tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תפקידו הבא של רולינס היה של ורג'יל טיבס בסדרה "כחום הלילה" המבוססת על סרט משנת 1967, אחרי 99 פרקים רולינס נזרק מהסדרה בשנת 1993 לאחר שנעצר והורשע בהחזקת הרואין.
רולינס נפטר בסוף שנת 1996 ממחלת הסרטן לימפומה בה אובחן כחודש לפני פטירתו.
בהלכות מקוואות, אחד מכללי היסוד הוא הווייתו על ידי טהרה.
כלל זה, נלמד מהפסוק בפרשת אמור , שממנו נלמד בתלמוד כי על המקווה להיווצר על ידי דברים טהורים שאינם מקבלים טומאה בשום אופן, כמו למשל כלי גללים (כלי העשוי מצואת בהמה) או כלי אדמה, ולא למשל כלי ברזל או כלי זכוכית.
לפי רוב הפוסקים, גם פלסטיק נחשב לדבר שאינו מקבל טומאה.
בשונה מדין הפוסל מים שבאו על ידי אדם "הווייתו על ידי אדם" שבו הבעיה העיקרית היא שהמים נוצרים על ידי כוח האדם, כוונתו ותכנונו, הרי שדין הווייתו על ידי טהרה הוא דין פיזי יותר.
כך למשל, מים שבאו למקווה בכוח דבר שמקבל טומאה, אך עבר בינתיים על גבי דבר נוסף שאינו מקבל טמאה ומשם הגיעו המים למקווה, אין המקווה פסול, וכן ההפך: גם אם המים באו מעצמם למקווה מכוח הגשם, אך הם עברו מעשית בדופן המקווה על ידי דבר המקבל טומאה, המים פסולים.
בימינו, התחבטו הפוסקים האם מותר לייצר מקווה המורכב מבטון שבו ישנם גם חלקי ברזל המחזקים את דופני המקווה.
השאלה היא האם אין בכך חיסרון ב"הוייתו על ידי טהרה" - על מקווה להיעשות על ידי דברים שאינם מקבלים טומאה, וברזל הוא מהכלים שמקבלים טומאה גם אם אין להם בית קיבול.
הפוסקים הביאו ראיה, מדופני המקוואות שתיקן בעל התניא היו נאחזים על ידי מסמרי ברזל המעמידים את קרקעית המקווה במקומה.
מהמקווה של הבעל התניא נראה לכאורה, כי כאשר הברזל רק מחזק ומעמיד את דופני המקווה במקומם (אך הוא לא הדופן עצמו) אין בעיה של "הוויתו על ידי טהרה".
לאחר מכן, נותר הכלי מחובר לצינורות, ולא ניתן להפריד אותו.
לפי דעתו של הרב ברנדסדורפר, ייתכן שחיבור הצינורות במקום זה, שנעשה על ידי מתכת נחשב לכלי מתכת המקבל טומאה, ואחד מפסולי המקווה, הוא אם נוצר על ידי דבר המקבל טומאה ואין הווייתו על ידי טהרה.
אחת מהבעיות החמורות העומדות בפני אלו המכשירים את המקווה, היא לאלו המכשירים את המקווה בבור זריעה.
קיימים פוסקים האומרים, שמכיוון שמים ש"זוחלין" (אינם "אשבורן", כלומר אינם מכונסים בהשקט במקום אחד) אינם נחשבים למים כשרים, אז גם כאשר מכשירים מים שאובים או טמאים במים "זוחלין", הזריעה לא תועיל.
הסברא בזה היא, שכדי להכשיר מים שאובים, יש להקפיד שיחול בשעת ההכשרה על המים הכשרים שם הלכתי של "מקווה" (מים שנקוו וכונסו ואינם זוחלין ממקומם), ולכן ברור שמים שאינם נשבים למקווה אינם מערבים מקווה.
לבעיה זו מצא החזון איש פתרון, שיפתחו ברז לתוך תחתית מי הבור הגשמים הקרוי "בור זריעה", כך שהמים השאובים "נזרעים" לתוך החלק התחתון של המקווה שהוא אינו נחשב ל"זוחלין", ורק החלק העליון נחשב לזוחלין.
אך גם פתרון זה אינו מושלם, מפני שיש הסוברים ש"זחילה" בחלק ממי הבור משפיעה על כל מי הבור.
ולכן כיום נהוג לזרוע את המים בבור הזריעה, לפני שנפתח החור המעביר את המים למקווה, כך שיש לפחות רגע אחד שבו המים נמצאים בבור הזריעה ואינם נחשבים ל"זוחלין", וברגע זה נזרעים המים השאובים במי הגשמים שב"בור הזריעה" ושוב הם כשרים.
הבעיה במצב זה היא הכלל שמקווה צריך להיות הווייתו על ידי טהרה.
כאשר אדם פותח את נקב המקווה, הוא גורם שהמקווה יעשה על ידי אדם, שהוא מקבל טומאה.
מכיוון שכך נהגו, לעשות פטנט כזה: כאשר אדם פותח את חור הטבילה, נופלים המים הראשונים לחור שמונע מהמים להגיע למקווה.
לאחר שהמים שבאו על ידי הכוח הראשון, שנוצר על ידי מעשה האדם, נפלו לחור, סותמים את החור היטב, והמים שבאים מכאן והלאה למקווה הם מים כשרים.
הווה אמינא (מארמית, בעברית: "הייתי אומר") הוא ביטוי מהתלמוד הבבלי המתייחס לסברא שבסופו של דבר לא התקבלה כמסקנה, במהלך בירור סברות שונות.
המילים "הווה אמינא" פותחות דברי ההסבר על האפשרות האחרת שהיה ניתן לומר, לולא ההלכה שחידש התנא או האמורא.
להווה אמינא יש לעיתים קרובות משמעות הלכתית, שכן אף על פי שהיא לא נפסקה להלכה, ניתן ללמוד ממנה באופן עקיף הלכות רבות המופיעות בתוכן ההווה אמינא.
אמוראי התלמוד הבבלי פירטו שלב אחרי שלב את ההוכחה להלכה שחידשו.
רובו של התלמוד הבבלי בנוי משאלות ותשובות, וכאשר ההלכה נדרשת מפסוק ממנו נלמדת ההלכה, מפורט מהו הפסוק, מהם הפירושים שניתן לומר בביאור הפסוק, ומדוע יש לדחות כל אחד מהם מלבד הפירוש האמיתי.
פירושו של הביטוי "הווה אמינא" הוא "הייתי אומר" או "היינו אומרים".
לעיתים, ה"הווה אמינא" היא הדעה שניתן היה לומר לולא היו נכתבות אות או מילה מסוימת בפסוק.
בתלמוד הבבלי מבואר באריכות מדוע נצרכת מילה זו או אחרת, ולפעמים אפילו מדוע נצרך פסוק מסוים שנכפל מספר פעמים בתורה, ומוסבר שלולא הייתה נכתבת מילה מסוימת זו, 'הייתי אומר' שההלכה היא כך, ולכן אנו צריכים את המילה האחרת, המלמדת אותנו כך וכך.
להווה אמינא חשיבות רבה, הן מצד העיסוק התאורטי בסברתם של חכמי התלמוד הבבלי, המלמד רבות על דרך חשיבתם, והן מצד היכולת להסיק ממנה, בדרך עקיפה, מסקנות הלכתיות.
מסיבות אלו הקדישו מפרשי התלמוד הבבלי חשיבות רבה לפירוש וביאור ה"הווה אמינא", ולעיתים מוקדשים לשם כך מאמרים רבים המקשים על המבואר ב"הווה אמינא" או מתרצים אותו.
במסקנת הדברים, כאשר ה"הווה אמינא" נדחתה, הגמרא מסיימת את הדברים במילים קא משמע לן שתרגומה "משמיע לנו" בלשון רבים, ומכאן שגם את הביטוי "הווה אמינא" ניתן להבין כלשון רבים.
הוויאן איירליינס היא חברת תעופה אמריקאית.
החברה היא הגדולה ביותר שבסיסה בהוואי.
החברה נמצאת בבעלות חברת אלסקה איירליינס שמפעילה את כל הטיסות.
החברה מפעילה טיסות ל-28 יעדים באסיה, אוקיאניה וצפון אמריקה.
הווארד לזלי שור הוא מלחין יהודי־קנדי, הבולט ביצירותיו הרבות לסרטים.
הוא הלחין מנגינות ליותר מ־80 סרטים, ונודע במיוחד כמי שחיבר את המוזיקה לסרטי שר הטבעות, עליה הוא זכה בשלושה פרסי אוסקר.
הוא עובד עם הבמאי דייוויד קרוננברג, והלחין את המוזיקה לכל סרטיו מאז 1979, מלבד אחד.
שור חיבר גם מספר יצירות לקונצרטים, הכוללים אופרה אחת, בשם "הזבוב" (The Fly), המבוססת על עלילה לסרטו של קרוננברג בשם זה.
בסך הכל זכה שור בשלושה פרסי אוסקר, שלושה פרסי גלובוס הזהב, וארבעה פרסי גראמי.
שור נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה.
הוא למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון.
בשנים 1969–1972 הופיע עם הרכב בשם Lighthouse.
ב־1970 היה המפיק המוזיקלי של תוכנית טלוויזיה קצרה בשם The Hart & Lorne Terrific Hour.
שור כתב מוזיקה לקוסם דאג הנינג ב־Spellbound בשנת 1974. בשנים 1975–1980, היה למפיק המוזיקלי של התוכנית הנצפית סאטרדיי נייט לייב, והופיע במערכונים מוזיקליים רבים.
הסרט הראשון לו הלחין שור היה סרט האימה הקנדי של קרוננברג The Brood (1979).
בהמשך יכתוב את המוזיקה של כל סרטיו, למעט The Dead Zone (1989).
הסרט הראשון לו כתב שור שלא היה שייך לקרונברג היה שגעון של לילה, של מרטין סקורסזה.
במהלך 1991 כתב שור את פסקול הסרט המוערך שתיקת הכבשים, אשר ככבו בו ג'ודי פוסטר ואנתוני הופקינס, וביים ג'ונתן דמי.
שור קיבל את המועמדות הראשונה שלו לפרס באפט"א בעקבות הסרט.
הסרט היה לשלישי והאחרון שזכה בחמשת פרסי האוסקר העיקריים (הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר).
בהמשך הלחין עוד סרטים רבים שהיו להצלחה, כגון פילדלפיה, שזיכה את טום הנקס באוסקר הראשון שלו.
ההצלחה העיקרית של שור הגיעה בשנת 2001, עם המוזיקה שכתב לסרט שר הטבעות: אחוות הטבעת, הסרט הראשון בטרילוגיית שר הטבעות.
הבחירה בשור להיות אחראי למוזיקה בסרט הפתיעה מעט, כיוון שהוא הלחין בדרך כלל לסרטים אפלים ומפחידים, ולא לסרט בסדר גודל כזה.
הסרט היה להצלחה גדולה וזיכה את שור באוסקר הראשון שלו, פרס גראמי, ומועמדות לפרס גלובוס הזהב ובאפט"א.
ב-2002 כתב שור את המוזיקה לסרט השני בטרילוגיית שר הטבעות, שר הטבעות: שני הצריחים, עליו זכה בפרס גראמי.
ב־2003 כתב שור את המוזיקה לסרט השלישי והאחרון בטרילוגיית שר הטבעות, שר הטבעות: שיבת המלך, שהיה הסרט המצליח ביותר בטרילוגיה, והמצליח ביותר באותה שנה.
שור זכה בפרס האוסקר השני שלו לפסקול של הסרט, והשלישי שלו לשיר הסיום של הסרט, Into the West, יחד עם פרן וולש ואנני לנוקס.
הסרט זכה בסך הכל ל־11 פרסי אוסקר, שיא למספר פרסי האוסקר הגדול ביותר לסרט יחיד, שיא אותו הוא חולק עם בן חור (1959) וטיטאניק (1997).
נוסף על כך זכה שור לפרס גלובוס הזהב הראשון שלו, פרס גראמי השלישי והרביעי שלו.
הפסקול של הסרט היה מהמצליחים ביותר אי פעם, וההצלחה הגדולה ביותר בקריירה של שור.
הוא גם שיחק בהופעת קמע חייל רוהאני שותה.
ב־2004 זכה בפרס גלובוס הזהב השני שלו לסרט הטייס, השני ברציפות.
ב־2006 כתב לסרט השתולים, שהיה להצלחה רבה וגרף ארבעה פרסי אוסקר.
ב־2008 הלחין שור את המוזיקה לסרט ספק, שהיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר.
ב־2010 כתב שור את הפסקול של הסרט השלישי בסדרה הפופולרית דמדומים, דמדומים 3: ליקוי חמה, לאחר שקרטר בורוול ואלכסנדר דספלה כתבו את השניים הראשונים, בהתאמה.
ב־2012 הלחין את הפסקול של הסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי", ב־2013 הלחין את הפסקול של הסרט הבא בסדרה "ההוביט: מפלתו של סמאוג" וב־2014 את הסרט "ההוביט: קרב חמשת הצבאות."
רשימה חלקית של סרטים אותם הלחין.
אד ווד (1994) - מועמדות לגראמי
תא קטלני (2000) שר הטבעות: אחוות הטבעת (2001) - זוכה פרס אוסקר, גראמי ומועמדות לפרס גלובוס הזהב
שר הטבעות: שני הצריחים (2002) - זוכה גראמי
שר הטבעות: שיבת המלך (2003) - זוכה 2 אוסקרים, 2 פרסי גלובוס הזהב ו־2 פרסי גראמי
הטייס (2004) - זוכה פרס גלובוס הזהב, מועמדות לגראמי
השתולים (2006) - מועמדות לגראמי
הוגו (2011) - מועמדות לאוסקר ולגלובוס הזהב
הוויה וזמן הוא ספר שנכתב ב-1927 בידי הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר.
למרות שהוא נכתב במהרה, ועל אף העובדה שהיידגר מעולם לא השלים את הפרויקט אותו התווה בהקדמה לספר, "הוויה וזמן" נחשב לעבודתו החשובה ביותר ואף השפיע רבות על הפילוסופיה של המאה ה-20 בכלל, ועל אקזיסטנציאליזם, הרמנויטיקה ודקונסטרוקציה בפרט.
הספר "הוויה וזמן" היה מיועד בתחילה להכיל שני כרכים עיקריים שיהיו מורכבים משלושה חלקים כל אחד.
היידגר נאלץ לפרסם את ספרו לאחר שהשלים רק את שני החלקים הראשונים של הכרך הראשון של הפרויקט.
שאר החלקים של הפרויקט לא פורסמו מעולם, אם כי ניתן למצוא התייחסויות אליהם בקורסים שהתפרסמו כספרים בין השנים 1926-1929.
בעמודיו הראשונים של הספר, היידגר מתאר את הפרויקט אותו נטל על עצמו במילים הבאות: "כוונתנו במסכת הבאה היא לעבוד על שאלת משמעותה של ההוויה, ולעשות כן באופן קונקרטי".
היידגר טוען, בהמשך לכך, כי המסורת האונטולוגית פסחה על שאלה זו בכך שהיא ניסחה אותה כשאלה הנוגעת לטבע הישות הניתנת לידיעה אנושית ובכך הניחה את המבוקש בכל הנוגע לאפיון של ההוויה.
ב"הוויה וזמן" היידגר ניסה לאפיין את האדם כשואל שאלת הישות.
כשואל, לטענת היידגר, האדם פתוח לקבלת תשובות שונות לשאלה זו לפי האופן שבו הישות נחשפת בפניו בפעילותו-בעולם.
ברמה הפורמלית היידגר מציע, כחלופה, להבין את ההוויה עצמה באופן מובחן מישויות אחרות.
לפי היידגר, מה שמבחין את ההוויה מהישויות בעולם הוא שההוויה היא תמיד רק אפשרות, ולכן לא ניתנת לזיהוי עם אף ישות מסוימת.
להפך, לטענת היידגר, אפיון הישויות נעשה מתוך שדה האפשרויות שנפתחות עבור היות-האדם-בעולם ולכן הוא כרוך באופן מהותי בצמצום האפשרויות הללו לכדי קביעה של ישויות.
בספר היידגר מנסה לאפיין את התנאים להופעה של כל ישות באשר היא.
היידגר טוען כי תפיסת ההוויה מובילה להבהרת משמעותה ("sinn des seins", "האופן שבו דבר-מה נעשה לניתן להבנה כדבר-מה").
לפי היידגר, ככל שמובן זה של ההוויה קודם לכל יחס מסוים לעולם לגבי אופן הקיום של כל ישות פרטיקולרית, הוא קדם-מושגי, לא-פרופוזיציונאלי ולפיכך גם קדם-מדעי.
האונטולוגיה היסודית (כך היידגר מכנה את החקירה שלו ב"הוויה וזמן") תבאר את ההבנה הקודמת לכל אופן אחר של ידיעה או פרשנות, כמו השימוש בלוגיקה, תאוריה, אונטולוגיה ספציפית או מחשבה רפלקטיבית.
לעומת זאת, היידגר מדגיש, אין גישה אחרת להוויה מאשר הישויות עצמן – כלומר, שאלת ההוויה צריכה להישאל באשר לישות כלשהי ובהתייחס להווייתה.
השאלה שהיידגר מבקש לשאול ב"הוויה וזמן", לפיכך, היא "מהי הישות שתעניק לנו גישה לשאלת משמעות ההוויה?" תשובתו של היידגר היא שישות זו היא הישות שעבורה לשאלת ההוויה יש משמעות, שעבורה שאלת ההוויה חשובה.
כלומר, הישות שעבורה ההוויה היא שאלה היא איננה מה אלא מי.
היידגר קורא לישות זו בשם "Dasein" (ביטוי שעשוי להיות מתורגם לעברית כ"היות-פה" או "היות-שם").
המתודה בה נוקט היידגר בספר כוללת את ניסיון האפיון של ה-Dasein, זאת במטרה להבין את משמעותה של ההוויה עצמה באמצעות פרשנות ממד הזמניות של ה-Dasein (שינוי בממד זה של ה-Dasein, לפי היידגר, נושא בחובו את משמעותה של אותה ישות).
האפיון של ה-Dasein ב"הוויה וזמן" הוא דו-שלבי: בחטיבה הראשונה היידגר מאפיין באופן כללי את ה-Dasein כהיות-בעולם והיות-עם-אחרים.
באפיון זה היידגר מבקש להבהיר את האופן הפרשני שבו אדם נגש לעולם באופן יום-יומי, בעיקר על בסיס הפעילויות הפרקטיות שהוא מבצע על בסיס יום-יומי ותפקידיו ביחס לאחרים.
בחטיבה השנייה היידגר מאפיין את האדם ביחס לשאלת הופעתו השלמה (כמכלול של אפשרויותיו) מה שהיידגר מכנה 'אותנטיות'.
הניתוח של היידגר מגיע למסקנה כי בבסיס הווייתו של ה-Dasein ישנה אי-אפשרות של האפשרות של הופעתו כמכלול, מה שחוסם בסופו של דבר אפיון אונתולוגי שלם של האדם משום שהאדם כשלם לעולם לא מופיע בעולם, אלא רק האדם בחלקיותו ובסופיותו.
לבסוף, שאלת האותנטיות של ה-Dasein לא יכולה להיות מובחנת מה"היסטוריות" של ה-Dasein.
מחד גיסא, ה-Dasein כבן תמותה "נמתח" בין לידה ומוות, ו"מושלך" אל תוך עולם, כלומר, מושלך אל תוך אפשרויותיו, אפשרויות שה-Dasein נדרש לאמץ.
מאידך גיסא, הגישה של ה-Dasein אל אותו עולם ואל אותן אפשרויות תמיד נעשית דרך ההיסטוריה ודרך המסורת – זוהי שאלת ה"היסטוריות של העולם": בין השלכותיה של שאלה זו, לפי היידגר, היא שאפשרות האותנטיות של ה-Dasein מצויה ביכולתו לבחור "גיבור".
תוצאת ההתקדמות של טיעון זה היא הרעיון לפיו הווייתו של ה-Dasein היא הזמן.
אף על פי כן, היידגר מסכם את עבודתו ברצף שאלות מסתוריות אשר צופות את הצורך לשחזר את ההיסטוריה של הפילוסופיה והאופן שבו אופני-ההבנה המרכזיים שלה הובנו עד כה.
שאלות אלו, עם זאת, לא נענו באופן ישיר מעולם במסגרת החקירה של "הוויה וזמן", אך שרידים של הפרויקט ניתן למצוא בחיבורו "בעיות מרכזיות בפילוסופיה" שמסכם קורס שהוא נתן לאחר פרסום "הוויה וזמן" ב-1928.
על הזמן [מתוך ספרו היות שזמן Sein und Zeit].
תל אביב: מפעל השכפול של הסתדרות הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב.
הוויאנס (בפורטוגזית: Havaianas) הוא מותג כפכפים ברזילאי.
המותג מיוצר בידי חברת אלפרגאטאס, שהיא חלק מקונצרן קמארגו קוריאה.
הכפכפים מיוצרים במפעל אחד, במדינת פרנאיבה שבצפון-מזרח ברזיל.
כפכפי הוויאנס הראשונים יוצרו ב-1962, בהשראת סנדלי הזורי היפניים.
סנדלים אלה עשויים מגבעולי אורז, בעוד שהכפכפים מיוצרים מגומי.
על אף ההשראה היפנית, השם שנבחר היה Havaianas, שפירושו בפורטוגזית "מהוואי".
הכפכפים נמכרו במחיר נמוך, ונחשבו במשך שנים רבות כ"כפכפים של עניים".
הדגמים הראשונים כללו סוליות בצבע לבן ורצועות בכחול, שחור או צהוב.
ב-1991 החליטה ההנהלה לפנות לקהלי יעד נוספים, והחלה לשווק את דגמי Havaianas Sky, בגוונים חזקים יותר, עם עקבים גבוהים יותר ובמחיר גבוה יותר.
קידום המכירות של הדגם החדש כלל פרסומות בהשתתפות אמנים מקומיים.
הקמפיין החדש הצליח, והחברה החלה להרחיב את פעילותה, ולפתח דגמים נוספים.
כך, למשל, הוחל במהלך אולימפיאדת אטלנטה (1996) בשיווקו של דגם נוסף, Havaianas Olimpic.
גם בשנים הבאות נעזרה החברה בידוענים ברזילאים כדי לקדם את המכירות.
בין היתר, כיכבו בפרסומות שלה הכדורגלן ראיי והשחקנים קלאודיה אבראו, פביו אסונסאו, ריינלדו ג'אנקיני, פרננדה לימה, רודריגו סנטורו, דבורה סקו ומרקוס פלמיירה.
ב-1997 הוחל בייצוא הכפכפים למדינות אחרות, הראשונה שבהן צרפת.
עד לשנת 2006 כבר יוצאו הכפכפים ללמעלה מ-80 מדינות.
בשנת 2006 נמכרו כ-162 מיליון כפכפי הוויאנס.
כ-90% מהם נמכרו בברזיל לבדה, והיתר ברחבי העולם.
בשנת 2011 זינקו המכירות לכ-210 מיליון כפכפים, ואחוז הכפכפים המשווקים מחוץ לברזיל עלה ל-15%.
בשנת 2013 הוערך שוויו של המותג הוויאנס ב-422 מיליון דולרים.
בשנת 2022 החברה מכרה 247 מיליון זוגות נעליים והכנסותיה הסתכמו ב 797.2 מיליון דולרים.
הוויזדץ (באוקראינית: Гвіздець; בפולנית: Gwoździec, גבוז'דז'ץ; ביידיש: גוואזדזיעץ; ברוסית: Гвоздец, גבוזדץ) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק, אוקראינה, על גדתו של אחד מיובלי נהר הפרוט, ליד קולומיאה והורודנקה.
רוב תושבי הכפר משתייכים באמונתם לכנסייה האורתודוקסית האוקראינית של הפטריארכיה של קייב , ומיעוטם - יוונים אורתודוקסים וכן קתולים.
בעיירה אתרים אדריכליים והיסטוריים רבים, בהם הכנסייה והמנזר הברנרדיני שנבנו בתחילת המאה ה-18, כנסיית לידת ישו למרים - כנסיית עץ שנבנתה במאה ה-17 ונבנתה מחדש בסוף המאה ה-19 - בתים עתיקים ועוד.
המסמכים הראשונים המתעדים את קורות העיירה הם מהמאה ה-14, אם כי לפיהם העיירה התקיימה עוד במאה ה-13. ככל הנראה הוקמה העיירה ביוזמתו של נסיך מקומי.
מתחילת המאה ה-15 מוזכרים אצילים מקומיים בתור בעלי העיירה.
מהמאה ה-16 השתייכה העיירה לאזור שהיה בשליטת האיחוד הפולני-ליטאי.
בשנת 1715 ייסד נסיך מקומי את המנזר הברנרדיני המקומי ובנה למענו בניין עץ.
רוב תושבי העיירה בתקופה זו היו יהודים, ומשפחת האצולה המקומית תמכה במנזר, בכנסייה ובבית הכנסת המקומיים.
לאחר סיפוח גליציה לאימפריה האוסטרית בשנת 1785 הפכה הוויזדץ לעיירת מסחר ומלאכה חשובה.
אוכלוסייה יהודית גדלה והולכת עסקה בה במסחר.
סמל העיירה, שאומץ באותה תקופה, ייצג את מושב המלך, עדות לחשיבותה של העיירה: מעין כיסא או מושב, ועליו צלב.
בשנת 1801 נפתח בעיירה בית ספר פרטי דו לשוני, פולני-אוקראיני.
בשנת 1911 נפתחה בעיירה ספרייה ציבורית ובה חדר קריאה וכעבור שנה נפתח בה בית ספר בפולנית.
בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את העיירה, שנכללה באזור שהוקצה לה לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
במהלך הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה נשרפו בעיירה יותר מ-300 בתים ונרצחו יותר מ-3,600 תושבים, רובם יהודים.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1635. בשנת 1640 הוקם במקום בית כנסת מפואר מעץ, ומהמאה ה-18 פרשה הקהילה המקומית את חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה.
בימי הבעש"ט היה דר שם הרב יצחק שור בעל ה"כח שור".
מסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה ישבה בעיירה חצר אדמו"רים לבית שפירא.
בשנת 1908 הוקם בעיירה סניף של תנועת המזרחי, וכן בית ספר עברי מרשת שפה ברורה.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, ופעלו בה תנועות הנוער בית"ר ובני עקיבא והשומר הצעיר.
בראש קן השומר הצעיר עמד מאיר נוה (אלטנהאוס) עד לעלייתו לארץ בשנת 1936. רבים מחניכי קן השומר הצעיר הצליחו לעלות לישראל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
חלקם יסדו את קיבוץ גת, וקיבוצים אחרים של השומר הצעיר.
בתקופה זו נמנו בעיירה 1,234 יהודים, רוב תושביה.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממספר תקריות אנטישמיות.
במהלך תקופת השלטון הסובייטי בעיירה פורקו המוסדות היהודיים בה, והולאמו בה העסקים הפרטיים.
ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, כבש צבא הונגריה את העיירה, ועל יהודיה הוטלה חובת ביצוע עבודות כפייה.
בנובמבר 1941 הועברה העיירה לשליטת גרמניה הנאצית, וכעבור תקופה קצרה צוו יהודי המקום לעבור לגטו שהוקם ליד תחנת הרכבת בעיירה, וזאת תוך מספר שעות.
ב-12 באפריל 1942 בוצעה בגטו אקציה בידי שוטרים גרמנים ואוקראינים, אשר במהלכה הוצתו בתי הגטו, ונרצחו ונשרפו חיים כמחצית מיושביו.
יתר יהודי הגטו הועברו כעבור מספר ימים לגטו קולומיאה.
חלק מהמגורשים שהצליחו להימלט ולשוב להוויזדץ ולסביבתה רוכזו בידי הגרמנים, והושבו לגטו קולומיאה, ממנו שולחו בספטמבר 1942 למחנה ההשמדה בלז'ץ.
מיהודי העיירה שרדו את השואה בודדים, מהם במקומות מסתור ומהם שהספיקו להימלט לשטחי ברית המועצות.
יז'י קוולרוביץ' , במאי סרטים.
אנדז'יי שבצ'נקו , פוליטיקאי, עיתונאי ופעיל חברתי אוקראיני.
מאיר נוה, חקלאי, ממייסדי קיבוץ גת ומקימה ומנהלה של חוות הניסיונות "לכיש" של מכון וולקני.
הוויגלס הוא הרכב מוזיקלי אוסטרלי המתמחה ביצירה ובביצוע של מוזיקה לילדים בגיל הרך.
חברי ההרכב בהווה הם אנתוני פילד , אמה ווטקינס , סיימון פרייס , לאכלן גילספי , טסהאי הוקינס, איווי פריס, ג'ון פירס, קתרינה מטה, ולוסיה פילד.
חברי ההרכב המקוריים היו אנתוני פילד, פיליפ ווילצ'ר , מוריי קוק , ג'ף פאט וגרג פייג' .
אלבומי המוזיקה, קלטות הווידאו, וההופעות החיות של ההרכב זכו להצלחה בינלאומית.
עד 2010 נמכרו ברחבי העולם 23 מיליון תקליטורי DVD של הוויגלס ו-7 מיליון תקליטורי CD.
הוויגלס הם מהבדרנים המצליחים ביותר באוסטרליה עם הכנסות שנתיות שהסתכמו בשנת 2009 בלבד ב-45 מיליון דולרים אוסטרלים.
בין השנים 2004 - 2008 ההרכב הוביל בראש רשימת הבדרנים הרווחיים ביותר באוסטרליה של מגזין העסקים האוסטרלי Business Review Weekly.
התכנים של הוויגלס מעולם לא דובבו לעברית או שודרו בערוצי הטלוויזיה בישראל.
במהלך שנות ה-80 פילד ופאט היו חברים בלהקת הפופ האוסטרלית The Cockroaches .
קוק היה גם הוא חבר במספר להקות שונות במהלך שנות ה-80. בתחילת שנות ה-90, בעת שקוק, פילד, ווילצ'ר ופייג' למדו פדגוגיה לגיל הרך באוניברסיטת מק'גווייר שבסידני הארבעה ייסדו את ההרכב והחלו להפיק ביחד הופעות מוזיקליות לילדים בגיל הרך.
בארצות הברית קלטות וידאו אלו שודרו בערוץ דיסני.
בשנת 1997 אולפני פוקס המאה ה-20 הפיקו סרט באורך מלא של הוויגלס בשם "The Wiggles Movie" אשר דורג במקום החמישי מבין הסרטים הרווחיים ביותר באוסטרליה ב-1998. בשנת 2003 ההרכב ביצע 12 הופעות חיות במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק כאשר כל הכרטיסים לכל ההופעות נמכרו.
באותה השנה הוויגלס הרחיבו את העסק לאסיה כאשר השיקו גרסה טייוונית של הוויגלס.
בעקבות ההצלחה בטיוואן הוויגלס השיקו גם גרסה ספרדית של הוויגלס עבור ילדי אמריקה הלטינית, כאשר לתפקיד נבחרו אוסטרלים דוברי ספרדית.
סדרות הטלוויזיה של ההרכב שודרו לאורך השנים במעל ל-100 מדינות שונות.
וויצל'ר היה הראשון שעזב את ההרכב לאחר שההרכב הוציא את אלבומם הראשון "The Wiggles" ב-1991. פייג' פרש מההרכב ב-2006 מטעמי בריאות והוא הוחלף בסאם מורן, אך חזר להרכב באופן זמני ב-2012 כשהוא מחליף את מורן.
בסוף 2012 פייג', קוק ופאט פרשו מההרכב.
לאורך השנים נוספו להרכב דמויות קבועות נוספות (קפטן פת'רסורד, דורותי הדינוזאור, וואגס הכלב, והנרי התמנון) וכמו גם קבוצת הרקדניות "The Wiggly dancers" אשר כולם מופיעים באופן קבוע בתקליטורים, בתקליטי ה-DVD, ובסדרות הטלוויזיה של ההרכב.
אנתוני פילד - החבר המקורי היחיד שעדיין מופיע בלהקה
לאכלן גילספי - הצטרף להרכב ב-2013
סיימון פרייס - הצטרף להרכב ב-2013
טסהאי הוקינס - הצטרפה להרכב ב-2021
איווי פריס - הצטרפה להרכב ב-2021
ג'ון פירס - הצטרף להרכב ב-2021
קתרינה מטה - הצטרפה להרכב ב-2022
לוסיה פילד - הצטרפה להרכב ב-2022חברי ההרכב שעזבו
מוריי קוק - לקח חלק בהרכב בין השנים 1992 עד 2012
פיליפ ווילצ'ר - לקח חלק בהרכב בין השנים 1991 עד 1992
אמה ווטקינס - לקחה חלק בהרכב בין השנים 2013 עד 2021
קלי המילטון - לקחה חלק בהרכב בין השנים 2021 עד 2022
The Wiggles (1991, זכה בתקליט פלטינה)
Yummy Yummy (1994, זכה בתקליט פלטינה כפול)
Big Red Car (1995, זכה בתקליט פלטינה כפול, ובפרס ARIA)
(1996, זכה בתקליט פלטינה כפול, ובפרס ARIA)
(1998, זכה בתקליט פלטינה, ובפרס ARIA)
Wiggle Time (2000, זכה בתקליט זהב)
Top of the Tots (2004, זכה בתקליט זהב)
קלטות הווידאו המקוריות בהן הופיע גרג פייג' (1993 - 2006)
קלטות הווידאו הנוספות בהן הופיע גרג פייג' (2012)
קלטות הווידאו בהן מככבים חברי ההרכב החדשים (2013 – הווה)
The Wiggles Movie (1997) - הופק על ידי אולפני פוקס המאה ה-20
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה של ARIA2024אלבום הילדים הטוב ביותרWiggle and Learn: 100 Educational Songs for Children2025Wiggle Up, Giddy Up!
הווארי בומדיין היה איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי, מנהיגה של אלג'יריה בשנים 1965–1978. בומדיין כיהן החל מ-19 ביוני 1965, עד מותו, כיושב ראש מועצת המהפכה, והחל מ-10 בדצמבר 1976 גם כנשיא אלג'יריה.
בימי מלחמת אלג'יריה היה ראש המטה הכללי של צבא השחרור הלאומי של אלג'יריה בשנים 1959–1962. אחרי עצמאות אלג'יריה כיהן בתפקידים בכירים, היה שר ההגנה של אלג'יריה וסגן ראש הממשלה תחת הנהגתו של אחמד בן בלה בין מאי 1963 ליוני 1965. גם אחרי שעלה לשלטון הסתפק בדרגה הצבאית שהייתה לו, קולונל.
החזיק לאורך השנים גם את תיק הביטחון בממשלתו.
בומדיין נולד באל חסאייניה, 15 קילומטר מערבית מגלמה, באלג'יריה תחת שלטון צרפתי.
היה צאצא למשפחת איכרים בוחרובה ששמה בא מהמילה "חרוב".
אביו היה אריס ממוצא ערבי, במקור מקבייה הקטנה, ואמו הייתה ברברית.
ההורים גידלו בקושי את שבעת ילדיהם, ארבע בנות ושלושה בנים.
בומדיין למד תאולוגיה אסלאמית בקונסטנטין ובקהיר.
הצטרף בהמשך לחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (FLN) ומשנת 1957 היה מפקד החזית במחוז אוראן.
במהלך מלחמת אלג'יריה הגיע כמפקד גרילה למעמד משפיע בקרב לוחמי החזית.
בשנת 1960 הפך לראש המטה הכללי של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה שמושבו היה במרוקו ובתוניסיה.
בניגוד לאחרים שרצו לראות את באלג'יריה שלטון דמוקרטי, בומדיין ראה את אלג'יריה כדקטטורה צבאית.
באוגוסט 1962 תואר בומדיין על ידי האקונומיסט:
"האם בומדיאן הוא 'קולונל משוגע'?
כן, מבחינה פוליטית אתה יכול לראותו כמטורף במקצת.
אין לו מושג, ואולי אין לו כל מושג, על העובדות הכלכליות של החיים.
הוא ניסה לחבל בהסכמי אוויאן והוא היה מעדיף לראות את אלג'יר ואת אוראן הרוסות מאשר לבוא לכלל הסכם עם או.אי.אס.
אין לו עניין בעירונים והוא שם את מבטחו באיכרים.
אבל הוא מנהיג מלהיב והחדיר בכוחות שעמדו לפקודתו קנאות מהפכנית."
ביוני 1962, יום לפני משאל העם על היפרדות מצרפת, הודח בומדיין מתפקיד הרמטכ"ל על ידי הממשלה הזמנית בראשות בן חדה בטענה שהוא פעל נגד הממשלה הזמנית.
בומדיין הצטרף לבן בלה בטלמסן, אולם למרות פרסומים מוקדמים הוא לא שב בתחילת אוגוסט 1962 לאלג'יר עם בן בלה.
בומדיין מונה לשר ההגנה בממשלתו של בן בלה שהוצגה בסוף ספטמבר 1962. ממשלתו של בן בלה נשענה על שניים: מוחמד חיידר ראש הלשכה המדינית ובומדיין מפקד הצבא.
ב-1 באוקטובר 1963, כאשר בקאביליה התבצרו מורדים במשטר בן בלה, מונה רמטכ"ל אחר לצבא אלג'יריה ובומדיין נותר שר ההגנה בלבד.
ב-19 ביוני 1965, בתמיכת הצבא, הדיח בומדיין בהפיכה צבאית לא אלימה את הנשיא הראשון של אלג'יריה, אחמד בן בלה.
ריכז בהמשך בידיו את התפקידים של ראש המדינה והממשלה.
מבחינה פוליטית דגל בסוציאליזם בהשראה אסלאמית ושאף לתעש את המדינה בעזרת המשאבים שעמדו לרשותה הודות לאוצרות הנפט שלה.
לקראת סוף 1967 התפתח משבר בין בומדיין לאישים בשלטונו שביקרו את מדיניותו שהתרכזה במדיניות חוץ קיצונית נגד ישראל והזניחה את ענייני הפנים.
ב-10 בדצמבר 1967 דווח על טיהור בהנהגה באלג'יר.
הישגיו הכלכליים שוו לו מעמד מוערך בקרב ארצות ערב ואפריקה.
אחרי שינויים בחוקה בשנת 1977 נבחר לנשיא באופן רשמי, אך לקה במקרוגלובולינמיה ולדנסטרום, מחלה לימפומטית ממארת.
דבר מחלתו נשמר בסוד עד שבאוקטובר 1978 הוא נעלם, והתברר שהוא עבר טיפולים במוסקבה.
הטיפולים בברית המועצות לא הועילו וב-14 בנובמבר הוא שב לארצו.
הוא אושפז בבית חולים באלג'יר ולאחר מספר ימים שקע בתרדמת.
הוא נשאר בחיים רק הודות לחיבורו למכשירים רפואיים, מהם סירבה רעייתו לנתקו.
במקומו כיהן כנשיא זמני רבאח ביטאט (עד ל-9 בפברואר 1979) ויורשו בשלטון היה שאד'לי בן ג'דיד, נשיא אלג'יריה בשנים 1979–1992.
נמל התעופה של אלג'יר נושא את שמו.
הווארד שולץ הוא איש עסקים יהודי-אמריקאי, כיהן כמנכ"ל ויו"ר רשת בתי הקפה סטארבקס.
שולץ נולד וגדל בשיכון בברוקלין שבניו יורק, בן למשפחה יהודית ענייה.
אביו, פרד, היה חייל משוחרר ונהג משאית ללא השכלה, ואמו איילין עקרת בית.
בזכות הצטיינותו בספורט קיבל מלגת לימודים לקולג' וסיים תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת צפון מישיגן ב-1975.
לאחר הלימודים עבד כסוכן מכירות בחברת זירוקס ובהמשך בחברת כלי הבית האמארפלסט (Hammarplast).
הוא זיהה את חברת סטארבקס מסיאטל שהזמינה כמויות גדולות של מכונות קפה ביחס לגודלה, שהתבררה כחברה המתמקדת במכירת פולי קפה בחמישה סניפים, שולץ הצטרף אליה כסוכן מכירות.
בעקבות התרשמותו מסיור באיטליה, הוא ניסה לשכנע את בעלי החברה לפתוח בתי קפה, וכשלא הצליח בכך עזב את החברה.
הוא הקים ב-1985 בית קפה בשם "Il Giornale" ולאחר שנתיים רכש את סטארבקס תמורת 3.8 מיליון דולר, בין השאר בעזרתו של ביל גייטס האב.
תוך מספר שנים הפכה החברה בהנהלתו לרשת בתי הקפה הגדולה בעולם.
הוא סיים את תפקידו כמנכ"ל החברה בשנת 2000, אך חזר לתפקיד ב-2008 בעקבות משבר שפקד את החברה.
בדצמבר 2016 הודיע כי יעזוב את תפקיד המנכ"ל באפריל 2017 וימשיך לכהן כיו"ר החברה.
ביוני 2018 הודיע על התפטרותו מתפקיד היו"ר.
במרץ 2022 מונה למנכ"ל זמני וכיהן בתפקיד במשך כשנה.
בשנים 2001–2006 היה שולץ בעל השליטה בקבוצות הכדורסל סיאטל סופרסוניקס מליגת ה-NBA ושל סיאטל סטורם מליגת ה-WNBA.
שולץ הקים את חברת ההשקעות מוורון (Maveron), דרכה הוא מחזיק במניות חברות כגון גרופון, אי ביי ופינקברי.
הונו הוערך על ידי פורבס בכ-2.9 מיליארד דולר.
הוא חבר המפלגה הדמוקרטית והוזכר כמועמד אפשרי מטעמה לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. בינואר 2019 הודיע כי בכוונתו להתמודד כמועמד עצמאי, אך לאחר בחירתו של ג'ו ביידן כמועמד המפלגה הדמוקרטית הודיע כי לא יתמודד לנשיאות.
שולץ נשוי לשרי ואב לשניים.
הוויוואריום של לוזאן הוא בניין בעיר לוזאן, שבשווייץ, שבו מוצגים לקהל בעלי חיים, בעיקר זוחלים, דו-חיים ועכבישנים.
הוויוואריום מציג לקהל כמאתיים בעלי חיים, כשרובם חיים בטרריומים ורוב החיות מתוחזקות בתנאים דומים לסביבות הטבעיות שלהן.
לחיות מסוימות, כמו לשלושת התנינים מותאם תא ייחודי בבניין.
הוויוואריום נפתח לקהל, לראשונה, בשנת 1970 והוא התפתח מתצוגת זוחלים, שתחזק אספן חובב, מאז 1959. בשנת 1992 הוקמה קרן סיוע לתחזוקת המקום.
הוויוואריום ממוקם על גבול היער, בצפון העיר, בשכונת סובבלן .
עקב קשיים כלכליים המתקן נסגר בשנת 2015. בשנת 2019 הבניין הנטוש נשרף.
הוויז (בהונגרית: Hévíz) היא עיר במחוז זאלה בדרום-מערב הונגריה.
העיר שוכנת בקרבת אגם הוויז, אגם מעיינות חמים טבעיים ייחודיים, ההופך את העיר ליעד התיירותי המבוקש ביותר בהונגריה אחרי בודפשט.
בשנת 2017 נחתם הסכם ברית ערים בין הוויז למועצה אזורית שומרון במסגרתו ניסו ראש העיר הוויז וראש המועצה יוסי דגן לקדם טיסה ישירה בין נתב"ג לבין נמל התעופה הוויז-בלטון הנמצא בקרבתה.
אפקט הריפוי של אגם הוויז היה מוכר עוד לרומאים אשר ראו במים כבעלי סגולות מרפא.
בשנת 1980 נאספו מן האגם ממצאים מהתקופה הרומאית על ידי צוללנים וכן נתגלה מעין מזבח הנמצא ליד האגם.
ממצאים שונים הראו כי גם האוכלוסייה הגרמנית והסלאבית השתמשה באגם.
האזכור הראשון של הוויז בכתב מופיע בתעודה המתוארכת לשנת 1328.
היישוב של היום נוסד בשנת 1946 על ידי שילוב של שני הכפרים אגרגי (Egregy) והוויזסנטנדראס (Hévízszentandrás).
במאי 1992 קיבל תואר עיר.
עיקר העיסוק של תושבי העיר נסוב סביב התיירות, בשנת 2012 ביקרו בעיר מעל מיליון תיירים.
הוויז הוא היישוב השני הפופולרי ביותר מבחינת תיירות בהונגריה לאחר בודפשט; עיקר התיירים מגיעים מגרמניה (258,000), רוסיה (181,000) ואוסטריה (97,000).
הפופולריות של אגם הוויז נובעת מאפקט הריפוי המיוחס לו.
כיום, מאות אלפי התיירים מבקרים בספא שיש לו מסורות ספא בנות למעלה ממאתיים שנה.
הוויז חברה באיגוד הלאומי של המרחצאות ההונגריים.
בכפרים מהם הוקמה הוויז חיו עשרות בודדות של יהודים בתקופות זמן שונות
ובהוויז היה בית כנסת יהודי
"הווידוי" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי קצר אותו ביים והפיק ליאם בנקס, לפי תסריט שכתבו בנקס וג'ונת'ן באלטר.
הסרט הקצר נכלל ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, ועלילתו עוסקת בווידוי של מישהי בפני כומר, שנגרם כתוצאה מחוויית אירועים על-טבעיים, בסופם שֵׁד הורג את כולם.
הסרט פורסם ב-26 באוגוסט 2017 והיה לאחד מחמשת הסרטים הקצרים שזכו במסגרת תחרות "יצירת האנאבל שלי".
הסרט מתחיל כאשר ניתן לראות את פיונה (אסמי מת'יוס) רצה אל תא הווידוי במטרה להתוודות על חטאיה בפני הכומר (ארנסט ורנון).
היא נכנסת לתא כשהיא בוכה ומתחילה לספר לו מה ראתה ועשתה.
הוא מקשיב לדבריה ולאחר מכן ניתן לראות סצנה בה קת'רין (ג'סיקה מסנגר) קוראת ספר בשם "מסתורי הבלתי מוסבר" מאת ריצ'רד מרשל במיטתה, בעת שפיונה ואנג'לה (צ'רלי קלארק) ישנות.
קת'רין שומעת רעשים מוזרים ממפתן הדלת וכשהיא מסתכלת לעברו היא צורחת וזועקת לעזרה.
כמה רגעים לאחר מכן כבר לא ניתן לראותה.
בסצנה העוקבת, מוצג מסדרון בו נראות פיונה ואנג'לה, כשהן מנסות להבין את פשר הצעקות.
בסמוך לכך, נשמע קול דפיקה על דלתה של קת'רין.
פיונה ממהרת לפתוח את ידית החדר, אך אנג'לה מתעקשת שלא תעשה זאת.
באותו רגע, קופץ השֵׁד (פיל מרטין) על אנג'לה והורג אותה לנגד עיניה של פיונה.
זו מתחילה לצרוח ומנורת המסדרון מתפוצצת.
פיונה נשארת לבד במסדרון כשאורות מעומעמים נדלקים וכבים בצורה תכופה.
שניות אחדות לאחר מכן, מופיע השֵׁד מאחוריה ומיד מתחלפת הסצנה בחזרה לתא הווידוי.
בסצנה האחרונה, נעלם הכומר מתא הווידוי ופיונה שסיפרה לו מה קרה, מסתכלת הצידה ומגלה לידה גופה, שפניה מקיזות דם.
באותו הרגע, היא מוצאת עצמה בתוך המסדרון בשנית.
בסוף הסרט, רגע לפני שהורג השֵׁד גם אותה כל הצלבים מתהפכים; זהו הרמז לסצנות דומות שאירעו בסרטי היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
ארנסט ורנון – הכומר מיכאל
הוויי (בהונגרית: Hövej) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
הכפר שוכן במחוז גיור-מוסון-שופרון, 8 קילומטרים דרומית-מערבית לקפובאר.
הוא הוזכר לראשונה בשנת 1280 בארכיונים הלטיניים במנזר קסורנה בשם "קטקסאלאד".
במסמך משנת 1429 הוא מוזכר בשם Hövej-család.
שמו של הכפר התפרסם בעולם בזכות רקמת Hövej.
בשנת 1962, ביריד העולמי בבריסל, זכתה התחרה במדליית זהב.
הרקמה המלאה בחורים עשויה מחומר רופף, כמו בטיסט או שיפון.
החורים ברקמת Hövej מלאים בסריגה בדוגמת שונה.
מוצרי הרקמה הם חולצות, סינרים, מטפחות, מטפחות, כיסויי מיטה, חולצות, צווארונים, מפות שולחן, מצעי ארון בגדים, כריות, בגדים לכהונה, עודפים, בגדי מזבח, ומפות שולחן.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הוויי קטנה משמעותית, מ-348 תושבים בשנת 1990 עד 292 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-16%).
שנה מספר היהודים בכפר כלל האוכלוסייה18801063319102
הווארד אנתוני רוזנברג הוא מבקר טלוויזיה אמריקאי.
רוזנברג נולד בקנזס סיטי שבמיזורי.
הוא סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת אוקלהומה בשנת 1964 ותואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת מינסוטה (1966).
בשנים 1965–1966, במהלך לימודיו במינסוטה, ערך את השבועון "White Bear Weekly", ולאחר מכן היה כתב ב-"Moline Dispatch" בשנים 1966–1968. הוא עבד ב"לואיוויל טיימס" משנת 1968 ועד 1978, תחילה ככתב כללי, אחר כך ככתב פוליטי ולבסוף כמבקר טלוויזיה.
בשנת 1978 החל לעבוד ב"לוס אנג'לס טיימס", ושימש מבקר הטלוויזיה של העיתון במשך 25 שנה.
בשנת 1985 זכה בפרס פוליצר לביקורת .
רוזנברג טבע את המונח "אמנויות לחימה משולבות" (MMA) בסקירה שלו את האירוע הראשון של אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) ב"לוס אנג'לס טיימס" ב-15 בנובמבר 1993. בטור שפרסם זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר אמר רוזנברג כי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש נראה "נוקשה ונערי".
זה הוביל לבקשות לפיטוריו והוא הצהיר שקיבל מכתבים שקראו לו "אוסמה בן רוזנברג" בגלל המחלוקת.
הוא מלמד מספר קורסים בביקורת טלוויזיה כמרצה מן החוץ (adjunct professor) בבית הספר לאומנויות הקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
בתו של רוזנברג, קירסטן רוזנברג , ניהלה מאפייה טבעונית בוושינגטון הבירה, והיא הזמרת הראשית של להקת המחווה הנשית "The Iron Maidens".
הַווָּחְשַׁתְרָא (באווסטית: מנהיג טוב) נודע גם בשמו היווני קִיאָכְסֵרִיס היה השלישי והגדול במלכי מדי.
הווחשתרא נקבר לאחר מותו באולם אדיר הנמצא כיום באזור סולימאניה, כורדיסטן העיראקית.
האנשים הכורדים רואים עצמם כקשורים אל ירושת ממלכת מדי ורואים בשלטונו של הווחשתרא שלטון מואדר של אחד מאבות אומתם.
הווחשתרא הטיל חסות עליונה על כל שכניה של ממלכתו, חתונתו עם בת נבופלאסר, מלך בבל הבטיחה את השפעת ממלכתו עד לעבר חופי הים התיכון.
לאחר מותו עלה למלכות מדי בנו אסטיאגס אשר היה לאחרון מלכי מדי, שכן בתקופתו התקוממו הפרסים בדרום הממלכה תחת מנהיגם כורש והקימו את הממלכה האחמנית על גבי השלד של ממלכת מדי.
האוורד דייוויד קרין הוא רופא אף-אוזן-גרון ומנתח פלסטי יהודי-אמריקאי.
קריין נולד וגדל בצ'רי היל שבניו ג'רזי, אביו, סטנלי קריין היה איש שיווק ואימו, ברנדה פרן הייתה עוזרת רפואית במחלקת קרדיולוגיה בבית חולים בעיר קמדן, הוא הפך ללוחם כיבוי אש בהתנדבות כבר בגיל שש עשרה.
קרין סיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת רטגרס ותואר שני במדעי המוח.
הוא, קיבל תואר דוקטור בביולוגיה בשנת 1996, מלבד זאת הוא עשה גם התמחות ברפואה דחופה וכירורגיה כללית ומאז הוא עובד בבית החולים האוניברסיטאי תומאס ג'פרסון ששוכן בפילדלפיה.
מאז 2011 שימש קרין כמנהל רפואה ראשי ב-StartUp Health, חברת טכנולוגיית רפואיות.
קריין התחתן עם אשלי ביידן, עובדת סוציאלית ובתם של נשיא ארצות הברית ה-46 ג'ו ביידן ושל רעייתו ג'יל.
הזוג התחתן ב-2012 בטקס שנערך בכנסייה קתולית וכלל רב וכומר, הזוג מתגורר בפילדלפיה.
ערך זה מפרט את הווידאו קליפים היקרים ביותר שנוצרו בכל הזמנים, בעלויות של ומעלה.
הקליפ של הזמר-יוצר הבריטי דייוויד בואי לשירו "Ashes to Ashes" משנת 1980, היה הקליפ הראשון שעבר סכום זה.
הקליפ של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט לשירה "" משנת 2019, הוא הקליפ החדש ביותר ברשימה.
על פי ריפבליק TV , The Sydney Morning Herald , Stuff , וגופים נוספים, סצנת אמבטיית היהלומים ב-"Look What You Made Me Do", לבדה עלתה בין 12 ל-13 מיליון דולרים, מה שהופך אותו לקליפ היקר יותר בכל הזמנים.
ג'נט ג'קסון מובילה עם שישה קליפים ברשימה, בעוד שלמייקל ג'קסון, בריטני ספירס ואיומי האמאסאקי יש חמישה קליפים.
למדונה יש שלושה קליפים בחמישייה הראשונה, וארבעה בסך הכול, מה שהופך אותה לאמנית עם הקליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
TLC, קניה וסט, באסטה ריימס, גאנז אנד רוזס, מילן פארמר ואם סי האמר מופיעים ברשימה פעמיים.
ג'וזף קאהן ביים שבעה וידאו קליפים, בעוד הייפ ויליאמס, ווטרו טאקישי וצ'ה יון טאק ביימו שלושה.
נייג'ל דיק, מארק רומנק וג'ון לנדיס ביימו שניים.
רומנק, שביים את "Scream" של מייקל וג'נט ג'קסון, שטענו כי הוא אחד הקליפים היקרים ביותר שצולמו מאז ומעולם, הכחיש טענה זו ואמר כי היו עוד שני קליפים מאותה התקופה שעלותם הייתה כפולה מזו שלו "Scream".
רחמן, ג'אבד עלי וצ'ינמאי ש.
שנה שם אמנ\ית במא/ית מחיר (משוער)מקור נקוב מותאם 1960 "Pyar Kiya To Darna Kya" נושאד, שקיל בדאיוני ולאטה מנגשקרק.
הווטרבויז היא להקת פולק רוק סקוטית, שנוסדה באדינבורו ב-1983 בידי מייק סקוט (Mike Scott).
בתחילת דרכה, סגנון הרוק של הווטרבויז כונה לעיתים "The Big Music" על שם אחד השירים באלבום השני.
סגנון זה הגיע לשיאו באלבום השלישי של הלהקה, "This Is the Sea", שיצא ב-1985, והכיל גם את להיטה הגדול ביותר, "The Whole of the Moon".
ב-1986 עבר סקוט לדבלין, והחל להיות מושפע ממוזיקה עממית אירית.
הלהקה, בהרכב חדש, יצאה למסע הופעות שבמסגרתו הופיעה גם בישראל.
הופעה שתוכננה להיות בבנייני האומה בוטלה עקב מיעוט הכרטיסים שנמכרו; הווטרבויז לא ויתרו, ואלתרו במקום זאת הופעה אקוסטית מחוץ לאולם.
אלבומם הבא של הווטרבויז, Fisherman's Blues, יצא ב-1988. סגנון הפולק של האלבום היה שונה מאוד מאלבומיהם הקודמים.
למרות שלא יצאו ממנו להיטים, הפך אלבום זה לנמכר ביותר בתולדות הלהקה.
ב-1993, לאחר שני אלבומים נוספים, הווטרבויז התפרקו וסקוט יצא לקריירת סולו.
בשנת 2000 חידש סקוט את הלהקה.
אחד התקליטים הבולטים שלה בגלגולה החדש היה An Appointment With Mr.
Yeats, אלבום של שירים למילותיו של המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס.
הרכב הלהקה התחלף לאורך השנים, כשסקוט הוא החבר היחיד שהיה קבוע לאורך כל שנות קיומה.
מייק סקוט – שירה, גיטרה, פסנתר
Anthony Thistlethwaite - סקסופון, גיטרה בס, מנדולינה (1982–1991).
מלבדם היו בלהקה בתקופות שונות נגנים רבים, כשחלקם מצטרפים לתקופות קצרות יחסית (כגון אלבום או סיבוב הופעות יחד).
בסך הכל מונה רשימת הנגנים בווטרבויז בעבר ובהווה 87 נגנים (נכון ל-2020).
הוויזג'רק (בהונגרית: Hévizgyőrk) היא עיירה בת כ-3,000 תושבים במחוז פשט, בנפת אסוד.
הוויזג'רק נמצאת 35 ק"מ מזרחה מבודפשט, בחלק המזרחי של גבעות גדלה, בעמק הנחל גלגה.
היישוב היה מיושב מתקופות פרהיסטוריות דרך ימי הביניים ועד ימינו.
אחד המונומנטים המגדירים את עברו של העיירה היא כנסיית ימי הביניים שלה, שהמקומיים מכנים אותה "הכנסייה הישנה".
הבניין ששוחזר בשנת 1988 נשמר מאז בקפידה.
תחנת הרכבת שלה, תחנת הוויזג'רק, ממוקמת על קו הרכבת בודפשט-הטוון.
עמק הגלגה היה במשך אלפי שנים אטרקטיבי מאוד למי שרצה להתיישב באזור, שכן בנוסף למי הנחל, היו בעמק גם אזורים ראויים לעיבוד חקלאי ולגידול בעלי חיים.
הממצא העתיק ביותר באזור הוא מהזמן העתיק וניתן להשתמש בממצאים אלה כדי להתחקות אחר הפעילות האנושית ותנאי החיים של תקופות שונות.
רוב הממצאים נשארו מימי הביניים, אך גם ה"תיעוד" של תקופה זו מתגלה כלא שלם.
הנתונים הראשונים המתייחסים לקיומה של אחוזה במקום מגיעים משנת 1438. בשנת 1482 מוזכר בכתובים מקום בשם ג'רק (Györk), מה שמרמז ככל הנראה על הוויזג'רק של ימינו.
כמו בחיי כל כפר, ההיסטוריה של הדת וההתיישבות שזורים זה בזה.
כך זה גם במקרה של הוויזג'רק.
בשנת 1700, על פי רישומי הביקורים בכנסייה, התגוררו בכפר תושבים משלוש עדות נוצריות.
כיום ישנן ארבע כנסיות בעיירה, אחת מהן אנדרטה.
בין שרידי הכנסייה הקלוויניסטית שנבנתה בשנת 1704, ראוי להזכיר את הגביע משנת 1723. הכנסייה הלותרנית בסגנון הקלאסיציסטי נבנתה בתחילת המאה ה-19. ליד העיירה ישנו אגם לדיג בשטח של כ-15 דונם.
יהודים אמנם חיו במקום, אך תולדותיהם אינם מתועדים.
קארוי גרה (נולד ב-18 באוקטובר 1856) – מחזאי יהודי-הונגרי.
קטלין גרה (נולדה ב-1853) – יהודייה-הונגרייה, אחותו המבוגרת של קארוי ינה, שהייתה משנת 1898 עד 1927 מנהלת בית היתומים היהודי לבנות בודפשט.
ספרה האוטוביוגרפי "חיי" יצאה לאור בשנת 1939.
הוויה בפילוסופיה משמעותה היא קיום גשמי או קיום לא מהותי של דבר.
כל מה שקיים הוא הוויה.
אונטולוגיה היא ענף בפילוסופיה העוסק בטבע של היש, הקיים או המציאות.
הוויה היא מושג המקיף מאפיינים אובייקטיביים וסובייקטיביים של מציאות וקיום.
כל מה שמשתתף בהוויה נקרא גם "ישות".
הרעיון של "הוויה" היה, בהכרח, חמקמק ושנוי במחלוקת בתולדות הפילוסופיה, החל בניסיונות להגדירה בפילוסופיה הקדם-סוקרטית, כשהראשון לזהות ולהגדיר את המושג היה פרמנידס.
דוגמות לניסיונות בעת החדשה לעסוק ב"הוויה" כוללים את הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר (ששאב בעצמו השראה מקורות יוונים קדומים) ואימץ מונחים גרמניים כמו Dasein כדי לתאר את הנושא.
כמה דוגמאות של גישות מודרניות אירופיות מבוססות על היידגר, ומיישמות תוצאות מטאפיזיות על הבנת הפסיכולוגיה האנושית והמצב האנושי באופן כללי (בעיקר במסורת האקזיסטנציאליזם).
לעומת זאת, בפילוסופיה האנליטית הנושא מוגבל יותר לחקירה מופשטת, בעבודתם של תאורטיקנים משפיעים כמו וילארד ואן אורמאן קוויין ואחרים.
ויליאם ג'יימס תיאר את הפער בהבנת ההוויה: "איך מגיע העולם להיות כאן בכלל במקום הקיום הלא המהותי (nonentity) שאפשר לדמיין במקומו?
...מאין להוויה אין גשר הגיוני".
ניסיון לגשר על הפער הזה נעשה לראשונה בהיסטוריה על ידי הפילוסופים הקדם-סוקרטיים במהלך תהליך התפתחות הסיווג של כל הישויות.
אריסטו, שכתב אחרי הפילוסופים הקדם-סוקרטיים, מחיל את המונח קטגוריה (אולי לא במקור) על עשרה סיווגים ברמה הגבוהה ביותר.
הם כוללים קטגוריה אחת של חומר (ousiae) הקיימת באופן עצמאי (אדם, עץ) ותשע קטגוריות של מאפינים, שיכולות להתקיים רק במשהו אחר (זמן, מקום, צורה).
במטאפיזיקה של אריסטו כל דבר ניתן לאנליזה לשני מרכיבים אלו, אשר חיבורם יחד נותן לנו את הדבר עצמו.
הצורה איננה המראה החיצוני של הדבר אלא היא מושג מופשט, המאפיין הכללי של הדבר, המגדיר את מהותו ואת הפונקציונליות שלו, בעוד החומר הוא המאפיין הפרטי שלו, המבדיל אותו מדברים אחרים בחלל ובזמן.
כשמדובר בהוויה, המערכת לא מצליחה להגיע להגדרה מהסיבה הפשוטה שלא ניתן למצוא שום הבדל.
הפתרון הטריוויאלי, שהוויה מתווספת לכלום, הוא טאוטולוגי: הוויה היא הוויה.
אין מתווך פשוט יותר בין הוויה לאין הוויה שמסביר ומסווג את ההוויה.
הפילוסוף הנוצרי מסוף תקופת פילוסופיית ימי הביניים, תומאס אקווינס, גם עסק בנושא.
כמה מהצעותיו של אקווינס גונו על ידי אטיין טמפר, הבישוף של פריז (בשנים 1270 עד 1277), אך מסירותו לשימוש בפילוסופיה להבהרת סוגיות תאולוגיות הייתה כה חזקה, שהוא הוכרז לבסוף כאחד ממורי הכנסייה בשנת 1568. ומי שמאמצים את הפילוסופיה שלו נקראים תומיסטים.
אקווינס טען כי הוויה היא מהות, ומתרחק מהסיווג האריסטוטלי: "הוויה איננה סוג, מכיוון שאינה ניתנת לניבוי באופן חד-משמעי אלא רק באופן אנלוגי".
אם החומר הוא הקטגוריה הגבוהה ביותר ואין חומר, ישות, אז יש לראות את האחדות הנתפסת בכל הישויות מכוח הקיים שלהם בצורה אחרת.
אקווינס בחר באנלוגיה: כל היצורים דומים או דומים זה לזה בקיים.
השוואה זו היא הבסיס לאנלוגיית ההוויה שלו.
האנלוגיה יכולה להתבטא בצורות רבות ושונות, אך המפתח לה הוא ההבחנה האמיתית בין קיום למהות.
קיום הוא העיקרון המעניק מציאות למהות שאינה זהה בשום צורה לקיום.
חומר יכול להיות אמיתי או לא.
מה שהופך חומר אינדיבידואלי - אדם, עץ, כוכב לכת - לממשי הוא מעשה מובהק, "להיות", המפעיל את אחדותו.
לכן אנלוגיה של פרופורציות אפשרית: "המהות קשורה לקיום כמו שהעוצמה קשורה למעשה".
הוויה ברנסאנס ובעת החדשה המוקדמת
אף על פי שהתומיזם היה חידוש בתקופת ימי הביניים המאוחרת, הוא היה לדּוֹגְמָה בתקופת הרנסאנס.
משנת 1277 עד 1567 בערך, הוא שלט בנוף הפילוסופי.
הפילוסופים הרציונליסטים, שהביאו דגש חדש על התבונה ככלי לאינטלקט, הובילו את המסורות הקלאסיות והביניימיות לבדיקה מחודשת, תוך שהם מפעילים מושג חדש של ספק.
בין "הספקנים החדשים" היו האמפריסטים, תומכי השיטה המדעית, ששמו דגש על ניסויים ותלות בהוכחות שנאספו מניסיון חושי.
עם תחילת עידן הנאורות הפילוסוף והמדען הצרפתי ברנאר דה פונטנל (1657-1757), שם את מושג ההוויה באור חדש באומרו Je souffre d'être ("אני סובל מלהיות").
לרציונליזם ולאמפיריציזם היו הגדרות רבות, שעניינם בעיקר אסכולות ספציפיות לפילוסופיה או קבוצות של פילוסופים במדינות מסוימות, כמו גרמניה.
באופן כללי הרציונליזם היא האסכולה השולטת בעידן הנאורות הרב-לאומי, הבין-תרבותי, שהחל במאה ה-17. על ידי מדענים ממדינות שונות, שבעידן הנאורות היו רציונליסטים.
אמפיריקן מוקדם, תומאס הובס, פרסם בשנת 1651 את ספרו "לויתן", מסה פוליטית שנכתבה במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, ובו מניפסט מוקדם של רציונליזם.
על פי הובס הנימוק הוא התהליך הנכון להסקת מסקנות מההגדרות.
בהמשך הוא מגדיר שגיאה כסתירה פנימית להגדרה או מסקנות שאינן עוקבות אחר ההגדרות שעליהן הן אמורות להתבסס.
מדע, לעומת זאת, הוא תוצאה של "הנמקה נכונה", המבוססת על "חוש טבעי ודמיון", סוג של רגישות לטבע, כ"שהטבע עצמו לא יכול להגיע אליה".
לאחר שהניח את היסודות לתפיסתו בקפידה, הובס פותח במתקפה אפיסטמולוגית על המטאפיזיקה.
הפילוסופים המוקדמים הגיעו לתורת החומר והצורה מתוך התחשבות בפרדוקסים טבעיים מסוימים, שנחתמו תחת הכותרת הכללית של בעיית האחדות.
לדוגמה, נראה שגוף הוא דבר אחד ובכל זאת הוא מחולק לחלקים רבים.
מה זה, אחד או רבים?
אריסטו הגיע להבחנה בין חומר וצורה, רכיבים מטאפיזיים שהחדירה שלהם מייצרת את הפרדוקס.
האחדות כולה נובעת מהצורה המהותית ומההתפלגות לחלקים.
הטמעת החלקים המעניקים להם יחידות ייחודיות באמת הן הצורות המקריות.
אחדות ההוויה כולה מופעלת על ידי עקרון אחר באמת, הקיום.
אקזיסטנציאליסטים כמו היידגר וסארטר כתבו רבות על מושג ההוויה.
היידגר, בעבודתו העיקרית "הוויה וזמן", תהה כיצד ניתן לשאול באופן משמעותי את שאלת משמעות ההוויה, מכיוון שהיא גם הגדולה ביותר, שכן היא כוללת כל מה שיש, והכי פחות משמעותית, שכן לא ניתן לומר עליה שום דבר מסוים.
הוא מבחין בין אופנים שונים של ההוויה: מצב פרטיבי נמצא בהישג יד, ואילו ישויות במובן מלא יותר מתוארות כמוכנות ליד.
מי ששואל את שאלת ההוויה מתואר כ-Dasein ("היות שם/ היות בנמצא") או היות-בעולם (In-der-Welt-sein).
במחשבתו המאוחרת יותר, החל בספרו "מקורה של יצירת האמנות", היידגר מבקר את ההבחנה בין הוויה לבין ישויות, ומאחד אותם בתפיסה הכמו-פרה-אונטולוגית של ההוויה.
ניכוס, כהתרחשות המקורית של הוויה.
סארטר הושפע מהיידגר בספרות "הישות והאין" ().
עם זאת, ניטען כי הבין את היידגר המוקדם באופן שגוי (כך טען גם היידגר עצמו בחיבורו איגרת על ה"הומניזם", המגיב לנאומו המפורסם של סארטר, "האקזיסטנציאליזם הוא הומניזם").
סארטר משתמש במצבי הוויה בניסיון לבסס את מושג החופש שלו באופן אונטולוגי על ידי הבחנה בין הוויה -על עצמה (דברים), ולהיות-לעצמה (אדם).
הוויה מובנת גם כ"מצב הוויה "של האדם, ומכאן שמשמעותה המשותפת היא בהקשר של חוויה אנושית (אישית), עם היבטים הכוללים ביטויים וביטויים שמקורם ב"ישות" מולדת, או באופי אישי.
היידגר טבע את המונח "Dasein" עבור תכונה זו של ההוויה ביצירתו המשפיעה "הוויה וזמן", בו טען שהוויה או דסיין קושרת את תחושת גופו של האדם לתפיסת העולם שלו.
היידגר, בין היתר, התייחס לשפה מולדת כבסיס ההוויה, הנותן אות לכל היבטי ההוויה.
הווידויים של אליסטר קראולי: אוטוביוגרפיה הוא אוטוביוגרפיה חלקית שנכתבה על ידי אליסטר קראולי.
הספר מגולל את סיפור חייו, משנותיו הראשונות ועד לאמצע שנות העשרים של המאה ה-20. הספר לא מכיל את המשך סיפור חייו עד לפטירתו בשנת 1947.
הווידויים מספקים את נקודת המבט של קראולי עצמו על אירועים רבים במחצית הראשונה של חייו.
ישנם תיאורים נרחבים של מספר משלחות טיפוס הרים למקומות אקזוטיים כמו הרי ההימלאיה.
בהתייחס לשנותיו הראשונות של גידול על ידי נוצרים פונדמנטליסטים, קראולי מסביר כיצד הפך למורד בדת הקונבנציונלית וכיצד התנהגותו והתנגשויותיו עם דמויות סמכות תרמו למוניטין שלו כמכשף אפל.
בעוד שקראולי אינו מכחיש את התעסקות עם כוחות דמוניים, זיכרונותיו מגלים שמטרתו הייתה ההתקדמות והחירות הרוחנית של האנושות.
וויבודינה הסרבית (בסרבית: Српска Војводина / Srpska Vojvodina) הייתה פרובינציה אוטונומית סרבית קצרת מועד בתוך האימפריה האוסטרית במהלך המהפכות של 1848, שהתקיימה עד 1849 כאשר הוסבה לפרובינציה האוסטרית החדש (הרשמי) בשם הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר.
בגרמנית, המחוז היה ידוע בשם .
בסרבית הוא היה ידוע גם בשם (קירילית סרבית: ), (קירילית סרבית: ), ו- (קירילית סרבית: ).
במהלך מהפכת 1848, ההונגרים דרשו עצמאות מהאימפריה האוסטרית.
עם זאת, הם לא הכירו בזכויות הלאומיות של לאומים אחרים שחיו בממלכת הונגריה ההבסבורגית באותה תקופה.
לכן, הסרבים של וויבודינה פעלו להיפרד מממלכת הונגריה (שהייתה באותה תקופה חלק מאוסטריה ההבסבורגית).
כונסה אספה בסרמסקי קרלובצ'י שהתקיימה בין ה-13 ל-15 במאי 1848, שם דרשו נציגים סרבים את צירופה של וויבודינה לסרביה ואת השבת הפטריארכיה הסרבית של פץ'.
הסרבים הכריזו על החוקה של וויבודינה הסרבית (הדוכסות הסרבית) שכללה את האזורים סרם (סורמיה), באצ'קה (באצ'קה), באנאט וברנז'ה (ברנאו).
הם גם יצרו ברית פוליטית עם ממלכת קרואטיה "המבוססת על חופש ושוויון מושלם".
הם גם הכירו בלאומיות הרומנית.
המטרופולין של סרמסקי קרלובצ'י, יוסיף ראג'צ'יץ', נבחר לפטריארך, ואילו סטפן סופלג'יקץ' לדוכס הראשון (ווייבוד).
ועדה לאומית הוקמה כממשלה החדשה של וויבודינה הסרבית.
במקום המשטר הפיאודלי הישן, נוצר משטר חדש המבוסס על המועצות הלאומיות ובראשות המועצה הלאומית הסרבית הראשית.
מלבד סרבים, אזורים אלה אוכלסו גם בכמה קבוצות אתניות אחרות כמו הונגרים, גרמנים, רומנים וקרואטים.
הממשלה ההונגרית החדשה הגיבה לפעולות הפוליטיות הסרבים בשימוש בכוח.
ב-12 ביוני 1848 החלה מלחמה בין סרבים להונגרים.
אוסטריה בתחילה תמכה בממלכת הונגריה, בעוד שהסרבים נעזרו במתנדבים מנסיכות סרביה.
תוצאה של מלחמה זו הייתה צמיחתם של פלגים שמרניים משני הצדדים.
בתחילת 1849, כאשר הצבא האוסטרי הפסיד בקרב להוסרים ההונגרים, החוגים הפיאודליים והפקידים של וויבודינה יצרו ברית עם אוסטריה.
כוחות סרבים מוויבודינה הצטרפו אז לצבא ההבסבורגי וסייעו בריסוק המהפכה בהונגריה.
בעזרתה של רוסיה האימפריאלית, כוחות התגובה חנקו את המהפכה בקיץ 1849, כשהם ניצחו את התנועה הלאומית ההונגרית במלוכה ההבסבורגית.
לאחר תבוסת המהפכה ההונגרית, על פי החלטת הקיסר האוסטרי, בנובמבר 1849, הוקמה ארץ כתר אוסטרית הידועה בשם הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר כיורשת של וויבודינה הסרבית.
עם זאת, הסרבים לא היו מרוצים לגמרי מהפרובינציה החדשה, שהייתה מעורבת יותר מבחינה אתנית וכללה חלקים רומניים אתניים מזרחיים של אזור הבנאט, ומאידך לא צורפו אליה חלק מהאזורים עם רוב סרבי.
הבירה הראשונה של וויבודינה הסרבית הייתה בסרמסקי קרלובצי.
מאוחר יותר היא הועברה לזמון, וליקי בצ'רק (הידועה כיום כ-Zrenjanin), ולטמשוואר (טימישוארה).
הסמל של וויבודינה הסרבית היה בעצם שלט האצולה הקיסרי ההבסבורגי האוסטרי, עם הסמל של הסרבים (צלב סרבי, עם ארבע אותיות קיריליות "S", על חזהו של נשר שחור).
נושא השלט הסרבי היה הנשר השחור האוסטרי, במקום הלבן הסרבי, על מנת להראות את נאמנותו של המחוז החדש שהוקם לחצר הקיסרית בווינה.
הסמל התווסף לטריקולור הלאומי הסרבי.
לפיכך, הדגל שונה מדגל נסיכות סרביה, שכלל שלט אצולה שונה באמצע דגל המדינה שלה.
סטפן סופלג'יקץ', ה-voivod (דוכס) הראשון של וויבודינה הסרבית (1848).
יוסף ראג'צ'יץ', מנהל מחוז וויבודינה הסרבית (1848–1849).
הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר , המכונה בפשטות מחוז סרביה (Serbische Woiwodschaft), הייתה ארץ כתר של האימפריה האוסטרית שהתקיימה בין 1849 ל-1860.
זו הייתה ארץ כתר נפרדת שנקראה על שם שני מחוזות לשעבר: וויבודינה הסרבית ובאנאט טמשוואר.
האזור הקודם שלה מחולק כיום בין סרביה, רומניה והונגריה.
הוויוודה נתנה את שמה לוויבודינה הסרבית הנוכחית.
הוויוודה הוקמה על פי החלטה של הקיסר האוסטרי בנובמבר 1849, לאחר המהפכות של 1848/1849. היא הוקמה בהתאם לפריבילגיה שניתנה לסרבים על ידי הקיסר ההבסבורגי ב-1691, תוך הכרה בזכותם של סרבים לאוטונומיה טריטוריאלית בתוך המלוכה ההבסבורגית.
האזור כלל את האזורים של בנאט, באצ'קה והעיריות אילוק ורומה בצפון סרם.
מושל אוסטרי שישב בטמשוואר שלט באזור, והתואר של הווייבוד היה שייך לקיסר עצמו.
התואר המלא של הקיסר היה "הווייבוד הגדול של מחוז סרביה" .
גם לאחר ביטול הוויוודה, הקיסר שמר על התואר הזה עד סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918.
בשנת 1860 בוטלה הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר ורוב שטחה (בנאט ובאצ'קה) שולבה בממלכת הונגריה ההבסבורגית, אם כי שלטון הונגרי ישיר החל רק ב-1867, לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית.
בניגוד לבנאט ובאצ'קה, בשנת 1860 שולבה סרם בממלכת סלאבוניה, עוד ארץ כתר הבסבורגית נפרדת.
ממלכת סלאבוניה התמזגה לאחר מכן עם ממלכת קרואטיה, ויצרה את הממלכה החדשה של קרואטיה-סלבוניה, אשר סיכמה על הסכם עם ממלכת הונגריה בשנת 1868, והפכה לאזור אוטונומי של ממלכת הונגריה בתוך אוסטריה-הונגריה.
שתי השפות הרשמיות של המחוז היו גרמנית ו"אילירית" (סרבית).
גבינת הווארטי (בדנית: Havarti) היא גבינה דנית צהובה ממשפחת הגבינות החצי-קשות שמקורה בעיר אוריוד (Øverød).
צבע הגבינה הוא צהוב, יש לה מרקם חלק עם חורים קטנים, טעמה עדין ואגוזי והיא מתאימה לשימוש במטבחים רבים.
ניתן לאכול אותה בצורתה המקורית, בצלייה על גריל או כתוספת לפיצה או פשטידות וניתן לדמות את מרקמה של הגבינה למוצרלה.
מלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גרסאות נוספות:
גבינה עם עשבי תיבול: מכילה שמיר, שום או בזיליקום.
גבינה מתובלת: מכילה פלפל שחור או פלפל חריף.
גבינת מיושנת: גבינה קשה המתיישנת לתקופה ארוכה יותר.
הגבינה נוצרה בדנמרק בשנת 1921 על ידי יצרנית הגבינות, אנה נילסן (Hanne Nielsen) אשר קראה לגבינה על שם העיר שבה היא גרה ושם החלה לייצר את הגבינה.
הגבינה המקורית הייתה דומה במרקמה לגבינת שמנת ונקראה תחילה שמנת הווארטי (Flødehavarti) במטרה להיות גבינה למריחה.
כיום, הגבינה נמכרת ברחבי העולם, מיוצרת בעיקר בדנמרק ובמדינות נוספות כמו ארצות הברית, קנדה וניו זילנד.
השם Danish Havarti נרשם כסימן מסחר המזוהה עם דנמרק.
הגבינה מכונה הווארטי על שם העיר הווארטיגארדן (Havartigården), שבה היא נוצרה.
הווארטי מיוצרת באמצעות תהליך של גיבון חלב פרה, פסטור והוספת חיידקים לקטיים.
לאחר שלב הגיבון, הגבינה נשמרת בלחץ ומועברת להתיישנות למשך כ-3 חודשים כדי לפתח את הטעמים והמרקם הרצוי.