tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפתחות לכתבי הפולמוס עמדין-אייבשיץ, ערך יהודה ליבס, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"ו-2006.
גרשם שלום וולטר בנימין, חליפת מכתבים 1933 - 1940, בעריכת גרשם שלום; תרגום מגרמנית: הראל קין, עריכה מדעית: איטה שדלצקי; תל אביב: הוצאת רסלינג, תשס"ח-2008.
קבלת האר"י, אוסף מאמרים, ההדיר דניאל אברמס, לוס אנג'לס: הוצאת כרוב, תשס"ח-2008.
השלב האחרון: מחקרי החסידות של גרשם שלום, דוד אסף ואסתר ליבס (עורכים), ירושלים: הוצאת עם עובד והוצאת מאגנס, תשס"ט-2008.
מגן דוד, תולדותיו של סמל, (נוסח מורחב הכולל השלמות מעזבונו של המחבר); גלית חזן-רוקם ערכה וההדירה; שלמה צוקר איתר ושחזר מראי-מקום; עין חרוד: הוצאת משכן לאומנות, תשס"ט-2009.
גרשם שלום ויוסף וייס: חליפת מכתבים, 1948 - 1964, נועם זדוף (עורך), ירושלים: כרמל, מרכז דינור ומכון ליאו בק ירושלים, תשע"ב-2012.
חנה ארנדט, גרשום שלום: חליפת מכתבים (תרגם מגרמנית: גדי גולדברג), הוצאת בבל, 2014.שישה מכתבים ראשונים, מתוך "אלכסון".
זרמים ראשיים במיסטיקה היהודית, תרגם סדריק כהן סקלי, ערך והביא לדפוס דב אלבוים, הוסיפה אחרית דבר חביבה פדיה; הוצאת ידיעות ספרים, 2016.
הקינות: שירה הגות ותוגה בעולמו של גרשם שלום כרמל, 2016 עורכים: גלילי שחר ועילית פרבר
תולדות התנועה השבתאית, בעריכת יונתן מאיר ושיניצ'י יאמאמטו, הוצאת שוקן, 2018.
בעקבות משיח: אוסף מקורות מראשית התפתחות האמונה השבתאית מלוקטים מתוך כתביו של ר' אברהם בנימין נתן בן אלישע חיים אשכנזי המכונה נתן העזתי, יוצאים לאור מתוך כתבי-היד על ידי גרשם שלום, ועתה הובא לדפוס מחדש עם תיקונים והשלמות על ידי יונתן מאיר, ספרי בלימה | עלו לשלום, ירושלים וברלין תשפ"ב
לרבים מהמאמרים והמחקרים שפרסם שלום נודעת חשיבות רבה, כל אחד בנושא בו נכתב.
בשל כך, יצאו כאמור לאור חלק גדול מהמאמרים והמחקרים מחדש, בקובצי מחקרים בנושא מאגד ובשפות שונות.
עבודת הקיבוץ התחילה עוד בחיי שלום וממשיכה גם כיום (נכון לשנת 2012).
חלק מהמאמרים זכו לפרסום רב, אם בשל תוכנם ואם בשל פולמוס שנגרם בעקבות פרסומם
בתחילת דרכו כתב שלום בגרמנית וחיבוריו הראשונים התפרסמו כאמור בשפה זו, ורק בשלב מאוחר יותר החל לכתוב בעברית ומעט מאוד באנגלית.
עם זאת, כמעט כל מחקריו בשפה הגרמנית והעברית תורגמו לאנגלית ונאספו בקובצי מאמרים.
בנוסף, חלק מהחיבורים שפרסם באנגלית תורגמו לגרמנית ולשפות אחרות.
שני חיבוריו המפורסמים ביותר, שהופיעו בשפה האנגלית ושפות רבות נוספות: Major trends in Jewish mysticism ו- Sabbatai Sevi, הביאו לשלום הכרה אקדמית באוניברסיטאות היוקרתיות בעולם.
מהדורה עברית של הספר (לא של שלום), בשם: "מפתח השמות", יצאה לאור בשנת 2002.
ספרים באנגלית שיצאו לאחר מותו
בנוסף לפרסומים המפורטים להלן, גם חלק מהפרסומים שיצאו לאור בחייו, הודפסו שוב לאחר מותו .
עד שעלה לישראל, בשנת 1923, הייתה השפה הגרמנית שפתו העיקרית של שלום.
עם זאת, כבר מגיל צעיר למד עברית באינטנסיביות רבה, וכן גם יידיש וארמית.
משעלה לישראל חיבר את רוב מחקריו בעברית, בגרמנית ומעט באנגלית.
בין השנים 1938 עד 1949 לא פרסם מחקרים בגרמנית.
הוא שב לפרסם בשפה זו רק משהחל להשתתף, בשנת 1949, בכנסים של חוג "ארנוס", כפי שיפורט להלן.
למרות זאת, נראה כי גרמנית הייתה ונותרה השפה בה הרגיש בנוח יותר מכל, שכן חלק גדול מכתביו האישיים, למשל יומניו האישיים, זכרונותיו, מכתביו והפואמות שחיבר, היו בשפה הגרמנית.
ספרים וחיבורים בגרמנית שיצאו בחייו
בין השנים 1949 - 1979, הרצה שלום באופן כמעט קבוע, בחוג "אראנוס" היוקרתי, שבאסקונה, שווייץ.
הכנס הראשון של החוג היה בשנת 1933 ומאז התקיים אחת לשנה, עד לשנת 1988. באי הכנס היו אינטלקטואלים מפורסמים מכל העולם ומתחומי מחקר שונים, כגון: פסיכולוגיה, מדעי הדתות, היסטוריה, פילוסופיה, פולקלור, ביקורת ספרותית ועוד.
במהלך הכנס, הנמשך שמונה ימים, התאפשר למשתתפים בו להתוודע אחד לשני ולהחליף ביניהם רעיונות.
כל משתתף בכנס נשא הרצאה בת שעתיים, הקשורה לנושא הכנס של אותה שנה וחלק מהן התפרסמו ב"ספר השנה של ארנוס" (Eranos-Jahrbuch).
מבין ההרצאות, שנשא שלום בכנסים אלה, ושיפורטו להלן, תורגמו חלק לעברית, בספריו: פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה, דברים בגו ועוד דבר.
ההשתתפות בכנסים אלה החזירה את שלום לעולם האקדמי האירופי, אותו עזב כאשר עלה לישראל (בשנת 1923), ומהווה נקודת ציון מהותית וחשובה ביותר בהתפתחותו כחוקר.
אם בעבר התמקדו מחקריו בניתוח מבודד של תופעה דתית או חברתית מסוימת, הרי שעתה - במסגרת השתתפותו בחוג "ארנוס" - הוא החל לפרסם מאמרים העוסקים בתופעות אלה במסגרות היסטוריות רחבות יותר, תוך שימוש במחקר משווה לדתות אחרות.
אין ספק שהשתתפותו בכנסים היא מהגורמים העיקריים לפרסום וההערכה הרבה להם זכה שלום מחוקרים אחרים בכל העולם.
לאחר מותו, בשנת 1982, הופיע מאמר לזכרו בספר השנה של ארנוס לשנת 1982.
ספרים וחיבורים בגרמנית שיצאו לאחר מותו
בנוסף לפרסומים שלהלן, יצאו לאור מחדש, לאחר מותו של שלום, חיבורים רבים שפרסם שלום בגרמנית בחייו .
ראו גם לעיל מאמרו משנת 1925, ובפרסומי ארנוס, משנת 1977.
תרגום של המהדורה העברית המורחבת.
ראו מהדורה קודמת לעיל, שיצאה בחייו, בשנת 1977.
בשנת 2006 יצא לאור תקליטור כפול, המכיל הקלטות שמע של שלום משנת 1967, בו הוא מספר, בין היתר, על ילדותו, חייו בגרמניה ובירושלים, התנועה הציונית, מחקריו בתורת הסוד היהודית ועוד:
כאמור, כתב שלום את רוב חיבוריו בגרמנית, עברית ואנגלית.
חלק קטן מכתביו של שלום יצאו לראשונה - לאחר מותו - בשפות אחרות, כגון:
מחוץ לעברית, לגרמנית ולאנגלית, תורגמו ספריו לשפות רבות, בין היתר: איטלקית, בולגרית, הולנדית, הונגרית, טורקית, יפנית, סינית, סלובנית, ספרדית, סרבית, פולנית, פורטוגזית, פרסית, צ'כית, צרפתית, קרואטית, רומנית, רוסית ושוודית.
בנוסף לתרגום של ספרים שלמים, יצאו לאור במשך השנים (ובפרט לאחר מותו) מאמרים אחדים של שלום, מתורגמים לחלק מהשפות הנ"ל בכתבי עת שונים.
להלן פירוט של חלק מהתרגומים של ספריו העיקריים לשפות נוספות (התרגומים נעשו בדרך כלל משפת המקור של המהדורה הראשונה של כל ספר, למעט מקרים יוצאי דופן):
ספריית שוקן - מחקרים ומקורות בתורת הסוד בישראל, בעריכת גרשם שלום
החל משנת תרצ"ח החל שלום לערוך סדרת ספרים בתורת הסוד, עבור ספריית שוקן.
בסך הכל יצאו לאור חמישה ספרים בסדרה (שניים מתוכם נכתבו על ידי שלום עצמו ושניים אחרים בהדרכתו).
חמשת הספרים האחרים שיצאו לאור הם:
ספר ראשון: גרשם שלום, חלומותיו של השבתאי ר' מרדכי אשכנזי, על דבר פנקס החלומות של ר' מרדכי אשכנזי, תלמידו של ר' אברהם רוויגו, ירושלים: הוצאת שוקן, תרצ"ח.
ספר שני: ישעיה תשבי, תורת הרע והקליפה בקבלת האר"י, ירושלים: הוצאת שוקן, תש"ב (עבודת סיום באוניברסיטה העברית, שנכתבה בהדרכתו של שלום).
ספר שלישי: ד"ר משה אריה פרלמוטר, ר' יהונתן איבשיץ ויחסו אל השבתאות, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תש"ז (עבודת דוקטורט באוניברסיטה העברית, משנת תש"ג-1942, שנכתבה בהדרכתו של שלום).
ספר רביעי: ישראל היילפרין, העליות הראשונות של החסידים לארץ ישראל, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תש"ז (עבודת סיום באוניברסיטה העברית).
ספר חמישי: גרשם שלום, ראשית הקבלה (1150 - 1250), ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תש"ח.
פרסומים, ספרים וקובצי מחקר שנערכו לכבודו או לזכרו
כבר בחייו התפרסמו ספרים ומאמרים רבים לכבודו של שלום.
החל משנות החמישים ובכל עשור לחייו יצאו פרסומים שונים לכבודו באכסניות שונות.
לאחר מותו אף גדלה כמות הפרסומים.
להלן יפורטו הפרסומים העיקריים (לא כולל מאמרים) לכבודו ולזכרו:
חמישה קונטרסים, מקורות ותרגומים בענייני קבלה, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תש"ח.
בתוך העטיפה הפנימית: "מוגש באהבה ובהערצה למורנו גרשם שלום במלאת לו חמשים שנה".
רק עטיפת הספר ותוכן העניינים שרדו, אולם הספר עצמו לא יצא לאור, בשל "התפוצצות בית הדפוס ברח' הסולל בירושלים".
ספר היובל לכבוד גרשם שלום, למלאות לו שישים שנה (תרביץ, כרך כ"ז, חוברת 2 - 3), עורך: חיים שירמן, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשי"ח.
מחקרים בקבלה ובתולדות הדתות מוגשים לגרשם שלום, במלאת לו שבעים שנה, על ידי תלמידיו חבריו וידידיו, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשכ"ח.
מאיר בניהו, התנועה השבתאית ביוון (ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח, ספר ארבעה-עשר; ספר יוון, כרך ד'), חיברוֹ מאיר בניהו והגישו לגרשם שלום במלאות לו ע"ה שנים, ירושלים: מכון בן צבי, תשל"א - תשל"ח (הדפסה שנייה, תשל"ג).
מצווה הבאה בעבירה, להבנת השבתאות, הוצאת יובל ליום הולדתו ה-75 (נדפס ב-200 עותקים), ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשל"ג.
מוסף הספרות של עיתון הארץ, מיום 2 בדצמבר 1977, הוקדש לג.
משה קטן, ביבליוגרפיה של כתבי גרשם שלום, מוגש לגרשם שלום במלאת לו שמונים שנה על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והאוניברסיטה העברית בירושלים, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשל"ח.
הרעיון המשיחי בישראל, יום עיון לרגל מלאת שמונים שנה לגרשם שלום, כ"ד - כ"ה בכסלו תשל"ח, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ב.
גרשם שלום, על האיש ופועלו, דברים שנאמרו ביום השלושים להסתלקותו, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, הוצאת מאגנס ומוסד ביאליק, תשמ"ג.
המיסטיקה היהודית הקדומה, דברי הכנס הבינלאומי הראשון לתולדות המיסטיקה היהודית לזכר גרשם שלום (עורך יוסף דן), ירושלים: החוג למחשבת ישראל, האוניברסיטה העברית, תשמ"ז-1987 (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך ו', חלקים א' - ב').
ראשית המיסטיקה היהודית באירופה, דברי הכנס הבינלאומי השני לתולדות המיסטיקה היהודית לזכר גרשם שלום (עורך יוסף דן), ירושלים: האוניברסיטה החוג למחשבת ישראל, האוניברסיטה העברית, תשמ"ז-1987 (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך ו', חלקים ג' - ד').
גרשם שלום (תרנ"ח - תשמ"ב), תערוכת זכרון (במלאות חמש שנים לפטירתו ולציון העברת ספריתו לבית הספרים, שבט, תשמ"ז), עורכות מרגוט כהן ורבקה פלסר, ירושלים: בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, תשמ"ח-1988.
ספר הזוהר ודורו, דברי הכנס הבינלאומי השלישי לתולדות המיסטיקה היהודית לזכר גרשם שלום (עורך יוסף דן), ירושלים: האוניברסיטה העברית, הפקולטה למדעי הרוח, תשמ"ט-1989 (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך ח').
קבלת האר"י, דברי הכנס הרביעי לחקר תולדות המיסטיקה היהודית לזכר גרשם שלום (עורכים רחל אליאור ויהודה ליבס), ירושלים: החוג למחשבת ישראל, האוניברסיטה העברית, תשנ"ב (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך י').
ספריית גרשם שלום בתורת הסוד היהודית - קטלוג, שני כרכים (עורכים יוסף דן, אסתר ליבס ושמואל ראם), ירושלים: הוצאת בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, תשנ"ט-1999.
החלום ושברו, התנועה השבתאית ושלוחותיה: משיחיות, שבתאות ופראנקיזם (עורכת רחל אליאור), שני כרכים, ירושלים: החוג למחשבת ישראל, המכון למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"א.
המאמרים מבוססים ברובם על הרצאות שנישאו במסגרת כנס בינלאומי לזכרו של גרשם שלום במלאת מאה שנים להולדתו (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך ט"ז - י"ז).
ספר זיכרון לגרשם שלום במלאת עשרים וחמש שנים לפטירתו, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל (עורך: יוסף דן), 2 כרכים, ירושלים: החוג למחשבת ישראל, מכון למדעי היהדות ע"ש מנדל, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ז (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרכים כ' - כ"א).
ספרים שחוברו על גרשם שלום ופועלו
על גרשם שלום ופועלו חוברו עשרות מאמרים, עבודות דוקטורט וספרים.
להלן יפורטו הספרים שחוברו עליו ועל עבודתו (לא מוזכרים כאן החיבורים שלא יצאו בצורת ספר או תדפיס נפרד):
גרשם שלום - על האיש ופועלו: דברים שנאמרו ביום השלושים להסתלקותו, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ג.
אליעזר שביד, מיסטיקה ויהדות לפי גרשם שלום - ניתוח ביקורתי, ירושלים: מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, מוסף ב', תשמ"ג.
פרידה פנקס, גרשם שלום - בין היסטוריוגרפיה ומחשבה היסטורית, עבודת גמר (מ.
א.) באוניברסיטת תל אביב, תשנ"ח-1998.
ספר זיכרון לגרשם שלום במלאת עשרים וחמש שנים לפטירתו, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל (עורך: יוסף דן), 2 כרכים, ירושלים: החוג למחשבת ישראל, מכון למדעי היהדות ע"ש מנדל, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ז.
יוסף דן, על גרשם שלום, תריסר מאמרים, ירושלים: הוצאת זלמן שזר, 2010.
ביאטריס "ביבי" ניווירת' היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אמריקאית.
ניווירת' היא זוכת שני פרסי טוני ושני פרסי אמי על תפקידה בסיטקום "חופשי על הבר".
ניווירת' נולדה בעיר ניוארק שבניו ג'רזי למשפחה יהודית, אמה האמנית סידני אן היא רוסייה אמריקאית ואביה המתמטיקאי לי פול ניווירת' הוא ממוצא גרמני-אמריקאי.
בילדותה החלה למדה בלט, בו גם עסקה במסגרת לימודיה ב"בית הספר ג'וליארד".
במטרה להפוך לרקדנית מקצוענית רכשה ניווירת' ניסיון גם במחזות מוזיקליים קהילתיים.
בשנת 1986 זכתה בפרס הטוני על הופעתה במחזמר "צ'ריטי המתוקה".
ב-1996 שיחקה בעיבוד החוזר למחזמר המצליח "שיקגו" בתור נערת השעשועים ולמה קלי וזכתה בפרס טוני שני.
התפרסמה לראשונה בתפקיד הפסיכולוגית לילית סטרנינג בסיטקום "חופשי על הבר", תפקיד אותו מלאה במשך שבע עונות ושזיכה אותה בשני פרסי האמי.
חזרה על התפקיד גם בסיטקום המצליח "פרייז'ר", בו הופיעה מספר פעמים לאורך תשע שנים.
ב-2005 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה המשפטית "חוק וסדר: משפט וצדק" בתור הפרקליטה הקשוחה טרייסי קיבר, המשמשת גם כעוזרת של התובע המחוזי ארתור בראנץ (פרד תומפסון).
בשנת 2014 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מזכירת המדינה" כנאדין טוליבד,ראשת הסגל של אליזבת מקורד.
בשנת 2022 החלה לגלם את מבקרת הספרות והשפית אוויס דבוטו (אנ') בסדרה "ג'וליה" (אנ'); דרמה קומית תקופתית של רשת HBO Max.
הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות בשנת 2023.
ב-1989 השתתפה לראשונה בסרט קולנועי, הקומדיה הרומנטית של קמרון קרואו "אמרי לי כן".
ב-1990 שיחקה בתפקיד משמעותי בקומדיה של פיטר ויר "גרין קארד" בתור לורן אדלר, חברתה של ברונט מיטצ'ל (אנדי מקדואל).
ב-1991 הופיעה בדרמת הפשע "באגסי" בתפקיד הרוזנת די פראסו.
ב-1993 שיחקה במותחן "בכוונת זדון" בתור הבלשית דנה האריס.
ב-1995 השתתפה בפנטזיה הקומית "ג'ומנג'י" בתור נורה, דודתם של היתומים פיטר וג'ודי שאפרד.
ב-1998 הופיעה בסרטו של וודי אלן "סלבריטי" ובמותחן האימה "סיוט בחדר המורים" בתור מנהלת התיכון.
ב-1999 השתתפה בסרטו של ספייק לי "הקיץ של סם" ובדרמה הקומית "ליברטי הייטס".
בשנת 2000 זכתה להערכה רבה על הופעתה בתור הכירופרקטית דיאן לודר בקומדיה "הכול בשביל איב".
שיחקה בתפקידים קטנים גם בקומדיות "איך להיפטר מבחור ב-10 ימים", "נוכלים בגדול" ובשנת 2009 בדרמה המוזיקלית "תהילה".
הייתה נשואה במשך 17 שנים לשחקן פול דורמן.
בשנת 2009 נישאה בשנית, לכריס קלקינס.
קופידון וקייט (2000) - סרט טלוויזיה של CBS
להלן רשימה ביבליוגרפית של תרגומים פרי עטו של הסופר העברי והפובליציסט יוסף חיים ברנר.
כותרת מחבר שפת מקור סוגה ספרותית מקום פרסום הערות בפונדק אחד "היהודי", י"ג תשרי תרס"ה, 22 בספטמבר 1904 השמחה אנטון צ'כוב רוסית "היהודי", י"ג תשרי תרס"ה, 22 בספטמבר 1904 המזרקת (מאגדות המזרח) "היהודי", 15 בדצמבר 1904 הדור הישן דוד פינסקי יידיש "היהודי", 6 בפברואר 1905 בשורה טובה ז.
ליבין יידיש "היהודי", גיליון י"ח, תשרי תרס"ו, 5 באוקטובר 1905 משפשפי הקרקע אלכסנדר יבלונובסקי "היהודי", תשרי תרס"ו, 12 באוקטובר 1905 קונסטיטוציה ברוסיה ז.
אחיות לב טולסטוי רוסית סיפור קצר "האחדות", שנה ב', גיליון 30, ה' סיוון תרע"א.
עמ' 14-19 האצבע הכואבת אברהם רייזין יידיש סיפור קצר "האחדות", שנה ב', גיליון 47-48, כ"ט אלול תרע"א.
עמ' 18-22 הבקטריות: אוהביו ואויביו הנסתרים של האדם ולנטין לונקביץ' רוסית מדע לנוער יפו: הוצאת "לעם", חוברת 12, תרע"א מקוצר השמים והכוכבים ולנטין לונקביץ' רוסית מדע לילדים יפו: הוצאת "לעם", חוברת 17, תרע"א מקוצר אותות הכבוד אברהם רייזין יידיש סיפור קצר "האחדות", שנה ג', גיליון 5, כ"ו חשוון תרע"ב.
עמ' 11-13 הסבל; רוטשילד ורוקיפיליר אברהם רייזין יידיש סיפורים קצרים "האחדות", שנה ג', גיליון 7, י' כסלו תרע"ב.
ליבין יידיש סיפור קצר "האחדות", שנה ג', גיליון 13, י"ט טבת תרע"ב.
ליבין יידיש סיפור קצר "האחדות", שנה ג', גיליון 19, כ"ח שבט תרע"ב.
עמ' 14-16 מעשה בשתי אחיות אברהם רייזין יידיש סיפור קצר "האחדות", שנה ג', גיליון 21-22, י"ד אדר תרע"ב.
ליבין יידיש סיפור קצר "האחדות", שנה ג', גיליון 24, ד' ניסן תרע"ב.
פון פולנץ גרמנית סיפור קצר "האחדות", שנה ג', גיליון 28, י"ב אייר תרע"ב.
עמ' 20-28 התפילה לב טולסטוי רוסית סיפור קצר "האחדות", שנה ג', גיליון 32, ח' סיון תרע"ב.
עמ' 14-18 מיכאל קרמר גרהרט האופטמן גרמנית מחזה הוצאת "יפת", תרע"ב אנשים בודדים גרהרט האופטמן גרמנית מחזה קובץ "יפת" ב', יפו, תרע"ב החברה רבקה: סיפור מרחוב היהודים ברוסיה דן קפלנוביץ יידיש סיפור קצר "האחדות", שנה ד', גיליון 2, ז' חשוון תרע"ג.
הפרק "בלהות הכרך" פורסם קודם לכן ב"האחדות", גיליון 25, 27, ניסן, אייר תרע"ד.
(בפרויקט בן-יהודה) מושבות סוציאליסטיות מיכאיל טוגן-ברנובסקי רוסית מאמר "האדמה", שנה א', חוברות 1-3, תשרי-כסלו תר"ף.
עמ' 73-79, 228-234, 317-327 פרקים אחדים מתוך ספר מושבותינו ברוסיה והתנחלותנו בא"י בוריס דב ברוצקוס רוסית מאמר "האדמה", שנה א', חוברת 4, טבת תר"ף.
עמ' 456-460 מן הירחון "ארץ ישראל", פטרוגרד, אוגוסט 1918 הדרך אל הסוציאליזם אוטו באואר גרמנית מאמר "האדמה", שנה א', חוברות 4-5, טבת-שבט תר"ף.
לחקר טבע המהפכות קרל קאוטסקי גרמנית מאמר "האדמה", שנה ב', חוברת 7, ניסן תר"ף.
עמ' 46-54 פרקים מתוך הספר "טרוריזם וקומוניזם" חלה לבנה ל.
שפירא יידיש מאמר "האדמה", שנה ב', חוברת 8, אייר תר"ף.
עמ' 121-128 מתוך הרבעון היהודי "שריפטען", I, קיץ 1919, ניו יורק הקומונה הפריזית הראשונה קרל קאוטסקי גרמנית מאמר "האדמה", שנה ב', חוברת 8, אייר תר"ף.
עמ' 185-196 פרקים מתוך הספר "טרוריזם וקומוניזם" הקומונה הפריזית השנייה קרל קאוטסקי גרמנית מאמר "האדמה", שנה ב', חוברת 10-11, תמוז-אב תר"ף.
עמ' 328-351 פרקים מתוך הספר "טרוריזם וקומוניזם".
גליפולי יוסף טרומפלדור רוסית יומן (קטע) בתוך: "מחיי יוסף טרומפלדור", יפו: הוצאת ההסתדרות הכללית, תרפ"ב.
מהדורה שנייה - ת"א: דבר, תש"ה תורגם פברואר 1921
כותרת מחבר שפת מקור סוגה ספרותית מקום פרסום הערות אן אספה אין א רוסישען דארף [אספה בכפר רוסי] "נייע צייט", 20 במאי 1904 ניט דערגאנגען [לא עוד תום] "נייע צייט", 10 ביוני 1904 א ווינטער נאכט [ליל-חורף] יעקב שלום קצנלנבוגן עברית "נייע צייט", 15, 22 ו-28 באוקטובר 1904 רחמנות ש.
יושקעוויטש "נייע צייט", 4 ו-11 בנובמבר 1904 פאר וואס ווילען מיר דווקא ארץ ישראל?
[מדוע רוצים אנו דווקא את ארץ ישראל?] זאב ז'בוטינסקי פערלאג "פועלי-ציון", 1 באפריל 1905 עיבוד דער צושמעטערטער פעלזען בלאק [גוש הסלעים המרוטש] ג.
גערשוני רוסית "די רויטע פאהן", אפריל 1905 שלטון הצאר או שלטון העם רוסית איסקרה (פרידבערגער הילפס-גרופפע), יוני 1905 נאכ'ן פאגראם [לאחר הפרעות] גרשון שופמן עברית "יודישע פרייהייט", יוני-יולי 1905 ווי הייסט עס י"ל פרץ עברית "פרייע ארבייטער וועלט", 10 בנובמבר 1905 צווייפעל [ייאוש] ח.
(א.) ראבינזאן "פרייע ארבייטער וועלט", 24 בנובמבר 1905 פרץ'ס קלייניקייטען [זוטות של פרץ] י"ל פרץ עברית "פרייע ארבייטער וועלט", 10 בנובמבר 1905 צווישען די קברים פון פערשטארבענע געטער [בין קברות האלים לשעבר] א.
יאקובוביטש "פרייע ארבייטער וועלט", 22 בדצמבר 1905 געוואנדערט א נאכט אין לאנדאן [נדידת לילה בלונדון] יעקב שלום קצנלנבוגן עברית "פרייע ארבייטער וועלט", 5 בינואר 1906 עיבוד חוזר בשינויים דאס נייע גהעטא (הגטו החדש) בנימין זאב הרצל גרמנית מחזה לבוב: הוצאת אשר בוכבינדר גליניאני, תרס"ט (במאגר הספרייה הלאומית)
יצחק מיכאלי, בשדמות יוסף חיים ברנר: ביבליוגרפיה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984.
בלטה "ביבי" רקסה היא זמרת-יוצרת, פזמונאית אמריקאית.
רקסה נולדה ברובע ברוקלין שבניו יורק שבארצות הברית, להורים ממוצא אלבני.
אביה וסבה וסבתה מצד אמה נולדו במקדוניה הצפונית (ביוגוסלביה לשעבר).
רקסה החלה לעסוק במוזיקה כשהייתה ילדה, ניגנה בחצוצרה במשך 9 שנים ולמדה לנגן בפסנתר ובגיטרה לבדה.
רקסה המשיכה לעסוק במוזיקה בתיכון שבו למדה והשתתפה במחזות זמר ובמקהלות.
רקסה זכתה בתואר "כותבת השירים הצעירה הטובה ביותר" באקדמיה הלאומית לאמנויות של ניו יורק וב"יום גראמי" של ניו יורק (National Academy of Recording Arts & Sciences's annual New York "Grammy Day" event).
בשנת 2010 רקסה הייתה חלק מלהקה, יחד עם חבר להקת פול אאוט בוי, פיט ונץ שנקראה "Black Cards".
הם עסקו במוזיקה אלטרנטיבית אלקטרונית.
הלהקה הייתה אמורה להוציא אלבום בכורה אבל רקסה עזבה אותם בשנת 2012. במהלך השנים כתבה שירים לאמנים רבים והייתה שותפה לכתיבתם של רבים נוספים.
בין השאר, כתבה רקסה שירים ללהקה הקוריאנית שייני, לסלינה גומז, לאמינם, לניק ג'ונאס ולאיגי אזליה.
רקסה כתבה בראשית הקריירה שלה שיר בשם 'Monster Under The Bed' שהיה מיועד להיכנס לאלבום הבכורה שלה.
השיר הוצע לאמינם ולריהאנה, והוא בעצם הלהיט שלהם, "The Monster".
רקסה כתבה את הפזמון, שאותו שרה ריהאנה, ואחראית לקולות הרקע בשיר.
באותה השנה הדמו המקורי של רקסה דלף לרשת.
רקסה נוהגת לבצע את השיר בהופעות.
בשנת 2013, חתמה על חוזה עם חברת התקליטים האחים וורנר.
באותה השנה התארחה בלהיט "Take Me Home" של צוות המפיקים קאש קאש.
השיר זכה להצלחה רבה באירופה ובבריטניה.
בארצות הברית השיר הגיע למקום 57 במצעד הבילבורד הוט 100 ובבריטניה השיר הגיע במצעד למקום השישי.
במצעד שירי הדאנס קלאב, השיר הגיע למקום השישי.
בסוף שנת 2014, ביבי הוציאה את הסינגל השני "I'm Gonna Show You Crazy", שזכה להצלחה בנורווגיה, בשוודיה ובפינלנד.
באותה השנה רקסה השתתפה באלבום של דייוויד גטה (בשיר "Hey Mama" ו-"Yesterday") ובאלבום של פיטבול (בשיר "This Is Not A Drill").
במרץ 2015, יצא הסינגל "Hey Mama" מהאלבום Listen, של דייוויד גטה.
את הבתים של השיר מבצעת הראפרית ניקי מינאז', ואת הפזמון מבצעת ביבי.
על ההפקה של השיר אחראים דייוויד גטה ואפרוג'ק.
השיר זכה להצלחה רבה בעולם ובארצות הברית.
בארצות הברית הגיע השיר למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100 והוא הפך לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר של שנת 2015. רקסה, מינאז' וגטה הופיעו עם השיר יחד בפסטיבל הרדיו IHeratRadio.
רקסה הוציאה ליוטיוב גרסה אקוסטית שלה מבצעת את השיר.
במאי 2015, רקסה הוציאה מיני-אלבום בשם I Don't Wanna Grow Up, הכולל חמישה שירים.
באותה השנה יצאה למסע הופעות והופיעה בארצות הברית, בנורווגיה ובכמה מדינות בעולם.
באותה השנה רקסה התארחה בסיבוב ההופעות של הזמר ניק ג'ונאס.
במהלך השנה השתתפה בסינגלים דוגמת "Me, Myself & I" עם הראפר ג'י איזי, שזכה להצלחה והגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד האמריקאי, השיר "That's How You Know" יחד עם הצמד הנורווגי ניקו & וינץ, שזכה להצלחה והפך ללהיט באוסטרליה, בנורווגיה, בניו זילנד וכולי.
כמו כן, כתבה ושרה את הסינגל של פסקול הסרט "הרגתי את החברה הכי טובה", "Gone" והשיר "Champange".
בסוף 2015, הכריזה כי בינואר 2016, היא תוציא סינגל חדש מתוך אלבום הבכורה הצפוי לצאת באותה השנה גם כן.
ב-16 במרץ 2016, הוציאה רקסה סינגל בשיתוף פעולה עם ניקי מינאז', הנקרא "No Broken Hearts".
באפריל הועלה הקליפ הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב של רקסה.
ביולי, יצא הסינגל החדש של המפיק והדיג'יי מרטין גריקס, בשיתוף פעולה עם רקסה.
בנובמבר באותה השנה הנחתה את טקס פרסי המוזיקה של אירופה.
ב-28 באוקטובר 2016 הוציאה רקסה את הסינגל "I Got You" שזכה להצלחה.
ב-17 בפברואר 2017, הוציאה רקסה מיני-אלבום בשם All Your Fault: Pt.
1. ב-19 במאי 2017, הוציאה את הסינגל "The Way I Are (Dance with Somebody)" ובאוגוסט הוציאה מיני-אלבום נוסף המתפקד כמיני-אלבום המשך לקודם, All Your Fault: Pt.
2. ביולי יצא סינגל הבכורה של הזמר לואי טומלינסון, אשר היה חלק מלהקת ואן דיירקשן, בשיתוף פעולה עם רקסה ודיגיטל פארם אנימלס, הנקרא "Back to You".
השיר הצליח ברחבי העולם ובבריטניה.
באוקטובר 2017, הוציאה את הסינגל "Meant to Be", אשר לקוח מתוך המיני-אלבום, All Your Fault Pt.
2. בשיר משתתפים צמד הקאנטרי האמריקאי, פלורידה ג'ורג'יה ליין.
השיר זכה להצלחה גדולה וכבש מצעדים רבים בארצות הברית ובעולם.
בין היתר, כבש את מצעדי הקאנטרי בארצות הברית והגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100. בסמוך לכך, השתתפה בשיר "Push Back".
ביוני הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Expectations.
בשנת 2019, זכתה למועמדות לפרס גראמי, בקטגוריית "פריצת השנה".
ב-20 בספטמבר 2019, הוציאה את הסינגל "You Can't Stop the Girl", שמתפקד כשיר הנושא של הסרט "מליפיסנט: אדונית הרשע".
באותה השנה, דיבבה לאנגלית בסרט האנימציה "אגלי דולס" את טיוזדיי.
ב-2021 שיחקה בסרט הקומדיה "מלכות הקופונים" בכיכובה של קריסטן בל, בתור טמפה טינה.
ב-29 ביולי 2022, הוציאה רמיקס לשירה "Break My Heart Myself", ביחד עם ייג'י וריוג'ין מלהקה הדרום קוריאנית איצי.
באוגוסט 2022 הוציאה את הסינגל "I'm Good (Blue)", ביחד עם דייוויד גטה.
ב-4 באוגוסט 2023 הוציאה את הסינגל "One in a Million" עם דייוויד גטה.
ב-11 ביולי 2024, הוציאה מינוג את הסינגל "My Oh My", בהשתתפות רקסה וטובה לו.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיהקלטת הפופ דאנס הטובה ביותר"One in a Million"2024פרס המוזיקה של iHeartRadioהקליפ הטוב ביותר"I'm Good (Blue)" (עם דייוויד גטה)
ביביאנה שטיינהאוס היא שופטת עבר בכדורגל ממוצא גרמני.
שטיינהאוס היא האישה הראשונה ששפטה בליגות הגברים המקצועניות של גרמניה, והאישה הראשונה שכיהנה כשופטת ראשית בליגה בכירה בתחום כדורגל הגברים.
שטיינהאוס נולדה במרץ 1979 בבד לאוטרברג, ובצעירותה שיחקה בקבוצת כדורגל הנשים של העיר.
ב-1999 היא החלה לעסוק בשיפוט, בדיוק כמו אביה שגם היה שופט בעברו.
בתחילה שפטה שטיינהאוס רק בבונדסליגה לנשים, אך מהר מאוד עברה לשפוט גם בליגה האזורית לגברים, שבאותן שנים הייתה השלישית בטיבה בגרמניה.
ב-2003 היא שפטה לראשונה בגמר הגביע הגרמני לנשים, במשחק שהפגיש את דיסבורג 2001 ופרנקפורט.
בשנת 2005 החלה שטיינהאוס לשפוט במפעלי פיפ"א ואופ"א השונים, וביניהם גם ליגת האלופות לנשים.
שלוש שנים לאחר מכן, בעונת 2007/08, היא כבר התחילה לשפוט משחקים בבונדסליגה השנייה, והייתה לאישה הראשונה שמגיעה להישג זה.
באותה עונה היא אף החלה לשמש כשופטת רביעית במשחקי הבונדסליגה הראשונה.
עונה אחר כך, ב-10 באוגוסט 2008, היא הייתה לשופטת הראשונה שמנהלת משחק במסגרת הגביע הגרמני לגברים, כששפטה בין נוישטרליץ למינכן 1860.
בנובמבר 2008 שפטה שטיינהאוס שני משחקים בגביע העולם לנערות עד גיל 20, ומספר חודשים לאחר מכן שפטה בשלושה משחקים במסגרת אליפות אירופה שנערכה בפינלנד - וביניהם משחק רבע הגמר בין נורווגיה לשוודיה.
בקיץ 2010 היא שפטה שוב בגביע העולם גיל 20, כולל המשחק על המקום השלישי בין קוריאה הדרומית לקולומביה.
אל הגביע העולמי שנערך בגרמניה ב-2011, הגיעה שטיינהאוס כאחת השופטות הבולטות בעולם.
במהלך הטורניר היא שפטה בשלושה משחקים, ולשיאה הגיעה כאשר נבחרה לשפוט את משחק הגמר בין ארצות הברית ויפן.
שנה לאחר מכן היא שפטה בגמר טורניר כדורגל הנשים של אולימפיאדת לונדון, ובכך הייתה שטיינהאוס לשופטת הראשונה בעולם ששפטה גם בגמר גביע העולם וגם בגמר טורניר הכדורגל האולימפי.
ביולי 2013 שפטה שטיינהאוס שלושה משחקים אליפות אירופה שנערכה בשוודיה, כשאחד מהם היה רבע הגמר בין נורווגיה לספרד.
שנתיים לאחר מכן היא ניהלה שני משחקים במסגרת גביע העולם שהתקיים בקנדה, כולל משחק שמינית הגמר בין סין לקמרון.
במאי 2017 הודיעה מנהלת הבונדסליגה על מינויה של שטיינהאוס כשופטת מן המניין לעונת 2017/18 בבונדסליגה.
החלטה זו יצרה היסטוריה, כאשר שטיינהאוס הפכה לשופטת הראשונה בבונדסליגה לגברים.
במקביל לעיסוקה בתור שופטת כדורגל, עובדת שטיינהאוס כשוטרת.
ב-30 ביולי 2020 שפטה ביביאנה את משחקה האחרון לפני פרישתה, את גמר אלוף האלופים הגרמני בו באיירן מינכן ניצחה 3-2 את בורוסיה דורטמונד.
שופטת השנה בעולם של הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל: 2013, 2014
ביבי אליזבת' אנדרסון (בשוודית: Bibi Elisabet Andersson; 11 בנובמבר 1935 – 14 באפריל 2019) הייתה שחקנית שוודית, שהייתה מזוהה בעיקר עקב עבודתה עם הבמאי אינגמר ברגמן.
אנדרסון נולדה על אי באגם מלארן, היא למדה משחק בבית הספר המלכותי לתיאטרון בסטוקהולם ולאחר סיום לימודיה הצטרפה לתיאטרון המלכותי בעיר.
ב-1951 היא שיתפה פעולה בפעם הראשונה עם אינגמר ברגמן בהפקה שיצר עבור פרסומת לחומרי ניקוי, משנות החמישים ועד שנות השבעים היא שיחקה בסרטי קולנוע רבים בבימויו ובהם: החותם השביעי, תותי בר, פני מכשף ופרסונה.
ב-1963 היא זכתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפרס דוב הכסף עבור השחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "המאהבת".
תפקידה הידוע ביותר בקולנוע האמריקאי הוא בסרט "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים" לצד קת'לין קווינלן, ב-1987 שיחקה בסרט זוכה האוסקר "החגיגה של באבט".
בשנות התשעים עבדה גם כבמאית תיאטרון בשוודיה.
ב-1996 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה.
ב-2003 היא שיחקה את אלכסנדרה, נסיכת דנמרק בסרט "הנסיך האבוד".
ב-2007 ו-2008 ככבה בסרטים "ארן: אביר מסדר הטמפלרים" ו"ארן: הממלכה האבודה", כמושא אהבתו של גיבור הסרטים.
ביבינגקה היא סוג של עוגת אורז אפויה, ומקורה ממדינת הפיליפינים.
הפיליפינים נוהגים לאכול ביבינגקה בעיקר לארוחת הבוקר ובייחוד בתקופת חג המולד.
לשם הכנת הביבינגקה, נהוג לעוטפה בעלים ולבשל בתור סיר העשוי מחימר.
בכל אזור ובכל אי בפיליפינים נוהגים להכין את הביבינגקה בצורה שונה - יש ביבינגקה מתוקה, ביבינגקה לחה וגם ביבינגקה בטעם של פירות.
רב ביבוי (ביבי) הלוי היה גאון ישיבת סורא בשנים 777–788.
בנו של רב אבא (או רבא) מנהר פקוד.
עלה על כס הגאונות בשנת 777. בסביבות שנת 785 תיקן, יחד עם עמיתיו מישיבת פומבדיתא, רב הונא מר הלוי ורב מנשה, ששעבוד נכסים יחול גם על מיטלטלין.
תקנה זו משקפת את המצב הכלכלי החדש של יהודי בבל, שבו החקלאות כבר לא תפסה מקום עיקרי ורוב האנשים לא החזיקו קרקעות רבות.
יש המייחסים לו את ספר "בשר על גבי גחלים", אך הדעה הרווחת שוללת זיהוי זה.
לאחר פטירתו ב-788 התמנה רב הילאי בן מרי.
נפת בּׅיבּׅירֵבוֹ היא נפה במחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה.
ביבירבו היא אחת הנפות הנקיות ביותר במוסקבה.
בנפה יש שלושה פארקים וכיכר אחת גדולה ואזורי בילוי.
בביבירבו ישנם 5 קופות חולים, בית חולים ליולדות, מרפאת נשים, תחנת אמבולנס, 5 ספריות, סניף קרנות פנסיה, 5 מרכזי חינוך, כולל חינוך לגיל הרך, בתי ספר תיכוניים שאינם ממלכתיים, המכללה של האקדמיה למימון ומשפט במוסקבה.
ביביסטים (לעיתים גם תומכי ביבי) הוא כינוי פוליטי המתייחס לתומכים של בנימין נתניהו.
הכינוי, אשר נולד בעת חקירותיו של רה"מ בתקופת הבחירות ב-2015, הפך נפוץ בשיח הפוליטי והתקשורתי, ונועד לייחס לתומכיו של נתניהו או לחלק מהם, כציבור או כיחידים, הערכה לדרכו, והתנגדות חריפה ליריביו הפוליטיים ולעמדות פוליטיות יריבות.
האידאולוגיה או הגישה הפוליטית המתאימה מכונה ביביזם.
מנגד, התקבע המושג רל"ביזם, שמשמעותו, רק לא ביבי, בכל מחיר.
המונח נגזר מכינויו של בנימין נתניהו, "בִּיבִּי", והסיומת הלועזית "-אִיזְם", אשר מופעה הבולט הוא בציון השקפת עולם, אידאולוגיה, רעיון, תאוריה, תופעה, התנהגות וכדומה.
התייחסות לאדם התומך או מזוהה עם אחד מהמופעים האמורים לעיל, יכולה להיעשות באמצעות הוספת הסיומת הלועזית "-יִסט" לשם המופע, בדומה לכינוי "ביביסט".
השימוש השכיח בהטיה זו על שם של מנהיגים מייצג סמן לזרם אידאולוגי פוליטי או פילוסופי או דתי ולתנועה חברתית המבטאת אותו.
בשנת 2016 קשר נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה בשיחה סגורה עם עיתונאים בין נתניהו לפוטיניזם ולמנהיגים סמכותניים כארדואן, דוטרטה וטראמפ כחלק ממאבק רעיוני עולמי על מהות הדמוקרטיה הליברלית.
הביביזם מתאים להגדרת הפופוליזם כתופעה פוליטית אסטרטגית.
חוקר מדע המדינה קורט ויילנד מתאר את הפופוליזם כתופעה שאינה אידאולוגית אלא כתופעה פוליטית הממוקדת באישיות המנהיג וככזו הסובבת סביב גחמותיו של מנהיג פרגמטי ואופורטוניסט.
ויילנד מדגיש כי פופוליזם מודרני מאופיין בקשר ישיר בין המנהיג לתומכיו ומהווה מקרה טיפוסי של מנהיגות אישית המתאפשרת באמצעות קיום תנועה פוליטית או מפלגה שהצביון האידאולוגי שלה רופף, הפוליטיקאים בה מתנהגים כחסידיו של המנהיג, והיא משמשת ככלי לקידום האינטרסים שלו.
לפי הסוציולוג פרופ' סמי סמוחה מאוניברסיטת חיפה, הביביזם הוא סוג של פופוליזם ימני, הטוען לייצוג אמיתי של העם, ולמאבק נגד תנועות ואליטות אחרות.
המנהיג הפופוליסט מציג את עצמו כמייצג האומה.
הוא מנהיג כריזמטי וזוכה לתמיכה חזקה בזכות אישיותו; הוא משתמש בלאומנות, בהסתה ובתיוג יריבים פוליטיים כאויבים ומתחייב לשחרור את העם מההגמוניה הממסדית.
לטענת סמוחה, נתניהו הוא מנהיג פופוליסטי, שליט יחיד של הליכוד והמנהיג הבלתי מעורער של גוש הימין בישראל, שנלחם נגד ההגמוניה של המרכז-שמאל.
לפי חוקר מדעי המדינה דני פילק, בישראל צמחו לאורך השנים תנועות פופוליסטיות משני סוגים: מכילות ומדירות.
ביניהן, הליכוד ההיסטורי תחת הנהגתו של מנחם בגין וש"ס.
לפי הניתוח שלו, נכון לשנת 2010, הפופוליזם הדומיננטי בישראל הוא הפופוליזם המדיר – סוג של פופוליזם שאינו שואף לשלב את "האחרים" ב"עם" אלא להדיר אותם כליל.
לטענתו, לאחר תקופת ביניים שמרנית בשנות ה-90 בהנהגת שמיר ונתניהו, הליכוד בהנהגת נתניהו הפך למפלגה פופוליסטית מדירה.
בממד הסמלי, המסר המרכזי של נתניהו ושותפיו בנוי על "שרשרת שקילות", שלפיה ארגוני טרור אסלמיים שקולים לאיראן, והיא שקולה לפת"ח ולרשות הפלסטינית, ששקולים לאזרחים ערבי ישראל, ששקולים לשמאל הפוליטי, ומול כל אלה נמצא העם "האמיתי" בהנהגת נתניהו.
באופן דומה, החוקרים איתן צלגוב וסטיבן וילסון שניתחו מאות אלפי ציוצים ברשת טוויטר באמצעות רשתות נוירוניות, מצאו כי פוליטיקאים תומכי נתניהו משתמשים בדמותו של ביבי כמנהיג המחנה הציוני-ימני-יהודי בישראל וכהתגלמותו של "רצון העם".
בני מילר, פרופסור ליחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה, טוען כי קיים דמיון בין הרטוריקה והמסרים של דונלד טראמפ ובין נתניהו.
לטענתו, אם אתה נגד טראמפ תומכיו יציגו אותך כבוגד, ואילו בישראל, אם אתה מתנגד לנתניהו, שהוא כביכול המייצג "האותנטי והאמיתי" של העם, תומכיו מגדירים אותך "אויב העם".
מילר גורס כי נתניהו אינו רק חלק אינטגרלי מ"משפחה" של מנהיגים פופוליסטיים כמו ויקטור אורבן, רג'פ טאיפ ארדואן וטראמפ, אלא גם "מודל מוביל לחיקוי עבורם, כי לא רק שהוא שותף לדעות האלו, הוא גם הכי מוכשר והכי חכם מביניהם".
זו לדעתו הסיבה שרובם מעריכים את נתניהו ומסתדרים איתו.
העיתונאי ינון מגל לדוגמה שהעיד על עצמו כי הוא ביביסט, טען כי רוב הדתיים והחרדים שנכנסו לתקשורת "התכופפו ונטמעו והתבוללו ומשרתים את האליטה", ולכן "אף אחד לא מעריך אותם".
במשדר מיוחד לרגל יום השואה 2024 השווה עיתונאים וכלי תקשורת ליהודים שפגעו בעם ישראל בתקופות של מצוקה גדולה, כגון קאפואים בשואה, מלשינים לאינקוויזיציה ושורפי אסמים בזמן המצור על ירושלים.
מגל כתב דברים דומים גם בחשבון הטוויטר שלו, וספג ביקורת מעמיתים למקצוע.
לרוב, הכינוי "ביביסט" נושא אופי שלילי ומביע בוז כלפי תומכיו של נתניהו.
הללו מואשמים בפולחן אישיות ובהכפפה של השקפת עולמם לצרכיו הפוליטיים המשתנים של נתניהו, ואף של בני משפחתו.
עם זאת, חלק מתומכיו של נתניהו אימצו את הכינוי כאות מחאה נגד מתנגדיו וכמקור לגאווה.
ראש המרכז לחקר הדחק והחוסן במכללה האקדמית תל חי, שאול קמחי, טען כי .
בטור דעה אשר פורסם בשנת 2020 באתר "מעריב", תיארה הפובליציסטית לילך סיגן את הכינוי "ביביסט" כ"ויתור על כל ביקורת, קריאת תיגר או ויכוח אידאולוגי, למען הכשרת כל מעשה של נתניהו בהתבטלות מוחלטת".
ניצניו של הכינוי הופיעו כבר בשנת 2009, עת הרכיב בנימין נתניהו את ממשלת ישראל השלושים ושתיים.
באותה העת כונה אביגדור ליברמן, אז שותפו הפוליטי של נתניהו שמונה זה עתה לשר החוץ, בכינוי "ביביסט" על ידי מקורב בכתבה שנכתבה על ידי העיתונאי שאול אמסטרדמסקי.
מקצת תומכי נתניהו אימצו את הכינוי ואף התייחסו אליו כרכיב זהותי וכמקור לגאווה.
דמות בולטת בהקשר הזה היא רונית לוי, המוכרת כ"רונית הביביסטית" בטוויטר.
לוי, שלאות תמיכה בנתניהו שינתה את שם המשתמש בטוויטר מ"רונית הריקלינית" ל"רונית הביביסטית", התייחסה בריאיון לעיתון "הארץ" לנסיבות שהובילו אותה לאמץ את הכינוי: "אנשים נהגו לכנות אותנו 'ביביסטים' כדי ללעוג לנו.
אני החלטתי לצרף את הכינוי לשמי כעניין של גאווה.
באופן דומה, גם פעילים בולטים מגדירים את עצמם כביביסטים.
גם ח"כ שלמה קרעי הצהיר בראיון לעיתון מקור ראשון כי "'ביביסט' זו לא קללה, להפך".
במסגרת המחקר הרב שנתי "לא שוברים את הכלים - מדד יחסי ערבים-יהודים בישראל", שערך הסוציולוג פרופ' סמי סמוחה בנובמבר 2021, התקיים סקר ארצי של מעל 1500 יהודים בגירים ושאל אותם, בין היתר, על מידת ההזדהות העצמית שלהם כביביסטים.
טעות הדגימה במחקר היא עד 3%.
כ-7.4% מהנשאלים הזדהו כ"ביביסטים לגמרי", עוד 14.7% הזדהו כ"ביביסטים".
בסה"כ זיהו את עצמם 22.1% מהציבור היהודי כ"ביביסטים".
מבין הנשאלים שענו על השאלה, 61% ממצביעי הליכוד הזדהו כביביסטים, וכך גם 44% ממצביעי המפלגות הדתיות, 20% ממצביעי ימינה, ו-1.9% ממצביעי המפלגות האחרות.
37% מהיהודים ממוצא מזרחי זיהו את עצמם כביביסטים, וכך גם 19% ממוצא אשכנזי, 18% ממוצא מעורב ו-19% מבין היהודים ממוצא רוסי.
מקרב אלו שזיהו עצמם כביביסטים, 56% היו ממוצא מזרחי, 26% היו ממוצא אשכנזי, 10% ממוצא מעורב, 7% ממוצא רוסי.
בניגוד לציפיות החוקרים, המחקר לא מצא הבדלים משמעותיים בהזדהות כביביסטים לפי פרמטרים של גיל, מעמד חברתי-כלכלי, השכלה, מידת דתיות, זהות אישית, זהות המדינה (יותר יהודית או יותר דמוקרטית), או מידת ניציות ביטחונית-מדינית.
המחקר בדק אם יש הבדלים בין עמדות של מזרחים תומכי מפלגות ימין לא-ביביסטים, ובין מזרחים תומכי ימין ביביסטים.
המטרה הייתה לבדוק את השפעתה הנקייה של הזהות הביביסטית, כאשר המוצא העדתי וההצבעה המפלגתית קבועים.
נמצאו הבדלים משמעותיים בעמדות ביחס למחויבות לדמוקרטיה ולזכויות אדם וביחס לאזרחים הערבים.
לדוגמה, בקרב תומכי מפלגות דתיות, 57% מהביביסטים היו בעד שלילתה של זכות ההצבעה מהאזרחים הערבים, ו-46% היו בעמדה זו בקרב הלא ביביסטים.
בקרב מצביעי הליכוד, 45% מהביביסטים היו בעד שלילת זכות ההצבעה מהאזרחים הערבים, ואילו בקרב הלא-ביביסטים מצביעי הליכוד אימצו עמדה זו 32 אחוזים.
מקרב מצביעי מפלגת ימינה, 23% מהביביסטים תמכו בשלילת זכות ההצבעה מהערבים, ואילו 12% מהלא-ביביסטים תמכו בעמדה זו.
בין המפלגות האחרות, שיעור התומכים בשלילת זכות ההצבעה של ערבים עמד על 12%.
לפי המחקר, יש קשר חזק בין ביביזם ליהודים ממוצא מזרחי.
אומנם רוב המזרחים אינם מזדהים כביביסטים, אבל המזרחים הם יותר ממחצית הביביסטים, וזהו שיעור כפול משיעור הביביסטים הלא-מזרחיים.
לפי המחקר, חדירת הביביזם לקבוצת היהודים המזרחים מעידה על העצמתם, שכן הם אינם מהססים להזדהות כביביסטים למרות התיוג השלילי של כינוי זה.
כמו כן המחקר מצא כי הביביזם מחליש את מחויבות המזרחים לדמוקרטיה, מקצין את עמדותיהם של תומכי הימין ומחריף את השסע העדתי ואת הקיטוב הפוליטי בישראל.
ביטוי הערצה לנתניהו כוללים את הקריאה הפופולרית בקרב תומכיו "ביבי המלך" או "רק ביבי" והזדהות רבים מהם כ"ביביסטים.
מספר עיתונאים, אנשי תקשורת וחברי כנסת התומכים בנתניהו מציגים אותו כשליח האל, או כבעל תכונות אל-אנושיות.
אראל סג"ל קבע ב-2018, כי נתניהו הוא "מנהיג הגדול ביותר של העם היהודי מאז דוד המלך".
שמעון ריקלין טען כי "נתניהו הוא שליח השם...
הוא מוביל את עם ישראל לשגשוג ולביטחון" וטוען כי מי שמבקרים אותו נוהגים בכפיות טובה ובקטנוניות.
בועז ביסמוט אמר בראיון בשנת 2022 כי נתניהו הוא "אדם־על", וכן "מנהיג־על.
באפריל 2024 אמר העיתונאי ינון מגל אמר כי "אני לא ביביסט בשביל כסף ולא בשביל לייקים.
אני ביביסט כי זה מה שאני מאמין בו" וכן הוסיף שהוא "כלי" שדרכו נתניהו "מעביר דברים לציבור".
חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן אמרה כי "מי שמסתכל על נתניהו בעיניים קצת פחות גשמיות רואה את הקב"ה מרחף עליו, אין הסבר טבעי והגיוני למה שעובר עליו".
יעקב מצלוואי, פעיל ליכוד המזדהה כביביסט אמר כי "גם אם הוא [נתניהו] יבוא ויירה בי, אני אלך לבחור בו לפני שאני אלך לבית חולים".
הביביסטית אורלי לב טענה כי נאמנות לנתניהו היא עניין מוסרי ועקרוני, ואמרה שהיא חוששת שאחרי נתניהו "לא יהיה ליכוד.
כי אנשים הולכים אחריו, לא אחרי המפלגה."
יש הטוענים כי היחס של מעריצי נתניהו דומה לפולחן אישיות.
אריה אלדד אמר - "יש מעריצים עיוורים ומבחינתם ראש הממשלה הוא הגדול ביותר במדינת ישראל, זה סוג של פולחן אישיות עיוור".
הסוציולוג ד"ר דוד רטנר טען כי נתניהו הצליח להחדיר בקרב תומכיו תפיסה לפיה אף אחד לא יוכל להחליף אותו.
לדבריו "זה הרבה יותר מסתם פולחן אישיות.
זאת תפישה פשטנית, שטחית ומסוכנת ואנטי דמוקרטית ביסודה."
ביבולאר (רומנית: Bivolari) הוא יישוב כפרי, המרכז המנהלי של הכפר הגדול ("קומונה") בעל אותו השם במחוז יאש בחבל מולדובה ברומניה.
בשנים 1843–1944 התקיימה בו עיירת שוק משגשגת ובתוכה מיעוט יהודי חשוב (בשנת 1930 - שליש מאוכלוסיית המקום).
היישוב שוכן על גדת הנהר פרוט, בעמק הפרוט., באמצע הדרך בין העיר יאש לשטפנשט, במרחק 45 ק"מ מיאש.
מעבר לפרוט, ממזרח נמצא חבל בסרביה בחלק השייך כיום לרפובליקת מולדובה.
שם היישוב "ביבולאר" מקורו במילה הרומנית bivol (מהלטינית - Bubalus) שמשמעותו היא תאו (במקרה הספציפי - תאו המים) .
ביבולאר (ביחיד - bivolar, בריבוי - bivolari, מבטאים בצורה די דומה) הוא, ברומנית, העגלון עם תאואים.
דרך הכפר באמצע הדרך בין העיר יאש לשטפנשט עבר במאות ה-18-ה-19 מסלול חשוב לסוחרים, חיילים ושליחים לכיוון מבצר חוטין ולכיוון קמנייץ פודולסק.
הסוחרים שכרו עגלות עם תאואים להובלת סחורות.
הטורקים שכרו 16 זוגות תאואים לגרירת התותחים.
היישוב קם במאה ה-16 על גדת הנהר פרוט, סמוך ליער.
אליו הגיעו רפסודות שהובילו קרשים מעץ אורן מיערות צפון מולדובה.
במהלך הזמן שינה היישוב את שמו ל"קורנול לוּי נֶגרוּ" (הקרנית של נגרו - לפי שטפאן נגרול) ואחר כך "קורנול נגרו" (Cornul Negru).
בגלל שיטפונות תכופים של הנהר פרוט עבר היישוב דרומה, על טראסה גבוהה יותר, בקרבת מקום נוחות של רועי בקר, שנקראו ברומנית "ביבולר" (bivolari).
היישוב במקומו החדש נקרא "סלובוזיה ביבולאר".
הוא מוזכר ב-1803 בפנקס המיסים של אוצר הנסיכות (Cronica liuzilor - "פנקס האנשים", כלומר ראשי המשפחות).
היישוב הפך עם הזמן לתחנת מעבר של הסוחרים הארמנים ויהודים, של הצבא הטורקי והשליחים הפולנים והרוסים בדרכם אל חוטין (דרך גשר שטפנשט) או אל קמנייץ פודולסק.
התאואים שימשו להם למשיכת העגלות.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 קמה לצד היישוב הכפרי גם עיירת שוק ביבולאר, בה התיישבו יהודים וארמנים.
השליט מיכאיל סטורדזה הקים במחצית הראשונה של המאה ה-19 40 עיירות שוק וירידים בעזרת אוכלוסייה שהוזמנה מחוץ לארץ, בעיקר יהודים מגליציה ואזורים סמוכים אחרים מאוקראינה ופולין שהיו אז חלק מהאימפריה האוסטרית והרוסית.
שתיים מהן הוקמו במחוז ההיסטורי יאש:ביבולאר, שהוקמה במקום יישוב נטוש בשם "קוטול בראדולוי", ופויין.
ב-13 ביוני 1843 הוציא השליט מיכאיל סטורדזה צו להקמת עיירת-השוק ביבולאר, על אחוזת ההטמאן יורדאקה גיקה שמת לא מכבר.
הצו הוצא לפי בקשת נאמני העזבון של המנוח.
בהתאם לצו נחתם במאי 1844 הסכם בין בעל החוזה לסוחרים, שכללו זכויות וחובות לשני הצדדים.
בהתחלה בראש עיירת השוק עמד רומני בשם וסילה אגאקי ובהמשך היהודי לייבה סין הרשקו.
ביבולאר נחשב מכאן ואילך ליישוב כפול: כפר ועיירת שוק או יריד.
בעיירת השוק התיישבו גם הרבה איכרים רומנים מאזורי מולדובה שסופחו לאימפריה הרוסית - בעיקר חבל בסרביה וכפריים מיישובי הסביבה.
רבים מהם שימשו למשרתים בבתים ובאחוזות של הבויארים.
4 מבעלי בתי המרזח היו רומנים.
האיכרים הרוויחו כלכלית מהעיסוק בהובלת הסחורות בעגלותיהם.
ב-1865 הוקם בית הספר הציבורי לבנים ביישוב, ב-1871 בית הספר לבנות וב-1875 בתי הספר זכו לביקורו של המשורר מיכאי אמינסקו שהיה מפקח מטעם משרד החינוך.
בין הזכויות שנרשמה בחוזה הקמת היריד הייתה הסכמת בעל האחוזה להקצות מגרש להקמת בית חולים.
משהתעכב יישום הסעיף הזה, בשנים 1881–1882 בנו רשויות המחוז בית חולים עם 12 מיטות על אדמתו של אחד האיכרים, יון לוקה צ'ובאנו, זה היה בית החולים הכפרי הציבורי הראשון במחוז יאשי.
בשלהי המאה ה-19 הכפר הגדול ביבולאר או ביבולאר רבתי כלל, פרט לעיירת השוק והיישוב הכפרי ביבולאר גם את היישובים הכפריים בורויינשט, סולונץ, קיליינשט, טאברה מנסטירי, קורנו נגרו ובדריי.
עיירת השוק ביבולאר הייתה בירת נפת טוריה במחוז יאש.
ביבולאר רבתי מנה 2873 תושבים, מתוכם שליש היו יהודים.
הכפר הגדול מנה ב-1925 4189 תושבים ביישובים ביבולאר, בדריי, בורויינשט, קורנו נגרו, סילינשט, סולונץ, טאברה וביישוב הקטן אדוצו.
אחרי פריצת מרד האיכרים ברומניה בשנת 1907 על ידי המהומות בכפר פלמנז נשלחו לביבולאר חיילים על מנת להגן על ביתו של בעל האחוזה, דימיטירה גרצ'אנו, שהיה גם שר המשפטים מפני פרעות אפשריות של איכרים.
בסופו של דבר קצין בשם רשקאנו שפיקד על החיילים קרא לאיכרי הסביבה לתקוף את בתי היהודים .
ב-3–5 במרץ 1907 איכרים שבאו בעיקר מהיישובים הסובבים שדדו 118 בתים וחנויות של יהודי ביבולאר.
בימי מלחמת העולם הראשונה הוקם בשנים 1916–1918 בביבולאר מחנה שבו רוכזו, תושבים לא רומנים, בעיקר בולגרים, אבל גם טורקים ואחרים, שגורשו על ידי השלטון הרומני מחבל דוברוג'ה.
כ-1200 משוכני המחנה מתו בשנת 1917 מטיפוס הבהרות.
לפי נתונים אחרים של נציגי שווייץ היו בפברואר 1918 703 אסירים, בולגרים מקדרילטר וטורקים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה הייתה אחוזת עיירת השוק ביבולאר בבעלותו של גרצ'אנו ושל המדען אריסטידה קרג'ה.
הרפורמה אגררית משנת 1921 העניקה לאיכרים חלקות אדמה מאחוזת עיירת השוק והשאר נמכר על ידי לוצ'יה גרצ'אנו למוריץ שטרן היהודי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הופצץ היישוב על ידי חיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1941 המיעוט היהודי גורש ליאשי, בה רבים מבניו נרצחו, מתו ברכבות המוות ונשלחו למחנות עבודה.
ב-1944 סבל מה שנשאר מעיירת השוק ממעשי שוד של חיילים סובייטיים.
בית החולים הקטן שהוקם בשנת 1882 נהרס בדליקה בשנת 1912. הוא נבנה מחדש בשנים 1913–1915 וכלל הפעם 30 חדרים ו-30 מיטות.
מאוחר יותר, בשנים 1973–1975 נוסף לו אגף בקומה הראשונה ומספר המיטות עלה ל-121.
הכפר עבר אחרי הכיבוש הסובייטי למשטר קומוניסטי שכפה על התושבים כניסה לקואופרטיב חקלאי וגביית מכסות חובה.
הקואופרטיב החקלאי בביבולאר הגיע במשך הזמן להישגים.
ב-1968 הוחלט על מיזוג הכפרים קורנול נגרו וביבולאר.
אוכלוסיית היישוב ביבולאר וקורנול נגרו השתנתה לאורך השנים כדלקמן:
בהקמת עיירת השוק רוב תושביה היו יהודים: 59 משפחות בשנת 1845.
פעילותם של היהודים תרמה להתפתחות העיירה שמשכה עם הזמן תושבים רומנים.
ב-1941 לפני הגירוש ליאש נספרו 862 יהודים - 26.3% ממספר התושבים,
קבוצה אתנית מספר תושבים אחוזים רומנים 2406 99,5% צוענים 11 0,5%
השליט מיכאיל סטורדזה הקים בנסיכות מולדובה 40 עיירות שוק בעזרת הבאת סוחרים ובעלי מלאכה יהודים, לפעמים גם ארמנים וממוצא אחר.
במחוז ההיסטורי יאש הוא הקים שתי עיירות שוק: ביבולאר - במקום היישוב הנטוש "קוטול בראדולוי" - ופויין.
בשנת 1880 חיו פה אלף יהודים.
בעקבות דליקה משנת 1899 שפגעה בבתים הבנויים מעץ, בנו התושבים בתים מלבנים עם מרתפים.
בימי מרד האיכרים משנת 1907 כפריים מוסתים תקפו ושדדו 118 בתי יהודים.
בראש המסיתים עמד המייג'ור יואן רשקאנו (1952-1878), שהגיע למקום במטרה המוצהרת להגן על בתי בעל האחוזה .
רוב היהודים גרו ברחוב הראשי של העייריה וחלק ברחוב הצדדי "די קרימע געסל", שבו נמצא גם בית הספר.
בשיא פריחתה הפעילה הקהילה 4 בתי כנסת, מקווה, בית מרחץ ובית ספר יסודי ברומנית ובעברית, שבו למדו 300 תלמידים ותלמידות.
בבית הספר הוקם סניף של "השומר הצעיר" עם ספרייה.
עוד לפני כן ב-1908 קם בביבולאר ארגון ציוני ראשון "דרכי ציון".
עם הרבנים הידועים של הקהילה נמנו ב-1908 חנוך הניך שפרן וחמיו, יהושע רבינוביץ', הרב יוסף בראייר (1979-1893) ששירת בכפר בשנים 1921–1927, הרב נפתלי כהן וכו'.
בשנות ה-1930 עלו לארץ ישראל מספר יהודים מביבולאר שהתיישבו בקיבוצים.
באביב 1941 נעצרו ראשי הקהילה וצעירים יהודים שהואשמו בקומוניזם ונשלחו למאסר או למחנה לעבודות כפייה בגיישט.
ב-15 ביוני 1941 נעצרו פעילים ציונים ויהודים נוספים ונשלחו למחנה עבודה במנזר וידלה.
עם פריצת מבצע ברברוסה וכניסת רומניה למלחמת העולם השנייה לצד גרמניה הנאצית, גורשו יהודי ביבולאר לעיר יאש ורבים מהם נרצחו, נספו או נפצעו בפרעות יאשי.
אחרים נשלחו למחנות עבודה כפויה.
בימי המלחמה באישור השלטון הרודני הרומני התחוללה עלייה של מעפילים לארץ ישראל.
איתם נמנו גם יהודים מביבולאר.
מעטים מיהודי ביבולאר שניצלו בתקופת השואה חזרו ליישוב ורובם עלו לישראל בגלי העלייה עד 1964.
שרדו עד למאה ה-21 כמה מהבתים שהשתייכו בעבר ליהודים: בניין בית הספר היהודי ובית העלמין היהודי.
בשנים 1962–1964 ההיסטוריון לאון וולוביץ' היה מורה בבית הספר בביבולאר.
עם תלמידיו נמנה הילד ז'אן ריבן, לימים הסופר והמשורר הישראלי יותם ראובני.
התושבים עוסקים בעיקר בחקלאות ובגידול בעלי חיים, שירותים בתחום המזון
נכון לשנת 2020 בביבולאר רבתי (ה"קומונה") 20 ק"מ דרכים סלולות, תאורה ציבורית מודרנית בכל היישובים, 17 ק"מ רשת ביוב, 56 ק"מ רשת למים זורמים .
בכפר ביבולאר רבתי נחצה על ידי בדרך הלאומית 24C יאש - שטפנשט- בוטושאן - לאורך 13 ק"מ מדרום לצפון.
קיימות גם הדרך המחוזית DJ 282 ביבולאר - שיפוטה והדרך הכפרית DC1 ביבולאר - אדנריישן
ביישוב פועלים שני בתי ספר - אחד - בית הפסר גימנסיאלי - בביבולאר והשני ביבולאר ב - בקורנו נגרו, כמו כן גן ילדים בביבולאר.
קיים מרכז לסיוע רפואי-חברתי המטפל ב-55 קשישים.
כמו כן פועלת מרפאה עם 3 רופאי משפחה, שלוש אחיות ורופא שיניים.
הפארק ביבולאר - עם שטח של 23 דונם.
בית תרבות (נבנה ב-1970 עם אולם מופעים ומוזיאון קטן).
ספרייה על שם ניקולאיה לאביש
הכנסייה האורתודוקסית הפרוכית "עליית מרים" - הוקמה ב-1838 על ידי משפחת גיקה
כקפלה אורתודוקסית על שם הקדושים דמיאן וקוסמה בבית החולים - נבנתה ב-2009 ונחנכה מחדש בינואר 2022
גן הילדים - נבנה בשנת 1880
בתי יהודים לשעבר - במרכז היישוב
ביבי: סיפור חיי הוא ספר אוטוביוגרפי מאת בנימין נתניהו שיצא לאור באוקטובר 2022. בהוצאת Threshold Editions באנגלית ובהוצאת סלע מאיר-שיבולת בעברית.
הספר סוקר באופן כרונולוגי את חייו של נתניהו מילדותו ועד מערכת הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
זהו ספרו הרביעי של נתניהו, והוא נכתב 25 שנים לאחר ספרו הקודם.
עם צאתו זכה הספר להצלחה מסחרית ניכרת בישראל, לצד מחלוקת ציבורית וביקורת על חלק מתכניו.
הוצאת הספר הוקדמה בעקבות הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
האוטוביוגרפיה מקיפה את חייו של נתניהו מילדותו ועד מערכת הבחירות של 2022, באופן כרונולוגי.
הספר המודפס אינו כולל את הרכיבים המקובלים של הערות שוליים ומפתח העניינים, אך יש בו קוד QR המפנה לדף אינטרנט שבו מוצגות הערות והפניות.
הספר מחולק לשלושה חלקים, שכל אחד מהם מחולק לפרקים.
עוסק בתקופה שמילדותו של נתניהו ועד לסיום כהונתו כראש האופוזיציה בשנת 1996.
עוסק בתקופה שמכהונתו כראש הממשלה בשנת 1996 ועד לשנת 2009, בה נבחר בשנית לראשות הממשלה.
עוסק בתקופה שמאז מינויו בשנית לראש הממשלה בשנת 2009 ועד לשנת 2022, בה הפך בשלישית לראש האופוזיציה.
בפרק "מנהרות: 2014" נתניהו מתאר בין היתר את החלטותיו בקבינט המלחמה בזמן "צוק איתן" ואת התנגדותו לפלישה קרקעית במטרה לכבוש את עזה:
נתניהו מסיים את הפרק עם הצהרה בהתייחסות למחסום התת־קרקעי בגבול רצועת עזה כפתרון שנטרל את איום מנהרות הלחימה.
באוגוסט 2022 החל הספר להימכר במכירה מוקדמת ברשת אמזון בעברית ובאנגלית.
"קרן תקווה" מימנה ב–400 אלף ש"ח הוצאה לאור, תרגום והפצה של הספר.
המהדורה העברית יצאה לאור בהוצאת סלע מאיר – שיבולת באוקטובר 2022.
הספר, בן 592 עמודים בגרסתו העברית, נכתב במשך תשעה חודשים, בעת שנתניהו כיהן כראש האופוזיציה.
זמן קצר אחרי השקת הספר, עותק דיגיטלי שלו הודלף והופץ בחלקו באפליקציות וואטסאפ וטלגרם.
בתגובה לכך, ב-19 באוקטובר 2022 הגישה הוצאת שיבולת תביעה כנגד המפיץ של העותק הגנוב.
לאחר שהוגשה תלונה בה טענו שנתניהו משתמש בכספי המפלגה לצורך פרסום ספרו בפלטפורמות ובתשתיות של המפלגה ברשתות החברתיות, נתניהו החזיר לקופת הליכוד כסף שלקח לפרסום ספרו והמשיך לפרסם מכיסו.
ב-20 באוקטובר הודיעה רשת הספרים סטימצקי כי הביקוש לספר הוא הגבוה ביותר מאז צאתו לאור בעברית של הספר הארי פוטר.
עוד באותו השבוע קיבל נתניהו את אות "ספר זהב" על ספרו, בשל מכירת 20,000 עותקים במספר הימים הקצר ביותר אי פעם ביחס לסופר ישראלי.
הטקס נערך בסניף סטימצקי בקניון עיר ימים בנתניה.
בדצמבר 2022 הוצאת הספרים "סלע מאיר" פרסמה למכירה ספרים ב"מהדורת האלף" - אלף ספרים ממוספרים באריזה מהודרת.
ביולי 2023 פנו מאות מגמלאי השב"כ, בהם חמישה מראשיו לשעבר, בדרישה לנתניהו שיחזור בו מדברים שפרסם בספרו בעניין אבישי רביב, אותם תארו כ"שקרים בוטים" "הפוגעים בלגיטימיות שב"כ, בממלכתיותו ומעוותים את העובדות ואת ההיסטוריה שהביאה לרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין זכרו לברכה".
העיתונאי רביב דרוקר טען כי: "בכל מה שקשור לעובדות, ספר הזיכרונות של בנימין נתניהו הוא אסופת שקרים, טעויות וחצאי עובדות מביכים.
גרסתו לפרשת הצוללות מביכה במיוחד".
זאת, בין היתר, מפני שנתניהו הציג את פרשת הצוללות כתביעת שווא, והכחיש את העובדה כי התביעה עדיין נדונה בבית המשפט המחוזי ובוועדת גרוניס, ושמואשמים בה בקבלת שוחד רבים מסביבתו הקרובה, בהם דוד שרן, לשעבר ראש הסגל שלו.
ביביסארה אסאובייבה (בקזחית: Бибісара Асаубаева, Bibısara Asaubaeva; נולדה ב-26 בפברואר 2004) היא שחמטאית קזחית בדרגת רב-אמן.
היא אלופת העולם בשחמט בזק לנשים, הצעירה בהיסטוריה שזכתה בתואר.
היא זכתה בתואר השחמטאית הטובה ביותר באסיה לשנת 2021 על ידי פיד"ה.
נכון לספטמבר 2025, מדורגת במקום החמישי בקזחסטן לפי מד כושר.
אסאובייבה נולדה בשנת 2004 בטראז שבקזחסטן.
היא למדה את המשחק מסבה והחלה לשחק בגיל ארבע.
דז'יובן אולג איבנוביץ', אלוף קזחסטן בשחמט מספר פעמים, אמן בינלאומי, הפך למנטור הראשון שלה.
היא זכתה באליפות העיר הראשונה שלה כשהייתה בת שש והשיגה את דרגת אמן פיד"ה לנשים בשנת 2011, בגיל 7, כאשר זכתה באליפות העולם לבנות עד גיל 8 בקלדאס נובאס שבברזיל.
אסאובייבה גם התחרתה בהתעמלות אמנותית והייתה אלופת אסטנה (בירת קזחסטן) מספר פעמים.
ב-2016 היא עברה עם משפחתה להתגורר במוסקבה ועברה לייצג את הפדרציה הרוסית.
אסאובייבה זכתה במדליית זהב באליפות העולם לבנות עד גיל 12 בבתומי שבגאורגיה.
בשנה שלאחר מכן, היא זכתה בכסף באליפות העולם לבנות עד גיל במונטווידאו, אורוגוואי.
כמו כן בשנת 2017, בגיל 13, התחרתה באליפות אירופה ליחידים במינסק שם היא ניצחה בשלושה משחקים, הפסידה בשלושה ותיקו ארבעה, והשיגה "נורמה" לתואר המאסטר הבינלאומי.
בשנת 2019 החליטה אסאובייבה לחזור לקזחסטן ושבה לייצג אותה; היא מעולם לא הגישה בקשה לאזרחות רוסית בזמן שחיה ברוסיה.
במרץ 2019 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת קזחסטן באליפות העולם לנבחרות על הלוח השלישי והשני וצברה 5 נקודות מתוך 9; התוצאה הייתה הטובה ביותר בצוות.
ב-28 בדצמבר 2021, היא סיימה במקום השני אחרי אלכסנדרה קוסטניוק באליפות העולם בשחמט מהיר לנשים, שנערכה בוורשה, פולין.
יומיים לאחר מכן היא זכתה באליפות העולם בשחמט בזק כשצברה 14 נקודות מתוך 17 אפשריות על ידי הבטחת ניצחון בסיבוב אחד מסיום הטורניר.
בעקבות ניצחונה זה היא נכנסה לספר השיאים של גינס כשחקנית הצעירה ביותר אי פעם שזכתה בתחרות.
בתחרות שארג'ה מאסטרס 2025, אסאובייבה חצתה את הדירוג 2500 לראשונה וכן קיבלה את הציון (נורמה) השלישי לדרגת רב-אמן.
בכך נהייתה האישה ה-43 בעולם והאישה השנייה בקזחסטן שקיבלה דרגת רב-אמן.
רב האמח והמאמן הרוסי יבגני סולוז'נקין האשים את אסאובייבה במספר מאמרים באינטרנט במרמה במהלך אליפות העולם לנוער עד גיל 14 באורוגוואי בספטמבר 2017. היו שסברו שסולוז'נקין ניסה לעזור לביתו יליזבטה סולוז'נקין, שהשתתף גם באליפות העולם הזו לנוער באותה קבוצת גיל כמו ביביסארה.
מנגד, קבוצה של רבי-אמנים כתבה מכתב פתוח לתמיכה בסולוז'נקין.
ועדת האתיקה של פיד"ה השעתה את סולוז'נקין בשל העלאת האשמות לא מבוססות על רמאות.
משפחתה של אסאובייבה תבעה את סולוז'נקין בגין האשמות לשון הרע שהעלה בפומבי ובתקשורת, ושפגעו בכבודה של אסאובייבה.
בית המשפט לערעורים במוסקבה הורה לסולוז'נקין להתנצל, להתנער מהטענות שלו בפני התקשורת, למחוק את הכתבות המשמיצות ולשלם סכום פיצוי של 100 אלף רובל.
בשנת 2022 חשף ערוץ העיתונות החוקרת "מדוזה", הפועל מריגה, כי אסאובייבה, יחד עם שחמטאיות רבות אחרות, קיבלה מכתבי הטרדה המכילים קונדומים משומשים ותמונות פורנוגרפיות מתושב בריגה, לטביה.
בסיוע מומחים לזיהוי פלילי, ובאמצעות חיפוש בתוכן של פרצות מידע, הצליחה "מדוזה" לאתר את זהות השולח כאמן הבינלאומי אנדרייס סטרבקובס.
מאי 2011 – אלופת עולם בקרב תלמידי בתי ספר עד גיל 7 בקרקוב שבפולין
נובמבר 2011 – מדליית זהב, אלופת העולם עד גיל 8, ברזיל
בגיל שבע היא זכתה בתואר אשת פיד"ה - אמן של פדרציית השחמט העולמית
מרץ 2012 – אלופת קזחסטן בשחמט בזק לבנות עד גיל 12 (כשהייתה בת 8)