: ניצה גונן, הפקה: עדו בהט.
סרט על דינמיקה קבוצתית של קבוצת בני הדור השני לשואה (96 ד') 1996. שודר בטלעד ב-1996 ובערוצי הסרטים של הוט בין 2000 ל-2006.
אבא'לה בוא ללונה פארק - תסריט ובימוי, סרט על מסע של שמואל וילוז'ני ואביו ניצול השואה בפולין (80 ד') 1995. הקרנה מסחרית בסינמטק תל אביב, ערוץ 2 (רשת), ערוצי הסרטים הוט, ערוץ פלאנט (Planète) בצרפת.
מועמד סופי לפרס האקדמיה ישראל 1995. השתתף בפסטיבלים הבינלאומיים בשיקגו ובמונטריאול ב-1996 ובפסטיבלים יהודיים.
החצר האחורית של אביגדור סטימצקי - תסריט, בימוי והפקה.
סרט על הצייר סטימצקי מהבולטים בתנועת "אופקים חדשים".
הגן שבו היה המרד - תסריט, בימוי והפקה, סרט על גילויים, תובנות ותחושות של ישראלים במסע ראשון בפולין בעקבות מקומות בהם התגוררו יהודים ומחנות הריכוז (50 ד') 1984, שודר בטלוויזיה החינוכית ובערוץ 1.
פרס הסרט המצטיין ישראל, 1985.
חזון ומעשה - תסריט ובימוי, סרט על פעולותיהם של אדמונד ובנו ג'יימס דה רוטשילד למען ההתיישבות בארץ.
כל הסרטים השתתפו בפסטיבלים רבים בארץ ובעולם ושודרו בארץ בערוצים מרכזיים בפריים טיים.
חלקם הגדול השתתפו בתחרות אופיר ושודרו בתחנות רבות בחו"ל.
המלאכים של עומר - הפקה ועריכת תסריט.
עומר בן השמונה, מוכה על ידי אביו.
הפרשה מתגלה על ידי המחנכת של עומר שמחליטה לעשות מעשה.
עם יורם חטב, נתי רביץ, מלי לוי, אסתי זקהיים, אורנה פיטוסי, שרה פון שוורצה, נטלי עטייה, אסתי קוסוביצקי.
(30 ד') 2007. הופק עבור לשכת הפרסום הממשלתית והוקרן בהוט ופורומים ממלכתיים.
הצל של החיוך שלך - יזום, הפקה ועריכת תסריט.
דרמת טלוויזיה מאת איתן ענר.
חייל בבסיס קשר סודי מתאהב בבחורה דרך קו האסור לשיחות פרטיות.
עם צק ברקמן, נטלי עטייה, תומר שרון, ניר לוי, תומר יוסף, גילי שושן, אלברט אילוז (48 ד') 1998. הסרט שודר בקשת 1999 ובהוט מ-2006 עד 2008, שודר גם בyes.
פרס ראשון לדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 1998.
פרס אקו"ם "נוצת הזהב" לתסריט הטוב ב-2000. מועמד סופי בקטגוריית דרמת טלוויזיה בפסטיבל באמף – קנדה 1999. מועמד סופי לפרס האקדמיה ישראל 1999.
סודות משפחה - בימוי, סרט קולנוע, על פי "שלפשטונדה" של יהודית קציר, סוד הקשור באהבתם האסורה של ריבי ובן דודה שאולי, בני ה-14, מתגלה לאחר 17 שנה.
עם רומי אבולעפיה, מיכאל הנגבי, אלכס פלג, אלי כהן, גליה סודרי, מיכאל כורש (92 ד') 1998. הוקרן בבתי קולנוע לב ובערוצי הסרטים ב־HOT וב–yes.
כבשים - בימוי ועריכת תסריט.
תסריט של ראובן מירן ע"פ הסיפור "ענבלים" מאת אמנון שמוש עם נתי רביץ, מכרם ח'ורי, אביטל דיקר, הלל נאמן.
וטרינר ישראלי מצליח הגר ועובד בחו"ל נקרא לארץ לנסות למצוא מרפא למחלת כבשים, הוא שב לקיבוצו המאמץ וזכרונות ילדותו צפים.
מי יצלצל קודם - בימוי ותסריט, דוקו-דרמה על יחסים בין ילד לאח בוגר, עם גיא פינס ואייל ברטונוב 1978, שודר בערוץ 1, 1978.
פרס רשות השידור ישראל, 1979.
שם נרדף - יזום, עריכת תסריט ובימוי.
תסריט: עליזה אולמרט וסביון ליברכט.
הפקה: חיימון גולדברג - טלעד.
דרמת טלוויזיה אולפנית מאת סביון ליברכט ועליזה אולמרט.
אם משאירה לאחר מותה קלטת וידאו לילדיה ובה מגלה סוד מימי השואה.
עם נתן דטנר, שמואל וילוז'ני, עדנה פלידל, מרדכי בן זאב, מירב גרי, גילי בן אוזיליו (59 ד').
פרס רשות השידור ישראל 1990.
כידונים ואורכידיאות - בימוי, דרמת טלוויזיה מאת סביון ליברכט.
פרס הטלוויזיה על התסריט "כידונים ואורכידאות" (1990).
משולש וכל היתר - בימוי ועריכת תסריט, קומדיה רומנטית אולפנית מאת צביקה קרצנר.
אמנון מתכוון להודיע לאשתו שהוא עוזב אותה לטובת אישה אחרת אך זו מקדימה אותו בווידוי על אהבתה לצחי הסופר.
עם יגאל נאור, שרגא הרפז, ליאת גורן, ענת עצמון (42 ד') 1989. שודר בערוץ 1.
סיפורים קטנים מהספר הגדול - דרמות לילדים.
תסריט (עיבוד לסיפורים) ובימוי (עם השחקנים, חלק עם בובות) כמו: דירה להשכיר (לאה גולדברג), השליט וצלו, טוסברהינדי הגיבור, חיוכו של הדחליל חליל, בייגלה, מעשה בשלושה אגוזים, מחבואים בלב היער ועוד.
שודר בטלוויזיה החינוכית ובערוץ 1 (1984-1980).
דף מספר - דרמות לילדים ונוער.
עיבוד מסיפורים ובימוי כמו הסנדלר העני והמלך, הרפתקה בקיבוץ, מעשה בצייר, הדגל (שלום עליכם) ועוד רבים.
שודר בטלוויזיה החינוכית ובערוץ 1 (1984-1977).
סולו - יוצרת הסדרה ובמאית.
סדרת דרמה לימודית לנוער על כלי נגינה.
ספי ריבלין, מעתיק תווים חולמני מפנטז שהוא במרכז אירועים חשובים בהם לוקחים חלק הרכבי מוזיקה שונים.
בהשתתפות מיטב השחקנים ונגנים מהפילהרמונית.
(11 פרקים 25 ד' כל פרק) 1977, שודר בטלוויזיה החינוכית ובערוץ 1.
במאית של עשרות רבות של קונצרטים ואופרות בהרכבים גדולים ומגוונים, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ואחרות, עם המנצחים - זובין מהטה, קורט מזור, ג'יימס לוויין, פנחס צוקרמן, הוזוואה, יצחק פרלמן, ג'וזפה סינופולי, יונאיצ'י הירוקמי, דניאל בארנבוים, אשר פיש, דן אטינגר, לורנס פוסטר ועוד רבים.
במאית סרטים, תוכניות וסדרות בנושאי מוזיקה קלה, ג'אז וקלאסית וכן קליפים והופעות של זמרים ישראלים ביניהם אריק איינשטיין, יזהר כהן, יהודית רביץ, אהוד בנאי, ירדנה ארזי, יהודה פוליקר ועוד.
במאית של כתבות רבות בנושאי מוזיקה קלה וקלאסית לתוכניות תרבות ואקטואליה.
בימוי סרטים בנושא מוזיקה ומחול
נביאים - תסריט, בימוי וקו-הפקה.
סרט תיעודי על תהליכי ההצגה "צור וירושלים" מאת מתתיהו שוהם שבה המשתתף הראשי היא תזמורת סימפונית על הבמה ומתחקה אחר דרכי עבודתו של הבמאי יוסי יזרעאלי.
בהשתתפות: השחקנים יונה אליאן, עודד תאומי, גיל פרנק, שלמה בר-שביט, אוהד שחר וזמרת האופרה שרון רוסטורף (52 ד') 2004 שודר בטלוויזיה החינוכית, ערוץ 2 וערוץ 23.
מקומשהו - בימוי במולטי קאמרה, וידאו דאנס, עם להקת המחול הקיבוצית (38 ד') 1996. שודר בטלוויזיה החינוכית, ערוץ 2 וערוץ 23
ציון לשבח בפסטיבל פראג 1997
ציון לשבח בפסטיבל ניו-יורק 1998.
חלומות בכתונת משוגעים - תסריט, בימוי והפקה, סרט תיעודי היוצא בעקבות "יוסף" אופרה ראשונה בעברית (49 ד') 1995
פרס ראשון פסטיבל לתקשורת חזותית 1996 .
שודר בטלוויזיה החינוכית, ערוץ 2 וערוץ 23.
סרט תיעודי בעקבות האופרה אותלו בקיסריה 1996.
באים מאהבה - בימוי והפקה.
סרט תיעודי המתאר את הפרויקט לנוער מוזיקלי, של יצחק פרלמן, הכנר והמנצח, ואשתו.
2000 שודר בטלוויזיה החינוכית, ערוץ 2 וערוץ 23
מנדלסון חוזר לליפציג - תסריט ובימוי.
סרט תיעודי המלווה חברי טריו ישראלי המחפשים את דמותו של מנדלסון בלייפציג תוך כדי צילומם בקליפים ברחובות לייפציג ומוצאים את ממלא מקומו קורט מאזור.
מוזיקה וילדים - מראיינת ובמאית.
תוכנית עם המלחין אנדרה היידו.
ראיון, קטעי קונצרטים ותיעוד מחיי המלחין.
תוצרת הארץ - ייזום פיתוח ובימוי, תוכנית שירים ומערכונים עם אריק איינשטיין ומוני מושונוב (50 ד') 1986. שודר בטלוויזיה החינוכית ובערוץ 1
פרקי בארוק - בימוי, סדרה מוזיקלית בת שישה פרקים על באך ובני דורו בהנחיית אריה ורדי ותזמורת (30 ד' לפרק) 1985. שודר בטלוויזיה החינוכית.
ציון לשבח - פרס משרד העבודה ישראל.
כיתת אמן - צילום מוזיקאים גדולי שם בכיתות אמן במרכז למוזיקה במשכנות שאננים ירושלים 1980–1986.
פגישה עם מלחין - בימוי.
סדרה תיעודית על מלחינים מפורסמים ובהשתתפות נגנים רבים.
נעמי שמר וידידיה מרחוב האוניברסיטה - עיצוב הסדרה ובימוייה.
נעמי שמר שרה עם הרכבים שונים ומספרת על חוויות סביב שיריה.
כאבן הניצבת - מאת פול מקרטני עם להקת קצב, מקהלה בת 400 איש והתזמורת הפילהרמונית היכל התרבות עם 12 מצלמות מנותבות.
אורטוריה מאת גאורג פרידריך הנדל בכנסיית הדורמיציון עם קולגיום באך יפן בניצוח מסקי סוזוקי.
שעה וחצי 2000 שודר ברשת.
ששים שנה לפילהרמונית - צילום הקונצרטים של האירוע בהיכל התרבות בניצוח זובין מהטה 1996.
חמישים שנה לפילהרמונית - צילום הקונצרטים של האירוע בניצוח זובין מהטה בבריכת הסולטן, בכיכר רבין ובהיכל התרבות, 1986.
טיל אולשפיגל מאת ריכרד שטראוס עם התזמורת הפילהרמונית בניצוח זובין מהטה.
הרקוויאם מאת ברליוז בבנייני האומה עם תזמורת רשות השידור ולהקת המורמונים.
באבי יאר מאת דמיטרי שוסטקוביץ' עם התזמורת הפילהרמונית בלווית יבטושנקו כקריין.
הסימפוניה הרביעית מאת צ'ייקובסקי בניצוח יצחק פרלמן.
קונצ'רטו לכינור ותזמורת מאת פליקס מנדלסון.
לאונורה הפתיחה מס' 3 מאת לודוויג ואן בטהובן.
גאלופ מתוך הליצנים מאת קבלסקי.
1812 מאת צ'ייקובסקי בכיכר רבין בלווית תותחים וזיקוקין.
קונצ'רטו לפסנתר מס 1 מאת סרגיי פרוקופייב.
קונצ'רטו לכינור ברה מז'ור מאת ואן לודוויג בטהובן.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 4 בסול מז'ור מאת ואן לודוויג בטהובן.
הקונצ'רטו הברנדנבורגי מס' 4 מאת יוהאן סבסטיאן באך.
שיר השירים מאת מרדכי סתר עם תזמורת רשות השידור ושתי מקהלות.
טריו פיציקטו פולקה מאת שטראוס.
קונצ'רטו לכינור ולתזמורת בפה במול מאת פליקס מנדלסון עם התזמורת הקאמרית.
קרנבל החיות מאת סן סאנס.
תרועה לישראל מאת פאול בן-חיים.
רונדו קפריצ'יוזו מאת סן סנס עם שלמה מינץ.
הסימפוניה השמינית מאת גוסטב מאהלר.
הסימפוניה השישית מאת גוסטב מאהלר.
רביעיית פסנתר במי מז'ור מאת אנטונין דבוז'אק.
מחולות – הנסיך איגור מאת בורודין.
אדג'יו ורונדו מאת מוצרט כינור וניצוח יצחק פרלמן.
הסימפוניה השלישית הארואיקה מאת בטהובן.
קונצ'רטו לכינור ותזמורת מס' 5 מאת מוצרט.
קונצרט היצירות שנוגנו באושוויץ על ידי תזמורת הנשים של אלמה רוזה.
הסימפוניה התשיעית הגדולה מאת פרנץ שוברט.
עיבודים תזמורתיים מג'אז על ידי דידי בריג'ווטר : לבי שייך לאבא, Airway To The Stars.
האופרה יוסף מאת יוסף טל באופרה הישראלית.
האופרה אותלו מאת ג'וזפה ורדי.
האופרה האלמנה העליזה מאת פרנץ להאר.
האופרה לוצ'יה די למרמור מאת גאטנו דוניצטי.
האופרה לה בוהם מאת ג'אקומו פוצ'יני בניצוח ג'וזפה סינופולי.
האופרה נורמה מאת וינצ'נצו בליני.
בקריאה ראשונה – תוכנית על ספרים המארחת סופרים בהנחיית אבירמה גולן.
הפרק על סופרים ממוצא אתיופי זכה בפרס יפן - פסטיבל יפן 2002.
תיק תקשורת - מגזין תקשורת.
עיצוב הסדרה ובימוי חלק ממנה.
חיים בגיל - מגזין לגיל הזהב, על החיים בגיל המבוגר - הזיכרון, המין, סגנון החיים, מרכזי עניין.
זומביט - סדרה ראשונה בנושא מחשבים בישראל, שודרה במשך למעלה מעשור.
עיצוב הסדרה ובימוי חלק ממנה, 1999.
ערב חדש - עיצוב הסדרה ובימוי חלק ממנה.
מגזין חדשותי בהנחיית דן מרגלית ורפי רשף 1982-89.
הנאשם מת מזמן - במאית מעצבת ומיוצרי הסדרה, בימוי משפטים נגד דמויות היסטוריות בני שעה, בהם יוספוס פלביוס, בהנחיית אלעזר שטרום, ובהשתתפות עורכי הדין מוטי סלונים, הלנה ביילין ושחקנים 1991. שודר בערוץ 1.
עקבות - תוכנית ליום הזיכרון עם הזמר יהודה פוליקר והשחקנית לימור גולדשטיין, 1987.
שעת כושר - תוכנית התעמלות.
בימוי חלק מפרקי הסדרה, 1987.
בלי סודות - יצירת ועיצוב הסדרה ובימוי הפרקים הראשונים (20 ד') 1982, שודר בטלוויזיה החינוכית.
הסדרה זכתה בפרס כינור דוד ישראל, 1984.
- בימוי חלק מפרקי הסדרה עם מוני מושונוב, גידי גוב, דבל'ה גליקמן, אבי קושניר ושלמה בר אבא 1978-98 וכן :
יוצרת ובמאית של סדרות קצרות שהיוו פינות כמו המלאכיות של צ'רלי ותמונות מספרות.
חידון המחתרות - מופע בהיכל התרבות – חידון על פעילויות מחתרות ישראל בהנחיית חיים יבין ובהשתתפות מתמודדים וזמרים, 1981.
ערב חדש - מגזין אקטואליה.
- בימוי סדרת דיונים בת שישה פרקים מתוסרטים בעקבות השואה עם פרופ' יהודה באואר, דר' ישראל גוטמן, דר' יצחק ארד, דר' צבי בכרך ודר' אברהם מרגליות, 1981.
אמיר מספר על קלופסי ואחרים - אמיר אוריין מספר לשתי ילדות סדרת סיפורים מסביבת חייהם, 1980.
למוזה שלי שלוש פנים - בימוי תוכנית בה מפתחים שלושה אמנים – מישה סגל, מוזיקאי, יורם בוקר, פנטומימאי ויוסי שטרן, צייר אותו נושא, כל אחד בתחומו, 1978.
אתגר - בימוי חלק מפרקי סדרת החידונים בנושאים שונים בהנחיית אורי זוהר, 1978.
ציור - בימוי תוכנית המתארת שיטות ציור לילדים, ילדים מציירים ושירים ומערכונים על ציור עם שלמה בר אבא, דובי גל וילדי קיבוץ מעגן מיכאל, 1978.
גיל אלדמע ועזריה אלון - בימוי.
סדרה על אתרים ועונות בארץ, עזריה אלון מספר וגיל אלדמע מנחה ומלווה שירים, 1978.
שיחות בין בני נוער וסופרים מפורסמים בלווית הקראת קטעים על ידי שחקנים, 1978-1976.
ניצולת כימית או ניצולת תגובה היא היחס בין כמות התוצר שהתקבלה בתגובה כימית לעומת הכמות התאורטית שהייתה צפויה להתקבל.
ניתן לחשב ניצולת משקלית לתגובה כימית, אולם, נהוג לחשב ניצולת מולרית - שהיא היחס בין כמות מולי התוצר שהתקבלה לעומת הכמות המולרית התאורטית.
בדרך כלל, הניצולת המולרית שמוצגת מנורמלת לניצולת באחוזים, על פי המשוואה הבאה:
הניצולת הכימית היא מדד חשוב ביותר למידת היעילות (measure of effectiveness) של סינתזה כימית.
כימאי ביצע תגובת אסטריפיקציה עם 1 מול חומצה אצטית, ו-1 מול אתנול, וקיבל בסוף התגובה 80 גרם אתיל אצטט.
מהי הניצולת המולרית של התגובה?
תשובה: 80 גרם אתיל אצטט (התוצר) הם: ולכן הניצולת הכללית היא:
ניצול מוורשה מאת ארנולד שנברג, אופוס 46, היא קנטטה לקריין, מקהלת גברים ותזמורת שנכתבה בלוס אנג'לס מ-7 ביולי ועד 23 באוגוסט 1947. התמליל שלה מבוסס בחלקו על סיפורו האותנטי של ניצול מגטו ורשה, ובחלקו הוא פרי השראתו של שנברג עצמו.
אורך היצירה קצת יותר מ-6 דקות, והיא כתובה בשיטת 12 הטונים שיצר שנברג.
הטקסט של הקריין מבוצע באנגלית בשירה דיבורית (Sprechstimme), שיטה שפותחה על ידי שנברג.
כן מופיעות בטקסט קריאות של השומרים הנאצים בגרמנית.
תפילת "שמע ישראל", שמופיעה בסוף היצירה, מבוצעת על ידי מקהלת גברים בעברית.
היצירה בוצעה לראשונה על ידי התזמורת הסימפונית של אלבקרקי ב-4 בנובמבר 1948.
ארנולד שנברג, המלחין היהודי-אוסטרי שפעל בברלין כראש המחלקה לקומפוזיציה באקדמיה הפרוסית לאמנויות, הודח בשנת 1933 ממשרתו, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, בגלל יהדותו.
עובדה זו החזירה אותו ליהדות, שאותה זנח מכבר.
הוא היגר לארצות הברית והתקבל כפרופסור לקומפוזיציה באוניברסיטת לוס אנג'לס.
בשנת 1941 קיבל אזרחות אמריקנית.
בשנת 1947 פנתה אל שנברג הכוריאוגרפית היהודייה קורין חוֹחֶם וביקשה ממנו לכתוב יצירה לפי "שיר הפרטיזנים" ביידיש ובעברית (היא שלחה לו את המנגינה והתרגום לאנגלית של השיר).
שנברג ביקש ממנה תשלום עבור "יצירה לתזמורת קטנה ומקהלה, באורך של 6–9 דקות".
הוא הבהיר: "אני מתכנן שהסצנה הזאת שתיארת – תהיה בגטו ורשה, כיצד הנידונים היהודים התחילו לשיר לפני הליכתם למות".
שנברג וחוחם לא הגיעו להסכמה, וכך התוכנית להשתמש ב"שיר הפרטיזנים" כבסיס ליצירה נזנחה.
הזמנה שקיבל שנברג מקרן קוּסֶביצקי בבוסטון אפשרה לו לממש את תוכניתו, גם אם במתכונת שונה.
שנברג כתב טקסט שמבוסס על סיפור עדות אותנטי ששמע מניצול מהגטו, וגם על השראתו שלו.
לַמְספֵּר רק זיכרון אחד ברור ממה שעבר עליו בתקופת השואה.
הוא איננו זוכר כיצד ירד למערכת הביוב של ורשה, כיצד חי וכיצד יצא משם, וכמו כן איננו זוכר כיצד הגיע למחנה המוות.
בוקר אחד עורכים שם הנאצים מפקד, ספירת ראשים להשמדה.
קבוצת האסירים שבתוכה המספר מנסה להתארגן, אך בלבול רב שורר בין חבריה והשומרים מכים את הזקנים והחלשים המאחרים להתייצב.
המוכים המוטלים על הקרקע נחשבים מתים והשומרים מורים על ספירה מחדש של המיועדים להישלח לתאי הגזים.
הם מאיצים עוד ועוד את הספירה והיצירה מגיעה לשיאה בתפילת "שמע ישראל", הפורצת מאליה בקרב האסירים.
שנברג מסיים את היצירה במילים "וּבְשָׁכְבְּךָ וּבְקוּמֶךָ".
כאמור, היצירה כתובה בשיטת 12 הטונים – שיטה אשר בה שורת טונים משמשת כבסיס ליצירה.
השורה המקורית בבסיס היצירה היא: F#-G-C-Ab-E-D#-Bb-Db-A-D-F-B.
בהמשך מופיעה השורה בטרנספוזיציה של תשעה וחצי צעדים כלפי מעלה.
בתחילת היצירה מופיעים ששת הצלילים הראשונים של השורה המקורית בחצוצרה הראשונה ובכינורות, ובששת הצלילים הראשונים של הטרנספוזיציה בחצוצרה השנייה ובקונטרבסים.
הרעיון, הטקסט והסקיצות המוזיקליות נוצרו בין יולי לאוגוסט 1947. עקב בריאותו הלקויה כתב שנברג רק את תמצית הפרטיטורה, ורנה לייבוביץ', ידידו, השלים את כתיבתה תחת פיקוחו של המלחין.
הקשר בין קרן קוסביצקי לתזמורת הסימפונית של בוסטון הובילו להשערה שביצוע הבכורה יופקד בידי תזמורת זאת, אולם קורט פרדריק, מנצח התזמורת הסימפונית של אלבקרקי (ניו מקסיקו), ביקש את רשותו של שנברג לבצע עם תזמורתו את ביצוע הבכורה של היצירה.
שנברג הסכים, בהניחו שבמקום לשלם, יכינו המוזיקאים באלבוקרקי את תפקידי התזמורת והמקהלה וישלחו אותם אליו.
ביצוע הבכורה נועד להיות בספטמבר 1948, אולם הוא התקיים רק ב-4 בנובמבר של שנה זו, חודשיים בהם שמע המנצח קוסביצקי על בקשתו של פרדריק ואישר אותה.
נגינת הבכורה של היצירה התקבלה בדממה בת כמה דקות, שלאחריהן נוגנה היצירה שנית והתקבלה בתשואות סוערות.
ניצה בלזר בן מנחם, היא שחיינית עבר ישראלית, אלופה (1966) ושיאנית ישראל במשחה ל-200 מטר פרפר (1966–1969).
בלזר נולדה וגדלה בתל אביב.
היא התאמנה בקבוצת הפועל תל אביב, בהדרכתו של נלו בילדרמן ואחר כך עם רובי לדנר.
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בתחילת אוקטובר 1966 זכתה בלזר במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:19.6 דקות, אחרי דורית זלץ מברית מכבים עתיד (1:18.4 דקות) ולפני שלומית ניר מהפועל אילת השחר (1:19.8 דקות).
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה למרחקים ארוכים שנערכה בבריכת גלית בתל אביב היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
באליפות ישראל בשחייה למרחקים ארוכים שנערכה בסוף ספטמבר 1967 זכתה בלזר במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 6:17.0 דקות, אחרי איבונה טוביס מהפועל חיפה (5:58.9 דקות) ושלומית ניר (6:05.6 דקות).
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל הכללית היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:15.8 דקות, אחרי איבונה טוביס (1:12.5 דקות) ודורית זלץ (1:14.9 דקות).
בצליחת הכנרת התשיעית שנערכה בסוף אוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:33:32.0 שעות, אחרי איבונה טוביס (2:20:12.0 שעות) ולפני גבי קולמן ממכבי חיפה (2:35:56.0 שעות).
בתחרות שנערכה בז'נבה שווייץ ביולי 1969 קבעה בלזר במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 2:57.0 דקות.
שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן בסוף יולי אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:55.1 דקות.
לאחר שפרשה משחייה תחרותית החלה בלזר לאמן שחייה בקבוצתה הפועל תל אביב ובקבוצת אס"א תל אביב.
ניצול מיני הוא קיום של פעילות מינית (החל בדיבורים בעלי אופי מיני וכלה בקיום יחסי מין), תוך ניצול של פער כוחות בין המשתתפים, הנובע בעיקר מיחסי תלות, מרות, חינוך או השגחה.
עבירות של ניצול מיני בחוק הישראלי
פעולות שונות של ניצול מיני הן עבירות מין בחוקי מדינת ישראל:
סרסרות למעשי זנות, תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך או השגחה, עונשה מאסר שבע שנים.
המביא אדם לידי מעשה זנות עם אדם אחר, והמביא אדם לידי עיסוק בזנות, תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך או השגחה, או תוך ניצול מצוקה כלכלית או נפשית של האדם שהובא לידי מעשה זנות או לידי עיסוק בזנות, עונשו מאסר עשר שנים.
בעילת אישה תוך ניצול מצב של חוסר הכרה בו היא שרויה, או מצב אחר המונע ממנה לתת הסכמה חופשית, או תוך ניצול היותה חולת נפש או לקויה בשכלה, אם בשל מחלתה או בשל הליקוי בשכלה לא הייתה הסכמתה לבעילה הסכמה חופשית, נחשבת לאונס שדינו מאסר שש עשרה שנים.
בעילה אסורה בהסכמה, תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך או השגחה, דינה מאסר חמש שנים.
העושה מעשה סדום באדם שמלאו לו שש עשרה שנים וטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים, תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך או השגחה, דינו - מאסר חמש שנים.
העושה מעשה סדום באדם שמלאו לו שמונה עשרה שנים תוך ניצול מרות ביחסי עבודה או בשירות, דינו - מאסר שלוש שנים.
מטפל נפשי הבועל אישה או העושה מעשה סדום באדם, שמלאו להם שמונה עשרה שנים, במהלך התקופה שבה ניתן להם טיפול נפשי על ידו ועד תום שלוש שנים מסיום הטיפול כאמור, בהסכמה שהושגה תוך ניצול תלות נפשית ממשית בו, שמקורה בטיפול הנפשי שניתן להם על ידו, דינו מאסר ארבע שנים.
כהן דת הבועל אישה או העושה מעשה סדום באדם, שמלאו להם שמונה עשרה שנים, במהלך התקופה שבה ניתן להם ייעוץ או הדרכה על ידו או סמוך לאחר מכן, בהסכמה שהושגה תוך ניצול תלות נפשית ממשית בו, שמקורה בייעוץ או בהדרכה שניתנו להם על ידו, דינו מאסר ארבע שנים.
העושה מעשה מגונה בפומבי בפני אדם אחר תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך, השגחה, עבודה או שירות, דינו מאסר שנה.
לפי חוק למניעת הטרדה מינית, הצעות חוזרות בעלות אופי מיני, המופנות לאדם אשר הראה למטריד כי אינו מעוניין בהצעות האמורות, וכן התייחסויות חוזרות המופנות לאדם, המתמקדות במיניותו, כאשר אותו אדם הראה למטריד כי אינו מעוניין בהתייחסויות האמורות, נחשבות להטרדה מינית.
כאשר פעולות אלה נעשות תוך תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך או טיפול, הן נחשבות להטרדה מינית גם כאשר האדם לא הראה למטריד כי אינו מעוניין בכך.
ניצול יכולת השפעה הוא סוג של שחיתות שלטונית שבה פוליטיקאי, או אדם בעל קשרים בין-אישיים לפוליטיקאים, משתמש ביכולת ההשפעה שלו כדי להעניק לאדם אחר יחס מועדף, בדרך כלל תמורת תשלום (המהווה לכאורה שוחד).
הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (OECD) מבחין בין שימוש לגיטימי ביכולת השפעה תמורת תשלום, כמו זה המתבצע על ידי שדלנים, לבין שימוש לרעה בהשפעה, שהוא שימוש בלתי-חוקי הנעשה על ידי פוליטיקאים בעלי השפעה רבה, ומהווה סוג של שחיתות שלטונית.
לעיתים נקראת התופעה סחר בהשפעה.
תופעת השימוש לרעה בהשפעה מוזכרת באמנות בינלאומיות שונות העוסקות במלחמה בשחיתות, בהן אמנת האומות המאוחדות נגד שחיתות והאמנה נגד שוחד של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
שימוש לרעה בהשפעה נחשב לעבירה פלילית במדינות רבות, בהן איטליה, ארגנטינה, בלגיה, ברזיל, הונגריה, הממלכה המאוחדת, ספרד, פורטוגל, צרפת, קנדה ורומניה.
תופעה זו היא סוג של "", מצב בו אדם משלם סכום כסף עבור הזכות להשתתף בפעילות מסוימת.
מצבים כאלה עשויים להיות חוקיים או לא-חוקיים.
לדוגמה, קבלנות קולות היא לגיטימית במצבים מסוימים, אך במצבים אחרים מהווה עבירה פלילית.
שימוש לרעה בהשפעה נקרא באנגלית "Influence peddling" ובאמנה נגד שוחד של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי נקראת התופעה "Improper influence".
באמנת האומות המאוחדות נגד שחיתות נזכר שימוש לרעה בהשפעה בסעיף 18, שם הוא נקרא "סחר בהשפעה" בגרסה המתורגמת לעברית.