tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ויקי לא יכולה לעמוד בפני הפצרותיו של לרמונטוב ובפני שאיפתה לרקוד והיא נענית לו.
ג'וליאן מוותר על הופעתו בלונדון ומגיע לחדרה של ויקי ממש לפני ההופעה.
הוא מפציר בה לעזוב את המקום ולחזור ללונדון אך ויקי אינה נענית לו והוא עוזב.
ויקי הולכת לכיוון הבמה כשהיא מלווה על ידי המלבישה ונועלת נעליים אדומות.
לפתע היא חשה דחף בלתי נשלט ברגליה.
היא מתחילה לרוץ לעבר המרפסת של התיאטרון ומפילה את עצמה משם.
היא נופלת פצועה אנושות ליד ג'וליאן ומילותיה האחרונות הן בקשה ממנו שיסיר את הנעליים האדומות.
לרמונטוב המזועזע ממותה, מודיע על כך לקהל הנדהם ומחליט על ביצוע הבלט כאשר את מקומה של ויקי ממלאת אלומת אור.
נעם אליעז (נולד ב־18 ביוני 1970) הוא פרופסור מן המניין ומייסד המחלקה למדע והנדסה של חומרים באוניברסיטת תל אביב, המכהן כדקאן הפקולטה להנדסה ע"ש איבי ואלדר פליישמן.
החל מפברואר 2019 הוא גם פרופסור מן המניין נלווה (Adjunct Professor) באוניברסיטת Vellore Institute of Technology (VIT) שבמדינת טאמיל נאדו בדרום הודו.
חבר בכיר באקדמיה הלאומית לממציאים של ארצות הברית.
נעם אליעז נולד וגדל ברמת גן, בנם של מאירה שלום אליעז ומרדכי יעקובוביץ, לשעבר דובר חברת מקורות.
הוא דור שמיני בישראל, מצאצאי הרב גבריאל שטטישקלובר, שנמנה עם תלמידי הגאון מווילנה (הגר"א) האשכנזים הפרושים, אשר עלו לארץ ישראל בשנת 1808.
בילדותו דילג על כיתה א', למד בבית הספר היסודי יהל"ם, ולאחר מכן בבית הספר התיכון בליך.
בשנת 1991 סיים תואר ראשון בהנדסת חומרים בהצטיינות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסגרת העתודה האקדמית.
לאחר מכן שירת במעבדה המטלורגית ביחידת הנדסה ובחינה 230 (יה"ב 230) של חיל-האוויר.
שם, היה מהמובילים של פרויקט יישום פרוגרפיה לניטור בלאי במסוקים ושל פרויקט חקר כשל מנועי F-16, אשר נבחרו בשנת 2010 כבעלי ההשפעה השנייה והשלישית בחשיבותה, בהתאמה, מבין כל הפרויקטים ההנדסיים שבוצעו בתחום חומרים בחיל-האוויר ב-60 שנות פעילותו.
בשנת 1995 השתחרר נעם מצה"ל לצורך ביצוע דוקטורט במסלול ישיר במחלקה להנדסת חומרים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1998 הוא סיים תואר שני במנהל עסקים בהצטיינות, ובשנת 1999 תואר שלישי בהנדסת חומרים בהצטיינות.
עבודת הדוקטורט שלו (בנושא "אינטראקציית מימן עם חומרים אמורפיים וקווזי-גבישיים") זיכתה אותו במספר פרסים, לרבות מלגת אשכול לתשתיות מדעיות של משרד המדע ופרס הרקטור של אוניברסיטת בן-גוריון.
בין השנים 1999 ו-2001 שהה אליעז כעמית בתר-דוקטורי, במימון קרנות פולברייט ורוטשילד, במחלקה למדע והנדסה של חומרים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בארצות הברית.
באוקטובר 2001 הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב, תחילה בהנדסה מכנית, ומאז אוגוסט 2013 במחלקה למדע והנדסה של חומרים, אותה ייסד.
אליעז נשוי לבילי (בלהה), בתם של שושנה ויעקב גדות (לשעבר סמנכ"ל בחברת אלביט מערכות).
לנעם ולבילי אליעז שלושה ילדים.
מחקריו של פרופ' אליעז הם בינתחומיים, משלבים תאוריה ומודלים עם ניסויים, ובעלי תרומה חשובה גם למדע בסיסי וגם מבחינה יישומית.
תוצרי מחקריו נמצאים בשימוש מערכת הביטחון וחברות שתלים.
כמדען ראשי של יצרנית שתלים דנטליים בינלאומית (SGS Dental Implant), הוא הוביל תהליך גמלון (scale-up) של ציפוי שפיתח באוניברסיטת תל אביב.
פרסומים וחברות בניהול כתבי עת שפיטים
לפרופ' אליעז מאות פרסומים מדעיים שונים.
פרק מוזמן מפרי עטו שכותרתו "אנליזה של חלקיקי שחיקה" הופיע בכרך 18 (חיכוך, סיכה וטכנולוגיית שחיקה) במהדורת 2017 של סדרת ASM Handbook היוקרתית והחשובה בהנדסת חומרים.
הוא המחבר הראשון אי-פעם בסדרה זו עם שיוך ישראלי.
בשנת 2016 הוא נבחר על ידי קרן החינוך ארצות הברית-ישראל (USIEF), יחד עם קבוצה מצומצמת של מלגאי פולברייט לשעבר, כמייצג בתערוכה במלאת 60 שנות פעילות בישראל ו-70 שנות פעילות בעולם.
פרופ' אליעז כיהן כיושב הראש או כחבר בוועדות רבות, וכן ארגן כנסים רבים, בהם: יו"ר הפורום הישראלי לקורוזיה NACE Israel, ראש ועדה TEG 186X של NACE International, ראש ועדה מרכזית מס' 300 לתקני כימיה במכון התקנים הישראלי, חבר במועצה האקדמית של עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה בירושלים, ועוד.
בינואר 2017 הוא מונה על ידי שר המדע והטכנולוגיה כחבר מועצת הנגידים של קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי (GIF).
בשנים 2017-8 הוא מונה על ידי נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים כחבר ועדת המעקב לדו"ח מצב המדע בישראל (2016) וכחבר הוועדה שהייתה אמונה על חיבור הדו"ח התלת-שנתי השלישי למצב המדע בישראל (2019).
הוא היה חבר ועדת תקינה בינלאומית מטעם ASTM שחיברה תקן תכן לייצור מתוסף (Additive Manufacturing) בטכנולוגיית Directed Energy Deposition (DED).
בנובמבר 2018 הוא מונה על ידי The Cyprus Agency for Quality Assurance and Accreditation in Higher Education כאחד משלושת חברי ועדת ההערכה הבינלאומית לבחינת והסמכת תוכניות הלימודים לתארים ראשון, שני ושלישי בהנדסת מכונות וייצור באוניברסיטת קפריסין שבניקוסיה.
הובלת תחום החומרים באוניברסיטת תל אביב
פרופ' אליעז מזוהה כמי שהוביל ופיתח את תחום החומרים באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת כך, הוא הוביל את בניית "תוכנית חומרים וננו-טכנולוגיות" הבין-פקולטית (הנדסה, מדעים מדויקים, מדעי החיים ורפואה) לתארים מתקדמים, ארגן את הגשתה לאישור המועצה להשכלה גבוהה וכיהן כראש התוכנית הראשון.
כמו כן, כיהן כיו"ר הכינוס הישראלי ה-14 להנדסת חומרים (IMEC-14) באוניברסיטת תל אביב.
זהו אחד הכנסים הגדולים שנערכו אי פעם בישראל בתחום הנדסת חומרים, והשתתפו בו משתתפים מ-13 מדינות.
אליעז הוביל את הקמת המחלקה למדע והנדסה של חומרים בפקולטה להנדסה, כיהן כראש המחלקה המייסד במשך 4 שנים, פיתח תוכניות לימודים לתואר ראשון כפול במדע והנדסה של חומרים ובכימיה ובמדע והנדסה של חומרים חד-חוגי והוביל את הגשתן לאישור המועצה להשכלה גבוהה.
הוא יזם שיתוף פעולה עם המחלקה למדע והנדסה של חומרים באוניברסיטת נורת'ווסטרן (אוונסטון, אילינוי).
במסגרת שיתוף פעולה זה, נערכו ארבע סדנאות מדעיות משותפות: הראשונה באוניברסיטת תל אביב בפברואר 2015, סדנה שנייה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בספטמבר 2016, שלישית באוניברסיטת נורת'ווסטרן ביולי 2018, ורביעית באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן, הוא יזם ומוביל את הקמת המרכז האוניברסיטאי למחקר ופיתוח של הדפסה בתלת-ממד.
מלגות פולברייט ורוטשילד לבתר-דוקטורט (1999)
מלגת דן דוד לחוקרים צעירים באוניברסיטת תל אביב (2002)
Hoar למאמר הטוב ביותר שפורסם בשנת 2001 ב-Corrosion Science, כתב העת המוביל בתחום הקורוזיה (2002)
עמית החברה היפנית לקידום המדע (2005–2007)
Uhlig מטעם NACE International עבור מצוינות בהוראת תחום הקורוזיה (2010)
עמית NACE International על הישגיו ותרומותיו במחקר ובהוראה בתחום הקורוזיה (2012)
מלגת אשבאך למדען אורח, מטעם בית הספר מקורמיק להנדסה ומדע שימוש באוניברסיטת נורת'ווסטרן (2013)
פרס ההישג הטכני מטעם NACE International (2014)
חבר האקדמיה הישראלית הצעירה (2015)
חבר ועדת המעקב לדו"ח מצב המדע בישראל, מינוי מטעם נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (2017)
חבר מועצת הנגידים של GIF, קרן גרמניה-ישראל למחקר ופיתוח מדעי (2017)
פרופסור נלווה באוניברסיטת VIT בהודו (2019)
חבר האקדמיה הלאומית האמריקאית לממציאים (2020)
פרס מצוינות במחקר של האגודה הישראלית לוואקום (2021)
פרס מצוינות במחקר של החטיבה לציפויים אלקטרוכימיים של ECS, החברה לאלקטרוכימיה (2021)
פרופסור לשם כבוד באוניברסיטת טרנסילבניה בבראשוב, ברומניה (2022)
הרב נעם ולדמן (נולד ב-1983) הוא ראש ישיבת ניר קריית ארבע.
נולד וגדל בקריית ארבע לרב אליעזר ולדמן (ראש ישיבת ניר קריית ארבע וחבר הכנסת מטעם סיעת התחיה) ואשתו רות.
למד בישיבת מעלה חבר, אחריה כשנתיים בישיבת מרכז הרב, ובהמשך למד כעשור בישיבת קדומים אצל הרב יצחק בן שחר.
נשוי ליסכה, בתו של הרב רחמים נסימי.
לאחריהם למד במשך מספר שנים בכולל הדיינות ביישוב בית חגי.
משנת ה'תשע"ב הוא ראש ישיבת ניר קריית ארבע.
נעלמות הוא פרויקט של ביוגרפיות מוקומנטריות שהופק בעבור חברת yes על ידי היוצרים אילן פלד ויאיר קדר.
הפרויקט שכולל 3 סרטים עוסק בסוגיה חברתית-תרבותית טעונה - הדרה וקיפוח של אמניות מקבוצות מיעוט בחברה הישראלית.
סרטי הפרויקט מביאים את סיפורן של 3 נשים: ליליאן לוי, יונה תנעמי, ובבה.
הנשים הללו אולי לא היו קיימות באמת, אבל סיפורים דומים לשלהן התרחשו לאורך שנות קיום המדינה.
ליליאן לוי היא דמותה של משוררת מזרחית שנדחתה על ידי הממסד וברחה לפריז בשנות השבעים.
זמרת צרפתייה בשם עמנואל טיבו הפכה את אחד משיריה ללהיט - "Vie Ma".
יונה היא רקדנית, יוצאת תימן, שניסתה להתקבל לעולם המחול הרשמי – אך כשלה.
בבה היא טרנסג'נדרית, ניצולת שואה, שחלמה להפוך לשחקנית.
בסרטים משתתפים מרואיינים רבים ובהם רוני סומק, בני ציפר, עדי קיסר, קרן מור, גילה גולדשטיין וצדי צרפתי.
הסרט ליליאן זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2016.
נעם גל (נולד ב-18 ביוני 1975) הוא חוקר תרבות חזותית מאז המצאת הצילום ועד ימינו, מרצה וכותב.
כיום מרצה באוניברסיטה העברית בירושלים.
גל החל את דרכו בבצלאל במחלקה לתקשורת חזותית, המשיך לתוכנית בלימודי תרבות של האוניברסיטה העברית ואת לימודי הדוקטורט השלים באוניברסיטת ייל בארצות הברית.
גל מלמד תרבות חזותית ותאוריה של הצילום במחלקה לאמנויות של אוניברסיטת בן-גוריון ובמחלקה להיסטוריה ותאוריה בבצלאל ותורת הספרות וביקורת תרבות באוניברסיטה העברית בירושלים.
במאמריו והרצאותיו מרבה גל לעסוק בתפקידו של הקהל בשדה האמנות, ביחסים בין חינוך לצילום ובהשפעות החברתיות והפוליטיות של הצילום בעת הנוכחית.
ב-2013 מונה כאוצר לצילום של מוזיאון ישראל בירושלים.
נעם גל גם אוצר תערוכות צילום, למשל תערוכת רון עמיר בשנת 2017.
נעליים גדולות - זיכרונותיו של האיש שהקים את נייקי הוא ספר זכרונות, שכתב מייסד חברת נייקי והמנכ"ל שלה לשעבר, פיל נייט.
הספר עוקב אחר החיים של נייט טרום עידן נייקי והכישלונות שחווה בדרך עד להקמת החברה, אך גם על חייו האישיים והאנשים שהכיר בזכות החברה.
ביל גייטס אמר שהספר "נעליים גדולות" הוא אחד מ-5 הספרים האהובים עליו, וכינה אותו "ספר מדהים".
ושהוא מראה איך באמת נראית הדרך להצלחה עסקית.
ביולי 2018 הודיעה חברת נטפליקס על כוונתם לעשות עיבוד כסרט מהספר.
נעלמת היא סדרת דרמה בריטית, שיצר כתב ובכיכובו של לני ג'יימס.
שידור הבכורה של הסדרה היה ב-28 בפברואר 2018 בערוץ Sky Atlantic.
כל ששת פרקי הסדרה יצאו ב-Sky Box Sets, ובשירות הסטרימינג Now TV.
עונה שנייה של הסדרה יצאה בשם "Save Me Too" ב-1 באפריל 2020.
חברת Sky Vision הפיצה את העונה הראשונה ברחבי העולם.
זכויות ההפצה של העונה השנייה היו של NBCUniversal, חברה אחות של Sky.
בארצות הברית שודרה הסדרה ברשת Starz, והייתה זמינה בשירות וידאו לפי דרישה החל מ-6 בספטמבר 2018. בערוץ Starz Cinema שודרה הסדרה ב-11 במאי 2019.
לני ג'יימס מככב בסדרה בתפקיד נלסון "נלי" רו, שעולמו התהפך עליו כשבתו ג'ודי בת השלוש עשרה, איתה לא היה בקשר כלל, נעלמת באופן מסתורי.
הוא נחוש לרדת לעומק העניין ולמצוא את בתו, תוך כדי שהוא משקר, מבקש טובות ומותח עד הקצה את הקשרים עם חבריו.
סוראן ג'ונס מככבת בתפקיד קלייר מקגורי, אמה של ג'ודי.
בנוסף משחקים בסדרה סטיבן גראהם וג'ייסון פלמינג בתפקידי מלון וטאם, חבריו הקרובים של נלי רו.
הסדרה קיבלה אור ירוק בינואר 2017, בשם "Gone".
ג'יימס שיתף פעולה עם חברת World Productions, איתם עבד בעונה הראשונה של הסדרה "שחיתות".
בעקבות ביקורות חיוביות לעונה הראשונה, יצאה עונה נוספת בשנת 2020 בשם "Save Me Too".
ב-7 במאי 2018 יצא DVD של העונה הראשונה בהפצת Acorn DVD.
לני ג'יימס – נלסון "נלי" רו, גבר רודף שמלות חסר כל
סוראן ג'ונס – קלייר מקגורי, בת זוגו לשעבר של נלי, ואמה של ג'ודי
סטיבן גראהם – פביו "מלון" מלונזולה, חברו הטוב של נלי, מומחה למחשבים, ועבריין מין מורשע
ג'ייסון פלמינג – טאם, חבר של נלי, קרוס-דרסר וברמן במועדון חשפנות
סוזן לינץ' – סטייס, חברת ילדות של נלי, ובעלת הפאב The Palm Tree.
קרי גודלימן – מרטין "טינס" בטס, בת זוגו של נלי בתחילת הסדרה, הם נשארים חברים גם בהמשך.
אוליב גריי – גרייס, נערה שנוצלה למטרות סקס, ונלי מציל אותה.
הוא מנסה להגן עליה מהעולם האפל שממנו היא הגיעה.
נדין מרשל – סמלת בילוש שוֹלה או'הלורן, סגנית של פקד ת'ורפ.
בארי וורד – בארי מקגורי, בעלה של קלייר, ואביה המאמץ של ג'ודי.
אלן מקנה – פקד בילוש איאן ת'ורפ, קצין בכיר שחוקר את היעלמותה של ג'ודי.
אינדיארנה דונלדסון-הולנס – ג'ודי מקגורי, בת ה-13, בתם של נלי וקלייר, ובתו המאומצת של בארי.
פיל דאנסטר – בי ג'יי מקגורי, בנו של בארי.
תומאס קומבס – גוז, סוחר סמים, וחבר של נלי.
אליס פית'אם – ברני מלונזולה, אשתו של מלון, שהורשע על קיום יחסי מין כשהיא הייתה בת 15.
קמילה ביפוט – זיטה, חשפנית, חברתו של נלי.
ניקולס קראוצ'ר – דילן, שכן וחבר טוב של ג'ודי.
סטרואן רודג'ר – ריצ'רד, בעל בר ובית בושת לפדופילים.
אלכסנדר ארנולד – לוק, סטודנט ולקוח קבוע בפאב של סטייס
ראגוואן ואסאן – גאווין, סטודנט חבר ושותף לדירה של לוק
רמי מילנר – דייזי, חברתו של גוז ואם ילדיו
ג'ימי ווקר – מארקי בטס, בנה של סטריפ, שומר סף במועדון חשפנות.
אדריאן אדמונדסון – גדעון צ'ארלס, דמות מרכזית בחוג הפדופילים.
לזלי מנוויל – ג'ניפר צ'ארלס, אשתו של גדעון.
נעם גיל (נולד ב-17 בפברואר 1979) הוא מחזאי ותסריטאי ישראלי.
נעם גיל נולד בתל אביב וגדל בכפר סבא.
בשנת 2006 כתב את המחזה הראשון שלו, "סופה של בדיחה", קומדיה שחורה המתרחשת במהלך ארוחת ערב שמשתבשת כאשר אחת הדמויות מחליטה לקפוץ אל מותה מהמרפסת.
המחזה זכה בפרס "צו קריאה" והוצג בתיאטרון הבימה ובשיתוף תיאטרון צוותא.
המחזה הבא של נעם גיל, "המתנחל", הוצג בתיאטרון תמונע, במסגרת אנסמבל קבוצת עבודה וזכה בפרס מחזה השנה בטקס פרסי קיפוד הזהב לתיאטרון הפרינג' הישראלי.
גיל ביים את הסרט "ליידי עמר" (בימוי משותף עם יגאל זקס), עיבוד קולנוע למחזה שלו.
מבקר התיאטרון איתן בלום כתב עליו בעיתון הארץ:
"במחזותיו של נעם גיל ארוגים ומתורגמים היטב דגמים דרמטורגים השאובים בעיקר מהתרבות האנגלו-אמריקאית, החל בסמואל בקט, הרולד פינטר, אדוארד אלבי ושרה קיין וכלה בדייוויד מאמט ובבמאי הקולנוע האחים כהן.
היכולת שלו להקשיב לדמויות במצבים קיצוניים (שאינם מפרים את חוקי הסבירות) ולדברר אותן במשלבי שפה גבוהים ונמוכים היא לעילא ולעילא, והיא רעננה וישירה גם משום שהיא מודעת היטב לקצב שהדור הנוכחי מורגל לו.
המצבים שבוחר גיל מדויקים ביכולתם להעלות אל פני השטח רגשות עמוקים, תחושות מעיקות המעוררות חרדה בנוגע ל"אחרים", ל"בלתי מתאימים" ולרוחות ולשדים שטאטאו כאן מתחת לשטיח במשך שנים – וכעת יוצאים לאור כמפלצות."
כתב גם לתוכניות טלוויזיה קצרים ומקום לדאגה.
נעם גיל הוא בעל דוקטורט בספרות אמריקאית יהודית מטעם אוניברסיטת תל אביב.
מלמד בחוג לאנגלית וללימודים אמריקאיים באוניברסיטת תל אביב ובחוג לספרויות זרות ובלשנות באוניברסיטת בן-גוריון תיאטרון פוליטי וכתיבה יוצרת.
קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 2016 ועשה את עבודת הפוסט דוקטורט שלו באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה.
המחקר האקדמי שלו עוסק בספרות ובתרבות יהודית אמריקאית שאחרי מלחמת העולם השנייה.
פרסם מאמרים בכתבי עת אקדמיים על הסופרים יצחק בשביס זינגר, פיליפ רות', ברנרד מלמוד, מייקל שייבון וג'ונתן ספרן פויר.
נעם גיל מתגורר באבן יהודה עם בת זוגו ושלושת ילדיהם.
בכורה: תיאטרון בית ליסין (2025), במאי: אודי גוטשלק.
בכורה: תיאטרון תמונע, במסגרת אנסמבל קבוצת עבודה (2025), במאי: יגאל זקס.
בכורה: תיאטרון הבימה (2023), במאית: תמר קינן.
בכורה: תיאטרון תמונע, במסגרת אנסמבל קבוצת עבודה (2022), במאי: יגאל זקס.
בכורה: תיאטרון הבימה (2021), במאי: יגאל זקס.
בכורה: תיאטרון תמונע, במסגרת אנסמבל קבוצת עבודה (2021), במאי: יגאל זקס.
בכורה: תיאטרון תמונע, במסגרת "קבוצת עבודה" (2019), במאי: יגאל זקס.
בכורה: תיאטרון תמונע, במסגרת "קבוצת עבודה" (2018).
בכורה: תיאטרון תמונע, במסגרת "קבוצת עבודה" (2017).
עיבוד בימתי לסיפורו הקצר לילדים של אוסקר ווילד, בהפקת תיאטרון לילדים ולנוער באר שבע (2017).
מחזה מחול בהפקת להקת בת דור באר שבע (2016).
בכורה: תיאטרון תמונע, במסגרת "קבוצת עבודה" (2015), במאי: יגאל זקס.
בכורה: תיאטרון הבימה בשיתוף תיאטרון צוותא (2006).
נעם דובב (נולד ב-23 במאי 1974) הוא מחבר פלינדרומים, משורר וכותב סיפורים קצרים ישראלי, המחזיק במספר שיאים בתחום יצירת פלינדרומים בעברית: חמשת הפלינדרומים הארוכים ביותר, ובראשם "משהו נוצר כרצונו, השם"; שני ספרי השירה הפלינדרומית היחידים עד כה, "הלימת מילה" ו"כְּשֶׁחָשַׁךְ"; וריבוע הקסם הפלינדרומי הגדול ביותר.
הוא מרצה על פלינדרומים, כתיבה תחת אילוצים ומשחקי מילים בתשבצי היגיון.
נעם דובב, השני מבין ארבעת ילדיהם של ליאורה ואביגדור דובב, גדל בגבעתיים ובפתח תקווה.
בשנת 1992 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון אחד העם בפתח תקווה.
שירת בצה"ל בתור ראש צוות אבטחת מידע ביחידה טכנולוגית, והחל מ-1999 עוסק באבטחת מידע כיועץ וכמנהל.
עבד גם כמתכנת, כמנתח מערכות מידע וכמדריך שחמט.
דובב כותב שירים וסיפורים המבוססים על שעשועי לשון.
הוא מתמקד בכתיבה באילוצים בכלל (כמו אנגרמות) ובפלינדרומים שמשולבים בהם לעיתים אילוצים נוספים בפרט.
חיבר גם פלינדרומים לפי מילים.
ב-2011 יצר דובב את ריבוע הקסם הפלינדרומי הגדול ביותר בעברית מסדר 6, גדול יותר מריבוע הקסם המפורסם מסדר 5 שחיבר רבי אברהם אבן עזרא במאה ה-12.
דובב כותב סיפורים קצרים פלינדרומיים.
הוא שיפר שש פעמים את שיא הפלינדרום הארוך ביותר בעברית, ובכל השיאים שקבע להלן מספרי המילים והאותיות פלינדרומיים:
"מימש ה' עולם מלוע השמים" (ובאנגלית: "!Do, God") - פלינדרום בן 363 מילים ו-1,331 אותיות.
פורסם באפריל 2010 ושבר שיא בן כ-120 שנה של רבי יהודה "יוליוס" הירש, שכתב הספד פלינדרומי על אביו, רש"ר הירש.
"מות תום" (ובאנגלית: "Name sold, I'd lose man") - סיפור קצר, שפורסם בפברואר 2013 ועוסק בשואה.
הוא מכיל 1,111 מילים (מתוכן 767 שמות) ו-4,224 אותיות ואלמנטים פלינדרומיים נוספים.
"שונאי אנוש" (ובאנגלית: "!Names reverse, man") - פלינדרום בן 1,881 מילים ו-7,557 אותיות, העוסק בשותפות גורל בישראל.
"גישה אל שיא איש לא השיג" (ובאנגלית: " One?
No one, no") - פלינדרום הכולל 2,552 מילים ו-8,668 אותיות, ועוסק בחוסר גישה מוחלט.
"משהו נוצר כרצונו, השם", פלינדרום הכולל 2,662 מילים ו־9,779 אותיות.
חמשת הפלינדרומים האחרונים ברשימה לעיל הם חמשת הפלינדרומים הארוכים בעברית.
בראשית 2020 הוציא לאור דובב את ספרו הראשון, "הלימת מילה", שהוא ספר השירה הפלינדרומית הראשון בעברית.
שמות הספר בעברית, באנגלית ("Word row") ובערבית ("كلمة ملك") פלינדרומיים גם הם.
נוסף על כך, כל השירים, הכותרות, שמות השערים והפרקים בספר הם פלינדרומיים, ואף מספרי הפרקים, העמודים והשירים פלינדרומיים.
הספר הושק בתאריך הפלינדרומי 02.02.2020 (2 בפברואר 2020), בשעה 20:02. הספר מכיל, בין היתר, שיר הייקו פלינדרומי ושיר מחורז בן 666 מילים, המבוסס על הפלינדרום הארוך ביותר בעברית (נכון לאותה עת).
בהמשך השנה השתתף בפסטיבל ירושלים לשירה מטעם מקום לשירה ובו קרא מבחר משירי הספר.
בתחילת 2022 יצא לאור ספר שיריו "כשחשך", העוסק בפרידה מאחיו הצעיר, עוז קרת-דובב, שנפטר בגיל צעיר מסרטן.
הספר המכיל 44 פלינדרומים הושק במועד הפלינדרומי 22.02.2022 (22 בפברואר 2022) בשעה 20:02. עדו ניצן מהעיתון ישראל היום כתב על ספר זה: "ספר השירים של נעם דובב, הכולל אך ורק שירים פלינדרומיים, לא מצליח להתעלות מעל הגימיק הלשוני...
לעיתים המסגרת הנוקשה של הספר חותרת תחת הרגש של האבל, והופכת את השירה למלאכותית ואת חוויית הקריאה בשירים למשחקית וטכנית בלבד...
כמו כן, האילוץ הפלינדרומי יוצר באחדים משירי הספר תמהיל של תחביר קלוקל וחלקי ושל משלבי לשון לא אחידים, ששכרם יוצא בהפסדם.
עם זאת, כמה מהשירים שבספר יפים ומרגשים מאוד."
שמות שני הספרים בעברית, באנגלית ("Word row" עבור "הלימת מילה" ו-"Not on" עבור "כְּשֶׁחָשַׁךְ") ובערבית, הם פלינדרומיים.
נוסף על כך, כל השירים, הכותרות, שמות הפרקים (והשערים ב"הלימת מילה") בספרים הם פלינדרומיים, ואף מספרי הפרקים והעמודים ומספרי השירים (ב"הלימת מילה") או סך הפלינדרומים (ב"כְּשֶׁחָשַׁךְ").
הוא חיבר פלינדרום דו-לשוני, בעל משמעות זהה בעברית ובאנגלית: "כלב, לך !
כתב גם משפטים פלינדרומיים באנגלית.
דוגמאות נוספות למשפטים פלינדרומיים קצרים שחיבר: "לולא אב, הבא אלול?", "התמימות, לתומי, מתה"; "תור יש, ושירות?!"; "עד מהרה זהר המדע".
דובב פרסם גם משפטים פלינדרומיים ששתי המחציות של כל אחד מהם הן פנגרמה.
ערן הדס ודניאל עוז (עורכים), הלימת מילה, הוצאת ברחש, 2020.
ערן הדס (עורך), כשחשך, הוצאת ברחש, 2022.
דובב הוא מנתח מערכות ומנהל פרויקטים.
החל מ-1999 עוסק באבטחת מידע כיועץ וכמנהל.
תחומי המומחיות שלו הם ממשל, ניהול סיכונים וציות (GRC).
עבד גם כמתכנת וכמדריך שחמט.
בין השנים 2013–2023 ערך בוויקיפדיה העברית.
נוסף על כך, התנדב בוויקימדיה ישראל.
הוא מתמקד בכתיבה באילוצים, ויצר מאגרים המכילים מאות אנגרמות ופנגרמות מושלמות.
דובב הוא אתאיסט, פמיניסט וצמחוני.
הוא נשוי לנעמה שרייבר, טבחית העוסקת בהדרכת בישול שיקומית.
נעם ברקן (נולדה ב- 28 בפברואר 1977) היא עיתונאית ומרצה ישראלית.
כיום היא כתבת מגזין ותחקיר בחטיבת מוספי סוף השבוע של ישראל היום.
מתמחה בתחומי משפט וחברה, סיקור מגזין-דוקומנטרי של אירועי אסון, טראומה, פוסט-טראומה והחלמה.
עוסקת רבות בנושאים שקשורים במיגור האלימות בישראל ובמשפחה, קידום זכויות נפגעי ונפגעות עבירה, זכויות הילד וזכויות אדם.
לפני כן הייתה כתבת צפון בחדשות 13 ובמשך שנים כתבה בידיעות אחרונות.
ברקן נולדה בחיפה בשנת 1977. למדה בתיכון אליאנס ושירתה בצבא.
סיימה תואר ראשון משולב במדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר כותרת לעיתונאות ותקשורת.
ברקן מרצה במחלקה לתקשורת בבית הספר למדעי החברה והרוח של המכללה האקדמית כנרת.
בינואר 2023 הוענק לברקן אות המאבק באלימות מינית לשנת 2023 מטעם איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית.
בשנת 1999 עשתה התמחות כעורכת משנה של תוכנית הבוקר בוקר טוב ישראל בהגשת מיכה פרידמן.
בשנת 2005 החלה לכתוב במקומונים "כל העמק והגליל" וידיעות חיפה (ידיעות תקשורת).
בשנת 2006 החלה לכתוב בעיתון מעריב בתחום הפלילים ובתחום המוניציפלי של אזור המרכז.
בשנת 2008 הצטרפה לידיעות אחרונות ככתבת בריאות בדסק החדשות ולאחר מכן הייתה כתבת הרווחה של העיתון.
בשנים האחרונות ברקן כותבת בעיקר במוספי העיתון "שבעה ימים", "המוסף לשבת" ו-"24 שעות".
באפריל 2023 מונתה ברקן לכתבת לענייני הצפון של רשת 13, שם עבדה כשנה.
ביוני 2024 החלה לעבוד בעיתון ישראל היום.
כתבותיה עוסקות ברווחה, אוכלוסיות מוחלשות, אלימות במשפחה והעלאת מודעות לתקיפות מיניות של גברים ונשים, פלילים, משפט ואירועי קיצון.
בשנת 2006, בהיותה עיתונאית במעריב סיקרה את מלחמת לבנון השנייה, ובשנת 2009 סיקרה מטעם ידיעות את מבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2010 נשלחה על ידי ידיעות אחרונות לסקר את רעידת האדמה בהאיטי.
בין היתר ליוותה את פעילותה של משלחת צה"ל בהקמת בית חולים שדה והתלוותה למשימות החילוץ של יחידת חילוץ והצלה של פיקוד העורף.
בשנת 2014 במהלך מבצע צוק איתן, סיקרה את מאבק משפחת אורון שאול שנעדר מאז.
בשנת 2015 נשלחה מטעם העיתון לסקר את רעידת האדמה בנפאל.
בין היתר התלוותה למשלחת הישראלית שחיפשה אחר הישראלים הנעדרים ומנותקי הקשר של פיקוד העורף וסיפרה את סיפוריהם של תושבי הכפרים שניזוקו.
בהמשך תחקיר על רפי יעקובי, הפסיכולוג ששידל מטופלות לקיים יחסי מין עם בנו ועם גברים רבים – במסגרת התחקיר הגיעה לקליניקה של יעקובי עם מצלמה נסתרת ותיעדה את האופן שבו הוא מטפל.
לאחר התחקיר הוגשה תלונה למשרד הבריאות, ולאחר מספר דיונים בבית הדין המשמעתי רישיונו כפסיכולוג נשלל.
ברקן הייתה בין החושפות הראשונות של פרשת אלון קסטיאל, פרסום ראיון ראשון חשוף עם הנפגעות שבחרו להיחשף בפנים גלויות וחשיפת העובדה שדווקא המתלוננות הראשונות לא נכללו בכתב האישום.
לאחר ההרשעתו של רומן זדורוב בבית המשפט העליון התעמקה ברקן בפרשת הרצח של הילדה תאיר ראדה ופרסמה כתבות ותחקירים בנושא.
ברקן חשפה כי הטלפון של תאיר ראדה נעלם ולאחר פרסום הכתבה הוא נמצא.
בתחקיר בן שלושה חלקים חשפה ברקן סכנות האורבות לילדים ברשת.
שבועיים של שיטוט בזהות בדויה של ילדה בת 12 חשפה בכתבה עולם מזעזע שמתקיים במקביל למציאות היומיומית.
בינואר 2020 חשפה את "תמלילי החקירה הגנוזים של אייל גולן" – 12 שעות חקירה שמעולם לא נחשפו של הזמר אייל גולן בחקירתו במשטרה.
בין הסיפורים והתחקירים הבולטים של ברקן "דקה אחר דקה שמענו את הקול של שירה נחלש, עד שלא שמענו אותה בכלל" - ראיון ראשון עם משפחתה של שירה איסקוב ששרדה ניסיון רצח על ידי בעלה לשעבר.
"הסדר טעון" - מונולוגים של נשים נפגעות אלימות במשפחה שהתיק בעניינן נסגר בעסקת טיעון מקלה לבני הזוג הפוגעים.
נערים חוקרים את ילדי השואה, Nrg מעריב, 16 באפריל 2007
"אותי רצחו שנים ובסוף אני הרוצחת" - ראיון ראשון עם סימונה מורי שהורשעה ברצח בן זוגה המתעלל – עם יציאתה מהכלא.
"מתי זה ייגמר אני לא יכולה לשאת את זה יותר" - חשיפת תנאי העדתה הקשים של נפגעת האונס הקבוצתי באילת – נערה בת 17 שנאלצה לעמוד בחקירה נגדית מול 11 סניגורים.
אופן מתן העדות השתנה בעקבות השיח שהכתבה יצרה.
"אבא אמר לי לעצום עיניים והרים אותי מעל הגופה של אמא" – מה עובר על ילדים שהיו עדים לרצח אימם בידי אביהם וכיצד מתנהלת חקירת הילדים הרגישה שלהם.
הראשונים לזוועות – מונולוגים של שבעה פרמדיקים שמגיעים לזירות הקשות של אלימות ורצח במשפחה, והמראות הקשים שהם סוחבים איתם.
נעליים גבוהות הן נעליים אשר גבוהות מגובה הקרסול כגון נעלי אולסטאר, אייר ג'ורדן, Air Force , ואנס, Reebok Freestyle ו-Nike Air Yeezy ומשמשות כנעלי סניקרס או נעלי ספורט.
הנעליים הגבוהות החלו להיות בשימוש נפוץ לראשונה בשנות ה-80, אז שימשו בעיקר כנעלי כדורסל אשר היו מגנים על הכדורסלנים מפני פגיעה בקרסוליים.
סוגים שונים של נעלי כדורסל מתאפיינים בכריות אוויר לצמצום פגיעות, קפיצים וסוליה אחידה על כל הנעל.
הנעליים החלו לצבור פופולריות החל משנות העשרים של המאה העשרים ואחת בעיקר בקרב בני נוער.
קבוצות מעריצי איידול רבות כגון Shinee ו-Kara , נוהגות להתאפיין בנעלים גבוהות גם הן.
לצורך כך מקובלות כיום, במרבית צבאות העולם, נעלי עור גבוהות.
נעלי צבא גבוהות הפכו גם למוצר אופנה בתרבות הגותיקה והפאנק.
נעליים מינימליסטיות או נעליים יחפות מיועדות לדמות בקירוב תנאי ריצה או הליכה יחפים וזאת בהשוואה לנעליים מסורתיות.
מחקרים מראים כי נעילת נעל מינימליסטית יכולה לסייע בשיפור כלכלת ריצה, כוח כף הרגל ותפקוד הקשת.
Coetzee ושותפיהם הנעלה מינימליסטית כבעלת סוליה וגפה ששוקלות עד 200 גרם, בעלות גמישות רבה, גובה עקב של עד 20 מילימטרים ו"הפרש עקב-בוהן" של עד 7 מילימטרים.
באופן כללי, ישנם שני סוגים של נעליים מינימליסטיות:
נעלי ריצה יחפות מאופיינות בהיעדר הפרש גובה בין העקב לבהונות, ללא תמיכה בקשת הרגל, ריפוד מינימלי בעקב וסוליה דקה מאוד של כ-3–10 מ"מ.
כמו כן, קופסת האצבעות רחבה כדי לספק יותר מקום לבהונות.
דוגמאות כוללות את Vibram FiveFingers ואת Merrell Glove, המשתמשות בסוליה חיצונית המיוצרת על ידי Vibram, או את Xero Prio.
נעלי ריצה מינימליסטיות נמצאות בין נעלי ריצה מסורתיות לנעלי ריצה יחפות.
יש להן הפרש קטן בין העקב לבהונות של כ-4–8 מ"מ, ריפוד מופחת ותמיכה מופחתת בקשת הרגל.
רוחב קופסת האצבעות נמצא בדרך כלל בין נעלי ריצה יחפות לנעלי ריצה מסורתיות.
מתוך הכרה בתנועת הריצה היחפה, גם חברות גדולות החלו לייצר נעליים המיועדות לפלח לקוחות זה.
עם זאת, נעליים אלו אינן עונות לרוב על הדרישה של נעל מינימלית או יחפה.
דוגמאות כוללות את Nike Free, בעלת עקב של 17 מ"מ שמשווקת כנעל ריצה מינימליסטית, אך ייעוד זה שנוי במחלוקת.
בניגוד לנעליים 'יחפות' ו'מינימליות', אחד המונחים השיווקיים המופעלים עבור פלח מוצרים זה הוא 'ריצה טבעית'.
סקירה משנת 2022 מצאה שנעליים מינימליסטיות מגדילות את הגודל והחוזק של שרירי כף הרגל אצל אנשים בריאים.
נעליים (בהולנדית: Schoenen) הוא ציור שהושלם על ידי האמן הפוסט-אימפרסיוניסטי ההולנדי וינסנט ואן גוך בין ספטמבר לנובמבר 1886 בפריז.
היצירה נמצאת באוסף מוזיאון ואן גוך באמסטרדם.
בנוסף לציור משנת 1886, ואן גוך יצר גרסאות נוספות של אותו נושא בין השנים 1886 ו-1887.
מקור היצירה בביקור של ואן גוך בשוק פשפשים באזור מונמארטר בפריז בשנת 1886, שם רכש זוג נעליים בלויות.
הנעליים הבלויות היו נושא בלתי שגרתי לציור.
מכר של ואן גוך בפריז תיאר כיצד האמן קנה נעלי עבודה ישנות בשוק הפשפשים, צעד עמן בבוץ עד שהתלכלכו לחלוטין, ורק אז חש שהן מעניינות מספיק לציור.
ואן גוך צייר מספר טבעות דוממות בנושא זה.
הציור "נעליים" צויר על גבי יצירה קודמת – נוף מדירתו של אחיו תיאו.
ואן גוך נהג להשתמש באותו קנבס יותר מפעם אחת, לעיתים קרובות כחסכון בעלויות.
לאחר מותו של ואן גוך, הפך הציור לנושא לפרשנויות אמנותיות ופילוסופיות שונות, בין היתר על ידי מרטין היידגר, מאיר שפירו וז'אק דרידה.
הציור תואר כ"יצירת ההנעלה המפורסמת ביותר בתולדות האמנות המודרנית".
נעם גדרון (נולד ב-1983) הוא פרופסור חבר במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, המתמחה ב, דפוסי הצבעה, קיטוב פוליטי, פופוליזם ושחיקה דמוקרטית.
נולד ב-1983 בקדרון לרונית ולאמיר, בנם של משה גדרון ותמר לבית הוז (בתם של דב הוז ורבקה לבית שרתוק).
גדרון זכה במספר פרסים ומענקים, ביניהם פרס יורם בן-פורת, מלגת אלון, וכן פרס צ'ייס לתזה הטובה ביותר בפוליטיקה בינלאומית מאוניברסיטת הרווארד על עבודת הדוקטורט שלו, שכותרתה: Many Ways to be Right: The Unbundling of European Mass Attitudes and Partisan Asymmetries across the Ideological Divide.
בשנת 2018 החל ללמד במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית, בשנת 2021 קודם למשרת מרצה בכיר, וב-2023 מונה לפרופסור חבר במחלקה.
בשנת 2023 זכה במענק ERC מועצת המחקר האירופית לטובת מחקר רב שנתי בנושא: כיצד משפיעות וריאציות של לאומיות על הקיטוב הפוליטי.
בשנים 2024–2025 היה חוקר עמית ב באוניברסיטת סטנפורד.
נעם גדרון ויניב רוזנאי, דמוקרטיה בנסיגה: פופוליזם, קיטוב וההפיכה המשטרית, סדרת אתגרי הדמוקרטיה, כנרת זמורה־ביתן דביר 2025 .
סבו הוא משה גדרון וסבתו תמר היא בתם של רבקה ודב הוז.
נשוי לבן זוגו, שקד אפיק, ואב לשני ילדים.
נעם זוהר (נולד) הוא פילוסוף ישראלי, המתמחה בפילוסופיה יהודית וכללית ובאתיקה יישומית.
הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן ועמית מחקר במכון שלום הרטמן בירושלים.
נעם זוהר נולד בשכונת קטמון בירושלים לאורה ויצחק זוהר.
ביום העצמאות ה'תשכ"ט זכה בחידון התנ"ך.
רכש השכלתו הגבוהה באוניברסיטה העברית בירושלים, בה השלים דוקטורט בפילוסופיה בשנת 1991. בנוסף להשכלתו האקדמית, הוסמך לרבנות.
את עיקר הקריירה האקדמית עשה באוניברסיטת בר-אילן: הוא הצטרף לסגל המחלקה לפילוסופיה (הכללית והיהודית), בה שימש מרצה וחוקר לאורך שנים, ובה התקדם עד לדרגת פרופסור חבר ולאחר מכן פרופסור מן המניין.
תחומי המחקר וההוראה העיקריים שלו כוללים את מחשבת חז"ל ופילוסופיה של ההלכה, לצד פילוסופיה מוסרית ומדינית עם דגש על אתיקה יישומית.
במהלך עבודתו באוניברסיטת בר-אילן ייסד ועמד בראש התוכנית ללימודים מתקדמים בתחום הביואתיקה במחלקה לפילוסופיה, תוכנית המכשירה תלמידי מחקר בתחומי האתיקה הרפואית והביואתיקה.
נשוי לפרופסורית ענת זוהר, הורים ל-4, מתגוררים ביישוב נטף שבהרי ירושלים.
בסוד היצירה של ספרות חז"ל: העריכה כמפתח למשמעות (2007)
נעם הנגבי (נולד ב-20 ביולי 1958) הוא מומחה טכנולוגי ומנהל ישראלי בתחום הבנקאות והפיננסים.
כיהן בדירקטורים בבנקים ובמוסדות פיננסים ישראלים, מכהן כיו"ר דירקטוריון בנק הפועלים החל מפברואר 2025.
הנגבי נולד ב-1958. למד לתואר ראשון בכלכלה ובמדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן.
את שירותו הצבאי ביצע ביחידת ממר"ם, שם רכש ניסיון מעשי בתחום מערכות המידע והתקשוב.
בשנים 2000–2011 שימש כסמנכ"ל בכיר בבנק דיסקונט, ובמסגרת תפקידיו ניהל את חטיבת התפעול והמידע, חטיבת הבנקאות הקמעונאית וחטיבת השיווק.
בתקופה זו הוביל את פרויקט "אופק", שנועד להקים מחדש את מערכות המחשוב של הבנק.
בשנים 2015–2019 עמד בראש אגף מערכות מידע ותקשוב במכבי שירותי בריאות, שם היה אחראי להקמת תשתיות טכנולוגיות למתן שירותים דיגיטליים לחברי הקופה.
כיהן כדירקטור וכיו"ר במספר חברות בתחום הפיננסים והטכנולוגיה, בהן בנק מרכנתיל דיסקונט, בנק דיסקונט למשכנתאות, חברת כרטיסי אשראי לישראל, דיינרס קלאב ישראל, שירותי בנק אוטומטיים (שב"א) ומרכז סליקה בנקאי (מס"ב).
בנוסף, היה מעורב בפרויקטים טכנולוגיים לאומיים, ובהם הקמת מערכת ביקורת הגבולות של מדינת ישראל וניהול פרויקט "יבקע" למעקב טכנולוגי בנקאי.
בשנת 2019 מונה לדירקטור חיצוני בבנק הפועלים, וכיהן כיו"ר ועדת טכנולוגיית מידע וחדשנות טכנולוגית, וכן כחבר בוועדות האשראי, הביקורת, הממשל התאגידי ומחזיקי העניין.
בינואר 2025 נבחר ליו"ר דירקטוריון הבנק, תפקיד אליו נכנס ב-17 בפברואר 2025.
הנגבי נשוי ואב לשתי בנות.
נעם שֶׁריף (7 בינואר 1935 – 25 באוגוסט 2018) היה מוזיקאי, מלחין, מנצח, מחנך ומעבד ישראלי, חתן פרס א.מ.ת.
לשנת 2003 ופרס ישראל למוזיקה לשנת 2011.
שריף נולד ב-1935 ברמת גן, בן לטובה ומאיר ואח לבת-שבע שריף.
גדל בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה.
כבר בנעוריו בלט בכישרונו בתחום ההלחנה והניצוח.
הוא למד נגינה בפסנתר ובכינור, ובשירותו הצבאי כאשר הוא היה בתזמורת צה"ל (התקבל לאחר ששוחרר מחטיבת גבעתי אחרי שעבר מבחנים בתזמורת) ניגן שריף בקרן יער בהדרכת הורסט סלומון.
את השכלתו המוזיקלית רכש בתל אביב אצל פאול בן-חיים וזאב פריאל במקביל ללימודיו בחוג לפילוסופיה וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך לימודיו החל לנצח וייסד את התזמורת של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1957 בחר המנצח ליאונרד ברנשטיין את יצירתו של שריף "אקדמות למועד" לחנוך את היכל התרבות בתל אביב בביצוע התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
שריף המשיך את לימודיו בברלין אצל בוריס בלכר (קומפוזיציה) ובזלצבורג אצל איגור מרקביץ' (ניצוח).
שריף שילב ביצירותיו אלמנטים מוזיקליים מתוך התרבות הים-תיכונית העתיקה תוך כדי שילובם עם מורשת המערב.
יצירותיו זכו להצלחה בעולם ומופצות על גבי תקליטורים של חברות בין-לאומיות בביצוע תזמורות חשובות: הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת רשות השידור הבריטית ועוד.
שריף הלחין ותיזמר את שירי ההצגה המכשפה שהעלה תיאטרון גיורא גודיק ב-1970.
בין יצירותיו החשובות שלוש יצירות ווקאליות, המהוות טרילוגיה:
מחיה המתים – הראשונה בסדרה.
ביצוע הבכורה היה באמסטרדם 1987, על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
היצירה כתובה לתזמורת, מקהלת גברים, מקהלת נערים ושני סולנים חזנים (טנור ובריטון).
"מחיה המתים" מבוסס על המסורת המוזיקלית של יהודי מזרח אירופה וגם על נעימות מהמסורת האוריינטלית הקדומה של השומרונים.
היצירה מחולקת לארבעה חלקים: 1. חיי היהודים בתפוצות (עד השואה); 2. שואה; 3. קדיש ויזכור; 4. תחייה ותקומה.
פסיון ספרדי – ביצוע הבכורה היה בטולדו שבספרד 1992, על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה ועם הטנור פלאסידו דומינגו כסולן.
תהילים של ירושלים – ביצוע הבכורה היה בירושלים ב-1995 לרגל פתיחת החגיגות של 3,000 שנה לירושלים.
היצירה כתובה לתזמורת וארבע מקהלות ילדים, המפוזרות ברחבי האולם, שרות בעברית ובלטינית.
לכבוד היובל לישראל (1998) כתב שריף יצירה נוספת לתזמורת וארבע מקהלות ילדים בשם "בראשית".
היצירה בוצעה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה.
כחלק מחגיגות היובל בוצעה שנית היצירה "מחיה המתים" על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה ובקונצרט ייחודי ב"יד ושם" בירושלים.
שריף סיים להלחין אופרה בשם "גולם 13" (2008) וכן רביעיית מיתרים, "רביעיית רוזנדורף", בהשראת ספרו של נתן שחם בשם זה.
שריף גם כתב מוזיקה לסרטים "תעלת בלאומילך", "סיניה" ו"הגן".
שריף ניצח בקביעות בארץ ובעולם, על יצירותיו ועל יצירות מרפרטואר רחב מארצות העולם.
בין השנים 1973–1982 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הקיבוצית, שעימה יצא לסיבוב הופעות ברחבי אירופה, ארצות הברית ומרכז אמריקה.
בין השנים 1989–1995 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
בין השנים 2002–2005 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית.
בעונה הראשונה תחתיו (2002–2003) זכה בפרסי העיתונות והקהל.
בין השנים 2004–2013 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית חיפה.
שריף לימד מאז שנת 1963 קומפוזיציה וניצוח.
הוא לימד באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב, באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, ב-Musikhochschule בקלן ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג.
ב-1990 התמנה לפרופסור בתחום הקומפוזיציה והניצוח באקדמיה הישראלית למוזיקה על-שם רובין.
בין השנים 1998–2000 כיהן כראש האקדמיה למוזיקה במוסד זה.
בין השנים 2012–2018 היה דקאן של בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו.
ב-1970 יזם קונצרט משותף של התזמורת הפילהרמונית הישראלית עם הצ'רצ'ילים.
בראשית שנות השבעים הגיש בטלוויזיה הישראלית את הסדרה "כל המנגינות", בה ניתח מוזיקה של מלחינים ישראלים, בהם מרדכי זעירא, דובי זלצר, דוד זהבי, משה וילנסקי וסשה ארגוב.
כמו כן, העביר תוכניות מוזיקה רבות אחרות ברדיו ובטלוויזיה.
כחלק ממעורבותו לעשייה תרבותית ייסד וערך פסטיבלים רבים למוזיקה ברחבי ישראל.
בין השאר, שימש כיועץ המוזיקלי של פסטיבל ישראל.
שריף יצר את "שחרית מוזיקלית 11:11", סדרת קונצרטים פופולרית המתקיימת במועדון צוותא.
לאורך השנים העביר שריף בקביעות קורסים למנצחים ומלחינים צעירים בארץ ובעולם.
גם כשניהל מוזיקלית את התזמורת הסימפונית חיפה, ייסד פרויקט המתקיים אחת לחודש בו מבוצעות יצירותיהם של מלחינים צעירים.
שריף זכה בפרס אקו"ם, ב-2011 זכה בפרס ישראל, וב-2003 זכה בפרס א.מ.ת המוענק על הצטיינות והישגים אקדמאים או מקצועיים בעלי השפעה מרחיקת לכת ותרומה מיוחדת לחברה.
בשנת 1991 קיבל שריף את פרס אנגל.
יצירותיו של שריף הודפסו בהוצאות IMI, C.F Peters Edition, ו-Frankfurt.
שריף היה נשוי שלוש פעמים.
אשתו הראשונה, צפרירה, נפטרה מסרטן לאחר 17 שנות נישואים ולהם שני בנים.
מאשתו השנייה, דניאלה אוראל, נפרד לאחר שבע שנות נישואים.
אשתו השלישית הייתה המלחינה אלה מילך-שריף, שלה היה נשוי עד שנפטר, ולהם בן משותף.
בערוב ימיו התגורר באבן יהודה.
נעם שריף נפטר ב-25 באוגוסט 2018 בעקבות אוטם שריר הלב בלניאדו - מרכז רפואי צאנז בנתניה.
הוא הובא לקבורה בבית העלמין בקיבוץ שפיים.
עיריית תל אביב-יפו קבעה לוחית הנצחה לנעם ובת שבע שריף בכניסה לביתם ברחוב העבודה 28.
נַעֲמָה, בתו של למך בן מתושאל מצלה אשתו, היא דמות הנזכרת בספר בראשית בסדר הדורות שבין אדם לנח.
בספר היובלים אשתו של נח איננה נקראת נעמה, אלא אֶמְזָרָה בת רקיעאל (או רָכֵאֵל), בת אחות אביו.
יש הסוברים כי שמה של נעמה, שפירושו "נעימה", מעיד על כך שמעשיה היו רצויים בעיני אלוהים.
לעומתם, דעות אחרות טוענות כי נעמה הייתה עובדת אלילים, שנהגה לשיר שירים "נעימים" לפסלים.
נַעֲמָ"ה (שם קודם: נעמי) הוא התנחלות ומושב חקלאי צפונית ליריחו.
הוא היישוב הדרומי ביותר במועצה אזורית ערבות הירדן, כשני קילומטרים מצפון ליריחו.
זהו היישוב היחיד הנמצא ממזרח לכביש 90 באזור הבקעה, מלבד קדם ערבה.
המושב הוקם ב-1982 בערבת-יריחו, כ-3 ק"מ צפונית לח'רבת אל-מפג'ר.
היישוב נקרא בראשיתו "נעמה", אך שמו הוחלף על ידי ועדת השמות ל"נעמי" בטענה ששם עברה נעמי בדרכה עם רות המואביה חזרה לבית לחם שביהודה.
לאחר מלחמת לבנון השנייה הובילה ליאורה חסון, אחת מתושבות היישוב, שבנה נפל במלחמה, מאבק לשינוי השם באופן רשמי לנעמ"ה - נוער עברי מיישב הבקעה.
המושב הגיע בראשית שנות ה-90 לגודל של 45 משפחות.
בשנת 2013 היו כל 45 הבתים במושב מאוכלסים והוחל בהכנת מגרשים ל-21 בתים בהרחבה עבור בני היישוב.
בהמשך הוכשרו שטחים נוספים לקליטת תושבים חדשים שאינם בנים חוזרים.
בעשורים הראשונים של המאה ה-21 נהנה המושב מביקוש גבוה לקליטה ומגדילת האוכלוסייה הצעירה.
כיום מונה המושב כ-80 בתי אב.
תושבי נעמה עוסקים בעיקר בתחום החקלאות, בגידול תמרים, תבלינים ירוקים, מטעים, וירקות.
בשל הקרבה לעיר ירושלים, רבים מתושבי המושב עוסקים במקצועות חופשיים בעיר.
צוות תרבות וקהילה מפיק פעילויות תרבות לחברי המושב, הכוללות ציון משותף של מועדי וחגי ישראל, טיולים מאורגנים ברחבי הארץ ובילוי משותף במועדון החברים.
במושב פועלים מעון יום, גן ילדים, גני משחקים, מגרשי ספורט, ג'ימבורי, בריכת שחייה, חדר כושר, מועדון חברים ומועדון נוער.
נעם רותם (נולד ב-9 בינואר 1974) הוא זמר-יוצר ישראלי, סולן להקת קרח תשע לשעבר.
רותם החל לעסוק במוזיקה בתקופת התיכון בקרית חיים, כשהיה הגיטריסט בלהקת קאברים בשם מציצואנה.
לפני הגיוס יצא לשנת שירות במסגרת הנוער העובד והלומד ולקח חלק פעיל בגרעין אנוש מחזור קא.
בגיל 19, והוא חייל בגלי צה"ל, הוקמה להקת קרח תשע.
בשנת 1997 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "תחילתם של החיים הנכונים", בהפקתם המוזיקלית של משה לוי ואסף תלמודי.
האלבום הניב כמה להיטי רדיו: "אמהות צעירות", "סרטים", ו"איתו לנצח", הנחשב לשיר האהבה ההומוסקסואלי המפורש הראשון שנכתב בעברית.
בשנת 1999 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "קרח תשע" גם הוא בהפקתם של לוי ותלמודי.
בשנת 2000 הוציאה הלהקה את להיטה האחרון, "אסף אמדורסקי", שעסק באישה המעריצה את הזמר.
חודשים ספורים לאחר צאת הסינגל התפרקה הלהקה.
חברי הלהקה הקימו להקה חדשה בשם "קוסקים", אך רותם פנה לקריירת סולו.
למרות זאת הוא הופיע מספר פעמים עם חברי הלהקה ואף שיתף איתם פעולה בכתיבת שירים.
בתקופה זו השתתף רותם כגיטריסט ותרם קולות רקע לאלבום הבכורה של שלומי שבן, וכן הפיק מספר שירים באלבומו השני של עדי רן.
בשנת 2004 הוציא רותם באופן עצמאי את אלבום הסולו הראשון שלו, "חום אנושי", בהפקת אסף תלמודי.
האלבום הורכב משירי רוק בעלי טקסטים אישיים וחושפניים, וגרסת כיסוי עברית לשיר מהאלבום Lodger של דייוויד בואי, "Fantastic Voyage", בשם "מסע פנטסטי".
בין המשתתפים באלבום אסף אמדורסקי, ושלומי שבן שתרם לאלבום את השיר "הומור".
בשנת 2006 הוציא רותם את הסינגל "עזרה בדרך", איתו הופיע בפסטיבל השירים של ישראל.
אלבום הסולו השני שלו, "עזרה בדרך", בהפקת לני בן-בשט ואדם שפלן יצא ב-2007. האלבום מכיל גם הוא טקסטים אישיים, ומורכב ברובו משירים שנכתבו על ידי רותם כשאשתו הייתה חולה בסרטן.
אחד השירים הוא גרסת כיסוי עברית לשירו של לו ריד, "Sword of Damocles", בשם "חרב דמוקלס".
השירים עוסקים במחלות ובמוות, וחלקם מוקדשים לידידים ומכרים של רותם שנפטרו, ביניהם הסופר ואיש הרדיו אורי לוטן שלו הוקדש השיר "ללכת כמו אריה".
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "עולה ויורד", שנכתב בהשראת השירים I Hung My Head ו-Hurt של ג'וני קאש (במקור של סטינג וניין אינץ' ניילז, בהתאמה), והסינגל "לפני תהום", שנכתב לזכרה של מירי בן-יוסף.
האלבום "עזרה בדרך" נבחר כאחד מחמשת אלבומי העשור בבחירת מבקרים ויוצרים מטעם גלי-צה"ל.
מתוך האלבום הצליחו השירים: "עזרה בדרך" ו"עולה ויורד".
לאלבומו השני של יוני בלוך, "הרגלים רעים", כתב רותם את השיר "תני לי חבל" שהלחין בלוך.
בשנת 2008 הקליט רותם גרסת כיסוי לשירו של יובל בנאי "מכת שמש" עבור הפרויקט "עבודה עברית".
בשנה זו השתתף רותם כשחקן, ואף הלחין את המוזיקה להצגה "פדרה מאוהבת" (במקור Phaedra's Love) ועל כך היה מועמד לשני פרסי תיאטרון הפרינג' הישראלי.
בשנת 2009 זכה רותם בפרס אקו"ם לעידוד תמלילן.
בדצמבר של אותה שנה הוציא סינגל בשם "הכיתה שלנו", גרסת כיסוי לשיר מחאה מאת הזמר הפולני יאצק קצ'מרסקי (Jacek Kaczmarski).
בעקבות הביצוע המחודש הוא הוזמן באותה שנה לסיבוב הופעות בפולין.
בשנת 2010 השתתף באלבום המחווה למאיר אריאל "רישומי פחם בצבע", בחידוש ל"שיר התעסוקה", וכמו כן השתתף באלבום להקת אל המשורר.
בשנת 2011 יצא אלבומו השלישי "ברזל ואבנים", בהפקתו המוזיקלית של אביחי טוכמן, ובשיתוף המפיק הבריטי גארת' ג'ונס.
האלבום מכיל עשרה שירים ובהם השיר "קראת לי קין".
האלבום "ברזל ואבנים" נבחר כ"אלבום השנה" תשע"א של אתר האינטרנט וואלה!, במגזין "פנאי פלוס" וברדיו קול הקמפוס.
כמו כן נבחר לאלבום השנה על ידי מבקר עיתון "הארץ" בן שלו.
באותה שנה תרם רותם את הטקסט "ימים נוראים" לאלבומו של ברי סחרוף "אתה נמצא כאן", וכתב את הטקסט לשיר "הלב הנטוע", שהופיע בעבודתה של האמנית יעל ברתנא שהוצגה בביאנלה של ונציה.
אלבומו הרביעי "נשורת" יצא בפברואר 2014, בהפקה מוזיקלית משותפת לו ולדני מאיר, שמתוכו זכה להצלחה שיר הנושא.
בסוף אותה שנה הוציא שיר חדש נוסף שלא נכלל באלבום בשם "שמש שקרנית".
בשנת 2015 הפיק רותם את אלבומו השלישי של הזמר-היוצר איתמר רוטשילד שבו גם כתב והלחין את שיר הנושא "בין שקיעה ובין זריחה", וכן השתתף בכתיבת הטקסטים לאלבום הבכורה של הזמר שי צברי.
בשנת 2016 הפיק את אלבומן השני של הצמד The Aprons והיה שותף לכתיבה והלחנה של השיר "חתלתול" באלבום "המסלול המואר" של ערן צור.
בשנת 2017 השתתף בסרטו של ניר ברגמן "להציל את נטע", שבו ביצע את שירו "עזרה בדרך".
במרץ 2021 הוציא את אלבומו החמישי "מעגל האור".
עובד אפרת הפיק את האלבום והשתתפו בו בין השאר המוזיקאים גבע אלון, קרני פוסטל, אוהד קוסקי וג'נגו.
ראשיתו של האלבום בכתיבת השיר "מעגל האור" שנוצר כשיר הנושא לסרט "15 שנה", ולאחריו המשיך רותם ויצר את שאר שירי האלבום.
ב-15 בנובמבר 2023 הוציא רותם גרסה אקוסטית חדשה לשירו "עזרה בדרך".
רותם היה נשוי לענת סילמן, בהמשך סיפר על התמודדותה של אשתו עם מחלת הסרטן.
תחילתם של החיים הנכונים (1997)
נעם נדב (נולד ב-10 ביולי 1957) הוא מאייר של ספרי ילדים וספרי לימוד, קומיקסאי ותסריטאי סרטי אנימציה ישראלי.
נדב, יליד ירושלים, התקבל בתום שרותו הצבאי לבית הספר "בצלאל", וסיים בו 4 שנות לימוד במגמת הגרפיקה.
משנת 1982 עד 1985 עבד כאנימטור בסטודיו של רוני אורן, ואחר כך החל לעבוד כעצמאי בתחום האיור והאנימציה.
לאורך השנים אייר ספרי ילדים, ספרים למבוגרים, ספרי לימוד רבים, עיתונים וסרטי פרסומת.
בין השאר נדב כתב וצייר סיפורי קומיקס בעיתון "חדשות", סדרת קומיקס בשיתוף עם קובי ניב בעיתון הילדים "כולנו", שתי סדרות קומיקס: "קשרי משפחה" ו"סיפורי ראשונים" במוסף "יעקב" של העיתון "מעריב" והסדרה "איש הפנדה" בשיתוף עם המחבר תמיר ראונר במגזין לילדים "עיניים", ספר ילדים של רוני גנור.
כמו כן נדב הוא המאייר של הדמויות בפרסומות הישנות של "זמן התפוח" מטעם מועצת הפירות והוא גם היוצר של המותג של מוסף "קפטן אינטרנט", מדור המחשבים והאינטרנט בגרסה המקוונת של עיתון הארץ.
סיפורי הקומיקס "איש הפנדה" שראונר כתב ונדב צייר ושהתפרסמו במשך 12 שנה ב"עיניים" הופיעו בשנת 2006 כספר "פנד, סיפורו של פנד האדום" בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
בשנת 2011 אייר נדב את 'שירי המגילה' של איציק מאנגר, שנדפסו במהדורה דו-לשונית שתרגם וערך ההיסטוריון דוד אסף (הוצאת חרגול ועם עובד).
בשנת 1992 זכה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק עבור איוריו לספר "ארנבת ארנבת מה את חושבת" מאת חיה שנהב (הוצאת שוקן 1990).
בשנת 2012 זכה נדב בתחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן מטעם המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס.
בשנת 2019 הוא פרסם ספר "המגפיים שהצילו את ירושלים".
בשנת 2024 זכה בפרס עיפרון הזהב למפעל חיים בתחום הקריקטורה.
נדב משמש מרצה בכיר במסלול לאנימציה במחלקה לאומנויות המסך ב"בצלאל".
נדב הוא בנם של ההיסטוריון מרדכי נדב ושל חוקרת הקבלה יעל נדב.
אחיו יהונתן נדב הוא מו"ל.
נדב נשוי לשועא ואב לשלושה.
נעם סלונים (נולד בירושלים) הוא מדען ישראלי המתמחה בבינה מלאכותית ואשר עסק גם בכתיבת תסריטים לטלוויזיה.
באוקטובר 2025 ראה אור רומן הביכורים שלו, "זיכרונות מפוקפקים", בהוצאת כנרת.
נולד וגדל בירושלים, בשכונת קטמון הישנה.
אמו, ניצה, נישאה לאביו אליהו לאחר שהתאלמנה והיו לה שי בנים מנישואים קודמים.
לנעם עוד אח אחד מאביו.
ארבעת הילדים גדלו יחדיו כארבעה אחים.
אביו נפטר כאשר היה סלונים בן 12. סלונים למד בתיכון בית חינוך בשכונתנו והיה חניך ומדריך בשבט מודיעין - צופי ירושלים.
בשנת 2002 סיים סלונים דוקטורט בהצטיינות יתרה במרכז לחקר המוח באוניברסיטה העברית תחת הנחייתו של פרופסור נפתלי תשבי.
עבודת הדוקטורט שלו התמקדה בתאוריה וישומים של שיטת צוואר הבקבוק של האינפורמציה .
בשנים 2003–2007 התמחה בלימודי פוסט-דוקטורט במכון לחקר הגנום באוניברסיטת פרינסטון בהנחיית פרופסור ביל ביאליק ופרופסור סעיד טבזואי.
בשנת 2007 הצטרף למעבדת המחקר של IBM בישראל שם הוא עבד כחוקר בכיר, עד לסוף יוני 2025. בשנים 2022–2025 הוביל שם את תחום היישום של מודלי שפה גדולים; בספטמבר 2025 הצטרף לחטיבת המחקר של גוגל בישראל.
בשנת 2011 סלונים יזם את פרויקט הדיבייטר , במטרה לפתח מערכת בינה מלאכותית ראשונה מסוגה המסוגלת להתמודד מול יריב אנושי בדיבייט פומבי.
סלונים הוביל את פיתוח המערכת יחד עם דוקטור דני גוטפרוינד, ולאחר מכן יחד עם דוקטור רנית אהרונוב, בראש צוות חוקרים נרחב ב-IBM.
המערכת הוצגה לראשונה בשנת 2018 באירוע מצומצם בפני עיתונאים ולאחר מכן בשנת 2019 בדיבייט פומבי בסן פרנסיסקו.
סרט תיעודי המתאר את פיתוח המערכת, "הדיבייטר", נכלל בבחירה הרשמית של הפסטיבל הבינלאומי בקופנהגן לסרטים תיעודיים בשנת 2020. המערכת עצמה תוארה באופן מלא במאמר שפורסם בכתב העת Nature בשנת 2021. סלונים הוא מחבר-שותף של יותר מ-30 פטנטים ויותר מ-100 מאמרים אקדמיים.
ב-1996 שימש סלונים ככותב מערכונים לעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "החמישייה הקאמרית".
בשנים 1995–1996 כתב טור שבועי בעיתון הארץ בנושא מדעי המוח.
בשנים 1999–2000 יצר את סדרת הטלוויזיה "פאזל", יחד עם אמיר כשר.
בשנים 2008–2009 שימש עורך ותסריטאי ראשי של העונה השנייה והשלישית של סדרת הטלוויזיה "המובילים".
בשנת 2025 יצא לאור רומן הביכורים שלו, "זיכרונות מפוקפקים", בהוצאת כנרת.
נולד לאליהו וניצה סלונים, אחיו הוא ברק סלונים.
נעם פדרמן (נולד ב-25 באוקטובר 1969 בירושלים) הוא פעיל ימין קיצוני ישראלי, מראשי תנועת כך.
הוא ריצה מספר עונשי מאסר.
מעצרו המנהלי של פדרמן נחשב בשעתו לארוך ביותר בין העצורים היהודים לאחר שהוחזק כ-9 חודשים בבית סוהר בגין חשד למעורבות בפעילות טרור.
פדרמן גדל והתחנך בשכונת תלפיות בירושלים, בנם של דוד, יליד פולין ורינה, ילידת ארגנטינה.
אביו, דוד פדרמן, איש אצ"ל, נעצר על ידי הבריטים בעקבות פעילותו בארגון והוגלה לכלא באפריקה, היה יקיר העיר ירושלים, מראשי בית"ר וממקימי תנועת נאמני הר הבית.
אחיו, אלי פדרמן, התפרסם בציבור במאי 2002 לאחר שבמסגרת עבודתו כמאבטח ירה והרג מחבל מתאבד פלסטיני בתל אביב לפני שזה הצליח לפוצץ את עצמו.
אחיו הבכור, אהוד, היה שחקן בקבוצת בית"ר ירושלים ואחר כך כיהן שנים ארוכות כמזכ"ל התאחדות התעשיינים בירושלים.
פדרמן הצטרף לתנועת כך בגיל 14. בין השאר היה בין מארגני תנועת הנוער שלה.
למד במחזור הראשון של ישיבת הרעיון היהודי מייסודו של הרב מאיר כהנא.
פדרמן נעצר לראשונה במרץ 1988, והואשם כי הצית פעמיים את כנסיית סנט פול בירושלים, פגע במכוניותיהם של 13 ערבים ובמכוניתו של דובר ארגון שלום עכשיו.
הוא הואשם גם בריסוס הכתובת "טדי בוגד" על בית ראש העירייה טדי קולק, ובציור סיסמאות על בניין הטלוויזיה הישראלית.
במאי 1988 נחשף כי במשפטו, שהיה חסוי, טען כי פעל כסוכן של שירות הביטחון הכללי.
בספטמבר 1988 נידון ל-20 חודשי מאסר, לאחר שהודה בחלק מהמעשים במסגרת עסקת טיעון.
במאי 1989 שוחרר מהכלא לאחר קיצור תקופת מאסרו, אך נחשד שהיה אחראי גם לארגון פעילות "הסיקריקים", קבוצה שפעלה באמצעים אלימים, נגד אנשי שמאל, עיתונאים ואנשי רוח.
עם שחרורו הצטרף כדובר לפעילות קבוצת מדינת יהודה, שביקשה להקים מדינה עצמאית ביהודה ושומרון.
ביולי 1989 נעצר יחד עם שמונה פעילי "מדינת יהודה" בחשד להמרדה והתאגדות אסורה.
לאחר מספר ימים שוחרר בערבות.
בפברואר 1990 נעצר שוב, עקב תקרית בה ירק בפרצופו של פייסל חוסייני.
באותו חודש שבת רעב מול לשכת הגיוס בירושלים במחאה על שלא גויס לצה"ל, עקב פעילתו בתנועת "כך" והרשעתו בפלילים.
ביוני 1990 הואשם בהסתה לאחר שארגן הפגנות וקרא לנקמה במהלך הלווית הורגי הפיגוע בקו 405. ביולי 1990 נעצר לאחר שהדיח קטינים לפרוץ לסניף מפלגת מפ"ם בירושלים.
בספטמבר 1990 הודה כי ארגן את חילול קברו של צעיר פלסטיני נוצרי בבית הקברות בהר ציון מכיוון שהונף מעליו הדגל הפלסטיני.
באוקטובר 1991 נעצר לאחר שפרץ מחסום של צה"ל ליד יריחו ופגע בחייל.
ב-23 במרץ 2000 נעצר, יחד עם ברוך מרזל, טירן פולק, יהודה עציון וברוך בן יוסף, כאשר ביקשו למחות על פגישת האפיפיור יוחנן פאולוס השני עם הרבנים הראשיים לישראל בהיכל שלמה במסגרת ביקורו בישראל.
פדרמן נעצר מנהלית בעקבות מעצר מחתרת בת עין, בחשד שהיה מעורב וסייע למחתרת, ומעצרו הוארך בהחלטת שר הביטחון, שאול מופז.
פדרמן היה נתון 9 חודשים במעצר מנהלי, ולבסוף שוחרר בהחלטה של השופט דוד חשין.
המעצר עורר ויכוח ציבורי נרחב בו גברו הקולות לשחרורו.
השופט בהחלטתו העביר ביקורת על המשטרה ושב"כ על הטיפול בפרשה זו.
לאחר שחרורו, תבע פדרמן את המדינה, וזכה בפיצוי.
ב-2003, במהלך ראיון טלפוני בתוכנית הטלוויזיה של שי ודרור, התבטא פדרמן בחריפות כלפי פוליטיקאים מהשמאל הישראלי באומרו כי "היה שמח לתלות את יוסי ביילין ושמעון פרס", ההתבטאות עוררה הדים רבים וחבר הכנסת מוסי רז פנה למפכ"ל המשטרה בבקשה לפתוח בחקירה פלילית באשר להסתה לרצח.
פדרמן עלה לכותרות ערב ביצוע תוכנית ההתנתקות, לאחר שאיים לפגוע במסילות רכבת, משרדי ממשלה וכלי תקשורת שונים כתגובה לאישור תוכנית ההתנתקות על ידי הכנסת.
על רקע איומים אלו, פדרמן נעצר בשנית במעצר מנהלי, במהלכו עתר לבג"ץ מספר פעמים, אך עתירותיו נדחו.
ב-2006 ניסה פדרמן להקריב קורבן בשער האשפות, ועתר לבג"ץ בבקשה לפנות את קברה של לילי שרון, רעייתו המנוחה של ראש הממשלה, אריאל שרון, בטענה כי נקברה בצורה לא חוקית (לילי שרון נקברה בגבעת הכלניות סמוך לחוות שקמים ולא בבית קברות מוסדר).
פנייה זו לבג"ץ, באה כתגובה להחלטת ראש הממשלה, אריאל שרון, לפנות את בית הקברות בגוש קטיף.
נעם פדרמן גם נעצר בהפגנת מחאה נגד הוצאת צווים מנהליים לתושבי המאחזים.
ההפגנה נערכה מול ביתו של יאיר נוה, אלוף פיקוד המרכז.
באוגוסט 2009 חייב ביהמ"ש את משטרת ישראל לשלם לנעם פדרמן 5000 ש"ח בשל מעצר שווא.
בעקבות דבריו בנושא גירוש ערבים בריאיון לגיל ריבה בתוכנית הטלוויזיה "לימוזינה", נידון פדרמן בספטמבר 2009 ל-4 חודשי מאסר שירוצו בעבודות שירות.
כתב האישום הכיל 25 סעיפים של הסתה לגזענות, כאשר פדרמן זוכה מ-24 מהם והורשע רק בסעיף אחד.
לאחר גזר הדין, הצהיר פדרמן כי בכוונתו לערער על חומרת העונש.
בערעור שהגישה המדינה הורשע פדרמן בסעיף אחד של הסתה לגזענות מתוך 24 הסעיפים ועונשו לא הוחמר.
באפריל 2011 ביטל בית המשפט המחוזי בירושלים את זיכויו של פדרמן מעבירות של תקיפת שוטר בנסיבות מחמירות והפרעה לשוטר במילוי תפקידו, והתיק הוחזר לבית משפט השלום.
מספר חודשים אחר כך חזרה בה הפרקליטות מכתב האישום שייחס לו את העבירות האמורות בעת הרס ביתו.
בעבר פעלה באתר "כח משימה יהודי" תוכנית בשם "פדרמן ללא צנזורה".
בגין התכנית הוגש נגד פדרמן כתב אישום באשמת הסתה, אך בית המשפט המחוזי זיכה את פדרמן מאחר ש"לא עלה בידי המאשימה להוכיח שהדובר בתוכנית האמורה הוא המשיב".
פדרמן פרסם שתי חוברות בעלות רקע משפטי.
האחת "דע את זכויותיך", העוסקת בהתמודדות עם חקירות שב"כ ומשטרה, והשנייה עוסקת בהתמודדות עם ישיבה בבית סוהר.
החוברות עוררו את רוגזו של הממסד בכלל, ושל השב"כ בפרט.
במאי 2024 ממשלת בריטניה הטילה עיצומים על פדרמן לאחר ש.
קשריו עם ברוך גולדשטיין ויגאל עמיר
נעם פדרמן היה מחבריו של ברוך גולדשטיין, מבצע טבח מערת המכפלה, בו נרצחו 29 מתפללים מוסלמים במערת המכפלה בחברון.
פדרמן אמר על הטבח שהיה "מעשה גדול של קידוש השם".
במהלך השנים, נהג פדרמן להשתתף ב"הילולה" של ברוך גולדשטיין.
במלאת 27 שנים למותו טען פדרמן כי גולדשטיין הוא "צדיק שהציל את יהודי חברון מטבח".
בשנת 2022 מתח פדרמן ביקורת על איתמר בן גביר, יושב ראש מפלגת עוצמה יהודית, לאחר שזה אמר כי הוא כבר לא חושב שגולדשטיין גיבור והסיר את תמונתו של ברוך גולדשטיין מסלון ביתו.
יגאל עמיר ציין את שיחותיו עם חבריו של גולדשטיין, בהם נעם פדרמן, לאחר הטבח כאחד הגורמים להחלטתו לרצוח את ראש הממשלה יצחק רבין.
ב-2005 אמר פדרמן ש"כוונותיו של יגאל עמיר היו טובות, אבל הוא טעה במעשה".
פדרמן הוא בעל תואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
עקב פעילתו בתנועת "כך" והרשעתו בפלילים לא שירת פדרמן בצה"ל.
בניו של פדרמן התגייסו לצה"ל ושלושה מהם נפצעו במהלך מלחמת חרבות ברזל.
פדרמן מתגורר במאחז המכונה "חוות פדרמן" ליד קריית ארבע, ב"רמת ממרא" ("גבעת חרסינה") עם אשתו, אלישבע, ועשרת ילדיהם.
הזמר סיני תור התגורר בחווה עד להריסתה.
במאחז היו שני בתים ופינת חי.
בנובמבר 2008 הגיעו כוחות יס"מ והרסו את המבנים.
מספר ימים לאחר מכן הוקמו במקום מבנים חדשים.
שופט בית משפט המחוזי, משה דרורי, פרסם ב-26 בנובמבר 2008 את החלטתו על בקשת המדינה להרחיק את נעם פדרמן מיהודה ושומרון וקובע כי צו הסגירה שלפיו סולק פדרמן מביתו - לא היה אמור לחול על פדרמן ומשפחתו.
בהחלטת השופט נכתב כי .