tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות ששימש כמגן, תפקיד הגנתי הדורש לא פעם קשיחות פיזית, נודע פאקטי במשחקו ההוגן והורחק רק פעם אחת בכל הקריירה הארוכה שלו.
נודע גם במשחקו האלגנטי ובמשחק הראש בו הצטיין הודות לקומתו הגבוהה (1.88 מטר).
פאקטי גם שימש במשך תקופה ארוכה כקפטן של אינטר ושל נבחרת איטליה (70 משחקים כקפטן בנבחרת הלאומית) וכנשיא אינטר מילאנו.
ב-4 במרץ נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
נפטר מסרטן ב-4 בספטמבר 2006, בעיר מילאנו.
כמחווה לשחקן, קבוצת אינטר החליטה כי את חולצתו מספר 3, לא ילבש אף שחקן לעולם.
ג'ון פרנסיס אנתוני "ג'אקו" פסטוריוס השלישי היה מוזיקאי ג'אז, בסיסט, מלחין ומנהיג ביג בנד אמריקאי, הנחשב בעיני רבים לגדול נגני הבס בכל הזמנים.
ג'אקו ידוע בעיקר בזכות קריירת הסולו המגוונת שלו, חברותו בהרכב Weather Report בהנהגת ויין שורטר וג'ו זאווינול, ושיתופי הפעולה עם פט מתיני, הרבי הנקוק, וג'וני מיטשל.
פסטוריוס פיתח גישה מוזיקלית חסרת תקדים ורבת השפעה לנגינה בבס, המשלבת הבנה מעמיקה של הרמוניות מתקדמות, ריתמיקה מורכבת וטכניקה וירטואוזית.
פסטוריוס נחשב למי שפיתח את גיטרת הבס נטולת השריגים (Fretless bass) אשר השימוש בה הפך לאחד מסימני ההכר שלו, לצד הנגינה הדומיננטית, סגנון הליווי המלודי שלו, השימוש באוברטונים ושילוב השפעות ממוזיקה לטינית, פאנק ורוק.
בשנת 1988 נוסף ג'אקו בידי כתב העת דאון ביט ל"היכל התהילה של הג'אז".
בשנת 2014 הפיק רוברט טרוחיו סרט תעודי בשם "ג'אקו" הסוקר את חייו ומורשתו.
ג'אקו פסטוריוס נולד בנוריסטאון, פנסילבניה, בשם ג'ון פרנסיס פסטוריוס השלישי, לאביו ג'ק פסטוריוס, מתופף וזמר בהרכבי ביג-בנד, ולאימו סטאפני קטרין האפאלה פסטוריוס.
לפסטוריוס שורשים פינים, סאמים, גרמנים, שוודים ואירים.
זמן קצר לאחר היוולדו עברה המשפחה לאוקלנד פארק, פלורידה שבסמוך לפורט לודרדייל.
פסטוריוס התחנך בבית ספר קתולי.
בתיכון הצטיין בספורט בין היתר בבייסבול, כדורסל, ופוטבול.
את ההשראה לשם ג'קו קיבל משמו של שחקן כדור הבסיס ג'וקו קולון.
כינוי נוסף בו נהגו לכנות אותו היה מוגלי על שם ילד הפרא מסיפורי ספר הג'ונגל.
ההשוואה מצאה חן בעיניו ולכן, מאוחר יותר בחר לקרוא לאחת מחברות ההפצה שלו בשם זה.
פסטוריוס גילה עניין במוזיקה כבר מגיל צעיר וניגן בתופים בעקבות אביו.
כשהיה פסטוריוס בן 13, פצע באופן חמור את שורש כף ידו במהלך משחק כדורגל.
הפציעה הצריכה ניתוח וזמן ההתאוששות מנע ממנו להמשיך ולהתאמן כהלכה.
אף על פי כן, הרבה להופיע וכשהיה בן 15, הצטרף כמתופף ללהקת מוזיקת נשמה מקומית בשם "לאס אולס בראס".
תפנית גורלית בקריירה המוזיקלית שלו התרחשה כאשר מתופף מיומן ממנו הציע עצמו לתפקיד המתופף בלהקה, כשבאותו זמן, בסיסט הלהקה התפטר.
ג'אקו, שעד אז לא ניגן בבס, החליט לנצל את ההזדמנות, קנה גיטרת בס של פנדר, ושב ללהקה כבסיסט.
כשהיה בן 17 החל להתעניין ברצינות במוזיקת ג'אז ורכש בעזרת חסכונותיו קונטרבס, אך התקשה לתחזקו בתנאי הלחות שבביתו, לכן החליט להחליפו בעבור גיטרת בס אחרת.
פסטוריוס ניגן בנעוריו בהשפעת נגנים כמו ג'רי ג'רמוט, ג'יימס ג'מרסון, פול צ'יימברס, הארווי ברוקס וטומי קוגביל, וליטש את כישוריו בנגינה ובכתיבת שירים בלהקות כמו ויין קוקרן ורוכבי ה-ג.ג.
בנוסף לכך גם ניגן במגוון תקליטי R&B וג'אז.
מאוחר יותר טען כי מוזיקאי שלא לומד תווים סופו לנגן ברחוב.
כשהיה בן-22 החל ללמד בס באוניברסיטת מיאמי, שם פגש בין התלמידים את הגיטריסט פט מתיני, שהיה אז בן-18.
מתיני מספר שכששמע את ג'אקו בפעם הראשונה בפלורידה ב-1972 הוא פשוט נדהם.
"מעולם לא שמעתי משהו כזה, לא רק בגלל הטכניקה המדהימה שלו, אלא שהנגינה שלו הייתה אנושיות ובגלל הגרוב הנחוש והנדיר שלו, המצוי רק אצל נגני הג'אז המתקדמים ביותר...
כשניגן ביטא את רוח התקופה".
ב-1974 החל לנגן עם מתיני.
הקלטתם הראשונה יחד, הייתה בהרכב של הפסנתרן פול באלי.
מתיני וג'אקו מצאו שפה משותפת, שניהם היו שותפים לתחושה שלג'אז המודרני יש מקום אחר להתפתח אליו.
ב-1975 מתיני וג'אקו הקליטו ביחד עם המתופף בוב מוזס את אלבום הבכורה של מתיני, Bright size life, בהוצאת ECM.
האלבום נחשב לאבן דרך חשובה בהתפתחות הג'אז-פיוז'ן.
באותה שנה בה הוקלט Bright Size Life נפגש ג'אקו עם המתופף של להקת דם, יזע ודמעות (Blood, Sweat and Tears), בובי קולמבי, שקיבל אישור מחברת התקליטים קולומביה רקורדס למצוא "כישרון טרי" למחלקת הג'אז שלהם.
קולומבי הפיק את אלבום הסולו הראשון של פסטוריוס שנקרא "ג'אקו פסטוריוס".
האלבום נחשב לפורץ דרך משמעותי בתפיסת תפקידה של גיטרה הבס המודרנית וזכה לתשבחות רבות מצד המבקרים.
באלבום התארחו טובי נגני הג'אז של התקופה ביניהם הרבי הנקוק, מייקל ברקר, רנדי ברקר, ויין שורטר, דון אליאס ולני וייט.
אפילו צמד זמרי הנשמה המפורסם, סאם & דייב, התארחו בשיר Come on Come over.
האלבום הורכב מתשעה קטעים ושילב בין ג'אז, מוזיקה קלאסית, סול, פיוז'ן, מוזיקה לטינית ומוזיקת קליפסו.
בזמן העבודה על אלבום הסולו שלו נתקל ג'אקו בקלידן ג'ו זאווינול במיאמי, שם הופיעה להקתו "תחזית מזג האוויר" (Weather Report) שהנהיג יחד עם ויין שורטר.
פסטוריוס הצטרף להרכב בשנת 1976 במהלך העבודה על האלבום "Black Market" והקליט עבורו מספר קטעים, אך טביעת החותם העיקרית שלו התבטאה באלבום Heavy Weather.
באלבום שהיה הנמכר ביותר בתולדות הלהקה וקיבל ביקורות גבוהות רבות תרם ג'אקו לעבודת ההלחנה (לדוגמה הקטע "Teen Town") ובמלאכת העיבוד.
בהופעות בלטה הופעתו הפרועה והראוותנית.
אלבום ההופעה החיה "8:30" זיכה את הלהקה בפרס גראמי בקטגוריית הופעות הפיוז'ן הטובה ביותר.
ג'אקו שיתף פעולה עם אמנים רבים כשהבולטת בהם היא ג'וני מיטשל, איתה הקליט ארבעה אלבומים (ביניהם אלבום מחווה לבסיסט צ'ארלס מינגוס) וליווה אותה בהופעות חיות.
ג'אקו השתתף בהרכב "Trio of Doom" (טריו של אבדון) עם שתי אגדות ג'אז אחרות, טוני ויליאמס בתופים וג'ון מקלפלין בגיטרה.
ג'אקו התארח באלבומים של אל דימיולה, הרבי הנקוק, ג'ימי קליף, מייק סטרן ואחרים.
ב-1981, לאחר שעזב את Weather Report, הקים ג'אקו הרכב ביג בנד בשם Word of Mouth אשר נשמע לראשונה באלבום הסולו השני שלו שגם הוא קרוי Word of Mouth.
באלבום השתתפו ויין שורטר, הרבי הנקוק, ג'ק דז'ונט, מייקל ברקר, טוטס טילמנס ואחרים,
ובאלבום נכלל עיבוד לשירם של הביטלס Blackbird.
האלבום הוכיח את יכולתו הגבוה של פסטוריוס בהלחנה לצד יכולת הביצוע שלו כנגן.
העבודה על האלבום הייתה כרוכה בהוצאות יקרות, הוא הוקלט גם בארצות הברית וגם בבלגיה, אך לא זכה להצלחה מסחרית ובמשך זמן רב פסטוריוס לא הוחתם בחברות תקליטים.
ג'אקו ערך קונצרט לכבוד יום הולדתו, "The Birthday Concert", שם הפגין נגינה וירטואוזית בהופעה שהפכה לאחד התקליטים המצליחים ביותר שלו והיא תיעוד נדיר של יכולותיו כמלחין, מעבד, מנצח, ונגן.
את הקונצרט בחר לפתוח במילים:
אלבומו השלישי "Invitation" תיעד הופעה מתוך סיבוב ההופעות המצליח שערך ביפן ב-1982.
פסטוריוס התאפיין בפזיזות ואמוציונליות ובסוף שירים והופעות היה כדרך קבע מעיף באוויר את גיטרת הבס שלו ומסובב אותה על יד אחת.
בתחילת הקריירה שלו נמנע ג'אקו משימוש בסמים ואלכוהול אבל המצב השתנה כאשר הצטרף ל-Weather Report.
השימוש בסמים השפיע על מצבו הנפשי והתנהגותו הפכה לעיתים לאנטי-חברתית.
הוא אובחן כבעל הפרעה דו-קוטבית במהלך סיבוב ההופעות היפני שלו ב-1982 עם ההרכב Word of Mouth, אז הוצע לו לראשונה השימוש בליתיום.
הוא התגרש מאשתו אינגריד וב-1986 הפך לדר רחוב ברחובות ניו-יורק.
אשתו לשעבר ואחיו גרגורי ערכו לו התערבות, לאחר מכן אושפז וקיבל קארבאמזפין במקום ליתיום, אך ללא הועיל.
ג'אקו חזר לסורו ושב להיות דר רחוב ברחובות ניו-יורק.
ב-11 בספטמבר 1987 פסטוריוס התגנב לבמה במופע של קרלוס סנטנה והוצא בכוח מהמתחם.
לאחר מכן, הוא עשה את דרכו למועדון בווילטון מאנרס בפלורידה.
שם, לאחר ששבר לכאורה דלת זכוכית אחרי שנמנעה ממנו הכניסה למועדון, דווח כי פסטוריוס נכנס לעימות פיזי עם אחד ממאבטחי המועדון, לוק הבן.
פסטוריוס אושפז עם מספר שברים בפניו ופצעים בעינו הימנית וזרוע שמאל.
לפי הדיווחים, הוא נפל לתרדמת וחובר למערכת החייאה.
לאחר כמה סימנים מעודדים להתאוששות עבר פסטוריוס דימום מוחי שהוביל בסופו של דבר למוות מוחי.
הוא נפטר ב-21 בספטמבר 1987, בגיל 35, בביה"ח ברוארד ג'נרל בפורט לודרדייל, פלורידה.
הוא נקבר בבית הקברות "Our Lady Queen of Heaven" בצפון לודרדייל.
לאחר מותו של פסטוריוס, הואשם לוק הבן ברצח מדרגה שנייה אך לאחר מכן הודה באשמה בסעיף הריגה.
משום שלא היו לו הרשעות קודמות, ועקב זמן שריצה בכלא בזמן שהמתין לגזר דינו, הוא נשפט ל-22 חודשי מאסר וחמש שנים תקופת מבחן.
הבן קיבל חנינה לאחר ארבעה חודשים בעקבות התנהגות טובה.
פסטוריוס הושפע ממוזיקאים רבים, ביניהם ג'יימס ג'מרסון, ג'יימס בראון, מיילס דייוויס, דיוק אלינגטון, צ'ארלי פארקר, צ'ארלס מינגוס וג'ון קולטריין, פרנק זאפה, הביטלס, ג'ימי הנדריקס, הבנד, סנטנה, באך וסטרווינסקי.
סגנון ועיצוב גיטרת הבס המודרנית
פסטוריוס נחשב בעיני רבים לאבי גיטרת הבס המודרנית.
הוא נהג לנגן במהירות גבוהה, אף על פי שהפקת הצליל בגיטרת הבס נחשבת לקשה יותר בהשוואה לגיטרה רגילה, ונגינתו הייתה דומיננטית, בשונה מהליווי הסטנדרטי שהיה נהוג עד אז.
ג'אקו העיד שהדרך שבה ניגש ללמוד שיר חדש כללה קודם כל את למידת המנגינה וכך שילב אותה הן בליווי והן בקטעי סולו.
ג'אקו הרבה להשתמש בצלילים עיליים, שבהם עשה צורך ליצירת קו מלודי הדומה לכלי נשיפה (למשל כמו בשיר "Birdland" כתוספת הרמונית לליווי וכמו בשיר "Bright Size Life") או כדי ליצור אקורדים ומערכת הרמונית שלמה (כמו בשיר "Portrait of Tracy" ובקטעי סולו בהופעות חיות).
פסטוריוס הרבה לנגן בצעירותו R&B ופ'אנק ונחשף גם למוזיקה קובנית ואלו השפיעו רבות על נגינתו, בעיקר בתחום הגרוב.
בהשפעת סגנונות אלו שילב בנגינתו גרובים מהירים והרבה להשתמש ב"גוסט-נוטס", טכניקה בה פורטים על המיתרים ביד ימין ובו בזמן חוסמים את המיתרים ביד שמאל.
הגיטרה איתה ניגן רוב ימיו נקראה פנדר ג'אז בס של חברת פנדר והדגם "Jaco Pastorius Jazz Bass" נקרא על שמו.
גיטרת הבס בה השתמש לרוב הייתה חסרת סריגים (Fretless), בדומה לקונטרבס וכלי קשת אחרים, והיה אחד החלוצים בשימוש בגיטרת בס מסוג זה.
את הגיטרה שלו כינה "The Bass of Doom" ("בס האבדון").
פסטוריוס פרסם סדרת ספרים וקלטות וידאו בשם "The Modern Electric Bass" (גיטרת הבס המודרנית), בהן הוא מתעד את הטכניקה שלו ומציב תרגילים בעלי רמת קושי שונות בליווי חוברת תרגול.
סרט תיעודי המתאר את סיפור חייו ומותו יצא ב-2014 בהפקתו של בסיסט להקת הת'ראש מטאל מטאליקה, רוברט טרוחיו, המעריץ את ג'אקו מגיל צעיר ומכנהו "הגיבור שלי".
בסרט השתתפו ויין שורטר, הרבי הנקוק, ג'וני מיטשל, פלי, סטינג, בוטסי קולינס, וקרלוס סנטנה, ומופיעים בו תמונות וסרטונים מן הארכיון המשפחתי של משפחת פסטוריוס שלא נראו טרם לכן.
1976 - אלברט מנג'לדרוף - Trilogue-Live!
1985 - בראיין מלווין - Night Food.
1988 - פרנסיסקו מונדרגון ריו - Natural.
1990 - בראיין מלווין טריו - Standards Zone (הוקלט ב-1986).
ג'אקומו אגוסטיני (באיטלקית: Giacomo Agostini; נולד ב-16 ביוני 1942) הוא רוכב מרוצי אופנועים איטלקי שהתחרה בסדרת הגרנד פרי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. הוא זכה ב-15 אליפויות עולם, מתוכן שמונה בקטגוריה הבכירה.
בחמש עונות הוכתר אגוסטיני לאלוף עולם בשתי קטגוריות שונות במקביל.
אגוסטיני נולד בלוברה, מחוז לומברדיה שבאיטליה.
בעודו נער ניסה את כוחו במרוצים, אך אביו, שהיה תעשיין איטלקי עשיר, הפגין חוסר שביעות רצון מהעיסוק במרוצים.
אגוסטיני החל את קריירת הרכיבה המקצועית בגיל 21 ב-1963. בשנה זו זכה בתואר אלוף איטליה בקטגוריית 175 סמ"ק כשרכב עבור חברת מוריני האיטלקית.
הצלחתו אפשרה לו לעבור לקטגוריית ה-350 סמ"ק ולזכות בתואר אליפות איטליה בשנה העוקבת.
במסגרת עונה זו הוא גם התחרה בסיבוב האיטלקי של עונת הגרנד פרי ב-350 וסיים במקום הרביעי.
הוא הוחתם לקבוצת היצרן האיטלקי אם וי אגוסטה שבה רכב אלוף העולם באותה עת מייק היילווד.
מעברו של היילווד ב-1966 לקבוצת היצרן היפני הונדה הותירה את אגוסטיני כרוכב הבכיר בקבוצה וסללה את הדרך לרצף אליפויות שלא שוחזר מעולם בקטגוריית ה-500 הבכירה.
הוא זכה עבור אם וי אוגוסטה בשבע אליפויות רצופות ב-500 וכמעט במקביל בעוד שבע רצופות ב-350. עונת 1967 הגיעה לסיום דרמטי כאשר אגוסטיני והיילווד זכו כל אחד בחמישה מרוצים לפני פתיחת המרוץ האחרון שבו הוכרעה האליפות לטובת אגוסטיני.
ב-1974 הודיע אגוסטיני על מעבר לקבוצת היצרן של ימאהה.
היה זה צעד חריג באותה עת, כיוון שהיצרנים היפניים לא הצליחו עד אז לזכות באליפות ה-500. באותה שנה לא הצליח אגוסטיני להשיג את התואר בקטגוריית ה-500 סמ"ק, אך זכה ב-350. שנה לאחר מכן, זכה בתואר ראשון ליצרן יפני בקטגוריית ה-500. היה זה גם אופנוע שתי הפעימות הראשון שזכה בתואר זה.
ניצחונו האחרון של אגוסטיני היה ב-1976 בגרמניה.
בעונה זו חזר לאם וי אוגוסטה אך לא זכה לאליפות נוספת.
הוא פרש ממרוצי אופנועים בשנת 1977. החל מ-1978 ניסה כוחו במשך שלוש שנים במרוצי מכוניות אך לא זכה להצלחה.
בשנת 2000 העניק ארגון ה-FIM לאגוסטיני את התואר "אגדת מרוצים".
ג'אקומו בארוצי דה ויניולה (באיטלקית: Jacopo Barozzi da Vignola; ) היה אדריכל איטלקי.
דה ויניולה נולד בשנת בכפר ויניולה (Vignola) שליד בולוניה, כפר ששמו הפך לכינויו.
כאן בא גם במגע עם האדריכלים שהשפיעו עליו: בלדסרה פֵּרוּצי וסבסטיאנו סֵרליוֹ.
פרוצי השפיע עליו כאדריכל, כשהחל בבולוניה בבניית הבזיליקה של סן פטרוניו.
סרליו השפיע עליו כתאורטיקן של האדריכלות.
בשנים 1543-1541 שהה ויניולה בארמונו של פרנסואה הראשון בפוֹנטינבּלוֹ שבצרפת.
שם הכין לארמון העתקי ברונזה מפסלים שבאוסף הוותיקן.
אחר-כך חזר לבולוניה ועסק בהשלמת הבזיליקה של סן פטרוניו.
בשנת 1550 עבר לרומא לצמיתות.
כאן נכנס לעבוד בשרותם של האפיפיור ומשפחת פארנֵזֵה.
עבור האפיפיור בנה, יחד עם האדריכלים ג'ורג'ו וזארי וברתולמיאו אמאנאטי, את הווילה ג'וליה (Villa Giulia) שבצפון העיר (שבה מצוי כיום המוזיאון האטרוסקי), ותכנן עבור משפחת פארנזה את מעון הקיץ של הקרדינל אלסנדרו בקאפרהרולה שליד ויטֵרבּוֹ, ואת ארמונו של אוטאביו פארנזה, דוכס פארמה ופיאצ'נצה, בפיאצ'נצה (Piacenza).
ליד וילה ג'וליה, בנה ויניולה ברומא את הראשון מבין המבנים הדתיים שבנה, היא הקאפלה סנט' אנדראה .
הקאפלה היא בעלת תוכנית חדשנית שכן מדובר באולם בעל מִתאר סגלגל, בעל כיפה סגלגלה, אלמנטים שלא נודעו קודם לכן.
מפעל הבנייה הדתי החשוב ביותר שתכנן היא כנסיית ה"ג'זו" .
זו כנסיית-האֵם של המסדר הישועי, שנבנתה במרכזה של רומא.
הוא התבקש לתכנן כנסייה גדולה שבה תינתן לכל באי הבית האפשרות לחזות ולשמוע בבהירות את הדרשות שנשאו בה.
כדי לעמוד בדרישה יצר כנסייה בעלת אולם תווך קצר ורחב, ובעיקר אולם החסר טורי עמודים וחסר סיטראות.
לכנסייה נבנה גם אולם-ערב (טרנספט) שזרועותיו קצרים במיוחד.
ויניולה תכנן את הכנסייה והחל לפקח על בנייתה אך לא ראה בהשלמת המפעל, דבר שנעשה בידי ג'אקומו דלה פורטה.
ויניולה נפטר ביולי שנת 1573. בזמן מותו כבר הפך ספרו ל'אורים ותומים' של האדריכלות.
למרות הישגיו בתחומי האדריכלות תהילתו באה לו בזכות חיבור צנוע בשם: "כללים לחמשת הסדרים של האדריכלות" (Regole delli cinque ordini d'architettura), שנדפס לראשונה ברומא, בשנת 1562. מן המהדורה הראשונה (1562) נותר עותק בודד, השמור בספריה הלאומית שבפירנצה.
זהו ספר של תאוריה אדריכלית, שהיא סוגה ספרותית שהייתה מקובלת במאות החמש-עשרה והשש-עשרה באיטליה, בדומה לספריהם של לאונה בטיסטה אלברטי (1485), סבסטיאנו סרליו (1537) ואנדראה פלדיו (1570).
הספר של ויניולה הוא קונטרס המחזיק 32 לוחות, שבו הטקסט המלווה כל שרטוט הוא מינימלי, רשום ככותרת או ככיתובית בין פרטי האיור.
מטרת הספר הייתה לשרת באופן ישיר ומיידי את האדריכל, בעיקר את האדריכל שרצה לבנות ברוח האדריכלות הקלאסית.
ניתן בו מילון צורות מפורט, והכוונה מעשית בתחום הפרופורציות האדריכליות, וזאת באמצעות ביצוע מרהיב עין בעזרת תחריטי נחושת ברורים ביותר, שכל הפרטים הנחוצים לו לאדריכל, ובעיקר גודלי החלקים השונים, מבוטאים במספרים הרשומים במקומם המתאים על-גבי הלוח.
בכך ניתן לאדריכל המתלמד את כל הדרוש לו כדי להוציא תחת ידו בניין קלאסי.
בלוח מספר 3, מן המהדורה השנייה ואילך, הציג המחבר, זה ליד זה, את חמשת דימויי הסדרים של האדריכלות הקלאסית: הטוסקני, הדורי, האיוני, הקורינתי והסדר המשולב, על-גבי בסיסי אבן מוגבהים (פדסטלים).
לוח זה הפך עם הזמן להיות תווית ההיכר של החיבור ושל ויניולה, וברבות השנים הפך להיות האיור המצוטט ביותר בתחום התאוריה והלימוד האדריכליים.
ההצגה של תורת הפרופורציות היא ברורה ביותר, מבוססת על מוֹדוּל יחיד (רדיוס העמוד בבסיסו), ועל יחסים הניתנים במספרים טבעיים קטנים.
הם גם מתאימים בדיוק למתואר ולרשום בשרטוטים.
דבר זה עשה את החיבור לכלי-עזר שימושי ביותר לאדריכל, עובדה שתרמה יותר מכל לתפוצתו הגדולה.
לעומת אנדראה פלאדיו, שהיה לאדריכל תקופת הרנסאנס הנחקר ביותר בעת החדשה, כעדות הביבליוגרפיה העצומה על אודות מפעל חייו, כך היה ויניולה, באמצעות ספרו, לאדריכל הנלמד ביותר של כל הזמנים, על ידי אדריכלים, כעדות המספר העצום של מהדורות לו זכה החיבור (למעלה מחמש-מאות מהדורות עד לשנת 1974).
רק עם ירידת קרנה של מורשת האדריכלות הקלאסית, שנדחקה ממקומה עם כניסת המודרניזם, ירדה במחצית המאה התשע-עשרה גם הפופולריות של הספר.
תרגום לעברית של ספרו בידי רוני רייך (שהוסיף לו מבוא, הערות ומפתחות) ראה אור ב-2001.
ג'אסטיס (נהגה על פי רוב כבאנגלית: Justice) הוא צמד יוצרי מוזיקה אלקטרונית צרפתי, זוכי פרס גראמי, בו חברים גספאר אוֹזֵ'ה (Gaspard Augé; נולד ב-21 במאי 1979) וקסאבייה דה רונֵה (Xavier de Rosnay; נולד ב-2 ביולי 1982).
בעבודתם של השניים ניכרות השפעות של מוזיקת רוק ואינדי הבאות לידי ביטוי גם בתדמיתם.
אלבום הבכורה של הצמד, Cross, יצא ביוני 2007 וזכה לשבחים מצד המבקרים.
האלבום היה מועמד מאוחר יותר לפרס גראמי לאלבום הדאנס/אלקטרוני הטוב ביותר והגיע למקום ה-15 ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2007" של פיצ'פורק ולמקום ה-18 ברשימת "25 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2007" של מגזין בלנדר.
הוא גם היה מועמד לפרס המוזיקה של הרשימה הקצרה לשנת 2007, והפסיד ל-The Reminder של פייסט.
בעקבות האלבום יצאו השניים לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, סיבוב שתועד בסרט ה-DVD משנת 2008 "A Cross the Universe" (מחווה לשם האלבום ולשם שירה של להקת הביטלס).
הרמיקס של הלהקה לשיר "Electric Feel" של MGMT זכה בפרס גראמי להקלטת הרמיקס הטובה ביותר, לא קלאסית בשנת 2009.
בספטמבר 2009 הוכרז כי ג'אסטיס יעברו לחברת התקליטים אלקטרה רקורדס של וורנר מיוזיק גרופ שהושקה מחדש.
על פי הדיווחים, הצמד החל לעבוד על אלבומם השני באמצע 2010. הסינגל הראשון שנקרא "Civilization" יצא לאור ב-28 במרץ 2011, וקיבל אלבום פלטינה משולשת מ-UPFI, ומיני-אלבום שנשא את שמו של האלבום.
הצמד הוציא את אלבומם השני, Audio, Video, Disco, ב-24 באוקטובר 2011. לאחר מכן יצא אלבום הופעה ב-7 במאי 2013, שנקרא Access All Arenas.
ג'אסטיס הכריזו על אלבומם השלישי, Woman, דרך דף הפייסבוק שלהם, והוא יצא לאור ב-18 בנובמבר 2016. הצמד זכה בשנת 2019 בפרס גראמי לאלבום האלקטרוני/דאנס הטוב ביותר על אלבומם Woman Worldwide בטקס פרסי גראמי ה-61.
יצירות מוקדמות, רמיקסים ואד באנגר (2003–2006)
ג'אסטיס הפיקו לראשונה שירים יחד עבור "Hits Up to You" של Musclorvision, אוסף קונספט שבו השירים עוצבו כך שיישמעו כאילו נועדו לאירוויזיון.
האוסף כלל שניים משיריהם, ורצועה של האלטר אגו של אוז'ה מיקרולואסיר.
ג'אסטיס התפרסו לראשונה בשנת 2003 ברמיקס לשיר "Never Be Alone" של הלהקה סימיאן, שנוצר עבור תחרות רמיקסים של תחנת רדיו של קולג' בפריז.
הרמיקס הביא לכך שהלהקה הוחתמה על ידי אד באנגר רקורדס (שהוציא אותו) והפכה ללהיט במועדונים ובאינטרנט.
השיר יצא מחדש בשנת 2004 בחברת התקליטים International DeeJay Gigolo Records של די ג'יי Hell ובסופו של דבר יצא מסחרית בבריטניה בקיץ של 2006 תחת השם "We Are Your Friends" בחברת התקליטים טן רקורדס, חברת בת של וירג'ין רקורדס.
לאחר היציאה המקורית של "We Are Your Friends", ג'אסטיס עבדו על רמיקסים למספר להקות צרפתיות כמו גם לאמנים גדולים יותר כמו בריטני ספירס, N.E.R.D, פאטבוי סלים, ודאפט פאנק.
סינגל הסולו הראשון של ג'אסטיס, "Waters of Nazareth", יצא לאור על ידי אד באנגר רקורדס בספטמבר 2005 וזכה לתמיכתם של תקליטנים.
השיר יצא מחדש בשנת 2006 עם רמיקסים נוספים.
עבודות הרמיקסים של הצמד נמשכו, כאשר הם הפכו למיקסים עבור פרנץ פרדיננד, Mystery Jets, סולוואקס ומר אויזו.
ג'אסטיס זכו בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2006 עבור "We Are Your Friends".
אוז'ה ודה רונה לא נכחו בטקס, והפרס התקבל על ידי המנהל האמנותי של חברת התקליטים "So Me" ובמאי הווידאו ז'רמי רוזאן.
אלבום הבכורה של ג'אסטיס, שנקרא Cross, יצא לאור על ידי אד באנגר רקורדס ב-11 ביוני 2007. האלבום יצא לאור בארצות הברית בחברת דאונטאון/אד באנגר.
שיצא לאור ב-28 במאי 2007, שכלל את השירים "Phantom" ואת הרמיקס של הלהקה עצמה לשיר "D.A.N.C.E.E.", שנקרא "B.E.A.T".
השיר היה מועמד לפרס "קליפ השנה" בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV בשנת 2007. ב-1 בנובמבר גא'סטיס קיבלו את פרס "כוכב הווידאו" בטקס פרסי המוזיקה האירופית במינכן ונבחרו לשחקנים הצרפתים הטובים ביותר של השנה.
ג'אסטיס נבחרו לעשות מיקס לסדרה Fabriclive בשנת 2008, אך פבריק דחתה אותה.
דה רונה אמר כי "הם לא היו מוכנים לדבר כזה".
המיקס כעת נקרא "Justice Xmas Mix", והוא זמין באינטרנט.
ג'אסטיס היו מועמדים לפרס הקלטת הדאנס הטובה ביותר (עבור "D.A.N.C.E.") ולאלבום הדאנס האלקטרוני הטוב ביותר (עבור Cross) בטקס פרסי הגראמי ה-50. ג'אסטיס שחררו את הווידאו קליפ שלהם לשיר "Stress" ב-1 במאי 2008. בסרטון נראית קבוצת צעירים מבצעים מעשי ונדליזם והטרדה, כשהם לבושים במעילים הנושאים את הצלב של ג'אסטיס על גבם.
אחרים האשימו הקליפ כגזעני בשל תיאורם הסטריאוטיפי של צעירים ממוצא אפריקאי (שחורים וצפון אפריקאים כאחד) מהפרוורים החיצוניים של פריז, אחרים ראו את הקליפ כביקורת על הצגת השחורים בתקשורת הצרפתית.
בריאיון ל-The Quietus אמר אוז'ה: "ציפינו כמובן למהומה, אבל בהחלט לא בנושאים האלה...
אם אנשים רואים גזענות בקליפ, זה בהחלט בגלל שאולי יש להם בעיה עם גזענות, כי הם רואים רק שחורים מכים אנשים לבנים, וזה לא מה שקורה".
בריאיון ל-Dummy ב-2005, ג'אסטיס אמרו שהם רוצים קונספט חזק לכל אלבום שהם מוציאים, ועם האלבום הזה, הצמד רוצה לגרום לאנשים לנחש.
כשנשאלו בריאיון אם הנושאים הצולבים שלהם קיבלו משוב שלילי כלשהו, אמר דה רונה: "שמונים אחוז מצרפת הם נוצרים.
אבא שלי היה קצת לא בטוח וחשב שזה טעם רע, אבל הייתי כאילו, זה מה שאני רוצה לעשות אבא.
זה מוזר כי באמריקה קיבלנו תמיכה מקבוצות נוצריות שהודו לנו על הפצת הבשורה.
אנחנו לא הופכים את הצלב ואני מניח שהם חושבים שאנחנו נראים כמו חבר'ה נחמדים אז לא הייתה בעיה".
ב-1 ביוני 2008, הסאן הודיעו כי ג'אסטיס נבחרו על ידי אנתוני קידיס מרד הוט צ'ילי פפרז להפיק את סרט ההמשך של הלהקה ל-Stadium Arcadium, אך הדבר תוקן במהירות על ידי מנהל אד באנגר פדרו וינטר, שכן אנתוני קידיס רק הצהיר שהוא מעריץ של ג'אסטיס, ולא מתכונן לשיתוף פעולה.
ביולי 2008 נחשף כי ג'אסטיס עשו מיקס לתצוגת האופנה של קיץ 2009 של דיור הום, בדומה למה שדאפט פאנק עשו עבור לואי ויטון ב-2007. השיר, הידוע כיום בשם "Planisphère", שוחרר בארבעה חלקים בעמוד המייספייס של הלהקה.
מאוחר יותר הוא שוחרר דיגיטלית באלבומם השני Audio, Video, Disco בשנת 2011 כרצועת בונוס, וכהוצאה עצמאית בשנת 2022.
ב-25 באוגוסט 2008 הודיע הצמד באמצעות מייספייס כי ההוצאה הגדולה הבאה שלה תהיה סרט תיעודי/קונצרטנטי בשם A Cross the Universe.
ההכרזה צורפה גם להזמנה למעריצים לשלוח תמונות ויצירות אמנות בדואר אלקטרוני לכתובת, כך שניתן יהיה לאסוף את התמונות שהתקבלו לשימוש כגרפיקה להוצאה.
סצנה אייקונית ב-A Cross The Universe מתרחשת בלאס וגאס, שם, כמחווה לזמר הרוק הכבד האמריקאי אקסל רוז, גספאר מתחתן עם מעריצה אותה פגש שלוש שעות קודם לכן.
במהלך סיבוב הופעות לשחרור A Cross the Universe בנובמבר 2008, התעוררה מחלוקת כאשר תמונה של אוֹז'ה מתקלט עם Akai MPD24 מנותק צצה.
התמונה עוררה האשמות כי הסטים החיים של ג'אסטיס זויפו.
אוז'ה אמר מאז כי הציוד נותק לזמן קצר מאוד לפני שחובר מחדש והצמד העלתה סט של שלוש תמונות של התקרית לעמוד המייספייס שלהם.
ג'אסטיס ניגנו בערב השנה החדשה 2009 בשיקגו בתיאטרון הקונגרס בפני קהל של יותר מ-4,000 איש.
אוז'ה נראה מאוחר יותר באותו לילה באפטר פארטי שנערך לכבוד הצמד בהשתתפות תקליטנים, אמנים וצלמים מקומיים שונים.
בינואר 2009 הוציאה הלהקה הצרפתית Birdy Nam Nam את אלבומה "Manual for Successful Rioting", עבורו ג'אסטיס הפיקו את השיר האחרון באלבום, "The Parachute Ending".
הרמיקס של הצמד לשיר "Electric Feel" של MGMT זכה בפרס גראמי להקלטת הרמיקס הטובה ביותר, לא קלאסית בשנת 2009.
בגיליון נובמבר 2009 של Mixmag, ג'אסטיס הצהירו כי הם יעבודו על הפסקול לסרטו הקרוב של מר אויזו, גומי (Rubber), ואמרו כי עליהם "לסיים לעבוד על הפסקול לסרטו החדש של מר אויזו לפני שנתחיל להקליט לאלבום החדש".
באפריל 2009, אתר המוזיקה Stereogum אירח רמיקס של הצמד לשיר "Get on Your Boots" של U2, הסינגל המוביל מתוך אלבומה האחרון של הלהקה No Line on the Horizon.
הרמיקס שלהם לשיר "Let Love Rule" של לני קרביץ הופיע גם בבלוג של קניה וסט.
באפריל 2009 בפסטיבל המוזיקה קואצ'לה ואלי, אוז'ה נראה ב"דום" עם ביזי פי, די ג'יי מהדי ודאפט פאנק.
הם ניגנו ב-Voodoo Experience ב-2009 בניו אורלינס, כמו גם ב-HARD Haunted Mansion בלוס אנג'לס בסוף השבוע של ליל כל הקדושים.
ב-14 במרץ 2011 הודיע הצמד באמצעות דף הפייסבוק שלהם על כוונתם להוציא סינגל חדש בשם "Civilization" ב-4 באפריל.
השיר יצא לאור בחברות התקליטים אד באנגר ו-Because Records והיה הסינגל הראשון מתוך האלבום השני.
השיר הוצג גם כפסקול לקמפיין חדש של אדידס שהוביל הבמאי הצרפתי רומן גברס, איתו ג'אסטיס עבדו בעבר.
ב-28 במרץ 2011, הסינגל "Civilization" יצא כשבוע בלעדי לאייטונס, במלואו, כבכורה ליציאת הסינגל ב-4 באפריל.
ב-27 במאי הצמד הוציא את הקליפ הרשמי לסינגל ביוטיוב.
הסרטון מסתמך במידה רבה על CGI וממחיש עולם שבו מונומנטים מפורסמים (כמו פסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו) נהרסים כאשר כוח הכבידה נראה הפוך.
העלילה היא על עדר ביזונים הבורחים מההריסות הנופלות.
באוגוסט 2011 הודיע הצמד כי אלבמום השני, Audio, Video, Disco, יצא ב-24 באוקטובר 2011. בריאיון למגזין הצרפתי Tsugi, הצמד חשף את רשימת 11 הרצועות של האלבום, ותיאר אותו כ"אלבום רוק מתקדם, מנוגן על ידי בחורים שלא יודעים לנגן".
בערך באותה תקופה, הבעלים והמנהל של חברת התקליטים, ביזי פי, ניגן בהופעות שלו חומרים שלא פורסמו מהאלבום.
ב-6 בספטמבר 2011, וידאו קליפ לסינגל "Audio, Video, Disco" יצא על ידי הצמד דרך דף הפייסבוק שלהם.
הקליפ מציג את קסאבייה וגספאר באולפן, ומפרט את תהליך ההקלטה הארוך בסגנון רוקנרול שנחווה ביצירת הסינגל והאלבום.
בתוך הקליפ נראים כלי נגינה שונים, כמו גיטרה חשמלית, פסנתר ומערכת תופים, העומדים כסמלים להתקדמות של ג'אסטיס לצליל רוקיסטי יותר ואלקטרוני פחות.
ב-7 במאי 2013 הוציאה הלהקה את אלבום ההופעה השני שלה, Access All Arenas, שהוקלט בארנה של נים בצרפת ב-19 ביולי 2012.
ב-22 ביוני 2014 הצמד הודיע כי הם החלו לעבוד על אלבומם השלישי.
ב-12 באפריל 2016, Because Music חשפה כי ג'אסטיס נמצאים בתהליכים של חתימה על מסמכי הוצאה של האלבום.
ב-18 ביוני 2016 נחשף סינגל חדש בשם "Safe and Sound" במסיבת בית של אד באנגר בפסטיבל המוזיקה סונאר 2016. שם השיר ועטיפתו נחשפו באמצעות שאזאם.
השיר יצא להורדה ב-13 ביולי 2016. ב-13 בספטמבר 2016, ג'אסטיס חשפו בעמוד הפייסבוק שלהם כי אלבומם השלישי ייקרא Woman.
ב-14 בספטמבר 2016, ג'אסטיס הוציאו את הסינגל השני מהאלבום, שנקרא "Randy", דרך דף הפייסבוק שלהם.
זמן קצר לאחר מכן, ג'אסטיס הודיעו בעמוד הפייסבוק שלהם כי Woman זמין להזמנה מראש דרך אייטונס.
ב-18 בנובמבר 2016, Woman שוחרר דרך אד באנגר רקורדס ו-Because Music.
ב-10 במאי 2018, ג'אסטיס הודיעו על שחרור אלבום רמיקס, Woman Worldwide, ב-24 באוגוסט 2018 לאחר הופעתם בכנס Google I/O בקליפורניה.
האלבום כולל עיבודים חדשים לשירים מהקטלוג שלהם, אשר נוגנו ופורשו מחדש במהלך הופעותיהם החיות.
ב-28 בספטמבר 2018, ג'אסטיס הודיעו שהם ינגנו את "ההופעה החיה האחרונה שלהם לסיבוב ההופעות ולעשור" בפסטיבל HARD Day of the Dead בקליפורניה דרך האינסטגרם שלהם.
גספאר אוז'ה הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Escapades, ב-25 ביוני 2021.
ב-18 במרץ 2021, הרולינג סטון דיווח כי הצמד שלח מכתב הפסקת פעילות לצמיתות לג'סטין ביבר בנוגע לאלבום Justice, בטענה להפרה מכוונת של סימן מסחרי על הלוגו "צלב" של ג'אסטיס.
ב-15 בדצמבר 2022, ג'אסטיס הוציאו את מהדורת יום השנה החמש עשרה של † (Cross), הכוללת שישה שירים חדשים בין רמיקסים ודמואים.
ג'סטין סמית' , ידוע גם בשם הבמה ג'אסט בלייז (Just Blaze), הוא מפיק היפ הופ אמריקאי מפטרסון, ניו ג'רזי.
ג'סטין הוא המנכ"ל של חברת התקליטים Fort Knocks Entertainment.
הוא ידוע בעיקר בשירים שהפיק לג'יי זי ולאמינם.
הוא הופיע בקליפ של הסינגל "No Love" (מהאלבום "Recovery"), שאותו הוא גם הפיק.
ג'אנר ארקין (בטורקית: Caner Erkin; נולד ב-4 באוקטובר 1988) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקיצוני שמאלי והמגן שמאלי באייספור.
ארקין החל את הקריירה המקצועית שלו בתחילת עונת 05–2004 עם הקבוצה הטורקית, מאניסאספור, שבזמנו שיחקה בליגה הטורקית השנייה.
באותה עונה העפיל ארקין עם קבוצתו לליגה הטורקית הראשונה.
בחלון ההעברות של אמצע העונה בינואר 2007, ארקין עבר לקבוצה הרוסית, צסק"א מוסקבה, בעבור סכום של כשלושה וחצי מיליון יורו.
הוא זכה להיות חלק בשתי הזכיות של צסק"א בסופר קאפ הרוסי.
בסוף חודש אוגוסט 2009, גלאטסראיי השאילה את ארקין לעונה אחת ממוסקבה והייתה באפשרותה של הקבוצה הטורקית לקנות אותו בסיום העונה.
תחילה ארקין שיחק בעמדת המגן השמאלי ושותף בעיקר כמחליף להקאן בלטה, אך במהלך העונה, המאמן פרנק רייקארד שיתף אותו בעמדה מתקדמת יותר כקיצוני שמאלי הודות ליכולות ההתקפיות הנהדרות שלו.
הוא כבש את שערו הראשון במדי האדומים בגביע הטורקי נגד טרבזונספור.
בתום עונת 10–2009, גלאטסראיי לא ניצלה את אפשרות הרכישה של ארקין והוא היה נחוש לעבור לקבוצה היריבה, פנרבחצ'ה.
פנרבחצ'ה שילמה עליו שני מיליון יורו בחוזה לארבע שנים עד לסוף חודש יוני 2014. ארקין שותף במהירות כמחליף לעמדת הקיצוני שמאלי.
ארקין יכול לשחק גם כמגן שמאלי וגם כקשר שמאלי ובגלל עובדה זו הקנה לעצמו יותר דקות משחק.
ב-1 ביוני 2016, חתם ארקין חוזה לשלוש שנים בקבוצה האיטלקית אינטר מילאנו.
ב-30 באוגוסט 2016 הושאל ארקין לבשיקטש.
ב-7 ביוני 2017, ארקין חתם בבשיקטאש תמורת 750 אלף אירו שהועברו לידי אינטר.
ב-6 באוגוסט 2020 חזר ארקין לפנרבחצ'ה וחתם לשנתיים.
ארקין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בגיל 17 במשחק ידידות נגד נבחרת גאנה בחודש מאי 2006. השער הראשון שלו הגיע שש שנים לאחר מכן במשחק נגד נבחרת אוקראינה.
ג'אנקרלו דה סיסטי (באיטלקית: Giancarlo De Sisti; נולד ב-13 במרץ 1943 ברומא) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי.
דה סיסטי, שהיה ידוע בכינויו פיצ'ו (באיטלקית: Picchio, נקר), שיחק בעמדת הקשר, וחילק את הקריירה בין שתי קבוצות בלבד, רומא ופיורנטינה.
כקשר נבחרת איטליה, רשם דה סיסטי 29 הופעות, וזכה עם נבחרתו באליפות אירופה ביורו 1968 ובמקום השני במונדיאל 1970. לאחר פרישתו, עבר דה סיסטי לקריירת אימון, במהלכה הוביל בין היתר את פיורנטינה ואודינזה.
דה סיסטי החל את דרכו בקבוצת הנוער של רומא מעיר הולדתו.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-12 בפברואר 1961, במהלך עונה בה עדיין היה חלק מקבוצת הנוער.
החל מעונת כבר היה שחקן קבוע של הקבוצה הבוגרת, והחל להשתלב כמחליף בקבוצה עם 11 הופעות ליגה.
בעונה זו גם רשם את שערו הראשון בסרייה א' בניצחונה של רומא 1-0 על פיורנטינה ב-11 במרץ 1962. בעונת כבר היה לשחקן הרכב בקבוצה, וסייע לה לזכות בקופה איטליה, לאחר ניצחון במשחק גמר כפול על טורינו.
לאחר עונה נוספת כשחקן הרכב, ובעקבות קשיים כלכליים של המועדון, נמכר דה סיסטי לפיורנטינה לקראת עונת .
דרכו של דה סיסטי במדי פיורנטינה התחילה בצורה מוצלחת.
הוא שותף בכל משחקי הליגה בעונה הראשונה בקבוצה, שהסתיימה במקום הרביעי, וזכה עם הקבוצה בשני תארים, הגביע האיטלקי וגביע מיטרופה.
לקראת עונת קיבל דה סיסטי את תפקיד הקפטן, תפקיד אותו מילא עד לעזיבתו ב-1974. בעונת זכה דה סיסטי עם קבוצתו באליפות איטליה, האליפות היחידה בקריירה שלו, והשנייה בהיסטוריה של המועדון.
בכל תשע העונות שלו בקבוצה היה דה סיסטי חלק חשוב ומרכזי במרכז הקישור.
דה סיסטי צבר 348 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה, והוא ממוקם במקום השישי בטבלת ההופעות במועדון בכל הזמנים.
לקראת עונת חזר דה סיסטי לרומא, שם ראה בו המאמן נילס לידהולם חלק חשוב מהקבוצה, וייעד לו את תפקיד הקשר ההתקפי, מתחת לחלוץ.
כבר בעונה הראשונה שלו בחזרה ברומא, סייע לה להתברג במקום השלישי ואף כבש את שער הניצחון במשחק הדרבי מול לאציו.
מבחינה קבוצתית הייתה זו עונת השיא בקדנציה השנייה של דה סיסטי.
הוא הוסיף לשחק ברומא עוד ארבע עונות נוספות, ובסיום עונת פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
דה סיסטי הוא אחד משלושת הכדורגלנים היחידים בהיסטוריה שצברו 200 הופעות לפחות במדי שתי קבוצות שונות בסרייה א', יחד עם לוצ'יאנו קסטליני (טורינו ונאפולי) וצ'ירו פרארה (נאפולי ויובנטוס).
דה סיסטי החל את דרכו בנבחרת איטליה ב-1 בנובמבר 1967 בניצחון 5-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1968. למרות שצבר שתי הופעות בינלאומיות בלבד, זומן דה סיסטי על ידי פרוסיו ולקרג'י לסגל הנבחרת לקראת יורו 1968 הביתי.
דה סיסטי רשם הופעה אחת בטורניר, במשחק הגמר החוזר (הראשון הסתיים בשוויון לאחר הארכה), כשפתח בהרכב בניצחונה של איטליה 2-0 על , בישל את השער השני לפייטרו אנסטסי, והיה שותף לתואר האירופי הראשון של נבחרתו.
דה סיסטי, שהפגין יכולת גבוהה בפיורנטינה ובמרכז הקישור של הנבחרת, היה לחלק חשוב בסגל האיטלקי לקראת מונדיאל 1970 במקסיקו.
הוא פתח בהרכב כל משחקיה של איטליה בטורניר.
בשלב הבתים, איטליה גברה 1-0 על , והסתפקה בתוצאות שוויון 0-0 מול ו כדי להעפיל מהמקום הראשון.
ברבע הגמר דילגה הנבחרת מעל המארחת עם ניצחון 4-1, וחצי הגמר היה אחד מהמשחקים הגדולים שידע טורניר גביע העולם, כשאיטליה גברה על בתוצאה 4-3 לאחר הארכה, במשחק שזכה לכינוי משחק המאה.
דה סיסטי זכה למקום בהרכב גם במשחק הגמר בו הפסידה איטליה 4-1 ל.
כארבעה חודשים לאחר הטורניר, החלה איטליה את דרכה במוקדמות יורו 1972. ב-31 באוקטובר 1970, במסגרת טורניר המוקדמות, כבש דה סיסטי את שערו הראשון בהופעתו ה-20 במדי איטליה, שגברה 2-1 על .
דה סיסטי הוסיף וכבש גם בשתי ההופעות הבאות שלו בנבחרת, ושערו הרביעי והאחרון במדיה היה ב-20 בנובמבר 1971, שוב מול אוסטריה.
לאחר שכשלה להעפיל לטורניר יורו 1972 בעקבות הפסד ברבע הגמר במוקדמות מול , סיים דה סיסטי את דרכו הבינלאומית ולא זומן יותר לנבחרת.
בחמש שנים בנבחרת רשם דה סיסטי 29 הופעות (מתוכן שש במונדיאל ואחת באליפות אירופה), וכבש ארבעה שערים.
מיד לאחר פרישתו ממשחק, החל דה סיסטי בקורס מאמנים, ובמקביל הצטרף לצוות הטכני של קבוצת רומא, במדיה פרש, עד שקיבל את רישיון האימון שלו ב-1980. בינואר 1981 קיבל דה סיסטי את המשרה הראשונה שלו, כשהתמנה למאמן פיורנטינה, אחת מהקבוצות בהן כיכב כשחקן.
דה סיסטי הגיע לקבוצה לאחר כחצי עונה, בה נקלעה פיורנטינה למאבק נגד הירידה.
מיד עם הגיעו לקבוצה חל שינוי מהותי ביכולתה.
היא הפסידה רק פעמיים בחצי העונה השנייה, ועלתה במעלה הטבלה עד שסיימה את העונה במקום החמישי.
בזכות היכולת שהפגינה פיורנטינה, פתח דה סיסטי עם הקבוצה את עונת .
פיורנטינה סיימה את העונה במקום השני בטבלה, נקודה מתחת לאלופה יובנטוס.
לאחר עונה אחת בשלהי הצמרת, חזרה פיורנטינה של דה סיסטי לצמרת הגבוהה כשסיימה במקום השלישי בעונת .
הייתה זו העונה המלאה האחרונה של דה סיסטי בקבוצה.
בקיץ 1984, בפתיחת עונת , אושפז דה סיסטי בעקבות מורסה שהתגלתה במוחו.
לאחר התעקשות של הבעלים שהאמין מאוד במאמן, הוא חזר לספסל לאחר 45 ימים בלבד, על אף שנצטווה לנוח כחצי שנה.
לאחר שהוצע לו כי פרוסיו ולקרג'י ימונה לצידו, החליט דה סיסטי לעזוב את הקבוצה, והוחלף על ידי ולקרג'י בדצמבר 1984.
דה סיסטי חזר למגרשים בינואר 1986 כשהתמנה לתפקיד מאמן אודינזה, שנאבקה נגד הירידה.
הוא הצליח להציל את הקבוצה ולהשאיר אותה בליגה, אך באותו קיץ נחשפה פרשת הטיית משחקים בכדורגל האיטלקי, ובעקבות מעורבותה של הקבוצה בפרשה (דה סיסטי לא היה מעורב באופן אישי ולא הואשם) היא פתחה את עונת לאחר שתשע נקודות הופחתו ממאזנה.
אודינזה סיימה את העונה במקום האחרון וירדה לסרייה ב'.
הירידה הוכרעה בעקבות העונש שספגה הקבוצה, שכן היא צברה יותר נקודות מיריבותיה לתחתית וללא העונש היא הייתה צריכה לסיים את העונה מקום אחד מעל הקו האדום.
ב-1988 התמנה לתפקיד ראש מחלקות הנוער של נבחרת איטליה, שכללו את הנבחרות עד גיל 18, 16 ו-15. הוא הצטרף לצוות המקצועי של אזליו ויצ'יני לקראת מונדיאל 1990 הביתי, בו סיימה איטליה במקום השלישי, ובקיץ 1991 אימן את נבחרת הצבא האיטלקי והוביל אותה לזכייה באליפות העולם לנבחרות צבאיות.
לקראת עונת חזר לאמן במסגרת הסרייה א', כשהתמנה לתפקיד המאמן של אסקולי, העולה הטרייה מהסרייה ב'.
לאחר כחצי עונה בה לא הצליח להתחמק עם הקבוצה מקרבות התחתית, הוא פוטר מתפקידו.
בסיום העונה ירדה אסקולי בחזרה לליגת המשנה.
ב-2001, לאחר כעשר שנים מחוץ לתפקיד מקצועי, חזר דה סיסטי לעולם הכדורגל כשהתמנה לתפקיד המנהל המקצועי של מחלקת הנוער בקבוצת לאציו, היריבה העירונית הגדולה של קבוצת נעוריו רומא.
הוא החזיק בתפקיד עד לשנת 2004, וסיים את תפקידו יחד עם סיום דרכו של המאמן רוברטו מנצ'יני.
ג'אקומו באסי (באיטלקית: Giacomo Bassi; 18 במרץ 1886 – 1968) היה חסיד אומות העולם מאיטליה.
באסי נולד בגוטרו (Gottro) (שהפכה להיות חלק מקרלצו ) שבנפת מילאנו וכמו אביו עבד במנהל הציבורי כמזכיר קהילת קנגראטה .
חמשת בני משפחת קונטנטה (Contente) עזבו את מילאנו אחרי שביתם נהרס בהפצצות בעלות הברית.
בספטמבר 1943, אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את צפון איטליה.
אב המשפחה, ישראל, נכשל בניסיונו למלט את משפחתו לשווייץ באזור אגם מאג'ורה עקב פעילות הצבא השווייצרי באזור, נגד הפליטים.
בני המשפחה פנו לבאסי, וזה, למרות היותו נשוי ואב לתינוק, סייע להם תוך סיכון חייו.
הוא הנפיק להם תעודות זהות מזויפות והנחה אותם להזדהות כפליטים מאזור סיציליה, מכיוון שבתעודות שהיו ברשותו ושאותן הנפיק, צוינו פרטים דומים.
הוא כיוון אותם לכפר סן ג'ורג'ו סו לניאנו וארגן להם כרטיסים לשם הקצבת מזון.
הוא היה מבקר אותם מדי פעם, וכשראה שהמזון אינו מספיק עבורם, היה דואג להבאת מזון ממזנון בית הספר הסמוך.
בני המשפחה הוסתרו כך בעזרת באסי מסוף 1943 ועד השחרור באביב 1945.
באסי נפטר בגוטרו ב-1968. ב-1998 העניק יד ושם לבאסי את התואר חסיד אומות העולם.
ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני היה אמיר קטר הראשון.
לג'אסם היו 19 ילדים שכולם היו בנים ו־7 אחים, מייסדי בית ת'אני.
התאריך שבו ג'אסם נולד אינו ידוע וחסוי, כנראה עקב אי הפיתוח שהיה לפני הגעתו.
אנו יודעים שג'אסם נולד ב־1825 בפוואירית', קטר.
הוא היה בן בכור לאביו מוחמד בן ת'אני.
הוא נכנס לפוליטיקה בגיל מוקדם וכשעבר עם אביו לאל בידא היה מוביל את כל חבריו אחריו וזה קרה רק בגיל 21.
היה מאוד קשה להנהיג את המדיניות הזו ובתקופת שלטון בנו מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני, העות'מאנים כבשו את האזור ות'אני לא התנגד ואהד את השלטון שנתן לקטר אוטונומיה.
ג'אסם התגייס לצבא קטר במלחמת קטר-בחריין שהייתה ב־1867 ונפל בשבי בחריין.
הוא הובא לבחריין אך ברח מהכלא מהר מאוד ופגש משפחה בדואית קטרית שהביאה אותו לאבו דאבי, באבו דאבי רכש נשק בשביל קטר וב־1868 חזר לקטר להמשך המלחמה.
לאחר חזרתו לקטר המושכות התהפכו ולקטר היה יתרון גדול על בחריין מה שגרם לניצחון קטרי במלחמה.
באפריל 1871 מידהט פאשא העות'מאני שלח משלחת לקטר מטעם הממשלה העות'מאנית בבגדאד למזרח חצי האי ערב.
העות'מאנים שיגרו שליח לג'אסם הנושא את דגל האימפריה העות'מאנית.
לאחר המשלחת המוזרה הזו קטר והאימפריה העות'מאנית חיממו יחסיהם בהמון תחומים למשל, בצבא.
בחודש ינואר 1872 שתי המדינות התאחדו סופית אך ג'אסם הורד בדרגתו לשייח' והיה תת-המושל של מחוז מזרח חצי האי ערב שכלל את: בחריין, קטר, מזרח ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, ומחוז מוסנדם שבעומאן.
נקודת המפנה הגיעה כאשר ג'אסם עלה לשלטון.
בתקופת שלטונו היה טוב בקטר ובעקבות הגעת התרבות העות'מאנית אליה היא התפתחה משמעותית.
גם כוחות העצמאות של קטר הכירו בשלטון העות'מאני במדינתם וכולם תמכו בו מלבד שבטים מקומיים.
לפתע יחסי האימפריה העות'מאנית וקטר קפאו, העות'מאנים סירבו לסייע לקטרים במגוון תחומים ובשנת 1885 נעשו ניסיונות רבים מצד הקטרים להוקיע את השלטון ולדכא אותו.
ג'אסם הפך לדמות בולטת באופוזיציה של השלטון וניסה להוציא מקטר את ההשפעה העות'מאנית.
בשנת 1892 היחסים הגיעו לשיא השפל וג'אסם התפטר מתפקידו כתת-המושל של המחוז והפסיק לשלם מיסים לנושים העות'מאנים.
ג'אסם מת ב-13 ביולי 1913 בלוסייל (שהייתה אז כפר קטן, 24 קילומטרים צפונית לדוחה) ושם נקבר.
היו לג'אסם 19 ילדים בסה"כ וכולם היו בנים.
פהד בן ג'אסם אאל ת'אני הראשון (1849 – 1853) בנו הראשון, מת בצעירותו.
ח'ליפה בן ג'אסם אאל ת'אני (1851 – 1931) בנו השני, באופן מיוחד לא נשא תפקיד חשוב מכיוון שלא בא מהאישה המועדפת.
ת'אני בן ג'אסם אאל ת'אני (1856 – 1943) בנו השלישי, השקיע בתחום הספורט בקטר כספים רבים וקרוי על שמו אצטדיון.
עבדאללה בן ג'אסם אאל ת'אני (1880 – 1957) בנו החמישי, היה אמיר קטר ה־3 ובתקופתו קטר שגשגה.
עלי בן ג'אסם אאל ת'אני הראשון (1880 – 1880) בנו השישי, מת בהיותו תינוק.
פהד בן ג'אסם אאל ת'אני השני (1894 – 1894) בנו העשירי, מת בהיותו תינוק.
פהד בן ג'אסם אאל ת'אני השלישי (1895 – 1981) בנו האחד עשר, שייח' אל-ח'יסה, לוסייל, רומליה ועבדא.
סלמאן בן ג'אסם אאל ת'אני הראשון (1896 – 1896) בנו השלושה עשר, מת בלידתו.
סלמאן בן ג'אסם אאל ת'אני השני (חסוי – 1978) בנו השישה עשר, שייח' דוח'אן.
נאסר בן ג'אסם אאל ת'אני (חסוי – 1976) בנו השבעה עשר, שייח' נאסראניה.
סולטאן בן ג'אסם אאל ת'אני (חסוי – 1976) בנו השמונה עשר, שייח' אום אל-אמד
אחמד בן ג'אסם אאל ת'אני (חסוי – 1995) בנו התשעה עשר והאחרון, שייח' אל ח'ור
ג'אקומו בולגרלי (באיטלקית: Giacomo Bulgarelli; 24 באוקטובר 1940 - 12 בפברואר 2009) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
בולגרלי הוא מגדולי שחקניה של בולוניה 1909 בכל הזמנים.
הוא מחזיק בשיא ההופעות בקבוצה עם קרוב ל-500 משחקים רשמיים במדיה, והיה לקפטן הקבוצה במשך עשר שנים.
יחד עם בולוניה זכה בולגרלי בין היתר באליפות איטליה ובשני גביעים.
בולגרלי ייצג את נבחרת איטליה בשני טורנירי מונדיאל, ואף היה בסגל שזכה בטורניר יורו 1968, זכייתה הראשונה של איטליה בטורניר אליפות אירופה.
בסך הכול לזכותו 29 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שבעה שערים.
בולגרלי החל את דרכו בקבוצת הנוער של בולוניה 1909, ובעונת עלה לשחק בשורות הקבוצה הבוגרת.
את הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון קבוצתו 1-0 על ויצ'נצה ב-19 באפריל 1959.
לאחר שהשתלב בסגל הקבוצה בעונותיו הראשונות, החל בולגרלי לתפוס מקום של קבע בהרכב תחת המאמן פולביו ברנרדיני בעונת .
תחת המאמן החדש הצליחה בולוניה להשתלב בצמרת הסרייה א', ואף זכתה בגביע מיטרופה, התואר הראשון של בולגרלי בקריירה, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על סלובן ניטרה.
בעונת , לאחר שתי עונות רצופות במקום הרביעי, זכתה בולוניה באליפות איטליה לראשונה לאחר 23 שנים.
בולוניה סיימה את העונה עם מאזן זהה לזה של אינטר מילאנו של המאמן הלניו הררה, והאליפות הוכרעה במשחק פלייאוף בסטאדיו אולימפיקו ברומא, שם גברה בולוניה על אינטר בתוצאה 2-0.
בולגרלי היה לקפטן הקבוצה בשנת 1965, ונותר בתפקיד זה עד לסיום דרכו בקבוצה עשר שנים אחר כך.
בעונת , הוביל בולגרלי כקפטן את קבוצתו לזכייה בקופה איטליה לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה ראשונה בבית הגמר.
הזכייה הקנתה לקבוצה מקום בגביע הליגה האנגלו-איטלקי, שם גברה על מנצ'סטר סיטי האנגלית בסיכום שני מפגשים.
בעונת הניף בולגרלי פעם נוספת את הגביע האיטלקי.
הוא העפיל עם קבוצתו לגמר מול פלרמו, ופתח בהרכב במשחק שהסתיים בשוויון 1-1 לאחר הארכה.
המשחק הוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין, בו כבש בולגרלי את הבעיטה הראשונה של קבוצתו בדרך לניצחון 4-3.
בולגרלי לבש את מדיה של בולוניה במשך 17 עונות, עד לסיום עונת .
הוא שותף ב-391 משחקי ליגה (כולם בליגה הבכירה) וכבש במהלכם 43 שערים.
בסך הכול עומד מאזנו על 488 הופעות במדי בולוניה, והוא שיאן ההופעות במועדון בכל הזמנים.
לקראת פרישתו, עבר לשני משחקים במדיה של הארטפורד ביסנטניאלס מה-NASL, בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
בולגרלי החל את דרכו הבינלאומית כשייצג את איטליה באולימפיאדת רומא (1960).
הוא היה שותף לשני משחקיה הראשונים של הנבחרת בשלב הבתים, וכן להפסד להונגריה במשחק על מדליית הארד, וסיים עם נבחרתו במקום הרביעי.
על אף שלא ערך אף הופעה במדי נבחרת איטליה, זומן בולגרלי לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1962 על ידי צמד המאמנים פאולו מאצה וג'ובאני פרארי.
הוא זכה להופעת בכורה בנבחרת במשחקה השלישי והאחרון בשלב הבתים, שסיים את דרכה בטורניר, כשעלה בהרכב מול .
כבר במשחק הבכורה שלו כבש בולגרלי צמד, לאחר שהכפיל את יתרון נבחרתו בדקה ה-65, ושתי דקות אחר כך קבע את תוצאת הסיום, 3-0 לאיטליה.
לאחר שהיה שותף לשישה משחקים בטורניר מוקדמות מונדיאל 1966, זומן בולגרלי על ידי אדמונדו פאברי לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1966 באנגליה.
ב-18 ביוני 1966, במשחק ידידות לקראת הטורניר, עלה בולגרלי לראשונה עם סרט הקפטן בניצחונה של איטליה 1-0 על .
בטורניר עצמו פתח בולגרלי בכל משחקי שלב הבתים, כשאיטליה גברה 2-0 על , הפסידה 1-0 ל, ונוצחה באופן מפתיע 1-0 על ידי במשחק שגרם להדחתה מהטורניר.
במשחק זה עלה בולגרלי בפעם השנייה והאחרונה בקריירה עם סרט קפטן הנבחרת.
מאמנה הבא של הנבחרת, פרוצ'ו ולקארג'י, לא העניק קרדיט רב לבולגרלי.
מאז טורניר המונדיאל שותף בולגרלי פעמיים נוספות בלבד במדי הנבחרת, האחרונה שבהן ב-25 ביוני 1967 בניצחון החוץ 1-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1968. בולגרלי זומן על ידי ולקארג'י לסגל איטליה לקראת יורו 1968 הביתי, אך לא שותף בשני משחקיה של איטליה בטורניר, שהסתיימו בזכייתה הראשונה אי פעם באליפות אירופה.
בסך הכול ערך בולגרלי 29 הופעות במדי איטליה, ובהן כבש שבעה שערים.
בתחילת שנות השמונים פיתח בולגרלי קריירה כמנהל ספורטיבי במספר קבוצות באיטליה, בהן מודנה, פיסטוייסה, קטניה, פלרמו וגם בקבוצתו לשעבר בולוניה 1909.
בשנות התשעים החל לפתח קריירה מצליחה פרשן וככותב טורים, בין היתר בעיתון הספורט הנפוץ לה גזטה דלו ספורט.
בנוסף, תרם בולגרלי את קולו כפרשן בדיבוב האיטלקי לסדרת המשחקים FIFA מבית EA Sports, בין השנים 1998 ל-2002.
בולגרלי נפטר ב-12 בפברואר 2009 לאחר מאבק במחלה ממושכת.
בשנת 2014, חמש שנים לאחר מותו, זכה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי.
חבר היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי ()
ג'אסבינדר סאנגרה , CBE, (נולדה בספטמבר 1965) היא פעילה בולטת למניעת נישואין בכפייה, למען אלו שנישאו בכפייה, ולמען נפגעות ונפגעים מהתעללות על רקע הקשור לכבוד.
סאנגרה נולדה וגדלה בדרבי, אנגליה, במשפחה סיקית שמקורה בפנג'אב.
היא ברחה כנערה מנישואים בכפייה, ומאוחר יותר ייסדה ארגון בשם קארמה נירוונה, הפועל עד היום למניעת נישואין כפויים והתעללות על רקע כבוד.
היא קיבלה תואר CBE ב-2013 בשל פועלה עבור קורבנות נישואין בכפייה והתעללות מבוססת כבוד.
נישאנג'י טג'יזאדה צ'אפר צ'לבי הידוע בקיצור כג'אפר צ'לבי (בטורקית: Nişancı Tâcı-Zâde Câ'fer Çelebi; 1459, אמסיה - 18 באוגוסט 1515, אסטנבול) היה פקיד בכיר ומשורר טורקי עו'תמאני שכתב שירת דיואן ומסנווי, בשפות הטורקית ופרסית.
ג'אפר צ'לבי נולד באמסיה בשנת 1459. אביו טג'י בק שימש כמזכיר אישי לנסיך באיזיט שהיה לימים הסולטן העו'תמאני באיזיט השני.
ג'אפר למד בהתחלה אצל אביו ואצל מלומדים אחרים באמסיה.
אחר כך, יחד עם אחיו, סאדי, במדרסות חשובות בעיר ברוסה.
עשה קריירה תאולוגית והוסמך כמורה "מידריס".
את משרתו הראשונה קיבל בסימאב, במערב אנטוליה, אחר כך עבר לאדירנה ואחרי 1492 לימד במדרסת מהמוט צ'לבי באיסטנבול.
בשנת 1497 או 1498 באיזיט השני מינה אותו ל"נישאנג'י" -של המועצה האימפריאלית ראש השלכת הסולטן, וכן "קזאסקרין" - "שופט צבאי" עם סמכויות של קאדי עליון.
נגרר למאבק הכוח בין שייחזאדה אהמט ואחיו סלים, לימים הסולטן סלים הראשון.
אחרי מרד היניצ'רים בשנת 1511 פוטר מתפקידו הממשל.
ג'אפר נחשד בהמרדה בקרב הצבא והוצא להורג בשנת 1515, מיד אחרי שובו של סלים הראשון ממסע צבאי באיראן.
כל עוד הוא עצור נדרש על ידי סולטן לפסוק את דינו של אדם שהמריד נגד הסולטן.
תשובתו הייתה "אם זה הוכח, אז העונש הוא הוצאה להורג".
הסולטן השיב לו שגזר לעצמו את דינו.
נודע כמחבר שירים בסוגת "מסנווי".
אוסף שירי דיוואן בטורקית ובפרסית
ג'סטיס סמית' הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות משחקו בתור פרנקלין ווב בסרטים "עולם היורה: נפילת הממלכה" ו"עולם היורה: עולם חדש" ובשל הופעתו בתור אזקיאל פיגארו בסדרה "גט-דאון" (2017–2016) של נטפליקס.
סמית' נולד באוגוסט 1995 באנהיים, שבקליפורניה לאב ממוצא אפרו-אמריקאי ואם ממוצא צרפתי-איטלקי והוא החמישי מתוך תשעה אחים.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ללימודי אומנות של אורנג' (Orange County School of the Arts) בשנת 2013 והופיע במחזות ברחבי מחוז אורנג' שבקליפורניה.
הוא הופיע לראשונה בסרט "Trigger Finger" מ-2012, עוד לפני סיום לימודיו בתפקיד קטן.
שנה אחרי סיום הלימודים הוא הופיע בסדרה "Masterclass" ("מאסטר הכיתה") בתור עצמו, בסדרה "The Thundermans" למשך 2 פרקים בתור אנגוס ובסדרת הווידאו-בלוג "Vlogbrothers" בתור עצמו.
ב-2015 הופיע בסרטו של ג'ק שרייר "ערים של נייר" המבוסס על הספר ערים של נייר של ג'ון גרין, בתור מרקוס לינקולן.
ב-2017 הופיע בסדרה של נטפליקס "גט-דאון" בתור הנער אזקיאל פיגארו בתפקיד הראשי.
באותה שנה השתתף לצד לוקאס הדג'ס במחזה "Yen" באוף ברודוויי של המחזאית אנה ג'ורדן.
ההצגה רצה בתיאטרון לוסיל לוטרל וסמית' קיבל מועמדויות לפרס לוסיל לוטרל ולפרס דרמה דסק.
ב-2018 הופיע בסרטו של חואן אנטוניו ביונה "עולם היורה: נפילת הממלכה" בתור פרנקלין ווב שעל תפקידו קיבל מועמדות לפרס פטל הזהב - שחקן המשנה הגרוע ביותר.
באותה שנה שיחק גם בסרט "יום אחרי יום".
בשנת 2019 שיחק בסרט "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו" בתפקיד הראשי של טים גודמן.
ב-2020 שיחק בסרט "כל המקומות המוארים", אשר מבוסס על ספר באותו שם של ג'ניפר ניבן.
ב-2022 חזר לתפקיד פרנקלין ווב בסרט "עולם היורה: עולם חדש".
סמית' יצא מהארון כקוויר בפוסט שפרסם באינסטגרם ביוני 2020 אמר שהוא נמצא במערכת יחסים עם השחקן ניקולאס אל אש.
+שנהסדרהתפקידהערות2014Miss Guidanceוואנה בי הארי פוטרסדרת רשת; פרק: "Hopeful: Part 2"2014–2015משפחת רעםאנגוס2 פרקים2016–2017גט-דאון (אנ')אזקיאל "זיק" פיגארותפקיד ראשי; 11 פרקים2019היסטוריה שתויהתלמי השלושה עשרפרק: "Bad Blood"2021–הווהGenerationצ'סטרתפקיד ראשי; 16 פרקים
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גות'הם2024ההופעה הראשית הטובה ביותרראיתי את הטלוויזיה זוהרת
ג'אסט ויז'ן הוא ארגון אמנותי-פוליטי לא-מפלגתי שנוסד על ידי יהודים צפון-אמריקאים המתנגדים לכיבוש הישראלי בגדה המערבית וברצועת עזה.
הארגון יוצר סרטים תיעודיים ותוכן תקשורתי בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
כמו כן הארגון הוא המו"ל השותף של האתר "שיחה מקומית" יחד עם עמותת "972 – לקידום עיתונאות אזרחית".
משרדי הארגון נמצאים בוושינגטון די.
והוא פועל גם בניו יורק ובמזרח ירושלים.
ארגון ג'אסט ויז'ן הוקם בשנת 2003 על ידי רונית אבני , יהודייה ילידת קנדה.
במסגרת לימודיה לתואר במדע המדינה ערכה אבני ראיונות עם 475 פעילים פוליטיים ישראלים ופלסטינים, בניסיון למצוא דרכים לקדם את תהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
בראיונות נעשה שימוש נרחב בסרטים שהופקו על ידי הארגון.
צוות הארגון כולל בעיקר נשים, בהן יוצרות קולנוע, עיתונאיות, פעילות זכויות אדם ונשות חינוך.
הארגון מפיק סרטים תיעודיים ותוכן תקשורתי, שמטרתם היא "להבליט קולות של ישראלים ופלסטינים שפועלים למען סיום הכיבוש ובניית עתיד של חופש, חירות וכבוד לכולם".
כמו כן, ארגון ג'אסט ויז'ן הוא המו"ל השותף של האתר "שיחה מקומית" יחד עם עמותת "972 – לקידום עיתונאות אזרחית".
ארגון ג'אסט ויז'ן הפיק חמישה סרטים תיעודיים בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
חלקם זכו בפרסים שונים בפסטיבלי קולנוע בעולם.
סרט נוסף בשם "The Wanted 18" הופץ על ידי הארגון בארצות הברית, אך לא הופק על ידו.
הסרט "בודרוס" שהופק בשנת 2009 יצא לאור גם כרומן גרפי בערבית.
הוא מביא את סיפורה של נערה בשם אילתזאם מוראר, המונעת מבולדוזר לעקור את עצי הזית בכפר של משפחתה.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים טרייבקה בנוכחות נור, מלכת ירדן.
הסרט "נאילה והאינתיפאדה" שהופק ב-2017 מביא את סיפורן של הנשים שהובילו את ההתקוממות העממית בתקופת האינתיפאדה הראשונה.
הסרט הוצג ברמאללה, בעזה, בביירות ובפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, וכמו כן הוקרן בתיאטרון הערבי-עברי ביפו באוקטובר 2018.
ג'אנקרלו מארוקי (באיטלקית: Giancarlo Marocchi; נולד ב-4 ביולי 1965) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
במהלך הקריירה שלו, הוא שיחק עבור יובנטוס, שם זכה פעם אחת באליפות הליגה, פעמיים בגביע האיטלקי, פעם אחת בליגת האלופות ופעמיים בגביע אופ"א.
כמו כן, הוא שיחק במדי בולוניה בשתי קדנציות שונות.
ברמה הבינלאומית, הוא ייצג את איטליה במונדיאל 1990, שבו היא סיימה במקום השלישי.
לאחר שעבר באקדמיית הנוער של בולוניה, מארוקי שיחק במהלך הקריירה שלו עבור הקבוצה הבוגרת בשתי קדנציות שונות (1982-88, 1996-2000) ועבור יובנטוס (1988-96).
במהלך 18 העונות שלו ככדורגלן, הוא רשם 500 הופעות בליגה, כשהבקיע 33 שערים; 287 הופעות ו-18 שערים במדי בולוניה, ו-213 הופעות ו-15 שערים במדי יובנטוס.
בסך הכל המאזן של מארוקי בסרייה א' הוא 329 הופעות ו-20 שערים.
במהלך התקופה הראשונה שלו בבולוניה, הוא זכה באליפות הסרייה ב' של עונת 88–1987. כשחזר לבולוניה בפעם השנייה בקריירה שלו, הוא זכה בגביע האינטרטוטו של שנת 1998 כקפטן הקבוצה, לאחר שירש את הסרט מרוברטו באג'ו.
הוא עזר לבולוניה לסיים במקום השמיני בעונת 1997/98, מקום שהקנה לה מקום בגביע אופ"א של עונת 1998/99. במפעל זה הם הגיעו עד לשלב חצי הגמר, שם הודחו על ידי אולימפיק מרסיי; במהלך המשחק, נשלף לעבר מארוקי כרטיס אדום וכתוצאה מכך קיבל עונש הרחקה לארבעה משחקים.
בנוסף לכך, הוא עזר לבולוניה להגיע לחצי גמר הגביע האיטלקי שלעונת 1998/99.
במדי יובנטוס, מארוקי שיחק שמונה שנים, פתח בהרכב הפותח תחת מאמנים כמו דינו זוף, לואיג'י מאיפרדי וג'ובאני טרפטוני, ואף לבש את חולצה מספר 10 במהלך עונת 1989/90, אף על פי שקיבל פחות דקות תחת המאמנים טרפטוני ומרצ'לו ליפי בשנים המאוחרות יותר.
במהלך השהות שלו בקבוצה הוא זכה בגביע האיטלקי ובגביע אופ"א ב-1990, לאחר ניצחון בצמד משחקי הגמר בהם ניצחה יובנטוס 3–1 בסיכום המפגשים.
כשעוד גביע אופ"א נוסף להישגיו ב-1993 (לאחר ניצחון 6-1 בסיכום שני מפגשי הגמר על בורוסיה דורטמונד), דאבל של אליפות הליגה והגביע האיטלקי ב-1995, ובעונתו האחרונה בקבוצה זכה בסופר קאפ האיטלקי ובליגת האלופות.
הוא פרש מכדורגל בשנת 2000.
מארוקי רשם 11 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1988 ל-1991, ואף נכלל בסגל שלה למונדיאל 1990 על ידי המאמן, אזליו ויצ'יני; בטורניר זה איטליה סיימה במקום השלישי.
הוא לא שיחק באף משחק בטורניר בשל נוכחותם של ג'וזפה ג'אניני, ניקולה ברטי וקרלו אנצ'לוטי בקישור.
ב-22 בדצמבר 1988, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 על נבחרת סקוטלנד.
ב-13 בפברואר 1991, הוא ערך את ההופעה האחרונה שלו במדי הנבחרת בתיקו המאופס נגד נבחרת בלגיה.
לאחר שפרש מכדורגל, מארוקי החל לעבור כמנהל הספורטיבי של בולוניה, בנוסף לעמדות ניהוליות אחרות; הוא עבד בנוסף כמגלה כישרונות וגם במחלקת הנוער של הקבוצה.
כיום, הוא עובד כפרשן ברשת הטלוויזיה Sky Sport Italia.
מארוקי היה קשר מרכזי או קשר רחבה לרחבה, למרות שהוא לא היה שחקן יצירתי במיוחד.
מארוקי נודע בשל העקביות שלו, ויכול היה לפרוץ את הגנת היריבה ולאחר מכן להתחיל התקפות לקבוצתו.
מחלקה 5/אביר: עיטורי הכוחות המזוינים של איטליה: 1991
ג'אסם א-סעידי כיהן כחבר הבית התחתון של הפרלמנט הבחרייני מטעם מחוז הבחירה של רפאע המזרחית בין השנים 2002–2014. א-סעידי הוא מוסלמי סלפי.
בבחירות שנערכו לפרלמנט הבחרייני ב-2002, נאסר על א-סעידי לרוץ מטעם אל-אסאלה, המפלגה הסלפית בבחריין, עקב היותו "קיצוני מדי".
א-סעידי בחר לרוץ באופן עצמאי וזכה ב-40.3% מהקולות, שהצריכו אותו להתמודד בסיבוב נוסף.
בסיבוב השני זכה ב-53.5% ונבחר לפרלמנט.
בבחירות 2006 זכה ב-70.9% בסיבוב הראשון ונבחר לקדנציה נוספת.