tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא גדל בלינקולן שבנברסקה, ובנעוריו עברה משפחתו להתגורר במדינת אריזונה, שם החל לעסוק במשחק במועדון הדרמה של בית הספר התיכון שלו.
בהמשך למד בחוג לדרמה באוניברסיטת אריזונה במשך שנתיים, ועבר להוליווד.
הוא נישא פעמיים, לקרלין אולסן (בין השנים 1980-1987), ולאחר מכן לג'ינה מארש (1988 עד היום).
תפקידו הראשון בקולנוע היה בשנת 1978, בקומדיה בשם "מאמן".
בהמשך השתתף במספר סרטים בתפקידי משנה תפקידים בקולנוע, וב-1984 גילם את דמותו של קייל ריס בסרט שליחות קטלנית, לצד ארנולד שוורצנגר.
בסרט ההמשך, שליחות קטלנית 2 (1991), גילם שוב את ריס, בתפקיד אורח קצרצר שקיבל בסרט.
בעקבות פרסומו בסרט שליחות קטלנית, קיבל תפקיד משמעותי בסרט מצולות (1989), עבורו ניסו האולפנים לקדם את מועמדותו לפרס האוסקר, אך לא צלחו בכך.
בנוסף שיחק בתפקיד משנה בסרט שובו של הנוסע השמיני.
בשנות התשעים שיחק בתפקידי משנה בסרטים כגון אמנות המלחמה והפריצה לאלקטרז.
בשנות ה-2000 השתתף גם בסרטי קולנוע עצמאיים כגון "משחקי גנגסטה".
בין השתתף גם במספר סדרות וסרטי טלוויזיה, בהן הסדרה "בלוז לכחולי המדים", וכן הסדרות קצרות הימים "שבעת המופלאים" (המבוסס על המערבון באותו שם), "הרפתקאות בע"מ" ו"הוואי", שבוטלו בשל רייטינג נמוך.
בין ממשיך ומופיע בתפקידי משנה בסרטים קטנים יותר, דוגמת הופעותיו בסרטים "סטילטוס" ו"רחובות הדם".
1986 - שובו של הנוסע השמיני
2025 - הטורף: הרוצח של הרוצחים - דיבוב
מייקל לאונרד ברקר היה סקסופוניסט ג'אז ומלחין יהודי אמריקאי.
מוכר כמוזיקאי שקט, רגיש אשר נחשב בעיני רבים כנגן סקסופון הטנור המשפיע ביותר מאז ג'ון קולטריין.
הוא זכה ב-15 פרסי גראמי הן בתחום הביצוע והן בתחום ההלחנה.
הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ברקלי למוזיקה בשנת 2004, והוא נבחר להיכל התהילה של הג'אז בשנת 2007. בנוסף לקריירת הג'אז הפורה שלו, ברקר שיתף פעולה עם אמנים רבים מתחום מוזיקת הפופ והרוק והסקסופון שלו נשמע בלמעלה מ-700 תקליטים.
לדברי מגזין הג'אז Jazziz, "סקסופוניסט הטנור המשפיע ביותר ב-25 השנה האחרונות."
ברקר נולד בפילדלפיה, פנסילבניה למשפחה יהודית וגדל בצ'לטנהאם טאונשיפ, פרוור סמוך.
הוא נחשף למוזיקת הג'אז מגיל צעיר על ידי אביו, נגן פסנתר ג'אז חובב.
הוא גדל כחלק מדור של נגני ג'אז אשר לא ראו במוזיקת הרוק אויב לג'אז אלא אפשרות למיזוג ולהשפעה הדדית.
בתחילה למד קלרינט, ממנו עבר לסקסופון אלט בבית הספר, ולבסוף עבר לסקסופון טנור ככלי הנגינה העיקרי שלו.
הוא סיים את לימודיו בתיכון בצ'לטנהאם בשנת 1967 ולאחר שנה בלבד באוניברסיטת אינדיאנה עבר לניו יורק בשנת 1969, שם כבש לעצמו נישה כסולן ג'אז דינמי ומרגש.
הוא השאיר את חותמו הראשון בגיל 21 כחבר בלהקת הג'אז-רוק Dreams (חלומות) - להקה אשר כללה את אחיו החצוצרן רנדי ברקר, הטרומבוניסט בארי רוג'רס, המתופף בילי קובהם, הקלידן ג'ף קנט והבסיסט דאגלס לובאהן.
הלהקה לא האריכה ימים, נמשכה רק שנה, אך מיילס דייוויס נראה בכמה הופעות הקדמו להקלטת אלבומו ג'אק ג'ונסון.
מרבית עבודתו המוקדמת של ברקר מתאפיינת בגישה מושכלת לפי גיטרת רוק ולפי R&B (רית'ם אנד בלוז) סקסופון.
לאחר חלומות, הוא עבד עם הוראס סילבר ולאחר מכן עם בילי קובהם לפני שחבר בשנית עם אחיו רנדי להקמת האחים ברקר.
הלהקה הלכה בעקבות זרם ג'אז-רוק של אותם ימים, אך עם דגש רב יותר על עיבודים מובנים, תיפוף רקע כבד יותר והשפעה חזקה של רוק.
הלהקה פעלה בין השנים 1975 עד 1982, עם הצלחה ומוזיקליות עקביים.
היה ביקוש רב לברקר כסולן וכסיידמן.
הוא הופיע עם להקות שטווח סגנונן מהזרם המרכזי של הג'אז לזרם המרכזי של הרוק.
הוא הופיע בלמעלה מ-700 אלבומים, כחבר להקה או כסולן אורח.
הוא השאיר את חותמו על הקלטות פופ ורוק רבות כסולן.
הסולואים שלו כסולן אורח עם ג'יימס טיילור ופול סיימון הם דוגמאות מצוינות לחלק זה בעבודתו.
לדוגמה, באלבומו של טיילור One Man Dog בשנת 1972, הסולו של ברקר בקטע "Don't Let Me Be Lonely Tonight" משלים את הכלים האקוסטיים האחרים והקולות המעטים.
באלבומו של סיימון Still Crazy After All These Years בשנת 1975, הסולו של ברקר בקטע על שמו קרוי האלבום משמש לאפקט דומה.
הסולואים שלו ממוקמים לעיתים קרובות בגשר, או מסופחים כקודה.
שילוב זה של מבנה מוזיקלי ותזמור מאפיין (ויש שיגידו מגדיר) את סגנון ג'אז-רוק פיוז'ן זה.
עוד שיתופי פעולה ראויים לציון בג'אז וברוק כוללים עבודה עם סטילי דן, לו ריד, דונלד פייגן, דייר סטרייטס, ג'וני מיטשל, אריק קלפטון, בילי ג'ואל, ג'ון לנון, אירוסמית', דן פוגלברג, פרנק סינטרה, פרנק זאפה, ברוס ספרינגסטין, ופארליאמנט-פאנקדליק.
כמו כן, ברקר הקליט או הופיע עם דמויות ג'אז מובילות במהלך תקופתו, כמו הרבי הנקוק, צ'יק קוריאה, צ'ט בייקר, ג'ורג' בנסון, קווינסי ג'ונס, צ'ארלס מינגוס, ג'קו פסטוריוס, מק'קוי טיינר, פט מת'יני, אלווין ג'ונס וקלאוס אוגרמן.
חזרה לג'אז מסורתי וסיום הקריירה
במהלך תחילת 1980, ברקר היה חבר בלהקת הסאטרדיי נייט לייב של NBC.
ניתן לראות אותו ברקע במשקפי שמש בעת הפרודיה על ג'יימס בראון של אדי מרפי.
לאחר תפקיד שותף מוביל בהרכב האול-סטארס סטפס אהד עם מייק מניירי, הוציא ברקר את אלבום הסולו הראשון שלו בשנת 1987. אלבום זה מסמן את חזרתו לזירת הג'אז המסורתי, המבוסס על בי בופ ופוסט-בופ מובנה עם נגיעות של ג'אז חופשי ואת כישרונו כמלחין.
בתקליטים ובהופעות העוקבות ניגן בכלי נגינה אלקטרוני המופעל על ידי אוויר ננשף (EWI - Electronic Wind Instrument , כלי נשיפה אלקטרוני).
תקליטיו והופעותיו כמוביל הרכב בשנות התשעים ובשנות ה-2000 זיכו אותו בפרסי גראמי רבים, בהכרת הביקורת ובפופולריות רבה בקרב הקהל.
חלק מהפרויקטים שלו היו מחוות לענקי הג'אז כג'ון קולטריין ומיילס דייוויס.
ב-1991 חבר לג'ו לובנו ודייב ליבמן ללהקת "פסגת הסקסופון" (Sax Summit), הרכב שיועד להבלטת נגינה וירטואוזית ו"חקירת המוזיקה של ג'ון קולטריין".
בעת הופעה בפסטיבל בשנת 2004 חש כאב חד בגבו.
הוא הובהל לבית חולים ואובחן כחולה בסוג של לוקמיה מיאלואידית חריפה (שהתפתחה מ-MDS - ראשי תיבות של Myelodisplastic Syndrome).
הוא קיבל טיפולי כימותרפיה וניסה להמשיך להקליט ולהופיע.
ב-23 ביוני 2006 הופיע יחד עם הרבי הנקוק בקרנגי הול.
חצי שנה לאחר מכן נפטר.
במאי 2007 יצא תקליטו האחרון, Pilgrimage, שכולו מורכב מלחניו המקוריים, אותו הקליט עם פט מתיני בגיטרה, ג'ון פטיטוצ'י בגיטרה בס, ג'ק דז'ונט בתופים והרבי הנקוק ובראד מלדאו בפסנתר.
האלבום זכה בשני פרסי גראמי.
למייקל ברקר היה קשר חם ומיוחד עם מדינת ישראל.
ברקר היה מבין הראשונים להענות לבקשתו של דני גוטפריד, מנהלו האמנותי של פסטיבל ג'אז בים האדום באילת להופיע בפסטיבל הראשון ב-1987, הוא היה האמן הידוע והמוערך ביותר שנענה ועשה זאת בהתנדבות.
הדבר בא לידי ביטוי גם כאשר בשנת 1996 מיעטו אמנים בינלאומיים מובילים לאשר הגעתם לפסטיבל, מפחד מהמצב הביטחוני.
גם אז התגייסו האחים ברקר, הופיעו בפסטיבל והשפיעו על אחרים להגיע.
בשנת 2000 הופיע בפסטיבל יחד עם דייב ליבמן בראש תזמורת חיל האוויר.
בשנת 2005 התקשרה אשתו של ברקר לדני גוטפריד וביקשה לגייס עבור ברקר תרומת מח עצם, כיוון שהוא היה זקוק לתרומה מיהודי אשכנזי וכזו לא נמצאה עבורו בארצות הברית.
גוטפריד נענה ובסיוע עזר מציון העמיד ניידת תרומה בפסטיבל להתרמה מן הצופים.
מייקל פול ביזלי הבן הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
ביזלי גדל במרילנד, והחל את קריירת הכדורסל שלו ב"PG יגוארס", קבוצת נוער מפורסמת באיחוד האתלטים החובבים.
עם קבוצה זו הוא זכה באליפויות לאומיות רבות לנוער, בצוותא עם שחקן NBA אחר לעתיד, קווין דוראנט.
בשנת 2006 הוא זכה עם נבחרת הנוער של ארצות הברית באליפות אמריקה עד גיל 18, והיה לשחקן הבכיר בקבוצתו.
לאחר שלמד במספר בתי ספר תיכוניים, נעשה ביזלי לבוגר בית ספר תיכון בואי.
בעקבות כישרון רב שהפגין, נחשב ביזלי לאחד מהשחקנים הצעירים המבטיחים בארצות הברית.
בשנת 2007 החל ביזלי בקריירת המכללות שלו כשהצטרף לאוניברסיטת המדינה של קנזס.
ביזלי הצטיין רבות בעונת ה"פרשמן" שלו עם ממוצעים של 26.2 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק, כולל 28 דאבל דאבלים, ושבר שיאים רבים לשחקן פרשמן ושיאים רבים של המכללה.
הוא זכה בתואר שחקן השנה של אזור הביג 12 של ליגת המכללות, וכן בבחירה לחמישייה הראשונה של נבחרת ה"אול-אמריקן".
הוא הוביל את הקבוצה להעפלה לסיבוב השני של טורניר אליפות המכללות.
כבר לאחר שנה אחת במכללות נרשם ביזלי לדראפט ה-NBA של 2008, ונבחר במקום השני על ידי מיאמי היט.
בעונתו הראשונה בליגה, , הוא לא פתח בקביעות בחמישיית מיאמי, אך הפגין יכולת טובה עם ממוצעים של 13.9 נקודות ו-5.4 ריבאונדים.
הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה והועמד לבחירה לרוקי השנה.
בתום העונה הסדירה העפיל עם קבוצתו לסיבוב הראשון במשחקי הפלייאוף.
בשנת 2010 עזב את מיאמי היט וחתם במינסוטה טימברוולבס לשנתיים.
ביולי 2012 ביזלי חתם ביזלי על חוזה בפיניקס סאנס תמורת 18 מיליון דולר לשלוש שנים.
לאורך עונת הבכורה שלו בקבוצה, עונת , הוא רשם ממוצעים של 10.1 נקודות ו-3.8 ריבאונדים ב-75 משחקים בהם שותף, אולם פיניקס סיימה את העונה עם 25 ניצחונות מול 57 הפסדים ובמקום האחרון במערב.
בסיום העונה נתפס ביזלי כשברשותו מריחואנה ונופה מסגל הקבוצה.
מעט לאחר שחרורו מפיניקס חתם ביזלי על חוזה ושב לשורותיה של מיאמי היט.
לקראת עונת חתם בקבוצת שאנגחאי שארקס מליגת ה-CBA הסינית, בה העמיד ממוצעים עונתיים של 28.6 נקודות, 10.4 ריבאונדים ו-5.2 אסיסטים למשחק.
במשחק האולסטאר של ליגת ה-CBA עלה ביזלי מהספסל וקבע שיא אולסטאר של 59 נקודות.
בסיום העונה הסדירה בסין, חזר ביזלי ל-NBA כשחתם במיאמי היט, בפעם השלישית בקריירה.
את עונת החל ב"שאנדונג גולדן טייגרס" מהליגה הסינית, ובמהלך משחק האולסטאר שבר את שיאו מהעונה הקודמת כשקלע 63 נקודות, בנוסף ל-19 ריבאונדים ו-13 אסיסטים שרשם במשחק.
לאורך העונה קלע 31.9 נקודות בממוצע למשחק שזיכו אותו בתואר ה-MVP הזר של העונה בליגה הסינית.
לאחר שקבוצתו הודחה בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-CBA, חתם ביזלי ביוסטון רוקטס מליגת ה-NBA על חוזה עד לסיום העונה.
מייקל ויקטור ברי הוא פיזיקאי יהודי בריטי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בריסטול.
ידוע על תרומתו למכניקת הקוונטים וגילוי הפאזה של ברי, מופע הקרוי על שמו.
חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1998.
ברי נולד במחוז סארי בדרום-מזרח אנגליה.
הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בפיזיקה מאוניברסיטת אקסטר ודוקטורט בפיזיקה תאורטית מאוניברסיטת סנט אנדרוז.
ב-1965 הצטרף לסגל אוניברסיטת בריסטול, ומונה לפרופסור מן המניין ב-1978 ופרופסור חוקר של החברה המלכותית ב-1988. משנת 2006 הוא פרופסור אמריטוס.
בשנים 1986 עד 1997 שימש עמית מחקר במכון ויצמן למדע במשך חודש מדי שנה.
בשנת 1984 מצא ברי כי המכניקה הקוונטית יכולה לפתח "פאזה גאומטרית", התלויה רק בגאומטריה של מרחב הפרמטרים ושל המסלול.
גילוי זה מהווה הכללה של אפקט אהרונוב-בוהם ובעל שימושים תכופים בפיזיקה של החומר המעובה.
כמו כן שימש הגילוי בסיס לאיחוד תאוריות מהמכניקה הקוונטית עם תאוריות נוספות בפיזיקה ובכימיה.
על תגלית זו זכה ב-1998 בפרס וולף לפיזיקה, אותו חלק עם הפיזיקאי הישראלי יקיר אהרונוב.
בנוסף זכה גם בפרס ההיתולי איג נובל בשנת 2000 יחד עם אנדריי גיים, על "הפיזיקה של צפרדעים מעופפות".
ברי חבר בחבר הנאמנים הבינלאומי של מכון ויצמן למדע, חבר המכון ללימודי קוונטום באוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה, חבר הוועדה המייעצת של המרכז למדעים מתמטיים ויישומים באוניברסיטת הרווארד, וחבר הוועדה המייעצת במכון הבינלאומי לפיזיקה בנאטאל שבברזיל.
ברי הוא יהודי ונשוי למוניקה לבית שיוביץ, ישראלית לשעבר ופרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בריסטול.
מייקל סטיבן בּובּלה הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ושחקן קנדי, אשר מכר למעלה מ-75 מיליון תקליטים ברחבי העולם, וזכה בפרסים רבים, כולל ארבעה פרסי גראמי ושנים עשר פרסי ג'ונו.
בובלה נולד בברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה, בנם של לואיס בובלה, דייג ממוצא קרואטי מהאי איסטריה, ואמבר (לבית סנטהגה), ממוצא איטלקי.
סבו וסבתו מצד אביו של בובלה היו במקור מאיסטריה, בעוד סבו וסבתו מצד אמו היו מאיטליה.
יש לו שתי אחיות צעירות, ברנדי, סופרת ילדים, וקריסטל, שחקנית.
הוא למד בבית הספר היסודי סיפורת' ובבית הספר התיכון קריבו היל.
ב-11 בפברואר 2003 הוציא בובלה את אלבומו השלישי "Michael Bublé".
על אלבום זה היה מועמד בובלה בטקס פרסי ג'ונו (Juno) 2004 לאלבום השנה.
בטקס זכה בפרס בקטגוריה פריצת השנה.
האלבום הגיע לעשירייה הראשונה בקנדה, בבריטניה ולמקום הראשון באוסטרליה.
בשנת 2003 הופיע בובלה בתפקיד אורח באופרת הסבון "ימי חיינו".
אלבום הסטודיו הרביעי של בובלה, It's Time, הוצא ב-15 בפברואר 2005, והגיע למקום הראשון בקנדה, איטליה ויפן.
בשנת 2006 זכה בובלה בארבעה פרסי ג'ונו על אלבום זה: אלבום השנה, אלבום הפופ של השנה, סינגל השנה Home וזמר השנה.
בובלה גם היה מועמד לשני פרסי גראמי.
האלבום מכר כשני מיליון עותקים בארצות הברית לבדה, ובאוסטרליה היה האלבום הנמכר ביותר בשנת 2007.
ב-13 באוקטובר 2009 יצא אלבומו השישי של בובלה Crazy Love.
הסינגל הראשון מהאלבום, Haven't Met You Yet, זכה להצלחה רבה.
בווידאו קליפ לשיר שיתף בובלה פעולה עם בת זוגו לואיסנה לופילטו.
בשנת 1996 החל לצאת עם השחקנית והזמרת דבּי טימוס (Debbie Timuss).
השניים אף התארסו, אבל בהמשך נפרדו בנובמבר 2005. פרידתם של השניים היוותה השראה לשירו של בובלה Lost.
בשנת 2005 החל לצאת עם השחקנית האנגלייה אמילי בלאנט לאחר שהשניים הכירו בטקס פרסי הטלוויזיה האוסטרלים במלבורן והיא אף השתתפה באלבומו "Call Me Irresponsible".
לאחר הפרידה מבלאנט, בובלה החל לצאת עם השחקנית הארגנטינאית לואיסנה לופילטו.
בובלה ולופילטו התארסו בנובמבר 2009, והתחתנו ב-31 במרץ 2011 בבואנוס איירס.
בנו הבכור של בובלה נואה אובחן כחולה בהפטובלסטומה (אנ') (סרטן הכבד) בשנת 2016, ובשל כך בובלה ביטל את סיבוב ההופעות המתוכנן שלו לאחר שקיבל חדשות על האבחנה, והעביר עם בנו תהליכי כימותרפיה והקרנות; והבן החלים מאז לחלוטין.
ב-2005 התאזרח גם כאיטלקי בשל מוצא משפחתו.
מייקל ג'ורג' אשבכר הוא מתמטיקאי אמריקאי.
ידוע בשל עבודתו בתחום החבורות הסופיות.
חתן פרס וולף במתמטיקה לשנת 2012.
אשבכר נולד ב-1944 בליטל רוק, ארקנסו, לברנרד פרנסיס אשבכר, פרופסור להנהלת חשבונות ושל אשתו, מורה לאנגלית בתיכון.
זמן קצר אחרי לידתו הוא עבר עם משפחתו למדינת אילינוי, בה הוריו מצאו עבודה.
בגיל 9 המשפחה התיישבה באיסט לאנסינג, מישיגן וכעבור 6 שנים עברו ללוס אנג'לס.
אחרי סיום התיכון למד אשבכר במכון הטכנולוגי של קליפורניה שבפסדינה וסיים שם תואר ראשון ב-1966. ב"Caltech" הושפע במיוחד על ידי שניים ממוריו - מרשל הול ודונלד קנות.
בהמשך עשה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וסיים אותם עם עבודה בתחום הגאומטריה הקומבינטורית ב-1969. בעת לימודיו האקדמיים בפסדינה עבר אשבכר גם ארבעה מבחנים לאקטואריה ובמשך שנים אחדות עבד כאקטואר.
אחרי שנה כמדריך באוניברסיטת אילינוי, הוא חזר למכון הטכנולוגי של קליפורניה כחבר סגל, וב-1976 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
אשבכר היה אחד ממובילי ההוכחה של משפט המיון לחבורות פשוטות סופיות בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20. כשהתחזקה ההכרה בכך שהמיון לא הושלם, בשל המקרה של החבורות הדקות-למחצה, פתרו אשבכר וסטפן סמית' את המקרה הזה בשני ספרים, שהשתרעו על פני 1,300 עמודים.
ב-1990 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב-1992 נבחר כחבר גם לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מייקל בונד היה סופר ומחבר בריטי, שנודע בכך שכתב את הספר "הדוב פדינגטון".
בונד נולד בניוברי (ברקשייר) וגדל ברדינג.
בחודש פברואר 1943 שרד בונד תאונה.
הבניין שבו הוא עבד קרס.
41 איש נהרגו ורבים אחרים נפצעו.
בהמשך מלחמת העולם השנייה שירת בונד בחיל האוויר המלכותי.
הוא החל לכתוב בשנת 1945 ומכר את הסיפור הקצר הראשון שלו למגזין בלונדון.
בשנת 1958 יצא ספרו הראשון "הדוב פדינגטון", שזכה להצלחה רבה.
בשנת 2007 הצהיר בונד שהוא לא מתכוון להמשיך את ספריו על הדוב פדינגטון.
בונד היה נשוי ואב לשני ילדים והתגורר בלונדון, לא הרחק מתחנת הרכבת פדינגטון.
בשנת 2014, יצא סרט ששמו "הדוב פדינגטון" המבוסס על ספריו.
בסרט מופיע בונד בהופעת קמע כג'נטמלן אנגלי שמרים כוסית יין לפדינגטון כשהוא עובר לידו במונית.
מייקל אדוורדס בראון הוא אסטרונום אמריקני, המשמש כפרופסור במדעים פלנטריים במכון הטכנולוגי של קליפורניה משנת 2003. בראון עומד בראש צוות שגילה גופים טרנס-נפטוניים רבים במערכת השמש החיצונית, שהעיקרי שבהם הוא אריס - כוכב לכת ננסי הזהה בגודלו לפלוטו.
הגילוי הוביל לשינוי סיווגו של פלוטו מכוכב לכת לכוכב לכת ננסי.
נכון ל-2018 גילה 39 גופים ובהם 37 גופים טרנס-נפטוניים.
בינואר 2016 פרסם יחד עם קונסטנטין בטיגין מאמר אודות חיזוי תאורטי של כוכב לכת תשיעי במערכת השמש.
נולד בהאנטסוויל, אלבמה, ארצות הברית בשנת 1965. למד תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון, אותו סיים ב-1987. בשנת 1990 סיים תואר שני באסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והשלים שם דוקטורט ב-1994.
משנת 1996 הוא מלמד בבמכון הטכנולוגי של קליפורניה.
בראון ידוע בעיקר עקב גילויים של מספר רב של גופים בחגורת קויפר וגופים טרנס נפטוניים.
הוא היה מעורב בגילויים של כוכבי הלכת הננסיים אריס, האומיה, מאקה-מאקה.
גילויים נוספים כמו סדנה, קווה-וואר, אורקוס, היו משמעותיים בהחלטה של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי לסווג מחדש גופים במערכת השמש, ולהחליט על פלוטו ככוכב לכת ננסי והגדרות של גופים זהים בתור פלוטואידים.
לפי בראון, אשר היה אחד המובילים בשינוי ההגדרות, יש מספר רב של מועמדים נוספים אשר יכולים להיות מוגדרים ככוכבי לכת ננסיים.
10 מועמדים שהם "כמעט באופן ודאי" (nearly certainly) כוכבי לכת ננסים ובינם: אורקוס, גונגגונג, סדנה, קווה-וואר, 120347 Salacia ו-2002MS4.
27 גופים שהם בסבירות גבוהה (highly likely) כוכבי לכת ננסיים.
חוקרים נוספים תומכים בהמלצה לצרף גופים אלו
72 גופים שסביר (likely) שהם כוכבי לכת ננסיים
144 גופים שהם כנראה כוכבי לכת ננסיים
678 גופים בסבירות להיות כוכבי לכת ננסים
בראון היה מעורב בדיונים והיה משמעותי בהחלטות האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
ב-2010 פרסם ספר זיכרונות המתאר את האירועים שקרו סביב ההחלטה לסווג מחדש את פלוטו ככוכב לכת ננסי, תחת הכותרת איך הרגתי את פלוטו ולמה זה הגיע לו.
ב-20 בינואר 2016 פרסם בראון יחד עם קונסטנטין בטיגין מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה מאמר ובו טענו כי מצאו עדות לכוכב לכת תשיעי במערכת השמש.
בשנת 2006, השנה בה הגדירו מחדש את פלוטו, נבחר בראון לאחר מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם, הרשימה השנתית של טיים מגזין.
בשנת 2007 הוא זכה בפרס ע"ש פיינמן, אחד הפרסים היוקרתיים של המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
האסטרואיד 11714 מייקבראון שהתגלה ב-28 באפריל 1998, קרוי על שמו.
בשנת 2012 זכה בפרס קוולי לאסטרופיזיקה.
בראון נישא לדיאנה ביני ב-1 במרץ 2003. לזוג יש בת אחת שנולדה ב-7 ביולי 2005.
מייקל בוראווי היה סוציולוג אנגלי-אמריקאי מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שכיהן מאז 2010 ועד למותו כנשיא (ISA).
אביו עזב את האימפריה הרוסית בשנת 1905 ועבר לגרמניה בה הוא הכיר את אשתו, שנולדה בריגה.
בשנת 1933 הם עזבו לאנגליה, בה נולד מייקל בוראווי.
הוא סיים את התואר הראשון באוניברסיטת קיימברידג' ואחר כך נסע להמשך לימודים לאפריקה.
החל מסוף שנות ה-70 התבסס כאחד מהקולות הבולטים בסוציולוגיה מרקסיסטית, סוציולוגיה של עבודה ומתודולוגיה אתנוגרפית.
בשנותיו האחרונות פעל לקידום הסוציולוגיה הציבורית: הפיכת הדיסציפלינה הסוציולוגית לרלוונטית ונגישה יותר לשיח הציבורי, ובו בזמן פתיחת הדיון הסוציולוגי לקהלים רחבים יותר.
בשנת 2004 כיהן כנשיא האגודה הסוציולוגית האמריקאית.
בתפקידו זה הקדיש את הכנס השנתי של האגודה לסוציולוגיה ציבורית.
בין ספריו הבולטים: "מייצרים הסכמה" (1979), "הפוליטיקה של הייצור" (1985), "אתנוגרפיה גלובלית" – ספר בעריכתו (2000).
בוראווי תמך בתנועת החרם על ישראל.
מייקל פרנד בנט הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת קולורדו, החל מינואר 2009.
בנט נולד ב-1964 בניו דלהי, הודו.
אביו היה אותה עת עוזר שגריר ארצות הברית שם.
האב, דאגלס בנט, הוא צאצא ישיר של אדוארד פולר, אחד מנוסעי המייפלאואר.
הוא היה בהמשך עוזר שר החוץ לענייני חקיקה בממשל ג'ימי קרטר, עוזר שר החוץ לענייני ארגונים בינלאומיים בממשל ביל קלינטון, נשיא אוניברסיטת וסליאן, ועוד.
גם אביו לפניו, סבו של בנט היה פקיד ממשל בכיר, עוד בתקופת פרנקלין דלאנו רוזוולט.
אימו של בנט, סוזן לבית קליימן (נולדה ב-1938) היא יהודייה ניצולת שואה.
היא והוריה נולדו בפולין, והוכנסו עם הכיבוש הנאצי, לגטו ורשה.
היא הוברחה על ידי הוריה, בעזרת המחתרת היהודית והפולנית, מהגטו, בעודה תינוקת וניצלה כששהתה בכפר פולני בכל תקופת מלחמת העולם השנייה.
כמעט כל בני משפחת הוריה הושמדו בשואה, אך ההורים עצמם ניצלו, שניהם.
האם הצליחה לברוח מהגטו ולהסתתר במנזר והאב שרד את כל תקופת הגטו ומחנות הריכוז שלאחר מכן וניצל גם הוא.
המשפחה התאחדה אחרי גמר המלחמה, היגרה מפולין לשוודיה, משם למקסיקו וב-1950 הגיעה לניו יורק, ארצות הברית, כשאמו של בנט הייתה בת 12. האב ג'ון קליימן, סבו של בנט, הפך לימים לסוחר אמנות ידוע, בעל גלריה לאמנות, בעיקר אפריקנית (J.J.
Klejman Gallery ב"איסט סייד" של מנהטן, ניו יורק), עד מותו ב-1995.
הוריו של בנט נפגשו בעת לימודיהם בקולג' ונישאו ב-1959. בנט גדל עם המורשת היהודית והנוצרית כאחד, ורואה עצמו כיום, חסר דת.
אחיו הצעיר ג'יימס (נולד ב-1966), כיום עורך הירחון "אטלנטיק", שירת בשעתו בירושלים תקופה ארוכה כמנהל הסניף של הניו יורק טיימס במקום.
לשניים יש גם אחות צעירה, הולי.
סי., בה שירת אביו במשרות ממשלתיות שונות.
הוא דיסלקט ונשאר עקב כך כיתה, בהיותו תלמיד כיתה ב'.
הוא התגבר על לקותו זו, למד היסטוריה וקיבל תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת וסליאן ב-1987. עבד שנתיים כעוזר למושל אוהיו דאז ולאחר מכן המשיך ללמוד וסיים ב-1993 תואר ראשון במשפטים (JD) באוניברסיטת ייל.
בתקופת לימודיו היה בנט העורך הראשי של Yale Law Journal.
עם סיום לימודיו החל לעבוד במשרד המשפטים, בממשל הנשיא ביל קלינטון.
ב-1997 עזב את משרתו במשרד המשפטים והיגר עם אשתו הטריה לקולורדו, כאן עבד במשך שש שנים אצל המיליארדר השמרן פיליפ אנשוץ, כמנהל עסקיו.
בנט נשוי לסוזן (לבית דאגט) ויש לו שלוש בנות: קרולין, האלינה (על שם הסבתא היהודיה, שנפטרה ב-2008) ואן פליסיה (השם השני גם הוא על שם אחת מקרובות המשפחה, שלא שרדה את השואה).
ב-2003, משנבחר ג'ון היקנלופר, לימים מושל קולורדו, לראש עיריית דנוור, הוא בחר בבנט כראש לשכתו ובנט עזב למענו את משרת המיליונים שלו אצל אנשוץ.
במסגרת תפקידו בעיריית דנוור הצליח בנט לסגור את הגרעון העירוני הענק ולנהל במשך שנתיים תקציב מאוזן, אף על פי שהייתה זו תקופת המיתון החמור ביותר שעבר על דנוור אי פעם, וכל זאת בלי לפגוע בשירותים העירוניים.
כעבור שנתיים, ב-2005 שכנע ראש העיר את בנט לקבל על עצמו את משרת מנהל רשת בתי הספר של דנוור.
בנט הצליח מאוד גם בתפקיד זה, ברק אובמה מינה אותו בעת מערכת הבחירות של 2008 לאחד מיועציו לענייני חינוך, ומשנבחר אובמה לנשיאות ארצות הברית היה בנט מועמד רציני לתפקיד שר החינוך בממשלו, אף כי לבסוף הועדף על פניו ארני דנקן.
בנט הספיק לכהן בתפקידו בראש רשת החינוך של דנוור כשלוש וחצי שנים.
בינואר 2009 התפטר הסנאטור מקולורדו קן סלזאר מתפקידו, כדי להפוך לשר הפנים בממשל אובמה, ומושל קולורדו דאז, ביל ריטר החליט למנות במקומו את בנט.
הוא הושבע לתפקידו החדש כסנאטור ב-21 בינואר 2009.
בבחירות 2010 התמודד בנט בפעם הראשונה בחייו.
הוא ניצח בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית את יו"ר בית הנבחרים המדינתי של קולורדו אנדרו רומנוף, יהודי אף הוא, ברוב של 54% - 46% ולאחר מכן ניצח בבחירות הכלליות את המועמד הרפובליקני השמרן קן באק ברוב של 2% בלבד, במערכת בחירות שהייתה מהיקרות ביותר בהיסטוריה של קולורדו.
הוא פרש מהמירוץ בפברואר 2020.
תמך בהחלטת הסנאט שקראה לאו"ם לבטל את דו"ח גולדסטון, שהאשים את ישראל בפגיעה באזרחים ברצועת עזה במבצע עופרת יצוקה,
תמך בהחלטת הסנאט שקראה לממשל האמריקאי להטיל וטו על כל הצעת החלטה באו"ם להכיר במדינה פלסטינית שלא בעקבות הסדר עם ישראל,
תמך בקריאת הסנאט לשמור על גבולות בני הגנה לישראל ונגד חזרה לגבולות שביתת הנשק של ה-4 ביוני 1967.
מיכאל ברנבאום הוא יהודי אמריקאי חוקר השואה, רב אורתודוקסי ויוצר סרטים.
ברנבאום קיבל תואר ראשון ב"קווינס קולג'" באוניברסיטת העיר ניו יורק ב-1967 וקיבל תואר דוקטור באוניברסיטת המדינה של פלורידה בגיל 23 הוסמך לרבנות בזרם האורתודוקסי על ידי הרב יעקב רבין.
ברנבאום התמחה בלימוד תולדות השואה ותולדות הנצחתה.
בין השנים 1979–1980 היה מנהל הוועדה בנושא השואה, שהקים הנשיא ג'ימי קרטר.
בין השנים 1988–1993 היה מנהל פרויקט ההקמה של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
בין השנים 1993–1997 היה מנהל המוזיאון.
הוא היה ממעצבי תצוגת הקבע של המוזיאון.
ברנבאום גם תכנן את מוזיאון השואה וזכויות האדם של דאלאס.
בין השנים 1997–1999 היה נשיא הקרן להיסטוריה חזותית של ניצולי השואה.
היום (2014) הוא מנהל מכון סיגי צירינג (Sigi Ziering) לחקר השפעותיה האתיות והדתיות של השואה, באוניברסיטה היהודית האמריקאית בלוס אנג'לס, בה הוא פרופסור ללימודי יהדות.
ברנבאום ערך או חיבר 18 ספרים בנושא השואה, דת, תרבות, יחסים בין-דתיים ויהדות אמריקה.
הוא העורך בפועל של האנציקלופדיה יודאיקה החדשה, בת 22 כרכים, שיצאה לאור ב-2006. ברנבאום היה בין מפיקי הסרט "ניצולה אחת זוכרת", סיפורה של גרדה וייסמן קליין, סרט שזכה לפרס אמי, והיה יועץ היסטורי למספר סרטים זוכי פרסים בנושא השואה.
לברנבאום ולאשתו מליסה פטק-ברנבאום ארבעה ילדים.
מייקל שיהאן בראדלי הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקשר ולאחרונה שימש בתור עוזר מאמן במועדון סטאבק מליגה המשנה בנורווגיה.
בראדלי נולד בפרינסטון, ניו ג'רזי.
אביו, בוב בראדלי, הוא מאמן כדורגל ובמשך רוב ילדותו של בנו מייקל שימש כעוזר מאמן בקבוצות כדורגל אמריקאיות וב-1998 הפך למאמן הראשי של קבוצת שיקגו פייר מה-MLS.
מייקל החל את דרכו המקצועית במחלקת הנוער של קבוצת שיקגו סוקרס.
ב-2002 זומן לנבחרת ארצות הברית עד גיל 17 ובשנים 2002–2004 התאמן בנבחרת באקדמיית הספורט IMG בבראדנטון שבפלורידה.
לפני שעזב את בראדטון, הצטרף בראדלי לתוכנית פרויקט-40 לקידום כישרונות בולטים בכדורגל בארצות הברית והפך לכדורגלן מקצועי בגיל 16. בראדלי נרשם לסופר דראפט של ה-MLS ונבחר על ידי מטרו סטארס (כיום "רד בול ניו יורק"), אותה אימן אביו באותה התקופה, בבחירה ה-36.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה לא זכה בראדטון בדקות משחק לאחר פציעה בכף רגלו.
בעונת 2005 תפס מקום של קבע במשחקי הקבוצה.
אביו פוטר מאימון הקבוצה 3 משחקים לסיום העונה ואת שערו היחיד במדיה כבש מייקל שבוע לאחר עזיבתו, שער ניצחון דרמטי ששלח את הקבוצה לפלייאוף.
בינואר 2006 נמכר בראדלי להירנביין ההולנדית תמורת רבע מיליון דולר בנוסף לאחוזים ממכירה עתידית.
בראדלי הוא השחקן הצעיר ביותר שנמכר בתולדות ה-MLS.
לאחר פרישתו ממשחק של קשר הקבוצה ההולנדי פאול בוספלט בסוף עונת , הפך בראדלי לקשר המרכזי הפותח של הקבוצה בעונת .
בעונה זו כבש בראדלי 16 שערי ליגה, ובסך הכול 20 בכל המסגרות, ושבר את שיא הכיבושים בעונה של כדורגלן אמריקאי בליגה ראשונה באירופה.
ב-31 באוגוסט 2008 עבר בראדטון לבורוסיה מנשנגלדבך לחוזה של שלוש שנים.
את שערו הראשון במדי הקבוצה הגרמנית כבש ב-15 בנובמבר 2008 במשחק שהסתיים בתיקו 2-2 נגד באיירן מינכן.
בעונת בראדלי הושעה לתקופה קצרה לאחר ויכוח עם המאמן מיכאל פרונצק על דקות משחק, אך השניים השלימו ובראדלי קנה חזרה את מקומו בהרכב.
גם את העונה הבאה פתח בראדלי בבורוסיה מנשנגלדבך ובינואר הושאל לאסטון וילה האנגלית.
בראדלי רשם שלוש הופעות ליגה והופעה נוספת ב-גביע ה-FA בלבד, והוחלט שלא להחתימו במועדון לעונה נוספת.
בראדלי הצטרף למועדון האיטלקי קייבו ורונה ובו שיחק בעונת .
עונה זו הייתה מוצלחת יחסית, הוא רשם 35 הופעות ליגה בהן כבש שער אחד, קיבל מהאוהדים המקומיים את הכינוי "הגנרל" והקבוצה סיימה במקום ה-10. בסוף העונה נרכש על ידי רומא תמורת 3.75 מיליון אירו וחתם בה לשנתיים.
ברומא רשם 41 הופעות בשנה וחצי לאחריהן חזר, בחלון ההעברות של ינואר 2014, ל-MLS לפני תום חוזהו כשטורונטו שילמה 10 מיליון דולר תמורת העברתו.
שכרו הוא השכר השני הכי גבוה ב-MLS את שער הבכורה שלו במועדון הקנדי כבש בניצחון הקבוצה 0-2 על קולומבוס קרו ב-5 באפריל 2014.
בראדלי הבן נטל חלק כשחקן הרכב בזכייתה של ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF ב-2007 ובסיומו עבר לשחק בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שהתקיים בחודש הבא.
בראדלי כבש בדקה ה-107 את שער הניצחון של נבחרתו בשמינית הגמר, אך ארצות הברית הודחה בשלב הבא כשהפסידה לאוסטריה ברבע הגמר.
על הופעותיו בשנה זו נבחר בראדלי לכדורגלן הצעיר לשנת 2007 בארצות הברית.
את אחד ממשחקיו הטובים ביותר במדים הלאומיים היה בסיבוב המוקדמות הרביעי של מונדיאל 2010, בניצחון ארצות הברית 0-2 על מקסיקו כשבראדלי כובש את שני השערים.
בראדלי שותף בהעפלתה המפתיעה של נבחרת ארצות הברית לגמר גביע הקונפדרציות בשנת 2009, אך הורחק בסוף חצי הגמר (בו ניצחה ארצות הברית את ספרד 0:2) ולא שותף בהפסד נבחרתו בגמר 2:3 לברזיל.
לאחר מכן הושעה בראדלי משלושה משחקים בינלאומיים נוספים בעקבות עימות עם השופט בסיום המשחק, עונש שבוצע בגביע הזהב של CONCACAF 2009. בראדלי נטל חלק במשחקי נבחרת ארצות הברית במונדיאל 2010 ובאחד המשחקים אף שימש כקפטן.
הוא נמנה גם על סגל הנבחרת בגביע הזהב של שנת 2011, וגם הגעתו של מאמן חדש לנבחרת, יורגן קלינסמן לא פגעה במעמדו והוא המשיך לשמש כקשר מוביל וזומן גם למונדיאל 2014.
מייקל באקול הוא שחקן קולנוע ותסריטאי אמריקאי, הוא מוכר בעיקר בכתיבת הסרטים "סקוט פילגרים נגד העולם", "רחוב ג'אמפ 21" "רחוב ג'אמפ 22" ו"פרויקט X".
באקול נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא שיחק בסרטים ובטלוויזיה מגיל קטן.
ופנה לכיוון הכתיבה בשנות האלפיים, הוא כתב וכיכב בסרט "Manic" משנת 2001. במהלך הקריירה שלו, באקול כתב ומכר מספר תסריטים לחברת "Major film studio".
באקול כתב יחד עם אדגר רייט את העיבוד הקולנועי לסדרת ספרי הרומן הגרפי הקנדי סקוט פילגרים, לסרט סקוט פילגרים נגד העולם.
באקול כתב את התסריט לסרט רחוב ג'אמפ 21 משנת 2012 וכתב במשותף עם עוד שני תסריטאים נוספים את התסריט לסרט ההמשך רחוב ג'אמפ 22 שיצא לאקרנים בשנת 2014.
1997: באפי ציידת הערפדים - פרק יחיד
2010: סקוט פילגרים נגד העולם
מייקל אשלי בול הוא שחקן, זמר, קומיקאי ושדרן אנגלי, הידוע בעיקר בגין עבודותיו בתיאטרון המוזיקלי.
בשנת 1992, בול ייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון, והגיע למקום השני עם השיר "צעד אחד מחוץ לזמן".
בשנת 1995 הוא חזר לגלם את תפקידו של מריוס בקונצרט לציון 10 שנים למחזמר "עלובי חיים".
בין התפקידים האחרים שגילם בווסט אנד: ג'ורג'יו ב-"Passion" (1997); קראקטוס פוטס במחזמר "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" (2002).
הוא זכה פעמיים בפרס אוליבייה עבור השחקן הטוב ביותר במחזמר: בשנת 2008, על תפקידו כעדנה טורנבלאד ב-"היירספריי", ובשנת 2013 על תפקידו כסוויני טוד ב-"סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט".
בול הוא חבר במסדר האימפריה הבריטית, תואר שהוענק לו בשנת 2015 כחלק מאירועי יום הולדתה של המלכה, בגין הישגיו בתיאטרון המוזיקלי.
בול נולד בעיירה בשם ברומסגרוב שבווסטרשייר, לאם וולשית ולאב אנגלי.
אביו הוכשר כשוליה במפעל בברמינגהאם, והמשיך להיות איש עסקים מצליח, למרות שבמקור הוא רצה להיות שחקן.
סבו מצד אמו של בול היה כורה פחם.
סבתו מצד אמו שמרה על המשפחה.
לבול יש אחות, קתרין, שצעירה ממנו בכמעט עשור.
הוא עבר לדארטמור שבדבון עם הוריו כשהיה בן שלוש שנים.
הוא מעולם לא לקח שיעורי שירה, אבל כילד הוא למד לשיר בעזרת מוזיקה מוקלטת: למשל, שירים של אלה פיצג'רלד, מהליה ג'קסון ופרנק סינטרה.
כשהיה בן 11 הוא נסע ללמוד בפנימייה בעיר פלימות', כי ההורים שלו חשבו שזה יעניק לו חינוך טוב, אבל הוא לא מצא את מקומו באותו בית ספר באותו הזמן, והיה אומלל שם.
בול התעניין בתיאטרון, ואביו לקח אותו לראות הצגות במהלך החופשות מבית הספר, ביניהן הפקת "המלך ליר" של הלהקה השייקספירית המלכותית שהוצגה ב-Royal Shakespeare Theatre, שהרשימה אותו מאוד כנער בן 14. הוא הצטרף לתיאטרון-נוער, ובעקבות כך המשיך ללימודי דרמה בבית הספר למשחק בגילפורד שבסארי, בו מצא סביבה לטעמו.
כסטודנט, הוא השתתף במופעי רחוב ברחבי העיר גילפורד, במהלך ימי השבת, ביחד עם חברה ללימודים, על מנת להרוויח קצת כסף.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1984. לאחר סיום לימודיו, קריירת השירה של בול התקדמה במהירות גבוהה.
סבתו מצד אמו, שיש לה אוזן מוזיקלית, הייתה גאה בהישגי שירתו המוקדמים של בול; היא נפטרה באופן פתאומי, עם זאת, מהתקף לב כשבוע לפני הופעת הבכורה שלו באופרה הקומית "הפיראטים של פזנסטן".
בשנת 1984, לאחר שעזב את בית הספר לדרמה, התפקיד הראשון של בול היה במחזמר "Godspell" במרכז לאמנויות שבאבריסטווית', לאחר שעבד במשך מספר חודשים בבייסינגסטוק.
הפריצה הגדולה הראשונה שלו הייתה באופרה הקומית "הפיראטים של פזנסטן" שעלתה בבית האופרה של מנצ'סטר; באודישן פתוח הוא נבחר מבין כ-600 מועמדים שעמדו בתור על מנת לשיר, לשחק, לרקוד ולהתראיין, באודישנים שנערכו בשלושה חדרים נפרדים.
התפקיד החשוב הבא שלו הגיע כאשר קמרון מקינטוש ליהק אותו לתפקיד מריוס פונמרסי בהפקת לונדון המקורית של "עלובי החיים"; אך בול חלה במחלת הנשיקה ולקח לו 6–7 שבועות להתאושש מדלקת שקדים ותסמונת התשישות הכרונית שנלוו למחלת הנשיקה.
כאשר חזר לעבודה, הוא עדיין סבל מעייפות, ולקה מספר פעמים בהתקפי פאניקה על הבמה.
בהמשך, הוא החל ללקות בהתקפים גם בדרכו לעבודה.
בתשעת החודשים שלאחר מכן, בול חי לבדו בדירתו, עם תחושות דיכאון; הוא לא פנה לקבלת טיפול ועזב את "עלובי החיים".
זכיינית הטלוויזיה הבריטית Thames Television הזמינה את בול לשיר בתחרות "מיס אנגליה", אירוע טלוויזיוני בשידור חי, והוא שר מספיק טוב, למרות שסבל מחרדה.
כשצפה בהקלטה מאוחר יותר, הוא הבין שאף אחד לא שם לב עד כמה הוא היה עצבני, והדבר הפך אותו לפחות מודאג בנוגע לבעיית החרדה שלו.
בערך באותו זמן, קמרון מקינטוש ביקש מבול לגלם את דמותו של ראול בפנטום האופרה בלונדון, לאחר שמייקל קרופורד (ששיחק את הפנטום) וסטיב ברטון (ששיחק את ראול) עזבו את ההפקה בלונדון, על מנת להופיע בברודוויי, ניו יורק.
מקינטוש חשב שהתפקיד של ראול לא יהיה מעמסה גדולה מדי עבור בול, וכי התפקיד נכון עבורו.
בול גילם את דמותו של אלכס במחזמר "Aspects of Love", הן בלונדון והן בניו יורק, ואת דמותו של ג'ורג'יו בהפקת הלונדונית של "Passion" מאת סטיבן זונדהיים.
"Alone Together" היה שמו של מופע היחיד שלו, שהועלה לראשונה ב-Donmar Warehouse.
בשנת 1998 בול לקח חלק בשלוש הופעות גדולות: חגיגת יום הולדתו ה-50 של המלחין אנדרו לויד ובר באלברט הול (הופעה שצולמה והופצה ב-DVD); "Sondheim Tonight" שהתקיימה במרכז האמנויות ברביקן (והופצה על גבי CD); וכן "Hey, Mr.
Producer" - ערב מחווה למפיק התיאטרון קמרון מקינטוש (אשר הופץ הן ב-DVD והן על גבי CD).
בשנת 2002 הוא גילם את דמותו של קרקטקוס פוטס במחזמר של האחים שרמן "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" (תפקיד שנחשב במידה רבה לקאמבק שלו).
בשנת 2004 הוא כיכב לצידה של פטולה קלארק בהפקה של המחזמר "שדרות סאנסט" מאת אנדרו לויד ובר שעלתה ב-Cork Opera House, ובהמשך שודרה בטלוויזיה ברשת BBC.
מאוחר יותר באותה השנה הוא היה כוכב-אורח בהופעה חיה של קלארק, שגם היא שודרה על ידי ה-BBC.
בהופעה הוא שר סולו שלושה שירים מתוך האלבום האחרון שלו, "Since You've Been Gone", כמו גם שני דואטים יחד עם קלארק.
בנובמבר 2005, בול שב להופיע בברודוויי, בתפקיד הרוזן פוסקו במחזמר "The Woman in White", בהפקה שהמשיכה מהווסט אנד של לונדון.
עם זאת, הוא נאלץ לפרוש מההצגה בשל זיהום נגיפי, שככל הנראה נגרם כתוצאת משימוש בתלבושת מיוחדת הנדרשת לתפקיד; על פי דיווחים, התלבושת העלתה את טמפרטורת הגוף של בול במספר מעלות במהלך ההצגה.
בספטמבר 2005, בול הופיע לראשונה באופרה של ניו יורק בתפקיד רג'ינלד באנת'ורן בהצגה "פיישנס" מאת גילברט וסאליבן.
את הרבעון הראשון של שנת 2006 העביר בול במנוחה, בעקבות המחלה שגרמה לו לעזוב את "The Woman in White" בברודוויי.
עם זאת, באמצע יולי של אותה השנה, בול לקח חלק במופע חגיגי של מופע האימים של רוקי בתיאטרון רויאל קורט.
הוא גילם את התפקיד הראשי במחזמר "קיסמט" בחודשים יוני ויולי 2007 עבור האופרה האנגלית הלאומית, והופיע בתוכנית הטלוויזיה "Richard & Judy" של ערוץ 4 ב-22 ביוני 2007 על מנת לקדם את ההפקה הזו.
בין אוקטובר 2007 ליולי 2009 בול שב והופיע בווסט אנד, בדמותה של עדנה טורנבלד במחזמר המצליח "היירספריי".
במרץ 2008 הוענק לו פרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר על גילום דמות זו.
ב-2012 כיכב בול בהפקה מחודשת של "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט" בתיאטרון אדלפי בווסט אנד, לצידה של אימלדה סטונטון בתפקיד גב' לובט.
ההפקה הועלתה לראשונה בצ'יצ'סטר לתקופה מוגבלת של שישה שבועות בשלהי 2011, בטרם עברה ללונדון במרץ 2012. על הופעתם, הוענקו לבול ולסטונטון פרסי אוליבייה עבור השחקן והשחקנית הטובים ביותר במחזמר.
בול הופיע בקונצרטים רבים: הוא עורך סיבובי הופעות ברחבי בריטניה בתדירות גבוהה, כמו גם באוסטרליה ובארצות הברית.
הייתה לו הצלחה במצעדי הפזמונים עם שיריו המוקלטים.
בול ייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 1992 שנערכו במאלמה, שוודיה, עם השיר "One Step Out of Time", שסיים במקום שני.
הסינגל הגיע למקום 20 במצעד הבריטי, בעוד שהאלבום שכלל את הסינגל, ואשר שוחרר אותה השנה, הגיע למקום מס' 1. בעקבות הצלחה זו, בול המשיך והוציא עוד 20 אלבומים במהלך שני העשורים הבאים.
בחודש יולי 2006, בול היה אמן-אורח באלבום "Unexpected Songs" של ג'וליאן לויד ובר, ובנובמבר של אותה השנה שוחרר מארז DVD המכיל את שיריו הטובים ביותר לאורך השנים, אשר בוצעו בהופעות חיות.
המארז מחולק לחמישה חלקים: מחזות זמר, שירי אהבה, שירים האהובים על בול באופן אישי, שירים קצביים, ואנפלאגד.
המארז כלל גם קטעי אנפלאגד שהוקלטו במיוחד עבור ה-DVD, עם ארבעה מוזיקאים אחרים באולפן.
ה-DVD שוחרר ב-20 בנובמבר 2006. בול לקח חלק בפעילויות קידום מכירות רבות בסוף שנת 2006, במקביל לשחרור אלבומו "One Voice".
קידום המכירות כלל ביצוע השיר "Home" במספר תוכניות בוקר בטלוויזיה.
אלבום אוסף חדש בשם "Michael Ball: The Silver Collection" שוחרר ביולי 2007, יחד עם גרסת ה-DVD של הסרט "England My England" (ששוחרר במקור בשנת 1995).
לקראת סוף שנת 2007, בול הקליט את אלבום הסולו שלו ה-15, אשר שוחרר ב-15 באוקטובר של אותה שנה.
האלבום - "Back to Bacharach" שמו - מכיל שירים שנכתבו על ידי ברט בכרך.
הוא שוחרר יחד עם ה-DVD של סיבוב הופעות שקיים בול במהלך 2007, תחת השם "One Voice Live", שצולם ב-Hammersmith Apollo שבלונדון.
פעילויות קידום המכירות למהדורות אלו התקיימו לאורך אוקטובר-נובמבר 2007, וכללו מספר הופעות בטלוויזיה הבריטית.
בפברואר 2013, הוציא בול את אלבומו "Both Sides Now", הכולל את השיר "Fight the Fight" מתוך המחזמר החדש של טים רייס "From Here to Eternity the Musical".
בנובמבר 2014 הוציא בול אלבום חדש בשם "If Everyone Was Listening".
סיבוב הופעות לקידום האלבום התקיים באפריל-מאי 2015.
באפריל 2020 שר בול את השיר "You'll Never Walk Alone" לכבודו של קפטן טום מור בן ה-99 ומסע גיוס הכספים שלו למען שירות הבריאות הלאומי בבריטניה (ה-NHS).
הסינגל של השיר, בהשתתפות בול, קפטן טום מור, ומקהלת "NHS Voices of Care", הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, הפעם הראשונה שבול הגיע לראשות המצעד.
כשחקן, בול הופיע לתקופה קצרה כמלקולם נאטל בסדרת הטלוויזיה "Coronation Street" בשנת 1985. כמו כן, בול שימש כמנחה, הן בתוכניות טלוויזיה והן בתוכניות רדיו.
לבול הייתה תוכנית טלוויזיה משלו, "Michael Ball", אשר שודרה בשנים 1993–1995, ותוכנית נוספת, "Ball in the Hall", בשנת 1998. בול הנחה את מופע הגרלת הלוטו הלאומית למען ילדים במצוקה.
הוא הנחה את תוכנית הבוקר "This Morning" למשך תקופה קצרה, בזמן שהמנחים הקבועים היו בחופשה.
בול שימש כשופט בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי של ITV "Soapstar Superstar", בשנת 2007. בשנת 2010 בול השתתפו בתוכנית "Coming Home" של ערוץ הטלוויזיה המקומית של ה-BBC בוויילס, שהציגה את ההיסטוריה המשפחתית הוולשית שלו.
בשנת 2010, בול הינחה 30 תוכניות של תוכנית הבידור שלו "The Michael Ball Show".
ב-2010–2011 בול שימש כמנחה אורח למשך שש תוכניות של תוכנית הבוקר "Lorraine".
ב-10 באפריל 2013, בול שימש לראשונה כמנחה אורח של תוכנית הטוק שואו "The One Show", ומאז הנחה שוב את התוכנית בעוד מספר הזדמנויות.
ב-18 בנובמבר 2013, בול החליף את מנחה התוכנית "The Paul O'Grady Show", שנעדר עקב מחלה.
ב-24 בנובמבר 2013 בול הופיע בתפקיד עצמו בהופעת אורח בסיטקום הבריטי "Toast of London".
ב-29 בדצמבר 2013 בול השתתף כמתחרה בשעשועון "Catchphrase", במהדורה מיוחדת לכבוד חג המולד.
ב-3 בינואר 2014, ערוץ BBC Four שידר ערב מחווה מיוחד לפזמונאי דון בלאק בשם "Diamonds are Forever: A tribute to Don Black" אשר התקיים ברויאל פסטיבל הול בלונדון.
בול שר שני שירים במסגרת תוכנית זו; הראשון היה השיר "לחופש נולדה" שזכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ואשר היה ללהיט של הזמר הבריטי מאט מונרו בשנת 1966. השיר נכתב על ידי בלאק (מילים) וג'ון בארי (לחן) עבור סרט הקולנוע באותו השם - "לחופש נולדה".
השיר השני שביצע בול היה "Love Changes Everything" אותו כתב בלאק יחד עם הפזמונאי צ'ארלס הארט עבור המחזמר "Aspects of Love" שהלחין המלחין אנדרו לויד ובר.
שיר זה שוחרר כסינגל של בול בשנת 1989, ושהה במצעדי הפזמונים הבריטיים במשך 14 שבועות.
תזמורת ה-BBC ליוותה מוזיקלית את בול במהלך ביצוע שני השירים במופע זה.
ב-26 בדצמבר 2014, בול כיכב במחזמר של ויקטוריה ווד "That Day We Sang", במסגרתו שב לשתף פעולה עם אימלדה סטונטון, שכיכבה לצידו בעבר בהפקה של המחזמר "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט".
בול מגיש מספר תוכניות רדיו: "Ball over Broadway" ב-BBC Radio 2, שנמצאת כעת בעונה הרביעית שלה, "The Greenroom" וכן מספר תוכניות חד-פעמיות עבור ה-BBC Radio 2 בנושאים כגון נט קינג קול, קמרון מקינטוש, וסי קולמן.
תוכנית הרדיו הראשונה שלו הייתה "Michael Ball's Sunday Brunch" בשנת 2008, אשר החליפה את תוכניתו של מייקל פרקינסון "Parkinson's Sunday Supplement" שהסתיימה בשנה הקודמת.
התוכנית שודרה עד לספטמבר 2011, במשבצת שידור של ימי ראשון בבוקר, בשעות 11:00–13:00, לסירוגין עם התוכנית "Weekend Wogan" של טרי ווגן.
לאחר הפסקה קצרה, בשנת 2013 בול חזר ל-BBC Radio 2 עם תוכנית חדשה, "Michael Ball on Sunday", ששודרה בימי ראשון בערב בשעות 19:00–21:00. בעקבות מותו של טרי ווגן, בול חזר למשבצת השידור של יום ראשון בבוקר ב-10 באפריל 2016, עם תוכנית ששמה "The Michael Ball Show".
בהמשך אותו החודש, קלאודיה וינקלמן השתלטה על משבצת השידור שהתפנתה בימי ראשון בערב.
כמו כן, בול משמש מנחה-מחליף עבור קן ברוס באותה תחנת רדיו.
בול ערך סיבוב הופעות ברחבי בריטניה במהלך החודשים מרץ ואפריל 2007, במהלכם הופיע 23 פעם, באנגליה, סקוטלנד, צפון אירלנד וויילס.
הסיור החל עם שני לילות בבלפסט, שקדמו למספר הופעות בצפון ובמרכז אנגליה.
לאחר מכן בול המשיך אל גלאזגו ואל אברדין, לפני שההפקה שבה למופעים בלונדון, ברמינגהאם ונורת'המפטון.
לאחר מכן, בול שב לביתו הישן שבפלימות', לחופשה קצרה לפני היציאה אל כברת הדרך האחרונה של הסיור - הופעות באיפסוויץ', נורת'המפטון ולבסוף - בקארדיף.
לאחר שסיבוב ההופעות הסתיים, בול הופיע לראשונה בבית האופרה האנגלית הלאומית בתפקיד הראשי ב-"קיסמט" - ההפקה החדשה של רוברט רייט וג'ורג' פורסט.
באוגוסט 2007 בול הופיע לראשונה בפסטיבל המוזיקה הקלאסית הפרומס בהפקת ה-BBC עם מופע בשם "An Evening with Michael Ball" שנערך באלברט הול, והייתה זו הפעם הראשונה שכוכב התיאטרון המוזיקלי מופיע בקונצרט סולו בפסטיבל זה.
בול הופיע במופע "Royal Variety Performance" שנערך בליברפול ב-3 בדצמבר 2007, במסגרתו שר את השיר "You Can't Stop the Beat" ביחד עם שאר צוות שחקני "היירספריי", המחזמר בו הופיע באותה תקופה, בתפקיד עדנה טורנבלד.
בתפקיד זה הופיע בתיאטרון שפטסברי עד ל-29 באפריל 2009. ב-2 במרץ 2008, בול התארח ב-"Desert Island Discs", תוכנית רדיו של BBC Radio 4, שבמהלכה הוא דיבר על חייו בראשית הקריירה שלו, לרבות המאבק שלו עם פחד במה ומעט על החיים האישיים שלו.
בול ביצע מספר הופעות בקיץ, ביניהם בפסטיבל המוזיקה בהמפטון קורט ב-14 ביוני 2008. מאז 6 באפריל 2008, בול החליף את מייקל פרקינסון במשבצת השידור שלו ב-BBC Radio 2 בימי ראשון בשעות 11:00–13:00. בשנת 2008, בול זכה בפרס השחקן הטוב ביותר במחזמר, במסגרת חלוקת פרסי בחירת הקהל של אתר האינטרנט Whatsonstage.com.
עוד בשנת 2008, בול זכה לראשונה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר.
אלבום הסולו של בול "Past and Present" שוחרר ב-9 במרץ 2009 על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ.
האלבום כולל אוסף של שיריו של בול, שהוקלטו ושוחררו בעבר, לאורך 25 שנות הקריירה שלו בתעשיית המוזיקה, וכן שישה שירים חדשים, לרבות "You Can't Stop the Beat" מתוך "היירספריי".
בול הופיע במספר תוכניות טלוויזיה ורדיו כדי לקדם את האלבום.
בסתיו של אותה השנה, הוא ערך סיבוב הופעות בבריטניה עם תזמורת ביחד עם חמישה כוכבי וסט אנד נוספים, לציון 25 שנים בתעשיית המוזיקה.
המופע שלו באלברט הול ב-19 בספטמבר 2009 צולם והופץ למכירה על גבי DVD.
ב-12 בדצמבר 2009, בול הופיע במופע צדקה חד-פעמי לקראת חג המולד לסיוע קרן הצדקה The Shooting Star Children's Hospice בה הוא תומך.
כל הרווחים מהמופע הלכו לצדקה זו.
ב-14 בפברואר 2010, בול שימש כשופט-אורח בתוכנית הטלוויזיה "Dancing on Ice" של ITV1 ומילא את מקומו של רובין קוזינס, שבאותה העת שהה בוונקובר שם התקיימה אולימפיאדת ונקובר.
ב-10 בפברואר 2010 בול השתתף בפיילוט עבור ITV1, שהפך לתוכנית הטלוויזיה "The Michael Ball Show" ששודרה במהלך הקיץ של אותה השנה.
במופע השתתפו, בין השאר, צוותי שחקנים מהפקת לונדון הנוכחית, מהפקת סיבוב ההופעות הבינלאומי ומהפקת לונדון המקורית משנת 1985, ובסך הכול הופיע אנסמבל של כ-300 אמנים ומוזיקאים.
לאחר מכן, צוות השחקנים המקורי משנת 1985 ביצע את השיר "One Day More".
לאחר נאומיהם של המפיק קמרון מקינטוש, הפזמונאי אלן בובליל והמלחין קלוד-מישל שנברג, המופע הסתיים עם כניסתם של תלמידים המופיעים בהפקות בתי-ספר של "עלובי החיים".
המופע שודר בשידור חי לבתי קולנוע ברחבי בריטניה ואירלנד וכן ברחבי העולם.
ב-29 בנובמבר 2010 שוחרר למכירה בבריטניה צילום של המופע, על גבי Blu-ray ו-DVD.
בצפון אמריקה החלה ההפצה של הקלטה זו ב-22 בפברואר 2011.
יחד עם אימלדה סטונטון, בול הנחה את טקס פרס אוליבייה שנערך ב-13 במרץ 2011 בתיאטרון דרורי ליין.
אלבומו האחרון, "Heroes", שוחרר ב-14 במרץ 2011 ונכנס למקום העשירי במצעדי מכירות האלבומים של בריטניה.
בשנת 2013 הוענק לבול תואר דוקטור לשם כבוד באמנות מאוניברסיטת פלימות'.
בול מתגורר יחד עם המגישה לשעבר של תוכנית הטלוויזיה "Ready Steady Go!", קאת'י מק'גוון.
השניים נפגשו בסביבות שנת 1989, והם חיים ביחד מאז שנת 1992. בשנת 2000 היא הצילה את חייו משרפה כאשר גררה אותו מחוץ לבית בוער.
עלובי החיים – צוות השחקנים המקורי בלונדון (1985) בתפקיד מריוס פונמרסי
עלובי החיים – הקלטה בליווי תזמורת סימפונית (1988) בתפקיד מריוס פונמרסי
Rage of the Heart – אלבום קונספט (1989) בתפקיד פייר אבלר
היבטים של אהבה – צוות השחקנים המקורי בלונדון (1989) בתפקיד אלכס דילינגהם
סיפור הפרברים – הקלטת אולפן (1993) בתפקיד טוני
עלובי החיים בקונצרט לציון 10 שנים למחזמר (1995) בתפקיד מריוס פונמרסי
Passion – צוות השחקנים המקורי בלונדון בקונצרט (1997) בתפקיד ג'ורג'יו
Producer: The Musical World of Cameron Mackintosh (1998) – שחקני הקונצרט, ראול דה־שאניי בפנטום האופרה, מריוס פונמרסי ב"עלובי החיים"
צ'יטי צ'יטי בנג בנג – צוות השחקנים המקורי בלונדון (2002) בתפקיד קראקטוס פוטס
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט – העלאה מחודשת בלונדון (2012) בתפקיד סוויני טוד
עלובי החיים - קונצרט לציון 10 שנים (1995) – מריוס פונמרסי
אנדרו לויד ובר: חגיגה באלברט הול (1998) – צוות הקונצרט
מופע המחווה של רוקי (2008) פרנק נ'פורטר (הוקלט בשנת 2006 – בול חלק את התפקיד עם אנתוני הד)
עלובי החיים - קונצרט לציון 25 שנים (2010)
מייקל בארן היה קצין במשלחת דיסקברי לקוטב הדרומי.
בארן נולד בסאפוק, בן לפרדריק בארן, חבר פרלמנט מטעם איסט סאפולק.
הוא התגייס לצי המלכותי כפרח קצונה בשנת 1893. ב-1898 הוצב לשרת על סיפון אוניית הצי "פורקופיין".
בשנת 1901 מינה אותו קפטן סקוט לקצין שני במשלחת דיסקברי לקוטב הדרומי.
על אף כוויות הקור שסבל מהן, ניהל בארן רישומים רבים הן על התנאים הכלליים והן על תחומי עיסוקו הייחודיים, מגנטומטריה והצללת מעמקים.
סקוט רחש הערכה רבה ליכולתו להרגיע מתחים אפשריים.
על שמו נקרא מפרצון בארן שגילה, בקו רוחב 80°15′ דרום וקו אורך 160°15′ מזרח, ברוחב 27 ק"מ בצדו המערבי של מדף הקרח רוס.
בארן קיבל את מדליית הקוטב על תרומתו למשלחת.
לאחר שובו מאנטארקטיקה, נשא בארן אישה וחזר לשרת בצי.
הוא המשיך להתכתב עם סקוט בנושא דרכי התעבורה באנטארקטיקה.
דעתו הייתה, שאפשר לעשות שימוש יעיל במזחלות ממונעות במשלחות עתידיות.
במלחמת העולם הראשונה קיבל את אות השירות המצוין (DSO) על פיקוד על "מוניטור M27" ובשנת 1919 פרש מן השירות בדרגת רב חובל.
במלחמת העולם השנייה חזר בארן מפרישתו לפקד על ספינת סיור אנטי-צוללות.
מפרצון בארן, כף בארן וקרחון בארן באנטארקטיקה נקראים על שמו.
מייקל באקרי ג'ורדן הוא שחקן, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי, מוכר בשל כיכובו בתור אדוניס קריד (אנ') בסרטים "קריד" והמשכו "קריד 2", בתור הלפיד האנושי בסרט "ארבעה מופלאים" מבית מארוול קומיקס ובתור אריק קילמונגר בסרט גיבורי העל "הפנתר השחור" כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
מועמד לאוסקר ראשון על תפקידו בסרט החוטאים משנת 2025.
מייקל באקרי ג'ורדן נולד ב-9 בפברואר 1987 בעיר סנטה אנה שבמחוז אורנג' במדינת קליפורניה.
משמעות שמו האמצעי, "באקרי", היא "הבטחה אצילית" בסוואהילי.
ג'ורדן הוא האמצעי בין ג'מילה וחאליד, ילדיהם של דונה ומייקל ג'ורדן.
כשהיה בן שנתיים, ג'ורדן ומשפחתו עברו להתגורר בעיר ניוארק שבמחוז אסקס במדינת ניו ג'רזי, שם הוא גדל והתחנך.
ג'ורדן לא תכנן להפוך לשחקן, ועיקר התמקדותו כבר מגיל ההתבגרות היה בכלל בענף הספורט כדורסל.
עם זאת, כבר בנעוריו הוא דגמן עבור מספר מותגים, ושימש כפרזנטור של חברת "Toys R Us".
את הקריירה שלו כשחקן החל ג'ורדן ב-1999, כשהיה בן 12, כשהופיע כדמויות אורחות בסדרות "הסופרנוס" ו"המופע של ביל קוסבי", ובנוסף גם הופיע כדמות רקע בסרט "שחור ולבן".
שנתיים אחר כך, הוא הופיע כדמות משנה בסרט "משחק חזק", ושנה לאחר מכן הופיע כדמות משנה בעלת חלק אינטגרלי בעלילת העונה הראשונה של "הסמויה".
תפקיד זה זיכה אותו בשנה אחר כך בהופעה כדמות ראשית באופרת הסבון "כל ילדיי".
לאחר שהשתחרר מחוזה המחויבות הבלעדית שלו ל"כל ילדיי" ב-2006, ג'ורדן מיקד את עיקר תעסוקתו בעולם הטלוויזיה.
הוא הופיע כדמויות אורחות בסדרות "CSI", "ללא עקבות", "פשע מן העבר", "סוכן מחוק" ו"בונז" ובתפקיד ראשי בסדרה "העוזר", וכן כדמות ראשית בסרט העצמאי "בלאקאאוט".
ב-2009, הצטרף ג'ורדן לסדרה "אורות ליל שישי" כדמות ראשית, בה הוא הופיע עד כשהסתיימה ב-2011. עוד ב-2009, הוא הופיע כדמות ראשית בסרט העצמאי "הכומר בראון".
ב-2010, הוא הופיע כדמויות אורחות בסדרות "חוק וסדר: כוונה פלילית" ו"שקר לי", ובנוסף גם הצטרף כדמות חוזרת לסדרה "הורים במשרה מלאה".
ב-2012, ג'ורדן הופיע בסרט המלחמה "זנבות אדומים" כדמות המשנה מוריס וילסון, ובסרט גיבורי-העל "כרנוקיה בזמן אמת" כאחת משלוש הדמויות הראשיות סטיב מונטגומרי.
עוד באותה שנה, הוא הופיע כדמות אורחת בסדרה "האוס".
ב-2013, הוא הופיע כדמות הראשית אוסקר גרנט בסרט "תחנת פורטוויל", וזה היה לשיתוף הפעולה הראשון שלו עם הבמאי ראיין קוגלר.
משחקו של ג'ורדן בסרט זיכה אותו בשבחים רבים, וכן גם במועמדויות רבות לפרסים וכלילת שמו ברשימות רבות של "שחקנים מבטיחים".
עוד ב-2013, ג'ורדן דיבב את דמותו של ויקטור סטון/סייבורג בסרט ההנפשה "ליגת הצדק: פרדוקס פלאשפוינט".
ב-2014, ג'ורדן הופיע כדמות משנה בסרט "הדייט שהביך אותי".
ב-2015, הוא הופיע כדמות הראשית ג'וני סטורם/הלפיד האנושי בסרט הקומיקס "ארבעה מופלאים".
עוד ב-2015, ג'ורדן הופיע כדמות הראשית אדוניס קריד בסרט "קריד", וזה היה לשיתוף הפעולה השני שלו עם הבמאי ראיין קוגלר.
הוא המשיך לשתף פעולה עם קוגלר, וב-2018 הוא הופיע בסרט גיבורי-העל עתיר התקציב ביקום הקולנועי של מארוול "הפנתר השחור", בכתיבתו ובבימויו של קוגלר, כאנטגוניסט הראשי אריק קילמונגר.
זו הייתה לקפיצה המשמעותית ביותר בקריירה של ג'ורדן, שקצר שבחים ממבקרי הקולנוע על משחקו.
עוד באותה השנה, הוא הופיע בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "פרנהייט 451" של "HBO", ושב לגלם את דמותו של אדוניס קריד בהמשך "קריד 2".
ג'ורדן שימש כמפיק לסרט "צדק ורחמים" שיצא לאקרנים ב-2019, בו הוא גם הופיע בתפקיד הראשי.
בשנת 2021 הוא שיחק את התפקיד הראשי בתור ג'ון קלארק בסרט "ללא חרטה", שבוים על ידי סטפאנו סולימה ומבוסס על הרומן מאותו שם מאת טום קלנסי משנת 1993.
בשנת 2023 הופיע שנית ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
עוד באותה שנה ג'ורדן זכה לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים בהוליווד.
מועמד פרס Black Reel לבמאי הטוב ביותר (2024)
מועמד פרס Black Reel להופעה הראשית הטובה ביותר (2024)
מועמד פרס בחירת הקהל לכוכב הקולנוע של השנה (2024)
מועמד פרס בחירת הקהל לכוכב סרט הדרמה של השנה (2024)2025חוטאיםאלייז'ה / אליאס2027השוד המושלם (אנ')תומאס קראוןגם במאי ומפיקTBAאני האגדה 2גם מפיקWrong Answerדמאני לואיסMethuselah
גם מפיק בפועל2019–2022 איך לגדל גיבור-על (אנ') מארק וורן4 פרקים
גם מפיק בפועל2021אהבה, מוות ורובוטיםטרנסדיבוב; פרק: "Life Hutch"מה אם...?אריק קילמונגרדיבוב; 2 פרקים
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2005פרס NAACP Imageהשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשעות היוםכל ילדיי2006השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשעות היוםכל ילדיי2007השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשעות היוםכל ילדיי2014השחקן הטוב ביותר בסרט קולנועתחנת פרוטווייל2017פרס סאטורןשחקן המשנה הטוב ביותרהפנתר השחור2016פרס NAACP Imageהשחקן הטוב ביותר בסרט קולנועקרידבדרן השנהמייקל בי.
ג'ורדן2018פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאישחקן המשנה הטוב ביותרהפנתר השחוראנסמבל המשחק הטוב ביותרגילדת שחקני המסך2019פרס NAACP Imageהשחקן הטוב ביותר בסרט קולנועשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנועהשחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה, מיני סדרה או ספיישלפרנהייט 4512020השחקן הטוב ביותר בסרט קולנועצדק ורחמים2024הבימוי הטוב ביותר בסרט קולנועקריד 32026פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיהשחקן הטוב ביותרחוטאים
מייקל בילס (נולד ב-1958) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל.
שירת כמפקד הארמייה השמינית של צבא ארצות הברית וראש מטה הפיקוד המשולב ארצות הברית-קוריאה הדרומית.
בילס התגייס לצבא ארצות הברית ב-1976 ושירת כטכנאי מסוקים.
ב-1979 יצא ללימודים באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, הוא התגייס מחדש לצבא כקצין בדצמבר 1983. שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד השני של רגימנט השריון ה-81 של הארמייה השביעית במערב גרמניה.
שימש במשך שנתיים כקצין כוח אדם בגדוד הראשון של רגימנט הפרשים הרביעי בדיוויזיית החי"ר הראשונה ובמאי 1991 מונה למפקד פלוגה בגדוד.
הוא השתתף עמו במלחמת המפרץ.
שימש קצין אג"ם וסגן מפקד הגדוד השני ברגימנט הפרשים המשוריין השלישי.
בשנים 2000–2002 פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים הראשון של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה.
בתפקידו הבא שירת במרכז לאימוני תמרון קרבי בארמייה השביעית, במהלך תפקיד זה השתתף בלחימה במבצע חופש לעיראק.
ב-2003 ועוטר על פועלו בכוכב הכסף.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצבא שירת במפקדת התמיכה בחיילים נכים במחלקת ההגנה של ארצות הברית ובאגף כוח האדם של הצבא.
באוגוסט 2006 מונה למפקד רגימנט הפרשים המשוריין השלישי, הוא לחם עם הרגימנט במלחמת עיראק.
באפריל 2009 מונה לראש תוכנית "הלוחם המתקדם" במכון לחקר הביטחון.
ביוני 2010 מונה למפקד כוח המשימה המשותף-צפון בפיקוד צפון של ארצות הברית.
בספטמבר 2011 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לסגן ראש מטה כוחות ארצות הברית באירופה.
ביולי 2013 מונה למפקד בסיס פורט קרסון בקולורדו.
במרץ 2014 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, הוצב עם הדיוויזיה באפגניסטן ופיקד על כוח המשימה המשותף ב"מבצע חירות מתמשכת".
בינואר 2016 מונה לקצין המבצעים של פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.
בינואר 2018 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הארמייה השמינית וראש מטה הפיקוד המשולב ארצות הברית-קוריאה הדרומית.
בילס בעל תואר ראשון בסוציולוגיה מאוניברסיטת ג'ורג' מייסון ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
הוא נשוי למייגן ואב לשלושה בנים.
מייקל ריד באראט הוא רופא אמריקאי ואסטרונאוט של נאס"א.