tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מעצב האופנה האמריקאי מייקל קורס נבחר כמעצב בגדי הנשים וכמנהל היצירתי של סלין בשנת 1997. ב־2004 עזב את החברה כדי למקד את הקריירה שלו במותג שלו עצמו.
בשנת 2005 מונה המעצב האיטלקי רוברטו מניקטי כמנהל היצירתי.
שנה לאחר מכן מונתה המעצבת הקרואטית איוונה אומזיץ' לתפקיד ניהול הסטודיו לעיצוב בסלין.
אומזיץ' עבדה בעבר עם סלין כיועצת, וכן עבדה בעבר עם רומיאו ג'ילי, פראדה, ג'יל סנדר ומיו מיו.
אומזיץ' עיצבה עבור סלין עד 2008, אך החוזה עמה לא חודש, עקב ביצועים מאכזבים.
בספטמבר 2008 מינה ברנאר ארנו, נשיא LVMH, את פיבי פילו לתפקיד המנהלת היצירתית של סלין.
פילו הציגה את קולקציית הבגדים הראשונה שלה לאביב־קיץ 2010 בשבוע האופנה בפריז.
ב־2009 הגדיר המגזין ווג את הסגנון שלה כ"טרנד המינימלי הקולי".
בשנת 2010, זכתה פילו בפרס מעצב השנה ממועצת האופנה הבריטית.
בשנת 2011, זכתה בתואר המעצב הבינלאומי של השנה מידי מועצת מעצבי האופנה של אמריקה.
שני הפרסים הוענקו על עבודתה בסלין.
בדצמבר 2017 הודיעה פילו על עזיבתה את סלין לאחר שסיימה את קולקציית סתיו 2018, שהוצגה במארס 2018.
בינואר 2018, הודיעה LVMH על מינויו של הדי סלימן לתפקיד מנהל אמנותי, יצירתי, ותדמיתי של סלין.
הוא מנהל את כל הקולקציות של סלין, והרחיב את היצע המותג כשהוסיף לו אופנת גברים ובשמים נוספים.
בספטמבר 2018 הציג סלימן לוגו מעודכן לסלין בחשבון האינסטגרם של המותג.
סלימן עיצב חנויות דגל בפריז, טוקיו, שנגחאי, לוס אנג'לס, מדריד, מילאנו ולונדון.
סלימן החליף את הסגנון המסורתי של המותג בסגנון האישי שלו, שתואר בוושינגטון פוסט כ"מונע על ידי תרבות הנוער, אינדי רוק והתבגרות זועפת".
דקוטה ג'ונסון הייתה הידוענית הראשונה שלבשה בגד מהקולקצייה הראשונה שעיצב סלימן בסלין על השטיח האדום, בבכורת הסרט סוספיריה בלוס אנג'לס.
בבעלות החברה כ־178 חנויות ברחבי העולם, ומוצריו מופצים גם באמצעות רשת הכוללת חנויות כלבו כמו בארניז (ניו יורק), ברגדורף גודמן (ניו יורק), הרודס (לונדון) וגלרי לפאייט (פריז).
סליס עבדול סאמד הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ניס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת גאנה.
עבדול סאמד גדל באקדמיית JMG.
בין השנים 2019–2022 שיחק בקלרמון פוט, תחילה במסגרת ליגת המשנה הצרפתית ובהמשך במסגרת ליגת העל הצרפתית.
ב-24 ביוני 2022 חתם עבדול סאמד על חוזה לחמש עונות בלאנס מליגת העל הצרפתית.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך עבדול סאמד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בניצחון 2-0 על נבחרת שווייץ במשחק ידידות לקראת מונדיאל 2022.
סלינה פילינגר היא מחזאית בהפקות ברודוויי ותסריטאית יהודיה.
כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה ליוג'ין, אורגון, שם גדלה.
היא למדה בתיכון סאות' יוג'ין לפני שלמדה באוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם למדה משחק ומחזאות.
בזמן שהייתה סטודנטית היא קיבלה את פרס ג'ודית בארלו הראשון, פרס שנתי לסטודנטים שניתן לעבודה בהשראת מחזאות היסטורית.
היא הייתה אחת משלושת המחזאים שנבחרו לפסטיבל המחזאים של אגנס ניקסון בנורת'ווסטרן, שנתיים ברציפות.
במהלך השנה האחרונה שלה בנורת'ווסטרן, פילינגר הוזמנה על ידי שני תיאטראות מקומיים, Northlight Theatre ו-Sideshow Theatre.
המחזה שלה "Faceless" הופק ב-Northlight בינואר 2017 והיה ההפקה המקצועית הראשונה של פילינגר, שנפתחה רק שישה חודשים לאחר שסיימה את לימודיה.
המופע שלה, "Something Clean", בוצע לראשונה ב-Roundabout Underground בניו יורק ב-2019 ונפתח בשיקגו כמה חודשים לאחר מכן.
המחזה שלה, "POTUS: Or, Behind Every Great Dumbass Are Seven Women Trying to Keep Him Alive", עלה בברודוויי בתיאטרון שוברט בשנת 2022, מה שהפך את פילינגר, בגיל 28, לאחת המחזאים הצעירים ביותר שהפיקו מופע בברודוויי.
המחזה היה במקור במגעים שיתקיים בעונת ברודוויי 2020, אך התעכב בגלל מגפת הקורונה.
סוזן שטרומן ביימה את ההפקה, שבה כיכבו ג'ולי ווייט, ונסה ויליאמס, רייצ'ל דראטץ', לילי קופר, ליה דלריה, סוזי נקמורה וג'וליאן האף.
המחזה היה ההצגה השלישית הכי מופקת של 2023. בשנת 2022 פילינגר הצטרפה ל"תוכנית הבוקר" של אפל TV פלוס כתסריטאית בעונה השלישית.
בעודה סטודנטית זכתה פילינגר בפסטיבל אגנס ניקסון ובפרס ג'ודית בארלו.
בשנת 2019, המחזה שלה "Something Clean" קיבל את פרס לורן/האצ'ר והמחזה שלה "Cinched/Strapped" זכה בפרס ההצגה החדשה של ל.
ארנולד וייסברגר בפסטיבל התיאטרון של ויליאמסטאון.
המחזה "POTUS" נכנס לרשימת קילרויס לשנת 2019 וההפקה בברודוויי הייתה מועמדת לשלושה פרסי טוני.
סלינה מיי רובינסון היא פוליטיקאית קנדית שנבחרה לפרלמנט של קולומביה הבריטית וכיהנה מ-2013 עד 2024 באופוזיציה, בממשלת מיעוט, בממשלת רוב וכן כעצמאית.
שירתה בין היתר כשרת האוצר וכשרה לחינוך על תיכוני, ונחשבה לפוליטיקאית היהודייה הבכירה ביותר בקולומביה הבריטית.
רובינסון נולדה במונטריאול שבקנדה בשם סלינה דרדיק.
בשנת 1978 עברה משפחתה לריצ'מונד שבוונקובר רבתי.
עם סיום התיכון, נסעה לשנה לישראל, שם למדה באולפן והשתתפה בתוכנית "לבנות ולהבנות" להכרת ישראל מתוך שירות קהילתי, סמינרים וטיולים בארץ.
בשובה לקנדה עבדה במספר מוסדות יהודיים בוונקובר, תוך כדי לימודיה באוניברסיטת סיימון פרייזר SFU , בה השלימה תואר שני בייעוץ פסיכולוגי.
מאז 1994 גרה רובינזון עם משפחתה בקוקוויטלם , גם היא עיר בוונקובר רבתי.
היא עבדה כתרפיסטית משפחתית, גויסה לעבודה בסוכנות השירות למשפחה היהודית, לימים הפכה למנהלת בכירה בסוכנות זו ולאחר מכן נכנסה לפוליטיקה כחברה במועצת העיר קוקוויטלם.
ב-2012, בעקבות פרישתה של נציגה ממפלגתה, הכריזה שהיא מתמודדת על מושב בפרלמנט.
בליל הבחירות לפרלמנט ב-2013 נראה היה שהובסה, אולם לאחר ספירת פתקי הצבעה מרחוק, ואז ספירה חוזרת שנדרשה כיוון שההפרש בינה לבין המתחרה סטיב קים היה קטן מ-0.2%, התברר כי היא מובילה בהפרש של 41 קולות.
בבחירות של 2017, רובינסון שוב התמודדה מול אותו מתחרה כמו בבחירות 2013, אך הפעם זכתה בהפרש של יותר מ-2400 קולות: רובינסון זכתה ב־50% מקולות המצביעים וקים זכה ב-30% מהם.
בקדנציה זו מונתה רובינסון לשרת השיכון והנושאים העירוניים בממשלת קולומביה הבריטית החדשה, תחת ראש הממשלה .
במסגרת תפקידה זה, הציעה לבטל את המע"מ על בניה להשכרה, הצעה שהתממשה שנים מאוחר יותר.
באוקטובר 2019 מונתה למינוי זמני גם כשרת שירות לאזרח, עד כניסת שרה קבועה לתפקיד בינואר 2020.
לאחר בחירתה מחדש בשנת 2020, בתקופת הקורונה, מינה אותה הורגן לשרת האוצר של הפרובינציה.
תקציב 2021-2022 הסתכם ביתרה של 1.3 מיליארד דולר, לעומת התחזית שצפתה גירעון של כ-10 מילון דולר.
רובינסון הסבירה שלמרות קשיי הקורונה ואסונות הטבע בשנים אלו, הממשלה השקיעה במקום להצטמצם והאסטרטגיה הוכיחה את עצמה.
היא ציינה שחלק מהיתרות יושקעו בפעולות לצמצום האינפלציה ולקידום החינוך, והסבירה כי היתרות נבעו מכך שהפתיחה המחודשת של הכלכלה הגדילה את ההכנסות ממיסים, אוצרות הטבע וחברת הביטוח שבבעלות הפרובינציה הכניסו יותר מהצפוי והממשלה הפדרלית סייעה במענק קורונה חד פעמי.
ב-7 בדצמבר 2022, מונתה רובינסון לשרת החינוך העל-תיכוני וההכשרה לעתיד תחת ראש הממשלה הנכנס, דויוד אבי.
בתפקיד זה הובילה מה שכונה כמהלך התכנון המשמעותי ביותר בעשור: תוכנית הכשרה עתידית בתנאי שינוי מתמיד, בה שילוב של מלגות קצרות טווח, תוספת של 3000 מקומות בהכשרה בתחומים טכנולוגיים ועוד.
באוקטובר 2023, שיבח אותה ראש הממשלה אבי על מנהיגותה בנושא המלחמה באנטישמיות בפרובינציה.
רובינסון גם שימשה כנציגת ראש הממשלה בקשר עם הקהילה היהודית, וסיפרה על כישלון מאמציה לגרום לחבריה בפרלמנט להביע תמיכה בישראל לאחר התקפת חמאס בשבעה באוקטובר ולהילחם באנטישמיות הגואה בעקבות זאת.
בעקבות יזמה שקידמה רובינסון, באוקטובר 2023 הפכה קולומביה הבריטית לפרובינציה השנייה בקנדה שמחייבת הכללת יחידת לימוד בנושא השואה בתוכנית הלימודים.
רובינסון התמודדה עם ביקורת על הערות שלה במסגרת אירוע של בני-ברית קנדה בסוף ינואר 2024, כאשר התלוננה כי צעירים אינם מבינים שישראל קמה על "פיסת אדמה מחורבנת שלא היה בה שום דבר", כחלק מהסבר שנתנה לגבי בורותו של הדור הצעיר בנושאי היסטוריה של השואה ושל הנסיבות שהובילו להקמת מדינת ישראל.
ראש ממשלת קולומביה הבריטית ואחרים גינו את התבטאותה זו ורובינסון התנצלה עליהן מאוחר יותר באותו שבוע.
אף על פי שרובינסון הצהירה שהיא מבינה שהצהרותיה תרמו לאסלאמופוביה ולגזענות כלפי פלסטינים והיא מתנדבת לעבור השתלמות בנושא, כתריסר מסגדים והתאגדויות איסלמיות הכריזו כי לא ישתפו פעולה עם מפלגתה לקראת הבחירות באוקטובר 2024, עד שראש הממשלה יפטר את רובינסון.
כרזות פרו פלסטיניות הודבקו על קירות משרדה, הפגינו כנגדה והיא אף קיבלה איומים על חייה.
ב-1 בפברואר 2024, פדרציית מחנכי ההשכלה הגבוהה של קולומביה הבריטית (FPSE) בשיתוף עם האגודה הקנדית של מורי האוניברסיטה (CAUT), פרסמה הצהרה הקוראת לראש הממשלה דייוויד איבי לקרוא להתפטרותה המיידית של רובינסון.
FPSE, בשם 55,000 עובדיה, תיארה את רובינסון כמערערת את העקרונות הדמוקרטיים של חופש הביטוי והחופש האקדמי.
קריאה זו נבעה מלחץ ישיר של השרה לפיטוריה של המרצה ד"ר נטלי נייט כיוון שקראה לטבח 7 באוקטובר "מדהים" ו"מבריק", הערות שנתפסו כפוגעות בקהילה היהודית.
המחאה נגדה אף הביאה לביטול אירוע התרמה למפלגתה שהיה מתוכנן לקראת הבחירות שיערכו בסתיו 2024.
בעקבות לחץ כבד של מוסלמים ונציגי האומות הראשונות, ב-5 בפברואר 2024, הסכימה רובינסון להתפטר מתפקידה כשרת החינוך העל-תיכוני וההכשרה לעתיד.
בנאומה האחרון בפרלמנט אמרה כי התבקשה לעזוב את תפקידה כי היא "יהודייה מדי", ואף סיפרה שהתבקשה להסיר שרשרת עם מגן דוד בטענה כי הסמל מקושר לרצח עם.
באוקטובר 2024, הכריזה ממשלת קנדה על סאמידון, הארגון שהוביל להדחתה של רובינסון, כארגון טרור.
כיוון שהרגישה שמפלגתה אינה תומכת בה ומפגינה מוסר כפול כלפיה, הודיעה רובינסון ב-6 במרץ 2024 על פרישתה ממפלגתה, ועל המשך כהונתה בפרלמנט כנציגה עצמאית.
לאחר פרישתה, הזכירה כי אינה מתכוונת להשתתף כמועמדת לפרלמנט בבחירות הבאות, בהמשך 2024.
נישאה לדן רובינסון בשנת 1987 ולהם שני ילדים, בן ובת.
אובחנה בסרטן מעיים נדיר ב-2006, ולאחר שהחלימה מהמקרה הראשון אובחנה שוב בינואר 2023 עם שובו של אותו סרטן, ודיווחה על החלמתה המחודשת באוקטובר אותה שנה.
ב-2001, כאשר ילדיה הביולוגיים היו בני 11 ו-9 שנים, ילדה תינוק בפונדקאות אלטרואיסטית עבור חברתה לעבודה.
באותה תקופה לא ניתן היה לעבור את ההליך בקולומביה הבריטית ולכן עברה אותו במרפאת פוריות בקלגרי שבפרובינציה השכנה אלברטה.
בשנים הבאות הייתה רובינסון חלק ממאבק משפטי תקדימי לשינוי החוק בקולומביה הבריטית, כיוון שעל פי החוק הייתה נאלצה לרשום את היילוד כבנה, אף על פי שלא היה קשר גנטי בניהם.
טיעוניה, בהם בין היתר טענה לאפליה לעומת גברים כי עבורם אבהות נקבעת משיקולים גנטיים וכן שהיא נאלצת לשקר במסמך רשמי ולומר כי היא אימו של התינוק, התקבלו, והחוק, ואיתו הרישום בתעודת הלידה, שונו בעקבות זאת.
סליף מנה הוא אתלט אמריקאי, זכה במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת פריז בקפיצה משולשת.
מנה נולד וגדל בברונקס, ניו יורק.
הוריו היגרו לאמריקה בשנות ה-90 מסנגל.
אמו, פאטו סיי, מנהלת עסק לשזירת שיער בדרום ברונקס.
אביו, תיינאו מנה, נפטר באפריל 2020 מנגיף הקורונה במהלך מגפת הקורונה.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון בתחילתיולי 2023 הוא סיים במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.44 מטר.
שבועיים לאחר מכן באליפות צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים שנערכה בסן חוסה, קוסטה ריקה ביולי האו זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.49 מטר אחרי ראסל רובינסון (16.64 מטר) ולפני קלסי דניאל מטרינידד וטובגו (16.19 מטר).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת פריז שנערכו ביוג'ין ביוני הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 17.52 מטר, לפני ראסל רובינסון (17.01 מטר) ודונלד סקוט (16.87 מטר).
במשחקים אולימפיים הוא השתתף בתחרות וסיים אותה במקום השישי.
סלין סונג , היא במאית-תסריטאית קולנוע ומחזאית קנדית ילידת-דרום קוריאה.
סרטה הראשון, "חיים שלמים", שאותו ביימה וכתבה, זכה לביקורות משבחות ומספר פרסים, כולל מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולתסריט המקורי הטוב ביותר.
לפני כן סונג כתבה וביימה מחזות תיאטרון שוליים.
בקיץ 2025 עלה לאקרנים הסרט "מאצ' מושלם" בבימויה.
אביה היה במאי שזכה להכרה מסוימת בדרום קוריאה, ואמה הייתה מאיירת ומעצבת גרפית.
כשהייתה בת 12 הוריה היגרו ל, אונטריו, קנדה.
בקנדה הוריה ניהלו חנות ציוד אומנות.
סונג למדה ב-, וב-2012 סיימה תואר עם מייג'ור בפסיכולוגיה ומינור בפילוסופיה.
לאחר מכן, ב-2014, השלימה תואר במחזאות מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
רוב המחזות הופיעו בתיאטרונות בוטיקיים, וגם המעט שהצליחו יותר, נשארו מוגבלים לנישה של תיאטרון שוליים מקומי.
המחזה "Family", שכתבה ב-2014 עבור תזת ה-Master of Fine Arts שלה, היה דרמה משפחתית עם מאפיינים של הומור שחור.
"The Feast", מחזה ניסיוני על תשוקה ומחסור במשאבים, עוסק בסעודת ערב מתורבתת שמתדרדרת לקאניבליזם.
המחזה, שסונג כתבה במהלך לימודיה, עלה לראשונה ב-2013 באוניברסיטת קולומוביה במסגרת הלימודים, ולאחר מכן ב-2015 ו-2016 בתיאטרונים מקצועיים.
המחזה Beep and Boop Fight Crime (2014) עסק באלימות משטרתית, ובמהלכו שוטרים לבושי מדי קו קלוקס קלאן יורים באזרחים.
ב-2016 סונג הגיעה למסקנה שהיא צריכה לעזוב את העיסוק בתיאטרון.
תיאטרון השוליים לא סיפק כלכלית את סונג, שעבור אחד מהמחזות קיבלה רק 500$.
בנוסף לאילוץ הכלכלי, החיבור של סונג לתיאטרון נשחק, והיא התקשתה להתמודד עם היררכיית הגזע של התיאטרון (סונג אמרה בריאיון ש"הבייס של צופי תיאטרון הם לבנים וזקנים").
בשלב מסוים, סונג עבדה במשך חצי שנה רצופה כשדכנית בניו-יורק.
אך ייקח שנים עד שסונג תמצא את דרכה האומנותית מחוץ לתיאטרון.
ב-2016 עלה מחזה בשם "Tom & Eliza", שסונג תכננה שיהיה המחזה האחרון שלה.
המחזה עסק בזוג שמנסה להבין למה הזוגיות שלהם נכשלה.
על אף התכנון לעזוב את התיאטרון, סונג נשאבה לכתיבת מחזה נוסף: "Endlings", שעלה ב-2019 והפך למחזה המצליח ביותר שלה.
הסיפור עוסק בשלושה האניו, דייגות קוראניות מסורתיות, ובמקביל במחזאית אמריקאית-קוריאנית שגרה בניו-יורק (בדומה לסונג עצמה).
המחזה עלה תחילה בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני במסצ'וסטס, ולאחר מכן גם בניו-יורק (עד שמגפת הקורונה קטעה את העלאת המחזה).
במהלך המופע, סונג מנסה לשחזר את המחזה השחף (The Seagull) מאת אנטון צ'כוב במשחק המחשב סימס 4. כ-10,000 אנשים צפו בשידור (רובם לא בזמן אמת).
ביקורת של Vulture ציינה שהמופע "מרגיש כמו ג'אנר חדש לגמרי, שנולד מגובש ובטוח בעצמו", והביקורת של AV Club קראה למחזה "תיאטרון מרתק".
ב-2020 סונג עזבה לבסוף את התיאטרון והצטרפה כתסריטאית זוטרה (staff writer ) לסגל התסריטאים של סדרת הטלוויזיה מחזור כישור הזמן.
סונג פרצה למיינסטרים עם סרט הדרמה חיים שלמים, שאותו כתבה וביימה.
הסרט הופק על ידי אולפני A24 היוקרתיים.
הסרט עוסק במחזאית אמריקאית ממוצא קוריאני, ורגשותיה המורכבים סביב הגירתה מקוריאה לארצות הברית.
הסרט מבוסס חלקית על חייה של סונג.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס ב-21 בינואר 2023. "חיים שלמים" זכה לשבחים מהביקורות, ומחזיק בציון 94 ב-Metacritic ו-95% ב-Rotten Tomatoes.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.
בנוסף היה מועמד לפרסי גלובוס הזהב, פרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי, פרס אינדפנדנט ספיריט ודוב הזהב.
נכון למאי 2024, הצילומים החלו לסרטה הבא, "מאצ' מושלם", קומדיה-רומנטית בכיכוב דקוטה ג'ונסון, פדרו פסקל וכריס אוונס ובהפקת A24. הסרט צפוי לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-13 ביוני 2025. עלילת הסרט מתמקדת בשדכנית צעירה ושאפתנית מניו יורק, שמוצאת את עצמה קרועה בין ההתאמה המושלמת עבורה לבין האקס הבלתי מושלם שלה.
סונג ביימה את הקליפ לשיר Goddess של המוזיקאית ליי-ווי, שיצא ב-11 באפריל 2024.
סונג נשואה ל, סופר ומחזאי יהודי אמריקאי.
הם הכירו ב-2014 במהלך artists residency, וב-2016 התחתנו.
שנהשםתפקידהערותמקור2021מחזור כישור הזמןStaff writer8 פרקים
סלין לה דיווין היא מלכת דראג ישראלית שאותה מגלם האמן והפעיל החברתי אסף פרן.
משנת 2012 היא מופיעה ומנחה את אירועי ומצעדי הגאווה בבאר שבע.
פרן נולד ב-4 ביוני 1992 וגדל בבאר שבע.
אימו הילה היא אחות בבית החולים סורוקה ואביו שלמה, יליד וילנה, הוא מנהל פרויקטים.
סלין לה דיווין נוצרה על ידי פרן לראשונה כשהיה בן 15, במסגרת ההרכב "נותנות בעקב" שהופיע בליין מסיבות להט"בי במועדון ה"מונרו" בבאר שבע.
בהמשך ייסד פרן את ליין ה"ג'נדר בלנדר", במה פתוחה לאמני דראג מדרום הארץ, וב-2014 ייסד את ערב הדראג הדו-שבועי "טווינק".
בשנת 2016 פתח בבאר שבע בית ספר לדראג.
בשנת 2020 יצר את הליין "מוגזם" שאירח מדי חודש מלכות דראג ישראליות מובילות.
סלין לה דיווין הצטרפה בשנת 2022 להרכב "דראג בראנץ'", אחד ממופעי הדראג המצליחים בישראל, והופיעה עם אמני דראג בינלאומיים כמו פנג'ינה הילס וקוקו מונטריז.
בשנת 2021, לרגל אירועי הגאווה בבאר שבע, יצר פרן עם המעצב יואב מאיר את דגל הגאווה הגדול במזרח התיכון, באורך 30 מטר וברוחב 9 מטר.
בדגל נעשה שימוש קבוע מדי שנה במצעדי הגאווה בבאר שבע ובמצפה רמון.
בשנת 2022 עיצב בגדים לתערוכת "לובשים גאווה", בה הוצגו גברים בעלי ברית של הקהילה הגאה לבושים בבגדים בצבעי הגאווה.
התערוכה הוצגה בדיזנגוף סנטר והשתתפו בה בין היתר פבלו רוזנברג, דוד דביר וירמי קפלן.
מחוץ לדראג, עובד כמאפר, ובעלים של סטודיו לעיצוב אופנה ועסק למיצגים ותוכן אומנותי לאירועים.
פרן מתגורר בבאר שבע עם בן זוגו דקל.
בניגוד למלכות דראג אחרות, לסלין לה דיווין אין נוכחות משל עצמה ברשתות החברתיות, וחשבונותיו האישיים של פרן משמשמים גם עבור דמות הדראג שלו.
"סְלִיק" הוא מחבוא מחתרתי לנשק ולמסמכים סודיים.
המלה נכנסה לשימוש נרחב בארץ ישראל בתקופת טרום הקמת המדינה, בעת שלטון המנדט הבריטי, אז בנו המחתרות השונות (ארגון "ההגנה", לח"י ואצ"ל) סליקים בכל רחבי הארץ כדי לספק נשק להגנת נקודות היישוב השונות.
מאותו שורש נגזר גם הפועל "להסליק" שמשמעו להחביא, להעלים מן העין.
הרקע הבסיסי לבניית סליקים ושימוש בהם נבע ממצב בו השלטון המרכזי לא הצליח להעניק הגנה נדרשת לאזרחים ואלה נאלצו לנקוט ביוזמה עצמית של איסוף נשק לא חוקי והטמנתו במחבואים הרחק מעיני השלטון, כך שיוכל לשמש להם הגנה בשעת הצורך.
תופעת החבאת הנשק מעיני השלטון הזר החלה עוד בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
סליקים חשובים היו בשלהי תקופת השלטון העות'מאני (הטורקי) בארץ ישראל.
הסליקים השתייכו בחלקם למחתרת ניל"י שפעלה לצד הבריטים ועוד קודם לכן לארגון השומר.
בשנים 1936–1939 התחולל בארץ המרד הערבי, שכוּון בעיקר כנגד היישוב היהודי.
השלטון הבריטי סיפק נשק להגנה עצמית ליישובים היהודיים וגם לכפרים הערבים.
מצבת הנשק שסופקה על ידי הבריטים הייתה בדרך כלל כמות קטנה של כ-12 רובים, שהיו בכמות בלתי מספקת.
עם החמרת המצב הביטחוני החלו היישובים היהודיים להתארגן כל אחד כפי יכולתו ולאגור נשק ותחמושת.
הנשק והתחמושת שנאגרו ללא רישיון מטעם המשטרה הבריטית הושמו במקומות מסתור שונים.
למעשה לא היה יישוב בארץ שלא היה בו סליק עם כמות נשק מסוימת.
נשק זה שימש גם את לוחמי הפלמ"ח באימונים.
פרט לכך היו שני סוגי סליקים נוספים: סליקים ארציים וסליקים אישיים.
הסליקים הארציים תוכננו ואורגנו על ידי ארגון ההגנה.
חלוקה נוספת לסוגי הסליקים הייתה של סליקים בנויים וסליקים ניידים.
הסליקים הבנויים שמשו בדרך כלל לאחסון נשק ארצי או יישובי.
ההחלטה על מיקום הסליקים לא הייתה פשוטה.
כפי שבנהלל נבנה הסליק מתחת למתקן לשאיבת שתן פרות, כך למשל ביד מרדכי נבנה הסליק מתחת לרצפת לול עופות, במקום בו תמיד היה זבל עופות מסריח, ואילו בעין גנים שכן הסליק בתוך בית הכנסת.
לאחר השבת השחורה וגילוי מספר סליקים ארציים, יצאה הוראה מטעם ההגנה לכל היישובים להוציא את הסליקים מתוך היישובים ולבנותם מחוץ לגדרות היישוב.
אירועי השבת השחורה ביחס לארגון ההגנה היוו קו פרשת המים.
המטרה העקרית של הבריטים הייתה איתור וגילוי נשק לא חוקי ותפיסת מבצעי פיגועים ומבוקשים אחרים הקשורים בפעילות נגד השלטון הבריטי.
חודשיים יותר מאוחר חשדו הבריטים שארגון ההגנה אוגר נשק בסליקים מרכזיים בדרום ברוחמה ובדורות.
השכם בבוקר 28 באוגוסט 1946 הוקפו דורות ורוחמה בכאלפיים חיילים שהחלו במבצע חיפוש שנמשך שישה ימים והסתיים ב-3 בספטמבר.
אף על פי שהבריטים גרמו להרס רב לא מצאו ברוחמה דבר פרט לסליקים ריקים.
מצד שני גילו סליק אחד בדורות שהכיל שני תת-מקלעים שמייסר, שישה תת-מקלעים טומפסון, שלושה מקלעי ברן, תשעה מקלעי מ.ג.
34 ומכונת ירייה כבדה אחת.
הסליקים התחלקו בארץ כאמור לשלוש רמות: סליק ארצי, סליק יישובי וסליק פרטי.
לארגון "ההגנה" היו 22 סליקים ארציים ברחבי הארץ.
הסליקים הארציים נוהלו על ידי "יחידת הסליקרים של ההגנה".
תפקיד היחידה היה להסדיר את העברת וקבלת הנשק והתחמושת, לאחסן אותו בהסתר מהבריטים, להעביר אותו בצורה מוסתרת לאחסנה בסליקים לטווח ארוך או קצר, לשמור אותו במצב תקין ולמסור ליחידות ההגנה השונות לפי הצרכים.
צרכים אלה כללו מסירת נשק ליחידות הפלמ"ח לקראת אימון במסגרת גדולה (פלוגה ויותר) או לקראת פעולות שונות.
היו מקרים רבים בהם הנשק שהוצא מהסליק ונמסר ליחידות למטרות אימון או מבצעיות, היה בגמר המבצע או האימון מוחזר לסליק.
ליחידה היו מספר דרכים להעביר את הנשק והתחמושת: בתוך מכונית פרטית שהותקנו בה חללים מוסתרים, בתוך מכלי דלק עם דופן כפולה וכדומה.
ניתן לראות את אחת המכוניות עם ההתקנים המיוחדים במוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל ביפו.
באפריל 1947 ציין בן-גוריון ברשימותיו שלארגון "ההגנה" יש 10,073 רובים, מהם 8,720 ביישובים להגנה מקומית, 1,353 להגנה ארצית (מתוכם 336 ברשות מרכז ההגנה, 656 ברשות הפלמ"ח, 361 ברשות החי"ש) 561 ברשות המרכז.
186 מכונות ירייה מתוכן 31 ביישובים, 35 ברשות החי"ש, 5 ברשות הפלמ"ח, 115 ברשות המרכז.
כל הציוד הארטילרי הכבד כלל 672 מרגמות "2, ו-96 מרגמות "3.
מצבת הנשק של האצ"ל והלח"י כללה בתחילת 1947 את הכמויות הבאות:
כמה מן הסליקים הידועים יותר הם:
הסליק בקיבוץ יגור, סליק ארצי - נבנה בשנים 1937–1938 ביוזמתו של יקותיאל שבח מפקד יחידת ד"ר מילר, שהקים סליקים רבים בחיפה והצפון.
הכניסה לסליק התבצעה תוך הזזת רצפת פחון שעמד מעליו, באמצעות מנגנון סמוי.
הסליק התפרסם כשנתגלה בעת חיפוש שנערך בקיבוץ בזמן השבת השחורה ב-29 ביוני 1946. הבריטים חפשו במשך מספר ימים בעזרת כלבים ומגלי מתכות ולא גילו דבר.
אחד המחפשים שם לב לצינורות אוורור היוצאים מהאדמה והדבר העלה את חשדו.
בעקבות זאת חפרו הבריטים במקומות החשודים וגילו את הסליק המרכזי ועוד 25 סליקים קטנים.
סליק זה היה המרכזי בצפון הארץ ואחד הסליקים הגדולים בכל הארץ.
בפשיטה עליו נתפסו כ-80 מרגמות 52 מ"מ, עשרות רובים ותת-מקלעים ותחמושת רבה.
הסליק המרכזי, שנותר ריק לחלוטין מאז השבת השחורה, שוחזר ושופץ בשנת 1983 במסגרת חגיגות ה-60 לקיבוץ יגור ובמקום נערכים סיורים מודרכים.
דוגמאות לכלי הנשק שאוחסנו בו מוצגות בו לאחר שנתקבלו ממוזיאון בתי האוספים של צה"ל שביפו.
סליק אבידוב בנהלל - סליק יישובי שנבנה ביזמת יעקב אבידוב במסווה של בור שתן לפרות, ושימש להגנת מושב נהלל.
בזמן השבת השחורה נאטם פתחו של הסליק כדי למנוע את גילויו, ועם פרוץ מלחמת העצמאות הוא נפתח מחדש.
הסליק מוזכר בספר "רומן רוסי" מאת מאיר שלו.
הסליק נבנה כחדר גדול בגודל 5x5 מטר ובעומק של כחמישה מטרים.
סליק אלדמע בגבעתיים - הסליק הראשון של ארגון ההגנה בארץ ישראל.
הסליק נחפר בשכונת בורוכוב בגבעתיים בחצרו של אברהם אלדמע, על ידי אליהו גולומב, חבר המפקדה הארצית של ההגנה וקודמו בתפקיד יוסף הכט.
כמתקן אוורור לסליק הוקם שובך יונים ששימש הסוואה לארובת האוורור.
סליק קפה פילץ - שכן סמוך למחסן המשקאות של בית הקפה התל אביבי, בו בילו קצינים בריטים.
הנשק פוזר בין סליקי תל אביב בטנדר של בית הקפה, בארגזי משקאות ריקים.
מכון איילון - היה סליק ומפעל מחתרתי לייצור תחמושת לתת מקלע סטן צפונית מזרחית לרחובות.
הסליק, שהיה הגדול בארץ, הכיל מפעל שלם לייצור תחמושת 9 מ"מ לתת מקלע סטן.
לסליק היו שתי כניסות מוסוות: אחת מתחת למכונת כביסה והשנייה מתחת לתנור אפיה.
הסליקים בבית-הספר הממלכתי תל-חי בחיפה
סליק פתח תקווה - ברחוב ארלוזורוב 25 בפתח תקווה הוחבאו כלי נשק רבים בתוך סליק שמוקם בחצר בית משפחת ליב (LIB).
יונה ודוד ליב, שהיו פעילים במחתרת היהודית, החביאו בחצר ביתם כלי נשק כחלק מהמאבק נגד הבריטים.
במהלך השבת השחורה (29 ביוני 1946) נכנסו חיילים בריטיים לחצר המשפחה אולם הסליק לא התגלה.
במקום בו היה הסליק הציבה עיריית פתח תקווה שלט מוזהב המציין את שהתרחש בתקופה ההיא.
סליק פתח תקווה ברחוב קפלן 14 שכן פרדס גדול, בו הוחבאו כלי נשק רבים של מחתרת לוחמי חירות ישראל (לח"י), לימים הוקם בשטח זה בית החולים שניידר, במקום הציבה עיריית פתח תקווה שלט מוזהב המציין את השימוש בשטח זה, וכן את העברת כלל הנשק לצה"ל עם הקמת המדינה.
סליק כפר גלעדי - בקיבוץ יש כ-18 סליקים ידועים מתוכם מפורסמים הסליק של ארגון הקיבוץ שנבנה בשנת 1922 וסליק ההגנה שנחפר בשנת 1936 ונפתח בתחילת המאה ה-21 לביקורי קהל.
בסליק זה עדיין מאופסנים כלי נשק במצב כשיר לירי.
הכניסה לסליק מוסווית על ידי מכונה לגריסת גרעינים שעל ידי הפעלת מנגנון אפשר להזיזה ואז מתגלה הפתח ממנו יורדים לסליק.
סליק גבעת ברנר (סליק ארצי) - הסליק נחפר ונחשף במימון מוזיאון חיל האוויר בחצרים, בתואנה שהסליק שייך למוזיאון חיל האוויר היות שהנשק שנמצא בו נגנב על ידי חברי גבעת ברנר מבסיס תל נוף הבריטי.
חלק מהנשק, וממכלי המתכת שבהם אוחסן, שנמצא בסליק מוצגים במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
בעבר נטען על ידי מי שהיו מעורבים בהסלקת הנשק בקיבוץ ברנר, כי באדמות הקיבוץ נמצאים לפחות עוד שני סליקים נוספים שטרם נתגלו .
סליק רביבים, (סליק ארצי) - ברביבים נמצאים מספר מכלי מתכת גדולים המוצבים מחוץ למערה בהם אוחסנו כלי הנשק.
כמעט ולא היה יישוב בארץ ישראל בשנות המנדט האחרונות שלא היה בו סליק.
חלק מהסליקים נשמרו בסוד במשך עשרות שנים ונתגלו רק בתחילת המאה ה-21, כדוגמת הסליק בקיבוץ עין השופט.
סליקים בכפר גלעדי - 22 סליקים.
הראשון שנבנה ב-1922 שימש את הקיבוץ החשאי.
ביניהם, סליק "השומר" בכפר גלעדי וסליק "ההגנה" בכפר גלעדי.
סליקים ביגור - ברחבי הקיבוץ הוטמנו כלי נשק ב-25 סליקים של הקיבוץ.
זאת בנפרד מהסליק הארצי הגדול שנתגלה בשבת השחורה.
הסליק בעין השופט - נבנה במקור מתחת למתבן.
לימים נבנתה מעליו מדגרה וברבות השנים הפכה לחדר כושר.
כקיבוץ שלא הותקף במלחמת העצמאות ולא נאלץ להילחם, נותר הסליק עם הנשק שבו סגור במשך למעלה מ-65 שנים.
סליק נירים (דנגור) - הסליק הכיל שלושה כדי חלב שהוכשרו לאחסון הנשק.
הסליק הכיל 7 רובי קרבין איטלקיים, 3 תת-מקלעים סטן, 2 תת-מקלעים טומיגן, 1 מדוכת רימונים, 1 מרגמה "2, 1 מקלע ברן, מקלע שוורצלוזה ו-100 כדורים לרובה.
הנשק הוצא ממנו ערב התקפות הצבא המצרי על הקיבוץ.
אלה היו סליקים שנבנו ביוזמה אישית והכילו בדרך כלל נשק קל ותחמושת בכמות קטנה לשימוש אישי של בעל הסליק.
למרות עשרות השנים שחלפו מאז תום תקופת המנדט הבריטי, עדיין מתגלים מפעם לפעם סליקים עלומים שנשכחו, בעיקר סליקים ישוביים.
בתקופת המנדט ביתם של הציירת אנה טיכו והד"ר אלברט טיכו בירושלים, שימש כסליק של הפלמ"ח.
בביתה של עורכת הדין, פעילת ההגנה, שושנה שטרן היה סליק של ההגנה.
בביתה של משפחת אלדורף בשכונת יד אליהו פעל סליק קטן של לוחמי האצ"ל בתוך לול התרנגולים בחצר האחורית.
סליק האצ"ל בבית כנסת החורבה
בשנת 1942 בנה האצ"ל סליק מתחת לארון הקודש של בית כנסת החורבה ברובע היהודי בירושלים, כחלק מתוכנית האצ"ל למלחמה כנגד כיבוש גרמני אפשרי של ארץ ישראל במלחמת העולם השנייה.
הסליק התגלה רק במהלך העבודות לשיקום "החורבה" בראשית המאה ה-21, מגיני הרובע בתש"ח לא היו מודעים לקיומו, ולאנשי האצ"ל שידעו על הסליק לא הייתה באותה עת דרך להעביר מידע זה למגינים.
"סליפי הולו" הוא סרט אימה ומתח משנת 1999, אשר בוים על ידי טים ברטון ונכתב על ידי קווין יאגר ואנדרו קווין ווקר.
בסרט מככבים ג'וני דפ, כריסטינה ריצ'י וכריסטופר ווקן.
הסרט הוא פנטזיה היסטורית המבוססת על אגדת הפרש בלי הראש המופיעה בסיפורו של וושינגטון אירווינג: "האגדה על סליפי הולו".
בשנת 1799 פועל השוטר-חוקר איכבוד קריין בעיר ניו יורק.
הוא מנסה להפעיל שיטות חקירה מדעיות כדי לחקור מקרי פשע.
אולם מערכת המשפט והשיטור סביבו מתנגדת לכך ומסתמכת על דעות קדומות ועל עינויים כדי להרשיע אנשים.
הוא מתעמת עם שופט, ששולח אותו לבחון את שיטותיו בעיירה סליפי הולו, שם עליו לחקור סדרה של מקרי רצח מחרידים שבהם הרוצח לוקח תמיד רק את הראש.
הרוצח, פרש חסר ראש, על פי תאוריהם של התושבים המקומיים, נוהג להגיע בדהרה פראית, לערוף את ראשיהם של קרבנותיו ולשוב בסערה יחד עם ראשי הקורבנות אל מעמקי היער האפל שבפאתי העיירה.
הנרצחים הם אב ובנו, פיטר ודירק ואן-גארט, ואלמנה, אמילי וינשיפ.
איכבוד קריין, איש מדע, מסרב להאמין בתחילה לאמונות הטפלות של אנשי העיירה.
הוא טוען כי אדם בשר ודם הוא הרוצח ולא הפרש.
אט אט נפרשים בפני איכבוד קריין סודותיה של סליפי הולו.
את הפרש חסר הראש הוא רואה במו עיניו, כמו גם שאר מראות ותופעות שאינן עולות בקנה אחד עם ההיגיון המדעי.
קמעות הגנה, עין רעה, נבואות מבעיתות, מכשפות זקנות ונקרומנסיה מבלבלים עליו את עולמו.
למעשה, סיפור הפרש חסר הראש של סליפי הולו הוא סיפור של מאבק המיתוס בהיגיון, הכשפים והמדע, הרגשות מול הרציונל.
בו בזמן הוא נשבה בקסמיה של קתרינה ואן טסל, נערה יפהפייה שלמדה את סודות הכשפים מאמה שהלכה לעולמה.
איכבוד נזכר בחלומותיו ונזכר באמו, "ילדת טבע" כפי שהוא מתאר אותה.
למעשה, גם אמו, כמו קתרינה ואן טסל ועוד נשים בסליפי הולו, הייתה מכשפה שהייתה מחוברות לטבע ולכוחות קסומים.
אמו נהגה להציג לו "קסם" שבו מסובבים במהירות דיסקית שבצידה האחד יש ציפור ובצידה השני כלוב, וכאשר מסובבים אותה במהירות נוצרת אשליה אופטית של ציפור בתוך כלוב.
הוא מראה דבר זה לקתרינה שפוגשת בו בבית ישן והרוס, שבו היא מציירת ציור בחול.
הוא פוגשת את מסבת' הצעיר, נער יתום, שאביו שהיה משרת באחוזת ואן-גארט, נרצח בידי הפרש.
איכבוד מאמץ בחוסר רצון את מסבת' הצעיר כמשרת ונושא כליו.
מאבקו של איכבוד הרציונלי נראה כמאבק אבוד, שכן השיטות שלימד את עצמו בניו יורק נראות בלתי מתאימות בעליל למאבק בפרש בלי ראש ושאר מעשי הקסמים בעיירה.
לאחר שראה את הפרש רוצח מול עיניו את השופט פיליפס, הוא נכס להלם ובני העיירה מאבדים את אמונה בו.
איכבוד מתאושש וממשיך לנסות לפתור את הפרשה באמצעות שיטות מדעיות, הגיון ונחישות.
הוא מקבל את קיומו של הפרש שאי אפשר להורגו, ואת קיומו של העל-טבעי, אבל לא נכנע.
בעקבות מידע משופט העיירה הוא מבצע ניתוח לאחר המוות בגופת האלמנה, ומגלה כי הפרש ערף את ראשה של האלמנה אבל הרג בשיטה דומה גם את העובר שברחמה.
איכבוד ומסבת' הצעיר, יוצאים ליער ממערב לעיירה לחפש את קברו של הפרש בלי הראש.
כל שאר תושבי העיירה מפחדים מדי מכדי להתלוות אליהם.
לאחר מפגש עם מכשפה ביער הם מוצאים את הקבר, בדרך מצטרפת אליהם קתרינה שמפגינה אומץ רב.
איכבוד חופר את קברו של הפרש, ב"עץ הדמים" ומוצא שם שלד בלי ראש.
הוא מסיק כי אחד מהתושבים מחזיק בראשו של הפרש ומשתמש בראש כדי לשלוט בפרש - שגוזל ראשים עד אשר יושב לו ראשו שלו.
בניגוד לרושם הראשוני, הפרש אינו רוצח אנשים בצורה מקרית, ואכן יש רוצח שמתשמש בפרש לקידום מטרותיו שלו.
הפרש בלי הראש רוצח עוד אנשים, משפחתה של מיילדת בעירייה.
ברום, ארוסה של קתרינה, מנסה לעצור אותו ונרצח גם הוא, ואילו איכבוד נפצע בידי הפרש.
במהלך החלמתו הוא נזכר באמו שנרצחה באכזריות על ידי אביו כשהיה ילד קטן.
דבר זה גרם לאיכבוד הצעיר לאבד את אמונתו ולפצעים מוזרים בידיו.
הוא שוכח את הדבר הזה אבל נזכר בו כעת בעקבות ההלם ובעקבות הציור של קתרינה בעפר האח.
הוא מגלה לקתרינה כי הוא מאמין רק בהגיון.
איכבוד מגלה כי הרציחות המסתוריות קשורות למזימה סביב ירושתו של פיטר ואן-גארט.
זמן קצר לפני מותו הוא הוריש את הונו לאלמנה שאותה הכניס להריון ונישא איתה בסתר.
הנרצחים היו שותפי סוד בנושא זה או שהיו מוטבים של הצוואה.
איכבוד חושד כי אביה של קתרינה, באלטוס ואן טאסל, הוא השולט בפרש בלי הראש שכן במצב שנוצר הוא היורש של הונו של ואן-גארט.
קתרינה מגלה זאת, שורפת את המסמכים המצביעים לכיוונו של אביה, ומתעמתת עם איכבוד.
היא מגלה לו כי רצתה להציע לו את ליבה, אבל כעת היא מתעבת אותו.
לא ייתכן שאביה הטוב הוא הרוצח.
תושבי העיירה נכנסים לבהלה המונית והפרש מתגלה לעיני כולם, שמתחבאים בכנסייה.
הפרש אינו יכול להיכנס למקום הקדוש אבל גם הקדושה אינה מסייעת בפני הפרש.
שני חברים בקנוניה נרצחים במהלך עימות ביניהם ואילו הפרש מצליח לרצוח את אמה החורגת של קתרינה ואת באלטוס אותו הוא "דג" מתוך הכנסייה באמצעות חבל וצלצל מאולתר.
איכבוד מסיק בשלב זה כי קתרינה אהובתו היא הרוצחת השולטת בפרש.
היא הנהנית מן הירושה והיא גם עוסקת בכישוף אפל, ושלטה בפרש באמצעות סימני קמע מוזרים.
מובס, הוא אינו מסוגל להוכיח את אשמתה או להתעמת איתה, הוא יוצא מן העיירה בחזרה לניו יורק.
בדרך הוא רואה את גופתה של אמה החורגת של קתרינה, ליידי ואן טסל, ומזהה אותה לפי בסימן בידה שאותו הראתה לו ביום הקודם.
בדרכו הוא מסתכל שוב במשחק מילדותו המסמן אשליה, וחשדו מתעורר.
הוא מתבונן בספר שקתרינה העניקה לו ומגלה כי הקמעות המוזרים הם למעשה כישוף שנועד להגן על אהוביך מפני עין הרע.
הוא מבין כי מישהו אחר שולט בפרש וכי קתרינה חפה מפשע.
הוא חוזר לעיירה ומגלה כי אמה החורגת של קתרינה זייפה את מותה על ידי הרג המשרתת שרה.
איכבוד מגלה כי החתך בידה של הגופה נעשה לאחר המוות ולכן לא היו בו סימני דימום.
איכבוד ממהר לעבר ביתה של קתרינה.
ליידי ואן טסל שולטת בפרש חסר הראש, ומניעה אותו לערוף את ראשי קרבנותיו.
ליידי ואן טסל מספרת לקתרינה, שהיא למעשה הילדה שגרמה למות הפרש.
ואן טסל נחושה לנקום בתושבי הכפר, ולהנות מהון וקרקעות.
פיטר ואן-גארט גרש את משפחתה מביתה, לגווע ברעב ביערות, את תושבי העיירה היא מתעבת שכן הם התנערו מאמה שנחשדה בכישוף, ואת משפחת ואן טסל היא שונאת בגלל שהם נכנסו לבקתה שבה גרה בילדותה וממנה גורשה משפחתה.
ליידי ואן טסל מזמנת שוב את הפרש כדי להרוג את קתרינה, את איכבוד ואת מסבת' הצעיר כדי להסתיר את מעשיה.
מותה של קתרינה יהפוך את ליידי ואן טסל ליורשת של הרכוש של שתי המשפחות.
איכבוד מצליח בסוף למצוא את הגולגולת של הפרש, ולאחר מאבק ממושך עם הפרש ועם ליידי ואן טסל, בסיועו של מסבת' הצעיר, הוא מחזיר אותה אל הפרש.
כשהפרש מקבל בחזרה את ראשו, הוא חוזר אל קברו, ובדרכו הוא לוקח איתו את ליידי ואן טסל, שבתור ילדה גרמה למותו והציעה לשטן את נשמתה בתמורה לנקמה.
הסרט נגמר כשאיכבוד וקתרינה יורדים לרחובה של ניו יורק בזמן המילניום החדש (1800), יחד עם מסבת' הצעיר.
הסיפור מתאר את ניצחון הרוח, התקווה, הנאמנות וההגיון על פני דעות קדומות, פחדים, שנאה ואמונות טפלות.
אילו איכבוד היה נכנע לפחדים ואמונות טפלות הוא היה מתייאש במאבק אבוד מול דמות שאי אפשר להרגה, בדומה לחוסר האונים שפשט בתושבי העיירה.
אילו לא צירף עוד ועוד עובדות לכדי תצרף כולל, היה מאמין לאשליה שהובילה לכך שקתרינה היא הרוצחת.
גם האמונה בדת או בדעות קדומות, כמו קמעות, לא הועילו בפתרון התעלומה או בהגנה על הקורבנות.
איכבוד נאלץ בעצמו לשנות את אמונותיו בעקבות העימות עם הפרש.
למרות קיומם של דברים בלתי מובנים לו כמו כישוף, הוא לא נכנע ודבק בהיגיון ובתקווה.
גם אהבתו לקתרינה ונאמנותו למסבת' הצעיר מסייעים לו: אהבתו אליה גורמת לו לעיין מחדש בספר הלחשים שנתנה לו, והספר בסופו של דבר גם עוצר יריית אקדח שכוונה אל ליבו, ונאמנתו למסבת' הצעיר משתלמת כאשר זה מסייע לו להשיג את הגולגולת.
כל אלה עוזרים לגיבורים לפתור את תעלומת הרצח, ולאחד את זוג האוהבים.
ג'וני דפ - איכבוד קריין
כריסטינה ריצ'י - קתרינה ואן טסל
מירנדה ריצ'רדסון - ליידי ואן טסל \ זקנה בלה
מייקל גמבון - באלטוס ואן טסל
קספר ואן דיין - ברום ואן ברונט
ג'פרי ג'ונס - הכומר סטינווייק
ריצ'רד גריפית'ס - השופט פיליפס
איאן מקדרמיד - הדוקטור לנקסטר
מייקל גוף - נוטריון הארדנברוק
כריסטופר ווקן - הפרש בלי הראש
מארק פיקרינג - מסבת' הצעיר
ליסה מרי - ליידי קריין
קלייר סקינר - בט' קיליאן
כריסטופר לי - ראש העיר
בית סלית'רין הוא בית בבית הספר הוגוורטס, בסדרת ספרי הארי פוטר שכתבה ג'יי קיי רולינג.
בית זה נוסד על ידי סלזאר סלית'רין, שהסכים לקבל לביתו בעיקר צאצאי קוסמים (ישנם בבית סליתרין לעיתים רחוקות גם חצויי-דם, כמו טום רידל וסוורוס סנייפ ולעיתים נדירות אפילו בני מוגלגים).
התכונות הרצויות בבית זה הן טוהר דם (השתייכות למשפחת קוסמים), נחישות, שאפתנות, עורמה ומנהיגות.
ואכן נחש כסוף על רקע ירוק הוא סמל הבית, וסלזאר סלית'רין נודע בכך שיכל לדבר עם נחשים.
חדר המועדון של הבית נמצא במרתפים מתחת לאגם השחור מה שנותן לו את אורו הירקרק.
למעשה, היריבות בין גריפינדור (המייצג את הצד הטוב) וסלית'רין (המייצג את הצד הרע כביכול) היא מוטיב מרכזי לאורך כל סדרת הספרים.
הדבר מתבטא ביריבות בין הארי לבין דראקו מאלפוי, בין נבחרות הקווידיץ' של שני הבתים, בין דמבלדור לבין וולדמורט, בין מסדר עוף החול לבין אוכלי המוות, בין ארגון צבא דמבלדור לבין פלוגת הפיקוח של אמברידג' בספר החמישי ועוד.
כאמור, רובם של אוכלי המוות הם יוצאי הבית, ובהם: הלורד וולדמורט עצמו, בלטריקס לסטריינג', רדולפוס לסטריינג', לוציוס מאלפוי, וכן אחדים מבני ובנות משפחת בלק.
דברי מצנפת המיון על הבית
"אתה יכול להיות גדול, אתה יודע, וסלית'רין יעזור לך בדרך לגדולה, אין ספק בכך."
סלית'רין הוא אחד מארבעת מייסדי הוגוורטס, והוא ידוע כערמומי, שאפתן ובעל יכולת לדבר עם נחשים, המכונה "לחשננות".
עקב יכולת זו, כונה סלית'רין בתואר 'לשון-נחש'.
בספר השני מתגלה כי החשיבות שסלית'רין ייחס לטוהר דם גרמה לקרע בין מייסדי בית-הספר, מה שהוביל לעזיבתו.
טרם עזיבתו, הקים סלית'רין בחשאי את חדר הסודות ושיכן בו נחש מפלצתי איום המכונה בסיליסק, יצור אגדי אשר מסוגל להרוג אדם במבט עיניו.
מטרתו היא שיורשו ישחרר את הבסיליסק אל תוך הטירה, וכך יטהר את הוגוורטס מכל אלו שאינם טהורי דם.
בסופו של דבר מתגלה שהיורש של סלית'רין הוא וולדמורט (טום רידל), צאצאו הרחוק.
כמו כן, הותיר סלית'רין אחריו קמע, אשר עבר מדור לדור במשפחתו, גם לאחר ששושלת סלית'רין נכחדה כשושלת פטריארכלית.
קמע זה עבר לימים לבני המשפחה הקרובים ביותר, משפחת גונט.
מרופי, אחת מהצאצאיות האחרונות של משפחת גונט, היא אמו של טום רידל, אשר לימים יוודע בתואר "הלורד וולדמורט", ומאוחר יותר בחייו יתבע את בעלותו על הקמיע ויהפכו להורקרוקס.
דראקו מאלפוי - לומד באותה שכבה עם הארי פוטר.
אויבו של פוטר בתוך כותלי בית הספר.
וינסנט קראב וגרגורי גויל - לומדים באותה שכבה עם הארי פוטר.
חבריו הטובים ביותר של דראקו מאלפוי.
גויל וקראב מלווים את מאלפוי בקביעות, ומשמשים עבורו כמעין שומרי ראש.
הם מתוארים כבריונים שמנים ושתקנים וכתלמידים לא מוצלחים.
בספר השני הארי ורון מתחזים אליהם באמצעות שיקוי פולימיצי, על מנת לברר האם דראקו מאלפוי הוא היורש של סלית'רין.
בספר השביעי הם מצטיינים בלימודי קסמים אפלים, המועברים על ידי אוכלי מוות שהשתלטו על הוגוורטס.
האבות של שניהם היו אוכלי מוות.
בסיום הספר קראב מנסה לרצוח את הארי, רון והרמיוני בחדר הנחיצות באמצעות "שלהבת שדים" (קסם אפל מסוכן), אך גויל ניצל ממוות הודות לרון ויזלי.
קראב, לעומת זאת, לא מצליח להימלט ונהרג כתוצאה מהקסם שלו עצמו.
קראב מתואר כבריון גדל גוף ופרא-אדם.
בנו של קראב האב, שהיה אוכל מוות במהלך מלחמת הקוסמים הראשונה.
גויל מתואר כבריון גדל גוף וטיפש במיוחד.
בסרט השביעי, הוא זה שמת (ולא קראב) כתוצאה מהטלת האש המקוללת.
פנסי פרקינסון - לומדת באותה שכבה עם הארי פוטר, ומחזיקה בדעות זהות לאלו של מאלפוי.
היא מאוהבת בו בגלוי, אך מתוארת כ"בעלת פרצוף של בולדוג".
לפנסי אין תפקיד משמעותי בספרים, והיא מתוארת בעיקר כאשר היא לועגת לאחרים ומשמיצה אותם.
בלייז זאביני - מוזכר בספר הראשון כשנקרא להתמיין על ידי המצנפת ומויין לסלית'רין, ובשישי כשהוזמן למסיבה אצל הוראס סלגהורן.
דפני גרינגרס - לומדת באותה שכבה עם הארי פוטר.
תיאודור נוט - לומד באותה השכבה עם מאלפוי, קראב וגויל.
מתואר כנער "רזה כמו חוט".
אביו, נוט האב, היה אוכל-מוות, אחד מאוכלי המוות שהצליחו לחמוק מאזקבאן לאחר מלחמת הקוסמים הראשונה.
מיליסנט בלסטרוד - חברתה הטובה של פנסי פרקינסון, הלומדת איתה באותה השכבה.
הרמיוני גריינג'ר ניסתה להתחזות אליה בעזרת שיקוי פולימיצי בספר השני, אך בטעות הפכה לחתולה שלה בגלל שימוש בשיער שהיה לה על הגלימה, שהתברר שהיה של החתולה שלה.
קבוצת הקווידיץ' של סלית'רין לאורך הספרים
מרקוס פלינט – רודף, הקפטן של קבוצת סלית'רין בקווידיץ' בשלושת הספרים הראשונים.
גדול "כמו טרול" (לטענת הארי), גס רוח ותוקפני.
אדריאן פיוסי – רודף בספרים 1 ו-5.
בסרט הראשון מופיע דווקא כבחורה.
טרנס היגס – מחפש, הוחלף במאלפוי בספר השני לאור סיום לימודיו.
דראקו מאלפוי – המחפש במקום טרנס, החל מהספר השני ועד הספר השישי.
גרהם מונטגיו – רודף בספרים 1-5, נהפך לקפטן במהלך הספר החמישי.
מתואר כבעל מראה חיצוני דומה לזה של דאדלי, בן דודתו של הארי, עם "זוג זרועות אדירות כמו שוקי חזיר".
מופיע גם בסרט השישי כרודף.
קאסיוס וורינגטון – רודף בספרים 3 ו-5, מתואר כבעל מראה חיצוני של דוב זחלן.
פרגרין דריק – חובט במהלך שלושת הספרים הראשונים.
לוסיאן בול – חובט במהלך שלושת הספרים הראשונים.
וינסנט קראב – חובט החל מהספר החמישי.
גרגורי גויל – חובט החל מהספר החמישי.
בלייז זאביני – רודף בסרט השישי.
אורקהארט – רודף והקפטן של הקבוצה בספר השישי (אבל לא בסרט).
וייסי – רודף בסרט השישי.
בספר מוזכר שאמור להיות רודף אבל נפצע באימון.
הארפר – מחפש מחליף בספר השישי וכנראה גם בסרט.
סליפר היא להקת בריטפופ שפעלה בשנות התשעים וזכתה להצלחה מסוימת בבריטניה.
הלהקה קמה בשנת 1993 בלונדון, בריטניה, והונהגה על ידי הסולנית לואיז וונר.
יחד עם הלהקה אלסטיקה שבראשה עמדה הסולנית ג'סטין פרישמן, סליפר הייתה אחת מלהקות הבריטפופ הבודדות שהונהגו על ידי נשים.
סליפר הייתה להקת בריטפופ במלוא מובן המילה.
שירי הלהקה, שנכתבו על ידי לואיז וונר, תיארו את חייהם של צעירים בריטים בשנות התשעים, ועשו זאת תוך שימוש באייקונים ובמושגים בריטים.
הלהקה הוציאה מספר אלבומים וסינגלים שזכו לאהדת הביקורות ולהצלחה בקרב קהל שוחרי המוזיקה, ואף הצליחו להגיע למקומות גבוהים במצעד המכירות הבריטי.
בין שיריה המפורסמים והמצליחים ניתן למנות את הסינגל Inbetweener, שבוידאו קליפ שלו הופיע שדרן הטלוויזיה הבריטי דייל וינטון, וכן את גרסת הכיסוי לשיר Atomic של הלהקה האמריקאית בלונדי.
שיר זה היה לחלק מהפסקול של הסרט המצליח "טריינספוטינג".
אולם, כשאר להקות הבריטפופ, סליפר לא זכתה להצלחה ניכרת מחוץ לגבולות בריטניה, ובסופו של דבר התפרקה בסוף שנות ה-90, עם שוך ההתלהבות הכללית מזרם הבריטפופ.
וונר פנתה לקריירה כסופרת והוציאה עד כה (נכון ל-2006) שלושה ספרים.
סליפנוט (Slipknot, בתרגום חופשי: "קשר חניקה") היא להקת נו-מטאל מדה מוין שבמדינת איווה שבארצות הברית.
סליפנוט מורכבת מ-9 חברים, חברי הלהקה הנוכחים הם קורי טיילור, ג'ים רוט, שון קראהאן, מיק תומסון, סיד וילסון, ג'יי ויינברג אלסנדרו ונטורלה ומייקל פאף.
סליפנוט ידועה בעיקר בזכות המראה הייחודי; כל חברי הלהקה עוטים מסכות, ממוספרים מ-0 עד 8 ולובשים סרבלים שבעבר היו מודפסים עליהם ברקודים.
המסיכה של כל חבר עוברת שינוי או מוצגת בצורה שונה לכבוד כל אלבום.
בתחילת הקריירה חברי הלהקה רצו להישאר אלמוניים ולשמור על זהותם סודית, סירבו להצטלם ללא מסיכות, ואף הגיעו לראיונות ולטקסים במסיכות.
בהמשך, כל חברי הלהקה חשפו את פניהם ללא מסיכות בסרטים דוקומנטריים על הלהקה.
השירים הראשונים של סליפנוט הולחנו בשנת 1995, במרתף של הסולן המקורי ואחד ממקימי הלהקה, אנדרס קולספני.
רבים מהשירים מאלבומם הראשון שלפני ההרכב הנוכחי, Mate.Feed.Kill.Repeat, הוספו לאחר מכן לאלבומים האחרים של הלהקה.
עוד אחד ממקימי הלהקה המקוריים, שון קראהאן, הציע שיהיו שלושה מתופפים, אחד שייתן את הקצב ועוד שניים שיחזקו את הצליל.
לפני שג'ואי ג'ורדיסון הצטרף, קראהאן היה המתופף הראשי.
קולספני, בנוסף לשירה, היה המתופף השלישי.
המייסד השלישי של הלהקה היה הבסיסט פול גריי, ואל הלהקה הצטרפו מאוחר יותר המתופף ג'ואי ג'ורדיסון והגיטריסטים דוני סטיל וג'וש בריינארד.
בשנת 1995 הלהקה הגיעה להרכב מלא, והוציאה לאור דמו בשם Mate.
Repeat, שיצא בחג "ליל כל הקדושים" ב-1996. הדמו נחל הצלחה קטנה (ולא רק בגלל העובדה ששווקו רק אלף עותקים).
מעט לפני השחרור של האלבום, הגיטריסט דוני סטיל עזב את הלהקה עקב היותו נוצרי אדוק, ובעיניו הלהקה הפכה לפרויקט שאין באפשרותו לקחת בו חלק עוד.
משום כך הצטרף ללהקה קרייג ג'ונס, אך מאוחר יותר, ג'ונס עבר לקלידים וסמפלרים (מכיוון שללהקה היו יותר מדי צלילים שלא יוכלו להישמע בהופעות חיות), והלהקה לקחה את הגיטריסט מיק ת'ומסון.
לאחר שזכתה הלהקה בתחרות להקות צעירות באזור מגוריה וניצחה את להקת Stone Sour, להקתו של סולן סליפנוט לעתיד, קורי טיילור, כמה חברות תקליטים מצליחות החלו להתעניין בלהקה.
בזמנו, הלהקה הכילה שבעה חברים אבל חברת Roadrunner Records לא רצתה להחתים אותם, כי הם חשבו שמילות השירים צריכות שיפור.
ג'ון קוליאק, אחד מנציגיה של חברת Roadrunner Records, עבד ללא הפסקה כדי להחתים את סליפנוט לחברה.
בעקבות הסיבה שבגללה לא הוחתמה הלהקה, אנדרס הורד לקולות רקע בלהקה והלהקה לקחה את קורי טיילור.
כמה חודשים לאחר מכן, קולספני לא היה מרוצה מתפקידו החדש בלהקה והחליט לעזוב.את מקומו של קולספני תפס גרג וולטס.
בשלב זה חשבו חברי הלהקה לצרף די ג'יי ללהקה, אך לא מצאו אחד שבעינהם היה טוב מספיק, עד הגעתו של סיד וילסון, שהצליח להרשים אותם בכישוריו כדי ג'יי, וחברי הלהקה הסכימו לצרפו.
יומיים לפני החתימה לחברת Roadrunner Records, גרג וולטס פוטר מן הלהקה, דבר עליו חברי הלהקה מסרבים להגיב.
את מקומו תפס ברנדון דרנר, אך גם הוא לא נשאר זמן רב (הוא ניגן בלהקה רק בהופעה אחת), והלהקה צירפה את כריס פהאן, שנשאר בלהקה בהרכב הנוכחי.
לבסוף החתימה חברת Roadrunner Records את סליפנוט, והלהקה הקליטה את אלבומה הראשון של הלהקה, שנקרא Slipknot, על שם הלהקה, בשנת 1999. מעט לפני יציאתו של האלבום, החליט הגיטריסט ג'וש בריינארד לעזוב את הלהקה.
הסיבות לעזיבתו עד היום לא ברורות, אך בריינארד טען "היו מספר החלטות שלא הייתי מרוצה מהן במיוחד".
הלהקה לקחה את הגיטריסט ג'יימס רוט (בזכות עבודתו המשותפת עם הסולן קורי טיילור בלהקתו Stone Sour), שאיתו הקליטה הלהקה עוד שני שירים בלבד כדי להשלים את האלבום.
האלבום הופק על ידי רוס רובינסון.
למרות העובדה שלא הושמע הרבה ברדיו, האלבום נמכר טוב, והתפרסם בעיקר מפה לאוזן.
האלבום היה אלבום הפלטינה הראשון שיצא מחברת רודראנר, ונמכר ביותר ממיליון עותקים בארצות הברית.
מועדון המעריצים של הלהקה גדל גם בעקבות ההופעה שלהם בפסטיבל אוזפסט בשנת 1999.
האלבום Iowa, שיצא בשנת 2001 והופק גם הוא על ידי רוס רובינסון, זכה במקום שלישי בארצות הברית ובמקום ראשון באירופה, והלהקה החלה להופיע באינטנסיביות כדי לקדם את האלבום.
אחרי הפסקה של כמעט שנתיים, הלהקה חזרה ב-2003 לעבוד עם המפיק ריק רובין, שעבד עם להקות ואומנים כמו ג'וני קאש, רד הוט צ'ילי פפרז, סיסטם אוף אה דאון וסלייר.
במאי 2004, הלהקה הוציאה לאור את האלבום .
האלבום היה במקום השני בארצות הברית.
הלהקה הקליטה אלבום שמלא בשירים מהופעות חיות בפיניקס, לאס וגאס, אוסקה וטוקיו והוציאה אותו לאור לחנויות בנובמבר 2005 תחת השם: 9.0: Live.
כמה מחברי הלהקה גם שיתפו פעולה עם אמנים אחרים באלבום Roadrunner United: The All-Star Sessions, אשר הוצא לאור באוקטובר 2005.
אחרי ההפסקה השנייה של הלהקה, התחילה הלהקה לעבוד על האלבום הרביעי All Hope Is Gone.
האלבום הופק על ידי דייב פורטמן.
בניגוד לאלבומים הקודמים, כל אחד מחברי הלהקה תרם מחלקו בכתיבת השירים (הסינגל הראשון מתוך האלבום, All Hope Is Gone, נכתב על ידי כל תשעת חברי הלהקה).
יש הרואים אלבום זה כאלבום הכבד ביותר של הלהקה, והוא נחשב גם הלקטני ביותר; בהרבה שירים ישנן השראות מן האלבומים הקודמים.
ב-2008 סליפנוט היו אמורים להופיע בישראל בגני התערוכה בתל אביב במסגרת מסע הקונצרטים שלהם לאלבומם הרביעי All Hope Is Gone.
שלושה ימים לפני הופעתה ביטלה הלהקה את ההופעה שלה בישראל עקב בעיות משפחתיות.
הסולן קורי טיילור אמר בראיון שאולי אחרי סוף סיבוב ההופעות הלהקה תיקבע מחדש את ההופעה שלה בארץ ותופיע.
בפסטיבל 2009 ROCK AM RING לסליפנוט לראשונה הייתה הופעה המרכזית אחרי יותר מ-10 שנים של פעילות.
ב-24 במאי 2010 נמצא פול גריי, בסיסט הלהקה, ללא רוח חיים במלון בו התאכסן.
כחודש לאחר מותו, נסיבת מותו התגלתה כנטילת יתר בשוגג של מורפין ופנטניל.
בנוסף, הראה גריי סימנים של מחלת לב, שככל הנראה גרמה למותו בנוסף לנטילת היתר.
בקיץ 2011 התחילו סליפנוט לערוך מסע קונצרטים עולמי לזכרו של גריי.
אליהם הצטרף הגיטריסט דוני סטיל, שהיה בהרכב הראשון, כבסיסט ממלא מקום של גריי.
במהלך ההופעות, הוא אינו נראה לעיני הקהל ומנגן מאחורי ג'ורדיסון, עקב בקשתם של שאר חברי הלהקה להסתיר אותו מעיני קהל.
תקליטן הלהקה סיד וילסון הכריז כי סליפנוט בדרך להוציא לאור את אלבום הלהיטים הראשון שלה ב-24 ביולי 2012, אשר ייקרא "Antennas to Hell".
בנוסף, קורי טיילור ציין כי הלהקה בדרך להקלטת אלבום נוסף ב-2013 לאחר סיבוב ההופעות, ולאחר שיסיים את עבודתו עם Stone Sour.
בדצמבר 2013 עזב ג'ואי ג'ורדיסון את הלהקה.
השמועות הרווחות היו שג'ורדיסון פוטר מאחר שהתעסק בפרויקט צדדיים מלבד הלהקה וסירב להגיע להקלטות לקראת האלבום החדש, והדבר גרם לסכסוך בין ג'ואי לבין שאר חברי הלהקה, שבסופו גרמה לפיטוריו.
אך ביוני 2016 חשף ג'ורדיסון כי הסיבה לעזיבתו הייתה מחלה נוירולוגית בעמוד השדרה שלא אפשרה לו לנגן מעט לפני עזיבתו.
באוקטובר 2014, שחררה הלהקה את אלבומה החמישי, ".5: The Gray Chapter", שמוקדש כולו לבסיסט פול גריי שנפטר כ-4 שנים קודם.
לכבוד האלבום צורפו 2 חברים חדשים ללהקה, על מנת למלא את התפקיד של פול גריי כבסיסט ואת ג'ואי ג'ורדיסון כמתופף הראשי.
הלהקה לא הכריזה בצורה רשמית על זהות המתופף, אך זהותו של הבסיסט אושרה אחר גל שמועות שאמר כי מדובר באלסנדרו ונטורלה.
האלבום הוא אלבום הסטודיו הראשון של סליפנוט מזה 6 שנים, ומכיל 14 שירים בגרסתו הרגילה ו-16 בגרסת ה-Deluxe שלו.
ב-15 ביולי 2014, הלהקה החלה בסיבוב הופעות על מנת לקדם את אלבומם החדש, The Gray Chapter, העונה לשם "Prepare For Hell Tour" (התכונן לגיהנום), שמתרחש בתחילה בארצות הברית ולאחר מכן גם באירופה.
ב-2019 לאחר יציאת הסינגל all out life, החל סכסוך בין כריס פאהן לטיילור וקראהן על זכויות לכתיבת שירים והגיע לתביעה של פאהן, התביעה הגיע להסכמה מחוץ לבית המשפט ופאהן התפטר באותה עת מהלהקה.
סליפנוט כיום נחשבת כעסק שמנהלים טיילור וקראהן מה שאומר שכל חבר בלהקה הוא עובד שלהם.
בהמשך השנה יצא אלבומה השישי "we are not your kind".
בנובמבר 2022 שחררה הלהקה את אלבומה השביעי "the end, so far" ביחד עם האלבום השתחררה סליפנוט מחוזהה עם roadrunner records.
ביוני 2023, הלהקה הודיעה על פרידתה מקרייג ג'ונס בפוסט באינסטגרם שנמחק במהרה.
כמה ימים לאחר מכן פרסמה פוסט נוסף בוא נראה חבר חדש שייקח את מקומו של קרייג על הקלידים והסמפלים, שמועות אמרו שמדובר בזאק באייר, אך לאחר מכאן התפרסם ממקורבים ללהקה שזה לא באייר.
זהות החבר החדש לא ידועה אף על פי שהספיק להופיע עם הלהקה.
בנובמבר 2023, הלהקה הודיעה על עזיבתו של המתופף ג'יי ויינברג.
סליפנוט הושפעו מלהקות רבות, בהן נמנות הלהקות אנתרקס, קיס, בלאק סבאת', איירון מיידן, מיסטר באנגל, קורן, פיית' נו מור, טול, הלמט, סלייר, פיר פקטורי, גאדפלש, סקיני פאפי, נאורוזיס, ג'ודס פריסט, מטאליקה, וייט זומבי, לד זפלין והביסטי בויז.
הם נחשבים לחלוצי הגל החדש של ההבי מטאל האמריקני, והשוו ללהקות דוגמת פנטרה, Machine head, לייף אוף אגוני, הייטבריד ופרטנג.
הלהקה נחשבת ללהקת נו-מטאל, אך חברי הלהקה מעדיפים להרחיק את עצמם מבחינה מוזיקלית מלהקות נו-מטאל דוגמת קורן ולימפ ביזקיט.
האלבום All Hope Is Gone גבל בצלילי הבי מטאל סטנדרטי, ושולבו בו אלמנטים של גרוב מטאל, דת' מטאל, ת'ראש מטאל ומטאל אלטרנטיבי.
צליל שירי הלהקה, אותו הם מגדירים כמטאל פשוט, מורכב מגיטרות, מגוון כלי הקשה וכלים אלקטרוניים כסמפלרים וכלי תקליטנות, ושירתם כוללת גראולינג וסקרימינג בנוסף לקולות רקע ולעיתים שירה מלודית.
עם זאת, הלהקה התנסו לעיתים קרובות עם הצליל שלהם, והציגו לראשונה גיטרה קלאסית ושירה מלודית החל מאלבומם השלישי.
מילות שירי הלהקה כוללות לרוב ניבולי פה ועוסקות בנושאים דוגמת אופל, ניהיליזם, כעס, שנאה, מיזנתרופיה, פסיכוזה ולעיתים גם הן עוסקות גם בתעשיית המוזיקה, פוליטיקה וסכסוכים אישיים.
הכותב ריק אנדרסון מאתר Allmusic כתב כי "המילים הללו בדרך כלל אינן מצוטטות באתרי אינטרנט למשפחה".
עם זאת, הלהקה החלה להפחית את השימוש בניבולי פה בשיריהם החל מאלבומם השלישי.
סליפנוט ידועים בהופעות הפרועות, אנרגטיות ומלאות החיים שלהם, שתרמו להצלחתם, הכוללות לרוב הד באנגינג מצד חברי הלהקה ולעיתים גם צלילה לקהל.
הופעותיהם הראשונות כללו מעשים קיצוניים דוגמת צלילה לקהל ממרפסות גבוהות והצתה עצמית מוגבלת, אך בהמשך הם החלו להימנע ממעשים כאלו.
הבסיסט לשעבר פול גריי הסביר כי הם הפסיקו לעשות זאת בעקבות קבלת ליטיגציות וכדי למנוע פגיעה באנשים, והוסיף כי זה "מהלך טוב" להמשך פעילות הלהקה.
יחד עם ביצועיהם האנרגטיים והבלתי צפויים, סליפנוט משלבים בהופעותיהם בין היתר אפקטי פירוטכניקה, במת תופים הידראולית ומסכי מחשב ענקיים.
הכותב אליסטר לורנס ממגזין Kerrang!
אמר כי "הפעילות הכאוטית היא יותר מדי רב-צדדית כדי לתאר אותה באופן מלא", ומערכת מגזין NME תיארה את אחת מהופעותיהם כ"סצנה של כאוס".
אנדרס קולספני - זמר וכלי הקשה נוספים (1995–1997)
שון "מספר 6/ליצן" קראהאן - כלי הקשה וקולות רקע (1995–הווה)
מיק "מספר 7" תומסון - גיטרה מובילה (1996–הווה)
אלסנדרו ונטורלה - גיטרה בס (2014–הווה)
אילוי קסגארנדה - תופים (2024-הווה)
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2024פרס גראמיביצוע המטאל הטוב ביותר"Hive Mind"
סליפרס הוא סרט דרמה משנת 1996 שביים וכתב בארי לוינסון, המבוסס על ספרו של לורנצו קרקאטרה בעל אותו השם משנת 1995. הסרט נפתח בהערת יוצרו, "זהו סיפור אמיתי על חברות עמוקה מדם".
לורנצו "שייקס" קרקאטרה, תומאס "טומי" מארקנו, מייקל סוליבן וג'ון ריילי הם ארבעה חברי ילדות (המגולמים על ידי: ג'וזף פרינו, ג'ונתן טאקר, בראד רנפרו וג'פרי וידגור) הגרים בשכונת "מטבח הגיהנום" שבניו יורק, באמצע שנות ה-60 של המאה העשרים.
ארבעת החברים "עובדים" בשירות הגנגסטר המקומי קינג בני (ויטוריו גסמן), אשר שולח אותם להעביר כספי שוחד לרשות המשטרה המקומית מדי שבוע.
במקביל נמצאים הצעירים בקשר עם האב-קומר בובי (רוברט דה נירו), שהיה בעצמו עבריין בעברו.
ביום קיץ חם בשנת 1967 ביצעו הארבעה מעשה קונדס ברוכל נקניקיות, גנבו ממנו את העגלה, שבעת בריחתם ברחובות השכונה הדרדרה במדרגות הרכבת התחתית ופצעה חמורות עובר אורח קשיש.
הארבעה נשפטים, ונידונים למאסר קצוב בבית וילקינסון לנערים באפסטייט ניו יורק.
בבית וילקינסון, הילדים עוברים התעללות מינית ופיזית עלי ידי ראש הסוהרים שון נוקס, הנרי אדיסון, אדם סטיילר וראלף פרגוסון (המגולמים על ידי: קווין בייקון, ג'פרי דונובן, לני ליפטין וטרי קייני).
כשהסוהרים בוחרים בילדי "מטבח הגיהנום" לשחק נגדם בפוטבול, מחליטים הארבעה שזוהי ההזדמנות לנקום בסוהרים.
הם מבקשים מריזו (יוג'ין ביירד) בחור "אפרו" שינהיג את הקבוצה שלהם, עקב המוניטין שלו כנער קשוח, שהסוהרים עוזבים בשקט.
ריזו מסכים, והקבוצה אכן מנצחת, אך הניצחון לא נמשך לאורך זמן רב.
החמישה נלקחים לצינוק ומוכים שם קשות, בעוד ריזו נרצח בהתקף אלימות בידי השומר הנרי אדיסון.
בחלוף שנה וחצי הנערים משתחררים מבית וילקנסון, אך התעללות הסוהרים (סביר שעל דעת הנהלת המוסד), השפיעה עליהם עמוקות ומצבם הנפשי התדרדר.
ב-1981, כ-14 שנה לאחר שחרורם, פוגשים ג'ון וטומי (רון אלדרד ובילי קרודופ) בשומר שון נוקס, בפאב מקומי ב"מטבח הגיהנום" מתעמתים עמו רוצחים אותו לעיני שאר הסועדים.
מייק הוא עוזר התובע המחוזי, ולוקח על עצמו את התיק כדי להפסיד ולנקום בווילקינסון.
שייקס הוא כתב נמוך דרגה בניו יורק טיימס ומשתמש בקשרים שלו כדי להשיג מידע על הסוהרים.
קרול היא עובדת סוציאלית ובעלת גישה לתיקים פרטיים.
אדם סטיילר הוא שוטר, ונעצר על ידי משטרת העיר ניו יורק על שהרג סוחר סמים, עקב מידע ששלח להם שייקס בעקיפין.
הנרי אדיסון נרצח כמה ימים מאוחר יותר, על ידי הגנגסטר "הקיסר הקטן" (ונדל פירס), אחיו הגדול של ריזו, שהאמת על נסיבות מותו נודעת לו מקינג בני עצמו.
בבית המשפט, ראלף פרוגוסון מוזמן כעד אופי על נוקס, אך לבסוף, בהכוונת מייק לדני סניידר, נחשפת התעללות הסוהרים בבית וילקינסון לנערים.
כדי לסגור את התיק, לאחר שכנועים רבים מצד שייקס וקרול, האב בובי משקר על דוכן העדים תחת שבועה, על מקום הימצאותם של ג'ון וטומי בליל הרצח.
הוא טוען שהם היו איתו, במשחק של הניקס במדיסון סקוור גארדן ומביא כרטיסים כהוכחה.
כתוצאה מכך, ג'ון וטומי נמצאים לא אשמים.
הארבעה וקרול נפגשים פעם אחת ואחרונה למסיבה בבר ב"מטבח הגיהנום".