tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עמים כגון הסקיתים, ההונים, המגיארים, הטורקים והמונגולים, שהיו אמונים על השימוש בקשת המורכבת, הטילו את חיתתם על תושבי העולם הנושב והקימו אימפריות רחבות ידיים.
הטווח המקסימלי של הקשת המורכבת הוא מעל 300 מטר ובעזרת חיצים מיוחדים תועדו אף טווחים של יותר מ-600 מטר כאשר הטווח הגדול ביותר המתועד הגיע ל-.
הקשת הארוכה ידועה עוד מהעת העתיקה.
הראשונים שהשתמשו בקשת זו היו ההודים.
לשיאה הגיעה בימי הביניים באנגליה.
קשת זו זכתה לתהילה רבה, אך לא מוצדקת.
הקשת הארוכה לא הצליחה לחדור את שריון האביר מסוף ימי הביניים (המאה ה-15) שהיה בתקופה זו שריון לוחות, למעט מקומות מסוימים כמו בית השחי, חיבור לוחות פלדה וצוואר.
את הקסדה היא לא יכלה לחדור כלל.
גם פגיעה בשריון החזה לא הבטיחה חדירה וברוב המקרים השריון עמד בפגיעתה.
לא רק זאת, על מנת לחדור את השריון היה צורך להשתמש בחץ מיוחד, בעל חוד ארוך ודק.
כתוצאה מכך, הפצע ברב המקרים לא היה מסוכן וגם אם האביר נפצע, הוא עדיין היה יכול לעשות שמות בקשתים שעמדו מולו.
לעומת זאת, קבוצות גדולות של קשתים היורים מטרי חיצים בקצב מהיר (קשת מאומן בודד יכל לירות עד לקצב של 12 חיצים בדקה) יכולה לעשות שמות בכוחות האויב המסתערים, וזאת על ידי פציעתם אך יותר מכך על ידי גרימת בהלה וכאוס בקרבם.
הקשתים נהגו להציב לפניהם מגינים גדולים וכלונסאות עץ מחודדים על מנת לספק הגנה מפני הסתערות האויב.
קרב אז'נקור הוא מקרה מפורסם שבו כוח קטן של קשתים הכריע כוח עדיף וגדול בהרבה של אבירים ופרשים כבדים (זאת בעיקר עקב תנאי השטח הקשים, חוסר הארגון של הצבא הצרפתי והכאוס שנוצר בעת הסתערות האבירים הצרפתיים).
הקשת המוצלבת נקראת גם קשת אופקית ורובה קשת.
שמה של הקשת המוצלבת נגזר ממראה החיצוני המזכיר צלב.
הקשת המוצלבת הומצאה בסין בעת תחילת התפתחות האימפריה.
קשת זו הייתה מורכבת מקשת שהותקנה על ידית עץ ונדרכה באמצעות גלגלת.
הבנייה החזקה של הקשת והמתח העצום שסיפקו המיתר והמבנה הקנו לקשת זו טווח ירי ניכר ואף יכולת חדירת שריון במרחק ניכר.
יתרונה של קשת זו היה היעדר הצורך באימון מורכב על מנת להשתמש בה.
חסרונה היה קצב ירי איטי יחסית, בגלל הזמן הארוך שנדרש בשביל לדרוך אותה מחדש לירי.
השימוש ברובה-הקשת היה נפוץ גם בארצות בהן לא הייתה תרבות עממית של ירי בחץ וקשת.
הקשת מתקין את הקשת לפעולה, בכך שהוא מחבר לגוף קשת את המיתר.
בדרך כלל פעולה זו הייתה מבוצעת באמצעות דריכה על החלק התחתון של הקשת, כיפוף החלק העליון ביד אחת ותליית המיתר ביד השנייה.
מכאן מקור המונח דריכה ביחס לכלי נשק, המשמש כיום במשמעות של הכנת כלי הנשק לירי.
הקשת שולף חץ ומציב את זנבו על מרכז המיתר.
הקשת דורך את הקשת על ידי מתיחת המיתר אחורה, דבר המכופף את הקשת ומשווה לה צורה קשתית או החזקת המיתר במקום ומתיחת הקשת קדימה.
הקשת מכוון אל המטרה: עבור מטרות בטווח קרוב, הכוונון הוא ישיר.
עבור מטרות בטווח רחוק הקשת מגביה את הקשת ויורה במסלול בליסטי.
הקשת משחרר את ידו מהחץ, והאנרגיה האלסטית שנצטברה במיתר עוברת לחֵץ כאנרגיה קינטית, הגורמת לו לעוף אל עבר המטרה.
ישנן כמה דרכים לירות בקשת אופקית, תלוי מאיזה חומר עשויה הקשת עצמה ועד כמה קשה לדרוך אותה.
רוב הקשתות הקלות יותר היו בעלות טבעת ברזל או מתפס בקדמת הקשת באמצעותה תפס הקשת את הרובה (באמצעות הכנסת רגלו או ידו לטבעת), תפס את המיתר ומתח אותו, תוך שהוא משתמש בכל כוח-גופו לדריכה.
קשתות כבדות יותר היו בעלי גלגלת מיוחדת לדריכה.
קלעי חץ וקשת מהווים לעיתים קרובות גיבורים בסיפורי עם שונים.
כך לדוגמה רובין הוד, הדמות הידועה של אגדות עם אנגליות היה קלע מצטיין ובתחרויות קליעה הצליח להשחיל שני חיצים אחד לתוך השני.
וילהלם טל, המורד השווייצרי, נדרש לפי האגדה לירות חץ בתפוח שהונח מעל לראשו של בנו, והוא הצליח בכך, אם כי מיוחס לו השימוש ברובה קשת דווקא.
בפנטזיה ובמשחק התפקידים מבוכים ודרקונים האלפים ידועים כקשתים מעולים מלידה.
בספרי שר הטבעות, האלף לגולאס ידוע בכישרון הקליעה שלו בחץ וקשת, באמצעותה הוא הורג אורקים רבים.
בסדרת הספרים "משחקי הרעב" קטניס אוורדין היא קשתית מצוינת, ובמקור השתמשה במיומנותה בחץ וקשת לציד לא חוקי כדי לכלכל את משפחתה.
מקומם של הקשתים לא נפקד גם בקומיקס: "החץ הירוק" של DC קומיקס ו"הוקאיי" של מארוול קומיקס, שניהם גיבורים המומחים בצליפה בחץ וקשת ומצוידים במגוון חיצים עם פטנטים שונים (חיצים עם ראש קרב המכיל פצצה, חיצים עם חבל ועוד) בנוסף לחיצים רגילים.
דמותו של ארוס (קופידון) מתוארת תמיד עם חץ וקשת, כאשר החיצים הם חיצי אהבה הגורמים למטרה להתאהב במישהו.
חפש את המטמון הוא משחק ילדים בעל גרסאות המיועדות גם למבוגרים.
בגרסתו כמשחק ילדים, מחולקים השחקנים למחביא ולמחפשים.
המחביא נותן למחפשים כתב חידה ומשימות שונות, אשר מובילם למיקומו של כתב חידה נוסף, וכן הלאה, עד לכתב החידה המוביל למטמון החבוי.
האתגר במשחק משתנה לפי רמתם השכלית של המשתתפים.
עבור ילדים צעירים יותר, כתב החידה מציין בדרך כלל שם של מקום באופן מפורש, ועיקר האתגר טמון במציאתו הפיזית של כתב החידה הבא.
משחק ברמה זו מזכיר מעט את המשחק "קר חם", ועשוי אף להיות משולב בו: משחק "קר חם" עשוי לשמש לצורך פישוטו של אתגר מציאה שהתגלה כמסובך מדי.
גרסה פשוטה נוספת של המשחק היא "סימני דרך" - משחק בו הרדיפה היא למעשה אחר האדם המתווה את הדרך ומסמן את החצים אל מיקומו המשתנה שלו.
במסגרת חג הפסחא הנוצרי, נהוג לשחק במשחק דמוי "חפש את המטמון" בו אוספים הילדים ביצים שהוחבאו בבתים או בחצרות.
ברמת אתגר גבוהה במקצת יערב המשחק כתבי חידה ובהם חידות קלות, לעיתים בחרוזים.
תיתכן הצפנה באמצעות צופן פשוט כגון צופן אתב"ש.
רמה זו של המשחק מתאימה לרוב לבני עשרה.
ברמות קושי גבוהות, המיועדת בדרך כלל למבוגרים, מעורבות חידות לשוניות או חידות תרתי משמע.
המשתתפים עשויים להידרש לחומר עזר כדי למצוא את התשובות.
בדרך כלל מלווה העלייה באתגר המחשבתי בהקטנת האתגר במציאה הפיזית של כתב החידה הבא: הכתב הבא עשוי להינתן למחפשים עם הגיעם לנקודה הייעודה, או להיות מוצב בה באופן גלוי.
עם זאת, השטח המוגדר לצורך חיפושים עשוי לגדול משמעותית, ובדרך כלל יש צורך ברכב כדי לעבור בין היעדים.
משחקים מסוג זה משמשים לצורך בניית שעשועונים טלוויזיוניים, והמטמון המוצע בהם הוא בדרך כלל בעל ערך כספי.
בישראל נהגו החידונאי דן חמיצר, הסופר זאב ענר והסייר אורי דביר לארגן משחקים מסוג זה.
גרסה מודרנית של המשחק היא ה-Geocaching (הלחם אנגלי למילים גאוגרפיה ומטמון), בו משתתפים שונים מרחבי העולם מחביאים מטמונים במקומות שונים וניתנות הנחיות לאיתורם בעזרת GPS.
לעיתים נערכים משחקי מצא את המטמון כחלק מקידום מכירות.
כך היה למשל בהוצאת שירה של להקת מיוז "United States Of Eurasia" בשנת 2009. במסגרת משחק מצא את המטמון עולמי הוחבאו זיכרונות USB בשבע ערים מרכזיות בעולם (פריז, ברלין, מוסקבה, דובאי, הונג קונג, טוקיו וניו יורק) כל אחד מששת הזיכרונות הראשונים הכיל חלק קטן מהשיר שהועלה לאתר הרשמי של מיוז.
לאחר שפוצח בניו יורק החלק השביעי ניתן השיר להורדה חופשית.
משחקי חפש את המטמון לרוב כוללים "הרבה הליכה", ו"משימות".
חץ (ברבים: חִצִּים) הוא מוט מחודד בקצהו, שניתן לירות באמצעות קשת, לשם ספורט או ציד.
בתקופות קדומות שימשו החץ והקשת כאמצעי לחימה לפגיעה באויב מרחוק.
החץ, כאמור, הוא מוט מחודד בקצהו, המשמש כקליע שיורה הקשת וזו גם ההגדרה שלו (התחמושת של הקשת).
מוט החץ היה עשוי מעץ, וכיום משמשים לייצורו גם אלומיניום וחומרים מרוכבים.
בראש המוט נמצא ראש החץ המחודד.
ראשי החץ נעשו בהתחלה מאבן אך עם התקדמות הטכנולוגיה נעשו ממתכות שונות, כאשר בימי הביניים כבר היו נפוצים ראשי חץ מפלדה.
ראשי החץ עוצבו בצורות שונות בהתאם למטרה שבה נועדו לפגוע.
חיצים חודרי-שריון עוצבו כחוד דק מאוד, בעוד שחיצי ציד היו בעלי חתך רחב על מנת להינעץ בבשר ולגרום נזק רב שישתק את המטרה.
הכנת החיצים השתכללה אף היא במהלך השנים, כאשר בתחילת דרכם החיצים היו פיסות עץ מגולפות בלבד.
עוד לפני היציאה הראשונה של ההומו סאפיינס מאפריקה החלו להקשות את החיצים בעזרת הנחתו מעל אש/על גחלים כדי להקנות לו קלילות ויכולת אווירודינמית.
בהמשך, נוספו לחץ סנפירים, מעין "כנפונים" קטנים, בזנבו, שנועדו לאזן את מעוף החץ ובכך להגדיל את דיוקו וטווח הירי.
בעת מלחמה, נהגו גם להבעיר חיצים באמצעות טבילת ראש החץ בחומר בעירה והדלקתו בטרם ירי החץ.
פעולה זו, אם בוצעה עם חטיבה של קשתים מיומנים, יכלה לגרום לאפקט קטלני, אם בהצתת שרפות ואם בהפחדת האויב.
עד סוף ימי הביניים החץ והקשת היו כלי הירייה העיקרי בשימוש הצבא.
הקשתים באו לרוב מקרב פשוטי העם, והתאמנו במשך זמן רב (בייחוד באנגליה) כדי לצבור מיומנות וכוח לתפעל את הקשת בקרב.
את החיצים היו הקשתים מחזיקים באשפת חיצים שהייתה תלויה על גבם (נפוצה בעיקר בציד) או נעצו אותם בקרקע שלפניהם.
בסוף ימי הביניים החלה הקשת לאבד את הבכורה, בהתחלה לרובה הקשת ובהמשך לרובה המופעל על ידי אבק שרפה, שהיה בעל יכולת חדירת שריון גדולה לאין ערוך מזו של הקשת.
בשפה האנגלית קיימת הבחנה בין חיצים הנורים מקשת (Arrows) לחיצי הטלה (Darts) המושלכים ביד.
הטווח של חיצי ההטלה קצר בהרבה מזה של קשת והם גם מדויקים פחות.
עיקר השימוש בהם כיום הוא בספורט קליעה למטרה.
בימינו צורת החץ או ציורו משמשים להוראת כיוון.
החץ גם מככב בכמה ביטוים ציוריים:
"כחץ מקשת" – דבר שנעשה במהירות מרובה
"גירא בעיניה דשטנא" – (חץ בעיני השטן)
"חץ הצפון" – קבוצות כוכבים בדרום המצביע על כיוון צפון.
חץ הזמן הוא מושג המסמל את העובדה שכמעט כל התהליכים בפיזיקה ברמה המיקרוסקופית הם סימטריים בזמן, כלומר שהמשוואות המשמשות לתאר אותם זהות אם הופכים את כיוון הזמן, ואילו שברמה המקרוסקופית – יש כיוון אחד בלבד שבו הזמן זורם.
ברמה המקרוסקופית פועל החוק השני של התרמודינמיקה, או חוק האנטרופיה, שבאופן כללי הוא העיקרון שכמות חוסר הסדר במערכת סגורה תגדל עם הזמן.
אם נשתמש בדוגמה מחיי היומיום, האנטרופיה של צלחת גדלה כאשר היא נשברת.
כך שהאנטרופיה יכולה לשמש כ"חץ" המסמן את הכיוון שאליו הזמן נע.
יש גם תהליכים אחרים שיכולים לשמש כחץ כזה – לדוגמה, ברמה המקרוסקופית, אנו רואים דברים כמו חיכוך, צמיגות ופיזור של אנרגיה, שכן הם יוצרים חץ זמן – ואילו ברמה המיקרוסקופית, כל האלמנטים האלה אינם קיימים.
החוק השני של התרמודינמיקה מגדיר את חץ הזמן התרמודינמי ככיוון של גדילת כמות האנטרופיה.
חץ זה מצוי בתופעות לא-הפיכות מוכרות רבות, כמו העובדה שחפצים מגיעים לעצירה בשל חיכוך, והאנרגיה הקינטית המסודרת מאוד של התנועה שלהם נהפכת לאנרגיה קינטית רנדומלית (כשכל האטומים פונים לכיוונים רנדומליים), הידועה יותר כחום, שהיא בעלת אנטרופיה גדולה יותר.
לרוב מקשרים זאת לחץ הזמן הקוסמי, שכן לפי תאוריית המפץ הגדול העכשווית, היקום בתחילה היה חם מאוד וקטן מאוד, כשהאנרגיה מפוזרת בצורה מסודרת בתוך שטח קטן, ובמשך הזמן היקום גדל והתקרר.
לפיכך, ליקום עצמו יש חץ זמן תרמודינמי ברור למדי.
אך עדיין לא ידוע מדוע המצב התחילתי של היקום היה כזה של אנטרופיה נמוכה, כלומר סדר גבוה.
אם ההתפשטות הקוסמית תפסק ותתהפך בשל הכבידה, טמפרטורת היקום שוב תעלה, אך צפוי כי האנטרופיה תמשיך לגדול.
יהי מצב שבו יש צנצנת גדולה עם שני נוזלים המופרדים זה מזה, לדוגמה צבע מצד אחד ומים מהצד השני.
כאשר מסירים את ההפרדה בין שני הנוזלים, התנועה הרנדומלית של המולקולות תביא לכך שהם יהיו מעורבבים יותר ויותר ככל שהזמן עובר.
אולם, לאחר שעורבבו, לא מסתבר כלל שהמים והצבע ייפרדו מעצמם באופן אקראי כפי שהם התערבבו.
עכשיו, נדמיין כי אנו חוזרים על הניסוי אך עם צנצנת קטנה מאוד ובה כמות קטנה מאוד של מולקולות – עשר, נניח.
ייתכן, כי לאחר זמן קצר יחסית המולקולות ייפרדו זו מזו (לזמן קצר) באופן אקראי כך שכל מולקולות המים יהיו בצד אחד וכל מולקולות הצבע בצד השני.
אין זה בלתי אפשרי שגם בצנצנת הגדולה ההבדלה הזו תארע במקרה, אבל זה מאוד בלתי מסתבר, אפילו אם ניתן לניסוי את כל אורך-החיים של היקום.
הנוזלים החלו במצב מסודר מאוד (של שני נוזלים מופרדים), והאנטרופיה שלהם, או אי הסדר שלהם, גדלה עם הזמן.
אם צופים בצנצנת הגדולה זמן קצר לאחר שהוסרה ההפרדה בין הנוזלים, נמצא כי היא מעורבת רק מעט.
הגיוני יהיה לחשוב, כי הנוזל הגיע למצב הזה ללא התערבות מבחוץ מכיוון שהוא היה מסודר יותר בעבר, ויהיה פחות מסודר, או מעורבב יותר, בעתיד.
המצב דומה ביחס ליקום – גם עליו אנו צופים ורואים בו חוסר סדר ברמה מסוימת, והגיוני להסיק כי הוא היה יותר מסודר בעבר ויהיה פחות מסודר בעתיד.
זהו חץ הזמן הברור ביותר בחוויה האנושית: אנו מרגישים כאילו אנו נעים מהעבר אל העתיד; אנו זוכרים וחווים את העבר ולא את העתיד.
אך בגלל שפעולת המוח מורכבת מאוד ואינה מובנת כל צורכה, לא ברור הקשר בין חץ הזמן הפיזיקלי לבין חוויה זו.
ייתכן כי למידה כיצד לגרום לתוצאות הרצויות לנו קבעה את החוויה הזו בתודעתנו.
יש גם שטענו שחץ הזמן כפי שאנו חווים אותו הוא השפעה של החוק השני של התרמודינמיקה על האבולוציה של המוח, כך שהחץ הפסיכולוגי מקורו בתרמודינמיקה.
על מנת לזכור משהו, הזיכרון שלנו עובר ממצב לא-מסודר למצב מסודר יותר, או ממצב מסודר אחד לאחר.
יש להוציא אנרגיה על מנת לבצע את שינוי המצבים הזה, ולהבטיח שהמצב החדש הוא הנכון, וכך חוסר הסדר בשאר היקום (מחוץ למוח שלנו) גדל.
חוסר הסדר המתקבל תמיד גדול יותר מהסדר שמתקבל בזיכרון שלנו, ולכן חץ הזמן שעל פיו אנו זוכרים דברים הוא תמיד באותו הכיוון כמו זה של חוסר הסדר של היקום כולו.
חץ הזמן במקרה של הקרינה
גלים, מגלי רדיו לגלי קול לגלים באגם הנוצרים מזריקת אבן, מתפשטים החוצה מנקודת המוצא שלהם, אף שעל פי משוואת הגלים אפשר היה באותה הקלות להיות להפך – שהגלים יתכנסו לנקודה אחת.
החץ הזה נהפך בניסויים שבהם יצרו גלים מתכנסים, כך שייתכן שחץ זה מתאים לחץ התרמודינמי בכך שהתנאים הנצרכים ליצירת גל מתכנס מצריכים סדר רב יותר מאשר התנאים לגל מוקרן.
חץ זמן זה מבטא את העובדה ש"סיבות מגיעות לפני תוצאות".
יש שטוענים כי לא מדובר פה בחץ זמן אלא בעניין של הגדרה: אם חץ הזמן התרמודינמי היה הפוך, היינו מחשיבים את החלקים הפזורים על הרצפה כסיבה ואת כוס התה הקופצת לידינו כתוצאה.
אבולוציה קוואנטית נשלטת בידי משוואת שרדינגר, שהיא סימטרית ביחס לזמן, ועל ידי התמוטטות פונקציית הגל, שהיא לא-הופכית ביחס לזמן.
מכיוון שהמנגנון של התמוטטות פונקציית הגל עדיין אינו ברור, לא ברור כיצד החץ הזה מתקשר לאחרים.
אם כי ברמה המיקרוסקופית, ההתמוטטות אינה מגדילה או מקטינה את האנטרופיה, יש החושבים כי יש נטייה קלה לכיוון גדילת האנטרופיה, וכשהנטייה הזו מצטברת בתחומים מאקרוסקופיים - היא מתבטאת כחץ הזמן התרמודינמי.
חפרפרתיים (שם מדעי: Talpidae) הם משפחה בסדרת אוכלי החרקים שבמחלקת היונקים.
החפרפרות חיות בתוך הקרקע וחופרות מחילות.
גופן גלילי ומכוסה בפרווה, והן ניזונות מחסרי חוליות קטנים החיים בתוך האדמה, בעיקר מתולעים.
בניגוד לסברה הרווחת, החפרפרות אינן עיוורות, ועיניהן הקטנות מסוגלות לחוש בתזוזה וכן להבחין בין אור לחושך.
פתחי אוזניהן חבויים בפרוותן ואינם בולטים מגופן.
סוג ומין יחיד חפרפרת קצרת פנים (Scaptochirus moschatus).
סוג ומין יחיד חפרפרת ככובת אף (Condylura cristata).
סוג ומין יחיד חפרפרת מזרחית (Scalopus aquaticus).
סוג ומין יחיד חפרפרת גאנסו (Scapanulus oweni).
סוג ומין יחיד חפרפרת זנב-שעיר (Parascalops breweri).
חץ וקשת סדרת פעולה-הרפתקאות אמריקנית אשר שודרה במקור בשנים 1987–1989 ברשת הכבלים האמריקנית CBN.
בישראל שודרה הסדרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית, בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
עלילת הסדרה מתרחשת בסוף המאה ה-14 בשווייץ ומתמקדת בהרפתקאותיו של הגיבור העממי וילהלם טל (מגולם על ידי וויל לימן), רב-אמן בשימוש ברובה קשת, המוביל מרד נגד שלטונו המדכא של המושל האוסטרי העריץ הרמן גסלר (מגולם על ידי ג'רמי קלייד).
וויל לימן - וילהלם טל
ג'רמי קלייד - המושל הרמן גסלר
דייוויד בארי גריי - מתיו טל
הסדרה הופקה על ידי חברת "Atlantic Television" וצולמה כולה בצרפת.
חץ בערפל: בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה הוא שם ספרו של ההיסטוריון טוביה פרילינג משנת 1998. הספר עוסק ביחסה של הנהלת היישוב לשואה ובניסיונות ההצלה בהם נקטה.
יחסה של הנהגת היישוב ובראשה דוד בן-גוריון לשואה, ובפרט מידת ידיעתה, מידת יכולתה לעשות והיקף מאמציה בתחום זה, נידונו נרחבות בספרות ההיסטורית.
בציבור רווחה במשך עשרות שנים הדעה כי הנהגת היישוב לא עשתה די על מנת להושיע את היהדות המושמדת מידי הצורר הנאצי.
המחקר המונוגרפי רחב היריעה הראשון בנושא היה ספרה של דינה פורת משנת 1984 הנהגה במילכוד.
הספר התייחס לידיעות על השואה בקרב היישוב ולניסיונות ההצלה שלו בשנים 1942-1945. מסקנותיו הייתה כי ליישוב נודע מאוחר מדי על השמדת היהודים, וכי כוחו הדל היה חלש מכדי לסייע, אך הוא עשה כמיטב יכולתו.
תום שגב הוציא לאור את ספרו "המיליון השביעי: הישראלים והשואה" בשנת 1991. ספר זה היווה כתב אשמה כנגד הנהגת היישוב, בגורסו שהיישוב לא עשה כל שלאל ידו להצלת יהדות אירופה.
לדבריו בן-גוריון היה אדיש לגורלם משום תפיסת 'שלילת הגלות' שלו ומשום שמאמציו לבנות את מדינת ישראל באו על חשבון ניסיונות ההצלה.
היסטוריונים רבים הצטרפו לפורת בלימוד זכות על היישוב, ביניהם בולטים יהודה באואר, שבתי טבת ושלמה אהרונסון.
גם יחיעם ויץ וחוה אשכולי וגמן ניתחו סוגיות ספציפיות הקשורות לנושא.
ספרו של טוביה פרילינג המשתרע על פני אלף ומאה עמודים הוא המחקר המקיף ביותר שהתפרסם עד כה בנושא.
באופן כללי מגן הספר על הנהגת היישוב ודוד בן-גוריון בראשו, בטענה שהם עשו הרבה אולם הצליחו מעט מאוד.
שם הספר לקוח מתוך דיווח של "שר האוצר" של היישוב, אליעזר קפלן, שהתייחס אל ניסיונות ההצלה, שקלושים סיכוייהם להצליח, כאל יריית חץ בערפל.
הוא אמר כי גם אם קיים סיכוי זעום לפגיעה במטרה שומה על היישוב למצות אפשרות זאת.
רבים השתמשו במספר משפטים קשים ומרים של דוד בן-גוריון על שלילת הגולה כדי להוכיח שהיה אדיש לגורלם של אנשי הגולה; או שהציע להתמקד במה שיש לו סיכוי, כלומר בבניית התשתית למדינה יהודית.
פרילינג טוען כי החשוב הוא לא מה אמר בן-גוריון, אלא מה עשה או ניסה בן-גוריון לעשות, והוא מתאר ניסיונות אלה בפירוט.
בן-גוריון מילא פיו מים גם כשהאשימוהו במחדל של אי עשייה.
זאת, גם מכיוון שעשה דברים שהשתיקה יפה להם וגם משום שמרביתם לא הצליחו.
פרילינג שותף לקביעה כי ועד ההצלה שבראשו הועמד יצחק גרינבוים היה גוף חסר כושר ביצוע, "פרלמנט", כפי הכינוי המזלזל שדבק בו כבר אז.
אולם פרילינג מצביע על תפקידיו של הוועד כ'כולא ברקים' של לחצי הציבור, מה שאפשר, למעשה, שקט מבצעי לגופים האחרים, החשובים, שכן עסקו בהצלה.
פרילינג מציין את חשיבות 'ועד ההצלה' גם להמשך קיומה של התשתית ההסכמית של היישוב שקל היה לפרום אותה נוכח אירוע הרסני כשואה.
הוא מציג את הסיבות להתגלגלותו של הגוף הזה להיות למה שהיה.
פרילינג מחדש גם בהצגת הגוף שפעל דה פקטו להצלה.
לדעתו היה זה ה'מדור לתפקידים מיוחדים' בתוך המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שם פעלו אנשים כראובן זסלני (שילוח), אהוד אבריאל, טדי קולק, אליהו אילת (אפשטיין) ואחרים.
יחד עם אנשים מתוך חוגי ההגנה והמוסד לעלייה ב', כמו אליהו גולומב, שאול מאירוב (אביגור), זאב שינד, דוד הכהן ואחרים, וגם בידי מספר שליחי תנועות ומפלגות כמו מנחם בדר ווניה פומרנץ.
לפי התזה של פרילינג מי שהפעיל את הזרוע המבצעית הזאת היה מעין טריומויראט בלתי מוצהר, שחבריו היו דוד בן-גוריון, משה שרת שהיה מנהל המחלקה המדינית של הסוכנות, ואליעזר קפלן שהיה גזבר הסוכנות.
גופים שגם התחקו אחר פעולות היישוב ושליחיו וגם עשו שימוש בשירותים למטרות מודיעין, חבלה וכו'.
כן בדק פרילינג את שיתופי הפעולה בין הנהלת הסוכנות לבין ארגונים יהודים אחרים ובהם הג'וינט, הקונגרס היהודי העולמי.
פרילינג חושף, בין השאר, חומר רב המגלה אודות העברת הכספים של היהודים לארצות האויב.
חידוש רב יש בספרו של פרילינג בכל הנוגע לרשתות שהפעילו טדי קולק, אהוד אבריאל ואחרים מאיסטנבול.
רשתות בלדרים שהעבירו מידע, הנחיות פעולה, מכשירי קשר וכספים לתוך שטחי הכיבוש.
הוא מצליח לגלות כי לאסונם הגדול, התברר לימים כי חלק חשוב מתוך הרשת הזאת שקולק ושותפיו סברו שהיא הרשת שלהם ונאמנה להם הייתה למעשה רשת של סוכנים כפולים ומשולשים שהופעלו בידי שרותי המודיעין הצבאי הגרמני (האבווהר) ואף בידי הגסטפו עצמו.
מה שאומר שהרשת שאנשי היישוב חשבו שהיא משרתת אותם, שרתה, בראש ובראשונה את הנאצים.
וכי, חלק ניכר מהפעולות שאנשי היישוב ניסו לעשות מאיסטנבול היו שקופות לחלוטין בפני הנאצים, ובכלל זה, גם חלק מכריע בפעולת הצנחנים.
טוביה פרילינג, 1998, חץ בערפל: דוד בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה/ המרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והמכון ליהדות זמננו, האוניברסיטה העברית בירושלים, ירושלים, 2 כרכים; מהדורה שנייה 2001.
אניטה שפירא, מוסף ספרים, הארץ, 13 בינואר 1999
יעקב שביט, עיונים בתקומת ישראל 9, 1999
חֲפַרְפֶּרֶת כְּכוּבַת-אַף (שם מדעי: Condylura cristata) היא חפרפרת קטנה החיה בצפון-מזרח אמריקה הצפונית.
לחפרפרת ככובת אף 44 שיניים, פרווה קצרה שחורה-חומה דוחת מים, רגליים גדולות ומקושקשות וזנב ארוך ודק.
אורכה הוא 15–20 סנטימטרים, ומשקלה כ-55 גרם.
החפרפרת מיוחדת בזכות מעגל של 22 משושי "ציד", ורודים, קטנים ובשרניים, בקצה האף.
משושים אלה משמשים אותה לאיתור מזון על ידי מגע.
הזרועות מכוסות בכמעט 100,000 עצבים.
העצבים מכונים איברי איימר (על שם החוקר הגרמני תיאודור איימר).
דרך גדילת זרועות האף אצל חפרפרת זו היא ייחודית ולא נראתה אצל אף סוג של חיה אחרת בעולם כולו.
בניגוד לדרך שבה אצבעות גדלות מתוך היד החוצה, הם מתחילים לגדול באזור האף, כמה ימים לאחר הלידה הם מתרפים וזזים לאחורי ראשה, בדומה לאופן שבו מקלפים בננה.
החפרפרת עיוורת כמעט לגמרי, ולכן קיימת סברה שבעזרת אפה הארוך היא חשה פעילות חשמלית של חיות קטנות.
היא מאתרת ואוכלת פרטי מזון בפחות מ-120 אלפיות השנייה.
מוחה מחליט תוך 8 מאיות השנייה האם הטרף אכיל.
היא שחיינית טובה ומחפשת מזון בקרקעיות נחלים ובריכות רדודות.
כמו חפרפרות אחרות, היא חופרת מחילות נמוכות כדי לחפש מזון, ולעיתים קרובות שוכנות פתחי מחילות אלו מתחת למים.
החפרפרת פעילה ביום ובלילה, יכולה לחפור מחילות דרך שלג ושוחה בברכות מכוסות קרח.
החפרפרת מסוגלת להריח תחת המים בעזרת בועת אוויר שהיא נושפת לעבר עצמים או מקורות הריח, ואז שאיפת הבועה נושאת הריח בחזרה דרך אפה.
חץ היא קבוצת כוכבים קטנה בשמיים הצפוניים.
רק שתיים מבין 88 קבוצות הכוכבים המוכרות על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי קטנות ממנה.
זוהי אחת מ-48 קבוצות הכוכבים המקוריות של תלמי, אך אז היא הייתה אפילו קטנה יותר מאשר כיום.
הקבוצה מייצגת את החץ שירה הרקולס בעיט שאכל את כבדו של פרומתאוס.
α בחץ הוא ענק צהוב במרחק של כ-475 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 4.4. זהו רק הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצה.
β בחץ הוא ענק צהוב נוסף במרחק של כ-465 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.4. הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצה.
γ בחץ הוא ענק כתום במרחק של כ-275 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.5. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
δ בחץ הוא כוכב זוגי במרחק של כ-450 שנות אור המורכב מענק אדום וננס לבן - כחלחל עם בהירות מדרגה 3.7. שלא ניתן להפרידם באמצעות טלסקופ אלא באמצעות מדידות ספקטרוסקופיות בלבד.
זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.
M71 הוא צביר כדורי במרחק של כ-12,000 שנות אור ועם בהירות כוללת מדרגה 6. ניתן לראותו במשקפת ככתם עמום ועגול, אך רק בטלסקופ גדול ניתן להבחין בכוכבים שבו.
במיתולוגיה היוונית הקבוצה יצגה את החץ שנורה על ידי הרקולס והרג את העיט שנשלח על ידי זאוס לענות את פרומתאוס על ידי אכילת כבדו מדי יום.
הקבוצה ממוקמת בהתאם בין קבוצת הרקולס וקבוצת נשר (קבוצת כוכבים) שייצגה את העיט של זאוס.
סיפורים אחרים יחסו את החץ למשימה השישית של הרקולס - חיסול הציפורים הסטימפליות שיוצגו על ידי הקבוצות הסמוכות נשר, נבל וברבור או לחלופין לחץ של הקשת שנורה אל העקרב.
חץ 3 הוא טיל נגד טילים אקסו-אטמוספירי שמיועד ליירט טילים בליסטיים בחלל כחלק ממערכת הנשק חץ.
הטיל פותח במפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל.
היכולת ליירט מחוץ לאטמוספירה מקטינה את הסכנה שראש הקרב, חומרי לחימה כימיים או ביולוגיים או שרידי הטיל, יתפזרו מעל שטח ישראל.
מערכת 'חץ 3' היא הנדבך העליון במערך ההגנה הרב-שכבתית של ישראל כך שבהינתן תרחיש של כישלון יירוט על ידה יתאפשרו ניסיונות יירוט נוספים על ידי הנדבכים התחתונים של המערכת.
מכ"ם המערכת הוא "אורן אדיר" מתוצרת "אלתא מערכות".
על פי הערכת יושב ראש סוכנות החלל הישראלית, יצחק בן ישראל, חץ 3 מסוגל ליירט גם לוויינים, יכולת השמורה לקומץ מדינות בעולם.
בניסוי שנערך ב-2019 הוכח כי המערכת מסוגלת ליירט בחלל החיצון טילים בליסטיים בעלי ראש קרב גרעיני מתפצל לפני התפצלות ראש הקרב.
ה"חץ 3" רשם יירוט בכורה מבצעי ראשון במלחמת חרבות ברזל ב-9 בנובמבר 2023 בו השמיד טיל בליסטי ששיגרו החות'ים לעבר אילת.
הטיל הוא מערכת הגנה אקטיבית נגד טילים שמיועד ליירט את האיום מחוץ לאטמוספירה והרחק מהמטרה ובכך גם להקטין את רמת האיום והנזק וגם לאפשר לשכבה נמוכה יותר (חץ 2 וקלע דוד) ליירט את האיום אם החץ 3 נכשל ביירוט.
האיום מאוכן על ידי מכ"ם "אורן אדיר".
בשישי לדצמבר 2025 פורסם כי גרמניה קיבלה חץ 3. בתמונות נראה כי על מארזי החץ כתוב כי משקלו של החץ הוא 2670 ק"ג ברוטו
עקרון הפעולה של הראש הקרבי
עקרון הפעולה של חץ 3 מבוסס על פגיעה פיזית ישירה בטיל המטרה והשמדתה על ידי אנרגיה קינטית מבלי להזדקק לחומר נפץ, להבדיל מחץ 2, שראש הקרב שלו נושא מרעום קרבה המשמיד את טיל המטרה באמצעות מטען של חומר נפץ ורסס.
האנרגיה הקינטית במפגש עם המטרה גדולה דייה להשמדת המטרה ללא צורך בחומר נפץ.
מאידך, נדרש דיוק רב להשגת פגיעה ישירה.
הראש הקרבי של חץ 3 מסוגל לתמרן באמצעות נחיר גמיש (הנעה וקטורית) - כלומר נחיר פליטה מתכוונן המסוגל להטות את הדחף.
הגנרל פטריק אוריילי, ראש התוכנית האמריקנית להגנה מפני טילים, אמר בעדותו בקונגרס:
ב-5 באוגוסט 2008 אישר ראש סוכנות הגנת הטילים בפנטגון, גנרל טריי אוברינג, בעת ביקור בישראל כי ארצות הברית הסכימה לממן את פיתוח הטיל חץ 3, בעלות של כ-800 מיליון דולר.
בחודש אפריל 2013 פרסם צבא ארצות הברית מכרז לבניית בסיס למערכת הגנה מטילים בליסטיים בישראל.
על פי התוכנית, בניית הבסיס תושלם עד סוף שנת 2014, בעלות שבין 10–25 מיליון דולר.
על פי פרסום בירחון ג'יינס, הבסיס, אשר יוקם בבסיס הטילים של חיל האוויר בטל שחר, נועד לטילי חץ 3, ובנייתו תושלם לקראת השלמת פיתוחו של הטיל.
סיוע ארצות הברית לתוכנית החץ 3 לשנת כספים.
ב-23 בינואר 2012 משרד הביטחון התיר לפרסום לראשונה צילומים מסדרת ניסויים של הטיל המיירט חץ 3 בעת שיגורו.
ב-25 בפברואר 2013 ערכה ישראל ניסוי טיסה ראשון של הטיל, שהתנהל ללא תקלות וזכה להצלחה מלאה.
משרד הביטחון פרסם את ההודעה הבאה:
ב-3 בינואר 2014 נערך ניסוי שני של הטיל וזכה אף הוא להצלחה מלאה במהלכו הושלם ניסוי טיסה חופשית מחוץ לאטמוספירה.
ראש מנהלת חומה, יאיר רמתי תיאר את הניסוי כך:
ב-16 בדצמבר 2014 דיווח משרד הביטחון על ניסוי מוצלח לכאורה של מערכת החץ 3 אולם בהמשך היום דווח על ידי גורמי ביטחון כי הניסוי לא נערך במלואו מכיוון שהתנאים לשיגור המיירט לא בשלו.
מטרת הניסוי הייתה יירוט אקסו אטמוספירי מלא.
זו הייתה הפעם השנייה תוך 3 חודשים בה משרד הביטחון דיווח על ניסוי כהצלחה בפרויקט החץ אף שלא הושגו כל יעדי הניסוי.
רק לאחר שנודע כי תוצאות הניסוי דווחו לסוכנות הידיעות רויטרס, משרד הביטחון יצא בהודעה שנייה באותו היום וזו לשונה:
ב-10 בדצמבר 2015 בוצע ניסוי מוצלח בטיל החץ 3 בבסיס חיל האוויר בפלמחים.
במהלכו שוגר מיירט לעבר מטרה מחוץ לאטמוספירה, טיל מסוג "אנקור כסוף" מתוצרת "רפאל", ופגע בה באופן ישיר.
ב-7 בנובמבר 2016 פורסם כי פעילות יחידת ניסויי הטילים בבסיס פלמחים אשר ניהלה גם את ניסויי החץ תועבר למיקור חוץ משיקולי כדאיות כלכלית.
ב-18 בינואר 2017 נמסרה הסוללה הראשונה של ה"חץ 3" למערך ההגנה האווירית.
ב-22 בינואר 2019 התקיים ניסוי מוצלח של ה"חץ 3" על ידי משרד הביטחון וה-MDA בעקבות המתיחות באותה התקופה בצפון.
בניסוי הטיל המיירט שוגר בהצלחה, פגע במטרה שאיתר המכ"ם והשמיד אותה.
ב-28 ביולי 2019 פורסם על ניסוי מוצלח של ה"חץ 3" במדינת אלסקה שבארצות הברית, בשיתוף עם צבא ארצות הברית.
הניסוי, שנערך כנגד טיל מטרה מחוץ לאטמוספירה, נעשה תוך כדי שימוש במכ"ם אמריקאי מסוג AN\TPY2 והוגדר כמוצלח, לאחר שהטיל המיירט השמיד את טיל המטרה.
ב-18 בינואר 2022 פורסם על ניסוי מוצלח של ה"חץ 3" משדה ניסויים במרכז הארץ, בשיתוף עם הסוכנות האמריקנית להגנה מפני טילים.
בניסוי, המדמה ירי מטח של טילים בליסטיים, שוגרו 2 טילי חץ, כאשר לכל מיירט תוכנית יירוט נפרדת.
בנוסף, המערכת הצליחה לזהות את ראש הקרב האמיתי מבין ראשי הקרב המתפצלים, וליירט אותו.
באוגוסט 2017 דווח כי ישראל החלה בעבודה על פיתוח רעיוני של החץ 4, שיתמודד עם ראשי קרב מתפצלים בחלל, בנוסף להגדלת הדיוק והטווח.
ב-18 בינואר 2017 נמסרה המערכת הראשונה למערך ההגנה האווירית של חיל האוויר הישראלי.
בקיץ 2023 חתמו התעשייה האווירית וגרמניה על עסקה למכירת מערכת חץ 3 בסכום של 3.5 מיליארד דולר (כ-14 מיליארד שקל).
עסקה זו היא העסקה הביטחונית הגדולה בתולדות מדינת ישראל.
העסקה אושרה באוגוסט ונחתמה ב-28 בספטמבר בביקור של שר הביטחון יואב גלנט בגרמניה.
ונחתמה באופן סופי ב-23 בנובמבר 2023.
ב-30 בנובמבר 2025 פורסם שגרמניה תציב באדמתה את "חץ 3" לשימוש מבצעי, כאשר ב-3 בדצמבר 2025 נמסרו מערכת החץ שהוזמנו לגרמניה בטקס סמוך לברלין.
ב-9 בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, מערכת "חץ 3" ביצעה בהצלחה יירוט מבצעי ראשון של טיל בליסטי ממשפחת שיהאב-3, כנראה "חאדר" או "קדר-110", ששוגר לעבר ישראל על ידי החות'ים מתימן.
יירוט זה היה היירוט המבצעי הראשון בהיסטוריה שנעשה מחוץ לאטמוספירה (גובה מעל 100 ק"מ) ונחשב לאקט המלחמתי הראשון בחלל.
ב-14 באפריל 2024, במהלך המתקפה האיראנית על ישראל (אשר התרחשה במהלך מלחמת חרבות ברזל), מערכת "חץ 3" יירטה בהצלחה עשרות טילים בליסטיים ממשפחת קדר-110 ועימאד ששוגרו מאיראן נגד מטרות צבאיות במדינת ישראל.
ב-21 ביולי 2024 בוצע שימוש במערכת לצורך יירוט טיל קרקע-קרקע ששוגר על ידי המורדים החות'ים בתימן לעבר אילת כתגובה למבצע יד ארוכה שביצעה ישראל יום קודם לכן.
ב-27 בספטמבר 2024 בשעה 00:49 יירטה המערכת בהצלחה טיל בליסטי ששיגרו החות'ים לעבר גוש דן.
היירוט בוצע מחוץ לאטמוספירה אך הופעלו אזעקות מחשש לרסיסים ושברי יירוט.
ב-1 באוקטובר 2024 החל מהשעה 19:15 יירטה המערכת מגוון רחב של טילים בליסטיים ששוגרו מאיראן לעבר ישראל בהיקף נרחב.
רוב הטילים יורטו או נחתו בשטחים פתוחים בנגב וביהודה ושומרון.
ב-4 במאי 2025 פרסם דובר צה"ל שמאז חידוש הלחימה יירט חיל האוויר עשרות טילים בליסטיים ששיגרו החות'ים מתימן באחוזי הצלחה של מעל 95%.
במהלך מבצע עם כלביא בין ה-13 ל-24 ביוני 2025 מערך ההגנה האווירית בסיוע ארצות הברית יירט 86% ממאות הטילים הבליסטיים ששוגרו מאיראן לישראל, כאשר החץ 3 היה המיירט המרכזי של ישראל בהתמודדות עם הטילים הבליסטיים.
חץ 2 הוא טיל נגד טילים ליירוט טילים בליסטיים, חלק ממערכת ה"חץ", אשר פותח על ידי מפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל בישראל בסיוע מימון אמריקני ובשיתוף עם חברת בואינג האמריקנית.
בנוסף לטיל המערכת מורכבת ממערכת שו"ב וניהול ירי, "אתרוג זהב", מרכז בקרת משגרים, "אגוז חום" ומכ"מים ייחודיים – "אורן ירוק" ו"אורן אדיר".
המערכת מבצעית בחיל האוויר הישראלי מחודש אוקטובר 2000, ומופעלת בצה"ל על ידי יחידת "חרב מגן" הכפופה למערך ההגנה האווירית, המספק לישראל את מערך ההגנה הרב-שכבתית מפני ירי תלול מסלול.
הפרויקט החל כאשר ארצות הברית החליטה לשתף את ישראל בפרויקט "מלחמת הכוכבים", של הנשיא רונלד רייגן.
מהצד הישראלי נוהל פיתוח המערכת בידי מנהלת חומה במפא"ת ומהצד האמריקאי בידי הסוכנות להגנה מפני טילים.
ב־14 בספטמבר 1998: החץ שוגר לעבר הדמיה של מטרה שיצר סימולטור מטרות ממוחשב והניסוי הסתיים בהצלחה.
ב־29 ביולי 2004: הניסויים היחידים ב"חץ" כנגד טילי סקאד אמיתיים נערכו בארצות הברית.
הניסוי הוכתר בהצלחה ובדק את יכולות המערכת אל מול איומים הדומים לאיום האיראני.
ב־23 ביולי 2009 בוצע ניסוי בבסיס חיל החלל ונדנברג במערכת.
עלות הפרויקט כולו, מתחילת הפיתוח ועד להצטיידות, מוערכת בכ־2.2 מיליארד דולר.
מחיר טיל חץ 2 או חץ 3 בודד הוא כמיליון וחצי או שני מיליון דולר בהתאמה.
המאיץ תוכנן על ידי התעשייה הצבאית, בעירת הדלק שלו נמשכת מספר שניות, שבמהלכן הוא מפתח מהירות גדולה.
עד נובמבר 2002, הוצבו שתי סוללות טילים.
אחת מהן הוצבה בבסיס חיל האוויר בפלמחים, והשנייה בבסיס חיל האוויר בעין שמר.
בשלב זה הכריז חיל האוויר כי ישראל מוגנת מפני איום הטילים.
ב-31 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, יירט טיל ה"חץ 2" מעל הים האדום טיל קרקע-קרקע בליסטי ששוגר על ידי החות'ים מתימן לעבר מדינת ישראל.
יירוט זה היה היירוט המבצעי הראשון של טיל בליסטי בידי מערכת החץ, וכנראה היירוט המבצעי של השיגור הארוך ביותר אי פעם.
ב-4 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, יירט טיל ה"חץ 2" רקטת עיאש 250 ששיגר חמאס מרצועת עזה לעבר יישובי דרום הערבה.
ב-14 בנובמבר 2023 מערכת חץ יירטה טיל קרקע-קרקע ששוגר מתימן על ידי החות'ים לעבר העיר אילת
ב-6 בדצמבר 2023 מערכת חץ יירטה טיל קרקע-קרקע ששוגר מתימן על ידי החות'ים לעבר העיר אילת.
ב-2 בפברואר וב-22 בפברואר 2024 מערכת חץ יירטה טיל קרקע-קרקע ששוגר מתימן על ידי החות'ים לעבר העיר אילת.
ב-14 באפריל 2024 מערכת חץ השתתפה בהצלחה ביירוט של המטח המסיבי ששוגר מאיראן לעבר מדינת ישראל.
חץ דורבן היא מערכת הגנה אקטיבית מתוצרת תעש מערכות ואלביט מערכות.
המערכת מיועדת לרכב קרבי משוריין ואף לכלי רכב קלים יותר, וכוללת מכ"ם לאיתור האיום, שבשים אלקטרוניים וכן אמצעי פיזי ליירוט האיום.
היא נועדה להגן מפני רקטות נ"ט, טילי נ"ט ופגזים הנורים מטנק.
לאחר מלחמת יום הכיפורים החליט משרד הביטחון לפתח מערכת הגנה אקטיבית (APS) קשה ("Hard Kill") כנגד איומי נ"ט.
רפא"ל נבחרה לפתח את המערכת ומתעש מערכות ביקש משרד הביטחון לפתח גם היא מערכת הגנה אקטיבית שתשמש כגיבוי למקרה שהפיתוח ברפא"ל ייכשל.
פיתוח המערכת החל בשנת 2005, בשנת 2006 הוצג אב טיפוס של "חץ דורבן", ובשנת 2007 נכנסה המערכת לניסויים, אותם עברה בהצלחה.
בנובמבר 2010 הודיע משרד הביטחון על הקפאת המימון לפיתוח ולהצטיידות במערכת "חץ דורבן".
במאי 2011 פורסם כי במהלך ניסויים בארצות הברית, מערכת "חץ דורבן" יירטה בהצלחה טילי נ"ט מסוג מטיס וחודרנים קינטיים.
מנכ"ל משרד הביטחון אודי שני ניסה לכפות על רפאל ועל תע"ש לשלב בין שתי המערכות – "מעיל רוח" של רפאל, ו"חץ דורבן" של תע"ש, כאשר הספק הראשי יהיה רפאל, אך תע"ש סירבה לכך בתוקף.
בסוף 2012 הוחלט כי גם נגמ"שי הנמ"ר יצוידו ב"מעיל רוח", וכי דורות ב' של שתי המערכות יתחרו זו בזו ב-2013.
עם מכירת תעש מערכות לאלביט מערכות ב-2018, המשיך פיתוחה וייצורה של "חץ דורבן" באלביט מערכות.
בדצמבר 2018 פורסם כי צבא היבשה של ארצות הברית החליט לצייד את נגמ"שי הבראדלי שלו במערכת "חץ דורבן".
באוגוסט 2019 פרסם משרד הביטחון כי החליט להצטייד במאות מערכות "חץ דורבן" כהגנה על נגמ"שי האיתן ודחפורי ה-D9 של צה"ל, בהיקף שנאמד בכ-100 מיליון ש"ח.
בדצמבר 2022 ערכו מנת"ק ואלביט מערכות סדרת ניסויים מוצלחים במערכת "חץ דורבן" שהותקנה על נגמ"ש איתן.
"חץ דורבן" מיועדת לטפל במגוון רחב של איומים נגד טנקים בהם רקטות נגד טנקים (כגון RPG), טילים נגד טנקים (ATGM), פגזי חלולן (HEAT) וחודרנים קינטיים (KEP) הנורים מתותחי טנקים וכן כטב"מים ורחפנים.
המערכת מורכבת ממכ"ם שפותח על ידי "ראדא תעשיות אלקטרוניות" וחיישן תת-אדום תוצרת "אלישרא" שנועד לגלות איומי נ"ט על הכלי.
כאשר המערכת מזהה איום שעומד לפגוע בכלי, היא מנסה לשבש אותו (אם מדובר בטיל נ"ט), מפעילה מיסוך עשן ואם אין ברירה היא משגרת חימוש המתפוצץ בקרבת האיום ומנטרל אותו (מפוצץ את האיום או מטה את מסלולו).
החימוש המיירט עשוי מחומרים מתכלים, על מנת לא לייצר רסס המסכן לוחמי חי"ר הנמצאים בקרבת הכלי.
על בסיס "חץ דורבן" הציגה תע"ש מספר מערכות נגזרות:
Bright Arrow – המיירט מותקן על עמדת נשק בשלט רחוק כשלצידו מקלע.
כאשר המערכת מזהה איום, בנוסף ליירוטו היא מפעילה את המקלע שיורה אל עבר הכיוון שממנו בא האיום, במטרה לנטרל או להשמיד את היורה.
Shock Absorber – שבש נגד טילי נ"ט מונחים ("הגנה רכה"), יכול לשמש גם חי"ר (שוקל כ-20 ק"ג) ולפעול בשטח מבלי להיות מותקן על גבי רכב קרבי משוריין.
: בדצמבר 2018 סיכם צבא ארצות הברית עסקה עם תעש, שלפיה תעש תמגן את כלל נגמ"שי הלחימה מדגם בראדלי שלו במערכת "חץ דורבן".
ב-5 במאי 2024 נחתם חוזה ראשוני בין אלביט לצבא ארצות הברית לאספקת מערכות חץ דורבן לנגמ"שי בראדלי בהיקף של 37 מיליון דולר בחוזה שיבוצע במהלך שנתיים מיום חתימת החוזה.
בנובמבר 2024 אלביט מערכות הודיעה כי זכתה בחוזה המשך בסך 127 מיליון דולר לשדרוג נגמ"שי ברדלי של צבא ארה"ב.
בינואר 2026 חברת אלביט פרסמה כי זכתה בחוזה בסכום של 228 מיליון דולר מGD-OTS לאספקה של מערכת ההגנה אקטיבית חץ דורבן של החברה.
: ב-2019 זכתה אלביט מערכות במכרז לפיתוח והתקנת "חץ דורבן" על נגמ"שי איתן ודחפורי D9 של צה"ל.
: בפברואר 2021 נחתם חוזה הזמנה של מערכת "חץ דורבן" ל-150 נגמ"שים של צבא הולנד על סך 82 מיליון דולר, כך שאספקת כלל המערכות צפויה להסתיים באוגוסט 2025.
באוגוסט 2024 פורסם כי אלביט תספק מערכות הגנה "חץ דורבן" בשווי 130 מיליון דולר ל-BAE Systems הבריטית להתקנה עבור מדינה באירופה.
חֵפֶת הוא שמו של קצה השרוול (שלרוב מגולגל כלפי מעלה) בבגדים בעלי שרוול ארוך.
ישנם עיצובים שונים של חפתי שרוולים.
כפתור חפת הוא תכשיט הנענד על חפת של חולצה מכופתרת ומשמש להצרת פתח השרוול, כמעין כפתור.
כפתורי החפתים נענדים על חפתים ייעודיים, שלהם חורים לכפתורים בשני צדי השרוול אך ללא כפתור.
כפתור החפת אינו מחובר לדש השרוול, אלא נפרד ממנו.
חץ הזמן הוא רומן מאת מרטין איימיס שיצא לאור באנגליה בשנת 1991. הנרטיב עוקב אחורנית אחרי חייו של טוד פרנדלי, רופא אמריקאי בעל עבר אפל, ממותו בעיר בקרבת ניו יורק ועד הולדתו בזולינגן.
ייחודו של הספר הוא שכל המידע, לרבות הדיאלוגים, נכתב בסדר הפוך.
הוא היה מועמד לפרס בוקר של אותה שנה.
המספר הוא מין תודעה משנית הצופה בפעולותיו של טוד מבלי שתוכל להשפיע עליהן, ומנסה לפרש אותן ואת התנהלותו המוזרה של העולם.
הסיפור מתחיל כאשר הפרוטגוניסט יוצא מתוך אפלת המוות אל סביבה מוקפת רופאים.
לאחר טיפולים ממושכים מסיעים אותו לביתו באמבולנס ומחזירים אותו באלונקה לגינת הפרחים שלו.
הוא פותח בשגרת חיים פנסיונרית, עד שהוא עובר לניו יורק, שם הוא מקבל תעודת זהות חדשה תחת השם ג'ון יאנג.
הוא מתחיל לעבוד במרפאה בעיר.
חוסנו הגופני וכושרו המיני משתפרים לאיטם, כמו כן בכירות משרתו.
הוא מנהל מערכות יחסים קצרות וחסרות משמעות עם נשים, ומפעם לפעם, באישון לילה, מבצע בהן הפלות בדירתו.
בעיתונים מתחילים להכתב דיווחים על התוצאות של מלחמת העולם השנייה, ובסופו של דבר, ג'ון יוצא בספינה אל עבר חופי פורטוגל.
לאחר שהות פסטורלית בוילה השוכנת צפונית למחוז רדונדו (שם משתנה שמו פעם נוספת, להמילטון דה-סוזה), הוא פותח במסע מזרחה, המסתיים במחנה ההשמדה אושוויץ.
שמו משתנה בפעם האחרונה לאודילו אנוורדורבן, והוא מתחיל לעשות את חלקו במנוע הרצח ההמוני.
בנקודה זו, התיאור ההפוך יוצר את האבסורד הגדול ביותר: המספר מבין את הפתרון הסופי כמבצע אצילי ושאפתני ליצירת עם חדש, ומבחינתו זה הזמן היחיד שבו התנהלות העולם נראית לו הגיונית.
אשתו הרטה מגיעה מפעם לפעם לבקר אותו במחנה, ומקוננת על פעילותו הבלתי אנושית של בעלה.
עם השנים אודילו עוזב את אושוויץ ומגיע לטירה בהרטהיים, שם הוא עובד במסגרת תוכנית T4, מבצע למען "טיהור הגזע הארי" ובו נרצחו גרמנים בעלי פגמים גופניים ונפשיים.
לאחר כל החוויות הסיוטיות אודילו מגיע אל נעוריו, בהם הוא לומד רפואה ומתחתן עם הרטה.
הספר נחתם מספר שעות לפני הולדתו של אודילו, בעיר זולינגן, כאשר הוא מבין לבסוף את כיוונו של חץ הזמן.
שנתיים לפני יציאת הספר לאור, איימיס חשב על הרעיון של לגולל את חייו המלאים של אדם אחורנית.
הוא איתר קרקע פורייה ליישום המבנה הזה כאשר חברו רוברט ג'יי ליפטון מסר לו עותק מספר שהוא כתב על מעורבותם של רופאים גרמניים בפשעי המלחמה של הרייך השלישי, מתוכנית T4 ועד למחנות ההשמדה.
כותרת המשנה של הרומן, The Nature of the Offense, לקוחה מתוך ספרו השני של פרימו לוי, ההפוגה.
איימיס מזכיר שני ספרים נוספים שלו, הזהו אדם?
והשוקעים והניצולים, כחיוניים לכתיבת הספר.
בדומה לסרטים בלתי הפיך וממנטו, המבנה של חזרה לאחור בזמן מחזק את הטראומה העומדת במרכז הסיפור, על ידי יצירת תחושה חזקה של דיסאוריינטציה ובמקביל תנועה קדימה אל עבר אירוע מזעזע וידוע מראש.
איימיס מסוגל להרחיק בטכניקה זו הרבה יותר: כל פעולה שגרתית נמסרת בהילוך אחורי הנושא עמו משמעות חדשה, ויש לפענחו בדיעבד.
התהוותן של מערכות יחסים רומנטיות גם הן מערערות את הסדר הקיים: הן מתחילות במיני קללות וגידופים שנשים מסננות לעבר טוד כאשר הן עוברות על פניו, ממשיכות ישר למספר מפגשים מיניים, ואז לפגישות אינטימיות פחות ופחות עד שלבסוף הן מתעלמות ממנו לחלוטין.
המוזרות נפסקת רק במחנה ההשמדה.
שם ושם בלבד הישות המספרת, המרחפת מעל חייו ההפוכים של אודילו, רואה הגיון בסביבתה.
במהלך הרומן כולו המספר חוזר ואומר שיצירה היא קלה, אבל השמדה היא קשה.
הוא מתאר כיצד הצבא הנאצי יוצר עם חדש מתוך יסודות קיימים: עשן, חשמל, גז ואש.
חץ הזמן הוא ביטוי המזוהה עם המובן הרחב של החוק השני של התרמודינמיקה, דהיינו, עליית אי הסדר עם הזמן, אשר מבדילה בין עבר לעתיד.
הנראטיב מחזיר את אודילו מנקודת מוצא של חוטא אשר עשה דבר בלתי נסלח אל היותו תינוק החף מכל עוון.
הוא מבצע בו תהליך טיהור אשר אפשרי רק כאשר הופכים את חץ הזמן, ממצב של אי סדר אל מצב ראשוני מזוכך.
הספר נפתח במילים "I moved forward", מעין עקיצה על מבנהו המאתגר.
איימיס נוטה לעצב את שמות דמויותיו בצורה מקורית, מדויקת ובעלת משמעות.
שמותיו הבדויים של אודילו בארצות הברית הם גנריים אך אמביוולנטיים, ומציגים מין מסכה של אופטימיות יתר: טוד ("מוות" בגרמנית) פרנדלי (חברותי), ג'ון (מיוחנן, ה' חנן) יאנג (צעיר).
שמו בפורטוגל גם הוא מעיד על זיופו בהיותו טופונימי: השם המילטון משמעותו "הר חשוף", והשם דה-סוזה מתייחס לנהר בפורטוגל.
שמו האמיתי של הפרוטגוניסט, אודילו אנוורדורבן, אולי מבוסס בחלקו על אודילו גלובוצניק, אשר ניהל את מבצע ריינהרד.
משמעות שם המשפחה בגרמנית היא טהור, מזוכך, ויש בכך התייחסות לנקודת הסיום התמימה והחפה מעוון אליה מגיע אודילו בתום הספר.
המספר הוא מעין תודעה המרחפת מעל מעשיו של אודילו ומנסה לפרש את מובנם.
לפי האוטוביוגרפיה של איימיס, מדובר בנפשו של אודילו.
אם כן, יש לשער כי הניתוק בין הנפש של אודילו ובין מעשיו בא כתוצאה מפשעיו במלחמת העולם השנייה.
למספר יש עין תמימה לגבי כל חטאיו של אודילו - הוא הופך אותם על פיהם ועושה מהם מעשים טובים.
הוא גם, בניגוד לאודילו עצמו, מסוגל לאהוב: הוא מרבה לדבר בערגה על הנשים שאודילו שוכב איתן ומוחה על היחס המזלזל שהן מקבלות ממנו.
סיום הספר הוא האירוע החשוב ביותר למען הבנת אופיו של המספר וזיהויו כנפשו הקרועה של אודילו.
מספר שעות לפני שעת הלידה הקרבה, המספר מתאר מעין חזון ובו, בתוך שדה רחב, נשים יורות בקשת והחץ שהן יורות פונה קדימה לעבר המטרה.
בשבריר שנייה כיוון הזמן מתברר למספר ואיתו כל האירועים אשר נסתרו מעיניו.
לבסוף המספר מבכה על עצמו, על כך שהגיע מוקדם מדי, או מאוחר מדי.
האמביוולנטיות של מוקדם/מאוחר היא גם בגלל שבמבנה הסיפור המוקדם הוא גם המאוחר, וגם כיוון שנפשו של אודילו נוכחה איתו מוקדם מדי, לפני המלחמה; ומאוחר מדי, בשעת מותו, כאשר הסיפור מתחיל.
חפרפרת כיס (שם מדעי: Notoryctes) הוא סוג יחיד במשפחת חפרפרות כיס (Notoryctidae) בסדרת חפרפרות הכיס (Notoryctemorphia).
חפרפרות הכיס הם יונקים נדירים החיים במדבריות דרום ומערב אוסטרליה (בעיקר במדבר טאנאמי, מדבר החול הגדול ומדבר גיבסון).
מעט מאוד ידוע על חפרפרות הכיס.
בסוג זה שני מינים חיים:
חפרפרת כיס דרומית (Notoryctes typhlops; בשפת האבוריג'ינים: Itjaritjari).
המין תואר לראשונה על ידי אדוארד סטירלינג ב-1891 על סמך ממצא שנאסף ב-1888.
חפרפרת כיס צפונית (Notoryctes caurinus; בשפת האבוריג'ינים: Kakarratul).
הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס תיאר את המין לראשונה ב-1920. קטן יותר בממדיו מחפרפרת הכיס הדרומית.
את מרבית זמנן מבלות חפרפרות הכיס מתחת לאדמה, ורק לעיתים נצפות מעל לפני האדמה, לרוב לאחר גשמים.
חפרפרות הכיס חסרות את עצב הראייה והן לפיכך עיוורות.
עיניהן המנוונות נמצאות מתחת לעור.
במקום אוזניים חיצוניות יש להן זוג חרירים החבויים תחת שיערן הצפוף.
צורת ראשן חרוט, ולהן עור קשה מעל החרטום וזנב קצר.
אורך גופן 12 עד 16 סנטימטרים, משקלן 40 עד 60 גרם, והן מכוסות בפרווה לבנה בהירה.
כיונק כיס יש לנקבות כיסים לנשיאת צאצאים, המצויים בצידו האחורי של הגוף כך שהם לא מתמלאים בחול, ובהם שתי פטמות מה שמאפשר נשיאת שני צאצאים בלבד בו זמנית.
ברגל הקדמית שני טופרים גדולים ושטוחים המצויים באצבע השלישית והרביעית, ואלו משמשים לחפירה קדימה.
ברגל האחורית שלושה טפרים קטנים המשמשים לדחיפת אדמה לאחור במהלך החפירה.
הדמיון בין חפרפרות הכיס ובין החפרפרתיים בכלל והחפרפזיים החיים באפריקה בפרט, הוא דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
חפרפרות הכיס ניזונות מחרקים, ובעיקר מזחלי חיפושיות ופרפרים.
חץ הוא סוג של פיקטוגרמה, שתפקידה להצביע לכיוון מסוים, למשל במטרה להורות לאיזה כיוון יש להתקדם על מנת להגיע ליעד שנבחר.
חץ בסיסי מורכב מקו שבקצהו האחד משולש או צורה אחרת המזכירה משולש.
במפות רבות נהוג לציין את כיוון ההצפנה הנכון של המפה באמצעות סימון הצפון על ידי ציור חץ המורה בכיוון המתאים.
לאחר סיום הצפנת המפה, התקדמות בכיוון אליו מורה החץ תוביל צפונה.
בתרבויות מסוימות נעשה שימוש בצורת חץ לשם סימון סכנה.
חץ 4 הוא טיל נגד טילים ישראלי הנמצא בתכנון על ידי מפעל מלמ כחלק ממערכת ההגנה נגד טילים "חץ".
לצד שיפור ההגנה מול טילים בליסטיים בין-יבשתיים המערכת מיועדת להתמודד גם עם טילים עם ראשי נפץ מתפצלים וטילים בעלי יכולת תמרון היפרסונית.
במסגרת הפיתוח החדש ישופרו גם יכולות הקשורות לטווח והדיוק של הטיל המיירט מהדור הקודם, חץ 3.
מידע על תכנון הקונספט של החץ 4 פורסם באוגוסט 2017, ולדברי בועז לוי, שכיהן באותה עת כסמנכ"ל התעשייה האווירית ומנהל חטיבת טילים וחלל, בשלב זה לא היה ברור האם התכנון יבשיל לדור הבא של טילי החץ.
דווח כי התכנון החל על אף כי אין מידע שלאיראן יש את היכולות והטכנולוגיה לפיתוח טיל מרובה ראשי נפץ, וישראל נערכת לאיום עתידי.
בפברואר 2021 פורסם כי התעשייה האווירית לישראל ומנהלת חומה במפא"ת החלו בפיתוח מערכת חץ 4 בשיתוף עם הסוכנות האמריקנית להגנה מפני טילים, והיא עתידה להחליף את מערכת חץ 2.
במאי 2025 פורסם שגרמניה מעוניינת לרכוש גם את מערכת ה"חץ 4".
ביולי 2025, מנכ"ל התעשייה האווירית בועז לוי אמר כי ניסויים מבצעיים בטיל צפויים בעוד כשנתיים וציין כי חץ 4 יתמודד עם איומים היפר-סוניים וראשי קרב בליסטיים מתמרנים.
המיירט החדש מתוכנן למענה מהיר, ויצויד בטכנולוגיות חיפוש מטרות מתקדמות, יכולות תמרון משופרות ורש"ק ייעודי לפגיעה מדויקת במטרות היפר-סוניות מהירות.
הטיל משלב דוקטרינה מבצעית חדשה של "Shoot Look Shoot", המאפשרת תיקון כיוון תנועה במהלך יירוט של איום היפר-סוני או בליסטי.
עוד ציין לוי כי החץ 4 נועד להחליף את חץ 2 ולשפר ולהוזיל באופן ניכר את יכולות היירוט.
לצד זאת, חשף כי התעשייה האווירית פועלת גם על פיתוח של טיל חץ 5, שאמור להחליף את חץ 3 ולהתמודד עם איומים בליסטיים מתקדמים עוד יותר.
חץ 5 צפוי גם הוא להגיע לשלב ניסויים מבצעיים בתוך כשנתיים.
חפרפרת חדף סינית (שם מדעי: Uropsilus soricipes) היא מין של יונק במשפחת החפרפרתיים, והיא אנדמית לפרובינציית סצ'ואן, סין.
בית הגידול הטבעי שלה הוא יערות ממוזגים, והיא נמצאת בדרגת סיכון ללא חשש (LC).החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים.
אורך ראשה של החפרפרת 6.6 עד 8 סנטימטרים.
אורך הזנב 5 עד 6.9 סנטימטרים.
אורך הרגליים האחוריות 14 עד 17 מילימטרים.
צבע הפרווה חום כמו שאר המינים בסוג.
בניגוד למינים אחרים מסוג זה, למין זה יש 34 שיניים בלבד ומתוכן שתי שיניים חותכות, ניב אחד, שלוש שיניים קדם־טוחנות ושלוש שיניים טוחנות.
חפרפרת חדף סקרנית (שם מדעי: Uropsilus investigator) היא מין של יונק במשפחת חפרפרתיים.
מין זה אנדמי ליערות אשוח ומרעה במחוז יונאן של סין, אם כי התפוצה שלו נרחבת לגבול מיאנמר.
החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים וחסרי חוליות.
אורך ראשה של החפרפרת 6.7 עד 8.3 סנטימטרים.
אורך הזנב 5.4 עד 7.5 סנטימטרים.
אורך הרגליים 13 עד 16 מילימטרים.
הגולגולת 20 עד 22 מילימטרים.
סך הכול ישנם 38 שיניים למין זה מתוכם ניב אחד, שתי שיניים חותכות, ארבע שיניים קדם טוחנות ושלוש שיניים טוחנות.
מצב השימור של מין זה אינו ידוע.
חפרפרת חדף גראסיל (שם מדעי: Uropsilus gracilis) היא מין של יונק במשפחת החפרפרתיים, והיא אנדמית לסין ומיאנמר.
אורך הראש של החפרפרת 6.9 עד 8.4 סנטימטרים.
אורך הזנב 6.7 עד 7.8 סנטימטרים.
אורך הרגליים האחריות 15 עד 18 מילימטרים.
אורך הגולגולת 22 עד 23 מילימטרים.
למין זה 38 שיניים מתוכם שתי שיניים חותכות, ניב אחד, ארבע שיניים קדם טוחנות ושלוש שיניים טוחנות.
שלא כמו מיני הסוג האחרים מין זה חי גם בבתי גידול דמויי טונדרה עד לגובה של 4,000 מטרים.
מצבו של מין זה לא ידוע.
חפרפרת חדף של אנדרסון (שם מדעי: Uropsilus andersoni) היא מין של יונק במשפחת החפרפרתיים, והיא אנדמית לסין.
מין זה נמצא בדרגת סיכון ללא חשש (LC).
אורך הראש 6.5 עד 8.3 סנטימטרים.
אורך הזנב 5.9 עד 7.2 סנטימטרים.
אורך הרגליים 14 עד 17.5 מילימטרים.
אורך הגולגולת 21 עד 22 מילימטרים.
צבעו חום והוא כהה יותר ממינים אחרים בסוג.
מין זה בעל 38 שיניים מתוכם ניב אחד, שתי שיניים חותכות, ארבע שיניים קדם טוחנות ושלוש שיניים טוחנות.
חפרפרת קווקזית (שם מדעי: Talpa caucasica) היא יונק במשפחת חפרפרתיים והיא אנדמית לקווקז והרי טליש של ארמניה, גאורגיה, רוסיה, טורקיה ואיראן.
החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים,פרוקי-רגליים אחרים ותולעים.
חפרפרת לבנטית (שם מדעי: Talpa levantis) נקראת גם חפרפרת הים השחור, היא מין חפרפרת במשפחת החפרפרתיים, החפרפרת הלבנטית מצויה בארמניה, אזרבייג'ן, בולגריה, גאורגיה, רוסיה, איראן וטורקיה.
החפרפרת ניזונה מחסרי חוליות כמו חרקים.
תת-המינים של החפרפרת לבנטית הם:
חפרפרת יפנית קטנה (שם מדעי: Mogera imaizumii) היא מין של חפרפרת מהסוג Mogera במשפחת החפרפרתיים, שאנדמית ליפן.
החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים ותולעים וכמו שאר החפרפרות היא מתפחרת באדמה וחיה לבדה.
הטורפים שלה כוללים ינשופיים,שועלים,גיריות וסמורים ובנוסף הם חשופות לתולעים טפיליות.
חפרפרת ספרדית (שם מדעי: Talpa occidentalis) היא מין במשפחת החפרפרתיים ומצויה בפורטוגל וספרד.
החפרפרת ניזונה מתולעים, חרקים כמו פרפרים, חיפושיות, צרצריים וזחליהם, מרבי-רגל, נדלים ורכיכות.
עונת הרבייה היא בין ספטמבר למאי.
חפרפרת חדף (שם מדעי: Uropsilus) הוא סוג של יונק קטן ממשפחת החפרפרתיים האנדמיים ליערות של סין, מיאנמר ווייאטנאם.
סוג זה הוא היחידי מתת-המשפחה Uropsilinae.
חפרפרות אלה מזכירות מעט חדפים, ומכאן קיבלו את שמם.
הן בעלות חוטם ארוך וצר ועיניים קטנות מאוד.
לעומת רוב החפרפרות הן לא מתמחות בחפירה וחיים במנהרות.
הן גם בעלות זנב ארוך שנעדר אצל שאר החפרפרות.
אורכם הממוצע הוא בין 6 ל-9 ס"מ.
חפרפרת חדף של אנדרסון (Uropsilus andersoni)
חפרפרת כיס דרומית (שם מדעי: Notoryctes typhlops) היא מין של חיית כיס מהסוג חפרפרת כיס המצויה במרכזה ודרומה של אוסטרליה, באזור המדבר.
זהו המין היחיד ששרד בסדרה חפרפרות כיס, לצד המין חפרפרת כיס צפונית (Notoryctes caurinus), מצפון-מזרח אוסטרליה.
חפרפרת זו קטנה מאוד, באורך 121 עד 159 מילימטרים ועם זנב קצר באורך 21 עד 26 מילימטרים.
צבעה זהוב, מוסווה על רקע החול המדברי.
היא מזכירה במראה שלה חפרפרת או חפרפז גראנט, אך אינה קרובה להם אלא דומה כתוצאה מאבולוציה מתכנסת.
חפרפרת הכיס ניזונה מחרקים, ובעיקר מזחלי חיפושיות ופרפרים, אך היא יכולה לטרוף גם יצורים גדולים יותר, לרבות נדלים ואף לטאות מדבר קטנות.
לנקבות החפרפרת כיסים לנשיאת צאצאים, המצויים בצידו האחורי של הגוף כך שהם לא מתמלאים בחול, ובהם שתי פטמות מה שמאפשר נשיאת שני צאצאים בלבד בו זמנית.
הרגליים קצרות כשברגל הקדמית שני טפרים גדולים ושטוחים המצויים באצבע השלישית והרביעית, ואלו משמשים לחפירה קדימה.
ברגל האחורית שלושה טופרים קטנים המשמשים לדחיפת אדמה לאחור במהלך החפירה.
חפרפרת כיס צפונית (שם מדעי: Notoryctes caurinus) היא מין של חיית כיס מהסוג חפרפרת כיס המצויה בצפון-מזרח אוסטרליה.
זהו המין היחיד ששרד בסדרה חפרפרות כיס, לצד המין חפרפרת כיס דרומית (Notoryctes typhlops), הגדולה ממנה במעט.
הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס תיאר את המין לראשונה ב-1920.
חפרפרת זו בעלת דמיון רחוק לחפרפרת או לחפרפז גראנט, אך אינה קרובה אליהם, אלא קשורה לחיות כיס כמו הקנגורו והפוסומים.
אורכה מגיע ל-30 סנטימטרים ואורך הזנב שני סנטימטרים בלבד.
המשקל הממוצע הוא 30 עד 40 גרם.
היא בעלת פרווה זהובה ומשולבים בה פסים צהובים, חוטם וטפרים גדולים ורודים, עירומים משיער ובעלת עיניים גמדיות מאוד.
החפרפרת שוהה בחולות של מדבר החול הגדול, מדבר החול הקטן ומדבר גיבסון בחלקו הצפוני ולעיתים תיראה גם סביב שיחי טריאודיה או חורשות אקליפטוסים נמוכים.
היא משתמשת בראשה ובטפריה החזקים כדי להניע את החול ולחפש סימנים של חרקים קטנים כמו נמלים וטרמיטים.
עם זאת היא תאכל גם יצורים גדולים יותר כמו נדלים, עכבישים ואף לטאות מדבר קטנות.
את הטרף היא אוכלת לרוב מתחת האדמה.
לעיתים היא משמשת טרף לנחשים, גואנות, עופות דורסים שונים וגם לדינגו, שועל אדום וחתולים.
חץ הדורות הוא פרויקט מורשת של חטיבת קשרי החוץ (קש"ח) של צה"ל, שמטרתו לשקף את תרומת קשרי החוץ הצבאיים לקידום אינטרסים לאומיים ויעדי צה"ל.
הוא כולל הנצחת אירועי קשרי חוץ היסטוריים, המדגימים שותפות אזורית-בינלאומית, מתקופת טרום המדינה ועד ימינו.
במסגרת הפרויקט הוצבו "חיצים" (נקודות ציון על גבי אבנים) ברחבי הארץ, להטמעת תרומת קשרי החוץ הצבאיים, חיבורם לאדמת הארץ והנגשתם לציבור.
הפרויקט החל בשנת 2019 בהובלת ראש חטיבת הקש"ח, תא"ל ארז דוד מייזל, ובמהלכו נערכו טקסים בהשתתפות אורחים בכירים מהארץ ומחו"ל לרגל הנחת החיצים.
במקביל לחשיפת החיצים, בוצעו באופן פנים-חטיבתי מאמצי מחקר, תיעוד והנצחה של היסטוריית החטיבה – בין היתר, באמצעות קביעת מסלול מורשת במחנה אביב (בסיס האם של היחידה), ציון דמויות היסטוריות מרכזיות בעשיית הקש"ח, ופרסום ספר מורשת חטיבתי.
ברכיביו השונים של הפרויקט, דגש מיוחד מושם על הזיקה בין האירועים ההיסטוריים למיקומם הגאוגרפי, לאדמה – יהא זה הגשר, הבסיס, הוילה או הנמל.
מנגד, מודגש מקומו של האדם – הדמויות ההיסטוריות המפיחות בסיפור חיים.
חיבור זה, בין האדם לאדמה, מהווה מוטיב מרכזי בפרויקט "חץ הדורות".
אחת ממטרות הפרויקט היא להגדיל ולבסס את המרחב המשותף עם השותפים והעמיתים של קש"ח צה"ל – הן מבית והן עם גופים בינלאומיים-אזוריים.
זאת על מנת לשפר ולהדק את שיתופי הפעולה, הפנימיים והחיצוניים – העבר כפלטפורמה ו"קרש קפיצה" לעתיד.
מבית, מדגיש הפרויקט את השותפות עם "קהילת החוץ" של מדינת ישראל – קהילת גופי החוץ, הצבאיים והממשלתיים, הפועלים בשיתוף וסנכרון מלא לקידום יעדיהם (MIDDLE – Military, Information/Intelligence, Defense, Diplomacy, Legal, Energy).
זאת מתוך ידיעה שרק אחדות פנימית תאפשר עמידה במשימה.
כלפי חוץ, מדגיש הפרויקט את העבר המשותף עם מדינות וגורמים שונים – עם שותפים ואף עם יריבים, אזוריים ובינלאומיים.
"חץ הדורות" מהווה מימוש של הסיסמה החטיבתית – !Aim2Engage – שאיפה מתמדת ליוזמה, יצירת מגע (engage) אנושי (ובמרומז גם צבאי, על בסיס rules of engagement), הדגשת החיוניות של השותפות (יותר מ-2), והמכוונות לאור מטרה ומתוך הקשר.
כל אלה כ"אני מאמין" וכבסיס לעשיית קש"ח צה"ל – מאפשר מבצעי ואמצעי לאומי מסייע בהגדלת הגמישות והעומק האסטרטגי.
דואר ישראל הוציא גיליון מזכרת לכבודו של הפרויקט.
אבני "חץ הדורות" מנציחות אירועים נקודתיים בהם פעל צה"ל עם צבאות או כוחות זרים.
מספרמיקוםשנהגורמיםפירוטקישורים1בסיס רמת דוד1941 בריטניהאימון צנחני היישוב על ידי הבריטים – שהוצנחו באירופה הכבושה בידי גרמניה הנאצית, לסיוע במאמץ המלחמתי בעת מלחמת העולם השנייהגוגל; עמוד-ענן2מעבר קוניטרה1974 או"ם
סוריההסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריהגוגל; עמוד-ענן3מעבר ראש הנקרה1949 או"ם
לבנוןועדת שביתת הנשק עם לבנוןגוגל; עמוד-ענן4בית המכס העליון1949 או"ם
סוריהועדת שביתת הנשק עם סוריהגוגל; עמוד-ענן5קיבוץ רמת יוחנן1948 דרוזיםברית אחים עם העדה הדרוזית, לאחר קרב רמת יוחנן במלחמת העצמאותגוגל; עמוד-ענן6מחנה נפח (אוגדת הבשן)2018 או"ם
צ'כוסלובקיהבמקום שכן מחנה אחוזה – מחנה בריטי המסמל את שיתוף הפעולה הצבאי בין הבריטים למחתרות העבריות בימי מלחמת העולם השנייה.