tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1978 הקימה החברה מפעל נוסף בירוחם.
בדצמבר 1982 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור ומניותיה נרשמו למסחר בבורסת תל אביב.
בשנת 1986 רכשה החברה מפעל מתחרה, "המסלול" מנתניה, והגיעה לנתח של 70% בשוק אבני הריצוף בישראל.
בשנת 1987 הקימה החברה אתר ייצור נוסף באשדוד והרחיבה את סל המוצרים שלה, כולל: צינורת בטון, אדני רכבת ומוצרים טרומיים כבדים.
בשנת 1988 החלה החברה לפעול בארצות הברית, והקימה שלושה אתרי ייצור במדינות אריזונה וקליפורניה.
בתחילת 1989 פוצלה החברה לשלוש חברות: "אקרשטיין תעשיות", "אקרשטיין דרום" חברה למימון והשקעות בניהולו של צבי אלטשולר וחברת אקרסטון בארצות־הברית.
החברה־האם הוותיקה, הקרויה על שם המייסד, "אקרשטיין צבי בע"מ", הפכה לחברת החזקות.
בנוסף החלה הקמתה של חברת נדל"ן.
ביולי 1989 הונפקה חברת הבת "אקרשטיין תעשיות" בבורסת תל אביב.
חברת הנדל"ן של הקבוצה החלה להקים באותה עת בניין משרדים בן חמש קומות בכניסה הצפונית לאזור התעשייה הרצליה.
בשנת 1994 הקימה החברה מפעל באזור התעשייה צח"ר שליד ראש פינה.
מפעל זה החליף את המפעל הוותיק של החברה בהרצליה שנסגר.
בשנת 1995 חתמה החברה על הסכם קומבינציה עם חברת מבני תעשייה להקמת פרויקט הכולל ארבעה מגדלי משרדים בני 9 קומות כל אחד, עם ארבעה מפלסי חנייה ושדרה מסחרית ביניהם, בשטח המפעל לשעבר בהרצליה.
במסגרת העסקה סוכם כי מבני תעשייה תבנה את המגדלים בשני שלבים (כל זוג בניינים בנפרד) בתמורה ל-58% מזכויות הבנייה, במגרש ואקרשטיין תקבל 42% מהשטחים המבונים בפרויקט.
שלב א אוכלס ב-2003 אך מבני תעשייה הקפיאה את המשך בניית הפרויקט, לטענתה עקב חוסר כדאיות כלכלית.
עקב כך פרץ סכסוך בין החברות והוסכם על שינוי הרכבי הבעלות בפרויקט, כך שהמגדל השלישי בפרויקט יעבור לבעלות המלאה של אקרשטיין.
אחר כך מכרה את המגדל לחברת כלל ביטוח.
במרץ 1999 חברת "אקרשטיין צבי" חילקה לבעלי המניות שלה את אחזקותיה ב"אקרשטיין תעשיות" כדיבידנד בעין, זאת המטרה להפריד את הפעילות של שני החברות, ובספטמבר 2002 נמחקה מהמסחר, בעקבות הצעת רכש שהגיש גיורא אקרשטיין.
בפברואר 2003, נמחקו גם מניות חברת "אקרשטיין תעשיות" מהמסחר בבורסה, בעקבות הצעת רכש ששיקפה לה שווי של כ-150 מיליון ש"ח.
ביוני 2021 שוב הונפקו מניות החברה בבורסה של תל אביב, תחת השם קבוצת אקרשטיין בע"מ, הכוללת (נכון לסוף 2023) את החברות הבאות:
אקרשטיין צבי ייזום והשקעות בע"מ (100%)
נופר-אקרשטיין אנרגיה סולארית, שותפות מוגבלת (79.95%)
בספטמבר 2022 רכשה קבוצת אקרשטיין את חברת קלרם המתמחה בתכנון, ייצור והתקנה של מערכות הגנה היקפית למגזר המוסדי.
לקבוצה פעילות בשלושה מגזרים: תעשייה, הנדסה ונדל"ן.
בתחום התעשייה החברה מייצרת מוצרי מדף מבטון כמו צינורות, מעברים להולכי רגל, מעקות בטיחות, קירות תומכים ואקוסטיים, אבני דרך ואריחים לחיפוי וריצוף.
בתחום ההנדסה עוסקת הקבוצה בייצור ומכירה של מוצרי בטון המיוצרים ומסופקים באופן ייעודי על פי צורך ודרישת הלקוח.
בתחום הנדל"ן המניב החברה מחזיקה בבנייניי משרדים להשכרה באזור התעשייה של הרצליה פיתוח.
במשך השנים הייתה החברה מעורבת בין היתר בפרויקטים רחבי היקף דוגמת הקמת שובר הגלים של נמל הדרום באשדוד, ובהקמת קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון, שם החברה הקימה, בין היתר, ארבעה מבנים.
קבוצת החברות אינטרפאבליק היא חברת החזקות אמריקאית בענף הפרסום.
החברה מחזיקה בחמש רשתות עיקריות: FCB, IPG Mediabrands, McCann Worldgroup, MullenLowe Group ו-Marketing Specialists, כמו גם במספר סוכנויות עצמאיות המתמחות בתחומי יחסי ציבור, שיווק ספורט, ייצוג כישרונות ובריאות.
זוהי אחת מארבע הקבוצות הגדולות בענף הפרסום העולמי הגדולות, לצד WPP, Publicis ו־Omnicom.
אינטרפבליק היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך של ניו יורק.
הקבוצה נוסדה ב-2 באוקטובר 1930, בניו יורק בשם McCann-Erickson, כאשר HK McCann Co.
(נוסדה בשנת 1911) ו-Erickson Co.
באותה תקופה, היא הייתה הסוכנות הגדולה ביותר בתעשיית הפרסום.
בשנת 1960, מקאן עברה ארגון מחדש לארבע יחידות תפעול, כל אחת מהן דיווחה לחברת אחזקות חדשה.
בינואר 1961, שונה שמה של מקאן לקבוצת אינטרפאבליק (IPG) והוקמה חברת ההחזקות הראשונה לניהול שירותי שיווק עם מקאן-אריקסון כחברת בת.
בסוף 1973, כאשר לקוחות החלו להתמקד יותר באסטרטגיות שיווק בינלאומיות, "מקאן-אריקסון" איחדה את סניפיה המקומיים והבינלאומיים לסוכנות עולמית אחת תחת חברת ההחזקות "קבוצת אינטרפבליק".
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ערכה הקבוצה מסע רכישות מקיף של סוכנויות ברחבי העולם, כולל בישראל; שהגדיל את היקף עסקיה באופן ניכר, אך במקביל צברה חובות של 3 מיליארד דולר למימון הרכישות.
בעקבות הרכישות נכנסה הקבוצה לתחומי פעילות חדשים, כולל: ניהול אירועים, תיווך בזכויות שידור של אירועי ספורט, וסוכנויות ייוצג ספורטאים ויוצג כוכבים וידוענים.
בשנת 2001 רכשה אינטרפבליק את סוכנות "טרו נורת קומיוניקיישן" האמריקאית, שבבעלותה הייתה גם סוכנות הפרסום הבריטית FCB, תמורת כ-2 מיליארד דולר.
בנוסף הודיעה על ארגון מחדש לארבע חטיבות פעילות עולמיות.
המיזוג יצר את סוכנות הפרסום הגדולה בעולם באותה עת, עם כ-50 אלף עובדים המועסקים בכ-1,000 משרדים ברחבי העולם, אולם מיד לאחריו נקלע החברה למשבר כספי, שכלל ירידה בהכנסות והפסדים.
בנוסף, בקיץ 2002, נחשפו אי-סדרים חשבונאיים בחברה, שחייבו דיווח חשבונאי חוזר לחמש שנים של חברות הבת שלה באירופה.
בנובמבר 2002 הודיעה כי הרווח שלה היה נמוך בכ-120 מיליון דולר מהמדווח בשנים הקדמות.
בשנת 2003, אינטרפאבליק הסכימה לשלם 115 מיליון דולר כדי ליישב תביעות ייצוגיות שהוגשו על ידי בעלי המניות שלה.
בעלי המניות תבעו את החברה לאחר שאי הסדרים החשבונאיים הובילו לדיווחים מחדש של התוצאות הכספיות, מה שגרם לירידת מניית החברה.
עקב כך החליפה את המנכ"ל והדיחה שורה של מנהלים בכירים.
במרץ 2005 הודיעה הקבוצה כי היא מעכבת את פרסום דו"חותיה הכספיים ל-2004, שוב בגלל אי-סדרים חשבונאיים.
אחר כך הודיעה כי בוצעה הונאה חשבונאית על ידי עובדים בחברה.
ספטמבר 2005 הודיעה כי ערכה מחדש את תוצאותיה הכספיות לשנים 2000–2004, בעקבות זיופים ברישום חשבונאי של עובדים בחברות שרכשה, במטרה להציג תוצאות כספיות טובות יותר.
ביולי 2008, הקימה אינטרפאבליק יחידה לרכישה ותכנון מדיה בשם Mediabrands (לימים IPG Mediabrands).
בינואר 2016, בוצע מיזוג של קבומת IPG Mullen בארצות הברית עם Lowe and Partners לקבוצה חדשה בשם MullenLowe Group .
ביולי 2018, IPG הודיעה כי היא רוכשת את עסקי פתרונות השיווק של חברת שיווק מסדי הנתונים Acxiom תמורת 2.3 מיליארד דולר.
ב-8 בדצמבר 2024 דווח כי קבוצת אומניקום וקבוצת אינטרפאבליק נמצאות בדיונים מתקדמים על מיזוג.
עסקה שתאחד את חברות הפרסום השלישית והרביעית בגודלן בעולם, מה שעשוי להפוך את הישות הממוזגת לחברת הפרסום הגדולה בעולם, ותעקוף את WPP בגודלה.
החברה החדשה תשמור על שם אומניקום.
בשנת 1995 רכשה סוכנת "מקאן אריקסון", מקבוצת אינטרפבליק, 20% ממניות ממשרד הפרסום "קשר בראל" הישראלי.
במקביל רכשה "קשר בראל" מספר משרדי פרסום אחרים בישראל, ביניהם משרדו של אילן שילוח, שהיה אז מנכ"ל חברה לייעוץ אסטרטגי, והוא מונה למנכ"ל, ואבנר בראל, מייסד "קשר בראל", עבר לשמש יושב ראש החברה.
בעקבות רכישות אלו הפך "מקאן-קשר בראל" הפך למשרד הפרסום הגדול בישראל מאז 1998. בשנת 2003 הבעלים המייסדים, בראל, פרידמן ורוטנברג מכרו את כל החזקותיהם ל"מקאן אריקסון".
השניים פוטרו באוקטובר 2007 על ידי היו"ר אילן שילוח לאחר שהעבירו ביקורת על התנהגותו הכוחנית של נוחי דנקנר, שהחברות שלו היו לקוחות של המשרד.
בשנת 2012 מכר אילן שילוח את יתרת מניותיו במשרד למקאן אריקסון העולמית, והוא הפך לחברת בת בבעלות מלא שלה.
שילוח המשיך לשמש יו"ר החברה עד 2011, קיבל תשלום נוסף על אי-תחרות ובסך 230 מיליון ש"ח.
עם זאת, לאחר שמכר את אחזקתו, המשיך שילוח לכהן כחבר הדירקטוריון.
בשנת 2014 קבוצת הפרסום "מקאן אריקסון" שינתה את שם המשרד ל"מקאן תל אביב" וזאת כחלק מיישום האסטרטגיה הרחבה של מקאן העולמית לפעול בעל העולם תחת השם "מקאן".
בכימיה אורגנית, אריל הוא קבוצה פונקציונלית או מתמיר הנגזרים מטבעת ארומטית, בדרך כלל מפחמימן ארומטי, כדוגמת פניל או נפתיל.
"אריל" משמש לקיצור או להכללה, ו-"Ar" משמש כמציין מיקום עבור קבוצת האריל בדיאגרמות מבנה כימי, בדומה ל-"R" המשמש לכל מתמיר אורגני.
אין לבלבל בין "Ar" לסמל היסודי של ארגון.
קבוצת אריל פשוטה היא פניל (C6H5-), קבוצה שמקורה בבנזן.
דוגמאות לקבוצות אריל אחרות כוללות:
קבוצת טוליל (CH3C6H4-), אשר נגזרת מבטולואן (מתילבנזן)
קבוצת קסיליל ((CH3)2C6H3-), אשר נגזרת מקסילן (דימתילבנזן)
קבוצת נפתיל (C10H7-), אשר נגזרת מנפתלין
ארילציה היא התהליך שבו קבוצת אריל מתחברת למתמיר.
היא מושגת בדרך כלל על ידי תגובות צימוד צולב.
קבוצת האריל הפשוטה ביותר היא פניל, המורכבת מטבעת בנזן כאשר אחד מאטומי המימן שלה מוחלף במתמיר כלשהו, ובעלת הנוסחה המולקולרית C6H5-.
יש לשים לב שקבוצת פניל אינה זהה לקבוצת בנזיל, מכיוון שהאחרונה מורכבת מקבוצת פניל המחוברת לקבוצת מתיל ובעלת נוסחה מולקולרית C6H5CH2-.
כדי לתת שם לתרכובות המכילות קבוצות פניל, ניתן לראות את קבוצת הפניל כפחמימן האם ומיוצג על ידי הסיומת "-בנזן".
לחלופין, ניתן להתייחס לקבוצת הפניל כאל המתמיר, המתואר בשם כ"פניל".
זה נעשה בדרך כלל כאשר הקבוצה המחוברת לקבוצת הפניל מורכבת משישה אטומי פחמן או יותר.
בתור דוגמה, ניקח בחשבון קבוצת הידרוקסיל המחוברת לקבוצת פניל.
במקרה זה, אם קבוצת הפניל הייתה נחשבת לפחמימן האם, התרכובת הייתה נקראת הידרוקסיבנזן.
לחלופין, ובאופן נפוץ יותר, ניתן היה להשתמש בקבוצת ההידרוקסיל כקבוצת האם וקבוצת הפניל כמתמיר, וכתוצאה מכך נוצר השם המוכר יותר פנול.
קבוצת בורל היא קבוצה השייכת לסיגמא-אלגברה של בורל של מרחב טופולוגי נתון.
סיגמא-אלגברה זו נוצרת על ידי הקבוצות הפתוחות שבמרחב.
לעיתים מגדירים סיגמא-אלגברה זו להיות נוצרת על ידי הקבוצות הקומפקטיות.
באופן כללי זו אינה הגדרה שקולה, אבל במרחב מטרי ספרבילי שהוא קומפקטי מקומי שתי ההגדרות מזדהות.
המונח קרוי על שמו של אמיל בורל.
הדוגמה המפורסמת ביותר היא הסיגמא-אלגברה של הישר הממשי, הנוצרת על ידי הקטעים הפתוחים.
כל קבוצה פתוחה היא קבוצת בורל.
כל קבוצה סגורה היא קבוצת בורל (סגירות תחת משלים).
כל קטע (פתוח או סגור; חצי פתוח; סופי או לא) הוא קבוצת בורל.
כל איחוד או חיתוך בן-מנייה של הקבוצות לעיל גם הוא קבוצת בורל.
ניתן להגדיר את סיגמא-אלגברת בורל בישר הממשי באופן קונסטרוקטיבי באמצעות אינדוקציה טרנספיניטית.
מגדירים את כקבוצת כל הקבוצות שהן פתוחות או סגורות.
לכל סודר עוקב מגדירים את כקבוצת כל האיחודים בני המנייה של איברי , או משלימים של איחודים כאלה.
לכל סודר גבולי מגדירים .
אלגברת בורל היא הקבוצה , כאשר הוא הסודר הקטן ביותר שאינו בן מנייה.
כל קבוצת בורל היא קבוצה מדידה לפי מידת לבג (משמע אפשר להתאים לה "אורך").
מידת לבג כשהיא מצומצמת לאלגברת בורל נקראת מידת בורל.
מהבנייה הקונסטרוקטיבית של קבוצות בורל נובע שיש (עוצמת הרצף) קבוצות בורל.
הרבה פחות מאשר הקבוצות המדידות לבג, הכוללות את קבוצות בורל, ומהן יש .
קבוצת בית הסוהר היה כינוי מקובל ברומניה עבור קליקה של עסקנים קומוניסטים רומנים שנאבקו על השליטה במפלגה עם קבוצת מוסקבה המתחרה.
שם הקליקה נבע מכך שחלק גדול מחבריה שהו בבתי סוהר רומנים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בראש קבוצת בית הסוהר עמדו גאורגה גאורגיו-דז', יוסיף קישינבסקי, גאורגה אפוסטול, ניקולאה צ'אושסקו ופטרה בורילה.
קבוצת בית הסוהר ניצחה במאבקה והדיחה מתפקידיהם את חברי קבוצת מוסקבה.
בקבוצת בית הסוהר, כמו בקבוצת מוסקבה, הייתה נציגות גבוהה לקומוניסטים יהודים.
אחרי מותו של גאורגיו-דז' התפצלה הקבוצה על רקע בחירת היורש, צ'אושסקו מול אפוסטול.
באנתרופולוגיה, קבוצת גיל הא קטגוריה חברתית או קבוצה חברתית משותפת, המכילה אנשים בעלי גיל דומה, בעלי זהות משותפת, השומרים על קשרים לאורך זמן רב והעוברים יחדיו שורה של מעברי סטטוס.
זאת בניגוד למעמד גילאי אותו אנשים עוברים באופן אינדיבידואלי.
בעוד קבוצת שנה או מחזור בבית-הספר יכולים להוות דוגמה לקבוצת גיל (כגון: מחזור שנת 2004), המושג נפוץ בעיקר בעת התייחסות למערכות בחברות שבטיות.
תופעה זו שכיחה בעיקר במזרח אפריקה, מרכז ברזיל ומספר אזורים בגינאה החדשה, בהם בחברות רבות הדגש על קיבוץ חברתי מבוסס גיל מאפיל על קיבוץ חברתי מבוסס שארות ומוצא.
קבוצות גיל בחברות אלו נוצרות על ידי הקיבוץ המחזורי של אנשים צעירים – בדרך-כלל גברים – ליחידה משותפת בעלת שם וזהות שיתופיים.
בכל עת שהחברים מתבגרים, ותק הקבוצה עולה בעוד קבוצות מבוגרות יותר נעלמות וחדשות נוצרות מתחת.
ניתן להתייחס אל קבוצות הגיל והמערכות אשר בתוכן הן נמצאות כאל מחזוריות או פרוגרסיביות.
במערכות מחזוריות, ישנו מספר סופי של קבוצות, כאשר כל קבוצת גיל שבה ומופיעה עם חברים חדשים במהלך הדורות.
במערכות פרוגרסיביות, קבוצת גיל מופיעה פעם אחת וכאשר חברי הקבוצה מתים היא פוסקת מלהתקיים.
חברות בעלות מערכת מחזורית או פרוגרסיבית, בדרך-כלל מגיעות לאותם רעיונות לגבי קוסמולוגיה וטבע הזמן.
מערכות במזרח אפריקה מספקות את הדוגמאות הקלאסיות, כגון: מערכת הזולו אימפי בה חטיבות לוחמים מבוססות על קבוצות גיל.
רוג'ר קיסינג (1981), מביא את הדוגמה של שבט הקרימוג'ונג שבאוגנדה בו ישנן כשש קבוצות גיל פעילות בכל זמן נתון, בהן הגברים הצעירים מצורפים לקבוצה הצעירה ביותר אשר נסגרת לאחר פרק זמן של כ־5–6 שנים ולאחר-מכן נפתחת קבוצה חדשה.
באופן המתאים לצורתן המורכבת של מערכות רבות במזרח אפריקה, קבוצות גיל בשבט הקרימוג'ונג מקובצות גם הן לקבוצות דור המכילות חמש קבוצות גיל רציפות.
ישנן בסך-הכל ארבע קבוצות דור; כל אחת בעלת שם קבוע וחוזרת באופן מחזורי כל מאה שנים.
בזמן נתון, שתי קבוצות דור תהיינה פעילות: אחת צעירה ואחת וותיקה.
שתי קבוצות הדור מוצמדות, לסירוגין, לשתי קבוצות חברים הלובשים קישוטי פליז ומיוחסים באופן סימבולי כ"צהובים", ולשתי קבוצות חברים הלובשים קישוטים מנחושת והמיוחסים באופן סימבולי כ"אדומים".
השמות לקבוצות הגיל נבחרים ממאגר שמות המשויך אל כל זוג קבוצות דור, אשר להם אין סדר קבוע.
כאשר מתים מרבית מחברי קבוצת דור, החברים הנותרים מאותה קבוצה פורשים, ובמקומם עולה קבוצת הדור הצעירה ונהפכת לוותיקה.
בנקודה זו המצטרפים החדשים נהפכים לחברים הראשונים בקבוצת הדור הבאה ברצף.
קבוצת הדור הוותיקה אחראית על חניכת המצטרפים החדשים אל תוך קבוצת הגיל הצעירה של קבוצת הדור הצעיר, וכל קבוצת גיל כפופה רשמית לזו שמעליה.
בעוד שחברי קבוצת גיל מסוימת חיים עם משפחתם הקרובה ועם חברי שארות קרובים אחרים, וקבוצות גיל אינן מאורגנות באופן הדוק מבפנים, בכל זאת יש להם תפקיד חלקי ומעמד במקרים חברתיים רחבים יותר.
לדוגמה, קבוצות הגיל הוותיקות אחראיות על מערכת השפיטה.
קבוצת בלומסברי היה שמה של קבוצת 'ידידים ואוהבים', כפי שכינו עצמם, של סופרים, אמנים, פילוסופים ואינטלקטואלים בריטיים, שפעלה משנת 1907 עד לראשית שנות ה-30 של המאה העשרים, ואשר השפעתה והשפעת חבריה ניכרת עד היום בתחומי האמנות, הספרות, הכלכלה, חיי החברה והפוליטיקה באנגליה ובאירופה.
ראשיתה של הקבוצה בבתי האחיות סטפן בגורדון סקוואר ובלומסברי, הבכורה והמפורסמת שבהן נודעה כסופרת והמבקרת רבת-ההשפעה וירג'יניה וולף, ואחותה הציירת ואנסה בל.
וירג'יניה נישאה למבקר והמו"ל לנארד וולף וואנסה למבקר האמנות קלייב בל - וכך נוצר הגרעין המייסד.
בהמשך נתווספו חברים וחברי-חברים, אחדים מהם מהדמויות הבולטות, מאוחר יותר, של האינטליגנציה הבריטית בין שתי המלחמות הגדולות.
עם חברי הקבוצה נמנו ליטון סטרייצ'י, מי שנחשב כממציא הביוגרפיה המודרנית, הסופר א.מ.
הבלומסבריים דגלו בשיחה גלויה על הכל, ביחסי אהבה חופשית, על-מגדרית, והיו אוונגארדיים מאוד גם בתחומי האמנות, הספרות, והפוליטיקה.
כעיקרון היו פציפיסטיים עיקשים ודגלו באי-לוחמה בכל תנאי ומצב.
השפעתם הייתה חזקה ביותר לפני מלחמת העולם הראשונה ומעט לאחריה, לאחר מכן החלו חלק מחברי הקבוצה נפוצים לדרכם והשפעתו של החוג הלכה ופחתה.
עם זאת, גם כיום הקבוצה הבלומסברית נחשבת לאחד הצמתים ומעגלי ההשפעה החשובים בחיי החברה והתרבות באנגליה, והשפעתה אף נודעה מחוצה לה.
קבוצת ברן (BARAN) נוסדה בשנת 1979 והיא חברת ההנדסה הגדולה בישראל.
המחזור הכספי של החברה נאמד בלמעלה ממיליארד ש"ח.
לקבוצת ברן משרדים בישראל, מזרח אירופה ומערבה, צפון אמריקה, מרכזה ודרומה, דרום אפריקה ומרכזה וכן דרום-מזרח אסיה.
החברה מתמחה במתן מגוון שירותים הנדסיים.
פעילות החברה מחולקת בין שני תחומים עיקריים:
ניהול פרויקט, ביצוע סקרים, תכנון, תיאום תכנון, ניהול ביצוע וביצוע בפועל של מגוון רחב של פרויקטים:
בינוי: משרדים; מתקני ספורט ובילוי; שטחי קמעונאות; מרכזים לוגיסטיים; שירותי בריאות; חניונים; מוסדות חינוך; מחנות צבא;
תחבורה: כבישים; רכבת קלה; גשרים; מסילות רכבת; נמלי ים; נמלי אוויר.
ייצור: קווי ייצור; מפעלי מתכת ותעשיית המוליכים למחצה, חדרים נקיים ועוד;
תקשורת: תשתיות רשתות סלולריות כולל תחנות בסיס ומתגים; תשתיות סיבים אופטיים ותמסורות מיקרוגל; התקנת תשתיות לוויין; מערכות אבטחת גבולות ותצפית;
תעשייה תהליכית: מפעלי כימיקלים; תעשיית המזון; פרמצבטיקה ובתי זיקוק;
אנרגיה: תחנות כוח; קוגנרציה; אנרגיות חלופיות בתחומי אנרגיה סולרית, (CPV ,PV, תרמו) רוח, אתנול ועוד;
תעשיית הפטרוליום: הולכת גז טבעי; בתי זיקוק ומפעלים פטרוכימיים; אחסנת LPG;
טיפול במים: התפלה ומפעלי טיפול במים;
ביוב: מתקני טיפול בשפכים, פסולת מוצקה ופסולת רעילה; מתקני פסולת תעשייתית; פסולת כימית;
בפעילותה של הקבוצה בחו"ל, החברה מתמחה במתן שירותי מלאים בפרויקטים, turn key או Epc, לרבות תכנון, ביצוע, מימון, רכש ותפעול.
בין פרויקטי הקבוצה ניתן למצוא פרויקטי תשתיות מים באפריקה, מפעלים בדרום-מזרח אסיה, תשתיות תקשורת במרכז אירופה, תשתיות תחבורה באסיה וכו'.
קל בנין - חברת ביצוע בעלת סיווג ג-5.
כפיר קידוחים - חברת ביצוע המתמחה בקידוחי עומק.
קבוצת ארמיות מרכז היה שמן של שתי קבוצות ארמיות בוורמאכט, שלחמו בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
הקבוצה הראשונה שנקראה כך נוסדה ב-22 ביוני 1941 בעת מבצע ברברוסה.
יעדה של קבוצת הארמיות במבצע היה לכבוש את מוסקבה.
הודות להתנגדות סובייטית עיקשת הגרמנים הפסידו בקרב על מוסקבה ולא כבשו את העיר.
במהלך 1942 קבוצת ארמיות מרכז נלחמה כנגד קבוצות פרטיזנים בעורף הצבא הגרמני (בתחילת 1943 מוערך מספרם בכ-250,000).
פרטיזנים אלו הורכבו מחיילים שניצלו מהכיתור הגדול של הכוחות הסובייטים ב-1941, מתאים שאומנו מבעוד מועד מלפני המלחמה ומאנשי המפלגה הקומוניסטית שנמלטו מידי הגסטאפו.
הסטאבקה פיקד עליהם באופן ישיר והם היוו מטרד וחיבלו בקווי התקשורת והאספקה של הורמאכט.
קבוצת הארמיות פעלה במספר מבצעים מיוחדים שבהם נהרגו אלפי פרטיזנים מידי הגרמנים.
ב-1943 השתתפה קבוצת ארמיות מרכז בקרב קורסק ונלחמה בהצלחה כנגד כוחות הצבא האדום בשנים 1943–1944 אך במבצע בגרטיון שתפס את הפיקוד הגרמני בהפתעה, חרץ יתרון מספרי סובייטי עצום (2.5 מיליוני חיילים סובייטים אל מול חצי מיליון חיילים גרמנים) את גורלה של קבוצת ארמיות מרכז.
350,000 חייליה נשבו במהלך המבצע וקבוצת הארמיות עצמה הושמדה.
במהלך ינואר 1945 לחמה קבוצת הארמיות בפיקוד לותר רנדוליץ בקרבות הקשים בפרוסיה המזרחית.
ב-25 בינואר 1945 שונה שמה של קבוצת ארמיות מרכז לקבוצת ארמיות צפון לאחר כיתורה על ידי הסובייטים בקניגסברג ואילו קבוצת ארמיות A קיבלה את הכינוי קבוצת ארמיות מרכז כשעליה מפקד הגנרל הגרמני פרדיננד שרנר.
בשלב זה של הלחימה היה היתרון המספרי הסובייטי עצום (יחס של 9 חיילים סובייטים לחייל גרמני אחד).
קבוצת הארמיות נלחמה בסלובקיה, פולין, במבצע מוראביה–אוסטרבה, במהלך הקרב על ברלין והקרב על פראג.
בפראג נכנעו שארית כוחות קבוצת ארמיות מרכז לסובייטים ב-11 במאי.
במאי 1945 שרנר נטש את הפיקוד על קבוצת הארמיות וב-18 במאי נעצר על ידי האמריקנים.
קבוצת בילדרברג , כנס בילדרברג או מועדון בילדרברג הוא כנס שנתי, לא-רשמי, למוזמנים בלבד בו נוכחים מדי שנה כ-130 מחברי האליטה הפוליטית של צפון אמריקה ומערב אירופה.
כשליש מהמוזמנים הם אנשי ממשל וכשני שלישים הם אנשי כלכלה, עסקים, חינוך ותקשורת.
הישיבות חשאיות וסגורות לציבור ולתקשורת, ולעיתים קרובות מוזמנים לישיבות אלו מנהיגים פוליטיים שצפויים לעלות לשלטון בארצם.
הכנס הראשון נערך במאי 1954 במלון דה-בילדרברג הסמוך לארנהם שבהולנד.
הרעיון הוצע על ידי מספר פוליטיקאים, ביניהם ג'וזף רטינגר הפולני, שהביע דאגה בעקבות האנטי-אמריקניזם שהתחזק במערב אירופה באותה תקופה.
ההצעה הייתה להקים כנס של מנהיגים משתי היבשות על מנת לקדם אטלנטיסיזם.
כלומר, שיפור ההבנה התרבותית בין מערב אירופה לצפון אמריקה על מנת לחזק את שיתוף הפעולה בנושאים פוליטיים כלכליים וביטחוניים.
רטינגר פנה לנסיך ההולנדי ברנהרד שהסכים לקדם את הרעיון, יחדיו עם ראש הממשלה הבלגי פאוול ואן זילנד ומנהל יוניליבר באותה התקופה ההולנדי פאוול רייקנס.
הנסיך ברנהרד פנה לראש ה-CIA באותה תקופה, וולטר בדל סית', שביקש מיועצו של הנשיא דווייט אייזנהאואר לטפל בבקשה.
רשימת המשתתפים הראשונה חוברה על בסיס הזמנת שני נציגים מכל מדינה (אחד המייצג את המחנה השמרני ואחד את המחנה הליברלי).
50 מוזמנים נכחו בכנס הראשון – נציגים של 11 מדינות אירופה וארצות הברית.
הצלחת הכנס הראשון הובילה לארגון הכנס בכל שנה כפי שמתרחש כיום.
ועדת היגוי קבועה הוקמה לצורך ניהול הכנס בכל שנה, בנוסף לארגון הכנס בכל שנה החזיקה הוועדה ברשימות מידע על מוזמנים פוטנציאלים למטרת הקמת רשת מידע המאפשרת לרשומים להתקשר אחד עם השני באופן פרטי.
הכנסים התקיימו בצרפת, גרמניה ודנמרק בשלוש השנים הבאות.
ב-1957 התקיים הכנס הראשון בארצות הברית בסנט סימונס, ג'ורג'יה במימונה של קרן פורד, שמימנה גם את הכנסים שנערכו בין השנים 1959–1963.
הכנסים מאורגנים על ידי ועדת ההיגוי הכוללת נציגים מכ-18 מדינות.
יו"ר הוועדה ומזכיר הוועדה הם שני בעלי התפקיד היחידים שמחזיקים בתפקיד רשמי וקבוע.
המוזמנים לוועדות אינם "חברי קבוצה" כיוון שתואר זה אינו קיים כלל אלא רק "חברי ועדת ההיגוי".
בנוסף לוועדת ההיגוי ישנה קבוצת ייעוץ נפרד אך לוועדה סמכויות עוקפות.
מטה הקבוצה, הלא רשמי, נמצא באוניברסיטת ליידן שבהולנד.
הנסיך ברנהרד תיפקד כיו"ר הוועדה עד 1976 השנה בה נקשרה מעורבותו בפרשות השוחד של חברת לוקהיד-מרטין, בה פקידים אמריקניים שיחדו בכירים אירופאים לטובת קידום המכירות באירופה של חברת התעופה לוקהיד האמריקנית.
ב-2008 יצאה הודעה לעיתונות בשם 'חברים אמריקנים לטובת בילדרברג' שהצהירה שהפעילות היחידה שנערכת היא בפגישות החד-שנתיות של הקבוצה.
בישיבות לא מוצעים פתרונות, לא נערכות הצבעות ומדיניות אינה נקבעת.
כמו כן, ההצהרה הפנתה את תשומת הלב לכך שרשימת המוזמנים אינה חשאית וחשופה לכל.
לטענת 'חברים אמריקנים לטובת בילדרברג', נושאי הכנס ב-2008 היו בעיקר עולם חופשי מנשק גרעיני, טרור אינטרנטי, אפריקה, רוסיה, כלכלה, פרוטקציוניזם, יחסי ארצות הברית-אירופה, אפגניסטן, פקיסטן, אסלאם ואיראן.
המלונות שבהם נערכים הכנסים אינם נגישים לאף אורח שאינו מהמוזמנים לכנס לאורך כל תקופת הכנס.
הכנס מאובטח על ידי חברת שמירה פרטית, כוחות שיטור ועובדי השירותים החשאיים.
עיתונאים המנסים לדווח מהכנס נתונים להטרדות.
לדוגמה, במהלך הכנס בווליאגמני, יוון ב-2009, העיתונאי הבריטי צ'ארלי סקלטון נעצר פעמיים לאחר שצילם את רכבי המשתתפים.
הפוליטיקאי האיטלקי מאריו בורגזיו מהפרלמנט האירופאי נעצר ואף גורש מאזור הכנס בשווייץ ביוני 2011.
לטענתו של יו"ר ועדת ההיגוי אטיאן דויגנון, הסיבה העיקרית לקיומה של הקבוצה ולפרטיותה היא לאפשר לאנשי ציבור להתבטא באופן חופשי, ללא חשש של התערבות המדיה.
למרות זאת, ישנן תאוריות קונספירציה רבות הנוגעות לקבוצה.
ההאשמות מגיעות משני קצוות הקשת הפוליטית.
פעילי שמאל מאשימים את הקבוצה שמנסה לכפות קפיטליזם על מדינות העולם.
מאידך חלק מחברי הימין מאשימים את הקבוצה בכך שהיא מתנהלת כמעין ממשלה עולמית ומנסה לתכנן את הכלכלה בשוק החופשי, נורמות וערכים חדשים במה שמכונה סדר עולמי חדש.
בע"מ, או Golf&Group, היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב משנת 2006 ועוסקת בעיצוב, שיווק ומכירה קמעונאית בתחומי ההלבשה והמוצרים לבית.
נכון למרץ 2019 מפעילה החברה 326 חנויות ברחבי ישראל.
החברה החלה לפעול ב-1987, לאחר שחברת כיתן (שהייתה אז יצרן אריגים וטקסטיל ובבעלותה היו מספר מפעלים שהעסיקו אלפי עובדים) חלק מנכסי חברת "אתא" שפשטה את הרגל, בהם את רשת חנויות "טתה" וזיכיון הייצור והשיווק בישראל של המותג "ליווייס" של חברת לוי שטראוס ושות'.
בשנת 1998 מוזגה פעילות החברה האחות "פולגת" לתוך החברה.
באותה שנה גם נרכשה רשת "אינטימה", והחברה קיבלה זיכיון לשיווק מוצרי המותג האיטלקי "בנטון" בישראל.
החברה תכננה לפתוח 10 חנויות "בנטון", אך לבסוף ויתרה על הזיכיון.
בהמשך הרשת התרחבה לתחומי פעילות נוספים והתארגנה מחדש תחת חברת החזקות שנקראה תחילה "גולף-כיתן", שהיא בבעלות חברת האם כלל תעשיות, והונפקה בבורסת תל אביב בשנת 2000. במסגרת זו הוקמה גם רשת חנויות "כיתן" לשיווק מוצרי מפעלי החברה, בעיקר מצעים.
בינואר 2002 מותגה רשת "כיתן" מחדש תחת השם "רשת גולף אנד קו.".
שהחלה לשווק גם מוצרי טקסטיל לבית, כלי מטבח ושולחן, ריהוט, כלי אמבט ומוצרים נוספים לבית.
בשנת 2014 רכשה "קבוצת גולף א.ק." את החברה האחות "כיתן תעשיות", תמורת 11 מיליון שקל לאחר שזו סגרה את כל פעילות הייצור שלה, וכל המוצרים של רשת החנויות שלה החלו להיות מיובאים מקבלני משנה ברחבי העולם.
בינואר 2015, רכשה את אתר האופנה הישראלי "עדיקה" תמורת 40 מיליון.
רשתות אופנה - החברה משווקת את מוצריה באמצעות מספר רשתות חנויות אותן מפעילה:
רשת גולף - מתמחה בשיווק מוצרי הלבשה אופנתיים ומעוצבים לנשים ולגברים, ומוצרי אופנה משלימים.
רשת גולף אנד קידס - בגדי ילדים ותינוקות.
רשת פולגת - פועלת במסגרת החברה מ-1998, מתמחה בשיווק מוצרי הלבשה מחויטים ואלגנטיים לגברים.
רשת אינטימה - פועלת מ-1988, מתמחה בשיווק מוצרי הלבשה תחתונה, לבוש לילה, לבוש פנאי ובגדי ים לנשים.
רשת מקס מורטי - פועלת במסגרת החברה מ-2007, מתמחה בשיווק מוצרי הנעלה אופנתיים ומעוצבים לנשים ולגברים.
רשת עדיקה - אופנה לנשים צעירות ואתר לקניות אונליין.
- מתמחה בשיווק מוצרי טקסטיל לבית, כלי מטבח ושולחן, ריהוט, כלי אמבט ומוצרים נוספים לבית, מוצרי טואלטיקה וקוסמטיקה.
רשת כיתן - מתמחה בשיווק מצעים, מוצרי טקסטיל, ושאר קישוטים לבית ולחדר השינה.
זיכיון "מרקס אנד ספנסר" בישראל - בשנת 2000, קיבלה קבוצת גולף את הזיכיון של חברת האופנה הבריטית מרקס אנד ספנסר והקימה 3 סניפים של מוצרי ההלבשה התחתונה שלה במתכונת של "חנות בתוך חנות".
בשנת 2002 החליפה את החנויות של "מרקס אנד ספנסר", בחנויות מותג ההלבשה התחתונה "אינטימה" שבבעלותה.
רשת "טופשופ" בישראל - רשת בזיכיון מותג האופנה הבריטי, שבדצמבר 2014 "גולף" רכשה 50% מהבעלות עליו מקבוצת סקאל, לפי שווי של 56 מיליון שקל.
באפריל 2016 הוקם אתר קניות מכוון של המותג בישראל באמצעות אתר עדיקה.
בפברואר 2021, הודיעה קבוצת "גולף" על סגירת הרשת בישראל, בעקבות רכישת חברת האם על ידי אסוס, הממשיכה לשווק את המותג באתר שלה גם בישראל.
רשת בלו-בירד - פועלת במסגרת החברה מסוף 2010, מתמחה בשיווק אופנת גלישה ולייף סטייל.
מנתה בשיא 26 חנויות, נסגרה ב-2015
רשת ספרינט - הוקמה ב-1987, מתמחה בשיווק מוצרי הלבשה בסיסית ובשיווק עודפים מהרשתות האחרות.
מנתה 10 חנויות ונסגרה ב-2018. רוב החנויות הוסבו למותג "GOLF OUTLET".
החברה נשלטת על ידי כלל תעשיות המחזיקה כ-62% ממניותיה, הנשלטת על ידי לאונרד בלווטניק, החל מיולי 2012. יו"ר החברה הוא אהרון מידן ומנכ"ל החברה הוא אייל גרינברג.
קבוצת בני-בלי-שם (בהולנדית: Naamlozew Vennootschap, N.V) או "הקבוצה בערבון מוגבל" (בע"מ), הייתה קבוצת מחתרת בהולנד בתקופת הכיבוש הנאצי.
חברי הקבוצה טיפלו בהצלת ילדים יהודים, כמאתיים וחמישים נפש.
שמונה עשר מחברי הקבוצה זכו לתואר חסיד אומות העולם ממוסד יד ושם בירושלים.
פעילות ההצלה של חברי הקבוצה כללה הברחת הילדים, שרובם נאספו מאתרי איסוף וגירוש של יהודים אל מחנה הריכוז וסטרבורק, והעברתם אל מקומות מסתור ומחסה ראויים, בעיקר בדרום הולנד.
קבוצת בית רימון הייתה קבוצת נוער שהורכבה מתלמידי הגימנסיה הגרמנית בעיר ריגה, שהוקמה כדי ליצור מסגרת לחינוך עצמי לעבודה ציונית לאומית.
קבוצת בית רימון הייתה אחת מארבע קבוצות שהיו יחדיו הגרעין המייסד של תנועת בית"ר.
קבוצת רימון הוקמה בעקבות ביקור של זאב ז'בוטינסקי בריגה, לטביה, בנובמבר 1923, במהלכו העביר סדרה של הרצאות בענייני אקטיביזם יהודי.
הפעולה הראשונה של קבוצת בית רימון התקיימה בשבת, ה-5 בינואר 1924. הפעולות של הקבוצה, שהתקיימו שלוש פעמים בשבוע, כללו הרצאות בנושא דברי ימי ישראל, תולדות הציונות וספרות עברית.
בנוסף כללו הפעולות גם התעמלות, תרגילי סדר ושירה בציבור.
ב-27 בדצמבר 1923 התאחדה הקבוצה עם עוד שלוש קבוצות נוער נוספות שהורכבו מתלמידי בתי הספר התיכוניים בריגה לגוף אחד, שקיבל את השם "הסתדרות הנוער הציוני-אקטיביסטי על שם יוסף טרומפלדור" או בקיצור "הסתדרות טרומפלדור", שמאוחר יותר הפך לתנועת בית"ר.
נטישת חברים להקמת השומר הצעיר
בשנת 1924 נפגשו אנשי הקבוצה עם נציג שנשלח במיוחד על מנת להעבירם אל תנועת נוער סוציאליסטית.
בעקבות הפגישה השתכנעו חלק מחברי הקבוצה לפרוש.
הפורשים ייסדו את תנועת השומר הצעיר בלטביה.
בשנת 1925 החליטה הקבוצה לעבור לפסים אקטיביים, והחבר גרשון שץ נשלח מטעם הקבוצה לעלות לארץ ישראל, כדי להקים בה פלוגות עבודה עבריות.
קבוצת בורג'ה הוא שמה של קבוצת כתבי יד, מרביתם פרה-קולומביאניים המתארים את המיתולוגיה האצטקית.
קודקס בורג'ה - על שמו קרויה קבוצת כתבי היד.
וקודקס זה נקרא על שם החשמן סטפנו בורג'ה.
לעיתים כוללים בקבוצה גם את קודקס פורפיריו דיאז.
קבוצת ארמיות צפון הייתה קבוצת ארמיות גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
גרמניה השתמשה בשתי קבוצות ארמיות כדי לפלוש לפולין ב־1939: קבוצת ארמיות צפון וקבוצת ארמיות דרום.
במערכה זו קבוצת ארמיות צפון הונהגה בידי פדור פון בוק.
במבצע ברברוסה קבוצת ארמיות צפון הייתה אחת משלוש קבוצות ארמיות שפלשו לברית המועצות ב־22 ביוני 1941. מטרתה העיקרית הייתה לכבוש את הרפובליקות הבלטיות של ברית המועצות, לנינגרד ולהגיע לגבול עם פינלנד.
כדי לבצע את המשימות קבוצת הארמיות צפון כללה את הארמייה ה-16, הארמייה ה-18, ארמיית הפאנצר הרביעית והצי הראשון של לופטוואפה.
בהמשך צורפה לכוחותיה הדיוויזיה הכחולה הספרדית.
בתחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות, קבוצת ארמיות צפון במסגרת מבצע ברברוסה הגיעה תוך זמן קצר לפרברי לנינגרד והחלה במצור על העיר.
באוגוסט 1944, לקראת סיומו של מבצע בגרטיון, בה כמעט חוסלה קבוצת ארמיות מרכז, נותרה קבוצת ארמיות צפון מכותרת בקורלנד שבלטביה והיינץ גודריאן ביקש מאדולף היטלר רשות לפנותם לגרמניה.
היטלר סירב לבקשה וקבוצת ארמיות צפון נותרה בכיס קורלנד עד סיום המלחמה.
בינואר 1945 שמה הוחלף לקבוצת ארמיות קורלנד.
קבוצת באלינט הוא כינוי למסגרת של קבוצת דיון ותמיכה המיועדת לרופאים ומקצועות טיפול דומים, ומתמקדת ביחסי מטפל-מטופל באוריינטציה פסיכואנליטית.
הקבוצות נקראות על שם מייסדן, הפסיכואנליטיקאי הבריטי מייקל באלינט, הן נוסדו בלונדון בשנות ה-50 של המאה ה-20, ומתקיימות במגוון מסגרות ברחבי העולם המערבי.
באלינט, מחבר הספר "השבר הבסיסי", טען כי יש מקום להכניס את הרעיונות ואת השפה הפסיכואנליטיים לעבודת הרופא הראשוני, לתועלת המטופלים והמטפלים כאחד.
לטענתו, מטרת הקבוצות היא "לאפשר לרופאים לראות בצורה שונה ורעננה את עבודתם היום יומית...
לראות שיש בעיות שהרפואה ניסתה להתעלם מהן, בעיות אלה גרמו עבודה מיותרת לרופא וסבל מיותר לחולה".
קבוצות באלינט הוקמו בשנות ה-50 של המאה ה-20 בלונדון, ובהמשך התפתחו באירופה, בארצות הברית ובאוסטרליה.
ב-1972 נוסדה הפדרציה הבינלאומית לבאלינט.
הקבוצות הראשונות שהינחה מייקל באלינט מנו 12-4 משתתפים, שנפגשו אחת לשבוע במשך 90 דקות, למשך 2-3 שנים.
הן כונו על ידי באלינט "קבוצות לדיון ותמיכה" ופעלו באוריינטציה פסיכודינמית, כלומר - הקצו בהן מקום מרכזי לקשר מטפל-מטופל ולאינטראקציה ביניהם, שימוש באסוציאציות חופשיות בזמן הדיון הקבוצתי לגבי המקרה הקליני המוצג, והתייחסות להעברה והעברה נגדית בסיטואציה הרפואית הטיפולית.
קבוצת באלינט מונה בדרך כלל מספר דומה של משתתפים, ומונחית על ידי איש בריאות הנפש ורופא משפחה (או שני אנשי בריאות הנפש); הפגישות נמשכות 90 דקות ובדרך כלל נערכות פעם בשבועיים.
המטרה המתגבשת היום מכוונת לפיתוח רגישותם ומודעותם של הרופאים לתהליכים הרגשיים והנפשיים שלהם ושל המטופלים, תהליכים המשפיעים על מרחב הקשר ביניהם, כמו גם להבנת ההשפעה שיש לתהליכים אלה על הטיפול ועל הבעיה המוצגת בקבוצה.
מטרה נוספת היא פיתוח היכולת לזהות ולהביע רגש העולה מהאינטראקציה.
מיקוד הקבוצות התרחב במהלך השנים מעיסוק ממוקד-מטופל לעיסוק המתרכז גם ברופא עצמו (מ-patient centered ל-doctor centered).
חלק מציפיות יחידת ההנחיה הן שהמטפל יבנה לעצמו "סיפור" ונרטיב בין-אישי שונה, מעובד ומובן יותר, ופחות מטריד.
כמו כן נועדו המפגשים לאפשר לרופא לראות היבטים אחרים של הסיטואציה שהוצגה.
הנחת העבודה היא שתהליך זה מביא לעלייה בסיפוק המקצועי, להפחתת השחיקה ולהעלאת שביעות הרצון יחד עם שיפור באיכות הטיפול ובהתייחסות למטופל.
במשך השנים התרחב השימוש בקבוצות באלינט לקבוצות מטפלים אחרים העוסקים בבריאות: עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פסיכותרפיסטים, סטודנטים לרפואה, אחים ועוד.
תהליך ההכשרה של רופאי משפחה בישראל כולל פרק של קבוצות אלו.
בישראל החלה ההתייחסות לרעיונות של באלינט בשנות ה-60 של המאה ה-20, על ידי אנשי מקצוע כגון פרופ' פרנץ בריל ואחריו פרופ' בנימין מעוז.
מעוז, חווה כץ ויגאל גינת היו בין מנחי הקבוצות הראשונים שהובילו את כניסת הקבוצות לישראל.
קבוצות באלינט החלו לפעול בארץ בשנות ה-70, והן יועדו לרופאי משפחה.
ישנו "חוג באלינט" במסגרת איגוד רופאי המשפחה בישראל, אשר מאגד מנחי קבוצות באלינט ואנשים המתעניינים בתחום; חוג באלינט עורך ימי עיון והדרכה בנושא.
פעילות הקבוצה נפתחת בהזמנה מהמנחים למשתתפים להביא סיפור מקרה - מצב בו מרגיש המטפל קושי, תקיעות או חוסר בהירות בהקשר למטופל.
בדרך כלל לא מדובר במקרה בעל פתרון רפואי מוגדר.
הצגת המקרה נמשכת כ-20-10 דקות.
ההצגה לא כוללת פרטים מזהים ומושם דגש על שמירת הסודיות הרפואית.
לאחריה מוזמנים המשתתפים לשאול שאלות הבהרה; השאלות מוגבלות לעובדות הנוגעות למקרה והן אמורות להוסיף מידע אודות הרקע המשפחתי, האישי והרפואי של המטופל ועל היסטוריית הקשר וההיכרות שבינו לבין הרופא המטפל.
המנחים לוקחים חלק פעיל בשלב זה (כמו גם בדיון) ולפי הצורך שואלים שאלות הבהרה והרחבה על המקרה.
לאחר שלב זה מתבקש המציג להפוך לצופה מאזין, שאינו משתתף מילולית בשיחה; לעיתים מתלווה לכך הרחקה סמלית של כיסאו לאחור.
המשתתפים מונחים לחשוב על אסוציאציות שהמקרה מעלה אצלם או על תחושות ורגשות מעולמם האישי או המקצועי שעלו במהלך הצגת המקרה, ולחלוק אותם עם הקבוצה.
הם מתבקשים במפורש להימנע ממתן עצות או מפנייה אל מציג המקרה.
זוהי הזדמנות למציג לשמוע מגוון רעיונות מעבודת חברי הקבוצה המשיקים ומתייחסים למקרה שהציג.
לאור הנושאים העולים בקבוצה, מתפתח דיון בו מוצגות דרכים שונות להסתכלות על הנושא.
לקראת סוף המפגש, או כאשר יש תחושה שהנושא מוצה, "חוזר" הרופא המציג לקבוצה ונוטל שוב חלק בשיחה.
הרופא-המציג יכול להתייחס לתרומה שהפיק או לא הפיק מן הדיון, כמו שינוי פרספקטיבה שחל אצלו בעקבותיו, או מסקנה שהגיע אליה.
לעיתים קרובות יחל המפגש הבא בדיווח-מעקב קצר על התפתחות המקרה שהוצג בעבר ועל שינויים שחלו אצל הרופא-המטפל ביחס אליו.
הדיון מכוון לאפיונים של עבודת רופאים באופן כללי ולא רק לגבי המקרה הספציפי שהוצג.
הבסיס הראשוני להתערבות בקבוצת באלינט היה פסיכואנליטי, אבל המנחים משלבים בעבודה גם מרכיבים פסיכותרפיסטיים שמקורם בגישות טיפוליות אחרות (גישה נרטיבית, גישת הגשטלט, משחק תפקידים גישה משפחתית מערכתית ועוד).
יש מנחים המתייחסים גם לתהליכים הקבוצתיים והדינמיקה הקבוצתית.
ג'ון סלינסקי, ראש איגוד באלינט הבריטי, התייחס בכנס באלינט לטכניקה של הקבוצות המבוססת על תיאור מקרה, וטען כי כל רופא הוא מספר סיפורים בפוטנציה.
סיפור סיפורים הוא חלק ממקצוע המטפל.
תמיד יש מקרה שמסופר מנקודת ראות סובייקטיבית ויש מאזינים עם הסובייקטיביות שלהם.
החשיפה לנקודות הראות השונות עוזרת להפוך את כלל ההבנות והסיפורים הסובייקטיביים של חברי הקבוצה לסיפור מורחב ומעמיק יותר של המקרה שהוצג.
תוך כדי כך נקלט ונלמד הרעיון שאין דרך אחת להבין מצב ומקרה במערך הטיפולי.
למען קיום אווירה נאותה בקבוצה, מוצבת כמטרה השמירה על ביטחון (safety) המציג והמשתתפים, על שימוש בתקשורת בלתי אלימה, על שיתוף וכן על מתן לגיטימציה להצגת שאלות או לתיאור מצבים רגשיים לא ברורים ואף לא נעימים.
המנחים מזכירים שוב ושוב כי מטרת הקבוצה היא לחקור את המרכיב הרגשי במקרה שהוצג, בהתייחס למטפל, למטופל ולאינטראקציה ביניהם.
מאידך, הבאת עצות ופתרונות מעשיים לבעיה אינה מסייעת בדרך כלל לחקירת המרכיב הרגשי, ולכן יש להימנע ממנה ככל האפשר.
עקרונות אלו נלמדים דרך ההנחיה וההדגמה מצד המנחים החל מראשית פעילותה של הקבוצה, והם מוזכרים שוב עם הצטרפות משתתפים חדשים וגם במהלך הרגיל של קבוצה ותיקה.
קבוצת באלינט היא סוג של קבוצת הדרכה, המשלבת הבנות ומושגים מתחום הפסיכולוגיה הדינמית עם גישה הומניסטית המאופיינת בשוויוניות ובהדדיות בין המשתתפים.
הדבר כולל גם את האפשרות הניתנת למשתתפים שלא לדבר.
יש רצון שהמשתתפים יעברו תהליך פנימי, אך מידת החקירה הפנימית האינטרה-פסיכית בקבוצה - מוגבלת.
הטכניקה כוללת זיהוי תהליכים ומצבים רגשיים, קיימת בה נגיעה בנקודות פנימיות משמעותיות של המשתתפים, אך ללא פרשנות פסיכודינמית ברורה.
קבוצת ארמיות קורלנד הייתה קבוצת ארמיות גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
באוגוסט 1944, לקראת סיומו של מבצע בגרטיון, בה כמעט חוסלה קבוצת ארמיות מרכז, כותרה קבוצת ארמיות צפון בקורלנד שבלטביה, אך היטלר סירב לבקשת היינץ גודריאן לפנותם לגרמניה.
ב-15 בינואר 1945 הוחלף שם קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות קורלנד, ולותר רנדוליץ מונה למפקדה.
ב-27 בינואר מונה היינריך פון ויטינגהוף למפקד קבוצת הארמיות, אך ב-10 במרץ חזר רנדוליץ לפקד על קבוצת הארמיות.
ב-25 במרץ מונה קרל הילפרט למפקד קבוצת הארמיות, ופיקד עליה עד סוף המלחמה.
ב-1 במאי הועלה הילפרט לדרגת גנרל אוברסט, וב-8 במאי 1945 נכנעה קבוצת הארמיות כגוף אחד ונלקחה בשבי.
בסוף המלחמה ב-8 במאי 1945, כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
קבוצת ארמיות צפון אוקראינה היה שמה של קבוצת ארמיות של הורמאכט בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות צפון אוקראינה הוקמה ב-4 באפריל 1944 על ידי שינוי שמה של קבוצת ארמיות דרום (Heeresgruppe Süd).
בנוסף ליחידות של הוורמאכט היא כללה את הארמייה ההונגרית הראשונה.
לאחר שספגה אבדות קשות בלחימה בגליציה המזרחית ובהרי הקרפטים במהלך מבצע לבוב-סנדומייז', שונה שמה לקבוצת ארמיות A החדשה (Heeresgruppe A) ב-23 בספטמבר 1944.
קבוצת גלקסיות, נקראת לפעמים גם חבורת גלקסיות, היא אוסף של מספר גלקסיות, אשר מוחזקות ביחד על ידי כוח כבידה משותף.
קבוצת גלקסיות יכולה להכיל החל מגלקסיות בודדות ועד לעשרות גלקסיות.
אוסף גדול יותר של מאות או אלפי גלקסיות נקרא צביר גלקסיות, אך הגבול בין שני הסיווגים אינו חד.
גלקסיית שביל החלב שייכת לקבוצת גלקסיות שנקראת הקבוצה המקומית ושמכילה לפחות 54 גלקסיות.
קבוצות גלקסיות שייכות בדרך כלל לצביר-על של גלקסיות המכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים.
קבוצת גלקסיות היא המבנה הקטן ביותר שמכיל גלקסיות הקשורות כבידתית זו לזו.
קבוצת גלקסיות אופיינית מכילה עשרות בודדות של גלקסיות שמסתן הכוללת היא מסדר גודל של 1013 מסות שמש (פי 20 ממסת שביל החלב) והן מרוכזות בקוטר של כמיליון עד שני מיליון פארסק (3–7 מיליון שנות אור).
המהירות היחסית של הגלקסיות בקבוצה היא מסדר גודל של 100–200 קילומטר בשנייה.
חוץ מהגלקסיות עצמן, קבוצת גלקסיות מכילה בדרך כלל גם מימן נייטרלי (אזורי H I) ומסה שלא ניתן לראותה ישירות, אך קיומה מוסק מהשפעתה על תנועת הגלקסיות שבקבוצה ושככל הנראה מורכבת מחומר אפל שטיבו אינו ידוע.
בחלק מהקבוצות טמפרטורת הגז החופשי היא מעל למיליון קלווין ואז ניתן להבחין בקרינת X הנפלטת ממנו.
האינטראקציה של הגלקסיות שבקבוצה עם הגז החופשי שבה גורם להאטת מהירות התנועה של הגלקסיות שבקבוצה וכאשר הגלקסיות מאיטות הן עשויות להתנגש ולהתמזג.
כתוצאה מכך, קבוצות עתיקות של גלקסיות מכילות במקרים רבים גלקסיה גדולה אחת ומספר גלקסיות ננסיות המקיפות אותה בעוד שקבוצות צעירות יכולות להכיל מספר גלקסיות גדולות ועשרות גלקסיות ננסיות.
קבוצות גלקסיות קטנות המכילות מספר קטן של גלקסיות קרובות זו לזו נקראות "קבוצות קומפקטיות".
הקבוצה המקומית היא הקבוצה שמכילה את שביל החלב וכן את גלקסיית אנדרומדה ואת גלקסיית המשולש.
כמו כן יש בה עשרות גלקסיות לוויין המקיפות את שלוש הגלקסיות הגדולות שבה.
חמישיית סטפן היא קבוצה קומפקטית של ארבע גלקסיות במרחק של בין 200 ל-300 מיליון שנות אור משביל החלב (ועוד גלקסיה קרובה בהרבה שאינה קשורה לקבוצה) בקבוצת הכוכבים פגסוס.
קבוצת אריה I (נקראת גם קבוצת M96) היא קבוצת גלקסיות במרחק של כ-35 מיליון שנות אור משביל החלב שמחולקת לשתי תת-קבוצות ומכילה 12 גלקסיות גדולות, ביניהן M65, M66, M95, M96 ו-M105 ועוד מספר גלקסיות ננסיות בקבוצת הכוכבים אריה.
קבוצת M81 היא קבוצת גלקסיות במרחק של כ-11 מיליון שנות אור משביל החלב בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה והיא אחת הקבוצות הקרובות ביותר לקבוצה המקומית.
הקבוצה מכילה למעלה מ-30 גלקסיות וביניהן M81 ו-M82.
קבוצת קנטאור A (נקראת גם קבוצת M83) היא קבוצת גלקסיות במרחק של כ-12 מיליון שנות אור משביל החלב שמתפרסת על קבוצות הכוכבים קנטאור, נחש מים ובתולה ומכילה למעלה מ-40 גלקסיות המחולקות לשתי תת-קבוצות, אחת סביב גלקסיית הרדיו קנטאור A והשנייה סביב גלקסיית גלגל הרוח הדרומית (M83).
קבוצת פסל היא קבוצת גלקסיות במרחק של כ-13 מיליון שנות אור משביל החלב שמכילה כ-13 גלקסיות שהבהירה מביניהן היא גלקסיית הפסל.
קבוצת ברמ בע"מ, המוכרת במותג BRM, היא חברת השקעות ישראלית המתמקדת בהשקעות בחברות הזנק בתחומי התקשורת, האינטרנט והתוכנה.
מחזיקה כ-28% ממניות בית השקעות מיטב דש וניהלה את קרן הון סיכון, "BRM Capital Advisors" (ב.ר.מ.
החברה הוקמה בשנת 1988 על ידי האחים ניר ואלי ברקת, יובל רכבי ועומרי מן, על בסיס תוכנת אנטי-וירוס שבפיתוחה החלו בשנת 1987, לאחר שרכבי ומן, אז סטודנטים למחשבים באוניברסיטה העברית בירושלים, גילו שוירוס מחשב פגע במחשבי האוניברסיטה.
יחד עם אלי ברקת, שסיים כבר תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטה העברית בהצטיינות יתרה ועבד כמהנדס תוכנה, הם פתחו פתרון שהיה בין תוכנות האנטי-וירוס הראשונות בעולם.
התוכנה חולקה בתחילה בחינם, אך לאחר שהבינו שיש לה פוטנציאל מסחרי הוקמה החברה.
ניר ברקת, שלמד אז לקראת תואר שני במנהל עסקים, מונה כמנכ"ל.
שם החברה הוא ראשי תיבות של שמות המשפחה של המייסדים ברקת, רכבי ומן באותיות לטיניות.
התוכנה נמכרה בישראל תחת השם "וירמזהיר" ובהמשך גם בצרפת.
בתחילת 1990 נכנסה החברה לשוק האמריקני וחתמה על הסכם שיווק עם חברה מקומית שגם שכרה את שרותי BRM לפיתוח פרויקטים בתחום הגיבוי, החברה החלה לייצר הכנסות משמעותיות ולהיות רווחית.
בשנת 1993 פנו מייסדי חברת צ'ק פוינט ל-BRM לשם השגת מימון ראשוני לחברה, ו-BRM השקיעה 150 אלף דולר תמורת 50% מהמניות.
צ'ק פוינט התפתחה במהירות למובילה עולמית בתחומה, הונפקה לראשונה ביוני 1996 בבורסת נסדא"ק לפי שווי שוק של 458 מיליון דולר ו-BRM מימשה חבילת מניות תמורת 6.3 מיליון דולר.
במאי 1997, בהנפקה השנייה של החברה, מימשה חבילת מניות נוספת תמורת 30 מיליון דולר ועד סוף 1997 מכרה מניות צ'ק פוינט בסך 125 מיליון דולר.
בשנת 1995 הוקמה חברת "בקווב" (Backweb Technologies) כחברת בת של BRM, שהתמחתה בתחום טכנולוגיית דחיפת מידע.
החברה פיתחה תוכנה המאפשרת הזרמה אוטומטית של מידע המותאם אישית לצורכי המשתמש.
הצורך בטכנולוגיה של "בקווב" עלה מאחר שדפי אינטרנט אז, במחצית הראשונה של שנות ה-90, היו סטטיים (התוכן שלהם נקבע מראש כקובץ HTML) והיה קשה לעדכן אותם במהירות.
החברה גייסה כ-40 מיליון דולר מ-BRM וממשקיעים נוספים, בהם הבנקים גולדמן זאקס וסופטבנק וקרן הון הסיכון פולאריס.
"בקווב" הונפקה ב-1999 בבורסת נסדא"ק וגייסה 66 מיליון דולר לפי שווי שוק של 420 מיליון דולר.
הצורך בטכנולוגיה של "בקווב" התיתר במהירות עם פיתוח טכנולוגיית ליצירת דפים דינמיים ועסקיה גוועו.
אלי ברקת עזב את תפקיד המנכ"ל ב-2004 ועבר לנהל את קרן "BRM קפיטל".
"בקווב" המשיכה להתקיים כעשר שנים נוספות, אך העיסוק העיקרי שלה היה תביעת חברות, דוגמת IBM ומיקרוסופט, על שימוש לא מורשה בפטנטים שלה.
בניגוד למימוש המהיר של מניות צ'ק פוינט, BRM לא מכרה מניות של בקווב ולאחר שעסקיה קרסו מנייתה צנחה לשווי של סנטים אחדים.
ביולי 2001 הוקמה קרן ההון סיכון "BRM קפיטל" והשלימה גיוס של 253 מיליון דולר ממשקיעים מוסדיים ופרטיים, בהם IBM, כור תעשיות, עידן עופר, חברת "בזק" וחברת BRM עצמה.
כעבור שנה, התפוצצות "בועת הדוט-קום", צמצמה את היקף הקרן מ-253 מיליון דולר ל-150 מיליון דולר, השינוי נעשה בהתאם לחלק היחסי של כל משקיע בקרן שכספו הוחזר.
ב-2003 הגישה "בזק" תביעה לבית המשפט המחוזי נגד ניר ברקת ו"קרן BRM קפיטל" להשבת 2.3 מיליון דולר שהשקיעה ולביטול ההתחייבויות הנותרות שלה לקרן בהיקף של 2.1 מיליון דולר.
"בזק" טוענה כי ברקת גרם לה נזק ולא מילא אחר התחייבויותיו כלפיה כשעזב את ניהול BRM שייסד לטובת מרוץ על ראשות עיריית ירושלים, בו הפסיד לבסוף, אך שימש כחבר מועצה וכיו"ר האופוזיציה באותה עת.
ומפני שבזמן שניהל את הקרן נהג להתחרות בראלי פריז דקר ולהיעדר לתקופות ארוכות.
התביעה הסתיימה בפשרה ואלי ברקת מונה למנהל הקרן.
בשנת 2007 הקרן סיימה לבצע השקעות חדשות והוחלט שלא לגייס קרן המשך.
הקרן השקיעה בהצלחה במספר חברות, ביניהם:
חברת "ווייל תקשורת" (Whale Communications) - חברת הזנק שהוקמה בשנת 1998 ופיתחה פלטפורמת תקשורת מאובטחת המיועדת להגנה על הגישה ליישומים עסקיים רגישים באמצעות האינטרנט, תוך שימוש בפתרון VPN מבוסס SSL.
בשנת 2000 השקיעה BRM, יחד עם קרן ההשקעות של איל ההון ג'ורג' סורוס ובנק ההשקעות גולדמן זקס, 23 מיליון דולר בחברה.
בשנת 2006 נמכרה למיקרוסופט תמורת 76 מיליון דולר.
חברת "פרוד סאיינסז" (Fraud Sciences) - חברת הזנק שהוקמה בשנת 2001 ופיתחה פלטפורמה לאבטחה ומניעה של הונאות כרטיסי אשראי ברשת.
גייסה כ-5 מיליון דולר מקרן BRM, שהחזיקה כ-40% ממניות החברה.
בשנת 2008 נמכרה ל-PayPal תמורת 169 מיליון דולר (חלקה של BRM ברכישה היה 70 מיליון דולר).
חברת "אופלס" (Oplus) - חברת הזנק שהוקמה בשנת 1994 ופיתחה מעבדים למכשירי תצוגה דיגיטליים, דוגמת טלוויזיות פלזמה ומקרנים.
החברה גייסה כ-20 מיליון דולר מקרן BRM וממשקיעים נוספים.
בשנת 2005 נמכרה ל-אינטל תמורת 100 מיליון דולר.
חברת "יומן-אייז טכנולוגיות" (HumanEyes), המפתחת תוכנה המאפשרת צילום תלת-ממדי במצלמה דיגיטלית רגילה והדפסת התמונות במדפסות דיגיטליות סטנדרטיות.
החברה הוקמה בשנת 2000 בידי פרופסור שמואל פלג המתמחה בתחום הראייה הממוחשבת באוניברסיטה העברית.
בשנת 2007 השתתפה BRM בגיוס ההון הראשוני של חברת eToro, המפעילה פלטפורמה למסחר בשוק ההון המבוססת על רשת חברתית מקוונת, בסך שני מיליון דולר.
בתחילת דרכה פיתחה החברה אתר להימורים על סחר במטבע חוץ ובהמשך שינתה את המודל העסקי.
BRM השתתפה גם בגיוסים הבאים של החברה.
ב-14 במאי 2025 הונפקה החברה בבורסת נאסד"ק לפי שווי של 4.3 מיליארד דולר, מה שהקנה למניות המוחזקות על ידי BRM שווי של כ-400 מיליון דולר.
בינואר 2010 השתלטה קבוצת BRM על דש בית השקעות, בעסקה מורכבת שכוללה רכישת מניות מחמישה בעלי מניות בו זמנית, מוזי ורטהיים (12%), נתן חץ (8.3%), קרן הגידור אולד ליין שבבעלות סיטיגרופ (13%) והמנכ"לים המשותפים ויקטור שמריך ועידו נויברגר (כ־3.9% כל אחד) תמורת כ-600 מיליון שקל.
דש בית השקעות הוקמה בשנת 1991 בשם "דוברת שרם ושות' ניהול השקעות בע"מ" על ידי אהרן דוברת ויצחק שרם.
בחודש מרץ 2013 הודיעה דש בית השקעות על השלמת המיזוג בינה לבין מיטב בית השקעות, מהלך שהפך את הגוף הממוזג לשני בגודלו בישראל בתחום.
שמו של הגוף המאוחד שונה למיטב דש בית השקעות ו-BRM מחזיקה כ-28% מהבעלות בו.
בעקבות עסקת המיזוג פוטרו כ-200 עובדים.
בשנת 2012 השקיעה קבוצת ברמ בחברת ההזנק הישראלית V-Wave, שפיתחה שתל לטיפול באי-ספיקת לב.
בשנת 2016 השתתפה בסבב גיוס הון שני של החברה והייתה לבעלת המניות הגדולה ביותר בה.
באוגוסט 2024 הודיע תאגיד ג'ונסון אנד ג'ונסון כי רכש את החברה תמורת סכום של עד 1.7 מיליארד דולר.
כולל תשלום של 600 מיליון דולר במזומן בשלב הראשון, וסכומים נוספים בהתאם לאבני דרך.
חלקה של קבוצת ברמ מתוך סכום זה הוערך בכמאה מיליון דולר.
השקעות נוספות של החברה כוללות את החברות: ג'יגה ספייסס, Moovit (שנמכרה לאינטל במאי 2020), אורקם, Passave ועוד.
קבוצת ג'ייקו אלולה היא קבוצת רכיבה מקצוענית, אוסטרלית השייכת לסבב העולמי של איגוד האופניים הבינלאומי.
הקבוצה הוקמה ב־2012 וניצחה עם סיימון ייטס את וואלטה אספניה 2018. הקבוצה היא הקבוצה האוסטרלית הבולטת בעולם ורוב רוכביה בקבוצה מגיעים מאוסטרליה.
לקבוצה יש גם קבוצת נשים וקבוצת פיתוח.
הקבוצה מנוהלת על ידי חברת גרין אדג' האוסטרלית וכשקמה בשנת 2012 נקראה "גרין אדג' סייקלינג", אך בהמשך השנים שמה של הקבוצה שונה לפי ספונסרים שונים.
מיולי 2020 אמורה הקבוצה לעבור להיקרא "קרן מנואלה", כשחברת קרן מנואלה הספרדית נכנסה כספונסרית הראשית של הקבוצה לאחר עסקה עם גרין אדג', עם זאת, ההסכם בוטל לאחר אי הבנות בין שני הצדדים.
בתום עונת 2020 ולקראת עונת 2021, שמה של הקבוצה שונה ל-"Team BikeExchange", כשבייקאקסצ'יינג', קמעונאית אופניים אוסטרלית, שכבר שימשה כספונסרית הראשית של הקבוצה ב-2016, חזרה למעמד הזה, אך ניהול הקבוצה נשאר בידי חברת גרין אדג' האוסטרלית.
הקבוצה גם החליפה את חברת אופניים שלה ונפרדה מאופני סקוט אחרי 9 שנים, במקומה נכנסה ביאנקי האיטלקית, כשסקוט עברו ליומבו–ויסמה.
ב-2023 הפכה חברת ג'ייקו - חברה אוסטרלית לייצור קרוואנים (Motorhomes) לספונסרית הראשית לאחר שב-2022 הייתה ספונסרית משנה לבייק אקסצ'יינג'.
חברת אלולה - אתר המורשת והתרבות הסעודי אל-עולא היא ספונסרית המשנה בעונת 2023.
סיימון גרנס היה הרוכב שהביא לקבוצה את הניצחון הראשון בהיסטוריה שלה, כאשר ניצח את אליפות אוסטרליה באופני כביש.
יומיים אחר כך, לוק דורבריג' השיג לקבוצה גם ניצחון באליפות אוסטרליה בנגד שעון.
בטירנו - אדריאטיקו, ניצחה הקבוצה את נגד השעון הקבוצתי ובכך מת'יו גוס, שחצה ראשון את הקו לבש את חולצת המוביל עד הקטע השלישי.
בחודש מרץ השיגה הקבוצה ניצחון ראשון במונומנט, כאשר סיימון גרנס הקדים את פביאן קנצ'לרה ואת וינצ'נזו ניבאלי בספרינט סיום במילאנו - סן רמו.
מייקל אלבאסיני השווייצרי השיג לקבוצה ניצחון בוולטה אה קטלוניה, וגם ניצח את הקטע הראשון והשני.
הניצחון הראשון של הקבוצה בקטע בגראנד טור, כאשר במאי, ניצח את מת'יו גוס בספרינט רב משתתפים את הקטע ה-2 של הג'ירו ד'איטליה.
הקבוצה השיגה ניצחונות בקטעים במרוצים בטור דה סוויס ובדופינה ליברה עם מייקל אלבאסיני ולוק דורבריג' (בהתאמה).
בוואלטה אספנייה, סיימון קלארק ניצח את הקטע הרביעי ואת דירוג המטפסים.
בטור דה פואטו–שראנט, השיגה הקבוצה 3 ניצחונות מ5 קטעים אפשריים וזכתה גם בדירוג הכללי עם לוק דורבריג'.
בנוסף לכך, דניאל טקלהיימנוט זכה באליפות אריתריאה גם בכביש וגם בנגד השעון, ואילו סווין טופט זכה באליפות קנדה בנגד השעון.
בסופו של דבר, הקבוצה זכתה בכ-32 ניצחונות בעונה זו.
בעונה זו, הקבוצה זכתה באליפות ליטא עם תומאס ואייטקוס, אליפות אוסטרליה בכביש ובנגד השעון עם לוק דורבריג', אליפות אפריקה בנגד שעון עם דניאל טלקהיימנוט, ובאליפות דרום אפריקה בנגד שעון עם דריל אימפי.
בנוסף לכך, רשמה ניצחון ראשון בטור דה פראנס, ולאחר מכן גם הוסיפה ניצחון בנגד השעון הקבוצתי.
אך רשמה גם תקרית לא נעימה, כאשר אוטובוס הקבוצה נתקע על קו הסיום במהלך הקטע הראשון אך הוזז בזמן.
לאחר הניצחון של הקבוצה בנגד השעון הקבוצתי, הפך גרנס למוביל המרוץ ולבש את החולצה הצהובה היוקרתית.
עד שבקטע ה6 הפסיד אותה לדריל אימפי, שגם הוא רוכב בקבוצה.
בסופו של דבר אימפי שמר על החולצה עד הקטע ה6, בו הפסיד אותה לכריסטופר פרום, ששמר עליה עד לסיום בפריז.
הקבוצה רשמה ניצחונות בקטעים בטירנו - אדריאטיקו עם מת'יו גוס, בפריז - ניס עם מייקל אלבאסיני, בקטע נגד השעון בטור דה סוויס עם קמרון מאייר.
בוואלטה אספנייה, הקבוצה זכתה ב3 ניצחונות, 2 מהם עם מייקל מת'יוס ואחד מהם עם ינס קקולר.
הקבוצה רשמה כ33 ניצחונות מקצועיים באותה שנה.
ב-2014 החתימה הקבוצה את קיילב יואן, אדם ייטס, וסיימון ייטס.
רוכבים שעם הזמן יהפכו לשלושת מהרוכבים החשובים והבולטים בקבוצה.
הקבוצה שמרה על אליפות אוסטרליה באופני כביש ובנגד שעון שנה שלישית ברציפות.
כאשר סימון גרנס ניצח בכביש, והפבורן ניצח בנגד שעון.
מייקל אלבסיני ניצח את הקטע הראשון והשני בטור דה רומאנדי.
אדם ייטס ניצח את הטור של טורקיה, אסטבן צ'אבס ניצח את הקטע ה-8 בטור דה סוויס ומייקל אלבסיני ניצח את מרוץ טרה ואלי וארזינה.
בנוסף לכך, סיימון גרנס ניצח את גרנד פרי מונטריאול וגרנד פרי קוויבק.
בג'ירו ד'איטליה, זכתה הקבוצה ב-2 ניצחונות כאשר ניצחה את נגד השעון הקבוצתי, ומייקל מת'יוס ניצח את הקטע 6. בוואלטה אספנייה, ניצח מייקל מת'יוס את הקטע ה-3.
קמרון מאייר ניצח עבור הקבוצה את הראלד סאן טור, כשהוא גם מנצח קטע אחד וקיילב יואן מנצח שני קטעים.
בטור קוריאה ניצח יואן את המרוץ וב
-4 מתוך 8 קטעים אפשריים, בנוסף לכך ניצח את דירוג הנקודות במרוץ.
בחודש יוני, מייקל מת'יוס השיג לקבוצה ניצחון בקטע ה-4 של טור דה סוויס.
באוגוסט רשם אדם ייטס את אחד מההישגים הגדולים של הקבוצה באותה העונה ובקריירה שלו עד כה, כשניצח בקלאסיקה סן סבסטיאן.
בוואלטה אספנייה, השיגה שלושה ניצחונות בקטעים (שניים עם אסטבן צ'אבס, אחד עם קיילב יואן).
צ'אבס גם סיים 5 בדירוג הכללי.
בג'ירו ד'איטליה, ניצחה הקבוצה 2 קטעים, את קטע נגד השעון הקבוצתי ואת הקטע ה-3 עם מייקל מת'יוס.
לקראת סוף העונה ניצח צ'אבס בטור אבו דאבי, כשהוא מנצח גם בקטע ה-3 במרוץ.
ב-2016, מיצ'לטון רשמה 4 ניצחונות מ-6 אפשריים בטור דאון אנדר (שניים עם קיילב יואן ושניים עם סימון גרנס).
בפריז - ניס, מייקל מת'יוס ניצח את קטע הפרולוג ואת הקטע ה-2. אבל הישגו הבולט באותה שנה היה הניצחון בקטע העשירי בטור דה פראנס.
באפריל רשמה הקבוצה הישג גדול וניצחון שלישי במונומנט בהיסטוריה שלה, כאשר ניצחה עם מת'יו היימן את פריז - רובה.
בג'ירו ד'איטליה, ניצח אסטבן צ'אבס את הקטע ה-14 וסיים 2 כללי, אחרי וינצ'נזו ניבאלי.
בוואלטה אספנייה, מיצ'לטון זכתה ב-4 קטעים (שניים עם מגנוס קורט נילסן, אחד עם ינס קקולר, ואחד עם סיימון ייטס).
ורוכב הGC שלה, אסטבן צ'אבס, סיים במקום ה-3. בנוסף לכך, קיילב יואן ניצח את הקטע ה-8 בטור בריטניה ואסטבן צ'אבס, הוסיף ניצחון בקלאסיקה האיטלקית ג'ירו די לומברדיה.
אדם ייטס, ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בטור דה פראנס וסיים רביעי את המרוץ.
ב-2017, נפרדה מיצ'לטון ממי שהיה אחד מרוכביה הדומיננטיים, מייקל מת'יוס שעבר לסאנווב.
קיילב יואן, ניצח 4 קטעים מ-6 אפשריים בטור דאון אנדר.
בנוסף לכך השיג 3 ניצחונות בטור בריטניה, קטע בטור של אבו דאבי, קטע בג'ירו ד'איטליה, וקטע בטור של פולין, ובכך הפך לאחד מהרוכבים הכי הישגיים של הקבוצה בעונה זו.
מייקל אלבסיני ניצח קטע בטור דה רומאנדי, קטע בוואלטה אל פאייס ואסקו, ייטס גם הוסיף ניצחון בגראן פרמיו מיגל אינדוריאן וניצח את דירוג הצעירים בטור דה פראנס, ואת הקטע ה-6 בפריז - ניס.
לוקה מזגץ ניצח עבור הקבוצה את אליפות סלובניה, בעוד סווין טופט ניצח את אליפות קנדה בנגד שעון.
ב-2018 מטרותיו של סיימון ייטס לאותה העונה היו הג'ירו ד'איטליה והוואלטה אספנייה, בקטע ה-6 בג'ירו ניצח בן קבוצתו של ייטס, אסטבן צ'אבס, כשהוא חוצה לצד ייטס.
בעקבות כך עבר ייטס להוביל את המרוץ ובהמשכו גם ניצח את הקטע ה-11 וה-15, אך בקטע ה-19 איבד לגמרי את ההובלה לאחר שהפסיד יותר מ-38 דקות לכריס פרום שניצח את הקטע ובסופו של דבר את המרוץ כולו, בקטע ה-20 למחרת ניצח מיקל נייבה.
בקריטריום דו דופינה הקבוצה ניצחה שני קטעים, עם אדם ייטס ודריל אימפי.
בטור בריטניה, קמרון מאייר ניצח את הקטע ה-2 וקיילב יואן ניצח את הקטע ה-8. כריסטופר יול ינסן ניצח את הקטע ה-4 בטור דה סוויס בוואלטה אספניה ניצח סיימון ייטס את הקטע ה-14 ועבר להוביל את המרוץ, הוא שמר על ההובלה עד הסוף והשיג לקבוצה ניצחון ראשון בהיסטוריה שלה בגרנד טור.
ב-2019 נפרדה הקבוצה מקיילב יואן, שעבר ללוטו–סודאל.
הקבוצה בלטה בטור דה פראנס, לאחר שניצחה ארבעה קטעים (2 עם סיימון ייטס, אחד עם דריל אימפי, ואחד עם מטאו טרנטין).
בנוסף לכך ניצחה שני קטעים עם לוקה מזגץ ב.
קטע בפריז - ניס של סיימון ייטס וניצחה את קטע נגד השעון הקבוצתי בטירנו - אדריאטיקו.
למיצ'לטון גם קבוצת נשים שהוקמה יחד עם קבוצת הגברים.
שנחשבת לאחת הקבוצות החזקות והדומיננטיות בסבב.