tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באובזרבר תוארה ההופעה במילים "חֶלקה אמנות הבמה, חלקה מחזה, חלקה סרט של צ'ארלי קאופמן על כוכב רוק במשבר".
קטעים מההופעה הפכו לוויראליים בטיקטוק וברשתות חברתיות שונות, מה שגרר סיקור תקשורתי רחב של מעשיו על הבמה, כאשר היו שכינו אותו "חלאה" או "טינופת רגישה".
בסקירה של המגזין רולינג סטון על ההופעה, נכתב כי הילי סיפק "תפיסה חתרנית וסוריאליסטית על גבריות מודרנית", ש"כאשר צופים בה במנותק במדיה החברתית, הניואנס הכל-כך חשוב הזה נעדר לחלוטין".
בחלקים במהלך ההופעה הופיע הילי כשהוא אוכל סטייק נא, מדמה בידיו אוננות ומבצע 20 שכיבות סמיכה ברצף.
באחת ההופעות בארצות הברית במהלך סיבוב ההופעות, הילי עשה על הבמה קעקוע עם הכיתוב "iM a MaN".
כמו כן, במהלך השיר הילי הזמין גברים ונשים מהקהל לנשק אותו, כאשר בהזדמנות אחת מצץ את האגודל של אחת המעריצות.
בגרדיאן נכתב כי מחוות אלו עוררו שיח בנוגע להסכמה, לפנטזיה ולאמנות בשנת 2022, תוך שהודגש כי הילי ביקש תחילה את רשות המעריצים.
הילי השפיע ביצירותיו על אמנים רבים, וזמרים-יוצרים שונים שאבו ממנו השראה.
העיתון שיקגו טריביון תיאר אותו כ"אחד המנהיגים האמנותיים המשפיעים ביותר של הדור הצעיר".
הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש סיפרה שהילי היה לה השראה בראשית דרכה: "ההופעה שלו היא ההופעה השנייה שהלכתי אליה בחיי.
הוא שינה כל כך הרבה לגבי מי שאני, איך אני כותבת מוזיקה".
הזמרת האמריקאית הלסי סיפרה שהייתה "באמת מושפעת" מהגישה הלירית של הילי, והסבירה: "התוכן הלירי שלו כולל הרבה דיאלוג, הרבה מקומות.
הוא מאוד תיאורי, וזה יוצר את התמונה הכנה והאותנטית הזו".
הזמר-יוצר הסקוטי לואיס קפלדי נמשך במיוחד ל"מודעות העצמית" של הילי ואמר כי הוא "מקנא" ביכולתו לכתוב מילים הומוריסטיות: "הוא מדהים, אני בהחלט אוהב אותו".
הזמר-יוצר האנגלי , שזכה בגיל 16 בתחרות שירה שבה שפט הילי, צוטט שנים לאחר מכן באומרו: "בכל פעם שאני רואה את מאטי אני לא יכול שלא להעריץ אותו ממש חזק".
הזמרת-יוצרת האנגלייה תיארה אותו כ"גאון מוזיקלי", ורובי ויליאמס, שאמר כי סצנת המוזיקה הנוכחית "משעממת", הצביע על הילי כ"כוכב הפופ/רוק המסחרי היחיד שמוכן להיות משהו אחר ולא חסר ייחוד", ותיאר אותו כ"משוגע, סופר-חכם, סופר-מוכשר".
הזמרת האמריקאית סטיבי ניקס תיארה את המילים של הילי ל- כשירה, והמוזיקאי הבריטי בריאן אינו אמר בפני הילי ש- הוא מסוג השירים הפוליטיים שהלוואי שהיה יכול לכתוב.
הזמרת הניו זילנדית לורד אמרה על השיר כי הוא "באמת השפיע על Melodrama.
הוא השפיע על הטונים ועל הצבעים ועל הרגשות".
שון מנדס כינה את הילי "הסולן הטוב ביותר" שראה אי פעם, וציין כי היה ההשראה לסינגל שלו "If I Can't Have You".
המוזיקאית האמריקאית , המתארת את עצמה כ"מעריצה ותיקה של דה 1975" אמרה כי הילי הוא "הסולן המושלם" והתפעלה מיכולתו הלירית "לייצר משהו משכנע ועמוק וחכם שהוא גם ממש על הסף של לגרום לאנשים לשנוא אותו".
מיק ג'אגר, טיילור סוויפט, קית' אורבן, אד שירן, הארי סטיילס, היילי וויליאמס, פיבי ברידג'רס, צ'ארלי XCX, אייס ספייס, וסברינה קרפנטר הם ממעריציו הידועים של יצירותיו.
השפעותיהם של הילי ושל דה 1975 על סצנת האינדי פופ זכתה לכינוי "הילי-וֶיְיב" (Healywave, מילולית "גל הַהילי") על ידי המגזין הבריטי NME.
השפעה זו, שתוארה על ידי השבועון הבריטי כ"ליין גיטרה שנפרט במיומנות עם פאלם מיוט, מקפץ, מדלג וקופץ על פני עבודת סינת'-פופ מבריקה וליריקה בסגנון אימו של הגל השלישי", הוצגה כ"טייק מדומיין על פופ-רוק מהאייטיז".
בין אמני ההילי-וייב שמנה ה-NME ניתן למצוא את הלהקות , ו.
כמו כן, הילי היה מנטור מוזיקלי לאומנים שונים, בהם , ביבדובי, ו, והיה שותף ליצירותיהם הראשונות.
ביבדובי סיפרה שהילי נתן לה "ייעוץ מאוד טוב" על כתיבת שירים, והוסיפה: "אני חושבת שיש לו דרך למצוא משפט שבאמת מכה בך".
בשנת 2021, הזמרת האנגלייה הוציאה את הסינגל "Matty Healy" שתואר על ידי מגזין כ"באנגר אלטרנטיב-פופ עוצמתי" שנשען על "אנרגיות הילי-וייב חלקות".
בשנת 2023, המוזיקאי האמריקאי הוציא לאור את שיר הפופ-רוק "Not The 1975" בהשראת אישה שהגיבה לו "זה מגניב אבל אתה לא מאטי הילי", לאחר שסיפר לה שהוא מוזיקאי.
שנה לאחר מכן, זמרת האינדי פופ האמריקאית לינה קופר, הוציאה לאור את הסינגל "Matty Healy".
הילי מגדיר את עצמו כליברלי וכפרוגרסיבי מסורתי, והביע תמיכה מפורשת ברעיונות פרוגרסיביים מאז ראשית הקריירה שלו.
זה אותו סטנדרט שאני רוצה לפרק.
אני סתם בחור, וגם אתה".
עוד הוסיף "אני לא מפחד להתנצל או לשנות את דעתי בפומבי [...] אני יכול לדעת רק כמות מסוימת של דברים, ואם אחד מהם הוא לא בסדר, מה אני יכול לעשות?
אני צריך לגדול ולהגיד 'זה היה טיפשי', ושאני מצטער".
במהלך הופעה בדנמרק בשנת 2023, הילי התייחס על הבמה לקומיקאים ולמבקרים החברתיים ג'ורג' קרלין, ביל היקס ולני ברוס כאל "עמודי התווך של השמאל" וכאל ה"גיבורים" שלו, בחושפם צביעות חברתית בצורה וולגרית, והוסיף: "אני כן מרגיש שאם השמאל מאבד את היכולת שלו לעורר בלגן אז אנחנו משאירים יותר מדי מקום לימין".
בשנת 2017, לקראת הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, הילי הביע תמיכה במפלגת הלייבור ועודד הצבעה אליה, אם כי אמר שהוא לא יודע "איך להשתמש ב'פלטפורמה' [שלו] כדי לתמרץ את הדמוקרטיה".
הוא לא תמך פומבית בלייבור לקראת הבחירות הכלליות ב-2019, ומאוחר יותר אמר שהוא "מאוכזב.
אני לא אוהב את ג'רמי קורבין, אני לא אוהב את בוריס ג'ונסון, לא סמכתי על אף אחד מהם".
בשנת 2023, הילי מתח ביקורת על "אדישות השמאל" בפוליטיקה הבריטית בהווה: "מפלגת הלייבור כאן לא יכולה אפילו לעמוד מאחורי שביתות עובדי הרכבת ושביתות ה".
באותה שנה, הילי קרא במהלך הופעה להתנגד לדמוניזציה של שובתים.
בנוסף, במהלך שתי הופעות בסקוטלנד, הוא הביע תמיכה בעצמאותה של סקוטלנד.
הילי הוא תומך נלהב בזכויות להט"ב.
בשנת 2018, הילי וחבריו ללהקה תרמו תרומה "משמעותית" למרכז קהילתי להט"בי בלונדון.
ביוני 2019, הילי זכה בפרס "בעל הברית של השנה" בטקס פרסי מגזין , על שימושו בפלטפורמה שלו לקידום זכויות להט"ב.
בשנת 2020, הוא הופיע על שער גיליון "Activists & Allies" ("פעילים ובעלי ברית") של מגזין Attitude.
בדצמבר 2022, הוא הופיע במופע הצדקה השנתי של הארגון Ally Coalition לתמיכה בנוער להט"בי.
באוגוסט 2019, נאסר על הילי להיכנס לדובאי לאחר שהניף דגל גאווה ונישק מעריץ גבר על הבמה, מעשה שדינו עשר שנות מאסר, במחאה על החוקים האנטי-להט"ביים באיחוד האמירויות הערביות.
בריאיון שנתן לאחר המקרה, הוא סיפר כי בדיעבד "הרגיש די חסר אחריות", אך בסופו של דבר דחה תחושה זאת.
בשנת 2023, הילי ושאר חברי דה 1975 נכלאו לזמן קצר, נאסרה כניסתם למלזיה והרשויות אילצו אותם לסיים בטרם עת את הופעתם ב במדינה, לאחר שבמהלך ההופעה הילי ביקר את החוקים האנטי-להט"ביים הנרחבים במדינה ונישק את חברו ללהקה רוס מקדונלד על הבמה.
בעקבות המקרה, מארגני הפסטיגל ביטלו את שאר ימי הפסטיבל בהוראת הממשלה, שציינה כי "ההתנהלות והאמירות השנויות במחלוקת" של הילי "מנוגדות למסורת ולערכים של התרבות המקומית".
המחאה זכתה הן לביקורת והן לשבחים.
אין שום דבר מדהים או אמיץ במיוחד בשינוי תמונת הפרופיל המזדיינת שלך בזמן שאתה יושב בבית שלך בלוס אנג'לס".
בטור דעה בגרדיאן, פעיל זכויות האדם פיטר טאצ'ל כתב כי הביקורת על הילי ועל הלהקה "מסיטה את תשומת הלב מהמקום שבו יש להפנות את הביקורות בדחיפות הכבדה ביותר: נגד ההומופוביה של משטר קואלה למפור".
עוד הוא הוסיף כי הילי אינו מושיע לבן על שהראה סולידריות לקהילה, שכן "זכויות קווירים הן זכות אדם אוניברסלית, לא מערבית".
מארגני הפסטיבל תבעו את הלהקה ב בגין הפרת חוזה ודרשו פיצויים בסך 1.9 מיליון ליש"ט.
הילי מתח ביקורת על החוקים לגבי טרנסג'נדרים במיסיסיפי וכינה אותם "בולשיט" כחלק מדברים שנשא על הבמה במהלך סיבוב ההופעות בשנת 2023.
הילי מתבטא רבות בנושאים הנוגעים לשינוי האקלים.
הילי ודה 1975 משתמשים בשירותיה של חברה ל"ניהול אקולוגי" במהלך סיבובי הופעות; על כל כרטיס שנמכר לסיבוב ההופעות שלהם , נשתל עץ; האוכל של הצוות הוא בר קיימא; אין שימוש בפלסטיק; ובכל אולם הופעות מוקם אזור שבו אנשים יכולים ללמוד על "מיחזור נכון".
ארבע ההופעות של הלהקה ב-O2 ארנה בלונדון בשנת 2024 יהיו האירועים הראשונים בעולם בעלי פליטת פחמן מחוקה.
הדבר כולל שאיבת פחמן דו-חמצני שנוצר מתוך האוויר, וכן נטיעת עצים ופיזור סלעים וולקניים סופגי פחמן דו-חמצני על אדמות חקלאיות".
הילי מתבטא רבות בנוגע לזכויות נשים, בפרט בכל הקשור לתעשיית המוזיקה.
בשנת 2018, הילי התנצל לאחר שקבע כי "הסיבה שאין יותר מיזוגיניה ברוקנרול היא מכיוון שזה אוצר מילים שהיה קיים כל כך הרבה זמן עד שהוא נעקר".
מאוחר יותר אמר כי דבריו היו "בורים" ו"שגויים, פשוט מוטעים לחלוטין".
בשנת 2019, במעמד הזכייה של דה 1975 בפרס הלהקה הבריטית הטובה ביותר בטקס פרסי הבריטס, הילי ניצל את נאום הזכייה כדי למתוח ביקורת על המיזוגיניה שבתעשיית המוזיקה, תוך ציטוט של קטע מתוך מאמר של כתבת הגרדיאן, לורה סנייפס.
באותה שנה, הילי גינה את חוקי ההפלות של אלבמה במהלך הופעה במדינה.
ב-2020 הוא התחייב להופיע רק בפסטיבלי מוזיקה המבטיחים איזון מגדרי בתוכנית הופעותיהם.
הילי התבטא בעניין הנטייה של גברים צעירים להקצין לכיוון מעגלים אנטי-פמיניסטיים: "אני כן יודע שהימין מצליח יותר בהשגת גברים צעירים מאשר השמאל, וכמי שהוא בהחלט נמצא בשמאל, מעניין לראות את זה, כי נראה שלשמאל אין גבריות אידיאלית, ואילו לימין יש גבריות מאוד מאוד קלה".
הוא ציין שבתרבות הפופ העכשווית, הגבר הנערץ הוא "איזו יצירה מטא-פרפורמנסית על דקונסטרוקציה": "צורת הגבריות היחידה שנחגגת היא כזו שמפרקת אותה [את הגבריות].
אני לא יודע מה זה להיות גבר אם אתה לא רק מפרק את היותך גבר ודואג לחגוג את זה".
הילי לא גדל בבית דתי ומגדיר את עצמו כאתאיסט.
הוא תומך של האגודה ההומניסטית הבריטית, אגודה המקדמת הומניזם חילוני, זכויות אדם ומייצגת אנשים שאינם דתיים.
בשנת 2014, הילי, שתיאר את עצמו כ"מתנגד לדת לחלוטין", צייץ בטוויטר: "דאעש עורף ראשים של ילדות קטנות ואתה רוצה לערער על נקודת מבט הומניסטית לא-דתית?
אני לא מבין בכלל את העולם".
בשנת 2014, כאשר עומת לגבי הנושא על ידי אישה מוסלמית בת 19 המפעילה חשבון טוויטר בסגנון הארי סטיילס, הוא כתב שהוא "מוחה על כך על כך שחשבון מעריצים של הארי סטיילס 'מחנך' [אותו] בנושא דת".
כאשר נשאל מאוחר יותר על המחלוקת שנוצרה עקב כך, ענה הילי: "אולי אני לא פרוגרסיבי כמו שהייתי רוצה להיות.
יש בתוכי מבני מחשבה מולדים שאני ממש מתבייש בהם.
אני לא מבריק כמו שהייתי רוצה להיות".
בשנת 2018 סיפר הילי על התפתחות בנוגע לאמונתו: "פעם הייתי אתאיסט, עכשיו אני כמו-אתאיסט.
זה לא שהתרככתי בַהיגיון או משהו, אבל אני באמת מבין ודי רגיש לתרבות דתית.
כי תרבות היא דבר שונה מאוד מכתבי קודש ומדוגמות".
הילי כונה "קולו של דור המילניום" על ידי רולינג סטון, "הילד הרע של הפופ-רוק" על ידי פיצ'פורק, "ילד רע שבנה את עצמו בערמומיות" על ידי NPR, "פרובוקטור מומחה" על ידי סלנט, ו-"איקונוקלסטי" על ידי NME.
הטלגרף כינה אותו "ג'ים מוריסון המילניאל" ו"הבוב דילן של העלאת לחץ הדם שלך", כאשר הטיימס ציין כי יכולתו של הילי לעורר תגובות מהקהל שלו מזכירה את מוריסי, על אף שהשניים לא חולקים אותן השקפות פוליטיות.
מאז שעלה לתהילה בתחילת שנות ה-2010 היה הילי מכונה 'כובש לבבות' וסמל מין בכלי תקשורת שונים.
באתר המוזיקה Stereogum נכתב עליו כי "הוא חותר נמרצות תחת התפקיד" עם האקסצנטריות שלו ומעלליו על הבמה.
בתחילת הקריירה שלו, הילי היה מוכר בתסרוקותיו המשתנות ללא הרף ובצורת הלבוש שלו בסיבובי הופעות, שכללה חולצות וינטג' שלו וחצאיות.
בתיאוריו את התקופה הזו, הוא העיד על עצמו כמי שעבר משבר זהות, וכינה את סגנון הלבוש שלו "אדוארד ידי-מספריים מבולבל מינית".
הילי בנה לעצמו מוניטין של מרואיין גלוי באופן יוצא דופן.
חוויית הריאיון עימו תוארה במגזין בילבורד כ"נסיעה פרועה...
התשוקה הרצינית [שלו] שיבינו אותו יוצרת תחושת אינטימיות שאינה פרופורציונלית לעובדה שרק עכשיו נפגשנו".
בגרדיאן נכתב כי "הכפייתיות של הילי לומר כל מה שעולה על ליבו הופכת אותו לדמות מעוררת מחלוקת – לחלק מהאנשים הוא לוח השראה לדור שלם, ולאחרים הוא פטפטן יומרני".
מייקל האן מהגרדיאן כתב ביחס למנהל וליחצ"ן של הילי כי "בטח זוועה [עבורם] להתמודד איתו", בהעירו, "הוא אומר הכול, לפעמים סותר את עצמו ממשפט למשפט.
] והוא יומרני להפליא ובגאון...
זה היה אחד הראיונות הנדירים שאתה מוצא את עצמך נלהב לתמלל".
ב-2020, הילי אמר שהוא לא מתכוון להתראיין יותר והוסיף בנושא ב-2023: "אני חושב שהגעתי לנקודה שבה לא ידעתי עד כמה אני רוצה לסייג את אמירותיי".
הילי תואר על ידי הטיימס במילים "הסולן הגדול הראשון והאחרון של עידן המדיה החברתית".
כנער, הוא השתמש באינטרנט תחילה בשם הבדוי טרומן בלאק (Truman Black) כדי למנוע ממעריצים של הוריו לשלוח לו הודעות בפייסבוק, ומאוחר יותר השתמש בו בתור שם המשתמש שלו בכל החשבונות הציבוריים שלו ברשתות החברתיות טוויטר, אינסטגרם וטאמבלר.
בשנת 2020, הילי השבית את חשבון הטוויטר שלו מכיוון שלדבריו הוא לא רצה יותר להשתתף ב"מלחמת התרבות" והעדיף לנקוט בגישה שקולה יותר ביחס להצהרותיו הפומביות.
בעקבות רצח ג'ורג' פלויד ב-2020, הילי צייץ בטוויטר: "אם אתם באמת מאמינים ש-'ALL LIVES MATTER', אתם צריכים להפסיק לאפשר את נטילת חייהם של אנשים שחורים" וצירף קישור יוטיוב לשיר המחאה של דה 1975, .
הילי ספג ביקורת בטענה שהציוץ שלו נועד לקידום עצמי, ובתגובה התנצל והשבית את חשבונו.
מאוחר יותר התייחס לעניין: "התגובה שלי בחדר לכל החרא הזה בטוויטר הייתה כזה, 'אוי לכו תזדיינו!
אתם יודעים שאני לא משתמש בזה כהזדמנות להפיק רווח מחצי הפני שיוטיוב משלמים לי על צפייה".
מה שאני אומר זה, 'הנה משהו שבאמת חשבתי עליו', וכל מה שאתם אומרים לי כבר ארבעה ימים זה 'תאמר משהו על זה!', אז אמרתי, 'הנה מה שאני חושב'".
באינסטגרם, הילי שיתף פעולה עם ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל כדי להעלות את המודעות לעצומות מקוונות שונות.
ב-NME נכתב שהילי הראה גם "שליטה של סנסיי בשיטפוסטינג": "קטעי הסטורי שלו באינסטגרם עמוסים בבדיחות מרימות-גבה, טרולינג אמנותי של מעריצים כבדים וניסיונות מפורשים ש'יבטלו' אותו".
מהניו יורקר ציינה כי באינסטגרם, הילי "כל הזמן היה צוחק גם על עצמו וגם על המעריצים שנראו אובססיביים למוסריות שלו".
היא תיארה את דמותו הציבורית שנוצרה ככזו של "כוכב רוק פוסט-ווק, שמקפץ באופן בלתי צפוי בין עדינות לטְרוֹלִיּוּת".
בינואר 2023, סרטון של הילי מבצע את השיר של הלהקה הפך לוויראלי.
תוך כדי ששר את השורה "Thank you, Kanye, very cool", ציטוט מדויק של ציוץ של דונלד טראמפ, הילי צעד במקום והרים את ידו השמאלית, מה שהוביל לוויכוח באינטרנט בשאלה אם הכוונה במחווה הייתה להצדעה נאצית.
בנובמבר 2022, הילי גינתה אמירות אנטישמיות של וסט, ואמרה כי "אבל" ו"בעיות נפשיות" לא מצדיקים אותן.
בפברואר 2023, הילי השתתף בפודקאסט הקומי-אירוני השמאלני , בהנחיית ו.
הוא הסכים להתארח בחלקו כדי לעורר תגובה מקהילת מעריציו.
במהלך הפרק, הוא צחק לאחר שהמנחים פרידלנד ומולן התבדחו על מקור אפשרי לשם הבמה של הראפרית האמריקאית אייס ספייס ועל מוצאה האתני, תוך שימוש לעגני במבטאים שונים.
אמירות אלו יוחסו בהמשך בטעות להילי, פעמים רבות.
אייס ספייס הזכירה מאוחר יותר כי הילי התנצל בפניה באופן אישי מספר פעמים על השתתפותו בפודקאסט וכי היחסים ביניהם עדיין טובים.
בנוסף באותו פרק, הילי התלוצץ על צפייה בתכני פורנוגרפיה באינטרנט שבהם מופיעות נשים שחורות ש"מותקפות באלימות קשה", לכאורה מהאתר השנוי במחלוקת Ghetto Gaggers.
בפרק הבא בפודקאסט, פרידלנד הבהיר כי הוא עצמו הזכיר את האתר רק משום ששמו הומוריסטי, וש"אפילו לא ידע" אם הילי ביקר בו אי פעם.
במרץ 2023, הילי התייחס למחלוקת שהתעוררה בעניין, בריאיון ל בכתבת פרופיל בניו יורקר: "אנשים אומרים, 'אוי, יש שם דבר רע, תנו לי להתקרב לזה ככל האפשר כדי שתוכלו לראות כמה טוב אני'.
הוא הודה שהתנהגותו "אופוזיציונית" וכי היא "הגזמה סביב החרא שאני עובר" במהלך השנה וחצי האחרונות.
מבקר המוזיקה של הניו יורק טיימס ג'ון קרמניקה תיאר את התגובה הציבורית כדוגמה למקרה של התמוטטות ההקשר.
באפריל 2023, הילי אמר במהלך הופעה באדלייד שבאוסטרליה כחלק מסיבוב ההופעות של דה 1975: "התקופה שבה אני מניאק מזדיין מגיעה לסיומה...
אני כבר לא יכול לשחק את התפקיד הזה מחוץ לבמה".
הילי מתגורר בצפון מערב לונדון.
הוא היה במערכות יחסים עם הזמרות-יוצרות אמריקאיות הלסי (2013) וטיילור סוויפט (2014, 2023).
בין לבין, הוא היה במערכת יחסים עם הדוגמנית האוסטרלית גבריאלה ברוקס (2015–2019) והזמרת האנגלייה FKA Twigs (2020–2022).
מאז ספטמבר 2023, הוא יוצא עם הדוגמנית והמוזיקאית האמריקאית .
הילי מגדיר את עצמו כסטרייט ואמרה שהוא לא נמשך לגברים ב"צורה גופנית ומינית".
בשנת 2019, אתר האינטרנט פרסם כי הילי יצא מהארון כ"אסתטיקן".
בעקבות זאת הילי פרסם הודעה בטוויטר, וביקר את הפרסום על כך שהעניק פרשנות שגויה לדבריו: "לא יצאתי מהארון כמשהו.
[...] אני לא משחק משחק ומנסה לתפוס מרחבים קוויריים, אני פשוט מנסה להיות בעל ברית, והכותרת הזו גורמת לי לאי נוחות".
הילי היה נער "כחוש ונשי" וחש משיכה לדמויות כמו ג'ורג' מייקל, פרינס ומייקל ג'קסון על פני דמויות מסורתיות של גבריות.
הוריו של הילי היו שניהם בתעשיות היצירה ו"סוג האנשים ששאפתי להיות במקרה היו הומואים": "אני מניח שיהיה יותר הגיוני שאהיה הומו או בי.
אבל זה בדיוק המקום ממנו אני בא.
אני מקווה שלעולם לא אנצל את זה [...] הרעיון של להפוך זהות עצמית של סיס, לבן וסטרייט ליותר מעניינת על ידי התיישרות עם התרבות הזו באמת גורם לי להתכווץ".
הילי עבר ניתוח LASIK לתיקון הראייה.
הוא מאובחן קלינית עם הפרעת קשב.
בריאיון משנת 2022, הוא ציין כי הוא בתקופת טיפול, וסיפר על התמודדותו עם טראומה מ"כמה חוויות מיניות מוקדמות" שהיה לו "ממש ממש קשה להתמודד איתן" ככל שהתבגר.
הילי הוא מכור להרואין בגמילה, ובעבר גם היה משתמש לרעה בקוקאין ובבנזודיאזפינים.
בסוף 2017 הוא אושפז לשבעה שבועות במרפאה לגמילה מסמים בבברבדוס, לאחר התערבות של חבריו ללהקה.
הוא דיבר בגלוי על השימוש שלו בסמים: "אני לא רוצה לעשות פטישיזציה לזה, כי זה ממש משעמם וזה ממש מסוכן.
המחשבה שאהיה עבור נער מה שאנשים כמו בורוז היו עבורי כשהייתי נער גורמת לי להרגיש חולה".
נכון לשנת 2022, הילי עדיין מעשן מריחואנה.
2022 – הולי האמברסטון – "Sleep Tight" (כותב שותף)
2022 – "Happiness" – מנהל קריאייטיב
בין הפרסים שקיבל הילי נמנים ארבעה פרסי בריטס, ושני פרסי אייבור נובלו, בהם פרס כותב השירים של השנה.
כמו כן, הוא גם היה מועמד פעמיים לפרס מרקיורי ופעם אחת לפרס גראמי.
מאטוויי אלכסייביץ' קיסליאק הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית ובנבחרת רוסיה.
קיסליאק גדל במחלקות הנוער של צ'רטנובו וצסק"א מוסקבה.
ב-26 ביולי 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של צסק"א מוסקבה, בניצחון 0–6 על אורנבורג במסגרת הגביע הרוסי לעונת , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
ב-24 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית, בתיקו 3-3 נגד רוסטוב במסגרת המחזור התשיעי לעונת 2023/2024.
קיסליאק זומן לראשונה לסגל נבחרת רוסיה לקראת משחקי הידידות נגד נבחרות גרנדה וזמביה בחודש מרץ 2025. ב-19 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–5 על נבחרת גרנדה.
ב-7 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–4 על נבחרת קטר במשחק ידידות.
מאי (מלטינית Maius; ההגייה העברית נגזרת מהשפה הגרמנית) הוא החודש החמישי בלוח השנה הגרגוריאני.
חודש זה נקרא על שמה של האלה הרומית מאיה.
בכל שנה, חודש מאי מתחיל בדיוק באותו היום בשבוע שבו יתחיל חודש ינואר בשנה שאחרי.
באזור חצי הכדור הצפוני, מאי הוא חודש אביבי ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, מאי הוא חודש סתווי.
המזלות של חודש מאי הם שור ותאומים.
בחודש מאי יש 31 ימים.
מַאטֵריָה (באיטלקית: Materia, אמא/חומר) הוא ציור של בוצ'וני משנת 1912 המדגים את הסגנון הפוטוריסטי.
היצירה מצוירת בטכניקת שמן על בד והיא מוצגת במוזיאון גוגנהיים בניו יורק.
בציור נראית אמו של בוצ'וני על מרפסת ביתם, אירועי החוץ מתערבבים באירועי הפנים.
בוצ'וני צייר ברבים מציוריו את אימו, או את אחיותיו, אשר מייצגות את האישה האיטלקייה המסורתית.
מאי 1968 (לעיתים מאי 68', מרד הסטודנטים או המהפכה הצרפתית 1968) הוא כינוי לתקופה של תסיסה אזרחית ברחבי צרפת שהחלה במאי 1968, נמשכה שבעה שבועות וכללה הפגנות המוניות, שביתות כלליות וכיבוש אוניברסיטאות ומפעלים בידי סטודנטים ופועלים.
בשיא האירועים, כלכלת צרפת נעצרה.
עקב החשש מניסיון הפיכה, הורה דה גול על פיזור האספה הלאומית והכריז על בחירות פרלמנטריות חדשות ב-23 ביוני 1968. עם זאת, אלו הסתיימו בניצחון מוחץ למפלגתו.
אחד ממנהיגיה הבולטים של המחאה היה דניאל כהן-בנדיט שכונה "דני האדום".
ראשית המחאה הונהגה על ידי קבוצה קטנה של סטודנטים ופעילים קומוניסטים מהשמאל הרדיקלי, במחלקה לסוציולוגיה של אוניברסיטת נאנטר (Nanterre) בפריז.
בצירוף של נסיבות תפחה המחאה למיליוני אנשים שלא היה להם קשר לגרעין הקשה של המוחים.
ההפגנות החלו בסדרה של שביתות סטודנטים שפרצו במספר אוניברסיטאות ותיכונים בפריז.
לאחריהן התרחשו עימותים עם הנהלות האוניברסיטאות ועם המשטרה.
ניסיונותיה של ממשלתו של שארל דה-גול לדכא את המהומות היו כרוכות באלימות משטרתית, ורק הובילו לליבוי המאורעות.
פעולות אלו הובילו לקרבות רחוב עם המשטרה ברובע הלטיני, ולבסוף לשביתה כללית של סטודנטים ולשביתות בכל רחבי צרפת שכללו כ-10 מיליון עובדים צרפתים, שהיו אז כשני-שלישים מכוח העבודה הצרפתי.
ההפגנות והשביתות הגיעו לנקודה שגרמה למנהיגים פוליטיים לחשוש ממלחמת אזרחים או מהפכה; הממשלה הלאומית הפסיקה לתפקד לזמן קצר לאחר שהנשיא שארל דה גול ברח בחשאי מצרפת למערב גרמניה ב-29 במאי.
המחאות מקושרות לעיתים לתנועות דומות ברחבי העולם באותה תקופה שהיוו השראה לדור של אמנות מחאה בצורת שירים, גרפיטי, פוסטרים וסיסמאות.
הרקע להפגנות היה חוק ליברלי שאפשר לכל מי שעבר בחינות בגרות להירשם לאוניברסיטה, ללא צורך בבחינות נוספות.
מספר הסטודנטים באוניברסיטאות תפח במהירות.
הרשויות ניסו להגדיל את כמות האוניברסיטאות והמתקנים שעומדים לרשות הסטודנטים, אולם אלה התמלאו מהר מידי והדבר גרם צפיפות ובעיות רבות בתנאי הלימודים והמחייה.
כמו כן במקום סינון ראשוני של הסטודנטים הם סוננו על ידי המשך הלימודים כך שבתום השנה הראשונה 50 אחוז מהם נשרו מהלימודים.
שר החינוך אלין פירפיט התלונן על כך וטען כי "הרי זה כאילו החלטנו להטביע ספינה כדי לבחור את השחיינים הטובים ביותר" אך לא עשה דבר כדי לשנות את המצב.
הצפיפות והתכנון הלקוי היה חמור במיוחד באוניברסיטת נאנטר, אגף של אוניברסיטת פריז, שנבנתה בחיפזון, והתנאים בה היו למורת רוחם של הסטודנטים.
שילוב של צפיפות רבה ונתק מהמרקם העירוני הובילו לתלונות רבות.
עם זאת באותה תקופה סגל המורים והאוניברסיטה היו כפופים לתכנון ריכוזי של הוראות מפריז וכך כמעט שום דבר לא היה נתון לשינוי.
אחת הסיבות המרכזיות לתרעומת הסטודנטים הייתה על רקע חוקים נוקשים ביחס למגורי הבנים והבנות בקמפוס.
תקנות שמרניות מנעו מהסטודנטים הזכרים להיכנס למעונות הסטודנטיות ומגבלה דומה הוטלה על סטודנטיות ביחס למגורי הסטודנטים.
התקנות נועדו לעודד צניעות מינית, אולם היו למורת רוחם של הסטודנטים שדרשו שיתייחסו אליהם כאל מבוגרים.
ב"סתיו האדום" של 1965 מנעו 1700 סטודנטים הקמת ביתן של מפקח על אכסניית הנערות באנטוני בפריז, והדבר גרר עימות עם רשויות האוניברסיטה ועם המשטרה.
"מרד חדרי השינה" הגיע אל אוניברסיטת נאנטר באביב 1967 הורים נחרדו בשל שמועות על נערים שהסתובבו חופשי במגורי הנערות וחששו מפני "הזדווגות חופשית" והדבר גרר עימות עם המשטרה ומכבי האש שהוזמנו למקום.
ב־14 בפברואר 1968 ארגנו אנשי אונא"פ (ארגון סטודנטים ארצי שהונהג בידי אנשי שמאל) מחאה כללית ברחבי קמפוסים בצרפת שבהם סטודנטים נכנסו למגורי הסטודנטיות כמחאה על חוקי הצניעות.
גרעין נוסף למרד היה המחלקה לסוציולוגיה של אוניברסיטת נאנטר.
הסטודנטים והמרצים של המחלקה נטו לרעיונות מרקסיסטים ובאופן כללי יותר - לרעיונות על תיקון החברה.
לאחר תקופה של שביתה בנובמבר 1967 שבה השתתפו כ-10,000 סטודנטים, הגיעו לכאורה להישג של הקמת ועדה משותפת להסגל והסטודנטים, שתוכל להציג דרישות לממשלה בפריז.
אחד המרצים טען כי "זוהי ועדה שבה ניתן לדון על כל דבר, משום שאי אפשר לקבל החלטה על שום דבר".
חוסר האונים הזה הצמיח בקרב חלק מהסטודנטים את תנועת "הזועמים" אלו כבר לא רצו לא רק לתקן את המצב באוניברסיטה אלה דרשו שינוי רחב יותר במבנה החיים הבורגני.
הסטודנטים התעמתו עם הנהלת האוניברסיטה וחדשו כי המשטרה מעורבת בניסיון להדביר את המחאה.
בינואר 1968 פתחו כ־50 סטודנטים בנאנטר במחאה נגד סוכני המשטרה.
היות שנאסר לקיים הפגנה פוליטית בקמפוס, ניסיון של הרשויות לדכא את ההפגנה גרם לאלימות נגד אנשי המנהלה, כך שהדיקן גראפין הזמין את המשטרה.
המשטרה אכן הגיע לדכא את ההפגנה אולם דבר זה עורר את זעמם של כ-1000 סטודנטים שנדהמו מנוכחות השוטרים השנואים בקמפוס.
קטטה המונית פרצה בה הוכו שוטרים וסטודנטים והשוטרים ברחו מהקמפוס.
מתח נוסף היה על רקע ביקורת של הסטודנטים על מלחמת וייטנאם.
ביום שני 18 במרץ 1968, קבוצה קטנה של סטודנטים חצתה את נהר הסיינה מהגדה השמאלית לגדה הימנית המפוארת.
הם הניחו מספר מטעני נפץ קטנים שפוצצו מספר חלונות ראווה של שני בנקים אמריקאים ושל חברות התעופה TWA.
המשטרה עצרה ביום שישי 5 מהם, שני סטודנטים ושלושה תלמידים שהשתייכו לארגונים שמאל קיצוניים.
ב-22 במרץ התאספו סטודנטים בנאנטר במחאה על המעצרים.
הם הקימו אספת דיון, והחליטו להקים ארגון מחאה.
142 הצביעו בעד, שניים התנגדו ו־3 נמנעו, וכך קם "ה-142" שנודע לאחר מכן כ"תנועת ה-22 במרץ".
ב-2 במאי הועמדו מנהיגי הסטודנטים לדין משמעתי באוניברסיטה שלהם.
בשלושה במאי הצטרפו לסטודנטים של אוניברסיטת נאנטר גם הסטודנטים של אוניברסיטת הסורבון.
הפגנה הסטודנטים דוכאה באלימות רבה מצד הכוחות המיוחדים של המשטרה.
רוב המפגינים לפחות בתחילת ההפגנות תמכו בגורמים מהשמאל, קומוניסטיים או אנרכיסטיים.
רבים ראו באירועים הזדמנות לנער את "המשטר הישן" בכמה בחינות חברתיות, כולל שיטות הלימוד, שחרור מיני ואהבה חופשית.
הזעם נגד הממשלה בגלל אלימות המשטרה עלה, ואיגוד המרצים של צרפת הכריז על שביתה.
שר החינוך של צרפת הכריז כי שביתת המרצים לא חוקית, וההפגנות נאסרו על פי חוק.
בחמישה במאי הצטרפו תלמידי התיכון ומוריהם לשביתה, ובשישה במאי כשישים אלף מפגינים נאספו ברובע הלטיני של פריז.
אלימות המשטרה על המפגינים עודדו את המפגינים להקים בריקדות להגנה עצמית וגרמו לתושבי הרובע להזדהות עם המפגינים.
רבים מהתושבים מחאו כפיים כשהמפגינים גרמו למשטרה לסגת, כתבו מכתבים לעיתונות כדי לספר על אלימות המשטרה ואף שפכו מים על המפגינים כדי לשטוף מהם את הגז המדמיע.
המחאות היו חריפות מאוד, ולכן הביאו את דה גול להקים מטה לפעולות הצבאיות שמטרתן הייתה להתמודד עם אי השקט והתסיסה.
לבסוף, דה גול פיזר את האספה הלאומית והכריז על בחירות פרלמנטריות חדשות ב-23 ביוני 1968.
הממשלה הייתה קרובה לקריסה, ודה גול מצא מקלט זמני בבסיס צבא צרפת על אדמת גרמניה.
ואולם, המצב המהפכני נמוג במהירות.
העובדים חזרו לעבודותיהם, בעידודה של הקונפדרציה הכללית של העבודה (CGT), ארגון השייך לשמאל הפוליטי, ושל המפלגה הקומוניסטית של צרפת (PCF).
כשהבחירות נערכו לבסוף ביוני, יצאה מפלגתו של דה גול חזקה אף יותר וזכתה לרוב מוחץ.
קשה לאפיין את הזהות הפוליטית של הסטודנטים שהציתו את האירועים של מאי 1968, קל וחומר את זהותם הפוליטית של האלפים שהשתתפו בהפגנות.
אולם, אחד מסימני ההיכר של התסיסה החברתית של מאי 1968, הוא כתובות הקיר הרבות שהתנוססו על קירות העיר.
כתובות אלו מעידות על השפעה אנרכיסטית וסיטואציוניסטית, והתאפיינו במקוריות רבה ובחדות הלשון של השובתים.
כמה מן הדוגמאות לסיסמאות אלו הן:
"בחברה שזנחה כל אפשרות להרפתקה, לא נותר אלא לזנוח את החברה"
"רוץ קומרד, העולם הישן מאחוריך"
"כבר 10 ימים של אושר"
"בואו נחליף לא את הבוסים, את החיים"
"הטבע לא יצר עבדים או משרתים, אני לא רוצה לשלוט או להישלט"
"אל תיפלו לדמגוגיה המלוכלכת של הפוליטיקאים, חייבים להסתמך על עצמנו.
סוציאליזם בלי חופש הוא בסיס צבאי"
"אנחנו רוצים מבנים שמשרתים את האנשים, ולא אנשים שמשרתים מבנים"
"הבוס צריך אותך, אתה לא צריך את הבוס"
"סלקו את השוטר שנמצא בתוך הראש שלכם"
"שכח מכל מה שלימדו אותך, התחל לחלום"
"החולמים", סרטו של ברנרדו ברטולוצ'י מ-2003, מתרחש כולו על רקע אירועי מאי 1968.
הסרט "הכרוניקה הצרפתית" משנת 2021 מתייחס באחד מחלקיו אל מחאת הסטודנטים בצרפת.
חלק מספרו של רומן גארי "כלב לבן" מתרחש בפריז על רקע המהומות.
בספרו של חיים סבתו "אמת מארץ תצמח" מתוארות הפגנות הסטודנטים תוך התמקדות במנהיגם שהוא מגיבורי הספר.
בספרו של יונס יונסון "הזקן בן המאה שיצא מהחלון ונעלם" מוקדש פרק 23 למאורעות 1968 בפריז.
בספרה של רות אלמוג, "שורשי אוויר" (הקיבוץ המאוחד וכתר, 1987), עוסק החלק "מותו של גולה" באלימות המשטרה בפריז בזמן ההפגנות, ובהפגנות בברלין ובפראג.
מאטל היא חברת צעצועים אמריקאית וחברת הצעצועים הגדולה בעולם.
היא מייצרת ומשווקת מוצרים פופולריים רבים לילדים, בהם בובות "ברבי" ו"אמריקן גירל", "פולי פוקט", צעצועי "פישר פרייס", מכוניות הצעצוע "הוט וילס" ו-"Matchbox", "Masters of the Universe", משחקי לוח, דמויות מעולם הבידור (כגון דמויות בובות ואביזרים של חברת וולט דיסני, הארי פוטר, פארק היורה ועוד), ובשנות ה-80 גם קונסולות משחקי וידאו.
לחברה כ-36 אלף עובדים, והכנסותיה נאמדות ביותר משבעה מיליארד דולר בשנה.
החברה נוסדה בינואר 1945 על ידי השותפים אליוט הנדלר והרולד "מאט" מטסון, כחברה קטנה לייצור מסגרות לתמונות.
היא נקראה "מאטל", על שם שילוב של שמותיהם הפרטיים של השותפים.
בשלב מאוחר יותר החלו מייצרים ריהוט לבתי בובות משיירי חומר שנותרו בתהליך ייצור המסגרות.
עד מהרה הפכה מכירת הריהוט לבתי הבובות רווחית יותר ממכירת המסגרות, והחברה התמקדה במוצרים אלה ובכלי מוזיקה.
מוצר הלהיט הראשון של החברה היה יוקולילי זעיר.
ב-1959 ייצרה רות הנדלר, אשתו של אליוט הנדלר, את בובת "ברבי" הראשונה, על פי מודל של הבובה הגרמנית הידועה "בילד לילי" שראתה בסיור בשווייץ.
הבובה זכתה להצלחה מיידית והפכה את חברת מאטל לענק עולמי בתחום הצעצועים.
בשלב מאוחר יותר עוצבה בובת זכר בשם קן, כחבר לברבי, וכן חברים נוספים בעולם הבובות של ברבי.
בני הזוג הנדלר היו בעלי החברה עד לשנת 1963, אז החלו מניותיה להיסחר בבורסה של ניו יורק.
בשנת 1955 יזמה רות הנדלר, שהייתה סגנית נשיא החברה, קניית זמן פרסום בתוכנית הטלוויזיה של וולט דיסני "מועדון מיקי מאוס", דבר שהביא לחשיפה רחבה של מוצרי החברה לילדים.
בשנת 1968 התמנתה רות הנדלר לנשיאת החברה.
הנדלר ובעלה פרשו מניהולה הפעיל של החברה ב-1975, בעקבות ממצאים שהראו על דיווחים כוזבים של החברה לבורסה לניירות ערך.
ב-1968 הוצגו לראשונה מכוניות הצעצוע "הוט וילס"; "Matchbox", החברה המתחרה למכוניות צעצוע, נרכשה על ידי מאטל ב-1997. ב-1993 רכשה מאטל את ענק הצעצועים "פישר פרייס".
מאטל סגרה את מפעל הייצור האחרון שלה בצפון אמריקה ב-2002, וכיום מרבית מפעליה ממוקמים בסין.
מטה החברה ממוקם באל סגונדו, קליפורניה.
מוצרי החברה המרכזיים שהושקו בישראל
מאטץ' קאט (מאנגלית: Match cut; בתרגום חופשי: "חיתוך תואם") הוא מונח בעריכה קולנועית המתאר מעבר חד בין שני שוטים שבו קיים דמיון ויזואלי בין מה שמסיים את השוט הראשון ומה שמופיע בתחילת השוט הבא.
המעבר יכול להיות בין שני אובייקטים שונים, שני מקומות שונים או כל שני מוטיבים ויזואליים תואמים, והוא מסייע לבסס המשכיות חזקה של פעולה מסוימת, וקשר מטפורי בין שני השוטים.
ככל שהדמיון בין השוטים בולט יותר (למרות קיומו של הבדל "טבעי" בין האלמנטים) כך מודגשת יותר יצירת המשמעות הסמלית כתוצאה מפעולת העריכה הסינתטית.
קיימים מספר סוגים של חיתוכים תואמים, כגון חיתוכים המתבססים על צורות או דימויים ויזואליים זהים בין שני השוטים, חיתוכים המתבססים על תנועה זהה בין שני השוטים או חיתוכים המתבססים על סאונד דומה בשני השוטים.
אחד ההבדלים המרכזיים בין קאט (חיתוך) רגיל לבין חיתום תואם הוא היווצרותו של קשר עמוק בעת החיתוך בין שני אירועים או רעיונות שנחשבים נפרדים, ובעקבות השימוש במאטץ' קאט נוצר ביניהם חיבור סמלי ורעיוני חדש.
בעת יצירת החיבור החדש באמצעות החיתוך היוצרים נשענים על מושג הסאבטקסט וכך יוצרים השפעה חזקה על הצופה דרך משמעויות סמליות הנוצרות בין שני השוטים המחוברים.
בסרט של סטנלי קובריק, "2001: אודיסיאה בחלל", ישנו שימוש בולט במאטץ' קאט, בעת המעבר בין שוט העצם הנזרקת באוויר לבין ספינת החלל במעופה בסצנה המתרחשת שנים רבות לאחר מכן.
בסרט האזרח קיין של הבמאי אורסון ולס קיים שימוש בטכניקה זו מספר פעמים בסיקוונס הפתיחה של הסרט.
החיתוכים מאפשרים מעבר בתוך אחוזתו של גיבור הסרט.
סרט נוסף בו נעשה שימוש בולט בטכניקת חיתוך זו הוא לורנס איש ערב, בו מבוצע חיתוך בין שוט ובו לורנס מכבה גפרור לבין שוט של זריחת השמש במדבר.
לחיתוך זה השפעות מסרטי הגל החדש הצרפתי.
מאטס וילאנדר (בשוודית: Mats Wilander; נולד ב-22 באוגוסט 1964 בווקשה, שוודיה), הוא טניסאי עבר שוודי, אשר דורג ראשון בעולם.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 זכה וילאנדר בשבעה תוארי גראנד סלאם, שלוש זכיות באליפות צרפת הפתוחה, שלוש זכיות באליפות אוסטרליה הפתוחה וזכייה אחת באליפות ארצות הברית הפתוחה.
ב-1988 זכה וילאנדר בשלושה תוארי גראנד סלאם מתוך ארבעה ודורג במקום הראשון בדירוג הטניס העולמי.
הוא זכה במהלך הקריירה ב-33 תוארי יחידים (מתוכם שמונה תארים בסדרת המאסטרס), בשבעה תוארי זוגות והיה מהכוחות הבולטים בנבחרת הטניס השוודית, שהעפילה שבע פעמים ברציפות לגמר גביע דייוויס במהלך שנות ה-80.
וילאנדר זכה בשני תוארי טניס חשובים לנוער ולאחר מכן ב-1980 החל את הקריירה המקצוענית שלו בבוגרים.
זכייתו הראשונה באליפות צרפת הפתוחה ב-1982 הדהימה את עולם הטניס, מאחר שהיה בלתי מדורג בתחרות, והצליח לגבור על המדורג שני באליפות איוון לנדל בסיבוב הרביעי.
ברבע הגמר הוא ניצח את המדורג חמישי ויטאס גרולאטיס ובחצי הגמר גבר על המדורג הרביעי חוזה לואיס קלרק.
במשחק הגמר הוא ניצח את המדורג שלישי גיז'רמו וילאס בארבע מערכות.
זכייה זו הפכה את וילאנדר לטניסאי הצעיר ביותר בהיסטוריה שזוכה בתואר גראנד סלאם (שיא שנשבר לאחר מכן על ידי מייקל צ'אנג ובוריס בקר) ולטניסאי הראשון שזוכה באליפות צרפת הפתוחה בהופעת הבכורה (רפאל נדאל שחזר את ההישג בשנת 2005).
ב-1983 זכה וילאנדר לראשונה באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר שגבר על ג'ון מקנרו בחצי הגמר.
בגמר הוא פגש שוב את איוון לנדל והפעם גבר עליו בשלוש מערכות בדרך לזכייה בטורניר.
אליפות אוסטרליה הפתוחה שוחקה על משטח דשא באותן שנים.
וילאנדר נותר עד היום הזוכה הצעיר בהיסטוריה של אליפות אוסטרליה הפתוחה (19 ושלושה חודשים).
ב-1984 זכה וילאנדר בפעם השנייה ברציפות באליפות אוסטרליה הפתוחה כשגבר על סטפן אדברג ברבע הגמר ובמשחק הגמר ניצח בארבע מערכות את הטניסאי הדרום אפריקני קווין קארן.
ב-1985 זכה וילאנדר בפעם השנייה באליפות צרפת לאחר ניצחון בגמר על איוון לנדל.
באותה שנה הפסיד וילאנדר בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לסטפן אדברג ובהמשך העפיל לחצי גמר אליפות ארצות הברית, תוך שהוא מסיים את השנה במקום השלישי בדירוג העולמי.
ב-1986 דורג וילאנדר במקום השני בדירוג העולמי אחרי איוון לנדל.
באותה השנה לא הצליח לעבור את הסיבוב הרביעי בשלושת טורנירי הגראנד סלאם שבהם השתתף (אליפות ארצות הברית, אליפות צרפת ווימבלדון), אולם סיים את השנה במקום השלישי בדירוג בזכות הישגיו בטורנירים משניים.
ב-1987 העפיל וילאנדר לשני משחקי גמר, באליפות צרפת הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
אולם בשני משחקי הגמר הפסיד ליריבו המושבע איוון לנדל.
בטורניר ווימבלדון הודח בסיבוב הרביעי על ידי פאט קאש האוסטרלי.
1988 הייתה שנת השיא בקריירה של וילאנדר.
בינואר הוא זכה בפעם השלישית באליפות אוסטרליה הפתוחה, שהתקיימה הפעם על משטחים קשים.
הוא גבר בחצי הגמר על בן ארצו סטפן אדברג בחמש מערכות.
בגמר גבר על פאט קאש בחמש מערכות ובכך הפך לשחקן היחיד שזכה באליפות אוסטרליה גם על מגרשי דשא (פעמיים) וגם על משטחים קשים.
וילאנדר העפיל באותה השנה גם לגמר אליפות צרפת הפתוחה וניצח את אנרי לקונט הצרפתי בשלוש מערכות, כשהוא מציג משחק הגשה כמעט מושלם.
הוא החמיץ רק שתי הגשות ראשונות מתוך 73 בכל המשחק (97%).
באליפות ארצות הברית הפתוחה שוב העפיל וילאנדר לגמר ופגש בפעם השלישית ברציפות את איוון לנדל.
במשחק שנמשך קרוב לחמש שעות ניצח בחמש מערכות וזכה בתואר הגראנד סלאם השביעי והאחרון בקריירה.
הוא עלה למקום הראשון בדירוג העולמי, כשהוא מדיח את לנדל שהיה במקום הראשון שלוש שנים ברציפות.
וילאנדר החזיק במקום הראשון במשך 20 שבועות עד שלנדל חזר למקום הראשון בינואר 1989. הוא היחיד בהיסטוריה שזכה בארבעה תוארי גראנד סלאם עד גיל 20. וילאנדר הודיע על פרישה ממשחק באופן רשמי באוקטובר 1996.
וילאנדר היה שותף בכיר להישגי הנבחרת השוודית בגביע דייוויס במהלך שנות ה-80.
ב-1983 העפיל וילאנדר ביחד עם הנבחרת לגמר בפעם הראשונה בקריירה.
הנבחרת השוודית הפסידה בגמר 2–3 לנבחרת אוסטרליה (אף על פי שוילאנדר ניצח בשני משחקי היחידים שלו).
ב-1984 שוב העפילה הנבחרת ביחד עם וילאנדר לגמר, כשהפעם הנבחרת ניצחה את נבחרת ארצות הברית 1–4 וזכתה בתואר.
ב-1985 זכתה הנבחרת השוודית בתואר בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון על נבחרת מערב גרמניה 3-2 בגמר במינכן.
ב-1986 וילאנדר היה שותף לעלייה של הנבחרת לגמר, אולם לא השתתף במשחקי הגמר בשל חתונתו.
הנבחרת השוודית הפסידה בגמר 2–3 לנבחרת אוסטרליה.
ב-1987 הוא שיחק בגמר הרביעי שלו עם הנבחרת, והיה שותף לניצחון בגמר 0–5 על נבחרת הודו.
גם בשנים 1988–1989 העפילה הנבחרת השוודית לגמר, אולם הפסידה פעמיים לנבחרת מערב גרמניה.
1995 הייתה השנה האחרונה שבה וילאנדר השתתף בגביע דייוויס, אולם בשני משחקיו האחרונים בטורניר מול נבחרת ארצות הברית הפסיד לאנדרה אגסי ולפיט סמפראס.
המאזן הכולל של וילאנדר במשחקי גביע דייוויס עומד על 16–36 במשחקי יחידים ו-2–7 במשחקי זוגות.
למרות המאזן המרשים שלו, המשחק הזכור ביותר שלו בגביע דייוויס היה דווקא משחק הפסד ברבע הגמר של 1982 מול נבחרת ארצות הברית.
הוא התמודד מול ג'ון מקנרו במשחק שנמשך חמש מערכות, הפסיד במערכה האחרונה 15–17 במשחק שנמשך 6 שעות ו-32 דקות והיה הארוך ביותר בהיסטוריה של גביע דייוויס.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל מונה וילאנדר לקפטן נבחרת הדייוויס של שוודיה.
הוא עבד תקופה מסוימת כמאמנו של מאראט סאפין ואימן טניסאים נוספים.
וילאנדר משמש כיום כפרשן טניס בטלוויזיה ביורוספורט, הוא מתגורר באיידהו, ארצות הברית.
וילאנדר נשוי ואב ל-4 ילדים.
מַאטְס יוליאן הוּמֶלְס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
הומלס החל את הקריירה בבאיירן מינכן, אך בגיל 20 עבר לבורוסיה דורטמונד, בה שיחק שמונה עונות, וזכה בשתי אליפויות הבונדסליגה ופעם אחת בגביע הגרמני.
כמו כן ערך 70 הופעות בנבחרת גרמניה, ואף זכה עמה במונדיאל 2014.
הומלס החל את הקריירה שלו בבאיירן מינכן כבר בגיל שבע, וחתם על חוזהו הראשון כמקצוען ב-19 בדצמבר 2006, למשך ארבע שנים.
ב-27 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה במדי באיירן, במסגרת משחק המחזור האחרון של העונה מול בבונדסליגה בניצחון 2–5 על מיינץ 05. הומלס המשיך לשחק בבאיירן מינכן, אך כמעט רק בקבוצת המילואים.
בינואר 2008 הושאל הומלס לבורוסיה דורטמונד.
בעונתו הראשונה בקבוצה הרבה לשחק בהרכב, אך נפצע והחמיץ חלק גדול ממנה.
בפברואר 2009 חתם הומלס על חוזה נוסף עם דורטמונד, אליה נמכר מבאיירן מינכן תמורת סכום של ארבעה מיליון אירו, והחל לבסס את מעמדו בהגנת הקבוצה.
בעונת הצטיין הומלס בהגנת דורטמונד לצד נבן סובוטיץ', ויכולתם הייתה בין הגורמים העיקריים שסייעו לדורטמונד לשוב ולזכות באליפות הבונדסליגה.
הומלס הצטיין באותה עונה בקריאת המשחק וביכולת התיקול שלו.
בעונת 2011/2012 הומלס זכה עם דורטמונד באליפות שנייה ברציפות, אליה הוסיף גם זכייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2–5 בגמר על באיירן מינכן, במשחק בו הבקיע את השער השני בפנדל.
עם זאת, דורטמונד והומלס רשמו קמפיין כושל בליגת האלופות באותה עונה, בה סיימו את שלב הבתים במקום האחרון.
בגמר ליגת האלופות הפסידו הומלס ובורוסיה דורטמונד שוב לבאיירן מינכן, בתוצאה 1–2, לאחר שער ניצחון של אריין רובן בדקה ה-89.
בתום אותה עונה נבחר הומלס כבלם המצטיין של הבונדסליגה, על אף שעבר מספר פציעות.
ב-10 באוגוסט 2014 קיבל מאטס הומלס את סרט הקפטן כשהחליף את קודמו סבסטיאן קל שפרש.
כעבור שלושה ימים זכה הומלס עם דורטמונד בפעם השנייה ברציפות בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 0–2 על באיירן מינכן.
את עונת 2014/2015 החלו הומלס ודורטמונד בצורה חלשה, ולקראת מחצית העונה היו במקום האחרון בבונדסליגה, אך הצליחו להיחלץ בזכות סיבוב שני טוב יותר וסיימו את העונה במקום השביעי.
באותה עונה פגשו דורטמונד והומלס את באיירן מינכן בחצי גמר הגביע הגרמני, וניצחו בפנדלים לאחר 1-1 בתום 120 דקות, על אף שהומלס החטיא את הפנדל שלו.
עם זאת, כשלו דורטמונד והומלס בגמר, אותו הפסידו 1–3 לוולפסבורג.
באותה עונה, דורטמונד והומלס צלחו בקלות את שלב הבתים בליגת האלופות, אך הודחו בשמינית הגמר על ידי יובנטוס.
עונת 2015/2016 הייתה האחרונה של הומלס בבורוסיה דורטמונד.
בעונה זו דורטמונד והומלס השתתפו במפעל הליגה האירופית, לאחר שלא הצליחו להעפיל אל ליגת האלופות בעונה הקודמת.
דורטמונד והומלס הודחו ברבע הגמר על ידי ליברפול.
בבונדסליגה חזרו הומלס ודורטמונד אל הצמרת, וסיימו את העונה במקום השני.
דורטמונד והומלס הגיעו לגמר הגביע הגרמני באותה עונה, והפסידו בו לבאיירן מינכן בפנדלים לאחר 0-0 בתום 120 דקות.
הומלס הוחלף במשחק זה בדקה ה-78, וזה היה משחקו האחרון בבורוסיה דורטמונד, אותה עזב לאחר שמונה עונות וחצי.
במאי 2016, עוד לפני גמר הגביע הגרמני, הודיעה באיירן מינכן כי רכשה את הומלס תמורת 35 מיליון אירו מבורוסיה דורטמונד והחתימה אותו על חוזה לחמש עונות.
הומלס חזר למעשה לקבוצת נעוריו, למורת רוחם של אוהדי בורוסיה דורטמונד, שהייתה גבוהה לנוכח הצהרות של הומלס בעבר כי לא ישחק בבאיירן מינכן לנוכח היריבות בין שני המועדונים, שהייתה בעיצומה בשנים בהן הומלס שיחק בדורטמונד.
משחקו הרשמי הראשון של הומלס במדי באיירן מינכן לאחר חזרתו לקבוצה, היה ב-14 באוגוסט 2016, דווקא נגד בורוסיה דורטמונד, במסגרת הסופר קאפ הגרמני.
במשחק זה הומלס שיחק 90 דקות ובאיירן מינכן ניצחה 0–2. ב-19 באוגוסט כבש הומלס את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–5 על קארל צייס יינה במסגרת הגביע הגרמני.
הומלס הפך כבר עם הגעתו לעוגן חשוב בהגנת באיירן מינכן, ושיתף פעולה בהגנה עם פיליפ לאם, יוזואה קימיך, ג'רום בואטנג, דויד אלאבה וחאבי מרטינס.
הומלס זכה עם באיירן מינכן בעונת 2016/17 באליפות הבונדסליגה, אך הפסיד עם הקבוצה לקבוצתו הקודמת בורוסיה דורטמונד בחצי גמר הגביע הגרמני בתוצאה 2–3, במשחק בו הבקיע את השער השני לטובת באיירן מינכן, שנתן לקבוצה יתרון זמני של 1–2 שלא הספיק.
בליגת האלופות הגיע הומלס עם באיירן מינכן לרבע הגמר, שם הודחה הקבוצה על ידי ריאל מדריד לאחר הארכה.
באוגוסט 2017 זכה הומלס עם באיירן מינכן בפעם השנייה ברציפות בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון בפנדלים על בורוסיה דורטמונד, לאחר 2-2 בתום 120 דקות.
בעונת 2017/2018 הציג הומלס יכולת טובה מאוד, והמשיך לשתף פעולה בהגנת הקבוצה עם בואטנג, אלאבה, מרטינס וקימיך, ועם הבלם החדש ניקלאס זולה.
הומלס זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, אך הודח עמה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד.
הומלס הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הגרמני מול איינטרכט פרנקפורט, בו הפסידה הקבוצה 1–3, במשחק לא טוב של הומלס.
את עונת 2018/2019 החל הומלס בצורה לא טובה כמו כל הקבוצה שהייתה רחוקה תשע נקודות מבורוסיה דורטמונד בבונדסליגה, והודחה על ידי ליברפול כבר בשמינית גמר ליגת האלופות.
עם זאת, בחצי השני של העונה הציג הומלס יכולת מצוינת, וסייע לקבוצה לסגור את פער תשע הנקודות ולזכות באליפות הבונדסליגה.
הומלס הציג יכולת גבוהה גם בגמר הגביע הגרמני, בו ניצחה באיירן מינכן 0–3 את ר.ב.
לייפציג, מה שהקנה להומלס את הדאבל הראשון שלו במדי באיירן מינכן והשני בקריירה.
ביוני 2019 חזר הומלס לבורוסיה דורטמונד, שרכשה אותו מבאיירן מינכן תמורת 38 מיליון יורו.
באוגוסט 2019 זכה הומלס בסופר קאפ הגרמני לאחר ניצחון 0–2 על באיירן מינכן קבוצתו הקודמת, על אף שלא שותף במשחק זה.
את עונת 2019/2020 סיימו הומלס ודורטמונד במקום השני בבונדסליגה, כשהומלס מבקיע שער ליגה אחד.
הומלס ודורטמונד הודחו בעונה זו בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי פריס סן ז'רמן ובשמינית גמר הגביע הגרמני על ידי ורדר ברמן.
במאי 2021 זכה הומלס עם בורוסיה דורטמונד בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–4 בגמר על ר.ב.
בשתי העונות הבאות הציג הומלס יכולת מצוינת, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני.
עונת 2023/2024 הייתה האחרונה של הומלס במדי דורטמונד, בה סיים עם הקבוצה במקום החמישי, אך הגיע עמה לגמר ליגת האלופות 2024 בו הפסידה הקבוצה 2-0 לריאל מדריד, במשחק בו הומלס שיחק 90 דקות.
בספטמבר 2024 חתם הומלס ברומא אחרי סיום מועד ההעברות, כשהגיע אליהם כשחקן חופשי לאחר סיום חוזהו בשוורצגלבן.
בקבוצה מבירת איטליה האיצו את המגעים עם הבלם הגרמני בן ה-35 והשיגו איתו סיכום על חוזה לעונה אחת, במסגרתו ירוויח סביב שני מיליון אירו פלוס בונוסים.
ב-4 באפריל 2025, הודיע הומלס כי יפרוש בסיום העונה.
ב-2009 זומן הומלס לראשונה לסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21, ונטל חלק באליפות אירופה בשנת 2009. הומלס לא זכה לדקות רבות בארבעת המשחקים הראשונים של האליפות, אך פתח במשחק הגמר שבו גברה גרמניה על נבחרת אנגליה עד גיל 21 בתוצאה 0:4.
הומלס פתח לראשונה בהרכב נבחרת גרמניה הבכירה במשחק הכנה למונדיאל 2010 מול נבחרת מלטה ב-13 במאי 2010 כאשר החליף את סרדר טשצ'י, אך לא זומן לסגל הגרמני למונדיאל זה.
בטורניר זה הגיעו הומלס וגרמניה עד לחצי הגמר, שם הודחו על ידי נבחרת איטליה.
הומלס המשיך להיות חלק בלתי נפרד מההרכב הגרמני גם במוקדמות מונדיאל 2014, אותם סיימה גרמניה עם תשעה ניצחונות, תיקו אחד וללא הפסדים.
הומלס נכלל בסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 2014 בו היה חלק בלתי נפרד מהזכייה של גרמניה בתואר.
הומלס כבש בטורניר זה שני שערים.
האחד היה השער השני בניצחון 0–4 על נבחרת פורטוגל בשלב הבתים.
השני היה שער ניצחון ב-0–1 מול נבחרת צרפת ברבע הגמר.
הומלס לקח חלק גם במינייראסו בו הביסה גרמניה את המארחת נבחרת ברזיל בתוצאה 1–7, וגם בגמר מונדיאל 2014, בו ניצחה גרמניה 0–1 את נבחרת ארגנטינה בהארכה משער של מריו גצה, וזכתה במונדיאל.
בזכות הצטיינותו של הומלס בטורניר, הוא נכנס לנבחרת הטורניר של אדידס.
הומלס נטל חלק גם במוקדמות יורו 2016, בהם גרמניה לא הרשימה אך סיימה את הבית שלה במקום הראשון.
הומלס השתתף עם גרמניה ביורו 2016, בו הודחה גרמניה בחצי הגמר על ידי המארחת, נבחרת צרפת לאחר הפסד בתוצאה 0–2.
במוקדמות מונדיאל 2018 הומלס המשיך לשחק בקביעות בהרכב הגרמני, והבקיע את שער הניצחון במשחק בו ניצחה גרמניה 1–2 את נבחרת צ'כיה.
הומלס המשיך לשחק מספר משחקים במדי נבחרת גרמניה לאחר האכזבה במונדיאל 2018, וב-5 במרץ 2019 התבשר על ידי המאמן יואכים לב כי במסגרת התחדשות הנבחרת לעתיד, הוא לא ילבש יותר את המדים הלאומיים, בדומה לשני שחקנים נוספים, תומאס מולר וג'רום בואטנג.
במאי 2021 נמלך יואכים לב בדעתו והחליט לזמן את הומלס לסגל הגרמני לטורניר יורו 2020. הומלס פתח בהרכב בכל משחקיה של גרמניה בטורניר זה, והבקיע שער עצמי שהוביל להפסד 1-0 במשחק הראשון בשלב הבתים, מול צרפת.
הומלס וגרמניה העפילו לבסוף לשמינית הגמר, שם הודחו לאחר הפסד 2-0 לאנגליה.
בעקבות הכישלונות במונדיאל 2018 ויורו 2020, סיים יואכים לב את תפקידו בנבחרת גרמניה, ואצל המאמן שמונה במקומו, האנזי פליק, הומלס לא קיבל כמעט הזדמנויות, ולא זומן לסגל הגרמני למונדיאל 2022. בעקבות רצף תוצאות לא טובות וכישלון נוסף במונדיאל 2022, פוטר פליק מתפקידו ומונה במקומו יוליאן נגלסמן, שהחליט להחזירו לסגל.
הומלס נתן מספר הופעות טובות בשנת 2023, האחרונה שבהן הייתה במשחק מול אוסטריה בנובמבר 2023. הומלס לא זומן על ידי נגלסמן לסגל הגרמני ליורו 2024, ולמעשה סיים את דרכו במדים הלאומיים.
מאטסלקה (בהונגרית: Mátészalka, ביידיש: מאטא-סאלקע) היא עיר בצפון מזרח הונגריה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג.
זהו היישוב המאוכלס ביותר במחוז אחרי בירת המחוז העיר נירג'האזה.
העיר ממוקמת על גדות נהר הקרסנה, 52 ק"מ ממזרח לנירג'האזה ו-77 ק"מ צפונית-מזרחית מדברצן.
מנירג'האזה כביש ראשי 41 ובהמשך כביש ראשי 49 מובילים לעיר; מדברצן ניתן להגיע אליו על הכביש הראשי 471.
החלק הראשון של שם העיר "מאטה" הוא שם שנוצר משם פרטי בצורתו ההונגרית.
השם הכנסייתי הלטיני מתאוס הוא הצורה ההונגרית של מאטה.
גם החלק השני של השם "סלקה" הוא מהשם הפרטי הישן סלקה.
המקור לכך, אולי, נובע מהמילה "עקשן" של הטורקית העתיקה, בעיני אחרים המקור לא ידוע.
מאטסלקה הוקמה על ידי מיזוג של ארבעה יישובים הונגריים.
שם היישוב מופיע לראשונה בשנת 1216, ולאחר מכן בשנת 1231, בכתביו של מייסד העיר אנדרו אדון האנט.
משנת 1835 ואילך, נראית בבירור תמונה של תכנון עירוני ביישוב.
ניתן לתארך את בניית בית הכנסת של מאטסלקה לשנת 1857. בשנת 1864 הוקם מפעל חקלאי מודרני.
משנת 1887 נבנו קווי הרכבת, נפתחו בנקים ובתי מרקחת.
בשנת 1888 היה ד"ר דיולה סלקאי, בעל מפעל יהודי היה הראשון מבין העיירות הכפריות שבנה תאורת רחוב בקטע מסוים בעיר.
העיתון היומי הראשון פורסם בשנת 1890.
בשנת 1888, לראשונה בהונגריה - במקביל לניו יורק - גם במאטסלקה, ברחוב קושוט 16 של היום, החשמל נדלק בביתו של פאל סאלקאי.
חשמל סופק על ידי מחלקת אספקת החשמל של חברה, שהוקמה על ידי היהודי מור שוורץ.
בשנת 1940, כאשר החלק של מחוז סאטמר שסופח לרומניה אחרי מלחמת העולם הראשונה הוחזר להונגריה הפך סאטו מארה למושב המחוז במקום מאטסלקה.
בסוף שנת 1944 הצטמצמה האוכלוסייה ל -9,000 איש עקב קורבנות המלחמה, אך בעיקר בשל גירושם ורציחתם של חלק ניכר מיהדות המקומית וההגירה של שרידי השואה.
עם שחר ה 28 באוקטובר 1944 הגיעו כוחות סובייטים ורומנים למאטסלקה.
בשנת 2001, 96% מאוכלוסיית העיר היו הונגרים, 3% צוענים ו-1% הכריזו על עצמם כגרמנים.
כמו ערים רבות באירופה אוכלוסיית העיר קטנה משנה לשנה.
המשפחות היהודיות הראשונות התיישבו במאטסלקה באמצע המאה ה-18. באמצע המאה ה-19 החלה העלייה הכלכלית של היהדות, שהושלמה אז באמנציפציה חוקית לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867. הפעילות הכלכלית והחברתית ביותר הייתה של משפחה בשם שוורץ.
במלחמת העולם השנייה הוקם בעיר גטו שאליו רוכזו יהודים מכל האזור, ביניהם יהודי הכפרים פורצ'למה, קאלין, אוהליה וקנטוריאנושי.
בחג השבועות 1944 גורשו היהודים מהגטו ברכבות לאושוויץ.
בעיר זו הקים רבי אהרן ישעיהו פיש את חסידות האדאס.
לאיוש בקפי, (במקור יואל פרידמן; בהונגרית: Békefi Lajos; מאטסלקה, 13 בינואר 1871 – בודפשט, 31 במרץ 1953) היה שחקן יהודי-הונגרי, זמר עם, במאי תיאטרון.
מיהאי סנדראי, (במקור שטרסנוף, בהונגרית: Szendrey Mihály; מאטסלקה, 26 במרץ 1866 – בודפשט, 7 באוקטובר 1956) היה שחקן יהודי-הונגרי, במאי תיאטרון, מחזאי, כותב ביוגרפיות.
הוא אחיו הגדול של הנוכל האגדי איגנץ שטרסנוף.
מאטס טובה מגנוסון (; נולד ב-10 ביולי 1963 בהלסינגבורג) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת החלוץ.
מגנוסון החל את הקריירה במאלמה, במדיה זכה באליפות ובשני גביעים.
הוא זכה להצלחה גם בבנפיקה ליסבון, במדיה רשם שתי הופעות בגמר גביע אירופה לאלופות, זכה בשתי אליפויות, וכן הוסיף זכייה אחת בתואר מלך השערים.
מגנוסון רשם שלושים הופעות במדי נבחרת שוודיה, בהן כבש תשעה שערים.
בין היתר, ייצג את נבחרתו בטורניר מונדיאל 1990 באיטליה.
מגנוסון החל את הקריירה במדיה של מאלמה מליגת העל השוודית בעונת .
בעונותיו הראשונות זכה לדקות משחק מועטות בלבד, ובסך הכול רשם במצטבר שש הופעות בשלוש עונות.
הוא החל את הפריצה שלו במדי המועדון בעונת , אז כבש 13 שערי ליגה בעשרים הופעות, שהפכו אותו לסגן מלך השערים של הליגה.
באותה העונה סיימה מאלמה שלישית בטבלת העונה הסדירה, אך הודחה כבר ברבע גמר הפלייאוף.
עם זאת, חגג מגנוסון זכייה בתואר ראשון בקריירה, הגביע השוודי.
מאלמה, עם מגנוסון בהרכב, גברה 1-0 על לנדסקרונה מליגת המשנה.
עונה אחר כך תרם שבעה שערים ב-12 הופעות, כשמאלמה סיימה כאלופת העונה הסדירה, אך הודחה על ידי גטבורג בחצי גמר הפלייאוף.
לקראת עונת עבר מגנוסון לסרבט ז'נבה השווייצרית.
הוא רשם עונה מוצלחת בקבוצת מרכז הטבלה בליגת העל השווייצרית, כאשר כבש 14 שערי ליגה ב-22 הופעות.
סרבט סיימה את העונה במקום התשיעי.
בתום עונה אחת במועדון, שב מגנוסון לקדנציה שנייה במאלמה.
הוא הספיק לתרום שני שערי ליגה בשמונה הופעות בדרך לזכייתה של מאלמה באליפות.
כמו כן, כיכב בשלב הפלייאוף עם שער אחד בשלב חצי הגמר, וצמד במשחק הגומלין של גמר הפלייאוף (5-1 על א.י.ק סולנה, 5-2 בסיכום).
כמו כן, בפעם השנייה בקריירה הניף מגנוסון את הגביע השוודי, וזאת לאחר ניצחון 2-1 בגמר על גטבורג.
מגנוסון פתח בהרכב למשחק הגמר.
עונה לאחר מכן שוב זכתה מאלמה באליפות העונה הסדירה, אך הפסידה בגמר הפלייאוף לגטבורג עקב חוק שערי חוץ.
מגנוסון, עם 12 שערי ליגה ב-17 הופעות, סיים את העונה כסגן מלך השערים.
לקראת עונת סיים מגנוסון את הקדנציה השנייה במאלמה ועבר לבנפיקה ליסבון.
כבר בעונת הבכורה שלו הפגין יכולת כיבוש גבוהה, עם 13 שערי ליגה ב-27 הופעות, שסייעו לקבוצתו לסיים כסגנית אלופת פורטוגל.
במקביל, היה שותף להעפלתה של בנפיקה לגמר גביע אירופה לאלופות 1988. לזכותו שער אחד באותו הטורניר, בשלב רבע הגמר מול אנדרלכט.
הוא פתח בהרכב בנפיקה למשחק הגמר, בו פגשה את פ.ס.וו.
איינדהובן ההולנדית, והוחלף בדקה ה-112 במהלכה של ההארכה.
המשחק עבר להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין, ובנפיקה נוצחה 6-5 בסיום.
עונה אחר כך תרם רק שישה כיבושים ב-27 הופעות ליגה, אך היה לחלק מזכייתה של בנפיקה באליפות, ומהעפלתה לגמר הגביע הפורטוגלי.
בעונת הצטרף לקבוצה המאמן בן ארצו של מגנוסון, סוון-יוראן אריקסון.
תחת המאמן החדש חווה מגנוסון את עונת השיא שלו בקריירה, כשכבש 33 שערי ליגה ב-32 הופעות.
על אף שהקבוצה סיימה כסגנית האלופה בלבד, זכה מגנוסון בתואר מלך שערי הליגה הפורטוגלית.
במקביל, העפילה הקבוצה פעם נוספת לגמר גביע אירופה.
מגנוסון היה דומיננטי לאורך הטורניר עם ארבעה שערים, ואף פתח במשחק הגמר מול מילאן, בו נוצחה בנפיקה 1-0, וסיימה פעם נוספת כסגנית אלופת אירופה.
בעקבות פציעה שספג במהלך מונדיאל 1990, הושבת מגנוסון לתקופה ארוכה, והוגבל ל-14 הופעות ליגה בלבד בעונת , בהן כבש שלושה שערים.
עם זאת, הוא היה שותף לזכייה שנייה באליפות במדי בנפיקה באותה העונה.
הוא המשיך לעונה חמישית ואחרונה, בה כבש תשעה שערי ליגה ב-21 הופעות, בדרך לסגנות נוספת.
בסך הכול לזכותו 64 שערי ליגה ב-121 הופעות במדי בנפיקה.
הוא זכה בשתי אליפויות ושלוש סגנויות, זכייה בסופר קאפ הפורטוגלי, שתי העפלות לגמר גביע אירופה לאלופות והעפלה אחת לגמר הגביע הפורטוגלי.
במהלך הקדנציה שיתף פעולה עם שלושה מבני ארצו, בהם המאמן אריקסון, ושני חבריו לשעבר במאלמה - יונאס תרן וסטפן שוורץ.
לקראת עונת חזר מגנוסון לשוודיה, וחתם במדי הלסינגבורג מעיר הולדתו.
כבר בעונת החזרה שלו, לצדו של הנריק לארסון הצעיר, סייע מגנוסון לקבוצתו מליגת המשנה להעפיל בחזרה לליגה הבכירה, עם 19 שערים ב-22 הופעות (לארסון תרם באותה העונה 32 שערים ב-27 הופעות).
מגנוסון המשיך לעונת פרישה, בה כבש שמונה שערים ב-25 הופעות, ובסיומה של עונת פרש ממשחק פעיל בגיל שלושים.
מגנוסון החל את דרכו במדי נבחרת שוודיה ב-22 באוגוסט 1984, בגיל 21, כשפתח בהרכב של לארס ארנסון במשחק ידידות מול , שהסתיים בשוויון 1-1. את שער הבכורה שלו כבש כשנה לאחר מכן, בהופעתו השלישית בנבחרת, במהלך הניצחון של שוודיה 3-0 על במשחק ידידות.
לאחר שכשל להעפיל עם הנבחרת מטורנירי מוקדמות מונדיאל 1986 ומוקדמות יורו 1988, נטל מגנוסון חלק בקמפיין המוצלח של שוודיה במוקדמות מונדיאל 1990, בו סיימה ראשונה בבית, לפני נבחרות בכירות כמו ו.
מגנוסון שותף בארבעה מתוך ששת משחקיה של שוודיה במוקדמות, וכבש שער אחד.
מגנוסון שותף על ידי אולה נורדין לסגל שוודיה לקראת מונדיאל 1990 באיטליה.
מגנוסון פתח בהרכב נבחרתו במשחק הפתיחה מול , אך הוחלף במחצית לאחר שספג פציעה קשה שהשביתה אותו מהמשך הטורניר, ומחלקים גדולים מהעונה שלאחר מכן.
שוודיה סיימה את הטורניר במקום האחרון בבית, ללא נקודות.
ההופעה מול ברזיל הייתה לאחרונה בקריירה הבינלאומית של מגנוסון.
בסך הכול כבש מגנוסון תשעה שערים בשלושים הופעות במדי הנבחרת.
גביע אירופה לאלופות (מקום שני): ,
מלך השערים של ליגת העל הפורטוגלית: (33 שערים)
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםמאלמה ליגת העל השוודית1040102013127סרבט ז'נבה ליגת העל השווייצרית2214מאלמה ליגת העל השוודית821712בנפיקה ליסבון ליגת העל הפורטוגלית27132763233143219הלסינגבורג ליגת המשנה השוודית2219 ליגת העל השוודית258סך הכול בקריירה253139