tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השיר, שהיה הלהיט הראשון של The Four Lads בארצות הברית, הוביל אותם ללהיטים נוספים.
הלהיט המפורסם ביותר של הקבוצה היה Moments to Remember מ-1955 אשר הגיע למקום השני בטבלאות המצעדים של ארצות הברית.
להיט מפורסם נוסף היה "Standing on the Corner" , מתוך המחזמר "The Most Happy Fella" , מ-1956. אלבום גוספל עם פרנקי ליין החזיר אותם לשורשים והפיק את הסינגל הלהיט "Rain, Rain, Rain", שנכתב על ידי טוריש תחת שם בדוי.
The Four Lads הופיעו בתוכניות טלוויזיה רבות, ב-1956 בתוכנית "Frankie Laine Time" , ב-1958 בתוכנית של פאט בון "The Pat Boone Chevy Showroom", וב-1959 בתוכנית של פרי קומו "Perry Presents".
ב-2019 חברי ההרכב הנותרים הופיעו בספיישל הטלוויזיוני עטור הפרסים של רשת PBS "Moments to Remember: My Music".
קודריני הוחלף ב-1962 על ידי ג'וני ד'ארק (שנשאר עם הלהקה עד 1982) ומאוחר יותר נקלע לבעיות כלכליות.
טוריש, שנשחק לאחר עשרים שנות הופעה, הוחלף בסיד אדוארדס בתחילת שנות ה-70 והפך לסוכן ביטוח.
ארנולד עזב את הקבוצה ב-1980 כדי להיות מורה לפיתוח קול בסקרמנטו, בירת קליפורניה.
בוסרי נשאר עם הקבוצה, והופיע בקביעות עם חברים שונים עד סוף 2018.
ג'וני ד'ארק נפטר בשנת 1999, בגיל 60, בריברסייד, קליפורניה.
ג'ימי ארנולד נפטר בשנת 2004, בגיל 72, בסקרמנטו.
קודריני נפטר ב-28 באפריל 2010 בקונקורד שבצפון קרוליינה, בגיל 80. פרנק בוסרי נפטר ברנצ'ו מיראז', קליפורניה, ב-28 בינואר 2019, בגיל 86. אהרון ברוס (אהרון ברוס גרטידג'), שעבד כדיג'יי רדיו בין הופעות, נפטר בטופקה שבקנזס באוגוסט 2020, בגיל 79.
בשנת 1984, The Four Lads הוכנסו להיכל התהילה של המוזיקה הקנדית על ידי האקדמיה הקנדית לאומנויות ומדעי ההקלטה (CARAS) .
הם הוכנסו להיכל התהילה של קבוצת ווקאל בשנת 2003.
"איסטנבול (לא קונסטנטינופול)" (הוקלט ב-12 באוגוסט 1953)
"The Garden" (מאנגלית: "הגן") הוא שיר של להקת הרוק הכבד האמריקאית גאנז נ' רוזס בהשתתפות זמר הגלאם רוק האמריקאי אליס קופר.
שיר זה יצא לאור ב-17 בספטמבר 1991 כחלק מאלבום האולפן השלישי של הלהקה, Use Your Illusion I.
"The Garden" נכתב לפני יציאתו לאור של אלבום הבכורה של הלהקה, אך זה אינו נכלל בו.
זהו שיתוף הפעולה השני בין הלהקה לאליס קופר, כאשר הראשון היה גרסת כיסוי לשירו של קופר, "Under My Wheels" עבור פסקול הסרט "שקיעת תרבות המערב חלק 2: שנות המטאל".
על פי סלאש, בעת הקלטת השיר קולו של אקסל רוז נשמע דומה לסגנונו של אליס קופר.
עקב הדמיון, החליטה הלהקה להזמין את קופר להצטרף להקלטת השיר.
השיר מעולם לא יצא לאור כסינגל או סינגל שיווקי, אך בשנת 1993 הפיצה הלהקה וידאו קליפ לשיר למטרת קידום סיבוב ההופעות השלישי של הלהקה, Use Your Illusion Tour.
בקליפ נראים חברי הלהקה מטיילים במקומות שונים בניו יורק דוגמת כיכר טיימס וושינגטון סקוור פארק.
מאחר שבקליפ מספר סצנות המתרחשות במועדון חשפנות, השיר לא הושמע לעיתים קרובות באפיק MTV.
בנוסף, הופיע השיר בתור צד ב' לסינגל "Estranged" שיצא לאור ב-17 בינואר 1994.
אקסל רוז – זמרה, קולות רקע
סלאש – גיטרה מובילה, גיטרת קצב, גיטרה אקוסטית, גיטרת סלייד
דאף מק'אגן – גיטרה בס
מאט סורום – תופים, כלי הקשה
שאנון הון – קולות רקע
ווסט ארקין – גיטרה אקוסטית
The Freewheelin' Bob Dylan הוא אלבום האולפן השני של הזמר האמריקאי-יהודי בוב דילן, שיצא לאור ב-27 במאי 1963 על ידי קולומביה רקורדס.
בעוד שאלבום הבכורה שלו, Bob Dylan, הכיל רק שני שירים מקוריים, אלבום זה ייצג את תחילת כתיבתו של דילן מילים עכשוויות למנגינות מסורתיות.
אחד עשר מתוך שלושה-עשר השירים באלבום הם יצירות מקוריות של דילן.
הוא נפתח עם "Blowin' in the Wind", שהפך להמנון של שנות השישים, וללהיט בינלאומי של שלישיית הפולק פיטר, פול ומרי זמן קצר לאחר יציאת האלבום.
מילותיו של דילן אימצו סיפורים שנלקחו מהכותרות על התנועה לזכויות האזרח המתמשכת והוא ביטא חרדות מהפחד מפני מלחמה גרעינית.
את החומר הפוליטי הזה איזנו שירי אהבה, לעיתים מרים ומאשימים, וחומרים שיש בהם הומור סוריאליסטי.
האלבום הציג לראשונה את כישרון כתיבת השירים של דילן, והזניק אותו לתהילה לאומית ובינלאומית.
הצלחת האלבום וההכרה של דילן לאחר מכן הובילו לכך שהוא נקרא "דובר הדור", כינוי שדילן התנער ממנו.
The Freewheelin' Bob Dylan הגיע למקום ה-22 בארצות הברית (בסופו של דבר הגיע לפלטינה), והפך לאלבום מספר אחת בבריטניה בשנת 1965. בשנת 2003 דורג האלבום במקום ה-97 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון.
בשנת 2002, The Freewheelin' Bob Dylan הייתה אחת מ-50 ההקלטות הראשונות שנבחרו על ידי ספריית הקונגרס להתווסף לרישום הלאומי להקלטות בשל היותן "משמעותיות מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
לא המבקרים ולא הציבור שמו לב במיוחד לאלבום הבכורה של דילן, Bob Dylan, שמכר רק 5,000 עותקים בשנתו הראשונה, מספיק כדי לשבור איזון.
בנזיפה נוקבת לג'ון האמונד, שהחתים את דילן בחברת התקליטים קולומביה רקורדס, היו בחברה שכינו את הזמר "השטות של האמונד" והציעו לבטל את החוזה שלו.
האמונד הגן על דילן והיה נחוש בדעתו שאלבומו השני של דילן צריך להיות הצלחה.
ההקלטות של The Freewheelin' Bob Dylan נערכו מאפריל 1962 עד אפריל 1963, והאלבום הורכב משמונה סשנים באולפני Columbia A, הממוקם בשדרה השביעית 799 בניו יורק.
מבקרים רבים ציינו את ההתפתחות יוצאת הדופן של כתיבת השירים של דילן מיד לאחר השלמת אלבומו הראשון.
אחד הביוגרפים של דילן, קלינטון היילין, קושר את העלייה הפתאומית במילים לעובדה שדילן עבר לדירה במערב רחוב 4 עם חברתו סוז רוטולו (1943–2011) בינואר 1962. למשפחתה של רוטולו היו מחויבויות פוליטיות שמאליות חזקות; שני הוריה היו חברים במפלגה הקומוניסטית האמריקאית.
דילן הכיר בהשפעתה כשאמר למראיין: "סוז הייתה בעניין הזה של שוויון וחופש הרבה לפני שאני הייתי.
מערכת היחסים של דילן עם רוטולו סיפקה גם דינמיקה רגשית חשובה בהלחנת האלבום.
לאחר שישה חודשים של מגורים עם דילן, רוטולו הסכימה להצעתה של אמה לנסוע לאיטליה ללמוד אמנות.
דילן התגעגע אליה וכתב לה מכתבים ארוכים בהם הביע את תקוותו שהיא תחזור בקרוב לניו יורק.
היא דחתה את חזרתה מספר פעמים, ולבסוף חזרה בינואר 1963. המבקרים קישרו בין שירי האהבה האינטנסיביים שהביעו געגוע ואובדן באלבום לבין מערכת היחסים של דילן עם רוטולו.
באוטוביוגרפיה שלה, רוטולו מסבירה שחברות של מוזיקאים תוארו באופן שגרתי כ-"chicks", והיא התמרמרה על כך שהתייחסו אליה כאל "רכוש של בוב, שהיה במרכז תשומת הלב".
המהירות והקלות שבה כתב דילן שירים אקטואליים משכו את תשומת ליבם של מוזיקאים אחרים בסצנת הפולק הניו יורקית.
בריאיון רדיו ב-WBAI ביוני 1962, פיט סיגר תיאר את דילן כ"כותב השירים הפורה ביותר בסצנה" ואז שאל את דילן כמה שירים הוא כתב לאחרונה.
דילן השיב: "יכול להיות שאלך שבועיים בלי לכתוב את השירים האלה.
למעשה, כתבתי חמישה שירים אתמול בלילה, אבל נתתי את כל הניירות למקום שנקרא 'The Bitter End'".
דילן גם הביע את הרעיון הלא אישי שהשירים אינם יצירה שלו.
בריאיון למגזין Sing Out אמר דילן: "השירים שם.
הם קיימים בפני עצמם רק מחכים שמישהו יכתוב אותם.
פשוט הנחתי אותם על הנייר.
אם לא הייתי עושה את זה, מישהו אחר היה עושה את זה".
"Blowin' in the Wind" הוא בין היצירות המפורסמות ביותר של דילן.
בהערות ל-The Bootleg Series Volumes 1–3 (Rare & Unreleased) 1961–1991, כותב ג'ון באודי שהיה זה פיט סיגר שזיהה לראשונה את המנגינה של "Blowin' in the Wind" כעיבוד של דילן לשיר הספיריטואלז הישן "No More Auction Block".
על פי ספרו של אלן לומקס, The Folk Songs of North America, מקורו של השיר בקנדה והוא הושר על ידי עבדים לשעבר שנמלטו לשם לאחר שבריטניה ביטלה את העבדות בשנת 1833. ב-1978 דילן הכיר במקור כשאמר לעיתונאי מארק רולנד: "'Blowin' in the Wind' תמיד היה רוחני.
לקחתי את זה משיר שנקרא 'No More Auction Block' - זה שיר רוחני ו-'Blowin' in the Wind' עוקב אחרי אותה תחושה".
"Blowin' in the Wind" הפך למפורסם בעולם כאשר פיטר, פול ומרי הוציאו את השיר כסינגל שלושה שבועות לאחר יציאתו של The Freewheelin' Bob Dylan.
שניהם ודילן חלקו את אותו מנהל: אלברט גרוסמן.
הסינגל מכר כמות פנומנלית של שלוש מאות אלף עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
ב-13 ביולי 1963 הגיע האלבום למקום השני במצעד הבילבורד עם מכירות של יותר ממיליון עותקים.
דילן נזכר מאוחר יותר שהוא נדהם כשפיטר יארו אמר לו שהוא הולך להרוויח 5,000 דולר מזכויות ההוצאה לאור.
היו ספקולציות רבות בדפוס על זהותה של הנערה ב-"Girl from the North Country".
קלינטון היילין קובע כי המועמדים המוזכרים ביותר היא אקו הלסטרום, חברתו המוקדמת של דילן מעיר הולדתו היבינג, מינסוטה, וסוז רוטולו, שדילן נעץ בה כשסיים את השיר באיטליה.
הווארד סונס טוען שהבחורה שדילן כנראה חשב עליה הייתה בוני ביצ'ר, חברתו של דילן כשהיה באוניברסיטת מינסוטה.
המוזיקולוג טוד הארווי מציין כי דילן לא רק לקח את המנגינה של "יריד סקרבורו", אותה למד ממרטין קארתי בלונדון, אלא גם עיבד את נושא השיר.
"יריד סקרבורו" נגזר מהשיר "The Elfin Knight", שתומללה לראשונה בשנת 1670. בשיר, דמות על טבעית מציבה סדרה של שאלות לתמימה, המבקשת ממנה לבצע משימות בלתי אפשריות.
הארווי מציין כי דילן "שומר על הרעיון שהמאזין נשלח למשימה, תפאורה של מקום צפוני ואיכות לירית עתיקה".
דילן חזר לשיר זה באלבום Nashville Skyline, הקליט אותו כדואט עם ג'וני קאש, והוא חזר אליו שוב באולפן עם גרסת אורגן וסקסופון שלא פורסמה ב-1978.
"Masters of War", שיר חריף המכוון נגד תעשיית המלחמה, מבוסס על עיבודה של ג'ין ריצ'י לשיר "Nottamun Town", שיר חידות אנגלי.
הוא נכתב בסוף 1962 בזמן שדילן שהה בלונדון; עדי ראייה (כולל מרטין קארתי ואנתיאה ג'וזף) זוכרים שדילן ביצע את השיר במועדוני פולק באותה תקופה.
ריצ'י תטען מאוחר יותר את טענתה לגבי עיבוד השיר; על פי ביוגרפיה אחת של דילן, התביעה הוכרעה כאשר ריצ'י קיבלה 5,000 דולר מעורכי דינו של דילן.
דילן הלחין את "Down the Highway" בצורת בלוז 12 תיבות.
בהערות האלבום של The Freewheelin' Bob Dylan הסביר דילן לנאט הנטוף: "מה שהפך את זמרי הבלוז האמיתיים לכל כך גדולים הוא שהם היו מסוגלים לציין את כל הבעיות שהיו להם; אבל באותו הזמן, הם עמדו מחוץ לבעיות ויכלו להסתכל עליהן.
"Bob Dylan's Blues" מתחיל בפתיח שבו דילן מתאר את מקורותיהם של שירי העם בנימה סאטירית: "רוב השירים שנכתבים בסמטת טין פאן, משם מגיעים רוב שירי העם בימינו".
מה שבא אחריו אופיין כבלוז אבסורדי ומאולתר שדילן, בהערות האלבום, מתאר כ"שיר ממש מחוץ לשרוול.
אני מתחיל עם רעיון ואז מרגיש מה בא אחריו.
הדרך הטובה ביותר שאני יכול לתאר את זה היא שזה קצת כמו ללכת ברחוב צדדי.
אתה מסתכל פנימה וממשיך הלאה".
הארווי מציין כי דילן הרחיב את הסגנון הזה של הומור עצמי אבסורדי לשירים מורכבים יותר, כמו "I Shall Be Free No.10".
דילן היה רק בן 21 כשכתב את אחד משיריו המורכבים ביותר, "A Hard Rain's a-Gonna Fall", המכונה לעיתים קרובות "Hard Rain".
אומרים שדילן ביצע לראשונה את "Hard Rain" ב-Gaslight Cafe, שם סיפר שחקן הכפר פיטר בלנקפילד: "הוא הוציא את פיסות הנייר הרופפות האלה שנתלשו ממחברת ספירלה.
והוא מתחיל לשיר [את 'Hard Rain']...
הוא סיים לשיר אותו, ואף אחד לא יכול היה להגיד כלום.
כל שורה המשיכה להיבנות ולהתפוצץ".
דילן ביצע את השיר "Hard Rain" כמה ימים לאחר מכן בקרנגי הול ב-22 בספטמבר 1962, כחלק מקונצרט שאורגן על ידי פיט סיגר.
השיר זכה לתהודה נוספת במהלך משבר הטילים בקובה, חודש אחד בלבד לאחר הביצוע הראשוני של דילן לשיר "Hard Rain", כאשר נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי נתן את אזהרתו לברית המועצות על הצבת טילים גרעיניים בקובה.
המבקרים פירשו את המילים "גשם קשה" כהתייחסות לנשורת גרעינית, אך דילן התנגד לספציפיות של פרשנות זו.
בריאיון רדיו עם סטודס טרקל בשנת 1963, אמר דילן:לא, זה לא גשם אטומי, זה פשוט גשם קשה.
אני מתכוון לאיזשהו סוף שפשוט חייב לקרות...
בבית האחרון, כשאני אומר "כדורי הרעל מציפים את המים", הכוונה היא לכל השקרים שמספרים לאנשים ברדיו ובעיתונים שלהם.אנשים רבים נדהמו מהעוצמה והמורכבות של עבודה זו.
עבור רוברט שלטון, שנתן לדילן דחיפה חשובה בסקירתו בניו יורק טיימס ב-1961, שיר זה היה "ציון דרך בכתיבת שירים אקטואליים מבוססי פולק.
כאן פורח הפרי המובטח של פיוז'ן השירה-ג'אז משנות ה-50 של גינסברג, פרלינגטי ורקסרוט".
זמר הפולק דייב ואן רונק אמר מאוחר יותר: "הייתי מודע לכך שזה מייצג את תחילתה של מהפכה אמנותית".
סיגר הביע את דעתו כי שיר זה יחזיק מעמד זמן רב יותר מכל שיר אחר שנכתב על ידי דילן.
דילן כתב את "Don't Think Twice, It's All Right" כששמע מסוז רוטולו שהיא שוקלת להישאר באיטליה, והוא השתמש במנגינה שעיבד משירו של פול קלייטון "Who's Gonna Buy You Ribbons (When I'm Gone)".
בהערות האלבום של The Freewheelin' Bob Dylan, דילן מעיר: "זה לא שיר אהבה.
אמירה שאולי אתה יכול להגיד כדי לגרום לעצמך להרגיש טוב יותר...
"Bob Dylan's Dream" התבסס על המנגינה של "Lady Franklin's Lament" המסורתית, שבה הדמות הראשית חולמת למצוא את בעלה, חוקר הקוטב הצפוני סר ג'ון פרנקלין, חי וקיים.
(סר ג'ון פרנקלין נעלם במשלחת שחיפשה את המעבר הצפון-מערבי ב-1845; גל-עד אבן באי המלך ויליאם המציין את מותו נמצא על ידי משלחה מאוחרת יותר ב-1859.) טוד הארווי מציין כי דילן הופך את השיר למסע אישי, אך הוא שומר על הנושא ועל מצב הרוח של הבלדה המקורית.
העולם שבחוץ מתואר כסוער וקשה, ומשאלתו הנלהבת ביותר של דילן, כמו זו של ליידי פרנקלין, היא להתאחד עם בני לוויה שנפטרו ולחיות מחדש את הזיכרונות הנעימים שהם מייצגים.
"Oxford Town" הוא תיאורו העוקצני של דילן על האירועים באוניברסיטת מיסיסיפי בספטמבר 1962. ג'יימס מרדית', ותיק חיל האוויר האמריקני, היה הסטודנט השחור הראשון שנרשם לאוניברסיטת מיסיסיפי באוקספורד, מיסיסיפי.
כאשר מרדית' ניסה לראשונה להשתתף בשיעורים בבית הספר, כמה תושבי מיסיסיפי התחייבו לשמור על הפרדה גזעית באוניברסיטה, כולל מושל המדינה רוס בארנט.
בסופו של דבר, אוניברסיטת מיסיסיפי הייתה צריכה להשתלב בעזרת הכוחות הפדרליים של ארצות הברית.
דילן הגיב במהירות: השיר שלו פורסם בגיליון נובמבר 1962 של ברודסייד.
ה"טוקין בלוז" היה סגנון של כתיבת שירים מאולתרת שוודי גאת'רי פיתח לרמה גבוהה.
(הקלטה מקומית ממיניאפוליס שדילן ערך בספטמבר 1960 כוללת את ביצועיו לשירים "Talking Columbia" ו-"Talking Merchant Marine" של גאת'רי).
"Talkin' World War III Blues" הייתה יצירה ספונטנית שדילן יצר באולפן במהלך הסשן האחרון של Bob Dylan.
הוא הקליט חמישה טייקים של השיר והחמישי נבחר לאלבום.
הפורמט של "טוקין בלוז" איפשר לדילן להתייחס לנושא הרציני של השמדה גרעינית בהומור, ו"מבלי להזדקק לאצבע מאשימה או לפרסונה אפוקליפטית-נבואית".
"Corrina, Corrina" הוקלט על ידי המיסיסיפי שייקס, ועל ידי מנהיגם בו קרטר בשנת 1928. השיר זכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים מגוונים כמו בוב וילס, ביג ג'ו טרנר ודוק ווטסון.
הגרסה של דילן שואלת שורות מכמה שירים של רוברט ג'ונסון: "Stones In My Passway", "32-20 Blues" ו-"Hellhound On My Trail".
גרסה חלופית של השיר שימשה כבי-סייד לסינגל שלו "Mixed-Up Confusion".
זהו טור דה פורס ווקאלי ו...
הראה דילן שמוכן לעשות אור מהבלוז שלו על ידי שימוש בצורה עצמה".
"I Shall Be Free" הוא שכתוב של השיר "We Shall Be Free" של להקת לדבלי, שבוצע על ידי לדבלי, סוני טרי, סיסקו יוסטון ווודי גאת'רי.
על פי טוד הארווי, הגרסה של דילן שואבת את המלודיה שלה מההקלטה של גאת'רי, אך משמיטה את הפזמון המזוהה איתה ("בקרוב נהיה חופשיים / כשהאדון יקרא לנו הביתה").
המבקרים היו חלוקים לגבי ערכו של השיר האחרון.
רוברט שלטון ביטל את השיר כ"אנטי-קליימקס נחוש.
למרות שבאלבום יש לפחות חצי תריסר שוברי קופות, שניים מהשירים החלשים ביותר תחובים בסוף".
טוד הארווי טען כי על ידי הצבת השיר בסיום האלבום, דילן מסיים בנימה של לויאליות שהיא הקלה לאחר הרגשות כבדי המשקל שהובעו במספר שירים באלבום.
בוב דילן - גיטרה אקוסטית, מפוחית, שירה
האווי קולינס - גיטרה בשיר "Corrina, Corrina"
לאונרד גסקין - קונטרבס בשיר "Corrina, Corrina"
ברוס לנגהורן - גיטרה בשיר "Corrina, Corrina"
הרבי לובל - תופים בשיר "Corrina, Corrina"
דיק וולסטנד - פסנתר בשיר "Corrina, Corrina"
נאט הנטוף - הערות אלבום
דון הונשטיין - צלם עטיפת אלבום
"The Girl in the Bubble" (בעברית: "הנערה בבועה") הוא שיר מאת הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך פסקול הסרט "מרשעת: חלק 2" משנת 2025, החלק השני בעיבוד הקולנועי הדו-חלקי של "סרטי יוניברסל" למחזמר "מרשעת".
השיר הולחן על ידי סטיבן שוורץ, והוא שיר מקורי שנכתב במיוחד לסרט ובוצע על ידי גרנדה בדמותה של גלינדה.
בספטמבר 2025 פורסמו שמות השירים המקוריים: "No Place Like Home", בביצוע סינתיה אריבו, ו-"The Girl in the Bubble", בביצוע אריאנה גרנדה.
ההצצה הראשונה לשירים החדשים נכללה בטיזר לסרט שפורסם ב-8 באוקטובר 2025, וכלל מספר תיבות מוזיקליות מתוך השיר של גרנדה.
השיר המלא יצא להפצה דיגיטלית ולהאזנה בשירותי הזרמה ב-21 בנובמבר 2025, כחלק מאלבום הפסקול Wicked: For Good – The Soundtrack, דרך חברות התקליטים "ריפבליק רקורדס" ו"ורב רקורדס", וכן במהדורת תקליט 7 אינץ' נפרדת שכללה גם את השיר "No Place Like Home".
השיר "The Girl in the Bubble" הוגדר כחלק בלתי נפרד מהעיבוד הקולנועי של החלק השני של המחזמר "מרשעת" לסרט באורך מלא, החלטה שאפשרה להרחיב ולהעמיק רגעי אופי ודינמיקות בין הדמויות שהתרחשו "מאחורי הקלעים" בגרסה המקורית בתיאטראות ברודוויי.
עוד הסביר כי בעיבוד הדו-חלקי נוצר "גם יותר זמן לחקור את המניעים של שתי הדמויות, וגם הכרה חדשה בכך שלגלינדה יש קשת התפתחותית גדולה יותר בחלק השני אפילו משל אלפבה" – דבר שהבהיר את הצורך בשיר חדש עבורה.
"The Girl in the Bubble" היה השיר החדש הראשון שנכתב על ידי שוורץ, אשר ציין כי "כתבתי אותו די מהר".
הסרט כולל דימויים של גלינדה הנעה בתוך בועה – מחווה לסרט הקלאסי "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939 – אשר העניקו השראה למטאפורה המרכזית של השיר, לפיה גלינדה "תקועה בתוך בועה".
בעת הלחנת השיר, שוורץ בחר במלודיה פשוטה, כמעט "עממית", על מנת לאפשר לאריאנה גרנדה ביצוע מרוסן ומצומצם.
במהלך השיר, גרנדה נמנעה מעיטורים קוליים האופייניים לה, ושרה בטון שקט ואינטימי.
צ'ו ציין כי "אפשר לשמוע שזה לא הצליל המושלם שאנחנו רגילים אליו מאריאנה גרנדה.
היא נאבקת להוציא אותו", מכיוון שהייתה חולה ביום צילום השיר.
תסריטאיות הסרט, דנה פוקס וויני הולצמן, ניסו מיקומים שונים לשיר לאורך תהליך הכתיבה.
פוקס ציינה כי מיקומו של השיר שינה את משמעותו – ממונולוג רגשי שבו גלינדה מבטאת את תחושותיה, לרגע שבו היא למעשה מקבלת החלטה – והן ביקשו לוודא שהשיר .
מיקומו של השיר המשיך להשתנות גם בשלב הפוסט פרודקשן.
לדברי עורך הסרט, מיירון קרשטיין, השיר שובץ בתחילה לאחר שיחה בין גלינדה למאדאם מוריבל, אך בהמשך הוחלט להקדימו, כך שההקשר השתנה מתגובה לדבריה של מוריבל לצפייה במצעד ציידי המכשפות מחוץ לדירתה.
השיר "The Girl in the Bubble" הוא השיר הלפני-אחרון בסרט "מרשעת: חלק 2", ומגיע לאחר שגלינדה, "המכשפה הטובה", צופה בהמון זועם המתקבץ ברחובות עיר הברקת במטרה לצוד את חברתה לשעבר, אלפבה, שכונתה כעת "המכשפה המרשעת מן המערב" במסגרת מסע התעמולה של הקוסם.
השיר מסמן נקודת מפנה בהתפתחות דמותה של גלינדה, ומבטא מעבר מדמות שטחית המונעת מתשוקה לפופולריות לדמות השואפת באמת ובתמים להצדיק את התואר שניתן לה, "הטובה".
בתחילת הסרט, מאדאם מוריבל מעניקה לה בועה ורודה ענקית – המצאה מכנית המאפשרת לה לנוע ללא צורך בקסם.
שם השיר מתייחס לבועה שבתוכה נעה גלינדה, ומשתמש בה כמטאפורה לחייה המיוחסים, בהם היא מרחפת מעל אנשי ארץ עוץ ומנותקת ממצוקותיהם.
במהלך השיר, הצפייה במידת הקיצוניות שאליה מוכן ההמון להגיע במטרה להשמיד את אלפבה מאלצת את גלינדה להתמודד עם מנת חלקה במשטרו של הקוסם ולהבין כי אינה יכולה עוד להיות שותפה לו.
השיר מתאר באופן דרמטי את הרגע שבו גלינדה "מרוויחה באמת את התואר שלה" ומחליטה , כפי שתיארה זאת גרנדה.
היא הוסיפה כי מדובר ברגע שבו הדמות בוחרת .
גם שוורץ ציין כי .
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור The Girl in the Bubble אזור תאריך הפצה פורמט (ים) חברת תקליטים הערות כלל העולם 21 בנובמבר 2025 תקליט 7 אינץ' ריפבליק רקורדס
שנה פרס קטגוריה תוצאה הערה2025 פרס המוזיקה במדיה של הוליווד שיר מקורי – סרט עלילתי פרס אסטרה לאמנויות יצירתיות השיר המקורי הטוב ביותר 2026פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיהשיר הטוב ביותר
The Girl Can't Help It הוא סרט קולנוע משנת 1956 בבימויו והפקתו של פרנק טשלין שגם היה השותף לכתיבת התסריט.
הסרט הוא קומדיה, בכיכובה של ג'יין מנספילד, המשלב קטעי מוזיקת רוק אנד רול רבים של כוכבי התקופה, בהם ליטל ריצ'רד, פאטס דומינו, הפלאטרס, אדי קוקרן, אבי לינקולן וג'ין וינסנט.
עלילת הסרט משמשת בעיקר כאמתלה להצגת שורת הופעות חיות (למשל במועדונים אליהם לוקח מילר את ג'ורדן) ולהצגה, נלעגת לעיתים, של תרבות הנוער המהופנט מהופעות אלה.
דגש נוסף הוא ש"בימים אלה" אין צורך בקול ויכולת שירה אלא במקוריות וחדשנות בלבד.
הסרט שימש גם לגיבוש מעמדה של מנספילד כסמל מין ומחליפה למרילין מונרו.
עד הופעת הסרט, הופקו סרטים שכללו הופעות חיות של מוזיקת רוקנרול כ"בי מובי", כלומר סרט משני בכרטיס של הקרנה כפולה.
אלו היו סרטים שהופקו בהשקעה כספית מינימלית, באיכות גרועה ועם עלילה רדודה ושחקנים לא איכותיים.
The Girl Can't Help It היה הסרט הראשון שהציג הופעות רוקנרול במסגרת סרט מכובד בתקציב ראוי, עם עלילה קומית, שחקנים מקצועיים ומעל הכל, שימוש בטכנולוגיות ההקרנה המתקדמות ביותר בתקופה, סינמסקופ וצבעים חיים (בטכנולוגיית DeLuxe Color).
השימוש בחידושים אלה אף מוגדש בפתיחת הסרט.
הסרט כלל כמות גדולה של כוכבי מוזיקה שטרם נראתה כמוה על המסך, ואיפשר לבני נוער רבים, בפרט מחוץ לארצות הברית (כגון בבריטניה ובצרפת לחזות לראשונה באליליהם בהופעה.
פרנסואה טריפו פרסם ביקורת אוהדת ומתלהבת על הסרט במגזין מחברות הקולנוע (Cahiers du Cinéma) בו קרא לו מאסטרפיס והכתיר את טשלין כ"יוצר" (Auteur).
לסרט הייתה השפעה רבה על ג'ון לנון ופול מקרטני, שנפגשו על רקע הערצתם לסרט.
ג'ורדן אינה יודעת לשיר ואינה רוצה כלל קריירה של זמרת, אלא לבשל ולאפות.
מילר, מאידך, שותה לשוכרה ואינו מסוגל להתגבר על עזיבתה של הכוכבת הקודמת אותה קידם, הזמרת ג'ולי לונדון (המגלמת את עצמה בקטע המוזיקלי Cry Me a River) עד שהוא מגלה שהוא למעשה נמשך לג'רי ושמשיכה זו הדדית.
מורדוק מסתבך עם כנופיה יריבה על הפצת ג'וקבוקס, ולבסוף מגלה שתאוותו האמיתית היא להופיע כזמר בעצמו, בשיר אותו חיבר (Rock Around the Rockpile).
מילר וג'ורדן מקבלים את ברכתו להתחתן ואז מתגלה שג'ורדן דווקא יודעת לשיר היטב.
פאטס מורדוק - אדמונד או'בראיין
טום מילר - (טום יוול
ג'רי (ג'ורג'ינה) ג'ורדן - ג'יין מנספילד
מאוסי (עוזר של מורדוק) - הנרי ג'ונס
"She's Got It" – ליטל ריצ'רד
"Blue Monday" – פאטס דומינו
"Ev'ry Time (It Happens)" – ג'יין מנספילד (בדיבוב של איליין וילסון
The Golden Age of Grotesque ("תור הזהב של הגרוטסקי") הוא אלבום של להקת המטאל מרילין מנסון.
האלבום יצא ב-2003 וקיבל ביקורות מעורבות, כאשר חלק מהמבקרים כוללים אותו ברשימת אלבומי השנה ואילו אחרים מתארים אותו כאלבומה החלש ביותר של מרילין מנסון, מוזיקלית וטקסטואלית.
הוא כולל הרבה נגיעות אלקטרוניות ו"תעשייתיות", כנראה כתוצאה מהצטרפותו ללהקה של טים סקולד, שהיה לפני-כן חבר בסופר-גרופ "KMFDM", להקה משטח האינדסטריאל מטאל.
הוידאו קליפ של s)AINT) נאסר לשידור בארצות הברית בגלל אופיו האלים.
The Great Southern Trendkill ("קוטל הטרנדים הדרומי הגדול") הוא אלבום האולפן השמיני של להקת המטאל האמריקאית פנטרה, והשני במסגרת חברת התקליטים "איסט ווסט".
האלבום ראה אור ב-22 במאי 1996. ההקלטות לאלבום נערכו בשני אולפנים שונים, כשפיל אנסלמו הקליט את השירה באולפן של טרנט רזנור, האיש שמאחורי הלהקה ניין אינץ' ניילס, בניו אורלינס.
שאר חברי הלהקה הקליטו בטקסס שבדאלאס.
מצב זה מצביע על הריחוק אשר שרר באותם ימים בין חברי הלהקה.
שם האלבום הוא בעצם ביקורת על סגנונות המוזיקה שהפכו להיות פופולרים בתקופת יציאת האלבום, ובהם הגראנג', הראפ מטאל והנו מטאל.
השירים באלבום עוסקים בתקשורת, סמים, גזענות, טרנדים (לרוב מוזיקליים) ובעיקר במאפייני התרבות (יש להניח שמכיוון שהלהקה היא אמריקאית, רבים הסיכויים שהכוונה היא לאמריקניזם).
דוגמאות טובות הן שיר הנושא אשר תוקף את תרבות הטרנדים ואת התקשרות אשר תומכת ומפתחת את תרבות זו, והשיר "The Underground in America", המבקר את תרבות הפאנק.
שוב, כמנהגה של הלהקה, פנטרה הקצינו את האלמנטים שבהם השתמשו בעבר, ואלבום זה מציב גבולות חדשים לסגנון המוזיקה המיוחד שיצרה הלהקה במהלך השנים.
אלמנט בו משתמשים לא מעט לאורך האלבום הוא הכפלת שכבות השירה הנשמעות בשיר, ובכך מקבלת השירה אפקט אשר מפורש לעיתים קרובות כשטני.
דוגמה מובהקת לכך ניתן לשמוע בשיר "13 Steps to Nowhere", כאשר אנסלמו נשמע שר על גבי צרחותיו המעובדות של סת' פטנאם, סולן להקת הגריינדקור אנאל קאנט (Anal Cunt).
לצד שירים קיצוניים, ישנם בדיסק מספר שירים שקטים יותר, אולי אפילו בעלי אלמנטים הדומים לאלמנטים הנמצאים בבלדות, כאשר נעשה בהם שימוש בגיטרה אקוסטית.
בשירים אלו השירה שקטה יחסית לשירים האחרים שבאלבום, והמלודיה איטית יותר.
כשיצא, נכנס האלבום אל המקום הרביעי במצעד הפזמונים האמריקאי.
למרות הצלחתו, השיר "Drag the Waters" הוא השיר היחידי שיצא לו קליפ.
חודש לאחר צאתו לאור, ב-25 ביוני 1996, האלבום זכה במעמד אלבום זהב, וב-17 באוגוסט 2004 באלבום פלטינה.
הסולו בשיר "Floods" דורג בסקר קהל שערך מגזין המוזיקה Guitar World במקום ה15 ברשימת "100 הסולואים הטובים ביותר בכל הזמנים".
השיר "10s" נכלל בפסקול של הדיבוב האנגלי לסרט "דרגון בול Z - ברולי: הסופר סאיין האגדי".
The Gutter Twins (הגאטר טווינז) היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית, שהוקמה על בסיס שיתוף פעולה מוזיקלי בין גרג דולי ומרק לאנגן.
שירי הלהקה מתאפיינים בצליל אפל ולעיתים גותי, ומילים שמושפעות מהביוגרפיות המורכבות של שני המוזיקאים.
הקריירה המוזיקלית של גרג דולי ומארק לאנגן החלה בשנות ה-80, דולי כמנהיג האפגן ויגס ולאנגן כסולן סקרימינג טריז.
שתי הלהקות היו חתומות בחברת סאב פופ, ופעלו מחוץ לסצנת הגראנג' המרכזית באותה תקופה שהייתה ממוקמת בסיאטל.
השניים נפגשו כבר בשנת 1989, אך לא שיתפו פעולה עד לשנות ה-2000, לאחר ששתי הלהקות שלהם התפרקו.
באותו הזמן לאנגן הקליט אלבומי סולו ושיתף פעולה עם אמנים רבים, ודולי הזמין אותו להקליט ולהופיע עם הטוויילייט סינגרז, להקתו החדשה.
במקביל השתתף דולי באלבומי הסולו של לאנגן.
בשנת 2003 התגבש הרעיון שהשניים יקימו פרויקט חדש.
דולי מספר ששמע לראשונה על שיתוף הפעולה ביניהם כשנשאל על כך בריאיון עם עיתונאי איטלקי, לו סיפר לאנגן על הרעיון וקבע את שם הלהקה.
ההקלטות לקראת אלבום חדש החלו בסוף אותה שנה.
לאנגן ודולי הקליטו שיר אחד בשנת 2003, אך זנחו את ההקלטות לתקופה ארוכה בעקבות פרויקטים אחרים בהם היו מעורבים - דולי עם הטוויילייט סינגרז והלהקה האיטלקית Afterhours, ולנאגן כסולן קווינז אוף דה סטון אייג' ואמנים נוספים.
השניים הופיעו לראשונה כ-The Gutter Twins בשנת 2005 במועדון ברומא.
בשנת 2006 השתתף לאנגן בשני אלבומים של הטוויילייט סינגרז ואף הצטרף לסיבוב ההופעות שלה.
באותו הזמן חזרו השניים לעבוד על הפרויקט המשותף ולהקליט שירים חדשים.
הלהקה חתמה בלייבל איתו התחילו את דרכם, סאב פופ.
בספטמבר 2007 הודיעו כי העבודה על האלבום הסתיימה, ו-Saturnalia יצא מספר חודשים לאחר מכן, במרץ 2008.
בספטמבר 2008 הוציא ההרכב מיני-אלבום בשם Adorata הכולל שמונה שירים, שישה מתוכם הם גרסאות כיסוי לשירים של אמנים שונים.
מרבית ההקלטות לאלבום נערכו בזמן העבודה על אלבום הבכורה של הלהקה.
The Gutter Twins יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית ובאירופה באוגוסט 2008, ובמסגרתו הופיעו בישראל.
The Great Ecstasy of Woodcarver Steiner (גרמנית: Die Große Ekstase des Bildschnitzers Steiner) הוא סרט תיעודי שיצר הקולנוען ורנר הרצוג בשנת 1974. הסרט עוסק בקופץ הסקי המפורסם ולטר שטיינר, שעובד כנגר למחייתו.
הרצוג התייחס אליו כ"אחד מסרטי החשובים ביותר".
הסרט מכיל חומר גלם שצולם בעיירות הגרמניות אוברסטדורף וגרמיש-פרטנקירכן, כמו כן בעמק פלניצה שביוגוסלביה.
הסרט נעשה כחלק מסדרה עבור תחנת טלוויזיה גרמנית, שהגבילה בדרכים שונות את התכנים.
הגרסה המקורית של הרצוג הייתה באורך של 60 דקות, אך היא נערכה לכדי 45 דקות על מנת להתאים לשידור טלוויזיוני בן שעה.
כמו כן, התחנה דרשה מהרצוג עצמו להופיע לפני המצלמה, מה שלא נעשה על ידו קודם לכן בסרטיו הדוקומנטריים הקודמים.
The Greatest Story Ever D'ohed (בתרגום חופשי: הסיפור הכי גד'אול שסופר אי פעם) הוא הפרק ה-16 בעונה ה-21 של סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון", ששודר ברשת פוקס בערב פסח 2010. הפרק נכתב בידי התסריטאי קווין קרן, בוים בידי במאי הטלוויזיה מייקל פולסינו ומתארחים בו השחקן סשה ברון כהן והזמרת יעל נעים.
במהלך הפרק מבקרת משפחת סימפסון בישראל ובירושלים.
התמקדות הפרק בישראל עוררה בישראל עניין תקשורתי רב והפרק זכה לסיקור ברבים מאמצעי התקשורת.
נד פלנדרס, שכנם של משפחת סימפסון, מתוסכל מהומר המפריע לו בלימודי קבוצת הביבליה שלו, אך הכומר לאבג'וי אומר לנד כי עליו להמשיך ולהאמין שיש להומר סיכוי לגאולה.
נד מזמין את הומר ומשפחתו לסיור של קבוצת התנ"ך בישראל.
הומר מתנגד לנסיעה ואומר בסרקזם "תן לי לחשוב, לקחת את המשפחה שלי לאזור מלחמה, על אוטובוס מלא פנאטים דתיים, במדינה ללא חזיר, במדבר ללא קזינו.
למורת רוחו, מארג' מקבלת את ההזמנה ואף מתעקשת לשלם, והמשפחה יוצאת לטיול.המבקרים מספרינגפילד מגיעים לירושלים, שם מדריך אותם יעקב - מדריך טיולים ישראלי עצבני המרבה לקלל, להאשים את התיירים באנטישמיות ולדבר בזלזול על הנצרות.
אחייניתו של יעקב, ילדה בשם דורית, היא קצינת האבטחה של הסיור.הומר משתטה ומנסה לבלות את כל החופשה באכילה, אך נד מנסה "להגיע" אל הומר ולגרום לו לנהוג בכבוד אל המקומות הקדושים בנצרות ולתת לחופשה משמעות רוחנית עבורו.
הקבוצה מגיעה לכותל שם בארט פותח את הפתקים התחובים בחריצי הכותל וגולש בסקייטבורד על אבניו, ויעקב המדריך שולח את דורית לרדוף אחרי בארט.
דורית משיגה את בארט ובאמצעות "קרב מגע" (המוצג בפרק כבעיטות במפשעה) היא מכניעה אותו.
בינתיים הומר ישן בקבר של ישו בכנסיית הקבר, נד שרואה אותו נוזף בו, אך הומר מתרץ את מעשיו: "אני מצטער...
זה כל כך נעים וקריר לישון בקברו של המשיח האלמוני." נד מתעצבן על הומר ומטיח את מצלמתו בקיר בכנסייה, מאבטחי הכנסייה נכנסים ומוציאים את נד בכח, ומודיעים להם שהם מסולקים מהכנסייה למשך כל חייהם.
נד כועס על הומר ומודיע לו שהוא "לא ראוי להצלה" והולך לצפות בסרט.
הומר המנסה להתנצל רודף אחרי נד כשהוא רכוב על גמל, אך מאבד אותו בעקבות סופת חול.
לאחר הליכה ממושכת מגיע הומר בטעות לים המלח.
שם טועם הומר הצמא והמותש ממי הים ומתעלף.
הומר הוזה שמלפפון, גזר ועגבנייה החובשים כאפיות וכיפה מבשרים לו שהוא "הנבחר".
כשמארג', שחיפשה אותו, מגיעה אליו בג'יפ סיור, הוא מודיע לה שהוא המשיח ובכוונתו לאחד את כל הדתות.
המשפחה חוזרת למלון שם ד"ר היברט מבשר למשפחה שהומר לקה בסינדרום ירושלים.
הומר בורח מבית החולים לכיפת הסלע, שם הוא עומד על במה, לבוש בטוגה, וטוען בפני אנשים משלוש הדתות המונותאיסטיות (יהדות, נצרות ואסלאם) שהוא המשיח, ומעתה עליהם להאמין בדת חדשה שמאמיניה ייקראו "Chrismujews" (נוצמוסלהודים).
לדבריו, במסגרת הדת החדשה עליהם להלל את המשותף ביניהם, ולכן למרות שחלקם נמנעים מאכילת חזיר או צדפות, אם מסתכלים על המשותף הרי שכולם אוהבים עוף, לכן עליהם להפיץ את הבשורה: "שלום ועוף" (Peace and Chicken), הקהל חוזר אחרי הומר כמהופנט.
אך אז, בזה אחר זה, נעמדים על הבמה התיירים מספרינגפילד, וכל אחד טוען שהוא המשיח האמיתי, וכך במטוס, בדרכם חזרה לספרינגפילד, נראים תושבי ספרינגפילד כשכמעט כולם לבושים בטוגות.
בזמן שהם יושבים יחד במטוס, הומר ונד משלימים בחזרה, כשנד אומר להומר שמכל המשיחים שהיו הומר היה הקרוב ביותר לאמת.
כבר בספטמבר 2009, חצי שנה בטרם שודר הפרק, פרסמה רשת פוקס פרטים על הופעתו.
בריאיון למגזין אנטרטיינמנט ויקלי סיפר מפיק התוכנית, אל ג'ין, כי ישודר פרק המספר על ביקור המשפחה בישראל.
ג'ין הבטיח כי הפרק "יעליב את כל הדתות במידה שווה".
הפרק גדוש באזכורים הלקוחים מהתרבות היהודית בכללה ולאו דווקא מזו הישראלית, כך, בזמן שהמטוס הנושא את קבוצת התנ"ך ממריא לישראל וממנה, מושמעת מנגינת השיר "הבאנו שלום עליכם".
בעת הגעת הקבוצה לנתב"ג המאבטחים מכריחים באיומי רובה את הומר הכפוּת להודות שהלטקעס היהודיים טעימים לא פחות מהפנקייקס האמריקניים.
בזמן המרדף של דורית אחר בארט ברחובות ירושלים העתיקה בארט פותח דלתות של משאית עמוסה בקניידלעך הנשפך מהמשאית ומתגלגל על הכביש, וחבורת גברים בלבוש חרדי אוספת את הקניידלעך הנשפך מהמשאית לתוך מגבעותיהם.
בהמשך המרדף בארט עוקף קבוצה של מוסלמים, אך כאשר נשמע קול המואזין כל המוסלמים משתחווים ומאפשרים לדורית לראות אותו, ולצווחת בארט "קראטה!" היא משיבה בצעקה "קרב מגע!".
כאשר פלנדרז צופה בקולנוע הסרט המוקרן מתאר קרב של שני רובוטים בסגנון "רובוטריקים", אך כאשר אחד מהם מכריז על שבת השניים מתיישבים, זרועותיהם הופכות לספרי תורה והרובוטים מתחילים להתפלל.
יעקב, המדריך, הוא דמות סטריאוטיפית של ישראלי גס-רוח, שתלטן וקומבינטור, שלמרות שהוא מדבר אנגלית במבטא ישראלי כבד, לדעתו הוא "נשמע כמו יו גרנט".
יעקב מרבה לקלל בעברית ובאנגלית ולהשתמש בביטוי המשובש "Shut your face", מאשים אחרים באנטישמיות, מדבר בזלזול על קדושי הנצרות וטוען שישראל היא המקום הבטוח ביותר.
כאשר מארג' אומרת לו ש"אתם כל כך שתלטנים".
הוא עונה לה: "למה את מתכוונת ב'אתם'?
בואו נראה אתכם עם שכנה כמו סוריה.
בארצות הברית הביקורות על הפרק היו פושרות בלבד.
על הופעתו של סשה ברון כהן הוער שלעיתים דבריו לא הובנו (בשל מבטאו הבולט), ושבדיחותיו היו רק "בסדר".
רוברט קאנינג מאתר האינטרנט IGN כתב שלמרות השתתפותו של ברון-כהן לצוות המדבבים, ולמרות נסיעת המשפחה לישראל, הקטעים המצחיקים ביותר בפרק הם בתחילתו כאשר הומר מפריע לנד להעביר את שיעורי התנ"ך שלו, כיוון שקטעים אלו הם "לב מה ש'משפחת סימפסון' באמת: קומדיית מצבים משפחתית."
בישראל הביקורות על הפרק היו חיוביות, רמת ההומור בפרק צוינה לשבח בעיתונות בישראל, והפרק תואר כ"מצחיק במיוחד" וכ"פרק עמוס הברקות, אפילו יחסית לסדרה שנונה זו."גם התייחסות הפרק לתרבות הישראלית תוארה כמדויקת, כך בעכבר העיר: "עקיצות מדויקות אל התרבות והפוליטיקה הישראלית".
לעומת זאת, ב-nrg הסתייגו מתיאור הישראלים בפרק: "הפרק כל כך עמוס סטריאוטיפים לגבי ישראלים שמתעורר חשש שמדובר פה בחגיגה גזענית שתשודר למיליוני בתי אב."
The Good Food Guide הוא מדריך היוצא מדי שנה למסעדות הטובות ביותר בבריטניה, והוא רואה אור בידי Which?books.
המדריך ראה אור לראשונה ב-1951 בידי (Raymond Postgate), אנין טעם שנחרד מאמות המידה של המסעדנות בת זמנו.
הוא גייס צוות של מתנדבים שביקרו בחשאי במסעדות והעריכו אותן על בסיס האמונה ש: "אתה יכול להשחית אדם אחד.
אתה אינך יכול לשחד צבא." פוסטגייט ייסד עוד קודם לכן, ב-1949, את Good Food Club.
אחת מהכותבות של המדריך בראשית דרכו הייתה מרגרט קוסטה שאחרי-כן פתחה מסעדה משלה, Lacy's, במייפייר.
המדריך קיבל ביקורות כל-כך רבות בקשר לLacy's שהערך על המסעדה נחלק לטורי "אוהב את לייסי" ו"מתעב את לייסי".
המדריך סוקר כיום 1,200 מסעדות והוא נכתב מחדש כל שנה והוא עצמאי לחלוטין – אין שום פרסומות או חסויות, לא לוקחים כסף על מנת להכליל במדריך, וכל המפקחים הם אנונימיים.
הקוראים מעודדים לקחת חלק פעיל ולהגיש את הביקורות שלהם באתר המדריך ומתחשבים בכך בהחלטה על המסעדות החדשות שייכללו במהדורה החדשה של המדריך.
לסוקרים הטובים ביותר מציעים להיות מפקחי המסעדות העתידיים של המדריך.
מסעדות מקבלות ציונים של 1 עד 10.
ב-2008 פרסם המדריך מהדורה מיוחדת ללונדון.
הצעד ננקט בעקבות הוצאתו לאור של מדריך מישלן האדום ללונדון שנה קודם לכן.
במהדורת 2010 של המדריך נבחרה מסעדה "דה פאט דאק" של הסטון בלומנטל למסעדה הטובה ביותר ואחריה מסעדת "גורדון רמזי" של גורדון רמזי ומסעדת "לה מנואר או קואט סזון" של רימון בלאן.
סניף של רשת מסעדות הדרכים הבריטית Little Chef בסמוך לפופהאם נכלל במדריך 2010 אחרי שהתפריט חודש בידי השף הסטון בלומנטל בתוכנית בערוץ 4 הבריטי.
ב-2007 מפקחים ועורכים לשעבר של המדריך מתחו עליו ביקורת אחרי ששורה של מסעדה טובות לא נכללו בו, הם טענו שצורות הביקורת החדשה והחלטות המערכת הובילו להכללתן של שלוש מאות מסעדות המומלצות על ידי הקוראים בין 1,200 הביקורות שלו.
מפקח ועורך לשעבר, ג'ים איינסוורת, תיאר את קו המדיניות החדש כ"קמצנות" ואמר שמדריך 2008 "המילה שעולה בראשי היא רשלנות.
נדמה שדברים רבים נעשו בחופזה.
בין המסעדות שלא נכללה מסעדה באיי סילי אף על פי שהיא נמנית כערך העיקרי במפת המדריך של האי.
כמה מהמסעדות הושמטו בשל העדר ביקורות של קוראים.
מדי שנה מציג המדריך את פרס העורך שלו בקטגוריות הבאות: המסעדה החדשה הטובה ביותר, הפאב החדש הטוב ביותר, תפריט היין של השנה, השף הטוב ביותר, השף המבטיח הטוב ביותר, שף הפאב הטוב ביותר, מסעדת הדגים הטובה ביותר, התמורה הטובה ביותר לכסף, השימוש הטוב ביותר במוצרים מקומיים, המסעדה המשפחתית הטובה ביותר.
על מנת לחגוג את יום הולדתו השישים של המדריך ב-2010, הוא העניק פרס על מפעל חיים לשף רימון בלאן ממסעדת "לה מנואר או קואט סזון" ב-Great Milton, מסעדה שנכללה עשרים ושבע שנים במדריך.
הפרס ניתן לאות הכרה על "מחויבותו הבלתי מתפשרת לעקביות, איכות ומוצרים עונתיים."
"The Good, the Bad and the Ugly" הוא קטע אינסטרומנטלי אשר היה שיר הנושא של סרט הקולנוע "הטוב, הרע והמכוער" משנת 1966 בבימויו של סרג'יו לאונה.
השיר נכלל בפסקול הסרט תחת השם .
הקטע האינסטרומנטלי הולחן על ידי המלחין האיטלקי אניו מוריקונה.
גרסת כיסוי של הוגו מונטנגרו משנת 1968 הפכה ללהיט גדול בארצות הברית ובבריטניה כאשר השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי במהלך נובמבר 1968.
במהלך שנת 1960 במאי הקולנוע סרג'יו לאונה, חבר ילדות של מוריקונה, שכר את מוריקונה שילחין עבורו את המוזיקה לסרטו הבא "בעבור חופן דולרים".
שיתוף פעולה זה הוביל בהמשך למספר שיתופי פעולה בין השניים במספר סרטים אותם יצר לאונה בהמשך (בהם שיתוף פעולה שהוביל ליצירת שיר זה), אשר חלקם נחשבים למערבוני ספגטי.
הוגו מונטנגרו היה מלחין ומנצח תזמורת אמריקני אשר החל להכין שירים לסרטים במהלך שנות ה-60. לאחר שהוא שמע את פסקול הסרט "הטוב, הרע והמכוער" מונטנגרו החליט ליצור גרסת כיסוי לנעימת הנושא.
ביצירת הקטע אינסטרומנטלי זה השתתפו ארט סמית (אוקרינה), טומי מורגן (מפוחית), אליוט פישר (כינור חשמלי), מאני קליין (חצוצרה), ומוזי מרצליאנו (מבצע את השריקות לאורך השיר).
למרבה ההפתעה של מונטנגרו ויתר המוזיקאים שיצרו את גרסת הכיסוי, הסינגל של גרסה זו הפך ללהיט במהלך שנת 1968 כאשר הוא הגיע למקום השני במצעד הבילבורד האמריקני ביוני של אותה השנה.
ב-16 בנובמבר 1968 השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והוא נותר בהמשך במיקום זה במשך ארבעה שבועות.
גרסה זו מכרה מעל מיליון ורבע עותקים וזיכתה את מונטנגרו בתקליט זהב.
The Golden Age הוא אלבום אולפן של הכותב הצרפתי יואן למויין אשר מוכר בשם הבמה Woodkid, האלבום שוחרר ב-18 במרץ 2013 עם חברת תקליטים, Green United Music.
יואן גם שחרר את העטיפה של האלבום דרך וידאו שיצר בעצמו ב-14 בדצמבר 2012, במהלך רעיון עם NBHAP למויין אמר "Childhood is to me a golden age"
שלושה שירים באלבום שוחררו קודם כסינגלים
"I Love You" - שוחרר בפברואר 2013
הקליפ של Run Boy Run Woodkid היה מועמד בפרסי גראמי של 2013 והוא בוים על ידי יואן למויין
באתר Metacritic האלבום דורג עם ניקוד 66 מתוך 100, מבוסס על 9 סקירות.
"The Greatest" (בעברית: "הגדול ביותר") הוא סינגל של הזמרת האוסטרלית סיה.
לשיר יצאה גרסה אשר כוללת את הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר.
הסינגל יצא ב-5 בספטמבר 2016, דרך חברות התקליטים "Monkey Puzzle Records" ו-"RCA Records" בתור הסינגל השלישי מתוך מהדורת הדלוקס של אלבום האולפן השביעי שלה, This Is Acting.
השיר נכתב על ידי סיה וגרג קרסטין, אשר הפיק את השיר.
בווידאו קליפ של השיר מופיעה הרקדנית מאדי זיגלר.
הקליפ בוים על ידי דניאל אסקיל עבור RadicalMedia.
הסינגל הגיע לחמשת הסינגלים המובילים במספר מדינות, כולל אוסטרליה והממלכה המאוחדת.
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי סיה ודניאל אסקיל.
בקליפ מופיעה הרקדנית מאדי זיגלר ועוד כ-48 רקדנים בגילאים שונים.
סיה עצמה לא סיפקה הסבר רשמי לקליפ, אך רבים מסיקים כי מספר הרקדנים המופיעים בקליפ מסמל את מספר ההרוגים בפיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו.
המבקרים והמעריצים של הזמרת דירגו את הקליפ כאחד המרגשים ביותר שלה, בשל הרקע שלו.
נכון ל-19 באוקטובר 2019, צבר הקליפ למעלה מ-600 מיליון צפיות.
The Good Side (בעברית: הצד הטוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון.
השיר יצא לאור ב-19 בינואר 2018, כסינגל השני מתוך אלבומו השני, Bloom, על ידי חברת התקליטים EMI אוסטרליה.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שבניו זילנד, וה-99 במצעד שבסקוטלנד.
עם השיר הופיעה סיון במסגרת סיבוב ההופעות הרביעי שלו, "The Bloom Tour".
טרם הוציא את הוידאו קליפ הרשמי של השיר, העלה סיון לערוץ ה-Vevo שלו את האודיו של השיר, את המציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל.
האודיו זכה להצלחה נאה כאשר צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות.
ב-20 בינואר 2018, הופיע סיון עם השיר בתוכנית המערכונים האמריקאית "סאטרדיי נייט לייב".
The Greatest Hits (בעברית: הלהיטים הגדולים) הוא אלבום האוסף השני האירופי של זמרת הפופ האמריקנית, שר.
The Greatest (בעברית: הגדול ביותר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, .
השיר יצא לאור ב-22 באוגוסט 2019, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
באותו היום שבו יצא השיר כסינגל, הוציאה דל ריי גם את הסינגל השיווקי "Fuck It, I Love You".
בשיר יש שימוש בתופים, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית וכולי.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וזכה ללמעלה מ-50 מיליון השמעות.
הקליפ משלב בתוכו גם את הקליפ של "Fuck It, I Love You".
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם22 באוגוסט 2019הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתפולידור • אינטרסקופאיטליה13 בספטמבר 2019רדיו שירים עכשווייםיוניברסל מיוזיק גרופ
"The Glow" (בעברית: "בך כל האור", בתרגום לעברית "הזוהר") הוא סינגל שנכתב והופק לזיכיון "נסיכות דיסני", זיכיון שבבעלות חברת וולט דיסני.
ההלחנה וההפקה של הסינגל נעשתה על ידי אדם וואטס ואנדי דוד בשנת 2011. הסינגל במקור מבוצע על ידי שאנון סאונדרס, והוא נועד להכריז על הצטרפותה של רפונזל מהסרט "פלונטר" לזיכיון.
סאונדרס ביצעה את הסינגל גם באירוע שהתרחש בארמון קנזינגטון ב-2 באוקטובר 2011, בו נעשה טקס ההכתרה הרשמי של רפונזל.
הסינגל הופץ לראשונה באלבום הדיגיטלי "Disney Princess: Fairy Tale Songs" על ידי וולט דיסני רקורדס ב-20 בספטמבר 2011. ב-13 בספטמבר 2011 קליפ הסינגל פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של דיסני, בו הוצגו סצנות מסרטי הנסיכות, בנוסף הקליפ שודר בערוץ דיסני.
הסינגל משמש כסינגל השני של הזיכיון, לאחר הסינגל "If You Can Dream", והוא מתאר עד כמה מיוחד להיות נסיכה.
הסינגל בגרסה העברית תורגם על ידי רוני אידלשטיין ובוצע על ידי משי קלינשטיין, אותו היא ביצעה במסגרת דיבוב אירוע ההכתרה הרשמי של רפונזל לעברית.
הסינגל הראשון של הזיכיון הוא "If You Can Dream" שיצא ב-21 בספטמבר 2004 במסגרת האלבום "Disney Princess: The Ultimate Song Collection", אשר בוצע על ידי שמונת נסיכות דיסני הראשונות.
שש שנים לאחר מכן, כאשר רפונזל הצטרפה לזיכיון, הוחלט לעבוד על סינגל חדש לזיכיון.
הסינגל הולחן והופק על ידי אדם וואטס ואנדי דוד, אשר עבדו עם אמנים שהופיעו בערוץ דיסני, ביניהם מיילי סיירוס ודמי לובאטו.
הסינגל שימש כהמנון הרשמי של הזיכיון, עד הוצאת הסינגל "Live Your Story", והוא נועד לעודד צעירים להאמין בחלומותיהם, להתגבר על אתגרים ולהגשים את כל רצונותיהם.
קליפ הסינגל פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של דיסני ב-13 בספטמבר 2011. בקליפ מוצגות סצנות מסרטי הנסיכות, שבעיקר מתמקדות ברפונזל.
הנסיכות פוקהונטס ומולאן הופיעו רק פעם אחת במהלך הקליפ.
The Golden Hum הוא אלבום המוזיקה השלישי והאחרון של להקת הרוק האלטרנטיבי האמריקנית Remy Zero .
האלבום הופץ ב-18 בספטמבר 2001.
The Great Gatsby: Music from Baz Luhrmann's Film (בעברית: גטסבי הגדול: מוזיקה מסרטו של בז לוהרמן) הוא פסקול שהוקלט על ידי אומנים שונים.
הפסקול יצא לאור ב-6 במאי 2013 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
הפסקול נועד לקדם את הסרט, "גטסבי הגדול".
"Young and Beautiful" - יצא לאור ב-23 באפריל 2013, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-22 במצעד הבילבורד הוט 100.
"Bang Bang" - יצא לאור ב-26 ביוני 2013, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם6 במאי 2013הורדה דיגיטלית • תקליטוראינטרסקופ רקורדס
The Great Escape (בתרגום חופשי: הבריחה הגדולה) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק הבריטית בלר, שיצא ב-11 בספטמבר 1995 דרך Food וגם וירג'ין רקורדס.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים בבריטניה והופיע במקום הראשון בעשירייה הראשונה ביותר מעשר מדינות ברחבי העולם.
פחות משנה לאחר צאת האלבום הוא הוסמך לפלטינה משולשת בבריטניה.
האלבום זכה לשבחים כמעט אוניברסליים עם יציאתו, אם כי מעמדו המבוקר פחת מאז.
האלבום הוא בסגנון אלבום קונספט, כלומר, רוב השירים מקושרים על ידי נושא דומה - בדידות וניתוק.
דיימון אלברן גילה לאחר מכן שחלק גדול מהאלבום עוסק בעצמו (למשל "Dan Abnormal" הוא אנגרמה ל"דיימון אלברן" - Damon Albarn).
Robinson's Quango" היה השיר הראשון שהוקלט לאלבום, ואילו "It Could Be You" היה האחרון, במאי 1995. התואר האחרון נלקח מסיסמת הפרסום המקורית של מפעל הפיס הלאומי של הממלכה המאוחדת בסך מיליוני לירות, אשר עורר עניין ציבורי רב לאחר הקמתו בשנה הקודמת, אף שהליריקה עצמה מתייחסת להימורים רק בדרכים העקומות ביותר.
ב-14 באוגוסט 1995 בלר הוציאה לאור את הסינגל הראשון מתוך האלבום "Country House".
באותו התאריך, במקביל ללהקה, אואזיס, שהייתה ביריבות עם בלר, הוציאה לאור את הסינגל החדש שלהם מתוך אלבומם השני שהיה עוד בתהליך היצירה, "Roll With It".
בסופו של דבר, "Country House" מכר 274,000 עותקים ואילו "Roll With It" של מכר רק 216,000 עותקים.
אך בסופו של דבר, אלבומם של אואזיס "?What's The Story) Morning Glory)" הצליח הרבה יותר מאלבומם של בלר.
דיימון אלברן הביע סלידה מהאלבום בראיונות מאוחרים יותר, ותיאר אותו כ"מבולגן" ואחד משני ה"תקליטים הרעים" שעשה בקריירה שלו (השני הוא אלבום הבכורה Leisure).
"The Good Ones" (בעברית: "הטובים") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית גבי בארט, מתוך אלבום הבכורה שלה, Goldmine.
השיר יצא לאור ב-8 ביוני 2020, על ידי חברות התקליטים וורנר נאשוויל, כסינגל השני מתוך האלבום, כשהראשון מתוך האלבום הוא "I Hope", שיצא שנה קודם לכן.
השיר נכתב על ידי גבי בארט, זאק קייל, אמילי לנדיס וג'ים מק'ורמיק והופק על ידי זאק קייל ורוס קופרמן.
ב-12 ביולי 2019, יצא השיר ברחבי העולם.
בדצמבר של אותה השנה, הקליטה אותו מחדש בארט אך בצורה אקוסטית.
רק ביוני 2020, הוחלט להפיץ אותו כסינגל השני מתוך האלבום.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-29 באוגוסט 2019, בערוץ היוטיוב של גבי בארט וצבר למעלה מ-13 צפיות.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם8 ביוני 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתוורנר נאשוויל
The Great Cyndi Lauper (בעברית: סינדי לאופר הגדולה) הוא אלבום אוסף מאת זמרת הפופ האמריקאית סינדי לאופר.
הוא מכיל את כל הלהיטים הגדולים שלה ושירים אחרים נוספים.
האלבום יצא בסמוך לצאת אלבום האוסף The Essential Cyndi Lauper.
The Golden Streets of Glory (בעברית: הרחובות המוזהבים של התהילה) הוא אלבום הסולו השישי של הזמרת דולי פרטון.
האלבום יצא לאור ב-15 בפברואר 1971, על ידי חברת התקליטים RCA ויקטור.
בדומה לאלבומים קודמים של פרטון אלבום זה מחולק לשני חלקים, כאשר כל חלק מכיל חמישה שירים.
האלבום הופץ מחדש בשנת 1993 על גבי תקליטור בשם "Golden Streets of Glory" והוא כלל סדר שירים אחר.
בשנת 1997 הופץ בשלישית בשם "I Believe" עם אותם השירים ממהדורת 1993. ב-2010 הופץ בפעם הרביעית בשם "Letter to Heaven: Songs of Faith and Inspiration", עם 7 שירים נוספים ושני שירים חדשים.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-22 במצעד אלבומי הקאנטרי.
האלבום הוקלט בנאשוויל, טנסי באולפני בי של RCA ב-11–13 במאי 1970.
האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הביצועים הקדושים הטובים ביותר".
The Great Pretender הוא שיר פופולרי שבוצע במקור על ידי הפלאטרס.
המילים והלחן נכתבו על ידי באק ראם, המנהל והמפיק של הפלאטרס, ויצא כסינגל בנובמבר 1955. השיר הגיע למקום הראשון במאה הראשונים של מצעד הבילבורד, ולמקום ה-5 במצעד הבריטי.
השיר כוסה על ידי מספר זמרים, ביניהם דולי פרטון, רוי אורביסון ופרדי מרקיורי, שגרסתו הגיעה למקום ה-4 במצעד הבריטי.
השיר בוצע גם על ידי להקת הבנד.
הסינגל של הפלאטרס יצא בנובמבר 1955. הוא הפך לשיר ה-R&B הנמכר ביותר בינואר 1956, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד בפברואר 1956. הסינגל היה במקום ה-12 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בשנת 1956.
בשנת 2004 דורג השיר במקום ה-360 מתוך 500 השירים הגדולים בכל הזמנים על ידי הרולינג סטון.
השיר בוצע מחדש בשנת 1987 על ידי פרדי מרקיורי, סולן להקת הרוק קווין.
הגרסה של מרקיורי הגיעה למקום ה-4 במצעד הסינגלים בבריטניה.
באחד הראיונות האחרונים שצולמו בווידאו באביב 1987, הסביר מרקיורי כי השיר התאים במיוחד לאופן שבו הוא ראה את הקריירה שלו ועל היותו על הבמה.
Bad Guy משנת 1985. את הקליפ ביים דייוויד מאלט בפברואר 1987, והופיעו בו גם מתופף להקת קווין רוג'ר טיילור והשחקן פיטר סטראקר בדראג.
הקליפ היה בולט בכך שמרקיורי גילח את שפמו, לאחר שהיה איתו לאורך רוב שנות השמונים.
The Goat הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי פולו ג'י.
האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2020, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
באלבום הופעות אורח של מאסטרד, ג'וס וורלד, סטאנה 4 וגאס, NLE צ'ופה, מייק ויל מייד איט, ליל בייבי ובי ג'יי דה שיקגו קיד.
האלבום, לצד עטיפתו, הוכרז ב-5 במאי 2020, באמצעות האינסטגרם של פולו ג'י.
ב-20 בספטמבר 2019, יצא הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Heartless", בהשתתפות המפיק האמריקאי מאסטרד, לצד וידאו קליפ.
ב-14 בפברואר 2020, יצא לאור הסינגל השני מתוך האלבום, "Go Stupid", יחד עם סטאנה 4 וגאס וNLE צ'ופה, ובהשתתפות מייק ויל מייד איט.
ב-10 באפריל 2020 יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום, "DND".
האלבום זכה לשבחים ביקורתיים עם צאתו.
ב-Metacritic, קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 83 מתוך 100, בהתבסס על חמש ביקורות מקצועות, מה שמעיד על "שבחים אוניברסליים".
פול תומפסון מפיצ'פורק הצהיר כי "המעקב של הראפר משיקגו לאלבום הבכורה המרתק שלו טוען עבורו ככישרון שניתן להסתגל אליו ובלתי מתקבל על הדעת, כוכב לא סביר במערכת חדשה של חברת תקליטים גדולה".
מגזין Genius דירג את האלבום במקום ה-8 ברשימתם "25 האלבומים הטובים ביותר של 2020 עד כה"
האלבום הגיע היישר אל המקום השני במצעד הבילבורד 200, עם 99,000 יחידות שקולות לאלבום (מתוכן 14,000 מכירות טהורות) בשבוע הראשון לצאתו.
הוא הפך לאלבום המצליח ביותר של פולו ג'י במצעדים, והופעת הבכורה השנייה שלו בעשירייה הפותחת בארצות הברית.
האלבום צבר בסך הכל 129.4 השמעות בסטרימינג לפי דרישה.
בשבוע השני, ירד האלבום למקום החמישי, וצבר 52,000 יחידות נוספות.
בשבוע השלישי, ירד למקום השביעי, והרוויח 40,000 יחידות.
בשבוע הרביעי, ירד האלבום למקום השביעי במצעד, וצבר 37,000 יחידות, תוך שהביא את סך ארבעת השבועות שלו ל-228,000 יחידות שקולות לאלבום.
ב-28 ביולי 2020, האלבום זכה בתואר הזהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, עבור יחידות משולבות של מכירות ויחידות שקולות לאלבום של למעלה מ-500,000 בארצות הברית.
מקוםתאריםמכירות דנמרק (IFPI Denmark) זהב 10,000 ניו זילנד (RMNZ) זהב 7,500 בריטניה (BPI) כסף 60,000 ארצות הברית (RIAA) פלטינה 1,000,000
The Golden Ratio (בעברית: יחס הזהב) הוא אלבום האולפן החמישי והאחרון של להקת מוזיקת הפופ השוודית, אייס אוף בייס.
הוא הוקלט בתחילת 2009 עד אמצע 2010. זהו האלבום היחיד בו השתתפו שתי זמרות חדשות בלהקה: קלרה הגמאן וג'וליה ויליאמסון.
בתחילת הקלטותיו, השתתפה ייני ברגרן, אך חלקיה נגנזו.
The Golden Ratio הוא אלבומה הראשון של הלהקה שהורכב ממוזיקה חדשה לחלוטין מאז אלבומה, Da Capo, שיצא לאור בשנת 2002. האלבום נכנס למצעד האלבומים הגרמני והתברג במקום ה-20 ובמקום ה-100 בשווייץ.
במצעד האלבומים האירופאי של בילבורד התברג האלבום במקום ה-86.
הלהקה אמרה כי האלבום The Golden Ratio הוא התוצאה הסופית של שלוש שנות עבודה באולפנים של אולף ויונאס.
האתגר העיקרי של חברי הלהקה היה למצוא מה יהיה צלילה של אייס אוף בייס בעשור השני של המאה ה-21. לאחר שנה של ניסויים, הם הבינו שהם רוצים לאמץ ולשמר את הצליל המקורי של אייס אוף בייס ולהפוך אותו לעכשווי בו-זמנית.
לאחר יציאת האלבום, הוקלטה גם גרסה אקוסטית שלו שמעולם לא יצאה.
בפברואר 2012 יצאה גרסת אייטונס אמריקאית לאלבום.
הסינגל היחיד שיצא מהאלבום היה "All for You".
הוא נשלח לתחנות רדיו באירופה באמצע יולי 2010, ויצא כסינגל בפורמטים דיגיטליים ופיזיים ב-10 בספטמבר 2010. הקליפ שלו יצא ב-27 באוגוסט 2010. הוא צולם בשחור-לבן וכלל בתוכו קטעים שונים של שתי הזמרות החדשות בלהקה, וקטעים של אולף ויונאס.
Replay" הופץ כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום לפני יציאתו והיה שירה הראשונה של אייס אוף בייס בהשתתפות קלרה ויוליה.
השיר נכלל באלבום אוסף שיצא לאור ביולי 2010. "Mr.
Replay" תואר כ"מיזוג של כל שיר שאייס אוף בייס אי פעם הקליטה", וכלל שירת רקע של לקס מרשל.
השיר זכה לביקורות מעורבות מטעם המבקרים, שהרגישו שהוא דומה מדי לשיריה הישנים של הלהקה.
השיר מופיע בפורמט מעט שונה באלבום בהשוואה למהדורה השיווקית שלו.
שיר הנושא מתוך The Golden Ratio תוכנן לצאת כסינגל רשמי בשוודיה; עם זאת, הוא יצא כסינגל שיווקי בלבד וחתם את יציאת האלבום.
The Golden Ratio זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה.
ב-Rock & Review הפנו כלפי האלבום ביקורת חיובית וקבעו כי: "מבחינת קולית, The Golden Ratio הוא כל מה שאתה מצפה מאייס אוף בייס וזה די קשה להגיד שאחיותיהם של יונאס ברגן נעדרות, מכיוון שהזמרות החדשות עושות עבודה מצוינת במילוי המקום שבו מאלין וייני עצרו".
ב-ScandiPop כתבו על האלבום כי: "זה אלבום טוב להפליא.
הלהקה חזרה לכל מה שעשה אותה כל כך מבריקה כשרק התחילה את הקריירה שלה בשנות ה-90".
The Greatest Show (בעברית: המופע הגדול) הוא שיר שבוצע על ידי יו ג'קמן, קיילה סטל, זאק אפרון וזנדאיה עבור הסרט "האמן הגדול מכולם".
זוהי הרצועה הפותחת מתוך פסקול הסרט.
אף על פי שלא יצא לאור כסינגל רשמי, "The Greatest Show" היה השיר ה-18 המצליח ביותר של שנת 2018 בבריטניה.
מדינהתוארעותקיםאוסטרליה (ARIA)פלטינה 2×140,000בריטניה (BPI)פלטינה 2×1,200,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
עבור הפסקול, The Greatest Showman: Reimagined, השיר בוצע על ידי להקת הרוק האמריקאית פאניק!
The Good Things in Life (בעברית: הדברים הטובים בחיים) הוא אלבום האולפן ה-33 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט.
את האלבום הוציאה לאור ב-12 באוקטובר 1972 חברת התקליטים ורב רקורדס – אלבומו הראשון של בנט שפורסם לאחר עזיבתו מחברת התקליטים קולומביה רקורדס.
האלבום הגיע למקום ה-196 בבילבורד 200.
The Great North (בתרגום מילולי: "הצפון הגדול") היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת קומית שעלתה לשידור ברשת פוקס ב-3 בינואר 2021. הסדרה משתמשת בסגנון אנימציה של ההמבורגרים של בוב שנוצרה על ידי לורן בוצ'ארד שהוא גם אחד המפיקים של "The Great North".
שחקנים מוכרים העניקו את קולם לדמויות הסדרה לרבות ניק אופרמן, ויל פורטה וג'ני סלייט.
הסדרה מתמקדת בחוויות של משפחת טובין המתגוררת באלסקה.
הסדרה מציגה את חייהם והרפתקאותיהם של ביף טובין, אב חד הורי, ילדיו ומכריהם המתגוררים בעיירה בדיונית שנקראת "אייל קורא בודד" (Lone Moose) במדינת אלסקה הקרה והמושלגת שבארצות הברית.
חייו של ביף מתרכזים בגידול ילדיו ושמירה על משפחתו.
ניק אופרמן בתור ביף טובין.
ויל פורטה בתור וולף טובין.
בנו הבכור של ביף ובן זוגה של האניבי.
ג'ני סלייט בתור ג'ודי טובין.
פול ראסט בתור האם טובין.
אפרנה ננצ'רלה בתור מון טובין.
טים באגלי - בתור המנהל גיבונס
בספטמבר 2018, רשת פוקס הזמינה מצגת של הסדרה שנוצרה על ידי וונדי מולינו, ליזי מולינו ומינטי לואיס, תחת הפיקוח של לורן בוצ'ארד.
במאי 2019, הרשת הזמינה את עונתה הראשונה של הסדרה.
ביוני 2020, הסדרה חודשה לעונה שנייה.