tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשך הסעיף קובע שהוראה זו רלוונטית גם ל"כל תוספת, טובת הנאה, קצובה, מענק, תנאים נלווים, תשלום לכיסוי הוצאות, תשלומים בשל החזקת רכב, שימוש בטלפון, מכסת שעות נוספות, רכישת ספרות מקצועית, ביגוד, שימוש ברכב, או כל תגמול אחר בכסף או בשווה כסף, במישרין או בעקיפין, והכל אף אם אינם שכר עבודה".
בהמשך החוק מוגדרים ומפורטים התבחינים לעבודה שווה, עבודות שוות בעיקרן או שוות ערך: "יראו עבודה כשוות ערך לחברתה, אף אם הן אינן אותן עבודות או עבודות השוות בעיקרן זו לזו, אם הן בעלות משקל שווה, בין היתר מבחינת הכישורים, המאמץ, המיומנות והאחריות הנדרשים לביצוען ומבחינת התנאים הסביבתיים שבהם הן מבוצעות".
יחד עם זאת ברור למחוקק כי ישנם הבדלים בין העובדים ובכללם ייתכנו גם הבדלים שבין נשים וגברים בתפוקה ובאיכות העבודה, בוותק של העובד/ת, כישוריו, השכלתו והכשרתו וכך נאמר:
"אין בדברים אלו כדי למנוע הפרש בשכר או בגמול אחר המתחייב מאופייה או ממהותה של העבודה הנדונה ובכלל זה תפוקת העבודה, איכות העבודה, הוותק בעבודה, ההכשרה או ההשכלה, או מיקומו הגאוגרפי של מקום העבודה, והכל כשאין בכך משום אפליה מטעמי מין".
סמכות בית הדין למנות מומחה להגדרת עבודה שוות ערך
בגלל המורכבות של המונחים המגדרים את החוק, בעניין עבודה שווה, אישר החוק לבית הדין לעבודה, במסגרת הדיון במחלוקת שבין המעסיק לעובד, למנות מומחה לניתוח עיסוקים מטעמו של בית הדין.
תפקיד המומחה הוא לחוות את דעתו לעניין השאלה האם העבודות שבמחלוקת בין המעסיק לעובד הן עבודות שוות בעיקרן או עבודות שוות ערך.
לאחר שהחליט ומצא בית הדין לעבודה בעצמו או בעזרת מומחה שמינה, כי העבודות שבמחלוקת שבין המעסיק לעובדת הן אותן עבודות, עבודות שוות בעיקרן או עבודות שוות ערך, במידה וטען המעסיק שקיימות נסיבות נוספות שהוגדרו בחוק כגון תפוקה, איכות, ותק וכו', המצדיקות הפרש בשכר או בגמול אחר, עליו נטל ההוכחה.
לאחר שבית הדין לעבודה בירושלים מצא פערים של עד 30% בין גברים ונשים בעיריית ירושלים, לא רק שהעביר את נטל ההוכחה למעסיק ככתוב בחוק אלא אף חייב את עיריית ירושלים לשלם לעובדות.
המעסיק חייב למסור מידע לעובדת על תנאי השכר לעובדים אחרים בעבודה במידה והיא מבקשת זאת ובלבד שלא תיפגע פרטיותם.
כמו כן, אין העובדת רשאית לוותר על זכותה לשכר שווה ואין המעסיק יכול לטעון בבית הדין כי העובדת ידעה את שכרה והסכימה לו.
מידע על רמות שכר ופערי שכר
סעיף 7 לחוק קובע כי "מעביד ימסור לעובדו, לפי דרישת העובד, מידע לעניין חוק זה בדבר רמות שכר של עובדים המועסקים אצלו, לפי סוגי עובדים, סוגי משרות או סוגי דירוגים".
בהתאם לסעיף זה, היוזמה למתן המידע הסטטיסטי האמור היא של העובד, שאינו ממהר ליזום זאת במהלך תקופת עבודתו.
בתיקון משנת 2014 נוסף לחוק סעיף 6א, שבו הוטלה על מעסיקים במגזר הציבורי ועל חברות ציבוריות חובה לפרסם מידע על השכר כשהוא כולל התייחסות לפי מין.
דו"ח ראשון מסוג זה חובה לפרסם עד 1 ביוני 2022.
הפסיקה בעניין גורן נגד הום סנטר
פסק הדין של בית הדין הארצי לעבודה
אורית גורן, עבדה בסניף הום סנטר בקניון איילון.
במהלך עבודתה גילתה כי עמית לעבודה משתכר בשכר גלובלי של 5,000 ש"ח.
גורן פנתה את מנהל הסניף וביקשה להעלות את השכר השעתי מ-17 ש"ח ל-26 ש"ח, או לחלופין להשוות את שכרה לשכר גלובלי של 5,000 ש"ח.
משלא קיבלה מענה פנתה בשנית למנהל הסניף, הודיעה על התפטרותה ואף טענה כי ידוע לה שישנם גברים בסניף איילון המשתכרים שכר גבוה משלה.
גורן פנתה וביקשה פירוט אודות רמות השכר של העובדים במחלקה כפי שחוק שכר שווה לעובדת ולעובד מאפשר לה לדרוש.
לאחר שלא נענתה הגישה גורן תביעה נגד הום סנטר הן על ההפרש בשכר מתוקף חוק שכר שווה לעובדת ולעובד והן פיצויים מכוח חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
רשת הום סנטר השתמשה בסעיף 6 לחוק שכר שווה לעובדת ולעובד וטענה כי ההבדלים בשכר נבעו מתוקף הסכמים אישיים ונקבעים על פי כישורי העובד, שנות ותק, השכלה ועוד.
הטענה המרכזית הייתה כי לעמיתה הגבר, שעובד באותו תפקיד ובאותה עבודה נקבע שכר התחלתי גבוה יותר כי יועד לו בעתיד תפקיד ניהולי ברשת.
בית הדין הארצי לעבודה קיבל את טענתה של גורן ופסק לה את הפרשי השכר שלהם הייתה זכאית, אך דחה את טענתה לפיה מדובר גם באפליה ומתוך כך לא התקיימה שום עבירה מצד רשת הום סנטר על חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ולכן אין עילה לפיצויים.
עוד נפסק כי יש חשיבות לחופש ההתקשרות שבין גורן להום סנטר והשכר אותו קיבלה גורן הוא השכר אותו ביקשה מלכתחילה ולכן אין כאן אפליה על רקע מגדרי.
במרץ 2011 הוגשה עתירה לבג"ץ לגבי החלק של הפיצויים אותו דחה בית הדין הארצי לעבודה בדרישה לזכות את גורן גם בפיצויים ללא הוכחת נזק מכוח חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
בג"ץ קיבל את העתירה ודחה את עמדת הום-סנטר לפיה העובדה שגורן ידעה מראש את שכרה, הסכימה לו וביקשה אותו אינה פוטרת את המעסיק מלשלם אותו שכר ואותם תנאים לאותה עבודה.
הישג נוסף חשוב הוא בקביעה כי ככל שקיימים פערי שכר משמעותיים יותר בין גברים לנשים במקום עבודה, עובר הנטל אל המעביד ועליו להוכיח כי הפער בשכר נובע משיקולים לגיטימיים או עניינים ולא נובע מאפליה האסורה בחוק.
חוקי אוּר־נַמּוּ הם קובץ החוקים הקדום ביותר שנמצא בחפירות ארכאולוגיות.
מקורו בתרבות השומרית העתיקה, ששלטה באזור דרום מסופוטמיה (כיום דרום עיראק) במשך אלפי שנים.
הקובץ נכתב בתקופת השושלת השלישית של אור, בימיו של אור-נמו, מלך העיר אור, או בתקופת שלטון בנו, המלך שולגי, במאה ה-21-20 לפנה"ס.
לא ידוע כמה חוקים היו בקובץ, בשלוש תעודות שנחשפו פוענחו כ-30 סעיפי חוק.
החוקים בקובץ כתובים במתכונת של "אם-אז" והם משקפים תפיסה מגובשת של כללים אתיים-חברתיים.
קיימת בהם העדפה לפיצוי הקורבן על פני הענשת הפוגע.
קובץ חוקי אור-נמו הוא חוליה מרכזית בשורת קובצי חוקים עתיקים שהתגלו בחפירות במזרח הקרוב, שהמפורסם שבהם (ומאוחר, כ-300 שנה לאחר קובץ זה) הוא חוקי חמורבי, מבבל.
התעודה הראשונה הכוללת את חוקי אור-נמו נמצאה בחפירות ארכאולוגיות של משלחת מטעם אוניברסיטת פנסילבניה בתחילת המאה ה-20 באזור העיר ניפור.
כחמישים שנה לאחר החפירה, בשנת 1952, מצאו אותה חוקרים באוסף המוזיאון הארכאולוגי באיסטנבול והעבירו אותה לניתוחו של הארכאולוג והאשורולוג שמואל נח קרמר.
על בסיס ההנחה שלמסמך מעין זה צריכה להיות גם אחרית דבר, העריכו החוקרים שמדובר בתעודה אחת מני כמה שהרכיבו את מלוא קובץ החוקים.
התעודה כללה שמונה עמודות טקסט שכל אחת מהן כוללת 44–48 תיבות לשוניות.
נראה שכל שטח הצד הקדמי של התעודה (170 תיבות) הכיל את ההקדמה למסמך וכל שטח צידה האחורי (150 תיבות) הכיל חוקים שנכתבו בהמשך להקדמה.
ההקדמה כללה שלושה קטעי טקסט עוקבים שעסקו במישור התאולוגי, ההיסטורי והאתי של הקובץ.
בחלקו התאולוגי מובא תיאורה של העיר אור כמקום מושב המלוכה השולטת בשומר ובאכד.
החלק ההיסטורי עסק בפועלו של המלך אור-נמו שהוביל לאחיזתו בשלטון בשומר ובאכד, בדגש על המלחמות עם יריבתה של אור – העיר לגש.
החלק התאולוגי עוסק בפעליו של אור-נמו למיגור חוליים אתיים שונים של החברה והשלטון באור, בדגש על קביעת משקלים ומידות רשמיים להסדרת מסחר הוגן ושמירה על מעמדם של החלשים בחברה – אלמנות יתומים ועניים.
מבין עשרות החוקים שנכתבו בצידה האחורי של התעודה, הצליחו החוקרים לשחזר רק חמישה.
אלה עסקו בכישוף, החזרת עבד נמלט ועבירות של פגיעות גופניות.
בשנת 1965 שלושה חוקרים אשורולוגים איתרו בתעודות שנמצאו לפני כן בחפירות בעיר אור, שני חלקים מלוח כתב יתדות אחד שגם הוא כלל חלק מקובץ חוקי אור-נמו.
בתעודה זו נמצאו 39 סעיפי חוק, מתוכם 16 ניתנים לקריאה.
גילוי ממצא זה אפשר בשנים שלאחר מכן, לשחזר ביתר דיוק את הכתוב בקובץ, אף שחלקים גדולים ממנו עדיין לא התגלו.
פינקלשטיין קריאה ותרגום משולבים של שתי התעודות.
עותק נוסף של קובץ חוקי אור-נמו נמצא בידי חוקרים במהלך 1979 בבדיקות של תעודות שנמצאו בחפירות בעיר סיפר.
שרידי תעודה זו השלימו חלק משורות ההקדמה לקובץ ושישה מהחוקים.
השורות המשלימות עסקו בפועליו של אור-נמו ובחוקים העוסקים בעונש לרצח, לשוד, לבעילה בכוח של אישה נשואה לפני שמימשה את נישואיה, אישה נשואה נואפת, עונש מאסר ופיצוי על שלילה חופש של אדם, חוקים הקשורים לעבדות, פיצוי על אונס בתולה ופיצוי על גרוש אישה.
להלן החוקים אשר הצליחו לשחזר משלוש התעודות עד כה:
אם אדם ביצע רצח, הוא יומת.
אם אדם ביצע שוד, הוא יומת.
אם אדם שלל את החופש (חוטף) של אדם אחר, הוא ישב במאסר וישלם 15 שקלי כסף.
אם עבד מתחתן עם שפחה, אהובתו, והוא מסיים את תקופת עבדותו אסור לו לעזוב את בית בעל הבית.
אם עבד מתחתן עם אישה חופשייה, הוא חייב להעביר את אחד מבניו לרשות בעליו ולהקצות לו חצי מרכושו הנייד.
לא ניתן להפוך את שאר הבנים לעבדים ללא אישור המלך.
אם אדם בועל בכוח אשת איש שנישואיה טרם מומשו, אותו אדם יומת.
אם אישה נשואה מפתה גבר אחר, היא תומת, אך ישאירו בחיים את הגבר עמו שכבה.
אם גבר בועל בכוח שפחה של אדם אחר, עליו לשלם חמישה שקלי כסף לבעל השפחה.
גבר המתגרש מאשתו הראשונה, ישלם לה מינה אחד של כסף.
אם גבר מתגרש מאלמנה לשעבר, ישלם לה חצי מינה של כסף.
אבל, אם הוא מתגורר עם אלמנה מבלי להינשא לה, אינו חייב לה דבר.
אם אדם שוכב עם אלמנה ללא הסכם נישואין הוא אינו חייב לשלם לה דבר.
אם אדם האשים אחר בכישוף, ואותו אחר עבר בהצלחה את מבחן הנהר, על המאשים לשלם למואשם שלושה שקלי כסף.
אם אדם מאשים אשת איש בניאוף והיא עברה את מבחן הנהר, על המאשים לשלם שליש מינה כסף.
אם חתן מיועד נכנס לגור בבית חותן מיועד, אך הלה נותן את בתו לאדם אחר, החותן המיועד ישלם לחתן המיועד פי 2 (?) מהמתנות שהחתן המיועד קנה.
אם שפחה ברחה אל מחוץ לגבולות העיר ואדם כלשהו מחזירה לבעליה, על בעליה לשלם לאותו אדם שני (?) שקלי כסף.
אם אדם (באופן לא ידוע) גורם לאחר לאבד את רגלו, עליו לשלם לו עשרה שקלי כסף.
אם אדם שובר את רגלו של אחר בתקיפה מכוונת של אלה, עליו לשלם לו חצי מינה כסף.
אם אדם חותך את אפו של אחר בסכין, ישלם לו שני שלישים מינה כסף.
אם אדם גורם לאחר לאבד את שיניו, עליו לשלם לו שני שקלי כסף (לשן).
אם שפחה של אדם, המחשיבה עצמה לשווה לפילגש שלו, מקללת אותה, על אותו אדם לנקות את פי השפחה בקורט מלח אחד.
אם אדם מעיד במשפט עדות שקר שהוכחה, עליו לשלם חמישה עשר שקלי כסף.
אם אדם מסכים להעיד במשפט, אך מסרב להעיד בשבועה, עליו לפצות כאילו היה מעורב בתביעה זו.
אם אדם מתנהג באופן בריוני, מגדל גידולים בשדה של אדם אחר ואותו אחר תובע אותו במשפט, אך אותו אדם ראשון מתעלם מהתביעה עליו לשלם לתובע את הוצאותיו (הוצאות התביעה).
אם אדם מציף את שדהו של אחר, עליו לפצות אותו בכֻר שעורה על כל אִכֻ של שדה.
אם אדם נותן (משכיר/מחכיר) את שדהו החקלאי לאחר ואותו אחר לא מגדל בה יבולים עד כדי הפיכת השדה לשממה.
האדם השני ישלם לבעל האדמה שלושה כֻר שעורה על כל אִכֻ של שדה.
תעודות חוקי אור-נמו הן התעודות הקדומות ביותר של מסגרת חוקים ממסדית שנשתמרו בכל התיעוד הארכאולוגי בעולם.
עם זאת, הן כנראה אינן המסגרת החוקית או האתית הראשונה בהיסטוריה האנושית.
בתעודת קונוס עשויה טין מטעמו של מלך העיר לגש במאה ה-24 לפנה"ס, אֻרֻכַגִנַה , נמצאו עדויות לרפורמה ממסדית רחבה שניהל המלך.
משתמע מהתעודה שרפורמה זו כללה גם מסגרת חוקית וכללים אתיים המעידים על מערכת ערכים ברורה של טוב ורע (בעיני האלים) ושל סדר חברתי, אם כי התיעוד הישיר לחוקים אלה לא נחשף בחפירות ארכאולוגיות.
בתעודה זו אף נמצאו התייחסויות דומות להתייחסות האתית בהקדמת חוקי אור-נמו בקשר לדאגה למוחלשים בחברה – יתומים, אלמנות ועניים.
בהיבט התפתחות החוק בתרבויות המזרח הקרוב הקדום, נמצאים חוקי אור-נמו מבין הראשונים בסדרה של קובצי חוקים של התרבויות באזור ומשקפים התפתחות והשפעות גומלין בתפיסת החוק ובמידה רבה, כללים שנקבעו בקובץ זה שימשו לחקיקה של קבצים מאוחרים יותר.
קובצי החוק המרכזיים בתרבויות המזרח הקרוב הקדום הם:
תעודת הרפורמות של אורוכגינה במאה ה-24 לפנה"ס בלגש/שומר.
חוקי אור-נמו במאה ה-21 לפנה"ס באור/שומר ונשתמרו גם בתקופה האכדית בדרום מסופוטמיה (ניפור, סיפר).
חוקי אשנונה מהעיר אשנונה במאה ה-20 לפנה"ס.
חוקי ליפית-אשתר של מלך העיר איסין במאה ה-19 לפנה"ס.
חוקי חמורבי במאה ה-18 לפנה"ס בבבל.
החוק האשורי שנמצא בתעודות מאשור מהמאה ה-15 לפנה"ס.
החוק החתי – שתי תעודות בהם קובץ חוקים של האימפריה החתית, כנראה מהמאה ה-14 לפנה"ס.
מגוון רחב של חוקים וכללים אתיים במקרא.
בשאלת מועד הכתיבה המקורי של החוקים, עיון מאוחר של שמואל קרמר בתעודה מניפור העלה חשד, שאף שמדובר בתעודה שגיבורה המרכזי הוא אור-נמו, דקויות לשוניות, כגון השימוש בגוף שלישי וזיהוי שונה של סימני כתב היתדות מעיד על כתיבה עבור אור-נמו ולא בשמו.
על רקע זה, העריך קרמר שקובץ החוקים נכתב למעשה בתקופת בנו של אור-נמו – המלך שולגי.
מניתוח מבנה הטקסט של התעודות שנחשפו, ועל בסיס ההנחה שטקסט כזה צריך לכלול גם פרק אחרית דבר, אחרי פירוט החוקים, העריכו החוקרים כי כל תעודה שנחשפה היא אחת מתוך סדרת תעודות הכוללות את המסמך המלא.
כמו כן, העריכו החוקרים שבמקור נכתב קובץ החוקים על מצבת אבן, בדומה למצבת חוקי חמורבי שנמצאה בבבל.
החוקים עצמם כתובים בסגנון קזואיסטי (במתכונת של "אם-אז"), בניגוד לסגנון האפודיקטי במתכונת של ציווי, כמו בעשרת הדיברות.
סגנון זה לא הופיע לראשונה בתעודות אור-נמו.
בסוף שנות ה-60 התגלו בעיר אבלה שבצפון סוריה, מסמכים חוקיים המתוארכים למאות ה-23-25 לפנה"ס כתובים גם הם בסגנון קזואיסטי.
כמו גם מסמכים רפואיים ועסקיים מהמרחב המסופוטמי של אותה תקופה.
אף שמתכונת כתיבה זו נראית ממוקד למקרים מסוימים, יש בהם קביעת עקרונות גם למקרים מאותו סוג, כגון היחס לעדות שקר או היחס לאי עמידה בהסכמים.
מבחינה זו, החוקים הקונקרטים משליכים מהפרט אל הכלל ומאחוריהם עומדים כללים אתיים כלליים יותר.
בהשוואה לקובצי החוקים האחרים מהאזור, ציינו חוקרים במיוחד את הנטייה בחוקי אור-נמו להעדיף פיצוי של הקורבן על פני ענישה של הפוגע ובחוקים אלה לא ניכרת חשיבה במונחים של מידה כנגד מידה, כפי שניתן לראות בחוקי חמורבי ובחוקי ליפית-אשתר המאוחרים יותר.
לכאורה, ניתן היה לחשוב שחוקים מאוחרים יותר יפגינו פחות אכזריות בעונשים, אולם בחוקי חמורבי נראים עונשים גופניים, כגון הטלת מום, הטבעה, שרפה וכדומה, במקרים של אבדות או פגיעה בגוף.
יש הטוענים שהסיבה להופעה בולטת של עקרון "מידה כנגד מידה" (או "עין תחת עין") קשור להשפעה התרבותית של העמים המערב שמיים שחדרו למסופוטמיה ויסדו את התרבויות האכדית, הבבלית והאשורית.
בתרבויות מערב שמיות, כגון הכנענית והאמורית עקרון ה"מידה כנגד מידה" היה נפוץ ושכיח.
חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי-התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג), התשע"ו-2016, המוכר גם בשם "חוק הגבלת שכר הבכירים" הוא חוק שמגביל את שכרם של בכירים בתאגידים פיננסיים.
להגשמת מטרה זו פועל החוק בשתי דרכים:
קביעת תגמול לבכיר העולה על 2.5 מיליון ש"ח בשנה מצריכה סדרת אישורים במוסדות התאגיד, ובכל מקרה אין לאשר תגמול העולה על פי 35 מהתגמול לעובד בעל התגמול הנמוך ביותר בתאגיד.
חלק השכר העולה על 2.5 מיליון ש"ח בשנה לא נחשב כהוצאה מוכרת למעסיק.
שכר הבכירים בחברות הציבוריות בכלל ובתאגידים הפיננסיים בפרט, מצוי בדיון ציבורי זה שנים, בין היתר, על רקע טענות בדבר גובהו המופרז, וחולשתם של מנגנוני הבקרה והפיקוח בגופים אלה.
היקפי שכר הבכירים בבנקים ובחברות הביטוח גדלו בשנים האחרונות באופן ניכר.
לפי נתונים שפורסמו באתר כלכליסט, כרבע מ-40 מקבלי השכר הגבוה בחברות ציבוריות בישראל בשנת 2013, היו בעלי תפקידים בגופים פיננסיים.
להלן רשימת שיאני השכר בבנקים ובחברות הביטוח טרם חקיקת החוק:
שםתפקידחברהעלות שכר כוללת במיליונים (2015)רקפת רוסק עמינחמנכ"ליתבנק לאומי8.1ציון קינןמנכ"לבנק הפועלים7.9יאיר סרוסייו"ר דירקטוריוןבנק הפועלים7.7דוד ברודטיו"ר דירקטוריוןבנק לאומי5.8אבנר מנדלסוןמנכ"ל לאומי ארצות הבריתבנק לאומי5.7אלדד פרשרמנכ"לבנק מזרחי טפחות5.6פול הירדמנכ"ל לאומי בריטניהבנק לאומי5.5פיל וודורדסמנכ"ל לאומי בריטניהבנק לאומי5.4רון וקסלרמנכ"לישראכרט5.1רביב צולרמנכ"לאיי.די.איי.
בשנת 2008 הוגש החוק להגבלת שכר הבכירים בחברות ציבוריות בפעם הראשונה על ידי ח"כ שלי יחימוביץ', בעזרתו של ח"כ חיים כץ, יושב ראש ועדת העבודה והרווחה דאז.
על פי ההצעה הראשונית, שכר הבכיר בחברה יהיה עד פי 50 מהשכר הנמוך של עובד בחברה, כולל עובדי קבלן.
החוק תפס תאוצה בעקבות המחאה החברתית של קיץ 2011, ובספטמבר 2011 בחר אבנר סטפק, יושב ראש מיטב בית השקעות להגביל את שכרו כאות הזדהות ותמיכה.
ההצעה הוגשה שנית בכנסת השמונה עשרה ובעקבותיה הקים ראש הממשלה בנימין נתניהו את "ועדת נאמן", שהתנגדה להצעה, אך המליצה על הגברת הפיקוח על שכר הבכירים בחברות ציבוריות.
עם כינונה של הכנסת התשע עשרה, הגישה שלי יחימוביץ' את הצעת החוק מחדש.
במקביל, ב-21 ביולי 2014 הוגשה על ידי הממשלה הצעת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי–התרת הוצאה לצורכי מס), התשע"ד-2014.
הצעת החוק מטעם הממשלה עברה בקריאה ראשונה בכנסת ב-28 ביולי 2014, אך קידומה נעצר עם ההחלטה על פיזור הכנסת התשע עשרה ב-8 בדצמבר 2014.
בכנסת העשרים, אושר החוק בוועדת הכספים לאחר שיחימוביץ' הצליחה ליצור קואליציה רחבה וחוצת מפלגות לטובת קידום החוק, שכללה את ח"כ זהבה גלאון יושבת ראש מרצ, ח"כ משה גפני יושב ראש ועדת הכספים, ח"כ עופר שלח מסיעת יש עתיד, ושר האוצר משה כחלון.
במרץ 2016 אושרה הצעת החוק במליאת הכנסת, ברוב של 56 חברי כנסת ללא מתנגדים.
בניסיון לטרפד את החוק, מנהלי החברות הפיננסיות עתרו לבג"ץ אך העתירה נדחתה.
על פי סעיפי החוק, התגמול הגבוה ביותר שמותר לשלם לבכיר בחברה פיננסית יעמוד על לא יותר מפי 35 מהתגמול לעובד בעל השכר הנמוך ביותר בחברה.
בהגדרת "עובד" נכללים גם עובדי קבלן המועסקים ישירות על ידי החברה, או המועסקים על ידי נותן שירות המועסק על ידי החברה.
בתיקון עקיף לפקודת מס הכנסה שנכלל בחוק, תקרת השכר שתזכה את החברה בניכוי הוצאות שכר לצורך תשלומי המס תעמוד על 2.5 מיליון ש"ח בשנה (כלומר על השכר שמעבר לתקרה זו חייבת החברה במס חברות, ששיעורו בשנת 2016 הוא 25%).
על בכירים שחוזי ההתקשרות עימם ייחתמו מעתה והלאה, יחול החוק מידית עם פרסומו ואילו על בכירים שכבר מועסקים על ידי החברות, החוק יחול חצי שנה מיום פרסומו על-מנת לאפשר לחברות להיערך ליישומו.
החוק אינו חל על המנהלים הבכירים בשלוש חברות כרטיסי האשראי, שנמצאו בשליטת הבנקים - ישראכרט בבעלות בנק הפועלים (99%), לאומי קארד בשליטת בנק לאומי (80%) וכאל שבבעלות בנק דיסקונט (72%) והבנק הבינלאומי (כ-28%), וזאת משום ששלוש החברות לא הוגדרו לצורך החוק כ"תאגידים בנקאיים", אלא כ"תאגידי עזר בנקאיים".
עם אישורו של החוק ציין יו"ר ועדת הכספים של הכנסת ח"כ משה גפני כי: "זו הפעם הראשונה שאנו, חברי הכנסת, אומרים אמירה חברתית חשובה, שהשכר המופרז של ראשי החברות הפיננסיות הוא הזוי ולא מוסרי".
בעניין זה, ציינה ח"כ שלי יחימוביץ' כי "זהו אולי החוק המוסרי ביותר שאושר אי פעם בכנסת ישראל".
עוד בטרם פרסומו של החוק, עתרו איגוד הבנקים בישראל ואיגוד חברות הביטוח לבג"ץ.
טענתם הייתה שלחוק שכזה אין תקדים בעולם וכי הגבלת השכר צפויה לפגוע לא רק במנהלי הבנקים אלא בכל דרגי הביניים, דוגמת מנהלי החטיבות והאגפים ששכרם יחתך בהתאם וחלקם יעדיפו לעבור לעבוד בחברות שלא יהיו כפופות למגבלה.
עוד טען האיגוד, כי מגבלת השכר תפגע בתמריצי המנהלים להשיא את רווחי הבנק לטובת המשקיעים, בהם חוסכי הפנסיה, כיוון שהתגמול המשתנה (הבונוסים) ייעלם.
בסוף ספטמבר 2016 דחה בג"ץ את מרבית העתירה, וקבע כי החוק הוא חוקתי.
ב-21 באפריל 2016 הגיש המשנה למנכ"לית בנק לאומי דני צידון מכתב התפטרות.
עם הגשת המכתב ציין צידון: "החלטתי לפרוש נובעת מאופן חקיקת חוק שכר הבכירים.
חוק זה שעל סבירותו תעיד ההיסטוריה של ישראל בשנים הקרובות משדר מסר, שהוא נורא בעיני, כאילו המערכת הפיננסית הינה אויב הציבור ולכן היא מותרת בפגיעה.
מערכת פיננסית איתנה, מקצועית וחדשנית הינה תנאי לקיומה של כלכלה בריאה וצומחת.
מערכת כזו לא תצמח בערוגת החוק הנוכחי".
בהתאם לחוק קבע בנק לאומי ששכר מנכ"לית הבנק, רקפת רוסק עמינח, ושכר יו"ר הדירקטוריון, דוד ברודט, יהיה החל מינואר 2017 2.5 מיליון ש"ח.
גם בנק דיסקונט הגביל את שכר בכיריו כך שיעמוד במגבלות החוק.
בשנת 2020 פורסם מאמר של ד"ר מני עבודי, פרופ' דן עמירם, ד"ר עודד רוזנבאום, וד"ר אפרת שוסט, הבודק את השפעת החוק בפועל על ביצועי הבנקים הגדולים.
החוקרים התייחסו לחוק כאל "ניסוי טבעי", שמאפשר לבדוק באופן אמפירי את ההשפעה של הגבלת שכר הבכירים.
הממצא הראשון של המחקר נגע לרגע שהגבלת השכר נכנסה לחוק, בעת הדיון בוועדת הכספים.
בחלון של שלושה ימים (מיום לפני הדיון עד יום אחריו) מניות החברות המושפעות על ידי החוק רשמו תשואה חיובית של 1.8% בממוצע.
עלייה כזו מיתרגמת לתוספת של עשרות מיליוני שקלים לשווי של החברות.
המשמעות היא שהמשקיעים חשבו שלחוק צפויה השפעה חיובית על ביצועי החברות בהמשך.
המשך המחקר בדק את ביצועי החברות בפועל בשנים 2014–2015 (לפני החוק) לעומת השנים 2017–2018 (אחרי החוק).
בכל ששת המדדים שנבדקו (תשואה על הון עצמי, תשואה על נכסים, יחס שווי שוק לשווי בספרים, שיעור רווח נקי, צמיחת הכנסות, ותשואה למניה) נרשם שיפור בתקופה השנייה לעומת הראשונה.
המסקנה הייתה שהחוק לא גרם להרעה בביצועים.
גם פרסומים בעיתונות הכלכלית הגיעו למסקנה שהחוק לא פגע בביצועי הבנקים, וגם לא גרם לעזיבת בכירים או לבעיות באיוש משרות ניהול בכירות בבנקים.
איסור הליכה בחוקות הגויים הוא מצוות לא תעשה מהתורה על אימוץ דרכי הגויים, גם בענייני חולין.
לפי התורה, על עם ישראל להבדל ממנהגי הגויים לא רק בפולחן ואמונה, אלא אף במאפיינים חיצוניים.
מטרת האיסור לשמר את אופיו של עם ישראל ואת קדושתו משאר העמים שסביבו.
איסור זה הוא חלק משרשרת חוקים שמטרתם להרחיק מעם ישראל כל קשר לעבודה זרה.
איסורים דומים: הקפת הראש והשחתת הזקן וכתובת קעקע.
איסור דרכי האמורי נכלל (בחלקו) באיסור זה, אולם הוא מתמקד ספציפית בהרחקת אמונות טפלות.
בתורה נכפל איסור זה כמה פעמים מה שמראה על חשיבותו.
המציין את עמי כנען כפרוצים בעריות.
לפיו יש להתרחק מהנהגות אנשי ארץ מצריים ואנשי ארץ כנען.
אזהרה מהמשכות אחר תושבי ארץ כנען השורפים את בניהם לאליל.
על פי פרשנות חז"ל לפסוקים, ובעקבותיהם בפסיקה ההלכתית, עולה שציווי זה מתמקד בצורת הלבוש ובצורת התספורת, ובסגנון הבניה.
בספרי (פרשת ראה, פיסקה פא) נדרש שיש להתרחק אף מהלבוש של גויים.
על פי הגר"א האיסור כולל את כל סוגי המלבושים של הגויים, אף שאין בהם כלל שייכות לעבודה זרה.
אולם המהרי"ק הגביל איסור זה רק לבגדים עם זיקה לעבודה זרה, ולבגדי פריצות.
על סמך פסיקה מקלה זו, התבססו פסיקות רבות המתירות לערוך טקסים צבאיים והנחת זרים על הקברים ועוד
לבוש מודרני מותר ואינו בכלל האיסור.
למרות זאת בציבורים מסוימים, מקדשים את הלבוש היהודי המסורתי, בטענה שהבדלות מעין זו גורמת לחיזוק שמירת מצוות ולאי פריקת עול.
בהגדה של פסח (המבוססת על מדרש הלכה) מוזכר שבני ישראל כשהיו במצרים היו שונים בלבושם מהמצרים המקומיים.
בנוסף, לדעת רבים בגדי פריצות מובהקים נכללים באיסור תורה זה.
לדעת רבי יהודה בן בתרא חלק מאיסור זה הוא שאין להסתפר כמו הגויים .
לפי רוב הפרשנים, 'תספורת קומי' הכוונה להשארת השערות במרכז הראש וגילוח השער שמעל האוזניים הנקראת בימינו מוהיקן.
אולם יש שפירשו "קומי" - גילוח השערות שמלפנים והשארת שערות כלפי העורף (קוקו).
גם לגבי גידול שער לנוי (לבנים) יש מהפוסקים שאוסרים
בתלמוד בבלי מובא שבמקרים של צורך לאומי איסור זה מותר.
בנוסף לאיסורים אלו מובא בספרא שאין לחקות את הגויים גם בעשיית מבנים כמותם.
יש דעות שונות בין הפוסקים בהבנת דברים אלו.
רובם מבינים שהכוונה שאין לעשות צורת בית הכנסת כצורת מבני עבודה זרה.
על אף איסור זה ציינו חוקרי בית הכנסת העתיקים (סוקניק ואחרים) שבתי הכנסת בעת העתיקה היו דומים מאוד בצורתם לבתי פולחן גויים, רצפת הפסיפס והקישוטים נלקחו ממוטיבים הנהוגים ברומי, אף דמות אל השמש (הליוס) הופיע בכמה בתי כנסיות עתיקים.
על סמך פסיקה זו יש פוסקים שכתבו לאסור לעשות בבית הכנסת צריח.
ביהדות תימן אף נמנעו מטעם זה מבניית כיפה על בנין בית הכנסת.
רוב האזכורים במקרא מובאים בהקשר לעמי מצרים וכנען.
ספר יראים הגביל איסור זה רק לעמים אלו.
אולם לרוב הפרשנים והפוסקים ההיבדלות היא מכל הגויים, אף אלו שאינם עובדי עבודה זרה, כפי שעולה מפוסקים רבים שהחילו איסור זה על ישמעאלים.
בתלמוד בבלי מובא שמנהג שהגויים נוהגים אולם הוא מוזכר במקרא הוא מותר.
עריפת ראש - מוזכר בתנ"ך כאחד מארבע מיתות בית דין.
שריפת כלי המלך - מוזכר בתנ"ך שהנביא ירמיה הבטיח למלך צדקיהו, שאחר מותו ישרפו את כלי תשמישו.
דעת רבינו ניסים, והרב יוסף קולון במנהגים שיש להם הסבר הגיוני לא שייך איסור חוקות הגויים.
אולם הגאון מווילנה חלק בחריפות על פסק זה.
בתקופת ההשכלה נדרשו רבים מחכמי הזמן (בעיקר החת"ם סופר ותלמידיו) לשאלות הנוגעות לאיסור זה.
בין הדברים אפשר למנות: עוגב בבית הכנסת, עשיית חופה בבית הכנסת, מיקום הבימה בבית הכנסת סגנון בגדי החזן, הליכה ללא כיפה, הנחת זרים על הקברות ועוד.
אולם הרב אהרן וולקין הסתייג מספרות זו, שעל פי דעת היראים האיסור הוא רק בדברים שנעשו לשם עבודה זרה.
חוק שלושת השלבים הוא מושג שהועלה לראשונה על ידי הוגה הדעות אוגוסט קונט, הנחשב למייסד הפוזיטיביזם.
לפי חוק זה, כל ענף של הידע האנושי, עובר במשך התפתחותו, 3 שלבים תאורטיים עוקבים - השלב התאולוגי.
שלבים אלו מתקיימים אצל האדם כפרט ובחברות אנושיות ככלל.
לפי קונט, התפתחות שלבית זו היא הכרחית, חד כיוונית ובלתי הפיכה - "גלגל ההיסטוריה לא יכול לנוע אחורנית", טען.
השורשים של תורה זו נובעים מעבודותיו של קלוד-אנרי דה סן-סימון, הוגה דעות שאוגוסט קונט עבד בשירותו כמזכיר.
סן-סימון חקר את השלבים של מעבר החברה האירופית מהתקופה הפאודלית לתקופה התעשייתית ונחשב לאחד מאבות הסוציאליזם.
קונט מיקם את תורת חוק שלושת השלבים כאחד התחומים של הפילוסופיה של ההיסטוריה.
התיאור המלא ביותר של תורה זו מופיע בספרו "מאמר על הרוח הפוזיטיבית" (Discours sur l'esprit positif) שיצא לאור בשנת 1844.
בשלב זה, האדם מחפש את מקור כל הדברים והתופעות, את הסיבות להיווצרותם והסיבות לקצם.
מבחינה היסטורית, שלב זה התקיים החל מימי קדם ועד המהפכה הצרפתית.
בשלב הזה, האדם רואה את התופעות ואת הקשרים החברתיים כתוצאות פעילותם והחלטותיהם של גורמים על-אנושיים שונים.
שלב זה, לפי קונט, הוא הכרח התחלתי המכין את האדם ואת החברה האנושית לעתיד.
הוא מחלק את השלב התאולוגי לשלוש תקופות:
תקופת הפטישיזם - תקופה זו מאופיינת בנטייה לייחס לישויות חיצוניות לאדם, חיים הדומים לאלו של האדם עצמו (כמו עצים המסוגלים לנוע או סלעים מדברים).
מדובר בגישה אנתרופוצנטרית הרואה באדם את מרכז היקום ובישויות האחרות שסביבו (כוכבים, עצים וכו'), ישויות העוסקות בארגון קיום האדם ומשפיעות על קיום זה.
תקופת הפוליתאיזם - בתקופה זו, הישויות האל-אנושיות החומריות של התקופה הפטישיסטית, הולכות ונעלמות בהדרגה ובמקומן מופיעות ישויות חדשות, לרוב בלתי חומריות ובלתי נראות אך בעלות כוחות השפעה על גורל האדם.
בחברה האנושית מופיעים הדת וכוהני הדת.
תקופת המונותאיזם - תקופה זו היא השיא, אך באותו הזמן גם הקץ, של השלב התאולוגי.
האדם והחברה מגיעים, בהדרגה, להכרה סובייקטיבית שקיים כוח אוניברסלי אחד כגורם וסיבה לכל התופעות שהאדם עד להן או חלק מהן.
כוח אוניברסלי זה הוא האלוהים והאדם עובד אותו באמצעות המוסד החדש המופיע כעת, הכנסייה.
שלב זה מכונה גם "השלב האבסטרקטי" והוא מאפיין את עידן האורות ובייחוד את האנציקלופדיסטים.
התכונה העיקרית של שלב זה היא חשיבה אבסטרקטית ומטאפיזית בניסיון להסביר את התופעות.
דוגמה לכך היא הסבר מושגים כמו זכויות האדם, חרות האדם וריבונות העם על ידי קיום "אמנה חברתית" (כדברי רוסו).
המונותאיזם הקודם הופך לדאיזם שהיא "הדת הטבעית", דת הפילוסופים שכבר אינה מבוססת על כתבי קודש ודוגמות כנסייתיות, אלא על אמונה פנימית, אישית ובמידה מסוימת גם רציונלית, של האדם.
שלב זה מכונה גם "השלב המדעי" ובו האדם מוותר על החיפוש אחר הבנת מקור ותכלית העולם.
הוא כעת מעוניין להבין את החוקים של הטבע הסובב אותו.
הבנה זו תושג לא בהגות מטאפיזית, כמו בשלב הקודם, אלא בפעילות של תצפיות והפעלת ההיגיון.
האדם כבר אינו שואל "מה הסיבות הגורמות לתופעה מסוימת להתקיים ומה תכליתה?" אלא "מה חוק הטבע שלאורו תופעה זו קיימת?".
זה השלב בו החוק מחליף את הסיבתיות.
המטרה כעת היא למצוא את החוקים האוניברסליים והנצחיים ועל פיהם, לנבא התרחשות של תופעה בעתיד.
הכרה זו בחוקים רציונליים, כלליים ונצחיים מחייבת גם ארגון מחדש של החברה - ארגון חברתי בדרך מדעית ולפי חוקי המדע.
קונט כינה ארגון חדש זה של החברה בשם "פיזיקה חברתית" ובשלב מאוחר יותר, בשם "סוציולוגיה".
ביקורת על חוק שלושת השלבים
כבר קונט עצמו שם לב, וציין מאוחר יותר, ששלבים אלו אינם חייבים להופיע באופן עוקב אלא יכולים להתקיים במקביל אצל אותו פרט או אף באותה חברה.
דוגמה לכך היא אנשים בעלי אמונה דתית תאולוגית אשר, באותו הזמן, הם גם אנשי מדע וחוקרי חוקי הטבע.
מדבריו של קונט ניתן להבין שכל שלב הוא בדרגה התפתחותית וערכית גבוהה יותר מהשלב הקודם לו.
מטאפיזיקאים מודרניים של ימינו מתנגדים לכך שהשלב המדעי עולה בחשיבותו על השלב המטאפיזי.
לפי תורה התפתחותית זו של קונט החברה האנושית תגיע לשיאה כאשר היא תתקיים לפי חוקי סוציולוגיה מדעית עליונה שמטרתה לפתור את כל תחלואי החברה האנושית.
מכאן גם נובע שהסוציולוגיה היא השיא של המדע, מלכת המדעים.
להשקפה זו יש מתנגדים רבים שחלקם מתנגדים לראות בסוציולוגיה "מלכה" ואחרים אינם מתייחסים למדעי החברה כמדע ממש, השווה למדעי הטבע.
מבקרים אחרים טענו שקונט לא הסביר מעולם כיצד יש ליישם מעשית חוקים מדעיים בתחום הסוציולוגיה בדוגמת היישום בתחום מדעי הטבע.
חוק שלושת השלבים והפוזיטיביזם השפיעו מאוד, דרך התנועה הסן-סימוניסטית על התפתחותו של המרקסיזם.
על כן, הוגים אנטי-מרקסיסטיים נוטים להתנגד לתורת שלבים זו.
"חוקי אקסטרים" הוא אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE, ומשודר אחת לשנה בערוץ של ה-WWE Network.
השם של האירוע נוצר מקרבות שנערכו והיו מוגדרים כקרבות הארדקור, קרבות אלה אפיינו בעיקר את ארגון העבר Extreme Championship Wrestling (בקיצור: ECW) שהיה ידוע כאחד שכל קרב שנערך בו היה תחת חוקי אקסטרים.
האירוע הראשון נערך לראשונה ב-7 ביוני 2009 באולם ניו אורלינס ארנה ובכל אופן נדמה היה שהאירועים המייסדים והקודמים שלו היו בשנת 2005 ובשנת 2006 תחת השם "לילה חד פעמי", ששימש כאירועי איחוד של אגדות ECW לדורותיהן.
בשנת 2007, ה-WWE קידמו את המופע כאחד מאירועי "השלם וצפה" שלהם ובו זמנית שימרו את הרעיון שעמד מאחורי קרבות "חוקי אקסטרים".
בשנת 2009 ה-WWE שינו את השם של האירוע "לילה חד פעמי" שאחרון קיומו היה שנה קודם לכן, לשם "חוקי אקסטרים".
שינוי שם זה הוגדר כהמשך של סדרת אירועי "לילה חד פעמי".
בשנת 2010 האירוע הוזז מחודש יוני לסוף חודש אפריל/תחילת חודש מאי כתחליף לאירוע באקלאש (בעברית: רתיעה) כאירוע הראשון שנערך אחרי אירוע המרכזי בשנה של הארגון, רסלמניה.
בשנת 2013 האירוע היה מתוכנן לאמצע חודש מאי כתחליף של האירוע "מעבר לקצה", שהוזז לחודש אוקטובר, אך בעצם הופסקה פעילותו של אירוע זה ותחליפו היה אירוע "שדה קרב".
לאחר שהארגון החזיר את הרחבת המתאבקים והעברתם בין התוכניות Raw וסמאקדאון בשנת 2016, האירוע חזר שנה לאחר מכן למתכונתו הישנה לחודש יוני כאירוע הבלעדי של התוכנית Raw.
בשנת 2018 פורסם שהאירוע יהיה אירוע המשותף לשני המותגים ויתרחש בחודש יולי.
תאריכי ואולמות מופעי חוקי אקסטרים
חוקי אקסטרים (2018) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network.
האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-15 ביולי 2018, באולם PPG Paints שבפיטסבורג, פנסילבניה.
האירוע היה האירוע העשירי בסדרת אירועי חוקי אקסטרים.
באירוע כסף בבנק, אלכסה בליס ניצחה בקרב הסולם מסוג "כסף בבנק" של הנשים, משמע שהיא זכתה במזוודה המכילה חוזה לקרב על אליפות הנשים של Raw בכל זמן ובכל מקום שתרצה.
יותר מאוחר באותו הערב, בליס התערבה במהלך הקרב שהתנהל בין ניה ג'קס לבין רונדה ראוזי, מה שגרם לראוזי לנצח כתוצאה מפסילה.
בליס פדתה את המזוודה שלה, הצמידה את ג'קס לניצחון וזכתה באליפות.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, קרב חוזר בין בליס לג'קס נקבע לאירוע חוקי אקסטרים.
ב-2 ביולי ג'קס הודיעה לבליס שהקרב ביניהן יהיה קרב חוקי אקסטרים.
באירוע כסף בבנק, AJ סטיילס הגן בהצלחה על אליפות ה-WWE לאחר ניצחון על שינסקה נקאמורה בקרב מי שעומד אחרון.
קרב גאונטלט נקבע לתוכנית סמאקדאון יומיים לאחר מכן, כשהמשתתפים בקרב היו המיז, דניאל בריאן, רוסב, סמואה ג'ו, וביג אי.
המנצח בקרב זה היה רוסב לאחר שניצחה את המיז כתוצאה מהכנעה.
בשל הניצחון, רוסב הוא זה שיתחרה נגד סטיילס על האליפות באירוע חוקי אקסטרים.
ב-4 ביוני בתוכנית Raw, ה-B Team (בו דאלאס וקורטיס אקסל) ניצחו בקרב באטל רויאל זוגות וזכו בזכות להתחרות נגד מאט הארדי ובריי וויאט על אליפות הזוגות של Raw.
ב-25 ביוני במסגרת התוכנית Raw, נקבע קרב על האליפות בין הזוגות באירוע.
באירוע כסף בבנק, כרמלה שמרה על אליפות הנשים של סמאקדאון נגד אסקה לאחר עזרה מג'יימס אלסוורת', שביצע את חזרתו לארגון.
יומיים לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון, כרמלה תקפה את אסקה לאחר הסחת דעת מצידו של אלסוורת'.
ב-26 ביוני במסגרת התוכנית סמאקדאון, הג'נרל מנג'ר, פייג', קבעה קרב חוזר בין כרמלה לאסקה על האליפות לאירוע חוקי אקסטרים.
לפני קרב הגאונטלט אשר קבע את היריב לתואר של AJ סטיילס לאירוע חוקי אקסטרים, דניאל בריאן נקלע לקרב מבטים עם הבלודג'ן בראדרס (לוק הארפר ורואן).
לאחר שבריאן הדיח את ביג אי וסמואה ג'ו מהקרב, הבלודג'ן בראדרס תקפו את בריאן, מה שאיפשר למיז להדיח את בריאן בקלות.
ב-26 ביוני במסגרת התוכנית סמאקדאון, קיין חזר והגן על בריאן מפני תקיפה של הבלודג'ן בראדרס, מה שלמעשה גרם לאיחוד של צמד Team Hell No.
הג'נרל מנג'ר, פייג', הודיעה על קיומו של קרב באירוע חוקי אקסטרים בין הצמדים על אליפות הזוגות של סמאקדאון.
ב-18 ביוני בתוכנית Raw, דולף זיגלר ניצח את סת' רולינס וזכה באליפות הבין יבשתית לאחר הסחת דעת מצידו של דרו מקינטייר.
קרב חוזר נקבע לשבוע לאחר מכן ובו רולינס ניצח כתוצאה מפסילה לאחר שמקינטייר הגיע לתקוף את רולינס.
ב-2 ביולי, קרב איירון מן 30 דקות נקבע בין זיגלר לרולינס לאירוע חוקי אקסטרים.
ב-18 ביוני בתוכנית Raw, הג'נרל מנג'ר, קורט אנגל הודיע שיתקיים באירוע קרב מולטי מן, כשהזוכה בקרב יפגוש את ברוק לסנר לקרב על האליפות האוניברסלית.
רומן ריינס טען שהוא "האלוף הבלתי מוכתר" לאחר סיומת הקרב המעוררת מחלוקת ביניהן באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שנערך בחודש אפריל, בעוד שבובי לאשלי טען שהוא הבן אדם היחיד שיכול לנצח את לסנר, מה שהוביל להכרזתם של ריינס ולאשלי כחלק מקרב זה.
לעומת זאת, שבוע לאחר מכן התוכניות לקרב זה בוטלו משום חילוקי דעות סביב החוזה של לסנר.
בעקבות ביטול הקרב, ריינס ולאשלי התגרו אחד בשני ורצו להתחרות אחד נגד השני במקום באירוע, אך לאנגל היו תוכניות אחרות - לשלב אותם בקרב זוגות נגד הריבייבל (סקוט דוסון ודאש ויילדר), בקרב זה ריינס ולאשלי הפסידו.
בקרב החוזר בין הזוגות שבוע לאחר מכן, ריינס סירב לשלב את לאשלי בקרב וכתוצאה מכך לאשלי נטש את ריינס בזמן שהריבייבל תקפו את ריינס.
מאוחר יותר, קרב בין לאשלי לריינס נקבע לאירוע.
ב-3 ביולי נקבע קרב על אליפות ארצות הברית בין האלוף, ג'ף הארדי, לשינסקה נקאמורה.
ב-5 ביולי נקבע קרב יחידים בין פין באלור ל"שוטר" ברון קורבין.
ב-9 ביולי נקבע קרב כלוב בין ברון סטרומן לקווין אואנס.
שני קרבות נערכו במהלך המופע המקדים.
בקרב הראשון, אנדרדה "סיין" אלמאס (שלווה לזירה על ידי זלינה וגה), התחרה נגד סין קארה.
סיום הקרב התנהל כך שזלינה וגה הסיחה את דעתו של סין קארה, מה שאיפשר לאלמאס לבצע את המהלך שבו הוא רץ עם ברכיו אל פניו של סין קארה, שישב בפינת הזירה.
לאחר מכן אלמאס ביצע את מהלך ההאמרלוק DDT, מה שהבטיח לו את הניצחון.
הקרב השני הפגיש בין חברי קבוצת הניו דיי (ביג אי, קופי קינגסטון ואקסבייר וודס) לחברי קבוצת SAnitY (אריק יאנג, אלכסנדר וולף וקיליאן דיין).
שתי הקבוצות התחרו בקרב שולחנות (קרב שבו הדרך היחידה לנצח היא על ידי הטחת היריב בשולחן וגרימה לשולחן להישבר).
לקראת סיום הקרב, וולף נלחם נגד קינגסטון על קצה הזירה, מה שאיפשר ליאנג לבצע את מהלך הקפיצה עם המרפק שלו על קינגסטון ועל השולחן שהיה מונח מחוץ לזירה, שכתוצאה מכך נשבר וזיכה את קבוצת SAnitY בניצחון.
האירוע עצמו נפתח בקרב הגנה על חגורות אליפות הזוגות של Raw בין האלופים, מאט הארדי ובריי וויאט, לבין הטוענים לכתר, The B-Team (בו דאלאס וקורטיס אקסל).
לאחר שאקסל הסיח את דעתו של וויאט, דאלאס הטיח את הארדי אל גבו של וויאט.
מעשה זה איפשר לדאלאס לבצע את מהלך הסיום שלו על הארדי, להצמיד אותו לספירת שלוש ולהבטיח את הניצחון, מה שגרם לדאלאס ולאקסל להפוך לאלופי הזוגות החדשים של Raw.
בקרב השני, פין באלור התחרה נגד "השוטר" ברון קורבין.
לאחר כשמונה דקות של קרב, באלור הצמיד את קורבין לספירת שלוש והבטיח את הניצחון.
הקרב שבא לאחר מכן היה קרב על אליפות הנשים של סמאקדאון בין האלופה, כרמלה לבין אסקה, כשההתניה של הקרב הייתה שג'יימס אלסוורת' יהיה תלוי מעל הזירה בתוך כלוב כרישים.
בעוד שאלסוורת' הצליח לפתוח את דלת הכלוב, הוא נקלע למצב בו רגלו תקועה בדלת הכלוב וגופו התנופף באוויר.
עקב כך, עובדי ההפקה הגיעו כדי לחלץ את אלסוורת' ממצב זה, אך אסקה תקפה גם את השופטים וגם את אלסוורת'.
בזמן שדעתו של שופט הקרב הוסחה, כרמלה הגיעה מאחורי אסקה ודחפה אותה כשפניה פגעו בדופן הכלוב.
כתוצאה מכך, כרמלה הצמידה את אסקה לניצחון ובכך שמרה על התואר.
לאחר הקרב, אסקה ביצעה את מהלך ההכנעה שלה, ה"אסקה לוק" על אלסוורת'.
אז, ג'ף הארדי הגן על תואר אליפות ארצות הברית נגד שינסקה נקאמורה.
לפני שהקרב החל, נקאמורה תקף את הארדי עם מכה מתחת לחגורה.
למרות שהשופט לא ראה את מעשה זה, הוא צלצל בפעמון.
נקאמורה ניצל זאת והכה את הארדי בעזרת מהלך הסיום שלו, "קינשאסה", מה שגרם לו לנצח ולהפוך לאלוף ארצות הברית החדש בפעם הראשונה בקריירה שלו, לאחר שש שניות בלבד.
לאחר הקרב, בעוד שנקאמורה חגג את זכייתו, רנדי אורטון הופיע וביצע את החזרה שלו.
לאחר מבטים ממושכים עם נקאמורה, שהיה נמצא לצד שולחן השדרנים, אורטון תקף את הארדי על ידי מכה מתחת לחגורה, מה שככל הנראה סימן את שובו אל הדמות הרעה.
הקרב החמישי של הערב הפגיש בין ברון סטרומן לבין קווין אואנס כשסוג הקרב היה קרב כלוב.
אואנס השתמש באזיקים כדי לאזוק את סטרומן לחבל הזירה העליון.
בעוד שאואנס ניסה לצאת מהכלוב, סטרומן שבר את האזיקים, עלה אל גג הכלוב והטיח את אואנס מדופן הגג אל שולחן השדרנים באמצעות המהלך צ'וקסלאם.
לאחר הקרב, הצוות הרפואי טיפל באואנס ופינה אותו על אלונקה.
לאחר מכן, הבלודג'ן בראדרס (הארפר ורואן) הגנו על אליפות הזוגות של סמאקדאון נגד Team Hell No (דניאל בריאן וקיין).
בפתיחת האירוע, הארפר ורואן נצפו כשהם תקפו את בריאן וקיין ואף גרמו לפציעתו של קיין בקרסול.
למרות פציעה זו הקרב התקיים, כשבריאן נאלץ להתחרות לבדו נגד הארפר ורואן.
לקראת אמצע הקרב, קיין הופיע והצטרף לקרב, כשהוא מבצע צ'וקסלאם להראפר ולרואן.
לאחר מכן, הארפר ורואן ביצעו מהלך משותף על דניאל בריאן ובכך שמרו על תואר הזוגות.
קרב לאחר מכן, רומן ריינס התחרה נגד בובי לאשלי.
לאשלי ביצע את מהלך הספיינבאסטר ואת הסופלקס שלו תוך כדי שהוא מחזיק את ריינס באוויר, אך לא הצליח להכריע את הקרב.
ריינס ביצע את "אגרוף הסופרמן" על לאשלי, אך גם הוא לא הצליח להצמיד את לאשלי לניצחון.
לאחר מכן, לאשלי ביצע את מהלך הבלי טו בלי סופלקס על ריינס תוך כדי שהוא זרק את ריינס מעבר לשולחן השדרנים.
ריינס הכה את לאשלי בעזרת "אגרוף הסופרמן" נוסף, בעוד שלאשלי היה על החבל העליון, והתכונן לבצע את מהלך הסיום שלו, "ספיר", אך לאשלי בהתקפת נגד ביצע "ספיר" משלו, הצמיד את ריינס לספירת שלוש וניצח בקרב.
אז, אלכס בליס (שלוותה לזירה על ידי מיקי ג'יימס) הגנה על תואר אליפות הנשים של Raw נגד ניה ג'קס (שלוותה לזירה על ידי נטליה) בקרב חוקי אקסטרים.
במהלך הקרב, נטליה תקפה את ג'יימס, אך בליס הגיעה לתקוף את נטליה בחזרה ובעזרתה של ג'יימס, השתיים דחפו את נטליה מעבר לגדר הבטיחות.
רונדה ראוזי, שנכחה בקהל בשורה הראשונה, קפצה מעל גדר הבטיחות, תקפה את ג'יימס ולאחר מכן ביצעה את מהלך ה"טוויסטד סמואן דרופ" עליה.
ראוזי השליכה את ג'יימס אל עבר שולחן השדרנים ולאחר מכן רדפה אחרי בליס.
מעשה זה נבלם הודות לתקיפה של ג'יימס בעזרת מקל במבוק.
לאחר שג'קס ביצעה על בליס את מהלך הסיום שלה, ה"סמואן דרופ", ג'יימס ובליס החלו לתקוף את ג'קס בעזרת כיסאות, מה שאיפשר לבליס לבצע על ג'קס את מהלך ה-DDT על אחד הכיסאות, להצמיד אותה לניצחון ולשמור על התואר.
בקרב הלפני אחרון, AJ סטיילס הגן על אליפות ה-WWE נגד רוסב, שלווה לזירה על ידי איידן אינגליש.
סטיילס ביצע את מהלך ההכנעה שלו, ה"קאלף קראשר" על רוסב, אך אינגליש עזר לרוסב להגיע אל החבל התחתון, כך שהוא מושך לכיוון הזירה את חבל זה.
סטיילס רדף אחר אינגליש, מה שאיפשר לרוסב להתכונן ולבצע על סטיילס את מהלך הבלי טו בלי סופלקס על הרצפה.
לאחר מכן, רוסב ביצע את בעיטת המאצ'קה שלו, אך לא הצליח להצמידו לספירת שלוש.
רוסב ביצע את מהלך ההכנעה שלו, ה"אקולייד", אך סטיילס הגיע אל החבל והפסיק את הכנעה זו.
לקראת סוף הקרב, רוסב התנגש בעמוד הזירה החשוף (שאותו חשף חברו אינגליש כמה דקות מוקדם יותר), מה שאיפשר לסטיילס לנצל זאת, לבצע את מהלך ה-450 ספלאש, אך עדיין לא הצליח להכריע את הקרב לניצחון שלו.
סטיילס לא ויתר וביצע את מהלך ה"פנומנל פורארם" על רוסב, הצמיד אותו לניצחון ושמר על התואר.
בקרב המרכזי של האירוע, דולף זיגלר לווה לקרב על ידי דרו מקינטייר, הגן על האליפות הבין יבשתית נגד סת' רולינס בקרב איירון מן של 30 דקות (המנצח הוא מי שמצליח להשיג יותר הכרעות במהלך הקרב).
השופט הורה למקינטייר לעזוב את תחומי הזירה ולחזור אל מאחורי הקלעים, אך עוד לפני שיצא מהזירה, מקינטייר ביצע על רולינס את מהלך הסיום שלו, ה"קליימור".
לפי חוקי האיירון מן, תוצאת תיקו זו הבטיחה לזיגלר לשמור על התואר.
לעומת זאת, הג'נרל מנג'ר של Raw, קורט אנגל, הגיע לזירה כדי לעשות סדר, הבטיח שיהיה מנצח בקרב הזה והורה לשופט להמשיך את הקרב להארכה, כשהמתאבק שיצליח להשיג את ההכרעה הבאה הוא יהיה המנצח בקרב.
כשהקרב אותחל, מקינטייר הגיע מאזור הקהל אל קצה הזירה כדי להסיח את דעתו של רולינס, רולינס הצליח לפגוע בו עם הברך, אך הסחת דעת זו איפשרה לזיגלר לבצע את מהלך הזיג זג על רולינס, להצמיד אותו לניצחון 4-5 בקרב ולשמור על תואר האליפות.
חוק שירותי תעופה (פיצוי וסיוע בשל ביטול טיסה או שינוי בתנאיה), התשע"ב-2012 הוא חוק ישראלי המחייב את חברת התעופה להסדיר את זכויות הנוסעים בעת ביטול טיסה, עיכוב טיסה ודחיית טיסה מצד חברות התעופה.
החוק מקביל לזה שהתקין האיחוד האירופי בשנת 2004 שקובע את פיצוי שמגיע לנוסעים במקרה של סירוב טיסה, ביטול טיסה או עיכוב בהמראה.
החוק נחקק בשנת 2012, ומאז עודכן מספר פעמים.
אישור החוק יצר סדר ביחסים בין חברות התעופה לנוסעים ואף הוריד משמעותית את כמות ההונאות שנגרמו לנוסעים מצד חברות התעופה במקרים אלו.
חוק שירותי התעופה מכונה גם "חוק אחמד טיבי" על שם אחד מיוזמי החוק - חבר הכנסת אחמד טיבי.
טרם חקיקתו של "חוק טיבי" הפיצויים לנוסע בעקבות ביטול, עיכוב או דחיית טיסה היו מזעריים, ולעיתים נוצר מצב שלחברת התעופה השתלם להודיע על ביטול טיסה מאשר לקיימה בפועל.
החוק חל על כל טיסה הממריאה ונוחתת בישראל, לרבות המקרים שבהם קיימות חניות ביניים.
בנוסף החוק חל גם על חברות תעופה זרות.
בסעיף זה החוק קובע כי נוסע שהונפק לו כרטיס טיסה או נדחתה טיסתו בשמונה שעות או יותר, זכאי להטבות:
שירותי סיוע – מדובר בשירותים המוענקים לנוסעים ששוהים בנמל התעופה.
שירותים אלה כוללים מזון ומשקאות, בהתאם לזמן המתנה, אירוח בבית מלון אם נדרשת שהייה של לילה אחד או יותר, שירותי הסעות מנמל התעופה לבית המלון, שתי שיחות טלפון ומשלוח הודעה באמצעות פקסימיליה או דואר אלקטרוני, לפי בחירת הנוסע.
אם חברת התעופה לא מספקת לנוסע את שירותי הסיוע המגיעים לו בגין ביטול הטיסה היא חושפת את עצמה לתביעה אזרחית שיכולה להגיע עד לסכום של 10,190 ש"ח ללא הוכחת נזק.
השבת תמורה או כרטיס טיסה חלופי, לפי בחירת הנוסע.
בהתאם למרחק וליעד הטיסה, כמפורט להלן:
חברת התעופה לא תהיה חייבת בפיצוי כספי במקרים הבאים:
טיסה אשר בוטלה בשל נסיבות מיוחדות שלא היו בשליטת החברה (כוח עליון).
הטיסה בוטלה כדי להימנע מחילול שבת או חג.
במקרים של דחיית טיסה חוק שירותי התעופה מסייג את הפיצוי לנוסע.
עיכוב של שעתיים או פחות אינו מזכה את הנוסע בכל פיצוי או הטבה.
עיכוב טיסה העולה על שעתיים מזכה את הנוסע במזון, משקאות ואמצעי תקשורת.
עיכוב טיסה העולה על חמש שעות אך פחות משמונה שעות מזכה את הנוסע במזון, משקאות, שירותי תקשורת, השבת התמורה ששולמה עבור כרטיס הטיסה או כרטיס טיסה חלופי (לפי בחירתו).
עיכוב טיסה העולה על שמונה שעות נחשב לביטול טיסה.
מקרים חריגים לחוק במקרים של ביטול טיסה
קיימים מספר חריגים הפוטרים את חברת התעופה מלשלם פיצוי כספי מכוח "חוק אחמד טיבי" (אך אינם פוטרים את חברת התעופה מחובתה לספק את יתר ההטבות או תשלום פיצויים ללא הוכחת נזק במקרה שבו הטבות אלה לא מסופקות לנוסעים).
אם נמסרה הודעה לבעל הכרטיס לפחות 14 ימים לפני מועד הטיסה המפורט בכרטיס הטיסה, לא יהיה זכאי הנוסע לפיצוי כלשהו.
הנוסע לא יהיה זכאי לפיצוי אם חברת התעופה הודיעה על ביטול הטיסה בפרק זמן שבין 7–14 ימים, כל עוד הוצעה לנוסע טיסה חלופית שמועד המראתה הוא לכל היותר שעתיים לפני מועד הטיסה הנקוב בכרטיס הטיסה, ומועד הנחיתה הוא לא יאוחר מארבע שעות לאחר המועד המקורי.
הנוסע לא יהיה זכאי לפיצוי אם הטיסה בוטלה בפרק זמן הנמוך משבעה ימים לפני מועד הטיסה הנקוב בכרטיס הטיסה, והוצעה לנוסע טיסה חלופית שמועד המראתה הוא לכל היותר שעה לפני מועד הטיסה הנקוב בכרטיס הטיסה, ומועד הנחיתה לא יאוחר משעתיים מהמועד המקורי.
קיימים מקרים חריגים נוספים השוללים את הפיצוי מנוסע שטיסתו בוטלה.
מקרים אלה מתייחסים לנסיבות מיוחדות שאינן בשליטת חברת התעופה, כגון: ביטול טיסה עקב שביתה, הטיסה בוטלה על מנת למנוע חילול שבת, כוח עליון וכדומה.
בכל מקרה שבו חברת התעופה מודיעה על ביטול טיסה (גם אם מדובר בחריגים המוזכרים לעיל), עליה להציג בפני הנוסע חלופות להגעה ליעדו הסופי.
חברת התעופה איננה יכולה להתנער מהנוסע ולהשאיר אותו "תקוע" במקום כלשהו.
ההבדל בין החוק בישראל לבין התקנות האירופיות
התקנות האירופיות רלוונטיות לטיסות בשני המקרים הבאים:
לטיסות שהמריאו ממדינה השייכת לאיחוד האירופי.
לטיסות שהופעלו על ידי חברות תעופה השייכות למדיניות מהאיחוד האירופי.
שינוי נוסף בין חוק שירותי תעופה לבין התקנות האירופיות הוא בשיעור הפיצוי הכספי ומרחק הטיסה.
שכן, הפיצוי הכספי במסגרת התקנות נע בין 250 אירו (בטיסות שהמרחק שלהן הוא עד 1,500 ק"מ) ועד 600 יורו (לטיסות שהמרחק הוא מעל 3,500 ק"מ).
חוק תגמול לחייל הנפגע בהצלת חיי הזולת, תשכ"ה–1965 קובע כי "חייל שהקריב חייו או נעשה נכה עקב הצלת אדם מסכנת קיפוח חייו, דינו לכל דבר כדין נכה צבא-הגנה לישראל או חייל שנספה במערכה, לפי העניין".
החוק אושר בכנסת החמישית ב-22 ביולי 1965.
החוק אושר בכנסת ב-22 ביולי 1965, יחד עם אישורו של חוק התגמולים לנפגעים בהצלת נפש, תשכ"ה–1965, שבשנת 1976 בוטל והוחלף בפרק "זכויות מתנדבים" בחוק הביטוח הלאומי.
דברי ההסבר להצעת חוק התגמולים לנפגעים בהצלת נפש מציגים את הנסיבות שהובילו לחקיקת שני חוקים אלה:
לפני זמן קצר קיפחו שני אנשים את חייהם שעה שניסו להציל חייה של ילדה קטנה שנסחפה במי־שיטפון בנחל לכיש.
החוק הקיים אינו מעניק למשפחותיהם של אנשים אלה, האחד אזרח והשני חייל שהיה אותה שעה בחופשה, כל זכות לגמלה ובעיתונות נתפרסמו ידיעות על תרומות שנתרמו מכל רחבי הארץ לטובת שאיריהם.
מצב כזה לא ייתכן — אין להפוך בני משפחתם של אנשים המקריבים חייהם בניסיון להציל חייו של הזולת למקבלי נדבות ומן הדין להעניק להם גמלה בזכות ולא בחסד.
כמו כן יש לדאוג לאנשים אשר אמנם נשארו בחיים בנסיבות כגון דא אך נפגעו פגיעה גופנית ונעשו נכים כתוצאה ממעשי גבורתם למען הזולת.
החוק המוצע בא, לכן, להעניק זכות לגמלה לאנשים שנפגעו תוך ניסיון להציל חיי בני אדם ולשאיריהם של אנשים שנספו תוך ניסיון כזה או כתוצאה ממנו.
מאז אישורו לא חל שינוי בחוק זה.
במרץ 1967 הוכרז החוק כחוק שיקום, כהגדרתו בחוק שירות ביטחון.
החוק קובע כי הנסיבות בהן יראו פעולה כפעולת הצלה ייקבעו בתקנות באישור ועדת העבודה של הכנסת.
התקנות הותקנו ב-25 בפברואר 1968, וניתן להן תוקף למפרע מיום כניסתו של החוק לתוקף, 1 באוגוסט 1965. התקנות קובעות שפעולת חייל שהקריב חייו או נעשה נכה עקב הצלת אדם מסכנת קיפוח חייו היא פעולת הצלה אם נעשתה בנסיבות אלה:
(2) שלא כדי למנוע סיכון שהחייל בעצמו ובמתכוון גרם או ניסה לגרום;
(3) בשעה שלא נעדר במשך עשרים ימים רצופים ללא רשות מיחידתו או מהמקום שבו חייב היה להימצא.
בהתאם לחוק זה החליט אגף משפחות הנצחה ומורשת במשרד הביטחון להכיר בסרן תמר אריאל כחלל צה"ל ובמשפחתה כמשפחה שכולה, לאחר שהוצגו בפני המשרד ראיות המעידות שתמר אריאל, שנספתה בסופת שלגים בנפאל בעת שהייתה בחופשה, נספתה במהלך ניסיון להציל חיים של אחרים.
חוק שירות עבודה בשעת־חירום, תשכ"ז–1967 אושר בשנת 1967 בכנסת השישית, ובא להבטיח את כוח האדם הנחוץ להפעלתם התקינה של שירותים ומפעלים חיוניים בשעת חירום.
הצעת החוק הוגשה לכנסת באוגוסט 1966, ובאה להחליף את תקנות שעת חירום לגיוס כוח אדם, תש"ח-1948, לאחר שחלק מתקנות אלו בוטלו על ידי שר העבודה.
החוק המוצע כלל שינויים וחידושים הנובעים, בין השאר, מהניסיון בענייני גיוס כוח אדם שנצטבר בידי המפקח הכללי על כוח האדם במשרד העבודה, ובידי הממונים על גיוס כוחות הביטחון במשרד הביטחון.
מטרת החוק להבטיח את הפעלתם התקינה והבלתי מופרעת של שירותים ומפעלים חיוניים בשעת חירום והוא יופעל שעה שיוצא צו גיוס ליחידות מילואים, שלא במסגרת של שירות חודשי או שנתי רגיל, על פי סעיף 26 לחוק שירות ביטחון, תשי"ט-1959 [נוסח משולב].
גיוס מעין זה מוציא אנשים רבים מנקודות מפתח של המשק, ממפעלים ומשירותים החיוניים להגנת המדינה או לביטחון הצבור או לקיום אספקה או שירותים חיוניים.
כדי למלא חסרונם מורה החוק המוצע על הטלת חובה של שירות עבודה שיאפשר לספק את כוח האדם הדרוש להפעלת עמדות המפתח של המשק.
החוק אושר בכנסת ב-10 ביולי 1967, וכיוון שהייתה זו שעת החירום שלאחר מלחמת ששת הימים, נקבע בו שפרק ד' שלו, העוסק בקריאה לשירות עבודה, יחול במדינה כולה ביום תחילתו של החוק (שהוא יום פרסומו של החוק, 20 ביולי 1967).
כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק, הוא נועד מלכתחילה להתמודדות עם מצב חירום שנוצר עקב גיוס מילואים.
כחלק מלקחי מלחמת המפרץ, אושר בסוף 1997 תיקון לחוק, שבו הורחב החוק גם להתמודדות עם מצב מיוחד בעורף.
בתיקון נוסף הותאם החוק גם להתמודדות עם אירוע אסון המוני, שבהמשך שונה שמו ל"אירוע חירום אזרחי".
במרץ 2020 שונו הוראות החוק באמצעות תקנות שעת חירום כך שיותאם גם לשעת חירום שנובעת מקיומה של מחלה מידבקת מסוכנת, וניתנה לשר העבודה והרווחה הסמכות להוציא, לאחר התייעצות עם שר הבריאות, צו הקובע שהוראות פרק ד' לחוק חלות גם בתקופת מגפת הקורונה.
צו כזה, שתחולתו על כל שטח המדינה, הוצא ב-19 במרץ 2020.
החוק מגדיר "שירות עבודה" – עבודה במפעל חיוני או עבודה במפעל למתן שירותים קיומיים.
בהתאם לחוק כל תושב קבוע בישראל, למעט חייל, שוטר, וכן אישה הרה או לפני תום שנה אחת אחרי לידתה, חייב בשירות עבודה.
במסגרת משרד העבודה מונה מפקח כללי על כוח האדם, העוסק בהפעלתו של חוק זה.
שר העבודה (להלן "השר") רשאי לקרוא לאדם החייב בשירות עבודה לאימון לשירות עבודה, שיכשירו לביצוע התפקיד המיועד לו בשעת חירום.
מי שנקרא לאימון כזה זכאי לתגמול מהמוסד לביטוח לאומי, שכלליו זהים לאלה של תגמולי מילואים.
פרק ד' לחוק, הוא לבו של החוק, והוא עוסק בקריאה לשירות עבודה (ריתוק משקי).
בהתאם לפרק זה, כאשר גויסו מילואים בצו 8, או כאשר הוכרז מצב מיוחד בעורף, או כאשר הוכרז על אירוע חירום אזרחי לפי הוראות לפקודת המשטרה, רשאי השר להכריז בצו, שפרק זה יחול במדינה כולה או בחלק ממנה, בדרך כלל או בענף משק מסוים.
סעיף 17 לחוק קובע שהשר רשאי לקרוא בצו את כל העובדים במפעל חיוני או במפעל למתן שירותים קיומיים ערב תחילתו של הצו, בין כשכירים ובין כעצמאיים, החייבים בשירות עבודה, או כל חלק מעובדים אלה, לשירות עבודה באותו מפעל.
מי שנקרא לשירות עבודה כאמור קרוי "מגויס־פנים", והוא למעשה עובד שמחויב להגיע למקום עבודתו הרגיל, חוך שחלים עליו כלליו של חוק זה.
סעיף 18 לחוק קובע שהשר רשאי בצו לקרוא לשירות עבודה שלא במסגרת סעיף 17 כל אדם או כל סוג בני אדם החייבים בשירות עבודה.
מי שנקרא לשירות עבודה לפי צו זה ייקרא "מגויס־חוץ", והוא אדם שמועבר ממקום עבודתו הרגיל למקום עבודה אחר.
מי שנקרא לשירות עבודה, בין כמגויס־פנים ובין כמגויס־חוץ, חייב להתייצב בזמן, במקום ולפני הרשות שנקבעו לכך בצו ולבצע כל עבודה שתוטל עליו על ידי מי שנקבע לכך בצו ולהמשיך באופן סדיר בעבודה זו כל עוד הצו בתקפו.
למניעת התנגשות בין קריאה של אדם לשירות מילואים וקריאתו באותו זמן לשירות עבודה, נקבע שמגויס שנקרא להתייצב למילואים פטור באותה עת מחובת שירות עבודה.
מגויס זכאי לשכר בעד עבודתו, בהתאם לנהוג במפעל שאליו גויס.
על עבודתו של מגויס לא יחולו הוראות חוקים אלה:
חוק עבודת הנוער, תשי"ג–1953, אם המגויס צעיר כמשמעותו באותו חוק;
בנוסף מצומצמות זכויותיו של מגויס לפי חוק שעות עבודה ומנוחה ולפי חוק חופשה שנתית.
קריאת תושבים לאימון לשירות עבודה, בהתאם להוראות פרק ג' לחוק, נעשית באופן שוטף על ידי משרד העבודה.
הפעלתו של פרק ד' לחוק, העוסק בקריאה לשירות עבודה, נעשית לעיתים רחוקות.
בתחילתה של מלחמת לבנון השנייה הוצאו צווים להחלת פרק ד' בצפון ישראל, בשטח שהוכרז על ידי שר הביטחון לפי חוק ההתגוננות האזרחית.
בתחילתו של מבצע עופרת יצוקה הוצא צו להחלת פרק ד' בשטח ברדיוס 40 ק"מ מגבול רצועת עזה, שהוכרז על ידי שר הביטחון לפי חוק ההתגוננות האזרחית.
בתחילתו של מבצע עמוד ענן הוצא צו להחלת פרק ד' בשטח ברדיוס 40 ק"מ מגבול רצועת עזה, שהוכרז על ידי שר הביטחון לפי חוק ההתגוננות האזרחית.
בתחילתו של מבצע צוק איתן הוצאו צווים להחלת פרק ד' בשטח ברדיוס 40 ק"מ מגבול רצועת עזה, שהוכרז על ידי שר הביטחון לפי חוק ההתגוננות האזרחית.
ב-19 במרץ 2020 הוצא צו להחלת פרק ד' על כל שטח המדינה, בהתאם לסמכות שניתנה לשר העבודה והרווחה ימים אחדים קודם לכן בתקנות שעת חירום, במסגרת המאבק בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-7 באוקטובר 2023 הוצא צו כאמור בקשר למלחמת חרבות ברזל; והורכבה ועדת שירות עבודה לצורך ישומו.
חוק שירותי הדת היהודיים [נוסח משולב], תשל"א-1971 הוא חוק המסדיר את הקמתן והפעלתן של מועצות דתיות, ואת רכישתן של חלקות קבר בישראל.
רעיון המועצה הדתית נוסד במסגרת כנסת ישראל.
בינואר 1927 אישר הנציב העליון את "תקנות כנסת ישראל", שקבעו את הקמתם של כמה מוסדות במסגרתה של העדה היהודית: במישור הארצי – אספת הנבחרים, הוועד הלאומי ומועצת הרבנות הראשית, ובמישור המקומי – ועדי הקהילות, לשכות הרבנות המקומית ומועצות השחיטה.
מועצות שחיטה אלו היו הגלגול הראשון של המועצות הדתיות.
בשנת 1935, לאחר מאבקים פוליטיים ממושכים של הרבנות הראשית לטובת אוטונומיה לשירותי הדת, הוחלט להקים מועצות דתיות במסגרת ועדי הקהילות של כנסת ישראל.
סמכויות הטיפול והפיקוח על כל העניינים הדתיים של הקהילה נמסרו להן, ובשנת 1937 אף נקבע תקנון כולל למועצות הדתיות.
למרות זאת בפועל היו הבדלים גדולים בין הקהילות באופן הפעלתם של שירותי הדת הן לפני קבלת התקנות הן עם תחולתן.
ברוב היישובים הקטנים – ואף באחדים מהגדולים – לא הוקמה מועצה דתית, והרשויות המקומיות או ועדי הקהילה הם אלה שסיפקו את שירותי הדת.
מצב זה השתנה לאחר קום המדינה, עת יוסדו ברוב היישובים היהודיים מועצות דתיות לאספקת שירותי דת.
חוק תקציבי השירותים הדתיים היהודיים, התש"ט-1949 אושר בכנסת הראשונה באוגוסט 1949, וניתן לו תוקף למפרע מ-1 באפריל 1949 (מועד תחילתה של שנת הכספים).
החוק בא להבטיח את המשך תקצובן של המועצות הדתיות, מתקציב המדינה ומתקציבן של הרשויות המקומיות.
במהלך השנים תוקן החוק 15 פעמים, ונוספו בו כללים להקמתן של מועצות דתיות ולחידוש הרכבן.
בשנת 1971 קבעה ועדת החוקה, חוק ומשפט נוסח משולב לחוק, תוך החלפת שמו לשם הנוכחי, חוק שירותי הדת היהודיים [נוסח משולב], תשל"א-1971. מאז ועד 2025 תוקן החוק 27 פעמים, ונוספו בו סעיפים המסדירים את הפיקוח על תקציב המועצה הדתית וכללים לקביעת התשלום בעד אחדים משירותיה של המועצה הדתית.
החוק מסדיר את הקמתן והפעלתן של מועצות דתיות ברשויות המקומיות.
המועצה מוקמת על ידי השר לשירותי דת.
השר קובע את מספר חברי המועצה, ובלבד שלא יעלה על מספר חברי הרשות המקומית.
המועצה מורכבת מנציגיהם של שלוש רשויות: הרשות המקומית, השר לשירותי דת והרבנות המקומית.
כל מקרה שבו נתגלו חילוקי דעות בין שלוש הרשויות, יובא להכרעת ועדת השרים, ועל החלטתה רשאי שר לערער לפני הממשלה.
חידוש הרכב המועצה וההודעה על כך מוטלים על השר, כמפורט ב.