tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קירכר נולד ב-2 במאי בשנת 1602 או 1601 (הוא עצמו לא ידע) בגייזה, הסמוכה לפולדה שבהסן, גרמניה.
ממקום הולדתו הוא לקח את הכינויים בוכו, בוכוניוס, ופולדנוס אשר הוא לפעמים הוסיף לשמו.
בגיל 13–14 הצטרף לבית הספר הישועי שבפולדה, ואחר כך לסמינר לכמרים.
בנוסף למד אודות התפרצויות געשיות וסלעים.
כמו כן למד עברית בעזרת רב.
בשנת 1628 הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת וירצבורג וכן הצטרף לשורות הכמורה.
את ספרו הראשון (אודות מגנטיות) הוא פרסם בשנת 1631. באותה שנה, בעקבות מלחמת שלושים השנים הוא עזב את גרמניה, ועבר לאוניברסיטת אביניון בצרפת.
לאחר שנתיים, הוא הוזמן לווינה על ידי פרדיננד השני כדי לסייע ליוהאנס קפלר כמתמטיקאי.
לבסוף, עקב טביעת ספינתו הוא הגיע לרומא שם השתקע, ושימש כפרופסור של האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית לפיזיקה ולשפות מזרחיות.
במהלך עבודתו כרופא המציא כלי נגינה לטיפול במלנכוליה, הכלי נקרא "katzenklavier" והוא כלל שורה של חתולים הממוקמים עם זנבותיהם מתחת למערכת קלידים.
כאשר הקיש המטופל על המקלדת, זנבות החתולים היו נפגעים והם היו מייללים בכאב.
קירכר היה מפענח ההירוגליפים המפורסם ביותר של תקופתו.
אף על פי שנכשל בפיענוח הכתב משום שייחס לסימנים הוראות מיסיטיות אשר מנעו ממנו את הצלחת הפיענוח.
מחקרו על הירוגליפים מצריים קבע את הקשר הלשוני ביניהם לבין השפה המצרית העתיקה קופטית, ועל כן הוא נחשב למייסד האגיפטולוגיה.
קירכר היה מרותק מסינולוגיה, וכתב אנציקלופדיה על סין ועל התפשטות הנצרות הנסטוריאנית לערבות מרכז אסיה.
עבודתו של קירכר בגאולוגיה כללה מחקרים על הרי געש ומאובנים.
כאחד האנשים הראשונים שצפו במיקרובים באמצעות מיקרוסקופ, הוא הקדים את זמנו בכך שהציע שמגפות נגרמו בגלל מיקרואוגניזמים מזהמים ואף הציע דרכים אפקטיביות למנוע את התפשטותן.
קירכר גילה עניין רב בטכנולוגיה והמצאות מכניות ואחרות מיוחסות לו.
בין השאר מיוחס לו המצאת השעון המגנטי הראשון, מספר אוטומציות והמגאפון הראשון.
בטעות מיוחסת לו ההמצאה של פנס הקסם, אף על פי שהוא ביצע מחקר על עקרונות הנושא בחיבורו "Ars Magna Lucis et Umbrae".
חיבוריו בפילוסופיה נזנחו במהלך המאה ה-20, עם עליית קרנה של הרציונליזם של רנה דקארט.
במהלך המאה ה-21 הם זכו לעדנה.
שמידט כינה אותו כ"אחרון אנשי האשכולות".
קירכר פרסם מספר רב של עבודות חשובות בתחומים רבים, כגון אגיפטולוגיה, גאולוגיה ותאוריה מוזיקלית.
הגישה הסינקרטית שלו לא אפשרה כלל קיום גבולות שכיום נראים קונבנציאליים: חיבורו "Magnes", למשל, הוא לכאורה דיון על מגנטיות, אך הוא חוקר גם צורות אחרות של משיכה כמו כבידה ואהבה.
אולי עבודתו הידועה ביותר של קירכר כיום היא "Oedipus Aegyptiacus" (1652–1654), מחקר מקיף על אגיפטולוגיה ודת השוואתית.
אתר ההנצחה לחללי אסון המסוקים הוא אנדרטה לזכר 73 הנופלים באסון המסוקים ב-4 בפברואר 1997 אשר נמצאת בקרבת המקום בו אירע האסון, סמוך לקיבוץ דפנה.
האתר מורכב מאנדרטה שהוקמה לצד נחל דן במקום הנפילה עם 73 אבנים אשר נתלו מענפי העצים לצד הנחל, כל אבן עם שם אחד הנופלים.
לצד האנדרטה הראשונית, הקצה קיבוץ דפנה בשנת 2001 שטח של 12 דונם.
בשנת 2003 אשרה הוועדה המחוזית צפון את תוכנית האתר.
האנדרטה החדשה נחנכה בשנת 2008. היא עוצבה בצורת מסוק, במרכזה בריכת מים עגולה שבתוכה שמות הנופלים ומימיה נשפכים בדופנותיה.
מבריכת המים יוצאים שבילים המובילים לשביל מעגלי חיצוני המקיף את הבריכה, בין השבילים מוצבים 73 אבני גיר בגובה אדם.
שביל ראשי יוצא לכיוון דרום ובמרכזו תעלת מים היוצאת מהבריכה ומובילה לבור מים בכניסה לאתר.
בקצה השביל מוצב סלע גיר בצורת זנב המסוק, מצידו האחד מצוינים שמות הנופלים על גבי לוח זכוכית, מצידו השני מתואר סיפור האסון.
האתר עוצב בשיתוף האדריכלית שלומית שלמה, מעצבי הגינות חיים כהן וגלעד שרון, והפסלים רמי פלדשטיין, סידור כהן וגרשון היימן, בסיוע הפסל דני קרוון.
מספר גופים סייעו להקמת האתר ביניהם משרד הביטחון, קק"ל ואיש העסקים ארקדי גאידמק, שתרם כמחצית מעלות הקמתה.
מלבד כל אלה האתר נשמר ומתוחזק על ידי "העמותה להנצחת חללי אסון המסוקים" בראשותה של רעיה אפנר, שבנה אבי נפל באסון.
במהלך השנים הושחתה האנדרטה מספר פעמים.
אתר ההנצחה נמצא לצד בית העלמין של קיבוץ דפנה (דרומית לקיבוץ עצמו) וליד גבולו המערבי של שאר ישוב.
כביש הגישה לאנדרטה מתחיל בצמוד לצומת חורשת טל ויוצא מספר מטרים דרומית לצומת על כביש 918, ממשיך במקביל לכביש 99 ואחרי מספר דקות נסיעה, מתבצעת בו פנייה ימינה, המלווה בשילוט לכיוון אתר ההנצחה.
אתר ההנצחה לחללי הנח"ל וחיל החינוך ממוקם סמוך לפרדס חנה ומונצחים בו 1154 חללי מסלול הנח"ל, חטיבת הנח"ל וחיל החינוך והנוער.
האתר הוקם על ידי "העמותה להנצחת חללי הנח"ל" שקמה על ידי קבוצה של הורים שכולים שהציבו להם למטרה להחליף את חדר ההנצחה הקטן שהיה במחנה 80 - בסיס הטירונות של הנח"ל דאז.
הרעיון להקמת האנדרטה עלה כבר בשנת 1982 עם הקמת חטיבת הנח"ל כחטיבת חי"ר רגילה, אולם האתר נבנה רק ב-1995. העיר פרדס חנה נבחרה בשל קרבתה למחנה 80.
את האתר תכננו האדריכלים חנן הברון ומיכאל קראוס.
הוא נבנה בצורת סמל החטיבה, המגל והחרב.
המגדל שבמרכז האתר מזכיר בצורתו מגדל מים וכך מזכיר את תרומת הנח"ל להתיישבות בארץ.
באתר קיימים בנוסף לאנדרטה גם אולם הרצאות, אמפיתיאטרון וחורשה.
מסביב לאתר פזורים כלים חקלאיים וכלי נשק, כסמל לעיסוק הנח"ל בעבודה, בחקלאות ובצבא.
בחורשה שמסביב לאתר מתועדות יחידות הנח"ל השונות וקיים בה פארק עם מתקני שדאות לצורך פעילויות לבני נוער הבאים למקום.
בנוסף מתוכנן מוזיאון חדש שיספר את סיפור הנח"ל מהקמת המדינה ועד ימינו.
במהלך הקיץ, תנועות נוער רבות, הכוללות את תנועת הנוער הצופים, המכבי הצעיר, תנועת הנוער האיחוד החקלאי, הנוער העובד והלומד, קריית אלון והמש"צים, מגיעות לאנדרטה לטובת הקמת מחנה קיץ.
אתר ההנצחה לזכר חללי הרובע היהודי בירושלים הוא מוזיאון קטן לזכר הלוחמים ותושבי הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים.
המוזיאון נמצא ברחוב לוחמי הרובע בתש"ח מאחורי בית הכנסת החורבה.
במוזיאון ישנה מצגת המספרת על נפילתו של הרובע היהודי לידי הלגיון הירדני ומנציחה את חללי הרובע הלוחמים ותושבי הרובע שנהרגו במהלך מלחמת העצמאות.
בנוסף ישנה מצגת המציגה את שמותיהם של כל ההרוגים באזור הרובע היהודי.
אתר הגבורה הוא אתר אינטרנט ישראלי שאוסף ומתעד את מורשת הקרב וסיפורי הגבורה של חיילי צה"ל, שוטרי משטרת ישראל ומשמר הגבול ואנשי מערכת הביטחון וקהילת המודיעין הישראלית שקיבלו את אחד מעיטורי צה"ל, עיטורי משטרת ישראל, ציון לשבח, אות הצטיינות או תעודת הערכה.
האתר הוקם ומתוחזק על ידי עפר דרורי, ומתבסס על מחקר אישי וליקוט חומרים.
האתר כולל רשימה של מקבלי הצל"שים והעיטורים, ממוינת הן על פי סוג העיטור (עיטור הגבורה, עיטור העוז, עיטור המופת, צל"ש, עיטורי המשטרה וכו') והן על פי תקופה, מערכה (מלחמה), יחידות ופרמטרים נוספים.
על כל מקבל עיטור או צל"ש מופיע שמו (אם הותר לפרסום), תיאור המעשה שבזכותו קיבל את העיטור/צל"ש (בדרך כלל לפי הנוסח שהופיע בעיטור/צל"ש עצמו) וכן קישור לכתבות נוספות המרחיבות את המידע על סיפור הגבורה וקבלת העיטור/צל"ש.
בשנת 2013 הוענק לדרורי פרס פינקלר למידע מטעם חברת טלדן על פעילותו בהקמת אתר הגבורה.
אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל הוא מתחם זיכרון, המוקדש ללחימת הגדוד החמישי של הפלמ"ח במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הראל.
האתר ממוקם מצפון למושב מסילת ציון, על מדרון גבעה המשקיפה ממערב על שער הגיא, מוקד קרבות מרכזי של הגדוד.
האתר הוא חלק מפארק יצחק רבין.
הגדוד החמישי של הפלמ"ח הוקם בתחילת מלחמת העצמאות על בסיס הרזרבה התל אביבית שלו, בתוספת חברי הכשרות ומגויסים נוספים מחיפה ומתל אביב.
הגדוד עסק תחילה באבטחת הדרך לירושלים ליד מקוה ישראל ובית דגן ובליווי שיירות לירושלים ולנגב.
חייליו השתתפו בקרב שיירת חולדה ומבצעי נחשון והראל.
באפריל 1948 צורף הגדוד לחטיבת פלמ"ח הראל, ביחד עם הגדודים הרביעי והשישי של פלמ"ח.
הגדוד השתתף בקרבות החטיבה בתוך ירושלים במסגרת מבצע יבוסי ולאחריו.
בהמשך, במבצע מכבי, לחמו חיילי הגדוד על המשלטים משני עברי הכביש משער הגיא מזרחה ועל משלטי לטרון.
לאחר ההפוגה הראשונה לחם הגדוד יחד עם החטיבה כולה במבצע דני להרחבת המסדרון היבשתי ממישור החוף לירושלים.
בשלהי 1948 השתתפו הגדוד והחטיבה במבצע ההר ובמבצע חורב בנגב.
בשל לחימתו ניתן לגדוד השם גדוד שער הגיא.
במהלך המלחמה נהרגו 93 מחיילי הגדוד החמישי.
רבים מהם נקברו בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים, מספר קילומטרים מזרחה לשער הגיא.
אתר ההנצחה הוקם בקרבת אתר חרבת חתולה, שהיה אחד משדות הקרב המרים של חיילי הגדוד החמישי.
האתר הוא רחבה התחומה מצד אחד על ידי מעקה אבן ומרפסת נוף, המשקיפים מזרחה אל שער הגיא.
מעברה השני היא תחומה על ידי סוללה מאורכת של סלעים שהונחו זה על גבי זה.
בכניסה למתחם ניצב שלט המכריז על שמו.
בקרבתו מוצב סלע בזלת גדול, ועליו סמל הפלמ"ח ולוחית זיכרון, שכמוהם הוצבו בנקודות נוספות בפארק יצחק רבין.
על גבי הלוחית מופיע הכיתוב הבא:
לאורך סוללת הסלעים מתמשך שביל סלול, המוביל אל מרגלות עץ אורן גדול הסמוך למעקה האבן הצופה אל שער הגיא, כביש ירושלים-תל אביב והכביש המוביל דרומה אל בית שמש.
שם מוצבים שלט ובו תקציר תולדות הגדוד במלחמת העצמאות, מפה של אתרי הקרבות שבהם לחם וכן להדלקת להבת זיכרון.
לאורך השביל הסלול ניצבת שורת שלטי מתכת.
כל אחד מהם נושא כיתוב קצר, המתייחס לאחת התחנות במסע הקרבות שעבר הגדוד במלחמה, לפי סדר כרונולוגי.
שלטים נוספים באתר מתארים בפירוט רב יותר אחדים מן הקרבות שעבר הגדוד - קרב שיירת הראל, קרב רכס איילון וכיבוש משלטי בית נובא.
במרפסת הנוף המשקיפה אל שער הגיא ניצב שלט נוסף ועליו מילות השיר באב אל-ואד מאת חיים גורי.
שלטי תבליט, המוצבים על מעקה מרפסת התצפית, מורים את הכיוון והמרחק אל תוואי נוף, משלטים ויישובים הנראים מן המרפסת.
כל השלטים באתר (למעט התבליטים) עשויים בתבנית עיצובית אחידה, המשמשת בכל אתרי הזיכרון שבפארק יצחק רבין.
אתר ההנצחה הוקם בשנת 1999 על ידי קרן קיימת לישראל ביוזמת עמותת דור הפלמ"ח.
בצמוד לאתר ההנצחה לגדוד החמישי ממוקמת האנדרטה לעולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל.
במרחק קצר מהאתר, מעברו השני של הכביש המוביל אל בית שמש, ניצבת האנדרטה לזכר חללי המח"ל.
אתר הדולמנים של אנטקרה (בספרדית: Sitio de los Dólmenes de Antequera) הוא מכלול מורשת תרבותית המורכב משלושה מונומנטים תרבותיים (דולמן מנגה, דולמן ויירה ותולוס אל רומרל) ו-2 תוואי נוף הרריים טבעיים (פניה דה לוס אנמורדוס ואל טורקל) השוכנים בעיר אנטקרה ובסמוך לה ב שבקהילה האוטונומית אנדלוסיה בדרום ספרד.
מוסד התרבות האחראי להגנת המכלול הוא CADA (Conjunto Arqueológico Dólmenes de Antequera, האנסמבל הארכאולוגי של הדולמנים מאנטקרה).
מכלול זה הוכרז ב-2016 כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, וכולל ארבעה מרכיבים:
1501-001 – דולמן מנגה ודולמן ויירה בשטח של 36 דונם
כדי שמשהו יוכרז כאתר מורשת עולמית, עליו להפגין ערך אוניברסלי יוצא דופן; כלומר חשיבות יוצאת דופן החורגת מגבולות לאומיים, ויש בו עניין לדורות הנוכחיים והעתידיים של כל האנושות.
אונסק"ו דורשת הצדקה של לפחות אחד מששת הקריטריונים שנקבעו למורשת התרבותית על ידי האמנה להגנת המורשת התרבותית והטבעית העולמית (1972) כדי להוכיח את הערך האוניברסלי יוצא הדופן של האתר.
ההצעה של אתר הדולמנים של אנטקרה מבוססת על אחד מהן (קריטריון מספר 1); הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים (בראשי תיבות ICOMOS) הוסיפה שני קריטריונים נוספים (3 ו-4).
קריטריון 1 – "האתר הוא יצירת מופת של פאר היצירה האנושית"
קריטריון 3 – "עדות ייחודית או לפחות יוצאת דופן למסורת התפתחות תרבותית (cultural tradition) או למסורת התפתחות חברתית-כלכלית (civilization)"
גם לדולמן מנגה וגם לתולוס של אל רומרל יש כיוונים חריגים.
ה , שחקר את האתר, ציין כי בעוד שהצירים של כמעט כל הדולמנים סביב הים התיכון מכוונים למאפיין שמימי, כגון זריחה עם שחר בנקודת השוויון (כפי שקורה בדולמן ויירה), הדולמן של מנגה מצביע על הפסגה הסמוכה המכונה פניה דה לוס אנמורדוס.
פסגה זו מתנשאת באופן פתאומי מהמישור ומכילה את מחסה הסלע מטקברס (Abrigo de Matacabras) שהוא בן אותה תקופה, ובו נמצאו ציורי מערות.
באופן דומה, התולוס של אל רומרל מכוון להרי אל טורקל, המכילים את מערת השור (Cueva de El Toro), כלומר הכיוון הוא כלפי מאפיין יבשתי, כמו גם את מיקום השמש בצהריים ביום ההיפוך החורפי (אוריינטציה שמימית).
אל טורקל ידוע בנוף הקרסטי הנרחב והמוזר בפסגתו.
בנוסף, התולוס של אל רומרל שוכן לאורך הציר מהדולמן של מנגה לפניה דה לוס אנמורדוס.
לפיכך, הדולמנים מאנטקרה מרכיבים נוף מגליתי ייחודי באמצעות יחסיהם עם האלמנטים הטבעיים שמסביב.
קריטריון 4 – "האתר הוא דוגמה יוצאת דופן לסוג בנייה, אדריכלות, טכנולוגיה והנוף המדגים שלבים משמעותיים בתזמור (ensemble) הכולל שלהם בשלבים משמעותיים בהיסטוריה של האנושות"
שלושת המונומנטים המגליתיים משקפים שלב בהיסטוריה האנושית בה הוקמו המונומנטים הטקסיים הראשונים במערב אירופה, על פי שתי מסורות הבנייה העיקריות של האמנות המגליתית ("עמוד ומשקוף" ו"כוורת").
זו הצעה יוצאת דופן ברשימת אתרי המורשת העולמית מכיוון שהיא לא מוצגת כאתר מורשת מעורב, שבה ערכו התרבותי יתווסף לערכו הטבעי, אלא כשילוב ודו-שיח הדוק בין האדריכלות המגליתית לבין הנוף.
תופעה של "מונומנטליזציה של הנוף" התרחשה כאן לפיה תוואי הנוף הטבעיים רוכשים את הערך של המונומנטים ואילו המבנים מעשה ידי אדם מציגים מראה של נוף טבעי.
לבסוף, האותנטיות של המגליתים מבוססת היטב, כאשר הדולמנים של מנגה מתוארכים לתקופה הנאוליתית והתולוס של אל רומרל לתקופה הכלקוליתית, והמבנים שומרים על שלמות, מצבם טוב והם מתוחזקים היטב.
אתסיז אבן אווק אל-חואריזמי היה מצביא ומנהיג פוליטי טורקמני שעמד בראש פשיטה שכבשה את הלבנט מידי השושלת הפאטימית, והחלה את שלטון הסלג'וקים באזור.
הפשיטות הראשונות על סוריה הגדולה
אתסיז השתייך לשבט הטורקמני הנוואכי.
הוא פיקד על כנופיה נוואכית, אחת מתוך כמה מליציות שביצעו פשיטות מתחומי האימפריה הביזנטית לעבר שטחי סוריה הפאטימית בחורף 1069–1070. הפושטים הטורקמנים התקדמו לאורך נהר האורונטס והגיעו לרפניה וחומס ואולי אף לטבריה.
ב-1071 הטילו חייליו של אתסיז מצור על העיר צור, ומשם יצאו לבזוז את כל רצועת החוף של ארץ ישראל פרט לאשקלון, את רמלה (בירת ג'ונד פלסטין של הפאטימים) ואת ירושלים.
לאחר ששדדו ובזזו את ירושלים הם עזבו את העיר, והפאטימים השתלטו עליה מחדש ושיקמו אותה.
המנהיג הפאטימי בדר אלג'מאלי שכר את שירותיהם של אתסיז ולוחמיו כדי להגן על יושבי הארץ מפני הבדואים, אך סירב לשלם להם את שכרם, דבר שגרר גל הרס וביזה נוסף.
לאחר מספר חודשים, עזבו הלוחמים הטורקמנים את ארץ ישראל ושבו לסוריה, שם לקחו חלק במאבקים פנימיים בשושלות הסלג'וקיות.
ב-1073 שב אתסיז עם צבאו על ארץ ישראל, הפעם מתוך מטרה להישאר ולהחיל עליה את ריבונותו של הסולטן הסלג'וקי מלכשאה.
הוא הביס את הפאטימים והבדואים, כבש את הארץ ואת ירושלים, ושלט בה מטעם מלכשאה.
מיד לאחר הכיבוש, הוא דאג שהח'טבה במסגדי ירושלים תיאמר בשם הסולטן הסלג'וקי ובני בריתו העבאסים ולא בשם הפאטימים, ובכך ביטא את ריבונותו על העיר.
כיבוש ירושלים לווה במעשי אלימות קשים.
עוד לפני שפרצו את חומות העיר, השחיתו הטורקמנים שטחי חקלאות מחוץ לעיר, שרפו גדיש, עקרו עצי פרי וניתצו מצבות קבורה, שבהן השתמשו לבניית מחסות לצל עבור הלוחמים.
את העיר עצמה הם כבשו ללא קרב, משום שמושל העיר מטעם הפאטימים היה טורקי, ורחש אהדה לסלג'וקים.
לפי חלק מהחוקרים, לאחר שכבש אתסיז את ירושלים, טבח ורצח את יושביה, בעיקר היהודים, ואילו חוקרים אחרים טוענים שמדיניותו של אתסיז כלפי הנכבשים הייתה סובלנית בתחילה, ורק ב-1078, כאשר פרצה מרידה בירושלים , הוא טבח באנשיה.
ירושלים שימשה עבור אתסיז רק כבסיס לכיבוש יעדו המקורי - דמשק.
ב-1076 יצא עם חילו לעבר דמשק, וכבש אותה באביב של אותה השנה.
לאחר כמאתיים ימי שלטון בדמשק בלבד, החליט לתקוף את הבירה הפאטימית, קהיר.
הם צרו על קהיר למשך חודשיים, אך הובסו ב-23 בינואר 1077 על ידי בדר אלג'מאלי הפאטימי.
אתסיז שב לארץ ישראל, וגילה כי תושבי רמלה, עזה וירושלים מרדו בו על ידי בזיזת רכושו ונשיו.
הוא דיכא את המרידות באכזריות רבה, תוך שהוא ממיט חורבן על רמלה ועזה וטובח בתושבי ירושלים.
ב-1079 הגיעו לדמשק כוחות פאטימיים וצרו עליה.
אתסיז הבין שהוא לא יוכל לנצחם לבדו, ופנה למלכשאה בבקשת עזרה.
מלכשאה שלח את תתש אחיו והכריז כי תתש יהיה הריבון על כל השטחים שיכבוש.
משהגיע תתש לדמשק נסוגו הכחות הפאטימים חזרה למצרים.
אתסיז מסר לידי תתש את מצודת דמשק, אך תתש אסר את אתסיז והוציאו להורג, בתואנה של חוסר כבוד לשליח הסולטאן, שכן היה עליו לצאת ולקבל פניו, ולא להמתין לו במצודה.
אתר ההנצחה לגדוד השישי של פלמ"ח-הראל שליד המושב שואבה הוא מתחם זיכרון, המוקדש ללחימת הגדוד במלחמת העצמאות.
הוא חלק מפארק יצחק רבין.
הגדוד השישי הוקם בתחילת מלחמת העצמאות על בסיס פלוגה ח' והרזרבה הירושלמית של הפלמ"ח.
מפקדו היה צבי זמיר וניתן לו השם "גדוד ירושלים".
יחידותיו פוזרו תחילה ביישובים מסביב לירושלים - פלוגה בבית הערבה, מחלקות בכפר עציון ובקריית ענבים ומעלה החמישה, ופלוגה שעסקה בליווי שיירות לעיר.
בינואר 1948 נפלו 20 מחיילי הגדוד שלחמו במסגרת מחלקת הל"ה.
חיילי הגדוד השתתפו בשני קרבות מרים בקסטל ובליווי שיירת נבי דניאל, שזמיר פיקד עליה.
בחודש מאי השתתפו חלק מחיילי הגדוד במבצע בן נון ב', פלוגת בית הערבה הוסיפה לפעול בגזרת ים המלח ומחלקת גוש עציון לחמה בקרב האחרון על הגוש.
בהפוגה הראשונה צורף הגדוד לחטיבת הראל, שהשתתפה לאחר ההפוגה במבצע דני להרחבת המסדרון היבשתי ממישור החוף לירושלים.
חיילי הגדוד ישבו במשלט המשותף ובהמשך השתתפו עם החטיבה במבצע ההר ובמבצע חורב בנגב.
הגדוד ממשיך להתקיים בצה"ל במסגרת חטיבת מילואים.
במהלך המלחמה נהרגו 120 מחיילי הגדוד השישי.
האתר ממוקם ממערב לכביש ירושלים-תל אביב, מול מושב שואבה.
הוא שוכן למרגלות הגבעה שעל גביה ניצבת אנדרטת פורצי הדרך לירושלים.
האתר הוא רחבה בשולי חורשת מטיילים, המתוחמת בשרשרת מעגלית של שלטים.
בכניסה לרחבה ניצב שלט המכריז על שם האתר.
שלטי המתכת שמעבר לו נושאים כיתובים קצרים, המתייחסים לתחנות במסע הקרבות שעבר הגדוד במלחמה, לפי סדר כרונולוגי.
בקצה שרשרת השלטים מוצב שלט ובו תקציר תולדות הגדוד במלחמת העצמאות, מפה של אתרי הקרבות שבהם לחם וכן להדלקת להבת זיכרון.
כל השלטים באתר עשויים בתבנית עיצובית אחידה, המשמשת בכל אתרי הזיכרון שבפארק יצחק רבין.
אתר ההנצחה הוקם על ידי קרן קיימת לישראל ביוזמת עמותת דור הפלמ"ח.
אתר גיבוי הוא מקום שאליו ארגון יכול לעבור בעקבות אסון, כגון שריפה, שיטפון, איום טרור או אירוע משבש אחר.
זהו חלק בלתי נפרד מתוכנית ההתאוששות מאסון ותכנון המשכיות עסקית רחב יותר של ארגון.
אתר גיבוי, או חלופי, יכול להיות מיקום אחר של מרכז הנתונים המופעל על ידי הארגון, או הסכם למיקום כזה באמצעות חברה המתמחה בשירותי התאוששות מאסון.
במקרים מסוימים, לארגון אחד יהיה הסכם עם ארגון שני להפעלת אתר גיבוי משותף.
בנוסף, לארגון עשוי להיות הסכם הדדי עם ארגון אחר להקמת אתר בכל אחד ממרכזי הנתונים שלו.
האתרים מסווגים בדרך כלל על סמך מידת המוכנות שלהם והמהירות שבה ניתן להפעילם: אתר "קר" (המתקן מוכן אך ללא ציוד), אתר "חמים" (הציוד במקום), אתר "חם" (הנתונים התפעוליים כבר טעונים בציוד) - העלויות של אתר הגיבוי גדלות ככל שעולים ב"טמפרטורה".
אתר קר הוא חלל תפעולי ריק עם מתקנים בסיסיים כמו רצפות מוגבהות, מיזוג אוויר, קווי חשמל ותקשורת וכו'.
רק בהתרחש אירוע מובא ומוקם ציוד לחידוש פעילות הארגון.
הדבר לא כולל עותקים מגובים של נתונים ומידע מהמיקום המקורי של הארגון, וכן ללא חומרה שכבר הוגדרה.
היעדר חומרה מסודרת תורם לעלויות ההפעלה המינימליות של האתר הקר, אך דורש זמן נוסף להתארגנות והפעלה בעקבות האסון על מנת שהמתקן יפעל בקיבולת קרובה לזו שקדמה לאסון.
במקרים מסוימים, באתר קר עשוי להיות ציוד זמין, אך הוא אינו פעיל.
אתר חמים הוא מצב ביניים בין אתר חם לקר.
לאתרים אלו חומרה וקישוריות שכבר הוקמו, אם כי בקנה מידה קטן יותר.
באתרים חמימים עשויים להיות גיבויים בהישג יד, אך ייתכן שהם לא יהיו מלאים ועשויים להיות בני מספר ימים עד שבוע.
השחזור יתעכב בזמן מסירת קלטות גיבוי לאתר החמים, או שנוצרת קישוריות רשת ושחזור הנתונים מבוצע מאתר גיבוי מרוחק.
אתר חם הוא כמעט שכפול של האתר המקורי של הארגון, עם מערכות מחשוב מלאות כמו גם גיבויים מלאים של נתוני המשתמש.
ניתן להשתמש בסנכרון בזמן אמת בין שני האתרים כדי לשקף לחלוטין את סביבת הנתונים של האתר המקורי באמצעות הרשת ותוכנות מיוחדות.
האתר החם קיים על מנת שהארגון יוכל לעבור במקרה של הפרעה באתר המקורי, במינימום הפסדים לפעילות רגילה ובזמן ההתאוששות הקצר ביותר.
באופן אידיאלי, אתר חם יתחיל לפעול תוך מספר שעות.
ייתכן שיהיה צורך להעביר כוח אדם לאתר החם, אך ייתכן שהאתר החם עשוי להיות תפעולי מנקודת מבט של עיבוד נתונים לפני העברת הצוות.
קיבולת האתר החם עשויה להתאים לקיבולת האתר המקורי בהתאם לדרישות הארגון.
אתר גיבוי מסוג זה הוא היקר ביותר לתפעול.
אתרים חמים פופולריים בקרב ארגונים המפעילים תהליכים בזמן אמת כמו מוסדות פיננסיים, סוכנויות ממשלתיות וספקי מסחר אלקטרוני.
התכונה החשובה ביותר הקיימת באתר חם היא שסביבת הייצור פועלת במקביל למרכז הנתונים הראשי.
סנכרון זה מאפשר השפעה מינימלית וזמני השבתה נמוכים לפעילות העסקית.
במקרה של אירוע הפסקה משמעותי, האתר החם יכול לתפוס את מקומו של האתר המושפע באופן מיידי.
עם זאת, רמה זו של יתירות אינה זולה, ועסקים יצטרכו לשקול את ניתוח העלות-תועלת (CBA) של ניצול אתרים חמים.
כיום אם אתר הגיבוי מושבת ייתכן שהוא לא ייחשב כאתר חם בהתאם לרמת הבשלות של הארגון לגבי גישת ISO 22301 (תקן בינלאומי לניהול המשכיות עסקית).
בדרך כלל, אתר חלופי מתייחס לאתר שבו אנשים והציוד שהם צריכים לעבודה מועברים לתקופת זמן עד שהאתר הרגיל, בין אם הוקם מחדש או מוחלף, יהיה זמין.
אתר ההנצחה הגיבורים השקטים הוא מרכז הנצחה בברלין המוקדש להתנגדות לרדיפת היהודים בגרמניה הנאצית בין השנים 1933–1945.
התערוכה הקבועה במקום מנציחה את פועלם של אנשים אמיצים, אשר במהלך שלטון הטרור הנאצי סייעו ליהודים נרדפים.
דוגמתם של מסייעים אלו, המכונים לעיתים קרובות "הגיבורים השקטים", ממחישה כי גם תחת משטר הדיקטטורה הנאצית ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו קיימים מרחבי פעולה ואפשרויות החלטה, שבאמצעותם ניתן היה להציל נרדפים מסכנת מוות.
אתר ההנצחה "גיבורים שקטים" במבנה הסדנה לשעבר של אוטו ויידט (2008–2017)
ב-27 באוקטובר 2008 נחנך אתר ההנצחה "הגיבורים השקטים" בבית שוורצנברג, המבנה שבו פעלה בעבר סדנת הייצור למברשות ומטאטאים של אוטו ויידט – מציל יהודים במהלך השואה – ברחוב רוזנטהלר 39 שבמרכז ברלין.
האתר הופעל על ידי קרן אתר ההנצחה להתנגדות הגרמנית.
את הרעיון להקמת האתר יזם הארגון "נגד השכחה – למען הדמוקרטיה" .
תרומה משמעותית להקמתו הייתה לעיתונאית והסופרת אינגה דויטשקרון.
לצורך המחקר נעשה שימוש בפרויקט "הצלת יהודים בגרמניה הנאצית 1933–1945", שנערך בהובלת וולפגנג בנץ במסגרת המרכז לחקר האנטישמיות של האוניברסיטה הטכנית של ברלין.
בקומה הראשונה של האתר הוצגו שמונה עמדות מידע אינטראקטיביות, בהן ניתן היה לעיין בסיפוריהם של מצילים וניצולים.
הקומה השנייה הוקדשה להצגת ניסיונות הצלה מוצלחים וכושלים כאחד.
בנוסף, ניתן היה לצפות במסכי מידע שהציגו את קורות חייהם של המצילים והניצולים.
באוקטובר 2017 נסגר האתר ברחוב רוזנטאלר לקראת מעברו למיקום חדש.
אתר ההנצחה "גיבורים שקטים" באתר ההנצחה להתנגדות הגרמנית (משנת 2018)
ב-14 בפברואר 2018 נחנך מחדש אתר ההנצחה "הגיבורים השקטים", לאחר שהועבר למתחם אתר ההנצחה להתנגדות הגרמנית, ברחוב שטאופנברג 13–14 שבמרכז ברלין.
במיקום החדש עומד לרשות האתר שטח תצוגה רחב יותר, שאִפשר את הרחבת התערוכה.
אישים המונצחים באתר (רשימה חלקית)
אתר ההנצחה לחללי הפיגוע בצומת בית ליד הוא אתר זיכרון ייחודי הממוקם בכניסה ליישוב כפר יונה, אשר מנציח את זכרם של 22 קורבנות פיגוע התאבדות כפול שאירע ב-22 בינואר 1995 בצומת בית ליד, בהם 21 חיילות וחיילי צה"ל ואזרח אחד.
הפיגוע, שבוצע על ידי שני מחבלים מתאבדים בזה אחר זה, נחשב לאחד הקשים והמשמעותיים שידעה ישראל, והיה הפיגוע הכפול הראשון בתולדות המדינה.
האתר מהווה מקום התייחדות, חינוך וזיכרון, ומבקרים בו מדי שנה אלפי אנשים, בהם תלמידים, חיילים ונציגים ממוסדות המדינה.
שרה קונפורטי, אמנית רב-תחומית, תכננה את מכלול האנדרטה הכולל את המתחם המרכזי, האולם התת-קרקעי והאמפיתיאטרון.
במשך שלוש שנים יצרה קונפורטי את פסלי האנדרטה, תוך שימוש במגוון חומרים שונים ששולבו זה בזה ליצירת קומפוזיציה אמנותית מורכבת ורבת משמעות.
בבוקר יום ראשון, כ"א בשבט תשנ"ה (22 בינואר 1995), בשעה שמונה בבוקר, התרחש פיגוע טרור קטלני בצומת בית-ליד (צומת השרון).
מחבל מתאבד, לבוש במדי צה"ל, פוצץ עצמו בין חיילים שהמתינו בתחנת האוטובוס בדרכם לבסיסים.
שלוש דקות לאחר מכן, בעוד עוברים ושבים ואנשי ביטחון ניסו להגיש סיוע לנפגעים, מחבל שני פוצץ עצמו במקום.
כתוצאה מהפיגוע נהרגו 21 חיילים ואזרח אחד, ועשרות נוספים נפצעו.
הפיגוע התרחש בקרבת ביתה של האמנית שרה קונפורטי, תושבת כפר יונה, והותיר חותם עמוק בציבור הישראלי.
אתר ההנצחה הוקם בשנת 2007 ביוזמת משפחות הנופלים ובשיתוף מועצת כפר יונה, ומומן בין היתר על ידי משרד הביטחון.
האתר ממוקם בכניסה לעיר, לא הרחק ממקום הפיגוע.
את תכנון ועיצוב האתר ביצעה האמנית שרה קונפורטי, שבחרה לבטא באמצעותו את הכאב, האובדן והגבורה.
את האנדרטה הראשונה, אשר הוצבה מייד לאחר הפיגוע בצומת עצמו, יצרו דוד שבת ויהודה בלזר בשנת 1995. עם הקמת האתר החדש, הועברה אליו גם אנדרטה זו.
האתר מגודר ומוקף מדשאה רחבה.
בכניסה קיימת חניה, ולצידה מתנופפים דגלי ישראל.
במרכז האתר ניצב פסל מתכת ייחודי בצורת סולם באורך 30 מטרים העולה באלכסון אל השמיים, נתמך רק בקצהו התחתון.
על הסולם 22 דמויות חיילים עשויות ברזל, במדים ובציוד מלא – אחד מהם כבר ניצב על השלב העליון, והאחרון עומד לעלות.
בכניסה לאתר מצוי שלט הסבר על הפיגוע וההנצחה, ולצידו קיר אבן צבוע חמרה, שעליו לוחות שחורים עם שמות הנופלים.
מהרחבה מוביל שביל אל מבנה הכולל חדר זיכרון, רחבת טקסים ואמפיתיאטרון לקיום אירועים ממלכתיים וחינוכיים.
באתר משולבת גם האנדרטה המקורית מהפיגוע, הכוללת מיצג בצורת עלי עץ עשויים ברזל צבוע ירוק, ובמרכזם סמל הצנחנים.
בראש כל עלה – מתקן לנר נשמה.
בלב הבמה לוח מתכת ועליו הכיתוב "לזכרם", ולצידו שלט עם המילים: "כמו לבלוב עלים ירוקים שנשרו מן העץ טרם זמן, הם לעד יהיו צעירים, לעולם לא יהיו לאילן".
לצד המיצג ניצבים לוחות ברזל ועליהם שמות ותמונות הנופלים.
אתר ההנצחה משמש גם כמרכז חינוכי ותרבותי, בהתאם לחזון המשפחות השכולות.
מתקיימים בו ימי עיון, תערוכות, מופעי מוזיקה, טקסים ואירועים לאומיים.
מבקרים בו תלמידים, חיילים, אנשי כוחות הביטחון, משלחות מהארץ ומחו"ל ואזרחים מכל רחבי המדינה.
בשנת 2023 לקחה עיריית כפר יונה את האתר תחת חסותה, לאחר שנים שבהן נוהל על ידי עמותה פרטית.
המעבר נועד להבטיח את שימור המקום והמשך פעילותו כמרכז הנצחה לאומי.
אתר בית טו ריברס של ויליאם וורן וחוות פיטר מקדוגל (המכונה בדרך כלל חוות וורן-מקדוגל) הוא חווה היסטורית ליד רויאלטון, מינסוטה.
האתר נבנה בשנת 1847. ויליאם ויפל וורן, שהיה בן לאב אמריקני ואם משבט האוג'יבווה, כתב באתר את ספרו "ההיסטוריה של שבט האוג'יבווה לפי מסורות ודברים שבעל פה"..
האתר כולל גם את מיקומו של סניף הדואר הראשון באזור העיירה "Two Rivers", ואת שרידי ביתו של ג'יימס מקדוגל, מראשוני המתיישבים הלא-ילידים באזור.
האתר שומר על שלמות החווה מהמאה ה-19, כולל בית מגורים, נפחיה, סככת מכונות, אסם אנגלי, 3 מרתפים ומבנים חקלאיים נוספים, חלקם בני קרוב ל-150 שנה.
המבנים משקפים טכניקות בנייה היסטוריות כמו שימוש ב"גם ומגרעת" ויתדות עץ מגולפות.
אורכו של האתר הוא 91 מטרים ורוחבו 64 מטרים.
חלק מגבולותיו טבעיים וחלקם מעשי ידי אדם.
בצדו המזרחי נמצאת גדר תיל.
חורשה קטנה מהווה את גבולו הצפוני.
הגבול המערבי הוא סוללה היורדת מהאתר.
הגבול הדרומי נוצר משילוב של עצים ושיחים.
האתר, הממוקם על מישור סחף, הוא מישורי ברובו ומשקיף על נהר המיסיסיפי, הנמצא פחות מארבע מאות מטר מערבית לאתר.
כל מבני החווה בנויים משלדות מסגרת שנבנו על יסודות מאבני שדה.
המבנה העתיק ביותר, האסם, נבנה בשנת 1874, בעוד שהחדש ביותר הוא תוספת הסככה לאסם, שהושלמה בתחילת המאה ה-20. בנייתם של רוב מבני האתר הושלמה לפני שנת 1900.
בית החווה בן שתי הקומות הוא המבנה הצפוני ביותר.
זהו מבנה גג גמלוני פשוט, בעל חזית סימטרית וללא כל עיטור.
למרות הסגנון המקומי, בית החווה דומה יותר לאלה המאפיינים את מזרח ארצות הברית וקנדה מאשר את אלה של המערב התיכון בארצות הברית.
מטבח קיץ וסככת עצים מחוברים לבית באגף גמלוני בן קומה אחת, הממוקם בחורשת עצי אלון ואשוח.
מדרום לבית החווה, ניצבת שורה בת שלושה מבנים.
המבנה הראשון בשורה הוא הנפחיה, בעלת החלונות והארובה.
הדלת המקורית הוחלפה בדלת מוסך.
בין הנפחיה למחסן המכונות, כמה מטרים מערבה משם, שכן אתר הבקתה של ג'יימס מקדוגל וסניף הדואר הראשון של "שני נהרות".
ניתן עדיין לראות את שקע המרתף במקום בו ניצבה הבקתה.
סככת המכונות, המבנה השני בשורה, עוצבה בסגנון אסם אנגלי ושלוש מדלתותיה המקוריות נשמרו.
הדלת הרביעית הוחלפה בדלת הזזה.
המבנה האחרון בשורה, שנועד לאחסון תירס, היה מיוחד בכך שדמה לסככה ובדלתות ההזזה שלו.
המבנים בשורה נבנו בסוף המאה ה-19. האסם, בדומה לסככת המכונות, נבנה בסגנון אסם אנגלי.
הוא נבנה בשיטת שגם ומגרעת, באמצעות יתדות עץ מחברות שגולפו ידנית.
שני החלקים המרכזיים שימשו לאחסון תבואה שנקצרה, כאשר הצפוני שימש כמעבר לעגלות והדרומי הכיל גורן לדישה.
לחלקים האחוריים שני מפלסים, המפלס התחתון כלל אורוות לבקר ולשוורים והמפלס העליון שימש לאחסון חציר.
מצפון משתרע אסם בן קומה אחת, וסככת החלב ממוקמת ממערב.
החלק החיצוני מצופה פח, אך ניתן עדיין לראות את חיפוי הקרשים והלוחות המקוריים בפנים.
שני שקעי מרתף השייכים למבנים הקשורים לוויליאם וורן נמצאים ממערב לאסם.
השקע הצפוני מסמן את מיקומה של בקתת וורן, אך לא ידוע מה היה במקום שבו נמצא השקע הדרומי.
כנראה שהשקע הדרומי היה אתר עמדת המסחר או האסם של וורן.
שטח האתר כולל אזור טבעי נרחב בן 870 דונם עם מגוון גדול של בתי גידול, כולל 18 סוגי צמחייה, מעל 145 מיני ציפורים ו-13 סוגי יונקים.
מדובר באזור עשיר מבחינה אקולוגית ששומר על המגוון הביולוגי של האזור.
אתר ההנצחה והלימוד בית שרלוטה טייטל מוקדש לקורבנות הנאציזם והפשיזם ונמצא בריד אים אינקרייס, אוסטריה.
זוהי הרחבה של התערוכה ההיסטורית של מוזיאון הפולקלור של אינפירטל .
היוזמה לפרויקט זה הגיעה מהקבוצה "אתר לימוד והנצחה" .
נושא הפרויקט התבסס על הפרסום "נאציונל-סוציאליזם במחוז ריד אים אינקרייס.
התנגדות ורדיפה 1938–1945" מאת גוטפריד גנזינגר, אשר הושלם על ידי מחקר של חברי ARGE.
במאי 2015, הבית ברוסמארקט מס' 29 נקרא חגיגית "בית שרלוטה טייטל".
במאי 2017 התקיימה הפתיחה החגיגית של אתר ההנצחה והלימוד.
שרלוטה טייטל (נולדה ב-15 במאי 1896 בטומאסרוית/אוטננג - נפטרה ב-16 באוקטובר 1944 באושוויץ) היא אחת מ-196 קורבנות ידועים של הנאציזם והפשיזם במחוז ריד.
המטרה הייתה להחזיר לקורבנות את שמותיהם ובכך להצילם מתהום הנשייה.
הנתונים וסיפורי חייהם של 26 קורבנות מסופרים על גבי עמודי ביוגרפיה בסביבה הקרובה.
בתיבת מידע בקצה החדר מוצג כל המידע על הנאציונל-סוציאליזם ומחוז ריד בתקופה שלפני ואחרי המלחמה.
מידע מעמיק נוסף נגיש באמצעות מסך מגע, וישנה גם עמדת עבודה עם מחשב וגישה לאינטרנט לצורך עבודת מחקר.
בית שרלוטה טייטל, מקום של לימוד וזיכרון, הוא תערוכה מכילה (אינקלוסיבית) עם גישה שווה למידע לכולם.
ראיונות היסטוריה שבעל-פה, מסמכי שמע היסטוריים, שפת סימנים וטקסטים קלים לקריאה הנגישים באמצעות קוד QR משמשים ליישום טכנולוגיות חדשות לאחזור מידע.
בית שרלוטה טייטל, מקום של לימוד והנצחת השואה, צמוד לספרייה העירונית, שדרכה ניתן לגשת לתערוכה ללא תשלום בשעות הפתיחה שלה.
באזור המעבר, לוחות מתכת שחורים עם תאריכי הלידה והפטירה של הקורבנות מנחים את המבקרים אל הכניסה.
החלל עצמו נפתח מתוך הזיכרון ומעוצב כ"קובייה לבנה" כדי להציע מרחב לזיכרון, הנצחה והתבוננות.
אתר החרמון (שם רשמי: הר החרמון שרותי ספורט בע"מ) הוא אתר הסקי היחיד בישראל.
האתר שוכן על השלוחות הדרומיות של הר דובדבן בחרמון, ומופעל על ידי חברי מושב נווה אטי"ב.
האתר עצמו פתוח כל השנה, אך פעילות הגלישה מתאפשרת רק במשך החורף בהתאם לכמות המשקעים, גובה השלג ולמזג האוויר.
בחורף הכניסה לאתר היא בתשלום.
מלבד גלישה מציע האתר שירותי נופש וספורט נוספים.
את בית הספר לסקי בחרמון ואגף השכרת ציוד הגלישה מנהלת חברת הבת "סקי חרמון".
אתר החרמון משתרע על שטח של כ-5,000 דונם, בגובה 1,600 מטר מעל פני הים.
באתר חמישה רכבלים, ארבעה טי-בארים ומעלית סקי.
הרכבל הראשון באתר נבנה בשנת 1971 בעזרת גורמים שונים בהם, הסוכנות היהודית, תנועת המושבים וחברי מושב נווה אטי"ב.
רכבל זה שימש הן את המבקרים והן את הגולשים.
בשנת 2019 הוחלף אחד הרכבלים הישנים בעלי המושבים הפתוחים ברכבל חדש, עם קרונות סגורים, ומהירים יותר.
הרכבל החדש מקצר את זמן העלייה לפסגת החרמון מ-15 דקות ל-5 דקות בלבד, ומאפשר עליית 2,400 מבקרים בשעה, לעומת 700 בשעה ברכבל הישן.
הרכבל החדש הוא תוצרת חברת לייטנר האיטלקית, וכולל 48 קרוניות, כל אחת במשקל 750 ק"ג, כבל באורך 2,500 מטרים (1,200 מטרים לכל כיוון) ועשרה עמודים, כשגובהו של הנמוך מביניהם 7 מטרים וגובהו של העמוד הגבוה ביותר 22 מטרים.
בפרויקט הושקעו כ-15 מיליון שקלים.
כבל הרכבל נפגע במבצע חיצי הצפון מירי חזבאללה.
בעונת הגלישה מבקרים באתר כ־300,000 גולשים, כאשר ביום ממוצע האתר יכול לקלוט עד 12,000 איש.
אתר החרמון כולל 13 מסלולי גלישה הפעילים במשך החורף, וכאשר תנאי מזג האוויר מאפשרים כך ניתן לגלוש באתר באופן עצמאי באמצעות ציוד סקי וסנובורד: מסלול ירוק (מסלול בית הספר), 3 מסלולים כחולים, 7 אדומים ו-2 שחורים.
באתר בית ספר לסקי וסנובורד הפועל מזה כ-30 שנה, ומציע שיעורים לכל הרמות.
מסלולי הגלישה העיקריים באתר הם "חתול", הקרוי על שם "חתול שלג" - כלי רכב המשמש להכשרת מסלולי הגלישה, "מועדון" - על שם מועדון הסקי הישראלי, ו"שיאון" על שם נחל שיאון.
מסלולים נוספים הם: "ערער", ו"שקד".
בנוסף, באתר שני מסלולים המיועדים למזחלות שלג.
לפי הנהלת האתר, בעשור האחרון ניכרת השפעת ההתחממות הגלובלית על אתר הסקי וזו באה לידי ביטוי בכמויות משקעים קטנות וטמפרטורות גבוהות אשר מקצרות את עונת הגלישה.
באתר טוענים כי בעבר נמשכה עונת הסקי לפחות שלושה חודשים, אך כיום התקצרה לחודש אחד בלבד והדבר הביא לירידה של כמחצית מהכנסותיהם.
בשנת 1999 אף לא נפתח האתר לסקי בכלל בגלל מחסור בשלג.
מגמה זו הביאה את הנהלת האתר לבדוק רכישה של מכונה לייצור שלג מלאכותי.
בשנת 2018 יובא לאתר תותח שלג מתקדם מייצור איטלקי, מדגם TF10, למטרות ניסוי.
התותח מופעל בצורה אוטומטית, בהתאם לשילוב טמפרטורה ולחות המאפשרת את ייצור השלג.
המים לייצור השלג נלקחים ממי המאגרים הנמצאים במתחם מזחלות האקסטרים.
האתר פתוח למטיילים גם במהלך הקיץ, וניתן לבקר במקום, לעלות ברכבל מבקרים לפסגת ההר ולהשתתף בסיורי טבע, מורשת קרב ובתצפיות.
כמו כן בקיץ פועלים באתר מספר אטרקציות: מגלשות הרים - מזחלות הנעות על מסילה, גלישה באבובים במורד ההר לאורך מסלול מיוחד המותאם לכך וקרטינג תלת גלגלי ייחודי בארץ בעל יכולת עבירות גבוהה בשטח.
במהלך הקיץ מבקרים באתר כ-40,000 איש.
בשנים הראשונות לאחר מלחמת ששת הימים נוהל האתר על ידי רשות החרמון, שכלל נציגים של משרדי ממשלה שונים.
האתר נפתח לראשונה לסקי בחורף 1968-1969. הרשות הקימה במקום מבנה עץ של מסעדה, שקרס בסופת שלגים מספר ימים לאחר השלמתו.
כך נסלל כביש גישה והוחל בהקמת רכבל שהיה בשלבי הקמה בתחילת 1970. האזורים שנפתחו לסקי היו מוגבלים ועל כן עונת הסקי הייתה יחסית קצרה.
בתחילת 1971 ביקשו קיבוצי הגליל העליון לנהל את האתר, אך המוסדות לא הסכימו לתנאיהם ובמקום זאת הוקמה חברת הר חרמון בע"מ עבור מושב נווה אטי"ב, שהוקם אז בגלגולו החדש, והאתר הועבר לניהול המושב, כחלק מאמצעי הייצור של המושב.
האתר הועבר למושב בהתאם להסכם משולש בין מינהל מקרקעי ישראל, ההסתדרות הציונית והמושב - שהתחדש מדי שלוש שנים ובמסגרתו הוחכר אתר החרמון לתושבי המקום תמורת דמי חכירה סמליים.
בתחילת שנות ה-80 נגרע שטח האתר מחוזה המשבצת של היישוב עם המינהל, אך לא נגרע ממפת המשבצת, ובפועל הוחזק בידי המושב ללא כל התנגדות מצד המינהל אשר המשיך להתייחס אליו כאל חלק מאמצעי הייצור שלו.
מסיבה זו אף לא נגבו כספים בעבור האתר בנפרד.
מאז אוקטובר 1996 לא חודש הסכם החכירה עם מינהל מקרקעי ישראל.
במאי 2007, האגודה לצדק חלוקתי - חברה "הפועלת לקידום ניהול והקצאה צודקים של קרקעות" - פנתה ליועץ המשפטי לממשלה ולמינהל מקרקעי ישראל בבקשה לקבל מידע על המצב החוקי אשר מכוחו עושה מושב נווה אטי"ב שימוש באתר.
לאחר פרסום הדברים הוגשה במרץ 2008 בקשה לתובענה ייצוגית בדרישה להחזר דמי השימוש באתר, בטענה שלחברות "סקי חרמון" ו"הר חרמון" אין כל זכויות חזקה ושימוש באתר, מכיוון שאין כל הסכם חכירה בתוקף במקרקעין בהם נמצא האתר.
שופט בית המשפט המחוזי בנצרת דחה את הבקשה לתובענה ייצוגית ואף ציטט מפסק דין של בית המשפט העליון "יש לשרש את התופעה של בקשות לאישור תובענה ייצוגית שמוגשות ללא תשתית ראייתית ראויה, כגון בקשות המוגשות על בסיס כתבה בעיתון ותו לא".
החברה להגנת הטבע יצאה בחריפות נגד החלטת המושב לגבות תשלום בעבור הנסיעה בכביש הסמוך לאתר.
ביולי 2010 הוגשה עתירה לבג"ץ מטעם התנועה לאיכות השלטון, הדורשת הסדרת החכירה של האתר וגביית דמי שימוש באתר.
בעקבות זאת הוקמה ועדה ציבורית בניסיון להגיע להסדר בנושא.
ב-17 בנובמבר 2013, חתם יושב ראש מועצת מקרקעי ישראל ושר השיכון אורי אריאל הסכם חכירה בין רשות מקרקעי ישראל לחברת "הר חרמון" אשר בבעלות אגודת נווה אטי"ב, על פיו יופעל האתר על ידי החברה, וזו תשלם למדינה תמלוגים של 5% מהכנסותיה על כלל הפעילות באתר.
עוד קבע ההסכם כי המדינה תהא רשאית לפקח על מחירי הכניסה לאתר.
ב-9 בדצמבר 2013 אישר שר האוצר יאיר לפיד את ההסכם, והוא נכנס לתוקף.
הדרכות סקי פרטיות באתר והטענה למונופולין בתחום
בפברואר 2008 הגישו החברות "הר החרמון" ו"סקי חרמון" לבית המשפט בקשה לצו מניעה דחוף נגד שני מדריכי סקי פרטיים אשר הדריכו באתר החרמון.
לטענתן, השניים ניהלו עסק להדרכת סקי שלא קיבל את רשות האתר ונעשה ללא פיקוח ועל כן מסכן את הגולשים.
שני מדריכי הסקי טענו כי מנהלי האתר מתנהגים כמונופול ומנסים למנוע תחרות חופשית.
הרשות להגבלים עסקיים, שאליה הגיעו תלונות בעניין זה החליטה במאי 2007 שלא להתערב בעניין.
השופט דחה את טענת מפעילי האתר כי פעילותם של המדריכים מסכנת את הקבוצות שהם מכניסים לאתר, ודחה את בקשת צו המניעה בנימוק כי הדבר יהווה פגיעה בחופש העיסוק של השניים.
השופט הוסיף כי אם יינתן צו מניעה, לא רק שהנתבעים לא יעסקו במקצועם, אלא הדבר יפגע גם במדריכי סקי אחרים שאינם עובדים ב"סקי חרמון".
בפברואר 2004 נהרגה באתר החרמון צעירה בת 24 וארבעה נפצעו לאחר שנדרסו על ידי חתול שלג אשר הרכיב אותם, איבד שליטה והחליק.
החמישה הגיעו לאתר לצורך הפקת צילומים עבור עיתון מעריב והוסעו על כלי הרכב למרות שאינו מיועד להסעת נוסעים אלא לפעולות תחזוקה של מסלולי הגלישה.
נהג הרכב נעצר בחשד לגרימת מוות ברשלנות ועורכת דינו טענה כי את ההוראה להסיע אנשים בחתול השלג קיבל מהממונים עליו.
בהודעה לעיתונות שפרסם אתר החרמון זמן קצר אחרי התאונה, נאמר כי "אנשי הצוות נבהלו וקפצו מהחתול, ונפגעו מהכלי שהמשיך להחליק".
בשנת 2008 גזר בית משפט השלום בנצרת שישה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 5,000 שקל על מנכ"ל אתר החרמון, מנחם ברוך, ושלושה מעובדי האתר בגין בגרימת מוות ברשלנות.
משפחתה של ההרוגה הביעה תרעומת על העונש הקל, לטענתם, שגזר בית המשפט.
במהלך השנים הוגשו נגד האתר תביעות נזיקין בעקבות פציעות ונכויות שנגרמו במהלך פעילות באתר, ועקב רשלנות של החברה.
בשנת 2000 חויבה חברת הר החרמון לפצות אדם שנפל והתגלגל במדרון תלול ומסוכן שלא הוכשר לשמש כמסלול סקי, ונותר נכה.
הנתבעים טענו שנפילות מסוג זה קורות בעת גלישת סקי וכי התובע איבד שיווי משקל, נפל ונפגע ואיש איננו אשם בכך, אך השופט חייב את החברה לפצות את הנפגע.
מלבד גולשים חויבה חברת הר חרמון לפצות גם מבקרים שלא עסקו בגלישת סקי או סנובורד.
נערה אשר שכרה מזחלת, נחבלה קשות בגבה ונותרה נכה הגישה תביעה בה נטען כי אף שהמזחלת לא הייתה מתאימה לילדים בגילה, איפשר האתר את הגלישה ומסיבה זו נגרמה התאונה.
התובעת פוצתה ב-214 אלף שקל.
אתר הנופש טוקיו דיסני הוא אתר נופש המצוי באוריאסו שבצ'יבה ביפן, מזרחית לטוקיו.
האתר נמצא בבעלות של חברת ארץ המזרח - בעלת זיכיון של חברת וולט דיסני.
אתר הנופש נפתח ב-15 באפריל 1983 עם הקמת פארק דיסנילנד באתר.
במהלך השנים הוקם פארק נוסף, שני מלונות רשמיים של דיסני, ושני אתרי קניות.
פארק השעשועים בטוקיו היה פארק השעשועים הראשון של דיסני שנפתח מחוץ לארצות הברית.
נוסף על שני המלונות הרשמיים (מלון מירקוסטה הממוקם בכניסה לפארק דיסני ומלון אמבסדור) נמצאים חמישה מלונות נוספים שאינם מלונות רשמיים של הפארק.
דיסנילנד - פארק הנופש הראשון (ועד שנת 2001 היחיד) באתר הנופש.
הפארק מבוסס על ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה.
טוקיו דיסניסי - פארק הנופש השני שנפתח באתר.
איקספיירי - כפר קניות הדומה ל-דאונטאון דיסני ו-כפר דיסני.
אתר הנופש דיסנילנד פריז הוא אתר נופש המצוי בעיר שבפרברי פריז בצרפת.
באתר ישנם שני פרקי שעשועים המנוהלים על ידי חברת הנמצאת בבעלות חברת וולט דיסני.
האתר ממוקם כ-30 קילומטרים מזרחית לפריז, ולצורך הקמתו הוקמה תחנת רכבת של ה-RER בכניסה לאתר, כמו כן לאתר מגיעות רכבות ה-TGV.
בעקבות הצלחת הפארק דיסנילנד שבקליפורניה החלה חברת וולט דיסני כבר בשנת 1975 לתכנן הקמת פארק באירופה.
בין היתר נשקלו צרפת, בריטניה, איטליה וספרד כמיקומים אפשריים, אולם בריטניה ואיטליה הוצאו מהרשימה שהתברר כי אין בהם די שטחים מישוריים המתאימים לפארק.
אזור אליקנטה בספרד נראה בתחילה מתאים - הן מבחינת פני השטח והן מבחינת האקלים הזהה לזה של פלורידה אולם התברר שאת האזור פוקדות רוחות המיסטראל ועל כן נבחרה לבסוף צרפת כמועמדת יחידה.
מרנה לה ול נבחרה בשל קרבתה לפריז ומיקומה המרכזי בצרפת בפרט ובאירופה בכלל (האתר נמצא במרחק 4 שעות נסיעה ממקום מגוריהם של 68 מילון תושבים, ובמרחק שעתיים טיסה ממקום מגוריהם של 300 מיליון תושבים).
מייקל אייזנר, מנכ"ל דיסני באותה עת חתם על ההסכמים עם ממשלת צרפת בדצמבר 1985, והקמת האתר החלה באוגוסט 1988. בדצמבר 1990 נפתח במקום מרכז מידע לציבור המתאר את האתר.
במקביל להקמת אתר דיסנילנד החלו ההכנות גם להקמת "אולפני דיסני אם ג'י אם פריז" שצפוי היה להיפתח ב-1996.
האתר נפתח בשם "אתר יורו דיסני" (Euro Disney Resort) ואתר הנופש הראשון נקרא "יורודיסנילנד" (Euro Disneyland) ונפתח ב-12 באפריל 1992. מספר המבקרים הראשוני היה נמוך ביותר - במקום 500,000 מבקרים שהיו צפויים להגיע ליום הפתיחה הגיעו עשרות אלפים בודדים, ובהמשך הגיעו אף פחות מבקרים והאתר נקלע לחובות.
מניחים כיום כי האתר שנפתח היה גדול מידי ביחס למספר המבקרים הצפוי ביום הפתיחה, והחברה הייתה צריכה לפתוח רק חלקים ממנו ולבנות את שאר האתר בהמשך.
בעיות נוספות נבעו מאי הבנות תרבותיות - הפארק סירב למכור יין במסעדותיו, ועל כן מבקרים צרפתים נמנעו מלהגיע אליו - כמו כן המסעדות בפארק הגישו אוכל צרפתי בעיקרו אולם המבקרים בפארק רצו לאכול אוכל אמריקאי.
בעקבות הכישלון נדחה הקמת פארק האולפנים, ולכשהוקם שונה שמו.
ב-1 באוקטובר 1994 שינה הפארק ואתר הנפוש את שמם ל"דיסנילנד פריז", ובהמשך נוספו לפארקים מתקנים נוספים ומסעדות הפונות לטעם האירופאי.
הפארק החל להניב רווחים בשנת 1995.
במרץ 2002 הודיעה הנהלת הפארק על הקמת פארק אולפני וולט דיסני - אולם מספר המתקנים בפארק זה היה קטן ביותר, ומספר המבקרים בו מועט.
אמנם באותה שנה הפארק הניב רווחים, אולם בשנים לאחר מכן הפארק הפסיד, והוא עדיין שרוי בחובות העולים על 2 מיליארד דולרים.
באתר הנופש מבקרים כ־12 מיליון מבקרים בשנה, ומאז הקמתו ביקרו בו למעלה מ-150 מיליון מבקרים.
עד שנת 2017 היה הפארק בבעלות חברת , שבה החזיקו במשותף חברת דיסני וחברת Kingdom Holding Company שבבעלות הנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל.
ביוני באותה השנה רכשה דיסני את חלקו של הנסיך ב-Euro Disney S.A.S והעבירה את ניהול הפארק לחברת Disney Experiences.
בכך הפכה חברת וולט דיסני לבעלים היחידים של דיסנילנד פריז, 25 שנים לאחר שנפתח.
האתר מורכב משני פארקי נופש:
דיסנילנד - פארק בסגנון ממלכת הקסם - פארק השעשועים הפופולרי ביותר באירופה.
פארק אולפני וולט דיסני - פארק קטן יותר המבוסס על אולפני דיסני אם ג'י אם.
כפר דיסני - הדומה לדאונטאון דיסני ואיקספיירי, הכולל מתחם חנויות, בילויים ומסעדות.
מלון דיסנילנד ומלון דיסני ניו יורק (ארבעה כוכבים).
מלון מפרץ ניופורט של דיסני ומלון הסקויה (שלושה כוכבים)
המלונות שאיין, סנטה פה, וחוות דייבי קרוקט (שני כוכבים)
באתר ארבעה מלונות נוספים שאינם בבעלות דיסני.
24 במרץ 1987 - ממשלת צרפת וחברת וולט דיסני חותמות על הסכם להקמת הפארק.
31 במרץ 1992 - נבנית תחנת רכבת ה-RER במרנה לה ול.
12 באפריל 1992 - הפארק והאתר נפתחים רשמית.
19 במאי 1994 - תחנת רכבת של ה-TGV נחנכת בפארק.
1 באוקטובר 1994 - שם הפארק משונה מיורודיסנילנד לדיסנילנד פריז.
31 במאי 1995 - מתקן "הר החלל: מכדור הארץ אל הירח" נפתח.
מאי 1997 - נפתחו בתי הקולנוע בכפר דיסני.
16 במרץ 2002 - פארק אולפני וולט דיסני נפתח רשמית.
14 בנובמבר 2015 - פארק דיסנילנד פריז נסגר לראשונה מאז הקמתו עקב פיגועי נובמבר 2015 למשך שלושה ימים
28 בינואר 2016 - סוכל ניסיון פיגוע ליד מלון ניו יורק בפארק דיסנילנד.
15 במרץ 2020 - בעקבות התפרצות מגפת הקורונה נסגר הפארק.
הפארק נפתח מחדש ב-15 ביולי.
29 באוקטובר 2020 - אתר הנופש נסגר בשנית עקב התפרצות המגפה והטלת הסגר נוסף בצרפת, הפארק נפתח בשנית רק ב-17 ביוני שנה לאחר מכן.
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג (בסינית: 香港迪士尼樂園度假區) נבנה בידי ממשלת הונג קונג וחברת וולט דיסני.
אתר הנופש נפתח רשמית ב-12 בספטמבר 2005 וכולל פארק שעשועים: דיסנילנד ושני מלונות (מלון דיסנילנד, ומלון הוליווד).
האתר נמצא על האי לנטאו במפרץ פני שבהונג קונג, על שטח של 1.3 קמ"ר שיובש מן הים.
לצורך הקמת הפארק הוקם מיזם משותף הנקרא "פארקי השעשועים הבינלאומיים הונג קונג בע"מ (Hong Kong International Theme Parks Limited -HKITP).
43% ממניות מיזם זה נמצאות בבעלות חברת וולט דיסני (שהשקיעה בפרויקט 316 מיליון דולרים) והיתרה (57%) בבעלות ממשלת הונג קונג שהשקיעה 1.8 מיליארד דולרים.
ממשלת הונג קונג השקיעה בפרויקט משום שהפארק צפוי לספק 18,400 מקומות עבודה ביום הפתיחה, ועם גידולו להגיע ל-35,800 מקומות עבודה.
ההכנסות המשוערות שהפארק יניב לאזור הונג קונג הן 19 מיליארד דולרים על פני 40 שנה (למעלה מ-6% מהתל"ג הכולל של הונג קונג).
הקמת הפארק החלה בינואר 2003 והפארק נפתח ב-12 בספטמבר 2005.
על מנת למנוע התנגשויות תרבותיות כפי שאירע בעת פתיחת פארק דיסנילנד בצרפת חברת וולט דיסני עשתה מאמצים רבים להתאים את הפארק לתרבות המקומית, ואף שכרה מומחי פנג שווי לעניין זה.
בפארק מתוכננים לבקר בין חמישה לשישה מיליון מבקרים בשנת הפתיחה - ברובם מסין.
ארגון התיירות העולמי צופה כי הפארק יהפוך בתוך 15 שנים לאחר מאתרי התיירות המובילים בעולם.
בסוף שנת תפעולו הראשונה הפארק הניב רווחים.
הפארק מנצל כיום רק 40% משטחו והוא צפוי לגדול ולנצל את מלוא השטח.
ממשלת הונג קונג הבהירה כי סביב הפארק שטחים נוספים שניתן לנצל, אולם המחיר יהיה גבוה יותר, וממשלת הונג קונג רמזה כי היא מוכנה למכור את השטח ליריבים של חברת דיסני כגון אנ בי סי יוניברסל, ששת הדגלים ואנהוזר בוש.
כיום, פארק השעשועים היחיד באתר הנופש הוא דיסנילנד הונג קונג.
השלב השני של בניית הפארק יסתיים בשנת 2008. האפשרות לבניית פארק שעשועים נוסף באתר הנופש נדונה בין חברת דיסני לבין ממשלת הונג קונג.
באתר הנפש שני מלונות - מלון הונג קונג דיסנילנד (חמישה כוכבים) ומלון דיסני הוליווד (ארבעה כוכבים).
המלונות הוקמו על שטחי ים שיובשו ובהם כ-1,000 חדרים.
בתכנון המקורי שאפו להגיש בפארק מטבח סיני עילי ובו, בין היתר, מרק סנפירי כריש - מעדן סיני מסורתי המוגש בחתונות.
בעת הקמת הפארק היה ברור שהפארק יכלול רק ארבעה אזורים: הרחוב הראשי של ארצות הברית,
ארץ הפנטזיה, ארץ ההרפתקאות וארץ המחר (התכנון התבסס על התוכניות המקוריות של פארק דיסנילנד משנת 1954).
בעקבות לחץ ציבורי הוחלט להוסיף את ארץ המערב הפרוע בשלב השני של הפארק.
אוגוסט 1998 - חברת וולט דיסני וממשלת הונג קונג מכריזות על תוכניתם להקים בהונג קונג פארק שעשועים.
פברואר 1999 - מפרץ פניז בלאנטאו מוכרז כאתר בו יוקם אתר הנופש.
12 בספטמבר 2005 - פתיחת אתר הנופש לקהל.
אתר הנופש דיסנילנד המצוי באנהיים שבקליפורניה הוא אתר נופש בבעלות חברת וולט דיסני, הכולל שני פארקי שעשועים, שלושה מלונות, ואזור קניות ובידור.
ההרפתקה הקליפורנית של דיסני - פארק שעשועים;
המלון הקליפורני הגדול של דיסני
מלון רציף פרדייס של דיסני
דאונטאון דיסני (קליפורניה) - מרכז קניות ובידור.
פארק השעשועים דיסנילנד נפתח בשנת 1955. שטח הפארק היה בבעלות חברת וולט דיסני אולם מרבית השטחים סביב הפארק היו בבעלות פרטית ולא בבעלות החברה.
בסוף שנות ה-90 נעשו תוכניות להרחבת פארק השעשועים, ובשנת 2001 הושקה התוכנית להקמת "אתר הנופש דיסנילנד" הכולל את כפר הקניות והבידור "דאון טאון דיסני" ואת פארק השעשועים - ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.
על מנת להקים את אתר הנופש רכשה החברה את שטחי האדמה סביב הפארק, ובנה את דאון טאון דיסני וכן את מבני החניה המהווים את מבנה החניה הגדול ביותר ביבשת אמריקה.
דיסנילנד- פארק הנושאים הראשון שנבנה בעולם.
מאז שנת 1955 ביקרו בו כ-515 מיליון מבקרים.
ההרפתקה הקליפורנית של דיסני - פארק נושאים.
דאון טאון דיסני- מרכז קניות פתוח.
מלון דיסנילנד - מלון דיסני הראשון שנבנה ברחבי העולם המלון היה מחובר לפארק השעשועים באמצעות מונורייל.
המלון הקליפורני הגדול של דיסני - מלון השייך לפארק ההרפתקה הקליפורנית ומאופיין בהתאם.
מלון רציף פרדייס של דיסני - מלון שנרכש על ידי חברת וולט דיסני ושופץ בשנת 2001 במסגרת הרחבת אתר הנופש.
17 ביולי 1954 – וולט דיסני מכריז על תוכניותיו להקמת אתר נופש חדשני – פארק נושאים בתוכנית הטלוויזיה שלו "דיסנילנד".
17 ביולי 1955 – דיסנילנד נפתח לעיתונאים מוזמנים.
18 ביולי 1955 – דיסנילנד נפתח לציבור.
17 ביולי 1959 – ארץ המחר המחודשת נפתחת, בהתאם לחזונו המקורי של וולט דיסני, ועם ארבעה מתקנים חדשים.
17 ביולי 1980 – דיסנילנד חוגגת 25 שנות פעילות.
9 באוגוסט 1994 – הכרזה על הכוונה להקים פארק שעשועים נוסף באתר הנופש.
8 בפברואר 2001 – ההרפתקה הקליפורנית של דיסני נפתח.
מגיעים 3/4 ממספר המבקרים הצפוי.
17 ביולי 2005 – דיסנילנד חוגג 50 שנות פעילות.
אתר היכרויות הוא אתר אינטרנט המיועד למציאת בני או בנות זוג למטרות רומנטיות, מיניות או אחרות, בהתאם להעדפותיהם.
אתרי היכרויות מכילים מאגר מידע הכולל פרופיל אישי של מנויים.
כל אדם המעוניין להצטרף לשירות, ממלא טופס הרשמה באתר ויוצר לעצמו פרופיל.
שימוש בטכנולוגיה לשם מציאת בן זוג התקיים עוד לפני המצאת האינטרנט.
בעיתונים התפרסמו מודעות לוח שבהן המפרסם הציג בקצרה את עצמו או את מאפייני בן הזוג המבוקש, והמשך הקשר נעשה באמצעות הדואר.
בתחילת ימי המחשוב הוצעו שירותי שידוכים באמצעות מחשב.
כל מעוניין מילא טופס ובו מאפייניו ומאפייני בן הזוג שהוא מחפש.
הנתונים שבטופס הוזנו למחשב, שבאמצעות אלגוריתם התאים בין הפונים לשירות.
המצאת האינטרנט המירה שירותים אלה לאפליקציות היכרויות, נוחות הרבה יותר לשימוש.
אתרי היכרויות פועלים במגוון דרכים.
חלקם מצריכים תשלום עבור השימוש באתר או עבור שירותים מסוימים, בעוד אחרים פועלים בחינם וממומנים באמצעות פרסומות או תרומות.
לעיתים הכניסה לאתרים מותנית בתנאים מסוימים, כגון אתרים הפונים לקהל במדינה מסוימת, לבני לאום או דת מסוימים, או לבעלי העדפה מינית מסוימת.
באתרים מסוימים נדרשת הזמנה מאחד מחברי הקהילה כתנאי להצטרפות.
האתרים עצמם יכולים להיות מכוונים למטרות שונות, כמו יצירת קשרי ידידות, מערכות יחסים רומנטיות, או מין מזדמן.
במקרים רבים אתרי היכרויות מתפקדים כמנועי חיפוש בתוך מאגר המנויים, ומאפשרים למשתמשים לאתר בני זוג פוטנציאליים לפי פרטים שמולאו בפרופיל, כגון מין, גיל ואזור מגורים, וכן פרטים ספציפיים יותר, כמו הרגלי עישון ושתייה או תחביבים.
אתרים מסוימים מיישמים אלגוריתמים שמנסים להתאים בין מנויים על בסיס המידע שסיפקו.
לשם כך, משתמשים עשויים להתבקש לענות על שאלונים ומבחנים שמטרתם לשפר את רמת ההתאמה.
חלק מהאתרים כוללים אלמנטים של רשת חברתית המעודדים קשרים בין חברי הקהילה, ולעיתים מאפשרים העלאת תכנים אישיים, כסרטוני וידאו או יצירות כתובות של המנויים.
בישראל החלו אתרי היכרויות לפעול עוד בימיו הראשונים של האינטרנט המסחרי.
ישנם גם אתרים מיוחדים המותאמים לקהלים מפולחים, כמו להט"בים, דתיים לאומיים, בעלי מוגבלויות.
סקר שנעשה על ידי ד"ר ריקי טסלר, מהמחלקה לניהול מערכות בריאות, הפקולטה למדעי הבריאות, אוניברסיטת אריאל בשומרון, שכלל מדגם מייצג של 500 משתתפים - סטודנטים, רווקים ורווקות, מהאוכלוסייה החילונית והדתית בישראל, בנושא של השימוש באפליקציות הכרויות מצא כמה תובנות.
על פי המחקר, נכון לשנת 2020, יותר מ-80 אחוז משתמשים באפליקציות היכרויות.
הסיבה לכך היא הפחד מהחמצה שנקרא Fear of Missing Out: FOMO.
הפחד להחמיץ מועמדים פוטנציאליים לזוגיות גורם להם להישאר באפליקציות ובעצם להשתמש באפליקציות באופן מופרז בלי שליטה.
בנוסף, קרבה ומיידיות עלולים לקדם שימוש בעייתי, מכיוון שהאופציה לזוגיות פוטנציאלית בקרבת מיקום מעודדת את הציפייה שהאפליקציה תאפשר למשתמשים קשר מיידי בלי יותר מדי מאמץ.
מחקרים רבים הראו שאפליקציות היכרויות הן לא מזיקות ב-100%, תלוי מאוד אופן השימוש והאם משתמשים בהן באופן מופרז.
הקרב על המוח - האלגוריתם של אהבה
באפריל 2023 הוקרן ב"קשת 12" סרט תעודה שיצר דרור גלוברמן, ששמו "הקרב על המוח – האלגוריתם של האהבה".
בסרט הוא יוצא למסע בעקבות האלגוריתם של אפליקציות ההיכרויות.
הסרט עוקב אחרי הרגלי השימוש של שישה רווקים ורווקות שהיו וחלקם עדיין משתמשים באפליקציות ההיכרויות.
גלוברמן מנסה לתחקר ושואל אותם כמה שנים הם באפליקציות לכמה דייטים הם ייצאו והאם היו להם קשרי זוגיות ארוכים.
התוצאה על פי מחקרים רבים היא, שהצעירים של היום מתמודדים עם פחות מערכות יחסים, פחות סקס ויותר בדידות.
במהלך הסרט מרואיינים פסיכולוגים, פסיכיאטרים, סקסולוגים ועוד אנשי מקצוע שמסבירים מדוע אחוז גדול מהצעירים של היום לא מצליח למצוא זוגיות משמעותית.
אחת המרואיינות בסרט, ד"ר ליאת יקיר, אומרת, "אפליקציות היכרויות גורמות לנו לעבור התעללות רגשית.
המטרה העיקרית של האפליקציה היא שתישאר באפליקציה אהבה לא מעניינת אותם".
אחד הרווקים שהתראיין בסרט אמר "כולנו יודעים שלרוב אפליקציות ההיכרויות לא עובדות ועדיין אנחנו ממשיכים עם זה".
יש לך הודעה (1998) – בסרט שני הגיבורים מנהלים מערכת יחסים רומנטית בדואר אלקטרוני לפני שהם נפגשים במציאות.
נפוליאון דינמיט (2004) – עלילת משנה בסרט עוסקת במערכת יחסים וירטואלית שמנהלת אחת הדמויות הראשיות.
יורו טריפ (2004) – אחת הדמויות הראשיות מנהלת מערכת יחסים בהתכתבות עם בחורה בברלין.
(2008) – הסרט עוסק במסע של הדמות הראשית לפגוש את הבחורה עמה התכתב ברשת.
אתר הנצחה הוא אתר או מקום שמיועד להנצחת אירוע או קבוצת אנשים.
באתרי הנצחה ניתן למצוא בדרך כלל אחד או יותר מהאלמנטים הבאים: אנדרטה, מרכז מידע, מוזיאון, משרדים של עמותה המנהלת את האתר, אודיטוריום, אמפיתיאטרון, רחבה לעריכת טקסים, ועוד סממנים הקשורים למושא ההנצחה.
אתרי הנצחה רבים נבחרים בשל הקשר שלהם לנושא המונצח.
כך קיימים אתרי הנצחה לקרבות במקום בו התרחש הקרב או מקום משמעותי לקרב, ואתרי הנצחה לקבוצות אנשים במקום הקשור אליהם.
אתרי הנצחה יכולים להיות לאומיים ומורכבים מאוד (למשל, יד ושם), יכולים להיות אתרים שבאחריות עמותה (למשל יד לשריון).
קיימים אתרי הנצחה, בדרך כלל קטנים יותר, להנצחת יחידים - אתרים כאלו מוקמים על פי רוב ביוזמת משפחת המונצח (למשל מצפה רן).
בישראל, אתרי הנצחה ממלכתיים נקבעים על פי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה.
אתר הנופש יוניברסל אורלנדו הוא קומפלקס בידור ונופש הממוקם באורלנדו, פלורידה, ארצות הברית.
לאחר פתיחת הפארק אולפני יוניברסל פלורידה ב-7 ביוני 1990, חברת יוניברסל הקימה מיזם משותף עם "קבוצת בלאקסטון" (חברת השקעות) והחלה לתכנן הרחבה עתידית שתהפוך את הפארק היחיד ליעד נופש רב-יומי.
בסוף שנת 1995 החלה בניית הפארק החדש איי ההרפתקאות.
איי ההרפתקאות של יוניברסל נפתח לציבור ב-28 במאי 1999 והציג 6 אזורי נושא.
הפארק זכה לפופולריות בינונית וכתוצאה מכך, מספר אטרקציות נסגרו מוקדם אחר כך.
ביחד עם הפארק החדש, זמן קצר אחר כך נפתחה גרסה פלורידנית של טיילת העיר (CityWalk) מאולפני יוניברסל הוליווד.