tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נורווגיה ביקשה מישראל בשנת 1987 אישור לכך שהמים הכבדים אינם משמשים לייצור פצצות, אך נכון ליולי 1989 ישראל לא הסכימה לבדיקות.
נורווגיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליית כבוד בקונסטנצה.
רומניה מחזיקה שגרירות באוסלו ו-4 קונסוליות של כבוד בברגן, קריסטיאנסנד, סטוונגר וטרונדהיים.
יחסי נורווגיה–קניה הם יחסי החוץ בין קניה לבין נורווגיה.
נכון לתחילת המאה ה-21 היחסים בין שתי המדינות הם מלאים ותקינים.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו זמן קצר לאחר עצמאותה של קניה בשנת 1963.
בשנת 1990 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין קניה לנורווגיה בשל הביקורת של נורווגיה על ממשלת קניה והנהגתה.
הקשרים חודשו בשנת 1994 על ידי השגריר הנורווגי שמונה בשנת 1997.
שרת הסחר של נורווגיה, מוניקה מאלנד, הובילה משלחת של 54 חברות לקניה בספטמבר 2015.
שר החוץ בורגה ברנדה ביקר בניירובי בכנס השרים העשירי של ארגון הסחר העולמי שנערך במרכז הכנסים הבינלאומי קניאטה בדצמבר 2015.
נורווגיה משתפת פעולה עם קניה במעבר מעזרה למסחר והשקעות.
תחומי מפתח לשיתוף פעולה קנייתי ונורווגי הם:
סך המסחר הוא כ-8.1 מיליארד שילינג קנייתי (72.4 מיליון אירו).
בשנת 2014 ייצאה קניה סחורות בשווי 5.8 מיליארד שילינג קנייתי (51.8 מיליון אירו) לנורווגיה.
בנוסף, נורווגיה ייצאה סחורות בשווי 2.3 מיליארד שילינג קנייתי (20.5 מיליון אירו).
הייצוא העיקרי של קניה לנורווגיה כולל: צמחים, פרחים, קפה, תה ותבלינים.
60% מהיצוא של נורווגיה לקניה מורכב מדשן כימי.
קרן העושר של נורווגיה השקיעה בקניה החל משנת 2012, נכון לשנת 2015 סך ההשקעה שווה 8.2 מיליארד שילינג קנייתי (73.25 מיליון אירו).
נורפונד, שהיא קרן השקעות לחברות קטנות ובינוניות במדינות מתעוררות, הקימה משרד בניירובי בשנת 2007. משרד המסחר הנורווגי, Innovation Norway, פתח גם משרד בניירובי בשנת 2014.
קניה מיוצגת בנורווגיה באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
נורווגיה מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי.
יחסי ניגריה–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (DPRK).
היחסים הרשמיים בין קוריאה הצפונית לניגריה החלו בשנת 1976. מאז התחממו היחסים עם כינונם של כמספר הסכמים לשיתוף פעולה.
שתי המדינות חתמו על "מזכר הבנות" לגבי השקעות ושיתוף פעולה כלכלי ב-2012. משלחת ניגרית הגיעה לצפון קוריאה באותה השנה והניחה זרי פרחים על פסליהם של קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל במרכז פיונגיאנג.
המשלחת ביקרה גם בבית ילדותו של קים איל-סונג במגדל ג'וצ'ה ובמוזיאון הידידות הבין-לאומית.
בשנת 2014 שתי המדינות חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי על מנת להחליף מידע בכל הקשור לטכנולוגיית מידע.
ההסכם גם קידם שיתוף פעולה אקדמי ומחקרי.
שגריר צפון קוריאה בניגריה, ג'ון טונג צ'ול, הצהיר במעמד החתימה כי הוא תמך בניגריה בהפיכתה לחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
בשנת 2018 השגריר הצפון-קוריאני הבטיח להמשיך ולחזק את הקשרים עם ניגריה במהלך חגיגת יום הולדתו ה-106 של קים איל-סונג באבוג'ה.
ב-17 ביוני 2020, במהלך התפרצות מגפת הקורונה, שתי המדינות חתמו על הסכמים לשיתוף פעולה בתחום בריאות הציבור.
בשנת 2021 מקור אנונימי דיווח כי ישנם צפון קוריאנים שעדיין עובדים בניגריה, למרות האיסור של האומות המאוחדות.
האיסור הגיע מכוונה להגביל את המקורות הכספיים של תוכנית הגרעין הצפון קוריאנית.
ניגריה טענה כי נמצאים בה כמה עשרות עובדים צפון קוריאנים המסייעים למערכת הבריאות המקומית.
צפון קוריאה ייצאה סחורות בשווי 2.5 מיליון דולר לניגריה ב-2019. הייצוא המשמעותי ביותר היה פוליפרופילן.
ניגריה ייצאה לצפון קוריאה סחורה בשווי של 505,000 דולר, כשהנפוצות שבהן הן נחושת ואלומיניום.
אגודת הידידות ניגריה-קוריאה הצפונית היא ארגון פוליטי בניגריה בראשות המזכ"ל ד"ר אלחסן ממאן מוחמד, אשר טען ב-2014 שלארגון יש בין 2,000-2,500 חברים רשמיים ועוד כ-10,000 עוקבים בלתי רשמיים.
מספרים אלו מעולם לא אומתו על ידי גורם חיצוני.
הארגון נוסד בסוף שנות ה-70.
ניגריה מחזיקה בקוריאה הצפונית שגרירות בפיונגיאנג.
קוריאה הצפונית מחזיקה בניגריה שגרירות בלאגוס.
יחסי ניגריה–סין הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה והרפובליקה העממית של סין.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו רשמית ב-10 בפברואר 1971 - עשור לאחר שניגריה קיבלה את עצמאותה מהאימפריה הבריטית.
היחסים בין ניגריה לסין התרחבו על רקע הגדלת הסחר הבילטרלי ושיתוף הפעולה האסטרטגי.
סין נחשבת לאחת מבנות הברית והשותפות הקרובות ביותר של ניגריה.
סין היא גם אחת משותפות הסחר והיצוא החשובות של ניגריה.
על פי סקר שירות עולמי של BBC משנת 2014, 80% מהניגרים רואים בחיוב את השפעתה של סין, כאשר רק 10% מביעים דעה שלילית, מה שהופך את ניגריה לאומה הפרו-סינית ביותר בעולם.
למרות שניגריה מקיימת קשרי סחר עם טאיוואן, ויש לה נציגות בטאיפיי, היא פרסמה הודעה משותפת עם סין ב-2005, שבה אישרה כי בייג'ינג היא "הממשלה הלגיטימית היחידה המייצגת את כל סין וטאיוואן היא חלק בלתי ניתן להסרה משטחה".
ניגריה והרפובליקה העממית של סין כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-10 בפברואר 1971. היחסים בין שתי המדינות התהדקו כתוצאה מהבידוד הבינלאומי והגינוי המערבי של הדיקטטורות הצבאיות של ניגריה (1998–1970).
מאז הפכה ניגריה למקור חשוב של נפט עבור הכלכלה הצומחת במהירות של סין וניגריה מחפשת עזרה בסין בהשגת צמיחה כלכלית גבוהה; סין סיפקה תמיכה כלכלית, צבאית ופוליטית נרחבת.
ב-1996, כשממשל קלינטון לחץ בעד סנקציות נגד ניגריה, סין, יחד עם מדינות מערב אירופה, היו נגד הקפאה עולמית של נכסי ניגריה.
בשנת 2004 ושוב ב-2006, נשיא סין חו ג'ינטאו ערך ביקורים ממלכתיים בניגריה ונאם במושב משותף של האספה הלאומית של ניגריה.
שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות להקמת שותפות אסטרטגית.
סין תמכה בהצעה של ניגריה למושב במועצת הביטחון של האו"ם.
בתגובה להיסוס של ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות לסייע לניגריה במאמציהן להילחם במורדים באזור דלתת ניז'ר העשיר בנפט, פיתחה ממשלת ניגריה שיתוף פעולה צבאי הדוק עם סין, שסיפקה נשק, ציוד, אימונים וטכנולוגיה לכוחות המזוינים של ניגריה.
שתי המדינות חתמו גם על הסכם של 311 מיליון דולר לפיתוח שיתוף פעולה בתוכניות תקשורת וחלל; סין סייעה בפיתוח ושיגור לוויין התקשורת הניגרי (NigComSat-1) עד 2007 כדי להרחיב את רשתות הסלולר והאינטרנט במרכז אפריקה.
בינואר 2017, ממשלת ניגריה הורתה איוואן להעביר את השגרירות הבלתי רשמית שלה מאבוג'ה, בטענה שהמדינה האפריקנית היא מגינה של חזון סין האחת.
הוראה זו הגיעה לאחר שניגריה השיגה הבטחת השקעה של 40 מיליארד דולר מסין.
בשנת 2021, שתי המדינות חגגו 50 שנות יחסים רשמיים.
עד שנת 2100, ההערכה היא שאוכלוסיית ניגריה תעלה על אוכלוסיית סין.
באפריל 2020, שר החוץ ג'פרי אוניאמה גינה את יחסה המפלה של סין כלפי ניגרים, לאחר שסרטון שעלה ברשת בו נראה תושבי ניגריה בסין מופלים על ידי המקומיים.
בעוד שפקידים סינים אמרו שהם מתייחסים לנושא ברצינות רבה, הם גם האשימו את התקשורת המערבית בהדגשת אירועים בודדים כדי להזין מסע הכפשה של יחסי ציבור על האינטרסים הניגרים שלה.
בנובמבר 2020, ממשלת סין חסמה את כניסתה של סין לכל הזרים, כולל ניגרים בגלל חששות COVID-19, למעט "שירותים חיוניים" כולל שירות דיפלומטי.
בשנת 2015, רחפן מתוצרת סין התרסק באזור הכפרי של ניגריה.
על פי ההערכות, המל"ט היה מעורב במאבקה של ניגריה נגד הקבוצה המיליטנטית האסלאמית, בוקו חראם.
סין סיפקה את ה-CH-3 לממשלת ניגריה לפני 2014, יחד עם פצצות מונחות YC-200 וטיל אוויר-קרקע AR-1.
בשנת 2020, מפקד חיל האוויר הניגרי (NAF), מרשל האוויר סאדיק אבובאקר, חשף כי ה-NAF סיים את רכישת שמונה מל"טים של כנף לונג II, CH-4 ו-CH-3.
יתר על כן, סין הסכימה לקנות נתח שליטה בבית הזיקוק קדונה שיפיק .
ניגריה גם הבטיחה לתת עדיפות לחברות נפט סיניות עבור חוזים לחיפושי נפט בדלתא של ניז'ר ובאגן צ'אד.
ב-2006 הסכימה סין גם להעניק הלוואה של מיליארד דולר לניגריה כדי לעזור לה לשדרג ולחדש את רשתות הרכבת שלה.
בשנת 2005 הסכימה ניגריה לספק לפטרוצ'יינה של נפט תמורת 800 מיליון דולר.
בשנת 2006 רכש ה-CNOOC מניה תמורת 2.3 מיליארד דולר בבלוק חיפושי נפט בבעלות שר ההגנה לשעבר.
סין גם התחייבה להשקיע 267 מיליון דולר כדי לבנות את אזור הסחר החופשי לקי ליד לאגוס.
עם זאת, ה"הצפה" של שוקי ניגריה בסחורות סיניות זולות הפכה לנושא פוליטי רגיש, שכן - בשילוב עם יבוא מוצרים אירופאים יד שנייה - היא השפיעה לרעה על תעשיות מקומיות, במיוחד בטקסטיל, והובילה לסגירה של 65 מפעלי טקסטיל ופיטורי 150,000 עובדי טקסטיל במהלך עשור.
חמושים ניגרים גם איימו לתקוף עובדים ופרויקטים סיניים בדלתא של ניז'ר.
בשנת 2010, הסחר בין שתי המדינות הסתכם בשווי 7.8 מיליארד דולר.
ב-2011 ניגריה הייתה שותפת הסחר הרביעית בגודלה של סין באפריקה וב-8 החודשים הראשונים של 2012 היא הייתה ה-3.
באפריל 2018, ניגריה חתמה על עסקת החלפת מטבעות בסך 2.4 מיליארד דולר שתקפה ל-3 שנים.
בשנת 2019, הסחר הדו-צדדי בין סין לניגריה הגיע ל-19.27 מיליארד דולר.
משנת 2000 עד 2011, היו כ-40 פרויקטים סיניים רשמיים למימון פיתוח שזוהו בניגריה באמצעות דיווחים שונים בתקשורת.
הפרויקטים הללו נעים בין הלוואה של 2.5 מיליארד דולר לפרויקטי רכבת, חשמל או תקשורת בניגריה ב-2008, ועד מזכר הבנות של מיליארד דולר לבניית בתים ואספקת מים באבוג'ה ב-2009, וכמה רשתות רכבת.
מאז שנת 2000, יחסי הסחר עלו באופן אקספוננציאלי.
חלה עלייה בסחר הכולל של למעלה מ-10,384 מיליון דולר בין שתי המדינות משנת 2000 עד 2016. עם זאת, המבנה של יחסי הסחר בין סין לניגריה הפך לנושא פוליטי מרכזי מכיוון שהיצוא הסיני היווה כ-80% מסך נפחי הסחר הדו-צדדיים.
זה הביא לחוסר איזון סחר רציני עם יבוא של ניגריה פי עשרה ממה שהיא מייצאת לסין.
כלכלת ניגריה החלה להסתמך יתר על המידה על יבוא זר זול כדי לקיים את עצמה, וכתוצאה מכך לירידה ברורה בתעשייה הניגרית במסגרת הסדרים כאלה.
בספטמבר 2018, ניגריה חתמה על הלוואה של 328 מיליון דולר עם סין כדי להגביר מאוד את הפיתוח של תשתיות טלקומוניקציה בניגריה.
סין סיפקה את המימון לפרויקטים הבאים בניגריה:
מסופי שדה התעופה אבוג'ה-קדונה, רכבת קלה של מטרו אבוג'ה, אבוג'ה ופורט הארקורט
Lekki אזורי סחר חופשי, אוגון - גואנגדונג
בתמורה, שכרה ניגריה לעיתים קרובות/שיטתית חברה סינית כדי לפקח על פרויקטי הפיתוח שלה, כמו תחנת הכוח ההידרואלקטרית ממבילה בנפח 3,050 מגה-וואט.
ניגריה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג, קונסוליה בגואנגג'ואו וקונסוליות כלליות בשאנגחאי ובהונג קונג.
סין מחזיקה בניגריה שגרירות באבוג'ה וקונסוליה כללית בלאגוס.
יחסי ניגריה–ניז'ר הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הרפובליקה של ניז'ר.
לשתי המדינות גבול משותף, והן חולקות היסטוריה ארוכה.
הגבול בין המדינות, שאורכו 1,500 ק"מ חוצה את האזור הצפוף ביותר בשתי המדינות.
מבחינה תרבותית, מרכז הגבול ומערבו חוצה את האוסאלנד, שם מתגוררים בני ההאוסה.
במזרח הגבול, שני צידי הגבול הנוכחי היו חלק מאימפריית קאנם בורנו.
האימפריאליזם הבריטי והצרפתי בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 הביא ליצירת הגבול הקיים.
בתקופת השלטון הקולוניאלי הוטמעו השפות האנגלית והצרפתית בהתאם לצידי הגבול, כשניז'ר הייתה בשלטון צרפת, ואילו ניגריה תחת שלטון הממלכה המאוחדת, כמו גם התרבויות, שיטות החינוך וצורות השלטון.
התנגשות האינטרסים בין שתי המעצמות גרמו לכך שלאורך זמן רב בתקופה הקולוניאלית נאסר על מסחר בין צידי הגבול.
לניז'ר, מדינה ללא מוצא לים, הייתה גישה לחוף באמצעות מושבות צרפתיות אחרות, כמו בנין וטוגו.
בין 1941 ל-1943 הייתה ניז'ר חלק משלטון צרפת של וישי, ובשנים אלו הגבול בינה לבין ניגריה היה סגור לחלוטין.
למרות זאת, שפת ההאוסה המשותפת והקשרים התרבותיים הבטיחו את קיום המסחר והתנועה לאורך השלטון הקולוניאלי.
מאז קבלת העצמאות בשתי המדינות ב-1960, הן ביססו יחסים קרובים.
שתיהן אימצו את ההבנה שאין להתערב בעניינים הפנימיים של האחרת, אך במלחמת ביאפרה השתתפו ניז'ר ונשיאה, המאני דיורי, במאמצי התיווך.
כל אחת מהמדינות פנתה למעצמה ממנה קיבלה את העצמאות כדי לקבל סיוע ביטחוני, אולם בניגוד לגבול של ניגריה עם קמרון, או לגבול של ניז'ר עם בנין, בין שתי המדינות לא היו מחלוקות באשר לסוגיות בגבול.
עם זאת, כן קיים רצון מסוים בקרב חלק מהאוכלוסייה ליצור מדינה שתכלול את כל בני ההאוסה, שנחלקים בין המדינות.
לניגריה שגרירות בניאמיי, בירת ניז'ר, ואילו לניז'ר שגרירות באבוג'ה, בירת ניגריה.
הערים והיישובים בקרבת הגבול מחוברים זה לזה כחלק מהמסחר הטרנס–סהרי שנמשך עוד מימי הביניים.
ערים בניגריה כמו קנו וקסטינה מהוות מזה זמן רב את התחנות הדרומיות של רשת המסחר שמשמשות כחלק ניכר מכלכלת ניז'ר.
ניגריה נהנית מהמסחר והמכירות החקלאיות (בייחוד בקר מניז'ר), בעוד דרכי הגישה הישירות של ניז'ר לים עוברות דרך מערכת הרכבות של ניגריה ובנין.
ניז'ר תלויה כמעט לחלוטין בשכנותיה לאספקת מים, בעוד צפון ניגריה תלויה בזרם נהר ניז'ר ובאגם צ'אד.
הן ניז'ר והן צפון ניגריה מתמודדים עם המדבור וצורך גובר במים.
שתי המדינות חברות ברשות אגן ניז'ר, בוועדת אגם צ'אד ובוועדה המשותפת של ניז'ר וניגריה לנושאי מים.
שתי המדינות חתומות גם על הסכם אנוגו מ-3 בדצמבר 1977, שהגדיר תקנות משותפות לבעלי החיים והצומח בקרב מדינות אגם צ'אד (קמרון, ניז'ר, ניגריה וצ'אד).
ב-15 בינואר 1990 חתמו שתי המדינות על הסכם אבוג'ה לנושא המדבור, קידום שימור הטבע, ניצול ופיתוח אדמות ומשאבי המים, החי והצומח.
הסכם מיידוגורי נחתם ב-18 ביולי 1990 ותוקן ב-5 באוקטובר 1998, כולל בנוסף פיתוח וניצול משאבי מים.
שני ההסכמים נמצאים תחת פיקוח הנציבות המשותפת לשיתוף פעולה.
יחסי ניגריה–צ'אד הם יחסי החוץ בין ניגריה וצ'אד.
החל מסוף שנות ה-80, ניגריה ראתה בצרפת את יריבתה העיקרית בניסיונה להתוות את מהלך ההתפתחות הפוליטית של מערב אפריקה.
יחסיה הפטרנליסטיים בדרך כלל עם צ'אד התהדקו לאחר ההפיכה שהדיחה את הנשיא פרנסואה טומבלבאי ב-1975 לאחר מכן, הגבלת ההתרחבות הלובית תוך הימנעות מעימותים ישירים עם כוחות לוב הפכה גם היא למטרה חשובה.
ניגריה נתנה חסות לשיחות בין הפלגים היריבים של צ'אד ב-1979 וקידמה עובד מדינה לא מוכר, מהמט שאווה לול, כראש ממשלת קואליציה של פשרה.
מעמדו של לול כבובה ניגרית תרם להגברת ההתנגדות במהלך כהונתו הקצרה כנשיא ב-1979
שתי המדינות כוננו קשרים חזקים יותר במהלך שנות ה-80. בתקווה להפיק תועלת מסחרית ודיפלומטית על ידי הרחבת קשרי הסחר האזוריים, ניגריה החליפה את צרפת כמקור ההכנסות העיקרי של צ'אד לייצוא.
הסכמי סחר דו-צדדיים כללו יצוא צ'אד של בעלי חיים, דגים יבשים וכימיקלים ויבוא של מוצרי מזון ומוצרים מיוצרים מניגריה.
שתי הממשלות גם הכירו בערכו הפוטנציאלי של מגזר הסחר הבלתי פורמלי הגדול מעבר לגבולותיהן, שאף אחת מהמדינות לא הסדירה.
בנוסף, התעשייה והמסחר הניגרית העסיקו כמה אלפי עובדים צ'אדים.
לשתי המדינות יש מושבים במועצת הביטחון של האו"ם.
עם זאת, מערכת היחסים של צ'אד עם ניגריה לא הייתה נטולת מתחים.
החל מסוף שנות ה-70, התרחשו עימותים סביב אגם צ'אד, שם קיוו שתי המדינות לנצל את עתודות הנפט.
שתי המדינות גם ביקשו לנטרל את העימותים הללו, תחילה על ידי הקמת סיורים משותפים וועדה לתיחום הגבול מעבר לאגם בצורה ברורה יותר.
ואז, בתחילת שנות ה-80, המפלס הנמוך של ימת צ'אד הביא לידי ביטוי שורה של איים זעירים, שהובילו למחלוקות נוספות ולשיבוש רשתות סחר בלתי פורמליות ארוכות שנים.
מערכת יחסים זו הייתה מסובכת גם בגלל חוסר היציבות של ניגריה עצמה בצפון, שנוצרה מהפונדמנטליזם האסלאמי הגואה.
אלפי נפגעים התרחשו כתוצאה מעימותים אלימים בניגריה לאורך שנות ה-80. רוב האלימות הדתית הייתה ממקור ביתי, אבל המשטרה הניגרית עצרה כמה לובים, והחשש הניגרי מחדירת לוב דרך צ'אד התגבר.
מסע הצנע הכלכלי של ניגריה ב-1983 יצר מתחים גם עם מדינות שכנות, כולל צ'אד.
ניגריה גירשה כמה מאות אלפי עובדים זרים, בעיקר מתעשיית הנפט שלה, שעמדה בפני קיצוצים דרסטיים כתוצאה מירידת מחיר הנפט בעולם.
לפחות 30,000 מהמגורשים היו צ'אדים.
עם זאת, למרות הלחצים הללו, הניגרים סייעו בעצירת תהליך השגת היציבות בצ'אד, ושתי המדינות אישרו את כוונתן לשמור על קשרים הדוקים.
שיתוף פעולה בלחימה בבוקו חראם
במאי 2014, בעקבות חטיפת הנערות בניגריה,שר ההגנה הלאומי של צ'אד, Benaindo Tatola, נפגש עם שר ההגנה של קמרון, אדגרד אלאן מב נגו ביאונדה.
"נגו אמר שגם צ'אד פרסה כוחות לעבוד יחד עם כוחות קמרונים בגבולות עם ניגריה.
הוא גם אמר שכוחות משתי המדינות יעברו לניגריה וילחמו בבוקו חראם בשיתוף עם כוחות ניגריה."
יחסי ניו זילנד–שוודיה הם יחסי החוץ בין ניו זילנד לבין שוודיה.
לא לניו זילנד ולא לשוודיה יש שגרירות הממוקמת במדינה השנייה.
ניו זילנד פתחה שגרירות בסטוקהולם במהלך שנת 2008, אך היא נסגרה ב-1-ביולי 2012, בעקבות החלפת הממשלה, וקודם לכן, לשוודיה הייתה שגרירות בוולינגטון, אשר נסגרה ב-1995.
מאז, ניו זילנד יוצגה באופן רשמי בשוודיה באמצעות השגרירות בבריסל, בלגיה, והשגרירות השוודי בקנברה, אוסטרליה מכסה גם את ניו זילנד.
קונסוליית כבוד כללית שוודית ממוקמת בוולינגטון, וקונסוליית כבוד באוקלנד.
בנוסף להיות שתיהן חברות בארגונים וקבוצות רב-לאומיות שונות, ממשלות ניו זילנד ושוודיה משתפות פעולה דרך קבוצת "חברי רפורמת הסבסוד של דלק המאובנים" ודרך "ברית מחקר גלובלית על גזי חממה חקלאיים.
הסכם חופשות עבודה בין שתי המדינות קיים מאז 2001.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 ממשלת ניו זילנד השתמשה בסוכנים על מנת לגייס מהגרים מכל רחבי סקנדינביה.
ב-1881 היו 1,264 ילידי-שוודיה שחיים בניו זילנד, ומספר זה התרחב ב-1901 ל-1548, לפני שפחת במידה ניכרת בעשורים הבאים.
מאז שנת 2001 חלה צמיחה צנועה במספר השוודים שעוברים לניו זילנד, כאשר 1,353 אנשים דיווחו כי נולדו בשוודיה בשנת 2013 במפקד האוכלוסין של ניו זילנד.
בנוסף, 1,401 ניו זילנדים ציינו יש להם שורשים שוודיים.
ישנן שתי עמותות שוודיות בניו זילנד: Svenska Föreningen Nya Zeeland (האגודה השוודית בניו זילנד, בתרגום חופשי), אשר ממוקמת באוקלנד, ואיגוד שוודיה-ניו זילנד בע"מ בוולינגטון.
נכון ל-2001, 687 אנשים אשר נולדו בניו זילנד היו תושבי שוודיה.
יש מועדון חברתי עבור הניו זילנדים החיים בשוודיה, כמו גם שני מועדונים משולבים עבור אוסטרלים וניו זילנדים במדינה.
ב-2014 הערך הכולל של הסחר הבינלאומי בין ניו זילנד ושוודיה עמד על 358 מיליון דולר ניו זילנדי.
מתוך זה, 62 מיליון דולר ני"ז היה היצוא של ניו זילנד לשוודיה, והשאר היצוא של שוודיה לניו זילנד.
ב-2016, "אגודת העסקים ניו זילנד סקנדינביה" קידמה קשרים מסחריים בין שתי המדינות.
הארגון המשותף לממשלה השוודית ולמגזר הפרטי במדינה, "שוודיה עסקית", מכסה גם את ניו זילנד במשרדיו בסידני, אוסטרליה.
יחסי ניו זילנד–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין ניו זילנד לבין פקיסטן.
היחסים בין שתי המדינות כוננו במאה ה-21. פקיסטן מיוצגת בניו זילנד בוולינגטון בעוד שניו זילנד מיוצגת בקוסוליית כבוד בקארצ'י.
ניו זילנד הייתה צד בהחלטת ראש ממשלת קליפורניה להחזיר את פקיסטן למועצת חבר המדינות לאחר החזרת הממשל האזרחי במאי 2008.
שר החוץ והמסחר בניו זילנד, פיל גוף, ביקר בפקיסטן בסוף שנת 2004.
בשנת 2005 ביקר נשיא פקיסטן פרובז מושראף את ראש הממשלה הלן קלארק בניו זילנד.
במהלך שיחותיו עם מנהגי ניו זילנד, הציע מושארף לחזק את הקשרים בין שתי המדינות, בעיקר בתחומי החינוך, טכנולוגיה, תקשורת, מידע, חקלאות ומוצרי חלב.
ניו זילנד יצרה תוכנית להכשרת מוקשים בעיר קואטה בפקיסטן.
באוקטובר 2005, בעקבות רעידת אדמה הרסנית, הודיעה שר הסיוע של מרילנד כי המדינה תכפיל את תרומת הסיוע במיליון וחצי דולר.
הטלוויזיה הפקיסטנית שיבחה את ניו זילנד ואת תרומתה.
כעשרה ארגונים לא ממשלתיים בניו זילנד קיבלו תרומות מהציבור לסיוע הקורבנות בפקיסטן.
כמו כן, ראיי ג'וליאן (מנכ"ל המועצה לפיתוח בינלאומי) שיבח את ניו זילנד וציין כי "התגובה של ממשלת זילנד והציבור לטרגדיות של סוף השבוע בפקיסטן כבר מצוינות".
בנובמבר 2005 דיווח הצלב האדום של ניו זילנד כי התרומות הגיעו לסך 620,000 דולר.
בשנת 2004, ייצאה ניו זילנד סחורה בשווי 24.4 מיליון דולר אל פקיסטן.
עד שנת 2007 שווי הסחורה הגיע ל-85 מיליון דולר.
פקיסטן ייצאה סחורה בשווי 67.7 מיליון דולר ניו זילנדי.
רוב הייצוא של ניו זילנד מורכב ממשאבים כגון מוצרי חלב, מוצרי צמר ומוצרי בעלי חיים אחרים, בעוד שפקיסטן מייצאת בעיקר מוצרי הלבשה.
בשנת 1990 חתמו שתי הממשלות על הסכם סחר.
כחלק מהסכם זה, שני הצדדים יצרכו לקיים את פגישת ה-JTC (ועדת המסחר הפדרלית של ניו זילנד).
הפגישה הראשונה התקיימה במרץ 2002 שבה הועלו דיונים על מנת לשפר את השיתוף הכללי בין שתי המדינות.
יחסי ניו זילנד–ספרד הם יחסי החוץ שבין ניו זילנד לספרד.
שתי המדינות חברות באומות המאוחדות ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
הקשר הראשון בין ספרדים לבין המאורים שחיו באיי ניו זילנד היה קשר מסחרי שהתקיים במאה ה-17, בעיקר באמצעות אוניות סחר ספרדיות ששטו בין מנילה שבפיליפינים לאקפולקו שבמקסיקו.
הקשר בין ספרד לניו זילנד (שהפכה במהרה לחלק מן האימפריה הבריטית) נחלש לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד וויתורה של ספרד על גואם והפיליפינים לטובת ארצות הברית בשנת 1898. במהלך מלחמת האזרחים בספרד לחמו מתנדבים ניו זילנדים לצד הכוחות הרפובליקניים.
למעלה מ-30 ניו זילנדים הצטרפו למלחמה, וחמישה מהם נהרגו.
מבחינה רשמית, ממשלת ניו זילנד הייתה נייטרלית במלחמה.
היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד וספרד נוסדו רשמית ב-28 במרץ 1969. ניו זילנד פתחה שגרירות במדריד ב-1992, ואילו ספרד פתחה רשמית שגרירות בוולינגטון ב-2006 אשר נחנכה בשנת 2009 על ידי חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
שתי המדינות לחמו ביחד לצד נאט"ו במלחמת אפגניסטן.
ראשי הממשלה הניו זילנדיים ג'ים בולגר והלן קלארק ביקרו בספרד בשנת 1992 ו-2007 בהתאמה.
חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד ביקר בניו זילנד פעמיים; בשנת 1988 ו-2009. באותה השנה ביקר גם בנו פליפה השישי, מלך ספרד.
היצוא של ניו זילנד לספרד כולל: פירות, דגים קפואים ובשר כבשים.
הייצוא הספרדי לניו זילנד כולל: רכבות חשמליות, כלי רכב מנועיים ומכונות קמעונאיות.
יחסי ניו זילנד–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ניו זילנד לבין הקונפדרציה השווייצרית.
באמצע המאה התשע עשרה היגרו השווייצרים הראשונים לניו זילנד.
רובם חתרו למצוא זהב באיים והיגרו בשנות ה-60 של המאה ה-19.
שווייץ פתחה את הנציגות הראשונה שלה בניו זילנד - קונסוליה, ב-1912 באוקלנד.
ב-1937 הועברה הקונסוליה לוולינגטון וב-1959 היא השתדרגה לרמת קונסוליה כללית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לניו זילנד כוננו ב-1962 ושווייץ שדרגה את הקונסוליה הכללית לדרג השגרירות.
מלבד השגרירות, החזירה שווייץ את הקונסול שלה לאוקלנד.
ניו זילנד לעומת זאת האמינה את שגרירותה שבבון, בירת גרמניה המערבית, על שווייץ.
לאחר איחוד גרמניה עברה השגרירות לברלין והיא אמונה על שווייץ.
בסוף שנת 2016 התגוררו בניו זילנד 6,925 שווייצרים, מה שהופך את הקהילה בניו זילנד לקהילה השנייה בגודלה באזור אוקיאניה לאחר הקהילה שבאוסטרליה.
ניו זילנד אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
ניו זילנד מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה.
ניו זילנד האמינה את שגרירותה שבברלין, בירת גרמניה הסמוכה, על שווייץ.
שווייץ מיוצגת בניו זילנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בוולינגטון, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בניו זילנד גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר אוקלנד.
יחסי ניגריה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, ניגריה היא אחת המדינות המרכזיות איתן משתפת שווייץ פעולה באפריקה שמדרום לסהרה ולפיכך היחסים שבין שתי המדינות הם עמוקים, חמים וקרובים בין אם ברמה הכלכלית ובין אם ברמה הפוליטית.
שווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה ב-1 באוקטובר 1960, היום בו הוכרזה העצמאות מן הממלכה המאוחדת.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים מעט לאחר מכן ושווייץ פתחה שגרירות בלאגוס כשנה לאחר מכן.
שווייץ העבירה את שגרירותה מלאגוס לבירה החדשה של המדינה, אבוג'ה, ושנמכה את הדרג של המבנה בלאגוס לקונסוליית כבוד.
ב-2011 ניגריה ושווייץ חתמו על הסכם בנושא הגירה, אשר מהווה את מרכז היחסים ביניהן.
שתי המדינות לקחו על עצמן לקדם את הנדבכים הטובים שבהגירה ולהילחם בנדבכם השליליים שבה.
ניגריה הסכימה לפעול למען החזרת בני ארצה שנכנסו לשווייץ באופן לא חוקי.
ישנו שיתוף פעולה טכנולוגי בין שני הצדדים על מנת לזרז ולפשט את התהליך.
שווייץ יצאה בקמפיין לניגרים בו עודדה אותם להישאר בארצם ולא להגר באופן לא חוקי.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בניגריה מאתיים שמונים ושניים אזרחים שווייצרים, רובם התרכזו בעיר לאגוס.
שווייץ מיוצגת בניגריה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באבוג'ה, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בניגריה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בלאגוס.
ניגריה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
יחסי ניו זילנד–צרפת מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין ניו זילנד לרפובליקה הצרפתית.
בעקבות הטבח בכרייסטצ'רץ' ב-15 במרץ 2019, ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן ונשיא צרפת עמנואל מקרון, ערכו יחד את ועידת קריאה לפעולה בכרייסטצ'רץ' במאי 2019, שהתחייבה להתנגד לקיצוניות אלימה באינטרנט.
ניו זילנד וצרפת היו שותפות סחר גדולות מאוד בשנים האחרונות, כאשר צרפת ממוקמת כשותפת הסחר ה-15 בניו זילנד בשנת 2007 עם יצוא בהיקף של 401.3 מיליון דולר ניו זילנדי (בעיקר: בשר כבש, פילה דג, בשר צבי ותרופות) והיבוא בסך 679.6 מיליון דולר ניו זילנדי (בעיקר: מכוניות, ציוד יין ומכונות).
לצרפת השקעות רבות וחלקן גדולות, בכלכלה הניו זילנדית, במיוחד בתעשיית היין הניו זילנדי הכוללת את Veuve Clicquot Deutz הדומה מאוד לתעשיית היין בצרפת.
יופלה היא חברה מרכזית בניו זילנד והיא מחזיקה באחד ממותגי היוגורט הידועים ביותר בענף המזון החקלאי הניו זילנדי.
השקעות צרפתיות גדולות אחרות בוצעו בתחום התחבורה והתקשורת של ניו זילנד (Alstom, Alcatel) וניהול הפסולת (ONYX).
ניו זילנד מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז בלבד.
מאידך, צרפת מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון ו-5 קונסוליות באוקלנד, כרייסטצ'רץ', דנידין, הייסטינגס וקווינסטאון.
יחסי ניו זילנד–קוריאה הצפונית הם היחסים הבינלאומיים הדו-צדדיים בין ניו זילנד וצפון קוריאה.
היחסים בין שתי המדינות כמעט ואינם קיימים מאז חלוקת קוריאה.
במהלך מלחמת קוריאה בשנות החמישים נלחמו כוחות ניו זילנד כחלק מכוח האו"ם שהדף את פלישת צפון קוריאה לדרום קוריאה.
מאז, ניו זילנד וצפון קוריאה לא קיימו יחסים דיפלומטים, עד יולי 2000 כאשר שר החוץ של צפון קוריאה פאק נאם-סאן ושר החוץ של ניו זילנד, פיל גוף, נפגשו בבנגקוק, מה שהוביל לכינון יחסים דיפלומטיים במרץ 2001. שגריר ניו זילנד בדרום קוריאה שממוקם בסיאול מוסמך גם בצפון קוריאה.
בשנת 2006 ניסתה צפון קוריאה את הנשק הגרעיני הראשון שלה, תוך שהיא סופגת ביקורת והשעיית היחסים מצד ממשלת ניו זילנד, המחזיקה במדיניות אנטי-גרעינית נוקשה.
ניו זילנד החלה לכונן יחסים פורמליים בשנת 2007, כאשר שר החוץ של ניו זילנד, וינסטון פיטרס, ביקר בפיונגיאנג ב-20 בנובמבר כדי לדון בעסקאות פוליטיות וכלכליות אפשריות עם צפון קוריאה, על בסיס זה שהיא מתחילה לפרק את מתקני הנשק הגרעיני שלה.
מלחמת קוריאה, הייתה הסלמה של מלחמת אזרחים בין שני משטרים קוריאניים יריבים, שכל אחת מהן נתמך על ידי כוחות חיצוניים, שכל אחד ניסה להפיל את השני דרך טקטיקות גרילה פוליטיות.
לאחר שלא הצליחו לחזק את מטרתם בבחירות החופשיות שהתקיימו בדרום קוריאה במהלך מאי 1950, והסירוב של קוריאה הדרומית לקיים בחירות חדשות לדרישות צפון קוריאה, הצבא הצפון קוריאני הקומוניסטי עבר דרומה ב-25 ביוני 1950 כדי לנסות לאחד את חצי האי הקוריאני מחדש, שחולק רשמית מאז 1948.
ניו זילנד הייתה בין המגיבים לקריאת האו"ם לעזרה.
ניו זילנד הצטרפה ל-15 מדינות אחרות, כולל בריטניה, וארצות הברית במלחמה האנטי-קומוניסטית.
אך גם מלחמת קוריאה הייתה משמעותית, מכיוון שהיא סימנה את הצעד הראשון של ניו זילנד לעבר ההתאגדות עם ארצות הברית בתמיכה בעמדתה של המדינה כנגד הקומוניזם.
ניו זילנד תרמה שש פריגטות, כמה כלי שיט קטנים יותר וכוח מתנדבים חזק (1,044 חיילים) (המכונה K-FORCE) למלחמת קוריאה.
הספינות היו בפיקודו של קצין דגל בריטי והיוו חלק מכוח של חיל הים האמריקני במהלך קרב אינצ'ון, בביצוע פשיטות על החוף והפצצות פנים יבשתיות.
חיילים ניו זילנדיים נשארו בקוריאה במספרים משמעותיים במשך ארבע שנים לאחר שביתת הנשק בשנת 1953, אם כי החיילים הניו זילנדיים האחרונים לא עזבו עד 1957 וקצין קשר יחיד נותר עד 1971. בסך הכל 3,794 חיילים ניו זילנדים שירתו ב-K-FORCE ו 1,300 בפריסה של הצי.
2006 - הניסוי הגרעיני בצפון קוריאה
הניסוי הגרעיני של צפון קוריאה בשנת 2006, היה ניסוי גרעיני, פיצוץ של מתקן גרעיני, שנערך ב-9 באוקטובר 2006 על ידי צפון קוריאה.
ראש ממשלת ניו זילנד, הלן קלארק קראה לאו"ם להטיל את מלוא כובד משקלו על צפון קוריאה, לאחר שהאחרונה הודיעה כי ביצעה את הניסוי הגרעיני התת-קרקעי.
קלארק גינה את הניסוי, קלארק גם אמרה כי "היא תגבה את כל האמצעים שמועצת הביטחון תחליט עליהם".
וינסטון פיטרס, שר החוץ של ניו זילנד גינה את ניסויי הטילים של צפון קוריאה מטעם ממשלתו, ותיאר אותם כהתעלמות מההתראות הקודמות על ידי הקהילה הבינלאומית.
הוא הביע את תקוותו שצפון קוריאה "תחזור עכשיו לנקוט בצעדים מתונים יותר" ותחדש את המשא ומתן.
בשנים האחרונות לא היה סחר בין שתי המדינות, אם כי כמה מוצרים מיוצאים מניו זילנד מגיעים לצפון קוריאה דרך סין.
היעדר הסחר בין ניו זילנד ושאר מדינות העולם לבין צפון קוריאה על רקע סנקציות הסחר של האו"ם על צפון קוריאה הוא הגורם העיקרי לכלכלה הצפון קוריאנית הנכה.
שר החוץ של ניו זילנד, וינסטון פיטרס ערך ביקור בפיונגיאנג ב-20 בנובמבר 2007. שר החוץ ניהל שיחות עם הנשיא קים יונג-נאם בביקורו היומי.
תחומים שבהם ניו זילנד מבקשת לשתף פעולה עשויים לכלול חקלאות, הכשרה ושימור.
היעדר הסחר למדינה עקב הסנקציות שמוביל האו"ם הוביל לאזורים מוכי העוני העצומים בצפון קוריאה, וכתוצאה מכך תרמה ניו זילנד כמעט 8.5 מיליון דולר ניו זילנדי ככספי סיוע לארגונים שונים המסייעים בפיתוח אזורי חקלאות וסיוע הומניטרי.
ביוני 2012, ביקרה משלחת בדרג הבכיר ממשרד החוץ הצפון קוריאני, כולל מנכ"ל מדינות אסיה והאוקיינוס השקט בניו זילנד במטרה לקיים מערכת יחסים טובה יותר, במיוחד בתחום החינוך, התרבות והכלכלה.
המשלחת התעניינה במיוחד בטכנולוגיה החקלאית של ניו זילנד.
באוקטובר 2005, שרלוט גלני ביקר בצפון קוריאה והפך לעיתונאי הראשון מניו זילנד עיתונאי שצילם שם באופן רשמי.
בנובמבר 2012 ביקרה משלחת אזרחית של צפון קוריאה בניו זילנד.
את המשלחת הוביל יו"ר ומזכ"ל האגודה לידידות קוריאה-ניו זילנד וכללה שני מורים; מטרת הביקור הייתה לפתח את היחסים בין אגודת הידידות קוריאה-ניו זילנד לחברה NZ-DPRK, לאחד תוכניות להזדמנויות חינוכיות עם מכון הטכנולוגיה של וואיקאטו (WINTEC), ולהיפגש עם מגוון של ניו זילנדים שיכולים לבנות את מערכות היחסים בין המדינות.
שני המורים לאנגלית, שערכו את תוכנית הלימודים החדשה בשפה האנגלית בצפון קוריאה, פגשו אנשי חינוך ואנשי מקצוע בהוראה בניו זילנד כדי לחקור את שיטות ההוראה הטובות ביותר.
ביולי 2013 ערך כארים דיקי את ביקורו השלישי כדי להשתתף באירועים לציון 60 שנה לחתימת הסכם שביתת הנשק של קוריאה.
במהלך שהותו נפגש עם גורמי ממשל ובהם שר החוץ פאק יו-צ'ון, קים יונג-נאם, הונג סון-אוק, מזכ"ל האספה העממית העליונה, ובכירים נוספים.
יחסי ניו זילנד–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין ניו זילנד וקוריאה הדרומית.
ניו זילנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של קוריאה, המכונה גם דרום קוריאה בשנת 1962. לדרום קוריאה יש שגרירות בוולינגטון, ואילו לניו זילנד יש שגרירות בסיאול.
בין המדינות מתקיימים ביקורים רבים ברמה גבוהה, כמו גם שיתופי פעולה נרחבים בתחום הקולנוע, המדע והטכנולוגיה והחינוך.
בין 1950 ל-1957 הייתה ניו זילנד מעורבת במלחמת קוריאה.
כ־4,700 ניו זילנדים שירתו תחת פיקוד האו"ם, וכ־1,300 שירתו במהלך המלחמה ואחרי שביתת הנשק.
45 ניו זילנדים איבדו את חייהם.
נשיא דרום קוריאה, לי מיונג-באק ביקר בניו זילנד בשנת 2009. בשנת 2018 ביקר שר האוצר גרנט רוברטסון בדרום קוריאה ונפגש עם סגן שר האוצר הדרום קוריאני קו היונג קווון.
במהלך הפגישה הודיע משרד האוצר של דרום קוריאה כי חברות קוריאניות ישתתפו בפרויקט התשתיות של ניו זילנד.
בשנת 2014, יו"ר האספה הלאומית קנג-צ'אנג היי הוביל משלחת של חברי האספה לפגישה עם ראש הממשלה ג'ון קי, הדובר דייוויד קרטר וחברי קבוצת הידידות ניו זילנד-קוריאה.
הסכם סחר חופשי בין המדינות נחתם על ידי ראש הממשלה ג'ון קי ושר הסחר טים גרוזר בשנת 2015.
דרום קוריאה היא שותפת הסחר השביעית בגודלה בניו זילנד, עם הסחר הבילטראלי בין שתי המדינות בשנת 18–2017 בשווי 4.75 מיליארד דולר ניו זילנדי.
הייצוא העיקרי של ניו זילנד לדרום קוריאה הוא עץ, מוצרי חלב, בשר ואלומיניום.
הייצוא העיקרי של דרום קוריאה לניו זילנד הוא נפט, כלי רכב, מכונות, ברזל ופלדה ופלסטיק.
בניו זילנד חיים כ-26,601 קוריאנים.
מרבית הקוריאנים בניו זילנד הם נוצרים עם מיעוט קטן של בודהיסטים.
בתי ספר לקהילה הקוריאנית בערים הגדולות מציעים שיעורים בשפה הקוריאנית.
יחסי ניו זילנד-רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין ניו זילנד לפדרציה הרוסית.
שר החוץ הניו זילנדי וינסטון פיטרס רוצה להחיות את המשא ומתן המסחרי עם רוסיה.
פיטרס אמר לעיתונאים כי ניו זילנד צריכה לסחור יותר עם רוסיה, שהיא יבואנית החלב מספר 2 בעולם והיא אמורה להפוך ליבואנית הבקר מספר 2 בעולם.
בשנת 2016 ייבאה רוסיה בשר אדום ניו זילנדי בשווי 24.6 מיליון דולר, רובו כבד בקר (9.5 מיליון דולר), בקר צונן (1.9 מיליון דולר), לבבות בקר (1.6 מיליון דולר) ובשר קפוא (1.4 מיליון דולר).
היחסים בעבר עם ברית המועצות ועם רוסיה הקיסרית היו לעיתים מתוחים.
במהלך המאה ה-19 נתפסה האימפריה הרוסית כאיום על האימפריה הבריטית, אשר ניו זילנד הייתה חלק ממנה.
ביצורי חוף נבנו בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 בגלל האיום הנתפס, ועיתון אוקלנד הוליד תחושה כזאת בשנת 1873, בכך שניהל סיפור מתיחה על מתקפה של ספינת מלחמה רוסית בשם "קסקוביסקי" על אונייה בריטית בנמל אוקלנד.
בשנת 1980 שלחה ניו זילנד קבוצת ספורטאים קטנה לאולימפיאדת הקיץ 1980 במוסקבה, אף על פי שהשלטון שכנע את מרבית גופי הספורט המקומיים להצטרף לחרם במחאה על מלחמת ברית המועצות-אפגניסטן.
מולדון התחמק מכל הפרעה ביחסי הסחר; ג'רלד הנסלי נזכר כי בשנת 1979 שגריר ברית המועצות בניו זילנד: "שבר כלל בסיסי של המשחק הדיפלומטי ובהיעדרו של איש הק.ג.ב שלו ...
העביר סבסוד למפלגת האחדות הסוציאליסטית.
ונתפס על ידי שירות האבטחה שלנו "וכך היה צריך להיות מגורש.
אבל הנסלי נשלח ללונדון לבדוק, באשר: "ניו זילנד מכרה כמויות גדולות של בשר כבש (שמעטות אחרות היו קונות) וחמאה לתאגידי המסחר הממלכתיים במוסקבה וראש הממשלה רצה לקבל עצות נוספות לגבי הסיכונים לסחר שלנו.
" השקפת משרד החוץ הבריטי הייתה כי "אם נגרש את סופינסקי, הרוסים יגרשו את שגרירנו, אך שם הנושא היה נעצר, אלא אם כן נרצה להמשיך את זה.
היא תנקוט בצעדים חזקים יותר מכדי להביא את מוסקבה לנטרל את רכישות המזון שלה.
" באופן דומה הוזמנה הזמנה למלאי עבור הרכבות בבעלות ממשלתית, בהונגריה ולא ביפן, מסיבות של יחסי סחר.
בנוסף, כלי רכב של לאדה הופצו באופן נרחב בניו זילנד בשנות השמונים על ידי מועצת החלב (כיום פונטרה).
לאחר פירוק ברית המועצות בשנת 1991, הסחר הדו-צדדי בין ניו זילנד לפדרציה הרוסית שהוקמה מחדש צנח בצורה דרמטית, אך הוא התחזק שוב מאוחר יותר במהלך העשור.
בנובמבר 2010 החלה ניו זילנד במשא ומתן להקמת הסכם סחר חופשי עם הפדרציה הרוסית, בלארוס וקזחסטן.
משא ומתן זה הושעה כתוצאה מהסיפוח הרוסי של קרים ומשבר אוקראינה בשנת 2014. בתחילת נובמבר 2017 דווח כי שר החוץ של ניו זילנד, וינסטון פיטרס, יחקור את המשך משא ומתן הסחר עם רוסיה.
פיטרס הוא המנהיג של ניו זילנד תחילה, שותף לקואליציה בממשלת העבודה בניו זילנד.
על הצעתו של פיטרס נמתחה ביקורת על ידי שגריר האיחוד האירופי ברנרד סאבאג', שהזהיר כי עסקת הסחר החופשי המוצעת תסבך את היחסים בין ניו זילנד לאיחוד האירופי.
מנהל מועצת האיגודים המקצועיים של ניו זילנד, ביל רוזנברג, הביע חשש גם מסטנדרט העבודה "הנמוך" של רוסיה.
ניו זילנד מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וקונסוליה כללית בוולדיווסטוק.
מאידך, רוסיה מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון וקונסוליה כללית באוקלנד.
יחסי ניו זילנד–קנדה מתייחסים ליחסים הבינלאומיים בין ניו זילנד לקנדה.
ניו זילנד וקנדה מקיימים מערכת יחסים ארוכת שנים אשר טופחה על ידי ההיסטוריה והתרבות המשותפת של שתי המדינות, על ידי חברותם בקהילת חבר העמים וקשרים בין תושבי שתי המדינות.
לשתי המדינות ראש מדינה משותף המלך צ'ארלס השלישי (באופן חוקי, המלך הוא ראש מדינת שתי המדינות, כמלך קנדה ומלך ניו זילנד).
הפוליטיקה המפלגתית בניו זילנד נחלקת בין מפלגת הלייבור במרכז-שמאל, המפלגה הלאומית -מרכז-ימין וכמה מפלגות קטנות יותר.
בקנדה השחקנים העיקריים הם השמרנים, הליברלים, המפלגה הדמוקרטית החדשה וגוש השמאל הבדלני.
המדיניות הכלכלית של ניו זילנד הוחזרה מחדש על ידי רוג'ר דאגלס והעניקה השראה חלקית לקיצוצים ממשלתיים בהם דגלו מנהיגים קנדיים כמו ראלף קליין, מייק האריס ופול מרטין.
ניו זילנד וקנדה נלחמו יחד במלחמת הבורים השנייה, מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מצב החירום המלאי, מלחמת המפרץ ובמלחמת אפגניסטן.
שתי המדינות סירבו להשתתף במלחמת עיראק, למרות שלקחו בהם חלק מדינות מרכזיות נוספות באנגלוספרה כמו ארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה.
נכון לשנת 2014 כל הכוחות הקנדיים נסוגו לחלוטין מאפגניסטן, בעוד שעדיין נותר מספר קטן של כוחות ניו זילנד.
שיתוף פעולה בין כוחות צבאיים
מבחינה היסטורית שני הכוחות המזוינים שלהם פעלו זה לצד זה במספר פעולות ביטחוניות בינלאומיות.
פעולות ההגנה האחרונות כוללות פעולות אסטרטגיות במזרח טימור, בוסניה ואפגניסטן, תרגילי אימונים וחילופי עובדים.
קשרי ההגנה החיוביים וארוכי השנים הללו של קנדה וניו זילנד משופרים על ידי רכישה קבועה של ציוד צבאי חדש מכל מדינה; למשל הרכישה של ניו זילנד של 105 רכבים משוריינים קלים (LAV III) מקנדה.
הקונסוליות הקנדיות וניו זילנד מציעות ייעוץ לעסקים בניו זילנד המעוניינים ליצור שותפויות עם קנדה, להשקיע בקנדה או להקים עסק בקנדה.
באותה דרך הם עוזרים לקשר אנשי עסקים קנדים המעוניינים למכור את סחורותיהם ושירותיהם לניו זילנד עם שותפים מקומיים פוטנציאליים ומסייעים לחברות קנדיות המעוניינות להשקיע בניו זילנד.
יש סחר המוני בין קנדה לניו זילנד שהוכח כאמין לשתי המדינות, והופך אותו לבסיס חשוב ויציב למערכת יחסים ארוכת שנים.
בשנת 2011 הסתכמו רמות הסחר הדו-צדדיות (CAD) בסך 932 מיליון דולר.
היצוא הקנדי לניו זילנד הסתכם ב-382 מיליון דולר, כאשר דשנים, מכונות, בשר, ספרים, ציוד חשמלי ומוצרי עץ הם הייצוא המוביל ביותר בקנדה.
בשר ויין היוו את הייצוא העיקרי של ניו זילנד לקנדה.
הייצוא העיקרי של קנדה לניו זילנד כלל מטוסים, ציוד חשמלי, מכונות ודשנים לשנת 2006. היבוא המוביל בקנדה מניו זילנד כולל בשר, מוצרי חלב, מכונות חקלאיות ויין.
ניו זילנד מציעה הזדמנויות רבות לחברות קנדיות במיוחד בענפי אנרגיה, חילוץ, תקשורת ומוצרי מזון.
קנדה הייתה יעד היצוא ה-12 בגודלו של ניו זילנד ושותפת הסחר ה-14 בגודלה בשנה שהסתיימה בדצמבר 2006, עם יצוא של 553 מיליון דולר.
קיימות השקעות משמעותיות של קנדה בניו זילנד, במיוחד מקיין וחברת התקשורת Stratos Global Corporation.
חברות ניו זילנדיות בקנדה כוללות את Tait Electronics, מייקל היל תכשיטים, Peace Software ו-Glidepath.
קנדה מחזיקה בניו זילנד נציבות עליונה בוולינגטון וקונסוליה כללית באוקלנד.
מאידך ניו זילנד מחזיקה בקנדה נציבות עליונה באוטווה, ו-2 קונסוליות בטורונטו ובוונקובר.
יחסי ניו זילנד–צ'ילה הם היחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה של צ'ילה וניו זילנד.
שתי המדינות הם חברות בארגון אסיה-פסיפיק לשיתוף פעולה כלכלי, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי והאו"ם.
צ'ילה וניו זילנד הן שתי מדינות השוכנות לחופי האוקיינוס השקט, אולם הן מופרדות על ידי יותר מ-9,100 ק" מ (5,600 מייל) של מרחק.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ב-1948, והשגרירויות נפתחו ב-1972. ב-1973, הגנרל הצ'יליאני אוגוסטו פינושה נטל את השלטון בצ'ילה לאחר הפיכה נגד ממשלתו של נשיא צ'ילה סלבדור איינדה.
במהלך הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה, ניו זילנד לא ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם צ'ילה.
כתוצאה מכך, מספר הפגנות התקיימו בשנות ה-70 ובשנות ה-80 בניו זילנד נגד ממשלת ניו זילנד השומרת על יחסים דיפלומטיים ומסחר עם המשטר הצבאי של צ'ילה.
במהלך שנות ה-70, כמה אלפי פליטים צ'יליאנים נמלטו מהמדינה שלהם, בעיקר למדינות אחרות באמריקה הלטינית ומדינות באירופה.
בתקופה זו, מעל ל-200 צ'יליאנים ביקשו מקלט בניו זילנד.
מאז סיומה של הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה, היחסים בין שתי המדינות השתפרו מאוד.
לשתי המדינות יש אשרת עבודה וחופשה וגם התקיימו כמה ביקורים רשמיים שנעשו על ידי נשיאי/ראשי הממשלה ופקידי הממשלה.
ב-1993, הנשיא הצ'יליאני פטריסיו איילווין הגיע לביקור רשמי בניו זילנד, והיה לראש המדינה הראשון של אמריקה הלטינית שביקר במדינה.
שתי המדינות פועלות יחד למאבק בשינויי אקלים ושיפור החקלאות הגלובלית ומשדלות את הקהילה הבינלאומית כדי לסייע בשימור אנטארקטיקה.
חברת התעופה הגדולה בצ'ילה, LATAM צ'ילה, מפעילה טיסות בין סנטיאגו דה צ'ילה ואוקלנד.
ב-2012, הוענק לניו זילנד מעמד של משקיפה על הברית הפאסיפית, קבוצה אזורית הכוללת צ'ילה, קולומביה, מקסיקו ופרו.
לנשיאות ביקורים של צ ' ילה, בניו זילנד
הנשיא אדוארדו פריי רואיס-טאגלה (1999)
ראש השרים ביקורים של ניו זילנד צ'ילה
בשנת 2004, צ'ילה וניו זילנד חתמו על הסכם סחר חופשי (יחד עם ברוניי וסינגפור) המכונה השותפות הטראנס-פסיפית (P4).
ב-2014, סך המסחר בין צ'ילה וניו זילנד הסתכם בכ-255 מיליון דולר.
היצוא מצ'ילה לניו זילנד כולל: דיקט, חוט נחושת, כימיקלים שאינם מתמוססים, עיסת עץ, סודה וסולפט.
היצוא מניו זילנד לצ'ילה כוללים: גבינה, חמאה ממרחי חלב, זרעים, פירות, נבגים לזריעה.
החברה הגדולה ביותר של ניו זילנד, Fonterra, מחזיקה בנתח של 99% בחברת החלב הגדולה ביותר בצ'ילה, Soprole.
ניו זילנד מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה בלבד, ואילו צ'ילה מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון בלבד.
יחסי ניו זילנד–סינגפור הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של סינגפור לניו זילנד.
סינגפור מחזיקה בניו זילנד נציבות עליונה בוולינגטון.
באופן דומה, ניו זילנד מחזיקה נציבות עליונה בסינגפור.
סינגפור וניו זילנד הן חברות בחבר העמים הבריטי, ב-APEC ובאו"ם.
סינגפור היא שותפת הסחר השישית בגודלה של ניו זילנד, עם הסחר הבילטראלי בין שתי המדינות בשנת 18–2017 בשווי 4.95 מיליארד דולר ניו זילנדי (כ-4.75 מיליארד דולר אמריקני).
יחסי ניו זילנד–סין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין וניו זילנד.
לסין ולניו זילנד היסטוריה ארוכה.
הסינים הראשונים הגיעו לניו זילנד במהלך הבהלה לזהב בשנות ה-60 של המאה ה-19 מגואנגדונג.
לאחר מהפכת שינהאי בשנת 1911 נמשכו קשרי המסחר וההגירה בין שני הצדדים.
עם זאת, קשרים אלה כמעט ולא היו קיימים מאז הקמת הרפובליקה העממית של סין.
ניו זילנד הכירה רשמית ברפובליקה העממית של סין בשנת 1972. בסוף 1972 בחרה ניו זילנד בממשלת העבודה והייתה מוכנה להכיר ברפובליקה העממית של סין.
עם זאת, ראש הממשלה החדש נורמן קירק החל להסס: כעבור שבועיים הציע לדחות את ההכרה לקדנציה השנייה שלו.
בסופו של דבר הוא השתכנע על ידי משרד החוץ והכיר רשמית לפני חג המולד באותה שנה.
משלחת הפרלמנט של ניו זילנד לרפובליקה העממית של סין ערכה את ביקורה מאפריל עד מאי 1977.
לאחר אירועי כיכר טיין-אן-מן, ניו זילנד הלכה אחר מדינות מערביות אחרות והאשימה את הממשלה הסינית, והקשר הרשמי בין המדינות התעכב במשך יותר משנה.
עם זאת, היחסים הדו-צדדיים השתפרו בהדרגה ודיאלוג החוץ של שתי המדינות והדיאלוגים הכלכליים והסחר התקיימו באופן קבוע.
ניו זילנד החלה לנהל משא ומתן על הסכם סחר חופשי עם סין בנובמבר 2004, וההסכם נחתם באפריל 2008. לשתי המדינות קשרים בתחומים שונים, כולל צבאיות, משפטיות, זכויות אדם, סחר, ביטחון אזורי וסיוע בפיתוח.
ניו זילנד וסין חגגו 35 שנה ליחסים דיפלומטיים בשנת 2007. כמדינה בעלת השפעה עולמית ואזורית משמעותית, סין שלחה סטודנטים ותיירים בינלאומיים רבים לניו זילנד.
במקביל, סין הפכה לשותפת הסחר הרביעית בגודלה של ניו זילנד.
הסחר ההדדי הגיע ל-7.5 מיליארד 40 מיליון דולר ניו זילנדי.
ב-7 באפריל 2008 נחתם הסכם סחר חופשי בין המדינות.
בגלל ההשפעה הגוברת של סין באזור האוקיינוס השקט, משרד ההגנה הניו זילנדי הודיע בהצהרת מדיניות ההגנה האסטרטגית שלו ב-6 ביולי 2018 כי סין מערערת את היציבות האזורית ואיימה על ביטחונה של ניו זילנד.
כיום מכהנים כחברי הפרלמנט של ניו זילנד שני חברים ממוצא סיני; ג'יאן יאנג מהמפלגה הלאומית של ניו זילנד וריימונד הואו ממפלגת הלייבור של ניו זילנד.
על פי נתוני המכס הסיניים, בשנת 2012 היקף הסחר הדו-צדדי בין סין לניו זילנד היה 9.67 מיליארד דולר, עלייה של 11% בהשוואה לשנת 2011. היצוא מסין היה 3.87 מיליארד דולר, גידול של 3.4% בהשוואה לשנה הקודמת; היבוא לסין היה 5.81 מיליארד דולר, גידול של 16.6% בהשוואה לשנה הקודמת.
ניו זילנד מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-3 קונסוליות בצ'נגדו, גואנגג'ואו ושאנגחאי.
סין מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון ו-2 קונסוליות באוקלנד וכרייסטצ'רץ'.
יחסי ניו זילנד–פורטוגל הם יחסי החוץ שבין ניו זילנד לפורטוגל.
במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 היגרו פורטוגזים רבים לניו זילנד.
כיום מבקרים בניו זילנד כ-1,000 פורטוגזים בכל שנה.
בספטמבר 2007 שר החוץ הניו זילנדי וינסטון פיטרס ביקר בפורטוגל ופגש את שר החוץ הפורטוגלי לואיס אמדו.
במרץ 2013 מזכיר המדינה הפורטוגזי לאנרגיה ד"ר ארטור טרינדאדה הגיע לפסגת האנרגיה הפסיפית באוקלנד ונפגש עם שר האנרגיה והמשאבים הניו זילנדי סיימון ברידג'ס.
בשנת 2014, סך כל הסחר בין ניו זילנד ופורטוגל הסתכם בכ-60 מיליון דולר.
היצוא של ניו זילנד לפורטוגל כולל: דגים, בשר כבשים, כלי עיבוד מתכת ומתכות.
הייצוא הפורטוגזי לניו זילנד כולל: הנעלה, מכשירי חימום ומקררים, יין ומצעים לשולחן.
ניו זילנד מיוצגת בפורטוגל על ידי שגרירות ניו זילנד בפריז, צרפת.
פורטוגל מיוצגת בניו זילנד על ידי שגרירות פורטוגל בקנברה, אוסטרליה.
יחסי ניו זילנד–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ניו זילנד לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכם בין ניו זילנד לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו בגין כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים - 29 באפריל 2013.
סן מרינו אינה מיוצגת בניו זילנד, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ניו זילנד אינה מיוצגת בסן מרינו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ניו זילנד האמינה את שגרירותה שברומא, בירת איטליה הסמוכה, על סן מרינו.
יחסי ניגריה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין המדינות, ניגריה ורוסיה.
היחסים הדיפלומטיים בין ניגריה לברית המועצות כוננו ב-25 בנובמבר 1960. במהלך מלחמת האזרחים הניגרית בין 1967 ל-1970, ברית המועצות העניקה לממשלת ניגריה סיוע פוליטי וצבאי.
ניגריה והפדרציה הרוסית שהוקמה בעקבות פירוק ברית המועצות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1991. במרץ 2001 ביקר נשיא ניגריה אולוסגון אובסנג'ו במוסקבה.
במהלך ביקור זה חתמו ולדימיר פוטין ואולוסגון אובסנג'ו על ההכרזה "על עקרונות יחסי ידידות ושותפות בין הפדרציה הרוסית לרפובליקה הפדרלית של ניגריה", וכן על תוכנית שיתוף פעולה במתכונת דו צדדית ובינלאומית בין רוסיה לניגריה.
ב-24 ביוני 2009, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ערך ביקור רשמי בניגריה כחלק מסיור בן שלוש המדינות באפריקה.
זה היה הביקור הראשון של מנהיג רוסי בניגריה.
בשנת 2017 רוסיה וניגריה חתמו על הסכם על שיתוף פעולה צבאי.
ניגריה מעוניינת לרכוש ציוד צבאי רוסי.
ניגריה כבר חתמה על חוזה לרכישת מסוקי Mi-35, שישה מהם כבר נמסרו.
בדצמבר 2023, רוסיה וניז'ר "יחתמו על מסמך הבנה כחלק מחיזוק שיתוף הפעולה הצבאי בין הרפובליקה של ניז'ר והפדרציה הרוסית".
רוסיה מחזיקה בניגריה שגרירות בלאגוס ומשרד נציגות באבוג'ה.
ניגריה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
יחסי ניו זילנד–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים בין ניו זילנד לתאילנד.
שתי המדינות חברות בשיתוף הפעולה הכלכלי באסיה ופסיפיק.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1956.
שתי המדינות חגגו את 60 שנות היחסים הדיפלומטיים שלהן בשנת 2016. ישנם כ-10,000 תאילנדים החיים בניו זילנד.
משטרת תאילנד המלכותית עבדה בצמוד למשטרת ניו זילנד במשך יותר מ-30 שנה.
ניו זילנד שדרגה את היחסים עם ממשלת תאילנד בשנת 2016.
ניו זילנד מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
תאילנד מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון וקונסוליה כללית באוקלנד.
יחסי ניו זילנד–קטר הם היחסים הדו-צדדיים בין קטר לניו זילנד.
במרץ 2019 ביקר שר החוץ הניו זילנדי בדוחא, שם נפגש עם שר התעשייה והכלכלה הקטרי, והשניים דנו על
הגברת היחסים הכלכליים בין המדינות.
ניו זילנד מיוצגת בקטר באמצעות שגרירותה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות.
קטר מיוצגת בניו זילנד באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה.
יחסי ניו זילנד–פולין הם היחסים הדיפלומטיים שבין ניו זילנד ופולין.
שתי המדינות כוננו יחסים ב-1 במרץ 1973.
שני התושבים הראשונים של פולין שהגיעו לניו זילנד ליוו את קפטן ג'יימס קוק במסעו השני לאוקיינוס השקט בשנת 1772.
בשנות ה-30, היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד לפולין התנהלו דרך לונדון.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו חיילים ניו זילנדים לצד עמיתיהם הפולנים במהלך קרב בריטניה וקרב מונטה קאסינו באיטליה.
בשנת 1944 התיישבו בניו זילנד למעלה מ-700 ילדים פולנים (בעיקר יתומים) ו-103 מבוגרים.
רוב הפליטים שרדו את גירושם לברית המועצות ונמלטו לניו זילנד דרך איראן והתיישבו באי הצפוני של ניו זילנד.
בתום המלחמה הושבו לניו זילנד למעלה מ-200 חיילים לשעבר ו-700 פליטים מפולין.
ב-1 במרץ 1973, ניו זילנד ופולין כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
בתחילה, היחסים בין שני העמים היו מוגבלים במהלך המלחמה הקרה.
בשנת 2004 הצטרפה פולין לאיחוד האירופי ופתחה שגרירות בוולינגטון.
באפריל 2005 ביקרה ראש ממשלת ניו זילנד הלן קלארק ביקור רשמי בפולין ופתחה את שגרירות ניו זילנד בוורשה.
היא ראש ממשלת ניו זילנד היחיד שביקר במדינה.
במאי 2008 נחתם הסכם תוכנית אשרת חופשת עבודה בין שתי המדינות.
במרץ 2013, שתי המדינות חגגו 40 שנה ליחסים דיפלומטיים.
שר החוץ הפולני רדוסלאב סיקורסקי הגיע לביקור בניו זילנד כדי להנציח את כינון היחסים הדיפלומטיים.
בשנת 2018, המסחר הכולל בין שתי המדינות הסתכם ב-270 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ניו זילנד לפולין כולל: פילה, צמר, ברזל ופלדה וחלקיהם.
הייצוא העיקרי של פולין לניו זילנד כולל: משאיות וטנדרים, מכונות קציר, טלפונים וטלפונים ניידים.
באפריל 2005 נחתם הסכם מיסוי כפול בין שתי המדינות.
יחסי ניו זילנד–פיג'י הם היחסים הדיפלומטיים שבין ניו זילנד ופיג'י.
היחסים בין שתי מדינות האוקיינוס השקט היו בעבר ידידותיים, וניו זילנד הייתה מזה זמן רב שותפה משמעותית לסיוע בפיתוח ושותפה כלכלית עבור פיג'י.
היחסים בין המדינות קצת נפגעו השנים האחרונות, עקב ההפיכה הצבאית שהתרחשה בפיג'י בדצמבר 2006, והפלת ממשלתו של ראש הממשלה לייסניה קארסה בידי הקומודור פרנק ביינימרמה, שהחליפו כראש ממשלה.
ממשלתה של הלן קלארק בניו זילנד הייתה אחד הקולות המובילים בגנותה של ההפיכה.
בעקבות ההפיכה, ניו זילנד הטילה סנקציות בפיג'י, הפחיתה את עזרתה, ודרשה ללא הרף מראש הממשלה ביינימארמה להחזיר את הדמוקרטיה לפיג'י.
ביינימרמה, בתורו, האשים את ממשלת ניו זילנד ב"בריונות", ובהתעלמות ממאמציו לבצע רפורמה במדינתו והכנתה לבחירות דמוקרטיות.
הוא ביקש מניו זילנד "להיות רגישים יותר, להבין את היסודות והדינמיקה של מצבה של פיג'י ולא להסיק מסקנות בחיפזון".
היחסים הדיפלומטיים צנחו לשפל חדש ביוני 2007, כאשר פיג'י גירשה את הנציב העליון של ניו זילנד, מייקל גרין, מפני שכביכול "התערב בענייני הפנים של פיג'י".
ממשלת ניו זילנד הכחישה טענה זו.
בחודש שלאחר מכן האשים שר האוצר של פיג'י מהנדרה צ'אודרי את ניו זילנד בעוינות מוגזמת כלפי ממשלתו של ביינימארה, ורמז על שינויים הממתרחשים או יתרחשו במדיניות החוץ של פיג'י כלפי אסיה: "לפיג'י יש חברים בסין, יש לה חברים בקוריאה, יש לה חברים במדינות אחרות באסיה.
אנחנו כבר איננו מסתמכים על אוסטרליה וניו זילנד." אוסטרליה, כמו ניו זילנד, גינתה בתוקף את ההפיכה הצבאית שהתרחשה בדצמבר 2006, ואילו סין, לעומת זאת, יעצה לקהילה הבינלאומית להראות הבנה כלפי המצב בפיג'י.
מאוחר יותר באותה השנה, הלן קלארק הצהירה כי "יתייחסו אל ביינימרמה כאל מצורע" אם ישתתף בפגישה בפורום איי האוקיינוס השקט בטונגה באוקטובר.
חברי הפורום האחרים הגיבו והתרחקו מעמדתה של ניו זילנד, וביינימרמה אכן השתתף בפורום.
קלארק התחמקה מפגישה עם ביינימרמה במהלך הפורום.
בנובמבר 2007 היחסים הבילטרליים החמירו עוד יותר כאשר איש עסקים ניו זילנדי יליד פיג'י, באלו חאן, נעצר בפיג'י, הואשם בקשירת קשר להתנקשות בחייו של ביינימרמה ובכמה מחברים אחרים בממשלת פיג'י, ולכאורה הוכה מכות קשות מצד המשטרה.
הנציבות העליונה של ניו זילנד בסובה נמנעה מגישה לחאן.
מפקד המשטרה של פיג'י, אסלה טלני, אמר: "נעשים מאמצים ליצור סביבה שלילית, שעשויה לספק תירוצים למדינות אורבות מסוימות להתערב בענייני פיג'י" - התייחסות שקופה לניו זילנד.
שר החוץ של ניו זילנד, וינסטון פיטרס, הגיב לטענה בכך שדחה אותה כ"שטות לא מבוססת".
הלן קלארק הכחישה באותה מידה כי ניו זילנד מילאה חלק כלשהו במזימה כלשהי להתנקש בחיי ביינימרמה: "נקודת המבט של ניו זילנד, אין לנו חלק במימון או תמיכה בפעילות מסוג זה בפיג'י." ביינימרמה פרסם הצהרה המאשרת כי אינו מאמין שממשלות אוסטרליה וניו זילנד היו מעורבות במזימה.
בדצמבר 2007, במסגרת הסנקציות, אסרה ניו זילנד על ארבעים ושבעה נערים מפיג'י, בגילאי 10 עד 13, להיכנס לניו זילנד כדי להשתתף באירוע בינלאומי.
היחסים הדיפלומטיים המעורערים של ניו זילנד עם פיג'י עוררו תגובה בינלאומית כאשר הם הובילו את שתי המדינות לסכסוך על כדורגל.
ניו זילנד הייתה אמורה לערוך משחק מוקדמות מונדיאל 2010 בין פיג'י לניו זילנד, אך סירבה לתת אישור כניסה לשוער הראשי של נבחרת פיג'י, סימיונה טמאניסאו.
ביוני 2008 הצהיר ראש ממשלת פיג'י ביינימרמה כי ניו זילנד ואוסטרליה אינן מנסות באמת "לקדם את פיג'י"; הוא תיאר את הלחץ והדרישות שלהם כ"לא כנים, צבועים, לא קונסטרוקטיביים ופוגעים".
הוא גם הצהיר כי ניו זילנד ואוסטרליה "מתנשאות, מחזיקות בדעות נאו-קולוניאליסטיות ואינן מכירות בכך שפיג'י היא מדינה ריבונית שיש להתייחס אליה בכבוד".
ביינימרמה הוסיף כי "אוסטרליה וניו זילנד נוטות לחבל במאמצי הממשלה הזמנית בבניית מוסדות חזקים ואחראיים" עבור פיג'י.
ביולי 2008 פגש וינסטון פיטרס את ביינימרמה לראשונה מאז ההפיכה, בפיג'י.
הקומודור העלה את נושא הסנקציות של ניו זילנד, ופיטרס אישר כי הסנקציות יישארו עד שממשלת ניו זילנד תראה סימנים ברורים להכנת בחירות.
מאוחר יותר באותו חודש, האשימה קלארק את ביינימרמה כי הוא "אשם בפשעים חמורים למדי, כמו בגידה".
בספטמבר היא הוסיפה כי לא תהיה נורמליזציה ביחסי ניו זילנד-פיג'י עד שממשלה נבחרת תחזור לשלטון.
ב-15 בדצמבר 2008 ממשלת ניו זילנד בהנהגתו של ג'ון קי התגרתה באולטימטום של ביינימארמה ואיימה לגרש את הנציב העליון של ניו זילנד, אלא אם תוענק ויזה לסטודנט מאוניברסיטת מאסי, בנו של רופני נאצ'ואה, מזכירה בלשכת נשיא פיג'י.
באותו יום נעצרה עיתונאית TVNZ בשדה התעופה הבינלאומי נאדי והועברה למשך לילה לבית מעצר בפיג'י לפני שגורשה חזרה לניו זילנד בבוקר ה-16. הכתב הורשה להחזיק את הטלפון הנייד שלה אך סירב לשתות מים.
ראש הממשלה ג'ון קי אומר כי הטיפול בעיתונאי היה "לא מקובל".
כמו כן, פקידי משרד החוץ והמסחר פנו לבית המעצר לבקר את העיתונאי, אך גם כניסתם נמנעה, ג'ון קי הצהיר כי: "זה לגמרי לא מקובל ואנחנו ניקח את העניין בפני הרשויות בפיג'י".
בינואר 2010, שר החוץ של ניו זילנד מורי במקאלי נפגש עם שר החוץ של פיג'י ראטו בנאדי, וציין כי שתי המדינות רצו לשפר את יחסיהם.
ממשלת ניו זילנד פרסמה הודעה לעיתונות לפיה שתי הממשלות "הסכימו להקים תפקיד של יועץ נוסף עבור פיג'י בוולינגטון, ולניו זילנד בסובה, עם אישור עקרוני למינוי סגן ראש המשלחת בכל עיר בירה".
ניו זילנד ציינה גם כי "הדיאלוג לא אותת על שינוי בהתנגדותה החריפה של וולינגטון לממשל בראשות הצבא של פיג'י וגם לא יוקלו הסנקציות כתוצאה מכך".
יחסי ניו זילנד–פפואה גינאה החדשה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ניו זילנד לפפואה גינאה החדשה.