tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2010 פורסמו זיכרונותיו שהוכתבו על ידו לאשתו ב-1954 בשם מרק שוורץ: זיכרונות בין שני עולמות (Marek Szwarc: Memoires entre deux mondes).
יצירתו של שוורץ מזוהה בסגנונה, ברובה, עם אסכולת פריז.
היא עוסקת, לרוב, אבל לא רק בנושאים מקראיים מן הברית הישנה והברית החדשה.
המוטיבים האחרונים באו לידי ביטוי אחרי המרתו לקתוליות ב-1919 בגיל 27 אך הוא מעולם לא התלבט בקשר לזהותו כיהודי.
דבר זה מודגם במאמרו "היסוד הלאומי באמנות היהודית" שפורסם בכתב העת הספרותי ביידיש ליטערארישע בלעטער בוורשה באפריל 1925. שוורץ ראה באמנות פיגורטיבית ככלי להגדיר מחדש תרבות יהודית על העברת האמנות מהמקודש לחילוני.
הוא ראה באמנות יהודית כזאת כשפה בינלאומית הנגישה לכולם.
אחרי שחזר למערב אירופה חזר ליהדות
הוא הציג בשוודיה, אוסטריה, צרפת, קנדה, בלגיה, פולין.
יצירותיו מוצגות במוזיאונים, באולמות ציבוריים ובאוספים פרטיים בפולין, ישראל, מונטריאול, ארצות הברית ואנגליה.
מרק (משה) רזומני (יידיש: מאַרק ראַזומני; 1896 זאגר - 1988 ריגה) היה עיתונאי, משורר, דרמטורג וכותב פרוזה יידי.
רזומני נולד בזאגר שבפלך קובנה באימפריה הרוסית, כשהיה בן שנתיים הוא ומשפחתו עברו להתגורר בריגה ושם הוא גדל.
הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי ולמד בתלמוד תורה, כמו כן למד בבית ספר בו שפת לימוד הייתה גרמנית.
ב-1919 הוא גויס לצבא האדום, אך עוד באותה שנה הוא הצליח להגר לגרמניה.
הוא התגורר בהמבורג שם עבד בבנק ולמד באוניברסיטה מקומית, בהמבורג הוא פרסם את סיפורו הראשון.
הוא גורש מגרמניה ב-1921 בגלל פעילות קומוניסטית וחזר לריגה.
לאחר חזרתו לריגה הוא החל לשתף פעולה עם עיתונות יידיש מקומית.
הוא עבד בשביל מספר עיתונים סאטיריים, הוא היה מזכירו של העיתון הליברלי דאס פאלק.
על דפיו של דאס פאלק הוא פרסם מאמרים, סיפורים, תרגומים וביקורות.
לאחר שהעיתון הפך לבחטאונה של אגודת ישראל הוא עזב אותו עם רוב חברי מערכת העיתון.
בין 1926–1934 הוא עבד בתור עיתונאי בעיתון פרימארגן, כמו כן הוא כתב בשביל פארווערטס.
הוא היה עורך של כתב העת יידישע בילדער מ-1937 ועד תחילתה של מלחמת העולם השנייה.
הוא כתב מספר מחזות שהועלו על הבמות של תיאטראות יהודיים בפולין, ליטא ולטביה.
הוא תרגם מגרמנית (בין היתר את חיבוריו של ליון פויכטוונגר) ורוסית.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה הוא התפנה לטשקנט.
בין 1946–1948 הוא שימש בתור שליח בריגה של העיתון אייניקייט שיצא לאור במוסקבה.
הוא המציא ז'אנר חדש בספרות יידיש, סיפורים קצרים מאוד שלהם קרא נובלטות.
באפריל 1950 הוא נעצר יחד עם סופר יידי אחר, גרשון מובשוביץ' עקב רדיפת חברי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
בינואר 1951 הוא נידון לעשר שנים עבודות כפייה.
הוא שוחרר ב-1956. את סיפוריו הוא המשיך לפרסם בסאוועטיש היימלאנד, ביראבידזשאנער שטערן ופאלקסשטימע.
מענטשן אין שטויב: נאוועלן וועגן איינזאמע ..., ריגע, 1935.
יידישע מלוכה: היסטארישע נאוועלע פון יידיישן לעבן אין XVI יארהונדערט, ריגא, 1939.
מאטקע כאבאד: פאלקסטימלעכע קאמעדיע אין פיר אקטן ..., ריגע, 1940.
ברייטער די טריט!: דערציילונגען און נאוועלעטן, מאסקווע, 1975.
א וועלט מיט ווונדער: דערציילונגען, נאוועלעטן,מעשאלים, מאסקווע, 1986.
מרק שבעת הימים (באנגלית, ""seven seas soup"), הידוע גם בשם caldo de mariscos ("מרק פירות ים") הוא גרסה מקסיקנית של תבשיל דגים, פופולרי באזורי החוף במקסיקו.
הוא בדרך כלל עשוי ממרק עוף, עגבניות, דגים או פירות ים, בתוספת פירות ים מקומיים טריים, ובדומה למרקים מקסיקניים אחרים, הוא מבושל במהירות בתוך ציר דק.
מָרְקָבּ (מערבית: منكب الفرس "מנקיבּ אל-פאראס" - כתף הסוס), נקרא גם α בפגסוס, הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים פגסוס ומייצג את כתפו של פגסוס.
בהירות נראיתו של מרקב היא מדרגה 2.48 והוא נמצא במרחק של כ-133 שנות אור ממערכת השמש.
מרקב הוא חלק מהאסטריזם "הריבוע הגדול" יחד עם שאט, אלג'ניב ואלפרץ.
בעבר דווח שבהירותו של הכוכב משתנה בין דרגות 2.47 ו-2.52, אך מדידות עדכניות הראו שמשרעת השינוי של בהירותו לא עולה על מאית של דרגת בהירות.
מָרְקֶבּ או κ במפרש הוא כוכב כפול ספקטרוסקופי שנמצא במרחק של כ-570 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים מפרש ובהירות נראיתו היא מדרגה 2.47, הרביעית בעוצמתה בקבוצה.
מקור שמו הוא בערבית مركب - מרקאב - "רכוב" או "רכב" ככל הנראה מתייחס לספינה ספינה ארגו שפורקה לארבע קבוצות, בהן הקבוצה מפרש.
יחד עם הכוכבים δ במפרש, אספידיסקה ואוויור הוא יוצר אסטריזם דמוי צלב שמזכיר את הקבוצה הצלב הדרומי, אך לא מצביע לדרום ונקרא לפעמים "הצלב המזויף".
נראה שהוא נמצא בסוף שלב התכת המימן שבליבתו להליום ומתחיל בתהליך של התנפחות והתקררות שיהפוך אותו לענק כחול ולאחר מכן לענק אדום.
מדידות ספקטרוסקופיות מראות שהמהירות הרדיאלית של מרקב משתנה במחזוריות קבועה כך שככל הנראה יש לו בן זוג עמום שמקיף אותו בזמן הקפה של 116 ימים ו-15.6 שעות.
לא ידוע מה סוגו הספקטרלי של בן הזוג או כל מידע אחר על תכונותיו, אך נראה שהמרחק ביניהם קטן והפרש הבהירות גדול ומשום כך לא ניתן להבחין בקרינה של בן הזוג וללמוד עליו ממנה.
אם מסתו היא סביב מסת שמש אחת, אז רדיוס ההקפה צריך להיות סביב יחידה אסטרונומית אחת.
מרק תירס הוא תבשיל סמיך העשוי מתירס (בדרך כלל תירס מתוק).
מרק התירס לרוב היה נפוץ באזורים בעולם בהם הופקה תוצרת תירס, אבל עתה הוא נפוץ ברחבי העולם, בעיקר תודות לתפוצה הנרחבת של גידול תירס.
המתכון הבסיסי למרק תירס לרוב מכיל מרק כלשהו כבסיס עם תוספת של תירס ומרכיבים שונים נוספים שמעניקים למרק סגנון ייחודי.
החומרים הבסיסיים מהם מכינים מרק תירס בדרך כלל יהיו: תירס (כגרעינים שהופרדו מהקלח), תירס חתוך מן הקלח, מים, חמאה, קמח, ביצים, פלפל שחור ומלח לתיבול, כאשר לרוב המרכיבים ישתנו בהתאם לאזור הגאוגרפי.
מאחר שתירס היה בעבר היבול המרכזי בשבטים אינדיאנים רבים, מרק התירס הפך למזון עיקרי בתזונה של האינדיאנים.
הרינגטון דיווח בשנת 1908 כי מרק תירס היה המזון הפופולרי ביותר בקרב האינדיאנים (Seneca) שחיו באזור אגם אונטריו.
הוא גם הצהיר, "רק לעיתים רחוקות יכולת לפגוש אינדיאני, פגאני או נוצרי, ולא משנה באילו נסיבות [...] בלי קומקום של מרק תירס חמים ומלוחים, כדי לבדר את הקהל".
בקרב קהילות שונות באמריקה מרק התירס נחשב למאכל מסורתי בכל אירועי הקהילה, כמו חתונות, ימי הולדת, חגים, אירועי ספורט, וגם באירועים דתיים, בהם מתואר כיצד הנוכחים מקבלים מרק מלוא-המצקת, בכל פעם שהקומקום עובר במעגל בין הסובבים.
באירועים אלו, על פי המסורת, מיקום המרק נושא שלט בו כתוב "מרק תירס היום", ושלט זה נמצא גם באופן יומיומי לצד ביתן של המשפחות המתפרנסות ממכירת מרק תירס.
באותן הקהילות הכנת מרק התירס מתוארת כאירוע משפחתי ממש: תחילה ממיינים הילדים את התירס ומכינים אותו לתהליך, ולאחר מכן ההורים עוסקים בתהליך הבישול שסביב קדירת המים הרותחים.
מרק התירס משמש במשך דורות רבים כמאכל המסורתי של תרבויות ילידי אמריקה, אולם במאות השנים האחרונות, עם הגעתם של מתיישבים ומהגרים מאירופה ואסיה לאמריקה, החלו גם קהילות נוספות שקמו באמריקה, כמו קהילת האמיש, לייחס לעצמן את מרק התירס במאכל מסורתי משל עצמן.
לאחר גילוי אמריקה, הופץ בהדרגה התירס ברחבי העולם, ובמאות השנים האחרונות הפך מרק התירס למאכל מסורתי במקומות שונים ברחבי העולם.
מרק התירס נחשב למאכל מסורתי באזורים נרחבים סביב הים השחור, כמו טורקיה וגאורגיה.
באזורים מסוימים במזרח טורקיה נפוצה מנה מסורתית של "מרק תירס סדוק" (Yarma mısır çorbası), שהפכה בתקופות מסוימות לאחת המנות הנפוצות ביותר של אזור טרבזון ומזרח הים השחור, זאת מכיוון שתירס היה אחד המצרכים הבסיסיים באזורים אלו למשך זמן ממושך.
מסיבות דומות מרק תירס הוא מאפיין מובהק גם של המטבח הגאורגי המסורתי, לצד מאכלי תירס נוספים, כמו לחם תירס עבה.
בדרום מזרח אסיה נפוצה גרסה של מרק תירס סרטנים , אשר נפוצה באזורים נרחבים כדרום-סין, טאיוואן, מלזיה, אינדונזיה, הפיליפינים, תאילנד ווייטנאם.
עם תפוצתו של המטבח הסיני ברחבי העולם בעשורים האחרונים, הפכה המנה למזוהה במערב עם המטבח הסיני.
יש מספר סוגים של מרקים אשר המרכיב העיקרי שלהם הוא תירס.
מרק תירס קרמי וגם מרק תירס מוקרם
מרק סיני מתירס מתוק (נקרא: yumigeng או sumigeng)
מרק תירס בסגנון טיבטי (נקרא Ashom Tang)
מַרְק רוֹזַ'אווֹלְדִי (במקור מרדכי "מוטקה" רוזנטל, בהונגרית: Rózsavölgyi Márk; (בַּלַשַדִיאַרְמַט, 14 באוגוסט 1787 – פשט, 23 בינואר 1848) היה מלחין וכנר יהודי-הונגרי.
הוא כונה כבר בחייו "אבי הצ'ארדש".
בנו, דיולה (יוליוס) רוז'אוולדי, ייסד בשנת 1850 יחד עם נורברט גרינצוייל, חברה להוצאה לאור של מוזיקה ולארגון קונצרטים, החברה והחנות המפורסמת קיימות עד היום במרכז בודפשט.
בן אחר של מרק, ליאופולד, הפך לרופא.
שם משפחתו ההונגרי הוא תרגום מדויק של שמו הגרמני המקורי, רוזנטל, דהיינו "עמק ורדים".
הוא התחיל את לימודיו בגיל צעיר וסיים אותם בפראג, שם התפרנס מ"כתיבה תמה".
הוא הגיע לפשט בשנת 1808 והתחיל לעבוד בתפקיד כנר ראשון ב"חברת התיאטרון ההונגרי" בשנת 1813 הוא עבר לעיר באיה שם היה מקום מושבו עד לשריפה הגדולה בשנת 1819. שוב עבר לפשט, ושוב המשיך בנדודים, כי קיבל משרת כנר בתזמורת התיאטרון בעיר טימישוארה.
במשך הזמן הוא עבר כמעט בכל הונגריה ככנר וירטואוז.
הוא ניגן ניגונים הונגריים ישנים, ניגן את יצירותיו ואת עבודות הצ'רדש שלו בכל מקום, לעיתים קרובות מאוד אפילו ללא ליווי מוזיקלי נוסף.
יצירותיו הפכו ידועות ופורסמו במספר אוספים.
בשנת 1833 חזר שוב לפשט, אך המשיך גם את מסעות הקונצרטים שלו ברחבי המדינה.
בשנת 1837 כתב יצירה בשם "קולות שמחה לאומית" (22 באוגוסט 1837) לפתיחת "התיאטרון ההונגרי של פשט" שהפך מאוחר יותר ל"תיאטרון הלאומי".
הוא מונה לכנר הראשון של תזמורת התיאטרון וגם למנהלה המוזיקלי.
נשמתו הנודדת לא מצאה את מקומה בתוך ההגנה של תיאטרון קבוע בנוי אבן ועד מהרה יצא שוב לדרך.
בשנת 1845 הוא עדיין הופיע בערים אוראדיה, אגר, קאריי והחל סיור קונצרטים כפריים חדש, אך בשל מחלתו נאלץ לשוב לפשט, שם חי בעוני ומת במחלתו.
עד מותו הייתה לו ידידות קרובה עם שנדור פטופי שהפך לימים למשורר הלאומי של הונגריה.
פטופי כתב מאמר בשנת 1844 עליו ועל יצירתו בגיליון המגזין "האופנה ההונגרית".
את זכרו הנציח פטופי בשירו "מוזיקאי זקן, מה חטאתי לך".
מרק (מרדכי) שטיינר היה פרופסור במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, התמחה בפילוסופיה של המדע ובפרט בפילוסופיה של המתמטיקה.
שטיינר למד את תאריו הראשונים באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת קולומביה, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1972. לאחר מכן שימש כמרצה בכיר באוניברסיטת קולומביה ובשנת 1977 החל לשמש כמרצה בכיר באוניברסיטה העברית.
שש שנים לאחר מכן התמנה לפרופסור חבר, ובשנת 1998 מונה לפרופסור מן המניין.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל נדבק שטיינר בנגיף הקורנה ונפטר ב-6 באפריל מסיבוכי המחלה במרכז הרפואי שערי צדק בגיל 77.
אחיו של שטיינר, ריצ'רד שטיינר , הוא פרופסור ללשונות שמיות בישיבה יוניברסיטי.
שטיינר היה עורך של כתב העת "עיון".
בשנת 2012, לכבוד הגיעו לגיל 70, יצא לאור לכבודו גיליון מיוחד של "עיון" שכותרתו "Mathematical knowledge and its applications : in honor of Mark Steiner", בעריכתם של ימימה בן-מנחם, ליאו קורי וקרל פוזי.
ערך וכתב מבוא להוצאה בעברית של "מסכת על טבע האדם" מאת דייוויד יום.
מרק שום הוא סוג של מרק שבו שום משמש כמרכיב עיקרי.
בצ'כיה, מרק השום נקרא česnečka.
ומכינים אותו עם שום ותפוחי אדמה ומעליו לחם מטוגן.
לפעמים מוסיפים במרק גבינה, בשר חזיר או ביצים.
Česnečka הוא גם חלק מהמטבח הסלובקי.
במטבח הספרדי, sopa de ajo (מרק שום) הוא מרק מסורתי המבושל עם לחם, ביצה ומבושל יחד עם עוף ועגבניות שרי.
מרק קקון (נולד ב-24 ביולי 1976) הוא זמר, ראפר, מעבד, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי ישראלי.
קקון נולד וגדל בקזבלנקה שבמרוקו.
בשנת 2008 הצטרף ל, תוך שהשתתף בהקלטת אלבום הפלטינה "בין קירות ביתי", ועיבד מוזיקלית את השיר "מינהאר לי משיתי", בביצועו של שמעון בוסקילה, וכן ביצע קולות רקע.
כמו כן, השתתף קקון גם בסיבוב ההופעות שליווה את האלבום הנושא את אותו השם כגיטריסט.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה רבה.
ב-2011 יצא האלבום "הביתה, הלוך חזור" הכולל קטעים מתוך סיבוב ההופעות כגיטריסט ומעבד מוזיקלי.
ב-2012 השתתף בסרט "הביתה, הלוך חזור, המתעד את טיסתם של הפרויקט לניו יורק כחלק מסיבוב הופעות.
עוד באותה השנה, השתתף כנגן גיטריסט באלבומה של בת זוגו, הזמרת ליטל גבאי, "רוצי מהר".
ב-2013 יצא האלבום "רבע לשש" של הפרויקט של עידן רייכל, בו משתתף כגיטריסט ונגן כלי הקשה.
כמו כן, השתתף גם בסיבוב ההופעות הנלווה לאלבום.
בשנת 2014 שימש כגיטריסט באלבומה של להקת "בית הבובות", "רני".
ב-2016 השתתף כנגן עוד בלהיטה של יובל דיין, "לילותיי".
ב-2018 השתתף בהפקת השיר "" של הזמר רותם כהן.
עוד באותה השנה, כתב את השיר "פריז" בביצוע שמעון בוסקילה בשפה הצרפתית.
בינואר 2019 השתתף בשירו של דוד ד'אור, "משהו טוב", תוך שביצע קטע ראפ בצרפתית ובמרוקאית.
השיר נכלל באלבומו של ד'אור הנושא את אותו השם.
עוד באותו החודש, יצא השיר "Ketero" של הפרויקט של עידן רייכל, מתוך אלבום הסולו של רייכל, "ואם תבואי אליי", בו משתתף כגיטריסט.
באוגוסט יצא השיר "שבועיים" של דיקלה, בו הוא גם מבצע קטע ראפ בערבית.
השיר, שנכלל באלבומה החמישי של דיקלה "חופשייה", זכה לאהדה רבה בתחנות הרדיו והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
כיום, קקון משמש כגיטריסט בלהקתו של חנן בן ארי.
מרק שטייף (נולד ב-21 באפריל 1966) הוא מדען בתחום טכנולוגיות התקשורת ופרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב.
מאוקטובר 2020 עד 2025 שימש רקטור האוניברסיטה.
שטייף נולד בשנת 1966 בקישינב, אז חלק מברית המועצות.
אביו, אברהם, היה מהנדס מכונות חקלאיות ואמו טניה הייתה רופאת ילדים.
בשנת 1973 עלה עם משפחתו לישראל.
שטייף גדל בקריית ים ואחר כך בקריית ביאליק.
את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר הריאלי בחיפה, ולאחריהם שירת בחיל האוויר.
לאחר שירותו הצבאי התקבל ללימודים בטכניון ובו סיים תואר ראשון, שני ודוקטורט בהנדסת חשמל.
עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' גדי איזנשטיין, עסקה בחקר תכונות הגבר ורעש של מגברים אופטיים מוליכים למחצה.
בשנת 1997 הצטרף למעבדות המחקר של חברת AT&T בניו ג'רזי, תחילה כפוסט-דוקטורנט, ואחר כך כמדען בכיר בצוות המחקר.
עיקר מחקריו המדעיים ב-AT&T עסקו בהתפשטות אור בסיבים ובמערכות תקשורת.
בשנת 2000 הצטרף לסטארט אפ בניו ג'רזי בשם Celion Networks בתפקיד ארכיטקט בכיר.
במסגרת תפקידו עסק בתכנון מערכות לתקשורת ארוכת טווח בסיבים אופטיים.
בפברואר 2002 חזר שטייף לישראל והצטרף לסגל הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2015–2017 היה ראש המחלקה לאלקטרוניקה פיזיקלית בבית הספר להנדסת חשמל ובשנים 2017–2020 שימש כראש בית הספר להנדסת חשמל.
באוקטובר 2020 מונה להיות הרקטור השישה עשר של אוניברסיטת תל אביב.
במסגרת פעילותו המדעית הוא משלב בין תחומי האופטיקה, תורת הקוונטים, מערכות לא ליניאריות, תורת התקשורת, תורת האינפורמציה ועיבוד האותות.
הוא תרם לטווח רחב של נושאים הכוללים הגברה אופטית, ניתוח של התפשטות לא ליניארית, תופעות קיטוב, ניתוח של תופעות רעש וקליטה, תקשורת קוונטית במערכות סיבים ומציאת הגבולות הפונדמנטליים של התקשורת האופטית.
תרומותיו הבולטות מן השנים האחרונות כוללות מידול הרעש הנוצר כתוצאה מהפרעות לא ליניאריות, תקשורת מרובבת מרחבית, ושחזור פאזה אפקטיבי באמצעות מקלט קריימרס-קרוניג.
החל משנת 2010 שטייף הוא עמית (Fellow) באגודה האופטית של אמריקה (OSA), והחל משנת 2016 עמית ב- Institute of Electrical and Electronics Engineers - (IEEE) - שתיהן אגודות מקצועיות נחשבות בתחומי מחקרו.
בשנת 1997 זכה במלגת קרן רוטשילד על ידי קרן יד הנדיב לבתר-דוקטורנט, אולם ויתר על כספי המלגה והצטרף למעבדות המחקר של חברת AT&T בניו-ג'רזי.
לאורך הקריירה שלו זכה גם במספר מענקי מחקר תחרותיים של הקרן הלאומית למדע (ישראל).
שטייף נשוי למיכל, יועצת חינוכית, ואב לשלושה ילדים.
מרק בוריסוביץ' רודרפר הוא שחמטאי ישראלי, אמן ספורט של ברית המועצות ומאמן מוערך באוזבקיסטן.
אימן את נבחרת הצעירים של אוזבקיסטן.
בין תלמידיו מספר רבי אמנים, ביניהם מרק בלובשטיין, ואמנים בינלאומיים כגון לב גרשוי.
מרק רודרפר בטשקנט, בירת אוזבקיסטן.
למד לשחק שחמט בגיל 6. לאחר מספר שנים, החל ללמוד את עקרונות המשחק ב"ארמון החלוצים" של טשקנט עם חבריו, אצל המאמן שח-זדה.
באותם זמנים לא היו ספרי שחמט רבים הזמינים באוזבקיסטן, ולכן בניגוד למקביליו במוסקבה למד ללא ספרי שחמט שנחשבו לנחוצים להתקדמות.
בשנת 1960, שיחק בליגת העל לתלמידים של ברית המועצות.
לקראת ההשתתפות הוא וחבריו, בהנהגת המאמן שח-זדה, נפגשו עם מספר שחקנים אוזבקים חזקים לשם הכנה.
קבוצתו של מרק לא הצליחה להגיע לתוצאות מרשימות בליגה, אך זו הייתה הפעם הראשונה שבה נפגש רודרפר עם עולם השחמט המקצועי וקיבל השראה להתקדם הלאה בתחום.
כניסתו של רודרפר לשחמט המקצועי החלה בשנת 1964, עם השתתפותו הראשונה באליפות אוזבקיסטן.
באליפות זו חלק מקום 5–6 עם אלוף אוזבקיסטן (1953–1963) אלכסנדר גרושבסקי.
את זוכי מקומות 1–2 באליפות זו מרק ניצח.
מאמנו של מרק, שח-זדה, סיים במקום ה-3–4.
בשנת 1965 הצטרף לאגודת ספורט סטודנטים בשם "בורווסטניק", אשר פעלה בברית המועצות.
באותה שנה שיחק בגביע בורווסטניק, שבו השתתפו חברי האגודה, וניצח בה.
באותה תקופה, ההעפלה לאליפויות ברית המועצות הפתוחה הייתה בשיטה, שבה לגמר האליפויות מעפילים דרך תחרויות אזוריות (ולשאר האליפויות דרך אליפויות לאומיות).
גביע בורווסטניק היה תחרות אזורית, ומרק רודרפר העפיל לראשונה לאליפות ברית המועצות.
מדובר באחדים מן המפגשים הראשונים של מרק עם רבי אמנים.
לפני כן, פגש רבי אמנים רק במשחקי סימולטני באוזבקיסטן וברוסיה.
במשחק הראשון באליפות ברית המועצות פגש את פולוגייבסקי.
לאחר הקרבת חייל כפה תיקו.
לאחר מכן ניצח מספר אמני שחמט מוכרים אך הפסיד במפתיע מספר משחקים בסיבובים האחרונים.
בשנת 1970 זכה במקום השני באליפות אוזבקיסטן, וקיבל את תואר סגן אלוף אוזבקיסטן.
באותן שנים החל להתאמן עם גאורגי בוריסנקו (אשר אימן גם את ויקטור קורצ'נוי, אשר עתיד להפוך למתמודד באליפות העולם בשחמט).
בשנת 1970 נסע לראשונה לחצי גמר אליפות ברית המועצות.
בחצי גמר זה, ניצח לראשונה רב-אמן (ולדימיר ליברזון).
למרות ההפסד, ליברזון ניצח בתחרות.
לאחר ששוחקה פתיחת הודית של המלך, ליברזון שיחק בצורה חדשה שלא הייתה נפוצה אז בקרב המשתמשים בפתיחה.
לאחר משחק אסטרטגי ארוך, הגיע רודרפר למצב שבו לא ניתן להכות את החייל בטור ד ללא איבוד הפרש.
בחצי הגמר מרק רודרפר צבר כ-50%.
לאחר מכן, באותה השנה, השתתף בגביע ברית המועצות הראשון (תחרות ביוזמת דוד ברונשטיין).
התחרות הייתה בפורמט נוקאאוט של 4 משחקים בקצב מהיר, ולאחר מכן שוברי שוויון המורכבים מתוצאות קודמות בתחרות.
בסיבוב הראשון ניצח רודרפר אמן שחמט אוקראיני, ועבר לסיבוב השני (בניגוד לכל שאר השחקנים מאוזבקיסטן, שהפסידו בסיבוב הראשון).
לאחר ניצחון נוסף בסיבוב שני, שיחק נגד רב-אמן לב אלבורט.
הסיבוב נגמר בתוצאה 2-2, ואלבורט עבר לסיבוב הבא מפני שהיו לו תוצאות עדיפות בסיבובים הקודמים.
רודרפר קיבל את התואר אמן ספורט של ברית המועצות בזכות תוצאה זו.
בשנת 1971, ניצח בשנית את גביע "בורווסטניק", שבו השתתפו גם אלבורט ומספר רבי אמנים אחרים.
בהמשך השנה, השתתף בחצי גמר אליפות ברית המועצות.
בתחרות זו ניצח את סמיון פורמן, אשר אימן את אנטולי קרפוב, אך הפסיד לקרפוב עצמו.
בשנת 1972 קיבל את תואר סגן אלוף אוזבקיסטן שוב, ובכך העפיל לחצי גמר אליפות ברית המועצות.
הפעם, באודסה, ניצח 7 משחקים (ונהיה השחקן עם מספר הניצחונות הגבוה ביותר) והפסיד חמישה.
בתחרות השתתפו גם אברבך, אלבורט ודבורצקי.
מרק ניצח את אברבך ואת דבורצקי בתחרות הזו, ובכך היא הפכה התחרות לתחרות הטובה ביותר בחייו של רודרפר.
מרק רודרפר ייצג את אוזבקיסטן באליפות ברית המועצות לנבחרות בשנים 1967–1983, וצבר ניסיון וכבוד בקרב השחקנים האוזבקים הצעירים.
בשנת 1986 התחיל לאמן את נבחרת אוזבקיסטן הצעירה בשחמט.
בתקופתו כמאמן הנבחרת הצעירה, התעלתה נבחרת אוזבקיסטן ברמתה מעל נבחרת קזחסטן ונבחרות נוספות במרכז אסיה, והתחרתה עם נבחרות ברמה גבוהה יותר, כגון נבחרת בלארוס ונבחרת אוקראינה.
רודרפר עזר להניח את הבסיס לנבחרות החזקות של אוזבקיסטן בשחמט כיום, ולזכייה של אוזבקיסטן באולימפיאדת השחמט ב-2022.
רודרפר למד בפקולטה להנדסה ופיזיקה באוניברסיטה הפוליטכנית של טשקנט.
התחתן עם רוזה פורטון, אלופת אוזבקיסטן בשחמט לשעבר.
עלה לארץ בשנת 1990, והחל לאמן גם בישראל.
בין תלמידיו בארץ ניתן למנות את אמן פיד"ה בני אייזנברג ואמן פיד"ה יאיר הופמן.
כיום מתגורר בכרמיאל, ומשחק עבור כרמיאל בליגת הבוגרים לשחמט.
מרק ג'פרי רואן הוא מילארדר אמריקאי שעשה את הונו כמשקיע בקרנות השקעה פרטיות.
רואן הוא מייסד שותף ב-Apollo Global Management , שאותה ייסד ב-1990 עם ג'וש האריס ולאון בלאק , שלושתם יהודים אמריקאים.
החל ב-2021 הוא משמש כמנכ"ל החברה.
נולד למשפחה יהודית ממעמד הביניים.
אביו עבד בהשכרת רכבים ואמו ברברה (נפטרה ב-2014) הייתה מורה ופסנתרנית קונצרטים.
אביה, עמנואל שטיין, אף הוא יליד ניו יורק, היה מרצה לכלכלה במשך שנים רבות באוניברסיטת ניו יורק.
הוא סיים את לימודיו בתיכון בהצטיינות, בפלורידה שאליה עקרה המשפחה במהלך תקופת הלימודים.
אביו נפטר בתקופת לימודיו בבית הספר וורטון למנהל עסקים באוניברסיטת פנסילבניה, ולמרות שאמו התקשתה להמשיך במימון לימודיו, הוא המשיך בלימודיו לאחר שהאוניברסיטה הסכימה לדחות את תשלומי הלימודים ללא הגבלת זמן.
רואן סיים בהצטיינות את לימודיו עם תואר ראשון ותואר MBA.
לאחר סיום לימודיו הצטרף למחלקת מיזוגים ורכישות בפירמה דרקסל בורנהאם למברט ועבד בניו יורק ובלוס אנג'לס.
ב-1990 ייסד יחד עם ג'וש האריס ולאון בלאק , שלושתם יהודים אמריקאים ועמיתיו לעבודה בדרקסל.
ומאז, פרישתו של בלאק מניהול החברה ביולי 2021, הוא משמש כמנכ"ל.
רואן הוא פילנתרופ, יו"ר מועצת המנהלים של המגבית היהודית המאוחדת - הפדרציה של ניו יורק ארגון הפילנתרופיה המקומית הגדול בעולם.
הוא מכהן בחבר הנאמנים של אוניברסיטת פנסילבניה ובאוקטובר 2018 תרם 50 מיליון דולר לבית הספר וורטון למנהל עסקים, התרומה הגדולה ביותר עד אז לבית ספר למנהל עסקים.
בינואר 2026 מונה רואן על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לחבר במועצת השלום, הגוף בראשות טראמפ שיפקח על שיקום רצועת עזה במסגרת תהליך השלום שנועד להביא לסיום מלחמת ישראל–חמאס.
המרק נחשב למאכל לאומי בהונגריה, ומן המפורסמים במרקים ההונגריים.
מרק השעועית סמיך (ניתן לכנותו גם נזיד) שהיה אהוב על הסופר ההונגרי הדגול מור יוקאי.
המרק המקורי בזמנו של יוקאי בושל בפשטות עם מגוון מצומצם של מרכיבים והתבסס על שעועית ורגלי חזיר מעושנות.
הגרסה המודרנית של המרק נולדה במסעדת גונדל בבודפשט, שם המרק עודכן עם תוספת של שמנת חמוצה, פרוסות נקניק, איטריות חתוכות עבה, גזר וירקות אחרים.
המתכון העכשוי עם שמנת חמוצה פורסם ב-1937 בספר הבישול של המסעדן קארוי גונדל בשם "ספר הבישול ההונגרי הקטן", שם הוא נקרא "מרק שעועית של יוקאי".
המרק הוא אחד המאכלים הלאומיים של הונגריה היום.
מרכיבי המרק הם שעועית רחבה יבשה או שעועית אפויה טריה, בשר חזיר מעושן, בצל, שום, פלפל שחור, פפריקה, גזר, שורש פטרוזיליה, נקניקיית דברצני או נקניק מעושן אחר, עלה דפנה, קמח, ביצה, שמנת חמוצה, חומץ ופלפל ירוק חריף.
בעמק קולושקה בעיר בלטונפירד, כחלק מ"ימי יוקאי", נערכת מדי שנה תחרות בישול "מרק שעועית יוקאי" על ידי האגודה הלאומית הגסטרונומית ההונגרית.
על הפופולריות של המרק מעידה העובדה שעד היום נערכים ויכוחים לגבי פרטים שונים במתכון.
בין המרכיבים שבוויכוח הם סוגי הנקניקיות למרק, סוג השעועית ושיטת חיתוך הירקות.
מרק קרם ברוקולי הוא מרק שמוכן עם ברוקולי, ציר ירקות וחלב או שמנת כמרכיבים עיקריים.
קיימות וריאציות של מרכיבים, כמו גם גרסאות טבעוניות (עם חלב קוקוס או קרם קוקוס).
זהו גם מרק מסחרי בייצור המוני, הנמכר במדינות רבות בעולם, לרוב בפחיות.
מספר מתכונים משתמשים במרק ברוקולי משומר כמרכיב, כמו השימוש בו עם תבשילי עוף מבושלים וכרוטב.
המרכיבים העיקריים כאמור הם ברוקולי, ציר ירקות וחלב או שמנת.
את הברוקולי המשמש ניתן לקצוץ, לפרוס לפרחים קטנים או למחית, וכמה מתכונים משלבים גם ברוקולי קצוץ ומחית.
גרסאות מסוימות עשויות להשתמש בברוקולי קפוא, והמרק עשוי להיות מעובה באמצעות רביכה.
מרכיבים נוספים עשויים לכלול בצל, סלרי, מרק עוף, או חצי חצי, חלמון ביצה, עשבי תיבול כגון פטרוזיליה, טימין ועלה דפנה, מלח, פלפל ואחרים.
לפעמים הוא מוגש מעוטר בקרוטונים או בפרחי ברוקולי.
סוגים מסחריים בייצור המוני של מרק קרם ברוקולי מיוצרים על ידי יצרני מזון שונים, כמו , שהוציאה את המרק לראשונה ב-1990 או חברת קנור או חברת טים הורטון.
חברת מרקי קמפבל הגתה אותו כדי לשמש כמרק וכמרכיב לשימוש במנות אחרות.
במהלך הופעת הבכורה שלה בשנת 1990, חברת מרקי קמפבל פרסמה חוברת של מנות ברוקולי המוכנות באמצעות מרק ברוקולי משומר, שהוצע בחינם לצרכנים.
חלק מהמנות בחוברת כללו "אפיית ברוקולי קלה" ו"דיוואן ברוקולי עוף דו-שלבי".
גם חברות מרקים נוספות גדולות שילבו את המרק בחוברות המתכונים שלהן.
מרק קרם אספרגוס הוא מרק שמכינים אותו עם אספרגוס, ציר ירקות וחלב או שמנת כמרכיבים עיקריים.
קיימות וריאציות של מרכיבים, כל מטבח מאמץ את התוספות המקומיות שלו כשהבסיסי הוא אספרגוס.
ניתן להגיש מרק קרם אספרגוס חם או קר וניתן לסיים את המרק בקישוטים שונים כגון עירית, קרם פרש ושמנת חמוצה.
אספרגוס, ציר עוף קל או ציר ירקות וחלב או שמנת הם המרכיבים העיקריים.
האספרגוס המבושל יכול להיות מחית או עיסה בהכנתו ומתכונים מסוימים עשויים לשלב גם צורות מרוסקות ומוצקות של אספרגוס, כגון קצוות אספרגוס מבושל.
ניתן לסנן גרסאות טחונות דרך מסננת כדי להוציא את פיסות האספרגוס המוצק.
השימוש בחתיכות עבות של אספרגוס יכול להגביר את הטעם של גרסאות מרוסקות של מרק שמנת אספרגוס וכך גם השימוש באספרגוס טרי בזמן שהוא בעונה (באביב).
ניתן לעבות את המרק באמצעות רביכה, וגרסאות מסוימות עשויות להשמיט חלב ולהשתמש בציר אחר, יחד עם רביכה נוספת, כדי לעבות את המרק.
ניתן להגיש אותו מעוטר בקצוות אספרגוס מבושל, קרוטונים, שמנת חמוצה, קרם פרש, עשבי תיבול כגון עירית, פטרוזיליה וטרגון, ותבלינים אחרים.
גרסאות קרות עשויות להכיל שמנת מעורבבת לתוך המרק לפני ההגשה, או עשויות להיות בתוספת שמנת חמוצה.
מרכיבים נוספים בהכנתו עשויים לכלול שיטה של חצי חצי, שמנת, אבקת חלב, בצל, שום, מיץ לימון, סלרי, מלח, פלפל שחור, כרישה ועשבי תיבול כגון בזיליקום ופטרוזיליה.
גבינה עשויה להוסיף טעם וסמיכות למרק בגרסאות שמשמיטות שמנת או חלב.
מרק תרד הוא מרק שמכינים אותו באמצעות תרד כמרכיב עיקרי.
המנה נפוצה ברחבי העולם, ניתן להכין אותו כמרק על בסיס ציר או על בסיס שמנת, וניתן לכנות את האחרון כ"מרק קרם תרד".
ברפובליקה העממית של סין, מרק תרד וטופו מכונה גם "מרק ברקת ונפריט לבן".
תרד וטופו מייצגים ברקת וירקן נפריט בהתאמה, וכך ניתן לכנות את מרק התרד עצמו "מרק ברקת".
ניתן להשתמש בתרד טרי, משומר או קפוא, וניתן להשתמש בתרד שלם, מחית או קצוץ.
מרכיבים נוספים יכולים לכלול בצל, בצל ירוק, גזר, סלרי, עגבניות, תפוח אדמה, מיץ לימון, שמן זית, תבלינים, מלח בישול ופלפל שחור.
מרק תרד מוגש בדרך כלל חם, אבל יכול להיות מוגש גם כמרק קר.
לפני ההגשה, ניתן להוסיף או לקשט אותו במרכיבים כמו שמנת חמוצה ו/או קרם פרש.
מרק רגל הוא סוג של מרק שמקורו במטבח התימני.
מנת המרק מורכבת בעיקרה מרגלי בקר ועצמות מוח המבושלות במשך זמן רב עם מגוון תבלינים, בדרך כלל חוויאג'.
המרק נחשב למנה עשירה ומזינה, המוגשת לרוב עם לחוח או אורז לבן.
מרק רגל משקף את המסורת התימנית בבישול, המתמקדת בשימוש במרכיבים עשירים ובבישול איטי המאפשר לטעמים להתמזג יחד.
המנה נחשבת לחלק מהמטבח המסורתי ונפוצה בקרב קהילות תימניות בישראל וברחבי העולם.
מַרְקאַנְטוֹנְיוֹ רַיימוֹנְדִי (באיטלקית: Marcantonio Raimondi), לעיתים קרובות מקוצר למַרְקאַנְטוֹנְיוֹ (), היה תחריטאי איטלקי.
ידוע בהיותו אמן ההדפס החשוב הראשון שגוף עבודתו מורכב ברובו מהדפסים המעתיקים ציורים.
לכן הוא דמות מפתח בהתחזקות אמנות הרפרודוקציה.
הוא גם ביצע שיטתית טכניקה של תחריט שהפכה לשולטת באיטליה ובמקומות אחרים.
שיתוף הפעולה שלו עם רפאל עזר מאוד לקריירה שלו, והוא המשיך לנצל את יצירותיו של רפאל לאחר מותו של הצייר ב-1520, ומילא תפקיד חשוב בהפצת סגנונות שלהי הרנסאנס האיטלקי ברחבי אירופה.
חלק גדול מהמידע הביוגרפי שיש לנו מגיע מתיאור חייו, היחיד של אמן הדפסים, בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי האמנים".
לאחר שנים של הצלחה גדולה, הקריירה שלו נקלעה לצרות באמצע שנות ה-20 של המאה ה-16; הוא נכלא לזמן מה ברומא בגלל תפקידו בסדרת ההדפסים הארוטיים , ולאחר מכן, לפי וזארי, איבד את כל כספו בביזת רומא ב-1527, שלאחר מכן לא ניתן לתארך בבטחה אף אחת מיצירותיו.
תאריך לידתו של מרקאנטוניו אינו ידוע, אך היה זה 1482 לכל המאוחר.
הוא אולי נולד ב, ליד בולוניה באיטליה, שם משערים שהוא גדל.
הוא הוכשר בבית המלאכה של הצורף והצייר המוביל בבולוניה, .
וזארי טען כי מרקאנטוניו הפגין במהירות יותר כישרון מפרנצ'ה, והחל לעצב ולייצר אבזמי חגרות אופנתיים (בין היתר) ב (מתכת שעברה חריטה שמולאה בסגסוגת בצבע מנוגד, בדרך כלל שחור על זהב או כסף).
עם זאת, טענה זו מוטלת בספק על ידי , שאינו רואה עדות לרקע בטכניקת ניילו בתחריטים המוקדמים שלו.
לא ידועים או מתועדים ציורים שמרקאנטוניו הכין בעצמו, אם כי כמה רישומים שרדו.
תחריטו הראשון המתוארך, "פירמוס ותיסבי", מגיע משנת 1505, אם כי מספר עבודות ללא תאריך הוכנו מהשנים שלפני זה.
בשנים 1505–1511 מרקאנטוניו חרט כ-80 יצירות, במגוון רחב של נושאים, ממיתולוגיה פגנית, ועד לסצנות דתיות.
יצירותיו המוקדמות משתמשות בקומפוזיציות משלו, המשלבות אלמנטים מפרנצ'יה ומאמנים אחרים מצפון איטליה, וכמו כל יצרני ההדפס האיטלקיים בשנים אלו הוא הושפע מאוד מההדפסים המעולים של אלברכט דירר, שהופצו באיטליה.
בדומה לאמני הדפס אחרים כמו , הוא שאל אלמנטים מהנופים של דירר ב"גזור והדבק", וגם שאל מהטכניקה שלו.
דירר היה בבולוניה בשנת 1506, וכך גם מיכלאנג'לו, וייתכן שהוא פגש את אחד מהם או את שניהם.
בערך בזמן זה הוא החל ליצור עותקים של סדרת חיתוכי העץ של דירר, "חיי הבתולה".
זה היה נוהג נפוץ ביותר, אף על פי שבדרך כלל חרטים העתיקו תחריטים יקרים אחרים במקום חיתוכי העץ הזולים יותר.
עם זאת, חיתוכי העץ של דירר העלו את רמת אמצעי זה במידה ניכרת, ומכיוון שמרקאנטוניו המשיך להעתיק מספר רב של תחריטים וחיתוכי עץ של דירר, הוא ודאי מצא את זה רווחי.
העותקים המוקדמים שלו כללו את המונוגרמה המפורסמת AD (ראשי תיבות שמו של דירר) של דירר, ודירר הגיש תלונה לממשלת ונציה, מה שזיכה אותו בהגנה משפטית מסוימת על המונוגרמה שלו, אך לא על יצירותיו, בשטח ונציאני - מקרה חשוב בהיסטוריה המתפתחת לאט של דיני הקניין הרוחני.
נראה שמרקאנטוניו בילה חלק מהמחצית האחרונה של העשור בוונציה, אך לא ידוע על תאריכים.
בסביבות 1510 מרקאנטוניו עקר לרומא ונכנס לחוג האמנים שסביב רפאל.
השפעה זו החלה להופיע בתחריטים שכותרתם "המטפסים" (בהם הוא שיחזר חלק מ"חיילים מפתיעים רוחצים" של מיכלאנג'לו, שנקרא גם "קרב קשינה").
לאחר רפרודוקציה של יצירה של רפאל, בשם "לוקרטיה", רפאל אימן וסייע למרקאנטוניו באופן אישי.
תחריט מפורסם נוסף, "המשפט של פאריס", משנת 1515 או 1516, בעקבות ציור של רפאל, הפך למקור הקומפוזיציה של אדואר מאנה כאשר צייר את ארוחת בוקר על הדשא.
השניים הקימו מוסד דפוס מצליח תחת השם Il Baveria, שהתרחב במהירות לבית ספר לחריטה עם מרקאנטוניו בראשו.
בין תלמידיו המכובדים ביותר היו (מרקו דה רוונה), ו (אגוסטינו ונציאנו).
מרקאנטוניו ותלמידיו המשיכו לעשות תחריטים על בסיס עבודתו של רפאל, גם לאחר מותו של רפאל בשנת 1520. במקרים רבים, מרקאנטוניו לא היה מעתיק את הציור המוגמר, אלא עבד מתוך סקיצות וטיוטות מוקדמות.
שיטה זו הפיקה וריאציות על נושא והצליחה במידה בינונית.
בסביבות 1524, מרקאנטוניו נכלא לזמן קצר על ידי האפיפיור קלמנס השביעי על יצירת סדרת ההדפסים הארוטיים , מעיצוביו של , אשר לוו מאוחר יותר בסונטות שנכתבו על ידי .
בהשתדלותם של הקרדינל , הצייר ברתולומאו באנדינלי ופייטרו ארטינו, הוא שוחרר, והחל לעבוד על הלוח של "מות הקדושים של לאורנטיוס מרומא" על בסיס ציור של באנדינלי.
במהלך ביזת רומא, בשנת 1527, הוא נאלץ לשלם כופר כבד לספרדים ונמלט חסר כל.
לא ברור היכן שהה לאחר עזיבתו מרומא עד מותו ב-1534.
מרקאי היא עיר בצפון-מרכז ונצואלה, סמוך לחוף הקריבי, והיא בירתה והעיר החשובה ביותר של מדינת ארגואה.
רובה נמצא תחת סמכותה של עיריית חירארדוט.
במפקד האוכלוסין של 2011 אוכלוסיית מרקאי וסביבתה מנתה 955,362 נפש.
בוונצואלה מרקאי ידועה בשם "Ciudad Jardín" ("עיר הגנים").
העיר נוסדה רשמית ב-5 במרץ 1701 על ידי הבישוף דייגו דה בניוס אי סוטומאיור בעמקי טוקופיו וטפטפה (מה שידוע כיום כעמק אראגואה המרכזי) בצפון ונצואלה.
על פי ההסבר המקובל, היא נקראה על שם צ'יף מקומי ילידי, "מראקיו" שמשמעותו היא "נמר קטן".
אטימולוגיות חלופיות מצביעות על עץ ארומטי מקומי בשם מארה.
מרקאי חוותה צמיחה מהירה בתקופת הדיקטטורה של חואן ויסנטה גומז (1908–1935).
גומז ראה במרקאי מקום מתאים להתגורר בו בתקופת שלטונו, והורה על בניית קשת ניצחון, כיכר שוורים (העתק כמעט של זו שבסביליה, ספרד), בית אופרה, גן חיות, ובמיוחד, מלון ז'רדין (מלון גן), אטרקציה תיירותית מלכותית עם גנים גדולים מאוד.
העיר היא ביתם של המאוזוליאום של גומז (Mausoleo de Gómez), שם קבור הדיקטטור.
מרקאי נחשבת לאחת הערים החשובות ביותר בוונצואלה, בשל היותה מרכז תעשייתי ומסחרי, העיר מייצרת נייר, טקסטיל, כימיקלים, טבק, מלט, בקר, מזון מעובד, סבון ובשמים.
האזורים סביב מרקאי הם חקלאיים, כאשר המוצרים הבולטים בגידול המקומי הם קנה סוכר, טבק, קפה וקקאו.
ישנן גם פעילויות של רעיית בקר וכריתת עצים.
פעילות הצבא הוונצואלי גם היא מוסיפה רבות לכלכלת מרקאי.
למרקאי יש תחבורה ותשתיות טובות.
העיר מחוברת לרוב היישובים החשובים האחרים על ידי הכביש האזורי המרכזי (Autopista Regional del Centro).
יש לה גם גישה טובה למערכת הרכבות הלאומית הקטנה של ונצואלה.
בקרבת העיר נמצא שדה התעופה הלאומי, הממוקם על שפת אגם ולנסיה.
לעיר אין מערכת רכבת תחתית, אך אחת כזו נמצאת בשלבי תכנון.
שדה התעופה מריסקל סוקרה (IATA MYC ICAO SVBS) ובסיס חיל האוויר הצבאי אל ליברטדור (ICAO SVBL).
נתוני אקלים עבור מרקאיחודשינוארפברוארמרץאפרילמאייונייוליאוגוסטספטמבראוקטוברנובמברדצמברשׁנתישיא °C (°F)36.7
מרקאי היא עיר המושפעת מאוד מהצבא.
מרקאי היא ערש התעופה הוונצואלית, והיא ביתם של שני בסיסי חיל האוויר הגדולים ביותר במדינה.
מטוסי הקרב הוונצואליים F-16 מוצבים בה, כמו גם מטוסי הסוחוי-30MKE החדשים שנרכשו על ידי ממשלת ונצואלה.
מתקנים צבאיים אחרים כוללים את דיוויזיית השריון הרביעית של הצבא ואת מרכז האימונים המוטסים והצריפים של החטיבה המוטסת ה-42.
זהו גם ביתו של מפעל התחמושת והנשק הממשלתי (CAVIM) המייצר את הגרסה הוונצואלית של רובה ה-FN FAL (Fusil Automatique Leger - רובה אוטומטי קל) ואת רובי ה-AK-103; כמו גם את התחמושת לשני הדגמים.
ההרים בצד הצפוני של מרקאי, המפרידים בינה לבין החוף, מרכיבים את הפארק הלאומי אנרי פיטייה, הקרוי על שם חוקר הטבע השווייצרי שחקר אותם.
הפארק הוא יער גשם שופע, הידוע במגוון השרכנים שבו.
שני כבישים מפותלים מאוד חותכים את הפארק מעל ההרים אל החוף.
האחד מתחיל בחלק הצפון-מרכזי של העיר, המכונה Urbanización El Castaño, מוביל לעיירת החוף Choroní.
השני מתחיל בחלק הצפון-מערבי בעיר El Limón, ומוביל לאוקומרה דה לה קוסטה ולחופי קאטה וקויאגואה.
מוסדות להשכלה גבוהה ומקומות תרבותיים
במרקאי נמצאת הפקולטה לווטרינרים ואגרונומיה של אוניברסיטת סנטרל דה ונצואלה, והרחבה של אוניברסיטת דה קארבובו .
בעיר ממוקם גם הקמפוס הראשי של UNEFA (אוניברסיטה צבאית הפתוחה לאזרחים).
אפשרויות הלימודים כוללות אלקטרוניקה, הנדסה אווירונאוטית ואזרחית ואוויוניקה.
מוזיאון האמנויות המודרניות "מריו אבראו".
גבי אספינו, שחקנית, דוגמנית ומגישת טלוויזיה
גבריאלה איסלר, מיס יקום 2013
לואיס לגונה, מוזיקאי וכותב שירים
פילין לאון, מיס עולם 1981
אליסיה מצ'אדו, מיס יוניברס 1996
פסטור מלדונאדו, נהג פורמולה 1
מאירה אלכסנדרה רודריגז, מיס כדור הארץ ווטר 2014
מרקוס דו נסימנטו טיישיירה (בפורטוגזית: Marcos do Nascimento Teixeira; נולד ב-5 ביוני 1996), המכונה מָרְקַאוֹ, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בסביליה מהלה ליגה.
מרקאו החל את הקריירה באוואי ובאתלטיקו פרנאאנסה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' הברזילאית במדי אתלטיקו פרנאאנסה ב-26 ביוני 2016.
ב-31 ביולי 2015 הושאל לגואראטינגטה מהסרייה ג' הברזילאית.
ב-15 בדצמבר 2015 הושאל שוב לפרוביאריה.
בינואר 2017 הושאל לאתלטיקו גויאניינסה מהסרייה א'.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לריו אבה מהפרימיירה ליגה לעונה אחת, ולאחריה חתם בג.ד.
ב-14 בינואר 2019 חתם בגלאטסראיי מהסופר ליג הטורקית.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות הליגה ובגביע הטורקי בעונת 2018/2019.
ב-8 ביולי 2022 חתם על חוזה לחמש שנים בסביליה מלה ליגה.
מרקו בלבול (נולד ב-13 ביולי 1967) הוא מאמן וכדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
בלבול נולד בטירת כרמל, כבן הזקונים למשפחת עולים ממצרים.
החל את הקריירה במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובשנותיו הראשונות בקבוצת הבוגרים של המועדון מיעט לשחק.
את הפריצה הגדולה שלו עשה בעונת , תחת הדרכתו של המאמן דרור קשטן, והוא נבחר לתגלית העונה.
בעונה לאחריה הוא כבר היה שחקן הרכב קבוע.
את עונת , בה זכתה מכבי חיפה בדאבל, החמיץ בלבול כמעט במלואה עקב פציעה.
בלבול היה שותף לאליפות ההיסטורית של חיפה בעונת , בה זכתה באליפות ללא הפסד ליגה ושברה שיאים רבים.
בעונה זו הוא שיחק כמגן ימני לצד חוליית הגנה שכללה את אלון חרזי, איתן אהרוני, רומן פץ, אריק בנדו ומשה גלאם.
בקיץ 1998 הביא אותו אברהם גרנט למכבי תל אביב.
לאחר שתי עונות, בהן לא זכה עם מכבי תל אביב באף תואר(חוץ מגביע הטוטו), עזב גרנט למכבי חיפה והביא איתו את בלבול.
בשתי עונותיו האחרונות כשחקן כמעט ולא שותף בלבול במשחקים, אך היה בפועל עוזר המאמן של גרנט, וזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות.
בסיום עונת פרש בלבול ממשחק פעיל, כשבאמתחתו חמש אליפויות ושלושה גביעים עם מכבי חיפה.
לזכותו של בלבול תשע הופעות במדי נבחרת ישראל.
בלבול שותף בחמישה משחקים במסגרת מוקדמות יורו 1996. בנוסף הוא שותף בארבעה משחקי ידידות של הנבחרת, באחד מהם גם כבש שער עצמי (הפסד 1–4 לרומניה).
לאחר שפרש ממשחק, לפני עונת , מונה בלבול לעוזר המאמן במכבי חיפה תחת אברהם גרנט.
לאחר מכן המשיך באותו תפקיד תחת יצחק שום ורוני לוי.
בקיץ 2006 בלבול עבר להיות עוזר מאמן של מכבי נתניה תחת טון קאנן, אך קאנן עזב את הקבוצה עוד לפני תחילת העונה, ובלבול עבר להיות עוזר המאמן של אלי גוטמן.
כשגוטמן פוטר לאחר מספר חודשים מנתניה, בלבול עזב יחד איתו.
בתחילת עונת מונה בלבול לראשונה למאמן ראשי, בהפועל באר שבע מהליגה הלאומית.
פתיחה גרועה של העונה, שהחלה בציפיות האוהדים לעלות לליגת העל בתום העונה, הביאה לפיטוריו כבר בדצמבר.
בקיץ 2008 הגיע בלבול למכבי תל אביב, לשמש כעוזרו של רן בן שמעון, אך האחרון פוטר לאחר כמה מחזורים ובלבול נשאר במועדון, והמשיך כעוזרו של מאמן הקבוצה, אבי נמני.
באוקטובר 2009 מונה למאמן קבוצת בני סכנין, והגיע עימה למקום ה-7. בקיץ 2010, לפני שעמד להתחיל את עונתו השנייה כמאמן הקבוצה, פרש בלבול מאימון הקבוצה מסיבות אישיות.
לאחר מכן עבר בלבול לאנגליה, שם הוא שימש סקאוט בווסטהאם, תחת ניהולו של אברהם גרנט.
בקיץ 2011 מונה בלבול למאמן מכבי פתח תקווה.
ב-15 באוקטובר פוטר בלבול מתפקידו כאשר לזכות הקבוצה היו 11 נקודות מ-8 משחקים.
בינואר 2012 מונה בלבול לעוזר מאמן פרטיזן בלגרד לאחר שאברהם גרנט מונה למאמן הקבוצה.
ב-11 במרץ 2013 מונה שוב למאמן בני סכנין, לאחר פיטוריו של שלומי דורה.
בעונת הוביל את הקבוצה למקום השישי בפלייאוף העליון, ובתום העונה סיים את תפקידו במועדון.
בספטמבר 2014 חבר בלבול לגרנט פעם נוספת, כשמונה להיות עוזר המנג'ר בקבוצה התאילנדית טרו סאסאנה.
ב-28 בדצמבר 2014 מונה בלבול למאמן הראשי במכבי חיפה, לאחר פיטוריו של אלכסנדר סטנוייביץ'.
בתום העונה סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה, ובלבול סיים את תפקידו.
ביולי 2016 מונה בלבול למאמן הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל עמה לא הצליח להעפיל לטורניר יורו 2019. בדצמבר 2018 מונה בפעם השנייה למאמן מכבי חיפה.
תחת הדרכתו חל מהפך בקבוצה, הן בתוצאות והן ביכולת, והקבוצה העפילה לפלייאוף מהמקום השני.
בעונת 2019/2020 מכבי חיפה סיימה כסגנית האלופה במקום השני בליגה.
ב-8 ביולי 2020 בלבול עזב את מכבי חיפה לאחר עונה וחצי, לאחר שחוזהו הסתיים והקבוצה בחרה שלא להמשיך עמו.
ב-4 במרץ 2021 מונה לעוזר מאמן נבחרת ישראל, וילי רוטנשטיינר.
ב-7 בינואר 2022 מונה למאמנה הזמני של נבחרת ישראל, אך פוטר מתפקידו ב-17 במרץ 2022, לפני שהספיק לנהל אפילו משחק אחד.
ב-7 ביולי 2022 מונה למאמנה של נורת'איסט יונייטד מליגת העל ההודית.
ב-8 בדצמבר 2022 סיים את תפקידו.
ב-14 במרץ 2023 מונה לעוזר מאמן נבחרת זמביה, תחת המאמן אברהם גרנט.
ב-1 באפריל 2024 מונה לאמן את מכבי נתניה בסוף העונה כאשר הקבוצה נקלעה למאבקי ירידה בפליאוף התחתון לאחר שהחליפה שני מאמנים - רן קוז'וך וגיא צרפתי.
ב-29 באוקטובר 2024 פוטר מתפקידו.
מרקו בארבאריגו (באיטלקית: Marco Barbarigo; סביבות 1413 -14 באוגוסט 1486) היה הדוכס ה-73 של ונציה.
בארבאריגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1485, ועד פטירתו, זמן קצר לאחר מכן.
לאחר פטירתו כיהן אחיו, אגוסטינו בארבאריגו כדוג'ה אחריו.
הן מרקו והן אחיו אוגוסטינו נקברו באותה כנסייה, כנסיית סנטה מריה דלה צ'ריטה (כיום גלריית האקדמיה), וקברם המפואר עוטר על ידי אמן לא ידוע, המכונה על שמם אמן תבליטי בארבאריגו.
מרקו סטפאנו בלינלי (באיטלקית: Marco Stefano Belinelli; נולד ב-25 במרץ 1986) הוא כדורסלן איטלקי, המשחק בעמדת הקלע בקבוצת וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית.
בין השנים 2007–2020 שיחק עבור תשע קבוצות שונות בליגת ה-NBA.
כמו כן, הוא שחקנה של נבחרת איטליה בכדורסל.
בלינלי החל את הקריירה שלו בקבוצת וירטוס בולוניה מהליגה האיטלקית, בשנת 2001. הוא חבר בווירטוס לשחקן NBA אחר לעתיד, מאנו ג'ינובילי, שייעץ לו במהלך תקופתו בקבוצה.
ב-2003 עבר בלינלי לקבוצת פורטיטודו בולוניה.
כבר בעונתו הראשונה בפורטיטודו בולוניה, עונת , העפיל בלינלי עם קבוצתו עד לגמר היורוליג, לאחר ניצחון בחצי גמר הפיינל פור על מונטפסקי סיינה.
בגמר הפסידה הקבוצה למכבי תל אביב.
בעונת זכה בלינלי עם קבוצתו באליפות איטליה הראשונה שלו, לאחר ניצחון בסדרת הגמר בתוצאה 1-3 על אולימפיה מילאנו.
בעונה שלאחר מכן הגיע בלינלי עם פורטיטודו בולוניה בפעם השלישית ברציפות לסדרת הגמר, אך הפסיד עמה לבנטון טרוויזו.
עונת הייתה הטובה ביותר של בלינלי, כשהיה של קבוצתו בעונה זו עם 16 נקודות בממוצע למשחק.
אף על פי כן, הוא לא נחל עם הצלחה קבוצתית עם פורטיטודו, שסיימה במקום ה-13 בלבד בליגה האיטלקית והודחה כבר בסיבוב הראשון של היורוליג.
בשנת 2007 נרשם בלינלי לדראפט ה-NBA.
הוא נבחר במקום ה-18 על ידי גולדן סטייט ווריורס והצטרף אליה.
בעונת הרוקי שלו בליגת ה-NBA, עונת , מיעט לקבל דקות משחק, וקלע 2.9 נקודות בממוצע בלבד ב-33 משחקים.
בעונה הבאה, , השתפר בלינלי בצורה ניכרת וקלע 8.9 נקודות ב-21 דקות בממוצע למשחק, אך לא הצליח להעפיל עם קבוצתו למשחקי הפלייאוף.
בקיץ 2009 עבר בלינלי ב לקבוצת טורונטו ראפטורס, תמורת דווין ג'ורג'.
בטורונטו חבר בלינלי לשחקן איטלקי אחר, אנדראה ברניאני.
באוגוסט 2010, עבר בלינלי בטרייד לניו אורלינס הורנטס בתמורה לג'וליין רייט.
ב-24 ביולי 2012 בלינלי חתם בשיקגו בולס.
לאחר עונה אחת בשיקגו חתם בסן אנטוניו, עמה זכה באליפות עונת .
באותה עונה זכה בלינלי גם בתחרות השלשות במסגרת סוף-שבוע האולסטאר.
ב-13 ביולי 2015 חתם בלינלי על חוזה בסקרמנטו קינגס.
ביולי 2016 נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לרוקי מלאכי ריצ'רדסון.
ביוני 2017 הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס, יחד עם מיילס פלאמלי, בתמורה לדווייט הווארד.
לאחר 52 במדי ההוקס שוחרר בלינלי מהקבוצה.
בפברואר 2018 חתם בלינלי על חוזה בפילדלפיה 76' עד סיום עונת .
לקראת עונת חתם על חוזה לשנתיים בסן אנטוניו ספרס, בה שיחק בעבר בין השנים 2013–2016.
לקראת עונת 2020/2021 עזב את ליגת ה-NBA, לאחר 13 עונות רצופות, וחתם על חוזה בקבוצת וירטוס בולוניה, בה החל את קריירת המשחק בשנת 2001.
בלינלי שיחק לראשונה עבור נבחרת איטליה בגיל 20, בטורניר בינלאומי באליפות העולם 2006 שהתקיימה ביפן.
הוא היה מהשחקנים החשובים בנבחרתו בטורניר וקלע 13.7 נקודות בממוצע למשחק, אך הודח עמה בשמינית הגמר לאחר הפסד לנבחרת ליטא.
בלינלי שיחק עם נבחרת איטליה גם באליפות אירופה 2007. הוא היה מהשחקנים המצטיינים בטורניר, כאשר קלע 15.5 נקודות בממוצע למשחק והיה מלך הסלים של איטליה.
עם זאת, הוא הודח עם נבחרתו בסיבוב השני של אליפות אירופה ולא הצליח להעפיל עמה לאולימפיאדת בייג'ינג.
מרקו אורליו סוטו (בספרדית: Marco Aurelio Soto; 13 בנובמבר 1846 - 25 בפברואר 1908) היה נשיא הונדורס מ-1876 ועד ל-19 באוקטובר 1883. במשך תקופת כהונתו השפיע רבות על התפתחותה של מדינתו.
סוטו נולד בטגוסיגלפה, בירת הונדורס, ב-1846. את לימודיו סיים באוניברסיטת גואטמלה ב-1866 ועסק בעריכת דין.
במהרה מונה למזכיר לענייני חוץ בממשלתו של נשיא גואטמלה, חוסה רופינו בריוס.
בעקבות מתיחות בין הונדורס לגואטמלה נשלח סוטו לארץ מולדתו כשליח מטעם גואטמלה.
סוטו פעל רבות למען מדינתו.
עיקר פעולותיו היו: עידוד ענף המכרות, יצוא בקר, בניית קווי טלגרף ועידוד הקמת קו מסילת רכבת של הקריביים.
ב-1881 נבחר סוטו לכהונה שנייה, אך בעקבות משבר עם נשיא גואטמלה, חוסה בריוס, התפטר ממשרתו ועזב לארצות הברית.
בתחילה שהה בסן פרנסיסקו ולאחר מכן בניו יורק.
דיוקנו של מרקו אורליו סוטו מתנוסס על פני שטר בערך נקוב של 2 למפירה.
מרקו בוריילו (באיטלקית: Marco Borriello; נולד ב-18 ביוני 1982) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
לזכותו של בוריילו 7 הופעות במדי נבחרת איטליה.
ב-2002 הוא עבר למילאן לאחר ששיחק בטרייסטינה ובטרוויזו.
לאחר שנתיים, שבהן הוא לא הצליח לכבוש אף שער, בהנהלת מילאן החליטו להשאיל אותו לרג'ינה.
אחרי שסיים את תקופת השאלתו, חזר למילאן, אך שוב הוחלט להשאילו- הפעם לסמפדוריה.
בוריילו, שסיים גם את תקופת ההשאלה לסמפדוריה הושאל שוב, הפעם לקבוצה הקודמת שלו, טרוויזו.
בקיץ 2006, הוחלט להשאיר את החלוץ האיטלקי, בעקבות עזיבתו של אנדריי שבצ'נקו.
ב-21 בדצמבר 2006 התבצעה בדיקת סמים שגרתית, שבה נמצאו בגופו חומרים אסורים, והשחקן הורחק מיידית מהמגרשים.
הסיפור התברר רק לאחר מכן כאשר ארוסתו, סיפרה שהדביקה אותו במחלה ונתנה לו להשתמש במשחה שהכילה את החומרים האסורים כדי להקל על הכאב.
ב-2007 עבר בוריילו לגנואה, שם הפך לסיפור הצלחה.
השער הראשון שלו בקבוצה, היה השער הראשון שלה בעונת .
שבועיים לאחר מכן בוריילו כבש שלושער מול אודינזה.
החלוץ סיים את העונה במקום השלישי בטבלת המבקיעים, מיד אחרי אלסנדרו דל פיירו ודויד טרזגה.
ב-2008 הוחתם שוב במילאן עד 2013, ושכר של 3.2 מיליון אירו לעונה.
בסוף ינואר 2014 הושאל לווסטהאם יונייטד לשארית העונה.
ב-2 בפברואר 2015 חתם בגנואה.
בקיץ 2015 חתם בעולה החדשה לסרייה א' קארפי.
ב-29 בינואר 2016 חתם באטאלנטה.
ב-4 באוגוסט 2016 חתם בקליארי.
בוריילו זומן בפעם הראשונה למשחק של איטליה נגד פורטוגל, שהתקיים ב-6 בפברואר 2008. הוא החליף את לוקה טוני בעשרים דקות האחרונות.
הוא שיחק בעוד שני משחקי ידידות, ובשניהם החליף את טוני.
בוריילו הצטרף לנבחרתו במשחקי היורו 2008, אבל לא שיחק.
הוא התייתם מאביו עוד בהיותו בן 15 וגדל יחד עם אחיו פאביו ואמו מרגריטה.
הוא היה מאורס לדוגמנית הארגנטינאית בלין רודריגז.
מרקו דל וקיו (באיטלקית: Marco Delvecchio; נולד ב-7 באפריל 1973 במילאנו) הוא כדורגלן עבר איטלקי.
שיחק לרוב בעמדת החלוץ, אך ניחן ביכולות משחק רב-גוניות שאפשרו לו לשחק גם בקישור.
דל וקיו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אינטר מילאנו.
את הופעת הבכורה שלו בבוגרים רשם ב-26 בפברואר 1992, עוד לפני שמלאו לו 19, במסגרת הגביע האיטלקי מול יובנטוס.
כשבוע לאחר מכן, ב-1 במרץ, רשם את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', במשחק מול פיורנטינה.
לאחר שרשם הופעות בודדות בלבד עד לסיום העונה, הושאל דל וקיו עונה לאחר מכן לקבוצת ונציה מהסרייה ב', וכעבור עונה הושאל בשנית, הפעם לאודינזה מהליגה הבכירה.
דל וקיו חזר לאינטר בעונת , והפך לשחקן הרכב קבוע.
בדקה ה-91 של מחזור הסיום מול פדובה, כבש דל וקיו את השער שהבטיח לאינטר מקום בגביע אופ"א.
דל וקיו התחיל את עונת , ואף כבש במדיה שער ליגה, אך בנובמבר 1995, כחודשיים לאחר פתיחת העונה, הועבר לרומא במסגרת עסקת חליפין.
דל וקיו שמע על המעבר בעודו נמצא עם נבחרת איטליה הצעירה.
בסיבוב הראשון של העונה הוא לא זכה להופעות רבות, ושימש בעיקר מחליף לשלושת החלוצים האחרים של רומא, פרנצ'סקו טוטי, אבל באלבו ודניאל פונסקה.
אמנם, עם פתיחת הסיבוב השני זכה דל וקיו למקום בהרכב הפותח, וסים את עונת הבכורה שלו ברומא עם עשרה שערי ליגה, שני בקבוצה רק לבאלבו.
מעמדו של דל וקיו בקבוצה השתפר עם הגעתו של המאמן זדנק זמאן ב-1997, ולשיאו האישי בקבוצה הגיע בעונת , בה כבש 18 שערי ליגה, מתוכם שלושה שערים בשני משחקי הדרבי מול לאציו, והיה מלך השערים של קבוצתו.
בעונת הגיע לרומא המאמן פאביו קאפלו, ותפקודו של דל וקיו במגרש השתנה, כשקאפלו הציב אותו כחלוץ שני ולא כחלוץ חוד, וגם בתפקוד זה הוסיף להיות כובש דומיננטי עם 11 שערי ליגה.
עונה אחר כך דל וקיו שוב תופקד במיקום אחר, הפעם יותר כשחקן כנף במערך התקפי שכלל גם את טוטי ואת גבריאל בטיסטוטה במרכז ההתקפה.
השינוי הביא לירידה בתפוקת השערים של דל וקיו, שסיים את העונה עם שלושה שערי ליגה בלבד, אך דל וקיו הפגין יכולת גבוהה בתפקוד החדש, והוא שיחק היטב במשולש ההתקפי בדרך לזכייה הראשונה והיחידה שלו בקריירה בתואר אליפות.
בפתיחת עונת , חוותה רומא מספר שינויים בתפקיד המאמן.
צ'זרה פראנדלי מונה במקומו של קאפלו שעזב, אך עזב בעצמו עוד בטרם פתיחת העונה והוחלף ברודי פלר.
פלר התפטר כחודש אחר כך, ובמקומו מונה לואיג'י דלנרי, שלא הרכיב את דל וקיו כמעט כלל.
עד לחודש ינואר 2005 צבר דל וקיו ארבע הופעות ליגה בלבד באותה עונה, והחליט להיפרד מרומא לאחר קרוב לעשר שנים במדי הקבוצה.
בסך הכל רשם דל וקיו 300 הופעות בכל המסגרות במדי רומא, בהן כבש 83 שערים.
דל וקיו סיים את העונה במדי ברשה, ובסיומה נרכש על ידי פארמה, אך גם במדיה לא זכה להופעות רבות, ובסיום העונה שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת הצטרף לקבוצת אסקולי בהעברה חופשית.
כששיחק במדי אסקולי בסטאדיו אולימפיקו ברומא מול קבוצתו לשעבר, כבש את אחד השערים במשחק שהסתיים בשוויון 2-2. דל וקיו לא חגג את כיבוש השער, ובסיום המשחק אף עבר מתחת ליציע האוהדים של רומא תוך שהוא מתנצל על הכיבוש וזוכה לתשואות מאוהדיו לשעבר.
בטרם סיום העונה סבל דל וקיו מפציעה בברך, ובעקבות הפציעה וירידתה של אסקולי לליגת המשנה, סיכם דל וקיו עם ראשי המועדון על פרידה משותפת.
ב-2008, לאחר כשנה מחוץ למגרשים, החליט דל וקיו בן ה-35 לפרוש מכדורגל מקצועני, ולעבור לשחק בפסקאטורי אוסטיה מהליגה המחוזית של לאציו, החמישית בדירוג באיטליה.
דל וקיו החל את דרכו בנבחרת הצעירה של איטליה, והשתתף בשתי אליפויות אירופה עד גיל 21 (1994 ו-1996 שהסתיימה בזכייה בתואר).
הוא נכלל בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת אטלנטה, ושותף בכל שלושת משחקיה של איטליה בטורניר.
דל וקיו רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה תחת המאמן דינו זוף בדצמבר 1998. זוף כלל את דל וקיו בסגל לטורניר יורו 2000, וזאת על אף מאזנו טרם הטורניר שעמד על ארבע הופעות בלבד במשחקי ידידות ובטרם כבש במדי הנבחרת.
הופעתו הראשונה בטורניר הייתה כמחליף בדקה ה-77 של הניצחון על בשלב הבתים.
הופעתו הבאה הייתה כמחליף בדקה ה-67 של חצי הגמר מול , שהסתיים בהעפלה דרך דו-קרב פנדלים.
הופעתו הראשונה בהרכב הייתה במשחק הגמר, בו פגשה איטליה את .
בדקה ה-55, המשיך דל וקיו כדור רוחב של ג'אנלוקה פסוטו אל הרשת, והעלה את איטליה ליתרון עם שער הבכורה שלו במדי הנבחרת.
כארבע דקות לסיום הוחלף דל וקיו, ובסיום איטליה הפסידה בתוצאה 2-1 לאחר הארכה וסיימה כסגנית אלופת אירופה.
דל וקיו הוסיף לשחק גם תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני ואף זומן לסגל איטליה למונדיאל 2002, אך לא זכה לדקות משחק במהלך הטורניר.
הופעתו האחרונה של דל וקיו בנבחרת הייתה ב-18 בפברואר 2004, במשחק ידידות ביתי מול שהסתיים בשוויון 2-2. לאחר שלא זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2004, פרש דל וקיו מכדורגל בינלאומי, עם 22 הופעות וארבעה שערים.
נבחרת איטליה עד גיל 21
מרקו אורניה (בספרדית: Marco Ureña; נולד ב-5 במרץ 1990) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת החלוץ בסנטרל קואסט מארינרס ובנבחרת קוסטה ריקה.
אורניה התחיל את הקריירה שלו באלחואלנסה, ובפברואר , הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.
ב-8 בפברואר 2011, הוא חתם במועדון הרוסי קובאן קרסנודאר ל-4 שנים.
ב-10 בדצמבר חתם באופן קבוע בקבוצה.
ב-2009 זומן לנבחרת, ערך את הופעתו הבכורה נגד ונצואלה.
אורניה נכלל לסגל מונדיאל 2014 בו הבקיע שער נגד אורוגוואי בניצחון 1–3, בשלב הבתים אותו סיימה הנבחרת במקום הראשון המפתיע, מעל לנבחרות חזקות כאורוגוואי, איטליה ואנגליה.
יחד עם נבחרתו העפיל אורניה עד לרבע הגמר, שם נעצרה קוסטה ריקה בפנדלים מול הולנד.
מרקו ברוצ'ינר (ברומנית: Marco Brociner; 20 באוקטובר 1852 – 12 באפריל 1942) היה עיתונאי, פובליציסט, עורך, סופר ומחזאי יהודי שפעל ברומניה ובאוסטריה.
מרקו ברוצ'ינר נולד ולמד ביאשי, רומניה, היה בנו של אידל בר ברוצ'ינר, מחסידי תנועת ההשכלה היהודית ואחיהם של מאוריצ'יו, יוסף ואנדריי.
הוא המשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת לייפציג ומדעי המדינה ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, שם קיבל דוקטורט ושיתף פעולה עם כתבי עת ממינכן ועם כתב העת היהודי רומני Vocea Apărătorului.
ב-1880 שב לרומניה, ייסד את כתב העת בשפה הגרמנית Bukarester Tageblatt והיה לעורכו הראשי.
מרקו ברוצ'ינר נמנה בין הפובליציסטים היהודים שגורשו מרומניה, למרות היותו יליד רומניה, ב-1885, בגלל מאבקם באנטישמיות.
הוא התיישב בווינה, שם התמנה ב-1888 לעורך בכתב העת Neues Wiener Tageblatt, ביטאון ממשלת אוסטריה.
ברוצ'ינר נפטר בגיל 90 בגטו הווינאי שיצר המשטר הנאצי.
Ionel Fortunat רומן בשני כרכים
Radu Gleva רומן בשני כרכים
Das Volk stecht auf רומן על רקע מרד האיכרים מ-1907
מרקו אסנסיו ויימסן (בספרדית: Marco Asensio Willemsen; נולד ב-21 בינואר 1996) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית ובנבחרת ספרד.
מרקו אסנסיו החל את הקריירה שלו במיורקה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–3 לרקראטיבו ולבה, כששותף בשש הדקות האחרונות של המשחק.
ב-24 בנובמבר 2014 סוכמה העברתו לריאל מדריד תמורת 3.9 מיליון יורו, כאשר השחקן נשאר במיורקה כמושאל עד לסיום עונת 2014–2015. ב-20 באוגוסט 2015, לאחר משחקי טרום העונה עם ריאל מדריד, הושאל לאספניול.
לאחר עונת השאלה מוצלחת באספניול שבה ערך בכל המסגרות 37 הופעות בהן כבש ארבעה שערים ובישל 15 שערים שב מרקו אסנסיו לריאל מדריד.
ב-28 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה הלא רשמית שלו בריאל מדריד במשחקה נגד פריז סן-ז'רמן.
ב-9 באוגוסט 2016 כבש את שערו הראשון במדי ריאל מדריד בסופר קאפ האירופי בניצחון על סביליה 2-3. ב-21 באוגוסט 2016 כבש את שערו הראשון בלה ליגה בניצחון על ריאל סוסיאדד 0–3. ב־18 באוקטובר 2016 כבש את שערו הראשון בליגת האלופות בניצחון על לגיה ורשה 1–5.
ב-3 ביוני 2017 כבש את שערו הראשון בגמר ליגת האלופות בניצחון על יובנטוס 1–4. ב-17 ביוני 2017 כבש את שערו הראשון בנבחרת ספרד הצעירה בניצחון 0–5 על מקדוניה, וב-13 באוגוסט 2017 כבש את שערו הראשון בסופר קאפ הספרדי במשחק הראשון מול ברצלונה בניצחון 1–3, וכן כבש במשחק השני בניצחון 0–2.
בעונת הבכורה בריאל מדריד ערך בכל המסגרות 38 הופעות בהן כבש עשרה שערים, ביניהם ברבע הגמר נגד באיירן מינכן ובגמר נגד יובנטוס, ובישל ארבעה שערים.
בסוף העונה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה ובליגת האלופות.
בעונת 2017/18 עלה כמחליף בדקה ה-79 נגד פריז סן-ז'רמן במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות בתוצאה של 1-1 ותרם שני בישולים לרונאלדו ולמרסלו בניצחון 1–3.
בעונה זו כבש את שער הניצחון בחצי הגמר הראשון בין ריאל מדריד לבין באיירן מינכן במסגרת ליגת האלופות.
ב-24 ביולי 2019 קרע את הרצועה הצולבת במהלך משחק מול ארסנל.
ב-19 ביוני 2020, כמעט שנה לאחר הפציעה הקשה שעבר, נכנס כמחליף וכבש שער בנגיעה הראשונה בכדור, והוסיף בישול כמה דקות לאחר מכן בניצחון 0–3 על ולנסיה.
ב-22 בספטמבר 2021 כבש את השלושער הראשון בקריירת המועדונים שלו בניצחונה של ריאל מדריד על קבוצתו לשעבר מיורקה 1–6. ב-7 בדצמבר כבש בליגת האלופות לעונת 21/22 את שערו הראשון ואחד משעריו הגדולים בקריירה מול אינטר מילאנו דקה אחרי שנכנס כמחליף בניצחון של ריאל מדריד 0–2 על אינטר מילאנו.
ב-7 בפברואר 2022 כבש ממרחק של 23 מטרים את שער הניצחון על גרנדה.