tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גם החלה ללמוד אימון כושר ואימון אישי במכון וינגייט, דבר שעורר עניין בקרב אמצעי התקשורת השונים כיוון שהיא מדריכת הכושר הראשונה בעלת ליקוי ראייה בישראל.
בשנת 2023 לקחה חלק בפרסומת של מפעל הפיס העוסקת בשילוב אנשים עם מוגבלות בקהילה.
בשנת 2021 השתתפה מזוז בתוכנית להגיע רחוק של הרבנית חגית שירה בערוץ ההידברות.
כיום מזוז מעבירה הרצאות השראה לארגונים ועסקים שונים בתחומים מגוונים המבוססות על סיפורה האישי.
לקות הראייה של מזוז התגלתה כשהייתה בת שלושה חודשים.
לאחר שהופיעה בתוכנית הבידור של דודו טופז, קיבלה ערכה טכנולוגית המאפשרת קריאה ממחשב באמצעות שימוש בכתב ברייל, שהקלה עליה בזמן שירותה הצבאי ולימודיה.
בספטמבר 2012 עברה מזוז תאונת דרכים, כאשר נדרסה על ידי רוכב אופנוע בעת שחצתה כביש בפתח תקווה.
היא הובהלה לבית החולים במצב קשה, כאשר היא סובלת מפגיעות בגפיים ובראש, אך התאוששה לאחר שיקום ממושך בבית לוינשטיין.
על אף הפציעה, המשיכה בהופעותיה כרגיל.
מזוז פועלת בכל הקשור לזכויות בעלי המוגבלויות בישראל, בשימת דגש על זכויות עיוורים ולקויי ראייה.
ב-2009 מזוז קיבלה תעודת הוקרה על פועלה משר הרווחה, בוז'י הרצוג.
היא מעבירה הרצאה שנקראת בכוח הרצון, ומספרת את סיפור החיים שלה, המורכבות בחיים עם מוגבלות ועוד.
מזוז הייתה מאורסת במשך שבע שנים לארז דלל, שהיה גם המפיק שלה, לאחר מכן נפרדו.
מורן מגל (נולדה ב-4 בפברואר 1984) היא זמרת-יוצרת, פסנתרנית, מלחינה, מעבדת ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
היא שרה וכותבת בעיקר באנגלית ופועלת באירופה.
סולנית ופסנתרנית בהרכב הקרוי על שמה, Moran Magal.
מורן מגל גילתה עניין במוזיקה מילדותה.
למדה לנגן בחלילית בגיל צעיר מאוד והתחילה לנגן בפסנתר בגיל 15. בגיל 18 הוציאה שני סינגלים לרדיו.
בשנת 2010 הוציאה מיני-אלבום ראשון שלה בשם "Piece Of Advice".
האלבום, בהפקת מאיר עמר, מכיל 6 שירים באנגלית ומורכב ממספר סגנונות מוזיקליים.
מגל השתתפה בפסטיבל סולם יעקב בשנים 2010–2013.
בספטמבר 2012 השתתפה בפסטיבל מוזיקה יהודית בבודפשט ובאוקטובר של אותה השנה ביצעה סבב של 12 הופעות עם הגיטריסט ההונגרי פטר גרנדש (Peter Gerendas).
ב-2013 השתתפה כפסנתרנית אורחת באלבום All Is One של להקת האוריינטל מטאל אורפנד לנד (בהמשך שיתפה פעולה עם להקה זו ועם יוסי סאסי פעמים רבות).
באותה השנה גם השתתפה במופע הפותח את הופעתו של ברט בכרך בישראל.
ב-2013 הוציאה את אלבומה השני, "רגישות יתר".
אלבום זה מכיל שירים בעברית.
באלבום זה השתתפו בין היתר האמנים הישראלים יונתן מילר ככנר, שי טוחנר כגיטריסט ותומר צדקיהו כמתופף.
בקיץ של אותה השנה השתתפה בפסטיבל אבו גוש.
באותה שנה השתתפה בתוכנית המציאות The Voice ישראל.
בה ביצעה גרסת כיסוי לשיר Poison של אליס קופר, שיר זה זכה לתואר "האודישן המושלם".
לאחר מכן התמודדה בקבוצתו של אביב גפן.
כתבה מוזיקה וליוותה הצגות כפסנתרנית.
ההצגה "אהבה דיגיטלית " לה כתבה מוזיקה מקורית הציגה בפסטיבל אישה בחולון 2014.
ב-2015 השתתפה במספר מופעים עם להקת אורפנד לנד ובקיץ של אותה השנה בהופעה Battle of the Babes בה השתתפו מספר להקות מטאל ישראליות צעירות עם שירה נשית.
באותה השונה הוציאה גרסת כיסוי לשיר From Broken Vessels של אורפנד לנד יחד עם קובי פרחי, סולן הלהקה.
האלבום מורכב בעיקר מגרסאות כיסוי לפסנתר לשירי הבי מטאל מוכרים, לצד שיר אותו הלחינה מגל עצמה.
בין השאר אירחה את כוכב המטאל, וורל דיין, מהלהקות Nevermore,ו Sanctuary,בביצוע השיר Solitude של בלאק סבאת'.
מאוחר יותר באותה שנה הקליטה את שיר הנושא של הארגון ההונגרי הבינלאומי "מצעד החיים" יחד עם השחקן והזמר הישראלי צחי הלוי.
אחר-כך נסעה לסיבוב הופעות בגרמניה בו פתחה את המופע של דניאל קוואנה מלהקת ANATHEMA בארטר גלרי בברלין וכתבה מוזיקה ועיבודים עבור המקהלה הגרמנית Stimmgewalt איתם גם יצאה לסיבובי הופעות.
כשחזרה לארץ הוציאה יחד עם יוסי סאסי סינגל המהווה גרסת כיסוי לשיר של להקת המטאל איירון מיידן.
האלבום והשיר הושקו בהופעה חיה בפברואר 2016, בה השתתפו לצד מורן האמנים ישראלים קובי פרחי, יוסי סאסי, דורון רפאלי ואלכסיי קוצ'טקוב.
ב-2016 הוחתמה בלייבל הגרמני USM.
ב-2016 עברה מישראל לברלין והקימה הרכב תחת שמה יחד עם המתופף מרקוס פמינלה, הבסיסט ישי זומר, הכנריות שיר-רן ינון וסקיי קינלאו והגיטריסט הגרמני תומאס קוק, שהחליף ב-2020 את פדריקו טרוצי.
הם הקליטו יחד את האלבום Under Your Bed, שיצא ב-2019 תחת הלייבל הגרמני SAOL..
לשיר הנושא של האלבום צולם קליפ בבימויה של הבמאית ויוצרת הקולנוע לאה שטריקר - שעבדה בין השאר גם על "ממזרים חסרי כבוד" יחד עם קוונטין טרנטינו.
ב-2020 הצטרפה ללהקת Dying Phoenix הגרמנית.
ב 2021 הקליטה פסנתר עבור האלבום של הלהקה הגרמנית Tanzwut .
מורן מגל השתתפה בפסטיבלים רבים בישראל ומחוצה לה.
פסטיבל קיץ בינלאומי בבודפשט (2012)
הופעות של להקת מורן מגל בפסטיבלים:
מורן ברק (נולד ב-1978) הוא מאייר ישראלי המתגורר בגבעתיים.
איוריו מתפרסמים בספרים, עיתונים וכתבי עת בישראל ובעולם.
ברק שירת בצה"ל בחיל המודיעין, ומאוחר יותר למד איור במחלקה לתקשורת חזותית בבית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר, ברמת גן וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 2005. עם תום לימודיו החל לעבוד כמאייר עצמאי.
בין השאר אייר שנים רבות למוסף "גלריה" של עיתון הארץ ולעיתונים נוספים בהם גלובס, כלכליסט, TheMarker, מקור ראשון, ישראל היום וידיעות אחרונות.
כמו כן, אייר מספר ספרי ילדים בארץ ובעולם, ויצר איורים רבים עבור סרטוני אנימציה.
ברק מלמד איור ותקשורת חזותית במכון אבני ובמכון האקדמי טכנולוגי חולון.
אורי אלון, המלך גוגול, כתר, 2010
שמעון ריקלין, מסעות גולי בארץ הנבהלים, מודן הוצאה לאור, 2011
דתיה בן דור, גרגרים וזרעונים, מודן הוצאה לאור, 2012
דתיה בן דור, ארץ ישראל שלי יפה וגם פורחת, מודן הוצאה לאור, 2013
רמי גור, עזית והחטופים מלבנון, הוצאת שוקן, 2013
ארז הימן, ארץ היצירות האבודות, מטר, 2015
דתיה בן דור, תודה, מודן הוצאה לאור, 2016
מורן ברק (נולדה ב-1973) היא רופאה, עיתונאית ושדרנית ספורט ישראלית ומהנשים הבולטות בתקשורת הספורט בישראל.
ברק נולדה וגדלה בקיבוץ סאסא.
כחמישה חודשים לאחר שנולדה נהרג אביה במהלך הפגזה של הצבא הסורי במלחמת ההתשה במובלעת הסורית שהתנהלה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
בנעוריה הייתה ברק שחקנית כדורסל, ולאחר מכן עבדה מספר שנים כמאמנת כדורסל.
את שירותה בצה"ל עשתה ברק בגלי צה"ל.
בקיאותה בתחום הספורט הקנתה לה את תפקיד כתבת הספורט של התחנה הצבאית ועורכת חדשות הספורט בה.
בשנים אלו באה במגע במסגרת תפקידה עם אנשי ערוץ הספורט, שהיה באותה תקופה בחיתוליו, ואלה הציעו לה להצטרף לצוות הערוץ לאחר שחרורה מצה"ל.
ב-1998 נמנתה עם צוות המקימים של התוכנית "חדשות הספורט" בערוץ, והחלה לשמש שדרנית במשחקי כדורסל המשודרים בו.
את תפקיד השדרנית בערוץ היא ממלאת עד היום, למעט הפסקה בת מספר שנים בתחילת שנות האלפיים, בעקבות סירובה להמתין במגרש כדי להעביר דיווח חדשותי למהדורה היומית.
עם עזיבתה את ערוץ הספורט הצטרפה לחדשות 10, שם שימשה מגישת פינת הספורט במהדורה המרכזית.
לאחר שיושרו ההדורים עם ערוץ הספורט, חזרה ברק, במקביל לעבודתה בחדשות 10, לשדר משחקי כדורסל בערוץ הספורט, רוב השנים לצד הפרשן אביב לביא, וכן משחקי ליגות תיכונים בכדורסל, בכדוריד ובכדורעף בטלוויזיה החינוכית.
בשנים 2007–2011 ניהלה את הפרויקט לקידום ספורט הנשים בישראל "אתנה".
בשנת 2011 מונתה לעורכת הראשית של מהדורות חדשות הספורט, תפקיד שאותו מילאה עד שנת 2014, עת ביקשה לסיים את תפקידה ולהקדיש את זמנה להתמחות לאחר שסיימה את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
היא עבדה בחברת נוברטיס ישראל, שימשה כמנהלת הרפואית של נציגות חברת התרופות "טקדה" היפנית בישראל ובדצמבר 2020 מונתה לסמנכ"ל קליני ומינהל רפואי בחברת המד-טק MeMed.
ברק חיה עם בת זוג ולהן תאומות.
מורן עומר (נולד בשנת 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, שכיהן כמפקד אוגדה 36, עוצבת סיני, ראש מחלקת מבצעים באמ"ץ, מפקד חטיבה 460 ומפקד חטיבה 14.
התגייס לצה"ל לחיל השריון, ושובץ בגדוד 71 בחטיבה 188. במהלך שירותו כלוחם שימש כטען קשר בטנק.
לאחר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון שב לגדוד 74 ומונה למפקד מחלקה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 74. לאחר מכן היה מפקד השלמת קציני שריון (קק"ש) וסמג"ד גדוד הפיקוד (שניהם בגדוד 196) שבחטיבה 460, ראש לשכת מפקד פיקוד הצפון.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים באש במל"י.
בשנת 2012 מונה למפקד גדוד 74, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. לאחר מכן יצא ללימודים בארצות הברית.
בשנת 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 14, ושימש בתפקיד עד 4 במאי 2017. ב-17 במאי 2017 מונה למפקד חטיבה 460, ושימש בתפקיד עד 26 במאי 2019. ב-12 ביוני 2019 מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ.
לאחר מכן יצא ללימודים באנגליה.
ביולי 2021 הוחלט על העלאתו לדרגת תת-אלוף ומינויו למפקד הבא של עוצבת סיני ומפקד הקורס לפיקוד ומטה "אלון".
באוגוסט 2022 נכנס לתפקידו כמפקד עוצבת סיני ופיקד על האוגדה במלחמת חרבות ברזל עד סיום כהונתו באוגוסט 2024.
באוגוסט 2024 נכנס לתפקיד מפקד עוצבת געש.
האוגדה בפיקודו לחמה בגזרה המרכזית בדרום לבנון בתמרון הקרקעי במלחמה מתחילת אוקטובר.
בין היתר האוגדה הייתה אחראית ללחימה בנפת בינת ג'בייל.
האוגדה תמרנה במשך חודשיים, עד להסכם הפסקת האש בסוף נובמבר.
במרץ 2025, במסגרת חידוש הלחימה בעזה במבצע עוז וחרב, האוגדה נכנסה לתמרן בציר מורג במרחב בין ח'אן יונס לרפיח.
באוגוסט 2025 סוכם על מינויו לתפקיד ראש חטיבת התכנון באגף התכנון.
ב־13 בנובמבר 2025 העביר את הפיקוד על אוגדה 36 ליפתח נורקין.
מורן איפרגן (נולדה ב-14 בספטמבר 1982) היא במאית סרטי תעודה ועורכת ישראלית.
איפרגן נולדה וגדלה בשכונה ד' בבאר שבע, בבית דתי, בת זקונים רביעית להורים ילידי מרוקו.
למדה באולפנהושירתה בצה"ל בחטיבת דובר צה"ל.
לאחר שחרורה עבדה כמפיקה ב-Nrg מעריב.
ב-2004 החלה את לימודיה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, וסיימה בהצטיינות ב-2009.
סרט הביכורים הקצר שלה, "אחותי ריקי", זכה בפרס ההפצה של פסטיבל הנשים הבינלאומי רחובות ושודר ביס דוקו ברצועת סרטי ביכורים.
סרט הגמר שלה "שחורים: KMS", זכה בפרס הסרט המצטיין של המחזור.
זהו סרט תיעודי באורך 49 דק', בו היא מתעדת שנה בחייהם של שלושה צעירים, חברי ילדות, אתיופים הגרים בשכונת קריית משה ברחובות, הגטו השחור של מרכז ישראל.
הסרט מתבונן בשגרת חייהם של השלישייה, להקת הראפ KMS, ולוכד מציאות חיים של דור שחור המנסה למצוא את עצמו בישראל הלבנה, הרחוקה.
הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה 2010, בפסטיבל דוקאביב וכן בפסטיבל שפילד היוקרתי, אנגליה.
לאחר סיום לימודיה השתתפה איפרגן ב"עקבות בירושלים" (2013), פרויקט הדגל של בית הספר לציון 50 שנה לסרט הקצר "בירושלים" של דוד פרלוב, במסגרתו ביימה את הסרט הקצר "חופשת לידה".
הסרט הוקרן ב־MOMA מוזיאון לאמנות בניו-יורק וב -50 סינמטקים, פסטיבלים, מוזיאונים ובתי ספר לקולנוע באותו יום.
ב-2016 ביימה פרק בסדרת התעודה של רון כחלילי "אכלו לי שתו לי – הדור הבא" (2016), אנתולוגיה דוקומנטרית של 3 במאים/פרקים המתבוננים במציאות החדשה בעיניים מזרחיות ביקורתיות.
הסדרה שודרה בערוץ 8 ועוררה דיון ציבורי.
איפרגן ביימה והפיקה (יחד עם מיכל ויץ) את הסרט התיעודי "הקיר" (2017).
הסרט הוקרן בבכורה בינלאומית בפסטיבל CINEMA DU REEL בפריז וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות הישראלית של פסטיבל דוקאביב 2017. ה"קיר" הוא סרט תעודה אוטוביוגרפי על אישה המפרקת את נישואיה, נמלטת אל עזרת הנשים בכותל המערבי בירושלים ומתעדת משם במשך שנה את המתרחש בחייה האישיים ואת המתרחש במקום.
"הקיר" עוקב אחר תהליך "חורבן הבית" של הבמאית דרך מערכות היחסים הטלפוניות שלה עם הנשים החשובות בחייה – אמא שלה, אחותה הגדולה וחברתה הטובה.
בו בזמן הסרט מתעד את המתרחש במקום שהוא הסמל היהודי המשמעותי בעולם, ומביט בתהליכים הדתיים והלאומיים שעוברים על החברה הישראלית.
ב-2022 יצא סרטה הדוקומנטרי "ז'ה טם רונית אלקבץ" שסוקר את דמותה של השחקנית רונית אלקבץ כאייקון אופנה ומלווה את תהליך הקמת תערוכת הרטרוספקטיבה בעלת אותו השם, שאצרה יערה קידר ושנערכה בשנת 2017 במוזיאון העיצוב חולון.
הקדישה את הסרט לאביה, צורף במקצועו, "לאבא מסעוד שלי שנפטר במהלך העריכה...
הקדשתי את הסרט לכל האבות והאמהות שלנו, שוויתרו על האמנות כדי להביא לחם הביתה".
איפרגן חונכת סטודנטים ב"סם שפיגל" ומעבודת בקרנות קולנוע.
היא אם לבן מנישואיה לשף אסף גרניט, ממנו התגרשה.
מתגוררת עם בנה בתל אביב.
הקיר (סרט תיעודי, במאית ומפיקה, 2017)
אכלו לי שתו לי – הדור הבא (סדרה תיעודית, במאית פרק, 2016)
מחוברים (סדרת דוקו-ריאליטי, עורכת, 2010)
חופשת לידה (תיעודי קצר, במאית, 2013)
שחורים-KMS (תיעודי; סרט גמר בסם שפיגל, במאית, 2009)
אחותי ריקי (תיעודי; סרט ביכורים בסם שפיגל, במאית, 2007)
מורן אהרוני (נולדה ב-1 בדצמבר 1983) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
התפרסמה בעקבות השתתפותה בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד".
כעבור 14 שנים השתתפה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון 2020", והודחה בחצי הגמר.
חמש שנים לאחר מכן, השתתפה מורן ביחד עם להקת רד בנד בתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון 2025, והם העפילו לגמר וסיימו במקום השלישי.
בילדותה המוקדמת התגוררה עם משפחתה באזור מזכרת בתיה ובמושבים הסמוכים, במועצה האזורית גזר.
כשהייתה בת 5 עברה עם משפחתה להתגורר בבת ים.
למדה בבית הספר התיכון אורט רמת יוסף.
בילדותה היא התנסתה בשירה במסגרות שונות, ומציינת כי גדלה בבית מוזיקלי: "מאז שאני זוכרת את עצמי, בבית שלי הייתה מוזיקה והיה הומור.
מגיל מאוד מוקדם הייתי שומעת בליל של זמרים ישראלים, חלקם ים תיכוניים לצד "נוער שוליים" ו"פנצ'ר", עד למחזות זמר כמו "שיער" ו"פנטום".
אני גם קצת מרגישה כמו הבליל הזה".
בשירותה הצבאי בצה"ל הייתה בלהקות צבאיות שונות בחיל החינוך.
לאחר סיום שירותה הצבאי עברה להתגורר בתל אביב.
במהלך שנת 2004 יצא לאור האלבום "ילדים גדולים" של אבי מסיקה, בו לקחה אהרוני חלק בשירים "פינוקיו" (לצד שורטי) ו"הבית של פיסטוק" (לצד דנידין ומסיקה).
בשנת 2006, אהרוני השתתפה בעונה הרביעית של "כוכב נולד", שם בלטה אהרוני בעיקר בזכות המנעד הקולי המרווח שלה.
ביצועיה במסגרת התוכנית לשירים "ואולי" של עברי לידר ול"ניצחת איתי הכל" של עמיר בניון זכו להצלחה, והיא הוגדרה כאחת המתמודדות המובילות בתוכנית.
בשנת 2008 החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "רימון", שם למדה הלחנה, פיתוח שמיעה, הפקה מוזיקלית ועוד.
ב-28 בינואר 2013 הוציאה את אלבום הבכורה הנושא את שמה (מורן אהרוני), שהיוצר המרכזי בו (מילים ולחנים) הוא עמיר בניון.
אהרוני עבדה על האלבום כארבע שנים עם המפיקים ליאור שושן ואודי תורג'מן.
האלבום כלל 13 שירים שאת חלקם הוציאה אהרוני בשנים שלפני יציאת האלבום, כמו "לבד", "תאמיני בעצמך", ו"רכבת", שאת שלושתם יצר עמיר בניון, "רגע בשטח" שכתב והלחין אוהד בר ואת "לשמוע על כאב", שכתב נעם רותם והלחין אסף אמדורסקי ועוד.
לשיר "תאמיני בעצמך" (מילים: משה קלוגהפט, לחן עמיר בניון) הופק קליפ בו מופיעות נשים הנגמלות משימוש בסמים לצורך גיוס תרומות באינטרנט עבור מרכז גמילה הממוקם בסמוך לקיבוץ צרעה.
השיר פונה לנשים ונערות לטובת עידוד הגמילה מסמים.
במהלך העבודה על הקליפ הגיעה אהרוני למרכז הגמילה ונפגשה עם בנות שעוברות במקום טיפול גמילה מסמים שסיפרו לה שחשו כאילו השיר נכתב עליהן באופן אישי.
אהרוני סיפרה בביקור שבצעירותה היא חוותה טרגדיה קשה כשחבר קרוב שלה נפטר כתוצאה משימוש בסמים, וכי בן משפחתה יוצא ונכנס למעגל הסם לסירוגין במשך שנים.
בשנת 2019, השתתפה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", והודחה בשלב חצי הגמר.
באחד מן הפרקים זכתה לתשבחות רבות כאשר ביצעה את השיר "Stone Cold" של דמי לובאטו בין היתר אמר השופט אסף אמדורסקי: "כשאהיה גדול אני רוצה לשיר כמוך".
בפרק לפני גמר העונה זכתה אהרוני בשידור חי בפרס מהפקת חברת ההפקות "טדי הפקות", בהפקת סינגל וקליפ מטעם החברה עצמה.
ב-7 במאי 2020 יצא הסינגל, "לבד באיטליה".
ב-28 בפברואר 2021 הוציאה את הסינגל "ממה את פוחדת" עם עילי בוטנר.
ב-4 באפריל 2022 הוציאה את הסינגל "אהבה אסורה" עם עמיחי הלל.
ב-23 ביולי 2023 הוציאה את הסינגל "רציתי קצת יותר".
מנובמבר 2024 השתתפה בעונה ה-11 של תוכנית המציאות "הכוכב הבא" במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2025, יחד עם להקת רד בנד וסיימו במקום השלישי.
ב-19 בנובמבר 2025 הוציאה את הסינגל "עד המדבר".
2018: "נעימת הנשמה" (עם עמיר בניון)
מורן פרידמן (נולדה ב-30 בינואר 1990) היא כדורגלנית ישראלית המשחקת לסירוגין כקשרית וכמגנה שמאלית.
פרידמן נולדה וגדלה במושב בני עטרות.
החלה את דרכה בבית הספר לכדורגל שלהפועל תל אביב בגיל 5. מאוחר יותר עברה לשחק בקבוצת הנערים של הפועל קריית אונו, משום שלא הייתה אז ליגת נשים פעילה, שם שיחקה עד גיל 14.
בוגרת תואר ראשון בממשל ודיפלומטיה, עם התמחות במזרח התיכון, מהמרכז הבינתחומי בהרצליה.
נוסף על היותה כדורגלנית, עובדת פרידמן כמנהלת תיקי משכנתאות בקבוצת הראל השקעות בביטוח.
בשנת 2010 נבחרה, יחד עם הכדורגלניות אשרת עיני, לי פלקון ומיכל רביץ, להשתתף בקמפיין לקידום תדמית כדורגל הנשים בישראל.
לקראת עונת 2006/2007 עברה לשחק במדי אס"א תל אביב, עמה זכתה בשישה תוארי אליפות ושלושה גביעי מדינה.
בנוסף, בשנת 2011/2012 העפילה יחד עם הקבוצה לשלב 32 הגדולות של ליגת האלופות לנשים לאחר שסיימה את שלב הבתים במקום הראשון.
זהו ההישג הגדול ביותר של קבוצת כדורגל נשים ישראלית במפעלים אירופאים.
בעונת 2016/2017 עברה פרידמן לשחק במ.ס קריית גת וזכתה עם הקבוצה באליפות הליגה בעונה זו.
לאחר שתי עונות עברה לשחק במ.כ רמת השרון לעונת 2018/2019.
את עונת 2019/2020 פתחה ללא קבוצה, ונכון לאפריל 2020 היא אינה משחקת באופן פעיל.
לאחר ששיחקה מגיל 15 בכל הנבחרות הצעירות של ישראל, זומנה בשנת 2010 לסגל נבחרת הבוגרות.
את הופעת הבכורה שלה ערכה במשחק הנבחרת נגד אירלנד, ב-25 באוגוסט.
מורן גרוס כהן (נולדה ב-15 בספטמבר 1984) היא דוגמנית ושחקנית טלוויזיה ישראלית.
היא התגלתה בגיל ארבע עשרה על ידי הצלם עדי ברקן והחלה לדגמן במילאנו ובפאריס.
סיימה לימודים בבית ספר אליאנס בחיפה והחלה את קריירת המשחק שלה.
תפקידה הראשון היה בסדרה אהבה מעבר לפינה.
בשנים 2004–2005 שיחקה בסדרה "אהבה מעבר לפינה" בתפקיד אליאן.
בשנת 2005 השתתפה בתוכנית המציאות "פעם בחיים" בתפקיד עצמה.
בשנת 2007 שיחקה בסדרה "המובילים" בתפקיד רעות ובאותה שנה שיחקה בסדרה "אולי הפעם" בתפקיד מורן.
בשנת 2010 שיחקה בסדרה "נשות הטייסים" בתפקיד רווית.
בשנת 2012 הנחתה את התוכנית "משטרת האופנה" בערוץ האופנה הישראלי.
בשנת 2015 שיחקה בסדרה "כוכב הצפון" בתפקיד נטלי.
בשנת 2020 הצטלמה לסרט "אמצע החיים" בתפקיד שרי.
בשנת 2022 הצטלמה לסרט "יאקוטה" בתפקיד דוניה.
בשנת 2006 החלה להוביל את קמפיין התכשיטים של שגית רביבו.
ב-2010 הופיעה בקמפיין לתכשיטי צבאן.
בשנת 2004 גרוס הייתה בזוגיות עם השחקן רן בכור.
את רן הכירה את סט הצילומים לסדרה אהבה מעבר לפינה.
בשנת 2008 התחתנה גרוס עם איש יחסי הציבור גילי כהן ולהם שלושה ילדים, מתגוררים ברחובות.
גרוס מקיימת אורח חיים דתי, היא בעלת תואר ראשון בניהול מערכות בריאות.
שנהפרויקטדמותהערותסרטים 2023אמצע החייםשריTBAיאקוטהדוניהטלוויזיה2004–2005אהבה מעבר לפינהאליאן ברזילאיסדרה של ערוץ 2; עונות 2-3ג'ונגלמשתתפת2005–2006פעם בחיים2006The Showפפראצימשתתפת אורחת2007אולי הפעםמורןתפקיד אורחהמוביליםרעות2010נשות הטייסיםרוויתסדרה של ערוץ עשר; עונה שנייה2014–2015כוכב הצפוןנטליתפקיד אורח
מורן דוד (נולדה ב-1982) היא פזמונאית, מלחינה וזמרת ישראלית.
דוד החלה את דרכה כזמרת הליווי של זמרים שונים, בהם יהודה פוליקר ועידן יניב, ובשנת 2014 החלה לכתוב ולהלחין שירים עבור אמנים שונים, בהם "בום" של הראל סקעת, "אוויר" של שירי מימון, שהגיע למקום ה-35 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ואתר וואלה!
NEWS, "איביזה" של עברי לידר, שיר הנושא של הסרט הנושא את אותו השם ו"אינתה דאיימן" של שרית חדד, שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט ואף היה לשיר ה-26 המושמע ביותר בשנת 2015, לפי נתוני החברה.
באותה השנה, הוציאה יחד עם הזמר עברי לידר דואט בשם "קר קר", שנכלל באלבומו, "האהבה הזאת שלנו".
בשנת 2018 דוד ניהלה מוזיקלית את הזמרת עדי ביטי.
דוד כתבה והלחינה עבור עדי את השיר "קהירו" יחד עם עידו אוחיון, וכן את השיר "אנחנו שניים" עם אוחיון והדס כהן.
בשנת 2019 יצא סינגל הבכורה של הזמר עדן מאירי, "לך עם האמת שלך", שכתבה והלחינה דוד במקור לזמר ישי לוי, והשתתפו בכתיבתו גם חנן בן ארי ויהונתן בן סימון.
השיר זכה להצלחה רבה בתחנות הרדיו, ואף הגיע למקום ה-18 במצעד ההשמעוות ברדיו השנתי של חברת מדיה פורסט, וה-30 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ווואלה!
עוד באותה השנה, כתבה והלחינה את השיר "מישהו יחבק אותי", שיר הנושא של הסרט "המוסד".
באותה השנה, דוד ניהלה מוזיקלית את הזמרת שיר חיימוב, והלחינה עבורה את השיר "הוא" שנכתב על-ידי הדס כהן, וכן את השיר "עד שתקרא לי שוב" שנכתב על-ידי עמרי קסטן.
בשנת 2020 כתבה והלחינה יחד עם אבישי רם את השירים "איפה את" של אליעד נחום ו"רכבת הרים" של אייל גולן, שהגיעו למקומות ה-30 וה-23 בהתאמה במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet לשנת ה'תש"ף.
מורן שוב (נולדה ב-19 במרץ 1968) היא אוצרת, עורכת, אמנית, מחברת, מרצה ומוציאה לאור ישראלית.
בעבודתה היא עוסקת בשילוב שבין טקסט ודימוי.
מורן שוב נולדה וגדלה במושב גני עם.
הוריה הם שרה שוב, משוררת וחוקרת חגי ישראל ומועדיו, וד"ר יוסף שוב, אגרונום שתיאר לראשונה את המבנה המורפולוגי של צמח הגרברה, וממציא השם סוסיתא למכונית הישראלית הראשונה.
שוב היא אחותם של מבקרת הקולנוע יעל שוב (1962), השחקן עמוס שוב (1967–2015) ונגן הגיטרה הקלאסית עודד שוב (1969).
בן זוגה של מורן שוב היה אביאל רובשוב פילוסוף, מוזיקאי, משורר ומשפטן.
ב-1991 סיימה לימודי צילום במרכז האקדמי (אז המכללה) לעיצוב ולאמנות ויצו חיפה, וב-1996 השלימה תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה, באוניברסיטת תל אביב.
בלימודיה התמקדה שוב באקפראסיס, תיאור ספרותי מילולי של האמנות החזותית, וכן בחיבורים אחרים של דימוי וטקסט אשר המשיכו להעסיק אותה לאורך עבודתה המקצועית כאוצרת.
המטאפורה, הכורכת דימוי ומילה, היא מוטיב מרכזי בכל אחד מהשדות בהם היא יוצרת ופעילה.
היא כתבה את פרוגרמת האוצרות והתוכן, ערכה את אתר האינטרנט ופיתחה יצירת תשתית לפעילויות תרבות בנושא העברית ברחבי העיר ראשון לציון.
שוב פרסמה מאמרים, מסות ופרוזה לירית בכתבי עת ישראליים שונים, ופרסמה עד כה שני ספרים: "משירי פהמי נורין" (הוצאת תרסט, 2020) ו"אני דוברת שבע שפות וכולן עברית" (הוצאת מקום לשירה, 2021).
היא ניהלה את ההוצאה לאור של בית הספר לאמנות קמרה אובסקורה (1997–2002).
עבדה לצד אדם ברוך כעורכת ומפיקה של הפרויקטים שלו: ספרים, תערוכות ואחרים (1997–2008).
בנוסף, היא צילמה וכתבה את המדור "מראה מקום" בנושא אסתטיקה ושפה למגזין "טקסטורה" של גלובס (2000–2003) וכן צילמה וכתבה את המדור "חיי מדף" במוסף הספרים של לאשה, "שיחות עם אוהבי ספרים" (2008-2006).
בשנים 2011–2016 הייתה שוב חברה בקבוצת אנטייטלד (מגזין אינטרנט לעיצוב אמנות ותרבות), ופרסמה טקסטים ועבודות אמנות מדי חודש.
בשנים 2011–2015 הייתה חברה בקבוצת המחקר האקדמית לצילום Photo-Lexic, של מרכז מינרבה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2015–2017 פרסמה את המדור החודשי "מילים מפוסלות", שעסק בשפה ובדימוי, במגזין "בסיס" (מגזין אינטרנט של בית הספר לאמנות בסיס).
שוב לימדה בבצלאל בירושלים קורס על קטלוגים באמנות (2013–2015), ומאז שנת 2015 היא מלמדת בבית הספר לאמנויות המילה בירושלים את הקורס "אותיות פורחות באוויר".
בין השנים 2013–2019 הייתה חברת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, חברה בוועדה לאמנות חזותית ובוועדה לספרות ושירה, שימשה כיו"ר הוועדה הבינתחומית ובהמשך כיו"ר הוועדה לאמנות חזותית.
במהלך הקריירה שלה פיתחה מורן שוב תזה ופרקטיקה בכל התערוכות שאצרה שנועדו לאפשר לצופה להישאר ערני בשונה מהתחושה שזכתה לכינוי "עייפת המוזיאונים".
על פי תזה ופרקטיקה אלה, אותן היא מכנה "הלימה", תפקיד האוצר לייצר התאמה בין הנושא הפנים פנימי של התערוכה לבין האפקט שלה על הקהל.
חלון האמנות של "נגה היקרה" פעל בין השנים 2004–2010 בשכונת מגוריה, שכונת נגה ביפו.
שנה קודם לכן ב-2003 הוציאו לאור מורן שוב וגיל טבת את העיתון נגה היקרה שנכתב, נערך, צולם ועוצב על ידי תושבי השכונה.
חלון האמנות החל כוויטרינה קטנה ששימשה בעבר חנות טקסטיל ברחוב רוחמה 6, הרחוב החוצה את השכונה מרחוב אילת ועד לדרך סלמה, בהמשך התרחב ועבר לרוחמה 7 ולרוחמה 8. החלון הואר מדי לילה והיה נגיש לעוברי אורח 24 שעות ביממה.
לאורך שש שנים אצרה בו שוב רובשוב למעלה מארבעים תערוכות של אמנים, ביניהם גם אמנים שפעלו בשכונה.
בערבי הפתיחה הייתה התערוכה פולשת מן החלון על מידותיו הקטנות (מטר על שני מטר) אל הרחוב באמצעות מיצבים, מיצגים, מוזיקה ובעיקר באמצעות הקרנות ענק של עבודות וידאו או שקופיות על הקירות שמסביב לחלון.
מאז אני אוצרת ומבקשת להאיר מקומות אחרים".
רשות הרבים, אמני "נגה היקרה" ואמנים אורחים (בשיתוף מעין שלף) במרחב הציבורי של שכונת נגה ביפו, 2005
ניסוי כלים, תערוכות הקבוצתיות, מרכז ביכורי העיתים בתל אביב, 2006–2008
כאן ייפתח סניף AM:PM הקמת סניף שלם של הסופר מרקט על מדפיו ומוצריו באחד מחללי התערוכה של ניסוי כלים 3, מרכז ביכורי העתים, תל אביב, 2006
לא תִראו, גלריה לאמנות אום אל-פחם, 2007
לווייתנים, (ביחד עם אילן ויזגן), שדרות לב העיר תל אביב-יפו, במסגרת ערב "אוהבים אמנות" של פתיחת עונת התערוכות בעיר, 2007
בחסות האור, 22 אמנים בתערוכת עבודות אור במרחב הציבורי של ככר סגולה בשכונת נגה ביפו, 2007
לונה-פארק שאין דומה לו, שדרות לב העיר תל אביב-יפו, במסגרת ערב "אוהבים אמנות" של פתיחת עונת התערוכות בעיר, 2008
ואין לך דבר שאין לו מקום, בית האמנים בתל אביב, 2010
קול המון: מחאה ציבורית – על המרחב שמכוון את הפעולה, תערוכה קבוצתית בבית אבי חי בירושלים, 2012
בִּרְאוֹתוֹ, אברהם פסו, גלריה זיסמן, תל אביב, 2012
עדות מקומית – התערוכה השנתית של צילום עיתונאי ודוקומנטרי, מוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב, 2012–2013
טראפיק, תערוכת בלוג הצילום "חשיפה" "של עיתון "הארץ", נמל יפו, 2014
ואולי היה זה חלומי – על המאיירת צלה בינדר שאיירה אל תוך הספרים.
במסגרת שנת אלתרמן בתל אביב, 2020
2013 מוזיאון ישראל, ירושלים, "והאש גם היא את המים לא"
2017 מוזיאון הרצליה, "מכתבים אל צלה", לתערוכה עיניים שמחות לצלה בינדר
2019 מוזיאון הרצליה, "הצפה", לתערוכה של ניבי אלרואי תהום מריאנה
עריכה, הפקה והוצאה לאור (מבחר)
בין השנים 2000–2004 ערכה והפיקה את ספריו של אדם ברוך: טרילוגיית הספרים סדר יום, בתום לב וחיינו, בהוצאת כתר; מה נשמע בבית בהוצאת דביר; ואת הסרט והתערוכה עד ראייה, במוזיאון תל אביב לאמנות ועבור רשת, ערוץ 2
בשנים שנים 2002 ו-2007 שימשה כיועצת אמנותית לעיצוב ספריו של אדמיאל קוסמן מסכת גברים ומסכת נשים, בהוצאת כתר
ב-2003 ניהלה את עריכת התוכן וההפקה של 100 שנה ללאומי, סרט וספר לכבוד 100 שנים להיווסדו של בנק לאומי
בין השנים 2003–2007 ערכה והוציאה לאור, ביחד עם גיל טבת, את העיתון נגה היקרה, בשכונת נגה ביפו
ב-2010 ערכה (בשיתוף רינו צרור ושירה אביעד) את הספר אדם ברוך, תקשורת: אנתולוגיה, 1972–2008, בהוצאת דביר; ואת הספר פקעת קורי אור, לאמנית ליאת ליכטמן, בהוצאת רסלינג
ב-2012 ערכה והוציאה לאור את בִּראותו, מגזין (קטלוג) חינמי מיוחד ב-5,000 עותקים לתערוכתו של אברהם פסו
עיוורים שוחרי אמנות פעולה אמנותית של קבוצת נגה היקרה (בשיתוף רננה רז) במוזיאון תל אביב ובגלריות, 2005
אמנות הארץ 5 ברידינג תל אביב (אוצרת: טל בן צבי), 2006
כאן ייפתח סניף AM:PM – הקמת סניף שלם של הסופרמרקט התל אביבי על מדפיו ומוצריו באחד מחללי התערוכה של ניסוי כלים 3, מרכז ביכורי העתים, תל אביב, 2006
נהר בן-גוריון בת-ים פסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב (מנהל אמנותי: עתי ציטרון), 2007
אני אקצור, עבודת וידאו בתערוכת מלאכת כפיים, בבית הגפן, במסגרת אירועי החג של החגים, חיפה (אוצרת: דליה מרקוביץ'), 2007
גלגל ענק ענק בתערוכת החוצות לונה-פארק שאין דומה לו, תל אביב, 2008
הובילה את פרויקט "פסל קדישמן חוזר לכיכר" של מנשה קדישמן ממחסני שפ"ע של עיריית תל אביב למקומו בכיכר היכל התרבות-הבימה מאז 1972, 2010
כעלה נידף, בתערוכה מובי דיק, מוזיאון תל אביב לאמנות (אוצרת: דלית מתתיהו), 2013
ויקרא במדבר דברים, תערוכת יחיד, חנות הספרים המגדלור בתל אביב (2014)
חקרה את עבודת מאיירת ספרי הילדים צלה בינדר (2016).
תוצרי המחקר הוצגו בתערוכה עיניים שמחות לצלה בינדר במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (אוצרות: ד"ר איה לוריא), 2017
מורן שוב, רל מטר ורון מטר, באתר הארץ, 26 באפריל 2006
מורן שוב, "מוסך הספורט", אנטייטלד, מגזין אינטרנטי קבוצתי, (1, אוגוסט, 2012)
מורן שוב, "אור וצל ונגה", אנטייטלד, מגזין אינטרנטי קבוצתי, (1, ספטמבר, 2011)
מורן שוב, לכל הרשימות שפורסמו באנטייטלד – בין השנים 2011–2017
מורן שוב, "דרך נפקחת" – על פענוח טקסטואלי של דרכים בתצלום אווירי".
פרוטוקולים, כתב העת המקוון האינטרנטי של בצלאל (2010)
מורן שוב, "מחסה", קריאת המחאה: לקסיקון פוליטי.
עורכים: אריאל הנדל, אודי אדלמן, מיכל גבעוני, נועם יורן ויואב קנישם.
מורן שוב, "צילום אוויר פענח תצ"א", מפתח, כתב עת לקסיקלי למחשבה פוליטית, מרכז מנרבה למדעי הרוח, הפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין, אוניברסיטת תל אביב, 2014
מורן שוב, תמונות בתערוכה (לא של מודסט מוסורגסקי אלא שלי), כתב העת פלטפורמה, מוזיאון ישראל, אוקטובר 2014
מורן שוב, "מותר אסור אסור מותר: ביקורים שביקרתי במוזיאון ישראל במלאת לו חמישים שנה", תיאוריה וביקורת 45, 2015
מורן שוב, "האבן של סיזיפוס", בסיס לאמנות ותרבות, מגזין מקוון (2017).
מורן שוב, כתבות נבחרות מתוך המדור "מילים מפוסלות" (2018-2015) – בסיס לאמנות ותרבות
מורן שוב, "האמת, לא הייתה שום תוכנית בכלל: מאדם ברוך למדתי על הקשר ההדוק שבין שפה למבט.
במלאת עשר שנים למותו: על מה שנראה בעיני הציבור כחילופי הזהויות שלו ובעצם הוא שיעור בכתיבה", באתר הארץ, 29 במאי 2018
מורן שוב, פרסום והאש גם היא את המים לא, בכתב העת גרנטה (גיליון מס' 8. התכתבויות).
עורכת ראשית מירה רשתי, קיץ 2018
מורן שוב, "משירי פהמי נורין", הוצאת תרסט (דצמבר 2020).
מורן שוב רובשוב, "אני דוברת שבע שפות וכולן עברית", הוצאת מקום לשירה (דצמבר 2021).
מורן אזולאי (נולדה ב-31 ביולי 1983) היא עיתונאית ומגישת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
משמשת ככתבת הפוליטית והפרלמנטרית של אתר ynet וידיעות אחרונות, ומגישה בערוץ הכנסת.
אזולאי נולדה בקריית שמואל שבחיפה וגדלה בקריית ים.
שירתה בצה"ל כמש"קית דוברות בחטיבת דובר צה"ל פיקוד הצפון.
אזולאי היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי פרס ברחובות.
כבר בגיל 16 ב-1999, החלה לעבוד במקומון "ערי המפרץ" באזור הקריות של רשת ידיעות תקשורת, תחילה ככתבת נוער ובהמשך במדורי החדשות.
מיד עם שחרורה מהצבא ב-2004, חזרה לעבוד ב"ערי המפרץ" של "ידיעות תקשורת".
בהמשך מילאה מגוון תפקידים ברשת המקומונים של "ידיעות תקשורת", האחרון שבהם כתבת אזור תל אביב ב"ידיעות תל אביב".
במאי 2011, הצטרפה לאתר ynet, שם מונתה לכתבת הפרלמנטרית במקומו של רוני סופר, שפרש לטובת מערך הדוברות של ראש הממשלה נתניהו.
בנובמבר 2014, מונתה לשמש במקביל בתפקיד זה גם בידיעות אחרונות לצד יובל קרני, במקום עקיבא נוביק.
בשנת 2013 חשפה שבמד"א סירבו לקבל תרומת דם שביקשה לתרום חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, וזאת בשל מוצאה האתיופי.
הפרסום עורר סערה וגרר תגובות קשות במערכת הפוליטית, כולל גינוי מצד הנשיא שמעון פרס.
בעקבות הפרסום הוקמה ועדה במשרד הבריאות שבחנה את הנושא, ומסקנותיה שאומצו בשנת 2016 שמו קץ לאפליה.
בשנת 2016 נבחרה ברשימת 40 הצעירים המבטיחים של אתר אייס.
בשנת 2018 חשפה מקרה של מעשה מגונה במהלך סיור של חברי מפלגת העבודה, כאשר נגע חבר הכנסת איתן ברושי בישבנה של חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין..
באוקטובר 2018 החלה לשמש במקביל מגישה בערוץ הכנסת, הגישה את התוכנית "מה היה לנו" לסיכום הכנסת ה-20, ומגישה מחליפה של "בוקר טוב כנסת".
בהווה מגישה את התוכנית "עניין אישי", ואת "הזירה המרכזית" לסירוגין עם מזל מועלם.
מורן אביב דביר (נולדה ב-16 בספטמבר 1984) היא אמנית רב-תחומית ישראלית המתגוררת בהולנד.
אביב-דביר יוצרת בתחומי תיאטרון הבובות, החפצים והפרפורמנס והיא שותפה לפרויקטים אמנותיים רב תחומיים כיוזמת, מנהלת אמנותית ומפיקה.
מורן אביב דביר נולדה וגדלה ברמת גן, הצעירה מבין שלושה אחים.
בשנת 2009 עברה להתגורר בירושלים, למדה בבית הספר לתיאטרון חזותי וב-2012 סיימה תואר ראשון בהצטיינות בחינוך לאמנות במכללת דוד ילין.
כמו כן היא בוגרת תוכנית "חממה" לתיאטרון בובות אומנותי לילדים של תיאטרון הקרון.
במהלך מגוריה בירושלים הייתה ממקימות "קטמונה" - ספרייה וגלריה להורים ולילדים בשכונת קטמון ח'-ט'.
אביב-דביר היא אמנית פרפורמנס עכשווית.
באומנות שלה היא משלבת מוצגים, אמנות על הבמה, אמירות חברתיות ותרבותיות.
היא החלה להציג ב-2010 במסגרת פסטיבל עכו ומאז יצרה מיצגים אומנותיים רבים.
במקביל מאז 2021 משדרת אביב דביר את הפודקאסט "אמנות טובה דיה" בו היא מארחת אימהות אמניות לשיחות על החיבור בין אימהות לאמנות, וכותבת את המדור "עושים קונצים" באתר דאצ'טאון לקהילה הישראלית בהולנד.
תאונת שרשרת - מיצג מינימליסטי במסגרת "פצ'ה קוצ'ה 12", 2010
עאישה - עבודת יד - תיאטרון חפצים ופרפורמנס בבימוי משותף עם רות חוף במסגרת פסטיבל "מרכז הבמה" 2013
קווי מתאר - תיאטרון חפצים בשכבות.
עבודת גמר בבית הספר לתיאטרון חזותי, ולאחר מכן בתיאטרון תמונע 2012-2013
קידושים - מיצג משותף עם תמר דרוזד בהשראת הקדשות מספרים ובשיתוף הקהל.
פסטיבל "קולה של מילה" 2013 ופסטיבל "תלוי במקום" 2014
- תיאטרון תקליטים במסגרת קולקטיב פנדורה, 2013
ציפור מהספרים - במסגרת פסטיבל תיאטרון הבובות הבינלאומי בירושלים, 2014
דיונות - אוטוביוגרפיה בימתית לשתיים מאת ענת ארבל ובבימויה.
המופע נתמך על ידי קולקטיב פנדורה, ועלה לראשונה בפסטיבל א-ז'אנר, 2015
שביל החלב - מופע יחיד בשילוב הקהל.
עקבות - פעולה סביב שולחן חול במסגרת חזרתה של אביב דביר לשבט הבדואי אלאטרש לאחר 15 שנים, במסגרת פסטיבל א-ז'אנר 2018
נדידה - שעת סיפור בעברית לילדים ישראלים בקהילות בהולנד, 2019
תמונה משפחתית - מיצג במסגרת פסטיבל עכו 2010.
בית ריק - שותפה לפרויקט אמנות רב תחומי.
יוזמת ויוצרת של שני מרחבי שוטטות המזמינים לפעולה "ספריה" ,"מכבסה".
יוצרים קשר - דיאלוג באמצעות אמנות.
שיתוף פעולה בין עמותת שק"ל לאקדמיה בצלאל.
מנהלת פרויקט, מלווה תהליך אמנותי, אוצרת תערוכת סיום.
ספרייה-הוצאה-שיירה - ספריה והוצאת ספרים ניידת.
מפות זיכרון ושכחה- מיצב על שולחנות הבר בתיאטרון תמונע.
קטמונה - ספריה וגלריית אמנות במרחב הציבורי.
קברט פנדורה - אוצרות יחד עם לי לוריאן של במה נסיונית לתיאטרון בובות וחפצים למבוגרים במסגרת פסטיבל תיאטרון הבובות הבינלאומי ירושלים, 2013
סיפור לילה - אוצרות וניהול אומנותי של אירוע אמנות רב־תחומי בספריית "בית העם" שבמרכז ז'ראר בכר, 2015
מסע להמסת גבולות - ניהול אומנותי של פרויקט במסגרת "מקודשת" – עונת התרבות בירושלים
נמצאת בזוגיות מאז גיל 20 עם תום דביר, חוקר בתחום המחשוב הקוונטי, אותו הכירה במסגרת עבודה חינוכית בשנת שירות בשבט אל־אטרש בנגב.
השניים הורים לשלושה ילדים ומתגוררים בדלפט שבהולנד.
מורן זר קצנשטיין (נולדה ב-13 באוגוסט 1982) היא מרצה, יועצת אסטרטגית ותקשורת, פעילה חברתית, ממובילות מאבק הנשים, יוזמת קואליציית ארגוני הנשים והשוויון ומייסדת תנועת בונות אלטרנטיבה.
זר קצנשטיין נולדה בחולון, בכורה מתוך שלושה ילדים.
משפחתה התגוררה במגדל העמק, עד שעברו לחולון בהיותה בת 5.
היא גדלה בבית דתי אולם למדה בבית ספר חילוני והייתה פעילה בתנועת הנוער בני עקיבא.
סיימה את לימודיה בתיכון קציר בעיר חולון במגמת תקשורת.
בצבא שירתה כקצינת שלישות והשתחררה בדרגת סגן.
לאחר מכן למדה לתואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למנהל, ובמקביל עבדה בתפקיד מבצעי בשב"כ.
ב-2007 סיימה לימודי תואר ראשון בתקשורת וניהול.
ב-2010 קיבלה תואר שני במנהל עסקים והתמחות בשיווק במכללה למנהל.
זר קצנשטיין החלה את דרכה המקצועית בשנת 2009 כמנהלת מותג בחברת לוריאל.
בשנת 2011 החלה לעבוד כמנהלת מותג קוקה-קולה ולאחר מכן ניהלה את תחום השיווק הקמעונאי בחברה.
בשנים 2015 עד 2017 הייתה זר קצנשטיין מרצה בתחום השיווק במכללה למינהל.
ב-2016 החלה לעבוד כסמנכ"לית שיווק בכירה בהוניגמן, שם עבדה עד 2018, אז עברה לעבוד בגוגל ישראל כמנהלת שיווק.
בשנת 2020 הקימה סוכנות קריאייטיב ואסטרטגיה וכן בית ספר למקצועות היוטיוב, "yyy".
בשנת 2021 הצטרפה למערך הניהולי בחברת ההייטק פלייטיקה כראש מערך התקשורת של החברה וכן כיהנה כדירקטורית בכירה בחברה.
החל משנת 2023 מכהנת בהתנדבות כמנהיגת תנועת הנשים בונות אלטרנטיבה.
בזמן ששהתה עם משפחתה בנופש באילת התרחש אירוע האונס הקבוצתי באילת.
זר קצנשטיין החליטה ליזום פעולות מחאה "על האונס ועל ההפקרות ביחס לו זוכות נשים בישראל".
היא הקימה את תנועת בונות אלטרנטיבה בשנת 2020, באמצעות איגוד של נשות עסקים, יזמיות, מנכ"ליות, נשות תקשורת, פעילות חברתיות וראשות ארגוני נשים.
ב-2023 הפכה תנועת בונות אלטרנטיבה לעמותה רשומה.
ב-2023 במסגרת המחאה נגד המהפכה המשפטית יזמו נשות תנועת בונות אלטרנטיבה בראשותה את "מחאת השפחות", אשר שאבה השראה מספרה של הסופרת הקנדית מרגרט אטווד, "מעשה השפחה", ומהסדרה סיפורה של שפחה המבוססת על הספר.
המיצג כלל מאות נשים ברחבי הארץ הצועדות בדממה בגלימות אדומות.
השפחות הפכו לסמל של המחאה נגד המהפכה המשפטית והביאו לפריצת התנועה ובראשן זר קצנשטיין בחזית המאבק, כשהיא נואמת באופן תדיר בהפגנות המתקיימות בקפלן וברחבי הארץ.
ב-29 ביוני 2023, במהלך הפגנה ליד ביתה של השרה לקידום מעמד האישה מאי גולן עוכבה זר קצנשטיין לחקירה על ידי המשטרה, ושוחררה זמן קצר לאחר מכן.
2023 – פרס "אבירות" ממרכז פרס לשלום ולחדשנות.
נשואה ואם לארבעה, מתגוררת בחולון.
מורן קורס (נולדה ב-17 בדצמבר 1983, י"א בטבת ה'תשמ"ג) היא אשת תקשורת, סופרת ומנחת טלוויזיה ודיגיטל בערוץ הידברות, מרצה, מנחת כנסים וסדנאות, מטפלת רגשית ויועצת זוגית.
מורן קורס נולדה ברמת גן למשה ותקווה חקק, וגדלה כחילונית.
כשהייתה בת 7 התגרשו הוריה והיא עברה לקריית אונו, שם למדה בתיכון בן צבי במגמת אמנות.
בזמן שירותה הצבאי בחיל האוויר חזרה בתשובה, וסיפורה התפרסם באתר האינטרנט של הידברות.
למורן תואר ראשון בחינוך ממכללת בית וגן ותואר שני ותעודה בהנחיית קבוצות מטעם מכללת אסא (לסלי קולג') והקריה האקדמית אונו.
היא למדה פסיכותרפיה במכללת ירושלים, טיפול באמצעות CBT באוניברסיטה הפתוחה, הדרכת מחול מודרני במכללה האקדמית בוינגייט, הגשת רדיו וטלוויזיה וכתיבה עיתונאית באוניברסיטה הפתוחה, ותורת הרטוריקה והנאום ועמידה מול קהל באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף, למדה הדרכת כלות במכללת בית רבקה - אשכילה בכפר חב"ד, וייעוץ זוגי ומיני במכון פנימה בירושלים.
בסיום לימודיה השתלמה בשיטות טיפול נוספות, בהן: ביבליותרפיה, פסיכודרמה, דמיון מודרך ותרפיה באמנות, טיפול זוגי ומיני, וכן בשיטות טיפול משלימות, בהן: NLP, אית"ן, קואוצ'ינג, שלושת הממדים, EMP ושיטות נוספות.
בשנת 2008 החלה לעסוק בהוראה, ושימשה כרכזת מעורבות חברתית וכמדריכת נערות בתיכון "אור חנה" באור יהודה.
במסגרת עבודתה ניהלה פרויקטים התנדבותיים בעמותות עזר מציון ומע"ש.
במקביל, שימשה כמדריכת כלות וכמרצה בנושאי מודעות יהודית, הבית היהודי, טהרת המשפחה, נשיות, זוגיות וחיי משפחה, לימדה שיעורי תורה והנחתה את פרשת השבוע לקהילות נשים ברחבי הארץ.
בשנת 2012 הקימה קליניקה בסביון, ובה היא מטפלת בנשים, נערות ומשפחות.
בשנת 2013 החלה לכתוב במגזינים שונים, בהם: "עטרת חיה", "אשת", "קרוב אליך".
משנת 2017 משמשת כמנחה בכנסים מקצועיים, הרצאות ואירועים ציבוריים, פאנלים וימי עיון.
מקיימת הרצאות וסדנאות ברחבי הארץ בנושאים: חשיבה חיובית ואמונות מגבילות, תקשורת מקרבת, העצמה נשית, זוגיות, הורות בגיל הרך, גיל ההתבגרות, ניהול זמן ועוד.
מורן קורס מופיעה עם סיפורה האישי ברחבי הארץ, ומשלבות אנקודטות ותובנות מהקליניקה הפרטית ומאחורי הקלעים של עולם התקשורת.
משנת 2020 מרצה במכללת "בית רבקה - אשכילה" בכפר חב"ד ובבית הספר לקולנוע יהודי ביד בנימין.
משנת 2021 משמשת ככתבת שטח, וכמגישה ועורכת תוכניות לנשים, נערות וילדים בערוצי הטלוויזיה והדיגיטל של "הידברות", כותבת באתר האינטרנט ובעלון "הידברות", כותבת ומגישה טור אישי במסגרת תוכנית הרשת "רגע של חוכמה".
ב-2024 החלה להעביר קורס בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן, להכשרת מאמנות - "אימון תודעתי רב תחומי ברוח החסידות".
תוכניות טלוויזיה בהגשתה של קורס
"שוברות שתיקה" – תוכנית ראיונות העוסקת בנושאים מורכבים, בהם: אלימות במשפחה, לידות שקטות, מקרי רצח ועוד.
"צעירות 2022" - תוכנית בסגנון "מה השאלה" בערוץ כאן 11, המתמקדת בנושאים המעסיקים נשים ונערות בציבור הדתי.
"טיסות נכנסות" - סיפורים תיעודיים של טיסות חילוץ יהודים מאוקראינה
"מנהרת הזמן" - ראיונות עם נשים מובילות דעה
"לא מובן מאליו" – סיפורים אישיים מעוררי השראה
"גיבורות" – נשים מספרות על התמודדות מאתגרת והצלחה
"ילדים" - מורן קוראת סיפורים לילדים
מורן קורס מתארחת בתוכניות שונות בערוצים 12, 13 ו-14, ברדיו קול חי, ברדיו קול ברמה ובכיכר השבת.
"דבי, קיבלת מתנה", 2018, הוצאת חיש (יצא לאור במהדורה מורחבת ב-2023 בהוצאת אורות)
בנוסף הוציאה בשנת 2020, סדרת קלפים טיפוליים: "עומקים", "שיח והתבוננות" ו"כיוון ועוצמה".
בשנת 2004 נישאה לשי קורס.
לזוג 7 ילדים והם מתגוררים באור יהודה.
מורן סרף (נולד ב-1977) הוא מדען מוח אמריקאי-צרפתי-ישראלי, פרופסור לעסקים (בבית הספר לניהול קלוג באוניברסיטת נורת'ווסטרן), משקיע והאקר בעל כובע לבן לשעבר.
הוא המייסד של Think-Alike ו-B-Cube והמארח והאוצר של PopTech, אחד מ-5 הכנסים המובילים בעולם.
סרף הוא גם הנשיא והמייסד-שותף של ארגון ה-Human Single Neuron Society.
החל משנת 2013, הוא חבר במכון נורת'ווסטרן למערכות מורכבות.
סרף קיבל פרסים רבים, כולל פרס Extraordinary Minds מטעם קרן ג'ון טמפלטון, ופרס Chicagoan.
הוא נבחר לאחד מ"40 הפרופסורים המובילים מתחת ל-40".
הוא זכה במספר תחרויות סיפור לאומיות, ובראשן The Moth GrandSLAM, מספר פעמים.
סרף הוא פרופסור לתסריטאות אלפרד סלואן במכון הסרטים האמריקאי (AFI), שם הוא מלמד סדנה שנתית על מדע בסרטים.
הוא גם יועץ מדעי לסרטים וסדרות הוליוודיות (Limitless, Bull, Falling Water וכו').
הוא דיבר בפומבי על נושאים של מדעי המוח, עסקים, קבלת החלטות ופריצה (TED, PopTech, Google) ודעותיו על הסיכונים בפריצה למוח של בני אדם מופיעות לעיתים קרובות בתקשורת.
סרף נולד בפריז, צרפת, למשפחה יהודית, וגדל בישראל.
הוא למד בבית הספר הישראלי לאמנויות.
הוא הופיע בתוכניות טלוויזיה ישראליות רבות לילדים בצעירותו.
בשנת 2002, היה לו את אחד הפודקאסטים הראשונים בעולם, שם הוא הנחה תוכנית רדיו שבועית.
כילד צעיר, הפך סרף למתכנת נלהב והיה חלק מקהילה קטנה של האקרים שסללה את הדרך לפריצת כובע לבן מקוון.
לסרף תואר ראשון בפיזיקה (1998–2000), ותואר שני בפילוסופיה (2000) מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2002 הוא קיבל את פרס מלגת הנשיא תוך כדי לימודי דוקטורט בפילוסופיה.
ב-2005 עבר למדעי המוח, ובסופו של דבר השלים דוקטורט במדעי המוח ב-Caltech בשנת 2009.
תוך כדי לימודיו, עבד סרף כהאקר כובע לבן בתעשיית אבטחת הסייבר המתפתחת בישראל, וביצע מבחני חדירה עבור בנקים ומוסדות ממשלתיים.
הוא מייחס חלק ניכר מהבנתו את המוח ואת הדרך שבה הוא חוקר לזמנו שבילה בשבירת קודים ובביצוע בדיקות חדירה.
פגישה יחידה עם פרנסיס קריק, שבה דנו השניים בחשיבות "שימוש בכישורי פריצה כדי ללמוד את הכספת המעניינת ביותר בעולם - המוח שלנו", גרמה לפרופ' סרף לעזוב את תפקידו העסקי הבכיר ולהמשיך לדוקטורט במשרה מלאה ב-Caltech, תחת פרופ' כריסטוף קוך.
סרף השלים את הדוקטורט שלו ב-Caltech במהלך 2005–2009 ועבד על אחד מפרויקטי הדגל במדעי המוח: "רישום נוירונים בודדים בבני אדם".
פרויקט זה כולל חקר בני אדם באמצעות הקלטות ישירות מהמוח שלהם בזמן שהם ערים עם אלקטרודות מושתלות בתוך ראשיהם.
מערך המחקר הייחודי הזה קנה לו הכרה עולמית והביא לכמה מהפרסומים שצוטטו בהרחבה שהציבו את סרף בחזית המחקר במדעי המוח.
לאחר תקופתו ב-Caltech עבר פרופסור סרף ל-NYU, שם בילה שלוש שנים בלימוד מה הופך תוכן למעניין וחיפש דרכים לתרגם את מחקר מדעי המוח שלו לקהל רחב יותר.
לשהותו שם הוא מייחס לעניין שלו במציאת דרכים להבין איך לתרגם את חקר המוח ליישומים ואת הצורך לעבוד יחד עם עולם העסקים כדי לתקשר מדע.
לאחר שהותו ב-NYU למד מעורבות, ועם הצמיחה של תשומת הלב הציבורית לעבודתו (בין השאר בשל זכיותיו החוזרות ונשנות בתחרות סיפורי Moth Grandslam, שבה דן על אחורי הכלאים של מדעי המוח), פרופ' סרף הפך לדמות ציבורית בתחום התקשורת המדעית, שם הרצאותיו זכו לאוהדים רבים.
בשנת 2014 מונה סרף כפרופסור בבית הספר לניהול קלוג, שם הוא ממלא תפקידים כפרופסור לעסקים וגם כפרופסור למדעי המוח.
בשנת 2016 הוא הצטרף למעבדת המדיה של מכון MIT כפרופסור אורח, שם החל את עבודתו על הקלטת חלומות ומניפולציה.
לסרף מחקרים על תודעה והקרנת מחשבות וחלומות של אנשים ישירות מהמוח שלהם, והיכולת לפרוץ את המוח שלנו, ועל עבודתו במדעי המוח בשיווק.
יישומים כוללים חיזוי עניין ומעורבותם של אנשים בתוכן על ידי התבוננות בתגובות העצביות שלהם.
על עבודה זו מונה על ידי פרופ' פיליפ קוטלר "המנהיג הבא בשיווק".
הוא תורם תכוף ל"ביזנס אינסיידר", "פורבס" ובירחוני תקשורת פופולריים אחרים שבהם הוא כותב על נושאים במדעי המוח ובעסקים ועל דרכים ליישם מדע בקבלת החלטות.
בהרצאתו ב-TED משנת 2016, דן סרף בשיטה למיצוי חלומות שעל פי השמועות יהפוך שיטה זו לחברה, Dream-Alike.
אזכור דומה של עבודתו על הקרנת מחשבות נדון מאוחר יותר בפוסט בבלוג ב'חכה אבל למה'.
לפני הקריירה האקדמית שלו, מילא סרף תפקידים בתחומי התרופות, טלקומוניקציה, אופנה, פיתוח תוכנה ומחקר חדשני.
סרף בילה כמעט עשור בעבודה כהאקר של מערכות מחשוב, ופרץ למוסדות פיננסיים וממשלתיים כדי לבדוק ולשפר את האבטחה שלהם.
כהאקר, סרף עבד תחילה עבור צ'ק פוינט, ומאוחר יותר הקים צוות האקרים "כובע לבן" להשכרה שלו שעזר לעסקים לאבטח את המערכות שלהם מפני האקרים זדוניים.
מאוחר יותר, הצוות שלו השתלב ב-ADC (מרכז ההגנה המתקדם) בחברת סטארט-אפ בשם אימפרבה שבה ניהל סרף את המרכז ובילה מספר שנים לפני שעזב לאקדמיה, כשהוא מחזיק בתפקידים ניהוליים שונים.
חלק מסיפוריו של סרף על האקינג וחוויותיו כהאקר נכללו בסרטים שונים והפכו לבסיס להערכתו ברחבי העולם.
בראיון לפורבס, ייחס פרופסור סרף את הצלחתו כמדען מוח לרקע הפריצה שלו, ואמר שהכלים הלא מסורתיים שבהם הוא משתמש כדי לחקור את המוח ודרך החשיבה היצירתית שלו על קופסאות שחורות שואלים מתקופתו בשבירת קודים.
סרף ידוע בעבודתו החלוצית בחקר חולים שעוברים ניתוח מוח, המאפשר לו לחקור התנהגות, רגשות, קבלת החלטות וחלומות על ידי רישום ישיר של הפעילות של נוירונים בודדים באמצעות אלקטרודות המושתלות במוחו של המטופל.
כפרופסור לעסקים, עבודתו של סרף מתמקדת במניעים של קבלת החלטות במדעי המוח של הצרכנים, ובשימוש בטכניקות נוירו-שיווק כדי לקבל תובנות לגבי התנהגות צרכנים.
הוא עורך שותף של מספר כתבי עת אקדמיים הן במדעי העסק והן במדעי המוח ויועץ לחברות בתעשיות רבות, כולל רכב (פרארי), ביצועים (רד בול), פיננסים (טרנסיוניון) ומערכות יחסים (טינדר).
מאז 2007, סרף מחזיק במינוי קבוע במכון האמריקאי לקולנוע (AFI) בתור פרופסור אלפרד פ.
סלואן, שם הוא מלמד סדנה שנתית לתקשורת מדעית בקולנוע ובטלוויזיה.
דרך הסדנה הזו הוא עבד על סרטים ותוכניות טלוויזיה שונות.
הוא גם מארגן את הסמינר השנתי של סלואן, שבו ערך דיונים פומביים על תקשורת מדעית עם דמויות הוליוודיות שונות.
תחרות ותשומת לב במוח האנושי: הקלטות נוירונים בודדים ומעקב עיניים בבקרות בריאים ונבדקים עם הפרעות נוירולוגיות ופסיכיאטריות, Lap Lambert Academic Publishing, 2012,
מחקרי נוירונים בודדים של המוח האנושי: גישוש קוגניציה, נכתב בשיתוף עם יצחק פריד ו-Ueli Rutishauser ו-Gabriel Kreiman,The MIT Press, 2014,
2010, 2016: אלוף ארצות הברית פעמיים בגראנד סלאם עש
בשנת 2018, סרף הקים את B-Cube, מלכ"ר המסייע לארגונים להשתמש בהתקדמות במדעי המוח כדי לשנות התנהגות.
בעוד שהמאמצים של B-Cube אינם פומביים, ההערכה היא שהם השקיעו 12 מיליון דולר ב-2018 בפרויקטים שלהם.
B-Cube עבדה עם פרארי (על שיפור הערכת סיכונים בנהיגה), עם SS&C (על דרכים לשיפור הלמידה בכיתות), עם Viacom (על יישומים של מדעי המוח לבידור) ועם Founders Pledge (על שימוש במדעי המוח לטוב חברתי).
מכיוון שסרף הוא המארח והאוצר של PopTech ואחראי על תוכנית העמיתים שלהם, B-Cube עשוי להיות מעורב גם במשימת PopTech לקידום חברתי באמצעות טכנולוגיה.
סרף דיבר באו"ם ובארגונים שונים על דרכים להשתמש במדעי המוח ובמחקר לקידום הוצאתם של אנשים צעירים מהעוני, על האתיקה של שימוש במדעי המוח למניעת איומים על הדמוקרטיה ועל הסכנות של כלכלת הקשב.
סרף עבד עם השירות הדיגיטלי של ארצות הברית (USDS) תחת הנשיא אובמה, והמשיך לעבוד עם 18F במהלך ממשל טראמפ.
עבודתו התמקדה באבטחת סייבר, בפרט בפרויקט 'login.gov'.
בשנת 2017, ניהל סרף קשר עם השחקנית אשלי ג'אד.
הם נראו יחד לאחרונה בפסטיבל סאנדנס.
בשנים 2011–2012 יצא סרף עם השחקנית קריסטינה אנאפו (דם אמיתי).
בשנת 2016, סרף נבחר לאחד הרווקים הנחשקים ביותר של מגזין Elle.
בזמנו הפנוי, סרף הוא טייס של מטוסים פרטיים ומסוקים.
חבר מועצת המנהלים, Chicago Ideas
מייסד שותף, הקרן למחקר תוך-גולגולתי אנושי
חבר מועצת המנהלים, VR Americas
עמית חדשנות נשיאותי, הבית הלבן USDS/18F
מורן ירחי (נולדה ב-7 במרץ 1980) היא חוקרת תקשורת, פרופסור חבר וראש ההתמחות בתודעה והשפעה בדיגיטל בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת רייכמן, ראש התוכנית לדיפלומטיה ציבורית, עמיתה בכירה במכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית, וחוקרת בכירה במכון ללוחמה בטרור (ICT) באוניברסיטת רייכמן.
ירחי אובחנה כדיסלקטית בכיתה י"א, לדבריה לקות הלמידה לא הגדירה אותה ורמת הפיצוי שלה הייתה גבוהה ואפשרה לה הצטיינות בלימודים.
למדה לימודי התואר הראשון בתקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
סיימה את התואר בהצטיינות יתרה ב-2003. לימודי תואר שני במדע המדינה בתקשורת פוליטית באוניברסיטת חיפה, במסלול מואץ.
סיימה ב-2004 כמצטיינת הדיקן ללימודים מתקדמים.
תזת ה־MA של ירחי עסקה בהבדלים בסיקור הטרור העיתונות הישראלית – מרכז מול פריפריה.
בשנת 2012, בגיל 32, קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריה של ירחי עוסקים בעיקר בסיקור תקשורתי של קונפליקטים וטרור, בדיפלומטיה ציבורית וביכולת של שחקנים פוליטיים לקדם את מסריהם במסגרת מלחמת התדמית, ובסיקור מערכות בחירות בתקשורת המסורתית וברשתות החברתיות.
ירחי פרסמה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בתחום התקשורת הפוליטית.
מ-2014 עומדת בראש התוכנית לדיפלומטיה ציבורית, תוכנית מצטיינים שמכשירה סטודנטים ישראליים ובינלאומיים לפעול בעולם הדיפלומטיה הציבורית ולהשפיע על תדמית ישראל בעולם
ירחי גרה בקיבוץ כברי, נשואה לאמיר ואם לתאומים, טבעונית.
מורן שריר הוא עיתונאי ומבקר טלוויזיה ישראלי.
שריר נולד וגדל בכפר ביל"ו, בן למשפחה שגידלה מטעי אבוקדו.
אביו, רענן שריר, היה מפקד הנח"ל.
את הקריירה העיתונאית החל באתר נענע, ולאחר מכן כתב במשך חמש שנים במגזין רייטינג בהם המדור "עיקר החדשות".
באותה התקופה כתב במשך כחודשיים באתר מאקו ועבד כתסריטאי בערוץ הבידור.
בשנת 2010 מונה לתפקיד מבקר הטלוויזיה של עיתון הארץ, בו החזיק במשך 4 שנים.
לאחריו הצטרף לצוות מוסף סוף השבוע וכיהן כסגנו של מייקי דגן שערך את המוסף עד שהתקדם לתפקיד העורך.
שריר התנצל בפני חלק מהאנשים שנפגעו מביקורות הטלוויזיה שכתב בהם חברת החדשות של ערוץ 2 לאחר שפרסם טור שעסק בעריכה מגמתית ומטעה של מהדורת החדשות בערוץ.
בתגובה לדברי הביקורת שכתב על עו"ד סיגל פעיל שהייתה אז בהריון, פרסמה תמר איש שלום מאמר דעה בעיתון.
פעיל הגישה תלונה כנגד שריר למועצת העיתונות בישראל והוא אף זומן לשימוע.
בשנת 2008 כתב עם רועי ארז את התסריט לסדרה טופי והגורילה ששודרה בביפ.
הוא כתב במשך עונה אחת בתקופת הבחירות בשנת 2008 לארץ נהדרת.
בשנת 2009 היה נשוי לדפני ליסבונה במשך שנה אחת.
מ-2022 בזוגיות עם השחקנית נטע ריסקין.
מורן סבוראי היא משפטנית ועורכת דין המתמחה בייצוג בתחום דיני העבודה ובג"ץ.
לסבוראי חמישה תארים אקדמיים: שלושה תארים בפילוסופיה, כולל דוקטורט (תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת בן-גוריון ותארים שני ושלישי מאוניברסיטת תל אביב) ושני תארים נוספים במשפטים (תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית).
בשנים 2004–2008 הועסקה כממונה על מחקר ופיתוח בנציבות תלונות הציבור על שופטים.
בשנים 2008–2011 שימשה עוזרת משפטית של נשיא בית הדין הארצי לעבודה סטיב אדלר.
כמו כן, שימשה כמרכזת הוועדה הקבועה לאתיקה של נציגי ציבור בבתי הדין לעבודה וכמרכזת ועדה לעניין המומחים הרפואיים בבתי הדין לעבודה.
בשנים 2011–2015 הייתה שותפה במשרד עורכי הדין בני כהן, המתמחה בדיני עבודה.
בשנים 2015–2021 הייתה שותפה מייסדת במשרד עורכי דין אותו הקימה עם שני שותפים.
כיום היא בעלת משרד עורכי דין המתמחה בליווי וייצוג ועדי עובדים בתהליכי משא ומתן, בסכסוכי עבודה ובהליכים קיבוציים, וכן מייצגת עובדים גם בתיקי פרט - בין היתר מייצגת בפניות עובדים למבקר המדינה במקרים של חושפי שחיתויות.
בנוסף, מייצגת סבוראי בעתירות לבית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ.
סבוראי מכהנת כשופטת ברשות השיפוט של ההסתדרות - הטריבונל הפנימי בו נדונות מחלוקות בין ועדי עובדים, איגודים וחברי ההסתדרות לבין הארגון.
עוד משמשת סבוראי כחברה בעמותת מכון גולדה מאיר למנהיגות.
וכחברת הוועד המנהל של האגודה הישראלית לחקר יחסי עבודה.
סבוראי זכתה בפרסים מקצועיים שונים, ובהם זכייה פעמיים בפרס גולדברג, בשתי שנים שונות - 2010 ו-2019; זכייה בפרס אלינורה ארציאלי במסגרת הלימודים באקדמיה, וכן מלגות קרן וולף וקרן נתן רוטנשטרייך (ות"ת) במסגרת לימודי הדוקטורט.
בשנת 2019 פרסמה סבוראי יחד עם עו"ד אמיר בשה את 'ספר ועדי עובדים', בהוצאת נבו.
הספר עוסק במבנה ההסתדרות וכולל פרשנות של תקנות ועדי העובדים, המסמך המפרט את אופן פעולתם ואת יחסיהם עם ארגון העובדים המייצג אותם.
הפרשנות, מבוססת על שורה ארוכה של פסיקות שנקבעו ברשות השיפוט בהסתדרות.
הספר מהווה חלק מסילבוס החוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
את ההקדמה לספר כתב שופט בית המשפט העליון )בדימוס) יצחק זמיר.
בשנת 2023 פרסמה את הספר 'משפט העבודה הקיבוצי: תיאוריה, פרקטיקה ומעשה', אף הוא בהוצאת נבו, העוסק בדיני שביתות, התארגנות עובדים, וזכויות העובדים והמעסיקים בסכסוכי עבודה ובמהלך צעדים ארגוניים.
ההקדמה לספר נכתבה על ידי נשיא בית הדין לעבודה (בדימוס) יגאל פליטמן.
לעו"ד סבוראי מאמרים שפורסמו בכתבי עת וספרים.
נשיאת בית המשפט העליון בדימוס אסתר חיות, ציטטה ממאמרה של סבוראי בנושא עצמאות שיפוטית בטקס השבעת שופטים בינואר 2019.
סבוראי ייצגה את ארגון העיתונאים בישראל במספר עתירות לבג"ץ בין היתר כנגד כוונת הכנסת והממשלה לפצל את תאגיד השידור הציבורי לשניים.
בג"ץ הורה למחוק את העתירה אך ציין את חשיבות השמירה על חופש העיתונות ומניעת התערבות פוליטית בפעילות התאגיד.
בבג"ץ במסגרתו נקבע כי שב"כ לא יעקוב אחר עיתונאים אלא במתווה מיוחד הלוקח בחשבון את חשיבות חופש העיתונות ואת החשיבות לשמירה על חסינות מקורות עיתונאיים.
בבג"ץ כנגד משטרת ישראל בנוגע להגבלת הסיקור העיתונאי בעיר העתיקה בירושלים ובסביבותיה.
כמו כן ייצגה את ארגון העיתונאים בבית הדין הארצי לעבודה בעתירה בה נקבע כי ארגון העיתונאים ולא אגודת העיתונאים בתל אביב, הוא הארגון המייצג את עובדי ידיעות אחרונות; ובעתירה אחרת בה נקבע כי עיתונאי ynet מהווים יחידת מיקוח נפרדת וקבועה.
לצד זאת, ייצגה ועדים במשאים ומתנים קיבוציים, בין היתר את ועדי העובדים בתאגיד השידור הציבורי כאן, עובדי חדשות 13, עובדי חדשות i24, עובדי חברת SAP בישראל, עובדי בית החולים הדסה, עובדי החברה המרכזית למשקאות (קוקה קולה).
סבוראי נולדה בשנת 1968 בקיבוץ רביבים, בִתה של לוחמת הפלמ"ח רחל סבוראי.
לסבוראי שלושה ילדים ושלושה נכדים והיא מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה.
מורן לשם-בר (נולדה ב-1 במרץ 1978) היא יזמית ואשת הייטק ישראלית, מייסדת אתר גיקטיים.
לשם-בר נולדה ב-1978 בבת ים, וגדלה בראש העין.
בגיל 27, לאחר שלמדה קורס בדיני חוזים באוניברסיטה הפתוחה, החליטה ללמוד לתואר ראשון במשפטים במכללה למינהל.
היא התמחתה בתחום דיני הפרטיות והטכנולוגיה, ובפרט בתחום של פרטיות ילדים ברשת.
לאחר שחרורה מהצבא ב-1998 עבדה בכמה חברות סטארט-אפ.
ב-2003 הקימה לשם-בר את המיזם הראשון שלה, אתר המסעדות 2eat בו הייתה אחראית על הצד הטכנולוגי לצד שותפה נועם שקד, שהיה אחראי לצד העסקי.
לאחר שנתיים, כשהאתר הפך לרווחי עזבה לשם-בר את המיזם, וב-2009 ייסדה יחד עם יניב פלדמן את חברת גיקמדיה, המפעילה את אתר Geektime.
היא שימשה כמנכ"לית החברה עד לפרישתה במאי 2020 כדי להיכנס לתפקיד ראש המטה של שר המדע והטכנולוגיה יזהר שי.