tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה יצא פסקול רשמי תחת הכותרת "Une Semaine Et Jour Soundtrack" שאותו ערכה, ובו נכללו שירים שלה ושני שירים של הדואו "קרוסלה".
פסקול הסרט זכה לשבחים רבים במגזינים כמו הוליווד ריפורטר.
והוכתר על ידי נענע 10 כפסקול הטוב ביותר של השנה.
בשנים אלה קיימה שישה סיבובי הופעות באירופה וסיבוב אחד בארצות הברית, אשר כללו הופעות בפסטיבלים כמו Barreiro festival, Milhoes festival SXSW Treefort festival ועוד.
כמו כן הופיעה בפסטיבל אינדינגב.
ב-2016, בתום סיבוב ההופעות האמריקאי, בשנת 2018 הקימה הרכב הופעות עם הבאסיסט אור דרומי והמתופף דוד גורנשטיין.
ההרכב קיים שני סיבובי הופעות באירופה וכן הופיע בארץ במועדונים כמו "הבארבי" ובפסטיבל "אינדינגב".
ההרכב היה אמור לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית, אך הוא נדחה בגלל מגפת הקורונה.
ב-2020 חתמה על חוזה הקלטות עם הלייבל האמריקאי "Kill Rock Stars" , שהוציא אלבומים של אמנים כמו אליוט סמית', גוסיפ ואחרים.
במקביל חתמה על חוזה להוצאת אלבומים עם הלייבל האירופי "Exag Records" ויצרה שיתוף פעולה עסקי בין שני הלייבלים, כאשר האירופי אחראי על ההפצה באירופה והאמריקאי על שאר העולם מלבד ישראל, שבה מפיצה נענע דיסק את האלבום.
בשנת 2021 יצא אלבום הבכורה המלא שלה, "All bets are off", בשלושת הלייבלים.
האלבום הוקלט ב-2016 באולפני Daptone בברוקלין.
את המיקס לאלבום עשה דניאל שלט, והמאסטרינג נעשה על ידי גרג קלבי שעשה מאסטרינג למוזיקאים ידועי שם כבוב דילן, ג'ון לנון ודייוויד בואי.
במהלך תקופת הקורונה קיימה מספר הופעות אונליין עבור NPR, WXPN, Le Chabada.
לאחר שהתבקשה על ידי מגזינים שונים לבצע גרסאות אקוסטיות לשירים מתוך האלבום, הקימה אפק טריו קאמרי שכולל אבוב, עליו מנגנת שני טיברג שחר, וצ'לו.
הטריו הקליט קטעי וידאו עבור כלי תקשורת ומגזינים אירופאיים ואמריקאים ובהם NPR,Raje Radio, Indiecity.
השבועון L'Novelle Observatore פרסם באתר האינטרנט שלו ביצוע קאמרי של אפק לשיר "Russian Winter" מתוך האלבום.
ב-2021 השתתפה בפרויקט "הוצאו מהקשרם – שרים רוטבליט", פרויקט ביצועים מקיף לשירי המשורר יענקל'ה רוטבליט בניהולו המוזיקלי של קוואמי, בהוצאת נענע דיסק.
אפק ביצעה את השיר "ואז כמי נחל" אותו הלחינה מחדש במיוחד עבור הפרויקט.
המגזין היוקרתי 'World Cafe' ייחד במדור התרבות שלו, כחלק מ-NPR ביצועים קאמריים מצולמים של שירים מתוך האלבום שזכו לשבחים רבים.
הקטעים צולמו בסטודיו של אפק ביפו.
באוגוסט 2021 אפק הכריזה על סיבוב הופעות אירופי המיועד להתקיים בסתיו השנה אשר יכלול הופעות בבלגיה (המועדון היוקרתי Le Botanique)
באותו חודש הופיעה לצד פורטיסחרוף ואחרים בפסטיבל סנטרל פארק מגידו.
ב-2 בספטמבר, פרסם פסטיבל אינדיסיטי, ביצוע קאמרי של השיר "Show me your pretty side" בהשתתפות אבובנית וצ'לנית.
העיבודים המוזיקליים לצ'לו, אבוב והגיטרה נעשו כולם על אפק.
בשנת 2021 יצא אלבום הבכורה המלא של תמר שאת שיריו הפיקה, כתבה והלחינה.
סולן להקת Black Flag לשעבר, הנרי רולינס, הגדיר את All Bets are off ב-2021 בתור "האלבום הכי טוב ששמעתי השנה".
שירה של תמר "Show me your pretty side" נבחר לשיר הטוב ביותר (Today's Top Tune) ב-28 בינואר 2021 בתחנת הרדיו KCRW .
בתחילת 2025 פורסם כי השיר נבחר להופיע בדרמה רומנטית חדשה של הבמאי ניק קסאווטס.
ביולי 2021 התראיינה אפק למגזין הגיטרות היוקרתי "Guitar World" במסגרתו הסבירה את הסוגה המאפיינת את האלבום המכונה על ידה Jazz'n'Roll.
סוג זה מבוסס על שילוב של אלתור, סאונדים ספונטניים, מקצבים זוייתיים של גיטרה וביטים נמרצים.
תמר אדרי (לבית גז'בין) (4 בינואר 1948 – 14 ביוני 2014) הייתה מנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית לכנסת.
תמר (תמי) אדרי נולדה בתל אביב להלנה ורפאל גז'בין, מנהלו הראשון של בית החולים רמב"ם בחיפה ומנכ"ל משרד הבריאות בשנים 1967 – 1971. תמר למדה בבית הספר "חוגים" בחיפה והיא בוגרת הגימנסיה העברית בירושלים.
היא סיימה (1975) תואר ראשון בהיסטוריה כללית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשירותה הסדיר בצה"ל, 1966 – 1968, שירתה כמקפלת מצנחים.
את עבודתה בוועדת הבחירות המרכזית לכנסת החלה באוקטובר 1969 כמזכירה ביחידה לתפקידים מיוחדים שעסקה במיקום קלפיות, בהצבעה בכלי שיט, ובהסיעי בוחרים לקלפיות.
לאחר מכן התמנתה למזכירת הוועדה לצידו של רכז הוועדה דאז מנחם טרלו.
ב – 1988 עם פטירתו של מנחם טרלו, נבחרה למחליפתו וכעבור שנה מונתה על ידי יו"ר הוועדה, שופט בית המשפט העליון, אליעזר גולדברג, למנכ"ל הוועדה.
בתפקיד זה שימשה עד לפרישתה בתחילת 2010.
תמר ניהלה והייתה מעורבת, כמנכ"לית הוועדה, בשתים עשרה מערכות בחירות.
היא הכירה את חוקי הבחירות, התקנות ונוהלי העבודה.
עם פרישתה ב–2010, מונתה במקומה כמנכ"לית הוועדה, מזכירתה אורלי עדס.
תמר אדרי הייתה נשואה לדוד אדרי והתגוררה במושב מבוא ביתר שבהרי יהודה.
היא קבורה בבית העלמין במושב.
"תמר אייזנמן" הוא המיני-אלבום הראשון של זמרת הרוק הישראלית תמר אייזנמן.
הוא פורסם בשנת 2003 בהוצאה עצמית, בפומרט תקליטור בלבד.
במרוצת השנים הועלה גם לפלטפורמות הסטרימינג השונות, דוגמת ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
על-אף ששמו כתוב בעברית כל רצועותיו מושרות בשפה האנגלית.
הרצועה היחידה לה הופק וידאו קליפ היא "Rings".
תמר בלומנפלד (נולדה בערך ב-1984 בחיפה) היא קומיקסאית, מאיירת וסופרת ישראלית.
תמר בלומנפלד נולדה וגדלה בשכונת אחוזה שבחיפה, בת לאב פרופסור לרפואת נשים ולאם אדריכלית בניין ומתכננת ערים; למדה בבית הספר הריאלי, ושירתה בצה"ל כקצינה בפיקוד העורף.
בין 2004–2008 למדה לתואר ראשון במחלקה לתקשורת חזותית של בצלאל.
ב-2011 למדה אמנות בתוכנית הפתוחה במדרשה לאמנות.
ב-2014 פרסמה באתר מאקו מדור קומיקס בשם "קשקושי האח" על התוכנית "האח הגדול".
בין 2014–2016 פרסמה את מדור הקומיקס "באיור חוקר" באתר מאקו, וקומיקס נוספים ב"ידיעות אחרונות" ובמגזין "Go Style".
בשנים 2014–2018 פרסמה באתר "הארץ" קומיקס חברתי סאטירי שבועי בשם "קשקושי רחוב".
בין 2016–2018 פרסמה במוסף "גלריה שישי" ב"הארץ" מדור סאטירי מאויר בשם "לשון הרע".
ב-2019 היא פרסמה בעיתון "הארץ" את הקריקטורה של יום ראשון.
מדצמבר 2021 מפרסמת באתר "הארץ" קומיקס חברתי סאטירי שבועי בשם "טיפול בכעסים".
בעלה הראשון היה גינקולוג; לאחר גירושיה הייתה בזוגיות עם גיל לואיס, מפיק ומוזיקאי, וגרה אתו בלונדון..
נמצאת בזוגיות עם הסופר מתן חרמוני ויש להם בן.
אין א ריליישנשיפ, רומן גרפי, הוצאת כתר, 2017.
קנאה טובה, רומן גרפי, הוצאת כתר, 2021.
סבא וסבתא נפרדים מאת עדית אריאל, תשס"ח
תמר אלעד-אפלבום (נולדה ב-1975) היא רבה ישראלית, מייסדת וראשת בית מדרש שותפה בבית המדרש לרבנות ישראלית של מכון הרטמן והמדרשה באורנים, והמייסדת של קהילת ציון בירושלים (קהילה ארצישראלית).
נולדה בירושלים למשפחה ציונית דתית, וגדלה בשכונת רמות אשכול.
סבא מצד אביה, יעיש בוסקילה, עלה ארצה מקזבלנקה והיה בעל פנצ'ריה ביפו אשר ייסד בית כנסת מרוקאי בבת ים, שלדבריה השפיע על תפיסתה את תפקיד בית הכנסת כמקום המקבל את כולם.
סבה מצד אימה, אלפונס צרף, היה החזן האחרון של יהדות דלמה בצפון מזרח צרפת, וניצל בתקופת השואה על ידי כומר ישועי, דבר שלדבריה תרם לתפיסתה שלאמונה יש תפקיד משמעותי בתיקון העולם.
כבר מגיל צעיר נמשכה ללימודי התלמוד אותו החלה במהלך לימודיה בתיכון פלך בירושלים שהיה פורץ דרך בלימודי תלמוד לנערות.
בצעירותה הייתה חברה ומדריכה בתנועת בני עקיבא.
בשירותה הצבאי שירתה כמורה חיילת בבית הספר שדה כפר עציון.
לאחר הצבא למדה מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ותואר שני במדעי היהדות במסלול תלמוד והלכה במכון שכטר למדעי היהדות בו הוסמכה גם לרבנות מסורתית על ידי הרב מיכאל גרץ, אותו החליפה לאחר מכן בהנהגת הקהילה הקונסרבטיבית מגן אברהם ביישוב עומר בשנים 2005-2007. בתקופה זו יזמה מפעלי חסד בשותפות בין-דתית בנגב.
בשנים 2007-2009 הקימה את תוכנית מקהילים להכשרת מובילי קהילות בתנועה המסורתית בישראל, לימדה בבית המדרש קולות ושימשה רבה מלווה לקהילת הגימנסיה הרצליה בתל אביב.
כמו כן, ייסדה וניהלה את תחום הנישואין בתנועה המסורתית.
בתקופה זו כיהנה גם בהתנדבות כסגנית נשיא כנסת הרבנים המסורתית ויו"ר הלשכה לשירותי דת בתנועה.
ב-2009-2010 כיהנה כרבה זמנית בקהילת טמפל ישראל בווייט פליינס, ניו יורק לצד הרב אהרון גורדון טאקר.
בשנים 2010-2012 ייסדה את תוכנית משל"י (מובילים שינוי להתחדשות יהודית) במכון שכטר וכיהנה כסגנית הדיקן בבית המדרש לרבנים על שם שכטר.
בשנת 2012 הייתה מייסדת שותפה של רשת הרבנות הישראלית ומרכז הטקסים מיסודם של מכון שלום הרטמן והמכללה באורנים.
בשנים 2015-2016 עברה גם הסמכה לרבנות ארצישראלית בשנים 2015-2016 בבית המדרש לרבנות ישראלית מבית מכון שלום הרטמן והמכללה באורנים.
קהילת ציון אותה הקימה בשנת 2012 בעמק רפאים בירושלים, ובה היא מכהנת כרבה, היא קהילה שוויונית ומעורבת הכוללת אנשים המגדירים עצמם כאורתודוקסים, לא אורתודוקסים ואף חילוניים המשלבת אף בין הנוסח האשכנזי והספרדי.
כמנהיגת קהילה וכרבה, פועלת אלעד-אפלבום לקדם חיבורים בין ציבורים מגוונים בחברה הישראלית, לטפח את רעיון הקהילה בכלל, ובירושלים בפרט, ולקדם רעיונות של כבוד האדם, תיקון עולם, ערבות הדדית ואקטיביזם רוחני ברוח המסורת היהודית.
בין היתר היא מעורבת במפגשים בין יהודים מזרמים שונים (אורתודוקסים, קונסרבטיבים ורפורמים) ובמפגשים בין דתיים עם מוסלמים ונוצרים - בין היתר סביב יום ירושלים וסביב המרחב הירושלמי כעיר משותפת למאמינים מדתות שונות.
כמו כן, עמיתה בבית המדרש כותבים אלול.
בשנת 2010 נכתב עליה במגזין היהודי Forward כי היא אחת מחמש המנהיגות הדתיות המשפיעות ביותר בישראל על רקע פועלה לקידום כבוד האדם פלורליזם, חירות ואחריות יהודית.
בשנת 2014 ערכה לצד אליעז כהן ויורם ניסינוביץ' את הספר 'ציפור האש - אנתולוגיה חדשה לשירת ירושלים' (הוצאת משיב הרוח).
בשנת 2018 כתבה את 'לב שלם: פירוש למסכת אבות' לצד הרב אהרון גורדון טאקר (בעריכת מרטין כהן, הוצאת The Rabbinical Assembly)
נשואה ליוסי ואם להלל זיו ובארי.
תמר הוכשטטר (נולדה באפריל 1985) היא יוצרת לילדים.
סופרת ילדים, מאיירת, עורכת ויוצרת פודקאסטים ישראלית.
הוכשטטר נולדה וגדלה במצפה הילה שבגליל המערבי.
מגיל צעיר עסקה בכתיבה ואיור, שירה ומשחק.
בשנת 1998, בהיותה בת 13, העלתה הצגת יחיד בפסטיבל עכו, ההצגה הייתה אופרטה קצרה אותה כתבה וביצעה עם בובה.
הייתה הסולנית בלהקת הרוק המתקדם "ברוואז'".
בשנת 2003 התגייסה לגלי צה"ל, ושירתה ככתבת במחלקת החדשות.
בין היתר ערכה והגישה את תוכנית הרדיו השבועית לילדים "תיבה מזמרת" בגלי צה"ל, יחד עם סתיו פלטי נגב.
זכתה בפרס מפקד גל"צ לתוכנית הדוקומנטרית הטובה ביותר.
אחרי שחרורה מצה"ל נכנסה לעולם ספרות הילדים כמאיירת, מבקרת ובהמשך גם סופרת ועורכת.
למדה במחלקה לתקשורת חזותית בירושלים.
באותן שנים הייתה הסולנית בלהקת הג'אז הצועני "ג'ופסיס".
בשנת 2010 הייתה ממייסדי כתב העת המקוון 'הפנקס' (יחד עם יותם שווימר).
את פרסומי כתב העת השבועיים ליוו כנסים שנתיים עבור קהילת ספרות הילדים בישראל.
בשנת 2014 הובילה עבור המדיטק בחולון מחקר בנושא "ספריית העתיד".
בהמשך גם פיתחה והעבירה קורסים בנושא "ספרני קהילה" שביקשו להפוך את הספרייה הישובית והשכונתית למרכז תרבות מקומי.
בשנת 2018 נכנסה לתפקיד עורכת ספרות הנוער בהוצאת כנרת זמורה דביר, ובשנת 2020 עברה להיות עורכת ראשית של ספרי הילדים והנוער בהוצאת עם עובד, תפקיד אותו מילאה עד שנת 2025. במקביל הוכשטטר כותבת ומאיירת ספרי ילדים.
עד חודש יוני 2025 ראו אור שמונה ספרים מפרי עטה, בהוצאות "עם עובד", "כנרת", "טל-מאי" ו"מטר".
בשנת 2023 יצרה (יחד עם סתיו פלטי נגב) את הסכת הילדים של "הארץ", הסכתוס, בו היא מדובבת את הדמות 'נאדה'.
עד כה יצאו שתי עונות להסכת.
מלבד הסכתוס הוכשטטר יצרה סיפורים מוזיקליים לילדים עם המוזיקאים "פוציםפוצים" ואודי רז.
בוגרת המחלקה לתקשורת חזותית ב"בצלאל" ובעלת תואר שני (בהצטיינות) ב"מחקר תרבות הילד והנוער" מאוניברסיטת תל אביב.
דונו והדברים הבלתי רגילים שקרו לו, כנרת, 2018
לא תמצאו אותי, טל־מאי וידיעות ספרים, 2018
דונו מגלה מה דביק ומה מצחיק, כנרת, 2019
דונו וחיבת: ליל הצפרדעים, כנרת, 2022
והחתולה, עם עובד וספריית פיג'מה, 2024
אבינעם וזיגי בירח הקרח, עם עובד, 2025
פרס רמת גן לספרות על הספר 'כרובינה'מנימוקי הפרס: "על דרך ביטוי הרגשות, עולמה הפנימים של הילדה בקסם של ילדות מצאנו אותה ראויה לפרס רמת-גן לספרות"
פרס שרת התרבות על שם דבורה עומר על הספר 'דונו והדברים הבלתי רגילים שקרו לו'מנימוקי הפרס: "כשרונה של המחברת למזג בין הקלאסי לעכשווי ניכר בעיקר בלשון העשירה ועם זאת הטבעית והמחויכת של הספר.
נמעניו של הספר זוכים לקריאה שטעם של ספרות אמת בליבה, ואנחנו הקוראים הבוגרים, זוכים לפגוש שוב את ילדותינו"
פרס דליה סיגן למצוינות ברדיו על הגרסה המוזיקלית של 'אבינעם וזיגי בירח הקרח'.מנימוקי הפרס: "מדובר בהסכת סיפורי לילדים, צבעוני וערוך בקפידה, שלוקח מאזינים רכים לעולמות קסומים מתוך חוויה איכותית ועמוקה.
זהו הסכת פשוט אך מושקע, מוקפד ואינטליגנטי, שסוחף לעולמות הדמיון ומאפשר חוויה שוות ערך לקריאה איכותית דרך מדיום האודיו"
הוכשטטר נשואה ואם לשניים, מתגוררת ברמת גן.
תמר מצוי (שם מדעי: Phoenix dactylifera; באנגלית: date palm) הוא מין של צומח מסוג תמר שבמשפחת הדקליים.
כגידול חקלאי הוא מאפיין אזורי אקלים חמים (כגון צפון אפריקה והמזרח התיכון) ויבשים ואף מדבריים.
כל חלקיו משמשים את האדם.
התמר הוא עץ חד פסיגי, חד מיני, שעובי גזעו אחיד.
לרוב אין לו ענפים צידיים ולכן אין אפשרות לבצע עליו הרכבה.
האדם עושה שימוש בכל חלקיו של עץ התמר: הענפים משמשים כסכך למבני מגורים ולסוכות.
סנסיני התמר (שעליהם תלויים הפירות) משמשים לטאטוא ולקליעה (גם העלים), הגזע משמש לבנייה, לקירוי כשוקת ועוד.
הזן "דרי" ידוע בלולבים המהודרים שלו, המשמשים למצוות ארבעת המינים בחג הסוכות.
לדקל התמר יש ארס הנפלט עם דקירה מקוציו.
ארס זה אינו מזיק במינון נמוך, אך מי שנדקר עלול לחוש כאב חד וכבדות באזור הדקירה לזמן מה.
התמר הוא עץ חד-מיני ודו-ביתי, ולכן האבקת הפרחים נעשית באמצעות הרוח, או ידנית באמצעות העברת אבקנים מהעץ הזכרי לנקבי.
זריעת זרע תמר מזן מסוים (למשל מג'הול) וממין מסוים לא תבטיח צמיחת עץ ממין וסוג העץ ממנו נלקח הזרע.
העץ שינבט יהיה לרוב עץ בר.
לכן הצמחת עץ נעשית באמצעות עקירת חוטר עץ קיים, שאת תכונותיו רוצים, וגידולו.
לאחר מספר שנים, יחל העץ הנקבי להניב את פריו באשכולות כבדים שמשקלם עשוי להגיע ל-20 ק"ג שיש לחזק ולתמוך.
התמרים גדלים בעמקים, וכבר במשנה נחשבים תמרים שגדלו בהרים לפירות באיכות ירודה שאין להביא מהם ביכורים: "אין מביאין ביכורים חוץ משבעת המינים.
לא מתמרים שבהרים, ולא מפירות שבעמקים, ולא מזיתי שמן שאינם מן המובחר."
חדקונית הדקל האדומה (שם מדעי: Rhynchophorus ferrugineus) היא מין של חדקונית הידוע גם בכינויו "חדקונית דקל אסיה" או "חדקונית דקל סאגו".
חיפושיות בוגרות הן גדולות יחסית, אורכן נע בין שניים לחמישה סנטימטרים, והן בדרך כלל בצבע אדום חלוד אבל קיימות גרסאות צבע רבות ולעיתים קרובות הן מזוהות בטעות כמינים שונים (לדוגמה, Rhynchophorus vulneratus).
זחלי חדקונית יכולים לחפור חורים עד אורך של מטר בגזעי עצי דקל ובכך להחלישם כך שבסופו של דבר הורגות החיפושיות את הגזע המארח.
כתוצאה מכך, חדקונית נחשבת מזיק עיקרי במטעי דקליים, כמו קוקוס ותמרים.
פרי התמר הוא פרי מאורך הנאכל לח או יבש, טעמו מתוק מאוד.
הסירופ המופק ממנו נקרא סילאן, והוא משמש בעיקר לתיבול מנות אחרונות ועוגות.
טיפוס הפרי הוא ענבה, שבתוכה זרע אחד.
הפירות משמשים לאכילה ולהכנת יין תמרים ודבש תמרים.
בארצות ערב נהוג לקלות ולטחון את זרע פרי התמר ולהכין ממנו משקה חלוט דמוי קפה.
ישנם זנים רבים ושונים של תמרים ובהם: אמרי, חדראוי, מג'הול, חלאוי, חיאני, זאידי, דרי, ברהי ודקל נור.
בספרות היוונית-רומית של העת העתיקה יש כמה אזכורים לתמרים של ארץ ישראל.
הפילוסוף היווני תאופרסטוס (המאה ה-4 לפנה"ס) כתב בחיבורו "מחקרים על הצמחים" על התמרים הגדלים בבקעת הירדן: "בחילת-סוריה, היכן שנמצאים רוב הדקליים, רק בשלושה מחוזות, כך אומרים, היכן שהאדמה מליחה, גדלים תמרים שניתן לשמר...
אולם יש אומרים כי תושבי סוריה אינם משתמשים בעיבוד, מלבד גיזום עצים והשקיה, וגם שעץ התמר זקוק למים נובעים ולא למים מהשמיים; ושמים כאלה נמצאים בשפע בעמק שבו חורשות הדקלים.
והם מוסיפים שעמק זה נמשך דרך ארץ ערב עד לים האדום...
ושזה בחלק הנמוך ביותר שלו שעצי התמר גדלים...
גם ההיסטוריונים דיודורוס סיקולוס, פומפיוס טרוגוס וטקיטוס סיפרו על עצי התמר המגודלים בסביבת ים המלח ועמק יריחו.
המלומד הרומאי וארו כתב: "עצי התמר של סוריה נושאים פירות ביהודה, אבל אינם יכולים להוציא פרי באיטליה".
המלומד היווני סטראבון סיפר על "המנהג הממולח של היהודים, שהמציאו במקרה של עץ הדקל" – הם לא נותנים להם לגדול במקומות רבים, ובגלל נדירותם הם קובעים להם מחיר גבוה וכך מגדילים את ההכנסות.
המשוררים הרומיים ורגיליוס ומארטיאליס כינו את דקליה המפורסמים של ארץ יהודה "דקלי אדום".
גם המשורר הרומי סטאטיוס הזכיר בסילוויי שלו את "הפירות המפורסמים" של "המדרונות הפוריים של אדום" ואת מטעי הדקלים שלה, המשורר הרומי סיליוס איטליקוס התייחס ביצירתו ה"פוניקה" אל ניצחון אספסיאנוס על "מטעי הדקלים של אדום", ומאוחר יותר ציין גם סולינוס את אדום "העשירה בדקלים".
המשורר הרומי הורטיוס הזכיר את "חורשות הדקלים השופעות של הורדוס".
הסופר הרומאי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה) טען כי עוד יותר מהבלסם, ארץ יהודה מפורסמת בשל עצי התמר שלה.
הוא ציין שהתמרים המפורסמים ביותר מזן הקריוטי (caryotae) נמצאים בשפע ביהודה, במיוחד ביריחו, אולם גם אלה הגדלים בעמקים של ארכלאיס, פצאליס וליוויאס נחשבים משובחים.
הוא ציין לשבח גם את מתיקותו של "תמר ניקולאוס", ש"איכות טעמו היא 'אחותו' של הקריוטי ועקב כך נקרא ביוונית 'התמר האחות'" (adelphides).
גם החיבור הלטיני "תיאור כל העולם ועמיו" (אמצע המאה ה-4) מזכיר את תמר "ניקולאוס" הגדל ביריחו.
מבין התמרים היבשים יותר, פליניוס ציין את תמר-האצבע (dactyli): "תמר צר וארוך מאוד, לעיתים בעל צורה מעוקלת.
תמרי ה-Dactyli הם ודאי ה"דקל טב" הנזכר במשנה.
השם התפשט אחר כך על כל התמרים, וה"דקל" הפך שם נרדף לעץ-התמר בכלל.
הגאוגרף היווני פאוסניאס (המאה ה-2 לספירה) הזכיר את "התמרים של פלשתינה" כ"אכילים לגמרי".
הנואם היווני אייליוס אריסטידס הזכיר את "התמרים המפורסמים" הגדלים ב"פלשתינה-סוריה" ובמספר נאומים ציין שהשתמש בעסיס שלהם למטרות רפואיות.
הרופא היווני גלנוס הזכיר זן של תמרים "רכים לחים ומתוקים" בשם "קריוטוי" (Caryotoi), שהם "יפים מאוד וגדלים ביריחו".
כל הזנים שנמנו לעיל ודאי גדלו גם ב"עיר התמרים" צוער.
גידולי התמרים בצוער במאה הרביעית לספירה מוכח גם מן האונומסטיקון של אוסביוס (340-260) לספירה, בישוף העיר קיסריה: "בצוער גדלים הצרי (אפרסמון) והתמר, הם מעידים על פוריותה הקדומה".
היום אין בצוער זכר לא לדקל ולא לאפרסמון.
התמרים מוזכרים במקורות היסטוריים בימי הביניים, אך מסוף המאה ה-14, ניכר כי חלה התדלדלות בעצי התמר בארץ ישראל.
תהליך זה החל כבר בתקופה האיובית אך תפס תאוצה בתקופה הממלוכית.
חיים צדיקוב, ממייסדי דגניה, עבר למצרים לצורכי ריפוי.
בנובמבר 1927, לבקשת החברים בדגניה הוא בחר עבורם את זן התמרים "אמרי", כזן שכדאי לגדלו בארץ ושלח אליהם חוטרי תמרים.
חוטרים אלו היו הבסיס למטעי התמרים בכל העמק.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 התמרים הם ענף חקלאי במדינת ישראל.
רוב הייחורים הוברחו לארץ ישראל מעיראק, על ידי בן ציון ישראלי מקבוצת כנרת.
בין הזנים המגודלים בישראל נמנים ברהי/ברחי (בערבית برحي) - תמר צהוב, חיאני - תמר לח אדום, דקל נור (בערבית دقلة نور) - תמר יבש, חלאווי, חדראווי, זהידי, דרי, אמרי ומג'הול (בערבית مجهول) - תמר גדול שמקורו במרוקו.
בישראל מגדלים מטעי תמרים כגידול מסחרי רק לאורך השבר הסורי-אפריקאי, מבקעת כנרות בצפון ועד לדרום הערבה.
מטע התמרים הגדול בישראל נמצא בקיבוץ טירת צבי, בעמק בית שאן.
גם ב יש מטעי תמרים גדולים.
מתחילת המאה ה-21 מרוכזים רוב שטחי תמר מג'הול לייצוא, כ-20 אלף דונם, בבקעת הירדן.
כעץ נוי נפוץ התמר בכל רחבי הארץ.
יבול התמרים בישראל עומד על כ-43,000 טונות תמרים, כ-19,000 מתוכם לצריכה מקומית, והשאר לייצוא.
עד שנת 2020 הייתה ישראל יצואנית תמר המג'הול הגדולה בעולם, כשייצוא המג'הול מישראל עמד על כ־27 אלף טון, אולם החל משנה זו נקלע ענף התמרים למשבר.
אחד מקהלי היעד העיקרי של היצוא הישראלי הוא מוסלמים באירופה ברמדאן, להם מסורת של אכילת תמר בסעודת האפטאר.
במקביל ליצוא הרב קמו קולות מוסלמים שקראו לחרם צרכנים על התוצרת הישראלית.
נכון לשנת 2026, בישראל גדלים כ-80 אלף דונם של גידול עצי דקל, ועליהם גדלים 950 אלף עצים.
בישראל גדלים תשעה זני תמר למטרות מסחריות.
כ-85% מכל התמרים המגודלים והנאכלים בארץ (כ- 750 אלף עצים) הם מזן מג'הול.
בשנת 2005 הונבט בישראל גלעין תמר שנמצא בחפירות במצדה, כנראה בן הזן הנכחד "תמר ממלכת יהודה".
העץ גדל בעציץ עד שבשנת 2011 הגיע לגובה של כ-2.5 מטר וניטע בקיבוץ קטורה.
נכון לשנת 2020, זה היה הזרע העתיק ביותר שהונבט בהצלחה.
בשלב מאוחר יותר, גלעיני תמר נוספים שנמצאו באתרים ארכאולוגיים במדבר יהודה הונבטו גם הם בהצלחה וכיום ישנם מספר עצים מהזן הקדום.
אחד מעצי הנקבה, שהחוקרות כינו בשם "חנה" ושנבט מגלעין קדום שהתגלה במערות קומראן ומתוארך למאות ה-1–2 לספירה, הופרה על ידי "מתושלח" והניב פירות ראשונים במהלך שנת 2020. אנשי מכון הערבה זכו לקטוף ולטעום את הפרי הקדום אחרי כאלפיים שנה.
בכנען, בישראל וביהודה, הייתה נפוצה מאוד עבודת האלה אשרה תחת עצים המקודשים לה; הממצא האמנותי הארכאולוגי מקשר במיוחד בין אשרה לעץ הדקל, ולעיתים גם לכפות דקלים טריות.
על פי פרשנות חז"ל, התמר נמנה עם שבעת המינים שנשתבחה בהם ארץ ישראל - הוא הדבש הנמנה בין שבעת המינים.
המשמעויות העיקריות ההלכתיות לכך הן שבזמן שבית המקדש היה קיים נהגה חובת הבאת ביכורים מיבול התמרים, ושהברכה לאחר אכילת תמרים היא ברכה אחת מעין שלוש.
לולב, שהוא ענף של עץ הדקל, נמנה עם ארבעת המינים אותם מצווים היהודים לנענע בחג הסוכות, וכך למעשה התמר הוא הפרי היחיד הנמנה גם עם שבעת המינים וגם מתקשר לארבעת המינים.
שיעור האכילה האסורה ביום הכיפורים באיסור כרת נמדד לפי נפחו של תמר גדול יחד עם הגרעין.
אמנם, גם אכלה בשיעור הפחות מזה אסורה מדאורייתא, לפי הכלל ההלכתי 'חצי שיעור אסור מן התורה'.
שימושיו הרבים בכל חלקי התמר, נמשלים לעם ישראל.
"מה תמרה זו אין בה פסולת, אלא תמרים לאכילה, לולבין להילול, חריות לסיכוך, סיבים לחבלים, סנסינים לכברה, שפעת קורות לקרות בהן בתים – כך הם ישראל, אין בהם פסולת, אלא מהם בעלי מקרא, מהם בעלי משנה, מהם בעלי אגדה, מהם בעלי מצוות, מהם בעלי צדקות" (בראשית רבה מא, א).
תמר זיסקינד (נולדה ב-23 בפברואר 1985) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 2008 ורופאת שיניים.
תמר זיסקינד נולדה, גדלה והתחנכה בעיר חיפה.
בתם של גניה, דוקטור לביולוגיה ואבי, רואה חשבון.
היא הבת האמצעית ולה שני אחים.
בנעוריה למדה במגמה כימית-ביולוגית בבית הספר הריאלי בחיפה.
בצבא שירתה בחיל הים כרכזת כוח אדם.
למדה רפואת שיניים באוניברסיטה העברית בירושלים.
במרץ 2008 זכתה בתואר "מלכת היופי" בתחרות שהתקיימה בחיפה.
בנוסף ב-2008 הצטלמה למגזין בגדי הים של "בלייזר".
ביולי 2009 נעצרה אמה ברומניה בחשד למעורבות בביצוע הפריות בלתי-חוקיות באמצעות תרומת ביציות, פרשה שנודעה בשם: "פרשת הביציות".
זיסקינד השתתפה בהפגנת מחאה שנערכה מול שגרירות רומניה בישראל בחודש שלאחר מכן, בקריאה לשחרר את עצורי הפרשה.
ביוני 2014 התחתנה עם אודי אספיס.
תמר וייס-גבאי (נולדה ב-1975) היא סופרת, עורכת ותסריטאית ישראלית.
למדה מקרא והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים ותסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
כתבה את ספר הפרוזה למבוגרים "החזאית" (לוקוס) אשר זיכה אותה בפרס ברנר, את קובץ הסיפורים "שטח מת" (הקיבוץ המאוחד), את הנובלה "צפלין" (כתר), ואת ספרי הילדים "טלי מתחת לשולחן" (כנרת זמורה, 2020) שאיירה האמנית זויה צ'רקסקי-נאדי ו"סתם שדה ריק" (כנרת זמורה, 2022).
שני הספרים חולקו בכ-120 אלף עותקים בגני ילדים במסגרת תוכנית "ספריית פיג'מה" שתרגמה אותם לספרדית ופורטוגזית.
הספר "טלי מתחת לשולחן" זיכה אותה בפרס דבורה עומר לספרות ילדים.
ב-2024 פרסמה את הספר "ההיסטוריה של הילדות והילדים" (למה, כנרת זמורה) אותו איירה שירז פומן.
סיפורים שלה התפרסמו באנתולוגיות שונות (עם עובד, כתר, אייקאסט), בכתבי העת: מטעם, עיתון 77, מאזנים, גרנטה, מעבורת - פרויקט הסיפור הקצר, צריף, המוסך, אלכסון, Lilith Magazine, The London Reader, ועוד.
תסריטיה לילדים שודרו בערוץ הופ!.
נוסף על כך, פרסמה עיבודים ספרותיים למיתולוגיות שומריות ואכדיות עתיקות, בספרים "המיתולוגיה הבבלית" (מפה) "ואִינַנַה בוחרת מלך" (כתר) יחד עם בן זוגה האשורולוג פרופ' אורי גבאי, שתרגם אותם מכתב יתדות.
ממקימות ועורכות המוסך, כתב עת מקוון לספרות.
יזמה וערכה את "2 - פרויקט דו לשוני לספרות עכשווית בערבית ועברית", שכלל את האנתולוגיה "שתיים" ("כתר"), אתר אינטרנט ספרותי דו-לשוני ומפגשים ספרותיים של סופרים ומשוררים מקומיים בערבית ובעברית.
הקימה ומובילה פרויקטים ספרותיים-חברתיים שונים כגון פורום הסופרות והמשוררות בישראל, תחנות הקריאה בפארק המסילה בירושלים ועוד.
וייס גבאי עורכת ספרים במקצועה.
ערכה ספרים עבור ההוצאות כתר, ידיעות ספרים, אסיה, הקיבוץ המאוחד ועוד.
שטח מת, קובץ סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002.
המיתולוגיה הבבלית (יחד עם אורי גבאי), הוצאת מפה, 2003.
אִינַנַה בוחרת מלך, ספר ילדים, כתר ספרים, 2004.
טלי מתחת לשולחן, ספר ילדים, כנרת זמורה, 2020.
סתם שדה ריק, ספר ילדים, כנרת זמורה, 2022.
החזאית, נובלה בשלושה חלקים, לוקוס, 2022. פרק מתוך החזאית התפרסם באנגלית בגיליון החורף 2021–2022 של כתב העת הבריטי London Reader בתרגום ג'סיקה כהן.
ההיסטוריה של הילדות והילדים, ספר ילדים, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2024
2021, פרס שר התרבות ליצירה בתחום ספרות הילדים והנוער ע"ש דבורה עומר (על הספר "טלי מתחת לשולחן").
תמר הרמן (נולדה בשנת 1954) היא פרופסור אמריטה במחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת באוניברסיטה הפתוחה, וכן עמיתה בכירה במכון הישראלי לדמוקרטיה.
תחומי המחקר העיקריים שלה הם: פוליטיקה חוץ-פרלמנטרית, חברה אזרחית, תנועות חברתיות ומחאה פוליטית, דעת קהל ועיצוב מדיניות חוץ וביטחון.
את התואר הראשון (מדע המדינה והיסטוריה), סיימה (בהצטיינות) באוניברסיטת תל אביב, שם גם כתבה את עבודת הדוקטור שלה (מסלול ישיר לתואר), שכותרתה: 'מברית שלום לשלום עכשיו – הפציפיזם הפרגמטי של מחנה השלום בישראל' (1990).
לאחר קבלת התואר זכתה במלגת קרן מקארתור למחקרי שלום וביטחון לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.
במהלך השנים הייתה מרצה וחוקרת אורחת במוסדות אקדמיים שונים בישראל (אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית בירושלים והמרכז הבינתחומי הרצליה), בארצות הברית (אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת ג'ורג' מייסון) ובאירופה (אוניברסיטת קווינס בבלפסט, צפון אירלנד ובמכון WZB בברלין).
בשנים 1994–2006 הייתה מנהלת מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2006–2009 כיהנה כדיקאן הלימודים האקדמיים של האוניברסיטה הפתוחה.
משנת 1994, עומדת פרופ' הרמן יחד עם פרופסור אפרים יער, בראש פרויקט מדד השלום, המורכב מסקרי דעת קהל חודשיים, העוקבים אחר התמורות בדעת הקהל בישראל בנוגע לסכסוך הישראלי-ערבי והסכסוך הישראלי-פלסטיני, ואחר השינויים בתפיסות הרווחות בעניין הדרכים והסיכויים לפתרונו.
טורי מדד השלום התפרסמו בעבר בעיתון "הארץ", ב"ידיעות אחרונות", באתר "ynet" ובאתר "וואלה!".
בשנת 2009 פרסמה ספר על תנועת השלום הישראלית, בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
בשנים 2010–2011 כיהנה כסגנית הנשיאה לעניינים אקדמיים של האוניברסיטה הפתוחה, וכיום היא מופקדת על ניהול הקשרים האקדמיים הבינלאומיים של האוניברסיטה.
במסגרת המכון הישראלי לדמוקרטיה, הרמן היא המנהלת האקדמית של "מרכז ויטרבי לחקר דעת קהל ומדיניות".
בשנת 2017 זכתה בפרס בהט, על מחקר שבחן היבטים חברתיים, פוליטיים, כלכליים ותרבותיים של שביל ישראל.
המחקר התפרסם כספר בשם "שביל באמצע - ההליכה בשביל ישראל והישראליות החדשה-ישנה", בהוצאת פרדס.
מאז 2022 היא עורכת יחד עם פרופ' עדנה לומסקי-פדר, את כתב העת האקדמי "קריאות ישראליות".
תמר הרמן, מלמטה למעלה: תנועות חברתיות ומחאה פוליטית, האוניברסיטה הפתוחה, 1995
תמר לִיבֶּס (28 בספטמבר 1943 – 10 במרץ 2015) הייתה פרופסור לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.
נולדה ביישוב, בתם של מירה ליבס ויוסף גרהרד ליבס.
אחיה הוא חוקר הקבלה יהודה ליבס.
בשנת 1972 החלה לעבוד במחלקת הנוער בקול ישראל ובמשך שנים ערכה וביימה תוכניות רבות, ובהן התוכנית לנוער "חתול בשק".
זכתה, יחד עם נילי המאירי, בפרס רשות השידור על הפקת תוכנית שעסקה בטראומה נפשית של ילדים בצל מלחמות.
הייתה חברה במליאת רשות השידור.
את עבודת הדוקטור עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחייתו של פרופסור אליהוא כ"ץ.
העבודה עסקה בסדרת הטלוויזיה "דאלאס" וצופיה ברחבי העולם, ועובדה לספר בשם The export of meaning: cross-cultural readings of Dallas.
הייתה ראש החוג לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.
נישאה לאדריכל אולריק פלסנר, והיא אמם של האדריכליות מיה פלסנר ודניאלה פלסנר ושל חבר הכנסת לשעבר יוחנן פלסנר.
נפטרה ב-10 במרץ 2015, והובאה למנוחות בבית העלמין האלטרנטיבי בגבעת ברנר.
תמר פלמון מעוז (נולדה ב-27 בדצמבר 1976) היא כדורסלנית עבר ומאמנת כדורסל ישראלית.
מעוז נולדה לנוח ונורית בירושלים, במשפחה בת ארבעה ילדים.
מעוז החלה את דרכה בקבוצת אס"א ירושלים, ובהמשך שיחקה גם באליצור חולון, בני יהודה ורמת השרון.
היא רשמה גם 112 הופעות בנבחרת ישראל, בה אף שימשה כקפטנית וקלעה למעלה מ-1,000 נקודות.
מעוז שיחקה בעמדת הרכז, וניחנה ביכולת מסירה טובה ובאחוזי קליעה גבוהים מטווח 3 הנקודות.
באוקטובר 2007 הודיעה על פרישה ממשחק פעיל בעקבות פציעה ברגלה במהלך משחקי גמר הפלייאוף בין אליצור רמלה לבין קבוצתה, רמת השרון.
בעונת 2009/2010, הייתה עוזרת המאמן בקבוצת אליצור מכבי נתניה.
בעונת 2010/2011 חזרה לשחק כדורסל, באלקטרה רמת השרון.
ב-2011 הייתה מעוז עוזרת מאמן בקבוצת אלקטרה רמת השרון בליגת העל ובנבחרת הקדטיות של ישראל.
בליל 13 באוגוסט 2011 נרצחו שני הוריה בביתם בירושלים.
מעוז הייתה בין עדי התביעה במשפט של אחיה דניאל, שהורשע בביצוע הרצח.
מעוז היא לסבית מוצהרת, דבר אשר היווה חלק בניסיון אחיה להפליל אותה ברצח הוריהם.
תמר לוטן (1934 – 29 בדצמבר 2011) הייתה עורכת ומפיקת טלוויזיה, מראשוני הטלוויזיה החינוכית הישראלית ואחראית על תוכניות כגון "לשון המראות" אודות הספרות העברית לפי ספריו של גרשון שקד, "תיק תקשורת", "זהו זה!" ו"ערב חדש".
לוטן נולדה בשנת 1934 כתמר קרצ'מר, אמה הייתה רחל בתו של הרבי מרדכי מנחם מנדל קאליש מוורקא.
היא התחנכה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בצפון תל אביב.
בשנת 1952 יצאה כחניכת התנועה המאוחדת להכשרה בניר עם, ושנה לאחר מכן הצטרפה לקיבוץ יפתח, שם פגשה את מיכאל לוטן, ונישאה לו.
ב-1956 עזבו את הקיבוץ ועברו לבית ברל, שם שימשה לוטן כמורה לספרות.
בשנת 1967 הצטרפה לצוות ההקמה של "הטלוויזיה הלימודית" (שמה של הטלוויזיה החינוכית דאז) ועיצבה את תוכניות העשרת המבוגרים.
יחד עם תרצה יובל אלחנתי מגלי צה"ל גיבשה את תוכניות "אסכולה" למדע פופולרי.
תמר חבלה היא חברה ישראלית להנדסה המתמחה בתחומי החבלה והעיסוק בחומרי נפץ למגוון מטרות.
בין עיסוקיה: הריסת מבנים באמצעות חומרי נפץ, השמדת חומרי נפץ בביטחה, חציבה וכרייה באמצעות חומרי נפץ, חפירה וקידוחי עומק.
כמו כן, החברה מספקת שירותי הדרכה וסימולטורים בנושאי עבודה עם חומרי נפץ עם דגש על גיהות ובטיחות בעבודה וכן שירותי אבטחה.
בנוסף למתן שירותים בכל התחומים הקשורים לחומר נפץ עוסקת החברה גם במחקר וניסויי מעבדה בתחום הכוללים יצירת ומיטוב חומרי נפץ למטרות שונות, אמצעים לגילוי וזיהוי חומרי נפץ ויצירת מאגרי מידע בנושא.
החברה הוקמה ב-1998 על ידי יוצאי צה"ל, בעיקר מחיל ההנדסה הקרבית, חטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) ויחידות מובחרות בצה"ל.
החברה משתפת פעולה עם צה"ל ומעבירה השתלמויות לקציני חיל ההנדסה הקרבית וחט"ל.
בשנים האחרונות עוסקת חברת תמר בפיתוח פתרונות למלחמה במנהרות ההברחה של רצועת עזה.
ב-2010 הוטל על חברת תמר חבלה לפוצץ סלע במשקל 800 טונות שהייתה סכנה שייפול על הכביש בירידה למכתש רמון.
חברת תמר פוצצה את הסלע ב-27 באפריל 2010, הפיצוץ צולם בוידאו ושודר באתרי חדשות באינטרנט.
ב-6 בנובמבר 2012 פוצצה החברה בית מלון נטוש בגובה 40 מטרים בבת ים.
ב-21 באוגוסט 2015 פוצצה החברה את גשר מעריב לצורך בניית תחנת הרכבת הקלה בתל אביב..
חברת תמר הקימה ומנהלת את המעבדה הלאומית לזיקוקין די-נור.
המעבדה הוסמכה על ידי מכון התקנים הישראלי, המוסד לבטיחות וגהות ומשרד הכלכלה, לבחינתם של הזיקוקין המיובאים ארצה.
המעבדה משמשת כזרוע הביצועית של מכון התקנים בכל הנוגע למוצרים פירוטכניים וכן חברה בוועדות מומחים בתחום זה.
בדיקות הזיקוקין נערכות בהתאם לתקנים האירופאים אשר אומצו בישראל.
המעבדה עברה הכשרה במעבדה הלאומית לזיקוקין של צרפת (INERIS) ועובדת בשיתוף פעולה עם מעבדות הזיקוקין בסין ובצרפת.
בין לקוחות החברה: משרד הביטחון, חברת החשמל, מפעלי ים המלח ומספר חברות הנדסה גדולות.
תמר זנדברג (נולדה ב-29 באפריל 1976, כ"ט בניסן ה'תשל"ו) היא פוליטיקאית ישראלית.
כיהנה כשרה להגנת הסביבה מטעם מפלגת מרצ, וכיהנה גם כיו"ר מרצ בשנים 2018–2019 וכחברת הכנסת מהכנסת ה־19 ברציפות עד 24 כולל.
כיום היא עומדת בראש המכון לחקר מדיניות אקלים לאומית (INCPR) באוניברסיטת בן-גוריון.
קודם לכהונתה בכנסת, הייתה חברת מועצת עיריית תל אביב-יפו, יו"ר סיעת "הבית החברתי" בנעמת ויו"ר הוועד המנהל בארגון "ישראל בשביל אופניים".
זנדברג נולדה ברמת גן, בת לאסתר זנדברג, עיתונאית ילידת הארץ, ויואל זנדברג, מהנדס מכונות יליד ברית המועצות.
אחותו הגדולה של כדורגלן נבחרת ישראל לשעבר מיכאל זנדברג.
גדלה והתחנכה בעיר הולדתה, ולמדה בתיכון בליך.
בצה"ל שירתה כמורה חיילת ברשות שמורות הטבע באזור הגליל המערבי.
תמר זנדברג היא נכדתו (מצד אמה) של ישראל אילן (בוים), אשר הוא ושני אחיו: משה ודוד אילן (בוים) היו ממתנדבי היישוב בא"י לצבא הבריטי, לחיל החפרים שלחמו במסגרת חיל המשלוח הבריטי במערכה על יוון.
זנדברג בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני (בהצטיינות יתרה) בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הייתה דוקטורנטית לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון, ושימשה מרצה במחלקה למינהל ומדיניות ציבורית במכללת ספיר מ-2003 ועד כניסתה לכנסת ב-2013. כתבה טור קבוע באתר האקטיביזם למען מדינת רווחה בישראל, "עבודה שחורה".
בשנת 2003, בעת לימודיה באוניברסיטת תל אביב, החלה את פעילותה הפוליטית כעוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת מטעם מרצ רן כהן, משרה שבה החזיקה עד שנת 2008. בסוף הקדנציה שלו, כשהודיע שאינו מתכוון להמשיך להתמודדות נוספת, החליטה להתמודד בעצמה לתפקיד פוליטי ונבחרה למקום השני ברשימת מרצ תל אביב-יפו למועצה.
מרצ תל אביב-יפו זכתה לשלושה מנדטים בבחירות לעיריית תל אביב בשנת 2008, וזנדברג נכנסה למועצת העיר.
סיעת מרצ נכנסה לקואליציה העירונית, ממנה פרשה בהמשך, וזנדברג נבחרה לעמוד בראשות הוועדה לקידום מעמד האישה, בנוסף לחברותה בוועדת הכספים ובוועדת המועצה.
פעלה נגד פתיחת מועדון חשפנות חדש בקולוסיאום בכיכר אתרים בתל אביב שנפתח בסופו של דבר בשנת 2012, והביעה מחאה בנושא נישואים אזרחיים ונישואים חד מיניים וקידום יזמות נשית זעירה.
שימשה חברת דירקטוריון ויו"ר ועדת הביקורת ברשות לפיתוח כלכלי תל אביב-יפו.
הנחתה צעדה מקומית בתל אביב במסגרת האירוע הליכות ג'יין בנוגע למאבק המכולות המקומי.
זנדברג הגתה תוכנית ל"חינוך מגדרי" בגיל הגן; במסגרת היוזמה לומדות הגננות מבוא כללי לפמיניזם וכלים שונים שנועדו לעזור להן לקדם תפיסה מגדרית שוויונית בגן הילדים, בהם העמקת המודעות לסטראוטיפים מגדריים.
בתחום התחבורה יזמה הצעה להפעלת תחבורה ציבורית בשבת, בהחלטה החורגת מהסכם הסטטוס קוו.
לאחר התנגדות משרד התחבורה, הגישה ביחד עם חברי סיעתה עתירה לבג"ץ נגד שר התחבורה בעניין זה.
היא תומכת בהפחתת השימוש בכלי רכב פרטיים, ועידוד שימוש בתחבורה ציבורית ובאופניים להתניידות כחלק מאג'נדה סביבתית-עירונית.
לקחה חלק במחאת האוהלים, בה שימשה כחברה בצוות דיור תכנון ותחבורה של צוות המומחים המייעץ למחאה (צוות ספיבק-יונה).
במהלך ההפגנות הובילה ביחד עם חברי סיעתה את מהלך פרישת מרצ מהקואליציה העירונית של רון חולדאי, בשל דיכוי ההפגנות באופן אלים.
במהלך המחאה התגבשה אצלה המחשבה כי אל מול המשבר הכלכלי-חברתי שהמחאה מציגה, קיימת תחושת חידלון מפעולות ההסתדרות בראשות עופר עיני.
ביחד עם חבר הכנסת איתן כבל הייתה חלק מסיעת "הבית החברתי" שניסתה להדיח את עיני ולהביא להישגים פוליטיים ברוח דרישות המחאה.
זנדברג התמודדה לראשות נעמת, הפסידה לגליה וולוך, וכיהנה כיו"ר סיעת "הבית החברתי" בנעמת, וכחברת ועדת המבקר בבית נבחרי ההסתדרות מטעם סיעת הבית החברתי שבאופוזיציה לעיני.
זנדברג ארגנה הפגנות יומיות מתחת לביתו של שר הביטחון, אהוד ברק, שנערכו במשך שבועיים, במחאה כנגד כוונתו של ברק, לטענת המוחים, לתקוף באיראן.
בהפגנות עלו שאלת מוכנות העורף הישראלי, מחיר הדמים של המבצע הצבאי, ושאלת האופציה הדיפלומטית.
ב-2010 ביקרה בקברו של יאסר ערפאת במסגרת ביקור פוליטי במוקטעה ברמאללה, ואף העלתה לאתרה האישי ולפליקר תמונה שלה ליד הקבר.
צילום זה הפך לוויראלי ברשתות החברתיות באינטרנט ושימש גולשים רבים לתקוף את זנדברג.
ב-2018 הכחישה כי ביקרה בקבר.
בפברואר 2024 הצטרפה לסגל אוניברסיטת בן-גוריון לעמוד בראש המכון הלאומי לעיצוב וחקר מדיניות אקלים.
המכון פועל בצומת שבין מחקר אקדמי, מדיניות ציבורית, חברה אזרחית והסקטור הפרטי להוות כלי לגיבוש ועיצוב מדיניות אקלים מבוססת ידע, רלוונטית ומשפיעה.
בספטמבר 2024 נבחרה לכהן כיו"ר ארגון "חיים וסביבה", ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל.
יחד איתה, נבחרו עוד שלושה נציגים מאוניברסיטת בן-גוריון: פרופ' רז ילינק, סגן נשיא האוניברסיטה, פרופ' נדב דוידוביץ וד"ר אבנר גרוס, שכולם מחויבים לקידום מדיניות סביבתית מבוססת נתונים.
בשנת 2013 נבחרה למקום השישי ברשימת מרצ בבחירות לכנסת ה-19, לאחר שאת קמפיין הבחירות שלה מימנה באמצעות אתר תרומות אינטרנטי, בו אנשים יכלו לתרום לקמפיין בסכומים של עד 1,000 ש"ח.
אחת מפעולותיה הראשונות כחברת הכנסת ה-19 הייתה התלוות לתפילת ראש חודש של ארגון נשות הכותל, מתוך הזדהות עם מאבקן למען חופש דת ברחבת הכותל המערבי.
זנדברג כתבה מאמר למען הפעילות באתר "צו פיוס", ולדבריה בעקבות הנוכחות והחסינות הפרלמנטרית של חברות הכנסת, לראשונה זה מספר חודשים לא היו עצורות בתפילה.
כחברת הכנסת הקימה וכיהנה כיו"ר משותף של השדולה לתחבורה בת קיימא, הפועלת לטובת קיומה של תחבורה ציבורית יעילה, שבילי אופניים, מדרכות, דרכי גישה ועוד.
בנוסף, יזמה וכיהנה כיו"ר משותף של שדולת העירוניות, הפועלת לחיזוק והרחבת הערים הקיימות מתוך מניעים כלכליים, חברתיים ואקולוגיים.
כמו כן כיהנה כראש ועדת המשנה לנושא חופי ישראל.
במהלך הקדנציה הראשונה שלה, כיהנה בוועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת קידום מעמד האישה ושוויון מגדרי לצד היותה חברה במשלחות הכנסת לאיגוד הבין-פרלמנטרי IPU, לאספה הפרלמנטרית לארגון לשיתוף פעולה וביטחון באירופה – אבש"א (OSCE) ולאסיפה הפרלמנטרית של מועצת אירופה.
זנדברג תומכת בלגליזציה של קנאביס, והגישה הצעת חוק לאי הפללה של צרכני שימוש עצמי.
היא תמכה במאבק החולים המטופלים בקנאביס רפואי מול משרד הבריאות, והוזמנה לדבר בעצרת המאבק ללגליזציה בכיכר רבין.
בריאיון עמה סיפרה כי היא נוהגת לעשן קנאביס, והיא רואה בכך התנהגות נורמטיבית.
בינואר 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, שובצה זנדברג במקום החמישי ברשימת מרצ ונבחרה לכנסת העשרים.
במהלכה מונתה לראש הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול והייתה לראש הוועדה הראשונה שתומכת בלגליזציה של קאנביס וחברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה.
היא הובילה מספר שדולות בכנסת העשרים, כיו"ר שותפה: השדולה לתחבורה בת קיימא ביחד עם ח"כ אורי מקלב (יהדות התורה), שדולת העירוניות העוסקת בקידום התחדשות עירונית והדגשת חשיבות המרחב העירוני במדינת ישראל ביחד עם ח"כ דב חנין (הרשימה המשותפת), והשדולה הסביבתית-חברתית ביחד עם רחל עזריה (כולנו) וח"כ חנין.
בתחילת דרכה של הכנסת העשרים זכתה בפרס הגלובוס הירוק מטעם הארגון "חיים וסביבה", על עבודתה הציבורית למען איכות הסביבה וקידום חקיקה ירוקה ובת קיימא.
בינואר 2018 קראה כלפי חברי הליכוד בוועדת הפנים "אתם חברים של נאצים".
בעקבות כך החליטה ועדת האתיקה של הכנסת להטיל עליה נזיפה.
במהלך הבחירות לכנסת העשרים ואחת, ב-11 בינואר 2018 הצהירה כי תתמודד בבחירות המוקדמות לראשות מרצ.
ב-22 במרץ 2018 נבחרה ליושבת ראש מרצ ברוב של 71%, כשהיא משיגה שיעור תמיכה גבוה במיוחד של 98% במגזר הערבי-דרוזי.
זמן קצר לאחר הבחירות פורסם כי זנדברג קיבלה ייעוץ ממשה קלוגהפט, שייעץ בעבר לקמפיינים של נפתלי בנט ו"אם תרצו".
לאחר פרסום המפגש ביניהם, הכחישה כי ייעץ לה, אולם לאחר מכן חזרה בה ואמרה שקלוגהפט סייע לה ללא תשלום, והתנצלה על הפרשה.
המפלגה זכתה ב-4 מנדטים וזנדברג נבחרה לכהונתה השלישית בה הייתה חברה בוועדה המסדרת.
באותה שנה, נכללה ברשימת הנשים החזקות של עיתון פורבס ישראל במקום ה-22.
בתחילת אפריל 2018 תקפה את מערכת הביטחון על הריגת 15 פלסטינים במאבק בצעדת השיבה הגדולה וקראה לחקירה.
תגובתה גררה ביקורת קשה משני צידי המפה הפוליטית.
בבחירות לראשות מרצ לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים שנערכו ב-27 ביוני 2019 הפסידה לניצן הורוביץ.
בבחירות לרשימה הגיעה זנדברג ראשונה ובעקבות זה, הוצבה במקום ה-4 ברשימת המחנה הדמוקרטי של המפלגות מרצ, ישראל דמוקרטית והתנועה הירוקה.
הרשימה זכתה ב-5 מנדטים וזנדברג נכנסה לכנסת, בה המשיכה לכהן כחברה בוועדה המסדרת וועדת הכנסת.
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש במרץ 2020 הוצבה במקום ה-4 ברשימת העבודה-גשר-מרצ שהורכבה משלוש מפלגות – העבודה, גשר ומרצ ונכנסה לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ב-7 מנדטים.
במהלכה, הייתה חברה במספר ועדות בהן הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, הוועדה לזכויות הילד, ועדת הכלכלה, ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות וועדת האתיקה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצבה במקום השני ברשימת מרצ לכנסת.
מרצ קיבלה 6 מנדטים וזנדברג נבחרה לכהונה נוספת בכנסת.
לאחר מינויה לשרה, התפטרה מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי.
במוקמה נכנסה לכנסת גבי לסקי.
לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש מונתה זנדברג לשרה להגנת הסביבה ה-19.
מספר ימים לאחר השבעתה הכריזה כי תמנה את גלית כהן, מי שכיהנה קודם לכן כסמנכ"לית תכנון ואסטרטגיה, לתפקיד מנכ"לית המשרד להגנת הסביבה.
ביולי 2021, הביעה תמיכה בהעברת סמכויות צער בעלי חיים ממשרד החקלאות למשרד להגנת הסביבה.
בנוסף, הציגה תוכנית סביבתית חדשה לחברה הערבית.
בהמשך פורסם כי זנדברג מקדמת יחד עם שר האוצר, אביגדור ליברמן מס קנייה על כלי פלסטיק חד-פעמיים, מתוך כוונה עתידית להכפיל את מחירם.
כמו כן, הרחיבה את תחולת חוק הפיקדון על מכלי משקה לבקבוקים גדולים.
עם זאת, המשרד דאג לאיסוף המיחזוריות מבלי לקבוע נהלים לאיסוף הבקבוקים הגדולים וכתוצאה מכך, נוצרו קשיים בהעברת הבקבוקים מהציבור למחזור.
באוקטובר 2021, קידמה את הצטרפות ממשלת ישראל ליוזמה אמריקאית-אירופית להפחתה של פליטת גז המתאן.
בנוסף, פורסמה תוכנית ממשלתית שתיישם בפועל את האסטרטגיה של המשרד להגנת הסביבה למעבר לכלכלה דלת פחמן והיערכות למשבר האקלים.
יחד עם השרות אורית פרקש הכהן וקארין אלהרר, יזמה זנדברג העברת החלטת ממשלה בנושא שמירה על האקלים, במסגרתה הוקצו מיליארדי שקלים לטיפוח טכנולוגיות אקלים.
זנדברג קידמה מחקר ופיתוח בתחומי אנרגיה מתחדשת ופודטק במסגרת תוכנית רב שנתית שהעבירה בממשלה להגדרת תחומי עדיפות לאומיים טכנולוגיים בישראל.
המתקן שאושר היום הוא חלק חשוב במאמץ הלאומי הדרוש להקמת מערך מתקדם ושלם לטיפול בפסולת, יחד עם הקמת מתקני המיון והטיפול בפסולת.
בהכנת התוכנית ואישורה היו שותפים רבים וחשובים, וכעת בשלב הבא נוכל לראות את כולם מתגייסים למאמץ הכולל של הקמת התשתית הלאומית לטיפול בפסולת, בהם גם השלטון המקומי"
השרה זנדברג פעלה לביטול ההסכמים לשינוע נפט מהמפרץ הפרסי שעליהם חתמה חברת קצא"א במסגרת הסכמי אברהם.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הודיעה כי לא תתמודד בבחירות המקדימות של מרצ, ולכן תפרוש מהחיים הפוליטיים.
הוצבה במקום ה-118 הסמלי ברשימת מרצ לבחירות.
בשנת 2014 הפכה זנדברג לטבעונית.
לאחר המעבר לטבעונות פעלה לקידום היצע המזון הטבעוני בכנסת, והגישה הצעות חוק להגנת בעלי חיים, ביניהן הצעה לאיסור על משלוחים חיים והצעה למניעת המתה של כלבים בריאים בכלביות עירונית.
בין החוקים שנחקקו ביוזמת זנדברג:
תיקון לחוק עבודת נשים (מס' 55) (חופשת אבהות) ב-2016, הקובע כי עובד יהיה רשאי להיעדר עד 5 ימים מהיום שלאחר יום הלידה של בת זוגו.
דין ההיעדרות בשלושת הימים הראשונים כדין חופשה שנתית או חופשה ללא תשלום.
תיקון לחוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה) (מס' 6) ב-2015 הקובע כי בחישוב תקופת המגורים בדירה הציבורית לצורך קביעת הזכאות לרכישת הדירה, יובאו בחשבון גם תקופות מגורים מחוץ לדירה הציבורית, אם במהלכן הדיירת שהתה במקלט לנשים מוכות, או עזבה את הדירה בשל אלימות מצד בן הזוג.
תיקון לחוק הביטוח הלאומי (מס' 191) ב-2017, הקובע כי מענק לידה ישולם ליולדת גם אם לא הזדקקה לאשפוז בקשר ללידה, ומאפשר, למעשה, מתן מענק לידה לנשים היולדות בבית, בתנאי שהלידה התקיימה בהתאם להוראות חוזרי משרד הבריאות בעניין לידות בית.
תיקון לחוק עבודת נשים (מס' 62) ב-2020 (עם קארין אלהרר), הקובע כי מי שהעסיק עובדת ששהתה במקלט לנשים מוכות 150 ימים לאחר תום ימי היעדרותה יהיה זכאי בתום תקופת העסקתה למענק חד־פעמי בסכום של 5,000 שקלים חדשים.
תיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (מס' 18) ב-2018 (עם קארין אלהרר ואחרים) הקובע שאדם עם מוגבלות מקצרת חיים יהיה זכאי לקבל הלוואה לדיור.
זנדברג מתגוררת בתל אביב-יפו עם בן זוגה, אורי זכי, יו"ר הנהלת מרצ ולשעבר מנכ"ל ארגון "בצלם" בארצות הברית.
לזנדברג שתי בנות, האחת מנישואיה לאורי תובל, ממנו התגרשה ב- 2008 ובת משותפת עם זכי.
במרץ 2019, כחלק מקמפיין הבחירות לכנסת העשרים ואחת של מפלגת מרצ, קיימה מעין טקס נישואין אלטרנטיבי עם בן זוגה מחוץ לבניין הרבנות הראשית בתל אביב.
תמר מייסנר (נולדה בשנת 1959) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה התמחתה בסגנון חזה ובסגנון מעורב אישי.
מייסנר היא בתם של רות ואריק מייסנר.
התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל קריית טבעון בהדרכת יורם שניידר.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-9 שנערכו בבריכת "גלי גיל" ברמת גן ביולי 1973 סיימה מייסנר במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בספטמבר אותה שנה היא זכתה בשלוש מדליות, כסף ו-2 ארד.
בתחרות מבחן למשחקי אסיה שנערכה בבריכת השחייה של מכון וינגייט בתחילת אוגוסט 1974 קבעה מייסנר את מינימום ההשתתפות במשחה ל-200 מטר חזה (2:55.2 דקות), לאחר ששחתה שיא אישי חדש של 2:55.0 דקות, 6 עשיריות אחרי נאוה כגן ובכך הבטיחו שתי השחייניות את מקומן במשלחת הישראלית.
חודש לאחר מכן, במשחקים עצמם שנערכו בטהראן שבאיראן בתחילת ספטמבר, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:43.84 דקות, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:23.72 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.49 דקות.
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת מכון וינגייט זכתה מייסנר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 מדליות כסף.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:53.7 דקות, לפני לילך הראל (6:00.5 דקות) ודניאלה יוסטר מברית מכבים עתיד (6:00.9 דקות).
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו בבת גלים בחיפה במאי 1975 זכתה מייסנר במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.9 דקות וסיימה במקום שישי וראשון מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:39.0 דקות.
בתחרות שנערכה בקיאסו שבשווייץ ביוני אותה שנה זכתה מייסנר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.48 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי לנוער חדש של 2:37.99 דקות.
באליפות אסיה לנוער שנערכה בסיאול שבקוריאה הדרומית ביולי אותה שנה זכתה מייסנר בשתי מדליות, כסף וארד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט בספטמבר אותה שנה זכתה מייסנר ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.9 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.8 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:38.7 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:42.7 דקות.
אחיה, , שחקן נבחרת ישראל בכדורמים, נהרג בפעולת צה"ל בקסבה בשכם ב-24 בפברואר 1989
תמר מטל-שומכר (26 בדצמבר 1933 – 15 ביולי 2022) הייתה אתלטית וכדורסלנית ישראלית.
הייתה אלופת ישראל ושיאנית ישראל בקפיצה לרוחק ואלופת ושיאנית ישראל בקפיצה לגובה.
ייצגה את ישראל באולימפיאדה (הלסינקי 1952) באתלטיקה.
הייתה שחקנית מכבי תל אביב בכדורסל וקפטנית נבחרת ישראל בכדורסל נשים.
מטל-שומכר זכתה עם קבוצתה ב-11 אליפויות וב-12 גביעי המדינה ובשנת 1950 ייצגה את נבחרת ישראל הראשונה לנשים באליפות אירופה שנערכה בבודפשט.
מטל נולדה בפולין ועלתה עם הוריה בגיל שנתיים לארץ ישראל.
מטל החלה בפעילות ספורטיבית מגיל 11. היא התאמנה בהדרכתו של אברהם גרין ולמדה בתיכון עירוני א'.
זכתה בתואר מלכת הספורט של האתלטיקה הקלה ובאליפות מכבי לאתלטיקה בקפיצה לגובה.
השתתפה באליפות אירופה בכדורסל לנשים שנערכה בבודפשט שבהונגריה בשנת 1950 בהיותה בת 16 בלבד ושימשה כקפטנית הנבחרת.
בטורניר עצמו הנבחרת סיימה במקום 11 לאחר שניצחה את נבחרת הנשים של הולנד והפסידה בחמישה משחקים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכתה מטל-שומכר במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר, אחרי אהובה קריביצקי שקבעה שיא מכביה חדש של 1.45 מטר ולפני נפרסטק (1.35 מטר), שתיהן מישראל.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה מטל-שומכר במקום 17 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.40 מטר ובמקום 29 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.16 מטר.
במשחקים היא קיבלה הצעת נישואין מהאלוף האולימפי בהדיפת כדור ברזל פרי אובריאן מארצות הברית.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכתה מטל-שומכר בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.87 מטר, אחרי איירין לדרמן מבריטניה (5.36 מטר) ולפני מרים טפר מישראל (4.86 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.45 מטר, אחרי אהובה קריביצקי (1.48 מטר) וג'.
מטל-שומכר שיחקה כדורסל בקבוצת מכבי תל אביב וזכתה עמה 7 פעמים בגביע המדינה ובאליפות ישראל פעמים רבות.
היא שיחקה בנבחרת ישראל בכדורסל לנשים ושימשה כקפטנית הנבחרת.
במשחקי המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכתה מטל-שומכר להשביע את הספורטאים.
בוועידה ה-33 של מכבי ישראל שנערכה בשנת 1989 זכתה מטל-שומכר בתעודת הוקרה.
מטל-שומכר נישאה לשמואל ("שומי") שומכר, ספורטאי ומורה לספורט בבית הספר אחד העם (תל אביב), אותו הכירה בעת לימודיה במכון וינגייט.
שמואל נפטר בשנת 1986 ומאז חיה בגפה.
בנה, אביהו, שיחק כדורסל בקבוצת מכבי דרום תל אביב ובתה, ליאת, שיחקה כדורסל במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.
נכדתה רומי לוי היא שחקנית כדורסל ואחות של שון לוי, דוגמנית וכדורסלנית-עבר בקבוצת בנות הרצליה.
זליג התאמנה בקבוצת מכבי חיפה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1957 זכתה זליג במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא מכבי חדש של 3:26.4 דקות, לפני א.
פלד מהפועל גוש ירדן (3:29.6 דקות) וברנר מברית מכבים עתיד (3:38.8 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1958 זכתה זליג במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:25.0 דקות, אחרי חיותה מרצ'ביאק מהפועל תל עמל (3:21.8 דקות) ויהודית לוזיה מהפועל עמק הירדן (3:24.4 דקות).
באליפות ישראל שנערכה ב-1960 זכתה זליג שוב במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:21.8 דקות, לפני חנה מרון (3:21.9 דקות) ונעמי נייגר (3:30.7 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד.
באליפות עצמה זכתה זליג במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:18.5 דקות, לפני חברתה לקבוצה אורנה בלכמן (3:18.8 דקות) וזכתה בתואר בפעם השלישית.
תמר כתריאל (נולדה ב־1947) היא חוקרת תקשורת ותרבות, פרופסור אמריטה בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה.
עוסקת בהוראה ובמחקר בתחומים של לשון ותרבות, תקשורת בין-תרבותית, חקר שיח בקורתי, רטוריקה, אנתרופולוגיה של מדיה, חקר מוזיאונים, חקר זיכרון קולקטיבי, וחקר הממשק שבין תקשורת לאקטיביזם.
נולדה באיטליה לליזה ולד"ר אליעזר אפשטיין, ועלתה עם משפחתה לישראל ב-1952.
סיימה תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בחוג לשפה וספרות אנגלית (עם התמחות בבלשנות), ותואר שני באוניברסיטת חיפה בתחום הבלשנות בחוג לשפה וספרות אנגלית.
השלימה דוקטורט במחלקה לתקשורת באוניברסיטת וושינגטון בארצות הברית, שם התמחתה בגישות אנתרופולוגיות לחקר התקשורת, תוך שילוב לימודי תקשורת ואנתרופולוגיה.
ב-1983 הצטרפה לסגל של אוניברסיטת חיפה.
כתריאל זכתה שלוש פעמים במענקי מחקר מהקרן הלאומית למדע, ושני ספריה הראשונים זכו בפרסי הצטיינות מטעם החברה האמריקאית לתקשורת.
היא שמשה כמרצה וחוקרת אורחת באוניברסיטאות ומכוני מחקר מובילים, כחברת מערכת במגוון רחב של כתבי עת אקדמיים בינלאומיים וישראליים בתחום התקשורת, האנתרופולוגיה וחקר השיח, והדריכה למעלה מחמישים תלמידי תואר שני, דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים בתחומים אלה.
באוניברסיטת חיפה היא שמשה כראשת החוג לתקשורת והחוג למנהיגות ומדיניות בחינוך, כראשת החטיבה ללימודי האישה, וכן הייתה פעילה כחברת סנט וועדות מרכזיות באוניברסיטה ומחוצה לה, כולל בוועדה מייעצת של האו"ם שנועדה להטמיע גישות ושיטות מתחום האתנוגרפיה של התקשורת בעבודתם של גופים שונים בארגון.
ב-2003 הייתה בין הזוכות בפרס שהעניקה עיריית חיפה שניתן לנשות אקדמיה שעבודתן מהווה גשר לקהילה.
ב-2017 נבחרה למעמד היוקרתי של Fellow מטעם האגודה הבינלאומית לתקשורת (ICA).
כתריאל מתגוררת בחיפה, נשואה לפרופ' יעקב כתריאל, ואם לבן ובת.
עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה ב'דוגריות' כסגנון דיבור צברי, הייתה העבודה האקדמית הראשונה שיישמה גישה אתנוגרפית לחקר התקשורת בחקר התרבות הישראלית.
העבודה הדגישה את תפקידן של אידאולוגיות לשוניות בעיצובן של זהויות תרבותיות ובכך אתגרה מודלים מקובלים בחקר השיח שעסקו בדפוסי דיבור ישיר ועקיף בתרבויות שונות.
מילות מפתח: דפוסי תרבות ותקשורת בישראל.
אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 1999.
תמר הרציג (נולדה ב-16 ביוני 1975) היא היסטוריונית ישראלית של אירופה בעת החדשה המוקדמת המתמחה בהיסטוריה חברתית ודתית ובהיסטוריה של המגדר ומתמקדת באיטליה ברנסאנס.
היא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב.
היא מופקדת הקתדרה ע"ש קונראד אדנאואר להיסטוריה השוואתית של אירופה באוניברסיטת תל אביב וסגנית הדיקאנית למחקר בפקולטה למדעי הרוח.
הרציג קיבלה את הכשרתה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים, התואר הראשון שלה הוא בהיסטוריה ובפילוסופיה, והתואר שני והשלישי בחוג להיסטוריה.
נושא עבודת המאסטר שלה היה כישוף שטני ומגדר באיטליה ברנסאנס.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתפקידן של נשים מיסטיקניות בתנועת הרפורמה הסבונרולית בסוף המאה ה-15 ובמאה ה-16 ומנחיה היו משה סלוחובסקי ומיכאל הד.
הרציג הייתה עמיתת 'ג'ורג' ל.
מוסה' באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון בשנים 2000–2001. הרציג הייתה מלגאית בתר-דוקטורט של קרן יד הנדיב ב-2005–2007, וכן השתלמה בחוג למדע הדתות באוניברסיטת פנסילבניה.
ב-2007 התמנתה למרצה בכירה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב עם זכייתה במלגת אלון, והחל מ-2019 היא פרופסר מן המניין.
מלון בספריית האנטינגטון בקליפורניה, בשנת 2012 נבחרה הרציג לקבוצה הפותחת של האקדמיה הצעירה למדעים – מייסודה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנים 2013–2014 שימשה כעמיתת מחקר במרכז לחקר הרנסאנס של אוניברסיטת הרווארד בפירנצה.
החל מ-2014 ועד 2021 שימשה כראש מכון קוריאל ללימודים אירופאיים באוניברסיטת תל אביב.
הרציג הייתה האחראית על תחום ההיסטוריה הדתית באגודה האמריקנית ללימודי הרנסאנס וחברה בוועדה של מדעי הרוח והחברה במוסד ביאליק, וכן הייתה חברה בוועדה המיעצת של כתב-העת Renaissance Quarterly.
הרציג היא סגנית יו"ר של החברה ההיסטורית הישראלית ופעילה לקידום שוויון מגדרי באקדמיה הישראלית.
הרציג מתמחה בהיבטים הדתיים והמגדריים של החיים בעת החדשה המוקדמת.
היא פרסמה רבות על הרנסאנס האיטלקי, משפטי האינקוויזיציה באיטליה, הרפורמציה הקתולית, מינות וקדושה, חיי הנזירות, המרות דת, רדיפת המכשפות, תולדות המיסטיקה וההיסטוריה של המיניות.
מוקד מחקריה האחרונים הוא עבדות באיטליה של העת החדשה המוקדמת.
ספרה המחקרי הראשון היה Savonarola's Women: Visions and Reform in Renaissance Italy, מ-2008. הספר מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה ופורסם באנגלית ואיטלקית.
הספר עוסק בקבוצות הדתיות שפרחו מחוץ לפירנצה בזמן "מלחמות איטליה" (1494-1530), והושפעו מהאידאולוגיה הדתית של סבונרולה.