tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשסיים את לימודיו החל להופיע במועדונים קטנים בתל אביב במקביל לעבודתו כברמן, עד להחתמתו על חוזה הפצה עם חברת התקליטים NMC.
על ההופעה (ולימים גם על האלבום) עבד יחד עם שותפו לכתיבת העיבודים, המתופף אודי קראוס.
ברמן וקראוס איישו את הלהקה: אייל הלר - גיטרה ופסנתר, דקל טוביה - בס, אבנר קלמר - כינור, מאיה בלזיצמן - צ'לו ואודי קראוס - תופים וכלי הקשה.
בשנת 2006 זכה ברמן לפרסום ראשון, לאחר שכתב את השיר "מילים" לאלבום הבכורה של איה כורם.
בקיץ של אותה שנה הוציא לרדיו את הסינגל הראשון מאלבומו, "מה עוד ביקשת", אשר זכה להצלחה רבה.
לשיר צולם קליפ ששודר תכופות בערוץ 24. בחודש אוקטובר יצא לרדיו סינגל שני מאלבומו של ברמן, בשם "המתוקות האחרונות".
השיר והקליפ הנילווה זכו להצלחה רבה.
ובדצמבר יצא הסינגל השלישי, "יום חדש נפלא".
ב-1 בינואר 2007 יצא לחנויות אלבום הבכורה של ברמן, שנקרא "I" ("הראשון", לפי ברמן).
השירים באלבום הם פרי-עטו של ברמן ובהפקתו של משה לוי.
העיבודים לשירי האלבום נכתבו, כמו גם ההופעה, על ידי ברמן ושותפו המתופף אודי קראוס.
לאחר צאת האלבום יצאו הסינגלים "ג'וני", "בינונימי" ו"שער שש", אותו ביצע ברמן לראשונה בשנת 2005 בתוכנית הטלוויזיה של עמנואל רוזן "בעקבות הגביע האבוד".
פחות משנה לאחר צאתו, בספטמבר 2007, הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב.
בנוסף לעבודה על אלבום הסולו, המשיך ברמן בכתיבת שירים לזמרים אחרים.
לאלבומה השני של מירי מסיקה, "שלום לאמונות", כתב והלחין את השירים "שוב תודה", "עכשיו אתה חוזר בחזרה" ו"תודות".
לאלבומה השני של אפרת גוש, "הסליחה ואני", כתב והלחין ברמן את השיר "קופסה ביום", וכתב את "לא שרע לי" שהלחין יוני בלוך.
לאלבומה של יעל נחשון "פנייך" כתב והלחין את השירים "חסר לי" ו"אדע לצאת", ותירגם את שירה של טורי איימוס "Me and a Gun" כ"אני ואקדח".
כמו כן השתתף ברמן בפרויקט המוזיקלי של גלי צה"ל "עוד מעט נהפוך לשיר", בו הלחין וביצע את שירו של גלעד שטוקלמן שנהרג במלחמת לבנון השנייה, "בפאב השכונתי".
בסיכומים השנתיים של שנת ה'תשס"ז זכה ברמן בתארים רבים.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשס"ז של רשת ג' ושל גלגלצ זכה ברמן בתארים "זמר השנה" ו"פריצת השנה", והשיר "עכשיו אתה חוזר בחזרה" שכתב והלחין למסיקה בתואר "שיר השנה" ברשת ג'.
כמו כן זכה בתואר "איש השנה במוזיקה" בטקס אנשי השנה של קשת, ובפרס שר התרבות בתחום הזמר העברי בקטגוריה "יוצר בראשית דרכו".
במאי 2008 הוציא ברמן את הסינגל "כרוניקה של שקיעה סגולה מאוד" ("שש אפס למדינה"), שכתב לכבוד יום העצמאות השישים לישראל.
בספטמבר יצא הסינגל "ערב חג", דואט של ברמן עם מירי מסיקה.
השיר, המזמין אדם קרוב אל שולחן החג, הפך למזוהה עם גלעד שליט.
במהלך השנה הופיע בקליפ של יוני בלוך "הקנאה" בתור הגבר שנמצא עם האקסיות של יוני.
זו הייתה תגובה לציבור שניסה ליצור תחרות בין שני האמנים וגרם להפריה הדדית ביניהם.
ב-2 בפברואר 2009 הוציא ברמן את אלבומו השני, "II".
בנוסף ל"כרוניקה של שקיעה סגולה מאוד", כלל האלבום גם את הסינגל "הגשמה עצמית", שיצא בנובמבר 2008. בסמוך לצאת האלבום יצא הסינגל השלישי, "שמות", שלא זכה להצלחה.
זמן קצר אחריו יצא הסינגל הבא, "את טעם נרכש", ואחריו "הסיגריה האחרונה" ו"ילד מדהים".
גם באלבום זה שיתף ברמן פעולה עם המפיק משה לוי וכן עם המתופף אודי קראוס כשותף לכתיבת העיבודים.
שם השיר "זאב הערבה" לקוח מהספר "זאב הערבה" מאת הסופר הרמן הסה.
ב-2 בדצמבר 2009 הוציא ברמן אלבום שלישי, תוך שהוא מודיע שהוא מתכוון לטוס לארצות הברית ל"תקופה בלתי מוגבלת" (במכתב שפרסם באתר הבית שלו, הוא כתב 'תקופה בלתי מוגבלת' אך בהקלטה של המכתב הוא אומר במפורש שהוא טס 'לתקופה של שנה').
בין הסיבות שפרט לנסיעתו: העובדה שהוא עדיין רווק, העובדה שהוא לא טייל אחרי הצבא ומיעוט ההופעות (והדעיכה שהייתה בפופולריות האלבום השני לעומת הראשון).
האלבום, שנקרא "הקלטות מרתף/ חלק א' (ברוח המשבר הכלכלי של 2009)", הופק גם הוא על ידי משה לוי.
לאלבומה של מירי מסיקה "חדשות טובות" שיצא בשנת 2010 כתב ברמן שני שירים, ובהם השיר "יום ראשון" שיצא כסינגל וזכה להצלחה במצעדים.
ברמן שהה בארצות הברית כשנה.
במשך הזמן כתב והקליט שירים רבים, והחליט להוציא פרויקט בשם "גבר, אישה והווילדרנס".
כל שבוע הועלה לאתר של ברמן שיר חדש, וכל 9 שירים יצא פרק לחנויות.
גם באלבום זה נמשך שיתוף הפעולה של ברמן עם משה לוי.
בחודש פברואר 2011 יצא הסינגל הראשון מהפרויקט, בשם "לא הצלחתי להתאהב בך בשישית".
באפריל 2011 יצא הפרק הראשון, "אוי הלב הפתי והמגוחך".
באוגוסט יצא הפרק השני, "ג'ייקוב, מרים, רוזה ועמוס", ובנובמבר הפרק השלישי, "חצי ויבשת שלמה".
בפברואר 2012 יצא האלבום המרובע במלואו.
בסוף 2012 הופיע ברמן עם מופע מחווה לזמר האוסטרלי ניק קייב.
ב־9 באוקטובר 2013 הוציא ברמן סינגל חדש בשם "גרביטציה" שכתב והלחין, בהפקה מוזיקלית של עידן רבינוביץ' ויוסי מזרחי, חברי להקת הקולקטיב.
ב-24 בפברואר 2014 הוציא ברמן סינגל המשך לשיר "גרביטציה" בשם "למה אתה למטה" שכתב והלחין, בשיתוף ההפקה המוזיקלית של עידן רבינוביץ' ויוסי מזרחי.
הסינגל השלישי יצא ב-19 באוגוסט באותה שנה, ונקרא "איך אני מעז לפחד?".
ברמן כתב והלחין את השיר, ועל הפקתו המוזיקלית אחראי יונתן לוי.
בדצמבר 2014 הוציא ברמן סינגל נוסף שנקרא "התמונה הגדולה" ובמרץ 2015 הוציא עוד סינגל שנקרא "כמו בן-אדם" אותו כתב והלחין, ועל הפקתו אחראי יונתן לוי.
בחורף 2017 יצא אלבומו "אהבה ואלוהים אחרים".
לפני יציאתו הוציא ברמן שני סינגלים מהאלבום - גרסה שונה לשיר "התמונה הגדולה", והפעם בהפקתה של תמר אייזנמן, ואת השיר "את לא מספיק יפה" - שיר ביקורת פארודי, המדבר על שטחיותה של תרבות המבוססת על מראה חיצוני.
השיר בא, במובן מסוים, לתקן את הרושם השובניסטי שנוצר לברמן בעקבות השיר "המתוקות האחרונות".
לטענת ברמן, השיר "המתוקות האחרונות" נכתב על אודות חברו, ואין הוא מתאר את יחסו שלו לנשים.
בשנת 2023 השתתף בסדרת הדרמה "קורדרוי" של חברת הוט.
ב-30 ביולי הוציא את האלבום "".
"גבר, אישה והווילדרנס" מכיל 4 פרקים:
"אוי הלב הפתי והמגוחך" - אפריל 2011
"ג'ייקוב, מרים, רוזה ועמוס" - אוגוסט 2011
"חצי ויבשת שלמה" - נובמבר 2011
"אהבה ואלוהים אחרים" - פברואר 2017
"#בסדרגמורהבנתיהכל (חלק א' / דוקו היברידי)" - יולי 2023
"#בסדרגמורהבנתיהכל (חלק ב' / סוס טרויאני)" - מאי 2025
אריאל (אריק) בנדו (נולד ב-5 בדצמבר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם במכבי חיפה ובבית"ר ירושלים, והוא שיאן ההופעות של הנבחרת הצעירה עם 39 הופעות, וכן שיאן ההופעות בליגת העל עם 573 הופעות.
היה שיאן ההופעות של נבחרת ישראל עם 94 הופעות.
בנדו גדל כבלם קדמי בקבוצת הנוער של מכבי חיפה, בה שיחקו בעבר גם אביו ושני אחיו.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה ערך בשנת 1991, ועמה זכה בגביע המדינה בעונת ובאליפות בעונת , בה זכתה חיפה לאחר שלא הפסידה במשחק ליגה אחד במהלך כל העונה.
בנדו הצעיר שימש אז כמחליף ראשון לחוליית ההגנה שכללה את המגן הימני אלון חרזי, המגן השמאלי משה גלאם, והבלמים מרקו בלבול ורומן פץ.
בגלל העונה הארוכה (39 משחקים) בנדו שיחק לא מעט והיה שותף מלא לאליפות.
בתחילת עונת עבר בהשאלה לבית"ר ירושלים כדי להתחשל וכעבור שנתיים (בשנת 1996) חזר למכבי חיפה אחרי שרוב כוכביה עזבו.
בנדו נשאר העוגן בהגנה לצד מספר רב של בלמים אחוריים ומגינים שהתחלפו: מרקו בלבול, סרגיי בלנצ'וק, אדגרדו אדינולפי, גולן דרעי, אנדריי אוסטרובסקי, אריק אג'יופור ואבישי ז'אנו.
בעונת קיבל את סרט הקפטן.
בהדרכתו של אברם גרנט זכו בנדו ומכבי חיפה בשתי אליפויות ברציפות.
בעונת עזב גרנט לאמן את נבחרת ישראל והחליף אותו יצחק שום.
בימי שום הצליחה מכבי חיפה להעפיל לשלב הבתים בליגת האלופות, והייתה הקבוצה הישראלית הראשונה שעשתה זאת, אך בעונה זאת הפסידה את האליפות בגלל הפרש שערים.
אחרי ששום עזב, מונה רוני לוי, מקשרי עונת (בה זכתה חיפה באליפות ללא הפסד), למאמן הקבוצה.
תחת הדרכתו של רוני לוי זכו בנדו וחיפה בעוד שלוש אליפויות נוספות, כאשר באותן עונות הציגה חיפה מערך הגנה חזק וקשוח, שהורכב מבנדו, חרזי, קייסי וז'אנו, וספג מעט מאוד שערים.
בתום עונת עזב את קבוצת נעוריו מכבי חיפה על אף שהיה קשור אליה בחוזה.
בנדו פתח בהליכים משפטיים נגד הקבוצה שהופסקו, ולבסוף הגיע לפשרה עם נשיא המועדון יעקב שחר שמכר את כרטיסו לבית"ר ירושלים.
בנדו זכה עם בית"ר בשתי אליפויות ובשני גביעי מדינה, ובגביע הטוטו, כולל עונת דאבל.
בשנים 2003–2008 זכה בנדו ב-5 אליפויות ברציפות.
בעונת , הפך בנדו לשיאן ההופעות בליגת העל בכל הזמנים.
בנדו אף שימש כקפטן הקבוצה בחלק מתקופתו במועדון.
בתחילת עונת חזר בנדו לעונת פרישה במכבי חיפה.
את העונה פתח בנדו כשחלקים מהקהל התנגדו לחזרתו מבית"ר, וכשבפן המקצועי הוא מהווה כינור שלישי בהגנה, וכמעט ואינו משחק.
לקראת אמצע העונה תפס בנדו מקום של קבע בהרכב והיה אחד מעמודי התווך שהובילו לזכייתה באליפות המדינה.
בטקס הנפת צלחת האליפות הצטרף בנדו, בעברו קפטן הקבוצה, לקפטן יניב קטן בהנפת הצלחת.
בסיום אותה עונה הודיע בנדו כי יישאר בקבוצה עונה נוספת, אך בעקבות סדרת בדיקות שלאחריהן הומלץ לו על הפסקת פעילותו, כינס ב-21 ביוני 2011 מסיבת עיתונאים בה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בנדו זכה ב-7 אליפויות במדי מכבי חיפה, שני גביעי מדינה ושלושה גביעי טוטו.
במכבי חיפה רשם בנדו 399 הופעות ו-9 שערי ליגה.
כמו כן, שימש בנדו כקפטן הקבוצה בין בשנים 1999–2006.
בנדו הוא שיאן ההופעות של נבחרת הנבחרת הצעירה של ישראל.
ב-1 באוגוסט 1992 ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה, בניצחון 0–14 על הנבחרת הצעירה של גרינלנד.
מאז ועד שנת 1995 רשם 39 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בנדו שיחק בנבחרת נבחרת ישראל הבוגרת, בה ערך 94 הופעות, והיה שיאן ההופעות שלה (עד ששיאו נשבר על ידי יוסי בניון).
ב-17 במאי 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ברזיל באצטדיון רמת גן.
במוקדמות מונדיאל 2006 היה אחד מהקפטנים של הנבחרת (יחד עם אבי נמני).
במשחקי מוקדמות יורו 2008 בחר מאמן הנבחרת דרור קשטן שלא לזמנו בהתחלה אך מאוחר יותר השתמש בשורותיו בתור קשר אחורי.
בעמדה זו שיחק במשחקו האחרון בנבחרת, מול נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי, שנערך ב-8 בספטמבר 2007.
ב-2 בספטמבר 2011, במשחק מול נבחרת יוון במסגרת מוקדמות יורו 2012, קיבל בנדו, ביחד עם שמעון גרשון ורונן חרזי, גביע הוקרה מטעם ההתאחדות לכדורגל בישראל, על תרומתו לנבחרת.
אריק בנדו שיחק רוב הקריירה שלו כבלם קדמי ונחשב לאחד הבלמים הטובים ביותר ששיחקו בישראל אי-פעם.
הוא היה בלם קשוח בעל משחק ראש טוב שהיה קשה מאוד לעבור אותו.
בשל כך נודע בכינוי "התחנה האחרונה".
פעמים רבות שימש גם כשומר אישי על חלוצי היריב והצטיין בתפקיד זה.
אחד מסימני ההיכר של בנדו הוא עמידתו הזקופה (גב מתוח) כאשר הראש מורם כלפי מעלה, שאפיינה אותו גם בזמן משחקים.
עמידה זו השתרשה גם בצה"ל בתרגילי סדר ומסדרים, ומכונה "נוהל בנדו".
ב-2012 הצטרף בנדו לצוות המקצועי של מכבי חיפה בתור עוזר מאמן נוסף לאלישע לוי, אך לאחר סיום עונת , כשלוי עזב את המועדון ומונה במקומו לתפקיד המאמן ראובן עטר, עבר בנדו לשמש כמאמן קבוצת הנוער החל מעונת .
תחת הדרכתו רשמה קבוצת הנוער 8 ניצחונות רצופים.
בנובמבר 2012 מונה אריק למאמנה הזמני של קבוצת הבוגרים של מכבי חיפה, לאחר פיטוריו של המאמן ראובן עטר, ובהמשך מונה למאמן הקבוע של המועדון.
תחת הדרכתו של בנדו חל בקבוצה שיפור ניכר ביכולת ובתוצאות והקבוצה סיימה את העונה במקום השני.
כאות הערכה על הישגיו בהזנקת הקבוצה ממאבקי הירידה אל צמרת הטבלה, שכרו של בנדו שודרג והוחלט שימשיך כמאמן הקבוצה גם בעונת .
את עונתו השנייה כמאמן פתח בנדו עם עלייה לשלב הבתים של הליגה האירופית, כשבדרך מנצחת קבוצתו את חזר לנצ'ראן בחוץ 8–0, הניצחון הגדול ביותר של קבוצה ישראלית במסגרת אירופית.
בעונה זו סיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה, ובסופה סיים את תפקידו במועדון.
ב-25 בפברואר 2014 מונה בנדו לעוזרו של אלי גוטמן, מאמן נבחרת ישראל.
במאי 2015 מונה בנדו למאמן הנבחרת הצעירה של ישראל.
במאי 2016 התפטר מאימון הנבחרת הצעירה.
ב-24 במאי 2016 מונה למאמנה של בני יהודה תל אביב.
ב-24 באוקטובר אותה השנה, לאחר הפסד למכבי פתח תקווה, פוטר מתפקידו כמאמן קבוצת בני יהודה תל אביב.
ב-28 במאי 2017 מונה בנדו למאמן הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית, וב-21 באוקטובר 2017 פוטר מתפקידו.
ב-1 במאי 2018 חזר לשמש כמאמן קבוצת הנוער של מכבי חיפה, ולאחר עונה אחת פוטר מתפקידו.
ב-15 ביוני 2021 מונה רשמית לעוזר המאמן של רוני לוי בקבוצת הפועל באר שבע.
ב-1 במרץ 2022 סיים את תפקידו לאחר שהמאמן רוני לוי פוטר מתפקידו.
בנדו נולד בחיפה, והוא ממוצא טורקי מצד אמו.
בנו של כדורגלן העבר שלמה בנדו, ואחיו של כדורגלן העבר תום בנדו, שניהם גם כן שיחקו במכבי חיפה.
אחיו של אריק, בן בנדו, הוא מורה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
אריק התחנך בבית ספר "חוגים" בחיפה.
ביוני 2009 נישא לשחקנית והמנחה אילנה ברקוביץ', ובמרץ 2011 נולד לזוג בן, אסא.
באוקטובר 2025 בגיל 51 התארס לבת זוגו חיה פורת שטרית, גרושה ואם לשניים.
אריק בנדו הוא אחד השחקנים המעוטרים בישראל, וברשותו מספר רב של תארים קבוצתיים, ברובם הוא זכה במדי מכבי חיפה.
בנדו הוא גם שיאן הופעות במספר מסגרות:
שיאן ההופעות בליגת העל בכדורגל: 573
לשעבר שיאן ההופעות בנבחרת ישראל בכדורגל: 94 (כיום, שלישי במספר ההופעות אחרי יוסי בניון וטל בן-חיים (1982))
שיאן ההופעות בנבחרת ישראל הצעירה בכדורגל: 39
מקום שלישי במספר ההופעות במכבי חיפה: 399
אריה (אריק) בנדר (נולד ב-9 ביולי 1952) הוא עיתונאי ישראלי, ששימש ככתב הפרלמנטרי של "מעריב".
בנדר יליד ראשון לציון, בוגר בית הספר חביב.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1970 שובץ בחיל השריון, עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
במלחמת יום הכיפורים לחם במסגרת חטיבה 7 בקרבות עמק הבכא.
בוגר האוניברסיטה העברית ביחסים בינלאומיים ובמדע המדינה.
בין השנים 1975–1978 ערך את "פי האתון", ביטאון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית והפיק את תוכנית הבוקר "707" של אלכס אנסקי בגלי צה"ל.
לאחר מכן שימש בתפקיד סגן דובר קרן קיימת לישראל, וכתב בעיתון "דבר" ובמוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות".
בשנת 1980 החל לעבוד בעיתון "מעריב" וכיהן בשורה ארוכה של תפקידים, בין היתר ככתב עירוני של "מעריב" בירושלים, כתב לענייני בית הנשיא, כתב לענייני בתי חולים, ממלא מקום רכז כתבים במערכת העיתון בתל אביב וכתב לענייני עלייה והעם היהודי.
בשנת 2001 סיקר עבור "מעריב" את ועידת דרבן הראשונה, בדרום אפריקה.
במסגרת עבודתו ככתב במוסף "7 ימים" חשף את היומנים שכתב אדולף אייכמן בכלא.
ביולי 1989 חשף ב"מעריב" לראשונה את כוונת נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב להרים את מסך הברזל ולפתוח את שערי העלייה ליהודים.
של נתן שרנסקי, וכן חשף את סיפורו של הכומר גיאורג אדלשטיין, אביו של יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין.
בנדר היה העיתונאי המערבי הראשון שראיין את נשיא אתיופיה מלס זנאווי, לאחר הפלת משטר מנגיסטו.
משנת 1994 שימש כתב פרלמנטרי של "מעריב".
כתב את המדור השבועי "הנבחרים" ב-nrg.
חבר הנהלת תא הכתבים הפרלמנטריים.
אריק נשוי ללאה בנדר (לבית ליברמן), שהייתה דוברת שירות התעסוקה.
הם מתגוררים בירושלים, בשכונת מלחה.
לזוג שני בנים: עומר רופא שיניים, ואיתי.
אריק ג'ונסון הוא גיטריסט בז'אנר הרוק האינסטרומנטלי, שמשלב בין סגנונות ג'אז, פיוז'ן, העידן החדש וקאנטרי לנגינתו.
מגזין "Guitar Player" קרא לג'ונסון "אחד מנגני הגיטרה הווירטואוזים המוערכים ביותר".
האמן גם זכה להערכה מצד אמנים אחרים כקרלוס סנטנה, בי בי קינג, ג'ו סטריאני, סטיבי ריי ווהן, פרינס, סטיב מורס מלהקת דיפ פרפל ובילי גיבונס מלהקת זי זי טופ.
ג'ונסון היה מועמד ארבע פעמים לפרס גראמי, מתוכם זכה באחד על הסינגל "Cliffs of Dover" מאלבומו "Ah Via Musicom".
ג'ונסון פיתח כישרון מוזיקלי מגיל צעיר, היות שגדל במשפחה מוזיקלית.
הוא למד נגינה בפסנתר ובגיל 11 עבר לנגינה בגיטרה, כאשר בין השראותיו נמנו אריק קלפטון, קרים, וס מונטגומרי, ג'ימי הנדריקס, בוב דילן, ג'אנגו ריינהארדט, ג'רי ריד וצ'ט אטקינס בין היתר.
ניסיונו המקצועי הראשון היה בגיל 15 כחבר הרכב הרוק פסיכדלי "מריאני".
ג'ונסון למד באוניברסיטת טקסס לאחר שסיים בית ספר תיכון, וסייר עם משפחתו באפריקה.
האלבום יצא כמעט 20 שנה אחרי, לאחר שג'ונסון רכש את הזכויות להקלטות.
ג'ונסון המשיך לבנות את המוניטין שלו בכך שעבד לצד אמנים כדוגמת קט סטיבנס, קרול קינג וכריסטופר קרוס.
נגינתו משכה את תשומת לבו של האמן פרינס בשנת 1984, בעת שידורה של תוכנית טלוויזיה בשם "Austin City Limits".
היה זה בזכות כריסטופר קרוס והמפיק המוזיקלי דייוויד טיקל שעזרו לג'ונסון לחתום על חוזה הקלטות עם האחים וורנר, ולהוציא לבסוף את אלבום הבכורה שלו, "Tones".
ג'ונסון הופיע על שער המגזין "Guitar Player" במאי 1986 כצעד נועז לקדם את אלבומו של הגיטריסט, שזכה להצלחה מסחרית ולהערכה וכן למועמדות ראשונה לפרס גראמי (הקטע "Zap").
אולם, למרות ההצלחה, אלבומו לא נמכר היטב, וחוזה ההקלטות עם חברת האחים וורנר פקע.
מאוחר יותר חתם ג'ונסון עם חברת התקליטים Cinema Records, תחת הפצת קפיטול רקורדס.
ג'ונסון הוכר על פועלו כגיטריסט מכובד לאחר שהוציא את אלבומו "Ah Via Musicom" בשנת 1990, כאשר מכירות האלבום נסקו והאלבום הגיע למעמד פלטינה.
ג'ונסון זכה בגראמי על הסינגל "Cliffs of Dover" בשנת 1991, בנוסף למועמדות על אלבום הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר.
ג'ונסון לא הוציא אלבום נוסף אלא לאחר שש שנים.
האלבום, "Venus Isle", יצא בספטמבר 1996 ולא עמד בהיקף ההצלחה של קודמו, מה שמנע ממנו בסופו של דבר להחזיק בחוזה ההקלטות אף עם חברת התקליטים קפיטול רקורדס.
או אז, הקים ג'ונסון פרויקט בשם "Alien Love Child", שזיכה אותו בחוזה בחברת ההקלטות של סטיב ואי, "Favored Nations".
בעקבות סיבוב הופעות שערך במסגרת הרכב G3 עם ג'ו סטריאני וסטיב ואי בשנת 1997, מכירות האלבום G3: Live in Concert זכו להצלחה.
ג'ונסון הוציא בשנת 2002 את אלבומו "Souvenir" תחת חברת תקליטים שבבעלותו, "Vortexan Records", ובשנת 2004 הוזמן ג'ונסון להופיע לצד אריק קלפטון בפסטיבל קרוסרודס.
ב-2005 חברת הגיטרות פנדר הוציאה דגם של הפנדר סטראטוקסטר מדגם שנקרא על שמו, אריק ג'ונסון, מתוך סדרת גיטרות חתומות של אמנים.
הגיטרה נבנתה לפי דרישותיו של אריק ג'ונסון.
אריק גרטס (נולד ב-18 במאי 1954 ברקם, בלגיה) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת המגן, וכיום מאמן כדורגל.
גרטס שיחק עבור הקבוצה המקומית ברקם, סטנדרד ליאז', מילאן, מאסטריכט ופ.ס.וו.
במהלך הקריירה שלו זכה גרטס בעונת 1987–1988 בליגת האלופות, כמו גם פעמיים באליפות בלגיה ושש אליפויות בהולנד.
אף על פי ששיחק כמגן, הוא היה ידוע בשל יכולת התקפית מיוחדת: הוצאות חוץ ארוכות טווח.
לזכותו של גרטס ישנן 82 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת בלגיה, דבר שמדרג אותו במקום השני במספר ההופעות בנבחרת, שבנוסף כבש גם שני שערים במדיה.
כמאמן, הוא עבד בהצלחה רבה במדינות שונות ובמועדונים שונים - לירסה, קלאב ברוז', פ.ס.וו.
איינדהובן, קייזרסלאוטרן, וולפסבורג, גלאטסראיי ומרסיי.
בעונת 1996–1997 הוא זכה באליפות בלגיה עם ליארסה, וב-1998–1999 עשה זאת שוב הפעם עם קלאב ברוז'.
בעונת 2005–2006, הוא זכה באליפות טורקיה עם גלאטסראיי.
באותה עונת אליפות, גלאטסראיי צברה את מספר הנקודות הרב ביותר בהיסטוריה של הליגה הטורקית הבכירה.
במאי 2007, גרטס עזב את טורקיה.
ב-25 בספטמבר 2007, הוא מונה רשמית למאמנה של אולימפיק מארסיי.
אריק באנדינוביץ' הידוע בשם הבמה אריק באנה (Eric Bana), הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אוסטרלי.
באנה נולד במלבורן, ויקטוריה שבאוסטרליה, למשפחה מרקע נוצרי.
אביו אוון יליד-קרואטיה שעסק כמנהל לוגיסטי בחברת קטרפילר, ואמו אלינור ילידת-גרמניה הייתה מעצבת שיער.
את ילדותו בילה בפרבר טולהמרין אשר במערב העיר מלבורן.
כנער צפה באנה בסרט "מקס הזועם", בכיכובו של השחקן האמריקאי מל גיבסון, והחליט שהוא רוצה להיות שחקן קולנוע.
ב-1991 החל לערוך מופעי סטנד-אפ כברמן במלון מקומי במלבורן.
ב-1993 ערך באנה את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה בתוכנית "Tonight Live", ההופעות שלו בתוכנית העניקו לו מקום בתוכנית המערכונים "Full Frontal".
בעקבות הופעותיו הקומיות המצליחות הוציא ב-1994 אלבום קומדיה בשם "Out of Bounds".
ב-1997 הופיע באנה בסדרה קומית פרי עטו "The Eric Bana Show".
על תוכניתו קיבל באנה את פרס לוגי, פרס הטלוויזיה האוסטרלית.
באותה השנה רשם באנה את הופעתו הראשונה בסרט אוסטרלי, בקומדיה "הטירה".
בשנת 2000 השתתף באנה בדרמת הפשע האוסטרלית "צ'ופר".
בסרט שיחק באנה את דמותו של צ'ופר ריד, פושע ואסיר אוסטרלי לשעבר, בשביל התפקיד גילח באנה את שיערו והעלה כ-30 קילוגרמים.
על תפקידו בסרט קיבל באנה את פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע.
תפקיד זה סלל את דרכו של באנה להוליווד.
הבמאי רידלי סקוט התרשם מאוד מיכולת המשחק של באנה בסרט צ'ופר והחליט ללהק אותו לסרטו "בלאק הוק דאון".
בסרט גילם באנה את דמותו של סמל ראשון נורם "הוט" גיבסון.
למען התפקיד השיל מעצמו באנה את כל השומנים שאגר לצורך צילומי הסרט צ'ופר, באנה אף התאמן עם יחידת לוחמה מיוחדת בארצות הברית שם למד כיצד לירות ברובה.
ב-2003 נבחר באנה על ידי הבמאי אנג לי לגלם את גיבור הסרט "הענק" (האלק/פרופסור באנר) לצידה של ג'ניפר קונלי.
על תפקידו בסרט קיבל באנה שבחים רבים מצד המבקרים.
כמו כן, באותה שנה דיבב באנה בסרט האנימציה שובר הקופות "מוצאים את נמו".
ב-2004 שיחק באנה באפוס ההיסטורי "טרויה" לצד בראד פיט ואורלנדו בלום, וגילם את דמותו של הנסיך המיתולוגי הקטור.
ב-2005 שיחק באנה בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן", בסרט גילם את דמותו של סוכן המוסד אבנר קאופמן, המבוססת על דמותו של יובל אביב, במהלך מבצע זעם האל לחיסול חברי חוליית ספטמבר השחור.
שנתיים לאחר מכן שיתף פעולה עם השחקנית דרו ברימור בדרמה הקומית "לשחק עם המזל".
באותה שנה קיבל באנה את פרס האקדמיה האוסטרלית השני שלו על תפקידו בסרט "אבי רומולוס".
בשנת 2008 שיחק באנה לצידן של סקרלט ג'והנסון ונטלי פורטמן בדרמה הרומנטית "בת בולין האחרת".
בסרט גילם באנה את דמותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה.
ב-2009 שיחק באנה בתפקיד הנבל קפטן נרו בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס "סטארטרק", הסרט ה-11 בסדרת סרטי מסע בין כוכבים.
בשנת 2017 שיחק בסרט "קינג ארתור: אגדת החרב", פנטזיה היסטורית על המלך ארתור אשר הפך למיתוס.
בסרט באנה מגלם את אות'ר פנתדרגון, לצידם של צ'ארלי האנם, ג'וד לאו, אסטריד ברג'ס פריסבי ודג'ימון הונסו.
בשנת 2019 שיחק באנה בסדרה" ג'ון הנבל" מבית היוצרים של נטפליקס, המבוססת על סיפור אמיתי, הסדרה זכתה לשבחים רבים ואף הייתה מועמדת לפרסים כגון "מיני הסדרה הטובה ביותר".
ב־2020 כיכב בסרט המסתורין "הבצורת", על פי ספרה של ג'יין הארפר.
בשנת 2025 שיחק בסדרה "יוסמיטי" כפקח קייל טרנר האחראי על הפארק הלאומי יוסמיטי החוקר מקרה רצח בשמורה.
ב-1995 הוא הכיר את אשת יחסי הציבור רבקה גלסון, על סט הצילומים של הסדרה "Full Frontal".
השניים התחתנו ב-1997. לזוג נולדו שני ילדים.
באנה הוא חובב פוטבול אוסטרלי ואוהד את קבוצת St Kilda Football Club.
אשתו של הנוסע בזמן (2009)
קינג ארתור: אגדת החרב (2017)
זכרונות של חילזון (2024) - דיבוב
אריק בראואר היה צייר ואמן אוסטרי-ישראלי, אשר יצירותיו מוצגות בישראל ובאוסטריה.
בנוסף היה גם שרטט, מדפיס, משורר, רקדן, זמר ומעצב במה.
הוא התגורר לסירוגין בווינה ובעין הוד בישראל.
הוא נמנה עם מייסדי אסכולת וינה של ריאליזם פנטסטי.
אריך בראואר נולד בווינה למהגרים יהודים מליטא.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא קיבל הכשרה אמנותית בווינה, בהדרכתו של אלברט פריס פון גיטרסלו.
גיטרסלו עזר לבראואר להגיע לבית הספר הוינאי של ריאליזם פנטסטי ולעבוד עם אמנים, אשר יצרו לאחר 1946 ועד אמצע שנות ה-50 קבוצת הסוריאליסטיים הוינאים.
הקבוצה הזאת כללה חוץ מבראואר את אדגר ז'נה, ארנסט פוקס, וולפגנג הוטר, רודולף האוזנר, אנטון להמדן ופריץ ינשקה.
למרות התפשטות האמנות האבסטרקטית בעולם משנות ה-50 וה-60 המוקדמות, הצליח בראואר באמנותו המיוחדת לערבב אלמנטים סוריאליסטים רבים בעבודותיו וזכה להכרה בינלאומית בכך.
בשנת 1982 הוא הציג תערוכות יחיד בארצות הברית שהיוו בשבילו פריצת דרך משמעותית.
בראואר גם תכנן פרויקטים אדריכליים באוסטריה ובישראל.
החזיתות של הבניינים שהוא עיצב מכוסים פסיפסים מיוחדים במינם, כמו גם עיצב ציורי קיר ואריחים מצוירים.
בשנת 2002 הוא עיצב את הדובים המאוחדים הראשונים באוסטריה.
בית בראואר ברחוב Gumpendorferstraße, וינה
קניון קסטרא בחיפה - חזית הקניון, ציור של "אדם וחוה בגן עדן" הוא ציור הקיר הגדול מסוגו בישראל.
קומת המבואה בבית הספר לחינוך, בניין שרת, אוניברסיטת תל אביב
ציור הקיר אליהו ונביאי הבעל של אריק בראואר מוצג בלובי שמול מוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה
ב-1957 הוא התחתן בישראל עם נעמי.
מנישואים אלה נולדו בנותיהם טליה, רותי קואם בראואר, שחקנית תיאטרון בווינה אוסטריה, וזמרת הג'אז תמנה בראואר, שייצגה את אוסטריה בתחרות האירוויזיון ב-1986.
ארת'ור אֶריק רואוטון גיל היה פסל, מגלף באבן, טיפוגרף, קליגרף ודפס אנגלי.
היה מקושר בתנועת האמנויות והאומנויות.
גיל נולד בברייטון, במחוז סאסקס שבאנגליה, וב-1897 עברה המשפחה להתגורר בעיר הקתדרלה, צ'יצ'סטר.
אביו היה כומר, אימו הייתה זמרת מקצועית.
אריק היה הילד השני והבן הבכור מבין שלושה עשר ילדים.
אריק גיל למד בבית הספר לטכנולוגיה ולאומנות המקומי.
בשנת 1900 עבר ללונדון, לשם הכשרה כאדריכל, במשרדו של ו"ד קרואה (W.D.
מאחר שלא היה מרוצה מתקופת הכשרתו, למד בערבים גם סיתות ובנייה באבן בבית הספר הטכני וסטמינסטר, וקליגרפיה בבית הספר המרכזי של Arts and Crafts, שבו הטיפוגרף אדוארד ג'והנסטון היה הדמות בעלת השפעה.
בשנת 1903 זנח את פעילותו האדריכלית והתרכז בעבודות קליגרפיה, סיתות אותיות על לוחות זיכרון ומצבות, וסיתות מונומנטים.
בשנת 1904 הוא נשא לאשה את את'ל הסטר מור, ובשנת 1907 עברה המשפחה לבית כפרי בכפר דיצ'לינג (סאסקס), שהפך אחר כך למרכז לקומונה של אומנים שפעלה תחת השפעתו.
במשך חייו העתיקה המשפחה את מגוריה מספר פעמים וחלק מן האומנים הלכו בעקבותיו, ושניים מהם נישאו לבנותיו.
בשנת 1913 גיל ורעייתו עזבו את הכנסייה האנגלית, לטובת הנצרות-הקתולית.
מבין עבודותיו באבן ניתן למנות את ארבעה-עשר תבליטים המתארים את תחנות הויה דולורוזה של ישו בירושלים בדרכו לצליבה, עבור קתדרלת וסטמינסטר (1918), עבודה שבגינה גם שוחרר משירות צבאי במלחמת העולם הראשונה.
יחד עם יעקב אפשטיין, הנרי מור ואחרים, עיטרו בתבליטי אבן את בית מנהלת התעבורה (רחוב ברודוויי 55 בלונדון).
את הפסל פרוספרו ואריאל (1932) שנוצר עבור הBBC הוא בית השידור המרכזי בלונדון.
הוא עיצב את סדרת הבולים עם דיוקנו של המלך ג'ורג' השישי (1937).
בשנת 1938 עיצב עבור ארמון האומות בז'נבה תבליטים המתארים את בריאת האדם, שהייתה ליצירתו הגדולה ביותר.
יצירתו היא רבה גם בתחום חיתוכי עץ והדפסים אחרים.
קבוצה גדולה בתחום זה הן יצירות גרפיות בעלות תוכן ארוטי.
גיל היה איש בעל אמונה נוצרית קתולית עמוקה.
יחד עם זאת הוא ניהל אורח חיים שבוודאי שלא היה שגרתי ודתי.
ביומניו האישיים הוא תיאר את יחסיו המיניים בפירוט רב (למשל, ביומנים שכתב בעת נסיעותיו לארץ ישראל, ב-1934 וב-1937, יש מידע, בחלקו במרומז, על האנשים שעמם קיים יחסי מין, מצבו הגופני בכל מקרה, משך הזמן שהדבר נמשך, וכיוצא בזה פרטים) .
לפי רישומיו הוא לא חסך את תאבונו המיני המגוון מילדיו, מאחותו, ואפילו מכלבו.
הפן הזה של חייו הושתק שנים רבות (יומן המסע שלו לארץ-ישראל ב-1934, שהתפרסם, מצונזר מכל אלה), עד לצאת הביוגרפיה שלו ב-1989 בידי פיונה מק-קארתי.
אריק גיל זכה בעיטור העיצוב המלכותי הבריטי הגבוה ביותר (Royal designer for Industry) מטעם החברה המלכותית לאומנויות (1936).
אריק גיל פרסם ספרים ומאמרים רבים, בעיקר בעניין הזיקה שבין אומנות ודת.
נקבר בחצר הכנסייה בספין (Speen) תחת מצבה שהוא עצמו עיצב וסיתת:
בשנת 1934 ביקר גיל בארץ ישראל המנדטורית בהזמנתו של האדריכל הבריטי אוסטן סיינט בארב הריסון, שהיה עסוק בפיקוח על בניית המוזיאון הארכאולוגי של ארץ-ישראל (הידוע יותר בשמו הבלתי רשמי מוזיאון רוקפלר) בירושלים.
גיל הכין עבור המוזיאון אחד עשר תבליטים שגילף באבן באתר עצמו.
תבליט בעל מתאר חצי עגול נקבע מעל הפתח העיקרי לבניין, ובו נראות הנפשות של אסיה ואפריקה משני צידי עץ, רמז למקומה הגאוגרפי המיוחד של ארץ ישראל כמקום מפגש תרבויות.
בחצר המוזיאון, משני עברי בריכת המים המרכזית, גילף גיל עשרה תבליטים, חמישה מכל צד.
אלה מתארים את התרבויות השונות שהתקיימו והשפיעו אל הארץ.
אחרי התבליט בו נראה אדם מאלם אלומות, המתאר את התרבות הכנענית, מוקצים תבליטים לתיאור מצרים הפרעונית, לפיניקים, לבני ישראל (משה מחזיק את לוחות הברית), למסופוטמיה (אשור, בבל, פרס), ליוונים, לרומאים, לביזנטים, למוסלמים (מוחמד על סוסו המופלא) ולצלבנים.
כן עיצב באבן ראש ששימש קצה למזרקה בבריכה.
אין בנמצא מידע ארכיוני שיסביר מי הציע את הנושאים לגילוף.
גיל שהה בארץ-ישראל גם בשנת 1937. קיים תבליט מעל שער הכניסה לסניף בנק ברקליס ברחוב אלנבי בתל אביב, הידוע כ"יוסף המשביר" (, ).
למען הדיוק יאמר שהזיקה בין התבליט לגיל עדיין מחכה לאישוש מן הכתובים.
בביקור זה גם סיתת את התבליט על בניין בית החולים המנדטורי בחיפה (לימים רמב"ם) על פי הזמנתו של האדריכל הגרמני-יהודי אריך מנדלסון.
גיל יצר גופנים אחדים לכתב הלטיני, שמהם זכו אחדים לפופולריות ושימוש רב.
הגופן הידוע ביותר שלו הוא גיל סנס (כלומר גופן חסר תגים, ומכאן שמו Sans - קיצור של sans serif), הוא גם הגופן הלטיני היחיד הנושא את שמו.
נעשה בו שימוש בחברת הרכבות הבריטית.
מאוחר יותר עשה בגופן זה שימוש גם הבי.בי.סי.
מבין כתריסר גופנים ראוי להזכיר את פרפטואה, המבוססת על אותיות לטיניות קדומות, יואנה ויוביליי (Perpetua, Joanna, Jubilee).
לאריק גיל גם פרק בטיפוגרפיה עברית, אף שלא ידע צורת אות עברית כלל.
בשהותו הראשונה במזרח (1934), כדי לעטר את מוזיאון רוקפלר, חרת על קירות המוזיאון כתובות הכוונה בשלוש שפות: אנגלית, עברית וערבית.
לחלק מן האותיות צורה מעט מוזרה (בעיקר אל"ף, טי"ת, למ"ד, עי"ן).
הארכאולוג רוני רייך הצביע על כך שאותיות אלה הועתקו מן הכתובת העברית הקדומה הידועה בשם "ציון עוזיה מלך יהודה" שהתגלתה זמן קצר קודם לכן.
גיל גם יצר גופן לאות עברית לדפוס (Gill Hebrew) שנוצקה בחברת מונוטייפ הבריטית.
זהו גופן מוזר למדי שכמעט ואין עושים בו כיום שימוש.
מרבית החומר הארכיוני מעזבונו של אריק גיל מצוי בספריית קלארק , המסונפת לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
אריק גלסנר (נולד ב-22 באוגוסט 1973) הוא סופר, מבקר וחוקר ספרות ישראלי.
חתן פרס ברנשטיין לביקורת הספרות לשנת 2007.
אריק גלסנר, הבכור במשפחה של חמישה ילדים, נולד למשפחה ציונית-דתית, וגדל במושב כפר הרא"ה.
גדל בבית אידאולוגי: המשפחה התגוררה ב-1982 במשך חצי שנה במושב ליד ימית כחלק מהמאבק נגד הנסיגה מסיני ובניסיון למנוע את פינוי חבל ימית.
אביו, משה, היה בוגר ישיבת מרכז הרב וממקימי תנועת "התחיה", נפטר כשאריק היה בן שלוש עשרה.
למד בבית הספר היסודי ממלכתי-דתי בכפר הרא"ה, בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ובישיבת בית אל.
בשנתו השנייה שם גילה את עולם הספרות ועבר לישיבת אור עציון.
הוא שירת שנה וחצי בחיל השריון, חזר לשנה לישיבה, ואז שב לצה"ל להשלים מסלול שירות של שלוש שנים והשתחרר בגיל 24.
באותה תקופה קרא סופרים מימי ראשית הספרות העברית המודרנית: ביאליק וברנר, בגלל חוויות והשפעות דומות.
הוא קרא גם ספרות רוסית קלאסית.
בשנת 2009 פרסם סיפור קצר בכתב העת "מסמרים" שמבוסס על חוויית היציאה בשאלה שלו, לו קרא: "איבוד בתולין או: חזרה בשאלה".
בשנת 2004 ראה אור הרומן הראשון פרי עטו, "ובזמן הזה", שעוסק בחוויות של צעיר יוצא בשאלה בעולם החילוני ובעיקר בחוויות של מיניות.
ב-2004 יצר יחד עם צח ניסנבוים את הסרט "מעבר להרי החושך" העוסק במשפחת מתנחלים.
הסרט שודר בערוץ 8, ובמסגרת פסטיבל דוקאביב.
בשנים 1996–1997 השלים חצי מהחובות לתואר הראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטה הפתוחה, ובשנים 1997-2001 למד בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים של אוניברסיטת תל אביב על שם עדי לאוטמן.
בשנים 2003-2001 שימש כעמית מחקר במרכז שלם, שבמסגרתו כתב מאמרים בנושאי ישראל והציונות.
בשנים 2004-1999 עשה תואר שני בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, עבודת התזה עסקה בניתוח יונגיאני של יצירת יוסף חיים ברנר ונכתבה בהדרכת פרופסור דן לאור.
בשנים 2007–2011 כתב גלסנר עבודת דוקטורט על ביקורת הספרות בישראל בעשורים האחרונים, במימון "מלגת נשיא" בחוג לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, בהדרכת ד"ר רחל אלבק-גדרון.
העבודה נחלקת לשני חלקים: חלקה האחד עוסק בביקורת הספרות בעיתונים בישראל בעשורים האחרונים; חלקה השני עוסק בשנים המעצבות של הדיון הפוסט-מודרניסטי, דיון שהתפתח בביקורת הספרות האמריקאית בשנות ה-60 של המאה ה-20 ועסק בעיקר במעמד השפה בתרבות.
בשנת 2017 ראה אור הרומן השני פרי עטו, "מדוע אינני כותב", רומן בצורת ממואר על שאפתנות ספרותית, גבריות ובגרות, מיניות ואהבה.
סמוך ליציאת ספרו החל גלסנר לכתוב ביקורת ספרות.
בתחילה כתב ב"מקור ראשון", במוסף "הארץ" ובמוסף "תרבות וספרות" של "הארץ".
בין מרץ 2005 למרץ 2011 שימש מבקר ספרות המקור של העיתון "מעריב", ובמסגרת זו פרסם מדי שבוע במשך שש שנים טור ביקורת אודות ספרות ישראלית עכשווית.
בשנים 2004–2007 והחל ממרץ 2011 היה בעל טור שבועי של ביקורת תרבות בעיתון "מקור ראשון".
בשנים 2009–2010 היה פנליסט בענייני ספרות בתוכנית "דיבור חדיש" ששודרה בערוץ 8 והחל מיולי 2011 הוא בעל טור שבועי לביקורת ספרות במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות".
החל ביוני 2019 הוא בעל מדור המסות וביקורת התרבות "קריאה שנייה" ברבעון "השילוח".
פרסם מאות רבות של ביקורות ספרות ותרבות ישראלית וכללית בעיתונים "מעריב", "הארץ", "מקור ראשון", "Time Out תל אביב", "ynet", "ידיעות אחרונות" ו"השילוח".
כמו כן פרסם מאמרים בכתבי העת: "ארץ אחרת", "אודיסאה", "עמדה" ו"תכלת".
פרסם הקדמה (יחד עם ד"ר עירן דורפמן) לספר העיון של ג'ון אליס "נגד הדקונסטרוקציה" בהוצאת שלם.
ופרסם מאמר על חנוך לוין בתוך הספר "אדוני התרבות" שיצא לאור בהוצאת עם עובד ב-2003.
ב-2010 הודיעה הוצאת זמורה ביתן לעיתון "מעריב" שהיא מסרבת לשלוח לעיתון ספרים כי הביקורות של גלסנר שליליות ולטענתה היה בהן משהו אישי נגד ההוצאה.
הטענה עוררה באותה עת דיון ציבורי, העיתון גיבה את גלסנר וכתב שהוא ירכוש מכספו את ספרי ההוצאה.
ב-2010 ראה אור מאמר של גלסנר באתר "עין השביעית" שמותח ביקורת על מוספי הספרות של העיתון "הארץ".
המאמר טען שהביקורות אינן חדות דיין, שהיעדר מבקרי ספרות קבועים הופך את הביקורות לאקראיות ותלושות הקשר, שהעיתון אינו נותן מקום מספיק לדיון בספרות ישראלית, במיוחד במוסף "תרבות וספרות" של העיתון, ושהביקורות מוטות פוליטית.
בני ציפר, עורך מוסף הספרות של עיתון "הארץ" הגיב במאמר שרובו ביקורת על גלסנר ומיעוטו דחיית חלק מטענותיו.
נוסף על עבודתו העיתונאית, גלסנר הוא מרצה לפילוסופיה של התרבות בתוכנית לתארים מתקדמים בבצלאל, ועורך את "פוסט פוסט" - מגזין מקוון לתרבות של התוכנית לתואר שני במדיניות ותאוריה של האמנויות בבצלאל.
הוא מפרסם מאמרים ומחשבות בבלוג האינטרנטי "מבקר חופשי" העוסק בביקורת הספרות ובמהותה.
ב-2018 יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד אוסף מהמאמרים, המסות והביקורות שפרסם במהלך השנים, בשם "מבקר חופשי".
מדוע איני כותב, הוצאת ידיעות ספרים, 2017.
מבקר חופשי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018.
אריק ברנבה בארונדו גארסיה (בספרדית: Erick Bernabé Barrondo García; נולד ב-14 ביוני 1991 בסן קריסטובל וראפאס) הוא אתלט גואטמלי המתחרה בהליכה.
בארונדו הוא זוכה מדליית הכסף בהליכה ל-20 ק"מ באולימפיאדת לונדון (2012), והספורטאי הגואטמלי הראשון בהיסטוריה שזכה במדליה אולימפית.
בארונדו החל את דרכו הספורטיבית בריצות למרחקים.
במהלך התאוששות מפציעה שסבל ממנה, התוודע לענף ההליכה, והחל להתאמן בו.
בשנת 2011 התחרה לראשונה בתחרות בינלאומית, הגביע הפאן-אמריקאי בהליכה, וזכה במדליית כסף.
בתוך חודשים ספורים שיפר את שיאו האישי בכחמש דקות, ובתחרות שנערכה בדבלין העמידו על 1:20.58 שעות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באותה שנה בטגו סיים במקום העשירי, ובמשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה זכה במדליית הזהב.
מדליית כסף אולימפית ראשונה לגואטמלה
בתחרות שנערכה בראשית 2012 בלוגאנו שיפר בארונדו את שיאו האישי והעמידו על 1:18:25 שעות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה במדליית כסף בתוצאה של 1:18.57 שעות, אחרי צ'ן דינג מסין שקבע שיא אולימפי חדש של 1:18.46 שעות ולפני ונג ג'ן אף הוא מסין 1:19.25 שעות ובכך היה לספורטאי הגואטמלי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליה אולימפית.
אריק ג'ואזל היה פסל ואמן צרפתי.
ג'ואזל נולד ב-15 בנובמבר 1956, במונמורנסי, עמק האואז, קומונה בפרברים הצפוניים של פריז.
הוא למד היסטוריה ומשפט לפני שפנה לאמנות.
בתחילת דרכו בעולם האמנות פיסל בחימר ואבן.
בגיל 27 ג'ואזל נמשך לעולם האוריגמי בעקבות הדגמים של האומן אקירה יושיזאווה.
אריק בלדסו הוא כדורסלן אמריקאי.
בלדסו שיחק באוניברסיטת קנטקי שנה אחת, בה העמיד ממוצעים של 11.3 נקודות למשחק.
אף על פי שהוא רכז הוא שיחק את רוב משחקיו בקנטקי כקלע לצד ג'ון וול ודמרקוס קאזינס.
בלדסו הודיע שהוא מוותר על שלוש שנים הנוספות שלו בקנטקי ונרשם לדראפט 2010. הוא הרשים את הסקאוטים מכיוון שיש לו מהירות, זריזות ושליטה טובה בכדור.
הוא נבחר בידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר בסיבוב הראשון בבחירה מספר 18 אך הועבר בטרייד ישירות ללוס אנג'לס קליפרס.
בעונתו הראשונה הוא פתח ב-25 משחקים ורשם ממוצעים של 6.7 נקודות ו-3.6 אסיסטים למשחק ולפיכך נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונתו השנייה הוא שיחק רק 11 דקות בממוצע למשחק, פתח רק פעם אחת וממוצעיו ירדו.
הוא ירד לקבוצת הבת של הקליפרס, אך בעונתו השלישית חזר לקליפרס, שימש כרכז המחליף לכריס פול ואף השתתף בתחרות ההטבעות.
ב-10 ביולי 2013 הועבר בלדסו לפיניקס סאנס בטרייד משולש ששלח את קארון באטלר לפיניקס, את ג'יי.
רדיק וג'ארד דאדלי לקליפרס, ושתי בחירות דראפט למילווקי באקס.
ב-4 עונותיו בפיניקס פרץ עם ממוצעים של 18.8 נקודות ו-6.0 אסיסטים בממוצע למשחק, אך הקבוצה לא העפילה לשלב הפלייאוף באף אחת מהן.
בנובמבר 2017, לאחר 3 משחקים בעונת , הועבר בטרייד למילווקי באקס בתמורה לגרג מונרו ושתי בחירות דראפט עתידיות.
בעונתו הראשונה במילווקי העפיל עמה לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח, והודח מול בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון (3–4).
ב-4 במרץ 2019 חתם על הארכת חוזה במילווקי ל-4 עונות נוספות, עבור כ-70 מיליון דולר.
בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית ההגנה של העונה ב-NBA, לצד חברו לקבוצה יאניס אדטוקומבו, ובעונה העוקבת נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
ב-24 בנובמבר 2020 נשלח בלדסו לניו אורלינס פליקנס, במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות בו הצטרף לקבוצה גם סטיבן אדמס.
באוגוסט 2021 הועבר עם סטיבן אדמס, זאייר ויליאמס ו-2 בחירות דראפט עתידיות בטרייד לממפיס גריזליס, תמורת יונאס ולנצ'יונאס, טריי מרפי ובי.
במהלך החודש הועבר שוב בלדסו בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לפטריק בברלי, ראז'ון רונדו ודניאל אוטורו.
ב-4 בפברואר 2022 עבר בלדסו בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס ביחד עם קיון ג'ונסון, ג'סטיס וינסלו ובחירת דראפט בתמורה לנורמן פאוול ורוברט קובינגטון.
הרב אריק אשרמן (נולד ב־1959) הוא רב רפורמי ופעיל שמאל ישראלי.
שימש כנשיא שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם עד לפרישתו מהארגון ב־2016. ב־2017 הקים את הארגון "תורת צדק".
אשרמן גדל בעיר אירי שבפנסילבניה, ולמד באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1995 הצטרף לארגון "שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם", ארגון זכויות אדם המזוהה עם השמאל הישראלי, כמנכ"ל שותף, וכעבור שלוש שנים הפך למנכ"ל הארגון.
לדברי אשרמן, פעילותו בעמותה נובעת מתוך אמונה שעמותה שדוגלת במסורת היהודית בנוגע לזכויות אדם, ובאמירה שכל אדם נברא בצלם אלהים, חייבת להדגים את ההשקפה הזו הזו בפעילות למען קבוצות שונות, כולל יהודים ולא יהודים.
בשנת 2004 ניסה לסכל מימוש של צו הריסה לבית פלסטיני בכך ששכב מול הדחפורים שהגיעו להרוס את הבית.
הוגש נגדו כתב אישום שייחס לו עבירות של הפרעה לעבודת השוטרים.
הוא הורשע, ונידון לשירות למען הציבור.
במשך השנים אשרמן קיבל מספר עיטורים על פעילותו.
בנובמבר 2009 זכה אשרמן בפרס על שם פרופסור ישעיהו ליבוביץ, המוענק על ידי תנועת "יש גבול".
ב־2016 פרש אשרמן, יחד עם עובדים נוספים, משומרי משפט, והחל משנת 2017 מתמקדת עבודתו של אשרמן בעמותת "תורת צדק" שהקים.
במהלך מרץ 2008 נעצר לזמן קצר בטענה לפעילות הסתה של פלשתינאים וישראלים לאלימות.
באוקטובר 2015 יצא לסייע במסיק זיתים ליד איתמר והותקף בידי מתנחל רעול פנים.
על התוקף, בן 17 מאיתמר, שהורשע בחבלה חמורה בנסיבות מחמירות ובהחזקת סכין, נגזר מאסר על תנאי.
בינואר 2021, בעת שסייע לחקלאים פלסטינים ליד טייבה, אלמונים שחררו ברגים בצמיגי הרכב של אשרמן.
אשרמן הבחין בכך בתחילת הנסיעה.
באפריל 2021 הוא הותקף באלה בידי מתנחל רעול פנים מהמאחז מעלה אהוביה.
ב־10 באוקטובר 2023, הגיע לאזור הנמצא בסמוך לכוכב השחר, ובהתאם לפרטי כתב אישום שהוגש נגדו צעק, קילל ונצמד אל החיילים באמצעות גופו תוך שהוא מצלם אותם לסירוגין פעמים רבות בכוונה כדי להפריע להם במילוי תפקידם.
בדיון בעניינו נקבע שאשרמן יורחק ל-15 יום מאזור יהודה ושומרון.
אשרמן מתגורר בירושלים ונשוי לעינת רמון, מרצה למחשבת ישראל ומדריכה בליווי רוחני במכון שכטר למדעי היהדות.
ילדיהם מתחנכים במערכת החינוך הממלכתית־דתית ומגדירים עצמם אורתודוקסים מודרניים.
אריק אמברוז גורדון הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
גובהו של גורדון 1.91 מטרים, והוא משחק בעמדת הקלע.
גורדון ידוע כשחקן בעל יכולת קליעה מצוינת מכל הטווחים, וכן כשחקן מועד לפציעות שמרבה להחמיץ משחקים.
גורדון נולד וגדל בעיר אינדיאנפוליס, ובנעוריו נהג לשחק במגרשי הכדורסל של מתחם ה-JCC המקומי.
נבחרת הכדורסל של התיכון בו למד, "נורת' סנטרל", הגיעה בשנת 2007 עד גמר טורניר התיכונים של אינדיאנה, בו הפסידה למרות יכולת מצוינת של גורדון.
באותה עונה, האחרונה של גורדון בתיכון, העמיד השחקן ממוצעים של 29 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.
בסיום העונה הוכרז גורדון כ"שחקן התיכונים המצטיין של אינדיאנה" (Indiana's Mr.
Basketball) וכן זומן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בנובמבר 2005, במהלך שנתו השלישית בתיכון, נענה גורדון לחיזוריה של אוניברסיטת אילינוי וסיכם שישחק בשורותיה בתום לימודיו התיכוניים.
עם זאת, כשנה לאחר מכן הודיע השחקן כי שינה את דעתו, והחליט ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה.
בעונת ה שלו במכללה קלע גורדון 20.9 נקודות למשחק, וזכה בפרס "הפרשמן המצטיין של מחוז ה-Big 10".
באותה עונה קלע גורדון 669 נקודות בסך הכול, יותר מכל פרשמן אחר בתולדות אוניברסיטת אינדיאנה והמחוז כולו.
כבר בסיום עונתו הראשונה במכללה העמיד עצמו גורדון לבחירה בדראפט ה-NBA, והוא נבחר בבחירה השביעית בדראפט 2008 על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס.
ב-23 בינואר 2009 קבע גורדון שיא מועדון לשחקן רוקי, כשקלע 41 נקודות בניצחון קבוצתו על אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
גורדון סיים את עונתו הראשונה ב-NBA כקלע השלישי בטיבו מבין הרוקיז בליגה, עם ממוצע של 16.1 נקודות למשחק.
בסיום העונה נבחר גורדון לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה וסיים במקום החמישי בהצבעה לפרס רוקי העונה.
בעונת המשיך גורדון להציג יכולת טובה, ואף נבחר להשתתף במשחק הרוקיז ובתחרות ההטבעות במסגרת סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA.
הפריצה הגדולה בקריירה של גורדון הגיעה בעונת , בה הוביל את קלעי הקליפרס עם 22.3 נקודות למשחק, אך פציעות חוזרות בשורש כף היד הגבילו אותו ל-56 משחקים בלבד.
בתחילת עונת נשלח גורדון בטרייד לניו אורלינס הורנטס, יחד עם כריס קיימן ואל-פארוק אמינו, בתמורה לכוכב ההורנטס כריס פול.
כבר במשחקו הראשון במדי ההורנטס, נגד פיניקס סאנס, כיכב גורדון כשקלע 20 נקודות, כולל סל ניצחון 4.2 שניות לסיום המשחק שנגמר בתוצאה 85-84. כעבור מספר משחקים נחבל גורדון בברכו ונזקק לניתוח ארתרוסקופיה שהשבית אותו עד לסיום העונה.
ביולי 2012, עם סיום העונה והחוזה של גורדון עם ההורנטס, חתם השחקן בפיניקס סאנס על הצעת חוזה ל-4 שנים, עבור 58 מיליון דולר.
כעבור שלושה ימים השוו ההורנטס את ההצעה והשאירו את גורדון בניו אורלינס.
בעונתו השנייה בקבוצה הוביל גורדון את קלעי ההורנטס עם 17 נקודות למשחק, אך הפציעה בברך המשיכה להפריע לו והגבילה אותו ל-42 משחקים בלבד.
בעונות ו- המשיך גורדון לשמש כקלע הפותח של הקבוצה, אך תרומתו נחלשה מעט (14.4 נקודות למשחק) ופציעות חוזרות בשתי ברכיו ובכתפו הגבילו אותו ל-64 ו-61 משחקים בעונה, בהתאמה.
לקראת עונת חתם גורדון על חוזה לארבע עונות ביוסטון רוקטס, עבור כ-53 מיליון דולר.
ב-16 בדצמבר 2016 קלע גורדון 7 שלשות בניצחון קבוצתו על ניו אורלינס פליקנס, ובכך עזר לרוקטס לקבוע שיא NBA של 24 שלשות במשחק בודד.
בסוף שבוע האולסטאר 2017 זכה גורדון בתחרות השלשות, לאחר שגבר על קיירי אירווינג בסיבוב הגמר.
את אותה עונה סיים עם 180 שלשות בסה"כ, אשר היוו שיא NBA לשחקן ספסל.
בסיום עונת 2016/2017 זכה בתואר השחקן השישי של העונה, לאחר שקלע 16.2 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
בפלייאוף 2018 העפיל עם הרוקטס לגמר המערב, בו הפסידו לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 3–4.
בספטמבר 2019 חתם גורדון על הארכת חוזה ביוסטון ל-4 עונות נוספות, החל מעונת , עבור כ-75.6 מיליון דולר.
בתשיעי לפברואר עבר גורדון בטרייד לקליפרס
ב-2010, השתתף גורדון באליפות העולם בכדורסל כשחקן נבחרת ארצות הברית שזכתה במדליית הזהב.
הוא שותף בכל 9 המשחקים של נבחרתו בטורניר וסיים כקלע הרביעי בקבוצה עם 8.6 נקודות בממוצע למשחק.
עונה קבוצה משחקים חמישייה דקות אחוזים מהשדה אחוזים משלוש אחוזים מהקו ריבאונדים אסיסטים חטיפות חסימות נקודות אינדיאנה 32 32 34.7 0.433 0.337 0.834 3.3 2.4 1.3 0.6 20.9
אֶריק ברטראן בָּאיִי הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בעמדת הבלם בריאל אוביידו ובנבחרת חוף השנהב.
באיי נולד בעיר בינגרויל שבחוף השנהב, ובשנת 2011, כשהיה בן 17, עבר לספרד.
בחודש דצמבר הצטרף לאקדמיית הנוער של אספניול, כשאת אשרת העבודה שלו במדינה קיבל רק בחודש אוקטובר של השנה הבאה.
את הופעותיו הראשונות בקבוצות הבוגרות של אספניול ערך באיי בעונת 2013/14 עם קבוצת אספניול ב' ששיחקה באותה העונה בליגה השנייה.
ב-5 באוקטובר 2014 ערך באיי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של אספניול, כשעלה כמחליף בדקות הסיום של ניצחונה הביתי של אספניול 2–0 על ריאל סוסידאד.
זמן קצר לאחר הופעתו הראשונה בקבוצה, קודם באיי לסגל הקבוצה הראשונה של אספניול.
ב-25 בינואר 2015 חתם באיי על חוזה לחמש שנים וחצי בויאריאל, ששילמה עבורו 5.7 מיליון אירו.
ב-22 בפברואר ערך באיי את הופעת הבכורה שלו במדי ויאריאל בניצחון הביתי 1–0 על אייבר.
ב-19 במרץ 2015 ערך באיי הופעת בכורה אירופית, כשפתח בהרכב בהפסד 1–2 של ויאריאל לסביליה במסגרת הליגה האירופית.
ב-8 ביוני 2016 חתם באיי לארבע שנים במנצ'סטר יונייטד ששילמה עבורו 38 מיליון אירו.
ב-7 באוגוסט, ערך באיי את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון 2–1 על לסטר סיטי במסגרת מגן הקהילה.
ב-14 באוגוסט, ערך ביילי את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון קבוצתו 3–1 על בורנמות'.
באיי קיבל את תואר איש המשחק בשני משחקיו הרשמיים הראשונים בקבוצה.
עד מהרה הפך לשחקן הרכב ביונייטד.
ב-19 באוגוסט 2017 כבש את שער הליגה הראשון שלו במדי היונייטד, כאשר כבש את השער הראשון של קבוצתו במסגרת המחזור השני מול סוונסי סיטי.
ב-24 באוגוסט 2022 הושאל ביאיי לאולימפיק מרסיי לעונה אחת.
ב-5 בספטמבר 2023 חתם ביאיי בבשיקטש.
ב-30 בדצמבר 2023 חזר לויאריאל וחתם לשנה וחצי.
ב-18 באוגוסט 2025 חתם בריאל אוביידו.
ב-29 בדצמבר 2014 נכלל באיי בסגל 23 השחקנים של נבחרת חוף השנהב לגביע אפריקה לאומות 2015. ב-11 בינואר 2015 ערך באיי את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת חוף השנהב, במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת ניגריה.
באיי שיחק בכל ששת המשחקים של גביע אפריקה לאומות 2015, שבסיומו זכתה נבחרתו בגביע.
אריק רוברט גרייטנס הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקני מהמפלגה הרפובליקנית שנבחר בנובמבר 2016 למשרת מושל מיזורי, וכיהן בתפקיד עד 2018.
גרייטנס נולד וגדל בסיינט לואיס למשפחה יהודית.
לאחר שסיים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת דיוק בפילוסופיה ומדיניות ציבורית למד באוניברסיטת אוקספורד במסגרת מלגת רודז.
בשנת 2001 התגייס לצי ארצות הברית, השלים קורס קצינים והתנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד.
בין היתר לחם גרייטנס במלחמת אפגניסטן ובעיראק ולקח חלק בשורה של מבצעים ללוחמה בטרור, ועוטר בכוכב הארד ובלב הארגמן על גבורתו.
גרייטנס הוסיף לשרת במילואי-הצי ומחזיק בדרגת לוטננט קומנדר.
לאחר שחרורו מן הצי ב-2005 עבד בבית הלבן תחת ממשל בוש.
בשנת 2016 התמודד גרייטנס מטעם המפלגה הרפובליקנית על משרת מושל מיזורי בבחירות הכלליות.
בנובמבר אותה שנה נבחר לתפקיד.
ב-8 בנובמבר 2017 נועד עם ראש ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירושלים.
ב-22 בפברואר 2018 הועמד גרייטנס לדין באשמת חדירה לפרטיות של מאהבת שלו לשעבר, על ידי חבר מושבעים בסנט לואיס.
כתב האישום מתבסס על רומן שהיה לו ב-2015 כשבמסגרתו איים לפי האישום בשחרור תמונה חושפנית של האישה, שצולמה כשהייתה כבולה עם עיניים מכוסות.
ב־29 במאי 2018 הודיע גרייטנס שיתפטר מתפקידו ב־1 ביוני 2018.
אריק גוסטב בוסטרם (בשוודית: Erik Gustaf Boström, נולד ב-11 בפברואר 1842) היה איש עסקים ופוליטיקאי שוודי אשר כיהן כראש ממשלת שוודיה פעמיים, בשנים 1891-1900 ובשנים 1902-1905. כיהן גם כחבר הריקסדאג בשנים 1876-1907. בוסטרם הוא ראש הממשלה השוודי שכיהן הכי הרבה זמן במהלך המאה ה-19.
בוסטרם נולד ב-11 בפברואר 1842 בסטוקהולם.
בשנת 1870 נכנס לפוליטיקה המקומית.
התחתן בשנת 1871. נולדו לו שש בנות ובן אחד.
בשנת 1875 נבחר בוסטרם לפרלמנט.
שנות שלטונו של בוסטרם התאפיינו בפרגמטיזם רב.
הוא זכה לפופולריות רבה בזמן כהונתו כראש ממשלה, למרות היותו ראש הממשלה הראשון בתולדות שוודיה ללא השכלה אקדמית.
לבוסטרם היו יחסים טובים עם אוסקר השני, מלך שוודיה, אך לבסוף ממשלו של בוסטרם נפל כתוצאה ממחלוקת בנוגע ל.
לאחר שפרש מראשות הממשלה, בוסטרם עסק באקדמיה השוודית.
אריק בלשר - רדיולוג, מומחה לדימות מחלות הבטן והאגן, פרופסור לרדיולוגיה בבית הספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב, מנהל אגף הדימות במרכז הרפואי איכילוב (משנת 2016).
בלשר, בנם של אסתר ויורם בלשר, אח לדורון ומיכל, למד בבית הספר היסודי "הכרמל" בתל אביב, משם המשיך בתיכון עירוני א' ועם מעבר המשפחה לרחובות סיים את "תיכון דה שליט".
לאחר שירותו הצבאי, התקבל בשנת 1985 לפקולטה למדעי הבריאות, בית הספר לרפואה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1992 סיים בלשר את לימודי הרפואה.
בין השנים 1992–1993 היה בלשר סטאג'ר במרכז רפואי מאיר בכפר סבא.
בין השנים 1993–1998 התמחה בלשר ברדיולוגיה, במכון הדימות, בית החולים הדסה עין כרם, בירושלים, בניהולו של הפרופ' יעקב בר-זיו.
בין השנים 1998–1999 עבד בלשר כרופא בכיר במכון הדמיה, שיבא.
בשנת 2000 השתלם בלשר בנושא MRI של הבטן והאגן במרכז הרפואי של אוניברסיטת פנסילבניה, פילדלפיה, ארצות הברית.
בין השנים 1999–2001 השתלם בלשר בדימות של מחלות הבטן והאגן, כולל מחקר בנושא דימות מחלות כבד במרכז הרפואי של אוניברסיטת פיטסבורג, פיטסבורג, ארצות הברית.
ביו השנים 2001–2003 עבד בלשר כרופא בכיר במכון הדמיה איכילוב.
בין השנים 2001–2005 כיהן בלשר כאסיסטנט פרופסור (adjunct) מרכז רפואי של אוניברסיטת פיטסבורג, פיטסבורג, ארצות הברית.
בשנת 2002 עבר בלשר תקופת השתלמות בנושא קולונוסקופיה וירטואלית, מרכז רפואי בית ישראל-דיקונס, אוניברסיטת הרווארד, בוסטון, ארצות הברית.
בשנת 2003 עבר בלשר תקופת מחקר בנושא דימות מחלות כבד, מרכז רפואי של אוניברסיטת פיטסבורג, פיטסבורג, ארצות הברית.
בשנת 2003 הוענק לבלשר תואר "מרצה בכיר" בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2003 ועד היום בלשר מנהל את יחידת הטומוגרפיה הממוחשבת, במרכז הרפואי רמת-אביב.,
בין השנים 2003–2016 היה בלשר מנהל יחידת ה-טומוגרפיה ממוחשבת (CT), מרכז רפואי תל אביב.
בין השנים 2005–2007 כיהן בלשר כ- פרופסור חבר (adjunct) מרכז רפואי של אוניברסיטת פיטסבורג, פיטסבורג, ארצות הברית.
בשנת 2006 עבר בלשר תקופת השתלמות בנושא דימות פרפוזיה של אברי הבטן והאגן, המרכז הרפואי של אוניברסיטת שיקגו, ארצות הברית.
בשנת 2010 סיים בלשר קורס דימות מתקדם של מחלות הבטן והאגן (IDKD), דאבוס, שווייץ.
משנת 2010 בלשר מכהן כפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2010–2016 היה בלשר מנהל מנהל המכון לדימות תהודה מגנטית (MRI), במרכז הרפואי תל אביב.
בשנת 2011 סיים בלשר קורס MRI מתקדם של מחלות הבטן והאגן (ESGAR) סביליה, ספרד.
בשנת 2012 סיים בלשר קורס מתקדם של MRI של מחלות הבטן והאגן של האיגוד האמריקאי לרדיולוגיה (ACR) רסטון, וירגיניה, ארצות הברית.
משנת 2016 מנהל בלשר את אגף הדימות באיכילוב לאחר יציאתו לגמלאות של הפרופ' משה גרייף.
בשנים 2011, 2012, 2013 דורג בלשר על ידי מעריב "מהמובילים בתחומו בארץ".
בלשר חבר במספר איגודים מקצועיים: ההסתדרות הרפואית בישראל, איגוד הרדיולוגים בישראל, החברה הצפון אמריקאית לרדיולוגיה, החברה האירופאית למחלות גסטרואינטסטינליות.
בלשר ייסד את החוג לדימות מחלות הבטן והאגן.
דימות של מחלות אונקולוגיות מורכבות והערכה של נתיחות.
דימות של מחלות וגידולי כבד.
דימות של השתלות איברים (כליות, כבד, לבלב) והערכה לפני השתלות מתורם חי.
דימות של הכליות ודרכי השתן באמצעות CT אורוגפיה, כולל שחזורים מתקדמים.
דימות של מחלות המעי, CT אנטרוגרפיה, אבחנת בקעים פנימיים, הערכת חולי מחלת קרוהן.
דימות של חולים לאחר ניתוחי השמנת יתר, ניתוחים לטיפול ברפלוקס, וניתוחים אונקולוגים.
דימות של כלי הדם CT אנגיוגרפיה
בלשר נשוי, אב לשלושה ילדים.
רעייתו נורית, תרפיסטית באמנות, מומחית תחום הפרעות נפשיות, מתי"א, (מרכז תמיכה יישובי או אזורי), משרד החינוך.
אמו, אסתר בלשר יועצת חינוכית, לשעבר מפקחת על היועצות בעיריית נס ציונה, רחובות וראשון לציון מטעם השירות הפסיכולוגי העירוני
אביו, הפרופ' יורם בלשר לשעבר יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל ונשיא ההסתדרות הרפואית העולמית, מכהן כיום כראש התוכנית למינהל מערכות בריאות (BA) במרכז האקדמי פרס, ברחובות.
אריק לאונרד ברן (10 במאי 1910 – 15 ביולי 1970) היה פסיכיאטר יהודי-אמריקאי, יליד קנדה, שהגה באמצע המאה ה-20 את תאוריית ניתוח העסקאות כדרך להסביר את התנהגות האדם.
התאוריה התבססה על רעיונותיו של זיגמונד פרויד אך הייתה שונה במהותה.
ברן האמין שניתן לגלות תובנות טובות יותר על האדם מתוך ניתוח התנועות החברתיות שלו.
ברן היה מראשוני הפסיכיאטרים שהשליכו את תורת המשחקים על תחום הפסיכיאטריה.
אריק ברן נולד ב-10 במאי 1910 במונטריאול, קוויבק, קנדה למשפחה יהודית, בשם אריק לאונרד ברנשטיין.
אביו דויד הילל ברנשטיין, היה רופא כללי, ואימו שרה גורדון ברנשטיין, הייתה כותבת מקצועית ועורכת.
אחותו היחידה גרייס קטנה ממנו ב-5 שנים.
משפחתו היגרה לקנדה מפולין ורוסיה.
הוריו למדו באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
אריק היה קרוב לאביו וסיפר איך היה מתלווה אליו לביקורי חולים, במזחלת שלג רתומה לסוסים בחורף הקשה של מונטריאול.
אביו של ברן נפטר משחפת כאשר הוא היה בן 11. אימו תמכה כלכלית בשני ילדיה.
היא עודדה את אריק להמשיך את דרכו של אביו וללמוד רפואה.
ברן קיבל את תואר הדוקטור מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מקגיל, בשנת 1935.
בשנה זו עבר ברן לארצות הברית שם החל את ההתמחות שלו בבית החולים אנגלווד, ניו ג'רזי.
לאחר שנת התמחות כללית, הוא החל בהתמחות בפסיכיאטריה, בקלינקה הפסיכיאטרית של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל, שם הוא עבד במשך שנתיים.
בשנת 1939, קיבל אזרחות אמריקאית וקיצר את שמו מברנשטיין לברן.
בשנת 1949, הוא קיבל חברות בארגון הפסיכיאטרים האמריקאים.
בין השנים 1938–1940, ברן היה עוזר רופא בטבעת ההבראה ארלינגטון הייטס מסצ'וסטס.
בין השנים 1940–1943 הוא הועסק כפסיכיאטר בבית הבראה בקונטיקט, ובמקביל כעוזר קליני במחלקה הפסיכיאטרית בבית חולים הר סיני בניו יורק.
נוסף על כל אלו, תחזק גם קליניקה פרטית.
בשנת 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, ברן הצטרף לחיל הרפואה האמריקאי והגיע עד לדרגת מייג'ור (רב -סרן בהקבלה לצה"ל).
לאחר שחרורו מהצבא התמקם בעיירה כרמל, בקליפורניה, שם חזר להכשרתו באגודה והמכון הפסיכואנליטי של סן פרנסיסקו.
בשנים 1947–1949 ברן למד אצל אריק אריקסון.
בשנים 1949–1964 ברן החזיק בקליניקה פרטית בכרמל ובסן פרנסיסקו ושמר על קצב גבוה של מחקר, יחד עם הוראה.
במקביל (1950) החל לעבוד בבית החולים הר ציון בסן פרנסיסקו, וכיועץ למנתח הכללי של צבא ארצות הברית.
בשנת 1951 מונה לפסיכיאטר בכיר במרפאת בריאות הנפש של יוצאי הצבא בסן פרנסיסקו.
בין השנים 1964–1970, חייו האישיים הפכו כאוטיים ולכן התמקד בכתביו.
ברן הגה את מודל ניתוח העסקאות הידוע בעיקר בראשי התיבות באנגלית TA (Transactional analysis), כדרך להסביר את התנהגות האדם.
התאוריה הייתה מבוססת על רעיונותיו של פרויד, אך הרעיונות היו שונים במהותם.
פסיכותרפיסטים פרוידיאניים התמקדו באישיותו של המטופל, לעומתם ברן האמין שניתן להסיק תובנות טובות יותר מניתוח התנועות החברתיות שלו.