tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, נמסר כי על הנפשת הסדרה תופקד אולפני "Powerhouse Animation Studios", שעבדה בעבר על הנפשת הסדרות "קסטלווניה" ו"קסטלווניה: נוקטורנו" עבור "נטפליקס".
על יצירת ופיתוח הסדרה הופקדה המפיקה טאשה הו, שתפיק לצד דמיטרי מ.
ג'ונסון, סטיבן בוג', הווארד בליס וג'ייקוב רובינסון.
במאי 2021, נמסר רשמית על סגירת חדר התסריטאים.
בספטמבר 2021, הוכרז כי את דמותה של לארה קרופט תדבב היילי אטוול.
בנוסף, נמסר כי ארל ביילון, שדיבב את דמותו של ג'ונה מאיווה בטרילוגיית האתחול המחודש של משחקי הווידאו, ישוב לדבב את דמותו.
באוקטובר 2021, נמסר על ליהוקו של אלן מלדונדו לדיבוב דמותו של זיפ, מומחה טכנולוגיות וחברה הקרוב של לארה, דמות שהוצגה לראשונה במשחק "Tomb Raider: Chronicles" משנת 2000, ולא הופיעה בזיכיון מאז המשחק "Tomb Raider: Underworld" משנת 2008. הסדרה תהיה להופעתו הראשונה בהמשכיות של האתחול המחודש.
טומבסטון: עיר ללא חוק הוא סרט מערבון משנת 1993 בבימויו של ג'ורג' פ.
קוסמטוס, בכיכובם של קורט ראסל וואל קילמר.
הסרט מבוסס באופן רופף על אירועים אמיתיים שהתרחשו בשנות ה-80 של המאה ה-19 בדרום מזרח אריזונה, כולל קרב האקדחים באו.
הוא מתאר כמה פורעי חוק ואנשי חוק במערב הפרוע, כמו בין היתר ואייט ארפ, וויליאם ברוציוס, ג'וני רינגו ודוק הולידיי.
הסרט הופץ על ידי אולפני הוליווד פיקצ'רס.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בארצות הברית ב-25 בדצמבר 1993. הסרט זכה להצלחה כלכלית, והוא מדורג במקום ה-16 ברשימת סרטי המערבונים הרווחיים ביותר מאז 1979.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 25 מיליון דולרים, גרף מעל ל-73.2 מיליון דולרים ברחבי העולם.
עלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-80 של המאה ה-19 ומתמקדת באיש החוק בדימוס ואייט ארפ (קורט ראסל) אשר עובר לגור בעיירה טומבסטון שבאריזונה על מנת לחיות שם חיים שלווים יחד עם אחיו וירג'יל.
עם זאת, הם מוצאים את עצמם עד מהרה מסובכים בסכסוך אלים עם כנופיית פורעי חוק חסרת רחמים המכונה "הקאובויז", בראשות ביל ברוציוס (פאוארס בות') וג'וני רינגו (מייקל ביהן).
הסכסוך ביניהם מגיע לשיא בקרב היריות ההיסטורי ב"או.
קוראל", בו ואייט, אחיו ובן בריתם דוק הולידיי (קילמר), מתעמתים עם פורעי החוק.
קורט ראסל בתפקיד ואייט ארפ
ואל קילמר בתפקיד דוק הולידיי
סם אליוט בתפקיד וירג'יל ארפ
ביל פקסטון בתפקיד מורגן ארפ
פאוארס בות' בתפקיד קורלי ביל ברוקיוס
מייקל ביהן בתפקיד ג'וני רינגו
דיינה דלייני בתפקיד ג'וזפין מרקוס
טומבסטון נחשב לאחד מסרטי המערבונים המודרניים המצליחים ביותר, וזכה לשבחים בזכות משחקם של קורט ראסל ו-ואל קילמר.
הופעתו של קילמר כדוק הולידיי זכתה להערכה מיוחדת, והסרט הפך לקלאסיקה בקרב חובבי הז'אנר.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 74%, וב-Metacritic ציון של 50 מתוך 100.
טומבק (פרסית: تمبک) או טונבק (تنبک) המכונה לעיתים גם זרב (ضرب) הוא סוג של תוף המשמש ככלי ההקשה המרכזי במוזיקה האיראנית המסורתית.
בדומה לתוף הדרבוקה, צורתו היא כצורת כד או גביע, והוא מוחזר על פי רוב לצד פלג הגוף העליון, כשהוא תלוי באלכסון או מונח על גבי הירך.
בדומה לדרבוקה, הקשה על גבי חלקים שונים של העור מפיקה צלילים שונים - כשבמרכז העור מופקים צלילים נמוכים ובשוליו צלילים גבוהים יותר.
הנגן משתמש בכפות ידיו ואצבעותיו, ולעיתים עונד טבעות מתכת על מנת להפיק צלילי 'קליק' משולי הכלי.
הכלי מגולף על פי רוב מחתיכת עץ אחת, גובהו כ-45 ס"מ וקוטר ראשו כ-28 ס"מ.
עובי דופן הכלי כ-2 ס"מ והוא עבה מעט יותר בתחתיתו מאשר בחלקו העליון עליו נמתח העור.
צוואר הכלי כמעט גלילי ומתרחב בחלקו האחורי של הכלי.
העור המתוח על גבי התוף הוא עור כבש, עז או גמל הנמתח באמצעות דבק, נעצים או שניהם.
הטומבק שימש בעבר ככלי המלווה בין היתר את אימוני הזורחנ'ה, שיטת אמנות לחימה ושיטת היתעמלות מסורתית באיראן.
בתקופת שושלת קג'אר (1794-1925), בה התבססה המסורת המוזיקלית של איראן, קיבל הכלי את צורתו המקובלת כיום.
לאחר עליית רזא שאה פהלווי לשלטון, החלה מגמה של השפעה מערבית על המוזיקה האיראנית, ושילובים של כלים מערביים עם כלים איראניים מסורתיים.
בשנות ה-50, המתופף האיראני חוסיין טהראני, פיתח את הנגינה בכלי והפך אותו מכלי המשמש בעיקר לליווי - לכלי המתאים גם לביצוע קטעי סולו וירטואוזים.
טהראני פיתח צורות נקישה ותיפוף חדשות והרחיב את מגוון הצלילים שניתן להפיק מהכלי.
בין תלמידיו נמנו מוחמד אסמאעילי (יליד 1934), ג'האנגיר מאלק (יליד 1931), ג'משיד צ'מיראני (יליד 1942), ואמיר נאצר אפטטח (1925–1977) שהוסיפו ופיתחו את הנגינה בכלי.
לאחר המהפכה האיסלאמית באיראן בשנת 1979, עם דיכוי האמנות והמוזיקה - צנח השימוש בכלי.
עם הקלת ההגבלות והאיסורים בסוף שנות ה-80 לאחר מלחמת איראן-עיראק, והפריחה המחודשת של המוזיקה האיראנית המסורתית, עלתה מחדש הפופולריות של הכלי.
טומב ריידר היא סדרת פעולה-הרפתקאות אמריקאית עתידית בלייב אקשן, המופקת עבור שירות הזרמת המדיה אמזון פריים וידאו.
הסדרה מבוססת על זיכיון משחקי הווידאו "טומב ריידר" ועוקבת אחר הרפתקאותיה של הארכאולוגית וההרפתקנית לארה קרופט.
הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי פיבי וולר-ברידג', המשמשת גם כמפיקה בפועל, כאשר צ'אד הודג' משמש כיוצר-שותף לצדה.
הדיווחים הראשונים על פיתוח הסדרה הופיעו בינואר 2023, והיא קיבלה אור ירוק רשמי להפקה במאי 2024. צילומי הסדרה החלו ב-19 בינואר 2026 בבימויו של ג'ונתן ואן טולקן, המשמש גם כמפיק בפועל.
לארה קרופט (סופי טרנר): הגיבורה הראשית של הסדרה, ארכאולוגית והרפתקנית מפורסמת, דמות המבוססת על האייקון ממשחקי הווידאו.
טרנר היא השחקנית השלישית המגלמת את הדמות בעיבוד לייב אקשן.
אוולין וואליס (סיגורני ויבר): אישה מסתורית ובעלת השפעה רבה, המבקשת לנצל את כישוריה וכישרונותיה של לארה קרופט לצרכיה.
אטלס דה-מורניי (ג'ייסון אייזקס): דמות המהווה חלק מהקאנון של זיכיון "טומב ריידר".
זיפ (מרטין בוב-סמפל): דמות קאנונית מהזיכיון המופיעה בסדרה בתפקיד קבוע.
וינסטון (ביל פטרסון):דמות קאנונית מהזיכיון, המשרת הנאמן של משפחת קרופט.
גרי (ג'ק באנון): דמות המשתייכת ליקום של "טומב ריידר".
דייוויד (ג'ון הפנרן): דמות המשתייכת ליקום של "טומב ריידר".
פרנסין (סיליה אימרי): דמות המשתייכת ליקום של "טומב ריידר".
שחקנים נוספים שלוהקו לסדרה בתפקידים שטרם פורטו הם פטרסון ג'וזף, סשה לוס, ג'ולייט מוטמד ואוגוסט ויטגנשטיין.
הדיווחים הראשונים על פיתוח סדרת לייב אקשן המבוססת על זיכיון "טומב ריידר" הופיעו בינואר 2023. הפרויקט נרקם כחלק מעסקה בין חברת Crystal Dynamics לבין אולפני אמזון, שהתאפשרה הודות להסכם זכות ראשונים של חברת Story Kitchen (לשעבר dj2 Entertainment) לפיתוח סיפורים נוספים מהזיכיון לסדרות וסרטים.
פיבי וולר-ברידג', שחתמה על חוזה כללי עם אמזון, מונתה ליוצרת, לתסריטאית ולמפיקה בפועל.
במאי 2024 קיבלה הסדרה אור ירוק רשמי להפקה מטעם שירות הזרמת המדיה אמזון פריים וידאו.
ג'ניפר סאלק, ראש אולפני Amazon MGM, תיארה את הסדרה המתוכננת כפרויקט "אפי" שיתפרש על פני יעדים שונים בעולם.
בהמשך הצטרף צ'אד הודג' כיוצר-שותף לצדה של וולר-ברידג'.
עם אישור הסדרה במאי 2024, החל חיפוש עולמי אחר השחקנית שתגלם את דמותה של לארה קרופט.
באוקטובר 2024 דווח כי השחקניות סופי טרנר ולוסי בוינטון נבחנו לתפקיד הראשי.
מעורבותה של טרנר בפרויקט דווחה לראשונה בנובמבר 2024, ואישור רשמי לכך שהיא נבחרה לגלם את קרופט ניתן על ידי אולפני אמזון MGM בספטמבר 2025.
תהליך ליהוק שאר הצוות נמשך לקראת סוף שנת 2025. בדצמבר 2025 דווח כי מרטין בוב-סמפל לוהק לתפקיד מרכזי (דמותו של זיפ).
באותו חודש פורסם כי סיגורני ויבר וג'ייסון אייזקס נמצאים במגעים להצטרף לסדרה.
בינואר 2026 אישרה אמזון רשמית את ליהוקם של ויבר לתפקיד אוולין וואליס ואייזקס לתפקיד אטלס דה-מורניי, לצד שחקנים נוספים כמו ביל פטרסון, ג'ק באנון, ג'ון הפנרן וסיליה אימרי.
צילומי הסדרה החלו ב-19 בינואר 2026. את הסדרה מביים ג'ונתן ואן טולקן, המשמש גם כמפיק בפועל.
ההפקה מתבצעת בשיתוף פעולה בין האולפנים אולפני אמזון MGM, Crystal Dynamics, אולפני לג'נדרי וחברת Story Kitchen.
עם תחילת הצילומים, חשפה אמזון הצצה ראשונה לדמותה של לארה קרופט בגילומה של טרנר.
טומוגרפיה ממוחשבת היא סוג דימות שנועד לתת תמונה תלת-ממדית של פנים הגוף.
בעת ביצוע הבדיקה, מקור קרינה שנע מסביב לנבדק מעביר קרני רנטגן דרך הגוף בזוויות שונות.
גלאים הממוקמים מול מקור הקרינה קולטים את הקרניים לאחר שעברו דרך הגוף ושולחים אותות אלקטרוניים למחשב.
זה מעבד את הנתונים ויוצר דימות תלת־ממדי של הגוף או תמונות דו־ממדיות של חתכים ספציפיים.
כדי להגדיל את איכות הדימות של רקמות רכות, כלי הדם והאיברים החלולים, ניתן למטופל חומר ניגוד.
חומרי ניגוד נפוצים הם בריום שנלקח באמצעות שתייה או יוד שמוזרק למערכת הדם.
חומרים אלו מקובלים במיוחד בסריקות באזור הבטן.
הטומוגרפיה הממוחשבת הומצאה בשנת 1972 על ידי גודפרי נ.
בשנת 1979 הוא קיבל את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על המצאה זו, יחד עם אלן מקלאוד קורמאק שחקר במקביל נושאים קשורים.
מכשירי הטומוגרפיה הראשונים נזקקו למספר שעות כדי לבצע את הסריקה ולאסוף את הנתונים הגולמיים ולמספר ימים כדי לנתח את הנתונים.
סורקים מודרניים מסוגלים לסרוק תוך שניות ספורות, ולהפיק מודל תלת־ממדי באופן כמעט מיידי.
מקור המילה "טומוגרפיה" מקורו במילה היוונית τόμος (טוֹמוֹס) שמשמעה פרוסה או כֶּרֶךְ, ומהמילה γραφ (גרף) שמשמעה ציור או תרשים.
עקרונות הפעולה של סורק CT
סורק CT מורכב ממסגרת קבועה שבתוכה מסתובבת מסגרת מעגלית ובה פתח עגול שדרכו עוברת מיטה שעליה שוכב המטופל.
במסגרת המעגלית הסובבת מותקן מקור רנטגן ובדיוק מולו מותקנת סוללת גלאים.
במהלך סריקת CT, המטופל שוכב על מיטה ומקור הרנטגן מסתובב סביבו ושולח אלומות צרות של קרני רנטגן שחלקן עוברות דרך גוף המטופל וחלקן נבלעות בו.
סוללת הגלאים מלקטת את הקרינה שעברה דרך הגוף.
המידע שנקלט בגלאים מועבר למסגרת הקבועה וממנה משודר למחשב השִׁחְזוּר.
בכל פעם שמקור הרנטגן משלים סיבוב, מחשב השחזור מבצע סדרת פעולות מתמטיות שמייצרות תמונה של פרוסת תמונה דו-ממדית דקה של המטופל.
המחשב שמייצר את התוצאות הסופיות מאגד מספר פרוסות לכרך – פרוסה שעובייה לרוב 1 עד 10 מילימטרים בהתאם לפרוטוקול הסריקה והשחזור.
כל פרוסה מוצגת כתמונה אקסיאלית דו-ממדית אחת.
קיימות שתי טכניקות סריקה לאיסוף פרוסות – אַקְסִיאַלִית (צירית) והֶלִיקָלִית (סְלִילָנִית).
בסריקה אקסיאלית המיטה מוצבת כך שקצה האיבר שנסרק נמצא בין המקור והגלאים.
המערכת מבצעת סיבוב עם הקרנה סביב המיטה, ההקרנה מופסקת והמיטה זזה לנקודת הסריקה הבאה עד שמושלם כיסוי האיבר שנסרק.
בסריקה הליקלית – המיטה נעה במהירות קצובה לאורך אזור הסריקה בעוד המערכת מסתובבת סביב המיטה.
תנועת הסיבוב והתקדמות המיטה מסונכרנות כך שהמקור נע סביב המטופל בתנועת הֶלִיקְס - סליל.
מחשב השחזור מעבד את המידע ומייצר ממנו סדרת תמונות של פרוסות אקסיאליות דו-ממדיות.
בשתי הטכניקות מתקבלות סדרות של תמונות פרוסות אקסיאליות דו-ממדיות, אך הטכניקה ההליקלית מהירה יותר ופחות מציקה למטופל.
בימינו מעדיפים לרוב סריקות הליקליות.
הסריקות האקסיאליות משמשות בעיקר לסריקת איברים קצרים שניתן לכסות בסיבוב אחד של המערכת.
תוצאות הסריקה ניתנות להצגה כפרוסות שמאגדות תמונות אקסיאליות או חתכים שלהן בזוויות שונות כתמונה תלת־ממדית, וכן במספר רב של תצוגות שמתוכננות לאיבחונים מסוימים לפי דרישה.
היכולת לסובב את תמונה תלת-ממדית בחלל או לצפות בפרוסות ברצף, מקלה על מציאת המקום המדויק בו עשוי להתגלות הממצא.
מאז שנות ה-70, עת החל השימוש בטומוגרפיה ממוחשבת, היא הפכה לכלי חשוב בתחום דימות רפואי לצד הכלים הקיימים כגון: צילום רנטגן רפואי ובדיקת אולטרה סאונד רפואית.
בתחילת המאה ה-21 החל מתרחב השימוש בטומוגרפיה ממוחשבת אף ככלי בתחום רפואה מונעת ובדיקות תקופתיות לגילוי מחלות, לדוגמה, בדיקת קולונוגרפיה למטופלים שלהם סיכון גבוה לחלות בסרטן המעי הגס, או בדיקת דימות של הלב למטופלים בעלי סיכון גבוה לחלות במחלת לב.
קיימים מוסדות רפואיים המציעים אף בדיקת טומוגרפיה ממוחשבת של כל הגוף לאוכלוסייה הכללית, אף שארגונים רפואיים רבים מתנגדים לבדיקה זו ללא צורך רפואי מוכח.
השימוש הנפוץ בסריקת טומוגרפיה ממוחשבת של הראש הוא ככלי לאיבחון שבץ מוחי, גידולים מוחיים, הצטברות סידן תוך-גולגולתי, דימום מוחי ושברים בגולגולת.
במצבים אלה מבנים כהים בצילומי הדימות עשויים להעיד על בצקת ושבץ, ומבנים בהירים עשויים להעיד על הצטברות סידן, דימומים ונזקים לגולגולת.
זיהוי גידולים מוחיים מתאפשר בדימות באמצעות זיהוי עיוותים באנטומיה הנכונה של המוח, הנוצרים כתוצאה מנפיחות.
ניתן להשתמש בטומוגרפיה ממוחשבת ככלי לאבחון שינויים כרוניים ותהליכי מחלה ברקמת הריאות.
לטומוגרפיה הממוחשבת קיים יתרון על פני צילום רנטגן באבחון מחלות ריאה, כגון מחלת ריאות חסימתית כרונית, פיברוזיס ומחלות דומות.
בבדיקות אלה יוצרים חתכי דימות דקים של הריאות, לעיתים הבדיקה נערכת פעמיים, בעת שאיפה ובעת נשיפה.
טומוגרפיה ממוחשבת אף יעילה באבחון תסחיף ריאתי כאשר היא משולבת בהחדרת חומר ניגודי לגוף המאפשר את דימות עורקי הריאה.
טומוגרפיה ממוחשבת היא כלי אבחוני רגיש לגילוי מחלות בחלל הבטן.
לעיתים נעשה שימוש בכלי זה כדי לקבוע דירוג גידול סרטני.
בטומוגרפיה ממוחשבת נעשה שימוש לבירור כאבי בטן חדים (בעיקר בשני הרבעים התחתונים של הבטן, בעוד שבדיקת אולטרה סאונד רפואית היא הכלי הראשון לבירור כאב ברבע הימני העליון של הבטן).
אבנים בכליות, דלקת התוספתן, דלקת לבלב, דיברטיקוליטיס, מפרצת באבי העורקים וחסימת מעיים ניתנים כולם לאיבחון ולהערכה בבדיקת טומוגרפיה ממוחשבת.
טומוגרפיה ממוחשבת היא אף הכלי העדיף לאיבחון פגיעות באיברים גרמיים באזור האגן לאחר פגיעה טראומטית.
טומוגרפיה ממוחשבת היא כלי אבחוני לזיהוי ולהערכת שברים מורכבים בגפיים, בעיקר באזור המפרקים, כיוון שהיא מאפשרת דימות תלת-ממדי של האזור הפגוע במישורים שונים.
שברים ופגיעות בגידים ניתנים לדימות ברור בטומוגרפיה ממוחשבת.
לטומוגרפיה ממוחשבת מספר יתרונות בתחום הדימות הרפואי על פני מכשירים המפיקים תמונות דו-ממדיות.
ראשית, בתמונת טומוגרפיה ממוחשבת אין חפיפה של מבני הגוף זה על גבי זה בתמונה וניתן להתמקד באיבר המטרה.
שנית, מכשירי טומוגרפיה ממוחשבת מפיקים תמונות בהפרדה גבוהה המאפשרת להבחין בהבדלים דקים, אף פחות מ-1%, בין רמת הצפיפות של איברים שונים.
לבסוף, דימות בודד בשיטה זו ניתן לבחון בחתכים שונים.
שימוש בטומוגרפיה ממוחשבת חוסכת לעיתים את הצורך בהליכים פולשניים הדרושים לביצוע בדיקות דימות אחרות.
כך לדוגמה, בדיקת קולונוגרפיה בטומוגרפיה ממוחשבת (הידועה בכינוי "קולונוסקופיה וירטואלית") בסריקה ברמת קרינה נמוכה עשויה להיות יעילה באותה מידה לאבחון מחלות המעי הגס כמו בדיקת בריום, תוך חשיפת המטופל למידה קטנה יותר של קרינה.
סורקי טומוגרפיה ממוחשבת קורנים בעוצמה גבוהה משמעותית ממצלמות קרני רנטגן רגילות, ומהווים גורם סיכון לסרטן, קָטָרַקְט, זרימת דם לקויה, ועוד בעיות הנובעות מהפגיעה של קרניים אלו ב-DNA.
רמות הקרינה הגבוהות בטומוגרפיה ממוחשבת גורמות לשיבושים ב-DNA של כל תא ותא באבר שמוקרן.
השיבושים כוללים שבירה מלאה של גדילי ה-DNA , וכך בכל תא נוצרים בממוצע 35 שברים מלאים לגריי קרינה.
השיבושים כוללים שיבושים במולקולות האפיגנטיות שצמודות ל-DNA, אשר חלקן מוסרות מה-DNA עקב הקרינה, ובכך משתנה רמת הביטוי של הגנים שהסמן האפיגנטי שלהם הוסר.
את השברים ב-DNA התאים מנסים לתקן, אולם התהליך רווי בטעויות הגורמות למוטציות בגנים, הגורמות ליצירת חלבונים מוטנטים.
במקרים שבהם התא לא יצליח לתקן את הנזקים, עשוי להיווצר תהליך של אפופטוזה, מוות תאי מתוכנן של התא, למניעת מצבים שבהם עודף נזקים ב-DNA מוביל לסרטן.
במקרה ולא נוצר תהליך של אפופטוזה, התא יפעל באופן משובש, דבר שעלול להתבטא בסרטן, או בפעילויות לא תקינות אחרות בעלות השלכות בריאותיות שליליות אחרות.
לתאים המתחלקים, כגון תאי גזע, יש סיכוי גבוה יותר למות כתוצאה מהנזק, או להפוך לסרטניים.
את השינויים האפיגנטיים התא לא מתקן, וכך נוצר שינוי באופן פעולתו של התא.
ככלי להערכת רמת הסיכון להתפתחות סרטן, הומצאה יחידת הסיוורט, שבהתאם לידוע מהסטטיסטיקה, מתאימה לסריקה מסוימת רמת קרינת "משוקללת", שאילו נחשף כל הגוף לרמת קרינה "משוקללת" זו, הסיכון להתפתחות סרטן היה זהה לסיכון להתפתחות סרטן מהסריקה המסוימת בטומגרפיה הממוחשבת.
רמת הקרינה ה"משוקללת" המדווחת בסיוורט לרוב נמוכה משמעותית, מרמת הקרינה האמיתית, המדווחת בגריי.
הקרינה המשוקללת קטנה מהקרינה האמיתית הנספגת באיבר, כמו שצפיפות הקרניים כשכל הגוף מוקרן קטנה מצפיפות הקרניים כשרק השוק מוקרן באותה כמות קרניים.
למרות זאת מבחינת האנרגיה של הקרינה, זו אותה אנרגיה, בין אם היא מופקדת בכל הגוף, או באיבר אחד בלבד.
כאשר האנרגיה מופקדת באיבר אחד בלבד, אזי הנזק הנגרם מצטבר באיבר המוקרן בלבד, וגורם לו נזק גדול מאשר אילו היה מוקרן באמת במנת הקרינה המשוקללת.
לדוגמה, סריקת ראש מלווה ברמת קרינה "משוקללת" של 1.5 מיליסיוורט, המחושב על ידי הכפלת רמת הקרינה האמיתית, שהיא 56 מיליגריי, בגורם שקלול המתאים לגודלו של הראש, ולרגישותו לסרטן יחסית לשאר הגוף.
אותה רמת קרינה (56 מיליגריי) מלווה בכ 2 שברים דו גדיליים לתא, נתון שלא ניתן להסיק מרמת הקרינה ה"משוקללת".
כמו כן האנרגיה הנספגת על ידי הראש בשל רמת קרינה זו (56 מיליגריי) שקולה לאנרגיה שהראש היה סופג מקרינת הרקע רק כעבור כ 23 שנים, בעוד ולפי רמת הקרינה המשוקללת המדווחת ניתן לטעות ולחשוב שהראש סופג אנרגיה כזו מקרינת הרקע תוך חצי שנה.
בדיקות CT רבות כוללות שתי סריקות, אחת עם חומר ניגוד, ושנייה ללא חומר ניגוד, דבר המכפיל את כמות הקרינה, ואת הנזק ל-DNA.
יכולתו של התא לתקן שברים ב-DNA שונה מאדם לאדם.
אנשים שיכולת התיקון אצלם פחותה יסבלו מיותר תופעות לוואי עקב חשיפה לקרינה.
תופעות לוואי של שימוש בחומרי ניגוד
כאשר הסריקה מלווה בספיגה של חומר ניגוד, חומר הניגוד יכול ליצור תופעות לוואי שכוללת תגובות פסודו אלרגיות ב 12% מהאנשים, ותופעות לוואי קשות ב 0.2% מהאנשים, ובין עשרה לשלושים אנשים ממיליון צפויים למות מיידית כתוצאה מתופעות הלוואי הקשות הללו.
כאשר מוזרק חומר הניגוד, בדרך כלל מוזרקים כ-40 מ"ל כאשר שליש מהחומר הוא יוד, כלומר כ-13 גרם של יוד.
הכמות המרבית לצריכה יומית של יוד היא 0.001 גרם.
לכן עלולות להתרחש תופעות לוואי של צריכה עודפת של יוד, ובכללן נזק לכליות המפנות את היוד מהגוף ב 7% מהמקרים, שיכול להוביל לצורך קבוע בדיאליזה.
מטיוטה של הוועדה הבינלאומית להגנה מקרינה עולה כי כמות מצטברת של 500 מיליגריי של קרינה יכולים לגרום לקָטָרַקְט, ולהסתיידות עורקים.
כמות קרינה זו יכולה להצטבר בעקבות מספר קטן של סריקות CT, לפעמים גם עקב סריקה אחת.
עוד עולה מהטיוטה כי חשיפת תינוקות לקרינה של 100 מיליגריי גורמת לליקויים קוגניטיביים.
כמות הקרינה הנספגת בבן אדם בסריקת CT משתנה ממכשיר למכשיר, ומאדם לאדם.
הערכים המובאים להלן הם ערכים ממוצעים, שנמצאו בבדיקת מכשירים מסוימים, כאשר הערכים המרביים שנמצאו בדרך כלל היו פי שניים מהממוצע המדווח.
לעיתים מבוצעות שתי סריקות או יותר בבת אחת, למשל בלי יוד ועם הזרקת יוד, מה שיכול להעלות את כמות הקרינה שוב פי שניים (כלומר סך הקרינה יכול להיות פי 4 מהממוצע המדווח כאן).
כמו כן ישנם פרוטוקולי סריקה שונים אפילו לאותו איבר, מה שיכול לשנות את רמות הקרינה, וכן טעויות אנוש, או מכונה יכולים להעלות את רמות הקרינה לרמות שמיועדות להרוג תאים בחולי סרטן 1500 עד 4000 מיליגריי נרשמו עקב טעויות כאלה.
המקרה מנה אפקטיבית (mSv) לכל הגוף מנה נספגת (mGy) באיבר המוקרן מספר השניםשהיה לוקח לאיברלספוג את מנתהקרינה מהטבעקרינת רקע שנתית2.42.41ראש CT1-25623בטן CT8145.8חזה CT5-7135.4חזה בטן ואגן CT9.9125Cardiac CT angiogram9-1240-10041Neonatal abdominal CT20208.3CT colonography6-11Barium enema15156.25Screening mammography0.431.25רנטגן חזה0.020.01-0.150.0625
המנה הנספגת היא מנת הקרינה האמיתית הנספגת באיבר המוקרן, והיא פרופורציונלית לכמות האנרגיה הנספגת באיבר המוקרן, ולכמות הנזק המולקולרי הנגרם לכל תא מוקרן.
המנה האפקטיבית היא מנת קרינה של תרחיש דמיוני בו כל הגוף מוקרן, והקרינה נספגת באופן אחיד בכל איבר ואיבר בגוף, והעוצמה האחידה הנספגת בתרחיש זה היא כזו שמאמינים שיכולה לגרום לסרטן כמו תרחיש הקרינה הלא אחידה ב-CT המדובר, למשל בדיקת CT של איבר מסוים.
יצוין שהסיכויים להתפתחות סרטן הם רק הערכות הנובעות מחישובים סטטיסטיים של שורדי ההפצצות האטומיות ביפן במלחמת העולם השנייה, וייתכן ואינן מדויקות עבור CT.
יחידות המנה הפיזיקלית הנספגת לדוגמה הן גריי Gy או מיליגריי mGy (אלפית הגריי).
יחידות המנה הביולוגית הנספגת לדוגמה הן סיוורט Sv, או מיליסיוורט mSv (אלפית הסיוורט).
טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים היא טכניקת דימות ברפואה גרעינית, המשמשת להתבוננות בתהליכים מטבוליים בגוף האדם.
המערכת מזהה זוגות של קרני גאמא, הנפלטות כתוצאה מדעיכתו של חומר רדיואקטיבי (טרייסר), שהוחדר לגוף על פני מולקולה פעילה ביולוגית.
לאחר מכן, נבנות תמונות תלת-ממדיות של ריכוז הטרייסר בתוך הגוף.
רוב סריקות PET (כ-90% מהסריקות) משמשות לדימות ריכוז הגלוקוז ברקמות הגוף, מידע המאפשר זיהוי גידולים ממאירים וגרורות שלהם, ואבחון מחלות מוח.
אחד החסרונות העיקריים של סריקות PET הוא העלות הגבוהה שלהן, הנובעת מעלות מכשיר הסריקה, מעלות הכנת החומרים הרדיואקטיביים הדרושים לסריקה ומשלוחם, ומהזמן והמיומנות הנדרשים לניתוח הסריקה.
כיום, סורקי PET-CT מאפשרים לשלב את טכניקת PET עם טכניקת CT על מנת לתת תמונה מלאה יותר של המטופל.
סריקות ה-CT מבוצעות על החולה באותו המכשיר כמו סריקות הPET.
ל- PET שימוש נרחב באונקולוגיה קלינית (דימות של גידולים, וחיפוש אחר גרורות) ובאבחון של מחלות מוח, כגון אלה הגורמות לסוגים שונים של שיטיון.
בנוסף, PET היא כלי מחקרי חשוב למיפוי פעילות תקינה של המוח והלב האנושיים ולפיתוח תרופות.
חשיבותה של PET מתבטאת בכך שמאפשרת להתמקד רק בחומרים מסוימים, המשמשים בגוף לפעולה הנחקרת.
PET משמשת גם במחקרים טרום קליניים על בעלי חיים, בהם היא מאפשרת חקירות חוזרות ונשנות על אותם הפרטים.
יתרון זה גורם לעלייה באיכות הסטטיסטית של הנתונים, כיוון שהפרטים יכולים לשמש כקבוצת הבקרה של עצמם, ולירידה משמעותית במספר בעלי החיים הנחוצים לכל מחקר.
שיטות חלופיות של סריקה כוללות טומוגרפיה ממוחשבת באמצעות קרני רנטגן (CT), דימות תהודה מגנטית (MRI), דימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI), אולטרה סאונד (US) וטומוגרפיית פליטת פוטון בודד (SPECT).
בעוד חלק משיטות הסריקה, כמו CT ו-MRI, מדגימות שינויים אנטומיים בגוף, PET ו-SPECT מסוגלות לאתר אזורים בהם יש פעילות ביולוגית מולקולרית מסוימת, אפילו לפני שינוי אנטומי.
סריקת ה-PET עושה זאת באמצעות שימוש בגששים מולקוריים מסומנים רדיואקטיבית, אשר נספגים במידה שונה בהתאם לסוג הרקמה המעורבת ותפקידה.
סריקת ה-PET מסוגלת לכמת וליצור הדמיות של שינויים בזרימת הדם המקומית במבנים אנטומיים שונים.
דימות ה-PET היעיל ביותר נעשה באמצעות שימוש בסורק PET המיועד לכך.
למרות זאת, ניתן לבצע דימות PET בעזרת מצלמת קרני גאמא דו-ראשית, מצוידת בגלאי אשר מסוגל לזהות אירועים סמוכים מאוד זה לזה בזמן (coincidence detector).
איכות ה-PET המבוצע בעזרת מצלמת הגאמא נמוכה משמעותית מהשיטה המקובלת, והפקת הנתונים ממנה איטית.
למרות זאת, שיטה זו מאפשרת דימות במוסדות עם ביקוש נמוך לבדיקות PET, ומונע הפנייתם של חולים למרכזים אחרים, או הסתמכות על סורקים ניידים.
סריקות PET משתמשות באיזוטופ רדיואקטיבי של פלואור (18F) המחובר למולקולת גלוקוז.
החומר שמתקבל כתוצאה מכך הוא פלואורודיאוקסיגלוקוז (FDG), הנקרא גם FDG-PET.
במנה טיפוסית של FDG בסריקה אונקולוגית יש מנת קרינה אפקטיבית של 14 מיליסיוורט.
טרייסר זה הוא אנלוג מבני של גלוקוז.
הוא נספג על ידי תאים המשתמשים בגלוקוז ועובר זרחון על ידי הקסוקינאז (אנזים שריכוזו גבוה בתאים ממאירים).
אטום החמצן של הגלוקוז, המוחלף בפלואור-18 בעת ייצור FDG מגלוקוז, נחוץ עבור השלב הבא של מטבוליזם של גלוקוז, ולכן FDG, שאטום זה חסר לו, לא משתתף בתגובות נוספות.
בנוסף, רוב הרקמות (פרט לכבד ולכליות) אינן מסוגלות להסיר את הזרחן שנוסף למולקולות ה-FDG על ידי הקסוקינאז.
משמעות הדבר היא שהמולקולה כלואה בכל תא שסופג אותה, עד דעיכתה, משום שסוכרים מזורחנים אינם יכולים לצאת מהתא, הודות למטענם היוני.
כליאה זו מובילה למעשה לסימון רדיואקטיבי של רקמות עם ספיגת גלוקוז גבוהה, כמו המוח, הכבד, ומרבית הגידולים הסרטניים.
כתוצאה מכך, סריקות FDG-PET יכולות לשמש לאבחון גידולים סרטניים, קביעת שלב המחלה ומעקב אחרי הטיפול בה, במיוחד במחלות מסוג לימפומת הודג'קין, לימפומה שאינה הודג'קין, וסרטן הריאות.
כיום, נכנסים בהדרגה גם איזוטופים ורדיוטרייסרים אחרים לשימוש בתחום האונקולוגיה.
החומר 11C-metomidate, לדוגמה, יכול לשמש לזיהוי גידולים שמקורם בקליפת בלוטת יותרת הכליה (קליפת האדרנל).
דוגמה נוספת היא סריקת FDOPA PET-CT, שהוכיחה עצמה כשיטה רגישה יותר לזיהוי ואיתור פאוכרומוציטומה מאשר סריקת MIBG.
דימות מוחי בעזרת PET מבוסס על ההנחה, לפיה אזורים פעילים רדיואקטיבית הם אזורים בהם מתרחשת פעילות מוחית.
הערך הנמדד בעקיפין בסריקות אלה, על ידי הטרייסר חמצן-15, הוא זרימת הדם לאזורים שונים במוח.
אך מדידה שכזו היא קשה לביצוע, כיוון שחמצן-15 הוא אטום רדיואקטיבי בעל זמן חיים של שתי דקות בלבד, ולכן על מנת להשתמש בו בסריקה יש להזרים אותו ישירות מציקלוטרון רפואי.
בפועל, סריקת FDG-PET סטנדרטית של המוח, שמודדת שימוש מקומי בגלוקוז, יכולה גם היא לשמש להבחנה בין מחלת אלצהיימר לבין תהליכי שיטיון מוחי אחרים, וגם לאבחון מוקדם של אלצהיימר.
זאת משום שהמוח לרוב צורך כמויות גדולות של גלוקוז, ופתולוגיות מוחיות כמו מחלת אלצהיימר מפחיתות מאוד את המטבוליזם של גלוקוז ושל חמצן במוח.
היתרון של סריקת FDG-PET על פני סריקות אחרות בנושא זה הוא נגישותו הגבוהה.
דימות PET בעזרת FDG יכול לשמש גם לאיתור מוקד של התקף אפילפטי, שכן המוקד יופיע בסריקות בין-התקפיות כאזור היפומטבולי.
בנוסף, פותחו עבור שימוש בסריקות PET רדיוטרייסרים שהם ליגנדים, הנקשרים לסוגי קולטנים עצביים מסוימים.
נקשר לקולטנים ניקוטיניים או למצעי אנזימים.
חומרים אלו מאפשרים לחזות בקבוצות של קולטנים עצביים מסוימים בהקשר למספר רב של מחלות נוירולוגיות ונוירופסיכיאטריות.
דימות עמילואידים נמצא כיום על סף שימוש קליני, הודות לפיתוחם של מספר גששים חדשניים עבור דימות לא פולשני של משקעים במוח האדם.
הגששים המוקדמים ביותר לדימות עמילואידים היו:
שפותח באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס, ו-
הנקרא גם תרכובת פיטסבורג B, שפותח באוניברסיטת פיטסבורג.
גששי דימות עמילואידים אלו מאפשרים לחזות בלוחיות עמילואידים במוחותיהם של חולי אלצהיימר, ויכולים לסייע לקליניקאים לאבחן אלצהיימר ולפתח טיפולים חדשניים נגד עמילואידים.
המולקולה 11C]PMP] היא תרכובת רדיואקטיבית פורצת דרך המשמשת ב-PET על מנת לבחון את הפעילות של מערכת המוליכים העצביים האצטילכוליניים, בכך שהיא משמשת מצע לאצטילכולין אסטראז.
ניתוחים לאחר המוות של חולי אלצהיימר מצביעים על רמות נמוכות של אצטילכולין אסטראז.
11C]PMP] משמשת למיפוי פעילות האצטילכולין אסטראז במוח, ולכן יכולה לסייע באבחון מחלת אלצהיימר ובמעקב אחרי הטיפול בה.
חברת Avid Radiopharmaceuticals מפילדלפיה פיתחה חומר בשם 18F-AV-45 שמשתמש ברדיונוקליד ארוך-החיים פלואור-18 על מנת לזהות לוחיות עמילואידים בעזרת סריקות PET.
בחינת הקשר בין תהליכים פסיכולוגיים או הפרעות לבין פעילות מוחית.
מספר תרכובות הנקשרות באופן בררני לקולטנים עצביים מסוימים, יכולות להיות מסומנות רדיואקטיבית בעזרת C-11 או F-18. רדיוליגנדים הנקשרים לקולטני דופמין (D1, D2), קולטני סרטונין (5HT1A, 5HT2A), קולטני אופיואיד ועוד, שימשו בהצלחה במחקרים על בני אדם.
ישנם מחקרים הבוחנים את מצבם של קולטנים אלו בחולים בסכיזופרניה, מכורים לסמים, בעלי הפרעות אפקטיביות ועוד, ביחס לקבוצות בקרה בריאות.
כירורגיה המונחית באמצעות דימות PET מאפשרת טיפול בגידולים תוך-גולגולתיים, במלפורמציה עורקית-ורידית ובמצבים אחרים הניתנים לטיפול כירורגי.
בקרדיולוגיה קלינית, סריקות FDG-PET מסוגלות לזהות לקויות בהתכווצותם של חלקי שריר הלב (hibernating myocardium), אבל התועלת של סריקה זו ביחס לעלותה אינה ברורה לעומת יעילותה של בדיקת SPECT.
דימות FDG-PET של טרשת עורקים, לאיתור חולים עם סכנה לשבץ, יכול לסייע לבחון את יעילות הטיפולים החדשניים בטרשת עורקים.
הדמיית זיהומים עם טכנולוגיות דימות מולקולריות יכולה לשפר את האבחון ואת טיפולי ההמשך.
בעבר, סריקות PET שימשו להדמיית זיהומים בקטריאליים רפואיים תוך שימוש ב-FDG לזיהוי תגובה דלקתית הקשורה לזיהום.
לאחרונה, שלושה סוגים שונים של חומרי ניגוד פותחו עבור PET להדמיית זיהומים בקטריאליים:
FDS הוא בעל ערך מוסף בדמות יכולת להתמקד בחיידקים ממשפחת Enterobacteriaceae.
בניסויים טרום-קליניים, ניתן לסמן רדיואקטיבית תרופה חדשה ולהזריק אותה לבעלי חיים.
סריקות כאלו מכונות מחקר פיזור ביולוגי (biodistribution).
באמצעות שיטה זו, ניתן לפקח באופן אפקטיבי ומהיר יותר על ספיגת התרופה, הרקמות בהן היא מתרכזת, והיעלמותה בסופו של דבר.
לעומתה, שיטות ישנות יותר כללו הרג וניתוח בעלי החיים על מנת להשיג ולגלות מידע זהה.
אולם, בדרך כלל, ניתן להסיק בדרך עקיפה את מידת הימצאות התרופה במקום מסוים על ידי מחקר תחרותי בין תרופה שאינה מסומנת לבין תרכובת מסומנת רדיואקטיבית הידועה כתרכובת הנקשרת לאתר הנחקר.
רדיוליגנד בודד יכול לבחון בצורה זו מספר רב של תרופות פוטנציאליות למטרה אחת.
שיטה דומה מערבת סריקה באמצעות רדיוליגנד שמתחרה עם חומר טבעי בקולטן מסוים על מנת להדגים שהתרופה גורמת לשחרור החומר הטבעי.
להלן קטע מתוך מאמר של הכותב פיטר ראואל מאוניברסיטת הרווארד, שפורסם באתר HarvardScience: "תהליך כימי חדש, יכול להרחיב את האפשרויות של טומוגרפיית פליטת הפוזיטרונים (PET) על ידי יצירת תמונה תלת־ממדית (3D) בזמן אמת של הפעילות הכימית שמתרחשת בתוך הגוף.
היכולת החדשה הזאת, מעלה אפשרות מפתה של שימוש בסריקות PET על מנת להתבונן במספר תהליכים המתרחשים בתוך בעלי חיים ובני אדם על ידי פישוט תהליך השימוש בגלאים מולקולריים לצורך יצירת תמונה תלת־ממדית." (מחקר זה יוכל לשמש לפיתוח תרופות).
לצורך מטרה זו, נבנה סורק PET מיניאטורי, שניתן להלבשה על ראשה של חולדה הנמצאת בהכרה מלאה, בעת שהיא נעה בחופשיות.
סורק זה, הקרוי RatCAP, מאפשר סריקת בעלי חיים ללא תופעות הלוואי של הרדמה.
סורקי PET, המכונים microPET, שעוצבו במיוחד לדימות מכרסמים, וכן סורקים המיועדים ליונקים קטנים, משווקים כיום למחקר אקדמאי ותרופתי.
הסורקים מבוססים על חומרים פולטי אור (scintillators) מיניאטוריים ודיודות מפולת (APDs).
בנוסף, מערכת שהומצאה לאחרונה משתמשת במכפילור סיליקון.
סריקות PET הוכיחו את עצמן גם כשיטה לחקר שרירי השלד במהלך פעילות, כגון הליכה.
יתרון מרכזי בשימוש בPET הוא שסריקה זו יכולה לספק מידע אודות שרירים פנימיים, כגון שריר העכוז הקטן, לעומת שיטות מחקר אחרות כמו אלקטרומיוגרפיה, שמאפשרות התבוננות בשרירים הקרובים לעור בלבד.
עם זאת, חיסרון מובהק של סריקת PET בעניין זה הוא שאינה מספקת מידע לגבי תזמון פעילות השריר, מכיוון שהיא נמדדת לאחר שהפעילות נגמרה, וזאת בשל פרק הזמן שלוקח למולקולה FDG להצטבר בשרירים הפעילים.
סריקת PET אינה פולשנית, אך היא כוללת חשיפה לקרינה מייננת.
הרדיוטרייסר הסטנדרטי כיום בדימות מוחי וטיפול בחולי סרטן הוא 18F-FDG, והוא בעל מנת חשיפה לקרינה של 14 mSv.
מנת קרינה זו דומה למנת הקרינה שנחשפים אליה בשהייה במשך שנה שלמה בעיר האמריקאית דנוור, קולורדו (12.4 mSv/year).
לשם השוואה, מנת הקרינה של סוגי סריקות אחרות נעה בין 0.02 mSv עבור צילום רנטגן של בית החזה, עד 6.5-8 mSv לסריקת CT של בית החזה.
צוות הטיסה האזרחי הממוצע נחשף בשנה לכ-3 mSv.
המגבלה לעובדים בתחום האנרגיה הגרעינית בארצות הברית היא 50 mSv בשנה.
להמשך קריאה בנושא סדרי גודל בקרינה, ראה Orders of magnitude (radiation).
עבור סריקת PET-CT' החשיפה לקרינה נעה בין 23–26 mSv לאדם השוקל 70 ק"ג, כאשר מנת הקרינה עלולה לעלות ככל שמשקל האדם עולה.
הרדיונוקלידים המשמשים לסריקות PET הם לרוב איזוטופים בעלי זמן מחצית חיים קצר, כמו:
פחמן-11 - זמן מחצית חיים של כ-20 דקות.
חנקן-13 - זמן מחצית חיים של כ-10 דקות.
חמצן-15 - זמן מחצית חיים של כ-2 דקות.
פלואור-18 - זמן מחצית חיים של כ-110 דקות.
גאליום-68 זמן מחצית חיים של כ-67 דקות.
זירקוניום-89 זמן מחצית חיים של כ-78.41 שעות.
רובידיום-82 זמן מחצית חיים של כ-1.27 דקות.
רדיונוקלידים (רדיואיזוטופים) אלה משולבים במולקולות בעלות שימוש רב בגוף, כמו גלוקוז (או אנלוגיות לגלוקוז), מים או אמוניה.
הם יכולים להיות משולבים גם במולקולות הנקשרות לקולטנים או אתרים אחרים בהם ישנה פעילות של תרופה.
מולקולות מסומנות אלה נקראות רדיוטרייסרים.
טכנולוגיית PET יכולה לשמש על מנת לעקוב אחרי המסלול הביולוגי של כל תרכובת בבני אדם חיים (ובמינים רבים אחרים), בהנחה שתרכובת זו נתונה לסימון באמצעות איזוטופ PET.
בכך, התהליכים הספציפיים הנתונים למחקר באמצעות PET הם כמעט בלתי מוגבלים, וסינתזה של רדיוטרייסרים עבור מולקולות ותהליכים חדשים מתרחשת כל הזמן.
כיום, עשרות רדיוטרייסרים נמצאים בשימוש קליני, ומאות בשימוש מחקרי.
הרדיוטרייסר הנפוץ ביותר בסריקות PET קליניות הוא פלואורדאוקסיגלוקוז (FDG), אנלוג כימי של גלוקוז שמסומן באמצעות פלואור-18. רדיוטרייסר זה משמש בכמעט כל הסריקות האונקולוגיות וברוב הסריקות הנוירולוגיות, ולכן מהווה הרדיוטרייסר העיקרי (מעל 95%) המשמש בסריקות PET ו-PET-CT.
הודות לזמני מחצית החיים הקצרים של רוב הרדיואיזוטופים פולטי הפוזיטרונים, הרדיוטרסיירים מיוצרים לרוב בעזרת ציקלוטרון הנמצא בסמוך למתקן דימות ה-PET.
זמן מחצית החיים של פלואור-18 ארוך מספיק על מנת לאפשר ייצורו מחוץ למתקן והעברתו למרכזי הדימות.
לאחרונה, מייצרי רובידיום-82 הפכו נגישים בשוק הרחב.
אלה מכילים סטרונציום-82, הדועך באמצעות לכידת אלקטרון לרובידיום-82, הפולט פוזיטרונים.
על מנת לבצע את הסריקה, טרייסר רדיואקטיבי קצר חיים מוזרק לתוך הנבדק (בדרך כלל לזרם הדם שלו).
כל אטום של הטרייסר משולב בצורה כימית במולקולה פעילה ביולוגית.
ישנו זמן המתנה בזמן שריכוז המולקולה הפעילה ברקמות הנבדקות עולה.
זמן ההמתנה עבור הרדיוטרייסר הנפוץ ביותר, FDG, הוא לרוב כשעה.
לאחר מכן הנבדק נכנס לסורק.
בזמן הסריקה, רישומים של הריכוזים ברקמות נשמרים בזמן שהטרייסר דועך.
כשהרדיוטרייסר עובר דעיכת פליטת פוזיטרון (הידועה גם כדעיכת בטא חיובית), הוא פולט פוזיטרון, אנטי חלקיק של אלקטרון בעל המטען החשמלי ההפוך לו.
הפוזיטרון הנפלט נע ברקמות למרחק קצר (לרוב פחות ממילימטר אחד, אבל מרחק זה תלוי באיזוטופ המסוים).
בזמן זה הפוזיטרון מאבד אנרגיה קנטית, ומאט עד לנקודה שהוא מסוגל לבצע אינטראקציה עם אלקטרון (קביעה זו היא ניסויית בלבד נכון לעכשיו, וקורה כתוצאה מתנועה בקרבת לוח אלומיניום.
המפגש ביניהם (איון פוזיטרון-אלקטרון) משמיד את האלקטרון וגם את הפוזיטרון, ויוצר זוג פוטונים (קרני גאמא) הנעים בקירוב בכיוונים הפוכים.
אלה מתגלים כאשר הם פוגעים בחומר המפיץ אור (scintillator), שמתיינן עקב פגיעתם.
אור זה ניתן לזהות באמצעות מכפילור או דיודת מפולת עשויה סיליקון (APD).
הטכניקה תלויה בגילוי סימולטני של זוג הפוטונים.
פוטונים שאינם מגיעים ב"זוגות" - כלומר בהפרש של ננו-שניות בודדות זה מזה - אינם נלקחים בחשבון.
תוצאתם של האירועים המשמעותיים ביותר של איון אלטרון-פוזיטרון היא פליטת שני פוטוני גאמא 511 KeV בזווית של כמעט 180 מעלות ביניהם.
לכן, ניתן לאתר את מקור ההתרחשות לאורך הקו הישר של ההתנגשות (LOR).
בפועל, מכיוון שהפוטונים נפלטים בזווית שאינה בדיוק 180 מעלות, לLOR רוחב שונה באפס.
מרווח הזמן הקטן ביותר שמסוגלים רוב הגלאים הנפוצים כיום לזהות הוא כ-10 ננו-שניות.
לאחר זיהוי זוג הפוטונים, ניתן לאתר את מיקום האירוע על מיתר שאורכו נקבע לפי רזולוציית עיתוי הגלאי.
במערכות מתקדמות יותר, כאשר רזולוציית העיתוי משתפרת ומרווח הזמן קטן, יחס האות לרעש (SNR) של התמונה משתפר, וכך ניתן להגיע לאותה איכות דימות, עם פחות אירועי התנגשות.
סורקים בעלי דיוק גבוה במיוחד אינם נפוצים עדיין.
הנתונים הגולמיים שנאספים על ידי סורק PET הם רשימה של אירועי התנגשות המייצגים זיהוי על ידי שני גלאים של פוטונים שנפלטו מההתנגשות, בזמנים כמעט זהים.
כל אירוע התנגשות מייצג קו במרחב שמחבר את שני הגלאים שלאורכם התרחשה פליטת הפוזיטרונים, הקרוי LOR.
מערכות מודרניות בעלות רזולוציות זמן גבוהה (בערך 3 ננו-שניות) משתמשות בשיטה (הקרויה "Time-of-flight") בה הם קובעים בצורה מדויקת יותר את הבדלי הזמן בין איתורם של שני הפוטונים ובכך ממקמים בצורה מדויקת יותר את נקודת המוצא של אירוע האיון.
ניתן לקבץ את אירועי ההתנגשות לתמונות הקרויות סינוגרם (sinogram).
הסינוגרם ממויין לפי הזווית וההטייה של כל תמונה (על מנת להשיג תמונה תלת־ממדית).
תמונות הסינוגרם דומות לתצלומים של סורקי CT, וניתן לשחזר אותן בוצרה דומה.
עם זאת, סטטיסטיקת הנתונים של PET גרועה בהרבה, מה שגורם ל"רעש תמונה" גדול יותר בתצלומי PET.
שני גורמים מרכזיים לרעש ב-PET הם:
פיזור - הקצאת זוג פוטונים מזוהים ל-LOR לא נכון.
נובע מסטייתו של לפחות אחד מהפוטונים ממסלולו המקורי בעקבות אינטראקציה של הפוטון עם חומר כלשהו.
אירועים אקראיים - פוטונים שנרשמו כאירועי התנגשות בעקבות הגעתם לגלאים באותו חלון זמן, אך מקורם בשני אירועי איון שונים.
בפועל, נחוץ עיבוד נתונים מראש הכולל תיקון עבור אירועים אקראיים, אומדן והתעלמות מפוטונים מפוזרים, תיקון זמן-מת של הגלאי (לאחר זיהוי פוטון, הגלאי חייב להתקרר) ותיקון רגישות הגלאי (הן רגישות הגלאי עצמו, והן הבדלים ברגישות בעקבות הבדלים בזווית הפגיעה).
שיטת FBP) Filtered Back Projection) משמשת לעיתים קרובות לשחזור תמונות מתוך הסינוגרמים.
לאלגוריתם זה יתרון בכך שהוא פשוט ואינו זקוק למשאבי מחשוב רבים.
עם זאת, רעש שוט בנתונים הגולמיים בולט מאוד בתמונה המשוחזרת ואזורי ספיגת גלאים גבוהה יותר נוטים ליצור פסים לאורך התמונה.
בנוסף, FBP מטפל בנתונים בצורה דטרמיניסטית, כלומר הוא אינו לוקח בחשבון את האקראיות שנקשרת לנתוני הPET, ולכן טרם השחזור ישנו צורך בתיקונים השונים שהוזכרו.
באמצעות נתונים סטטיסטיים שנאספים מעשרות אלפי אירועי התנגשות, מספר משוואות סימולטניות עבור הפעילות של רקמות לאורך LOR יכולות להפתר במספר שיטות.
כך יכולה להיבנות מפה של הפעילות הרדיואקטיבית כפונקציה של מיקום הרקמות.
המפה שנוצרת מראה את הרקמות בהן הגלאים המולקולריים התרכזו, והיא מפוענחת על ידי מומחה לרפואה גרעינית או רדיולוג לפי האבחון ותוכנית הטיפול של המטופל.
גישות סטטיסטיות המבוססות על הסתברות
אלגוריתמי מיקסום תוחלת איטרטיביים סטטיסטיים המבוססים על הסתברות כמו אלגוריתם שייפ-ווארדי הם השיטה המועדפת כיום לשחזור.
אלגוריתמים אלו אומדים את הפיזור האפשרי שנוצר מאירועי האיון לפי עקרונות סטטיסטיים.
היתרון הוא שיפור במצב הרעש בתמונה וירידה בתופעת הפסים שנפוצים עם FBP.
החיסרון הוא דרישות גבוהות יותר במשאבי מחשב.
מחקרים הוכיחו כי שיטות הסתברות בייסיאניות שכוללים את פונקציית הסתברות פואסון והסתברות פריורית, יכולים להניב תוצאות יותר טובות מהשיטות המבוססות על מיקסום התוחלת אשר כוללות הסתברות פואסון, אך לא כוללות הסתברות פריורית.
הדללה מתרחשת כאשר הפוטונים הנפלטים מהרדיוטרייסר שבתוך הגוף נספגים ברקמות שבין פליטת הפוטון לבין הגלאי.
משום שLOR-ים שונים עוברים ברקמות שונות בעלי עובי שונה, הפוטונים מדוללים בצורה שונה.
משמעות הדבר היא שמבנים הנמצאים עמוק בתוך הגוף משוחזרים כאילו יש להם ספיגת טרייסר נמוכה יותר מן הספיגה האמיתית.
סורקים מודרניים מסוגלים להעריך את ההדללה באמצעות ציוד CT מובנה המשתמש בקרני רנטגן, אך סורקים מוקדמים יותר השתמשו בצורה גסה של CT בעזרת קרני גאמא ובעזרת גלאי ה-PET.
בעוד שהדמיות שעברו תיקון הדללה הן לרוב אמינות יותר, תהליך התיקון עצמו נתון לטעויות.
כתוצאה מכך, התמונה המתוקנת והתמונה הלא מתוקנת משוחזרת שתיהן ונקראות יחדיו.
סורקים חדשניים יותר כוללים מספר טבעות, והם יוצרים גליל של גלאים.
ישנן שתי גישות של שחזור התמונה מהמידע בסורק כזה:
שחזור דו-ממדי - התייחסות לכל אחת מהטבעות כמערכת נפרדת, כך שאירועי התנגשות שמתרחשים בכל אחת מהטבעות מזוהים, והתמונה משוחזרת מכל אחת בנפרד.
שחזור תלת-ממדי - זיהוי התנגשויות בין הטבעות בנוסף לאלו בתוך הטבעות, ולאחר מכן שחזור כל הנתונים בבת אחת.
לשיטות תלת־ממדיות יש רגישות גבוהה יותר (מכיוון שהן מזהות יותר התנגשויות), ולכן יש פחות רעש, אך הן רגישות יותר לתופעות פיזור ואירועים אקראיים, וכן דורשים משאבי מחשב גדולים יותר בהתאמה.
הופעתם של גלאים בעלי רזולוציית עיתוי של פחות מננו שנייה מאפשרים התעלמות גבוהה יותר מאירועים אקראיים, ובכך נותנת העדפה לשחזור תלת־ממדי.
שילוב של PET עם CT וMRI
כיום, הולך וגובר השימוש בסריקות PET לצד סריקות CT ו-MRI, צירוף המשלב מידע אנטומי ומטבולי.
מכיוון שדימות PET שימושי ביותר בשילוב עם דימות אנטומי, כגון CT, סורקי PET מודרניים משולבים כעת עם סורקי CT high-end multi-detector-row.
סורקים משולבים אלה נקראים סורקי PET-CT.
כיוון שהמטופל יכול לבצע את שתי הסריקות באותו הביקור, ללא שינוי אפילו בתנוחה בה הוא נמצא.
רישום שתי התמונות המתקבלות מתבצע בדיוק רב יותר, מכיוון שהאזורים החריגים בPET מקושרים לאנטומיה המתקבלת בתמונת הCT.
שיטה זו שימושית מאוד בדימות איברים נעים או מבנים בעלי גיוון אנטומי רב.
באפריל 2009 החל לפעול במכון למדעי למוח וביופיזיקה ביוליך מכשיר הPET-MRI הגדול בעולם, שכלל טומוגרפיית תהודה מגנטית (MRT) של 9.4 טסלה בשילוב עם טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET).
כיום, ניתן לבצע בשדות מגנטיים חזקים אלו דימות של הראש והמוח בלבד.
השימוש ברדיונוקלידים קצרי חיים אטרקטיבי מאוד הודות למינימליזציה של מנת הקרינה לנבדק.
למרות זאת, מעבר לתפקידן המבוסס כטכניקת אבחון, לסריקות PET תפקיד הולך וגובר כשיטה לבחון את תגובת הנבדק לטיפול, בפרט טיפול בסרטן, שבו הסיכון לחולה הנובע מחוסר מודעות להתקדמות המחלה גובר בהרבה על הסיכון הנובע מהקרינה שבסריקה.
ישנן מגבלות לשימוש נרחב בסריקות PET, והן נובעות מהעלויות הגבוהות של הציקלוטרונים הנדרשים על מנת לייצר את הרדיונוקלידים קצרי החיים, ומהצורך לציוד ייחודי לסינתוז כימי על מנת ליצור את התרכובות הכימיות לאחר ייצור הרדיואיזוטופים.
לא ניתן לייצר את הרדיוטרייסרים האורגניים, העתידים להכיל רדיואיזוטופ פולט פוזיטרונים, לפני הרדיואיזוטופ, מפני שההפצצה באמצעות הציקלוטרון הנדרשת עבור ייצור האיזוטופ משמידה כל נשא אורגני שלו.
לכן, יש לייצר ראשית את האיזוטופ, ורק לאחר מכן לייצר את הרדיוטרייסר האורגני (כגון FDG) במהרה, לפני שהאיזוטופ דועך.
מעטים בתי החולים והאוניברסיטאות המסוגלים לתחזק מערכות כאלה, ומשום כך רוב מתקני ה-PET הקליניים מקבלים את הרדיוטרייסים שלהם מספקים חיצוניים המציידים מספר רב של מתקנים.
מאפיין זו מגביל את ה-PET הקליני לשימוש בעיקר בטרייסרים המסומנים בפלואור-18, שהוא בעל זמן מחצית חיים של 110 דקות ולכן יכול להישלח למרחק סביר לפני השימוש.
האפשרות הסבירה השנייה היא סימון ברובידיום-82 (נמצא בשימוש כרובידיום-82 כלוריד), בעל זמן מחצית חיים של 1.27 דקות, המיוצר בגנרטור נייד ומשמש לבדיקות מיפוי לב.
למרות זאת, בשנים האחרונות נכנסו לשימוש בבתי חולים מרוחקים ציקלוטרונים מקומיים בעלי הגנות מובנות מקרינה ו"מעבדות חמות" (מעבדות כימיה אוטומטיות העובדות עם רדיואיזוטופים).
נוכחותם של הציקלוטרונים המקומיים הקטנים ככל הנראה תתרחב בעתיד, והציקלוטרונים יקטנו בתגובה לעלות הגבוהה של משלוח איזוטופים למכונות PET מרוחקות.
בשנים האחרונות המחסור בסריקות PET בארצות הברית הוקל, בעקבות הגידול בייצוא הרדיואיזוטופים מטעם בתי המרקחת בכ-30% בשנה.
משום שזמן מחצית החיים של פלואור 18 הוא כשעתיים, התרכובת הרדיואקטיבית הנושאת אותו תעבור מספר דעיכות במהלך יום עבודה.
תכונה זו מחייבת כיול מחדש תכוף של המנה הנותרת, ותכנון קפדני הלוקח בחשבון את לוחות הזמנים של הבדיקות.
המושג טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים הוצג לראשונה על ידי דוד אדמונד קחל (David E.
Kuhl), לוק צ'פמן (Luke Chapman) ורועי אדוורדס (Roy Edwards) בשנות ה-50 המאוחרות.
עבודתם הובילה לעיצוב ובניית מספר מכשירים טומוגרפיים באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1985 שיטות דימות טומוגרפי פותחו על ידי מייקל טר-פוגוסיאן (Michel Ter-Pogossian), מיכאל אדוורד פלפס (Michael E.
Phelps), אדוורד יוסף הופמן (Edward J.
Hoffman) ואחרים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון.
עבודתם של גורדון ברוול (Gordon Brownell), צ'ארלס ביירהם (Charles Burnham) ושותפיהם בבית החולים של מסצ'וסטס בתחילת שנות ה-50, תרמה רבות לפיתוח טכנולוגיית ה-PET וכללה שימוש ראשוני בקרינת איון עבור דימות רפואי.
חידושיהם כללו שימוש בצינורות אור וטיטור, ופיתחו מאוד את התחום.
בשנת 1961, ג'יימס רוברטסון (James Robertson) ושותפיו במעבדה הלאומית ברוקהייבן בנו את סורק הPET הראשון, שכונה "מכווץ הראשים" ("head-shrinker").
אחד הגורמים המשפיעים ביותר לכניסת דימות הפוזיטרון לתוך עולם הרפואה היה הפיתוח בייצור חומרים רדיואקטיביים.
בפרט, פיתוחה של המולקולה 2FDG על ידי קבוצה מברוקהייבן תחת ניהולם של אל וולף (Al Wolf) וג'והנה פוולר (Johanna Fowler) היוותה גורם מרכזי בהרחבת תחום הדימות באמצעות PET.
התרכובת יושמה לראשונה על שני מתנדבים בעלי מוח נורמטיבי על ידי אבאס אלווי (Abass Alavi) באוגוסט 1976 באוניברסיטת פנסילבניה.
תמונות המוח האנושי שהתקבלו בסורק גרעיני רגיל (שאינו PET) הדגימו את ריכוז ה-FDG באיבר.
מאוחר יותר, השתמשו בחומר זה בסורקי PET ייעודיים, וכך נוצרה פרוצדורת ה-PET המודרנית.
ההרחבה ההגיונית ביותר למכשור פוזיטרונים הייתה שימוש בשני מערכים דו־ממדיים של גלאים.
המכשיר PC-I, שתוכנן ב-1968, סיים להיבנות ב-1969 ופורסם ב-1972, היה המכשיר הראשון שהשתמש בשיטה זו.
היישומים הראשונים של הPC-I במצב טומוגרפי שצוינו והובדלו מהטומוגרפיה הממוחשבת דווחו ב-1970. במהרה, אלו שהשתתפו בפיתוח PET הבינו כי מערך עגול או גלילי של גלאים הוא הצעד הבא בטכנולוגיית PET.
למרות שחוקרים רבים פעלו לפי גישה זו, ג'יימס רוברטסון (James Robertson) וזאנג-הי צ'או (Zang-Hee Cho) היו הראשונים להציע מערכת טבעות שהפכה לאב-טיפוס של PET המוכר לנו כיום.
סורק ה-PET-CT, המיוחס לד"ר דוד טוונסנד (David Townsend) ולד"ר רונאלד נאט (Ronald Nutt), כונה על ידי מגזין TIME כהמצאה הרפואית של שנת 2000.
החל מחודש אוגוסט 2008, ועדת הטיפול בסרטן של אונטריו מדווחת כי המחיר הממוצע לסריקת PET במחוז הוא כ-1000$-1200$.
מחיר זה כולל את עלות התרכובת הרדיואקטיבית וניתוח הסריקה.
ביצועיה המלאים של מערכות PET יכולות להבדק על ידי מכשירי בקרת איכות כמו Jaszczak phantom.
טומוגרפיה (Tomography, מיוונית עתיקה Τομοσ חתך - כיום פירושו נפח) היא דימות באמצעות חלוקה וקיטוע.
המכשיר המשמש לטומוגרפיה הוא טומוגרף והתמונה הנוצרת היא טומוגרמה.
השיטה נמצאת בשימוש הרפואה, הביולוגיה, הגאולוגיה, מדע החומרים ומדעים אחרים.
היא מבוססת על תהליך חישובי מתמטי הקרוי "שחזור טומוגרפי".
ישנם סוגי טומוגרפיה רבים, מהם:
טומוגרפיה ממוחשבת סי טי - דימות קיטועי ממוחשב, מהאנגלית CT, Computerized Tomography
טומוגרפיה על ידי עכבה חשמלית (טומוגרפיית אימפדנס) - EIT, Electircal Impedance
טומוגרפיה על ידי פליטת פוזיטרונים - פט סי טי, PET CT.
- דימות קיטועי ממוחשב משולב עם זיהוי סוכרים המסומנים בחומר רדיואקטיבי, למציאת רקמות עם גידול סרטני.
טומוגרפיה אופטית קוהרנטית OCT - דימות שכבות הקרנית בעין באמצעות ניתוח החזרי תאורה.
טומוגרפיית פליטת פוטון בודד SPECT או SPET - מאנגלית Single Proton Emission, דימות תלת־ממדי (המוצג לרוב כמקטעי שכבות) באמצעות הקרנה גרעינית.
טומוגרפיה סייסמית - דימות מבנה כדור הארץ בשכבות, על פי ניתוח תגובתם בעת רעידות האדמה המרובות.
טומוגרפיית מיואון - דימות באמצעות חדירת חלקיקים גרעיניים, לצורך זיהוי פעילות גרעינית צבאית אסורה והעברת חומרים אסורים בעלי קרינה בכלי רכב, ולניטור מרכזי אחסון תת-קרקעי של פחמן דו-חמצני.
חלק מצורות הדימות המנויות כאן, מוצגות כשכבות אך ניתן כיום לצפות במידע, למפותו וליצגו גם באופן אחר, למשל בתצוגת תלת-ממד.
יש עוד סוגי דימות מקטעי רבים.
טומטינה (בוולנסית: Tomatina) הוא פסטיבל שנתי המתקיים בעיר בוניול (Buñol) שבקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד, שבמסגרתו נערכת מלחמת עגבניות בהשתתפות עשרות אלפי בני אדם.
הפסטיבל נערך כל שנה לקראת סוף חודש אוגוסט, ומלחמת העגבניות חותמת אותו, ביום רביעי האחרון בחודש.
עשרות אלפי תיירים מגיעים מכל העולם לעיר כדי להשתתף במלחמה שבה איש אינו נפגע למעט פגיעות של עגבניות.
הפסטיבל עצמו אורך כמה ימים, שבמהלכם מתקיימים מופעי מוזיקה, זיקוקין די-נור ותהלוכות וכן תחרות בישול מסורתית.
בבוקר המלחמה נתלה בשר חזיר על עמוד גבוה.
על המשתתפים לנסות ולהגיע בכוחות עצמם אל הבשר, כאשר הם מטפסים אחד על השני בניסיון להגיע אליו.
מהרגע שבו אחד האנשים מצליח להוריד את הבשר וזוכה בו, נפתחת מלחמת העגבניות.
את הנשק למלחמה מספקות עשרות משאיות המביאות יותר מ-100 טונות של עגבניות אל מרכז העיר.
את פתיחת הקרב, ואת סיומו לאחר שעה בדיוק, מציינים בירי תותח.
החל משנת 2013, הכניסה לפסטיבל כרוכה בתשלום ומספר המשתתפים מוגבל, מסיבות בטיחותיות.
המסורת החלה בשנת 1945 בערך, אך מקורו של הפסטיבל אינו ברור.
ייתכן כי הוא התפתחות של קרב אוכל קטן שהפך למסורת, או התפתחות של התפרעות בעקבות התהפכותה של משאית עמוסת עגבניות.
יש המבקרים את האירוע בטענה כי הוא בזבוז של אוכל, בעוד שבעולם יש מיליוני אנשים רעבים.
טוּמְטוּם ואַנְדְּרוֹגִינוֹס הם מונחים בהלכה המשמשים לתיאור מה שמכונה כיום "אינטרסקס".
אַנְדְּרוֹגִינוֹס הוא אדם שיש לו איברי מין של שני המינים גם יחד, וכתוצאה מכך לא ניתן להכריע באופן אובייקטיבי למי מהמינים הוא שייך.
באדם כזה הספק הוא בלתי ניתן להכרעה מבחינה הלכתית.
לעומתו טוּמְטוּם הוא מי שאיברי מינו פנימיים ואינם נראים לעין, או שאין אפשרות לזהות על פי איברי מינו לאיזה מין הוא שייך כי הם אינם משתייכים באופן מובהק לאחד מהמינים, אך ייתכן כי יזוהה לאחר זמן, רטרואקטיבית, שייך לאחד מהמינים.
המילה "אנדרוגינוס" היא הרכבה של שתי מילים ביוונית: andro) ανδρο) - איש, ו-gyne) γυνη) - אישה.
על פי ספר הערוך, המילה "טומטום" באה מהמשמעות של "אטום"; כלומר, שאיברי המין אינם גלויים.
לפי ההלכה, טומטום אינו נחשב אדם ממין שלישי, אלא מוגדר כספק אשה וספק גבר.
כך למשל קובעת המשנה בנוגע להלכות זב: .
דבר זה בא לידי ביטוי בהלכה במקומות נוספים, שבהם מתייחסים לשני אנשים אלה כאל ספק, ומשכך יש להחמיר כשני הצדדים.
מטעם זה טומטום חייב במצוות עשה שהזמן גרמא (כמו אנשים) וחלות עליו החומרות של שני המינים, מספק.
מחמת אותו ספק טומטום לא יכול להוציא אחרים ידי חובה במצווה שנשים אינן חייבות בה, כי ייתכן שהוא עצמו אינו חייב בה, ואדם שאינו חייב במצווה אינו יכול להוציא אחרים ידי חובה בה.
יוצא מהכלל היא מצוות עלייה לרגל, שטומטום ואנדרוגינוס שניהם פטורים ממנה, כיוון שהם התמעטו מלשון הפסוק "יראה כל זכורך" .
בנוגע לכמה דינים, דינו של הטומטום הוא ייחודי:
מותר לאנשים משני המינים להתייחד עם טומטום.
הזכר משום שהוא לא נחשד על יחסים עם טומטום והנקבה משום שהטומטום לא יכול לבעול אותה.
לנקבה מותר לקיים יחסי מין עם טומטום.
לבת זוג של טומטום אין מעמד הלכתי של אשת איש רגילה, והנואף איתה לא נענש בחנק ככל שוכב עם אשת איש וזאת משום שהטומטום נחשב כספק זכר.
זכר השוכב עם טומטום משכב זכר חייב במכת מרדות מספק.
טומטום שנקרע העור שמעל איברי המין שלו ונמצא כי יש לו איברי מין זכריים או נקביים, משנה את מעמדו ההלכתי, ומאותו רגע מינו נקבע על פי איבר המין שנתגלה שיש לו.
אף על פי שבמקרה כזה מסתבר רטרואקטיבית שמרגע לידתו היה לו מין מוגדר, הוא לא נחשב כאילו היה לו מין מרגע לידתו, אלא רק מרגע חשיפת איברי המין.
תומאס קלמנט "טומי" דאגלס היה כומר בפסטיסטי ממוצא סקוטי שהפך לפוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי בכיר בקנדה, ומי שנחשב כאבי הרפואה הציבורית בקנדה.
הוא היה מנהיגה של מפלגת CFC בפרובינציית ססקצ'ואן משנת 1942, והיה ראש ממשלת הפרובינציה בין השנים 1944–1961. הוא הוביל את הממשלה הסוציאל-דמוקרטית הראשונה בצפון אמריקה.
מאבקו העיקרי של דאגלס היה להקמת ביטוח בריאות ממלכתי בפרובינציה של ססקצ'ואן, בשנת 1959 הוא הבטיח ביטוח כזה בנאום בחירות, והדבר הפך לנושא העיקרי בבחירות המחוזיות של 1960, בהן ניצחה מפלגת CFC.
דאגלס החל בקידום תוכנית זו, אך הוא נתקל באופוזיציה חזקה מצד הרופאים וגורמים בימין.
עקב פרישתו של דאגלס למנהיגות המפלגה הדמוקרטית החדשה, הוא לא זכה לממש את התוכנית, וזו נכנסה לתוקף רק על ידי יורשו בתפקיד, וודרו לויד, בשנת 1962. הצלחת התוכנית בססקצ'ואן הובילה את הממשל הפדרלי בקנדה לעודד פרובינציות נוספות להצטרף לתוכנית.
בשנת 1966 יזמה ממשלת המיעוט הליברלית בראשות לסטר פירסון תוכנית לביטוח בריאות ממלכתי בכל קנדה, שבה הממשל הפדרלי מממן חצי מההוצאות והמחוז מממן את החצי השני.
בשנת 1930 הוא נשא לאישה את אירמה דמפסי (Irma Dempsey), סטודנטית למוזיקה בקולג' ברנדון.
הייתה להם בת יחידה, השחקנית שירלי דאגלס, ולאחר מכן הם אימצו בת שנייה, ג'ואן, שהפכה לאחות.
שירלי היא אימו של השחקן קיפר סאת'רלנד, נכדו של דאגלס.
כאשר ה-CFC התאחדה עם "קונגרס העובדים הקנדי" כדי ליצור את "המפלגה הדמוקרטית החדשה" נבחר דאגלס כמנהיג הפדרלי הראשון שלה, ושירת בתפקיד זה בין השנים 1961 עד 1971.
בשנת 1978 הוא פרש מהחיים הפוליטיים וכיהן בדירקטוריון של חברת הנפט Husky Oil.
דאגלס מת ממחלת הסרטן ב-24 בפברואר 1986, בגיל 81, באוטווה.
בשנת 2004 הוא נבחר כ"קנדי הגדול בכל הזמנים" בתחרות טלוויזיונית ארצית שאורגנה על ידי תאגיד השידור הקנדי.
סיפור חייו הוקרן כמיני-סדרה בת 2 פרקים שהופקה בשנת 2005 על ידי רשת הטלוויזיה הקנדית CBC Television.
טומי הוא סרט בסוגת אופרת רוק משנת 1975, שבויים על ידי הבמאי הבריטי קן ראסל.
סיפור הסרט נכתב בהשראת המוזיקה של להקת המי (The Who) וכולל את מיטב הרצועות מאלבומם "טומי".
בראשית שנות התשעים שימש אותו אלבום מוזיקלי מקור השראה למחזמר "טומי" שהוצג בברודוויי ועלילתו הייתה שונה במעט מעלילת הסרט.
כוכב הסרט הוא סולן הלהקה רוג'ר דלטרי וכמו כן גם שאר חברי הלהקה משתתפים בסרט.
גרסתו של הבמאי קן ראסל שונה במקצת מהגרסה המקורית שנכתבה ב-1969. ראסל שינה את זמן ההתרחשות (במקום בסוף מלחמת העולם הראשונה בסוף השנייה), וגם בכך שהמאהב של אמו של טומי הורג את אביו שחזר אחרי שנחשב זמן רב כנעדר ולא להפך כפי שנכתב במקור.
הגרסה משנת 1975 משופעת כוכבים כגון: אוליבר ריד, אלטון ג'ון, אריק קלפטון, ג'ק ניקולסון, אן-מרגרט וטינה טרנר.
טומי נולד בסוף מלחמת העולם השנייה.
אביו נחשב לנעדר בשדה הקרב לאחר שמטוסו הופל.
כשהוא בן 6 טומי ואמו נורה (אן-מרגרט) יוצאים למחנה קיץ שם האם פוגשת במאהב חדש בשם פרנק.
בגיל 7 אביו של טומי חוזר במפתיע ולאחר שמתעכב רגע קצר בחדרו של טומי הוא הולך לחדרה של האם שם הוא תופס אותה עם המאהב.
פרנק מטיח מנורה בראשו של אביו של טומי והורג אותו.
טומי היה עד לכל ההתרחשות, וכשבני הזוג מבינים זאת, הם מתנפלים עליו ודורשים ממנו שלא יספר לנפש חיה: "לא ראית לא שמעת ולא תספר לנפש חיה".
כתוצאה מהטראומה הזו טומי נהיה עיוור, חירש ואילם.
הסרט מגולל את הסיפור של הוריו שלוקחים אותו למרפאים שונים ומשונים, כמו מלכת ה-LSD שמרפאה בעזרת סמים (טינה טרנר), כת בראשות אריק קלפטון שמאמינה במרילין מונרו, ורופא מומחה (ג'ק ניקולסון).
בסופו של דבר, מתייאשים בני הזוג ממציאת מזור לילד ומזניחים אותו.
דודו ואחינו של טומי מנצלים את נכותו, מתעללים בו ואונסים אותו.
טומי מגלה כישרון נדיר במשחק הפינבול, הופך לכוכב, מחלים מנכותו ומתעלל במעריציו.
בסוף הסרט, לאחר שאמו ופרנק נהרגים על ידי המעריצים, טומי נשאר לבד.
יש האומרים כי השימוש בשיר See Me, Feel Me/ Listening To You משמשת כקריאה של טומי לעזרה ומציאת אלוהים עבורו.
תומאס ג'ייקוב הילפיגר הוא מעצב אופנה אמריקאי ומייסד מותג ההלבשה "טומי הילפיגר" (Tommy Hilfiger).
הילפיגר נולד וגדל באלמירה, ניו יורק, ארצות הברית, השני מבין תשעה אחים.
הוא גדל במשפחה אירית-קתולית והוריו רצו שיהיה מהנדס.
הילפיגר למד בתיכון אלמירה ובמקום להשלים את לימודיו האקדמאים החל בגיל 18 לעבוד בקמעונאות, הוא היה נוסע לעיר ניו יורק לקנות מכנסי ג'ינס ומכנסי פעמון שאותם מכר בחנויות מקומיות באלמירה.
מאוחר יותר פתח הילפיגר חנות משלו בשם "The People's Place" (בתרגום לעברית: המקום של העם) באלמירה, החנות הייתה מקום בילוי אהוד של בני הנוער באלמירה מכיוון שהיו שם הופעות DJ חיות, לעיתים היו שם יותר אנשים מבלים מאשר אנשים שקונים.
כעבור 7 שנים נסגרה החנות בגלל פשיטת רגל והמבנה נהרס כדי לבנות במקום היכל הוקי קרח.
בשנת 1985 הילפיגר ייסד את "תעשיות טומי הילפיגר" (בתמיכת קבוצת מורג'ני) שנעשתה ציבורית בשנת 1992 בהצגת קולקציית הגברים שלו.
הילפיגר קיבל את תואר "מעצב בגדי הגברים של השנה" בשנת 1995 על ידי אגודת האופנה של אמריקה.