tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ישנה וילה רומית, שהתגלתה בחפירות ארכאולוגיות ליד מחוז המשנה הולהיים ואף ניתן לערוך בה סיור.
וילה רומית נוספת, שצמודה לה חלקת קבורה, זוהתה במחוז המשנה בלדינגן.
נתגלה אף כפר רומי, ויקוס (מונח לטיני לכפר או אף לשכונה), משנת 85 לספירה, שתחמה את שטחה הדרומי של העיירה עד לשנים 259-260 לספירה.
כאשר, בשנה האחרונה לקיומה של השכונה, היא נחרבה על ידי השבטים האלמאנים דוברי השפות הגרמאניות וביניהן אלמאנית, במסגרת כיבוש דרום גרמניה של היום.
לגבי הכפר ששכן בתחומי נרדלינגן, מדובר כנראה ביישוב הרומי הידוע בשם הלטיני ספטימיאקום, אשר נבנה בין השנים 80–300 לספירה, כך משערים.
למרות זאת, ישנה אפשרות שכפר ספציפי זה, היה ממוקם באזור אחר, למשל באוברדורף, בירת מחוז המשנה הבווארי, אוסטאלגאו.
דבר שמותיר חוסר בהירות, באשר לשמו הלטיני של הכפר הרומי, ששכן בקרבת נרדלינגן.
האלמאנים החזיקו באזור נרדלינגן במהלך המאות השישית והשביעית לספירה, במהלכן אוכלוסיית האזור התנצרה בהדרגה תחת שלטון השושלת המרובינגית.
בנוסף, נתגלו כמה אתרי קבורה מתקופה זו.
השם "נורדילינגה" אוזכר לראשונה במסמכים מחצר המלוכה של השושלת הקרולינגית, משנת 898, וכיום חוגגת נרדלינגן שנה זו כתאריך "היווסדה".
תחת שלטונה של בישופות רגנסבורג, נרדלינגן צמחה לכדי עיירת שוק חשובה.
ב-1215, פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, העניק לנרדלינגן מעמד של עיר ובנוסף לכך הוענק לה כתב הזכויות הנגזרות ממעמד זה, דבר שהפך את נרדלינגן לעיר קיסרית של האימפריה הרומית הקדושה.
באותה שנה, נבנתה חומת העיר הראשונה, זאת כאשר גם בימינו אלה, ניתן עדיין לראות את הבסיס התחתון של החומה, שתוכנן ונבנה באותה שנה.
במסמך שמתוארך לשנת 1219 אוזכר לראשונה "יריד נרדלינגר", אירוע שמתקיים בנרדלינגן כפסטיבל פולקלור, גם כיום.
נרדלינגן ממוקמת על צמתים של שתי דרכי מסחר ראשיות, האחת חוצה את הערים פרנקפורט, אאוגסבורג ווירצבורג, כאשר השנייה חוצה את הערים נירנברג ואולם.
הודות לכך, נרדלינגן נהייתה למרכז מסחר חשוב שכלל סחר בחיטה, בעלי חיים, טקסטיל, פרווה ומתכות.
לצד פרנקפורט, נרדלינגן היוותה אחת משתי הערים שבהן התקיימו הירידים המסחריים החשובים ביותר באזור, דרכם הובילו טובין על פני מרחקים ארוכים.
ב-1238, שריפה פקדה את העיר והרסה את רובה, אך העיר השתקמה במהירות.
שלושה דורות מאוחר יותר, מספר רב של בעלי מלאכה, במיוחד בורסקאים ואורגים, התיישבו מחוץ לחומות העיר.
ב-1327, נבנתה החומה המעגלית של ימינו, אשר הכפילה פי ארבעה את שטח החומה, מכלל שטחה של נרדלינגן.
שנת 1427 ראתה את תחילת בנייתה של כנסיית גאורג הקדוש.
ב-1472, הוגשה תביעה כנגד בעלי בית בושת, הזוג לינהארט פריירמות' וברברה טאשנפנד, שהתפרסמה עד ימינו אלה, בשל השימור של דפי המסמך המשפטי הנוגע לתביעה.
נקודת הפתיחה של המשפט היא האשמת בני הזוג בהפלה בכפייה, שנאלצה לבצע הפרוצה אלס פון אישטט.
בית המשפט הרשיע את הזוג והגלה את הבעל מהעיר.
אשתו נענשה בהטלת ברזל מלובן על מצחה ובתהלוכה בכל רחבי העיר שלוותה בהשפלות ובקללות.
תכריך המסמך, שכולל 40 דפים ושמור בארכיון נרדלינגן, המנציח את המשפט שהתקיים, מעניק הבנה ייחודית לגבי קיומם של בתי בושת ותנאיהם באותה התקופה.
ב-1529, הוגשה עצומה מטעמם של 6 נסיכים ושל 14 נציגי ערים חופשיות באימפריה הרומית הקדושה, בהן נרדלינגן, אל מול הדיאט של שפייר, אשר שאפו לאפשר את התפשטותה הבלתי נמנעת של הרפורמציה הפרוטסטנטית.
ב-1555, הושלם תהליך הרפורמציה הפרוטסטנטית, גם בנרדלינגן, זאת כאשר במסגרתו המירו תושבי העיר את אמונתם הקתולית בזו הלותרנית.
ב-1579, ראש העיר של נרדלינגן, באותם ימים, פטר סנג (1512–1589), חתם על מסמך הצהרת האמונה הלותרנית הרשמי, שכונה בשם "נוסח ההסכמה".
משפטי המכשפות בראשית העת החדשה תועדו היטב גם בנרדלינגן.
בין השנים 1589–1598, 34 נשים וגבר אחד הועלו על המוקד בעוון כישוף, וכן מיילדת אחת שהגנה עליהם, ברברה לירהאמר, נפטרה בעודה בשבי.
משפטיהן של מריה הול ושל רבקה למפ נחשבים למקרים ידועים במיוחד.
נאמר לרוב שב-1604 גרסה מקוצרת ופשוטה יותר, של מחזהו של ויליאם שייקספיר, רומיאו ויוליה, הועלתה על הבמה בנרדלינגן וזהי אחת מהופעות התיאטרון הראשונות שהעלו מחזה שייקספירי כלשהו על הבמה, מחוץ לאנגליה.
למעשה, השחקנים ביקשו להעלות על הבמה את המחזה אך נענו בשלילה על ידי הרשויות המקומיות וקיבלו פיצויים בשל מאמציהם.
נרדלינגן שימשה כאתרם של שני קרבות היסטוריים וסימנה נקודת מפנה במלחמת שלושים השנים.
במהלך הקרב הראשון של נרדלינגן, שהתחולל ב-1634, כוחות הצבא הפרוטסטנטיים השוודיים, נחלו תבוסה מכרעת מידי הכוחות האימפריאליים של הבסבורג.
העיר התבקשה לפתוח את שעריה לכוחות המנצחים, אך לא הוחרבה בידי ההבסבורגים, זאת לאחר מתן תשלומים גבוהים של פיצויים.
אולם, במהלך המצור ולאחריו, העיר איבדה קרוב למחצית מאוכלוסייתה בשל רעב וחולי.
המלחמות הללו אילצו את הסוחרים לעבור לנמלי הים וכתוצאה מכך, נרדלינגן איבדה את חשיבותה כמרכז מסחרי.
חלקית, בשל עיכוב כלכלי מאולץ זה, נופה הימי-ביניימי של נרדלינגן נשמר היטב.
כפועל יוצא מתהליך צמצום כמות הנסיכויות והישויות הפוליטיות באדמת גרמניה של אותם ימים ותהליך החילון שפקד את תושבי הישויות המדיניות הללו, במהלך ולאחר המלחמות הנפוליאוניות, נרדלינגן הושפעה אף היא מהתהליך הפוליטי והחברתי-דתי הנ"ל.
ב-1803, איבדה נרדלינגן את מעמדה כעיר קיסרית של האימפריה הרומית הקדושה וסופחה לשטחי האלקטורט של בוואריה.
זאת לאחר שכוחותיו של הנסיך הבוחר הבווארי, שכבשו את העיירה בספטמבר 1802, ציפו להכרזתו של האלקטור את עצמו כמלך בוואריה, ב-1 בינואר 1806. תוך שהוא משנה רשמית את שמה של הישות הפוליטית עליה שלט, לממלכת בוואריה.
ממלכתו הכריזה על פרישה מהאימפריה הרומית הקדושה בחודש אוגוסט, שלאחר מכן.
ב-15 במאי 1849, חוברה נרדלינגן לרשת מסילות הברזל המלכותית של בוואריה.
במהלך אותה שנה, שני קווי הרכבת הראשונים נפתחו לציבור, כאשר שניהם יועדו להגיע לנירנברג.
חיבור נוסף של מסילת ברזל, שלישי במספר, בוצע תחת פיקוחה של רשת מסילות הברזל המלכותית של וירטמברג ונפתח ב-3 באוקטובר 1863, כאשר היעד הייתה העיר אאלן.
במהלך מלחמת העולם השנייה, גיחות אוויר שבוצעו באביב 1945, בתוך נרדלינגן ומסביב לה, הביאו להריגתם של 33 אנשים בסך הכל.
תחנת הרכבת של נרדלינגן וכן כמה בתים נהרסו לחלוטין וכנסיית גאורג הקדוש ניזוקה קשות.
אולם, רוב המחוז ההיסטורי של העיירה נחרג מגיחות האוויר ולא הופצץ.
ב-1945, נרדלינגן הפכה לחלק מאזור הכיבוש האמריקני, אחד מאזורי הכיבוש המנהליים של בעלות הברית בגרמניה הכבושה.
צבא ארצות הברית הקים מחנה עקורים בעיירה.
האזור נוהל בידי אונרר"א ואכלס כ-500 עקורים, רובם מלטביה וליטא.
יותר מ-4,500 בני אדם התיישבו דרך קבע לאחר המלחמה.
מאז ימי הביניים, משפחות יהודיות השתקעו בנרדלינגן.
הם קברו את מתיהם בבית הקברות שהיה ממוקם בדרך נאהרממינגר ובית כנסת נחנך בעיירה בשנת 1885. בית הכנסת נהרס על ידי הנאצים במהלך הפוגרומים של ליל הבדולח, 1938 ואירועים אלו מונצחים באמצעות לוחית זיכרון החקוקה באולם הכנסייה הפרוטסטנטית של היום.
ב-1979, הוצבה אנדרטת זיכרון בבית הקברות היהודי שבעיירה המנציחה את הקורבנות היהודים שנרצחו בשואה.
במהלך הרה-אורגניזציה המוניציפלית של בוואריה, איבדה נרדלינגן את מעמדה כעיר, בתאריך 1 ביולי 1972. היא שולבה כעיירה בתחילה במחוז המשנה נרדלינגן-דונאווירת', אשר קיבל את שמו הנוכחי, דונאו-ריס, ב-1 במאי 1973.
למועדון הספורט המקומי, TSV 1861 Nördlingen, יש קבוצות כדורסל מוצלחות ביותר, הן לגברים, הן לנשים, המשתתפות שתיהן בליגת הבונדסליגה בכדורסל.
באופן מסורתי, קבוצת הכדורגל של המועדון היא החזקה ביותר בשוואביה הצפונית.
שחקנה המוצלח ביותר היה שחקן העבר גרד מילר, שנולד וגדל בנרדלינגן.
אצטדיונה של נרדלינגן, נקרא על שמו, החל מ-2008, לזכרו.
בנייני האבן שבעיירה מכילים מיליוני יהלומים זעירים, כאשר כולם בעלי רוחב של 2 מילימטרים.
פגיעת המטאוריט - שריד של אסטרואיד שרוחבו קילומטר אחד - אשר גרמה להיווצרותו של מכתש נרדלינגר-ריס, אף יצרה כ-72,000 טונות של יהלומים זעירים אלו.
הפגיעה התנגשה במשקעי גרפיט מקומיים.
מאוחר יותר, אבנים נחצבו ממקום זה כדי להשתמש בהן לצורך בניית נרדלינגן.
נרגס מוחמדי (בפרסית: نرگس صفیه محمدی; נולדה ב-21 באפריל 1972) היא פעילת זכויות אדם איראנית וסגנית הנשיא של מרכז מגיני זכויות האדם , בראשות כלת פרס נובל לשלום שירין עבאדי.
במאי 2016 נידונה בטהראן ל-16 שנות מאסר על הקמה וניהול של "תנועת זכויות אדם שפועלת לביטול עונש המוות".
בשנת 2022 נבחרה ברשימת 100 הנשים של ה-BBC.
בשנת 2023 זכתה בפרס נובל לשלום "על מאבקה נגד דיכוי נשים באיראן ומאבקה לקידום זכויות אדם וחירות לכולם".
מוחמדי נולדה בזנג'אן שבאיראן למשפחה איראנית אזרית וגדלה בקורווה שבכורדיסתאן, כרג' ואושנווייה .
היא למדה באוניברסיטה הבין-לאומית האימאם חומייני , קיבלה תואר בפיזיקה, והפכה למהנדסת מקצועית.
במהלך הקריירה שלה באוניברסיטה היא כתבה מאמרים התומכים בזכויות נשים בעיתון הסטודנטים.
היא הייתה פעילה גם בקבוצת טיפוס הרים, אך בשל פעילותה הפוליטית נאסר עליה מאוחר יותר להצטרף לטיפוסים.
היא המשיכה לעבוד כעיתונאית בכמה עיתונים רפורמיסטיים.
בשנת 2003 הצטרפה למרכז מגיני זכויות האדם, בראשות כלת פרס נובל לשלום שירין עבאדי.
מאוחר יותר הפכה לסגנית נשיא הארגון.
ב-1999 נישאה לעיתונאי תגי רחמני , שזמן קצר לאחר מכן נעצר בפעם הראשונה.
רחמני עבר לצרפת ב-2012 לאחר שריצה בסך הכול 14 שנות מאסר, אבל מוחמדי נשארה באיראן כדי להמשיך בפעילותה למען זכויות האדם.
למוחמדי ורחמני יש ילדים תאומים, עלי וקיאנה.
מוחמדי נעצרה לראשונה ב-1998 בשל ביקורתה על ממשלת איראן, וישבה שנה בכלא.
באפריל 2010 זומנה לבית המשפט של המהפכה האסלאמית בשל חברותה ב-DHRC.
היא שוחררה לזמן קצר בערבות של 50,000 דולר, אך נעצרה מחדש מספר ימים לאחר מכן ונכלאה בכלא אווין.
בריאותה של מוחמדי נפגעה בזמן שהותה במעצר, והיא פיתחה מחלה דמוית אפילפסיה שגרמה לה לאבדן שליטה זמני על השרירים.
לאחר שהוחזקה חודש בבידוד, היא שוחררה והועברה לבית החולים.
ביולי 2011 הועמדה מוחמדי שוב לדין, ונמצאה אשמה ב"פעולה נגד הביטחון הלאומי, חברות ב-DHRC ותעמולה נגד המשטר".
בספטמבר נידונה ל-11 שנות מאסר.
מוחמדי הצהירה כי נודע לה על פסק הדין רק באמצעות עורכי דינה.
במרץ 2012 אושר גזר הדין על ידי בית משפט לערעורים, אך הופחת לשש שנים.
ב-26 באפריל היא נעצרה כדי להתחיל לרצות את עונשה.
על גזר הדין מחה משרד החוץ הבריטי, שכינה אותו "עוד דוגמה עצובה לניסיונות של הרשויות האיראניות להשתיק מגיני זכויות אדם אמיצים".
אמנסטי אינטרנשיונל הגדירה אותה אסירת מצפון וקראה לשחררה לאלתר.
עיתונאים ללא גבולות קבעו כי מוחמדי היא אסירה שקיימת "סכנה מיוחדת לחייה".
ביולי 2012 קראה קבוצה בינלאומית של מחוקקים לשחרורה, כולל הסנאטור האמריקני מארק קירק, התובע הכללי הקנדי לשעבר אירווין קוטלר, חבר הפרלמנט הבריטי דניס מקשין , חבר הפרלמנט האוסטרלי מייקל דנבי , חבר הפרלמנט האיטלקי פיאמה נירנשטיין, והפרלמנט הליטאי עמנואליס זינגריס .
ב-31 ביולי 2012 שוחררה מוחמדי מהכלא.
הסרטון של נאומה של מוחמדי ב-31 באוקטובר הפך במהירות ויראלי ברשתות החברתיות, וכתוצאה מכך היא זומנה לבית המשפט בכלא אווין.
"בהזמנה לדין שקיבלתי ביום 5.11.14 צוין כי עליי להסגיר את עצמי 'לאישום', אך אין הסבר נוסף מהם אישומים אלו", ציינה.
ב-5 במאי 2015 נעצרה מוחמדי שוב על בסיס אישומים חדשים.
בית המשפט גזר עליה עשר שנות מאסר באשמת "ייסוד קבוצה בלתי חוקית", חמש שנים בגין "התכנסות וקנוניה נגד הביטחון הלאומי".
שנה על "תעמולה נגד המערכת" על הראיונות שלה עם כלי תקשורת בינלאומיים ופגישתה במרץ 2014 עם הנציגה העליונה של האיחוד האירופי דאז לענייני חוץ ומדיניות ביטחון, קתרין אשטון.
בינואר 2019 דווח כי מוחמדי החלה בשביתת רעב, יחד עם האזרחית הבריטית-איראנית שנעצרה נזנין זגארי-רדקליף, בכלא אווין בטהראן, במחאה על מניעת גישה לטיפול רפואי.
ביולי 2020 חלתה ב-COVID-19, שממנו נראה שהיא החלימה עד אוגוסט.
ב-8 באוקטובר 2020 שוחררה מוחמדי מהכלא.
ב-27 בפברואר 2021 פרסמה סרטון דרך הרשתות החברתיות שבו הסבירה שהיא זומנה לבית המשפט פעמיים בדצמבר, בגין תיק שנפתח נגדה כשהיא עדיין בכלא.
מוחמדי הצהירה כי היא מסרבת להופיע בבית המשפט והיא לא תציית לכל פסק דין שיינתן.
בסרטון היא מתארת את ההתעללות המינית שהיא עצמה ונשים אחרות ספגו בבתי הכלא ואמרה שהרשויות עדיין לא הגיבו לתלונה שהגישה בעניין זה ב-24 בדצמבר.
התיק החדש שנפתח נגדה עסק בישיבה שביצעו אסירות פוליטיות בכלא אווין, במחאה על הרג ומעצרים של מפגינים על ידי כוחות הביטחון בנובמבר 2019.
במרץ 2021 כתבה מוחמדי את ההקדמה לדו"ח השנתי של Iran Human Rights על עונש המוות באיראן.
היא כתבה: "הוצאה להורג של אנשים כמו נאביד אפקרי ורוחאללה זם בשנה האחרונה, היו ההוצאות להורג המעורפלות ביותר באיראן.
גזרי דין מוות צריכים להיבדק בקפידה.
אנשים אלו נידונו למוות לאחר שהוחזקו בבידוד והיו נתונים לעינויים פסיכולוגיים ונפשיים מחרידים, זו הסיבה שאני לא רואה בהליך השיפוטי הליך הוגן או צודק.
אני רואה החזקת נאשמים בבידוד, מה שמכריח אותם לתת הודאות לא נכונות ושקריות המשמשות כראיה מרכזית במתן גזרי דין אלה.
לכן אני מודאגת במיוחד מהמעצרים האחרונים בסיסטאן ובכורדסתאן, ואני מקווה שארגונים נגד עונש מוות ישימו לב במיוחד לעצורים כי אני חוששת שנעמוד בפני גל נוסף של הוצאות להורג במהלך השנה הקרובה".
במאי, סניף 1188 של בית המשפט הפלילי השני בטהראן גזר על מוחמדי שנתיים וחצי מאסר, 80 מלקות ושני קנסות נפרדים בגין אישומים הכוללים "הפצת תעמולה נגד המערכת".
ארבעה חודשים לאחר מכן, היא קיבלה זימון להתחיל לרצות את העונש, אך היא לא הגיבה מאחר שלדעתה ההרשעה אינה צודקת.
ב-16 בנובמבר 2021 נעצרה מוחמדי באופן שרירותי בכרג', כשהשתתפה באזכרה באנדרטה לזכר אברהים כטבדר, שנהרג על ידי כוחות הביטחון האיראניים במהלך הפגנות בנובמבר 2019.
בדצמבר 2022, במהלך ההפגנות שהתקיימו בעקבות מותה במעצר של מהסה אמיני, פירטה מוחמדי בדו"ח שפורסם על ידי BBC את ההתעללות המינית והפיזית בנשים עצורות.
בינואר 2023 היא מסרה דו"ח מזעזע מהכלא המפרט את מצבן של הנשים בכלא אווין, כולל רשימה של 58 אסירות ותהליך החקירה והעינויים שעברו.
57 מהנשים הללו היו 8,350 ימים בבידוד בסך הכול.
56 מהנשים הללו נשפטו ל-3,300 חודשים בסך הכול.
בנובמבר 2023 פתחה בשביתת רעב בכלא במחאה על ההגבלות על הטיפול הרפואי שלה ושל אסירות אחרות, ובמחאה על חובת לבישת חיג'אב באיראן.
בזמן שהותה בכלא עברה מוחמדי כמה התקפי לב.
בשנת 2022 נשלחה לניתוח חירום.
באוגוסט 2024 הוכתה קשות על ידי הסוהרים בבית הכלא ורשויות בית הכלא סירבו לפנותה לבית חולים.
בספטמבר 2024 הודיעה מוחמדי כי 34 אסירות פתחו בשביתת רעב "לאות הזדהות עם האנשים שמוחים באיראן נגד מדיניות הדיכוי של הממשלה".
בדצמבר 2024 שוחררה מוחמדי מסיבות רפואיות ועברה כמה ניתוחים.
אחרי שחרורה המשיכה למחות נגד המשטר.
במהלך מעצרה הוכתה ממושכות בעוצמה.
בפברואר 2026 קיימה שביתת רעב במשך שבוע במחאה על תנאי כליאתה, ולאחר מכן נידונה ל־7.5 שנות מאסר נוספות.
לאחר מעצרה הופעלה כלפיה אלימות קשה מאוד ונמנע ממנה טיפול רפואי.
ועדת נובל קראה לשחרורה המיידי ולמתן טיפול רפואי הולם.
פרס נובל לשלום לשנת 2023
פרס חופש העיתונות העולמי של אונסק"ו/גיירמו קאנו לשנת 2023
2022 הכרה כאחת מ-100 הנשים מעוררות ההשראה והמשפיעות של BBC
פרס אנדריי סחרוב לשנת 2018 מהאגודה האמריקנית לפיזיקה
פרס זכויות האדם לשנת 2016 של העיר הגרמנית ויימאר
פרס פר אנייר לשנת 2011, הפרס הבינלאומי של ממשלת שוודיה לזכויות אדם
2010 כאשר זוכת פרס נובל שירין עבאדי זכתה בפרס פליקס ארמקורה לזכויות האדם , היא הקדישה אותו למוחמדי.
"האישה האמיצה הזו ראויה לפרס הזה יותר ממני", אמרה עבאדי.
פרס אלכסנדר לנגר לשנת 2009, על שם פעיל השלום אלכסנדר לנגר .
נירו ד'אבולה (באיטלקית: Nero d'Avola; באופן מילולי: "השחור של אבולה") הוא "עינב היין האדום החשוב ביותר בסיציליה" והוא אחד הזנים הילידיים החשובים באיטליה.
הוא נקרא על שמו של העיר אבולה בדרום הרחוק של סיציליה, ויינותיו מושווים לשיראזים מהעולם החדש, עם טאנינים מתוקים וטעמי שזיפים או פלפלים.
הוא תורם גם לתערובות מרסלה רובינו.
נראה כי "העינב השחור של אבולה" נבחר על ידי מגדלים ליד אבולה (עיירה קטנה בדרום מזרח סיציליה בנפת סירקוזה) לפני כמה מאות שנים.
בתחילה, גידולו היה מוגבל לקצה הדרומי של האי, אך לאחרונה התפשט ברחבי האי.
הגפן אוהב אקלים חם ויבש יחסית.
הנפות סביב נוטו (מעל Buonivini ו-Pachino) בדרום נפת סירקוזה ידועים באיכות יינות הנרו ד'אבולה שלהם.
נרו ד'אבולה מופק בארצות הברית וגם באוסטרליה, במיוחד באזורי ריברלנד ו-Sunraysia החמים שבהם מייצרים ייננים יינות קלים, עסיסיים וריחניים.
הזן נמצא גם במלטה, טורקיה ולאחרונה גם בדרום אפריקה.
צבע: דובדבן או אדום אודם.
בושם: בדרך כלל יין, פירותי, מזכיר מאוד פטל שחור.
טעם: יבש, מעט חומצי, מעוגל, חם ובעל גוף מלא.
נרו היא סדרת טלוויזיה צרפתית מסוגת דרמה תקופתית־הרפתקאות־פנטזיה, שנוצרה על ידי ז'אן־פטריק בנה, אלן מודואי, מרטין דואר וניקולה דיגאר.
את הסדרה ביימו מודואי ולודוביק קולבו־ז'סטין.
הסדרת היא הפקה משותפת של "Karé Productions" ו־"Bonne Nouvelle" עבור נטפליקס.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב־8 באוקטובר 2025.
בתחילה, הסדרה נתפסה על ידי נטפליקס כעיבוד לרומן "Gagner la guerre" ("לנצח במלחמה") מאת ז'אן־פיליפ יאבורסקי , אך בשלב כתיבת התסריט התרחקה הסדרה מהספר והפכה ל"יצירה בפני עצמה".
הסדרה עוסקת בנרו, מתנקש ציני בצרפת של המאה ה־16, הנתונה במתחים חברתיים עקב בצורת קשה.
לאחר שנבגד על ידי מעסיקו, נרו נחוש בדעתו להשיב אליו את בתו, שגודלה כיתומה.
הסדרה מציגה את נרו העומד בפני דילמות בניסיון להציל אותה מאויבים אכזריים ומכוחות האופל.
העלילה מתרחשת ב־1504 בדרום צרפת, עת בצורת קשה וחסרת תקדים פוקדת את האזור.
נרו הוא אסיר משוחרר שנאסף על ידי ניקולא דה רושמור, סגן הקונסול השאפתן של למרטין, כדי להיות חלק מצוות המתנקשים שלו המונה שבעה רוצחים שכירים.
הורטנס, בתו של רושמור, שבורת לב לאחר שארוסה, טנקרד, נהרג (וכפי שמתגלה – על ידי נרו).
בינתיים, בכס הקדוש מגלה כומר צעיר את זהותו של מי שהוא מזהה כ"צאצא האחרון של השטן".
הוא מספר על תגליתו לכומר מבוגר וזה רוצח אותו, ולוקח את השם שהתגלה למכשפה בעלת עין אחת.
מתברר כי האיש שגילו הוא נרו.
קורסיני, קונסול למרטין, מזמן אליו את סגנו רושמור, ואומר לו כי הוא יודע שרושמור ארגן את רצח טנקרד כדי שבתו תנשא לנסיך סגור – נער צעיר ונוח להשפעה.
רושמור מעוניין לכפות את הנישואים על בתו כדי להקים מכרות למרבצי הבדיל הנרחבים שבאדמות העיר סגור ולהתעשר מהם, וכן להיות בעל השפעה כחותן הנסיך.
הקונסול יודע כי הדבר יערער את מעמדו שלו ולכן מודיע לרושמור כי הוא לא מאשר את הנישואים.
רושמור מתכנן לרצוח את הקונסול.
המכשפה שתומת העין מגיעה ללמרטין.
נרו הולך לבית הזונות המקומי ופוגש את המאדאם דיאמנטינה.
המכשפה נגלית לרושמור באופן מאיים.
רושמור מזמן אליו את שבעת המתנקשים שלו.
בנוכחות המכשפה, הוא מודיע להם שהקונסול ימות הלילה, והוא בוחר בטוסן, אחד המתנקשים.
למחרת נודע שהקונסול נרצח במיטתו.
טוסן נראה על מיטתו מותש ובמצב בריאותי רע.
רושמור ממונה לקונסול במקום קורסיני אותו רצח.
רושמור מזמין את נרו המופתע לארוחת ערב.
בעודו מתכונן לצאת לסעודה, שליח מרושמור מגיע לנרו ומוסר לו ענק לענוד על צווארו.
בסעודה, רושמור רב עם בתו ומסלק מעליו את כל הנוכחים למעט נרו.
הוא מודיע לנרו שהוא, נרו, הוא התשלום למכשפה תמורת רצח קורסיני.
המכשפה נגלית מאחוריו, והשרשרת שהוענקה לנרו מתגלה כמכושפת, כך שהמכשפה יכולה לחנוק אותו בעזרתה לפי רצונה.
המכשפה מגלה כי לנרו יש ילד ודורשת מרושמור למצוא אותו.
אחת המתנקשות מציעה לו לברר אצל דיאמנטינה, ובינתיים נרו נכלא.
טוסן, שמצבו הבריאותי הולך ומורע, משחרר את נרו מכלאו ומבקש ממנו להרוג את המכשפה.
ששת המתנקשים מהצוות של נרו מגיעים לדיאמנטינה ומכים אותה.
היא מספרת להם שלנרו נולדה לפני 14 שנים ילדה מקליסטה, אחת הזונות שבבית הבושת שלה, שמתה בלידתה.
הילדה נלקחה וגדלה בבית היתומים סנט מר.
המתנקשים מעבירים את המידע למכשפה.
בינתיים מגיע נרו בבהילות לבית היתומים בחיפוש אחר בתו, מכיוון שהוא מבין שהמכשפה רוצה לפגוע בה.
הוא פוגש את הנזיר הוראס, המנהל את בית היתומים, ודורש ממנו לראות את בתו.
בינתיים גם המכשפה מגיעה למקום בחיפוש אחריה.
נרו מגיע לבתו והיא, שמעולם לא ראתה אותו, נאבקת בו, אך נרו מצליח לחמוק איתה מהמכשפה.
נרו מופיע בביתו של הקונסול רושמור במטרה לשאת ולתת עם המכשפה, ובסופו של דבר מצליח להרוג אותה ונמלט מהמקום, לאחר שרושמור מורה למתנקשיו להרוג אותו (משום שהוא יודע שנרו לא יסלח לו על בגידתו בו, ומשום שנרו "יודע יותר מדי").
הוראס מקשר בין הדברים ששמע מנרו למידע דתי נוצרי, ומסיק כי בתו של נרו היא הצאצא האחרון של השטן, שלפי המידע שבידו ייכנס לגופהּ ויביא לקץ העולם.
כדי למנוע את זה, הוא מסיק שהיא חייבת למות, אולם מכיוון שהוא גידל אותה ואוהב אותה, ולא מסוגל להרוג אותה, הוא מתכנן לקחת אותה לארכיבישוף היושב בעיר סגור כדי שהוא יהרוג אותה.
הוא מוצא את נרו ומשקר לו שהוא חייב להגיע עם בתו לסגור כדי שהארכיבישוף יגן עליה.
הוא מבקש מנרו לבוא איתו משום שהדרכים מסוכנות: הן מלאות במטורפים סדיסטיים המכנים את עצמם "החוזרים בתשובה", שמאמינים שכדי לכפר על החטאים שהביאו לבצורת עליהם לכרות איברים לאנשים.
נרו מבוקש עם פרס על ראשו, וכדי לצאת מהעיר הוא גונב את הכרכרה של הקונסול, משום שהוא יודע שאף אחד לא יעז לערוך בתוכה חיפוש.
לכרכרה נכנסת גם בת הקונסול, הורטנס, שנשלחת גם היא לסגור כדי להתחתן עם הנסיך.
נרו לוקח אותה כבת ערובה.
בסוף הפרק נראית המכשפה קמה לתחייה.
הכרכרה המלווה בשומרים עושה את דרכה לעיר סגור.
לותאר, מפקד השומרים של למרטין המלווה את השיירה, חושד בנעשה בתוך הכרכרה, עוצר את השיירה ומגלה את נרו ובתו, פרלה, ואת הוראס.
הוא מודיע לנרו שהוא יעמוד למשפט.
נרו הנואש, שיודע שאם יפול לידי רושמור, זה יהרוג אותו, מגלה ללותאר שרושמור רצח את הקונסול, ומגלה להורטנס שרצח את טנקרד, ארוסה, בפקודת אביה, במטרה לחתן אותה עם נסיך סגור.
הוא מבהיר ללותאר שהקונסול מבקש להרוג אותו ולא להעמידו למשפט.
לותאר מהסס, ובינתיים מגיע רושמור עם ששת מתנקשיו, חבריו לשעבר של נרו לצוות.
הוא מבקש מלותאר לעצור את נרו, אך זה מסרב ומתעקש להביאו בפני שופט.
תוך כדי המצב המתוח שנוצר, מגיעה המכשפה ומפעילה את כישוף השרשרת כדי לאלץ את נרו לגלות היכן בתו.
פרלה, שרוצה להפסיק את עינויו של אביה, יוצאת מהכרכרה, ונרו הנואש מצמיד סכין לצווארה כדי לאיים על המכשפה ולגרום לנסיגתה.
כדי להוכיח את רצינות כוונותיו הוא אף דוקר את פרלה בבטנה (וכפי שהוא מגלה אחר כך – במקום לא קטלני, לפי מיטב "הידע המקצועי" שלו כמתנקש מיומן).
המכשפה מורה לכולם לזרוק את נשקם, ונרו, בתו, הוראס והורטנס נכנסים לכרכרה.
אליהם מצטרף גם לותאר שנאלץ לברוח מהקונסול, לאחר שמרד בו.
נרו דוחף את לותאר מהכרכרה הדוהרת לאחר שזה מביע בקול את רצונו לנקום בו על שרצח את עמיתו וחברו טנקרד.
תקוותו של נרו להגיע לנהר ולתפוס את המעבורת, ובכך לחמוק מרודפיו, מתבדה כשמתברר שהנהר יבש עקב הבצורת הכבדה.
את הכרכרה מקיפים כפריים רעבים המאיימים לתקוף אותם, וכדי לרצות אותם מורה נרו להשאיר להם את הסוסים והכרכרה ולהמשיך רגלית.
המתנקשים בהנהגת המכשפה ממשיכים במרדף אחר נרו וחבורתו, וברקע נראה זר מסתורי.
פרלה סובלת מכאבים ומפגינה כעס כלפי אביה שדקר אותה.
נרו יוצא לחפש שורש להקלה עליה.
הוא מותקף מאחור על ידי לותאר, מאבד את הכרתו וכשהוא מתעורר, כבול, לותאר אומר שהוא והשרשרת שעונד ישמשו הוכחה לשימוש שעשה הקונסול בכשפים, דבר שהוא מניח שיביא להוצאתו להורג על ידי הארכיבישוף.
במקביל פרלה, הוראס והורטנס תוהים מדוע נעלם נרו, ופרלה חושבת שאביה שוב נטש אותה.
הורטנס והוראס מבינים שבלעדי נרו לא יוכלו להגיע לסגור.
הוראס מתגנב לעבר פרלה בשנתה כדי להרוג אותה, אך לא מסוגל לעשות את זה.
הורטנס מוצאת את המתנקשים, שכירי אביה, המלווים במכשפה.
היא מצטרפת אליהם בהרגשת הקלה ומבקשת מהמתנקשים להחזיר אותה ללמרטין.
המכשפה אוחזת באיום בהורטנס בדרישה לומר לה היכן פרלה.
המתנקשים דורשים ממנה לעזוב אותה, ונלחמים בה.
המכשפה הורגת כמעט את כולם.
כשהיא עומדת להרוג את המתנקשת זינב, המכשפה מבחינה בזר המסתורי מתקרב ובורחת ממנו.
נרו מצליח להשתחרר מלותאר ולהשתלט עליו, כובל אותו ולוקח אותו בחיפושו אחר בתו.
פרלה, הורטנס והוראס נופלים בידי "החוזרים בתשובה".
הורטנס, פרלה והוראס נלקחים לכפר בו הם ניצבים לפני המנהיג המקומי של החוזרים בתשובה.
הם מנסים לברוח, אך רק פרלה מצליחה בכך.
בניסיון להרתיע את המנהיג, הורטנס מגלה את זהותה כבתו של קונסול למרטין ואשתו לעתיד של נסיך סגור, אך הדבר מביא לתוצאה הפוכה: לאחר עימות בין הורטנס והמנהיג, הוא מכה אותה וגורר אותה לבקתה כדי לאנוס אותה.
פרלה יוצאת ממחבואה ותוקפת אותו, ובכוחות משותפים השתיים מצליחות לגבור עליו.
בינתיים נרו ולותאר, שעכשיו משתף פעולה עם נרו בפעולת ההצלה שלו, צופים במתרחש בכיכר העיר.
הוראס הגריל את מותו במשחק המזל הסדיסטי של "החוזרים בתשובה".
רגע לפני הוצאתו להורג, נרו קופץ למקום כדי להסיח את דעתם של מנהלי המשחק וכדי לעכב אותם.
אחרי פעולת ההסחה שלו, הוא ולותאר תוקפים והורגים כמה מהם.
תושבי הכפר מתקוממים גם הם והולכים ללמרטין לאחר הניצחון במאבק.
נרו מציע להורטנס להצטרף אל הכפריים ואומר לה שהיא לא בת ערובה שלו יותר.
לאחר מחשבה, היא חוזרת ומצטרפת לחבורה ואומרת שאביה צריך לשלם על מעשיו.
קונסול למרטין, רושמור, בא לפני נסיך סגור בארמונו.
לאחר דברי נימוסין, הארכיבישוף, שעומד ליד הנסיך, מדבר אל רושמור בתקיפות ובזלזול.
הוא מתגלה כאיש חכם וקשוח ששולט בנסיך.
הוא מבהיר לרושמור שלא יאפשר לו לשנות את אופי העיר על ידי כריית הבדיל.
הנסיך מאשר את דבריו, ורושמור יוצא בבושת פנים.
בינתיים, החבורה ממשיכה לעשות את דרכה לעיר סגור.
נרו משתעל ומצבו הבריאותי הולך ומתדרדר בשל הענק המכושף שאינו ניתן להסרה.
האזור מסוכן, והנסיכה מציעה לבני החבורה לנוח ולמצוא מחסה במבצר הברוואל, שנמצא במרחק יום הליכה, בנימוק שרוזן הברוואל כפוף לסגור, והיא הנסיכה לעתיד של סגור.
פרלה מבקשת מלותאר ללמד אותה להילחם.
בסגור, רושמור מביע את כעסו על שקרה בפגישתו עם הנסיך לפני בן בריתו מהמשפחה המלכותית, ותובע ממנו להיפגש ביחידות עם הנסיך, ללא פיקוח הארכיבישוף.
רושמור מזהה בג'וזפין, אחותו המגמגמת של הנסיך, נקודה חלשה והזדמנות לתמרן אותה להשגת מטרותיו בחצר המלוכה, ובפרט אצל הנסיך.
הוא מבקש לפגוש אותה אישית.
בעוד היא נראית נרגשת, הוא מבקש אותה לעזור לו "להציל את סגור".
היא מארגנת לו פגישה עם הנסיך ללא הארכיבישוף כפי שרצה.
הנסיך נענה לבקשתו של רושמור, והשניים מתחפשים לפשוטי עם ויוצאים מחוץ לחומות.
למראה העוני ברחובות, רושמור משכנע את הנסיך כי מכרות הבדיל ישפרו את מצב העם וייתנו לו תקווה.
בינתיים החבורה ממשיכה בדרכה לסגור, עד שהורטנס מערערת על הנהגתו של נרו: היא מארגנת הצבעה בעד לותאר, שנבחר למנהיג החבורה.
בדרך הוא ונרו כמעט מגיעים לעימות פיזי עד שלותאר מבחין בפצעים גדולים על צווארו של נרו באזור השרשרת.
הנסיך מקבל את דבריו של רושמור ומודיע בתקיפות לארכיבישוף שהחליט לפתוח מכרות בדיל באזור.
הוא מושיב את רושמור על כיסא המלכות לצדו, המיועד לנסיכה לעתיד (בת רושמור) ומודיע לו שזה מקומו עד שבתו תגיע.
החבורה מגיעה לפאתי הברוואל, ולעיניה נגלים כל הכפריים שמחוץ לחומות הטירה כשהם הרוגים.
נרו מניח כי "החוזרים בתשובה" ביצעו את הטבח.
שערי הטירה נעולים, אבל השומרים פותחים אותה לדרישת הורטנס, נסיכת סגור לעתיד.
בתוך החומות נראים חיילים תלויים.
רוזן הברוואל, ד'אורפריי, מקבל את פני הנסיכה.
לשאלתה, הוא אומר כי את ההרוגים הרגו החוזרים בתשובה, והתלויים בתוך החומות הם עריקים.
תשובתו גורמת לחילופי מבטים בקרב אנשי המבצר.
הורטנס שולחת יונת דואר לנסיך ומבקשת ממנו לשלוח אליה הגנה צבאית.
לותאר ונרו שמים לב שהחיילים נראים מתוחים וכאילו מסתירים משהו, וכן שאינם סובלים מפציעות.
הם מסיקים שכלל לא התנהל קרב ושאנשי המבצר סגרו את שעריו בעוד (כפי שהם מבינים בשלב הזה) "החוזרים בתשובה" טבחו ללא הפרעה באיכרים.
כן הם משערים שהחיילים שנתלו לא היו עריקים, אלא נתלו כי רצו לפעול.
הורטנס קושרת שיחה עם המשרתת שניתנה לה, אופלי.
זו אומרת לה שמשפחתה נלקחה עם שאר הכפריים לכיכר הכפר, שם שחטו אותם.
בסעודת הערב, הורטנס מספרת לרוזן על דבריה של המשרתת על המתקפה.
הסעודה מופרעת כששליח מספר לרוזן על משוטט חשוד שנראה בכפר.
אותו משוטט הוא הזר המסתורי שהמכשפה נמלטה מפניו.
נרו ופרלה משוחחים, והוא מסביר לה שאחרי שיגיעו לסגור, ולאור משלח ידו, הוא ימצא לה בית יתומים.
הוראס מגיע לתא כלאו של הזר המסתורי לאחר שזה מבקש להתוודות כביכול.
הזר מגלה לו כי הוא נשלח על ידי "הכס הקדוש" להרוג את "הצאצא האחרון של השטן".
הוא שואל את הוראס מי הוא, וזה משיב כי זאת פרלה (וכעת מובן שהזר נתפס בכוונה כדי לתשאל את הוראס).
בינתיים, בסגור, גופה מובאת לארמון.
מתברר כי זוהי גופת טוסן, המתנקש שרצח בפקודת רושמור את הקונסול בעזרת כישוף של המכשפה.
הארכיבישוף יודע שרושמור וטוסן מכירים, ומבין שטוסן נפגע מכישוף.
הוא מטפטף חומר כלשהו לתוך פיו, וטוסן מתעורר.
הוא מנסה לדבר, אך רושמור מצליח להסוות את הניסיון.
הוא מבין כי טוסן מבקש לחשוף את סודו, ומתמרן את ג'וזפין לעזור לה תוך שהוא מעמיד פנים שהיא חשובה לו.
היא עוזרת לו להגיע לחדר שבו שוכב טוסן ולבקשתו מחזיקה את ראשו בעוד רושמור מנסר את צווארו במסור עד שהראש ניתק מהגוף.
רושמור אומר לג'וזפין כי היא "עוררה את רגשותיו", מנשק אותה, והשניים נכנסים למיטה.
במקביל בהברוואל, הורטנס ופרלה מתעוררות בלילה לשמע צרחה של אישה.
בבוקר מגיעה אל הורטנס משרתת אחרת במקום אופלי.
פרלה מתיידדת עם בחור צעיר, הסייס של המבצר.
הורטנס המודאגת מצליחה למצוא את אופלי, ומתברר כי לשונה של זו נכרתה במצוות הרוזן, כעונש על שדיברה עם הורטנס על טבח אנשי הכפר.
הורטנס הנרעשת מספרת לבני החבורה על שנעשה, ושומעת מהם כי הם הבינו שאנשי הרוזן לא עשו דבר כדי למנוע את הטבח.
נרו ולותאר מזהירים אותה לא לומר דבר לרוזן משום שאם זה ירגיש שסודו עלול להתגלות, הוא יהרוג את כל החבורה – ובכלל זה הנסיכה – וישקר לנסיך על נסיבות מותם.
חיילי הרוזן נכנסים לתא כלאו של הזר המסתורי כדי להרוג אותו.
בסעודת הערב, הסייס מתוודה כי את האיכרים מהכפר לא רצחו החוזרים בתשובה אלא חיילי הרוזן כדי לחפות על פחדנותם כשסגרו את שערי המבצר עם התקרבותם של "החוזרים בתשובה" (שלבסוף לא הגיעו).
הוא גם מגלה כי החיילים שסירבו לבצע את הפקודה נתלו.
נרו ולותאר מבינים כי הרוזן ירצח אותם כדי להשתיק את הפרשה, ותוקפים ראשונים.
הם הורגים את כל החיילים הנוכחים מלבד את הרוזן, שלוקח את הורטנס כבת ערובה כדי להימלט.
בינתיים, בתא הכלא מתברר כי הזר הרג את כל החיילים שבאו להורגו, והוא יוצא מכלאו.
נרו ולותאר הולכים אחרי הרוזן, שמאיים לרצוח את הורטנס.
מאחוריו מתגנבת אופלי ותוקפת את הרוזן, שדוקר אותה – השניים נאבקים והורגים זה את זה.
בינתיים הוראס ופרלה הנמלטים נתקלים בשליח הכנסייה.
זה מבקש להרוג את פרלה, והוראס מסייע לו ומונע מפרלה להימלט.
כשהשליח כמעט הורג אותה, המכשפה מופיעה ויורה בו חץ.
היא נאבקת בו וצועקת לפרלה ולהוראס להימלט.
פרלה, ההמומה מהתנהגותו של הוראס (שגידל אותה) בורחת ונתקלת באביה.
החבורה נמלטת מהמבצר למערה, שם מספרת פרלה לנרו שהוראס ניסה להרוג אותה.
הוראס מתוודה, ומספר לנרו שבתו היא הצאצאית האחרונה של השטן ושהמכשפה מבקשת לבצע בה טקס שיכניס את השטן לגופה ויביא לקץ העולם, ולכן עליה למות.
נרו מבקש לברוח עם פרלה.
לותאר מנסה לעצור בעדו בנימוק שהוא זקוק לנרו כדי להוכיח את אשמתו של רושמור, אך הורטנס מהממת את לותאר מאחורה.
נרו, פרלה והורטנס בורחים בעוד הוראס צועק לנרו שרק הארכיבישוף יכול להסיר ממנו את הענק המכושף ולהציל אותו.
השלושה ממשיכים בדרכם "כמה שיותר רחוק מסגור".
בסגור, הנסיך אומר לרושמור שיונת הדואר הגיעה ושבתו בהברוואל.
הארכיבישוף אומר לרושמור שהורטנס האשימה אותו בכישוף, ולכן עליו להישאר בעיר.
מצבו הבריאותי של נרו מתדרדר בשל הענק המכושף.
נרו מתכוון למלט את פרלה ליבשת אמריקה.
נרו, פרלה והורטנס נתקלים בקבוצת אנשים שמאיימים עליהם.
רגע לפני שאחד מהם הורג את נרו, מתערב אחר, ששמו ארטו, ועוצר אותו.
מתברר שארטו ונרו הם חברים ותיקים, וארטו היה גם הוא שכיר של רושמור.
ארטו מספר לנרו שאחד מרוצחי רושמור ניסה לרצוח אותו, אך פספס.
לשאלתו, נרו מציג את בתו ואת הורטנס – כאשתו.
ארטו אומר שפניה של הורטנס מוכרות לו, אך הוא אינו זוכר מאין.
ארטו מזמין אותם ללון במחנה שלו בלילה.
מתברר כי הוא סוחר בנשים, שאותן הוא מוכר לבתי בושת.
הוא אף חוטף אנשים למטרת דרישת כופר: הוא מצביע על אחד כזה, ברון שחטף.
הברון הכפות מביט בתשומת לב בהורטנס, והיא אומרת לנרו שהאיש חבר של אביה, ומקווה שלא זיהה אותה.
הורטנס מפתה את נרו, והשניים נכנסים למיטה.
לותאר פוגש בשני המתנקשים האחרונים של רושמור שנשארו בחיים, ובכללם זינב.
הוא מספר להם שהורטנס האשימה את אביה בכישוף ושהנסיך יודע על כך.
לכן, הוא מציע להם להחליף צד, לעזוב את רושמור ולהצטרף אליו.
המתנקש השני מסרב, וזינב הורגת אותו וממשיכה בדרך עם לותאר.
בינתיים, מצבו הבריאותי של נרו מורע עוד בגלל השרשרת המכושפת.
הוא נתקל בברון, שאומר לו שזיהה את הורטנס – נרו הורג אותו ומשחרר את הנשים הכפותות שראו מה שעשה, והן בורחות.
נרו מספר להורטנס על שאירע והשלושה מנסים לברוח על סוסים, אך הם נתפסים.
ארטו כועס מאוד, ונרו מספר לו את האמת על זהות הורטנס.
הוא גם אומר לו שהוא גוסס.
ארטו נענה לבקשתו לתת לו סוס אחד כדי להימלט עם בתו, אך מסרב לתת גם להורטנס ללכת.
נרו עוזב עם פרלה, והורטנס כועסת ונעלבת מאוד שהוא "מכר אותה תמורת סוס".
במילות הפרידה שלו מארטו, נרו מחליק בלשונו ופולט מידע שרק מי שניסה לרצוח את ארטו (בפקודת רושמור) היה יכול לדעת, וכך ארטו מבין שנרו היה המתנקש.
הוא יורה בנרו המתרחק חץ, ומעלה אותו על גרדום תוך שנרו עומד בקושי על אבן, שסילוקה יגרום לתלייתו.
ארטו לא בועט באבן – הוא מעדיף שנרו ימות בעצמו.
הוא נשאר במקום עם אנשיו ועם פרלה והורטנס הכבולות.
בסגור, הארכיבישוף חוקר את רושמור הכפות ועומד לענות אותו, אך אז שליח מגיע ומבשר שמנהיג החוזרים בתשובה, הנקרא "האח כפרה", כבש עוד טירת אצילים ומתקדם לעבר סגור.
ג'וזפין מתערבת לטובת רושמור ואומרת שצבאו מלמרטין יוכל לעזור להם.
התוכנית נפסלת מכיוון שצבאו לא יגיע בזמן, אך רושמור הוגה תוכנית של מלכודת לאח כפרה: כפיל של הנסיך ייכנע לפני האח כפרה וימסור לו את מפתח העיר, וכשהאח כפרה ייכנס לעיר – יהרגו אותו.
הוא, רושמור, ילך לשאת ולתת עם האח כפרה ולפתות אותו להיכנס לעיר.
צבאו של הנסיך, שאותו הזעיקה הורטנס ביונת הדואר מטירת הברוואל, מגיע למחנה ארטו (תוך שנרו עדיין מתנדנד על הגרדום) והורג את כל אנשיו – ובכללם ארטו ואשתו, ומשחרר את הורטנס ואת פרלה.
נרו צועק להם מן הגרדום ומבקש עזרה.
הורטנס מסתובבת סביבו ומודיעה לו שלא תפליל את אביה אלא תשאיר אותו כפוף לשלטונה.
היא מסתלקת עם הנסיך ומחנהו ועם פרלה, ומשאירה אותו לבדו מתנדנד על הגרדום.
הוראס הולך בדרך, ואישה בהיריון נקרית בדרכו.
הוא מסייע לה, ולבקשתה נותן לה להצטרף אליו.
בדרך עם הנסיך, הורטנס חוזרת בה מהאשמותיה נגד אביה, ומביעה רצון לממש את הנישואים איתו.
בינתיים, רושמור מגיע למחנה החוזרים בתשובה ומובא לפני האח כפרה.
כעת מתברר שהוא רימה את הנסיך ואת הארכיבישוף, ומעולם לא התכוון לממש את התוכנית שהציג להם.
הוא מגלה לאח כפרה על המלכודת.
הוא מציע לאח כפרה למסור בידיו את סגור, ומבקש בתמורה להקים את מכרות הבדיל.
האח כפרה משיב שהתנאי שלו לעסקה הוא שהארכיבישוף וכל בני משפחת המלוכה תמות, ובכללם הנסיכה לעתיד.
רושמור משיב שזוהי בתו, אך האח כפרה עומד על תנאיו.
רושמור מהנהן, אך לא משיב.
המכשפה מגיעה למחנה הנטוש ודורשת מנרו, שעל הגרדום, לגלות לה היכן בתו.
נרו מתריס בפניה וקופץ מהאבן, כך שהוא נתלה.
המכשפה מזנקת בזריזות וחותכת את חבל הגרדום, ונרו ניצל.
המכשפה אומרת לו שלא יאמין לכנסייה, ופרלה היא זו שתציל את העולם.
היא מסירה ממנו את השרשרת המכושפת ומבקשת ממנו לעזור לה למצוא את בתו.
בסגור, הורטנס נפגשת עם אביה.
היא מספרת לו שנרו מת (כך היא מניחה משום שעזבה אותו כשהוא על הגרדום).
הוא מנסה להזהיר אותה שהיא בסכנה בסגור משום שהאח כפרה ינצח, ולכן מבקש ממנה שתוותר על הנישואים לנסיך ותחזור ללמרטין.
הורטנס, שמכירה את אביה כשקרן ורמאי, חושבת שגם עכשיו הוא מנסה לתמרן אותה ודוחה את דבריו.
הוראס ואזל ההרה מוצאים מחסה בבקתה נטושה.
המכשפה ממשיכה בדרכה עם נרו הכפות.
בסגור, הארכיבישוף פוגש בהורטנס ובפרלה, שאותה הורטנס מציגה בפניו בזהות בדויה כבת אצילים.
הוא חושד, ואומר להורטנס שהוא מחפש את הצאצא האחרון של השטן, ומי שמחפה על זה – "אפילו אם זאת נסיכת סגור" – יועלה על המוקד.
פרלה מחפשת סכין להגנה עצמית, ונתקלת בנסיך.
השניים קושרים שיחה ונראים מחבבים זה את זה.
נרו מצליח להשתחרר מכבליו ולגנוב את הפגיון המכושף של המכשפה.
הוא מאיים עליה וכופת אותה.
היא מזהירה אותו שאם יהרוג אותה לעולם לא יחזיר את בתו משום שהוא זקוק לעזרתה כדי למצוא את הנזיר (הוראס), לו שניהם זקוקים כדי להיכנס לתוך "המבצר הקדוש של סגור", שם נמצאת פרלה.
הם ממשיכים בדרך ובהנחיית המכשפה מגיעים לבקתה שבה מצאו מחסה הוראס ואזל.
נרו דורש מהוראס לעזור לו להיכנס לסגור כדי למצוא את פרלה.
הוראס, שפוחד שהמכשפה תזמן את השטן לגופה של פרלה, מסרב.
נרו אומר לו שהוא יהרוג את המכשפה, שהיא היחידה שיכולה לעשות את הטקס – וכך גם פרלה תהיה בטוחה, וגם העולם לא יהיה בסכנה.
נרו ניגש להרוג את המכשפה, אך אז הוראס שואל את נרו האם יש לו מים לאזל, שנראית במצוקה.
המכשפה אומרת שתעזור להם למצוא מים, ומצליחה בכך.
לותאר וזינב מגיעים לסגור ונפגשים עם הורטנס, מתוך הנחה שהיא עדיין מעוניינת להפליל את אביה, אך היא מודיעה להם ששינתה את דעתה.
היא מצווה לכלוא אותם עד לחתונתה.
רושמור מדבר עם פרלה, אומר לה שהיא מסכנת את הורטנס ומבקש ממנה להיעלם.
בבקתה, המכשפה מצליחה להשתחרר ולהחזיר אליה את הפגיון המכושף שלה.
היא מספרת לנרו ולהוראס שפרלה היא לא הצאצאית האחרונה של השטן ואין שטן, אך פרלה צריכה למות מסיבות של כישוף: טקס הקרבתה באמצעות הפגיון המכושף יגרום לעולם "להיוולד מחדש", יסיים את הבצורת ויביא לגשם.
אזל כורעת ללדת אך לא מצליחה, והיא עומדת למות.
נרו דורש מהמכשפה לעזור לה והיא אומרת לו שאם היא תעשה את זה, שליח הכנסייה יוכל למצוא אותם – הוא מאוד חזק והיא לא יכולה לגבור עליו.
היא עוזרת לאזל ללדת נגד רצונה של אזל, שמאמינה שכישוף הוא מרושע.
כפי שהזהירה המכשפה, השליח מוצא אותם.
נרו, הוראס והמכשפה מצליחים לגבור עליו בכוחות משותפים.
נרו מצליח להרוג אותו, אך המכשפה נפצעת בקרב באופן קשה.
היא אומרת לנרו שהשליח הוא מכשף כמוה, שבחר לעבוד עם הכנסייה, ומוסיפה שהוא, נרו, ופרלה הם צאצאים שלה – היא בת יותר מ־800. אזל חונקת למוות את תינוקהּ, משום שהיא מאמינה שהוא מקולל משום שהמכשפה סייעה בלידתו.
נרו אומר להוראס שהוא לא יוכל לעזור לה, אך יוכל לעזור להציל את פרלה.
נרו, הוראס והמכשפה יוצאים לדרכם לסגור.
פרלה, שקיבלה את דברי רושמור, מתכוונת לעזוב.
הנסיך נתקל בה ולאחר שהוא שואל מדוע היא עוזבת, היא מודה שהיא "הצאצאית האחרונה של השטן".
הוא מבטל את דבריה ומשכנע אותה ללכת איתו לארכיבישוף, שמבצע בה בדיקת דם כלשהי.
הארכיבישוף אומר לה שהיא לא צאצאית השטן, אך פניו מגלים שגילה בה משהו.
נרו, הוראס והמכשפה מגיעים לפאתי סגור, שם נראים כפריים נמלטים, מפני ששמעו שהאח כפרה מגיע עם צבאו, ושהנסיך מסר בידיהם את העיר.
במועצת העיר, הארכיבישוף מפתיע את רושמור ובתו כשהוא ממליץ לנסיך לקיים את החתונה מחר, לפני בוא החוזרים בתשובה.
בעבר הוא התנגד לאיחוד הזה, אך כעת מצהיר ששינה את דעתו.
בפאתי העיר, המכשפה מודיעה להוראס שהוא היחיד שיכול להיכנס לעיר, ומוסרת לו אבן מכושפת שעליו למקם באופן מסוים (עם חשיבות לצד שנמצא למעלה) במקום מוצנע בתוך העיר.
הפצע של המכשפה לא מחלים, והיא אומרת לנרו שהיא תמות.
היא מוסיפה שהיא חייבת לדבר עם פרלה, שבלעדיה "הקסם ייעלם לנצח".
בסגור, איש כמורה בכיר מקבל את הוראס, ואומר לו שהארכיבישוף יודע שהיא הצאצאית האחרונה של השטן (הפוך ממה שאמר לפרלה).
הוראס מספר לו שראה שהקסם קיים, וששליח הכנסייה שנשלח להרוג את המכשפה היה מכשף.
מתברר שהכומר ידע את זה (ומכאן שגם הארכיבישוף יודע).
הוראס מטיח בו האשמות על שקרי הכנסייה.
הכומר דוקר אותו במפתיע וממשיך לתקוף אותו, וקורא לשומרים.
הוראס משסף את גרונו, והשומרים באים, לוקחים את הוראס למעצר, ולוקחים לו את האבן.
ג'וזפין מרגישה שרושמור מסתיר משהו מאז שנפגש עם האח כפרה.
רושמור נפגש עם נרו במצודה, ונרו מבקש ממנו לחלץ את פרלה.
נרו מערים על רושמור ומצליח לשים עליו את השרשרת המכושפת, כתמריץ לעזור לו לחלץ את פרלה.
רושמור מודיע לפרלה שאביה חי ומארגן פגישה ביניהם מבעד לסורג החדר.
נרו מודיע לה שהארכיבישוף שיקר לה, ושהיא בסכנה שם.
הוא מבקש ממנה לצאת ולהצטרף אליו.
פרלה חושדת בו, וחשדה מתחזק מאוד אחרי שהיא מבחינה שהשרשרת שהייתה עליו איננה.
היא משוכנעת שאביה מכר אותה למכשפה בתמורה להסרת השרשרת.
כעת היא גם בטוחה שרושמור מעורב בקנוניה (כביכול).
בכנסייה, חתונת הנסיך והורטנס עומדת להתחיל.
הארכיבישוף המלווה בחיילים נכנס בסערה לאולם ומאשים את פרלה בכך שהיא הצאצאית האחרונה של השטן, ואת הורטנס בחיפוי עליה.
הנסיך מתקומם ואומר שהארכיבישוף אמר לפרלה בנוכחותו שהיא לא צאצאית השטן.
הארכיבישוף מבצע הפיכה: בתירוץ שהנסיך כביכול תחת השפעת כישוף, הוא מצווה לכלוא אותו ואת הורטנס ופרלה – זאת לאחר שהוראס המדמם נגרר לאולם ולטענת הארכיבישוף הודה שפרלה היא בתו של נרו – מתנקש בשירותו של רושמור – ושהיא צאצאית השטן.
מבעד לסורגי הכלא, הוראס מתחנן הוראס לשומר שיהפוך את האבן המכושפת, שנמצאת לידו על השולחן.
המכשפה מודעת לזה ומתכוונת לבצע טקס כישוף שיביא את נרו לתוך המצודה (בדומה לדרך שבה שלחה את טוסן למגורי הקונסול הקודם כדי לרצוח אותו).
היא אומרת לנרו שהיא שולחת אותו דרך לימבו – "ממלכת המתים", ומזהירה אותו שלא יתעכב שם עם אלה שיירצו לדבר איתו.
רושמור, הכלוא בחדר עם בתו ועם הנסיך (פרלה כלואה בנפרד בתא כלא אמיתי, קשורה בשרשראות), מחכה למותו של הארכיבישוף, בהתאם להסכם שלו עם האח כפרה.
מבעד לחלון הם רואים את הצבא הענק של החוזרים בתשובה מתקרב לעיר.
הורטנס מבינה כי אביה בגד בה ובנסיך ומכר אותם תמורת מכרות הבדיל.
רושמור מאשר את דבריה (בהקשר לנסיך) לפני הנסיך המזועזע, אך מתברר כי הוא רומה בעצמו: מתברר שהאח כפרה הוא בן חסותו של הארכיבישוף ומקיים את כל הוראותיו.
הוא כורע ברך לפניו, והחוזרים בתשובה הורגים את כל בני משפחת המלוכה שנמצאים במקום פרט לג'וזפין.
הארכיבישוף מתכוון להשתמש בה כ"פנים של סגור" – מלכה בובה שתרגיע את שכניהם עד שיהיה מוכן עם צבא החוזרים בתשובה שלו ל"מלחמה הקדושה", משום ש"סדר האל חייב לשלוט בעולם".
בלימבו, נרו פוגש בקליסטה, אמה המתה של פרלה ומתעכב איתה.
בינתיים, ג'וזפין מרעילה את שומרי החדר בו כלואים אחיה הנסיך עם רושמור והורטנס ומשחררת אותם.
שומר מנסה לפגוע באחיה הנסיך, וג'וזפין קופצת בינו לבין התוקף ומקבלת את החרב במקומו.
הנסיך לוקח חרב והורג את התוקף, אך נפצע.
הורטנס הולכת לחפש את פרלה, ואביה והנסיך נשארים שם.
בלימבו, נרו מצליח לבסוף להתנתק מהדמות של קליסטה וחוזר לעולם החיים, תוך שהוא צץ בתוך חדר מלא חיילים, קרוב מאוד אליהם.
הוא נלחם בהם והורג כמעט את כולם, אבל האחרון כמעט שהורג אותו – הורטנס המחופשת כנזירה דוקרת אותו מאחורה ומצילה את נרו.
נרו והורטנס משחררים את פרלה, הוראס, לותאר וזינב.
הוראס הפצוע בוחר להישאר שם, ודורש מהם לברוח.
על אף פציעתה הקשה, היא הורגת שומרים רבים.
בינתיים, רושמור תומך בנסיך הפצוע וסוחב אותו איתו.
הוא נפגש עם שאר החבורה (נרו במדי חייל שסוחב את הנסיך על גבו, פרלה, רושמור, הורטנס, לותאר וזינב).
האח כפרה מלווה בכמה "חוזרים בתשובה" מתקרב אליהם.
המכשפה אומרת לפרלה: "רק את יכולה להציל אותנו", מכניסה בבגדיה את הפגיון המכושף שלה, ומבקשת מבני החבורה לברוח.
הם בורחים, והמכשפה נשארת שם לעכב את האח כפרה וחבר מרעיו.
פצועה קשה וללא הפגיון המכושף, היא מצליחה להרוג כמה מהם, אך הם גוברים עליה והאח כפרה עורף את ראשה.
עם מותה, הענק המכושף נופל מרושמור.
בני החבורה בורחים מהמצודה לשכונות העוני, שם חוברים אליהם כמה חיילים הנאמנים לנסיך.
בני החבורה ותומכיהם מתחבאים בשכונות העוני, תוך שחוזרים בתשובה מחפשים אחריהם וצדים אותם.
פרלה עושה את צעדיה הראשונים בשימוש בכישוף.
היא צופה באח כפרה המוציא להורג את הוראס.
חוזר בתשובה מבחין בה במקום.
היא נמלטת, אך כמה מדביקים אותה, ונרו הורג אותם.
בני החבורה ותומכיהם מתייעצים מה לעשות.
חייל בשם טיבו אומר שהעם – תושבי שכונות העוני – תומך בהם ושונא את "החוזרים בתשובה", אך מפחד, ואם הם יראו את הנסיך יהיה להם אומץ להתקומם.
מפקדו משיב שהם מעטים מדי, וזה יהיה מרחץ דמים.
הארכיבישוף משפיל את האח כפרה.
לותאר מאיים להרוג את רושמור, שכדי להינצל מספר להם על מעבר סודי המוביל לחדר הנסיך – מעבר שיאפשר להם להרוג את הארכיבישוף והאח כפרה.
הורטנס הוגה תוכנית: היא תתגלה לעם כנסיכה ותעורר התקוממות, דבר שימשוך החוצה את שומרי המצודה ויאפשר למתנקשים להרוג את הארכיבישוף והאח כפרה.
נרו חושב שזאת תוכנית התאבדות, וחושש שפרלה תתעקש ללכת עם הורטנס.
לפתע נרו נראה תומך בתוכנית שרק לפני רגעים התנגד לה בתוקף, ומתכוון להשתתף בה.
בלילה, בהחבא, הוא גונב את מפת המעבר הסודי.
למוחרת המפה מובאת לארכיבישוף, שנראה שבע רצון מאוד.
בינתיים, המתנקשים (עם הורטנס ופרלה) הולכים לבצע את התוכנית, אך מתברר שהכניסה למעבר מלאה חוזרים בתשובה.
נרו מבקש מהורטנס ופרלה לחזור ללמרטין, ואומר שיזהיר את כל השאר (לותאר, הנסיך ועוד.
לותאר קיבל ממנו מכתב שמזהיר אותם להתפנות).
רושמור מבין כי נרו הוא שהעביר את המפה לארכיבישוף: כשראה שלא יוכל לשכנע את הורטנס לסגת מ"תוכנית ההתאבדות", הוא חיבל בה.
הורטנס ופרלה נראות נבגדות ופגועות מאוד.
נרו ורושמור מבקשים מהורטנס לחזור ללמרטין ולהתארגן שם מחדש, ונרו יוצא לחפש את פרלה.
הורטנס ואביה עם זינב מצליחים להימלט מהעיר.
נרו הנואש לוקח את בגדיו של חוזר בתשובה ומתחפש לכזה.
הוא מנסה להתנקש באח כפרה.
הוא מצליח להרוג כמה ממלויו, אך נתפס, והאח כפרה עומד להוציא אותו להורג.
פרלה חוברת ללותאר עם הנסיך הפצוע ותומכיהם.
חוזרים בתשובה מגיעים, ומתחיל קרב.
טיבו בורח עם הנסיך עליו, אך גם הם נתקלים בחוזרים בתשובה.
פרלה בורחת ועולה לראש מגדל נמוך, שם היא צופה באביה שמובל להוצאה להורג.
פרלה נזכרת בדברי המכשפה שרק היא יכולה להציל אותם, ומבינה כעת למה היא התכוונה ולמה רצתה להרוג אותה.
כדי להציל את כל יקיריה, פרלה לוקחת את הפגיון המכושף שקיבלה מהמכשפה ונועצת אותו בליבה.
היא נופלת מתה מראש המגדל, ובאותו רגע גשם שוטף מתחיל – הבצורת נשברה.
החוזרים בתשובה ההמומים מרפים מטיבו ומהנסיך, ואף מנרו.
נרו מנצל את הסחת הדעת ובורח מהמקום לעבר פרלה.
האח כפרה מצטרף לארכיבישוף הצופה בגשם מראש מרפסת במצודה.
האח כפרה הנרגש אומר שהגשם בא מפני שאלוהים קיבל את המילים שלו והחרטה שלו, והוא זה שהציל אותם.
הארכיבישוף מבטל בגסות את דבריו ומשפיל אותו.
הוא אומר שהגשם חזר לא בגלל אלוהים אלא משום שהטקס בוצע והילדה הוקרבה (כלומר הארכיבישוף בעצמו לא מאמין באלוהים אלא בכישוף).
האח כפרה המושפל דוחף את הארכיבישוף מהמרפסת, וזה נופל ומת.
בסצנה החותמת את הפרק והעונה, נרו השבור מלטף את ראש בתו המתה.
לפתע מכה אותו אדם מאחור.
האדם נושא את פרלה על ידיו והולך, והיא נראית פוקחת את עיניה.
– ניקולא דה רושמור, קונסול למרטין
– הורטנס, בתו של רושמור ונסיכת סְגור המיועדת
קמי ראזה – המכשפה שתומת העין
לילי־רוז קרלייה טבּורי – פרלה, בתו של נרו
– לותאר, מפקד השומרים של למרטין
דייוויד טאלבוט – הארכיבישוף של סגור
– ג'וזפין, אחותו המגמגמת של הנסיך מסגור
סנדרה פרפה – זינב, מתנקשת
מאלק למראוי – טוסן, מתנקש
רפאל רוג'ר לוי – רימבו, מתנקש
אלכסנדר מאסון – נרווה, מתנקש
אלריק מונטורייר – פטיט לואיס, מתנקש
שרלוט ברטוצ'י – ג'ולייט, מתנקשת
שרה שטרן – דיאמנטינה, מאדאם
ארמנד אלוי – קורסיני, קונסול למרטין הקודם
טום לב – טנקרד, הארוס ההרוג של הורטנס
סופיאן זרמני – ארטו, נוכל וסוחר בבני אדם
רפאלה רוסו – סלומה, אשתו הצוענייה של ארטו
לוראן קלארה – בארה, איש כמורה בכיר בסגור (התעמת עם הוראס)
תומאס גיורא – טיבו, חייל
דוניה סיידאן – אזל, אישה בהריון
הסדרה היא הפקה משותפת של "Karé Productions" ו־"Bonne Nouvelle" עבור נטפליקס.
הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי אלן מודואי, ז'אן-פטריק בנס, מרטין דואר, ניקולא דיגאר ורפאל ריצ'ט, ובבימויים של אלן מודואי (פרקים 1–4) ולודוביק קולבו־ג'סטין (פרקים 5–8).
מודואי פיתח את הסדרה במשך ארבע שנים.
צילומי הסדרה החלו ב־1 במאי 2024 והסתיימו בספטמבר 2024. הצילומים נערכו בוונטימיליה שבאיטליה, במנטון , ניס, קאן ופרפיניאן שבדרום צרפת, וכן בברצלונה ובוולנסיה שבספרד.
הצילומים נערכו, בין השאר, במבנים ההיסטוריים טירת אוברי , מצד כוכב מבצר בלגארד ומבצר סלס – כולם במחוז הפירנאים המזרחיים שבדרום צרפת.
באתר Rotten Tomatoes, הסדרה זכתה לדירוג של 78% מצד הצופים.
מבקר אתר וואלה בן בירון בראודה התייחס לסדרה בביקורת כתובה באתר ובריאיון רדיופוני לאיריס קול ב־103fm.
הוא תיאר את הסדרה במילים "נהדרת", "פנטסטית", "חכמה", "מצחיקה", "עשויה נפלא", "פנטזיית ימי־ביניים סוחפת", "סיפור הרפתקאות מהכיפיים שנראו לאחרונה על המסך".
על גיבור הסדרה, נרו, הוא אמר שהוא בעצם אנטי־גיבור שנלחם ברעים עם זה שהוא בעצמו "רע" (וציין שבאופן כללי בסדרות, "האנטי־גיבור נהיה הגיבור החדש").
הוא הוסיף ששמונת פרקי הסדרה הם "מהמהודקים שנראו על המסך לאחרונה" עם "גיבור סוחף שלצידו דמויות משנה מעולות ולא מעט טוויסטים".
את השחקנים הצרפתים תיאר בראודה במילה "וואו".
הוא ציין שבסדרה דמויות ופרטים לא מעטים, "אבל הכול נתפר יחד בכזאת אלגנטיות ובעלילה שעוברת בקלילות מאירוע לאירוע".
עוד ציין שמרכיב הפנטזיה בסדרה "אגבי" יחסית לאינטריגות האנושיות (ושמהבחינה הזאת הסדרה מזכירה את "משחקי הכס"), וכן ש"על הדרך 'נרו' מתקנת חסך שקיים לא פעם בסדרות מהז'אנר הזה, ונותנת מקום של כבוד לדמויות נשיות חזקות (הורטנס, פרלה, המכשפה ועוד)".
נׇרְדו֗ (באיטלקית: Nardò, בשפה המקומית מספית: נֵרׇטו֗ן-Nareton) היא עיר בדרום הרחוק של איטליה.
רבים מדמים את חצי האי האיטלקי לצורה של מגף, ונדרו מצויה כמעט בקצה התחתון של עקב המגף האיטלקי.
מספר תושבי העיר הוערך ב-31,667, נכון ל-1 בינואר 2025. אוכלוסיית העיר יציבה למדי, ומאז שנת 1991 הצטמצמה ב-823 תושבים.
יש סבורים, כי מקור השם Nardò בשפה האילירית.
האילירים היו שבט שהגיע לאיטליה מהחוף המערבי של יוון העתיקה.
באילירית פירוש המילה Nar הוא מים.
אגדה מספרת, ששור אשר רקע ברגליו במשך זמן, חפר בור שממנו נבעו מים, והעיר הוקמה בדיוק במקום הנביעה.
השם השתבש עם חלוף השנים, והפך מ"נר" ל-"נרדו".
שלטונות העיר אימצו את ההסבר שבאגדה, וסמל העיר וגם דגל העיר כוללים איור של שור.
קיים הסבר נוסף שלא התקבל על ידי שלטונות העיר, המשייך את שם העיר למילה הלטינית "נרדוס", שמשמעותה צמח בושם ריחני, נרד.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות אנושית באזור שטח השיפוט של נרדו של ימנו, עוד בתקופה הפלאוליתית, תקופה פרה היסטורית, המתוארכת סביב 40,000 לפני הספירה.
הממצאים נמצאו ונחקרו במערות אוּלוּצו֗, במפרץ אולוצו (Uluzzo), בהם נמצאו ממצאי אמנות קדומים.
יש הסבורים, כי הממצאים שנמצאו במערות מחלישים את הטענה שהתרבות הקדומה במקום השתמשה באומנות ככלי ביטוי, אך לא חולקים על עצם הימצאותם במקום.
נרדו נוסדה כפי הנראה במאה ה-7 לפני הספירה, על-ידי המספים, שהגיעו מיוון העתיקה, מרחק לא גדול מהצד הנגדי של הים האדריאטי.
יש המתארכים את ייסוד העיר לכמה מאות שנים קודם לכן, בסביבות 1000 לפני הספירה.
בשנת 269 לפני הספירה הרומאים השתלטו על האזור והפכו את נרדו למקום חשוב, אך מאוחר יותר הרסו את העיר, כעונש על כך שהתייצבה להילחם בצד המפסיד במלחמות האזרחים, שהחלו ברומא בשנת 88 לפני הספירה.
מאוחר יותר רומא ותושבי נרדו שיקמו את העיר, שחזרה להיות עיר משמעותית מאוד, מעצם היותה בנויה בקרבת דרך ויה טראיאנה, שהובילה ממרכז איטליה לברינדסיום (ברינדיזי העכשווית), ולכן הייתה לה חשיבות צבאית ומסחרית כאחד.
לאחר נפילת האימפריה הרומית בשנת 476 לספירה שלטו בעיר שליטים רבים.
העיר נשלטה במאה ה-6 על ידי גותים, ובין 662 ל-690 הייתה בידיי הלומברדים.
מאוחר יותר ביזנטים היו אדוני העיר, והנחילו בה את הדת וטקסים נוצרים.
בשנים901-924 אירעו התקפות חוזרות ונשנות על העיר, מצד סרצנים שהגיעו מסיציליה.
ב-1055 הנורמנים כבשו את האזור.
במאה ה-13 הגיע לעיר האנג'ווינים (Angevins), שהנהיגו משטר של פאודליזם.
ב-1255 נהרסה העיר שוב, הפעם על ידי נאמני האפיפיור, כיוון שנרדו תמכה ב במלחמה שניהל נגד כוחות האפיפיור אלכסנדר הרביעי.
נרדו חרבה שוב ב-1647 כתוצאה מהצטרפות למרידה נגד שיטת השלטון הפאודלית.
נרדו שוקמה פעם נוספת והפכה למרכז עירוני משמעותי.
העיר נפגעה קשות מרעידת אדמה חזקה המוערכת בעוצמה של 7.1 בסולם ריכטר, שאירעה ב-1743. לאחר ההרס מרעידת האדמה, העיר נבנתה מחדש בסגנון של בארוק מקומי.
בכל השנים החל ב-1497 ועד 1806 הייתה נרדו מקום של השכלה, אוניברסיטאות ולימודי פילוסופיה.
משפחת אקוואוויווה (Acquaviva) הייתה השליטה בעיר במהלך שנים רבות בתקופה זו, החל מן המאה ה-15. לאחר 1806 בוטלה השיטה הפאודלית, ומשפחת אקוואוויווה חדלה מלשלוט בנרדו בפועל, אך נשארה בעלת נכסים רבים בעיר.
ב-1861 נרדו צורפה ביחד עם כל המחוז לתהליך איחוד איטליה, תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני.
נרדו נמצאת בדרום איטליה, במחוז פוליה (Puglia), בנפת לצ'ה (Lecce), באזור הצפון-מזרחי של הנפה.
לנרדו כ-22 ק"מ של חוף, תחת שטח השיפוט העירוני שלה, בעיקר בסנטה מריה אל בניו (Santa Maria al Bagno), ובסנטה קטרינה (Santa Caterina).
חופי נרדו משתרעים לאורך מפרץ טאראנטו (Taranto), שהוא עצמו מהווה חלק מהים התיכון.
שכנותיה הקרובות של נרדו הן קופרטינו (Copertino), לווראנו (Leverano), גאלאטינה (Galatina), וג'ילה (Vegile), גאלאטונה (Galatone), וגליפולי (אין מדובר בחצי האי גליפולי בטורקיה).
מרחקה של נרדו מעיר הנפה לצ'ה מסתכם בכ-25 ק"מ, המרחק אלאוטרנטו, היישוב הדרום מזרחי ביותר באיטליה, עומד על כ-54 ק"מ.
בירת המחוז בארי נמצאת במרחק של כ-175 ק"מ מהעיר, נאפולי, העיר הראשית בדרום איטליה מצויה 431 ק"מ מהעיר, ורומא בירת איטליה, מרוחקת למעלה מ-600 קילומטרים מנרדו.
גובהה הממוצע של נרדו מעל פני הים עומד על 45 מטר.
הנקודה הגבוהה בשטח העיר מצויה 99 מטרים מעל לפני הים, והנקודה הנמוכה ביותר נמצאת בגובה פני הים.
בנרדו שורר אקלים ים תיכוני.
תקופות הקיץ חמות ולחות, עם ממוצעי טמפרטורה העולים על 31 מעלות צלזיוס ביולי ואוגוסט.
בחורפים קר, אך לא קר מאוד, וללא טמפרטורות ממוצעות קיצוניות.
הטמפרטורה הממוצעת בעיר גבוהה מ-0 בכל נקודת זמן.
הטמפרטורות הקיצוניות ביותר שנמדדו בנרדו היו 37.16 בקיץ ומינוס 4.89 בחורף.
העננות בכל חודשי השנה נמוכה מ-50%, ובחודשי הקיץ השמיים בהירים כמעט לגמרי, עם ממוצע עננות הנעה בין 7%–12%.
מהירות הרוח השנתית הממוצעת עומדת על 18.44 קמ"ש.
בחודשי החורף ממוצע מהירות הרוח עולה במעט על 20 קמ"ש.
ממוצע טמפרטורת מי הים בחופי העיר עולה עד 26 מעלות באמצע אוגוסט, ויורד ל-16 בחודש פברואר.
בשנה ממוצעת יורד גשם בנרדו במשך 64.5 ימים, וכמות הגשם בממוצע שנתי היא 454.8 מ"מ.
גשם יורד במקום בכל חודשי שנה ממוצעת, אך בין החודשים יוני לאוגוסט הממוצע החודשי עומד על 15-10 מ"מ בלבד.
עקב מיקומה הדרומי של העיר, לא קיימת סטטיסטיקה אודות שלג במקום.
כיכר סלנדרה: הכיכר-פיאצה (Piazza Salandra) היא לב העיר העתיקה.
אקווריום: באחת משכונות החוף קיים אקווריום ובו 17 בריכות מי ים, ובהם מוצגים לציבור דגים, רכיכות וחיות ימיות אחרות.
חופי ים: לעיר חופים ארוכים על מפרץ טרנטו, בשני פרוורים עירוניים נפרדים, בסנטה מריה אל בניו ו-סנטה קטרינה.
חלק מהחופים הם חופי רחצה מוסדרים עם השירותים הנלווים, וחלק שייכים לשמורת טבע.
כנסיות: בעיר מספר כנסיות ובהן יצירות אומנות, פסלים וציורי קיר.
קתדרלת עלייתה של מריה השמיימה (Santa Maria Assunta), כנסיית דומיניקוס הקדוש (San Domenico), כנסיית סן פרנצ'סקו די פאולה וכנסיות נוספות.
מסלול נרדו/טבעת נרדו: (Pista di Nardò) ששמו שונה מאז שנת 2012 ל-"המרכז הטכני של נרדו", הוא מסלול ומערך בדיקות טכניו שהוקם על ידי חברת פיאט בשנת 1975, לצורך ניסויים בכלי רכב, שבדקו מהירות (עד 240 קמ"ש), חוזק, עמידות, טיב, אחיזת כביש, ונתונים אחרים.
אורכו של המסלול המעגלי הוא 12.6 ק"מ בשיפועים משתנים שבין 4 ל-22.5%, רוחב המסלול כ-16 מטרים, עם 4 מסלולים למכוניות, ומסלול נוסף למשאיות ברוחב 9 מטרים.
המתקן מיועד לכל סוגי כלי הרכב, לרבות משאיות ורכב דו גלגלי.
המסלול היה בשימוש יצרניות רכב רבות אחרות, מלבד פיאט, בין היתר מרצדס-בנץ, הונדה, פולקסווגן, פורשה ויצרניות נוספות.
על המסלול נקבעו שיאים של מהירות, שיאי שעות נסיעה, תאוצה ושיאים נוספים.