tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בניתוח הפונקציונלי מחפשים וחוקרים את הקשר בין המשתנים הבלתי תלויים (השפעות הסביבה) למשתנים התלויים (התנהגות האדם).
אדם בריא נולד בדרך כלל עם אוסף רפלקסים הקשורים לאיברים שונים בגוף.
דוגמאות - אצל תינוק: מציצה, בכי, הזזת ידיים ורגליים.
רפלקסים אחרים - אור (גירוי) שגורם להתכווצות האישון (תגובה), מיץ לימון (גירוי) שגורם להפרשת רוק (תגובה), מכה עם פטיש בברך (גירוי) שגורמת להתכווצות שרירי הרגל (תגובה), טמפרטורה גבוה (גירוי) שגורמת להזעה (תגובה) וכו'.
רפלקסים בלתי מותנים מתארים בדרך כלל התנהגות יותר פרמיטיבית של האדם, שקשורה באופן ישיר לפיזיולוגיה ולאנטומיה של הגוף.
רפלקסים בלתי מותנים קשורים לרוב לשרירים החלקים של הגוף ולבלוטות מסוימת, אך יכולים גם לערב את השרירים המחוספסים של השלד.
ישנו עוד סוג של רפלקסים - רפלקסים מותנים.
זהו סוג של התנהגות נלמדת, בה גירויי שלא עורר בעבר תגובה משמעותית כלשהי של האורגניזם (גירוי נייטרלי), מתחיל לגרום לאורגניזם להגיב בעתיד, כפי שהגיב לגירויי בלתי מותנה לאחר תהליך של התניות.
דוגמה: רפלקס בלתי מותנה, ששייך לאוסף הרפלקסים המולד של האדם - אוכל (גירוי בלתי מותנה) ← הפרשת רוק (תגובה בלתי מותנת).
כעת אם נוסיף אלמנט נוסף למשוואה, לדוגמה, צליל של פעמון (גירוי נייטרלי), ונתחיל להציג אותו לאורגניזם בו זמנית עם אוכל, בעתיד האורגניזם יתחיל להפריש רוק רק לצליל הפעמון, ללא הימצאות אוכל בקרבתו.
תהליך זה ידוע בתור ההתניה הרספונדטית (קלאסית, פבלובית).
התניה הרספונדטית - כאשר קיים רפלקס עם כוח מסוים, אנחנו יכולים לקשר אליו גירוי נייטרלי, שבעבר לא גרם לתגובה משמעותית, ובכך ליצור רפלקס חדש עם גירוי חדש ותגובה קיימת.
הכחדה הרספונדטית - כאשר הגירוי הנייטרלי גורם להתרחשות הרפלקס המותנה ללא הגירוי הבלתי מותנה, כוחו של הרפלקס המותנה יורד עם הזמן, עד שהגירויי הנייטרלי כבר לא מעורר את התגובה הבלתי מותנת.
ניתוח ההתנהגות היישומי מתעסק בהתנהגות המורכבת של האורגניזם כשלם.
עיקר התחום זוהי התנהגות, שמשפיעה על הסביבה, משתנת ומעוצבת על ידי תוצאותיה.
התניה האופרנטית - אם לאחר אופרנט מופיע חיזוק חיובי, תדירות ההופעה שלו תעלה בעתיד.
אדם שלוחץ על כפתור ומדליק את המחשב, ירבה לעשות זאת בעתיד כל עוד ההתנהגות (לחיצה על כפתור) תוביל לתוצאה מחזקת (הדלקת המחשב).
גירוי נחשב למחזק אם הוא מגביר את ההתנהגות.
כך למשל, אדם מאוד שבע לא יאכל אוכל שיגישו לו, ואף ימנע ממנו.
במצב כזה האוכל מאבד את הפונקציה שלו כמחזק חיובי.
הכחדה האופרנטית - כאשר החיזוק החיובי לא מופיע לאחר אופרנט שחוזק בעבר, תדירות התנהגותו יורדת בעתיד.
אם לחיצה על כפתור אינה מובילה להדלקת המחשב, זה יכול להוביל לתגובה אמוציונלית, ואדם יתעצבן, אך בהמשך הוא יפסיק לנסות להדליק את המחשב.
התניה אופרנטית עם חיזוק שלילי - כאשר האדם נמצא תחת תנאים אברסיביים (גירוי או תנאים נחשבים כאברסיביים, אם הם גורמים לאדם לברוח או להימנע מהם), כל התנהגות שגורמת לאדם לצאת מהתנאים הללו תהיה מחוזקת ותופיע שוב בעתיד בתנאים דומים.
גירוי נחשב למחזק שלילי אם הסרתו מגבירה את ההתנהגות.
אדם שנמצא בחדר מאוד חם (תנאים אברסיביים) ירצה להדליק מזגן (התנהגות אברסיבית), אם המזגן יפעיל קור (חיזוק שלילי), האדם יעשה את אותה פעולה בעתיד בתנאים דומים.
ענישה - אם לאחר הופעת האופרנט מופיע גירוי אברסיבי, תדירות ההתנהגות בעתיד יורדת.
אם לחיצה על כפתור מסוים מובילה למכת חשמל, סביר להניח שלא נלחץ עליו יותר.
גירויים מחזקים מותנים - בעזרת ההתניה הרספונדטית נוכל לקשר בין החיזוק החיובי לבין גירוי נייטרלי.
כסף, כשלעצמו, אינו בעל יכולת לחזק התנהגות, אבל כל עוד הכסף מקושר לגירויים כמו מזון, שתייה, קורת גג, הכסף יקנה את הכוח לחזק התנהגות שמחוללת אותו.
חיזוק דיפרנציאלי - חיזוק הדרגתי ובודד של אופרנט כלשהו במטרה להתקדם להתנהגות היעד שאותה אנו נרצה ללמד.
כפי שידוע, התנהגות שלא מחוזקת מתחילה להיכחד.
לכן, אם ברצונינו לשמר התנהגות, יש ליצור שגרה של חיזוקים.
לוח חיזוקים רציף - כאשר אדם מבצע התנהגות, הוא מקבל חיזוק.
זהו השלב הראשוני בהקניה של התנהגות.
שגרה של חיזוקים באינטרבל קבוע - כאשר האדם הותנה לבצע התנהגות כלשהי, כעת נוכל לתת לו חיזוק, רק לאחר פרק זמן מסוים.
דוגמה לכך - שכר שעתי, או שכר חודשי (אך בדוגמה זו החיזוק מגיע לא רק בגלל משתנה כגון זמן, אלא גם בגלל כמות מסוימת של תגובות.
אם החיזוק מופיע רק בגלל משתנה כגון זמן התוצאה יכולה להיות חיזוק טפל).
שגרה של חיזוקים עם יחס קבוע - האדם מקבל חיזוק רק לאחר ביצוע של כמות מסוימת של תגובות.
בתנאי מעבדה, יונה יכולה לבצע 10 תגובות של נקישה עם המקור בכפתור ולקבל חיזוק.
גם הסוג הזה של השגרה מתאר את המשכורת והתשלום השעתי שלנו.
שגרה של חיזוקים עם יחס משתנה - כנראה סוג השגרה האפקטיבית ביותר לשימור התנהגות.
כאן האדם מקבל חיזוק בזמנים משתנים שלא תלויים לכלום ולכן ההתנהגות מאוד מתחזקת.
דוגמאות טובות הן הימורים, או לדוגמה פרס כספי.
שגרה של חיזוקים עם אינטרבל משתנה - בסוג הזה האדם מקבל חיזוק כאשר עוברת כמות לא קבועה של זמן.
גירוי מבחין (דיסקרימינטיבי) - זהו גירוי אשר גורם לאדם "להבין" שכרגע ההתנהגות שהוא יבצע הולכת להוביל לחיזוק (וזה מתרחש עקב התניה אופרנטית שעוצבה בעבר).
לדוגמה, כאשר מצלצל הטלפון (גירוי מבחין), זה מעלה את ההסתברות שתופיע ההתנהגות של לענות ולקבל חיזוקים מילוליים מהאדם השני בקו.
הכללה (חוק האינדוקציה) - כאשר משתנה כוח של רפלקס מסוים, משתנה גם הכוח של רפלקסים עם אפיונים דומים.
לדוגמה, אם היונה הותנתה להקיש על כפתור בצבע אדום בצורה עגולה, קיימת גם תדירות יותר נמוכה שהיא תקיש על כפתורים אדומים בצורה מרובעת, או כפתורים יותר קטנים או גדולים.
היווצרות השרשראות - כאשר מתרחש רפלקס של התנהגות תגובתית, או כאשר מתרחשת התנהגות אופרנטית, זה יכול להוביל לתנאים חדשים של הסביבה שהם יהיו גירויים של רפלקסים אחרים.
לדוגמה, צליל מאחור יכול לגרום לנו לסובב את הראש לכיוונו, וכאשר אנחנו נסובב את הראש, יופיעו עוד גירויים שיגרמו להיווצרות של עוד התנהגויות.
אבסטרקציה - כאשר יונה מותנת להקיש כפתור אדום בצורה עגולה, ונוצר תהליך של אינדוקציה, אנחנו יכולים להתנות את היונה להקיש רק על כפתורים אדומים עגולים.
אנחנו נשים מולה כפתורים אדומים עם מסגרות שונות ונחזק אותה רק כאשר מקישה על כפתור בצורה עגולה.
אלה הם מצבים שונים שבהם מתחזקת או נחלשת התנהגות כלשהי.
לדוגמה, בן אדם לא שתה זמן רב, אז כל סוגי ההתנהגות שקשורים להשגת שתייה ולתהליך השתייה מתחזקות.
ההסבר הביולוגי של מצבים אלה הוא מובן מאליו, אך בניתוח ההתנהגות מסתכלים עליו אחרת.
המושג "תמריץ" או "דרייב" לא מסמן מצב פיזיולוגי של הגוף, או מצב תודעתי וכו' אלה מסמן מצב שבוא רפלקסים מסוימים מתחזקים.
אפשר לומר שקיימות שני קצוות בין חסך לרוויה, אך המצב עצמו אינו סיבה של התנהגות שמופיע, אלא התוצאה של השפעות גורמים שונים מהסביבה החיצונית.
האדם לא תמיד אוכל רק כאשר מרגיש כיווץ בקיבה.
אדם לא תמיד שותה כי הוא על סף עילפון.
ישנם סוגים שונים של דרייבים שהסיפוק ביניהם משתנה.
לדוגמה ארוחה גדולה יכולה להוריד למצב אפסי את כוח הרפלקסים שקשורים לאכילה לכמה שעות.
והתנהגות מינית אחת מספיקה כדי להוריד את כוח הרפלקסים שקשורים למין למשך כמה שעות או יותר.
כאשר אדם מבצע פעילות גופנית (למשל, ריצה), הוא יוצר בגוף שלו מצב של "חסך" לשתייה.
שני המשתנים שהשפיעו על התמריץ לשתייה הם - פעילות גופנית, פרק זמן מסוים שבו הגוף לא קיבל נוזלים, אקלים, וכו'.
בניתוח ביהביוריסטי הרגשות הן אירועים פנימיים הנלווים להתנהגות.
הרגשות אינן בעלות תפקיד סיבתי בהתנהגות.
סקינר הציג את השפה והדיבור גם כסוג של התנהגות.
הוא טען שזוהי התנהגות שיכולה להתפתח רק בחברה בין קבוצות של בני אדם.
את ההתנהגות המילולית הוא הגדיר באופן הבא: זוהי התנהגות של דובר, אשר מחוזקת על ידי שינוי התנהגותו של המאזין.
לדוגמה, אדם יכול לקחת בעצמו כוס מים ולקבל חיזוק, או שהוא יכול לבקש מחברו "תביא לי, בבקשה, כוס מים".
דרך ההתנהגות המילולית האדם שולט על סביבתו דרך אנשים אחרים.
האופרנטים הורבאליים העיקריים על פי סקינר
טאקט - קריאת פריטים בשמות, אזכור של עצמים (שמות עצם), אפיונים של עצמים (שמות תואר), פעולות (פעלים).
האופרנט של הטאקט נשלט על ידי גירוי מבחין לא מילולי (לדוגמה, צעצוע של משאית), ועל ידי חיזוקים מותנים מוכללים (לדוגמה, האמא משבחת את בנה, על כך שקרא לצעצוע של משאית "משאית").
מאנד - אלו הן תגובות של בקשה, או ציווי, אשר נשלטות על ידי תנאי מוטיבציה וחיזוקים ספציפיים.
לדוגמה, הילד מרגיש רעב (תנאי מוטיבציה, אירוע מקדים), הוא אומר לאימו "אוכל" (תגובת מאנד), האמא מאכילה אותו (חיזוק).
אינטראורבליות - תגובה מילולית של אדם כלפי תגובה מילולית של אדם אחר, לדוגמה לענות על שאלות.
תגובת-הד - תגובה מילולית, בה האדם מחקה אדם אחר.
ילד שחוזר אחרי אימו ואומר "משאית", לאחר שהיא ביקשה מימנו לחזור אחריה.
ילד שמרים את הקוביה ומניח על קובייה אחרת, לאחר שהאמא בקשה ממנו לחזור אחריה והראתה לו את הפעולות הללו.
טרנסקריפציה - כאשר אדם כותב מילים אשר הוא שומע או רואה.
קריאה - כאשר אדם מקריא מילים אשר הוא רואה.
טיפול בשיטת ניתוח ההתנהגות היישומי
ניתוח ההתנהגות מסוימת של הילד יכולה להיות מוסברת בעזרת שלושה שלבים:
גירוי דיסקרימינטיבי - הוראה מילולית או הנחיה לגבי ההתנהגות שהילד מתבקש לבצע.
תגובה - ההתנהגות או חוסר ההתנהגות של הילד.
תגובות המטפל הן חיזוקים על פי עקרון ההתניה האופרנטית.
מטרת החיזוקים הוא להגביר הישנות של התנהגות מסוימת אותה אנו רוצים לעודד.
בתחילת התהליך החיזוק הוא מלא (לאחר כל תגובה רצויה) ובאופן מיידי.
בהמשך התהליך ניתנים חיזוקים חלקיים בשכיחות יורדת ובמרווחי זמן גדלים לאחר ההתנהגות עצמה.
את החיזוקים עצמם מתאימים לכל ילד.
לדוגמה, ילד שמגיב לגירוי באופן הרצוי מקבל חיזוק חיובי כגון ממתק אהוב, צעצוע אהוב וכן חיזוק מילולי: "כל הכבוד!
יופי!" וכך גוברת ההסתברות שההתנהגות תחזור על עצמה.
חיזוק שלילי הוא סילוק גירוי שאינו נעים, לדוגמה, המטפל מדליק מוזיקה בעצמה גבוה שאינה נעימה לילד, ורק כאשר הילד מבקש לכבותה (שזו ההתנהגות הרצויה), המטפל יעשה זאת.
בהסתמך על גישה זו, שיטת ABA מתייחסת לתסמונות הספקטרום האוטיסטי כבעלי מקור נוירולוגי, ויחד עם זאת באה על מנת לקדם ולשנות את המצב בו המטופל נמצא באמצעות עקרונות של עיצוב התנהגות.
הספקטרום האוטיסטי או הקשת האוטיסטית, הוא מונח המתייחס לכלל מצבי הלקות שיש להם מכנה משותף של תסמונות המתאפיינות בחסרים מתמשכים ובולטים במספר תחומים:
חסכים בשפה (בדיבור ובהבנה) וחסכים בתקשורת לא שפתית (בהבעות פנים, ביצירת קשר עין, בהבנת מצבים חברתיים, ועוד)
חסכים בגמישות מחשבתית והתנהגותית וקשיים בוויסות חושי
נסיגה תפקודית בין גיל שנה וחצי לבין גיל שלוש בחלק נכבד מהמקרים
ילדים עם התפתחות תקינה לומדים מהסביבה ללא התערבות, ובאופן ספונטני.
הסביבה הטבעית מספקת תנאים נכונים ללמידת שפה ויכולות חברתיות.
לעומתם, ילדים בספקטרום האוטיסטי נחשפים למגוון דל של גירויים שאופיים לפעמים סטריאוטיפי וחזרתי.
עבודה אינטנסיבית ומתמשכת, חושפת בפני הילד מגוון עשיר של גירויים, ומגדילה את הסיכוי לרכוש התנהגויות נאותות.
כאשר האבחון נעשה מוקדם, ניתן להתערב ולהעניק טיפול יעיל יותר.
התערבות בגיל צעיר, משפרת את ההתפתחות הכללית, מפחיתה התנהגויות חריגות ומשפרת את הפרוגנוזה.
על אף, שהתערבות בגיל מוקדם עדיפה, ההתערבות יעילה לשיפור התפקוד בכל גיל.
בטיפול ההתנהגותי, קיימת הסתכלות אינדיבידואלית על הילד, בוחנים אלו התנהגויות חסרות, כגון: משחק, כישורי חיים, שפה.
כמו כן, בוחנים אלו התנהגויות לא רצויות, כגון: גרייה עצמית, אגרסיביות ועוד.
בטיפול מתמקדים לרוב, בפיתוח השפה והתקשורת, מיומנויות מוטוריות, עצמאות, כישורים חברתיים, מיומנויות קוגניטיביות ומיומנויות יומיומיות.
טיפול בשיטת ABA כולל בניית תוכנית טיפולית פרטנית ברורה ואינטנסיבית למטופל, בה הוא לומד התנהגויות חדשות או מגביר התנהגויות רצויות, ובמקביל הוא לומד להפחית התנהגויות לא רצויות.
התוכנית נבנית על ידי מנחה ABA שהוסמך לכך, ומועברת על ידי מטפלים בהנחיית המנחה.
במקביל נדרשת מעורבות גבוהה של ההורים וגורמים אחרים בסביבתו הקרובה של הילד המטופל, שמודרכים גם הם לפעול לפי כללי התוכנית.
לרוב מתקיים הטיפול בתחילת התהליך בביתו של הילד, המהווה עבורו סביבה טבעית ומקום בטוח ללמידה.
תוכנית הטיפול מותאמת באופן אישי לכל ילד על פי צרכיו ויכולותיו.
המטרה היא לשפר את מיומנויותיו של הילד.
אופן הלימוד מבוסס על פירוק המטרה למרכיביה ולמידתה באופן הדרגתי ופרטני.
כל צעד נלמד באופן חוזר עם הוראה מתאימה, עד שהילד מפנים ומבצע זאת בקלות, באופן עצמאי.
החשיפה היא לכמות מידע קטנה בכל פעם, כאשר התגובה המצופה מהילד מוגדרת.
תגובות הילד נרשמות ומוערכות ביחס להגדרות וקריטריונים ספציפיים ואובייקטיביים.
רישום תגובות הילד, מאפשר מעקב על התקדמותו של הילד ובניית המשך תוכנית הלימוד האישית.
הגישה מובנית ויורדת לפרטים הקטנים ביותר, כגון, באילו מילים להשתמש, מהם הרמזים שיש לתת ובאילו מצבים, מספר השניות שיש להמתין בין הוראה להוראה וכדומה.
התוכנית נקבעת על ידי מנחה התוכנית ומותאמת לילד.
באופן הדרגתי מועברת השליטה על תוכני הלימוד וסדרי העבודה לילד.
העברת השליטה לילד נכונה גם למטרות ומיוניות ספציפיות וגם שבהמשך הילד/נער/מבוגר יוכל לקבוע את תוכני המפגש כולו ולבחור על מה ירצה לעבוד.
הצוות שעובד עם הילד מורכב ממנחה בעל/ת הסמכה לעבודה ולבניית תוכנית ABA ובדרך כלל כמה מטפלים/ות.
מנחה זה לרוב נפגש עם הצוות הטיפולי אחד לשבועיים ובפגישה הצוות עובר על התוכנית הטיפולית, על ההתקדמות בתוכניות, מקדם תוכניות, ומכין תוכניות חדשות.
המטפלים אשר נמצאים עם הילד רוב השעות הן מרקע מגוון.
ישנם המון סטודנטים לתואר ראשון בפסיכולוגיה ועוד אנשים בעלי מכוונות טיפולית.
התחלופה של המטפלים יכולה להיות גובהה ולרוב המנחה היא הדמות אשר מלווה את הילד לאורך שנים רבות.
ההדרכה לאופן העבודה ב-ABA יכול להינתן גם על ידי הצוות העובד עם הילד ועל ידי המנחה, גם לאנשים ללא רקע בשיטה.
ישנה הנחה כי מטפל שבא לעבוד עם ילד אוטיסט יתחייב לשנה עבודה לפחות על מנת שיוכל ללמוד ולתרום לילד בעבודתו לאחר מכן.
באופן כללי העסקה של צוות טיפולי מעין זה כרוכה בהוצאות כספיות משמעותיות.
מנתח התנהגות הוא איש מקצוע בעל תואר ראשון, שסיים לימודי תעודה באחד המוסדות המקנים תעודת מנתח התנהגות.
נכון להיום, קיימים מספר מוסדות ללימודי ניתוח התנהגות יישומי: המכללה האקדמית בוינגיט, אוניברסיטת תל אביב, סמינר הקיבוצים, האוניברסיטה העברית, מכללת אורנים, המכללה האקדמית כנרת, המכללה האקדמית בית ברל, המכללה האקדמית לחינות ע"ש דוד ילין.
במהלך השנים האחרונות נעשית פעילות משמעותית במסגרת ארגוני ניתוח התנהגות בישראל במטרה לקדם הכרה במקצוע והסדרה חוקית של ניתוח התנהגות בישראל.
מאחר שאין עדיין הסמכה מוסדרת ומוכרת בישראל לתחום ניתוח התנהגות, ישנם מנתחי התנהגות שבנוסף לתעודה עוברים מבחני הסמכה של הבורד האמריקאי לניתוח התנהגות.
בישראל שני ארגונים למנתחי התנהגות:
הארגון הישראלי למנתחי התנהגות מוסמכים בישראל נקרא מנת"ה, וניתן למצוא בו את רשימת מנתחי ההתנהגות הישראלים מוסמכי הבורד, בנוסף למידע מועיל בנושא ניתוח התנהגות.
ארגון היל"ה - העמותה הישראלית לניתוח התנהגות.
לרוב, סביבת העבודה תהייה בביתו של הילד בשעות אחר הצהריים לאחר בית הספר, לרוב הטרפיסט גם נוכח עם הילד בבית הספר בתור סייע/משלב.
בהמשך סביבת העבודה יכולה להשתנות בהתאם לנושאים שעליהם רוצים לעבוד.
כדוגמת חדר כושר, סופר ועוד.
בשלב הראשוני של הלימוד, הוא נעשה בתנאים מובנים.
סביבת הטיפול קבועה ומוכרת לילד ובכך מקילה על הלימוד.
העבודה נעשית ליד שולחן, ללא גירויים העלולים להסיח את דעתו של הילד, תוך מדידת ההתקדמות קבועה וברורה, ובשימוש מתוכנן של חיזוקים.
בהמשך, העבודה נעשית בסביבה אחרת, שאינה מובנת.
זאת בעצם ההכללה, כלומר לקיחת מיומנות שנלמדו בסביבה נטראלית יחסית (כדוגמת השולחן) ולאחר שמיונות זאת מושגת באופן זה מרחיבים את ביצוע המיומנות למצבים אחרים.
לדוגמה ניתן לחשוב על קניות בסופר והתקשורת עם המוכר/ת.
בתחילה תעשה עבודה אל מול הטרפיסט בבית שתדמה מצבים של קנייה בקופה.
העבודה תהייה בהתאם לצרכיו של המטופל.
מהמתנה בתור, הגשת המוצר, הקשבה למחיר, הוצאת הכסף, תשלום, המתנה לעודף וכולי.
לאחר מכן כאשר מיומנות זו נעשית בהצלחה בבית תועבר מיומנות זו לסביבה חיצונית אמיתית וגם כן תנסה להיות בחנות קטנה למשל בלי הרבה לקוחות ולאחר מכן בסופר רועש וכן הלאה.
המטרה היא לבנות את הפעולה בעזרת חווה של הצלחה ולבסוף להגיע למצב שבו הפעולה היא עצמאית ויכולה להעשות ללא לווי.
על אף שהגישות ההתנהגותיות מקובלות על־ידי אנשי מקצוע רבים, מופנית כלפיהן גם ביקורת, וישנן טענות על כך שהן מהוות התעללות ומפרות את כללי הביואתיקה.
היעילות והמוסריות של טיפול באוטיסטים בשיטת ניתוח ההתנהגות היישומי שנויים במחלוקת.
ישנם מחקרים המקשרים בין הטיפולים האלו לפיתוח טראומה, דיכאון, פוסט טראומה מורכבת ואף להתאבדויות, בדומה לטיפולי המרה אחרים.
חלק מארגוני האוטיסטים בישראל, בהם אס"י, מתנגדים לשימוש בשיטה.
ספר הלימוד העיקרי בתחום הוא ספרם של ג'ון קופר, וויליאם הווארד וטימות'י הרון בשם Applied Behavior Analysis שפורסם לאור בשנת 2007 (מהדורה שנייה).
בשנת 2019 יצאה מהדורה שלישית לספר.
ספר הלימוד העיקרי בעברית הוא ספרו של ד"ר איתן אלדר - ניתוח יישומי של התנהגות - עקרונות והליכים.
ניתוב לשוני פיזיולוגי, בקצרה: נל"פ, או אן.אל.פי; באנגלית: Neuro-Linguistic Programming, בקיצור NLP; בתרגום חופשי: תכנות לשוני נוירולוגי.
זו שיטה פסאודו-מדעית, המציעה מגוון טכניקות ומיומנויות שמטרתן יצירת השפעה ושינוי המחשבות, הרגשות וההתנהגויות אצל אדם, בדרך שניתן יהיה ליצור אצלו שינוי הרגלים, דפוסים ואוטומטים (Programming) תוך השגת תוצאות רצויות.
השיטה שואפת לשינוי ושיפור הן של התקשורת הבין-אישית והן התוך-אישית.
השיטה פותחה בארצות הברית בשנות ה-70 וכיום נעשה בה שימוש טיפולי, שימוש עסקי וכן הדרכה באמצעות סדנאות וספרים לצורך אימון אישי ושיפור עצמי.
השיטה מבוססת על השערות שלא הוכחו מחקרית ולכן הינה פסאודו-מדע.
לשיטת ה-NLP הגדרות רבות והיא כוללת תהליכים מגוונים הנעזרים בתחום המוחי-הנוירולוגי, בתחום המוחי-הלשוני (לינגוויסטי) ובתחום "התכנות" במוח (האופן בו מאורגן המידע במוח).
(N) - (neuro), עצבי (פיזיולוגי): תהליכים נוירולוגיים במוח שתפקידם לקלוט שדרים מכלל החושים (ראייה, שמיעה, מישוש, ריח וטעם), לעבדם ולתרגמם לחוויות.
בנוסף הכוונה ב-Neuro היא למחשבות, רגשות והתנהגויות הבאים לידי ביטוי במערכת הנוירולוגית של האדם.
(L) - (linguistic), לשוני: בעזרת ניתוח של דגמים לשוניים המבוטאים בתקשורת מילולית (וגם לא מילולית), ניתן לזהות את הפעילות המוחית (N).
לדוגמה, בעוד אנשים מסוימים יאמרו: "אני רואה שזה לא ילך", אחרים יאמרו: "אני מרגיש שזה לא ילך".
הבדלים מסוג זה מצביעים על סגנון שונה של עיבוד נתונים נוירולוגי, ומרמזים גם על תהליכי חשיבה אינדיבידואליים.
בנוסף, הכוונה כאן היא לדרכי התקשורת השונות, הדרכים המילוליות והלא-מילוליות.
(P) - (programming), תכנות (ניתוב): ניתן לארגן את תוצאות הניתוח של הפעילות המוחית (N) והלשונית (L) ולבנות לפיהן תוכנית טיפולית (P).
התוכנית תורכב משלבים, תכלול הגדרת מטרות וכן את תכנון הדרכים להשגתן.
בנוסף הכוונה כאן גם לדפוסי התנהגות, הרגלים ואוטומטים של האדם.
חקירת הדרך בה התקשורת (L) משפיעה על מחשבות, רגשות והתנהגויות (N), ובדרך זו כיצד ניתן לשנות אוטומטים, הרגלים ודפוסים (P) אצל אדם.
מתודת ה-NLP פותחה בארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי ריצ'רד בנדלר (Richard Bandler) וג'ון גרינדר (John Grinder) שניסו לבחון מדוע מטפלים הנחשבים מומחים במקצועם, או "אשפי" תקשורת מסוימים, מצטיינים במיוחד בתחומם.
ההנחה הייתה שאם יצליחו לבודד את מרכיבי התקשורת של אותם מצטיינים, יימצא "המפתח" לשיפור התקשורת גם אצל אנשים אחרים.
נדגמו תחילה ארבעה אישים אמריקאים בולטים בתקופה זו: ד"ר מילטון אריקסון (אבי ההיפנותרפיה המודרנית), ד"ר וירג'יניה סאטיר (עובדת סוציאלית, מייסדת תחום הטיפול המשפחתי), פריץ פרלס (אבי תרפיית הגשטלט), וגריגורי בייטסון אנתרופולוג נודע.
תחילה הם תיעדו את אופן פעולתם, תוך שצילמו וראיינו את הארבעה ואת מטופליהם.
בתום איסוף הנתונים הראשוניים, החלו לחפש דפוסים החוזרים על עצמם; בשלב זה הם ניסחו את הנחות היסוד הראשונות של ה-NLP ופרסמו את ספרם "The Structure of Magic (I)".
בהמשך, גרינדר ובנדלר יצרו תהליכים טיפוליים קצרי מועד.
תוך זמן קצר בשורת שיטתם הלכה ונפוצה, קודם ברחבי ארצות הברית ואחר כך בעולם כולו.
כארבעים שנה אחרי פיתוח המודל התפתחה השיטה לתעשייה שלמה, ועקרונותיה מועברים בעזרת עשרות סדנאות, כנסים, ספרים וקלטות.
במהלך השנים פותחו שיטות שונות של שימוש בעקרונות ה-NLP האמורות לסייע בתחומים רבים, בהם: עולם העסקים, הספורט, אומנות הפיתוי, המכירות וכישורי המשא ומתן.
ב-2019 ביצעה קבוצת מחקר בריטית בחינה מקיפה של השיטה, במסגרתה נסקרו גם 40 מאמרים שונים.
תוצאות המחקר הראו שהבסיס המדעי עליו נבנתה השיטה רעוע, ולכן מסקנתם הייתה כי מי שחשוב לו הביסוס המדעי לאמון הפסיכולוגי - עדיף לו להימנע משיטת ה-NLP.
אחת הביקורות כנגד שימוש ב-NLP על ידי מי שלא הוכשר כרופא, כפסיכולוג, כעובד סוציאלי או כאיש-טיפול בשדה קרוב (כגון קרימינולוגיה או טיפול באמנות), גורסת שהעוסקים בטיפול כנ"ל עשויים להיחשב כמפירים את הוראת החוק המגבילה עיסוק במקצועות אלה למורשים בלבד.
טענה נוספת היא כי שימוש בכלים פסיכולוגיים רבי-עוצמה בידי מי שאינו בעל ידע מדעי והכשרה פסיכולוגית מקיפה, עשוי לגרום לתוצאות קשות.
לפיכך - נאסר על מי שאינו רופא, פסיכולוג, עובד סוציאלי או מטפל מוסמך מתחום קרוב, בעל רקע אקדמי הולם (למשל טיפול באמנות או קרימינולוגיה), שהוסמך כדין על ידי רשויות הבריאות במדינתו, להשתמש ביישום טכניקות לטיפול פסיכולוגי.
הביקורת על ה-NLP מגיעה בעיקר מצד מדענים מתחום הפסיכולוגיה, ומספקנים העוסקים במנטליזם, אשר להם בדרך כלל הכשרה בפסיכולוגיה או בתחום קרוב, כמו נוירוביולוגיה או רפואה.
בקרב הקהילה המדעית, השיטה נתפסת כפסאודו-מדע.
בין היתר הועלו הטענות הבאות:
רודריק-דייוויס טוען כי המונח מוליך שולל, שכן אף שתחילת ראשי התיבות שלו היא "Neuro", השיטה לא טורחת להסביר, ולו בזעיר אנפין, מהו נוירון לסוגיו השונים ומה אופן פעילותו, ואינה מבהירה שאין לה כל קשר לנוירוביולוגיה (מדעי המוח).
בהמשך לדברים, תומאש ויטקוסקי טען שגם למדעי הלשון, או לתחום התכנות (Programming), אין לתורה זו כל קשר.
עוד הוסיף כי השיטה מכילה מונחים הנשמעים "מרשימים", אך ראויים לפקפוק (כביכול בשל היותם אבסטרקטיים ביחס למטרתם ולא-אופרציונליים), כגון "פראגמאגראפיה", "מבנה שטחי", "מבנה עמוק", "רמזי פעולה", "תנועה משוללת פעולה", וכדומה.
הפסיכולוג הניסויי קורבאליס (1999), בחיבורו "מיתוסים של הנפש", גורס שהמונח NLP מטעה באופן שייטה אנשים לחשוב שהוא זוכה להכרה מדעית.
הפסיכולוג בארי ביירסטיין גינה גם את השימוש של אנשי תחום ה-NLP במונחים ערטילאיים כמו "רמזי-פעולה מן העין", "מידול-על" (Metamodelling), "תכנות-על" (Metaprogramming), "רמות נוירולוגיות", "מערכות ייצוג", ו"תתי-אפינות" (Submodalities), בטענה שהן עלולות להציג את התורה כדיסציפלינה מדעית, וכעומדת בקריטריונים מדעיים.
באותו חיבור, הוא מוסיף מדעתו שה-NLP עזרה לתחזק מיתוסים אודות המוח והנוירולוגיה, למשל, בהקשר אפוריזם, תפיסה פסאודו מדעית, המזוהה עם זרם "העידן החדש" הגורסת ש"האדם יוצר את מציאותו", ועל ידי זאת, לזכות בחסינות מביקורת מדעית.
הפסיכולוג הקליני גרנט-דווילי, מזהה את ה NLP כאחת מהצורות המוקדמות של "תרפיות הכוח" , הקשורות במונחים פסאודו-מדעיים כגון הצבה של מטרות תחת שכנוע עצמי ל"הצלחה אבסולוטית", "מלכודות רציונליות", "ייצור יכולות", "שכנוע בתוצרת-עצמית", "תחושות חיות" (Vivid appeals), ותקיפת המבקרים תוך כדי שימוש כוזב במונחיהם.
ריצ'רד וייזמן, פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת הרטפורדשייר, מצא שהשיטה המבוססת NLP לגילוי האם אדם משקר לפי תנועות עיניו היא בלתי-יעילה.
במאמר משותף, החוקרים דן, הלונן, וסמית', שטחו משנתם כי NLP היא אחת הדוגמאות למדוע ראוי להטמיע בסטודנטים סקפטיות וחשיבה ביקורתית כלפי תורות פארא-פסיכולוגיות.
ניתוב מקור הוא מנגנון ניתוב המאפשר לשולח חבילת מידע לקבוע את הנתיב שבו היא תישלח אל היעד.
זאת בניגוד לשיטות ניתוב אחרות שבהן הנתיב נקבע על ידי הנתבים שבדרך אל היעד.
ניתוב מקור מאפשר זיהוי בעיות נוח יותר בשל השליטה בנתיב שבו החבילה תעבור.
כדי לאפשר ניתוב מקור, השולח נדרש להכיר את הרשת ואת הנתיבים המובילים אל היעד המבוקש והבחירה נעשית בהתאם לפרמטרים מותאמים אישית ולא לפי שיקולי נתבים שבדרך.
ניתוב אינדיבידואלי שכזה מאפשר בדרך כלל לעקוף עומסי תעבורה ברשת אם מבחינת טופולוגיה הדבר אפשרי, שכן כל צומת יכול לבחור בנתיב כרצונו.
ב-Internet Protocol יש שתי אפשרויות לשימוש בניתוב מקור:
ניתוב מקור נוקשה (strict source and record route, ובקיצור: SSRR) - באפשרות זו המקור נדרש לפרט את כלל הצמתים בנתיב של החבילה.
במידה ושני צמתים עוקבים אינם סמוכים זה לזה במציאות, תוחזר הודעת שגיאה והחבילה לא תנותב הלאה.
ניתוב מקור גמיש (loose source and record route, ובקיצור: LSRR) - באפשרות זו המקור נדרש לפרט רשימת "עוגנים" שדרכם חבילת המידע תנותב.
כל עוגן אחראי לנתב את החבילה לעוגן שאחריו, כאשר הנתיב בין עוגן לעוגן הוא גמיש ונתון לשיקולי העוגן השולח, ולא לשיקולי השולח המקורי של החבילה.
ניתוח ויפל , ידוע אף בשם הליך ויפל ובשם פנקריאטיקודואודנקטומי הוא ניתוח ארוך ומורכב בחלל הבטן, המתבצע על הלבלב, התריסריון, ואיברים פנימיים נוספים.
יעודו העיקרי של ניתוח זה הוא לטיפול בגידולים ממאירים בראש הלבלב, גידולים ממאירים בצינור המרה או בתריסריון סמוך ללבלב.
הרעיון הבסיסי בהליך ניתוח ויפל הוא בעובדה שראש הלבלב מקבל אספקת דם מאותו עורק המוביל אף לתרסריון.
כלי דם זה עובר דרך הלבלב, כך שבעת כריתת הלבלב, מתחייבת אף כריתת התריסריון.
הסרת ראש הלבלב ללא כריתת התריסריון, תותיר את האחרון ללא אספקת דם מספקת.
ההליך המקובל של ניתוח ויפל כולל כריתה של החלק הרחיקני של הקיבה, החלק הראשון והשני של התריסריון, ראש הלבלב, החלק הרחיקני של צינור המרה המשותף, המעי הריק הקריבני, בלוטות הלימפה באזור הניתוח, וכיס המרה.
חלקו המשחזר של הניתוח מורכב מחיבור החלק הנותר של הלבלב למעי הריק וחיבור צינור המרה למעי הריק, כדי לאפשר למיצי העיכול ומיצי המרה לזרום לדרכי העיכול וכן חיבור של הקיבה אל המעי הריק כדי לאפשר מעבר מזון.
ניתוח מורכב זה בוצע במקורו בשני חלקים, אולם בשנת 1940 שכלל ויפל את שיטת הניתוח ואיפשר לעשותו כהליך בודד.
אורך הניתוח בממוצע בין ארבע לשבע שעות.
סיכון התמותה מניתוח ויפל בארצות הברית הוא כ-5%.
לאחר החלמה מן הניתוח חולים עלולים לסבול מקשיי עיכול ומירידה במשקל בשל השינוי במערכת העיכול והקושי באכילה, לרוב תופעה זו תחלוף בין חודש לחצי שנה לאחר הניתוח.
לעיתים מתפתחת סכרת בעקבות הוצאת חלק מהלבלב, ואז נדרשת כלכלה המותאמת למחלת הסכרת וטיפול בזריקות אינסולין.
בחקר ביצועים, ניתוב אנוכי הוא אופן ניתוב שבו מזרימים כל יחידה בגרף בדרך היעילה ביותר עבורה, בלי להתחשב בהשלכות שיש לכך על יחידות זורמות אחרות.
ניתוב אנוכי גורר רמת ביצועים ממוצעת קטנה או שווה לביצועים בניתוב מתוכנן.
בעת בחירת נתיב נסיעה, אחד השיקולים המרכזיים הוא רמת העומס בנתיבים השונים.
הנטייה הטבעית היא לבחור את הנתיב הפחות עמוס ללא התייחסות להשפעת הבחירה על העומס שיכול להיווצר.
בחירה כזו נקראת אנוכית שכן כל אחד מהפרטים במערכת בוחר את הנתיב על פי רווח אישי וללא שיקולים מערכתיים.
תכנון מערכתי של הנתיבים בהם כל נוסע ייסע הייתה מקטינה את זמן הנסיעה הכולל של הנוסעים.
באופן אינטואיטיבי ניתן לצפות שהוספת נתיב נסיעה משפרת את הביצועים הממוצעים.
אולם פרדוקס ברס קובע כי כאשר התנועה של הפרטים במערכת נעשית בניתוב אנוכי, הוספת נתיב יכולה דווקא לפגוע ברמת הביצועים הממוצעת.
יהי גרף מכוון עם זוגות מקור ויעד .
נסמן ב את קבוצת המסלולים מ- ל-, וב- את קבוצת כל המסלולים בגרף.
עבור f זרימה נתונה נסמן .
נסמן ב את כמות הזרימה במסלול מ- ל-.
זרימה f היא פיזבילית אם לכל i מתקים
ולבסוף לכל נתונה פונקציית עלות
ונניח שהיא איננה שלילית, דיפרנציאבילית ולא יורדת.
f מוגדרת כסכום העלויות של צלעות המסלול ונסמן
נגדיר עלות של זרימה f בגרף G כסך העלויות ב f כלומר:
על ידי סכימה על צלעות במסלול P נוכל גם לכתוב .
נרצה לדבר על מחיר האנרכיה במשחק מסוג זה ולהבין מה החסמים על חוסר ההתחשבות מסוג זה.
נבחן מקרה ספציפי בו כאשר יחידת התעבורה היא אטומית כלומר לא ניתנת לחלוקה וננסה לחסות את מחיר האנרכיה עבור מקרה זה.
יהי s שיוויי משקל נאש נתון ו- מסלול של שחקן i ב-S נגדיר להיות פתרון אופטימלי
לשם כך נגדיר פונקציית מטרה במקרה זה טבעי להגדיר את הפונקציה כסכום כלל העלויות ועל כן נרצה להביא למינימום את
בהסתמך על העובדה שs הוא שיוויי משקל נאש ומניפולציה אלגברית מתקבל חסם והוא:
החסם כלל לא תלוי במספר השחקנים.
על מנת להראות שהחסם הדוק, מספיק להביא דוגמה למשחק בו PoA הוא בדיוק כנ"ל.
ניתוח אלקטיבי, ניתוח מתוכנן או ניתוח בחירה הוא כל ניתוח שאינו דחוף.
ניתוח לתיקון קטרקט הוא דוגמה בולטת לכך.
בניתוח אלקטיבי יש חשיבות להערכת התועלת שבניתוח, למשל: האם מדובר בניתוח למטרות קוסמטיות בלבד, האם ישנם כאבים, האם הניתוח המוצע קטן או גדול, האם מצב החולה מצדיק ניתוח (מבחינת מחלות רקע, שימוש בתרופות מסוימות ועוד).
לאחר שבוחנים מהו הסיכון הניתוחי של החולה, יש לבחון האם ניתן לשנות, להוריד או להעלים את הסיכון, דהיינו - האם ניתן לשפר את מצב החולה על ידי הניתוח.
לאחר בחינת הסיכון לניתוח אלקטיבי לעומת התועלת שבו, בוחנים את הסיכון לאירוע לבבי.
תחלואה לבבית היא הסיבוך השכיח ביותר לאחר ניתוח- ועל כן יש חשיבות לבירור קרדיאלי טרם הניתוח, היות שאוטם שריר הלב לאחר ניתוח עלול להיות קטלני.
דרגת סיכון בינונית (intermediate) היא עבור חולה הסובל מכאבים בחזה בדרגת חומרה קלה, מאוטם ישן, מאי ספיקת לב או מסוכרת.
יש להעריך את הסיכון למורבידיות ותמותה לפי מצב החולה- על פי דירוג ASA:
1 ASA class - מדובר בחולה בריא, התמותה לאחר ניתוח בממוצע היא 0.03%.
2 ASA class - החולה סובל ממחלה סיסטמית קלה עד בינונית (למשל, סוכרת) - במצב כזה התמותה היא 0.2%.
ASA class 3- לחולה יש מחלה קשה המפריעה לפעילותו- התמותה מניתוח היא 1.2%.
ASA class 4- החולה במצב מסכן חיים וסובל ממחלה קשה- התמותה מניתוח היא 8%.
ASA class 5- לחולה סיכוי קטן להישרדות, הניתוח הוא הסיכוי היחיד- התמותה היא 34%.
הערכת הכושר הפיזי של חולה
על פי מדד MET, כאשר MET4 (האם החולה יכול לעלות קומה אחת ברגל) משמש כמדד לשאלה האם החולה ילך ישירות לניתוח או שיש צורך בבירור נוסף במידה שה- MET נמוך מ-4.
הערכת החולה לצורך בירור טרם הניתוח
יש לבחון סיבוכים נשימתיים כתוצאה מהניתוח.
ככל שהצלקת הניתוחית גדולה יותר, כך יש יותר סיבוכים ריאתיים לאחר הניתוח ולכן חשוב לבדוק את מיקום הניתוח.
יש להפסיק לעשן כחודשיים טרם הניתוח ולדאוג לאיזון מחלת אסתמה במידה שקיימת.
בנוסף יש לערוך צילום חזה לכל מטופל מעל גיל 60 ואק"ג לכל מטופל מעל גיל 40.
ניתוח ברפואה הוא השם שניתן לפעולה רפואית פולשנית, במסגרתה מתבצע חיתוך של רקמות חיות בגוף אדם או איחוי של חתך שכזה אשר נעשה או התרחש קודם לכן, לשם הטבת מצבו הרפואי או הנפשי של המנותח.
כיום, יש ונערכים ניתוחים לשם הטבת מצבו הרפואי של אדם שאיננו המנותח עצמו – למשל ניתוח של נטילת איבר להשתלה מתורם חי.
במהלכה של פעולה ניתוחית ייעשה חתך או ניסור ברקמותיו של אדם, ואפשר שייערכו שינויים ותיקונים שונים במבנים אנטומיים בגופו.
לעיתים יוסרו רקמות מגופו של המנותח – החל מפיסת רקמה זעירה ועד להסרת איבר פנימי או חלקו או כריתת גפה.
התחום הרפואי העוסק בביצוע ניתוחים הוא הכירורגיה.
סוגים רבים של פעולות ניתוחיות פותחו במסגרת ענפי המשנה של הכירורגיה ומבוצעים בעולם באופן שגרתי והמוני.
הבחנה בין ניתוחים והמשותף להם
להבחנה בין סוגים ספציפיים של ניתוחים, ראו בערך כירורגיה.
ניתן להבחין בין ניתוחים לפי היבטים שונים:
אתר הניתוח – הראש, הצוואר, בית החזה, הבטן, האגן, הגפיים, על האיברים והמבנים האנטומיים הנמצאים בהם.
היקף הניתוח – החל מניתוח קל של הסרת רקמה מעורו של מנותח, ועד לניתוחי מוח, חזה ובטן מורכבים והשתלות איברים.
טכניקת הניתוח – טכניקה שמרנית, טכניקה של פולשנות מינימלית, או ניתוח באמצעות רובוט רפואי .
מטרת הניתוח – ניתוח שנועד לריפוי הבעיה הרפואית של המנותח, או ניתוח שנועד לשיפור מצבו הרפואי ואיכות חייו בלבד.
משך הניתוח – החל בניתוחים קלים הנמשכים פחות משעה, ועד ניתוחים מורכבים הנמשכים 12 שעות ואף יותר.
דחיפות הניתוח – ניתוח שמועדו נקבע מראש (ניתוח אלקטיבי) לעומת ניתוח דחוף, הנערך באדם הסובל מבעיה רפואית חריפה, והדרוש לשם הצלת חייו או לשם מניעת נכות או סבל ממנו.
הצדדים המשותפים לכל הפעולות הניתוחיות הם:
ביצוע הניתוח בתנאים סטריליים מלאים, לשם מניעת חדירת מחוללי מחלות לגופו של המנותח דרך החתך הניתוחי.
ביצוע של הרדמה – כללית, אזורית או מקומית – לשם מניעת כאב וסבל מן המנותח במהלך הניתוח.
מעקב (בהיקף כזה או אחר) במהלך הפעולה הניתוחית אחרי מצבו הרפואי הכללי של המנותח, לשם התמודדות עם כל בעיה רפואית המתפתחת במהלך הניתוח.
מניעת דימום במהלך הניתוח על ידי קשירת כלי דם וחסימתם, בקרה של נפח הדם שמאבד המנותח עקב דימום מרקמות או מכלי דם שנחתכו, והחזרת נפח דם זה לגופו של המנותח לפי הצורך.
מתן טיפול תומך נוסף למנותח במהלך הניתוח (הנשמה, מתן תרופות, דם ונוזלים) בהתאם למצבו ולטיבעה של הפעולה הניתוחית.
ניתוחים הנעשים ברקמות שמתחת לפני העור מצריכים יצירת פתח גישה אל רקמות אלו, לשם צפייה בהן וטיפול בהן באמצעות ציוד ניתוחי.
בגישה ניתוחית שמרנית חותך הרופא המנתח חתך ניתוחי גדול יחסית דרך העור ושכבות הרקמה שתחתיו על מנת לפתוח את פתח הגישה.
טכניקות של פולשנות מינימלית (המוכרות בין השאר בכינויים לפרוסקופיה, טורקוסקופיה) מאפשרות גישה אל הרקמות שבתוך גוף המנותח באמצעות מכשירי ניתוח, המורכבים בקצותיהן של זרועות.
אלו מוחדרות לגוף המנותח מבעד למספר חתכים קטנים בדופן גופו של המנותח.
מכשירי הניתוח מופעלים על ידי המנתח מחוץ לגופו של המנותח.
מצלמה המוחדרת גם היא לחלל גופו של המנותח מאפשרת תצפית על הרקמות ועל הטיפול הכירורגי בהן.
טכניקה זו מאפשרת את הקטנת הטראומה הניתוחית לחולה.
בשנים האחרונות הוחל בשימוש בציוד זה במסגרת טכניקות ניתוחיות של גישה לאתר הניתוח דרך חללים טבעיים בגופו של המנותח – לדוגמה הוושט או הנרתיק.
ניתוח רובוטי הוא ניתוח באמצעות רובוט רפואי, אשר זרועותיו מחליפות את ידי המנתח או את מכשירי הניתוח המשמשים בגישה של פולשנות מינימלית.
הרובוט פועל על פי הנחיות ופקודות רופא מנתח.
טכניקה זו, שהיא יקרה מאוד, מדויקת יותר, מקטינה את הטראומה הניתוחית, את גודל החתכים הניתוחיים והסבל למנותח, ומקצרת את משך החלמתו.
הצוות המשתתף בניתוח כולל רופא מרדים (אלא אם מדובר בניתוח קל המצריך הרדמה מקומית בלבד), רופא מנתח – אחד או יותר – ואחיות או אחים המסייעים לרופאים במהלך הניתוח.
בנוסף, עשויים להשתתף בניתוח רופאים המפעילים מכשירי הדמיה במהלך הניתוח – (כמו מכשיר אולטרה סאונד, או מכשיר MRI בניתוחי מוח ומערכת העצבים המרכזית), וכן טכנאים, המפעילים ציוד הנדרש במהלך הניתוח – מכשירי הדמיה, מכונת לב-ריאה (בניתוח לב פתוח) או רובוט רפואי.
כל אנשי הצוות המשתתפים בניתוח לובשים בחדר הניתוח מדי ניתוח שהונפקו להם.
הם משתמשים באביזרים שונים לשם הבטחת הסטריליות של הניתוח: כיסויים לנעליים, כפפות שעברו תהליך של עיקור (סטריליזציה) – המיועד להשמיד כל מחולל-מחלה העשוי להימצא עליהם, כיפות המכסות את שערם ומסכות המכסות את הפה והאף, שעברו כולם עיקור גם כן.
אנשי הצוות הבאים במגע ישיר עם השדה הניתוחי (כלומר החתך הניתוחי ורקמות בתוך גופו של החולה) רוחצים ומחטאים את ידיהם לפני הניתוח בסבון וחומרי חיטוי מתאימים ולובשים גם גלימות ניתוח סטריליות.
הציוד הרפואי המשמש בניתוחים שונה מניתוח לניתוח על פי מאפייניו של זה.
רבים מפריטי הציוד משותפים לכל סוגי הניתוחים, אך לסוגים שונים של ניתוחים פותחו עם השנים מכשירי ניתוח ייעודיים המשמשים במסגרתם.
כל ציוד הניתוח עובר לפני השימוש בו תהליך של עיקור.
פריט ציוד אשר יש חשד שהזדהם לפני הניתוח או במהלכו – למשל אם הוא בא במגע עם משטח שלא עבר חיטוי – יוחלף מיד בפריט מעוקר דומה.
חדרי הניתוח מקבלים ממחלקה ייעודית בבית החולים אספקה שוטפת של ערכות מכשירי ניתוח, אשר עברו עיקור, ומחזירים אליה לטיפול את הערכות המשומשות.
מהלך כללי של הפעולה הניתוחית
הפעולות הניתוחיות נערכות כולן במסגרת מתקן רפואי, החל מבית חולים כללי וכלה במרפאות של רופאים.
בתוך מתקן זה, נערך הניתוח בחדר ניתוח, שהוא חלל אשר הותאם מבחינת מבנהו וציודו לביצוע הפעולה הניתוחית על כל הפעולות הכרוכות בה.
לאחר שהתקבלה החלטה על ביצוע ניתוח ולפני המועד שנקבע לו עובר המנותח תהליך הכנה לניתוח בהתאם לצורכי הפעולה הניתוחית הספציפית.
תהליך זה כולל בדיקה גופנית וביצוע בדיקות מעבדה והדמיה שונות.
לקראת הניתוח עשוי המנותח לקבל תרופות מסוימות או להתבקש להימנע מנטילתן, וכן יידרש – אם מדובר בניתוח המערב את המעיים – לפעולה של ניקוי המעיים באמצעות חומרים משלשלים.
בדרך כלל הוא יהיה בצום בשעות שלפני מועד הניתוח, על מנת להקטין את הסיכוי של שאיפת תוכן הקיבה לריאות לאחר הקאה לקראת הניתוח ובמהלכו.
מנות דם ומוצרי דם לעירוי מוזמנים עבור המנותח מבנק הדם של בית החולים.
המנותח מגיע אל חדר הניתוח במועד שנקבע לפי תוכנית הניתוחים שהוכנה לאותו יום.
הוא מגיע אליו ממחלקת אשפוז אשר ערכה את ההכנות המיידיות הנדרשות לניתוח שיעבור, ואשר אליה ישוב בדרך כלל להשגחה לאחר הניתוח.
לפני כניסתו לחדר הניתוח עצמו ימתין המנותח לתורו בחדר המתנה הנמצא בסמוך לחדרי הניתוח.
המנותח מוכנס לחדר הניתוח כשלגופו כותונת בית חולים בלבד, לשם שמירה על הסטריליות.
שם הוא מושכב על גבי מיטה, הנקראת שולחן ניתוחים, בתנוחה הנדרשת לצורך אותו ניתוח.
המנותח מחובר למכשירי ניטור רפואיים.
אלו מאפשרים מעקב שוטף אחרי קצב הלב, הפעילות החשמלית של הלב, לחץ הדם, קצב הנשימה, חום הגוף, ריוויון החמצן בדם ורמות הגזים בדם.
למנותח נעשית הרדמה על ידי הרופא המרדים – הרדמה כללית או אזורית, על פי החלטת הצוות הרפואי.
אם נערכה למנותח הרדמה כללית, מוכנס בדרך כלל צינור (Tube) להנשמה לקנה הנשימה שלו (פעולה הקרויה אינטובציה) לשם אבטחת נתיב האוויר שלו במהלך הניתוח, והצינור מחובר למכונת הנשמה.
בדרך כלל גם מוחדר לגופו של המנותח צנתר לניקוז שתן משלפוחית השתן.
צוות חדר הניתוח עורך רחיצה וחיטוי חיצוני של גוף המנותח באתר הניתוח המיועד, על פי הנהוג לגבי אותו סוג ניתוח, ומבודד אותו מסביבתו על ידי פרישת בדים סטריליים סביבו.
הרופא המנתח מבצע את הפעולה הניתוחית באמצעות ציוד הניתוח המתאים, בסיוע האחיות והטכנאים.
במקביל לעבודת הרופא המנתח עוקב הרופא המרדים אחרי התפקודים הבסיסיים של המנותח באמצעות ציוד הניטור, מפקח על מכונת ההנשמה ומעניק למנותח טיפול תומך לפי תוכנית הניתוח והצרכים המתעוררים במהלכו.
לאחר תום הפעולה הניתוחית ולאחר שהחתך הניתוחי נסגר ונחבש, מופסק תהליך ההרדמה והמנותח מוצא מחדר הניתוח ומועבר ליחידת התאוששות, שהיא יחידה לטיפול נמרץ הנמצאת בשכנות לחדרי הניתוח ומשרתת אותם.
שם שוהה המנותח במשך מספר שעות עד להתפוגגות ההרדמה שניתנה לו והתייצבות מצבו הרפואי, ואז יועבר חזרה למחלקת האשפוז להשגחה.
לעיתים מועברים מנותחים ישירות מחדר הניתוח ליחידת טיפול נמרץ (לא ליחידת ההתאוששות), בהתאם למצבם הרפואי.
תפרים וסיכות ששימשו לסגירת החתך הניתוחי מוסרים בדרך כלל לאחר 7 עד 10 ימים.
בניתוח קל – כזה שאינו מצריך אשפוז (ניתוח אמבולטורי) – מגיע המנותח למרפאה המכינה אותו לניתוח ואליה הוא שב לאחר סיומו.
מהלך הניתוח דומה למתואר לעיל, אך בניתוחים שכאלו אין נעשית למנותח אלא הרדמה מקומית, בדרך כלל ללא השתתפות של רופא מרדים בניתוח ואין מוחדר לגופו צנתר לניקוז שתן ואינו מחובר למכונת הנשמה.
הוא משתחרר לביתו בתוך שעות ספורות לאחר תום הניתוח (הרדמה כללית בניתוח איננה נעשית בדרך כלל ללא אשפוז של המנותח במחלקת אשפוז להשגחה לאחר הניתוח).
במהלך הניתוח מתעדים אנשי צוות חדר הניתוח בכתב את פרטי הטיפול הרפואי במנותח, על פי הנהוג באותו בית חולים.
לאחר סיום הניתוח יכתוב אחד הרופאים המנתחים פרוטוקול ניתוח, שהוא סיכום מפורט של הפעולה הכירורגית שנעשתה.
ניתוחים מסוימים, בדרך כלל אלו שיש בהם מרכיב חדשני, מצולמים ומוקלטים באמצעות ציוד וידאו.
לעיתים יועבר צילום הווידאו של הניתוח בשידור חי אל קהל צופים שנאסף מראש באולם באותו בית חולים, או באתר אחר (באותה מדינה, במדינה אחרת או אף ביבשת אחרת).
בשל מורכבותה של הפעולה הניתוחית ומספרם הרב של אנשי הצוות ושל פריטי הציוד המעורבים בה, קיים סיכון גבוה של התרחשות טעויות ושגיאות במהלכה, הגורמות לסיבוכים ולמוות בקרב המנותחים.
בחלק מבתי החולים הגדולים בעולם הוקמו יחידות לבטיחות החולה, העוסקות בפעילות לצימצום מספר הטעויות בניתוחים ובהתויית תוכניות פעולה לשם כך.
כך למשל, לקראת סיום כל ניתוח נהוג לערוך מיפקד של פריטי הציוד ששימשו במהלכו, על מנת לוודא שאף אחד מהם לא נשכח בתוך חלל גופו של המנותח.
ארגון הבריאות העולמי פתח בשנת 2007 במיזם שמטרתו הגברת הבטיחות בניתוחים (Safe Surgery saves lives).
במרכזו של המיזם עומדת הטמעת השימוש בבתי חולים בעולם של רשימת שאלות בטיחות קצרה (Checklist), הנשאלת בנוכחות אנשי הצוות המשתתפים בניתוח לפני הניתוח ובמהלכו.
בניסוי (Pilot) שערך ארגון הבריאות העולמי בשימוש ברשימה זו בין 2007 ל-2008 בבתי חולים בשמונה ערים באזורים שונים בעולם התברר, שהשימוש בה הוריד את שיעור מקרי המוות והסיבוכים בעקבות ניתוח ביותר משליש בכל בתי החולים שהשתתפו בניסוי.
היבטים משפטיים ואתיים של ניתוח
ככל פעולה רפואית מצריכה עריכת ניתוח מתן הסכמה מצד המנותח לביצועו.
בישראל מחייב חוק זכויות החולה מתן הסכמה מדעת של המטופל לניתוח המוצע לו – כלומר הסכמה שניתנה לאחר שניתן לו על ידי רופא הסבר על מצבו הרפואי, הצורך בניתוח, הסיכונים הכרוכים בו, סיכויי השגת המטרה הניתוחית והחלופות הטיפוליות הקיימות לניתוח.
כאשר אדם המיועד לניתוח איננו כשיר לתת את הסכמתו לניתוח בשל מצבו הגופני או הנפשי, יש לקבל את ההסכמה מידי האפוטרופוס שמונה לו כדין.
לעיתים ניתן לערוך ניתוח ללא הסכמת המנותח או אפוטרופסו, וזאת במצב חירום רפואי ועל פי הוראות חוק זכויות החולה.
ביצוע ניתוח אשר ללא מתן הסכמה מדעת של המנותח או תחליף לו עלול להוות עבירה פלילית של תקיפה מצד אנשי הצוות הרפואי.
הוא עשוי גם להעמיד למנותח עילה לתביעה אזרחית לפיצויים.
פעולות ניתוחיות מהוות לא פעם נושא לתביעות לפיצויים בגין טענה לרשלנות רפואית במהלך ביצוע הניתוח.
ההחלטה על עצם ביצועו של ניתוח והיקפו מערבת לא פעם שיקולים אתיים, במיוחד בכל הנוגע להצדקת הסיכון למוות או לגרימת נכות הכרוך בניתוח מול התועלת המקווה ממנו.
ניתוחים מסוימים מהווים טיפול ניסיוני, המצריך את קבלת הסכמת המנותח לביצוע ניסוי רפואי בגופו בנוסף להסכמה לניתוח עצמו.
יש לקבל אישור לניתוח הניסיוני גם מידי ועדת הלסינקי של המוסד הרפואי בו מתבצע אותו ניתוח.
הניתוח הכלכלי של המשפט או הגישה הכלכלית למשפט היא זרם בלימוד ומחקר המשפט המבקש לעשות שימוש בכלים מתחום המיקרו-כלכלה על מנת לנתח תאוריות וכללים משפטיים.
הגישה עוסקת הן בניתוח פוזיטיבי המתאר את ההשפעות הצפויות של חוקים, והן ניתוח נורמטיבי המציג מדיניות משפטית מומלצת.
הניתוח הכלכלי של המשפט קנה מקום מרכזי בארצות הברית החל מראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. עוד לפני כן עסקו כותבים ידועים בתוצאות של המשפט, למשל אדם סמית' דן כבר מהמאה ה-18 בהשלכות הכלכליות של חקיקה מרקנטיליסטית, וג'רמי בנת'ם עסק בגישה התועלתנית.
עם זאת, יסודה של הדיסיפלינה המודרנית של הניתוח הכלכלי של המשפט, הוא בשני מאמרים שפורסמו ב-1961: הכלכלן רונלד קואס פרסם את המאמר "הבעיה של עלויות חברתיות", והמשפטן גידו קלברזי פרסם מאמר בשם "מחשבות על חלוקת סיכונים ודיני הנזיקין".
בשנות ה-70 לימודי משפט וכלכלה התחילו באוניברסיטאות בארצות הברית והתפשטו לאוניברסיטאות ברחבי העולם.
בין החוקרים הידועים בתחום זה נמנים לוסיאן בבצ'וק, גארי בקר, דייוויד פרידמן וריצ'רד פוזנר.
הניתוח הכלכלי של המשפט נחלק לשני סוגים מרכזיים: ניתוח כלכלי מסורתי וניתוח כלכלי התנהגותי.
הניתוח המסורתי הוא מופשט ולא עוסק בהתנהגות בפועל של הפרטים; הנחתו היא שהפרטים הם רציונליים ובוחן איך הפרטים יתנהגו ואיך המערכת המשפטית יכולה להשפיע באופן יעיל על ההתנהגות האנושית.
הניתוח הכלכלי ההתנהגותי מתבונן בהתנהגות האקטואלית של בני אדם ונסמך לפיכך על מחקרים של פסיכולוגים (כמו המחקרים הידועים של חתן פרס נובל דניאל כהנמן ועמיתו עמוס טברסקי).
הניתוח ההתנהגותי איננו מניח רציונליות; פסיכולוגים וכלכלנים התנהגותיים אף חשפו לא אחת כי פרטים פועלים באופן לא רציונלי.
תחום הניתוח הכלכלי של המשפט הובא לישראל על ידי פרופסור אוריאל פרוקצ'יה מהפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, בשנות השבעים של המאה ה-20, למרות התנגדות מצד גורמים בממסד המשפטי שראו בו דבר כפירה.
פרוקצ'יה היה הראשון בישראל שהחל לפרסם מסות משפטיות במתודולוגיה הכלכלית, והעמיד דורות של תלמידים ותלמידי תלמידים.
במאה ה-21 הניתוח הכלכלי הוא זרם מוביל בתאוריה המשפטית, כאשר רבים מטובי החוקרים מבססים את עיקר עבודתם על מתודולוגיה זו ומסקנותיו חלחלו לתוך פסקי דין בתחומים רבים.
לפי הניתוח הכלכלי, שיקולים של יעילות כלכלית הם משמעותיים בקבלת החלטות משפטיות הקשורות לצדק.
ניתוח גורמים היא שיטה סטטיסטית המשמשת כטכניקה לצמצום מספר המשתנים שנבחנו במחקר על ידי חיפוש מגמות משותפות בקרבם.
המגמות המשותפות ייוצגו על ידי משתנים חדשים הנקראים גורמים, שהם למעשה משתנים חבויים.
הגורמים הם משתנים ליניאריים המבוססים על מתאם (קורלציה) בין משתני המחקר המשוקללים המיוחסים לאותו גורם.
מטרת השיטה היא להקטין את כמות המשתנים במחקר (ללא איבוד מידע מהותי) ועל ידי כך לפשט מודלים מורכבים.
בשיטה זו ניתן להשתמש גם במקרים בהם הקשרים בין המשתנים הנצפים למטרות המחקר ולערכים אותם מחפשים אינם ידועים או אינם ניתנים להישאל ישירות.
השיטה משמשת גם לאישוש או הפרכת השערות טרם סיום המחקר.
לדוגמה: לעיתים מחפשים משתנים אשר אינם ניתנים למדידה ישירה, הן בשל היעדר משתנים ברי מדידה או בשל חוסר יכולת לקבל תשובות אמתיות.
דוגמה לכך יכולה להיות מדידת גורם הצורך בהישגיות, אשר אותו ניתן לראות כשילוב של התמדה, חריצות ופרפקציוניזם.
בראייה זו, יוגדר מראש גורם (משתנה חבוי) בשם צורך בהישגיות, המייצג צירוף של שלושת המשתנים בני המדידה.
נשער כי שקלול שלושת המשתנים יהיה, לדוגמה: התמדה – 25%, חריצות – 30%, ופרפקציוניזם – 45% .
קביעת השקלול היחסי של כל משתנה בגורם נקרא טעינות (Loadings).
זיהוי הגורמים מתוך המשתנים שנאספו – איתור המבנה האופייני בתוך מערך גדול של משתנים (עבור ניתוח גורמים מגשש – ראה במושגים עיקריים).
פתוח הנחות/השערות לגבי מספר הגורמים והמשתנים המרכיבים כל אחד מהם (עבור ניתוח גורמים מאשש – ראה במושגים עיקריים).
בחינת החשיבות היחסית של המשתנים המקוריים בגורם הרלוונטי ושקלולם בהתאם.
משתנים חבויים (Latent Variables): משתנים אשר לא נמדדו ישירות במחקר, כלומר אינם נצפים ישירות במדידות אך ניתנים להבנה, זיהוי ואפיון על בסיס הנתונים הישירים שנאספו.
לעיתים מתגלים רק לאחר בצוע קורלציות ולעיתים ידועים מראש אך לא נמדדים באופן ישיר.
בפועל הגורמים הם משתנים חבויים.
ערך עצמי (Eigenvalue): מודד איזה חלק של האינפורמציה הכוללת מרוכז בגורם נתון (שהוא הווקטור העצמי השייך לערך זה).
ככל שערכו נמוך יותר, כך הגורם תורם פחות להבנת השונות בין המשתנים.
ערך עצמי גדול מראה שהגורם מרכז מידע רב, בעוד שערך קטן מופיע בגורמים השוליים שתרומתם להסבר השונות נמוכה.
הערך העצמי הממוצע, של כל הגורמים יחד, הוא 1.
ניתוח גורמים מגשש : מאתר מבנה לגילוי הקשרים הסמויים בין משתנים שנמדדו, בתוך מערך משתנים גדול.
למעשה זהו תהליך של ניסוי וטעייה, כאשר כל גורם מייצג מספר משתנים.
היחס המקובל הוא 3–5 משתנים לגורם וכל משתנה יופיע בגורם אחד בלבד.
ניתוח גורמים מאשש : בוחן ומאשר השערות בתאוריה המקדימה לגבי התאמת הגורמים והטעינות שנחזו.
התאמת המודל : מתאר את מידת התאמת המודל הנבחן למערכת המדידות (נתונים).
על ידי ציון חוסר ההתאמה בין התצפיות לערכי המודל שנבחן.
טעינות (לעיתים ניתן לראות בספרות כ"טעינויות") (Loadings): מקדמי שקלול המשתנים בהשפעה על הגורמים, כלומר הקורלציה של כל אחד מהמשתנים עם גורם אחד בלבד.
בעידן ה־Big Data של איסוף כמויות אדירות של נתונים, העיבוד מורכב והצגת המסקנות בעייתית בשל כמות הנתונים ואופן הצגתם באופן ברור ופשוט תוך מיצוי העיקר.
ניתוח גורמים מהווה שיטה לניתוח איכותי של בסיס נתונים גדול.
מאפשרת את צמצום כמות המשתנים ונטרול אלו שאינם בעלי ערך לנושאי המחקר העיקריים, באמצעות בדיקת התאמה (GOF) וקביעת טעינות (Loadings) מתאימות.
מאפשרת הצגת מידע נסתר אשר לא יכול להישאל ישירות.
מאפשרת הקטנת בעיות בשאלונים בשל זיהוי קורלציה בין משתנים ואיחודם לגורמים.
מתאים בעיקר בבחינת מדדים כגון אמינות (שגיאות מקריות), הטיה (שגיאות שיטתיות) וקבילות תוכן (האם אנו מודדים בפועל מה שאנחנו חושבים שאנו מודדים).
מחייבת אינטראקציה עמוקה של החוקרים עם נושאי המחקר ובכלל זאת העלאת השערות תוך כדי ניתוח ראשוני של התוצאות.
ישנן כמה שיטות להחלטה לגבי כמות הגורמים אותם יש להביא בחשבון ואין הסכמה בין השיטות השונות.
מקובל לחפש את הגורמים המהותיים ביותר אך לעיתים, מידע רלוונטי רב קיים גם בגורמים שאינם הראשיים שלא תמיד מובאים בחשבון.
בכריית מידע, סטטיסטיקה ולמידה חישובית, ניתוח אשכולות מתייחס למשימה של קיבוץ אובייקטים לקבוצות (אשכולות) כך שהאובייקטים הנמצאים באותה קבוצה דומים זה לזה יותר מאשר לאובייקטים השייכים לקבוצות אחרות.
לניתוח אשכולות יש שימושים רבים במגוון תחומים.
לדוגמה במחקר שיווקי, ניתוח אשכולות משמש לביצוע פילוח של הלקוחות לפי התנהגות צרכנים ותכונות דמוגרפיות.
ביולוגים מקבצים מידע גנטי לאשכולות כדי לאתר תתי אוכלוסיות או זנים.
בסוציולוגיה נעזרים בניתוח אשכולות כדי לחלק את החברה לתת-קבוצות על בסיס קשרים בין-אישיים.
הקיבוץ לאשכולות יכול להיות משני סוגים:
קיבוץ קשה – שבו כל אובייקט שייך לאשכול אחד בלבד.
קיבוץ רך – שבו כל אובייקט שייך למספר אשכולות בדרגות שייכות שונות.
במהלך השנים פותחו אלגוריתמים מסוגים שונים לניתוח אשכולות.
מודל מבוסס קישוריות – בהתאם להגדרת מרחק בין האובייקטים, המודל מאתר אשכולות באופן היררכי.
מודל מבוסס מרכז הכובד – שבו כל אשכול מיוצג על ידי מרכז הכובד של כל החברים שבו.
מודל המבוסס על התפלגות סטטיסטית.
מודל מבוסס צפיפות – שבו אשכול מוגדר כאזור צפוף שבו מתקבצים מספר גדול של אובייקטים.
מודל המבוסס על תורת הגרפים שבו אשכול מיוצג על ידי תת-קבוצה של צמתים בגרף כך שכל שני צמתים בתת-קבוצה מחוברים באמצעות קשתות.
יש כמה שיטות של ניתוח אשכולות.
ניתוח אשכולות היררכי (agglomerative clustering) – קיבוץ היררכי, היא שיטה לחלוקה של רשימת איברים לקבוצות.
השיטה מכונה "bottom-up" כי בהתחלה כל איבר מהווה קבוצה בפני עצמה (קבוצה בעלת איבר אחד) ובכל צעד של האלגוריתם מספר הקבוצות קטן באחד.
כלומר, האלגוריתם בונה את הקבוצות ממצב שבו אין למעשה חלוקה לקבוצות למצב שבו נוצרות קבוצות ההולכות וגדלות.
בכל שלב האלגוריתם מבצע צעד אחד פשוט - איחוד בין שתי קבוצות.
בתחילת ריצת האלגוריתם כל איבר מהווה קבוצה בת איבר אחד.
בהמשך, כאשר קבוצות מאוחדות זו עם זו, מספר הקבוצות קטן באחד ומספר האיברים בקבוצה החדשה הוא סכום מספר האיברים בשתי הקבוצות שאוחדו.
האלגוריתמים השונים לקלסטרינג (clustering) היררכי נבדלים זה מזה באופן שהם מחליטים אילו קבוצות לאחד בכל צעד של האלגוריתם.
האלגוריתמים נבדלים זה מזה באופן שבו הם מחשבים את המרחק בין כל זוג של קבוצות.
ניתוח אשכולות חלוקתי (divisive clustering) – שיטה בה כל המידע מצוי בהתחלה באותו אשכול ואז עובר חלוקה עד הגעה למספר הקבוצות הרצוי, על כן מכונה "top-down".
ניתאי הרשקוביץ (נולד ב-21 בפברואר 1988) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי.
הרשקוביץ נולד בישראל לאווה ואילן הרשקוביץ.
החל לנגן קלרינט בגיל 12 ובפסנתר בגיל 15. בגיל 17 עבר להתגורר בתל אביב ושילב לימודי תיכון עם שיעורי פסנתר בהנחיית המוזיקאים ומורי הג'אז עמית גולן ויובל כהן.
הרשקוביץ אף למד במשך שנתיים מוזיקה קלאסית ותאוריה אצל המלחין הישראלי מנחם ויזנברג, וכן עם הפסנתרנים שושנה כהן ועמיר פדרוביץ.
במהלך עבודתו הרשקוביץ שיתף פעולה עם מספר רב של אמנים ג'אז, בהם: המתופף חורחה רוסי, הגיטריסט קורט רוזנווינקל, הסקספוניסט גרגורי טרדי, המתופף ארי הוניג, הסקספוניסט צ'ארלס דייוויס, נגן כלי הקשה זוהר פרסקו ועוד.
הוא ניגן בהקלטות של דניאל זמיר ואחרים.
במשך ארבע שנים זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל.
בשנת 2009 זכה במלגת צ'ייס למימון לימודיו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
הרשקוביץ הופיע במופעים רבים ברחבי העולם, ומשנת 2011, למשך כחמש שנים, החל שיתוף הפעולה הבולט שלו עם הבסיסט אבישי כהן, איתו גם הקליט שלושה אלבומים (כולל אלבום דואט, בס-פסנתר, בשם "Duende").
בפברואר 2016 הוציא הרשקוביץ את אלבום הבכורה שלו, "I Asked You A Question".
אלבום הבכורה של הרשקוביץ יצא בלייבל הישראלי, "Raw Tapes", וסימן למעשה את התחלת שיתוף הפעולה של הרשקוביץ עם המפיק והקלידן "ריג'ויסר".
אלבום הסולו השני של הרשקוביץ, "New Place Always", נכתב בעיקר לפסנתר סולו ויצא בשנת 2018. באלבום זה הוא המשיך בשיתוף פעולה עם "ריג'ויסר" וביחד הם כתבו באולפן שמונה מהלחנים.
בנוסף, יש באלבום גם עיבוד אינסטרומנטלי לשירו של פול מקרטני, "Jenny Wren" (מתוך אלבומו, "Chaos and Creation in the Backyard", שיצא בשנת 2005).
בשנת 2020 חבר הרשקוביץ לשלושה מוזיקאים נוספים: יובל חבקין, "ריג'ויסר" (קלידים), אמיר ברסלר (תופים) ויונתן אלבלק (בס), ויחד הקימו הארבעה הרכב בשם Apifera (אפיפרה).
הרביעייה, שמנגנת מוזיקה אקספרימנטלית, ברובה אינסטרומנטלית, המושפעת משלל סגנונות מוזיקליים: פיוז'ן, ג'אז, מוזיקה אלקטרונית, רוק מתקדם ומוזיקה קלאסית, הוחתמה באותה שנה בלייבל המוזיקה מלוס אנג'לס, "Stones Throw", ובו היא מוציאה את אלבומיה.
בנובמבר 2023 הוציא הרשקוביץ את אלבום סולו הראשון שלו בחברת התקליטים ECM, "Call on the Old Wise".
האלבום, שהוקלט בשנת 2022 בלוגאנו שבשווייץ, בהפקת מאנפרד אייכר, כולל מלבד יצירות מקוריות שלו גם עיבודים לסטנדרט "Single Petal Of A Rose" של דיוק אלינגטון ולשיר "Dream Your Dreams" של מולי דרייק (אמו של ניק דרייק).
בשנת 2024, זכה האלבום בפרס "אלבום השנה בג'אז", על ידי תא המבקרים בגרמניה.
ובנוסף, הוצג האלבום על ידי חברת ECM למועמדות בפרס הגראמי היוקרתי בקטגוריית "אלבום הג'אז של השנה".
ניתוח בעזרת חשמל הוא שימוש בזרם חשמלי בתדר גבוה (תדר רדיו) בעל קוטביות משתנה כאמצעי לחתוך, להקריש, לייבש, או להסיר רקמות.
היתרונות של השיטה כוללים את היכולת לביצוע חתכים מדויקים תוך כדי איבוד דם מצומצם.
מכשירים לניתוח בעזרת חשמל משמשים לעיתים קרובות במהלך פעולות כירורגיות כדי למנוע איבוד דם בחדרי הניתוח או בהליכי אשפוז.
בתהליכי ניתוח בעזרת חשמל, הרקמה מחוממת על ידי זרם חשמלי.
אף על פי שנעשה שימוש במכשירים חשמליים כדי לבצע צריבה בעזרת חשמל לשימושים מסוימים, ניתוח בעזרת חשמל לרוב מתייחס לשימושים שונים מאשר צריבה בעזרת חשמל .
צריבה בעזרת חשמל נעשית באמצעות הולכת חום מן המכשיר המחומם לטמפרטורה גבוהה מאוד על ידי זרם ישיר (בדומה לצורה בה מתכות).
ניתן לבצע זאת באמצעות זרם ישיר מתאי אנרגיה למכשיר בצורת עט.
ניתוח בעזרת חשמל, לעומת זאת, משתמש בתדר רדיו בזרם חילופין כדי לחמם את הרקמה על ידי השראת זרם הגורם ליינון המולקולות בתאים אשר מעלה את הטמפרטורה.
כאשר הטמפרטורה הבין-תאית מגיעה ל-60 מעלות צלזיוס, מתרחש מוות תאי מיידי.
אם רקמת תאים מתחממת לטמפרטורה של 60–99 מעלות צלזיוס, מתרחשים בו זמנית תהליך של התייבשות הרקמה, ותהליך של קרישת חלבונים.
באם הטמפרטורה הבין-תאית מגיעה במהירות ל-100 מעלות צלזיוס, התוכן הבין-תאי עובר שינוי מצב צבירה מהיר לגז, גדל מאוד בנפח וכתוצאה מכך נוצר אידוי נפיץ.
כשהשימוש ב"מלקחיים" חשמליות לניתוח בעזרת חשמל מבוצע כראוי, ניתן להשתמש בקרישת החלבונים והתייבשות הרקמה לטובת סגירת כלי דם ועצירת דימום.
אף על פי שהתהליך המדובר הוא בעצם "קרישה באמצעות חשמל", לרוב מתייחסים אליו כ"צריבה באמצעות חשמל".
תהליך אידוי הרקמות יכול לשמש כדי לטובת הסרה או חיתוך של רקמות.
תהליכי אידוי/ חיתוך וייבוש/קרישה מניבים את התוצאות הטובות ביותר עם מתח נמוך יחסית ושימוש בגל אלקטרומגנטי רציף, התהליך של "הבזק" מבוצע עם מתח גבוה יחסית וצורת גל משתנות.
"הבזק" הוא סוג שטחי של קרישה, הנוצר בדרך כלל על ידי הקשתת מתח גבוה המווסת דרך הרקמות, המייבש ומקריש אותן במהירות.
זרם זה מיושם לרקמות מעוכבות במיוחד, אשר משחרר חום רב - מספיק כדי לגרום לפירוק של מולקולות אורגניות לסוכרים ואפילו עד לכדי פירוק המולקולות לפחמן.
לכן בשימוש בזרם זה, נוצר מרקם כהה כתוצאה מהפחמן.