tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיצוב עוצב לראשונה על ידי הסולטן עומר עלי סאיפודיאן השלישי ולאחר מכן פותח על ידי האדריכל רודולפו נולי, פסל איטלקי וקבלן עבודות אבן דקורטיביות.
גודל המסגד הוא 69 מטר על 26 מטר ויכול להכיל 3,000 מתפללים.
גובהו המרבי הוא 52 מטרים.
הכיפה מכוסה זהב, הרצפות והעמודים נבנו משיש איטלקי בעלות של 200,000 דולר סינגפורי.
בפנים יש נברשות באורך של 4.6 מטר, שוקל יותר משלושה טונות; הוא מכיל 62 מנורות פלואורסצנט.
גם פנים המבנה מואר על ידי תוספת של יותר מ-480 פנורות פלואורסצנט.
הרצפה כוסתה בשטיחי אקסמינסטר, בעבודת יד מבלגיה ומערב הסעודית.
שטח המסגד הוא 2 הקטאר ומוקף כמעט לגמרי בלגונה מעשה ידי אדם.
הוא נחנך ב-19 בדצמבר 1967 ביחד עם יום השנה ה-1,400 של נוזול אל-קוראן, חג בלוח השנה האסלאמי המנציח את התגלות הפסוקים הראשונים של הקוראן.
הדוברה, שנבנתה באותה תקופה בעלות של 500,000 דולר ברוניי, נועדה להיות מקום קבוע לאירועים דתיים אסלאמיים לאומיים שונים.
מסגד נבי יונס היה מסגד סוני בחלק המזרחי של העיר מוסול שבעיראק במיקום בו על פי המסורת היה קברו של יונה הנביא המקראי.
המבנה פוצץ והוחרב ב-24 ביולי 2014 על ידי ארגון דאעש במסגרת המאמצים של הארגון להרוס את כל המבנים שהכילו שרידים מקדשים היסטוריים.
על פי המסורת, יונה הנביא המקראי, אשר מוזכר גם בקוראן, נקבר במיקום זה.
התאריך המדויק של בניית המבנה אינו ידוע, אך הוא הוזכר בכתביו של אבו זכריה אל-אזדי, שנפטר בסביבות שנת 334 לספירה.
המבנה שימש במשך מאות שנים ככנסייה נוצרית אשורית אשר הוקמה לשם ציון האתר של קבר יונה.
כאשר השליט המונגולי-טורקי טימור לנג ביקר במקום בשנת 1393 המנזר כבר הוסב למסגד.
במרכז המבנה היה קבר מכוסה בשטיחים פרסיים ומשי ובאותו החדר היה גם שן לוויתן כהתייחסות לסיפור של יונה הנביא אשר נכלל גם בקוראן.
בשנת 1924 הוסף למסגד מינרט בתכנונו של אדריכל טורקי.
מבנה המסגד שניצב באתר לפני הריסתו היה בנוי מאלבסטר.
לאולמות התפילה היו פתחים מקושתים, שעליהם נחרתו פסוקים מן הקוראן.
מקום הקבר המיוחס ליונה ועליו מצבה נמצא בפינת המסגד, וסביבו הוקם מבנה קישוטי מעץ (Zarih ).
בנוסף נמצא במתחם המסגד קבר השייח' ראשיד לולאן.
במהלך תקופת שלטונו של סדאם חוסיין המבנה שופץ והורחב.
ב-24 ביולי 2014 פוצץ מתחם המסגד בחומרי נפץ ונהרס על ידי ארגון הטרור דאעש לאחר שכבש בעבר את העיר מוסול ובזז את תכולת המבנה.
הפיצוץ גרם נזק למספר מבנים שכנים.
החרבת המסגד נעשתה, לטענת המדינה האסלאמית, משום שהוא הפך לאתר של כפירה ולא של תפילה.
היה זה אחד מכ-15 מסגדים שהחריבה המדינה האסלאמית במוסול עד אותו זמן.
לאחר שדאעש נסוג מהאזור במרץ 2017, נערכה חפירה ארכאולוגית באתר המבנה ההרוס על ידי ארכאולוגים מאוניברסיטת היידלברג, ובמסגרתה התגלתה מערכת מנהרות באורך כולל של כקילומטר.
במנהרות התגלו שרידי ארמון שבנה במקום המלך האשורי אסרחדון, כפי שהעידו תבליטים אשוריים וכתובות החרוטות על הקירות, אך לא נמצאו במקום חפצים.
מסגד נור-אסטנה (בקזחית: Нұр-Астана мешіті; ברוסית: ) הוא מסגד באסטנה, קזחסטן.
זהו המסגד השלישי בגודלו במרכז אסיה.
גובהו 40 מטר והוא מסמל את גילו של הנביא מוחמד כאשר על פי המסורת המוסלמית נגלה אליו האל, וגובה הצריחים הוא 63 מטר (207 רגל), הגיל של מוחמד במותו.
המסגד, שתוכנן על ידי האדריכל הלבנוני צ'ארלס חדיפה, ממוקם על גדת הנהר השמאלית בעיר אסטנה.
הבנייה החלה לראשונה במרץ 2005 והסתיימה ב-2008. המסגד היה מתנה על פי הסכם בין נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב ואמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני.
יש בו מקום ל-5,000 מתפללים בתוך המסגד, ועוד מקום ל-2,000 למתפללים מחוץ למסגד.
המבנה עשוי מזכוכית, בטון, וגרניט.
מסגד סָיידָה רוּקִיֶה שוכן בדמשק, סוריה ועל פי המסורת קבורה בו בתו של חוסיין בן עלי.
מסגד סיידה רוקיה ממוקם בשכונת בדמשק, לא הרחק מהמסגד האומיי, המסגד הגדול בעיר.
רוקיה הייתה בתו של חוסיין שהיה בנו של מייסד השיעה, עלי בן אבי טאלב, שהיה נשוי לפאטמה, בתו של הנביא מוחמד.
חוסיין וקבוצה מתומכיו נטבחו בקרב כרבלא בשנת 680 על ידי אנשיו של הח'ליף האומיי יזיד הראשון וכל נשותיהם וילדיהם נלקחו בשבי והוצעדו לדמשק.
רוקיה שהייתה בת שלוש לערך, מתה בשבי ועל פי האגדה מותה נקשר לגעגועיה לאביה שנהרג.
רוקיה נקברה בכלא ולאחר כמה שנים, בעקבות הצפה באזור, הועברו שרידי גופתה לאתר בו עומד המסגד.
בשנת 1985 שופץ המסגד בסיוע איראן והוא נבנה בסגנון האדריכלות האיראנית, עם ציפויי זהב, מראות וערבסקות, מקרמיקה אופייניים.
המסגד מושך אליו עולי רגל שיעים, מכל העולם ומדי שנה, במיוחד בחודש מוחרם, מבקרים בו עשרות אלפי מבקרים הרואים במותה של רוקיה חלק ממסע הרדיפות והייסורים שעברו השיעים בתחילת דרכם.
קברה של רוקיה במקומות נוספים
בשנת 1133 הוקם בקהיר מאוזוליאום לסיידה רוקיה בינת עלי.
זהו אחד המבנים החשובים מהתקופה הפאטימית שנשתמרו בקהיר.
בפקיסטן, מאמינים שהמאוזוליאום להנצחת רוקיה הוא בעיר לאהור.
מסגד נסיר אל-מולכ או נאזיר אל-מולק (בפרסית: مسجد نصیرالملک, הגייה: Masjed-e Nasir ol-Molk; בערבית: مسجد نصير الملك) הידוע גם בכינוי "המסגד הוורוד" (בפרסית: مسجد صورتی, הגייה: Masjed-e Surati) הוא מסגד מוסלמי הממוקם בעיר שיראז, בפרובינציית פארס באיראן.
המסגד מתקופת הקג'אר (1789–1925), שבנייתו הושלמה בשנת 1888, ממוקם ברובע גאוד-אה-ערבאן בשיראז, מדרום לרחוב לוטפלי חאן זאנד, ליד מסגד שאה צ'ראג.
המסגד כולל ויטראז' נרחב בחזית המבנה, ומציג אלמנטים מסורתיים נוספים כגון עיצוב Panj Kāse ("חמש קעורות").
את הגוון הוורוד שלו מעניקים לו האריחים בצבע ורוד שקבועים על קירות המסגד.
המסגד נוסף לרשימת אתרי המורשת הלאומית של איראן בשנת 1955. רשימת אתרי המורשת האיראניים מנוהלת על ידי המשרד למורשת התרבותית, מלאכת היד והתיירות של איראן.
המסגד הוא אטרקציה תיירותית מרכזית בשיראז, במיוחד כאשר האור פוגע בויטראז' עם הזריחה.
בשנת 1876 החלה בניית המסגד, ונסתיימה ב-1888. הוא נמצא בשימוש בחסות של קרן ההקדש של נאסיר-אל-מולק.
בניית המסגד הוזמנה על ידי מירזה חסן עלי נאסיר אול-מולק, שהיה מאצילות שיראז ובנו של עלי אכבר קוואם אול-מולק.
הוא תוכנן על ידי מוחמד חסן-א-ממר, אדריכל פרסי שבנה גם את גן אראם המפורסם לפני מסגד נאסיר-אל-מולק.
בכניסה למסגד ישנו שיר חרוט על שיש, והמסגד מכיל שימוש נרחב באריחים כחולים, צהובים, ורודים, תכלת ולבנים.
למסגד נאסיר אל-מולק שני שבסטנים, ועיצוב הפנים של השבסטן המערבי מורכב מסדרה של קשתות וקמרונות ושתי שורות של שישה עמודים המחלקים את פנים המסגד לחלקים קטנים יותר.
השבסטאן המערבי מחובר לסאהן באמצעות שבע דלתות עץ מעוטרות שגם בהן יש עם שימוש נרחב בויטראז'.
מעבר האור דרך ויטראז'ים בצבעים אדום, תכלת, צהוב, כתום וירוק הוא אטרקציה תיירותית מרכזית.
באמצע המבנה יש בריכה רדודה ורחבה.
למסגד נאסיר אל-מולק שתי מרפסות צפוניות ודרומיות, כל אחת שונה מהשנייה.
למרפסת הצפונית של המסגד שלוש חצאי קשתות משלושה צדדים, המחוברות לסאן על ידי חצי הקשת הרביעית.
ישנן עדויות לטכניקות ומתכונים להשגת ויטראז' מאת הכימאי הפרסי ג'אבר בן חיאן בספרו "כתאב אל-דורה אל-מכונה" שפורסם במאה ה-8. החלונות בויטראז' מסוג זה היו עשויים מתערובת של עץ וזכוכית צבעונית בתקופת האימפריה הספווית.
ההבדל בין ויטראז' זה לויטראז' שניתן למצוא בכנסיות ובמסגדים רבים מתקופת האימפריה העות'מאנית הוא שברבות מהכנסיות הנוצריות מהווים הוויטראז'ים מעין תמונות צבעוניות, ובמסגד זה החלונות האלו בעצם מהווים את מקור האור של המבנה כולו, מה שמהווה אלמנט דומיננטי מאוד מבחינה עיצובית.
מסגד יום השישי בטבריה הוא מבנה דתי מוסלמי מהתקופה האומיית, שהתגלה בחפירות ארכאולוגיות בטבריה.
זהו המסגד הקדום ביותר שנחפר בשלמותו בארץ ישראל, ואחד הבודדים בעולם המוסלמי שהשתמרו במצב המאפשר מחקר מקיף.
חשיבותו נובעת הן ממעמדו ההיסטורי כמרכז תפילה מוסלמי בתקופה האסלאמית הקדומה, והן ממידת השתמרותו ומהאפשרות שניתנה לחקור את המבנה ללא מגבלות דתיות, מאחר שאינו משמש עוד כמסגד פעיל.
בנוסף המסגד מהווה מקור השוואתי חשוב להבנת דפוסי בנייה, אדריכלות ציבורית ומבני תפילה בראשית האסלאם, ומציע תובנות על תהליכי אסלאמיזציה והתפתחות עירונית בפרובינציות המערביות של האימפריה המוסלמית.
המסגד שוכן בלבה של העיר הקדומה של טבריה מהתקופה הרומית־ביזנטית והאומיית, השונה מן "העיר העתיקה" המוכרת.
המסגד ממוקם בסמוך לחוף הכנרת, בתוך תחומי הגן הלאומי "טבריה הרומית־ביזנטית".
המתחם הארכאולוגי כולל מבנים מהתקופות הרומית, הביזנטית והאסלאמית הקדומה ולצידו שכנו מוסדות דת נוצריים, יהודיים ומרחצאות ציבוריים.
המבנה מזוהה כמסגד יום שישי (جَامِع جُمُعَة), כלומר מסגד קהילתי עיקרי שבו נאמרה דרשת יום השישי, ושימש את תושבי העיר המוסלמים לתפילה משותפת מדי שבוע.
טבריה נוסדה בשנות ה־20 לספירה על ידי הורדוס אנטיפס, והייתה מאז מרכז יהודי חשוב בארץ ישראל, במיוחד לאחר חורבן בית שני.
טבריה שימשה מקום מושב לסנהדרין, לישיבת ארץ ישראל ולמעמד הדתי היהודי הגבוה.
העיר התקיימה גם כמרכז נוצרי ביזנטי עד כיבושה בידי צבא מוסלמי ב־635 לספירה, במסגרת כיבוש ארץ ישראל על ידי הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב.
לאחר הכיבוש הפכה טבריה לבירת מחוז ג'ונד אל-אורדון, אחד ממחוזות בילאד א-שאם בתקופת ח'ליפות הראשידון והח'ליפות העבאסית ולאחר מכן בימי האימפריה האומיית.
הממשל האומיי הפך את העיר למרכז מינהלי וכלכלי, תוך קיום יחס סובלני כלפי האוכלוסייה הלא־מוסלמית שכללה יהודים ונוצרים.
בתקופה זו נבנו בטבריה מבני שלטון, בתי מרחץ, שווקים ומסגד יום השישי המרכזי של העיר.
עדויות בכתב של גאוגרפים מוסלמים מהמאות ה־10 וה־11, כגון אל־מוקדסי (المقدسي) ונאסר ח'וסרו, מתארות את טבריה כעיר חמה, פעילה ומוקפת חומה, ובה מסגד מרכזי שנחשב ליפה וגדול, מה שמחזק את ההנחה שמסגד זה היה האתר שהתגלה בחפירות.
האתר הארכאולוגי שבו נמצא המסגד נחשף לראשונה בשנות ה־50 של המאה ה־20, אך זוהה אז בטעות כשרידי שוק מקורה או בזיליקה ביזנטית.
זיהוי מוטעה זה נבע מהתשתית האדריכלית הביזנטית ששולבה בתוך המבנה המאוחר יותר, ומכך שהמבנה עצמו לא השתמר לגובה רב.
רק בשנת 2009, במסגרת חפירות מחודשות ביוזמת האוניברסיטה העברית בירושלים ובהובלתה של ד"ר קטיה ציטרין־סילברמן, זוהו השרידים האדריכליים באתר כשרידי מסגד יום השישי של טבריה מהתקופה האומיית.
זיהוי זה התבסס על ניתוח שיטתי של תוכנית המבנה, מאפייניו האדריכליים, וכן על ממצאים קרמיים (כגון כלי חרס) ונומיסמטיים (מטבעות) שנמצאו בשכבות הרצפה ומתחתיהן, ואיפשרו תיארוך מדויק לשלבי הבנייה השונים.
ציטרין־סילברמן שחזרה את שלבי הבנייה וההתרחבות של המסגד לאורך התקופה האומיית והעבאסית המוקדמת, והציעה תיארוך מדויק לשכבות השונות.
בין השאר, ההשוואות לערים מוסלמיות קדומות כגון דמשק, תרמו לאישוש הזיהוי, והראו שהמבנה משתלב במסורת של אדריכלות מסגדים טרום־עבאסית.
עבודותיה הובילו לפרסום מאמרים מקיפים, בהם נבחן האתר כמסגד עירוני מרכזי מן הדורות הראשונים של האסלאם מחוץ לחצי האי ערב.
שלבי הבנייה של מסגד יום השישי בטבריה משקפים תהליך מתמשך של התפתחות אדריכלית ודתית, שנמשך מהקמתו בתקופה האומיית ועד לשיפוציו המאוחרים ולנטישתו הסופית לאחר רעידת האדמה של שנת 1068. השלב הראשון בהקמת המסגד מיוחס לאמצע המאה ה־7, ככל הנראה סביב שנת 670 לספירה, כשלושים שנה לאחר הכיבוש המוסלמי של טבריה.
בשלב זה נבנה מבנה צנוע יחסית, שהתבסס על יסודות בזלת ועמודים שתמכו בגג עץ.
תיארוך שכבה זו נתמך בממצאים קרמיים ובמטבעות שנמצאו מתחת לרצפת המבנה, ונחשב לביטוי ראשוני להתבססות המוסלמית בעיר ולהקמת מוסדות דת מוסלמיים ראשונים במרחב העירוני.
בעקבות רעידת האדמה הקשה בשנת 749, שוקם המסגד ונבנה מחדש כמבנה מונומנטלי, ככל הנראה בראשית התקופה העבאסית.
השיקום כלל הקמה של אולם תפילה רחב־ממדים (22×49 מטרים), חצר פנימית פתוחה, שורות של עמודים על גבי סטילובטים (בסיסי אבן רחבים), בית רוחב מרכזי ושלוש סיטראות, תבנית אופיינית למסגדים אומיים.
חלק מהרכיבים האדריכליים נבנו בשימוש משני, לרבות לוחות בזלת ששימשו כדלתות קבורה ביזנטיות.
שימוש זה עשוי לנבוע משיקולים פרקטיים, אך גם להתפרש כביטוי לרצף תרבותי־דתי.
תוכנית המבנה מעידה על השפעה דמשקאית ברורה, בדגש על הדמיון למסגד האומיי הגדול בדמשק, תוך התאמה לחומרים המקומיים ולתנאי השטח בטבריה.
במהלך המאות ה־10 וה־11 נערכו במסגד שיפוצים נוספים, בעיקר בעקבות רעידת האדמה בשנת 1033, שפגעה בגג הרעפים.
נוספו בסיסים חדשים לעמודים, ורצפות טיח הונחו מחדש.
רעידת האדמה בשנת 1068 גרמה לקריסת המבנה ולנטישתו.
בין ההריסות נמצאו שרשראות ברונזה ששימשו ככל הנראה לתליית מנורות, עדות לשימוש דתי במסגד עד קריסתו.
ייתכן שהמבנה שימש את הקהילה המוסלמית גם לאחר התקופה האומיית, עד לסוף התקופה הפאטמית, אם כי בהיקף מוגבל.
תוכנית המסגד התבססה על אולם תפילה נתמך בעמודים, שורות של סטילובטים, חצר מרכזית, ומחראב (محراب) (גומחת תפילה) בקיר הדרומי, המסמנת את כיוון התפילה למכה.
הקיבלה (القبلة) (כיוון התפילה) של המבנה אוששה לפי הממצא הארכאולוגי והמיקום האדריכלי של המחראב.
המבנה נבנה בעיקר מאבן בזלת, בשילוב עם לוחות גיר שנעשה בהם שימוש משני.
בין הממצאים הארכאולוגיים באתר: מטבעות מהתקופה האומיית והעבאסית, כלי חרס טיפוסיים, שרידי רעפים, ושרשראות ברונזה באורך 6–7 מטרים, ששימשו ככל הנראה, לתליית אמצעי תאורה בסגנון אסלאמי באולם התפילה.
כמו כן, נמצאו גם חלונות צבעוניים, זכוכיות צבעוניות ושרידי נברשות, שמעידים על עיצוב עשיר של חלל התפילה.
המסגד שוכן במרכז העיר ההיסטורית של טבריה, באזור שבו ניצב בתקופות קודמות הארמון הביזנטי הגדול של העיר.
חצר המסגד נבנתה על חורבות אגפו המערבי של הארמון, אשר חרב ברעידת אדמה.
מדרום למסגד זוהו שרידים של כנסייה ביזנטית מהמאה ה־5, ומצפון - בתי מרחץ ציבוריים.
בסמוך למסגד עבר רחוב הקארדו, אשר שימש ציר תחבורה עיקרי בעיר הרומית־ביזנטית, ולאורכו פעלו שווקים וחנויות.
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על קיומם של מבנים מסחריים הסמוכים לקירו המערבי של המסגד, תופעה המוכרת גם ממסגדים עירוניים אחרים ברחבי העולם המוסלמי.
מסגד יום השישי בטבריה מדגים היטב את ההשתלבות ההדוקה של מוסד דתי מרכזי במרקם האורבני של עיר רב־שכבתית, ומשקף את הקשרים בין דת, שלטון וכלכלה בתקופה האומיית.
מסגד יום השישי בטבריה חשוב בשל ממעמדו יוצא הדופן כמסגד הקדום ביותר שנחפר כמעט בשלמותו בישראל, ואחד מהקדומים שנבנו מחוץ לחצי האי ערב בראשית האסלאם.
מאחר שרוב המסגדים הקדומים בעולם ממשיכים לשמש כמקומות תפילה ואינם זמינים לחפירה, האתר בטבריה מספק הצצה נדירה על תהליכי הבנייה והעיצוב של מסגד עירוני בתקופה האסלאמית המוקדמת, ועל אופן השתלבותו בחיי הדת והקהילה.
תכנונו האדריכלי וההקשר האורבני שבו הוקם משקפים שלב מעבר ממבני תפילה פשוטים למסגדים מונומנטליים בהשראה סורית־דמשקאית, ואת התפשטות סגנונות הבנייה מהמרכז הסורי למחוזות הלבנט.
מעבר למאפייניו הסגנוניים, ניכרת בו גישה ייחודית לשילובו במרקם העירוני הקיים: המבנה נשען על שימוש בחומרי בנייה ממוחזרים בהם דלתות בזלת מקברים יהודיים מהתקופה הרומית ומשתלב באופן הדוק במרחב הציבורי שסביבו.
שני מאפיינים אלה אינם רק ביטוי לפרקטיקת בנייה נפוצה, אלא גם לעקרונות תכנוניים אשר הדגישו המשכיות, התאמה מקומית וייצוג של זהות מוסלמית מתהווה בלב עיר רב־תרבותית.
נוסף על כך, ממצאי החפירה מספקים תובנות על תהליכי שיקום ובנייה מחודשת בעקבות רעידות אדמה, ועל השתלבותו של המסגד במערך העירוני שכלל מוסדות שלטון, מסחר ודת, כפי שהיה מקובל במרכזים מחוזיים של האימפריה האסלאמית.
מסד נתונים הוא אמצעי המשמש לאחסון מסודר של נתונים במחשב, לשם אחזורם ועיבודם.
מסד נתונים מאוחסן באמצעי אחסון נתונים, בדרך כלל על גבי דיסק קשיח, המאפשר גישה ישירה לנתונים.
הגישה למסד הנתונים נעשית באמצעות תוכנה ייעודית – מערכת לניהול מסד נתונים (DBMS – Database Management System).
מסד הנתונים בנוי לפי מודל לאחסון הנתונים, כמו מנגנונים פנימיים למיון ולחיפוש.
ישנם מספר מודלים למסדי נתונים: רשתי, היררכי, טבלאי, מונחה עצמים ו-NoSQL.
המודלים הללו מבטאים סוגי קשרים שונים בין הנתונים השונים.
המודל הנפוץ ביותר היום, הוא המודל הטבלאי שמכונה גם יחסי.
במודל זה מסד הנתונים בנוי מטבלאות, כאשר כל טבלה מכילה מידע על ישות מסוימת (לדוגמה, לקוחות במערכת בנקאית).
בכל טבלה יש רשומות (שורות), כאשר כל רשומה מתייחסת למקרה ספציפי (למשל לקוח מסוים).
לכל רשומה בטבלה יש מפתח ראשי שמזהה באופן ייחודי את הרשומה.
הקשר בין הרשומות בטבלאות שונות נעשה באמצעות שדה מפתח זר כאשר מספר הפעמים בו יכול להיות משויך המפתח לרשומה ספציפית בטבלה האחרת מגדיר את ריבוי הקשר (יחיד לרבים – רבים לרבים וכו').
שליפת מידע ופעולות עדכון במסד נתונים טבלאי נעשות באמצעות שאילתות, לרוב בשפת SQL, המהווה ממשק שמאפשר גישה לנתונים מבלי להתייחס לאופן שמירתם במסד הנתונים.
סוגים שונים של מסדי נתונים
מסדי נתונים אנליטיים, שבהם הנתונים סטטיים ונועדו לקריאה.
הנתונים נועדו לניתוח, יישומים של הרכיבים.
מסדי נתונים אופרטיביים, שבהם נעשה עדכון של הנתונים, מנוצלים לצורך טיפול בחלקי מידע דינמיים יותר.
רוב יישומים מסדי נתונים של חברות יהיו מהסוג הזה.
מסדי נתונים אקטיביים (Active Databases).
יחידת הנתונים הקטנה ביותר במסד הנתונים היא השדה (field).
בנתוני אזרח במרשם התושבים, למשל, מספר הזהות, השם הפרטי, ושם המשפחה הם שדות בטבלה.
שדה חייב להיות מסוג מסוים, שמגביל את הזנת הערכים לו לאותו סוג נתונים.
כך, למשל, שדה שהוגדר כמספר לא יוכל להכיל תווי אותיות.
אוסף כל השדות המתארים את האזרח הוא הרשומה (record) של אותו אזרח.
לכל רשומה יש מפתח ראשי (primary key), המשמש לזיהוי חד-משמעי שלה.
מפתחות משניים משמשים לאיתור מהיר של רשומות ולקישור בין רשומות.
ברשומת האזרח, מספר הזהות משמש כמפתח ראשי, ושם המשפחה והשם הפרטי משמשים כמפתח משני.
מפתח המורכב משילוב של כמה שדות קרוי מפתח מורכב.
מסד נתונים מכיל בדרך כלל רשומות רבות, המקושרות באמצעות מפתחות.
לתרשים שמבטא את כל הקשרים בין הרשומות השונות קוראים דיאגרמה.
היחסים בין רשומות יכולים להיות מכמה סוגים.
הנפוצים ביותר הם יחס של אחד לרבים, שבו לכל רשומה יכולות להיות מקושרות מספר רשומות אחרות, ויחס של אחד לאחד, שבו לכל רשומה יכולה להיות רק רשומה אחת שמקושרת אליה.
דוגמה: במרשם התושבים, לאם אחת מקושרים ילדים אחדים (יחס של אחד לרבים), אך לא יותר מבן-זוג אחד (יחס של אחד לאחד).
במסד הנתונים יש מנגנון בקרה מיוחד האוכף את התנאים הללו ושמו מנגנון אימות היחוסים שמכונה גם מנגנון בקרת יתומים ואלמנות, מכיוון שאינו מאפשר ליצור או להותיר רשומות "יתומות".
מפתח או אינדקס הוא שדה שמוגדר ככזה.
כמעט כל שדה יכול להיות מוגדר כשדה מפתח (למעט שדה בינארי ושדה מזכר), אבל רק שדה אחד בכל טבלה יכול להיות מוגדר כמפתח ראשי, שאר המפתחות יהיו מוגדרים כמפתחות זרים או מפתחות משניים.
שדה מפתח הוא שדה שהתוכנה יוצרת בעבורו מפתח פנימי ממוין של כל הערכים באותו שדה.
תפקידיו של המפתח הם: להאיץ את העבודה עם הרשומה, במיון, בחיפוש ובשליפה של ערכים, וכן למנוע הזנת ערכים זהים במפתח שהוגדר ללא כפילות.
כאשר אין שדה שניתן לייחס לו זיהוי חד-ערכי לרשומה, נוהגים להוסיף לרשומה שדה מלאכותי שיכיל מספר חד-ערכי רנדומלי.
מנגנונים במערכת לניהול מסד נתונים
קטלוג מערכת בקטלוג רשום המידע אודות מסד הנתונים.
כמו הגדרת הרשומות והשדות, שמותיהם וסוגיהם, ברירות המחדל וחוקי האימות של השדות.
המפתחות הראשיים והזרים של כל רשומה.
מהם הכללים של אימות הייחוסים.
הרשאות של משתמשים ופעולות שמותר להם לבצע.
כל המידע הזה מאוחסן בטבלאות מערכת אינטגרליות של מסד הנתונים.
Query Optimizer רכיב במסד הנתונים האחראי לתכנון ביצוע השאילתות במסד הנתונים והמבצע מיטוב שאילתות.
Storage Manager מנגנון המנהל את האחסון הפיסי של הנתונים על גבי הדיסק.
Cache Manager מנגנון המנהל את השימוש בזיכרון מטמון.
ההחלטה אילו פריטים להכניס למטמון מתבססת בדרך כלל על היקף השימוש.
לדוגמה טבלה אשר נמצאת בשימוש רב תוכנס למטמון על מנת לקצר את זמן הגישה למידע שבה.
יומן האירועים מנגנון הרושם את כל העדכונים המבוצעים בתוכן של מסד הנתונים כדי לתמוך בהתאוששות ושחזור של מסד הנתונים במקרה של תקלה בנתונים הנובעת מהפסקה של תנועה או של בעיה אחרת.
במקרה של תקלה ניתן לשחזר את הנתונים אחורה למצב שהיה לפני התחלת התנועה, אפשרות נוספת היא לבצע שיחזור לפנים, באמצעות שיחזורו מאמצעי גיבוי קדימה אל המצב המתבקש.
מנגנון בקרת המקביליות (Concurrency Control) מנגנון זה אחראי לביצוע התקין של תנועות במסד הנתונים (Transactions).
מנגנון בקרת המקביליות אחראי לקיום תכונות ACID במסד הנתונים.
תנועה (טרנזקציה) היא אבסטרקציה של אוסף פעולות קריאה וכתיבה אטומיות לאובייקטים במסד הנתונים.
היסטוריה מגדירה יחס סדר חלקי בין תנועות הרצות במקביל במסד הנתונים.
כאשר שתי תנועות שונות ניגשות לאותו אובייקט ייתכן מצב של חוסר עקביות במסד הנתונים כתוצאה מכך ששתי התנועות מתנגשות.
שתי תנועות נקראות מתנגשות כאשר לפחות אחת מהן מבצעת פעולת כתיבה לאותו אובייקט.
מנגנון בקרת המקביליות דואג שביצוע התנועות יהיה נכון ושקיף למשתמש.
אחת מהמנגנונים הנפוצים לבקרת מקביליות הוא מנגנון הנעילות (Lock Based Mechanism).
האלגוריתם הנפוץ ביותר נקרא (Two Phase Locking).
חיסרון בשימוש במנגנון נעילות כגון 2PL הוא האפשרות להגיע למצב של קיפאון (Deadlock).
מנגנונים מבוססי נעילות נוספים שבשימוש הם: STRICT 2PL ו Conservative 2PL.
כמו כן ישנם מנגנוני בקרת מקביליות המשתמשים בתגיות זמן (Timestamps) ומנגנונים מבוססי ולידציה.
מנגנון שכפול (Replica Control) מנגנון המאפשר ליצור כמה מופעים של מסד הנתונים באתרים שונים ולבצע סינכרון בין הנתונים שבהם באופן שכל שינוי במסד נתונים אחר מועבר לכל היתר.
באמצעות מנגנון השכפול אפשר להעביר גם שינוי הגדרות של מסד הנתונים לכל הבסיסים האחרים.
ולכל רשומה בטבלה יש שדה ID שמזהה באופן ייחודי את הרשומה.
הקשרים בין הרשומות בטבלאות השונות נעשה באמצעות שדה מיוחד זה הנקרא שדה מפתח, שבו ערכים זהים מסמלים קשר בין הרשומות.
שליפת מידע ופעולות עדכון במסד נתונים טבלאי נעשות באמצעות שפת SQL, המהווה ממשק המאפשר גישה לנתונים מבלי להתייחס לאופן שמירתם במסד הנתונים.
מסד הנתונים הטבלאי הוצג לראשונה בשנת 1970 במאמרו החלוצי של אדגר קוד מחברת IBM בשם A Relational Model of Data for Large Shared Data Banks.
יחידת הנתונים הקטנה ביותר במסד הנתונים הטבלאי (כמו במודלים אחרים למסדי נתונים) היא השדה (field).
השדה חייב להיות מסוג מסוים, שמגביל את הזנת הערכים לו לאותו סוג נתונים.
כך, למשל, שדה שהוגדר מספרי לא יוכל להכיל תווי אותיות.
אוסף כל השדות המתארים את האזרח הוא הרשומה (record) של אותו אזרח, ואוסף הרשומות של כל האזרחים הוא טבלה (table).
עמודה בטבלה היא שדה, ושורת נתונים היא רשומה.
שדה תעודת זהות הוא שדה המפתח הייחודי שעל פיו, יקושרו רשומות בטבלאות אחרות לטבלה זו.
לכל רשומה יכול להיות רק מפתח ראשי אחד, שערכיו חייבים להיות ייחודיים ואסור שיהיו ריקים.
מפתח משני משמש לאיתור ומיון מהיר של רשומות, לקישור בין רשומות בטבלאות שונות ומניעת כפילויות.
מפתח משני יכול להיות בעל ערכים לא ייחודיים.
מפתח זר (foreign key) משמש לקישור למפתח ראשי בטבלה אחרת.
מפתח המורכב מכמה שדות קרוי מפתח מורכב.
מפתח זה מאפשר לבצע מיון רב שדי, ולמנוע כפילות בצירוף השדות.
מפתח כלשהו מכונה לעיתים גם בשם אינדקס.
המפתח הוא שדה שמוגדר ככזה.
כמעט כל שדה יכול להיות מוגדר כשדה מפתח (ובאקסס למעט שדה בינארי ומזכר), אבל רק שדה אחד בכל טבלה יכול להיות מוגדר כמפתח ראשי, שאר המפתחות יהיו מוגדרים כמפתחות זרים או מפתחות משניים.
תפקידיו של המפתח, להאיץ את העבודה עם הטבלה, במיון, בחיפוש ובשליפה של ערכים, וכן למנוע במפתח שהוגדר ללא כפילות, הזנת ערכים זהים.
כמו גם, לבקר את הקישורים בין הטבלאות השונות.
מסד נתונים מכיל בדרך כלל טבלאות רבות, המקושרות באמצעות מפתחות.
לתרשים שמבטא את כל הקשרים בין הטבלאות השונות קוראים דיאגרמה, מבנה חשוב בהגדרת מסד הנתונים הוא "תרשים קשרי ישויות" (ERD – Entity Relationship Diagrams) שבו מתארים את כל הטבלאות והיחסים שהם מקיימים.
תרשים זה נעשה בדרך כלל בשלב הניתוח והתכנון של המסד ומהווה בסיס למימוש.
היחסים בין טבלאות יכולים להיות מכמה סוגים:
יחס של אחד לרבים, שבו לכל רשומה בטבלה הראשית יכולים להיות מספר רשומות בטבלה המשנית.
יחס של אחד לאחד, שבו לכל רשומה בטבלה הראשית יכולה להיות רק רשומה אחת בטבלה המשנית.
יחס של רבים לרבים, שבו בכל רשומה באחת מהטבלאות המקושרות יכולים להיות מספר רב של רשומות בטבלה השנייה.
(יחס זה מיושם באמצעות טבלת ביניים, שמחברת בין שתי הטבלאות המתייחסות).
במסד הנתונים יש מנגנון בקרה מיוחד האוכף את התנאים הללו ושמו מנגנון אימות היחוסים הוא גם מכונה מנגנון בקרת יתומים ואלמנות, מכיוון שאינו מאפשר ליצור או להותיר רשומות בטבלאות המשניות ללא כל התייחסות בטבלה הראשית.
טבלת ילדים שמתייחסת לטבלת אזרח
על פי שדה "מספר תעודת הזהות של האם" שקיים בטבלת ילדים, ניתן לשייך את כל הרשומות של הילדים לאימם בטבלת אזרח
יישומים מסחריים של המודל הטבלאי
מסד נתונים היררכי הוא המודל הוותיק ביותר לארגון מסדי נתונים.
מסדי נתונים ישנים רבים עדיין מבוססים ועובדים לפי מודל זה.
על פי מודל זה הנתונים מאורגנים במבנה של עץ לפי היררכיית התפקידים שלהם והיחסים ביניהם.
ניתן לגשת לנתונים מהשורש ודרך ענפי העץ, מלמעלה למטה.
כל רשומה יכולה לשמש "אב" לרשומה או רשומות ברמה שמתחתיה (בנים).
באותה צורה לכל בן ייתכנו בנים משלו.
כך נוצר קשר N:1 בין הרשומות.
לכל אב יכולים להיות מספר בנים אך לכל בן, אב אחד בלבד.
המודל ההיררכי משמש עדיין במערכות Legacy בעיקר.
אלה מערכות ישנות שלא מוחלפות מפאת עלות גבוהה של החלפה או עיצוב מחדש.
בנקים וחברות ביטוח הם דוגמאות לארגונים שעדיין משתמשים במערכות אלה.
לדוגמה, במסד נתונים של עובדים בארגון, סגמנט האב יכול לכלול את פרטי העובד (מספר זהות, שם משפחה, שם פרטי, כתובת, מחלקה וכו').
אחד מסגמנטי הבנים יכול להיות השתלמויות העובד ואז סגמנט זה יהיה מרובה מופעים (מופע לכל קורס שעבר העובד).
סגמנט בן נוסף ("אח" לקודם) יכול להיות חוות דעת תקופתיות.
באבולוציה של מערכות ניהול מסדי נתונים (DBMS), המודל ההיררכי היה הראשון שהוצג במעבר מניהול קבצים שטוחים (FMS) לניהול מסדי נתונים.
מודלים מתקדמים יותר הם המודל הרשתי והמודל הטבלאי (יחסי) שהוא הנפוץ כיום.
התוכנה הנפוצה לניהול מסד נתונים היררכיים היא IMS של חברת יבמ.
מסד הוא יישוב קהילתי ישראלי הממוקם על אחת משלוחותיו של הר קוץ ושייך למועצה האזורית הגליל התחתון, שבה הוא מהווה את היישוב הצפוני ביותר.
היישוב הוקם בשנת 1983 בשם "הר קוץ" על שם ההר שעליו הוא נמצא וכן על שם משפחת קוץ – אחת מ-24 משמרות הכהנים אשר גלתה מירושלים לגליל לאחר חורבן בית שני והתיישבה בכפר עיילבו, המזוהה עם היישוב בן זמננו עיילבון, הנמצא בסמוך.
שם היישוב לקוח מפסוק בספר מלכים: ; היישוב היהודי הסמוך לו נקרא טפחות.
אם כי בניגוד לכוונת הפסוק המקורי, מסד גבוה יותר מאשר טפחות.
היישוב הוקם בזכות יעקב ולידיה צבי, שפעלו בהתנדבות פילנתרופית, לאחר שקיבלו מנדט ומינוי מהסוכנות היהודית, מההסתדרות הציונית ומהמרכז החקלאי, לפעול ולרכז מעין ועדת קליטה למתיישבים ומתעניינים.
לקשר ולהפעיל בכל הקשור ללוגיסטיקה בשינוע והעמדת קרוואנים למגורים כולל תשתית חשמל מים וביוב.
מתוך שתים עשרה המשפחות שנבחרו לקליטה, שבע עלו על הקרקע, רובן מכוחות הביטחון (משטרה וצבא).
ב-1 בספטמבר 1983, נכנסו ילדי מסד לבית הספר החקלאי כדורי, וביישוב עצמו נפתח הפעוטון.
הייעוד הבסיסי של היישוב, היה הקניית שטח לדור המשך של בני מושבים מהגליל, ייעוד זה גרם ללא מעט דיונים תוך-מוסדיים, כאשר בסוף הוגדר היישוב בקונספט של יישוב קהילתי.
כשני קילומטרים מצפון מזרח ליישוב נמצא האתר הארכאולוגי חורבת ממלח, שבו שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד.
מסגרת קריאה היא סט רציף ולא חופף של קודונים המורכבים כל אחד משלושה נוקלאוטידים, הנמצא ב-DNA או RNA.
בכל גדיל DNA או mRNA ישנן שלוש מסגרות קריאה אפשריות, מכאן שבגדיל כפול של DNA יש 6 מסגרות קריאה אפשריות מהן ניתן להתחיל את השעתוק.
עובדה זו מאפשרת את קיומם של גנים שונים באזורים חופפים של DNA.
בבקטריות נעשה שימוש רב בגנים חופפים וכן במספר וירוסים.
לדוגמה, לרצף הנוקלאוטידים 3'- ATTGCGATC -5' ישנן שלוש מסגרות קריאה אפשריות, בהתאם למקום התחלת הקריאה.
שלוש המסגרות האפשריות הן: TTG CGA, ATT GCG ATC ו-TGC GAT.
ישנם מקרים נדירים בהם הריבוזום מדלג ממסגרת קריאה אחת לאחרת, במקרה זה לא משתנה רצף ה-DNA.
מקרה נוסף בו משתנה מסגרת הקריאה הוא מקרה של מוטציה הגורמת להסטת מסגרת הקריאה, במקרה זה חל שינוי ברצף ה-DNA ויש הוספה או החסרה של נוקלאוטידים.
מסגרת קריאה הנושאת את המידע התורשתי הנחוץ לייצור חלבונים ופפטידים אחרים, מכונה לרוב מסגרת קריאה פתוחה (בראשי התיבות מק"פ, או ORF באנגלית).
לפני מק"פ מופיע קודון אתחול AUG ואחריה קודון עצירה, המזוהים בתהליך השעתוק.
אין לבלבל ביניהם לבין קודוני הפתיחה והסיום המצויים על מולקולות רנ"א שליח ומזוהים בתהליך התרגום.
בביואינפורמטיקה ניכרת חשיבות לזיהוי שיטתי ומהיר של מסגרות הקריאה הפתוחות בגנום, כדי להבדיל בין הגנים השונים לאורך הכרומוזום.
מכיוון שכל קודון בנוי משלושה נוקלאוטידים ומולקולת הדנ"א בנויה משני סלילים בכיוונים מנוגדים, קיימות שש דרכים אפשריות לקריאת מקטע דנ"א נתון.
במטען תורשתי פרוקריוטי ניתן בדרך כלל לזהות את המסגרת הנכונה כזו הארוכה ביותר, כלומר אופן הקריאה בו קודון העצירה מופיע כעבור רצף קודונים ממושך יותר.
עם זאת, ייתכן כי יותר ממסגרת אחת תשמש לקריאת אותו קטע קוד.
במטען תורשתי איקריוטי, מסגרת הקריאה הפתוחה עשויה להכיל אינטרונים שיושמטו בשלב השחבור מן הרנ"א שליח.
עקב כך, לא ניתן לזהות בוודאות את המסגרת הנכונה כזו הארוכה ביותר והכרחי לבחון את רצף הרנ"א שליח, לאחר שעבר שחבור.
על מטלה זו מקלה העובדה שרנ"א שליח איקריוטי שעבר שחבור הוא בדרך כלל חד-ציסטרוני, משמע הוא מתורגם באופן חד ערכי לחלבון מסוים.
זאת בניגוד לרנ"א שליח פרוקריוטי, שעשוי להיות רב-ציסטרוני - אותה מולקולה מתורגמת למספר תוצרים חלבוניים שונים.
נמצאו מסגרות קריאה פתוחות גם מחוץ לגנים, אך לרוב אלו הכילו קודונים ספורים בלבד.
לעיתים מספר מק"פ שונה ממספר מסגרות הקריאה.
לדוגמה, ברצף 3'- UCUAAAGGUCCA -5' יש שלוש מסגרות קריאה אפשריות אך רק שתיים הן מסגרות קריאה פתוחות.
הרצף הוא אחד משני רצפי mRNA אפשריים בשעתוק, וכפי שניתן לראות ישנן שלוש אפשריות בהן הוא ניתן לקריאה:
שתי המסגרות הראשונות מקודדות לחלבון והן נחשבות מק"פ, במסגרת הקריאה השלישית ישנו קודון פסק UAA כך שלא ניתן ליצור חלבון והמסגרת אינה פתוחה.
מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס-אטלנטי הוא מסד נתונים המקבץ את מרבית המידע המוכר על עשרות אלפי מסעות סחר העבדים שחצו את האוקיינוס האטלנטי בין המאות ה-16 וה-19.
מסד הנתונים הראשון הוא פרי עבודתם המשותפת של כמה מגדולי חוקרי סחר העבדים הטרנס-אטלנטי שאספו, אימתו וערכו את הנתונים על 27,233 מסעות בין השנים 1993–1997 במסגרת מכון דו בויז (Du Bois) למחקר אפריקאי ואפרו-אמריקאי באוניברסיטת הרווארד.
מסד נתונים זה ראה אור בשנת 1999 בידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בעריכתם של דייוויד אלטיס (Eltis) ואוגו נוקג'י (Nwokeji) על גבי תקליטור.
המידע הכלול במסד הנתונים הוא על מספר האפריקנים שהובלו בדרכם לשעבוד, מספר אנשי הצוות ושמות רבי החובל ובעלי הספינות, שמות הספינות ונפחן, הנמלים בהם התבצע הסחר הן באפריקה והן באמריקות וכן תאריכי היציאה וההגעה.
מידע זה אינו מלא עבור כל הרשומות.
מסד הנתונים מאפשר חיפוש וסינון המידע בהתאם למשתנים רבים, ביניהם אזורים, אישים, תקופות ונמלים וכן לחולל סטטיסטיקות על תמותה, זמן המסע והתפלגות דמוגרפית של האפריקאים המשועבדים.
בסוף 2008, במלאת 200 שנה לביטול סחר העבדים בבריטניה ובארצות הברית, עלתה לרשת האינטרנט גרסה מעודכנת של מסד הנתונים, ובה מידע על כ-35,000 מסעות, המוערכים כמהווים כ-82% מנפח כלל סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, בממשק רב לשוני ובשימוש חופשי.
נוסף על נתוני הסחר כגון מסעות, מטען אנושי, דמוגרפיה, בעלות וכדומה כולל מסד הנתונים מפות, תמונות, מידע על ספינות ומסמכים מקוריים.
אתר מסד הנתונים כולל גם מערכי שיעור מוצעים לרמות לימוד שונות וכן מסד נתונים של כ-67,000 שמות של אפריקאיים שנסחרו.
נוסף על כך הממשק החדש מאפשר הוספת מידע חדש לעדכונו המתמיד של מסד הנתונים.
מימון הגרסה השנייה ופרויקט המקוון נעשה בעיקר בידי אוניברסיטת אמורי, אוניברסיטת הרווארד והקרן הלאומית למדעי הרוח של ממשלת ארצות הברית.
על פי מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, התחלקו העבדים שהובאו מאפריקה בין החלקים השונים באמריקה כדלקמן:
אפריקאים שעזבו את חופי היבשת במסגרת סחר העבדים הטרנס-אטלנטי לעבדות בתקופה שבין 1501 ו-1866
כ-15% מהעבדים לא שרדו את המסע הכרוך בחציית האוקיינוס האטלנטי.
למעלה ממחצית העבדים הגיעו לנמלי היעד בברזיל ואילו בריטים היו הקבוצה הגדולה ביותר המעורבת בארגון ומימון הסחר, והיוו כשליש מנפחו הכולל.
מֶסְגיד (בגעז: መሰጊድ) הוא שמו של בית הכנסת בביתא ישראל.
במסגד בעיירה תנעם שבמזרח מחוז צנעא בתימן, בו התקיימה קהילה יהודית מימי חורבן בית המקדש הראשון, נמצא עמוד בשימוש משני עליו חרוטה הכתובת "אמן, אמן, וזה הבית יהיה מסגיד" באותיות בשפה השבאית המאוחרת.
החוקרים וולטר מולר ווולף לסלאו הסיקו מכאן כי המילה מסגיד, הנגזרת מהשורש סגד שפירושו קידה בשפה הארמית, חדרה לשפת הגעז במשמעות בית תפילה מן השפה השבאית, ולא ישירות מהשפה הארמית - ולא בעקיפין מהמילה מסגד בשפה הערבית, שהושפעה אף היא מהשבאית.
שמות נוספים למסגיד הם צְלותָ בֵּת ("בית התפילה"), מֶקְדָס בֵּת ("בית קדוש") ומסכיתא.
המסגיד ממוקם במקום הגבוה ביותר ביישוב.
המסגיד נבנה לרוב כגודג'ו, מבנה בוץ אתיופי מסורתי, ולא היה שונה מבתי המגורים.
ביישובים חשובים וגדולים היה בנוי מאבנים.
בתי הכנסת הקטנים היו לרוב בעלי עזרה אחת, כך שקהל המתפללים היה מתכנס מחוצה לו.
הכניסה למסגיד מוקמה תמיד בצד המזרחי.
המזבח (1) בו מקריבים קורבנות, בנוי מאבנים, ונחשב כמקום קדוש שאין נוגעים בו.
המקום אליו רשאיים להיכנס רק הכהנים.
שולחן - תיבה (מכונה "תבות") עליו מונחת האורית (3)
מקומם של מי הזיה ואפר פרה אדומה (4)
מקום לבגדי הכהונה ושאר אביזרי הפולחן (5)
המקום בו נשמרים הספרים (6)
חלונות סביב מתחם קודש הקודשים (*)
במסגיד היה גם לחם הפנים וליד שולחן האורית הייתה מנורה.
מַסְגֵּר הוא אוּמָן, בעל מקצוע מומחה העוסק בעיצוב רכיבי פלדה מעובדים לצרכים שונים, ייצור ותיקון של אביזרים וחפצים ממתכת, וביצוע שינויים במִסְגָּרוֹת ובקורות, בפרט כאלה בהן מותקנים מנעולים.
על פי רוב מסגר מחזיק במיומנויות ובכלים המאפשרים לו לכופף חלקי מתכת, לרתך חלקי מתכת זה לזה, ולבצע בהם פעולות של חיתוך, השחזה וקדיחה.
מיומנויותיו של המסגר קרובות לאלו של בעלי מקצוע אחרים העוסקים במתכת.
בין מרכיבי תפקידו הוא מטפל במסגרות ובקורות המכילות מנגנוני נעילה כמו המנעולן, מרתך מתכת כמו הרַתָּךְ, וחותך, מחמם ומכופף מוטות ברזל כמו הנַפָּח.
שולחן ותבניות מתכת לצורך עיגון וכיפוף חלקי פלדה
מסגר שתפקידו הקבוע הוא להפעיל מחרטה וכרסומת נקרא "מסגר מכני".
במקרא כונה בעל מקצוע המעבד ברזל "חָרַש" או "חָרַש בַּרזֶל".
פעולת ה"חרישה" מוּבָנַה עיבוד חומר הגלם בכלים קשים היוצרים בו תלמים וחריצים, כלומר מאפשרים לחרש לשנות את צורתו.
מכיוון שחָרָשִׁים, דהיינו כלל בעלי המלאכה העוסקים במתכת, נדרשו לבניית כלי מלחמה וביצורים, מחסור בהם הקשה על יציאה למלחמה, למשל במקרה של מלחמת מכמש: ().
מאותה סיבה של מניעת מרד, בגלות יהויכין, המכונה גם "גלות החרש והמסגר", הוגלו החרשים והמסגרים מיהודה לבבל יחד עם צמרת ההנהגה והצבא: ().
המסגר מופיע גם בהקשר של מנעולים וכליאה, כמונח חלופי לבית סוהר או למנעול: (); ().
הנפח, לשם השוואה, מוגדר כחרש שכדי לבצע את מלאכתו, נדרש לדאוג לאש חזקה באמצעות פחם והשבת אוויר: ().
המסגרת בהרלדיקה ובווקסילולוגיה היא פס דק של טינקטורה אשר מונח סביב צורה או מטען, בדרך כלל על מנת לגרום להם לבלוט על פני הרקע, כיוון שהמעצב ראה לנכון לציירם כך או עקב סיבות טכניות (בהרלדיקה בלבד) על מנת להימנע מהפרת הכלל הראשון של ההרלדיקה - חוק הטינקטורה.
בדרך כלל המסגרת מקיפה את כל המטען מכל צדדיו.
על פי חוק הטינקטורה, אחד מאבני היסוד של העיצוב ההרלדי, לא ניתן להניח צבע על צבע; כמו כן לא ניתן להניח מתכת על מתכת (בהרלדיקה "מתכת" היא כסף/לבן או זהב/צהוב ו"צבע" הוא כחול, ירוק, אדום, סגול ושחור).
לעיתים יש צורך עיצובי לעבור על החוק הזה, והמסגרת היא אחת הדרכים לעקוף אותו.
בווקסילולוגיה, אשר שאובה מן ההרלדיקה אך אינה כפופה לחוק הטינקטורה, השימוש במסגרת נפוץ בכל זאת.
הסיבה לכך היא בעיקר לשם ראות - ההפרדה בין אזורים כהים באמצעות פס לבן או צהוב היא כלי עזר להפרדה הוויזואלית בין הצבעים הכהים.
דוגמה טובה לשימוש במסגרת על דגל היא דגלה הלאומי של דרום אפריקה - מסגרת לבנה מעל ומתחת לצורת פאס ירוקה, ומסגרת צהובה בינה לבין המשולש השחור הסמוך לניצב.
דגלים לאומיים רבים מעוצבים בעזרת המסגרת וכוללים את דגלי טרינידד וטובגו, קוריאה הצפונית, בוטסואנה, קניה והדגל המפורסם מכולם - היוניון ג'ק הבריטי.
בדגל אוזבקיסטן נעשה שימוש בלתי רגיל במסגרת בה קווים אדומים דקים מפרידים בין מתכת (הצבע הלבן במרכז) לצבעים (ירוק מתחת וכחול מעל הפס המרכזי).
מִסגוּר הוא תהליך סלקטיבי של גיבוש מסגרת התייחסות למידע אודות נושא או אירוע.
המסגור יכול להשפיע על הפרשנות הסובייקטיבית, שנותן הפרט למידע העומד לרשותו.
העיסוק במושג המסגור מתקיים בתחומי דעת שונים, כמו תקשורת, סוציולוגיה, פסיכולוגיה ועוד.
הוא מתבסס על ההנחה שנושא מסוים יכול להיבחן מנקודות מבט מגוונות ולהתפרש כבעל השלכות עבור ערכים או שיקולים שונים.
המסגור מתייחס לתהליך שבו אנשים מגבשים את תפיסת עולמם בקשר לנושא מסוים, או משנים את תפיסתם הקודמת לגביו.
כלומר, זהו התהליך שבו נוצרת או מתעדכנת, מסגרת ההתייחסות לאותו הנושא.
מסגרת ההתייחסות הנוצרת בעקבות תהליך המסגור, היא מנה של ידע מקדים העונה על המאפיינים הבאים:
מייצרת ציפיות, היקשים תקשורתיים (Inferences in communication) ופעולה.
נוטה להיות מזוהה עם בחירות לקסיקליות ודקדוקיות מסוימות בשפה.
למסגרת ההתייחסות יכולה להיות השפעה עוצמתית על הדעה הכוללת (Overall opinion) של האדם.
למשל, מסגרת התייחסות המציגה את חופש הביטוי כערך עליון, תגרום לאדם לצדד בזכות ההפגנה, גם עבור קבוצת שנאה.
עם זאת, מסגרות התייחסות יכולות להיות גם רב ממדיות ומורכבות יותר.
למשל, אם מסגרת ההתייחסות של אדם מסוים כוללת לא רק את חשיבותו של חופש הביטוי, אלא גם שיקולים נוספים, כמו: ביטחון הציבור והשם הטוב של הקהילה - עמדתו בנוגע לזכות ההפגנה של קבוצות שנאה, תהיה מושפעת ממכלול השיקולים שמהם מורכבת מסגרת ההתייחסות שלו.
מאז פיתוחה של תאוריית הערך כלכלנים הבינו יותר ויותר את חשיבותו של המסגור בהחלטות כלכליות.
תאוריית הערך (prospect theory) היא מחקר בכלכלה התנהגותית ובפסיכולוגיה חברתית הבודק את התנהלותם של אנשים בתהליך קבלת החלטות במצבים של סיכון או אי-ודאות.
תאוריית המסגור גורסת שקבלת ההחלטות אצל אנשים מושפעת מהאופן בו מנסחים או "ממסגרים" את הנושא שמחליטים עליו.
המסגור יכול לפשוט וללבוש צורה, לגרום אנשים לקבל החלטות בלתי רציונליות.
שעה שהדוגמה שהכי מרבים לדון בה היא חוסר הסימטריה הקיימת בהפסד או זכייה – היינו התגובות הנבדלות כאשר בחירה מוצעת במסגור של הפסד לעומת כאשר היא מוצעת במסגור של זכייה.
המושג "מסגור" הוגדר לראשונה על ידי ארווינג גופמן בשנת 1974.
המושג "מסגור" זכה לבולטות בשיח של מדעי החברה בשל מחקריהם של עמוס טברסקי ודניאל כהנמן בתחום מחקריהם תחת גישת ההיריסטיקות וההטיות.
במחקרים אלו הם הראו כי הבחירה יכולה להשתנות בהינתן מסגרת לבחירה.
למשל, במאמרם "בחירה, ערכים וייצוגים" נערך ניסוי הידוע גם בשם - "דילמת השפעת האסייתית".
במהלך הניסוי הוצגו לשתי קבוצות של נסיינים שתי חלופות מהן היו צריכים לבחור כהכנה להתפרצות של מחלת השפעת שעלולה להרוג 600 איש.
לקבוצה הראשונה של המשתתפים הוצגו האפשרויות הבאות:
יש סיכוי של 33% שינצלו 600 אנשים וסיכוי של 66% שאף אחד לא ינצל
לקבוצה השנייה של המשתתפים הוצגו האפשרויות הבאות:
יש סיכוי של 33% שאף אחד לא ימות וסיכוי של 66% ש-600 אנשים ימותו
אף על פי שהאפשרויות שניתנו לשתי הקבוצות זהות (בניסוח הפוך), בקבוצה הראשונה המשתתפים בחרו בצורה מובהקת באופציה הראשונה, אך לעומת זאת, בקבוצה השנייה המשתתפים בחרו בצורה מובהקת באופציה השנייה.
ההסבר לבחירה השונה בין שתי הקבוצות הוא המסגור השונה שניתן – לקבוצה הראשונה ניתנה מסגרת חיובית (חיים שינצלו) לקבוצה השנייה ניתנה מסגרת שלילת (חיים שיאבדו) ועל כן בקבוצה השנייה העדיפו את הבחירה ההסתברותית.
בהמשך לכך, בשנת 2003 הראו מקנזי ונלסון שאנשים נוטים לבחור את תיאור המצב הנוכחי בהתאם לנקודת הייחוס שניתנה להם: אם אמרו להם שהכוס שמוצגת בפניהם היא חצי ריקה, הם הסיקו שקודם לכן הייתה מלאה.
לחלופין, אם אמרו להם שהכוס שלפניהם היא חצי מלאה, הם הסיקו שקודם לכן הייתה ריקה.
מכאן הם הסיקו שמסגרות הן אמצעי לתקשורת מרומזת (אך יעילה) בין אנשים.
אפקט המסגור מתרחש כאשר שינוי כלשהו בדרך הצגת הדברים, גורם לשינויים בדעות של האנשים בנוגע לנושא או האירוע המוצג בפניהם, כאשר פעמים רבות מדובר בשינויים קטנים המובילים להבדלים משמעותיים בדעות.
תהליכי קבלת החלטות אצל אנשים מושפעים מהדרך בה הוצגה בפניהם האינפורמציה.
אפקט המסגור הוא הנטייה להסיק מסקנות שונות מאותו המידע, בהתאם למקור ממנו התקבל המידע או הדרך בה הוא התקבל.
למשל, אנשים נוטים להימנע מסיכונים, כאשר מוצג בפניהם מסגור חיובי, אך נוטים לקחת סיכונים כאשר מוצג בפניהם מסגור שלילי.
אנשים מגבשים את הדעות שלהם מתוך סט של אמונות זמינות המאוחסנות בזיכרון, כאשר רק חלק מהן נגישות למודעות ברגע מסוים ומתוכן, רק חלק נתפסות כרלוונטיות או ישימות בנוגע למצב הנתון.
אפקט המסגור יכול לעבוד על כל שלוש הרמות הללו - ליצור אמונות חדשות אודות נושא מסוים כדי שיהיו זמינות בזיכרון, להנגיש אמונות מסוימות מתוך מאגר האמונות הזמינות ולהעלות את הרלוונטיות או היישומוית של חלק מהאמונות הזמינות.
סְכֶמָה קוגניטיבית היא מבנה מנטלי הכולל מכלול של ידע ועמדות כלפי נושא מסוים.
הסכמה היא יחידה דינמית הנוצרת בעקבות התנסויות קודמות ומספקת מסגרת להבנה של התנסויות עתידיות.
מבחינה זו, ניתן לראות בסכמה הקוגניטיבית דוגמה לתוצר אפשרי של תהליך המסגור.
זאת משום שלאחר שסכמה התגבשה, היא מסננת את הגירויים מהסביבה ומקנה להם מובן ומשמעות על פי המבנה שלה.
למעשה, הסכמה מאפשרת לארגן כמויות גדולות של מידע באופן יעיל.
היא מספקת דרך התייחסות ומערכת ציפיות כלפי האובייקט או המצב, באופן המאפשר להתמודד עם היצף מידע של גירויים מהסביבה לנוכח צוואר הבקבוק של החשיבה האנושית.
לסכמות יש השפעה רבה על היבטים שונים של החשיבה וההתנהגות.
הן מפרשות, מבהירות ומארגנות את עולמו הקוגניטיבי והחווייתי של האדם.
לצורך כך הסכמות משפיעות על תהליכים מרכזיים כמו קשב, קידוד בזיכרון ושליפה.
ליתר דיוק, הן משפיעות על המידע שאליו האדם ישים לב מתוך כלל הגירויים בסביבה, על התהליכים שדרכם מידע זה יאוחסן בזיכרון לטווח ארוך ועל המידה שבה הוא יצליח להיזכר בו בעתיד.
במקרים רבים הסכמה מראה עמידות לשינויים.
בהתאם לכך, היא משמשת כאחד המנגנונים הקוגניטיביים המאפשרים לאדם לעצב תפיסת עולם יציבה.
כאשר נוצר פער קטן בין הציפיות הנובעות מהסכמה ולבין המציאות, הסכמה גורמת לאדם לפרש את המציאות כך שלפערים אלו אין השפעה של ממש או שאין הם נתפסים כלל.
לעומת זאת, כשהפערים בין הסכמה למציאות גדולים מידי, תהליך האסימילציה אינו יכול לגשר עליהם במסגרת הסכמה הקיימת.
במצב זה הפער הנתפס בין הסכמה למציאות יכול להוביל לתחושת דחק, שהיא תגובה פיזיולוגית אוטונומית, של עוררות אמוציונלית חזקה.
תהליך האקומודציה (Accommodation) נועד לתת מענה למקרים כאלו בכל שהוא משנה את מבנה הסכמה, כדי שתוכל להכיל בתוכה מידע שאינו עולה בקנה אחד עם מרכיביה הישנים.
מבחינה זו הסכמות יכולות להיות גם יחידות גמישות שמתקנות את עצמן בהתמדה, כדי להתאים את עצמן לנתוני מציאות חדשים.
מטפורה יכולה להיות כלי עוצמתי למסגור.
המטפורה היא אמצעי לשוני, המשמש להארת מושג אחד בתכונותיו של מושג אחר.
כלומר, פירוש המשפט "X הוא מטפורה ל-Y" הוא ש-Y מתואר על ידי תכונותיו של X.
בפסיכותרפיה, "מסגור מחדש" הוא התייחסות טיפולית לשינוי הנרטיב (הסיפור האישי).
ב"מסגור מחדש", המטפל לוקח את סיפור המטופל, או חלק ממנו, ושם אותו בהקשר אחר.
מתוך כך משתנה המשמעות של "הסיפור" (או האירוע), ובהתאם לכך גם התגובה הרגשית המתייחסת אליו.
הטכניקה מקובלת בשיטות התערבות שונות.
מִסְגוּר בתקשורת הוא הדרך שבאמצעותה אמצעי התקשורת ההמונית מעצבים בעיות ציבוריות עבור הקהל, ובצורה זו משפיעים על הבנת הסוגיות הללו והערכתן על ידי הקהל.
בעידן המאופיין בהצפת מידע אין לתקשורת אפשרות ראלית לסקר את כל האירועים והתהליכים המתרחשים בחברה.
מגבלות הזמן והמקום העומדות בפני התקשורת, מחייבת אותה להפעיל, בין השאר, תהליך של בררה בין אירועים שיזכו לסיקור ובין אלו שלא.
בהקשר זה, המושג "מסגור" מתייחס לעקרונות שעל פיהם מתבצעת בחירת החומרים של אמצעי התקשורת, המיועדת לארגן את הניסיון ואת הידע החברתי.
בנוסף, משום שסיקור תקשורתי של אירוע מסוים עשוי להיות מובן רק אם הוא ממוקם במסגרת של קודים חברתיים ותרבותיים ידועים, התקשורת מספקת הקשר ופרספקטיבה שמעניקים משמעות לאירועים שהיא מסקרת.
בהקשר זה, המסגור התקשורתי מתייחס לתהליך עיבוד העובדות והפיכתן לסיפור בעל היגיון פנימי.
תהליך המסגור התקשורתי כולל מיון של הנושאים לקטגוריות, בחירה בפריטים שיזכו להדגשה, החלטה על הזווית הפרשנית שבה יוצגו פרטים אלו ובאילו סמלים או מטפורות יעשה שימוש כדי להעביר את המסר הרצוי.
הבניית המציאות באמצעות תהליך של מסגור עשויה, אך לא חייבת, לשמש את התקשורת כאמצעי של גיוס.
הגיוס אינו תפקיד נפרד של התקשורת או דגם של יחסי ממשל־תקשורת, אלא דפוס שבו פעולת התקשורת במסגרת מילוי תפקידיה השונים (כמו סיקור, תיאום, המשכיות ובידור).
למסגרות מדיה עשויות להיות השפעות קוגניטיביות על אנשים הנחשפים אליהן.
למשל, מסגור אפיזודי בעיתונות, המציג בעיה חברתית באמצעות התמקדות בדוגמה אחת ספציפית – למשל, ייצוג העוני באמצעות סיקור משפחה ענייה אחת – יעודד את הנחשפים למסגרת להטיל את האחריות לבעיה על כתפי הדמות העומדת במרכז הסיקור.
מִסְגָּרוֹת הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והזמר דני רובס.
האלבום יצא בדצמבר 1983, כשל במכירות עם צאתו וצבר קהל מאזינים אט-אט, בעיקר בזכות שילוב השירים מהאלבום בהופעותיו של רובס, שהפך לזמר פופולרי בסוף שנות השמונים.
השיר "דבר לא קרה" זכה להצלחה גדולה במצעד הפזמונים, אך פרט לשיר זה ולשיר "אני בא הביתה מהלילה", לא הושמעו שירי התקליט ברדיו, למרות העיבודים וההפקה המוזיקלית של מתי כספי ולמרות השתתפותם של נגנים בכירים בהקלטות.
רק בתחילת 2008, כעבור 25 שנה, הגיע למעמד אלבום זהב.
קטע הנושא של האלבום, מסגרות, הוא קטע אינסטרומנטלי, שפותח וסוגר את היצירה.
בתקשורת, מִסְגוּר הוא הדרך שבאמצעותה מעצבים אמצעי התקשורת ההמונית נושאים ציבוריים שונים, וכך משפיעים על דעת הקהל.
טכניקת המסגור כוללת שימוש בסטריאוטיפים, דפוסים מוכרים, הדגשת הסטיגמות והטרגדיות, התעלמות מסתירות פנימיות ועוד.
חוקר התרבות טוד גייטלין הסיק שהמסגור עוזר לעיתונאים להתמודד עם כמויות מידע רבות באופן מהיר יותר.
המסגור מנחה את הקהל כיצד להגיב על התכנים הרצויים המוצגים באמצעי התקשורת.
המידע המועבר לציבור לעולם לא יהיה נייטרלי.
התקשורת מכוונת את הקהל לראות את המצב הקיים מנקודת מבט מסוימת.
המסגור אף יכול לקבוע את האופן שבו האזרחים יחליטו על עמדותיהם הפוליטיות.
כל סיפור, כל אירוע ונושא מורכבים מאינספור פרטים.
לכל סיפור יש כמה זוויות ראייה ואפשרויות ניתוח, וכן דגשים שונים.
העיתונאי מתצפת על המציאות, מפרש את מראה עיניו ובוחר איך ברצונו לדווח עליה לציבור.
עצם הבחירה בזווית ראייה אחת ולא באחרת נתונה לרצונו של העיתונאי.
ניתן לעשות מסגור לכל נושא, ובכך למעשה לקבוע מה נחשוב עליו.
מסגור הוא דרך שמכניסה תופעה כלשהי לתוך צורת התבוננות מסוימת, או לנקודת תצפית מסוימת שבאמצעותה מספרים את הסיפור, ובכך משפיעים על הצופים או המאזינים.
לדוגמה: קבוצה של מיידי אבנים – במקרה אחד יש קבוצה של ילדים פלסטינים שמשליכים אבנים על מכוניות שחולפות בכבישי יהודה ושומרון.
במקרה השני, חרדים שמשליכים אבנים על מכוניות בכביש בר-אילן בשבת.
בשני המקרים האירוע ממוסגר כסוג של הפרת סדר.
יידוי האבנים על ידי הפלסטינים נתפס כלגיטימי, כחלק ממלחמת החופש שלהם, ואילו החרדים ייתפסו בעיני הציבור - בהתאמה לצורת הדיווח עליהם - כפורעי חוק אלימים.
גם אמצעי התקשורת הפלסטינים יכולים למסגר אותם כלוחמי חופש, שנלחמים למען החירות ונגד מדינת ישראל.
אותו מקרה יכול להיות ממוסגר בצורה אחרת – כל גורם ימסגר את האירוע בהתאם לאידאולוגיה שלו.
קיימת הבחנה בין שני סוגי מסגרות:
מסגרות מדיה/תקשורת – מתייחסות למוען (כתב, עורך).
גם המוען זקוק למסגרת כדי להבהיר את האירוע המסוים, כדי להעניק משמעות מסוימת לאירוע.
המסגרת היא כלי שמייעל את העבודה של העיתונאי, היא מאפשרת לעיתונאים לסווג ולזהות מידע בצורה מועילה ויעילה, להכניס את המידע למסגרות שניתן יהיה להעביר באופן אפקטיבי לנמענים.
מסגרות של ציבור – מתייחסות לנמענים.
גם הנמענים זקוקים למסגרות כדי להבין את האירוע, להעניק משמעות לאירועים.
ההבנה מושפעת מהמטען התרבותי, מהקשרים מוכרים, שאדם מבין ללא מילים, רק על פי תיעוד חזותי של הסיטואציה.
באמצעות מסגור, הסיקור התקשורתי מעביר לציבור מידע שהוא לא רק מידע גולמי, אלא כזה שלוקח את חומר הגלם, אורז אותו בעטיפה אידאולוגית ורק אז מעביר אותו לנמענים.
ישנם מספר מרכיבים המשפיעים על אופי המסגור:
אילוצים ארגוניים – כחלק מגוף תקשורתי מסוים, בהתאם לאותו ערוץ.
עיתונאים אינם עובדים כעצמאים בשטח אלא מחויבים לאופי של הארגון שבו הם עובדים.
נוהלי עבודה עיתונאים – קשורים לאתוס העיתונאי, לצורך לאזן את הצדדים השונים המסוקרים בכתבה.
אוריינטציה פוליטית/ אידאולוגית של העיתונאי – המטען האישי של העיתונאי שמושפע מדברים שונים.
מסגרות קובעות לאנשים למה לשים לב בסיקור התקשורתי, כיצד להבין וכיצד לזכור את הבעיה והאירוע, איך להעריך את הפתרונות לבעיה.
המסגרת עושה סלקציה, מושכת את תשומת הלב לחלק אחד של המציאות ומסיטה את תשומת הלב מהיבטים אחרים של המציאות.
אירועים או היבטים שהמסגרת אינה כוללת (מה שהתקשורת התעלמה ממנו) הם בעלי השפעה פחותה מאלו שכן מופיעים במסגרת.
ניתן לכוון את הדעה הציבורית בכל נושא, בהתאם לשימוש במסגרת זו או אחרת.
הבחנה נוספת במסגור, שרלוונטית בעיקר לז'אנר החדשותי בטלוויזיה היא מסגרת האירוע (מסגור אפיזודי), המציגה את הנושא על ידי אירוע בודד תוך הבאת דוגמאות ספציפיות.
במקרה זה קל ונוח להשתמש באמצעים חזותיים ולכן זהו הסוג הרווח בטלוויזיה.
לדוגמה, כדי להציג מקרה של עוני, אנו נתמקד במשפחה מסוימת ולא בנושא הכללי של עוני.
לקיחת תופעה והסתכלות עליה ברמת המיקרו תוך שימוש באמצעים חזותיים (צילום המקרר הריק, בית תמחוי וכו').
בהקשר של סיקור פוליטי מתבטא מסגור אירועי בסיקור המהלכים הטקטיים והאסטרטגיים של מועמדים ומפלגות במאבקם לצבירת כוח בזירה הפוליטית.
יש הגורסים שסיקור מסוג זה גורם לקהל לרכוש פחות אמון לפוליטיקאים ולמערכת הפוליטית באופן כללי.
אולם קיימות עדויות שסיקור זה עשוי לתרום להפחתת הקיטוב הפוליטי מכיוון שההתמקדות בטקטיקה פוליטית ממעיטה מחשיבותם של פערים אידאולוגיים ומדגישה את הדומה בין הצדדים הניציים.
המסגרת הנושאית – עיסוק במאקרו, הצגה כללית ומופשטת של נושאים חברתיים.
ההתמקדות היא ברקע, נתונים, פרשנויות, הצעות לפתרונות.
זה מסגור שפחות נפוץ בטלוויזיה ויותר נפוץ בעיתונות, קשה להפיק אותו בצורה הוויזואלית.
לדוגמה, במקרה של העוני העיסוק יהיה סביב התופעה, נתונים כללים ויבשים, מומחים שונים ופרשנויות.
קיימים שלושה מרכיבים עיקריים המאפשרים להתנגד למסגור:
התקשורת מציגה בדרך כלל מספר מסגרות לכל אירוע או נושא.
לכל עיתונאי דעות ועמדות שונות, שייכים לגופים תקשורתיים שונים וכו'.
מידת ההיכרות האישית של הנמען עם הנושא.
ישנם חלקים בציבור שמגלים יכולת קריאה מתנגדת או ביקורתית.
תלוי במידה רבה ברקע שלהם, במידת ההשכלה שלהם וביכולת הביקורת שלהם.
מרבית העיתונאים מודעים לכך שהם ממסגרים אירועים, ומודעים לכוח שנתון בידיהם.
במקרים רבים נובע המסגור ממניעים מניפולטיביים, מכוונת מכוון להניע את הנמען, לגרום לו לחשוב כפי שהעיתונאי מעוניין שהוא יחשוב.
מסגרות טיפול ושיקום לנכים הן מסגרות פעילות שנועדו לאפשר שיקום לאנשים עם נכות, בניסיון להחזרתם ככל האפשר לרמה מקסימלית של תפקוד, לאפשר להם אוטונומיה מסוימת ולהכינם לקראת השמה במקומות תעסוקה.
מטרתה של מסגרת השיקום היא לסייע לאדם באמצעות טיפולים פיזיים, טיפולים נפשיים, טיפולי רווחה, מציאת עבודה, מלגות שונות ללימודים, קצבאות הניתנות לנכים ועוד.
ניתן לסווגם לשלושה סוגים של שיטות סיוע: אמצעים פיזיים (תרגילים ותנוחות שונות), מכשירי עזר מכניים, וטיפול פסיכו-חברתי.
בישראל זכאי כל אדם עם נכות לזכויות שונות על פי חוק, בתנאי שהוא משלם דמי ביטוח לאומי.
מטרת זכויות אלו לשפר את איכות ורמת החיים של הנכה.
לאחר שהמוסד לביטוח לאומי מכיר במגבלת האדם, נבדק אם אכן נכותו פוגמת ביכולתו לפרנס את עצמו ולקיים שגרת חיים יומיומית, ובאמצעות מבחנים שונים הנערכים על ידי המוסד נקבעים אחוזי נכות, אשר מקנים זכויות שונות.
אדם בדרגת נכות של 20% ומעלה זכאי לסיוע בשיקום ואבחון מקצועי.
מטרתו של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות בישראל היא שילובם של נכים בעבודה והענקת העדפה מתקנת לנכים.
חוק נוסף שנחקק למען הנכים הוא החוק למען נגישות הנכה בישראל, על פיו כל מבנה ציבורי חייב לכלול אמצעי גישה לנכים.
קיימות פעילויות פנאי מגוונות לנכים, כגון חוגי ריקוד, ספורט נכים ועוד.
ארגונים ועמותות רבים מקיימים פעילויות אתגריות עבור נכים ומאפשרים להם להתבטא דרך אמנות, מוזיקה ועוד.
מסד נתונים מונחה-עצמים הוא סוג של מסד נתונים, המאפשר שמירה, סידור וקריאה של מידע על פי תכונות העצמים שהמידע מייצג.
הרעיון של מסדי נתונים מונחי עצמים הוצע עוד בתחילת שנות השמונים, והתפתח לאורך השנים.
במסדי נתונים מונחי-עצמים כל פיסת מידע נשמרת ומטופלת באופן אוטונומי בתוך מסד הנתונים.
במסד נתונים מונחה-עצמים קיימת טבלה אחת בלבד שמחזיקה באופן שיטתי את כל העצמים על פי תכונות, כך שכל תכונה ממלאת שורה בטבלה.
החלוקה של העצם למרכיביו ממשיכה עד אשר מגיעים לפיסות מידע מינימליות המהוות את הגדרת הטיפוסים הבסיסיים ביותר של השפה.
הפרדיגמה הנמצאת מאחורי מסדי נתונים כאלו היא הפוכה מזו המשמשת מסדי נתונים יחסיים.
יתרון בולט הוא שאין צורך להגדיר טבלאות במסד הנתונים והוא זמין לשימוש באופן מיידי.
יתרון נוסף הוא נגישות המידע באופן סלקטיבי ולא בהכרח סימטרי, הן להכנסה והן לחיפוש.
לדוגמה, מסד נתונים כזה עשוי לתמוך בהכנסות כמו "עבור כל מי שגר בירושלים מלא את העצם לחלוטין ועל כל השאר מלא רק שמות משפחה", או "עבור עצם מסוג פוליסה מלא את כל הנתונים ועבור עצם מסוג סוכן מלא רק את מספר הסוכן".
שאילתות כאלה ייתכנו גם במסגרת של שאילתה בודדת והאפשרות הזו עשויה לחסוך בזמן ולתרום לנגישות של המסד.
החיסרון העיקרי של מסד נתונים מונחה-עצמים הוא העמידות שלו לשינויים.
זאת מכיוון שכל נתון קשור לאובייקט המוגדר בשפה.
הפרדיגמה המשולבת היא פרדיגמה המשלבת מאפיינים של מסדי נתונים מונחי עצמים עם מסדי נתונים יחסיים.
המאפיין העיקרי של הפרדיגמה הוא שבמסדי נתונים שמבוססים עליה, כל טיפוס בשפה מקבל טבלה משלו.
בגישה זו ישנו תיאום בין טיפוסים המוגדרים בשפה לבין המבנה של מסד הנתונים.
המסדים הללו מצליחים להתגבר על החסרון של מסדי נתונים מונחי עצמים, ומאפשרים גמישות מרבית לשינויים.
השיטה המקובלת ביותר לבניית מסד חדש בתכנות מונחה-עצמים היא השיטה המשולבת.
כקו מנחה עקרוני ניתן לקבוע שככל שהמסד כללי יותר, כך הנגישות אל המידע יותר מהירה אבל תחזוקת המידע פחות איכותית.
במילים אחרות, קיים טרייד-אוף בין נגישות המידע לבין הנוחות שבתחזוקת המידע.
מסגד שייח' לוטפאללה (בפרסית: مسجد شيخ لطف الّله) הוא אחד מארבעת המבנים המרכזיים בכיכר ההיסטורית מיידאן-י אמאם בעיר אספהאן באיראן.
המסגד שוכן בחלקה המזרחי של הכיכר ונבנה בשנים 1616-1603 בימיו של עבאס שאה הראשון.
המסגד קרוי על שמו של אביו של השאה.
המסגד נבנה לשמש כמסגד הפרטי של חצר המלוכה, בניגוד למסגד האמאם באותה כיכר שנועד לציבור הרחב.
מסיבה זו, המסגד קטן יותר, ואין בו מינרטים.
כדי להימנע מן הצורך לעבור בכיכר נבנתה מנהרה המובילה מארמון המלך עאלי קאפו ישירות למסגד.
אדריכל המבנה, מוחמדרזה אספהאני, גם הקים מבואה המקשרת בין הכניסה המוליכה אליו מהכיכר לבין חלל המסגד, כדי לשמור על כיוון התפילה למכה.
צבעה של הכיפה מבחוץ נע בין גוונים של אפור וורוד בהתאם לאור השמש, והיא ניצבת מעל לשער הכניסה הצבוע בגווני טורקיז.
במרכז צדה הפנימי של הכיפה מצוירת דמות טווס, והאריחים הצבעוניים שמסביב לה נראים כזנבו.
על קירות המבנה כתובים פסוקים מהקוראן.
פנים הכיפה וקירות התמך ומבט על כיכר האימאם, שייח' לוטפאללה משמאל
מסגרת היא יחידת העברת מידע דיגיטלי, ברשת מחשבים ובטלקומוניקציה.