tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משם, הפכה תמונת הפיקאצ'ו המופתע לויראלית, ואנשים רבים השתמשו בה ברחבי האינטרנט למימים ובדיחות שונות.
המים זכה לפרסום ופופולריות רבה, ובין היתר נכנס לרשימת 22 המימים הטובים ביותר לשנת 2018 של מגזין הרפרס בזאר, וזכה לתואר המים הטוב ביותר מפוקימון אי פעם באתר The Gamer.
בסרט "אוסטין פאוורס - גולדממבר" נראית בובת אדם של פיקאצ'ו בסצנת המנוסה מהפסל דמוי הגודזילה.
הפִיקְהְ הוא המשפט המוסלמי, המקביל למשפט העברי ביהדות.
הפיקה נועד להרחיב את השריעה – בעוד השריעה נתפסת כדרך אללה, הרי שהפיקה הוא ההסבר כיצד ללכת בדרך הזו, הפרשנות של דרך אללה.
הפיקה עוסק בפרקטיקה של פולחן, מוסר וחברה באסלאם.
חשיבות ההבחנה היא כי מוסכם כי הפיקה הוא תוצר של מחשבה של מלומדים ואינו נתפס כקדוש, ולכן יכולה להיות אי הסכמה לגבי פרטיו בין אסכולות שונות מבלי שהאסכולות האחרות תחשבנה ככופרות.
חכם ההלכה המוסלמי נקרא פַקִיהּ (רבים: פֻקַהָאאּ) ולו הסמכות לפרש את השריעה בהתאם למציאות החברתית והפוליטית הקיימת בזמנו או להתאים לזמנו חוקים מן השריעה שנראו בעיניו כבלתי ישימים.
הפיקה הוא מנגנון חברתי וחוקי אשר התאים את השריעה לאורך הדורות לנסיבות הזמן והמציאות החברתית אשר משתנה מדור לדור.
שרעית: הידע בהלכות האסלאם, שהופקו מהראיות המפורטות בנוגע למעשים.
הלכות האסלאם: החובה, האסור, הלא רצוי וכו'.
המעשים: הדברים אשר ההלכה האסלאמית דורש מהמוסלמי הבוגר לבצע, כגון התפילה והצום, או התנהגות באופן מסוים כגון האתיקה של הדיבור וכו'.
מהראיות המפורטות: מהקוראן, מהסונה ומהמקורות האחרים.
פסיקות ההלכה המחייבות (אַלחֻכֻּם א-שַרְעִי א-תַכְּלִיפִי)
הגדרה : נאום אללה, שהמעשים של המחויבים קשורים בהם, כציווי או בחירה.
נאום אללה: הפסוקים או המסורות.
המעשים של המחויבים קשורים במילת אללה: הכוונה שזה אשר מוסר את הצווים לכל מה שקשור במעשים של המחויבים.
המחויבים: צורת הרבים של מחויב, והוא המוסלמי בעל הבגרות השכלית.
ציווי: הכוונה לציווי על מימוש או ציווי על איסור.
בחירה: הכוונה כי המוסלמי בוחר אם יעשה את המעשה או שימנע מעשייתו, והוא חופשי בבחירתו.
(אל-וואג'יב)המועדף (מוסתחבּ)המותר (אל-מֻבּאח)הלא רצוי (המכּרוה)האסור (אל-חראם)יתוגמל עושהוכןכןלאלאלאיוענש עושהולאלאלאלאכןיתוגמל עוזבהולאלאלאכןכןיוענש עוזבהוכןלאלאלאלא דוגמהתפילת החובהתפילת א-דוחאמשחק בכדורגלחצי תספורת, גירושיןזלזול בהורים
1. הקשר עם האמונה האסלאמית: האמונה היא הקושרת את האדם עם האסלאם, ומשתדל ליישמו.
האדם הלא מאמין אינו מתפלל ואינו צם ואינו מתחשב בחובה או באיסור, לכן הדרישה רק מהמאמינים.
2. הניסיון להקל על המאמין ולא להכביד.
אללה אמר בפסוק 286 בסורת אלבקרה (פרק 2: הפרה) "אללה אינו מחייב בעול נפש זולת יכולתה", וקיימת התחשבות מרבית לבעלי צרכים מיוחדים ומצבים מיוחדים.
3. תורת המשפט האסלאמית מקיפה ומכילה את כל צרכיו של האדם.
למשל, הלכות הפולחן (דיני היחסים בין העבד לריבונו), הלכות התנהגות (דיני היחסים בין אדם לחברו), הלכות אישות (היחסים בין הגבר לאשתו ולמשפחתו) וכו'.
המקור הראשי לפיקה הוא הקוראן.
בקוראן חוקים מפורטים רבים בתחומים שונים ומגוונים אך על פי האסלאם הקלאסי הקוראן אינו יכול להוות מקור בלעדי להכוונת חיי המאמין.
לדוגמה, הקוראן מציין כי על המאמין לקיים תפילות יומיות ולצום במהלך חודש הרמדאן, אך אינו מפרט כיצד יש לקיים חובות אלו במדויק.
פירוט זה קיים במסורות החדית'.
על כן מסורות החדית' משמשות מקור נוסף ללימוד פיקה.
אך הקוראן והחדית' הם מתקופה מוקדמת של האסלאם, ועם הזמן עלו סוגיות ומצבים חדשים שלא ניתן להם מענה כלל במסורות אלו.
כדי להתאים את החוקים למציאות המשתנה, לדוגמה האיג'מע, הוא הקונצנזוס של כלל הקהילה ומלומדיה.
עם יצירת הקודקסים הרבים של החדית' לאורך המאה השמינית והמאה התשיעית, נוצרו סתירות רבות בין החוקים הרבים שנבעו מגורמים פוליטיים וחברתיים והאיג'מע סייע בקביעת הקאנון.
כלי נוסף ליצירת פיקה הוא הקיאס, הוא ההיקש או ההסקה, בו משתמשים כדי להשלים את החוקים החסרים שלא נכללו במקורות אלה וכדי לפרש את החוקים הקודמים בהתאם לנסיבות החדשות.
אף שיש טענה כי הפיקה הסתמך בעיקר על ארבעת המקורות האלה, הרי שבפועל הכירו חכמי ההלכה במקורות אחרים.
החשובים שבהם היו שרע מן קבלנא והמצלחה.
שרע מן קבלנא התייחס לאימוץ חוקים בעיקר מהתנ"ך.
בצורה כללית, אימוץ חוקים אלה לא היה באופן ישיר מתוך הספר עצמו אלא באמצעות מסורות שנכתבו בערבית והיו מיוחסות לתנ"ך.
למשל נקבע עונש מוות על ניאוף מאחר שעונש כזה הוזכר בתנ"ך.
בפועל מרבית החוקים שיוחסו לתנ"ך היו שונים מגרסת התנ"ך ויוחסו לתנ"ך במטרה להעניק תוקף סמכותי לחוקים החדשים.
מצלחה הוא עקרון של קביעת חוקים או ביטולם למען התועלת של הקהילה המוסלמית.
בהתאם לתפיסה הזאת, ניתן לבטל חוקים שנתפסו כמסוגלים להזיק לכלל הקהילה המוסלמית.
דוגמה לשימוש במצלחה היא החוק המוסלמי האוסר על מוסלמים להרוג מוסלמים בעת מלחמה.
אך כאשר הקהילה המוסלמית נתקלה במצב בו ביעד צבאי מסוים הוחזקו בני ערובה מוסלמים, כשהלא מוסלמים מאיימים לרצוח את בני הערובה אם יותקפו, הרי שעל פי ההלכה היבשה היה אסור לכבוש את היעד ולהתיר דם מוסלמי.
במקרה זה הוכנס לפעולה עקרון המצלחה והושג היתר הלכתי לביצוע הכיבוש על אף הדם שיישפך מאחר שהדבר ישרת את האינטרסים של מרבית הקהילה.
אף צווים שלטוניים, שנקראו בשם סיאסה אל-שרעיה, היוו מקור לפיקה.
הסיאסה אל-שרעיה הם צווים אשר נוצרו בידי השליט המוסלמי במיוחד בענייני מנהל וענייני מסים - עניינים שבדרך כלל ההתייחסות אליהם בהלכה הקלאסית נמוכה ואין להם מענה בה.
תפיסתו של השליט המוסלמי כממלא מקומו של אללה ושל הנביא מוחמד, העניקה לו סמכות בקביעת חוקים גם אם רבים ראו בהם מנוגדים לחוקים דתיים.
הסולטאן המוסלמי יכול לחוקק חוקי מס חדשים ולהחיל עונש מוות על אנשים שנראו כסכנה לסדר השלטוני והחברתי גם אם החוק המוסלמי לא התייחס למקרים כאלה.
לעיתים הצווים שיצאו במסגרת הסיאסה אל-שרעיה קיבלו תוקף של פיקה רגיל לאחר יציאתם.
לצד העיסוק במקורות המשפט המוסלמי, הפיקה דן גם בנסיבות החברתיות והדתיות אשר יכולות להקל על ביצוע מצוות דתיות.
למשל, הוענק פטור למוסלמים מלצום בחודש הרמדאן בנסיבות מחלה או בשל מסע ארוך.
כמו כן הותר לקצר את התפילה (צלאה) במסע ארוך.
בשנת בצורת הותר לבטל דיני כשרות (חלאל) אם נשקפת סכנה לחייו של האדם.
ניתן לסכם את המקורות שעליהם מתבסס הדין האסלאמי באופן הבא:
1. הקוראן המבורך: המקור הראשון לדין האסלאמי, ואשר חוזרים אליו גם לידיעת דיני האסלאם (חובה, איסור, רצוי...) למשל בקוראן אללה אמר בפסוק 275 בסורת אלבקרה מספר 2 הפרה "ואולם אללה הרשה את המקח והמכר ואסר את הריבית", ומזה אנחנו יודעים כי הריבית אסורה (חראם) איסור מוחלט.
2. הסונה – מסורות הנביא: המקור השני אחרי הקוראן ואשר חוזרים אליה גם ידיעת הדין האסלאמי – אם החדית' מאומת בקשרו למוחמד, הרי הוא דין אסלאמי שצריך לבצעו.
למשל איסור לבישת בגדי המשי לגברים, ואיסור ענידת זהב לגברים (לא מצוי בקוראן ומצוי במסורות הנביא )
3. הסכמה הכללית (אל-איג'מאע): המקור השלישי לדיני האסלאם ופירושיו.
הסכמת כל חכמי האסלאם על פסיקה שלא נמצאת בקוראן המבורך או בהלכה או במסורות הנביא וזאת אחרי מות הנביא.
למשל הסכמת כל חכמי האסלאם להילחם במונעי הזכאה (צדקת חובה).
4. היקש (אל-קיאס): המקור הרביעי ממקורות הדין האסלאמי ופירושו הוספת נושא שעדיין אין בו דין אחד משלושת המקורות הנ"ל, בגלל דבר שמשתתף איתו בתוצאה.
למשל במקורות האסלאמיים השלושה אין דין לגבי שימוש בסמים, אך יש דין לשותי אלכוהול, ובגלל שהתוצאות כמעט זהות, ההיקש אסר על המוסלמי להשתמש בסמים, כמו שאוסר עליו לשתות אלכוהול.
1. העניין שנשענים עליו בדין (למשל משקאות חריפים)
2. הנושא החדש (למשל סמים).
3. דין העניין שנשענים עליו (למשל דין המשקאות החריפים)
4. סיבה משותפת בין שני העניינים (למשל ערפול הדעת, השתכרות).
פיקדון ריבית יומי (בראשי תיבות: פר"י) או פיקדון חוזר קרדיטורי (פח"ק), הוא פיקדון כספי המאפשר משיכה, מלאה או חלקית, בכל יום עסקים.
שם הפיקדון שונה בבנקים השונים.
פר"י בבנקים העושים שימוש במערכת המחשוב של בנק הפועלים.
פח"ק באלו העושים שימוש במערכת המחשוב של בנק דיסקונט, הבנק הבינלאומי, בנק מזרחי-טפחות, בנק ירושלים ובנק ישראל, ו"פדיום" (פדיון יומי) באלו העושים שימוש במערכת המחשוב של בנק לאומי.
מכונה גם "תעודת פיקדון סחירה" ("תפ"ס").
סכום השקעה מינימלי המקובל בישראל הוא 1,000 ש"ח.
בזמן המשיכה, לא יכול המפקיד להותיר בפיקדון סכום נמוך מזה.
לכן יידרש למשוך פחות, או לבצע משיכה של כלל הסכום המופקד.
הפיקדון (לרבות הריבית) יפרע אך ורק לאותו חשבון בנק בו מתנהלת קרן הפיקדון.
הריבית על הפיקדון נקובה בשיעורה השנתי, ומחושבת בשיטת ריבית דריבית יומית.
שיעור הריבית עולה בהתאם לגובה הפיקדון, על פי התעריפון שבתוקף ליום שינוי היתרה.
הריבית הנקובה לפיקדון היא בתוקף עד לשינוי, ויכולה להשתנות בכל יום לפי שיקולי הבנק.
הריבית המשתנה נקבעת כמרווח קבוע משיעור ריבית החובה הבסיסית "פריים" שגובה הבנק.
המרווח נקבע במועד ההפקדה ואינו משתנה עד ליום פרעון או חידוש הפיקדון.
המרווח נקבע בכל תחנה בהתאם לטבלת הריבית של הבנק.
לעיתים מאושרת ריבית חריגה, בהתאם לנוהלי הבנק, לרוב תחת התמקחות מצד הלקוח.
ניתן לראות את הפיקדון היומי כנושא ריבית קבועה - כמו כל פיקדון אחר בריבית קבועה, גם כאן שיעור הריבית קבוע ומובטח עד תחנת היציאה, שהיא יום העסקים הבא.
הריבית נצברת ליתרת הקרן ומחושבת מחדש כחלק מהקרן ביום העסקים הבא.
בעת משיכת הפיקדון או חלקו, מנוכה מהריבית מס הכנסה של 15%.
פיקדון יומי אוטומטי זהו שירות המאפשר ביצוע קניה ומכירה של הפיקדון באופן אוטומטי על פי היתרה הקיימת בחשבון השוטף בסוף יום העסקים במהלך עיבוד הנתונים הלילי המבוצע במערכות המחשוב של הבנק.
סכומי הקנייה והמכירה לוקחים בחשבון תיקונים עם ערך יום אחורה.
פעולות הקנייה והמכירה מתבצעות על פי סכומי החובה והזכות בחשבון השוטף ואינם מתחשבים בקיום או אי קיום מסגרת אשראי.
מערך התפעול של הפיקדונות מתבסס על פעולות ברמת העסקה.
עסקה היא פיקדון על מכלול מאפייניו אותם הגדיר הלקוח בעת ביצוע ההפקדה.
חלק ממאפייני העסקה אינם ניתנים לשינוי יזום עד לפרעון או חידוש הפיקדון והם:
תוספת או הפחתה לשער בסיס.
מאפיינים אחרים ניתנים לשינוי בהתאם לסוג הפיקדון:
הזרמת פטור מלא מניכוי מס הכנסה.
שינוי, הפסקה או חידוש של הוראת קבע.
ישנן כמה אפשרויות לאופן בו הריבית תזוכה:
ריבית וקרן נפרעות לחשבון השוטף של הלקוח.
ריבית שתפרע לחשבון עובר ושב בתום תקופת הפיקדון.
בעת זיכוי הריבית מנוכה מס הכנסה במקור בהתאם לחוק מחשבון השוטף של הלקוח.
במקרה שלקוח הפסיק את הפיקדון ומעוניין לחדשו במעמד ההפקדה ניתן לתת הוראה לחידוש הפיקדון באופן אוטומטי על ידי המחשב.
הוראת החידוש תתבצע לפי אותם תנאים שנקבעו לפיקדון בתקופת ההפקדה הראשונה.
למעט הריבית אשר תהיה בכל תקופה, בהתאם להסכם ספציפי או מפורט בטבלת שיעורי הריבית ביום החידוש.
פיקדילי הוא רחוב ברובע הסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון, הממלכה המאוחדת.
רחוב פיקדילי עובר ממערב למזרח כשהוא מתחיל בפינת הייד פארק ומסתיים בכיכר פיקדילי.
הרחוב נמצא על חלק מכביש ה-A4, בחציו המערבי הרחוב מהווה את הגבול הצפוני של גרין פארק.
לאורכו נמצאות תחנות הרכבת התחתית פינת הייד פארק, גרין פארק ופיקדילי סירקוס, הוא גם מעניק את שמו לקו פיקדילי.
פיקדילי נחשב לאחד הרחובות הישרים והרחבים יותר בלונדון ולאורכו ישנם מספר אתרים חשובים.
עד למאה ה-17 נקרא פיקדילי "רחוב פורטוגל", כמחווה לקתרינה, נסיכת פורטוגל, אשתו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
השם פיקדילי ככל הנראה נובע מחייט בשם רוברט טיילור אשר בנה את ביתו ברחוב בשנת 1612, הוא עשה את כספו ממכירת צווארוני פיקדיל.
החל משנת 1660 והרסטורציה של המלוכה, החל כל האזור המערבי של לונדון בתנופת פיתוח ורחוב פיקדילי החל להתעצב בתור רחוב אופנתי בלב השכונות החדשות המתפתחות.
פיקדון מובנה הוא מוצר מובנה שבו מושקעים כספים לתקופת זמן מוגדרת מראש ולא ניתן לסחור בו.
בפיקדון מובנה קרן ההשקעה בדרך כלל מובטחת בערכה הנקוב ואילו התשואה תלויה בקיומם של תנאים שונים, שנקבעו מראש בתנאי הפיקדון.
הסיכון הכלכלי למשקיע בפיקדון מובנה הוא נמוך יחסית וכרוך בעיקר באובדן הנזילות למשך תקופת הפיקדון, ולאובדן התשואה האלטרנטיבית חסרת הסיכון שהיה ביכולתו לקבל במשך התקופה על השקעתו.
פיקדונות מובנים רבים מסוגים שונים אשר חלקם "אקזוטיים" מוצעים על ידי בנקים ובתי השקעות ללקוחותיהם.
ההשקעה בפיקדון מובנה מאפשרת למשקיע מעין "הימור" מוגבל של השקעה בסיכון גבוה שבה במקרה שטעה יקבל בחזרה את מלוא השקעתו המקורית ואם צדק יוכל לשפר את התשואה באופן משמעותי .
פיקדון מובנה ככלי השקעה יכול להתאים למגוון רחב של סוגי משקיעים.
שונאי הסיכון מבטיחים לעצמם לכל הפחות את קרן ההשקעה שלהם, ואילו אוהבי הסיכון יכולים לבחור לעצמם פיקדונות מובנים בעלי מאפיינים קיצוניים יותר של אובדן תשואה מוחלט לעומת תשואה גבוהה יחסית.
פיקָדון קְצר מועד (בראשי תיבות הכתיב התקני הוא פָּקָ"ם) הוא פיקדון המבטיח תשואה ואת קרן ההשקעה בערכה הנקוב.
הפיקדון נקרא "קצר מועד" מכיוון שתקופת ההפקדה בפיקדון מסוג זה אינה עולה על שנה אחת.
פק"מ הוא מכשיר השקעה המוצע על ידי בנקים לתקופה מוגדרת מראש, בריבית קבועה או משתנה.
כמו כל הפיקדונות הבנקאיים, פיקדון קצר מועד אינו נסחר בבורסה ולכן מתאים במיוחד למשקיעים סולידיים.
היות שהוא קצר, קיימת לרוב התפשרות על התשואה שבריבית, בתמורה לנזילות.
פיקארדית (בפיקארד: Picard, ) היא שפה קרובה מאוד לצרפתית, ונכללת בקבוצת השפות הרומאניות.
שפה זו מדוברת באזור גבול צרפת-בלגיה; בחבל או-דה-פראנס ובמחוז ולוניה.
פיקארדית ידועה במספר רב של שמות.
תושבי חבל פיקרדי פשוט קוראים לה "פיקארד" ("Picard"), אבל באזור המאוכלס יותר של צפון פה-דה-קאלה היא נקראת שטי (ch'ti) או שטימי (ch'timi) ובמקומות אחרים השפה נקראת בשמות אחרים.
ההבדלים העיקריים בדיבור בשפה באזורים השונים הוא המבטא.
האיחוד של בלגיה הצרפתית מכיר בשפת פיקארד כשפה אזורית רשמית של האזורים הצרפתיים בבלגיה, כשם ששפות נוספות הנפוצות במקום מוכרות כשפות רשמיות (דוגמאות: ולונית, דיאלקט לוריין, גרמנית פרנקונית).
דווקא צרפת, הרואה בשפה הצרפתית את שפת הלאום היחידה, אינה מכירה בפיקארד כשפה רשמית של צרפת, וצרפתים רבים מתנגדים להכרה כזו.
פיקארד משתייכת לתת-המשפחה של השפות הגאלו-רומאניות, תת-משפחה של השפות הרומאניות.
או À t'ervir שיהיה לך יום טוב!
!À la rescousse אתה יכול לעזור לי בבקשה?
?Parlez-vos inglé אני לא דובר פיקארד.
מילים וביטויים רבים בפיקארד זהים או דומים לביטויים בצרפתית, אך בכל זאת הרוב המכריע של המילים והביטויים בפיקארד הם ביטויים שאינם דומים כלל למקביליהם בצרפתית.
"אני לוקח את המעדר שלי כדי לחפור בגינה שלי."
"בשעה ארבע, אני אוֹכַל חטיף."
"כשאיש מהצפון מת, אתה יודע מה מקים אותו לתחייה?
פיקארד לא נלמדת בבתי-ספר צרפתיים (לא כולל קורסים וכיוצא בזה), ובדרך כלל כשמדובר בלימוד פיקארד מדובר בלימוד על ידי בני משפחה בלבד.
אף על פי כן, פיקארד עדיין משמשת מושא למחקר באוניברסיטאות לִיל ואַמיֶין שבצרפת.
מאחר שבימינו אנשים מסוגלים לעבור ממקום למקום בקלות רבה יותר מבעבר, קיימים דיאלקטים רבים ומגוונים לשפת פיקארד.
למרות שרוב אנשי הצפון מבינים פיקארד, פחות ופחות דוברים אותה, ואנשים דוברי פיקארד כשפת אם הם נדירים יותר ויותר, בעיקר בקרב אנשים מתחת לגיל 50.
כיום פיקארד היא בעיקר שפה מדוברת.
שיטת הכתב של פיקארד נחשבת באופן כללי לוולונית.
פיקו (בפורטוגזית: Ilha do Pico) הוא אי בחלק המרכזי של החבל האוטונומי של האיים האזוריים בפורטוגל.
האי ידוע בשל הר פיקו (בפורטוגזית: Montanha do Pico), הר געש שכבתי שהאי הקרוי על שמו, ושפסגתו בגובה 2,351 מטרים היא הנקודה הגבוהה ביותר בפורטוגל בכלל, באיים האזוריים בפרט וכן הנקודה הגבוהה ביותר ברכס המרכז-אטלנטי.
האי מכונה "האי השחור" (Ilha Preta), בשל אדמתו הגעשית השחורה.
נופי תרבות היין באי הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
לאחר ששימש לגידול בקר במחצית הראשונה של המאה ה-15, הוקם בפיקו היישוב הראשון בערך בשנת 1460 על ידי מתיישבים מצפון פורטוגל.
הכפר הראשון באי היה לאז'ס (Lajes) ואחריו הוקם סאו רוקה (São Roque) ב-1542. המתיישבים הראשונים עסקו בגידול חיטה ואיסטיס הצבעים, שיוצא לארצות השפלה כחומר צביעה לתעשיית הבדים.
עד מהרה התפתח גם ענף גידול הגפנים שהתבסס על האדמה הפורייה ועל האקלים הנוח.
התפתחותו של הענף נמשכה לכל אורך ההיסטוריה להוציא תקופה של התפרצויות געשיות במאה ה-18. ב-1723 קיבל הכפר מדאלנה (Madalena) מעמד של עיירה בשל חלקו החשוב בכלכלת האי וקשריו ההדוקים עם האי השכן פאיאל.
העיר הורטה שבפאיאל הייתה מקום מגוריהם של בעלי קרקעות ויצרני יין בפיקו.
האי מפורסם בשל גפני היין מזן ורדלו (verdelho) הגדלים בו כבר יותר ממאתיים שנה וזכו לשם טוב בכל רחבי העולם.
התפשטותם של כנימות וקימחון באמצע המאה ה-19 השמידו כרמים רבים וגרמו למשבר בענף היין באי שנמשך עד למאה ה-20.
פעילותם של ציידי לווייתנים אמריקנים במימי האיים האזוריים בסוף המאה ה-18 יצרו ענף כלכלי נוסף באי שייצב את כלכלתו ופעל בו עד לשנות השבעים של המאה ה-20.
פיקו שוכן 17.5 ק"מ מדרום לאי סאו ז'ורז'ה (São Jorge) ו-7 ק"מ ממזרח לאי פאיאל.
אורכו של האי הוא 46 ק"מ ורוחבו המרבי הוא 16 ק"מ.
פיקו הוא למעשה פסגתו של הר געש והוא האי השני בגודלו באיים האזוריים.
בשטחים שבין החרוט הגעשי לבין החוף המזרחי של האי הנוף מלא בשרידים של חרוטים געשיים שחלקם הפכו לאגמים.
מבחינה גאומורפולוגית האי מחולק לשלושה תאי שטח:
הר הגעש טופו (Topo) – ממוקם על החוף הדרום-מזרחי של האי.
הר געש רדום שנשחק עקב בליה ותזוזות קרקע.
מישור אשאדה (Achada) – משתרע בין הר טופו לבין הר פיקו ונופו הגעשי מכוסה במכתשים שחלקם הפך לאגמים, בצמחייה נמוכה צפופה וביערות.
הר פיקו – ההר תופס את חלקו המערבי של האי וגובהו הוא 2,351 מטרים מעל פני הים.
ההתפרצות הגעשית האחרונה ארעה ב-1963 כהתפרצות תת-מימית קטנה מול החוף הצפון-מערבי של האי.
ניתן לדעת על התפרצויות קודמות על פי שדות הלבה במקומות שונים באי.
כיום הפעילות הגעשית היחידה היא בפסגתו של הר פיקו.
כמו האיים השכנים פוקדים מעת לעת את האי רעידות אדמה.
רעידת האדמה החזקה ביותר בשלושים השנים האחרונות אירעה ב-9 ביולי 1998 שהמוקד שלה היה באי פאיאל ועוצמתה הגיעה לדרגה 5.8 בסולם ריכטר.
הרעידה הורגשה בפיקו כשעוצמתה המרבית הייתה 7 בסולם מרקאלי וכמה בתים ניזוקו.
רעידות אדמה חזקות נוספות היו סדרה של רעידות בשנים 1957–1958 בעקבות התפרצותו של הר געש באי פאיאל, רעידת אדמה באי סאו ז'ורז'ה ב-1964 ורעידת אדמה ב-1926 שמרכזה היה במצר שבין פיקו לבין פאיאל.
היישובים המרכזיים באי הם הבירה מדאלנה, סאו רוקה, ולאז'ס.
אוכלוסיית האי מונה 14,148 תושבים נכון למפקד 2011.
עד לסוף שנות השבעים היה פיקו בסיס לפעילות ציידי לווייתנים.
משמעות מיקומו של האי במרכזו של הרכס המרכז-אטלנטי היא שהמים בסביבותיו עמוקים יחסית.
ענפי הכלכלה העיקריים באי הם: תיירות, בניית סירות וייצור יין.
נופי האי פיקו משקפים תרבות יין מיוחדת שהתפתחה מאז הגעתם של המתיישבים הראשונים במאה ה-15. הנוף המרהיב מעשה ידי אדם של שטחים קטנים המגודרים בחומות אבן, הם עדות לפעילות חקלאית הנמשכת דורות.
מדרום לעיר מדאלנה משתרעים כרמי גפנים שמהם מיוצר יין הקינוח המופק מענבי הוורדלו.
המבנה הגאומטרי של רשת הכרמים הקטנים מכסה רצועה של אדמה שטוחה לאורך החוף.
בהיותן בנויות מאבני בזלת מקומיות שנשחקו מפגעי מזג האוויר, החומות תוחמות שטחי אדמה שביסודה לא ראויה לעיבוד.
החומות נבנו כדי להגן על הגפנים מפני רוחות וממליחות הים וגובהן מגיע ל-2 מטרים.
יבול הכרמים נועד לייצור יין ועד היום העיבוד והבציר נעשים באופן ידני בלבד.
את רצועת הכרמים הסובבת את האי במרחק מה מהחוף, מקיפה רשת שבילים שנועדו לעגלות שוורים המובילות את התוצרת.
רשת שבילים זו מקושרת לסככות אחסון ולמזחים לאורך החוף.
ביישובים הסמוכים וליד שטחי העיבוד ממוקמים יקבים.
מבנים אלה בני קומה אחת או שתיים נבנו מאבני בזלת שחורה וגגותיהם מקורים ברעפי חרס פעילים בעונת הבציר כשהקומה העליונה משמשת למגורים.
בכמה מהיישובים פועלים עד 30 יקבים.
הר פיקו (בפורטוגזית: Montanha do Pico) הוא הר געש שכבתי באי פיקו שבאיים האזוריים, השייכים לפורטוגל.
פסגתו בגובה 2,351 מטרים מעל פני הים גבוהה יותר מכפליים מכל פסגה אחרת באיים האזוריים, והוא ההר הגבוה ביותר בפורטוגל, וגם הנקודה הגבוהה ביותר ברכס המרכז-אטלנטי.
ההר הוכרז ב-1982 כשמורת טבע (Reserva Natural da Montanha do Pico) המשתרעת על שטח של 15 קמ"ר, מגובה של 1,200 מטרים ועד פסגת ההר.
התפרצויות געשיות היסטוריות בהר פיקו התחוללו מלועות שעל מדרונותיו ולא מהלוע המרכזי שבפסגה.
בשנים 1564-1562 יצרה התפרצות מרצועת בקעים שעל המדרון הדרום-מזרחי קילוחי לבה שהגיעו עד לחוף הצפוני של האי.
קילוחי לבה מאותה התפרצות מלוע צדי סמוך הגיעו לחוף הדרומי.
התפרצות צדית נוספת ב-1718 יצרה קילוחים שגם הם הגיעו לשני החופים.
ההתפרצות המתועדת האחרונה התחוללה בדצמבר 1720.
ב-29 בספטמבר 2009 היו דיווחים ממקורות חדשות מקומיים שציינו שפומרולה קיימת על פסגת ההר (Piquinho –פיקיניו) החלה לפלוט גז געשי.
מרכז הניטור הגעשי והסייסמי (CIVISA ראשי תיבות בפורטוגזית של Centro de Informação e Vigilância Sismovulcânica dos Açores) ציין שתופעה זו התרחשה מוקדם בבוקר והפכה לחזקה יותר ונראתה ממקומות שונים באי ומהאי פאיאל.
אף שהאירוע התרחש כתוצאה מתנאים מטאורולוגיים יוצאי דופן ונראה ברחבי קבוצת האיים המרכזית, לא השתחררו לאוויר גזים געשיים חריגים וכל שאר הפרמטרים היו בטווח הנורמלי.
את המתחם ניתן לחלק מבנית לשני חלקים, הר הגעש ורצועת הסדקים המזרחית.
פיקו הוא הר געש שכבתי שבפסגתו יש מכתש שקיעה, פיקו אלטו (Pico Alto), לוע עגול שקוטרו כ-700 מטרים ועומקו 30 מטרים.
בתוכו מתרומם חרוט געשי קטן בגובה 70 מטרים המכונה פיקיניו (Piquinho), שהוא הפסגה האמיתית של ההר.
רצועת הסדקים המזרחית כוללת כמה חרוטי סקוריה הוואניים/סטרומבוליאניים וקילוחי לבה הנלווים, שזרמו וכיסו צוקים רבים, וחצבו דרך יחידות געשיות קודמות ויצרו דלתאות של לבה (בפורטוגזית fajãs – פאז'אס).
המבנה הטקטי מאופיין בשתי מערכות העתקים.
המבנים העיקריים שכיוונם מערב צפון מערב – מזרח דרום מזרח הם העתקים ימניים של לאוֹגה דוֹ קפּיטאוֹ (Laoga do Capitão) וטוֹפּוֹ (Topo), המתמזגים למזרח, תוך יצירת גראבן רדוד.
במערב הגראבן מכוסה לחלוטין על ידי הר הגעש פיקו שנוצר לפני פחות מ-10,000 שנים, והתמלא בקילוחי הלבה והחרוטים של רצועת הבקעים המזרחית, הכוללת מערכים ומתלולים געשיים.
אזור ההעתקים הנוסף שכיוונו צפון צפון-מערב – דרום דרום-מזרח, כוללת מספר קטן יותר של העתקים וכוללת העתקי הסטה שמאליים נורמליים, האחראיים למרבית ההתפרצויות הגעשיות: העתק לומבה דה פוגו – סאו ז'ואאו (Lomba de Fogo-São João, הבסיס להתפרצות של 1718) והמערך הגעשי סנטו אנטוניו (Santo António).
על פסגת פיקו (פיקיניו) יש אזור שבו יש פליטה קבועה של גזים המאופיינת על ידי פליטת אדי מים בטמפרטורות שבין 50ºC ל-75°C.
בנוסף, קיימים לועות נוספים בגבהים שבין 1,500 מטרים ל-2,000 מטרים, כמו גם פליטת גזים מפוזרת לאורך הגראבן שבין העתקי לגואה דו קפיטאו לטופו.
בנוסף יש מעיין עשיר בפחמן דו-חמצני באזור סילווירה (Silveira), לאורך החוף הדרומי של העיירה לאז'ס דו פיקו (Lajes do Pico), שנוצר בבסיס פיקו.
קיימים בהר מסלולי טיולים רגליים, ובעלי כושר גופני ראוי יכולים לטפס אל פסגת ההר בתוך שעתיים עד ארבע שעות מתחילת המסלול.
בתחילת המסלול, עד לגובה של כ-1,500 מטרים, ההר מכוסה ביערות עבותים, הכוללים מינים אנדמיים לאיים האזוריים דוגמת מין הערער Juniperus brevifolia והמין Erica azorica ממשפחת האברשיים, ואז היער מפנה מקומו לצמחיית שיחים למשך כ-500 מטרים, הכוללת מינים אנדמיים דוגמת Daboecia azorica ומין האברש Calluna vulgaris.
הפסגה החשופה בנויה מסלעי לבה.
מזג האוויר על ההר יכול להיות בוגדני למדי, בייחוד בחודשי החורף, רוחות עזות ושלג יכולים להתחולל בהר כהרף עין.
פּיקוּ דוּ פוֹגוּ (בפורטוגזית: Pico do Fogo, מילולית "פסגת האש") הוא הר געש שכבתי פעיל באי פוגו, אחד מאיי כף ורדה, כ-640 קילומטרים מערבית לנקודה המערבית ביותר ביבשת אפריקה.
פסגתו בגובה 2,829 מטרים מעל פני הים היא הנקודה הגבוהה ביותר בכף ורדה, והפסגה השנייה בגובהה באוקיינוס האטלנטי, אחרי הר הגעש הרדום טיידה שבאיים הקנריים.
החרוט הגעשי התפרץ בפעם האחרונה ב-1675 וגרם בכך להגירה מסיבית מהאי.
מקור ההתפרצויות שהתרחשו אחר-כך היה בקרקעית הקלדרה שבה שוכן החרוט, כמו בהתפרצות של 1951, או בחרוטים טפילים כמו בהתפרצויות של 1995 ו-2014. ההתפרצות הקטלנית היחידה הייתה ב-1847, כאשר רעידת אדמה גרמה למותם של כמה אנשים.
האי פוגו שוכן מעל נקודה חמה.
הר הגעש שבו הוא הצעיר והפעיל ביותר מבין הרי הגעש של כף ורדה, שרשרת של איים געשיים, שהצעירים ביותר בהם שוכנים בקצה המערבי, ונוצרו כאשר הלוח האפריקאי נע מזרחה מעל לנקודה החמה.
האי פוגו בנוי מהר געש בודד, ומשום כך צורת האי כמעט עגולה, וקוטרו 25 קילומטרים.
קלדרה גדולה (כ-10 קילומטרים מצפון לדרום וכ-7 קילומטרים ממזרח למערב), המכונה "קלדרת שה" (Chã Caldeira), שבה שוכן החרוט הגעשי של פיקו דו פוגו, אינה ממוקמת במרכז האי, אלא בפינה הצפון מזרחית שלו.
שולי הקלדרה בצד צפון, מערב ודרום הם מתלול תלול, כמעט אנכי בגובה של כ-1,000 מטרים, והיא פרוצה כלפי מזרח.
הקיר שהיה בצד זה התמוטט בזמנים פרהיסטוריים ומאז צד זה הוא הנתיב שבו לבה זורמת אל החוף.
קרקעית הקלדרה שוכנת בגובה שבין 1,600 ל-1,700 מטרים מעל פני הים.
הקלדרה נוצרה מהתמוטטות תא המאגמה מתחת להר הגעש הקדום מונטה ארמרלו (Monte Armarelo).
חרוט געשי מרכזי שמורדותיו תלולים מתמר מקרקעית הקלדרה עד לגובה של 2,829 מטרים מעל פני הים ו-100 מטרים מעל לשולי הקלדרה.
קוטר הלוע הוא 500 מטרים ועומקו 150 מטרים.
מערכת סדקים שכיוונה צפון-צפון מזרח נוצרה בקלדרה לאורך המדרון המערבי של פיקו דו פוגו בין 1500 ל-1760.
על מדרונות הר הגעש נוהגים החקלאים המקומיים לגדל קפה, והלבה משמשת כחומר בנייה.
יישוב קטן, "שה דס קלדיירס" (Chã das Caldeiras), ובו קרוב ל-1,000 תושבים, שוכן בתוך הקלדרה.
ההתפרצות של 1995 החלה בלילה שבין 2 ל-3 באפריל, מחרוט טפיל (Pico Pequeno) על המדרון המערבי של החרוט העיקרי, שגובהו הגיע עם תום ההתפרצות ל-1,950 מטרים מעל פני הים, וכיסתה את האי באפר געשי.
התושבים פונו משה דס קלדיירס, כשבתיהם נהרסו.
התושבים דיווחו כי להתפרצות קדמו מספר רעידות אדמה קטנות שהחלו כשישה ימים לפני התפרצות הלבה הראשונה.
עוצמת רעידות אדמה אלו ותדירותן הלכה והתגברה עד 2 באפריל, ורעידה חזקה במיוחד ארעה בשעה 8 בערב, כארבע שעות לפני שהחלה ההתפרצות.
זמן קצר לאחר חצות החלו להיפתח סדקים במדרון של פיקו דו פוגו.
אחד התושבים אמר כי זה נראה כאילו החרוט "נחתך על ידי סכין".
ההתפרצות החלה בפעילות סטרומבוליאנית, שלוותה תוך זמן קצר ב"מסך של אש", מזרקת לבה שהזינה קילוח שניתק את הכביש ליישוב פורטלה (Portela) בשעה 2 לפנות בוקר.
1,300 התושבים שהתגוררו בתוך הקלדרה נמלטו במהלך הלילה למקומות בטוחים בכפרים שעל החוף הצפוני.
לא היו הרוגים, אבל כ-20 איש נזקקו לטיפול רפואי.
במהלך יום 3 באפריל כוסה האי בענן כהה סמיך של אפר שהגיע לגובה שבין 2.5 ל-5 קילומטרים.
הקילוחים הראשונים היו של לבת מקלעות (פַּהוֹיהוֹי), אף שתחום ההתפשטות שלהם היה ככל הנראה קטן.
ההתפרצות העזה יצרה פצצות געשיות בגודל של עד 4 מטרים שנפלטו עד למרחק של כ-500 מטרים ממקום ההתפרצות.
ב-4 באפריל הגיעו מזרקות הלבה לגובה 400 מטרים מתחת לענן אפר בגובה שני קילומטרים.
נוצר חרוט סקוריה חדש כשהוא פרוץ כלפי דרום מערב והוא הזין זרם הולך וגובר של לבת טרשים (אַאַ).
ב-5 באפריל זרם אַאַ חדש הגיע לקיר הקלדרה המערבי והרס חמישה בתים ואת מאגר המים העיקרי.
במהלך שלושת הימים הראשונים פינו הרשויות כ-3,000 תושבים.
ההתפרצות התייצבה אחרי כמה ימים ומזרקות לבה אופייניות להתפרצות הוואית בגובה של 120-100 מטרים בנו חרוט התזה (spatter cone) שגובהו מעל ל-140 מטרים.
קילוחי הלבה היו מטיפוס אַאַ והם זרמו מערבה עד לקיר של הקלדרה ואז פנו צפונה.
קילוחים אלו התקדמו בהפסקות ככל שנבנה לחץ בלבה שנאגרה והתעבתה.
ב-13 באפריל קילוח אַאַ נוסף החל לכסות את הקילוח הקודם, שהתקרש בינתיים, וזרם עליו עד 15 באפריל, כאשר הוא התפרש והרס בית נוסף.
אפר געשי המשיך לנשור עד כשני קילומטרים דרומית ללועות שהתפרצו עד 15 באפריל.
עד 17 באפריל הקילוח הגיע למרחק של 420 מטרים מפורטלה.
ב-18 באפריל החל סייסמומטר נייד לתעד רעידת אדמה חזקה יותר שהעידה על שינוי בסגנון ההתפרצות ממזרקות לבה בחזרה להתפרצות סטרומבוליאנית.
הלבה החלה להיפלט במתזים כל 8-3 שניות מלווה בפליטות רועמות של גזים געשיים.
בנוסף, קצב פליטת הלבה התגבר ו-300 המטרים הראשונים של הלבה היו בעיקר לבת מקלעות.
קצב הפליטה, שהוערך מממדי הזרימה וקצב הזרימה בערוץ, נע סביב 4 ל-8.5 מיליון מטרים מעוקבים ליום.
בלילה של 18 באפריל התרחשה סדרה של התפרצויות מתפוצצות גדולות שייתכן שבעקבותיהן התמוטטו חלקים מהחרוט לתוך לועות הפליטה ועקב כך חלה התפוצצות שפינתה את השברים.
למחרת בבוקר חזרה הפעילות למזרקות לבה והרישומים הסייסמיים היו שקטים הרבה יותר.
קילוחי הלבה המשיכו להתעבות, והלבה יצרה מאגרים לאורך ערוץ הקילוח.
פיקו דו פוגו חזר לפעול זמן קצר אחרי השעה 10 ביום ראשון, 23 בנובמבר 2014. קדמו להתפרצות כמה ימים של פעילות סייסמית מואצת, אבל היא הוחמרה בשעה 8 בליל שבת.
ההתפרצות החלה מחרוט טפיל שנוצר על המדרון המערבי דרום מערבי של החרוט של פיקו דו פוגו, סמוך למקום שממנו החלה ההתפרצות של 1995, ואז מלועות רבים נוספים.
הפעילות התאפיינה בהתפוצצויות, מזרקות לבה ופליטת אפר.
התושבים של שה דס קלדיירס, כ-1,000 במספר, בילו את הלילה מחוץ לבתיהם בשל רעידות האדמה החזקות.
והחלו להתפנות כשהתחילה ההתפרצות, ושדה התעופה המקומי נסגר.
בדומה למה שאירע ב-1995 סירבו חלק מהתושבים לנטוש את בתיהם, אבל בהדרגה נשמעו להוראות הרשויות.
בלילה של 24 בנובמבר הרס זרם הלבה את מבנה מטה הפארק הלאומי של הר הגעש, וניתק את הכביש הראשי.
עמוד ההתפרצות הגיע לגובה של 9 קילומטרים ומצילומי הלוויין התברר כי הוא מורכב בעיקר מגופרית דו-חמצנית והוא נסחף לצפון מערב למרחק של 220 קילומטרים.
ב-25 בנובמבר הגיע אורך קילוח הלבה ל-4 קילומטרים.
ברונו פאריה (Bruno Faria), וולקנולוג מכף ורדה, אמר כי עוצמת ההתפרצות כבר עלתה של זו של 1995, ומתקרבת לעוצמת ההתפרצות של 1951, אחת ההתפרצות העזות ביותר שתועדו על האי.
נכון ל-28 בנובמבר הרסה הלבה כ-4,000 דונם, שמתוכם 260 דונם קרקע חקלאית, והרסה 16 בתים.
פיקו טרונקדו (בספרדית: Pico Truncado; לעיתים מקוצר לטרונקדו) היא עיירה בפרובינציית סנטה קרוס שבארגנטינה.
העיירה נמצאת בצפון הפרובינציה, במרחק של כ-50 קילומטרים מהעיר קלטה אוליביה.
בשנת 1921, תחנת הרכבת במקום הייתה אחת מנקודות העימות בין צבא ארגנטינה לאנרכיסטים במהלך שביתת הפועלים הכללית בארגנטינה, שם היה ההרוג היחיד של צבא ארגנטינה במהלך כל העימותים.
פיקה אמריקאית (שם מדעי: Ochotona princeps) היא מין של יונק קטן ממשפחת הפיקתיים שבסדרת הארנבאים החיה באמריקה הצפונית, בקרבה להרי הרוקי.
היא דומה לארנב אך בעלת אוזניים קטנות ומסתתרת במחילות רוב זמנה.
זכרי הפיקה גדולים יותר מהנקבות.
הם בעלי לסתות קצרות ובעלי פרווה חומה-אדמדמה.
השיער הארוך מגן עליהם מהקרה של אזורי ההרים.
הפיקות יכולות להימצא בגובה רב ולעבור את קו העצים והם חיות בין הסלעים של אזור הרי הרוקי.
בקיץ הקצר הם צריכות לאגור מספיק מזון לחורף הקשה והם קוצרים עשבים, זרעים, פירות, בצלים, שורשים ופרחים הפורחים באביב ובקיץ.
מספר פרטים משתלטים על מזווים של פיקות אחרות במקום לדאוג לעצמם.
הפיקות צריכות להישאר בקרבה למחילות הסלעים כדי להימלט מטורפים שונים כמו עיטים, נצים, ינשופיים, שועלים, זאבים, קויוטים, שונרים וסמורים.
באזורים שהם נפוצים ביותר הם מהווים את הטרף העיקרי של רוב הטורפים.
פיקה שחורת-שפה או פיקת הרמה (שם מדעי: Ochotona curzoniae) היא מין של יונק קטן ממשפחת הפיקתיים שבסדרת הארנבאים החיה באזורים הרריים במרכז אסיה.
אורכה של הפיקה 25 ס"מ ומשקלה עד 140 גרם.
היא מזכירה במראה קביה שמנמנה אך למעשה היא קרובת משפחה של הארנבת.
היא בעלת פרווה אפורה-כסופה ומותאמת לחיים באזורים קרים וגבוהים.
לפיקות ריאות מוגדלות העוזרות להם לנשום ביעילות את האוויר הדליל.
הפיקה מצויה בטבע ברמת טיבט ומצויה בגבהים 3,100-5,000 מ' מעל הקרקע ברמות.
הפיקה נפוצה בסין העממית, פקיסטן, הודו ונפאל והיא יכולה לחיות במגוון בתי גידול - ערבות, מדבריות ומדרונות מושלגים ועד ליערות הרריים טרופיים.
הפיקות חיות בחבורות ברחבי הרמה ומתגוררות במחילות עליהן הן משגיחות היטב.
כשפיקה מבחינה בסכנה היא משמיעה קריאת אזהרה ושאר הפיקות נמלטות.
כשאין סכנה הן יוצאות לאכול עשבים וזרעים.
בניגוד לרוב היונקים הקטנים, הן אינן ישנות שנת חורף אלא מתחממות במאורתן.
הפיקות הן חיות חשובות בתחומי מחייתם: הן מהוות את מזונם העיקרי של מרבית הטורפים, כולל שועל סלעים טיבטי, זאב, דוב חום, נמר השלג, שונר, סמור, בז, עקב, חמוס ערבות וינשופיים.
כמו כן משמשות מחילותיהן מגוון של עופות ושל זוחלים טיבטים.
פיקו דה אוריסבה (בספרדית: Pico de Orizaba), הידוע גם בשם סיטלאלטפטל (בספרדית: Citlaltépetl), הוא ההר הגבוה ביותר במקסיקו.
החודש הכי חם הוא אפריל (18 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,635 מילימטרים בשנה.
חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (332 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (22 מ"מ גשם).
פיקו טורקינו (בספרדית: Pico Turquino) הוא ההר הגבוה בקובה, הממוקם ברכס ההרים סיירה מאסטרה.
שם ההר ההגיעו ככל הנראה מהצבע טורקיז (בספרדית: Turquesa).
ההר הוזכר לראשונה (בשם "טרקווינו") על מפה שצייר ג'רארדו קרמר בסוף המאה ה-18.
פסל של חוסה מארטי, שפוסל על ידי ג'ילמה מדרה , נמצא בפסגת ההר.
ב-1957, בזמן ההפיכה שארגנו פידל קסטרו ואנשיו, נכבש ההר.
לדברי צ'ה גווארה, להר היה למהפכנים.
שמורת הטבע טורקינו נמצאת סמוך להר.
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,174 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (160 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (21 מ"מ גשם).
פיקה אדומה (שם מדעי: Ochotona rutila) היא מין של יונק ממשפחת הפיקתיים, שתפוצתה במרכז אסיה.
היא תוארה לראשונה בשנת 1873.
הפיקה מגיעה לאורך של עד 23 סנטימטרים כולל 9.5 סנטימטרים עד 11 סנטימטרים של הזנב ומשקלה עד 320 גרמים.
הגולגולת גדולה לאורכה 4.5 עד 5.5 סנטימטרים.
האוזניים מגיעות לאורך 27 עד 29 מילימטרים.
הרגליים האחוריות הם באורך 36 עד 39 מילימטרים.
בקיץ הפרווה גחלתית בהירה ומנומרת בצוואר מאחורי האוזניים בעוד שבחורף היא חומה ופרוות הגחון לבנה.
הפיקה ניזונה בעיקר מעשב ויוצרת חבילות חציר כמו פיקות אחרות.
הפיקה חיה במשפחות גדולות המונות זוג פיקות וגוריהם.
להקה של פיקות מונה 12–20 פרטים.
הפיקה פעילה יותר עם רדת החשכה מאשר בעלות השחר.
עונת הרבייה היא באביב עד הקיץ.
הנקבה ממליטה שתי המלטות בשנה שמסתיימות בדרך כלל בשתיים עד שישה (בממוצע ארבע) גורים.
הפיקה לא נמצאת בסכנת הכחדה ומצב שימורה הוא ללא חשש.
הפיקה נפוצה במרכז אסיה באזור טורקסטן, קזחסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, מחוז שינג'יאנג בסין וכנראה גם בצפון אפגניסטן.
הפיקה האדומה חיה בהרים כמו הרי טיין שאן והרי פמיר עד גובה 3,000 מטר.
פיקדון קטן הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1980, בבימויו של וולטר ברנסטיין עם וולטר מתאו, ג'ולי אנדרוז, טוני קרטיס והילדה שרה סמיתסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הסיפור "גב' מרקר הקטנה" של דמון ראניון משנת 1932. הסיפור עבר מספר עיבודים לקולנוע:
"גב' מרקר הקטנה" ("Little Miss Marker") בכיכובם של אדולף מנז'ו ושירלי טמפל (1934)
"ג'ונס העצוב" ("Sorrowful Jones") בכיכובם של בוב הופ, לוסיל בול והילדה מרי ג'יין סונדרס (1949)
"צרור של צרות" (" Pounds of Trouble 40") בכיכובם של טוני קרטיס, סוזן פלשט והילדה קליר וילקוקס (1962).
העלילה מתרחשת בשנות ה-30 בניו יורק בחברה של אנשי העולם התחתון שמתרככים למראה ילדה קטנה שנקלעה לחייהם.
הילדה שרה סמיתסון הייתה מועמדת לפרס Young Artist Award .
היא לא הופיעה יותר בסרטים.
ג'ונס העצוב (וולטר מתאו) הוא סוכן הימורים בניו יורק.
הוא רווק עגום פנים שגר בדירה קטנה ומבלה את רוב זמנו במשרד ההימורים שלו צמוד לעוזרו הנאמן, רגרט (בוב ניוהארט).
יום אחד מופיע במשרדו מובטל שמבקש 10 דולר כדי להמר.
אין לו כסף לשלם אבל הוא משאיר כפיקדון-ביטחון (באנגלית - Marker) את בתו בת ה-6 (שרה סמיתסון).
הוא לא חוזר וג'ונס לוקח את הילדה לדירתו.
לאחר אי הבנות קלות מתחיל ג'ונס לחבב את הילדה ולהרגיש כלפיה רגש אבהי.
הוא עובר למלון דירות יוקרתי, שוכר טבח, עוזרת ומורה.
לסוף מתברר שהאב התאבד בטביעה.
למשרד ההימורים נכנסים הגנגסטר בלאקי (טוני קרטיס) ועוזרו הגברתן המאיים הרבי (בריאן דנהי).
בלאקי מבקש/כופה על ג'ונס להיות שותף בעסק הימורים שלו בסך 50.000 דולר.
העסק נמצא בווילה של חברתו של בלאקי, האלמנה העשירה אמנדה וורטינגטון (ג'ולי אנדרוז).
אמנדה מתחברת מיד עם הילדה.
יש לה חוות סוסים עם סוס מרוץ בשם קאלאהן שהיא מקווה שיינצח ובכסף שתזכה היא תציל את החווה ממכירת בגלל חובותיו של בעלה המנוח.
הסוס מנצח לאחר שבלאקי סידר שיזריקו לו זריקת מרץ אך התרמית נתגלתה והסוס נפסל.
השוטר בראנינגהם עוקב אחרי ג'ונס ולאחר שבלאקי מיידע אותו, הוא מוצא את הילדה ולוקח אותה.
ג'ונס מתעמת עם בלאקי מי יצליח לזרוק את השני לנהר ומפסיד.
השופטת (לי גרנט) דנה במקרה של הילדה.
אמנדה מבקשת לאמץ אותה אבל היא אלמנה ללא משפחה.
לפתע מופיע ג'ונס רטוב כולו ואומר שהוא רוצה לאמץ את הילדה אבל הוא רווק וגם ללא משפחה.
הם יוצאים להתייעץ, מגלים את אהבתם ורצונם להתחתן ומודיעים זאת לשופטת שמאשרת את האימוץ.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותוולטר מתאוג'ונס העצובסוכן הימוריםג'ולי אנדרוזאמנדה וורטינגטוןאלמנה עשירהטוני קרטיסבלאקיגנגסטרשרה סמיתסון"מיס מרקר"ילדה יתומהבריאן דנהיהרביעוזר של בלאקיבוב ניוהארטרגרטעוזר של ג'ונס העצובלי גרנטשופטתקנת מקמילןבראנינגהאםשוטר
אלכסנדר לוקאש ג'וגלה הוא ידוע בשם פיקו אלכסנדר (Pico Alexander), הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
אלכסנדר לוקאש ג'וגלה נולד בעיר ניו יורק וגדל בשכונה פארק סלופ (אנ') בברוקלין.
הוריו הם מגדלנה דסקור וצלם הקולנוע לוקאש ג'וגלה (אנ'), שניהם מהגרים פולנים מקרקוב.
יש לו אחות קטנה, קלרה.
סבו היה השחקן הפולני יז'י גוג'לה (פול') (1940 - 2018), וסבא רבא שלו היה העיתונאי הפולני המוערך יז'י טורוביץ' (אנ').
שם הבמה שלו, "פיקו", הוא כינוי מילדות.
הוא סיים את לימודיו בתיכון לאמנויות פיורלו לה גוארדיה במנהטן ב-2009 ולאחר מכן סיים תואר ראשון בחוג לאמנויות באוניברסיטת ראטגרס.
תפקידי התיאטרון של אלכסנדר כוללים את "העיירה שלנו","פאנק רוק" ו"מה שעשיתי בקיץ האחרון".
בשנת 2009 הופיע לראשונה בסרט הקצר "Turban" ובשנת 2010 שיחק בסרט הקצר "Get Set GO!".
הוא הופיע כאורח במספר סדרות טלוויזיה, כולל "יומני קארי", "בית אלפא", "המעקב", "שוטרים בדם" "המעקב", ו"כתום זה השחור החדש".
בשנת 2014 הוא שיחק בדרמת הפשע של ג'יי.
בשנת 2016 שיחק בסרט "התפכחות" (אנ') לצד לוגאן לרמן.
בשנת 2017 שיחק את טריי וונדלה בסרט המלחמה הקומי "מכונת מלחמה" של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
באותה שנה הוא שיחק את מושא האהבה של ריס ווית'רספון, בסרט הקומדיה הרומנטית "כולם חוזרים הביתה" (אנ').
בשנת 2018 הוא נתן את קולו למשחק המחשב "Red Dead Redemption 2 של Rockstar Games", כששיחק את קיראן.
בשנת 2022 הוא גילם את דמותו של מייק שובין בעונה השנייה של סדרת הנעורים "אחת שיודעת" מבית HBO Max.
בשנת 2023 גילם את ג'וש בסדרת הדרמה הפסיכולוגית "סיינט איקס" (אנ') מבית רשת הולו.
+שנהסרטתפקידהערות2014שנה קשוחה מאודאליאס מוראלס2016התפכחות (אנ')סוני קוטלר2017מכונת מלחמהטריי וונדלה כולם חוזרים הביתה (אנ')הארי2018The Portuguese Kidפרדי אימברוזיSummer Days, Summer Nightsג'יי.ג'יי פלין2019Hot Airגרייסון2021Superior רוברט2022The Sky Is Everywhereטובי שואוThe Honeymoonאדם
פיקו פיק הוא הר במחוז ראטלנד שבורמונט, ארצות הברית.
למסתכל מהצד, פסגת ההר דומה לקונוס.
פיקו פיק הוא ההר הצפוני ביותר של רכס קולידג' וההר השני בגובהו באזור זה.
בשנת 1927 המחוקקים הממלכתיים קראו לאזור קולידג' על שם קלווין קולידג' שנולד באזור.
שמה של ההר אולי נובע מהמילה הספרדית או הפורטוגזית ל"שיא", "פיקו".
ההר מופיע באטלס שיצר פרדריק בירס של מחוז רוטלנד בשנת 1869, מפת מדינת ורמונט משנת 1860 ומפת מחוז רוטלנד משנת 1854.
אתר התיירות בהר נפתח בשנת 1937, ומעלית ה-T-bar הראשונה בארצות הברית הותקנה בו בשנת 1940.
שביל האפלצ'ים (AT), עבר ממזרח לפסגה לאורך עד לשנת 1999.
פיקה צפונית (שם מדעי: Ochotona hyperborea) היא מין של יונק ממשפחת הפיקתיים, הנפוץ באזורים הרריים בצפון אסיה בסין, מונגוליה, קוריאה הצפונית, רוסיה ויפן בגבהים שבין 400 ל-2,000 מטר.
הפיקה תוארה בשנת 1811 בידי החוקר פטר סימון פאלאס.
פיקה זו מגיעה לאורך של 12.5 עד 18.5 סנטימטרים עם זנב שאורכו 0.5 עד 1.2 סנטימטרים.
הפיקה בעלת אוזניים קטנות ומעוגלות ורגליים קצרות עם חמש אצבעות.
צבע הפרווה הוא חום-אדמדם בקיץ אך אפור בחורף.
צבעו וגודלו משתנים על פני הטווח הרחב שלו.
הפיקה אוכלת זמן קצר לאחר עלות השחר וניזונה בעיקר מצמחים, עשב, זרדים, עלים, מחטים וגבעולים.
תקופת ההריון היא חודש והפיקה ממליטה בין צאצא אחד לתשעה צאצאים (בדרך כלל שלושה עד ארבעה).
לא ברור מתי מגיעה הפיקה לבגרות אך ידוע שתוחלת החיים בטבע היא שלוש שנים לפחות.
הפיקה מוגדרת על ידי הרשימה האדומה של IUCN כבעל חיים שאינו בסיכון בשל תפוצתה הרחבה ומצב שימורה הוא ללא חשש.
בבנקאות, פיקדון הוא סכום כסף המופקד בבנק לתקופה קצובה, בתנאים שנקבעו מראש, כגון גובה הריבית שתינתן על הפיקדון.
בדרך כלל לא ניתן למשוך את הפיקדון לפני תום התקופה שנקבעה בו, אך לעיתים פיקדון לטווח ארוך כולל נקודות יציאה (למשל פיקדון לחמש שנים עם נקודת יציאה מדי שנה).
דוגמאות לסוגי פיקדונות בבנקאים בישראל:
פיקדון ריבית יומי (בראשי תיבות: פר"י) או פיקדון חוזר קרדיטורי (פח"ק): פיקדון המאפשר למשוך ממנו כל סכום בכל יום עסקים בתנאי שהסכום הנותר לא יפחת מסכום המינימום שנקבע על ידי הבנק.
פיקדון קצר מועד: פיקדון המבטיח תשואה ואת קרן ההשקעה בערכה הנקוב.
הפיקדון נקרא "קצר מועד" כיוון שתקופת ההפקדה בפיקדון מסוג זה אינה עולה על שנה אחת.
תנאי הפיקדון כוללים את משך הפיקדון (שבוע, חודש וכדומה) ואת הריבית על הפיקדון.
פיקדון במטבע זר: פיקדון שבו סכום הפיקדון נקוב במטבע זר, כלומר צמוד לשערו של מטבע זה.
פיקדון צמוד מדד: פיקדון שבו סכום הפיקדון צמוד למדד כלשהו, כגון מדד המחירים לצרכן.
פיקדון מובנה: פיקדון המשלב דרכי תשואה אחדות, למשל פיקדון המבטיח הצמדה למטבע זר אך מבטיח למפקיד שיקבל לפחות את סכום הקרן במקרה ששער המטבע הזר ירד.
סכומי הפיקדונות משמשים את הבנק למתן הלוואות או אשראי, אך חלק מהם עליו להשאיר במזומן במסגרת חובת הנזילות.
לפי הוראת בנק ישראל שיעור הנזילות תלוי במשך הפיקדון: 6% על פיקדונות עו"ש, 3% על פיקדון לטווח של שבוע עד שנה; לפיקדונות מעל שנה אין חובת נזילות.
במרבית מדינות העולם (אך לא בישראל) מספק השלטון ביטוח פיקדונות.
פיקו סן חואן (בספרדית: Pico San Juan) הוא הר בגובה 1,140 מטרים מעל פני הים במחוז סיינפואגוס במרכז קובה.
עד שנות ה־80 היה גובה ההר 1,142 מטרים מעל פני הים, אך הנמיכו את פסגתו בשני מטרים לצורך התקנת מכ"ם מזג אוויר.
ההר מתנשא לגובה של כ־500 מטרים מפני הקרקע באזור, בלב יער גשם טרופי.
הוא מרוחק כ־16 קילומטרים ממימי הים הקריבי וכ־33 קילומטרים מהעיר סיינפואגוס.
ישנה דרך עפר המגיעה עד לפסגת ההר.
פיקד ג'קס () היא להקת רוק איטלקית, שהוקמה בשנת 2006 בעיר בוג'אנו.
חבריה הם אנדראה לצרטי (שירה, פסנתר וסינתיסייזר), מרקו סגרמלה (גיטרה), פרנצ'סקו ביני (בס) ותומאסו אוליברי (תופים).
ייצגה את סן מרינו באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "Like an Animal".
בשנים 2010 ו-2011 הוציאה הלהקה את שני המיני-אלבומים הראשונים שלה, Momo the Monkey ו-Brotherhoods בהתאמה.
בשנת 2012 החלה לעבוד עם המפיק האמריקאי בריאן לאנס על Just a Machine, שיצא בינואר 2013. במהלך חודש מרץ של 2014 נועדו חבריה עם סולן להקת בלו אוקטובר, מאט נובסקי, לקראת הוצאת השירים "Upturned Perspectives" ו-"No Bazooka".
אלבום הבכורה של פיקד ג'קס, Climb Like Ivy Does, פורסם ב-2015. גרסה אקוסטית שלו בשם Aerial Roots יצא בשנה העוקבת.
ביוני 2018 פורסם הסינגל "Wildly Shine" בהפקתו של מייקל ביינהורן, שעבד בעברו עם רד הוט צ'ילי פפרס וסאונדגארדן.
ארבעה חודשים לאחר מכן הוציאה הלהקה את אלבומה השני, The Living Past.
במאי 2020 נכללה הפיקד ג'קס בהיכל מוזיקת הדור החדש של MTV.
במרץ 2021 יצא לאור אלבומה השלישי, Synchronizer.
בשנת 2023 השתתפה הלהקה בקדם הלאומי של סן מרינו לתחרות הזמר של האירוויזיון Una voce per San Marino עם השיר "Like an Animal".
בערב הגמר של התחרות הוכרזה כזוכה, ונבחרה לייצג את המדינה באירוויזיון 2023, שיערך בליברפול שב.
פיקו רואיבו (בפורטוגזית: Pico Ruivo) הוא ההר הגבוה ביותר בארכיפלג מדיירה השייך לפורטוגל.
גובהו 1,861 מטרים מעל פני הים.
בכדי להגיע לפסגת ההר יש ללכת באחד משני מסלולים קשים המחברים בין פסגות נוספות על האי.
מפסגת ההר ישנה תצפית נרחבת על האי, אך לעיתים שורר בו מזג אוויר המגביל את הראות ומסכן את המטיילים.
הרשות המקומית סנטנה ממוקמת כשבעה קילומטרים מצפון־מזרח ובירת האיים, פונשל, נמצאת כתשעה קילומטרים מדרום־מזרח.
פיקה (בשוודית: Fika) הוא מנהג ששייך כיום לתרבות השוודית, שבמהלכו מתאספים עמיתים לעבודה ו/או קרובי משפחה ו/או חברים לשתות קפה, לאכול כריכים וקינוחים.
פיקה יכול להימשך בין 15 ל-45 דקות.
המילה השוודית fika עצמה פירושה לשתות קפה.
במובן פחות קפדני, אפשר להחליף את הקפה בתה, מיץ פירות ולימונדה.
זה גם מנהג פופולרי מאוד בקרב ילדים (מגישים דלעת).
בקרב כמה קבוצות חברתיות, פיקה דומה ל"תה האנגלי" של השעה חמש.
לחלק מהמנות השוודיות, ניתן גם להגיש פיקה כמתאבן, כמו פיקאברד ("לחם פיקה").
מסורת זו של הפסקת קפה ממושכת יחסית עם חטיף קטן היא חלק מרכזי בתרבות השוודית, שכן השוודים הם בין צרכני הקפה הגדולים בעולם.
לשם כך יש פיקה (סלנג מקומי של קפה), לרוב עם מאפים, המסורת התפשטה ברחבי העסקים השוודים בכל רחבי העולם.
פיקה הוא מוסד חברתי בשוודיה והנוהג של לקחת הפסקה עם משקה וחטיף מקובל באופן נרחב כמרכזי בחיים השוודים.
כמנהג נפוץ של אמצע הבוקר והצהריים במקומות עבודה בשוודיה, פיקה עשויה לתפקד חלקית גם כמפגש בלתי פורמלי בין עמיתים לעבודה ואנשי הנהלה ואף עשוי להיחשב לא מנומס לא להצטרף.
פיקה מתקיים לעיתים קרובות בחדר ישיבות או בחדר פיקה ייעודי.
כריך, פירות או ארוחה קטנה עשויים להיקרא "פיקה" בתור המושג האנגלי של תה אחר הצהריים.
פיקה הוא תרגום אופייני לאחור של המילה השוודית קפה.
קאפי (kaffi) היא הגרסה השוודית הישנה יותר של המילה kaffe שנמצאת בשימוש היום.
המילה השוודית fik, שפירושה בית קפה, מיוחסת לרוב כנגזרה מהמילה fika.
פיקארונים ביחיד פיקארון (בספרדית: Picarones ביחיד Picaron) הוא קינוח פרואני שמקורו בלימה במהלך מלכות המשנה של פרו.
המאכל דומה במקצת לבורמואלוס, סוג של סופגניה שהובאה למושבות על ידי הכובשים הספרדים.
המרכיבים העיקריים שלו הם דלעת ובטטה.
הוא מוגש בצורת סופגניה ומכוסה בסירופ, עשוי צ'נקאקה (מולסה מוצקת) .
זה מסורתי להגיש פיקארונים כשאנשים מכינים אנטיקוצ'ו, מין ששליק בשר , עוד מאכל פרואני מסורתי.
פיקארונים נוצרו במהלך התקופה הקולוניאלית כדי להחליף את הבורמואלוס מכיוון שהבורמואלוס היו יקרים מדי להכנה.
אנשים התחילו להחליף את המרכיבים המסורתיים בדלעת ובטטה.
בטעות, הם יצרו קינוח חדש שגדל במהירות בפופולריות.
פיקארונים מוזכרים על ידי Ricardo Palma בספרו Tradiciones Peruanas (מסורות פרואניות).
פיקארונים מופיעים גם במוזיקה ובשירה לטינו-אמריקאית מסורתית.
קינוח זה מוזכר בזיכרונות האוטוביוגרפיים "זכרונות של שלושים שנה" (1810-1840) (בספרדית: Recuerdos de treinta años (1810-1840)) מאת המוזיקאי והמלחין חוזה זאפיולה הצ'יליאני, שמזכיר שפיקארונים נאכלו בדרך כלל בפלאזה דה ארמאס דה סנטיאגו (צ'ילה)) לפני 1810.
פיקו קריסטובל קולון (בספרדית: Pico Cristóbal Colón) הוא אחד משני ההרים הגבוהים ביותר בקולומביה (יחד עם פיקו סימון בוליבר ), להם גובה זהה של 5,730 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בצפון־מזרח מחוז מגדלנה, בקרבת הגבול עם מחוזות לה גואחירה וססאר.
ההר הוא חלק מרכס סיירה נבדה דה סנטה מרתה .
הוא הפסגה הגבוהה ביותר באמריקה הדרומית למעט הרי האנדים.
זוהי הפסגה החמישית בעולם מבחינת הנישאות הטופוגרפית שלה – 5,509 מטרים.
הפסגה ממוקמת כ־60 קילומטרים מצפון־מערב לבירת מחוז ססאר וואיידופר וכ־65 קילומטרים מדרום־מזרח לבירת מחוז מגדלנה סנטה מרתה.
חופי הים הקריבי מרוחקים כ־45 קילומטרים מצפון והגבול עם ונצואלה מרוחק כ־100 קילומטרים מדרום־מזרח.
על ההר טיפסו לראשונה בשנת 1939 שלושה מטפסים: וולטר ווד, אנדרסון בייקרוול וא.
מאז שנות ה־90 הפכה הגישה לההר לקשה מאוד לאחר שהסביבה שהפכה עוינת כתוצאה מנוכחותם של סוחרי סמים וגרילות של FARC באזור.
ב־13 בדצמבר 2015, משלחת בראשות מטפס ההרים הסקוטי ג'ון ביגאר העפילה לראשונה אל פסגת ההר מזה שנים רבות.
פיקה הוא חלק מתכתי חלול הקבוע בתחתית התרמיל של כדור בתוך הפיקה מצוי חומר נפץ רגיש הידוע גם בשם "תחל" (כגון כספית רועמת), לחיצה על ההדק של כלי היריה משחררת את פטיש הדרוך אשר מכה בנוקר שרוקע שקע בפיקה ומפוצץ כמות קטנה של חומר נפץ רגיש שבתוכה.
בכלי נשק מוקדמים שהשתמשו באבק שרפה כמו רובים נטעני-לוע התחל היה למעשה תרכובת כימית זהה לחומר ההודף שנשפך לתוך כוסית הבזק חיצונית, שם ניתן היה להציתו על ידי מנגנון הצתה פשוט כמו בריח פתיל או מצת חלמיש.
בניגוד לכך, הפיקה בתחמושת אחודה משולבת בתרמיל בתא נפרד מחומר הנפץ העיקרי שאותו התחל נועד להצית.
קיימים שני סוגים עיקריים: כאלה המשתמשים בכימיקלים רגישים להלם, וכאלה המסתמכים על כימיקלים המוצתים על ידי פעימה חשמלית.
בכלי נשק קלים יותר, פיקה היא בדרך כלל מהסוג הראשון ומשולבת בבסיס התרמיל.
כלי נשק בעלי קליבר גדול כגון ארטילריה משתמשים בדרך כלל בתחמושת המותחלת בהצתה חשמלית.
בארטילריה, הפגז מופעל על ידי תחל באמצעות פעימה חשמלית והם לעיתים קרובות רכיב נפרד, הממוקם בתוך הקנה מאחורי מטען חומר הנפץ העיקרי – אך ישנן דוגמאות אחרות של כלי נשק, כולל למשל כלי נשק אוטומטיים, המיועדים לירות תרמילים בהם מותקנת פיקה המופעלת חשמלית.
כלי נשק חמים מחייבים מנגנון או מערכת תחל שתפקידה ליצור את אנרגיה להצתת חומר הנפץ ההודף וזאת באופן שיאפשר ליורה ליזום את הירי על פי הצורך ולאפשר ליורה לכוון את כלי הנשק אל המטרה.
מערכות אלו הופיעו בצורתם הפרימיטיבית ביותר עם הופעת תותחי יד בשדות הקרב של ימי הביניים המאוחרים ובתחילת תקופת הרנסאנס, התחל היה לא יותר מפתיל שהוביל אל תוך החלק האחורי של הקנה והוצת על ידי גחל או אש.
השיטה הפשוטה סבלה ממספר בעיות שהשפיעו על השימוש היעיל בנשק, החל מהבעיה לשמור על גחל או האש הגלויה דולקת, בעיקר במזג אוויר גשום, החל מהקושי לכוון את הנשק ולהצית את הפתיל העת ובעונה אחת והסכנות הגלומות בקרבה הפיזית בין אש בוערת לאבקת שריפה.
ההתפתחות של הטכנולוגיה והתפשטות השימוש בכלי נשק חמים ובעיקר רובי המוסקט הביאו לפיתוח ושימוש במנגנוני תחל מורכבים יותר כמו מצית גלגל ומַצִּית חַלָּמִישׁ, שהמשותף לכולם היה הפקת ניצוץ אש על ידי מנגנון הצמוד לקנה כדי להצית אבק שריפה ראשוני שהוביל למטען העיקרי.
רובים אלה דרשו לעיתים קרובות שלב ביניים של אבק הצתה, אבקת שריפה בגרגירים דקים, שהושמה מבעוד מועד באגן הצתה – מעין מגש דמוי כף בצדו של רובה נטען־לוע שמוקם ליד הקנה כדי לשמש כתחל ולהצית את אבקת השריפה שבקנה דרך חור הצתה.
מערכות התחל החיצוניות יותר, כמו מנגנון הפתיל סבלו ממגבלות משמעותיות.
רובים בעלי מנגנונים חיצוניים הציתו את אבק השריפה או באמצעות פתיל בוער, מה שהפך אותם ללא נוחים לשימוש בתנאי מזג אוויר גשומים והסיכון שבצורך מסוכנים לשמור על הפתיל דולק הציב סיכוני בטיחות משמעותיים.
מנגנון הצור, שהתפתח במאה ה-17, היה שיפור משמעותי, אך גם הוא לא היה חף מבעיות.
במנגנון זה ניצוצות היו הגורם להצתת התחל, אך זה בעצמו היה רגיש ללחות והשימוש במנגנונים חיצוניים הגביל משמעותית את קצב הירי בנשק.
מנגנון הקאפלוק או כיפת הקשה (caplock), שהוכנס לשימוש בשנות ה-20 המוקדמות של המאה ה-19, מהווה התקדמות משמעותית הן בתחום התחמושת והן בתחום מנגנוני הירי של כלי נשק חם.
מערכת זו אפשרה ירי אמין יותר בכל תנאי מזג האוויר, שליטה על קצב הירי ושימוש בטוח יותר בתחל.
פריצת הדרך שהובילה לפיתוח מנגנון הקאפלוק הייתה גילוי תרכובות נפיצות מסוג כספית רועמת בשנת 1800. חומרים אלה מאפשרים הצתה בעת מכה ופוטרים מהצורך להשתמש במקור אש, מה שפתח אפשרויות חדשות להצתה של אבק שריפה בכלי נשק.
מנגנון הקאפלוק פועל ברצף פעולות מוגדר.
לאחר מכן, מניחים כיפת הקשה המכילה חומר נפץ שהוא תערובת של כספית רועמת, אשלגן כלורט ואבקת זכוכית בלחיצה על ההדק, הנוקר משתחרר ופוגע בפיקה כנגד הפיטמה המשמשת כסדן למכה שגורמת לחומר הנפץ בפיקה להתפוצץ.
הלהבה הנוצרת מהפיצוץ עוברת דרך הפיטמה החלולה אל קדח הקנה, מציתה את מטען אבק השריפה העיקרי וגורמת לירי הקליע.
מנגנון הקאפלוק כלל מספר חלקים: כדור מתכת חלול או "כיפה" עשויה מנחושת או מפליז שיועדה לשימוש חד פעמי שהכילה חומר נפץ רגיש למכה, אשר החל את תהליך הירי.
אל הכיפה הייתה מחוברת פיטמה חלולה שצורתה בדרך כלל קונוס לרוב בעלת הברגה, שהונחה בקצה האחורי של הקנה או התוף, לפיטמה היה נקב קטן שחיבר בין חומר הנפץ שבכיפה אל מטען אבק השריפה העיקרי.
הפשטות של מנגנון הקאפלוק, עם פחות חלקים נעים בהשוואה לרובה צור, תרמה לאמינותו הגבוהה יותר ולקלות הייצור.
מנגנון הקאפלוק הציע מספר יתרונות משמעותיים על פני מערכות הצתה קודמות.
הוא היה אמין יותר, במיוחד בתנאי מזג אוויר גשומים, וזמן ההצתה שלו היה מהיר יותר, גם המנגנון היה פשוט יותר עם פחות חלקים מאשר מערכות הצתה חיצוניות, הוא היה קל ומהיר יותר לטעינה מכיוון שהוא ביטל את הצורך של היורה לשפוך את התחל בנפרד לכוסית-ההבזק החיצונית.
יתרון נוסף היה שהוא אפשר פיתוח נשק בעל מנגנון טעינה חוזרת אמינים כמו אקדחים תופיים.
למרות יתרונותיו, למנגנון הקאפלוק היו גם חסרונות.
הוא עדיין דרש טעינה של אבק השריפה והקליע דרך לוע הקנה, שיטה שהייתה איטית ועיקבה את היכולת לירות בקצב אש גבוהה, לעיתים, הפיקות לא הציתו ווגרמו לכשל ירי או גרמו לעיכוב בירי.
מנגנון הקאפלוק של מיינרד הוא שכלול של שיטת לתחל של תחמושת במנגנון קאפלוק, שפותחה על ידי ד"ר אדוארד מיינרד באמצע המאה ה-19. השיפור נועד להחליף את השימוש המסורבל כיפות הצתה נפרדות (percussion caps) שהיו נפוצות ברובים ובאקדחים של אותה תקופה.
הירי כאשר הלחיצה על ההדק שחררה את הפטיש, הוא היה פוגע ישירות במנת החומר הנפץ הראשוני שעל סרט הפיקות.
מנגנון הפינפייר מהווה שלב מעבר משמעותי ממערכות טעינה קדמית דרך לוע הקנה אל תחמושת המורכבת מתרמיל-פיקה וקליע ביחידה אחת.
טבעה העצמאי של התחמושת, אשר איחדה את הקליע, חומר הנפץ ואמצעי ההצתה ליחידה אחת, היה רעיון מהפכני בזמנו.
בשנת 1832 המציא חרש הנשק הצרפתי קזימיר לפושו את מערכת הפיפייר ורם פטנט על המצאה בשנת 1835. עקרון הפעולה הבסיסי של מנגנון הפינפייר מתבסס על תרמיל מתכת בעלת פין קטן הבולט מהצד, מעל בסיס התרמיל.
הפין, בתורו, מעך חומר נפץ רגיש למכה שהיה ממוקם בתוך התרמיל.
פיצוץ ראשוני זה הצית את מטען אבק השריפה העיקרי, אשר יצר לחץ גבוה שדחף את הקליע או את תרמילי הכדוריות (במקרה של רובה ציד) דרך קדח הקנה.
תחמושת פינפייר התבססה על תרמיל שהכיל את אבקת השריפה שתחילה יוצר מקרטון עם בסיס פליז.
ובשנת 1846 החלו להשתמש בתרמיל עשוי נחושת או פליז, אשר שהבטיחה אטימה ועמידות טובים יותר.
הקליע היה בדרך כלל חרוטי ועשוי עופרת.
חומר הנפץ הרגיש למכה, אשר תפקידו היה ליזום את פיצוץ אבק השריפה, היה ממוקם בתוך התרמיל, באופן שיאפשר לו להימחץ על ידי הקצה הפנימי של הפין בעת פגיעת פטיש כלי הנשק בפין החיצוני.
והורכב מכספית רועמת, סולפיד, זכוכית טחונה, ואשלגן כלורט.
הפין, אשר היה המאפיין הייחודי של מחסנית הפינפייר, בלט מהצד בדרך כלל היה עשוי מפליז, תרמילים קטנים בקוטרם כללו גוש עופרת רכה בבסיס כדי לאבטח את הפין ולספק הגנה נוספת מפני כשל בבסיס.
ככל שאבקות שריפה ללא עשן הפכו לנורמה, התגלה שחלקיקים לוהטים הציתו את האבקות הללו בצורה אמינה יותר.
הוספת מעט אשלגן כלוריט לתרכובת פיזרה חלקיקים חמים בצורה נרחבת יותר דרך מטען אבק השריפה ללא עשן.
אשלגן כלוריט הוא תרכובת מחמצנת, בניגוד לחומר נפץ ראשוני.
עם זאת, הוא משאיר שארית מלח, אשלגן כלוריד, יחד עם מלחי הכספית, שאוגרת מים ובכך מקדמת קורוזיה מהירה של קנים.
השכלולים בכימיה של חומרי הנפץ עם השכלולים המיכאניים בכלי נשק שהביאו לדגמים ראשונים של כלי נשק נטעני מכנס, כלומר מהחלק האחורי של הקנה – בבית הבליעה הביאו לכנסת תחמושת בה התרמיל והקליע היו גוף אחד ומשולב בתחל בדך כלל בצורה של פיקה.