tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כִּתְמִית הַדַּרדַּר (שם מדעי: Melitaea arduinna; שם קודם: נימפית הקוציץ) הוא פרפר נדיר ממשפחת הנימפיתיים הנפוץ במספר אתרים ביוון ובולגריה ועד אלטאי שבדרום רוסיה.
בישראל התגלה הפרפר בשני אתרים, האחד צפונית לצפת והשני במעלה אפרים שבבקעת הירדן.
כתמית הדרדר דומה במראהו הכללי למין מאותו הסוג, נימפית אירופית, וקשה להבדיל ביניהם.
כנפיו בצבע כתום ותחומות במסגרת חומה כהה.
את שטח כנפיו מעטרים כתמים כהים, ובשולי הכנפיים קשתות חומות וצהובות.
אזור מחייתו בדרך כלל הוא מדרונות מכוסים בערבה.
נקבת הנימפית מטילה את ביציה על צידם התחתון של עלי צמח הקוציץ ומספר צמחים נוספים ממשפחת הקוציציים.
בישראל נצפו הטלות רק על צמח הדרדר הגלדני.
הזחל היוצא מן הביצה הוא שעיר ובהיר.
עם גדילתו צבע גבו מקבל גוון שחור ובטנו נהפכת לאפורה.
על גופו גבשושיות בהירות וזיפים אפורים.
הזחל מעביר את החורף ברשת קורים, אותה טווה בצמח הפונדקאי שלו.
גולם הזחל מוצמד לגבעול הצמח הפונדקאי מעט מעל הקרקע.
בדרך כלל ישנו דור אחד בשנה אך לפעמים עשויים להיות גם שני דורות בשנה.
כתמית הדרדר נמצא בסכנת הכחדה חמורה בישראל.
לפי ממצאי פרויקט הניטור הלאומי שערכה אגודת חובבי הפרפרים בישראל כיום מתגורר הפרפר רק במקום אחד בארץ, אזור טרשים ליד צפת, וגם שם, במקלטו האחרון, נמצא הפרפר בסכנה כתוצאה מהתוכניות להקים שכונה באזור.
בנוסף לכך, באזור רועות פרות האוכלות את הדרדר הגלדני הפונדקאי היחיד, והנדיר, בארץ של הנימפית החיוני למאכל עבור זחלי הפרפר.
פעולות האגודה להצלת כתמית הדרדר כללו העברת מידע לכתבים ועיתונאים העוסקים בתחומי ההגנה על הסביבה, השתתפות בתוכניות טלוויזיה והצגת המידע בכנסים ובימי עיון, במטרה לעורר את מודעות הציבור לעיכוב בנייה באתרים בהם צפויה פגיעה קשה בבתי-גידולם של מיני פרפרים בסכנת הכחדה.
בשנת 2009, על פי בקשת אגודת חובבי הפרפרים בישראל, הוכרז כתמית הדרדר, ביחד עם עוד 13 פרפרים, כפרפר מוגן בישראל על ידי השר להגנת הסביבה גדעון עזרא.
כִּתְמִית צפונית (שם מדעי: Melitaea collina; שם קודם: נימפית צפונית) הוא פרפר נדיר ממשפחת הנימפיתיים הנפוץ רק במזרח התיכון.
בישראל הוא מעופף רק בגליל העליון ובחרמון, ישראל היא גבול תפוצתו הדרומי.
הכתמית הצפונית מקימה דור אחד בשנה ומשוער שצמחה הפונדקאי הוא הקרקפן.
המין דומה מאוד בצורתו לנימפית ירושלים, עקב הדמיון הרב הוא הוגדר בקרב חוקרי הפרפרים הראשונים לאחר גילויו כתת-מין של נימפית ירושלים.
ההבדלים העיקריים בין מין זה לנימפית ירושלים, הם: הכתמית הצפונית קטנה יותר, בכנפה האחורית של הכתמית הצפונית ישנה שורת ריבועים (בשונה מנימפית ירושלים שבעלת שורת עיגולים) וברצף הקישוטים שעל כנפה הקדמית של הכתמית הצפונית.
תפוצתו של המין היא בסוריה, דרום טורקיה, לבנון ועיראק.
ישראל היא גבול תפוצתו הדרומי.
ניתן למצוא בימים האחרונים של חודש מרץ ובימיו הראשונים של אפריל, את הפריטים הבוגרים הראשונים של הדור בצפון הגליל המערבי.
כָּתְנוֹת פַּסִּים הוא שיר חול של רבי מֹשֶׁה אִבְּן עֶזְרָא (רמב"ע 1055–1140 בקירוב), שהיה משורר, פייטן ופילוסוף בתור הזהב של יהדות ספרד, ושנחשב לאחד מגדולי המשוררים היהודים של תקופה זו.
השיר מתאר את הפרחים והעצים שבגָּן אשר מִתְיַפִּים לקראת בוא האביב, ובראשם נישא השׁוֹשָׁן כמו מֶלֶךְ שיצא מעלי הגביע שבהם ישב כלוא עד כה.
השיר מסתיים בקריאה לשומע שלא להימנע מלחגוג את שמחת האירוע בשתיית יין.
השיר שובץ בהגדות קיבוציות רבות בעקבות עיסוקו באביב ורמיזות שונות לחג הפסח, וכך זכה להלחנות רבות של מלחינים חברי קיבוצים, כמו ראובן ירון (שער העמקים), מוני אמריליו (עין כרמל), מיכאל וולפה (שדה בוקר) ורבים אחרים.
הַגָּן לָבַש כָּתְנוֹת פַּסִּים (בגד מהודר עם פסים צבעוניים, כמו הפסים הפורחים של ערוגות הגָּן) והדשא שבגָּן לָבַש מדים מרִקְמָה (כמו הדשא הרך והירוק).
כל עֵץ בגָּן לָבַש\עָטָה מְעִיל מקושט בתַּשְׁבֵּץ צבעוני, והראה את מראהו הפלאי לכל מי שהביט בו.
כל פרח\צִיץ פרח מחדש לקראת השעה המיועדת ויצא בצחוק לקראת בוא האביב.
אבל לפני כל הפרחים והעצים התקדם השׁוֹשָׁן, מֶלֶךְ הַגָּן, כאשר הוּרַם מעלה\עָל על כיסא מלכותו.
השׁוֹשָׁן יָצָא זה עתה מכִלְאוֹ שם שמרו עליו עֲלֵי הגביע, ואז הוא החליף\שינה גם את בגדי האסיר שלו בבגדי פריחה לבנים.
כל מִי שלֹא יִשְׁתֶּה את כוס היין שלו לכבוד השׁוֹשָׁן, יִשָּׂא על עצמו את משא החטא שלו (של המתנזר מיין, או של השׁוֹשָׁן - כלומר המתנזר יכנס לכלא במקום השׁוֹשָׁן).
לפי מונחי היסוד של שירת ימי הביניים של יהדות ספרד השיר הוא מרובע, בעל שישה בתים כשבכל בית ארבע צלעות.
משקל השיר הוא משקל התנועות אשר בו שמונה תנועות בדלת ושמונה תנועות בסוגר של כל בית (כל תנועה היא הברה אחת, פתוחה או סגורה), כשהמשורר מקפיד שלא להשתמש בשוואים נעים או בחטפים.
החרוז הוא מבריח, כלומר חרוז זהה סוגר את כל הבתים.
במקרה זה החרוז הזהה הוא "אוֹ", אולי לאות ההתפעמות מיופיו של האביב.
מלבד זאת ישנה חריזה פנימית כמו של תַּשְׁבֵּץ-עֵץ, הצימוד חָדָש-חֻדַּשׁ, והצימוד השלם (מלים זהות עם משמעות שונה) מִשְׁמַר-עָלָיו\יֵינוֹ-עָלָיו.
השיר מסתיים עם תפארת החתימה, כלומר בבית השונה באופיו משאר בתי השיר, אשר קורא באופן הומוריסטי למאזינים להצטרף לשמחת החג והאביב.
פרטי הלבוש שלובשים צמחי הַגָּן מזכירים את בגדי הכוהנים שהקריבו את הקורבנות במקדש, כך שכל האירוע מרמז אולי על ההכנות לקראת קורבן הפסח.
השׁוֹשָׁן גם כן מתקשר לבית המקדש שבכניסה לו ניצבו זוג עמודים בעלי כותרת דמוית פֶּרַח השׁוּשַׁן וגם שְׂפָתוֹ של מיכל המים הגדול (הַיָּם) שניצב בחזית המקדש וששימש את הכוהנים הייתה כשל שְׂפָתוֹ של פֶּרַח השׁוֹשָׁן.
מלבד בוא האביב ואווירת חגיגות קורבן הפסח במקדש, השיר כולל רמיזות נוספות לחג הפסח, כמו השחרור מהכלא, שתיית היין, והציון ש"הָאִישׁ הַהוּא יִשָּׂא חֶטְאוֹ", בדיוק כפי שנאמר על מי שלא יקריב את קורבן הפסח בְּמֹעֲדוֹ.
"כתף קרה" הוא ביטוי המשמש להביע פעולה של התעלמות, דחייה או התכחשות לאחר.
כמו כן הביטוי משמש לציין התנהגות אדישה וקרירה.
מקורו של הביטוי מיוחס למשורר סר וולטר סקוט שטבע את הביטוי ביצירה שפורסמה בשנת 1816, שהוא למעשה תרגום שגוי של ביטוי שהופיע בתרגום הלטיני של הביבליה, וולגאטה.
ישנה גם אטימולוגיה עממית מוטעית שהיא נפוצה לביטוי זה.
הביטוי "כתף קרה" שימש ביצירות ספרותיות רבות ונכנס לשפת העם.
הביטוי משמש כתיאור ליחס של ריחוק ובוז, מבט מבזה מעבר לכתף ואפילו בהקשר של אישה שמנסה לדחות התנהגות של גבר אגרסיבי ואף תוקפני.
השימוש בביטוי כתף קרה פופולרי מאוד בעיקר כביטוי לתיאור פעולת התעלמות ממישהו או משהו, או מתן תגובה לא ידידותית.
השימוש המתועד הראשון בביטוי היה בשנת 1816 על ידי סר וולטר סקוט בשפה הסקוטית ביצירה שכתב: "אנטיקורי".
הביטוי הזה הוא בעצם תרגום מוטעה של הביטוי הלטיני dederunt umerum recedentem מתוך ספר נחמיה מתרגום הלטיני של התנ"ך וולגאטה, שפירושו למעשה "בעקשנות הם הפנו את גבם אליך".
מקורו בתרגום השבעים, תרגום של המקרא וחיבורים עתיקים אחרים ביוונית עתיקה.
השם הלטיני לעצם הזרוע קיבל בטעות את התרגום השגוי, כי לעיתים פירוש המילה במקור הוא "כתף" או "אחורה".
הביטוי הופיע ביצירה של וולטר סקוט: .
המילה המקבילה בה השתמש סקוט כדי לתאר את הסיטואציה כחלק מהביטוי "כתף" מקבילה למילה המשמשת לתיאור של תחושת קור אשר נתמכת עוד יותר על ידי שימוש בהקשר של המילה הזו בפעמים אחרות ביצירה השלמה של סקוט ממנה לקוח הביטוי.
הביטוי מופיע גם באחת מיצירותיו המאוחרות של סקוט בשם: "באר סנט רונאן".
לאחר שנות ה -20 של המאה העשרים הביטוי נהיה נפוץ גם באמריקה.
ביוני 1839 במכתב לעורך בעיתון "The Bangor Daily Whig and Courier" שראה אור בניו אינגלנד נכתב: "מספר דמויות בולטות ויועצים בקבינט הפנו כתף קרה לשגריר שלהם, על ההתנהגות העצמאית שלו באותו אירוע".
ישנו עוד הסבר נפוץ יחסית למקורו של הביטוי, שבלשנים טוענים שהוא אטימולוגיה עממית שהשתרשה בטעות.
הסבר זה, שמקורו של הביטוי הוא בהגשת כתף קרה של בשר כבש או בשר אחר לאורחים לא רצויים - חזר על עצמו בכמה ספרי אטימולוגיה לא אקדמיים (לא מדעיים) אף על פי שהוא אינו נכון ככל הנראה.
גורם אחד טוען כי ההסבר לביטוי נובע מפעולה מילולית מאוד: הפנייה של כל הגב, או לפחות הכתף, לאדם שמנסים להימנע ממנו.
כִּתְמִית הַבּוּצִין (שם מדעי: Melitaea trivia) הוא מין של פרפר קטן ממשפחת הנימפיתיים החי מדרום אירופה עד לאיראן ופקיסטן כולל בישראל בה הוא נפוץ בכל האזור הים-תיכוני ובהרים הגבוהים בהנגב בחודשים מרץ עד נובמבר.
מוטת הכנפיים של מין זה היא עד 3.5 סנטימטרים והוא דומה למין כתמית הדרדר (Melitaea arduinna) וכן למינים נוספים בישראל מהסוג Melitaea.
הנקבה מטילה עשרות ביצים בצבע ירקרק על גבעולי צמח הבוצין והלוענית המשמשים מזון לזחלים.
מהביצה בוקע זחל שעיר שצבעו קרם שעם גדילתו צבוע הופך לשחור ועליו גבשושיות בצבע כתום שמהן יוצאים זיפים.
גודלו המקסימלי של הזחל הוא עד 2.5 סנטימטרים והוא מתגלם על אבנים בקבת הצמחים שמהן הוא ניזון.
חלק מן הזחלים עוברים דיאפאוזה בחורף עד ינואר.
הגולם בגודל של סנטימטר וחצי והוא בעל כתמים שחורים וכתומים.
תקופת הגולם היא שבועיים עד חודש.
הפרפר מקים מספר דורות בשפלה ואילו בהרים הוא מקים רק דור אחד בשנה.
כִּתְמִית הַוֵּרוֹנִיקָה (שם מדעי: Melitaea cinxia; שם קודם: נימפית הברוניקה) הוא מין פרפר ממשפחת הנימפיתיים.
פרפר זה נפוץ כמעט בכל אירופה, במיוחד בפינלנד, ובחלקים מצפון מערב אפריקה.
הוא נעדר מהצפון הרחוק של אירופה ומחלקים בחצי האי האיברי.
בישראל הוא מעופף נדיר ומתעופף רק בחרמון ובגליל העליון, שם קצה גבול תפוצתו הדרומי.
במזרח הם נמצאים ברחבי האזור הפלארקטי (בטורקיה, רוסיה, צפון קזחסטן ומונגוליה).
באנגלית מכונה הפרפר משובץ גלנוויל (Glanville fritillary), 'משובץ' עקב דפוס כנפיו וגלנוויל על שם חוקרת הטבע, אלינור גלנוויל שגילתה את הפרפר לראשונה.
מתצפיות שנערכו באיי אולנד, פינלנד, נצפה כי הנקבה מזדווגת פעם אחת בלבד במהלך חייה בשדה.
למרות זאת בבתי גידול מלאכותיים במרחבים פתוחים עם צפיפות אוכלוסייה גדולה מספיק של מין זה, נצפתה מזווגת עם שני זכרים ובמקרים נדירים יותר אף שלושה.
הנקבה מטילה ביצים ביוני או יולי ואינה מספקת כל הגנה לביצים אלו או מטפלת בצאצאים.
הפרפר הבוגר הוא בעל תוחלת חיים קצרה, את מרבית חייה מבלה הפרפר כזחל.
בתור זחל, במהלך החורף, כתמית הורוניקה נכנסת לשלב של דיאפאוזה, שבה היא משהה את התפתחותה.
הורוניקה המשובלת ולחך האיזמלני הם הצמחים הפונדקאים המועדפים על כתמית הורוניקה להטלת ביצים ולאכילה כזחל.
נקבות הפרפרים מראות בררנות בנוגע לבחירת הצמח להטלת הביצים, לזחלים מנגד אין העדפה ברגע שהם בוקעים.
לאחר כניסתה לשלב הבוגר, כתמית הורוניקה ניזונה בין היתר מצוף הורוניקה המשובלת, הלחך האיזמנלי וצמחים נוספים.
מין זה של פרפר נמצא בסיכון לירידה באוכלוסייה מכיוון שהוא אינו מין נודד.
למרות שהן נפוצות, אוכלוסיות בפינלנד נמצאות בסיכון מכיוון שהן אינן מסוגלות לעבור מרחקים גדולים באותה קלות כמו מינים אחרים, למשל דנאית מלכותית, מה שיסכן את האוכלוסיות המקומיות אם סביבתן תהפוך לפתע לבלתי ראויה למחיה.
באנגלית מכונה המין, גביעונית גלנוויל, המילה fritillary מתייחסת לתבנית המשובצת על כנפי הפרפר, שמקורה במילה הלטינית fritillus שפירושה "קופסת קוביות".
השם "גלנוויל" מגיע מחוקרת הטבע שגילתה אותו, ליידי אלינור גלנוויל, שהייתה חובבת פרפרים אנגליים יוצאי דופן במאה ה-17 וה-18 – עיסוק מאוד חריג לאישה באותה התקופה.
היא הייתה הראשונה שלכדה דגימות פרפרים בריטיים בלינקולנשייר במהלך שנות ה-90. חוקר הפרפרים והחרט בן זמנה כתב:
כתמית הורוניקה נפוצה ברחבי אירופה ואסיה הממוזגת.
תפוצתה הרחבה ביותר היא באיי אולנד, פינלנד, בהם קיימת רשת של כ-4,000 כרי דשא יבשים, בית הגידול המועדף עבור מין זה.
פרפרים אלה מאכלסים בדרך כלל שטחי דשא פתוחים בגובה של 0–2,000 מטרים מעל פני הים.
בבריטניה כתמית הורוניקה מופיעה רק על מדרונות סלעיים וערבות בהן נפוץ הצמח הפונדקאי העיקרי שלה, לחך איזמלני (Plantago lanceolata) באזורים מוגנים המופנים דרומה.
כתמית הורוניקה היא מין בתפוצה מוגבלת מאוד בבריטניה, הוא נפוץ באי וייט בעיקר בקו החוף הדרומי.
הפרפר מתעופף גם באיי התעלה, ומאז 1990 קיים גם באתר יבשתי בחוף המפשייר, ככל הנראה לאחר שהובא לשם על ידי בני אדם.
ישנן אוכלוסיות קטנות שהובאו לחוף סאמרסט ושתי אוכלוסיות בסארי: אחת ליד ואחת בשמורת הטבע אדינגטון, ליד קרוידון.
רישומים היסטוריים בבריטניה מצביעים על התרחבות צפונה בתפוצתה של כתמית הורוניקה שהגיעה עד לינקולנשייר.
עם זאת, עד אמצע המאה ה-19, פרפר זה היה ידוע רק מהאי וייט ומחוף קנט בין פולקסטון לסנדוויץ'.
הוא נכחד בקנט באמצע שנות ה-60.
כתמית הורוניקה בעלת מוטת כנפיים של כ-33–40 מילימטרים.
הכנפיים הקדמיות העליונות של פרפרים אלה בעלות כתמים כתומים, שחורים ולבנים בצורת משבצות.
צדן העליון של הכנפיים האחוריות בצבע כתום בהיר עם שורה של נקודות שחורות.
הכנפיים האחוריות התחתונות בעלות פסים לבנים וכתומים עבים ובתוכם סדרה של נקודות שחורות.
הנקבות בדרך כלל בעלות צבעים פחות בוהקים עם נקודות שחורות מעט גדולות יותר.
חוקר הפרפרים, אדלברט זייץ תיאר את המין כבעל כנפיים קדמיות בצבע אדום-צהבהב חיוור אחיד, משובצות בכתמים שחורים, המזכירות מעט לוח שחמט, השוליים הלבנים משובצים גם הם.
על הכנפיים הקדמיות התחתונות שורה אופיינית של נקודות שחורות בולטות מתחת לשולי הכנף.
מלבד קודקוד הכנף שבצבע צהוב חיוור ומנוקד בשחור, הכנפיים האחוריות העליונות בצבע אדמדם-צהוב עם כתמים שחורים מפוזרים, המשתנים במספרם.
המין, למרות תפוצתו רחבה, לא פיתח מופעים רבים.
הזחל באורך של כ-25 מ"מ עם ראש חום-אדמדם וגוף שחור קוצני שעליו נקודות לבנות קטנות.
כתמית הורוניקה דומה למין נימפית עתליה (Melitaea athalia), ניתן להבדיל בין השניים על ידי פסים בצבעים כתום ובז' על הכנפיים האחוריות התחתונות שייחודיים לנימפית הברוניקה.
בנוסף לכך, לנימפית עתליה אין פס כתמים שחור על הכנפיים האחוריות העליונות.
לאחר הבקיעה, זחלי כתמית הורוניקה חיים בקבוצות גדולות.
הם ניזונים מהצמח הפונדקאי שלהם, לחך אזמלני (Plantago lanceolata) או הורוניקה המשובלת (Veronica spicata).
הנקבה מראה בררנות בנוגע לבחירת הצמח להטלת הביצים, לזחלים מנגד אין העדפה ברגע שהם בוקעים.
מנגון ההגנה של הורוניקה המשובלת
בניסיון להרחיק טורפים וטפילים, הורוניקה המשובלת פולטת תרכובות אורגניות נדיפות (VOCs) כאשר היא מאוימת.
חוקרים גילו שצמח זה בעל שני מנגנוני הגנה שונים, הראשון כאשר בעלי חיים ניזונים ממנו והשני כאשר הנקבה מטילה ביצים על עלי הצמח.
ההטלה של הפרפר על צמח זה הצליחה לגרום לעלייה של שני קטונים (6-methyl-5-hepten-2-one and t-geranylacetone) ודיכוי של נדיפי עלה ירוק (GLVs).
תזונת הפרפרים הבוגרים מורכבת אך ורק מצוף.
הוכח שלזחלים עם כמויות גבוהות יותר של גליקוזידים אירידואידים יש הגנה טובה יותר מפני טפילים וחיידקיים פתוגנים.
כתמית הורוניקה הבוגרת מתעופפת, מזדווגת ומטילה ביצים מיוני עד תחילת יולי.
במהלך חודשים אלו נמצא כי הנקבה מזדווגת רק פעם אחת, שזהו גם הזיווג היחיד במהלך חייהן.
הנקבה מזדווגת לרוב עם זכר המשתייך לקבוצת הזחלים עמו גדלה.
הרגלי רבייה אלו עלולים להוות מספר גורמי סיכון לגידול האוכלוסייה, עקב הזדמנויות הרבייה המועטות ובעיות גנטיות לצאצאים העתידיים עקב זיווג בין פרטים קרובים משפחתית.
לאחר ההזדווגות הנקבה מטילה ביצים, בעדיפות לסביבת מחיה בה חיה אוכלוסייה אחרת של אותו המין, פיזור זה בכרי הדשא הרחבים באיי אולנד מביא לגיוון גנטי ומהווה את אחד מגורמי שגשוג המין באזור.
נקבת כתמית הורוניקה יכולה להטיל עד 10 הטלות במהלך חייה.
בכל הטלה מספר הביצים נע בין 50 ל-300 ביצים, והן מוטלות על הצד התחתון של צמח המזון הזחל של Plantago lanceolata (פלנטה צלעות) או Veronica spicata (ספידוול ספידוול).
לאחר הבקיעה, הזחלים ניזונים מהצמחים הפונדקאים עד סוף הקיץ, בו הם בונים גם את "קן החורף" שבו הם יחרפו בתקופת החורף.
כשנגמר החורף הם יוצאים מהקן כדי לאכול שוב לפני ההתגלמות בתחילת מאי.
חודש לאחר מכן, כתמיות הורוניקה הבוגרות מגיחות מהגולם ומעבירות את חייהן הבוגרים באכילה, הזדווגות והטלת ביצים.
גודל ההטלה משפיע באופן ניכר על יכולת השרידה של הזחלים, זאת עקב נטייתם לחיות בקבוצות גדולות.
לפיכך, מידע על הגורמים השונים המשפיעים על גודל ההטלה חשוב על מנת לחזות ולהבין את מצבה של האוכלוסייה ומחזור חייה.
גודל ההטלה עומד ביחס הפוך לגודל ההטלות שהוטלו קודם לכן, כלומר ככל שנקבה הטילה יותר ביצים במהלך חייה, כך יהיו פחות ביצים בהטלה הנוכחית.
סביר להניח שתופעה זו נובעת מדילול משאבים לאורך זמן אצל הנקבה, ככל הנראה מהשקעה מרובה בהטלות הקודמות.
מרווחי זמן גדולים בין הטלות יביאו לכמות ביצים גדולה יותר בהטלה.
בדרך כלל כתמית הורוניקה מטילה אחת ליומיים.
כתמיות הורוניקה משתנות בכמות ה-PGI שלהן, אנזים גליקוליטי.
הגנוטיפ של הנקבה משפיע על השעה ביום שהיא פעילה, מה שמשפיע גם על יכולתה להחזיק בתוכה כמות ביצים גדולה יותר.
נקבות הטרוזיגוטיות מסוגלות לפעול מוקדם יותר ביום בהשוואה לכל הגנוטיפים האחרים.
יתרה מכך, נקבות עם אלל Pgi-f מסוגלות להתחיל בהטלת הביצים מוקדם יותר ביום והן מסוגלות להטיל כמות ביצים גדולה יותר.
אלל Pgi-f תורם לקצב חילוף חומרים גבוה יותר וליכולתן של הנקבות לנצל את האקלים בשעות היום המוקדמות - שני גורמים אלו מאפשרים להגדיל את גודל ההטלה.
קיימים מספר מיני טפילים נפוצים לביצים והגלמים של כתמיות הורוניקה.
שני מינים של טפילים בלעדיים (טפילים הפוגעים בפרט בודד):
וטפילים כלליים (הפוגעים ביותר מפרט אחד):
בנוסף ישנם מספר טפילים לטפילים (hyperparasitoids):
melitaearum יכול להיות מזיק ביותר לאוכלוסיות של כתמית הורוניקה אם קיימת עבורו סביבה טובה.
מין זה מסוגל להגביר את הטפילות שלו אם אוכלוסיית כתמית הורוניקה גדלה גם היא בגודלה ובגילה, אך יקטן אם האוכלוסייה תהפוך למבודדת.
באוכלוסיות משגשגות של כתמית הורוניקה קיים סיכון להכחדה מקומית על ידי הטפיל C.
עם עליית הטמפרטורה הגלובלית של כדור הארץ מדי שנה, מיני פרפרים רבים נאלצים לנדוד צפונה כדי להמשיך לחיות באקלים המועדף עליהם.
מדענים מצאו כי מינים נודדים, כמו הדנאית המלכותית, מסוגלים להסתגל טוב יותר לטמפרטורות העולות מאשר מינים מקומיים, כדוגמת כתמית הורוניקה.
כתמית הורוניקה נצפתה נודדת סביב איי אולנד לאזורי מחיה שונים, אך היא לא תנדוד באופן עונתי ותחצה יבשות בדומה לפרפרים אחרים.
רגישות זו לשינויי אקלים היא תכונה הנשקלת בעת הסיוע לשימור מין זה.
פרפר זה אינו רשום כמאוים באירופה, אך הוא נכלל כמין בעל עדיפות קדימה בתוכנית פעולה למגוון ביולוגי (BAP) בבריטניה.
המועצה לחקר הסביבה הטבעית של אנגליה מחשיבה מין זה כבעל חשיבות עיקרית.
פרפר זה בעל עדיפות שימור גבוהה, כך שפרפר זה צפוי להיות באיום גובר.
כִּתְמִית פְּנִינִים (שם מדעי: Issoria lathonia, שם קודם: נימפית הפנינים) הוא פרפר ממשפחת הנימפיתיים הנפוץ באירופה, צפון אפריקה והאזור הפלארקטי המזרחי.
בישראל הוא מתעופף בפסגות הר החרמון.
מין זה בעל 4 תת-מינים:
Issoria lathonia lathonia - תת-המין הנפוץ ביותר, קיים בחרמון
מין נודד זה נפוץ ברוב אירופה, צפון אפריקה, האיים הקנריים ובמזרח האזור הפלארקטי (מרכז אסיה, ההימלאיה, בלוצ'יסטן ומערב סין).
פרפרים אלו חיים בשטחים פתוחים, במדשאות יבשות, בשדות חקלאיים ריקים ובגידולים חקלאיים בגבהים הנעים מגובה פני הים לכ-2700 מטר.
כתמית הפנינים הוא פרפר בינוני עם מוטת כנפיים של 38–46 מ"מ.
הכנפיים הקדמיות בצבע כתום-צהבהב עמוק, עם כתמים שחורים מעוגלים המסודרים בשורות.
בסיסי הכנפיים הקרובים לגוף הפרפר בצבע ירקרק.
החלק התחתון של הכנפיים הקדמיות התחתונות הוא בצבע לבן.
קצוות הכנפיים בעלי גבול לבן דק המפוספס בכתמים צהבהבים.
הכנפיים האחוריות התחתונות בעלות גדולים בצבע קרמי המזכירות פנינים במראיהן.
בקצות ומרכז הכנפיים שורות של כתמי פנינים גדולים הנחצות בכתמים פניניים קטנים המוכלים בתוך כתם כתום כהה.
בין הכתמים הלבנים טורים כתומים כהים עבים המחברים אותם.
הכנפיים האחוריות העליונות בעלות כתמים דמויים פניים בקודקוד הכנף, יתר הכנף מכוסה בשורות כתמים שחורים.
הביצה בצבע צהבהב וצורת חרוט.
הזחל יכול להגיע לאורך של כ-35 מ"מ.
הוא בצבע חום אפרפר, עם כתמים שחורים, קוצים חומים קצרים יחסית עם קצה לבן ושורה כפולה של פסים לבנים על גבו.
בסיסי הגבשושיות על גבו של הזחל כתומים.
הגולם התלוי לרוב, הוא בצבע חום כהה, עם כתם לבן גדול בצורת אוכף וכמה קטנים יותר מאותו צבע, המזכירים לשלשת ציפורים.
הפרפר דומה מעט למינים Speyeria aglaja, Fabriciana adippe ו-Brenthis daphne, שגם הם בעלי צבע כתום בחלק העליון של הכנפיים, אך עם סימנים וכתמים שונים.
יתר על כן, בחלק התחתון של הכנפיים האחוריות אין את כתמי הפנינים הגדולים האופיינים לכתמית הפנינים.
מין זה אינו מקיים דו-צורתיות זוויגית.
בישראל מין זה מתעופף בעיקר בחודשי יוני-יולי.
במרבית העולם הוא קיים כמעט לאורך כל השנה, עם שלושה או ארבעה דורות רצופים.
הביצים מוטלות בנפרד על הצד התחתון של עלי הצמח הפונדקאי.
ההתגלמות מתרחשת על צמחייה נמוכה, בין מספר עלים הקשורים יחדיו במשי.
מין זה עשוי לחרוף בכל אחד משלבי הזחל.
הבוגרים מתעופפים רבות ונמצאים בתעופה ממרץ עד אוקטובר.
באזורים יבשים כתמית הפנינים נודד מטה משיחים קשיחים ירוקי עד, עצים קטנים באזורים מישוריים ועצי אשוח הרריים, שם הוא מתעופף בקיץ לפני נדידתו מטה בחודשי בסתיו לגובה נמוך יותר.
כתמתמים היא סדרת טלוויזיה ישראלית חינוכית לילדים המשודרת בערוץ הופ!.
בכל פרק, כתם, צבע ופחית מארחים אמנים.
בעזרת חומרים זמינים בכל בית, הם יוצרים משחקים, קישוטים ואביזרים שונים.
אילן סביר - צבע / פחית
איקי גלעד - מנחה סדנאות אמנות
רוני אורן - מנחה סדנאות אמנות
כֶּתֶר (ביידיש: כּתר; באנגלית: Kaser, הגייה: ˈkɑːsəɹ) הוא יישוב קהילתי, סמוך לעיר ב, מדינת ניו יורק, ארצות הברית.
היישוב מוקף מכל עבריו ביישוב מונסי.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2020, מנתה אוכלוסיית היישוב 5,491 תושבים.
רוב התושבים ביישוב הם יהודים חסידי ויז'ניץ.
חסידי ויזניץ, במונסי הקימו את כתר בשנת 1990 כדי לפתור בעיות דיור ולגור יחד כקהילה עצמאית.
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח היישוב הוא 0.4 קילומטר מרובע.
רוב התושבים ביישוב הם יהודים חסידים מזרם ויז'ניץ.
כ-4% מאוכלוסיית כתר הצהירו שהם ממוצא רומני וזה היישוב שבו גרים האחוז הגבוה ביותר של תושבים ממוצא רומני, בארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין האמריקאי בשנת 2010:
היישוב מאוכלס בצפיפות, הגבוהה ביותר במדינת ניו יורק.
1,888 מתושבי היישוב היו בוגרים, בעלי זכות בחירה.
בית המועצה: 15 Elyon Rd.
Monsey NY 10952החל משנת 1997, משטרת העיירה רמפו מספקת שירותי משטרה לכתר.
כתנות עור היו בגדים שנתן ה' לאדם הראשון ולחוה לאחר חטאם.
בעקבות חטאם של אדם וחוה, באכלם מעץ הדעת, הם שמו לב לעירומם וכיסו את עצמם בעלי תאנה ().
לאחר מכן העניש ה' את אדם וחוה, הסיפור נחתם באמירה:
בפרקי דרבי אליעזר נאמר שה' יצר את כתנות העור מעורו של הנחש.
בספר קושיות לאחד מראשוני אשכנז נכתב שאדם חשש מהנחש בשל כך ועל כן זימן לו ה' אש במוצאי שבת ששרפה את הבגדים.
רבנו בחיי כתב שייתכן שזהו עור תחש, הרא"ש הציע שמדובר בעור של הלווייתנית המיתולוגית שנשחטה לצדיקים, אבן עזרא כתב שיש בהמה בצורת אדם וממנה נלקח העור, עוד הציע שלפני החטא לא היה לאדם עור אלא בשר ועצמות ורק לאחר החטא ניתן לו עור.
במסכת סוטה נחלקו רב ושמואל האם מדובר בעור ממש או דבר שהעור נהנה ממנו – פשתן.
רבי אליעזר אשכנזי טען שכתנות עור הן מטאפורה לכיסוי המפשעה והכוונה שצמח שם שיער.
בתוספות כתבו שמטרת הכותנות היו לכיסוי כל הגוף, לדבריהם לכיסוי המפשעה היה די בעלי התאנה.
במדרש רבה כתוב שהכותנות היו חלקות כציפורן ונאות כמרגליות.
או ככלי פשתן של בית שאן עוד הוסיף שצורתן כפנס רחבות מלמטה וצרות מלמעלה.
רבי יעקב כולי כתב מכוח צורת הריבוי "כתנות" שה' יצר להם מספר כותנות.
במדרש רבה נאמר שבספר התורה של רבי מאיר נכתב כותנות אור המדרש מבאר שהכוונה שלכותנת הייתה צורת פנס.
רבנו בחיי ביאר שהכוונה שה' הלבישם במעלות ובאורות מהאור העליון בבחינת קרינת פני משה.
האר"י הסביר שקודם החטא הוא לבש כותנות אור בבחינת חשמל ולאחר החטא הוא לבש כותנות עור מקליפת נגה.
זו לדבריו הסיבה שהכתנות עור נלקחו מעור הנחש.
בספר הזהר הובאה האגדה על השתלשלות הכותנות לנמרוד ועשיו.
במקום אחר בזוהר נכתב שהדבר לא אפשרי ואדם וחוה נקברו יחד עם כתונותיהם.
מכוח הסתירה כתב מהרח"ו שלנמרוד ועשיו הגיעו הבגדים שלבש אדם קודם הגירוש.
כותבים שונים האריכו על המשמעות הסמלית של כתנות העור, יש שראו את הדבר כסמל להשגחה על האדם אף בעת גירוש, אחרים ראו את הכותנות כמלבוש פשוט ונחות דרגה.
בספר דעת זקנים כתוב שעל הכותנות היו צורת בעלי חיים מה שהביא לכניעתם לאדם הראשון.
במדרש נאמרו הדברים על נמרוד - הבגדים הפכו אותו לגיבור ציד, כך גם על עשיו.
הגמרא ב כותבת שיש אומרים שהוכתנות הן מהדברים שנבראו בערב שבת בין השמשות.
הרד"ק כתב כן באופן פשוט.
בספרות נידונה שאלת מיקום הכותנות לאחר פטירת אדם וחוה.
רבי בחיי בן אשר כתב שלאחר פטירתם הבגדים עברו לקין, לאחר הריגתו נטל נמרוד את הבגדים מה שהפך אותו ל"גיבור ציד", עשו ניצח את נמרוד בדו-קרב ונטל את הבגדים, והם "בגדי החמודות" שיעקב לקח ממנו.
מקור דבריו מנמרוד והלאה, לקוח מ.
בפרקי דרבי אליעזר נוסף שחם בן נח גנבם מהתיבה ונמרוד ירש אותו ממנו.
ב נכתב שנמרוד רצה להרוג את עשיו כדי לקחת את הבגדים.
בילקוט מעם לועז נכתב שמאדם הגיעו הבגדים לנח דרך חנוך ומתושלח.
בתרגום ירושלמי נכתב שאברהם לקח את הבגדים מנמרוד, משם הגיעו לעשיו ולבסוף יעקב נתנם ליוסף (כתונת הפסים).
ב סדר הירושה הוא כך: שת, מתושלח, נח, שם, אברהם, יצחק, יעקב.
הרב מנחם מנדל כשר הדפיס מדרש בו סדר הירושה: אדם, שת, חנוך, נח שם, עבר, נמרוד לחם בעבר ולקחן עד שעשיו לקחן ממנו.
ב אמר רב יהודה בשם שמואל שאחת לשבעים שנה ברומי לוקחים אדם שלם ומרכיבים אותו על חיגר, מלבישים אותו בקרקפת של רבי ישמעאל ובבגדי אדם הראשון (במובן של בגדי עשו).
בכדי לסמל ניצחון של עשיו על יעקב.
היעב"ץ בהגהתו לגמרא כותב שבגדים אלו היו בסגנון בגדי אדם הראשון.
בפרקי דרבי אליעזר נאמר שיעקב טמן את הבגדים בקרקע.
כִּתְמִית הַחֶרְמוֹן (שם מדעי: Melitaea acentria) הוא פרפר ממשפחת הנימפיתיים שתואר לראשונה בשנת 2017 על ידי הביולוג והאנטומולוג האבולוציוני ולדימיר לוחטנוב מעל אתר החרמון שבצפון ישראל.
הפרפר נפוץ בצפון ישראל, סוריה ולבנון, כאשר הר החרמון מהווה את גבול תפוצתו הדרומי.
כתמית החרמון הוא פרפר קטן עד בינוני, בעל מוטת כנפיים של עד כ-45 מ"מ.
המין דומה מאוד מבחינה חיצונית לכתמית הבוצין, כתמית הלבנון ונימפית פרסית, וההבחנה ביניהם דורשת ידע מקצועי ובדיקה אנטומית.
הביצים ירוקות ועגולות, ומהן בוקעים זחלים כהים ושעירים.
הזחלים נכנסים לתרדמת חורף, ובמהלך התפתחותם צבעם משתנה ללבן עם פסים כהים ובליטות בהירות.
באורך מלא הם מגיעים לגודל של כ-20 מ"מ.
ההתגלמות מתרחשת בדרך כלל על אבנים סמוכות לצמח הפונדקאי.
הגולם לבן, ועליו כתמים בצבעים כתום ושחור, באורך של כ-15 מ"מ.
תקופת הגולם נמשכת בין שבועיים לחודש.
הפרפר פעיל בעונת האביב והקיץ, בעיקר בין מאי לאוגוסט, ומקיים דור אחד או שניים בשנה.
בישראל נערך בין השנים 2013 ל-2016 סקר רחב היקף של פרפרים במסגרת פרויקט ברקוד DNA, שמטרתו הייתה למפות את מגוון המינים והגנטיקה שלהם בארץ.
במסגרת סקר זה אספה החוקרת אסיה נוביקובה דגימות רבות באזור הר חרמון, שכללו גם פרפרים שסווגו בתחילה כנימפית פרסית.
כאשר נצפה לראשונה בשנת 2012, סווג הפרפר בטעות כשייך למין נימפית פרסית בשל הדמיון החיצוני בין השניים.
עם בחינתם המדוקדקת, הביולוג והאנטומולוג האבולוציוני ולדימיר לוחטנוב בדק את מבנה איברי הרבייה הזכריים, ובמיוחד את הצבתות המשמשות לאחיזת הנקבה בעת ההזדווגות.
השוואה של איברים אלה עם פרפרים מאוכלוסיות מרכז אסיה וכן עם כתמית הלבנון (Melitaea didyma), מין נוסף הקיים בחרמון, גילתה שהפרפרים מהחרמון מציגים מאפייני ביניים בין שני המינים, לפחות במבנה איברי הרבייה.
עם זאת, מחקר אנטומי וגנטי נוסף, שכלל ניתוח של איברי המין וחתימת ה-DNA הייחודית של כתמית החרמון, העלה כי מדובר במין נפרד: קיימים הבדלים מובהקים, וכי יש לו קרבה גנטית לסוג Acentria – ומכאן נגזר שמו המדעי.
מחקר מולקולרי מעריך כי מין זה קיים כבר למעלה מ-1.5 מיליון שנה.
מדובר במין הפרפרים הראשון שתואר בישראל זה 109 שנים, מאז תיאור המין הקודם בשנת 1908 – כתמית הדרדר, שתואר על ידי חוקר הטבע הגרמני הנס פרושטורפר.
זהו אחד המקרים הבודדים הידועים שבהם מין פרפר נוצר כתוצאה מהכלאה בין שני מינים אחרים.
במרץ 2009, כאשר הפרפר היה עדיין מזוהה כמין נימפית פרסית, הוא נכלל ברשימת 14 מיני הפרפרים המוגנים בישראל.
ההכרה בו כמין נפרד, Melitaea acentria, התבצעה רק בשנת 2017, אך ההגנה החוקית חלה עליו עוד קודם לכן, בשל זיהויו כחלק ממין מוגן.
כתר ספרים היא חברת בת של כתר הוצאה לאור המנהלת את פעילות ההוצאה לאור שלה, והיא מהגדולות שבהוצאות הספרים בישראל.
כתר ספרים הוקמה בשנת 2005 כחברת בת משותפת של כתר הוצאה לאור וסטימצקי, אז הועברה אליה פעילות ההוצאה לאור של כתר הוצאה לאור.
כתר הוצאה לאור החזיקה ב-52% ממניות כתר ספרים, וסטימצקי - ב-48%.
מנכ"ל כתר הוצאה לאור הפך למנכ"ל החברה הממוזגת.
במאי 2008 מכרה סטימצקי לכתר הוצאה לאור 31% ממניות כתר ספרים ומסרה לה אופציה לרכוש את שאר מניותיה.
עם הקמתה, כתר ספרים לקחה על עצמה את הפצת הספרים של כמה הוצאות לאור קטנות שקודם לכן הופצו על ידי סטימצקי, ובהן קשת (השייכת לסופר רם אורן), אריה ניר, עברית ופקר.
מנובמבר 2007 מפיצה כתר ספרים גם את ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בין ספרי ההוצאה המוכרים שתורגמו: ארץ יצורי הפרא ופחדרון בארון.
במרץ 2016 רכשה "הוצאת מודן" את פעילות ההוצאה לאור של "כתר ספרים".
היו שמתחו ביקורת על הקמת החברה, בטענה שהדבר יביא לשיווק מוגבר של ספרי "כתר" על ידי חנויות סטימצקי; היות ששתי החברות שולטות ביד רמה בשוק הספרים, יביא הדבר ליצירת מונופול ולצמצום פרסומם של סופרים וספרים מהוצאות אחרות.
גם לפני המיזוג, טענו המבקרים, נהגה סטימצקי לשווק באופן אינטנסיבי "להיטים בטוחים", ולהתעלם כמעט מספרים שהסיכוי להצלחתם אינו כה גבוה; עם המיזוג, טענו, תגבר מגמה זו.
מנהלי סטימצקי הודיעו כי למיזוג לא תהיה כל השפעה על שיווק ספרי כתר ברשת החנויות; סטימצקי, אשר תמיד עסקה באופן מצומצם גם בהוצאה לאור, מעוניינת להרחיב תחום זה ולעשות זאת באמצעות שיתוף פעולה הדוק עם חברה ותיקה בתחום.
כתר הוצאה לאור בע"מ היא אחת מחברות ההוצאה לאור הגדולות בישראל, המחזיקה גם מפעלי דפוס.
החל משנת 2005 מתבצעת פעילות ההוצאה לאור שלה דרך חברת הבת, "כתר ספרים".
ההוצאה נשלטת מאז 1992 על ידי חברת ההשקעות ארלדן השקעות.
"כתר" חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
כתר הוצאה לאור הוקמה בירושלים ב-1958 כ"מפעל תרגומי המדע הישראלי בע"מ", ביוזמת טדי קולק שביקש למצוא עבודה לעולים אקדמאיים ממזרח אירופה.
מפעל תרגומי המדע העסיק מאות מתרגמים שתרגמו פרסומים מדעיים עבור מדינות שונות, כמו ארצות הברית, אנגליה ומדינות סקנדינביה, בעיקר מרוסית לאנגלית.
במרץ 1961 הוסב מפעל תרגומי המדע לחברה ממשלתית בשם "כתר הוצאה לאור בע"מ" והיא פעלה ממשרדים באזור התעשייה גבעת שאול (גבעת־שאול ב').
בשנת 1964 החלה החברה בתרגום ספרים להפצה באופן חופשי שלא על פי הזמנה והחל משנת 1965 הוציאה ספרי מדע מקוריים של מחברים ישראליים.
בשנת 1966 לקחה על עצמה את הוצאת אנציקלופדיה יודאיקה, שכונתה "אנציקלופדיה של העם היהודי".
בשנה שלאחר מכן החלה ההוצאה בתרגום ספרי מדע לעברית.
בשנת 1968 נמכרה החברה, שכל מניותיה הוחזקו עד אז על ידי החברה הממשלתית "מניב", לקונצרן "כלל" שמינתה את ג'ורג' וייז ליו"ר מועצת המנהלים, ובשנת 1969 נמכרה מחצית ההוצאה למפעלי נייר חדרה.
באמצע שנות ה-70 סבלה ההוצאה מהפסדים כבדים, בעקבות הוצאת אנציקלופדיה יודאיקה (בה הושקעו משאבים רבים לכתיבת 16 כרכים בו זמנית, וההחזר על ההוצאה הגדולה היה אטי), ובעקבות זאת הועברה הבעלות על ההוצאה מכלל תעשיות לחברה האם "כלל", כדי לשחרר את "כלל תעשיות" מחובות ההוצאה.
בשנת 1975 הוחלט להפוך את "כתר" להוצאה לאור של ספרות עברית ולא לעסוק רק בתרגומי מדע ואנציקלופדיות.
הספר העברי הראשון שהוציאה לאור היה "עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור", ספר ילדים עברי שכתב אפרים סידון ואייר יוסי אבולעפיה.
עד תחילת 1978 הוציאה לאור עשרים ספרים עבריים, אחר כך כ-30 ספרים בשנה.
באמצע שנות ה-80 הייתה להוצאת הספרים הגדולה בישראל, והוציא לאור כ-120 ספרים מקוריים בשנה, כולל: ספרות יפה, ספרי עיון, הדרכה, ילדים ונוער, אלבומים ואנציקלופדיות (היא נכנסה כשותפה בהוצאת "בריטניקה לנוער" בנוסף ל"יודאיקה").
במקביל באותן השנים, תחת המנכ"ל מאיר שני ומחליפו אליאב כהן (ששימש כחשב תחת שני) בוצע תוכנית הבראה וארגון מחדש שכללה תכנון, פיתוח ומעקב אחר תהליכי הייצור והשיווק של כל ספר, תוך עמידה בלוח־זמנים ויצירת רווח; זאת תוך הקפדה על איכות המוצר.
היא גם הייתה הוצאת הספרים הראשונה בישראל שהשקיעה באופן נרחב במחשוב, קידום מכירות ויחסי ציבור בנוסף היה בבעלותה בית דפוס מודרני.
בעקבות שינויים אלו, החל מ-1978 ההוצאה פעלה ברווח משמעותי.
ב-1984 רכשה כתר את הוצאת שקמונה, אשר המשיכה להוציא ספרים תחת השם "שקמונה", בהם מדריכי טיולים (בפרט מדריך לפיד הפופולרי מאת יוסף לפיד, שהיה מדריך הטיולים הראשון בעברית ליוצאים לחו"ל) ואלבומים בנושאי ארץ-ישראל, בהם הכרך המפואר "עמוד האש" מאת יגאל לוסין, שליוה את סדרת הטלוויזיה בשם זה.
בתחילת 1987 הונפקו 25% ממניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובמאי 1990 מכרה "כלל" את השליטה בחברה לאיל התקשורת הבריטי רוברט מקסוול, "כתר" צורפה לאימפריית המדיה שלו כחברת בת של הוצאת מקמילן הבריטית.
לאחר הרכישה מקסוול הכריז על הרחבת פעילות ההוצאה, כולל בתחום התרגומים והפקת מהדורה מעודכנת של אנציקלופדיה "יודאיקה".
אולם ההוצאה דיווחה באותה תקופה על הפסדים.
בשנת 1992 רכש אשר רשף, באמצעות החברה שבבעלותו ארלדן השקעות, את המניות של "הוצאת מקמילן", "כלל" המשיכה להחזיק באותה עת ב-25% מהמניות.
בשנת 2002 הגיעה כתר להסכם עם הוצאת מעריב על כך שכתר תנהל את כל פעילות ההוצאה לאור של ספריית מעריב.
לאחר עשר שנים, בשנת 2012 נמכרה הוצאת מעריב במלואה לכתר.
בשנת 2006 חתמה כתר על הסכם שיווק עם הקיבוץ המאוחד-ספריית הפועלים הוצאת הקיבוץ המאוחד-ספרית פועלים.
כוונתה לרכוש מחצית מהוצאת הקיבוץ המאוחד (שפורסמה בטרם עת כעובדה מוגמרת) לא התממשה.
בשנת 2005 הוקמה חברת בת כתר ספרים, ש-52% ממניותיה בבעלות כתר הוצאה לאור ו-48% בבעלות סטימצקי, אליה הועברה פעילות ההוצאה לאור של החברה.
כתר הוצאה לאור המשיכה לנהל ישירות את פעילות הדפוס שלה.
בשנת 2008 מכרה סטימצקי לכתר הוצאה לאור את רוב מניותיה בכתר ספרים.
במרץ 2016 מכרה "כתר" את כתר ספרים ל"הוצאת מודן" אך השאירה בידיה את פעילות הדפוס וההפצה.
בסוף אותה שנה גם נמחקו מניותיה מהמסחר בבורסת תל אביב, בעקבות שורה של הצעות רכש של בלי השליטה משפחת רשף
במשך השנים כתר הוציאה לאור ספרים מכל הסוגים כמעט, ובנוסף מפעילה בית דפוס גדול המספק שירותי דפוס גם לבתי הוצאה לאור אחרים.
בין סופריה הקבועים היו עמוס עוז, אלונה קמחי, ישראל סגל, בתיה גור, שולמית לפיד ואמנון ז'קונט.
עם המעבר של כתר להוצאת ספרות עברית מונו: אסתר סופר כעורכת סדרת ספרי הילדים "כתרלי", עדה תמיר כעורכת סדרת תרגומי ספרות ילדים ונוער "כתרי", עדי צמח כעורך סדרת ערך סדרת מדע בדיוני וסדרת ספרים בידיעת־הארץ.
בתקופת המנכ"ל אליאב כהן מונה ב-1982 יון פדר לעורך הראשי של ההוצאה, ובתקופתו הצטרפו מנחם פרי כעורך הראשי של סדרת הספרים "הספרייה" (אחר כך "הספריה החדשה"), מיזם משותף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד וספרי סימן קריאה שפעל בהצלחה על בסיס מנויים.
עורכים נוספים שהצטרפו בתקופה זו היו: מנחם ברינקר כעורך סדרת "מעוף" (מדע, עיון ופרשנות); משה (מוקי) רון כעורך ספרות מופת מתורגמת; ויגאל שוורץ, עורך אחראי על ספרות המקור.
במטרה למשוך ספרים ישראלים מובילים לפרסם בהוצאת "כתר" היא הציעה תנאים כספיים נדיבים, בין השאר לעמוס עוז, אילנה גור ובנימין תמוז.
ליצחק בן-נר מימנה שהות של שנה בארצות הברית ולאפרים סידון שהות של שנה בלונדון, בתמורה לכתיבת ספרים.
כדי לא לפגוע בתדמית היוקרתית של ההוצאה, ועם זאת גם לא להפסיד רווחים ממכירת ספרות פופולרית מתורגמת מסוגת הרומן הרומנטי וספרות זולה, הוקמה הוצאת בת נפרדת בשם "שחף" שעסקה בהוצאת ספרים אלו.
בשנים 1988–1989 שימשה ניבה לניר כעורכת ראשית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה "כתר הוצאה לאור" להפעיל רשת של חנויות הספרים.
החנות הראשונה נפתחה במרכז כלל בירושלים בקיץ 1980, הרשת גדלה בהדרגה וב-1988 מנתה כבר 20 חנויות.
בנובמבר 1988 פתחה הרשת את חנות הדגל שלה ברחוב דיזנגוף, במבנה פסאז' הוד, בשטח בו פעל קודם כלבו "מצקין".
החנות התפרסה על שלוש קומות, הוקמה בהשקעה של מיליון דולר, בעיצוב עדה כרמי-מלמד, כללה בית-קפה וכונתה "חנות הספרים הגדולה ביותר במזרח־התיכון".
בתחילת 1989 החלה להפעיל גם 11 חנויות ספרים שפעלו בתוך רשת המשביר לצרכן, זאת בנוסף לחנויות שהפעילה בתוך תיאטראות, כך שבסך הכל באותה שנה הפעילה 33 חנויות.
בסוף 1990, לאחר שהרשת סבלה מהפסדים, החלו מגעים למכירת חנויות הרשת ל"סטימצקי" שבמקביל ניהלה משא ומתן לשותפות עם "אשתרג", חברה שהפעילה ירידים של ספרים מוזלים.
במרץ 1991 החלה הרשת לעסוק גם ביבוא של ספרים ומגזינים בשפות זרות.
לבסוף ביוני 1991 נמכרה הרשת לקבוצת משקיעים ברשת אלי גרניט, שניהל קודם את רשת "דיונון"
הרשת החלה לפעול בשם "גרניט-כתר" אך עדיין סבלה מהפסדים וסגרה את חנות הדגל ברחוב דיזנגוף.
הרשת כולה נסגרה כעבור מספר שנים.
כתר הכתרה הוא כתר המשמש מלך או מלכה לצורך טקס הכתרתם.
במרבית בתי המלוכה באירופה נעשה שימוש בכתר ייעודי לצורך טקס ההכתרה.
למלכים היו מספר רב של כתרים שכל אחד מהם שימש לייעוד אחר.
על פי הנוהג, הכתר כלל רק "שלד" שאליו הוכנסו אבני החן לצורך טקס ההכתרה, ובסיומו הוצאו אבני החן והיהלומים ממנו והושבו לאוצר הממלכה.
טיארת האפיפיור - הכתר ששימש להכתרת האפיפיור פיוס ה-12 ויוחנן ה-23.
כתר אדוארד הקדוש - כתר ההכתרה הרשמי של מלכי אנגליה והממלכה המאוחדת.
כתר רודולף השני- כתר ההכתרה הרשמי של קיסרי האימפריה האוסטרית
כתר שארלמאן - כתרו של קרל הגדול ששימש כתר ההכתרה של מלכי צרפת עד ולרבות הכתרתו של לואי ה-14. הכתר הושמד במהלך המהפכה הצרפתית.
כתר אישטוון הקדוש - כתר ההכתרה הרשמי של מלכי הונגריה.
הכתר היה מתנה מאת האפיפיור סילבסטר השני להכתרת המלך אישטוון הראשון (אישטוון הקדוש) בשנת 1000 או 1001. הכתר המקורי נגנב והוחלף בהעתק הנוכחי.
כתר האימפריה הממלכתי הוא כתר המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
הכתר דומה בעיצובו לכתר אדוארד הקדוש כאשר בבסיסו של הכתר ארבעה צלבי פטה (Cross pattée) שביניהם ארבעה פרחי חבצלת (fleur-de-lis).
מעל בסיס הכתר ארבע חצאי קשתות שבנקודת חיבורם מונד מוזהב ובראשו צלב.
מתחת לקשתות כיפת קטיפה ששוליה מעוטרים בארמין.
בכתר משובצות אבנים יקרות ידועות - בצלב שבראש הכתר משובץ ספיר שנקרא "ספיר אדוארד הקדוש", שעל פי האמונה לקוח מטבעתו של אדוארד המודה.
כמו כן בחזית הכתר משובץ אודם הנסיך השחור.
בחזית הכתר משובץ יהלום קולינן II המכונה גם "הכוכב הקטן של אפריקה".
בחלקו האחורי של הכתר משובץ ספיר סטוארט שמשקלו 104 קרט (20.8 גרם).
הכתר נחבש בסיום טקס ההכתרה בעת שהמונרך החדש יוצא ממנזר וסטמינסטר - ולא במהלך טקס ההכתרה עצמו.
המלכה ויקטוריה והמלך אדוארד השביעי חבשו את כתר האימפריה הממלכתי במהלך טקס ההכתרה עצמו בשל משקלו הרב של כתר אדוארד הקדוש.
המונרך נוהג לחבוש את כתר האימפריה הממלכתי בטקס פתיחת הפרלמנט השנתי.
על פי המסורת, הכתר ושאר תכשיטי הכתר מוסעים לארמון בקינגהאם בכרכרה משלהם משם הם מובלים בשעה שהמלכה מגיעה בכרכרה לארמון וסטמינסטר, ומובאים אל חדר הגלימות של הארמון בו לובשת המלכה את הגלימה ואת הכתר.
כתר האימפריה הנוכחי הוא כתר שיוצר עבור הכתרת ג'ורג' השישי בשנת 1937. הכתר יוצר על ידי חברת היהלומנים ג'ררד ושות' והוא העתק מדויק של כתר האימפריה הממלכתי שיוצר עבור המלכה ויקטוריה - אולם קל יותר במשקלו ויותר נוח ללבישה.
הן כתר האימפריה הממלכתי והן שרידי הכתר המקורי בו עשתה שימוש המלכה ויקטוריה, שמורים בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
כתר מרי ממודנה היה כתר שהוכן עבור מרי ממודנה, רעייתו של המלך ג'יימס השני, מלך אנגליה (אשר מלך גם באירלנד בתואר "ג'יימס השני" ובסקוטלנד בתואר "ג'יימס השביעי").
על פי המסורת, בעת טקס ההכתרה, רעייתו של המונרך המוכתר מוכתרת אף היא כ"מלכה הרעיה" (queen consort).
בעת שלטונו של אוליבר קרומוול באנגליה כל תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת הושמדו.
לאחר מותו, ובעת הכתרת צ'ארלס השני בשנת 1661 לא היה צ'ארלס נשוי, ולכן הוכנו עבור ההכתרה כתר הכתר למונרך בלבד ולא כתר עבור הרעיה.
לאחר מותו של צ'ארלס והמלכת אחיו ג'יימס השני הוכן כתר רעייה עבור רעייתו מרי ממודנה.
למעשה, הוכנו שלושה כתרים: כתר הכתרה, כתר ממלכתי ועטרה (כתר לשימוש יום יומי).
כתר ההכתרה ניזוק במהלך השנים, אולם בכתר הממלכתי נעשה שימוש בטקסי ההכתרה של כל המלכות הרעיות עד שנת 1831. כמו כן חבשו את הכתר המלכה מרי השנייה והמלכה אן.
בשנת 1831 הוחלף כתר מרי ממודנה בכתר המלכה אדלייד (שהוכן לצורך הכתרת בעלה, המלך ויליאם הרביעי), שהיה גדול ומרשים יותר מכתר מרי ממודנה.
כתר ההכתרה המקורי לא קיים כיום, אולם הכתר הממלכתי והדיאדם שמורים כיום בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
על פי הנוהג, בכתרים שלא נעשה בהם שימוש הוצאו האבנים היקרות והפנינים, אולם בשנת 1938 הושבו לכתר מרי ממודנה פנינים שהחליפו את פניני הדמה שהושמו בו.
הכתר יוצר בשנת 1685 על ידי התכשיטן ריצ'רד דה בוואר ועוטר ביהלומים שהושכרו לצורך טקס ההכתרה (כנהוג באותה עת): 38 יהלומים גדולים ו-523 יהלומים קטנים, וכן 129 פנינים.
בבסיס הכתר עיגול של זהב המעוטר ב-20 יהלומים גדולים וכן בעיטורי ארבעה צלבי פאטה וארבעה פרחי חבצלת (בין כל צלב נמצא עיטור פרח חבצלת) העשויים יהלומים ומשובצים בזהב.
בתחתית הכתר משובצת שורה של פנינים.
מעל בסיס הזהב ארבעה חצאי קשתות המעוטרים בשורת פנינים במרכזם, ובשתי שורות יהלומים בצדדיהן.
בנקודת חיבור הקשתות ישנו גלובוס (מונד) מוזהב ועליו צלב המעוטר בחמישה יהלומים ושלוש פנינים.
כתר סקוטלנד הקיים כיום הוכן עבור המלך ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד, בשנת 1540 והוא חלק מתכשיטי הכתר של סקוטלנד.
כתר סקוטלנד יוצר בשנת 1540 על ידי התכשיטן המלכותי ג'ון מוסמן עבור ג'יימס החמישי מחלקים שנותרו מכתר ישן שניזוק - הכתר המקורי נוצר ככל הנראה לפני שנת 1503, אולם מועד ייצורו אינו ידוע.
זמן קצר לאחר ייצורו נוספה כיפת הקטיפה והארמין לכתר.
הכתר נחבש לראשונה על ידי ג'יימס החמישי לרגל הכתרת רעיתו השנייה מארי דה גיז כמלכה רעיה, טקס הכתרה נערך במנזר הולירוד שבאדינבורו בשנת 1540. בכתר נעשה שימוש בעת הכתרת מרי, מלכת הסקוטים בשנת 1543 וכן בשנת 1567 בעת הכתרת בנה ג'יימס השישי (לימים ג'יימס הראשון, מלך אנגליה).
בעקבות איחוד הכתרים, ולאחר שג'יימס השישי ירש את הכתר האנגלי והפך למלך אנגליה בשנת 1603 עבר בית המלוכה מאדינבורו ללונדון הושארו תכשיטי הכתר של סקוטלנד באדינבורו, והובאו לפרלמנט הסקוטי על מנת לסמל את נוכחותו של המונרך בסקוטלנד, ואת ההסכמה המלכותית הנדרשת לאישור חוקים.
בכתר נעשה שימוש בעת הכתרתם של צ'ארלס הראשון בשנת 1633 ושל צ'ארלס השני בשנת 1651 כמלכי סקוטלנד, אולם לאחר הכתרות אלה לא הוכתרו יותר מלכים כמלכי סקוטלנד.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית הורה אוליבר קרומוול על השמדת כל תכשיטי הכתר האנגלי והסקוטי - השמדת תכשיטי הכתר האנגלי בוצעה, אולם תכשיטי הכתר הסקוטי שנשמרו באדינבורו הוחבאו וניצלו מההוראה.
בעקבות חוקי האיחוד של 1707 אוחדה ממלכת סקוטלנד עם ממלכת אנגליה והוקמה ממלכת בריטניה הגדולה.
בעקבות איחוד זה הפרלמנט הסקוטי בוטל והפרלמנט המאוחד התכנס בלונדון.
מאחר שלא היה צורך בתכשיטי הכתר הסקוטי הם הועברו למשמרת לטירת אדינבורו ושם נשכחו עד שנת 1818.
בראשית המאה ה-19 החלה התעניינות ציבורית בתכשיטים, בעקבות פעולתו של סר וולטר סקוט ולאחר שנמצאו התכשיטים הם הוצגו החל משנת 1819 בטירת אדינבורו.
התכשיטים הוצגו בפני המלך ג'ורג' הרביעי בעת ביקורי בארמון הולירוד בשנת 1822 (ביקור ראשון של מונרך בסקוטלנד מאז שנת 1651).
ב-24 ביוני 1953, לאחר הכתרתה של המלכה אליזבת השנייה במנזר וסטמינסטר, הכתר נישא לפני המלכה בתהלוכה מארמון הולירוד לקתדרלת סנט גיילס שבאדינבורו ושם הוצגו לה תכשיטי הכתר הסקוטיים.
לאחר הקמתו המחודשת של הפרלמנט הסקוטי, הושב השימוש בכתר לטקסי פתיחת הפרלמנט.
הכתר מופיע על הסמל המלכותי של סקוטלנד ובסמלי יחידות צבא שונות ובהם הגדוד המלכותי של סקוטלנד, הלגיון הבריטי המלכותי ועל הלוגו של המשרד לענייני סקוטלנד וגופי ממשל נוספים.
בסיס הכתר עשוי זהב סקוטי ומעליו ארבע חצאי קשתות עשויות זהב שבנקודת המפגש שלהן גלובוס (מונד) מוזהב שמעליו צלב.
בכתר משובצות 22 אבנים יקרות ו-20 אבני חן (אבנים חצי יקרות) וכן פנינים שמקורם בסקוטלנד.
כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי היה כתר ההכתרה של המלך ג'ורג' הרביעי אשר שימש בטקס הכתרה בשנת 1821. מאז שנת 1823 לא נעשה בו שימוש.
המלך ג'ורג' הרביעי, עוד בטרם הוכתר כמלך, היה ידוע באקסטרווגנטיות שלו.
עד אותה עת היה נהוג שישנו כתר לשימוש ממלכתי יומיומי הנפרד מכתר ההכתרה.
ג'ורג' הרביעי הורה על ייצור כתר אחד במטרה שכתר זה ישמש אותו הן בהכתרתו והן בטקסים ממלכתיים (כגון טקס פתיחת הפרלמנט).
ג'ורג' הרביעי נתן הנחיות מדויקות בדבר מראה הכתר.
על פי המסורת - כתרי אנגליה ובהמשך כתרי בריטניה היו מעוטרים בפרחי חבצלת המסמלים את טענת מלכי אנגליה לזכותם לכתר צרפת.
ג'ורג' החליט לוותר על פרחי החבצלת, והורה להחליף אותם בקוץ - סמל סקוטלנד, שושנה - סמל אנגליה ותלתן - סמל אירלנד.
בשל התנגדות קולג' הסמלים המלכותי נזנחה תוכניתו לשנות את הסמלים המקובלים.
הכתר יוצר בהתאם לסטנדרטים שהיו מקובלים עד אותה עת, ולא בהתאם להנחיות המלך.
הכתר כלל ארבעה חצאי קשתות המחוברים לבסיס הכתר בצלב פאטה בו היו משובצים יהלומים.
חצאי הקשתות נפגשו במרכז הכתר, וחוברו למונד משובץ יהלומים ואבנים יקרות, שבראשו צלב מוזהב.
בדומה לכתר ג'ורג' הראשון ובשונה מכתר אדוארד הקדוש, חצאי הקשתות עולים מבסיס הכתר למקום המפגש במרכזו, ולא יורדים שוב במרכז הכתר לאחר העלייה מהבסיס.
בסיס הכתר, העשוי זהב וכסף תוכנן על ידי פיליפ לייברט, וכלל עיצוב מקורי וחדשני - מסגרת הזהב כמעט בלתי נראית, ורואים רק את 12,314 היהלומים המשובצים בה.
ג'ורג' הרביעי שאף שהכתר שייצר יהפוך לכתר הממלכתי הרשמי של אנגליה, וישמש במקום כתר אדוארד הקדוש - ששימש ככתר הרשמי.
על פי הנוהג, בעת ההכתרה נשכרו יהלומים עבור הכתר, ובסיום הטקס הושבו היהלומים לבעליהם.
ג'ורג' הרביעי הפעיל במשך שנתיים לחץ על ממשלתו לרכוש את היהלומים ולהפכם לרכוש המדינה אולם הממשלה סירבה בשל העלויות הגבוהות.
בשנת 1823 היהלומים המושכרים הושבו לבעליהם והכתר נותר ריק בלא היהלומים המשובצים בו, ולא נעשה בו כל שימוש מאז שנה זו.
כיום מוצג הכתר בבית התכשיטים שבמצודת לונדון כאשר משובצים בו יהלומים שהושאלו מדה בירס.
כתר פרידריק, נסיך ויילס הוא הכתר שיוצר בשנת 1728 עבור פרידריק, נסיך ויילס, יורשו של המלך ג'ורג' השני.
הכתר יוצר בשנת 1728 עבור יורש העצר, בנו של המלך ג'ורג' השני.
הכתר עשוי זהב ולו קשת אחת.
ככל הנראה יוצר הכתר על ידי הצורף המלכותי סמיואל שיילס בעלות של 140 ליש"ט.
לא ידוע אם הנסיך פרידריק לבש את הכתר, וככל הנראה מעולם לא עשה בו שימוש, מאחר שנפטר לפני אביו.
בכתר עשו שימוש בנו, ג'ורג' השלישי ונכדו ג'ורג' הרביעי כאשר הן היו יורשי העצר ונשאו בתואר נסיך ויילס, אולם החל מראשית המאה ה-19 הכתר לא הולבש על הראש אלא נישא לפני הנסיך על כרית.
יורש העצר האחרון שעשה בכתר שימוש היה אדוארד, נסיך ויילס (לימים, המלך אדוארד השביעי).
בשנת 1902 פסק השימוש בכתר זה והוא הוחלף בכתר ג'ורג', נסיך ויילס, אשר הוכן עבור יורש העצר, לימים ג'ורג' החמישי.
כתר המלכה אדלייד היה כתר הרעיה של אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, אשתו והמלכה הרעיה של המלך ויליאם הרביעי.
בכתר זה נעשה שימוש בעת הכתרת ויליאם כמלך הממלכה המאוחדת ואדלייד כמלכה הרעיה בשנת 1831.
נהוג באנגליה ובהמשך גם בממלכת בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת להכתיר את המלכה הרעיה במהלך טקס ההכתרה.
מאז שלהי המאה ה-17 היה נהוג להכתיר את המלכה הרעיה בכתר מרי ממודנה שנוצר עבור רעייתו של המלך ג'יימס השני - וזאת על אף ביקורת על מצבו הרעוע של הכתר וצורתו התיאטרלית.
בשנת 1831 הוחלט שכתר מרי ממודנה אינו מתאים, הוצאו ממנו היהלומים והאבנים היקרות שהיו בו, ומאז מוכתרת כל מלכה רעיה בכתר מיוחד המיוצר עבורה.
הראשון שבכתרים אלה היה כתר המלכה אדלייד.
לאחריו יוצרו כתרים עבור אלכסנדרה מדנמרק (1902), מרי מטק (1911) ואליזבת בווס-ליון (1937).
על פי המסורת הבריטית, לכתר ארבעה חצאי קשתות היוצאים מבסיס הכתר ונפגשים במרכזו.
במקום המפגש נמצא מונד שעליו צלב.
המלכה אדלייד התנגדה לנוהג שהיה מקובל עד אותה עת - של שכירת היהלומים עבור טקס ההכתרה, והוצאתם מהכתר לאחר הטקס, ולכן הותקנו בכתר יהלומים שהיו רכושה הפרטי של אדלייד.
בסיום טקס ההכתרה הוצאו היהלומים והוחזרו למלכה, ובתכשיטי הכתר הבריטי נשמר רק בסיס הכתר בלא היהלומים ואבני החן.
כתר ממלכתי הוא הכתר בו עושה המונרך שימוש דרך קבע (בניגוד לכתר הכתרה, המשמש רק בטקס ההכתרה).
מונח זה מציין בעיקר את כתרי הממלכה המאוחדת (ובממלכות שקדמו לה היסטורית - אנגליה ובריטניה הגדולה) בה משמש כתר נפרד לטקס ההכתרה, וכתר נפרד לטקס פתיחת הפרלמנט הנערך מדי שנה.
הכתר בו נעשה שימוש מדי שנה נקרא "הכתר הממלכתי" .
הכתר הממלכתי הראשון היה כיתרו של המלך צ'ארלס השני - כתר זה לא שרד עד ימינו.
הכתר הממלכתי הקדום ביותר ששרד היה כתרו של ג'ורג' הראשון, המהווה כיום חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
בניגוד לכתר הכתרה בו נעשה שימוש לעיתים נדירות (אחת לכמה עשרות שנים), בכתר הממלכתי נעשה שימוש מספר פעמים בשנה.
בשל כך נתון הכתר הממלכתי לשחיקה רבה יותר, וזקוק לתיקונים ולשיפוץ פעמים תכופות יותר.
כמו כן, הכתר הממלכתי מעוטר פחות מכתר ההכתרה.
הסיבה לכך היא בעבר נהגו לשבץ את כתר ההכתרה באבנים יקרות ויהלומים מושכרים, ואלה הושבו למשכירים בתום הטקס.
הכתר הממלכתי לעומתו שובץ דרך קבע ביהלומים ואבנים יקרות השייכים לאוצר ממלכה, ולכן מספרם מועט יותר.
כתר המלכה אליזבת הוא כתר פלטינה שיוצר עבור אליזבת בווס ליון, המלכה הרעיה של המלך ג'ורג' השישי ולאחר מותו המלכה האם.
הכתר יוצר עבור טקס הכתרתה של המלכה אליזבת כמלכה רעיה, לצד הכתרתו של בעלה, המלך ג'ורג' השישי, במנזר וסטמינסטר בשנת 1937. כתר זה היה הכתר הראשון של מלכי אנגליה ובריטניה שנוצר מפלטינה במקום זהב.
הכתר יוצר על ידי חברת הצורפים גרארד ושות' ומבוסס על העיצוב של כתר המלכה מרי (כתר הרעיה שנוצר עבור מרי מטק, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי.
הכתר כולל ארבעה חצאי קשתות (בניגוד לשמונה חצאי הקשתות של כתר המלכה מרי, ולעשרה חצאי הקשתות של כתר מרי ממודנה).
חצאי הקשתות מחוברים לבסיס הכתר בצלבי פאטה, וניתן לחבוש את בסיס הכתר ללא הקשתות.
בכתר משובצות אבנים יקרות ובהן יהלום הקוהינור (שמשקלו 105 קרט - 21 גרם), המשובץ במרכז הצלב המרכזי של הכתר.
כמו כן בכתר משובץ יהלום שמשקלו 17 קרט (3.4 גרם) שניתן במתנה למלכה ויקטוריה בשנת 1856 מאת הסולטאן אבדילמג'יט הראשון שליט האימפריה העות'מאנית כאות תודה על הסיוע הבריטי במלחמת קרים.
לאחר מותו של ג'ורג' השישי חדלה אלמנתו, המלכה האם אליזבת, לחבוש את הכתר עם הקשתות, וחבשה רק את בסיס הכתר בטקס ההכתרה של בתה המלכה אליזבת השנייה בשנת 1953.
לאחר מותה של אליזבת המלכה האם הוצב הכתר במלואו על ארונהּ בעת הלווייתה בשנת 2002.
הכתר מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
כתר המלכה מרי היה כתר הרעיה של המלכה הרעיה מרי מטק, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי.
הכתר יוצר עבור טקס ההכתרה של ג'ורג' ומרי בשנת 1911.
הכתר יוצר על ידי חברת הצורפות ג'ררד ושות' ומשובצים בו 2,200 יהלומים.
בכתר היו משובצים יהלום הקוהינור וכן היהלומים קולינן 3 וקולינן 4. בשנת 1914 הוחלפו היהלומים ביהלומי דמה עשויים בדולח.
הכתר כולל בסיס ושמונה חצאי קשתות, אשר ניתן לפרקם וללבוש את בסיס הכתר בלבד.
המלכה מרי חבשה את בסיס הכתר בטקס ההכתרה של המלך ג'ורג' החמישי ובטקס ההכתרה של נכדתה, המלכה אליזבת השנייה.
יהלומים רבים שהיו משובצים בכתר זה הועברו בשנת 1937 לכתר המלכה אליזבת.
מאז מותה של המלכה מרי, ב-24 במרץ 1953, נעשה אך ורק שימוש אחד בכתר בעת הכתרתו של צ'ארלס השלישי וקמילה אשתו ב-6 במאי 2023.
כתר המלכה אלכסנדרה היה כתר הרעיה של אלכסנדרה מדנמרק, המלכה הרעיה של המלך אדוארד השביעי.
הכתר יוצר עבור טקס ההכתרה שנערך בשנת 1902.
במהלך 64 שנות מלכותה של המלכה ויקטוריה לא הייתה בממלכה המאוחדת מלכה רעיה.
על פי הנוהג, בעת הכתרת מונרך הוכתרה גם רעיתו כמלכה רעיה.
כמו כן, בהתאם לנוהג, המלכה הרעיה הוכתרה בכתר מרי ממודנה מהמאה ה-17 אולם בשנת 1831 בעת הכתרת אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (המלכה הרעיה של המלך ויליאם הרביעי נעשה שימוש בכתר המלכה אדלייד - כתר חדש שהוכן לצורך הכתרה זו עבור המלכה בשל צורתו התיאטראלית והילדותית של כתר מרי מודנה.
במותה של המלכה ויקטוריה, בשנת 1901, הוחלט ששני הכתרים אינם מתאימים לטקס ההכתרה של המלכה הרעיה (טקס ההכתרה הראשון מזה שבעים שנים) והוחלט ליצור כתר חדש עבור המלכה אלכסנדרה, שיקרא על שמה.
לאחר הכתרת המלכה אלכסנדרה לא נעשה שימוש בכתר, מאחר שבשנת 1911 הוכן כתר המלכה מרי עבור מרי מטק ובשנת 1937 הוכן כתר המלכה אליזבת עבור אליזבת בווס ליון.
כתר המלכה אלכסנדרה מוצג כיום במוזיאון הצבא הלאומי שבלונדון, כאשר בכתר משובצים אבנים מלאכותיות במקום האבנים היקרות המקוריות שהיו בו.
כתר המלכה אלכסנדרה עוצב בשונה מהמסורת המקובלת של כתרי הממלכה המאוחדת.
העיצוב הושפע מסגנון הכתרים האירופאים - והיה יותר נמוך (בעוד שהכתרים הבריטיים היו גבוהים יותר).
בחזית הכתר, בחצי הקשת הקדמית שובץ יהלום הקוהינור.
ניתן להפריד את חצאי הקשתות מבסיס הכתר וללבוש את הבסיס לבדו.
בעקבות מותו של הנסיך אלברט מסקס קובורג גותה, בעלה של המלכה ויקטוריה, בשנת 1861 פרשה המלכה ויקטוריה מהחיים הציבוריים, והחלה ללבוש בגדי אבלות.
בלחץ ממשלת בריטניה שבה להופיע בציבור בשנת 1870, אולם סרבה ללבוש את כתר האימפריה הממלכתי - הן בשל משקלו הרב, והן משום שלא יכלה ללבוש אותו ביחד עם ההינומה השחורה שלבשה לאות אבלות.
כתר היהלומים הקטן הוזמן על ידי ממשלת בריטניה כדי לעמוד בדרישות הטקס המקובלים מחד, ולאפשר למלכה ללבוש את הכתר על בגדי האבלות מאידך.
השימוש הראשון שנעשה בכתר היה לטקס פתיחת הפרלמנט ב-9 בפברואר 1871. החל מאירוע זה לבשה המלכה את הכתר בכל האירועים בהם כללי הטקס דרשו שהמונרך ילבש כתר לראשו.
רשמית, הכתר היה רכושה האישי של המלכה ויקטוריה ולא חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
בצוואתה הורישה ויקטוריה את הכתר לממלכה, והכתר הפך לחלק מתכשיטי הכתר.
את הכתר לבשו המלכות הרעיות אלכסנדרה מדנמרק ומרי מטק.
לאחר שאליזבת בווס ליון החליטה שלא תעשה שימוש בכתר, הכתר הועבר בשנת 1937 לבית התכשיטים שבמצודת לונדון בו הוא מוצג כיום.
הכתר יוצר על ידי חברת הצורפות המלכותית ג'ררד ושות' ועוצב בסגנון האופייני לכתרי הממלכה המאוחדת.
הכתר כלל ארבעה חצאי קשתות שיצאו מבסיס הכתר ונפגשו במרכז הכתר, בו התחברו למונד (גלובוס מוזהב) שעליו צלב.
חצאי הקשתות התחברו לבסיס הכתר בצלב פאטה, ובין צלבי הפאטה היו פרחי חבצלת.
הכתר היה קטן ממדים - קוטרו היה 9 ס"מ וגובהו 10 ס"מ.
בשל קוטנו, לא כלל הכתר כובע בד פנימי.
הכתר עשוי כסף ומשובצים בו 1,187 יהלומים (וזאת מאחר שבניגוד לאבני חן שאותם, על פי הנוהג, לא לובשים בעת אבלות, יהלומים ניתן, על פי הנהוג במאה ה-19 בממלכה המאוחדת, ללבוש בתקופת אבל).
מקורם של כל היהלומים היה מתכשיטים אישיים של המלכה ויקטוריה.
כתר דרומי היא קבוצת כוכבים קטנה ועמומה בשמי הדרום, ללא כוכבים עם בהירות נראית מדרגה מתחת ל-4. הקבוצה היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, והיא נכללה ב-48 קבוצות הכוכבים שהגדיר תלמי.
השם כתר דרומי נועד להבדיל את הקבוצה מקבוצת "כתר" ששמה שונה לכתר צפוני.
α בכתר דרומי (אלפקה מרידיאנה) הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-130 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.1. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
β בכתר דרומי, הוא ענק כתום במרחק של כ-510 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.1. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
γ בכתר דרומי הוא כוכב זוגי במרחק של כ-58 שנות אור המורכב מזוג כוכבים לבנים - צהבהבים עם בהירות מדרגות 4.2 ו-5. ניתן להפריד ביניהם באמצעות טלסקופ בינוני.
NGC-6541 הוא צביר כדורי במרחק של כ-14,000 שנות אור ועם בהירות כוללת מדרגה 6. ניתן לראותו בקלות באמצעות משקפת אך נדרש טלסקופ על מנת להבחין בכוכבים בודדים בתוכו.
הקבוצה זוהתה ככתר של הקנטאור המיוצג בקבוצת קשת הסמוכה.
לפי אגדות זמן החלום של האבוריג'ינים במרכז אוסטרליה, הכתר הוא למעשה המיקום בשמיים ממנו נפלה עריסת תינוק לאדמה וממנה נוצרו בני האדם.
כתר משולש הוא מושג בכדורסל האירופי המתייחס לקבוצה שזוכה באליפות הליגה, בגביע המדינה ובתואר אירופי (יורוליג/יורוקאפ) באותה העונה.