tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ריקודי העם מקוריים היו האתר שבו הגוף הפרטי חובר לגוף קולקטיבי, ותנועת ריקודי העם הישראליים המקוריים שהחלה באופן ספונטני הלכה ותפסה תאוצה משמעותית בכמה תהליכים מקבילים של מיסוד שהראשון בהם היה כנס המחולות בדליה בשנת 1944 ובהמשך בקורסי מדריכים, הקמת המדור לריקודי העם בהסתדרות.
ב-1924 יצר ברוך אגדתי את הגרסה הישראלית של ההורה הרומנית, שנקראה על שמו "הורה אגדתי" והייתה הריקוד העממי הישראלי הראשון, החלוצים רקדו את הריקוד במעגל בקצב מסחרר כשזרועותיהן של הרקדניות היו כרוכות סביב כתפיהם של הרקדנים והמהירות הצנטריפוגלית גרמה לכך שרגליהן ריחפו מעל הקרקע.
ב-1937 יצרה הכוריאוגרפית אלזה דובלין את ריקוד העם המפורסם עד היום, "מים מים".
הכוריאוגרפית המשמעותית הראשונה הייתה רבקה שטורמן שעלתה לארץ בשנת 1929. היא הצטרפה לארגון שהוקם ומומן על ידי ההסתדרות, שהקדיש את עצמו ליצירה של ריקודי עם.
לשטורמן היה רקע בריקוד מודרני.
בין 1942 ו-1983 היא יצרה כ-90 ריקודי עם, שרבים מהם נחשבים לקלסיקה ישראלית, כמו "הגורן", "אני רועה צאני" ו"דבקה גלבוע".
בשנים 1929–1931 ארגנה גורית קדמן שני פסטיבלי מחול בכפר הנוער בן שמן, המקום שבו לימדה.
לקראת הפסטיבל היא יצרה את הריקוד "ימינה ימינה".
ב-1944 ארגנה גורית קדמן תחרות ריקודים בקיבוץ דליה במסגרת חגיגת הביכורים בשבועות, ובאותה שנה ארגנה גם את כנס המחולות בקיבוץ.
בכנס מחולות העם בדליה בשנים 1944–1968 השתתפו מאות רקדנים שיצרו את ריקודי העם הישראליים.
ביניהם ניתן למנות את גורית קדמן ויונתן כרמון.
עד שנת 1945 לא רקדו בארץ ריקודי-עם ישראליים אלא רק ריקודי טקס לחגים, הורה ופולקה.
בערים רקדו גם ריקודים סלוניים.
בשנת 1945 התקיים בארץ הקורס הראשון למדריכים לריקודי עם.
חמישה תלמידים סיימו את הקורס, הפכו למדריכים הראשונים בארץ לריקודי עם, והדריכו רקדנים בערים ובקיבוצים.
בשנת 1951 עזבה תרצה הודס את קיבוץ חצור לתל אביב.
היא הקימה והחלה לעבוד כמנהלת המדור לריקודי עם, ליד המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות.
מדור זה היה המוסד הציבורי היחיד שטיפח את פעילות ריקודי העם בישראל עד שהופסקה פעילותו בשנת 2000. הודס ניהלה במשך 35 שנים את המחלקות לריקודי עם וקיבלה את פרס ההסתדרות לאומנויות ולמפעל חיים.
היא מכונה "האמא של ריקודי העם בישראל".
אט אט הפכו ריקודי העם להיות פעילות פנאי רווחת לצד השירה בציבור.
בארץ פועלים מרקידים מקצועיים שהוראת ריקודי העם היא עיסוקם, והם מפעילים חוגים במסגרות של בתי-ספר ומתנ"סים.
מרקידים ישראלים פועלים גם בחו"ל ומדריכים בהרקדות של ריקודים ישראלים, המתקיימות בעיקר בערים שבהן יש קהילות גדולות של יורדים.
רובם של המרקידים חברים ב"ארגון המרקידים והכוריאוגרפים לריקודי עם בישראל ובתפוצות", המשמש כאיגוד המקצועי שלהם.
בשנת 1976 הוקם ארגון המדריכים והיוצרים לריקודי עם.
בסוף שנות השמונים חודשה מסורת מפגש המחולות, כאשר הכוריאוגרף יונתן כרמון והמרקידה תרצה הודס ייסדו את פסטיבל מחול כרמיאל.
במהלך הפסטיבל מתקיימות הרקדות לקהל הרחב, לצד הופעות של להקות מחול בסגנונות שונים, מהארץ ומחו"ל, ותחרויות כוריאוגרפיה.
ב־30 בספטמבר 2002 הוצעה והוכרה המילה "רִקּוּדַאי", המגדירה מחבר ריקודי עם, בנוסף ל"יוצר", "כוריאוגרף", "מחבר צעדים" ו"מחבר ריקודים" על ידי אליהו (אלי) רונן.
בשנת 2007 הוקם "ארגון הרוקדים" הפועל בהתנדבות במטרה להביא לשיפור בתחומים כגון שימור מורשת ריקודי העם והתנאים הסביבתיים בהרקדות ובפסטיבלים.
בשנת 2012 הושק האלבום הראשון של הפרויקט "צעד קדימה", שהוא פרויקט חידוש שירי ריקודי העם הקלאסיים שבו לקחו חלק אמנים רבים, ביניהם יואב יצחק, שלומי שבת, אביהו מדינה, סגיב כהן, גלעד שגב ועוד.
את הפרויקט יזם הכוריאוגרף גדי ביטון.
בינואר 2017 הוקם ביוזמתה של מירי רגב מדור חדש לריקודי עם ופולקלור ישראלי במשרד התרבות.
לראש המדור התמנה גדי ביטון.
הריקודים לקהל הרחב מתקיימים במספר מבנים: ריקודי מעגל, ריקודי זוגות וריקודי גוש (שורות).
חובבי ריקודי העם לקהל הרחב גם נוהגים להבחין בין מספר קבוצות ריקודים על פי מועד חיבורם: ריקודי נוסטלגיה – ריקודים שחוברו עד שנות השמונים, ריקודי אמצע הדרך – ריקודים משנות התשעים עד שנת 2010 לערך וריקודים חדשים – מהעשור האחרון, המחוברים בדרך כלל בקצב של מאות ריקודים בשנה לשירים חדשים.
בין ריקודי העם הידועים בישראל (בקבוצת ריקודי הנוסטלגיה):
מאות חוגי ריקודי עם פרושים בכל רחבי הארץ שבהם רוקדים אלפי רקדנים מכל הגילאים.
חוג ריקודי עם מאורגן על ידי מרקיד בעל הכשרה וניסיון מתאים, הקובע את סגנון הריקודים המתאים לקהל הרוקדים בחוג.
כל חוג מאופיין במספר פרמטרים:
סוג הרקדנים – נשים בלבד, עיוורים, נכים על כיסאות גלגלים, גיל הזהב, תלמידים, או כלל ציבור הרוקדים.
סוג ההרקדה – ריקודי זוגות, ריקודי מעגלים, ריקודי שורות או מעורב.
סוג הריקודים – נוסטלגיה, ריקודי אמצע הדרך ריקודים חדשים או תערובת של כל הסוגים.
רמת הריקודים – מתחילים מצעד ראשון, רמה בינונית, ריקודים למתקדמים או רמות מעורבות, כשבמקרה האחרון, בדרך כלל, מתחילים בריקודים ברמה הנמוכה וממשיכים לרמות מתקדמות יותר במהלך ההרקדה.
המרקיד נוהג ללמד מדי שבוע ריקוד חדש או ותיק, שחובר על ידי כוריאוגרף.
בחגים המרקידים נוהגים לקיים הרקדות מרתוניות, שמתקיימות, על פי רוב, במהלך הלילה.
לעיתים מגיעים זמרים שהרפרטואר שלהם כולל שירי ריקודי עם.
בטיילות לאורך חופי הים מתקיימות הרקדות בשבתות, כגון: חוף גורדון בתל אביב, חוף ראשון לציון ועוד.
ההרקדות ממומנות בדרך כלל על ידי העיריות.
לפעמים מתקיימות בחופי הים הרקדות שנקראות "לילה לבן", שהן הרקדות מרתון שמתקיימות לאורך הלילה.
להקות ריקודי העם הישראליים החלו בפעילותן בתקופת פסטיבל המחול בקיבוץ דליה.
הלהקה הראשונה שהוקמה הייתה להקת הרעי"ם בחיפה ב-1950, ומיד לאחריה הוקמה להקת כרמון, מאז הוקמו עשרות להקות, רובן להקות של רקדנים חובבים שממומנות על ידי רשויות מקומיות ומופיעות בעיקר במועדונים של אותה רשות, וחלקן להקות הכוללות רקדנים מקצוענים, ושחלק מהרפרטואר שלהם הוא ריקודי עם.
ללהקות ריקודי עם של תלמידים קוראים לפעמים בשמות כמו פצפונים, אפרוחים, ניצנים, צברים, עלומים, נעורים ועוד.
בראש הלהקה עומד כוריאוגרף מקצועי ומספר הרקדנים בלהקה משתנה ויכול להגיע עד למאות רקדנים.
ריקודי עם ישראליים נפוצים ברחבי העולם, במקומות שבהם ישנן קהילות של ישראלים, ריכוזי יהודים או אוהבי-ישראל, כמו קהילות של נוצרים אוונגליסטים או חברי תנועת המקויה ביפן.
קיימים מאות חוגי ריקודי עם ברוב היבשות בעולם, ובהם רוקדים אלפי רקדנים.
בחלק מהמדינות מתקיימים פסטיבלים של ריקודי עם ישראליים אחת לשנה, בדומה לאלה שקיימים בישראל.
המרקידים בחוגי ריקודי העם הם בחלקם ישראלים-לשעבר וחלקם מקומיים.
בחוגים מבקרים מדי פעם מרקידים מישראל, המלמדים את המקומיים ריקודים חדשים.
מרקידים מקומיים בחו"ל מגיעים להשתלמויות בישראל במקומות כמו פסטיבל ה"קמפ בתנועה" באילת.
כך, הפסטיבלים בישראל מהווים גם מקום מפגש למרקידים מרחבי העולם.
פסטיבל המחול הישראלי הראשון התקיים בין השנים 1929 ל-1931 בכפר הנוער בן שמן, בארגונה של הכוריאוגרפית גורית קדמן.
מאז מתקיימים מספר פסטיבלים בערים שונות ובקיבוצים שבהם משתתפות להקות מהארץ ומחו"ל, והם מהווים מפגש ומקום בילוי למרקידים ולרקדנים.
כנס מחולות העם בדליה נערך משנת 1944 ועד לשנת 1968 בקיבוץ דליה, והופיעו בו להקות ומחוללים בעיקר מאנשי ההתיישבות העובדת.
פסטיבל מחול כרמיאל נערך משנת 1988 בכרמיאל מדי קיץ.
אורך הפסטיבל שלושה ימים ומופיעות בו להקות מהארץ ומחו"ל.
עשרות אלפי רקדנים וחובבי מחול מגיעים לפסטיבל מכל רחבי הארץ, צופים במופעים ורוקדים באולמות ובמגרש הטניס עד אור הבוקר.
פסטיבל "ראש אחר" הוא פסטיבל ריקודי עם באילת שנפתח באפריל 1993 ומשנת 2008 נקרא "קמפ בתנועה".
בפסטיבל לוקחים חלק מרקידים, מדריכים וכוריאוגרפים מהארץ ומחו"ל וכן כ-2,500 מחוללים ולהקות מחול, ומתקיימות במהלכו סדנאות בנושאי מחול ותנועה
פסטיבל מחול יזרעאלי מתקיים מדי שנה בחג השבועות כחלק מאירועי פסטיבל "חלב ודבש" בעמק יזרעאל.
הפסטיבל נוסד על ידי "אלון יזרעאל", שהיא עמותה למחול בעמק והכוריאוגרף זאב קרן, ומארח להקות מחול בגילאי 30 ומעלה מכל הארץ.
הפסטיבל הראשון התקיים ב-2010 והוקדש לציון 100 שנות התיישבות עברית בעמק יזרעאל.
פסטיבל מחולות "אשדודאנס" נפתח בשנת 2017 בעיר אשדוד.
הוא מתקיים בחודשי הקיץ ונמשך ארבעה ימים.
הוגה הרעיון היה היוצר והכוריאוגרף אבי לוי.
הפסטיבל מתקיים בחסות עיריית אשדוד, ולוקחים בו חלק טובי הכוריאוגרפים, מדריכים ורוקדים רבים, וכן להקות מחול מכל רחבי הארץ ומחו"ל.
במסגרת הפסטיבל מתקיימים גם מופעים באולמות סגורים, בתיאטראות, במתנ"סים ובאולמות ספורט.
ארגון המרקידים והכוריאוגרפים לריקודי עם בישראל ובתפוצות
הארגון הוקם בשנת 1976 ומהווה איגוד מקצועי, המסייע למדריכים בכל הנוגע ליחסים עם מעסיקים, ליחסים בין מדריכים לבין עצמם, מטפל בטבלאות השכר, תעריפי ההרקדות ודירוג המדריכים, עריכת השתלמויות, סדנאות וימי עיון להעשרה, ודואג לאתיקה והגינות בין המרקידים.
הארגון כולל מאות מרקידים ומרקידות.
בין פעילותיו, הפקת ההרקדות בפסטיבלי כרמיאל, בפסטיבלי מחול יזרעאלי ובפסטיבלי אשדודאנס.
הארגון הוקם כעמותה בשנת 2007. הארגון שם לו למטרה לשתף פעולה עם ארגוני המרקידים ולהביא בכך לפתרון סוגיות העומדות על הפרק, להנאתם ולרווחתם של הרוקדים והמרקידים כאחד.
בארגון הרוקדים פועלים צוותים במתכונת של ועדות משנה הדנות בנושאים שונים, אשר בסופו של תהליך עולים לדיון ולהצבעה במליאת חברי העמותה, שם מתקבלות ההחלטות באורח דמוקרטי.
ציבור הרשומים לאתר הרוקדים בוחרים זה מספר שנים את הריקודים האהובים עליהם ביותר, וכך נוצרה רשימה של 100 הריקודים החביבים ביותר.
הכוריאוגרפים החביבים ביותר, בעיני קהל הרוקדים, הם ישראל שיקר, שלמה ממן, ויקטור גבאי, חיים שריון, יואב אשריאל ורוני סימן טוב.
נכון לספטמבר 2023, אלה עשרת הריקודים החביבים ביותר.
מקוםשם הריקודמחברצורהשנה1יד קטנהמאיר שם טובזוגות19912בבוסתניםויקטור גבאיזוגות19933כיון שאין לדעתאבי פרץזוגות19914ערב באיואב אשריאלמעגלים19605אהבה אסורהנפתלי קדושזוגות19906לגעת במים לגעת ברוחויקטור גבאיזוגות19947כאן בדרוםמוטי אלפסיזוגות19768גווניםשלמה ממןמעגלים19789חרותיויקטור גבאיזוגות199210בואו נשיר לארץ יפהחיים שריוןמעגל1987
המצעד השנתי של גדי ביטון
המצעד מתקיים כל שנה החל משנת 2009 על ידי היוצר והמרקיד גדי ביטון.
המצעד מתקיים במרכז ספורט המשמש כרחבת ריקודים, ומשתתפים בו למעלה מ-1,000 רוקדים מכל רחבי הארץ.
את האירוע מנחים שדרני רדיו ובמהלכו בוחרים הרקדנים את עשרת הריקודים המובילים בכל קטגוריה.
+להלן טבלת הריקודים שזכו במקום הראשון.
ריקודים סלוניים הם אוסף ריקודי זוגות, המבוססים על סגנונות ריקוד מכל רחבי העולם, שאומצו חברתית ותרבותית בתרבות המערבית, ומהווים תחום תחרותי.
הריקודים סלוניים החלו כריקודים עממיים.
הריקודים הסלוניים שרואים בהופעות שונים לחלוטין מן הריקודים הסלוניים בתחרויות.
בהופעות לא חלות שום הגבלות תנועתיות על הזוג.
מטרת ההופעה היא לבדר את הקהל, לרגש אותו ולעניין אותו וכל תנועה היא בעלת סיפור.
לעומת זאת בתחרויות יש חוקים ברורים ונוקשים בכל ריקוד וריקוד אשר חלים על הזוג.
העמידה בחוקים היא אחד הקריטריונים לפיהם הזוג נשפט, אך גם אז הם מנסים להעביר לקהל ולשופטים את הרגשות הכי שונים – לכל ריקוד סיפור משלו וכך הריקוד ניראה חיי, והקהל הצופה בתחרות מרגיש שהוא נמצא בתוך סיפור זה.
גם הריקודים הנרקדים בחתונות שונים מאלו שבתחרויות, משום שהם נרקדים על ידי אנשים שלא יודעים לרקוד ריקודים אלו בכלל.
קיימים עשרה ריקודים בסיסים בתחום הריקודים הסלוניים אשר מתחלקים לשני סגנונות של חמישה ריקודים.
כאשר לכל קבוצה סגנון ואופי שונים.
ריקודי סטאנדארט או ריקודים אירופיים
הריקודים בקטגוריה זו מקורם באירופה.
הזוג חייב להיות במגע מתמיד לאורך כל הריקוד, אסור להם לעזוב ידיים, את המסגרת המוחזקת מתחילת הריקוד ועד סופו.
הגבר לובש חליפת טוקסידו והאישה מעין שמלת ערב בה משולבת יצירתיות רבה.
ואלס אנגלי (Slow Waltz) – קצב של שלושה רבעים איטי.
טנגו (Tango) – ריקוד ארגנטינאי במקור.
הגיע מלאטינו אמריקאיים לפני שריקודים סלוניים ניהיו תחרותיים רשמית והתפתחו בעולם.
הוא היה במקום הפסודובלה בלאטין.
סלוופוקס/פוקסטרוט (Slow Foxtrot) – אחד הריקודים המורכבים והקשים בתחום הריקודים הסלוניים כיוון הוא מצריך רמה גבוהה של שליטה על הגוף.
ואלס וינאי (Viennese Waltz) – קצב של שלושה רבעים מהיר.
מאופיין בהרבה סיבובים מהירים על הרחבה.
קוויקסטפ (Quickstep) – בתרגום לעברית "צעד מהיר".
כמו שהוא נשמע, זהו ריקוד מהיר ואף קופצני.
הריקודים בקטגוריה הזאת הם מאמריקה ומהמדינות הלטיניות.
לגברים יש חופש בלבוש שלהם יחסית לריקודים האירופאים, והנשים לרוב לובשות שמלות קצרות.
לכל ריקוד אופי, סגנון וקצב משלו.
הריקודים הלטינים מספרים סיפורי אהבה בין שני בני הזוג, לעומת הריקודים האירופאים שנחשבים ליותר רציניים.
צ'ה צ'ה צ'ה (Cha cha) – ריקוד קובני במקור.
ריקוד חזק אך באותו זמן מנסים להראות את האהבה בין בני הזוג.
רגליים תמיד חזקות ומחדדים כל תנועה.
מצב של שתי רגליים כפופות לא קיים בצ'ה צ'ה צ'ה.
גם בריקוד הזה בת הזוג משחקת עם בן הזוג.
אך בן הזוג לרוב שולט בה ולא נותן לה לברוח כל כך מהר.
סמבה (Samba) – במקור ריקוד ברזילאי.
מהווה חלק אינטגרלי מן הקרנבל בברזיל.
רוקדים בקצב שני רבעים, רבע שלם בתנועות הבסיס.
ריקוד שמח וקיטשי המאופיין בתנועת הבאונס.
ריקוד זה אינו נרקד עם ברכיים ישרות.
רומבה (Rumba) – ריקוד שמקורו בקובה, נחשב לריקוד האהבה.
בעל קצב איטי יחסית לשאר הריקודים הלטינים.
בת הזוג מסמלת מאהבת חושנית שלא תמיד תתן לבן זוגה לקחת אותה.
היא משחקת איתו; ובן הזוג מנסה להשיג לעצמו דייט.
מצב של שתי רגליים כפופות לא קיים ברומבה.
פסודובלה (Paso Doble) – מקור הריקוד הוא במלחמות השוורים בספרד.
בן הזוג מסמל את המטאדור או את השור והבת זוג מסמלת את השור או את הבד האדום שהמטאדורים מחזיקים בקרב.
כיוון שמקור הריקוד הוא ספרדי הוא משלב בתוכו תנועות שלקוחות מסגנון הפלמנקו הספרדי.
לפני הכל הריקוד היה בריקודי סטאנדארט וכשריקודים סלוניים התפתחו הריקוד הגיע ללאטין במקום הטנגו.
ג'ייב (Jive) – כולל בתוכו תנועות של טוויסט וסווינג, ריקוד קופצני ושמח.
בת הזוג מתגרה בבן הזוג שלה והוא חייב לרדוף אחריה.
הריקוד יוצר משחק בין שני אוהבים.
קיימת התאחדות מרכזית האיגוד "הפאנל הישראלי" לתרבות ופיתוח הריקוד התחרותי IDC.
הפאנל הישראלי הוא חבר רשמי מטעם האיגוד הבינלאומי WDO.
בריקודים הסלוניים התחרותיים כל זוג משתייך לרמה מסוימת.
הקטגוריה תלויה ברמה שלו ובמספר הנקודות אשר השיג בפנקס הרקדן שלו.
רמת H class - הובי קלאס.
זוהי רמה זו לילדים הקטנים המתחילים.
בריקוד זה הזוגות הקטנטנים רוקדים רק שני ריקודים: ואלס וצ'ה צ'ה צ'ה.
רמת F class - ברמה זו רוקדים ארבעה ריקודים: ואלס, קוויקסטפ, צ'ה צ'ה צ'ה וסמבה.
רמת E class - ברמה זו רוקדים שישה ריקודים: ואלס, טנגו, ואלס וינאי, צ'ה צ'ה צ'ה, סמבה וג'ייב.
רמת D class - ברמה זו רוקדים שמונה ריקודים: ואלס, טנגו, ואלס וינאי, קוויקסטפ, צ'ה צ'ה צ'ה, סמבה, רומבה וג'ייב.
רמת OPEN CLASS - ברמה זו רוקדים 10 ריקודים: ואלס, טנגו, ואלס וינאי, סלוופוקס, קוויקסטפ, צ'ה צ'ה צ'ה, סמבה, רומבה, פסודובלה וג'ייב.
ברמה זו רוקדים את כל עשרת הריקודים.
כאשר מגיעים לרמה זו כל זוג יכול גם לבחור להתחרות בסגנון אחד שבו הוא מתמחה (חמישה ריקודים) במקום לרקוד את כל עשרת הריקודים.
ביגוד בתחרויות - בנות: שמלה עם הרבה קישוטים, שיער מתוח, נעלי עקב בצבעים שונים, צמידים ועוד קישוטים הנלווים ללבוש.
בנים: חולצה לבנה/שחורה צמודה, מכנס שחור מיוחד, פפיון ונעלי עור נמוכות בצבע שחור.
ריקוטה (באיטלקית Ricotta, מכונה גם אורדה, מרומנית: Urdă) היא גבינה רכה ופשוטה להכנה, המיוצרת מן המים שנשארו לאחר הכנה של גבינה אחרת (מי גבינה).
בדרך הכנה זו, הריקוטה היא דלת שומן עד מאוד.
גם שמה של הגבינה (ריקוטה, באיטלקית – בישול מחדש) נובע מתהליך הכנתה.
ייצור הגבינה נעשה בשני שלבים:
בשלב הראשון מוסיפים חומצה לנטרול המטענים החיוביים שעל מיצלות הקזאין ובמקביל מחממים לטמפרטורה גבוהה כדי להשיג דנטורציה של חלבוני מי הגבינה.
בשלב זה מתקבלת הפרדה בין הגֶבֶן לבין מי הגבינה והגבן צף על מי הגבינה.
השלב השני הוא הפרדה בין הגבן למי הגבינה וסינון הגבן (בדרך כלל על ידי טפטוף ולא על ידי לחץ מכני) עד לקבלת המוצר.
רבקה (ריקי) בליך (נולדה ב-29 בספטמבר 1979) היא שחקנית וקומיקאית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה ופרס מסך הזהב.
יושבת ראש שח"ם – ארגון השחקנים והשחקניות בישראל לשעבר.
בליך נולדה בשם רבקה להורים שעלו ב-1973 מרוסיה הסובייטית (חלק מברית המועצות לשעבר), ומגיל צעיר דבק בה שם החיבה, ריקי.
היא בוגרת בית הספר לאמנויות בתל אביב ובית הספר לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים.
בוגרת לימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
בשנת 1991 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית הילדים של הערוץ הראשון "תופסים ראש" בהנחיית נתן דטנר לצד ילדים-כוכבים אחרים כמו טל ועידו מוסרי, דנה דבורין, ואוהד קנולר.
בשנת 1992 הופיעה יחד עם להקת זמרים צעירים בשיר "תפוח בדבש" שכתבה נעמי שמר לכבוד תוכנית טלוויזיה בהפקת הערוץ הראשון שהנחתה בלווי שיריה עם תלמידי בית הספר לאומניות בתל אביב לקראת ראש השנה תשנ"ג.
בשנת 1994 שיחקה לראשונה בסרט הקולנוע " עץ הדומים תפוס" שמבוסס על ספרה של גילה אלמגור בתפקיד מירה.
על תפקידה בסרט זה הייתה בליך מועמדת לפרס אופיר לשחקנית משנה.
למדה משחק בבית-הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים וסיימה את לימודיה ב-2002. לאורך השנים פיתחה קריירה תיאטרונית כשכיכבה בהצגות "האב", "הנאהבים והנעימים", "תשמ"ד" ו"חתונה מושלמת" בתיאטרון הבימה, "קשר דם" בתיאטרון תמונע, "נשות פיקאסו" בתיאטרון הרצליה, "סוג'וד" בתיאטרון צוותא ו"אני כריסטיאן .פ." בתיאטרון הקיבוץ ו"בא לגן" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
עם הזמן החלה בליך להופיע בטלוויזיה, בדרמה של יונתן גורפינקל "הבן שלי" ששודרה בערוץ HOT3 ובסרט הטלוויזיה של חגי לוי "בכורה" ששודרה בשנת 2002. בשנת 2003 זכתה לחשיפה טלוויזיונית משמעותית ראשונה בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת".
בה גילמה, לצד שייקה לוי, עודד קוטלר וליאון רוזנברג, את דמותה הראשית הדרמטית-קומית של אסתי בן-דוד, למשך 3 עונות.
עבור השתתפותה, זכתה בפרס מסך הזהב ובפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2004.
בשנת 2004 השתתפה בסדרת המערכונים הנשית "אפידורל" לצד אפרת בוימולד, עינת ויצמן ואיריס אברמוביץ'.
כמו כן, בדצמבר של אותה שנה החלה לשחק בסדרת מערכונים נוספת "קצרים" ששודרה בערוץ 2 לצד יובל סגל, מוני מושונוב, שמוליק לוי וקרן מור.
התוכנית זכתה להצלחה רבה והופקו לה 4 עונות עד 2009. באותה שנה התארחה בתוכניתו של אסף הראל "כל לילה עם אסף הראל", בה השתתפה במערכון הצוחק על הפוליטיקאית רוחמה אברהם, מערכון אשר זכה לסיקור תקשורתי נרחב לאחר שאברהם החליטה לתבוע את השניים.
התביעה הסתיימה בהסכם פשרה, בה סוכם כי ערוץ 10 יפצה את אברהם בסכום של 120 אלף ש"ח והתנצלות חד-פעמית באחת מתוכניות הערוץ.
בשנת 2005 שיחקה בסרט קולנוע "דמיונות" לצד אסנת חכים.
באותה שנה שיחקה בסדרה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" סדרת ההמשך של "אסתי המכוערת".
לקראת סוף שנת 2006, החלה בליך לככב בעונה הראשונה של הסדרה "לא הבטחתי לך" ששודרה ב־yes, לצד גורי אלפי, דני גבע ואלי פיניש.
כמו כן החלה לשחק בהצגה "חתונה מושלמת" בהבימה בבימויו של מוני מושונוב, והחלה להיות פעילה בתחום איכות הסביבה והצדק החברתי-סביבתי בעקבות הקרנת הסרט "אמת מטרידה" של אל גור.
בשנת 2007 נבחרה לשמש כשופטת בתוכנית הריאליטי "פרויקט ביפ" בערוץ ביפ.
באותה שנה הובילה גם קמפיין פרסום לדגני ביופלקס של חברת תלמה.
בשנת 2008 קיבלה תוכנית רדיו ברדיו 99 בנושא איכות הסביבה – ירוק באוויר, והשתתפה בהצגה "החגיגה" בתיאטרון הבימה בשיתוף עם תיאטרון הקאמרי, ובהצגה "חיי נישואים" של אנסמבל אספמיה בתיאטרון תמונע עליה זכתה לתשבחות.
כמו כן, באותה שנה התארחה בתוכנית המוקומנטרית "החיים האמיתיים" ששודרה בערוץ 10. בקיץ של אותה שנה שימשה כפרזנטורית של חברה האופנה הירוקה "cotton".
בשנת 2009 שיחקה בהצגה "תפרים" בתיאטרון חיפה.
בשנת 2010 שבה לתיאטרון הבימה ושיחקה בהצגה "ארוחה עם אדיוט".
באותה שנה הגישה פינת אקולוגיה בתוכנית הבוקר של ערוץ 2 "העולם הבוקר" בהנחיית אברי גלעד והילה קורח.
בשנת 2011 החלה לככב בסדרת האקשן המשטרתית של ערוץ 10 "אחת אפס אפס".
שיחקה בסרט הקצר "תפרים" שזכה לתשבחות רבות, לצדה של שירה קצנלנבוגן שהוקרן, בין היתר, בפסטיבל הקולנוע בחיפה ואף זכה בפרס הסרט הקצר ב"פסטיבל טרייבקה" המוערך בניו-יורק.
בשנת 2012 שיחקה בהצגה "מונוגמיה", בתיאטרון הבימה, אותה ביים השחקן רמי הויברגר שזכה לביקורות שליליות, ושיחקה בסרט הקצר "ריח פועלים" של גודיס שניידר, שזכה בפרס הפרינג' בפסטיבל הסרטים בחיפה.
בשנת 2013 שיחקה בהצגה "החייל האמיץ שוויק" בכיכובו של אבי קושניר.
באותה שנה שיחקה בסרט הקצר "חנייה בצל" של הבמאי אורי רום.
בשנת 2014 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "הקלמרים", קומדיית מצבים ששודרה ב־HOT, בתור סגנית ראש העיר מלי רשף.
שיחקה באותה שנה בהצגה "חיזור גורלי" בתיאטרון הבימה.
כמו כן, שיחקה ב-סרט קצר-קומי של הבמאי טל זגרבה, "הומור" שם גילמה בחורה עשירה.
בליך המשיכה לככב גם בעונות 2–3 בסדרה "אחת אפס אפס" שעלו בחודש יוני ובחודש נובמבר (בהתאמה).
בשנת 2015 החלה לגלם את איילה שפר בסדרת נעורים "להתבגר", על פי סדרת ספרים של גלילה רון־פדר-עמית "להתבגר" בערוץ 10. באותה שנה בליך החלה לשחק בעיבוד של הסדרה "ג'ינג'י" שמבוססת על סדרת הספרים, ומשודרת בערוץ ג'וניור.
החל מ-31 בדצמבר 2015 החלה לשחק בהצגה "מה עושים עם ג'ני" בבימויו של הלל מיטלפונקט ולצידם של ליא קניג, דבורה קידר, ורוי מילר.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "תיקון" של הבמאי אבישי סיון, שזכה בפרסים רבים, בהם הפרס השני בפסטיבל לוקרנו בשווייץ.
בשנת 2017 החלה לשחק בתיאטרון הבימה במחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" בתפקיד לורן.
באותה שנה החלה לשחק באותו תיאטרון במחזמר "סימני דרך", המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר, בתפקיד עמליה (לסירוגין עם הילה סורג'ון).
משנת 2018 היא מרצה ברחבי הארץ לנוער ולמבוגרים בנושא תרבות הצריכה ואקולוגיה.
בשנת 2021 החלה לשחק בתיאטרון הבימה במחזה "אני לא רפפורט".
במרץ 2023 הופיעה בהצגה לאופולד-שטאט.
בשנת 2024 החלה לשחק בהצגת "מרציפנים" בתפקיד עמליה, ובהצגה בית בובות בתור כריסטינה לינדה - שתי ההצגות של תיאטרון הבימה.
בשנת 2021 נבחרה לשמש כיושבת ראש "שח"ם – איגוד השחקניות והשחקנים בישראל".
ב-2008 נישאה בליך למשורר שלמה קראוס.
לאחר מכן הייתה בזוגיות עם השחקן רמי הויברגר עד מאי 2012. משנת 2014 היא בזוגיות עם שבי גביזון.
בליך היא טבעונית מאז 2015. והיא פעילה בנושאי זכויות בעלי חיים ואיכות הסביבה.
בין השאר הנחתה אירועים לקידום טבעונות ושיתפה פעולה עם עמותת מגמה ירוקה לקידום שימוש חוזר במים אפורים.
בשנת 2008 התנדבה לקריין קמפיין לצמצום השימוש בשקיות פלסטיק.
אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית - 2006
ריקוד מצווה (ביידיש מצווה טאנץ) הוא מנהג יהודי חסידי שבו בני משפחה רוקדים עם הכלה בחתונה.
המנהג מקובל בקרב רוב החצרות החסידיות, למעט חסידות חב"ד.
את הריקוד הנפוץ המכונה בפשטות "ריקוד מצווה", נהוג לערוך אל מול מעגל המשפחה הקרוב בלבד, לאחר שרוב אורחי החתונה עזבו את האירוע.
אבי הכלה, אבי החתן, הסבים והדודים ולעיתים רבנים ומכובדים אחרים, וכן החתן עצמו רוקדים עם הכלה.
אב החתן ושאר הקרובים לא נוגעים בידי הכלה, אלא היא מחזיקה אבנט הנקרא גרטל בצד אחד והקרובים בצד השני.
יש נוהגים שגם אב הכלה רוקד בלי לגעת בכלה, אלא עם אבנט.
כך למשל בחסידות ויז'ניץ, שבה משתמשים באבנט באורך 54 טפחים (כחמישה מטרים).
לעומת זאת, יש שנהגו שאב הכלה רוקד עם בתו כשהוא אוחז בידיה.
בחלק מהזרמים רוקדים עם החתן והכלה, ולא רק עם הכלה.
לרוב מתקיים המצווה טאנץ לאחר ברכת המזון והשבע ברכות, אך קיימים גם מנהגים שונים בחצרות חסידיות שונות לגבי זמן הריקודים, כך למשל בחסידות באבוב נהוג ה'מצווה טאנץ' לא רק בערב החתונה אלא גם בשבת שבע ברכות לאחר הטיש.
בחסידויות מסוימות נהוג ה'מצווה טאנץ' גם ביום לפני החתונה בסעודה הנקראת "חתן מאהל".
ריקוד מצווה הקרוי "חתן מאהל"- במשפחות רבות של אדמו"רים ובמיוחד בקבוצות שבמקורן מגזע עץ צ'רנובל, כמו סקווירא, רחמיסטריווקא, צ'רנובל, וגם בבעלזא, וישניץ ועוד .
מנהג ריקודי "חתן מאהל" היה גם לאדמו"ר האחרון מחב"ד.
נוהגים שבלילה שלפני החתונה החתן הופך לנשיאה.
הריקוד בהקפות ובליווי שירה של המחותנים ברחבי העיר או סביב בית המדרש של בית הדין.
לאחר מכן יש סעודה חגיגית לחסידים בבית המדרש .
האירוע נחתם בריקוד מצווה של החתן עם הכלה דרך חגורה, מול הרב, המחותנים והחסידים, למעט נערים שאינם רשאים להיות נוכחים במעמד מטעמי צניעות.
בגמרא כתובות מוזכר שרב אחא הרכיב את הכלה על כתיפיו ורקד איתה, שאלו אותו רבנן אם גם להם מותר, והוא השיב להם רק אם היא דומה לכם כמו קורת עץ שאין אתם מהרהרין עליה.
וכתב הריטב"א "שאין ראוי להקל בזה אלא לחסיד גדול שמכיר ביצרו, ולא כל תלמידי חכמים בוטחין ביצריהן".
המהרש"ל כתב על דברי הגמרא בקידושין שהכל לשם שמים, שמטעם זה יש להקל לרקוד עם כלה כדי לחבבה על בעלה או משום כבוד אביה שהוא תלמיד חכם, אבל ראוי להחמיר.
הב"ח כתב על זה "ובמלכותינו נהגו ת"ח להקל בכלה גם הגדולים שבדור והיכא דנהוג נהוג והיכא דלא נהוג איסורא איכא".
בארצות אירופה היו הרבה רגילים לרקוד עם נשים אפילו של אחרים, ובמיוחד נהגו לרקוד עם הכלה, ובמשך הדורות ניסו הרבנים למנוע את הנוהג.
בזמנינו נוהגים שלא לאחוז בידי הכלה ישירות, אלא על ידי אבנט וכדומה, מלבד החתן ואבי הכלה.
בחצרות רבות ישנו ניגון מיוחד למצווה טאנץ של האדמו"ר.
בחלק מהחצרות נהוג לשיר את ניגון הקפה שישית, הנחשבת אצל חסידים כהקפה החשובה ביותר.
בין ניגוני המצווה טאנץ הבולטים:
בחסידות בעלז ורוב חצרות בית צ'רנוביל - ניגון הקפה שישית, המיוחס למגיד ממזריטש
בחסידות ויז'ניץ - ניגון הקפה שישית
בחסידות סאטמאר וצאנז (נתניה) - ניגון הקפה שישית של חסידות סאטמאר שהלחין ר' אברהם לויאש
בחסידות באבוב - ניגון שמקורו בחצרו של רבי חיים מצאנז.
אחריו מושר ניגון המצווה טאנץ של רבי שלום מקאמינקא ונכדו רבי אלעזר מאושפיצין
תולדות אהרן ושומרי אמונים - ניגון מיוחד למצווה טאנץ שמקורו בבלאז'וב
בחסידות קרלין - ניגון הקפה שישית (מוכר גם כ"מי יתן לי אבר כיונה" של חסידות ברסלב)
חצרות בית נדבורנה - אחד יחיד ומיוחד, ניגון המיוחס לרבי מרדכי מנדבורנה
בחסידות סלונים ישנו ניגון מיוחד להקפה זו
בחסידות פשעווארסק וחצרות נוספות - ניגון הקפה שנייה של חסידות בעלז, המיוחס למגיד ממזריטש או למגיד מקוז'ניץ.
בחסידות ז'מיגראד - ניגון "אל מסתתר" מבית צאנז.
קבוצת "ריקודנטו" (ריקוד נטו) היא קבוצת מחול המתבססת על עבודות שנכתבו בכתב התנועה אשכול-וכמן, וחברותיה עוסקות גם במחקר, כתיבה ופרסום במסגרת כתב תנועה זה.
הקבוצה נוסדה על ידי תרצה ספיר ב-1986, החלה לפרסם ולהופיע בשנת 1999, ועודנה פעילה (2021).
מאז פטירתה של נועה אשכול זו הקבוצה היחידה שבמסגרתה נכתבות, מבוצעות ומתפרסמות במלואן יצירות מחול באמצעות תווי תנועה.
כתב תנועה מאפשר לסמל את תנועת הגוף ולאפשר כתיבת יצירות מחול, ביצוען מהכתב גם ללא הדגמה, וכן תיעוד יצירות מחול קיימות.
כתב תנועה הוא למחול מה שתווים הם למוזיקה: מציין בדקדוק רב מה בדיוק התנועות שצריך לבצע כל רקדן בכל רגע, בכל אחד מאברי גופו.
אולם בעוד שקשה להעלות על הדעת קונצרט ללא תווים ופרטיטורה, הרי ההתפתחות ההיסטורית של המחול הובילה לכך שרוב יצירות המחול נוצרות ומבוצעות ללא כתיבה; קבוצת ריקודנטו מציבה אלטרנטיבה למצב זה.
אחד מכתבי התנועה הקיימים הוא כתב התנועה אשכול-וכמן אשר נוצר בישראל, ואשר הקבוצה פועלת לפיו.
קיימים עוד כתבי תנועה, שהידועים בהם הם כתב תנועה לאבאן וכתב תנועה בנש.
נועה אשכול השתלמה בכתב התנועה לאבאן אבל מידת הדיוק והאובייקטיביות בו לא סיפקה אותה, ועל כן יצרה את כתב התנועה הקרוי על שמה ועל שם אברהם וכמן, התלמיד שלה, לימים פרופסור לארכיטקטורה בטכניון.
כתב תנועה אשכול וכמן מאפשר לציין במדויק כל תנועה אנושית (ולמעשה כמעט גם כל תנועה אחרת), בכל רזולוציה מבוקשת; זאת, על ידי תיאור מצב המוצא ומצב הסיום של תנועת כל איבר באמצעות מערכת מַתְוָוה כדורית תלת־ממדית, המתארת את מצב האיבר ביחס למיפרק אליו הוא מחובר.
קבוצת "ריקודנטו" רוקדת בבמות שונות ומפיצה את כתב התנועה אשכול-וכמן בפרסומים שונים ובהוראה.
ב-1986 ייסדה תרצה ספיר את קבוצת ריקודנטו העוסקת במחקר תנועתי ואקדמי של כתב התנועה בביטויו התאורטי והמעשי.
ספיר הייתה הכוריאוגרפית ומרכזת הקבוצה, וחבריה הם בוגרים ומורים בבית הספר לאומנויות המחול (כיום: בית הספר למחול) במכללת סמינר הקיבוצים, ובבתי ספר שונים ברחבי הארץ.
ספיר הייתה תלמידה וקולגה של פרופ' נועה אשכול, וכיהנה כראש בית הספר לאומנויות המחול במכללת סמינר הקיבוצים (2000–2007).
הבסיס לעבודתה החיבורית של ספיר, שנעשתה במסגרת קבוצת ריקודנטו, הוא לרוב סדרות ספרתיות הנתמכות במבנה הגאומטרי של כתב התנועה אשכול–וכמן מחד ומאידך, מוכלות על אפשרויות התנועה והקואורדינציה של גוף האדם הרוקד.
כמו הסולמות המוזיקליים הנותנים את המסגרת הצלילית לאירוע האקוסטי, כאן מארגנת הסדרה הספרתית הכתב תנועתית את המוטיבים התנועתיים של הריקוד לפי מסלולי תנועה נבחרים, כמויות תנועה בגדלים שונים, אברי גוף מתאימים, ואורכי זמן במקצבים מגוונים.
יחד עם האפשרויות הרבות שהכתב מזמן נשארים החיבורים נאמנים לסדרה הספרתית, בונים בעזרתה וריאציות רבות פנים ונותנים ביטוי פיזי–תיאורי לנושא של סוויטת המחול הספציפית.
קבוצת ריקוד נטו משלבת בין יצירה, מחקר, כתיבה, הופעה ופרסום, כאשר בחלק מהתוכניות העלאת התכנית על הבמה והוצאת הספר כרוכות זה בזה.
במקרים אלה, הריקודים הן ביטוי מעשי למחקר שנסוב סביב נושא שבו עוסק הספר.
מקורות השראה ליצירות מקורם בטבע, כמו נופים, ים, וציפורים, וכן חגי ישראל.
ביצוע קומפוזיציות שנכתבו בהשראתו ובמסגרתו של כתב התנועה אשכול-וכמן.
הביצוע מסתמך על עיסוק אמנותי-אסתטי במבנים תנועתיים ובווריאציות הנובעות מהם, ובמסלולים תלת־ממדיים הנוצרים על ידי הגוף במרחב ובזמן בעת ריקוד.
יחסים בימתיים המאירים את הקשרי ומקצבי התנועות ובביטוי התכנים הפיוטיים והדרמטיים החבויים בהם.
שיפור יכולות תנועתיות מודעות המאפשרות לריקוד צרופים קואורדינטיביים בדרגות שונות של קושי.
התעמקות בדרכי הוראה של השפה התנועתית, המעוגנות בתרבות התנועתית של אוכלוסיות יעד שונות.
חקר מגוון נושאים בהם כתב תנועה אשכול-וכמן משמש כחומר בסיסי או ככלי הסתכלות על מורכבותו של עולם התנועה והריקוד.
תוצאות המחקרים מוצגות בכנסים אקדמיים במדינות שונות.
פרסום שורת ספרים בהם רשומים מחולות הקבוצה בתווי כתב תנועה אשכול וכמן.
עד כה פורסמו 10 ספרים כאלו.
ד"ר טלי רונן, ד"ר לילך שליט, ד"ר שלומית עופר, ד"ר הנר דריווס, אורלי יעקב, טלי כלש, גל פלג, רונה גינת, הדס נתן ואורה קן־דרור, ד"ר נירה אל־דור, מיכל מנור־עמיר ושרון רשף־ארמוני.
הקבוצה חברה באגודת הכוריאוגרפים, ומקיימת מגוון פעילויות:
הופעות על במות מקצועיות (פירוט להלן).
הופעות מוסברות הכוללות ניתוח מבנה הריקודים והמוטיבים המופיעים בהם.
סדנאות לתנועה ולכתב תנועה המיועדות לרקדנים ולמורים למחול מקצועי.
סדנאות למורים למחול המלמדים בגיל בית הספר היסודי והתיכון, ולמורים לילדים ליקויי למידה.
תיעוד ורישום תרבויות מחול ותנועה שונות.
הערה: לכל יצירה מובאת שנת ומקום העלאתה לראשונה.
מראות ים (עדכון היצירה) – 2019 תל אביב, מכללת סמינר הקיבוצים.
יומני מחול – 2016, מופע פרידה מתרצה ספיר עם פרישתה לגמלאות.
תל אביב, מכללת סמינר הקיבוצים.
בעקבות ציירים, המופע המלא – 2016 תל אביב, מחסן 2 נמל יפו.
רישומי אש – 2014. תל אביב, מכללת סמינר הקיבוצים
מועדים למחול – 2013. תל אביב, מחסן 2 נמל יפו
Miniatures – 2010, קלוז' נפוקה, רומניה
קולות – 2011, עכו, תיאטרון עכו (במסגרת המופע "מפגשים")
מראות ים – 2010, תל אביב, מרכז סוזן דלל (במסגרת "חשיפה בינלאומית")
בדרך כלל בשני קולות – 2010, תל אביב, מרכז סוזן דלל
שיחות – 2009, מרכז סוזן דלל, ת"א, במסגרת חשיפה בינלאומית.
מיניאטורות – 2007, מרכז סוזן דלל, ת"א, במסגרת חשיפה בינלאומית, פברואר 2008, מרכז קלור למוזיקה ומחול, כפר בלום.
נופים – 2007, תיאטרון גבעתיים, גבעתיים.
ציפורים ועוד – 2006, אוניברסיטת ליידן, הולנד, אוניברסיטת מידלסקס, לונדון, אנגליה.
ראיתי ציפור – 2005, אודיטוריום אריסון, ת"א, אולם "המעבדה", ירושלים.
ארבע מחרוזות תנועה– 2001, הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב, מרכז קלור למוזיקה ולמחול, כפר בלום, האקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין, גבעת רם, ירושלים.
ים וציפורים – 1999, הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב.
הערה: הפרסומים הם דו-לשוניים, בעברית באנגלית.
הם מובאים כאן לפי כותרתם באחת מהשפות, לפי הרשימה באתר הקבוצה.
אודות הזמן בכתב תנועה אשכול–וכמן, הוצאת מישב.
קולות של נופים – מחקר השוואתי של 12 ריקודים מתוך האסופה, נופים.
הוצאת המרכז לחקר כתבי תנועה ושפות מחול ומכון מופ"ת
מועדים למחול – ריקודי חג בראש השנה עד שבועות.
הוצאת מכון מופ"ת והמרכז לחקר כתבי תנועה ושפות מחול מכללת סמינר הקיבוצים.
רישומי אש – מחקר השוואתי בין הריקודים 'אור ואש' ו'אש קטנה' (וריאציה) הכולל וריאציות לימודיות.
הוצאת המרכז לחקר כתבי תנועה ושפות מחול מכללת סמינר הקיבוצים ומכון מופ"ת.
הריז ג'ון | ספיר תרצה.
גוף ומרחב – ספר עיון עם דוגמאות לכתיבה ותנועה בנושאים התאורטיים של התפתחות התיווי של גוף ומרחב בכתב תנועה אשכול–וכמן.
הוצאת המרכז לחקר כתב תנועה ומחול, מכללת סמינר הקיבוצים.
ספיר תרצה | אורלי יעקב.
בעקבות ציירים – סוויטה של שנים עשר ריקודים.
וריאציות לפי מוטיבים מתוך תמונות של ציירים.
שתי וערב – שיטת ספיר, תרגילי קואורדינציה ותנועה לשיפור יכולות קוגניטיביות, אצל הסובלים מלקויות למידה ומבעיות קשב וריכוז.
מראות ים, אסופה של 10 ריקודים.
ריקי-טיקי-טאבי הוא סיפור מאת רודיארד קיפלינג שנכלל באסופת הסיפורים המפורסמת שלו, ספר הג'ונגל, שראתה אור בשנת 1894. הסיפור קרוי על שמו של בן-נמיות עז-רוח ובקורותיו הסיפור עוסק.
הסיפור אהוב במיוחד על מעריצי כתבי קיפלינג, נודע בנימתו הרצינית והמבעיתה וחורג מהנוסחה הרגילה של גיבור-מביס-נבל בין היתר בשל סגנונו הפרוזאי הגבוה והשירים על הגיבור.
הסיפור הופיע פעמים רבות באנתולוגיות בנפרד מהאוסף המקורי ואף יצא לאור כספר בפני עצמו.
הסיפור זכה לעיבוד לסרט אנימציה קצר שיצר האנימטור צ'אק ג'ונס בשנת 1975 בקריינותו של אורסון וולס - ריקי-טיקי-טאבי.
באותה השנה הסיפור עובד גם לסרט אנימציה קצר בברית המועצות, בשינויים קלים בהתאם לתקינות הפוליטית הסובייטית.
משפחה אנגלית שעברה לבונגלו בקנטון סוגאולי הבריטית במדינת ביהר שבהודו, מצילה בן-נמיות צעיר שכמעט טבע למוות בסערה, ומחליטה לגדלו כחיית מחמד.
הם קוראים לו ריקי-טיקי-טאבי, וכשהוא מתאושש וצובר כוחות מחודשים הוא מתחיל להסתובב ברחבי האחוזה ועד מהרה מתעמת עם זוג נחשי קוברת המשקפיים מאיימים וקטלניים, נאג (המילה ההינדית לקוברה) ובת-זוגו הנוראה ממנו נאגאינה, שמשלו בכיפה בגן לפני שהבית אוכלס.
לאחר מפגשו הראשון בקוברות, נאלץ ריקי להילחם לראשונה בנחש חולות זעיר (קרייט), המסכן את הנער טדי.
אף שריקי צעיר וחסר ניסיון, ואילו הנחש מסוכן מהקוברות בשל קוטנו וארסו, מצליח ריקי לגבור עליו ולהורגו.
במקביל, חוששת נאגאינה לשלום צאצאיה העומדים לבקוע מביציהם, ביודעה שמשמעות נוכחותה של נמייה בוגרת באזור היא מוות לה ולמשפחתה.
היא דוחקת בנאג להרוג את המשפחה כדי לרוקן את הבית מיושביו ולאלץ את ריקי לחפש מקום מגורים אחר.
היא מזכירה לו שהביצים תבקענה בקרוב והצאצאים יזדקקו למרחב מחיה שלו.
נאג מסתנן אל תוך הבית באישון ליל ומציב במקלחת מארב לאבי המשפחה שצפוי להיכנס לפנות בוקר.
ריקי מתנפל עליו מאחור ונאחז בשיניו בחלקו האחורי של צווארו של נאג מבלי להרפות בעת שהאחרון משתולל ומקים מהומה במקלחת, המעירה את אבי המשפחה שבוצעו לשניים בירי רובה ציד וכמעט פוגע גם בריקי.
נאג מושלך לערימת האשפה שם נאגאינה מתאבלת עליו ונשבעת לנקום את דמו.
ריקי, ער לאיום הנשקף ממנה, מגייס לעזרתו ציפור שיר על מנת שתסיח את דעתה של נאגאינה מביציה ותרחיק אותה מהן בעת שהוא יתור אחריהן להשמידן.
הפעולה מצליחה וריקי משמיד את רוב הביצים, אך נאגאינה נתקלת במשפחה הסועדת ארוחת ערב בגינה ומאיימת להכיש למוות את הנער.
ריקי מוזעק, חש למקום עם ביצת נחש האחרונה שנותרה ומתגרה בנאגאינה באומרו כי הוא הרג את נאג ולא אבי המשפחה, ובכך מסיח את דעתה ומאפשר לאבי המשפחה להרחיק את בנו מהסכנה.
נאגאינה חוטפת את הביצה ופותחת במנוסה אל עבר מחילתה בעוד ריקי דולק בעקבותיה ונכנס גם הוא אל המחילה.
הקרב התת-קרקעי אינו מתואר בסיפור אך לאחר שהות ארוכה, ריקי יוצא מהמחילה מנצח לאחר שקטל את נאגאינה.
ריקי מעביר את שארית חייו בהגנו על חצר המשפחה אליה אף נחש אינו מעז להתקרב עוד.
ריקוד על עמוד משלב ריקוד ואקרובטיקה שבמרכזם עמוד אנכי.
צורת אמנות זו מתרחשת לא רק במועדונים כריקוד ארוטי, אלא גם כצורת כושר גופני, המתורגלת בחדרי כושר ובסטודיו ייעודי לריקודים.
חובבי הריקוד על עמוד הם בכל הגילאים; למרות רוב האנשים שמבצעים אותו הם מבוגרים, זה לא מונע מילדים צעירים יותר ללמוד ולהופיע בתחרויות.
תחרויות ריקודי עמוד לחובבים ולמקצועיים מתקיימות במדינות ברחבי העולם.
ריקוד על עמוד מצריך סיבולת שרירים משמעותית, קואורדינציה, כוח, גמישות, יציבות פלג הגוף העליון והליבה, כמו גם חושניות.
ככזה, הדרכה נכונה והכשרה קפדנית נחוצים כדי להשיג מיומנות.
כיום, מופעי ריקודים על עמודים של רקדנים אקזוטיים נעים בין סיבובים בסיסיים וחשפנות במועדונים אינטימיים יותר ועד מהלכים אתלטיים כמו עליות והיפוכי גוף במועדונים.
הרקדנית רמי רד בסדרה האמריקאית King of Diamonds, למשל, מפורסמת בכך שהיא הופכת את עצמה לפיצול ותלויה מהתקרה.
מאז אמצע שנות ה-2000, יזמי תחרויות כושר בריקוד על עמוד ניסו לשנות את התפיסה של אנשים לגבי הריקוד כדי לכלול כושר על עמוד כצורה לא מינית של ריקוד ואקרובטיקה ומנסים להפוך את הענף לספורט אולימפי.
ריקוד על עמוד נחשב לצורת פעילות גופנית שיכולה לשמש גם כאימון אירובי וגם כאימון אנאירובי.
השימוש בעמוד לביצוע פעילות גופנית החל לפני כ-800 שנים בהודו.
(בתרגום לעברית: התעמלות על עמוד) הוא ספורט הודי מסורתי המתבסס על תרגילי סיבולת וכוח שבוצעו על ידי גברים על גבי עמוד עץ, שקוטרו היה רחב יותר מהקוטר המקובל של עמוד מתכת מודרני.
מהודו הגיע העמוד לסין, שם אומץ בתחום הקרקס והלוליינות.
אקרובטיקה על עמוד סיני כללה מופע של קבוצת גברים אקרובטים שהדגימו תרגילי כוח בשילוב עם מעברים וקפיצות בין מספר עמודים בעלי קוטר של 60 מ"מ, שאורכם נע בין 3 ל-9 מטר ושהותקנו במרחק של כ-6 מטר אחד מהשני.
בשנת 1890 העמוד הגיע לארצות הברית עם "Little Egypt" - מופעים נודדים של רקדניות בטן צועניות.
הרקדניות ביצעו ריקודי בטן סביב עמוד עץ, ששימש כקורה הנושאת את מבנה האוהלים הזמניים בהם התקיימו המופעים.
פרקטיקה זו צברה תאוצה בשנות ה-20. אוהלי מופע ארעיים הוקמו ברחבי ארצות הברית ורקדניות ערכו מופעי ריקוד ראוותניים סביב קורת העץ המוצבת במרכז המבנה.
בשנות ה-80 עברו מופעי העמוד לפאבים ולמועדונים, בהם הותקנו עמודי פלדה אנכיים והועסקו רקדניות שהופיעו בלבוש מינימלי ולעיתים שילבו בהופעותיהן ריקודי חשפנות.
לצד התפתחותה של פרקטיקה זו, אומצה שיטת ריקוד על עמוד על ידי מכוני ספורט וכושר.
המתאמנים החלו לבצע על עמודים תרגילי אתלטיקה מגוונים דוגמת, טיפוסים, סיבובים, היפוכים ועוד.
הסטודיו הראשון לריקוד על עמוד, "S Factor", הוקם בארצות הברית בשנת 2003 על ידי השחקנית שילה קלי, שקיבלה השראה לכך לאחר שבשנת 2000 השתתפה בסרט "Dancing at the Blue Iguana", שהציג את חיי החשפניות במועדון לילה.
בשנים הבאות, הפך הסטודיו לרשת וסניפים נוספים נפתחו ברחבי המדינה.
במקביל, נפתחו בארצות הברית סטודיואים רבים נוספים ושיעורי ריקוד על עמוד החלו לצבור פופולריות בקרב ציבור המתאמנים.
בשנת 2017 קאטי קואטס, נשיאת האיגוד הבינלאומי לספורט עמוד, שנוסד בשנת 2009, הובילה להכרתו של ריקוד על עמוד כספורט מקצועי על ידי האגודה הכללית לפדרציות הספורט הבינלאומיות.
נכון להיום האיגוד ממשיך לפעול למען הכרתו של ריקוד על עמוד כספורט אולימפי.
ריקוד על עמוד מתבצע על גבי מוט אנכי בעל קוטר של 45 מ"מ – הקוטר המקובל בכל התחרויות הרשמיות.
קיימים עמודים בעוביים אחרים, שהקוטר שלהם נע בין 38 מ"מ ל-50 מ"מ, אך הם פחות נפוצים.
העמוד עשוי מתכת חלקה: פלדת אל-חלד המחופה בשכבת כרום, טיטניום, נחושת ולעיתים פלסטיק.
קיימים שני סוגי עמודים: עמוד סטטי (נייח) ועמוד מסתובב (ניתן לקבעו למצב סטטי ולהעביר בין שני המצבים לפי הצורך).
בתחרויות נוהגים הספורטאים להופיע על שני עמודים, נייח ומסתובב, המותקנים סמוך אחד לשני, להמחשת אלמנטים אקרובטיים שונים.
התקנת העמוד מתבצעת לרוב בין התקרה לרצפה כשהעמוד מוחזק ומקובע בכוח הלחץ (ללא צורך בהברגה).
בחלק מהמקרים, להבטחת יציבות מרבית, מוברג העמוד בחלקו העליון בתקרה.
התקנת עמודים בחוץ או בחללים עם תקרה גבוהה מתבצעת על ידי הברגת העמודים ברצפה.
סוגי אימון גופני על עמוד
ריקוד על עמוד צבר פופולריות כשיטת אימון גופני התורמת לפיתוח כוח, סיבולת, גמישות וקואורדינציה.
אימון כושר על עמוד משלב תרגילי כוח, תרגילי גמישות, תנועות ריקוד ותרגילי אקרובטיקה שונים.
במסגרת שיעורי ריקוד על עמוד לומדים המתאמנים לבצע מגוון תרגילים, דוגמת היפוכים, סיבובים, עמידות ידיים, שפגאט ועוד.
עם שיפור המיומנות של המתאמן משתפרים ביצועיו והופכים למורכבים יותר ליישום.
ריקוד על עמוד נחשב לאימון בעצימות גבוהה, אשר במהלכו שורף המתאמן כ-350–500 קלוריות.
בנוסף, מתאמנים רבים מעידים כי ריקוד על עמוד מסייע לחיזוק הביטחון העצמי ומאפשר להתחבר לחושניות הטמונה בהם.
ניתן לסווג ריקוד על עמוד לשלוש קטגוריות עיקריות (סיווג ע"פ סוגי התחרויות הקיימות בתחום):
• ריקוד ארט על עמוד – (Pole Art) – ריקוד אמנותי על עמוד בו הדגש מושם על הכוריאוגרפיה, בשילוב עם מוזיקה ותיאטרליות של הביצוע.
לעיתים קרובות ריקוד ארט על עמוד מתבצע בתלבושות מיוחדות ותחפושות מקוריות.
סגנון ריקוד זה משלב אלמנטים אקרובטיים: טיפוסים, היפוכים, סיבובים וכיוצא בזה, ודורש מהרקדן כוח, גמישות, קואורדינציה וסיבולת ברמה גבוהה.
• ריקוד אקזוטיק על עמוד – (Exotic Pole Dance) – ריקוד חושני המתבצע סביב העמוד, ואינו כולל, בדרך כלל, תרגילים אקרובטיים מורכבים (למעט יוצאי דופן).
ריקוד אקזוטיק מתבצע לרוב בלבוש מינימלי ועל עקבים גבוהים ומטרתו להדגיש את הנשיות של הרקדנית.
הבסיס לריקוד אקזוטיק על עמוד נוטע את שורשיו בתחום החשפנות ומאמץ ממנו את תנועות אגן והראש החושניות, את הפיתולים ובמידה מסוימת את האופי המיני.
• ספורט על עמוד – (Pole Sport) – שיטת אימון המיישמת פרקטיקות המקובלות בדיסיפלינות של אקרובטיקה אווירית (לוליינות), התעמלות קרקע והתעמלות אמנותית.
שיטת אימון זו מתפתחת כענף ספורט עצמאי ודורשת רמה גבוהה של סיבולת שריר, גמישות וקואורדינציה.
על המשתתפים בתחרויות של ספורט על עמוד לעמוד בסטנדרטים מוגדרים של לבוש וביצועים.
משתתפי התחרות מתוגמלים על ביצוע של תרגילי חובה ורשות בניקוד, כשהזוכה הוא בעל הניקוד הגבוה ביותר.
הסטודיו הראשון לריקוד על עמוד בישראל ובמזרח התיכון, "פאנקי גודס", הוקם בשנת 2009 על ידי נטע לי לוי, הזוכה בתואר אלופת אירופה בריקוד על עמוד מקצועי באוקטובר 2011 במסגרת תחרות European Pole Dance Champion.
אלופת אירופה הראשונה מישראל בריקוד על עמוד הייתה אליסה פלסקובה, שזכתה במקום הראשון בתחרות European Championships Pole Dance, שנערכה במוסקבה בספטמבר 2011.
התחרות הראשונה לריקוד על עמוד בישראל הופקה על ידי אליסה פלסקובה.
התחרות השנייה על ידי אלכס סמסונוב ונטע לי לוי בשנת 2014. התחרות מסוג ריקוד ארט על עמוד (Pole Art) סווגה ל-3 קטגוריות: מקצועי, חובבני וזוגות.
כ-600 איש הגיעו לצפות בתחרות זו, שזכתה לחשיפה גדולה וסללה את הדרך לתחרויות נוספות בתחום.
כיום נוספו לתחרויות 2 קטגוריות נוספות: גברים, ילדים ונוער.
בשנת 2015 הוקם איגוד הספורט על עמוד בישראל על ידי חוזה רודריגז.
זהו ארגון ללא מטרות רווח הפועל במטרה לקדם את תחום הריקוד על עמוד בישראל.
נכון לשנת 2018 פועלים ברחבי ישראל כ-20 סטודיואים לריקוד על עמוד.
בשנת 2015 נפתח הענף בישראל גם לקבוצות ילדים.
בשנת 2019 זכתה ליאור פבון לייצג את ישראל באליפות העולם בקנדה בתחרות של ה-IPSF
בדצמבר 2022 זכתה רוני רשתי ממודיעין באליפות העולם בענף.
ריקולה היא חברה שווייצרית המייצרת סוכריות נגד שיעול וכאב גרון מתערובות של עשבי מרפא.
משרדי החברה הראשיים נמצאים בעיר לאופן, שווייץ, היא מפיצה סוכריות ביותר מ-50 מדינות ומעסיקה כ-400 עובדים.
לאחר הקמתה החלה החברה לייצר ממתקים בצורת סוכריות קרמל עגולות.
בשנת 1940, החלו בייצור תערובת של 13 עשבים שהיוו את הבסיס לסוכריות הריקולה.
בשנות החמישים, תערובת הצמחים המתוקה הצליחה להתמוסס במים רותחים ובהמשך הפכה לתה צמחים שמוכרת החברה.
בשנת 1948, קיצרה החברה את שמה לריקולה (Ricola) וכמו כן, החליפה את הלוגו והמיתוג שלה.
שינוי השם נבע בעקבות סכסוך עם חברה בעלת שם דומה.
בשנת 1962, החלה החברה לייצא את מוצריה אל שווקים זרים מחוץ לשווייץ, המוצר הנמכר ביותר היה שקיות סוכריות מעשבי מרפא ובשנה הראשונה נמכרו כמיליון שקיות בגרמניה.
בשנת 1988, החלה למכור את סוכריות המציצה בקופסאות קטנות.
בשנת 1993, שודרה הפרסומת הראשונה של החברה בטלוויזיה ובשידורי הרדיו הגרמני והשווצרי.
בחודש מאי 2019, מונה תומאס מאייר (Thomas Meier) למנכ"ל החברה.
סוכריות ריקולה מיוצרות באמצעות מנתול ותערובת של 13 עשבי מרפא שונים כגון:
רִיקוּדָה פּוֹטַש (נכתב גם פוטאש; בכתיב יידי פּאָטאַש; 1906, סְקַאלה, גליציה – 15 במאי 1965, ירושלים) הייתה משוררת וסופרת יידית, מנהלת הספרייה של בית הנכות בצלאל בירושלים.
נולדה בשנת 1906 ליקותיאל פוטאש ולחנה בת מרדכי בורנשטיין, משפחה אמידה ומשכילה מצ'נסטוחוב, שעברה ב-1904 לסְקַאלה שבגליציה המזרחית.
אביה, שהיה כתב בעיתון היידי "אונדזער לעבן" ("חיינו"), היה צאצא למשפחה חסידית.
על אף שגדלה באווירה מסורתית, הושפעה מן התרבות והספרות הפולנית.
בשנת 1922 הופיע פרסום הבכורה שלה, "צוויי לידער" ("שני שירים"), ביומון הלודז'אי "לאָדזשער פאָלקסבלאט".
היא כתבה ופרסמה שירים ביידיש וכן סיפורים קצרים וסיפורי ילדים בבמות יידישאיות שונות, ובהן ב"לאָדזשער טאָגבלאט".
כמו כן תרגמה ליידיש מן הספרות הפולנית.
עוד בהיותה בפולין החלה בכתיבת דרמה בשם "סקאלעס" ("שלבים"), שהופקה כעבור שנים בארץ ישראל.
כמו כן כתבה קומדיה, "דורך דער וואנט" (דרך הקיר").
בשנות ה-20 התחברה לחבורת משוררים יהודים בלודז'.
באמצע שנות ה-20 נישאה למשורר חיים לייב פוקס (1897–1984) וממנו נולדה בתה היחידה אביבית.
כעבור זמן התגרשו השניים, ובשנת 1934 עלתה פוטש עם בתה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים, שם התגורר אחיה מרדכי נרקיס, שניהל את בית הנכות בצלאל.
זמן קצר לאחר מכן מינה אותה נרקיס למנהלת הספרייה של בית הנכות ששכנה בקומה השנייה בבניין.
בשנת 1944 נפטרה אמה בירושלים.
בשלושים שנות חייה בארץ ישראל הרבתה פוטש לכתוב על החיים בארץ ישראל וליוותה בשירה ובפרוזה את השינויים והתמורות בחיי העם היהודי באירופה והיישוב היהודי בארץ.
כמו כן כתבה על מוטיבים מהתנ"ך ותיאורי טבע.
חלק ניכר מכתיבתה היה על ירושלים, נופיה ואנשיה.
בשנת 1952 יצא אוסף משיריה, "פון קידרון טאל" ("מעמק קדרון"), ובו התייחסה לשואה ולמלחמת העצמאות.
את כתיבתה בשנותיה האחרונות הקדישה בעיקר לסיפורים קצרים על הווי החיים בירושלים, ובהם תיארה בססגוניות את שכונות ירושלים ואת אורחותיהם של בני העדות השונות.
כמו כן הציגה את הקונפליקט הבין-דורי של הורים שמרנים ומסורתיים ובני הדור הצעיר בישראל החדשה.
שיריה, סיפוריה ורשימותיה פורסמו בקביעות בעיתונות היידית.
בשנת 1968, שלוש שנים לאחר מותה, יצא לאור קובץ הסיפורים בשם "אין געסלעך פון ירושלים" ("בסמטאות ירושלים").
נפטרה בירושלים בשנת 1965, בגיל 59. נקברה בהר המנוחות.
לידער; אפגעקליבן און צוגעגרייט: אריה שמרי, תל אביב: יידישן ליטעראטן און זשורנאליסטן פאראיין אין ישראל, 1967.
אין געסלעך פון ירושלים, 1968. ("בסמטאות ירושלים")
ריקודים על פי תהום הוא האלבום הרביעי של המוזיקאי, משורר, מלחין, זמר ושדרן הרדיו הישראלי בני בשן שיצא ב-13 בספטמבר 2010. באלבום זה אירח בשן את להקת בום פם.
באלבום יצא הסינגל "אחלה חמודה" שהוא מעין פרודיה על הזמר הים-תיכוני.
סינגל זה זכה לעיבוד פארודי של קבוצת אנדרדוס בשם "אחלה חסודה", שעסק בדייטים במגזר הדתי-לאומי, וזכה אף הוא להצלחה רבה ולעיבוד בשם "רבי נחמן מאומן" של איציק דדיה למילים של אלי כהן ודודי אינהורן שזכה גם הוא להצלחה.
האלבום כולל גם את הסינגל "מיכל" שנכנס לפלייליסט בגלגלצ.
אורי בראונר כנרות - גיטרה
יובל (טובי) זולוטוב, שיקו סיני - תופים
טכנאי הקלטות - אלדד ברמן
עוזר טכנאי - אסא רביב
טכנאי מיקסים - יניב פרידל
ניהול אישי: יובל הורוביץ, בני שמש-לו, קנלר ייצוג אמנים בע"מ
יחסי ציבור: רותי מרום, מרום&פרל
ריקודים עם כלבים הוא ספורט כלבני מודרני המשלב אימוני משמעת, טריקים, וריקוד המאפשר קיומה של אינטראקציה יצירתית בין הכלבים והבעלים שלהם.
זהו ספורט תחרותי במספר מדינות ברחבי העולם.
הספורט החל להתפתח במספר מקומות ברחבי העולם בסביבות שנת 1989, כאשר תוך 3 שנים החלו מופעים להדגמת ה"רגלי" לצלילי מוזיקה בארצות הברית, קנדה, אנגליה והולנד.
השלב הראשון הוא ללמד את הכלב לעבוד מכל צדדי הנוהג, ולא רק מצד שמאל כפי שנהוג בתחרויות משמעת.
הנוהג מחלק את הריקוד לחלקים קצרים הכוללים מספר טריקים בודדים בכל חלק, ובהדרגה משלב את כל החלקים ליצירת ריקוד שלם.
ישנם שני סוגים עיקריים לריקודים עם כלבים:
על הכלב להיות באחד ממצבי ה"רגלי" השונים בזמן שהנוהג נע לצלילי המוזיקה.
על הכלב והנוהג להישאר קרובים זה לזה לכל אורך הרוטינה, תוך כדי תנועה קדימה, אחורה, לצדדים או באלכסונים.
בחלק מהארגונים אסור לבצע תנועות אשר אינן "רגלי" (למשל קפיצות, גלגולים, מעבר בין רגלי הנוהג וכדומה).
על הכלב לבצע טריקים ותרגילים שונים ומגוונים.
ניתן לשלב קטעי "רגלי" יחד עם תנועות נוספות, למשל סללום בין רגלי הנוהג, שליחת הכלב למרחק, תנועות מתואמות של הנוהג והכלב כאשר הם במרחק זה מזה, כמו גם טריקים דרמטיים יותר כדוגמת קפיצות, גלגולים או סיבובים.
טריק נפוץ בסוף ריקוד הוא קפיצה של הכלב לידי הנוהג, או מעל גבו.
ישנם מספר ארגונים המארגנים תחרויות.
חוקי התחרויות שונים מארגון לארגון וממדינה למדינה, אך רובם מבוססים על ניקוד ליכולת טכנית ויכולת אומנותית.
אסור להשתמש בעזרי אילוף, חטיפים או צעצועים בזמן התחרות, מלבד בחלק ממקצי המתחילים.
ניתן להתחרות כצוות נוהג-כלב בודד, כזוג צוותי נוהג-כלב או כקבוצה הכוללת מספר צוותי נוהג-כלב.
ברוב המקרים עם כל נוהג מתחרה כלב בודד, אך ישנם ארגונים בהם יש מקצים לנוהג אחד עם זוג כלבים.
בחלק מהארגונים ובחלק מהמקצים מותר להשתמש באביזרים שונים בזמן הריקוד.
בכל המקצים, על הריקוד להתאים למוזיקה.
המוזיקה משפיעה על כל חלק מהריקוד, החל מהתלבושת של הנוהג וכלה בכוריאוגרפיה של התנועות.
ריקוד שלא נע בקצב המוזיקה לא יקבל ניקוד גבוה.
בינואר 2019 התקיימה אליפות ישראל בריקוד עם כלבים התקיימה לראשונה על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות בסביון.
במקום הראשון זכתה אלכסה, בורדר קולי בת ארבע שנים עם בעליה סתוית בודין מחיפה.
ריקטור הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס פקטור חקירות ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Factor #17 מיוני 1987, ונוצרה על ידי הכותבת לואיז סימונסון והמאייר וולטר סימונסון.
ריקטור הוא האלטר אגו של חוליו אסטבן "ריק" ריקטר, מוטאנט בעל כוחות סייסמיים וחבר מייסד של קבוצות אקס פורס ואקס-טרמינייטורז.
ריקטור הוצג בהרצה הראשונה של קבוצת אקס פקטור, אך זכה להתפתחות בסדרת אקס פורס של פביאן ניצ'זה.
ריקטור הוא הומוסקסואל דבר שהתבטא בנשיקה עם חברו של ריקטור לקבוצת האקס פקטור, שאטרסטאר, בחוברת X-Factor Vol.3 #45 מאוגוסט 2009. ריקטור איבד את כוחו באירוע "בית אם" מ-2005, אך הצטרף לקבוצת אקס פקטור חקירות גם ללא כוחותיו, ששוחזרו על ידי מכשפת השני ב-Avengers: The Children's Crusade #6 מאוגוסט 2011.
את דמותו של ריקטור בסרט הלייב אקשן "לוגאן" מגלם השחקן ג'ייסון גנאו.
בגרסה זו, ריקטור הוא נער בגיל ההתבגרות אשר נוצר בפרויקט "X-23" של המדען זנדר רייס במעבדות "טרנסיג'ן" כתוצאה מתרומת דם ושתלי DNA של דומיניק פטראקיס.
הוא בורח עם נערים נוספים לגבול מקסיקו במטרה להסתתר מהרודפים אותו, ומתעמת עם הקיבורג דונלד פירס בניסיונו להגן על הילדה לורה קיני ואביה לוגאן.
ריקוד עם דרקונים הוא הספר החמישי בסדרת שיר של אש ושל קרח מאת הסופר ג'ורג' ר.
מרטין, אשר יצא לאור ב-2011. המאורעות בריקוד עם דרקונים חופפים למאורעות בספר הקודם - משתה לעורבים, ובשלב מסוים ממשיכים אותם.
זאת בשל החלטתו של הסופר לפצל את הטיוטה לספר הרביעי, לשני כרכים עם דמויות שונות שמתרחשים במקביל.
השם "ריקוד עם דרקונים" היה אמור להינתן לספר השני בטרילוגיה המקורית שמרטין תכנן, בזמן שעבד עוד על הספר הראשון.
בחלק מהמהדורות הראשונות של הספר הראשון, משחקי הכס, ניתן למצוא את השם "ריקוד עם דרקונים" כספר השני שעתיד לצאת.
הספר היה השני בסדרה שהגיע לראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס עם צאתו לאור.
כמו קודמיו, הספר חולק לשני חלקים: "חלומות ואבק", שמכיל 607 עמודים בתרגומו לעברית ו"לאחר המשתה", שמכיל 568 עמודים.
ג'ון שלג נבחר ללורד המפקד ה-998 של משמר הלילה, אבל ג'אנוס סלינט מסרב להכיר בו.
למרות שהעונש לבגידה מהסוג היא מוות, ג'ון מעניק לג'אנוס שלוש הזדמנויות למלא אחר הוראותיו, אבל ג'אנוס מתעלם משלוש האזהרות תוך סירוב פקודה, התחצפות וזלזול, וג'ון עורף את ראשו, מה שמגבש את מעמדו כלורד המפקד.
ג'ון שולח את ואל, אחותה של דאלה (אשתו המתה של מאנס ריידר), להביא להפסקת אש עם טורמונד, המנהיג של הפראים השורדים, להם ג'ון מותיר להיכנס לווסטרוז למרות ההתנגדות, ומכריח אותם לחזק את החומה כנגד האחרים.
טיכו נסטוריס, מייצג של בנק הברזל של בראאבוס, מגיע לחומה למצוא את סטאניס באראתיאון, אך מגיע לאחר שסטאניס צועד דרומה עם צבאו.
הוא מגיע כדי לבשר שתמיכת בנק הברזל נתונה לסטאניס, שכן המלכה העוצרת הנוכחית של ווסטרוז, סרסיי, מסרבת לשלם את חובותיו של השלטון.
ג'ון עצמו מנהל משא ומתן אודות הלוואה שבעזרתה יוכל משמר הלילה לשרוד את החורף ולא לגווע ברעב.
מליסנדרה אומרת לג'ון באופן מגמתי שישנם אויבים מתוך המשמר עצמו.
לאחר חזיונות חוזרים ונשנים של ילדה המגיעה לחומה רכובה על סוס גוסס, מליסנדרה מזייפת את מותו של מאנס ריידר ושולחת אותו דרומה להציל את אותה הילדה (המפורשת כאריה סטארק), בזמן שג'ון מנסה לשמור על הנייטרליות של המשמר לנוכח מלחמת האזרחים.
הילדה בסוף מתגלה כאליס קארסטארק, שנמלטה מביתה שבטירת מעוז קאר על מנת לבקש מג'ון שלג לסייע לה כנגד מזימותיו של דודה שנשבע אמונים לבולטונים.
בניסיון לפתור את המשבר, ג'ון מחתן אותה עם אחד הפראים שעברו את החומה בהסכמה - סיגורן, המאגנאר (המנהיג) החדש של שבט ת'ן.
ג'ון מקבל מכתב פרובוקטיבי שכביכול נכתב בידי ראמזי בולטון, בו הוא מספר שמחץ את צבאו של סטאניס, ודורש שג'ון ימסור את אשתו וילדתו של סטאניס ובני הערובה הפראים שלו, לצד משרתו של ראמזי - תיאון - ואשתו, "אריה" (למעשה ג'יין פול), ומאיים עליו כי ירצחו באכזריות במידה ולא ייענה לדרישות.
כשג'ון מכריז שהוא ירכב דרומה לעבר הבולטונים עם כל מי שיתנדב מפקודיו על מנת "לעמת אותו (ראמזי) עם מילותיו", הנבואה של מליסנדרה מתגשמת וג'ון נדקר שוב ושוב על ידי חלק מחברי המשמר, תחת בוואן מארש, וגורלו לא ברור.
מעבר לחומה, בראן סטארק ממשיך בחיפושו אחרי העורב בעל שלוש העיניים, מה שמוביל אותו לילדי היער האחרונים ששרדו, המתיישבים הלא-אנושיים של ווסטרוז.
במערת הילדים, הם פוגשים את העורב בעל שלוש העיניים, המכונה "החוזה-הירוק האחרון": חבר מושבע לשעבר של משמר הלילה, היושב על כס בקרקעית עץ סכך לאורך כל כך הרבה שנים, שהשורשים שלו התמזגו עם גופו.
הוא הופיע בתור העורב בעל שלוש העיניים בחלומותיו של בראן על מנת לאמן אותו בראייה הירוקה.
בעזרת השימוש ביכולת הזו, בראן רואה זיכרונות של אביו, אדארד סטארק ביער האלים בווינטרפל בעבר, ומתקשר עם תיאון גרייג'וי ביער האלים בהווה.
לאחר הריגת אביו, טיווין לאניסטר, טיריון מוברח לפנטוס על ידי ואריז, שם הוא מוגן על ידי איליריו מופאתיס, פרנס העיר.
משם, טיריון יוצא דרומה על מנת למצוא את דאינריז טארגאריין ולהישבע לה אמונים.
במסעו, מתגלה שוואריז ואיליריו החביאו נער כחול שיער העונה לשם אאיגון טארגאריין, המוצג כבנו של ראיגאר, ואת לורד הגריפין לשעבר (ג'ון קונינגטון), כשהאמונה הרווחת היא שהם מתו, וזאת במטרה להכתיר את אאיגון למלך ווסטרוז בבוא העת.
לאורך השנים, הם חתמו על חוזה עם הפלוגה הזהובה, צבא השכירים המיומן והגדול ביותר בערים החופשיות.
טיריון מייעץ לאאיגון שינחיל את כיבושיו לפני שיפנה לדאינריז, כדי שתכבד אותו.
הוא אף משכנע את אאיגון לפתוח בפלישה מוקדמת לשבע הממלכות, ללא עזרתה של דאינריז ודרקוניה.
לאחר מסעו של טיריון עם אאיגון לאורך אסוס, טיריון נחטף על ידי ז'ורה מורמונט, שמתכנן למסור אותו לידיה של דאינריז, כסמל לפיוס.