tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גרסה החדשה המבוססת על מנוע Source שיצרה Valve ב-2004 במקור ל-Half-Life 2. המשחק מציג שיפור משמעותי בגרפיקה, ובנוסף מנוע פיזיקלי חדש Havok ותוקנו באגים שהיו בגרסאות קודמות.
גרסה חדשה של Counter-Strike: Source אשר יצאה ב-21 באוגוסט 2012. המשחק מכיל מפות משחק חדשות, כלי נשק חדשים, שיפור הטקסטורות ומודלים איכותיים יותר.
הוא גם מכיל שיפורים במפות משחק קודמות מוכרות כמו Dust, Dust 2, Aztec, Nuke, Inferno.
משחק זה היה אמור להכיל גם אפשרות לשחק בין פלטפורמות Xbox 360, Playstation 3 ו-PC באותו שרת תחת שימוש במקלדת ועכבר למניעת יתרון אבל החברה החליטה שיש הבדלים גדולים מדי בין החומרות השונות.
המשחק יצא לשווקים ב-1 בספטמבר 2023 בגרסת בטא מוגבלת.
גרסה שזכתה לפופולריות רבה לקאונטר סטרייק.
כעיקרון שמה של גרסה זו מעיד על זה שהיא מוצגת בגרפיקת דו מימד.
הוא עיבוד ארקייד היפני ל-Counter Strike שיצא לאור על ידי Namco והוא פותח במיוחד בשביל לפעול על מערכת לינוקס.
המשחק מבוסס על המשחק Counter Strike Source ומציג שרתי משחק קבועים.
המשחק הוא חינמי ופותח על ידי החברה Nexon.
המשחק מיועד בעיקרו לקהל האסייתי.
למשחק יש מצבים קבועים, ולא ניתן להוסיף מצבי משחק.
ספין-אוף נוסף יצא למשחק בשם Counter-Strike Nexon: Zombies בשנת 2014.
קאזה (באנגלית- KaZaA) הייתה תוכנה לשיתוף קבצים באינטרנט שהושקה במרץ 2001 ופעלה עד 2012 באמצעות פרוטוקול FastTrack שפותח עבורה.
התוכנה פותחה והופעלה באמצעות חברה הולנדית בשם "שרמן נטוורקס", אשר הוקמה על ידי אנשי העסקים, השוודי ניקלס זנסטרום וינוס פריס הדני.
התוכנה פותחה על ידי אותו צוות המתכנתים מאסטוניה, שבשנת 2003 יצר יחד עם זנסטרום ופריס את תוכנת הטלפוניה סקייפ.
התוכנה הושקה במרץ 2001 ובמאי 2003, הוכרזה כתוכנה הפופולרית ברשת לפי Download.com, אתר ההורדות הגדול באינטרנט, לאחר שהורידו אותה יותר מ-227 מיליון פעמים.
בנובמבר 2004 הושקה גרסת קאזה 3.0 שכללה את סקייפ.
ב-2001 הגישה התאחדות חברות התקליטים ההולנדית תביעה נגד "שרמן נטוורקס", ודרשה מבית המשפט להורות לה לחדול מלספק את השירות או לשלם קנס כספי יומי בסך 124 אלף דולר.
בנובמבר 2001, פסק בית המשפט המחוזי בהולנד כי תוכנת קאזה מציעה שירות בלתי חוקי לגולשים כיוון שהוא מנוצל לביצוע פעולות המנוגדות לחוקי זכויות היוצרים, עקב כך העבירה את מטה החברה של לאוסטרליה, אך גם שם הוגשה תביעה נגדה.
בהמשך בית המשפט העליון בהולנד, הערכאה הגבוהה ביותר באירופה שדנה בסוגיית החלפת הקבצים באינטרנט.
פסק בדצמבר 2003 כי אין לראות במפתחי תוכנת קאזה כאחראים על פעולות הגולשים המחליפים קבצים באמצעות התוכנה שפיתחו.
בעקבות ההחלטה הודיעה התאחדות חברות התקליטים ההולנדית, BUMA Stemra כי תתחיל לתבוע גולשים הולנדים המורידים קבצים באמצעות קאזה בדומה לתביעות שהגישה התאחדות חברות התקליטים האמריקאית נגד מאות גולשי אינטרנט בארצות הברית.
בשנת 2004 הוגשו נגד החברה תביעות בגין הפרת זכויות יוצרים על יד חברות תקליטים בארצות הברית ואוסטרליה.
שירות קאזה, נסגר ב-2006 לאחר שיישבה את כל תביעות הפיצויים שהגישו נגדה חברות התקליטים, בתשלום פיצויים של 100 מיליון דולר והתחייבה לספק הגנות נגד פיראטיות.
ביולי 2009 השיקה אתר חדש, כשירות הורדות למנויים בעלות של 12 דולרים מדי חודש.
הקבצים הזמינים להורדה בו הוגבלו לשימוש ב-5 מחשבים או נגני MP3 לכל היותר באמצעות תוכנת DRM (Digital Rights Management), והחברה התחייבה לשלם תמלוגים.
השירות לא הצליח מסחרית ונסגר ב-2012.
על מנת שתניב רווחים, הוטמעו בתוכנה רוגלות (פרסומות).
בעקבות כך, יצרו מתנדבים גרסה משלהם לתוכנה בשם "קאזה לייט", ללא פרסומות ורוגלות.
חברת קאזה החליטה להילחם נגד "קאזה לייט", ודרשה ממנוע החיפוש גוגל לצנזר קישורים המאפשרים להוריד את התוכנה; גוגל נענו לבקשתה.
בהמשך, נוצרה גרסה חדשה בשם "קאזה לייט ריזורקשן" (Resurrection - לידה מחדש), שאף היא נקייה מפרסומות ורוגלות.
קאזאן היא בירת רפובליקת טטרסטן ואחת הערים הגדולות ברוסיה.
העיר שוכנת על מפגש הנהרות וולגה וקזנקה, כ-827 קילומטרים דרומית מזרחית ממוסקבה.
בשנת 2017 היו בעיר 1,231,878 תושבי קבע והיא העיר השמינית באוכלוסייתה ברחבי הפדרציה הרוסית.
קאזאן מהווה אחד המרכזים הגדולים ברוסיה בתחומי דת, תרבות, מדע, ספורט וחינוך.
קאזאן עיר רב-לאומית שחיים בה בני למעלה ממאה וחמישה עשר לאומים שונים.
כמעט מחצית העיר מונה טטרים (מוסלמים-סונים) וכמחצית נוספת מונה רוסים (נוצרים-אורתודוקסים), וניתן למצוא בין תושביה גם את בני העדה הצ'ובשית, האזרית, האוקראינית ועוד רבים אחרים.
מבצר קאזאן הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
באוגוסט 2005 נערכו בעיר חגיגות המילניום (אלף שנה) להיווסדה, וההיסטוריה ארוכת השנים של העיר תורמת להיותה אחת מהערים המתוירות ביותר ברוסיה.
קאזאן ממותגת רשמית כ"בירתה השלישית של רוסיה" וכבירתם של כל בני העדה הטטרית בעולם.
בשנת 2013 נערכה בקאזאן אוניברסיאדה, וב-2018 אירחה העיר חלק ממשחקי גביע העולם בכדורגל.
בקאזאן פועל מפעל מסוקים בשם "קאזאן מסוקים".
הבעיות האקולוגיות העיקריות בעיר הן זיהום אוויר, איכות ירודה של מי שתייה וחוסר הקפדה על איסוף אשפה.
בתחומי העיר פועלים מספר מקורות מזהמים, בעיקר ממפעלי תעשייה בצפון העיר ובשנת 2010 סבלה העיר מאוד מזיהום אוויר ועשן עקב שריפות יער סמוכות.
חרף זאת, קאזאן לא נחשבת לאחת הערים המזהמות ביותר ברוסיה ועיריית קאזאן עושה מאמצים רבים בשמירה על איכות הסביבה, לרבות הפעלת מחלקת שיטור בתחום איכות הסביבה.
העירייה מפעילה מספר תוכניות של שתילת צמחייה במקומות שונים בעיר ומדי שנה העירייה שותלת 5 מיליון פרחים.
בשנת 2014 הושלמה בניית צנרת חדשה והתחבורה הציבורית בעיר עברה לתדלק דלק בתקן יורו 3 או יורו 4.
לפי מקורות טטריים העיר נוסדה במאה ה-10 ושימשה כמרכז מסחרי על הדרך מאירופה לסין וסיביר וכמבצר גבול בצפון-מזרח של בולגריה של הוולגה.
במאה ה-14 שימשה כבירת חאנות קאזאן.
ב-1552 נכבשה על ידי איוואן האיום הצאר של רוסיה ומאז היא חלק מרוסיה.
ב-1774 נכבשה על ידי ימליאן פוגצ'וב במרד הקוזקי, אך כעבור מספר חדשים שוחררה.
ב-1804 נוסדה בעיר אוניברסיטה שבראשה עמד המתמטיקאי הנודע ניקולאי לובצ'בסקי.
בין 1918 ל-1919 שימשה כבירת מדינת אידל-אורל, שפרשה מרוסיה, אך נכבשה על ידי הקומוניסטים ב-1919. מ-1920 הייתה בירת הרפובליקה הטטרית האוטונומית.
בשנות מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר מפעלי תעשייה רבים מאזור הקרבות וגם חלק מהאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1979 אוכלוסיית העיר הגיעה למיליון תושבים.
מ-1990 העיר משמשת כבירת הרפובליקה הטטרית, אשר מ-1991 עד 2000 לפי חוקתה הייתה מדינה עצמאית, אם כי בפועל נהנתה מאוטונומיה מורחבת בפדרציה הרוסית.
במאי 2005 חגגה העיר אלף שנים להיווסדה.
האירוע נחגג בכל רחבי העיר ולכבודו נפתחו בה בתי עסק ומקומות בילוי חדשים.
לכבוד חגיגות המילניום, החלה להיבנות רכבת תחתית לאורך קאזאן.
בשנת 2013 העיר אירחה את האוניברסיאדה.
קאזאן הייתה אחת הערים המארחת של גביע הקונפדרציות 2017 ואירחה גם משחקים במסגרת מונדיאל 2018.
במאי 2021 התרחש הירי בגימנסיה 175 בקאזאן במהלכו נהרגו תלמידים ועובדי בית הספר.
העיר קאזאן מפוצלת לשבעה רבעים, מאז שאוחדו מספר רבעים ברפורמה מינהלית משנת 2010:
№רובעשטח, בקמ"רתיאור1 רובע התעשייה האווירית 38,91הרובע כולל שטחים בצפון העיר.
שם הרובע נובע ממיקומם של מפעלים כמו מפעל המסוקים של קאזאן, חברת גורבונוב לתעשייה אווירית ומפעל המנועים.
הרובע נוצר בשנת 1994.2 רובע ואחיטוב 25,82רובע במרכז העיר קאזאן וכולל גם את הרבעים ההיסטוריים ובהם 469 מבנים היסטוריים מוגנים.
הרובע הוקם בשנת 1973.3 רובע קירוב 108,79רובע במערב העיר, שמרביתו שטחים מיוערים ופארקים.
הוקם בשנת 1920.4 רובע מוסקבה 38,81הרובע תופס את חלקה הצפון מערבי של קאזאן.
בשטחו נמצא גם אזור תעשייה ובו פועל מפעל קאזאן אורגסינתז (Казаньоргсинтез).
הרובע קיים משנת 1973.5 נובו-סאווינוב 20,66תופס שטח במערב, מזרח וצפון העיר והוא הרובע הצפוף ביותר.
בדרום הרובע עובר נהר קזאנקה ובתחומים נבנה רובע העסקים מילניום-זילנט-סיטי.
הרובע הוקם בשנת 1994.6 עבר הוולגה 115,77תופס חלקים בדרום העיר.
הוקם בשנת 1920.7 הרובע הסובייטי 76,87רובע החולש על שטחים בצפון ובמזרח בעיר.
קאזאן — העיר הגדולה ביותר באזור עבר הוולגה וברפובליקה הטטרית ומטרופולין קאזאן מאכלס 1.56 מיליון איש.
קאזאן היא העיר הששית בגודלה ברוסיה מבחינת גודל אוכלוסייה: 1,231,878 איש גרים בה לפי הערכות מינואר 2017 (1,200,000 איש התגוררו בה לפי מפקד אוכלוסין משנת 2010).
במטרופולין קאזאן ובפרבריה מתגוררים 1,560,000, לפי הערכות השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית.
דירוג העיר נכון לינואר 2015:
דירוג עולמי דירוג באירופה דירוג בברית המועצות לשעברדירוג ברוסיה דירוג אזורי 24 13 6 1
ספירה ורישום ראשוני של כמות האוכלוסייה נערך לראשונה בתקופת החאנות של קאזאן, באמצע המאה ה-16, אז נמדדה כמות אוכלוסייה של בערך בין 25,000 ל-100,000, מרביתם היו בני הלאום הטטארי.
לאחר כיבוש העיר בידי הרוסים בשנת 1552 השתנה מאוד המבנה הדמוגרפי ומרבית התושבים המקומיים הם רוסים, כך בשנת 1907 אלה היוו 81.7% מהתושבים.
מאז מהפכת אוקטובר ובעקבותיה מלחמת האזרחים אוכלוסיית העיר הצטמצמה כמעט ברבע בתוך שלוש שנים.
ברם, לאורך כל התקופה הסובייטית, אוכלוסיית העיר הלכה וגדלה ובשנת 1979 נולד התושב המיליון וכמות האוכלוסייה המשיכה לגדול גם בתקופת השפל הכלכלי של שנות ה-90,בעיקר הודות להגירה והתרחבות שטח העיר, על חשבון יישובים קטנים שנבלעו והפכו לשכונות בעיר.
מרבית תושבי העיר הם רוסים (48.6% או 554.5 אלף איש, על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010) וטטארים (47.6% או 542.2 אלף איש) ובני לאום אחרים, כמו צ'ובשים, אזרים, אוקראינים, ומארי.
שתי הדתות העיקריות בקאזאן הם הנצרות-האורתודוקסית והאסלאם-הסוני.
הגוף המחוקק בעיר היא הדומה העירונית של קאזאן (Городская дума) שבראשה עומד ראש עיריית קאזאן (Мэр), אילסור מטשין המכהן בתפקיד מאז 17 בנובמבר 2005.
הדומה העירונית מנהלת ישיבות בבניין העירייה ונציגיה נבחרים בבחירות דמוקרטיות אחת ל-5 שנים.
יושב ראש הדומה הוא ראש העיר, בדומה העירונית 7 ועדות:
הוועדה לפיתוח סוציו-אקונומי ורכוש מוניציפלי
הוועדה לענייני מימון ותקציב, מיסים מקומיים והכנסות
הוועדה לענייני חינוך, ילדים, נוער וספורט
הוועדה לענייני לאום, תרבות וחברה
הוועדה לאיכות הסביבה והגנת בריאות התושבים
הוועדה לענייני חוק וסדר ושלטון מקומי
ועדת ההוצאה לפועל של קאזאן (Исполнительный комитет) היא למעשה שמה הרשמי של העירייה והרשות המבצעת בעיר קאזאן האחראית לניהול שבעת רובעי העיר.
גוף אכיפת החוק העיקרי בעיר הוא המינהל לענייני פנים של קאזאן.
בקזאן אוניברסיטאות, תיאטראות ומוסדות תרבות רבים.
באוניברסיטה המרכזית של קזאן למדו בין היתר לב טולסטוי ולנין, אשר סולק בשל פעילותו הפוליטית והושלך לכלא.
המתמטיקאי ניקולאי איוונוביץ' לובצ'בסקי, הוגה הגאומטריה הלא אוקלידית, למד באוניברסיטה זו וכיהן בה כפרופסור.
בעיר שוכנים מבני דת לבני הדת המוסלמית והנוצרית־אורתודוקסית וכן בית כנסת לקהילה היהודית.
בשנת 2012 נחנכה העיר אינופוליס, השוכנת במטרופלין של קאזאן ובה אוניברסיטת אינופוליס, האוניברסיטה הבכירה בתחום לימודי היי טק בטטרסטן.
ב-2014 ירשה קאזאן מאסקישהיר את התואר של "הבירה התרבותית של העולם הטורקי".
הבחירה נעשית מדי שנה ביוזמתו של הארגון הבינלאומי לתרבות טורקית.
נהרות הקזנקה והוולגה עוברים בעיר, ואחד מסממני העיר הם חופי הרחצה והדיג שלה.
קאזאן היא אחת מצמתי התחבורה הגדולים ביותר ברוסיה.
בעיר עוברות מסילות ברזל המובילות רכבות המקשרות את העיר לאיז'בסק, פרם (עיר), יקטרינבורג, אוליאנובסק, אופה, מוסקבה, ניז'ני נובגורוד וקירוב ומתוכננת הוספת כביש מצפון אירופה למערב סין.
בשטחה עוברים הכבישים הפדרליים M7, כביש Р241 ו¯Р239 וכביש "וולגה" 22. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קאזאן, הנמצא במרחק של 26 קילומטרים ממרכז העיר.
בין מערכות התחבורה הציבורית בעיר ניתן למנות את הרכבת התחתית של קאזאן שנחנכה באוגוסט 2005 ותחנות הרכבת "קאזאן 1" ו"קאזאן 2".
כלי התחבורה העיקרי בעיר עדיין מהווה רכב פרטי ונכון לשנת 2011 היו בעיר 284 אלף כלי רכב ולכן העיר סובלת מפקקי תנועה רבים.
אמצעי ההתניידות הפופולרי ביותר הוא האוטובוס ובעיר ישנם 93 קווי אוטובוס (Bus.KZN.Ru) ופועלים גם 16 קווי רכבת קלה.
בשנים 2014–2017 שופצו מבנים וכבישים רבים בעיר, כחלק מתוכניות שיפוץ לקראת גביע הקונפדרציות 2017 ומונדיאל 2018
בעיר מועדוני ספורט במספר ענפים.
הבולטים הם מועדון הכדורסל אוניקס קאזאן המתמודד בליגה הבכירה ברוסיה וקבוצת הכדורגל רובין קאזאן אשר זכתה בשתי אליפויות רצופות בשנים 2008 ו-2009, ובעונת הבכורה שלה בליגת האלופות סיימה במקום השלישי בשלב הבתים.
כמו כן, נודעות גם קבוצת ההוקי קרח אק בארס קאזאן שזכתה בשתי אליפויות רצופות של ליגת ה-KHL וקבוצת הכדורעף זניט קאזאן הנחשב למועדון הספורט המצליח ביותר בעיר, לאחר שזכה בארבע אליפויות לאומיות, שלושה גביעים ובעונות 2007/08 ו-2014/15 זכתה בליגת האלופות האירופית והעפילה לחצי גמר גביע העולם לקבוצות בכדורעף.
ביולי 2013 אירחה העיר את האוניברסיאדה ושנתיים לאחר מכן, בקיץ 2015 היא אירחה את אליפות העולם בשחייה.
כמו כן הייתה בין הערים שאירחו את מונדיאל 2018 ברוסיה, באצטדיון אק בארס ארנה.
העיר נבחרה גם לארח את אליפות אירופה בשחייה 2021 ואליפות אירופה לענפי המים 2024.
החל משנת 2015 נערך מרתון קאזאן השנתי.
עד לשנת 1914 הותר רק לקנטוניסטים להתיישב בעיר.
אחרי מלחמת העולם הראשונה פליטים יהודיים רבים הגיעו לעיר מאזור הקרבות בבלארוס וליטא, והקימו קהילה גדולה.
כרב העיר כיהן הרב בן־ציון חיים ציוני (זילבר) עד לשנות ה־30. משנות ה־30 השלטון הסובייטי התחיל לרדוף את הדת היהודית, כל המוסדות נסגרו ובית הכנסת הוחרם.
בתקופת הפרסטרויקה והגלאסנוסט של גורבצ'וב חודשה הפעילות הקהילתית.
ב-1997 הגיע הרב יצחק גורליק ופתח בית חב"ד במקום והתמנה לרב ראשי.
תחת הנהגתו הקהילה המשיכה לפרוח.
בעיר ישנם סניפים של ארגונים יהודיים אחרים, ובהם הסוכנות היהודית, המפעילה את בית הספר היהודי "משפחתנו" והג'וינט המפעיל את "חסד".
ישנו גם בית כנסת בעיר קאזאן.
קאזאנלק (בבולגרית: Казанлък) היא עיר במחוז סטארה זאגורה, במרכז בולגריה, בפתח המזרחי של עמק הוורדים.
נכון לדצמבר 2010, מספר התושבים של קאזאנלק עמד על 52,779 נפשות.
בעיר קיימת תעשיית שמן ורדים ומוזיאון בו מוצג תהליך הפקת השמן.
אספקת הוורדים מקורה בעמק הוורדים.
בתקופת קטיף הוורדים נערכים במקום פסטיבלים וריקודים המוקדשים לוורדים.
העיר נוסדה ב-1300 כמבצר, אך במקום מצוים קברים תראקים עתיקים וקבר אחד, מהמאה הרביעית, לפני הספירה, השתמר היטב, כולל פרסקות המתארות ריטואלים קדומים.
הקבר אינו פתוח לציבור הרחב, אך למען התיירים נבנה העתק שלו.
בקאזאנלק שורר אקלים ממוזג כאשר הטמפרטורות נעות מ-1oc בינואר ועד 21oc ביולי.
בנוסף לתעשיית שמן הוורדים, ידועה העיר במפעלי הנשק המצויים בה ובין היתר מפעל גדול לייצור רובי AK-47 "קלצ'ניקוב" שנוסד ב-1924.
בעיר התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר נוסדה בשלהי המאה ה-18 ומתועדת במקורות שניוניים במהלך המאה ה-19. לאחר קבלת העצמאות הבולגרית הותקפו היהודים על ידי התושבים הבולגרים מאחר שזוהו עם השלטון העות'מאני ותועדו מעשי רצח ואונס.
בראשית המאה ה-20 נמנתה קהילת קאזאלנק ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה ומנתה כ-300 נפשות.
הקהילה בנתה בית ספר יסודי ובית כנסת אחד.
במהלך שנות ה-20 הייתה בעיר פעילות ציונית ענפה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ 500 יהודים.
ב-15 ביוני 1943 גורשו יהודים מהעיר לערי השדה והכפרים הסמוכים והורשו לחזור רק בתחילת אוקטובר.
מרבית היהודים עלו למדינת ישראל בין השנים 1947–1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובקאזאנלק נמנו 85 יהודים.
הרב הראשי הראשון ליהודי בולגריה המודרנית גבריאל אלמושנינו טען ששבתי צבי מת ונקבר בעיר קאזאנלק.
בסיור שערך ב-1886 לעיתונאי אנגלי ציין שעל מצבתו של שבתי צבי בקאזאנלק נכתב: "משנה הדת, הנביא צבי שבתאי, בא מאזיא הקטנה וישב בשאלוניקי, משם עבר במדינת מוקדון, ואחר כך בגד באמונתו, ובפקודת השולטן הובא לבית האסורים, ואח"ן יצא לחופשי.
הקאופהאוס דס וסטנס או בקיצור קה-דה-וה היא חנות כלבו בטאואנצינשטראסה במערב ברלין, בירת גרמניה.
החנות היא השנייה הגדולה ביותר באירופה אחרי הרודס הבריטית: שטחי המכירה של החנות עולים על 60,000 מ"ר, ונמכרים בה 380,000 מוצרים.
בחנות מבקרים מדי יום בין ארבעים לחמישים אלף לקוחות.
חנות הכלבו נוסדה בשנת 1905 על ידי הסוחר היהודי אדולף יאנדורף (Adolf Jandorf).
מבנה החנות נבנה על ידי האדריכל אמיל שאודט.
שאודט תכנן מבנה בן חמש קומות, בו היו 27 מחלקות ו-24,000 מ"ר של שטחי מכירות.
החנות נפתחה לקהל במרץ 1907 תחת הלוגו "המערב החדש" המרמז על התפתחות אזור זה של ברלין עם הקמת תחנת אס באן צו הסמוכה לגן הזואולוגי.
הקמת תחנת האו באן בכיכר ויטנברג השפיעה על בחירת מיקום החנות.
יאנדורף תכנן את חנות הכלבו בסגנון חנויות הכלבו שהיו באותה עת בארצות הברית, ולמעשה שילב חנויות מתמחות רבות תחת קורת גג אחת.
חזית המבנה תוכננה בסגנון מאוד שמרני וצנוע, אולם תוכן החנות תוכנן בפאר רב, תוך שימוש בטכנולוגיות חדשות.
כך למשל קושרו כל עומדות הקופה בחנות במערכת שליחת הודעות פנאומטית לקופה מרכזית.
המבנה הואר כולו בחשמל והיו בו 20 מעליות (שני חידושים טכנולוגיים נדירים בברלין של אותה עת).
בשל חידושים אלה, המבחר הרב, גודל החנות ואיכות הסחורה, הפכה החנות במהרה לאתר הקניות המועדף על תושבי ברלין.
החנות אף השפיעה על סביבתה, והרחוב בו נמצאת החנות - רחוב טאואֶנצין (Tauentzienstraße) הפך מרחוב מגורים לרחוב מסחרי.
בשנת 1927 עברה הבעלות בחנות לחברת הרטי בבעלות איש העסקים היהודי הרמן טיץ.
בין השנים 1929–1930 הורחבה החנות על פי תכנון של האדריכלים שאודט ושטרֶמינג (Schaudt ו-H.
על גג המבנה נבנתה חצר מקורה זכוכית ובחצר זו הוצבו כיסאות נוח לרווחת הקונים.
החנות נפגעה בשפל הכלכלי הגדול ובנק דרזדן אף החל בהליכי פשיטת רגל נגד החנות, אולם לבסוף הוחלט על תוכנית שיקום של החנות והיא אף התחילה להרוויח.
בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הולאמה החנות ונרכשה מהמדינה על ידי גאורג קארג בעבור 50,000 רייכסמארק.
בניין החנות נהרס במהלך הפצצות חיל האוויר המלכותי בשנת 1943 במסגרת מלחמת העולם השנייה.
המבנה שוקם לאחר המלחמה, וכבר בשנת 1950 נפתחו שתי הקומות הראשונות של החנות.
ביום הפתיחה המחודשת ביקרו בחנות 180,000 קונים.
החנות הפכה לסמל הקפיטליזם במערב ברלין ול"חלון ראווה" למול חנויות מזרח ברלין.
בשנות ה-90 הורחבה החנות בשנית ונוספו לה 16,000 מ"ר של שטחי מסחר.
בשנת 1994 חברת קארשטאדטקוולה (KarstadtQuelle AG) רכשה את החנות.
בחנות 60,000 מ"ר של שטחי מסחר בהם נמכרים למעלה מ-380,000 מוצרים שונים.
בחנות 64 גרמי מדרגות נעות ו-26 מעליות המשרתות את עשרות אלפי המבקרים בחנות מדי יום.
מחלקה פופולרית בקרב המבקרים בחנות היא מחלקת האוכל, הממוקמת בקומות השישית והשביעית של מבנה החנות (קומות שנוספו בראשית שנות ה-90).
בקומות אלה נמכרים 34,000 מוצרי מזון שונים ו-110 טבחים ו-70 קונדיטורים עובדים במעדניות רבות המתמחות בסוגי מזון שונים.
כמו כן בקומה השישית מסעדה פופולרית המכוסה גג זכוכית.
קָאוֹר (צרפתית: Cahors; אוקסיטנית: Caors, מבוטא בשפה זו כ"קאוּרס") היא עיר בדרום-מערב צרפת ובירת מחוז לוט.
העיר מוקפת משלושה כיוונים בעיקול של נהר הלוט, ההופך אותה ל"חצי-אי" ואשר שימש בתקופות קדומות חומה טבעית לעיר.
תושביה, המכונים Cadurciens, מונים 20,000 איש.
העיר ידועה בזכות היין ה"שחור" שלה (שזכה לחותמת כינוי מקור מבוקר), שמיוצא עוד מימי הביניים דרך בורדו.
תושביה הקדומים ביותר של העיר היו ככל הנראה קלטים.
בתקופה הרומית נקראה Divona Cadureorum, שם שמשמעותו "מעיין קדוש".
החל מימי הביניים הפכה קאור לעיר חשובה מבחינה אסטרטגית וכלכלית, דבר אשר הוביל למצור אנגלי על העיר שהסתיים רק עם כניעתה ב-1360. בימי הביניים המאוחרים נבחר בן העיר ז'אק דואז לאפיפיור יוחנן העשרים ושניים, דבר אשר הגדיל את כוחה.
1558; בספרדית: Caupolicán; במפודונג: Kallfülikan שפירושו "אבן צור כחולה") היה טוקי (מנהיג צבאי נבחר של בני המפוצ'ה בימי מלחמה) מבני המפוצ'ה במהלך מלחמת האראוקו שירש את מקומו של לאוטארו, הטוקי שקדם לו.
כאחד מלוחמי בני המפוצ'ה נלחם קאופוליקאן בקונקיסטאדורים הספרדים כבר מגיל צעיר, והיה אחד ממפקדי המפוצ'ה בקרב טוקאפל (Tucapel; 25 בדצמבר 1553), בו ניצחו את פדרו דה ואלדיביה, שנפל בקרב, ואת אנשיו.
האגדה גורסת כי על מנת להיבחר לטוקי הפגין קאופוליקאן את עליונותו הפיזית על ידי נשיאת גזע עץ במשך שלושה ימים ושלושה לילות.
נוסף על הפגנת כוחו אילתר קאופוליקאן נאום פואטי שהשרה על אנשיו תחושות של גבורה ואחדות.
לאחר שנפל בשבי הספרדים בקרב קנייטה (Cañete) אלו הוציאו אותו להורג בכך שאילצו אותו להתיישב על מוט מחודד בעוד שאשתו אולצה לצפות במחזה.
סיפורו של קאופוליקאן נשמר בפואמה האפית לה אראוקנה (La Araucana), פרי קולמוסו של אלונסו דה ארסייה.
דמותו של קאופוליקאן הפכה לסמל להתנגדות בני המפוצ'ה לכובשים הספרדים ושמו מונצח בצ'ילה במקומות רבים בשמות רחובות, מוסדות, מקומות ציבוריים ואנדרטאות.
קאורי יוקי היא אמנית מאנגה יפנית.
השם "קאורי יוקי" הוא למעשה שם עט שמורכב מסאיטו, יוקי, ושמה הפרטי האמיתי: "קאורי".
יוקי מעדיפה לשמור על פרטיותה וסולדת מפרסום.
יצירתה הראשונה בטרם נהפכה לאמנית מאנגה מקצועית, נקראה "Vampire's Love", והיא מחשיבה אותה ל"יצירת ניסיון".
המאנגה המקצועית הראשונה שכתבה נכתבה בשנת 1987 לתחרות שערך מגזין השוג'ו היפני "Hana to Yume".
את העבודה הזו היא מחשיבה כ"ישנה, פתטית ובלי שום סיכוי לנצח".
עבודת הבכורה שלה "Ellie in Summer Clothes", פורסמה במהדורה החודשית של "Hana to Yume".
אחר שהשלימה אותה, היא החלה לכתוב סיפורים קצרים, ביניהם: Cruel Fairytales ו-Gravel Kingdom.
הצלחתה הגדולה ביותר היא המאנגה Angel Sanctuary, שגם עובדה ל-OVA ופורסמה בכמה מדינות.
מאנגה חדשה יותר שלה, Bloodhound, זכתה גם היא לעיבוד לסדרת לייב אקשן, בשם Vampire Host.
יוקי, מציינת שהסגנון שלה הושפע מציורים מערביים וממוזיקה ששמעה כשהייתה בתיכון.
ברבים מסיפוריה יש נימה גותית, ודמויות אפלות שמתמודדות עם יחסים אסורים.
יוקי מעריצה גדולה של אליס בארץ הפלאות, ומכניסה במאנגה שלה אזכורים לסיפור זה וגם לסיפורים לאחרים.
בסאגה של קין (Cain Saga) היא כללה מספר שירים של "אמא אווזה" (Little Miss Muffet, Baa Baa Black Sheep), וגם התייחסה באופן עקיף לכמה סרטי מדע בדיוני ואימה.
בעולמות שיוצרת יוקי אין טוב או רע, והכל נקבע לפי האנשים שנמצאים בו והבחירות שלהם.
הדמויות שלה מפלסות את דרכן בכוח דרך מצבים אמוציונאליים ומנטליים.
עובדה זו הופכת את המאנגות שלה לפסיכולוגיות.
הדמיון שלה יכול להתפרש לעיתים כמעוות, אך הוא זה שגרם לה להתפרסם.
הסיפורת שלה מתאפיינת במקוריות וסגנון, אשר לרוב מכיל אימה מסוג זה או אחר.
המנגות הידועות ביותר שלה הן "Cain" Sagaו"־"Angel Sanctuary" הפופולריות, אשר תורגמו בצפון אמריקה ומשוריינות ל־VIZ.
לאחרונה פרסמה גם את המנגה Fairy Cube, באנגלית, והמנגה Grand Guignol Orchestra, שעדיין מתפרסמת תחת אותה הוצאה לאור.
בסגנון האומנות של קאורי יוקי קיימת נימה גותית דומיננטית.
היא שמה לב לפרטים, בעיקר בשיער ובלבוש.
באנג'ל סנקשוארי, לתמונות יש הופעה אפלה וקודרת יותר.
בשונה מ"מלאכים" טיפוסיים, לדמויות שלה יש מראה חדור רגשות אשם.
קאורי בוחרת את הצבעים שלה בקפידה, משחקת עם התמונה והרעיון.
התנועה של הדמויות שיצרה נראית טבעית וארעית.
השימוש בצבעי מים הופך את התמונה ליותר מודגשת, והצבעים דוהים לכל צל.
לדמויות הגבריות שלה יש פנים נשיות, עם ריסים ארוכים ושפתיים בעלות גוון, והגוף לרוב מאוד רזה.
קָאוּצ'וּק הוא מונח המתייחס לסוג של גומי טבעי (Castilloa elastica) המופק מזנים שונים של עץ ה-Castilla (בעיקר משני הזנים Castilla elastica ו-Castilla ulei).
עץ הקסטילואה אלסטיקה נפוץ בצפיפות נמוכה ברמות שבשולי אגן האמזונאס באזור גידול שצורתו כמעיין קשת המשתרעת מקולומביה, עובר באקוודור ופרו ועד לבוליביה.
מחוץ לדרום אמריקה גדלים עצי הקסטילה גם במרכז אמריקה ובמקסיקו והעמים הילידים באזורים אלו הפיקו מהעץ גומי.
במשמעות נוספת מתייחס המונח לצמג המופק מעצי גומי שונים, למשל כזה המופק מההוואה הברזילאית.
בשפות שונות מציין הקאוצ'וק "עץ גומי" באופן כללי ומזוהה, כתוצאה מכך, עם ההוואה הברזילאית הנפוצה יותר מהקסטילואה אלסטיקה.
בשונה מההוואה הברזילאית הפקת הקאוצ'וק איננה נעשית על ידי חריצת חתכים בגזע ואיסוף החלב אלא על ידי גדיעת העץ כולו וניקוז הנוזלים שבו.
הרב קאופמן קוהלר היה רב רפורמי בארצות הברית ותאולוג.
קאופמן קוהלר נולד למשפחה של רבנים.
הוא קיבל חינוך תורני בהספורט (Hassfurt), מיינץ, אלטונה ובפרנקפורט על נהר מיין (אצל שמשון רפאל הירש).
הוא למד באוניברסיטאות של מינכן, אוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת ארלנגן.
עבודת הדוקטור שלו (1868) "ברכת יעקב" הייתה אחד המחקרים הראשונים בתחום של הביקורת הגבוהה של בקורת המקרא והאופי הרדיקלי שלה סגר בפניו אפשרות לקבל משרת רבנות בגרמניה.
אברהם גייגר, שקוהלר נמנה עם צוות הכותבים בכתב העת שלו בגיל צעיר, השפיע מאוד על הקריירה שלו והמליץ לו לנסוע לארצות הברית.
ב-1869 הוא קיבל בקשה להתמנות כרב רפורמי בקהילת בית אל בדטרויט.
ב-1871 התמנה להיות רב בקהילת סיני בשיקגו.
ב-1879 הוא החליף את חותנו דוד איינהורן כרב של טמפל בית אל, ניו יורק.
ב-26 בפברואר 1903 הוא נבחר לנשיאות היברו יוניון קולג' בסינסינטי.
מאז הגעתו לאמריקה תמך קוהלר באופן פעיל ביהדות הרפורמית.
הוא היה אחד החברים הצעירים ביותר בוועידת הרבנים בפילדלפיה שהתקיימה ב-1869 וב-1885 הוא היה קובע הטון העיקרי בניסוח מצע פיטסבורג, הצהרת עקרונות שסיכמה את השקפת הרפורמים באמריקה.
קוהלר שרת שנים רבות כנשיא מועצת הרבנים של ניו יורק והיה נשיא כבוד של הוועידה המרכזית של הרבנים האמריקאים.
הוא היה עורך בפועל של Sabbath Visito, שבועון יהודי לנוער מ-1881 עד 1882 ויחד עם א.
מוזס ואמיל הירש ערך ב-1886 את כתב העת The Jewish Reformer, כתב עת שעסק בענייניה של היהדות הרפורמית.
קוהלר היה מאוד פעיל וכתב הרבה בכתבי עת מדעיים שעסקו בנושאים יהודיים ושמיים באירופה ובאמריקה.
הוא הטיף להעברת קדושת השבת ליום ראשון כדי להקל על שמירת השבת.
Backwards or Forwards, 1885 (סדרה של הרצאות על יהדות רפורמית
הוא גם ערך, בגרמנית, את כתביו המקובצים של דוד איינהורן, 1880. בסוף חייו כתב את הספר The Origins of the Synagogue and the Church, שפורסם אחרי מותו, ב-1929.
קאורי איצ'ו (ביפנית: 伊調馨; באנגלית: Kaori Icho; נולדה ב-13 ביוני 1984) היא מתאבקת יפנית בסגנון חופשי, במשקל 63 ק"ג, 4 פעמים ברציפות אלופה אולימפית (אתונה 2004, בייג'ינג 2008, לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה, בכל ענף ספורט שהוא, שזוכה בתואר אולימפי ארבע פעמים ברציפות.
איצ'ו, נחשבת לאחת המתאבקות הגדולות בכל הזמנים ולאחת הספורטאיות הגדולות.
איצ'ו נולדה באצ'ינואה במחוז אאומורי.
היא בעלת 153 ניצחונות רצופים ללא הפסד.
אחותה הבוגרת, צ'יהארו, פעמיים ברציפות סגנית אלופה אולימפית בהיאבקות חופשית (אתונה 2004 ו-בייג'ינג 2008).
קאזאן מסוקים היא חברה רוסית לייצור מסוקים הממוקמת בקאזאן, טטרסטן.
נוסדה בשנת 1940 והיא חברת בת של "מסוקי רוסיה".
מוצרי החברה כוללים את הדגמים מיל מי-8, מיל מי-17, מיל מי-38, קאזאן אנסאט, וקאזאן אקטאי.
קאוקה (בספרדית: Cauca) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא בדרום-מערב קולומביה והוא גובל במחוזות ואייה דל קאוקה וטולימה בצפון, בוילה וקקטה במזרח, בפוטומאיו בדרום, בנריניו בדרום-מערב ובאוקיינוס השקט בצפון-מערב.
כמו כן האי גורגונה שייך למחוז.
במהלך התקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום שבטי ילידים שונים, כשהמרכזיים שבהם הם בני הפאס והגואמביאנו .
לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה ופרובינציית פופאיאן נוסדה מחדש, אך בשנים שלאחר מכן פוצלו ממנה כמה יחידות מנהליות וב-1845 שטחה כבר היה דומה יותר למחוז המודרני של קאוקה מאשר לפרובינציה המקורית.
ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת קאוקה שכללה את כל דרום ומערב המדינה, כמו גם חלקים נרחבים ממזרחה ואשר בירתה הייתה פופאיאן.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 פוצלו שטחים רבים מהמחוז עד שב-1910 הוא הגיע לתצורתו הנוכחית.
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אגבה, קנה סוכר, קפה, תירס, מניהוט, שעועית ועגבניות, גידול מקנה, עיבוד מזון, דיג, חטיבת עצים וכרייה.
כמו כן יש במחוז גידול נרחב של צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין.
שם שם בספרדית יישוב מרכזי מספר רשויות מקומיות צפון Norte סנטנדר דה קיליצ'או 10 מזרח Oriente פאס 8 מרכז Centro פופאיאן 9 דרום Sur סוקרה 12 מערב Occidente גואפי 3
קאזאנקה הוא שמו של מועדון כדורגל רוסי ממוסקבה.
הוקם בשנת 2008 בשם לוקומוטיב-2 כקבוצת בת של קבוצת הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה.
מתמודד באזור מערב של הליגה הרוסית השנייה ומארח את משחקי הבית באצטדיון ספסאן בן 10,000 המושבים.
הקבוצה הוקמה לראשונה כקבוצת מילואים בשנת 1992 ושיחקה בליגה הרוסית השנייה ובליגה הרוסית השלישית, אך בפועל הוקמה הקבוצה בפברואר 2008 כ"לוקומטיב-2" שהורכבה מבוגרי האקדמיה לכדורגל של לוקומוטיב ומתמודדת מאז בליגה השנייה.
הקבוצה העפילה לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל בעונת 2012/2013. ביולי 2014 הקבוצה פורקה, אך הוקמה מחדש בשנת 2017. באפריל 2017 הוכרז רשמית על הקמת קבוצת הבת "קאזאנקה-לוקומוטיב" שהחלה להתמודד בליגה הרוסית השנייה
בעונת 2017/2018 הקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות המרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית.
אחד השחקנים הידועים ששיחק בשורות הקבוצה היה דמיטרי סיצ'ב.
קאורי מצומוטו (ביפנית: 松本薫; נולדה ב-11 בספטמבר 1987) היא ג'ודוקא עבר יפנית, האלופה האולימפית מלונדון 2012 ומדליסטית הארד מריו 2016. מצומוטו היא פעמיים אלופת העולם מהשנים 2010 ו-2015.
בשנת 2005, כאשר הייתה בת 17, מצומוטו זכתה במדליה הראשונה שלה בקריירה הבוגרת כאשר זכתה במדליית ארד בטורניר 'World Cup Sofia'.
בשנת 2008 זכתה באליפות אסיה לאחר שניצחה בגמר את קאנג סין-יונג הדרום-קוריאנית.
באותה השנה היא זכתה בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי כשניצחה בגמר את בת-ארצה ג'יורי מיאמוטו.
באליפות העולם בשנת 2010 שנערכה בטוקיו, זכתה מצומוטו במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג כשניצחה בגמר את תלמה מונטיירו הפורטוגלית בהחלטת שופטים.
בנובמבר היא השתתפה במשחקי אסיה שנערכו בגואנגג'ואו שבסין וזכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על קים ג'אן-די הדרום-קוריאנית.
בשנת 2010 השתתפה בחמש תחרויות מהסבב העולמי וזכתה בכולן במדליית זהב (טורניר המאסטרס בסוואן, גראנד סלאם פריז, גראנד פרי דיסלדורף, גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וגראנד סלאם טוקיו).
באליפות העולם בשנת 2011 שנערכה בפריז, זכתה מצומוטו במדליית הארד.
מצומוטו הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה לבת-ארצה היפנית אייקו סאטו ונשרה לקרב על מדליית הארד שם ניצחה באיפון את מיריים רופר הגרמנייה לאחר ריתוק מוצלח.
באולימפיאדת לונדון 2012, מצומוטו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג וזכתה במדליית הזהב היחידה של היפנים בענף הג'ודו בלונדון.
בקרב הראשון היא ניצחה את וזנה דז'וקיץ הסלובנית, בשמינית הגמר היא ניצחה את קיפאיית גסימובה האזרית וברבע הגמר ניצחה את ג'וליה קווינטוואלה האיטלקייה.
בחצי הגמר היא גברה על אוטום פאבייה הצרפתייה ובגמר ניצחה את קורינה קפריוריו הרומנייה כאשר השופטים פסלו את הרומנייה לאחר התקפה לא חוקית מאחור.
באליפות העולם בשנת 2015 שנערכה באסטנה, זכתה מצומוטו בפעם השנייה בתואר העולמי.
את שלושת הקרבות הראשונים ניצחה מצומוטו באיפון ובשלב רבע הגמר ניצחה בזכות ניקוד יוקו את סומיה דורג'סורן המונגולית.
בחצי הגמר היא ניצחה את אוטום פאבייה הצרפתייה בזכות עונשים ובגמר גברה בווזארי על קורינה קפריוריו הרומנייה.
באולימפיאדת ריו 2016, מצומוטו זכתה במדליית הארד לאחר שהפסידה בשלב חצי הגמר לסומיה דורג'סורן המונגולית ונשרה לקרב על הארד בו גברה על ליאן צ'ן-לינג מטאיוואן.
מצומוטו פרשה מג'ודו תחרותי בשנת 2019.
צוללת "קאזאן" מדגם K-561 היא צוללת גרעינית רב-תכליתית רוסית, חמושה בטילי שיוט (SSGN) מדור 4. היא הצוללת השנייה של פרויקט 885 "יאסן", והצוללת הגרעינית השנייה הקרויה על שם העיר קאזאן, בירת טטרסטן</font>.
נבנתה כמודרניזציה לפרויקט 08851 "יאסן-M" ונכנסה לשירות הצי הצפוני.
תחנת העגינה שלה נמצאת בבסיס הצוללות במורמנסק.
הצוללת הגרעינית "קאזאן" עוצבה על ידי חברת בניית המכונות הצפונית (סבמאש) שבעיר סברודבינסק ב-24 ביולי 2009.
בנייתה של הצוללת עם התקנת ציוד מודרני מותאם אפשר את הורדת רמת הרעש.
כמו כן, על פי נציגי החברה, לא הותקן בצוללת ציוד שמקורו ממדינות ברית המועצות לשעבר — הצוללת החדשה נבנתה אך ורק על ידי מפעלים וחברות רוסיות.
בתחילת 2016, K-561 "קאזאן" עברה בדיקות הידראוליות.
לאחר מכן נמסרה למפעל לצורך עבודות חשמל.
על פי נציגי סבמאש, בניית הצוללת "קאזאן" בוצע בהתאם ללוח הזמנים שאושר על ידי סגן שר ההגנה, יורי בוריסוב".
הצוללת הושקה ב-31 במארס 2017. צלילות מבחן החלו בשנת 2017 והיא תוכננה לעבור לשירות בצי הרוסי במהלך שנת 2019, אך בהמשך נודע כי תכנס לשירות הצי במאי 2021.
הצוללת שימשה כאתר צילומים עבור סרט הפעולה והמדע בדיוני הרוסי קראקן.
קאז'מארק (בהונגרית: Kázsmárk) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
קאורי אאורנסון (באיסלנדית: Kári Árnason; נולד ב-13 באוקטובר 1982) הוא כדורגלן עבר איסלנדי ששיחק בעמדת הבלם.
הוא החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער ויקינגור.
בגיל 20 הצטרף לגונזאגה בולדוגס בה שיחק שנתיים ולאחר מכן עבר לאדלפי פאנתרס.
בעונת חתם ביורגודן מליגת העל השוודית, עימה זכה באליפות בעונת ועונה לאחר מכן בדאבל.
בשנת חתם באורהוס מליגת העל הדנית ובינואר הושאל לאסביירג.
ב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד דרבי קאונטי.
ב-28 בדצמבר 2009 הבקיע את שערו הראשון עבור פליימות' בניצחון 1–4 נגד רדינג, והפך לכדורגלן ה-500 שכבש עבור בקבוצה.
בינואר האריך את חוזהו בקבוצה עד קיץ .
ביוני החל אאורנסון להתאמן בהארטס מליגת העל הסקוטית, אך לבסוף חתם באברדין ב-18 ביולי.
ב-23 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד סט.
ב-15 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד דנדי יונייטד.
ב-2 בינואר 2012 הבקיע את השער הניצחון בניו פירם נגד דנדי יונייטד.
ביוני חתם ברות'רהאם יונייטד מפוטבול ליג השנייה.
אאורנסון היה שותף לעלייתה של הקבוצה תוך שנתיים לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-29 ביוני 2015 חתם אאורנסון לשנתיים וחצי במאלמה מליגת העל השוודית.
ב-30 בינואר 2017 חתם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
ב-14 ביולי 2017 חזר אאורנסון לאברדין.
ב-24 ביולי 2018 הוא חתם בגנצ'לרבירליגי מהליגה הטורקית הראשונה.
בינואר חתם אאורנסון לשנתיים בויקינגור.
במרץ זומן אאורנסון לראשונה לסגל נבחרת איסלנד.
ב-30 במרץ 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד .
ב-12 באוקטובר 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–3 נגד .
אאורנסון נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 ומונדיאל 2018.
קָאוּפּוֹ מֶיֶּל (באסטונית: Kaupo Meiel; נולד בשנת 1975) הוא משורר אסטוני.
מיל נולד בעיר פרנו שבדרום-מערב אסטוניה, והוא עודו גר בעיר הולדתו.
לאחר שסיים לימודי ספרות אסטונית באוניברסיטה, עבד שנים בתור מורה לספרות בתיכון, עיתונאי ועורך בהוצאת ספרים.
ספרו "השוּק הוא אלוהים" (2014) הוא קובץ מסות וביקורות.
כמו כן פרסם בשנת 2018 בשיתוף פעולה עם שלושה יוצרים נוספים לקסיקון היסטורי הקרוי "אסטוניה כזאת בדיוק: 101 שנות הרפובליקה האסטונית ו-101 אח"מים".
שמונה משיריו התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי.
אסופה זו ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021.
קאור ריסמאה (באסטונית: Kaur Riismaa; נולד ב-1986) הוא משורר, מחזאי ועורך אסטוני.
ריסמאה נולד בטרטו שבמזרח אסטוניה.
כיום הוא חי עם בת זוגו בבית מבודד בלב יער, בנפת האריו שבצפון-מערב ארצו.
באוניברסיטה של עיר הולדתו למד סמיוטיקה, תאולוגיה והיסטוריה, ובמקביל ללימודיו עסק בביומם של מחזות תיאטרון.
כיום רוב עבודתו ממוקדת בפעילות מו"לית ובעריכת לשון, אבל מרצו וזמנו מוקדשים בעיקרם לכתיבה הספרותית.
למן 2011 פרסם ריסמאה תשעה ספרי שירה, שישה מחזות ושלושה רומנים.
יצירותיו זיכו אותו בכמה וכמה פרסים ומלגות.
קאורו מיטומה (ביפנית: 三笘 薫; נולד ב-20 במאי 1997 באויטה שביפן) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון ובנבחרת יפן.
ב-13 ביולי 2018 חתם מיטומה על חוזה מקצועני בקווסאקי פרונטלה מליגת העל היפנית החל משנת 2020. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 50 הופעות ליגה והבקיע 21 שערים.
בעונתו הראשונה במועדון זכה בתואר שחקן העונה של ליגת העל היפנית, וזכה באליפות יפן, בגביע הקיסר ובסופר קאפ היפני.
ב-10 באוגוסט 2021 חתם מיטומה על חוזה לארבע עונות בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג, והושאל מידית למשך עונה אחת לרויאל אוניון סן-ז'ילואז, העולה החדשה לליגת העל הבלגית.
ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ראסינג גנק במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת .
ב-21 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–7 על FC לבקה במסגרת הסיבוב החמישי של הגביע הבלגי.
ב-16 באוקטובר הבקיע את שערי הבכורה שלו בליגה, שלושער בניצחון 2–4 על סרינג במסגרת המחזור ה-11.
לקראת עונת 2022/2023 חזר לברייטון אנד הוב אלביון, בה ערך הופעת בכורה ב-13 באוגוסט, בתיקו 0-0 עם ניוקאסל יונייטד.
מיטומה היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
קאופרינג היא עירייה במחוז לנדסברג בבוואריה שבגרמניה.
היא שוכנת על נהר לך.
המקורות העתיקים ביותר הדנים בקאופרינג הם מהמאה ה-6. באותה תקופה התקדמו שבטים גרמאניים לדרום גרמניה והקימו את העיירה על הלך.
הבכור בשבט נקרא כנראה Kufo, והסיום -ing של השם מציין את המקור הגרמני.
האזכור המתועד הראשון של העיירה קאופרינג מתוארך לשנת 1033. באותה תקופה רכש המנזר הבנדיקטיני Benediktbeuern אחוזה בעיירה.
בימי הביניים הייתה קאופרינג בבעלות בית ולף.
הדוכס הבווארי ולף החמישי מת בשנת 1120 בטירת קאופרינג, שאורוותיה ליד הכנסייה.
נציג המשפחה, היינריך האריה, שהקים את מינכן והרס את גשר פרייזינגר איסר, העביר את תוואי הזלצשטראסה מקאופרינג במעלה הנהר, מה שהוביל להופעתה של העיירה השכנה לנדסברג אם לך.
כתוצאה מכך, טירת קאופרינג איבדה את חשיבותה.
התפתחותה של העיירה הואטה עקב העברת דרך המלח.
הקמת מסילת הברזל ב-1872 הביאה לעלייה בהתפתחות הקהילה.
קו הרכבת לא עבר דרך עיר המחוז השכנה, מה שהפך את קאופרינג לתחנת רכבת חשובה.
נפגשים שם המסלולים מינכן-בוכלו (Buchloe), בובינגן-קאופרינג וקאופרינג-לנדסברג אם לך.
ב-1944, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, נבנה סביב לנדסברג וקאופרינג מתחם מחנה הלוויין קאופרינג ובו אחד עשר מחנות I עד XI, מה שהפך אותו למתחם מחנות הריכוז הגדול ביותר ברייך הגרמני.
מחנות הלוויין של מחנה הריכוז נשאו את השם "קאופרינג".
ב-18 ביוני 1944 הגיע המשלוח הראשון עם 1,000 אסירים ממחנה אושוויץ למחנה המשנה קאופרינג השלישי.
במסגרת פרויקט החימוש "רינגלטאוב" היו אמורים אסירי מחנות הריכוז לבנות שלושה בונקרים תת-קרקעיים ענקיים לייצור מטוס הקרב מסרשמיט Me 262. עד 9 במרץ 1945, כומר מחנה הריכוז לוקסמבורג ז'ול יוסט רשם 28,838 אסירים יהודים במחנות הלוויין.
בגלל הלינה הבלתי אנושית, רעב, קור, מחלות כמו טיפוס וניצול באמצעות השמדה באמצעות עבודה, כינו האסירים את מחנות הריכוז קאופרינג "משרפות קרות".
עד סוף אוקטובר 1944 נשלחו מי שלא יכלו לעבוד עוד לאושוויץ ולתאי הגזים באושוויץ-בירקנאו.
מנובמבר 1944 לא גורשו אסירי מחנה הלוויין קאופרינג אלא מתו במחנה.
הגופות נקברו בקברי אחים באזור.
בשלב האחרון של השואה, אסירי מחנות הריכוז הועברו לכיוון דכאו בצעדות מוות.
הניצולים הנותרים שוחררו על ידי הצבא האמריקני ב-27 באפריל 1945. בקתות העפר והצריפים ששרדו בתת-מחנה קאופרינג VII - Erpfting הם אנדרטאות.
שרידי רצפה וצינורות מעטים נותרו ממתחם מחנה קאופרינג.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוקם מחנה פליטים גדול בין תחנת הרכבת למרכז העיר העתיקה.
מסוף שנות ה-40 נבנה בו יישוב, ממנו יצאה נויקאופרינג (הידועה גם כקאופרינג-מערב) של היום.
ב-11 בספטמבר 2008, לרגל יום השנה ה-975, הוכרזה קאופרינג כעיר שוק על ידי ממשלת מדינת בוואריה.
אנדראס מקלר (נולד ב-1958), עורך גרמני
קאורי סקמוטו היא מחליקה אמנותית על הקרח יפנית, 3 פעמים ברציפות אלופת עולם (2022–2024) בהחלקה על הקרח ליחידות וזוכת שתי מדליות ארד אולימפיות (בייג'ינג 2022) ביחידות ובקבוצתי.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) סיימה במקום שישי בתחרות ליחידות בתוצאה של 209.71 נק' ובמקום חמישי בתחרות הקבוצתית
באליפות העולם שנערכה בסאיטמה, יפן, במרץ 2019 היא סיימה במקום חמישי בתחרות ליחידות בתוצאה של 222.83 נק', נקודה אחת פחות ממדליית ארד.
לאחר התרגיל הקצר היא דורגה במקום השני
באליפות העולם שנערכה בסטוקהולם, שוודיה, במרץ 2021 היא סיימה במקום שישי בתחרות ליחידות בתוצאה של 207.80 נק'
באולימפיאדת בייג'ינג (2022) זכתה בשתי מדליות, כסף וארד, בתחרות ליחידות בתוצאה של 233.13 נק', אחרי אנה שצ'רבאקובה (255.95 נק') ואלכסנדרה טרוסובה (251.73 נק') שתיהן מרוסיה ובתחרות הקבוצתית, אחרי ארצות הברית.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במונפלייה, צרפת, במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתחרות ליחידות בתוצאה של 236.09 נק' לפני לאונה הנדריקס מבלגיה (217.70 נק') ואליסה ליו מארצות הברית (211.19 נק').
באליפות העולם שנערכה בסאיטמה במרץ היא זכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בתחרות ליחידות בתוצאה של 224.61 נק' לפני לי הא-אין מקוריאה הדרומית (220.94 נק') ולאונה הנדריקס מבלגיה (210.42 נק') ובכך הגנה על תוארה.
באליפות העולם שנערכה במונטריאול במרץ היא זכתה במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בתחרות ליחידות בתוצאה של 222.96 נקודות, לפני איזבו לויטו מארצות הברית (212.16 נקודות) וקים צ'אה יאון מקוריאה הדרומית (203.59 נקודות).
קאזה (בטורקית: Kaza, בכתיב עות'מאני: قضا, שפירושו: תְּחוּם שִׁפּוּט) היה שמה של יחידת שטח בחלוקה המנהלית של האימפריה העות'מאנית.
בראשית המאה ה-19 שגור היה המונח "קאזה" במינהל העות'מאני כיחידה שיפוטית גאוגרפית, אשר נתונה לשיפוטו של קאדי.
תהליך שקיעתה של האימפריה העות'מאנית לווה בקשיים הולכים וגוברים בניהול ההפרובינציות השונות, וחייב הנעתן של רפורמות.
ב-1839, עם עלייתו של אבדילמג'יט הראשון הואצו מהלכי הרפורמות והחלה תקופה שנודעה בהמשך כתקופת הטנזימאט.
ב-1841 הוטל ממשל צבאי בפרובינציות והשליטה בהן נמסרה למפקדי חילות המצב העות'מאניים.
בהמשך, שלח השער הנשגב פקידים מטעמו לאיילטים השונים, אשר היו כפופים ישירות לממשל המרכזי ולא לביי המקומי.
עם זאת, צעדים אלו נכשלו, והובילו להתרופפות נוספת של האחיזה באיילטים.
ב-8 בנובמבר 1864 אושר חוק הווילאייטים ובמסגרתו חולקה מחדש האימפריה העות'מאנית למחוזות משנה.
לאחר הקמת טורקיה, הושתתה חלוקתה המנהלית של מדינת הלאום החדשה על עקרונות מסוימים מחוק הווילאייטים.
מבנה ופעילות תתי-הנפות דומות במתכונתן ליחידת הקאזה מימי האימפריה העות'מאנית.
גם בסוריה, עיראק ולבנון, שימש המונח "קאזה" כשמן של תתי נפות במדינה.
קאופמן גייסט היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית (1921), סגן אלוף ארצות ה ברית (1923) וזוכה מדליית ארד (1922), שייצג את ארצות הברית במשחקים האולימפיים (אנטוורפן 1920) וסיים במקום 12 בקפיצה משולשת.
גייסט נולד וגדל בברוקלין, ניו יורק ועבד כרואה חשבון בניו יורק.
באליפות ארצות הברית שנערכה בקיימברידג' ב-16 ביולי 1920 הוא זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.03 מטר.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 14.21 מטר.
באולימפיאדת אנטוורפן שנערכה ב-19 באוגוסט הוא סיים במקום 12 בתוצאה של 13.52 מטר.
בתחרות שנערכה בג'רזי סיטי ב-19 ביוני 1921 הוא קבע תוצאה של 14.27 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בפסדינה, קליפורניה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.10 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשיקגו, אילינוי ב-1 בספטמבר 1923 הוא זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.10 מטר.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בניו יורק ב-8 בספטמבר הוא קבע תוצאה של 14.39 מטר
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-7 ביוני 1924 הוא קבע שיא אישי חדש של 14.46 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בווסט אורנג', ניו ג'רזי בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 13.21 מטר.
בתחרות שנערכה בטרוורס איילנד, ניו יורק ב-20 ביוני 1925 הוא קבע תוצאה של 14.18 מטר.
קאוסר (בפרסית: کوثر) הוא טיל נגד ספינות יבשתי לטווח בינוני מתוצרת איראן.
הוא יכול להתגבר על מערכות חסימה אלקטרוניות ולפי גורמים איראנים לא ניתן להסיטו ממסלולו.
קאוסר הוא ככל הנראה גרסה איראנית ל-TL-10 ו-YJ-7 הסיניים.
לפי דיווחים חדשותיים קאוסר היה הטיל שבו נעשה שימוש במלחמת לבנון השנייה, כאשר חזבאללה ירה שניים ממנו לעבר ספינות מלחמה ישראליות.
אחד הטילים פגע בקורבטה אח"י חנית וגרם לנזק כבד ולמותם של ארבעה מאנשי חיל הים.
הטיל השני פגע בספינת סוחר מצרית וגרם לנזק כבד.
קאזו , הוא כלי נגינה אמריקאי המעוות את קולו של המנגן בו.
כאשר שרים, מזמזמים או מהמהמים אל תוך הקאזו, תנודות האוויר מרטיטות פיסת נייר או בד קטנה בתוכו, ובכך הוא מעניק לקול צליל דמוי צפצפה.
הכלי מיוחד בצלילו ה"מוזר" וההומוריסטי ובזכות מידותיו הקטנות ניתן לקחת אותו בקלות לכל מקום.
קאזו הוא "ממברנה-פון" - מכשיר המשנה את צליל קולו של אדם באמצעות ממברנה רוטטת.
"קאזו" הוא השם שנתן וורן הרברט פרוסט להמצאתו, שנרשמה כפטנט #270,543 ב-9 בינואר 1883. במסמך הפטנט הוא התייחס אל המכשיר כ"כלי הנגינה או הצעצוע הזה, לו אני מציע לתת את השם 'קאזו'...".
הקאזו הראשון לא עוצב בצורת הצוללת המוכרת כיום.
בעוד ש"נשיפה" הוא המונח המשמש בדרך כלל לתיאור הטכניקה הדרושה לנגינה בקאזו, מונח מדויק יותר יהיה "המהום" אל תוך הקאזו.
נשיפה בשפתיים סגורות סביב פיית הקאזו לא תפיק צליל, אלא רק בהרטטת אוויר מתוך הריאות על ידי המהום או שירה אל תוך הכלי.
זרימת אוויר מוגברת או נשיפה חזקה יותר יפיקו צליל חזק יותר.
במקום "להמהם" בלבד (השמעת הצליל "המממממ"), ניתן להפיק צלילים שונים על ידי שירת הברות ומילים שונות כמו "דווו", "הווו", "רררר", "בררר" וכו'.
כלי נגינה דומים לקאזו קיימים באפריקה כבר מאות שנים, להסוואת קולו של אדם או לחיקוי חיות, לעיתים קרובות למטרות טקסיות.
לפי האגדה, על כלי עתיק זה מבוסס הקאזו המודרני, אשר אותו פיתח במאה ה-19 האפרו-אמריקני אלבמה וסט במייקון שבג'ורג'יה, ארצות הברית.
הקאזו הראשון יוצר לפי דרישותיו של וסט על ידי ת'דאוס פון קלג, שען גרמני במייקון.
הקאזו פורסם לראשונה ביריד המחוזי ב-1852, ובו הוצג כ"צוללת ה'למטה-דרומה'".
עם זאת, אין כל תיעוד לאירוע.
הקאזו בצורת הצוללת, שהיה קאזו המתכת הראשון, נרשם כפטנט על ידי ג'ורג' ד'.
בשנת 2010 נפתח בביופורט שבדרום קרוליינה, מוזיאון המוקדש כולו להיסטוריית הקאזו.
הקאזו מנוגן בצורה מקצועית בלהקות "ג'אז" ומוזיקה קומית, ועל ידי חובבנים בכל העולם.
הוא אחד מכלי הנגינה האקוסטיים המעטים שפותחו בארצות הברית וגם אחד מהקלים ביותר לנגן בו ברמה טובה, מאחר שהוא דורש רק יכולת להפיק צליל ווקאלי.
בצפון-מזרח אנגליה ודרום ויילס, לקאזו יש תפקיד חשוב בלהקות ג'אז ומארש.
משתמשים בקאזו ב"קרנבל הקאדיז והמורגה" שבאורוגוואי.
בהקלטה המקורית משנת 1921 של "Crazy Blues" של להקת Dixieland Jazz Band, ניתן להתבלבל ולחשוב שסולו הקאזו, המנוגן על ידי המתופף טוני סברבארו, הוא סולו טרומבון.
ללהקת Mound City Blue Blowers היו כמה להיטי קאזו בתחילת שנות ה-20. הלהקה כללה את דיק סלבין שניגן בקאזו מתכתי ואת רד מקנזי שניגן בקאזו העשוי ממסרק ונייר טואלט.
בתזמורתו של פול ווייטמן מדי פעם השתמשו ב"ווקה-פון", סוג של קאזו בעל צליל המזכיר טרומבון.
הזמר ונגן הטרומבון ג'ק פולטון ניגן בו בהקלטה של "ויליה" של ווייטמן מ-1931, וב"מחרוזת להיטי הדאנס של אישם ג'ונס" מאת פרנקי טרומבאואר ב-1932. ההרכב הווקאלי The Mills Brothers התחיל לפעול במופעי וודביל כרביעיית קאזו, שניגנה הרמוניות בארבעה קולות המלווים בנגינת גיטרה של אחד האחים.
ב-14 במרץ 2011, הקהל במופע "Red Nose" של הבי.בי.סי באולם אלברט הול המלכותי, ביחד עם להקת קאזו, קבעו שיא גינס חדש של הרכב הקאזו הגדול ביותר.
3,910 מיושבי האולם ניגנו בקאזו את דהרת הוולקירות של ואגנר ואת "מארש הדמבסטרס" של אריק קואטס, ובכך שברו את השיא הקודם שנקבע ב-2009 בסידני, אוסטרליה, ובו ניגנו 3,861 אנשים.
בניסיון שני, מאוחר יותר באותו הערב באלברט הול, נקבע השיא הנוכחי של 5,190 נגני קאזו.
ב-9 באוגוסט 2010, קבוצת הבייסבול "ענקי סן פרנסיסקו" אירחה ערב מחווה לג'רי גרסיה, ובו אנסמבל של עד ל-9000 נגני קאזו ניסו לבצע עיבוד לשיר "Take Me Out to the Ballgame".
בשיר הפתיחה של הסרט " רובין הוד" משנת 1973 של חברת וולט דיסני יש נעימה של קאזו באיזה שלב.
גידי גוב נוהג להשתמש בקאזו בקטעי המעבר בשיר "ככה היא באמצע".
בשירם של להקת פינק פלויד מ-1968, Corporal Clegg, הפזמון מכיל ריף מרכזי המנוגן בקאזו.
השיר "שיר על לחם" של להקת "ארמדילוס" מסתיים בקטע-נגינה של קאזו.
בסדרה הקומית "צער גידול בנות" נערכו שתי חתונות מזויפות, כאשר מארש החתונה בהן נוגן בקאזו על ידי ילדים.
בסרט הישראלי זהר, בסוף הסרט מנגן זוהר ארגוב את השיר "בדד" על קאזו בהופעה כשמצבו קשה ואינו מסוגל לשיר.
בשירו תחת אש של הראל מויאל הוא משלב את נגינתו בקאזו ביחד עם השירה
בשיר "לוח וגיר" של שמוליק קראוס, מנגנת ג'וזי כץ בקאזו במעברים בין הבתים (כך לפי רשימת הקרדיטים באלבומו של קראוס "שבעים שמונים")
בתוכנית הבידור "הקומדי סטור" ישנה סדרת מערכונים בשם "האחים הראל" שבה מציגים אסף אשתר ורובי דואניס מופעים בנושא מוזיקה שבהם אסף מנגן בקאזו רק צליל אחד לעומת רובי שמנגן מגוון רב של צלילים על הגיטרה שלו.
סר קָזוּאוֹ אִישִיגוּרוֹ הוא סופר בריטי ממוצא יפני, חתן פרס נובל לספרות לשנת 2017.
אישיגורו הוא אחד הכותבים המוערכים כיום בעולם: ספריו היו מועמדים ארבע פעמים לפרס מאן בוקר היוקרתי, ואחד מהם, "שארית היום", אף זכה בפרס בשנת 1989. "הטיימס" כלל את אישיגורו ברשימת 50 הסופרים הגדולים ביותר מאז 1945. בשנת 1993, הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
קאזואו אישיגורו נולד בשנת 1954 בנגסאקי שביפן, בן לשיזוקו ולשיזואו אישיגורו.
בשנת 1960 היגר עם משפחתו (הוריו ושתי אחיותיו) לגילדפורד שבאנגליה, שם עסק אביו, שהיה מומחה לאוקיינוגרפיה, במחקר במכון הבריטי לאוקיינוגרפיה .
לאחר סיום לימודיו בתיכון יצא לטיול של שנה בארצות הברית ובקנדה.
בשנת 1974 החל ללמוד באוניברסיטת קנט, ובשנת 1978 קיבל תואר ראשון באנגלית ובפילוסופיה.
הוא עסק במשך שנה בכתיבת סיפורת, ובשנת 1980 קיבל תואר שני בכתיבה יוצרת מהאוניברסיטה של מזרח אנגליה.
בשנת 1982 קיבל אזרחות בריטית.
בשנת 2002 בחר את אלבומה של זמרת הג'אז סטייסי קנט, "They Can't Take That Away from Me", כאחד התקליטורים שייקח עמו לאי בודד, ובעקבות זאת פנתה אליו קנט בבקשה שיכתוב למענה, וכך החל שיתוף פעולה ביניהם.
אישיגורו וקנט כתבו יחד ארבעה שירים מקוריים, הנכללים באלבומה משנת 2007, "Breakfast on the Morning Tram".
שיתוף פעולה זה נמשך באלבומה "The Changing Lights" משנת 2013.
בשנת 2005 כתב את התסריט לסרטו של ג'יימס אייבורי "הרוזנת הלבנה", סרט דרמה היסטורית בהשתתפותם של רייף פיינס, ונסה רדגרייב והירויוקי סנאדה.
בשנת 2022 השתתף בכתיבת התסריט לסרט הדרמה "לחיות" שביים אוליבר הרמנוס ואשר מבוסס על הסרט היפני "איקירו" משנת 1952 מאת הבמאי אקירה קורוסאווה.
אישיגורו נשוי מאז 1986 ללורנה מקדוגל, עובדת סוציאלית.
לבני הזוג בת אחת, והם מתגוררים בלונדון.
ספריו כתובים על פי רוב בגוף ראשון ועוסקים בכשלים אישיותיים.
מטרתם לגרום לקורא לחוש בו-זמנית אמפתיה למספר יחד עם תחושה בלתי נמנעת של כשל מתמשך המוביל לבעיה בלתי פתירה.
הסיומת, לרוב, אינה מובילה לפתרון בעיה, פורקן כלשהו, או תובנה עצמית משמעותית של המספר.
יוצא דופן הוא הרומן "לעולם אל תתן לי ללכת", המתרחש בעתיד (יחסית לזמן הכתיבה), והוא ספר מדע בדיוני, על אף שנושאו המרכזי איננו התפתחויות טכנולוגיות בעתיד.
אישיגורו נולד ביפן באחת הערים המפורסמות ביותר בהיסטוריה (נגסאקי שבדרום יפן, שספגה את הפצצה האטומית אחרי הירושימה).
שמו - קָזוּאוֹ אִישִיגוּרוֹ - הוא יפני באופן בולט, ועלילות שני ספריו הראשונים מתרחשות ביפן.
עם זאת, אישיגורו הסביר בראיונות שמכיוון שעזב את יפן בגיל צעיר, ספריו אינם יפניים באופיים, ויפן שהוא מתאר בספריו היא, לדבריו, יפן דמיונית.
נוף גבעות חיוור (1982), A Pale View of hills, תרגם דורון קורן, ספרית מעריב, 1983.
אמן של העולם הצף (1986), An Artist of the Floating World, תרגמה צילה אלעזר, ספרית מעריב, 1987. תרגום נוסף: עידית שורר, הוצאת כתר, 2011.
שארית היום (1989), The Remains of the Day, תרגמה צילה אלעזר, מחברות לספרות, הוצאה ראשונה, 1992.הוצאה שנייה, 2006.
באין נחמה (1995), The Unconsoled, תרגם מאיר ויזלטיר, הספריה החדשה, 1997.
כשהיינו יתומים (2000), When we Were Orphans, תרגם מאיר ויזלטיר, הספריה החדשה, 2001.
לעולם אל תיתן לי ללכת (2005) Never Let Me Go, תרגמה אלינוער ברגר, הספריה החדשה, 2019.
Nocturnes (2009) – אוסף סיפורים קצרים.
הענק הקבור (2015), The Buried Giant, תרגמה אלינוער ברגר, הספריה החדשה, 2020.
קלרה והשמש, Klara and the Sun, תרגום דבי אילון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2022. בגוף ראשון מפי רובוטית.
הספר "שארית היום" זכה בפרס בוקר ואף עובד לסרט באותו שם (1993) בכיכובם של אמה תומפסון ואנתוני הופקינס.
הספרים אמן של העולם הצף, כשהיינו יתומים ולעולם אל תתן לי ללכת נבחרו לרשימה הקצרה של מועמדים לפרס בוקר.
בשנת 2010 יצא לאקרנים עיבוד של ספר נוסף של אישיגורו, Never Let Me Go (בעברית תורגם ל"לעולם אל תתן לי ללכת"), בכיכובם של קארי מאליגן, קירה נייטלי ואנדרו גארפילד
קאחבר (קאחה) קאלַדזֵה (בגאורגית: კახაბერ (კახა) კალაძე; נולד ב-27 בפברואר 1978 בסמטרדיה) הוא פוליטיקאי גאורגי וכדורגלן עבר.
קלאדזה מכהן כראש עיריית טביליסי, מאז אוקטובר 2017. בעברו היה כדורגלן ששיחק בעמדת המגן השמאלי בדינמו טביליסי, דינמו קייב, מילאן ובנבחרת גאורגיה.
בסוף הקריירה הספורטיבית שלו, החל קאלדזה להיות מעורב בפוליטיקה בארצו כחבר מפלגת האופוזיציה באותם ימים חלום גאורגי - גאורגיה דמוקרטית, שנוסדה בידי בידזינה איוואנישווילי בפברואר 2012. ב-1 באוקטובר של אותה שנה הוא נבחר לפרלמנט של גאורגיה וב-25 באוקטובר של אותה שנה מונה לתפקיד שר האנרגיה בקבינט של איוואנישווילי.
קאלדזה החל את הקריירה שלו בשנת 1993 כמגן בדינמו טביליסי (1993-1997).
יכולותיו המרשימות הביאו להעברתו לדינמו קייב מאוקראינה, בה שיחק בשנים 1998 עד 2000. במשך שנתיים וחצי ששיחק במדי דינמו קייב ערך 63 הופעות והשתכר 280,000 יורו לעונה.
ההישג המרשים ביותר של קבוצתו באותו הזמן, הייתה ההעפלה לשלב חצי בגמר של ליגת האלופות, כשברבע הגמר הקבוצה ניצחה את ברצלונה.
בקיץ 2000, קאלדזה עבר לשחק במילאן, בתפקיד מגן וכקשר שמאלי, ועם הזמן הפך למגן שמאלי קבוע בקבוצה, תפקיד בו שיחק עד פרישתו.
ב-2001 נחטף לאבן, אחיו של קאלדזה, והחוטפים ביקשו תמורתו כופר בסך 600,000 דולר.
ב-6 במאי 2005, מצאה משטרת גאורגיה שמונה גופות במחוז סוואנתי.
המשטרה העריכה שאחת הגופות היא זו של לאבן, אחיו של קאלדזה.
במשך כל אותה תקופה, לא היה קאלדזה שחקן יציב בקבוצה, ולפרקים מילאו אחרים את תפקידו בקבוצה.
בשנת 2003 זכה קאלדזה עם מילאן בגביע האיטלקי ובליגת האלופות.
בעונת חגג עימה זכייה בסרייה א'.
ב-2007, קאלדזה זכה בליגת האלופות בשנית עם מילאן, לאחר ניצחון הקבוצה בגמר המפעל על ליברפול 2 - 1.
בקיץ 2010 עבר לגנואה לאחר 9 עונות במילאן.
ב-2012 לאחר 2 עונות בגנואה הודיע קלאדזה על פרישה ממשחק פעיל.
קאלדזה היה שחקן מפתח בנבחרת גאורגיה, ולזכותו למעלה מ-60 הופעות במדיה.
במוקדמות מונדיאל 2010 במשחק מול נבחרת איטליה הבקיע קאלדזה שני שערים עצמיים.
קלאדזה היה חבר תנועת "החלום הגאורגי - גאורגיה דמוקרטית", שנוסדה בידי בידזינה איוואנישווילי בפברואר 2012.
ב-1 באוקטובר 2012 הוא נבחר לפרלמנט של גאורגיה וב-25 באוקטובר של אותה שנה מונה לתפקיד שר האנרגיה וסגן ראש הממשלה בקבינט של איוואנישווילי.
באוקטובר 2017 התמודד לראשות העיר טביליסי וזכה ב-51% מהקולות.
קאזויושי מיורה (יפנית: 三浦知良; נולד ב-26 בפברואר 1967) הוא כדורגלן יפני, הידוע גם בכינויו "קאזו".
קאזויושי שיחק מספר רב של שנים בנבחרת יפן והיה לשחקן היפני הראשון שזכה בתואר כדורגלן השנה באסיה בשנת 1993, תואר הניתן מדי שנה על ידי ה-AFC.
קאזויושי משחק כיום בקבוצה היפנית יוקוהאמה.
קאזו, שעלייתו בשנת 1993 לתודעה הבינלאומית גרמה לעליית הרמה של הליגה היפנית כולה, נחשב בעיני רבים ביפן ל"סופר-סטאר" הראשון בכדורגל היפני.
קאזו שיחק את משחקו האחרון בנבחרת יפן בשנת 2000. מיורה הוא הכדורגלן המקצועי הפעיל המבוגר ביותר בעולם.