tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אליפות במשקל כבד של SWE (פעם אחת)
אליפות WCPW (פעם אחת, האלוף הראשון)
אליפות במשקל כבד של W3L (פעם אחת)
אליפות הזוגות של W3L (פעם אחת) - עם סקוט רנוויק
טורניר אליפות במשקל כבד של W3L
צמד השנה (2017) - עם אלכסנדר וולף ואריק יאנג
האליפות הבריטית במשקל כבד של XWA (פעם אחת)
טורניר האליפות הבריטית במשקל כבד של XWA (2014)
קיליאן הייז הוא כדורסלן צרפתי, המשחק בעמדת הרכז.
הייז נולד בעיר לייקלנד שבפלורידה, ארצות הברית, לאב אמריקאי ולאם צרפתיה, ובגיל שנה עברה משפחתו להתגורר בשולה שבצרפת.
בשנת 2016 החל לשחק בקבוצת הנוער של שולה באסקט, אשר השתתפה בליגה הצרפתית לנערים עד גיל 21; לאורך אותה עונה היה בן 15 – צעיר בפער משמעותי ממרבית שחקני הליגה.
בעונת 2017/2018 הפך לשחקן המוביל של קבוצתו, הוליך אותה לזכייה באליפות ליגת הנוער, וזכה בתואר השחקן המצטיין של העונה לאחר שרשם ממוצעים של 16.6 נקודות ו-7.2 אסיסטים למשחק.
במקביל לליגת הנוער, שיחק הייז בעונת 2017/2018 גם עבור קבוצת שולה באסקט הבוגרת, מליגת העל הצרפתית.
ב-21 באוקטובר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת הבוגרים, בגיל 16 בלבד.
בעונת 2018/2019 שיחק באופן בלעדי בקבוצת הבוגרים, ותרם 7.1 נקודות ו-3.1 אסיסטים בממוצע למשחק.
באוגוסט 2019 עבר לשחק בקבוצת רטיופארם אולם מליגת העל הגרמנית והיורוקאפ.
ב-18 בדצמבר 2019 קלע שיא קריירה של 25 נקודות, במשחק היורוקאפ מול מכבי ראשון לציון.
לאחר השבתת הליגה הגרמנית בשל מגפת הקורונה, במרץ 2020, חזר הייז להתגורר עם משפחתו בפלורידה.
ב-33 משחקיו באותה עונה ביורוקאפ, בליגה הגרמנית ובטורניר הגביע הגרמני, רשם ממוצעים כוללים של 11.6 נקודות, 5.4 אסיסטים, 2.8 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר הייז בבחירה השביעית, על ידי דטרויט פיסטונס.
קיליאן כריסטופר זול (בשוודית: Kilian Christoffer Zoll; 20 בספטמבר 1818 – 9 בנובמבר 1860) היה צייר, גרפיקאי ומאייר שוודי בסגנון אסכולת דיסלדורף.
הוא יצר סצנות ז'אנריות, נופים, מזכרות ודיוקנאות.
זול נולד במלמהוס, סקאניה, שוודיה.
הוא היה בנם של נילס פרדריק זול וקטרינה כריסטינה קנוטסון.
אביו היה סגן בצבא השוודי.
בתחילה הוא למד במאלמה, אך קטע את עבודתו בקורס כדי ללמוד אמנות בסטוקהולם.
בשנים 1836–1849 הוא למד באקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות אצל פרדריק וסטין, פר קראפט וקרל יוהאן פלקראנץ, אך מצא צורך להשעות את עבודתו שם בכמה הזדמנויות כדי שיוכל לצייר ולמכור דיוקנאות כדי להרוויח כסף למחייתו.
בזמן הלימודים באקדמיה, התמקד בציור היסטוריה, אך זמן קצר לאחר מכן העדיף סצנות מחיי העם.
בחיפוש אחר מטרה זו, מסתיו 1845 ועד לאביב 1846 הוא נרשם לאקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות בקופנהגן, שם למד אצל כריסטופר וילהלם אקרסברג והיה בהשראת הרצאותיו של נילס לאוריטס הואין.
בשנת 1842, ביקור בבוטורפ בכנסיית לינדראס ביונקופינג וצייר ציור מזבח בכנסיית לינדראס.
במהלך מלחמת שלזוויג הראשונה הוא ליווה את גדוד קרונוברג לדנמרק, אך עצר בקופנהגן כאשר שוודיה החליטה לא להיכנס למלחמה.
הוא צייר דיוקנאות שם במשך מספר חודשים.
בין השנים 1852–1855 התגורר בדיסלדורף, שם עבד עם צייר ההיסטוריה, תיאודור הילדברנדט והצייר הנורווגי, אדולף טידמן.
הוא שב לשוודיה בשנת 1855 וניסה להשיג מענק נסיעות מהאקדמיה, אך נדחה מכיוון שהיה מבוגר יותר מהתקנון.
בשנת 1858 הוא התחתן עם הנרייטה גוסטבה הורן רנצ'ין, שהשתייכה למשפחת אצילים ותיקה.
הוא תכנן לחזור לדיסלדורף, אך חלה ומת בזמן שנסע בהולנד.
רבות מיצירותיו שהוזמנו נותרו לא גמורות בזמן מותו.
קיליאן דמיאן מרפי הוא שחקן תיאטרון, קולנוע טלוויזיה אירי, הידוע בשם הבמה קיליאן סקוט.
סקוט הוא הצעיר מבין שישה ילדים.
הוא גדל בסנדימאונט, דבלין, ולמד בסנט מייקל'ס קולג'.
אחיו כוללים את הפוליטיקאי לשעבר יואן מרפי והמחזאי קולין מרפי.
העניין שלו במשחק נוצר בהשראת הופעתו של אחיו יואן בהפקת המלט בבית הספר.
הוא למד אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת קולג' דבלין לפני שעבר ללונדון כדי ללמוד בבית הספר למשחק "דרמה סנטר".
סקוט החל את דרכו במשחק בתיאטרון.
הוא שינה את שמו לקיליאן סקוט כדי למנוע בלבול עם השחקן האירי קיליאן מרפי.
הוא זכה לתהילה באירלנד על תפקידו בסדרת הטלוויזיה "אהבה/שנאה", ששודרה לראשונה ב-2010. בהמשך, סקוט הופיע בתפקידים קטנים בסרטים בהם בסרט הקולנוע "71'" ובסרט "הכומר".
לאחר סיום הסדרה "אהבה/שנאה", הופיע סקוט בשנת 2015 בתפקידו הראשי הראשון בסרט המתח האירי " "Traders".
סקוט לוהק לתפקיד בעונות הרביעית והחמישית של סדרת הטלוויזיה "רחוב ריפר", בה שגילם את עוזר נציב המשטרה, אוגוסטוס דאב.
באותה שנה, הוא הופיע בסרט הקולנוע "Strepass Against Us".
בשנת 2017, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "סטרייק", בתפקיד המפקח אריק ורדל.
באותה שנה, הוא לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "נידונים", במקום אדן יאנג, שעזב את הסדרה עקב חילוקי דעות יצירתיים.
עקב עזיבתו של יאנג, סקוט צילם את פרק הפיילוט תוך שבוע מרגע שלוהק.
הוא כיכב בסרט הקולנוע "הנוסע" לצד ליאם ניסן בשנת 2018.
בשנת 2019, כיכב לצד שרה גרין בסדרת הטלוויזיה "Dublin Murders", המבוססת על סדרת הספרים של "Dublin Murder Squad" מאת טנה פרנץ'.
הוא גילם את הדמות הראשית הבלש רוב ריילי ואימץ מבטא אנגלי לתפקיד.
הסדרה צולמה בבלפסט ובדבלין במשך שבעה חודשים.
קיליאן בסבה גיקה ניקיימה הוא כדורגלן בורקינאי-הולנדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת דן האג מליגת המשנה ההולנדית ובנבחרת בורקינה פאסו.
בגיל 4 החל ניקיימה לשחק באקדמיה של פורשכוטן '97 כקיצוני, ובגיל 15 עבר לשחק כשוער.
בשנת 2016 הצטרף ניקיימה למחלקת הנוער של דן האג, וב-9 במאי 2019 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון.
ניקיימה, בן לאב בורקינאי ולאם הולנדית, שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-4 בספטמבר 2019 ערך ניקיימה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בניצחון 0–1 על נבחרת לוב במשחק ידידות.
קילי ניקול הודג'קינסון היא אתלטית בריטית, אלופה אולימפית (פריז 2024) וסגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022, בודפשט 2023) בריצת 800 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון, פולין ב-7 במרץ 2021 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:03.88 דקות, לפני יואנה יוזביק (2:04.00 דקות) ואנג'ליקה צ'יחוצקה (2:04.15 דקות), שתיהן מפולין.
באולימפיאדת טוקיו (2020) היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש של 1:55.88 דקות, אחרי אתינג מו (1:55.21 דקות) ורייבן רוג'רס (1:56.81 דקות), שתיהן מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ב-24 ביולי 2022 היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.38 דקות, אחרי אתינג מו (1:56.30 דקות) ולפני מרי מורה מקניה (1:56.71 דקות).
שבועיים לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בבירמינגהאם, אנגליה ב-6 באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.40 דקות, אחרי מרי מורה (1:57.07 דקות) ולפני לורה מויר מסקוטלנד (1:57.87 דקות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ב-27 באוגוסט 2023, זכתה הודג'קינסון במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.34 דקות, אחרי מרי מורה (1:56.03 דקות) ולפני אתינג מו (1:56.61 דקות).
בגמר ליגת היהלום שנערך ביוג'ין היא סיימה שנייה בשיא לאומי חדש של 1:55.19 דקות, אחרי אתינג מו שקבעה שיא לאומי חדש של 1:54.97 דקות.
באולימפיאדת פריז זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.72 דקות, לפני ציגה דוגומה מאתיופיה (1:57.15 דקות) ומרי מורה (1:57.42 דקות).
קילקני היא עיר במחוז קילקני באירלנד.
היא ממוקמת בדרום-מזרח אירלנד בפרובינציית לנסטר, על גדות נהר נורה.
העיר מהווה יעד תיירותי בולט באירלנד ומצויים בה מספר בניינים היסטוריים כגון טירת קילקני, טירות, כנסיות ומנזרים עתיקים.
העיר גם ידועה בבתי המלאכה שלה, מוזיאונים ובאירועי החוצות והפסטיבלים הנחגגים בה.
קילקני גם ידועה כמרכז בישול בירה החל מהמאה ה-17 ויש בה מספר מבשלות איריות מוכרות כגון קילקני וסמית'וויק.
השם קילקני הוא אינגלוז של השם האירי קיל קייני, שמשמעותו היא הכנסייה של קייני.
קייני הוא הקדוש קייני המכונה גם הקדוש קנת' או הקדוש קני בשפות אחרות (אשר היה אחד משנים-עשר השליחים של אירלנד).
בעיר קיימת כנסייה המוקדשת לקדוש קייני, שקיים תיעוד על קיומה בשם זה מהמאה ה-11. ייתכן והכנסייה היא הבסיס ליישוב באזור.
שורשיה של קילקני במאה ה-6 לספירה עם ייסודה בממלכה הקלטית אוסריי.
בעקבות הפלישה הנורמנית לאירלנד נבנתה טירת קילקני במטרה להגן על אסמי התבואה בעיר במה שהפכה להיות עיר מסחר נורמנית.
ויליאם מרשל, לורד לנסטר העניק לקליקני צ'רטר כעיירה ב-1207. ב-1609 ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, העניק לעיר צ'רטר מלכותי המגדיר את קילקני כעיר.
בעקבות המרד האירי של 1641, הקונפדרציה האירית, הידועה גם 'קונפדרציית קילקני', קבעה את בסיסה בעיר עד לכיבוש אירלנד על ידי אוליבר קרומוול ב-1649.
קיליקס היה נסיך פיניקי במיתולוגיה היוונית והאפונים של קיליקיה.
היגינוס הזכיר את קיליקס בן אגנור כמי שיצא לחפש אחר אחותו החטופה אירופה כמו אחיו קדמוס ופויניקס, הגיע לקיליקיה ונשאר שם, ונתן לארץ את שמה.
גם יואנס צצס הזכיר את קיליקס בן אגנור, אחי קדמוס ופויניקס, כנותן השם לקיליקיה.
לפי הרודוטוס, הקילקיים נקראו בעבר היפכֿאים (Ὑπαχαιοὶ – תת-קבוצה של אכאים), וקיבלו שמם מקיליקס בן אגנור, איש פיניקי.
פסאודו־אפולודורוס ציין שאגנור שלח את בניו, קדמוס, פויניקס וקיליקס, לחפש אחר אירופה, ואיים עליהם לא לחזור אם לא ימצואה, ולכן נשארו בארצות רחוקות; קיליקס נשאר בארץ ליד פיניקיה ולכל הארץ שהייתה כפופה לו בסמוך לנהר פירמוס (Pyramus), הוא קרא קיליקיה.
הוא הוסיף שייתכן שתאסוס הוא לא בנו של פוסידון אלא בנו של קיליקס.
בהמשך, סרפדון בן אירופה הסתכסך עם אחיו בכרתים, חבר לקיליקס שהיה במלחמה עם הליקיים, ולאחר שקיבל חלק מהארץ נעשה למלך ליקיה.
דיודורוס סיקולוס סיפר שקוריבס בן יאסיון וקיבלי התחתן עם תבה בת קיליקס (שהיא אולי האפונים לתבאי הקיליקית ).
הוא גם הביא את דברי אוהמרוס, שסיפר שכשזאוס עלה למלכות, הוא הגיע בנדודיו לקיליקיה והכניע את קיליקס שליט האזור.
קילינדשי הרטמן (בהולנדית: Quilindschy Hartman; נולד ב-14 בנובמבר 2001 בזווינדרכט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ברנלי ובנבחרת הולנד.
הרטמן גדל במחלקות הנוער של VVGZ, אקסלסיור רוטרדם ופיינורד.
ב-21 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פיינורד, בניצחון 1-0 על ואלבייק במסגרת המחזור השלישי בליגת העל ההולנדית לעונת 2022/2023. ב-10 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על קמבור במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
ב-26 ביוני 2025 חתם הרטמן על חוזה ל-4 שנים בברנלי מהפרמייר ליג.
הרטמן הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21. נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023. במרץ 2023 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות היורו נגד ו.
באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 2-1 ל בו כבש שער.
קיליאן אריק סילדיליה , הוא כדורגלן צרפתי המשחק כמגן בקבוצת פ.ס.וו.
סילדיליה נולד בצרפת להורים ממוצא גוואדלופי.
סילדיליה הוא בוגר אקדמיית הנוער של מץ.
ב-26 ביוני 2020, הודיעה פרייבורג מהבונדסליגה על חתימתו של סילדיליה על חוזה ל-3 שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בקבוצת המילואים של המועדון ב-13 באוגוסט 2021 בהפסד 5–2 בליגה נגד בורוסיה דורטמונד II.
ב-1 בפברואר 2025 כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 על בוכום.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024) וזכה במדליית כסף.
קילסקוס (שם מדעי: Kileskus; פירוש השם: "לטאה" בקאקס ) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הפרוצרטוזאוריים, אשר התקיים ברוסיה של היורה התיכון שלפני 166 מיליון שנה מזמננו.
דינוזאור זה ידוע ממספר ממצאי מאובנים שהתגלו בתצורת איטאט שבקרסנויארסק ברוסיה.
הממצאים שנודעו ממנו כוללים בעיקר את הלסת העליונה, הלסת התחתונה וכמה מעצמות כפות הידיים והרגליים וכן כמה חוליות צוואר וזנב ושוקית חלקית.
במראהו דמה מאוד לפרוצרטוזאורוס ולגואלונג והייתה בעל קסדת לסת חלולה וגבוהה ולסתות מוגבהות עם שורות שיניים חלולות.
הדינוזאור הגיע לאורך של 5.2 מטרים, בגובה של 1.85 מטר ומשקל של 700 ק"ג, מה שהופך אותו לגדול הפרוצרטוזאוריים שהתגלו.
הוא היה טורף-על במשך היורה הרוסית וניזון מדינוזאורים קטנים יותר וזוחלים שונים שתפס.
הסוג תואר למדע בשנת 2010 בידי החוקר אווריאנוב (Averianov) ועמיתיו והוא כולל מין בודד - Kileskus aristotocus, שפירושו: "אריסטוקרטי", זאת בשל היותו מהבסיסיים והגדולים שבבני משפחתו.
קיליאן פישר הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות המגן השמאלי והקשר ההגנתי בוולפסבורג מהבונדסליגה.
פישר שיחק במחלקת הנוער ובקבוצת המילואים של מינכן 1860.
ביולי 2019 הצטרף לטורקגוצ'ו מינכן מהליגה האזורית (בוואריה).
בעונת 2020/2021 שיחק עם הקבוצה בליגה הגרמנית השלישית.
לקראת עונת 2021/2022 עבר פישר לנירנברג מהבונדסליגה השנייה.
ב-10 ביוני 2022 חתם פישר על חוזה לחמש שנים בוולפסבורג מהבונדסליגה.
"קים" הוא רומן שנכתב על ידי רודיארד קיפלינג המתאר את קורותיו של נער אירי יתום על רקע "המשחק הגדול" - פעילות החתול ועכבר של רוסיה ואנגליה בהודו ואפגניסטן במאה ה-19.
קים (קימבל אוהרה) הוא בנו היתום של חייל בריטי בדימוס ואומנת בריטית החי ברחובות לאהור עד שהוא נקשר במקרה ללאמה טיבטי הנמצא בחיפוש אחרי הארה.
קים מתלווה ללמה כחניך צ'לה (תפקיד).
במהלך הסיפור נוצר קשר בין קים לשירות הביון הבריטי וקים תורם את חלקו במשחק הגדול להעברת הודעות ולריגול עבור שירותי הביון של ארצו.
מסעו של קים עם הלאמה הוא ההרפתקה הגדולה הראשונה בספר.
קים מזוהה על ידי הכומר של הגדוד של אביו ונשלח לבית ספר אנגלי, אבל נשאר בקשר עם הלאמה והשרות החשאי הבריטי, ואף מאומן בריגול על ידי הבריטים.
לאחר לימודיו חוזר קים אל הלאמה ויחדיו הם נודדים בהרי ההימלאיה, הפעם קים גונב ניירות ממרגלים רוסים תוך כדי שהלאמה ממשיך בחיפוש אחרי ההארה.
בסוף הספר קים מתלבט בין החיים הרוחניים של הלאמה לבין חיי הריגול בהם הוא מצטיין.
גרסה עברית מלאה של הספר, כולל הערות רבות המעניקות לספר עומק, יצאה לאור ב-2014 בהוצאת אריה ניר, תרגום והערות: שמואל (מולי) ורד, עריכה: רחל הלוי, עריכה מדעית: בעז זקס.
בשנת 1950 יצא סרט קולנוע בכיכובו של ארול פלין.
בשנת 1984 הופק סרט טלוויזיה על-פי הספר, בו גילם פיטר או'טול את הלאמה.
קִים אִיל-סוּנְג (בקוריאנית: 김일성; 15 באפריל 1912 – 8 ביולי 1994) היה מנהיגה של קוריאה הצפונית מאז היווסדה ב-1948 עד מותו.
עד 1972 היה ראש ממשלה ולאחר מכן נשיא והמנהיג העליון, אולם את כוחו האמיתי שאב מתפקידו כמזכיר הכללי של מפלגת הפועלים הקוריאנית, שהיא המפלגה הקומוניסטית בקוריאה הצפונית.
חוקת המדינה קובעת כי הוא "נשיאה הנצחי", ובאופן רשמי הוא נקרא בקוריאה הצפונית "המנהיג הגדול".
יום הולדתו הוא חג לאומי רשמי.
קים הוא ראש משפחת קים, אשר שולטת בקוריאה הצפונית מ-1948 ועד היום, נכון ל-2025.
לאחר מותו תפס בנו הצעיר קים ג'ונג-איל את מקומו בהנהגת קוריאה הצפונית.
קשה להבחין בין עובדות לאגדות בסיפור נעוריו, שכן המידע הזמין על אודות קים הוא בעיקר מדיווחיו שלו עצמו, ומדיווחי ממשלת קוריאה הצפונית, אשר לעיתים קרובות אינם עולים בקנה אחד עם מקורות עצמאיים.
העובדות הבסיסיות של ילדותו מאומתות על ידי עדים בני התקופה: קים היה המבוגר מבין שלושת בניו של קים היונג ז'יק, רוקח נוצרי מאזור פיונגיאנג.
הוא נולד בשם קים סונג ז'ו.
משפחתו התנגדה לשלטון הכיבוש היפני אשר שרר בקוריאה באותה העת, ובהיותו בן שבע ברחה לסין מפני היפנים.
קים למד בבית ספר בג'ילין שבצפון-מזרח סין, אך לימודיו נפסקו כאשר נעצר ונאסר בגין פעילותו המחתרתית.
הוא הצטרף למספר מחתרות אנטי-יפניות ולבסוף חבר בסביבות 1935 לצבא האנטי-יפני הצפון-מזרחי המאוחד, ארגון גרילה אשר הונהג על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין.
לפי הביוגרפיה הרשמית, בתקופה זו הוא כתב אופרה בשם "ילדת פרחים".
במסגרת ארגון זה פעל קים בתחילה כלוחם מן המניין והתקדם בשרשרת הדרגות.
כאשר הניסו היפנים את לוחמי הגרילה מצפון סין ב-1941 כבר היה מפקד.
בתקופה זו אימץ את השם "קים איל-סונג", שמו של לוחם אנטי-יפני שנפל בקרב.
הוא נמלט לברית המועצות ונשלח למחנה ליד חברובסק הסמוכה לגבול הסיני, שם אימנו הסובייטים כוחות גרילה קומוניסטיים קוריאניים.
קים היה לקפטן בצבא האדום.
קים היה חבר במפלגה הקומוניסטית הסינית מאז 1931. כששב לקוריאה בספטמבר 1945 עם כוחות הכיבוש הרוסים, קיבל מהם את ראשות מועצת העם הזמנית.
בשלב זה עוד הייתה המפלגה הקומוניסטית הקוריאנית מבוססת בסיאול שבדרום הארץ, אשר הוחזק על ידי צבא ארצות הברית.
על כן לא היה קים יושב ראשה.
ב-1948 כבר היה ברור שהקיטוב הפוליטי והאידאולוגי בין שני חלקיה של קוריאה ימנע את איחודם המדיני.
הסובייטים הקימו את הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה בצפון ומינו את קים לראש ממשלתה.
כפי שקרה גם במקומות אחרים בגוש המזרחי, התמזגה המפלגה הקומוניסטית עם מספר גופים קטנים יותר.
המיזוג ב-1949 עם המפלגה הקומוניסטית של הדרום יצר את המפלגה השולטת בקוריאה הצפונית מאז.
ב-25 ביוני 1950 פרצה מלחמת קוריאה, כאשר תקפו כוחות הצפון במפתיע את קוריאה הדרומית, במטרה המוצהרת לשחרר את הדרום ולאחד את הארץ תחת שלטון קומוניסטי.
על אף שמנהיגי ארצות הברית היו סבורים אז כי סטלין עמד מאחורי המתקפה, חומרים ארכיוניים שנחשפו מאז מלמדים כי קים יזם אותה ואילו ברית המועצות וסין העממית אישרו אותה לאחר היסוסים.
לאחר שכבשו את רוב הדרום ובכלל זה את הבירה סיאול, פנתה המלחמה נגד הצפון.
כוחות האו"ם, בהובלת האמריקאים, כבשו מחדש באוקטובר לא רק את סיאול אלא גם את פיונגיאנג ואילצו את קים וממשלתו לנוס לסין.
לאחר מספר ימים בלבד שבו לקוריאה עם צבא סין, אשר כבש בדצמבר את בירת הצפון ובינואר את בירת הדרום.
במרץ חזרה סיאול לידי כוחות המערב ולבסוף התייצבה החזית לאורך קווי שביתת הנשק של 27 ביולי 1953, אשר הנציחו את חלוקת הארץ לשתי מדינות – זו שמצפון לקו הרוחב 38 וזו שמדרום לו.
לאחר המלחמה טיהר קים את המפלגה מיריביו הפוליטיים, בעיקר אנשי המפלגה הקומוניסטית הדרומית לשעבר.
כדי לשקם את המדינה ההרוסה הנהיג תוכנית חומש שבמרכזה עמד שיקום המדינה, אשר למעשה הפכה את קוריאה הצפונית לכלכלה מתוכננת, לפי המודל הסובייטי, עם תעשייה בבעלות ממשלתית מלאה וחקלאות מולאמת גם כן.
בבסיס הכלכלה עמדו התעשיות הכבדות, בעיקר תעשיית הנשק.
גם לאחר המלחמה המשיכה המדינה להחזיק צבא גדול.
בשנות החמישים היה קים נתון למרותה של ברית המועצות ונאמן לה.
אבל הפיצול הסיני-סובייטי בעשור שלאחר מכן אפשר לו מידה הולכת וגוברת של עצמאות.
אף שתמך תחילה בצד הסיני, לא ניתק מעולם את יחסיו עם ברית המועצות.
לאחר מהפכת התרבות בסין ב-1966 חזרה קוריאה הצפונית למחנה הרוסי.
בתקופה זו הנהיג קים פולחן אישיות מקיף, אשר כפה על האזרחים סגידה ל"מנהיג הגדול" ונמשך במלוא היקפו מאז.
הוא גם החל ליישם מדיניות של עצמאות כלכלית (ג'וצֵ'ה), אשר הפכה עם השנים את ארצו לכלכלה אוטרקית כמעט לגמרי.
ב-1972 הכריז קים על חוקה חדשה, במסגרתה יכהן כנשיא.
הוא אף החליט שבנו, קים ג'ונג-איל, יהיה יורשו והחל להאציל חלק מסמכויותיו עליו.
שלטונם נתמך על ידי הצבא בזכות פעילותו המהפכנית של האב ונאמנותו של שר ההגנה הוותיק או ז'ין וו.
בוועידה השישית של מפלגת הפועלים של קוריאה באוקטובר 1980 הוכרז הבן באופן רשמי כיורש.
תחת הנהגתו הפכה קוריאה הצפונית בהדרגה למדינה מפגרת.
העצמאות הכלכלית שהטיף לה מנעה מארצו הנאה מפירותיו של סחר חוץ.
הרפורמות הכלכליות בסין בשנות השבעים פגעו במסחר בין שתי המדינות והתמוטטותו הכוללת של הגוש המזרחי בסוף העשור העוקב החמירו את המשבר.
כל אותה העת הוציאה המדינה הענייה סכומי עתק על התחמשות והתעצמות צבאית.
הכלכלה שהסתמכה על מקורות האנרגיה של סין וברית המועצות התמוטטה משאלה פסקו מלהגיע.
שלוש שנים לאחר מותו של קים, בשנת 1997, הכה רעב במדינה וגרם למותם של מאות אלפים אם לא מיליונים מאזרחיה.
הניגוד הקיצוני בין השגשוג של קוריאה הדרומית לצפון הנחשל היה בולט.
השלטון מנע מחדשות מהעולם החיצון מלהגיע לאזרחי הצפון.
במקביל הוגברה התעמולה המתחזקת את פולחן האישיות של קים: נטען כי הוא מפקח על כל היבטי החיים באופן אישי והושמעו תחזיות חוזרות ונשנות שקוריאה תאוחד עד יום הולדתו השבעים, אשר חל ב-1982.
במערב חששו שקים יתקוף את הדרום בשנית אבל בשלב זה ההבדל בעוצמה הכלכלית והצבאית בין הצפון לדרום הנתמך על ידי ארצות הברית לא הותיר להתקפה קונבנציונלית כל סיכוי להצלחה.
על כן הטיל קים על בנו לפתח נשק גרעיני.
בשנת 1978 הוקם בפיונגיאנג מוזיאון הידידות הבין-לאומית בו מרוכזות אלפי מתנות שהוא קיבל ממנהיגי העולם.
בשנות התשעים היה קים למנהיגה של מדינה מבודדת מאומות העולם, שכלכלתה פושטת רגל והחקלאות בה מתקשה להזין את האזרחים התלויים בה לגמרי, בהיעדרו של סחר חוץ.
ב-8 ביולי 1994 מת קים מהתקף לב פתאומי והותיר את ראשות המפלגה והמדינה לבנו.
רבים מהם נראו בוכים וקוראים בשמו במהלכה.
גופתו הושמה במאוזוליאום ציבורי בארמון קומסוסאן.
נשיא רוסיה בוריס ילצין הביע תנחומים לעם הקוריאני.
בהודעה שפורסמה במוסקבה אמר ילצין, כי "אני מקווה שהמאמצים שנעשו לאחרונה במטרה לפתור את בעיית תוכנית הגרעין הצפון-קוריאנית ולשפר את היחסים בין הצפון לדרום בחצי האי הקוריאני יימשכו גם בעתיד".
בנוסף, "אנו מקווים שייעשו הצעדים הראשונים לקראת מילוי תקוותם של בני העם הקוריאני לאיחוד של שלום ודמוקרטיה בין הצפון לדרום".
אשתו הראשונה, קים ז'ונג סוק, ילדה לו שני בנים ובת.
הבכור הוא קים ג'ונג-איל, רודנה המנוח של קוריאה הצפונית, ואחיו הצעיר טבע ומת.
ב-1949 נפטרה קים ז'ונג סוק במהלך לידה.
התינוק הנולד אף הוא מת.
מנישואיו השניים, לקים סונג אה ב-1962, נולדו ארבעה ילדים.
אחד מהם, קים פיונג איל, היה שגריר קוריאה הצפונית בפולין, פינלנד והונגריה.
דיווחים שונים מספרים על ילדים שנולדו לקים מנשים אחרות, כולל היון נאם, הנושא תפקידים במפלגה הקומוניסטית הקוריאנית, וז'אנג היון, אשר אומץ על ידי בתו של קים איל-סונג.
בשנות ה-80 הוכר כיורש ומונה לתפקידים בכירים במפלגה הפועלים של קוריאה הצפונית, בצבא הצפון קוריאני .
ב-1991 מונה למפקד הצבא העליון שלוש שנים לאחר מות אביו (אביו, קים איל-סונג, הוא ראש משפחת קים, השולטת בקוריאה הצפונית מ-1947 ועד היום, נכון ל-2024) וב-1997 מונה למזכיר הכללי של מפלגת הפועלים והפך ליושב ראש הוועדה הצבאית המרכזית.
למעשה, כך הפך קים לשליט יחיד בקוריאה הצפונית, בדומה לאביו.
בדומה לאביו קים איל-סונג זכה קים ג'ונג-איל לפולחן אישיות בקוריאה הצפונית.
במסגרת פולחן האישיות מהללים אותו בקביעות כגיבור וכמדינאי דגול.
על נעוריו של קים אין די אסמכתאות אמינות.
על פי הביוגרפיה הרשמית, הוא נולד סמוך להר פאקטו בקוריאה הצפונית ב-16 בפברואר 1942, אולם רישומים סובייטיים מראים שהוא נולד בכפר סיבירי בשם וייטסקויה (Вя́тское) ליד חברובסק ב-16 בפברואר 1941. אביו שימש בכפר זה כמפקד הגדוד הסובייטי בבריגדה מספר 88, שהיה מורכב מגולים סינים וקוריאנים.
משערים ששנת הלידה ה"רשמית" שלו הותאמה כך שייראה שהוא נולד ביום הולדתו ה-30 של אביו.
קים ג'ונג סאק, אמו של קים, הייתה אשתו הראשונה של אביו.
במהלך ילדותו בברית המועצות נודע קים כיורי אירסנוביץ' קים - גרסה רוסית של שמו הקוריאני.
קים היה ילד קטן בעת סיום מלחמת העולם השנייה.
אביו חזר לפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, בספטמבר 1945, ובסוף נובמבר חזר קים ג'ונג-איל לקוריאה הצפונית באונייה סובייטית.
המשפחה עברה למעונו המפואר של פקיד יפני לשעבר בפיונגיאנג, עם גינה ובריכת שחייה, שאחיו טבע בה ב-1947. ב-1948 החל קים ללמוד בבית ספר יסודי, וב-1949 נפטרה אמו במהלך לידה (התינוק מת אף הוא).
קים קיבל ככל הנראה את רוב השכלתו כנער בסין, לשם נשלח בזמן מלחמת קוריאה כדי לשמור על ביטחונו.
לפי הביוגרפיה הרשמית, הוא סיים את לימודיו בבית-ספר מיוחד לילדי פקידי המפלגה הקומוניסטית בפיונגיאנג, נכתב גם שהוא בוגר אוניברסיטת קים איל-סונג שלמד כמקצוע ראשי כלכלה מדינית וסיים את לימודיו ב-1964. בתקופת סיום לימודיו, אביו היה פקיד ממשלתי נערץ שכונה "המנהיג הגדול" ושלט ביד רמה על הממשלה.
נאמר גם שהוא קיבל השכלה בשפה האנגלית מאוניברסיטת מלטה בשנות ה-70 המוקדמות בביקוריו הנדירים במלטה כאורח ראש ממשלתה.
בינתיים התחתן קים איל-סונג בשנית ונולד לו ילד נוסף, קים פיונג איל.
לא ידוע אם ג'ונג-איל נבחר כיורש על אחיו או שפיונג איל מעולם לא נתפס כיורש על ידי אביו.
מאז 1988 שימש פיונג איל כשגריר קוריאה הצפונית במספר מדינות באירופה וכעת הוא שגריר קוריאה הצפונית בפולין.
משערים שפיונג איל הוגלה למקומות רחוקים אלה על ידי אביו כדי למנוע מאבק על השלטון בין שני האחים.
לאחר סיום לימודיו ב-1964 החל קים ג'ונג-איל לטפס בסולם התפקידים במפלגת הפועלים הקוריאנית.
בהתחלה עבד במפלגה כאחראי על ארגון משרדים ממשלתיים בכירים עוד לפני שהיה חבר בפוליטביורו (המוסד העליון של המפלגה הקומוניסטית).
ב-1969 מונה לנציג משרד תעמולה ממשלתי.
ב-1973 היה קים למזכיר המפלגה לענייני ארגון ותעמולה, ב-1974 הכריז עליו אביו באופן רשמי כיורשו.
במשך 15 השנה הבאות מונה קים לתפקידים נוספים במפלגה, כולל שר התרבות וראש המפלגה למבצעים כנגד קוריאה הדרומית.
נוכחותו של קים במפלגת הפועלים הקוריאנית הלכה וגדלה.
בספטמבר 1973 במליאה השביעית של הוועד המרכזי החמישי, הנהיג את מסעי התעמולה של "קבוצת שלוש המהפכות".
פעמים רבות הוא הוזכר כ"מרכז המפלגה" הודות להשפעתו ההולכת וגוברת על פעולות המפלגה היומיומיות.
בעת הקונגרס השישי של המפלגה באוקטובר 1980 הייתה שליטתו של קים ג'ונג-איל על פעולות המפלגה מוחלטת.
הוא קיבל תפקידים בכירים בפוליטביורו, בוועד הצבאי ובמזכירות המפלגה.
כשהפך לחבר באספת "השביעייה הראשונה" התברר סופית לקהילה הבינלאומית שהוא יירש את אביו כשליט קוריאה הצפונית.
בזמן זה זכה קים לכינוי "המנהיג האהוב", והממשלה החלה לבסס פולחן אישיות סביבו בדומה לזה שהיה לאביו, "המנהיג הדגול".
בתקשורת המקומית זכה קים לכינוי "המנהיג שאין כמותו" ו"ממשיכה הדגול של המהפכה".
באותו זמן הוא נחשב לדמות החזקה ביותר בקוריאה הצפונית אחרי אביו.
בשנות השמונים של המאה העשרים סבלה קוריאה הצפונית מקיפאון כלכלי חמור.
מדיניותו של קים איל-סונג לבידול כלכלי כמעט ביטלה את כל קשרי מסחר החוץ של קוריאה הצפונית, אפילו עם שותפים מסורתיים כמו ברית המועצות וסין.
בשנת 1978 הוא נתן הוראה לחטוף את הבמאי הדרום קוריאני שין סאנג-אוק.
בשנת 1983 האשימה קוריאה הדרומית את קים בהזמנת הפיגוע בבירת בורמה, רנגון (כיום יאנגון, בירת מיאנמר) שבה נהרגו 17 פקידים רשמיים של קוריאה הדרומית, ארבעה מתוכם היו חברי קבינט.
קוריאה הדרומית מאשימה את קים גם בהזמנת התרסקות טיסה 858 של חברת קוריאן אייר שבה נהרגו 115 אנשים.
אין עדויות ישירות שקושרים את קים לפיצוצים אלה.
סוכן צפון קוריאני הודה בשתילת הפצצה במקרה השני.
ב-1991 קיבל קים את התואר מפקד הכוחות המזוינים של קוריאה הצפונית.
מכיוון שהצבא היה מקור כוחה של קוריאה הצפונית זה היה שלב חיוני בתהליך הפיכתו לשליט קוריאה.
ב-1994 נפטר קים איל-סונג מהתקף לב.
עם מותו קים ג'ונג-איל היה לשליט המדינה בפועל.
תחילה נשא רק בתואר המפקד העליון של הכוחות המזוינים, אך שנים מספר לאחר מכן מונה למזכיר הכללי של המפלגה וליו"ר הוועדה הצבאית שלה.
ב-1988 הוכרז אחד מתפקידיו, יו"ר ועדת ההגנה הלאומית, כתפקיד "החשוב ביותר" של בקוריאה הצפונית, וג'ונג-איל היה גם לראש המדינה.
זו לראשונה, בנו של שליט קומוניסטי ירש אותו בתפקיד.
אביו הוכרז ל"נשיא הנצחי" של קוריאה הצפונית.
להלכה היה ג'ונג-איל חלק מטריוּמווירָט שמנה גם את ראש הממשלה צ'וי יונג-רים ויושב ראש הפרלמנט קים יונג-נאם.
ג'ונג-איל פיקד על הכוחות המזוינים, יונג-רים עמד בראש הממשלה ויונג-נאם טיפל ביחסי החוץ.
עם זאת, למעשה היה ג'ונג-איל המנהיג העליון, וכל האזרחים הצפון-קוריאנים, תהא דרגתם אשר תהא, היו כפופים להוראותיו.
אף שלא נזקק לבחירות כדי להתמנות לתפקידי המפתח, בחר בו הפרלמנט פה אחד מדי חמש שנים.
הממשל המשיך בפיקוח המקיף על הכלכלה במשך כל שנות התשעים, למרות פריון העבודה הנמוך בחקלאות ובתעשייה, הפסקת הסיוע מברית המועצות שהתפרקה וחדירתה של כלכלת השוק הקפיטליסטית אל סין.
הממשל המשיך להוציא תקציבים עצומים על חימוש, וייתכן שקוריאה הצפונית הייתה אז המדינה שבה היחס בין התקציב להתחמשות ובין התמ"ג היה הגבוה בעולם.
ב-2000 התפרסמו מספר רב של ידיעות ממקורות אמינים (כמו האומות המאוחדות) לפיהן שורר בכל קוריאה הצפונית רעב, מלבד פיונגיאנג.
אזרחי קוריאה הצפונית ניסו במידה הולכת וגוברת בצעד נואש להסתכן ולברוח מהמדינה, בעיקר לסין.
קים ג'ונג-איל הראה לא פעם למקורביו, סימנים המעידים על כך שהוא מעוניין ברפורמות כלכליות בדומה לאלה שנעשו בסין על ידי דנג שיאופינג.
בביקוריו בסין הביע התפעלות מהתקדמות הכלכלה הסינית.
קוריאה הצפונית החלה ברפורמה ניסיונית לפתיחת השוק.
ממשלתו של קים ג'ונג-איל עשתה מאמצים קטנים למדי כדי לשפר את היחסים עם קוריאה הדרומית, בחירתו של קים דה-ג'ונג לתפקיד נשיא קוריאה הדרומית בשנת 1997 יצרה הזדמנות למשא ומתן.
ביוני 2000 ערכו שני הנשיאים ועידת פסגה אך שני הצדדים לא הצליחו להגיע להסכם כלשהו באף נושא.
יחסיו של קים עם ארצות הברית היו קשים עוד יותר.
בתקופת כהונתו של ביל קלינטון חתמו קוריאה הצפונית וארצות הברית על הסכם, לאחר שצבא ארצות הברית הכין את עצמו להפצצת הכור האטומי של קוריאה הצפונית.
בהסכם, התחייבה ארצות הברית להעביר לקוריאה הצפונית, בהדרגה, סכום של 4 מיליארד דולר, בתמורה להקפאת תוכנית הגרעין.
תחת הסכם זה השביתה קוריאה הצפונית את הכורים הגרעיניים שלה, המבוססים על גרפיט ועל פלוטוניום, בתמורה לשני כורים המבוססים על מים, שמומנו בעיקר בעזרת מימון של קוריאה הדרומית ואספקת נפט מארצות הברית.
בעקבות התנגדות הקונגרס האמריקאי לתוכנית, הדלק לא סופק בצורה תדירה לקוריאה הדרומית ופעמים רבות הגיע באיחור.
בשנת 2000, נפגש איל בפיונגיאנג עם שליחתו של קלינטון- מזכירת המדינה מדליין אולברייט תוך אווירה פייסנית וחזרה על עקרונות ההסכם משנת 1994- תמיכה כלכלית אמריקאית בתמורה להקפאת תוכנית הגרעין.
עם בחירת ג'ורג' ווקר בוש לנשיאות בשנת 2000, ארצות הברית הקשיחה את עמדתה בנוגע לקוריאה הצפונית.
תחת הנהגתו של בוש נפסקו מגעים דיפלומטיים שהחלו בתקופתו של קלינטון.
בנוסף האשימו את קוריאה הצפונית בהפרת רוח הדברים לגבי ההסכם בין שתי המדינות.
ארצות הברית אף טענה שקוריאה הצפונית הודתה בהאשמות אף שקוריאה הצפונית הכחישה זאת וטענה שיש לה הזכות לפתח נשק גרעיני למטרת הגנה כל עוד לא נחתם עם ארצות הברית הסכם אי-התקפה.
בוש הכריז שקוריאה הצפונית היא חלק מ"ציר הרשע" יחד עם איראן ועיראק.
בדצמבר 2002 ארצות הברית עצרה את אספקת הנפט שאותו סיפקה תחת ההסכם בין שתי המדינות.
ב-10 בינואר 2003 הוציאה את עצמה קוריאה הצפונית מהאמנה לאיסור הפצת נשק גרעיני.
מאוחר יותר התגלה שגם ארצות הברית הפרה הסכם זה.
דיווח סודי שהודלף לעיתון הלוס אנג'לס טיימס הראה שארצות הברית לא זנחה את האפשרות הצבאית לתקוף בנשק גרעיני שמונה מדינות, ביניהן קוריאה הצפונית.
תוכניות צבאיות אלה סתרו לכאורה את ההסכם בין שתי המדינות לפיו "ארצות הברית תספק ביטחון לרפובליקה העממית של קוריאה הצפונית, כנגד איום או שימוש בנשק גרעיני על ידי ארצות הברית".
כמו כן הכריזה ארצות הברית מאוחר יותר באותה השנה כי קוריאה הצפונית הפרה בצורה משמעותית את ההסכם איתה, עקב תוכניתה להעשרת אורניום.
הממשל הסיני ניסה לתווך בין קוריאה הצפונית לארצות הברית.
באפריל 2004 ביקר קים "ביקור בלתי רשמי" בבייג'ינג (אף על פי שהידיעות על הביקור דלפו לתקשורת) ושם נפגש עם מנהגי סין, שניסו לשכנע אותו כי פלישה אמריקאית לקוריאה אינה סבירה וכי על מדינתו לוותר על תוכניתה לפיתוח נשק גרעיני.
קים קיים ביקור לא רשמי נוסף בסין בינואר 2006, שבו דנו על סחר ועל שיתוף פעולה כלכלי.
הביקור התקיים במספר רב של מחוזות וערים בסין.
על פי מידע שהגיע ממקורות רוסיים וסיניים, חלה קים בסוכרת, ובמחלת לב, כבד וריאות, ואף לקה בדיכאון.
קיימת אף סברה שהוא נפטר בשנת 2003 ממחלת הסוכרת, ומאז החליף אותו כפיל.
נטען כי קים היה חובב סרטים ושהחזיק ב-20,000 קלטות וידאו, דבר שהוכחש על ידו.
בשנת 1978 נחטפו בהונג קונג במאי הסרטים הדרום קוריאני שין סאנג אוק והשחקנית הדרום קוריאנית צ'וי און הוי בפקודת קים, כדי שיפתחו את תעשיית הסרטים הצפון קוריאנית.
הבמאי יצר, למשל, לפי הוראתו גרסה צפון קוריאנית ל"גודזילה".
במהלך פסטיבל קולנוע באוסטריה הבמאי והשחקנית השתחררו מאחזקתו של קים כשנמלטו ממנו.
קים עצמו טען שהוא צופה בסרטים לעיתים נדירות.
נטען גם שהוא נוהג לצפות במשחקי כדורסל אמריקאיים.
כמו אביו, סבל קים מפחד טיסה, ולביקוריו ברוסיה ובסין נסע, לפיכך, ברכבת פרטית.
לעיתים הוא נעל נעלי פלטפורמה על מנת להיראות גבוה יותר (גובהו 1.60 מ').
לפני 1995 הואשם קים ג'ונג-איל לעיתים קרובות בשכרות והתמכרות למין, בעיקר בתקשורת הדרום קוריאנית.
ה-BBC דיווח שקונסטנטין פוליקובסקי, שליח רוסי שסייר עם קים ברחבי רוסיה ברכבת, אמר לכתבים שקים נהג לאכול בכל יום לובסטרים שהוטסו לרכבת, ומקלות האכילה שבהם השתמש היו עשויים כסף.
בספטמבר 2008 העריכו גורמי מודיעין אמריקאים כי קים ג'ונג-איל לקה בשבץ וגיסו צ'אנג סנג טאאק נטל לידיו את השלטון בפועל עד להחלמתו של ג'ונג-איל.
ג'ונג-איל הופיע בציבור בתחילת 2009, ולמרות מצב בריאותו הרעוע הפגין שליטה מלאה בנעשה.
בתחילת 2009 הגיעו דיווחים כי ג'ונג-איל מינה את בנו הצעיר ביותר קים ג'ונג-און ליורשו אולם בנו הבכור טען שאביו לא קבע עדיין מי יהיה היורש.
ביולי 2009 דווח שג'ונג-איל חולה מזה כשנה בסרטן הלבלב.
ב-17 בדצמבר 2011 מת מהתקף לב שפקד אותו בעת נסיעה ברכבת.
קים ג'ונג-איל מת ב-17 בדצמבר 2011 מהתקף לב במהלך נסיעה ברכבת הפרטית שלו.
גופתו נחנטה והוצגה לראווה בארמון קומסוסאן שם חנוט גם אביו.
בכירי המשטר בקוריאה הצפונית באו מספר פעמים במהלך ימי האבל לחלוק לו כבוד.
הם עמדו בשורה מול גופתו וקדו קידת כבוד.
ביום ההלוויה מוזיקה צבאית רועמת נשמעה כל העת ברקע מסע ההלוויה.
לימוזינה ועליה כרזת ענק עם דמותו של קים ג'ונג-איל הובילה את השיירה.
לפי התקשורת הממלכתית בצפון-קוריאה, מסע ההלוויה עבר דרך השדרות המרכזיות של פיונגיאנג.
בהלוויה נראו בנו ובתו קים ג'ונג-און וקים יו-ג'ונג, אולם שני בניו האחרים, קים ג'ונג-נאם וקים ג'ונג צ'ול, לא נראו.
במצעד שליווה את ההלוויה ניכרה נוכחות צבאית גדולה יותר מבהלווייתו של אביו קים איל-סונג ב-1994.
מותו הונצח בעשרת ימי אבל שנתיים, במהלכם נאסר לעסוק בפעילויות פנאי שונות.
לאורך השנים הורחבו הכללים ונכון לשנת 2021 מדובר ב־11 ימי אבל לאומיים במהלכם נאסר אף לשתות אלכוהול ולצחוק.
פסגת ג'ונג איל נקראת על שמו.
קימילה אן בייסינגר היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית, זוכת פרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה בסרט "סודות אל איי" משנת 1997.
בייסינגר נולדה באת'נס, ג'ורג'יה, ב-8 בדצמבר 1953. אמה, אן לי (לבית קורדל; 1925–2017), הייתה דוגמנית, שחקנית ושחיינית שהופיעה במספר סרטים של אסתר ויליאמס.
אביה, דונלד ווייד בייסינגר (1923–2016), היה מוזיקאי חלק מביג בנד ומנהל הלוואות; כחייל בצבא ארצות הברית, הוא לקח חלק בפלישה לנורמנדי.
היא האמצעית מבין חמישה ילדים, ויש לה שני אחים גדולים, סקיפ (נולד ב-1950) ומיק (נולד ב-1951), ושתי אחיות צעירות יותר, ברברה (נולדה ב-1956) ואשלי (נולדה ב-1959).
מוצאה של בייסינגר הוא אנגלי, גרמני וסקוטי.
בייסינג'ר למדה בלט מגיל שלוש בערך ועד אמצע שנות העשרה לחייה.
באמצע שנות העשרה לחייה, היא פיתחה ביטחון עצמי ועברה בהצלחה אודישנים לקבוצת המעודדות של בית הספר.
בגיל 17 זכתה בתואר "מיס את'נס ג'וניור" ולאחר מכן נשלחה לתחרות "מיס ג'ורג'יה ג'וניור", אך לא זכתה.
למרות שלא זכתה בתחרות הארצית, שמה יופייה זכו לפרסום לאומי.
לאחר התיכון, הוצע לבייסינגר חוזה דוגמנות עם סוכנות הדוגמנות פורד מודלס, אך סירבה לטובת קריירה במוזיקה ובמשחק, ונרשמה לאוניברסיטת ג'ורג'יה.
עד מהרה היא שקלה מחדש ונסעה לניו יורק כדי לדגמן עבור פורד.
למרות שהרוויחה 1,000 דולר ליום, בייסינגר מעולם לא נהנתה מדוגמנות, ואמרה: "היה קשה מאוד לעבור מהזמנה אחת לאחרת ותמיד להתמודד עם איך שנראיתי.
לא יכולתי לסבול את זה.
בייסינגר אמרה שאפילו כדוגמנית, כאשר אחרים נהנו להסתכל במראה לפני תצוגות, היא תיעבה זאת והייתה נמנעת מלעשות זאת מתוך חוסר ביטחון.
זעד מהרה בייסינגר הופיעה על שערי מגזינים רבים.
היא מופיעה גם על עטיפת אלבום הבכורה של להקת הרוק "סורבייבר" משנת 1979. היא הופיעה במאות פרסומות לאורך תחילת שנות ה-70, בעיקר ידועה בתור הפנים של מותג השמפו בריק.
תוך כדי עבודת הדוגמנות, בייסינגר החלה ללמוד בסטודיו ויליאם אספר (אנ') במנהטן, ניו יורק.
ב-1976, לאחר חמש שנות קריירת דוגמנות משגשגת, החליטה להתמקד בקריירת משחק.
לשם כך נסעה ללוס אנג'לס והחלה לככב בסרטים.
יופייה וחושניותה מיקמו אותה על תקן "היפה" המושכת צופים בקומדיות וסרטי פעולה.
ב-1984 שיחקה בסרט "הטוב מכולם" לצידו של רוברט רדפורד.
תפקידה המפורסם ביותר היה בדרמה הרומנטית-ארוטית של אדריאן לין, "תשעה וחצי שבועות של שכרון חושים" (1986).
באותה שנה שיחקה בסרט "ללא רחמים" לצד ריצ'רד גיר.
ב-1992 כיכבה במותחן הארוטי "משולש מסוכן", לצידו של ריצ'רד גיר.
כמו כן שיחקה בסרט "הבריחה" (1994) ביחד עם אלק בולדווין בו הופיעה בעירום, ובקומדיות רבות, בהן "נאדין", "כלה מכוכב אחר", כל הזמן את אשתי", "שודדת על עקבים" ו"עולמו של ויין 2".
בנוסף שיחקה בסרט הפעולה/קומיקס "באטמן" (בו גילמה את ויקי וייל, צלמת עיתונות בלונדינית המתאהבת בברוס ויין).
במטרה להפגין יכולות משחק משמעותיות יותר, שיחקה גם בכמה סרטי דרמה, כשהבולט בהם היה סרטו של בארי לוינסון "הטוב מכולם" (1984), עליו קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-1998 זכתה בייסינגר בפרס גלובוס הזהב ובפרס האוסקר על תפקידה בסרט "סודות אל איי", בו גילמה יצאנית.
לאחר זכייתה באוסקר לא שיחקה זמה מה, אך שבה לשחק ב-2002 כשכיכבה בתפקיד אמו של ראביט (אמינם) ב-"8 מייל" ובסרט "יחצ"ן במלכוד" לצד אל פצ'ינו.
בשנת 2004 שיחקה בשלושה סרטים: "דלת נסתרת" (אנ'), על פי ג'ון אירווינג, בקומדיה "אלביס מלך לנצח" ובמותחן "סלולר".
בשנת 2006 היא הופיעה בסרט "המאבטח" (אנ') ובסרט "הימור גורלי".
בשנת 2008 גילמה את לאורה בסרט הדרמה "ערבה בוערת" בכיכובה של שרליז ת'רון.
באותה שנה שיחקה בדרמת הפשע "לילות אל.איי" בכיכובו של בילי בוב תורנטון.
בשנת 2010 הופיעה בדרמה "צ'ארלי סנט קלאוד" בכיכובו של זאק אפרון.
בשנת 2013 שיחקה בדרמה "סוגרים חשבון", לצד רוברט דה נירו וסילבסטר סטאלון.
בשנת 2014 השתתפה בדרמת הספורט "4 Minute Mile".
בשנת 2017 שיחקה בדרמה הארוטית "חמישים גוונים של אופל" בדמותה של אלנה לינקולן, שותפתו העסקית של כריסטיאן.
לפני שהתפרסמה, בייסינגר יצאה עם הדוגמן טים סונדרס, הצלם דייל רובינט ושחקן הפוטבול ג'ו ניימת' (אנ').
ב-12 באוקטובר 1980, היא נישאה למאפר רון סניידר-בריטון, אותו פגשה במאחורי הקלעים של סרטה הראשון, "Hard Country".
בייסינגר פיתחה אגורפוביה באותה שנה, בעקבות התקף חרדה בחנות מזון בריאות, והייתה מרותקת לבית במשך שישה חודשים.
סניידר התפטר מעבודתו במהלך הנישואין ושינה את שם משפחתו לבריטון לאחר שבייסינגר ביקשה ממנו לבחור "משהו עם האות B" כדי שתוכל לשמור על אותם ראשי תיבות כאשר תשתמש בשם נישואיה.
הזוג התגרש רגע לפני חג המולד 1989, ולאחר מכן בייסינגר שילמה לו 9,000 דולר מזונות חודשיים למשך שמונה שנים.
בריטון כתב ספר זיכרונות בשם "Longer Than Forever", שפורסם בשנת 1998, על זמנם המשותף ועל הרומן שלה עם ריצ'רד גיר.
בזמן שגירושיה הראשונים היו בתהליך, בייסינגר ניהלה מערכות יחסים עם מפיק הקולנוע ג'ון פיטרס (אנ'), כמו גם עם הזמר פרינס, שהפיק את הפסקול עבור "באטמן" (בו כיכבה) וגם הפיק את אלבומה שנגנז משנת 1989, "Hollywood Affair".
בשנת 1990, בייסינגר פגשה את בעלה השני, אלק בולדווין, כשגילמו זוג בסרט "כל הזמן את אשתי".
הם נישאו ב-19 באוגוסט 1993, וכיכבו ברימייק של "הבריחה" משנת 1994. הם גם גילמו את עצמם בפרק של "משפחת סימפסון" משנת 1998, שבו בייסינגר תיקנה את הומר סימפסון על הגיית שם משפחתה וליטשה את פסלון האוסקר שלה.
לבייסינגר ובולדווין נולדה בת, איירלנד בולדווין (אנ'), שנולדה ב-23 באוקטובר 1995 והפכה מאז לדוגמנית מצליחה..
לאחר הגירושים מבולדווין, דווח כי בייסינגר ברומן עם הראפר אמינם, כוכב "8 מייל" (2002), דבר שהראפר הכחיש שוב ושוב.
בשנת 2014, החלה לצאת עם מיץ' "מיטשל" סטון.
כמו סניידר ופיטרס לפניו, סטון הוא גם מעצב השיער של בייסינגר.
הזוג עונד צמידי זהב תואמים ומאז אף עבר להתגורר יחד.
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ')2000חלומות על אפריקה (אנ')קוקי גאלמן (אנ')קשר האופל (אנ')מגי או'קונר20028 מיילסטפני סמית'יחצ"ן במלכוד (אנ')ויקטוריה גריי2004דלת נסתרת (אנ')מריון קולאלביס מלך לנצח (אנ')הרמוני ג'ונססלולרג'סיקה מרטין2006הימור גורלי (אנ')קרוליין קארברהמאבטח (אנ')שרה בלנטיין2008ערבה בוערת (אנ')ג'ינהWhile She Was Outדלהגם מפיקה בפועללילות אל.איי.
(אנ')לורה סלואן2010צ'ארלי סנט קלאוד (אנ')קלייר סנט קלאוד2012Black Novemberקריסטי2013גוף שלישיאיילין ליריסוגרים חשבון (אנ')סאלי רוז20144 Minute Mileקלייר ג'ייקובסThe 11th Hourמריה2016בלשים בע"מג'ודית קוטנר2017חמישים גוונים של אופלאלנה לינקולן
במשך שנים רבות היה קים בין המתנגדים הבולטים למשטר בקוריאה הדרומית ופעיל למען הדמוקרטיה, פעילות שעלתה לו במאסר ובגלות.
באותה תקופה הוכרז אסיר מצפון על ידי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל.
הוא חזר לארצו עם כינונה מחדש של הדמוקרטיה, והתמודד על הנשיאות ב-1987, בבחירות הדמוקרטיות הראשונות שנערכו במדינה מאז 1961. אף שהפסיד בבחירות אלה ופעם נוספת ב-1992, הוא ניצח בניסיונו השלישי, בבחירות שנערכו ב-1997, ונכנס לתפקידו בפברואר 1998.
קים דה-ג'ונג נבחר לנשיא בתקופה של משבר כלכלי חמור בארצו, כחלק מן המשבר הפיננסי שפקד את מזרח אסיה.
הוא חולל שורת רפורמות כלכליות, בעידוד קרן המטבע הבינלאומית, במטרה לאושש את הכלכלה.
הרפורמות התמקדו בהסדרת פעולתם של התאגידים הגדולים ורבי העוצמה במדינה (צ'בול).
יש המייחסים למדיניותו את ההתאוששות מן המשבר, ואחרים טוענים שהיא הייתה מתרחשת גם בלעדי הצעדים שנקט.
בתחום יחסי החוץ צידד במדיניות של פיוס כלפי קוריאה הצפונית.
בשנת 2000 השתתף בוועידת פסגה היסטורית עם נשיא הצפון, קים ג'ונג איל, שבמהלכה הוסכם על איחוד משפחות מוגבל ועל הצהרה משותפת למען איחוד עתידי בין שתי הקוריאות.
על מדיניות זו, ועל מאבקו כפעיל למען הדמוקרטיה, הוענק לו פרס נובל לשלום לשנת 2000.
קים בורג (בפינית: Kim Borg; 7 באוגוסט 1919 – 28 באפריל 2000) היה זמר בס-בריטון, מורה ומלחין פיני.
בורג, יליד הלסינקי, למד פיתוח קול ושירה אצל הייקי טייטינן באקדמיה על שם יאן סיבליוס בהלסינקי (מ-1936 עד 1941 ומ-1945 עד 1947).
באקדמיה למד גם תאוריה והלחנה אצל לאו פונטק וארה מריקנטו, ובהמשך עבר ללמוד פיתוח קול אצל אנדרייבה דה סקילונדז בסטוקהולם (בשנים 59–1950).
במקביל למד גם ביוכימיה באוניברסיטה לטכנולוגיה של הלסינקי וקיבל דיפלומה ב-1946.
ב-1947 ערך את הופעתו הרשמית הראשונה בקונצרט בהלסינקי וב-1951 הופיע לראשונה באופרה בארהוס בתפקיד קולינה בלה בוהם של פוצ'יני.
באוקטובר 1959 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד הרוזן אלמביבה, ונשאר בסגל הזמרים שם עד 1962. ב-1961 הופיע בתפקיד הראשי בבוריס גודונוב של מוסורגסקי במוסקבה.
ב-1953 הופיע בישראל בביצוע הרקוויאם של ורדי עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והמקהלה הפילהרמונית תל אביב (בהדרכתו של איתן לוסטיג) בניצוחו של פרנץ פריצ'אי.
בורג פרש מן הבימה בשנת 1980. משנת 1972 עד 1989 היה פרופסור בקונסרבטוריון הדני המלכותי למוזיקה בקופנהגן.
הוא פרסם כמה ספרים, כתב יצירות תזמורתיות, מוזיקה קאמרית, "סטבאט מאטר" ושירים.
כמו כן תזמר יצירות של מוסורגסקי ווולף.
נוסף לבוריס גודונוב, נחל הצלחה גם בתפקידים כמו אוסמין ב"החטיפה מן ההרמון", דון ג'ובאני, המלך מארקה (טריסטן ואיזולדה), הנס זאקס (המייסטרזינגר מנירנברג), דון קרלוס ("דון קרלוס"), פימן (בוריס גודונוב), גרמין (יבגני אונייגין), דון בזיליו (הספר מסביליה) וארקל (פלאס ומליסאנד של דביסי).
מתוך הספד בכתב העת "גראמופון" (יולי 2000): "היה לו מנעד רחב, תהודה, קול חם ומוזיקליות ראויה להערכה."
בורג מת בהומלבק, דנמרק בשנת 2000.
קים איל () הוא מתאבק צפון קוריאני.
הוא זכה בשתי מדליות זהב בהיאבקות במשקל זבוב (עד 48 ק"ג), באולימפיאדת ברצלונה (1992) ואולימפיאדת אטלנטה (1996).
כמו כן הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם ב-1991.
משנת 2006 נכלל איל קים בהיכל התהילה של FILA (התאחדות מקצועות ההיאבקות הבינלאומית).
קִים ג'וֹנְג אוּן (בקוריאנית: 김정은; נולד ב-8 בינואר 1984) הוא המנהיג העליון של קוריאה הצפונית.
לאחר מות אביו קים ג'ונג-איל ב-2011, ג'ונג-און החליף אותו בשלוש עמדות המפתח: ראשות המפלגה, הצבא והמדינה.
ב-2010 החלו לראות בו יורש, ולאחר מות אביו קים ג'ונג-איל ב-2011 הוכרז באופן רשמי ליורש.
לפני שעלה לשלטון מיעט להופיע בפומבי, וגם לאחר שעלה לשלטון הוסיף מעטה חשאיות עבה לאפוף אותו ואת ממשלתו.
לכן פרטים רבים אודותיו נותרו לא ידועים, וגם את אלה הידועים לא אחת קשה לאמת.
בשנת 2016 דורג על ידי המגזין "פורבס" במקום ה-36 ברשימת האנשים החזקים בעולם.
סבו, קים איל-סונג, היה ראש משפחת קים, אשר שולטת בקוריאה הצפונית מ-1948 ועד היום (נכון ל-2025).
קים ג'ונג-און הוא כנראה הצעיר מבין שלושת בניו (הידועים) של קים ג'ונג-איל, מנהיגה הקודם של קוריאה הצפונית, אשר שלט במדינה עד מותו בדצמבר 2011. יש לו אח שנולד בשנת 1981 ואחות שנולדה בשנת 1987, אף כי היו שטענו שהיו לאב, קים ג'ונג-איל, עד שבעה ילדים מארבע נשים שונות.
אמו של קים, קו יונג-הי, הייתה רעייתו האחרונה של קים ג'ונג-איל.
קים ג'ונג-און התחנך ולמד בבית הספר הבינלאומי "Liebefeld Steinhölzli school", בית ספר פרטי קטן ליד ברן, שווייץ, שם היה על פי הדיווחים תלמיד בינוני למדי, שקט וחובב כדורסל, אוהד של ה"שיקגו בולס" האמריקאית.
אחותו הצעירה קים יו-ג'ונג למדה ככל הנראה גם היא באותו בית ספר באותה תקופה יחד עמו.
היא נחשבת לסגנית שלו וכממלאת מקומו האפשרית.
בשנת 2000 חזר לקוריאה הצפונית ובשנת 2002 החל את לימודיו באוניברסיטה על שם קים איל-סונג, מכון ההכשרה הצבאית הגבוה ביותר במדינה.
בשנת 2006 דווח לראשונה כי קים ג'ונג-און בן ה-23 עשוי להיות המנהיג הבא של קוריאה הצפונית ולא אף אחד מאחיו הבוגרים יותר, כפי שסברו קודם לכן.
כעבור שלוש שנים, ב-8 במרץ 2009, דיווחה רשת ה-BBC כי קים ג'ונג-און הציג את מועמדתו בבחירות לפרלמנט של קוריאה הצפונית (אספת העם העליונה), אולם בהמשך הוא לא הופיע ברשימת הנבחרים.
לאחר הבחירות קיבל קים ג'ונג-און דרגה ב"מועצת ההגנה הלאומית" (צבא קוריאה הצפונית) וביוני 2009 התפרסם בעיתון הדרום-קוריאני ג'ונגאנג דיילי כי מועמדותו של קים ג'ונג-און, בנו האהוב של קים ג'ונג-איל, כיורשו של מנהיג קוריאה הצפונית הועברה לאישור מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית (המפלגה הקומוניסטית), וזו אישרה את המועמד.
בספטמבר 2010 מונה לחבר הוועד המרכזי וסגן ראש הוועדה הצבאית של מפלגת השלטון.
כמו כן, הוענקה לו דרגת גנרל בצבא, אשר הפכה אותו רשמית לאיש השני בחשיבותו במדינה לאחר אביו.
ב-19 בדצמבר 2011, יומיים לאחר מות אביו, הוכרז כי קים ג'ונג-און יהיה יורשו.
ב-30 בדצמבר 2011 בחרו חברי הכינוס הרביעי של ועידת המפלגה את ג'ונג און לתפקיד החדש שנוצר בשבילו, "המזכיר הראשון של מפלגת הפועלים של קוריאה".
בתחילת כהונתו של קים הודיעה צפון-קוריאה על הסכמה לכאורה לחדול מניסויים גרעיניים ומשיגורי טילים בתמורה לסיוע הומניטרי.
לזה התווסף סממן ריכוך נוסף, כביכול – קים ג'ונג-און נשוי לרי סול ג'ו, לשעבר זמרת ומעודדת.
הופעתה בציבור נחשבה בשעתו כסימן להפשרה מסוימת במשטר הצפון-קוריאני, משום שעמדה בניגוד מוחלט להיעדר כל מידע כמעט על בני משפחתם של שליטי קוריאה הצפונית עד אז, הן קים איל-סונג המייסד והן קים ג'ונג איל בנו, אביו של קים ג'ונג און.
בניגוד לשני סימנים כביכול אלה, בפברואר 2013, כשנה בלבד לאחר עלייתו לשלטון, ביצעה צפון-קוריאה ניסוי גרעיני שלישי.
בין לבין, עם או בלי קשר, כחצי שנה קודם לכן, ב-19 ביולי 2012 העלה קים את עצמו לדרגת מרשל – הדרגה הצבאית הגבוהה במדינה, ובכך השלים את ביצור מעמדו במדינה.
מועצת הביטחון של האו"ם החליטה אחרי הניסוי האטומי השלישי הזה על החרפת הסנקציות נגד צפון-קוריאה, וזו מצידה הודיעה בעקבות זאת על ביטול הסכם שביתת הנשק עם קוריאה הדרומית, איימה במתקפה גרעינית נגד ארצות הברית כמכה מקדימה ובהמשך הודיעה על הכנסת סוללות הטילים האסטרטגיים לכוננות תקיפה נגד ארצות הברית.
באוקטובר 2013, קיבל קים ג'ונג און תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה המלזית HELP.
ב-13 בדצמבר 2013 הודיעה קוריאה הצפונית באופן רשמי כי סוכל ניסיון הפיכה במדינה, וכי מנהיג הקשר, דודו של קים, צ'אנג סונג-טק, שהיה עד אז מספר 2 בכוחו במדינה, הוצא להורג.
בספטמבר 2014 נראה קים בסרטון הסברה צפון-קוריאני כשהוא מהלך בצליעה.
בקוריאה הדרומית נפוצו הסברים שונים לאירוע, החל ממחלת השיגדון ממנה הוא סובל כביכול ועד לשבר בקרסול עקב משקלו.
מאז הוא לא נראה בפומבי במשך כארבעים יום, וזאת בסתירה קיצונית לנוכחותו הקבועה באמצעי התקשורת הצפון-קוריאניים.
ההיעדרות בלטה במיוחד בחגיגות יום העצמאות ה-69 של צפון-קוריאה.
ב-14 באוקטובר הוא נראה שוב, כשהוא נעזר במקל לצורך הליכתו.
במערב נחשב קים ג'ונג און לעריץ מושחת ואכזר בעל גחמות אקסצנטריות, ונמנה עם שליטים כמועמר קדאפי.
בדומה לקדאפי, שהחזיק ברשותו יחידת נשים שכונתה "משמר האמזונות", אשר נועדה כביכול להגן על שלומו, מחזיק קים ביחידות העונג קיפּוּמג'וֹ, המורכבת מכ-2,000 נשים צעירות שתפקידן לספק בידור ושירותים מיניים לשליט הצפון-קוריאני ולמקורביו.
ב-2013 הוכרז על שורת צעדים כלכליים בשם "המערכת הסוציאליסטית המשותפת והאחראית לניהול".
חירות רבה יותר תוענק ליזמים, כך הוכרז, באמצעות "זכויות מוסכמות להשתתף בפעילות עסקית באופן עצמאי", ועם זאת "תוך שימוש במערכת החלוקה הסוציאליסטית".
כן הוכרז על תעדוף החקלאות ועל שגשוגן של חוות קולקטיביות אחדות.
התקשורת הממשלתית מתארת את הכלכלה כ"מערכת קולקטיבית גמישה", שבה יזמים "פועלים באופן מהפכני" על מנת להשיג פיתוח כלכלי.
הדיווחים הללו משקפים את מדיניותו הכלכלית של קים, שכוללת רפורמות במִנהל המדינה ותמריצים רבים יותר לעסקים פרטיים.
שורת הצעדים הללו כונתה "אמצעי ה-30 במאי".
לצד הרפורמות, היא אישרה מחדש את הדוֹגמות הסוציאליסטיות בדבר הכוונת הכלכלה במטרה לשפר את תנאי המחיה.
אמצעים נוספים שננקטו הם ייצור ביתי בהיקף נרחב, העברת יוזמות ביטחוניות למגזר הפרטי והגדלת הסחר הבינלאומי.
תחת שלטונו המשיכה קוריאה הצפונית לפתח כלי נשק גרעיניים.
בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה שנערכה ב-31 במרץ 2013 הכריז ג'ונג-און כי קוריאה הצפונית תאמץ "אסטרטגיה חדשה, שתקדם שיקום כלכלי ובניית חימוש גרעיני בעת ובעונה אחת".
לדעת מומחים אחדים, קוריאה הצפונית רואה בנשק גרעיני כלי חיוני להרתעה, ולא סביר כי תיזום מלחמה גרעינית.
חוקרים אומרים גם כי המשטר רואה בנשק הגרעיני ערובה להישרדותו.
בקונגרס השביעי של המפלגה, הראשון מזה 36 שנים, הכריז קים כי קוריאה הצפונית "לא תשתמש בנשק גרעיני, אלא אם כוחות עוינים ישתמשו בו כדי לפלוש לריבונותנו".
עם זאת, לא אחת איימה קוריאה הצפונית לשגר 'התקפה גרעינית מקדימה' אם תותקף בידי ארצות הברית.
בדצמבר 2015 הכריז קים כי משפחתו "הפכה את קוריאה הצפונית למעצמה גרעינית, שבכוחה לפוצץ פצצות אטום ופצצות מימן תוך הסתמכות עצמית, על מנת להגן על כבוד האומה וריבונותה".
נכון לינואר 2018, לפי הערכות, לקוריאה הצפונית 15–60 פצצות גרעין ומימן.
לדעת אחדים, טיל ההוואסונג-15, שבכוחו לשאת חימוש גרעיני, מסוגל לפגוע בשטחה של ארצות הברית.
האו"ם מטיל על קוריאה הצפונית שלל עיצומים בגין תוכנית הגרעין שלה, ובפרט בגין הניסויים הגרעיניים שהיא עורכת.
ככל הדיווחים על קוריאה הצפונית, גם הדיווחים על הרדיפות וההוצאות להורג בה קשים לאימות.
במאי 2016 הופתעו חוקרים לגלות כי הגנרל רי יונג-גיל, שדווח כי הוצא להורג חודשים אחדים קודם לכן, עודנו חי.
בדצמבר 2013 נעצר צ'אנג סונג-טק, בעלה של קים קיונג-ווי, דודתו של קים ג'ונג און, ומי שנחשב לאיש מספר 2 בצפון קוריאה.
הוא הוצא להורג בגין בגידה.
סוכנות ידיעות דרום-קוריאנית דיווחה, בהתבסס על מקורות עלומי שם, כי קים הוציא להורג רבים מבני משפחתו של צ'אנג.
עם המוצאים להורג נמנו אחותו של צ'אנג ובעלה, השגריר לקובה והשגריר למלזיה ושני בניו.
במהלך הרדיפות הכריזה המפלגה כי "גילויה וטיהורה של קבוצת צ'אנג דיללה את שורות המהפכה", ולאחר הוצאתו להורג הצהירה התקשורת הממשלתית כי הצבא "לעולם לא יחוס על מי שיחרוג מסדרו של הפיקוד העליון".
ב-2014 נערך טיהור נוסף בשורות המפלגה, על מנת למצוא ולחסל את שרידי תומכיו של צ'אנג.
עם המוצאים להורג נמנה סגן שר הביטחון, שלפי פרסומים של גורמי תקשורת בקוריאה הדרומית הוצא להורג בלהביורים.
שיחות פיוס ופירוק הנשק הגרעיני
במרץ 2018 הכריז דובר רשמי מטעם קוריאה הדרומית, במהלך ביקור בבית הלבן, כי קים ג'ונג-און הבטיח לדרום-קוריאנים שהוא מחויב לפירוק הנשק הגרעיני, וכי קוריאה הצפונית לא תערוך ניסויים נוספים בטילים גרעיניים או בליסטיים.
ב-27 באפריל 2018 נערכה במסגרת הפסגה הבין-קוריאנית פגישה היסטורית בין קים ג'ונג-און לנשיא דרום קוריאה מון ג'יאה-אין.
השניים חתמו על הצהרת פנמונג'ום, ובה התחייבות לפירוז חצי האי מנשק גרעיני, הפיכת הגבול ל"אזור שלום", וקידום שיחות עם ארצות הברית וסין, ובכך חל מפנה ביחסי קוריאה הדרומית – קוריאה הצפונית.
במאי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי נענה להצעה להיפגש עם קים ג'ונג-און בפסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור ב-12 ביוני, בניסיון להגיע להסכם לפירוז חצי האי קוריאה מנשק גרעיני.
לקראת הפסגה המתוכננת, ב-9 במאי, שוחררו מכלאם שלושה שבויים אמריקאים שהוחזקו בקוריאה הצפונית, אולם ב-24 במאי הודיע הנשיא טראמפ על ביטול הפסגה המתוכננת עם קים ג'ונג-און.
ב-1 ביוני, לאחר פגישתו עם שליח מקוריאה הצפונית, הודיע טראמפ כי ייפגש עם קים בתאריך שנקבע, ואכן ב־12 ביוני 2018 נערכה מפגש פסגה תקדימי בין מנהיגי המדינות, שחתמו על מסמך הבנות בכתב בעל השלכות על היחסים בין המדינות וכן על הסכמה כללית של קוריאה הצפונית לפירוזה מנשק גרעיני.
מפגש פסגה נוסף בין נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לקים ג'ונג-און התקיים בהאנוי שבווייטנאם ב-27 וב-28 בפברואר 2019 והסתיים ללא הסכמות.
במאי 2019 נודע כי צפון קוריאה הוציאה להורג במרץ אותה שנה את השליח לשיחות, קים היוק צ'ול, יחד עם עוד ארבעה עובדים ממשרד החוץ, בשדה התעופה מירים שבפיונגיאנג, ככל הנראה עקב כישלון השיחות.
קים יונג צ'ול, יד ימינו של קים ג'ונג-און, נשלח למחנה עבודה ו"חינוך-מחדש" ליד הגבול הסיני.
פקידי מפתח שעבדו עם קים יונג צ'ול נעלמו גם הם מעין הציבור מאז הפסגה, בעוד פוליטיקאים אחרים תפסו לכאורה את מקומם, חרף מעשים אלו נערכה פגישת פסגה נוספת חודש לאחר מכן בין טראמפ לקים.
ב-15 באפריל 2020, ביום השנה לסבו קים איל-סונג, נערכו חגיגות ברחבי המדינה, אך קים עצמו נעדר מהן, אף שארבעה ימים קודם לכן נראה במהלך ישיבת הממשלה.
ב-21 באפריל 2020 פורסם שקים ג'ונג-און אושפז בעקבות ניתוח בלב ונמצא בסכנת חיים.
בהמשך דיווחו כלי תקשורת שונים על מותו אך לא התקבל לכך כל אישוש רשמי.
ב-2 במאי שב להופיע בציבור.
גם באוגוסט 2020 גורמים בקוריאה הדרומית העריכו שקים ג'ונג און אינו בתפקוד ממשי ושייתכן שאף נמצא בתרדמת, ומסרו שמי שמנהלת את המדינה הצפונית מזה מספר חודשים היא אחותו של המנהיג, קים יו ג'ונג.
עם זאת, סברות אלו התבררו אף הן כלא נכונות.
קים ג'ונג-צ'ול (הנגול: 김정철; ) הוא בנו השני של קים ג'ונג-איל, מנהיג קוריאה הצפונית לשעבר, ושל רעייתו קו יונג-הי.
קים ג'ונג-צ'ול הוא בנה הבכור של קו יונג-הי, ובנו השני של קים ג'ונג-איל (קים ג'ונג נאם, בנו הבכור של קים ג'ונג איל, נולד לו מרעייתו הראשונה).
עד שנת 2001 סברו חוקרים ברחבי העולם כי יורשו של קים ג'ונג-איל יהיה בנו הבכור, קים ג'ונג-נאם.
במאי 2001 נעצר ג'ונג-נאם ביפן באשמת נשיאת דרכון מזויף.
בעקבות אירוע זה גורש קים ג'ונג-נאם לסין ומשם לקוריאה הצפונית, אולם האירוע גרם למתח בינלאומי ולירידת קרנו של קים ג'ונג-נאם, אשר עבר למקאו.
בעקבות אירועים אלו החל צבא קוריאה הצפונית בפרסומים המהללים את "האם המכובדת הנאמנה ביותר למנהיג האהוב" – קו יונג-הי, אמו של קים ג'ונג-צ'ול.
בשנת 2007 מונה קים ג'ונג-צ'ול כסגן היושב ראש של מחלקת ההנהגה של מפלגת הפועלים של קוריאה, המפלגה השלטת בקוריאה הצפונית.
מינוי זה פורש בקרב מומחים ברחבי העולם כמצביע על כך שקים ג'ונג-צ'ול יהיה יורשו של קים ג'ונג-איל, עד שביוני 2009 פנה קים ג'ונג-איל למפלגה השלטת וביקש את אישורה למינוי בנו הצעיר, קים ג'ונג-און, כיורשו.
קילר קרוק הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #357 ממרץ 1983 ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר ג'ין קולן.
קילר קרוק הוא האלטר אגו של ויילון ג'ונס, פושע חסר רחמים שנולד עם תסמיני אטביזם המשווים לו חזות מאיימת של תנין עצום ממדים.