tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השיר נכלל באלבומו של ההרכב "אהבה ראשונה", שתיעד תוכנית מ־1964 באותו השם של השלישייה.
השיר נכתב לתוכניתה הראשונה של שלישיית גשר הירקון "אהבה ראשונה", שהועלתה ב־1964.
ההשראה לשיר הייתה שכנתו של אטינגר, שגרה בשכירות בבניין מולו ברחוב רש"י 12 בתל אביב.
אטינגר לא הכיר את האישה ולא ניסה להכיר אותה, אך ראה אותה כותבת הרבה, ושם לב לכך שהאור בדירתה דולק ללא הפסקה במשך כל שעות היממה.
שני הפרטים עוררו את סקרנותו.
לימים נודע לו שהאישה הייתה ניצולת שואה בודדה, והעריך שאולי היה לכך קשר לאור הבלתי פוסק בדירתה.
הלחן המוכר למילים של אטינגר הוא של סשה ארגוב, אך קיים גם לחן אחר של יוני רכטר ואבנר קנר.
השיר בביצוע "ארבע-עשרה אוקטבות" נכלל באלבום שנושא את שם ההרכב, שהתפרסם ב־1975.
"כשאת בוכה את לא יפה" הוא שיר שכתב יהונתן גפן והלחין ועיבד שמוליק קראוס.
התפרסם ב-1969 כחלק מהאלבום פוזי של אריק איינשטיין.
קראוס חיבר את הלחן לאחר פירוק להקת "החלונות הגבוהים", שבה היו הוא ואיינשטיין חברים.
איינשטיין העביר את הלחן ליהונתן גפן, שכתב את מילותיו.
בקולות הרקע של השיר השתתפו שלום חנוך ורוב האקסלי.
יהונתן גפן סיפר שכתב את השיר תוך 2 דקות בזמן שקראוס מכה בו.
השיר "כשאת בוכה את לא יפה" זכה לעשרות גרסאות כיסוי, ובהן של להקת תיסלם בשנות ה-80 וזכה לפופולריות רבה מחודשת וביצוע משותף של יהודית רביץ ונורית גלרון.
כָּרֶצֶת (Ascariasis) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי התולעת הנימית כרץ (Ascaris lumbricoides).
זוהי מחלת התולעים הטפיליות השכיחה בעולם, והיא נפוצה במקומות עם תשתית תברואה ירודה באקלים טרופי וסובטרופי.
המחלה נרכשת באופן צואתי-פומי על ידי בליעה של אדמה או מזון הנגועים בביצי התולעת.
בשלב החריף של הזיהום, עת פגיות התולעת נודדות בגוף, המחלה יכולה להתבטא בכאבי בטן, בחילות והקאות, כמו גם קוצר נשימה וצפצופים בנשימה, כביטוי לתגובה החיסונית נגד הטפיל.
בשלב הכרוני, כתלות בעומס התולעים במעי הדק, עלולות התולעים הבוגרות לגרום לחוסרים תזונתיים, לחסימת מעיים ולתמונה דמוית אסתמה.
האבחנה מתבצעת על ידי איתור ביצי התולעת בצואה, או על ידי PCR לזיהוי הביצים בצואה.
הטיפול במחלה הוא בתרופות אנטיהלמינתיות, כגון אלבנדזול או מבנדאזול.
מחקרים בני ימינו מצביעים על קיומן של ביצי כרץ בקופרוליטים מתקופת הברונזה.
במסכת גיטין בתלמוד הבבלי מובאת תרופה לתולעי המעיים ("כירצא").
כרצת היא מחלת התולעים הטפיליות השכיחה בעולם.
מעריכים כי 450 מיליון איש נגועים בתולעים באופן כרוני, נכון לשנת 2017, עם כ-600 מקרים חדשים בשנה.
ניכר כי ישנה ירידה בשיעור ההימצאות של המחלה, אשר בשנת 2010 תואר כי למעלה ממיליארד איש נגועים בה.
הידבקות במחלה מתרחשת לאורך כל השנה באקלים לח טרופי וסובטרופי, ובאזורים יבשים יותר, כאשר ביצי התולעת יכולות להישאר בנות חיוּת באדמה במשך חודשים, היא מתרחשת כתלות בעונה.
הגיל הנפוץ ביותר הוא הילדות המוקדמת.
התמותה נמוכה ונאמדת בכ-2,700 מקרי תמותה בשנה, אולם עומס המחלה גבוה, ובפרט ישנה פגיעה בגדילה והתפתחותם של ילדים.
בישראל מעריכים כי למעלה מ-40% מתושבי הארץ לפני קום המדינה היו נגועים בכרצת בשל דישון היבולים במי ביוב.
עם הפיקוח על הגידולים החקלאיים והמעבר לדשנים סינתטיים, ירד אחוז הנגועים לפחות מ-1%.
כרץ (Ascaris lumbricoides) היא תולעת נימית טפילית עגולה ולבנה.
בעוד אורכו של הזכר מגיע לכ-30 ס"מ וקוטר רוחבו עד 4 מ"מ, אורכה של הנקבה מגיע עד 50 ס"מ וקוטרה עד 6 מ"מ.
ביצי התולעת עמידות לתנאי יובש וטמפרטורות נמוכות, ועל ידי כך יכולות לשרוד באדמה במשך חודשים ושנים.
מין נוסף של כרץ, Ascaris suum, המדביק בעיקר חזירים, תועד גם כגורם לכרצת באדם בקרב אוכלוסיות שלהן מגע קרוב עם חזירים ואדמה המזוהמת בצואת חזירים.
הנקבה הבוגרת מטילה במעי המאכסן כ-200 אלף ביצים מדי יום, ואלה מופרשות בצואה אל הקרקע.
בעוד שהביצים שאינן מופרות לא זוכות להתפתח, הביצים המופרות מתפתחות לכדי פגיות, אשר בוקעות במעי הדק לאחר אכילתן.
משבוקעות הפגיות הן חודרות דרך דופן המעי אל כלי הדם המתנקזים לווריד שער הכבד ומגיעות אל הכבד, שם הן משילות את הקוטיקולה.
מהכבד, לאחר כשבוע מבליעת ביצי התולעת, הפגיות נודדות עם זרם הדם אל הריאות.
בריאות הפגיות חודרות לחלל הנאדיות וממשיכות לנדוד במעלה עץ הסמפונות וקנה הנשימה לעבר מכסה הגרון, אז הן נבלעות חזרה ומגיעות שוב למעי הדק, כעשרה ימים לאחר תחילת הזיהום.
במעי הדק הפגיות הופכות לתולעים בוגרות, שם הן יכולות לחיות במשך שנה עד שנתיים, כשלאחר כחודשיים–שלושה מעת הזיהום התולעים מטילות את ביציהן.
המחלה מועברת במחזור צואה-פה על ידי אכילה של אדמה או של מזון המזוהמים בצואה שבה ביצי כרץ.
השקיה של יבולים בביוב גולמי, ולעיתים גם במי קולחין, עלולה לזהם את היבול בביצי כרץ, ועל ידי כך להעביר את המחלה.
העברה ישירה בין אדם לאדם אינה אפשרית.
בשלב החריף של הזיהום, שבו פגיות הכרץ נודדות בגוף, הן מפרישות תוצרי פירוק העלולים להשרות תגובת רגישות יתר מסוג I ותגובה חיסונית מסוג 2 עם ייצור מוגבר של נוגדנים מסוג IgE ואאוזינופיליה, עד כדי ביטויים של דלקת ריאות אאוזינופלית, תסמונת לפלר ואסתמה.
השלב הכרוני נגרם כתוצאה מהתולעים הבוגרות במעי.
התולעים מתחרות על חומרי המזון במעי ועלולות לגרום לאיבוד חלבונים ולמחסור בוויטמין A, כמו גם לאנמיה, שיכולה להיות מוסברת על ידי הדלקת הכוללת במעי ודימום מדרכי העיכול העליונות.
התולעים עצמן, הגם שהן עשויות להגן מפני זיהומי מעיים אחרים, משנות את המאזן החיידקי במעי ועלולות לנוע ולגרום לדלקות באתרים שונים במערכת העיכול, כגון התוספתן, כיס המרה, הלבלב והקיבה.
בעומס תולעים גבוה, עלול ריבוי התולעים לגרום לחסימת מעיים, או התפשלות מעיים בילדים.
ילדים קטנים חשופים במיוחד לסיבוך זה נוכח חלל מעי קטן יותר, בפרט באזור הצר של השסתום בין המעי הדק למעי הגס.
כחלק ממנגנוני ההגנה של הכרץ, הוא מפריש מעכבים של אנזימי עיכול ופרוטאזות אחרים שמקורם בתגובה החיסונית.
דוגמה לכך היא האנזים מעכב קרבוקסיפפטידאז (ACI), אשר נקשר לאתר הפעיל של מטאלוקרבוקסיפפטידאזות, ובכך חוסם את הביקוע של חלבוני התולעת.
באותו אופן מעוכב האנזים טריפסין.
ארגון הבריאות העולמי מסווג את עוצמת הזיהום לפי ריכוז הביצים בצואה: זיהום בעוצמה קלה מוגדר עד 5,000 ביצים לגרם צואה, בעוצמה בינונית עד 50,000 ביצים לגרם צואה, ובעוצמה חמורה מעל 50,000 ביצים לגרם צואה.
השלב החריף, המתאפיין כאמור בנדידת פגיות התולעת בגוף, עשוי להתבטא בכאב בטן, בחילה והקאות כתוצאה מנוכחות הפגיות במעיים ובכבד, וכאשר הפגיות מגיעות לריאות ומעוררות שם דלקת אאוזינופילית חריפה, הדבר עשוי להתבטא בקוצר נשימה, בשיעול עד כדי גניחת דם, בסרפדת ובצפצופים חריפים.
רוב מקרי הזיהום הכרוני בכרץ אינם תסמיניים, או לכל היותר מתבטאים בתסמינים קלים של תפיחות בטנית, כאב בטן ובחילה.
אך בעת עומס גבוה של כרצים במעיים, הפגיעה בספיגת חומרי המזון עלולה להביא לחוסרים תזונתיים, שיבואו לידי ביטוי בתשישות, חוסר תיאבון ושלשולים.
מחסור בוויטמין A עלול לגרום לעיוורון לילה וליובש בעיניים ובעור.
החוסרים התזונתיים יכולים בסופו של דבר להביא גם לעיכוב התפתחותי, גופני וקוגניטיבי, שיכול להתבטא, למשל, בירידה בהישגים הלימודיים.
העומס הגבוה גם יכול לגרום לחסימה מכנית של המעיים, בפרט בילדים צעירים, אשר מסתמנת כבטן חריפה, ולעיתים דימום מדרכי העיכול העליונות.
חדירה של התולעת לדרכי המרה ייתכן שתגרום לצהבת ולחום.
התגובה האאוזינופילית לתולעת יכולה להפוך לכרונית עם תמונה דמוית אסתמה של קוצר נשימה התקפי, שיעול וצפצופים.
בדגימות צואה ניתן להבחין בביצי הכרץ.
במשטח צואה בשיטת קאטו-כץ נדגמת כמות ידועה של צואה, 41.7 מ"ג, ותחת מיקרוסקופ אור מתבצע כימות של מספר הביצים, אשר מתוקנן לגרם צואה.
ישנו מתאם בין כמות הביצים במשטח לעומס הטפילי של התולעת במעי.
שיטות נוספות לספירת ביצים בצואה מאפשרות דגימה של כמות גדולה יותר של צואה, ועל ידי הרחפה, סינון וסרכוז, מגבירות את הרגישות לאיתור הביצים.
עם שיטות אלה נמנות שיטת מקמאסטר, שיטת FECPAK ושיטת FLOTAC, המשתמשת במכשיר ייעודי לסרכוז ולהרחפה של הצואה.
נוסף על איתור הביצים תחת מיקרוסקופ, בדיקות PCR על דגימות צואה מאפשרות זיהוי מהיר של נוכחות הביצים בדגימות צואה.
ספירת הדם מאופיינת על פי רוב באאוזינופיליה.
לעיתים ניתן לראות רמת נוגדנים כוללת גבוהה יחד עם כיל גבוה של נוגדנים מסוג IgG4. לנוגדנים נגד הכרץ תגובתיות צולבת עם נוגדנים נגד תולעים טפיליות אחרות, אף שהם יכולים לרמז במידה מסוימת על מידת פעילות המחלה.
לא קיימים תבחיני אנטיגן לאיתור כרצת.
דלקת ריאות אאוזינופילית בשלב נדידת הפגיות עשויה להיראות בצילום חזה בצורת תסנינים ריאתיים.
בצילום בטן עם בליעת בריום המשמש חומר ניגוד רדיולוגי ניתן לעיתים לראות עומס תולעים גבוה במעיים.
בנוסף, גסטרוסקופיה עשויה להדגים בצורה ישירה את התולעים הבוגרות במעי.
משטח קאטו-כץ הוא מדד הזהב לאבחנה של כרצת, בפרט באזורים אנדמיים.
יתרונותיה של הבדיקה הם בעלותה הנמוכה ובפשטות הכנתה, סגוליותה גבוהה והיא מעידה על עומס הזיהום ומאפשרת אבחנה של זיהום משולב במספר טפילי מעי.
לעומת זאת, רגישות הבדיקה נמוכה, הגם שהיא עולה ככל שמספר הדגימות מאותו אדם עולה, ישנה שונות בין הדגימות מאותו אדם, שכן פיזור הביצים בצואה אינו אחיד, והיא דורשת זמן רב וצוות מעבדה מיומן.
הרגישות והסגוליות של בדיקות PCR, לעומת זאת, גבוהות, וניתן לבצע תבחיני PCR משולבים לאיתור מספר מזהמים.
רגישותה הגבוהה של הבדיקה מאפשרת אבחנה של כרצת גם באזורים שבהם העומס הטפילי נמוך.
עם זאת, מחירם של תבחיני PCR גבוה יחסית, ועל כן השימוש בהם אינו נפוץ בעולם המתפתח.
לתבחינים סרולוגיים אין מקום של ממש באבחנה של כרצת.
הטיפול המקובל לכרצת הוא תרופות ממשפחת הבנזימידאזולים: אלבנדזול במינון 400 מ"ג או מבנדאזול במינון 500 מ"ג, על פי רוב במנה חד-פעמית, אולם בעומס טפילי גבוה ניתן לתת אותן גם במשך מספר ימים.
התרופות הללו עובדות במספר מנגנונים על התולעת: הן מעכבות ייצור מיקרוטובולים על ידי קישור לאתר קושר קולכיצין של בטא-טובולין, ובכך גורמות לפגיעה בפילמור דימרים של טובולין בתאי המעי של התולעת.
כתוצאה מכך נפגעת יכולת התולעת לקלוט גלוקוז וחומרי מזון אחרים, דבר שמביא בסופו של דבר להרג התולעת.
יעילותה של מנה חד פעמית של אלבנדזול או מבנדזול עומדת על כ-90%.
עוד בקו הראשון לטיפול נמצאת גם פיראנטל, שחוסמת את הדה-פולריזציה בצומתי העצב–שריר של התולעת, ועל ידי כך גורמת לכיווץ שריריה ולשיתוקה.
גם במקרה זה, מנה אחת מביאה לריפוי בשיעור של כ-90%.
תרופות נוספות שמתוארות כבעלות יעילות נגד כרצים הן איברמקטין וניטזוקסניד.
אף שאין התוויה לכך, ניתן לבצע בדיקה חוזרת של דגימות צואה לאיתור ביצים כשבועיים לאחר תילוע, ובדיקה נוספת כחודשיים–שלושה לאחר התילוע על מנת לוודא הכחדה של התולעת.
אנשים שבצואתם עדיין נמצאות ביצי כרץ מטופלים בשנית, תוך ניסיון להבין אם מדובר בחשיפה חוזרת או כשל טיפולי.
במקרים של חסימת מעיים נדרש לעיתים ניתוח לכריתת מקטע המעי הנמקי.
חדירה של התולעת לדרכי המרה בדרך כלל מטופלת תרופתית, אולם אם הטיפול השמרני נכשל, ERCP עשוי לנקז את המרה ולשלוף את התולעים.
שיפור תשתיות התברואה, ובכלל זה טיפול נאות בשפכים וגישה רחבת-היקף למי שתייה נקיים ושירותי רפואה, הוא חלק הכרחי בשבירת שרשרת ההדבקה בכרצת.
ארגון הבריאות העולמי שם לו למטרה להפחית את התחלואה בזיהומי תולעים טפיליות המועברות מן הקרקע, ובכלל זה כרצת.
לצורך כך גובשה אסטרטגיה למתן טיפול אנטיהלמינתי המוני תקופתי בתרופות המנויות לעיל לאוכלוסיות בסיכון גבוה ללקות בזיהומים אלה, כגון ילדים בגילאי בית ספר וטרום בית ספר, נשים בגיל הפוריות ומבוגרים העוסקים במקצועות בעלי חשיפה יתרה לזיהומים אלה, דוגמת קוטפי תה וכורים.
טיפול זה ניתן פעמיים בשנה באזורים שבהם שכיחות זיהומים אלה גבוהה, קרי אזורים שבהם מעל 50% מהילדים בגילאי בית ספר נגועים, ופעם בשנה באזורים שבהם שכיחות הזיהומים בינונית, קרי אזורים שבהם מעל 20% מהילדים בגילאי בית ספר נגועים.
עם זאת, בשל שיעורי הדבקה חוזרת גבוהים, תוכניות אלה אינן מספיקות להפחתה משמעותית של התחלואה בזיהומי תולעים טפיליות.
כֶּרֶץ (שם מדעי: Ascaris) הוא סוג תולעת טפילית ממערכת התולעים הנימיות.
התולעת הבוגרת שוכנת במעי הפונדקאי וגורמת למחלת הכרצת, כשהמין Ascaris lumbricoides מזהם בעיקר בני אדם והמין Ascaris suum מזהם בעיקר חזירים.
ישנן עדויות לנוכחות ביצי כרץ בקופרוליטים המתועדים לתקופת הברונזה.
המין Ascaris lumbricoides נקרא בתחילה Lumbricus teres ותואר לראשונה בפרוטרוט על ידי אדוארד טייסון ב-1683. הסוג כרץ תואר כסוג שאליו משתייך מין זה על ידי קארולוס ליניאוס ב-1758. בשנת 1782 תיאר יוהאן אוגוסט אפרים גצה את המין Ascaris suum, לרבות הקשר שלו לחזירים.
נוכח הדמיון הגנטי הרב בין שני המינים הללו, ישנם חוקרים הרואים בהם מין אחד.
התולעת הבוגרת היא בעלת צורה גלילית וכישורית וצבעה לבן או ורדרד.
הזכר מגיע לאורך של 15–30 ס"מ, בעוד הנקבה ארוכה יותר ומגיעה ל-20–35 ס"מ.
דופן התולעת עשוי קוטיקולה, אפידרמיס ושריר.
הנשימה מתבצעת בפעפוע ומערכת העצבים כוללת טבעת עצבית ומיתר עצבים אורכיים רבים.
הנקבה הבוגרת מטילה במעי המאכסן כ-200 אלף ביצים מדי יום, ואלה מופרשות בצואה אל הקרקע ויכולות להישאר בה במשך חודשים ושנים.
הכרץ, על פי רוב מהמין Ascaris lumbricoides, גורם למחלה באדם, אשר כתלות בשלב ההתפתחותי של התולעת מביאה לביטויי מחלה שונים.
בשלב החריף, לאחר בקיעת הביצים המעי ועם נדידת הפגיות בגוף, הפגיות מעוררות תגובת רגישות יתר מסוג I ותגובה חיסונית מסוג 2 עם ייצור מוגבר של נוגדנים מסוג IgE ואאוזינופיליה, עד כדי ביטויים של דלקת ריאות אאוזינופלית, תסמונת לפלר ואסתמה.
בשלב הכרוני התולעים הבוגרות במעי, בפרט אם עומס התולעים גבוה, מתחרות על חומרי המזון במעי ועלולות לגרום לאיבוד חלבונים ולמחסור בוויטמין A, כמו גם לאנמיה, שיכולה להיות מוסברת על ידי הדלקת הכוללת במעי ודימום מדרכי העיכול העליונות.
ריבוי התולעים גם עלוול לגרום לחסימת מעיים, או התפשלות מעיים בילדים.
הטיפול במחלה הוא על ידי תרופות אנטיהלמינתיות, כגון אלבנדזול או מבנדאזול.
"כשאהיה גדול" (הידוע גם בשם "שוטי שוטי ספינתי") הוא שיר סולו בביצועו של שלמה ארצי מתוך תוכניתה התשיעית של להקת חיל הים.
השיר נכתב עבור להקת חיל הים על ידי הפזמונאית רימונה די-נור והלחין אותו יאיר רוזנבלום.
ב־1969 הופיעה להקת חיל הים בתוכניתה התשיעית, "רפסודה בכחול".
את מקומו של יאיר רוזנבלום כמדריך מוזיקלי, החליף בני נגרי שכבר עבד עם צוות הווי הנח"ל באותה שנה.
במהלך עבודתו של נגרי עם דני ליטאי הבחין הצמד בכישרון חדש, שלמה ארצי, שהחל את שירותו בחיל התותחנים, ועבר, אחרי מבחנים, ללהקת חיל הים.
ארצי קיבל שיר הסולו "כשאהיה גדול" שסימן את תחילתו כסולן הלהקה.
במאי הלהקה, דני ליטאי פנה לרימונה דינור וביקש שתכתוב שיר ללהקת חיל הים.
לדברי די-נור, למרות שלא ידעה מה לכתוב, היא דמיינה ילד יושב באמבטיה ומפקד על צי של ברווזי גומי.
בסיום השיר מופיעה אימו של הילד, מוציאה את הפקק מן האמבט, חלומו של הילד נקטע, אך הוא מכריז באופטימיות "אני אהיה עוד רב חובל, אם לא היום, מחר".
בשנת 1990, ביצעה את השיר השלישייה - יגאל בשן, אהרון פררה ואבי דור, במסגרת תוכנית הטלוויזיה שלהם "הופה היי".
בשנת 2001, ביצע את השיר בנו של שלמה ארצי, בן ארצי, במסגרת השירותרום, אירוע ההתרמה השנתי שקיים גלי צה"ל עבור האגודה למען החייל.
בשנת 2011, ביצע את השיר הילד שון גיטלמן במסגרת "ספיישל יאיר רוזנבלום", בתוכנית הטלוויזיה "בית ספר למוסיקה"
"כשאת עצובה" (מכונה גם "בצבא הכי חזק שבעולם" לפי המילים הפותחות את פזמון השיר) הוא פזמון שכתב והלחין הזמר והמוזיקאי עמיר בניון, ואשר הוקלט לראשונה עבור אלבום הבכורה שלו, "רק את", שיצא לאור בשנת 1999.
עמיר בניון נולד וגדל בשכונה ד' בבאר שבע, ואת הכסף למימון אלבומו הראשון צבר לאחר עבודות בשיפוצים.
האלבום יצא לאור לאחר שבניון שלח מספר סקיצות למוזיקאי מיכה שטרית שהסכים להפיק את אלבומו של בניון, שהיה אז מוזיקאי אלמוני.
האלבום "רק את" שיצא ביוני 1999 היה לאלבום הפריצה של בניון.
סגנונו, שנע בין המוזיקה הטורקית הכבדה לבין מוזיקת הרוק היה חדשני באותם הימים בישראל, וחלק גדול משירי האלבום זכו להצלחה.
השיר הוא שיר אהבה אבסולוטי של גבר לאישה, היה למצליח מסחרית ביותר מתוך שירי האלבום "רק את", אך גם הוא, בשלב זה, בעיקר שודר בתחנות הרדיו האזוריות בשעות שהוקדשו למוזיקה מזרחית.
בשנת 2003, במסגרת העונה הראשונה של תוכנית המציאות המוזיקלית "כוכב נולד", ביצעה הזמרת שירי מימון את השיר "כשאת עצובה".
השיר, שהיה עד לביצוע זה מוכר בעיקר לחובבי המוזיקה המזרחית, הפך בן־לילה לאחד השירים המושמעים ביותר בישראל, וקידם את אלבומו הרביעי "ניצחת איתי הכל".
הביצוע המקורי של השיר הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם בניון וחיזק את מעמדו במיינסטרים של המוזיקה הישראלית.
לדברי בניון "המקור התחיל בתור שיר כשהייתי מאוד צעיר.
כתבתי אותו בגיל 17, זה שיר שכתבתי לאמא שלי.
ועם הזמן, כן, זה התחיל לקבל כל מיני משמעויות.
הייתי מקדיש אותו למדינה, הייתי מקדיש אותו לחיילי צה"ל.
הוא נמצא כמעט בכל תבנית עם הפרשנות שלה".
בשנת 2003 ביצעה הזמרת שירי מימון גרסת כיסוי של השיר במסגרת חצי הגמר של התכנית כוכב נולד ובמסגרת אחת מהתוכניות של גלגלייב עם דלית רצ'שטר המשודרת בגלגלצ.
בשנת 2011 ביצע דניאל דרחי גרסת כיסוי של השיר במסגרת התכנית "בית ספר למוסיקה".
ב-21 בדצמבר 2011 פרסמה דיאנה גולבי גרסה בעיבוד שונה לשיר בערוץ היוטיוב שלה.
ב-27 במרץ 2017 ביצע את השיר הזמר שיר לוי באולפני "רדיו חם אש 99.5" בתוכנית "מרימים" עם ליאור זיני.
בשנת 2016 ביצע הזמר עוזיה צדוק גרסת כיסוי של השיר במסגרת התכנית "בית ספר למוסיקה".
ב-22 בדצמבר 2020 ביצעו את השיר לינט, אלי לוזון ומקהלת פירקת אלנור, במסגרת פרויקט "צו השעה".
ב-23 בנובמבר 2021 ביצע את השיר המתמודד דן ביטון בתוכנית המציאות המוזיקלית "אקס פקטור לאירוויזיון" (2022).
ב-3 במאי 2022 ביצעה את השיר הזמרת יובל דיין במופע "שירים בכיכר" בהפקת עיריית תל אביב-יפו.
ב-22 במאי 2022 ביצע את השיר הזמר שמעון בוסקילה בתוכנית המוזיקה "V.I.P עם מושיקו שטרן" בערוץ הרדיו "רדיוס 100FM".
ב-5 ביוני 2023 ביצעה את השיר הזמרת רוחמה רז בליווי התזמורת האנדלוסית מעלות-תרשיחא בהיכל התרבות מעלות.
ב-23 באוקטובר 2023 ביצע את השיר הזמר איציק שמלי במשדר המיוחד "ביחד איתכם" עם ירון אילן בערוץ 24.
ב-9 בנובמבר 2023 ביצעה הזמרת מור יחד עם הזמר גל אדם את גרסתם לשיר.
ב-25 בדצמבר 2023 ביצע את השיר, בוגר "בית ספר למוסיקה", מישל כהן, בתוכנית המציאות המוזיקלית "הכוכב הבא לאירוויזיון 2024".
ב-28 בדצמבר 2023 ביצעו את השיר חברי "זהו זה!" יחד עם עמיר בניון בתוכניתם בערוץ כאן 11.
ב-22 בינואר 2025 ביצעה את השיר ואלרי חמאתי בגמר העונה ה-11 של הכוכב הבא לאירוויזיון.
"כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" הוא שיר שחיבר נתן זך ופורסם ב־1960. השיר ידוע בלחן ובביצוע של הזמר והמוזיקאי הישראלי מתי כספי.
כספי הלחין את השיר עבור ערב שירי משוררים הראשון של גלי צה"ל, שהתקיים ב־1972, ואז גם ביצע אותו לראשונה.
באלבום, השיר יצא לראשונה באלבום שהוקלט מהמופע המשותף הראשון של כספי עם שלמה גרוניך, "מאחורי הצלילים", שנערך ב־1973, ולאחר מכן נכלל באלבום הבכורה של כספי, "מתי כספי", שיצא לאור ב־1974.
נתן זך סיפר שכתב לא מעט "שירי זמר" – שירים המיועדים מלכתחילה לביצוע על ידי זמרים (בדרך כלל נקראים בשם פזמון), ולא רק שירים שהולחנו מתוך ספרים, אף שהבהיר שרובם אכן הולחנו מתוך ספרים.
הוא הסביר את המניע שלו לכתיבת שירים המיועדים לזמרה:
"כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" הופיע לראשונה בספר שיריו של נתן זך "שירים שונים", שיצא לאור ב־1960.
מתי כספי הלחין את השיר לערב שירי משוררים הראשון של גלי צה"ל, שהתקיים ב־25 בינואר 1972. השיר בוצע גם במופע המשותף הראשון של כספי עם שלמה גרוניך, "מאחורי הצלילים", שנערך ב־1973, אז גם יצא לראשונה באלבום, כחלק מהאלבום שתיעד את המופע.
כספי הקליט את השיר מחדש לאלבום הבכורה שלו, שיצא לאור במאי 1974.
בריאיון שהעניק לאהוד מנור ב־1995 לרגל זכייתו בפרס ישראל, סיפר זך על הפעם הראשונה ששמע את הביצוע של כספי לשיר:
כספי הקליט את השיר רק עם גיטרות, ללא פסנתר, והסביר: "כי כיוונתי את הגיטרות בפה דיאז פלוס (פלוס רבע טון למעלה), שאת זה אי אפשר לעשות בפסנתר, כדי שזה יישמע קצת יותר רענן".
טכנאי הקול בהקלטת השיר היה המלחין והמנצח נעם שריף, במסגרת שירות המילואים שלו בגלי צה"ל.
העיתונאי רן רימון מ־ynet כתב על הביצוע הראשון של כספי ב"ערב שירי משוררים": "מי שהיה באותו ערב לפני 50 שנה מתאר התפוצצות על הבמה, תמיהה והלם מהלחן החריג והלא קונבנציונלי".
מתי כספי הופיע במלחמת יום הכיפורים בפני חיילים במוצבים (בין השאר תוך ליווי לאונרד כהן), וכן בבתי חולים בפני פצועים קשה.
אחד מאותם הפצועים, ששכב לבד, חבוש כולו, ביקש לומר לכספי משהו.
הוא לחש לו: "הצלת את חיי.
שכבתי בטנק בוער ולפתע נזכרתי בשיר שלך, 'כשאלוהים אמר בפעם הראשונה', וזה מה שגרם לי לצאת ממנו".
לאחר 40 שנה, בפרויקט שידורים של גלי צה"ל במלאת 40 שנה למלחמה, בו הופיע כספי, הוא סיפר את הסיפור לקהל וביקש את עזרתו למצוא את החייל ההוא.
בתוכנית הרדיו "מה בוער" בעריכתה של נורית קנטי שודרה הבקשה של כספי, וצוות התוכנית קיבל שיחת טלפון אנונימית שגילתה את שם החייל.
הוא סירב לפגוש את כספי בשידור, אבל הם דיברו ביניהם.
לבקשת החייל, צוות התוכנית לא פרסם את שמו, אך עם מותו של כספי ב־8 בפברואר 2026, אישר העיתונאי אמנון אברמוביץ' לקנטי לפרסם כי הוא היה
השיר ערך את הופעת הבכורה שלו במצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל ב־14 בפברואר 1972, זכה להצלחה וצעד תשעה שבועות, עד 17 באפריל 1972. מיקום השיא שלו במצעד היה המקום השלישי, אליו הגיע ב־20 במרץ 1972.
"כשאמות" (ידוע גם בשם "אל תשתול שושנים") הוא שיר שכתבה המשוררת האנגלייה כריסטינה רוזטי, שתורגם לעברית על ידי לאה נאור, הולחן על ידי מוני אמריליו, והתפרסם בתחילת שנות ה-70 בביצועה של מירי אלוני.
המשוררת הוויקטוריאנית כריסטינה רוזטי כתבה את השיר "When I am dead, my dearest" ב-1848 בגיל 18, אם כי הוא פורסם רק ב-1862 בקובץ שיריה "שוק הגובלינים ושירים אחרים".רוזטי כתבה שירי אהבה ושירי ילדים, אבל מעולם לא נישאה ולא היו לה ילדים .
בשיר מבקשת רוזטי מאהובה לא לבזבז יותר מדי זמן באבל עליה לאחר מותה, ולהמשיך הלאה בחייו.
נאור תרגמה את השיר בשנות ה-60, כאשר למדה אנגלית בכדי להתקבל לאוניברסיטה.
בכדי לשפר את רמת האנגלית שלה, תרגמה נאור שירים של משוררים אנגליים, כאשר רוזטי הייתה בין המשוררים האהובים עליה, בגלל ההומור החכם והעצוב שניבט משיריה.
המלחין מוני אמיריליו, שראה את השיר, הלחין אותו והוא הוקלט לראשונה על ידי מירי אלוני באלבומה "מונה ליזה של המאה העשרים", שיצא לאור ב-1973 בהוצאת ישראדיסק.
הגר שקד שרה את השיר בתוכנית הטלוויזיה " אולפן זמר עם מוני אמריליו", ששודרה בערוץ הראשון, בשנת 1990.
הזמרת עדנה גורן הקליטה את השיר באלבום "ערב קיץ ויונים, משירי מוני אמריליו", שיצא בשנת 2005 בהוצאת הד ארצי.
הזמרת רוני דלומי ביצעה את השיר בפסטיבל ימי זמר בחולון, בשנת 2012.
הזמרת דלית כהנא ביצעה את השיר בפסטיבל ימי זמר בחולון, בשנת 2025.
כשהנערים שרים הוא סרט דרמה מוזיקלי צרפתי, שיצא לאקרנים ב-2004 בבימויו של כריסטופר ברטייה.
קלמנט מאתיה הוא מורה למוזיקה ומלחין כושל שמגיע לעבוד בפנימייה לבנים סוררים.
הוא מצליח לטלטל את ההוראה "פעולה-תגובה" של המנהל ראשין, לפתור את בעיות המשמעת ולהפוך את הילדים למאושרים על ידי הקמת מקהלה – מקהלת קולות מופלאים שסולנה הוא פייר מוראנז', בעל קול יפה במיוחד.
הסרט כולו הוא פלשבק ארוך של פייר מוראנז' המבוגר – מאסטרו מפורסם, ליום שבו פפינו, חברו מהפנימייה, מגיע לבקרו ובידו יומנו של קלמנט מאתיו, אותו הציל משרידי שרפה שפרצה בפנימיה באשמתו של מונדן.
לאחר שהואשם בכך שגנב כסף, מונדן חזר לבית ספרו הקודם.
כנקמה, מונדן מצית את הפנימיה בזמן שמאתיה והילדים שוהים בטיול ביער בניגוד להוראתו של המנהל.
לאחר השריפה, המנהל מפטר את מאתיה בשל כך שהיפר את הוראתו ואוסר על הילדים להיפרד ממנו.
הילדים עוקפים את הוראתו בכך שנפרדים ממאתיה בשירה והעפת מטוסי נייר מחלון הכיתה.
מאתיה אוסף את מטוסי הנייר ועוזב את הפנימייה, אך לוקח עמו את פפינו.
קלמנט מאתיו – גיבור הסרט.
מורה למוזיקה כושל, המתחיל לעבוד בפנימייה ומקים מקהלה בעלת קול יפהפה במיוחד.
פייר מוראנז' (ז'אן-בטיסט מונייה) – אחד הילדים בפנימייה, שממבט ראשון נראה כילד שקט ורציני אך לאחר מכן מתגלה כילד בעל חוצפה.
בהמשך הסרט מגלים אותו כילד עם קול מיוחד, והוא נהייה סולן המקהלה.
פפינו – ילד קטן אשר הוריו מתו והוא מסרב להאמין, ובכל יום שבת מחכה ליד השער בטענה "אבא שלי יבוא לקחת אותי ביום שבת".
המנהל ראשין – איש של משמעת.
מונדן – תלמיד חדש שמצטרף לפנימיה בעל נטייה לחוצפה, עבריינות וכו', כשהמנהל ראשין הולך לחופשה מונדן שורף את בית הספר עם סיגריה.
הסרט מבוסס על סרט צרפתי משנת 1945 – כלוב הזמירים.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר בטקס האוסקר ב-2005 (בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" ו"שיר הנושא הטוב ביותר" על "Vois Sur Ton Chemain" – הבט על דרכך.
הסרט היה מועמד גם לפרסי גלובוס הזהב וזכה בפרס לומייר בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר".
"כשהנערים שרים" היה אחד הסרטים עם התקציב מהגבוהים שהושקעו בתעשייה – €5,500,000 והכניס מבחינה עולמית: €71,087,325, בכך הפך לאחד הסרטים המוזיקליים המצליחים מחוץ לארצות הברית.
עד 2008, הוא היה הסרט הצרפתי המכניס ביותר (כיום "כשהנערים שרים" מדורג (נכון ל-2016), במקום ה-2, אחרי "הארטיסט")
"כשהגיטרה מנסרת את הלילה" הוא אלבום הופעה של צמד הרוק פורטיסחרוף - רמי פורטיס וברי סחרוף.
האלבום יצא בדצמבר 1992 בחברת התקליטים נענע דיסק בהפקת ניצן זעירא.
באותה שנה יצא גם אלבומו של רמי פורטיס, "להתראות בחלומותי" שגם עליו עבד במשותף עם ברי סחרוף.
שני האלבומים הם האחרונים שעליהם עבדו פורטיס וסחרוף במשותף, עד לאלבומם "על המשמרת", שיצא ב-2006.
ההופעה הוקלטה באולם "צוותא" בתל אביב באפריל 1992, וכללה בעיקר שירים מהאלבומים "סיפורים מהקופסא" ו"1900?", בנוסף לארבעה שירים מתוך "פלונטר", אלבומו הראשון של פורטיס משנת 1978 ושני שירים מתוך "הכל או כלום", אלבום הסולו הראשון של סחרוף שיצא שנה לפני ההופעה.
על גב האלבום כתובה ההנחיה: "דיסק זה הוקלט ובושל על מנת להמחיש את האווירה והעוצמה הקיימות בהופעה זו.
לכן מומלץ (וחובה) להקשיב לדיסק בווליום גבוה ביותר - ללא התחשבות בשכנים".
שמו של האלבום לקוח מהשיר "לייפציג, ברצלונה" (מתוך "סיפורים מהקופסא"), אולם השיר אינו כלול באלבום זה.
רמי פורטיס - שירה, גיטרות, כותב מילים, מלחין, מעבד
ברי סחרוף - שירה, גיטרות, כותב מילים, מלחין, מעבד
יובל שפריר - תופים, מעבד
גיל סמטנה - גיטרה בס, מעבד
גיל תורן - טכנאי הקלטה
מני בז'רנו - טכנאי מיקסים
כְּשׁוּת הַשָּׂדוֹת (שם מדעי: Cuscuta campestris, בעבר נקרא גם "כשות השדה") הוא צמח טפיל מסוג כשות ממשפחת החבלבליים.
מוצאו באמריקה הצפונית, והוא הגיע לישראל בתחילת המאה ה-20.
גבעוליו דמויי החוטים, פרחיו ופירותיו כולם בצבע צהוב, הבולט למרחוק בשטחים נגועים.
מקור השם העברי בארמית, והוא מוזכר בתוספתא ובתלמוד:
ברפואה העממית הערבית בארץ ישראל משמשים מיני כשות לריפוי מחלות בדרכי השתן, ולריפוי סרטן בדרכי העיכול.
צמח בעל שם דומה, כשותנית, משמש בתעשיית הבירה, , אך הוא שייך לסדרה אחרת, ורדנאים.
עזריה אלון (עורך), אנציקלופדיית "החי והצומח של ארץ ישראל", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983; כרך 11 - צמחים בעלי פרחים ב', הערך "כשות השדה", עמ' 41
כשות השדות באתר "מרכז הרופאים המומחים"
כשחיכיתי לך על הספסל הוא פזמון אשר נכתב, הולחן ובוצע בידי אהוד בנאי והוא האחרון במספר באלבום "עוד מעט", שיצא בסוף שנת 1996. השיר מספר על מפגש בין הדובר לאשתו, בשנת 1982, ומוזכרות שם שיירות הצבא שנסעו בדרכן ללבנון, ככל הנראה לקראת מבצע שלום הגליל.
השיר מספר שבשנת 1982 התרחשו שבעה ליקויי חמה ולבנה, אירוע אסטרונומי נדיר, שעל פי המתואר בשיר מתרחש אחת לשמונה-עשרה שנה.
השורה "יצאנו מהאבל אל החתונה" משקפת כיצד פגש בנאי את אשתו לעתיד יום אחרי שקם מהשבעה על אמו, ונישא לה כעבור חמישה חודשים.
בסוף השיר מבקש הדובר מהנמענת להביט לשמיים בשנת 2000, שמונה-עשרה שנים לאחר אותו מפגש ראשון, ולחפש את אותם שבעת הליקויים.
שבעה ליקויים בשנה הם אכן אירוע נדיר, שמתרחש רק ב-3.2% מהשנים, כלומר בממוצע אחת לכ-32 שנה.
האירוע הזה נדיר במיוחד, בשל העובדה שליקויי מאורות מתרחשים בשתי עונות בשנה (אחת ל-173 ימים) שנמשכות 37 ימים כל אחת.
בכל עונה כזאת מתרחש לפחות ליקוי שמש אחד וליקוי ירח אחד.
כיוון שזמן הקפת הירח את כדור הארץ הוא 29 ימים, פעם ב-3.5 שנים מתווסף ליקוי לאחת העונות, וכך מתרחשים חמישה ליקויים בשנה אחת.
לעומת זאת, מאחר שהפרש הזמן בין שתי עונות הליקויים קצר מחצי שנה, פעם ב-4.5 שנים מתקיימות שלוש עונות, ואז מספר הליקויים בשנה עולה לשישה.
כאשר שני האירועים הללו מצטרפים יחד, פעם ב-31.5 שנים בממוצע, ישנן שלוש עונות ליקויים כאשר באחת מהן מתרחשים שלושה ליקויי מאורות, וסה"כ שבעה ליקויים בשנה אחת.
בשנת 2000 לא התרחשו שבעה ליקויים כפי שמבטיח השיר, אלא רק שישה.
כְּשִׁירוּת היא סיכויו של פרט לשרוד ויכולתו להתרבות בסביבה נתונה ביחס לשאר הפרטים באוכלוסייה שלו.
אחת ההגדרות למושג זה היא מספר הצאצאים השורדים שהפרט צפוי להעמיד ביחס לפרטים אחרים באותה אוכלוסייה.
סיכוי זה מושפע ממידת התאמתו של הפרט לסביבה.
כאשר לגנוטיפ מסוים כשירות גבוהה מהכשירות הממוצעת של שאר הגנוטיפים באוכלוסייה, שכיחותו צפויה לעלות במרוצת הדורות.
תהליך זה מכונה אבולוציה באמצעות ברירה טבעית.
תכונה התורמת לכשירות של הפרט היא תכונה שגורמת לו להיות מותאם יותר לסביבה, ולכן תכונה זאת צפויה להיות שכיחה יותר ויותר באוכלוסייה כל עוד תנאי הסביבה נותרים דומים.
כְּשׁוּת (שם מדעי: Cuscuta) הוא סוג צמחים ממשפחת החבלבליים, המונה כ-170 מינים שהם צמחים טפיליים.
בתעשיית הבירה מבלבלים לא פעם בין הכְּשׁוּת לבין הכְּשׁוּתָנִית – שהם צמחים נפרדים.
הכשותנית היא המשמשת כרכיב בייצור הבירה.
ב-1930 האקדמיה ללשון העברית טבעה את המושג כָּשׁוּת לציון רכיב זה, אך ב-1998 אימצה את המונח כְּשׁוּתָנִית.
בספרות חז"ל מוזכר הכשות בשמו הארמי "כשותא", פעמים הכוונה לכְּשׁוּת (שבת קז:) ופעמים שהכוונה לכְּשׁוּתָנִית (מועד קטן יב:).
מיני הכשות הם עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, חסרי כלורופיל וחסרי עלים ושורשים.
לגבעולים צורה גלילית והם נכרכים על ענפי צמחים אחרים, תוך שהם מפתחים איברי מציצה המגיעים עד לשיפה של הפונדקאי ומקבלים חומרים אורגניים הדרושים לקיומם.
הפרחים קטנים, ערוכים בקרקפות, דו-מיניים ולהם עטיף כפול, 4-5 עלי-גביע, כותרת דמוית פעמון שהיא בעלת 4-5 אונות, אבקנים המצויים כמספר עלי-הכותרת ושחלה בת 2 מגורות.
ההאבקה נעשית על ידי חרקים הניזונים מצוף הכשות.
פרי הכשות הוא הֶלְקֵט המכיל זרע אחד עד ארבעה והוא נפתח על ידי קרע המצוי בו.
הזרעים נובטים על הקרקע והם חסרי פסיג.
שורשון קצר מחבר את הצמח הצעיר לאדמה והוא צומח תוך "גישוש" אחרי צמח אחר.
לאחר שהוא נתקל בצמח, הוא כורך סביב הצמח את איברי-המציצה.
לאחר-מכן השורשון הצעיר מתייבש והכשות מאבדת את הקשר לאדמה והופכת להיות טפילה על צמח אחר, פונדקאי.
הכשות היא צמח שעלול להזיק לגידולים חקלאיים ולגרום נזק לצמחים מסוימים.
כיום נהוג לברור את זרעי הצמחים לפני שתילתם כדי למנוע הפצה של הכשות, שכן היא מוסיפה לגדול גם כאשר הפונדקאי נעקר.
לכן, הדרך היחידה להפסיק את התפשטות הכשות היא באמצעות הצתת שרפה בשדה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התפשטה במהירות בארץ ישראל.
נחשבת למרפאת בעיות בדרכי-העיכול והשתן ברפואה הערבית העממית.
נפוצה בשטחים נטושים ולא מיושבים.
נפוצה בארץ ישראל, מזיקה קשה של צמחי-תרבות.
מוצאה באירופה, התפשטה במהירות בארץ ישראל.
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה הוא ספר ילדים הכתוב כפואמה, מאת שלי אלקיים עם איורים של יוסי אבולעפיה.
הספר ראה אור בהוצאת כתר הוצאה לאור בשנת 1986 במסגרת "כתר-לי" - ספרייה בעריכת אסתר סופר, ומאז הודפס ב-17 מהדורות.
הספר שייך לז'אנרים של משל שירי ומשל חיות.
הוא מציע משל פוליטי חברתי.
היצירה תורגמה לאנגלית, צרפתית, אורדו וערבית.
המשוררת שלי אלקיים פרסמה את הפואמה הזאת, ללא איוריו של אבולעפיה, שנתיים לפני שיצא לאור כספר, בשנת 1984, בעת ובעונה אחת בשני כתבי עת 'דבר לילדים' ו'יתד', שבעריכת דוד חמו ושלמה סבירסקי, (יתד, נובמבר-דצמבר, 1984, עמ' 15), עם הקמתה את תנועת 'המזרח אל השלום'.
המשוררת, לחמה בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 בגילויי גזענות בחברה הישראלית וספרה הוא חלק ממאבקה בסטריאוטיפים ובעוול הרגשי שבדעות הקדומות ששלטו בחברה.
מאפיין מיוחד של הספר הוא בסיום הפתוח, שלא אופייני לסיפורי ילדים, ושמזמין את הילדים לסיים את הסיפור ולהמציא את הפגישה השלישית של הנחש והעכבר.
היצירה פונה לדור הילדים מתוך המרחב הסמנטי של שלושה מן הבנים שבהגדת-פסח: החכם, התם, ושאינו יודע לשאול: "מי חכם וישאל" ובלשון נופל על לשון 'תם', ומשאירה פתח – המפגש תלוי בנו, הקוראים:
כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה מעביר מסרים מקבילים ברמות שונות לילדים בגילאים שונים.
בשנים הראשונות כשיצא הספר לאור נתלו רוב מבקריו במסרים הפוליטיים-החברתיים והפואמה פורשה כעוסקת בקונפליקט הישראלי-ערבי.
בשנת 1994 הורה ראש הממשלה יצחק רבין על בניית תוכנית לימודים לשלום ולדו קיום, והפואמה "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" נכנסה לתוכנית הלימודים של משרד החינוך.
תלמידים רבים ששמעו את הסיפור מפי מורה בכיתה העתיקו את הנרטיב מהמשוררת שלי אלקיים והעבירו אותו אל חיות אחרות.
השיר מתאר את המפגש הראשון והשני של שתי חיות קטנטנות, נחש ועכבר, שמשחקות יחדיו בהתרגשות ובסקרנות הדדית ביער.
בהגיען הביתה הן מגלות שנפגשו לא רק זו עם זו אלא גם עם עומס סטריאוטיפים שאיננו מאפשר את מימושה של הידידות בפגישה השנייה.
כוחה היצירה נובע מן המתח שבין המשיכה הטבעית של ילדים אל מפגש עם ילדים אחרים מגזע או מין או רקע תרבותי שונה ובין הסטריאוטיפים הנערמים על ידי הורים וסביבה חברתית.
המסר נגד גזענות וסטריאוטיפים ניצוק ביצירה קלאסית זו ומלמד שהקשר עם הזולת בונה את העצמי ומשחררו.
הפואמה מאופיינת בהתפתחות דרמטית של הסיפור ובסיום הפתוח של מפגש בלתי צפוי בין הנחש לעכבר כי המשוררת קוראת לילדים להשלים את המפגש השלישי.
כשיצאה היצירה לאור כספר בשנת 1986 באיוריו של הצייר יוסי אבולעפיה בהוצאת כתר נתקבלה בהתלהבות על ידי שכבות נרחבות בקרב הורים ומורים.
הספר מתייחד מן הספרים האחרים בנרטיב צלול ובעומק רגשי שסוחף בטלטלה רגשית החל מן המשחק המענג של הפגישה הראשונה אל החרדה הלילית שבאזהרת האמהות, ומשם אל חוסר הביטחון שמאפיין את הפגישה השנייה ואת התקווה או העיצבון שבשאלה הנשאלת לגבי קיומה או אי קיומה של הפגישה השלישית.
ייחודיותו ש"אינו רק אוסף של חרוזים לילדים אלא שיר ממש".
הספר תרם לספרות הילדים העברית משל על אפשרות של מפגש ממוקד ובלתי אמצעי, נקי מדעות קדומות ומסטריאוטיפים שמעיבים על האפשרות של קיום קשר חברתי תקין ויחסים בריאים.
הספר יוצא דופן במולו"ת לילדים בגין המינימליזם – הן בפואטיקה והן באיור שהשתמש בשלושה צבעים בלבד.
איורי הספר משלימים אזורים שהמשוררת השאירה פתוחים לאינטרפרטציה בפואמה, כגון רצף איורים, שמתאר אופני משחק האפשריים שבין הנחש והעכבר, ותומך במסר הרגשי של המשל.
עבודת האיור לספר 'כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה' היא חלוצת ציורי החיות של אבולעפיה בתוך ספרי-הילדים.
אלקיים ואבולעפיה עבדו על אנתולוגיה של משלי חיות.
"משום שהתפוקה המוצעת הינה ב'כל אחד יכול' לכתוב שיר.
התלמידים בסדנה, בדרך כתיבתם, מפרשים את היצירה של שלי אלקיים, שהיא משל פתוח, ובזה עיקר איכותה.
יצירה זו מאפשרת לנו מרחב פירושים גדול.
נבחרה כמתאימה לסדנה משום שבתוך היצירה מזמינה המשוררת עצמה את קוראיה לחבר את סצנת הסיום לספרה.
שילוב שיטת ה'דיגום הפארודי' עם עבודה מובנית על 'כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה' מאפשר לנו איתורם, בפרק זמן קצר יחסית של תלמידים מוכשרים בספרות".
במכון גנזים של [אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל] מצויים מעשרות מכתבי תלמידים שנענים לשאלתה באשר ל'פגישה השלישית' של הנחש והעכבר.
מרביתם הועברו על ידי מורים.
לפי המסמכים המציא חלק מאוכלוסיית התלמידים את הפגישה השלישית בתגובה לסיום הפתוח של היצירה ואילו אחרים שעתקו או שכתבו אותה תוך שמירת הנרטיב המקורי, לעיתים בשינוי 'שמות גיבורי הסיפור'.
"אנו חיים בתרבות בה לעיתים קרובות כוחות של בית וחברה מתנגשים.
"בעת הנחיית הדיון בגן, עדיף שתתמקד הגננת בעימות ובהתמודדות עם הרגשות שמעלה הסיפור.
בסיפור 'כשהנחש...' מובלט היחס של האמהות לכל התנהגות חריגה ושונה של ילדיהן.
ונהנו ממשחק משותף עם 'אויב המשפחה'.
משחק כזה, מעיד הסיפור, אפשרי ואף מהנה....
גננת, מורה, הורה, שעורכים דיון על הסיפור, ייטיבו לעשות אם יביאו את הילד להתמודדות עם הרגשות שמעורר הסיפור לשונה, לזר, לחורג."
פלד ניבה, ממחוז הדרום של משרד החינוך הדריכה מורים בנושא 'משואה לתקומה, מעורבות והתערבות', ובנתה תוכנית בה היא מציעה להשתמש ב"כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" לשם "בדיקת הדמיון והשוני (בין תלמידים) ומציאת נקודות המפגש האפשריות למרות השונות".
וכן לשם "המחשת העובדה שדעה קדומה מונעת התקרבות ויוצרת ניכור ועוינות בין בני אדם".
בכינוס הרביעי של הוועידה העולמית לדת ולשלום, שנערך באוסטרליה ב-17 בינואר 1989 נכתב בהחלטות ועדת החינוך:
"בשאלת ספרות לילדים בנושא השלום, ספרה של שלי אלקיים כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה נבחן כרגע על ידי אונסקו לאפשרות של הדפסתו והפצתו במספר שפות, כפרויקט משותף של אונסקו והוועידה העולמית לדת ולשלום..."
חודשים לאחר שנשבה, יצא לאור כספר הסיפור כשהכריש והדג נפגשו לראשונה שכתב גלעד שליט בהיותו תלמיד כיתה ה', על פי הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" שלמד בכיתה, ושנשמר אצל רות שחף, מורתו באותה עת.
בשער הפנימי של הספר כתבה משפחת שליט כי הסיפור נכתב בהשראת "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה".
הסופרת שלי אלקיים הודיעה לציבור שמדובר בפלגיאט ודרשה מאקו"ם את התמלוגים על מכירות הספר.
כשהעולם עמד מלכת הוא סרט מדע בדיוני אמריקני שהיה רימייק לסרט "אולטימטום לאדמה" משנת 1951. את הסרט ביים סקוט דריקסון וקיאנו ריבס משחק בסרט בתפקיד הראשי.
הסרט יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-12 בדצמבר 2008.
חייזר בשם קלאטו (מגולם על ידי קיאנו ריבס) נשלח לכדור הארץ על מנת להעריך האם האנושות תהיה מסוגלת למנוע את הנזקים הסביבתיים שגרמה לכדור הארץ ההולך וגווע.
אולם, עם נחיתתו בכדור הארץ זוכה קלאטו ליחס אלים ומתנשא מבני האדם, ולאחר שנאסר עליו לנאום מול חברי האו"ם על התוצאות ההרסניות של פגיעת בני האדם בכדור הארץ, הוא נמלט מסוכני הממשלה החוקרים אותו ויוצא להשלים את משימתו.
בדרך מתבונן קלאטו בהתנהגות האלימה של בני האדם, שפוגעים אחד בשני ובוזזים חנויות כתוצאה מפינוי העיר.
בעקבות כך, מגבש קלאטו דעה כי טבע האדם הרסני ואינו יכול להשתנות, ומחליט שעל מנת שכדור הארץ יוכל לשרוד אין ברירה אלא להשמיד את המין האנושי.
גורל האנושות נמצא בידיה של ד"ר הלן בנסון (ג'ניפר קונלי) ובנה החורג ג'ייקוב (ג'יידן סמית') שחייבים לגרום לקלאטו לשנות את דעתו ולתת לאנושות הזדמנות שנייה.
קיאנו ריבס בתפקיד קלאטו – חיזר אשר נשלח כנציג תחת מעטה אנושי.
ג'ניפר קונלי בתפקיד ד"ר הלן בנסון - אסטרוביולוגית נודעת מאוניברסיטת פרינסטון אשר גויסה על ידי הממשלה על מנת לחקור את קלאטו.
ג'יידן סמית' בתפקיד ג'ייקוב בנסון - בנה החורג והמרדן של הלן בן השמונה.
הסכסוך שלו עם אימו החורגת החמיר לאחר מות אביו, ומשום כך בתחילה הוא נוטה לשנוא את קלאטו משום שהוא מאמין כי הוא אב חורג פוטנציאלי.
ג'ון קליז בתפקיד פרופסור ברנרד - פיזיקאי זוכה פרס נובל אשר מתמחה בהתפתחות האלטרואיזם.
הלן לוקחת את קלאטו אליו על מנת לשנות את דעתו.
ג'ון האם בתפקיד ד"ר מייקל גראנייר - בכיר בסוכנות נאס"א אשר מגייס את הלן לצוות החוקרים המדעיים אשר חוקרים את קלאטו.
גראנייר מוקסם מקלאטו אך נקרע בין חובתו הרשמית לעצור את החייזר מלהגשים את מטרתו על מנת להגן על ארצו.
קתי בייטס בתפקיד רג'ינה ג'קסון - שרת ההגנה של ארצות הברית.
קייל צ'אנדלר בתפקיד ד"ר מנדל מארש.
כְּשׁוּתָנִית (שם נרדף: כָּשׁוּת; שם מדעי: Humulus lupulus) הוא צמח רב-שנתי מטפס ממשפחת הקנאביים, נפוץ בחצי הכדור הצפוני כולל באירופה, מערב אסיה ואמריקה הצפונית.
ומשמש כמרכיב חשוב בתעשיית הבירה.
השם כְּשׁוּתָנִית מצויה מתייחס גם הוא לצמח זה.
שם הצמח הוא "כשותנית", להבדיל מכְּשוּתית שהיא פטרייה מזיקה בצמחים (downy mildew באנגלית
האקדמיה ללשון העברית טבעה גם את המושג כָּשׁוּת (עם קמץ באות כ"ף) כשם נרדף לצמח זה, להבדיל מכְּשׁוּת (עם שווא באות כ"ף) שהוא צמח טפיל ממשפחת החבלבליים.
הכשותנית היא צמח מטפס רב שנתי, בן-חלוף, דו-ביתי (שיש ממנו צמח זכר וצמח נקבה) ונפוצה באזורים בעלי אקלים ממוזג באסיה, במרכז אירופה ובאמריקה הצפונית.
כשותנית הבר גדלה לרוב בקבוצות קטנות בסביבה עתירת חנקן ובקרקע לחה, למשל בקרחות יער ובשולי יערות.
מקנה שורש בודד בוקעים בדרך כלל ניצנים רבים.
חלקי הצמח שמעל הקרקע הם חד עונתיים ובני חלוף (הם מתייבשים לאחר הבשלת הזרעים ומתים לכל המאוחר עם בוא החורף והכפור).
לעלים 3 אונות משוננות והתפרחת היא בצבע צהוב ירקרק.
כשותנית הבר צומחת לאורך של 2 עד 6 מטרים (זני התרבות הם ארוכים יותר).
הכשותנית ממלאת תפקיד חשוב בהפקת בירה, מפני שהיא מעניקה לה ארומה ייחודית ומרירות אופיינית.
לייצור הבירה משתמשים אך ורק בתפרחת הנקבית של הכשותנית.
התרכובת הכימית של הכשותנית מסייעת בשימור הטריות ובייצוב הקצף של הבירה.
הכשותנית מכילה חומצות אלפא המעניקות מרירות וחומצות בטא המעניקות ארומה.
עם השנים עברה הכשותנית השבחות כך שישנם תת-זנים ייחודים לארומה או למרירות.
הארומה מושפעת גם מכמות ומהרכב השמן האתרי המצויים בצמח.
חשיבותה של הכשותנית בייצור הבירה נובעת מן התכונות האנטיספטיות שלה (מניעת התפתחותן של בקטריות) שתרמו משמעותית לשמירת הטריות של הבירה.
אזכור ראשון בכתובים לכשותנית כמרכיב בייצור בירה מצוי בגמרא במסכת עבודה זרה.
מסמכים כתובים על גידול כשותנית מצויים מתחילת ימי הביניים: ממנזר סנט דניז בקרבת פריז בשנת 768, ממנזר קורביי בשנת 822 וממנזר בפרייזינג בשנים 859 עד 875. הממצאים הארכאולוגיים באותו הקשר נמצאו בהייטבו (Haithabu) שבשלזוויג, בצפון גרמניה, ומתועדים למאה ה-9 לספירה.
באנגליה החלו בשימוש בכשותנית בייצור בירה רק במאה ה-16. בימי מלכותו של הנרי השישי נאסר על גידול כשותנית באנגליה.
בימי הביניים היו העניים אוכלים את ניצני הכשותנית כתחליף זול לאספרגוס.
ניצנים אלה זמינים רק במשך כשלושה שבועות באביב.
במחיר הכשותנית במהלך השנים התחוללו תנודות חריפות, עובדה זו הופכת את ענף גידולו לבעל סיכון גבוה.
גרמניה היא היצרנית הגדולה בעולם, מעל 85 אחוז מן הגידולים מגיעים מאזור הלרטאו שבבוואריה.
לפי נתונים מ-2006, שטח גידול הכשותנית בגרמניה הוא 171.7 קמ"ר, שהם כ-35 אחוז מסך כל השטח המנוצל לגידול הצמח בעולם.
ארצות הברית היא היצרנית השנייה בעולם והגידול מתרכז במדינות איידהו, אורגון ווושינגטון.
הכשותנית המבויתת היא הצמח הנקבי בלבד.
מגדלי הכשותנית מקפידים לנכש כל צמח זכרי מקרבת השדות המעובדים מכיוון שאם התפרחות הנקביות מופרות, פוחתת רמת הארומטיות בהן באופן משמעותי.
ריבוי הכשותנית נעשה באמצעות ייחורים.
שדה כשותנית מגיע לתפוקה מרבית החל מן השנה השלישית לאחר שתילת הייחורים.
עונת גידול הכשותנית מתחילה באביב (בגרמניה בסוף חודש מרץ), ונעשית על גבי מערכת חוטי תיל המגיעה לגובה של שבעה מטרים.
ליד כל חוט תיל נשתלים שניים או שלושה ייחורים ואלה צומחים ומכסים את חוטי התיל עד סוף חודש יולי.
איסוף התפרחות הבשלות אורך כשלושה שבועות – החל בשבוע האחרון של אוגוסט וכלה במחצית ספטמבר.
בעת האיסוף נחתכות הזמורות כמעט בגובה הקרקע, נתלשות מחוטי התיל ומובאות לעיבוד במכונת הקטיפה.
מכונת הקטיפה מפרידה את התפרחות מן הזמורות והתפרחות מועברות לייבוש.
כאשר התפרחות מכילות רק 11 אחוז נוזלים הן נדחסות ועוברות קירור.
לאחר מכן הן נארזות ונמכרות למבשלות בירה.
לעיתים קרובות נדחסות התפרחות לגְלוּלִיות (Pellets), בצורה זו המשלוח תופס נפח קטן בהרבה.
אריזת ואקום בטמפרטורה מסוימת חשובה מאוד לשמירת הארומה של הכשותנית.
למין כשותנית יש חמישה זנים עיקריים:
lupulus – מגודל באירופה ובמערב אסיה.
lupuloides / americanus – מגודל בצפון מזרח יבשת אמריקה.
– מגודל בצפון מערב יבשת אמריקה.
– מגודל בצפון מרכז יבשת אמריקה.
על בסיס זנים אלה נוצרו תתי-זנים נוספים על ידי הכלאות והרכבות.
לפי נתונים של ארגון המזון והחקלאות (FAOSTAT) משנת 2005 גידלו בכל העולם 102,216 טונות של כשותנית.
בשנה זו התרכז גידול הכשותנית במדינות הבאות:
הרכב ממוצע של כשותנית מיובשת:
0,5% שמן כשותנית – מרכיביו העיקריים הם הומולון (Humulone) ולופולון (Lupulone)
שימושים רפואיים – כמות קטנה מסך היבול משמשת לצורכי רפואיים, בעיקר כחומר מרגיע ומרדים.
תכונות הכשותנית: משככת כאבים, אנטיביוטית, מעוררת תיאבון ומזרזת עיכול, מגבירה את הפרשת החלב בקרב נשים מניקות.
שימושים קוסמטיים – השמן משמש כמרכיב בתעשיית הבשמים ובקרמים.
תמצית במוצרי מזון ומשקאות – הכשותנית משמשת כתוסף טעם בליקרים שונים, משקאות קלים, מוצרי חלב, ממתקים ומוצרי מאפה.
צבע – מן העלים מפיקים צבע חום המשמש בעיקר לברסוק עורות.
מזון לבהמות – הכשותנית נאכלת על ידי צאן, בקר, סוסים וחזירים.
הצמח משמש לעיתים קרובות בספריות כסופח לחות והשמנים האתרים שבו דוחים חרקים.
לשם כך מניחים תפרחות מאחורי הספרים.
יש להחליף את התפרחות אחת לכמה שנים.
מאכל – בימי הביניים שימשו הניצנים המופיעים בתחילת האביב כתחליף זול לאספרגוס.
כיום התגלה מאכל זה מחדש בגרמניה, בלגיה ואנגליה.
בגלל תקופת הזמינות הקצרה (שבועיים עד שלושה) והאיסוף הידני נחשבים ניצני הכשותנית למעדן ומחירם גבוה מאוד.
את הניצנים מטגנים בחמאה, מרתיחים יחד עם עשבי תיבול או מוגשים נא בחומץ.
כשהארי פגש את סאלי הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 1989. את הסרט ביים רוב ריינר, ומככבים בו בילי קריסטל ומג ראיין.
הוא עוסק ביחסיהם של הארי וסאלי לאורך שתים עשרה שנים – מפגישתם הראשונה, דרך שתי פגישות אקראיות שלהם בשנים שלאחר מכן, וכלה במערכת היחסים שהתפתחה ביניהם לאחר הפגישה השלישית.
הארי (בילי קריסטל) וסאלי (מג ראיין) נפגשו לראשונה ב-1977, כששניהם סיימו את לימודיהם באוניברסיטת שיקגו, והזדקקו לשותף בנסיעה לניו יורק.
במהלך הנסיעה הם פיתחו אנטגוניזם זה כלפי זו.
הם נפגשו שנית באקראי חמש שנים לאחר מכן, בנמל תעופה ניו יורקי.
לאחר עוד שש שנים, הם נפגשו שוב, בחנות ספרים, ומאז התפתח ביניהם קשר חברי הדוק.
היחסים ביניהם היו אפלטונים למשך זמן, אך בלילה אחד הארי וסאלי שכבו.
הארי, ברגע של מבוכה בבוקר שלמחרת, החליט לחמוק במהירות, וסאלי זעמה.
הוא ניסה לשקם את יחסיהם במשך זמן מה.
במסיבת הסילבסטר, שניהם הרגישו בודדים ללא בני זוג, ואז מצאו את עצמם זה בזרועות זו, והחליטו להפוך לבני זוג.
הסרט מסתיים בידיעה על כך שהארי וסאלי התחתנו.
הסרט זכור במיוחד בזכות סצנה במעדנייה של כץ בניו יורק, שבה בני הזוג מתווכחים האם גבר יכול להבחין כשאישה מזייפת אורגזמה.
סאלי טוענת שלא, וכדי להוכיח זאת מציגה אורגזמה מזויפת (כשהיא לבושה) לעיניי הנוכחים במסעדה, ובסיום ממשיכה לאכול.
סועדת מבוגרת בשולחן שלידם (אמו של הבמאי רוב ריינר) פונה למלצר ואומרת "אני אזמין מה שהיא הזמינה".
'כשהארי פגש את סאלי' הכניס כ-93 מיליון דולר בארצות הברית.
הסרט ממוקם במקום ה-11 בטבלת הסרטים המכניסים ביותר של 1989, יותר מכל קומדיה רומנטית אחרת שיצאה באותה שנה.
בשנות ה-80 יצאו רק שתי קומדיות רומנטיות מצליחות יותר: "מגלה את אמריקה" ו"ארתור".
סרט זה היה שיא כלכלי עבור הבמאי רוב ריינר, התסריטאית נורה אפרון והשחקן הראשי בילי קריסטל.
הסרט הועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
כמו כן, הוא היה מועמד לחמישה פרסי גלובוס הזהב: לקומדיה/סרט מוזיקלי הטוב ביותר, לבימוי, לתסריט, ולשחקן ולשחקנית הראשית הטובים ביותר בקומדיה/סרט מוזיקלי (בילי קריסטל ומג ראיין, בהתאמה).
באף אחת מהקטגוריות הוא לא זכה.
הסרט נכנס לרשימת עשר הקומדיות הרומנטיות הטובות ביותר של Entertainment Weekly ב-2002.
בדירוגי מכון הסרטים האמריקאי הוא במקום השישי ברשימת הקומדיות הרומנטיות (2008), במקום ה-23 ברשימת הקומדיות ובמקום ה-25 ברשימת ה"תשוקות" (סיפורי האהבה הגדולים ביותר).
השיר "It Had to Be You" מתוכו הופיע במקום ה-60 ברשימת השירים הגדולים ושורת המחץ "אני אוכל את מה שהיא אוכלת" (I'll have what she's having) במקום ה-33 ברשימת הציטוטים.
בפרסומות הסופרבול בשנת 2025 הציגה חברת הלמנס פרסומת המתבססת על הסצנה במעדנייה.
בפרסומת בילי קריסטל ומג ראיין יושבים במעדניה המקורית ומג משמיעה אנחות תוך כדי שהיא נוגסת בכריך עם מיונז הלמנס.
הכשים (בכתיב אכדי: ka-aš-šu = כשו) היו עם קדום שמקורו ככל הנראה באזור הרי הזגרוס.
לאחר נפילת האימפריה הבבלית הקדומה וכיבושה על ידי המלך החתי מורשיליש הראשון בתחילת המאה ה-16 לפנה"ס, השתלטה השושלת הכשית על בבל.
הם שלטו על בבל קרוב ל-400 שנים עד 1155 לפנה"ס לערך, מועד בו נכבשה בבל על ידי עילם.
הכשים לא היו עם שמי, ושפתם כמעט ואינה ידועה לנו.
השושלת הכשית ניהלה את הממלכה בשפה האכדית, ושפתם של הכשים ידועה לנו בעיקר מניתוח השמות הפרטיים, וממספר מצומצם של מילונים כשיים-בבליים שנמצאו.
בשפתם הם קראו לממלכתם כַּרדוּניַאש, ארץ (יאש בכשית) הכרדונים.
מולדתם המקורית של הכשים לא ידועה, ההערכה היא שהם הגיעו מהרי הזגרוס ממחוז לורסתאן שבאיראן של היום, אזור שנקרא בימי קדם ארץ חמבן/חנבן וארץ-נמרי.
הופעתם הראשונה בכתובים בבבל נעשתה במאה ה-18 לפנה"ס, הם תקפו את בבל בשנת מלכותו התשיעית של שמשו-אילונה, בנו של חמורבי.
זה האזכור הראשון שלהם המופיע במקורות.
הכשים חדרו לאט לאט כמשפחות שלמות, כפועלים שכירים או כעבדים.
שמשו–אלונה הדף אותם אל מעבר לגבול, אך הם המשיכו להסתנן לבבל.
לאחר כיבוש בבל על ידי החתים, השיגו הכשים שליטה במחצית המאה ה-16 לפנה"ס בצפון האימפריה הבבלית, וברבע הראשון של המאה ה-15 לפנה"ס גם באזור הדרומי.
החתים בזזו את בבל ולקחו אתם את פסל האל מרדוך.
הכשים החזירו את הפסל לבבל, אימצו אותו והפכו אותו שווה ערך לאל הכשי "שוקמונה".
אין מידע מה הביא את החתים להגיע למקום כה מרוחק מממלכתם.
נסיבות עלייתם של הכשים לשלטון בבבל אינן ידועות, ומתקופת שלטונם הראשונה יש מספר מצומצם מאוד של עדויות.
העיר בבל קיבלה את השם כאראנדוניאש (Karanduniash).
הכשים בנו את עצמם ככוח פוליטי וצבאי במזרח הקדום.
המלך כַּדַשְמַן-חַ'רְבֵּה הראשון נלחם באזור הפרת התיכון או המדבר הערבי, בשבטי הסותו שהפריעו למהלך השיירות בין בבל, סוריה ומצרים ובנה שם מצודות.
המלך כוריגלזו הראשון ששלט בתחילת המאה ה-14 לפנה"ס בנה עיר בירה חדשה בשם דור-כוריגלזו וקרא לה על שמו.
יורשיו כַּדַשמַנאֶנליל ובּוּרנַבּוּריָאש השני התכתבו עם מלכי מצרים אמנחותפ השלישי ואמנחותפ הרביעי, ומכתב אחד הם הפנו לתות ענח' אמון; במכתבים אלה מכונים המלכים: "מלכי כַּרדוּניַאש".
תכתובות אלה, 14 במספר, נמצאו במכתבי אל-עמרנה (מכתבים 001–014), ובנוסף נמצאו בארכיון העתקי מכתבים של מלכי מצרים למלכי בבל.
המכתבים עסקו בעיקר בקשרי הנישואים בין שני בתי המלוכה, היחסים המדיניים, קשרי המסחר ובעיית שוד שיירות בבליות בארץ כנען, רשימה מפורטת של מתנות בורנבוריאש לנסיכה מצרית, ורשימת מתנות-נדוניה של אמנחותפ הרביעי לנסיכה כשית.
בתקופת שלטונם שררה יציבות פוליטית, השושלת הכשית שלטה בדרום מסופוטמיה כמעט ללא הפרעות קרוב ל-400 שנים (במקביל לממלכת אשור התיכונה ששלטה בצפון מסופוטמיה).
זו השושלת הארוכה ביותר בדברי ימי בבל.
בכל התקופה היו שתי הפסקות קצרות בשלטון: (1) מרד קטן בשליש האחרון של המאה ה-14 לפנה"ס.
המלך בּוּרנַבּוּריָאש השני נשא לאישה את בתו של אשור-אובליט הראשון, בנו קרה-הרדאש ירש אותו בשנת 1333 לפנה"ס; אצילי בבל התנגדו לשלטונו של מלך שהיה ממוצא אשורי ועקב כך פרץ מרד וקרה-הרדאש נרצח.
רציחתו הביאה לפלישתו של אשור-אובליט, הוא הדיח את המלך, והמליך במקומו בשנת 1332 את כּוּרִיגַלזוּ השני שהיה כנראה בנו של בורנבוריאש השני למלך.
(2) תקופת שלטון אשורי של שבע שנים בשליש האחרון של המאה ה-13 לפנה"ס, כשבבל נכבשה על ידי תוכולתי-נינורתה הראשון והוא מינה שלושה מושלים בבבל שהיו כפופים אליו.
כיבוש זה הביא להחלשת ממלכת בבל.
בערך באותו זמן פלשו לבבל שבטי השותו והאח'למו, מה שערער את כלכלת הממלכה לחלוטין.
שלטונם של הכשים היה שלטון על האזור כולו, לא שלטון של ערי-מדינה.
הכשים הפכו לכוח בינלאומי, קיימו מסחר וקשרים דיפלומטיים עם אשור, מצרים, עילם והחתים.
הם התחתנו עם בתי מלוכה אחרים.
סוחרים זרים הגיעו לבבל וסוחרים כשים הגיעו עד למצרים ואנטוליה.
(מצרים הייתה המקור העיקרי לזהב מנוביה).
משקולות וחותמות כשיות נמצאו בחפירות ארכאולוגיות בתבאי שביוון וכן באזור דרום ארמניה.
המלכים הכשים תחזקו את שליטתם בממלכה באמצעות רשת של מושלי מחוזות ממונים.
חשיבות ערי הפרובינציה הייתה כמעט כחשיבות שתי ערי המלוכה בבל ודור-כוריגלזו.
העיר ניפור שנזנחה בעבר בשליש האחרון של המאה ה-18 לפנה"ס נבנתה מחדש.
מקדשיה נבנו על היסודות הישנים.
מושל ניפור קיבל עליו את התואר השומרי "גואנאקו" והיה מעין משנה-למלך; תואר יוקרתי זה החזיק מעמד כך עד למאה ה-13 לפנה"ס, אז לקחו המלכים הכשים לעצמם את התואר מושלי ניפור.
מרכזים חשובים נוספים בתקופה זו היו הערים לרסה, שושן וסיפר.
במחצית המאה ה-12 לפנה"ס כבשו העילמים את הממלכה הכשית.
המלך הכשי האחרון "אנליל-נדין-אחי" נלקח לשושן, נכלא ומת שם.
חלק משלל המלחמה של העילמים הייתה גם אסטלת חוקי חמורבי שהוצבה בפקודת מלך עילם שֻתְּרְךְּ-נַחֻנְתֶּ בעיר הבירה שושן.
הקבוצה האתנית הכשית המשיכה להתקיים במחוז לורסתאן שבאירן.
כתובת בבלית המתארת את מסע המלחמה של סנחריב בשנת 702 לפנה"ס לאזור הרי הזגרוס, מציינת שסנחריב הכניע כשים בקרב .
הכשים מוזכרים במקורות גם בהקשר למותו של המצביא המוקדוני הפאיסטיון בשנת 324 לפנה"ס.
אלכסנדר הגדול שהתאבל על מותו הקריב 3,000 כשים לזכרו.
מלכי השושלת הכשית, נחשבים מלכי השושלת השלישית של מלכי בבל
התכתב איתו במכתבי אל-עמארנה מכתבים א"ע 1–5 בּוּרנַבּוּריָאש השני 1359–1333 התכתב עם מלכי מצרים העתיקה במכתבי אל-עמארנה.
עם אמנחותפ השלישי במכתב א"ע 6, עם אחנתון מכתבי א"ע 7, 8, 10, 11, 13, 14. ועם תות ענח' אמון מכתב א"ע 9. התחתן עם בתו של אשור-אובליט הראשון מלך אשור כרה-הרדאש 1333 בנו של בורנבוריאש השני, ונכדו של אשור-אובליט הראשון.
נרצח במרד שהתנגד למלך ממוצא אשורי.
נזי-בוגאש 1333 הודח על ידי אשור-אובליט הראשון לאחר שהוא פלש לבבל בעקבות רצח נכדו.
בתקופתו היו פלישות של מלך אשור אשור-דן הראשון, וכן של מלך עילם שהיה נשוי לבתו של מלי-שיפאק השני, וכפר בזכותו למלוך.אנליל-נדין-אחי 1157–1155 הודח מתפקידו על ידי מלך עילם שֻתְּרְךְּ-נַחֻנְתֶּ.
נלקח לשושן נכלא ומת שם.
חלק משלל המלחמה של העילמים הייתה גם אסטלת חוקי חמורבי שהוצבה בשושן, ופסל האל מרדוך.
הוא היה המלך האחרון בשושלת זאת.
השפה כשית הייתה מדוברת בצפון מסופוטמיה מהמאה ה-18 עד המאה ה-4 לפנה"ס.
בעת שלטונם על בבל דיברו הכשים בשפה האכדית.
עקבות מעטים לשימוש בשפה הכשית נמצאו במילון כשי-אכדי שהכיל בעיקר מילים הקשורות בחקלאות דוגמת צמחים, השקיה ומונחים טכניים דוגמת חלקי מרכבה, שמות של צבעים ועוד.
עקבות השפה נמצאו גם בשמות פרטיים של אנשים, אלים, סוסים.
העדר טקסטים בשפה הכשית לא אפשר לחוקרים להגיע להבנת הדקדוק של השפה.
מקורה של השפה וקשריה עם שפות אחרות לא הובהר.
עם זאת נקבע שהשפה אינה שייכת למשפחת השפות ההודו-אירופיות או השפות השמיות.
הכודורו היו אבנים עם כתובות עליהן ששימשו כאבני גבול ותיעדו את מענקי הקרקע שנתנו הכשים לווסלים בתקופת שלטונם בבבל.
על הכודורו נחרטו דמויות של אלים מהמיתולוגיה הכשית, ביניהם שוקמונה (Shukamuna), בדמות ציפור עומדת על כן גבוה.
שוקמונה היה האל הראשי בפנתיאון האלים המקורי של הכשים ונחשב גם כאל המלחמה והמרדף.
הוא היה מקבילו של נרגל, אל השאול המסופוטמי.
כשהכריש והדג נפגשו לראשונה הוא סיפור שכתב גלעד שליט בשנת 1997, ושפורסם בספר על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2008.
חודשים לאחר חטיפתו של שליט, מצאה מורתו של גלעד שליט, שלימדה אותו בכיתה ה', סיפור שכתב כשלמד בכתתה, ושנשמר אצלה לאורך השנים.
הסיפור, "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה", נכתב בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים, והוא מתאר ידידות, לכאורה בלתי אפשרית, בין כריש ודג.
חשיפת הסיפור זכתה להד תקשורתי נרחב.
לאור זאת, יזמה האמנית לי רִמון תערוכה, בה הוצגו איורים שהוכנו לפי הסיפור בידי מבחר אמנים חברי "אגודת המאיירים בישראל".
התערוכה הוצגה לראשונה בשנת 2007 בגלריית "מרכז הקצה" בנהריה ובמסגרתה יצא לאור ספר ילדים הנושא את שם הסיפור, בו שולב סיפורו של שליט עם האיורים שהוצגו בתערוכה.
כל ההכנסות ממכירת הספר הוקדשו לתמיכה במאבק הציבורי להשבתו של שליט.
הספר נקרא על ידי אלפי ילדים ואף שולב כחלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר.
התערוכה הוצגה במקומות נוספים, בהם משכן הכנסת.
הספר אף עובד למחזה שהוצג לראשונה ב-2010 במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ההצגה זכתה בפרס ההצגה המצטיינת בפסטיבל זה.