tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסופו של דבר, חשיבות האיחוד מחדש עולה על הבדלי האידאולוגיות ויוקמו מוסדות לקידום איחוד קוריאה כקבוצה אתנית אחת.
בהצהרה זו גם הוקם לראשונה קו טלפון אדום ישיר בין הדרום לצפון.
קוריאה הצפונית השעתה את השיחות ב-1973 לאחר חטיפת מנהיג האופוזיציה הדרום-קוריאנית קים דאי ג'ונג על ידי שירות המודיעין הדרום קוריאני.
עם זאת השיחות התחילו מחדש ובין השנים 1973–1975 התקיימו 10 ישיבות של ועדת התיאום בין הצפון לדרום בכפר הגבול פנמונג'ום.
בסוף שנות ה-70 קיווה נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, להשיג שלום בקוריאה.
עם זאת, התוכניות שלו ירדו מן הפרק בעקבות חוסר הפופולריות של הכוונה להסגת הצבא.
ב-1983 עלתה הצעה מצד קוריאה הצפונית לשיחות תלת-כיווניות עם ארצות הברית ודרום קוריאה.
במקביל שלחה קוריאה הצפונית לראנגון סוכנים חשאיים אשר יתנקשו בנשיא דרום קוריאה צ'ון דו-הוואן אשר שביקר בה.
ניסיון ההתנקשות נכשל אך נהרגו 17 פקידי ממשל.
התנהגות סותרת זו לא הוסברה מעולם.
בספטמבר 1984 שלח הצלב האדום של קוריאה הצפונית אספקה דחופה לדרום לאחר שתושביו נפגעו משיטפונות קשים.
370 המשאיות הצפון קוריאניות אשר נכנסו לשטח הדרום, היו הראשונות לעבור בין שתי המדינות מאז שמלחמת קוריאה הסתיימה 31 שנים לפני כן.
גורמים רשמיים בדרום קוריאה סברו כי מדובר בתכסיס תעמולתי ועמדו על כך שהם לא זקוקים לעזרה.
אף על פי כן הם קיבלו את הסיוע בכל זאת, מתוך הבנה כי אם סירוב ייצור מתח נוסף בין המדינות.
שיחות הפיוס התחדשו לאחר מכן, וכתוצאה מכך בשנת 1985 התקיים המפגש הראשון של משפחות מפוצלות.
מעבר לתקדים של איחוד המשפחות אושר גם המעבר של סדרת משלחות של חילופי תרבויות.
הצפון שם קץ למחוות לאחר היערכות התרגיל הצבאי "טים ספיריט" ב-1986, תרגיל משותף בין צבא ארצות הברית לצבא דרום קוריאה.
מפגשי איחוד משפחות לא התקיימו שוב במשך 15 שנה.
כאשר נבחרה סיאול לארח את האולימפיאדה ב-1988, ניסתה קוריאה הצפונית להטיל חרם באמצעות בעלות בריתה הקומוניסטיות או לקיים אירוח משותף של המשחקים.
בהצעתו הנרחבת ביותר, הסכים הוועד האולימפי העולמי לאפשר לקוריאה הצפונית לארח חמישה משחקים, אך קוריאה הצפונית התעקשה לארח לפחות שמונה משחקים, כמו גם לקבל הכרה רחבה יותר כמדינה מארחת.
לבסוף ההצעה של הצפון נדחתה ורק קובה, אתיופיה, אלבניה, סוריה וסיישל לא נענו להזמנת הוועד האולימפי.
ניקרגואה לא השתתפה בעקבות שיקולים מקצועיים ופיננסיים אשר נגרמו בעקבות מלחמת האזרחים שהתחוללה במדינה.
הפצצת טיסה 858 של קוריאן אייר נתפסה כתגובת קוריאה הצפונית לכישלון זה.
במקביל להפשרה העולמית של המלחמה הקרה, נשיא דרום קוריאה הנבחר זה עתה, רו-טו-וו, השיק יוזמה דיפלומטית המכונה נורדפוליטק .
ההצעה כללה שלב ביניים להקמת "קהילה קוריאנית", שדומה להצעת צפון קוריאנית לקונפדרציה.
בתחילת ספטמבר 1990 נערכו שיחות של הדרג המדיני, במקביל למחאת הצפון על נרמול היחסים של ברית המועצות עם הדרום.
שיחות אלה הובילו בשנת 1991 להסכם הפיוס, אי־תוקפנות, חילופי דברים ושיתוף פעולה וכן להצהרה המשותפת על פירוק חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני.
המהלך התקיים במקביל לצירוף קוריאה הצפונית ודרום קוריאה לאו"ם.
בתוך כך, ב-25 במרץ 1991, קבוצה קוריאנית מאוחדת השתמשה לראשונה בדגל האיחוד הקוריאני בתחרות טניס השולחן העולמית ביפן, וב-6 במאי 1991 התמודדה קבוצה מאוחדת בתחרות הכדורגל העולמית לנוער בפורטוגל.
עם זאת, להפשרה ביחסים היו גבולות.
בשנת 1989 סטודנטית ואקטיביסטית דרום קוריאנית שהשתתפה בפסטיבל הנוער העולמי בפיונגיאנג נכלאה כשחזרה לדרום קוריאה.
בתקופה זו הוקם אזור התעשייה המשותף בקסונג.
במהלך תקופה זו היו עליות וירידות ביחסים, שהתקררו עם הטבעת ספינה דרום קוריאנית 2002 והניסויים הגרעיניים של קוריאה הצפונית.
בתקופה זו נבנתה תחנת הרכבת דורה אותה חנכו בשיתוף עם בוש הבן, והייתה אמורה לחבר את קוריאה הדרומית לכל יבשת אירו-אסיה יבשתית, דרך קוריאה הצפונית.
מדיניות זו של קוריאה הדרומית הסתיימה בשובה של המפלגה השמרנית לשלטון בעשור הבא, בתקופת הגרעון של קוריאה הצפונית.
באפריל 2018 הופיעו אמני קיי-פופ מהדרום בפני מאות צופים בצפון קוריאה, בהם המנהיג קים ג'ונג און ורעייתו רי סול-ג'ו.
זו הפעם הראשונה מאז 2005 שאמנים דרום קוראנים מופיעים בצפון.
במרץ 2018 הכריז דובר רשמי מטעם קוריאה הדרומית, במהלך ביקור בבית הלבן, כי קים ג'ונג-און הבטיח לדרום קוריאנים שהוא מחויב לפירוק הנשק הגרעיני, וכי קוריאה הצפונית לא תערוך ניסויים נוספים בטילים גרעיניים או בליסטיים.
ב-27 באפריל 2018 נערכה במסגרת הפסגה הבין-קוריאנית פגישה היסטורית בין קים ג'ונג-און ונשיא דרום קוריאה מון ג'יאה-אין.
את שינוי המדיניות הסביר מנהיג קוריאה הצפונית בכך שכבר השיג נשק גרעיני, ומשכך הוא יכול כעת לפנות לדרך חדשה.
המנהיגים נפגשו בשנית ב-26 במאי 2018 עקב המשבר המדומה בין קוריאה הצפונית לארצות הברית ביחס לקיום הפסגה שיועד ליוני.
מון וקים נפגשו בפעם השנייה ב-26 במאי כדי לדון בפסגה הקרובה של קים עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
הם הסכימו לפתוח מחדש את משרד התיאום הבין-קוריאני.
ב-18 בספטמבר 2018 הגיע נשיא קוריאה הדרומית מון ג'יאה-אין לביקור בקוריאה הצפונית.
ב-30 בנובמבר 2018 חצתה לראשונה רכבת דרום-קוריאנית את הגבול במטרה לשדרג את התשתיות כך שיתאפשר חיבור מסילתי בין שתי המדינות.
ב-12 ביוני 2018 קיימו נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, והמנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-און, בוועידת פסגה בסינגפור.
זו הייתה הפגישה הראשונה בהיסטוריה בין נשיא ארצות הברית מכהן לבין המנהיג העליון של קוריאה הצפונית.
ב-30 ביוני 2019 התקיימה הפסגה האמריקאית-קוריאנית באזור המפורז הקוריאני.
בפגישה זו נרשמה הפעם הראשונה בה נכנס נשיא ארצות הברית אל אדמת קוריאה הצפונית.
יחסי קוריאה הדרומית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים והם מבוססים על היותה של קוריאה הדרומית אחת משותפות המסחר החשובות ביותר של שווייץ ביבשת אסיה.
ב-1953, בסוף מלחמת קוריאה, ארגון ה-NNSC (הוועדה המפקחת של האומות הנייטרליות) מינה את שווייץ לפיקוח על האזור המפורז שבין קוריאה הדרומית לקוריאה הצפונית.
הפיקוח על האזור המפורז הקוריאני היה המשימה הראשונה שקיבלו הכוחות המזוינים של שווייץ מחוץ לשווייץ עצמה (שווייץ שומרת על נייטרליות תמידית מאז קונגרס וינה).
בדצמבר 1962 כוננה שווייץ יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה של קוריאה.
בעשורים העוקבים, הקשרים שבין שווייץ לרפובליקה של קוריאה התחזקו, ובמסגרת היחסים הדיפלומטיים הקרובים מתקיימים שיתופי פעולה רבים בין שתי המדינות.
בין 1997 לבין 1999, אירחה שווייץ מפגשים מרובעים בין קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, הרפובליקה העממית של סין וארצות הברית בז'נבה.
שווי הסחר הכללי השנתי שבין שווייץ לקוריאה הדרומית הוכפל מאז כניסתו לתוקף של הסכם הסחר החופשי שבין איגוד הסחר החופשי האירופי לבין קוריאה הדרומית בשנת 2006.
השגרירות השווייצרית בסיאול נתמכת על ידי מרכז עסקי שווייצרי, אשר אחראי על קידום הסחר וההשקעות בין שתי המדינות.
בשנת 2018, פעלו כמאה חברות שווייצריות בשוק הדרום קוריאני.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בקוריאה הדרומית מאתיים חמישים ושבעה אזרחים שווייצרים.
שווייץ מיוצגת בקוריאה הדרומית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסיאול, בירת המדינה.
קוריאה הדרומית מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
יחסי קוסטה ריקה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קוסטה ריקה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת קוסטה ריקה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קוסטה ריקה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים.
קוסטה ריקה ידועה בתור "שווייץ של מרכז אמריקה" - היא נבדלת ממדינות אחרות במרכז אמריקה ובאמריקה הלטינית בכלל בכך שהיא דמוקרטיה יציבה מזה עשרות שנים, ומצבה הכלכלי איתן יחסית.
קונסול כבוד מונה על ידי מועצת הברית של שווייץ בשנת 1912, ובשנת 1957 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
הקונסוליה השווייצרית שודרגה למעמד קונסוליה כללית באותה השנה.
שגרירות נפתחה בסן חוסה ב-1967, עשר שנים לאחר מכן.
קוסטה ריקה מחזיקה שגרירות בברן משנת 1981.
קוסטה ריקה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של שווייץ באמריקה המרכזית.
בשנת 2018, שווייץ ייבאה בעיקר מוצרים חקלאיים בשווי 108 מיליון פרנקים שווייצרים מקוסטה ריקה.
בנוסף לכך, שווייץ ייצאה סחורה בשווי 185 מיליון פרנקים שווייצריים באותה השנה, בעיקר ציוד אופטי, רפואי ושעונים.
ההשקעות השווייצריות בקוסטה ריקה פורחות וחברות שווייצריות מייצרות אלפי מקומות עבודה לקוסטה ריקנים.
הסכם סחר חופשי בין איגוד הסחר החופשי האירופי לבין מדינות אמריקה המרכזית נכנס לתוקפו בשנת 2014. בנוסף, נחתם הסכם תחבורה אווירית בין שתי המדינות בתחילת 2019.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בקוסטה ריקה אלף שש מאות שלושים ושישה אזרחים שווייצרים.
קוסטה ריקה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
קוסטה ריקה מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר לוזאן.
שווייץ מיוצגת בקוסטה ריקה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסן חוסה, בירת המדינה.
יחסי קוריאה הדרומית–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין רוסיה לקוריאה הדרומית.
היחסים המודרניים בין המדינות החלו ב-30 בספטמבר 1990.
מיד לאחר כניעת יפן עם תום מלחמת העולם השנייה, בוטל הכיבוש היפני בקוריאה, והמלחמה הקרה בין ברית המועצות לבין ארצות הברית גרמה לחלוקת קוריאה לשתי מדינות - קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
לאחר מכן, מאחר ששני הצדדים הופרדו על ידי צפון קוריאה והחזיקו באידאולוגיות מנוגדות, היה מעט קשר בין המדינות עד נפילת ברית המועצות.
מאז שנות התשעים קיימים יחסי סחר ושיתופי פעולה גדולים יותר בין שתי המדינות.
בפרט, בשנת 1896, בית המלוכה הקוריאני ביקש מחסה ממפלגות פרו-יפניות בסיאול במתחם הדיפלומטי הרוסי.
ארצות הברית שמרה על בסיסים צבאיים וכלי נשק גרעיניים בדרום קוריאה, שברית המועצות ראתה איום על ביטחונה.
דרום קוריאה ביקשה לסחור עם ברית המועצות עוד לפני עליית גורבצ'וב לשלטון.
גורבצ'וב רצה הון זר וטכנולוגיה עילית, כמו גם את עזרתו של סיאול בהקלת המשבר הכלכלי הסובייטי באמצעות השקעות ישירות, מיזמים משותפים וסחר.
כבר במאי 1979 חתמה דרום קוריאה על הסכם לקבלת סיוע פיני בייצוא לברית המועצות ומזרח אירופה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 היו הנורדפוליטיק של נשיא דרום קוריאה, נו טה-וו, ו"החשיבה החדשה" של מיכאיל גורבצ'וב, ניסיונות להפוך את ההיסטוריה בין מדינותיהם.
גורבצ'וב סימן את העניין הסובייטי בשיפור היחסים עם כל המדינות באזור אסיה-פסיפיק, כולל דרום קוריאה, כפי שהוסבר בנאומיו בוולדיווסטוק ביולי 1986 ואוגוסט 1988 בקרסנויארסק.
המשאבים הטבעיים שצריכה סיאול יותר ויותר - נפט, מתכות, עץ ודגים - קיימים בשפע במזרח הרחוק הרוסי.
סחר עם ברית המועצות, מזרח אירופה וסין יקלו גם על חששות דרום קוריאה בנוגע להגברת הפרוטקציוניזם המסחרי של ארצות הברית.
תחילה עודדה ארצות הברית את הסחר המתרחב של דרום קוריאה עם מזרח אירופה וברית המועצות, אם כי מאוחר יותר דאגה וושינגטון מהעברות טכנולוגיה עילית.
שיפור יחסי סיאול ומוסקבה תוכננו בשלושה שלבים קשורים: יחסי ספורט, סחר ומדיניות.
אולימפיאדת סיאול בשנת 1988 הייתה זרז מרכזי.
מוסקבה שלחה יותר מ-6,000 סובייטים לדרום קוריאה בספינות תיירות שהגיעו לפוסא ואינצ'ון ומטוסי אירופלוט שנחתו בסיאול.
ב-10 בנובמבר 1988, הפוליטביורו הסובייטי, לראשונה, שקל מחדש את יחסיו עם דרום קוריאה.
בגלל היעדר יחסים דיפלומטיים, רוב הסחר בין דרום קוריאה לברית המועצות היה בתחילה עקיף; מזרח אירופה, הונג קונג, יפן וסינגפור שימשו מתווכים.
עם התגברות היקף הסחר החלו סיאול ומוסקבה לסחור ישירות תוך שימוש במתקנים ליד ולדיווסטוק ופוסאן.
העושר החדשני של דרום קוריאה ועוצמתו הטכנולוגית משכו את האינטרס של מספר גדל והולך של מדינות סוציאליסטיות.
ביוזמתו של נורדפוליטיק, השמועה כיועץ סודי של מדיניות החוץ של רוה ביקר במוסקבה כדי להתייעץ עם קובעי מדיניות סובייטים.
קים יונג-סאם ביקר במוסקבה בין 2 ביוני ל-10 ביוני 1989, מכיוון שהקרמלין הודיע שהוא יאפשר לכ-300,000 קוריאנים סובייטים שנמצאים באי הסובייטי סחלין מאז סיום מלחמת העולם השנייה לחזור לצמיתות לדרום קוריאה.
מוסקבה אף קבעה את פגישתו של קים עם שגריר צפון קוריאה בברית המועצות.
ביוני 1990 קיים רוה את הפסגה הראשונה שלו עם הנשיא גורבצ'וב בסן פרנסיסקו.
ב-23 ביולי 1997, במהלך ביקורו של שר החוץ הרוסי יבגני פרימקוב בסיאול, נחתם הסכם 'קו חם' הקובע הקמת קו תקשורת מיוחד בין בתי המגורים הרשמיים של נשיאי רוסיה ודרום קוריאה.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקר בסיאול בפברואר 2001, ואילו נשיא דרום קוריאה, רו מו-היון, ביקר במוסקבה בספטמבר 2004.
דרום קוריאה ורוסיה משתתפות בשיחות ששת הצדדים בנושא הפצת הגרעין בקוריאה הצפונית.
בין התאריכים 21 עד 23 ביוני 2018, נשיא דרום קוריאה, מון ג'יאה-אין, ערך ביקור ממלכתי ברוסיה.
ב-22 ביוני קיים נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שיחות עם מון ג'ה-אין במוסקבה.
המנהיגים חתמו על מסמך להקמת אזור סחר חופשי.
ב-28 באוגוסט 2018 נפגש סגן שר ההגנה סוה צ'ו-סוק עם מקבילו הרוסי אלכסנדר פום והגיעו להסכמה להתקין קו תקשורת ישיר בין כוחות האוויר שלהם משתי מדינות.
דרום קוריאה ורוסיה עובדות יחד על בניית מתחם תעשייתי דו-צדדי באזור הכלכלי החופשי של נחודקה במזרח הרחוק ופיתוח שדות הגז באירקוטסק.
שני הצדדים גם הסכימו לשתף פעולה בחיבור מחדש של מסילה בין-קוריאנית מתוכננת לחבור לרכבת הטרנס-סיבירית.
רוסיה הביעה עניין להפוך לצינור לייצוא דרום קוריאה לאירופה, שעוברת כעת בספינות, על ידי קישור הרכבת הקוריאנית ל-TSR.
על פי הדיווחים, רוסיה הציעה להחזיר את חובותיה בסך 1.7 מיליארד דולר לקוריאה הדרומית באמצעות השקעות משותפות בצפון קוריאה, כמו פרויקט הרכבת.
דרום קוריאה שלחה את הקוסמונאוט הראשון שלה על סיפון טיסת סויוז לתחנת החלל הבינלאומית באפריל 2008. דרום קוריאה ביצעה שיגור לוויינים מקומי בשנת 2009 ו-2010, שניהם בסיוע רוסי.
הלוויין הדרום קוריאני הראשון הושק בהצלחה בשנת 2013 בעזרת סיוע רוסי נרחב ושלב ראשון רוסי.
לאחר הניסוי הגרעיני ב-25 במאי 2009, שבגינו עמדה צפון קוריאה בפני צמצום רב של הסיוע ממדינות רבות, פיונגיאנג איימה לתקוף את דרום קוריאה לאחר שהצטרפה לתוכנית בהנהגת ארצות הברית לבדוק כלי שיט החשודים כביכול בהובלת ציוד לנשק להשמדה המונית.
סוכנויות חדשות רבות במוסקבה חששו כי מהלך זה עשוי להוביל למלחמה גרעינית.
צפון קוריאה איימה גם על מדינות רבות אחרות כמו ארצות הברית ופדרציות אחרות ברחבי העולם.
מספר ימים לאחר מכן, נשיא דרום קוריאה לי ליונג-בק ונשיא רוסיה דמיטרי מדבדב הסכימו בשיחת טלפון כי יש צורך בתגובה בינלאומית חזקה, כולל פעולה של האו"ם, כך נמסר מלשכתו של לי.
רוסיה אמרה כי היא תעבוד עם סיאול על החלטת מועצת הביטחון החדשה ותחדש את השיחות הבינלאומיות בנושא הגרעין הצפון קוריאני.
קוריו-סרם הוא השם בו קוריאנים אתניים במדינות הפוסט-סובייטיות משתמשים כדי להתייחס לעצמם.
כ-500,000 קוריאנים אתניים מתגוררים במדינות ברית המועצות לשעבר, בעיקר במדינות העצמאות של מרכז אסיה.
ישנן גם קהילות קוריאניות גדולות בדרום רוסיה (סביב וולגוגרד), הקווקז ודרום אוקראינה.
ניתן לייחס קהילות אלה לקוריאנים שחיו במזרח הרחוק הרוסי בסוף המאה ה-19. קיימת גם קהילה אתנית נפרדת קוריאנית באי סחלין.
חלקם עשויים להזדהות כקוריו-סרם, אך רבים אינם מכירים זאת.
שלא כמו היישובים ביבשת רוסיה, המורכבים ברובם ממהגרים מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אבות אבותיהם של הקוריאנים בסחלין הגיעו כמהגרים מפרובינציות גיונג - סאנג וג'ולה בסוף שנות השלושים ותחילת הארבעים, ונאלצו לשרת על ידי היפנים לעבוד במכרות פחם כדי למלא מחסור בעבודה שנגרם בגלל מלחמת העולם השנייה.
הרוסים בקוריאה החלו להגיע כבר בשנת 1885; עם זאת, כמעט כל הקהילה הרוסית הנוכחית בדרום קוריאה, המוערכת בכ-10,000 איש, מורכבת מהמהגרים לאחרונה.
היו מקרים של חילופי תרבות בין המדינות לפני ההכרה הדיפלומטית הרשמית.
הכנסת הספרות הקוריאנית לאזור הרוסופון הייתה פעילה יחסית עד שנות השבעים בעיקר באמצעות סיפורים קלאסיים קוריאניים.
יחסי קוריאה הדרומית–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לרפובליקה של קוריאה.
חיילים קנדים השתתפו בהגנת דרום קוריאה במהלך מלחמת קוריאה.
יחסים דיפלומטיים מלאים בין קנדה לדרום קוריאה כוננו ב-14 בינואר 1963. קנדה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול וקונסוליה בפוסאן.
קוריאה הדרומית מחזיקה שגרירות באוטווה ושלוש קונסוליות כלליות, במונטריאול, בטורונטו ובונקובר.
שתי המדינות הן חברות מלאות ב-APEC, OECD ו-G20.
היחסים בין קנדה לרפובליקה של קוריאה החלו במהלך המאה ה-19, כאשר הקנדים היו מהמערביים הראשונים שהגיעו לחצי האי הקוריאני, שרובם היו מיסיונרים נוצריים, אם כי הם הסתעפו לתחומי עבודה אחרים.
גייל הקנדי יצר את המילון הקוריאני-אנגלי שהפך לכלי הראשון והחיוני ביותר למחקר המדעי של קוריאה במערב; ועשה תרגום עצמאי של התנ"ך לשפה הקוריאנית.
קנדי אחר, ד"ר אוליבר ר' אביסון, היה הרופא האישי של המלך קונג'ונג ונחשב למייסד הידע הרפואי המודרני בקוריאה.
ד"ר פרנק שופילד, קנדי יליד בריטניה מגואלף, אונטריו, מילא תפקיד חשוב בשחרור קוריאה מהכיבוש היפני.
שופילד הוא המערבי היחיד שנקבר באזור הפטריוט בבית העלמין הלאומי של קוריאה.
קשר רשמי החל ב-1947 כאשר קנדה השתתפה בנציבות האו"ם בפיקוח על הבחירות בקוריאה, וקנדה הכירה רשמית הרפובליקה של קוריאה ב-1949.
כאשר פרצה מלחמה בין צפון קוריאה לדרום קוריאה בשנת 1950, שלחה קנדה 26,971 אנשי צבא לחצי האי הקוריאני כחלק מכוח של האו"ם, הכוח השלישי בגודלו לאחר ארצות הברית ובריטניה.
בנוסף, קנדים פעלו בשירות חיל הים וחיל האוויר עם שמונה משחתות, 3,621 מלחים וקצינים, 22 טייסי קרב וכמה קצינים טכניים; שהיו קשורים לחיל האוויר החמישי של ארצות הברית.
קנדה המשיכה בפעולות שמירת השלום בקוריאה עם כניסתו של הסכם שביתת הנשק.
בשל אופי מלחמת קוריאה כ"מלחמה שנשכחה", עלתה המודעות הציבורית עם הקדשת אנדרטה לאומית בשנת 1997 - חומת הזיכרון בברמפטון, אונטריו.
516 קנדים מתו במלחמה ו-378 קנדים שוכבים קבורים בבית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים בפוסאן.
בשנת 2014 הייתה דרום קוריאה היעד השביעי בגודלו לייצוא קנדי, השלישי בגודלו באסיה.
בדצמבר 2009 נסע ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, לסיאול בסיבוב ההופעות שלו באסיה.
שתי המדינות דיברו על פתיחת קשרי סחר נוספים.
למרות הציע על התקדמות הסחר בטכנולוגיה ובמשאבים, דרום קוריאה לא התחייבה לבטל את האיסור על בשר בקר קנדי.
באוקטובר 2011 הצהיר שר החקלאות הקנדי גרי ריץ כי הוא מרגיש בטוח כי דרום קוריאה תפתח מחדש את שוק דרום קוריאה לבשר בקר קנדי עד סוף השנה.
קשרי הסחר בשוק הבקר התרככו כבר בתחילת 2012, והסתיימו באיסור הבקר המיובא.
קנדה ממשיכה לעשות צעדים משמעותיים ביחסים עם קוריאה בתחומים רבים, כולל הסכמי סחר חופשי פתוחים.
הסחר הדו-צדדי הקנדי-דרום קוריאני הגיע ל-10.1 מיליארד דולר בשנת 2012. הייצוא הקנדי לקוריאה הדרומית עמד על 3.7 מיליארד דולר ואילו היצוא הדרום קוריאני לקנדה הגיע ל-6.3 מיליארד דולר.
הייצוא העיקרי של קנדה לדרום קוריאה היה דלקים ושמנים מינרליים (גולמיים), דגנים, עיסת עץ, עפרות מינרליות ובשר.
הייצוא העיקרי של דרום קוריאה לקנדה היה כלי רכב, ציוד חשמלי, מכונות, שמנים (לא גולמיים) וברזל / פלדה.
האינטרסים של קנדה בקוריאה הצפונית מיוצגים באמצעות שגרירות קנדה בדרום קוריאה.
ב-22 באוקטובר 2018, ממשלת דרום קוריאה דחתה את הלגליזציה של קנדה לגבי מריחואנה, והזהירה את אזרחי דרום קוריאה במדינה כי עליהם לציית לחוק דרום קוריאה וייעצרו אם הם משתמשים במריחואנה בקנדה.
יחסי קוריאה הדרומית–קזחסטן הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה של קוריאה לבין רפובליקת קזחסטן.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-28 בינואר 1992, זמן קצר לאחר שקזחסטן קיבלה עצמאות מברית המועצות.
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים שונים כמו פוליטיקה, כלכלה והחינוך.
בשנת 2002 התגוררו בקזחסטן כ-105 אלף קוריאנים שנקראים גם קוריאו-סאראם.
מאז כינון היחסים, שתי המדינות העמיקו בהדרגה את היחסים הכלכליים ביניהן, כשקזחסטן הפכה לשותפת הסחר הגדולה ביותר של דרום קוריאה במרכז אסיה.
עסקים קוריאנים השקיעו יותר מ-2 מיליארד דולר בקזחסטן, ואזרחי דרום קוריאה מעורבים ביותר מ-300 חברות קזחיות.
בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-4.8 מיליארד דולר.
דרום קוריאה ייצאה לקזחסטן סחורות בשווי 3.4 מיליארד דולר, עיקרן הוא מכונות, מתכות ופלדה וציוד חשמלי, ואילו קזחסטן ייצאה לדרום קוריאה סחורות בשווי כולל של 1.36 מיליארד דולר, עיקרן מינרלים, מתכות וכימיקלים אנאורגנים.
בשנת 2005 הוקמה האגודה ללימודי קזחסטן בקוריאה (ASAK) לאחר ביקורו של נשיא רו מו-היון בקזחסטן.
האגודה מתיימרת לשפר את היחסים בין המדינות ואת המחקר האקדמי על קזחסטן, בדגש על המחקר בנושא החלוקה האתנית במדינה.
מתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19 קוריאנים רבים נמלטו מחצי האי לרוסיה השכנה.
בשנת 1937, לאחר עליית סטלין לשלטון בברית המועצות, הוחלט לגרש כ-170 אלף מהם מאזורי הגבול לאזורים מרוחקים יותר, ובעיקרם מרכז אסיה.
כ-40 אלף מתוכם מתו במהלך המסע.
לאחר הגירוש הועברו הקוריאנים תהליך של רוסיפיקציה, בו נדרשו ללמוד את הערכים הסובייטים, וכן נאסר עליהם ללמוד קוריאנית, איסור שנמשך עד עלייתו לשלטון של ליאוניד ברז'נייב.
יחסי קוסטה ריקה–רוסיה הם יחסי החוץ בין המדינות קוסטה ריקה ורוסיה.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם קוסטה ריקה ב-8 במאי 1944.
מאז מאי 2019 בעלי דרכון רוסי אינם זקוקים לויזה כדי לבקר בקוסטה ריקה.
הרוסים יכולים להישאר בקוסטה ריקה מקסימום 90 יום לצורך תיירות.
בעלי דרכון של קוסטה ריקה אינם זקוקים לויזה לרוסיה ויכולים להישאר בה לצורך תיירות של 90 יום.
קוסטה ריקה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
רוסיה מחזיקה בקוסטה ריקה שגרירות בסן חוסה.
יחסי קוריאה הדרומית–קניה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה של קוריאה לבין רפובליקת קניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן בפברואר 1964. לקוריאה הדרומית שגרירות בניירובי, ולקניה שגרירות בסיאול שנפתחה ב-2007.
בשנת 2018 ביקר בקניה ראש ממשלת דרום קוריאה לי נאק-יון ונפגש עם הנשיא אוהורו קניאטה ודן עמו בהעמקת היחסים בין המדינות.
בשנת 2012 ביקר בקניה ראש ממשלת דרום קוריאה קים ואנג-סיק ונועד עם הנשיא מוואי קיבאקי וכן עם ראש הממשלה ראילה אודינגה, שביקר באותה שנה בדרום קוריאה.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-240 מיליון דולר.
ביוני 2012 חברת התעופה הקוריאנית קוריאן אייר קו בין סיאול לניירובי.
בחשבון הטוויטר של החברה נכתב (בתרגום חופשי) "טוסו עם קוריאן אייר ותיהנו מהסוואנה האפריקנית הגדולה, הביקור בספארי והילידים בעלי התרבות הפרימיטיבית." תושבי קניה הגיבו בכעס ברשתות החברתיות, דבר שהביא בהמשך את החברה להתנצל על העניין, ועל כך שמדובר בתרגום קלוקל מקוריאנית לאנגלית.
באוגוסט 2014 החברה השעתה את הטיסות לקניה עקב מגפת אבולה.
בשנים האחרונות, דרום קוריאה הייתה אחת משותפות הסחר המובילות של קניה, כאשר הסחר בין שתי המדינות הגיע ליותר ממיליארד דולר בשנת 2019. בנוסף למסחר, דרום קוריאה וקניה שיתפו פעולה גם במגוון נושאים, כולל פיתוח, חקלאות, ובריאות.
ב-2017 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בתחום הבריאות, שעזר לשפר את איכות שירותי הבריאות בקניה.
יחסי קוריאה הדרומית–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של קוריאה לבין ממלכת תאילנד.
תאילנד הייתה המדינה הראשונה ששלחה סיוע לקוריאה הדרומית בעת מלחמת קוריאה.
עזרה זו הייתה נחוצה לקוריאה, והובילה לניצחון הקרבות הראשונים של המלחמה.
בסך הכל נשלחו מעל ל-10,000 לוחמים תאילנדים, הכוח השני בגודלו אחרי ארצות הברית.
במלחמה נהרגו 137 ונפצעו מעל לאלף לוחמים תאילנדים.
בעקבות סיוע זה, מתקיימים קשרי ידידות ענפים בין המדינות עד היום.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 באוקטובר 1958.
תאילנד מיוצגת בקוריאה הדרומית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסיאול, בירת המדינה.
קוריאה הדרומית מיוצגת בתאילנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבנגקוק, בירת המדינה.
יחסי קוריאה הדרומית–שוודיה הם יחסי החוץ בין קוריאה הדרומית לבין ממלכת שוודיה.
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1959. בשנה זו כוננה שוודיה גם קשרים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה.
שוודיה שיגרה אוניות בתי חולים כחלק מכוחות בעלות הברית במהלך מלחמת קוריאה.
במספר ספריות, מוזיאונים וגלריות אמנות בשוודיה קיימים ספרים וממצאים הקשורים לקוריאה, ואוניברסיטת סטוקהולם מממנת מחקרים קוריאניים.
בשנת 1926 ביקר הנסיך גוסטב השישי אדולף בחפירות בונג-צ'ונג (鳳 塚).
בשנת 2019 התקיים טקס לציון 60 שנה ליחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של קוריאה לשוודיה.
קוריאה הדרומית מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם (המשמשת גם כשגרירות לטביה) ו-2 קונסוליות במאלמו וגטבורג.
שוודיה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול ו-5 קונסוליות בפוסאן, דאיגו, טג'אן, קוואנגג'ו והונגצ'ון.
יחסי קוריאה הדרומית–רומניה הם יחסי החוץ בין קוריאה הדרומית לבין רומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 במרץ 1990. כ-500 דרום קוריאנים חיים כיום ברומניה.
במהלך השנים חלה עלייה מתמדת בהיקף הסחר הכללי בין המדינות והיא הגיעה למיליארד דולר בשנת 2011. ההשקעה של קוריאה הדרומית ברומניה בשנת 2012 הייתה כ-560 מיליון דולר.
בשנת 2014 ייצאה רומניה לקוריאה הדרומית בסך 5.98 מיליארד דולר וייבאה ממנה בסך 6.42 מיליארד דולר.
קוריאה הדרומית מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול.
יחסי קוריאה הדרומית–תוניסיה הם היחסים הכלכליים, הדיפלומטים והביטחוניים שבין קוריאה הדרומית לתוניסיה.
היחסים בין המדינות כוננו עם הקמתה של תוניסיה בשנת 1956 והכרתה בידי קוריאה הדרומית.
בשנת 2021, על רקע אולימפיאדת טוקיו, ביקר נשיא הוועד האולימפי התוניסאי מהרז בוסיין את שגריר קוריאה הדרומית בתוניס, צ'ו קו ריי.
במהלך הפגישה הדגישו הצדדים את חשיבות תחלופת הספורטאים בין המדינות, שיחזקו את הקשרים הלאומיים.
המדינות חברות בארגוני האומות המאוחדות, הארגון למניעת הפצת נשק כימי, אונסק"ו ועוד.
תוניסיה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול.
קוריאה הדרומית מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
יחסי קוריאה הצפונית–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין קוריאה הצפונית לבין רוסיה.
היחסים ידעו עליות ומורדות רבים, והחלו בשנת 1948, עם הכרת ברית המועצות בקוריאה הצפונית.
במהלך מלחמת קוריאה, צבא העם הקוריאני נתמך על ידי הכוחות הסובייטים.
צפון קוריאה הוקמה כחלק מהגוש הקומוניסטי וקיבלה תמיכה רוסית גדולה.
סין וברית המועצות התחרו על השפעה בצפון קוריאה במהלך הפיצול הסובייטי-סיני בשנות השישים, שכן צפון קוריאה ניסתה לקיים יחסים טובים עם שתי המדינות.
היחסים בין המדינות נמשכו לאחר נפילת ברית המועצות, אם כי בעצימות נמוכה.
היחסים קיבלו שוב חשיבות מסוימת לאחר שולדימיר פוטין נבחר לנשיא רוסיה בשנת 2000. קים ג'ונג און גם נענה להזמנה לבקר ברוסיה באמצע 2015 וביקר שוב גם ב-2019.
שתי המדינות חולקות גבול לאורך נהר טומן התחתון (Туманная; 두만강), שאורכו 17 ק"מ (11 מייל) והוקם בשנת 1860 כאשר קיסר רוסיה אלכסנדר השני רכש שטח שנמסר משושלת צ'ינג בסין בהסכם בייג'ינג.
התפיסות החיוביות של צפון קוריאה ברוסיה יורדות בהדרגה, כאשר רק 34% מהרוסים רואים בצפון קוריאה מדינה ידידותית ו-60% מהרוסים מאמינים כי הנשק הגרעיני של צפון קוריאה מהווה איום על מדינות אחרות; רק 8% מהרוסים מעדיפים לתמוך בצפון קוריאה בסכסוך פוטנציאלי.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC בשנת 2014, 19% מהרוסים רואים את השפעתה של צפון קוריאה באופן חיובי, כאשר 37% הביעו כלפיה עמדה שלילית.
היחסים בין שתי המדינות החלו ב-12 באוקטובר 1948, כאשר ברית המועצות הכירה בקוריאה הצפונית.
במהלך המלחמה הקרה נהנתה קוריאה הצפונית מתמיכת ברית המועצות.
עם זאת, ברית המועצות צמצמה בשנת 1985 את הסיוע הצבאי לקוריאה הצפונית לטובת פיוס עם קוריאה הדרומית, סיוע צבאי אשר נמשך עד 1989, כאשר בשנה זאת הופסק לחלוטין.
שנות התשעים לאחר פירוק ברית המועצות
לאחר פירוק ברית המועצות, הממשלה החדשה בראשות בוריס ילצין סירבה לתמוך בקוריאה הצפונית.
ב-1996 הסכימו שתי המדינות להחזיר את שיתוף הפעולה הכלכלי ביניהן וגם לשתף פעולה בתחומי המדע, הטכנולוגיה, התעשייה הקלה והתחבורה, זאת לראשונה מאז פירוק ברית המועצות.
מפגש הפסגה הראשון בין רוסיה לקוריאה הצפונית התרחש לאחר מינויו של ולדימיר פוטין לנשיא רוסיה.
במפגש נחתם הסכם משותף בין שתי המדינות.
ב-2006, תמכה רוסיה בהחלטת מועצת הביטחון של האו"ם לגנות את ניסוי הטילים שערכה קוריאה הצפונית.
בעקבות החלטה זו, קוריאה הצפונית הייתה נתונה לאמברגו נשק של האו"ם מאז שביצעה את הניסוי הגרעיני הראשון שלה ב-2006, כחלק מהחלטות שקיבלה מועצת הביטחון - בתמיכתה של רוסיה, המחזיקה זכות וטו.
לאחר ניסוי טילים נוסף של קוריאה הצפונית ב-25 במאי 2009, תמכה רוסיה יחד עם סין, צרפת, יפן, קוריאה הדרומית, הממלכה המאוחדת וארצות הברית בהחלטה אשר תכלול סנקציות חדשות על קוריאה הצפונית, זאת מחשש שניסוי טילים זה יגרום למלחמה גרעינית.
ב-15 ביוני 2009, תמכה רוסיה יחד עם סין בסנקציות נוספות כנגד קוריאה הצפונית, אך הדגישה כי היא מתנגדת לשימוש בכוח כנגדה.
ב-18 באוקטובר 2011 ציינו שתי המדינות באירוע בשגרירות קוריאה הצפונית במוסקבה 63 שנים ליחסים דיפלומטיים בין המדינות.
באירוע השתתף סגן שר החוץ הרוסי.
לאחר שוולדימיר פוטין זכה בבחירות לנשיאות רוסיה ב-2012, מנהיג קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און שלח לו מכתב ברכה.
בספטמבר 2012 הסכימה רוסיה למחוק חוב של קוריאה הצפונית לרוסיה בסך 11 מיליארד דולר.
באוקטובר 2014, שר החוץ החדש של צפון קוריאה, רי סו יונג, ערך ביקור בן עשרה ימים ברוסיה.
בפברואר 2022 פלשה רוסיה לאוקראינה.
ב-2 במרץ, צפון קוריאה הייתה אחת מחמש המדינות היחידות שהצביעו נגד החלטת האו"ם המגנה את הפלישה.
בינואר 2024, אמרו גורמים רשמיים בקייב ובוושינגטון כי רוסיה החלה להשתמש בטילים צפון קוריאניים בהתקפותיה באוקראינה.
בספטמבר 2023, פוטין וקים ג'ונג-און נפגשו במזרח רוסיה, וסקר אתר לשיגור חלליות וטילים של רוסיה.
ב-19 ביוני 2024 במהלך ביקור של פוטין בצפון קוריאה חתמו צפון קוריאה ורוסיה על הסכם הגנה הדדי במהלך ביקורו הראשון של ולדימיר פוטין בפיונגיאנג מזה 24 שנים.
אירוע זה סומן כהסלמה משמעותית במתחים בחצי האי הקוריאני.
יחסי קוריאה הצפונית–רואנדה הם היחסים שבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לרפובליקת רואנדה.
במהלך המלחמה הקרה, מרבית הממשלות ברואנדה היו אנטי-קומוניסטיות, אך למרות זאת ממשלת קוריאה הצפונית שמרה על יחסי ידידות עם רואנדה וסיפקה לה סיוע התפתחותי.
אחת הדוגמאות לכך היא פריסת צוות צפון קוריאני בשנת 1978 ו-1979, כדי לסייע בהקמת בריכות דגים לגידול קרפיון אסייתי ברואנדה.
בשנות ה-80, חלק מחברי החזית הפטריוטית של רואנדה אומנו על ידי חיילים צפון-קוריאנים בעת שהתאמנו יחד עם צבא אוגנדה.
כשניצח פול קגאמה בבחירות לנשיאות רואנדה בשנת 2010, פרסמה ממשלת קוריאה הצפונית הודעת ברכה על ניצחונו.
במוזיאון הידידות הבינלאומית שבקוריאה הצפונית מוצגות לראווה מספר גדול של חרבות וחניתות עתיקות מרואנדה, שהובאו לשליטי קוריאה הצפונית במהלך השנים.
יחסי קוריאה הצפונית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים קרירים, המתמקדים בעיקר בבניית השלום שבין קוריאה הצפונית לדרומית.
ב-1953, בסוף מלחמת קוריאה ארגון ה-NNSC (הוועדה המפקחת של האומות הנייטרליות) מינתה את שווייץ לפיקוח על האזור המפורז שבין קוריאה הצפונית לזו הדרומית.
הפיקוח על האזור המפורז היה המשימה הראשונה שקיבלו הכוחות המזוינים של שווייץ מחוץ לשווייץ עצמה (שווייץ שומרת על נייטרליות תמידית מאז קונגרס וינה).
בשנת 1974 כוננה שווייץ יחסים דיפלומטיים עם קוריאה הצפונית.
בשנת 1995 החלה הסוכנות השווייצרית לסיוע הומניטרי בתוכנית של סיוע הומניטרי בקוריאה הצפונית על מנת להקל על הסבל של האוכלוסייה שנפגעה קשות מהרעב ששרר במדינה.
ב-1997, שנתיים לאחר מכן, פתחה שווייץ משרד ייצוגי המיועד לשיתופי פעולה בפיונגיאנג בירת קוריאה הצפונית, ובמשך זמן מה מיקדה את פעילותה במדינה בשיתוף פעולה למען האצת פיתוחה של קוריאה הצפונית.
בין 1997 לבין 1999, שווייץ אירחה מפגש מרובע בין קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, הרפובליקה העממית של סין וארצות הברית בז'נבה.
בנוסף, היא אירחה שלוש פגישות חשובות אחרות בין ארצות הברית לבין קוריאה הצפונית בנושא נורמליזציה ביחסיהן הדיפלומטיים הדו-צדדיים והתנאים לחידוש הדמוקרטיזציה של קוריאה הצפונית.
מאז 2012 שווייץ מפעילה תוכנית הומניטרית קשיחה בקוריאה הצפונית.
היחסים הכלכליים שבין שתי המדינות הם צנועים יחסית.
שווייץ תומכת בסנקציות של האומות המאוחדות כנגד קוריאה הצפונית הנוהגת באופן מיליטריסטי.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף 2018 התגוררו בקוריאה הצפונית ארבעה אזרחים שווייצרים.
אף כי הוא אינו שווייצרי, מנהיג קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און התחנך בילדותו למשך מספר שנים בעיר ברן בשווייץ ונחשף לתרבותה.
שווייץ אינה מיוצגת בקוריאה הצפונית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ מיוצגת בקוריאה הצפונית באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה בפיונגיאנג, בירת המדינה.
קוריאה הצפונית מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
יחסי קוריאה הצפונית–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (המכונה בדרך כלל קוריאה הצפונית).
היחסים בין שתי המדינות מוגבלים מאוד, שכן קנדה השעתה את היחסים הדיפלומטיים המלאים בשנת 2010 בגלל תוכנית הגרעין של צפון קוריאה.
קיים מעט מאוד סחר או קשר דיפלומטי בגלל נקודת המבט של קנדה כי צפון קוריאה ממלאת תפקיד בחוסר היציבות באזור אסיה הפסיפיק.
למרות שהקשרים הדיפלומטיים בין קנדה לצפון קוריאה כוננו בפברואר 2001, היחסים הדיפלומטיים בין המדינות מתוחים בדרך כלל בגלל היחסים ההדוקים של קנדה עם ארצות הברית, והתנגדותם הנחרצת של קנדה לאמביציות והתוכניות הגרעיניות של צפון קוריאה, וכתוצאה מכך, קשר ביניהם כמעט ולא היה קיים במהלך ההיסטוריה.
כתוצאה מכך, מעולם לא הייתה שגרירות רשמית שנבנתה באף אחת משתי המדינות.
יחסים דיפלומטיים מלאים הושעו על ידי קנדה בשנת 2010 והוחלפו על ידי מדיניות התקשרות מבוקרת המגבילה קשר דו צדדי רשמי לנושאים ספציפיים.
קנדה מיוצגת רשמית על ידי שגריר קנדה בקוריאה הדרומית בעיר סיאול, וצפון קוריאה מיוצגת באמצעות נציגה באו"ם בניו יורק.
שוודיה פועלת ככוח המגן על אזרחי קנדה הנוסעים לצפון קוריאה.
צפון קוריאה ביקשה לכונן שגרירות ומשלחת דיפלומטית, אך קנדה דחתה זאת.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, רק 7% מהקנדים רואים את השפעתה של צפון קוריאה באופן חיובי, כאשר 79% מביעים דעה שלילית.
היחסים בין קנדה לקוריאה החלו במהלך המאה ה-19, כאשר הקנדים היו מהמערביים הראשונים שהגיעו לחצי האי הקוריאני, שרובם היו מיסיונרים נוצריים, אם כי הם הסתעפו לתחומי עבודה אחרים.
ב-25 במאי 2010 השעתה קנדה את היחסים הדיפלומטיים עם צפון קוריאה בשל תפקידה לכאורה בהטבעת ROKS Cheonan.
CanKor הוא ארגון אחד התורם לדיאלוג על תפקידה של קנדה עם קוריאה הצפונית.
ישנם מספר קטן של ארגונים המעניקים סיוע לקוריאה הצפונית.
הצעדים הראשונים הוא ארגון פיתוח נוצרי הממוקם בוונקובר.
בנק המזון הקנדי הוא שותפות של כנסיות וסוכנויות מבוססות קנדה.
הוועד המרכזי של המנוני הוא גם ארגון ידוע המספק סיוע לאומה הקוריאנית הענייה.
HanVoice הוא ארגון ללא מטרות רווח קנדי שהוקם לראשונה כדי לתמוך ביישוב מחדש של הפליטים הקוריאניים של ה-DPR בקנדה וצמח עם השנים להיות הארגון הקנדי הגדול ביותר הדוגל בשיפור זכויות האדם בצפון קוריאה.
כיום, הארגון תומך בפליטי DPRK שיישבו מחדש באזור טורונטו רבתי, מממן יוזמות הומניטריות בשטח בקוריאה הבינלאומית ופועל עם פוליטיקאים מובילים ומומחי מדיניות לקידום סדר היום לזכויות אדם.
המכון לחקר אסיה של UBC מכיל את המרכז לחקר קוריאה.
בשנת 1993 הוקם המרכז כחלק מכונן של המכון לחקר אסיה.
הוא הוקם כדי להקל על מחקר רב תחומי על קוריאה.
אוניברסיטת יורק מספקת התמקדות בצפון קוריאה באמצעות מרכז יורק למחקר אסייתי, קבוצת מחקרים קוריאניים.
קבוצה זו מפגישה את המחקר של דרום קוריאה, קוריאה הדרומית והפזורה הקוריאנית, ובוחנת את היווצרותה של החטיבה הלאומית והעברת גבולות האומה.
הוא שואב מלומדים מהדיסציפלינות השונות ומבקש לפתח נקודת מבט השוואתית המעמידה את ענייני קוריאה בדיאלוג עם שינויים היסטוריים, גלובליים ותאורטיים.
אוניברסיטת טורונטו מאכלסת את המרכז לחקר קוריאה, המכון האסייתי, בית הספר למונק העולמי של מונק.
המרכז הוקם בסתיו 2006 במטרה לקדם גישות ביקורתיות למחקר של קוריאה.
אגודת הידידות הקוריאנית פעילה גם בקנדה, מארחת אירועים כמו עלונים, סרטים, חינוך ופרויקטים אחרים שיעזרו להראות באופן חיובי את ה-DPRK ולקדם סולידריות.
יחסי קוריאה הצפונית – שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים בין קוריאה הצפונית לשוודיה.
המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מאז 7 באפריל 1973, ויחסיה של שוודיה עם קוריאה הצפונית קרובים בצורה יוצאת דופן בקרב מדינות המערב.
שוודיה היא אחת התורמות העיקריות לסיוע הומניטרי לקוריאה הצפונית.
שוודיה השתתפה במלחמת קוריאה בכך שסיפקה את בית החולים שדה של הצלב האדום השוודי והשתתפה בוועדת הפיקוח על האומות הנייטרליות.
בית החולים שדה של הצלב האדום השוודי היה השם שניתן למשלחת השוודית שנשלחה לקוריאה להתמודד עם המצב ההומניטרי שיצרה מלחמת קוריאה, בין השנים 1950–1953. בעקבות הפסקת האש הזמנית בשנת 1953, הייתה שוודיה מעורבת רבות בשמירה על שביתת הנשק באמצעות עמדתה בוועדת הפיקוח על האומות הנייטרליות.
פוליטיקאים שמאלניים בשוודיה ניהלו קמפיין להכרה בקוריאה הצפונית על סמך ששוודיה כבר הכירה בקוריאה הדרומית בשנת 1959. קוריאה הצפונית הקימה לשכת מידע בסטוקהולם בשנת 1970 וקיימה גם תערוכה המציגה את המדינה בבית ABF.
שוודיה וקוריאה הצפונית כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-7 באפריל 1973.
בשנות ה-70 התגלו דיפלומטים צפון קוריאנים מנהלים רשת הברחת סיגריות ומשקאות חריפים במערב אירופה כחלק מפעילותה הבלתי חוקית של המדינה כדי להרוויח מטבע זר.
מבין טבעות ההברחה הללו, הגדולה ביותר הייתה בשוודיה.
ראש ממשלת שוודיה יירן פרסון ביקר בקוריאה הצפונית, כמנהיג המערבי הראשון בהיסטוריה, בשנת 2001 ועמד בראש משלחת של האיחוד האירופי לשיחות עם המנהיג קים ג'ונג-איל.
בתחילת 2018, סגן שר החוץ של קוריאה הצפונית ביקר בשוודיה כדי לדון בפסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) עם שרת החוץ מרגוט וולסטרום וראש הממשלה סטפן לוון.
אחרי ביקורו הגיע שר החוץ של קוריאה הצפונית, רי יונג-הו במרץ 2018.
קוריאה הצפונית מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם
שוודיה מחזיקה בקוריאה הצפונית שגרירות בפיונגיאנג
שוודיה הייתה המדינה המערבית הראשונה שהקימה שגרירות בפיונגיאנג, בשנת 1975, ונשארה היחידה במשך 26 שנה ששמרה על נוכחות שגרירית.
למעט מדינות המערב עדיין קיימות שגרירות בפיונגיאנג, והעובדה ששוודיה אכן מחזיקה עדיין שגרירות מעידה על תפקידה החשוב בהווה במדינה.
באמצעות שגרירותה מייצגת שוודיה אינטרסים קונסולריים של אוסטרליה, קנדה, איטליה, המדינות הנורדיות כמו גם ארצות הברית.
שוודיה משמשת לעיתים קרובות כמתווכת במשא ומתן בין קוריאה הצפונית ומדינות המערב, ופעלה במיוחד בשיפור קשריה של קוריאה הצפונית וארצות הברית.
בשנות ה-70 החלה שוודיה לראות בקוריאה הצפונית שוק משתלם.
חברות שוודיות כמו וולוו, ASEA, Kockums, Atlas Copco ו Alfa Laval רצו לייצא את מוצריהן למדינה וקיימו תערוכה תעשייתית בפיונגיאנג.
במהלך אותו עשור ייבאה קוריאה הצפונית פריטים שונים, כולל כ-1,000 מכוניות וולוו שמעולם לא שילמו עבורן, מה שהניע את הדיפלומטים הסובייטים לכנות אותה "גניבת מכוניות הגדולה בהיסטוריה האנושית".
מכוניות אלו היו נפוצות בפיונגיאנג עד העשור השני של המאה ה-21. מאז קשה להם יותר ויותר לתחזק אותן.
קוריאה הצפונית עדיין חייבת לשוודיה על יבוא 2.2 מיליארד קרונות שוודים (234 מיליון יורו).
מכל המדינות החוב הצפון קוריאני לשוודיה הוא הגדול ביותר, ואחריו עיראק שהחוב אליה מסתכם במיליארד קרונות.
וילי ברגסטרום, לשעבר סגן מנהל הבנק הלאומי השוודי, ביקר בקוריאה הצפונית בשנת 1971 כעיתונאי וכתב על ביקורו בספר, Bilder from Nord-Korea [תמונות מצפון קוריאה].
באותה עת ספג ביקורת על היותו אנטי-קוריאני וביקורתי מדי כלפי קוריאה הצפונית.
מאוחר יותר, סוא ספג ביקורת על אהדה גדולה מדי כלפי המדינה.
ברגסטרום מעולם לא התחרט על הספר, אף על פי שהוא נקרא לא הולם לאדם בעל תפקיד כה גבוה.
יחסי קוריאה הצפונית–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לבין ממלכת תאילנד.
היחסים בין תאילנד לצפון קוריאה החלו בשנת 1972 כחילופי קשרים בלתי פורמליים בתחום המסחר והספורט.
מאוחר יותר בשנת 1974 הביעה צפון קוריאה עניין בכינון יחסים דיפלומטיים עם תאילנד ללא שום תנאים בכלל.
ב-8 במאי 1975, תאילנד וצפון קוריאה כוננו יחסים דיפלומטיים זו עם זו.
שגריר צפון קוריאה בבורמה הוסמך גם עבור תאילנד, ושגריר תאילנד בבייג'ינג, סין הוסמך גם עבור קוריאה הצפונית.
ב-15 במרץ 1991 שדרגה צפון קוריאה את משרד נציגות הסחר שלה בבנגקוק (הוקם ב-25 בדצמבר 1979) למעמד שגרירות אך הרשויות התאילנדיות טרם פתחו שגרירות בפיונגיאנג.
השרים של שתי המדינות משתתפים בוועדת הסחר המשותפת (JTC) לקידום יחסי סחר ושיתוף פעולה ביניהן.
המוצרים המיובאים מתאילנד הם נורות חשמל, גומי, מתגי לוחות בקרה, מחשבים, ציוד ורכיבים, מוצרי פלסטיק, סיבי נחושת ועוד.
המוצרים המיוצאים תאילנד כוללים כימיקלים, ברזל, פלדה ומוצרי מחשב, ציוד ורכיבים עפרות מתכת אחרות, מכונות ורכיבים ועוד.
תאילנד וצפון קוריאה עדיין לא קיימו ביניהן שום שיתוף פעולה צבאי רשמי.
אך שני הצדדים היו בקשר אחד עם השני, כאשר שר ההגנה של צפון קוריאה מרשל או ג'ין-אוו ביקר בתאילנד בדצמבר 1990, ובין 18–21 באוגוסט 1993 ביקר הגנרל וויצ'יט סוקמאק, שר ההגנה של תאילנד, בצפון קוריאה.
תאילנד מיוצגת בקוריאה הצפונית באמצעות שגרירותה בבייג'ינג, סין.
קוריאה הצפונית מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
יחסי קוריאה הצפונית–קטר הם יחסי החוץ בין קוריאה הצפונית וקטר.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 בינואר 1993. בשנת 2003 התחזקו היחסים בין המדינות, עובדים צפון קוריאנים החלו לעבוד בקטר, והכסף ששלחו לביתם סייע למדינה המבוססת להחזיק מעמד נגד הסנקציות שהוטלו עליה.
בשנת 2018 ביטלה קטר יחד עם כווית ומדינות נוספות באזור המפרץ הפרסי את אשרות השהיה של העובדים הצפון קוריאנים, בשל הסנקציות שהטיל עליה האו"ם, ובשל כך חזרו רוב העובדים לביתם.
יחסי קוריאה הצפונית–רומניה הם יחסי החוץ בין קוריאה הצפונית לרומניה.
הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (DPRK) ורומניה קיימו יחסים מוגבלים מאז המהפכה הרומנית במהלך סתיו העמים בדצמבר 1989. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-26 באוקטובר 1948, כאשר רומניה הייתה חלק מהגוש המזרחי.
הרפובליקה העממית הרומנית הכירה רשמית ברפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה ב-26 באוקטובר 1948 כממשלה הלגיטימית היחידה בכל חצי האי הקוריאני.
שתי המדינות היו בעלות ברית במהלך מלחמת קוריאה בראשית שנות החמישים.
בשנים שלאחר מכן, לשתי המדינות היה קשר מועט.
ב-15 ביוני 1971 ביקר נשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה, ניקולאה צ'אושסקו בקוריאה הצפונית.
הוא התעניין מאוד ברעיון של טרנספורמציה לאומית מוחלטת כפי שהוא מגולם בתוכניות מפלגת הפועלים של קוריאה.
הוא קיבל השראה גם מפולחן האישיות של קים איל-סונג.
על פי העיתונאי הבריטי אדוארד בהר, צ'אושסקו העריץ את קים כמנהיג מכיוון שהוא שלט באומה והתנתק משליטת ברית המועצות, בשילוב שיטות טוטליטריות עם אידאולוגיות אולטרא-לאומניות וקומוניסטיות.
בהר כתב כי האפשרות ל"כפרים עצומים בפוטמקין לסחיבה של אורחים זרים קלילים "שראה צ'אושסקו בצפון קוריאה היה דבר שמעולם לא עלה בראשו בעבר.
עם חזרתו לרומניה החל צ'אושסקו לחקות את המערכת הפוליטית של צפון קוריאה, בהשפעת הפילוסופיה של אידאולוגיית ג'וצ'ה.
הוא הוציא את התזות של יולי, מערכת הצעות שהידקה את שליטת הממשלה בתקשורת הרומנית, קידמה את הלאומיות והעצימה את פולחן האישיות שלו.
ספרים צפון קוריאניים על ג'וצ'ה תורגמו לרומנית והופצו באופן נרחב בתוך המדינה.
הצבאות של שתי המדינות החלו לשתף פעולה בנושאים רגישים.
במקביל, לרומניה הייתה התקרבות לארצות הברית.
בשנת 1973 ניסתה קוריאה הצפונית להשתמש ברומניה כמתווכת עם ארצות הברית, אך הדיפלומטים הרומנים לא רצו לפגוע ביחסים המתפתחים שלהם עם ארצות הברית.
היחסים בין קוריאה הצפונית לרומניה התדרדרו לאחר נפילת הממשלה הקומוניסטית ברומניה.
הוצאתו להורג של צ'אושסקו במהלך המהפכה הרומנית בשנת 1989 והתפרקות ברית המועצות בשנת 1991 הביאו לכך שרומניה דחתה את האידאולוגיה הטוטליטרית שממשלת צפון קוריאה עדיין מקדמת.
רומניה נכנסה לברית עם מדינות עוינות לקוריאה הצפונית: היא כוננה יחסים עם יריבתה של צפון קוריאה הרפובליקה של קוריאה ב-30 במרץ 1990, נכנסה לנאט"ו בשנת 2004 והצטרפה לאיחוד האירופי ב-2007. עם זאת, היא ממשיכה לשמור על קשרים בתחום החינוכי.
בשנת 2016 הגיב משרד החוץ הרומני לניסוי פצצת המימן של קוריאה הצפונית שהתרחש בינואר בהצהרת דאגה כי ניסוי זה מהווה "...
רומניה מחזיקה בקוריאה הצפונית שגרירות בפיונגיאנג.
קוריאה הצפונית מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
יחסי קוריאה הצפונית–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין קוריאה הצפונית לקניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 במאי 1975.
השקפות על תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית
דעותיה של קניה בנוגע לתוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית נמשכות בקווי ההחלטה שהתקבלה, הקובעת כי לקוריאה הצפונית יש את הזכות לפתח משאבי אנרגיה גרעינית, אך פיתוח אנרגיה גרעינית צריכה להיות באמצעי שלום.
ההחלטה סוכמה בספטמבר 2006 על ידי כל 118 חברי המדינות הבלתי מזדהות.
שר החוץ מוזס ווטנגולה הביע לחלוטין את דעותיהם בטקס קבלת אמנות השגרירות הצפון קוריאנית בקניה.
שקוריאה הצפונית תוכל להשתמש באנרגיה גרעינית כל עוד כל מה שהופק שימש בשלום.
ווטנגולה הביע את פתיחותה של קניה בשיתוף פעולה עם קוריאה הצפונית במספר חזיתות.
באשר לאנרגיה גרעינית, קניה שמחפשת לפתח אנרגיה גרעינית כמקור כוח אמרה כי היא מחפשת כלפי מדינות אחרות להעברת טכנולוגיה.
כשנשאל, ווטנגולה הצהיר ישירות כי לקניה יש יחסים טובים עם מדינות עם תוכניות מפותחות יותר וכי קוריאה הצפונית אינה המדינה הגרעינית היחידה ולכן אין לכך הרבה טעם.
בשנות ה-90 ידוע כי אזרחי קוריאה הצפונית כולל דיפלומטים היו מעורבים בהברחת סחורות ומוצרים מזויפים לקניה.
באפריל 2015, קנייתי שהתכוון לנסוע לפיונגצ'אנג שבקוריאה הדרומית עלה בטעות לטיסה לפיונגיאנג שבקוריאה הצפונית, שם נעצר על כניסתו למדינה ללא המסמכים הנדרשים.
הקנייתי, דניאל סאפית, עוכב למספר שעות אך בהמשך הורשה לעזוב את קוריאה הצפונית לאחר שהודה בעבירה על חוקים ושילם קנס בסך 500 דולר על היותו במדינה ללא ויזה.
בסופו של דבר הוא עלה על הטיסה הנכונה לפיונגצ'אנג שם נקבע לו להשתתף בוועידת המגוון הביולוגי של האו"ם.
קוריאה הצפונית מיוצגת בקניה באמצעות שגרירותה בקמפלה, אוגנדה.
הקמת נציגות קבועה צפון קוריאנית בקניה
על פי ה-Daily Nation, העיתון המוביל בקניה, גורמים רשמיים בקוריאה הצפונית ביקרו בניירובי פעמיים מתוך כוונה לפתוח נציגות קבועה בניירובי.
הפקידים ביקרו בניירובי בנובמבר 2014 ובמרץ 2015. על פי העיתון, האו"ם לחץ על ממשלת קניה לדחות את בקשת קוריאה הצפונית להקים נציגות קבועה בניירובי.
מזכירת החוץ של קניה, קארנג'ה קיביצ'ו, הגיבה ואמרה כי קוריאה הצפונית מעולם לא הגישה בקשה להקים נציגות בניירובי.
יחסי קוריאה הצפונית–קמבודיה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה לבין ממלכת קמבודיה.
לקוריאה הצפונית שגרירות בפנום פן, ולקמבודיה שגרירות בפיונגיאנג.
היחסים בין המדינות כוננו ב-1965, כשמלך קמבודיה נורודום סיהאנוק, מלך קמבודיה, אז בתואר ראש המדינה, נפגש עם קים איל-סונג בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
ב-1974, אחרי הדחתו של נורודום סיהאנוק מתפקידו ארבע שנים קודם לכן, קוריאה הצפונית הקימה לכבודו ארמון בסמוך לפיונגיאנג, שנקרא ארמון צ'נגסואון.
לאחר הפלת שלטון הקמר רוז' על ידי וייטנאם ב-1979, תמכה קוריאה הצפונית בנורודום סיהאנוק כמנהיג הממשלה הגולה וכן הביעה את תמיכתה בקמר רוז'.
סיאהנוק הוסיף להתגורר בצפון קוריאה עד 1991, וב-1993 התמנה מחדש למלך קמבודיה.
קמבודיה הוצעה מספר פעמים כמתווכת בין קוריאה הצפונית והדרומית, ומשלחת מטעם צפון קוריאה ביקרה בקמבודיה ב-2011.
קמבודיה וקוריאה הצפונית מקיימות מסחר בקנה מידה קטן בלבד.
השקעה שביצעה קוריאה הצפונית בקמבודיה הייתה במוזיאון אנגקור פנורמה להיסטוריה של מקדשים עתיקים בקמבודיה, כשרווחי המוזיאון צפויים להתחלק בין שתי המדינות בשני העשורים הראשונים לפעילותו.
יחסי קזחסטן–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קזחסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת קזחסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קזחסטן לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים מאוד וידידותיים וצפויים להתפתח אף יותר בעתיד, בצמוד להתפתחותה של הכלכלה הקזחית.
שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של רפובליקת קזחסטן ב-23 בדצמבר 1991. השגרירות השווייצרית במוסקבה הייתה הראשונה לקבל עליה את האחריות על היחסים הדיפלומטיים והפוליטיים עם המדינה החדשה.
ב-1994 נפתחה קונסוליה רשמית שווייצרית באלמטי, שהייתה בירת קזחסטן באותו הזמן.
זו שודרגה בשנת 1998 למעמד קונסוליה כללית.
ב-2009 פתחה שווייץ שגרירות בבירתה החדשה של קזחסטן - אסטנה, הנקראת היום על שם נשיאה הראשון של קזחסטן, נור-סולטן.
בעקבות כך, הורד הדרג הדיפלומטי של הקונסוליה הכללית באלמטי לקונסוליית כבוד.
מכל מדינות ה"סטן" שבמרכז אסיה (קזחסטן, קירגיזסטן, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן וטורקמניסטן), קזחסטן היא שותפת הסחר החשובה ביותר של שווייץ.
היחסים הכלכליים שבין שתי המדינות משתפרים וצומחים מדי שנה, עם פוטנציאל עצום הגלום במדינה הגדולה שיגרום להתפתחות גדולה אף יותר ביחסים.
עם סחר דו-צדדי של 2.8 מיליארד דולר אמריקאי, שווייץ היא שותפת הסחר החמישית בגודלה של קזחסטן.
לפי הסטטיסטיקה מהבנק הלאומי של קזחסטן, שווייץ היא גם המשקיעה השלישית בגודלה של קזחסטן (אחרי הולנד וארצות הברית).
ארבעים חברות שווייצריות מקיימות פעילות שותפת בקזחסטן.
בין שתי המדינות ישנם הסכמים כלכליים וישנה גם ועדה כלכלית הפועלת מאז 1999. ענפי הייצוא המרכזיים של שווייץ לקזחסטן הם כימיקלים, מוצרי פרמצבטיקה וכו'.
ענפי הייבוא המרכזיים של שווייץ מקזחסטן הם בעיקר נפט וגז טבעי המצויים במדינה בכמויות גדולות.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בקזחסטן שלושים ואחד אזרחים שווייצרים.
קזחסטן מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
קזחסטן מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
שווייץ מיוצגת בקזחסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בנור-סולטן, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בקזחסטן גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה באלמטי.
יחסי קזחסטן–רוסיה הם היחסי החוץ הדו-צדדיים בין קזחסטן לפדרציה הרוסית.
לקזחסטן שגרירות במוסקבה, קונסוליה כללית בסנקט פטרבורג, אסטרחן ואומסק.
לרוסיה שגרירות באסטנה וקונסוליות באלמטי ובאורל.
אסטנה ומוסקבה הם בעלות ברית צבאיים ופוליטיים.
קזחסטן ורוסיה שניהם חברים מייסדים של ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה, ארגון האמנה לביטחון משותף, והם מהווים בנוסף חלק ממועצת השותפות האירו-אטלנטית וחבר המדינות.
שניהם הקימו את האיחוד הכלכלי האירואסייתי עם בלארוס.
לאחר קריסת ברית המועצות, נושא הנשק הגרעיני היה מרכזי ביחסים הדיפלומטיים בין קזחסטן לרוסיה, המערב והקהילה הבינלאומית הרחבה יותר.
בשנים האחרונות ניסתה קזחסטן לאזן את הקשרים בין שני הצדדים על ידי מכירת נפט וגז טבעי לשכנתה הצפונית במחירים נמוכים באופן מלאכותי, מה שמאפשר השקעה כבדה מעסקים רוסים, וכריתת הסכם על קוסמודרום בייקונור ובמקביל לסייע למערב במלחמה בטרור.
רוסיה אף סייעה לממשלה לדכא הפגנות בשנת 2022. מתחילת מלחמת אוקראינה - רוסיה היו מספר מחלוקות בין המדינות.
בינואר 2005 חתמו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ונשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, על הסכם המאשר מפה רשמית של גבול קזחסטן–רוסיה.
ב-23 במאי 2009, שתי המדינות הציבו את סמן הגבול הראשון שלהן על גבול בין אטיראו, קזחסטן, למחוזות אסטרכאן ברוסיה.
התיחום צפוי להימשך 10 עד 15 שנים.
בשנת 2013, הנשיא ולדימיר פוטין עורר מחלוקת כאשר טען כי "קזחסטן מעולם לא הייתה ישות עצמאית", במה שנראה כתגובה לכאורה להתפתחות הלאומנות הגוברת בקרב קזחסטן.
דבריו של פוטין בנושא הובילו לתגובה קשה של הנשיא נזרבייב, שהודיע כי המדינה תחגוג 550 שנה לחאנות הקזחית, אשר למעשה מפריך את טענתו של פוטין כי מדינה קזחית מעולם לא התקיימה.
הוא גם איים לפרוש מהאיחוד הכלכלי האירואסייתי, באומרו כי עצמאותה של המדינה היא "האוצר היקר ביותר" שלו וכי "לעולם לא ייכנע" לוותר על עצמאותם של הקזחים.
קזחסטן סירבה לבקשת מוסקבה לסייע במלחמת רוסיה-אוקראינה והבהירה כי אינה מכירה בעצמאותן של הרפובליקות העממיות דונצק ולוהנסק שבמזרח אוקראינה.
נשיא קזחסטן קאסים-ג'ומארט טוקאייב אמר שאם יכירו בכל קבוצה אתנית בתור אומה, יהיו בעתיד הקרוב עוד 600 מדינות לאום, מציאות שתוביל לכאוס.
טוקאייב הדגיש כי מדינתו לא מכירה באזורים בדלניים מסביב לעולם וכי הוא לא התכוון לחרוג מהקו הזה עבור רוסיה.
לאחר הרחבת הגיוס ברוסיה לצורך הלחימה באוקראינה, טוקאייב הודיע כי יערוב לביטחונם האישי של כל הנמלטים מרוסיה בעקבות הרחבת הגיוס.
משרד החוץ של קזחסטן הודיע גם כי זימן את שגריר רוסיה במדינה ל"שיחה רצינית" בעקבות דרישותיה של מוסקבה לגרש את שליח המדינה באוקראינה.
המוצרים העיקריים של הסחר הם: מכונות, מוצרים מינרליים, מתכת, כימיקלים, אספקה חקלאית, נעליים.
זרם ההשקעה הישירה ברוסיה ברפובליקת קזחסטן לתקופה 2005–2014. הסתכם ב-9.1 מיליארד דולר, ואילו של קזחסטן ברוסיה - 2.9 מיליארד דולר.
אחד היחסים הפעילים והגדולים ביותר הם בתחום הדלק.
מעבר נפט קזחי דרך רוסיה מתבצע גם במסגרת קונסורציום הצינור הכספי (CPC).
50 אחוזים מהחברה נמצאת בבעלות ממשלות רוסיה וקזחסטן, ו-50 אחוז - על ידי חברות כרייה שמימנו את הזמנת השלב הראשון של הפרויקט.
חברות רוסיות גדולות כמו לוקויל (5 מיליארד דולר), גזפרום (מיליארד דולר), INTER RAO UES (0.2 מיליארד דולר) משקיעות בכלכלת קזחסטן.
רוסיה הודיעה ביולי 2022 כי היא מפסיקה את יצוא הנפט של קזחסטן דרכה למשך 30 ימים בעקבות "שיקולים סביבתיים".
לפי השערות, הסיבה האמיתית קשורה לתמיכה שהציגה קזחסטן באוקראינה (עימה רוסיה הייתה במלחמה) ובאיחוד האירופי.
בית המשפט ברוסיה הפך את ההחלטה.
באוגוסט 2022, הממשל בנור-סולטן החליט להסיט חלק מיצוא הנפט לאזרבייג'ן מחודש ספטמבר 2022.
יחסי קזחסטן–קירגיזסטן הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת קזחסטן לבין הרפובליקה הקירגיזית.
היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות שחולקות גבול משותף נחשבים לחזקים מאוד, וזאת הודות לקרבה התרבותית, הדתית והלשונית ביניהן.
קזחסטן וקירגיזסטן היו שתיהן רפובליקות תחת שלטון ברית המועצות.
הן החלו את דרכן כאוטונומיות תחת רוסיה הסובייטית וב-1936 חולקו לשתי רפובליקות נפרדות, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית.
במהלך שנות שלטונו של סטלין, בין השנים 1930 ל-1944, הועברו לקזחסטן וקירגיזסטן מספר קבוצות אתניות כמו כורדים, קלמיקים, צ'צ'נים, אינגושים ובלקרים, שעה שקזחים הועברו למקומות אחרים.
בשנות ה-80, בדומה לתהליך שהתחולל בשאר ברית המועצות, רגש הלאומיות החל לגאות תחת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב, וביתר שאת במהלך הגלאסנוסט והפרסטרויקה.
במרץ 1991 קזחסטן וקירגיזסטן ערכו כחלק משאר ברית המועצות, משאל עם כללי בדבר הפיכת ברית המועצות לפדרציה רב-לאומית, דבר שזכה לרוב גדול.