tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1958 הקומיקאי הבריטי טוני הנקוק גילם את דמותו של חליסטקוב בגרסה חיה של רשת הטלוויזיה BBC (שנשמרה בהקלטה), והייתה אחת ההופעות המעטות שלא הציגה קומדיית מצבים.
לואיג'י זמפה ביים באיטליה ב-1962 את הסרט Roaring Years (השנים השואגות), בכיכובו של נינו מנפרדי.
זהו עיבוד חופשי של המחזה, בו העלילה ממוקמת בעיר קטנה בדרום איטליה, בתקופת איטליה הפשיסטית.
בפרק מתוך סדרת הטלוויזיה הבריטית "המלון של פולטי" ישנו פרק על אורח שטועים בזיהויו.
הוא מגיע למלון ובזיל פולטי חושב בטעות שהוא מפקח מלונות בעוד שהוא למעשה מנהל חברה לייצור כפיות.
ב-1974 במקסיקו אלפונסו אראו ביים והיה שותף בכתיבתו של עיבוד לסרט בשם Calzonzin Inspector, בהשתמשו בדמויות של הקריקטוריסט הפוליטי ריו (אדוארדו דל ריו).
בשנת 1974 הפקה תיאטרונית של הבמאי הרומני החשוב לוצ'יאן פינטיליה (Lucian Pintilie), נאסרה על ידי הצנזורה בזמן משטרו של צ'אושסקו אחרי 3 הצגות.
המחזה הוסרט בברית המועצות ורוסיה פעמיים: לראשונה בידי לאוניד גאידאי בשם "עלום-השם מפטרסבורג" (Incognito from Petersburg) (1977).
עיבוד שני של המחזה לקולנוע ברוסיה היה בסרט "רביזור" (Revizor) (1996), בו ניקיטה מיכאלקוב גילם את ראש העיר.
אף אחד מהסרטים לא זכה להצלחה ביקורתית או קופתית.
ב-1981 הופק הסרט הטאייוואני/הונג קונגי "לו הייתי באמת" (If I Were For Real), שהוא עיבוד של "רביזור" המתרחש בימי מהפכת התרבות בסין.
הגרסה הקולנועית ההולנדית של המחזה הופקה ב-1982 בשם De Boezemvriend, בכיכובו של אנדרה ואן דוין (André van Duin).
הייתה זו קומדיה מוזיקלית, בה רופא שיניים מבקר בהולנד הכבושה בידי צרפת וחושבים שהוא גובה מיסים צרפתי.
ב-1992 הבמאי מברודוויי זוכה הטוני דניאל סאליבן חבר ללהקת התיאטרון הרפרטוארית של סיאטל וכתב את המחזה "המפקח קרול" בהשראת גוגול.
המחזה מספר על אדם העובר אודישנים בתיאטרון קטן שם סבורים בטעות שהוא מודיע של "הקרן הלאומית לאמנויות".
בעוד השחקנים ומנהלי הלהקה מכרכרים סביבו ונענים לכל גחמה שלו, הם גם מספרים בצורה שונה את הסיפור המסורתי של מזמור חג המולד.
תוכנית הטלוויזיה "ווישבון" (Wishbone) של רשת PBS עיבדה את הסיפור בפרק אחד בסדרה.
ב-2005, המחזאי דייוויד פאר כתב וביים גרסה בעיבוד חופשי עבור התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, בשם The UN Inspector.
במחזה הועברה העלילה לרפובליקה סובייטית לשעבר בת ימינו.
עיבודו של פאר תורגם לצרפתית בידי נטלי ריבר דה קרלס והוצג בצרפת בשנת 2008.
ב-2006, תיאטרון גרין שוטס (Greene Shoots Theatre) העלה עיבוד בסגנון אנסמבל בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו.
הבמאית הייתה סטף גונארי (שמה לפני הנישואים היה קירטון) שהשתמשה בתיאטרון פיזי, פנטומימה, ועבודת מקהלה שעמדה בבסיס הקומדיה הממשית.
השימוש בקומדיה דל'ארטה הדגיש את הגרוטסקה וחידד את הסאטירה.
ב-2008, ג'פרי האטצ'ר עיבד את המחזה להצגת קיץ בתיאטרון גאטרי במיניאפוליס.
גרסה שונה מעט של מחזה זה הציג התיאטרון הרפרטוארי של מילווקי בספטמבר 2009. מכינת בית ספר סנט צ'ארלס בקולומבוס, אוהיו, העלתה אף היא גרסה שונה במעט של עיבודו של האטצ'ר בפברואר 2010.
ב-2011, תיאטרון יאנג ויק הציג גרסה חדשה בעיבודו של דייוויד הארוואר.
בבימויו של ריצ'רד ג'ונס, בכיכוב ג'וליאן באראט מהלהקה הקומית "דה מייטי בוש" (The Mighty Boosh) וכן ג'וליאן באראט, דון מקיצ'ן וקייל סולר מתוכנית המערכונים הבריטית Smack the Pony בערוץ 4 הבריטי.
ב-2011 תיאטרון העיר סטוקהולם הפיק את המחזה שעלילתו הוסבה לתקופת הטיהורים הגדולים של יוסיף סטלין בברית המועצות.
ב-2011, תיאטרון אבי, דבלין העלה עיבוד מפרי עטו של רודי דויל.
ב-2012 תיאטרון בוסטון קורט ולהקת התיאטרון פיוריוס (פסדינה, מחוז לוס אנג'לס), העלתה עיבוד מאת עודד גרוס.
ב-2013 תיאטרון אקרופול, אתונה הציג את המחזה ביוונית.
אוניברסיטת מטרופוליטן לונדון הציגה את "רביזור" בתיאטרון אובאל האוס במאי 2013.
"רביזור" תורגם לשפות רבות אחרות.
יוג'ין (ינה) זאדור (1977-1894): "רביזור" שלו הוצג לראשונה ב-1928; הגרסה המתוקנת הועלתה לראשונה ב-11 ביוני 1971 בידי להקת האופרה ווטרקואוסט בקולג' אל קאמינו בלוס אנג'לס.
ורנר אגק (198 3-1901): "דר רביזור" (Der Revisor) שלו הועלה בתיאטרון Schlosstheater Schwetzingen בפסטיבל שווטזינגן ב-1957.
גיזלהר קלבה (Giselher Klebe) (2009-1925): הצגת הבכורה של האופרה Chlestakows Wiederkehr שלו הועלתה לראשונה בלאנדסתיאטר, בדטמולד ב-2008.
המחזה תורגם לכל השפות האירופאיות והוא עדיין פופולרי כיום, מכיוון שהוא דן בצביעות של חיי היום יום ביחד עם השחיתות הפושה בקרב העשירים והמעמד הגבוה.
בהולנד, לשם דוגמה, אנדרה ואן דוין יצר את הגרסה ההולנדית שלו למחזה בשם De Boezemvriend (שמשמעו "חבר קרוב"); הסרט משנת 1982 שעלילתו מתרחשת בהולנד בתקופת נפוליאון.
בסרט ואן דוין מגלם את דמותו של רופא השיניים פסדופיין, המכונה פרד ואן דר זי.
פרושטם לקסמן דשפנדה עיבד את המחזה "אמאלדר" בשפת מראטהי (שפירושו המילולי הוא "מפקח הממשלה"), בשלהי שנות החמישים, שמתרחש במהאראשטרה, אבל שומר על מאפייני הסאטירה הקומית של המחזה המקורי.
1. רביזור, תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 23 במרץ 1935
יוצרים: תרגום - אברהם שלונסקי, בימוי - צבי פרידלנד, תפאורה ותלבושות - מנחם שמי (שמידט).
2. רביזור, תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 17 ביולי 1950
יוצרים: תרגום - אברהם שלונסקי, בימוי - פטר שארוף, עיצוב תפאורה - דובוז'ינסקי, עיצוב תלבושות - אווה הגדיש.
שחקנים: רביזור - אברהם בן-יוסף, הורודניצ'י - טוביה גרינבאום, מריה אנדרייבה - רחל מרקוס, בתו של הורודניצ'י - ימימה מילוא, איוון קוזמיץ' שפקין - נתן כוגן, דובצ'ינסקי - מרדכי בן-זאב, בובצ'ינסקי - זאב ברלינסקי, זמליניקה - מיכאל גור, פשליופקינה - גיזלה אנסקה, לנה גולצבה, אוסיפ - יוסף ידין.
3. רביזור, תיאטרון העונות – הצגת בכורה: 1965
יוצרים: תרגום ובימוי – נסים אלוני, עיצוב תפאורה - יוסף קארל, עיצוב תלבושות - מולי גורדין, פזמונים - חיים חפר, מוזיקה - דב זלצר.
שחקנים: ראש העיר - אבנר חזקיהו, חלסטקוב - יוסי בנאי, משרתו של חלסטקוב - מישה נתן, אשת ראש העיר - דבורה קדר, בתו של ראש העיר - ז'רמן אוניקובסקי, מנהל הדואר - שלמה וישינסקי, דובצ'ינסקי - שמואל סגל, בובצ'ינסקי - יוסי סגל.
עוד השתתפו: אברהם פלטה, אביבה אורגד
4. מבקר המדינה, תיאטרון חיפה – הצגת בכורה: 12 בינואר 1974
יוצרים: תרגום - יעקב שבתאי, בימוי - עדנה שביט, עיצוב במה ותלבושות - עדנה שביט וגילה להט, תאורה - יחיאל אורגל.
שחקנים: חלסטקוב - עודד קוטלר, ראש העיר - יוסי ידין, השופט - גיורא שמאי, הממונה על מוסדות הצדקה - מרדכי בן-זאב, בובצ'ינסקי - אלכס מונטה, ציונה גסט, צבי הלפרין, שמואל וולף, יוסי יבלונקה, מיכאל כפיר, ג'יטה מונטה, שמואל קלדרון, רינה רוזנבאום.
5. רביזור, תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 4 בנובמבר 1978
יוצרים: תרגום – יעקב שבתאי, בימוי – שמואל בונים, עיצוב תפאורה - יוסף קארל, עיצוב תלבושות - עדינה רייך, עיצוב תאורה - אברהם צברי.
שחקנים: רביזור - עודד תאומי, ראש העיר - יוסי גרבר, הממונה על הצדקה - יצחק חזקיה, דובצ'ינסקי - אלברט כהן, שלמה וישינסקי, המפקח על בתי הספר - ששי סעד, מנהל הדואר - דב רייזר, תיקי דיין, שופט - יהודה פוקס.
6. "מבקר המדינה: מחזה מדברי סהרורי", תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 26 בדצמבר 1993
יוצרים: עיבוד – אילן חצור לפי ניקולאי גוגול, בימוי – אילן רונן, עיצוב תפאורה ותלבושות – רות דר, מוזיקה - יוסי ימפל, עיצוב תאורה - פליס רוס.
7. רביזור, תיאטרון תמונע – הצגת בכורה: 2006
יוצרים: תרגום – רועי חן, בימוי - ישי קרני אקהאוז, עיצוב תפאורה ותלבושות - רקפת לוי, עיצוב תאורה - אורי רובינשטיין.
שחקנים: דביר בנדק – אנטון אנטונובניץ', ראש העיר.
אסתי סבידנסקי – אנה אנטונובנה, אשת ראש העיר.
רינן חיים – אוסיפ, משרתו של חלסטקוב.
ניסו כאביה – ליאפקין טיאפקין, השופט.
אברהם הורוביץ – מנהל הדואר.
יוסי רחמני – זאמליניקה, מנהל מוסדות הצדקה.
חן חגי – פטר איוואנוביץ' בובצ'ינסקי / פטר איוואנוביץ' דובצ'ינסקי, בעל אחוזה / בובה.
יונתן שוורץ – משרת האכסניה / מישקה, משרת ראש העיר.
ויטלי ווסקובויניקוב – שוטר / סוחר.
ליאת הר לב – מריה אנטונובנה, בת ראש העיר.
8. רביזור, תיאטרון גשר – הצגת בכורה: 14 ביולי 2010
יוצרים: שפה ודיבור: יוני לוקאס, תרגום – רועי חן, בימוי: יבגני אריה, תפאורה, תלבושות ומסכות: מיכאל קרמנקו, מוזיקה – אבי בנימין, תאורה: אבי יונה בואנו (במבי), אסיסטנטים לבמאי: קטיה ששונסקי, קריינדלין סשה.
גוגול, רביזור: קומדיה בחמש מערכות, עברית: א.
שלונסקי; תל אביב : במה, מהד' 2, תרצ"ה.
ניקולי וסיליביץ' גוגול, רביזור: קומדיה בחמש מערכות, נוסח עברי: נסים אלוני, עיטר יוסף קארל לפי רשומיו לתפאורת ההצגה..., תל אביב: עמיקם, 1965.
ניקולאי גוגול, רוויזור: קומדיה, עברית: יעקב שבתאי; תל אביב?: חמו"ל (חסר מוציא לאור), -197?
אילן חצור, מבקר המדינה: מחזה מדברי סהרורי (על פי "רויזור" לפי גוגול), הוצאת אור עם, תשנ"ד 1994.
ניקולאי גוגול, רביזור: קומדיה בחמש מערכות, מרוסית: רועי חן, אוקטובר 2005.
רביית כלאיים (בלועזית: היברידיזציה) היא רבייה מינית בין אורגניזמים חיים מאוכלוסיות השונות גנטית זו מזו, כגון מזנים שונים, ממינים שונים, מסוגים שונים, ולעיתים נדירות מאוד מקבוצות טקסונומיות מרוחקות זו מזו אף יותר.
צאצאי רביית כלאיים נקראים בני כלאיים , ותכופות הם מפגינים צירוף תכונות פנוטיפיות של הוריהם.
לעיתים בני כלאיים מצטיינים באון כלאיים כתוצאה מהטרוזיגוטיות גדולה יותר מאשר של כל אחד מהוריהם.
אך ככל שההבדל הגנטי בין שני אורגניזמים גדול יותר, ובפרט כאשר הם שייכים למינים שונים, רביית כלאיים ביניהם עשויה להיות בלתי-אפשרית או קשה מאוד, כתוצאה ממחסומי רבייה שונים כמו חוסר משיכה מינית או אי-התאמה במספר ובהרכב הכרומוזומים שלהם, ובני הכלאיים הנדירים עלולים להיות בלתי פוריים.
דוגמה מוכרת היטב לבני כלאיים הם פרדים, הנולדים מזיווג של חמור וסוסה, ומצטיינים בכוחם ובעמידותם אך כמעט תמיד עקרים.
אך לפעמים בני-כלאיים בטבע מייסדים מינים חדשים, ורבים מזני הצמחים החשובים ביותר בחקלאות, כגון חיטה, אפונה ופרי הדר, תורבתו והושבחו בסיוע הכלאה של מיני בר.
בני-כלאיים בין מינים מרוחקים מאוד זה מזה הם בלתי-אפשריים במציאות, אך נפוצים במיתולוגיה ובפולקלור, כגון בנות ים וקנטאורים.
מקורה של המילה האנגלית "היבריד", בדומה למונחים ביולוגים רבים אחרים, הוא מלטינית.
מונח זה משמש לבני כלאיים בעיקר בטבע, בעוד שבני כלאיים כתוצאה מהכלאה מכוונת של זנים בשירות האדם, למשל בחקלאות או של חיות מחמד, תכופות מכונים באנגלית crossbreed.
בטקסונומיה בני כלאיים בין טקסונים נקראים בשמות הטקסונים של הוריהם עם סימן × ביניהם, למשל המין נענע חריפה ייקרא Mentha spicata × Mentha aquatica לפי שמות המינים של הוריו, נענע קרחת (Mentha spicata) ונענת המים (Mentha aquatica).
במדע הגנטיקה, בני הכלאיים מן הדור הראשון להכלאה מכונים F1 (ראשי תבות של filial 1 hybrid) ובני כלאיים מדורות נוספים של הכלאת בני-הכלאיים אלו עם אלו מכונים F3 ,F2 וכו'.
באנגלית מקובל להמציא לבני-כלאיים שונים מונחים הבנויים מהלחם בסיסים של מיון ההורים, כאשר שם המיון של האב מופיע ראשון ושם המיון של האם מופיע שני.
למשל, בן-כלאיים שנולד מהכלאה של אב אריה ("ליון" באנגלית) ואם טיגריסית ("טייגר" באנגלית) נקרא לייגר, בעוד בן-כלאיים שנולד מהכלאה של אב טיגריס ואם לביאה נקרא טייגון.
נוהג זה יובא גם לעברית בשמות כמו היעז (הכלאה של יעל ועז) והפומלית (הכלאה של פומלה ואשכולית).
בהלכה, כלאיים הוא שם עברי כולל למצוות האוסרות על עירוב, הנמנות ב"מסכת כלאיים" במשנה ובתלמוד ירושלמי.
מצוות אלו אוסרות לא רק על הכלאת מינים שונים של בעלי-חיים וצמחים, אלא גם על צורות נוספות של עירוב שאינן נחשבות כהכלאה בביולוגיה מודרנית, כגון הרכבה של ענף על גזע ממין אחר, ואף אריגה של צמר ופשתן בבגד אחד (שעטנז).
הרכבת צמחים הנפוצה בחקלאות איננה הכלאה במובן הביולוגי המודרני, שכן צאצאי הצמח המורכב יהיו מן המין שהורכב בלבד, ולא בני-כלאיים של שני המינים.
בטבע מקרי רביית כלאיים בין מינים קרובים הם נדירים, שכן מנגנונים אבולוציונים אשר מסייעים לרבייה בין בני אותו המין בדרך-כלל מתפתחים באופן שונה במינים הקרובים, וגורמים לבידוד רבייתי (Reproductive isolation, ) שלהם.
בין הצורות הפשוטות ביותר של מחסומי רבייה ניתן למנות הבדלים ביוגאוגרפים בתפוצת המינים, אשר מונעים מהם מלהיפגש זה עם זה.
כאשר שני מינים קרובים חיים באזורי תפוצה סמוכים, באזורי הגבול או החפיפה ביניהם (אזור הכלאה, אנגלית: Hybrid zone ) עשויים להופיע בני-כלאיים.
למשל תחום תפוצת העורב האפור כולל את מזרח אירופה, בעוד שבמערב אירופה נפוץ עורב הנבלות הנחשב כתת-מין או כמין נפרד.
באזור הגבול שבין אזורי תפוצה אלו מופיעים לעיתים קרובות בני-כלאיים בין אוכלוסיות אלו.
בני-כלאיים בין מיני מקוק רבים מופיעים בטבע באזורי הכלאה שבין שטחי התפוצה שלהם, למשל בין מקוק סרטנים למקוק רזוס בדרום-מזרח אסיה ובין מקוק רזוס למקוק יפני בחצי האי קאולון.
על אף נדירותה של רביית כלאיים בטבע, מחקרים גנטיים בעשרות השנים האחרונות איתרו אללים וגנום מיטוכונדרי שמוצאם ממינים מסוימים באוכלוסיות של מינים קרובים, עדות לכך שבפעמים בודדות במשך אלפי או אף מיליוני שנים, מקרים של רביית כלאיים בין מינים אלו מתרחשים, ואף מצליחים להוליד צאצאים פוריים.
למשל, נמצאו אללים של בונובו באוכלוסיית שימפנזה מצוי באפריקה, המתוארכים בשיטות שעון מולקולרי לגיל של מאות אלפי שנים לפני זמננו.
מחקרים בגנומים מיטוכונדריים של דובים הראו שרביית כלאיים פורייה של דובי קוטב עם תת-מינים שונים של הדוב החום, כמו דובי קודיאק, מתרחשת לפעמים בשולי האזור הארקטי.
השפעת האדם על הסביבה או מאורעות הכחדה טבעיים עלולים לגרום לנדירותם של מינים מסוימים, ועקב כך לרביית כלאיים שלהם עם מינים קרובים המצויים מסביבתם, מאחר שהם מתקשים למצוא בני-זוג מבני מינם.
באמריקה הצפונית, מוצאו של הזאב האדמוני ככל הנראה ברביית כלאיים בין זאבים מצויים לקויוטים, אולי כתוצאה מנדירותם של שני מינים אלו עקב ההשמדה שלהם בידי האדם.
רביית כלאיים עם אוכלוסיות מבויתות או מינים פולשים קרובים תכופות פוגעת ב"טוהר" האוכלוסייה של מיני בר נדירים הנמצאים בסכנת הכחדה.
למשל, בישראל מרבית חתולי הבר הם למעשה בני-כלאיים עם חתולי בית, ומרבית יוני הסלע הן בנות-כלאיים עם יוני בית.
בגנום של בני-אדם בני ימינו נמצאו אללים מן הגנומים של האדם הניאנדרטלי והאדם הדניסובי, כפי שפוענחו ב-DNA עתיק שמוצה מעצמותיהם.
אללים אלו מתוארכים בשיטות שעון מולקולרי לגיל של 40 אלף עד 80 אלף שנה לפני זמננו, ומעידים על רביית כלאיים ביניהם בתקופה זו.
כל בני האדם החיים כיום שמוצאם אינו מאפריקה שמדרום לסהרה הם למעשה בני-כלאיים המכילים כ-1% עד 3% של DNA ניאנדרטלי.
סביר להניח שגם בני אדם אפריקאים כיום הם באופן דומה בני-כלאיים עם אוכלוסיות אדם קדמוניות באפריקה, אך קשה להוכיח זאת משום שעדיין לא מוצו גנומים עתיקים ממאובני אדם ארכאיים באפריקה.
התפתחות תחום הפלאוגנטיקה אף מאפשרת לזהות מאובנים ספציפיים שהם בני-כלאיים.
הגולגולת המסומנת "אואסה 2", בת 42 אלף עד 37 אלף שנה ממערת פסטרה קו אואסה ברומניה, היא בעלת אנטומיה מודרנית ברובה אך מפגינה מספר תכונות ארכאיות.
הדנ"א שמוצה ממנה מכיל 6% עד 9% של דנ"א ניאנדרטלי, יותר מאשר בכל אדם חי שנבדק.
בעליה של אואסה 2 היה תוצאת הכלאה בין בני-אדם מודרניים אנטומית לניאנדרטלים, ומתוך האחוז ואורך מקטעי הדנ"א הניאנדרטלי אצלו ניתן להסיק שאחד מתוך ארבעת סביו וסבותיו היה ניאנדרטל "טהור".
כמו כן, במערת דניסובה שבהרי אלטאי נמצאו עדויות פלאוגנטיות גם לרביית כלאיים בין ניאנדרטלים ודניסובים.
הדנ"א של שבר עצם בן כ-90 אלף שנה המסומן "דניסובה 11" השתייך לאשה בת-כלאיים לאם ניאנדרטלית ואב דניסובי.
בין בני-אדם החיים כיום אין כל עדות לבידוד רבייתי, וילידי כל האזורים והקבוצות האתניות מכדור הארץ מתרבים אלו עם אלו ללא קושי שהוא.
גישות גזעיות וגזעניות, רובן בלתי-מדעיות או פסאודו מדעיות, תכופות מדגישות את "טוהר הדם" ואת "טוהר הגזע", בעיקר של אותה אוכלוסייה שאליה משתייך המדגיש עצמו.
גישות כאלו נוטות להפגין עוינות לרביית "כלאיים" ול"בני כלאיים" עם אוכלוסיות אדם אחרות, ותכופות מסווגות אותם במונחים המקבלים משמעות של גנאי כמו "מולאטים", "מסטיסים" ו"צבעוניים".
למשל, פירושו המילולי של המונח Mulato בספרדית הוא "פרד קטן", אף כי בניגוד לפרדים מעולם לא נמצא שיש לילדים כאלו בעיות פוריות מיוחדות.
בין בני-אדם מודרניים לניאנדרטלים ולדניסובים מפרידים כמה מאות אלפי שנות אבולוציה, בעוד שבין בני-אדם מודרניים לשימפנזים ולהומינידיים אחרים מפרידים כמה מיליוני שנות אבולוציה, אך ייתכן שבני-כלאיים ביניהם עדיין אפשריים.
לבן-כלאיים היפותטי בין אדם ושימפנזה מתייחסים לעיתים במונח "הומנזי" לפי הנוהג המקובל של שימוש בהלחם בסיסים של שמות ההורים .
ככל הידוע מעולם לא נוצר בן-כלאיים כזה, ואף לא הושגה הפריה מלאכותית מוצלחת בין ביצית וזרע משני המינים.
בראשית המאה ה-20 ניסה החוקר הסובייטי איליה איוואנוב, שפיתח טכניקת הזרעה מלאכותית בסוסים, להשיג הזרעה מלאכותית כזו, אך נכשל מספר פעמים.
מאז לא דווח על עריכת ניסוי נוסף כזה, ככל הנראה בעיקר מסיבות אתיות.
ועדות אתיקה שאישורן נדרש כיום במוסדות מחקר במדינות המערב, בייחוד לניסויים בתאי אדם, קרוב לוודאי לא תאשרנה ניסוי כזה.
בשנת 1977 הראה החוקר ג'יי מייקל בדפורד מאוניברסיטת קורנל שזרע אנושי מסוגל לחדור את הקרום החיצוני (Zona pellucida) של ביצית גיבון לבן-יד, שאיננו הומיניד אך הוא קוף-אדם, ולעומת זאת איננו חודר את הקרום החיצוני של ביציות מספר קופים שאינם קופי-אדם: בבון ירוק, מקוק רזוס וקוף סנאי, ואף נכשל בהצמדות אליהן.
אך בדפורד לא דיווח על הפריה.
לבני-אדם 2n=46 כרומוזומים בעוד שלקופי אדם גדולים 2n=48 כרומוזומים, והבדל זה עשוי להקשות על הפוריות של בני-כלאיים ביניהם במידה וייוולדו כאלו, אך לא בהכרח למנוע אותה.
בשנת 2006, מחקר גנטי שתיארך בשיטות שעון מולקולרי את האב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה קיבל תיארוכים מאוחרים יותר מכרומוזום X מאשר משאר הגנום.
החוקרים הציעו להסביר הבדל זה ברביית כלאיים פורייה בין שושלת האדם לשושלת השימפנזה במשך תקופה של כמיליון שנה לאחר שנפרדו שתי השושלות לראשונה.
בתקופה זו ההבדל הגנטי בין שתי השושלות עדיין היה קטן בהרבה, ולכן רביית כלאיים כזו סבירה הרבה יותר מאשר רביית כלאיים בין אדם ושימפנזה בני-ימינו.
דווח על בני-כלאיים בשבייה בין מספר מינים שונים של קופי-אדם בתוך אותו הסוג, למשל בין שימפנזה מצוי לבונובו בסוג השימפנזה, ובין אורנגאוטן בורנאי לאורנגאוטן סומטרי בסוג האורנגאוטן, אשר התפצלו זה מזה לפני פחות משני מיליון שנים לערך לפי תיארוך שעון מולקולרי, אך אין בדרך-כלל עדויות אמינות לבני-כלאיים בין סוגים שונים.
במשפחת הגיבוניים, בני-כלאיים בין מינים שונים בתוך אותו הסוג נולדים לעיתים בגני-חיות, ובמקרים נדירים אף בטבע.
מקרה נדיר מאוד של הכלאה בין סוגים שונים היה נקבה בת-כלאיים נדירה בין הסוג גיבון (2n=44 כרומוזומים) לסוג גיבון מצויץ (2n=52 כרומוזומים), שנולדה בגן החיות של אישיקווה ביפן.
התאים הסומטיים שלה היו בעלי קריוטיפ של 48=2n כרומוזומים המורכב מאיחוד הקריוטיפים ההפלואידים של n=22 ושל n=26 כרומוזומים משני הוריה.
מצב דומה נמצא גם בבני-כלאיים של סוסיים, צפרדעים וצמחים שונים, ובדרך-כלל פוגע בפוריותם, אף כי לא בהכרח מונע לחלוטין אפשרות לצאצאים שלהם.
תחומי התפוצה של מיני ההורים של בת-הכלאיים מאישיקווה חופפים בטבע בחצי האי המלאי, בקצה הצפוני של וייטנאם ושל לאוס, אך לא דווחו שם בני-כלאיים שלהם.
לפי הערכות שעון מולקולרי חי האב הקדמון המשותף האחרון של סוגי הגיבוניים לפני כ-5 מיליון שנה, זמן דומה או מעט מאוחר מזה של האב הקדמון המשותף האחרון של האדם והשימפנזה.
רביית כלאיים משמשת בחקלאות לצורך השבחה של צמחים ובעלי-חיים בשירות האדם.
מקובל להכליא אורגניזמים שונים על מנת לקבל צירוף של תכונות שכל אחת מהן מתבטאת טוב יותר באחד מן ההורים.
לאחר ההכלאה יש צורך בדרך-כלל בברירה מלאכותית למספר דורות כדי לנפות את התכונות שאין מעוניינים בהן.
למשל, ניתן להכליא זן מבוית של צמח בעל יבול גבוה עם קרובו הפראי שהיבול שלו נמוך יותר, אך מצטיין בתכונה רצויה כלשהי כגון עמידות למחלות.
בן הכלאיים מן הדור הראשון עשוי להיות בעל יבול ועמידות בגודל ביניים בין שני הוריו, אך ניתן להשתמש בברירה מלאכותית כדי לשפר גם את היבול וגם את העמידות.
ניתן גם להכליא את בן הכלאיים בחזרה למשך מספר דורות עם הזן המבוית, תוך בחירה בכל דור באותם צאצאים אשר מפגינים עמידות.
באופן כזה עשוי להתקבל בסוף זן מבוית הזהה לזן המוצא, פרט לתוספת תכונת העמידות של הזן הפראי.
שיטות ניסוי וטעייה מעין אלו היו כנראה בשימוש במשך אלפי שנים על ידי חקלאים חסרי ידע בגנטיקה, וסייעו בביות צמחים ובעלי-חיים החל מן המהפכה הנאוליתית, עד כי הזנים המבויתים תכופות שונים לחלוטין במראם ובתכונותיהם מזני הבר המקוריים.
בין צמחי החקלאות המתורבתים אשר מוצאם כבני-כלאיים של מיני בר אושר במחקרים גנטיים ניתן למנות את:
חיטת הלחם (Triticum aestivum) וחיטת הדורום (Triticum durum), הזנים החשובים ביותר של חיטה בחקלאות, תורבתו באמצעות הכלאות בין מיני דגניים טבעיים - Triticum urartu, Aegilops speltoides ו-Aegilops tauschii.
אפון מתורבת Pisum sativum, המוכר במונח העממי אפונה, הוא בן כלאיים של לפחות חלק ממיני הבר אפון מצוי (Pisum fulvum), אפון קיפח (Pisum platius), ואפון נמוך (Pisum syriacum), שלושתם מצויים בארץ ישראל.
החציל (Solanum melongena) תורבת באסיה ובאפריקה בסיוע הכלאות עם Solanum undatum ומיני בר קרובים נוספים.
תפוח אדמה (Solanum tuberosum) תורבת באמריקה הפרה-קולומביאנית בעזרת רביית כלאיים עם מין הבר Solanum chacoense.
עגבנייה תרבותית (Solanum lycopersicum) אף היא תורבתה באמריקה הפרה-קולומביאנית בסיוע הכלאות עם מין הבר S.
מרבית מיני ההדרים שפריים נאכל כיום, כגון התפוז, הלימון, האשכולית, והקלמנטינה, הם בני-כלאיים מתורבתים של מספר קטן של מיני הדרים בטבע.
התפוח התרבותי Malus domestica בוית במרכז אסיה באמצעות הכלאות מספר מיני בר מן הסוג Malus.
לפחות חלק מן הזנים הרבים של אגס תרבותי, הסוג Pyrus, תורבתו באמצעות הכלאות של מיני הבר הרבים מסוג זה, קרוב לוודאי גם אגס סורי המצוי בארץ ישראל.
זני שזיף מתורבת הם בני כלאיים שונים של מיני שזיף בר, בעיקר P.
fruticosa (אך ככל הנראה לא של שזיף הדב המצוי בארץ ישראל באופן טבעי).
שקד מצוי Prunus dulcis תורבת באמצעות הכלאות עם P.
microcarpa, וככל הנראה עם מיני בר נוספים.
קפה ערבי Coffea arabica בוית בחצי האי ערב לפני כ-1000 שנה, כהכלאה של מיני הבר C.
לפחות כמה ממיני קנה הסוכר התרבותי Saccharum מקורם בהכלאות של S.
officinarum, שמוצאו מן האי ניו גינאה, עם S.
תות הגינה, הזן הנפוץ ביותר של תות שדה, הורבע בצרפת במאה ה-18 על ידי הכלאה בין מיני הבר Fragaria virginiana מאמריקה הצפונית עם Fragaria chiloensis מאמריקה הדרומית.
זני תות רבים אחרים מאותו סוג הנאכלים היום גם הם בני כלאיים.
רבים ממיני הפטל (Rubus) התרבותיים הם הכלאות שונות של מיני הבר בסוג זה, ואולי גם אלו המצויים בארץ ישראל: פטל קדוש ופטל לביד.
הבוטן התרבותי Arachis hypogaea הוא בן כלאיים של מיני הבר הדרום אמריקנים A.
זן האס, הזן המתורבת הנפוץ ביותר של אבוקדו Persea americana, וכן כמה זני אבוקדו מתורבתים נוספים, הם בני כלאיים שונים של המין המקסיקני americana, המין הגואטמלי Guatamalensis, וקרוב לוודאי מיני בר נוספים מרחבי אמריקה המרכזית והדרומית.
במאה ה-20, השבחת זני מכלוא הייתה אחת האסטרטגיות הנפוצות שהופעלו במהפכה הירוקה כדי להגדיל מאוד יבולי תירס, אורז וחיטה במדינות מתפתחות, ולהציל מיליוני בני-אדם מרעב.
אין לבלבל בני-כלאיים שנוצרו ברביית כלאיים עם כימרות.
כימרות הם יצורים המכילים תערובת תאים סומטיים שמקורם בשניים (או יותר) פרטים שונים, למשל כתוצאה מהזרקת תאים זרים לעובר.
ניתן לתאר גם צמחים שנוצרו מהרכבה או בני-אדם שעברו השתלת איברים ככימרות.
כל אחד מן התאים של הכימרה זהה במטענו הגנטי לתאי אחד הפרטים ה"הורים", ואם יתאפשר לכימרה להתרבות, הצאצא יקבל בתורשה DNA רק מאחד מאותם הורים, זה אשר מתאיו נוצר תא המין שהשתתף ברבייה.
לכן צירוף התכונות של כימרה הוא חד-פעמי ונמשך רק דור אחד.
בניגוד לכך, התאים הסומטיים של בן-כלאיים זהים כולם במטענם הגנטי זה לזה, וכל אחד מהם מכיל גדיל DNA אחד מן ההורה הראשון ואחד מן ההורה השני.
תאי המין של בן-כלאיים נוצרים מתאים כאלו, וכתוצאה משחלוף בין הגדילים כולל כל אחד מהם אף הוא DNA משני ההורים המקוריים.
לפיכך אם יצליח בן-כלאיים להתרבות, יירשו צאצאיו תכונות משני ההורים ה"טהורים", וצירוף התכונות החדש עשוי להתמיד במשך דורות רבים, ואף ליצור זן חדש או מין חדש.
בני-כלאיים נוטים לרשת אללים שונים מאביהם ומאמם באתרים גנטיים רבים יותר בגנום שלהם, בהשוואה לאורגניזמים "טהורים" ממיני האב או האם, ולפיכך הם הטרוזיגוטיים יותר.
תכונה זו עשויה להעניק להם און כלאיים, כלומר ביצועים או בריאות טובים יותר הן מאביהם והן מאמם, מכיוון שסיכוייהם לרשת אלל פגום זהה משני הוריהם פחותה.
בחקלאות, זנים רבים של צמחים המצטיינים ביבולים גבוהים מאוד, למשל בתירס או באורז, הם בני כלאיים שהוכלאו מזנים "טהורים" יותר.
מינים חדשים בטבע לפעמים נוצרים מבני-כלאיים של מינים אחרים, תופעה הידועה כהתמיינות כלאיים .
הופעת מין כלאיים חדש עשויה להתרחש כאשר נוצר יתרון ברירה טבעי כלשהו לרבייה מינית של בני-כלאיים אלו עם אלו, על פני רבייה שלהם בחזרה עם מיני האב.
דוגמה להתמיינות כלאיים במשפחת הדולפיניים היא המין סטנלת קליימן, אשר נחשב בעבר לתת-מין של סטנלה ארוכת-חרטום ובהמשך לתת-מין של סטנלה מפוספסת, עד שנקבע כי הוא מין בפני עצמו.
בשנת 2014 הראתה בדיקת DNA שמין זה נוצר מרביית כלאיים של שני המינים האחרים.
מינים נוספים בטבע אשר מוערך כיום שנוצרו כמיני כלאיים הם חמסן גדול, צפרדע אגם וביזון אירופי.
צורות שונות של בידוד רבייתי מקשות על רביית כלאיים, על הולדת בני-כלאיים ועל פוריותם, ואף מונעות אותן לחלוטין בין אוכלוסיות רחוקות מדי זו מזו מבחינה גנטית.
המשותף לכל הצורות השונות של בידוד רבייתי הוא שאותם תכונות ומנגנונים אשר התפתחו באבולוציה מכיוון שהם מעודדים רבייה מינית בין אורגניזמים קרובים זה לזה, נוטים להתפתח באופן בלתי-תלוי בין אוכלוסיות שאינן מתרבות באופן רגיל זו עם זו.
ככל שהאוכלוסיות רחוקות יותר זו מזו מבחינה גנטית, פירושו שעברו דורות רבים יותר מאז האב הקדמון המשותף האחרון שלהן.
במהלך דורות אלו עשויים להתפתח ולהצטבר יותר תכונות ומנגנונים אשר ייחודיים לרבייה המינית של כל אחת מן האוכלוסיות, ולפיכך יגרמו לחוסר-התאמה גדולה יותר ברביית כלאיים ביניהן.
הביולוג האבולוציוני ארנסט מאייר חילק צורות בידוד רבייתי לפרה-זיגוטיות - אלו הפועלות לפני ההפריה - ולפוסט זיגוטיות - אלו הפועלות לאחר ההפריה.
הצורה הפשוטה ביותר של בידוד רבייתי פרה-זיגוטי היא תחומי תפוצה שונים של מינים, אשר מונעים פגישה ביניהם ולפיכך רביית כלאיים.
בין מינים סימפטריים החיים באותו אזור תפוצה עדיין עשויים להיווצר מחסומי רבייה עקב בית גידול או נישה אקולוגית שונים.
למשל, תחומי התפוצה של הקוצן המצוי והקוצן הזהוב חופפים בנגב ובמדבר יהודה, אך כאשר קוצנים זהובים מריחים קוצנים מצויים בסביבתם הם עוברים לדפוס פעולה יומי כדי שלא להתחרות עם הקוצן המצוי הלילי.
חוסר משיכה מינית בין מינים גם הוא עשוי למנוע הפריה הדדית, למשל עקב התפתחות של פרומוני מין שונים מבחינה כימית, של מראה חיצוני שונה, או של התנהגות חיזור שונה.
בצמחים בעלי פרחים, עונת פריחה שונה עשויה למנוע האבקת פרח ממין אחד באבקנים של פרח ממין אחר.
במינים רבים התפתחו פרחים אשר בצבעם, בריחם ובמבנה שלהם מושכים רק מיני מאביקים מסוימים.
למשל, בסוג הפיקוס כל מין מואבק רק על ידי מין ספציפי של צרעה, מנגנון המונע האבקה בין מינים שונים אפילו באותה עונת פריחה.
חוסר התאמה בין תאי מין (Gamete Compatibility) עשוי למנוע חדירתו של תא זרע לתא הביצית של אוכלוסייה שונה מאוד.
בהכלאות מלאכותיות בחקלאות או במדע, ניתן להשתמש בהפריה מלאכותית כדי להתגבר על מנגנוני בידוד רבייתי פרה-זיגוטי.
בבידוד רבייתי פוסט-זיגוטי נכללים מקרים שבהם הופרתה ביצית בזרע, אך אי-ההתאמה בין אוכלוסיות ההורים פוגעת בעובר בן הכלאיים או בצאצאיו.
מקרים שבהם התפתחות העובר מופרעת נפוצים בבני-כלאיים של צמחים בעלי פרחים ממינים רחוקים זה מזה.
במקרים אחרים העובר בן-הכלאיים מתפתח באופן תקין אך פוריותו נפגעת, למשל עקב אי-התאמה בין ההורים במספר והרכב הכרומוזומים.
דוגמה מפורסמת היא הכלאה של חמור (62=2n כרומוזומים) עם סוסה (64=2n כרומוזומים), שהתוצר שלה הוא פרד בעל מספר אי-זוגי של 63 כרומוזומים וכמעט תמיד עקר.
עם זאת, לא כל הבדל במספר הכרומוזומים בין ההורים מוביל לעקרות של בן הכלאיים.
למשל, לסוסי פרז'וואלסקי 66=2n כרומוזומים, ולמרות זאת הם מולידים בני-כלאיים פוריים עם סוסי בית.
בצמחים ובבעלי-חיים המסוגלים להתרבות ברבייה אל מינית, גם בני-כלאיים שאינם פוריים מינית עשויים להמשיך ולהתרבות, למשל נענע חריפה מתרבה בטבע ברביה וגטטיבית.
ככל שהמרחק הגנטי בין אוכלוסיות גדול יותר, הבידוד הרבייתי ביניהם חזק יותר, והסיכויים לרביית כלאיים פורייה או אף בלתי-פורייה הם קטנים יותר, אפילו בסיוע הפריה מלאכותית ובאמצעים מלאכותיים אחרים, עד כדי אפסיים במינים השייכים למשפחות וסדרות שונות.
למשל, ניסיונות הרבעה של גני חיות ומגדלי חתולים מקצועיים בעשרות השנים האחרונות הובילו ליצירת בני-כלאיים רבים בין מיני משפחת החתוליים.
מרבית בני הכלאיים הפוריים הם כתוצאה מהרבעת מינים קרובים בתוך אותו הסוג, כגון בין חתול הבית, חתול בר אירופי וחתול ביצות (כולם מן הסוג Felis), ומיעוטם מסוגים שונים השייכים לאותה תת-משפחה, כגון הסרוואל והקרקל (מן הסוגים Caracal ו-Leptailurus).
אך ידוע רק על מקרה אחד של בני-כלאיים בין שתי תת-המשפחות של חתוליים, חתולים קטנים וחתולים גדולים - הפומפארד בין הפומה לנמר - והם בלתי-פוריים.
אפילו במחקרים גנטיים לא נמצאה עדות למקרה יחיד של רביית כלאיים בין משפחת החתוליים למשפחה אחרת של בעלי-חיים.
טקסון המין פותח כדי לתאר אוכלוסיות מבודדות רבייתית זו מזו, ולפיכך כלל אצבע מקורב הוא שבני-כלאיים בני מינים שונים השייכים לאותו סוג מתרחשים אך בלתי-פוריים, ובני כלאיים בין סוגים שונים אף אינם מתרחשים.
אך לכלל אצבע זה יוצאי-דופן רבים, ולא נהוג לשנות הגדרות טקסונומיות מינים וסוגים בעקבות מידע חדש על מקרים של רביית כלאיים ביניהם.
אף כי בני-כלאיים בין מינים מרוחקים מאוד זה מזה הם בלתי-אפשריים במציאות, הם נפוצים במיתולוגיה, בפולקלור ובתרבות הפופולרית המודרנית.
אחד הפסלים העתיקים ביותר שהתגלו, מן התרבות האוריניאקית מלפני 32 אלף שנה, הוא הארי-אדם ממערת שטאדל, צלמית שנהב המתארת יצור בעל ראש אריה על גוף אדם.
במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיות רבות נוספות מתוארים יצורים ומפלצות דמויי כימרה המורכבים מחלקי חיות שונות, ולעיתים חלקם אדם, כגון בת הים, הקנטאור, הגריפון, ההיפוגריף והמנטיקור.
אגדות ומיתוסים מספרים על מוצאם של כמה מיצורים אלו מרביית כלאיים, למשל המינוטאורוס שגופו גוף אדם וראשו ראש פר נוצר לפי המיתולוגיה היוונית מהזדווגותה של מלכת כרתים פסיפיאה עם פר קדוש.
האגדות על בנות-ים השפיעו גם על היהדות, ולפי פירוש רש"י לתלמוד: .
נפוצות גם אגדות המספרות על בני-כלאיים של בני-אדם עם אלים, מלאכים ויצורים על-טבעיים אחרים.
על רבים מגיבורי המיתולוגיה היוונית, למשל על הרקלס, תזאוס, פרסאוס, אכילס והלנה, מסופר שנולדו מיחסי מין בין בני או בנות אדם לאלים ולאלות, לנימפות ולטיטאנים.
בתורה מופיע סיפור דומה על בני האלוהים שלקחו להן נשים מבנות האדם, ומזיווגים אלו נולדו נפילים וגיבורים:
בני-כלאיים שונים או "בני תערובת" נפוצים גם בתרבות הפופולרית המודרנית, בספרות ובקולנוע, בעיקר בסוגות הפנטסיה והמדע הבדיוני.
למשל דמותו של ספוק בסדרת מסע בין כוכבים מתארת אותו כבן-כלאיים של אשה עם גבר חוצן בן וולקן, ובכתביו של ג'ון רונלד רעואל טולקין מתוארים צאצאי נישואים בין בני-אדם לאלפים.
בני-כלאיים בספרות הפנטסיה והמדע הבדיוני תכופות ממלאים תפקידים ספרותיים דומים לאלו של גיבורי מיתולוגיה: הם מתוארים כבעלי יכולות מיוחדות שירשו מהוריהם, כנרדפים או כמתקשים להשתלב בחברה עקב זרותם, או כמגשרים בין המינים והעולמות השונים של הוריהם.
זני-כלאיים של דינוזאורים משמשים כסכנה העיקרית בזיכיון פארק היורה, בעיקר מהזנים "אינדונימוס רקס" ו"אינדורפטור" שנוצרו בעסקים מדעיים מפוקפקים.
רביד רונן (נולדה ב-י"ח בכסלו ה'תשס"ב, 3 בדצמבר 2001) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
רונן נולדה וגדלה בכפר סבא.
אביה יהודה (דודי) רונן, ייסד את עמותת שגרירי זיכרון בגוף ראשון, בעל חברה לייעוץ והדרכה ושחקן אימפרוביזציה.
בנעוריה, למדה משחק בבימת הנוער כפר סבא.
בהמשך למדה במגמת התיאטרון בתיכון כצנלסון שבעיר הולדתה.
בוגרת מחזור 2020 של בית הספר.
ב-1 באפריל 2021 התגייסה לצה"ל, ושירתה בקריה בתל אביב, עד לשחרורה ב-31 במרץ 2022.
במהלך לימודיה השתתפה רונן במספר סרטים ובפרסומות בטלוויזיה, בשנים 2016–2017 העלתה רונן יחד עם ירין פרי סדרת מתיחות באתר יוטיוב.
ב-2015 השתתפה רונן במספר סרטונים לימודיים של המט"ח בסדרת "בין הצלצולים".
כמו כן, השתתפה במהלך השנים במספר סרטים שהופקו עבור נשים מהחברה החרדית, בהם "צעיף של כוכבים" שבו שיחקה בתפקיד ראשי את נעמי, ו"פאזל" שבו שיחקה את טלי.
בשנת 2016 שיחקה רונן בתפקיד אורח בקומדיה "לה פמיליה" של ערוץ 10.
בשנת 2018 שיחקה כאורחת בסדרה הקומית "הקלמרים" של ערוץ HOT VOD Young ובסדרה "חברות" של ערוץ 10 בהפקתו של יואב גרוס.
בין השנים 2014–2017 שיחקה רונן בקומדיית המצבים "אלישע" בערוץ הילדים, בתפקידה של זואי, חברתה הטובה של רומי.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הנוער של גיורא חמיצר ונועה פניני "סקיי" בערוץ "TeenNick" ב-HOT וב-yes, וגילמה את דמותה של סקיי החייזרית שלקחה את דמותה של מילי פישמן, נערת תיכון שטסה לאלסקה.
ב-2021 השתתפה בפרומואים לקראת "האח הגדול" ששודרו ברשת 13, בתור הנערה שמענה את המנחים גיא זו-ארץ ולירון ויצמן.
בנוסף ב-2021 שיחקה בתפקיד נועה המלצרית בסדרת הנוער "מי פה הבוס?" בכאן חינוכית.
ב-2023 שיחקה בסדרת הנוער "לעוף על אנה" בתפקיד יסמין.
2016 – דיבוב לעברית לסרט הילדים הגרמני "הצילו!
2018 – סרט חרדי "צעיף של כוכבים", בהפקת אסתי בראך (בתפקיד נעמי)
2023 – סרט "החלטות", בהפקת ובימוי בר מרדיקס (בתפקיד טל מובשוביץ) - תפקיד ראשי
2018 – "שמן על בד", הפקה של בימת הנוער (בתפקיד אגסי)
2012 – קולקציית חורף, "פוקס קידס"
2012 – קולקציית חורף, "נעלי נמרוד"
רביד כחלני (נולד ב-1978) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי.
כחלני נולד בשנת 1978 בבת ים להורים שעלו לארץ ישראל מתימן.
אביו, שחזר בתשובה, שלח אותו ואת אחיו ללמוד תנ"ך.
בגיל 5, עבר להתגורר בהתנחלות אלון מורה.
בגיל 15 עזב את ביתו, ועבר להתגורר אצל דודו בחולון.
כחלני החל את דרכו כשחקן ורקדן ובגיל 18 החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב ובלט קלאסי.
בשנת 2007 הקים יחד עם אלון קמפינו את ההרכב "Desert Blues", שבמסגרתו ביצע שירים בשפות אפריקאיות שונות.
באחת ההופעות של ההרכב נכח המוזיקאי עידן רייכל, שהזמין את כחלני להשתתף במופע שלו "מנגנים בשקט 2011 - המופע האקוסטי", וצירף אותו לפרויקט של עידן רייכל כנגן כלי הקשה.
בשנת 2010 הקים כחלני את הרכב מוזיקת העולם "ימן בלוז".
ב-2011 הוציא ההרכב את אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו, בחברת התקליטים לב גרופ מדיה.
באותה השנה, השתתף באלבום האוסף "הביתה, הלוך חזור" של הפרויקט של עידן רייכל, בו ביצע חמישה שירים וכתב אחד מהם.
האלבום מכר 76 אלף עותקים.
ב-2015 הוציא ההרכב ימן בלוז את אלבומו השני, Insaniya, שכלל הופעות אורח של הזמר הישראלי ציון גולן, הראפר הצרפתי דייב פוצינו והזמרת המוסלמית מריים חסן .
האלבום זכה להצלחה רבה ברחבי העולם וגרר אחריו שבחים רבים.
רביטל ויטלזון-יעקבס (נולדה בשנת 1979) היא סטנדאפיסטית, סופרת ועיתונאית ישראלית.
ויטלזון-יעקבס נולדה בשיכון בבלי בתל אביב ליצחק ושרה ויטלזון במשפחה ציונית דתית ליברלית.
היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה וספרות, ועבדה שנים רבות כמנהלת וקניינית ברשת סטימצקי.
את קריירת הסטנד-אפ החלה במופע בשם "מלכת הביצה", ועם עליית הפייסבוק החלה לכתוב פוסטים משעשעים על אימהות, ילדים, זוגיות והחיים עצמם.
במקביל, הייתה לוויטלזון-יעקבס פינת רדיו בשם "הרבנית ויטלזון" בתוכנית "הבוקר עם טל ואביעד" של טל ברמן ואביעד קיסוס באקו 99FM, ופינה בתוכניות טלוויזיה – בה הייתה ממליצה על ספרים.
בשנת 2015 החלה להעלות מופע סטנדאפ בשם "סטנדאפ להורים עייפים".
במופע מדברת ויטלזון-יעקבס על סוגיות מחיי המשפחה, הזוגיות וההורות.
בנוסף, כותבת ויטלזון-יעקבס במוסף מוצ"ש של העיתון מקור ראשון, והיא אושיית פייסבוק ואינסטגרם.
החל משנת 2018 מפרסמת ויטלזון-יעקבס "סרטוני אוטו", בהם היא יושבת ברכב המשפחתי ומדברת על נושאים שונים מעולם התוכן שלה.
ויטלזון-יעקבס מחזיקה קו מוצרים תחת המותג "מלכה", שמשווק מגוון מוצרי פנאי – כוסות, מחברות, חולצות, ספלים, מגשים ועוד.
דמותה של ויטלזון-יעקבס זכתה לחיקוי בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת".
ויטלזון-יעקבס מתגוררת במושב כפר הרא"ה שבעמק חפר, נשואה לנדב ואמא לחמישה ילדים.
רביבים היא תוכנית מצטיינים אקדמית ללימודי מקרא, מדעי היהדות והוראה באוניברסיטה העברית בירושלים שנועדה להכשרת עתודה של מורים מצטיינים להוראת לימודי היהדות בבתי ספר הממלכתיים העל-יסודיים.
הרקע להקמת התוכנית הוא מסקנות ועדת שנהר, אשר בחנה את מצב לימודי היהדות בחינוך הממלכתי.
הוועדה הצביעה כי ישנה חשיבות ללימוד תכנים הקשורים להיסטוריה ומורשת ישראל בחינוך העל-יסודי כחלק מחיזוק הזהות היהודית והציונית של התלמיד הישראלי, ועולה צורך לשלב תכנים אלו בלימודים ההומניים הכלליים.
לשם כך המליצה הוועדה לשלב בהוראת המקרא יסודות של מחשבת חז"ל ופרשנות ימי הבינייים, ובהוראת הספרות לשלב יצירות מתוך מחשבת ישראל בימי הביניים והזמן החדש.
כדי לעשות זאת, המליצה הוועדה לעודד ולתגמל מורים למקצועות היהדות ולמקצועות ההומניסטיים, כדי שאלו יכינו תוכנית משולבת.
בשל כך, בשנת 1999, הוקמה תוכנית רביבים, כשיתוף פעולה בין האוניברסיטה העברית לקרן אבי חי.
מטרת התכנית היא להכשיר עתודה של אנשי חינוך בעלי השכלה רחבה בתכנים יהודיים, אשר תוכל לענות על האתגרים הרבים בנוגע להכשרת תלמידי החינוך העל-יסודי הממלכתי בנושאי יהדות ומורשת ישראל.
התכנית כולה, כולל מילוי ההתחייבות להוראה, אורכת כ-6 שנים בסך הכל וממומנת מכספי תורמים.
פרישה ממנה מחייבת החזר של כספי המלגות.
הלימודים בתוכנית אורכים כ-3 שנים, ובמהלכן הסטודנטים לומדים תואר ראשון דו-חוגי בביקורת המקרא ובמדעי היהדות (בבחירת הדגש במדעי היהדות מתוך היסטוריה של עם ישראל, לשון עברית, מחשבת ישראל, ספרות עברית ותלמוד והלכה), ושתי תעודות הוראה (תנ"ך ותרבות יהודית-ישראלית).
מי שיבחר, יוכל להמשיך לשנה נוספת של לימודים לתואר שני (במקרא, אחד מהדגשי מדעי היהדות או חינוך יהודי).
התוכנית נחשבת כעמוסה וכאינטסיבית ביותר מבין תוכניות המצטיינים של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית, והסטודנטים בה נהנים ממלגת שכר לימוד מלאה ומלגת מחיה סמלית.
בתמורה, הסטודנטים מתחייבים ללמד לאחר סיום הלימודים במשך 2 או 3 שנים בבתי ספר תיכוניים חילוניים של החינוך הממלכתי, בהתאם למסלול שנבחר: תואר ראשון ותעודת הוראה בלבד - 3 שנים התחייבות, תואר ראשון ושני + תעודת הוראה - שנתיים.
נכון לשנת הלימודים ה'תשפ"ה החל את לימודיו המחזור ה-25 בתוכנית, כשבראשה עומדת פרופסור נילי ואזנה .
ד"ר גילי שילד, מוטי בר-אסולין וד"ר אילה לוטן חיברו דוח אודות הערכת תוכנית רביבים לשנת תשס"ח-תשע"ט.
הערכת התכנית התבססה על ראיונות עם מורים בוגרי התוכנית ממחזורים א'-ג' שעבדו בהוראה בתשס"ח וראיונות אישיים עם 52 מנהלי בתי-ספר בהם עבדו מורים אלה.
בנוסף, נערך ניתוח של מאפייני בתי-הספר בהם נקלטו בוגרי התוכנית -- פיזור גאוגרפי, ייחודיות חינוכית, רמה חברתית-כלכלית, הישגים בבחינות הבגרות והיצע לימודי היהדות בהם.
בחלק הראשון של הדוח עולה כי במחזורים אלו רוב המשתתפים סיימו או קרובים לסיום התואר השני: כשני שלישים מהמורים סיימו את חובותיהם לתואר השני, ל-10% מהם חסרה עבודת גמר וליתר חסרות עבודות נוספות.
בנוסף, כ-75% מהמורים עובדים בבתי הספר לפי בחירתם.
למעלה ממחצית המורים המשתתפים ציינו כי הם חשים הצלחה ושביעות רצון מההישגים שהציבו לעצמם: הישגים טובים של התלמידים בבגרות, קידום מעורבות חברתית והתנדבות, הפחתת הניכור של התלמידים כלפי מקצועות היהדות וחיזוק יחסי האמון בינם לבין התלמידים.
עם זאת, פחות ממחצית המורים ציינו כי הם ימשיכו בהוראה בבתי הספר לאחר תקופת ההתחייבות.
בחלק השני, נעשתה השוואה בין בתי ספר שבהם מלמדים בוגרי רביבים לבין כאלו שלא, ובין תלמידים שלמדו מקצועות יהדות עם מורים בוגרי התוכנית וכאלה שלא.
רביז (בארמנית: ռաբիզ) הוא מונח המתייחס למוזיקה בסגנון קווקזי עם השפעה מזרח תיכונית שנוצרה בארמניה.
הוא נקרא 'רביז' מהביטוי הרוסי "rabotniki iskusstva", פירושו "פועלי אמנות".
הז'אנר החל לצבור פופולריות בארמניה בשנות ה-90 ועם הזמן הסגנון הופץ גם בגאורגיה ובשאר הקווקז.
לחני מוזיקת הרביז הם בעיקר בסולם מינורי, בדרך כלל בצורת הסולם פריגי, והמילים נוטות להתמקד בנושאי געגועים, בגידות ואהבה.
לז'אנר יש קווי דמיון מובהקים לארבסק הטורקי, אך הרביז מאופיין בצלילים אלקטרונים ועדינים יותר.
תת ז'אנר של הרביז נקרא "קאיף" וזוהי מוזיקה קצבית הכוללת בתוכה את מיטב האלמנטים של המוזיקה של עמי הקווקז ונפוצה בחתונות ומסיבות.
זמרי הרביז מתמחים בשירת מקאם חיג'אז (מוגאם, באיאתי) וחלק מהשירים המובילים בז'אנר מאופיינים בסגנון מקאם, למשל: "Im Hivand Mayr" של הזמר ספיטקסי הייקו.
רבין, היום האחרון הוא סרט מתח פוליטי דוקודרמה ישראלי-צרפתי משנת 2015 בבימויו של עמוס גיתאי.
הסרט נבחר להתחרות על פרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-72 .
הסרט מתאר את האירועים שהובילו לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין ב-4 בנובמבר 1995. הוא עוקב ומציג את סיפוריהן של דמויות שונות ביומו האחרון של רבין, משעות הבוקר המוקדמות ועד לרגע מותו: סוכני הביטחון, היועצים הפוליטיים, הקיצונים הדתיים, המתנקש וקורבנו.
הסרט משלב קטעי ארכיון, הקלטות חובבים, קטעי חדשות וסצנות מומחזות.
עינת ויצמן כעורכת דין נציבות
תומר סיסלי כנהגו של רבין
רותם קינן כעורך דין נציבות
תומר רוסו כמנהל בית החולים
אורי גוטליב כיועץ המשפטי לממשלה
אלדד פריוס כשומר הראש של רבין
לסרט רבין, היום האחרון יש ציון של 61% ב־Metacritic.
רשימת ההשמעה העניקה לסרט ציון B+, והוא תואר "עמוק ואינטליגנטי".
ה"הוליווד ריפורטר" כתב כי הסרט מציג עבודה טכנית משובחת לכל אורכו, מהצילום המפוכח של אריק גוטייה ועד לנושא מוזיקלי מלא נשמה מאת עמית פוזננסקי.
ג'ונתן רומני מ־Screendaily החשיב את הסרט כאחת היצירות השאפתניות והמושכות ביותר של גיתאי עד כה, וציין כי "הגישה האיטית והמכוונת של הסרט גורמת לאווירה מנותקת המאפשרת לגיתאי להראות אירועים בבהירות ברורה".
רביחה דיאב חוסיין חמדאן הייתה סוציולוגית ופוליטיקאית פלסטינית, שכיהנה כשרה לענייני נשים בממשלות הרשות הפלסטינית, חברת המועצה המחוקקת הפלסטינית, חברת פת"ח ומנהיגת האיחוד הכללי של הנשים הפלסטיניות.
דיאב נולדה ב-1954 בכפר דורא אל-קרע ביהודה ושומרון.
היא הצטרפה לאוניברסיטה בביירות בשנת 1974 וסיימה את לימודיה באוניברסיטת ביר זית בשנת 1999, שם קיבלה תואר ראשון בסוציולוגיה.
דיאב נעצרה שבע פעמים על ידי ישראל והייתה במאסר במצטבר קרוב לשבע שנים, היא הייתה פעמיים במעצר בית לתקופות של חצי שנה, ונאסר עליה לצאת מחוץ לישראל במשך 19 שנים.
במהלך האינתיפאדה הראשונה, לפי טענתה של דיאב, היא ניהלה במשך תקופה את ארגון הפת"ח ביהודה ושומרון, מאחר שמרבית בכירי הארגון היו במעצר.
ב-4 ביוני 2009 הוציא נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס צו המאשר את תיקון ממשלת פיאד השנייה על ידי צירופה של דיאב בתפקיד השרה לענייני נשים.
תפקיד בו כיהנה ברצף במשך מספר ממשלות, עד לתאריך 2 ביוני 2014.
ב-2015 הגישה יחד עם ארגון יש דין עתירה נגד החלטת המנהל האזרחי לאשר את תוכנית המתאר המכשירה את "בתי דריינוף" שבמערב בית אל.
באותה שנה, חנכה דיאב אנדרטה לזכר דלאל מוגרבי, המחבלת הפלסטינית שהובילה את פיגוע כביש החוף בו נרצחו 37 אזרחים ישראלים.
ב-22.4.16 היא נפטרה מהתקף לב ונקברה בכפר הולדתה.
הוא זכה בפרס נובל לספרות ב-1913 ובכך היה לאסיאתי הראשון שזכה בפרס נובל.
טאגור נולד בקולקטה במשפחה משכילה ואמידה.
טאגור היה ברהמין, וארנת הכהנים ההודית.
שם משפחתו הוא שיבוש אנגלי לשם "ט'האקור".
שם המשפחה המקורי לפני מאות שנים היה "קושארי".
אביו היה הפילוסוף והמנהיג הדתי דבנדרנת טאגור (1817-1905) ואמו הייתה סאראדה דווי (1830-1875).
הוא היה הצעיר מבין 13 ילדיהם.
טאגור התחנך בבית, ובגיל 17 נשלח ללימודים באנגליה, אותם לא סיים.
בשלב מאוחר יותר של חייו עסק טאגור, פרט לעיסוקיו הספרותיים המגוונים, בניהול הנכסים שהוריש לו אביו.
טאגור התפרסם לאחר שיצירותיו תורגמו לאנגלית.
הוא הרבה לטייל בעולם ונשא הרצאות בכנסים אליהם הוזמן, וכך הפך לדובר לא רשמי ומייצג של המזרח.
מסעותיו העולמיים חידדו את הבנתו של טאגור לגבי סוגיות לאומיות ואזרחיות.
השקפותיו החינוכיות הובילו אותו להקמת בית ספר שנקרא ברהמהצ'רישרם (משמעות השם היא "מרכז הברהמהצ'ריה") במערב בנגל, בשטח שאביו הוריש לו.
ב-1901 הפך בית הספר לאוניברסיטת וישווה בהרטי.
אוניברסיטה זו היא מהחשובות של הודו מאז 1951.
טאגור היה לפרקים גם חבר בתנועה הלאומית ההודית וגנדי, לו טבע טאגור את הכינוי מאהטמה (הנפש הגדולה), היה חבר קרוב שלו.
הוא תמך בתנועת העצמאות ההודית ואף כתב על כך.
ב-1915 קיבל טאגור תואר אבירות מהממלכה בריטית, שהוענק לו על ידי המלך ג'ורג' החמישי.
בצעד יוצא דופן ויתר טאגור על התואר לאחר שנים אחדות, כמחאה על טבח אמריטסר.
באירוע זה פתחו חיילים בריטים ללא אזהרה באש על הפגנה של המון הודי בחצר סגורה, והרגו 379 איש ופגעו בעוד כ-1,200 גברים, נשים וילדים חפים מפשע.
טאגור תמך בציונות באופן גלוי ונלהב.
הוא טען כי הציונות היא "אחד הבסיסים של השלום והצדק העולמיים" וכי תפקידו של העם היהודי הוא לגשר בין מזרח למערב.
עם זאת, טאגור התנגד ללאומיות קיצונית וללאומנות, והביע חשש כי "לאחר שיגיע לעמידה ברשות עצמו יבוא כעם להסתגל ללאומיות קטנת מוחין ולפאנטכניזם נטול נשמה של העמים המערביים, כדי שיוכל להתקיים בארץ זו, שהיא נקודה גאופוליטית קשה מאד."
ספרים רבים שלו תורגמו לעברית ורחוב נקרא על שמו ברמת אביב.
טאגור נפטר ב-7 באוגוסט 1941.
בנוסף לשירה כתב טאגור גם נובלות, מאמרים, סיפורים קצרים, יומני מסע, ודרמה.
הוא כתב למעלה מ-2,000 שירים, הנחשבים לנכס צאן ברזל בתת-היבשת ההודית ובעולם כולו.
יצירתו של טאגור עוסקת בנושאים חברתיים, פוליטיים וחינוכיים וכן חזון של אחווה כלל עולמית בין בני האדם.
שירתו, לבד מעומקה הרוחני והרגשי, מבטאת לרוב את החגיגה של החיים והטבע.
טאגור תופס את רבגוניותם של החיים כמקור בלתי נדלה של עונג כשלעצמו.
האהבה היא מוטיב חוזר ביצירתו והוא עסק לעיתים קרובות גם בפטריוטיזם.
טאגור התייחס לאירועים העולמיים שהתרחשו בזמנו והביע את כאבו ויאושו מהמלחמה.
שיריו נבחרו המנונים הלאומיים של הודו ובנגלדש.
ב-1913 הוא זכה בפרס נובל לספרות, על תרגומיו מאנגלית ועל יצירתו גיטאנג'לי - אוסף שירים (1910).
המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס תרגם את גיטאנג'לי לאנגלית, ובכך הסב את תשומת הלב של קוראים בעולם המערבי ליצירותיו של טאגור.
גם היום מהווה טאגור מקור השראה ליותר מ-200 מיליון אנשים במערב בנגל הודו ובנגלדש, ולאנשים בעולם כולו.
טאגור נישא בשנת 1883 למארינלי דווי, במקור באהאבטריני (1873-1902).
נולדו להם 5 ילדים, מתוכם 2 נפטרו בילדות.
בתו מירה ילדה שני ילדים.
נכדו נפטר בגיל 20 בזמן לימודיו בגרמניה ולנכדתו לא נולדו ילדים ובכך הסתיימה שושלתו הישירה.
כל התרגומים נעשו מאנגלית, כשברוב המקרים התרגום משפת המקור הבנגלית לאנגלית נעשה על ידי טאגור עצמו.
בין התרגומים שיצאו לאור בעברית:
אספי פרי, תרגום: דוד פרישמן, הוצאת שטיבל, תרפ"ב, 1922
בינת האינסוף, תרגום: יחיאל כרמון, הוצאת גל, תשנ"ה, 1995
הבית והעולם, תרגום: פסח גינצבורג, הוצאת מצפה, תר"צ, 1930
בסוד נשים, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשכ"ח, 1968
בשורת אביב, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשל"ג, 1973
גחליליות, תרגום ראשון: ראובן גרוסמן, הוצאת מסדה, תשי"ג, 1953 ; תרגום שני: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשכ"ט, 1969
הגנן, תרגום: דוד פרישמן, הוצאת מודן, תשמ"ה, 1985
היא: סודות מאחורי הסארי, תרגום: דפנה לוי, הוצאת סער, תשס"ו, 2005
הרדופים אדומים, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשל"ז, 1977
חיטרא: משחק במחלקה אחת, תרגום: דוד פרישמן, הוצאת שטיבל, תרפ"ב, 1922
החיים והמתים וסיפורים אחרים, תרגום: ליאורה כרמלי, הוצאת אסטרולוג, תשס"ב, 2002
הירח העולה, תרגום: דוד פרישמן, הוצאת שטיבל, תרפ"ב, 1922
כניסה אסורה וסיפורים אחרים, תרגום: ליאורה כרמלי, הוצאת אסטרולוג, תשס"ב, 2002
עדלמי, הוצאת טרקלין, תרפ"ג, 1923
לאור השקיעה, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשכ"ט, 1969
מתת אוהב, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשכ"ז, 1967
נשמת האהבה, תרגום: ליאורה כרמלי, הוצאת אסטרולוג, תשע"ז, 2017
[ספר פילוסופיה:] סדהנא (חיי בינה), תרגום: יחיאל כרמון, הוצאת יוסף שמעוני "מפית הספר" תל אביב, תשכ"ב, 1962
סיפור בארבעה פרקים, תרגום: נפתלי גולן, הוצאת מסדה, תשכ"ח, 1968
הספינה הטרופה, תרגום : אוריאל הלפרין, הוצאת מצפה, תרצ"א, 1930
עלי ארח, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשי"ז, 1957
צפרי נוד, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשי"ז, 1957
שימיני כחותם, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תש"ם, 1980
אחדים מהתרגומים העבריים לשיריו הולחנו והוקלטו.
כאלה הם למשל שירו של שלמה גרוניך "אל נא תלך" ושירו של יובל בנאי "אני זוכר".
שלמה גרוניך הלחין וביצע את השיר "אל נא תלך" (על בסיס פרלוד מספר 1 של יוהאן סבסטיאן באך), עם התרגום למילות השיר "The Gardener XXXIV: Do Not Go, My Love" של רבינדרנת טאגור.
רבינא האחרון, או בשמו המלא רב אבינא בר רב הונא (נפטר י"ג בכסלו ד'ר"ס, 499) הוא חכם בבלי מהדור השמיני והאחרון של תקופת האמוראים.
התמנה לאחר רבו, רבה תוספאה, להיות ראש ישיבת סורא במתא מחסיא, פרברה של העיר הבבלית סורא.
שם פעל להשלמת עבודת רבותיו, רבינא הראשון ורב אשי, בעריכת התלמוד הבבלי וחתימת דברי החכמים של הדורות שלפניו.
הוא השלים מלאכה זו זמן קצר לפני מותו.
מותו ציין את סיום תקופת האמוראים, שהם בעלי סמכות הוראה.
האמור ב: "רב אשי ורבינא סוף הוראה", מיוחס על ידי רב שרירא גאון באיגרתו, לרב אשי מן הדור השישי, עורך התלמוד ורבינא דנן, אשר חתם אותו.
החכמים שלאחריו, חלקם מתלמידיו, הסבירו את הגמרא ונקראו סבוראים.
רבינא האחרון היה ככל הנראה בן אחיו של רבינא הראשון.
אביו של רבינא נפטר כשהלה היה תינוק, ולכן אימו הייתה זו שהכירה לו את מנהגי המשפחה.
אף מרימר, מורו (חברו של רב אשי), שימר את תורת אביו אצלו.
בהתבגרותו, הלך ללמוד בישיבתו של רב אשי במתא מחסיא, שבה התקבצו רוב אמוראי אותו הדור כדי להמשיך את עבודת העריכה של התלמוד, שבה פתחו רבינא הראשון ורב אשי.
רבינא התמנה לדיין בישיבה, והיה עוסק בעיקר בדיני ממונות.
אחר פטירתם של מר בר רב אשי ורבה תוספאה, שהיו לפניו ראשי ישיבת סורא, התמנה (בשנת 474) לראש הישיבה במתא מחסיא ושם כיהן בעשרים ושש השנים האחרונות לחייו.
הוא פעל לסיום מלאכת עריכת התלמוד הבבלי וחתימתו.
במקביל אליו, ברוב התקופה, היה רבה יוסי ראש ישיבת פומבדיתא.
תקופתו הייתה קשה ליהודים שבבל.
הם סבלו לרוב מרדיפותיהם של האמגושים, כוהני הדת הפרסית, ומהגיבוי שהללו קיבלו ממלכי שושלת בית ססן הפרסיים, בהם פירוז הראשון, שנקרא בפי היהודים "פירוז רשיעא" (=הרשע), אשר בין גזירותיו גזר על חטיפת ילדים מבית הוריהם וחינוכם כגויים.
הרדיפות וההרעה במצב היהודים הביאו בסופו של דבר למרד יהודי כנגד השלטון הסאסאני, בראשותו של מר זוטרא, ראש הגולה.
לפי איגרת רב שרירא גאון, רבינא נפטר בישיבתו בי"ג בכסלו ד'ר"ס, שנת 499. תאריך זה אינו מוסכם, ולפי ראב"ד ב"ספר הקבלה" נפטר באותה שנה שבה נתמנה לראש ישיבה - זמן מה אחר פטירתו של רבה תוספאה, בשנת ד'רל"ד (474).
הרב יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", מגיה את הנאמר באיגרת רב שרירא גאון כדי שיתאים לדברי הראב"ד, שלדעתו מסתברים יותר.
החוקרים שאחרי הלוי ציינו שהתאריך שמופיע באיגרת רב שרירא גאון מופיע גם בהקדמת רב ניסים גאון למסכת ברכות.
בנוסף לכך, התאריך המדויק שמופיע באיגרת "ברביעי דשבת י"ג בכסלו", לפי הלוח העברי, יכול לחול רק בשנת ד'ר"ס ולא ייתכן בכל הטווח של 25 שנים שקודם לשנה זו.
מותו ציין את קץ תקופת האמוראים ותחילת תקופה חדשה, תקופת הסבוראים.
החכמים בדורות לאחריו, אשר חלק ניכר מהם היו מתלמידיו, נקראו "רבנן סבוראי", ביארו והסבירו את התלמוד לפשוטי העם ודייקו לגבי הלכות למעשה.
התלמוד אשר ערך רבינא הוא, עד ימינו, עמוד התווך של ההלכה היהודית.
רבינא - אמורא בבלי בן הדור החמישי והשישי, שהיה בצעירותו תלמידו של רבא, ובזקנותו ישב בבית מדרשו של רב אשי ונחשב לתלמידו.
רבינא היה בעל קרקעות וסוחר.
מכיוון שלא עמד בראש ישיבה, אינו מוזכר באגרת רב שרירא גאון, ותאריך הפטירה שלו אינו ידוע במדויק.
בן אחותו ותלמידו היה רבינא האחרון.
לפי המובא בתלמוד משמע, שבניגוד לאמוראים רבים שנולדו לאב או סב תלמידי חכמים, אביו לא היה חכם בתורה, ואת חכמתו בתורה השיג על ידי עמלו.
חמיו היה אבימי בר נאזי.
לפי שיטת רש"י והרמב"ם הוא רבינא שסידר יחד עם רב אשי את התלמוד הבבלי, בניגוד לשיטת רב שרירא גאון הסובר שהכינוי "סוף התלמוד" מיוחס לאמוראים האחרונים ולא לסידור התלמוד, והם רבינא בנו של רב הונא ורב אסי האחרון ראש ישיבת פומבדיתא.
רבינא בר אמוציא (שמו השתבש בספרים בצורות שונות), מחכמי הדור השני של הסבוראים, על גבול הדור הראשון.
לפי איגרת רב שרירא גאון, נפטר בחודש אדר ד'רס"ז (507).
רבי אברהם אבן דאוד, בספרו "ספר הקבלה", מזכיר אותו בין חכמי הדור השני של הסבוראים, בשם רבינא מן אומצא.
לפי "ספר הקבלה", היה רבינא זה ראש ישיבת פומבדיתא במשך שנה אחת, אחרי רב שמואל בר רבא, ונפטר בשנת ד'רע"ט (519).
אחריו היה רב סימונא לראש הישיבה.
יש שהבינו מאיגרת רב שרירא גאון שרבינא בר אמוציא נמנה עם חכמי הדור הראשון, דורו של ראש הישיבה רבה יוסי, ולא היה ראש ישיבה.
רבין (קיצור מן רבי אבין מוזכר בירושלמי כרבי אבון, רבי בון), היה מן האמוראים המפורסמים שחיו בארץ ישראל בדור הרביעי.
יש הסוברים כי הוא היה יליד בבל, אך עלה לארץ וזכה להיחשב כאחד מגדולי חכמיה.
הוא היה תלמידם של רבי אבהו, רבי זירא ורבי אלעאי.
הפעילות של רבין שיוחסה לה חשיבות גדולה הייתה מעברו מארץ ישראל לבבל, ומבבל לארץ ישראל, ובתור חכם הוא היה מעביר תורה מהחכמים שישבו בארץ ישראל לחכמים שישבו בבבל.
פעמים רבות מוזכר בתלמוד הבבלי שמועות והלכות שהביא עם הביטוי 'כי אתא רבין' (שפירושו – כאשר בא רבין, בארמית).
כמו עולא היה רבין מקשר בין חכמי ארץ ישראל ובבל, עבודה זו לא עשה בדרך אגב (תוך כדי נסיעה או ביקור במקום), אלא הוא היה עושה זאת באופן קבוע ומכוון, על ידי זאת שהיה מבקר קבוע בבבל, אך התגורר בארץ ישראל, וכל זאת כדי לאחד את תורת ישראל בתפוצות.
נוסף לפעילותו בהעברת תורה מארץ ישראל לבבל, רבות המימרות בהלכה ובאגדה, המובאות בשמו בתלמוד ובמדרשים.
בנו בר מריון מוזכר בתלמוד.
לפי אהרן הימן, מדובר באמורא המפורסם רבי אבין, מזקני תלמידיו של רבי יוחנן.
רבין (רב אבין) בנו של רב אדא היה אמורא בבלי בן הדור השלישי (290 עד 320 לספירה) תלמידו של רב יהודה וככל הנראה היה אחיו של רבא בר רב אדא.
רבין בר רב אדא נזכר בין היתר כאחד ממוסרי המאמרים בשמו של האמורא הארצישראלי רבי יצחק נפחא, מאמרים אשר ככל הנראה שמע מפיו בזמן שהותו של רבי יצחק בבבל.
בנוסף, הוא ואחיו רבא בר רב אדא מסרו בשמו של רבם - רב יהודה.
במעשה המובא בתלמוד הירושלמי, מסופר שרבין לא מחה על תופעה של ציור שרטוטים מסוימים (ציורי דמויות) על פסיפס, אף שהיה זה מנהג עובדי אלילים בתקופה מסוימת עוד בימי התנאים.
מובאה זו היא מהבודדות המתארות את עמדתו של רבין, לעומת שאר המובאות בהן רבין מוסר דבר בשמו של רב אחר.
רבין (או: רב אבין) בריה דרב נחמן, היה אמורא בדור השלישי לאמוראי בבל.
תלמיד של רב יהודה שהיה חביב מאוד על רבו.
רב יהודה מכנה אותו כמה פעמים "רבין אחי" שהורה לו הוראות הלכתיות.
היו להם קרקעות חקלאיות סמוכות, וענפי האילנות של רב יהודה נטו לשדהו של רבין ולהפך.
לפי פירוש הרא"ש הם היו מיודדים ולא הקפידו אחד על השני.
רב יהודה המליץ לו לקנות קרקעות רחוקות מהעיר משום עין הרע.
היה בקשר לימודי גם עם רב ששת.
רביעון הוא תור בעידן הקנוזואיקון, בו הופיע והתפתח האדם.
הרביעון נמשך מלפני כ-2.6 מיליוני שנים עד ההווה.
ברביעון נמצאות התקופות פליסטוקן (כמעט כל משך התור) והולוקן (החל מלפני 11,500 שנה).
בראשית המאה ה-21 הוצע להוסיף תקופה חדשה - אנתרופוקן (עידן האדם), אך הצעה זו והגדרת האנתרופוקן שנויות במחלוקת.
מינים נכחדים האופייניים לתקופת הרביעון (ובעיקר לסופה)
רביעיית גילפורד הייתה קבוצה של ארבעה אירים: פול היל, ג'רי (ג'ארלד) קונלון, פטריק (פאדי) אמסטרונג וקרול ריצ'רדסון, אשר הורשעו ונכלאו על לא עוול בכפם.