tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדוויג סופי קרסטן (בשוודית: Hedvig Sophie Karsten; 3 בספטמבר 1783 – 25 בפברואר 1862) הייתה בלרינה וציירת שוודית.
סופי קרסטן נולדה לזמרי האופרה כריסטופר כריסטיאן קרסטן וסופי סטבנובסקה.
אחותה הייתה הציירת אליזבת שרלוטה קרסטן.
סופי קרסטן הייתה לרקדנית בבלט המלכותי השוודי באופרה המלכותית השוודית בסטוקהולם.
בשנת 1805 התמנתה לפרימה בלרינה.
היא הייתה פעילה גם כציירת, והשתתפה בתערוכות של האקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות בסטוקהולם בשנים 1802–1804. הציור החשוב ביותר שלה היה נוף הררי.
קרסטן נישאה לכוריאוגרף פיליפו טליוני בשנת 1803, והייתה אמה של הבלרינה מארי טליוני.
סופיאן עלכוש הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מץ מליגת העל הצרפתית ובנבחרת מרוקו.
עלכוש גדל במחלקת הנוער של נים.
הוא ערך 115 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית וליגת המשנה הצרפתית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-21 ביולי 2021 חתם על חוזה לארבע עונות במץ מליגת העל הצרפתית.
ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לנאנט במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2021/2022.
ב-15 בפברואר 2022 הושאל עלכוש ללוזאן מליגת העל השווייצרית עד לתום עונת .
ב-27 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 ללוצרן במסגרת המחזור ה-23 בליגה.
בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
ב-12 בנובמבר 2021 ערך עלכוש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 3-0 על נבחרת סודאן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא היה חלק מסגל נבחרת מרוקו בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, אך לא שיחק בטורניר.
סופי שרלוט דאקר הייתה בוטנאית אוסטרלית ידועה.
תחומי המחקר של דאקר כללו מיקולוגיה, חקר הים, והיסטורית הבוטניקה, ומאמרים פורצי דרך פורסמו על ידה בתחומים אלו.
דאקר התמקדה בעבודתה בצמחים ימיים, וזכתה על עבודתה בתחום הבוטניקה במדליית מולר בשנת 1996. בשנת 1998 קיבלה תואר כבוד במשפטים אוניברסיטת מלבורן.
סופי שארלוט דאקר הייתה אוסטרלית מבית משפחת וון קלמפרר (von Klemperer) שנולדה בברלין שבגרמניה בשנת 1909. מגיל צעיר לדאקר הייתה תשוקה גדולה לחקר הצמחים, וקיוותה לעסוק בתחום זה בעתיד.
בילדותה למדה דאקר בוטניקה באוניברסיטאות ז'נבה (Geneva) ושטוטגרט (Stuttgart)
דאקר הפסיקה את לימודיה כאשר התחתנה עם דוקטור יוהאן פרידריך דאקר, בשנת 1931, אשר היה מנכ"ל לשכת המסחר של גרמניה באותה התקופה.
לסופי היה בן חורג מנישואים קודמים בשם הנפריד דאקר.
זמן קצר לאחר החתונה נולד לה ולבעלה בנם המשותף הראשון, קלאוס היינריך דאקר.
בעקבות מלחמת העולם השנייה נאלצו סופי ומשפחתה לעזוב את גרמניה ולברוח.
בשנת 1938 הם התיישבו בטהראן שבאיראן על מנת להתרחק מאזור הסכנה, ובשנת 1941 נאלצו לברוח שוב לאוסטרליה.
בשנת 1944 הצליחה דאקר לחדש את הקריירה הבוטנית שלה בכך שהפכה לעוזרת מחקר של המיקולוגית אתל מקלן, באוניברסיטת מלבורן.
כעוזרת מחקר במעבדתה של מקלן, חקרה דאקר את התכונות האנטיביוטיות של פטריות ומיקרואורגניזמים שונים באדמה.
בתקופתה באוניברסיטה השלימה דאקר את התואר הראשון והשני שלה בביולוגיה, והמשיכה להתמחות בבוטניקה ימית, במיוחד באצות.
במקביל למחקרה במעבדתה של מקלן, העבירה סופי הרצאות בבית הספר לבוטניקה והנחתה סטודנטים רבים.
בשנת 1974 פרשה דאקר מעבודתה כמרצה בבית הספר לבוטניקה, אך המשיכה להעביר הרצאות בכנסים בין לאומיים, ואף המשיכה במחקריה אשר כעת כללו את חקר הצמחים הימיים ותולדות הבוטנאים באוסטרליה.
המאמר הראשון אשר פרסמה דאקר מאוניברסיטת מלבורן התמקד בפטריות קרקע, ומאמרה הראשון בתחום האצות עסק באצות בסיקלדה (Basicladia) אשר שוכנות במים מתוקים.
מאמר ההיסטוריה הראשון שפרסמה דאקר היה ערך עבור המילון האוסטרלי לביוגרפיה (1972) על הבוטנאי האירי וויליאם הארווי (1811-66) במאה התשע-עשרה.
עבודתה של סופי שארלוט דאקר התחלקה בין שלושה תחומים עיקריים: מיקולוגיה, חקר ימי, והיסטורית הבוטניקה.
דאקר פרסמה כ־50 מאמרים אשר התמקדו בהיסטוריה של הבוטניקה.
רבים מהם נחשבו פורצי דרך מאחר שדאקר התייחסה למידע שרבים התעלמו ממנו באותה תקופה, כגון על הקשר בין סוגי וזני אצות שונות, והציעה תובנות בנושא הפיקולוגיה.
במסגרת אחד המחקרים שלה דאקר התעמקה בעבודתם של הצרפתים, הגרמנים והאוסטרים.
דאקר קבעה כי דגימות של עשבי ים מאוסטרליה שנאספו על ידי חוקרים אירופאים חיוניות לחקירת הקשר בין סוגים וזנים שונים של אצות, כמו גם הקשר שבין צמחים ובעלי חיים, בקנה מידה עולמי.
מאמר זה הופיע בכרך הראשון של סדרת הספרים 'אצות של אוסטרליה' (Algae of Australia) בשנת 2005, והוא המאמר המהותי ביותר בנושא זה.
המאמר מסקר טווח של כשלוש מאות שנה מהמסע של ויליאם דמפייר (William Dampie), חוקר טבע אנגלי, למערב אוסטרליה בין השנים 1699 – 2003. במהלך הקריירה שלה שיתפה דאקר פעולה עם פרופסור ברוס נוקס, אף הוא מאוניברסיטת מלבורן.
דאקר ונוקס חקרו את היסטורית הבוטניקה במאה התשע-עשרה, הכללה את גילוי מבנה ההאבקה ותפקודה בצמחים, תוך התמקדות בצמחי מים.
מאוחר יותר בקריירה שלה שקלה דאקר לפרסם עבודה על תולדות ההאבקה וההפריה, אך למרבה הצער רצונה לא התממש, ועבודה זו לא נכתבה.
סופי שרלוט דאקר זכתה במדליית מולר ב-1996
בשנת 1998 זכתה סופי שרלוט דאקר בתואר כבוד למשפטים מאוניברסיטת למבורן
סופי קאוור היא שחקנית וצ'לנית בריטית-גרמניה, שהתפרסמה בהופעת הבכורה שלה בקולנוע בשנת 2022 בסרט טאר המנצחת של הבמאי טוד פילד, שם שיחקה לצד קייט בלאנשט.
קאוור נולדה בלונדון בגיל 8 החלה לימודי נגינה בצ'לו; כעבור שנה וחצי התקבלה לחטיבה הצעירה של האקדמיה המלכותית למוזיקה, שם למדה אצל מליסה פלפס.
היא למדה באקדמיה במלגה במשך שבע שנים ובמקביל למדה בבית הספר התיכון גילדפורד.
בשנת 2019 הכתיר פסטיבל המוזיקה ווקינג את קאוור בתואר "הנגנית הצעירה של השנה".
מאז סתיו 2020 קאוור לומדת באקדמיה הנורווגית למוזיקה אצל הצ'לן השוודי טורלייף תודן.
קאוור צוותה לתפקיד אולגה בסרט טאר המנצחת משנת 2022; ניסיונה הקודם במשחק היה מזערי.
היא החליטה לגשת למבחן הבד בלי ציפיות של ממש, בעיקר בשל סגר הקוביד 19, שגרם לביטול שיעורים פנים-אל-פנים וקונצרטים ולמניעת אנשים מיציאה מהבית.
לדבריה, לא ציפתה להצליח, אך נגשה למבחן משום שסברה, שהסרט יהיה "דרך מדהימה להביא מוזיקה קלאסית אל קהל מאזינים חדש." היא נבחנה בזום, ולאחר מכן קיבלה שיחת טלפון, שבה התבקשה לשלוח הקלטה של נגינתה את הקונצ'רטו לצ'לו מאת אלגר.
במאי הסרט ואחד האחראים לבחירת השחקנים הודיעו לה לאחר שבוע שמבחן הבד שלה היה מוצלח.
קאוור הקליטה חלקים מן הקונצ'רטו לצ'לו של אדוארד אלגר עם התזמורת הסימפונית של לונדון באלבום הפסקול ל"טאר המנצחת".
על אף הצלחת תפקידה בסרט, אמרה קאוור כי "נגינה בצ'לו נשארת המוקד שלה"
ב-8 במרץ 2023 חתמה קאוור על חוזה עם דויטשה גרמופון.
סופי מורגנשטרן (1 באפריל 1875 - 13 ביוני 1940) הייתה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית יהודיה צרפתייה.
היא ידועה בצרפת כחלוצה בתחום הפסיכואנליזה של ילדים .
מורגנשטרן השפיעה על פסיכיאטרים מוכרים כמו פרנסואז דולטו.
סופי מורגנשטרן נולדה בשנת 1875 כסופיה קבצ'ניק, להורים ממוצא יהודי פולני, בעיר גרודנו שבאימפריה הרוסית.
בשנת 1906 החלה ללמוד בבית ספר לרפואה באוניברסיטת ציריך, שם הכירה את אברהם מורגנשטרן, ונישאה לו.
בשנת 1912 השלימה את הדוקטורט שלה שעסק בנוכחות של מינרלים בבלוטת התריס.
את הפוסט-דוקטורט ביצעה בבית החולים הפסיכיאטרי בורגולזלי בציריך, שם עבדה עם אויגן בלוילר.
בשנת 1924 עברה מורגנשטרן לפריז, ונחנכה על ידי יוג'יני סוקולניקה , אחת מהפסיכואנליטיקאים הפרוידיאנים הראשונים בצרפת.
שנה לאחר מכן החלה לעבוד תחת ניהולו של ג'ורג' הויאר כפסיכואנליטיקאית שמטפלת בילדים במחלקה הנוירופסיכיאטרית בבית החולים פיטייה סלפטרייר.
בכך הפכה מורגנשטרן לפסיכיאטרית הפסיכואנליטיקאית הראשונה שטיפלה בבית חולים בצרפת.
מורגנשטרן המשיכה לעבוד בבית החולים עד ליום מותה, בשנת 1940.
בשנת 1936 איבדה מורגנשטרן את בתה היחידה, לור, בעקבות הליך כירורגי שעברה.
שנה לאחר מכן יצא לאור ספר שכתבה בתה בשם "אסתטיקה של מזרח ומערב".
ב-13 ביוני 1940, בעקבות העברת השליטה על פריז לנאצים, התאבדה מורגנשטרן עקב חשש לקריירה שלה ולחייה.
פעילותה המדעית של סופי מורגנשטרן הוקדשה לחקר פסיכואנליזה של ילדים.
בשנות פעילותה פרסמה מחקרים שעסקו בהשפעת פסיכואנליזה על בריאות הנפש, בנוכחות של תחושת האשמה בחלומות, ובערך הקליני של שימוש בדמיון יצירתי אצל ילדים.
החדשנות שלה כללה שימוש בציורים בטיפול הפסיכותרפי.
במסגרת חילוקי הדעות בין אנה פרויד למלאני קליין, תמכה מורגנשטרן בעמדתה של אנה פרויד.
היא האמינה כי נוירוזה של הילד דומה לנוירוזה של מבוגרים מבחינת המבנה שלה והגורמים לה.
סופיאן בופאל הוא כדורגלן צרפתי ממוצא מרוקאי המשחק בעמדות הכנף והקשר ההתקפי בלה האבר מליג 1 ובנבחרת מרוקו.
בופאל נולד בברובע ה-17 של פריז להורים ממוצא מרוקאי.
הוא קיבל אזרחות צרפתית ב-31 בינואר 2006 וגדל בעיר אנז'ה.
בופאל התמודד בצעירותו עם בעיות בהתפתחותו הפיזית שבאה שלידי בגובה ומשקל נמוכים ביחס לילדים ונערים אחרים בגילו.
בגיל 17 הוא התנשא לגובה של פחות מ-1.45 מטר.
לקראת סוף גיל ההתבגרות חווה קפיצה משמעותית בגובהו והגיע לגובה 1.75 מטר - גובהו הנוכחי.
לאורך כל שנותיו בנוער שיחק בופאל בנוער של אנז'ה.
הוא ערך את ההופעה הראשונה שלו בבוגרים בגיל 18 בלבד כשהחליף את בדקה ה-81 במסגרת המחזור החמישי של ליגת המשנה בצרפת לעונת 2012/2013 בהפסד 1-0 ל.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2013/2014 ביסס בופאל את מעמדו בקבוצה, הוא שיחק כ-28 משחקי ליגה (32 סך הכול) ובישל שני שערים.
בופאל נמנה עם סגל הקבוצה שהעפיל לליגה הראשונה בצרפת בעונת 2014/2015, ורשם ארבעה כיבושים ושלושה בישולים במסגרת הליגה, עד שעבר לליל במסגרת חלון ההעברות של ינואר.
ב-9 בינואר 2015 עבר בופאל לליל מאנז'ה תמורת סכום העברה של כ-3 מיליון אירו.
הוא כבש 3 שערים ובישל שישה ב-14 הופעות ליגה בעונת 2014/2015. עונה שלאחר מכן, עונת 2015/2016, הייתה עונת הפריצה בקריירה שלו, כשכבש 12 שערים ובישל ארבעה שערים ב-35 הופעות בכל המסגרות.
ב-29 באוגוסט 2016 נרכש בופאל על ידי סאות'המפטון בכ-16 מיליון אירו, סכום שיא באותו העת עבור המועדון, וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-26 באוקטובר 2016 כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה בדקה ה-66 בניצחון 1-0 על סנדרלנד במסגרת גביע הליגה האנגלי.
בסך הכול כבש בופאל בעונת 2016/2017 רשם בופאל שני שערים ובישול אחד ב-30 הופעות בכל המסגרות.
בעונת 2017/2018 רשם 30 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש שני שערים ובישל שניים (כולם בליגה) כשאחד מתוכם נבחר לשער העונה בפרמייר ליג, שער אותו כבש בניצחון 1-0 מול וסט ברומיץ' אלביון ב-21 באוקטובר 2017.
ב-20 ביולי 2018 לאחר שלא היה בתוכניותו של המאמן מארק יוז, הושאל בופאל לסלטה ויגו ורשם 35 הופעות ליגה, 3 שערים וכ-4 בישולים.
ביוני 2019 חזר בופאל לסאות'המפטון לקראת עונת 2019/2020 ורשם כ-25 הופעות בכל המסגרות, שער אחד (אותו כבש בגביע האנגלי) ושני בישולים.
ב-5 באוקטובר 2020 חזר לקדנציה שנייה באנז'ה הצרפתית בהעברה חופשית.
ב-31 בינואר 2023 עבר למועדון א-ריאן הקטרי בעבור דמי העברה של כ-6 מיליון אירו עם חוזה לשלוש שנים וחצי.
ב-3 בספטמבר 2024 חתם בהעברה חופשית ברויאל אוניון סן-ז'ילואז הבלגית בחוזה לשנתיים.
ב-14 בינואר 2026 חזר לצרפת וחתם בלה האבר.
ב-26 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מרוקו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017 מול נבחרת כף ורדה.
בופאל ייצג את נבחרת מרוקו בגביע אפריקה לאומות 2019.
ב-12 באוקטובר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 בניצחון 4-1 על נבחרת גינאה לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-73.
בנובמבר 2022 זומן לסגל המורחב של הנבחרת לקראת משחקי מונדיאל 2022.
סופיאן עבד א-רחמן שוכרי סולטאן הוא מהנדס ומרצה חקלאי פלסטיני, בעל תואר דוקטור בהנדסה חקלאית.
הוא כיהן כשר החקלאות בממשלת הרשות הפלסטינית השבע עשרה.
סופיאן סולטאן נולד בחברון וקיבל שם את השכלתו היסודית עד לסיום לימודיו ב-1968. לאחר מכן עבר ללמוד הנדסה חקלאית באוניברסיטת עין שמס בקהיר, שם השלים תואר ראשון, תואר שני ודוקטורט.
הוא עבד כמרצה באוניברסיטת א-נג'אח, ומונה לראש המחלקה למדעי החקלאות ב-1984. מאוחר יותר, ב-1989, הוא קודם לדרגת פרופסור חבר.
הוא כיהן במשך שנה כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
ב-1990 הצטרף לאוניברסיטת חברון, שם שימש כפרופסור חבר ודיקן הפקולטה לחקלאות.
סולטאן השתתף במשלחת המשא ומתן הפלסטינית בענייני איכות הסביבה, ומונה כיועץ של יאסר ערפאת בתחום זה.
בשנת 1996 החל לכהן כיו"ר רשות איכות הסביבה הפלסטינית.
הוא כיהן כשר החקלאות של הרשות הפלסטינית בממשלה השבע עשרה בראשות ראמי חמדאללה מ-31 ביולי 2015 ועד 13 באפריל 2019.
סופי ת'אצ'ר היא שחקנית אמריקאית.
פרצה לתודעה בזכות הופעותיה בז'אנר המדע הבדיוני והדרמה הפסיכולוגית, ובמיוחד בזכות תפקידה בסדרת הדרמה העל־טבעית "הצהובות" של רשת שואוטיים, ובתפקיד דרש (Drash) בסדרה "הספר של בובה פט" מבית דיסני+.
ת'אצ'ר נולדה בשיקגו, אילינוי, וגדלה בפרוור אוונסטון שבאזור המטרופולין של שיקגו.
היא השנייה מתוך ארבעה ילדים למשפחה דתית המשתייכת לכנסייה המורמונית.
בבית המשפחה היה דגש חזק על ערכים דתיים, והם חיו לפי עקרונות האמונה המורמונית.
עם השנים, ת'אצ'ר חוותה את תחושת הניכור וההתרחקות מהאמונה, ותיארה את החוויה ככחלק מהתפתחותה האישית והמקצועית.
היא לא דיברה על אכזבה כלשהי מהדת, אך ציינה שההתרחקות הייתה שלב חשוב בהגדרה האישית שלה.
כבר מגיל צעיר גילתה ת'אצ'ר עניין עמוק במשחק, והצטרפה לתיאטרון המקומי בשיקגו.
היא למדה בבית ספר לאומנויות והחלה להשתתף בהפקות תיאטרון שלו.
ת'אצ'ר הראתה כשרון משחק, אך בראיונות סיפרה כי חוותה קשיים אישיים בזיהוי שלה בעיני הסביבה ובניסיונות להתחבר לחברה.
לפי דבריה, החלה את דרכה בעולם הבידור מתוך תחושת חיפוש ובידוד אישי.
הקריירה של ת'אצ'ר בטלוויזיה ובקולנוע החלה בגיל צעיר יחסית, לאחר הופעות קטנות בסדרות דרמה כמו "Chicago P.D." בשנת 2016. את הכשרון שלה לאור היצירה הפכה לתפנית משמעותית בעת שהשתתפה בסרט "Prospect" בשנת 2018, סרט מדע בדיוני עצמאי בו גילמה את דמותה של סי – נערה צעירה הנלחמת לשרוד בכוכב מרוחק.
הסרט זכה לשבחים בקהל הפסטיבלים ושם אותה על המפה כשחקנית עם פוטנציאל רב.
ת'אצ'ר קיבלה את תפקיד הפריצה שלה בסרט "Prospect" שהוקרן ב־2018. בסרט היא גילמה את דמותה של סי, נערה צעירה ששורדת כורה על כוכב מרוחק.
הסרט זכה להערכה רבה, בעיקר עבור יכולת ההפקה המינימליסטית וההדגשה של דמויות האנשים שבטבע הקיום.
המשחק של ת'אצ'ר שעמד בניסיון קפדני להוציא את הדמויות מההקשר הרגיל של הקולנוע הפך אותה לדמות מבוקשת.
הסדרה שציפתה לת'אצ'ר את ההצלחה הגדולה ביותר הייתה "Yellowjackets", אשר שודרה לראשונה ב־2021. בסדרה גילמה את נטלי הצעירה (נט), אחת הדמויות הראשיות בסיפור על קבוצת נערות שעוברות חוויות הישרדות קשות לאחר התרסקות מטוס.
הסדרה נחשבת להצלחה מסחרית וביקורתית, ות'אצ'ר קיבלה תשבחות על הופעתה כנט הצעירה, דמות עמוקה ונאיבית בעלת רקע טראומטי.
תפקידה בסדרה הציב אותה כאחת השחקניות החדשות המבטיחות של הדור החדש.
כניסה ליקום של "Star Wars"
ב־2022 לוהקה ת'אצ'ר לתפקיד דרש (Drash) בסדרת הטלוויזיה "The Book of Boba Fett", היקום המורחב של "Star Wars".
בסדרה היא גילמה דמות צעירה מרדנית עם תוספות סייבורגיות, חלק מהכנופיה של בובה פט.
הדמות הפכה לפופולרית בקרב מעריצי "Star Wars" עם תצוגת משחק מוערכת ותרומת הדמות לעומק הסיפור.
כחלק ממסע האמנותי שלה, ת'אצ'ר לא רק משחקת, אלא גם עוסקת בתחום המוזיקה והאמנות החזותית.
היא השתתפה בקליפים למוזיקה של אמנים כמו Pavement בשנת 2022, והשיקה את EP שלה "Pivot & Scrape" בשנת 2024. בנוסף, היא המשיכה לבנות קריירה כפרזנטורית של סדרת פרויקטים קולנועיים ותיאטרליים כמו הסרטים הקרובים "Heretic" ו־"MaXXXine".
ת'אצ'ר ידועה בסגנון האישי הייחודי שלה, המשדר נטייה לאסתטיקה גראנג'ית וגרפית.
בעבודתה, היא בוחרת לרוב דמויות שמעמידות את עצמן מול אתגרים לא רק חיצוניים, אלא גם פנימיים ורגשיים, ומתחברת לדמויות עמוקות ומורכבות.
לגבי מקורות השראה, ת'אצ'ר ציינה לא פעם את השפעתם של השחקניות וינונה ריידר, ג'ולייט לואיס, קירסטן דנסט, וכן של המוזיקה האינדי, פסיכדלית ושוגייז.
ת'אצ'ר רואה את המשחק כאמצעי לביטוי אישי, והיא לא מהססת להעמיק ולחקור את העומק הרגשי של הדמויות אותן היא מגלמת.
סופי ת'אצ'ר מייחסת לאומניות הוויזואליות, כציור וצילום, תפקיד חשוב בחייה האישיים.
היא גם פעילה ברשתות החברתיות וממשיכה לשלב את האומנות הדיגיטלית בעבודתה.
חייה האישיים אינם גלויים לעין הציבור, אך היא משתפת מעת לעת במאבקיה האישיים עם חרדה חברתית ושאלות זהות.
היא לא מהססת לדון במורכבות האישית שלה במרחבים פתוחים, דבר שמחבר אותה לקהל מעריצים שמזדהה עם החוויות שהיא חולקת.
היא מתגוררת כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה, וממשיכה לפתח את הקריירה שלה, בה היא בוחרת לעסוק בפרויקטים שיאפשרו לה להיבדל ממוסדות תעשיית הקולנוע המסחריים.
היא נשארת דמות מקורית ואותנטית בתעשייה.
"Chicago P.D." (2016) – קרולין קליפורד, הופעת אורח
"The Exorcist" (2016) – ריגן מקניל הצעירה, 2 פרקים
"Yellowjackets" (2021–הווה) – נטלי "נט" סקאטורצ'יו הצעירה, תפקיד ראשי
שמה האמצעי הוא "בתשבע" (Bathsheba) – שם מקראי.
חובבת מוזיקה אינדי, פסיכדלית ושוגייז, ומנגנת בגיטרה.
בעלת סגנון לבוש אקלקטי עם השראות גראנג' וניינטיז.
מעריצה ותיקה של וינונה ריידר, שהשפיעה על בחירות המשחק שלה.
עוסקת באמנות וצילום ומתחזקת אסתטיקה אמנותית ברשתות החברתיות.
מגדירה את עצמה כאדם אינטרוברטי עם עולם פנימי עשיר.
סופי פון דר טאן היא עיתונאית גרמנייה.
מאז אוגוסט 2021 היא משמשת ככתבת רשת השידור הציבורית ARD בישראל, ומסקרת את ישראל והשטחים הפלסטיניים.
פון דר טאן גדלה בעיר טאן (Rhön), במשפחה המשתייכת לאצולה הגרמנית הישנה לבית פון דר טאן, שמרכזו ההיסטורי הוא טירת טאן.
אמה, כריסטיאנה לבית בונקאמפ, היא עורכת דין המתמחה בדיני רפואה; אביה, מיכאל פון דר טאן, הוא מהנדס חקלאות (Diplom-Agraringenieur) שכיהן עד יוני 2022 כנשיא התאחדות בעלי היערות של הֶסֶן.
העיתונאי הרטמן פון דר טאן הוא בן משפחה רחוק.
משפחתה קשורה מזה דורות לכנסייה האוונגלית בהסן–קאסל (הכנסייה האוונגלית של קורמאכטן־ואלדק).
בגיל 16 עשתה פון דר טאן סטאז' קצר במערכת ערוץ השידור הציבורי, ZDF בוושינגטון.
את בחינות הבגרות סיימה ב"גימנסיום דום" בפולדה (Rabanus-Maurus-Schule / Domgymnasium Fulda).
לאחר מכן החלה ללמוד באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן.
בשנים 2011–2014 למדה פון דר טאן תאולוגיה ומזרחנות באוניברסיטת אוקספורד, שם השלימה תואר ראשון.
לאחר מכן למדה בבית הספר לעיתונות של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בין השאר אצל העיתונאית זוכת פרס פוליצר ליסה פולאק.
בהמשך השלימה תואר שני בהיסטוריה בינלאומית ו"עולמית" (International and World History) בבית הספר לכלכלה של לונדון סקול אוף אקונומיקס; עבודת הגמר שלה עסקה בהתפתחות המושג "מסורת יהודית־נוצרית" ובשימוש בו בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
היא דוברת גרמנית, אנגלית, עברית, ערבית וצרפתית.
בין השנים 2016–2018 עשתה פון דר טאן התמחות ברדיו בוואריה (Bayerischer Rundfunk, BR), כחלק מההתחמות בילתה תקופה של עבודה עיתונאית בתל אביב.
באוגוסט 2018 הייתה שותפה להקמת ערוץ החדשות באינסטגרם "News-WG" של BR, שנועד לפורמט חדשותי לצעירים ברשתות חברתיות.
על עבודתה בערוץ נבחרה בשנת 2019 לרשימת "30 מתחת ל־30" של Medium Magazin וזכתה בפרס אקסל־שפרינגר לעיתונאים צעירים.
מסוף 2018 עבדה כחברת מערכת במשרד הראשי של BR בברלין.
מאוגוסט 2021 משמשת פון דר טאן ככתבת הטלוויזיה של ARD בתל אביב, ומסקרת משם את ישראל והשטחים הפלסטיניים עבור מהדורות החדשות ותוכניות האקטואליה של הרשת.
עבודתה כוללת דיווחים מן השטח ברצועת עזה, בגדה המערבית וביישובי הגבול, לצד כתבות מגזין על החברה הישראלית והפלסטינית.
בריאיון ל"זידדויטשה צייטונג" תיארה פון דר טאן את האתגרים המקצועיים והרגשיים של סיקור מלחמות וסכסוכים מזוינים, ובמיוחד את הקושי לאמת מידע באופן עצמאי באזורים כבדי לחימה כמו עזה ואת המתח בין תיעוד הסבל האנושי לבין חיי היומיום היחסית בטוחים בבסיס העבודה שלה בתל אביב.
על דיווחיה בקשר למתקפת הטרור של חמאס על ישראל ב־7 באוקטובר 2023 ולמלחמה ברצועת עזה זכתה פון דר טאן בשנת 2024, בין היתר, בפרס הטלוויזיה הגרמני (Förderpreis) ובפרס "הפנתר הכחול" (Blauer Panther) בקטגוריית מידע ועיתונות.
בשנת 2024 נבחרה גם ל"עיתונאית השנה" בקטגוריית "דיווח לאומי" של Medium Magazin, שנימק כי הצליחה "להציג אחד מתחומי הדיווח התובעניים ביותר באופן מאוזן ומדויק, תוך שילוב רגיש בין מורכבות רגשית לניתוח ענייני".
לעומת זאת, שגריר ישראל בגרמניה, רון פרושאור, האשים אותה בראיון לעיתון די ולט בסלקטיביות ובהצגת תמונה חד־צדדית מדי של המצב, וטען שחלק מדיווחיה נוטים לאקטיביזם.
ארגונים יהודים ופרו ישראלים וגם עיתונאים גרמנים, האשימו את פון דר טאן בהטיה פרו-פלסטינית מכוונת.
מחלוקת סביב פרס הנס־יואכים פרידריכס
בשנת 2025 הוחלט להעניק לפון דר טאן את פרס הנס־יואכים פרידריכס לעיתונות טלוויזיה .
בקהרדט פרסם מאמר ביודישה אלגמיינה שבו טען כי הענקת הפרס לכתבת ARD בישראל "אינה רק שגויה מן היסוד, אלא גם אבסורדית", והזהיר מפני השפעותיה על אמון הצופים.
העיתונאי גץ האמאן כתב בתגובה בעיתון די צייט כי הוויכוח סביב פון דר טאן "ממחיש בחדות כיצד מתנהלות מחלוקות על ישראל: בתוך ימים הן מתגלגלות להאשמות קשות על מניעים פסולים", וכי הטענות נגדה "עלולות לפגוע בשמה הטוב בצורה הקשה ביותר".
כריסטוף רויטר מ"דר שפיגל" כתב: "הקמפיין המתואם לכאורה נגד פון דר טאן, המונע בעיקר על ידי נציגי מדינת ישראל ופעילים גרמנים פרו-ישראליים, צריך להדאיג לפיכך את כל מי שאכפת לו מחופש העיתונות וחופש הביטוי".
עמיתים גרמנים אמרו לעיתונאי הישראלי דוד יששכרוף כי הקמפיין נעשה בהובלת שגרירות ישראל בברלין, נתמך על ידי "בעלי בריתה" ב"יודישה אלגמיינה" וב"די וולט", והינו טקטיקה ידועה המשמשת להפעלת לחץ על עיתונאים.
הדברים עוררו דיון תקשורתי נרחב בגרמניה סביב גבולות הביקורת על סיקור תקשורתי של הסכסוך הישראלי–פלסטיני.
2019 – בחירה לרשימת "30 עד 30" של Medium Magazin על עבודתה בערוץ "News-WG".
2019 – פרס אקסל שפרינגר לעיתונאים צעירים (Axel-Springer-Preis) על פרויקט "News-WG".
2023 – ציון לשבח בכתבות על סכסוכים וקרבות במסגרת פרויקט "Bildschirmhelden" של DWDL.de, שהגדיר אותה כ"סוג חדש של כתבת מלחמה ומשברים".
2024 – פרס מטעם פרס הטלוויזיה הגרמני (Förderpreis) על סיקורה מישראל ומרצועת עזה.
2024 – "עיתונאית השנה" בקטגוריית "דיווח לאומי" של Medium Magazin.
2024 – פרס Blauer Panther – TV & Streaming Award על סיקורה מן המזרח התיכון בקטגוריית מידע/עיתונות.
2025 – פרס הנס־יואכים פרידריכס לעיתונות טלוויזיה.
סופיה (בבולגרית: ) היא בירת בולגריה.
בשל גודלה, העיר סופיה היא מחוז עצמאי (בבולגרית Област София), והיא אינה נכללת במחוז סופיה המקיף את העיר משלושה עברים.
בעיר שוכנת כנסיית בויאנה שהוכרזה כאתר מורשת עולמי.
במקום בו ניצבת העיר סופיה, ניצב יישוב החל מהמאה השמינית לפנה"ס.
סופיה היא הבירה השלישית בעתיקותה באירופה.
במקורה הייתה התיישבות בשם "סרדיקה" על שם שבט בשם סרדי ששכן במקום.
העיר נכבשה על ידי רומא בשנת 29 לספירה.
והעיר סרדיקה הפכה לבירת הפרובינציה הרומאית "דאקיה מדיטרניאה".
העיר נשרפה על ידי ההונים בשנת 447 ונבנתה מחדש על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר ביזנטיון, אשר שינה את שמה ל"טרידיטצה".
מאוחר יותר שונה שם ל"סרדטס" על ידי הבולגרים, ובהמשך ל"סופיה", על שם כנסיית סופיה הקדושה.
(פירוש השם "סופיה" (σοφία) ביוונית הוא חכמה).
בשנת 1376 נכבשה סופיה על ידי הסולטאן מוראט הראשון שליט האימפריה העות'מאנית, וב-1382 הפכה העיר לבירת הפרובינציה רומליה.
בשנת 1878, במהלך המלחמה העות'מאנו-רוסית, נכבשה העיר על ידי רוסיה ובשנת 1879 הפכה לבירת בולגריה לאחר שזו קיבלה את עצמאותה.
במהלך מלחמת העולם השנייה בתאריך 1 במרץ 1941, נכנס הוורמאכט לבולגריה ובכלל זה לסופיה, לאחר שבולגריה הצטרפה למדינות הציר.
העיר שוחררה על ידי הצבא האדום של ברית המועצות בספטמבר 1944.
סיסמת העיר: "'''גדלה, אך אינה מזדקנת" ("Расте, но не старее").
בשנת 2002 נחנכה בעיר כיכר תל אביב-יפו.
סופיה היא המרכז הכלכלי של בולגריה, והמרכז התעשייתי שלה.
באזור העיר מעל 800 מפעלים המייצרים, בין היתר מתכות (75% מייצור המתכת במדינה), טקסטיל, גומי, מוצרי עור, דפוס ומוצריו (50% מהייצור במדינה), ומוצרי אלקטרוניקה (15% מהייצור במדינה).
בעיר נמצא הבנק הלאומי של בולגריה, הבורסה של בולגריה וכן כל הבנקים הראשיים של המדינה.
בשנת 2010 נפתח מרכז קניות "הקניון" שהיה המרכז הגדול באזור הבלקן עד לשנת 2013.
סופיה היא מרכז התחבורתי של בולגריה.
בעיר 9 תחנות רכבת ונמל תעופה.
בעיר מערכת אוטובוסים, חשמליות, רכבת תחתית וכ-15,000 מוניות.
אוניברסיטת סופיה נוסדה בשנת 1889.
שטח העיר סופיה הוא 1,349 קמ"ר, וגובה העיר מעל פני הים - 550 מטרים.
בפאתי העיר ניצב רכס הרי ויטושה.
בעיר 1,395,568 תושבים וצפיפות האוכלוסין 1030 נפשות לקמ"ר.
הגיל הממוצע של התושבים 38.3.
שנת 1396, במהלכה כבש מחדש הסולטאן העות'מאני באיזיט הראשון, שטחים בבולגריה ובכלל זה עיר הבירה של הממלכה הבולגרית טרנובו, היא הפעם הראשונה בה מתועדים יהודים בעיר סופיה, ברשומות שנלקטו ונכתבו בהמשך, על ידי מתעדי החצר העות'מאניים.
מתקופה זו והלאה מתועדת קהילה יהודית מאורגנת היטב, אשר בתחילה הורכבה מרומניוטים, בצירוף יהודים אשר גורשו מהונגריה של ימינו בשנת 1360. בשנת 1470 הגיעו לבולגריה יהודים שגורשו מבוואריה.
שפתם, גרסה מוקדמת של יידיש, נשמעה היטב ברחובות סופיה.
הם בנו לעצמם בית כנסת עצמאי.
בסוף המאה החמש עשרה, זרמו לאימפריה העות'מאנית יהודים מספרד ואחריהם אנוסי פורטוגל וצאצאיהם, אשר התיישבו בעיקר בסלוניקי, איסטנבול וארץ ישראל, אך גם בערים אחרות בבלקן ובכלל זה בערי בולגריה וסופיה בתוכן.
היהודים השתלבו באימפריה, תרמו לה ואף שגשגו במסגרותיה החברתיות-כלכליות, יותר מכל קבוצה אתנית אחרת.
בסופיה, עסקו היהודים במסחר, ייצור מזון והלוואות כספים.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שהובילה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין לעצמאות המדינה, תועדו התקפות אנטישמיות על היהודים מצד הצבא הרוסי וקיצונים מקרב בני האוכלוסייה הבולגרית.
בסוף המאה ה-19 נמנו בסופיה 5,000 יהודים.
מדיניותו הליבראלית של פרדיננד הראשון, גרמה ליהודים להתגייס לצבא ולהצטרף לאקדמיה הצבאית.
עשרות רבות מיהודי סופיה נפלו במלחמות הבלקן הראשונה והשנייה ובמלחמת העולם הראשונה.
ליהודים היו חיי חברה ותרבות עשירים, בשנת 1909 נחנך בית הכנסת המרכזי, הוקמה בעיר מקהלת צדיקוב שהמשיכה בפעילותה גם במדינת ישראל, הוקם תיאטרון יהודי ותזמורת סימפונית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-25,000 יהודים, שהיוו מחצית מכלל יהודי בולגריה בעת ההיא.
בתאריך ה-9 במרץ 1943, ניצלו יהודי סופיה מגירוש אל מחנות ההשמדה הנאציים, בצו המלך בוריס השלישי.
ההצלה באה לאחר מאבק עיקש של קומץ פוליטיקאים ואנשי כנסייה כגון דימיטר פשב והמטרופוליט סטפן.
בתאריך ה-21 במאי 1943, שוב פורסמו צווי גירוש ליהודי סופיה.
היהודים נצטוו למסור את רכושם לשלטונות וכדי להימנע מכך, מכרו אותו לתושבים הבולגרים.
הכנסייה התגייסה בשנית לטובת היהודים והמטרופוליט סטפן ראש הכנסייה, מחה בפני קהל המונים על רדיפת היהודים בנאום לרגל חג נוצרי, תוך שהוא רומז שיוטל חרם דתי על המלך בשל צעדיו.
הממשלה הבולגרית הורתה לסגור את כל הכנסיות בסופיה, והכנסייה סרבה לצו.
ב-24 במאי בוטל צו הגירוש מבולגריה והוא הומר לגירוש מסופיה לערי השדה.
המגורשים נקלטו בערי השדה, בקרב בני הקהילות היהודיות במקום.
לאחר המלחמה, חלה התעוררות ציונית בקרב יהודי בולגריה ככלל ויהודי סופיה בפרט.
בין השנים 1947 ועד 1949, עלו מרבית יהודי סופיה לישראל.
בית חב"ד בסופיה מנוהל על ידי הרב יוסף והרבנית תמי סלמון.
בעיר התקיימה האוניברסיאדה ב-1961 וב-1977.
לעיר 2 מועדוני כדורסל המשחקים בליגת העל הבולגרית בכדורסל: אקדמיק סופיה ולבסקי סופיה, וארבעה מועדוני כדורגל, המשחקים בליגת העל הבולגרית בכדורגל: לבסקי סופיה, צסק"א סופיה, לוקומוטיב סופיה וסלביה סופיה.
סופיה מיוון ומדנמרק (נולדה ב-2 בנובמבר 1938 באתונה, יוון) היא אשתו של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד הקודם, ומ-22 בנובמבר 1975 עד 19 ביוני 2014 הייתה מלכת ספרד, מתוקף נישואיה.
היא אמו של פליפה השישי, מלך ספרד הנוכחי.
שמה המלא הוא: סופיה מרגריטה ויקטוריה פרדריקה גליקסבורג .
סופיה היא בתם הבכורה של מלך יוון פאולוס ואשתו המלכה פרדריקה מהנובר.
מקור משפחתה הוא בעיקר מדנמרק, עם קשרי דם חשובים בגרמניה וברוסיה.
במהלך ילדותה נאלצה משפחת המלוכה היוונית לנטוש את יוון עקב מלחמת העולם השנייה ולהשתקע במצרים ודרום אפריקה.
המשפחה חזרה ליוון בשנת 1946. בצעירותה למדה טיפול בילדים, מוזיקה וארכאולוגיה.
השתתפה באולימפיאדת הקיץ ברומא בשנת 1960 כמחליפה בנבחרת שיט המפרשיות של יוון.
היא פגשה את בעלה לעתיד, הנסיך חואן קרלוס הראשון מספרד, בשנת 1961 בלונדון, בעת ששניהם הוזמנו לחתונת הדוכסים מקנט.
השניים נישאו ב-14 במאי 1962 באתונה בטקס קתולי ואורתודוקסי.
הנסיכה כריסטינה, ב-13 ביוני 1965
מלך ספרד, פליפה השישי, ב-30 בינואר 1968
ב-19 ביולי 1969 אישר הפרלמנט הספרדי את הצעתו של פרנקו למנות את הנסיך חואן קרלוס ליורשו, אשר בבוא העת יהפוך למלך ספרד.
אחרי מותו של פרנקו הוכרז חואן קרלוס כמלך ספרד ב-22 בנובמבר 1975, וחמישה ימים לאחר מכן הוכתר בטקס הכתרה שהתקיים במדריד.
רעייתו סופיה קיבלה את התואר מלכת ספרד, ובנם פליפה הפך ליורש העצר הספרדי וקיבל את התואר נסיך אסטוריאס.
סופיה מקדישה חלק נרחב מזמנה לתרומה לקהילה ולעבודה סוציאלית.
היא נשיאת האגודה הנושאת את שמה, נשיאת כבוד של האגודה למען חינוך ועזרה למוגבלים וכן של האגודה למלחמה בסמים.
היא מקדישה תשומת לב מיוחדת לנושא זה ומשתתפת בעצמה בהרצאות וסמינרים בנושא.
כמו כן, היא עושה רבות למען שיפור מעמד האישה.
היא ידועה באהבתה הרבה למוזיקה ולכל סוגי האמנות.
היא בוגרת כבוד של האקדמיה המלכותית לאמנויות של סן פרננדו והאקדמיה המלכותית להיסטוריה.
כמו כן, יש לה תוארי כבוד נוספים מאוניברסיטאות קיימברידג', אוקספורד וניו יורק.
בין מוסדות האמנות, התעופה והחינוך הספרדיים שנושאים את שמה נמצאים: בית הספר הגבוה למוזיקה על שם המלכה סופיה, מוזיאון ריינה סופיה, נמל התעופה טנריפה דרום-ריינה סופיה, וארמון האמנויות על שם המלכה סופיה.
הודות לחינוך הקפדני שקיבלה, סופיה דוברת יוונית, אנגלית, גרמנית וספרדית.
(1938-1962) הוד מלכותה הנסיכה סופיה מיוון ומדנמרק
(1962-1969) הוד מלכותה האינפנטה גברת סופיה מספרד
(משנת 2014) הוד מלכותה סופיה, מלכת ספרד
סופיה, נסיכת יוון ודנמרק , הייתה בתם הרביעית של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג.
הנסיכה סופיה נולדה ב-26 ביוני 1914 בקורפו שביוון.
היא הייתה בתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נינתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודור חמישי לצאר ניקולאי הראשון.
דרך אמה, אליס, היא הייתה דור חמישי לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הצעיר של סופיה היה הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ואחד מדודיה היה לואי מאונטבאטן.
משפחתה של סופיה, יחד עם שאר משפחת המלוכה היוונית, נאלצה לעזוב את יוון לאחר מלחמות הבלקן.
המשפחה התיישבה בצרפת, אולם בשל בריאותה הרופפת של הנסיכה אליס החלה המשפחה להתפזר באירופה: הנסיך פיליפ עבר לגור עם קרוביו באנגליה, בעוד אחיותיו נישאו לנסיכים גרמנים והתיישבו בגרמניה.
אליס, שחוותה התמוטטות עצבים ואובחנה כסכיזופרנית, אושפזה בבית חולים בשווייץ ונשארה שם במשך רוב שנות השלושים.
כשאחיה פיליפ התחתן בשנת 1947 עם הנסיכה אליזבת, סופיה ואחיותיה לא הוזמנו לטקס משום שהיו נשואות כולן לנסיכים גרמניים, ודעת הקהל הבריטית באותה התקופה, בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה מאוד אנטי-גרמנית.
הנסיכה סופיה מתה ב-3 בנובמבר 2001 במינכן, בגיל 87. היא קבורה לצד בעלה, שנפטר חמש שנים מאוחר יותר בשליירזה שבגרמניה.
הנסיכה סופיה נישאה בשנת 1930 בברלין לכריסטוף, נסיך הסן.
כריסטוף היה בעצמו נינה של המלכה ויקטוריה דרך אימו מרגרטה, נסיכת פרוסיה, שהייתה בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.
כריסטינה מרגרטה, נסיכת הסן (1933) - נישאה לאנדריי, נסיך יוגוסלביה, בנו של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה.
הנסיך כריסטוף שירת בצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה, בעוד שאחיה של סופיה, הנסיך פיליפ, שירת בצי הבריטי.
כריסטוף מת בהתרסקות מטוס בהרי האפנינים ב-7 באוקטובר 1943, בגיל 42.
בשנת 1946, לאחר מות בעלה הראשון סופיה נישאה בפעם השנייה לגאורג וילהלם, נסיך הנובר בבאדן-וירטמברג.
הנסיך גאורג וילהלם היה למעשה בן דודו השני של בעלה הראשון, שכן סבו, וילהלם השני, קיסר גרמניה, היה דודו של הנסיך כריסטוף, וכך גם הוא היה נינה של המלכה ויקטוריה.
דרך אביו גאורג וילהלם היה נינם של גאורג החמישי, מלך הנובר, וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
סופיה אנה בוש היא שחקנית, מדבבת, מפיקה ואקטיביסטית אמריקאית.
היא נודעת בעיקר בזכות תפקידה בתור ברוק דייוויס בסדרת הנעורים של רשת The CW "מגרש ביתי" (2003–2012).
מוכרת גם בשל תפקידיה בסרטים, כגון "ג'ון טאקר מה זה גמור" (2006) ו"הטרמפיסט" (2007).
מאוחר יותר, הופיעה בתפקיד נשי מרכזי בסדרת הדרמה-המשטרתית של רשת NBC "שיקגו PD" (2014–2017) כבלשית ארין לינדסי, וכמו-כן בסדרות ספין-אוף באותה הדמות.
נולדה בשם ג'ניפר אנה בוש (Jennifer Anna Bush) בפסדינה, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי, אירי ובריטי.
היא בתם היחידה של מורין וצ'ארלס ויליאם בוש.
אמה מנהלת סטודיו לצילום, ואביה, שמגיע ממשפחה מקנדה במקור, הוא במקצועו צלם מפורסמים.
היא התחנכה בבית הספר ווסטגייט, בית ספר פרטי לבנות-בלבד.
במהלך לימודיה התיכוניים, הייתה חברה בקבוצת הכדורעף הבית ספרית.
במקביל, בוש נאלצה להשתתף בהצגה כחלק מתוכנית של אומניות הבמה, וציינה שזו הייתה חוויה משמעותית מבחינתה, שבזכותו התאהבה בעולם המשחק.
כנערה בת 17, בשנת 2000 התמודדה ואף זכתה בתחרות יופי מטעם "מצעד הוורדים" (מכונה גם "טורניר מצעד הוורדים"), שנערך מדי שנה ב-1 בינואר באזור מחוז לוס אנג'לס.
בשנת 2000 סיימה את לימודיה בתיכון ווסטגייט, בעת היותה בת 18.
למדה לתואר ראשון במשך כשנתיים באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) בטרם נשירתה בטרם עת, על-מנת להתרכז בקריירת המשחק שפצחה בה.
בבגרותה, בשנת 2020, צייצה בטוויטר (X) כי גדלה בערבוביה של "קתוליות-יהדות-אגנוסטיות" – למרות שאין לבוש עצמה קשר-דם כלשהו לקרובי משפחתה היהודים – יחד עם זאת, סיפרה שדבר זה עורר את סקרנותה ואף הביא ללמידתה על אודותיהן של דתות אחרות.
כמו כן, בדצמבר 2019 בוש פרסמה פוסט תצלומי בחשבון האינסטגרם שלה בו ציינה בכותרת: "מקום (החנוכה) השמח שלי!
מאחלת אהבה ואושר לכל החוגגים!
בוש עשתה את ההופעה הקולנועית הראשונה שלה בשנת 2002, בתפקיד זוטר בתור סאלי, בסרט הקומדיה-הרומנטית "יחצ"ן המסיבות" בכיכובם של ראיין ריינולדס וטארה ריד.
לאחר מכן היא שיחקה במספר סדרות טלוויזיה, כגון "ניפ/טאק", "סברינה המכשפה הצעירה", וסרט הטלוויזיה של HBO, "נקודת מוצא".
בשנת 2003, לוהקה בוש כקייט ברוסטר בסרט המדע-בדיוני "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות", אך הוחלפה על-ידי השחקנית קלייר דיינס לאחר שבוע של צילומים.
ג'ונתן מוסטו , במאי הסרט, הצהיר שהחליף אותה מכיוון שהוא הרגיש באותה העת שהיא צעירה מדי לגילום תפקיד שכזה, אם כי יחד עם זאת שיבח את כשרונה במשחק של בוש.
בשנת 2003, בוש קיבלה את תפקידה של ברוק דייוויס בסדרת הטלוויזיה של the WB, "מגרש ביתי".
לאורך כל הסדרה, דמותה התפתחה מנערה בעייתית לחברה נאמנה.
אחרי שבוש זכתה לתהילה, היא הפכה לדוברת של מותגים בעלי פרופיל גבוה.
היא הוצגה על השער של כמה מהמגזינים הבולטים בעולם הבידור, כגון "אנטרטיינמנט ויקלי", "מקסים", "Glamour" ו־"InStyle".
היא ביימה שלושה פרקים של הסדרה, כולל הפרק הלפני אחרון של העונה התשיעית והאחרונה.ביולי 2006, בוש השתתפה בסרט הקומדיה של אולפני פוקס המאה ה-20, "ג'ון טאקר מה זה גמור", שבויים על ידי בטי תומאס, וכיכבה בו לצד בריטני סנואו וג'סי מטקאלף.
הסרט היה הצלחה מסחרית, וגרף יותר מ־60 מיליון דולר ברחבי העולם.
באותה השנה כיכבה במותחן המדע הבדיוני "להישאר בחיים" לצד ג'ון פוסטר, פרנקי מוניז ואדם גולדברג, גם הסרט הזה זכה להצלחה.
היא כיכבה בשנת 2007 בחידוש לסרט המותחן "הטרמפיסט", בכיכובו של השחקן שון בין.
בשנת 2008, בוש כיכבה לצד קווין זגרס ווינסנט ד'אונופריו בסרט העצמאי, "The Narrows".
לאחר שלוש שנים, בפברואר 2011, הופיעה בסרט הקומדיה הרומנטית "מסלול לאהבה".
בפברואר 2012, דווח כי בוש הצטרפה לצוות השחקנית של קומדיית המצבים של רשת CBS, "שותפים".
באותה השנה, בוש כיכבה בוידאו קליפ של ההרכב המוזיקלי, Passion Pit.
בשנת 2014 הצטרפה לצוות השחקנים הראשי של סדרת הדרמה-המשטרתית "שיקגו PD" – סדרת הספין-אוף לסדרת הדרמה "שיקגו FIRE" של רשת NBC, שם היא מגלמת את ארין לינדסי.
בשנת 2017 עזבה את הסדרה.
בשנת 2015 לקחה חלק בהפקת הסרט התעודי הקצר, "The Thousand Year Journey" שביים קני לאובכר.
בשנת 2018 הפיקה את הסרט התיעודי "A Girl Named C".
בשנת 2018 דיבבה בוש את ווייד בסרט הקולנועי "משפחת סופר-על 2" מבית אולפני ההנפשה של דיסני ופיקסאר, סרט ההמשך ל"משפחת סופר-על" משנת 2004.
בשנת 2020 השתתפה בוש בעונה הראשונה של סדרת הדרמה של הולו, "באהבה, ויקטור".
במרץ 2023, פורסם כי בוש וניה באטס הצטרפו כמפיקות בפועל לסרט הדוקומנטרי "Another Body", העוסק בעולם הפורנוגרפיה באמצעות טכנולוגיית דיפ-פייק.
הסרט מתאר את סיפורה של סטודנטית שמגלה פורנוגרפיית דיפ-פייק שלה המופצת באינטרנט ומחפשת תשובות וצדק.
באפריל, פורסם כי בוש תככב בהפקה של המחזה "2:22 - A Ghost Story" בווסט אנד, לראשונה כשחקנית תיאטרון.
המחזה עלה בתיאטרון אפולו בלונדון ב-14 במאי של אותה השנה.
העלילה עוקבת אחרי זוג, ג'ני וסאם, שעברו לבית חדש.
ג'ני מאמינה שהבית רדוף רוחות רפאים, בעוד סאם נותר סקפטי לגביי זה, והם מזמינים אורחים לארוחת ערב כדי לנסות לגלות את האמת בשעה 2:22 בלילה.
בוש גילמה את דמותה של לורן.
בחודש מאי, אירעה תקרית בתיאטרון בו רץ המחזה, כשאדם ניסה לצלם את השחקניות בחדר ההלבשה, ביניהן בוש.
ביולי, בוש נאלצה לפרוש מההצגה עקב מחלה, והוחלפה על-ידי פרנקי ברידג'.
בינואר 2024, יצא לאקרנים הסרט "Junction", סרט הביכורים של בריאן גרינברג, כבמאי, בו הוא גם מככב לצידה של בוש.
עלילת הסרט עוסקת במשבר האופיואידים בארצות הברית, ומסופר משלוש נקודות מבט שונות: מנכ"ל חברת תרופות, רופא ומטופל.
העלילה עוקבת אחר אלי (בוש), בעלה ג'ף (ג'ונסון) ובתם המתבגרת קייטי.
חייהם משתנים כשמופיע אדם ומגלה כי לפני 15 שנים התינוקות שלהם התחלפו בבית החולים.
באוגוסט יצא הסרט "Freedom Hair" בו משתתפת בוש לצידה של סימונה בראון.
הסרט נכתב ומבוים על ידי דיאן יוסטון, מועמדת לאוסקר, ומבוסס על סיפורה האמיתי של מלוני ארמסטרונג, אמא חדורת מטרה שמקימה עסק לשזירת שיער טבעי כדי להגיע לעצמאות כלכלית, אך נתקלת במכשולים מצד קרטל קוסמטיקה ומדינת מיסיסיפי.
בוש משחקת בתפקיד עו"ד בשם דנה, שעוזרת למלוני במאבקה.
באותו החודש, פורסם כי סדרת-המשך ל"מגרש ביתי" נמצאת בפיתוח בנטפליקס וכי בוש, יחד עם עמיתותיה השחקניות הילרי ברטון ודניל אקלס, עתידות לתפקד כמפיקות בפועל של סדרת ההמשך.
באוקטובר 2024, הוכרז שבוש תצטרף לעונה ה-21 של סדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" ותגלם את מנתחת חדר הטראומה ד"ר קאס בקמן.
הפרק הראשון שבו הופיע בוש שודר ב-7 בנובמבר 2024.
היא התארסה במאי 2004 לשחקן צ'אד מייקל מארי, עמיתה לסדרה "מגרש ביתי".
הם נישאו ב-16 באפריל 2005, בסנטה מוניקה, קליפורניה.
לאחר כחמישה חודשי נישואים בלבד, בוש ומארי הכריזו על פרידתם, בספטמבר 2005. בפברואר 2006 הגישה בוש מסמכים לביטול הנישואין, בעקבות בגידה מצדו של צ'אד, אך העתירה של בוש לביטול הנישואין ביניהם נדחתה, ובוש נאלצה להגיש תביעת גירושין כנגדו במקום, שהתקבלה באופן רשמי בדצמבר 2006.
בתחילת שנת 2013 היא החלה בקשר זוגי עם דן פרדינבורג, מנהל תוכניות בחברת גוגל, אם כי הם נפרדו לאחר כשנה, בפברואר 2014, וציינו שהפרידה נבעה בעיקרה מהקושי לנהל מערכת יחסים בטווח רחוק.
פרדינבורג נהרג בזמן רעידת האדמה בנפאל ב-2015 בזמן ששהה במחנות הבסיס שעל הר האוורסט.
בוש ופרדינבורג נשארו ידידים גם לאחר פרידתם, ועל-כן היא שציינה כי מותו בטרם עת, השפיע עליה באופן ניכר.
בין השנים 2014–2016 הייתה בזוגיות עם השחקן ג'סי לי סופר, עמיתה לסדרה "שיקגו PD".
במאי 2020 החלה בזוגיות עם איש העסקים גראנט יוז, כשב-10 באוגוסט 2021 הזוג התארס.
אולם, בוש הגישה בקשה לגירושין בשנת 2023, כשנה לאחר מועד חתונתם.
מאוחר יותר, החלה בקשר זוגי עם כדורגלנית העבר ושוערת נבחרת ארצות הברית לשעבר אשלין האריס, וכמו-כן יצאה מהארון כקווירית.
שנהטקסקטגוריהכותרתוצאה2005פרסי בחירת הנוערשחקנית בסדרת דרמהמגרש ביתי20062007ג'ון טאקר מה זה גמורשחקנית בסרט אימה/מותחןהטרמפיסטפריצת השנה – שחקניתג'ון טאקר מה זה גמורVail Film Festivalכוכבת עולהעצמה2008פרסי בחירת הנוערשחקנית בסדרת דרמהמגרש ביתי20102011פרסי Do Somethingפרס האקטיביסט בטוויטרעצמה2017פרס בחירת הקהלשחקנית בסדרת דרמהשיקגו PD2018פרס עושה השינוי על-שם נלסון מנדלהעצמה
מחוז (אובלסט) סופיה (בבולגרית: Софийска област) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, המקיף משלושת עבריו את עיר הבירה סופיה שהיא גם עיר בירתו של המחוז, אך גם מחוז עצמאי בפני עצמו בשל גודלה מבחינת שטח וכמות אוכלוסין.
תוואי הנוף במחוז הוא הררי.
בצפון המחוז מצוי החלק הדרומי של רכס הרי הבלקן, בדרומו מצוי רכס הרי רילה ובו הר מוסלה, שהוא ההר הגבוה ביותר בבולגריה ומתנשא לגובה של 2,925 מטרים.
במחוז כפרים ציוריים, אתרי נופש ואתרי סקי, כשהמפורסם והמרכזי בהם הוא אתר בורובץ.
במחוז סופיה מצויות 22 רשויות מקומיות, כשהגדולות מביניהן הן הערים סמוקוב, המאוכלסת בכ-42,000 תושבים ובוטבגרד המאוכלסת בכ-36,000 תושבים.
החל מהמאה ה-1 היה מחוז סופיה חלק מפרובינציה רומית.
בהמשך נתון היה האזור לשליטת האימפריה הביזנטית והאימפריה הבולגרית השנייה, עד לכיבושו ב-1376 על ידי מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית.
המחוז היה חלק מוילאית, (פרובינציה עות'מאנית), שנקראה רומליה.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הועבר האזור לחזקת נסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
במחוז מכרות מתכת ועפרה וכן מרבצי הנחושת הגדולים ביותר, בכל דרום מזרח אירופה.
כפועל יוצא מכך, התפתחה במחוז תעשיית כרייה ועיבוד מתכות ומוצריהן.
באזור העיר בוטבגרד קיימת תעשיית רכב ומחשבים ובעיר סבוגה תעשיית מזון וסוכר.
סופיה אלכסייבנה רומנובה הייתה בתו של אלכסיי הראשון ואחותם של הצארים-השותפים איוואן החמישי ופיוטר הגדול.
בין 1682 ל-1689 שנים שלטה בפועל ברוסיה הצארית, עד שסולקה בידי אחיה פיוטר.
סופיה הייתה בת אשתו הראשונה של אלכסיי הראשון, מריה מילוסלבסקאיה.
עם פטירת פיודור השלישי חשוך הילדים, פטריארך רוסיה והבויארים הכריזו על פיוטר הגדול שהיה אז בן 10 בלבד כצאר.
במאי 1682 פרץ במוסקבה מרד של יחידות המשמר, שהביא לטלטלה פוליטית עזה (מניעיהם של המורדים, והשאלה באיזו מידה נבעו מתוך הפוליטיקה של החצר והיריבות בין משפחות האצולה, אינם ברורים דיים אף כי הועלו השערות רבות על כך).
המורדים דרשו את הכתרת איוואן החמישי לצאר בנוסף לפיוטר, וב-26 ביוני 1682 נתמלא רצונם.
לאחר דיכוי המרד ושיבת החצר המלכותית למוסקבה בנובמבר, סופיה הגיחה כדמות הפוליטית החזקה בממלכה, יחד עם חוג מקורבים בראשות שר הצבא וסילי גוליצין.
היא שלטה בפועל ברוסיה בשבע השנים הבאות, עד הגעתו לבגרות של פיוטר, שהדיחה וכלאה במנזר.
בהיסטוריה הוענק לה בדיעבד התואר עוצרת, שלא נשאה מעולם בחייה.
במהלך השלטון היו לה מספר השגים:
סיכול מרד מתנגדי הרפורמה הדתית ברוסיה
חתימת שלום נצחי עם האיחוד הפולני-ליטאי
חתימת הסכם נרצ'ינסק עם סין
פשיטות לחאנות קרים בשנת 1687 ו-1689. הפשיטות לא היו מוצלחות וגרמו לירידה במוניטין שלה.
בשנת 1689, כאשר פטר הגדול התבגר והגיע לגיל 17 החלו מריבות בינה לבין הצאר הצעיר.
בספטמבר 1689 היא סולקה מהשלטון ונשלחה למנזר נובודוויצ'י ליד מוסקבה.
לאחר מרד צבאי נוסף בשנת 1698 היא הוכרחה להתנזר.
נפטרה בשנת 1704 ונטמנה במנזר.
סופיה, נסיכת פרוסיה הייתה בתו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ורעייתו של קונסטנטינוס הראשון, מלך היוונים.
הנסיכה סופיה דורותיאה אולריקה אליס נולדה ב-14 ביוני 1870 בפוטסדאם, ילדתם השביעית ובתם השלישית של פרידריך, נסיך פרוסיה ורעייתו ויקטוריה, שהייתה בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הגדולים של סופיה - וילהלם, שרלוטה והיינריך היו קרובים מאוד לסבם הקיסר וילהלם הראשון ורעייתו אוגוסטה, נסיכת סקסה-ויימאר, בעוד שסופיה יחד עם אחיותיה הקרובות לה בגילן מרגרטה וויקטוריה היו קרובות מאוד לאימן ולסבתן, המלכה ויקטוריה.
סופיה, שחונכה על ידי אומנות בריטיות, קיבלה גם מאמה חינוך אנגלופילי למדי ובילתה חופשות רבות בבריטניה, ובעיקר באחוזתה של סבתה באי מאן.
הנסיך קונסטנטינוס, בנו הבכור של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נשלח בגיל 16 לגרמניה על מנת להרחיב את חינוכו הצבאי ואף שירת בצבא הפרוסי.
הנסיכה סופיה הכירה את קונסטנטינוס בעודו מבקר בחצר המלוכה בברלין אולם היחסים בין השניים העמיקו בשנת 1887 לאחר ביקור ארוך בבריטניה לרגל יובל הזהב של המלכה ויקטוריה.
סופיה לא יכלה ליהנות מאהבתה החדשה משום שאביה חלה באותה התקופה בסרטן הגרון ומת יום לאחר יום הולדתה ה-18.
סופיה וקונסטנטינוס התארסו ב-3 בספטמבר 1888, שלושה חודשים לאחר מותו של הקיסר.
אירוסיהם של בני הזוג התקבלו ברגשות מעורבים: למרות שסבתה של סופיה, המלכה ויקטוריה, שמחה על האיחוד, אחיה וילהלם (שירש את אביו כקיסר גרמניה) ורעייתו אוגוסטה ויקטוריה, יחד עם משפחת המלוכה היוונית הביעו את התנגדותם.
אמה של סופיה, הקיסרית האלמנה, התעצבה על כך שבתה האהובה תעבור להתגורר ביוון, אולם למרות זאת שמרו השתיים על קשר הדוק והחליפו לא פחות מ-2000 מכתבים בימי חייהן.
ב-27 באוקטובר 1889 נישאו סופיה וקונסטנטינוס באתונה בשני טקסים נפרדים - טקס פומבי אורתודוקסי (דתם של בני משפחת המלוכה היוונית) וטקס פרטי לותרני (דתה של סופיה).
עדיה של סופיה היו אחיה היינריך ובני דודיה מצד אמה - הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, והנסיך ג'ורג', לעתיד ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
עדיו של החתן היו אחיו גאורגיוס וניקולאס וכן בן דודו מצד אמו ניקולאי, לעתיד ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
החתונה המלכותית, שהייתה האירוע המלכותי הבינלאומי הראשון באתונה, הייתה פופולרית מאוד בעיני העם היווני, שהאמין כי כשיעמוד בראשם מלך בשם קונסטנטינוס עם מלכה בשם סופיה אז קונסטנטינופול תיפול לידיים יווניות, יחד עם האיה סופיה.
הנישואים התקבלו בפחות התלהבות בחו"ל: הצרפתים חששו שהאיחוד יביא לצירופה של יוון לברית המשולשת, בעוד שהגרמנים העדיפו להתקרב לאימפריה העות'מאנית ולא ליריבתם יוון.
למרות זאת נחגגו הנישואים בטקסים מרהיבים ברחבי העיר, שכללו גם מופע זיקוקים באקרופוליס, והשתתפו בהם נציגים של כל משפחות המלוכה הגדולות באירופה.
למעשה, כמות האורחים הייתה כה גדולה שאבי החתן, גאורגיוס הראשון, לא יכל לקבל את כולם בארמונו באתונה וביקש מבני האצולה היוונית לארח את חלקם באחוזותיהם.
סופיה וקונסטנטין עברו לגור בבית קטן בסגנון צרפתי בצפון אתונה בעודם ממתינים לבנייתו של הארמון המלכותי.
חייהם של בני הזוג באתונה היו פשוטים יחסית ורחוקים מהפרוטוקולים הנוקשים של חצרות המלוכה האירופאיות, אולם סופיה השתעממה מהחיים המונוטוניים ביוון ולקח לה זמן להתרגל לחייה החדשים.
היא החלה ללמוד יוונית, בה דיברה באופן כמעט שוטף לאחר מספר שנים, וניצלה את נסיעותיה התכופות לחו"ל לעיצוב ביתה החדש.
ב-19 ביולי 1890, קצת פחות מתשעה חודשים לאחר החתונה, נולד בנם הבכור של הזוג הנסיכותי, גאורגיוס, שנקרא על שם סבו המלך.
הלידה, שהתרחשה מעט לפני התאריך הצפוי, הסתבכה ובמהלכה נכרך חבל הטבור סביב צווארו של התינוק.
למזלה של המשפחה נכחה בלידה מיילדת גרמנייה מנוסה, שנשלחה על ידי הקיסרית האלמנה ויקטוריה והצילה את התינוק.
גאורגיוס השני, מלך היוונים (1890–1947) - ירש את אביו על כס המלוכה כ"גאורגיוס השני".
נישא לאליסאבטה, נסיכת רומניה, בתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה
אלכסנדר הראשון, מלך היוונים (1893–1920) - עלה לשלטון כ"אלכסנדר הראשון" לאחר מהפכה צבאית שהפילה את אביו מהשלטון והגלתה אותו יחד עם בנו הבכור, גאורגיוס.
אלנה, נסיכת יוון ודנמרק (1896–1982) - נישאה לקרול השני, מלך רומניה.
לאחר מותה קיבלה מיד ושם את התואר חסידת אומות העולם על פועלה במהלך מלחמת העולם השנייה להצלת יהודי רומניה.
פאולוס, מלך היוונים (1901–1964) - ירש את אחיו הבכור, שמת ללא ילדים, על כס המלוכה.
נישא לבת דודתו פרדריקה, נסיכת הנובר, נכדתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
אירנה, נסיכת יוון ודנמרק (1904–1974) - נישאה לאיימונה, דוכס אאוסטה, נכדו של אמדאו הראשון, מלך ספרד.
איקטרינה, נסיכת יוון ודנמרק (1913–2007) - נישאה לקצין ברגימנט הארטילריה המלכותי הבריטי.
לאחר הולדת בנה הבכור החליטה סופיה להמיר את דתה לזו של נתיניה העתידיים, הכנסייה האורתודוקסית.
לאחר שקיבלה את ברכתן של אמה וסבתה הודיעה הנסיכה למשפחתו של בעלה על החלטתה וביקשה מחמותה, המלכה אולגה קונסטנטינובנה, את עזרתה.
משפחת המלוכה היוונית הייתה מאושרת מההחלטה אולם המלך גאורגיוס הראשון התעקש שהארכיבישוף של אתונה, ולא רעייתו, ידריך את הנסיכה ברזי הדת.
המרת הדת של סופיה התקבלה בשקט על ידי רוב בני משפחתה, אולם סופיה חששה מתגובתו של אחיה, וילהלם השני, שהיה ראש הכנסייה הלותרנית הגרמנית.
סופיה ניצלה את נסיעתה לגרמניה יחד עם בעלה לרגל חתונתה של אחותה ויקטוריה בנובמבר 1890 כדי להודיע לאחיה באופן אישי על החלטתה.
החדשות הכעיסו מאוד את הקיסר ואת רעייתו אוגוסטה ויקטוריה, שהייתה לותרנית אדוקה.
הקיסרית ניסתה לשכנע את גיסתה לשנות את דעתה והוויכוח הקולני שהתפתח גרם, לטענתה, ללידתו המוקדמת של בנה השישי, הנסיך יואכים.
למרות ניסיונותיה של הקיסרית האלמנה ויקטוריה להרגיע את הרוחות ולהשלים בין סופיה לאחיה, החליט וילהלם להגלות את אחותו מאדמת גרמניה לתקופה של שלוש שנים.
סופיה המירה את דתה רשמית ב-2 במאי 1891 ולמרות שהקיסר לא מימש בסוף את פסק הדין, היחסים בין סופיה לאחיה הגדול נותרו מתוחים לאורך כל חייהם.
היחסים בין סופיה ובעלה היו טובים, אולם למרות זאת קונסטנטינוס לא היה נאמן לרעייתו, שהייתה צריכה להתמודד עם בגידותיו הרבות.
החל משנת 1912 החלו בני הזוג להתרחק אחד מהשני לאחר שהנסיך התאהב בפאולה לוטרו, שחקנית איטלקייה וגרושתו של הרמן, נסיך סקסה-ויימאר-אייזנך.
באותה התקופה הסתובבה באתונה שמועה לפיה גם סופיה בגדה בבעלה וכי בתה הצעירה, קתרינה, אינה בתו של קונסטנטינוס.
בחייהם הפרטיים תקשרו בני הזוג בשפה האנגלית ובה גם חינכו את ילדיהם.
למרות הקשיים בחיי הנישואים של הזוג הנסיכותי ילדיהם גדלו באווירה חמה ואוהבת וחונכו על ידי מורים ואומנות בריטיות.
כמו אמה לפניה העבירה סופיה לילדיה את אהבתה לבריטניה והמשפחה בילתה חודשים רבים באנגליה ובחופיה.
בין היתר בילתה המשפחה את קיציה גם בגרמניה עם הקיסרית האלמנה וכן באחוזותיהם בקורפו וונציה.
במהלך חייה ביוון הייתה הנסיכה סופיה פעילה בארגוני צדקה רבים.
היא המשיכה בעבודתה של חמותה, המלכה אולגה קונסטנטינובנה, בהקמת בתי תמחוי, בתי חולים ובתי יתומים ברחבי הממלכה.
בשנת 1896 ייסדה הנסיכה את "התאחדות הנשים היווניות", ארגון שפעל לרווחת הפליטים הרבים שברחו מהאימפריה העות'מאנית.
סופיה דאגה גם ליערות היווניים, שנפגעו בצורה קשה מהשריפות הרבות שפגעו ביוון, וכן הייתה אחת המייסדות של האגודה היוונית להגנה על בעלי חיים.
הנסיכה הייתה פעילה ביותר במהלך המלחמות בהן יוון לקחה חלק בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בשנת 1897, במהלך מלחמת שלושים הימים שפרצה נגד האימפריה העות'מאנית בשל סכסוך על האי כרתים, סייעה סופיה יחד עם בנות משפחת המלוכה היוונית לצלב האדום היווני בטיפול בחיילים פצועים.
בנוסף הקימה הנסיכה בתי חולים בחזית, ביקרה את הפצועים, סייעה להכשרתן של אחיות וכן פעלה להבאת אחיות מקצועיות מבריטניה.
מעורבתן של הנסיכה ושל חמותה בעזרה לקורבנות המלחמה, בין אם היו יווניים או טורקיים, הייתה כה גדולה וחשובה עד שעוררה את הערצתן של חצרות המלוכה ברחבי אירופה.
כאות הוקרה למאמציהן קיבלו סופיה ואולגה מהמלכה ויקטוריה את אות הצלב האדום המלכותי
לאחר מלחמת שלושים הימים התפתחה ביוון תנועה אנטי-מלכותית חזקה, שהפנתה את ביקורתה בעיקר כלפי סופיה לאחר שאחיה, הקיסר וילהלם השני, תיווך בשיחות בין האימפריה העות'מאנית המנצחת ליוון המפסידה וגרם ליוונים לקבל תנאים משפילים לסיום המלחמה.
התנועה גם דרשה לשפוט את נסיך הכתר בבית משפט צבאי כדי להענישו על התבוסה הלאומית וכן להדיח את המלך גאורגיוס מכס המלוכה.
מספר שבועות לאחר החתימה על הסכם הפסקת האש המצב ביוון נעשה כה מסוכן לבני משפחת המלוכה עד שהמלך היה מטרה לניסיון התנקשות בעודו נוסע בכרכרה פתוחה באתונה יחד עם בתו מריה.
גאורגיוס הראשון עמד בניסיון ההתנקשות בגבורה רבה, שהשיבה את קרנו בעיני העם.
לאור המצב המתוח החליטו סופיה וקונסטנטינוס לקחת את משפחתם לחו"ל ועברו להתגורר בגרמניה.
נסיך הכתר המשיך שם את חינוכו הצבאי ובילה שנה בפיקוד מחלקה בצבא הגרמני.
המשפחה הנסיכותית שבה ליוון בשנת 1899 וממשלת יוון מינתה את הנסיך קונסטנטינוס כראש המטה הכללי של הצבא היווני.
מינוי זה לא התקבל בברכה אצל חלק מאנשי הצבא, שעדיין ראו בנסיך את אחת הסיבות העיקריות לתבוסתם בשנת 1897.
לאחר השיבה ליוון חזרה סופיה לעבודת הצדקה שלה, אולם בריאותן הרופפת של אמה וסבתה הטרידו את מנוחתה.
הקיסרית האלמנה ויקטוריה חלתה בסרטן השד עם גרורות בעמוד השדרה וחוותה כאבים קשים, בעוד שהמלכה ויקטוריה החלה את עשורה השמיני ומשפחתה ידעה כי ימיה ספורים.
המלכה מתה לבסוף ב-22 בינואר 1901 משבץ מוחי בגיל 81 והנסיכה סופיה, שלא יכלה לנסוע ללווייתה, ארגנה לזכרה טקס דתי באתונה בו נכחה כל משפחת המלוכה היוונית.
שבעה חודשים לאחר מכן נסעה סופיה לגרמניה להיות לצד אמה הגוססת.
סופיה, שהייתה בחודש החמישי להריונה, ליוותה את אמה יחד עם אחיותיה ויקטוריה ומרגרטה עד לנשימתה האחרונה ב-5 באוגוסט.
החיים הפוליטיים ביוון נותרו בלתי יציבים בשנים הראשונות של המאה ה-20 והלאומנות היוונית הייתה במרכזם.
בשנת 1908 החליטה הממשלה האוטונומית של כרתים על הצטרפותה החד-צדדית לממלכה היוונית אך הממשלה היוונית, מפחד לתגובתה של האימפריה העות'מאנית, סירבה לקבל את ההחלטה.
פחדם של הממשלה ושל המלך הביא להתנגדות חמורה בעם ובמיוחד בצבא וב-15 באוגוסט 1909 ארגנה קבוצת קצינים הפיכה, שקיבלה את השם מהפכת גודי על שם השכונה באתונה בה החלה.
למרות שהכריזו על עצמם כתומכי המלוכה דרשו הקצינים המורדים מהמלך לסלק את בנו קונסטנטינוס מהצבא.
נסיך הכתר נאלץ לפרוש מהצבא על מנת לחסוך לאביו את ההשפלה בסילוקו.
בספטמבר של אותה השנה שוב נאלצה המשפחה הנסיכותית לצאת מיוון ולנסוע לגרמניה.
בינתיים ברחוב היווני הועלו הצעות להחלפת המלך בנסיך מבית אולדנבורג ששלטה בעבר בממלכה, בבנו הממזר של המלך אותון, בנסיך זר אחר או אפילו בנכדו של המלך, לעתיד המלך גאורגיוס השני, תחת עוצרותה של אמו סופיה.
בדצמבר 1909 סירב המלך למנות את ראש המורדים כראש ממשלתו אולם הסכים לשורה של רפורמות שהוצעו על ידי הצבא.
המטה הכללי אורגן מחדש וקרוביו של נסיך הכתר סולקו מהצבא.
בנוסף נציגים של הצבא הצרפתי נקראו לסייע לארגון מחדש של הצבא היווני, דבר שגרם לקונסטנטינוס וסופיה לחשוש שמא ישפיעו על אנשי הצבא ויכניסו לראשם רעיונות רפובליקנים.
למרות הרפורמות, חלק מהמורדים עדיין מתנגדים לממשלה הקיימת ומבקשים מראש ממשלת כרתים, אלפתריוס וניזלוס, לקחת את השלטון.
וניזלוס מסרב להצעה בטענה שאינו רוצה להראות כאיש צבא ומבקש מהמורדים לדחוף לקיום בחירות לממשלה.
במרץ 1910 קורא המלך לבחירות רשמיות ווניזלוס ותומכיו עולים לשלטון באופן חוקי.
ראש הממשלה החדש אינו מנסה להחליש את המלוכה ובמקום זאת, כדי להוכיח שאינו נשמע להוראות מהצבא, הוא מחזיר את בני משפחת המלוכה לתפקידהם בצבא והנסיך קונסטנטינוס ממונה שוב כראש המטה הכללי.
המשפחה הנסיכותית שבה ליוון באוקטובר לאחר גלות של יותר משנה, אולם הנסיכה סופיה נותרה חשדנית כלפי הממשלה החדשה וכלפי וניזלוס במיוחד.
לאחר עלייתו לשלטון וניזלוס, בפיקוחו של הנסיך קונסטנטינוס, פעל למודרניזציה של הצבא היווני בסיוע של קצינים צרפתים ובריטים.
מטרתו של המהלך הוא הכנת הצבא לקראת המלחמה הצפויה נגד האימפריה העות'מאנית אולם הממשלה ידעה כי על מנת להביס את האויב ההיסטורי יוון תזקק לבעלי ברית.
מסיבה זו חותמת הממשלה על בריתות עם שכניה ומקימה את הליגה הבלקנית יחד עם בולגריה, סרביה ומונטנגרו.
ב-8 באוקטובר 1912 הכריזה מונטנגרו מלחמה על האימפריה העות'מאנית ולאחר מספר ימים הצטרפו אליה בנות בריתה, במה שהפך למלחמת הבלקן הראשונה.
בזמן שנסיך הכתר ואחיו פיקדו על גדודי הצבא פעלה הנסיכה סופיה, יחד עם חמתה אולגה וגיסותיה מארי בונפרטה, ילנה ולדימירובנה ואליס, נסיכת בטנברג למען החיילים הפצועים ופליטי המלחמה.