tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המקדש נבנה מחדש בתקופתו של הקיסר שׁוּנְגְ'ה משושלת צ'ינג, ועבר שיפוצים נרחבים בשנה ה-42 לשלטונו של הקיסר קאנגשי משושלת צ'ינג.
אז גם נקבע שם המקדש הנוכחי ("מקדש בָּאוֹגְווֹ").
המבנים במקדש בנויים על ארבעה מפלסים, רובם מבנים חדשים שנבנו בשנת 1993 וכוללים את ארמון מאיטריה, היכל הבודהה הגדול, היכל שבעת הבודהה, ארמון סמנטבהדרה ועוד.
בין אוצרות האומנות במקדש, בודהה עשוי פורצלן מזוגג בגובה 24 מטרים שנעשה ב-1415 ומגדל חְווָאיֵן המצופה נחושת בגובה 7 מטרים.
המגדל נבנה בתקופת ואן-לי ובו 4,700 פסלוני בודהה.
הכתבים של חְווָאיֵן מגולפים על גוף המגדל בשלמותם.
בנוסף בשל היותו של המקדש שער הכניסה להר אומיי יש בו חדרי תצוגה המוקדשים להיסטוריה של ההר והסבר על נתיבים לטיול בהר.
מקדש פֿוּחוּ (מילולית "הטיגריס הרובץ") – המקדש הגדול ביותר בהר אומיי.
המקדש שוכן במעלה ההר כקילומטר ממקדש בָּאוֹגְווֹ.
המקדש נבנה לראשונה בתקופת שושלת טאנג במאה ה-12 והיה מכונה אז "היכל אל הדרקון".
מסופר כי כאשר עבר המקדש שיפוצים והורחב בתקופת שושלת סונג הוסכם פה אחד כי יש לשנות את השם ל"מקדש פֿוּחוּ" משום שהמקדש שוכן למרגלות הר הדומה מאוד לטיגריס פראי רובץ.
במאה ה-17 שתלו הנזירים מעל ל-100,000 עצים ירוקי עד כדוגמת אלסר, אשוח סיני, וברושים סביב המקדש.
הגן הגדול קרוי "גן לִיגוֹאוּ" וכיום משתלבת הצמחייה העשירה שבתוך המקדש עם הצמחייה שמחוץ לו.
המבנה המרכזי במקדש פֿוּחוּ הוא "היכל היקרות של הגיבור הכביר", מאחורי חלקו הימני מצוי מגדל בן 13 מפלסים מצופה נחושת שנבנה בתקופת שושלת יואן.
גובהו 5.8 מטרים ועל גופו חרותים הכתבים הבודהיסטים "הסוטרה של אמן הבריאות".
ביתן צִ'ינְגיִין (מילולית "צליל צלול") – מקדש שנבנה בשנת 877, והבנוי מביתנים, מגדלים ומרציפים המפוזרים למרגלות רכס נְיוֹשִׂין, על פיסת קרקע צרה בין נהר הדרקון השחור לנהר הדרקון הלבן.
האתר מכונה "גן ההר" בשל מיקומו והצמחייה השופעת בשל הפלגים העוברים בו.
אתרים נוספים כוללים את מקדש שְׂייֵנְפֶנְג ("הפסגה בת האלמוות") בגובה 1,700 מטרים ולידו מערת גְ'יוֹלָאו ("תשעת הזקנים"), ביתן שׁוָאנְגְפֵיי ("התעופה הכפולה") ומערת בָּאילונְג ("הדרקון הלבן").
הר אידה (בטורקית: Kazdağı; תרגום מילולי: הר האווזים) הוא הר בצפון-מערב טורקיה.
ההר נמצא כ-20 קילומטרים דרומית-מזרחית מחורבות העיר העתיקה טרויה, בסמוך לחופי מפרץ אדרמיט.
גובה ההר הוא 1,774 מטר מעל גובה פני הים.
ההר הוא פארק לאומי בטורקיה.
בעבר ההר היה מוקדש לאלה קיבלי, ולכן כונתה על ידי הרומאים Idaea Mater, על שם ההר.
על הר זה, לפי האגדה, חוברו ספרי הסיבילות.
המיתולוגיה היוונית מספרת כי על הר אידה התקיים 'משפט פאריס', שחרץ את גורלה של טרויה.
על פי אגדה זו, הכעס של הרה שלא נבחרה על ידי פאריס כאלה היפה ביותר מכולן היה העילה האמיתית למלחמה.
במהלך מסע כיבושיו של חשיארש הראשון, היה ההר אחד ממוקדי העצירה של המחנה הפרסי.
ייתכן ושם ההר נובע משמו של הגבוה בהרי כרתים הר אידה.
הר אוליב הוא הר ברכס ההרים הרי ואפוטיק, בשדה הקרח ואפטה בהרי הרוקי הקנדיים, על הגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה והפארק הלאומי יוהו בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
גובהו של ההר 3,126 מטרים.
ההר ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, בסמוך לפסגת סנט.
שם ההר ניתן על ידי הייץ'.
Dixon) בשנת 1897, והוא נקרא על שם אשתו של דיקסון, אוליב (Olive).
Goodrich), והמדריך לורנס גראסי (Lawrence Grassi), היו הראשונים שטיפסו לפסגת ההר, בשנת 1927.
הר אידית' הוא הר הממוקם לצד עמק נהר בואו, בשטח הפארק הלאומי באנף, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר ממוקם ברכס סואובק וגובהו 2,554 מטרים מעל פני הים.
להר שלוש פסגות (דרום, מרכז, צפון) הדרומית היא הגבוהה ביותר ואחריה מרכז וצפון בגובהן בהתאמה.
פסגות ההר עשויות אבן גיר.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1886 והוא נקרא על שם אידית' אורד (Edith Orde) המזכירה של ליידי אגנס מקדולנד, אשתו השנייה של ראש ממשלת קנדה הראשון ג'ון אלכסנדר מקדונלד.
שמו של הר אידית' וכן של הר לואיס והר פיפי ניתנו באותו יום בשנת 1886, עת שראש ממשלת קנדה, סר ג'ון מקדולנד ורעייתו, וכן המזכירה שלה והכלב שלה פיפי טיילו בהרים, לציון השלמת בניית מסילת הרכבת הקנדית פסיפית.
לואיס סטיוארט (Louis Stewart) בנו של מנהל הפארק הלאומי לקח את אידית' ואת כלבתה פיפי לטייל בהרים, וכאשר הם טיפסו על מעבר אידית', הם ראו את שלוש הפסגות, וסטיוארט קרא לפסגות על שמו, על שם אידית' ועל שם הכלבה שלה.
הראשונים שטפסו על ההר היו ג'י.
Stevens) אשר עשו זאת בשנת 1900.
הר איילמר הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר הוא הגבוה בהרי רכס פאליסר, והגבוה בהרי הרכסים המזרחיים של באנף.
גובהו של ההר 3,162 מטרים, והוא ההר ה-24 בגובהו באלברטה.
ניתן לראות מפסגתו את אגם מינוונקה.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'י.
McArthur) בשנת 1890, אשר קרא להר על שם עירו - איילמר שבקוויבק.
הראשון שטיפס על פסגת ההר היה ג'י.
הר איילמר הוא הר בהרי האלפים הדרומיים, שגובהו 2699 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בחלקו העליון של קרחון טזמן בשטח הפארק הלאומי הר קוק שבאי הדרומי של ניו זילנד.
הראשונים שטיפסו על ההר היו ברברה, ג'ים וג'ורג' דניסטון (Dennistoun), עדה ג'וליוס (Ada Julius), וג'ק קלארק (Jack Clark) בדצמבר 1910.
הר אורורה הוא הר ברכס בלו שבהרי הרוקי הקנדיים.
ההר שגובהו 2,797 מטרים מעל פני הים, הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, ובגבול בין פרובינציית אלברטה ופרוביינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ההר נקרא על שם אונייה הצי המלכותי - אה"מ אורורה - סיירת קלה שהושקה בשנת 1913 והועברה לצי המלכותי הקנדי בשנת 1920.
הראשונים שעלו על ההר היו אנשי ועדת הגבולות הבינפרובינציאלית בשנת 1916.
הר אוֹדְלוּם הוא הר הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים.
ההר ממוקם ברכס אלק, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,753 מטרים מעל פני הים.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1917 והוא נקרא על שם בריגדיר גנרל ו.
הר אַטְלִין הוא הר הממוקם בסמוך לאגם אטלין, בקצה הצפוני של רכס הרי החוף בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,046 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 961 מטרים מעל סביבתו.
בהר מקיימים תחרויות מרוצי אופנועי שלג, ואירועי טיפוס הרים.
הר אוקספורד הוא הר ברכס האימפריה הבריטית שבקורדילרה הארקטית.
ההר ממוקם על האי אלסמיר, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
גובהו של ההר 2,210 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 246 מטרים מעל סביבתו.
הטיפוס על ההר ומקור שמו
הראשון שטיפס על ההר היה א.
Moore) ואינואיטי בשם נוקאפינגקוואק (Nukapinguaq), ב-1 במאי 1935, במסגרת משלחת החקר לחקר האי אלסמיר של אוניברסיטת אוקספורד (ומכאן שמו של ההר).
מור העריך שגובהו של ההר 2,743 מטרים מעל פני הים.
רק בשנת 1957 העפילו בשנית לפסגת ההר במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית, ונמדד גובהו המדויק של ההר.
הר אוקספורד , המכונה גם פסגת אוקספורד הוא הר גבוה, הממוקם בפסגות המכללות, שברכס סאוואץ' בהרי הרוקי, במחוז צ'ייפי, במדינת קולורדו שבארצות הברית.
ההר, שגובהו 4,316 מטרים מעל גובה פני הים והוא ההר ה-28 בגובהו בקולורדו; ההר מתנשא לגובה של 199 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם בשטח אזור הבר פסגות המכללות בפארק הלאומי סן איזאבל (אזורים מוגנים אלה הוקמו על מנת להגן על ערכי הטבע הייחודיים של פסגות המכללות).
ההר ממוקם 22.9 קילומטרים צפונית מערבית לעיירה בואנה ויסטה; ההר נמצא 2 קילומטרים צפונית-מזרחית להר בלפורד.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1925, על ידי ג'רי הארט, חבר מועדון מטפסי ההרים של קולורדו.
הר נקרא על שם אוניברסיטת אוקספורד (בדומה להרים אחרים בפסגות המכללות הנקראים על שם אוניברסיטאות).
הר אודין הוא הר ברכס גולד, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,970 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 2,408 מטרים מעל סביבתו (והוא התשיעי בהתנשאותו בקולומביה הבריטית).
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'ורג' דוסון.
המפה הראשונה בה מופיע ההר, היא המפה שצייר דוסון בשנת 1890.
הר אודין הוא הר באזור קיקיקטאלוק בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
ההר הוא חלק מהרי באפין, וממוקם על האי באפין.
ההר נמצא דרומית להר אסגארד.
ההר, שגובהו 2,147 מטרים מעל פני הים, הוא ההר הגבוה בהרי באפין, החמישי בגובהו בהרי הקורדילרה הארקטית והשישי בגובהו בהרי נונאווט.
ההר מתנשא לגובה של 2,147 מטרים מעל סביבתו, ולכן התנשאותו גדולה יותר מכל הרי באפין וההרים באי באפין, וכן הוא השלישי בהתנשאותו בהרי נונאווט.
ההר נקרא על שם אודין, ראש האלים במיתולוגיה הנורדית.
הר אטקינסון הוא הר ברכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים דרומית מערבית מהר קראדוק.
גובהו של ההר 3,300 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 600 מטרים מעל סביבתו.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1957.
ההר נקרא על שם ריצ'רד צ.
Atkinson) מנהל הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית בין השנים 1980–1977.
הר אולדריץ' הוא הר גדול ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
ההר נימצא בצידו המזרחי של קרחון ראגוצקי.
ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1904–1901).
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת דיסקברי, והוא נקרא על שם אדמירל פלהאם אולדריץ', אשר סייע לרוברט פלקון סקוט בהכנת המשלחת שלו לאנטארקטיקה.
הר אולפורט הוא הר שאינו מכוסה שלג, מערבת לפסגת לזלי, ברכס לקי שבאנטארקטיקה.
ההר נמצא 9 קילומטרים דרומית להר קוק.
ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שבוצעו על ידי משלחת החקר האוסטרלית הלאומית לאנטארקטיקה.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של ב.
Allport), שהיה קצין הרדיו בשל תחנת מוסון בשנת 1964; וכן היה חבר באחת ממפלגות הסקר שמיפתה את רכס לקי בשנת 1965.
הר אולדפילד הוא הר לחוף האוקיינוס האנטארקטי בצד המזרחי של מפרץ אמונדסן, בהרי טולה בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
הר אולדפילד ממוקם בסמוך ממערב להר הארדי.
להר מצוק משונן מצידו המערבי, ופסגה חרוטית מצידו המזרחי.
ההר מופה וצולם מן האוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956 ובנובמבר 1958 הגיע אל ההר ג.
Knuckey) מטעם משלחת החקר על מנת למדוד במדויק את מיקום ההר.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של ר.אי.ט.
Oldfield), מפעיל רדיו בתחנת מוסון בשנת 1958.
הר אודין הוא ההר ברכס אסגארד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הר אודין הוא ההר הנישא ביותר ברכס אסגארד (אך לא ההר הגבוה ביותר).
גובהו של ההר 2,000 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בסמוך מדרום לאגם ונדה; עמק אודין נמצא בסמוך ממזרח להר.
בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס אסגארד, להר ניתן שם מהמיתולוגיה הנורדית, והוא נקרא על שם האל הנורדי אודין.
הר אורוויל הוא פסגה גבוהה ברכס פיירווד'ר, באזור הדרומי ביותר של הרי סנט אליאס, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גובהה של הפסגה 3,199 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בשטחו של הפארק הלאומי גליישר ביי (הפארק הוכרז על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית בינלאומית ב-1986, וכאתר מורשת עולמית ב-1992).
אף כי הפסגה אינה גבוהה באופן יחסי להרים סביבה, בשל קרבתה לחוף הים, היא מתנשאת מעל סביבתה ובולטת בשל כך.
הפסגה מתנשאת לגובה של 547 מטרים מעל סביבתה.
היא ממוקמת 12 קילומטרים מחוף הים במפרץ ליטויה, שמדרום-מערב לפסגה.
הפסגה היא הגבוהה בין שתי פסגות סמוכות, הר וילבר, והר אורוויל - שניהם נקראים על שמם של האחים רייט; ההרים נקראו על שמם, מאחר שהמצאת המטוס אפשרה את התפתחות אלסקה.
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו סטיב קרול (Steve Carroll), פיליפ קאופמן (Philip Kauffman), ופטריק סימונס (Patrick Simmons) בשנת 1995. על אף שהשלושה היו מטפסי הרים בעלי ניסיון רב, הם קיפחו את חיים במפולת שלגים, בעת רדתם מהפסגה.
הר אימהותפ או הר אימהוטפ או הר אימחותפ הוא הר בחלקו הדרומי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך למוצאו של קרחון היפוקרטס.
ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897), בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
ההר צולם מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957; ההר מופה על בסיס תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של אימחותפ, אשר חי במצרים העתיקה והיה הרופא הראשון (הקדום ביותר) ששמו ידוע כיום.
השם ניתן, בדומה לשמות של אתרים רבים נוספים באזור, על שמו של חלוץ בתחום הרפואה.
אולימפוס, או צ'יוניסטרה הוא הר בקפריסין, המתנשא לגובה של 1,952 מטרים מעל פני הים, מה שמזכה אותו בתואר ההר הגבוה ביותר בקפריסין.
ההר ממוקם ברכס הרי טרודוס אשר באי.
פסגת ההר מצויה במחוז לימסול (אנ'), בסמוך לגבול עם מחוז ניקוסיה (אנ').
על פסגת ההר ממוקם מכ"ם בריטי ארוך טווח.
אתר הסקי הר אולימפוס מורכב מאזורי עמק השמש וצפון הפנים.
לכל אזור יש מעליות סקי משלו ומופעלות על ידי מועדון הסקי בקפריסין:
אפרודיטה או עמק השמש הראשון, עם מעלית סקי מסוג T-bar, באורך 125 מטרים, ומדרונות ברמה למתחילים.
הרמס או עמק השמש השני, עם מעלית סקי מסוג T-bar, באורך 140 מטרים, ומדרונות ברמה בינונית.
Dias / Zeus או North Face I, עם מעלית כיסא באורך 380 מטרים, ומדרונות ברמה מתקדמת.
הרה או נורת 'פייס II, עם מעלית סקי מסוג T-bar באורך 262 מטרים, ומדרונות ברמה למתחילים.
באזור עמק השמש יש מעלית לתינוק עם גרירת חבלים באורך 55 מטרים.
בכתב מסוף המאה הראשונה לפני הספירה או מהמאה הראשונה לספירה, דיווח הגאוגרף סטראבון כי על אחד מצוקי הר אולימפוס נמצא מקדש לאפרודיטה אקראי (ביוונית עתיקה: Ἀφροδίτης Ἀκραίας) שפירושו אפרודיטה של הגבהים.
סטראבון מציין שנאסר על נשים להיכנס אל המקדש.
הר אוסוגובו () הוא הר ואתר סקי בין מחוז קיוסטנדיל שבדרום־מזרח בולגריה לבין קוצ'אני שבמקדוניה הצפונית.
אורכו של ההר 110 קילומטרים ורוחבו 50 קילומטרים, פסגתו הגבוהה ביותר היא רואן, הממוקמת בדיוק בגבול שבין שתי המדינות בגובה של 2,251 מטרים מעל פני הים.
המדרון התלול ביותר של ההר נמצא בצד הבולגרי.
בצידו המקדוני של ההר, כ-10 קילומטרים מהגבול, נמצא מנזר אוסוגובו.
קיימות אגדות רבות בנוגע למקור השם "אוסוגובו", אך המפורסמת ביותר היא זו המספרת על כך כי שמו של המקום ניתן לו על ידי כורים טרנסילבניים סקסונים.
על פי אגדה זו, משמעותו המילולית של השם היא "מקום שמיימי", מגרמאנית עתיקה ("אוסו"=אלוהים, "גוב"=מקום).
על שמו של ההר נקרא מפרץ אוסוגובו, שממוקם באיי שטלנד הדרומיים, אנטארקטיקה.
הר אוטה הר במרכז יוון.
שלוחה דרומית-מזרחית של רכס פינדוס, נישא לגובה של .
החל מ-1966 אזור הליבה של ההר הוא גן לאומי, וחלק ניכר מיתר ההר הוכרז כאזור טבע מיוחד בתוכנית נאטורה 2000.
הר אוטה גובל במחוזות פוקיס בדרום ופתיוטיס בצפון.
בצידו הצפוני של ההר שטח תלול ובלתי נגיש שיורד לעמק הספרצ'יוס, ויוצר סדרה של ערוצים עמוקים - המפורסם שבהם הוא נהר גורגופוטמוס.
בחלק מהערוצים מפלים גדולים, בהם מפל קרמסטוס, הנחשב לגבוה ביותר במרכז יוון.
במזרח, ההר תחום בערוץ נהר אסופוס (Ασωπός), המהווה את גבולו עם הר רלידרומו הסמוך.
המורדות הדרומיים של אוטה עדינים, גובלים בהרים ורדוסיה מדרום מערב וגיונה מדרום מזרח.
במדרון המערבי שלו, אוטה מופרד מהר גואלינה על ידי עמק הנהר ויסטריזה (Βίστριζα), ואינכוס העתיקה (Ίναχος).
אבן גיר ופליש, יחד עם גאומורפולוגיה מורכבת, שיצרו רשת גדולה של בולענים ומערות, שהובילו להיווצרות מעיינות רבים, נהרות קטנים ובריכות עונתיות במישורים הראשיים, בעיקר אלה של ליבדיות (Λιβαδιές), אמאליולקה (Αμαλιόλακα) וקטבוטרה (Καταβόθρα).
שלושה נהרות עיקריים נובעים מההר: גורגופוטמוס ואסופוס ממזרח, ויסטריזה/אינאצ'וס ממערב, כולם יובלים של ספרצ'יוס.
נחלי המדרון הדרומי זורמים לנהר מורנוס.
פסגתו הגבוהה ביותר של ההר, פירגוס (Πύργος), נישאת לגובה של .
הפסגה השנייה בגובהה היא פסגת גרבנו (Γρεβενό) שנישאת לגובה .
על הר אוטה ישנם 22 יישובים:
גורגופוטמוס, דיאו וונה, וקומאריצי במזרח.
אויטי, Kastriotissa, מברוליתארי, פאביליני, Pyra בדרום.
יונקים החיים בפארק: צבי, חזיר בר וארנבת.
יעל הבלקן שחיה על ההר היא סמל הפארק.
הטורפים הגדולים של האזור הם דובים חומים, זאבים וחתולי בר.
הטריטון האלפיני הוא אחד מהדו-חיים שחי בפארק ונמצא בסכנת הכחדה.
הפארק מארח מגוון גדול של מיני ציפורים.
מינים של נקר הנמצאים באואיטי: נקר אפור-ראש, נקר לבן גב, נקר שחור, ונקר סורי.
מינים אחרים: גיבתון גנים, צחיחנית החרמון, עפרוני ארואסיאתי, פִּיפְיוֹן השחומה, סתרי אלפיני, חכלילית סלעים, סַלעִית הצפון, צוקית חכלילית וחסידה שחורה.
גם מספר רב של ציפורים טורפות נדירות חיות בהר: עיט זהוב, חיוויאי הנחשים ובז נודד.
בשנת 1966,הפך הר אוטה לפארק השישי בגנים הלאומיים של יוון, בהתאם לצו המלכותי 218/1966. שטחו של הפארק 7,000 דונם, מתוכם 3,370 באזור הליבה ו-3,630 בפריפריה.
הפארק משתרע על כרבע משטח ההר והוא השלישי בגודלו ביוון.
כל פעילות אנושית שמשפיעה על הסביבה אסורה בתחומי הגן הלאומי.
בנוסף הוכרז שטח הפארק כאזור מיוחד לשימור, כחלק מרשת Natura 2000. ערוץ גורגופוטמוס הוכרז כ-SAC, ויחד עם הגן הלאומי ועמק אסופוס מהווים אזור מוגן מיוחד הרחב יותר של "הר הלאטה אוטה - עמק אסופוס".
בהר קימים שני מקלטים לחיות, בהם אסור לצוד: אזור סקאסמני פרנצי - דיו וואנה במדרונות הצפון מזרחיים, ואזור אויטי – פאביליני בדרום מזרח.
הגן הלאומי והאזורים המיוחדים מוגנים בפיקוח גוף הניהול של הפארק הלאומי הר אוטה, שהוקם כסוכנות של המשרד לאיכות הסביבה בשנת 2002 (חוק 3044/2002).
במיתולוגיה היוונית נחשב הר אוטה כזירת מותו של הרקולס.
מחברים רומאים העניקו לאל-הדמי את הכינוי אוטאיוס.
מוכן למות, עלה הרקולס להר אוטה, בנה מדורת הלוויה, נתן את קשתו ואת חיציו לפילוקטטס, והניח את עצמו על הערימה, ואת עור האריה שלו פרש עליו.
הוא ציווה על פילוקטטס לניח את הלפיד על המדורה.
גרסה אחרת של הסיפור טוענת כי זאוס השליך ברק על מקום מותו של הרקלס, וכי ממקום זה צמח הנהר גורגופוטמוס.
שרידים מהמאה ה-3 לפנה"ס הם מקדש הרקולס ומדורת הלוויה שלו (ΠυρὰἩρακλέους), וכן חורבות הבניינים הסמוכים שעדיין קיימים ברמת קאטבוטרה בגובה 1800 מ', ליד הכפר פבליאני.
מתחם המקדש נותר בשימוש עד התקופה הרומית המאוחרת.
בתקופות קדומות, אזור אוטה היה שייך לדרום תסליה, והיה מחוזו הדרומי ביותר אוטאאה (etaταῖα).
כמו כן, מסופר כי עיר בשם אוטה הוקמה על ידי אמפיסוס, בנו של אפולו ודרייופ, בשטח המליאנים.
צפונה יותר, היפאטה (ἡ Ὑπάτη, τὰ Ὕπατα), יפתי המודרנית, הייתה העיר הראשית של האניאנים, וחברה בליגה האתולית.
הנשים של היפאטה עסקו בכישוף בעת העתיקה: המכשפות מיקלה ואגאוניסה, המכונות פארמהסידאה, גרו באזור.
גם בתקופה מאוחרת יותר, נאמר כי מצוק אנמוטריפה ליד העיירה היא מקום רדוף על ידי קרונה ליאוסה ארמאגו.
העיר היפאטה מוזכרת במאה השישית על ידי ההיסטוריון פרוקופיוס מקיסריה, שתיעד תיקונים בחומות העיר על ידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, ובסינקדמיוס.
ייתכן והעיר ננטשה לאחר הפלישות הסלאביות במאה השביעית, והיא מופיעה מחדש במאה העשירית בשם נאי פאטראי ("פאטראס החדשה") או פאטראי חלדיקאי ("פאטראס הין, מחוז חלס").
עד המאה ה -13, העיר מוזכרת רק כמרכז הכנסייתי, עם ארכיבישוף מטרופוליני אחד במאה ה-10, ולבסוף שנים עשר כפופים לארכיבשוף (suffragans) במאה ה-12.
העיר מילאה תפקיד מרכזי במאה ה-13 והייתה בירתם של שליטי יוון העצמאיים של תסליה, ג'ון הראשון דאוקאס, קונסטנטין דאוקאס וג'ון השני דאוקאס.
החברה הקטלאנית תפסה את נויופטרס וחלק גדול מפטוטיוס ודרום תסליה ב-1319, ויצרה את דוכסות ניופטרס החדשה, ואסליות של דוכסות אתונה.
זה היה אחד הנכסים הקטלנים האחרונים שנותרו ביוון, והוא נפל לידי הטורקים העות'מאניים בשנת 1394. במאות ה-13 וה-14 שכנה עיירת המצודה סידרוקסטרון במורדות המזרחיים של אוטה.
מנזר אגאתונוס, המתוארך למאה ה-15, שוכן על מורדותיו הצפוניים של ההר ליד יפתי.
ב־25 בנובמבר 1942 במבצע הרלינג, השמידו הבריטים בשיתוף ההתנגדות היוונית את ויאדוקט גורגופוטמוס.
פעולה זו מוגדרת כאחת מפשיטות החבלה המוצלחות באירופה הכבושה.
הר אוסבורן הוא הר ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 9 קילומטרים ממזרח להר קראדוק.
הר אוסבורן ממוקם בקצה של רכס צדדי, היוצא מהר קראדוק, ובו מצויות גם פסגת סאנצ'ז ופסגת סטולניק.
גובהו של ההר 2,600 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-635 בגובהו באנטארקטיקה.
הר אוסבורן מתנשא מעל קרחון תומאס שמצפון מזרח לו, ומעל קרחון זלצמן שמדרום לו.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1957 – 1959.
ההר נקרא על שמו של תומאס מ.
Osborne), שהיה בנאי מטעם צי ארצות הברית, שסייע בבניית תחנת הקוטב הדרומי, ולאחר מכן שירת בתחנה זו בעונת החורף האנטארקטי 1957.
הר איגנאטייב הוא פסגה גבוהה, ברמת סרדנוגורי, בחצי האי טריניטי, שבקצה הצפון-מזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,220 מטרים מעל פני הים.
הר איגנאטייב ממוקם 3.3 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מפסגת קורנר;
הר איגנאטייב ממוקם 8.96 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מגבעת הנסון;
הר איגנאטייב ממוקם 12.1 קילומטרים מצפון לגבעת סיריוס;
הר איגנאטייב ממוקם 7.17 קילומטרים דרומית - מערבית מפסגת קראון.
הר איגנאטייב מתנשא מעל שער טראייאן שממזרח להר איגנטייב;
הר איגנאטייב מתנשא מעל קרחון מאלוראד שמצפון להר איגנאטייב;
וכן הר איגנאטייב מתנשא מעל קרחון ראסל המערבי, שמדרום להר איגנאטייב.
הר אחרנר או הר אכרנר או הר אצ'רנר הוא פסגה הממוקמת אזור חוף שקלטון של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הר אחרנר מהווה את הקצה הצפון--מזרחי של גבעות מקאלפיין.
הר אחרנר ממוקם לגדתו הדרומית של קרחון לואו.
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition; בראשי תיבות: NZGSAE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1961 - 1962.
ההר נקרא על שם הכוכב אכרנר - הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים ארידנוס והוא גם הכוכב העשירי בבהירותו בכלל כיפת השמים, אשר שימש את משלחת הסקר בניווט אסטרונומי.
הר אוכמן הוא הר בגובה 451 מטרים מעל פני הים בגליל המערבי.
ההר ממוקם בין אפיק נחל בצת לנחל גליל, כקילומטר מדרום־מזרח לכפר הבדואי ערב אל-עראמשה וכקילומטר וחצי מצפון־מזרח לקיבוץ אילון.
בקרבת ההר מצויים כמה אתרים ארכאולוגיים בהם מערות וחורבות.
בנוסף מצויה בו פריחה של מגוון צמחים במשך מספר תקופות בשנה.
הר איינשטיין הוא פסגה מכוסה קרח בגובה 3521 מטרים הממוקמת 51 קילומטרים צפון-מערבית לואלדז באלסקה, ארצות הברית.
הר מרוחק זה, השישי בגובהו ברכס צ'וגאץ', ממוקם בראש קרחון ייל, על אדמה המנוהלת על ידי היער הלאומי צ'וגאץ'.
שמו של ההר, על שם הפיזיקאי ד"ר אלברט איינשטיין (1879–1955), ניתן לו בשנת 1955 על ידי חברי משלחת הרי צ'וגאץ', ואומץ רשמית על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הטיפוס הראשון להר איינשטיין נעשה ב-17 ביוני 1957, על ידי דייוויד בון, ארתור מאקי ג'וניור, דון מוקסקי, מרטין מושקין ולורנס א.
בהתבסס על סיווג האקלים של קפן, הר איינשטיין ממוקם באזור אקלים תת-ארקטי עם חורפים ארוכים, קרים ומושלגים וקיצים מתונים.
מערכות מזג אוויר המגיעות ממפרץ אלסקה נדחקות כלפי מעלה על ידי הרי צ'וגאץ' וגורמות למשקעים כבדים בצורת גשמים ושלג.
הטמפרטורות יכולות לרדת מתחת ל-20- מעלות צלזיוס עם גורמי רוח של מתחת ל-30- מעלות צלזיוס.
בחודשים מאי עד יוני שורר מזג האוויר הנוח ביותר לטיפוס.
הר אילן (מכונה גם: ג'בל עיילן) הוא הר בשומרון, שלוחה מערבית של רכס חומש.
פסגתו מצויה ברום של 588 מטרים מעל פני הים.
על ההר מצוי הכפר בזאריה.
במורדותיו של ההר נמצאים הכפרים בורקה, בית אימרין ופנדקומיה.
בינו לבין הר רשין שממערבו נחצה ההר על ידי מנהרת רמין, בה עברה בעבר מסילת השומרון.
בין ההר להר חומש עובר כביש 60.
הר אוּם־חשיבָּה הוא הר בסיני הנמצא צפונית לכניסה למעבר הגידי מכיוון מערב.
הוא מתנשא לגובה 723 מטר מעל גובה פני הים.
על ההר שכנה מפקדה של צבא הגנה לישראל וכוח המשקיפים הרב-לאומי, וכיום הוא משמש את צבא מצרים.
לאחר כיבוש סיני במלחמת ששת הימים ב-1967, הקים צה"ל את על ההר בסיס צבאי שכונה בסיס אום חשיבה.
המתקן כלל חיישנים שונים לאיתור תנועות של גייסות ואמצעי לחימה ועסק באיסוף מודיעין למשך כעשור, שכלל את מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.
בנוסף נבנה על ההר מוצב פיקוד תת-קרקעי, ששימש כחדר המלחמה של פיקוד הדרום במהלך מלחמת יום הכיפורים, ובו התנהלו רבים מדיוני הפיקוד הבכיר של הצבא אודות מהלכי המלחמה בחזית זו.
הבסיס היה מטרה לתקיפות אוויריות מצריות במהלך מלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים היה לאחד מיעדי התקיפה האווירית שפתחה את המלחמה.
בעקבות חתימת הסכמי קמפ דייוויד וחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, בהם התחייבה ישראל לפנות את צבאה מסיני ולמסור את חצי האי לידי מצרים, פינה צה"ל את הבסיס והשמיד את מתקניו ב־31 בדצמבר 1979, במסגרת מבצע רמון.
בעקבות חתימת ההסכם הקימה ארצות הברית בסיס על ההר שתפקידו לפקח במסגרת כוח המשקיפים הרב-לאומי על יישום ההסכם מהצד המצרי, תוך וידוא שהוא אינו מתכונן למלחמה או מעביר לסיני כוחות צבאיים יותר מהמותר לו.
הבסיס נסגר במהלך שנות העשרים של המאה ה־21 לכל המאוחר, עם התפתחות הבסיס המצרי שהוקם במקום.
בשנה שלאחר מכן הוקם בסיס הארמיות המרכזי, ובו מרכז פיקוד ושליטה על שתי הארמיות, ומפקדות של כל אחת מהן בנפרד.
במתחם בונקר בעומק של 89 מטרים ובסיס חיל אוויר.
נמצאים בו מעל 200 מבנים ומתגוררים בו אלפי חיילים ואזרחים.
הר אֵיתָנִים הוא הר בהרי ירושלים, גובהו 776 מ' מעל פני הים.
הוא ממוקם לצד כביש 395 מעין כרם לאשתאול, בין המושבים רמת רזיאל וגבעת יערים.
המוסד המרכזי השוכן על ההר הוא בית חולים איתנים השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
על ההר נמצא גם מתקן מרכזי לשידורי רדיו וטלוויזיה, לניתוב השידורים לכל רחבי הארץ.
הר אלעזר הוא הר הנמצא כמה מאות מטרים דרומית למצדה, וקרוי על שם אלעזר בן יאיר, המפקד היהודי האחרון של מצדה.
מדרום להר מעמיק את ערוץ הזרימה שלו נחל רחף ובחלקו הצפוני נמצאו שרידי המחנה הרומי השמיני, שעל פי סיפורי יוסף בן מתתיהו, מאות חיילים רומאים השקיפו ממנו על חלקה הדרומי של מצדה.
ההר מתנשא כ-400 מטרים מעל ים המלח וגובהו כגובה פני הים; מאז שנת 2019, עקב שינוי התוואי, שביל ישראל עובר בהר.
הר אלגון הוא הר געש כבוי בגבול אוגנדה וקניה, מצפון לקיסומו, ממערב לקיטלה וממזרח למבאלה.
ההר הוא הר הגעש הגדול והקדום ביותר באפריקה ומשתרע על שטח של 3,500 קמ"ר.
הר הגעש מהווה חלק מהשבר הסורי-אפריקני והקלדרה שלו היא הקלדרה השלמה הגדולה ביותר בעולם.
אדמת ההר היא קרקע לטריטית והוא מתנקז למספר נהרות.
הגדולים ביניהם הם נהר סואם הנשפך לאגם טורקנה ונהר נזויה הנשפך לאגם ויקטוריה.
בצידו הדרומי של ההר קיימת רשת מערות אשר המוכרת ביותר ביניהן היא מערת קיטום שרוחבה 60 מטרים והיא חודרת 200 מטרים לעומק ההר.
ווגגאי (Wagagai) באוגנדה (4,321 מטרים).
קויטובוס (Koitobos), עמוד בזלת המגיע לגובה 4,222 מטרים בצד האוגנדי של ההר.
מוביי (Mubiyi) המתנשאת לגובה 4,211 מטרים.
מסבה (Masaba) המתנשאת לגובה 4,161 מטרים.
ההר נקרא על שם שבט האלגיו (Elgeyo) שחי בעבר במערות הגדולות בצידו הדרומי.
שבט המסאי קרא להר "אל דויניו אילגון" ("Ol Doinyo Ilgoon") שפירושו הר השַד.
מספר שבטים בצד האוגנדי מכנים את ההר על פי אחת מפסגותיו בשם מסבה.
האירופיים הראשונים שהעפלתם לפסגות הר אלגון מתועדת היו פ.
מרטין, שטיפסו לפסגת סודק בשנת 1890. בשנת 1896 היה צ'ארלס ויליאם הובלי האירופי הראשון שהקיף את ההר.
קמונקה וסטיגלר היו הראשונים שהעפילו לפסגות ווגגאי וקויטובוס בשנת 1911.
שלושה שבטים חיים על ההר - הבאגיסו, הסאביני והאוגיאק.
הבאגיסו והסאביני הם שבטי חקלאים.
הבאגיסו מלים את בניהם בטקס שנערך כל שנה שנייה.
הסאביני מקיימים טקס דומה אך משחיתים את איבר המין של בנות השבט.
הבאגיסו נקראים גם בשם באמסבה ומאמינים שהר אלגון הוא התגלמות אביהם הקדמון, מסבה.
האוגיאק היו בעבר שבט ציידים ולקטי דבש.
היום יושבים מרבית בני השבט ביישובי קבע, חלקם מרצונם וחלקם על ידי הממשלה.
הַר אֶלְדָד הוא פסגה שטוחה ברכס הר הנגב, בין נחל עבדת לבין נחל צין.
גובהו 652 מטר מעל פני הים.
נמצא דרומית-מערבית לגן לאומי עבדת.
למרגלותיו המזרחיים עובר כביש 40. ממזרח לו נמצא הר מידד ומצפון-מערב הר ערקוב.
במקום נמצאו שרידי יישוב, עתיקות, כתובות וציורי סלע מתקופת הברונזה התיכונה, התקופה הנבטית והביזנטית.
באוגוסט 2013 הקימה קבוצה בת 60 חברים מבאר שבע יישוב בלתי חוקי על ההר, אשר פונה באוקטובר.
הר איתן הוא חלק מיער הסטף הנמצא בניהול ובטיפול של הקרן הקיימת לישראל.
גובהו הוא 788 מטר מעל פני הים.
הר איתן נמצא לא רחוק ממחלף הראל בכביש ירושלים-תל אביב ליד מבשרת ציון ובית זית.
ההר הוא חלק מהרי ירושלים.
בצידו המזרחי נובעים מעיינות הסטף וצידו המערבי משקיף על נחל שורק.
ההר בעל ערכי טבע ונשקפים ממנו נופים מרהיבים.
בהר נמצאים שרידי התיישבות מלפני 6,000 שנה ושרידי חקלאות מדרגות בני 4,500 שנה.
במורד ההר ניתן לראות כיצד התמודדו תושבי ההר במשך אלפי שנים עם תנאי האזור, וכיצד הכשירו אלפי דונמים של מדרגות חקלאיות שעליהן גידלו, בשיטת חקלאות בעל, זיתים, גפנים ושאר עצי ארץ ישראל.
בהר נמצא מסלול מסומן ששמו "שביל סובב הר איתן-יער סטף".
אורכו 8 ק"מ באותו גובה נוף והוא משמש להולכים, רצים ורוכבי אופניים מכל הארץ שמגיעים במיוחד למסלול לתחרויות ארציות ולטיולי משפחות.
את ההר אכלסו שני כפרים ערביים, ח'רבת אל-לוז וסטף, ובהם מאות תושבים, שעזבו בעקבות אירועי מלחמת העצמאות.
לאחר מלחמת העצמאות, ב-7 בנובמבר 1949, הוקמה באזור כפר סטף התיישבות של עולים מצפון אפריקה בשם "ביכורה".
היישוב הוקם בעזרת מפלגת הלוחמים של יוצאי ארגון הלח"י.
בחודש מאי 1950 הוקמה התיישבות עולים באזור ח'רבת אל-לוז.
השם שניתן ליישוב במפות התכנון היה "אבטח", בהמשך שונה השם ל"לוזים" תוך שימור שם הכפר הערבי ח'רבת א-לוז.
העולים שהובאו להתיישב בלוזים היו מעולי תימן שעלו זה מכבר במבצע "על כנפי נשרים".
החורף של 1950/51 היה חורף קשה במיוחד.
הרמטכ"ל יגאל ידין יזם את מבצע "מעברות" לסיוע ליישובי העולים.
במסמכי הפקודה בנוגע ללוזים (במסמך נכתב לוזון) פורט הציוד שיסופק ליישוב, בין היתר 130 מעילים, 400 שמיכות ונעליים לכל התושבים.
באוגוסט 1950, נרצח מנחם שמעון בלוזים.
הגרסה שהייתה מקובלת הייתה שנרצח בפיגוע טרור, אבל ישנן ראיות המצביעות על כך שהוא נפגע מירי של תושבים מביכורה לעבר לוזים, שאולי היו קשורים למבריחים בלתי חוקיים.
בסתיו 1950, פוזרה התיישבות ביכורה.
שנה לאחר מכן נרצחו בלוזים האחים אברהם ושלום חזי, ומייד לאחר מכן פוזרה גם התיישבות זו.
חלק מהתושבים עברו ליישוב אבן ספיר שהוקם בסמוך.
באתר הוקם מחנה בסיס האם של יחידה 101 עד פירוקה, ולאחר מכן שכן במקום מתקן אימונים של בה"ד 4 עד לנטישתו לאחר מלחמת ששת הימים.
במקום אוחסנו טנקי הסופר שרמן של "פלוגת הטנקים הסודית".
כיום נמצא באתר המחנה חניון לילה של קק"ל.
בהר איתן תוכנן לקום המרכז הלאומי להנצחת מערכות ישראל.
ב-1980 החליטה ממשלת מנחם בגין להקים את המרכז הלאומי לגבורה ולהנצחה על שטח של 4,600 דונם.
במקור תוכנן השטח הבנוי של המרכז להשתרע על פני 30 אלף מ"ר שיכללו מוזיאון, מרכז מידע, חינוך ומחקר, וכן מאגר מידע ממוחשב על הנופלים, אך בעיות תקציביות ומחאה ציבורית בגין הרס הנוף, מנעו את הקמתו.
באפריל 2007 החליטה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה על הקמת גן לאומי בהר איתן.
עם זאת, הגן הלאומי לא הוכרז על פי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח-1998, והגן לא מופיע ברשימת שמורות טבע וגנים לאומיים מוכרזים כפי שפורסמה על ידי רשות הטבע והגנים.
דרומית לפסגת ההר נמצא עיקר שטחו של הגן הלאומי המתוכנן, כולל שרידי הכפר ח'רבת א-לוז שחרב ב-1948. באזור נמצאות טרסות רבות, בהן בוסתנים שבהם נטועים בעיקר שקדים, אך גם תאנים וחרובים.
המחקר של הטרסות בהר איתן הראה שרובן הגדול מתוארך למאות השנים האחרונות, והן אינן קדומות יותר.
בשטח ישנם גם בורות מים ושומרות.
הטרסות אינן מעובדות מאז 1948, ונכון לשנת 2013 מתפשטות בהן סירה קוצנית.
באזור בולטת פריחת כרכום מצוי, נרקיס מצוי ורקפת מצויה.
בחלקים מהגן הלאומי המתוכנן נמצא יער נטוע של אורנים וברושים.
בנוסף נכלל באזור גם מעיין ניקבה בשם עין דלית.
הר אמיר הוא הר בגובה 443 מטרים מעל פני הים בהרי אילת.
הוא ממוקם לצד נחל אמיר, בין עמודי עמרם בצפון לבין נחל שחורת מדרום, כ־8 קילומטרים מצפון לעיר אילת.
ההר קרוי על שם אמיר שמעון, שלחם בסיירת שקד והציל את חייו של חייל אחר, שגם שמו הוא אמיר.
ההר נמצא בסמוך לעמודי עמרם ולנחל שחורת.
הוא מורכב ממספר סוגי סלעים, כמו למשל אבני חול וסלעי גיר.
הסלעים הרבים מקנים לסביבה מספר צבעים ותצורות סלעים מגוונות.
כמו כן, בהר נמצאות מערות כרייה, בהן כרו בעבר נחושת.
ניתן למצוא בהר סלעים המכילים נחושת (בגווני כחול־ירוק) וגופרית (בגווני צהוב).
באזור ההר חולפים מספר שבילים, כמו גם שביל ישראל.
מההר ניתן לצפות על דרום הערבה, פארק התעשייה שחורת, אילת, עקבה, הרי אדום ומפרץ אילת.
הר אישבל הוא הר ברכס סואובק, בהרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר ממוקם מצפון לכביש המהיר עמק בואו, וממזרח לקניון ג'ונסטון.
גובהו של ההר 2,908 מטרים.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1956, והוא נקרא על שם אישבל מקדונלד הבת הבכורה של ראש ממשלת בריטניה רמזי מקדונלד.
הראשונים שטיפסו על ההר היו ג'י פקר (J.
Sterlling), והמדריך שלהם לורנס גראסי (Lawrence Grassi), בשנת 1933.
ההר צויר על ידי לורן האריס, מקבוצת השבעה, בציור בשם "תצורות הר".
הר אנדרומדה הוא הר הממוקם בשטח שדה הקרח קולומביה על הגבול בין הפארק הלאומי באנף, והפארק הלאומי ג'ספר, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח פרובינציית אלברטה שבקנדה.
ניתן לראות את ההר מהכביש המהיר אייספילדס, והוא ממוקם דרומית מערבית להר אתבסקה, בסמוך למעבר סונואפטה.
גובהו של ההר 3,450 מטרים, והוא ההר ה-20 בגובהו באלברטה.
שמו של הר אנדרומדה ניתן לו בשנת 1938 על ידי רקס גיבסון (Rex Gibson), הנשיא לשעבר של המועדון האלפיני של קנדה על שם אנדרומדה, אשתו של פרסאוס במיתולוגיה היוונית.
הראשונים שטיפסו על ההר היו וו.
הר אנדרומדה הוא הר שגובהו 549 מטרים, הממוקם באיי קנדלמאס, באיי סנדוויץ' הדרומיים.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועידת שמות האתרים האנטארקטית של הממלכה המאוחדת בשנת 1971, לצד הר פרסאוס הסמוך, שניהם על שם גיבורי המיתולוגיה היוונית פרסאוס ואנדרומדה.
הר אלברטה הוא הר הממוקם בסמוך לעמק נהר אתבסקה, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של הר אלברטה 3,619 מטרים מעל פני הים, ההר הוא ההר השישי בגובהו בהרי הרוקי הקנדיים והרביעי בגובהו באלברטה, הוא מהווה חלק מרכס וינסטון צ'רצ'יל, והוא ממוקם 80 קילומטרים מדרום-מזרח לעיירה ג'ספר.
נורמן קולי בשנת 1898, והוא נקרא על שם הנסיכה לואיז קרוליין אלברטה.
הראשון שהגיע לתחתית ההר היה מגלה הארצות הגרמני יאן האבל (Jean Habel) בשנת 1901. צילומי הפסגה עוררו עניין רב בקרב מטפסי הרים.
הראשונים שטיפסו על ההר, בשנת 1925, היו חברי המועדון האלפיני היפני: ס.
Okabe), בליווי מורי הדרך הנס פורר (Hans Fuhrer), ה.
המשלחת החלה את הטיפוס ב-21 ביולי 1925, והגיעו לאחר 16 שעות לפסגה בה תקעו גרזן קרח לציין את הגעתם.
משלחת העלייה השנייה לפסגת ההר-משלחת אמריקאית שכללה את פרד איירס (Fred Ayers) וג'ון אוברלין (John Oberlin) מצאה את הגרזן (בלא ידית הגרזן שנשברה) בשנת 1948, 23 שנים לאחר מכן, והביאה אותו אל המועדון האלפיני האמריקאי בניו יורק.
ידית הגרזן נמצאה על ידי משלחת טיפוס יפנית בשנת 1969, והובאה לטוקיו.
ידית הגרזן חוברה מחדש לגרזן שהובא לטוקיו, בשנת 1997. הגרזן מוצג כיום במוזיאון ג'ספר ילוהד (Jasper Yellowhead Museum).
משלחת הטיפוס הקנדית הראשונה שהגיע לפסגת ההר עשתה זאת בשנת 1958. חברי המשלחת היו ניל בראון (Neil Brown), הנס גמוסר (Hans Gmoser), ליאו גרילמייר (Leo Grillmair), היינז קאהל (Heinz Kahl) וסארקה ספינקובה (Sarka Spinkova).
הר אלכסנדר הוא פסגתו של רכס אמיר המצוי בצפון-מערב השומרון בין מישור החוף לעמק יזרעאל.
גובהו של ההר 518 מטר מעל פני הים.
על פסגת ההר ניצבים בית תפילה מוסלמי וקברו של שייח' איסכנדר.
לכן ההר נקרא גם ג'בל שייח' איסכנדר והר אלכסנדר בעברית על שמו.
חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל שביקרו במקום בשלהי המאה ה-19 כתבו כי קאדי מקומי העיד כי שייח' איסכנדר היה אחד ממלכי בני ישראל, אולם אחרים טענו כי שייח' איסכנדר הוא אלכסנדר הגדול.
בנוסף לבית התפילה וקבר השייח', מוצב על הפסגה מכל מים עבור השכונות הגבוהות של העיר הסמוכה אום אל-פחם.
באזור ההר מספר גדול של כפרים ערביים וחלק גדול ממדרונותיו מכוסים מטעי זית נרחבים בשל הקרקע הרכה והפורייה שלו.
פסגת ההר מאפשרת תצפית לכל רוחות השמיים: צפונה על אזור הכרמל, רמת מנשה וגבעת אלונים.
מזרחה על הרי נצרת, הר תבור, עמק יזרעאל, רמות הגליל התחתון, הגלבוע והגלעד.
דרומה על צפון השומרון ואזור ג'נין.
עד למלחמת ששת הימים עבר קו שביתת נשק לאורך כיפת הרכס.
להר צורת כיפה המורכבת רובה מאבן גיר מתקופת הקנומן-טורון ובמרכזה מסלעים קשים של הקנומן התיכון ומורם מעל לקימור הכיפה.
שולי ההתרוממות מסומנים על ידי נביעות של לבה וטוף וולקני.
הצמחייה באזור ההר מורכבת בעיקר מאלון מצוי (40%), בר-זית בינוני (27%) ואלה ארצישראלית (8%).
מצויים גם עצים נוספים במינון נמוך יחסית.
בשכבת השיחים מצויה אלת המסטיק (75%) עם מעט אשחר ארצישראלי וקידה שעירה.
במורדות ההר לכיוון נחל עירון יש כיסוי ניכר של אלון התבור.
הר אנווין הוא הר ברכסי המלכה אליזבת, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר.
גובהו של ההר 3,268 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-81 בגובהו באלברטה.
ההר מתנשא מעל סביבתו לגובה של 818 מטרים, והוא ההר ה-85 בהתנשאותו באלברטה.
הראשון שטיפס על ההר היה סידני אנווין (Sidney Unwin) בשנת 1908.
שמו של ההר ניתן לו על ידי מרי שאפר (Mary Schaffer) בשנת 1908, והוא נקרא על שם סידני אנווין.
הר אלן הוא הר בעמק עשר הפסגות, בהרוקי הקנדיים, על קו פרשת המים של אמריקה, ובשל כך הוא נמצא על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית (באזור זה עובר הגבול על קו פרשת המים) שבקנדה.
גובהו של ההר 3,310 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-72 בגובהו באלברטה.
ההר מתנשא לגובה של 260 מטרים מעל סביבתו.
ההר נקרא על שם סמיואל אוונס סטוקס אלן, אשר היה קרטוגרף אמריקאי אשר מיפה את האזור בין השנים 1894–1895. אלן קרא לפסגה "פסגת שאפי" (Shappee) - שמשמעה המספר "שש" בשפת הסטוני של האומות הראשונות, בשל היותה הפסגה השישית בעמק עשר הפסגות.
הראשונים שטיפסו על ההר היו גרטרוד בנהאם (Gertrude Benham) וכריסטיאן קאופמן (Christian Kaufmann) בשנת 1904.
הר אנגנה הוא הר הממוקם על האי באפין בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
ההר נמצא ברכס הרי באפין, המהווים חלק מהקורדילרה הארקטית.
גובהו של ההר 1,710 מטרים מעל פני הים, והוא ההר התשיעי בגובהו בהרי באפין.
הוא מתנשא לגובה של 1,510 מטרים מעל סביבתו (ההר ה-16 בהתנשאותו בנונאווט).
הר אלמר או הר אולמר הוא הר נישא במזרח רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם כ-3 קילומטרים צפונית להר וושברן שברמות גרומשין.
ההר נישא מעל קרחון ויצ'ה שממזרח לו, וקרחון ניוקאמר שממערב לו.
גובהו של ההר 2,775 מטרים מעל פני הים.
ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת', במהלך הטיסה חוצת-אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.
שמו של ההר ניתן לו על ידי אלזוורת' אשר קרא להר "הר מרי לואיז אלמר" (Mount Mary Louise Ulmer) על שמה של אשתו.
ההר זוהה מחדש תוך השוואת תצלומי האוויר שצילם אלזוורת' עם תצלומי האוויר שצילם צי ארצות הברית בשנת 1959, והשם שנתן לו אלזוורת' ניתן לו בשנית.
הר אנדרסון או הר אנדרסן הוא הר גבוה בצפון רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 3 קילומטרים מהר בנטלי; מדרום מערב לרכס פרובודה.
קרחון אמברי מנקז את מורדותיו שצפון מזרחיים של ההר, וקרחון פונפון (יובל של קרחון אמרי מנקז את מורדותיו המזרחיים של ההר).
גובהו של ההר 4,255 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 1,504 מטרים מעל סביבתו.
ההר התגלה על ידי משלחת החקר חוצת ארץ מארי בירד, שנערכה בין השנים 1958–1957.
ההר נקרא על שם ורנון ה' אנדרסון (Vernon H.
Anderson) חוקר קרחונים בתחנת בירד בשנת 1957, שהיה חבר משלחת החקר.
הראשונים שטיפסו על ההר היו ג'ד בראון (Jed Brown) מארצות הברית, ודמיאן גילדאה (Damien Gildea) מאוסטרליה, ב-7 בינואר 2007.
הר אנדרסון הוא הר במחוז איירון, במדינת מיזורי שבארצות הברית.
גובהו של ההר 446 מטרים מעל פני הים.
בחקיקה של קונגרס ארצות הברית משנת 1976 האזור נבחר (לצד עשרה אזורים נוספים) כחלק מהאזור המיועד להפוך לאזור בר מוגן (שמורת טבע) - "היער הלאומי מארק טוויין".
בחקיקה משנת 1983 בוטלה הכרזה של אזור זה (לצד שלושה אזורים נוספים; ששת האזורים הנותרים נותרו בשטח היער הלאומי).
ההר קרוי על שם משפחת מתיישבים מקומית (משפחת אנדרסון).
הר אנדרסון או הר אנדרסן הוא הר ברכס ההרים האולימפיים במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
גובהו של ההר 2,231 מטרים מעל פני הים, והוא ההר השני בגובהו במסיב אנדרסון.
ההר מתנשא לגובה של 219 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם במרכזו של הפארק הלאומי אולימפיק.
קרחון אנדרסון היה ממוקם בדרום ההר (הקרחון נמס בשנת 2011 בשל התחממות כדור הארץ); וקרחון איל ממוקם בצפון-מערב ההר (קרחון זה נסוג 180 מטרים בין השנים 1990- 2009 - קצב נסיגה של 10 מטרים בשנה, בשל התחממות כדור הארץ); קרחון הנגינג ממוקם במזרח השלוחה הממוקמת מצפון-מערב לפסגת ההר.
הר אנדרסון ממוקם במרכז שלושת קווי פרשת המים שברכס ההרים האולימפיים.
מרבית הגשמים שיורדים על המסיב זורמים לנהר דודוואליפס, אשר זורם אל תעלת הוד, לתוך מפרץ פיוג'יט; הגשם אשר יורד על צידו המערבי של ההר זורם במורד נהר קווינאולט לאוקיינוס השקט; הגשם היורד בצד הצפוני-מערבי של ההר זורם אל נהר הייז צפונה אל מצרי חואן דה פוקה.
שמו של הר אנדרסון ניתן לו על ידי סגן ג'וזף אוניל (Joseph O'Neil), אשר קרא להר על שם מפקדו תומאס מ.
הראשונים שטיפסו על ההר הייתה קבוצה של 13 מטפסים, שבראשה עמד פיירמן בי.
הר אלן הוא הר בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,400 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא בין קרחון קלארק לבין ראשו של עמק גרינווד.
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה מוולינגטון שבניו זילנד.
המשלחת חקרה את האזור בין השנים 1960–1959.
ההר נקרא על שם א.ד.
Allen), אחד הגאולוגים של משלחת החקר.
הר אלן הוא הר ברכס אוון, בחלקו הדרומי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,430 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 8.3 קילומטרים דרומית מזרחית להר קראדוק שברכס אוון.
הר אלן מתנשא מעל קרחון זאלצמן שמצפון, מעל קרחון קורניקר שמדרום מזרח, מעל קרחון בולגראד שמדרום מערב, ומעל קרחון ברוק שממערב להר.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
ההר נקרא על שם סגן פורסט מ.
Allen) חייל מילואים של צי ארצות הברית שהיה טייס משנה בטיסות סיור שיצאו מתחנת בירד בין השנים 1957–1958.
הראשונים שהעפילו לפסגת ההר היו פאצ'י איבארה (Pachi Ibarra), ראלף לאייר (Ralf Laier) וטוד פאסיי ( Todd Passey) ב-26 בדצמבר 2012.
הר אליס הוא ההר הגבוה בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,330 מטרים מעל פני הים, והוא הגבוה בהרי דרווין.
ההר מתנשא מעל הקצה הצפוני של רמת מידנייט (Midnight Plateau) שבהרי דרווין.
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת מחקר קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.
השמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי.
ההר נקרא על שם מ.ר.
Ellis), שהיה מהנדס במשלחת, וליווה את סר אדמונד הילרי בדרכו לקוטב הדרומי.
הר אלקינס , המכונה גם בשם יקלן (Jökelen - מילולית: "הקרחון") הוא הר כהה, תלול מדרונות, לו שלוש פסגות גדולות, בהרי נייפייר, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה (באזור המהווה חלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית).
ההר הוא הגבוה בהרי נייפייר; הגבוהה מבין שלוש פסגותיו מתנשאת לגובה של 2,300 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 1,050 מטרים מעל סביבתו.
הר אלקינס ממוקם 92 קילומטרים דרומית לכף באטרבי; 7.4 קילומטרים מצפון לנונאטאקי יאנג; 30 קילומטרים ממערב לנונאטאק סרטופן; 26 קילומטרים ממערב לנונאטאקי ניומן; 97 קילומטרים ממזרח להר מקמאסטר; ו-57 קילומטרים דרומית מערבית להר קג'רינגה.
הר אלקינס מופה לראשונה על ידי קרטוגרפים נורווגים בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר במימונו וביוזמתו של לארס כריסטנסן, בשנים 1937–1936.
הממפים להר בשם "יוקלן" שמשמעותו "הקרחון".
ההר מופה שנית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו במסגרת סקר אווירי שבוצע על ידי משלחת החקר האוסטרלית הלאומית לאנטארקטיקה בשנת 1956. משלחת סקר שיצאה מתחנת מוסון בשנת 1960, בפיקודו של סיד קרבי, ובה היה גם טרנס ג'יימס אלקינס סקרה את ההר.
ההר נקרא על שמו של הפיזיקאי חוקר היונוספירה טרנס ג'יימס אלקינס, ששהא עם משלחת החקר האוסטרלית הלאומית לאנטארקטיקה, בתחנת מוסון בשנת 1960.
קבוצת החקר שיצאה מתחנת מוסון בשנת 1960, וכללה את טרנס ג'יימס אלקינס, סידני לורימר קירבי ונביל ג'וזף קולינס היו הראשונים שהעפילו לפסגת ההר.
פסגת הר אלקינס גבוהה מזו של כל הר ביבשת אוסטרליה - לרבות מהר קוסצ'יושקו (שגובהו 2,228 מטרים), שהוא אחד משבע הפסגות.
בשל הקושי להגיע אליו, הוא לא הפך להר פופולרי לטיפוס הרים.
הר אנאלה הוא הר געש על כוכב הלכת נוגה.
הר אנאלה ממוקם באזור המכונה רביע סאפו פאטרה (Sappho Patera) בו ניתן למצוא הרי געש רבים אחרים.
קוטרו של הר אנאלה הוא 525 קילומטרים.
הר אנאלה נקרא על שם אנאלה , אלת הפוריות ההינדית.
הר אנתוזואן הוא הר של רכס סלייט שבאלברטה, קנדה.
קיבל את שמו בשנת 1925, לאחר שנמצאו אנתוזואנים מאובנים (אלמוגים) באבן הגיר הדבונית בהר.
הר איסינג'ר או הר איסינגר הוא הר גדול דמוי מצוק בארץ פאלמר, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בצידו הצפוני של קרחון ריילי.
פסגת ההר שטוחה ומכוסה שלג; לאורך צידו הצפונית של ההר מצוקי סלע חשופים משלג; המצוק כמעט אנכי, וגובהו 500 מטרים מעל המישור שלרגליו.
גובהו של ההר 1,195 מטרים מעל פני הים.
הר איסינג'ר הוא אחד מהרי טראברס.
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1974.
ההר נקרא על שמו של קארלהיינז איסינג'ר (Karlheinz Eissinger), שהיה מהנדס טופוגרפי במשלחת הסקר לארץ אלזוורת' של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר חקרה את ארץ אלזוורת' בין השנים 1968–1969.
הר אליס גייד הוא הר מכוסה ברובו קרח, הממוקם בקצה הצפון-מזרחי של מישור רוסון, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,400 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-140 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר התגלה בנובמבר 1911, על ידי רואלד אמונדסן.
אמונדסן נתן להר את שמו.
אמונדסן קרא להר על שמה אליס גייד, שהייתה אחת מבנותיו של שגריר נורווגיה לברזיל, שהיה תומך נלהב של משלחתו של אמונדסן.
הר אלזוורת' הוא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,925 מטרים מעל פני הים.
ההר הוא מסיב מוארך, הממוקם בין קרחון אמונדסן וקרחון סטיגול.
ההר התגלה על ידי אדמירל משנה ריצ'רד בירד, במהלך טיסתו אל הקוטב הדרומי שנערכה ב-28 - 29 בנובמבר 1929.
בירד קרא להר על שמו של חוקר אנטארקטיקה האמריקאי לינקולן אלזוורת'.
הר אלזוורת' הוא הר ברכס לואיס, בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר שבמדינת מונטנה שבארצות הברית.
גובהו של ההר 2,613 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 213 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממקום בחלק הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גליישר, וניתן לראותו מאגם טו מדיסן.
ההר נקרא על שמו של בילי אלזוורת' (Billy Ellsworth), שעבד עבור הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הר אלפרד הוא הר מכוסה קרח ברכס דאגלס שבצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,250 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם במרחק 10 קילומטרים ממפרץ ג'ורג' השישי; ו-15 קילומטרים מדרום להר אטלסטן.
ההר התגלה ב-23 בנובמבר 1935, על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסה הטראנס-אנטארקטית שערך מן האי דנדי אל מדף הקרח רוס.
ההר מופה באופן חלקי על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי אלזוורת'.
מדרונותיו המזרחיים של ההר נסקרו באופן חלקי, בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בהנהגת ג'ון רידוך ריימיל.
ההר נסקר מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנים 1948 ו- 1949.
צידו המערבי של ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948; המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H.
שמו של ההר ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
ההר נקרא על שמו של אלפרד הגדול, המלך הסכסוני של אנגליה; וזאת בדומה לשמות הרים סמוכים רבים הנקראים על שמות מלכי אנגליה.
הר אלפרד הוא הר ברכסים הפסיפיים של הרי החוף בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ההר ממוקם במוצאו של מפרצון ג'רוויס.
גובהו של ההר 2,420 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 1,318 מטרים מעל נהר סקוואקה הזורם לרגליו.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1860 במהלך סקר שנערך על ידי אה"מ פלאמפר (HMS Plumper) אשר מיפתה את האזור.
ההר נקרא על שמו של אלפרד, הילד השלישי והבן השני של המלכה ויקטוריה, מלכת קנדה והנסיך אלברט; אלפרד היה דוכס אדינבורו מיום לידתו בשנת 1844 עד מותו בשנת 1900.
השם אומץ רשמית על ידי ממשלת קולומביה הבריטית ב-6 במאי 1924.
הטיפוס הראשון על הר אלפרד נעשה בשנת 1929, על ידי המטפסים ארתור טיניסווד דלטון (Arthur Tinniswood Dalton) ופרסי ויליאמס איסטהופ (Percy Williams Easthope).
הר אלברטס הוא הר גבוה, בקצה המזרחי של רמת מלטה, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
פסגתו של ההר חדה (מדרונותיו תלולים); ההר מכוסה ברובו בשלג.
גובהו של ההר 2,320 מטרים מעל פני הים; הר אלברטס הוא ההר ה-1,070 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 18 קילומטרים ממזרח להר פיליפס.
ההר ממוקם בסמוך מדרום לשפך של קרחון ליין.
ההר מתנשא מעל החוף המערבי של ים רוס.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1966 על ידי הוועד הגאוגרפי של ניו זילנד.
ההר נקרא על שמו של פרד ג'י.
Alberts), שהיה גאוגרף במחלקת הפנים של ארצות הברית (ולאחר מכן עבד בסוכנות המיפוי של מחלקת ההגנה של ארצות הברית), וכן שימש כמזכיר הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית בין השנים 1949–1980, והיה המהדר והעורך של הגאזט האנטארקטי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הר אלכסייב הוא הר בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 11 קילומטרים צפונית-מזרחית לרכסי מקנוטון.
גובהו של ההר 927 מטרים מעל פני הים והוא ההר ה-4,237 בגובהו באנטארקטיקה.
שמו של ההר ניתן לו על יד משלחת החקר האנטארקטית הסובייטית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1961–1962.
ההר נקרא על שמו של א.
הר אנדוור הוא הר ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,810 מטרים מעל פני הים; הר אנדוור הוא ההר ה-1,400 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 1.6 קילומטרים לרכס קצ'ם, בחלקו הדרומי של מסיב אנדוור.
האזור מופה לראשונה על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party), של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, בשנת 1957.
האזור מופה בשנית בשנת 1999 על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
באוקטובר 1957 ניתן השם "הר אנדוור" למסיב הדרומי של רכס קירקווד על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party), של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי.
המסיב נקרא על שם אוניית הצי המלכותי הניו זילנדי אנדוור - שהייתה ספינת האספקה של משלחת הסקר הגאולוגי הניו זילנדי בשנת 1957.
בעקבות התייצעות בין הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים לוועדה הגאוגרפית של ניו זילנד, שנערכה בשנת 1962, הוחלט על פשרה - והמסיב שהתגלה על ידי משלחת הסקר נקרא בשם "מסיב אנדוור" ואילו ההר שהתגלה על ידי הסקר הגאולוגי נקרא בשם "הר אנדוור".
הר אלוֹן הוא הר ברכס הכרמל, כחצי קילומטר מערבית לצומת דמון ממנה יוצא כביש 721 ליד עספיא.
פסגת ההר מגיעה לגובה של 515 מטר מעל פני הים והיא הפסגה השלישית בגובהה בכרמל לאחר פסגת רום הכרמל שמגיעה לגובה של 546 מטרים מעל פני הים וגבעת ההגנה המגיעה לגובה של 528 מטרים.
מפסגת ההר יורד לכיוון צפון מערב נחל כלח ונחל גלים, ולכיוון דרום מערב נחל אלון, ובקעת אלון, בה זורמים מספר נחלים ביניהם: נחל אורן, נחל חיק ומעיין עין אלון.
בבקעת אלון נמצאת גם חורבת אלון.
פסגת ההר נפגעה קשה באסון הכרמל (2010) ובשרפה בכרמל (1989) וגם בשריפה ב-1998 ועצי אלון רבים על ההר נשרפו.
שמו של ההר הוא על שם עץ האלון הצומח עליו.
כשני קילומטרים מערבית לפסגת ההר נמצא בית הסוהר דמון וחורבת דמון, מפסגת ההר ישנו נוף אל עבר הכפרים הדרוזיים עספיא ודלית אל-כרמל, וגם הערים והיישובים חיפה, טירת כרמל, בית אורן, יישובי חוף הכרמל, חדרה ותחנת הכוח אורות רבין, ובימים עם ריאות טובה ניתן לראות גם עד נתניה ותל אביב.
מן הפסגה ניתן להשקיף גם על הכרמל התיכון ופסגות הכרמל הר שוקף, הר ערקן, רום כרמל, מלון יערות הכרמל ועוד.
אחת לכמה שנים יורד בפסגת ההר שלג ואף נערם.
אירוע כזה קרה לאחרונה בשנת 2015. בחורף 1992 נערמו כ-25 סנטימטרים של שלג על פסגת ההר.
בממוצע יורדים בהר כ-650 מילימטרים של גשם בשנה, ובחורף הטמפרטורות יכולות להגיע ל-5–7 מעלות צלזיוס.
הר אלברט הוא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי הרוקי, הנקודה הגבוהה ביותר במדינת קולורדו שבארצות הברית, והפסגה השנייה בגובהה בארצות הברית הרציפה (אחרי הר ויטני).
הר אלברט ממוקם ביער הלאומי סן איזבל, 19.4 ק"מ דרומית-מערבית לעיר לידוויל במחוז לייק, קולורדו.
ההר נקרא על שמו של מדינאי מקולורדו, סמואל היט אלברט, שהיה פעיל בתקופה המכוננת של המדינה.
סטקל היה הראשון שכבש את הפסגה, בשנת 1874. מסלולי הטיפוס הקלים והפופולריים ביותר מסווגים כ-Class 1 עד 2 או A+ בעגה של טיפוס הרים.
לכן, הר אלברט מכונה לעיתים קרובות "הענק העדין" העומד בראש כל ההרים האחרים בהרי הרוקי.
הר אלברט שוכן מדרום-מערב ללידוויל, ולעיתים קרובות מושלג אפילו בקיץ.
פסגות רבות מקיפות את הר אלברט מכל הכיוונים, והוא קרוב מאוד לפסגות הקולגיאטיות המרכזיות של קולורדו.
הר מאסיב השכן, מצפון, הוא הפסגה השנייה בגובהה בהרי הרוקי והשלישית בגובהה בארצות הברית הרציפה, ופסגת לה פלאטה, מדרום, היא החמישית בגובהה בהרי הרוקי.
אגמים תאומים שוכנים בבסיסו של הר אלברט.
דנוור נמצאת כ-209 ק"מ מזרחית להר, וייל נמצאת כ-80 ק"מ מצפון, ואספן נמצאת כ-64 ק"מ מערבה להר.
לידוויל, כ-26 ק"מ מצפון-מזרח, היא העיר הגדולה הקרובה ביותר.
פסגת האם של הר אלברט היא הר ויטני בקליפורניה.
אם מכלילים את אלסקה והוואי, הר אלברט הוא ההר הארבעה עשר בגובהו בארצות הברית.
תנאי מזג האוויר משתנים לעיתים קרובות במהירות, וסופות רעמים אחר הצהריים שכיחות בעונת הקיץ; סופות ברד ושלג אפשריים כל השנה.
סערה חשמלית על פסגת ההר נחשבה מדהימה מספיק כדי לדווח עליה בגיליון יולי 1894 של Science.
הר אלברט הוא חלק מרכס סוואטצ', התרוממות של ההאורוגנזה הלרמידית שנפרדה מרכס היתושים במזרח לפני כ-28 מיליון שנה.
ראשי הרכס הזה היו מכוסים קרחונים, והם הותירו אחריהם מאפייני פסגה אופייניים.
לדוגמה, בסיסו של הר אלברט בצד המזרחי חושף סלעי יסוד ענקיים וסלעים מותמרים שנוצרו בעת נסיגת הקרחונים, השוכנים על מורנה רוחבית.
בהמשך צדו המזרחי של ההר יש קרקס קרחוני.
יש גם אגמים מצפון ומדרום, אגם טורקיז והאגמים התאומים בהתאמה; האגמים התאומים הם תוצאה של הסכר הטבעי של מורנות הקצה, ואגם טורקיז נוצר על ידי סכר כיכר הסוכר המלאכותי.
הר אלברט מורכב ברובו מקוורציט.
עם זאת, רכס הפסגה מורכב מסלע מותמר תשתיתי, שמקורו פרקמבריוני וגילו כ-1.7 מיליארד שנים.
ישנן חדירות דלקתיות שונות כולל פגמטיט, כמו גם רצועות של גנייס וצפחה.
שלא כמו הרים בגובה דומה במקומות אחרים, להר אלברט חסר גם שלג עולמים וגם מעגל בולט הפונה לצפון, מה שניתן לייחס למיקומו בין הרים אחרים בגובה דומה, דבר הגורם לו לקבל כמויות קטנות יחסית של משקעים.
הר אלברט נקרא על ידי כורים לכבודו של סמואל היט אלברט, משום שהוא תיווך בספטמבר 1873 בהסכם עם שבט יוט שפתח יותר מ-12,000 קמ"ר של אדמת שמורת אינדיאנים לפעילות כרייה והנחת מסילות ברזל.
העלייה המתועדת הראשונה אל הפסגה נעשתה על ידי הנרי וו.
סטקל ב-1874, כאשר סקר את ההר במסגרת סקר היידן.