tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב־16 בדצמבר, לאחר היוודע על התקרית בה נהרגו בשוגג 3 חטופים מאש צה"ל בשג'אעייה, צעדו המוחים לכניסה הראשית של הקריה והודיעו כי יעתיקו לשם את פעילות כיכר החטופים.
ב-13 בינואר 2024 התקיימה בכיכר החטופים עצרת בת 24 שעות בהשתתפות עשרות אלפים, לציון 100 ימים למתקפת הטבח על ישובי עוטף עזה.
יוזמות רשמיות ואזרחיות כחלק ממאמצי ההסברה
כחלק מפעילות מטה משפחות החטופים והנעדרים, הועלו מיצבי אמנות ויוזמות לטובת המאבק הציבורי לשחרור החטופים:
לראשונה, נערך ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות בתל אביב.
בובות דובי פרווה מכוסי עיניים ומוכתמים בכתמי צבע אדום-דם, המייצגים את 30 הילדים שנחטפו על ידי מחבלי חמאס לעזה.
קמפיין שלטי "נחטף על ידי חמאס" .
"הלב שלנו שבוי בעזה" – דסקית צבאית עם חריטה "הלב שלנו שבוי בעזה" ו-"Bring them home - now!" לאות הזדהות עם משפחות החטופים והנעדרים.
סרט מודעות צהוב - קשירת סרט צהוב כצמיד, לאות הזדהות עם משפחות החטופים והנעדרים.
מיצב "המיטות הריקות" - יוזמה של חברי קיבוץ ניר עוז שאיבד רבע מחבריו (חלקם נרצחו וחלקם נחטפו או מוגדרים נעדרים), עם המטה.
הוצב לראשונה בכיכר ספרא בירושלים, ולאחר כך ברחבת כיכר התרבות.
"לכל חטוף יש סיפור משלו, לכל חטופה יש סיפור משלה" – מיצג המוצג בספרייה הלאומית ובו עשרות רבות של כיסאות שחורים מוצבים בלב אולם הקריאה במשכן הספרייה החדש ועליהם מונחות תמונות החטופים.
לצידם – כיסאות צבעוניים של ילדי גן וילדי בית ספר וכיסא תינוק אחד.
על כל כיסא ממתין ספר לצד תמונות החטופים, ספר שאוצרת המיצג, דורית גני, הניחה במיוחד עבורם.
חלק מהספרים נבחרו על ידי קרובי החטופים, חלקם הותאמו אישית על פי תחומי העניין והתחביבים של כל אחד, וחלקם נבחרו בהתאם לרוח הספר, כותרתו או תוכנו.
בתוך כל אחד מהספרים הוכנס כרטיס קורא אישי, ובכולם אותו תאריך החזרה – "עכשיו".
מיצב "המנהרה" - מיצב המדמה את המציאות הנוראית שבה נמצאים החטופים בעזה, במקביל לתקווה שבאה עם האור בקצה המנהרה.
המיצב, של האמן רוני לבבי ובהפקה של מטה החטופים ומתנדבים, הוקם בכיכר החטופים והנעדרים לציון 100 ימים בהם החטופים נמצאים בשבי.
במרץ 2024 הושק הקמפיין "מקומם איתנו" ביוזמתו של הפרסומאי החברתי יוסי בן טוב ובשיתוף מטה המשפחות להחזרת השבויים והנעדרים, הקמפיין נועד להשתלב בשגרת החיים התרבותיים ובמסגרתו הוצעו לקהל 134 כרטיסים (כמניין החטופים) למופע של שלומי שבת ב-9.3.24 בהיכל התרבות.
על גבי המקומות שנרכשו הוצבו תמונות החטופים באותה עת במטרה להנכיח את היעדרותם מחיי היום יום, ועל מנת לשריין להם מקום פיסי בתוך הקהל כתזכורת ויזואלית לעובדה שגם כאשר חיי השגרה ממשיכם, הם אינם יכולים להיות שלמים בלעדיהם.
יותר מ-3500 מתומכי מטה המשפחות צעדו ביוני 2024 במצעד התמיכה השנתי בניו יורק, לבושים בחולצות "BRING THEM HOME NOW", בהובלת יותר מ-70 בני משפחות החטופים.
זמן קצר לאחר הקמת מטה משפחות החטופים, החלו להישמע דברי ביקורת מתוך המטה עצמו.
חבר המטה, דוד מידן, הודיע ב-29 באוקטובר 2023 על פרישה מפעילות במטה בטענה כי המטה מזמין לפגישות עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו רק מספר מצומצם של משפחות שסווגו כ-"נוחות".
אחריו עזבו את המטה גם יעקב פרי ודודי זלמנוביץ (חזר בהמשך לסייע למטה).
על המטה נמתחה ביקורת מימין בטענה שהוא מוטה ממניעים פוליטיים נגד נתניהו, ובפרט על רונן צור שהיה פעיל במחאה נגד הרפורמה המשפטית, בטענה שהוא משתמש במשפחות כאמצעי ניגוח פוליטי.
כמו כן, איריס חיים טענה כי המטה ביקש ממנה לומר שהיא "פוחדת שצה"ל יהרוג את בנה" והיא סירבה לבקשה.
בנה נהרג אחר כך בידי חיילי צה"ל.
בין המבקרים היו גם מספר משפחות של חטופים שטענו כי מובילי המטה מובילים אותו לצרכים פוליטיים על גב המשפחות, וכן כי עמדתם המתנגדת לשחרור מחבלים במסגרת המתווה שמוקדם על ידי המטה, מושתקת על ידי המטה ואינה נשמעת בציבור.
ביקורת זו הביאה משפחות אלה להתאגד בנפרד בפורום תקווה.
מנגד, קבוצה של בני משפחות חטופים, ובהם אילה מצגר, יפעת קלדרון ועינב צנגאוקר, שהרגישו שפעולות המטה, ובראשון העצרות במה שהן כינו "כיכר הליטופים", הן "ממלכתיות" מדי ומפחדות לצאת כנגד הממשלה, החלו בפעולות עצמאיות ובהן הפגנות יומיות ועצרות במוצאי שבת ב"שער בגין" וחסימות כבישים, כולל נתיבי איילון.
ביקורת נוספת מימין הייתה שהקמפיין של המטה פוגע במאמץ החזרת החטופים ובמאמץ הלחימה.
רמי איגרא, שהיה ראש חטיבת שבויים ונעדרים במוסד, טען שהמטה בראשות צור גרם להעלאת המחיר שדרש חמאס בעסקה.
גם בנימין נתניהו וראש השב"כ רונן בר הביעו טענות דומות.
ביקורת גם נמתחה על החלטת המטה לפרסם סרטון שכולל צילומים של הנער יגיל יעקב שנעשו על ידי חמאס בעודו בשבי.
מנגד נטען על ידי אנשי שמאל כמו איש התקשורת חן אגרי, כי נתניהו ותומכיו חצו את הקו שבין ויכוח לגיטימי לגבי האופן שבו צריך להתנהל במאבק לשחרור החטופים, ומקעקעים את המטה באופן לא לגיטימי, על ידי הצגת המטה כאילו הוא מנסה להוביל את ישראל להפסד במלחמתה ולהדיח את נתניהו מהשלטון.
הארגון "פייק ריפורטר" דיווח על בסיס בחינת אמצעי התקשורת, כי עד פברואר 2024 כמחצית מהשיח הציבורי הנוגע למטה היה שלילי וכשליש חיובי.
לטענת הארגון "משפיענים תומכי ראש הממשלה, בהם אנשי תקשורת ופעילי ליכוד, פועלים למסגר את מאבק משפחות החטופים כלא לגיטימי ולא אותנטי".
עוד טענו אנשי הארגון לקשר בין שיח שלילי זה לבין מקרי אלימות כנגד פעילי המאבק.
ב-18 בפברואר 2024 התפטר מתפקידו ראש המטה, רונן צור, לבקשת משפחות חטופים בעקבות הביקורת על זיהויו הפוליטי והטענה כי פעילותו מוטה פוליטית.
ב־19 במרץ התפטר מחליפו של רונן צור, דניאל קוגן, מניהול המטה, בעקבות חילוקי דעות עם חלק מהמשפחות שביקשו "להחמיר את הטון".
כשעתיים לאחר מכן הודיעה גם ליאת בל סומר, ראש מערך תקשורת בינלאומית במטה, על פרישתה בעקבות חילוקי דעות.
באוקטובר 2025, לאחר החזרת כלל החטופים החיים בהסכם חמאס–ישראל (אוקטובר 2025), תיארה רעייתו של עמרי מירן את עבודת מטה משפחות החטופים במהלך השנתיים בהם פעלו:
מטה ההסברה האזרחי היא עמותת הסברה פרו-ישראלית ללא מטרות רווח שהוקמה בישראל יומיים אחרי מתקפת הפתע של החמאס ב-7 באוקטובר 2023. הארגון הוקם על-ידי איש התקשורת אליאב בטיטו במטרה ליצור הסברה בין-לאומית רחבה על ישראל, תוך מאבק באנטישמיות.
מטה ההסברה האזרחי קם ב-9 באוקטובר מיד עם פרוץ מתקפת הטרור.
תוך שעות ספורות, נרתמו לנושא אלפי אזרחים שמצאו כשל בהסברה הישראלית בעולם.
אותם האזרחים הפיצו באמצעות הרשתות החברתיות תוכני הסברה פרו-ישראליים שיצרו.
בימים הראשונים להתארגנות המטה, הצטרפו אל מאגר ההפצה קרוב ל-30,000 חברים.
לאחר שלושה שבועות של פעילות, נרשם הארגון כעמותה בשם 'מטה ההסברה האזרחי'.
תוך ימים ספורים פיתח הארגון תוכני הסברה פרו-ישראליים ב-47 שפות, אותם הוא מפיץ דרך הרשתות החברתיות, דרך פעילויות שטח ברחבי העולם, ודרך משפיענים וידוענים.
לצד הפצת התכנים, המטה מתעד את זוועות המלחמה, מציע סדנאות והכשרות, רותם קהילות יהודיות בתפוצות ומבצע איתן מגע רציף בנוגע להסברה ישראלית אל מול ארגונים אנטי-ישראלים.
תיעוד מלחמת חרבות ברזל - מיזם הנצחה במסגרתו מתעד המטה ראיונות עומק מצולמים עם שורדים, קרובי חטופים, נעדרים ונרצחים.
תוכנית הכשרות חוץ - צוות מרצים מטעם המטה אשר מעביר הרצאות בישראל ובעולם, ליחידים ולארגונים בנושא הסברה ישראלית ומעניק להם כלים.
חיבור סטודנטים בתפוצות - רתימת סטודנטים תומכי ישראל ברחבי העולם במטרה לסייע במאמץ ההסברה.
הסיפור של העוטף - הנגשת סיפור טבח שבעה באוקטובר בעזרת חומרים אותנטיים שיועלו לרשת אינסטגרם.
"רואים רחוק" - צוות פיתוח של כעשרה חברים על הספקטרום האוטיסטי המשתתפים בפיתוח מיזמים טכנולוגיים במטה.
Swipe4Israel - אפליקציה שנועדה להעלות מעורבות לפוסטים בעד ישראל ולדווח על פוסטים נגד ישראל בעזרת משחק ידידותי למשתמש.
שגרירים ברשת - העלאת חשיפה אורגנית ומעורבות לפוסטים פרו-ישראלים ברשתות החברתיות בעזרת מתנדבים.
ניטור מגמות - צוות שמטרתו להבין את המגמות ברשת, התיוגים המובילים, מילות המפתח ותגובות האזרחים למהלכים השונים.
הסברה בחברה הערבית - צוות שמטרתו לגייס דוברי ערבית לטובת מאמצי ההסברה, בין היתר על ידי איתור דוברים המבינים את השפה והתרבות.
נוער וצעירים - מיזם בשיתוף מועצת התלמידים והנוער הארצית אשר רותם אליו עשרות אלפי בני נוער בעזרת תכנים ייעודים לפי שכבות גיל.
"חדשות טובות" - מיזם להעלאת המורל בעם על ידי מתן במה ל"סיפורי גבורה", גופים התנדבותיים ותכנים חיוביים.
בנוסף, המטה פיתח ספריית תוכני הסברה המתורגמים ביותר מ-47 שפות.
חלק מהתכנים הם הפקה מקורית הנעשית על ידי מתנדבי הארגון אשר עוסקים בליקוט התכנים, אימותם, עריכתם, עיצובם והפצתם.
כמו כן, מאגר המטה מכיל בתוכו חומרי הסברה נוספים שהופקו על ידי גופי תוכן אחרים.
חלק מהתכנים מתורגמים לשפות נוספות ומופצים על ידי המטה בפלטפורמות השונות.
מטה הטלוויזיה המרכזית של סין הוא גורד שחקים בן 51 קומות שנוצר מזוג מגדלים מחוברים היושב על כביש הטבעת המזרחי השלישי, כביש גואנגואה ברובע העסקים המרכזי של בייג'ינג (CBD) ומשמש כמשרדה הראשי ומוקד פעילותה של הטלוויזיה המרכזית של סין (CCTV).
המבנה שבולט בצורתו ובמורכבותו ההנדסית תוכנן בידי האדריכלים רם קולהאס ואולה שירן.
בניית הבניין החלה ב-1 ביוני 2004 וחזיתו הושלמה בינואר 2008. המבנה זכה לשבחים רבים והוגדר על ידי כמה ממבקרי האדריכלות כ"יצירת האדריכלות הגדולה ביותר שנבנתה במאה הזו".
הוא נבחר לבניין הגבוה הטוב ביותר בעולם לשנת 2013 על ידי המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית.
הבניין הראשי בגודל של 473,000 מ"ר, אחד ממגדלי המשרדים הגדולים בעולם, אינו מגדל מסורתי, אלא לולאה של שישה חלקים אופקיים ואנכיים היוצרים רשת לא סדירה על חזית הבניין עם מרכז פתוח.
בניית הבניין נחשבת לאתגר מבני, במיוחד בגלל שהוא נמצא באזור סייסמי.
רם קולהאס אמר כי הבניין "לעולם לא יכול היה להיות נהגה בידי הסינים ולעולם לא יכול היה להיבנות בידי האירופים.
הבניין מורכב משלושה בניינים שחוברו לבניין אחד ב-30 במאי 2007. החיבור נעשה בשעות הבוקר המוקדמות כאשר הפלדה בשני המגדלים התקררה לאותה טמפרטורה.
מטה ה-CCTV הוא חלק מפארק מדיה שנועד ליצור אזור של בידור ציבורי, אזורי צילום חיצוניים ואולפני הפקה כהרחבה של הציר הירוק המרכזי של CBD.
קולאהס ומשרדו OMA אדריכלים זכו בתחרות אדריכלים לבניית מטה ה-CCTV לצד מרכז תרבות הטלוויזיה, ה-TVCC.
מטה הרמדאן או קורפוס עיראק או הקורפוס הראשון של כוח קודס הוא יחידה שהיא חלק מכוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית.
מפקד היחידה הנוכחי הוא מוחמד קדים אל-סאדיק.
מטה רמדאן הוקם לאחר הפלישה האמריקנית לעיראק בשנת 2003, על ידי כוח קודס של משמרות המהפכה.
מטרתו המרכזית הייתה לנהל את כלל הפעילות האיראנית בעיראק, לרבות חימוש, אימון, הכשרה, תיאום ותמיכה במיליציות שיעיות מקומיות הפועלות נגד כוחות הקואליציה הבינלאומית ונגד ממשלת עיראק בתקופת המרד הסוני.
המטה נחשב לאחת הזרועות האפקטיביות והחשאיות ביותר של כוח קודס.
המטה חולק לשלושה פיקודים אזוריים: פיקוד נאסר שאחראי על צפון עיראק, כולל מחוזות כורדיים, פיקוד זאפר שאחראי על מרכז עיראק כולל בגדאד, ופיקוד פג'ר שאחראי דרום עיראק, בעיקר באזורים השיעיים כמו בצרה, כרבלא ונג'ף.
כבר בשנת 2005 הוקמו בסיסי אימונים ומתקני תיאום בין מטה רמדאן לבין מיליציות שיעיות עיראקיות, הן בשטח עיראק והן באזורים הגובלים באיראן, בעיקר במחוז ח'וזסתאן (אהוואז).
ההכשרות כללו לוחמה הנדסית, הפעלת מטענים חודרי שריון (EFP), ירי רקטות, חטיפה, והתנקשויות ממוקדות.
בין השנים 2006 ל-2008 נעצרו מספר בכירים במטה רמדאן על ידי כוחות צבא ארצות הברית.
בין העצורים הבולטים היו מחמוד פרהדי, מפקד פיקוד זאפר, שנעצר בסולימאניה בספטמבר 2005 ועלי מוסא דקדוק פעיל בכיר בחזבאללה הלבנוני, שסייע למטה רמדאן בהקמת "הקבוצות המיוחדות" – רשת מחתרתית של לוחמים נגד כוחות הקואליציה.
המטה היה גם אחראי להברחות נרחבות של אמצעי לחימה לעיראק, כולל רקטות קצרות טווח, מטענים מתקדמים וציוד תקשורת מוצפן.
פעילות זו התבצעה בין היתר באמצעות יחידה 190 ויחידה 340 של כוח קודס.
התמודדות עם ארצות הברית וישראל
מאז הקמתו משתתף מטה רמדאן בהתעמתויות צבאיות רבות מול כוחות אמריקאיים וישראליים, במסגרת פעילותו הנתמכת במיליציות שיעיות בפריסה רחבה בעיראק ובסביבתה.
במהלך השנים 2006–2008 נעצרו מספר בכירים במטה רמדאן על ידי כוחות הקואליציה בעיראק, ביניהם מפקד פיקוד זאפר מחמוד פרהדי, ראש רשת ההברחות הראשית של המטה, בעת שהותו בסולימאניה; כמו כן נלכדו פעילים נוספים בקשר לפשיטות על ארגזי תחמושת ותשתיות הפעלה בלב הסכסוכים בדרום עיראק .
ב־20 בינואר 2007 חטיבה פרטית של מיליציה שיעית בעיר קרבלא ביצעה פשיטה נגד מפקדת צבא ארצות הברית בעיר, שבה נהרגו חמישה חיילים ונחטפו ארבעה נוספים, שבעקבותיו תרמה מטה רמדאן באימון הלוחמים ותיאום פיננסי-לוגיסטי לאירוע, כחלק מהקשר הישיר עם אופוזיציה עיראקית ופעילי מיליציות.
מעבר לכך, הכוחות ששלט בהם מטה רמדאן – כולל כתאיב חזבאללה – תקפו בסיסים אמריקאיים במספר מקרים שהביאו להרוגים ופצועים, כמו תקיפה נגד כוחות באל־אסד ואירביל ב־2 בפברואר 2024, בתגובה להרג חיילים אמריקאיים, התקיפה האמריקאית לאחר מכן הפציצה מפקדות לוגיסטיות של המטה באזור הגבול עיראק–סוריה.
ב־3 בינואר 2020 מפקד כוח קודס קאסם סולימאני נפגש עם צמרת מטה רמדאן וסגן מפקד ארגון אל-חשד א-שעבי, אבו מהדי אל-מוהנדס על מנת לתכנן תקיפות נגד דיפלומטים אמריקאים.
על מנת לסכל זאת ארצות הברית תקפה (בסיוע המודיעין הישראלי) את שיירתו ליד נמל התעופה הבינלאומי של בגדאד והרגה אותו.
ב־8 בינואר הגיב כוח קודס בהשמדת בסיסים אמריקאיים בתמרון "שהיד סולימאני", שכלל שיגור רקטות בליסטיות לאלו וסבל הרוגים עם סימפטומים טראומטיים רבים לפי דיווחים.
ב־23–24 ביוני 2025, בעקבות תקיפות אמריקאיות על מתקני הגרעין בפורדו שבאיראן, הגיבה איראן במבצע בשורת הניצחון, בו תקפה באמצעות שיגור טילים ורחפנים לעבר בסיסי צבא אמריקאיים בעיראק (כגון אל־אסד).
תקיפת מטה הקורפוס ותקיפות ישראליות בעיראק
בשעה שמדיניות עימותים הייתה בעיקר מול ארצות הברית, ישראל אף היא פנתה נגד מטה רמדאן וגורמים קשורים בסוריה ובעיראק.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 ולאחר מכן, חלו תקיפות ישראליות ממוקדות בעיראק ובסוריה, שפגעו בבכירים מזוינים של מטה רמדאן ומיליציות קשורות, ב-2019 התרחשו גלי תקיפות בין 19 ביולי ל-22 בספטמבר במהלכם עשרות פעילים מהמטה נהרגו.
ביוני 2025 חיל האוויר הישראלי תקף במסגרת מבצע עם כלביא בקום והרג את בהנאם שהריארי שהיה בין מקימי המטה ותקפה את מטה הקורפוס בטהראן.
מטה רמדאן פועל בעיקר דרך מפקדות שטח קבועות ונקודות מעבר אסטרטגיות בקו הגבול איראן–עיראק, לצד בסיסי אימון ושימור השפעה בפריסה גאוגרפית רחבה בעיראק:
מעבר מיראן ושאלמשה – גבול איראן–עיראק
שני מעברי גבול אלו נחשבים למוקדים אסטרטגיים של מטה רמדאן להעברת ציוד צבאי, תחמושת, לוחמים וטכנולוגיה צבאית מאיראן לעיראק.
מעבר שאלמשה, הסמוך לבצרה, משמש להברחות לעבר דרום עיראק, בעוד שמעבר מיראן בצפון־מזרח עיראק מוביל לכיוון מחוזות מיסאן ודיאלא.
לפי דיווחים ממקורות צבאיים אמריקאיים, המעברים כוללים גם תשתיות אחסון תת-קרקעיות ואמצעי הסוואה מתקדמים.
פעילותם פוענחה בין השאר דרך יירוט משלוחים ומעצר סוחרים מקומיים ששימשו כמתווכים של המטה.
דרום עיראק – מפקדות קדמיות של פיקוד פג'ר
במחוזות בצרה, מיסאן וד'י קאר פועלות מפקדות קבועות של פיקוד פג'ר, כולל בסיסי אימון, מרכזים לוגיסטיים ומחסני נשק.
בעמארה פעלו מפקדות בשיתוף עם כתאיב חזבאללה.
מרכז עיראק – מוקדי שליטה של פיקוד זאפר
במחוזות בגדאד, דיאלא וסלאח א-דין מפעיל המטה מערך תיאום ולוגיסטיקה למיליציות פרו-איראניות.
בשנת 2007 נעצר מפקד הפיקוד, מחמוד פרהדי, בסולימאניה.
צפון עיראק – תיאום בפיקוד נאסר
במחוזות סולימאניה, ארביל ונינוה פעיל פיקוד נאסר – אחראי לתיאום עם גורמים שיעיים ואף כורדים.
הפריסה באזור מאפשרת גם מעקב אחרי נוכחות אמריקנית ופוליטיקה מקומית.
אזור אל־קאאים – נקודת מעבר לסוריה
אל־קאאים בצפון־מערב עיראק, על גבול סוריה, שימשה כצומת מרכזית עבור מעבר לוחמים ואמצעים מסוריה לעיראק ובכיוון ההפוך.
מטה רמדאן ניצל את האזור לצד מיליציות כמו כתאיב סייד אל-שוהדא וחראכת נוג'בא.
פיקוד נאסר – מכסה את אזור צפון עיראק, כולל מחוזות כורדיים כגון סולימאניה, ארביל ונינוה.
פיקוד זה אחראי על תיאום עם מיליציות שיעיות ופורמליים מקומיים בעזרת רשת מודיעין ולוגיסטיקה סמויה.
פיקוד זאפר – מכסה את מרכז עיראק, לרבות בגדאד, דיאלא וסלאח א־דין.
הפיקוד שימש כמרכז אימון לוחמים ותמיכה לוגיסטית למיליציות עיראקיות, ופעל לעיתים מתוך בסיסים מקומיים ובאזורים סמוכים לגבול עם איראן.
פיקוד פג'ר – מופקד על דרום עיראק (בצרה, כרבלא, נג'ף וד'י־קאר).
פיקוד זה ניהל העברות אמצעי לחימה, אחזקת בסיסי אימון ותמיכה בטקטיקות לחימה עבור מיליציות שיעיות מקומיות.
חטיבת מודיעין ייעודית – יחידה קטנה שהתמקדה באיסוף מודיעין בשטח עיראק עבור מטה רמדאן ומיליציות עיראקיות; שילובה בתכנון תקיפות ופעילות דיסקרטית הוכח במספר דוגמאות חשאיות.
חטיבת מבצעי חוץ – תפקידה לכלול תיאום בין-לאומי, כולל קישור בין טהראן לבגדאד סביב מבצעי חיזוק מיליציות, תיאום בין סוכנויות ודיפלומטיה צבאית.
יחידה 2800 – יחידת מבצעים מיוחדת של חזבאללה שפעלה בשיתוף פעולה הדוק עם כוח קודס בעיראק.
בראשות עלי מוסא דקדוק, היחידה עסקה באימון לוחמים, תיאום מבצעים ותמיכה לוגיסטית למיליציות שיעיות בעיראק.
מטה אליהו הוא תשמיש מצווה ייחודי לקהילות יהודי אפגניסטן, בוכרה והקווקז, המשמש בטקס ברית המילה.
המנהג כולל הצבת מטה עץ מקושט ליד כיסא הסנדק או בידי אחד המשתתפים בטקס כסמל לנוכחות אליהו הנביא.
המסורת נפוצה במיוחד במרכז אסיה ואינה מוכרת ברוב קהילות ישראל האחרות.
יש עדויות לקיום המנהג בקרב יהודים בטהרן, ככל הנראה בעקבות הגירה מבוכרה ואפגניסטן.
המטה עשוי מעץ ובראשו גולת כסף או עיטור לולייני שעליו כתובת ההקדשה: "זה המטה הוא של אליהו הנביא הזכור לטוב", המטות הקדומים ביותר הקיימים כיום מתוארכים לאמצע המאה ה־19, שמקורם בשירוואן, שמאכה ובוכרה.
בבוכרה ילד צעיר "שטרם חטא" או אדם זקן החזיקו את המקל במהלך הברית, באפגניסטן הסנדק החזיק במטה בעת טקס הברית או שהיה מונח לצידו על הכסא.
כאשר לא נעשה בו שימוש, היה המטה מוחזק לצד ארון הקודש בבית הכנסת בתוך נרתיק מעוטר.
במספר קהילות שימרו את המנהג גם בישראל, אך לרוב בעיטור פשוט יותר ביחס למטות הקדומים.
המטה שימש גם כסגולה להגנה על היולדת ועל התינוק, והוחזק לעיתים בבית היולדת בתקופה שלאחר הלידה.
סיפורים עממיים מתארים את אליהו הנביא כמופיע בשעת מצוקה ומציל יולדות באמצעות מטהו.
בחלק מהסיפורים המטה משנה את צורתו - לנחש או לחרב - ומסייע בלידה באופן פלאי.
בכל קהילות ישראל מקובל להציב כיסא לאליהו הנביא, הנחשב "מלאך הברית".
לפי חז"ל, אליהו נוכח בכל טקס ברית מילה.
בתנ"ך אליהו לא מתואר כמשתמש במטה כך שההקשר לא ברור.
חלק מבני הקהילות מזהים את המטה עם הרומח שבו פנחס דקר את זמרי וכזבי במקום המילה ובכך עצר את המגפה, מכיוון שפנחס הוא אליהו מתקשר הרומח למטה.
אריאלה אמר חקרה את שורשי המנהג והעלתה שתי מקורות אפשריים למנהג:
במדרש תנחומא נאמר שאליהו עתיד להעמיד לישראל את מקלו של אהרון, קדם לו ספר זרובבל המרחיב על מטה הישועות שהיה בראשית הבריאה ועבר מאדם לאדם עד לאליהו שעתיד להחזירו בזמן הגאולה ולעשות בו "אותות".
מטה זה מקושר לברית גם בפיוט "אומר לה' מחסי" המיועד לברית בו נאמר על אליהו/פנחס: מתחת למדיו חגר את חרבו/ כאיש מלחמות: המטה המשוקד שבידי אהרן.
ייתכן שמקור המנהג במטה ישועות זה.
אמר הביאה אפשרות נוספת למקור המנהג, בעולם האסלאמי של מרכז אסיה נפוצו דרווישים סופים הנודדים ממקום למקום, בתרבות העממית הם מתוארים כשהם נשענים על מקל.
במסורת העממית האסלאמית נוצרה זהות בין אל־ח'אדר לבין אליהו הנביא: שניהם נודדים, בני אלמוות, מחוללי ניסים ומגנים על נזקקים.
בתרבות היהודית־פרסית שולבו דמויות אלו - עד כי שם אל־ח'אדר שימש ככינוי לאליהו.
הזיקה בין הדרווישים המהלכים במקל לבין דמות אליהו תרמה להתפתחות המנהג לראות במטה בטקס הברית סמל לנוכחותו של הנביא.
מטה ומחבט (במצרית: הקא ונכחא) היו סמלים ששימשו בחברה המצרית העתיקה.
במקור היו תכונותיו של האל אוסיריס שהפכו לסמל של סמכות פרעונית.
מטה הרועים ייצג מלכות והמחבט את פוריות הארץ.
הדוגמה המוקדמת ביותר הידועה למטה היא מתרבות גרזה (נקאדה II), ומקורה בקבר U547 באבידוס.
בסוף התקופה הקדם-שושלתית כבר היה מטה הרועים לסמל מבוסס של שלטון.
במקביל, תואר המחבט לבדו במספר ייצוגים מוקדמים של כתבים מלכותיים.
בסביבות תקופת השושלת השנייה הפכו המטה והמחבט לזוג בעל ייצוג רם מעלה.
הדוגמאות הפרעוניות היחידות שקיימות הן למטה והן למחבט מגיעות מקבר תות ענח' אמון.
אביזריהם היו עשויים מברונזה כבדה מכוסה בפסים מתחלפים של זכוכית כחולה , אובסידיאן וזהב, בעוד שחרוזי המחבט היו עשויים מעץ מוזהב.
באופן מסורתי, כאשר המטה והמחבט הוחזקו והוצלבו על החזה, ייצגו את השליט כרועה שחסדיו ממותנים בצורה אדירה בכוח.
על פי פרשנותו של טובי וילקינסון , המחבט, ששימש לדרבון וגירוי בעלי חיים, היה סמל לכוח הכפייה של השליט: כרועה של עדרו דרבן השליט את נתיניו וגם ריסן אותם.
פרשנות נוספת, מאת ארנסט ווליס באדג', היא שהמחבט שימש לדיש תבואה.
פרסי ניוברי , מומחה למצרים העתיקה, שיער כי ה"מחבט" או ה"שוט" של אוסיריס היה ככל הנראה כלי לאיסוף לבדנום בדומה לזה ששימש בכרתים במאה התשע-עשרה.
הוא בחן שרידים ארכאולוגיים של פריטים מעין אלה ואת ייצוגיהם באמנות, וגילה שהם אינם מסוגלים לשמש, מבחינה מכנית, כשוט או כמחבט ולכן הם חייבים להיות כלי אחר.
בדומה למטות, ציין כי פריטים אלה היו קשורים גם הם לרעייה והשתמשו בהם כדי לאסוף לבדנום בזמן שעדרם רעה על ובין השיחים שמהם נאסף השרף.
מטה כללי (בראשי תיבות: מטכ"ל) הוא מרכז העצבים של הצבא המודרני ומהווה את המטה של המפקד העליון של הצבא.
ברוב צבאות העולם מקובל להקים מטה מרכזי שיפקח על כל הכוחות המזוינים של אותה מדינה.
בישראל המטה הכללי של צה"ל ממלא תפקיד זה.
בארצות הברית קיים מטכ"ל לכל זרוע, ומעליהם מפקד המטות המשולבים.
קיומו של המטה הכללי נחשב לרוב למבדיל בין צבא (הכולל מטה כללי) לבין מיליציה.
דבר זה גורם לעיתים לכך שגם ארגוני טרור (כגון החזית העממית לשחרור פלסטין) מחזיקים "מטה כללי" שאיננו קיים באופן מעשי.
דוגמה אחרת ליחס זה הוא האיסור בחוזה ורסאי על גרמניה להחזיק מטה כללי וזאת על מנת למנוע את ארגון הצבא שלה (למעשה גם בתקופת רפובליקת ויימאר התעלמה גרמניה מחלק זה של ההסכם).
המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית מורכב מראשי הזרועות השונים – צבא היבשה (US Army), חיל הנחתים (US Marine Corps), הצי (US Navy), חיל האוויר (US Air Force), משמר החופים (US Coast Guard) וחיל החלל (US Space Force).
מעל כל ראשי הזרועות נמצא יושב ראש המטות המשולבים, אשר כפוף ישירות לנשיא, שהוא על פי החוקה האמריקאית מפקדם העליון של כל הכוחות המזוינים באופן סמלי.
מטהר אוויר הוא מוצר המפחית ריח רע או זיהום האוויר בחלל סגור או באוויר הנשאף.
ספיגה: ניתן לספוג ריחות כך שהם לא יורגשו.
לשם כך משתמשים בחומרים כגון פחם פעיל (משמש גם במקרים של הרעלות על ידי הזרמתו לקיבה) או סיליקה ג'ל.
חיטוי: ריחות שנגרמים מפעילות בקטריאלית ניתן לנטרל על ידי חומרי חיטוי כמו מי חמצן, כלור או היפוכלורידים, או באמצעות אוזון.
סינון: ניתן לסנן ריחות, אבק וזיהום על ידי הזרמת האוויר דרך מסנן פחם פעיל ומסנן לפי תקן HEPA.
מטהרי אוויר יכולים לבוא בצורת מגוון מוצרים:
מכשירי טיהור אוויר – מכשירים המכילים מפוח וכן מסנן, על פי רוב מסנן HEPA , ותפקידם להזרים את האוויר דרך המסנן על מנת לסנן את האוויר הנמצא בחדר.
מכשירים אלו משמשים למשל בבתי חולים, אשר צריכים סביבה סטרילית ונטולת חיידקים.
מסכות סינון אוויר – מסכות המכילות מסנן פחמי וכן מסנן HEPA , ותפקידן לאפשר שהייה בטיחותית באזורים מזוהמים, למשל לצוות רפואי.
צמחים מסנני אוויר – צמחים שפולטים חמצן בכמות גדולה.
נורות אולטרה סגול – נורות הפולטות קרינה אולטרה סגולה באורכי גל קצרים של UV-C על מנת להרוג נגיפים וחיידקים.
מטווי גולובינסקי () היה סוכן של המשטרה החשאית של רוסיה הקיסרית, האוכרנה ומחברו של המסמך האנטישמי הפרוטוקולים של זקני ציון.
גולובינסקי נולד באיווצ'ווקה שבאזור סימבירסק למשפחה רוסית אריסטוקרטית.
אביו וסילי היה חברו של פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי אשר עמו נעצר ונידון למוות בעוון פעילות מהפכנית, אולם גזר דינו בוטל והוא שוחרר.
אביו של גולובינסקי נפטר בשנת 1875 כשמטווי היה בן עשר.
אמו גידלה אותו ונעזרה באומנת צרפתייה.
בבגרותו החל גולובינסקי ללמוד משפטים ובמהלך לימודיו הצטרף לקבוצה האנטישמית והאנטי מהפכנית "האחווה הקדושה" .
עם סיום לימודיו גויס גולובינסקי לאוכרנה ועסק בהטמנת ידיעות (אוהדות לממשלה) בעיתונות.
הקריירה שלו הגיעה לקִצה כשפעילותו נחשפה על ידי מקסים גורקי והוא אולץ להימלט מרוסיה.
גולובינסקי בחר להגר לצרפת והתיישב בפריז שם עבד למען ראש האוכרנה בעיר - פיוטר רצ'קובסקי - וביצע אותו תפקיד שבו עסק ברוסיה, דהיינו, שתילת ידיעות פרו-צאריות בעיתונות.
בשנת 1898 פנה רצ'קובסקי אל גולובינסקי בדרישה שהאחרון יחבר מסמך המוכיח שהיהודים עומדים מאחורי קנוניה להשתלט על רוסיה, כדי שהמסמך יינתן לצאר ניקולאי השני וישמש הוכחה שתגרום לו לנטות מקו המדיניות הליברלית אל עבר קו יותר שמרני.
בהתבסס על ספרו של מוריס ז'ולי "דיאלוגים בגיהנום בין מקיאוולי ומונטסקייה" חיבר גולובינסקי ספר הטוען 'לכאורה' שבמקביל לדיונים הפומביים בקונגרס הציוני הראשון התקיימו דיונים סודיים שבהם תכננו היהודים את השתלטותם על העולם.
אחרי פרוץ המהפכה הבולשביקית בשנת 1917 ערק גולובינסקי אל הצד המהפכני ושימש עד יום מותו (בשנת 1920) - עוזרו של ליאון טרוצקי .
מטווח אנטנות הוא מקום בו נערכים מחקרים, ניסויים ומדידות של המאפיינים של אנטנות.
במטווח אנטנות מוצבת לפחות אנטנה אחת, אשר המאפיינים שלה נבדקים.
בנוסף, קיימת במטווח לפחות עוד אנטנה אחת שתפקידה לבצע שידור ו/או קליטה מול האנטנה הנבדקת.
מקלט שמחובר לאחת או יותר מהאנטנות שבמטווח מאפשר מדידה של עוצמת השידור הנקלטת - ובכך מסייע בקביעת המאפיינים של האנטנה או האנטנות הנבדקות.
קיימים מספר סוגים של מטווחי אנטנות:
במטווח שדה רחוק, המרחק בין אנטנת השידור לאנטנה הנבדקת צריך להיות לפחות אורך הגל/2D2
כמו כן מחולקים מטווחי האנטנות למטווחים פתוחים או סגורים:
המטווחים הפתוחים ממוקמים בשטח פתוח וללא קורת גג.
מקימים אותם לרוב בשטח בקרבתו אין מגורים או תעשייה צפופים, כדי להקטין השפעות חיצוניות.
במטווחים אלו קיימות בדרך כלל עדיין הפרעות חיצוניות והחזרות גלים מעצמים שבסביבת המטווח, ובעת קביעת מאפייני האנטנה יש צורך בביטול השפעות אלו.
המטווחים הסגורים הם לרוב מטיפוס תא חסר הד.
צידם הפנימי של מטווחים אלה מרופד בחומר בולע קרינה אלקטרומגנטית לניטרול החזרים פנימיים, וכמו כן צידם החיצוני מצופה בשכבה בלתי חדירה לקרינה כדי לנטרל השפעות חיצוניות.
כך מתאפשרת מדידה מדויקת של מאפייני האנטנה.
מדידת אנטנות מבוצעת בעזרת מטווח אנטנות בו מבוצע מיפוי של עקום הקרינה של האנטנה על ידי סיבובה.
המדידה מבוצעת בעזרת מקלט או נתח רשתות (Network Analyser).
תיאור מערך המדידה הוא כדלהלן:
אות היוצא ממשדר מנותב לאנטנת שידור כאשר ביניהם מותקן מגבר הספק במידת הצורך.
בצד הקולט, מחוברת האנטנה הנבדקת המותקנת על מסובב אנטנה בעל ציר מדידה אחד או יותר.
על ידי פקודה למבקר המסובב בעזרת מחשב או בצורה ידנית, מסתובבת האנטנה הנבדקת ותפוקת האות נדגמת בכל זווית רצויה.
התוצאה המתקבלת היא עקום קרינה.
מתוצאות עקום הקרינה ניתן לקבל מספר פרמטרים:
שבח האנטנה נמדד בדרך כלל ביחס לאנטנה מכוילת בעלת שבח ידוע.
אנטנה מכוילת היא בדרך כלל אנטנת שופר בעלת מפתח סטנדרטי הנקראת STANDARD GAIN HORN.
קימות חברות רבות המייצרות אנטנות שופר סטנדרטיות ולכולן גרף כיול זהה לאותו גודל אנטנה מקובל כשדיוק השבח של השופר הוא 0.5 ± דציבל.
מדידת עוצמת האות של האנטנה המכוילת בתדר רציף או במספר תדרים בודדים.
מדידת עוצמת האות של האנטנה הנבדקת.
חישוב ההפרש בין הוא המדידות.
הוספה או החסרה של התוצאה לשבח הידוע של אנטנת הכיול.
התוצאה המתקבלת היא השבח המוחלט.
דיוק בדיקת השבח תלוי במספר גורמים שהעיקרי ביניהם הוא גורם ההחזרות.
על מנת לנטרל גורם זה רצוי לבצע מדידה של האנטנה במספר קיטובים וכן במספר מרחקים שונים בין אנטנת השידור לאנטנה הנבדקת.
ככלל, בתדרים גבוהים דיוק מדידת השבח הוא טוב יותר כיון שאנטנות הכיול הן בעלות אלומה צרה כך שיש פחות החזרות.
מטווח 24 המכונה גם שטח אש 24 א', שדה ניסויים 24 או מ.ק.
113 הוא מטווח של החטיבה הטכנולוגית ליבשה ויחידת נס"א השוכן על חופה הדרומי של ראשון לציון, צפונית לבסיס חיל האוויר פלמחים.
המטווח משמש לניסויים בתחמושת חיה, בטילים, אמצעי לחימה מיוחדים, מערכות מבצעיות חדישות, ומדים חדשים.
בסיס מכיל בשטחו את תל יונה.
הבסיס קיים מאז קום המדינה, ושטחו 7,500 דונם.
ב-25 בפברואר 2008 נפצעו קצין ונגד מפיצוץ שאירע במהלך ניסוי בבסיס בנשק נ"ט שנפל שלל בידי צה"ל.
החל מינואר 2014 מתקיימים במטווח ימי הסיירות, לאחר תקופה ארוכה בה נערכו במכון וינגייט.
בשנים האחרונות תכנן צה"ל לפנות את חלקו הצפוני של הבסיס, ששווי שטחו נאמד במיליוני שקלים, אך הפינוי התעכב עקב מחלוקת בין משרד הביטחון לבין עיריית ראשון לציון באשר לגורם שיישא בעלויות פינוי השטח מחומרי נפץ ומנפלי פגזים.
ב־7 בספטמבר 2022 נחתם ההסכם לפינויו של בסיס הניסויים שצפוי להוסיף לרצועת החוף של ראשון לציון לפחות 2 ק"מ, וישלש את גודלה.
עיריית ראשון לציון בונה תוכנית פיתוח נרחבת לשטח שצפוי להתפנות (כ-2400 דונם) בהיקף של כ־10,000 יח"ד (מסחר, מגורים ותיירות) ולפי פרסומי העירייה 90% מהשטח יהפכו לשמורת טבע פתוחה לציבור עם גישה לחוף הים.
עם זאת, טרם הוכרז השטח באופן רשמי כ"שמורת טבע מוכרזת" על ידי כל הרשויות המוסמכות לכך ומעמדה נכון לאוגוסט 2023 הוא עדיין "שמורה מוצעת".
שמורת הטבע "חולות ראשון לציון" צפויה להשתרע בשטחו המלא של הבסיס (כ-7,500 דונם).
בספטמבר 2024 נחתם הסכם לפינוי מוקשים ונפלי תחמושת באמצעות הרשות לפינוי מוקשים, בדרך למימוש הסכם משנת 2022, לפיו צה"ל יפנה 7,500 דונם בבסיס, שחלקם ישמש להקמת שמורת טבע חדשה, וחלקם יתווסף לחוף ראשון לציון.
מטה יעקב הוא מכשיר מדידה עתיק ששימש לקביעת זוויות, בעיקר בניווט ימי , אסטרונומיה וגאודזיה.
המכשיר, שפותח במאה ה-14, אפשר לימאים ולאסטרונומים למדוד את זווית הגובה של גרמי שמיים מעל האופק, ובכך לקבוע את קו הרוחב של מיקומם.
הוא שימש גם בסקר קרקעות למדידת זוויות ומרחקים, ובגאולוגיה למדידת עובי שכבות סלע.
מטה יעקב היה כלי מרכזי בעידן התגליות, ושימש מגלי ארצות כמו ואסקו דה גאמה, פרדיננד מגלן וכריסטופר קולומבוס.
הוא הוחלף בהדרגה במאה ה-18 על ידי הסקסטנט, שהציע דיוק גבוה יותר וקלות שימוש.
מקור השם "מטה יעקב" אינו ודאי.
השערה אחת קושרת אותו לדמות המקראית יעקב, המוזכרת בספר בראשית (בראשית לב, יא), שבה יעקב משתמש במטה כסמל.
השערה אחרת מצביעה על דמיון המכשיר לקבוצת הכוכבים אוריון, שכונתה לעיתים "מטה יעקב" או "סולם יעקב" במפות כוכבים מימי הביניים.
מקור נוסף אפשרי הוא סמל הצליינים של יעקב הקדוש (Jacobus בלטינית), שמטהו היה סמל דתי נפוץ.
השם "צלב-מטה" נובע מצורתו הצלבית של המכשיר.
המצאת מטה יעקב מיוחסת בדרך כלל לרלב"ג (רבי לוי בן גרשום, 1288–1344), מתמטיקאי, אסטרונום ופילוסוף יהודי מפרובאנס, צרפת.
הוא תיאר את המכשיר בספרו "מלחמות ה'" (במקור בעברית, תורגם ללטינית כ-De sinibus, cordis et arcubus, item instrumento revelatore secretorum) בסביבות 1342, וקרא לו "מגלה עמוקות" על שם פסוק מספר איוב (איוב יב, כב).
קיימת מחלוקת היסטורית, וחלק מהחוקרים מייחסים את ההמצאה ליעקב בן מכיר אבן תיבון, בן אותה תקופה מפרובאנס, שהיה אסטרונום וחבר במשפחת המתרגמים המפורסמת אבן תיבון.
ישנן עדויות לשימוש בכלים דומים בתרבויות קדומות יותר.
לדוגמה, הכלדים במסופוטמיה (כ-400 לפנה"ס) השתמשו במכשירים למדידת זוויות אסטרונומיות, אם כי לא ברור אם היו זהים למטה יעקב.
ההיסטוריון הבריטי ג'וזף נידהם טען כי המדען הסיני שן קואו (1031–1095) תיאר מכשיר דומה ב-1088 בספרו "מאמרי בריכת החלומות", אך אין עדויות לשימוש מעשי של מכשיר זה בניווט.
במאה ה-15 שופר המכשיר על ידי מתמטיקאים אירופאים.
ג'מה פריסיוס הוסיף לו משטח הזזה על הטרנסום לשיפור הדיוק, ואדריאן מטיוס פיתח גרסה משלו.
יוהנס מולר (רֶגְיוֹמוֹנְטָנוּס) הפך את המכשיר לפופולרי במדידות גיאודטיות ואסטרונומיות.
השימוש הימי הראשון תועד על ידי ז'ואאו דה ליסבואה ב-1514 ב"מסכת המחט הימית", והמכשיר הוצג באנגליה על ידי ג'ון די בשנות ה-50 של המאה ה-16. במאה ה-18 הוחלף המכשיר על ידי הסקסטנט, שהשתמש במראות להפחתת סיכונים לעיניים ושיפור הדיוק.
מטה יעקב מורכב מסרגל ראשי קבוע (המטה), שאורכו כ-1 מטר ומסומן בסקאלה מדורגת, וסרגל נייד (הטרנסום או הצלב), שאורכו כ-30–50 ס"מ, המחליק לאורך הסרגל הראשי.
בגרסאות מתקדמות היו מספר טרנסומים בגדלים שונים למדידת טווחי זוויות שונים, או טרנסום אחד עם חורים להתאמת המרחקים.
לעיתים הוסיפו זכוכית מעושנת לקצות הטרנסום להגנה על העיניים בעת מדידת השמש.
בגרסה של ג'מה פריסיוס, הוסף משטח הזזה על הטרנסום לשיפור הדיוק.
המשתמש ממקם את קצה הסרגל הראשי על הלחי, מתחת לעין, ומביט לכיוון האופק דרך הקצה התחתון של הטרנסום (או דרך חור במתכת).
לאחר מכן, הוא מחליק את הטרנסום עד שקצהו העליון מתיישר עם גרם שמימי, כמו כוכב הצפון או השמש.
המיקום של הטרנסום על הסקאלה נקרא וממירים אותו לזווית גובה (altitude) באמצעות טבלה או סקאלה ישירה.
חישוב מתמטי של קו הרוחב
זווית הגובה של גרם שמימי משמשת לחישוב קו הרוחב באמצעות טריגונומטריה כדורית.
כאשר מודדים את זווית הגובה של כוכב הצפון, קו הרוחב (\(\phi\)) מחושב באמצעות הנוסחה:
- \(h\) היא זווית הגובה של כוכב הצפון מעל האופק (במעלות),
- \(\delta\) היא הדקלינציה של כוכב הצפון (בדרך כלל זניחה, כ-1° בתקופת השימוש במטה יעקב).
לדוגמה, אם זווית הגובה של כוכב הצפון היא 40°, והדקלינציה היא כ-1°, קו הרוחב הוא כ-41° צפון.
כאשר מודדים את השמש, החישוב מורכב יותר בשל הדקלינציה המשתנה של השמש (\(\delta\)) לפי עונת השנה.
זווית הגובה של השמש בצהריים (כאשר היא בשיא גובהה) משמשת לחישוב קו הרוחב באמצעות הנוסחה:
- \(h\) היא זווית הגובה של השמש בצהריים,
- \(\delta\) היא הדקלינציה של השמש (חיובית או שלילית, תלוי בעונה ובמיקום).
לדוגמה, אם זווית הגובה של השמש בצהריים היא 60° והדקלינציה היא +23° (בסביבות היפוך הקיץ), אזי:
הימאים השתמשו בטבלאות אסטרונומיות (אלמנאכים ימיים) כדי לקבוע את הדקלינציה של השמש ביום מסוים.
חישובים אלו דרשו תיקונים עבור שגיאות תצפית, כגון תנועת הספינה או עיוותים אטמוספיריים.
נניח שימאי מודד את זווית הגובה של השמש בצהריים ב-15 ביוני 1500, ומקבל זווית של 70°.
לפי טבלאות אסטרונומיות, הדקלינציה של השמש היא כ-+23.5°.
לכן, הימאי נמצא בקו רוחב של כ-43.5° צפון.
מטה יעקב היה פשוט וזול לייצור, מה שהפך אותו לנגיש לימאים ואסטרונומים.
הוא אפשר מדידות מהירות של זוויות גובה, והיה יעיל במיוחד במדידת כוכב הצפון.
עם זאת, היו לו מספר חסרונות:
סכנה לעיניים: מדידת השמש דרשה התבוננות ישירה, מה שהיה מסוכן לעיניים.
זכוכית מעושנת שימשה לעיתים להפחתת הסיכון, אך לא תמיד הייתה זמינה.
דיוק מוגבל: תנועת הספינה, ראיית האופק או קשיי כיול הפחיתו את הדיוק.
הסקסטנט הציע דיוק גבוה יותר באמצעות מערכת מראות.
תלות בתנאי מזג אוויר: עננות או ערפל הקשו על זיהוי האופק או הגרם השמימי.
למרות זאת, מחקרים הראו כי במקרים מסוימים, מטה יעקב היה מדויק יותר מהמטה-גב (), שהחליף אותו בתחילה.
מעבר לניווט ימי, מטה יעקב שימש בגיאודזיה למדידת זוויות בין נקודות על הקרקע, ובאסטרונומיה למדידת זוויות בין כוכבים.
בגאולוגיה, הוא משמש למדידת עובי שכבות סלע (stratigraphic thickness), במיוחד כאשר השכבות אינן גלויות או כאשר ההבדל בין עובי נראה לעובי אמיתי משמעותי.
גרסאות מודרניות כוללות לייזר להגברת הדיוק.
מטה מבצעים משולבים היה יחידה של משרד המלחמה הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, שתפקידה העיקרי היה ליזום פשיטות כנגד הכוחות הגרמנים באירופה על ידי כוחות קומנדו, תוך שילוב בין זרועות היבשה, הים והאוויר.
וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, שהיה בעברו איש צבא, אך גם בעל קשר הדוק ללוחמה ימית, דחף באופן אישי לבדיקת האפשרויות למבצעי לוחמה אמפיבית, לנחיתה מן החוף, ולשבירת ההבחנה המסורתית וההדוקה בין הצי ובין צבא היבשה.
אדמירל הצי רוג'ר קיז (Roger Keyes) היה מפקדה הראשון של היחידה, מ-17 ביולי 1940 עד 27 באוקטובר 1941. הוא הוחלף על ידי סגן אדמירל לואי מאונטבאטן.
באוקטובר 1943 מונה לתפקיד מייג'ור-גנרל סר רוברט לייקוק (Robert Laycock), שכיהן בו עד 1947.
ביחידה הועסק צוות מטה שתפקידו היה לתכנן מבצעים ולפתח רעיונות ואמצעים לשם הטרדה של האויב בכל דרך אפשרית.
כן שלטה היחידה בנחתות ששימשו למבצעים אמפיביים.
תג היחידה הורכב מנשר מעל למכונת ירייה ועוגן, כדי לשקף את שלוש הזרועות: חיל האוויר המלכותי, הצבא הבריטי והצי המלכותי.
מיפוי של אזורי נחיתה מהים, כולל אלה של סיציליה ונורמנדי.
מבצע בייטינג: פשיטה על מתקן מכ"ם גרמני ב-27-28 בפברואר 1942.
הפשיטה על דייפ: המבצע הגדול ביותר של מטה מבצעים משולבים, ניסיון להנחית דיוויזיה קנדית, ב-19 באוגוסט 1942, על מנת להשתלט על הנמל הצרפתי בדייפ.
מבצע פרנקטון: פשיטה על ספינות גרמניות בנמל בורדו, בדצמבר 1942.
פרויקט חבקוק: תוכנית להקמתה של נושאת מטוסים ענקית עשויה קרח, שתשוט באוקיינוס האטלנטי, ומטוסיה יעסקו בציד צוללות גרמניות.
מבצע סטארקי: פלישה מבוימת לאירופה בשנת 1943.
נמר תרגול: תרגול לקראת הפלישה לנורמנדי.
נמל מאלברי: נמלים ניידים ששימשו בפלישה לנורמנדי.
מבצע פלוטו: הנחת צינור נפט בין אנגליה לצרפת, מתחת לתעלת למאנש.
מטווח הוא מתקן המשמש לאימונים ותרגול בכלי ירייה.
ישנם מטווחים מקורים סגורים ומטווחים חיצוניים פתוחים.
בישראל קיימים מטווחים של צה"ל, מטווחים של הגדנ"ע בניהול צה"ל, מטווחים של משטרת ישראל, מטווחים של התעשיות הביטחוניות ומטווחים פרטיים.
במטווח היורה מתמקם בעמדת הירי וממנה הוא יורה לעבר מטרות.
המטרה יכולה להיות עשויה נייר, קרטון, פלסטיק, חרס (נפוץ בירי ספורטיבי וירי פנאי), מתכת וחומרים שונים נוספים.
ברוב המטווחים בעולם, ובכל המטווחים המוסדרים בישראל, ארצות הברית ובריטניה יש מנהל מטווח או מפקח מטווח (בצה"ל מפקד מטווח) שתפקידו העיקרי הוא לפקח על שמירת חוקי הבטיחות במטווח.
בישראל משמשים המטווחים להכשרת חיילים לשימוש בנשק (מטווחי צה"ל), להכשרת שוטרים לשימוש בנשק, לאימונים בקליעה, לירי ספורטיבי, לירי כפעילות פנאי, להכשרת אזרחים בשימוש לצורך קבלה וחידוש רישיון לנשק והכשרת מאבטחים ושומרים בחברות השמירה.
חלק מהמטווחים משמשים לניסויים ובחינת אמצעי לחימה חדשים (כלי נשק ותחמושת).
בתוך הערים יש בדרך כלל מטווחים מקורים ומתוחמים בקירות ותקרה ומחוץ לערים יש בדרך כלל מטווחי חוץ.
הגורם העיקרי לכך הוא צפיפות האנשים בעיר, מה שמהווה סיכון בטיחותי גדול יותר ממטווח מקורה במידה ומופעל מטווח חוץ בעיר.
אף על פי כן, בישראל קיימים מטווחים של הגדנ"ע ושל הצבא שהם חיצוניים או חיצוניים למחצה גם בתוך שטחים עירוניים.
גם מטווח חוץ יהיה תחום בגבולות ברורים ובאמצעי קשיח כלשהו (גבעה, קיר עבה ועוד) כדי לשמור על הבטיחות.
מטווחים מקורים משמשים לירי באקדחים, ורובים חצי-אוטומטיים או ידניים.
מטווח מקורה מיועד בדרך כלל לירי לטווח קצר יחסית, של עשרות מטרים בלבד.
המטווח תחום בקיר עבה מאחורי השטח בו נמצאות המטרות ובקירות צדדיים כדי למנוע פגיעה מכדורים שסטו מהמטרה.
במטווח מקורה יש צורך באוורור טוב שיוציא את הגזים הנפלטים בזמן הירי מהנשק אל מחוץ למטווח.
רוב התחמושת שנמצאת היום בשימוש מכילה עופרת.
במטווח שאינו מאוורר כראוי העובדים והטווחים נחשפים לאבק עשוי עופרת הנפלט בעת הירי.
קיימת סכנה שהנמצאים בו ייפגעו מהרעלת עופרת.
לאור זאת ישנם מטווחים מקורים המשתמשים לאימונים בכדורים הפולטים עופרת בכמות נמוכה, תחמושת זו מכונה לעיתים "תחמושת-ירוקה".
במטווחים בכלל ובמטווחים מקורים במיוחד קיימת סכנה נוספת.
בגלל שהרעש במטווח עשויים לעלות על רמות של יותר מ-140 דציבלים.
חשיפה לעוצמת רעש הגבוה מ-110 דציבלים, במשך יותר מכמה דקות עלולה לפגוע בכושר השמיעה.
חשיפה ממושכת לעוצמת רעש נמוכה יותר, אך גבוהה מ-85 דציבלים, אף היא עלולה לפגוע בשמיעה.
כדי להימנע מכך משתמשים באטמי אוזניים או באוזניות אוטמות רעשים.
כדי להתמודד עם הסכנה הזאת, ברבים מהמטווחים מפורסמת המלצה להשתמש בשני האמצעים יחדיו.
ברוב המטווחים המקורים אסור להשתמש בסוגים מסוימים של מקלעים, בירי אוטומטי, ובכדורים בקוטר העולה על הגבלה מסוימת, זאת מפני שהירי בהם מפיק רעש רב יותר.
בישראל, אימוני ירי באקדח נערכים כמעט תמיד במטווח מקורה.
במטווח מקורה מכשירים שוטרים לירי באקדחים ומתנדבים של המשמר האזרחי לירי ברובה M1 קרבין.
גם ירי ברובי אוויר במסגרת מטווחים של הגדנ"ע נערך בדרך כלל במטווח מקורה.
גם צה"ל מפעיל מטווחים מקורים.
בין מטווחי צה"ל קיימים מטווחי לייזר, בהם יש שימוש בנשק אמיתי שהוסב לנשק שיורה קרני לייזר לעבר המסך.
הנשק מחובר בכבל למערכת ממוחשבת המאפשרת לדמות ירי בסביבה בטוחה ללא שימוש באש חיה.
האדם שיורה בנשק מכוון ויורה לעבר מטרה או מטרות המוצגות על המסך.
על המסך יש חיישנים הקוראים את פגיעת הקרן לעומת המטרה המיוצגת בתוכנת מחשב ומוצגת ליורה.
תוכנת המחשב מחשבת את הנקודה בה פגעה הקרן ביחס למטרה וכך מתקבלת התוצאה.
ביחידות קרביות בצה"ל ממעטים להשתמש במטווחי לייזר.
מטווח חוץ משמש בדרך כלל לירי ברובים ארוכים וכבדים יותר מאלה הנפוצים במטווח מקורה, לירי בנשק אוטומטי ולירי בנשק צלפים.
מטווח חוץ יכול לשמש גם לירי באקדחים.
ממטווחי החוץ יכולים לשמש לירי ממרחקים קטנים עד גדולים מאוד, ממרחק של 10 מטר ועד למרחקים של יותר מקילומטר.
בגלל מגוון כלי הנשק הרחב חלק ממטווחי חוץ גם כן מגבילים את קוטר הכדורים המותר בהם ומתמקצעים בירי מכלי נשק מסוימים.
חלק ממטווחי החוץ הם מקורים למחצה.
במטווח כזה המטרות והשטח בין המטרות לעמדת הירי נמצא בחוץ, ואילו עמדת הירי נמצאת תחת קורת גג והיא בדרך כלל מוצלת.
מטווח כזה עוזר להתגבר על הקושי שעשוי להיגרם בגלל חום עז או קושי שנוצר בגלל בהירות השמש ומקל על הפעלת מטווח חוץ גם בתנאים של קיץ חם ובהיר במיוחד.
מטווח כזה יכול להקל גם על ירי בזמן שיורד גשם.
במטווחי חוץ הסכנה העיקרית היא הגישה החופשית יחסית לשטח המטווח והסכנה שנשקפת לאנשים ולבעלי חיים תועים שיכולים להיכנס בקלות יחסית לשטח האש.
לכן במטווחי חוץ נהוג סימון בולט של הזירה בה יש ירי.
כשמדובר במטווח חוקי בסופו של המטווח, ולפעמים גם בצדדיו, יש מכשול הנקרא "חומת מפגע", ומטרתו למנוע מכדורים שנורים לעבר המטרות להפוך לכדורים תועים ולסכן עוברי אורח.
המכשול יכול להיות עשוי מאדמה (גבעה טבעית שנמצאת במקום או סוללת עפר), קיר בטון, קיר לבנים, מכשול עשוי שקי חול או קיר מיוחד המעוצב במיוחד בשביל מטווח.
רוב מטווחי צה"ל הם מטווחי חוץ, או מטווחי חוץ מקורים למחצה.
בכל מטווח חוקי נהוגים נוהלי בטיחות שמטרתם לשמור על הטווחים ועל אנשי הצוות מפני תאונות.
בגלל הסכנה הגדולה הנשקפת מתאונות היכולות להתרחש במטווח ברובם המכריע של המטווחים המוסדרים במדינות מפותחות ואף בחלק לא מבוטל מהמדינות המתפתחות מוגדרים חוקי בטיחות ברורים במטווח.
במסגרת המטווח, בין חוקי הבטיחות יש כמה חוקים אופייניים:
חובה על החזקת הנשק במצב נצור (כשהנצרה עומדת על מצב "בטוח" בו לא ניתן ללחוץ על ההדק), בכל זמן שאינו מכוון למטרות.
איסור על טעינת הנשק במחסנית כשאינו מכוון למטרות.
פריקת הנשק (בדיקה ווידוא שקנה הנשק ריק מכדורים בעזרת שחרור ההדק כשהנשק לכיוון השמים או לכיוון המטרות, או לתוך כלי פריקה מיוחד לאקדחים), בתחילתו ובסיומו של המטווח.
איסור מוחלט על כיוון כלי נשק לעבר כל אדם בפרט וכל גוף חי או דומם בכלל, גם אם הנשק אינו טעון והוא פרוק ונצור.
איסור על שימוש בתחמושת שלא מתאימה לכלי הנשק שבשימוש (לרוב הכוונה היא לכדורים בעלי קוטר לא מתאים).
איסור על ערבוב סוגי תחמושת (לא גורף).
חובה על שימוש באטמי אוזניים או אזניות.
איסור על גישה לאזור המטרות, אלא כשהירי בכל המטווח מופסק לחלוטין.
קריאת פקודה להפסקה מיידית של המטווח במקרה של סכנה כלשהי.
הקריאה בעברית היא "חדל" ובישראל ברוב המטווחים לכל אחד מהמשתתפים מותר לקרוא אותה ברגע שזיהה סכנה.
מטה מאבק הנכים בישראל היא עמותה הפועלת למען אנשים עם מוגבלות בישראל.
מטה המאבק התפרסם בשנת 2001, כאשר במשך 77 ימים ניהל הפגנה ושביתת שבת רבת משתתפים מול משרד האוצר והכנסת בדרישות שונות, שהמרכזית בהן הייתה השוואת קצבת הנכות לשכר המינימום.
מרבית דרישות המטה התקבלו אך לא דרישה זו.
מאז היה המטה שותף לחקיקת חוקים שונים ולפעילויות שונות.
פעילות מטה מאבק הנכים בישראל
מטה מאבק הנכים בישראל פועל לשילובם המלא בחברה הישראלית של בעלי לקות חושיות, קוגניטיביות, תנועתיות ונפשיות, באמצעות פעילות במישור הפוליטי ובאמצעות פרויקטים לקידום חיים עצמאיים והגברת מודעות.
המטה עוסק בייצוג נכים מול הממסד, טיפול בפניות ציבור הנכים ונתינת מידע על זכויותיו.
המטה פועל לקידום חקיקה בכנסת שתביא לשוויון הזדמנויות לציבור הנכים בישראל, ושמירה על חוקים קיימים.
קידום חוק לרון - המאפשר לנכים לצאת לעבודה ללא פגיעה בקצבאות הנכות, ובכך מעודד נכים ליציאה לעבודה והשתלבות בחברה.
מאבק על הזכות לחניה בתל אביב בהתאם לחוק - עיריית תל אביב רושמת דוחות חניה ללא הבחנה בין רכב נכה בעל תג המפריע לתנועת הולכי רגל או כלי רכב, לבין כזה שאינו מפריע, כפי שהחוק דורש.
פעילות מול המוסד לביטוח לאומי - המטה משתתף באופן קבוע בדיונים הנוגעים למתן סיוע לבעלי מוגבלויות ודרך הפעלתו.
מטה מאבק הנכים עלה לתודעה האזרחית, כאשר בשנת 2001, במשך 77 ימים ניהל הפגנה רבת משתתפים ועוצמה אל מול משרד האוצר אשר הביאה להישגים רבים.
הפגנה חשובה קודמת התרחשה ב-1990 למשך 35 יום.
בשביתה בשנת 2001, לנוכח הנחישות שהפגינו חברי המטה מול ממסד, זכתה ההפגנה לתמיכת הציבור הרחב, לרבות אנשי התקשורת, אנשי רוח, אמנים וחברי כנסת.
ההסתדרות הכללית ויושב ראשה, עמיר פרץ, תמכו בנכים במהלך ההפגנה וסיפקו מזון, שמיכות ומזרנים, ביגוד חם, כרזות ותרופות להם נזקקו המשתתפים.
לאחר ההפגנה, ההסתדרות גם סיפקה למטה מאבק הנכים משרדים בבית ההסתדרות החדשה בתל אביב, המשמשים כמשרד ההנהלה הראשי.
בעקבות השביתה ממשלת אהוד ברק התגמשה עם ציבור הנכים בכמה וכמה עניינים.
עם זאת, הדרישה המרכזית של המפגינים, השוואת קצבת הנכות לשכר המינימום, לא התקבלה.
מטה המאבק נתפס בעקבות השביתה כמיצג העיקרי של נכי התנועה האזרחיים בישראל, אך הוא לא הצליח לכנס לשורותיו קבוצות נכים בולטות אחדות כגון נכי צה"ל וציבור העיוורים והחירשים.
למעשה, מיד אחרי אותה שביתה מול משרד האוצר החלה באותו מקום שביתה נפרדת של ציבור החירשים.
אריה צודקביץ היה היושב ראש הראשון וממייסדי מטה מאבק הנכים.
ממקימי מפלגת פז למאבק הנכים (1984), וממובילי מאבק הנכים בישראל ב-1990 ושביתתם בחורף 2000–2001. זוכה פרס לאונור ולארי זוסמן למצוינות בתחום השירותים החברתיים בישראל (2003).
יואב קריים הוא פעיל חברתי בולט למען זכויות הנכים בישראל.
זכה לתשומת לב ציבורית כאשר בתור ילד נכה התראיין בנושא המתת חסד של תינוקות, וכאשר היה דובר מטה מאבק הנכים בזמן הפגנות הנכים של שנת 1999 ושנת 2001. היה מועמד מטעם מפלגת מרצ בבחירות לכנסת השש עשרה.
בשנים אלו גם שימש כמשקיף בוועדת לרון ופעל לאחר מכן ליישום דוח ועדת לרון.
נעמי מורביה היא פעילה חברתית ויושבת ראש מטה מאבק הנכים משנת 2010. מורביה הייתה בין המובילים לקידום חוק לרון המאפשר לנכים לצאת לעבודה ללא פגיעה בקצבאות הנכות, והיא אורחת קבועה בוועדות הכנסת השונות.
ליאור לב פישר הוא עו"ד משנת 2000 אשר מכהן בעמותה כיועץ משפטי מאז שנת 2003 .
פישר מייצג את העמותה בכנסת ישראל, בדיוני בית משפט העליון, בתביעות ייצוגיות וכן שותף לוועדות רפואיות.
מטה קסם, מטה קסמים או שרביט קסמים הוא שרביט המשמש קוסם, מכשף או פיה למתן אות להתרחשות הקסם שהוא עושה.
שרביט קסמים משמש קוסם בעת מופע קסמים שהוא עורך, והוא מופיע פעמים רבות בסיפורי פנטזיה, בשימושם של הקוסמים, המכשפים והפיות המאכלסים סיפורים אלה.
נהוג לחלק את המטות לשני סוגים:
מטה קסם (staff) - מוט ארוך (בגובה אדם ומעלה), בדרך כלל עשוי מעץ עתיק או מתכת נדירה.
שרביט קסמים (wand) - מוט קצר (באורך של כ-30 ס"מ).
בספר שמות מסופר על תחרות מטות קסמים, (במילה מטה הכוונה מקל הליכה העוזר להליכה ברגל) בין משה ואהרן לבין חרטומי פרעה:
בסדרת ספרי שר הטבעות, הן גנדלף והן סארומן הם בעלי מטה קסם באמצעותו הם מבצעים את קסמיהם.
כאשר גנדלף האפור הופך לגנדלף הלבן, מטה הקסם שלו הופך ממטה עץ פשוט למטה עץ לבן וחזק יותר.
המטה של גנדלף משמש לו גם כמקל הליכה וכלי נשק בו הוא מכה באויביו.
בסדרת ספרי נרניה, למכשפה בסיפור "האריה, המכשפה וארון הבגדים" יש מטה קסם, אשר באמצעותו היא, בין השאר, יוצרת רחת לוקום ומשקה שוקולד על מנת לפתות את אדמונד, וכן היא משתמשת במטה שלה על מנת להפוך יצורים חיים לפסלי אבן.
בסדרת ספרי ארץ-ים, נערים הרוצים להתחנך כקוסמים נשלחים ללמוד בבית הספר הגבוה לאומנות הכישוף באי בצר למשך מספר שנים.
החל משלב מסוים, החניכים הופכים לחרשי-כשפים, שם ניתנת הבחירה האם להמשיך ולהתעמק באומנויות הגבוהות או לסיים את לימודיו בטרם עת ולהפוך לחרש-כשפים, דהיינו קוסם שאינו נושא מטה.
מי שמסיים את לימודיו באופן מלא, הופך לקוסם לכל דבר ועניין ומקבל מטה-קסמים בגובהו, מגולף מעץ, מידי הרב-מג של בצר בעצמו (ומכונה בהתאם קוסם או מכשף, בניגוד ל"חרש-הכשפים" שאינו נושא מטה).
בסדרת ספרי הארי פוטר, שרביט קסם הוא הכלי החשוב ביותר, המשמש קוסם או מכשפה לתעל את כוחותיהם בצורה אפקטיבית.
כאשר שני שרביטים עם אותה ליבת קסם משמשים בדו-קרב, הם לא יפעלו בצורה טובה ואחד מהשרביטים יגרום לשני להציג תיעוד של כל הכשפים שבוצעו דרכו.
אם קוסם מנצח קוסם אחר בדו-קרב השרביט של הקוסם המנוצח יעביר את נאמנותו, ברוב המקרים, לקוסם המנצח.
השיר "מקל קסמים" שכתבה אפרת פרץ והלחין נחום היימן.
שבשיר עצמו לדובר יש מקל קסמים שבעזרתו הוא מורה לסביבתו לציית לפקודותיו.
מטוויי איזאקוביץ' בלנטר היה מלחין סובייטי-יהודי.
הלחין מספר רב של שירים כולל קטיושה.
מטוויי (מוטי) בלנטר נולד בעיירה הקטנה פוצ'פ בקרבת בריאנסק, אז בתחומי האימפריה הרוסית (כיום ברוסיה).
אימו הייתה קרובת משפחה של שלמה מיכואלס.
לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה עברה למוסקבה.
בלנטר למד נגינת כינור, פסנתר והלחנה.
לאחר סיום הלימודים, במהלך שנות ה-20 הוא היה מנהל מוזיקלי של מספר תיאטראות.
בתקופה זו הוא גם כתב מספר מנגינות ואחת מהם - הפוקסטרוט "ג'ון גריי" זכתה לפופולריות רבה.
בשנות ה-30 הוא שינה את סגנון הכתיבה והחל לכתוב שירים לנושאים פטריוטיים-פוליטיים.
בתקופה זו הוא החל שיתוף פעולה עם המשורר מיכאיל איסאקובסקי שביחד הם כתבו כ-20 שירים.
אחד מהם נכתבה בשנת 1945 על אירועי מלחמת העולם השנייה אך קיבלה פופולריות רק בשנת 1960 לאחר שבוצע על ידי מארק ברנס.
בשנת 1938 חיבר בלנטר את הלחן המפורסם שלו לשיר קטיושה.
באותה שנה בלנטר גם כתב "מארש כדורגל", מארש זה מושמע לפני תחילת כול משחק כדורגל ברוסיה עד היום.
בסך הכל הוא כתב מוזיקה לכ-2000 שירים.
בנוסף לשירים הוא כתב מוזיקה למספר סרטים, הצגות תיאטרון ואופרטות.
בלנטר היה פעיל עד לשנת 1975.
בשנת 1983, בהיותו בן 80 הוא נעשה חבר בוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי.
באותה שנה הוא קיבל מספר עיטורי ברית המועצות לכבוד יובל של 80.
מטוויי בלנטר נפטר ב-27 בספטמבר 1990 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מטה משיח הוא ארגון המשתייך לזרם המשיחיסטי בחב"ד ומפיץ את הלימוד והעיסוק בנושאי הגאולה וביאת המשיח.
מי שדחף את הקמת הארגון היה שלמה מיידנצ'יק שהיה גם יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל.
הוא מפיק עלון שבועי ועורך שבתוני נופש וכנסים.
הארגון הוקם בשנת ה'תשנ"ז במטרה להפיץ את בשורת בואו הקרוב של המשיח וזיהויו עם רבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד.
ליו"ר הארגון מונה פרופסור ירמיהו ברנובר.
עם חברי ההנהלה נמנים הרב חיים יוסף גינזבורג (מנהל מוסדות חב"ד ברמת אביב), הרב יוסף יצחק וילשנסקי ושלמה קליש.
כרכז מונה הרב בצלאל קופצ'יק, ולאחריו משמש בתפקיד הרב שמואל הנדל.
הארגון עורך מדי שנה שבתות אירוח המכונות 'שבת שכולה משיח', שבמהלכן עוסקים המשתתפים בנושאי גאולה ומשיח.
המטה מארגן מדי שנה כינוסים בהשתתפות אלפים בסמיכות ליום הולדתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, בי"א בניסן.
בכנסים הופיעו הזמרים מרדכי בן-דוד, יעקב שוואקי, ליפא שמלצר, פרחי מיאמי, אהרן רזאל וישי לפידות בין היתר התקיימו הכנסים אצטדיון בלומפילד, בהיכל יד אליהו, בפארק הירקון, בפיס ארנה ירושלים ובהיכל טוטו חולון.
במהלך השנים צורף גם ארגון ניידות חב"ד להפעלת האירוע.
הארגון עורך כנס שנתי בסמוך לכ"ח בניסן, תאריך שבו נשא הרבי מלובביץ' שיחה מפורסמת בקרב חסידי חב"ד, שבה אמר: "אני את שלי עשיתי...
מכאן ולהבא עשו אתם כל אשר ביכולתכם להביא משיח בפועל ממש".
הכנס נערך בבית הכנסת בית מנחם בכפר חב"ד.
הארגון עורך ימי עיון בנושא בית המקדש והגאולה בימי בין המצרים.
בשנת ה'תשע"ו (הקהל) ארגן המטה התוועדויות בקהילות חב"ד בישראל.
בשנת ה'תש"ס החל הארגון להוציא עלון שבועי בשפה העברית בשם 'הגאולה מעניין ועכשווי' בעריכת הרב אריה קדם.
בשנת תשס"ד בשיתוף מרכז חב"ד העולמי לקבלת פני משיח החל לצאת העלון גם בשפה האנגלית.
נכון לשנת ה'תשע"ח העלון יוצא ב-120,000 עותקים.
בשנת ה'תשע"ז הוציא המטה ספר ליקוט מתוך מדור 'הגאולה בעולם' בשם 'גאולת המדע'.
בספר מתבאר הקשר בין המדע והטכנולוגיה לגאולה ואיך על ידו אנו מקדמים לגאולה.
המיזם 'גאולה בעברית' הוקם בכינוס השלוחים העולמי ה'תשע"ח.
במסגרת המיזם שולח המטה מדי שבוע שיעור ערוך לשלוחים ודף מקורות בנושאי השיעור.
הגאולה מעניין ועכשווי - עלון שבועי בעברית ואנגלית, בעריכת הרב אריה קדם.
ספר בית הבחירה - בשיתוף עם מכון המקדש.
סדרת חוברות עיוניות בנושאי הגאולה בעריכת אריה קדם ומנחם זיגלבוים: מבשר הנצח על אליהו הנביא, התחיה הגדולה על תחיית המתים בונים את המקדש על מבנה בית המקדש.
הגיע זמן גאולתכם - מנבואות מלחמת המפרץ ועד לנבואת הגאולה, ה'תשע"ו.
ספר גאולת המדע - ליקוט מתוך המדור 'הגאולה בעולם' שבעלון 'הגאולה מעניין ועכשווי' שבהוצאת המטה, ה'תשע"ז.
ברכון עם פניני גאולה - ברכון עם פניני גאולה ומשיח ע"פ שיחותיו של הרבי המיועד למסעדות, ה'תשע"ח.
יו"ר ההנהלה: פרופ' ירמיהו ברנובר
יו"ר ועד הפועל: הרב שמואל הנדל
הרב חיים לוי יצחק גינזבורג
מטוהרים הוא המחזה הרביעי פרי עטה של המחזאית האנגליה שרה קיין.
עלילת המחזה מתרחשת באוניברסיטה שהוסבה למוסד מוזר שמתפקד יותר כמחנה עינויים או מחנה ריכוז, בשליטתו של טינקר הסדיסט.
גיבורי המחזה הם אישה צעירה ואחיה המת/חי, נער מופרע, זוג גאים ורקדנית פיפשואו.
הוא מתרחש בעולם של אכזריות קיצונית שבה בוחנים הצהרות אהבה, מגדר ומיניות.
המחזה מותח את גבולות התיאטרון.
הוראות הבמה כוללות: "מהאדמה צומחים נרקיסים.
הצהוב שלהם מכסה את הבמה כולה."
ו"העכברושים סוחבים את רגליו של קרל החוצה.
טינקר מכין ומזריק לגראם הרואין וגראם נפטר ממנת יתר.
גרייס מגיעה לחדר ההחלמה של האוניברסיטה ומבקשת מטינקר את בגדיו של אחיה גראם, שנפטר שישה חודשים קודם לכן.
טינקר נתן אותם לרובין בן ה-19. גרייס וטינקר מורים לרובין לפשוט את בגדיו, גרייס לובשת את בגדיו של גראם ואילו רובין לובש את בגדיה של גרייס.
באולם הספורט של האוניברסיטה קרל מוכה עד אובדן הכרה על ידי קבוצת אנשים בלתי נראית לפי הוראותיו של טינקר.
כשקרל מתעורר טינקר דוחף לו מוט לפי הטבעת.
רוד נופל למקום מגובה רב, וטינקר חותך לקרל את הלשון עם מספריים.
טינקר לוקח את הטבעת מאצבעו של רוד ומורה לקרל לבלוע אותה.
גראם המת מבקר את אחותו גרייס, הם רוקדים, מתנשקים ועושים אהבה.
מקלחות האוניברסיטה מומרים בתאי הצצה, טינקר צופה ברקדנית.
בספריית האוניברסיטה יושבים רובין וגרייס.
הוא אומר לה שהוא אוהב אותה.
היא מספרת לו שאחיה נתן לה שוקולד ואחר-כך חנק אותה והם קיימו יחסי מין.
קרל ורוד בחלקת בוץ באוניברסיטה.
קרל מנסה לדבר ואינו יכול.
טינקר חותך לקרל את כפות הידיים.
העכברוש מכרסם את כף ידו של קרל.
גרייס מוכה על ידי קבוצת קולות בלתי נראית ואחר-כך נאנסת עד זוב דם.
גראם אחיה צופה בה ומנחם אותה.
טינקר מפעיל זרם חשמלי חזק שנשלח לראשה של גרייס, עד שגופה מתעוות וחלקים ממוחה נשרפים.
בחלקת הבוץ קרל רוקד ריקוד אהבה לרוד.
טינקר מפיל את קרל וחותך את כפות רגליו.
גרייס רוקדת בתאי ההצצה לעיניו של טינקר שמאונן.
היא מבקשת ממנו שיהפוך אותה לגבר.
טינקר זורק על רובין חבילת שוקולד שרובין קנה לגרייס.
הוא מכריח את רובין הבוכה לאכול אותה.
רובין משתין במכנסיים מרוב פחד.
טינקר דוחף לו את הראש לרצפה המלאה בשתן ודורש ממנו לנקות.
רובין סופג את השתן בעזרת הספרים שלו ואחר-כך שורף אותם.
קרל ורוד בחלקת הבוץ מתנשקים ועושים אהבה.
טינקר חותך לרוד את הגרון והוא מת.
רובין תולה את עצמו בעזרתו של גראם.
גרייס שוכבת חסרת הכרה במיטה, לצידה קרל.
לגופה של גרייס שתי תחבושות: במפשעתה ובשדיה ולגופו של קרל תחבושת במפשעתו.
טינקר חתך את איברי מינו של קרל וחיבר אותם לגרייס והוא חתך את שדיה.