tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 1989/1990, תחת אימונו של לאו ביינהאקר, סייע ברגקאמפ לקבוצה לזכות באליפות ליגת העל ההולנדית, הראשונה שלו וה-23 במספר עבור המועדון, ונבחר לשחקן הצעיר המצטיין בליגה במהלך העונה.
בעונה הבאה, 1990/1991, הבקיע ברגקאמפ 25 שערים וסיים כמלך השערים של הליגה (בצוותא עם רומאריו הברזילאי).
אייאקס הייתה קרובה לזכייה נוספת באליפות, אך סיימה בסופו של דבר במקום השני בליגה, מתחת לפ.ס.וו.
איינדהובן, יריבתה הגדולה בתקופה זו, עקב הפרש שערים נחות בשני שערים.
עונת 1991/1992 הייתה מוצלחת במיוחד עבור ברגקאמפ, שסיים פעם נוספת כמלך שערי הליגה והיה אחד מכוכבי קבוצתו, עת זכתה בגביע אופ"א.
במשחק הראשון בשלב חצי גמר הגביע, נגד גנואה האיטלקית באצטדיונה הביתי, בישל ברגקאמפ, בתום מהלך אישי, לארון וינטר את השער המכריע, בניצחון 2:3. במשחק הגומלין השיגה אייאקס תיקו הודות לשער של ברגקאמפ, והעפילה למשחק הגמר מול טורינו האיטלקית.
ברגקאמפ פתח בהרכב במשחק הראשון בין שני מפגשי הגמר, ועל אף שהחמיץ את משחק הגומלין בשל פציעה, זכתה אייאקס בגביע, בשל .
בשנה זו דורג במקום השני בבחירת כדור הזהב של המגזין "פראנס פוטבול", ואף זכה פעמיים ברציפות בתואר כדורגלן השנה בהולנד ב-1991 וב-1992. בעונה הבאה סיים בפעם השלישית ברציפות כמלך שערי הליגה, עם 26 שערים, וסייע לקבוצתו לזכות בגביע ההולנדי לאחר שהבקיע שער בניצחון על הירנביין בגמר הגביע.
בקיץ 1993 עבר ברגקאמפ, יחד עם חברו לאייאקס וים יונק, לקבוצת אינטר מילאנו האיטלקית, ששילמה תמורת ההעברה 12 מיליון לירות שטרלינג.
הסכום ששולם בעבור ההעברה היה השני בגובהו עד אז עבור עסקת העברתו של כדורגלן, אחרי עסקת העברתו של ג'אנלואיג'י לנטיני מטורינו למילאן.
ברגקאמפ התקשה להסתגל לסגנון המשחק ההגנתי של הכדורגל האיטלקי ושל אינטר בפרט במהלך תקופתו בקבוצה, ונקלע לעימותים עם התקשורת האיטלקית ועם חבריו לקבוצה בשל יכולתו המאכזבת.
בעונת סייע לקבוצה לזכות בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על אוסטריה זלצבורג.
ברגקאמפ הבקיע שמונה שערים בטורניר, שהקנו לו את תואר מלך השערים בטורניר.
כמו כן, הצליח בעונתו הראשונה להבקיע 25 שערים בכל המסגרות, על אף שמיעט לכבוש במסגרת הסרייה א'.
בעונתו השנייה, לעומת זאת, איבד את מקומו כשחקן מרכזי בחוד ההתקפה, לטובת שחקנים כמרקו דל וקיו ורובן סוסה.
במסגרת הליגה הבקיע 11 שערים בלבד ב-52 משחקים, ולאחר שתי עונות החליט לעזוב את הקבוצה.
על התקופה שעבר באיטליה סיפר ברגקאמפ מאוחר יותר:
בקיץ 1995 הצטרף ברגקאמפ לשורות ארסנל האנגלית.
מאמנה החדש של הקבוצה, ברוס ריוק, החתים אותו בקבוצה בעסקת העברה ששוויה כשבעה וחצי מיליון ליש"ט – סכום שיא בתולדות המועדון.
ריוק שאף להיעזר בברגקאמפ כדי לשנות את תדמיתה של ארסנל, שנחשבה אז לקבוצה משעממת (אשר כונתה על ידי האוהדים "Boring, Boring Arsenal"), ולהפוך את סגנון משחקה להתקפי ומרשים יותר.
החתמתו של ברגקאמפ נחשבה להחתמה הראשונה של שחקן זר בולט בקבוצה, מאז התרת הגבלות אסון הייזל, שמנעו מקבוצות אנגליות להשתתף במפעלים האירופיים של אופ"א במשך תקופה של חמש שנים, ושפגעו בתדמיתם של מועדוני הכדורגל האנגליים.
ברגקאמפ שיחק בעיקר מאחורי החלוץ המרכזי של הקבוצה, איאן רייט, ובין השניים נוצר שיתוף פעולה מהבולטים בכדורגל האנגלי בתקופה זו.
על אף פתיחת עונה לא פשוטה, במהלכה ספג ביקורת על שהפגין חוסר אגרסיביות, הצליח ברגקאמפ להשתלב היטב בקבוצתו החדשה וסיים את העונה עם 11 שערים.
אף שהקבוצה עצמה לא הצליחה להשתלב בצמרת הליגה, הבקיע ברגקאמפ שער במחזור האחרון שהבטיח לקבוצה את המקום החמישי, המקנה השתתפות בטורניר גביע אופ"א.
ברגקאמפ הגיע לשיאו במדי ארסנל לאחר החתמת המאמן הצרפתי ארסן ונגר ב-1996. עם הגעתו ראה ונגר בברגקאמפ חלק מרכזי בשיטת המשחק ההתקפית שתכנן להנחיל בארסנל, ואף אמר עליו כי .
באותה עונה סייע ברגקאמפ לארסנל לשפר את הישגיה במידה משמעותית, כשסיים עם הקבוצה במקום השלישי בפרמייר ליג והבקיע במהלכה 12 שערים.
בעונת הוביל ברגקאמפ את קבוצתו לזכייה ב"דאבל", אליפות הפרמייר ליג וגביע ה-FA, שהיו תאריו הראשונים במדי הקבוצה, וזאת על אף פציעה ממנה סבל לקראת סיום העונה, בגינה נעדר מגמר הגביע.
להישג הייתה משמעות רבה, שכן ארסנל בהנהגתו הצליחה לקטוע את שליטתה ארוכת-השנים של מנצ'סטר יונייטד בליגה, לאחר שזו זכתה בארבע אליפויות מאז ייסוד הפרמייר ליג ב-1992, והזכייה פתחה תקופה חיובית בעבור ארסנל במהלכה הייתה מועמדת קבועה לתואר האליפות.
ברגקאמפ, שתפס את מקומו של רייט כחלוץ המוביל של ארסנל, הבקיע 22 שערים בכל המסגרות ותרם לקבוצתו 20 בישולים.
בסיום העונה זכה בפרסי כדורגלן השנה בליגה האנגלית על פי בחירת הכדורגלנים ועל פי בחירת העיתונאים.
באוגוסט 1997 תפס ברגקאמפ את שלושת המקומות הראשונים בבחירת "שער החודש" של Match of the Day, תוכנית הכדורגל המרכזית של ה-BBC, כשאת שניים מהם הבקיע במשחק מול לסטר סיטי (כחלק משלושער שלו באותו משחק) ואת השער הנוסף הבקיע נגד סאות'המפטון.
בסוף אותה שנה הגיע למקום השלישי בבחירת כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א.
בתחילת עונת סבל ברגקאמפ מפציעה בגבו, אך לאחר החלמתו שב להפגין יכולת משחק טובה, לצד חברו החדש להתקפה, ניקולא אנלקה, וסייע לקבוצתו להיאבק מול מנצ'סטר יונייטד על תואר האליפות.
על אף הצטיינותו במחזורים האחרונים, לא הצליחה ארסנל לזכות בתואר.
מנצ'סטר אף הדיחה את ארסנל בחצי גמר גביע ה-FA: לאחר תיקו ללא שערים במשחק הראשון, הבקיע ברגקאמפ שער שוויון במשחק הגומלין; בדקה האחרונה נשרקה בעיטת עונשין לטובת ארסנל, שהייתה יכולה להכריע את ההתמודדות לזכותה, אותה בעט ברגקאמפ, אך שוערה של יונייטד, פטר שמייכל, הדף את הבעיטה.
מנצ'סטר ניצחה לבסוף 2:1 בתום הארכה.
עם הגעתו לארסנל של החלוץ תיירי הנרי בקיץ 1999, הלך והתמקד תפקידו של ברגקאמפ במסירות וביצירת מצבי הבקעה לחבריו לקבוצה, ופחות בכיבוש שערים.
השניים היו שותפים לתקופה מוצלחת של ארסנל בראשית שנות האלפיים, שבמהלכה זכתה הקבוצה בתארים רבים.
לאחר שהודחה בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת , הצליחה ארסנל להעפיל לגמר גביע אופ"א מול גלאטסראיי.
ברגקאמפ הבקיע שלושה שערים במסגרת הטורניר ובמשחק הגמר פתח בהרכב לצדו של הנרי, אך הקבוצה הפסידה בגמר בדו-קרב בעיטות עונשין.
בעונה הבאה, , הוסט לעיתים לעמדת הקיצוני הימני, בה הפגין יכולת משחק טובה.
בעקבות פציעה בגיד אכילס שספג בחודש מרץ, החמיץ משחקים רבים בסיום העונה, וקבוצתו הפסידה למנצ'סטר יונייטד במאבק על האליפות.
הוא שב לשחק בגמר גביע ה-FA, בו הפסידה הקבוצה לליברפול.
על אף שפתח את עונת כשחקן מחליף, הצליח ברגקאמפ לכבוש מחדש את מקומו בהרכב הפותח, החל מתקופת חג המולד.
הוא היה אחד משחקני המפתח של הקבוצה, שזכתה בדאבל (אליפות וגביע ה-FA) השני בתקופתו, לאחר שהבקיע 14 שערים ובישל 19 נוספים, בכל המסגרות.
במשחק מול ניוקאסל יונייטד בראשית חודש מרץ הבקיע ברגקאמפ את אחד משעריו הזכורים היטב, שנבחר ל"שער העונה" בידי ארגון ה-BBC – לאחר שקיבל את הכדור מרובר פירס עם גבו לשער, שלח את הכדור לימינו ועבר תוך כדי סיבוב שמאלה את שחקן ההגנה ששמר עליו, ולאחר מכן בעט פנימה.
באותו חודש זכה ברגקאמפ בתואר "שחקן החודש" בפרמייר ליג, לאחר שהצטיין במשחקים רבים, בדרך לזכיית ארסנל באליפות.
במחזורי הסיום של העונה פיתח תיאום ייחודי יחד עם השוודי פרדי יונגברי, שהבקיע שערים רבים שהכריעו משחקים.
פתיחת העונה הבאה הייתה מוצלחת עבור ברגקאמפ ועבור ארסנל, אך בהמשך הפגין ברגקאמפ יכולת מאכזבת.
קבוצתו איבדה את תואר האליפות, אך זכתה בפעם השנייה ברציפות בגביע ה-FA.
אף שסבל ממספר פציעות בראשית עונת , היה ברגקאמפ משחקני המפתח בזכייתה של ארסנל באליפות.
בעונה זו ארסנל לא ספגה אף הפסד בליגה; הייתה זו הפעם השנייה בתולדות הכדורגל האנגלי שקבוצה משיגה הישג זה, מאז העונה הראשונה בתולדות הליגה, אותה סיימה פרסטון נורת' אנד ללא הפסדים.
יכולת המסירה היעילה שלו תרמה לקבוצה במידה רבה, והוא בישל יותר שערים מכל שחקן אחר בקבוצה, עם 16 בישולים בכל המסגרות.
בפברואר 2004 נבחר פעם נוספת ל"שחקן החודש" בליגה.
ברגקאמפ הצטיין בתיקו מול היריבה העירונית טוטנהאם הוטספר, בו היה מעורב בשני שערי קבוצתו, משחק שבעקבותיו הבטיחה הקבוצה את האליפות.
בעונה הבאה, , לא קטעה ארסנל את רצף המשחקים בהם לא רשמה אף הפסד, שהגיע עד לרצף של 49 משחקים, ובכך שברה שיא בתולדות הכדורגל האנגלי.
אף על פי כן, הוא תרם לקבוצה שמונה שערים ו-17 בישולים באותה עונה, ופתח בהרכב בניצחון על מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע ה-FA.
על אף גילו המתקדם ומדיניותו של ונגר שלא להחתים שחקנים בני למעלה מ-30 שנה, ועל אף הבעת התעניינות בצירופו מצדן של קבוצות אחרות, האריך ברגקאמפ את חוזהו בארסנל מספר פעמים במהלך שנים אלו.
השמועות על עזיבה אפשרית הגיעו לשיאן במהלך שנת 2005, כאשר הנהלת הקבוצה היססה האם להציע לו חוזה חדש.
לבסוף, הוחתם ברגקאמפ על חוזה נוסף לעונת , והודיע כי תהיה זו עונתו האחרונה בקריירה.
במהלך עונה זו שימש בעיקר מחליף בקבוצה, שהתבססה על דור חדש של שחקנים צעירים, וסבל מפציעה שהשביתה אותו למשך שלושה חודשים במהלכה.
ברגקאמפ היה שותף להעפלתה הראשונה של ארסנל לגמר ליגת האלופות, מול ברצלונה, אך ישב על הספסל ולא שותף במשחק, בו הפסידה ארסנל.
תחילה תכנן ונגר להכניסו כמחליף, אך לבסוף לא יכול היה לעשות כן, בעקבות הרחקתו של השוער ינס להמן.
לקראת סיום המשחק החליט המאמן להעלות למגרש את חוסה אנטוניו רייס במקום את ברגקאמפ, מהלך עליו ספג ביקורת רבה.
ברגקאמפ זכה להוקרה מארסנל, כאשר המשחק הראשון באצטדיונה החדש, אצטדיון האמירויות, הוקדש לכבודו.
המשחק נערך ב-22 ביולי 2006, ובו התמודדה ארסנל מול אייאקס, קבוצתו הראשונה של ברגקאמפ.
ברגקאמפ בעט את בעיטת הפתיחה של המשחק, ביחד עם אביו וים, וארבעת ילדיו של ברגקאמפ עלו יחד עם שחקני הקבוצה בטקס הצגת השחקנים שלפני המשחק.
במחצית הראשונה שיחקו שחקני הקבוצה שהיו בסגלה באותו זמן, ובמחצית השנייה עלו לשחק שחקני עבר מפורסמים משני המועדונים.
בארסנל היו אלה, בין היתר, איאן רייט, פטריק ויירה, מארק אוברמרס, עמנואל פטי ודייוויד סימן, ובאייאקס היו אלה מרקו ואן באסטן, דני בלינד, יוהאן קרויף, ופרנק ורונלד דה בור.
ברגקאמפ סיים את תקופתו בארסנל כשחקן העשירי ברשימת המבקיעים המצטיינים בתולדות המועדון, עם 120 שערים בכל המפעלים, ועם למעלה מ-160 בישולים במדי הקבוצה בסך הכול.
ב-2004 נבחר על ידי פלה לחבר ברשימת פיפ"א 100, שכללה את 125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
ב-2007 הצטרף להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי, וב-2008 נבחר על ידי אוהדי ארסנל במקום השני ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות המועדון, אחרי תיירי הנרי.
בפברואר 2013 הודיעה הנהלת ארסנל כי תציב פסל של ברקגאמפ באצטדיון האמירויות, מחווה שעד אז זכו לה רק הרברט צ'פמן (מאמן הקבוצה בשנות ה-30), טוני אדמס (השני בדירוג ההופעות) ותיירי הנרי (מלך השערים בכל הזמנים של המועדון).
בפברואר 2014 נחשף הפסל, אשר הוצב בסמוך ליציע המערבי של האצטדיון.
ב-26 בספטמבר 1990 ערך ברגקאמפ את הופעת הבכורה בנבחרת הלאומית של הולנד, במשחק ידידות מול נבחרת איטליה.
בטורניר יורו 1992 פתח בחוליית ההתקפה של הנבחרת לצד שחקנים כמו מרקו ואן באסטן ורוד חוליט, שבזכותם נחשבה הולנד למועמדת הבכירה לזכייה בטורניר.
ברגקאמפ הרשים כשהבקיע שלושה שערים, מה שהציב אותו כמלך שערי הטורניר לצד כמה שחקנים נוספים, וסייע לנבחרתו להגיע עד לחצי הגמר.
במשחק חצי הגמר העלה ברגקאמפ את הולנד ליתרון 0–1 מול , שאוזן בהמשך על ידי הנריק לארסן.
המשחק הסתיים בתיקו 2-2 משערים של פרנק רייקארד לזכות הולנד ושער נוסף של לארסן לזכות דנמרק, תוצאה שנותרה בעינה גם בתום ההארכה.
הולנד הפסידה בתום דו-קרב בעיטות העונשין שנערך בסיום ההארכה, בו הבקיע ברגקאמפ את אחד השערים.
בהיעדרם של ואן באסטן הפצוע וחוליט שפרש מהנבחרת, היה ברגקאמפ שחקן ההתקפה הבולט ביותר של הולנד במונדיאל 1994. הוא הוביל את נבחרתו לרבע הגמר, והבקיע שלושה שערים במהלך הטורניר.
ברבע הגמר מול נבחרת ברזיל, כשנבחרתו בפיגור 2:0, כבש ברגקאמפ שער שסייע לנבחרתו לחזור מהפיגור ולהשוות, אך לבסוף הבקיע המגן ברנקו שער מנצח לזכות הברזילאים.
יורו 1996 היה בעבור ברגקאמפ טורניר מאכזב, והוא הציג, יחד עם שאר הנבחרת, יכולת חלשה.
בטורניר זה הבקיע שער בודד ובישל לפטריק קלייברט שער מול נבחרת אנגליה, בזכותו עלתה הנבחרת לרבע הגמר, שם הודחה על ידי צרפת.
במונדיאל 1998 הגיע ברגקאמפ לשיא יכולתו במדי הנבחרת, כשהיה השחקן המרכזי בנבחרת, הבקיע שלושה שערים ובישל שלושה נוספים.
נבחרתו העפילה עד לחצי הגמר – הישג השיא של הולנד בגביע העולם מזה עשרים שנה.
בניצחון על נבחרת יוגוסלביה בשמינית הגמר הבקיע ברגקאמפ את השער הראשון, ובכך שבר שיא כמלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
ברבע הגמר, נגד נבחרת ארגנטינה, בישל לקלייברט בנגיחה את השער הראשון.
הולנד הודחה בחצי הגמר לאחר הפסד לברזיל בדו-קרב בעיטות עונשין, בו הבקיע ברגקאמפ את אחד השערים, והפסידה לקרואטיה במשחק על המקום השלישי.
בטורניר יורו 2000, שאותו אירחה הולנד במשותף עם בלגיה, נטל ברגקאמפ חלק משמעותי בהעפלת הנבחרת לחצי הגמר, בו הפסידה לאיטליה.
הייתה זו הפעם הרביעית בחמישה טורנירים, שהולנד הודחה בדו-קרב בעיטות עונשין, כשברגקאמפ היה שותף לכל ההפסדים הללו.
לאחר הטורניר הודיע על פרישתו מהנבחרת הלאומית בשל פחדו מטיסות שמנע ממנו לנסוע לאסיה, שם נערך מונדיאל 2002. הוא החליט שלא להשתתף במשחקי המוקדמות בטענה שיהיה זה לא הוגן כלפי שחקנים אחרים, ובהיעדרו כשלה הולנד בניסיונה להעפיל לטורניר.
ברגקאמפ סיים את דרכו בנבחרת כמבקיע המוביל שלה בכל הזמנים, עם 37 שערים ב-79 משחקים, שיא שנשבר מאוחר יותר על ידי פטריק קלייברט.
ברגקאמפ תפקד במשך מרבית הקריירה שלו כחלוץ שני, המשחק מאחורי החלוץ המרכזי של הקבוצה ותומך בו במשחק ההתקפה.
הוא נחשב לשחקן בעל יכולת שליטה מרשימה בכדור וטכניקת משחק גבוהה, ולאורך הקריירה הבקיע שערים רבים במהלכים מתוחכמים או בבעיטות חזקות ממרחק, שעשו להן שם בעולם הכדורגל.
הוא נודע גם ביכולת מפותחת להבנת מהלך המשחק ובמסירותיו המדויקות והיצירתיות, שהובילו לשערים רבים מרגלי חבריו לקבוצה.
רבים מחשיבים את ברגקאמפ כאחד מטובי החלוצים-המוסרים בתולדות המשחק.
על אף שבראשית הקריירה שלו באייאקס אמסטרדם היה ברגקאמפ המבקיע הבכיר של קבוצתו, במדי ארסנל תרומתו לקבוצה באה לידי ביטוי רב יותר ביכולת יצירת מצבי הבקעה לחבריו לחוליית ההתקפה, כדוגמת איאן רייט וניקולא אנלקה ובשלבים מאוחרים יותר תיירי הנרי.
פרנק רייקארד, ששיחק לצד ברגקאמפ באייאקס ובנבחרת הולנד, תיאר אותו במילים:
לברגקאמפ הייתה השפעה רבה על ארסנל בתקופה בה שיחק במועדון.
עד להגעתו נחשבה ארסנל לקבוצה בעלת סגנון משחק הגנתי ומשעמם, אך צירופו הפך את הקבוצה לבעלת סגנון משחק התקפי יותר, ובראשית שנות האלפיים נחשבה ארסנל לאחת הקבוצות המלהיבות בכדורגל האירופי.
לברגקאמפ היה חלק מרכזי בסגנונה הייחודי של ארסנל באותה תקופה, שכלל חלופת מסירות מהירה ושינויי מקומות תכופים לאורך המגרש.
לאחר תקופה קשה שעברה על המועדון במחצית הראשונה של שנות ה-90, נטל ברגקאמפ חלק משמעותי בהחזרת ארסנל למעמדה כאחת הקבוצות הבכירות בכדורגל האנגלי.
בשל הישגיו של המועדון מעת הגעתו של ברגקאמפ, גדל בצורה משמעותית מספר האוהדים של ארסנל, ובעקבות כך עזבה הקבוצה את אצטדיון הייבורי הישן ונבנה אצטדיון האמירויות הגדול יותר.
בנוסף, פתחה הצטרפותו לקבוצה את הדלת להצטרפותם של שחקנים זרים בולטים רבים, שהצטרפו למועדון במשך העשור שלאחר מכן, והיוו יחד איתו את השלד העיקרי של ארסנל.
על אף הצלחתו הרבה של ברגקאמפ, הוא נודע בשל פחדו מטיסות שמנע ממנו להגיע למשחקים רבים.
הפעם האחרונה שבה ברגקאמפ טס הייתה כאשר שיחק באינטר; לדבריו, החלטתו להפסיק לטוס לא נבעה מאירוע מיוחד כלשהו, אלא בשל כך שהטיסות העיבו על מידת הריכוז שלו במשחק.
פעמים רבות נסע למשחקי החוץ של קבוצותיו ברכבו הפרטי או ברכבות, וכמעט שלא הגיע למשחקים שנערכו מחוץ לאירופה.
הוא נעדר ממספר משחקים חשובים בטורנירים היבשתיים, גביע אופ"א וליגת האלופות, שהתקיימו במקומות מרוחקים.
בשל פחד זה פרש ברגקאמפ מנבחרת הולנד לפני טורניר מונדיאל 2002 שנערך ביפן ובקוריאה הדרומית, רחוק מאוד ממקום מגוריו באנגליה.
חייו לאחר הפרישה וחייו האישיים
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, הודיע ברגקאמפ כי לא יעסוק באימון במהלך השנים הקרובות ויקדיש את זמנו למשפחה.
כמו כן, דחה הצעה של ארסנל לשמש כסקאוט בקבוצה.
עם זאת, במאי 2008 החל ללמוד בקורס מאמנים של התאחדות הכדורגל ההולנדית לשחקני עבר הולנדים.
בשל הפחד שלו מטיסות, עבר את הקורס בלונדון, תחת הדרכתו של ארסן ונגר, ולא במקום מושבה של ההתאחדות בהולנד.
ביולי סיים סופית את הכשרתו כמאמן, תחת מרקו ואן באסטן.
באוקטובר 2008 תפקד כעוזרו של כדורגלן העבר יוהאן נייסקנס באימון נבחרת הולנד ב', המורכבת מהשחקנים הבכירים שלא משתתפים במשחקי הנבחרת הלאומית.
בינואר 2011, לאחר מינויו של פרנק דה בור למאמן הקבוצה הבוגרת של אייאקס, מונה ברגקאמפ לעוזר המאמן בקבוצת הנוער של המועדון (עד גיל 19).
בקיץ אותה שנה קודם ומונה לעוזרו של דה בור בקבוצה הבכירה.
ברגקאמפ נשוי להנריקה רויזנדאל (Ruizendaal) ולזוג שלוש בנות ובן.
בפגרות הקיץ של תקופתו בארסנל הוא למד באוניברסיטת באת', והשלים תואר ראשון בהנדסת מכונות.
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1986/1987
כדורגלן השנה בליגה האנגלית על פי בחירת הכדורגלנים: 1997/1998
כדורגלן השנה בליגה האנגלית על פי בחירת העיתונאים: 1997/1998
מלך השערים של אליפות אירופה: 1992 (בצוותא עם שלושה נוספים).
נבחרת הטורניר באליפות אירופה: 1992
נבחרת הטורניר בגביע העולם: 1998
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי: 2007
דֶנִיס גַאבוֹר בשמו המקורי גינסברג (בהונגרית: Gábor Dénes; באנגלית: Dennis Gabor; 5 ביוני 1900 – 9 בפברואר 1979) היה פיזיקאי בריטי ממוצא הונגרי יהודי מומר, ממציא ההולוגרפיה, המצאה שעליה זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1971.
על שמו נקרא Gabor filter/patch, המשמש כגירוי ראייתי בניסויים פסיכופיזיולוגייים בתחומים של מדעי הראייה ואופטומטריה, מדעי המח וכהנה.
נולד בבודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית.
אביו, ברטלן גאבור (במקור גינצבורג; Günszberg), ניהל חברת כרייה.
בגיל 15 החל להתעניין בפיזיקה, למד אותה בכוחות עצמו והקים מעבדה בביתו יחד עם אחיו.
במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל התותחנים ההונגרי בצפון איטליה.
ב-1918 המירו הוא ומשפחתו את דתם לנצרות,והוא החל ללמוד הנדסה באוניברסיטה הטכנית בבודפשט והמשיך באוניברסיטה הטכנית שרלוטנבורג בברלין (כיום: האוניברסיטה הטכנית של ברלין).
הדוקטורט שלו, בהנדסת חשמל, שהושלם ב-1927, עסק בניתוח אותות חשמליים ארעיים (transients) בעזרת אוסצילוסקופ.
הוא פיתח את התמרת גאבור לשם כך.
עם סיום לימודיו החל לעבוד בגרמניה.
לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, עזב את גרמניה, ולאחר שהות קצרה בהונגריה עבר לבריטניה.
שם הוצעה לו עבודה במחלקת המחקר של חברת תומסון-יוסטון בעיר רוגבי (Rugby), ושם נישא למרג'ורי באטלר ב-1936. במהלך עבודתו עבור תומסון-יוסטון המציא בשנת 1947 את ההולוגרפיה, תוך כדי ניסיונות לשיפור מיקרוסקופ אלקטרונים.
שנה לאחר מכן עבר לאימפריאל קולג' בלונדון וב-1958 מונה לפרופסור לפיזיקה, תפקיד בו כיהן עד לפרישתו ב-1967.
לאחר פרישתו בילה את רוב זמנו באיטליה, אך המשיך להשתתף במחקרים באימפריאל קולג' וכן במעבדות CBS בסטמפורד, קונטיקט.
החברה הבינלאומית להנדסת אופטיקה (The International Society for Optical Engineering, SPIE) מעניקה את הפרס השנתי על שם דניס גאבור, כהוקרה להישגים יוצאי דופן בתחום הנדסת אופטיקה, ובמיוחד אלו הקשורים לפיתוח ההולוגרפיה.
מוסד NOVOFER של האקדמיה ההונגרית למדעים מעניקה את הפרס השנתי על שמו של גאבור למדענים צעירים העוסקים בתחומי מחקר בפיזיקה ובטכנולוגיה יישומית.
זוכה מדליית רמפורד לשנת 1968
דניס לאו היה כדורגלן סקוטי ששיחק כחלוץ בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-20.
הקריירה שלו כשחקן כדורגל החלה בליגה השנייה בקבוצת הדרספילד טאון, בשנת 1956. משם עבר לקבוצת הכדורגל האנגלית מנצ'סטר סיטי עבור דמי העברה בסך 55,000 ליש"ט, שיא בריטי באותו הזמן.
ממנצ'סטר סיטי עבר לאו למועדון הכדורגל האיטלקי טורינו עבור 110,000 ליש"ט, שהיה השכר הגבוה ביותר עבור העברה בין מועדון בריטי למועדון איטלקי.
אף ששיחק היטב באיטליה, הוא התקשה להסתדר מחוץ לאיים הבריטיים ולכן עבר למנצ'סטר יונייטד בשנת 1962, תוך שהוא שובר את השיא הבריטי בגין דמי העברה בפעם השנייה: 115,000 ליש"ט.
לאו ידוע בעיקר בזכות 11 השנים ששיחק במנצ'סטר יונייטד, בהן כבש 236 שערים ב-409 הופעות.
באותה התקופה הוא כונה "המלך" (The King) ו"איש החוק" (The Lawman) בידי מעריציו.
בטבלת מלך השערים של מנצ'סטר יונייטד בכל הזמנים לאו שלישי כאשר בובי צ'רלטון וויין רוני לפניו.
דניס היה הצעיר בבניו של ג'ורג' לאו, דייג, ואשתו רובינה.
משפחתו של לאו, שהייתה בת שבעה ילדים, סבלה מעוני והתגוררה בבית דירות שהיה שייך למועצה המקומית של עיר הנמל אברדין.
לאו רכש לראשונה זוג נעליים רק בגיל 14, ואת נעלי הכדורגל הראשונות שלו קיבל כמתנה משכן.
הוא אהד את מועדון הכדורגל אברדין, וצפה במשחקיו כשהשיג כמות כסף שתספיק לכך.
כשלא היה לו די כסף, היה צופה במשחקים של קבוצות מקומיות מחוץ לליגה.
האובססיה לכדורגל הובילה אותו לעזוב את בית הספר, מפני שבמסגרתו היה ניתן לשחק רק ראגבי.
הגם שסבל מפזילה חמורה הוא הראה פוטנציאל רב, וזאת לאחר שהוסט מעמדת המגן לחלוץ שמאלי ("inside left" במונחי התקופה).
לאו הוזמן על ידי ארצ'י ביטי, צייד כישרונות של הדרספילד, להגיע למבחן בעונת 1954/5. כאשר הופיע למבחן אמר המנג'ר, "הילד הוא יצור מוזר.
מעולם לא ראיתי שחקן כה חסר סיכוי: חלשלוש, קטן וממושקף".
להפתעתו של לאו, הוא הוחתם בקבוצה ב-3 באפריל 1955. בעודו בהדרספילד עבר לאו ניתוח לתיקון הפזילה שממנה סבל, שהעלה במידה רבה את הביטחון העצמי שלו.
כעת כבר לא היה לאו חייב לשחק כדורגל בעין אחת עצומה.
נשירתה של הדרספילד לליגה השנייה סיפקה ללאו הזדמנות לשחק והוא ערך ב-24 בדצמבר 1956, כשהוא בן 16, את הופעת הבכורה שלו.
המשחק הסתיים בניצחון 0–2 על נוטס קאונטי.
מאט באזבי, המנג'ר של מנצ'סטר יונייטד, הציע זמן קצר לאחר מכן 10,000 ליש"ט תמורת לאו, סכום גבוה יחסית לאותה תקופה, אך המועדון דחה את ההצעה.
הוא לא נבחר לשחק עבור סקוטלנד במונדיאל 1958, אך לאחר המונדיאל זומן לנבחרת לראשונה, להופעת בכורה נגד ויילס ב-18 באוקטובר 1958. במהרה ביסס את עצמו כשחקן הרכב.
ביל שאנקלי היה המנג'ר של הדרספילד בין השנים 1957 ו-1959, וכאשר עבר לליברפול הוא רצה לקחת את לאו איתו, אך ליברפול לא יכלו להרשות לעצמם לקנות אותו באותה העת.
לאו חתם במנצ'סטר סיטי עבור דמי העברה בסך 55,000 ליש"ט, מה שהיה באותה תקופה, מרץ 1960, שיא בריטי חדש.
אף שהייתה מנצ'סטר סיטי בליגה הראשונה, היא כמעט וירדה ליגה בעונה הקודמת.
לאו עצמו חשב כי הקבוצה של הדרספילד הייתה טובה יותר באותה העת.
לאו שיחק בהופעת הבכורה שלו ב-19 במרץ, שהסתיימה בהפסד 3–4 ללידס יונייטד.
באפריל כבש שני שערים בניצחון 1–4 על אסטון וילה, ניצחון אשר הבטיח את השארותה של קבוצתו בליגה הראשונה.
אף על פי ששקל לעזוב את הקבוצה, הוא הפגין יכולת גבוהה, וב-1961 הבקיע שישייה בתיקו נגד לוטון טאון בגביע האנגלי.
אולם, המשחק "פוצץ" עשרים דקות לסיום ותוצאתו נפסלה, כך שששת שעריו לא נחשבו.
הוא אף כבש במשחק החוזר, אך לוטון ניצחו בו, ומנצ'סטר סיטי נשרה מהגביע.
במשחק של סקוטלנד נגד אנגליה, ב-15 באפריל 1961, הפסידה סקוטלנד 3–9, ולאו תיאר זאת כ"היום השחור ביותר שלי".
לאו עצמו לא הבקיע אף אחד משלושת השערים של סקוטלנד במשחק.
לאו ייצג בנובמבר שלאחר מכן את הפוטבול ליג הבריטי בהפסד 2–4 נגד נציגי סרייה א' האיטלקי.
אף שנהנה מתקופתו במנצ'סטר סיטי, לאו שאף לשחק בקבוצה מצליחה יותר.
הוא עבר לטורינו בקיץ של 1961.
שהותו של לאו באיטליה לא התרחשה בהתאם לתוכניותיו.
קבוצה איטלקית אחרת, אינטר מילאנו, ניסתה למנוע ממנו מלהיות שחקן טורינו, בטענה שחתם על חוזה עקרוני איתם, אך הם ויתרו על התביעה לפני שהעונה החלה.
שחקנים בבריטניה לא קיבלו יחס טוב בתקופה זו, והשכר המרבי של שחקני כדורגל בוטל רק מעט זמן לפני כן, כך שהוא הופתע לטובה כשגילה כי אימוני הטרום עונה יתקיימו במלון יוקרתי בהרי האלפים.
אף על פי כן, טורינו נתנה בעיקר בונוסים על סמך הביצועים של הקבוצה; כאשר ניצחה הקבוצה קיבלו תיקים מלאים בכסף, אך כאשר הפסידו – קיבלו מעט כסף, אם בכלל.
בדומה לשחקנים בריטיים אחרים שעברו לשחק באיטליה, לאו לא אהד את סגנון הכדורגל המקומי ומצא את ההסתגלות קשה.
השיטה קטנאצ'ו, שהתבססה בעיקר על הגנה חזקה, הייתה פופולרית במיוחד בתקופה זו, ובגללה החלוצים התקשו להבקיע.
הוא המשיך לשחק עבור סקוטלנד בזמן ששיחק בטורינו אף שהמועדון לא שש לשחררו למשחקים בין-לאומיים ועל אף הסעיף בחוזה שלו שלא חייב את המועדון לשחררו למשחקים מעין אלו.
לאו נפצע בתאונת דרכים ב-7 בפברואר 1962 כאשר חברו לקבוצה ג'ו בייקר נהג בכיוון הלא נכון של כיכר.
בייקר פגע בשפת המדרכה כשניסה לסובב את המכונית, דבר שגרם למכונית להתהפך.
בייקר כמעט נהרג אך פציעותיו של לאו לא היוו איום על חייו.
עד אפריל הוא הגיש בקשה להעברתו מהקבוצה, אך היא זכתה בהתעלמות.
מבחינתו של לאו, "הקש ששבר את גב הגמל" היה הרחקתו במשחק נגד נאפולי.
אחרי המשחק נאמר לו כי מאמן הקבוצה, בניאמינו סנטוס, הורה לשופט להרחיק אותו מהמשחק מכיוון שכעס שהוציא חוץ לאחר שנאמר לו בפירוש לא לעשות כן.
לאו עזב, ונאמר לו שהוא יועבר למנצ'סטר יונייטד.
כמה ימים לאחר מכן נאמר לו שכרטיסו נמכר ליובנטוס וכי "האותיות הקטנות" בחוזהו מחייבות אותו לעבור אם ירצה ואם לאו.
בתגובה טס חזרה לביתו שבאברדין בידיעה שטורינו לא יקבלו את דמי ההעברה אם יסרב לשחק ביובנטוס.
בסופו של דבר חתם לאו במנצ'סטר יונייטד בתמורה לשיא בריטי של 115,000 ליש"ט, ב-10 ביולי 1962.
לאו עבר חזרה להתאכסן במנצ'סטר אצל בעלת הבית איתה שהה כאשר שיחק עבור מנצ'סטר סיטי.
במשחקו הראשון במנצ'סטר יונייטד, ב-18 באוגוסט 1962, הוא שיחק נגד וסט ברומיץ' וכבש שער לאחר שבע דקות משחק, שהסתיים לבסוף בתיקו 2–2.
מנצ'סטר התקשתה לחזור למעמדה כקבוצת צמרת לאחר האסון האווירי במינכן בשנת 1958, ובגלל חוסר יציבות הם בילו את רוב העונה במאבק הישרדות בליגה.
במשחק ליגה נגד לסטר סיטי הבקיע לאו שלושער אבל הקבוצה הפסידה בכל זאת.
שחקניה הציגו יכולת טובה בגביע האנגלי, בו לאו הבקיע שלושער נוסף בניצחון 0–5 על קבוצתו הקודמת הדרספילד.
לבסוף הגיעה הקבוצה לגמר נגד לסטר סיטי.
לסטר היו הפייבוריטים מפני שסיימו במקום הרביעי בליגה הראשונה, אך לאו כבש את השער הראשון בניצחון 1–3. בעונה זו זכה לאו בגביע האנגלי הראשון והאחרון בקריירה שלו, ובאותה עונה גם התחתן עם חברתו דיאנה, ב-11 בדצמבר 1962.
לרוע המזל אירעה באותה עונה תקרית שלדעתו של לאו הכתה גלים בשנים שלאחר מכן.
במהלך משחק נגד וסט ברומיץ' ב-15 בדצמבר 1962 התגרה בהתמדה שופט המשחק, גילברט פולין, בלאו, בגירויים כמו "הו, חכמולוג, אתה לא יכול לשחק".
אחרי המשחק דיווחו לאו והמנג'ר שלו, מאט באזבי, על המקרה להתאחדות הכדורגל.
ועדת משמעת קבעה כי יש לגנות בחריפות את פולין, אך פולין לא קיבל את ההחלטה ופרש משיפוט.
מאוחר יותר טען לאו ש"בעיניהם של שופטים רבים, [לאו] סומן על ידיהם".
הוא האשים את התקרית בקבלת "עונשים כבדים ומזעזעים" שקיבל מאוחר יותר בקריירה שלו.
לאו הבקיע כמה שערים בתחילת העונה 1963/4, ונבחר לשחק בנבחרת שאר העולם נגד אנגליה באצטדיון ומבלי.
במשחק כבש את השער היחיד בהפסד 1–2. בהמשך הקריירה אמר כי הזכות לשחק במשחק זה היה הכבוד הגדול ביותר לה זכה בקריירה שלו.
העונה שלו נקטעה בשל הרחקה לתקופה של 28 יום, אותה קיבל בגלל הרחקה מהמשחק מול אסטון וילה.
מזג האוויר היה קר באופן יוצא דופן, דבר אשר אילץ את מנצ'סטר יונייטד לשחק משחקים רבים בתקופה קצרה, ותוצאתם נפגעו בהתאם.
מאוחר יותר תלה לאו בזאת את כישלונה של מנצ'סטר יונייטד לזכות בגביע באותה עונה.
בעונת 1964/5 זכה לאו בפרס כדור הזהב, ומנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות הליגה הראשונה לראשונה מאז אסון מינכן.
28 השערים של לאו הפכו אותו למלך השערים של הליגה הראשונה.
בעונה שאחריה פצע לאו את ברכו הימנית במהלך משחקה של סקוטלנד נגד פולין ב-21 באוקטובר 1965. הוא עבר ניתוח בברך בעבר, בהיותו בהדרספילד, והפציעה המשיכה להפריע לו עד סוף הקריירה שלו.
בשנת 1966 ביקש לאו מהמנג'ר של מנצ'סטר יונייטד העלאה בשכר בחידוש החוזה הבא, ואף איים לעזוב את הקבוצה אם לא ייענה בחיוב.
באזבי העביר את לאו לרשימת ההעברות מייד, בטענה ש"אף שחקן לא יחזיק את המועדון הזה בכופר, אף שחקן".
כאשר הלך לאו לבקר את באזבי הוא החתים אותו על התנצלות בכתב, ושלח אותה לעיתונות לאחר שלאו חתם עליה.
לאו טען מאוחר יותר שבאזבי השתמש בתקרית כדי להזהיר שחקנים אחרים מצעד דומה, אף על פי שהוא נתן לו את ההעלאה בחשאי.
לאו הבקיע שער בניצחונה המפורסם של סקוטלנד על אנגליה, ב-15 באפריל 1967, פחות משנה לאחר שזכתה אנגליה באליפות העולם.
מנצ'סטר יונייטד סיימה במקום הראשון בליגה באותה עונה, אך לאו שבע רצון יותר מהניצחון על אנגליה.
מנצ'סטר יונייטד זכתה בליגת האלופות בפעם הראשונה בעונת 1967/8, אך פציעה של לאו בברכו גרמה לו להחמיץ גם את משחק חצי הגמר וגם את הגמר.
הוא קיבל זריקות קורטיזון בקביעות כדי להקל על הכאב, אבל כששיחק עם הברך הפצועה גרם לנזק לטווח ארוך.
בינואר 1968 ביקר לאו רופא מומחה, וזה כתב למנצ'סטר יונייטד כי הניתוח הקודם להסרת הסחוס מהברך נכשל, וכי הוא ממליץ לערוך ניתוח נוסף.
עם זאת הדו"ח הגיע לידיו של לאו רק לאחר כמה שנים שבהן המשיך באימון המלא.
מנצ'סטר יונייטד הגיעה לחצי גמר ליגת האלופות בעונת 1968/9, ושם התמודדה נגד מילאן והובסה לאחר ששער שכבש לאו נפסל.
באזבי, אשר קיבל תואר אבירות, פרש בסוף העונה, והידרדרותה של מנצ'סטר יונייטד החלה.
וילף מקגינס החליף את באזבי בתחילתה של עונת 1969/70. לאו החמיץ את מרבית העונה בגלל הפציעה שלו, מנצ'סטר יונייטד סיימה במקום השמיני בליגה, ובאפריל 1970 הוא הוכנס לרשימת ההעברה עבור סכום של 60,000 ליש"ט.
איש לא הציע לקנותו, ולכן נשאר בקבוצה.
לאחר הכישלון שנחלה הקבוצה בעונת 1970/1, מונה פרנק אופארל למנג'ר של מנצ'סטר יונייטד.
הקבוצה החלה את עונת 1971/2 ברגל ימין וסיימה את שנת 1971 חמש נקודות מהמקום השני בליגה, כשלאו מבקיע 12 שערים.
לאחר מכן נחלשה הקבוצה וסיימה את העונה במקום החמישי.
לאו כבש שער אחד במשחק הראשון בעונה הבאה, אך פציעת הברך שלו הפריעה לו שוב, והוא לא הבקיע בשאר העונה.
ביצועיה הכושלים של הקבוצה נמשכו, ואופארל פוטר.
לאו המליץ על טומי דוקרטי, אותו הכיר כששיחק בסקוטלנד, לתפקיד המנג'ר.
המועדון קיבל את ההמלצה, ומצב הקבוצה השתפר במעט – היא סיימה את העונה במרכז הטבלה.
דוקרטי נתן ללאו העברה חינם בקיץ של שנת 1973, והוא עבר חזרה למנצ'סטר סיטי.
הוא השתתף בהפסד 1–2 בגמר גביע הליגה נגד וולבס.
במשחק האחרון של עונת 1973/4, הבקיע לאו שער מפורסם נגד מנצ'סטר יונייטד שהבטיח את ירידת מנצ'סטר מהליגה הראשונה.
עקב אחורי של לאו הביא לניצחון 0–1 של מנצ'סטר סיטי, אך הוא הצטער מאוד על כך שהוריד את מנצ'סטר יונייטד ליגה.
לאו לא חגג את השער שכבש; הוא עזב את המגרש מיד לאחר מכן והוחלף ללא דיחוי.
זו הייתה הפעם האחרונה שבה בעט בכדור במסגרת מועדון כדורגל מקצועני.
סקוטלנד העפילה למשחקי הגביע העולם בכדורגל בקיץ 1974, בפעם הראשונה מאז 1958. אף שלא שיחק בהרכב הפותח במהלך המוקדמות, לאו צורף לנבחרת ושיחק במשחקה הראשון, נגד זאיר.
סקוטלנד ניצחה 2–0 אך הוא לא כבש.
לאו היה "מאוכזב מאוד", כדבריו, מכך שלא נבחר לשחק במשחק הבא, נגד ברזיל.
גם במשחק נגד יוגוסלביה הוא לא שיחק.
אף על פי שסקוטלנד לא הפסידה באף משחק, היא לא העפילה לשלב השני והודחה מגביע העולם.
ללאו עדיין היה חוזה אצל מנצ'סטר סיטי, אך המנג'ר טוני בוק אמר לו כי ישחק בקבוצת המשנה בלבד אם יישאר שם.
הוא לא רצה לסיים כך את הקריירה שלו, ובקיץ של שנת 1974 פרש מכדורגל מקצועני.
מאז עבד לעיתים כעורך תקצירים וכמגיש ברדיו ובטלוויזיה.
לאו זכה לכבוד רב על הישגיו.
הוא נבחר לשאת את נאום הפתיחה בחנוכת היכל התהילה של הכדורגל האנגלי, בשנת 2002, כהוקרה להשפעה שלו על המשחק האנגלי.
בשנות ה-90 נחשף פסל בדמותו של לאו באצטדיון אולד טראפורד ביציע המערבי, "הסטרטפורד אנד".
אוניברסיטת אברדין העניקה לו תואר דוקטור כבוד ב-5 ביולי 2005.
ב-23 בפברואר 2002 נחשף כי הוריו של הכדורגלן ההולנדי דניס ברגקאמפ, שאהדו את מנצ'סטר יונייטד בשנות ה-60, קראו לבנם על שמו של דניס לאו.
לאו עבר ניתוח מוצלח לטיפול בסרטן הערמונית בנובמבר 2003. הוא שהה בחברתו של ג'ורג' בסט, חברו לקבוצה לשעבר, בשעה שנפטר מדימום קשה ב-25 בנובמבר 2005.
לאו נפטר ב-17 בינואר 2025. הותיר אחריו אישה, דיאנה, וחמישה ילדים.
אחת מהם, שנקראת גם היא דיאנה, שימשה כקצינת עיתונות עבור מנצ'סטר יונייטד.
נאום הפתיחה של חנוכת היכל התהילה של הכדורגל האנגלי: 2002
כדורגלן הזהב של סקוטלנד: 2003
דניס הנובר (נולד ב-20 בנובמבר 1937) הוא אמן לחימה ישראלי ומייסדה של שיטת "דניס הישרדות".
הנובר נולד ביוהנסבורג, דרום אפריקה, למשפחה יהודית קשת יום.
בגיל צעיר התגרשו הוריו, ודניס ושתי אחיותיו הגדולות ממנו הועברו למשפחות אומנה.
בהמשך עבר לפנימייה לילדים יהודים עניים, שם לדבריו חווה רעב, השפלות ואלימות, דבר שהביא אותו לפתח את רוח ההישרדות ואת מיומנויות הלחימה.
בגיל חמש עשרה הצטרף לתנועת השומר הצעיר, שם העמיק את תודעתו הציונית ולימד את חבריו את עקרונות ההגנה העצמית.
הוא למד בבתי ספר מקצועיים, ורכש מקצוע כחשמלאי.
ב-1955 החל ללמוד ג'ודו ולהשתתף בתחרויות ספורט בדרום אפריקה.
וב-1959 התקבל לנבחרת הג'ודו של דרום אפריקה.
ב-1958 פתח בבית כנסת ביוהנסבורג מועדון להגנה עצמית ביחד עם מיקי דווידוב, מחלוצי ענף הג'ודו בדרום אפריקה ולימים מאסטר באמנויות לחימה.
הנובר הגיע לדרגת דאן 3 לאחר לימודים אצל פרופסור ג'ק רובינסון, בריטי שהיה ממייסדי ענף הג'ו ג'יטסו בדרום אפריקה.
בשנת 1960, עלה לישראל הנובר, והתגורר במושב מולדת שבצפון - שם גם פתח את מועדון הג'ודו הראשון בישראל.
בשנת 1966 פתח יחד עם אל הולברט, מורה לג'ו ג'יטסו וקונג פו את המועדון הראשון להגנה עצמית בתל אביב.
הנובר פעל להכנסת הג'ודו למשחקי המכביה השישית ואת ענף הקראטה למכביה התשיעית.
הוא למד קראטה קיוקושנקאי, ענף קראטה מגע מלא מיסודו של מסוטאצו אוימה, מחברו שלמה פייגה שהיה דאן 5, והשתתף בתחרות הראשונה בעולם של קראטה זה בשנת 1975 ביפן ודורג בין שבעת הטובים בעולם בתחום.
הנובר הוא בין מקימי הוועדה לאמנויות הלחימה וההגנה העצמית במכון וינגייט.
היה מיוזמי הכללת הג'ודו והקארטה במשחקי המכביה (משחקי המכביה השישית והשביעית בהתאמה).
הוא המציא את שיטת הלחימה "דניס הישרדות" שהיא שילוב של קראטה, ג'ו ג'יטסו, ג'ודו והגנה עצמית ויישומם להישרדות בקרבות רחוב.
בשנת 2000 הוענק להנובר דאן 10. בשנת 2003 הוענק להנובר אות יקיר העיר הרצליה על פועלו ותרומתו לקהילה העירונית.
בשנת 2004 מונה לנשיא ההתאחדות האירופית לג'ו ג'יטסו.
כיום פועל המכון של דניס בהרצליה, והוכשרו בו אלפי חניכים.
בין תלמידיו המוכרים יותר של דניס ילדיו - אורלי הנובר-בכר (דאן 8), ירון הנובר (דאן 10), וגיא הנובר (דאן 10), ממשיך דרכו של דניס.
וכן יורם יחזקאל (דאן 10), צדוק שמואלי (דאן 10), שמואל (שמוליק) ברנר (דאן 9), ישראל מזור (דאן 9) ושלומי דיאנה (דאן 8).
נכדו, סאן הנובר, השתתף בעונות השלישית והרביעית של תוכנית הריאליטי נינג'ה ישראל.
שני ספרים יצאו לאור המסכמים את חייו של דניס.
הספר הראשון יצא לאור בשנת 2008 ופורסם רק באנגלית.
הספר השני בשם "אלוף בלי נעליים" יצא לאור בשנת 2018.
דניס הישרדות היא שיטת לחימה ישראלית המשלבת בין כמה אמנויות לחימה קיימות מהמזרח הרחוק: ג'ודו, קראטה קיוקושינקאי, ג'ו ג'יטסו יפני והגנה עצמית.
אמן הלחימה הישראלי דניס הנובר החל ללמוד ג'ודו אצל מיקי דוידוב בדרום אפריקה, ולאחר זמן קצר עלה על מורו והיה חבר נבחרת דרא"פ בג'ודו.
למד קראטה קיוקושינקאי מחברו שלמה פייגה, שהיה דאן 5. לשיטת דניס הישרדות היו מספר גלגולים.
בתחילה דניס לימד רק ג'ודו, לאחר מכן הוא הוסיף את הקראטה ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 דניס הוסיף גם את הג'ו ג'יטסו ונתן לה את השם המאוחד: "דניס הישרדות".
השיטה מקנה ללומד אותה יכולת הגנה משופרת כנגד נשק קר וחם, מעניקה למתאמן יכולת התמודדת עם מצבי לחץ ומצבי סיכון.
שיטת דניס הישרדות משלבת בתוכה לחימה בשלושת יסודות הלחימה: עמידה, קלינץ' וקרקע.
בנוסף לכך בעבודה בעמידה יש שילוב בין סטרייקינג וגראפלינג כאחד.
בנוסף, בשיטה לומדים לחימה עם נשק קר וחם, והגנה עצמית ללא נשק.
השיטה כוללת בתוכה, מלבד טכניקה, ערכים של כבוד, אמונה ומשמעת.
היא מעוגנת בפילוסופיית חיים, שעיקרה חיים טהורים המבוססים על שש ערכי כבוד: כבוד לאלוהים, כבוד לדגל/ למדינה, כבוד להורים, כבוד למורים, כבוד לחברים וכבוד עצמי.
כאשר נכנסים לזירה או יוצאים ממנה - באימונים או בתחרות, או מאשרים שהבינו את דברי המאמן או השופט, החניכים מעניקים מין קידה הכוללת הצלבת ידיים ואמירת המילה היפנית: "אוס!".
מנהג זה מראה כבוד למאמן, לבן הזוג, לשופט או לזירה ולשיטה כולה.
בתחילת כל אימון ובסופו עומדים מול המאמן בעמידת יואי (הידיים מאוגרפות ונמצאות ליד המותניים, הרגליים נמצאות ברוחב כתפיים ומצביעות קדימה),נרגעים ונותנים קידה ביחד עם המילה "אוס".
קידה זו בתחילת האימון מנתקת את החניך משגרת החיים ומכניסה אותו למצב מנטלי אחר, מצב של אימון באמנות לחימה.
בסוף האימון קידה זו מסמלת את סיום המאמץ וחזרה לשגרת חיים רגילה ורגועה יותר.
כטכניקה משולבת, השיטה כוללת בתוכה עשרות תרגילים מענפי אמנות הלחימה השונים, ביניהן מכות קראטה; הפלות, בריחים וחניקות מענף הג'ודו; בריחים וריתוקים מענף הג'ו ג'יטסו והגנה נגד נשק קר וחם.
כמו בקראטה, הכללים לקרב אוסרים פגיעה בפנים ובראש באמצעות הידיים ומתירים בעיטות לפנים.
רוב הקרבות מסתיימים בבעיטה כזו שמנטרלת את הנפגע ומזכה את היריב בנקודה שלמה - איפון - וניצחון בקרב.
נגיעה קלה של הרגל בראש היריב מקנה חצי נקודה - ואזרי, שני ואזרי שווים איפון.
בתחרויות במקצי הילדים (עד גיל 16) הפלה וסימון (אגרוף לכיוון הפנים של היריב) מקנה שליש ואזרי.
בעוד שבתחרויות למבוגרים (מעל גיל 16) אין משמעות להפלה וסימון, במידה ומישהו הטיל את הזוג לקרקע ההכנעה תבוצע רק על ידי בריח או חניקה.
בריח/ חניקה בקרקע שוות גם הם לאיפון.
יש לציין שבעבודת הקרקע יש למתחרה רק 20 שניות להכניע את יריבו לפני שהקרב יופסק, כל מתחרה יחזור לפינה שלו והקרב יתחיל מחדש, בעמידה.
האליפות מתקיימת בדרך כלל בתקופת חופשת חנוכה, ומאורגנת על ידי "המרכז הארצי לדניס הישרדות" הממוקם בהרצליה, שאחראי גם על תחרויות בחו"ל.
לאחר פגרה של שנתיים, התקיימה אליפות ישראל מספר 27 בשנת ב-2007, ה-6.12, אליה הגיעה משלחת מקרואטיה.
באליפות נהוגה חלוקה לקבוצות משקל, קבוצות גילאים, רמה ומין.
בשלב הסופי מתקיימת תחרות "אלוף האלופים" שהיא בעצם תחרות "משקל פתוח", המתקיימת בין אלופי כל קטגוריות המשקלים; המנצח בתחרות זו מוגדר כאלוף ישראל.
בשנת 2019 התקיימה האליפות האחרונה (נכון להיום), האליפות ה-38 במספר.
שיטת דניס הישרדות אינה מתירה אגרופים לאזור הפנים בקרבות, ומתירה אגרופים לאזור הגוף (בטן, חזה, צלעות, כבד, סרעפת, כליות).
בשיטה מתאמנים על אגרופים לפנים, אך אוסרים עליהם בקרבות.
אגרוף עם התקדמות - אגרוף זה יכול להתבצע בשתי דרכים:
מעמידת קרב תוך כדי צעד קדימה של הרגל האחורית, סיבוב של היד (כך שגב כף היד פונה כלפי מעלה) וסיבוב של האגן.
אגרוף זה הוא אגרוף נעיצה חזק מאוד והחיסרון שלו הוא שלוקח יחסית הרבה זמן לבצע אותו ולכן כמעט ואין לו שימוש מעשי בקרבות.
לעומת זאת הוא מצוין לתרגול תנועה עם אגרוף.
מעמידת קרב, הרגל הקדמית מבצעת צעד קדימה ביחד עם אגרוף קדמי, הרגל האחורית מצמצמת טווח כדי לחזור לעמדת קרב.
גרסה זו של אגרוף בהתקדמות היא יותר יישומית בקרבות, בגלל שהיא מספקת צמצום טווח מהיר ומכה תוך כדי צמצום הטווח.
אגרוף קדמי - מעמידת קרב, אגרוף שמתבצע עם היד הקדמית תוך כדי סיבוב של היד (כך שגב כף היד פונה כלפי מעלה).
בנוסף במהלך האגרוף יש להכניס את האגן לתנועה כדי להוסיף כוח לאגרוף ולהגדיל את הטווח שלו.
אגרוף המקביל למכת הג'אב (Jab) מעולם האגרוף.
אגרוף אחורי - מעמידת קרב, אגרוף שמתבצע עם היד האחורית תוך כדי סיבוב של היד (כך שגב כף היד פונה כלפי מעלה).
בנוסף במהלך האגרוף יש להכניס את האגן ואת הרגל התואמת לתנועה כדי להוסיף כוח לאגרוף ולהגדיל את הטווח שלו.
אגרוף המקביל למכת הקרוס (Cross) מעולם האגרוף.
אגרוף אנכי - אגרוף מהיר המתאים לטווח בינוני, היד מתיישרת כך שגב היד פונה לצד החיצוני של הטורי.
המותן מסתובבת ביחד עם הגוף כדי להוסיף כוח ומהירות למכה.
סנוקרת - מעמידת קרב, הגוף מסתובב לכיוון היד שמבצעת את האגרוף והברכיים מתכופפות (כאילו הגוף מבצע טעינה).לאחר מכן הגוף מתיישר והאגרוף עולה לכיוון הסנטר.
אגרוף המקביל למכת האפרקאט (uppercut) מעולם האגרוף.
אגרוף וו - המתבצע מטווח קרוב, לאגרוף זה יש שתי וריאציות האמריקאית והמקסיקנית.
מעמידת קרב, היד מסתובבת כך שגב היד פונה כלפי מעלה (הגרסה האמריקאית) או כך שגב היד פונה כלפי האוקה (הגרסה המקסיקנית), הגוף מסתובב ביחד עם היד כדי לייצר יותר כוח למכה.
אגרוף המקביל למכת ההוק (Hook) מעולם האגרוף.
אגרוף מעגלי - אגרוף זה מתבצע בטווח בינוני, כלומר הזווית שנוצרת במרפק של היד המבצעת היא זווית גדולה יותר מהזווית הנוצרת באגרוף וו.
אגרוף הפוך - היד המבצעת מאוגרפת הפוך (אצבעות פונות כלפי מעלה).
מכוון לאזור הבטן של בן הזוג.
מכת מרפק - יכולה להתבצע בכמה וריאציות.
מרפקים לפנים מותרים להגנה עצמית בלבד, בתחרויות מרפקים לא מותרים בכלל.
מרפק מבחוץ פנימה - מעמדת קרב כשהידיים שומרות על הפנים יש לבצע הטיה של היד כלפי מעלה כך שהזרוע מקבילה לרצפה.
לאחר מכן יש לסובב את האגן כך שהמרפק יגיע לאזור החזה (אל הפנים במקרה של הגנה עצמית) של בן הזוג.
מרפק מלמטה - עמדת קרב כשהידיים שומרות פנים, היד המבצעת עולה כלפי מעלה כך שהמרפק מוביל.
מרפק מלמעלה - המכה האחרונה בשבע קיל.
כשבן הזוג נמצא במצב שהוא מכופף (בין אם כי הוא קיבל מכת ריכוך שקיפלה אותו או שהוא תפוס באיזה שהוא קלינץ'), היד המבצעת מגיעה מלמעלה כלפי מטה כך שהמרפק מוביל את התנועה.
מכה זו יכולה להתבצע לכיוון גזע המוח והיא מכה קטלנית ואסורה בתחרויות השיטה.
מרפק אחורה - מכה ששימושית בעיקר במקרה של חביקה מאחור כשהידיים מחוץ לחביקה.
מרימים את היד המבצעת ומטים אותה כך שהזרוע מקבילה לרצפה, לאחר מכן יש לבצע סיבוב של המותן אחורה ביחד עם תזוזה של היד לאותו כיוון.
מכה המכוונת לגרון ומתבצעת עם החיבור בין האגודל לאצבע, המותן מסתובבת ביחד עם המכה כדי לייצר יותר כוח.
מכיוון שהמכה הזאת מכוונת לנקודת תורפה היא קטלנית ויכולה לנטרל או אפילו להרוג ולכן יש להשתמש בה עם שליטה, ורק במקרי חירום.
מכה המכוונת לאף ומתבצעת עם שורש כף היד, המכה מתבצעת ביחד עם סיבוב של האגן ויש לה שתי וריאציות.
בגרסה אחת המכה מתבצעת כלפי מעלה ואז היא יכולה לגרום לדחיפה של עצם האף לתוך המוח ובכך להרוג את מקבל המכה, גרסה זו היא קטלנית ולכן אין לבצע אותה אלא אם מדובר במקרה של הרוג או תיהרג.
בגרסה השנייה המכה מתבצעת בצורה ישירה לתוך האף כך שהיא יכולה לשבור אותו ולהשבית את מקבל המכה, אך לא לגרום לו לנזק בלתי הפיך.
מכת פטיש - המכה מתבצעת עם יד מאוגרפת ופוגעת עם הצד הסכיני של היד.
תקיפה המתבצעת מאותו כיוון של היד התוקפת.
תקיפה המתבצעת מהכיוון הנגדי של היד התוקפת.
תקיפה המתבצעת מלמעלה כלפי מטה.
בנוסף למהלומות אלו, בשיטה ישנן עוד מספר מהלומות שונות המגיעות מעולם הקראטה.
בעיטה לאשכים - היתרון הגדול של בעיטה לאשכים הוא שהיא מכוונת לנקודת תורפה ולכן היא יכולה (כשהיא מתבצעת נכון) לנטרל תוקף.
עם זאת, מכיוון שהיא יכולה לנטרל תוקף השימוש בבעיטה זו הוא אך ורק להגנה עצמית והיא לא תתבצע בקרבות רנדורי במכון כדי לא לפגוע בשאר המתאמנים.
בעיטה זו יכולה להתבצע עם הרגל הקדמית או הרגל האחורית, והיא מתחלקת לכמה שלבים:
הרמה של הרגל כשהברך מכופפת, יישור הברך, חזרה למצב שהברך מכופפת ומשם חזרה לעמידה רגילה.
בבעיטה זו הרגל הבועטת צריכה להיות במצב של פוינט כך שנקודת הפגיעה באשכים של היריב היא גב כף הרגל.
בעיטה זו היא בעיטת הצלפה מהירה מאוד.
בעיטה אחורית - מתבצעת על ידי הרמה של הרגל ויישורה לאחור, תוך כדי מבט מעבר לכתף כדי לראות את התוקף.
הפגיעה של הרגל היא כך שהעקב נמצא כלפי מעלה.
בעיטה זו מכוונת בדרך כלל לגובה מרכז גוף אך יכולה גם להתבצע לכיוון הפנים.
בנוסף בעיטה זו יכולה להתבצע גם תוך כדי סיבוב.
ברכייה- מכה המכוונת לאשכים, לבטן או לפנים.
כדי לבצע מכה זו יש להרים את הברך ולנעוץ אותה לאזור הרצוי.
כמו ברוב הבעיטות יש להכניס את האגן לבעיטה זו כדי לייצר יותר כוח.
הברכיות בקרבות ובתחרויות השיטה לא מותרות לנקודות תורפה ולפנים.
בדרך כלל משתמשים בברכיות ביחד עם תפיסה של היריב, אך אפשרי להשתמש בברך גם מבלי לתפוס אותו.
מאי גרי (Mae geri) - בעיטה קדמית עם הרגל האחורית, מתבצעת בארבעה שלבים: הרמה של הרגל האחורית, יישור הרגל, קיפול הרגל וחזרה לעמדת קרב.
כמו בקייזמי מאי גרי הפגיעה של הבעיטה עם כריות כף הרגל.
בעיטה שמכוונת לגובה צודאן או ג'ודאן.
בעיטה זו יכולה להתבצע כבעיטת נעיצה (שימושי להדיפת האוקה לאחור) או כבעיטת הצלפה (בעיטה יותר חזקה ממאי גרי נעיצה)
ככל שנרים את הרגל המקופלת גבוה יותר היא תתיישר גבוה יותר.
יש להכניס את המותן לבעיטה כדי לשפר את הכוח שלה ולהגדיל טווח.
יוקו גרי (Yoko geri) - בעיטה צידית המבוצעת או עם סכין כף הרגל או עם פגיעה מלאה של כף הרגל.
בעיטה זו יכולה להיות מכוונת למרכז הגוף או לפנים.
הרמה של הרגל הבועטת בעודה מכופפת
סיבוב של הגוף (על ידי רגל ציר) כך שהרגל הבועטת היא הרגל הקרובה לאוקה, ביחד עם טעינה של הרגל על ידי התקפלותה לכיוון הרגל ציר.
חזרה למצב בו הברך של הרגל הבועטת מקופלת (הרגל שבעטה היא עדיין הרגל שקרובה לאוקה)
סיבוב של הגוף חזרה למצב ההתחלתי תוך כדי הורדה של הרגל
בעיטה זו יכולה להתבצע כבעיטת הדיפה או כבעיטת הצלפה.
כאשר השימוש בה הוא להדיפת האוקה עדיף לפגוע עם כל כף הרגל, ואם המטרה היא לגרום לכאב עדיף להשתמש בסכין כף הרגל.
דגש חשוב – למרות שאפשר לבצע יוקו גרי כך שהטורסו נשאר ישר, יש עוד דרך שמותאמת יותר לאנשים בעלי גמישות נמוכה.
ההיגיון בדרך זו לביצוע יוקו גרי הוא שהגוף מתפקד כמו מאזניים.
כך שהרגל הבועטת היא צד אחד והגוף מהמותן ומעלה הוא הצד השני.
כיוון שזה כך כשצד אחד עולה הצד השני ירד וכך יהיה יותר קל לאנשים לא גמישים להגיע לגובה ג'ודאן.
ליוקו גרי יש עוד שתי וריאציות.
היא יכולה להתבצע כבעיטה בסיבוב או כבעיטה בקפיצה בסיבוב.
היתרון בביצוע יוקו גרי בסיבוב הוא שהיא צוברת יותר כוח כתוצאה מהתנופה שנוצרת בסיבוב.
בעוד שהיתרון בלבצע יוקו גרי בקפיצה בסיבוב הוא שזו גרסה יותר מהירה ולכן גם יותר חזקה של יוקו גרי בסיבוב.
הבעייתיות בשתי גרסאות אלה של יוקו גרי היא שצריך להבין טוב את כל הנושא של טווחים ושל תזמון בשביל להצליח באמת לפגוע איתן ולא סתם לפספס את האוקה ולצאת מאיזון.
מיקה זוקי גרי (Mikazuki geri) - מיקה זוקי גרי (תרגום מיפנית: בעיטת סהר) היא בעיטה מעגלית שיכולה להתבצע בשני מצבים: מבחוץ פנימה (סוטו מיקה זוקי גרי) או מבפנים החוצה (אוצי מיקה זוקי גרי).
מיקה זוקי גרי יכולה לכוון במטרה לפגוע בפנים של האוקה או במטרה להסיט אגרוף שלו אם הוא תוקף מטווח רחוק (לדוגמה אם הוא תוקף עם אוי צוקי).
בעיטה זו מצוינת לאנשים בעלי גמישות נמוכה כיוון שבגלל ההעלאה המהירה של הרגל, הרגל יכולה להגיע לשיא הגובה שלה בקלות רבה יותר.
בעיטה זו פחות חזקה ממוואשי גרי אך יותר מהירה ממנה.
סוטו מיקה זוקי גרי (Soto mikazuki geri) - בשביל לבצע סוטו מיקה זוקי גרי יש להרים את הרגל מבחוץ כלפי פנים בסיבוב מהיר.
הרגל נשארת ישרה לכל אורך הבעיטה, כשהחלק שפוגע בבעיטה זו הוא החלק הפנימי של כף הרגל.
אוצי מיקה זוקי גרי (Uchi mikazuki geri) - בשביל לבצע אוצי מיקה זוקי גרי יש להרים את הרגל מבפנים כלפי חוץ בסיבוב מהיר.
הרגל נשארת ישרה לכל אורך הבעיטה, כשהחלק שפוגע בבעיטה זו הוא הצד הסכיני של כף הרגל.
מוואשי גרי (Mawashi geri) - אחת הבעיטות הכי מוכרות והכי תדירות בשיטה.
מוואשי גרי מבוצעת מעמדת קרב ויכולה להתבצע גם עם הרגל הקדמית וגם עם הרגל האחורית.
ארבעה שלבים לביצוע מוואשי גרי:
הרמה של הרגל כשהיא מקופלת
ביצוע רגל ציר עם הרגל שעל הקרקע
יישור של הרגל ופגיעה במטרה
מוואשי גרי יכולה להתבצע בשלושת הגבהים (גובה פנים, גובה מרכז גוף וגובה רגליים).
מוואשי גרי לגובה פנים - בעיטה חזקה מאוד שנמצאת בשימוש רב בשיטה בעיקר באליפויות.
באנגלית בעיטה זו מוכרת כ"high kick" (בעיטה גבוהה).
מוואשי גרי לגובה מרכז גוף - בעיטה זו ידועה גם בשמה באנגלית שהוא "Middle kick".
כמו ששמה רומז בעיטה זו מכוונת לאזור מרכז הגוף, כלומר אזור הצלעות, כבד וכולי.
מוואשי גרי לגובה רגליים - בעיטה זו ידועה גם בשמה באנגלית שהוא "Low kick".
את הלואו קיק אני מכוון לאזור הירך של היריב כשהפגיעה היא עם השוק שלי.
גם בעיטה זו מתפרקת לשתי גרסאות: לואו קיק פנימי ולואו קיק חיצוני.
את הלואו קיק הפנימי אני אכוון לחלק הפנימי של הירך של היריב, בעוד שאת הלואו קיק החיצוני אני אכוון לחלק החיצוני של הירך של היריב.
את הלואו קיק החיצוני ניתן לכוון לשלושה אזורים בירך של האוקה:
לשריר הצידי של הירך - מומלץ לכוון מעט מעל הברך כיוון ששם השריר פחות גדול ולכן הספיגה שם תהיה פחות טובה.
לשריר הקדמי של הירך-אזור שרוב המתאמנים פחות רגילים לספוג בו ולכן בדרך כלל הוא יהיה חלש יותר מצד הירך, כך שמכה לשם תכאב יותר.
לשריר האחורי של הירך - כדי לבצע לואו קיק לשריר האחורי של הירך יש לבצע התחמקות מלואו קיק של האוקה וחזרה מהירה.
הפגיעה בבעיטה זו היא לשריר שנמצא במצב רפוי ולכן היא כואבת מאוד, אך צריך תזמון וזריזות טובים מאוד בשביל להצליח להשתמש בה.
קקטו אורושי גרי (Kakato oroshi geri) - בעיטה ישרה שמכוונת לפנים, החלק ברגל הפוגע בבעיטה זו הוא העקב.
בקקטו אורושי גרי הרגל עולה מעל גובה הפנים של האוקה ואז יורדת ופוגעת לו בפנים.
בעיטה זו ידועה בכינוייה בעיטת גרזן כיוון שהרגל מבצעת תנועה הדומה לתנועת גרזן.
בעיטה זו מתבצעת ברגל ישרה כשהרגל עולה מהצד, מגיעה לשיא הגובה וחותכת לאוקה את הפנים כלפי מטה.
בדומה למיקה זוקי גרי גם קקטו גרי יכולה להתבצע בסוטו ובאוצי, כלומר הרגל יכולה לעלות גם משמאל וגם מימין לאוקה.
אורה מוואשי גרי (Ura mawashi geri) - הבעיטה מתבצעת על ידי הרמה של הרגל בסיבוב, וחזרה לכיוון הפנים עם החלק התחתון של כף הרגל.
בעיטה זו יכולה להתבצע גם בקפיצה.
בשיטת דניס הישרדות ישנן מספר הטלות שמחולקות לפי החגורות.
לכל חגורה חוץ מלחגורה לבנה ולחגורה שחורה יש מספר הטלות שהחניך צריך לדעת על מנת לקבל את החגורה.
בסוף ההטלה, הלוחם שהטיל את האוקה מסמן את ההטלה עם אגרוף באוויר לכיוון הפנים, והאוקה בולם את הרצפה כשהוא נוגע בה.
ישנם כמה סוגים של בלימות.
עבודת הג'ודו קרקע מתחלקת לשלושה מצבים:
ריתוק - פוזיציית קרקע, הלוחם כלוא בתרגיל הקרקע של היריב.
לכל ריתוק יש כמה מצבים.
בכל מצב של ריתוק יש חשיבות מאוד גדולה למושג שנקרא "משקל מת".
משקל מת זה למעשה השענות עם כל המשקל שלי על האוקה (בן הזוג).
אני משתמש במשקל כדי לייצר לחץ פיזי על האוקה, הלחץ הזה מקשה עליו לנשום ולחשוב.
בג'ודו המטרה בריתוק היא כדי לצבור ניקוד בתחרויות.
לעומת זאת בדניס הישרדות אין חשיבות לזמן הריתוק כי הוא לא מזכה בניקוד לכן המטרה בריתוק הוא לייצר שליטה על הקרקע ומשם להגיע להכנעה על ידי בריח או חניקה.
בשיטה יש מספר גלגולים שנועדו לתרגל מעברים בין ריתוקים.
בחניקות יש הבחנה בין שני סוגים של חניקה:
חניקת אוויר - לחץ חזק מאוד על קנה הנשימה שגורם לחסימתו ובכך לחסימת מעבר האוויר לריאות.
סגנון חניקה זו כואב ולכן הנחנק מקבל איזו שהיא אינדיקציה לכח של החניקה.
ברוב המקרים בחניקה זו המתחרה נכנע בגלל הכאב שנגרם מהחניקה כשמבחינת אוויר יש לו עדיין מספיק כדי להמשיך להתנגד לפחות לעוד כמה שניות.
חניקת דם - לחץ חזק מאוד על העורקים בצוואר שגורם לחסימתם.
כתוצאה מחסימת העורקים מעבר הדם למוח נעצר.
וכיוון שהדם מעביר את אספקת החמצן בגוף גם מעבר החמצן למוח נעצר.
חניקה זו פחות כואבת מחניקת אוויר ולכן לעיתים בתחרויות המתחרה שנחנק בצורה זו מגיע למצב של עילפון בגלל שהוא לא היה מוכן להיכנע.
בריח - הפעלה של לחץ על המפרק של האוקה כנגד הכיוון אליו המפרק מבצע תנועה.
אפשר לבצע בריחים על מפרקים שונים ביניהם: הכתף, המרפק, שורש כף היד ועוד.
כיוון שהתנועה בבריח לא טבעית לגוף האדם היא מלווה בכאב רב.
כאב זה מוביל את האוקה לכניעה.
לעיתים בתחרויות יש מתחרים שחוששים מאוד להפסיד ולכן הם לא מוותרים ישר כשמתבצע עליהם בריח, אלא מנסים להתחמק ממנו.
במקרים כאלה תפקידו של השופט להתערב ולעצור את הקרב, על מנת למנוע פציעה (שבר או פריקה) שעלולה להתרחש על המפרק כתוצאה מהבריח.
הכניעה של האוקה מתבצעת על ידי שתי טפיחות ביד פתוחה על המזרן, על גוף היריב או על גופו שלו.
הדירוג בשיטת דניס הישרדות הוא לפי מערך הג'ודו, אשר מתחיל מ"קיו" ונגמר ב"דאן".
ירון הנובר, בנו של דניס, זכה בתואר אלוף ישראל בשיטת דניס הישרדות ג'וגיטסו למשקל של עד 75 ק"ג בין השנים 1985–1998 ברציפות.
ובשנת 1993 זכה ירון הנובר בתואר אלוף האלופים במשקל פתוח.
דויד טיבי זכה בתואר אלוף דניס הישרדות 1999 2000 2001 2002 2010 וכיום מאמן את דניס הישרדות באר שבע
השיטה נלמדת ב-23 מכונים הפרוסים ברחבי הארץ, וב-5 מכונים נוספים בחו"ל.
אחת לשנה מתקיימת אליפות ארצית לזכר תלמידיו של דניס שנפלו במלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 ולכלל הנופלים במערכות ישראל ובשואה.
לימוד השיטה נעשה לרוב באמצעות אימונים הכוללים, בין השאר, תרגילים לשיפור הכושר הגופני: גמישות, סיבולת, מהירות, זריזות ועיבוי וחיזוק השרירים; כל זאת בנוסף ללימוד הטכניקה עצמה.
בנוסף, המרכזים השונים בארץ מקיימים מחנות אימונים אחת לכמה חודשים.
דניס דוגן הוא שחקן, קומיקאי, במאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
דוגן נולד בעיר ויטון, אילינוי, ילד שני מתוך ארבעה ילדים של מריון, עקרת בית ושל צ'ארלס דוגן, מנהל בסוכנות ביטוח.
הוא בוגר תואר ראשון בחוג לדרמה של אוניברסיטת דה פול בשיקגו, אילינוי.
בהמשך למד גם במכון האמנות של שיקגו.
דוגן התחיל את הקריירה שלו בהופעה במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה בארצות הברית.
בין היתר כיכב בסדרה משלו בשם "ריצ'י ברוקלמן, בלש פרטי", שנמשכה עונה אחת בשנת 1977. הופעותיו בתקופה זו נסמכו במיוחד על מראהו החיצוני.
דוגן נראה בתקופה זו צעיר בהרבה מגילו, ובסוף שנות העשרים לחייו נראה כבן עשרה.
מאז המשיך להופיע בתפקידי משנה בטלוויזיה, וכן מעת לעת בקולנוע בין היתר בקומדיה הרומנטית "צירי לידה" (1988) של הבמאי ג'ון יוז.
דוגן פנה לקריירה כבמאי קולנוע.
בשנת 1990 ביים את הלהיט "מותק, הילד השתגע" (Problem Child) בו אף שיחק.
לאחר מכן המשיך בבמוי קומדיות נוספות כ"להציל את סילברמן" (2001) או "שוטרים ללא הפסקה" (2003).
דוגן זכה להצלחה בעיקר בקומדיות בכיכוב אדם סנדלר, כמו "גילמור המאושר" (1996) (בו גם שיחק בתפקיד הנציב של סבב הגולף המקצועני), או "ביג דדי" (1999) שגם בו משחק דוגן בתפקיד זעיר.
כן ביים דוגן בשנות ה-90 פרקים בסדרות טלוויזיה מצליחות כ"בלשים בלילה" (בה גם הופיע כשחקן במספר פרקים), אלי מקביל, ו-NYPD.
בשנות ה-2000 היו הצלחותיו של דוגן קשורות במיוחד בשיתוף הפעולה עם סנדלר.
בשנת 2006 ביים את קומדיית הספורט "חמים על הספסל" בכיכובו של רוב שניידר.
בשנת 2007 ביים את הסרט השנוי במחלוקת "צ'אק ולארי", על שני כבאים בניו יורק שנסיבות ביורוקרטיות מוזרות גורמות להם להצהיר שהם זוג הומוסקסואלים.
בשנת 2008 ביים את "אל תתעסקו עם הזוהן", קומדיה העוסקת בחייל ישראלי קשוח המגיע לניו יורק להגשים את חלומו להפוך למעצב שיער.
בשנת 2011 הוא ביים את הסרט "לזרום עם זה".
בשנת 2020 ביים את הקומדיה "אהבות, חתונות ואסונות אחרים", על פי תסריט של לארי מילר, בהשתתפותם של דיאן קיטון, ג'רמי איירונס, מגי גרייס וג'סי מקרטני.
בשנת 2024 שיחק בתור פילו ג'ונס במותחן הפשע "בלתי נשכח" שביים מייקל קיטון.
בשנת 2025 שיחק בסרטו של אדם סנדלר, "גילמור המאושר 2".
נישואיו הראשונים של דוגן היו לשחקנית ג'ויס ואן פאטן ב-1973. הם התגרשו ב-1987, ולימים הוא התחתן עם שרון א'וקונור, לה הוא עדיין נשוי ויחד יש להם ילד.
דניס ג'ונסון היה סופר, מחזאי, כותב שירה ומסאי אמריקאי.
הוריו היו בשרות החוץ של ארצות הברית וכך לאחר שנולד בגרמניה, גדל ביפן ובפיליפינים לפני שהוריו שבו לוושינגטון די.
בגיל 14 התדרדר לשתיית אלכוהול ומאוחר יותר החל לצרוך סמים כולל הרואין.
הוא לא מיהר לטפל בהתמכרות שלו לאלכוהול ולסמים, לדבריו מחשש שתפגע היצירתיות שלו.
היה בעל תואר שני מאוניברסיטת איווה.
התפרסם בזכות אוסף הסיפורים הקצרים שכתב בשם "בן ישו" (Jesus` Son, 1992) שנערך לסרט בשנת 1999 ובזכות הרומן "עץ עשן" (Tree of Smoke, 2007) שזיכה אותו בפרס הספר הלאומי (National Book Award).
זכה בפרסים ספרותיים נוספים כמו Whiting Writer's Award בשנת 1986 וה-Lannan Fellowship in Fiction בשנת 1993. בשנת 2002 זכה בפרס אגה קהאן לסיפורים בדיוניים (Aga Khan Prize for Fiction) ובשנים 2006, 2007 החזיק ב-Mitte Chair לכתיבה יצירתית באוניברסיטת המדינה של טקסס.
בסוף ימיו חי עם אשתו השלישית סינדי לי באריזונה ובאיווה.
לג`ונסון שלושה ילדים ושניים מהם חונכו בחינוך ביתי.
בשנת 1997 כתב מאמר בכתב העת האינטרנטי סלון (Salon.com) בזכות החינוך הביתי.
נפטר בגיל 67 מסרטן הכבד.
Jesus` Son - 1992 אוסף סיפורים קצרים