tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האוכלוסייה העולמית של המין קטנה במספר פרטיה (מוערכת ב-2,500-10,000 פריטים) ונמצאת במגמת ירידה בעיקר בשל פגיעה באזורי המחיה, וכן חמיסת קנים, התחשמלות פרטים בוגרים וצמצום כמות הטרף הזמין.
לעיט שמש אוכלוסייה מתרבה במדינות: אוסטריה, אוקראינה, אזרבייג'ן, בולגריה, גאורגיה, הונגריה, טורקיה, יוון, מקדוניה, סין, סרביה, סלובקיה, קזחסטן ורוסיה.
רבייה משוערת אך לא מוכחת במדינות: אוזבקיסטן, איראן, אלבניה, אפגניסטן, ארמניה, בוסניה והרצגובינה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, מולדובה, מונגוליה, פקיסטן, קירגיזסטן, קרואטיה ורומניה.
האוכלוסייה המזרחית (בוגרים ומתבגרים) חולפת וחורפת במזרח התיכון, מזרח אפריקה מדרום לטנזניה, חצי האי ערב, יבשת הודו ודרום ומזרח אסיה (מתאילנד לקוריאה).
מכלל האוכלוסייה העולמית, 1,110-1,6249 זוגות מוערכים באירופה.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 חלה ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה האירופאית וייתכן אף האסייתית.
בשנת 2007 הוערכה ירידה של 40% בסוף שנות ה-90 באזור ימת באיקל - גבול התפוצה המזרחי של המין.
האוכלוסייה במרכז אירופה במגמת עלייה קלה (הונגריה וסלובקיה, כתוצאה מפעולות שימור) והיא מורכבת מ-130 זוגות לערך.
האוכלוסייה הבלקנית יציבה, על אף היעדר תצפית של קינון ביוון מאז 1993.
תצפיות במישורי צפון-מערב אזרבייג'ן הראו ריכוז של כ-60 זוגות בשטח מדגמי של 6,000 קמ"ר.
דבר אשר מצביע על אוכלוסייה גדולה מששוער באזור הקווקז.
עיקר האוכלוסייה העולמית, 900-1000 זוגות, מתרבה ברוסיה, שם צפויה מגמת ירידה באוכלוסייה זו ב-5 השנים הקרובות בתגובה לפיתוח האזורי.
מספר אתרים מוגדרים כצוואר בקבוק לנדידה: בורגס בבולגריה, צפון-מזרח טורקיה, החוף המזרחי של הים התיכון (ישראל, ירדן וסוריה) וכן אזור אילת.
האתר המשמעותי ביותר הוא אילת בדגש על המלחות (מרכז הצפרות באילת).
עיט שמש הוא מין שתפוצתו הטבעית במישורים, ואשר נדחק באירופה לגבהים עקב רדיפה על ידי האדם ופגיעה באזורי המחיה.
במזרח ובמרכז אירופה הוא מתרבה ביערות בגובה 1000 מ' מעל פני הים, בערבות ובשטחים חקלאיים עם עצים גבוהים וכן על עמודי חשמל.
תפוצתו באזור הקווקז בערבות ומישורים וביערות סמוכי נהרות, האוכלוסיות המזרחיות מתרבות במישורים טבעיים ובחקלאיים ואלו גם חורפות.
אגנים ירוקים (wetlands) הם אתרים מועדפים לחריפה.
האוכלוסיות במרכז אירופה, בלקן, טורקיה וקווקז הן אוכלוסיות יציבות בעוד שהצעירים מדרימים מעט בחורף.
פרטים חסרי טריטוריה (צעירים, זוגות לא מקננים וכדומה) מתחברים עם מיני עיטים גדולים אחרים, לרוב עיטם לבן-זנב ועיט צפרדעים.
מוכנות לרבייה מגיל 4 שנים, אז חובר עיט השמש לבן זוג קבוע לכל משך חייו.
במקרה מות אחד מבני הזוג, ימצא הנותר בן זוג קבוע לרבייה כבר בשנה הבאה.
הזוג בונה קן בצמרת עץ, הקן עשוי ענפים ומשמש בעונות האביב והקיץ בלבד.
הנקבה מטילה על פי רוב 2 ביצים בשנה, ולעיתים רחוקות גודל התטולה הוא 3 או אף 4 ביצים.
בני הזוג דוגרים על הביצים בתורות, במשך כ-43 ימים.
ההטלה א-סינכרונית ובקיעת הגוזלים בהפרש של מספר ימים זה מזה.
במצב זה הישרדות כל הגוזלים נדירה, מאחר שהגוזל הבוגר דורש ומקבל מזון רב מהגוזל הצעיר מתקיפו ולעיתים אף הורגו.
תופעה זו נקראת קייניזם או סינדרום הבל ושכיחה בקרב "עיטים אמיתיים" ודורסים גדולים אחרים.
הפרחונים מתנסים בתעופה מהקן בגיל 60 ימים, אך נשארים בקרבת הקן למשך שבועיים נוספים בעוד שאמם ממשיכה להאכיל אותם עד אשר מוכנים לצוד בעצמם.
אתרי הרבייה מאוימים מכריתה אינטנסיבית ביערות ההרריים וממחסור בעצים טבעיים ביערות הערבתיים.
איומים נוספים הם שינוי בהרגלי שיחור המזון עקב היעדר טרף בגודל בינוני (סוג Spermophilus המקורב למרמיטה), הפרעות אנתרופוגניות שונות: קרבה לאתרי הרבייה, חמיסת קנים וסחר, ציד, הרעלות והתחשמלות.
מעבר לחקלאות אינטנסיבית מדיחה את המין מאזורים כפריים בהם קינן בעבר.
ציד והרעלות הם המקור העיקרי לתמותה לא טבעית באתרי החריפה ולאורך צירי הנדידה.
אומנם מצב השימור העולמי של המין פגיע, אולם באירופה מצב השימור הוא בסכנת הכחדה (En).
המין מוגן על פי חוק במספר מדינות: אוקראינה, ארמניה, אזרבייג'ן, בולגריה, גאורגיה, הונגריה, טורקיה, יוון, סלובקיה, קרואטיה, רומניה.
קבוצה אירופאית לשימור למין "The Eastern Imperial Eagle Working Group" הוקמה בשנת 1990. תוכנית פעולה אירופאית פורסמה בשנת 1996, וכן תוכניות אזוריות לחבל הבלקן ולדרום קווקז.
תוכנית לממשק ארצי עבור המין פורסמה בהונגריה בשנת 2005 ובתהליכי כתיבה בסלובקיה.
לאור הסכנות הנזכרות ומאמצי השימור, קיימות המלצות מטעם ארגון Birdlife International (המרכז את הרשימה האדומה של עופות עבור IUCN):
עריכת סקרים למיפוי אתרי הרבייה והחריפה ונתיבי הנדידה.
שיפור ההגנה על פרטים באתרים המוכרים.
יישום תקנות יערנות לטובת המין.
אכיפת הציד, ההרעלות, הסחר הלא חוקי וחמיסת הקינים.
הרחקת קווי מתח גבוהים מנתיבי הנדידה ומאתרי החריפה.
עידוד חקלאות מסורתית (שיקום מארג המזון).
ניהול ממשק להגדלת זמינות הטרף.
העלאת מודעות בציבור ובעלי עניין לפעילויות שימור.
הסברה כי עיט השמש, כמרבית העיטים, הוא מונוגמי לאור מידת ההשקעה ההורית של הזכר ותוחלת החיים הגבוהה, נבדקת לאור התאוריה החדשה של הפריית בן זוג נוסף (EPF) בקרב עופות רבים שנחשבו מונוגמיים.
עד כה נבדקה האוכלוסייה של קזחסטן ונמצא כי היא מונוגמית לחלוטין מבחינה גנטית.
עיט פיליפיני (שם מדעי: Pithecophaga jefferyi) הוא מין עוף דורס שהוא מהגדולים והנדירים שבמיני העיטים.
עיט זה, הוא חלק מהקבוצה הלא טקסונומית "עיטים טרופיים" שבמשפחת הנציים.
העיט הפיליפיני ידוע גם בשם "האריבון" או "הארינג איבון" - "מלך העופות".
השם המקומי שלו הוא "באנוג".
העיט הפיליפיני מצוי בארבעה איים ראשיים בפיליפינים: לוזון, סאמאר, לייטה, ומינדנאו; המספר הגדול ביותר של עיטים נמצא כיום במינדנאו.
ראשו של העיט מקושט בנוצות חומות.
נוצות אלה דומות במקצת לרעמת אריה, שמקנה לו דמיון לגריפון המיתי.
צידו האחורי חום, הצד התחתון לבן; הרגליים הכבדות צהובות ומצוידות בטפרים גדולים וחזקים.
המקור הבולט, הגדול וגבה הקשת הוא כחלחל-אפור, עם עיניים כחולות-אפורות.
בממוצע, אורך הנקבה הוא בערך מטר אחד, משקלה בערך 7 ק"ג, ומוטת כנפיים באורך של בערך 2 מטר.
זה הופך את העיט הפיליפיני לאחד מהעיטים הגדולים בעולם, עם אזור הכנפיים הגדול ביותר.
ההרפיה ועיטם שטלר הם בערך באותו הגודל כמו העיט הפיליפיני.
הזכר הבוגר קטן מהנקבה בכ-10-20% ומשקלו הממוצע הוא 5 ק"ג.
תוחלת חייו של עיט זה מוערכת בכ-30–60 שנה.
כיום, נחשב העיט הפיליפיני לציפור הלאומית של הפיליפינים, עובדה המסייעת להגברת המודעות לגביו והסכנה שבו הוא נמצא בטבע.
העיט הוא טורף-על באיי הפיליפינים ועקב גודלו הוא יכול לצוד טרף עד לגודל של מקוקי סרטנים ואפילו אייל פיליפיני צעיר ששוקל 14 ק"ג.
עם זאת קופים זכרים בוגרים עלולים להיות מסוכנים לציד והעיט יעדיף לצוד פרטים צעירים.
הוא טורף לעיתים קרובות יותר יונקים קטנים יותר כמו עטלפים, גלשנים ומכרסמים אך גם צעירי טורפים ופרסתנים.
כמו כן הוא צד עופות אחרים (בעיקר מיני ינשופיים וקלאוניים) וזוחלים כמו נחשים ולטאות כוח.
העיט מתקיף את הטרף בשתי שיטות: הוא מחכה לטרף מענף גבוה ומביט עליו עד לרגע מתאים לתקיפה או שהוא סורק את השטח ממעוף נמוך וחוטף חיות מבוהלות.
בשיטה זו הרבה פעמים העיטים צדים בצוות כשאחד העיטים מבהיל את החיות והשני כבר נמצא נמוך יותר.
מקורו וטפריו הגדולים של העיט עוזרים לו להרוג את הטרף במהירות.
עיט לוחם (שם מדעי: Polemaetus bellicosus) הוא העיט הגדול ביותר באפריקה והמין היחיד בסוגו.
לבוגרים חלקים עליונים, ראש וחזה חומים.
החלקים התחתונים לבנים ומנוקדים בשחור.
האברות המשניות חומות, האברות הראשיות חיוורות והן גם מפוספסות בשחור.
הנקבה בדרך-כלל גדולה מהזכר ומנוקדת יותר ממנו.
הצעירים חיוורים יותר וחלקיהם התחתונים לבנים לגמרי.
העיט הלוחם מצוי בכל אפריקה שמדרום לסהרה, בכל מקום בו יש שפע מזון ותנאי סביבה מתאימים לו.
הוא אף פעם לא שכיח, אבל צפיפויות אוכלוסין גדולות יותר קיימות באפריקה הדרומית, במיוחד בזימבבואה ובדרום אפריקה.
באופן כללי, הוא נפוץ יותר באזורים מוגנים כמו הפארק הלאומי קרוגר והפארק הלאומי קגאלאדי בדרום אפריקה או הפארק הלאומי אטושה בנמיביה.
בתי הגידול המועדפים עליו הם תת-מדבריות וסוואנות פתוחות.
הוא נמנע מיערות סבוכים אבל הוא זקוק לעצים לקינון.
גודל הטריטוריה של זוג מקנן היא מינימום 5 קמ"ר אך לרוב היא גדולה בהרבה ויכולה להגיע עד יותר מ-1,000 קמ"ר.
השוני הזה הוא בגלל הבדלים בכמות המזון.
תזונת העיט הלוחם משתנה בהתאם לזמינות הטרף.
טרפם כולל עופות בגודל של חסידה אך גם עופות שוכני-קרקע בגודל בינוני כגון פרנקולינים, פניניות וחובות.
בכמה אזורים יונקים מרכיבים חלק גדול יותר מתזונתו, עם מינים כגון שפני סלע, בבונים צעירים, ארנבות, נמיות, אימפלות צעירות וצביונים בוגרים.
עיט לוחם נצפה טורף צביון במשקל 37 ק"ג.
העיט תוקף גם חיות משק, כולל תרנגולות, טלאים ועזים צעירות, אבל הן אינן מהוות מרכיב חשוב בתזונתו.
עיט לוחם צד בזמן תעופה, כשהוא עף בסיבובים מעל הטריטוריה שלו, וצולל בזווית חדה כדי לתפוס את טרפו בהפתעה.
עיט זה הוא מבין הדורסים היחידים שתועדו צדים ילדים.
לעיטים לוחמים אין מעוף ראווה משלהם, אבל הם משמיעים צעקות רמות בעונת ההזדווגות.
הם בונים את קיניהם בעצים אבל גם (בקארו בדרום אפריקה) על עמודי חשמל.
הקן הוא מבנה ענק, שמשתמשים בו שנה אחרי שנה, קוטרו של הקן 2 מטר ועומקו 0.9 מטר.
קצב התרבותם איטי – הם מטילים ביצה אחת כל שנתיים.
הביצה מודגרת למשך 45 ימים, הגוזל פורח מהקן בגיל של כ-100 ימים ונשאר עם ההורים עוד חצי שנה עד שנה.
העיט הלוחם סובל מפגיעה על ידי הרעלה וירי, אבל גם איומים עקיפים, כגון התנגשות עם חוטי חשמל.
עוד סכנה היא מאגרי מים שנבנים במקומות גבוהים, שבהם העופות יכולים לטבוע.
בדרום אפריקה 20% מהאוכלוסייה נהרגה תוך שלושה דורות.
באזורים בהם הוא בא במגע עם בני-אדם, אוכלוסיית העיטים קטנה, מפני שהאשימו אותם בהריגת חיות משק.
במציאות, חיות משק מרכיבות רק חלק קטן מתזונתם.
שימור העיטים תלוי בחינוך האיכרים, והגנה ישירה של אתרי הקינון.
עיט סוואנות (שם מדעי: Aquila rapax) הוא מין עיט במשפחת הנציים.
בעבר סווג כתת-מין של עיט ערבות, אך כיום הוא מוגדר כמין נפרד.
מין זה אינו נודד בניגוד לעיט הערבות והוא מתרבה באפריקה, צפונית ודרומית למדבר סהרה ובדרום מערב אסיה הטרופית עד להודו.
הוא מקנן קבוע המטיל 1-3 ביצים בקן הנמצא על עצים או על האדמה.
בכל אזור תפוצתו הוא מעדיף אזורים יבשים ופתוחים כמו מדבריות או סוואנה.
עיט הסוואנה ניזון בעיקר מפגרים למיניהם, אך יצוד יונקים קטנים, זוחלים ועופות ואף יגנוב מזון מדורסי יום אחרים.
הקול שמשמיע עיט זה מזכיר את קריאת העורב, אך בעיקרון זהו עיט שקט שלא משמיע קול חוץ מבתצוגה.
עיט ערבות (שם מדעי: Aquila nipalensis) הוא מין עיט במשפחת הנציים.
בדומה לרוב מיני הסוג עיט, עיט ערבות הוא דורס גדול בעל כסות כהה.
הנקבה גדולה מהזכר, אבל צבעיהם דומים.
לעיט זה יש מקור חזק וגדול המגיע עד לקו קצה העין, עם נחיר דמוי ביצה.
רוב המקור והדונגית צהובים, וקצהו שחור.
בעיט הבוגר, החלק התחתון של הכנפיים זהה בצבע לסוככות העליונות ולבטן או כהה יותר, עם פסים בולטים.
על סוככות הזנב העליונות יש כתם לבן, ועל העורף יש כתם בצבע אוכרה, שגודלו משתנה בין פרטים שונים.
הצעיר בהיר יותר ובצד התחתון של כנפיו יש פס לבן עבה, שהוא שולי הסוככות התחתונות הגדולות, דבר שמאפשר זיהוי מהיר בין צעירים לבוגרים, ובין צעירים לעיטים אחרים בגודל זהה.
בארבע שנות חייו הראשונות עובר עיט ערבות ארבעה שלבים של שינוי מופע:
הגוזל הצעיר מכוסה בפלומה לבנה, אך עד גיל שנה, יקבל צבע חום אחיד, שגוונו בהיר מזה של העוף הבוגר.
על הסוככות העליונות כתמים גדולים בצבע אוכרה ושולי הסוככות לבנים לרוב.
סוככות הכנף התחתונות לבנות לחלוטין.
האברות הם חדגוניות או מפוספסות בדוגמה אלכסונית בהירה.
במהלך השנה השנייה נוצות העיט מתבהרות לחום בהיר וכתמי האוכרה על סוככות הכנף העליונות הולכים ונעלמים בהדרגה.
אברות הכנף והזנב מפוספסות קלות בדוגמה אלכסונית.
בגיל שנתיים העיט הצעיר מתבהר בשנית לגוון בז' כהה, כתמי האוכרה בשולי סוככות היד העליונות יוצרים רצועה דקה מאוד, ואלו שולי סוככות האמה והזנב נעלמות לחלוטין.
הפס הלבן בצד התחתון של הכנפיים מתחיל להצטמצם, כאשר כבר מתחילות לצמוח סוככות שבסיסן שחור.
האברות מתחילות להתבהר ומציגות פסים לבנים וחומים ברורים.
בגיל שלוש שנים הנוצות מתחילות להתכהות שוב לצבע חום.
כתמי האוכרה בקצות סוככות היד העליונות נשארים ויוצרים פס דק.
הפס הלבן בצד התחתון של הכנף נותר, אך כל הנוצות הלבנות מוחלפות בנוצות שחורות עם שוליים לבנים.
בגיל ארבע שנים צבע הנוצות מתכהה, אך עדיין בהיר יותר מהאברות הכהות.
פס האוכרה הדק שהיה לאורך סוככות היד העליונות נעלם.
הפס הלבן בצד התחתון מתקטע, וסוככות חומות כהות לחלוטין מתחילות לצמוח.
עיט הערבות מגיע לבגרות בסביבות גיל 4.
קולו של עיט זה מזכיר את קריאת העורב, אך בעיקרון העיט שקט ואינו משמיע קול חוץ מבתצוגה.
מאפיינים המבדילים עיט ערבות מעיטים אחרים.
עיט ערבות בוגר שונה מעיטי חורש וצפרדעים בגודלו, במבנה הכנף, מבנה הנחיר וצורת הראש.
עיט ערבות קרוב בגדלו לעיט שמש, אבל לעיט השמש זנב ארוך יותר, וראשו שונה בצבעיו.
עיט סוואנות הוא עוף פולימורפי עם מגוון מופעים אך מראהו משתנה אך במעט במהלך הגדילה, בניגוד לעיט ערבות, שיש לו ארבעה מופעי גדילה.
בנוסף, המופעים הבהירים והאדמדמים של עיט הסוואנות בולטים בצבע הגחון הבהיר שלהם, ומופעים כהים יותר הם בעלי עורף כהה, עם קשתית עין צהובה, בניגוד לקשתית החומה של עיט ערבות.
בהשוואה לעיט סוואנות גולגולת של עיט ערבות גדולה יותר ומוארכת יותר בכלל, וקופסת המוח והלסת התחתונה בפרט.
עיט הסוואנות קטן מעיט הערבות.
עיט הערבות ועיט הסוואנות נחשבו במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 למינים נפרדים.
החל משנות ה-50, מספר חוקרים התייחסו אליהם כאל זנים שונים של אותו המין.
הסיבה לכך הייתה לרוב פרטים שנראו דומים מאוד.
סנואו (1978) ביסס את האיחוד על ההנחה השגויה שעיטי סוואנות הודיים ועיטי ערבות מתרבים לעיתים קרובות זה עם זה.
לעומתם, חוקרים אחרים המשיכו להתייחס אליהם כאל מינים נפרדים.
לאנסי (1966) החשיב אותם לאלומינים המרכיבים על-מין .
בשנות ה-70 וה-80, רוב הצפרים החשיבו אותם למינים נפרדים.
הם פוצלו בשל הבדלים בניצוי, בהתנהגות ובמבנה הגוף.
על אף הבדלים אלו, במוזיאונים רבים זיהו בטעות עיט ממין אחד כאחד מהמין השני, או בכלל כמין עיט אחר.
ברוק ואחרים (1972) טענו שעיטי ערבות מציגים דו-צורתיות זוויגית בולטת יותר בגודל עצמות כף הרגל, אבל מחקר מאוחר יותר מצא הבדלים קטנים יותר.
בעבר סווגו תת-המינים של עיט הערבות כאלו של עיט הסוואנות.
ישנם שני תת-מינים מוכרים של עיט הערבות: תת-המין המזרחי A.
תת-המין המערבי מקנן בצפון אירואסיה באזור המשתרע מחוף הים השחור ועד הרי אלטאי, והמזרחי מקנן מאלטאי ועד הרי חינגאן.
ברוסיה, ישנו חיתוך בין תחומי הקינון של שני תת-המינים במרכזי הרי אלטאי.
צפיפות התפוצה של עיט הערבות באזור החיתוך נמוכה מאוד, ולכן לא מתרחש ערבוב אינטנסיבי בין תת-המינים.
תת-המין המערבי קטן וצבעו בהיר יותר מתת-המין המזרחי, אך בגלל טווח הגדלים והצבעים הרחב של תת-המין המזרחי והמערבי הבוגרים, ברוב המקרים, לא ניתן לדעת בוודאות לאיזה תת-מין שייך העיט.
עם זאת, החל מגודל מסוים (עם מוטת כנפיים של יותר מ-56.8 ס"מ עבור הזכרים ויותר מ-60.5 ס"מ עבור הנקבות) ניתן לזהות אותו בוודאות כשייך לתת-המין המזרחי הגדול יותר.
עיט הערבות מקנן ביערות, מבלארוס במערב ועד טיבט ומונגוליה במזרח.
בכל אזור תפוצתו הוא מעדיף אזורים יבשים ופתוחים כמו מדבריות או סוואנות.
עיטי ערבות קיננו בעבר גם במזרח אירופה.
בשנת 2015 הוכח שהוא מתרבה באזור קטן בטורקיה, אם כי הטווח המדויק, המספרים והמגמות עדיין לא ידועים.
האוכלוסייה האירופית מוערכת ב-750-1,200 זוגות מקננים, כלומר 1,500-2,300 בוגרים.
בישראל עיט הערבות הוא חולף מצוי באילת, דרום הנגב והערבה, בחודשים אוקטובר-נובמבר.
כמחצית מהאוכלוסייה שנודדת לאפריקה עוברת דרך ישראל, 15 - 20 אלף פרטים הממוצע בעונת נדידה אחת.
בנדידת האביב (מרץ-מאי), עיטי הערבות חולפים מעל ישראל במספרים קטנים יותר גם בשאר חלקי הארץ.
עיטי ערבות הם חורפים נדירים בישראל.
עיט ערבות מוגדר כמין בסכנת הכחדה עולמית, אבל אינו מקנן בישראל, ועל כן לא בוצעה הערכת סיכון אזורית לעיט הערבות.
האוכלוסייה האירופית הוערכה כאוכלוסייה בסכנת הכחדה חמורה.
האיומים העיקריים על עיט הערבות הם: תמותה מוגברת עקב התחשמלויות, הרעלה מחומרי הדברה, וציד; צמצום שטח בית הגידול המתאים וזמינות המזון; הרס קינים ותמותת צעירים במהלך שריפות אביב, הסתבכות של גוזלים בחומרי קן מלאכותיים והפרעה על ידי אנשים ובעלי חיים; ציד גוזלים לבזיירות.
המין ניצוד באופן לא חוקי בירדן.
במרכז אסיה לוכדים גוזלי עיטים, מאמנים אותם לבזיירות ומציגים אותם במופעים לתיירים.
ירידה במספר הציפורים והפחתה בשיעור הצעירים הנודדים מעל אילת החלה מיד לאחר אסון צ'רנוביל ב-1986, מה שייתכן שמראה שהמין הושפע מזיהום רדיואקטיבי.
מין זה פגיע לתרופה הווטרינרית דיקלופנק, אשר הייתה בשימוש אינטנסיבי בתחום החריפה של המין בפקיסטן ובהודו.
הגורמים העיקריים המאיימים על הישרדות המין בישראל הם בזיזת קינים, הרעלות מחומרי הדברה חקלאיים והרס וקיטוע תחומי המחייה.
בסוף המאה התשע-עשרה ובתחילת המאה ה-20 אכלס עיט הערבות שטח עצום המשתרע מדרום הדנובה, בסרביה ומזרח אוקראינה ועד למזרח סין.
הגבול הדרומי של אזור הרבייה של עיט הערבות האירופי עבר דרומה לים השחור והכספי.
במרכז אסיה קינן העיט ממזרח לטורקמניסטן ומחוץ למדבר קיזילקום.
רכסי ההרים של דרום מזרח קזחסטן ומזרח קזחסטן היו מיושבים אף הם על ידי עיט הערבות, אך נכון ל-2015 קיניו מפוזרים באזור באקראיות ולא ידוע מה היה המצב שם בעבר.
מעבר לגבולות ברית המועצות, תחום התפוצה של עיט הערבות כיסה את כל מונגוליה, ולכאורה עבר ברצועה צרה לאורך צפון סין ומערבה, עד הרי חינגאן במזרח וייתכן שעד מנצ'וריה, אך משם לא קיימים תיעודים אמינים של קנים.
בסוף שנות ה-70, עיט הערבות הפסיק לקנן באוקראינה, ואתרי הקינון האחרונים של נשר זה בדרום אוקראינה נעלמו בתחילת שנות ה-80. הגבול המערבי של בית הגידול של הגזע נסוג מזרחה לקלמיקיה.
המין עבר הצטמצמות אוכלוסייה קיצונית באירופה ורוב תפוצתו נמצאת מחוץ לאירופה, שם לא חשבו שהוא יורד בקצב מהיר מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה.
עם זאת, נכון ל-2015, המצב ברוסיה ובקזחסטן הולך ומידרדר.
במונגוליה, הצטמצם משמעותית מספרם של עיטי הערבות, והוא ירד במיוחד בתקופה שבין 2002–2004, כאשר התרחשה הדברה רחבת היקף של מכרסמים מזיקים.
באירופה מעריכים שגודל האוכלוסייה ירד ב-80% או יותר תוך 42.06 שנים, אולם האוכלוסייה האירופית מייצגת רק חלק קטן מהאוכלוסייה העולמית.
סיכום התוצאות מכל טווח התפוצה מצביע על ירידה של 58.6% בגודל האוכלוסייה בין השנים 1997–2011 ו-2013–2015. כך לדוגמה, בשנות ה-90, נצפו כשישים אלף עיטים באילת, וב-2015 נצפו פי 4 פחות עיטים.
בשל הצטמצמות האוכלוסייה, גודלה, והאיומים הקיימים הוא מסווג כמין בסכנת הכחדה.
המין מוגן על ידי אמנת בון, אמנת וושינגטון, ואמנת ברן.
במאי 2013 נמצא עיט ערבות פצוע לאחר שחדר אל כלוב הנשרים בשמורת גמלא כדי לאכול מפגר של עגל.
העיט קיבל טיפול ראשוני בשמורה והובהל אל בית החולים לחיות בר של רשות הטבע והגנים והספארי ברמת-גן.
העיט סבל מנוצות שבורות, היה חלש ואנמי, ולאחר בדיקות מעמיקות יותר, נמצא חץ מתכת נעוץ בפלג גופו התחתון.
החץ, נכנס מאזור הרגל ויצא מהגב, בלט כ-5 ס"מ אל מחוץ לרגל, יצר בליטה קטנה בגב, וגרם לזיהום, דלקות פגיעה ברקמות שריר ואיבוד דם רב.
לפי הערכות הווטרינרים, העיט שרד ניסיון ציד באפריקה, ולמרות הפציעה, הוא הצליח לנדוד עד לישראל.
לאחר ניתוח וטיפול אנטיביוטי, העיט התאושש במהירות.
עיטי הערבות הם עופות דורסים חברתיים יחסית, שמתקבצים ללהקות קטנות בחיפוש אחר מזון, בשינה, בנדידה, ובקינון.
בתעופה, ראשו וצווארו בולטים קדימה.
כאשר הוא עומד, עיט הערבות נוטה להיות בתנוחה אופקית יותר מעיט הסוואנות.
עיט הערבות הוא עוף נודד; האוכלוסיות שממזרח להרי אורל חורפות בהודו ובדרום-מזרח אסיה, ואילו האוכלוסיות שממערב להם חורפות במזרח אפריקה ומרכזה.
עיטים מאזור הוולגה, הרי אורל והים הכספי חורפות באזור המפרץ הפרסי ובאזורים שונים של אפריקה, ואלה ממרכז קזחסטן חורפות במפרץ הפרסי.
מין זה נודד לעיתים קרובות בלהקות גדולות, בניגוד לעיטים אחרים.
מרחק הנדידה מקזחסטן יכול להגיע ל-17,000 ק"מ.
נתונים דומים טרם נקבעו לגבי עיטי ערבה חורפים מתת-המין המזרחי.
בתחילת המאה ה-21 נצפו עיטים בתרדמת חורף בגבולות אתרי הקינון בקזחסטן, אך זו נותרה תופעה אקראית ולא רגילה.
עיט הערבות ניזון מיונקים קטנים כארנבת, מעופות כמו השתאי, מזוחלים, מחרקים ומפגרים טריים, אותם הוא מוצא בשטחים פתוחים כמו ערבות ומדבריות.
עיט הערבות צד לעיתים קרובות טרף מהאדמה תוך כדי הליכה, ולפעמים ממתין בפתח מאורות מכרסמים.
הוא אף תועד גונב פגרים מעופות דורסים אחרים.
עיט הערבות הוא טורף על, ובכך הוא ממלא תפקיד חשוב בטבע בכך שהוא עוזר לשלוט באוכלוסיות של חיות טרף ולשמור על איזון במערכות האקולוגיות שבהן הוא חי.
במונגוליה, תזונתו מורכבת ברובה מנברני ברנדט (Lasiopodomys brandtii).
לפי טיורחודז'ייב, ברוסיה, יותר מ-90% מתזונת עיט הערבות הם סוסליקים.
סמנוב ואחרים מצאו ב-1962 שאוכלוסיות עיט הערבות והסוסליק משתנות בהתאמה.
בכך הוא נבדל מעיט הסוואנות שצד טרף גדול יותר.
הבדל נוסף הוא שעיט הערבות לא משתמש בדרך כלל בתעופה אקטיבית תוך ציד ותקיפה.
אחד התנאים העיקריים הקובעים את אתרי הקינון של עיט הערבות הוא נוכחותם של מושבות גדולות של מכרסמים וארנבאים בגודל בינוני, במיוחד סוסליקים קטנים ופיקות.
סנאי קרקע גדולים וגרבילים הם טרף לא אופטימלי עבור עיט הערבות.
העיט מקנן גם בבתי הגידול של טרף גדול זה, אך לא בקבוצות קינון גדולות או בצפיפות גבוהה, וזקוק לתזונה משלימה של טרף קטן יותר כמו הפיקה, הלמינג או נברן השדות.
בבית הגידול של המרמיטה האלפינית, עיט הערבות יכול לקנן רק במקום בו קיים טרף קטן יותר בנוסף, כגון פיקות, סנאים קרקעיים, נברנים או גרבילים.
באתרי הקינון ברוסיה ובקזחסטן מופיעים העיטים הראשונים באמצע מרץ.
עונת הרבייה מתחילה בסוף מרץ בקזחסטן ומתחילה עד אמצע אפריל ברוסיה.
מיד לאחר שובו, עיט הערבות מתחיל בטקסי חיזור ומקים את הקן שלו.
ניתן לראות תטולות מאוחרות עד תחילת יולי המהוות 5-8% מהאוכלוסייה המקומית בממוצע.
הבקיעה המוקדמת ביותר של ביצים בקזחסטן המדברית והחצי מדברית מתרחשת בימים הראשונים של מאי.
עיקר בקיעת הביצים בקזחסטן מתרחשת בין ה-10 ל-25 במאי, בערבות הרוסיות השטוחות מ-15 במאי ועד 10 ביולי, ובהרי דרום סיביר מ-1 ביוני ועד 1 ביולי.
התעופה הראשונה מתבצעת בקזחסטן מהימים הראשונים של יולי, רובם מ-10 ביולי ועד 1 באוגוסט, ובדרום סיביר מה-1 עד 30 באוגוסט.
הנדידה הסתווית של הפרחונים מתחילה בספטמבר, ובאוקטובר גם הציפורים הבוגרות עוזבות את הקינים.
לקראת סוף אוקטובר אחרוני עיטי הערבות לנדוד עוזבים את אתרי הקינון ברוסיה, ובתחילת נובמבר אותו הדבר קורה בקזחסטן.
עיט הערבות גמיש בבחירתו במקום לבניית קן.
הוא יכול לקנן על הקרקע בין הערבות המישוריות, על צוקים, על עמודי חשמל, במבנים שונים מעשה ידי אדם, בשיחים ובעצים, עד גובה 30 מטר.
אם יש מבנים כלשהם העומדים מעל פני הקרקע, כגון סלעים, מצבות וחורבות, הנשר מעדיף לבנות עליהם או תחתיהם את הקן שלו להגנה.
בגבעות נמוכות עם מחשופי סלע ובאזורים הרריים, כמעט כל הקנים של עיט הערבות נמצאים על הסלעים או על שיחים כמו הערער.
בקני העיט, יש בדרך כלל ריפוד עבה המורכב כמעט תמיד מחומרים מעשי ידי אדם: בד, נייר, חבלים, פוליאסטר וכו'.
הוא משמש לעיתים קרובות גם כחומר בניין, וכך גם העצמות של חיות גדולות.
דשא קיים בקן רק בדלילות, והוא אף פעם לא יוצר שכבה עצמאית.
בדרך כלל יש 1–4 ביצים בתטולה.
בין הטלת כל ביצה יש תקופת זמן של 2–5 ימים, בדרך כלל 3–4 ימים, ולעיתים רחוקות עד 10 ימים.
תקופת הדגירה מתחילה עם הטלת הביצה הראשונה.
הביצה לבנה ומנוקדת בכתמים בצבע אוכרה וחום בהיר.
הביצים של עיט הערבות קטנות בממוצע מעט מזו של העיט הזהוב ועיט השמש, אך קשה לקבוע את הסיווג של כל מין באמצעות גודל הביצה בלבד.
תקופת הדגירה נמשכת בין 39 ל-45 ימים.
מכיוון שתקופת הדגירה מתחילה מהביצה הראשונה, גוזלי העיט שונים בגילם.
בתטולות גדולות, הפרש הגילאים בין הצעירים יכול להיות גדול למדי; בתטולה של 3–4 גוזלים, גוזל אחד יכול להיות צעיר משמעותית משאר הגוזלים.
הצעירים שוהים בקן 58–65 ימים, והופכים עצמאיים לחלוטין בגיל 75–80 ימים.
הגוזלים עפים לראשונה כאשר נוצות הכנף והזנב שלהם עדיין לא מפותחות לגמרי.
אלו מתפתחות במלואן כשבועיים לאחר התעופה הראשונה שלהם.
עיט שירותי תעופה פרטית ותיירות היא חברת תעופה ישראלית שנוסדה בשנת 1985. הנהלת החברה שוכנת במנחת שדה תימן אותו היא מפעילה.
בנוסף מפעילה החברה טיסות לפי בקשה למטרות צילום, פיקוח וסיור, טיסות תובלה בארץ וטיסות בעולם, טיסות מנהלים ומוניות אוויר, "טיסות כיף" ו"טיסות רומנטיות", טיסות צניחה וטיסות היכרות ללימודי טיס.
עוד מפעילה החברה בית ספר לטיס, מועדון דאייה ומכון בדק למטוסים.
בנוסף מפעילה טיסות עבור חיילי חיל האוויר מבסיסים שונים בארץ.
החברה נוסדה בשנת 1985, על ידי אלי פרץ, והחלה לפעול משדה תימן עם מטוס אחד, בהדרגה רכשה מספר מטוסים נוספים.
בשנת 2000 כבר הפעילה החברה 15 מטוסים.
ב-1997 החלה להפעיל קו תעופה סדיר בין שדה תימן לנמל התעופה דב הוז, במטוס נוסעים מסוג "דאש-6", בעל 19 מקומות, או במטוסי "איילנדר", שבהם 10 מקומות ישיבה.
באותה עת גם ביקשה אישור להפעיל טיסות סדירות למנחת קטיף, אך צה"ל לא נתן לכך אישור, בשל חשש לפיגועים במטוסים שיטוסו למנחת הממוקם סמוך למחנה הפליטים ח'אן יונס.
ב-2002 החלה להפעיל קו תעופה סדיר בין מנחת פיק ברמת הגולן לשדה דב, מטוסי "איילנדר".
ב-2006 פרץ סכסוך בין החברה לחברת פז שירותי תעופה, חברת בת של פז חברת נפט המספקת דלק למטוסים, בטענה שהיא מנצלת את מעמדה כמונופול לגבות מחירים גבוהים.
ב-2010 אף עתרה לבג"ץ בבקשה לאפשר לה לתדלק באופן עצמאי, אך העתירה נדחתה לאחר שרשות שדות התעופה טענה כי יש סיכונים ביטחוניים ובטיחותיים בתדלוק עצמאי ולא באמצעות חברת פז שזכתה במכרז רשמי.
בנובמבר 2007 זכתה במכרז של משרד התחבורה להפעלת קו טיסה בין שדה דב ושדה התעופה ראש פינה.
הקו החל לפעול בינואר 2008, ופעל עד יולי 2019 בתדירות של שתיים או שלוש טיסות ליום, בימי השבוע.
בינואר 2016 החלה להפעיל קו טיסה מראש פינה גם לאילת שפעל פעמיים בשבוע, בימים ראשון וחמישי, כשבשלב הראשון הטיסה עברה דרך שדה דב בתל אביב.
במאי 2015 החלה החברה לבצע עבודת תחזוקה עבור מטוסי חברת ישראייר בשדה תימן.
במאי 2018 הודיעה החברה כי תפעיל בשיתוף חברת איסתא ליינס נופשונים וטיסות ישירות משדה דב לפאפוס שבקפריסין.
הקו תוכנן לפעול בימים שני ושישי, באמצעות מטוסי אמברייר הכוללים 50 מושבים, עם זמן טיסה של 40 דקות בלבד.
הקו לא הופעל לבסוף בעקבות ההחלטה לסגור את שדה דב.
ב-30 באוקטובר 2012 המריא משדה דב מטוס החברה מדגם שורט 360 לטיסה שגרתית לראש פינה.
לאחר ההמראה נפער חור ברצפת המטוס בגודל של כ-30 ס"מ, והטייס שב על עקבותיו ונחת בשדה דב.
ב-17 ביולי 2013 עשה מטוס החברה מדגם ביצ'קראפט קווין אייר B80, את דרכו משדה התעופה ראש פינה אל שדה דב בטיסת בוקר שגרתית, כשעל סיפונו תשעה נוסעים ואנשי צוות.
לאחר זמן מה זיהה הטייס תקלה בכן הנסע הקדמי וביקש לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה בן-גוריון.
בעקבות זאת הוכרז בנמל מצב חירום והמרחב האווירי שלו נסגר.
ארבע טיסות הופנו לנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה בקפריסין.
המטוס נחת על גחונו והמדחפים הקדמיים שלו ניזוקו, אך איש מבין תשעת האנשים שהיו על הסיפון לא נפגע.
דגם מטוסמספר מטוסיםזיהוי כלי טיס ("זנב")(לפני כל הקודים מופיעה הקידומת של ישראל - 4X)הערותאמבראר ERJ 145EP, אמבראר ERJ 145LR24X-EMP, 4X-EMM"אמבראר ERJ 145EP" ו"אמבראר ERJ 145LR" הם בעלי 30 מושבים (תכולה יכולה להגיע עד 50 מושבים), משמשים לטיסות החברה ליעדים באגן הים התיכון, אילת, טיסות פרטיות, ומשימות תובלה עבור חיל האוויר.
4X-EMP נרכש מארצות הברית, שם שימש כמטוס נוסעים עבור חברת התעופה Continental Express, תחת הרישום N14942. נכנס לשירות בחברה בנובמבר 2016.
4X-EMM נרכש ממדגסקר, שם שימש כמטוס נוסעים עבור חברת התעופה Madagasikara Airways, תחת הרישום 5R-AMX.
נכנס לשירות בחברה בסוף שנת 2020.דאש 614X-AHP "דה הבילנד DHC-6 טווין אוטר" חונה במנחת תימן.
יכול לשנות תצורה לתצורת הובלת נוסעים, בה הוא מכיל 19 מושבים.
שימש בעבר לטיסות בקו לראש פינה משדה דב.שורט 36014X-AVP"שורט 360" נרכש מחברת התעופה אייר סיישל, מכיל כ-39 מושבים.
משמש בקווים לאילת, קפריסין, משימות תובלה עבור חיל האוויר, וטיסות פרטיות לקבוצות.
בשנתו הראשונה לפעילות נשא את סכימת הצביעה של חברת אייר סיישל בתוספת כיתוב לוגו עיט.
כיום צבוע בלבן, עם סמליל עיט על זנבו.Short SC.7 Skyvan14X-AGPמשמש להצנחות אזרחיות ועבור משרד הביטחון.
צבוע בצבעי "סקייכיף" ו"עיט".ססנה 1722שני המטוסים נמצאים במנחת תימן, משמשים לאימון טייסים, הדרכה, סיורים ומשימות שונות-טיסות חוויה, רומנטיות וכדומה.
דגם מטוסמספר מטוסיםזיהוי כלי טיס ("זנב")
!הערות'''ססנה 1521ססנה 2061נרכשה מעודפי חיל האוויר הישראלי, שימש להצנחות וטיסות חוויה.ססנה 3101נצבעה בצבעי החברה, וכעת מאוחסנת במנחת תימן.ססנה 4141בריטן נורמן איילנדר1חונה מאוחסן במנחת תימן.
שימש בעבר את בטיסות למנחת פיק, טיסות שכר ותובלה.פייפר PA-31 Chieftain1שימש את החברה לטיסות לראש פינה, טיסות כיול ומשימות שונות.פייפר צ'רוקי 6 (PA-32)1SOCATA Rallye 1801חונה מאוחסן במנחת תימןביצ'קראפט קווין אייר B-80 (זמיר)2חונים מאוחסנים במנחת תימן.
שני המטוסים נרכשו מעודפי חיל האוויר הישראלי.
שימשו לטיסות בקו לראש פינה.
עיט שחור (Чёрный Орёл) הוא כינויו הנפוץ של טנק מערכה רוסי שהיה בהליכי פיתוח ותכנון מאז שנות ה-90 של המאה ה-20. אב טיפוס ראשון נוצר ב-1997 אך לא יצא לייצור סדרתי עקב משבר הרובל שהושפע מהמשבר הפיננסי באסיה.
הטנק שפותח התבסס רבות על פיתוח הטנק T-95 ועל טנק T-90.
הפרויקט כונה בפי צבא רוסיה "אובייקט 640".
הטנק פותח על ידי לשכת העיצוב והפיתוח של אומסק.
כיום פרויקט הטנק מוקפא בשל פשיטת הרגל של החברה המפתחת, חברת טרנסמאש "אומסק".
הפרויקט ותוכניותיו נרכשו על ידי אוראלוואגונזאבוד, יצרנית הטנקים הממלכתית של רוסיה, שקיוותה לאגד את הפרויקט עם פרויקט טנק T-95, אך ממשלת רוסיה סירבה לממן את הפרויקט והכריזה על פיתוח טנק חדיש שיתבסס על טנק ה-T-95 והעיט השחור, אך יהווה דגם חדש משל עצמו ולא מודרניזציה של דגמים שיוצרו בעבר.
דגם זה, הוא ה-T-14 ארמטה.
פיתוח הטנק החל כבר במהלך שנות ה-80, כאשר משרד העיצוב של מפעל קירוב בלנינגרד עבד על עיצוב חדש שהתבסס על שלדת טנק T-80U.
מאוחר יותר, כאשר משרד העיצוב נסגר, העבודה על הטנק הועברה לידי חברת טרנסמאש אומסק.
דגם ראשון של העיט השחור הודגם והוצג לראשונה באומסק, בספטמבר 1997. הטנק נראה כהעתק לטנק T-80U, רק שבראשו הצריח היה גדול יותר והוסתר על ידי בד הסוואה.
דיווחים שונים טענו כי צריח הטנק תוכנן באופן שגוי ולכן לא הוצג.
אבטיפוס מוקדם הוצג במיצג נשק בסיביר, ביוני 1999. טנק זה היה גוף מוארך עם שבעה זוגות גלגלים במקום ששת הזוגות בטנק T-80, כשהצריח עדיין הוסתר ברובו.
שריון הטנק היה עבה מאוד מדגם "קקטוס" והצריח תוכנן בעיצוב בעל סגנון מערבי ומרובע יותר, מאשר כפי שהיה נהוג בטנקים הסובייטיים, בעלי הצריח המעוגל.
הטנק שילב שריון בעל מתכת מרוכבת בדומה לשריון בטנק הM1 אברהמס האמריקני.
פרויקט 640 - העיט השחור בוטל רשמית בשנת 2001. הסיבות העיקריות שהובילו להפסקת פיתוח העיט השחור היו אילוצים תקציביים, שאלות לגבי אמינות והכי חשוב הביצועים הגרועים של טנק ה-T-80 במחצית השנייה של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, שעליו התבסס הדגם.
ה-T-80 הציג ביצועים כה עלובים עד כי סגן ראש מינהלת השריון של רוסיה, א.
גלקין, שכנע את שר ההגנה לאחר המלחמה בצ'צ'ניה, כי יש לשים דגש על פיתוח טנק ללא מנוע בעל טורבינת גז.
לכן הוחלט על ביטול הפרויקט, חרף ניסיונם של היצרנים, טרנסמאש אומסק, לערער על ההחלטה.
עד מהרה הכריזה החברה על פשיטת רגל בשנת 2002.
ביולי 2008, הצבא הרוסי תכנן לאמץ את הטנק החדש של אוראלוואגונזאבוד, ה-T-95, אך גם הפיתוח של טנק ה-T-95 בוטל, במאי 2010.
ב-2010 כשהוצגו תמונות של הטנק, נציגי הצבא הרוסי מיהרו להכחיש את קיום הפרויקט; כך למשל, אל"ם ולדימיר ווייטוב, מנהל אגף המחקר במינהל הראשי של כוחות השריון, הכחיש את קיומו של הטנק בריאיון לרדיו "הד מוסקבה" בספטמבר 2009. הוא טען כי "לא היה שום פרויקט כזה...
ואלה תמונות בנות 20 שנה המראות תמונות מבוימות של טנק עתידני שנותר רק פרי דמיונו של מישהו".
לדברי נציגי משרד ההגנה, בטווח הרחוק, לא נראה כי טנק "אובייקט 640" יגיע לשלב מבצעי.
עם זאת, הפתרונות שפותחו עבור דגם זה ישמשו בעת ייצור גרסאות מתקדמות של ה-T-90. בתקשורת הרוסית הופיעו שוב ושוב דיווחים על התקדמות המיזם.
ב-28 באפריל 2011, הסגן הראשון לשעבר של מינהלת השריון במשרד ההגנה, האלוף יורי קובאלנקו, טען כי הישגי "עיט שחור" ישמשו לפיתוח טנק המערכה "ארמטה"
עיט צפרדעים (שם מדעי: Clanga clanga, בעבר Aquila clanga) הוא מין של עיט נדיר הנמצא בסכנת הכחדה.
כנפיו גדולות, מלבניות ורחבות וזנבו קצר יחסית לשאר העיטים.
הצבע של העיט הבוגר הוא חום כהה, עיניו חומות, מקורו שחור ורגליו והדונגית צהובות.
דו-צורתיות זווגית קיימת אך מתבטאת אך ורק בגודל ולא בניצוי, כאשר הנקבה גדולה בכ-20 אחוזים וכבדה בכ-50 אחוזים מהזכר.
הצעירים כהים יותר, עם כתמים לבנים על גבם וכנפיהם, וזה מקור השם של עיט זה באנגלית ובערבית – "עיט מנוקד גדול".
אצל הצעירים, בניגוד לעיט חורש, הגב והעורף לרוב כהים כשאר הגוף, הסוככות כהות מהאברות, והכתמים הלבנים גדולים ובולטים יותר.
קיים גם מופע נדיר שנקרא "fulvescens", בו הגוף והנוצות הסוככות בצבע בז' חיוור, והאברות שחורות.
השם המדעי של עיט הצפרדעים, מגיע מיוונית עתיקה, κλαγγή, שפירושה "צעקה", על אף שהקריאות שלו מזכירות יותר נביחות.
מזונו העיקרי הוא נחשים קטנים, יונקים קטנים (בעיקר מכרסמים כמו הנברן), חרקים, דגים ועופות (כמו שכווי, קיווית, חוגלה, ואף יש תקיפות מתועדות של עגורים).
הוא נוהג לצוד בביצות, מקווי מים, ובאירופה, גם בשטחים חקלאיים, אך יאכל גם פגרים, ויגנוב טרף מדורסים קטנים ממנו, כמו הדיה המצויה.
עונת הקינון היא לרוב בין אפריל לאוגוסט.
הקן נבנה על ידי שני ההורים על עצים גדולים, בגובה 5–25 מטר או על צוקים, רוחבו 70–110 ס"מ ועומקו כמטר.
זוגות מטילים נוטים להשתמש באותו קן מספר רב של פעמים.
הנקבה מטילה בין 2 ל-3 ביצים לבנות או לבנבנות ירקרקות, עטורות בנקודות ובכתמים חומים ואפורים.
היא דוגרת עליהן כארבעים יום.
גידול הגוזלים נמשך קצת למעלה מחודשיים, שלאחריהם הפרחונים נוטים להישאר בקן לעוד חודש.
תופעת הקייניזם נצפתה אצל עיט הצפרדעים.
עיט הצפרדעים דוגר בפולין, רומניה, בלארוס, אוקראינה, פינלנד, לטביה, ליטא, אסטוניה, רוסיה, קזחסטן, מונגוליה וסין עם כ־3,000–8,000 זוגות מקננים.
אזורי החריפה של עיט הצפרדעים כוללים את אתיופיה, סודאן, מצרים, צ'אד, ישראל, תימן, ערב הסעודית, עומאן, איחוד האמירויות הערביות, קטר, איראן, בחריין, צרפת, איטליה, יוון, טורקיה, עיראק, אזרבייג'ן, הודו, סין, טאיוואן, מיאנמר, תאילנד, לאוס, וייטנאם, קמבודיה ומלזיה.
הנדידה מתרחשת בסביבות נובמבר-דצמבר בסתיו, ובסביבות פברואר-מרץ באביב.
אזורי המחיה של עיט הצפרדעים הם לרוב יערות או חורשים מישוריים שקרובים לביצות או אגמים בהם הוא צד את טרפו.
עיט הצפרדעים הוגדר במצב שימור פגיע על ידי IUCN ואוכלוסיותיו במגמת הצטמצמות.
ההערכה היא שישנם 5,000–13,000 עיטי צפרדעים בוגרים.
העיט הוגדר כך עקב מספר איומים:
בירוא יערות ואובדן בתי גידול לחקלאות
סכירת, זיהום וייבוש ביצות ואגמים
התחשמלות כתוצאה מעמידה על עמודי חשמל
בישראל חורף מצוי למדי בצפון הארץ ומרכזה, כאשר ריכוזי אוכלוסייה גדולים נמצאים בעמק זבולון, עמק החולה, עמק בית שאן ועמק יזרעאל.
נכון לשנת 2018 מוערך מספר עיטי הצפרדעים החורפים בארץ ב-150 עד 200 פרטים.
על פי דיווחים של טריסטראם מאמצע המאה ה-19, קיננו בעבר בישראל באזורים לחים, בעיקר באזור אגמון חולה ועמק יזרעאל, אך בסוף שנות השישים של המאה העשרים פסק קינונם בארץ.
הסיבות העיקריות לכך הן ייבוש החולה, ושימוש בלתי מבוקר בחומרי הדברה.
האיומים העיקריים כיום בישראל על עיט הצפרדעים הם התחשמלות והרעלות.
מקור שמו העברי בשגיאת תרגום, שמו המדעי Clanga מתורגם הן לקול צעקה או קרקוש מתכת כיום והן לשמות דורסים מן העבר ולהטיות פעלים המקושרים לצעקת עופות דורסים (עקבים ודיות דווקא), בתרגום שמו העברי פורש בטעות כמקרקר ומכאן השם צפרדעים, למרות שאין כל קשר לעוף דורס זה ולדו-חיים.
עיט של דם , על פי הסאגות הנורדיות, הייתה שיטת הוצאה להורג אכזרית במיוחד, אשר הייתה נהוגה בקרב העמים הויקינגים במהלך ימי הביניים.
ישנה מחלוקת האם שיטה זו של הוצאה להורג אכן יושמה, אך על פי מקורות מבריטניה במאות 9 ו-10, נטען כי לפחות ארבעה בני אדם הוצאו להורג בשיטה זו, ביניהם שני מלכים אנגלו-סקסונים וכן אחד מהארכיבישופים של קנטרברי.
ההוצאה להורג נעשתה על ידי קשירתו של הקורבן לשני עמודי עץ, משני צדדיו, בעודו כורע.
המוציא להורג היה חותך את גבו של הקורבן בסכין, ואז מכה בגרזן, על מנת לפתוח את גב הקורבן.
לאחר מכן, המוציא להורג היה מושך את ריאותיו של הקורבן לאחור, ופורס אותן כמו כנפי עיט, ומכאן שמה של ההוצאה להורג.
ענישה זו הייתה מבזה ואכזרית, אך היה לקורבן שביב של תקווה לגורל נשמתו.
לפי אמונתם, אם הוא לא היה צועק לאורך ההוצאה להורג, שיכולה לקחת כמה דקות (עד לנפיחת נשמתו של הקורבן) הוא היה זוכה להגיע לולהאלה למרות הכל.
עיט נצי אורמטי (שם מדעי: Spizaetus ornatus) הוא מין של עיט גדול החי בטבע ביערות הגשם הטרופיים של אמריקה הדרומית.
מצבו של עיט זה עלול להידרדר עקב כריתת היערות שהוא חי בהם וכן עקב ציד לא חוקי.
הוא בעל ציצה מרשימה וצבעים בולטים יחסית לעיט.
הוא בעל ציצה שחורה ובולטת על הראש, זנב ארוך וכנפיים מעוגלות וקטנות יחסית.
העיט שחור ברוב גופו, אך צידי הצוואר והחזה בצבע ערמון עז והחזה והבטן מנוקדים בנקודות לבנות, שגולשות כלפי מטה עד נוצות הרגליים.
הכנפיים חומות-כהות מנוקדות מעט בלבן, והזנב לבן ומפוספס בשחור.
הראש לבן עם קו שחור מתחת לעיניים.
בשונה מן הבוגרים, הצעירים הם בעלי גוף לבן עם ציצה קטנה אפורה, חזה וגב חומים מעט ופסים על הרגליים ועל הזנב.
העיט חי ביערות הגשם ממרכז מקסיקו וחצי האי יוקטן עד לפרו וארגנטינה.
הוא מותאם לגמרי לחיים ביער.
אינו פעיל מאוד בזמן שאינו צד.
הוא חי בדרך כלל בגפו.
הוא צד יצורים קטנים שונים כמו יונקים קטנים, זוחלי יער כמו נחשים ולטאות, ועופות – בעיקר עופות גדולים כמו אנפות, תוכים, ברווזים ותרנגולים.
מבין היונקים הוא צד עטלפים, עכברים, קופים, אגוטים ואף דורבנים צעירים.
העיטים נמצאים בזוגות בעונת הרבייה ובונים קן ענקי מענפים ובוץ על העץ שיכול להגיע לעומק 1 מ'.
עיט מחודד-זנב (שם מדעי: Aquila audax) הוא מין גדול של עיט החי ביבשת אוסטרליה וכן בגינאה החדשה ובכמה איים באינדונזיה.
הוא הדורס הגדול ביותר באוסטרליה ואחד מטורפי העל הראשיים בה.
לעיט זה זנב מפוצל שנתן לו את שמו והוא בעל כנפיים רחבות ועורף זהוב בולט.
כמו רוב עופות הטרף, המקור שלו מעוקל לתלישת בשר ורגליו הענקיות בעלות טפרים קטלניים, איתם הוא הורג את טרפו.
מוטת כנפיו מגיעה ל-2.84 מ' ואורכו מגיע ל-1 מטר.
העיט חי באזורים יבשים, שדות ויערות דלילים ומשחר לטרף תוך כדי תעופה בגובה רב.
הוא מסוגל להגיע לגובה של יותר מ-1,800 מ' מעל פני הקרקע.
מאז הגעת האירופאים, הטרף העיקרי של העיט נהיה ארנבונים וארנבות ולעיתים גם שועלים או חתולים.
בטבע, הוא ניזון מוולבים ומקנגורו צעירים שונים, פוסום אוסטרלי, קואלה, בנדיקוט וכיסאים נוספים וכן חולדות, עטלפי פרי, תוכי קקדו, ברווזים, עורבים, דגרתיליים, ציפורי שיר ועופות מים שונות ולעיתים רחוקות יותר גם זוחלים כמו חרדון הצווארון, פתנים ואף לטאות כוח קטנות.
עיטים אלה ניזונים גם מפגרים, והם מחפשים חיות שנדרסו בצידי הכבישים.
כמו כן הם למדו לאתר עופות אוכלי נבלות כמו עורבים, אשר נקהלים סביב פגרים.
עיט ניצי (שם מדעי:Aquila fasciata) הוא עוף דורס גדול ממשפחת הנציים.
מקנן באזורים מסוימים בדרום אירופה, צפון אפריקה, המזרח התיכון (כולל ישראל), דרום אסיה ואינדונזיה.
שוכן באזורים הרריים בעלי אקלים צחיח או לח למחצה, מגובה פני הים ועד רום של 1,500 מטר.
החלק העליון של גופו בצבע חום כהה עם כתם לבן בין הכנפיים.
החלק התחתון לבן עם פסים כהים והכנפיים שחורות.
זנבו הארוך אפור מלמעלה ולבן בתחתית ולו פס רוחבי בודד שחור בקצהו.
הצעיר נבדל מעט במראהו ולו בטן בצבע חלודה עם פספוס חזה מטושטש.
בתעופה ניכר בזנבו וכנפיו הארוכות ומזכיר מבנה של "צלב מעופף".
העיט הניצי מקנן על גבי צוקים או עצים גדולים בקינים בגודל של כ-2 מטר, אותם הוא בונה מענפים בשימוש חוזר.
העיט הניצי ניזון לרוב מציפורים אך לעיתים הוא מגוון את תזונתו גם ביונקים קטנים, זוחלים, חרקים ואף נבלות.
בזמן הציד לרוב הוא מגיח ממקום מסתור בצמרות העצים אך לעיתים הוא צד בדומה לעיטים אחרים בצלילה ממצוקים תלולים או מדאיה באוויר.
רוב הטרף ניצוד על גבי הקרקע.
העיטים הניציים נוטים לאמץ ולגדל גוזלים יתומים מאותו המין בקינים ריקים במקרה בהם אובדן הביצה או הגוזל שלהם התרחש זמן קצר (שעות ספורות) קודם לכן.
לעיתים יאמצו גם גוזלים בוגרים שכבר למדו לעוף.
למרות ירידה דרסטית באוכלוסייתו העולמית בעיקר כתוצאה משימוש בחומרי הדברה איבוד בתי גידול, התחשמלויות, פגיעה מטורבינות רוח וציד, עד כה המין אינו מוגדר בסכנה ממשית (ללא חשש).
באירופה ובישראל מוגדר כמין בסכנת הכחדה.
בשנת 2017 דווח כי נותרו בישראל כ-3 זוגות מקננים ולפיכך הועלתה דרגת הסיכון שלו בארץ מסכנת הכחדה (EN) לסכנת הכחדה חמורה (CR).
גרעין הרבייה בחי-בר כרמל שחרר לטבע עיטים צעירים, ובאפריל 2021 דווח על 20 זוגות, 3 מהם בגליל.
עיט נחשים אפריקני (שם מדעי: Dryotriorchis spectabilis) הוא מין יחיד בסוגו של עוף דורס גדול המתמחה בציד נחשים, קרוב רחוק של החיוויאי והחיוויאי הלהטוטן.
הוא בעל נוצות חומות-אדמדמות עם כנפיים מעוגלות העוזרות לו לנווט ביער וזנב ארוך.
הראש בעל "כתר" חום-שחור וכך גם החלק העליון של הכנפיים.
זהו עוף קולני מאוד ומזכיר מעט פרה גועה.
הוא נפוץ ביערות הגשם של אפריקה המערבית מניגריה עד הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הוא יצור די נחבא אל הכלים ולא ידוע עליו הרבה.
הוא ניזון כפי שמשתמע משמו מנחשים וזוחלים קטנים הנפוצים ביערות אפריקה.
הוא תופס אותם בטפריו הגדולות ומחדיר את טפריו לאחורי הגולגולת של הטרף.
אם הוא לא מצליח להרוג את הטרף הוא יטיח אותו בענף שוב ושוב עד למותו.
הוא תופס מזון הן מהקרקע והן מעלים או ענפים.
לעיתים רחוקות הוא יצוד יונקים קטנים או עופות.
הוא מתבודד בעיקרו אם כי לעיתים ייצפה בזוגות.
העיט אינו בסכנת הכחדה בטבע.
עיט נחשים מדגסקרי (שם מדעי: Eutriorchis astur) הוא מין של עוף דורס גדול החי רק באי מדגסקר ומצוי בסכנת הכחדה.
זהו דורס בינוני בעל זנב ארוך וכנפיים מעוגלות העוזרות לו לעוף ביער הגשם הסבוך.
הוא מזכיר בצורתו החיצונית נץ גדול כהה עם ציצה ומגיע לאורך 57–66 ס"מ ומוטת כנפיו 90–106 ס"מ.
הנוצות אפורים כהים על הראש והגב והצוואר וחזה אפורים בהירים כשהבטן לבנה.
הגוף מפוספס מעט בפסים דקים לאורך הבטן וכן לאורך החזה.
הראש גדול ובעל מקור חזק וקצר, העיניים צהובות ומאחורי הראש ציצה גדולה אפורה.
הזנב שחור עם מעט פסים לבנים והרגליים צהובות.
עיט זה חי אך ורק בצפונה ובמזרחה של מדגסקר.
הוא מצוי בעיקר ביערות הטרופיים ורק לעיתים נדירות עולה אל מעל 550 מ'.
הוא דואה במהלך היום ומעופף לבדו ביער.
כשהוא מחפש טרף הוא עשוי לשבת על ענף גבוה ולהשקיף על היצורים מתחתיו ואז לצלול במהירות ולהרוג אותם עם טפריו החזקים.
הוא ניזון בעיקר מנחשים שונים, אך גם מלמורים, עטלפים, עכברים, עופות אחרים, לטאות וצפרדעים.
עיט זה נחשב שנכחד כבר ב-1930 ואז הוא התגלה מחדש ב-1993. עם זאת הוא עדיין בסכנה גדולה מצד כריתת יערות וכן מהתרבות מאוד איטית ונמוכה.
ככל הנראה חיים היום בטבע 250-1,000 פרטים בוגרים.
עיט קטן (שם מדעי: Hieraaetus morphnoides) הוא מין של עיט הנפוץ ברחבי אוסטרליה.
ישנו מין דומה לו מאוד – עיט גמדי (Hieraaetus weiskei) החי בגינאה החדשה.
הוא קרוב למיני הסוג עיט וגם למין הנכחד מניו זילנד עיט האסטי.
עיט זה בעל ציצה קטנה מאחורי הראש הזהוב.
הכנפיים חומות והבטן והרגליים לבנים.
הוא מצוי בכל רחבי אוסטרליה למעט המדבריות של דרום מערב אוסטרליה.
הוא מצוי באזורים ממוזגים וטרופיים, בביצות ובערבות יבשות.
מין זה הוא השני בגודלו דורסי אוסטרליה לאחר המין עיט מחודד זנב והוא טורף ראשי המחפש בעיקר יונקים קטנים כמו מכרסמים, בנדיקוטים, בטונגים (Bettongia) ווולבים קטנים.
הוא ניזון גם מעופות וזוחלים קטנים ואף מחרקים גדולים.
הוא ניזון מנבלות, בעיקר ליד כבישים סואנים.
עיט קטן (שם מדעי: Hieraaetus) הוא סוג של עיט ממשפחת הנציים המכיל שלושה מינים והוא קרוב לסוג עיט וכן לסוג היחידי עיט-נצי אדום-בטן.
שלושת המינים שוכנים באוסטרליה, גינאה החדשה ואפריקה.
הם קטנים יותר משאר העיטים, מה שנתן להם את שמם.
עיט ארייס (Hieraaetus ayresii) – נפוץ בדרומה של אפריקה
בעבר שויכו לסוג גם המינים: עיט וולדברג, עיט המגף, עיט ניצי ועיט אפריקני שעברו לסוג עיט והמין עיט-נצי אדום-בטן, שעבר לסוג יחידי.
מספר חוקרים גם משייכים לפה את המין הנכחד עיט האסטי.
עיט נצי (שם מדעי: Spizaetus) הוא סוג של עופות דורסים גדולים ממשפחת הנציים החיים באמריקה הדרומית.
העיטים הנציים הם מינים של עיטים המזכירים מעט נצים ויודעים לעוף ולתמרן בתוך יערות הגשם הטרופיים בהם הם חיים.
אורכם הממוצע 55–75 ס"מ והם בעלי ציצה על ראשם, כסות נוצות כהה מעט וזנב ארוך.
הם ניזונים מטרף של יונקים קטנים, קופים, עופות שונים, לטאות ונחשים וגם אוכלים נבלות.
הם בונים קן בין ענפי העצים ומטילים 2–3 גוזלים רעבתנים.
בעבר היו בסוג גם המין האפריקני עיט קסיני (Aquila africana) והסוג עיט נצי טרופי (Nisaetus) – שדומה מאוד לסוג אך חי רק בדרום-מזרח אסיה.
העיט הערבי, במצרים ידוע גם בשם עיט סלאח א-דין או העיט הרפובליקני (النسر الجمهورى) הוא סמל הרלדי של עיט המשמש כסמל לאומי בלאומיות הערבית, בשלטי אצולה ובדגלים בעולם הערבי.
הוא משמש כיום כחלק מסמל מצרים, עיראק, הרשות הפלסטינית, וּוָריאציה שלו גם בסמל תימן.
הקשר לצלאח א-דין נוצר בשל תיאור של עיט על הקיר המערבי של מצודת קהיר אשר נבנתה על ידי סלאח א-דין, אם כי העיט עצמו הוא מתקופה מאוחרת יותר.
"העיט במצודת קהיר הוא מתאריך מאוד לא ברור, כנראה מאוחר באופן משמעותי מתקופת סלאח א-דין".
מצודת קהיר אינה מיקומו המקורי, הוא הועבר לשם בזמן ומקום לא ידוע לפני 1670.
המילה nasr , המשמשת את הלאומיות הערבית, עשויה להיות מפורשת גם כ"נשר" וגם כ"עיט".
המילה בפועל עבור "נשר", ʿuqāb מפורשת כשמו של הדגל השחור בג'יהאדיזם.
בעוד צבעי הלאומיות הכלל-ערבית בדגל המרד הערבי מתוארכים לתחילת המאה ה-20, העיט כסמל הרפובליקה של מצרים הוצג בשנת 1952 במהפכת הקצינים החופשיים.
העיט הוצג גם בסמלה של הרפובליקה הערבית המאוחדת של 1958, ומאותה תקופה "העיט הערבי" מייצג את הלאומיות הכלל ערבית ולא את מצרים בפרט.
בעקבות מהפכת הרמדאן בשנת 1963 על ידי מפלגת הבעת', המפלגה הערבית-סוציאליסטית של עיראק, הוצג העיט כסמלה החדש של עיראק, והתבסס ישירות על העיצוב שהציג גמאל עבד אל נאצר במהפכה המצרית.
הפדרציה של הרפובליקות הערביות אשר הוקמה על ידי מועמר קדאפי בשנת 1972 בהתחלה אימצה הנץ של קורייש כסמלה, אך זה הוחלף על ידי העיט הערבי בשנת 1984. לעומת זאת, הרפובליקה הערבית הלובית של קדאפי אימצה גם כן את העיט בשנת 1969, אבל החליפה אותו באותה בנץ של קורייש בשנת 1972.
בשנת המהפכה המצרית של 2011, העיט היה קשור למשטר מובארכ.
פרופסור סמיה מחרז, מנהלת המרכז לחקר תרגום באוניברסיטה האמריקאית בקהיר, מתארת גרפיטי בסטנסיל בו מוצג העיט של סלאח א-דין הפוך, כקריאה לנפילתו של המשטר.
גנזיר , אמן גרפיקה מצרי הידוע באמנות הרחוב המהפכנית שלו, מסביר, "סמל העיט של סלאח א-דין הנוכחי הוא הפס הלבן בדגל, עם זאת, הוא לא היה בשימוש עד 1984. כלומר ...
העיט הנוכחי בדגלנו שייך למשטרו של מובארק".
חיבור זה של העיט עם משטר מובארק מספק את המפתח להבנת יצירת סטנסיל זו.
דגלים וסמלים רשמיים במדינות ערב
עיט נצי טרופי (שם מדעי: Nisaetus) הוא עוף דורס גדול ממשפחת הנציים החי בדרום-מזרח אסיה וגם בתת-היבשת ההודית.
בעבר הוא היה שייך לסוג עיט נצי (Spizaetus) מאמריקה הדרומית.
אלו עופות דורסים חזקים בעלי נוצות חומות וציצית מאחורי ראשם.
הם בעלי מקור חד וחזק ועיניים צהובות והם יכולים לדאות שעות רבות בחיפוש טרף.
הם יכולים לחיות גם ביער הטרופי ולתמרן בין הענפים בעקבות טרפם, בעזרת כנפיהם המעוגלות.
חלקם חיים באזורים יבשים או קרירים יותר.
הם ניזונים מחיות קטנות כמו מכרסמים, עופות וזוחלים שונים וגם מפגרים.
עיט נצי פלורס (Nisaetus floris) – מצוי בסכנת הכחדה חמורה
עיט נחשים אסייתי (שם מדעי: Spilornis) הוא סוג של דורס יום ממשפחת הנציים החי בדרום-מזרח אסיה.
הוא אינו קרוב לעיטים האמיתיים אלא דווקא לחיוויאי הניזון בעיקר מנחשים.
לדורסים אלה פנים צהובות ונקיות מנוצות, מקור גדול וחד, ציצה מאחורי ראשם ורגליים ארוכות עם טפרים חדים.
מינים שונים יכולים להיות צבעוניים יותר מאחרים.
הכנפיים ארוכות ומותאמות לתעופה בין ענפים ועלים ביער.
עיט הנחשים עף ביער ומחפש נחשים למאכל.
הוא תופס אותם במהירות בטפרים והורג אותם עם מקורו.
לאחר מכן הוא עף למקום מבודד לאכול את הטרף.
בנוסף הם יטרפו יונים קטנים, עופות שונים, לטאות וחסרי חוליות גדולים.
עיט מלאי שחור (שם מדעי: Ictinaetus malaiensis) הוא מין של עיט ממשפחת הנציים החי בדרום-מזרח אסיה והודו והוא המין היחידי בסוגו.
עיט זה בעל כסות נוצות שחורות והוא מזכיר במראהו את העיט השחור מאפריקה, ששייך לסוג עיט.
העיט המלאי חי בעיקר סביב למורדות הרי ההימלאיה והיערות סביבם.
הם מעדיפים סביבה של יערות סבוכים.
העיט בעל פנים צהובות, מקור מוטה ומעוקל וטפרים צהובים ארוכים.
הזנב ארוך ומעט מנומר בלבן.
העיט ניזון מיונקים קטנים שונים, עופות וביצים.
הוא דואה מעל היער וכשהוא מבחין בטרף הוא מאבד גובה בהדרגה ואז עט על הטרף מאחורה והורג אותו עם טפריו העצומות.
הוא יכול להרוג סנאי רטופה הודי (Ratufa indica) וגורים של קופי מקוק.
טפרי העיט מותאמות במיוחד בשביל לתפוס ביצים מתוך קינם ולאחוז בהם בחוזקה.
זוג העיטים המונוגמיים, מקנן על עץ ובונה קן בגובה 3–4 מ' ובתוכו הנקבה מטילה 2 ביצים.
עיט מצויץ (שם מדעי: Harpyhaliaetus) הוא סוג מבוטל של דורס יום מתת-משפחת העקבים.
בעבר הם שויכו לתת-משפחת העיטים.
בגרסה 3.3 (2013) של רשימת המיון של הקונגרס האורניתולוגיה הבינלאומי הוחלט להעביר את המינים בסוג זה לסוג עקב שחור וסוג זה בוטל.
השם מגיע מיוונית Haliaetus (עיט דגים) Harpy (הרפיה).
הם בעלי מקור קשוח ומעט מאונקל ונוצותיהם אפורות עד חומות.
מאחורי ראשם ישנה ציצת נוצות קטנה מזדקרת.
כפות הרגליים עירומות מנוצות וצהובות.
הם חיים ביערות האמזונאס וצדים מגוון של בעלי חיים קטנים עליהם הם עטים מלמעלה.
הם ניזונים בעיקר מיונקים קטנים עד גודל של קופים וטלאים וכן מעופות ומזוחלי יער שונים.
עיט נצי אדום-בטן (שם מדעי: Lophotriorchis kienerii) הוא מין של עיט ממשפחת הנציים, המין היחידי בסוגו.
מצוי בטבע בדרום אסיה וסביבותיה.
מין זה נחשב בהתחלה לחלק מהסוג עיט או מהסוג עיט קטן אך הופרד מהם, בעיקר משום שהוא קטן יותר.
הוא בעל נוצות כהות ופנים כהות ומזכיר מעט בז נודד.
הבטן לבנה ותחתית הכנפיים וכן הרגליים ערמוניות.
יש מעט מאוד הבדלים בין הזכרים לנקבות אך הצעירים בהירים יותר.
עיט זה מצוי באזור שבין הרי גהט המערביים שבהודו ועד לאיי אינדונזיה במגוון בתי גידול, כולל במדרונות הרי ההימלאיה.
הוא צייד הדואה מעל היערות בהם הוא חי ומחפש בעיקר עופות איטיים כיונים, תרנגולים ופסיוניים.
הוא עט עליהם בצלילה מלמעלה.
העיטים מקננים בעונה הגשומה ומקימים קן על עץ גבוה, המורכב מענפים ומעלים, ומטילים בו ביצה אחת.
עיט נצי מצויץ (שם מדעי: Nisaetus cirrhatus) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הנציים החי בהודו, סרי לנקה ובדרום-מזרח אסיה עד לאינדונזיה והפיליפינים ביערות הטרופיים.
סימן ההיכר שלו הוא ציצת הנוצות הסמורות על ראשו, שצבען שחור.
צבע נוצותיו חום-כתום עם חזה לבן ורגליים צהובות.
הראש כהה עם מקור אפור ועיניים צהובות.
לעיטי היערות כנפיים וזנבות מעוגלים ורחבים יותר משל קרוביהם.
הם מקננים על עצים גבוהים ומטילים ביצה יחידה.
העיט טורף יונקים, עופות וזוחלים שונים כמו פסיונים, תרנגולים וארנבים.
הוא עט עליהם מהענפים הנמוכים ומפתיע את הטרף בתקיפה מהירה בין הצמחים.
עיט נחשים פיליפיני (שם מדעי: Spilornis holospilus) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הנציים השייך לסוג עיט נחשים אסייתי והוא קרובו הרחוק של החיוויאי.
העיט חום עם כנפיים כהות, זנבו ארוך וראשו מצויץ בעל פנים ערומות צהובות ומקור מעוקל גדול.
במראהו הוא מזכיר את המין עיט נחשים מצויץ (Spilornis cheela) המצוי באותו אזור.
העיט מעופף מעל יערות גשם, ביצות פתוחות והרים מיוערים ברחבי הפיליפינים.
הוא צייד יומי המחפש בעיקר נחשים ולטאות וכן דו־חיים.
הוא יאכל גם מכרסמים ועופות אם ייתקל בהם, אך הוא מעופף איטי יחסית.
עיט נחשים מצויץ (שם מדעי: Spilornis cheela) הוא מין של עוף דורס מהסוג עיט נחשים אסייתי שבמשפחת הנציים, החי בדרום-מזרח אסיה והודו.
הוא בעל נוצות כנפיים חומות ומעט מנוקדות בלבן, והראש אפור כהה עם "כיפה" שחורה שבקציה ציצה שחורה גדולה.
העיניים, צידי המקור והמקור צהובים, וקצה המקור שחור ומעוקל.
עוף זה מעופף מעל יערות טרופיים, מישורים, ערבות לחות ומורדות הרים, מקצה ההימלאיה בהודו ונפאל ועד לאינדונזיה ודרום סין.
כשמו של עוף זה הוא מתמחה בתפיסת נחשים וזוחלים דומים אך גם מגוון בדו-חיים, עופות ויונקים קטנים.
הוא מחפש את הזוחלים בעיקר כשהם על הקרקע, דואה ממעל וחוטף את טרפו עם טפריו הגדולים.
את הטרף הוא אוכל על ענף.
עיט הנחשים חיי בזוגות המקימים קנים על העצים יחדיו.
עיט קסיני (שם מדעי: Aquila africana) הוא מין עוף דורס מהסוג עיט החי היערות גשם במערב אפריקה, ובחלק ממרכז ומזרח אפריקה.
בעבר היה שייך לסוג עיט קטן.
עיט זה מגיע לאורך 50 סנטימטרים, מוטת כנפיים של 150 סנטימטרים ומשקלו 0.9–2.1 קילוגרם.
הוא בעל נוצות כנפיים חומות שחלקם העליון צהוב וחזה לבן.
הראש חום-כהה עם עיניים גדולות שחורות ומקור מעוקל צהוב.
העיט בעל כנפיים רחבות והוא מסוגל לדאות בלי מאמץ מעל זרמי אוויר חם.
העיט מוגבל ליערות לחים בין סיירה לאון למערב אוגנדה ודרומה לאגן הקונגו עד צפון אנגולה.
העיט מקנן בשטחי היערות ובהם בונה קן גדול עשוי ענפים וזרדים והנקבה מטילה בו 1–2 ביצים.
במשך היום העיט דואה ממעל היערות והמישורים בחיפוש אחרי טרף קטן כמו עופות קטנים יותר וסנאי עצים.
עיט ספרדי (שם מדעי: Aquila adalberti) הוא מין של עיט ממשפחת הנציים האנדמי לספרד ופורטוגל.
במראהו הוא קרוב לעיט השמש ובעבר נחשב לתת-מין שלו.
בדומה למרבית העיטים הנקבה כבדה יותר מהזכר.
העיט דומה לעיט שמש או לעיט זהוב בנוצותיו החומות-זהובות ובמקורו האפור הבולט.
הוא בעל כנפיים רחבות, בהירות מבפנים ובעלות קצוות כהים.
העיט שוכן באזורי ההרים והאדמות החקלאיות של הדהסה (Dehesa) של ספרד ופורטוגל ולעיתים הוא מגיע גם למרוקו, אם כי הוא לא נודד דרך קבע.
העיטים פועלים בזוגות ומחפשים מעל הקרקע טרף כמו ארנבונים, מכרסמים שונים כמו עכברים, נברנים וסנאיים, טורפים קטנים ומיני עופות קרקע או יונים.
העיט יכול להרוג גם טרף גדול כמו אווז אפור או חסידה לבנה ואף שועל.
הוא עט על טרפו ונועץ בו במהירות את טפריו הגדולים, וכך הורגו.
העיטים נוטים לקנן על עצי אלון השעם או אורנים בקן גדול ולהטיל בו 2–3 ביצים.
שני בני הזוג מטפלים בגוזלים הגדלים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הגיע העיט הספרדי למצב של סכנת הכחדה כאשר נותרו בספרד רק כמה עשרות זוגות.
מאמצי שימור אינטנסיביים הביאו לשיקום אוכלוסיית המין, וגם לחזרת אוכלוסייה קטנה בפורטוגל לאחר 20 שנה של הכחדה גמורה.
ב-2011 דווח על 324 זוגות, רובם המכריע בספרד ומיעוטם בפורטוגל.
כיום מוגדר מצב השימור של עיט זה כפגיע.
עיט מנוקד (שם מדעי: Clanga) הוא סוג של עיט ממשפחת הנציים המכיל שלושה מינים: עיט חורש, עיט צפרדעים ועיט הודי.
הסוג נחשב לחלק מהסוג עיט, עד לבדיקות גנטיות שגילו כי הוא קרוב יותר אל הסוג היחידי עיט גדול ציצית.
שלושת המינים שוכנים באסיה, אירופה ואפריקה.
המינים עיט חורש ועיט צפרדעים הם חורפים ונודדים בארץ ישראל.
הם קטנים יותר מרוב המינים בסוג עיט.
לפרטים הצעירים יש כתמים לבנים על הגב והכנפיים, מה שנתן להם את שמם.
שם שם מדעי תמונה/איור שימור: עיט חורש Clanga pomarina שימור LC עיט הודי Clanga hastata שימור VU עיט צפרדעים Clanga clanga שימור VU
באדריכלות ובאמנות דקורטיבית, עיטור הוא קישוט המשמש ליפות חלקים של בניין או חפץ.
אלמנטים פיגורטיביים גדולים כמו פיסול מונומנטלי ומקביליהם באמנות דקורטיבית אינם נכללים במונח; מרבית העיטורים אינם כוללים דמויות אנושיות, ואם הם קיימים הם קטנים בהשוואה לקנה המידה הכללי.