tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צתרה נבטית היא בן-שיח ירוק-עד, שפרחיו לבנים.
העלים, נגדיים, פשוטים ותמימים, מוארכים, קהים בראשם ומלבינים בהיותם מכוסים בשערות לבנות סבוכות.
המרחקים בין הדורים גדולים יותר מאשר בצתרה מדברית.
צינור הכותרת בולט מן הגביע.
מחשופים של סלעים קשים בסדקי אבן-חול באדום.
לפי שיטת המיון העכשווית, הסוג קורנית (Coridothymus) בוטל וקורנית מקורקפת משויכת לסוג צתרנית.
קורנית מקורקפת היא בן-שיח נמוך, צפוף, נוקשה, נופו כדורי, ופרחיו קטנים ורודים-סגולים.
העלים קטנים ומוארכים ומדיפים ריח עז של זעתר.
הפריחה בסוף האביב ובקיץ, ממאי עד אוקטובר.
ק' אוגוסט דופן הוא דמות בדיונית של בלש שיצר הסופר האמריקאי אדגר אלן פו.
דופן הופיע לראשונה בסיפורו הקצר של פו, "הרציחות ברחוב מורג", שיצא לאור בשנת 1841, ונחשב על ידי רבים לסיפור הבלשי הראשון בעולם.
דמותו של דופן שבה ומופיעה בסיפוריו הקצרים של פו "תעלומת מארי רוז'ה" ו"המכתב הגנוב".
דופן אינו בלש מקצועי ומניעיו לפתרון תעלומות שונים בשלושת הסיפורים בהם הוא מופיע.
הוא משתמש בהסקה לוגית תוך שהוא משלב את מוחו החריף ודמיונו היוצר, ומנסה להיכנס למוחו של הפושע שביצע את הפשע אותו הוא חוקר.
בכישרונו נראה כאילו הוא קורא את מחשבותיו של בן לווייתו, המספר האלמוני של שלושת הסיפורים.
פו יצר את דמותו של דופן לפני שנטבעה המילה בלש.
הדמות הניחה את הקרקע לבלשים הספרותיים שבאו לאחריה, לרבות שרלוק הולמס והרקול פוארו, כמו גם רבים אחרים.
בדמותו של דופן ביסס פו את מרבית האלמנטים המופיעים אצל הבלשים הספרותיים שהגיעו לאחריו.
ק' אוגוסט דופן מופיע רק בשלושה סיפורים, ולכן דמותו לא זכתה לפיתוח ולכמות הפרטים להם זוכים בלשים כהרקול פוארו או שרלוק הולמס.
מעט מאוד ידוע על הרקע שלו, ועל חייו האישיים.
הסיפורים מתרחשים בפריז, בראשית שנות הארבעים של המאה ה-19, ודופן הוא בשנות השלושים לחייו.
נראה כי נולד בעשור הראשון של המאה ה-19. דופן הוא "ממשפחה מצוינת, אפילו רם מעלה, אך בשל מגוון של אירועים לא נעימים התרושש..." הוא חי בפריז עם ידידו הקרוב, שהוא המספר האלמוני של שלושת הסיפורים, אותו פגש כששניהם חיפשו את אותו ספר נדיר בספרייה בשכונת מונמרטר.
לאחר הפגישה עברו שניהם לגור בבית עזוב בשדרות סן ז'רמן.
דופן הוא אדם חסר כל עניין פרט לעניין בפתרון תעלומות.
עם חברו האלמוני הוא חי בחשיכה.
כל התריסים בביתם מוגפים, את שעות היום הם מבלים בקריאה ובשיחה ורק בשעות הליל הם יוצאים מביתם.
דופן מכיר את העולם ואת נפש האדם רק באמצעות הצללים שהיא מטילה.
הם מכירים את "המפקח ג'" איש משטרה המופיע בכל שלושת הסיפורים, ומבקש את עצתו של דופן.
ברציחות ברחוב מורג חוקר דופן את רציחתן של אם ובתה בדירה בפריז.
רצח נוסף הוא חוקר ב"תעלומת מארי רוז'ה".
בניגוד לפתרון האקזוטי של הרציחות ברחוב מורג, שם זיהה דופן כי הרוצח אינו אדם אלא אורנג אוטנג, תעלומת מארי רוז'ה נלקחה ממקרה רצח אמיתי של מרי רוג'רס, מוכרת בחנות סיגרים במנהטן.
"המכתב הגנוב" מתאר חקירה פוליטית בטבעה, בה מנסה דופן לאתר מכתב רגיש שכתבה מלכת צרפת.
המיקום של שלושת הסיפורים שונה.
"הרציחות ברחוב מורג" מתרחש ברחובות פריז.
"מארי רוז'ה" מתרחש במרחבים הפתוחים, ו"המכתב הגנוב" מתרחש בחדר סגור.
דופן אינו בלש מקצועי, ומניעיו משתנים.
ב"רציחות ברחוב מורג" הוא מנסה להציל אדם חף מפשע, אך ב"מכתב הגנוב" מובטח פרס כספי לפתרון התעלומה.
בכל מקרה הוא מובל על ידי תשוקתו לפיצוח התעלומה העומדת בפניו באמצעות שכלו החריף, ועליונותו על כלל הסובבים אותו, ובהם ידידו האלמוני והמפקח ג'.
אישיותו יוצאת הדופן של דופן היא המפתח לשיטתו בפיענוח פשעים.
דופן הוא אדם אקסצנטרי וחריג, הנתון למצבי רוח קיצוניים ומתחלפים, אך הוא נחן ביכולת להבין את המתרחש בנבכי נשמתו של הזולת, אם זה שותפו האלמוני, המפקח ג', או הפושע שביצע את הפשע אותו הוא חוקר, וביכולת הסקת מסקנות לוגית המאפשרת לו להסיק בבירור את השתלשלות הדברים שאירעו.
ק' אוגוסט דופן נחשב לדמות הבלש הראשונה בספרות המודרנית.
דמותו שימשה כארכיטיפ לדמויות רבות שבאו אחריה, לרבות שרלוק הולמס שעיצב ארתור קונן דויל והבלש הבלגי הרקול פוארו פרי דמיונה של אגאטה כריסטי.
יש הרואים גם בדמותו של פורפירי פטרוביץ' ביצירתו של פיודור דוסטויבסקי החטא ועונשו כמושפעת מדופן.
הרבה מוסכמות ספרותיות באשר לדמותו של הבלש נמצאות לראשונה בדמותו של דופן, התנהגות חריגה ויוצאת דופן, לצד יכולת הסקה לוגית מרשימה; השוטר המקומי הכושל העובד לצד הבלש המבריק; השותף המספר את סיפורו של הבלש בגוף ראשון.
דופן הוא גם הראשון שנקט בכלי הנרטיבי של הכרזת הפתרון, ואז מתן הפרטים לקורא תוך הסבר שרשרת המסקנות דרכה הגיע אל הפתרון.
בעיצוב דמותו של דופן קנה לו פו את כתר האב המייסד של הספרות הבלשית.
דמותו של דופן מופיעה אם כאזכור למקור השראה או כדמות ביצירות רבות העוסקות בספרות הבלש, או בעולם התרבותי של ספרות הבלש.
כך, למשל, מוזכר דופן בפירוש בספר "חקירה בשני" בסדרת שרלוק הולמס, אם כי הולמס מתייחס אליו כ"עמית נחות מאוד".
אלן מור מביא את דופן כדמות אורח בנובלה הגרפית "ג'נטלמנים מובחרים", וכך גם רבים אחרים.
בקולנוע ובטלוויזיה זכתה דמותו לייצוג בעיבודים רבים של שלושת הסיפורים בהם הוא מופיע, ואף ביצירות אחרות, כגון הסדרה "נפילת בית אשר" (2023), המבוססת באופן חופשי על כתבי פו, בה מגולם דופן על ידי השחקנים קארל למבלי ומלקולם גודווין.
קלייב סטייפלס לואיס , המוכר יותר בשם סי אס לואיס (C.
Lewis, ובעברית ק"ס לואיס), היה סופר בריטי, פילוסוף, פרופסור לספרות ימי הביניים, ותאולוג ואפולוגטיקן נוצרי.
לואיס התפרסם בעיקר בזכות ספריו ובפרט סדרת ספרי "דברי ימי נרניה" (אשר המוכר ביותר מביניהם הוא "האריה, המכשפה וארון הבגדים").
זמן קצר לאחר מכן התנדב לצבא הבריטי ונשלח, יחד עם רבים מבני דורו, להילחם על אדמת צרפת במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה, בשנת 1918, חזר לואיס ללמוד באוניברסיטת אוקספורד והשלים את התואר השני שלו בשנת 1925. במשך השנים הבאות, עד פרישתו, הוא כיהן כפרופסור לספרות ימי הביניים באוניברסיטה.
כבר בתחילת דרכו באוניברסיטה, פגש לואיס את ג'ון רונלד רעואל טולקין והתיידד עמו.
השניים הקימו מועדון ספרותי בשם "האינקלינגס", והעשירו איש את יצירותיו של רעהו.
במסגרת התערבות עם טולקין, חיבר לואיס ספר על מסע בחלל בשם "מחוץ לכוכב השקט "Out of the Silent Planet", שזכה להצלחה רבה ולעוד שני המשכים.
בספרים הוא דן ביחסים בין מדע-דת ומוסר.
בניגוד לספרי מדע דמיוני רבים שנכתבו בשעתו, הספרים מתמקדים לא במסע בחלל או טכנולוגיה אלה ביכולתם של בני האדם לשמור על צלם אנוש מפני פיתויים של כוח ועוצמה ומול תפיסות כמו מדענות.
בעקבות השפעתו של טולקין, לואיס שב לנצרות והצטרף לכנסייה האנגליקנית (לעומת טולקין הקתולי).
אמונתו הנוצרית העמוקה, והאפולוגטיקה והתאולוגיה שפיתח, באה לידי ביטוי במאמרים ובספרים רבים המשמשים עד היום נוצרים ברחבי העולם.
בשנת 1950 התפרסם לואיס בעקבות כתיבת הספר הראשון בסדרה שנודעה לימים בשם "דברי ימי נרניה".
שבעת הספרים בסדרה זכו לפופולריות רבה בעולם וחלקם עובדו גם לטלוויזיה ולקולנוע.
ב-1956 נישא למשוררת האמריקאית-יהודייה הגרושה ג'וי דייווידמן שהתנצרה לפני נישואיהם.
ב-1960 התאלמן ממנה והמשיך לגדל את שני ילדיה.
סרט הקולנוע "ארץ הצללים" (1993) עוסק ביחסים בין לואיס ודייווידמן.
הספר הראשון בסדרת נרניה, "האריה, המכשפה וארון הבגדים", מגולל את קורותיהם של ארבעה ילדים, אשר מפונים מלונדון המופצצת בתקופת מלחמת העולם השנייה לביתו של פרופסור בכפר.
שם הם מגלים ארון ישן ונכנסים דרכו לעולם אחר וקסום בשם נרניה, שם שולטת מכשפה אכזרית הידועה בשם המכשפה הלבנה.
הילדים מצליחים להציל את העולם בעזרתו של האריה אסלן.
"אחיינו של הקוסם" מספר כיצד נרניה נוצרה, ו"הקרב האחרון" מגולל את סופה של נרניה.
בשבעת כרכי הסדרה ישנם אלמנטים נוצריים רבים, וחלק גדול מהביקורות נגד הספר עוסק במסרים הנוצריים המובהקים המובאים בו.
עם זאת, כל הכרכים תורגמו לעברית.
האריה, המכשפה וארון הבגדים (1950. תרגום שושנה וידל, 1961; נורית גולן, 2005) – ארבעה ילדים שהובאו מלונדון במהלך הבליץ אל טירה מרוחקת, נכנסים לארון ומוצאים עצמם בממלכת נרניה המאוכלסת חיות מדברות, שם הם מסייעים לאריה הטוב אסלן לנצח את המכשפה הלבנה.
הנסיך כספיאן (1951. תרגום גדעון טורי, 1980) – ארבעת הילדים הלונדוניים שבים לנרניה הנתונה במלחמת-אזרחים ומסייעים לנסיך הטוב לסכל את מזימות המלך העריץ ולהשיב לממלכה את תפארתה.
המסע ב"דורך השחר" (1952. תרגום גדעון טורי, 1979) – הילדים הלונדוניים מצטרפים לנסיך כספיאן בהפלגתו רבת-ההרפתקאות כדי למצוא את ידיד אביו ומגיעים לסוף העולם.
כס הכסף (1953. תרגום גדעון טורי, 1982) – שני ילדים נשלחים למסע רב תלאות וסכנות, כדי למצוא את נסיך נרניה האובד.
הסוס ונערו (1954. תרגום גדעון טורי, 1981) – נער נמלט על גבי סוס מדבר, ובדרכו לנרניה הוא מצטרף לנערה שנמלטה עם סוסתה המדברת גם כן.
אחיינו של הקוסם (1955. תרגום גדעון טורי, 1978) – נער וחברתו מגיעים בכוח טבעת-קסמים אל נרניה ופוגשים בה את הדוד הקוסם בחברת מלכה-מכשפה.
הקרב האחרון (1956. פרס קרנגי.
תרגום גדעון טורי, 1984) – שואה המאיימת על נרניה נהדפת לאחור בעזרת שני ילדים וידידים אחרים, והאריה אסלן זוכה לימי שלווה ואושר.
טרילוגיית החלל או הטרילוגיה הקוסמית – סיפור המערב מדע בדיוני, אלים, מדע, דת, כוח ומוסר.
לואיס מתאר את כדור הארץ כ"כוכב שקט" שהוטל עליו הסגר על ידי האלים ולכן בו לא ניתן לחוש ולתקשר עם ישיות על-טבעיות.
וולס המתאר כיצד חייזרים מרושעים פולשים לכדור הארץ ומחריבים אותו (מלחמת העולמות), בתיאור של לואיס, בני האדם בני התרבות המודרנית ועם תפיסות של מדענות ודורסנות בשם הקידמה אבולוציה הם המנסים להתפשט לעולמות אחרים, ולהחריב אותם תוך שילוב של דורסנות, ניצול ואתנוצנטריות אנושית כוחנית.
מופתע על ידי חדווה (1955) — פרקי אוטוביוגרפיה
האמונה המשיחית – אמת או שקר?.
ירושלים: קרן אחוה משיחית, תשנ"ח 1998
ביטול האדם, או, הרהורים על חינוך: בדגש על הוראת ספרות בכיתות י"א וי"ב.
מאנגלית: להד לזר, הקדמה: אסף שגיב.
מאנגלית: ברוך מעוז, הוצאת הגפן, 1991 (מהדורה שנייה: 2020)
הנכון והשגוי כרמז למשמעות היקום.
("קומיטט גוסודרסטוונוי בזופסנוסטי", ; КГБ – "הוועדה לביטחון המדינה"; בעברית מתועתק גם בצורת: קג"ב, קרי: קָה-גֶה-בֶּה; מוכר בישראל גם בראשי התיבות הלטיניים – KGB, קֵיי גִ'י בִּי) היה ארגון הביון המרכזי וכן המשטרה החשאית של ברית המועצות, החל מ־13 במרץ 1954 ועד 6 בנובמבר 1991. המפקדה הראשית של הק.ג.ב.
נמצאה בכיכר דזרז'ינסקי 1 (כיום לוביאנקה) שבמוסקבה.
נמנו סיכול ריגול, ביון חוץ, חקירת פשיעה חמורה, אבטחת אישים, שמירת מתקנים רגישים, אבטחת הגבולות, פיצוח צפנים, ריגול אלקטרוני ומאבק בחתרנות ובמתנגדי המשטר הסובייטי.
לאחר מות סטלין במרץ 1953, איחד לברנטי בריה, ראש הק.ג.ב דאז, את המוו"ד ("משרד הפנים" הסובייטי, אם כי משמעות כינוי זה שונה מאשר ברוב מדינות העולם) ואת ה-מ.ג.ב ("המשרד לביטחון המדינה") לגוף אחד, המוו"ד.
כעבור שנה הוצא בריה להורג, והמוו"ד פוצל.
המוו"ד החדש שמר על סמכויותיו בתחומי ביטחון פנים (המשטרה ושמירת החוק) בעוד הק.ג.ב.
החדש קיבל את האחריות על כל שאר הפונקציות של ביטחון הפנים והחוץ.
היוזמה להקמת הארגון הגיעה ב-4 בפברואר 1954 כאשר שר הפנים הסובייטי סרגיי קרוגלוב פנה בהצעת להקמת הארגון אל הוועד המרכזי של המפלגה.
ההצעה נידונה בנשיאות הוועד המרכזי של המפלגה ב-8 בפברואר 1954 כאשר הצעתו נתקבלה והוקמה הוועדה לענייני ביטחון המדינה של מועצת השרים הסובייטית (Комитет по делам государственной безопасности при Совете Министров СССР).
ב-13 במרץ 1954 הונפק הצו להקמת הוועדה לביטחון המדינה (ק.ג.ב.) שהוקם מתוך מחלקות ייעודיות לביטחון פנים של משרד הפנים הסובייטי.
מונה סגן שר הפנים, הקולונל איוואן סרוב.
זמן קצר לאחר הקמתו עבר הק.ג.ב.
ארגון מחדש וקיצוץ מסיבי במצבת כוח האדם שלו עקב אווירת הדה-סטאליניזציה, מדיניות הטיהור מפולחן האישיות של יוסיף סטלין, לאחר מותו.
למעלה מ-3,500 מחלקות אזוריות פורקו וכמה יחידות מבצעיות אוחדו למנגנון מרכזי.
בתקופת המרד ההונגרי בשנת 1956 נטלו אנשי הארגון חלק פעיל בדיכוי המהומות בהונגריה.
עצרו את שר ההגנה ההונגרי פל מאלטר, ולאחר מכן ביצעו מעצרים המוניים כאשר 846 מהעצורים נשלחו למאסר בבתי כלא סובייטים.
החל משנות ה-60, ובעיקר תחת יורי אנדרופוב שניהל את הארגון במשך יותר מעשור, התעצם הק.ג.ב.
השתמש בשיטות כוחניות לחילוץ הודאות מנחקרים, ונודע כמנגנון דיכוי אלים.
ראש הארגון זכה למושב בנשיאות המפלגה.
של ברית המועצות" ויושב ראש הק.ג.ב.
סוכנות הידיעות טא"ס שימשה, בין השאר, כחברת קש בשירות הק.ג.ב.
הארגון פורק לבסוף בשל השתתפות ראשו, הגנרל-קולונל ולדימיר קריוצ'קוב בניסיון ההפיכה הכושל של אוגוסט 1991 כנגד נשיא ברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב.
קריוצ'קוב השתמש ברבים ממשאבי הק.ג.ב.
על מנת לעזור לניסיון ההפיכה.
ולבסוף נעצר, והגנרל ואדים בקאטין מונה ליושב-ראש ב-23 באוגוסט 1991 על מנת להוביל את פירוק הארגון.
עם מינויו ניסה הגנרל בקאטין להוביל רפורמה להפיכת הק.ג.ב.
מ"החרב והמגן של המפלגה" לגוף מודיעיני מודרני.
באותה עת גורבאצ'וב הקים את הוועדה לחקירת פעילות גופי הביטחון בראשותו של סרגיי סטפאשין, אז חבר הסובייט העליון.
צעדים אלה הובילו לרפורמה מבנית במבנה הק.ג.ב.
באוגוסט 1991 המחלקה לתקשורת ממשלתית, מינהל 8 של הק.ג.ב.
(הצפנה ותקשורת ממשלתית) ומינהל 16 (מודיעין אותות) הופרדו מהארגון והפכו לוועדה לתקשורת ממשלתית שהוכפפה לנשיא ברית המועצות.
בספטמבר 1991, מינהל 9 שהיה אחראי לאבטחת מנהיגי המפלגה פורק והפך למינהל האבטחה והוכפף אף הוא לנשיא.
באותו הזמן פורקה גם המחלקה למעקב אחר ארגונים דתיים ועד אוקטובר 1991 קוצצו מרבית מסמכויות המעקב של הק.ג.ב.
ב-22 באוקטובר 1991 הוקם שירות הביון המרכזי של ברית המועצות מתוך מינהל 1 בק.ג.ב.
ושירות הביטחון הבין-רפובליקני מתוך מינהל 2 כאשר תפקידי אבטחת גבולות המדינה עברו לידי הוועדה לאבטחת גבולות המדינה.
ב־6 בנובמבר 1991 כבר חדל הארגון מלהתקיים באופן רשמי.
על פי החלטת מועצת המדינה הסובייטית מ-22 באוקטובר 1991 הק.ג.ב.
אורגן מחדש לתוך שלושה גופים מרכזיים:
שירות הביטחון הבין-רפובליקני (МСБ СССР) – הפך בהמשך לשירות הביטחון הפדרלי (פ.ס.ב.) – האחראי על ענייני פנים ברוסיה;
שירות הביון המרכזי (ЦСР СССР)
בנוסף לכך, ב-1 בנובמבר 1991 מינהל 7, מחלקה 12, שירותים טכניים מבצעיים ומתקן הכליאה הועברו לאחריות אגף רוסיה הסובייטית של הק.ג.ב.
כל גופי הביטחון של הרפובליקות הסובייטיות הפסיקו להתקיים בסוף 1991 ובתחילת 1992, בעקבות התפרקות ברית המועצות.
השירותים החשאיים של רפובליקות ברית המועצות ב-3 בדצמבר 1991
1 הרפובליקה האזרית משרד הביטחון הלאומי של אזרבייג'ן
2 רפובליקת ארמניה הוועדה לביטחון המדינה
3 רפובליקת בלארוס הוועדה לביטחון המדינה
4 גאורגיה המשרד לביטחון לאומי
5 קזחסטן הסובייטית הוועדה לביטחון לאומי
6 הרפובליקה הקירגיזית המשרד לביטחון לאומי
7 הרפובליקה הלטבית לא היה גוף ממשלתי לביטחון פנים; האגף הלטבי של הק.ג.ב.
8 הרפובליקה הליטאית מחלקת ביטחון המדינה
9 רפובליקת מולדובה משרד הביטחון הלאומי
10 רוסיה הסובייטית סוכנות הביטחון הפדרלית
11 רפובליקת טג'יקיסטן משרד הביטחון
12 טורקמניסטן המשרד לביטחון לאומי
13 הרפובליקה האוזבקית שירות הביטחון הלאומי
14 אוקראינה שירות הביטחון הלאומי האוקראיני
15 הרפובליקה האסטונית משטרת הביטחון
שמות המדינות הם כשמן הרשמי בדצמבר 1991.
המינהל הראשי הראשון: סוכנות הביון; אחריות על ביון-החוץ (הפך לסו"ר)
המינהל השני הראשי: ביטחון פנים וסיכול ריגול (הפך לפס"ב)
מינהל 3: סיכול ריגול צבאי (הפך למחלקה לסיכול ריגול צבאי של פס"ב)
מינהל 5 (1967–1989): המינהל האידאולוגי; מאבק באויבי המשטר, בכנסייה ובכתות שונות (הפך למשטרת המס הפדרלית של רוסיה)
מינהל 6 (1981): ביטחון התעשייה וסיכול ריגול כלכלי; (הפך לשירות הביטחון הכלכלי של פס"ב)
מינהל 7: פעילות איתור מבצעי (חיפוש אחר מתנגדי המשטר)
מינהל 8: ביטחון מידע, הצפנה ופענוח צפנים (הפך לפאפס"י)
מינהל 9: אבטחת מנהיגי המפלגה והממשל (הפך לפסא"ו)
מינהל 16 (1973): האזנה, פענוח צפנים וביון אלקטרוני (הפך לפאפס"י)
המרכז לתקשורת ציבורית (מאפריל 1990 עד אוקטובר 1991): משרד דובר הק.ג.ב.
קת'רין אליס אפלגייט היא סופרת אמריקאית.
אפלגייט נולדה במישיגן בשנת 1956, מאז היא התגוררה בין השאר בטקסס, פלורידה, קליפורניה, מינסוטה, אילינוי, צפון קרוליינה, ולאחר שגרה למשך שנה בפלאגו שבאיטליה, עברה לדרום קליפורניה.
כבר בילדותה היא גידלה חיות מחמד מגוונות.
בתיכון היא עזרה לוטרינר לטפל בחיות שבפינת החי.
אפלגייט גם אהבה מדע בדיוני וכשגדלה החל לשלב בין אהבתה זו לאהבתה לחיות בסדרת ספרים לילדים בשם "אנימורפס".
הספרים מספרים על ילדים שנלחמים בטפילים ובחוצנים הזוממים להשתלט על מוחם של כל היצורים ביקום.
ההשראה לספרים ולפרטים הזואולוגים שבהם שאבה אפלגייט משיחות עם זואולוגים ומצפייה בטבע.
אפלגייט כתבה 54 ספרי "אנימורפס".
לאחר שסיימה את כתיבת אנימורפס, שכתיבתו לקחה 3 שנים, כתבה ספר ילדים בשם "סערת הבאפלו", רומן בשם "בית של אמיצים", שזכה במספר פרסים, ופרקים ראשונים בסדרת "Roscoe Riley Rules".
בשנת 2003, אפלגייט ובעלה מיכאל גרנט (ששותף לכתיבה של אפלגייט, בין השאר בספרה אנימורפס), אימצו את בתם ג'וליה, בסין.
בשנת 2013 זכתה במדליית ניוברי עם ספרה "איוון האחד והיחיד" (The One and Only Ivan).
ספליט (בקרואטית: košarkaški klub Split) היא קבוצת כדורסל קרואטית מהעיר ספליט, המשחקת בליגת העל הקרואטית.
בין 1967–1990 נקראה יוגופלסטיקה ספליט, לאחר מכן נקראה פופ 84 ספליט, וכיום נקראת ק.ק ספליט, כאשר ק.ק (K.K) הם ראשי התיבות של המילים כדורסל (Košarkaški) ומועדון (Klub).
הקבוצה נוסדה בשנת 1946, זכתה חמש פעמים באליפות יוגוסלביה, ארבע פעמים בגביע יוגוסלביה, בשנת 1972 הפסידה הקבוצה בגמר גביע אירופה לאלופות לאיניס וארזה בגמר שנערך בתל אביב.
רגע השיא של הקבוצה היה בשנים 1989–1991 הקבוצה זכתה 3 פעמים ברציפות בגביע אירופה לאלופות כאשר סגל הקבוצה התבסס בעיקר על שחקנים יוגוסלבים ולא אמריקנים בניגוד לקבוצות צמרת אחרות באירופה באותה התקופה.
כמו כן באותה התקופה זכתה הקבוצה גם 4 פעמים ברציפות באליפות יוגוסלביה 1988–1991, ופעמיים ברציפות בגביע היוגוסלבי 1990–1991, כך שבשנים 1990–1991 זכתה הקבוצה בטריפל, אליפות וגביע יוגוסלבי וגביע אירופה לאלופות.
פירוקה של יוגוסלביה הביא לסיום תור הזהב של הקבוצה.
היא אמנם נחשבת לקבוצת צמרת בקרואטיה, אך זכתה שם באליפות אחת בלבד 2003, כאשר הדומיננטיות שייכת כיום לציבונה זאגרב.
בנוסף לכך ספליט גם ירדה מגדולתה בזירה האירופאית.
היכל הכדורסל שבו משתמשת הקבוצה הוא גריפ סנטר, שכולל שני אולמות בעלי קיבולת של 3,500 מקומות או 6,000 מקומות.
ובמשחקים בינלאומיים גדולים, עוברת הקבוצה לארח בספלדיום ארנה המכיל 10,931 מקומות.
אוויה הייתה חברת תעופה רוסית שבסיסה הראשי נמצא בעיר קלינינגרד.
החברה הפעילה טיסות ל-26 יעדים ברוסיה, באירופה וכן לתל אביב.
קלינינגרד אוויה נוסדה בשנת 2002 והתבססה על מטוסים מתוצרת ברית המועצות.
בשנת 2004 החלה החברה בתהליך חידוש החברה והרחבת פעילותה.
בשנה זו החלה להפעיל טיסות בינלאומיות, ובשנת 2005 מיתגה את עצמה מחדש בשם KD avia.
באותה שנה אף החלה להוציא את מטוסי הטופולב הישנים שברשותה והכניסה לשירות במקומם מטוסי בואינג 737-300 שנקנו מחברות שונות.
מהלך החלפת צי המטוסים המשיך ובשנת 2008 הזמינה החברה מטוסי איירבוס A319 חדשים שיחליפו את כל מטוסי הבואינג 737 שגילם הממוצע עמד על מעל 20 שנים.
במסגרת תהליך זה החליטה החברה להפוך את נמל הבית שלה בקלינינגרד לשדה מעבר בטיסות מרוסיה לאירופה, ובעקבות החלטה זאת החלה לבנות טרמינל גדול ומודרני בנמל.
בתחילת ספטמבר 2009 החברה פשטה רגל והפסיקה לחלוטין את פעילותה.
צי המטוסים של החברה בעת הפסקת פעילותה
דגם מספר מטוסים תכולת מושבים (קונפיגורציה) הערותבואינג 737-30016148
החברה הפעילה 6 טיסות שבועיות בקו בין נמל התעופה קלינינגרד חרברובו לנמל התעופה בן-גוריון.
הטיסות הופעלו במטוסי בואינג 737-300.
Ceram; 20 בינואר 1915, ברלין, הקיסרות הגרמנית – 12 באפריל 1972, המבורג, גרמניה) היה שם העט שבו נודע הסופר והעיתונאי הגרמני קורט וילהלם מארֶק , שכתב ספרי מדע פופולרי העוסקים בארכאולוגיה.
מארק נולד בברלין בשנת 1915. בזמן מלחמת העולם השנייה היה חבר ביחידת תעמולה שפעלה בשורות הוורמאכט וכתב ספרי תעמולה נאצים, ובהם "כך החזקנו בנרוויק" (Wir hielten Narvik; 1941) ו"מראה אדומה: בכל מקום כנגד האויב – התותחנים של הרייכסמרשל" (Rote Spiegel – überall am Feind.
לאחר המלחמה עבד צראם עבור בית ההוצאה "ריבולט" בהמבורג.
במסגרת זו פרסם, בשנת 1949 את ספרו הידוע "אלים, קברים ומלומדים".
הספר פורסם בשם העט "צראם" שהוא היפוך אותיות בגרמנית של שמו, מארק, ובראשי התיבות של שמו, ק.
כפי הנראה השתמש מארק בשם העט על מנת לפתוח בקריירה חדשה המנותקת מעברו בשירות הנאצים.
הספר "אלים, קברים ומלומדים", שהיה מעין ספר מדע פופולרי המגיש לקהל הרחב נושאים בארכאולוגיה בשפה בהירה ומעניינית, היה להצלחה עולמית.
הוא הודפס בחמישה מיליוני עותקים, ותורגם ל-28 שפות, בהן עברית.
בשנים שלאחר מכן המשיך צראם בכתיבת ספרים הנוגעים לארכאולוגיה ולתרבויות עתיקות, אם כי אלו לא הצליחו להשתוות להצלחת "אלים, קברים ומלומדים".
בשנת 1954 היה צראם בין האחראים לפרסומו בארצות הברית של הספר "אישה בברלין", מעין קטעי רשימות ויומן של אישה אלמונית שחוותה את סוף מלחמת העולם השנייה בברלין, ותיעדה את התנהגותם של הסובייטים, ובמיוחד את מנהגם לאנוס את הנשים בשטחי הכיבוש הסובייטי.
הספר התקבל בקרירות בשנת 1954, אך בשנת 2003 התפרסם שוב בגרמניה והיה שם לרב מכר.
כיום ידוע כי כותבת הספר הייתה מרתה הילרס, הידועה אף היא כמי שעסקה בתעמולה נאצית בעת המלחמה.
צראם הוא אביו של הצייר מקס מארק.
צראם מת בהמבורג בשנת 1972.
כתיבתו של צראם בנושאי הארכאולוגיה, והדרך שבה הביא את המדע לקהל הרחב, הביאו לייסוד פרס על שמו, המוענק מדי מספר שנים על ידי מוזיאון "Rheinisches Landesmuseum" בבון, לסופר שכתב ספר עיון בארכאולוגיה.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1974, ולאחרונה בשנת 2002.
קוצ'ריל ראמאן נאראיאנאן (במלאיאלאם: കോച്ചേരില് രാമന് നാരായണന്; 27 באוקטובר 1920 – 9 בנובמבר 2005) היה נשיא הודו, הראשון מהקסטות הנמוכות שמילא משרה זו.
נאראיאנאן נולד בטראבאנקורה שבטרוונקור ב-27 באוקטובר 1920, קיבל תואר ראשון ושני בספרות אנגלית מאוניברסיטת טרוונקור.
עד מהרה זכה במלגה נוספת ועזב את הודו ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם זכה בהצטיינות אקדמית מהשורה הראשונה.
ב-1948 שב נאראיאנאן להודו, וב-1949 הצטרף לשירות החוץ ההודי.
במהלך עבודתו בשירות החוץ, הוצב נאראיאנאן בראנגון, טוקיו, לונדון, קנברה והאנוי.
ב-1978 פרש משירות החוץ, אך שב וכיהן כשגריר הודו בארצות הברית מ-1980 ועד 1984.
ב-1984 נבחר נאראיאנאן ללוק סבהה כמייצג מחוז בחירה בקרלה, ושב ונבחר שלוש פעמים.
נאריאינאן כיהן כשר בממשלות רג'יב גנדי מ-1985 ועד שמפלגת הקונגרס הלאומי ההודי אבדה את השלטון ב-1989. למרות שהמפלגה חזרה לשלטון ב-1991, נאראיאן לא שב לשולחן הממשלה.
נאראיאנאן כיהן כסגן נשיא הודו בשנים 1992–1997 במקביל לנשיאותו של שנקר דיאל שרמה וכנשיא הודו בשנים 1997–2002.
נפטר בשנת 2005 בגיל 85 בעקבות דלקת ריאות.
זאגרב (בקרואטית: Košarkaški klub Zagreb) הייתה קבוצת כדורסל קרואטית מהעיר זאגרב.
המועדון הוקם בשנת 1970 והשתתפה בליגה היוגוסלבית.
ומאז עונת 1989/90 בליגה הקרואטית הבכירה.
הקבוצה השתתפה לראשונה במפעל אירופאי בעונת 1992/93 בגביע קוראץ'.
בעונת 2002/03 החלה להשתתף במפעל הליגה האדריאטית.
בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה באליפות הליגה הקרואטית.
ובנוסף גם בגביע הקרואטי, והשלימה דאבל היסטורי למועדון.
ההישג זיכה את הקבוצה בהשתתפות אוטומטית ביורוליג.
בעונת 2013/14 הפסידה בגמר הגביע 86-68 לצדביטה זאגרב.
קא הוא דמות בדיונית בספרו המפורסם של רודיארד קיפלינג - "ספר הג'ונגל" וכן בספר ההמשך "ספר הג'ונגל השני".
קא הוא פיתון הודי שגר ביערות הגשם של הודו והוא בעל היפנוזה מיוחדת המאפשרת לו להפנט את מי שמתקרב אליו.
כך למשל בהופעתו ב"צייד קא" הוא מחלץ את מוגלי משבט הקופים בזכות ההיפנוזה.
בכל קובצי הסיפורים שבהם הופיע, קא היה המורה הרוחני הנבון ביותר של מוגלי.
ובדומה לבאלו ובגירה, הוא חש צורך תמידי לגונן עליו.
הופעתו הראשונה של קא הייתה בגרסת האנימציה הרוסית "הרפתקאות מוגלי" משנת 1967.
בשנת 1967 קא הופיע בעיבוד האנימציה לספר מבית דיסני, בדיבוב סטרלינג הולוויי.
לעומת אפיונו בספר, בסרט קא הוא יריבו המשני של מוגלי, ומדי פעם מנסה לטרוף אותו בעזרת ההיפנוזה שלו אבל נכשל בניסיונותיו.
זאת מאחר שיוצרי הסרט לא חשבו שדמותו של הנחש העצום תתקבל על ידי הצופים כגיבור.
קא הופיע בדיבובו של ג'ים קאמינגס בסרט ההמשך בשנת 2003 ובסדרת האנימציה המקדימה לסרט הראשון "גורי הג'ונגל".
שם קא היה אחד מחברם של בלו ובאגירה.
בסדרת האנימה היפנית "מסיפורי ספר הג'ונגל" קא חוזר לאפיונו כפי שהוא בספר והוא עוזר למוגלי ולחבריו בעת היתקלותם בבעיות.
דמותו של קא הופיעה גם במחזמר הישראלי המבוסס על הסיפור משנת 1996 ואת תפקידו גילם יוסי טולדו.
קא הופיע בסדרת האנימציה משנת 2010 - "ספר הג'ונגל" בדיבוב ג'וזף ג'יי.
הופעתו האחרונה של קא בחלק זה היא בעיבוד משנת 2016, שם מינו של קא שונה לנקבה והוא דובב על ידי סקרלט ג'והנסון.
דמותו של קא הופיעה שוב בסרט מוגלי: אגדת הג'ונגל מ-2018. גם בסרט זה קא היה בפעם שנייה ממין נקבה ודובב על ידי קייט בלאנשט אך עם זאת אופיו ותפקידו ישוב לזה שהיה בספר.
מדבבים של קא בגרסה העברית
מדבב סרט/סדרה אילי גורליצקי ספר הג'ונגל של דיסני ניר פרידמן מסיפורי ספר הג'ונגל אילי גורליצקי ספר הג'ונגל 2 חנן רוזן ספר הג'ונגל (סדרת אנימציה)גיא רושיניאקספר הג'ונגל (סדרת אנימציה) שירלי לילו ספר הג'ונגל (סרט, 2016)
קלווין מארק ויליאמס הוא מוזיקאי בלוז וגוספל אמריקאי.
ויליאמס הוא גם כומר והוא מכונה "The Texas Blues Preacher" - "מטיף הבלוז מטקסס".
הוא נולד ב־1956 בקלארקסוויל (Clarksville) כבנם של אדי ר.ט.
ויליאמס (שידע לנגן בהרמוניקה) ושל סדי מיי סיזר.
גדל על יד אייברי, מחוז "הנהר האדום", צפון מזרח טקסס, והחל ללמוד לנגן בגיטרה בגיל שבע, מבלוזיסט, שייתכן והיה אלמור ג'יימס, בדקאב (DeKalb), טקסס.
אחרי שסיים לימודי תיכון בעיירת הולדתו בשנת 1975 שרת בשנים 1981-1975 בכוח הצוללות של הצי האמריקאי.
בשנת 1980 התחזק באמונה הנוצרית הבפטסיטית.
מה שלדבריו נתן לו השראה לבצע בלוז וספיריטואלז תוך נגינה בגיטרה ובהרמוניקה.
בתום השרות הצבאי עבר לגור בקליבלנד, אוהיו.
שם הקים משפחה והתחיל קריירה מוזיקלית, לרבות במסגרת מקהלות גוספל ורביעיות בפטיסטיות מקומיות.
בשנת 1995 הוסמך ככומר של הכנסייה הפנטיקוסטלית של הקדושה Church of God in Christ (כנסיית האלוהים במשיח).אולם תוך זמן קצר איבד את משרתו ובגלל קשייו לפרנס את המשפחה נאלץ להתגרש.
בשנת 1996 בנוסף לעבודתו ביום (עסק בקבלנות משנה) הקים להקה בשם Chicago/Delta Blues Band והופיע איתה בלילות.
המשיך גם לדרוש דרשות ברחובות קליבלנד ובמספר כנסיות שהיו מוכנות לארחו.
אחרי שעסקו לא הצליח חזר לטקסס, זכה לסיוע מצד אמו והתיישב בדאלאס.
בהמשך הופיע עם הלהקה הקרויה Texas/Delta Blues Band וה-CD וה- DVD שהוציא סימנו פריצת דרך משמעותית בקריירה המוזיקלית שלו בארצו ומחוצה לה.
הוא הושפע מהמוזיקאים ג'ון לי הוקר, וילי ג'ונסון העיוור, ר.
רוב האלבומים הוא הוציא תחת מותג פרטי, אך בשנת 2016 הוא הוציא אלבום בחברת תקליטים קלאופטרה רקורדס.
ק.ו.ן או KVN (נקרא: קָה.וֶה.אֶן) - היא תחרות הומור ותנועה שמקורה בתוכנית טלוויזיה פופולרית שהופיעה לראשונה בברית המועצות ב-8 בנובמבר 1961. מדובר במשחק בין קבוצות (בדרך כלל של סטודנטים) המופיעות מול חבר שופטים ומציגות קטעים הומוריסטיים ומוזיקליים.
המשחק כולל בדרך-כלל גם תחרויות אלתור.
התחרות הפכה לאחת מתוכניות הטלוויזיה הפופולריות ביותר במדינות ברית המועצות לשעבר ובקרב יוצאי מדינות אלה.
בשנות החמישים, על רקע הדה-סטליניזציה שערך אז ניקיטה חרושצ'וב, עלה הרעיון בקרב אנשי טלוויזיה סובייטים ליצור תוכנית טלוויזיה המוקדשת לבני נוער ולצעירים.
העיתונאי סרגיי מוראטוב יצר תוכנית בשם "ערב השאלות ההיתוליות" שהתבססה על פורמט של תוכנית שהייתה אז פופולרית בטלוויזיה הצ'כוסלובקית.
בתוכנית הזו המנחים ניקיטה בוגוסלובסקי ומרגריטה ליפנובה שאלו את הנוכחים בקהל שאלות והנוכחים היו צריכים לענות עליהן בשנינות ואם אפשר אף בהומור.
בסופה של כל תוכנית הבטיחו המנחים פרס למי שיגיע לתוכנית הבאה כשהוא מצויד בכמה אביזרים לא רגילים.
בתוכנית השלישית הובטח פרס לכל צופה שיגיע לאולפן כשהוא מצויד בבגדי חורף (התוכנית צולמה בקיץ) ובעיתון מה-31 בדצמבר 1956, אך המנחה ניקיטה בוגוסלובסקי שכח להזכיר את העיתון.
כתוצאה מכך, הגיעו לאולפן עשרות רבות של אנשים בבגדי חורף שדרשו לקבל את הפרס שהובטח להם.
המשטרה לא הצליחה להסתדר עם ההמון ושידור התוכנית נפסק, כשבמקומה שודר הכיתוב "הפסקה בשידור עקב תקלה טכנית".
זו הייתה הפעם האחרונה שהתוכנית הזו שודרה.
לאחר הפסקה של כמה שנים מאז כישלון ה-VVV ב-1957, פנתה אשת הטלוויזיה ילנה הלפרינה למוראטוב בבקשה ליצור תוכנית חדשה.
לאחר שכנועים, והבטחתה של הלפרינה שהיא תיקח את האחריות על עצמה, מוראטוב הסכים.
יחד עם ידידיו, הרופא אלברט אקסלרוד והמהנדס מיכאיל יעקבלב, המציא מוראטוב את הפורמט החדש שזכה לכינוי KVN, על שם טלוויזיות ה-KVN שהיו נפוצות אז בברית המועצות.
לשלוש האותיות המציאו "האבות המייסדים" ראשי תיבות חדשים, וכך הומצא השם: "קְלוּב וֶסְיוֹלִיך אי נַאחוֹדְצִ'יבִיך" - "מועדון המצחיקים והשנונים".
התוכנית הראשונה הוקרנה בטלוויזיה הסובייטית ב-8 בנובמבר 1961. בשנים הראשונות השתתפו בה רק קבוצות ממוסדות להשכלה גבוהה ממוסקבה, אך המשחק הפך פופולרי במהרה ושוחק גם מחוץ למסגרת הטלוויזיונית כמו בתחרויות עירוניות ובתחרויות בין בתי ספר, פקולטות ואף מפעלים.
תחילה הנחו את התוכנית שחקנים פופולריים, אך ב-1963 מונה אלברט אקסלרוד למנחה הראשון הקבוע של התוכנית יחד עם המגישה סבטלנה ז'ילצובה.
בשנת 1964 הוחלט להחליף אותו בקפטן של אחת הקבוצות (ככל הנראה, כי לא רצו מנחה יהודי).
אקסלרוד נשלח חזרה לאקדמיה לכתוב דיסרטציה, ויוצרי התוכנית ערכו אודישנים לקפטנים על מנת לבחור מהם את השותף החדש של ז'ילצובה.
אחד הקפטנים, פבל קנטור, העדיף לשלוח את ידידו אלכסנדר מסליאקוב במקומו, ומסליאקוב הרשים כל כך את הוועדה שנבחר למנחה החדש.
במהרה זכה מסליאקוב לפופולריות עצומה בקרב צופי הטלוויזיה, ונבחר בהמשך על ידי הנהלת רשות השידור הסובייטית להנחות עוד כמה תוכניות, חוץ מ-KVN.
בעונות הראשונות של תוכנית ה-KVN לא היו רוב התחרויות ידועות מראש לקבוצות המשתתפות והכול היה מבוסס על אלתורים או על הכנות של מספר דקות תוך כדי השידור עצמו.
עם הזמן צומצם מספרן של תחרויות האלתור והמשחק הפך תאטרלי יותר.
במהלך התחרות התייחסו הקבוצות לבעיות שונות של חיי היום-יום של האזרחים הסובייטים ולכן לאחר מספר שנים הוחלט להפסיק את שידורה של התוכנית בשידור חי (אז בדיוק גם הופיעה האפשרות הטכנולוגית לעשות זאת).
הדבר איפשר לחתוך בעריכה קטעים בעייתיים, לדעת עורכי הטלוויזיה.
על הקבוצות גם הוטלו הגבלות שונות.
למשל: אסור היה שלקבוצה יהיה קפטן יהודי, אסור שיהיו יותר מדי קבוצות סטודנטים ומעט מדי קבוצות של פועלים ושל איכרים, אסור שלקפטן הקבוצה יהיה זקן (זה נחשב כאילו הקבוצה עושה צחוק מקרל מרקס).
בשנת 1972 התוכנית נסגרה סופית לאחר 11 שנות קיומה על ידי יושב-ראש הוועדה לשידורי רדיו וטלוויזיה סרגיי לאפין, שהיה ידוע בשנאתו לתוכנית.
על אף סגירת התוכנית המשיכו צעירים בכל רחבי ברית המועצות לארגן משחקי KVN.
רבים משחקני ה-KVN של שנות השישים הפכו לאמנים מפורסמים ולאנשי בידור כשהבולטים שבהם הם השחקן והבדרן גנאדי חזנוב, הסאטיריקן מיכאל זדורנוב, מגיש הטלוויזיה לאוניד יעקובוביץ', במאי הקולנוע יולי גוסמן, הסופר ארקדי אינין ואחרים.
בשנת 1986, עם בוא הפרסטרויקה, החליטו ותיקי ה-KVN משנות השישים אנדריי מנשיקוב ובוריס סליבוב לנסות ולהחיות את התוכנית.
הם פנו ל"אבות המייסדים", שנתנו לשניים את ברכת הדרך, ולמסליאקוב, שהסכים שוב להנחות את התוכנית (ז'ילצובה סירבה).
ב-13 במאי 1986 התקיים משחק ה-KVN הטלוויזיוני הראשון מאז סגירת התוכנית.
לאחר מספר שידורים הפך המשחק שוב לפופולרי ואף לאחד מסמלי תקופת הגלאסנוסט.
שחקני שנות השמונים היו הראשונים לצחוק בשידור על המפלגה הקומוניסטית, על הסובייט העליון, על גורבצ'וב, ואף על המהפכה.
לאחר נפילת ברית המועצות הביא גל ההגירה ממנה את משחק ה-KVN למדינות חדשות, ובמיוחד לישראל, לארצות הברית ולגרמניה.
בשנת 1992 התקיימה במוסקבה תחרות בינלאומית ראשונה בהשתתפות נבחרות חבר המדינות וישראל.
בשנת 1994 אורגן בישראל פסטיבל KVN בינלאומי בהשתתפות נבחרות ארצות הברית, חבר המדינות, גרמניה וישראל.
כיום התוכנית משודרת בטלוויזיה הרוסית והיא אחת התוכניות הפופולריות של הערוץ הראשון.
רבים מ"בוגרי" התוכנית הופכים לשחקנים ולתסריטאים מפורסמים (בראש ובראשונה נשיא אוקראינה הנוכחי ולדימיר זלנסקי, ואחרים כמו סרגיי סבטלקוב, אלכסנדר רבה, גאריק חרלאמוב, גאריק מרטירוסיאן, מיכאיל גלוסטיאן ואחרים).
כמעט כל הסיטקומים ותוכניות ההומור ברוסיה מיוצרות על ידי שחקני KVN או בשיתופם.
ליגות KVN פועלות במקומות רבים ברוסיה, במדינות ברית המועצות לשעבר ובמדינות שבהן יש קהילות של דוברי רוסית.
בישראל את התחרות מארגנת ליגת ה-KVN הישראלית הפתוחה ("OLKI"), רוב המשחקים נערכים באשדוד ובחיפה ובקיץ נערך פסטיבל מוזיקלי בחולון.
את משחקי ה-KVN הרשמיים מארגנת חברת "AMiK" (אלכסנדר מסליאקוב ושות') שנוצרה בשנת 1990. באותה שנה הציעה אחת הקבוצות בצחוק לבחור במסליאקוב לנשיא המועדון.
לאחר כמה שנים התואר "נשיא" דבק במסליאקוב, והפך לתוארו הרשמי.
חברת "AMiK" מארגנת מדי שנה כמות גדולה של משחקים במסגרות שונות וליגות רבות פועלות תחת חסותה.
רק ליגות אלה נחשבות לרשמיות.
רובן המוחלט של הליגות נמצא ברוסיה, אך קיימות ליגות גם במדינות אחרות שהיו חברות בברית המועצות, אם כי עקב המשבר והמלחמה בין רוסיה לאוקראינה ניתק הקשר בין "AMiK" לליגות הרשמיות במדינה זו, והן, נכון לרגע זה, אינן נמצאות תחת חסות החברה.
בשנת 2015 הקימה חברת ההפקות של ולדימיר זלנסקי תחרות בשם "ליגת הצחוק" שנועדה להיות אלטרנטיבה ל-KVN באוקראינה.
הליגות של "AMiK" מתחלקות לכמה סוגים ודרגים.
הדרג הבכיר ביותר הוא הליגות הטלוויזיוניות שבו כלולות ארבע הליגות הראשיות של המועדון שמיוצרות בראש ובראשונה כתוכניות טלוויזיה.
בראש הדרג עומדת ליגת העל, שהיא הליגה הבכירה, המשודרת בערוץ הראשון.
אלופת הליגה נחשבת לאלופת המועדון.
מנחה הליגה היה אלכסנדר מסליאקוב עד לפרישתו עקב מצבו הבריאותי והמצב ברוסיה בשנת 2022 (מסליאקוב הלך לעולמו ב-2024).
כבר בשנת 2022 הוחלט ב-AMiK לחפש מחליפים לתפקיד המנחה ובשנת 2024 נבחר הקומיקאי דמיטרי חרוסטליוב (שחקן נבחרת סנט-פטרסבורג בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000) למנחה קבוע.
תחת הליגה הזו נמצאת הפרמייר-ליגה, ששודרה גם היא בערוץ הראשון מהקמתה בשנת 2003 ועד לעונת 2020. החל מעונת 2021 משחקי הליגה אינם משודרים, אך הסטטוס שלה בתור ליגה טלוויזיונית נשמר.
בשנות שידורה הנחה את הפרמייר-ליגה אלכסנדר מסליאקוב הבן (המכונה סאן סאניץ' - קיצור עממי של אלכסנדר אלכסנדרוביץ').
הפרמייר-ליגה נחשבת ליגה צעירה יותר, ומשחקות בה קבוצות בעלות פוטנציאל להגיע לליגת העל.
אלופת הפרמייר-ליגה מבטיחה את עלייתה לליגת העל בעונה שלאחר מכן.
משחקי ליגת העל נערכים במוסקבה.
משחקי הפרמייר-ליגה נערכו גם במוסקבה עד עונת 2025 והחל מעונת 2026 הם ייערכו בעיר פרם וייתכן שהמעבר ילווה גם בחזרת השידורים של משחקי הליגה.
במקום השלישי נמצאת הליגה הראשונה.
זוהי ליגה "נודדת" המשנה את מיקומה אחת לכמה שנים.
נכון לעכשיו, החל מעונת 2026, הליגה מקיימת את משחקיה בעיר טמבוב.
בליגה הראשונה משחקות קבוצות צעירות שהגיעו להצלחות בליגות בדרגים הנמוכים יותר, ושיש להן פוטנציאל להיות קבוצות ברמת הליגות הבכירות ביותר.
אלופת הליגה הראשונה מבטיחה את מקומה בפרמייר-ליגה בעונה שלאחר מכן, אך במקרים רבים יכולה אף "לדלג" מעליה ולהגיע ישר לליגת העל.
משחקי הליגה הראשונה משודרים בטלוויזיה המקומית של המחוז המארח, אך ניתנים לצפייה גם בערוץ KVN ביו-טיוב.
הליגה הטלוויזיונית הרביעית היא הליגה הבינלאומית שנוצרה בשנת 2014 משתי סיבות.
הסיבה הראשונה הייתה ליצור ליגה בכירה בעיר מינסק, בירת בלארוס לאחר שהליגה הראשונה עזבה אותה לטובת טוליאטי.
הסיבה השנייה הייתה הצורך בליגה טלוויזיונית רביעית לאחר סגירת ליגת העל האוקראינית בצל המשבר בין רוסיה לאוקראינה, ובצל משבר מתמשך בין "AMiK" לטלוויזיה האוקראינית, שבמשך כמה שנים לא הצליחו להגיע להסכמי שידור.
בתחילת 2014 עוד הוכרז שליגת העל האוקראינית תמשיך לפעול כסדרה, אם או בלי שידורים בטלוויזיה המקומית, אך לאחר פרוץ מלחמת האזרחים במדינה, הוחלט שלא לפתוח את הליגה, ובמקום זאת לקדם את הליגה הבינלאומית במינסק למעמד של ליגה טלוויזיונית.
משחקי הליגה הבינלאומית משודרים בטלוויזיה הבלארוסית, אך ניתנים לצפייה גם ביו-טיוב.
אלופת הליגה לא מבטיחה לעצמה מקום באחת הליגות של מוסקבה, אך יכולה לכוון למקום בליגה הראשונה.
מתחת לליגות הטלוויזיוניות נמצאות הליגות המרכזיות: ליגת מוסקבה והפרברים (מוסקבה), ליגת "אסיה" (קרסנויארסק), הליגה הדרום-מערבית (קורסק), ליגת "אזור הוולגה" (אלמטייבסק, טטרסטן), הליגה האורלית (צ'ליאבינסק), ליגת האוקיינוס השקט (חברובסק), ליגת "נייבה" (סנט פטרסבורג), ליגת "אלניה" (ולדיקווקז, צפון אוסטיה - אלניה), הליגה החדשה (דונצק), ליגת סמרה (סמרה) וליגת "טרמפל" (בלגורוד).
מתחת לליגות המרכזיות נמצאות הליגות הנמוכות יותר שנקראות פשוט "ליגות רשמיות".
קיימות גם כמה ליגות בעלות מעמד מיוחד, כמו הליגה לילדים והליגה לבעלי צרכים מיוחדים.
המיון לליגות השונות נערך מדי ינואר בפסטיבל ה-KVN בעיר סוצ'י.
כל קבוצה המגיעה לפסטיבל זוכה מהעורכים לרייטינג.
קבוצות שלא מרשימות את העורכים לא זוכות לרייטינג כלל, קבוצות המצליחות להרשים את העורכים זוכות לרייטינג רגיל, הקבוצות המרשימות ביותר זוכות לרייטינג גבוה, והן אלה שבעיקר מרכיבות את הליגות המרכזיות.
אלופות הליגות המרכזיות זוכות למקום באחת מארבע הליגות הטלוויזיוניות בעונה לאחר מכן.
חוץ מהפסטיבל בעיר סוצ'י, מארגנת ליגת העל עוד כמה אירועים במהלך עונת המשחקים, כשהבולטים שבהם הם אירועי הקיץ: פסטיבל "הקיוין המזמר" שבו קבוצות מופיעות בקטעי הומור מוזיקליים, וגביע הקיץ - משחק בין אלופות המועדון.
מאז 2001 (שנת הארבעים של המשחק), בסביבות ה-8 בנובמבר, או ב-8 בנובמבר עצמו, נחגג יום ההולדת של המועדון במשחק מיוחד.
בכל משחק משתתפות שתי קבוצות לפחות (היום כמעט ולא מתקיימים משחקים בהשתתפות פחות מארבע קבוצות), והמנצחות עולות לשלב הבא של משחקי הליגה.
עונה מתחילה ברוב המקרים משלב שמינית הגמר, אך יש ליגות קטנות יותר שמתחילות מרבע הגמר וליגות מורחבות יותר שבהן נערך פסטיבל מיוחד בתחילת העונה וממנו נבחרות קבוצות שימשיכו הלאה לשמינית הגמר.
בסוף כל עונה יש גמר שבו השופטים בוחרים את הקבוצה האלופה.
משחק מורכב ממספר תחרויות, כשהנפוצות ביותר הן:
"ברכת שלום" (או "כרטיס ביקור") - תחרות שפותחת את המשחק ובה הקבוצות מציגות את עצמן ואת סגנון המשחק שלהן בפני הצופים והיריבים
"חימום" - תחרות אלתור שבה צריך לענות תשובות מצחיקות לשאלות תוך 30 שניות, השאלה יכולה להגיע מהקבוצות היריבות, מהשופטים, מהקהל או אפילו מהמנחה
"ביאתלון" - תחרות שבה כל קבוצה בתורה מקריאה כמה בדיחות או שרה שירים קצרים ומצחיקים, ולאחר כל סבב אחת הקבוצות מודחת עד שנשארת קבוצה אחת
"תחרות מוזיקלית" - תחרות שבה מוצגים קטעי הומור המשלבים מוזיקה: שירה, נגינה או ריקוד
"BRIZ" - תחרות שבה הקבוצות צריכות להציג לקהל דבר מה בסגנון הרצאה: המצאה כלשהי, רעיון מסוים, מקבץ חדשות וכן הלאה
"STEM" - תחרות שבה הקבוצות צריכות להציג קטע הומוריסטי קצר, כשברוב המקרים קיימת הגבלה האוסרת ליותר משלושה אנשים להיות בו זמנית על הבמה
"תחרות של שיר אחד" - תחרות מוזיקלית שבה מותר לקבוצות להשתמש רק במנגינה אחת
"פריסטייל" - תחרות בסגנון חפשי, שאם משוחקת בתחילת המשחק אינה שונה מברכת השלום, אך בסוף המשחק יכולה להיות כל דבר מתחרות מוזיקלית לשיעורי בית קצרים
"תחרות וידאו" - תחרות של סרטוני וידאו הומוריסטיים
"תחרות קפטנים" - תחרות בין הקפטנים של הקבוצות שבה הם מקריאים מונולוגים ומציגים נושאים שונים, לפעמים הם צריכים גם לאלתר ולענות על שאלות היריבים, השופטים או המנחה
"שיעורי בית" - תחרות שבה מוצגים קטעי הומור נוספים, התחרות הזו ארוכה יותר מהאחרות ובמקרים רבים מציגות הקבוצות מעין "מיני-הצגות"
משחק KVN טיפוסי מורכב בדרך כלל משלוש תחרויות: "ברכת שלום", "חימום" או "ביאתלון" ו"תחרות מוזיקלית" או "שיעורי בית".
מספר התחרויות במשחק תלוי בדרך כלל במספר הקבוצות המשתתפות.
לאלופי המועדון נחשבים אלופי התחרות הטלוויזיונית משנות השישים והשבעים ואלופי ליגת העל.
אג'יתה קוּניקל היא הודית נאקסאלית לשעבר, אשר לקחה חלק פעיל בתנועה הנאקסאלית המהפכנית בקרלה בשנות ה-60, שם הקבוצה שהייתה חלק ממנה ערכה פשיטות חמושות על תחנות המשטרה בערים תאלאסרי ופולפאלי, בהן נהרגו שני שוטרים.
אג'יתה נעצרה, נשפטה, ונידונה ל-9 שנות מאסר.
כשהשתחררה, עזבה אג'יתה את המאבק המהפכני, והפכה לפעילת זכויות אדם ומקדמת רפורמות חברתיות.
אנוושי (Anweshi) המלכ"ר שהיא יסדה ב-1993, הוא חלק מפורום הנשים של קרלה, קונסורציום של ארגונים שפועלים למען זכויות נשים, בתיאום עם כוח המשימה הלאומי להעצמת נשים.
אג'יתה נולדה ב-1950 בקוז'יקוד, קרלה, שבהודו לקותיקוד ומנדקיני נראיאנן, חברים פעילים בתנועה הנאקסאלית.
כשאג'יתה הגיעה ללימודיה באוניברסיטה, היא כבר מאסה במצב החברתי בהודו, והחליטה להצטרף לתנועה אף היא, ועזבה את הלימודים.
ההתקפות על תחנות המשטרה בתאלאסרי ופולפאלי
בשנות ה-60 המאוחרות, אג'יתה חברה לאריקאד ורגסי, נאקסאליסט מיליטנטי שפעל נגד הזוועות שביצעו האדונים הפאודלים והמשטרה כנגד פשוטי העם ותושבי הכפרים במחוז ואיאנאד.
הם הקימו ביחד קבוצה לוחמי גרילה בשנת 1968. אג'יתה הייתה האישה היחידה בקבוצה.
ב-22 בנובמבר 1968, תקפה קבוצה של כ-300 לוחמי גרילה, תחת פיקודו של אביה של אג'יתה, קוניקל נאריאנן, בניסיון כושל, את תחנת המשטרה בתאלאסרי במטרה לגנוב נשק.
48 שעות מאוחר יותר, ב-24 בנובמבר 1968, ביצעה הקבוצה מתקפה נוספת, תחת פיקודו של ורגסי, ובהשתתפותה של אג'יתה, נגד מחנה משטרה מיוחד שהוקם בפולפאלי כדי להתמודד עם כ-7,000 חקלאים שהחלו מאבק מחאה נגד פינוי מאדמותיהם על ידי הרשויות.
בהתקפה נהרגו שני שוטרים, מפעיל רדיו אלחוטי, ותת-פקח.
קבוצת הגרילה המשיכה משם ופשטה על שתי חוות של בעלי קרקעות שעמדו מאחורי הפינויים, וחילקו את התבואה המאוחסנת בחוות לתושבים.
לאחר הפשיטות, ברחו לוחמי הגרילה ליער העבות בוואיאנאד כדי להסתתר שם.
אך לאחר מספר ימים של חיפושי משטרה אינטנסיביים, הם נתפסו.
ורגסי נורה למוות על ידי שוטר לאחר שעונה, ומנהיג נוסף של היחידה, קיסן תומאן, נהרג בפיצוץ.
דווח שלאחר מעצרה, אג'יתה עברה עינויים בתחנת המשטרה.
במשפטה, היא הורשעה ונגזרו עליה תשע שנים בבידוד בכלא.
את המחצית הראשונה של תקופת מאסרה היא העבירה בכלא המרכזי בטריוונדרום, ואת המחצית השנייה בכלא בקנאנור, שם הוחזקו גם הוריה.
במשך שהותה בכלא, ניצלה אג'יתה את הזמן כדי ללמוד על הבעיות העומדות בפני נשים בקרלה, ובמיוחד על מצבן של עובדות מין.
היא שוחררה ב-1977 לאחר שמונה שנים בכלא, בגיל 27.
לאחר שחרורה מהכלא, ניסתה אג'יתה להתחיל בחיים נורמליים.
היא נישאה לבן זוגה, יאקוב, וילדה תינוקת.
אך ב-1988, לאחר שהשתתפה בכנס של ארגוני נשים במומבאי, היא הבינה שעליה לחזור לאקטיביזם חברתי.
באותה שנה, היא הקימה ארגון בשם "בודהאנה" (Bodhana, מודעות).
הארגון לא שרד לאורך זמן, אך אג'יתה לא התייאשה, והקימה ארגון נוסף בשם אנוושי (Anweshi, מי שנמצאת במסע חיפוש) ב-1993. היא נטלה חלק במספר רב של מקרים מתוקשרים של זכויות אדם בקרלה.
מקרה הגלידריה (1997) נסב סביב אונס קטינות בבית עסק מקומי בקוז'יקוד.
בגלידריה, היו מציעים לנערות גלידה בה ערבבו סמי אונס, ואז תוקפים אותן מינית.
הסקנדל פרץ כאשר חמש נערות פנו לאג'יתה, שבמסגרת הפעילות של אנוושי, ערכה חקירה פרטית ודיווחה את ממצאיה למשטרה.
הם מצאו שהגופות של שתי נערות שנמצאו סמוך לפסי הרכבת בעיר גם היו קשורות לתיק.
החקירה חשפה את מעורבותם של פקידים בכירים ואושיות אחרות בעיר, לרבות פ.
קונהאליקוטי, שהיה שר התעשייה של מדינת קרלה ומנהיג ליגת האיגוד המוסלמי בהודו (IUML), ט.
דאסאן, שהיה ראש המפלגה הקומוניסטית-מרקסיסטית וראש העיר לשעבר של קוז'יקוד, וכן מספר פקידי מכס.
במהלך המשפט, שתיים מתוך חמש המתלוננות חזרו בהן מתצהיריהן.
על כן, בית המשפט בקרלה דחה את התביעה בשנת 2005, וגם בית המשפט העליון של הודו דחה את העתירה בשל חוסר ראיות בשנת 2006.
ב-2016, אג'יתה תמכה באמנסטי אינטרנשיונל במחלוקת שהתעוררה עם אגודת הסטודנטים ההודית (ABVP).
אמנסטי ערכו אירוע למען זכויות האדם של פעילים בקשמיר ובג'אמו.
הסטודנטים טענו שהאירוע כלל "סלוגנים אנטי-הודיים" ושגם לחיילים יש זכות לא להיות מותקפים.
העימות הסלים, והסטודנטים הגישו תלונה.
אמנסטי הגישו תלונה נגדית על הפרעה, והמקרה התפתח ליומיים של מחאות בהם סטודנטים רבים הוכו ונעצרו על ידי המשטרה.
אנוושי, העמותה שיסדה אג'יתה, זכתה בפרסים רבים על תרומתה למאבקים חברתיים:
ק.סי.וו היה ראש העיר של שאנגחאי, ולאחר מכן כיהן בממשלת פרובינציית טאיוואן.
וו נולד במרכז סין וגדל בבייג'ינג, שם שירת אביו בצבא.
הוא למד בבית הספר התיכון ננקאי, יחד עם ג'ואו אנלאי שהיה חברו לכיתה.
בשנת 1923, הוא קיבל תואר שני בכלכלה מ Grinnell College ובשנת 1926, תואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת פרינסטון.
לאחר שחזר לסין ב -1926, החל וו את הקריירה בשירות הממשלה, תחילה כגובה מיסים בהנקוב (חלק מווהאן) עבור טו-יין, מצביא שליט מקומי.
בשנת 1931 התחתן עם אדית הואנג, בתו של ג'ין הואנג.
בשנת 1932, הוא נבחר להיות ראש העיר של הנקוב.
כאשר נהר היאנגצה עמד להציף בשנת 1936 את העיר, וו פיקח על בניית מערכת סכרים אשר הצילה את העיר.
עם נפילתה של הנקוב לידי הכוחות היפניים באוקטובר 1938, במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, ברחו וו ומשפחתו לצ'ונגקינג.
ב -1939 מינה אותו צ'יאנג קאי-שק לראש עיריית צ'ונגקינג, תפקיד שמילא עד 1942. הוא כיהן כסגן שר החוץ בשנים 1943–1945, תוך אינטראקציה עם ג'ואו אנלאי כחלק מהחזית המאוחדת נגד היפנים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, ק.
וו הפך לראש עיריית שאנגחאי, וכיהן בתפקיד זה עד שהקומוניסטים הסינים כבשו את העיר ב -1949. בעודו ראש עיריית שאנגחאי, וו פגש את רוברט מק קורמיק ואשתו מרילנד מהעיתון שיקגו טריביון.
כשהמצב בשאנגחאי נעשה פחות יציב, שלח וו את שתי בנותיו לגור עם משפחת מק'ורמיק באילינוי.
בעקבות העברת הממשלה הלאומנית לטייפה, כיהן וו כמושל טאיוואן בין השנים 1949 ל -1953. וו ניסה להנהיג מידה רבה יותר של ממשל עצמי לעם הטייוואני, שיאפשר בחירה של פקידים מקומיים מסוימים בהצבעה דמוקרטית.
וו ניסה לקצץ באכזריות המשטרה.
וו התנגד לחוגים שמרנים רבים שהיו בממשלה הלאומנית, כולל צ'יאנג צ'ינג-קואו וצ'ן צ'נג.
רעיונותיו הדמוקרטיים הליברליים והרגע הקריטי של איום לפלישה קומוניסטית, לא הלכו יד ביד .
הסכסוך של וו עם צ'יאנג החמיר.
וו הגיש את התפטרותו לצ'יאנג, אך הוא נדחה.
באפריל 1952 היה חשד לניסיון התנקשות בוו.
באפריל 1953 וו התפטר (בהצלחה) מתפקידו כמושל וב־24 במאי 1953 הוא עזב את טייוואן בחופזה ל"סיור הרצאות ".
משפחתו של וו עזבה לארצות הברית, למעט בן אחד שלא הורשה לצאת מטיוואן.
בשנת 1954, הופיע בטייוואן גל של האשמות על השחיתות של וו.
באותו הזמן, צ'יאנג קאי שק דחה את מקורביו של וו מהממשלה.
הם גם גירשו רשמית את וו מהקואומינטאנג.
בעקבות יציאתו של בנו מטייוואן, וו החל לדבר על הבעיות הרציניות שישנן בממשלת טייאוון.
באותה שנה כתב וו מאמר במגזין "לוק", שכותרתו הייתה: "הכסף שלך בונה מדינת משטרה בטייוואן".
מלחמת המילים בין וו למשטרו של צ'יאנג החריפה עוד יותר, כולל החלטה נגדו של האספה הלאומית.
מאוחר יותר בשנת 1954, פרצה גם מלחמת מילים בין וו והו שי, שגם הוא היה באותה העת בארצות הברית.
באותה תקופה ניסתה ארצות הברית לכרות ברית עם ממשלת טאיוואן כדי להבטיח שרשרת צבאית חזקה שתעמוד נגד הקומוניזם.
לכן, הרעיון של לחימה במדינת המשטרה-טייוואן, לא היה בסדר היום של ארצות הברית.
וו חי בארצות הברית, שם שימש פרופסור להיסטוריה סינית באוניברסיטת ארמסטרונג אטלנטיק סטייט בסוואנה, ג'ורג'יה.
בתקופתו בארצות הברית, הוא כתב עבודות שונות, כולל ניתוח מפורט על התרבות הסינית בהקשר של המיתולוגיה וההיסטוריה המוקדמת בספרו המורשת הסינית.
וו נזכר בעיקר בתפקידו החיוני בהיווצרותה של טייוואן המודרנית הליברלית ואמונותיו האנטי-קומוניסטיות האופייניות לחבר בקואומינטאנג.
אך הוא נזכר גם ברטוריקה האנטי-קואומינטאנג האמיצה שלו.
ק.ג.ב בסמוקינג היא סדרת טלוויזיה רוסית, המבוססת על ספרו באותו שם של יוסף שגל.
הסדרה מגוללת את סיפורה של העיתונאית ולנטינה מלצבה, שנאלצת לסייע לק.ג.ב.
16 פרקי הסדרה שודרו ברשת REN TV בשנת 2005.
הדמות הראשית היא העיתונאית ולנטינה מלצבה, שבשל חוסר זהירות שלה מושכת את תשומת לבו של אנדרופוב.
היא מגויסת באופן אישי על ידי ראש הק.ג.ב.
כדי לנסוע לדרום אמריקה, משם - לארצות הברית, פולין וצ'כוסלובקיה.
היא מוקפת כל הזמן בסכנות והופכת לכלי משחק בידיהם של בעלי הכוח והשררה, שהיא לא מבינה.
היא נעזרת בסוכן הביון האמריקני יוג'ין, שהופך לאהובה, כמו גם סגן אלוף הק.ג.ב., מישין, שכמו מלצבה, מנסה לצאת משליטת הק.ג.ב.
ובעיני האחרון הוא מוגדר כפורע חוק.
מנסים להחזיר אותה, אך אל"ם מאטוויי טופולב נכשל במבצע והוא עורק לארצות הברית.
הק.ג.ב דורש את חזרתם של טופולב, מלצבה ומשין.
אך מתברר כי ה-CIA אינם מחזיקים במישין והם לא מעוניינים להסגיר את מלצבה.
טופולב מוחלף במרגל של המוסד, אך מלצבה מוברחת.
בסופו של דבר, יוג'ין מבטיח לה שהם יחזרו, אך לעת עתה הם נאלצים לעזוב למולדתו ארצות הברית.
מישין, שמתברר כי היה סמוך למלצבה כל הזמן מחליט שהוא אינו רוצה להפריע לאושרה ומחליט להיעלם.
יקטרינה וולקובה - ולנטינה מלצבה
מיכאיל גורבוי - ויקטור סרגאצ'וב
אולפני Madia Entertainment פיתחו לסדרה משחק הרפתקה ממוחשב, שהופץ ב-2 באפריל 2009 על ידי חברת "דיסק חדש".
המשחק, כמו הסדרה עצמה, זכה לביקורות לא מחמיאות בסקירת מגזין "איגרומניה", שדירג אותו 2.0.
מועדון כדורסל ולוצלאווק או ק.ק.
ולוצלאווק (בפולנית: Klub Koszykówki Włocławek או KK Włocławek), הידוע מטעמי חסות בשם אנוויל ולוצלאווק (Anwil Włocławek), הוא מועדון כדורסל פולני מהעיר ולוצלאווק, המשחק בליגת העל הפולנית וביורופקאפ.
המועדון זכה שלוש פעמים באליפות פולין בכדורסל ב-2003, 2018 ו-2019. המועדון זכה גם בארבעה גביעי פולין ושלושה תוארי הסופר קאפ הפולני.
במפעלים האירופים זכה המועדון באליפות הליגה הצפון אירופית וביורופקאפ.
בעונת 2017–18, הקבוצה סיימה במקום הראשון בעונה הסדירה עם מאזן 24–8. בפלייאוף, אנוויל ניצחה ברבע הגמר את טורוב זגורצלץ ואת האלופה המכהנת ז'לונה גורה בחצי הגמר.
ב-4 ביוני 2018, ווולוצלאווק זכתה בתואר האליפות השני שלה לאחר שניצחה את סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי 65–73 במשחק 6 של הגמר.
שחקן הקבוצה קמיל לשינסקי, שהעמיד ממוצעים של 10.8 נקודות ו-4.8 אסיסטים בסדרה, נבחר ל- MVP של הגמר.
בעונת 2018–19, ערכה ולוצלאווק את הופעת הבכורה שלה בליגת האלופות בכדורסל.
בבית א', המועדון השיג מאזן 4–10 שלילי והוא לא עבר את העונה הסדירה.
בפלייאוף היא הדיחה את המדורגת ראשונה בעונה הסדירה ארקה גדיניה בחצי הגמר, 3–2. בגמר, הקבוצה ניצחה את טורון בשבעה משחקים כדי לשמור על האליפות.
במשחק 7 המכריע ניצחה ולוצלאווק 77–89 אף על פי שהמשחק היה בטורון.
בעונת 2022–23 ולוצלאווק זכתה לראשונה ביורופקאפ לאחר ניצחון בצמד משחקים על שולה באסקט.
בלוגו של המועדון מופיע כלב רוטוויילר.
הלוגו כולל כוכב בלוגו עבור כל אליפות PLK.
קלוב דספורטיבו סנטה קלרה (בפורטוגזית: Clube Desportivo Santa Clara) מכונה ק.ד.
סנטה קלרה או בקיצור סנטה קלרה הוא מועדון כדורגל מהעיר פונטה דלגדה, שבאיים האזוריים, פורטוגל, המשחק בפרמיירה ליגה הליגה הפורטוגלית הבכירה.
המועדון מארח את משחקיו באצטדיון סאו מיגל המכיל 13,277 מושבים.
סנטה קלרה עלתה לראשונה לליגה הבכירה לאחר שסיימה במקום השלישי בעונת 1998/1999 בליגת המשנה הפורטוגלית הסגונדה ליגה, אך כעבור שנה בלבד שבה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון בעונת 1999/2000 בפרימיירה ליגה.
עונה אחת בלבד הספיקה לה בליגת המשנה, ואת עונת 2000/2001 היא סיימה עם אליפות הסגונדה ליגה תחת המאמנים מנואל פרננדס, וקרלוס מנואל שהחליף אותו במהלך העונה לאחר שזה עזב לספורטינג ליסבון בינואר 2001.
אף על פי שהגיעה רק למקום ה-14 בעונת 2001/2002 בליגה הבכירה, סנטה קלרה נבחרה על ידי אופ"א להשתתף בגביע האינטרטוטו של אופ"א לשנת 2002 כאשר ויטוריה דה גימארייש פרשה, מפני שהייתה זקוקה לקיץ כדי לשפץ את אצטדיונה הביתי אצטדיון ד.
אפונסו אנריקס עבור משחקי יורו 2004. במשחקה הראשון באירופה ניצחה סנטה קלרה 2–0 את שיראק הארמנית והעפילה לסיבוב השני לאחר שהשיגה תוצאת תיקו 3–3 בגומלין ו-5–3 בסיכום צמד המשחקים.
בסיבוב השני פגשה סנטה קלרה את פ.ק.
טפליצה הצ'כית היא הובסה בשני המשחקים 1–4 בבית ו-1–5 בחוץ והודחה.
העונה בליגה גם כן לא הסתיימה טוב כשסנטה קלרה סיימה במקום הלפני האחרון וירדה לליגה השנייה בסיום עונת 2002/2003. את 15 העונות הבאות בילתה סנטה קלרה בליגת המשנה, כאשר בעונת 2014/2015 היה קרוב המועדון לרדת לליגה השלישית אך ניצל במחזורים האחרונים.
בסיום עונת 2017/2018, הצליחה סנטה קלרה של המאמן קרלוס פינטו שעזב בסיום העונה, לשוב לליגה הבכירה לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה אחרי נסיונל מדיירה.
בעונת החזרה שלה לליגה הבכירה עונת 2018/2019 הוביל ז'ואאו אנריקס יורשו של פינטו, את סנטה קלרה למקום העשירי בליגה שהיווה מיקום השיא של המועדון בליגה הבכירה.
בעונה לאחר מכן עונת 2019/2020 הצליחה סנטה קלרה להתקדם מקום אחד נוסף וסיימה את העונה במקום התשיעי, אך בסיום העונה עזב אנריקס את המועדון.
תחת יורשו דניאל רמוס סיים המועדון את עונת 2020/2021, במקום השישי מה שזיכה אותו בכרטיס לשלב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג בעונת 2021/2022 .
סנטה קלרה הוגרלה לצמד משחקים מול פ.ק.
שקופי הצפון מקדונית וגברה עליה פעמיים 2–0 בבית ו-3–0 בחוץ.
והעפילה לסיבוב המוקדמות השלישי, שם הוגרלה נגד אולימפיה ליובליאנה הסלובנית וגם עליה גברה פעמיים 3–0 בסיכום שני המשחקים.
בשלב הפלייאוף פגשה סנטה קלרה את פרטיזן בלגרד הסרבית, סנטה קלרה ניצחה 2–1 במשחק הראשון אך הפסידה 0–2 בגומלין והודחה.
תחת המאמן דניאל רמוס סנטה קלרה נהנתה מעוד עונה טובה בליגה אותה סיימה במקום ה-7. בעונה שלאחריה עונת 2022/2023 חלה ירידה משמעותית ביכולה של סנטה קלרה, היא סיימה את העונה במקום האחרון בליגה וירדה לליגה השנייה.
אך עונה אחת בלבד הספיקה לה, כשזכתה באליפות הליגה השנייה בעונת 2023/2024 ושבה לליגה הבכירה.
סנטה קלרה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון סאו מיגל שבפונטה דלגאדה, העיר הגדולה ביותר באיים האזוריים, האצטדיון מכיל 13,277 מקומות.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של סנטה קלרה מוצג ראשון.
עונה תחרות שלב מועדון בית חוץ סופי 2002/2003 גביע האינטרטוטו סיבוב ראשון שיראק 2–0 3–3 5–3 סיבוב שני פ.ק.
קלובי פוטבולסטיק שקופי (במקדונית: Фудбалски клуб Шкупи באלבנית: Klubi Futbollistik Shkupi) מכונה ק.פ.
שקופי או בקיצור שקופי, הוא מועדון כדורגל מצ'איר, סקופיה, מקדוניה הצפונית, המשחק בליגת העל הצפון מקדונית.
המועדון נוסד בשנת 2012, ובסיום עונת 2014/2015 העפיל לראשונה לליגה הבכירה.
בעונת 2021/2022 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו.
הוא משחק באצטדיון צ'איר המכיל 6,000 מושבים.
מועדון הכדורגל שקופי נוסד בשנת 2012 כתווצאה ממיזוג של המועדונים סלוגה ואלברסה לאחר שהספונסר הראשי של המועדון של סלוגה נקלע לקשיים כספים.
עם זאת התאחדות הכדורגל הצפון מקדונית אינה מחשיבה את שקופי כיורש של סלוגה, ולא מכירה בהישגי העבר של סלוגה כחלק מהמורשת של שקופי, נושא שנוי במחלוקת במדינה לאחר שההתאחדות כן אפשרה זאת לווארדאר סקופיה לאחר שמוזג עם מועדון הכדורגל מירבאצ'י, והמועדון עצמו כן מחשיב את ההיסטוריה של סלוגה.
את עונת 2012/2013 החל המועדון בליגה המקדונית השלישית, הוא סיים במקום הראשון והעפיל לליגה המקדונית השנייה, בעונתו הראשונה בליגת המשנה עונת 2013/2014 סיים המועדון במקום הרביעי בליגה, אך כבר בעונות השנייה עונת 2014/2015 זכה המועדון באליפות הליגה השנייה והעפיל לליגה הבכירה.
בשתי העונות הראשונות של המועדון בליגה הבכירה דשדש המועדון במרכז הטבלה.
אך בעונותו השלישית בליגה עונת 2017/2018 סיים המועדון במקום הרביעי בליגה מה שהקנה לו את הכרטיס לשלב המוקדמות הראשון בליגה האירופית.
שם הודחה שקופי על ידי גלאזגו ריינג'רס הסקוטית.
גם את עונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום ה-4 בליגה, והעפילה פעם נוספת לשלב המוקדמות הראשון בליגה האירופית, אך שוב הודחה הפעם בידי פיוניק ירוואן הארמנית.
עונת 2019/2020 הופסקה באמצע העונה בעקבות מגפת הקורונה.