tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כפועל יוצא מטעות זו הורה פון שולץ על נסיגה רחבה של כוחותיו לאורך כל החזית המקדונית במטרה לייצב קו חדש.
הבריטים השתתפו ב-18 וב-19 בספטמבר בקרב דויראן השלישי אשר היה כישלון חרוץ עבורם.
כוחותיהם תקפו בנחיתות טופוגרפית עמדות בולגריות מבוצרות היטב שניצבו כ-700 מטרים מעליהם, והם ספגו אבדות כבדות במיוחד.
עדות הלוחמים מקרב זה אשר פורסמה שנים מאוחר יותר, מציינות "טבח מיותר וחסר כל היגיון" שהתרחש בקרב שהוגדר כאסון צבאי לבריטים.
הצרפתים והסרבים לחמו בתנאי קרקע נוחים יחסית לעומת הבריטים.
למרות התנגדות עיקשת של הצבא הבולגרי, הם הצליחו בסיוע אסקדרוני פרשים בריטים לפרוץ את הקווים הבולגרים ולכבוש את קוסטורינו וסטרומיצה.
בין 15 ל-21 בספטמבר 1918 נערך בפסגת דוברו פולה שבמקדוניה קרב מכריע שבו היו נתונות האוגדות הבולגריות השנייה והשלישית בנחיתות קשה לעומת גדודי הצבא הצרפתי והסרבי.
הכוחות הצרפתיים הפעילו להביורים ועשו שמות בקרב החיילים הבולגרים.
קרב דוברו פולה הסתיים בתבוסה קשה לבולגרים, החיילים נטשו את החזית, מרדו במלך פרדיננד הראשון ודרשו את הדחתו, תוך שהם נעים אל עבר הבירה סופיה ונבלמים.
הובקעה פרצה ברוחב 25 קילומטרים בקו החזית המקדונית אשר לתוכה נעו במהירות הכוחות הסרבים והצרפתים, תוך שהם מתקרבים אל גבולות ממלכת בולגריה.
עצמאות בולגריה הועמדה בסכנה וממשלתה הורתה למפקדי הצבא לבקש הפסקת אש.
מפקד הארמייה ה-2 הגנרל איוון לוקוב פנה למפקד הזירה מטעם מדינות ההסכמה הגנרל הצרפתי ד'אספרה בבקשה לשביתת נשק.
לאחר משא ומתן קצר סוכמו תנאי שביתת הנשק של סלוניקי והיא נכנסה לתוקפה ב-29 בספטמבר 1918. קרב דוברו פולה נחרת בנרטיב הבולגרי כאחד מאסונותיה הגדולים ביותר של בולגריה.
הכרזת הפסקת האש ב-29 בספטמבר 1918 סיימה את מלחמת העולם הראשונה בתבוסה בולגרית כואבת.
במהלך המלחמה נהרגו בקרבות או נפטרו עקב מחלות 101,224 חיילים וכ-100,000 אזרחים בולגרים.
משנוכח פרדיננד שעצמאות הממלכה בסכנה החליט לוותר על הכתר, או אולץ להתפטר וב-3 באוקטובר 1918 הפך בוריס השלישי למלכם של הבולגרים.
הצעד הראשון שבו נקט היה כניעה רשמית למדינות ההסכמה.
ההיגיון שעמד מאחורי מדיניותן של מדינות ההסכמה מול יריבותיהן ממעצמות המרכז שלאחר המלחמה, היה הפגנת ניצחונן באופן מוחלט ודורסני וזאת על ידי הכתבת תנאי כניעה דרקוניים אשר ימנעו לתפישתן כל אפשרות נוספת לפתיחת מלחמה מצד יריבותיהן.
במסגרת ועידת השלום בפריז ניסו המעצמות המנצחות לכפות על בולגריה תנאים שנחשבו בגדר השפלה לאומית במקרה הטוב ואסון לאומי במקרה הגרוע.
ראש הממשלה המכהן תאודור תאודורוב סירב לחתום על תנאי ההסכם והתפטר ולראשות הממשלה התמנה מתנגדה החריף ביותר של המלחמה, אלכסנדר סטמבוליסקי.
ב-27 בנובמבר 1919 נחתם על ידי ראש הממשלה סטמבוליסקי חוזה ניי.
לפי חלק מהמקורות, סטמבוליסקי שנודע כאיכר קשוח שבר בזעם את העט שעימו חתם על ההסכם ולפי מקורות אחרים, סירב לקחת אותו עימו למזכרת כמקובל.
בחוזה ויתרה ממלכת בולגריה על תראקיה לטובת יוון, על חבלי מקדוניה לטובת ממלכת יוגוסלביה וממלכת יוון ובכלל זה על הגישה לים האגאי ועל דרום דוברוג'ה לטובת ממלכת רומניה.
כמו כן חויבה הממלכה בפיצויים כבדים ונאסר עליה להחזיק צבא להוציא ז'נדרמריה.
ממלכת בולגריה עברה טלטלה פוליטית, דמוגרפית וחברתית.
בוצע טרנספר של אוכלוסיות, בעיקר של תושבים ממוצא בולגרי מתראקיה לשטחי הממלכה, ויוונים מממלכת בולגריה לתראקיה שהייתה כעת בשליטת יוון.
ראש הממשלה סטמבוליסקי שנקט רפורמות נוקשות שכוונו נגד אצולת הממון והצבא, נרצח באכזריות בהפיכה פרו-פשיסטית, אשר בעקבותיה בוצע ניסיון הפיכה קומוניסטי שלווה בשפיכות דמים חסרת תקדים בממלכה הצעירה.
ארגוני טרור חצי צבאיים ביצעו פיגועים וניסיונות התנקשות בחיי המלך אשר גבו מאות קורבנות.
המשבר הכלכלי שפרץ ב-1929 לא פסח על בולגריה ורושש את המעמד הבינוני שעיקרו איכרי המדינה והאבטלה גאתה מאוד.
משבר זה הביא להפיכה צבאית ב-19 במאי 1934, הנהגת משטר טוטליטרי ברחבי המדינה והגבלת סמכויות המלך בוריס.
רק אז התעשת המלך ובתמיכת גרמניה הנאצית פעל בנחרצות להחזרת סמכויות השלטון אליו.
התנאים הדרקוניים שכפו מדינות ההסכמה על בולגריה השיגו את ההפך הגמור מכוונתן המקורית.
ההשפלה הלאומית שחוו הבולגרים במסגרת חוזה ניי, בשילוב חבירת ממלכת יוגוסלביה לצרפתים ויוון לאימפריה הבריטית, ביחד עם העוינות והחתרנות נגד שלטון המלך בוריס בהשראת ברית המועצות, גרמו למלך הבולגרי לפנות החל מאמצע שנות ה-30 לבעלת הברית הוותיקה והכוח העולה באירופה, גרמניה הנאצית.
וכך, עמדתה הפוליטית העתידית של ממלכת בולגריה במלחמת העולם השנייה שילבה תמיכה במדינות הציר במטרה להשיג את "שטחי המולדת" שאבדו במלחמת העולם הראשונה מחד, אך מבלי לערב את הצבא הבולגרי בלוחמה בפועל מאידך.
סוגיית היחס לאוכלוסייה הסרבית במהלך המלחמה
לאחר המלחמה האשימו הסרבים ומפקדי צבאות מדינות ההסכמה את הבולגרים בפגיעה מכוונת באוכלוסייה האזרחית הסרבית בשטחים הכבושים, תוך ביצוע מעשי הרג וטיהור אתני.
סוגיה זו, על אף שנבדקה על ידי מספר גורמים נותרה שנויה במחלוקת.
ראש הממשלה הבולגרי החדש אלכסנדר סטמבוליסקי מינה ועדת חקירה לבדיקת הסוגיה אך תוצאותיה לא הובאו לידיעת הציבור.
עם זאת, הקולונל היהודי אברהם תג'ר אשר מונה להיות מפקד חיל המצב בעיר וראניה לקראת סיום המלחמה ציין בזיכרונותיו, כי קיבל פקודה מפורשת ממפקדיו להוציא להורג את ראשי היישוב ופרנסיו ביער הסמוך והוא סירב לפקודה בשל היותה בלתי אנושית.
תג'ר הועבר מתפקידו והועמד לדין צבאי בגין סירוב פקודה אך זוכה בערכאה עליונה.
לאחר המלחמה מונה תג'ר על ידי ראש הממשלה סטמבוליסקי להיות אחד מנציגי בולגריה לוועידת השלום בפריז, כשאחת ממטרות המינוי הייתה הזמת האשמות הסרבים והצגת פניו האנושיות של הצבא הבולגרי.
כלכלת בולגריה במלחמת העולם הראשונה
ממלכת בולגריה השקיעה את מרב משאביה החומריים והאנושיים במלחמה כדי למקסם את סיכוייה לניצחון ואת הרווחים הטריטוריאליים הפוטנציאליים.
התוכניות הצבאיות התבססו על מלחמה קצרת ימים בת מספר חודשים לכל היותר, ובהתאם לכך הוקצו המשאבים הכלכליים.
בתחילת המערכה אכן נראה שניצחון מעצמות המרכז יושג בקלות יחסית ובתוך זמן קצר.
אך אז, מאמצע 1916 ועד קיץ 1917, התייצב קו החזית המקדונית והחל סוג של מלחמת התשה תוך סדרת קרבות שהניבו הישגים טריטוריאליים זניחים ומספר נפגעים גבוה מאוד.
כדי להגיע להכרעה, דרש הצבא משאבים נוספים רבים בציוד ובכוח אדם, מתוך הנחה שהכמות תכריע את אסטרטגיות הלחימה השונות.
ניתן להעריך שבולגריה השקיעה בכל שנת לחימה בין 25% ל-33% מהתוצר הלאומי הגולמי שלה.
העלות הכוללת של המלחמה למשק הבולגרי נאמדת ב-815.2 מיליוני דולר אמריקני (במחירי 1914), מתוכם כ-100 מיליוני דולר אמריקני (במחירי 1913) הם עלות ישירה.
גם מספר המגויסים הרב כ-1.2 מיליון, גרם למעשה להקפאת הפעילות המשקית.
לדוגמה, תנובת החיטה של המשק החקלאי הבולגרי ירדה מ-1.184 מיליוני טונות ב-1913 ל-0.631 מיליוני טונות ב-1916. נוצר מחסור במזון והאינפלציה גאתה.
תוצאות המלחמה היו הרסניות מבחינת כלכלתה של בולגריה.
ההוצאות העצומות שנדרשו לשיקום המשק הבולגרי והפליטים הרבים שנעקרו מבתיהם וקנסות המלחמה שהוטלו על בולגריה בחוזה ניי העמידו את אוצר המדינה הבולגרי בפני פשיטת רגל.
יהודי בולגריה במלחמת העולם הראשונה
יהודי בולגריה התגייסו בהמוניהם לצבא ובפועל שותקו כל חיי הציבור של הקהילה היהודית אשר הייתה בתקופת פריחה בעת שלטונו של המלך פרדיננד.
בעת המלחמה פעל בית חולים יהודי לנפגעי הקרבות בעיר סופיה.
כאמור, הקולונל היהודי אברהם תג'ר מונה למפקד חיל המצב בעיר הסרבית הכבושה וראניה.
בהמשך מונה לאחד מנציגי בולגריה לוועידת השלום בפריז.
עוד מונה כאחד מנציגי בולגריה לוועידת השלום, ד"ר ישועה כלב, ממנהיגי יהדות בולגריה.
במלחמת העולם הראשונה נפלו 714 מבני הקהילה היהודית בבולגריה, מתוכם 28 קצינים, חלקם בכירים.
רבים מהנופלים היו אישים מרכזיים בקהילות היהודיות בערי בולגריה השונות, כך שבנוסף לנזק החומרי בעקבות המלחמה נגרמה פגיעה ממשית בניהול חיי הקהילות.
המשבר החברתי ששרר במדינה מתום המלחמה בלווי המשבר הכלכלי החריף שפרץ בבולגריה בשנות ה-20 של המאה ה-20 הביאו להגירת יהודים מקהילות קטנות יחסית לערים מרכזיות בבולגריה שבהן הייתה קהילה מבוססת ובעלת יכולת תמיכה באוכלוסיות חלשות.
כך לדוגמה, היגרו יהודים מבלגואבגרד וברקוביצה לסופיה ומקרנובט לבורגס ובמספר בני הקהילה בערים אלו חלה ירידה הדרגתית וניכרת.
לשטחי בולגריה הגיעו מאות פליטים יהודים שנמלטו או אולצו להגר מאזורי הקרבות.
חלק מאוכלוסיית פליטים זו כבר נמנה עם פליטי המלחמות הקודמות בזירה והם היו נתיני המדינות השכנות או מחוסרי נתינות ובעלי דרכון ננסן.
בספטמבר 1939 גורשו מבולגריה מרבית הפליטים שהוגדרו "נתינים זרים" במסגרת המסע לגירוש נתינים זרים.
המשברים הכלכליים והחברתיים, ההגירה הפנימית, בשילוב היעדר מנהיגות דתית כריזמטית, השפיעו דרמטית על אופיה של הקהילה.
יהדות בולגריה עברה תהליך חילון מהיר מאוד.
בנוסף, חלה עלייה בשיעור ההתבוללות, הנישואים הבין-דתיים וכן חלה עלייה בשיעור המרות הדת.
חלה ירידה משמעותית במספר הלומדים במערכת החינוך היהודי.
הקונסיסטוריה מינתה את המטיף ד"ר צמח רבינר לבחון את הסיבות להידרדרות והוא הגיש דין וחשבון בו טען שיש מחסור ברבנים בעלי השכלה, ושמאמרים בנושאי דת מופצים רק בשפת הלאדינו בה בשעה שגדל מאוד אחוז דוברי הבולגרית.
כמו כן בקהילות ערי השדה מספר היהודים קטן ואין באפשרותם לממן מוסדות קהילה ורב.
הקונסיסטוריה הנהיגה שיעורי תפילה מיוחדים בבתי הספר היהודיים, קבלות שבת קהילתיות בבתי הכנסת ושיעורי דת פרטיים לתלמידים שלא למדו במערכת החינוך היהודית.
במקביל, פעלה הקונסיסטוריה לארגון מחדש של בתי הדין הרבניים והתירה הופעתם של עורכי דין כנציגי הצדדים בבתי הדין.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו למעלה ממחצית מיהודי בולגריה בבירה סופיה, חלקם בפרוור העוני יוצ'בונאר.
לא זו אף זו, הירידה הניכרת בתנובה החקלאית ובייצור המזון בבולגריה גרמה לחלק מבני הקהילות החלשות להגיע עד פת לחם.
בקהילות המבוססות, הוקמו מוסדות סעד ורווחה כדי לסייע למצוקה הקשה בה נתונים היו חלק מיהודי בולגריה.
בולגריה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896).
היא נעדרה מחמש האולימפיאדות הבאות, ושבה והשתתפה באולימפיאדת פריז (1924).
מאז נעדרה מהמשחקים עוד שלוש פעמים: מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), אליה לא שלחה ספורטאים מסיבות כלכליות הנעוצות בשפל הכלכלי הגדול, מאולימפיאדת לונדון (1948) ומאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אותה החרימה בהיותה חלק מהגוש המזרחי שהחרים ברובו את המשחקים.
הספורטאים הבולגרים זכו ב-231 מדליותבמשחקי הקיץ, בהן 57 מדליות זהב.
הענפים בהם בלטו הספורטאים הבולגרים הם היאבקות, ענף בו היא מדורגת במקום התשיעי בכל הזמנים, עם 73 מדליות, מהן 18 מדליות זהב, והרמת משקולות, ענף בו היא מדורגת במקום הרביעי בכל הזמנים, אחרי סין, ברית המועצות, וארצות הברית, עם 39 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
בולגריה השתתפה גם בכל משחקי החורף האולימפיים מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936).
במשחקים אלה הגיעו הספורטאים הבולגרים להישגים צנועים יותר - 6 מדליות, בהן מדליית זהב אחת.
המשחקים האולימפיים מעולם לא נערכו על אדמת בולגריה.
סופיה הגישה את מועמדותה לאירוח אולימפיאדת החורף של 1992, ודורגה במקום השני אחרי אלברוויל.
במכרז לאירוח המשחקים של 1994 דורגה במקום הרביעי ואחרון, אחרי לילהאמר, אסטרסונד ואנקורג'.
באולימפיאדת אתונה (1896) ייצג את בולגריה ספורטאי אחד, שארל שמפו, אזרח שווייצרי שהתגורר בסופיה, והתחרה בהתעמלות.
המשלחת הבולגרית הרשמית הראשונה נשלחה לאולימפיאדת פריז (1924).
היא כללה 24 ספורטאים (כולל נבחרת הכדורגל), שאיש מהם לא הגיע להישגים משמעותיים.
גם באולימפיאדת אמסטרדם (1928), בה השתתפו חמישה בולגרים בלבד, ובאולימפיאדת ברלין (1936), בה השתתפו 25 ספורטאים בולגרים, לא רשמו המשלחות הבולגריות הישגים מיוחדים.
הספורטאי הבולגרי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף בוריס ניקולוב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת הלסינקי (1952).
נבחרת הכדורסל סיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת מלבורן (1956) עלו הישגי המשלחת הבולגרית לחמש מדליות.
המתאבק ניקולה סטנצ'ב היה לבולגרי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, ושלושה מתאבקים נוספים, דימיטר דוברב, פטקו סירקוב וחוסיין מחמדוב, זכו במדליות כסף.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברית המועצות (לאחר הארכה) וגברה על נבחרת הודו במשחק על המקום השלישי.
באולימפיאדת רומא (1960) עלה מספר המדליות בהן זכו הבולגרים לשבע.
שישה מהזוכים היו מתאבקים, בהם דימיטר דוברב, ששיפר את הישגו ממלבורן, וזכה במדליית זהב, היחידה במשחקים אלה.
שלושה מתאבקים נוספים, קרליו בימבלוב, נז'דט זאלב וסטנצ'ו איוואנוב זכו במדליות כסף, ודינקו פטרוב ואניו ואלצ'ב זכו במדליות ארד.
במדליה השביעית זכה המתעמל וליק קפסזוב, שסיים במקום השלישי בתרגיל הטבעות.
נבחרת הכדורגל דורגה במקום החמישי.
אולימפיאדת טוקיו (1964) סימנה את ראשיתה של תקופה בה הגיעו המשלחות הבולגריות להישגים גבוהים.
באותם המשחקים זכו הבולגרים ב-10 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.
בויאן ראדב, פרודאן גרדז'ב ואניו ואלצ'ב זכו במדליות הזהב.
במדליות כסף זכו אנגל קרזוב, קיריל טודורוב, ליוטבי אחמדוב וסטנצ'ו איוואנוב, לו הייתה זו מדליית כסף שנייה ברציפות.
מתאבק נוסף, סעיד מוסטפוב, זכה במדליית ארד.
בשתי המדליות הנותרות זכו הקלע וליצ'קו חריסטוב (מדליית כסף בירי מ-50 מטר בשלושה מצבים) והמתאגרף אלכסנדר ניקולוב (מדליית ארד).
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכו הבולגרים ב-9 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
בויאן ראדב זכה במדליית זהב שנייה ברציפות ובמדליית הזהב השנייה זכה פטאר קירוב.
אניו ואלצ'ב זכה במדליה אולימפית שלישית ברציפות, מדליית כסף, וגם אניטו טודורוב ואוסמאן דורלייב זכו במדליות כסף.
פרודאן גרדז'ב איבד את תוארו מטוקיו, וזכה במדליית ארד.
בנוסף למתאבקים, זכו שני מתאגרפים במדליות ארד, איוואן מיכאילוב וגאורגי סטנקוב.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת מקסיקו והפסידה במשחק הגמר להונגריה.
העפלתה לחצי הגמר נקבעה רק בעקבות הטלת מטבע, לאחר שמשחקהּ מול נבחרת ישראל הסתיים בתיקו.
נבחרת הכדורעף סיימה במקום השישי.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכו הספורטאים הבולגרים ב-21 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, ובולגריה דורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות.
מרימי המשקולות הבולגרים זכו ב-6 מדליות, בהן 3 מדליות זהב, ההישג הגבוה ביותר מבין המשלחות בענף זה.
במדליות הזהב זכו יורדן ביקוב, אנדון ניקולוב ונוראיר נוריקיאן, ואילו מלאדן קוצ'ב, אטנאס שופוב ואלכסנדר קרייצ'ב זכו במדליות כסף.
המתאבקים זכו ב-8 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
פטאר קירוב זכה במדליית זהב שנייה ברציפות, וגרגורי מרקוב זכה במדליית הזהב השנייה בענף זה.
אוסמאן דורלייב זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, ובמדליות כסף נוספות בהיאבקות זכו אוגניאן ניקולוב, סטויאן אפוסטולוב ואלכסנדר טומוב.
שני מתאבקים נוספים, איוואן קראסטב וסטפן אנגלוב, זכו במדליות ארד.
במדליית הזהב השישית זכה המתאגרף גאורגי קוסטדינוב, ומתאגרף נוסף, אנגל אנגלוב, זכה במדליית כסף.
בנוסף להישגים בשלושת ענפים אלה, זכו לראשונה ספורטאים בולגרים במדליות אולימפיות באתלטיקה ובקאנו.
כל הזכיות בענף האתלטיקה היו של נשים.
יורדנקה בלגויבה זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה, והייתה לאישה הבולגרייה הראשונה בהיסטוריה שזוכה במדליה אולימפית.
ודיאנה יורגובה זכתה אף היא במדליית כסף, בקפיצה לרוחק.
וסילקה סטויבה זכתה במדליית ארד בזריקת דיסקוס וכמוה גם איוונקה חריסטובה בהדיפת כדור ברזל.
בקאנו, זכו פדיה דמיאנוב ואיוואן בורצ'ין במדליית ארד במקצה הזוגות ל-1,000 מטר.
בענפי הכדור בלטה נבחרת הכדורעף, שסיימה במקום הרביעי, אחרי שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת יפן ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לברית המועצות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) הגיעו הבולגרים להישג דומה: 22 מדליות, בהן 6 מדליות זהב.
הם דורגו במקום השביעי בטבלת המדליות.
מרימי המשקולות זכו ב-6 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
נוראיר נורקיאן זכה בפעם השנייה ברציפות ויורדן מיטקוב זכה אף הוא במדליית זהב.
גאורגי טודורוב, טרנדאפיל סטויצ'ב וקראסטיו סמרדז'ייב זכו במדליות כסף, ואטנאס שופוב זכה במדליית ארד.
המתאבקים זכו ב-7 מדליות, אך רק אחד מהם, חסן איסייב, זכה במדליית זהב.
אלכסנדר טומוב זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, וסטויאן ניקולוב וקאמן גוראנוב זכו אף הם במדליות כסף.
סטפן אנגלוב זכה במדליית ארד שנייה ברציפות, וגם איוואן קולב ודימו קוסטוב זכו במדליות ארד.
שני מתאבקים נוספים שזכו במדליות, ולנטין חריסטוב (זהב) ובילגוי בילגוייב (כסף) נפסלו מאוחר יותר לאחר שנמצא כי נטלו חומרים אסורים, והמדליות שזכו בהן נשללו מהם.
האתלטיות הבולגריות זכו ב-4 מדליות.
איוונקה חריסטובה זכתה בתואר האולימפי בהדיפת כדור ברזל, תוך שהיא קובעת שיא אולימפי חדש (21.16 מטר).
ניקולינה שטרבה זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר ומריה ורגובה-פטקובה הגיעה להישג דומה בזריקת דיסקוס.
הקופצת לגובה יורדנה בלגויבה זכתה במדליה אולימפית שנייה ברציפות, מדליית ארד.
ענף נוסף בו הגיעו הבולגרים להישגים הוא החתירה: שני צמדי חותרות זכו במדליות זהב (סווטלנה אוטסטובה וזדרבקה יורדנובה; סייקה קלבצ'בה וסטויאנקה קורבטובה).
רביעיית החותרות זכתה במדליית כסף.
בנוסף, המתאגרף ולדימיר קולב זכה במדליית ארד.
בענפי הכדור בלטה נבחרת הנשים בכדורסל, שזכתה במדליית הארד.
אולימפיאדת מוסקבה (1980) הייתה המוצלחת בתולדות בולגריה.
295 הספורטאים הבולגרים זכו ב-41 מדליות, בהן 8 מדליות זהב, ובולגריה דורגה במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות וגרמניה המזרחית (אם כי בפער ניכר מהן).
הענף המצליח ביותר היה ההיאבקות, עם 10 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, בהן זכו גאורגי ראיקוב, ולנטין רייצ'ב ואיסמאיל אבילוב.
אלכסנדר טומוב זכה במדליית כסף שלישית ברציפות, ובמדליות כסף נוספות זכו מיחו דוקוב, איוואן ינקוב וסלאבצ'ו צ'רוונקוב.
שלושה מתאבקים נוספים זכו במדליות ארד: מלאדן מלאדנוב, פאבל פבלוב ונרמדין סלימוב.
מרימי המשקולות זכו ב-8 מדליות, בהן שתי מדליות זהב (ינקו רוסב ואסן זלאטב).
סטפן דמיטרוב, בלגוי בלגוייב, רומן אלכסנדרוב וולנטין חריסטוב זכו במדליות כסף, ומיצ'ו פאשוב ונדלצ'ו קולב זכו במדליות ארד.
חותר הקאנו ליובומיר ליובנוב זכה במדליית זהב במקצה ל-1000 מטר ובמדליית כסף במקצה ל-500 מטר.
בוריסלב אננייב וניקולאי אילקוב זכו במדליית ארד במקצה הזוגות ל-500 מטר, ורביעיית חותרי הקיאק ל-1000 מטר זכו אף הם במדליית ארד.
בתחרויות הנשים, זכתה וניה גשבה במדליית כסף במקצה הקיאק ל-500 מטר.
המתעמל סטויאן דלצ'ב זכה במדליית זהב בתרגיל המתח ובמדליית ארד בקרב-רב, וכן דורג חמישי בתרגילי הטבעות והמקבילים.
במדליית הזהב השמינית זכה המתאגרף פטאר לסוב, ומתאגרף נוסף, איוואילו חריסטוב, זכה במדליית ארד.
שני אתלטים בולגרים זכו במדליות במוסקבה: מריה ורגובה-פטקובה שזכתה במדליית כסף שנייה ברציפות בזריקת דיסקוס ופטאר פטרוב שזכה במדליית ארד בריצת 100 מטר.
בחתירה, זכו רביעיית החותרות עם הגאית במדליית כסף, ושלושה צוותים זכו במדליות ארד: סייקה קלבצ'בה וסטוינקה קורבטובה שאיבדו את תוארן ממונטריאול, ורביעיות חותרים והחותרות.
הג'ודוקא דימיטר זפריאנוב זכה במדליית כסף ואיליאן נדקוב זכה במדליית ארד, נבחרת הרכיבה זכתה במדליית כסף בדרסאז', ושני קלעים זכו במדליות ארד: ליובצ'ו דיאקוב בירי באקדח מ-50 מטר ופטאר זפריאנוב בירי מ-50 מטר בשכיבה.
בענפי הכדור זכו מספר נבחרות בולגריות להישגים.
נבחרת הגברים בכדורעף זכתה במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על פולין והפסידה במשחק הגמר לברית המועצות.
מקבילתה הנשית זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה לגרמניה המזרחית בחצי הגמר, וגברה על נבחרת הונגריה במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הנשים בכדורסל זכתה במדליית הכסף (בזהב זכתה המארחת, ברית המועצות).
לאחר שהחרימה את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), שבה בולגריה והשתתפה באולימפיאדת סיאול (1988).
גם במשחקים אלה היו הישגי המשלחת הבולגרית גבוהים - 35 מדליות, מהן 10 מדליות זהב, והיא דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות.
המדליות הושגו בעשרה ענפים שונים.
גם במשחקים אלה היה ההיאבקות לענף הפורה ביותר, עם 8 מדליות, אם כי רק מתאבק אחד, אטאנאס קומצ'ב, זכה במדליית זהב.
ארבעה מתאבקים זכו במדליות כסף (סטויאן באלוב, ז'יווקו ונגלוב, רנגל גרובסקי ואיוואן צונוב) ושלושה נוספים זכו במדליות ארד (בראטאן צנוב, סימאון שטרב ורחמט סופיאדי).
מרימי המשקולות זכו ב-4 מדליות, ושניים מהם, סוודלין מרינוב ובוריסלב גידיקוב, זכו במדליות זהב.
סטפן טופורוב זכה במדליית כסף ואלכסנדר ורבנוב הוסיף מדליית ארד.
על זכיות אלה העיבה הדחתם של מיטקו גרבנב ואנגל גואנצ'ב, שזכו במדליות זהב אך אלה נשללו מהם לאחר שנכשלו בבדיקת סמים.
לאחר מכן פרשו גם יתר מרימי המשקולות הבולגרים מן התחרות.
גם האתלטים זכו ב-4 מדליות: חריסטו מרקוב זכה במדליית הזהב בקפיצה משולשת לאחר שקבע שיא אולימפי חדש (17.61 מטר).
יורדנקה דונקובה קבעה אף היא שיא אולימפי חדש, כשזכתה במדליית הזהב בריצת 100 מטר משוכות (12.38 שניות).
סטפקה קוסטדינובה זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה, וצווטנקה חריסטובה זכתה במדליית ארד בזריקת דיסקוס.
אתלטים בולגרים בולטים נוספים כללו את סווטה מיטקובה (מקום רביעי בזריקת דיסקוס), ליודמילה אנדונובה (מקום חמישי בקפיצה לגובה), נבחרת השליחות ל-100X4 מטר (מקום חמישי), יבגני איגנטוב (מקום שמיני בריצת 5000 מטר), איוואן טאנב (מקום שמיני ביידוי פטיש) ואנליה נונבה (מקום שמיני בריצת 100 מטר).
חותרת הקיאק וניה גשבה זכתה במדליית זהב במקצה היחידות ל-500 מטר, במדליית כסף במקצה הזוגות לאותו המרחק (עם דיאנה פליאיסקה) ובמדליית ארד במקצה הרביעיות.
חותרי הקאנו מרטין מרינוב וניקולאי בוחלוב זכו במדליות ארד במקצים ל-500 ו-1000 מטר, בהתאמה.
בענף החתירה, זכו לאלקה ברברובה וראדקה סטויאנובה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו ויולטה נינובה וסטפקה מדינה במקצה הזוגות, ומגדלנה גאורגייבה במקצה היחידות.
השחיינית טניה דנגלקובה, קבעה שיא אולימפי חדש במשחה ל-100 מטר חזה (1:07.95 דק'), וכן סיימה במקום הרביעי במשחה למרחק הכפול.
שחיינית בולגריה אחרת, אנטואנטה פרנקבה, זכתה במדליית הכסף במשחה בו ניצחה דנגלקובה, ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה.
נבחרת השליחות הבולגרית במשחה ל-100X4 מטר מעורב, בה הייתה חברה גם דנגלקובה, סיימה במקום השישי, ושחיינית נוספת הצליחה להעפיל למשחה גמר, אנטואנטה סטורמנלייבה, שסיימה במקום השמיני במשחה ל-800 מטר חופשי.
המתאגרף איוואילו מרינוב, שזכה בארד במוסקבה, זכה הפעם במדליית זהב.
מתאגרף נוסף, אלכסנדר חריסטוב, זכה במדליית כסף.
הקלע טניו קיריאקוב זכה במדליית זהב בירי מ-10 מטר באקדח אוויר, והקלעית וסלה לצ'בה זכתה במדליית כסף בירי מ-50 מטר בשלושה מצבים.
המתעמל לובומיר גרסקוב זכה במדליית זהב בתרגיל על סוס הסמוכות, אותה חלק עם ההונגרי ז'ולט בורקאי והסובייטי דמיטרי בילוזרצ'ב, שקיבלו ציונים זהים.
אצל הנשים, זכתה דיאנה דודבה במדליית ארד בתרגיל הקרקע, וכן סיימה במקום השישי בתרגיל הקורה.
המתעמלת האומנותית אדריאנה דונבסקה זכתה במדליית כסף.
הטניסאית מנואלה מלייבה הודחה בחצי הגמר בידי גבריאלה סבטיני, וזכתה במדליית ארד.
במשחקי הכדור לא זכתה אף אחת מהנבחרות במדליה.
נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום החמישי ונבחרת הגברים בכדורעף סיימה במקום השישי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) ירדו הישגי המשלחת הבולגרית ל-18 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
בשתיים ממדליות הזהב זכה חותר הקאנו ניקולאי בוחנוב, שניצח הן במקצה ל-500 מטר והן במקצה ל-1000 מטר.
הצמד מרטין מרינוב ובלגווסט סטויאנוב זכו במדליית ארד במקצה הזוגות ל-500 מטר.
במדליית הזהב השלישית זכה מרים המשקולות איוואן איוואנוב, ושלושה מרימי משקולות נוספים זכו במדליות: ניקולאי פשאלוב ויוטו יוטוב במדליות כסף, וסטפן בוטב במדליית ארד.
הקלעית וסלה לצ'בה זכתה במדליית כסף שנייה ברציפות, הפעם בירי ברובה אוויר.
קלעית נוספת, נונקה מטובה, זכתה אף היא במדליית כסף, בירי מ-50 מטר בשלושה מצבים, וקלעית שלישית, מריה גרוזדבה, זכתה במדליית ארד בירי מ-10 מטר באקדח אוויר.
שני מתאגרפים בולגרים זכו במדליות, דניאל פטרוב במדליית כסף וסווילן רוסינוב בארד, וגם המתאבקים רשמו הישג דומה: ולנטין גצוב זכה במדליית כסף וולנטין יורדנוב זכה במדליית ארד.
זורקת הדיסקוס צווטנקה חריסטובה זכתה במדליה אולימפית שנייה, מדליית כסף, ויורדנה דונקובה איבדה את תוארה בריצת 100 מטר משוכות, אך זכתה במדליית ארד.
אתלטיות בולטות נוספות כללו את סטפקה קוסטדינובה, שסיימה במקום הרביעי בקפיצה לגובה, ואת זורקת הדיסקוס סטפניה סימובה, שסיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הגיעו הבולגרים להישג דומה - 15 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.
המתאגרף דניאל פטרוב, שזכה במדליית כסף בברצלונה, שיפר את הישגו וזכה במדליית זהב.
שני מתאגרפים נוספים זכו במדליות כסף, סרפים טודורוב וטונצ'ו טונצ'ב.
המתאבק ולנטין יורדנוב, שזכה בארד בברצלונה, זכה במדליית זהב, והיה למתאבק הבולגרי היחיד שזכה במדליה באטלנטה.
הספורטאית השלישית שזכתה במדליית זהב הייתה הקופצת לגובה סטפקה קוסטדינובה.
גם לה הייתה זו מדליה אולימפית שנייה, אחרי שזכתה במדליית כסף בסיאול.
אתלטית נוספת, איווה פרנדז'בה, דורגה תחילה במקום הרביעי בקפיצה משולשת ובמקום השביעי בקפיצה לרוחק, אך נפסלה לאחר שנכשלה בבדיקת סמים.
הקלעים הבולגרים זכו בארבע מדליות.
אמיל מילב זכה במדליית כסף באקדח אש מהירה ודיאנה יורגובה זכתה אף היא במדליית כסף, בירי באקדח מ-25 מטר.
טניו קיריאקוב זכה במדליה אולימפית שנייה, מדליית ארד באקדח אוויר.
ועמיתתו מריה גרוזדבה זכתה אף היא במדליית ארד באקדח אוויר, השנייה ברציפות.
מרים המשקולות יוטו יוטוב זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, ואילו ניקולאי פצ'אלוב שזכה במדליית כסף בברצלונה זכה הפעם בארד.
מרים משקולות סוודלין מילצ'ב זכה אף הוא במדליית ארד.
המתעמל קרסימיר דונב זכה במדליית כסף בתרגיל המתח, ונבחרת ההתעמלות האומנותית זכתה במדליית ארד.
הקיאקיסטים אנדריאן דושב ומילקו קזנוב זכו במדליית ארד במקצה הזוגות ל-1,000 מטר.
בענפי הכדור, השתתפה רק נבחרת הכדורעף, שסיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת סידני (2000) זכו הבולגרים ב-13 מדליות, בהן 5 מדליות זהב.
הקלעים טניו קיריאקוב ומריה גרוזדבה זכו במדליות זהב, שניהם בירי באקדח.
לשניהם הייתה זו מדליה אולימפית שלישית, ולקיריאקוב הייתה זו מדליית זהב אולימפית שנייה.
מרים המשקולות גלאבין בויבסקי זכה אף הוא במדליית זהב, ושני מרימי משקולות נוספים זכו במדליות כסף, גאורגי מרקוב ואלן צגייב.
המתאבק ארמן נזריאן, שארבע שנים קודם לכן זכה בתואר האולימפי כשייצג את ארמניה, זכה אף הוא במדליית זהב, ומתאבק נוסף, סרפים ברזקוב, זכה במדליית כסף.
במדליית הזהב החמישית זכתה האתלטית תרזה מרינובה, בקפיצה משולשת.
חותר הקיאק פטאר מרקוב זכה בשתי מדליות כסף (במקצים ל-500 ול-1000 מטר), והחותרת רומיאנה נייקובה זכתה אף היא במדליית כסף.
המתעמל יורדן יובצ'ב זכה בשתי מדליות ארד, בתרגילי הקרקע והטבעות, וכן דורג שמיני בקרב-רב.
באולימפיאדת אתונה (2004) צברו הבולגרים 12 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
הקלעית מריה גרוזדבה שמרה על תוארה בירי מ-25 מאק, ואף זכתה במדליית ארד בירי באקדח אוויר מ-10 מטר.
היו אלה המדליות האולימפיות הרביעית והחמישית שלה.
במדליית הזהב השנייה זכה מרים המשקולות מילן דוברב.
מרים משקולות נוסף, וליצ'קו צ'ולאקוב, זכה במדליית ארד.
יורדן יובצ'ב זכה בשתי מדליות נוספות - מדליית כסף בתרגיל הטבעות ומדליית ארד בתרגיל הקרקע.
נבחרת ההתעמלות האומנותית, החותרת רומיאנה נייקובה, החותר איבו ינקייב, המתאגרף בוריס גאורגייב, הג'ודוקא גאורגי גאורגייב והמתאבק ארמן נזריאן זכו כולם במדליות ארד.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הגיעו הבולגרים להישג הנמוך ביותר מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952) - 5 מדליות בלבד, בהן מדליית זהב אחת, בה זכתה החותרת רומיאנה נייקובה.
יתר המדליות הושגו בענף ההיאבקות - סטאנקה זלאטבה זכתה במדליית כסף ויאבור ינקייב, רדוסלב וליקוב וקיריל טרזייב זכו במדליות ארד.
נבחרת הגברים בכדורעף הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת רוסיה.
במשחקים היו אמורים להשתתף גם שמונה מרימי משקולות (שישה גברים ושתי נשים), אך לאחר שנכשלו בבדיקת סמים לא נטלו בהם חלק.
ספורטאית אחרת, האתלטית דניאלה יורדנובה, נפסלה לאחר שנכשלה אף היא בבדיקת סמים.
באולימפיאדת לונדון (2012) נמשכה מגמת ההיחלשות של המשלחת הבולגרית, ולראשונה מזה 60 שנה, אף ספורטאי בולגרי לא זכה במדליית זהב.
שלושה ספורטאים בולגרים זכו במדליות: המתאבקת סטנקה זלטבה זכתה במדליית כסף, מרימת המשקולות מילקה מנייבה זכתה במדליית כסף והמתאגרף טרוול פולב זכה במדליית ארד.
שלושה מתאגרפים נוספים הודחו בשלב רבע הגמר.
נבחרת הכדורעף סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברזיל ובמשחק על מדליית הארד לנבחרת איטליה.
גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא זכה אף ספורטאי בולגרי במדליית זהב, והישגי המשלחת הבולגרית הסתכמו ב-3 מדליות.
מירלה דמירובה זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה והמתאבקת אליצה ינקובה ונבחרת ההתעמלות האומנותית זכו במדליות ארד.
המתאבקים ולדימיר דובוב וניקולאי באיריאקוב סיימו במקום החמישי, אליס גורי סיים במקום השביעי ומיכאיל גאנב ובוריסלב נובצ'קוב סיימו במקום השמיני.
הג'ודוקא איוואילו איוונאנוב סיים במקום השביעי, המתעמלת האומנותית נביאנה ולדינובה סיימה אף היא במקום השביעי ואיווט לאלובה סיימה במקום השמיני בריצת 200 מטר.
בדומה לבייג'ינג, גם במשחקים אלה לא הורשו מרימי המשקולות הבולגרים להשתתף, לאחר שבשנת 2015 נתפסו 11 מהם בבדיקות סמים.
הישגיה של בולגריה באולימפיאדות החורף, בהן היא משתתפת מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936) היו צנועים יותר.
להישג המשמעותי הראשון הגיעה נבחרת הסקי למרחקים באולימפיאדת אינסברוק (1964).
הנבחרת סיימה במקום החמישי במירוץ השליחות ל-5X3 ק"מ.
במדליה האולימפית הראשונה זכה איוואן לבאנוב, שזכה במדליית ארד בסקי למרחקים ל-30 ק"מ באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980).
באולימפיאדת נאגנו (1998) זכתה הביאתלטית יקטרינה דפובסקה במדליית הזהב הראשונה (והיחידה עד כה), לאחר שניצחה במקצה ל-15 ק"מ.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) בלטה יבגניה רדנובה, שזכתה בשתי מדליות בהחלקה מהירה במסלול קצר: מדליית כסף במירוץ ל-500 מטר ומדליית ארד במירוץ ל-1500 מטר.
הביאתלטית אירינה ניקולצ'ינה זכתה במדליית ארד במקצה ל-10 ק"מ.
באולימפיאדת טורינו (2006) זכתה רדנובה במדליה אולימפית שלישית, מדליית כסף במירוץ ל-500 מטר.
המחליקים האומנותיים אלבנה דנקובה ומקסים סטביסקי סיימו במקום החמישי.
באולימפיאדת ונקובר (2010) לא הצליחו הספורטאים הבולגרים לזכות במדליות.
להישג הטוב ביותר הגיעה רדנובה, שסיימה במקום השביעי במירוץ ל-1500 מטר.
גם באולימפיאדת סוצ'י (2014) לא הצליח אף ספורטאי בולגרי לעמוד על הפודיום.
הקרובה ביותר לכך הייתה גולשת השלג אלכסנדרה ז'קובה, שסיימה במקום החמישי.
בולגריה השתתפה באירוויזיון לראשונה בשנת 2005 בתחרות שנערכה בקייב.
להקת הג'אז "קפה" ייצגה אותה בתחרות עם השיר "Lorraine" ("לוריין").
השיר קיבל 49 נקודות והוא סיים את התחרות במקום ה-19 בשלב חצי הגמר.
לאירוויזיון 2006 שנערך באתונה שלחה בולגריה את הזמרת מריאנה פופובה עם השיר "Let Me Cry" ("תן לי לבכות").
השיר לא העפיל לשלב הגמר, והוא סיים את התחרות במקום ה-17 בשלב חצי הגמר.
לאירוויזיון 2007 שלחה בולגריה את הזמרים אליטסה טודורובה וסטויאן ינקולוב עם השיר "Water" ("מים") שבוצע בשפה הבולגרית, לראשונה בתולדות התחרות.
השיר העפיל מהמקום ה-6 בחצי הגמר אל הגמר, בו הוא סיים במקום ה-5. עד שנת 2007 קבעו חוקי התחרות שכל המדינות שסיימו את התחרות באחד מעשרת המקומות הראשונים ישתתפו אוטומטית בשלב הגמר בשנה שאחרי.
אולם בשנת 2008 שונו חוקי התחרות, וכל המדינות (מלבד "4 הגדולות" והמדינה המארחת) יהיו חייבות להשתתף בשלב חצי הגמר, ולכן נאלצה בולגריה להשתתף באחד מחצאי הגמר בשנת 2008. לאירוויזיון 2008 שלחה בולגריה את הלהקה Deep Zone ודי-ג'יי בלתזאר עם השיר "DJ, Take Me Away" ("די-ג'יי, קח אותי מכאן").
השיר לא העפיל לשלב הגמר והוא סיים את התחרות במקום ה-11 בשלב חצי הגמר, וזאת על-אף היותו אחד מהשירים המועדפים על המעריצים.
לאירוויזיון 2009 שנערך במוסקבה שלחה בולגריה את הזמר קראסימיר אברמוב עם השיר "Illusion" ("אשליה"), שיר בסגנון פופ-אופרה.
בולגריה כשלה שוב להעפיל לשלב הגמר והיא סיימה את התחרות במקום ה-16 בשלב חצי הגמר.
לאירוויזיון 2010 שלחה בולגריה את הזמר מירו עם השיר "Ангел си ти" ("את מלאך") בשפה הבולגרית, לראשונה מאז שנת 2007. אולם לבסוף החליטה בולגריה שחלק מן השיר יבוצע גם באנגלית.
בולגריה שוב כשלה להעפיל לשלב הגמר והיא סיימה במקום ה-15 בשלב חצי הגמר.
בולגריה מדורגת במקום ה-37 ברשימת המדינות המצליחות ביותר באירוויזיון, מתוך 51 מדינות שלקחו חלק בתחרות.
בשנת 2017 שלחה בולגריה את הזמר קריסטיאן קוסטוב עם השיר "Beautiful Mess" ("בלגן יפה") שהיה כולו באנגלית.
השיר הגיע למקום השני בגמר עם 615 נקודות שזה הניקוד הכי גבוה שבולגריה השיגה באירוויזיון.
בחצי הגמר בולגריה הגיעה למקום הראשון.
השירים שייצגו את בולגריה באירוויזיון
בולגריה הייתה אוניית נוסעים רוסית, אשר נטרפה בנהר הוולגה ב-10 ביולי 2011, בעקבות טביעתה סמוך לכפר סיקייבו בטטרסטן, מרכז רוסיה, כנראה עקב טעינת יתר.
על פי דיווחי השלטונות, בספינה שהו 208 נוסעים, אף ששיא יכולת הקיבולת שלה עמד על 120 בלבד.
נמשו 122 גופות (שכולם זוהו בוודאות).
79 איש בלבד ניצלו, 14 נפצעו.
בעקבות האסון, נשיא טטרסטן, רוסטאם מיניחאנוב, הקדים לשוב מחופשתו וה-12 ביולי 2011 הוכרז כיום אבל לאומי.
ועדת החקירות של רוסיה (גוף החקירות העיקרי במדינה) הגישה כתב אישום נגד סבטלנה איניאקינה, מנכ"לית חברת ארגורצ'טור (Аргоречтур) ופקידים נוספים של חברות הספנות האזוריות בגין הפרת נוהלי בטיחות.
האסון, נחשב לאסון הימי הגדול ביותר בתולדות הפדרציה הרוסית.
הספינה "בולגריה" נבנתה בצ'כוסלובקיה (כיום סלובקיה), במסגרת "פרויקט 785" לבניית ספינות על ידי חברת סקודה קומארנו העממית (Národný Podnik Škoda Komárno9); כיום חברת קומארנו הסלובקית (Slovenské lodenice Komárno a.s), והוּרדה למים ב-1955.
תחילה נקראה הספינה בשם "אוקראינה" ועד שנת 1962 הייתה שייכת לחברת הספנות של גורקי (Волжское объединенное речное пароходство), לאחר מכן הועברה לחברת ספנות בשם "הנהר קאם" (Камское речное пароходство), כיום חברת הספנות "נהרות קאם" (ОАО Судоходная компания Камское речное пароходство) שמיכאיל אנטונוב היה הבעלים שלה ובסיסה היה בפרם.
בתחילת שנות ה-2000 הועברה הספינה לידי חברת הספנות של קאזאן (Казанская судоходная компания) ואחר כך הוחכרה ל"בריז" (Бриз).
ביוני 2011 הוחכרה הספינה לחברת ארגורצ'טור (Аргоречтур) מקאזאן, כאשר מכירת כרטיסי השייט נעשו באמצעות חברת אינטור-וולגה (ИнтурВолга) של קאזאן.
בפברואר 2010 הספינה שינתה את שמה מ"אוקראינה" ל"בולגריה" על שם בולגריה של הוולגה - מדינה היסטורית בתחומי טטרסטן של היום.
ב-9 ביולי 2011, ספינת הנוסעים "בולגריה" יצאה מרציף מס' 12 של נמל הנהר של קאזאן לכיוון בולגר (כ-140 ק"מ מערבית לקאזאן), לשייט בן יומיים.
המסלול חלף על פני אגמי המים המלאכותיים של קויבישב ולמחרת, בשעה 11:15 שעון מקומי, הייתה הספינה בדרכה חזרה.
כעבור שלוש שעות, בסביבות השעה 13:30, עקב תנאי מזג אוויר לא נוחים, שהתבטאו ברוחות עזות מאוד, החלה הספינה לנטות ימינה, מים החלו לחדור לספינה ובסמוך לשעה 13:58 שקעה הספינה בעומק 18 מטרים, ובתוך כרבע שעה כבר שקעה כולה.
הטביעה התרחשה כ-3 ק"מ מהגדה הימנית של הוולגה, סמך לכפר סיוקייבו, באזור קאם-אוּסטין, בטטרסטן.
לנוסעים לא היה כמעט סיכוי להינצל - אולם, מתוך 208 נוסעים רשומים (עוד 25 נוסעים לא רשומים נוספים ו-50 ילדים), ויחד עם צוות האונייה, חולצו 79 איש בסיוע האונייה "ארבלה" שחלפה בסמוך.
קפטן הספינה אוסטרובסקי נהרג, גופתו וגופת אחיותיו נמשו מהנהר בידי צוללני המשרד למצבי חירום של רוסיה ב-12 ביולי.
על פי עדויות הניצולים, הם שהו במים במשך שעה וחצי עד שעתיים, עד שחולצו, כאשר מכלית הנפט "וולגה-נפט" חלפה בסמוך ולא הגישה כל סיוע, עד לבואה של ה"ארבלה" שחילצה את כל שיכלה.
על פי נתוני ועדת החקירות של רוסיה, הספינה "בולגריה", יצאה את קאזאן עם מנוע שמאלי לא תקין, והועלו האשמות כבדות בדבר הפרת נוהלי בטיחות של הספינה ומנהלי החברה שתִחזקו אותה.
אף שמשרד התחבורה טען כי הספינה עברה בדיקות בטיחות ב-15 ביוני 2011 והוכרזה כלא כשירה טכנית, אלא שאנשי חברת הספנות של קאזאן (Казанская судоходная компания) בחרו להתעלם מכך.
ועדת החקירות של רוסיה פתחה ב-10 ביולי 2011 בחקירת האירוע בהסתמך על סעיף 263 של החוק הפלילי הרוסי (הפרת כללי בטיחות תפעול התחבורה האווירית והימית).
נשיא טטרסטן, רוסטאם מיניחאנוב, הקדים לשוב מחופשתו והתייצב בחדר המצב שהוקם סמוך לאזור האסון על ידי המשרד למצבי חירום של רוסיה שהמשיך להפעיל צוללנים על מנת למצוא ניצולים ולמשות את גופות הקורבנות (נכון ל-13 ביולי 2011 נמשו כמאה גופות).
נוסף לזה, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב הורה לשר התחבורה איגור לוויטין להקים ועדת חקירה ממלכתית לחקר האסון והגורמים לו.
כמו כן, יו"ר ועדת החקירות הרוסית, אלכסנדר איוואנוביץ' בסטריקין הגיע לאזור האסון על מנת לפקח אישית על החקירה.
על פי משרד התובע הכללי הרוסי לענייני תחבורה של אזור הוולגה, הספינה "בולגריה" נשאה כמות מוגזמת של נוסעים, מעבר לרישיון המותר בחוק והפרה תקנות טכניות ובטיחותיות רבות.
הסוכנות הפדרלית לתחבורת ימים ונהרות (Федеральное агентство морского и речного транспорта ,Росморречфлот) של משרד התחבורה הרוסי הודיעה כי בכוונתה למשות את הספינה מן הנהר.
ב-19 ביולי החלו העבודות על משיית הספינה מן הנהר וב-22 ביולי כבר הסתיימו העבודות והאונייה נמשתה מקרקעית הנהר.
ב-11 ביוני הוחלט לבצע הליך קרקוע של כל ספינות הנוסעים שנוצרו בשנות ה-50 והששים, בשל חשש להפרות תקנות בטיחות גם בהן - ובאותו היום נעצרה לשיט ספינת הנוסעים "המלחין גלאזונוב", שיוצרה באותו המפעל שיוצרה "בולגריה", ונמצאו בה תקלות במנוע השמאלי.
הוכרז יום אבל לאומי ב-12 ביוני, בטטרסטן וברוסיה כולה.
העיתונות הרוסית תקפה את משרד התחבורה על חוסר הפיקוח על תחבורת הנהרות וכי ישנן עשרות, אם לא מאות, ספינות שמשייטות בתחומי רוסיה ללא רישיון ועם תקלות במנועים.
ועדת החקירות של רוסיה הגישה כתבי אישום נגד מנכ"לית ארגרצ'טור, סבטלנה איניאקינה וכנגד מומחה רישום ספינות הנהר, יעקב איבאשוב, שעבד עבור הסוכנות הפדרלית לתחבורת ימים ונהרות והתיר לספינה לצאת לשיט; השניים נעצרו ונלקחו למעצר.
ביולי 2014 בית המשפט המחוזי במוסקבה דן את סבטלנה איניאקינה ל-11 שנות מאסר בגין הענקת שירותים לא בטיחותיים והפרת חוק הגנת העבודה כמו גם הפרת חוקי הבטיחות בתעבורת המים.
שותפהּ, יעקב איבאשוב נידון ל-6,5 שנות מאסר בתחילה אך זכה לחנינה ושוחרר.
בולגריה השתתפה לראשונה ב בסיאול (1988), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע.
במשחקי החורף משתתפת בולגריה מאז המשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994).
בולגריה שלחה לראשונה משלחת למשחקים שהתקיימו בסיאול בשנת 1988 שכללה שמונה ספורטאים, גברים כולם.
כבר המשלחת הראשונה אותה שלחה, הצליחה לשוב למולדתה עם שלוש מדליות פאראלימפיות במקצועות האתלטיקה.
דונקו אנגלוב זכה במדליית הכסף בקפיצה משולשת (קטגוריה B3) עם תוצאה של 12.95 מטרים, ואילו גיאורגי סקלרוב זכה שבר שני שיאים פאראלימפיים (קטגוריה B2), כשזכה במדליית הזהב בזריקת דיסקוס עם תוצאה של 38.74 מטרים, ובמדליית זהב נוספת בהדיפת כדור ברזל עם תוצאה של 13.36 מטרים.
אל המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) שלחה בולגריה משלחת של שבעה ספורטאים, חמישה גברים ושתי נשים.
ב זכה סקרלוב במדליה נוספת בזריקת הדיסקוס, כשקטף את מדליית הארד עם תוצאה של 38.56 מטרים, ואילו פולינה דז'ורובה הייתה לבולגרית היחידה בתולדות המשלחת הבולגרית שזכתה במדליה מחוץ לתחרויות האתלטיקה, כשזכתה במדליית הארד במקצה השחייה ל-100 מטר בסגנון גב (קטגוריה S6) בתוצאה של 1:42.26 דקות.
ב זכתה המשלחת הבולגרית במדליה אחת בלבד כשהודפת כדור הברזל איוונקה קולבה זכתה במדליית הזהב עם שיא עולם (קטגוריה F53) של 7.85 מטרים.
וב לא הצליחה המשלחת לזכות במדליה כלל.
ב שבה בולגריה אל הפודיום עם מדליית ארד אחת, ומדליית כסף אחת של האתלטית סטלה אנווה, וב קטפה שלוש מדליות נוספות, כשאנווה מצטיינת במשלחת עם שתי מדליות כסף אישיות.
מקדש בולגוקסה (בקוריאנית: 불국사) הוא מקדש בודהיסטי השוכן במורדות הר טוהאם, דרומית-מזרחית לקיונגג'ו, במחוז צפון קיונגסאנג שבקוריאה הדרומית.
זהו המקדש העיקרי של מסדר ג'וגיה, אחד ממסדרי הבודהיזם הקוריאני.
ב-1962 הכריזה ממשלת קוריאה הדרומית על כמה מהמבנים ופסלי הבודהה שבמקדש כאוצרות לאומיים.
ב-1995 הוכרז המקדש, יחד עם מערת סוקגוראם הסמוכה, כאתר מורשת עולמית.
מקדש ראשון הוקם באתר בשנת 528, בתקופת שלטונו של בופהונג מלך שילה, ובהמשך נבנו במקום מבנים נוספים.
הקמת המקדש הנוכחי התחילה בתקופת שלטונו של קיונגדוק, בשנת 751, והסתיימה תשע שנים לאחר מותו, בשנת 774. הקמת המקדש הייתה ביוזמתו של ראש ממשלתו של קיונגדוק, קים דסון, שנפטר בעצמו חודשים ספורים לפני השלמת הבנייה.
המקדש זכה לשם בּוּלְגוּקְסָה, שפירושו "מקדש ארצו של בודהה".
בשלהי תקופת שלטון של שושלת גוריו וראשית ימי שושלת ג'וסון, במאה ה-14, שופץ המקדש.
במהלך הפלישות היפניות לקוריאה במאה ה-16 סבל המקדש מנזקים קשים, וכל מבני העץ שבו נשרפו עד היסוד.
בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה במחצית הראשונה של המאה ה-20 ערכו אף הם עבודות במקום, אך אין תיעוד לכך, וכן ידוע על אוצרות שנעלמו מהמקום בתקופה זו.
ב-1969 הורה נשיא קוריאה הדרומית, פאק צ'ונגהי, על שיפוץ נוסף.
העבודות, שנערכו עד 1973, כללו גם חפירות ארכאולוגיות.
הכניסה למקדש היא דרך שני גשרים בזווית של 45°, שעליהם מדרגות: גשר הענן הכחול וגשר הענן הלבן.
הגשרים מובילים לשער הערפל הסגול, השער הראשי למקדש.
פגודת סוֹקְגאטאפ היא פגודת אבן בסגנון קוריאני פשוט, הכוללת 3 קומות ומתנשאת לגובה 8.2 מטרים.
גובהה של פגודת דאבּוֹטאפ 10.4 מטרים, והיא מוקדשת לאוצרות הנזכרים בלוטוס סוטרה.
בניגוד לסוקגאטאפ, פגודת דאבוטאפ כוללת עיטורים ופרטים רבים יותר.
המבנה המרכזי במקדש הוא דֶאוּנג'וֹן ("היכל ההארה הגדולה"), המוקדש לגאוטמה בודהה.
הבניין הראשון שהוקם במקום זה נבנה ב-681. מאחוריו שוכן מוּסוֹלג'וֹן ("ההיכל ללא מילים"), ששואב את שמו מהעיקרון לפיו את רעיונותיו של בודהה לא ניתן ללמד באמצעות המילים לבדן.
הבניין הראשון באתר זה הוקם ב-670. בנקודה הגבוהה ביותר במתחם נמצא גְוָואנוּמג'וֹן, שמשמש מקדש לאוואלוקיטשווארה, הבודהיסטווה של החמלה.
מבנים נוספים כוללים את בּירוֹג'וֹן, המוקדש לוואירוקאנה וגוּקְנַאקְג'וֹן ("היכל האדמה הטהורה"), שבו פסל בודהה עשוי ברונזה מוזהבת.
פגודת דאבוטאפ (다보탑) הוכרזה בשנת 1962 כאוצר לאומי מס' 20, והיא מעטרת את המטבע של 10 וון.
הפגודה מתנשאת לגובה של 10.4 מטרים, והיא בעלת צורה יוצאת דופן.
בסיסה של הפגודה מרובע, ובכל אחד מהצדדים גרם מדרגות.
בעבר היה בקצה כל אחד מהם פסל אריה מאבן, אך רק אחד מהם נותר במקומו.
המפלס השני של הפגודה כולל ארבעה עמודים, התומכים בגג מרובע, שמעליו מעקות.
מעל גג זה גג מתומן שאף הוא מוקף מעקה.
על הגג השני ניצבים שמונה עמודים המדמים מקלות חזרן, התומכים בגג נוסף, דמוי לוטוס בעל 16 עלי כותרת.
שמונה עמודים נוספים תומכים בגג מתומן נוסף, ועליו עמוד עגול ומעוטר.
פגודת סוקגאטאפ (석가탑) הוכרזה בשנת 1962 כאוצר לאומי מס' 21. שמה המלא הוא סָאקְיָאמוּני יוֹרָסאנְגְג'וּסוֹלְבּוֹפּ טַאפּ, והיא מכונה גם "הפגודה ללא צל" ו"פגודת 3 הקומות של בולגוקסה".
סוקגאטאפ היא פגודה פשוטה בהרבה מדאבוטאפ.
היא כוללת שלוש קומות מרובעות, נקיות מגילופים ועיטורים, שיחס השטחים ביניהן הוא 2:3:4. לפי סברה אחת, הניגוד בין הפשטות של סוקגאטאפ למורכבות של דאבוטאפ נועדה לשקף את טבעה המורכב של ההתבוננות של בודהה, ולפי סברה אחרת היא מייצגת את הניגוד בין הארצי לבין השמימי.
בראש הפגודה עמוד עגול ומעוטר, השונה באופיו מיתר חלקי הפגודה.
עמוד זה הוא תוספת מאוחרת, מ-1973.
ב-1966 התעוררו הנזירים במקדש מקול פיצוץ עז.
היו אלה שודדים שניסו לפוצץ את הפגודה באמצעות דינמיט, כדי לשדוד אוצרות שהאמינו שמצויים תחתיה.
כשהגיעו הנזירים, השודדים נמלטו מבלי שהצליחו להוציא את השלל, והנזירים היו אלו שגילו במקום סארירות ותגליף העץ העתיק ביותר שנמצא אי פעם.
ב-1967 הוכרזו 28 הפריטים שנמצאו במקום כאוצר לאומי מס' 126.
גשר הלוטוס וגשר שבעת האוצרות
גשר הלוטוס (יוֹנְהְוָואגְיוֹ; 연화교) וגשר שבעת האוצרות (צִ'ילְבּוֹגיוֹ; 칠보교) הם צמד גרמי מדרגות המובילים לשער העצמת השלום (אָנְיָאנְגְמוּן; 안양문), המוביל לגוקנאקג'ון.
הגשרים הוכרזו כאוצר לאומי מס' 22 בשנת 1962. המדרגות בנויות כמעין גשרים בזווית של 45°, ומתחתן קשתות.
גשר הלוטוס כולל 10 מדרגות, וגשר שבעת האוצרות כולל 8 מדרגות.
על מדרגות גשר הלוטוס נחצבו עיטורים בצורת לוטוס, אך הם נשחקו תחת רגלי עולי הרגל הרבים.
כיום הטיפוס במדרגות אלה אסור.
גשר הענן הכחול וגשר הענן הלבן
גשר הענן הכחול (צ'וֹנְגוּנְגְיוֹ; 청운교) וגשר הענן הלבן (בֶגוּנְגְיוֹ; 백운교) אף הם צמד גרמי מדרגות, המובילים לכניסה הראשית למקדש, שער הערפל הסגול (ג'אהאמוּן; 자하문).
הגשרים הוכרזו כאוצר לאומי מס' 23 בשנת 1962. גם גשרים אלה נבנו בזווית של 45°, והם כוללים 33 מדרגות, המייצגים את 33 גני העדן הקיימים לפי האמונה הבודהיסטית.
17 מהמדרגות הן בגשר הענן הכחול, התחתון מביניהם, ו-16 המדרגות הנותרות הן בגשר הענן הלבן.
מתחת למדרגות יש קשת, וממצאים ארכאולוגיים מעידים על כך שבעבר הייתה תחתן ברכה.
פסל בודהה העשוי ברונזה מוזהבת, ונמצא בגוקנאקג'ון ("היכל האדמה הטהורה").
מומחים מעריכים כי הוא פוסל במאה התשיעית.
גם פסל זה הוכרז כאוצר לאומי בשנת 1962, אוצר לאומי מס' 26. הפסל הוא של בודהה בתנוחת לוטוס, וגובהו 1.77 מטרים.
על ראשו של בודהה אושנישה, המסמלת את התבונה העילאית.
ידו השמאלית של הפסל אוחזת באצבעו השמאלית, תנוחה המאפיינת את הבודהה של ההארה.
פסל נוסף במקדש שהוכרז כאוצר לאומי ב-1962 (מס' 27) הוא פסל אמיטאבה.
גם פסל זה עשוי ברונזה מוזהבת, והוא פוסל במאה השמינית או התשיעית.
גובהו של הפסל 1.66 מטרים, והוא מאופיין באף נשרי, בכתפיים רחבות ובחזה רחב.
ידו השמאלית מונפת עד גובה הכתף וכף היד מופנית קדימה, ואילו יד ימין מונחת בחיקו.
בולגארי הוא בית אופנה איטלקי וחברה לייצור תכשיטים, שעונים ובשמים.
החברה כיום מונה למעלה מ-300 חנויות ברחבי העולם.
סוטירוס בולגאריוס החל את עבודתו כצורף תכשיטים בכפר קטן בו חי באפירוס.
ב-1877 עזב כדי לנסות מקומות אחרים ובשנת 1881 הגיע לרומא שם לאחר שלוש שנים פתח את חנותו השנייה ברחוב ויה סיסטינה.
לאחר מכן הוחלפה חנות הדגל של החברה לרחוב ויה קונדוטי בשנת 1905 עם עזרה משני בניו, קונסטנטיניו וג'ורג'יו.
במהלך מלחמת העולם השנייה החביאו קונסטנטיניו ואשתו שלוש נשים יהודיות זרות בביתם.
על המעשה הזה הם קיבלו את התואר חסיד אומות העולם ב-31 בדצמבר 2003 בטקס שנערך במוזיאון יד ושם בירושלים.
לאחר מותו של קונסטנטיניו בשנת 1966 עברה שליטת החברה לבנו ג'אני שהיה שותף יחד עם דודניתו מרינה.
בתור מנכ"ל החברה פתח ג'אני בתחילת שנות ה-70 חנויות ברחבי העולם במקומות מרכזיים כמו ניו יורק, ז'נבה, מונטה קרלו ופריז.
בשנת 1987 התפטר מתפקידו ומכר את חלקו בחברה לאחיו ניקולה ופאולו.
בתחילת שנות התשעים הוציאה החברה קו בשמים משלה על מנת להרחיב את מוצרי החברה מתכשיטים ושעונים.
בשנת 2004 נפתח המלון הראשון של החברה שנקרא "Bulgari Hotels & Resorts" ונפתח במילאנו.
בשנת 2006 נפתח מלון נוסף בבאלי ובשנת 2012 נפתח מלון בלונדון.
ב-6 במרץ 2011 רכש תאגיד הענק LVMH את חברת בולגארי בסכום של 6.01 מיליארד דולר.
בולגר (רוסית Булгар; טטרית Bolğar או Болгар; צ'ובשית Пăлхар) הוא אתר ארכאולוגי ברפובליקה של טטרסטן שברוסיה.
האתר שוכן על הגדה השמאלית של הוולגה, כ-30 ק"מ מזרחית למקום מפגשו עם נהר קאמה.
בולגר נוסדה במאה ה-8, ושימשה כבירתן של שתי מדינות: בולגריה של הוולגה בין המאות ה-10 וה12, ואורדת הזהב במאות ה-13 וה-14. היא חרבה בידי נסיכות מוסקבה ב-1431, וירדה מגדולתה.
תושבי הרפובליקות הרוסיות, טטרסטן וצ'ובשיה, הרואים עצמם כממשיכי דרכם וצאצאיהם של הבולגרים תושבי בולגריה שעל הוולגה, מתייחסים אל בולגר כאל בירתם ההיסטורית והדתית.
המקום הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2014.
הבולגרים היו קבוצה של שבטים נוודים שהתהוותה בתקופת נדידת העמים, בראשית ימי הביניים.
בשנת 630 לערך הם נעו מארץ מולדתם שמצפון לים השחור מערבה, וייסדו מדינה מצפון לבלקן.
במאה ה-8 נדד חלק מהם לכיוון צפון-מזרח, ונאחז באגן הוולגה המרכזי, סביב מקום מפגשו עם נהר קאמה.
שם ייסדו מדינה שזכתה לשם בולגריה של הוולגה.
בולגר הייתה לבירתה של מדינה זו בראשית המאה ה-10, ובה אימצו את דת האסלאם בשנת 922. העיר הייתה למרכז סחר בין מזרח אירופה ומרכז אסיה, וכן למרכז יצרני אשר נודע בזכות מוצרי העור שיוצרו בו.
במאה ה-12 איבדה בולגר את מעמדה כבירת המדינה, אך שמרה על השפעתה.
ב-1236 נכבשה העיר בידי המונגולים, הוחרבה והועלתה באש, אולם שש שנים בלבד לאחר בחר בה באטו חאן, והיא הייתה לבירתה הראשונה של אורדת הזהב.
העיר זכתה לפריחה מחודשת, אך במאה ה-14 שוב איבדה את מעמדה כעיר בירה, אם כי שמרה על חשיבותה בעיר המרכזית בחלקה הצפוני של המדינה.
זוהי התקופה בה הוקמו בעיר המסגד הגדול, ארמון החאן, חלק ניכר מבתי המגורים והמאוזוליאה, תשתית הרחובות, מערכות לאספקת מים ומערכות ביוב, ובתי המרחץ שבה.
אורדת הזהב החלה נחלשת במאה ה-15 בעקבות מאבקים עם נסיכות מוסקבה, וב-1431 החריבו הרוסים את העיר בהנהגת וסילי השני.
בולגר הפכה לכפר קטן ולמקום עלייה לרגל עבור מוסלמית שלא היו יכולים לקיים את מצוות החג' ולהגיע למכה.
במאה ה-17 ביקר הצאר פיודור השלישי בבולגר, והורה על תיעוד מבני העיר ושימורם.
זמן קצר לאחר מכן הוקם במרכז האתר מנזר, אשר הוקם מחומרי הבניין של ארמון החאן, אך הוא נסגר ב-1770. במקום התפתח כפר אשר ניצל את חומרי הבניין של העיר ההיסטורית.
מחקר ארכאולוגי מסודר נערך באתר בשנת 1864, אך רק ב-1923 זכה המקום בהגנה מכוח חוק.
ב-1962 הוקם באתר מוזיאון ומאז שנת 2000 הוא קרוי באופן רשמי בשם "אזור השימור התרבותי והאדריכלי של בולגר".
האתר שוכן על רכס בגובה של כ-30 מטרים על הגדה השמאלית של הוולגה, כ-30 ק"מ לאחר מקום מפגשה עם נהר קאמה, וכ-40 ק"מ מדרום לקאזאן, בירת טטרסטן.
סמוך ממערב לאתר הארכאולוגי שוכן כפר הנושא את אותו שם.
שטחו של האתר הוא כ-4.24 קמ"ר, והוא מוקף בסוללת עפר בגובה של חמישה מטרים לערך וחפיר שעומקו כשני מטרים.
צורתו של האתר היא כשל משולש שבסיסו בצידו הצפוני לאורך גדת הנהר, וקודקודו בצידו הדרומי, כ-2.25 ק"מ מדרום לנהר.
הסטרטיגרפיה בבולגר מונה שש שכבות: השכבות המוקדמות קדמו להגעת הבולגרים ולהקמת העיר, והן מתוארכות למחצית השנייה של האלף ה-1. מעליהן ניכרים שרידים מונגולים מסוף האלף הראשון; ומעליהן שכבות העיר מהמאה ה-13, עת שמשה כבירת אורדת הזהב.
שכבות מאוחרות יותר שייכות לתקופת הנסיגה של העיר, עת השתייכה לחאנות קאזאן במאות ה-15 וה-16, ולבסוף שכבת המאה ה-17 המקבילה לתקופת שלטון רוסיה הצארית.
הממצא המרכזי והחשוב באתר הוא המסגד הגדול הבנוי סביב חצר מרכזית רבועה, והמתוארך למאה ה-13. המסגד המהווה את אחת הדוגמאות הבודדות לאדריכלות אורדת הזהב המוקדמת.
המינרה של המסגד התמוטט בשנת 1841, אך שוקם והוקם מחדש בשנת 2000 על בסיס שרטוטים שנערכו בראשית המאה ה-19, ותוך שימוש בחומרי הבניין של המינרה המקורי.
מסגד נוסף קטן יותר, שוכן כ-500 מטרים דרומה ממנו, והוא מתוארך למאה ה-14. מסגד זה הוקם כדגם מוקטן של המסגד הגדול, ובניגוד לקודמו המינרה המקורי שלו השתמר.
המינרה שגובהו 10 מטרים הוא הממצא המקורי היחיד שהשתמר באתר בשלמותו מאז ימי הביניים.
באתר שוכנים מספר מאוזלאה, ואלה תורמים לחשיבותו הדתית של המקום, בהיותו האתר בו הבולגרים אימצו את האסלאם.
עם אלה נמנים "המאוזוליאום הצפוני" בחזית המסגד הגדול אשר שימש לקבורת בני משפחה אצילים בולגרית, ו"המאוזוליאום המזרחי" בחזיתו המזרחית של המסגד אשר שימש את משפחת בורשבקוב, והניכר בכיפת החרוט שלו.
מאוזוליאום זה הפך במאה ה-18 לכנסייה רוסית אורתודוקסית המוקדשת לניקולאוס הקדוש.
בחלקו הדרומי של האתר פזורים מספר מאוזוליאה קטנים יותר מהמאה ה-14 וה-15.
ארמון החאן הוקם בראשית המאה ה-14 בצורת מאוזוליאום, היינו בדמות קובייה הנושאת כיפה מרכזית.
חדרי הארמון שמשו להתכנסויות (דוגמת "האולם הלבן" ו"האולם האדום") ובאחרים שכנו בתי מרחץ, דוגמת "החדר השחור", המהווה את המבנה החילוני היחיד שהשתמר היטב באתר.
כנסיית תרדמת מרים נבנתה במרכזו של האתר, מצפון ובצמוד למסגד הגדול, בין השנים 1732-1734. היא הוקמה אגב שימוש בחומרי בניין שנמצאו באתר, ועל קירותיה ציורי קיר שבהם נראות עדיין כתובות בערבית ובארמנית.
כנסייה זו הפכה בשנות ה-70 של המאה ה-20 למוזיאון ארכאולוגי-היסטורי.
מחוץ לקו ההגנה של האתר שוכנים שלושה מכלולים נוספים:
כפר קטן מדרום לאתר שהוקם במאה ה-13, ובו שני מגדלי שמירה ומבני מגורים מאבן;
כנסייה ארמנית המוכרת בשם "האולם היווני" נמצאת ממערב לאתר, סמוך לוולגה, והיא מתוארכת למאה ה-14. כנסייה זו מעידה על חשיבותה הבינלאומית של בולגר.
על אי בנהר, שנותק מהגדה עם הקמת סכר קויבישב ב-1957, נמצאים שרידים מונגולים.
בולג הוא אורק לוחם מעולם הפנטזיה של הסופר טולקין.
הוא מופיע לראשונה בספר ההוביט, כבנו של אזוג, מפקד האורקים.
בולג היה מושל אורקי שעלה לשלטון בהרי הערפל לאחר שאביו, אזוג, נהרג במלחמה עם הגמדים.
בולג שלט במשך כ-150 שנים, ולאחר שהאורק הגדול מתחת להרים נהרג, בולג הוביל צבא של אורקים כנקמה לקרב על ארבור, הקרב הגדול נקרא קרב חמשת הצבאות בו הוא נהרג על ידי ביאורן במהלך הקרב: "עד מהרה הוא חזר בזעם כפול ומכופל.
דבר לא עמד בדרכו, ונדמה ששום כלי נשק אינו מסוגל לפגוע בו.
הוא פיזר את המשמר, וגרר את בולג עצמו ומחץ אותו".
בסרטים, תפקידו המקורי של בולג הוקטן מאחר שאביו, אזוג, הושאר בחיים, ומילא את התפקיד של פיקוד על צבא האורקים.
בסרט ההוביט: מפלתו של סמאוג בולג מקבל מאביו משימה לצוד את חבורתו של תורין צינת-אלון, ובסרט ההוביט: קרב חמשת הצבאות הוא מוביל אחריו יחידה של אורקים כתגבורת לצבאו של אזוג, רודף אחרי טאוריאל והורג את הגמד קילי שבא להגנתה.
זמן קצר לאחר מכן, הוא מתעמת עם לגולאס ונהרג על ידיו.
בולגריה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
בולגריה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הבולגריים 16 מדליות, מהן שש מדליות זהב.
15 מדליות במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ומדליית ארד יחידה במשחקי החורף בהחלקה מהירה במסלול קצר.
המשלחת הראשונה של בולגריה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה 21 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי ספורט.
המשלחת זכתה בשלושה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הרמת משקולות עם זכייה בשתי מדליות זהב בקטגוריות משקל עד 85 ק"ג לנערים ועד 53 ק"ג לנערות, ואתלטיקה עם זכייה במדליית ארד בקפיצה משולשת לנערים, והעפלה לשני גמרים בהם סיימו במקום הרביעי בקפיצה לגובה לנערות ובמקום החמישי בריצת 200 מטר לנערות.
בענף ההתעמלות ספורטאי המשלחת סיימו במקום החמישי בטורניר הקרב רב ליחידות בהתעמלות אמנותית.
ספורטאי המשלחת דורגו במקום הרביעי בענפים היאבקות בקטגוריית משקל עד 60 ק"ג לנערות בסגנון היאבקות חופשית ואגרוף בקטגוריית משקל עד 75 לנערים.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים ג'ודו, חתירה, קאנו/קיאק, קליעה, קרב חמש מודרני וקשתות.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 27 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי ספורט.
המשלחת זכתה בשישה מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
בענף ההתעמלות נבחרת ההתעמלות אמנותית זכתה במדליית כסף, בעוד בהתעמלות מכשירים הספורטאים דורגו במקום הרביעי בתרגיל הטבעות ובמקום ה-17 בקרב רב לנערים.
ספורטאי המשלחת דורגו במקום הרביעי בקליעה בירי באקדח אוויר לנערים למרחק של 10 מטרים, ובמקום החמישי בטורניר הנערים בקרב חמש מודרני ובטורניר היחידים לנערות בענף החתירה.
המשלחת העפילה לגמר ריצת 2000 מטר מכשולים לנערים בענף האתלטיקה בה סיימה במקום השביעי.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים בדמינטון, קשתות, שחייה ושיט.
בולגריה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה אחת עשרה ספורטאים שהתחרו בשישה ענפי ספורט.
המשלחת לא רשמה הישגים משמעותיים בענפים ביאתלון, גלישת שלג, לוז', סקי אלפיני, סקי למרחקים וקפיצות סקי.
אולם גם לא הגיעה למקומות האחרונים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה 12 ספורטאים שהתחרו בשישה ענפים.
המשלחת הגיעה להישג משמעותי בענף ההחלקה מהירה במסלול קצר עם זכייה במדליית ארד במירוץ 500 מטר לנערות.
ספורטאי המשלחת לא רשמו הישגים גבוהים בענפים ביאתלון, גלישת שלג, לוז', סקי אלפיני.
אולם, גם לא הגיעו למקומות האחרונים.
המשלחת לא רשמה הישגים בענף הסקי למרחקים.
החלקה מהירה במסלול קצר 0 0 1 1
בולגריה השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-2006.
המבצעים והשירים שייצגו את בולגריה באירוויזיון למוזיקאים צעירים
שנה מבצע כלי יצירות חצי גמר גמר 2006איוון סבטוזארבו גרסימובבסוןלא ידוע -לא עלה לגמר