tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר הוא מסת הגוף שנמדדת בריק, ו הם צפיפות הזורם והצפיפות הממוצעת של החפץ, בהתאמה.
לכן, אם , החפץ הוא כביכול חסר משקל, ונקרא נייטרלי מבחינת ציפה.
אם צפיפות הזורם גדולה מהצפיפות הממוצעת בחפץ, החפץ יצוף; אם היא קטנה, החפץ ישקע.
משוואה נוספת שמתאימה לחישוב ציפה של חפץ היא מציאת המשקל המדומה של חפץ מסוים באוויר (מחושבת בניוטונים), ומציאת המשקל המדומה של החפץ בזורם (בניוטונים).
על מנת למצוא את כוח הציפה שפועל על חפץ כשהוא באוויר, בשימוש במידע ספציפי, הנוסחה:
משקל מדומה בנוזל - משקל חפץ בריק = כוח צפיפות
צפיפות האוויר נמוכה מאוד ביחס לרוב הנוזלים והמוצקים, לכן משקל החפץ באוויר הוא בקירוב טוב משקלו בריק, כאשר נוצרת שגיאה זניחה.
הסבר מופשט לאינטגרציה של הלחץ סביב משטח המגע הוא:
נניח קובייה שקועה בזורם, כך שהפאה העליונה אופקית.
כל שטחי הפאות הצדדיות שווים, ופילוג העומק שלהם שווה, לכן גם פילוג הלחצים שפועל עליהם שווה, וכתוצאה מכך גם כוחות הידרו-סטטיים שווים, שפועלים בניצב לכל פאה.
קיימים שני זוגות של פאות מקבילות והפוכות בכיוונן, לכן הכוחות האופקיים מבטלים אחד את השני.
הכוח שפונה כלפי מעלה נובע מאינטגרציה על השטח של התפלגות הלחץ על הפאה התחתונה.
כל הפאה התחתונה באותו העומק, לכן הלחץ שפועל עליה קבוע.
לכן האינטגרל של הלחץ על פני השטח שווה ללחץ בעומק של הפאה כפול שטח הפאה.
בצורה דומה, הכוח שפועל כלפי מטה הוא החלץ בעומק הפאה העליונה כפול שטחה.
מפני שמדובר בקובייה, לפאה העליונה והתחתונה צורה ושטח זהים, והפרש הלחצים ביניהן פרופורציונלי להפרש העומק בו הן נמצאות.
הפרש הכוחות הזה שווה בדיוק למשקל הנוזל שמוחלף על ידי הקובייה.
כלומר, הכוח שפועל כלפי מעלה (כוח הציפה) שווה למשקל הזורם המוחלף, והכוח שפועל כלפי מטה (כוח הכבידה) הוא משקל הקובייה, כל זאת בהיעדר כוחות חיצוניים נוספים.
במקרה של שתי קוביות שמגיעות למגע אחת עם השנייה הלחץ וכתוצאה מכך הכוח על הפאות שנמצאות במגע מאוזן על ידי הקובייה השנייה.
ולכן כוח הציפה שיפעל על שתי הקוביות שווה לסכום כוחות הציפה על כל אחת מהן.
אנלוגיה זו מתאימה לכל מספר שרירותי של קוביות.
כל גוף יכול להיות מקורב למספר גדול של קוביות, ככל שהקוביות קטנות יותר, כך הקירוב טוב יותר, ואפשר להשתמש באנלוגיה.
משטח משופע לא סותר את האנלוגיה, מפני שאפשר להתייחס לרכיבי הכוחות הניצבים ולהתמודד איתם בהתאם.
גוף צף נחשב יציב אם הוא נוטה לחזור למצב יציב אחרי שינוי קטן במיקום.
לדוגמה, לגוף צף תהיה באופן כללי יציבות אנכית.
כלומר, אם הגוף יידחף אנכית מטה ייווצר כוח ציפה גדול יותר שמפני שאינו מאוזן על ידי המשקל ידחוף את הגוף חזרה כלפי מעלה.
ליציבות סיבובית יש חשיבות גדולה עבור כלי שיט.
בהינתן תזוזה זוויתית קטנה כלי-השיט עשוי לחזור למיקומו המקורי (יציב), להתרחק ממיקומו המקורי (לא יציב), או להישאר במיקומו הנוכחי (נייטרלי).
יציבות סיבובית בקווים היחסיים של כוחות הפועלים על החפץ.
כוח הציפה שפועל כלפי מעלה עובר דרך מרכז הציפה, שהוא המרכז הגאומטרי של הנפח השקוע.
כוח הכובד עובד דרך מרכז המסה של הגוף.
גוף צף יהיה יציב אם מרכז המסה נמצא מתחת למרכז הציפה, וכך כל תזוזה סיבובית תיצור "מומנט מחזיר".
היציבות של גוף צף ביחס למשטח הנוזל היא יותר מורכבת.
גוף יכול להיות יציב גם אם מרכז הציפה נמצא מתחת למרכז המסה.
כל עוד הם מיקומם מבטיח שעבור תזוזה קטנה ייווצר מומנט מחזיר.
יכול להיווצר מצב בו המומנט המחזיר הוא שלילי, ולכן הגוף יהיה לא יציב.
במהלך תמרון גוף יכול לעבור ממצב יציב ללא יציב מספר פעמים, לצורה מסוימת של גוף יכולים להיות מספר מיקומים יציבים.
כאשר ספינת אוויר עולה לאוויר, כוח הציפה שפועל עליה קטן ביחד עם הצפיפות האטמוספירה שסביבה שקטנה.
לעומת זאת, אם צוללת פולטת מים ממכלי הציפה שלה, היא תעלה מפני שהנפח שלה נשאר קבוע בעוד שהמסה שלה קטנה.
כאשר גוף צף, כלפי מעלה או כלפי מטה, הכוח החיצוני שפועל עליו משתנה.
מפני שכל הגופים דחיסים במידה כזו או אחרת, כך גם נפח הגוף.
מפני שציפה תלויה בנפח הגוף, כוח הציפה שפועל על גוף יקטן אם הוא נדחס ויגדל אם הוא מתפשט.
אם גוף מסוים, שנמצא בשיווי משקל, דחיס פחות מהסביבה, הוא יהיה בשיווי משקל יציב.
לעומת זאת, אם הגוף דחיס יותר מהסביבה שלו הוא נמצא בשיווי משקל לא יציב.
במצב כזה הוא יעלה כלפי מעלה או ירד כלפי מטה.
צוללות עולות ושוקעות על ידי מילוי מכלים גדולים במי ים.
בשביל לצלול, המכלים נפתחים בשביל לתת לאוויר להידחס ולמים נוספים להיכנס ולמלא את המכלים.
כאשר המשקל מאוזן, כך שצפיפות הצוללת שווה לצפיפות הסביבה הצוללת נמצאת בשיווי משקל ושומרת על עומק קבוע.
הגובה אליו בלונים יכולים לעלות נוטה להיות קבוע.
ככל שבלון עולה, נפחו נוטה לגדול עם ירידת הלחץ האטמוספירי מסביבו, אבל הבלון עצמו אינו מתפשט כמו האוויר שסובב אותו.
הצפיפות הכוללת של הבלון צונחת פחות מהר מזו של הסביבה.
משקל האוויר המוחלף על ידי הבלון קטן ולכן כוח הציפה קטן עם הגובה.
בלון שעולה נעצר כאשר כוח הציפה שפועל עליו שווה למשקלו, באותה צורה בלון שוקע נוטה לעצור.
צוללים הם דוגמה אופיינית לבעייתיות של כוח ציפה לא יציב כתוצאה מדחיסות.
לעיתים צולל לובש חליפת צלילה שפועלת על גז שממלא אותה לצורכי בידוד.
בדרך כלל צולל לובש גם מאזן-ציפה, שמגדיל את נפחו כאשר רצוי להגדיל את הציפה ומקטין אותו כאשר רצוי להפחית בה.
התנאי הרצוי בדרך כלל הוא שיווי משקל נייטרלי כאשר הצולל שקוע במים.
תנאי זה אינו יציב, לכן נעשות התאמות על ידי הצולל במהלך הצלילה.
בדומה לחפצים שנמצאים בתחתית האוקיינוס שמסתכלים ורואים חפצים שצפים במים.
אנו נמצאים בתחתית אוקיינוס אוויר ורואים חפצים שצפים באוויר, כמו בלונים.
בלון צף, כמו גם מדוזה מאותה סיבה: כל אחד מהם צף כתוצאה מכוח ציפה ששווה למשקל הזורם אותו הם מחליפים.
כאשר כוח הציפה שווה למשקל הגוף, הגוף צף.
פעם אחת הזורם הוא אוויר ובפעם השנייה הזורם הוא מים.
גופים צפים במים מפני שהלחץ שפועל על תחתית הגוף גדול מהלחץ שפועל על אזורו העליון, כך גם גוף באוויר, הלחץ באוויר מתחת לגוף גדול מלחץ האוויר מעל הגוף.
בשני המקרים הציפה בהתאם לחוק ארכימדס.
למטר קובי של אוויר בלחץ אטמוספירי סטנדרטי וטמפרטורת חדר יש מסה של בערך 1.2 קילוגרם, לכן הוא שוקל בערך 12 ניוטונים.
לכן על כל מטר קובי של אוויר פועל כוח ציפה בגודל של 12 ניוטונים.
אם מסה של מטר קובי של חפץ גדולה מ-1.2 קילוגרם (לכן משקלו גדול מ12 ניוטונים), החפץ ייפול לאדמה מעליה שוחרר.
אם למטר קובי של חפץ מסה קטנה מ 1.2 קילוגרם, הוא עולה כלפי מעלה.
כל גוף בעל מסה קטנה ממסת האוויר באותו נפח יעלה מעלה.
במילים אחרות, כל חפץ צפוף פחות מאוויר יעלה מעלה.
הגזים בהם ממלאים בלונים ש"מרחפים" באוויר צפופים פחות מאוויר.
ציפה גדולה יותר יכולה להיות מושגת אם הבלון היה מרוקן מחומר.
משקל המבנה שתחזיק בלון מרוקן מלקרוס תעלה על כוח הציפה שנוסף.
לכן ממלאים כדורים פורחים בגזים צפופים פחות מאוויר רגיל, מה שמונע מהכדור לקרוס ושומר עליהם קלים.
בבלונים שאמורים להגיע לגבהים גבוהים או אמורים להישאר גבוהים לזמן ארוך, משתמשים בדרך כלל בהליום.
הצפיפות של הליום קטנה מספיק כך שמשקל הכולל של ההליום, הבלון ומה שיחובר אליו יהיו קטנים ממשקל האוויר אותו הם מחליפים.
מימן הוא הגז הכי פחות צפוף, אך מכיוון שהוא בוער, וישנה סכנה, הוא אינו בשימוש.
גז בעל צפיפות נמוכה משמשים למילוי בלונים מאותה סיבה מחומרים בעלי צפיפות נמוכה משמשים לחגורות הצלה., הם פשוט קלים מספיק וגורמים לכוח הציפה לגדול על כוח הכבידה.
להבדיל ממים, לאטמוספירה אין פני שטח (אין "תקרה").
בנוסף לזאת, להבדיל ממים האטמוספירה נהיית פחות צפופה באופן משמעותי עם הגובה.
בעוד מצוף יצוף לפני המים, בלון הליום לא עולה לאיזשהו פני שטח של האטמוספירה.
אוויר נהיה פחות צפוף עם הגובה, כך שכאשר משקל האוויר המוחלף יהיה שווה למשקל הבלון, התאוצה כלפי מעלה תיפסק.
אפשר לומר גם שכאשר כוח ציפה על בלון שווה למשקל הבלון, הבלון יפסיק לעלות.
בצורה זהה כאשר הצפיפות הממוצעת של הבלון שווה לצפיפות האוויר שמקיף אותו הבלון יפסיק לעלות.
בלוני צעצוע שמלאים בהליום בדרך כלל מתפוצץ כשהם משוחררים לאוויר, מפני שכאשר הבלון עולה ומגיע לאזור בעל לחץ נמוך יותר, ההליום שבבלון מתפשט, מה שמגדיל את נפח הבלון עד שהוא נקרע ומתפוצץ.
אם משקל של חפץ מסוים קטן ממשקל הזורם שאותו הוא מחליף (כאשר החפץ מוקף במלואו בזורם זה), אז לחפץ יש צפיפות ממוצעת קטנה מצפיפות הזורם, והחפץ יחווה כוח ציפה שגדול ממשקלו.
אם לזורם יש משטח פנים, כמו מים באגם או ים, החפץ יצוף ויישאר ברמה בה משקל הזורם המוחלף על ידו שווה למשקל החפץ.
אם החפץ מוקף בזורם, כמו צוללת באוקיינוס או בלון באוויר, החפץ ייטה לעלות.
אם לחפץ צפיפות ממוצעת זהה בדיוק לצפיפות הזורם שמקיף אותו, אז כוח הציפה שפועל עליו שווה למשקלו.
הוא יישאר מוקף בזורם, אבל לא ישקע ולא יעלה, כמו כן הזזה כלשהי לא אמורה לשנות את מצבו.
חפץ בעל צפיפות גדולה מהזורם המקיף אותו לא יחווה לעולם ציפה שגדולה ממשקלו וישקע.
ספינה תצוף על אף שהיא עשויה מפלדה (פלדה צפופה ממים), מפני שהיא כוללת נפח אוויר (אוויר צפוף פחות ממים).
לצורה יש צפיפות ממוצעת קטנה מזו של מים.
ברפואת שיניים, ציפוי שיניים הוא טיפול שמרני שבו מכסים את השן בשכבה דקה של חומר מתאים על מנת לתקן פגמים אסתטיים בשן או על מנת להגן עליה מנזק.
כיום ייצור ציפויי שיניים נעשה מאחד משני סוגי חומרים עיקריים: חרסינה דנטאלית, וחומרים מרוכבים – קומפוזיטים.
השימוש בחרסינה ברפואת שיניים החל במאה ה-17. רופא שיניים צרפתי בשם אלקסיס דושאטו גילה את השיטה לשימוש בחרסינה בשנת 1744. רופא שיניים צרפתי אחר בשם ניקולא דה-שמאן שכלל את השיטה והביא אותה לאנגליה עם הגירתו למדינה זו.
בהתחלה, השימוש בחרסינה התאים רק להכנת שיניים תותבות.
בשנת 1808, רופא שיניים איטלקי בשם ג'יוזפנג'לו פונצי פיתח שיטה להצמדת שן בודדת מחרסינה לחניכיים באמצעות פין מתכתי.
מלבד התרומה להתפתחות העתידית של טכניקת ציפוי השיניים, הדבר גם היווה תחליף מבורך לשימוש בשיני גוויות כתחליף לשיניים חסרות.
מהפכת הסרטים המדברים בהוליווד הובילה להמצאת הטכניקה הראשונה של ציפוי שיניים.
בשנות ה-20 של המאה הקודמת היגיינת השיניים הייתה בשפל היסטורי בארצות הברית.
מצד אחד סוכר ומאכלים עשירים בסוכר הפכו לזמינים ופופולריים מאוד; מצד שני צחצוח שיניים לא היה נפוץ במיוחד.
לשחקנים רבים היו שיניים פגומות מבחינה אסתטית וכעת, משהיה עליהם לדבר בסרטים, הדבר הפך למפגע אסתטי עבור המפיקים שרצו ב"חיוך הוליוודי" מושלם.
בשנת 1928, מקס פקטור, מבכירי המאפרים בהוליווד, פנה לרופא שיניים בשם צ'ארלס פינקוס על מנת שימצא פתרון לבעיה.
פינקוס יצר יציקות מחרסינה שהולבשו על השיניים וכך הסתירו את הפגמים והעניקו לשיניים את המראה המושלם הנדרש.
ציפוי שיניים זה היה זמני: לא היה ניתן להדביק את הציפוי לשיניים, היציקות העדינות היו שבירות מאוד, היה בלתי אפשרי אפילו לאכול איתן ולעיתים, אפילו דיבור אגרסיבי מדי היה גורם לסדיקתן.
בהמשך, פינקוס החל להשתמש בחומרים אקריליים שהיו מעט עמידים יותר אך עדיין היה מדובר בפתרון זמני בלבד.
החל משנת 1955, ד"ר מיכאל בואנוקור, רופא שיניים וחוקר מארצות הברית פרסם סדרת מחקרים שהראו כיצד ניתן לשפר את הדבקתם של חומרים אקריליים לזגוגית השן באמצעות שימוש בצריבה של הזגוגית.
כך נפרצה הדרך למחקרים נוספים בתחום של הצמדות חרסינה לאמייל השן.
בשנת 1982, מחקר שנערך על ידי סימונסן וקלימיה בארצות הברית הראה שחרסינה ניתן לצרוב באמצעות חומצה הידרופלואורית ובאמצעות דבקים רזיניים ניתן להשיג אחיזה שתאפשר חיבור קבוע של החרסינה לפני השן.
התאוריה הזו אומתה במאמר נוסף של קלימיה שתיאר טכניקה לייצור והדבקה של ציפוי שיניים צרוב ובמאמר של הורן שתיאר טכנולוגיה של יצירת ציפוי באמצעות שימוש בעלה פלטינה.
כיום, עם חומרי קישור והדבקה משופרים, ניתן ליצור ציפויים בעלי תוחלת חיים ארוכה של 10–30 שנה.
סדקים, שחיקה, שינוי צבע, עששת משנית, נסיגת חניכיים או עקב נזק משחיקת שיניים מחייבים להחליף את הציפוי לאחר תקופה זו.
סיכויי הצלחה של ציפויי חרסינה מגיעים ל-93.5%.
החומרים השונים המשמשים כיום לציפוי שיניים משתייכים לשני סוגים: ציפויים ישירים וציפויים לא-ישירים.
שלא כמו בחומרי ציפוי ישירים, ציפוי שיניים עם ציפויים לא ישירים מחייב שימוש במעבדה.
חרסינה פלדספדית: חרסינה שמיוצרת מתחמוצות אלומיניום, תחמוצות סיליקון ופלואורואפטיט.
יתרונות: מאפשרת להגיע למראה קרוב מאוד לזה של חומר השן הטבעי.
כמו כן, ניתן לעבד אותם לשכבה דקה מאוד (˃0.5 מ"מ), מה שמאפשר הסרה מינימלית של חומר השן על מנת לקבל תוצאה מיטבית.
דורשת זהירות רבה בשימוש ובבחירת של מקרים מתאימים לטיפול.
חרסינה מבוססת זכוכית: הזכוכית מחוזקת על ידי חלקיקי אלומיניום, לוסיט, זירקוניה או ליתיום דיסיליקאט.
חומרים אלה מאפשרים יצירת חומר הומוגני ללא נקבוביות.
ניתן לייצר ציפוי זה במגוון שקיפויות וחוזקים בהתאם לגודל ולצפיפות החלקיקים, לגבישיות החומר ועוד.
החומרים גם מאפשרים שימוש בטכניקה של חריטה ממוחשבת.
יתרונות: בהשוואה לחרסינה פלדספדית, חרסינה זו שבירה ונשחקת פחות, וגם עמידה יותר בשינויי טמפרטורה.
הליתיום דיסיליקאט והלוסיט שבהם נעשה שימוש מומלצים מאוד מבחינה אסתטית בגלל התכונות האופטיות שלהם והעמידות לחומצה.
קומפוזיטים או חומרים מרוכבים: אלה הם שרפים סינתטיים המכילים לרוב BIS GMA ומונומרים מטא-אקריליים, בתוספת של חלקיקי סיליקה.
בחומרים החדשניים גם נכלל מאיץ המופעל על ידי אור שגורם להקשיית החומר.
חומרים אלה מתאימים בעיקר לסתימות לבנות – שחזורים בצבע שן.
ברוב המקרים ניתן לעשות שימוש בחומרים מרוכבים אצל רופא השיניים ולכן הם משתייכים לקבוצת הציפויים הישירים.
עם זאת, במקרים שבהם יש צורך נעשה בהם שימוש גם על ידי ייצור מקדים במעבדה.
יתרונות: מראה טוב יותר וטבעי יותר מחומרים אחרים, נוחות לשימוש, מחיר זול יחסית.
חסרונות: אלה הם חומרים רגישים ולכן נדרשת מיומנות מיוחדת ממי שמבצע את הטיפול.
אורך החיים שלהם מוגבל והם בעלי סיכוי גבוה יותר לנזקים משחיקה שברים וסדקים במקרים אלה המראה שלהם נפגע ויש סיכון להתפתחות עששת משנית.
לחומר ההדבקה השפעה רבה על סיכויי ההצלחה של הטיפול.
חומר הדבקה איכותי מקטין את הסיכוי לשבר, ומבטיח העברה מיטבית של כוחות בין הציפוי לשן.
התכונות של חומר הדבקה איכותי הן:
ביו-קומפטביליות – חומר שלא גורם נזק לרקמות
הדבקים שבהם נעשה כיום שימוש הם מרוכבים: מצע אורגני וחלקיקים על בסיס זכוכית או צורן.
סוגי הדבקים השונים נבדלים זה מזה בכמה פרמטרים:
חומרים הנדבקים בעצמם לעומת חומרים שעבורם נדרשת הכנה מקדימה של חומר מחבר.
סוג האור שנדרש להקשיית החומר:
Light Cure: הקשיה באמצעות אור בלבד.
היתרונות של חומרים אלה הן יציבות, צבע איכותי וגמישות של זמן העבודה.
Dual cure: הקשיה באמצעות אור וזרז כימי.
חומרים אלה עדיפים לשימוש במקרים של שחזורים עבים מ-0.7 מ"מ.
במקרים שהלבנה רגילה של השיניים איננה יעילה
במקרים של שברים ושחיקות קטנות של שיניים
במקרים של שיניים שצורתן לא מושלמת או שהן חסרות נפח
סגירת רווחים בין השיניים (דיאסטמה)
במקרים של שיניים שאינן נמצאות בקשת ונדרש שיפור עמדה קל
במקרים שבהן נדרש תיקון של פגמים באמייל, למשל עקב פלואורוזיס או פגמים אחרים
במקרים של חפיפה ורטיקאלית גדולה בחלק הקדמי שבהם המרווח ההוריזונטאלי איננו מספיק
במקרים של שחיקת שיניים (ברוקסיזם) קיצונית
במקרים של שיניים עקומות שבולטות מאוד מחוץ לקשת
במקרים שבהן יש מחלה ברקמות התומכות והרכות
במקרים שישנם כבר שחזורים רבים או שיקום רב על המשנן הקיים
שימוש מופרז בציפויי שיניים יכול גם לגרום לנזקים.
כאשר מכינים את השן לציפוי, חלק מחומר השן מוסר תמיד בצורה שאינה הפיכה.
ניתן למנוע הפרזה מזיקה זו כאשר קיים פתרון אסתטי באמצעות יישור שיניים ללא צורך בציפוי וכאשר מדובר במטופלים צעירים שלהם שיניים בריאות.
כיום מקובל להסיר תמיד מעט שכבת אמייל א-פריזמטית לפני הטיפול.
ההסרה משפרת את חוזק הקישור שבין שכבת ההדבקה הרזינית ובין חומר השן.
ההסרה צריכה להיות רק של זגוגית השן וגם זו באופן מוגבל וללא חשיפה של הדנטין כיוון שהקישור בין זגוגית השן לחומרי ההדבקה חזק יותר.
במידה ויש צורך להוריד יותר משכבת האמאיל ולהגיע לשכבת הדנטין, יש לשקול את סוג הדבקים והשיקום המתאים.
לעיתים במקרים שאין מספיק אמאיל להדבקה יש לעבור מציפויים לשלושת רבעי כתרים או כתרים שלמים.
את זגוגית השן צורבים בחומצה מנת להגדיל את אנרגיית פני השטח ולאפשר הרטבה מיטבית עם הנוזל המקשר (הבונדינג).
ציפוי חרסינה לשן כולל הדבקת שכבה דקה של חרסינה לפני השן באמצעות דבק קומפוזיטי ושימוש בשיטות הצמדה מתאימות.
הצלחת הטיפול תלויה בעיקר בגורמים הללו:
כוח ההצמדה בין שלוש השכבות: פני השן, ציפוי החרסינה והדבק המקשר.
הכנה נכונה של פני השן וטיפול נכון במשטח זה
ציפור הנעורים המתוקה הוא סרט קולנוע קולנוע אמריקאי משנת 1962 בבימויו של ריצ'רד ברוקס שגם כתב את התסריט לפי מחזה בשם זה מאת טנסי ויליאמס משנת 1959 ומתמקד ביחסים בין שחקנית מזדקנת לבין גבר צעיר וחסון המשמש לה כג'יגולו.
פול ניומן וג'רלדין פייג' שיחקו בהפקה הראשונה בברודוויי ב-1959 בבימויו של איליה קזאן שזכתה בארבעה פרסי טוני כולל פרס לפייג' כשחקנית הטובה ביותר.
שניהם שיחקו באותם התפקידים גם בסרט.
אד בגלי זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1963.
ג'רלדין פייג' הייתה מועמדת באותה שנה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
שירלי נייט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1983 הופק סרט טלוויזיה למחזה הזה עם אליזבט טיילור ומארק הארמון בתפקידים הראשיים.
קלאוד בפלורידה מגיע זוג במכונית מהודרת.
האישה היא שחקנית הקולנוע המפורסמת אלכסנדרה דל לאגו (ג'רלדין פייג') והגבר הוא צ'אנס ויין (פול ניומן).
דל לאגו מרגישה שהקריירה הקולנועית שלה הגיעה לקיצה.
היא מתוסכלת ונזקקת לצ'אנס המספק לה תרופות הרגעה, חשיש, עיסויים ומין לפי הצורך.
צ'אנס הוא בחור יפה וחסון המרבה להסתובב בחזה חשוף המבליט את שיריו, הוא "ציפור הנעורים המתוקה".
צ'אנס מצפה שתמורת שירותיו תעזור לו דה לאגו לקבל חוזה בהוליווד.
למעשה, מגיע צ'אנס לעיר בה גדל כדי לפגוש את אהובתו לשעבר, הֶבֶנלי פינלי (שירלי נייט), בתו של ראש העיר.
ראש העיר הוא טום "בוס" פינלי (אד בגלי), מיליונר השולט בעיר ביד חזקה ומדכא באלימות כל התנגדות כלפיו.
הוא מטיל פחד ומרות על בני משפחתו - אחותו אנני (מילדרד דאנוק), בתו הבנלי ובנו תומאס פינלי ג'וניור (ריפ תורן).
כלפי חוץ הוא מציג עצמו כאדם מוסרי בעוד שהוא מחזיק פילגש בשם לוסי (מדלין שרווד).פינלי מתנגד לקשר בין בתו לצ'אנס, שמשמש בסך הכל כמלצר במועדון המקומי, ושולח אותו להוליווד כדי שיוכל להרוויח כסף ובינתיים כופה על בתו לעבור הפלה.
תומאס, בנו של ראש העיר, מורה לזוג לעזוב את העיר מיד, אחרת יאונה להם רע.
היחסים בין צ'אנס ודל לאגו מתערערים.
הוא מקליט אותה מספרת על עצמה שהשתמשה בסמים ומאיים עליה, שיפיץ זאת אם לא תחתים אותו על חוזה בהוליווד.
בהמשך, יחסה של דה לאגו כלפי צ'אנס משתנה, כשהיא מקבלת שיחת טלפון מהמפיק שלה, המודיע לה שהסרט האחרון שלה הצליח מאוד והוא רוצה להחתים אותה על סרט נוסף.
כעת היא נוקמת בצ'אנס ואומרת לו.
שהוא אפס חסר כישרון וכעת היא לא צריכה אותו אלא תסתדר בעצמה ותמצא לה גבר אחר, כפי שמצאה בעבר.
צ'אנס המיואש נוסע לבית ראש העיר שם הוא מוכה קשות על ידי תומאס וחבריו.
הבנלי חשה אליו, מחבקת אותו ושניהם בורחים מהעיר.
ציפור היא סירה מהירה שבמקור שימשה את הצי המלכותי האיטלקי כטרפדת.
בהמשך, שימשה את שייטת 13 של חיל הים הישראלי לפיקוד קדמי, איסוף לוחמים ותובלת פושטים.
סירות מדגם ציפור שירתו מאז מלחמת העצמאות ועד מלחמת ששת הימים, עד שהוחלפו בסנוניות במהלך מלחמת ההתשה.
סירה ראשונה נרכשה בשנת 1950 ממפעל קטניו, יחד עם סירות הנפץ.
בחיל הים הישראלי נקראה "הציפור הכחולה" על שם המכונית המהירה ביותר בעולם באותה עת הציפור הכחולה Proteus CN7. הסירה המקורית השתמשה בגוף מעץ בשיטה מרועפת ועם חבטות הגלים במהירות הגבוהה הגוף נעשה רעוע.
לימים פרצה בה שרפה שכובתה אך לאחר מספר שנים הושבתה.
שתי סירות נוספות נבנו מעץ בדופן חלקה בבית המלאכה של השייטת בישראל.
הסירה תוכננה לשאת במרכזה טורפדו יחיד.
במקומו הורכבו מכלי דלק שהאריכו את טווח ההפלגה.
נפח פנים הסירה אפשר השטת כ-6 לוחמים.
הסירות צוידו במכשירי קשר בתחום תג"ם ות"אג וחומשה במקלע 0.3. מעמדה מחוזקת בחרטום ניתן היה להפעיל מרגמה 52 ששימשה לירי פגזי תאורה.
בתחילת שנות ה-60 צוידה במכשיר מכ"ם של חברת רייטאון.
אנטנת המכ"ם מעל הקבינה הייתה ניתנת לקיפול על מנת להרכיב במקומה מקלע 0.3.
במהלך מלחמת העולם השנייה שותפה הסירה בחלק מפעולות השייטת העשירית האיטלקית .
בחיל הים נעשה בה שימוש רב לצורכי אימונים.
כמו כן עשתה שירות חשוב בטקסים של החייל בהובלת מפקדים והצדעה מכלי השיט.
בתקופת פעולות התגמול שלפני מלחמת סיני השתתפו הציפורים במארבים, ואף תפסו באחת הפעמים שתי סירות מחבלים מדרום לאשקלון.
ב-25 ביוני 1955 נשלחו קבוצת לוחמי השייטת דב שפיר כולל צבי גבעתי לחדירה לנמל ביירות כאימון מבצעי.
אח"י נגה (ק-22) הובילה את הכוח והורידה את סירת הציפור במרחק 18 מיל ימי מהנמל.
הצוללים יצאו לדרכם במרחק קצר משובר הגלים ומפקד השייטת יצחק רהב נשאר בציפור.
במסגרת פעילות יחידה 788 שימשה הציפור כדי למנוע גנבת רשתות דייג בכנרת.
לבסיס היחידה הובאו בחשאי שתי סירות ציפור, עם לוחמים משייטת 13 בפיקוד ראובן פנחס, שחיכו במארב מול חוף כורסי.
הדייג הישראלי נשאר לשמור על הרשתות צויד במכשיר קשר.
הגנבים נתפסו והוכו מכות נמרצות.
בפעולת פורט סעיד (1967) שימשה הציפור כסירת איסוף הצוללים.
הסירה הורדה מהמשחתת אח"י יפו גררה את החזירים לנקודת הפיצול.
אספה את הצוללים לאחר הפעולה בנמל ונעה עצמאית לנמל אשדוד.
מאוחר יותר נאספה אל אח"י יפו.
ב-7 ביוני 1967 כאשר אבד הקשר עם הצוללים בפעולת אלכסנדריה הוציא חיל הים את שייטת המשחתות לחילוץ בכח ועליהן נישאו שתי סירות ציפור, החילוץ בוטל בהוראת הרמטכ"ל יצחק רבין.
יוניו ולריו בורגזה, שדי הים, הוצאת מערכות, 1979 1970
ציפור הוֹמא (בפרסית: هما; באווסטית: homāio) היא ציפור מיתולוגית מהמיתולוגיה הפרסית, מוטיב נפוץ בשירה בעולם האסלאם בכלל, ובשירה פרסית וסופית בפרט.
קיימות אגדות רבות אודות הציפור, והמשותף לכולן היא הטענה שהציפור אינה נוחתת לעולם על האדמה, אלא מבלה את כל חייה כשהיא בלתי נראית במעוף גבוה מעל פני האדמה.
הציפור מסמלת שמחה, אהבה ושפע.
זהו גם שמו של העוף הדורס פרס.
ציפור הומא אף פעם לא נחה, תמיד עפה בצורה בלתי נראית מעל פני האדמה ואף פעם לא נוחתת.
(בחלק מהאגדות אין לה רגליים).
בחלק מהגרסאות ציפור ההומא דומה לעוף החול המיתולוגי, נשרפת כל כמה מאות שנים ונולדת מחדש מהאפר.
ציפור ההומא מלאת רחמים ומביאה מזל למי שתחת הצל שלה, או נגע בה.
בספרות איראנית, היכולת להעניק מלכות מזוהה עם תרבות המלכות הקדם-אסלאמית.
יכולת המלכת המלכים של ההומא מופיעה גם במסורת המוגולית שם מי שחווה את הצל או חווה את המראת הציפור מראשו או כתפיו זוכה במלוכה.
במקביל, הנוצות המפארות את טורבן המלכים היו נחשבות שבאו מציפורים אלו.
בספר "הרצאת הציפורים" מאת פריד א-דין עטאר, אחת היצירות הפרסיות המוכרות ביותר, ציפור ההומא סירבה להצטרף למסע, כיוון שמסע כזה יפגע ביכולת להעניק מלכות למי שיהיה תחת צל הציפור.
גם בספרות אורדו, ובעיקר בשירה, ציפור ההומא נוכחת ומוזכרת בתפקידה כממליכת מלכים.
בשפה הפרסית ראשי התיבות של חברת התעופה הארצית האיראנית איראן אייר (هواپیمائی جمهوری اسلامی ایران) מקוצרות ל"הומא", והלוגו מראה את ציפור ההומא.
סמל אוזבקיסטן מכיל את ציפור ההומא.
בספר "מובי דיק", בפרק "הזנב", המספר מדבר על הציפור שלעולם לא ממריאה אלא במעופה תמידית.
בסדרה "רומח הדרקון" הגיבור המיתולוגי הומא רועץ-דרקון נקרא על שם הציפור.
האסטרואיד 3988 Huma שהתגלה על ידי אלינור הלין בשנת 1986, נקרא על שם הציפור.
שם הציפור נבחר במסגרת תחרות של המועצה המייעצת לדור החלל "נתינת שם לאסטרואיד".
"ציפור זרה" הוא סינגל שלישי מתוך האלבום "אהבה גדולה" של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בספטמבר 1994. השיר נכתב על ידי רחל שפירא, הולחן על ידי ערן צור ועובד על ידי נאור דיין ומשה לוי.
השיר מלווה בוידאו קליפ רב השראה בבימויו של יריב גבר, שעלות הפקתו הגיעה כמעט למאה אלף דולרים, יותר מכל קליפ אחר שהופק אי פעם בישראל.
הקליפ זכה בערוץ MTV בתואר הווידאו קליפ הזר הטוב ביותר לשנת 1994.
ציפוי מתכת הוא כיסוי משטח בו נבנית שכבת מתכת על משטח מוליך.
ציפויים מבוצעים כבר במשך מאות שנים; הציפויים קריטיים גם לטכנולוגיה מודרנית.
ציפוי משמש לקישוט חפצים, לעיכוב קורוזיה, לשיפור ה, להקשחה, להפחתת החיכוך, לשיפור הדבקת הצבעים, לשיפור המוליכות, למיגון קרינה ולמטרות אחרות.
בתכשיטים בדרך כלל משתמשים בציפוי כסף ניקל או זהב כדי לתת גימור.
בציפוי אלקטרוליטי, יוני מתכת מחוזרים (מקבלים אלקטרונים ליצירת ציפוי מתכתי על מצע.
מערכת נפוצה כוללת תמיסה של הצורה היונית של המתכת, אנודה (טעונה חיובית) שעשויה להיות מורכבת מהמתכת המצופה או אנודה מהחומרים פחמן, פלטינה, טיטניום, עופרת או פלדה וקתודה (טעונה שלילית) שהיא המשטח אותו מצפים בה מסופקים אלקטרונים ליוני המתכת לייצור שכבה דקה של מתכת (נייטרלית מבחינה חשמלית) על החלק המצופה.
ציפוי ללא חשמל , המכונה גם ציפוי כימי או ציפוי קטליטי, הוא שיטת ציפוי לא גלוונית המערבת מספר תגובות בו זמנית בתמיסה מימית, המתרחשות ללא שימוש בכוח חשמלי חיצוני.
התגובה מתבצעת כאשר משוחרר מימן ומייצר מטען שלילי על פני החלק.
שיטת הציפוי האלקטרונית הנפוצה ביותר היא ציפוי ניקל קטליטי ציפוי ניקל, אם כי ניתן ליישם באותה שיטה גם שכבות כסף, זהב ונחושת.
ציפוי מתכתי או מיתוך (Metallizing) הוא השם הכללי לטכניקה של ציפוי מתכת על מוצרים.
ציפויים מתכתיים עשויים להיות דקורטיביים, או להגנה על פני השטח.
לדוגמה בציפוי מתכתי של זכוכית עם כסף נקבל ראי.
בתהליך זה ניתן לצפות חומרים שאינם מוליכים חשמלית.
התהליך הכללי הוא צריבת פני השטח עם חומצה ולאחר מכן ציפוי מוקדם עם נחושת או ניקל בתהליך ציפוי לא אלקטרוליטי ולאחר מכן לצפות שכבה נוספת של החומר הסופי כמו כסף.
הציפוי המוקדם מיועד לשיפור תכונת ההידבקות של המתכת.
בציפויי המרה מבוצעת פעילות כימית על השטח החיצוני ללא תוספת חומרים אחרים.
למשל אלגון – אלומיניום היא מתכת קלה ובעלת מוליכות חשמל גבוהה, ומשום כך בעלת יתרונות על מתכות ברזיליות ופלדות.
עם זאת, יש צורך להקשות את פני השטח, בתהליך של טבילה בכימיקלים שונים מקבלים שכבת חמצון שיוצרת שכבת מגן על פני החלק.
שימוש בתהליך זה זה נעשה למטרות תעשייתיות בהן נדרשת עמידות של אלומיניום ונתיכיו בתנאים קשים כגון שחיקה, בידוד חשמלי גבוה, עמידות בקורוזיה ובתנאי מים.
חלק מעובי הציפוי נבנה בעומק השטח והיתרה נבנית כשכבה חיצונית.
פאסיבציה לסגסוגות נחושת הוא תהליך בתהליך שמתבצע בטבילה במלחי כרום.
מתקבלת שכבה אנטי קורוזיבית שמונעת חמצון ומגינה על שטח הפנים.
השכבה המתקבלת מבריקה יותר, שומרת על גוון חומר הבסיס ומונעת השחרה.
בציפוי זה ניתן לבצע ציפוי בשכבה דקה מאוד עד כדי יכולת לציפוי פרטים בממדי אטום, ולכן הציפוי מוצא שימוש רב ננוטכנולוגיה.
ובא לידי שימוש בתהליכים חדשים כמו ציפוי אלקטרוליטי , ריבוץ בריק וריבוץ מותז .
ציפוי זה הוא שכבת חומר דקה ביותר בערכים של חלקי ננומטר עד כמה מיקרונים.
ההתקדמות בטכניקות סרט דק במהלך המאה ה-20 אפשרה מגוון רחב של פריצות דרך טכנולוגיות בתחומים כמו מדיה להקלטה מגנטית, התקני מוליכים למחצה אלקטרוניים, נוריות לד, ציפויים אופטיים , וציפויים קשים על כלי חיתוך, שיטה מקובלת בציפוי זה היא בנייה רב שכבתית של שכבות דקות מחומרים שונים.
ציפוי זהב הוא שיטה ליישום שכבת זהב דקה על פני זכוכית או מתכת, לרוב נחושת או כסף.
ציפוי זהב משמש לעיתים קרובות באלקטרוניקה, כדי לספק שכבה עמידה בפני קורוזיה ומוליכה חשמלית על נחושת, בדרך כלל במחברים חשמליים ובמעגלים מודפסים.
עם ציפוי ישיר מזהב על נחושת, אטומי הנחושת נוטים להתפזר בשכבת הזהב, וגורמים להכתמת פני השטח ולהיווצרות שכבת תחמוצת / גופרית.
לפיכך, יש לצפות בשכבת ביניים של מתכת מתאימה, בדרך כלל ניקל, על מצע הנחושת ורק אחר כך ציפוי נחושת-ניקל-זהב.
מתכות וזכוכית עשויים להיות מצופים בזהב למטרות נוי, תוך שימוש במספר תהליכים שונים המכונים בדרך כלל זיהוב .
ספיר, פלסטיק וסיבי פחמן הם חומרים שיכולים להיות מצופים בטכניקות ציפוי מתקדמות.
המצעים בהם ניתן להשתמש כמעט בלתי מוגבלים.
ציפוי כסף משמש מאז המאה ה-18 כדי לספק גרסאות זולות יותר של פריטי בית שאחרים היו עשויים מכסף מלא, כולל סכו"ם, כלים מסוגים שונים ופמוטים.
בבריטניה סוחרי כסף ואספני כסף, משתמשים במונח "Silver plate" לפריטים העשויים מכסף מלא, שמקורו הרבה לפני שהומצא ציפוי הכסף מהמילה הספרדית לכסף "פלטה" (plata), שוד כסף מספינות ספרדיות נושאות כסף מאמריקה הייתה אז מקור רציני לכסף.
הצורה המוקדמת ביותר של ציפוי כסף הייתה מיזוג גיליונות כסף דקים על שכבה על מתכת בסיסית, אולם במאה ה-19 הוצגו שיטות ייצור חדשות (כולל ציפוי אלקטרוליטי).
ליישומים בתחום האלקטרוניקה משתמשים לעיתים קרובות בכסף לציפוי נחושת שכן ההתנגדות החשמלית שלו נמוכה יותר.
קבלים משתנים נחשבים לאיכותיים ביותר כאשר יש להם לוחות בציפוי כסף.
יש לשמור על חלקים החשופים לסביבות לחות גבוהה מכיוון שבסביבות כאלה, כאשר שכבת הכסף נקבובית או מכילה סדקים, הנחושת שבבסיס עוברת קורוזיה גלוונית מהירה, מתנתקת מהציפוי וחושפת את הנחושת עצמה.
נחושת מצופה כסף שמוחזקת בסביבה ללא לחות לא תינזק.
ציפוי נחושת הוא תהליך היווצרות אלקטרוליטית של שכבת נחושת על פני השטח של פריט.
ציפוי רודיום (Rhodium plating) משמש לציפוי זהב לבן, כסף או נחושת וסגסוגותיו.
בדרך כלל מבוצע ציפוי שכבת הגנה של ניקל על כסף, אם כי במקרה זה אין זה כדי למנוע נדידת כסף דרך רודיום, אלא כדי למנוע זיהום של אמבט הרודיום בכסף ונחושת, שמתמוססים מעט בחומצה הגופריתית הנמצאת בדרך כלל בהרכב האמבטיה.
ציפוי כרום הוא ציפוי גימור ומיועד לתת לפני השטח מראה יפה, כרום דק ובהיר מעניק גימור דמוי מראה לפריטים כמו מסגרות רהיטי מתכת וחלקי רכב הציפוי מבוסס על ריבוץ אלקטרוליטי (Electrolytic deposition) של כרום.
הצורה הנפוצה ביותר של ציפוי כרום היא "הכרום הבהיר" הדק בעובי שכבה של 10 מיקרון.
בעת ציפוי על ברזל או פלדה, הנקבוביות (חורים זעירים) בשכבות הניקל והכרום פועלות להקל על הלחץ הנגרם כתוצאה מהתאמה של התרחבות תרמית אך בעוביים שונים ידרשו איזונים שונים של התכונות האמורות.
כרום דק ובהיר מעניק גימור דמוי מראה לפריטים כמו מסגרות רהיטי מתכת וחלקי רכב.
ציפוי זה מגיע עד לעובי 1,000 מיקרון, ונקרא "כרום קשה" ומשמש בציוד תעשייתי להפחתת חיכוך ובלאי.
שימוש חשוב ביותר הוא שיפוץ חלקים יקרים במערכות תעופתיות אשר ניזוקו עקב שימוש, חלקים אלה משופצים על ידי תהליך של בניית שכבה חדשה של ציפוי כרום קשה שמאפשרת לחזור לגאומטריה המקורית.
התהליך משולב – השחזה של אזור הבלאי כהכנה לציפוי, ציפוי כרום והשחזה סופית.
לכרום הקשה ערכי קושי של כ-58 HRC.
ציפוי אבץ מונע חמצון של המתכת המוגנת על ידי היווצרות שכבה מגינה.
האבץ משמש כאנודה אם השכבה נפגעת נוצרת.
תחמוצת אבץ שהיא אבק לבן דק אשר (בניגוד לתחמוצת ברזל) אינו גורם לנזק למשטח המצופה.
תחמוצת האבץ, אם היא לא מופרעת, יכולה לשמש כחסם בפני חמצון נוסף, מרבית חלקי החומרה הם בציפוי אבץ ולא בציפוי קדמיום.
ציפוי אבץ-ניקל הוא אחד הגימורים הטובים ביותר העמידותו בפני קורוזיה מעל פי חמישה מהעמידה של ציפוי אבץ קונבנציונלי, בדיקות העמידות מגיעות עד 1,500 שעות של מבחן של ריסוס מלח נייטרלי.
ציפוי זה הוא שילוב של סגסוגת אבץ גבוהה-ניקל (10-15% ניקל) משמש להגנה על פלדה, ברזל יצוק, פליז, נחושת וחומרים אחרים, ציפוי חומצי זה הוא אפשרות בטוחה לסביבה.לעומת כרומטים שסווגו כגורם מסרטן על ידי ה-EPA וה-.
בתהליך ציפוי בדיל נעשה שימוש נרחב להגנה על משטחים ברזליים וגם על משטח שאינו ברזלי.
בדיל הוא מתכת שימושית לתעשיית עיבוד המזון מכיוון שהוא אינו רעיל, רקיע ועמיד בפני קורוזיה.
השמישות המצוינת של בדיל מאפשרת ליצור יריעת מתכת בסיסית מצופה בדיל למגוון צורות מבלי לפגוע בשכבת הפח המקורית.
הוא מספק הגנה בסביבה של נחושת, ניקל ומתכות לא ברזליות אחרות, אך לא לפלדה.
הבדיל נמצא בשימוש נרחב גם בתעשיית האלקטרוניקה בגלל יכולתו להגן על המתכת הבסיסית מפני חמצון ובכך שומר על יכולת ההלחמה שלו.
ביישומים אלקטרוניים ניתן להוסיף עופרת של 3% עד 7% לשיפור יכולת ההלחמה.
ניתן לבצע ציפוי מחומר מרוכב על בסיס קרבידים של מתכות והרכבם יכול לשפר את תכונות העמידה בבלאי, הביצועים בטמפרטורה גבוהה או החוזק המכני.
חומרים המשמשים בקבוצה זו הם טונגסטן קרביד, סיליקון קרביד, כרום קרביד, ותחמוצת אלומיניום (אלומינה) המשמשים גם בייצור כלי חיתוך.
לציפוי קדמיום שורה ארוכה של יתרונות טכניים כמו עמידות בפני קורוזיה מעולה גם בעובי נמוך יחסית ובאווירות מלח, תאימות גלוונית לאלומיניום, ניתן לצביעה, יש לו שימון טוב והתאמה להלחמה, ציפוי קדמיום נמצא בתהליך הוצאה משימוש בגלל הרעילות הסביבתית של מתכת הקדמיום.
ציפוי קדמיום נמצא בשימוש נרחב ביישומים מסוימים בתחומי התעופה והחלל, הצבא והתעופה.
עם זאת, עקב רעילותה נמצאו תחליפים לציפוי זה.
ניתן להחליף ישירות ציפוי קדמיום בציפוי זהב מכיוון שהוא חולק את מרבית מאפייני החומר, אך זהב יקר יותר ואינו יכול לשמש בסיס צבע.
בהשוואה לציפוי קדמיום, ציפוי ניקל מציע גימור נוצץ וקשה יותר, אך עמידותו בפני קורוזיה נמוכה יותר, וכתוצאה מכך יש לו נטייה להתקלף אם יעבור עיבוד מכני נוסף.
ציפוי ניקל קטליטי (Electroless), הידוע גם בשם NiP, מציע יתרונות רבים: עובי שכבה אחידה על פני המשטחים המסובכים ביותר, ציפוי ישיר של מתכות ברזליות (פלדה), עמידה מעולה בשחיקה ועמידות בפני קורוזיה לעומת ניקל או כרום.
ניתן להחליף חלק ניכר מציפויי הכרום בענף התעופה והחלל בציפוי ניקל זה.
אחת מתכונותיו של ציפוי ניקל קטליטי הוא הידבקות טובה לפני השטח כאשר מצופות כראוי.
שכבות הציפוי אינן ניתנות להלחמה בקלות, והן אינן נתפסות במתכות אחרות.
התנגדות חשמלית גבוהה יותר לעומת ציפוי מתכת טהורה.
ציפור אלוהים שבשמים הוא רומן משנת 2013 מאת ג'יימס מקברייד על הנרי שקלפורד, אדם משועבד, שמצטרף לג'ון בראון בתנועה לביטול העבדות של בראון.
הרומן זכה בפרס הספר הלאומי לסיפורת בארצות הברית בשנת 2013 וקיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים.
זיכרונותיו של הנרי שקלפורד, אדם משועבד בקנזס בתקופת קנזס המדממת, מתגלים בכנסייה של דלאוור.
הנרי, שכונה "בצל קטן" על אכילת בצל גס במיוחד, נתקל בטעות בג'ון בראון בבית מרזח.
בראון טועה לראות בהנרי כילדה ונותן לו שמלה ללבוש; קלפורד לובש את השמלה במשך רוב עלילת הרומן.
השניים מתחברים יחד והנרי מספר על המפגשים שלו עם פרדריק דאגלס, הארייט טאבמן, ואת אירועי הפשיטה של ג'ון בראון על מעבורת הרפרס.
הספר מסופר בגוף ראשון באמצעות הנרי.
אית'ן הוק וג'ייסון בלום עיבדו את הספר לסדרת טלוויזיה, שהוקרנה בבכורה ב-4 באוקטובר 2020 ברשת Showtime.
ציפור אלוהים שבשמים הוא מיני-סדרה אמריקאית, המבוססת על הרומן משנת 2013 באותו שם שכתב ג'יימס מקברייד.
הסדרה נוצרה והופקה על ידי אית'ן הוק ומארק ריצ'רד עם ג'ייסון בלאם כמפיק, באמצעות בלאמהאוס הפקות.
פרק הבכורה שודר ב-4 באוקטובר 2020 ברשת שואוטיים.
הסדרה מסופרת מנקודת מבטו של הנרי שקלפורד, דמות בדיונית של נער משועבד, שחובר לחבורתו של ג'ון בראון, שכוללת צוות מנוסה של חיילים פעילים ב במהלך תקופת קנזס המדממת, ובסופו של דבר השתתף בפשיטה המפורסמת בשנת 1859 על מחסן צבא ארצות הברית בהרפרס פרי, מערב וירג'יניה.
הפשיטה של בראון לא הצליחה ליזום את מרד העבדים שהוא התכוון אליו, אך היה האירוע המסית שהחל את מלחמת האזרחים האמריקאית.
ציפור הדשא רחבת הזנב (שם מדעי: Schoenicola platyurus) היא מין של ציפור ממשפחת הסבכיים.
הזן הוא אנדמי להרי גהט המערביים בהודו ולסרי לנקה.
ציפור זו היא קטנה יחסית, בעלת זנב רחב ומעוגל, וצבעה הוא בעיקר חום.
נמצאת רק בגבעות העשבים בגובה רב יותר, שם היא בדרך כלל מסתתרת, למעט בעונת הרבייה כאשר זכרים עפים לאוויר כדי לשיר על מנת למשוך את תשומת לב הנקבות.
מאמינים, כי המין אינו נודד, אם כי ייתכן שפרטיו מבצעים תנועות מקומיות.
החלקים העליונים של החום האחידים, הזנב הרחב, הקצה העגול והארוך של הציפור הם ייחודיים.
למין סופר-צליום חובב ולזנב החום קווים כהים דקים.
החלק התחתון של הזנב כהה מאוד והנוצות נטויות בלבן.
לא ניתן להבחין בין זכרים לנקבות בנוצות.
קריאת הזכר במהלך הרבייה היא דמוית עפרוני וסלסול חוזר הנלווה בנפנוף הזנב וטיסה מתנפנפת.
שיחות אחרות כוללות צללי צ'ק וזינק .
צבע המקור שחור ונראה אצל זכרים שרים אך הוא חום אצל הנקבות.
בעונה שאינה רבייה, מדובר בציפור המסתתרת הנעה במהירות בין עשב ואגמון, אך לפעמים נחה בשטח פתוח.
המין ההודי תואר לראשונה על ידי ג'רדון שמצא את הציפור בבסיס הגודאלור גאת'ר למרגלות הנילגיריס.
המקור קצר חזק והחלק העליון מעוקל מעט בסוג ויש על המקור שני זיפים רקטליים.
שורש הרגל ארוך מעט באופן יחסי.
האוכלוסיות שמצפון ומדרום לפלאקד גאפ אמורות להיות שונות בנוצות, הצורה הצפונית גדולה חיוורת יותר ואפורה יותר מעל עם אגפים חומים-חוליים.
הצורה הדרומית היא בצבע חום רופוס כהה מלמעלה ולבנבן יותר עם שזוף בהיר על החזה והגפיים.
קודם לכן האמינו כי השוני של נוצות הוא עונתי.
מחקרי גזע מולקולריים מקמו את הסוג בתת-המשפחה Megalurinae (יחד עם Megalurus, Chaetornis ו Graminicola ).
מחקר שנערך בקבוצה מראה כי ה- S.
המין מוגבל לרמות גבוהות ולחות של עשבים, בעיקר בהרי גהט המערביים שבדרום הודו, בעיקר מדרום לקרנטקה, אך עם כמה תיעודים מפונה, לונבלה ונאשיק.
דגימה נאספה על ידי ש.
חוסיין בפוינט קלימר, המצביעה על כך שהציפור עשויה להיות מעורבת בתנועות מקומיות או נדידות, אולי לסרי לנקה.
הצעות שזה עלול להתרחש בסרי לנקה עדיין אינן נתמכות היטב, ישנה דגימה ישנה (שנאספה על ידי ה.
קוממינג שנחשבה לא אמינה וזוהתה בספק על ידי קולונל לג') ושתי רשומות ראייה לא מאושרות מגמדאווה, גבעות מטאלה וויטאלאווה, גבעות רנגלה.
נראה כי עונת הרבייה היא ממרץ עד מאי אך קנים נראו גם בחודשים יולי וספטמבר, ויש סברה כי הציפור מגדלת שתי קבוצות גוזלים.
הקן הוא בצורת כדור של להבי דשא גסים עם כניסה בצד, המונחת נמוך בטוסוק של עשב ארוך.
צבען של הביצים הוא לבן עם נקודה וכתמים בגוון אדום חום, כאשר התטולה הרגילה היא כ-2 או 3 ביצים.
מבחינת תזונה, הציפור ניזונה מחרקים.
ציפור האש היא דמות מאגדות העם הרוסיות, אודות ציפור בעלת כנפי זהב וכסף, שממנה בוקע זוהר עז ועיניה נוצצות.
הציפור יושבת בכלוב זהב, ובלילה הולכת לגנוב תפוחי זהב.
לעיסוק זה, היא נתפסת בדרך כלל על ידי הדמות הראשית.
השגת ציפור האש היא אחת המשימות שעל הדמות הראשית באגדה.
ציפור האש ניזונה מתפוחי זהב המעניקים נעורים, יופי ואלמוות; כשהיא שרה, פנינים נושרות ממקורה.
שירת ציפור האש מרפאה את החולים ומחזירה לעיוורים את הראייה.
תפיסתה של ציפור האש טומנת בחובה קשיים גדולים והיא אחת המשימות העיקריות שהמלך (האב) מבקש מבניו בסיפור האגדה.
רק הבן הצעיר מצליח להשיג את ציפור האש (אופציה: קשת צעיר).
מיתולוגיים (כמו אלכסנדר אפנסייב) הסבירו את ציפור האש כהאנשה של אש, אור, שמש.
אם נניח בצד הסברים מיתולוגיים שרירותיים, אפשר להשוות את ציפור האש לסיפורים מימי הביניים, הפופולריים מאוד בספרות הרוסית והמערבית באירופה, על ציפור עוף החול העולה מהאפר.
אב הטיפוס של ציפור האש הוא הטווס וניתן להשוות תפוחים מרעננים לפירות עץ הרימון - מעדן אהוב על עוף החול.
לפי המיתולוגיה הסלאבית, כדי לתפוס את ציפור האש, משתמשים בכלוב מוזהב ובתוכו תפוחים כמלכודת.
לא ניתן לתפוס אותה בידיים חשופות, מכיוון שהתופסים עלולים לשרוף את עצמם על הנוצות שלו.
בשנת 2009, ציפור האש הייתה סמל תחרות האירוויזיון 2009, שהתקיימה במוסקבה.
ציפור האש מופיעה בסיפורי עם רוסיים:
סיפורו של איוואן צארביץ', ציפור האש והזאב האפור;
על איוואן צארביץ' וציפור האש.
היא מופיעה גם בסיפורו של פיוטר ירשוב "סוסון גבנונון".
סוסון גבנונון (סרט אנימציה בהפקת סויוזמולטפילם, 1947, במאי: איוואן איוואנוב-ואנו)
"סוסון גבנונון" (סויוזמולטפילם, 1975, במאי: איוואן איוואנוב-ואנו)
"ציפור האש", על פי סיפורו של אלכסיי טולסטוי (איגוד האנימציה האמנותית "קייב נאוץ' פילם", 1983, במאי: קיסר אורשנסקי)
"ציפור האש", מבוסס על סיפורי עם רוסיים (TO "Ekran", 1984, במאי: ולדימיר סמסונוב).
הסרט משתמש במוזיקה מתוך איגור סטרווינסקי "ציפור האש".
"אחרי הגשם ביום חמישי" (1985; מריה יאקובלבה גילמה את ציפור האש)
"איך לתפוס נוצה של ציפור האש" (סרט מצויר, 2013)
"הבוגאטיר האחרון: שליח האופל (2021; פיליפ קירקורוב גילם את ציפור האש)
"ציפור בלי שמיים" (מוכר גם בשם "כל הלילות") הוא שיר של הזמרת הישראלית אופק נחמן, שפורסם כסינגל ב־20 בפברואר 2023. עידן רייכל ואבי אוחיון כתבו והלחינו אותו.
עידן רייכל כתב על בחירתו בנחמן לבצע את השיר:
נחמן אמרה שהשיר נתון לפרשנות, ושהוא .
עידן רייכל — בס, כלי הקשה, ביטים, קלידים, תכנותים, קולות
מתן דרור — ביטים, קלידים, תכנותים
ג'וקה פריניאן – כלי הקשה נוספים
מור אוזן – גיטרה נוספת
הפקה מוזיקלית ועיבוד – מתן דרור ועידן רייכל
ציפור הדבקון (שם מדעי: Dicaeum hirundinaceum) הוא מין של ציפור שיר מהמשפחה נקרות פרחים, החיה בטבע באוסטרליה ובאיי מאלוקו.
ציפור זו מתבססת למזונה על צמח הדבקון.
הציפור מגיעה לאורך של 9 עד 10 ס"מ בקירוב ולמשקל 7.5 עד 11 גרם בקירוב.
היא בעלת נוצות עליונות כחולות מבריקים עם כנפיים וזנב שחורים, חזה ושת אדומים בוהקים ובטן בהירה-לבנה.
הנקבה אפורה כהה בחלקה העליון, אפורה בהירה בחלק התחתון ובתחילת הזנב כתם אדום.
העיניים והרגליים שחורות והמקור כהה, דק וקצר מאוד עם קצה מעוקל מעט כלפי מטה.
הציפור חיה לרוב ביערות טרופיים וסובטרופיים וכן בבתות וחורשי אקליפטוסים בין פנים היבשת ועד ליערות הגשם שלאורך החופים ונדירה באזורים הרריים.
היא אוכלת פירות כמעט מובהקת, הניזונה מפירות הדבקון ומסייעת בכך להתפשטותם.
למעלה מ-85% מתזונת הציפור מורכב מדבקונים, דבר נדיר אצל אוכלי פירות למעט אצל תוכי הנשר.
פרוקי רגליים מהווים 13% מהתזונה והשאר כולל צוף ופירות יער אחרים.
ציפוי (באנגלית בבישול: Dredging, מילולית: חפירה) היא טכניקת בישול המשמשת לציפוי מזון רטוב או לח לפני הבישול, במרכיב יבש.
במילים פשוטות ביותר, ציפוי כולל מעט יותר מאשר משיכת או גלגול המזון הרטוב דרך החומר היבש כדי לספק ציפוי אחיד.
הטכניקה נפוצה במיוחד עם מאכלי לחם, כגון דגים מטוגנים או קציצות עוף.
"מחפר" או "חפירה" פירושו ציפוי קל של מזון במרכיב יבש, כגון קמח, קורנפלור או פירורי לחם.
לעיתים קרובות יצופו מזונות בשיטה זו לפני הטיגון.
הערה: מתכונים רבים דורשים לטבול את המזון בנוזל או בבלילה (כגון בביצים או בחמאה) ואחריו בציפוי מתובל.
ישנן מספר סיבות לצפות מזון בדרך זו (חפירה/מחפר) לפני ההקפצה או הטיגון:
הקמח ושאר המרכיבים היבשים אוטמים את הלחות כדי למנוע מהמזון להתקשות.
הציפוי המונח על המזון משמש כמחסום המונע מהמזון להידבק למחבת בזמן הבישול.
הציפוי עוזר להשחים את האוכל ולספק משטח פריך.
הציפוי מאפשר לחלק החיצוני של המזון להיות פריך ולהשחים אותו באופן שווה מבלי שיישרף.
התיבול שבציפוי מוסיף טעם לאוכל.
ציפוי בסוכר , או פשוט panning, היא שיטה להוספת קליפה על בסיס סוכר לממתקים או לאגוזים.
מוצרים פופולריים שמשתמשים בתהליך זה בייצור שלהם כוללים דרג'ה, כפתורי שוקולד, גובסטופרים (הידועים גם בשם "שוברי לסתות" בארצות הברית ובקנדה, הם סוג של ממתקים קשים), קונפייטו (ממתק סוכר יפני) וסוכריות ג'לי.
בסוכריות ג'לי משתמשים בציפוי רך בעוד שהסוגים האחרים הם דוגמאות לציפוי (panning) סוכר קשה.
התהליך הומצא בתחילה בצרפת של המאה ה-17 לייצור שקדי ירדן (דרז'ה).
אותו תהליך משמש לציפוי קשה ולרך, אך משתמשים במרכיבים ובמהירות שונים עבור כל אחד מהם.
נעשה שימוש במכונה המכוּנה "מחבת דרג'ה", מחבת כדורית או סגלגלה המותקנת על עמוד מסתובב זוויתי (מזכירה בצורה מערבל בטון).
המחבת פתוחה לאוויר כדי לאפשר להוסיף מרכיבים ולייבש את הסירופ.
שמים בתבנית הדרג'ה את החומרים לציפוי ומוסיפים סירופ.
כשהמחבת מסובבת, הסירופ מתפזר באופן שווה על החומרים נשוא הציפוי, ומתייבש כשכבה.
שכבות מצופות רכות יכולות להיות עבות למדי ואינן שומרות היטב על צורת החומר המצופה (נניח שקדים).
לייבוש שכבות של הציפוי הקשה לוקח יותר זמן ויכולות להיות דקות יותר עד כדי 10–14 מיקרומטר.
ניתן להשתמש בסוגים רבים של חומרים שרוצים לצפות בסוכר, אך הם חייבים להיות חזקים מספיק כדי לא להישבר במהלך סיבוב מחבת הדרז'ה.
יש לייבש ולאטום אגוזים, כמו גומי ערבי וקמח, כדי למנוע משמנים לברוח ולשנות את צבע קליפת הממתקים.
סוגי חומרים אחרים עשויים להיות מצופים מראש בחומר איטום כדי לשפר את הדבקת הסירופ לחומר המצופה (וכדי שלא ייספג לתוכו).
מסטיק קשה לצפות בסוכר בשיטה זו ללא טיפול מוקדם.
ציפוי סוכר רך משתמש בסירופ שלא יתגבש, כמו גלוקוז.
כדי לסייע בייבוש, מוסיפים אבקת סוכר או סוכר דק במהלך העיבוד.
"ציף ציף מעל הרציף" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית "השלושרים", שנכלל באלבום היחיד שהוציאה הלהקה, "השלושרים" (1969).
ירון לונדון כתב את מילות השיר, ודני ליטני הלחין אותו.
בני אמדורסקי, שיזם את הקמת "השלושרים", עסק (בנוסף לתפקיד הזמרה שלו בשלישייה) בפנייה לכותבים בבקשה לכתוב עבור השלישייה.
הוא פנה לירון לונדון וביקש שירים.
ללונדון היו שני טקסטים מוכנים – "ציף ציף מעל הרציף" ו"לו הייתי פיראט".
לונדון ייעד את השירים עבור שלישייה אחרת, "הנמר הנוראי", אך "הנמר הנוראי" לא הקליטו את השירים, ואלה עברו ל"השלושרים".
לונדון סיפר על הרקע לכתיבת השיר:
מלחין השיר, דני ליטני, פרסם את השיר ב־1977 כצד ב' של הסינגל "היום בו נפלו השמיים".
ב־1978 כלל אותו באלבומו "יחס חם".
הדודאים הקליטו את השיר וכללו אותו במארז המחומש שלהם, שנקרא בשמם – "הדודאים".
הפרברים הקליטו את השיר וכללו אותו במארז המתומן שלהם, "הפרברים – 40 שנות זמר".
רונית אופיר הקליטה את השיר.
סולניות האופרה הישראלית בליווי התזמורת הקאמרית הישראלית ביצעו את השיר במופע מיוחד שקיימו לכבוד 80 שנה לנמל תל אביב, ובו שרו משירי הזמר העברי.
אסף אמדורסקי ביצע את השיר במופע שערך משירי אביו, בני אמדורסקי: "אני גיטרה – אסף מנגן ושר בני אמדורסקי".
ב־2025 ביצעה את השיר חבורת זהו זה!.
"ציפור השיר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
את השיר הוציאה ביולי 1977 לאור חברת התקליטים CBS ישראל כרצועה הפותחת מתוך אלבומה ה-18 של אלברשטיין, "הלילה הוא שירים".
"ציפור השיר" נכתב על ידי רחל שפירא ללחן שחיבר משה וילנסקי.
השיר עוסק בזמרת צעירה ונרגשת, שעומדת על הבמה ומופיעה מול קהל.
בחלקים שונים של השיר יש דימויים של התלבושות, האורות וההתרגשות, המובילים את הדימוי לפורים – חג המסכות והתחפושות.
הזמרת מוצגת כמי שחיה בין דמיון ומציאות, ויודעת ש ישנם ספקות פנימיים לגבי המהות שלה.
החלק השני של השיר מתאר דמויות שונות בחייה של הזמרת, כשכל דמות מייצגת צדדים שונים של חוויות וסיטואציות בחייה.
דימויים נוספים של חברים וקרובים מחברים את השיר למעגלי חיים שונים, בהם יש יותר משכבת זהות אחת.
השיר גם נוגע במתח בין הזמרת לבין שאר הדמויות, שהן חלק מעולם מציאותי והשאר מעולם דמיוני.
ב-18 ביולי 1977 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-25. ב-17 באוקטובר רשם את שיאו במצעד כשהגיע למקום השלישי.
לבסוף, ב-14 בנובמבר יצא מהדירוג לאחר 14 שבועות צעידה רצופה.
במצעד של גלי צה"ל הגיע "ציפור השיר" למקום ה-22.
ציפוי נגד החזרה (נקרא גם ציפוי אנטי-רפלקטיבי, באנגלית: anti-reflective coating, בראשי-תיבות: ARC) הוא סוג של ציפוי אופטי שמטרתו להפחית את החזרת האור (השתקפות) מפני השטח של עדשות, רכיבים אופטיים אחרים ואף תאים פוטו-וולטאיים.
במקרה של עדשות, כתלות בתכונות הזכוכית בה משתמשים לייצורן, כל ממשק אוויר-זכוכית שאינו מצופה גורם להחזרה של בין 4% ל-9% מהאור הפוגע.
במערכות מרובות עדשות תופעה זו יכולה לגרום לאובדן של מעל ל-50% מהאור, כאשר במערכות צבאיות מרובות אלמנטים כמו פריסקופים, אילו היו ללא ציפוי, כמות האור העוברת הייתה יורדת אף לכדי 10-20%.
במערכות הדמיה טיפוסיות, ציפוי נגד החזרה משפר את יעילות המערכת כיוון שהוא ממזער אובדן אור עקב החזרה.
במערכות מורכבות כמו מצלמות, משקפות, טלסקופים ומיקרוסקופים, הפחתת ההשתקפויות משפרת גם את הניגודיות (קונטרסט) של התמונה על ידי צמצום תרומתו של אור תועה, שיפור שהוא בעל חשיבות גדולה במיוחד באסטרונומיה פלנטרית.
ביישומים אחרים, היתרון העיקרי הוא ביטול ההשתקפות עצמה, למשל במקרה של ציפוי על עדשות משקפיים המשפר את נראותן של עיניו של מרכיב המשקפיים לאחרים, או ציפוי להפחתת נצנוצים ממשקפת או כוונת טלסקופית של צופה שאינו רוצה להתגלות.
הנפוצה שבהן מבוססת על התאבכות הורסת על מנת למזער החזרות.
ציפויים רבים המבוססים על התאבכות מורכבים מריבוץ של שכבות דקות שקופות המצויות זו על גבי זו, כאשר על שכבה עם מקדם שבירה נמוך מונחת שכבה עם מקדם שבירה גבוה וחוזר חלילה.
עובייה של כל שכבה נבחר כדי לייצר התאבכות הורסת באלומת האור המוחזרת, והתאבכות בונה באלומה המועברת.
תלות זו גורמת לביצועי המבנה להשתנות עם אורך הגל וזווית הפגיעה, כך שלעיתים קרובות נוצר אפקט צבעוני בהתבוננות בזוויות שונות.
מסיבה זו גם מומלץ לציין את טווח אורכי גל וזווית השימוש בעת תכנון ציפויים כאלה או הזמנתם.
לעיתים קרובות ניתן להשיג מוצרי מדף עם ביצועים טובים עבור טווח רחב יחסית של אורכי גל, למשל בתחום הנראה, בתחום התת-אדום או בתחום העל-סגול.
ישנם גם ציפויים המקטינים את ההחזרה באמצעות תיאום מקדם שבירה, באמצעות מרקם מיוחד על פני השטח או באמצעות בליעה של האור הפוגע.
לעיתים יש חשיבות ל, וסף זה תלוי בטכנולוגיית הציפוי, כאשר ניתוז (sputtering) באמצעות אלומת יונים נחשב לעמיד ברמות קרינה גבוהות יחסית.
ציפויים אנטי-רפלקטיביים משמשים במגוון רחב של יישומים בהם האור עובר דרך משטח אופטי, והמימוש דורש לצמצם הפסדים אופטיים או לצמצם את עצמת ההחזרה.
דוגמאות נפוצות הן ציפויים נגד סינוור על עדשות מתקנות כמו משקפיים, אלמנטים של עדשות מצלמה, וציפוי נגד החזרה להגדלת נצילות בתאים סולאריים.
ציפוי נגד החזרה על עדשות משקפיים מיועד לצמצם את ההחזרות ממשטחי העדשות הקדמיים והאחוריים, דבר המסייע לצמצום הפרעות לראייה בעיקר בסיטואציות כמו נהיגה בלילה או בצפייה במסכים.
עדשות אלו משווקות לעיתים קרובות כמפחיתות סינוור, אך הפחתה זו היא מינורית בלבד.
לעומת זאת, ביטול השתקפויות מאפשר למעט יותר אור לעבור דרכן, ולכן מעלה מעט את הקונטרסט ואת חדות הראייה.
יש מקרים בהם מצפים רק את אחד ממשטחי העדשה ולא את שניהם.
לדוגמה, בשימוש במשקפי שמש ניתן לעיתים להבחין בהשתקפות קלושה של העין על המשטח הפנימי של עדשת המשקפיים, הקרוב לעין, וכדי לפתור בעיה זו, יצרני משקפיים משתמשים בציפוי נגד החזרה על הצד האחורי של העדשה.
אופטיקאים ממליצים לעיתים על עדשות אנטי רפלקטיביות מכיוון שההשתקפות המופחתת גורמת למצולמים, בעיקר אם פניהם שטופים באור זרקורים, להיראות פוטוגניים יותר.
ציפויים אנטי-רפלקטיבים מתאימים במיוחד לעדשות בעלות מקדם שבירה גבוה, שכן בהיעדר ציפוי, ההחזרה מעדשה בעלת מקדם שבירה גבוה גדולה מאשר מעדשה בעלת מקדם שבירה נמוך יותר (כתוצאה מחוקי פרנל).
בדרך כלל קל יותר וזול יותר לצפות עדשות עם מקדם שבירה גבוה.
אף על פי שציפוי נגד החזרה על רכיבים אופטיים מגיע להחזרה של 0.2% או פחות, ציפויים על עדשות משקפיים מפגינים ביצועים פחות טובים, החזרה גבוהה יותר, בגלל הצורך לתפקד בתחום אורכי גל ובתחום זוויות פגיעה רחב.
מרבית עדשות המשקפיים מצופות בציפוי שכבות דקות בעל מספר שכבות ציפוי, בעלות מקדמי שבירה גבוהים ונמוכים חליפות.
בתעשייה מקובל לצפות את מרבית העדשות בעלות מקדם השבירה הגבוה גם בציפוי נגד שריטות.
ניתן גם לשלב בין ציפויים נגד החזרה וציפויים דיכרואים המקנים לעדשות מראה מתכתי.
ציפויים נגד החזרה, בעיקר הזולים שבהם, מקשים על שמירת עדשות המשקפיים נקיות.
בנוסף לציפוי נגד החזרה, עדשות רבות מצופות גם בציפוי נוסף הדוחה מים ושומנים, שמקל על שמירת ניקיונן ולעיתים גם מגביר את עמידותן בפני שריטות.
ניתן גם לשלב ציפויים שקופים הבולעים קרינת על סגול בתחומי UVA ו־UVB להגנה על העיניים מקרינה זו, או ציפויים ההופכים כהים בחשיפה לאור על סגול, ולכן שימושיים כמשקפי שמש.
אין לבלבל עדשות משקפיים אנטי-רפלקטיביות עם עדשות בעלות ציפוי מקטב, המשמשות רק במשקפי שמש ומפחיתות את הבוהק הנראה של השמש המשתקפת ממשטחים כגון חול, מים וכבישים, במנגנון של בליעה.
המונח "אנטי רפלקטיבי" מתייחס להחזר מפני השטח של העדשה עצמה, ולא למקורו של האור המגיע לעדשה.
ציפויים אנטי-רפלקטיביים משמשים לעיתים קרובות בפוטוליתוגרפיה בתעשיית המיקרואלקטרוניקה כדי לסייע בהפחתת עיוותי תמונה הקשורים בהחזרות מפני המצע, למשל מפרוסת הסיליקון.
סוגים שונים של ציפויים אנטי-רפלקטיביים מיושמים לפני הפוטורזיסט או מעליו, ומסייעים בהפחתת גלים עומדים, התאבכות משכבות דקות והחזרות כיווניות.
האתגר העיקרי לביצועי תאים סולאריים הוא אובדן אור כתוצאה מהחזרה.
לכן מצפים תאים סולאריים בציפוי על שני ממשקים שונים, האחד על התא הרגיש לאור, לצמצום אבדן אור כתוצאה מהחזרות מהמשטח הקדמי שלו והשני מצפה את הזכוכית המגנה על התא הסולארי.
ציפויים אלו יהיו לרוב ציפויי התאבכות, מרקם או לכידת אור.
יתרון נוסף הוא שציפוי נגד החזרה מאפשר לתאים סולאריים להשתלב, ויזואלית, בסביבה מבלי להוות סיכון, למשל בסינוור של טייסים.
תאים סולאריים עובדים בתחום אורכי-גל רחב, של 300 עד 1,200 ננומטר, ולכן משתמשים בציפוי התאבכות בן שתי שכבות משני חומרים שונים, שמסוגל לספק את הביצועים הנדרשים בתחום כזה.
חומרים המשמשים לציפוי תאים סולאריים כוללים שכבות בקנה מידה ננומטרי של שילובים של מגנזיום פלואוריד (MgF2) וסיליקון ניטריד (Si3N2), צורן דו-חמצני וטיטניום דו-חמצני או תחמוצת אלומיניום, ושילובים אחרים, בטכנולוגיית תהליכי אפיטקסיה כימית מהאדים.
יתרונו של סיליקון ניטריד הוא בזמינותו במקדמי שבירה בין 1.8 ל-3.0, וציפוי שתי שכבות יכול להוריד את ההחזרה מפניו של תא סולארי העשוי סיליקון מערך של מעל 30% לערך של מתחת ל-2%.
בתאים סולאריים משתמשים גם בשינוי המרקם של פני השטח של התא, על מנת לשפר את יכולת קליטת האור שלו, טכניקה המשמשת בעיקר עבור תאי סיליקון חד-גבישי.
יעילותו של תא סולארי מחושבת לרוב בזווית פגיעה ניצבת למשטח, אך מצב זה אינו מייצג את הזווית בין התא הסולארי לשמש בכל שעות האור, ולכן גם משתנה זה נלקח בחשבון בתכנון הציפוי כך שיתפקד כרצוי בתחום רחב של זוויות פגיעה.
לעיתים מצפים רכיבים אופטיים בעלי שטח חתך קטן, כמו קצותיהם של סיבים אופטיים.
ציפוי סיבים המצופים בשכבת מגן (jacket) פולימרית מציבים אתגר טכנולוגי בגלל בתא הריק בו מתבצע הציפוי, ולכך פותחו תהליכי ניתוז ייעודיים.
על מנת לשפר את חווית השימוש במסכי מגע כמו בטלפונים חכמים, החלו היצרנים לשלב בהם ציפויים נגד החזרה.
גם מסכי טלוויזיה מצופים בציפויים דומים במטרה להפחית את השתקפות האורות מהחדר ומהסביבה.
בשמשות קדמיות של מכוניות, מרבית היצרנים משלבים ציפוי נגד החזרה כדי למנוע את ההחזרה הכפולה בתוך השמשה עצמה, וכן החזרות מפני הזכוכית.
פיסות זכוכית המשמשות כחלונות, למשל זכוכית של שעון יד, גם הן מצופות לעיתים בציפוי נגד החזרה כדי לשפר את מראית הפריט, את עמידותו לשריטות ואת חווית השימוש בו.
הזכוכית של מרבית השעונים היקרים מצופה בציפוי נגד החזרה גם בצד הפנימי וגם בצד החיצוני שלה.
מרבית עדשות הטלסקופים המשמשים למחקר מצופות בציפוי נגד החזרה.
חלק מהחומרים האופטיים השקופים לאור תת-אדום הם בעלי מקדם שבירה גבוה במיוחד, ולכן הם מחייבים שימוש בציפוי נגד החזרה.
גרמניום למשל הוא בעל מקדם שבירה של 4.1 וללא ציפוי, חלון גרמניום יעביר פחות ממחצית הקרינה הפוגעת בו.
הצורה הפשוטה ביותר של ציפוי אנטי-רפלקטיבי התגלתה על ידי לורד ריילי בשנת 1886. הזכוכית האופטית שהייתה זמינה באותה תקופה נטתה לפתח כתמים על פני השטח עם חלוף הזמן, עקב תגובות כימיות עם הסביבה.
ריילי בדק כמה פיסות זכוכית ישנות ומוכתמות מעט, וגילה להפתעתו שהן מעבירות יותר אור מפיסות חדשות ונקיות.
ההכתמה החליפה את ממשק האוויר-זכוכית בשני ממשקים: ממשק בין האוויר לכתם וממשק בין הכתם לזכוכית.
מכיוון שמקדם השבירה של הכתם מצוי בין מקדמי השבירה של הזכוכית והאוויר, כל אחד מהממשקים הללו מחזיר פחות אור מאשר ממשק האוויר-זכוכית.
למעשה, אם מבצעים את החישוב המדויק באמצעות משוואות פרנל, מוצאים כי סך שתי ההחזרות קטן מההחזרה מממשק האוויר-זכוכית ה"עירום".
מימוש נוסף, הקרוי ציפוי לא הומוגני, הוא ציפוי אנטי-רפלקטיבי בעל מקדם שבירה המשתנה כמעט ברציפות (כמו ב).
גם רעיון זה נשען על עבודתו של לורד ריילי, שחקר ב-1880 את השפעת שינוי הצפיפות על ההחזרה.
כיוון שקשה מאוד להתקרב למקדם השבירה של האוויר, השיטה המקובלת היא לשנות את של השכבות, אך טכניקה זו פוגעת בחוזק המכני ולכן בעמידות הציפוי, בפרט בעמידתם של תאים סולריים בתנאי סביבה.
בטכניקת GRIN דווח על מקדם שבירה 1.05 באורך גל 632.8 ננומטר, קרוב מאוד לזה של האוויר.
בעזרת ציפוי שכזה ניתן לצמצם החזרות בתחום רחב של אורכי גל וזוויות פגיעה, למשל להשיג החזרה ממוצעת (במודל) של 0.1% על פני התחום הספקטרלי שבין 400 ל-800 ננומטר ועל פני טווח זוויות פגיעה של 0 עד 80°, כאשר עוביו הכולל של הציפוי היה 0.8 מיקרון.