tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם אינם אסופת קרבות חסרת משמעות; הם נחשבים ליצירה מורכבת בעלת מסגרת נרטיבית אפית, אפיון פסיכולוגי של הדמויות, ושימוש באלגוריה ובסמלים.
בנוסף לערכה הספרותי, היא גם שופכת אור על דרך חייהם של בני התקופה.
באמצעות היצירה אפשר לבחון איך ראו שבטים גרמאניים בכלל והאנגלו-סקסונים בפרט את עברם ומוצאם.
הפואמה הועלתה על הכתב בתקופה בה אנגליה הייתה נוצרית, אך עלילתה והדמויות המופיעות בה מתוארות כקודמות לנצרות ובעלות מאפיינים פגנים, או מהוות סינתיזה בין השניים (למשל, המפלצת גרנדל מתוארת כצאצאית של קין).
עובדה זו הובילה לשתי תאוריות מתחרות בדבר זהות המחבר וזמן חיבור היצירה.
תיאוריה אחת טוענת שהיצירה חוברה לראשונה בתקופה פרה-נוצרית והועברה בעל פה מספר דורות, וכן האלמנטים הנוצריים שמופיעים בה נוספו בשלב מאוחר על ידי מספרים נוצריים, בעוד התאוריה השנייה גורסת כי הפואמה חוברה מראש בתקופה הנוצרית ובידי מחברים נוצריים ואלמנטים פגנים שמופיעים בה נועדו לשוות לה מראה עתיק.
היצירה תרמה רבות לספרות המודרנית והשפיעה על סופרים כגון ג'.
טולקין, ששאב רעיונות רבים מיצירה זו ליצירתו שלו, "שר הטבעות".
היצירה גם נתנה השראה לסופר האמריקאי ג'ון גרדנר, שכתב את "גרנדל", המספר את סיפור ביאוולף מנקודת המבט של גרנדל.
ביאוולף נכתב באנגליה בשנים 975–1010 על ידי אנגלו-סקסונים, ומתאר מאורעות מחיי אבות אבותיהם.
מוצאם של האנגלו-סקסונים הוא מהשבטים הגרמאניים תושבי סקנדינביה, אשר חיו שם עד למאה ה-5, ואז עזבו והתיישבו באנגליה שמעברו השני של הים הצפוני.
קיימת סברה כי היצירה מהווה העלאה על הכתב של שירים ומסורות בעל פה אשר היו רווחות במשך תקופה ארוכה בקרב האנגלו-סקסונים.
רוב השמות המוזכרים בביאוולף, לרבות שמות הדמויות, המשפחות, השבטים והעמים, מוכרים גם במסורות ויקינגיות קדומות כמו הסאגות הנורדיות.
רוב החוקרים טוענים כי כמה מהדמויות המוזכרות ביצירה, לרבות חלק ממלכי הדנים, התקיימו בסקנדינביה של המאה ה-6. אף על פי שרובם של האירועים המוזכרים ביצירה הם בדיוניים, היא כוללת גם אזכורים לאירועים שיש ודאות גבוהה ביחס להתרחשותם במציאות, כגון העימותים בין העמים השונים המוצגים ביצירה.
חוקרים אשר ניסו לתארך אירועים היסטוריים אלו, מצאו כי רבים מהם התרחשו במהלך אמצע המאה ה-6, מה שעשוי לסייע לרמוז לתאריך המקודם ביותר בו היצירה כבר הייתה מוכרת.
ממצא מאוחר ויוצא דופן אשר יש שניסו לקשור אותו לביאוולף, אותר בשנת 2006 במרכז שלן שבדנמרק במסגרת חפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום.
ארכאולוגים מצאו מתחם מלכותי בן שלושה אולמות אשר אורך כל אחד מהם הוא כ-50 מטר, ועת בנייתו תוארכה למאה ה-6. חוקרים ניסו לזהות מתחם בתור אולם ה"האורוט" (Heorot), המוזכר בתחילת ביאוולף כאולם משתאות ענק ומפואר שבנה מלך הדנים הרותגר למען עמו.
יש המשערים כי ביאוולף חובר עוד בסקנדינביה כיצירה בעל פה והובא משם יחד עם האנגלו-סקסונים, אז הועלה על הכתב.
גישה דומה טוענת שביאוולף מהווה למעשה תרגום לאנגלית של יצירת סקנדינביה מקורית.
חוקרים אחרים הציעו כי מוצאם של השירים עליהם התבססה ביאוולף הוא במאה ה-7 ושהם נוסחו בממלכת מזרח אנגליה בעלת הקשרים ההדוקים עם הוויקינגים, כמאתיים שנים לאחר עזיבת האנגלו-סקסונים את סקנדינביה.
לצד מקור סקנדינבי באשר להשפעה או ניסוח ביאוולף, הועלו גם השערות לגבי השפעה אירית (תאוריה שהעלה בין השאר וילהלם גרים), גרמנית, קלאסית (בהקשר זה הוזכרו האודיסיאה של הומרוס ואינאיס של ורגיליוס) וכנסייתית מאוחרת.
עד למאה ה-19, חסרה עלילת ביאוולף תרגום של ממש ללשונות אחרות, ובמלואו הוא היה זמין רק בצורתו המקורית, באנגלית עתיקה.
בשנת 1805, ההיסטוריון הבריטי שרון טרנר הוציא תרגום לחלקים נבחרים מהיצירה לאנגלית מודרנית.
כעשר שנים לאחר מכן, פרסם החוקר האיסלנדי-דני גרימור ג'ונסון תורקלין תרגום מלא ראשון של היצירה ללטינית.
שנים ספורות מאוחר יותר, בשנת 1820 פרסם ההוגה הדני ניקולאי גרונטוויג תרגום של ביאוולף לדנית.
רק בשנת 1837, נכתב לראשונה תרגום מלא של ביאוולף לאנגלית מודרנית, על ידי ההוגה הבריטי ג'ון מיטשל קמבל, מתלמידיו של יעקוב גרים; ולקראת סוף המאה, בשנת 1895, פרסם המתרגם ויליאם מוריס תרגום חשוב ליצירה שזכה לתהודה.
בשנת 1921 הפילולוג הגרמני פרדריק קלאבר פרסם חיבור רב חשיבות אשר כלל בין השאר תרגום שלו לביאוולף, הטקסט המקורי של היצירה ומילון מונחים מקיף.
עד מהרה הפך החיבור של קלאבר ל"מקור המרכזי עבור סטודנטים לתארים מתקדמים בבואם לערוך מחקר" על ביאוולף.
אדם נוסף שחקר את ביאוולף בשנות ה-20 היה ג'ון רונלד רעואל טולקין, אשר הוציא באותה העת תרגום משלו ליצירה.
ספר זה (Beowulf: A Translation and Commentary) יצא לאור רק בשנת 2014 בעריכת בנו כריסטופר.
במהלך המשך המאה ה-20 וראשית המאה ה-21, ביאוולף תורגם לעוד עשרות שפות נוספות, כאשר תרגומו משנת 1999 לאנגלית של חתן פרס נובל לספרות שיימוס היני, זכה כנראה לפרסום הבולט ביותר.
תרגום מלא של ביאוולף לשפה העברית יצא בשנת 2008 לפי תרגומו של אריה סתיו בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בתרגום דן דאור בתוך "משתה לאדם בודד: הרבה תרגומים, מעט מקור, כמעט הכל שירה", חרגול הוצאה לאור והוצאת עם עובד, תשע"א, 2010
בתרגום דן דאור בתוך "אנתולוגיה של ספרות ימי-הביניים", הוצאת דביר, תשנ"א, 1991
עלילת ביאוולף מתרחשת בסקנדינביה העתיקה, ככל הנראה בשנים אותן ניתן לתארך כבין המאה ה-4 לבין מאה ה-7. בשנים אלו של ימי הביניים המוקדמים, בדרך כלל נעדר האזור מדינות בעלות ארגון פוליטי הדוק.
התושבים היו גרמאניים ודתם הייתה פגאנית, כלומר מרובת אלים, תוך שהיא מבוססת היטב במיתולוגיה הנורדית.
עם זאת, לנוכח הפיכתה של הנצרות לדת השלטת באזורים רבים באירופה בתקופה זאת, נציגיה בדמות מסיונרים החלו כבר לחדור אל האזור.
סקנדינביה של אותה התקופה הייתה ענייה, כפרית ודלילת אוכלוסין, כאשר המסגרת החשובה ביותר הייתה המסגרת השבטית והמשפחתית.
תושביה, אותם אנו מזהים כיום בתור ויקינגים, התפרנסו בעיקר מחקלאות ודיג, אך גם ממסעות ביזה שערכו בקרב אוכלוסיות שכנות.
האזור כולו התקיים הרחק מהמרכזים העירוניים של אירופה באותה העת – שהיו סמוכים לים התיכון, שבהם התקיימה האימפריה הרומית בשנותיה האחרונות, אשר כבר הייתה בתהליכי פירוק מתקדמים לנוכח פלישות נשנות.
עשרות שבטים ועמים שונים מוזכרים בביאוולף, חלקם ממלאים תפקיד חשוב בעלילה, כמו הגטים, עמו של ביאוולף והדנים, העם שהוא נחלץ לעזרתו בתחילה.
חלקם, כמו הפרנקים והגפידים, אזוטריים ונמצאים במקום שולי יחסית ביצירה.
באופן מעניין, דווקא האנגלים והסקסונים, אבות אבותיהם של מחברי ביאוולף אשר חיו באזור בתקופת העלילה, אינם נזכרים בה.
עלילת ביאוולף נפתחת עם הדנים.
הם מתוארים כעם מרשים ורב-תהילה, ומאה השורות הראשונות של היצירה מוקדשות לתולדות השתלשלות המלכים הדנים, הצלחתם וגבורתם במלחמות.
המספר סוקר ארבעה דורות של מלכים – סקילד (Scyld; או שילד), ביאואה (Beowa) או ביאוולף (Beowulf; נקרא גם "ביוולף הדני"), הלפדן (Healfdene) ו.
בהמשך מתואר כי מלך הדנים הרותגר, בנה אולם משתאות ענק ומפואר לעמו בשם "האורוט" (Heorot):
בעוד ב"האורוט" בילו הלוחמים הדניים את זמנם בשירה ובחגיגות, הגיח ממאורתו גרנדל, יצור בעל גוף אנושי למחצה, המנודה מהחברה.
הוא החל לתקוף את באי האולם והרג רבים מהלוחמים.
אירוע זה לא היה חדש בממלכת הדנים, ולפי המסופר אחת לכמה שנים יצא גרנדל ממאורתו שמתחת לפני האגם ופגע בחוגגים במשתאות בעת ליל.
לוחם צעיר בשם ביאוולף, בנו של המלך הגדול של בני גאט-היגאלק, שמע את הדבר ובא לעזרה.
תחילה החיילים הדנים לא בטחו בו, אך אחרי שהתברר למלך כי ביאוולף הוא ממשפחה מיוחסת שהכיר, אישר לו הרותגר לאסוף כמה מלוחמיו וללון באולם המשתאות.
בליל בואו של ביאוולף עם חבורת לוחמיו, נערך לכבודם בארמון משתה, שבמהלכו התקיים מעין טקס סמלי שנועד לאחד את קבוצת הלוחמים בני לווייתו (הקומיטטוס) של המלך, ולהבהיר את ההיררכיה ביניהם, ובו תופסת המלכה את התפקיד המרכזי:
בלילה יצא גרנדל והחל לתקוף את הלוחמים.
לאחר שהרג אחד מהם, הוא פנה לתקוף את ביאוולף.
ביאוולף נלחם בגבורה תוך כדי שהוא נאבק בגרנדל בידיים חשופות, פוצע אותו אנושות וכורת את ידו.
לבסוף נמלט גרנדל לביתו שבתחתית האגם.
ידה הכרותה של גרנדל נשארה עומדת על גג האולם כאות זיכרון למאורע.
ביאוולף זכה להצלחה כה מרובה והוקרה כל כך גדולה מצד הלוחמים הדנים, שערכו לכבודו משתה מכובד יותר מזה שהיו נוהגים לערוך למלך ולמלכה.
באפוס פני הדברים מתוארים בין השאר כך:
הקרב השני: אימו של גרנדל
על אמו של גרנדל סופרו עלילות רבות, מביניהן שהיא צאצא של קין.
באפוס נכתב עליה בין השאר:
בלילה שלמחרת הקרב בו הוכרע גרנדל, על רקע המשך חגיגות הניצחון, יצאה אמו ממקום מושבה שבמאורה התת-קרקעית שמתחת לאגם.
היא הבחינה בלוחם דני, אותו חיסלה בזעם כנקמה על מה שאירע לבנה.
אמו של גרנדל הצליחה לגרור את גופת הלוחם המת עד למאורתה.
עם היוודע דבר מות הלוחם וחטיפת הגופה, יצאו המלך רותגאר, ביאוולף ומספר לוחמים לעקוב אחר נתיבה של המפלצת עד שמצאו את מקום האגם אשר מתחתיו הייתה המאורה.
הם גילו כי האגם שורץ נחשים, ושלצד האגם על אחד מהסלעים עומד ראשו של הלוחם הדני שהרגה אמו של גרנדל.
ביאוולף החל לצלול לאגם, אך לפתע יצאה אמו של גרנדל ותקפה אותו.
היא דחקה את ביאוולף אל מעין מאורה באמצע האגם, שם הם המשיכו להילחם.
ביאוולף השתמש בראשית הקרב בחרב קסמים בשם "חרוטינג" שקיבל קודם מהלוחם אונפרת', שהיה חרש חרבות אומן.
לאחר שלא הצליח לגרום לפגיעה של ממש, הבין ביאוולף כי חרב הקסמים איננה כה יעילה.
לפיכך, השליך אותה והחל להיאבק במפלצת בידיים חשופות, אך אז איבד ביאוולף את שיווי משקלו, החליק ונפל אל הארץ.
אמו של גרנדל ניצלה את ההזדמנות, ותוך כדי שהיא אוחזת סכין התקרבה אל ביאוולף.
היא הכתה בו בחוזקה, אך הוא ניצל בזכות שריונו.
ביאוולף קם וירד בריצה אל קרקעית המאורה, שם מצא "חרב אלוהית", אשר הייתה כנראה פרי שלל שאגרה המפלצת לאורך שנים.
כאשר הרים ביאוולף את החרב האלוהית, אשר הייתה כבדה במיוחד, הוא התקשה להניף אותה בעוצמה, אך לבסוף ערף את ראשה.
לאחר שהכריע את אמו של גרנדל, יצא ביאוולף לחפש את גרנדל עצמו, על מנת לברר אם נותר בחיים לאחר תבוסתו בקרב באולם "האורוט" יומיים קודם לכן.
אחרי חיפושים, בעזרת לפידים אותם נשאו הלוחמים הדנים אשר התלוו אל ביאוולף, הם הצליחו לזהות את גופתו של גרנדל, שמת מפצעיו.
על מנת לוודא את מותו של גרנדל, ביאוולף כרת את ראשו בחרבו.
עם כריתת ראשה של גרנדל, מסופר:
לאחר מותם של גרנדל ואמו האימתנית, ערכו הלוחמים הדנים משתה וחגיגה לכבודו של ביאוולף, באולם "האורוט".
בסיום הפרשה, לאחר שהדנים הודו לו על העזרה החיונית, שב ביאוולף צפונה אל מולדתו, ארץ הגאטים.
בארצו העביר את שגרת חייו, וזכה לכבוד ודברי שבח והלל רבים מפי כל, אשר שמעו על מעשי גבורתו.
לפיכך, בהגיעו לגיל מבוגר הוכתר למלך הגאטים.
חמישים שנה לאחר מכן, כשהגיע ביאוולף לגיל הקרוב ל-100, התרחש בדרום ממלכת הגאטים אירוע יוצא דופן.
עבד אלמוני חדר אל תוך מאורת דרקון, ובאמצעות תכסיס הרואי הצליח לגנוב משם גביע מוזהב.
כאשר נודע דבר הגניבה לדרקון, הוא עזב את מאורתו והחל לזרוע הרס ולהטיל אימה ברחבי הממלכה.
על אף גילו המופלג, החליט ביאוולף לצאת בעקבות הדרקון למסע יחד עם 11 לוחמים גיבורים נוספים.
לבסוף הם פגשו בדרקון, ובין הניצים ניטש קרב.
עשרה מהלוחמים נמלטו בהשאירם את ביאוולף עם לוחם אחד בלבד – גיבור בשם וויגלאף.
לאחר קרב מפרך וקשה, הובס הדרקון, אך לא לפני שביאוולף הקריב את עצמו על מנת לגבור על האויב.
לפני מותו העביר ביאוולף את צוואתו וכלי נשקו אל וויגלאף.
מחוץ למאורה מצא וויגלאף את עשרת הלוחמים שברחו קודם לכן בסערת הקרב, והטיח בהם האשמות חריפות.
וויגלאף שב אל מקום מושבו, כשהוא נושא את גופתו של ביאוולף.
שם מילא את צוואתו הצנועה בה ביקש ביאוולף לשרוף את גופתו על המוקד כשכלי נשק ערוכים סביבו, ולבסוף להיקבר במקום הצופה את גלי האוקיינוס.
סיום האפוס מתאר את דברי ההספד של 12 מלוחמיו הטובים של ביאוולף:
ג'ון גרדנר, גרנדל (Grendel), רומן, 1971 – עלילת ביאוולף מנוקדת מבטה של המפלצת גרנדל.
מייקל קרייטון, אוכלי המתים (Eaters of the Dead), רומן, 1976 – עלילת ביאוולף בשילוב עם אפוסים ערביים מאת אחמד אבן פדלאן.
ניל גיימן, דברים שבירים (Fragile Things), סיפור קצר, 2008 – אוסף סיפורים קצרים, הכולל גם את ביאוולף (Beowulf) המתאר את עלילת ביאוולף.
מייקל מורפורגו, ביאוולף (Beowulf), רומן, 2013 – עיבוד מודרני לסיפור עלילת ביאוולף.
Satori Corporation, גרנדל גרנדל גרנדל (Grendel Grendel Grendel), אנימציה, 1981 – סיפור עלילת ביאוולף.
Miramax, ביאוולף (Beowulf), פנטזיה, 1999 – סרט על עלילת ביאוולף המשלב מדע בדיוני ופוסט-אפוקליפסה.
Touchstone Pictures, הלוחם ה-13 (The 13th Warrior), פעולה, 1999 – נוסע ערבי פוגש בוויקינגים.
הוא מצטרף בתור הלוחם ה-13 ליחידה צבאית מקומית.
מבוסס על הספר אוכלי המתים (1976).
Truly Indie, ביאוולף וגרנדל (Beowulf & Grendel), הרפתקאות, 2005 – סרט קנדי-איסלנדי המבוסס באופן רופף על עלילת ביאוולף.
Warner Bros, ביאוולף (Beowulf), פנטזיה, 2007 – סרט רב תקציב המבוסס באופן חלקי על עלילת ביאוולף.
נכתב בין השאר על ידי ניל גיימן.
Weinstein Company, נחיתה רכה (Outlander), פעולה, 2008 – סרט הכולל חלקים מעלילת ביאוולף ומשלב אלמנטים רבים של מדע בדיוני.
Film Roman, מייטי מקס (Mighty Max), אנימציה, 1993 – בפרק "שבעת המופלאים", מקס יחד עם וירג'יל ונורמן מגייסים את הגיבור ביאוולף למאבק כנגד אויבם.
UPN, מסע בין כוכבים: וויאג'ר (Star Trek: Voyager), מדע בדיוני, 1995 – בפרק "גיבורים ושדים" הארי קים מבצע גרסה של מעשי ביאוולף.
Universal Television, זינה הנסיכה הלוחמת (Xena: Warrior Princess), פעולה, 2000 – בשניים מהפרקים זינה מאחדת כוחות עם ביאוולף כנגד אויביה.
ITV Studios, ביאוולף: בחזרה לשילדלנדס (Beowulf: Return to the Shieldlands), פנטזיה, 2016 – סדרת טלוויזיה הכוללת חלקים מעלילת ביאוולף.
Kosmos, ביאוולף: האגדה (Beowulf: The Legend), משחק לוח, 2005 – משחק רב משתתפים המבוסס על עלילת ביאוולף.
Grendel Enterprises, מערת גרנדל (Grendel's Cave), תפקידים, 1998 – משחק אשר מתחקה באופן עקבי יחסית אחר עלילת ביאוולף.
Ubisoft, מגילות הזקנים: מורוווינד (The Elder Scrolls III: Morrowind), פעולה, 2002 – בגרסת הרחבה למשחק (גרסת Bloodmoon) אפשר לשחק אירועים המשתקפים בעלילת ביאוולף.
Ubisoft, מגילות הזקנים: שכחה (The Elder Scrolls IV: Oblivion), פעולה, 2006 – במשחק שחקנים עלולים להיתקל באם המפלצת גרנדל.
Ubisoft, ביאוולף: המשחק (Beowulf: The Game), פעולה, 2007 – ביאוולף נלחם ביצורים שונים ברחבי סקנדינביה העתיקה.
מבוסס על הסרט ביאוולף (2007).
Konami, סקולגירלז (Skullgirls), פעולה, 2012 – המשחק כולל דמות קרב בשם ביאוולף.
בי ג'יז הייתה להקת רוק-פופ-דיסקו, מהמצליחות בהיסטוריה, אשר פעלה בשנות ה-70 וה-80, של האחים רובין, מוריס ובארי גיב.
בין עבודותיה הבולטות של הלהקה ניתן למנות את כתיבת המוזיקה לסרטים: להישאר בחיים (כולל השיר Stayin' Alive), שיגעון המוזיקה, וכתיבת שיר הנושא לסרט גריז.
חברי ההרכב היו שלושת האחים לבית גיב: בארי, מוריס ורובין הבריטים שנולדו באי מאן, שהו באוסטרליה שנים אחדות בילדותם, וכשחזרו למולדתם אנגליה הוציאו תקליט בכורה בשנת 1967 שהחל את הקריירה המצליחה שלהם.
בארי אלן קרומפטון גיב (Barry Gibb; נולד ב-1 בספטמבר 1946) – נחשב למנהיג הלהקה.
כותב השירים העיקרי, המלחין והמפיק של רוב תקליטי הלהקה.
ב-2004 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה למוזיקה במנצ'סטר.
כתב את המוזיקה לסרט גריז.
הוא בעל יכולות קוליות של פלסטו ונחשב כסולן הלהקה בשנות ה-70-80.
רובין יו גיב (Robin Gibb; 22 בדצמבר 1949 – 20 במאי 2012) – בעל יכולות ויברטו יוצאות דופן אשר היוו סימן היכר ללהקה בשנותיה הראשונות.
נוסף על תואר האבירות, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה למוזיקה במנצ'סטר עם בארי אחיו.
היה נשוי לכוכבת הפופ, לולו.
ניגן בגיטרה בס, גיטרה וקלידים.
שלושת האחים גיב וכן אחיהם הצעיר אנדי (1958-1988), נולדו באי מאן וגדלו במנצ'סטר שבאנגליה במשפחה מוזיקלית.
ב-1958 נסעו עם הוריהם לבריזבן באוסטרליה ומשם לסידני שם שהו במשך שנים אחדות.
האחים למשפחת גיב הקימו את להקת הבי ג'יז והחלו להקליט סינגלים כבר בשנת 1966, ביניהם הלהיט המצליח Spicks and specks שהגיע לפסגת המצעד האוסטרלי.
ב-1967 שבו לבריטניה, ארץ מולדתם, והאמרגן רוברט סטיגווד החתים אותם בחברת Polidor.
להיטם Spicks and specks הוצא כסינגל ראשון אך לא נכנס למצעד.
הסינגל הבא New York mining disaster 1941 הוא שהפך אותם למפורסמים משני צידי האוקיינוס האטלנטי.
תחת ניהולו של סטיגווד, הוציאו הבי ג'יז להיט אחר להיט, עד שבמרץ 1969 גרם המתח הפנימי לפיצול בלהקה.
רובין גיב פרש לקריירת סולו והגיע למקום השני במצעד הבריטי עם Saved by the bell, ואילו הסינגל של שני אחיו Tomorrow tomorrow לא זכה להצלחה ניכרת.
ב-1970, לאחר שהוציאו את הלהיט Don't forget to remember ומס' סינגלים נוספים, שזכו להצלחה מועטה, התחילו גם בארי ומוריס להתרכז בקריירת סולו משלהם.
בין האחים התפתחה תחרותיות שהביאה לסיום שיתוף הפעולה המוזיקלי ביניהם.
עד מהרה הבינו האחים גיב כי קריירות הסולו אינן הולכות כמתוכנן.
אף על פי האיחוד מחדש בדצמבר 1970, ההצלחה לא מיהרה לבוא, ועד 1975, הצלחתם המסחרית כהרכב הייתה מועטה יחסית, והסינגלים שהוציאו באותן שנים נחלו כישלון במכירות.
1975 ואילך: התאוששות והצלחה מחודשת
רק ב-1975 חזרו הבי ג'יז להצליח.
הלהיט Jive talking החזיר אותם לצמרת המצעד הבריטי ולמקום הראשון במצעד האמריקאי.
זה היה הראשון משמונה להיטים שכבשו את הפסגה בארצות הברית בחמש השנים הבאות, כששניים מהם, Night fever ו-Tragedy, הגיעו גם למקום הראשון בבריטניה.
בין שירי הדיסקו המפורסמים של הלהקה היו: Stayin' Alive ו-You should be dancing.
תרמה להצלחה ההשתתפות עם שבעה שירים בפסקול הסרט "שיגעון המוזיקה" (Saturday night fever), שצעד 18 שבועות בראש המצעד הבריטי ו-25 שבועות בראש המצעד האמריקאי ומכר למעלה מ-30 מיליון עותקים בעולם.
בעקבות ההצלחה, השתתפו הבי ג'יז בסרטו של סטיגווד "מועדון הלבבות הבודדים של סרג'נט פפר", המבוסס על שירי הביטלס.
באותה שנה, כתב בארי את שיר הנושא לסרט "גריז" בביצועו של פרנקי ולי שהגיע לראש המצעד האמריקאי.
הקשר הקולנועי של הבי ג'יז נמשך ב-1983 בסרט "להישאר בחיים" (Staying alive), סרט ההמשך ל"שיגעון המוזיקה" שהתבסס על להיטם המצליח מ-1977. בשנות ה-80 ביצע בארי עם הזמרת ברברה סטרייסנד את הלהיט "Guilty" וכתב עבורה את הלהיט "Woman in Love" (שאותו ביצע מאוחר יותר בעצמו).
במהלך השנים הבאות, הוציאו הבי ג'יז סינגלים רבים, הופיעו ברחבי העולם וזכו להצלחה רבה.
מותם של חברי הלהקה ופירוקה
בשנת 1988 מת אחיהם של חברי הלהקה אנדי גיב, לאחר שהשתמש באופן מופרז בסמים, בגיל 30 בלבד.
בשנת 2001 יצא האלבום "This is were I came in", אשר הפך לאלבומה האחרון של הלהקה.
בעקבות מותו הפתאומי של האח מוריס בינואר 2003 מדום לב, האחים הנותרים בארי ורובין הודיעו תחילה כי יסירו את השם "בי ג'יז", אולם לאחר מספר שנים שבו להשתמש בו במספר הופעות משותפות.
הלהקה חדלה מלהתקיים באופן סופי בעקבות מותו של רובין גיב מסרטן במאי 2012, מה שהותיר את בארי גיב לשריד האחרון מבין האחים.
גיב ממשיך להופיע באופן יחידני עם שירי הלהקה ועם שאר שיריו המקוריים גם בימים אלו.
אלבומי הלהקה נמכרו בלמעלה מ-200 מיליון תקליטים ברחבי העולם, והיא נחשבת לאחת הלהקות המצליחות והמשפיעות ביותר בכל הזמנים.
תשעה משירי הלהקה הגיעו למקום הראשון בבילבורד הוט 100, והיא הלהקה השלישית המצליחה ביותר בהיסטוריית הבילבורד, אחרי הביטלס והסופרימס.
הלהקה זכתה ב-8 פרסי גראמי, מתוכם 3 פרסים בעלי מעמד מיוחד - פרס "אגדת הגראמי", פרס "היכל התהילה", ופרס על מפעל חיים.
בנוסף, זכתה ב-5 פרסי המוזיקה האמריקאית, פרס המוזיקה הבריטית ופרס המוזיקה העולמית.
בשנת 1997 הוכנסו חברי הלהקה להיכל התהילה של הרוקנ'רול.
מגזין הרוק "רולינג סטון" דירג את הבי ג'יז במקום ה-12 בדירוג הלהקות הטובות בעולם.
השפעתם של הבי ג'יז נעוצה בתקופת הפופולריות של ז'אנר הדיסקו, ובפרט במוזיקת הגל החדש.
שירי הלהקה, שבאו בהלימה עם התרבות העולמית דאז, זכו להצלחה נרחבת ושינו את פני המוזיקה בשנות ה-70. שירתם, שאופיינה בהרמוניה של קולות גבוהים, הפכה עם השנים לקלאסיקה.
קריירתם המוזיקלית עתירת ההישגים, שהתחילה בשנות ה-60, נמשכה אל תוך שנות האלפיים.
בֵּיאָה הונדה או בֵּהִיאָה הונדה הוא אי באיי הקיז התחתונים שבמדינת פלורידה שבארצות הברית.
מקור שמו של האי בספרדית ומשמעו "מפרץ עמוק".
מפה ספרדית משנת 1595 מזכירה את האי ומכנה אותו "Vaya Honda".
מפה מאוחרת יותר משנת 1743 שהוכנה על ידי ויליאם רוברטס משתמשת בשם הנוכחי "Bahia Honda", ואילו מפה שהוכנה על ידי חואן אליקסיו דה לה פונטה בשנת 1765 מכנה את האי "Cayo de Bayahonda".
מסילת הברזל של הנרי פלאגלר שנקראה מסילת הברזל שמעל הים והוקמה בין 1905–1912 עברה דרך האי.
בשנת 1908 נבנו באי שני מבני מעונות עבור בוני גשר באיה הונדה המהווה חלק מהמסילה.
מסילת הברזל נהרסה בהוריקן יום העבודה של 1935, ובעקבותיה נבנה דרך US1 שאף היא עוברת דרך האי.
כיום האי בלתי מיושב, וכולו מהווה חלק מהפארק המדינתי באיה הונדה, שהוקם בשנת 1961 ושטחו כ-2.1 קמ"ר.
האי מוקף שוניות אלמוגים, והדגה עשירה (בעיקר דגי שוניות אלמוגים, ברקודות, ולעיתים גם כרישים.
בשנת 1999 התגלתה באי מושבה של פרפרי מיאמי כחול, שהייתה סברה כי נכחד לאחר הוריקן אנדרו בשנת 1992.
הפארק המדינתי כולל את חופי האי המשמשים לרחצה ומצויים בו שבילי הליכה ורכיבה על אופניים, ואתרי דיג ופיקניקים.
כביש US1 חוצה את האי בין סמני מייל 36 ו-38. האי נמצא מערבית לעיר מרתון בסמוך לקצהו המערבי של גשר שבעת המילים.
בהלכה ביאה דרך איברים היא כינוי למגע מיני שאינו "ביאה כדרכה" (יחסי אישות וגינאליים) ולא ביאה שלא כדרכה (יחסי מין אנאליים), אלא חיכוך איבר המין הגברי, הכולל לעתים גם שפיכת הזרע בכל מקום בגופה של האישה שאינו הנרתיק או פי הטבעת.
ביאה דרך איברים אינה נחשבת לביאה על פי ההלכה.
עם זאת, לדעת כמה פוסקים, במצבי דחק מסוימים בהם אין אפשרות לקיים את הביאה ואת מצוות עונה בדרך הרגילה, ביאה זו מותרת ואינה נחשבת להוצאת זרע לבטלה.
בתלמוד הבבלי מובא שביאה דרך איברים אינה נחשבת לביאה הלכתית, ולכן אדם שהזהיר את אשתו שלא להתייחד עם גבר זר שהוא חושד שהיא חוטאת עימו בביאה דרך איברים, ואשתו עברה על אזהרתו - אין היא נחשבת לאישה סוטה, אף שנהגה בפריצות:
מובאה נוספת המתייחסת לביאה דרך איברים משווה את הבא על אישה דרך איברים למוציא זרע לבטלה:
אחד המקורות עליו מתבססים המתירים מופיע בדברי הרמב"ם בהלכות איסורי ביאה (על פי חלק מהנוסחאות):
עם זאת, פוסקים אחרים נוקטים בדעת הרמב"ם שאינו מתיר פעולות כגון אלו אלא כאשר השפיכה מתרחשת רק בנרתיק של האישה.
יש פוסקים שכתבו שבמצב של אילוץ רפואי המונע אפשרות לקיים יחסי אישות תקינים, מותר לקיים את היחסים באופן של 'דרך איברים', וזה אף עדיף על ביאה שלא כדרכה, שיש בה עינוי לאישה, והיא גם מגונה יותר.
היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית לילדים, אשר במרכזה ילדה צעירה בשם בסי, המצטרפת לארגון צופות המכונה "צופות הדבורים".
הסדרה שודרה לראשונה ב-2009 בערוץ הילדים האמריקאי ניקלודיאון, וב-2010 החלו שידוריה גם בישראל.
לסדרה הופקו 40 פרקים שהתפרסו על גבי שתי עונות.
ביאטריס "בסי" (קג'וליקה) וולטר היגנבוטום בת ה-9 היא "צופת דבורים", המבקשת ומנסה להשיג את כל הסיכות האפשריות, זאת בגלל סיפור שלפיו אם צופה תשיג את כל סיכות הצופות, היא תהפוך למייטי בי.
הסיכות ניתנות לצופות בעקבות מטלות או מעשים מסוימים שביצעו.
לצורך כך היא מגייסת למשימות רבות את אחיה בן, חברתה פני ואת כלבה, אשר לו קראה בשם שמח.
מלבד אלו, דמויות קבועות בסדרה הן אמה של בסי, גברת גיבונס - המנהלת את ארגון הצופות, ובתה המפונקת והסנובית, פורשיה.
דמויות משניות נוספות הן ה"שפיריות": צ'רי המנהיגה, מוד וכלבתה צ'י-צ'י, אשר מאוהבת בשמח אבל לא יכולה להיות בחברתו בשל השנאה של השפיריות לצופות הדבורים.
שמח בעצמו לא יכול להיות בחברתה של צ'י-צ'י, מאותה סיבה שצופות הדבורים שונאות את השפיריות.
ביאטריס "בסי" קג'וליקה היגנבוטום - צופת הדבורים השאפתנית ביותר.
בסי מוצגת כחנונית, והיא הילדה השנואה ביותר על ידי פורשיה וגוון.
מאפיין נוסף שבולט אצל בסי הוא היותה קלסטרופובית.
בסי, בשעותיה הפנויות, עובדת ביחד עם אחיה בן בבית הקפה של אמה.
באחד הפרקים נתגלה ששמה השני הוא "קג'וליקה".
שמח וולטר היגנבוטום - כלב המחמד של בסי.
שמח, בעל האוזן הקרועה והכביכול חצי כרותה (וזאת מסיבה לא ברורה), היה בעברו כלב רחוב משוטט ונטוש, עד שבסי אימצה אותו.
שמח הוא דמות מואנשת והיה שותף לארגון ה"שבכב"ל" עד למשימתו האחרונה, שבה נאלץ בלית ברירה לנשוך את בסי, שמכרה טופי, אך לא עשה זאת.
בנג'מין "בן" היגנבוטום - אחיה הצעיר של בסי.
הוא מקווה להיות העוזר של בסי כשהיא הופכת ל"מייטי בי".
הילרי היגנבוטום - אמם החד הורית של בסי ובן.
הילרי היא הבעלים של בית הקפה "הקפה של הילרי".
בזמנם החופשי, בסי ובן מתנדבים לעזור לאמם בעבודתה.
מאפיינים בולט אצל הילרי הם הדאגה לשלומה של בסי, ההבנה למצבה, אמפתיה והרצון לעזור לה.
פנלופה "פני" לפקוביץ - חברתה המגושמת של בסי.
פורשיה גיבונס - נערה מתבגרת וצופת דבורים.
פורשיה מאוד יהירה וסנובית, ומאמינה שהיא צריכה להיות כוכבת על.
פורשיה מתעניינת בבגדים, איפור ובגבר חתיך בשם רוקי, אשר הופיע באחד הפרקים בסדרה.
גוון וו - החברה הכי טובה של פורשיה.
מעריצה מוזיקת היפ הופ ואופנה ושונאת את בסי.
באחד הפרקים גוון ובני משפחתה הצטננו ונשארו מרותקים לביתם ובסי, אשר גילתה כי ישנה סיכה שניתן להשיג רק כאשר צופת דבורים חולה, ניסתה לקחת מגוון או מבני משפחתה נזלת נגועה בחיידקי המחלה ומשהשיגה את "מבוקשה" אכלה אותה, זאת כדי להידבק ולהיות חולה ולהשיג את הסיכה הנחשקת.
סצנת אכילת הנזלת של בסי התפרשה בפני הצופים כחולנית ביותר ודוחה עד להתפקע, עצם העובדה שהנזלת עצמה היא פסולת.
מארי פרנסיס גיבונס - מנהיגת צופות הדבורים ואמה של פורשיה.
אף על פי שלא מתאפיינת בסנוביות ויהירות, גם מארי פרנסיס שונאת את בסי ותמיד נהפכת אדישה כשבסי מתחננת בפניה.
מילי מילרסון - צופת דבורים.
מרים ברידלוב - ראש מחלקת צופות הדבורים שהקדישה את חייה לדבורים וכוכבת הסרט "מפועלת למלכה".
מוערצת על ידי בסי כאילו הייתה סלב.
האצבע השמאלית של בסי - בסי נוהגת בכל פרק לדבר אל האצבע השמאלית שלה כאל חברתה.
לאותה אצבע יש גם פרצופים שמשתנים בהתאם למצב הרוח של בסי ויחסה אליה כחברתה.
רוקי רודס - סקייטר ומלצר בבית הקפה של הילרי.
אנטון סיינט ג'רמן - שופט תחרות הכלבים בפרק הראשון.
בנוסף לשפיטה בתחרות, יש לו גם תפקיד כשופט המדע.
ראש מועצת העיר וחבר טוב של מארי פרנסיס.
מר וו - אבא של גוון והבעלים של מסעדה סינית.
חבר טוב של משפחת היגנבוטום ובעיקר של בסי.
היפי - איש ארוך זקן המסתובב ברחבי העיר בלי שום דאגה בעולם.
כשהיפי לא מצייר ציורי קיר או רוכב על חד אופן, הוא מפעיל חנות קסמים מוזרה ביותר.
לעיתים, כאשר אף מבוגר לא יבין את בסי ופני, הוא מושיט להם יד לעזרה.
באחד הפרקים, נהר-נהרות כונתה על ידי גברת גיבונס בשם "היפית".
ככל הנראה, אפשר להגיד שהיא בת הזוג של ההיפי, אך עד כה אין תשובה חד משמעית.
צ'לסי גיבונס - בת דודתה של פורשיה שבמהלך הסדרה חוגגת בת מצווה.
באותו פרק בו חוגגת צ'לסי בת מצווה נאלצות בסי ופני, המתגנבות למסיבות בת מצווה אחרות ומעמידות פנים שהן בנות משפחה של כלות המסיבה, לברוח מעדר החוגגים אשר חשף את פניהן מאחורי המסכה, עד שהן מגיעות לבת המצווה של צ'לסי.
סיסי סאליבן - חברה לעט של בסי מבוסטון.
לסיסי מבטא בוסטוני וההתנהגות שלה ושל בסי דומה.
קשתות - מדריכה בגן החיות של סן פרנסיסקו.
רובוטית בדמות בסי - באחד הפרקים בסי מאמינה שהיא רובוטית ומתיימרת להתנהג כמו רובוט, עד שהיא מגלה למול עיניהם של בן ושמח את הכפילה הרובוטית שלה ונכנסה איתה לוויכוח על השאלה מי היא האמיתית.
בסי חתולה - בפרק של ליל כל הקדושים, בו בסי מתחפשת לחתולה שחורה, היא חווה פיצול אישיות במצב קשה עד להתפקע ומתנהגת לגמרי כמו חתולה אמיתית שמשתוללת.
במצב זה לבסי ישנה התנהגות חתולית, ודחף ללקק את ידיה, ליילל, לצרוח, לדבר בשפת חתולים ואף לשרוט עם טפריה המלאכותיים.
בהלכה היהודית, ביאה שלא כדרכה (בראשי תיבות בשל"כ) הוא הכינוי המקובל ליחסי מין אנאליים הטרוסקסואליים, בהם הגבר מחדיר את איבר מינו לפי הטבעת של האישה.
המונח משלב את מושג ה'ביאה', המתייחס בהשאלה לחדירה המינית, עם המושג 'שלא כדרכה', המתייחס לעשיית פעולה בשינוי (לדוגמה 'עובד עבודה זרה שלא כדרכה').
בדיני ישראל, ביאה שלא כדרכה נחשבת במרבית היבטיה ליחסי מין מלאים השקולים למין וגינלי, כפי שלומדים חז"ל מפירוש המקרא: "וְאִישׁ אֲשֶׁר יִשְׁכַּב אֶת זָכָר מִשְׁכְּבֵי אִשָּׁה", מהמילה "משכבי" (ולא "משכב") לומדת המשנה שישנן שתי דרכים לקיום יחסי מין בין גבר לאישה: "לא חִלק בין ביאה לביאה".
כך, מדברי אביי בתלמוד הבבלי עולה שגם ביאה שלא כדרכה נחשבת כביאה לעניין קידושין: .
ביאה היא אחת משלוש הדרכים בהן יכול אדם לקדש אישה.
על זו הדרך, גם ביאת יבם ביבימתו שלא כדרכה מחשיבה את היבמה כאשתו של היבם: .
במקביל, בתלמוד הבבלי מבואר שאיסור קיום יחסי אישות עם אישה הנחשבת לערווה כולל גם יחסים בדרך של ביאה שלא כדרכה: .
גם לעניין אישה שנחשדה כסוטה, ובעלה קינא לה שלא תתייחד עם הנחשד אף לשכיבה שלא כדרכה, אם נסתרה איתו היא מקבלת דין סוטה.
הדין שונה לעניין טומאת הבא על אישה, שכן ביאה שלא כדרכה אינה מטמאת את הבועל.
כך לומדים חז"ל מפירוש הפסוק: .
דעת חכמים היא שדין זה נלמד מהביטוי: 'אֹתָהּ' - למעט ביאה שלא כדרכהּ.
דעת רבי יהודה היא שהדין נלמד מהביטוי "שִׁכְבַת זָרַע" - למעט ביאה שאינה במקום ההזרעה.
איסור ניאוף ביחס לגויים נלמד בתורה מדרשת הכתוב .
על כך רש"י פירש: "שלא כדרכה - אין כאן דבק שמתוך שאינה נהנית בדבר אינה נדבקת עמו".
המהר"ל, לפי משנתו הפילוסופית, פירש שבישראל יש לזיווג מעלה מצד חיבור רוחני עמוק הכרוך בדבר, אך אצל בני נח ביאה שאינה ראויה להפריה אינה נחשבת לדבקות.
גם באיסור ביאת שפחה חרופה נכתב "שִׁכְבַת זָרַע", ולפיכך גם הוא חל מהתורה רק כשאדם מישראל בא על השפחה כדרכה.
עם זאת, גוי שבא על יהודיה נשואה שלא כדרכה, חייב, מאחר שדנים אותו לפי דיני ישראל.
ככלל, בין בני זוג שמותר להם לקיים יחסי מין, אין איסור בביאה שלא כדרכה.
כך נלמד מהגמרא: עוד מסופרים שני סיפורים באותו הדף:
הדעה המקובלת היא שהפיכת שולחן היא כינוי בלשון נקייה בו השתמשו שתי הנשים לתיאור מין אנאלי.
יוצאת דופן היא דעת הראב"ד הסובר שהפיכת שולחן היא כינוי ליחסי מין וגינאליים כאשר הגבר פונה לגבה של האישה (חדירה מאחור), ורק יחסים שכאלו התירה הגמרא, אך ביאה 'שלא כדרכה' אסורה.
"ביאה שלא כדרכה" נזכרת בהלכה במספר הקשרים הלכתיים הנובעים מהשוני הביולוגי בינה ובין 'ביאה כדרכה'.
הבדל אחד הוא שפיזיולוגית אינה פוגעת בבתולי האישה; אולם ההבדל המרכזי הוא שביאה שלא כדרכה אינה עשויה להפרות את האישה, ולפיכך אף אם היא עצמה מותרת, עלולה להוביל לאיסור שפיכת זרע לבטלה.
בסוגיה זו נחלקו הפוסקים, כפועל יוצא של הגדרתם לאיסור זה.
הרמב"ם (לפי חלק מהגרסאות) ובעקבותיו הטור אוסרים הוצאת זרע בביאה שלא כדרכה.
מאידך בעלי התוספות אוסרים השחתת זרע בביאה, רק כשהיא כמעשה ער ואונן שהתכוונו למנוע מתמר להתעבר.
אבל מי שבא על אשתו שלא כדרכה באקראי, מותר לו גם לשפוך את זרעו בפי הטבעת שלה.
רמ"א ציטט את הדעה המחמירה של הטור ואת הדעה המקילה של תוספות והוסיף הסתייגות: "ואף על פי שמותר בכל אלה, כל המקדש עצמו במותר לו - קדוש יאמרו לו".
השל"ה הסתייג מביאה שלא כדרכה, באומרו: "צריך ללמוד, לשמור, לעשות ולקיים את כל דברי הטור או"ח סי' ר"מ ואה"ע סי' כ"ה, וצריך האדם להיות בקי בעל פה בכל מילה ומילה הכתוב שם, זולת עניין הפיכת שולחן המוזכר שם".
הראי"ה קוק ראה את היתר הביאה שלא כדרכה כאמצעי עזר בהתמודדות של הנמשכים למשכב זכור, כשבמקביל התייחסותו השלילית של רבי יוחנן בן דהבאי להיפוך השולחן, אמורה להרחיק ממנו את כלל הציבור.
ביחס לכמה מאורעות מקראיים מבארים חז"ל שנעשה שימוש בביאה שלא כדרכה:
ביחס למעשה האונס שאנס שכם בן חמור את דינה בת יעקב, דרשו חז"ל שהוא אנס אותה גם בביאה שלא כדרכה (שיש בה סבל נוסף לאישה מעבר לסבל של האונס עצמו): .
ביחס לתיאורה של רבקה, נאמר בתורה שהיא הייתה: , ודרשו חז"ל שהכתוב בא להעיד על רבקה שלמרות שהבנות הבתולות של הגויים היו שומרות עצמן מלהיבעל בביאה כדרכה, היו נבעלות שלא כדרכן.
ורבקה שמרה עצמה גם מזה: .
ביחס לחטאיהם של ער ואונן, מבואר בתלמוד הבבלי שהיו באים על תמר בביאה שלא כדרכה כדי שלא תיכנס להריון ויוכחש יופייה: .
ביאטריס "בי" ארתור הייתה שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון יהודייה-אמריקאית, זוכת שני פרסי אמי ופרס טוני, עם קריירה שהשתרעה על פני שבעה עשורים.
נודעה בעיקר בזכות גילום דמותה של דורותי זבורנק בסדרת הטלוויזיה "בנות הזהב".
ארתור נולדה בעיר ניו יורק שבניו יורק בשם ברניס פרנקל, להורים יהודים פיליפ ורבקה פרנקל.
ב-1933, בגיל 11, עברה עם משפחתה לעיר קיימברידג' במרילנד, שם הייתה להוריה חנות לבגדי נשים.
היא למדה בבית ספר תיכון לבנות בלבד בפנסילבניה, ולאחר מכן המשיכה ללמוד במכללת בלאקסטון לבנות בעיר בלאקסטון שבוירג'יניה, שם השתתפה במספר הפקות תיאטרון.
בזמן מלחמת העולם השנייה התנדבה לשירות בחיל-העזר לנשים של חיל הנחתים האמריקני.
ב-1947 החלה ללמוד בסדנא לדרמה של הניו סקול בניו יורק, בניהולו של הבמאי הגרמני ארווין פיסקטור.
ארתור החלה את קריירת המשחק שלה כחברה בקבוצת תיאטרון באוף ברודוויי, שהופיעה בתיאטרון צ'רי ליין בעיר ניו יורק בסוף שנות ה-40. על במת התיאטרון היא גילמה ב-1954 את דמותה של לוסי בראון בגרסה האנגלית של מארק בליצשטיין למחזה של ברטולט ברכט וקורט וייל, "אופרה בגרוש".
ב-1964 גילמה בברודוויי את דמותה של ינטה השדכנית במחזמר "כנר על הגג".
ב-1966 זכתה בפרס טוני על הופעתה בתפקיד ורה צ'ארלס במחזמר "Mame" ("מיים"), לצדה של אנג'לה לאנסברי, שזכתה אף היא בפרס והפכה מאז לאחת מחברותיה הטובות.
את המחזמר ביים בעלה השני, ג'ין סאקס.
ארתור גילמה את דמותה של ורה צ'ארלס גם בגרסה הקולנועית של המחזמר, שהופקה ב-1974 ובוימה גם היא על ידי סאקס.
בסרט, שלא הצליח לשחזר את הצלחת המחזמר, היא כיכבה לצדה של לוסיל בול.
ב-1971 הוזמנה ארתור על ידי נורמן ליר להתארח בקומדיית המצבים שלו, "הכל נשאר במשפחה", בתפקיד מוד פינדלי, בת דודתה של אדית באנקר.
דמותה של מוד, פמיניסטית ליברלית, שימשה כאנטיתזה לדמותו הגזענית והשמרנית של ארצ'י באנקר, בעלה של אדית.
הדמות זכתה לאהדת הקהל, וב-1972 החליטה רשת CBS לתת לה סדרת ספין אוף משלה, שנקראה "מוד".
הסדרה עקבה אחר קורות חייהם של מוד, בעלה וולטר ובתם הגרושה קרול, ויוצריה לא נרתעו מלעסוק בנושאים רציניים ושנויים במחלוקת בחברה האמריקאית, שנחשבו עד אז לטאבו עבור קומדיות מצבים, כגון מלחמת וייטנאם, הממשל של הנשיא ניקסון, גיל הבלות, שימוש בסמים והתמוטטות עצבים.
דוגמה בולטת הייתה פרק מיוחד בן שני חלקים בשם "הדילמה של מוד", שבו התמודדה מוד עם הריון בגיל מאוחר והחליטה לבסוף לעשות הפלה.
עשרות תחנות שידור מקומיות סירבו לשדר את הפרק, ששודר חודשיים לפני פסק הדין התקדימי של בית המשפט העליון של ארצות הברית, רו נגד וייד.
ב-1978, לאחר שש עונות מצליחות, שבארבע מהן דורגה בין עשר הסדרות הנצפות ביותר בדירוג הרייטינג השנתי, החליטה ארתור לעזוב את הסדרה, והיא ירדה מן המרקע.
על הופעתה בסדרה הייתה ארתור מועמדת מספר פעמים לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב, וב-1977 זכתה בפרס אמי.
ב-1981 הופיעה בתפקיד ראשי בברודוויי במחזהו של וודי אלן "The Floating Light Bulb" (בתרגום חופשי: "הנורה המרחפת").
ב-1983 כיכבה בקומדיית המצבים של ABC, "Amanda's" ("המלון של אמנדה"), גרסה אמריקאית לסדרה הבריטית המצליחה משנות ה-70 "המלון של פולטי".
הסדרה לא זכתה להצלחה וירדה מהמרקע לאחר 13 פרקים בלבד.
ב-1985 נבחרה לגלם את דמותה של דורותי זבורנק בקומדיית המצבים "בנות הזהב" של רשת NBC, שעסקה בחייהן של ארבע נשים מבוגרות שחולקות בית במיאמי.
הסדרה שודרה במשך שבע עונות וזכתה להצלחה רבה.
במהלך שידור הסדרה הפכה ארתור לגיי אייקון.
ב-1992 החליטה לעזוב את הסדרה, שלא חזרה לעונה שמינית.
שלוש חברותיה לסדרה המקורית המשיכו לככב עונה נוספת בסדרת הספין אוף "ארמון הזהב", במסגרתה שבה ארתור לגלם את דמותה של דורותי בהופעת אורח בפרק כפול.
על הופעתה בסדרה "בנות הזהב" הייתה מועמדת מספר פעמים לפרס אמי, וב-1988 זכתה בפרס.
בסך הכל לאורך הקריירה שלה הייתה ארתור מועמדת לפרס אמי בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרה קומית תשע פעמים - יותר מכל שחקנית אחרת.
לאחר סיום הסדרה "בנות הזהב" שמרה ארתור על פרופיל נמוך.
היא השתתפה בשני סרטי קולנוע והופיעה במספר סדרות בהופעות אורח.
בין היתר, התארחה בפרק בסדרה "מלקולם באמצע" בתפקיד הבייביסיטר של דואי, שזיכה אותה במועמדות לפרס אמי בקטגוריית הופעת האורח הטובה ביותר של שחקנית בסדרה קומית, וכן הופיעה בתפקיד אמו של לארי דייוויד בסדרה "תרגיע".
במקביל, הופיעה ברחבי ארצות הברית עם מופע היחיד שלה, "ערב עם בי ארתור".
ב-2002 חזרה לברודוויי עם המופע "בי ארתור בברודוויי: רק בין חברים", שכלל מבחר סיפורים ושירים שהתבססו על חייה ועל הקריירה שלה, והיה מועמד לפרס טוני.
בשנת 2005 השתתפה בספיישל ה"גריל" (Roast) של פמלה אנדרסון בקומדי סנטרל.
ארתור הייתה נשואה פעמיים: בעלה הראשון היה התסריטאי, במאי ומפיק הטלוויזיה רוברט אלן ארתור.
בעלה השני היה הבמאי ג'ין סאקס, לו הייתה נשואה עד לגירושיהם ב-1978, והם אימצו שני בנים: מת'יו (נולד ב-1961) ודניאל (נולד ב-1964).
ב-1972 עזבה את ניו יורק ועברה להתגורר בלוס אנג'לס, שם נשארה לגור עד יום מותה.
ארתור הייתה פעילה למען זכויות בעלי חיים, ולעיתים קרובות היא תמכה פומבית במסעות הפרסום של ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים, אליו הצטרפה ב-1987, לאחר שידור פרק בסדרה "בנות הזהב" שעסק בהתנגדות לשימוש בפרוות.
כמו כן, פעלה למען זכויות נשים ו.
ארתור נפטרה ממחלת הסרטן ב-25 באפריל 2009, בביתה בלוס אנג'לס, וגופתה נשרפה.
היא הורישה 300,000 דולר למרכז אלי פורני בניו יורק, מלכ"ר המעניק מחסה וטיפול רפואי לבני נוער להט"בים חסרי בית.
מלקולם באמצע (פרק אחד, 2000)
בִּי מוּבִי (מאנגלית: B Movie – "סרט מדרגה שנייה" או "סרט סוג ב'") הוא מונח המתייחס לסרטי קולנוע דלי תקציב ונעדרי יומרה אמנותית, שהתאפיינו בערכי הפקה נמוכים יותר, שצולמו במהירות רבה, עם שחקנים מהדרג השני והשלישי של אולפני הוליווד.
המונח מציין היום גם סרטים עתירי תקציב, שאופיים דומה לזה של סרטי בי, ובמיוחד סרטים העוסקים בסוגות הסרטים הנפוצות בסרטי בי, כמו אימה, מדע-בדיוני, פשע, מתח, מערבונים, וכדומה.
מקור המונח "בי מובי" הוא בנוהג הנפוץ של אולפני הוליווד להפיק, במקביל להפקה הראשית, גם הפקה משנית (עם יחידת אולפן B).
סרטים אלו הוצגו, במתכונת של "הקרנה כפולה" או "שני סרטים בכרטיס אחד", אחרי הסרט המרכזי (Feature Film).
הם נפוצו כבר מראשית ימיה של הוליווד, ונתפסו בעיני האולפנים כדרך למצות את המרב מצוות השחקנים, הבמאים, הצלמים, וכן הלאה שהועסקו בשכר על ידי האולפן.
לבי מוביז הידועים מתקופת הוליווד הקלאסית (שנות השלושים עד שנות החמישים), ולסרטי בי משנות החמישים והשישים שהופקו לעיתים קרובות, מחוץ למערכת ההוליוודית או בשוליה, היו השפעה ניכרת על התפתחותן של סוגות קולנועיות כמו פילם נואר, סרטי מדע בדיוני, וסרטי אימה.
בתחום אחרון ניכרת השפעה זו עד היום, ורבים מיוצרי סרטי האימה ממשיכים לאמץ את גישת הניצול, הבוטות והתעוזה אשר אפיינה את הבי מוביז.
המונח עדיין נמצא בשימוש במובנו הרחב יותר, כהתייחסות לסרט דל תקציב, או לסרט נטול כל שאיפות אמנותיות, וכן לסרט נמרץ ותוסס; נטול מגבלות האופייניות להפקות גדולות ומשוחרר ממוסכמות הקולנוע העצמאי היוקרתי.
כמו כן, נעשה שימוש במונח לגבי סרטים עם תקציבים גבוהים המחקים את ז'אנר הבי מוביז.
לבי מוביז קונוטציה של סרטים באיכות גרועה לעומת סרטי הפקות ענק.
הם זוכים תכופות להתעלמות מצד מבקרי קולנוע, אך ישנם גם בי מוביז רבים המציגים תחכום אסתטי ורמה אמנותית גבוהה.
כמו כן סיפקו סרטי הז'אנר מאז קיומם הזדמנויות עבור קולנוענים שהקריירה שלהם נמצאה בשקיעה.
יוצרים מפורסמים, כמו אנתוני מאן וג'ונתן דמי למדו את אומנות הקולנוע דרך הבי מוביז.
הז'אנר סייע לכמה שחקנים לקבל הכרה, בהם ג'ון ויין וג'ק ניקולסון, ועזר להחיות את הקריירה של שחקנים כווינסנט פרייס וקארן בלק.
קיימים מספר מונחים נלווים, כגון "סי מוביז" או "זד מוביז" הנפוץ יותר, המתארים סרטים באיכות הנופלת אף מזו של קטגוריית הבי מוביז.
המונחים "דרייב אין" ו"סרט חצות", משמשים תכופות כמילים נרדפות לבי מוביז.
שם נרדף נוסף שהוטבע לאחרונה הוא "סרט פסיכוטרוני", המציין סרט שנתקל בבוז והתעלמות מוחלטת מצד ממסד המבקרים.
חלק מהבי מוביז, על אף ערכי ההפקה הזולים שלהם, מיועדים להעביר מסר פוליטי או חברתי מחוכם, כמו "האיש השקוף" למשל, שבבסיסו עמד מסר נגד מרוץ החימוש.
בנג'מין ג'וזף מאנלי "בי ג'יי" נובאק הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי יהודי אמריקאי.
התפרסם בצוות השחקנים של הסדרה הקומית "המשרד".
נובאק נולד למשפחה יהודית בעיר ניוטון שבמסצ'וסטס, בנם של לינדה ושל סופר הצללים ויליאם נובאק, שהקימו ביחד שירות שידוכים יהודי בעיר.
לנובאק שני אחים צעירים יותר, לב וג'סי שעוסק בהפקת מוזיקה אלקטרונית.
למד ב"תיכון דרום ניוטון" ביחד עם חברו לסדרה "המשרד" ג'ון קרסינסקי, ולאחר מכן התקבל לאוניברסיטת הרווארד.
באוניברסיטה למד ספרות אנגלית וספרדית, כתב והשתתף במחזות שייקספיריים.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד עבר ללוס אנג'לס והחל לעבוד במועדונים כסטנדאפיסט.
התגלה לראשונה בזמן הופעה על ידי התסריטאי גרג דניאלס, שלקח אותו בשנת 2005 לסדרה הקומית המצליחה "המשרד".
עד היום משחק נובאק ומפורסם בעולם בעיקר בזכות הסדרה ותפקיד העובד הזמני בחברת ההפצה, ראיין הווארד.
זכה להערכה רבה גם על כתיבתו לסדרה, השתתף כתסריטאי ב-14 פרקים.
ב-2009 הופיע בסרטו של הבמאי קוונטין טרנטינו - "ממזרים חסרי כבוד, שם גילם דמות משנה בשם סמל יוטיביץ'.
ב-2011 השתתף בסרט האנימציה והלייב אקשן המצליח "הדרדסים", בו דיבב את דרדס אופה.
בשנת 2017 השתתף בדרמה הביוגרפית "המייסד", לצד מייקל קיטון, לורה דרן וג'ון קרול לינץ'.
במרץ 2020 החל לעבוד על סרטו הראשון כבמאי "Vengeance", ובחודש מרץ 2021 הם החלו את הצילומים.
בשנת 2021 יצר, הפיק ואף כתב את סדרת האנתולוגיה "The Premise" לשירות הסטרימיג FX on Hulu.
להציל את מיסטר בנקס (2013)
תוכנית נקמה (אנ') (2022) - גם במאי ותסריטאי
בילוה ריצ'רדסון הייתה שחקנית, מחזאית וסופרת אמריקאית זוכת שני פרסי אמי ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1967 על הופעתה בסרט "נחש מי בא לסעוד".
ריצ'רדס נולדה וגדלה בעיר ויקסבורג שבמיסיסיפי,
בוגרת "אוניברסיטת דילארד" שבניו אורלינס.
התגלתה לראשונה בדרמת ההתבגרות האפרו אמריקאית "הצעד הענק" לצידה של רובי די.
בשנת 1965 הועמדה ריצ'רדס לפרס טוני על הופעתה במחזהו של ג'יימס בולדווין "The Amen Corner".
ריצ'רדס התפרסמה רבות בשנת 1967 לאחר שתי הופעות לצידו של סידני פואטייה בדרמות "כחום הלילה" ו"נחש מי בא לסעוד" בה שיחקה בתפקיד אמו של ד"ר ג'ון פרנטיס, תפקיד אשר זיכה אותה במועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
מאז השתתפה ריצ'רדס בדרמת האגרוף הגזענית הביוגרפית של מרטין ריט "התקווה הלבנה הגדולה" ובדרמות "חמדת" של ג'ונתן דמי בתור בייבי סוגס, "Hurry Sundown" ו"מהגוני".
בטלוויזיה שיחקה בסדרת הפנטזיה "היפה והחיה" בתור הדיירת המבוגרת של העולם התחתון של ניו יורק נרקיססה ובעונה הראשונה של סדרת הדרמה "ER" בתפקיד מיא אמו של ד"ר פיטר בנטון.
זכתה ב 2 פרסי אמי על הופעות אורח שעשתה בסדרות "המקום של פרנק" ו"הפרקליטים".
הייתה נשואה לפסל יו הארל ג'וניור.
ריצ'רדס נפטרה מנפחת בשנת 2000 בביתה שבויקסבורג, מיסיסיפי בגיל 80 ימים ספורים לאחר שזכתה בפרס אמי.
ב-2003, לאחר מותה יצא הסרט על חייה "Beah: A Black Woman Speaks" של השחקנית ליסה גיי המילטון, עליו זכתה בפרס פיבודי.
בחלוף הקיץ (1986) - סרט טלוויזיה
בִּי שֶׁנְג (בסינית מפושטת: 毕升; בסינית מסורתית: 畢昇; בפין-יין: Bì Shēng; 972 – 1051) היה הממציא של טכנולוגיית הדפוס הידועה הראשונה המבוססת על הרכבת לוח הדפוס מאותיות בודדות.
המערכת של שנג הומצאה בין 1041 ל-1048, במהלך שושלת סונג של סין, והייתה עשויה מחרסינה.
מערכת זו מוכרת בעברית בשם דפוס בלט.
בי קומיוניקיישנס בע"מ היא חברת החזקות הנסחרת בבורסה בתל אביב .
החברה הנה בעלת השליטה בחברת "בזק", שבבעלותה המלאה נמצאות החברות פלאפון תקשורת, בזק בינלאומי, Yes הטלוויזיה בלוויין ובזק און ליין.
החברה נוסדה בשנת 1999 ובתחילת דרכה עסקה בעיקר בתחום המדיה והסחר האלקטרוני, בשנת 2006 רכשה את השליטה בקבוצת "012" ולאחר מכירתה בשנת 2010, רכשה את השליטה בקבוצת "בזק" - בה היא מחזיקה עד היום.
מחזיקה ב-26.34% ממניות חברת בזק.
בעלת השליטה בחברה היא קרן סרצ'לייט האמריקאית, המחזיקה כ-60.18% ממניותיה, איש העסקים דוד פורר ורעייתו מיכל פורר המחזיקים בכ-% 11.39 ממניות החברה (באמצעות חברת ט.נ.ר השקעות בע"מ).
יושב ראש דירקטוריון החברה הוא דארן גלאט מטעם קרן סרצ'לייט, ומנכ"ל החברה הוא תומר ראב"ד.
פלייס הוא אצטדיון הנמצא בוונקובר שבקולומביה הבריטית הנמצאת בקנדה.
הוא מארח משחקים בכדורגל ופוטבול.
את משחקי החורף האולימפיים של שנת 2010 שהתרחשו בוונקובר, קנדה.
אצטדיון זה אירח גם את גמר גביע העולם בכדורגל לנשים לשנת 2015. והוא צפוי להיות אחד מהאצטדיונים שיארחו את מונדיאל 2026. האצטדיון משמש כמגרש ביתי לקבוצת הכדורגל ונקובר וייטקאפס מליגת ה-MLS ולקבוצת הפוטבול BC ליונס מליגת ה-CFL.
בי סי פלייס הוא אחד משני אצטדיונים בקנדה ו-16 אצטדיונים בסך הכול הצפויים לארח את מונדיאל 2026, והוא יארח שבעה משחקים, חמישה בשלב הבתים של הטורניר כולל שני משחקים של נבחרת קנדה, משחק אחד בשלב 32 האחרונות ומשחק אחד בשלב שמינית הגמר.
תאריךקבוצה א'תוצאהקבוצה ב'שלב13 ביוני 2026–מנצחת פלייאוף UEFA מסלול ג'בית ד'18 ביוני 2026 קנדה–מנצחת פלייאוף UEFA מסלול א'בית ב'21 ביוני 2026–בית ז'24 ביוני 2026– קנדהבית ב'26 ביוני 2026–בית ז'2 ביולי 2026TBD–TBD32 האחרונות7 ביולי 2026TBD–TBDשמינית הגמר
ביאטריס אניקה "בי" מילר היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית.
התפרסמה כאשר הגיעה למקום ה-9 בעונה השנייה של תוכנית המציאות "אקס פקטור" בארצות הברית.
כיום היא חתומה בהוליווד רקורדס ו-Syco music.
המיני אלבום הראשון שלה יצא ב-22 באפריל 2014, ואלבום האולפן הראשון שלה, ששמו "Not an Apology", יצא ב-24 ביולי 2015.
בשנת 2012 התמודדה מילר בתוכנית אקס פקטור בארצות הברית, בה סיימה במקום התשיעי.
במהלך ההתמודדות שרה מילר את השירים הבאים:
זמן קצר לאחר הדחתה שינתה מילר את שמה הפרטי מ-ביאטריס ל-בי.
2013–הווה: חוזה הקלטות, מיני אלבום ואלבום ראשונים
ב-11 באפריל 2013, אושרה ההכרזה על כך שמילר חתמה על חוזה הפקה עם שתי חברות: עם "Syco Music", הוליווד רקורדס, והיא מנסה לעשות הסדר שיתופי בין שתי החברות האלה.
בשנה זו גם שיחקה בסרטה הקולנועי הראשון "שוטר פצוע", בתפקיד של לייני, ביתו של הבלש דייוויד קולהאן (סטיבן דורף).
בשנת 2014 העלתה ליוטיוב את השיר החדש שלה, Rich Kids, ואמרה ששיר זה יהיה באלבומה הראשון.
סינגל נוסף שלה, Young Blood, הגיע למעל 150,000 צפיות בפחות משבוע.
באפריל 2014 העלתה לחשבון ה-Vevo שלה ב-YouTube את הקליפ לשיר בשם Enemy Fire.
המיני אלבום הראשון שלה, Young Blood, יצא ב-22 באפריל 2014, עם הסינגל המוביל, "Young Blood".
באלבום עבדה עם מפיקים מוכרים, כגון מייק בבסי ומייק דל ריו, ומספר מפיקים נוספים.
האלבום הגיע למקום השני במצעד אלבומי הפופ ב-Itunes, והגיע למקום 64 במצעד ה-טופ 200 של בילבורד.
מילר הופיעה כמופע פתיחה בהופעות של דמי לובאטו, בסיבוב ההופעות 'Demi World Tour'.
ב-2015, טען "רדיו דיסני" כי היא האמנית הגדולה הבאה.
מילר התארחה מספר פעמים ברדיו זה במטרה לקדם את האלבום שלה.
הסינגל שלה, Young Blood, זכה בפרס "השיר הטוב ביותר לשמוע אותו עם החברה הכי טובה שלך" בטקס פרסי דיסני.
מילר הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Not An Apology, ב-24 ביולי 2015. נכללו בו הסינגלים המובילים Young Blood ו-Fire & Gold.
תמונת האלבום היא תמונה של מילר יושבת ומחזיקה עיפרון של Sharpie עם סימני קשקוש מסביבה.
ב-24 באפריל 2015 אושר כי מילר תתלווה כמופע חימום בסיבוב ההופעות של להקת הבנות Fifth Harmony, הנקרא "Reflection Tour".
בשנת 2015 ניהלה מילר מערכת יחסים עם הזמר והכותב האמריקאי ג'ייקוב ווייטסיידס, אך ביוני 2016 השניים נפרדו.
ביאזט הוא סדרת טלוויזיה רוסית, עיבוד לרומן באותו שם מאת ולנטין פיקול.
צילומי הסדרה נערכו במבצרי ההוספיטלרים בקראק דה שבלייה שבמערב סוריה והשתתפו בסדרה שחקני קולנוע וטלוויזיה מסוריה ולבנון.
סדרת הטלוויזיה, כמו הרומן, מתארת באופן אמנותי את ההגנה על מבצר ביאזט - אחד הפרקים הבולטים ביותר של המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
במשך 23 יום, חיל המצב הרוסי הקטן בפיקודו של סא"ל פאצביץ' ואז סרן שטוקביץ, כשהם מתגברים על רעב וצמא, בגידה וקריאה לכניעה, מסרב בעקשנות למסור את המצודה לכוחות האויב.
12,000 טורקים צרים על המצודה, אך החיילים הרוסיים מחזיקים מעמד.
ביאוולף הוא סרט בלכידת תנועה תלת-ממד בריטי-אמריקני למבוגרים משנת 2007. זהו סרט הרפתקאות ופנטזיה בהנפשה ממוחשבת בבימויו של רוברט זמקיס, שנכתב על ידי ניל גיימן ורוג'ר אברי ומבוסס על השיר האפי האנגלי באותו שם.
את הסרט דובבו ריי וינסטון, אנתוני הופקינס, רובין רייט, ברנדן גליסון, ג'ון מלקוביץ', קריספין גלובר, אליסון לוהמן ואנג'לינה ג'ולי, הסרט מציג דמויות אנושיות המונפשות באמצעות אנימציית לכידת תנועה חיה, אשר שימשה בעבר בסרט רכבת לקוטב (2004) ומפלצת של בית (2006).
הסרט יצא לאור לאקרנים בבריטניה ובארצות הברית ב-16 בנובמבר 2007 על ידי Paramount Pictures ו-Warner Bros.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים, ששיבחו את האפקטים הוויזואליים, לכידת התנועה והמשחק הקולי תוך ביקורת על היבטים בפרשנות השיר.
הסרט היה אכזבה מסחרית, לאחר שהרוויח 196.4 מיליון דולר לעומת תקציב של 150 מיליון דולר.
בהשראת הסרט במהלך 2007 יוביסופט הוציאה לשווקים את משחק הפעולה הממוחשב "ביאוולף: המשחק" ובו ביאוולף נלחם ביצורים שונים ברחבי סקנדינביה העתיקה.
שלהי העת העתיקה, שנת 507. הלוחם האגדי ביאוולף נוסע לדנמרק עם חייליו כולל חברו הטוב וויגלף.
הם פוגשים את המלך הרותגר, הזקוק לגיבור שיכול להרוג את גרנדל, יצור דמוי טרול מעוות בצורה מחרידה בעוצמה, שתקף והרג רבים מלוחמי הרותגר במהלך חגיגה באולם המשתה.
בהגיעו, ביאוולף נמשך לאשת הרותגר המלכה וילת'או.
ביאוולף ואנשיו חוגגים באולם המשתה כדי לפתות את גרנדל החוצה.
כאשר החיה תוקפת, ביאוולף מרתק אותו ללא חרב ובעירום.
במהלך הקטטה, ביאוולף מגלה שלגרנדל יש רגישות שמיעה והוא קורע את עור התוף של היצור.
גרנדל מתכווץ בגודלו ומצליח להימלט רק לאחר שביאוולף תולש את זרועו ופוצע אותו אנושות.
תודה על כך ששחרר את ממלכתו מהמפלצת, הרותגר מעניק לביאוולף את קרן השתייה הזהובה שלו, שמנציחה את ניצחונו של הרותגר על הדרקון האדיר פפניר.
במערה אמו של גרנדל נשבעת לנקום.
היא מגיעה לאולם המשתה ושוחטת את אנשיו של ביאוולף בזמן שהם ישנים.
הרותגר מספר גם לביאוולף וגם לוויגלף, שישנו מחוץ לאולם במהלך ההתקפה, שזו הייתה עבודתה של אמו של גרנדל.
היא האחרונה מבין שדי המים שנחשבו שעזבו את הארץ.
ביאוולף ו-וויגלף יוצאים למערת השדים כדי להרוג אותה.
ביאוולף נכנס לבד למערה ונתקל בשד, שלובש צורה של אישה יפה.
הוא מנסה להרוג אותה בחרב אך נכשל; במקום זאת, היא מפתה אותו בהבטחות להפוך אותו למלך בתמורה לקרן השתייה ובן שיחליף את גרנדל.
לאחר מכן, ביאוולף חוזר ומודיע שהוא הרג את השד.
רק הרותגר לא הולך שולל, שכן גם הוא פותה על ידי השד; גרנדל הייתה תוצאה של הניסיון שלהם.
הרותגר מכתיר למלך את ביאוולף ואז מתאבד בקפיצה ממבצר הטירה אל החוף שמתחת; שד המים מחבק את גווייתו שנעלמת באש.
שנים אחר כך, ביאוולף הקשיש הוא בעלה המנוכר של וילת'או, שקיבלה עליה את הנצרות והתנצרה.
לביאוולף יש פילגש, אורסולה, אך הניסיון שלו עם אמו של גרנדל הותיר אותו סטרילי גם לאשתו וגם לפילגשו.
ביום השנה לניצחון של ביאוולף נגד גרנדל, מחזיר אונפרת את קרן השתייה המוזהבת, אשר עבדו מצא.
באותו לילה, כפר סמוך נהרס על ידי דרקון, ההופך לאחר מכן לדמות מוזהבת, שמורה על אונפרת למסור הודעה למלך ביאוולף, אבי הדרקון: "חטאי האב שבו אליו".
ביאוולף ו-וויגלף הולכים שוב למערה וביאוולף נכנס לבד.
כשאמו של גרנדל מופיעה, ביאוולף נותן לה את קרן הזהב, אך היא מסרבת להפסיק את ההתקפות.
הדרקון תוקף את הטירה של ביאוולף ומאיים על וילת'או ואורסולה.
למרות גילו, ביאוולף עושה מאמצים רבים כדי לעצור את הדרקון וחותך את זרועו שלו תוך כדי.
בסופו של דבר הוא הורג את הדרקון על ידי קריעת ליבו והוא והיצור נופלים אל החוף הסלעי שמתחת לטירה.
הדרקון הופך לבנו של ביאוולף, לפני שהוא נשטף לים.
כשוויגלף ניגש אליו, ביאוולף מנסה להגיד את האמת על הרומן שלו עם אמו של גרנדל, אך וויגלף מתעקש לשמור על מורשתו נקיה.
כמלך החדש, וויגלף מעניק לביאוולף הלוויה נורדית.
וויגלף מוצא את קרן הזהב בחול ואמו של גרנדל מופיעה ונותנת לביאוולף נשיקה אחרונה לפני שספינתו הבוערת שוקעת בים.
כשאמו של גרנדל צפה בים, היא קוראת לוויגלף לבוא אליה ומציעה במשתמע לפתות אותו כשהיא מחייכת אליו בפיתוי.
וויגלף בוהה בה בגועל כשהוא אוחז בקרן השתייה הזהובה, כשהסרט מתכהה ומשאיר לא ברור כיצד וויגלף מגיב.
ריי וינסטון בתור ביאוולף, הדמות הראשית.
זמקיס ליהק את וינסטון לאחר שראה את הופעתו כהנרי השמיני בסדרב מבית ITV משנת 2003 "הנרי השמיני." בנושא השיר המקורי, וינסטון העיר במהלך ראיון, "היה לי היופי שלא לקרוא את הספר.
אני מבין שהוא מציג את ביאוולף כסוג של דמות חד-ממדית; הגיבור והלוחם שהוא היה.
לא היה לי שום מטען כזה להביא איתי."
קריספין גלובר ואנג'לינה ג'ולי כגרנדל ואמו של גרנדל , הנבלים העיקריים.
גלובר עבד בעבר עם זמקיס בסרט בחזרה לעתיד כאשר גילם את ג'ורג' מקפליי.
הדיאלוג של גלובר היה כולו באנגלית עתיקה.
ג'ולי רצתה לעבוד עם זמקיס, וקראה את השיר שנים קודם לכן, אך לא הצליחה לזכור אותו היטב עד שקראה את התסריט והצליחה להיזכר בנושאים בסיסיים.
השחקנית סיפרה על התרשמותה הראשונה ממראה דמותה באמירה "...אמרו לי שאני הולכת להיות לטאה.
ואז הוכנסתי לחדר עם בוב, ושלל תמונות ודוגמאות, והוא הראה לי את התמונה הזו של אישה חצי צבועה בזה אחר זה, ואז לטאה.
ויש לי ילדים וחשבתי 'זה נהדר.
אני אהיה האדם והיצור הזוחל המטורף הזה.'" ג'ולי צילמה את תפקידה במשך יומיים כשהייתה בהריון שלושה חודשים.
היא נבהלה מהצורה האנושית העירומה של הדמות, וקבעה כי עבור סרט אנימציה "הייתי ממש מופתע שהרגשתי חשופה כל כך."
אנתוני הופקינס בתפקיד המלך הרותגר .
הופקינס ציין בראיון כי מכיוון שזמקיס הוא אמריקני, הוא לא היה בטוח באיזה מבטא צריך הופקינס להשתמש בתפקיד הרותגר.
הופקינס אמר לו, "ובכן, וולשית יהיה הכי קרוב שלי כי משם אני בא." זו הייתה גם הפעם הראשונה שלו שעבד עם טכנולוגיית לכידת תנועה.
הופקינס ציין, "לא ידעתי מה צפוי לי.
הוסבר לי, אני לא טיפש, אבל אני עדיין לא מבין את הרעיון איך זה עובד.
אין לי מושג [...] אין לך סטים, אז זה כמו להיות במחזה של ברכט, אתה יודע, עם עצמות חשופות בלבד ואין לך שום דבר אחר." כשנשאל אם הוא היה צריך לקרוא את השיר המקורי בבית הספר, הופקינס השיב: "לא, הייתי אבוד בבית הספר.
לא יכולתי לקרוא שום דבר.
זאת אומרת שיכולתי לקרוא, אבל הייתי כל כך לא קשוב.
הייתי אחד מהילדים המסכנים האלה, אתה יודע, שהיה פשוט איטי מאוד, לא ידע על מה הם מדברים...
אז ניסיתי להתקרב לקרוא את ביאוולף רגע לפני שעשיתי את הסרט הזה, וזה היה תרגום מודרני טוב.
זה היה טרבור גריפיתס, אני לא בטוח, אבל לא יכולתי לפרוץ את זה, ואני נוטה לאהוב, פשוט ללכת עם התסריט אם זה תסריט טוב."
מלקוביץ' הסתבך בפרויקט מכיוון שאחד מחבריו, שעבד עם זמצקיס, "דיבר עליו מאוד.
תמיד מצאתי אותו קולנוען מאוד מעניין וחדשני.
אהבתי מאוד את התסריט ואהבתי את הקבוצה המעורבת והתהליך עניין אותי מאוד." הוא מצא שהחוויה בעבודה עם לכידת תנועה דומה לחוויותיו בעבודה בתיאטרון.
הוא גם מצא את התהליך מסקרן: "נגיד שאתה עושה יום רגיל של עשיית קולנוע.
לפעמים זה 1/8 של עמוד, לפעמים זה 3/8 של העמוד, בדרך כלל נניח שזה 2 ½ עמודים, אולי 3. עכשיו זה כנראה קצת יותר ממה שהיה פעם, אבל לא תמיד.
אז ייתכן שאתה משחק בסך הכל 20 דקות ביום.
בכך אתה פועל כל היום כל הזמן, למעט פרק הזמן הזעיר שלוקח להם למיין את תיאום המידע הממוחשב, נניח ולוודא שהמחשבים קוראים את הנתונים ושאתה מעביר את הנתונים...
זה מעניין אותי ברמה הזו מכיוון שאני שחקן מקצועי ולכן הייתי מתפקד ברגע שישב בסביבה." מלקוביץ' גם נזכר שהוא למד את השיר המקורי בבית הספר התיכון, וכי "אני חושב שנפטרנו אם לא היינו יכולים לדקלם מספר מסוים של קטעים.
זה היה בשיעור אנגלית עתיקה ולדעתי הביצוע שלי היה למופת."
ברנדן גליסון בתפקיד וויגלאף, סגנו של ביאוולף
רובין רייט פן בתפקיד המלכה וילת'או
אליסון לוהמן בתפקיד אורסולה, הפילגש של ביאוולף כשהוא מלך זקן