tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראש העיר הנוכחי הוא ויטלי קליצ'קו, שנכנס לתפקידו ב-5 ביוני 2014 לאחר שזכה ב-57% מהקולות בבחירות לראשות העיר שנערכו ב-25 במאי 2014.
תפקיד ראש העיר נוסד בשנת 1997 כיורש לתפקיד יושב ראש המועצה העירונית של קייב.
עד 2010 ראש העיר עמד גם בראש הפרלמנט העירוני.
בשנת 2010 התקבל תיקון לחוק "קייב, בירת אוקראינה" לפיו ראש המועצה העירונית הוא יושב ראש הפרלמנט העירוני ותפקידו נפרד מתפקיד ראש העיר, האחראי לניהול ענייני העיר ועומד בראש האדמיניסטרציה העירונית (באוקראינית: Київська міська державна адміністрація).
סמכויות ראש העיר הוגדרו בחוק "על השלטון המקומי באוקראינה" וחוק "קייב, בירת אוקראינה", לפיהם:
ראש עיריית קייב נוטל חלק בהליכי חקיקה הנוגעים לעיר קייב;
נוטל חלק בקבלת החלטות על פעולות העיר ועניינים בינלאומיים הנוגעים לעיר;
משתתף בישיבות הממשלה בענייני קייב;
משתף פעולה עם הנשיא והממשלה בעניינים הנוגעים לקייב;
מקבל החלטות באשר להעברת גופי ממשל מערים אחרות אל העיר קייב;
ראש עיריית קייב נבחר בבחירות ישירות על ידי תושבי העיר.
בסך הכל נערכו ארבע מערכות בחירות לראשות העיר, מאז 1997.
בשנת 1999 אולכסנדר אומלצ'נקו נבחר לראש העיר לאחר שזכה ב-76% מקולות הבוחרים.
בשנת 2002 זכה שוב לאחר שזכה ב-63,7% מקולות הבוחרים וכיהן בסך הכל במשך 7 שנים כראש העיר קייב.
בשנת 2006 לאוניד צ'רנובצקי זכה ב-31,83% מקולות הבוחרים וכיהן כראש העיר קייב.
בשנת 2015 נבחר ויטאלי קליצ'קו להמשיך לכהן כראש העיר לאחר שזכה ב-65,5% מקולות הבוחרים.
ראש עיריית מוסקבה הוא ראש השלטון המקומי בעיר מוסקבה, בירת רוסיה, והתואר הרשמי שלו הוא "ראש ממשלת מוסקבה".
לראשות העיר מוסקבה יכול להתמנות רק אזרח רוסיה, מגיל 30 ומעלה.
מועמדות לתפקיד מוגשת בפני נשיא רוסיה, ולאחר מכן חייבת לעבור את אישור הדומה העירונית של מוסקבה, הגוף המחוקק של מוסקבה.
ראש העיר מוסקבה הראשון היה טיכון סטרשנב שמונה ב-3 בפברואר 1709 למושל העיר.
מאז 2010, ראש עיריית מוסקבה הוא סרגיי סוביאנין.
בהתאם לחוקי העיר מוסקבה, ראש העיר הוא ראש הרשות המבצעת בעיר מוסקבה ואחראי על פיתוחה הכלכלי והחברתי של העיר, מנהל את משאבי ותשתיות העיר ותפקידי ביצוע נוספים כדוגמת:
ייצוג העיר מול הממשל הפדרלי וגופים אחרים של השלטון המקומי וייצוג העיר בטקסים ואירועים בינלאומיים;
חותם על חוקים ותקנות שאושרו על ידי הדומה העירונית של מוסקבה, הגוף העירוני המחוקק.
בסמכותו אף שלא לחתום ולא לאשר חוקים;
חותם על הסכמים הנוגעים לעיר מוסקבה;
מרכיב את ממשלת העיר (העירייה) ומנהל אותה, יכול לפזר את העירייה וקובע את המבנה שלה;
ממנה ומפטר את התובע הכללי של מוסקבה וראשי הסניפים האזוריים של ארגוני הממשל הפדרלי;
מציע לנשיא רוסיה ולראש ממשלת רוסיה הצעות חוק הנוגעות לעיר מוסקבה;
ממנה ומפטר את נציגי מוסקבה באספה הפדרלית של רוסיה;
ממנה ומפטר את נציגיו בדומה העירונית של מוסקבה;
מגיש לדומה העירונית הצעות חוק;
במידה ונשקפת סכנה לחיי תושבי העיר, בסמכות ראש העיר להטיל עוצר.
עד ה-22 באוקטובר 2008 ראש העיר כיהן במשך קדנציה אחת של 5 שנים (ללא מגבלה על מספר הקדנציות).
כיום הוא מכהן במשך כהונה בת 4 שנים.
מאז 2012, ראש עיריית מוסקבה נבחר בבחירות ישירות על ידי תושבי העיר.
הבחירות הראשונות לראשות העיר נערכו בשנת 1991, אז נבחר גבריאיל פופוב.
לאחר התפטרותו נערכו ב-1996 בחירות שבסיכומן יורי לוז'קוב נבחר לכהן כראש העיר.
בשנת 1999 הוא נבחר שוב ברוב קולות וכך גם בשנת 2003.
בשנת 2004 בוטלו הבחירות לרשויות המקומיות והוחלט כי ראש העירייה ממונה ומפוטר לתפקיד על ידי נשיא רוסיה, בהמלצת הדומה העירונית של מוסקבה.
בשנת 2006 הדומה העירונית הציעה לחדש את הבחירות הישירות לראשות העיר מוסקבה, אך ההצעה לא יצאה לפועל עד שנת 2012. לאחר מכן נערכה מערכת בחירות בספטמבר 2013, כאשר ממלא מקום ראש העיר, סרגיי סוביאנין, נבחר ברוב קולות.
בספטמבר 2018 נערכה מערכת הבחירות הששית במספר וסוביאנין זכה שוב לכהן כראש העיר לחמש שנים נוספות.
תפקיד ראש העיר של מוסקבה תמיד היה בין התפקידים הראשיים ברוסיה.
בשנת 1709 מינה פיוטר הגדול את אחד המקורבים שלו - טיכון ניקיטיץ' סטרשנב לתפקיד המושל.
עם הקמת הגוברניות באימפריה הרוסית הוקמה גוברניית מוסקבה שכללה את העיר בלבד ובראשה עמד מושל.
זה היה השם הרשמי בכל תקופת קיומה של האימפריה הרוסית.
בתקופת ברית המועצות ראש העיר היה יו"ר סניף המפלגה הקומוניסטית בעיר היה מעשית פקיד הממשל הבכיר, למרות שרשמית היה קיים גם תפקיד ראש מועצת העיר.
בהתאם לצו נשיאותי של בוריס ילצין מה-28 באוגוסט 1991, הורחבו סמכויות ראש העיר מוסקבה, ביניהן: ניהול הרכוש העירוני במוסקבה, ניהול הליכי הפרטה של רכוש העיר, ארגון הרשות המבצעת של מוסקבה, ניהול קרקעות העיר ועוד.
ב-27 בספטמבר 1995, הדומה העירונית של מוסקבה קיבלה את הצעת החוק אודות הבחירות לעיריית מוסקבה וסגן ראש העיר.
ב-7 ביולי 1999, נתקבלו הצעות חוק נוספות על הבחירות לגוף המחוקק העירוני וליועצי ראש העיר וסגנו.
המינימום לקביעת מנצח בבחירות לראש העיר הורד מ-50% ל-25%.
ב-15 בפברואר 2006 נערכו שינויים נוספים בחוק הפדרלי אודות השלטון המקומי ולפיו - ראש העיר מכהן בקדנציה בת 4 שנים בלבד.
הדומה העירונית אף החליטה לבטל את החוק העירוני האוסר על ראש העיר מוסקבה לכהן יותר משתי קדנציות ועל פי התיקון החדש לחוק, הותר לראש העיר לכהן יותר משתי קדנציות רצופות.
ראש העיר הנודע ביותר הוא יורי לוז'קוב שניהל את העיר כאילו הייתה התאגיד הכלכלי שלו.
באוקטובר 2010 דמיטרי מדבדב פיטר אותו מתפקיד ראש העיר ותבע להכניס שינויים נוספים בחוק השלטון המקומי ולפיו על כל ראש מחוז ועיר ברוסיה לרכוש את אמון הציבור על מנת להמשיך לכהן כראש השלטון המקומי.
ב-2011 נערכו שינויים בחקיקה שאפשרו בחירות ישירות לראשות העיר מוסקבה, ובספטמבר 2013, לראשונה מאז 2003, נערכו הבחירות לראשות העיר מוסקבה.
דיוקן שם חי בשנים שם תפקיד שנות כהונה אנדריי מטבייב 1666—1728 שליט הסנאט המוסקבאי יולי 1724 — יולי 1725 איוואן מוסין-פושקין 1659—1729 שליט הסנאט המוסקבאי יולי 1725 — פברואר 1727 פיוטר וליאמינוב-זרנוב ?—?
ממשלת המעבר הרוסית ורוסיה הסובייטית
ראש פינה היא עיירת מכרות בדרום נמיביה, בקרבת הגבול עם דרום אפריקה.
העיירה ממוקמת מזרחית ל"אזור יהלומים 1", שהוא מרבץ היהלומים הגדול בנמיביה, וכן בקרבת מכרות נחושת אבץ ועופרת.
בשנת 1963 התגלו באזור מרבצי מינרלים ואבנים טובות על ידי הגאולוג מייקל מקמילן.
אבן הפינה לעיירה הונחה בשנת 1967. שמה של העיירה ניתן לה על ידי מוסי אלי קהאן, מנהלה היהודי של חברת הכרייה הדרום אפריקאית שקיבלה את זיכיון הכרייה.
ראש צוות הוא אדם שתפקידו לספק הדרכה, הנחיה, הוראות, הכוונה ומנהיגות לקבוצה של אנשים אחרים (הצוות), במטרה להשיג מטרות, יעדים או תוצאות מסוימות.
ראש הצוות עובד ביחד עם חברי הצוות ומפקח על התוצאות הכמותיות והאיכותיות של העבודה.
בהתאם למבנה הפנימי של הארגון, יכול להיות שראש הצוות יהיה כפוף למנהל פרויקטים (אשר מפקח על מספר צוותים).
תחומי האחריות של ראש צוות עשויים להשתנות בין ארגונים שונים, אבל בדרך כלל הם כוללים סוג כלשהו של אחריות על בניית הצוות והבטחת עבודת צוות בין חברי הקבוצה.
המושג "ראש צוות" בא להדגיש את האופי של שיתוף הפעולה שבתוך הצוות, להבדיל ממבנה פיקודי, בו ראש הקבוצה הוא המפקד שלה.
לרוב, ראש הצוות הוא חבר בכיר בארגון אבל הוא לא בהכרח יוגדר כמנהל.
יכול להיות שחברי הצוות לא ידווחו ישירות לראש הצוות, אלא יצופה מהם לתמוך בעבודה שלו ושל חברי הצוות האחרים במטרה להשיג את יעדי הצוות.
ראש פטיש הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #113 מאוקטובר 1972 ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר ג'ון רומיטה האב.
ראש פטיש הוא האלטר אגו של ג'וזף, ושם משפחתו אינו ידוע.
ראש פטיש מוכר כאויב של ספיידרמן, אך נאבק גם בגיבורי-על אחרים.
הוא מתלבש ומתנהג כגנגסטר משנות העשרים ושנות השלושים של המאה ה-20.
ג'וזף נמלט מברית המועצות לאיטליה, עם הוריו ואחותו.
אביו ניהל מוסך בטויראנו, התעקש שג'וזף ידבר רוסית בלבד והכה אותו עם פטיש בכל פעם שג'וזף סירב.
הוא חלם להיות גנגסטר, ובסוף גויס על ידי המאגיה - גרסה של יקום מארוול למאפיה.
לאחר שרצח את חברתו לתיכון ובריון התיכון בהקרנת הסנדק חלק שני, ג'וזף הרג את אביו, ואימץ את הכינוי ראש פטיש על העובדה שהוכה על ידי פטיש.
יום אחד, ראש פטיש נמצא מוכה, מדמם והוזה על ידי ג'ונאס הארו, אשר איבד את רישיונו הרפואי לאחר שעסק בניסויים לא חוקיים.
בתקווה לחדש רישיון זה, הארו החליף את הגולגולת של ראש פטיש בגולגולת עשויה תערובת של ויברניום ואדמנטיום.
זיכרונו היחיד של ראש פטיש מהימים לפני הניתוח היה פוסטר של אל קפונה.
זיכרונו של המאפיונר משנות ה-30 של המאה ה-20 ושל גנגסטרים אחרים משנות העשרים גרמו לראש פטיש להתנהג כמותם, ואף להתלבש בסגנונות אלו.
בעקבות כך, ראש פטיש מקים כנופיית פשע משלו.
מלחמת כנופיות פורצת בין כנופייתו של ראש פטיש לארגון הפשע של דוקטור אוקטופוס, ומסתיימת בכך שראש פטיש נמלט מהמדינה בשל התערבותו של ספיידרמן.
דוקטור אוקטופוס נקם בראש פטיש, בכך שפוצץ אותו סמוך לכור אטומי, ומחה אותו מהמימד החומרי.
ראש פטיש הופיע כרוח רפאים הרודפת את דוקטור אוקטופוס, אשר מחזיר את ראש פטיש למצבו החומרי.
ראש פטיש חטף את מיי פארקר, אבל מקרה זה הסתיים בריסוק המטוס של ראש פטיש לתוך נהר הדסון על ידי אוקטופוס.
לאחר מכן, ראש פטיש הציע למאגיה להתאחד תחת פיקודו.
עם שלד חיצוני לשיפור כוחו, הוא נאבק בלפיד האנושי, שהרס את השלד החיצוני שלו.
לאחר שכמעט נהרג על ידי הקינגפין ומתנקשיו, ראש פטיש פורש מתפקידו.
בעזרת זיקית, ראש פטיש חוזר למעמדו כראש הפשע המאורגן של ניו-יורק, ושוכר את טומבסטון כמאבטח ושומר ראש.
לאחר ששכר את הובגובלין להתנקשות כושלת בחייו של רובי רוברטסון, ראש פטיש נחטף והוכה על ידי טומבסטון, אשר זועם על כך שלא זכה לתקוף את רוברטסון בעצמו.
ראש פטיש השתתף בכנס של מאגיה בלאס וגאס, והמשיך במלחמת הכנופיות נגד הקינגפין.
הוא נעשה יעד חיסול של המעניש, וכמעט נהרג על ידי צמד התאומים אנדריאה ואנדריאס פון סטרוקר.
הוא נפגש עם מנהיג הידרה, ברון סטרוקר, ונאבק בדון פורטונטו.
למרות שכל אדון פשע אחר נכנע לפורטונטו, ראש פטיש לא נכנע ונאבק בכוחותיו המשולבים של פוטונטו והידרה.
ראש פטיש סייע לספיידרמן, למורביוס וש.ו.ק, אך הצטרף לתריסר המרושעים של נורמן אוסבורן.
ראש פטיש זייף את מותו מספר פעמים; פעם עם מנהל הממשק הממוחשב של הסנטרי, פעם נוספת בכלא נגד בולזאיי, ועוד פעם נגד דוקטור אוקטופוס.
במהלך אירועי מלחמת אזרחים, ראש פטיש מנצל את הוואקום לאחר כליאתו של קינגפין כדי להרכיב צבא נבלי על (המורכב, בין היתר, מאלקטרו והלוכד).
לאחר ששוחרר, קינגפין מגייס את סוכנות S.H.I.E.L.D ואיירון מן לפרק את צבא נבלי-העל שלו.
במהלך קרב, ראש פטיש נורה על ידי סוכן של הקינגפין, אשר התעמת עם ראש פטיש כשהיה בכלא וירה בו כדורי אדמנטיום מטווח אפס.
למרות שהכדורים לא חדרו לגולגולתו, ראש פטיש קיבל מעין זעזוע מוח, אך בית החולים בו טופל לא היה מסוגל לטפל בו.
עם זאת, סוכניו של מיסטר נגטיב פלשו לבית החולים, הרגו את צוות הרופאים וחטפו את ראש פטיש הפצוע.
לאחר ששב להכרה, ראש פטיש קיבל הצעה להשתלת מוחו בשלד רובוטי עשוי אדמנטיום - הצעה שראש פטיש קיבל.
הביצוע הצליח וראש פטיש חוזר לניידות מלאה, ובעקבות כך נשבע אמונים למיסטר נגטיב.
ראש פטיש הרכיב כנופיית פושעים חדשה, ואף ניצח את ספיידרמן ללא מאמץ ונקע את לסתו.
מאוחר יותר, התקיים קרב גומלין בין השניים, שהסתיים בניצחונו של ספיידרמן ובנקיעת עצם הירך של ראש פטיש.
מאוחר יותר, למרבה האירוניה, ראש פטיש נשלח על ידי מיסטר נגטיב לעזור לספיידרמן להביס את הברדס, מה שהוביל לניסיון סחיטתו של נורמן אוסבורן.
ראש פטיש מתחיל לפקפק בנאמנותו למיסטר נגטיב כאשר סילברמיין חזר.
ללא ידיעתו, סילברמיין זה הוא אנדרואיד הנשלט על ידי מיסטריו.
קרב יריות מתפתח בין מאגיה לראש פטיש כאשר סילברמיין קורא לראש פטיש "בוגד".
בעקבות כך, ראש פטיש מגלה כי מיסטר נגטיב שתל שבב במוחו כדי לספק הלם חשמלי בעת הצורך, כדי להזכיר שהוא האחראי.
במהלך קשת הסיפור "מקורם של המינים", מיסטר נגטיב וראש פטיש הוזמנו על ידי דוקטור אוקטופוס לצוות נבלי-על, אשר יקבלו תגמול תמורת מסירת פריטים מסוימים עבורו.
ראש עיריית ניו יורק הוא בעל המשרה העומד בראש הרשות המבצעת של הגוף הממשלי של ניו יורק (New York City's government).
ראש העירייה נבחר בבחירות ישירות וכלליות וזכאי לשתי כהונות רצופות בנות ארבע שנים כל אחת (מספר הכהונות הוגבל ב-2010, עד אז ניתן היה להגדיל את מספר הכהונות לשלוש).
תקציב עיריית ניו יורק הוא הגבוה מבין התקציבים המוניציפליים בארצות הברית והיא משרתת את מערכת החינוך הציבורית הגדולה ביותר ובה למעלה ממיליון תלמידים.
משרדו של ראש עיריית ניו יורק הוא בבניין העירייה של ניו יורק ומשכן השרד שלו נמצא באחוזת גרייסי (Gracie Mansion), הפתוח בחלקו לציבור.
העיר מתנהלת במודל ראש עיר חזק-מועצה, כאשר מועצת העיר ניו יורק מחזיקה בסמכויות החקיקה ומורכבת מנציגים הנבחרים ברובעי הבחירה השונים בעיר.
ראש העירייה אחראי על כל השירותים הציבוריים בעיר ואחראי על אכיפת החוקים הפדרליים וחוקי מדינת ניו יורק בתחומי העיר.
ראש העירייה ממנה מספר רב של פקידים, בהם נציבים לתחומי העיסוק הראשיים (משטרת העיר ניו יורק, מחלקת הכבאות של העיר ניו יורק, דיור ציבורי, חינוך ובריאות) ושופטים במערכת השיפוט הפלילי העירונית.
לפי החוק יכול ראש העירייה למנות עד שבעה סגנים, שמספרם ותחומי אחריותם אינם מוגדרים בחוק, אלא נקבעים לפי הצורך.
איש מן הסגנים אינו מחליף אוטומטית את ראש העיר בהיעדרותו או נבצרותו.
ראש העירייה מכהן בתוקף תפקידו כחבר מועצה בגופים רבים בעיר, בהם המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, הגנים הבוטניים של ברוקלין, קרנגי הול, מרכז לינקולן, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון המורשת היהודית, ספריית העיר ניו יורק, האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר, מוזיאון קווינס לאמנות ועוד.
בשנת 1665 מינה מושל מדינת ניו יורק, ריצ'רד ניקולס את תומאס וילט לתפקיד ראש העיר ניו יורק.
מאז ועד שנת 1821 היה התפקיד ממונה בעל סמכויות מוגבלות.
ב-1783 העביר המושל את המינוי לוועדת מינויים, בה הייתה לו שליטה רבה.
בשנת 1821 הועברה הבחירה בראש העירייה לוועידת אלקטורים של מועצת העיר וב-1834 הפך התפקיד לנבחר בבחירות ישירות וכלליות.
קורניליוס ואן וייק לורנס, מן המפלגה הדמוקרטית, היה הראשון שנבחר בבחירות אלה.
עד 1898 כללה העיר רק את מנהטן ומאז היא כוללת את הרבעים ברוקלין, הברונקס, קווינס וסטטן איילנד.
בשנת 1942 העביר פיורלו לה גוארדיה את המעון הרשמי למעון גרסיה והוא אף היה הראשון שמינה לו סגן.
תקופת הכהונה שלו הייתה הארוכה ביותר, 12 שנים (שלוש כהונות מלאות של 4 שנים; 1934–1945), שיא אותו הוא חולק עם ראשי העירייה רוברט פ.
מעולם לא כיהנה בניו יורק ראש עיר אישה ודייוויד דינקינס (1990–1993) היה היחיד שלא היה לבן-עור (עד היבחרו של אריק אדמס ב-2022) עם זאת כיהנו בעיר ראשי עיר ממוצא איטלקי, אירי ומלאום יהודי.
במסגרת המפלגה הדמוקרטית פעלה במשך כמאה שנה (מאמצע המאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20) קבוצה שכונתה "קבוצת טמאני הול" (על שם מקום ההתכנסות המקורי שלהם, Tammany Hall).
קבוצה זו פעלה לקידומם של מועמדים צאצאי מהגרים (בפרט אירים-קתולים) לכהונת ראש העיר מטעם המפלגה הדמוקרטית, בהסתמך על היותה של העיר יעד הגירה מרכזי.
לעיתים נבחר ראש עיר מטעם המפלגה הרפובליקנית, שנתמך על ידי דמוקרטים שהתנגדו לקבוצה זו.
הקבוצה פורקה לאחר האשמות בשחיתות שלטונית.
לראש עיריית ניו יורק דגל משלו, המבוסס על דגל העיר ניו יורק בתוספת קשת של חמישה כוכבים מחומשים כחולים מעל החותם.
ראשי עיריית ניו יורק מאז מלחמת העולם השנייה
+שםתקופת כהונהמפלגההערותפיורלו לה גוארדיה1934 – 1945 המפלגה הרפובליקניתראש העיר בזמן מלחמת העולם השנייהויליאם או'דוויר1945 – 1950 המפלגה הדמוקרטיתוינסנט אימפליטרי 1950 – 1953 המפלגה הדמוקרטיתרוברט פ.
וגנר הבן1953 – 1965 המפלגה הדמוקרטיתג'ון לינדזי1966 – 1973 המפלגה הרפובליקנית
ראש סגל הקרמלין הוא עוזרו הבכיר של נשיא רוסיה והאחראי על כל הסגל הנשיאותי של רוסיה.
ראש הסגל הנוכחי בממשלו של פוטין הוא אנטון וָייְנוֹ.
תפקיד ראש הסגל בקרמלין נוצר ביולי 1991 ונקרא "יושב ראש האדמיניסטרציה של נשיא הפדרציה הרוסית".
בתקופת כהונתו של בוריס ילצין הייתה לתפקיד חשיבות פוליטית רבה וראשי הסגל היו אחראים על ניהול כל אנשי הסגל שמתחתיו, קביעת לוח הזמנים של הנשיא וניטור הגישה הישירה אליו.
היכולת לקבוע מי זוכה להפגש עם הנשיא ומי לא זוכה לכך העניקה לראש הסגל עוצמה פוליטית רבה.
כך היה בתקופת בוריס ילצין שבתקופתו כיהנו יורי פטרוב (שהיה מושל מחוז סברדלובסק), ניקולאי ייגורוב (מושל מחוז קרסנודר לשעבר וכיהן כסנטור במועצת הפדרציה), אנטולי צ'ובאיס (שכיהן כסגן ראש ממשלת רוסיה, שר האוצר ומנכ"ל חברת החשמל הלאומית עד פירוקה) וניקולאי בורדיוז'ה (שמונה לאחר מכן למזכ"ל ארגון האמנה לביטחון משותף).
גם בתקופת כהונתו של ולדימיר פוטין ראשי הסגל הצליחו למנף את תפקידם למינויים בכירים בהמשך.
בתקופת פוטין כיהנו בתפקיד אלכסנדר וולושין (יו"ר דירקטוריון חברת החשמל הלאומית עד פירוקה), דמיטרי מדבדב (שעמד בראש מטה הבחירות של פוטין בשנת 2000 ומונה אחר כך לנשיא ולראש הממשלה), סרגיי סוביאנין (שמונה אחר כך לראש עיריית מוסקבה) וסרגיי איוואנוב (שר ההגנה לשעבר).
בתקופת כהונתו של מדבדב כיהן בתפקיד סרגיי נארישקין (שמונה אחר כך ליו"ר הדומה ומנהל סוכנות הביון הרוסית).
לרוב הנשיאים היה יותר מראש סגל אחד, בעיקר משום שהלחץ הרב הכרוך בתפקיד גורם לזמן כהונה ממוצע של פחות מארבע שנים.
כהונתו של סרגיי איוואנוב (2011–2016) הייתה הארוכה ביותר עד כה.
בהתאם לצו הנשיא מספר 490 מה-6 באפריל 2004, ראש סגל הקרמלין:
מייצג את הנשיא בארגוני הרשות המבצעת וברשויות השלטון המקומי;
מפקח על ניהול מחלקות הסגל הנשיאותי;
מניח את היסודות לעבודת סגן סגל הקרמלין;
מתאם את עבודת העוזרים הנשיאותיים והיועצים;
מתאם את פעילות הנציגים הנשיאותיים בסובייקטים הפדרליים;
מציע הצעות חוק בשם הנשיא, צווים והוראות;
מציע מועמדים בכירים למינוי ראשי מחלקות באישור הנשיא;
מתאם את פעילות מועצת הביטחון בשיתוף פעולה עם מזכיר המועצה;
מאשר חסיון מידע או חשיפתו;
ממנה ומפטר את ראשי מחלקות הסגל הנשיאותי;
מגדיר את סמכויות סגן ראש הסגל, מינוי והדחת בכירים בסגל הנשיאותי;
מארגן את יישום צווי הנשיא;
מארגן את התקציב לאחזקת הסגל הנשיאותי וצוות העובדים של הקרמלין;
ראש עיריית פריז הוא (או היא) ראש הרשות המבצעת במתחם המוניציפלי של העיר פריז.
ראש העיר הנוכחית היא אן אידלגו, האשה הראשונה המכהנת בתפקיד.
אחריות ראש העיר היא על ניהול כל הנושאים השוטפים של העיר (למעט המשטרה, ור' בהמשך).
על ראש העיר מפקחת מועצת העיר פריז (המשמשת בו זמנית מועצת העיר ומועצת המחוז) המונה 109 נבחרים מ-20 רובעי פריז והיא גם זו הבוחרת את ראש העיר מבין שורותיה למשך כהונה באורך שש שנים.
במשך תקופות ארוכות בהיסטוריה של העיר לא היה לה ראש עירייה מקרב תושביה (למעשה, מלבד מספר תקופות של חודשים ספורים, לא היה לה ראש עיר במובן הרגיל מ-1794 ועד 1977) והיא נוהלה על ידי פקיד שהתמנה על ידי השלטון, ואשר היה באופן מסורתי בן אצולה.
במשטר המלוכני שלפני המהפכה הצרפתית היה זה "ראש הסוחרים" של פריז (prévôt des marchands).
לאחר מכן היה זה מושל מחוז הסן שהיה אחראי על תקציב העירייה וניהולה, בעוד התפעול השוטף נמסר, החל מ-1871, לידי ראשי הרבעים (הקרויים אף הם "ראש עיר" עד היום ובניין המינהל של הרובע נקרא "עירייה") ולמועצה נבחרת שבראשה כיהן "נשיא" סמלי וחסר סמכויות.
רק בשנת 1977 הוחזר תפקיד ראש העירייה של פריז בדומה לזה של ראשי ערים אחרות.
החל מ-1357 שכן הממונה על העיר באוטל דה ויל, המשמש גם כיום כבית העירייה של פריז.
נציג הסוחרים של העיר מוזכר לראשונה במסמך מאפריל 1263, זמנו של לואי התשיעי, מלך צרפת, כבא-כוחם של הבורגנים.
נושא המשרה עמד בראש קבוצה של ארבעה זקנים נכבדים (Échevin) שהיו אחראים על תחזוקת העיר ונתיבי המים, על שיפוט מסחרי ואזרחי, על גביית מס ועל עבודות ציבוריות בתחום העיר המוקף חומה.
בימי הביניים הייתה זו משרה נבחרת (בחירות התקיימו פעם בשנתיים ב-16 באוגוסט) ומולה ניצב פקיד שלטוני ממונה - נציב פריז (Prévôt de Paris), שפיקח על השלטון העירוני ותיווך בינו ובין המלך.
המשרה הגיעה לשיא כוחה הפוליטי בימי כהונתו של אטיין מרסל (1354–1358).
מיד לאחר מכן החל השלטון המרכזי לכרסם בסמכויות ראש הסוחרים עד למרד אזרחי (Révolte des Maillotins, "מרד הפטישאים") שפרץ ב-1382, על רקע עול המיסים.
במסגרת דיכוי המרד על ידי שארל השישי ודודו, העוצר פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, בוטל התפקיד כמשרה נבחרת ואוחד עם זה של הנציב השלטוני.
התפקיד הוחזר ב-1412, כתפקיד ממונה על ידי המלך מקרב נאמניו.
בין האישים שנשאו במשרה זו ניתן למנות את גיום בידה (1522-1523); פרנסואה מירון (1604-1609); מישל-אטיין טורגו (1729-1740, על שמו מפת טורגו) ואחרים, שעל שם רבים מהם קרויים רחובות בעיר פריז.
אחד הצעדים הראשונים של המהפכה הצרפתית (כבר ב-14 ביולי 1789) היה רצח "ראש הסוחרים" האחרון, ז'אק דה פלסל (Jacques de Flesselles), והקמת הקומונה של פריז בראשותו של ז'אן סילבן באיי שנחשב לפיכך לראש העיר הראשון של פריז.
ראש העיר היה אחראי על הפעלת כוחות שיטור שעצרו, חקרו, עינו והוציאו להורג מלוכנים ואנשי אצולה בעיר במהלך שלטון הטרור (1793-1794).
בשל הסמכויות המסוכנות שריכז בידו, בוטלה לפיכך משרת ראש העיר פריז לאחר הפיכת ה-9 בתרמידור (27 ביולי 1794), שהביאה לסיומה את תקופת שלטון הטרור.
ראש העיר האחרון בתקופה זו, ז'אן-באטיסט פלוריו-לאסקו (Jean-Baptiste Fleuriot-Lescot), הוצא להורג באמצעות הגיליוטינה יחד עם פטרונו, מקסימיליאן רובספייר.
המשרה שבה ונוצרה מחדש בעקבות מהפכת פברואר 1848 והקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה.
אולם כבר בחודש יוני של אותה שנה בוטלה המשרה עקב בחירתו של נפוליאון השלישי וכינון הקיסרות השנייה.
התפקיד השלטוני של מחוז פריז נמסר לידי מושל מחוז הסן שהיה מינוי אישי של שר הפנים הצרפתי.
בתפקיד זה כיהנו שניים מהמשפיעים ביותר על העיר, קלוד-פיליבר ברתלו דה רמבוטו (כיהן בתפקיד בשנים 1833-1848) וז'ורז'-אז'ן אוסמן (1853-1870), אדריכל תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, שהיה נאמנו האישי של הקיסר וזכה בסמכויות נרחבות ביותר.
לואי ז'ול טרושו, ראש ממשלת ההגנה הלאומית שקמה בספטמבר 1870 בעקבות המצור הפרוסי על פריז במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה, השיב את התפקיד על כנו, כצעד שתפקידו לחזק את העוצמה העצמאית של אזרחי העיר.
את התפקיד מילא בעיקר ראש העיר ז'ול פרי, ששלטונו התמוטט ב-18 במרץ 1871 עקב מרד סוציאליסטי אלים שהקים את "הקומונה הפריזאית" שיצרה מדינה סוציאליסטית בתוך המדינה הצרפתית.
לאחר פירוקה העקוב מדם של "הקומונה", החליטה ממשלת הרפובליקה הצרפתית השלישית לבטל את תפקיד ראש העיר, לחזק את תפקיד המושל ולחלק את העיר לרבעים.
מעמד העיר נקבע חוקית בחוק ה-5 באפריל 1884, שהעניק את הכוח הביצועי בעיר למושל-המחוז (מושל מחוז הסן) ואת כוח השיטור לנציב המשטרה הכפוף לממשלה, לבטל את עיריית פריז ולחלקה לרבעים אוטונומיים, על מנת לאפשר למושל המחוז לשלוט טוב יותר בחוק ובסדר בעיר ולבודד קינים מהפכניים במידת הצורך.
מועצת העיר, שנבחרה בבחירות מוניציפליות, מינתה בכל שנה נשיא, שתפקידו ייצוגי בעיקרו ותקציבה של העיר אושר ישירות על ידי המדינה.
החוק מה-31 בדצמבר 1975 (שנכנס לתוקפו לאחר הבחירות המוניציפליות של 1977) החזיר את תפקיד ראש עיירת פריז כראש מועצת העיר והמחוז, המונה 109 נבחרים, שממנים את ראש העיר.
החשש המסורתי מפני ריכוז סמכויות בידי ראש העירייה נשמר והמשטרה העירונית אינה תחת סמכותו, אלא כפופה לממשלה.
האיש שגיבש ועיצב את המשרה לאחר החזרתה היה "ראש העיר הנצחי" ז'אק שיראק, שכיהן כראש העיר בשנים 1977–1995.
בית העירייה של פריז הוא האוטל זה ויל (Hôtel de ville de Paris), שנמצא ברובע הרביעי של פריז.
אטיין מרסל, "ראש הסוחרים" של פריז (prévôt des marchands), ביצע את רכישתו של "בית העמודים" שבגדה הימנית בשמה של העירייה בחודש יולי 1357, ואליו הועבר מרכזם של המוסדות המוניציפליים של העיר.
תחת מבנה זה הוקם במאה ה-16 היכל שתוכנן, לבקשת המלך פרנסואה הראשון, בידי האדריכל האיטלקי דומניקו דה קורטונה, שגם השתתף בתכנון טירת שמבור; והצרפתי פייר שמביז', שמזוהה בין היתר עם טירת פונטנבלו ועם קתדרלת סנלי.
בניית האוטל-דה-ויל נמשכה מ-1533 ועד 1628, ובין 1836 ו-1850 נוספו לו גימורים ותוספות תוך שימורה של החזית הרנסאנסית.
בימי "הקומונה הפריזאית" של 1871 נשרף הבניין, ולארכיונים, לספרייה העירונית ולאוספי-התעודות החשובים היה גורל דומה.
החזית, בסגנון נאו-רנסאנסי, ניסתה להתחקות אחר זו של הבניין שנשרף.
הכיכר בחזיתו המערבית של הבניין - שב-1803 נקרא שמה כיכר העירייה, הפכה למרחב להולכי רגל בשנת 1982. לאורך ההיסטוריה מקום זה היה מוקד להתקהלויות של מתקוממים, מפגינים ומורדים.
ראש עיריית סבסטופול היה המשרה הבכירה ביותר בעיר סבסטופול, משנת 1800 ועד 2014, עת הוחלפה במשרת מושל סבסטופול.
תחילה נקרא התפקיד במרבית תקופת האימפריה הרוסית בשם "מושל כללי", ולאחר מכן כונה "יושב ראש המפלגה הקומוניסטית בסבסטופול".
בתקופת השלטון האוקראיני נקרא תפקיד זה "ראש האדמיניסטרציה של סבסטופול".
בעקבות סיפוח חצי האי קרים לרוסיה, התפקיד עבר שינויים והחל מאפריל 2014 נקרא בשם מושל סבסטופול.
תפקידשנות כהונהשםדיוקןמפקד15 בספטמבר 1800 — 17 באפריל 1801פאבל קושלב
המחוז הצבאי של ניקולייב וסבסטופול (1802-1857)
תפקידשנות כהונהשםדיוקןהמושל הצבאי7 בפברואר 1857—1858תיאודוסיוס ברטנייבממלא מקום המושל הצבאי1858 — 1865פיוטר קיסלינסקי
תפקידשנות כהונהשםדיוקןקומיסר הממשלה הזמנית, ראש העיר1917סרגיי ניקונוביושבת ראש המועצה העירונית1917 — אוקטובר 1917נאדז'דה אוסטרובסקאיהיושב ראש הוועדה המהפכנית הזמנית16 בדצמבר 1917 — אפריל 1918יורי גאווןיושב ראש המועצה העירונית1 בינואר 1918—1918ניקולאי פוז'ארובראש העירספטמבר 1919 — פברואר 1920ולדימיר סובוטיןראש העיראפריל — מאי 1920ולדימיר סידוריןמפקד1920אלכסיי בראנוב
הרפובליקה הסוציאליסטית הפדרטיבית, הסובייטית הרוסית (1920-1942)
תפקידשנות כהונהשםדיוקןיושב ראש המועצה העירונית1920 — 1921סמיון קריליוביושב ראש המועצה העירונית193?
— 1937חרצ'נקויושב ראש המועצה העירונית1938 — 10 ביולי 1942וסילי יפרמוב
תפקידשנות כהונהשםדיוקןיושב ראש מועצת העיר (ראש העיר)10 ביולי 1942 — אוגוסט 1942נ.
מטאדוביושב ראש מועצת העיר (ראש העיר)אוגוסט 1942—1943סופריאגין
הרפובליקה הסוציאליסטית הפדרטיבית הסובייטית הרוסית (1944-1954)
תפקידשנות כהונהשםדיוקןיושב ועדת ההוצאה לפועל העירונית9 במאי 1944—1946וסילי יפרמוביושב ועדת ההוצאה לפועל העירוניתינואר 1947—1948פאבל לסיןיושב ועדת ההוצאה לפועל העירונית1948 — 1949ו.
פיליפוביושב ועדת ההוצאה לפועל העירונית1951 — 1954סרגיי סוסניצקי
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית (1954-1991)
תפקידשנות כהונהשםדיוקןיושב ועדת ההוצאה לפועל העירונית1963 — 1973פאבל סטנקובוייושב ועדת ההוצאה לפועל העירונית1976 — 1979איוואן קירילנקויושב ועדת ההוצאה לפועל העירונית1979 — אוקטובר 1989יבגני גנרלוביושב ועדת ההוצאה לפועל העירונית1 באפריל 1990 — 5 בפברואר 1991ארקדי שסטאקוביושב ועדת ההוצאה לפועל העירונית1 באפריל 1990 — 5 בפברואר 1991יורי סטופניקוב
פוטר על ידי אולכסנדר טורצ'ינוב בצו נשיאותי מה-7 במרץ 2014.—פיודור רובאנובמה-7 במרץ 2014ממלא מקום.
מוכר רשמית על ידי השלטונות האוקראיניים אך בפועל אינו מנהל את העיריושבי ראש הוועדה המתאמת להבטחת אורח החיים בסבסטופול20141אלכסיי צ'אליי24 בפברואר 2014 — 18 במרץ 2014במרץ-אפריל 2014 יושבי ראש הוועדה המתאמת להבטחת אורח החיים בעיר, מה-1 ועד ה-14 באפריל כיהן כממלא מקום מושל סבסטופול
דיוקןשםתקופת כהונההערותיושבי ראש האספה המחוקקת של סבסטופול20141יורי דוייניקוב18 במרץ 2014 — 22 בספטמבר 2014עד 18 במרץ 2014 כיהן כיושב ראש מינהל העיר סבסטופול2אלכסיי צ'אליי22 בספטמבר 2014 — 22 במרץ 20163יקטרינה אלטבאייבה22 במרץ 2016 — 14 בספטמבר 2019מספטמבר 2014 — סגנית יושב ראש האספה המחוקקת של סבסטופול.
ב-22 במרץ 2016 הפכה ליושבת ראש בפועל של האספה המחוקקת של העיר סבסטופול.4ולדימיר נמצב14 בספטמבר 2019 — מכהן
לפני מלחמת העולם השנייה נקרא תפקיד ראש העיר של ברלין "אובר-בירגרמייסטר".
תפקיד ראש העיר מכונה "ראש העיר המושל", והתואר הופיע בשנת 1948, לאחר שרשויות הכיבוש הסובייטי בברלין סירבו להכיר בראש העיר של ברלין דאז, ארנסט רויטר.
רויטר ניהל שלוש ממשלות באזורי הכיבוש של ברלין, שהתאחדו לאחר מכן למערב ברלין.
כבירת ממלכת פרוסיה, ברלין קיבלה את ראש העיר הראשון שלה (Oberbürgermeister בשפת המקור) לאחר עזיבת צבא נפוליון את ברלין בשנת 1809. המלך פרידריך ויליאם השלישי כיהן כראש מועצת העיר ותפקידו כונה "המגיסטראט" (Magistrat).
במהלך כיבוש העיר בידי בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, פעלה בעיר אספה עירונית (Stadtverordnetenversammlung), שנציגיה בחרו את ארנסט רויטר לראש העיר ב-24 ביוני 1947, אך מינויו לא הוכר על ידי הרשויות הסובייטיות, ובספטמבר 1948 פרלמנט עירוני נפרד הוקם במזרח ברלין (Stadtverordnetenversammlung von Groß-Berlin בשפת המקור).
אנשי המינהל הסובייטי אישרו לפרלמנט החדש לבחור ראש עיר משלהם, ולתפקיד מונה פרידריך אברט הבן, שהחל לכהן מה-30 בנובמבר 1948.
מערב ברלין הציגה חוקה משלה, ובמסגרתה הוקם הסנאט של ברלין ובראשו "ראש העיר המושל".
לאחר בחירות מחדש, שאשררו את מינויו של ארנסט רויטר לראש עיר, הוא אימץ את התואר החדש לתפקיד ראש העיר.
בתקופת המלחמה הקרה, בשנים 1951–1990, ראש העיר המושל כיהן כראש עיריית מערב ברלין.
כל אחת מהעיריות תבעה לגיטימציה על כל העיר ברלין.
לאחר איחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990 שתי העיריות התאחדו, והבחירות הכלליות בכל העיר ברלין נערכו ב-2 בדצמבר 1990. מאז, ראש העיר המושל הוא התפקיד הבכיר בברלין ושולט על העיר כולה.
ראשי העיר של מערב ברלין עד 1991
ראשי העיר של ברלין מאז 1991
ראש עיריית ולדיווסטוק היא המשרה הרמה בעיר ולדיווסטוק והוא בעצם האישיות הבכירה שמנהלת את ענייני העיר ומייצג אותה בפני הממשל הפדרלי.
המינהל הציבורי בוולדיווסטוק הוצג בשנת 1870, 10 שנים לאחר הקמת העיר.
תחילה החזיק בה יעקב לזרביץ' סמיונוב.
עם זאת, עמדה זו לא הייתה מנהלית, אלא תואר כבוד.
בהתאם לאמנת העיר וחוקי עזר עירוניים של ולדיווסטוק, ראש העיר הוא ראש הרשות המבצעת בעיר ואחראי על פיתוחה הכלכלי והחברתי של העיר, מנהל את משאבי ותשתיות העיר ותפקידי ביצוע נוספים כדוגמת:
חותם על חוקים ותקנות שאושרו על ידי הדומה העירונית של ולדיווסטוק, הגוף העירוני המחוקק.
חותם על הסכמים הנוגעים לעיר ולדיווסטוק;
מרכיב את האדמיניסטרציה של העיר (העירייה) ומנהל אותה, יכול לפזר את העירייה וקובע את המבנה שלה;
ממנה ומפטר את התובע הכללי של העיר וראשי הסניפים האזוריים של ארגוני הממשל הפדרלי;
מציע לנשיא רוסיה ולראש ממשלת רוסיה הצעות חוק הנוגעות לעיר ולדיווסטוק;
ממנה ומפטר את נציגי ולדיווסטוק באספה הפדרלית של רוסיה;
ממנה ומפטר את נציגיו בדומה העירונית;
אם נשקפת סכנה לחיי תושבי העיר, בסמכות ראש העיר להטיל עוצר.
ב-21 בנובמבר 1875 בוולדיווסטוק נערכו הבחירות הראשונות לראש העיר בתולדות ולדיווסטוק.
בתקופה שבין 1875 ל-1922 עמדו בראשות ולדיווסטוק:
שם שנות כהונה מיכאיל קוזמיש פיודורוב 1875-1883, 1891-1902 איגנטיי יוסיפוביץ' מקובסקי 1883-1891 אלכסיי איוואנוביץ' נבזורוב 1902 ויקטור אננייביץ' פאנוב 1903-1905 איוואן אינוקנטייביץ' צימרמן 1905-1910 וסילי פטרוביץ' מרגריטוב 1910-1914 איוואן אלכסייביץ' יושצ'נקוב 1914-1917 אלכסיי פיודורוביץ' אגארב 1917
שם שנות כהונה אינוקנטי ירמייב 1920-1922 א.
ליאיקר 1922 מיכאיל דיטריכס 1922
מאז 1990 נערכים בחירות לראשות העיר, למעט הפסקה בשנים 2008–2012.
ראש עיריית קאזאן היא המשרה הרמה בעיר קאזאן והוא בעצם האישיות הבכירה שמנהלת את ענייני העיר ומייצג אותה בפני הממשל הפדרלי.
המינהל הציבורי בקאזאן הוצג בשנת 1552, לאחר שהצאר איוואן האיום כבש את העיר מידי הטטרים ומינה נציג מטעמו לניהול העיר.
בהתאם לאמנת העיר וחוקי עזר עירוניים, ראש העיר הוא ראש הרשות המבצעת בעיר ואחראי על פיתוחה הכלכלי והחברתי של העיר, מנהל את משאבי ותשתיות העיר ותפקידי ביצוע נוספים כדוגמת:
חותם על חוקים ותקנות שאושרו על ידי הדומה העירונית של קאזאן, הגוף העירוני המחוקק.
חותם על הסכמים הנוגעים לעיר קאזאן;
מציע לנשיא רוסיה ולראש ממשלת רוסיה הצעות חוק הנוגעות לעיר קאזאן;
ממנה ומפטר את נציגי קאזאן באספה הפדרלית של רוסיה;
ראש עיריית יקטרינבורג הוא שמה של המשרה הגבוהה ביותר בעיר יקטרינבורג שבמרכז רוסיה.
מחזיק המשרה הוא האישיות הבכירה שמנהלת את ענייני העיר ומייצג אותה בפני הממשל הפדרלי.
משרת ראש העיר נוצרה לראשונה בשנת 1751 וכונתה "בורגמיסטר".
עם זאת במשך שנים הייתה זו משרת פיקוד צבאית והעומד בראשה גם ניהל את גופי השיטורו הכבאות.
לאחר שינוי שם העיר ל"סברדלובסק", בראשות העיר היה יושב ראש הסניף האזורי של המפלגה הקומוניסטית.
לאחר התפרקות ברית המועצות ועד שנת 2010 ראש עיריית יקטרינבורג עמד גם בראש הדומה העירונית והיו לו סמכויות רחבות בניהול כלכלת העיר.
לאחר מינויו לתפקיד מושל מחוז סברדלובסק, החל אלכסנדר מישרין ביוזמה לרפורמה במשרת ראש העיר, הוא הציע שזה ימונה על בסיס תוצאות מכרז ולא בבחירת התושבים.
התיקונים המוצעים נתקלו בהתנגדות שלטונות העיר ובהפגנות מצד תושבי יקטרינבורג והדומה העירונית של יקטרינבורג סירבה להביא נושא זה לדיונים פומביים, כאשר תושבי העיר קיימו מספר מחאות והפגנות נגד ביטול הבחירות הישירות לראשות העיר.
כתוצאה מכך, בעקבות תוצאות הדיונים הציבוריים, אומצה גרסת "פשרה" של התיקונים, לפיהן ראש העיר הוא גם יושב ראש הדומה העירונית.
השינויים באמנת יקטרינבורג אושרו בישיבת מועצת העיר ב-12 באוקטובר 2010. שם התפקיד שונה ל"ראש יקטרינבורג - יושב ראש הדומה העירונית של יקטרינבורג".
בתקופה שבין 2010 לשנת 2018 נקבע שמו, מעמדו וסמכויותיו של ראש יקטרינבורג על פי סעיפים 34–35 לאמנת יקטרינבורג.
ראש עיריית יקטרינבורג נבחר לתקופת כהונה של 5 שנים על בסיס מערכת בחירות רובנית.
על פי האמנה, אזרח הפדרציה הרוסית שהגיע לגיל 21, בעל השכלה גבוהה והתגורר בעיר יקטרינבורג בזמן הבחירות במשך שנה לפחות יכול להיבחר לראשות העיר יקטרינבורג.
עם זאת, על בסיס אמנות בינלאומיות, הייתה לאזרחי מספר מדינות זרות שהתגוררו באופן קבוע ביקטרינבורג, הזכות להיבחר לראשות יקטרינבורג ובלבד שיחזיקו באזרחות של הפדרציה הרוסית.
כהונת ראש העיר הוגבלה לשתי קדנציות רצופות.
הצבעת הדומה העירונית של יקטרינבורג (משנת 2018)
ב-3 באפריל 2018, האספה המחוקקת של מחוז סברדלובסק שינתה את החוק "אודות בחירת גופים ממשלתיים מקומיים", שחיזק את מעמדו של ראש העיר אך קבע כי בחירת ראש העיר תבוצע על פי הצבעת צירי הדומה העירונית על בסיס מועמדים שעברו מכרז ולא בבחירות ישירות של התושבים.
ניסיונות להחזיר בחירות ישירות לראשות העיר יקטרינבורג
בשנת 2020, קבוצת אזרחים יזמה איסוף של 10 אלף חתימות במסגרת "יוזמת העם".
פעילים פיתחו טיוטת חוק למחוז סברדלובסק בנושא השבת בחירות ישירות על ידי התושבים של ראשי הערים במחוז סברדלובסק (כולל ראש עיריית יקטרינבורג).
הרשויות רשמו את קבוצת היוזמות ואפשרו לנציגיה לאסוף חתימות.
הוכרז כי אם ייאספו 10 אלף חתימות, האספה המחוקקת של המחוז תהיה מחויבת לשקול את טיוטת החוק הזה.
כתוצאה מכך אספו הפעילים 10,000 חתימות.
אך היוזמה נתקלה בהתנגדות הרשויות.
בתחילת אוגוסט 2020 נערכו פרוטוקולים נגד שלושה אספני חתימות, הנוגעים לשימוש ב"קוביות" עם קמפיין כהשתתפות באירוע ציבורי המוני בלתי מורשה.
כתוצאה מכך קנס בית המשפט שלושה מאספני החתימות על פי סעיף 20.2 לקוד המינהלי של הפדרציה הרוסית - בהם חברי הדומה העירונית של יקטרינבורג אנדריי פירוז'קוב, מקסים ורניקוב, ואלכסיי קראמוזין.
ראש עיריית יקטרינבורג אחראי על אוכלוסיית העיר והדומה העירונית;
הוא מייצג את העיר בגופי הפדרליים ברוסיה, בגופים בינלאומיים, במערכת המשפט ובממשל;
מבטיח יישום חוקים בשטחי העיר יקטרינבורג, לרבות חוקים מחוזיים, צווי נשיא רוסיה, אמנת העיר ותקנות עיר אחרות;
מנפיק צווים ופקודות, חותם או מחזיר לבדיקה מחודשת החלטות של הדומה העירונית.
ראש פינה (רֹאשׁ פִּנָה, בספרדית: Rosh-Pinah) הייתה קבוצת התיישבות יהודית בחבל אנטרה ריוס שבארגנטינה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1892 באמצעות יק"א כחלק מפרויקט ההתיישבות היהודית בארגנטינה ובברזיל, ביוזמתו של הפילנתרופ היהודי, הברון הירש.
בשנת 1892 הוקמה בפרובינציית "אנטרה ריוס" שבארגנטינה קבוצת ההתיישבות "ראש פינה" כחלק מההתיישבות באזור המושבה "קלרה".
ההתיישבות הייתה חלק מתוכניתו של הברון הירש להתיישבות יהודית חקלאית בארגנטינה ובברזיל שיושמה באמצעות חברת יק"א.
הקבוצה הורכבה ממהגרים יהודים שההאימפריה העות'מאנית לא אפשרה את כניסתם לארץ ישראל והגיעו בסופו של דבר, בסיוע נציגי הברון הירש, להתיישבות חקלאית בארגנטינה.
הקבוצה "ראש פינה" יושבה באזור שממזרח למסילת הרכבת בין לאס מוסקאס וויז'ה דומינגז של ימנו, כחלק מההתיישבות במושבה "קלרה" שהורכבה ממספר קבוצות התיישבות הפרוסות על פני שטח גאוגרפי נרחב.
הקבוצה הייתה חלק ממספר קבוצות שעלו יחד על הקרקע בראשיתה של ההתיישבות בשטח המושבה "קלרה".
שמותיהן של קבוצות ההתיישבות הראשונות שעלו על הקרקע בסמוך לעליית ראש פינה, היו: אבן הראשה, רחל, כרמל, קריית ארבע.
ראש עיריית מונמות' הוא בעל המשרה העומד בראש הרשות המבצעת של הגוף הממשלי של העיר מונמות' שבבריטניה.
התפקיד קיים עוד מהמאה השלוש עשרה על ידי עסקני העיר.
באמצע המאה השלוש עשרה העניק הנרי השלישי סמכויות ניעוליות לנושא המשרה, ניתן לתארך את קיומה של משרת ראש העיר מרגע זה.
בשנת 1447 העניק הנרי השישי (אשר אביו נולד בעיירה זו) סמכוייות לנושא המשרה להעלאת מיסים.
וכן הסדיר שיתקיימו בחירות לראשות העיר בכל שנה מחדש.
בשנת 1835 חוק התאגידים העירוניים ביצע רפורמה מסוימת בסמכויות המשרה.
בשנת 1813 התקיים משפט בנוגע להשפעת הדוכס מבופור על בחירת ראשי העיר.
העתירה זכתה על ידי צוות שכלל את ההיסטוריון המקומי, צ'ארלס הית'.
למרות הזכייה בית המשפט לא פעל מספיק על מנת לעצור את השפעם הדוכס על תהליך בחירת ראשי העיר, ובסופו של גם מונה הדוכס מבופור לראש העיר ב-1819 וגם ב-1821.
ויליאם סמברוק, שהיה כימאי מקומי ותומך נלהב של הכנסייה הבפטיסטית של מונמות' נבחר לראשות עיריית מונמות' תשע פעמים.
1820 – הכומר תומאס פרוסר
1896 – ג'ון רולס, הברון הלנגאטוק הראשון
1906–1907 – מייג'ור ג'ון רולס, הברון הלנגאטוק השני
ראש קלטי הוא לשון יבשה מעגלי, המהווה את הקצה הצפון־מערבי של האי וגה, למול חופי חצי האי טרינטי, שבקצה חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
בראש לשון היבשה כיפת קרח, שגובהה 395 מטרים מעל פני הים, ממנה יורדים לכיוון הים צוקים תלולים כמעט אנכיים.
האי וגה נחקר לראשונה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1902–1903, על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1902 - 1904 בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי נורנשלד באוקטובר 1903.
לשון היבשה מופתה מחדש על ידי סוקרים של סקר שטחי חסות איי פוקלנד שיצאו מבסיס מפרץ התקווה בדצמבר 1945.
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי נורדנשלד.
נורדנשלד קרא ללשון היבשה על שמו של סר ג'ון סקוט קלטי (John Scott Keltie), מזכיר החברה הגיאוגרפית המלכותית בין השנים 1892–1915.
ראש פינה – זכרונות רבקה גרבובסקי הוא ספר זכרונות שנכתב בידי רבקה גרבובסקי, מחלוצות ההתיישבות בגליל שנשבתה לשבי הסורי במלחמת השחרור, המתאר את חייהם של מתיישבי ראש פינה מסוף המאה ה-19 ועד 1919, סיום מלחמת העולם הראשונה.
רבקה גרבובסקי (1898–1962) חיברה את הספר בשנות חייה האחרונות על מנת להנציח את חייהם של מייסדי ראש פינה.
הספר יצא לאור בהוצאת אח, כפר ביאליק, בשנת תש"ס.
בספר מתוארים תולדות משפחתה, אורחות החיים של תושבי ראש פינה, וגם אירועים משמעותיים וביקורי אישים ידועים בראש פינה.
מרבית האירועים מסופרים באופן אסוציאטיבי וללא תאריכים מדויקים.
ההיסטוריה, כפי שהיא מסופרת על ידי אישה, היא הזדמנות ללמוד עושר של פרטים מחיי היום יום, המנהגים, האוכל והבילויים, שנעדרים מתיאורים שנכתבו בידי מחברים גברים.
לפי עדותה, המושבה נקראה "ראש פינה" על פי בקשתו של הברון רוטשילד (עמ' 19).
היא מתארת את התגייסות כל המושבה לתעשיית המשי, לפי יוזמת הברון (בשנים 1902–1905), הגעת יהודים רבים מלבנון לעבודה בראש פינה, ואת תהליך העבודה המפרך של הפקת המשי (עמ' 23–25).
משבר פקד את המושבה בעקבות ההחלטה לסגור את המפעל, כשרבים מהפועלים נטשו, וחלקם ירדו מארץ ישראל.
לאחר מכן מתארת המחברת את עבודות הקמת היקב בראש פינה והעבודה ביקב עד ההחלטה על סגירתו.
אחד האירועים המשמעותיים המתוארים בספר הוא החלטתו של הברון רוטשילד לתמוך במושבה ראש פינה.
היא מספרת על ביקורו במושבה של אליהו שייד, מי שהיה הממונה הראשי מטעם הברון רוטשילד על הפקידות בשנים 1883- 1900. שייד למד את צורכי התושבים, ושטח אותם בפני הברון בפריז.
לאחר מכן הגיעה הבשורה, כי הברון יסייע למושבה, ואכן הוא יזם ומימן את מתן האדמות ובניית הבתים החדשים של המתיישבים, בנפרד מהכפר הערבי ג'עוני, שם התגוררו לפני כן.
הקבלן שהיה אחראי לעבודות היה אברהם גודל מצפת.
היא מתארת את מנהגיהם של פקידי הברון ששירתו בראש פינה – יצחק אושרי ולאחריו בן שמעון, סויסקי וספורטה, שהתעמרו בבני המושבה ואלה דרשו מהברון להחליפם.
אירוע יוצא דופן היה ביקורו של הברון רוטשילד בראש פינה, שרבקה זכרה כילדה.
ככל הנראה מדובר בביקורו הרביעי של הברון בארץ ישראל, ב-1914. "התרגשות האיכרים הייתה גדולה – הנה מיטיבם הגדול עומד להופיע במושבתם".
היא מתארת את ההכנות הרבות שעשו, ואת הנשים שהכינו את ארוחות השבת כבר ביום חמישי כדי להיות פנויות לקבל את פני הברון ביום שישי.
הברון ואשתו הגיעו רכובים על סוסים, ומקהלת הילדים שרה משירי ציון.
"הברון ואשתו שמחו לשמוע מפי הילדים את השירה העברית, הם הביטו אל הילדים בחיבה והברון ניגש וליטף את ראשינו".
אירוע בולט נוסף היה ביקורם של חיים נחמן ביאליק ויהושע חנא רבניצקי במושבה ב-1909. המחנך שמחה וילקומיץ אמר להם: "הנה תראו את הגאון המשורר שאנו שרים ומדקלמים את שיריו".
כשהגיעו השניים עמדו כל ילדי המושבה בשורה ושרו משירי המשורר, "וביאליק היה כל כך נרגש וחיבק את כל מי שעמד לידו".
בנאום שנשא אמר ביאליק, "אשריכם ילדים, שאתם יושבים בארצנו.
כל ילדי הגלות מקנאים בכם".
אחת הילדות הקריאה את השיר "אכן חציר העם" וביאליק ליטף את ראשה ודמעות עמדו בעיניו (עמ' 47–48).
סיפורים רבים מוקדשים לחיי היומיום.
רבקה מספרת, כיצד היו מפיקים חומר להסקת הבית ולבישול מצואת בהמות מעורבת בתבן, שאותה היו מייבשים בגושים ואלה שימשו להסקה.
באחד הבתים הוקם תנור אפייה עבור משפחות הפועלים שעבדו בשכר במושבה, הנשים היו מביאות את הבצק המותפח לאופה, ונער היה מחזיר את הלחם האפוי אליהן.
לאיכרים בראש פינה היו תנור אפייה משלהם, שם אפו את הלחם, והרמץ ששרד את ההסקה שימש לחימום הסירים ולבישול.
רבקה מספרת על חיי הילדים בבית הספר של ראש פינה.
בשלב המכינה (כתה א') לימדו את הילדים קרוא וכתוב באמצעות לוחות עץ ועליהם כתובות אותיות האלפבית (עמ' 25).
בבית הספר היו ארבע כיתות ובכל כיתה למדו הילדים שנתיים.
היא מזכירה את שמות המורים בראש פינה – מר אפשטיין, ישראל דושמן, מר א' ענתבי שהיה מנהל בית הספר, מר וינברג שלימד חשבון ודקדוק, ובעיקר את מר שמחה וילקומיץ, שאותו העריצה.
היא מספרת כי כשהחליט וילקומיץ לראשונה על שיעורי התעמלות לבנות, "אנו הנערות היינו מתאדמות מבושה.
מה לנערות ולהתעמלות?" בהתייעצות עם פקיד הברון קלווריסקי, הוחלט שהבנות ילמדו במקום ערבית – תפירה, דבר שהתקבל על ידן בשמחה.
עולם התרבות של ראש פינה הצעירה כלל בעיקר שירה בציבור והאזנה לזמרים.
היא מספרת על משפחת קאראקי מדמשק, שאחד מהם היה מנגן על עוד, השני על עוגב, האם תופפה על דרבוקה והאחות הייתה שרה.
הם היו מקיימים הופעות בחצר ביתם "וכל הרחוב היה מתאסף".
בני הנוער יורדים בערב לכרמים, אוכלים ענבים ושרים שירי ציון: "כן, היו ימים שצורכי הנוער היו מעטים והיינו מאושרים".
אתר בילויים שני היה ה"בולוואר" – שדרת עצי התות שנטעו עבור פקידי הברון.
"היה זה מקום המפגש של הנוער רק בשבת.
זה היה גם מרכז שידוכים שהיו באים אליו בחורים מהגליל ומהשומרון לחפש את בנות זוגם בראש פינה כי שמען יצא לתהילה בכל מושבות הברון על צניעותן, יופיין וחריצותן".
רבקה מתארת את העבודות החקלאיות שנעשו במושבה.
"התחילה עונת הזרייה, כל המוץ נכנס לעיניים והביתה דרך החלונות" (עמ' 22).
"כרמי השקדים נהנו מפרי משובח, שקדים בעלי גלעין גדול וקליפה פריכה ואת אלה שלחו לשווקים בחוץ לארץ" (עמ' 23).
"כרמי ראש פינה היו מפורסמים בפריים המתוק שכן נקנה מין משובח בצרפת בידי הברון רוטשילד לתעשיית היין.
עשרה פועלים היו דורכים ברגליים יחפות ורומסים את הענבים עד דק" (עמ' 30).
"המושבה שקקה חיים, למשפחות הפועלים ולאיכרים הייתה פרנסה בשפע והרווחה הכלכלית הביאה לביטחון שכך יהיה תמיד".
כלכלת המשפחות התנהלה על בסיס תשלומים מיבול התבואה.
ראשית שילמו מעשר מהתבואה לגובה המס מטעם השלטון הטורקי, אחר כך לפועל שילמו חמישית, הרועה קיבל גם הוא את חלקו מהתבואה.
חלק מהיבול היה צריך לשמור לזריעה בעונה הבאה.
חלק נוסף נלקח לטחינה ואפיית לחם למשפחה וחלק נוסף מאכל לבהמות ולתרנגולות וכך נותר מעט מאוד לתשלומים.
בשנות בצורת לא נותר דבר והאיכרים היו מוכרים את הבקר או שהיו לוקחים הלוואות.
ראש עיריית סוצ'י היא המשרה הרמה בעיר סוצ'י והוא בעצם האישיות הבכירה שמנהלת את ענייני העיר ומייצג אותה בפני הממשל הפדרלי.
המינהל הציבורי בעיר הוצג לראשונה בשנת 1874 עם ריינהולד גארבה כראש העיר הראשון.
- דשמבולאט חטובוב 30 באוקטובר 2008 20 בינואר 2009 שימש באופן זמני כראש העיר.
5 אנטולי פחומוב 12 במאי 2009 9 בספטמבר 2019 מ-20 בינואר עד ל-12 במאי 2009 שימש כממלא מקום; ניצח בבחירות 26 באפריל, נכנס לתפקידו ב-12 במאי.
6 אלכסיי קופאיגורודסקי 11 בספטמבר 2019 מכהן מ-9 בספטמבר עד ל-11 בספטמבר 2019 היה ממלא מקום.
חברי מועצת העיר סוצ'י בחרו בו ב-10 בספטמבר.
ראש עיריית קרסנודאר הוא נושא המשרה הרמה ביותר בעיר קרסנודאר, המנהל את ענייניה ומייצג את האינטרסים שלה בפני הממשל הפדרלי.
מאז נובמבר 2021, ראש העיר הוא אנדריי אלכסיינקו, שנבחר בהצבעה חשאית של הדומה עירונית של קרסנודאר בספטמבר 2021 והושבע לתפקיד בנובמבר 2021.
בהתאם לאמנת העיר וחוקי עזר עירוניים של קרסנודאר, ראש העיר הוא ראש הרשות המבצעת בעיר ואחראי על פיתוחה הכלכלי והחברתי של העיר, מנהל את משאבי ותשתיות העיר ותפקידי ביצוע נוספים כדוגמת:
חותם על חוקים ותקנות שאושרו על ידי הדומה העירונית של קרסנודאר, הגוף העירוני המחוקק.
חותם על הסכמים הנוגעים לעיר קרסנודאר;
מציע לנשיא רוסיה ולראש ממשלת רוסיה הצעות חוק הנוגעות לעיר קרסנודאר;
ניקולאי קריאז'בסקיך (נובמבר 1994 – ינואר 1997)
ולדימיר יבלאנוב (אוגוסט 2004 – ספטמבר 2016)
אנדריי אלכסיינקו (אוקטובר 2021 – ואילך)
ראש עיריית ניז'ני נובגורוד הוא הפקיד הבכיר בעיר ניז'ני נובגורוד העומד בראש העיר ומנהל את עיריית ניז'ני נובגורוד.
מאז 28 באוקטובר 2020, ראש העיר הוא יורי שלאבייב.
מ-1991 עד 2010, הייתה מערכת חד-ראשית של סמכות מחוקקת ומבצעת.
בין השנים 2010–2017 התחלקה הנהלת העיר בין שני תפקידים - ראש העיר, הממונה על הדומה העירונית, וראש האדמיניסטרציה של העיר.
ב־26 באוקטובר 2017 אושר חוק החזרת השיטה ה"חד-ראשית", במסגרתה ניחן גם ראש עיריית העיר בסמכויות ניהול ביצועיות.
בדצמבר 2017 החלה חזרה למערכת זו.
תפקיד יו"ר הדומה העירונית שבוטל ב־2010, הוחזר.
אין בחירות ישירות לראשות העיר.
הוא ממונה על פי החלטת הדומה העירונית, במהלך הצבעה סגורה של חבריה.
ראש מרטינז או ראש מרטינס הוא לשון יבשה בולטת מהחוף הדרומי של אי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הצד הדרומי של פתחו של מפרץ לגרו.
לשון היבשה התגלתה ב-27 בינואר 1820, על ידי אדוארד ברנספילד, מהצי המלכותי הבריטי במהלך חקר איי שטלנד הדרומיים.
לשון היבשה מופתה בשנית על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, בין השנים 1908–1910.
ראש פרין הוא לשון יבשה, בצפון מערב חצי האי ולינגראד באזור חוף גרהאם של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת 7 קילומטרים מצפון לפתחו של מפרץ הולטדאל.
לשון היבשה התגלתה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910 בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
המשלחת הצרפתית הרביעית גילתה את לשון היבשה ממרחק, ממצר פנדלטון, ומיפתה אותה בטעות כאי.
האזור מופה בייתר דיוק על ידי המשלחת הבריטית לארץ גרהם (BGLE) בין השנים 1934–1937, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל, וגילתה שמדובר בחצי אי.
לשון היבשה צולמה מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE), ולאחר מכן נסקרה על הקרקע בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957, על ידי משלחת מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS), אשר יצאה אל הסקר מ"נקודת פרוספקט".
ז'אן-באטיסט שארקו נתן לאי את שמו (לאור העובדה שטעה וחשב כי מדובר באי).
שארקו קרא ללשון היבשה "Île Férin" על שם א.
Ferin), שהיה סגן הקונסול הצרפתי בפונטה דלגדה שבאיים האזוריים.
המשלחת הבריטית לארץ גרהאם, משגילתה שמדובר בחצי אי, ומתוך כבוד לשארקו, נתן את השם ללשון היבשה.
ראש עיריית מחוז קולומביה הוא בעל המשרה העומד בראש הרשות המבצעת של הגוף הממשלי של מחוז קולומביה, הבירה הפדרלית של ארצות-הברית.
ראש העירייה נבחר בבחירות ישירות וכלליות כל ארבע שנים ויכול להיבחר מחדש ללא הגבלת כהונה.
ראש העירייה אחראי על כל מערכת החינוך הציבורית, גופי השיטור והכיבוי העירוניים, וכן שאר הרשויות העירוניות בתחומי העיר.
בנוסף, ראש העיר גם אחראי על אכיפת החוקים הפדרליים בכל תחומי מחוז קולומביה.
חוק הממשל העצמי של מחוז קולומביה שנחקק בקונגרס ב-1973 מגדיר את הסמכויות אשר ראש העיר רשאי:
למנות עד שבעה סגנים, שתחומי אחריותם אינם מוגדרים בחוק, אלא נקבעים לפי הצורך.
לנהל את המחלקות השונות והאגפים השונים של המחוז.
הכנת תקציב המחוז והגשת התקציב בתום שנה חולפת.
להטיל וטו על הצעות חוק שהתקבלו על ידי מועצת מחוז קולומביה.
להוציא לפועל החלטות שלו באמצעות צווים ביצועיים ביחס למחלקות ולפקידים של המחוז.
להישמע בפני מועצת המחוז או כל אחת מוועדותיה.
להציע לנשיא או לקונגרס הצעות חקיקה או נקיטת פעולה פדרלית.
כאשר ראש העיר נפטר, התפטר או נבצר ממנו לכהן בתפקידו ימלא את מקומו יושב ראש מועצת מחוז קולומביה, עד אשר יהיה ניתן לקבוע מועד בחירות חדשות.
הממשל העצמי של מחוז קולומביה
לפי סעיף ראשון של חוקת ארצות הברית וחוק הממשל העצמי של מחוז קולומביה.
ראש העיר עומד בראש הרשות המבצעת ומועצת מחוז קולומביה היא הרשות המחוקקת.
חוק הממשל העצמי מעביר סמכויות מסוימות של הקונגרס של ארצות הברית לממשל המקומי של המחוז, אשר מורכב מראש עיר ומועצה בת 13 חברים.
עם זאת, הקונגרס שומר על הזכות לבדוק ולבטל חוקים שנוצרו על ידי המועצה ולהתערב בעניינים מקומיים.
מועצת מחוז קולומביה היא הרשות המחוקקת.
כל אחד משמונת הרבעים של העיר בוחר חבר מועצה והתושבים בוחרים ארבעה חברים לייצג את המחוז בכללותו.
גם ראש המועצה נבחר במניין.
ראש העיר של מחוז קולומביה יחד עם המחלקות והסוכנויות העירוניות שבאחריותן מהוות את ממשלת מחוז קולומביה.
הערכאה השיפוטית של המחוז הוא בית המשפט העליון של מחוז קולומביה.
בבית המשפט מתנהלים תיקים פליליים ואזרחיים.
נושאים נוספים בהן דן בית המשפט העליון של המחוז כוללים בין היתר: דיני משפחה, תעבורה, מיסוי, מקרקעין, ואפוטרופסות.
ערכאת הערעורים של בית המשפט העליון של המחוז הוא בית המשפט הפדרלי לערעורים של מחוז קולומביה.
השופטים של מחוז קולומביה מתמנים על ידי נשיא ארצות הברית, ונדרשים לאישור על ידי הסנאט האמריקאי לכהונה של חמש עשרה שנים.
ראש סגל דאונינג 10 הוא התפקיד הפוליטי הבכיר ביותר במשרד ראש ממשלת הממלכה המאוחדת.
ראש הסגל משמש יועצו הפוליטי הקרוב ביותר של ראש הממשלה ונחשב לאחת הדמויות המשפיעות ביותר בממשלת בריטניה, אף כי מדובר במשרה שאינה מיניסטריאלית.
ראש הסגל שונה מהתפקידים המסורתיים במשרד ראש הממשלה – מזכיר הקבינט והמזכיר הפרטי הראשי.
מזכיר הקבינט הוא הפקיד הבכיר ביותר בשירות המדינה ותפקידו להבטיח את תיאום עבודת הממשלה כולה.
המזכיר הפרטי הראשי אחראי לניהול השוטף של הלשכה ולסיוע מקצועי לראש הממשלה.
לעומתם, ראש הסגל ממלא תפקיד פוליטי־אישי מובהק, מעורב בעיצוב המדיניות ובתקשורת הפוליטית ושולט בגישה לראש הממשלה.
מקור התואר "ראש סגל" בבריטניה החל כאשר מינתה מרגרט תאצ'ר לראשונה ראש סגל בשנת 1979 – דייוויד וולפסון, אחד מיועציה הקרובים.
הוא כיהן עד 1985 ולאחר מכן נותר התפקיד ריק.
טוני בלייר החזיר את התפקיד בשנת 1997, כאשר מינה את ג'ונתן פאוול לראש הסגל.
פאוול קיבל סמכויות חסרות תקדים להורות לפקידי ממשל והחזיק בתפקיד במשך עשר שנים, שבמהלכן מילא תפקיד חשוב במשא ומתן לשלום בצפון אירלנד.
ראש הסגל נחשב ל"יועץ הפוליטי הבכיר" של ראש הממשלה.
הוא מייעץ בנושאי מדיניות, אסטרטגיה פוליטית ותקשורת, ומתאם את עבודת היועצים המיוחדים ברחבי הממשלה.
תחומי האחריות משתנים לפי אופיו וניסיונו של המחזיק בתפקיד ולפי סגנון ההנהגה של ראש הממשלה.
לדברי גאווין ברוול, ראש הסגל של תרזה מיי, "מעצם ההגדרה אין לתפקיד הזה תיאור משרה".
עם זאת, ברוול תיאר שבעה היבטים מרכזיים בתפקיד:
שימש כיועץ הפוליטי הבכיר ביותר של ראש הממשלה.
שיתוף פעולה הדוק עם המזכיר הפרטי הראשי.
עבודה עם צוות המזכירים הפרטיים לקידום יוזמות ראש הממשלה.
תפקיד "שומר הסף": שליטה על גישה לראש הממשלה.
השתתפות בפגישות וליווי ראש הממשלה.
תיווך וגישור עם שרים ובעלי תפקידים בכירים.
ראשי סגל דאונינג 10 לדורותיהם
+ראשי סגל דאונינג 10 לדורותיהםמספרשםתקופת כהונהתחת ראש הממשלה1דייוויד וולפסון1979–1985 מרגרט תאצ'ר2ג'ונתן פאוול1997–2007 טוני בלייר3אדוארד לוולין2010–2016 דייוויד קמרון4ניק טימותי ופיון היל2016–2017 תרזה מיי5גאווין ברוול2017–20196דומיניק קאמינגס2019–2020 בוריס ג'ונסון7דן רוזנפילד2020–20228סטיב ברקלי20229מארק פולברוק2022 ליז טראס10ליאם בות'-סמית2022-2024 רישי סונאק11סו גריי2024 קיר סטארמר12מורגן מקסוויני2024-מכהן
רִאשׁוֹן לְצִיּוֹן היא העיר החמישית בגודלה בישראל.
העיר ממוקמת במישור החוף, בין חלקו הדרומי של גוש דן לאזור הצפוני של שפלת יהודה, גובלת עם בת ים בצפון-מערב, חולון בצפון, בית דגן בצפון-מזרח, פלמחים בדרום-מערב, נס ציונה בדרום, צריפין ובאר יעקב במזרח ומשתרעת לאורך הים התיכון ממערב.
העיר חלק מגוש דן וחברה בארגון פורום ה-15.
העיר נוסדה ב-31 ביולי 1882, ט"ו באב תרמ"ב, והוכרזה כעיר בשנת 1950. היא הוקמה כמושבה חקלאית ציונית; היא המושבה הראשונה שהקימו אנשי העלייה הראשונה.
בראשון לציון עוצב דגל ישראל; חודשה התרבות העברית – בייחוד בשפה ובחינוך.
ב-1920 הוכרזה כמועצה מקומית וב-1950 הוכרזה כעיר ואם בישראל.
בסוף המאה ה-20 התרחבה העיר מערבה וצפונה וגדלה באופן ניכר, והפכה לאחת הערים הגדולות בישראל.
"ראשון לציון" הוא צירוף מקראי הלקוח מספר ישעיהו:
ראשון לציון נוסדה בשנת 1882 ביוזמת ועד חלוצי יסוד המעלה, ועד שהוקם כדי לקנות קרקעות ולייסד מושבות של עובדי אדמה.
חיים אמזלאג, סגן הקונסול הבריטי ביפו, רכש על שמו את אדמת עיון-קרא, ששכנה כ-12.5 ק"מ דרומית ליפו העתיקה, על שטח של 3,340 דונם.
על שטח זה נבנתה המושבה ראשון לציון, שמקור שמה בפסוק המבטא את שאיפת בוניה לשיבת ציון:
חיים אמזלאג, סגן קונסול בריטניה ביפו, רכש את אדמות עיון-קרא מידי מוסטפא עבדאללה עלי דג'אן.
השלטונות העות'מאניים הערימו קשיים בפני המתיישבים ולא נתנו להם אישורי בנייה, אך העלימו עין עד לסיום הבנייה, שכן חששו מאי-נעימויות מצד סגן-הקונסול, שהאדמות נרשמו כרכושו.
אמזלאג חתם בפני המתיישבים על הצהרה שכל המבנים והבתים על שטח זה לעולם לא ישתייכו לו.
בט"ו באב ה'תרמ"ב (31 ביולי 1882) עלו על הקרקע שבעה עשר מייסדי המושבה.
לפי התקנות הראשונות, עיבוד הקרקע צריך היה להתבצע בשיתוף, ללא חלוקה בין המתיישבים.
מים הובאו בעגלה ממקוה ישראל ומבית דג'אן.
מהמעיין המקומי "עיון קרא" ניתן היה להפיק רק מים לעבודת הבנייה, עד שנחפרה הבאר הראשונה.
בנובמבר 1882 החלו קבוצת הביל"ויים לעבוד בראשון לציון, לאחר שקרל נטר, מייסד מקוה ישראל, הבטיח להם אדמה במושבה ושלושה בתים שעמדו בבנייה אז.
עם השלמת הבתים שמואל הירש, מנהל מקוה ישראל, הפר את הבטחתו של נטר ונתן את הבתים שהובטחו להם למשרתי ציבור במושבה, ועל כן חלק מהביל"ויים עברו לגדרה.
מעורבות הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד
לאחר סבל גדול ותלאות רבות שנגרמו מפגעי הטבע וחוסר הניסיון בחקלאות, בא לעזרת המושבה הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד והקים בה את יקבי כרמל.
יוסף פיינברג, אחד מעשרת המתיישבים הראשונים של ראשון לציון, התנדב לצאת לפריז בתום השנה הראשונה למושבה, ויצר קשר עם הברון רוטשילד באמצעות הרב הראשי של פריז - הרב צדוק כהן.