tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1841 עברה המשפחה למוסקבה.
משנת 1852 למד בסנט פטרבורג, ואחר כך באוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1862 שלח אותו אביו לבאקו כדי לעסוק בעסקים.
בשנת 1864 ביקר סאווה באיטליה והחל לקחת שיעורי שירה, תוך כדי כך הוצגה לו בתו של הסוחר המוסקבאי גריגורי ספוז'ניקוב, אליזבת בת ה-17, שהפכה לאחר מכן לאשתו.
החתונה התקיימה בשנת 1865 באחוזה צפונית מערבית למוסקבה.
עם מות אביו בשנת 1869, הוא ירש את חלקו בחברת הרכבת מוסקבה-ירוסלבל, ובהמלצת חברו של אביו, פדור צ'יז'וב, הוא נבחר לדירקטור בחברה.
בשנת 1872 הוא נבחר ליושב ראש שלה.
הארכת מסילת הרכבת מסרגייב פוסאד לירוסלבל, שהחלה בשנת 1868, נפתחה לתנועה ב-18 בפברואר 1870. בשנים הבאות הרחיב את המסילות והשתלט על חיבור ערים נוספות לרשת שלו.
מאמונטוב גם פיקח על בניית מסילת הפחם של דוניץ, שחיברה בין 1875 ל-1878 רשת של כפרי כורים עם נמל מריופול.
מערכת הרכבות מוסקבה-ירוסלבל הורחבה מאוד בשנות התשעים של המאה ה-19. החברה שלו החלה גם לרכוש ב-1895 קווי רכבת נוספים עד סוף המאה ה-19, כולל המסילה לארכנגלסק שנפתחה ב 1897.
בשנת 1870 רכש מאמונטוב את אחוזת אברמצבו, הממוקמת צפונית למוסקבה, והקים בה מושבת אמנים שכללה את רוב האמנים הרוסים הטובים של תחילת המאה ה-20, כגון קונסטנטין קורובין, רפאיל לויצקי, מיכאיל נסטרוב, איליה רפין, וסילי פולנוב, ולנטין סרוב, מיכאיל ורובל, האחים ואסנצוב, הפסלים ויקטור הרטמן ומארק אנטוקולסקי ואחרים.
במושבה התארחו האמנים במהלך שנות השבעים והשמונים של המאה ה-19. הכוונה הייתה להבליט את האיכות של האמנות הרוסית.
מספר בתי מלאכה הוקמו שם ליצירת רהיטים בעבודת יד, אריחי קרמיקה ומשי בדימויים ובנושאים רוסיים מסורתיים.
מאמונטוב גם תמך באופרה הפרטית הרוסית ובמלחיני האופרה הרוסיים, פיוטר צ'ייקובסקי, ניקולאי רימסקי-קורסקוב, אלכסנדר בורודין, מודסט מוסורגסקי ורבים אחרים.
דרמה ואופרה על נושאי פולקלור רוסי הופקו באברמצבו על ידי אנשים כמו קונסטנטין סטניסלבסקי, עם תפאורות שתרמו האחים ואסנצוב, מיכאיל ורובל ואמנים מכובדים אחרים.
"האופרה הפרטית הרוסית" הייתה תרומתו העיקרית של מאמונטוב לאמנויות.
מאמונטוב שימש כמנהל במה, מנצח ומורה לשירה.
עולמו של מאמונטוב התמוטט כאשר בשנת 1899, בדיקה העלתה כי רווחיו מאז 1890 מהרכבת, נעשו דרך פעולה שעמדה בניגוד לחוק.
הוא נאלץ להתפטר כיו"ר חברת הרכבת ב-30 ביולי 1899. וחברת הרכבות הולאמה על ידי משרד האוצר הקיסרי ב־1900. מאמונטוב לא היה מסוגל לשלם לנושיו, והוא החל למכור נכסים כדי לגייס כספים, אך המסלול הזה הופסק בפתאומיות ב-11 בספטמבר 1899, כאשר הוא נעצר ונשלח לכלא במוסקבה.
מאמונטוב הואשם שלא בצדק במעילה.
הוא שוחרר ממעצר בתחילת 1900, ובמשפטו נערך ביוני 1900, בו הוא זוכה.
הזיכוי לא מנע את ההרס הכספי שלו, שכן ב-7 ביולי 1900 הוא הוכרז כחדל פירעון על ידי בית המשפט המחוזי במוסקבה, ורכושו נמכר במכירה פומבית.
סאווה מאמונטוב נפטר באברמצבו לאחר מחלה ממושכת ב-6 באפריל 1918.
סאולו היא עיירה בסרדיניה, המרוחקת כ-70 קילומטרים מקליארי.
סאולו היא עיירה שבה יש את תוחלת החיים הגבוהה בעולם.
משנת 1996 ועד שנת 2016 חיו בה עשרים אנשים שעברו את גיל מאה.
סאולו מתחרה בעיירה אחרת בסרדיניה בשם פרדספוגו בשיעור הגבוה ביותר של בני מאה או יותר.
בסאולו שיעור אלה שעברו את גיל מאה גבוה יותר אבל דווקא מפרדספוגו פנו על מנת לרשום את העיירה בספר השיאים של גינס.
הסיבה היא שבסאולו יש פחות מאלף תושבים וספר השיאים של גינס מתייחס רק ליישובים עם יותר מאלף תושבים.
בשתי העיירות תלויים שלטים עם תמונות של אנשים שעברו את גיל מאה על קירות בתיהם.
מתחת לתמונות מופיע כיתוב הכולל את שמם ואת שנת הולדתם ופרטים נוספים.
בעבר הייתה סאולו ידועה כעיירה שבה שיעור בעלי התואר האקדמאיי הגבוה ביותר באיטליה, אבל מרביתם עזבו את העיירה.
סאול יונג-וו (בקוריאנית: 설영우; נולד ב-5 בדצמבר 1998 באולסן שבקוריאה הדרומית) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית הדרומית ובנבחרת קוריאה הדרומית.
סאול גדל במחלקת הנוער של אולסן יונדאי, ושיחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת אולסן.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אולסן יונדאי במסגרת ליגת הכדורגל של קוריאה הדרומית.
ב-29 ביוני 2024 חתם סאול על חוזה לשלוש שנים בכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
סאול היה חלק מהסגל האולימפי של קוריאה הדרומית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-20 ביוני 2023 ערך סאול את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הדרומית, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אל סלוודור במשחק ידידות.
סאול קוקו (בספרדית: Saúl Coco; נולד ב-9 בפברואר 1999) הוא כדורגלן ספרדי-משווני המשחק בעמדת הבלם בטורינו ובנבחרת גינאה המשוונית.
קוקו נולד בלנסרוטה, האיים הקנריים לאב מגינאה המשוונית ממוצא ניגרי שאימן בקבוצת כדורגל מקומית ואם ספרדייה.
קוקו התחיל לשחק כדורגל בקבוצות מקומיות באיים הקנריים עד שבגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של אספניול.
באוגוסט הושאל להורטה מהליגה השלישית.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד פיגארס.
כשנה לאחר מכן חזר ללאס פאלמאס והצטרף לקבוצה השלישית של המועדון מליגה הרביעית.
ב-6 במרץ 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד ראיו ואיקאנו.
ב-15 ביוני 2022 חתם לשלוש שנים בקבוצה והצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-15 באפריל 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 2-1 לגרנדה.
ב-17 ביולי 2024 חתם בטורינו מהסרייה א' תמורת 7.5. מיליון אירו.
קוקו זכאי לייצג שלוש מדינות: ספרד, גינאה המשוונית וניגריה.
באוגוסט נענה לזימון שקיבל לנבחרת גינאה המשוונית.
ב-3 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 ל.
ב-7 באוקטובר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד .
שער החודש בלה ליגה: אוקטובר
סאולוס קלאוס צ'ילימה היה כלכלן ופוליטיקאי מלאווי שכיהן כסגן נשיא מלאווי.
צ'ילימה נכנס לתפקידו ב-28 ביוני 2020 לצד הנשיא לזרוס צ'אקוורה.
צ'ילימה שימש גם כשר לתכנון ופיתוח כלכלי, כמו גם כראש הרפורמות במגזר הציבורי, תפקיד בו כיהן בעבר גם תחת ניהולו של הנשיא לשעבר פיטר מותריקה.
לפני שהצטרף לפוליטיקה, צ'ילימה מילא תפקידי מנהיגות מרכזיים בחברות בין-לאומיות שונות, כולל יוניליוור, קוקה-קולה ואיירטל .
ב-10 ביוני 2024, מטוס ובו סגן הנשיא צ'ילימה ותשעה נוסעים נוספים נעדר כשהמריא מבירת מלאווי לילונגווה, נעלם מהרדאר ולא נחת ביעד המתוכנן, נמל התעופה מזוזו .
המטוס לא הצליח לנחות בנמל התעופה בגלל ראות לקויה וקיבל הוראה לחזור ללילונגווה אך לא נחת שם.
הנשיא הורה על מבצע חיפוש והצלה.
ב-11 ביוני 2024, בנאום לאומה, אישר הנשיא לזרוס צ'אקוורה כי אומת מותם של צ'ילימה וכל הנוסעים במטוס בהתרסקות.
צ'ילימה, קתולי אדוק, היה נשוי למרי (לבית צ'יבמבו) ולהם שני ילדים, שון ואליזבת.
סאות' פארק היא סדרת טלוויזיה מונפשת סאטירית אמריקאית שנוצרה על-ידי טריי פארקר ומאט סטון ומשודרת ברשת קומדי סנטרל האמריקאית.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של ארבעה ילדים: סטן מארש, קייל ברופלובסקי, אריק קרטמן וקני מקורמיק, החיים בעיירה הבדיונית סאות' פארק בקולורדו.
הסדרה ידועה בהומור השחור שלה והגסויות הבוטות והמוגזמות שהיא כוללת.
הסדרה התפתחה משני סרטי אנימציה קצרים שיצרו סטון ופארקר ב-1992 וב-1995, כשהסרטון השני עורר התעניינות בתעשייה והוביל ליצירת הסדרה.
הפרק הראשון של הסדרה שודר ב-13 באוגוסט 1997 וזכה לנתוני רייטינג של למעלה מ-98 אלף צופים, שהיה אז נתון נמוך וכמעט גרם לביטול הסדרה.
מאז שידור הפרק השני של הסדרה, היא זוכה באופן עקבי ברייטינג גבוה ולעיתים קרובות מתוארת הסדרה האחראית ל"הצבתה של קומדי סנטרל על המפה"; פרק הפיילוט של הסדרה "הפלישה לפי הטבעת של קרטמן", הופק באמצעות הנפשת סטופ מושן בעוד שאר הפרקים בעונותיה הראשונות הופקו בתוכנת מחשב המדמה הנפשת סטופ מושן.
אף על פי שמדרוג הסדרה צנח מאז עונותיה הראשונות, היא עדיין אחת מהמצליחות ביותר של קומדי סנטרל.
הסדרה זוכה במקביל הן לשבחים רבים והן לתגובות שליליות, כשלעיתים פרק ייחודי מעונתה הנוכחית של הסדרה זוכה בפרס אמי לפרק הטלוויזיה הטוב ביותר.
הפופולריות של הסדרה הובילה להפצת סרט קולנוע מונפש באורך מלא בשם "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר" ביוני 1999, שהפך להצלחה מסחרית עם הכנסות של כ-83 מיליון דולר.
ב-2013 דורגה סאות' פארק על ידי מגזין "TV Guide" כסדרת האנימציה העשירית הגדולה ביותר בכל הזמנים.
לפי סקר שנערך ברשתות החברתיות בחשבונות השונים של סאות' פארק, הפרק המדורג ביותר של הסדרה עד אז היה "Make Love, Not Warcraft" (עונה 10, פרק 8).
עונתה ה-27 והנוכחית של הסדרה עלתה ב-23 ביולי 2025, בשירות הסטרימינג של פרמאונט+.
על פי מדריכי הפרקים הרשמיים, הספיישלים הטלוויזיוניים על מגפת הקורונה העולמית שיצאו בשנים 2020–2021, נחשבים לעונתה ה-24.
בישראל, שודרו שתי עונותיה הראשונות של הסדרה בערוץ 2 בזכיינית קשת בשעות הלילה המאוחרות, ובעוד שזכו לרייטינג גבוה בקרב הקהל הצעיר התקבלו גם תלונות מצופי הערוץ על הסדרה.
העונה השלישית של הסדרה נרכשה על ידי הזכיינית והייתה אמורה להיות משודרת במתכונת מצונזרת בערוץ 2, במהלך שעות הערב המוקדמות, אך השידור המצונזר בוטל לבסוף והוכרז כי הסדרה תעבור לערוץ ביפ בכבלים.
כאמור מעונתה השלישית עד עונתה ה-12 של הסדרה היא שודרה בערוץ ביפ בכבלים עד לסגירתו, לאחר מכן עברה להוט קומדי סנטרל ושודרה בעבר בערוץ זה במהלך שנים רבות מאז עונתה ה-13, במקביל לשידורים חוזרים של עונות קודמות.
רוב פרקי הסדרה ניתנו לצפייה ב-HOT VOD, פרט לפרקים 200 ו-201 מעונה 14 שצונזרו, כשבשנת 2019 הסדרה ירדה מהשירות של הוט.
כמעט כל פרקי הסדרה זמינים לצפייה באתר הרשמי באנגלית של אולפני הסדרה, וללא עלות.
בשנת 2023 הפכו הפרקים זמינים לצפייה בתחומי ארצות הברית בלבד.
אם כי בסוף אותה שנה, חזרו הפרקים להיות זמינים לצפייה דרך האתר הרשמי גם בישראל.
בעבר חלק מעונותיה של הסדרה ניתנו לצפייה בשירות הסטרימינג של נטפליקס.
"סאות' פארק" הפכה לסדרת הטלוויזיה הראשונה שקיבלה הגבלת צפייה של (תוכנית/סדרה המיועדת לנערים מעל גיל 17 בלבד) ומאז מיועדת בדרך כלל לקהל מבוגר.
דמויות הילדים בסדרה משתמשות בשפה גסה ואלימות מוגזמת, מה שהביא לצנזורים כמעט בלתי פוסקים בפלטפורמות צפייה מסוימות.
יוצרי הסדרה, טריי פארקר ומאט סטון, טוענים כי השפה הגסה היא דוגמה לשפה הגסה שבה משתמשים נערים וילדים כשהם לבד עם עצמם.
הסדרה עוסקת פעמים רבות בנושאים אקטואליים וטרנדיים, כמו הפרק "חג מולד בקנדה!" שעסק בלכידתו של הדיקטטור סדאם חוסיין.
הסדרה נסובה סביב הרפתקאותיהם של ארבעה ילדים אמריקאים – סטן מארש, קייל ברופלובסקי, אריק קרטמן וקני מקורמיק – וחבריהם, החיים בעיר הקטנה סאות' פארק שבקולורדו.
עד לאמצע העונה הרביעית למדו הילדים בכיתה ג', ומאז הם עדיין לומדים בכיתה ד'.
הסדרה כוללת דמויות חוזרות נוספות רבות, בהן משפחותיהם של הילדים, צוות בית הספר, תלמידים נוספים, דמויות ששאובות מדתות שונות, דמויות מואנשות ואף מפלצות שונות.
בין הבולטות שבהן הן באטרס סטוץ', שף (שכבר איננו חלק מהסדרה), מר גריסון המורה ועוד.
בנוסף ישנן דמויות משניות רבות.
סטן מארש וקייל ברופלובסקי מייצגים בסדרה את טריי פארקר ומאט סטון, בהתאמה, בעוד שאריק קרטמן מייצג את "הצד האפל" של יוצרי הסדרה.
תחילתה של הסדרה ב-1992, אז נפגשו טריי פארקר ומאט סטון, סטודנטים לקולנוע באוניברסיטת קולורדו, ויצרו במשותף סרט מונפש קצר בשם "ישו נגד פרוסטי".
בסרט, שנוצר תוך שימוש בתקציב זעום וביד גסה, כיכבו אבות טיפוס של הדמויות המרכזיות של "סאות' פארק", שכללו דמות שמזכירה את קרטמן בשם "קני", דמות חסרת שם שמזכירה את הדמות המוכרת כיום כקני, ושתי דמויות כמעט זהות זו לזו העשויות להתפרש כגרסאות הראשוניות של סטן וקייל.
ב-1995 צפה מפיק רשת הטלוויזיה "פוקס" בריאן גריידן בסרט והחליט לממן את יצירתו של סרט קצר נוסף בידי פארקר וסטון, אותו התכוון לשלוח לחבריו כסוג של כרטיס ברכה מודרני לקראת חג המולד.
הסרט, שכונה "ישו נגד סנטה", הזכיר יותר בסגנונו את "סאות' פארק" ותיאר דו-קרב בסגנון משחקי "מורטל קומבט" בין ישו לסנטה קלאוס על רקע שאלת משמעותו האמיתית של חג המולד, שהסתיים בשביתת נשק.
הווידאו זכה לפופולריות גדולה, בין השאר באינטרנט, והוביל מחד לדיבורים חיובים ומאידך שליליים על יצירתה של סדרה, תחילה בפוקס ולאחר מכן בקומדי סנטרל, בה עלתה "סאות' פארק" לבסוף לשידור ב-13 באוגוסט 1997 (עם הפרק הראשון, הפלישה לפי הטבעת של קרטמן).
שני הסרטונים, שמוכרים שניהם כיום בשם "רוח חג המולד", נחשבים לאבותיה הקדמונים של הסדרה.
הפרק "חג מולד מאוד מחורבן" (הפרק האחרון בעונה הרביעית) של הסדרה, בו מצליחים הילדים להשיב את רוח חג המולד לתושבי העיר על ידי יצירתו של סרטון וידאו דל-תקציב, מהווה פרודיה על יצירתו של הסרטון "ישו נגד סנטה".
קטעים משני הסרטונים שולבו בפתיח של הסדרה בארבע עונותיה הראשונות.
סרטוני "רוח חג המולד", כמו גם פרק הפיילוט של הסדרה, נוצרו תוך שימוש בנייר סוכר ובטכניקות הנפשה מסורתיות של גזרי נייר.
יצירתו של פרק הפיילוט ארכה שלושה חודשים.
סגנון ההנפשה הושפע מהדמויות המונפשות שיצר טרי גיליאם מגזרי נייר עבור "הקרקס המעופף של מונטי פייתון", סדרה שפארקר וסטון הצהירו שהייתה מושא הערצתם מאז ומעולם.
בפרקים הבאים נעשה שימוש בהנפשה ממוחשבת תוך שמירה על מראה דומה לזה של היצירות המקוריות.
הדמויות נוצרות בעזרת תוכנת הגרפיקה הווקטורית "CorelDRAW", ומונפשות בעזרת כלי הנפשה ממוחשבים מודרניים, בתחילה "PowerAnimator" וכיום "מאיה".
פארקר וסטון תיארו את השימוש בכלים אלה כ"בניית ארמון בחול בעזרת בולדוזר".
הודות לשיטה זו יצירתם של פרקים אורכת בדרך כלל ארבעה או חמישה ימים בלבד, ומאפשרת ליוצרים להגיב במהירות לאירועים אקטואליים.
כך למשל שודר הפרק "חג המולד בקנדה" שעסק בלכידתו של סדאם חוסיין, שלושה ימים בלבד לאחר המאורע עצמו, ותוך התייחסות למקום המחבוא המדויק בו נמצא חוסיין (שוחה לאדם אחד, "חור עכביש" בסלנג הצבאי האמריקאי).
פרק זה, כמו גם הפרק "חמישיות 2000" שעסק בפרשת אליאן גונזלס, גרם לשינוי של הרגע האחרון בהפקתו של פרק בשל רצון להתמקד באירוע חדשותי אקטואלי.
המראה החיצוני של הדמויות והסצנות נעשה פשטני פחות במשך הזמן, בעיקר במטרה להעשיר את האפקט הקומי.
אפקטים מיוחדים התווספו, כמו פיצוצים שנוצרו בגרפיקה מתקדמת והחליפו גזרי נייר של להבות אש, או טכניקות הצללה שנועדו להדגיש את הסצנות הרגשניות ואת מחוותיו הפיזיות הדרמטיות של קרטמן.
במספר פרקים, בהם "הנרתיק החדש של מר גאריסון", משולבים קטעי וידאו של לייב-אקשן.
פרקים שעושים שימוש בחלקם בסגנון הנפשה שונה לגמרי מזה המקובל בסדרה כוללים את "זמנים טובים עם נשק" (אנימה) ו"עשו אהבה, לא וורקראפט" (משינימה).
ההנפשות כוללות הצגת עצמים, תהליכים ומעשים מבחילים ומאוד קשים לצפייה כמו דימום מהרקטום או דג נעוץ בגוף אנושי, וכן איברי מין חשופים ועירום.
מאט סטון וטריי פארקר מדבבים את רוב הדמויות ממין זכר בסדרה, כאשר אפריל סטיוארט ומונה מרשל (בעבר מרי קיי ברגמן ואליזה שניידר) מדבבות את רובן של הדמויות ממין נקבה, בהן ונדי טסטבורגר ושילה ברופלובסקי.
מדבבים אחרים הם אדריאן בירד (מדבב את טולקין בלאק), ורנון צ'טמן (טאולי) וג'ניפר סטיבנס (בבה סטיבנס).
חברי עבר בצוות המדבבים כוללים את ג'ון האנסן (מר עבד) ואת אייזיק הייז (שף).
הייז, שהמיר דתו לסיינטולוגיה, התפטר לאחר שהסתכסך עם היוצרים על רקע טיפול הסדרה בנושא הסיינטולוגי במסגרת הפרק "לכוד בארון" שכלל סאטירה על אודות השחקן טום קרוז.
צוות המדבבים מחקה לעיתים קרובות קולות של ידוענים שדמויותיהם מופיעות בסדרה, אך ישנם גם מקרים בהם תורם הידוען עצמו את קולו לדמותו, למשל ג'יי לנו, רוברט סמית' והלהקות רדיוהד וקורן.
ידוענים שהתארחו בסדרה ותרמו את קולם לדמויות אחרות כוללים בין השאר את ג'ניפר אניסטון, ג'ורג' קלוני, הנרי וינקלר, הצמד צ'יץ' וצ'ונג, נטשה הנסטרידג' ופיטר סרפינוביץ'.
סטון ופארקר טענו כי הם מעדיפים שאופן אירוח הידוענים יהיה "אקראי יותר" מאשר זה של סדרות כמו "משפחת סימפסון".
כך למשל גילם ג'ורג' קלוני בפרק "השיט ההומואי הגדול של אל ההומו הגדול" דמות של כלב הומוסקסואל, ולג'רי סיינפלד שביקש להשתתף בסדרה הוצע לדבב בפרק "מרווין המורעב" דמות בשם "תרנגול הודו מספר 4", אך סוכנו של סיינפלד סירב להצעה.
שיר הנושא המקורי של "סאות' פארק" היה קטע מוזיקלי בביצועה של להקת הרוק האמריקאית פריימוס.
נעימת הפתיחה שהיוצרים התכוונו לעשות בה שימוש הייתה איטית ודלה יותר, ולבסוף הוחלט להפוך אותה לנעימת סיום ולהקליט שיר קצבי יותר שישמש כשיר פתיחה.
השיר עובד מחדש שלוש פעמים עד כה ושורות אחדות שונו בו.
החל מן הפרק "כיתה ד'" של העונה הרביעית נעשה שימוש בגרסת היפ הופ של השיר שנוצרה בידי פול רוב.
לקראת העונה השישית הוכנה גרסה קצבית אף יותר עם השפעות קאנטרי.
באמצע העונה העשירית עובד השיר כך שיכיל סימפול של השיר "Whamola" מאת להקת "קולונל לס קלייפול'ס פירלס פליינג פרוג בריגייד", פרויקט-צד של סולן פרימוס, לס קלייפול.
תרומות מוזיקליות נוספות לסדרה הגיעו מהזמר אייזיק הייז, שתרם את קולו לדמות שף שנהג לשיר שירים, בדרך כלל בעלי אופי מיני בוטה, כאמצעי "להסביר לילדים נושאים שונים מעולם המבוגרים".
השיר "Chocolate Salty Balls" ("ביצי שוקולד מלוחות") אף יצא כסינגל בבריטניה לשם קידום האלבום "Chef Aid: The South Park Album" (אלבום של שירים מתוך הפרק "מופע הסיוע לשף" בו התארחו מוזיקאים נודעים רבים) והגיע שם למקום הראשון במצעד המכירות.
פרקים רבים כוללים מוזיקת רקע רגשנית באופן קיצוני על מנת להדגיש באופן הומוריסטי את התוכן הדרמטי של הסצנה.
לעיתים נוהג אריק קרטמן לפצוח בשיר על מנת להפגין רגשות מלאכותיים של זולתנות או אופטימיות ובכך לקדם את מניעיו האמיתיים.
לדוגמה, בפרק "קני מת" משכנע קרטמן את חברי הסנאט להתיר את חקר תאי הגזע תוך ניצול עוצמתו הרגשית של השיר "Heat of the Moment" מאת להקת אסיה.
עד ליציאתו של סרט הקולנוע "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר" לא באו לידי ביטוי בסדרה יכולותיהם המוזיקליות של היוצרים.
פסקול הסרט, שנוצר בשיתוף עם המוזיקאי זוכה פרס גראמי מרק שיימן, כלל מספר שירים שהפכו ללהיטים, בהם "Blame Canada" שהועמד לפרס אוסקר ו-"Uncle Fucka" שזכה בפרס השיר הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע של MTV.
סטון ופארקר הקימו עם עוד שני אנשי צוות של הסדרה להקת פאנק-רוק בשם DVDA, שמבצעת מדי פעם שירים אלה בהופעותיה.
"סאות' פארק" נטתה להומור מזעזע ולסלפסטיק בפרקיה המוקדמים, באופן מובהק וקיצוני יותר מאשר בפרקיה הבאים.
מרכיב הסאטירה, ששולב בפרקים בודדים בלבד של הסדרה בימיה המוקדמים, הפך עם הזמן לנפוץ יותר.
חלק מהפרקים כוללים פרודיה על דמויות ונושאים מהתרבות הפופולרית, כמו השפעתה השלילית לכאורה של פריס הילטון על ילדות (הפרק "אוסף הווידאו של זונה מפונקת וטפשה", בו הוצגה הילטון כמה שמעודד ילדות צעירות לעסוק בזנות ובפורנו), וחלקם נוגעים בנושאים פוליטיים כמו מדיניות ההגירה האמריקאית (הפרק "גובאקס").
בדרך כלל, כאשר פרק עוסק בנושא פוליטי רגיש או במשבר, הוא מציג תגובה מוגזמת עד להתפקע של דמויות המבוגרים, בעוד שהילדים מהווים לכאורה את החזית הרגועה והשקולה ובו בזמן מתמודדים בהצלחה עם מצב אבסורדי לכאורה זה שנוצר.
המונח "רפובליקני סאות' פארק" שהיה נפוץ באינטרנט בתחילת שנות האלפיים (אותו תיארו סטון ופארקר עצמם כ"רעיון טיפשי"), בא לתאר אמריקאים צעירים האוחזים בדעות פוליטיות שנובעות לכאורה מגישתה של הסדרה לפוליטיקה.
נושאים נפוצים בסדרה הם התעללות בילדים והזנחתם, פורנו, עירום, יחסי מין, הומוסקסואליות, סטריאוטיפים על רקע גזעי ואף הצנזורה שהסדרה עצמה זוכה לה.
במדינות רבות, בהן ארצות הברית, בריטניה וישראל, הסדרה אינה מומלצת לילדים ועל כן ההגבלות בגיל הצפייה מחמירות.
העיר הבדיונית סאות' פארק, בה מתרחש רובן המכריע של עלילות הסדרה, מתוארת בסדרה כחלק מאזור גאוגרפי בשם זה, אשר במציאות הוא אגן ניקוז מישורי בגודל אלף מיילים רבועים בלב הרי הרוקי.
החורף שורר בעיר כמעט תמיד והיא מכוסה תמיד בשלג, ככל הנראה בגלל המראה החיצוני של הדמויות, שהוצגו בבגדי חורף בסרטון חג המולד שהיווה את ההשראה לסדרה.
בפרק "ג'קובזאורים" מצוטט קרטמן כי "יש רק שתי עונות בסאות' פארק, חורף ויולי".
בעיר נמצאים בין השאר המוסדות "בית הספר היסודי של סאות' פארק" ובית החולים "המעבר לגיהנום".
כוח המשטרה מורכב כמעט כולו משוטר אחד, השוטר ברבריידי (לא כולל שוטרי משרד השריף המחוזי ייטס ומרפי), והפוליטיקאי היחיד היא ראש העיר מק'דניאלס.
דגל העיר הציג, עד הפרק "שף משתגע", אנשים לבנים המבצעים לינץ' באדם שחור.
בפרק החליטו התושבים לשנות את הדגל שנחשב לגזעני, וכעת הוא מציג אנשים מגזעים שונים, בהם אדם שחור, המבצעים לינץ' באדם שחור.
בעבר חי בעיר ישו שאף הנחה תוכנית-ייעוץ בטלוויזיה המקומית, עד למותו בפרק "חג מולד בעיראק".
העיר מושפעת מערים אמיתיות באגן הניקוז סאות' פארק כמו פיירפליי, ומפרוורים של דנוור כמו ליטלטון, המקומות בהם גדלו יוצרי הסדרה טריי פארקר ומאט סטון, בהתאמה.
הזמן בסדרה אינו משתנה בצורה משמעותית והוא מתקדם לאט מאוד.
בתחילת הסדרה גיבוריה הם ילדים בני 8 אשר לומדים בכיתה ג'.
הם עולים כיתה רק באמצע העונה הרביעית בפרק "Fourth Grade" ("כיתה ד'").
כמו כן, רק בעונה ה-13 סטן הוא היחיד שחוגג את יום הולדתו ה-9, ובעונה 15 את יום הולדתו ה-10. מאז אין עיסוק בסדרה לגבי רמת כיתתם של הילדים וניתן להניח שהם עדיין בכיתה ד'.
בעונה ה-21 צוין שטרנס ופיליפ הזדקנו.
הסדרה נחשבת לבוטה יותר מרוב סדרות הטלוויזיה האחרות, דבר שגרם בין השאר לכך שמספר רב של קטעים מן הסדרה צונזרו במהלך שידורי הסינדיקציה של פרקים רבים.
צנזורה על הסדרה הופעלה בין השאר בישראל, כאשר בשידורה הראשון של העונה הראשונה בערוץ 2 הוחלט שלא לשדר את הפרק "השיט ההומואי הגדול של אל ההומו הגדול", עקב בדיחה במהלכו בנושא השואה.
אולם הפרק שודר בערוץ מאוחר יותר וכן בערוץ ביפ.
פרק נוסף שצונזר לשידור הוא "דלקת עיניים" (הנקרא גם "דלקת הלחמית"), במהלכו נראה אריק קרטמן מחופש לאדולף היטלר, מצדיע במועל יד תוך הכרזת "זיג הייל" ואף הוזה עצמו נואם בסגנונו של היטלר.
הפרק מעולם לא שודר בערוץ 2 אלא רק בערוץ ביפ.
לאחר שידור שתי העונות הראשונות בערוץ 2, תוכננה בשידורי קשת בשנת 2000 רצועת שידור לילדים ונוער בשעות הערב, שהייתה אמורה לכלול 8 מתוך 17 פרקי העונה השלישית שנמצאו מתאימים לשידור על ידי שידורי קשת.
פנייה של מנכ"ל המועצה לשלום הילד אל נציב תלונות הציבור של הרשות השנייה הביאה להפסקת שידורה של הסדרה בערוץ 2 ולהעברתה לערוץ ביפ, ששידר את עונות הסדרה במלואן.
בשנת 2009 החל שידור העונה העשירית בערוץ ביפ באיחור של כ-3 שנים.
הסדרה עוררה לא מעט שערוריות ציבוריות על רקע עיסוקיה בנושאים שבני אדם רבים רואים כטאבו וכרגישים, כמו שימוש בניבול פה, דתות, כתות, מיניות, שימוש בסטרואידים והתחממות עולמית.
בדצמבר 2005 מחה ארגון הליגה הקתולית נגד הפרק "בלאדי מרי", שבו הוצגה סצנה קשה לצפייה פסל של מרים הבתולה עם רקטום מדמם.
במרץ 2006, בעקבות ביטול שידורו של הפרק "לכוד בארון", התפרסמו דיווחים על כך שטום קרוז הוא זה שגרם באיומים לביטול שידורו של הפרק שהציג באופן נלעג אותו ואת כת הסיינטולוגיה אליה הוא משתייך.
באותו החודש עזב אייזיק הייז, אף הוא מאנשי הכת, את הסדרה על רקע היחס אליה.
גם הפרק "גיהנום עלי-אדמות 2006" ששודר באוקטובר 2006, שבועות מספר לאחר מותו של סטיב ארווין ובו הוצג ארווין באופן אלים, כאשר הוא בגיהנום ודג טריגון נעוץ בגופו, עורר מחאות רבות.
לעיתים מתייחסת הסדרה לשערוריות שהיא עצמה מעוררת ובפועל היא "שמה זין", "מצפצפת" ומתעלמת כמעט לגמרי מהמחאות והתגובות השליליות, למשל בפרקים "ספיישל פנטסטי לחג הפסחא" הלועג שוב לליגה הקתולית (ובו אזכורים לכל הנושאים שקשורים לנצרות, וכן לקטע המופיע בפרק "בלאדי מרי") ו"שובו של שף", המתייחס לעזיבתו של הייז.
נושא הצנזורה הוא אחד מהקבועים ביותר בסדרה, כאשר פרקים רבים לכל אורך הסדרה, כמו גם סרט הקולנוע "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר", מציגים עמדה שלילית כלפי הצנזורה והשפעותיה.
הפרק הראשון שעשה זאת הוא הפרק השישי של הסדרה, "מוות", שהיווה פרודיה על הקריאות הרבות להורדתה של הסדרה מן האוויר בימיה הראשונים, תוך שימוש בקריקטורות של מאט סטון וטריי פארקר בשם "טרנס ופיליפ".
פרק זה היה האחרון מתוך ששת הפרקים שהוזמנו במקור על ידי קומדי סנטרל, ויוצרי הסדרה היו בטוחים בעת יצירת הפרק שפרקים חדשים לא יוזמנו בשל המחאות הרבות.
מאוחר יותר עסק צמד הפרקים "מלחמות המצוירים" מן העונה העשירית בפרשת קריקטורות מוחמד, ויוצרי הסדרה נקלעו למאבק קשה עם קומדי סנטרל על הצגת דמותו המאוירת של מוחמד.
כמו כן, בפרק "זה פוגע במעריץ" נאמרת המילה "shit" כשהיא בלתי-מצונזרת מספר שיא של 162 פעמים, כאשר מונה בפינת המסך מציין כמה פעמים נאמרה המילה עד כה בפרק.
סטון ופארקר, למרות עוצמת המחאות והתגובות השליליות לסדרה, מתארים את עצמם כ"פוגעניים באופן שווה כלפי כולם" ופרקים שעוסקים בנושאים מעוררי מחלוקת לועגים לעיתים קרובות לכל הצדדים ולא מצדדים בבירור בעמדה כלשהי.
הנושא הרגיש של הפלות מלאכותיות, למשל, זוכה לפרודיות רבות בסדרה, כאשר עמדת היוצרים איננה ברורה לחלוטין (בפרק "שף משתגע", למשל, נעשה שימוש בנושא ההפלות על מנת להדגיש את "שמרנותו" של קרטמן).
מוטיב חוזר נפוץ הוא מעין "נאום סיכום" קצר מפיהם של הילדים על כך שאירועי הפרק לימדו אותם מוסר השכל חשוב (שבפועל אין בו שום דבר חינוכי אלא בוטות ואלימות).
באפריל 2010 פרסם ארגון מוסלמי קיצוני הודעה חריפה שפורשה בעיני חלק מהציבור כאיום על חיי יוצרי הסדרה, לאחר שידור הפרק "200" מהעונה ה-14 שבו הופיע מוחמד בחליפת דוב.
ההודעה הזהירה את היוצרים כי "גורלם יהיה ככל הנראה זהה לזה של תאו ואן גוך" (נרצח ב-2004 בידי מוסלמי על פרסום דעות כנגד מוסלמים).
בעקבות זאת צינזרה קומדי סנטרל את שמו של מוחמד וכן את "נאומי הסיכום" מפרק ההמשך, "201", בניגוד לשיקול דעתם של פארקר וסטון.
מהלך זה של קומדי סנטרל גרר תגובות שליליות רבות ממבקרי טלוויזיה בארצות הברית.
צמד הפרקים אף הועלה על ידי גורמי החוק בארצות הברית כגורם אפשרי לניסיון הפיגוע ב-2010 בכיכר טיימס.
צמד הפרקים "200" ו-"201" הם היחידים בסדרה שמעולם לא שודרו בישראל.
ב-2008 דורגה הסדרה במקום ה-12 ברשימת "התוכניות הטובות ביותר ב-25 השנים האחרונות" של "אנטרטיינמנט ויקלי".
דעותיהם של יוצרי הסדרה בנושאים שונים כפי שהן משתקפות בסדרה הפכו לנושא מרכזי למחקר בספרות ובתקשורת בתחומי הפילוסופיה, התאולוגיה, הסוציולוגיה והפוליטיקה.
מכללת ברוקלין מציעה קורס ששמו "סאות' פארק ותקינות פוליטית".
ריצ'רד הנלי, פרופסור לפילוסופיה מאוניברסיטת דלאוור שערך את קובץ המאמרים "סאות' פארק ופילוסופיה (גדול יותר, ארוך יותר, חודר יותר)" מ-2007, התייחס בהקדמה לספר אל הסדרה כ"אחת מסדרות הטלוויזיה החשובות ביותר מבחינה פילוסופית".
עם זאת, בפועל יש המוחים על הדעות המציגות את הסדרה כחשובה, זאת בשל הפרובוקציות הרבות הכלולות בה.
"סאות' פארק" נחשבת, למרות (ואולי בגלל) ההומור השחור שלה, לגורם העיקרי להצלחתה של קומדי סנטרל ונכון ליוני 2008 היא נשארת הסדרה הנצפית ביותר של הערוץ.
הסדרה זכתה לאחוזי מדרוג גבוהים יחסית לתוכנית המשודרת בכבלים החל משידורו של פרק הבכורה שזכה למעל ל-65 אלף צופים בארצות הברית.
מספר הצופים עלה בהדרגה והפרק השני של העונה השנייה, "אמא של קרטמן היא עדיין זונה מלוכלכת", הפך למשדר הכבלים הנצפה ביותר מאז ומעולם שאינו משדר ספורט, עם 6.2 מיליון צופים.
סטון ופארקר ייחסו את צמצום קהל הצופים גם לסיקור התקשורתי הגדול לו זכתה הסדרה בשנה הקודמת וטענו כי קהל הצופים של העונה השלישית משקף את קהל המעריצים האמיתי של הסדרה.
בעונה הרביעית חלה ירידה נוספת במדרוג, ועד לעונה התשיעית התייצבה הסדרה על קהל צופים ממוצע של בין 2.6 מיליון לבין 2.8 מיליון צופים לפרק.
"סאות' פארק" היא אחת מהסדרות המעטות שזכו בפרס CableACE Award (פרס המצוינות לטלוויזיה בכבלים, שהתחרה בפרס אמי בתקופה בה מוסד האמי לא הכיר בטלוויזיה בכבלים), בתקופה בה היו פעילות (1997).
היא גם הסדרה האחרונה שזכתה בפרס זה.
ב-1998 הועמדה הסדרה לפרס אנני (המוענק ליצירות מונפשות) בקטגוריית "הישג יוצא דופן לתוכנית פריים טיים או לייט נייט מונפשת".
גם זכייתה בפרס זה הובילה למחאות רבות.
ב-2006 זכתה הסדרה בפרס פיבודי, כאשר השופטים מתייחסים אליה כתוכנית האמיצה ביותר בטלוויזיה ומחמיאים לה על תרומתה להנצחת חשיבותה של הסובלנות.
עונה 27 כעת בתהליכי שידורי ברחבי העולם
ב-15 בספטמבר 2020 פורסם כי ב-30 בספטמבר 2020 ישודר פרק ספיישל חד-פעמי באורך שעה בשם "ספיישל הקורונה" ("The Pandemic Special"), העוסק במגפת הקורונה העולמית ובפרט יעסוק בהתרחשויותה של המפלגה בצפון יבשת אמריקה.
מדובר בפרק הספיישל הראשון של הסדרה והראשון באורך שעה.
תחילה, הפרק אינו נחשב כפתיחת העונה ה-24, אך מאוחר יותר התעדכן לכזה.
במרץ 2021 שודר פרק נוסף העוסק במגפה ובחיסון האוכלוסייה נגד הנגיף.
בפרק הספיישל הראשון ניתן לצפות בין השאר באנשים המחכים בתור לקבלת חיסון נגד קורונה, החיסונים מגיעים לעיר במטוס ישראלי ובתוך המטוס נמצא בחור ישראלי המחלק אריזות ובתוכן חיסונים נגד קורונה לאזרחים.
על פי מדריכי הפרקים הרשמיים, שני הספיישלים הטלוויזיוניים הראשונים על מגפת הקורונה העולמית שיצאו בשנים 2020–2021, נחשבים רשמית לעונה 24.
בשנים 2020–2021, בסך הכל יצאו ארבעה ספיישלים טלוויזיוניים על מגפת הקורונה: "The Pandemic Special", "South ParQ Vaccination Special",South Park: Post Covid: The Return of Covid (השניים האחרונים יצאו כסרטי טלוויזיה בשירותי הזרמה).
ב-1999, שנתיים בלבד מאז עלייתה לשידור של "סאות' פארק", יצא לאקרנים סרט הקולנוע "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר" המבוסס על הסדרה.
הסרט, קומדיה מוזיקלית סאטירית, זכה באופן אירוני לביקורות חיוביות.
הסרט התיימר ליצור סאטירה על המחלוקת שהוא עצמו יעורר, וב-2001 נכנס לספר השיאים של גינס עבור "מספר ניבולי הפה הרב ביותר בסרט מונפש".
השיר "Blame Canada" ("האשימו את קנדה") מתוך הפסקול של הסרט הועמד לפרס אוסקר בקטגוריית "המוזיקה הטובה ביותר, שיר מקורי".
סרט נוסף, המהווה למעשה איחוד של שלושת פרקי "ארץ הדמיון" ("Imaginationland"), יצא ב-2008 היישר לחנויות ה-DVD.
תעשיית המוצרים הנלווים לסדרה מכניסה סכום של מספר מיליוני דולרים מדי שנה.
ב-1999 הוציאה סגה מכשיר פינבול המבוסס על "סאות' פארק".
המשחק "South Park The Stick Of Truth" יצא למחשב, ל-Xbox 360 ולפלייסטיישן 3 ב-4 במרץ 2014 וזכה להצלחה רבה.
במשחק משחקים את הילד החדש בסאות' פארק כאשר הוא עוזר לדמויות הקבועות בסדרה בהשגת מטרותיהם השונות לאורך המשחק.
המשחק ידוע בהומור החריג שלו הכולל סצנות עירום ולחימה בזומבים המוצגים כנאצים.
המשחק זכה לציון 9/10 באתר הגיימינג IGN.
+רשימת משחקי סאות' פארקשם משחקשנת יציאהקונסולות בהם המשחק זמיןSouth Park1998נינטנדו 64
כחלק מעסקה עם פרמאונט+ טריי פארקר ומאט סטון יצרו 14 פרקי ספיישלים עם שניים שיוצאים כל שנה לשירות הסטרימינג.
סאות' בנק הוא אזור לאורך הגדה הדרומית של נהר תמזה בעיר לונדון, בקרבת תחנת רכבת ווטרלו, על קו התפר בין רובע למבת' לרובע סאת'ק.
האזור הוא מרכז תרבות עיקרי בלונדון.
מעמדו כמרכז תרבות החל בשנת 1951, אז נערך במקום פסטיבל בריטניה שעבורו נבנה אולם הפסטיבל המלכותי, המהווה היום חלק ממרכז סאות' בנק.
בשנת 1967 נבנו אולם המלכה אליזבת וחדר פרסל, ובשנת 1968 נפתחו לקהל גלריית הייווארד והתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-1976 נפתחו באתר תיאטרון הסרטים הלאומי ו-מכון הסרטים הבריטי.
כמו כן נמצאים במקום מגדל לונדון ויקאנד טלוויז'ן, ומרכז הטלוויזיה של לונדון
מצידו המזרחי של האזור נמצאים בית המחוז והלונדון איי שנבנה בשנת 2000, ומצידו המערבי מוזיאון טייט מודרן.
סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר הוא סרט הנפשה סאטירי משנת 1999 המבוסס על סדרת האנימציה האמריקנית סאות' פארק.
יוצרי הסרט הם מאט סטון וטריי פארקר.
הסרט עוסק, בדרכו הסאטירית והבוטה, בהיבטים רבים של התרבות האמריקאית ובעיקר בנושא חופש הביטוי.
הסרט מהווה גם פרודיה על סרטי דיסני כמו "היפה והחיה" ועל מחזות זמר.
הסרט מגולל את הרפתקאותיהם של ארבעה ילדי עיירת סאות' פארק, עיירה מושלגת בהרי מדינת קולורדו, ארצות הברית.
הילדים בני השמונה, סטן מארש, קייל ברופלובסקי, קני מקורמיק ואריק קרטמן, יוצאים לראות סרט קנדי חדש בכיכובם של הצמד הקנדי האהוב עליהם טרנס ופיליפ.
הסרט, "ישבנים של אש", מתגלה כגס מאוד והילדים מתחילים לקלל ולהשתמש בגסויות שלמדו מהסרט, ביניהן המילה הגסה באנגלית "Fuck".
למחרת בבי"ס הילדים מקללים ונשלחים ליועץ אשר מודיע להוריהם.
ההורים נוזפים בארבעה והם מבטיחים שמצב זה לא יחזור שנית, אך למרות זאת הם הולכים לראות את הסרט שוב.
אחרי הצפייה החוזרת, קרטמן מפקפק ביכולת של טרנס להבעיר נאד ומתערב עם קני שהדבר אינו אפשרי.
קני מסכים, מחליט לנסות בעצמו ונשרף למוות (אין זה חריג - בסדרת הטלוויזיה קני נהרג כמעט בכל פרק).
קני מנסה להגיע לגן עדן אך נופל לגיהנום ושם הוא פוגש בשטן העצוב שמנהל מערכת יחסים הומוסקסואלית וסאדו-מאזוכיסטית עם הרודן העיראקי סדאם חוסיין.
קני מצותת לשיחה בין השניים ומגלה שהשניים מחכים להתממשותה של נבואה אפוקליפטית הגורסת שהשטן יוכל לעלות מהגיהנום ולשלוט על פני האדמה במשך 200 מיליון שנים אם יתקיימו מספר תנאים: "כאשר יוקרבו החפים מפשע, מלחמה תפרוץ והאימפריה הגדולה תיפול".
החטיפה גוררת תגובה צבאית קנדית ומלחמה פורצת בין שתי המדינות.
בינתיים, בדיוק לפי הנבואה, מתחילה הוצאתם להורג של טרנס ופיליפ, וכמתוכנן, השטן וסדאם חוסיין עולים מעל פני האדמה על מנת לשלוט בעולם.
שלושת הילדים ורוחו של קני מנסים להציל את המצב.
בסופו של הסרט השבב החשמלי בראשו של קרטמן מתקלקל ונותן לקרטמן כוחות ברק אדירים המתגברים ככל שהוא מקלל יותר.
קרטמן מנצל יכולת זו ומחשמל למוות את סדאם חוסיין, בעוד קני משכנע את השטן לסגת חזרה לגיהנום.
ארצות הברית וקנדה משלימות ביניהן, החיים שבים למסלולם הרגיל וקני זוכה לעלות לגן עדן.
הסרט הוא מחזמר פארודי על סרטי ההנפשה של דיסני.
בדומה לסרטי דיסני, גם כאן ארוגים בעלילה לא פחות מ-12 שירים באורך מלא המבוצעים על ידי הדמויות שבסרט.
עם זאת, בשונה מדיסני, רוב השירים בסרט מלאי קללות, ניבולי פה ובדיחות גסות.
בשיר "Uncle Fucka" ("מזיין דודים") של טרנס ופיליפ לדוגמה, המילה "Fuck" (בהטיותיה השונות) חוזרת על עצמה לא פחות מ-30 פעמים.
בשיר Kyle's mom is a bitch (אמא של קייל זונה) מופיעה לא פחות פעמים המילה "זונה".
השיר היחיד הנטול גסויות (למעט שתי מילים גסות המופיעות בתוכו) - "Blame Canada" ("האשימו את קנדה") היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר מתוך פסקול הטוב ביותר לשנת 2000 ואף בוצע בטקס האוסקר ה-72 על ידי רובין ויליאמס (המבצעת המקורית, מרי קיי ברגמן, התאבדה זמן קצר לפני קיום הטקס).
עם זאת, הפסיד השיר לדיסני ולפיל קולינס בשיר "You'll Be in My Heart" מתוך סרט ההנפשה טרזן.
השיר גם זכה לגרסה פארודית של לאטמה.
בשנת 2001 הסרט הוכתר על ידי ספר השיאים של גינס כסרט ההנפשה הגס ביותר שיוצר אי פעם עם כ-399 מילים המוגדרות כ"גסות", כדי להימנע מדירוג NC-17, שיינתן לסרט אם תוסף לו עוד אחת.
אפילו שמו של הסרט הוא בעל דו-משמעות; "Uncut" משמעו באנגלית "לא מצונזר" אך גם "לא נימול" - רמיזה לאיבר המין הגברי.
גם המילים "גדול יותר, ארוך יותר" יכולות להתאים לדימוי זה.
כמו כן, בסוף הסרט מופיעות מלאכיות ערומות וכן צעצועים בצורת איבר המין של סדאם.
הסרט מכיל בתוכו כעין נבואה המגשימה את עצמה: עלילת הסרט מספרת על הסרט של טרנס ופיליפ ותגובתם הקיצונית של הורי סאות' פארק כלפיו.
במציאות, הסרט סאות' פארק עצמו גרר תגובות נזעמות מארגוני הורים וארגונים שמרנים אחרים.
בכך שיקף הסרט (בקיצוניות אמנם) את המציאות אותה ייצר בעצמו לאחר הפצתו.
מוסר ההשכל של הסרט הוא שעל הורים לפקח על התכנים שילדיהם מקבלים דרך אמצעי התקשורת, במקום להאשים את חופש הביטוי ולהשתמש בצנזורה מיותרת, המשמשת בסופו של דבר, ככלי המאפשר להתחמק מאחריות.
נקודה זו מודגשת היטב במהלך הסרט וכך לדוגמה בשיר "האשימו את קנדה" מושרת השורה הבאה: "עלינו להאשים אותם / ולגרום למהומה / לפני שמישהו יחשוב על להאשים אותנו בדבר".
מוסר השכל נוסף, פחות בולט, הוא שלקלל זה לא דבר כל כך גרוע, ולא צריך לשלול לגמרי את הזכות להשתמש בקללות (אבל מוסר השכל זה עדיין שנוי במחלוקת).
הסרט נאסר להקרנה בעיראק עקב ציורו של סאדם חוסיין כהומוסקסואל וכמאהבו של השטן.
באופן אירוני, ציינו יוצרי הסרט בפסטיבל אדינבורו 2006, שנודע להם שחיילי מארינס אמריקאים הכריחו את סאדאם לצפות בסרט בזמן מעצרו.
באופן מעט מפתיע, הסרט לא גרר מחאה קנדית למרות העקיצות הרבות שהופנו כלפי המדינה במהלך עלילת הסרט.
ראש ממשלת קנדה לשעבר, קים קמפבל אף ציינה שהיא נהנתה מאוד מהסרט ושההתייחסויות לקנדה בו היו סאטיריות בלבד.
הסרט עוסק גם ביחסי גזע בארצות הברית ויחסי החוץ של ארצות הברית.
בסצנה אחת ניתן לראות חטיבה של הצבא האמריקאי מתכוננת ללחימה; המפקד מחלק אותה לשני גדודים.
גדוד אחד, המורכב כולו משחורים ועליו מופקד המבצע "מגן אנושי" וגדוד אחר המורכב כולו מלבנים ועליו מופקד המבצע "תפסו מחסה מאחורי הכושונים".
הסצנה מהווה עקיצה לעבר הצבא האמריקאי, אשר אחוז השחורים וההיספנים בו גבוה בהרבה מאחוזם באוכלוסייה.
זמן קצר לפני המלחמה בין שתי המדינות, ישנה סצנה באו"ם בו שגריר ארצות הברית לועג לשגריר הקנדי על מבטאו המוזר והשגריר הקנדי מגיב באיום מלחמה.
שוב, הדבר מהווה עקיצה לעבר מנהיגים והקלות שבה הם מכריזים על מלחמות, לעיתים, ללא סיבה מספקת.
כמו כן, ישנן אנימציות שונות לאנשי ארצות הברית ולאנשי קנדה - לאנשי קנדה יש עיניים שחורות וכשהם מדברים הפה שלהם מתנתק מהראש.
פסקול הסרט יצא לאור ב-22 ביוני 1999 על ידי אטלנטיק רקורדס.
(מה בריאן בויטנטו יעשה?) בביצוע להקת D.V.D.A, להקה בה חברים טריי פארקר ומאט סטון פארודיה על המחזמר של דיסני, Newsies.
II (מה בריאן בויטנטו יעשה?
חלק 2) להקת D.V.D.A 18 I Swear It (I Can Change) (אני נשבע (אני יכול לשנות)) סאדם חוסיין 19 Super (סופר)רו-פול 20 המנון קנדה טרנס ופיליפ ולהקת ראש
סאות' ברד'ר הוא אחד משני איים הממוקמים באיסט ריבר בין הברונקס והאי רייקרז.
השני מבין שני האיים (הגדול והידוע יותר מביניהם) הוא האי נורת' ברד'ר (האח הצפוני).
מבחינה אדמיניסטרטיבית, עד אמצע המאה ה-20 היו האיים חלק מרובע קווינס של העיר ניו יורק.
כיום הם נחשבים חלק מרובע הברונקס.
האי משמש כאתר קינון למושבות ציפורים גדולות ובהם עגורים וקורמורנים.
האי בבעלות פרטית למעלה ממאתיים שנים.
בראשית המאה ה-20 היה באי בית קיץ של ג'ייקוב רופרט, הבעלים של הניו יורק יאנקיז, אולם מרבית המאה ה-20 היה האי בלתי מיושב.
כיום נמצא האי בבעלות המפטון סקרוז (Hampton Scows) - חברה שאינה עושה באי שימוש.
החברה רכשה את האי בשנת 1975 בעלות של עשרה דולרים.
סַאוּת' בֶּנְד היא עיר במחוז סיינט ג'וזף, אינדיאנה, ארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2000, מספר תושבי העיר עמד על 107,789 אנשים; באזור המטרופולין של העיר מתגוררת אוכלוסייה בת 316,663 נפשות.
זוהי העיר הרביעית בגודלה במדינת אינדיאנה.
העיר משמשת כמושב המחוז של מחוז סיינט ג'וזף.
זוהי הבירה הכלכלית והתרבותית של האזור שנודע בכינוי מיצ'יאנה, והיא ידועה יותר מכל כמקום מושבה של אוניברסיטת נוטרדאם.
עמק סיינט ג'וזף היה מיושב במשך תקופה ארוכה באינדיאנים.
אחת מהקבוצות הקדומות ביותר שהתיישבו בשטח שעתיד להפוך לצפון אינדיאנה, היא שבט המיאמי.
לאחר מכן, אנשי שבט הפותאווטומי (Potawatomi) הגיעו לאזור, בהשתמשם במזון העשיר ובמקורות הטבעיים הנמצאים לאורך הנהר.
הפותאווטומי ישבו באינדיאנה במשך תקופה ארוכה, עד לגרושם בשנות ה-40 של המאה ה-19. אחת מהסיבות העיקריות לפופולריות של האזור של סאות' בנד הייתה הקרבה לנהר הקנקקי.
המתיישבים הלבנים הקבועים שהתיישבו לראשונה בסאות' בנד, היו סוחרי פרווה שייסדו תחנות סחר באזור.
בשנת 1820, הגיע פייר פריסקוץ נווארה (Pierre Frieschutz Navarre), נציג של חברת הפרווה האמריקנית (AFC) של ג'ון ג'ייקוב אסטור.
הוא התיישב ליד דאונטאון סאות' בנד של היום.
אלקסיס קוקווילרד (Alexis Coquillard), נציג נוסף של ה-AFC, עבר בדרכו בסאות' בנד ב-1823, ושב למקום ב-1824 על מנת להקים שם את ביתו.
תחנת המסחר הייתה ידועה אז בשם "תחנת סיינט ג'וזף הגדולה".
בשנת 1827, ייסד לתרופ מינור טיילור (Lathrop Minor Taylor) תחנת מסחר עבור חברת "סמואל חנה אנד קומפני" (Samuel Hanna and Company).
ב-1829 צמחה העיירה, טיילור וקוקווילרד הקימו משרד דואר, וטיילור נתמנה למנהלו.
שירות הדואר של ארצות הברית קרא למקום סאות'הולד (Southold), מחוז אלן, אינדיאנה..
בשנה שלאחר מכן שונה שם המקום לסאות' בנד, ככל הנראה כדי למנוע בלבול, כיוון שקהילות נוספות באזור נקראו בשם סאות'הולד באותו הזמן.
ב-1831, סאות' בנד נקבעה להיות מושב המחוז ואחת מארבע העיירות המקוריות של מחוז סיינט ג'וזף.
זמן לא רב לאחר מכן החל התכנון של השטח שעתיד להיות העיר סאות' בנד.
העיירה נוסדה רשמית ב-1835 וגדלה במהירות.
בין שנות ה-30 לשנות ה-50 של המאה ה-19, התרכזה רוב עבודת הפיתוח של סאות' בנד באזור תעשייה שנבנה ומוקם בין שתי התעלות הנמצאות לאורך נהר סיינט ג'וזף החוצה את סאות' בנד.
מספר סכרים נבנו, וב-4 באוקטובר 1851 הגיע הקטר הראשון לסאות בנד.
הדבר הוביל למעבר של עסקים רבים לאזור שבין הנהר לתחנת רכבת.
ב-1852 הקים הנרי סטדבייקר (Henry Studebaker) בית מלאכה לעגלות בסאות' בנד.
חברת סטדבייקר הפכה ליצרנית העגלות הגדולה בעולם, והיחידה מבין יצרניות העגלות שהצליחה בהסבה לתעשיית הרכבים.
החברות זינגר (יצרנית מכונות תפירה) ואוליבר (יצרנית ציוד חקלאי) היו בין החברות שעשו את התעשייה לכוח הדוחף בכלכלתה של סאות' בנד עד לאמצע המאה ה-20.
גורם נוסף בהתפתחותה של סאות' בנד, הוא המיקום על כביש מישיגן, הכביש הראשי ההולך מצפון-לדרום בצפון אינדיאנה במאה ה-19. התפתחות חשובה נוספת התרחשה בשנת 1842, כאשר האב אדוארד סורין ייסד את אוניברסיטת נוטרדאם צפונית לעיירה.
האוניברסיטה נעשתה לגורם עיקרי בכלכלה ובתרבות של סאות' בנד.
בשנת 1865 קיבלה סאות' בנד מעמד של עיר, והבחירות הראשונות לראשות העיר התקיימו ב-5 ביוני 1865.
בתי חרושת רבים נוספים נפתחו בסאות' בנד בתחילת המאה ה-20, וההתפתחות המהירה הובילה ליצירת מסילה חשמלית בכל האזור, ובשנת 1925 הוקם שירות חשמלית ממרכז העיר סאות בנד ועד למרכז העיר שיקגו.
בשנת 1950, למעלה ממחצית כוח התעסוקה היה במגזר התעשייה.
כתוצאה מקשיים כלכליים, סגרה סטדבייקר את מפעלי הרכב שלה בסאות' בנד בדצמבר 1963, נרשמה דעיכה כללית בתעשייה בסאות' בנד, ובשנת 2000 היה חלקה של התעשייה בכלכלת סאות בנד רק 16%.
כתוצאה מפיטורים רבים, הצטמצמה אוכלוסיית העיר בכ-30,000 במהלך תקופה זאת.
סאות' בנד ממוקמת במרחק של 8 ק"מ מהגבול עם מדינת מישיגן, ונמצאת במרחק שווה מאילינוי ומאוהיו.
המרחק בין סאות' בנד לשיקגו הוא 150 ק"מ.
הגדה הקרובה ביותר של ימת מישיגן נמצאת במרחק של 32 ק"מ מהעיר.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 108.47 קמ"ר, כאשר השטח היבשתי הוא 107.38 קמ"ר, ואילו השטח הימי הוא 1.09 קמ"ר.
נהר סיינט ג'וזף זורם מהקצה המזרחי של העיר ומתעקל צפונה בקרבת מרכז העיר, משם ממשיך בכיוון צפון-מערב לעבר ימת מישיגן; זהו מקור שמה של העיר, "סאות' בנד", על שם עיקול הנהר ("bend" באנגלית משמעו "עיקול").
נוטרה דאם צמודה לסאות' בנד מצפון.
אזור הדאונטאון של סאות' בנד נמצא בצפון-מרכז העיר, לאורך נהר סיינט ג'וזף.
האזור הצפון מערבי של העיר כולל מפעלי תעשייה ואת שדה התעופה סאות' בנד.
העיר מישוואקה צמודה לסאות' בנד מדרום.
צפיפות האוכלוסין בעיר היא 1,075.9 קמ"ר.
כמו כן, 8.5% הם היספאנים מגזעים שונים.
להלן התפלגות הגילאים בעיר (הגיל החציוני הוא 33.3 שנים):
גן החיות פותאווטומי נפתח בשנת 1902, והוא גן החיות הוותיק ביותר במדינה.
ליד גן החיות פותאווטומי נמצאות חממות פותאווטומי וכן החממות הבוטניות ע"ש אלה מוריס ומיוזל-אליסון (Ella Morris and Muessel-Ellison Botanical Conservatories).
חממות פותאווטומי נבנו במקור בשנות ה-20, והחממות הבוטניות נוספו בשנות ה-60. בשנת 2007 היו החממות בסכנת סגירה עקב עלויות תפעוליות גבוהות, אבל גיוס הכספים בקמפיין של החברה הבוטנית של הגדה הדרומית הצליח, והחממות ניצלו מסגירה.
בתוך העיר זורם האפיק המזרחי של נהר סיינט ג'וזף, והוא משמש לשיט ולפעילויות של ספורט מים.
סאות' בנד היא עיר תאומה של הערים:
סַאוּת' גְלֶמוֹרְגְן הוא מחוז שמור בוויילס.
הוא נוצר לראשונה בשנת 1974 תחת חוק הממשל המקומי 1972, בתור שטח מועצה מחוזית.
הוא כלל את המועצה המקומית של קארדיף יחד עם חלקיו הדרומיים של המחוז המנהלי של גלמורגן, וכן את אזור סיינט מלונס ממונמות'שר.
שטחים אלה חולקו בין שני מחוזות-משנה: קארדיף ועמק גלמורגן (היה זה מספר נמוך ויוצא מגדר הרגיל של מחוזות-משנה שנוצרו בתוך מחוז על פי החוק: המחוז הנוסף היחיד עם מספר כזה היה האי וייט).
מועצת סאות' גלמורגן בוטלה ב-1 באפריל 1996, כאשר שני מחוזות-המשנה שלה הפכו ליחידות עצמאיות.
ליחידות העצמאיות סופחו ארבע קהילות ממיד גלמורגן, כאשר ויק, סיינט בריידס מייג'ור ויוני הועברו למחוז עמק גלמורגן ואילו פנטירך וקרייגיאו הועברו למחוז קארדיף.
סאות' גלמורגן מוסיף להתקיים כמחוז שמור לצרכים דוגמת מתן התואר לורד-לוטננט, וככזה כולל גם את ארבע קהילות אלה.
סאות'המפטון היא העיר הגדולה ביותר במחוז המפשייר שבדרום אנגליה.
העיר נמצאת בצפון מפרץ סאות'המפטון, בסמוך למפגש הנהרות טסט ואיצ'ן, והיא אחת מערי הנמל הראשיות של הממלכה המאוחדת.
ממנה יצאה הטיטניק להפלגת הבכורה שלה לניו יורק וטבעה באוקיינוס האטלנטי.
נמל סאות'המפטון, מהגדולים מסוגו באירופה, הוא אחד המעסיקים הגדולים בעיר.
מעסיקים חשובים נוספים הם אוניברסיטת סאות'המפטון ומפעל מכוניות של פורד טרנזיט.
העיר הוקמה על ידי הרומאים בסביבות שנת 70 לספירה תחת השם "קלאוסנטום" (Clausentum).
מיקומה היה בעל חשיבות אסטרטגית כנמל ששירת את הערים סולסברי ווינצ'סטר שהיו כבר קיימות באזור.
חשיבות העיר עלתה עוד יותר אחרי פלישת הנורמנים לאנגליה בשנת 1066. באותה תקופה היא נקראה "המוויק".
וינצ'סטר, הנמצאת לא רחוק, הפכה לבירת אנגליה, בעוד סאות'המפטון הייתה לנמל המסחרי החשוב ביותר של הממלכה.
עם תחילת ההתפשטות הבריטית אל אסיה ואל אמריקה הצפונית, איבד הנמל את הבכורה ועיקר הסחר היה מערי נמל אחרות כמו ליברפול.
התנופה המשמעותית של העיר התחוללה באמצע המאה ה-19, כשקמו בה מספנות.
בניית אוניות הפכה התעשייה החשובה ביותר בעיר.
הנמל התרחב במקביל להתחזקות במסחר דרך צפון האוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1907 התחיל לפעול ה-White Star Line שמרכזו בסאות'המפטון.
עד מלחמת העולם השנייה הוקמו בעיר גם שדה תעופה ומפעלים רבים.
ברובע וולסטון פותחו ונבנו מטוסי ספיטפייר הראשונים.
במהלך המלחמה בעת הקרב על בריטניה נהרסו העיר העתיקה ההיסטורית וחלקים אחרים של העיר על ידי מטוסים מפציצים גרמניים ועל ידי טילי V1. אחרי המלחמה נבנתה העיר מחדש בבנייה מודרנית, והתרחבה.
עם הגידול בתחבורה האווירית ירדו קווי התחבורה הימית, שהתרכזו יותר במסעות שיט לתיירים ובהובלת סחורות.
אחרי שנות ה-90 של המאה ה-20 צמחה התיירות, בין היתר בגלל קרבת המקום לאזור הנופש ניו פורסט.
את העיר מייצגת קבוצת הכדורגל סאות'המפטון.
סאות' אפריקן איירווייז היא חברת התעופה הלאומית של דרום אפריקה.
בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי או.אר טאמבו ביוהנסבורג.
החברה מפעילה טיסות ל-35 יעדים פנימיים ובינלאומיים.
החברה מפעילה טיסות לכל יבשות העולם.
לחברה היה הסכם קוד-שייר מספר שנים עם אל על בקו תל אביב–יוהנסבורג אשר הסתיים בשנת 2009. החברה הפעילה חברה בת בשם מנגו הפועלת כחברה לטיסות חסך ומבצעת טיסות פנים ברחבי דרום אפריקה.
חברת סאות' אפריקן איירווייז הייתה בקשיים כלכליים שנגרמו מהנהלה לקויה ושחיתות במשך שנים רבות.
בחודש אפריל 2020 במהלך מגפת הקורונה, נכנסה החברה להליך פירוק והודיעה על כוונתה לפטר את כל עובדיה, ממשלת דרום אפריקה הודיעה שתסגור את החברה לאחר 86 שנות פעילות, ותקים חברת דגל אחרת לדרום אפריקה תחתיה.
בספטמבר 2020 הודיע ממשלת דרום אפריקה כי היא תספק מימון ראשוני לכיסוי עלויות ארגון מחדש של חברת התעופה.
ב-30 בספטמבר הודיעה חברת התעופה כי היא משעה את כל פעילותה עד שיוסכם על מימון קריטי.
בספטמבר 2021 חידשה החברה את פעילותה.
סאות'המפטון הוא אי הממוקם בכניסה למפרץ הדסון, ושייך למחוז קיוואליק שבנונאווט שבקנדה.
גודלו של האי הוא 41,214 קמ"ר – הוא האי ה-9 בגודלו מבין אייה של קנדה, וה-34 בגודלו בעולם.
האי סאות'המפטון הוא המקום היחיד בטריטוריית נונאווט, ואחד הבודדים בקנדה כולה, שבה לא נהוג שעון קיץ כלל.
היישוב היחיד על האי הוא קורל הרבור (Coral Harbour) המכונה בפי הילידים האינואיטים סאליק (Salliq).
האי מופרד מחצי האי מלוויל על ידי מצר פרוזן.
הנקודה הגבוהה ביותר באי הוא הר מת'יאסן המהווה חלק מרכס פורסילד.
בדרום מזרח האי נמצא חצי האי בל.
באי נמצאות שתי שמורות טבע גדולות המהוות אתר רבייה חשוב לאווזי הקוטב החיים באי.
תושביו המקוריים של האי, הסאשרמיוט, היו השריד האחרון לתרבות דורסט שקדמה לתרבות האינואיטית, עד שנכחדו בתחילת המאה ה-20 ממחלות שהביאו איתם המערביים, שגרמו למותם תוך שבועות אחדים.
האי יושב מחדש בתחילת המאה ה-20 על ידי אינואיטים משבט האאיווילינגמיאוט שהובאו לאי ממקומות סמוכים.
סאות' גייט היא עיר במחוז לוס אנג'לס השייכת למטרופולין לוס אנג'לס, קליפורניה ואחת מערי המעבר.
סאות' גייט הוקמה בתחילת המאה ה־20 והוכרזה רשמית כעיר ב־20 בינואר 1923. שמה ניתן לה כיוון שהיא מהווה מעין שער דרומי ללוס אנג'לס.
היא גובלת בלוס אנג'לס בצפון ובמערב, בהאנטינגטון פארק בצפון, דאוני במזרח, ופראמאונט בדרום.
העיר משתרעת על שטח של 19.4 קילומטרים רבועים, בגובה 35 מטרים מעל פני הים.
92% מתושבי העיר הם ממוצא היספני.
כלכלת סאות' גייט תלויה בשכנתה הגדולה מצפון ורוב תושבי העיר עובדים בלוס אנג'לס ובערים אחרות סביב לה.
סאות' קוג'י הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).
סאות' קוג'י ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני.
הפרוור גובל ממזרח בים טסמן, בצפון בקוג'י, במערב ברנדוויק ובדרום במרוברה.
אף על פי שהפרוור קטן יחסית לקוג'י הסמוך אליו, הוא מיושב בצפיפות.
הדרך הראשית החוצה אותו מצפון לדרום היא דרך מלבר, והרחוב המקביל לה רחוב דנינג.
בשנת 1874 ניתן שטר הקניין הראשון למגורים באזור סאות' קוג'י, כחלק מהרחבת בית העלמין הקיים ברנדוויק לאתר חדש.
הפרוור גדל בהדרגה יחד עם רנדוויק וקוג'י והתפתח מעבר לאזור הסובב את בית העלמין.
הפארק הגדול בסאות' קוג'י הוא פארק לאת'ם, ובו מגרש פוטבול, קריקט, טניס וכדורת דשא.
אתר גדול נוסף בפרוור הוא בית העלמין רנדוויק, סביבו התפתח הפרוור.
סָאוּת'בֶּנְק סֶנְטֶר ("מרכז הגדה הדרומית", באנגלית: Southbank Centre) הוא תשלובת אתרי אמנות בלונדון, אנגליה, על הגדה הדרומית של התמזה בין קאונטי הול לגשר ווטרלו.
הוא כולל שלושה בניינים עיקריים (רויאל פסטיבל הול, קווין אליזבת הול וגלריית הייוורד) והוא מרכז האמנויות הגדול ביותר באירופה.
המרכז מושך יותר משלושה מיליון מבקרים מדי שנה.
קרוב לאלף הופעות בתשלום של מוזיקה, מחול וספרות מתקיימות בסאות'בנק סנטר מדי שנה, כמו גם יותר מ-300 אירועי אכסדרה פתוחים לציבור ותוכניות חינוכיות, הן באתרי המופעים והן בקרבתם.
נוסף לכך, בין שלוש לשש תערוכות אמנות גדולות מוצגות בגלריית הייוורד מדי שנה ותערוכות נודדות לאומיות מגיעות ליותר מ-100 אתרים ברחבי הממלכה המאוחדת.
סאות'בנק סנטר הוא אחד המרחבים הציבוריים המקובלים ביותר בלונדון, המקיף 21 אקר (כ-84 דונם) בקטע נוח להולכי רגל על גדת הנהר.
בקרבת מקום אליו נמצאים אתרים מוכרים כתיאטרון הלאומי, גלריית טייט לאמנות בת זמננו ותיאטרון גלוב השקספירי החדש.
תחנות הרכבת התחתית הסמוכות לסאות'בנק סנטר הן ווטרלו ואמבנקמנט (Waterloo and Embankment).
החל באפריל 2009 מכהן אלאן בישופ בתפקיד המנהל הראשי של סאות'בנק סנטר.
ג'וד קלי הוא המנהל האמנותי של המרכז מאז 2005.
תולדות סאות'בנק סנטר מתחילות ב"פסטיבל בריטניה", שהתקיים בשנת 1951. במה שתואר כ"מרפא לאומה" בפי הרברט מוריסון, שר בממשלת מפלגת הלייבור שהיה האחראי על האירוע, נועד פסטיבל בריטניה להפגין את התאוששות בריטניה ממלחמת העולם השנייה בהצגת המיטב במדע, טכנולוגיה, אמנויות ועיצוב תעשייתי.
הפסטיבל נמשך ממאי עד ספטמבר 1951 ופורק ברובו עד יוני של השנה הבאה, בעקבות ניצחון וינסטון צ'רצ'יל והמפלגה השמרנית בבחירות הכלליות של 1951. הרויאל פסטיבל הול הוא הבניין היחיד ששרד מפסטיבל בריטניה.
במחצית הראשונה של שנות ה-60' הורחב רויאל פסטיבל הול ונבנו עוד אולם קונצרטים וגלריית אמנות.
תוכניות להרחבת סאות'בנק סנטר הוגשו בשנת 2000 וכללו בין השאר בניין מנהלה חדש, יצירת שלושה מרחבים תציבוריים חדשים סביב רויאל פסטיבל הול ובניין חדש למכון לקולנוע בריטי, שיימצא בחלקו מתחת לפני הקרקע.
כן תוכנן מתחם חנויות ומסעדות.
תזמורות הבית של סאות'בנק סנטר הן:
סָאוֹרִי יוֹשִׁידָה (ביפנית: 吉田 沙保里; נולדה ב-5 באוקטובר 1982) היא מתאבקת יפנית בסגנון חופשי במשקל 53 ק"ג, 3 פעמים ברציפות אלופה אולימפית (אתונה 2004, בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) ו-13 פעמים ברציפות אלופת העולם (2002–2015, בשנת 2004 לא נערכה אליפות עולם).
יושידה, נחשבת לאחת המתאבקות הגדולות בכל הזמנים ולאחת הספורטאיות הגדולות.
היא זכתה לכבוד לשאת את דגל יפן בטקס הפתיחה באולימפיאדת לונדון.
יושידה נולדה בעיר צו שבמחוז מיה.
מאז הופעתה לראשונה במסגרות בינלאומיות בשנת 2002, היא זכתה בכל אליפות שבה השתתפה.
בכל הקריירה הבינלאומית שלה היא הפסידה רק פעמיים.
הפעם הראשונה הייתה ב-20 בינואר 2008, עת הפסידה 0–2 למתאבקת האמריקאית מרסי ואן דוסן בגביע העולם שהתקיים בבייג'ינג.
הפסד זה שבר רצף של 119 ניצחונות.
ההפסד השני שנחלה, אשר שבר רצף של 58 ניצחונות, היה ב-27 במאי 2012 בהתמודדות מול המתאבקת הרוסייה ולריה ז'ולובובה בגביע העולם בטוקיו.
סאורון הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The X-Men #59 מאוגוסט 1969, ונוצרה על ידי הכותב רוי תומאס והמאייר ניל אדמס.
סאורון הוא האלטר אגו של קארל לייקוס, גנטיקאי ופסיכותרפיסט המתמחה בהיפנוזה שכנער ננשך בידי פטרוזאור מוטאנט וכעת חולק בזהות מפוצלת ומרושעת עם ערפד פטראנודון דמוי אנוש ששואב את אנרגיית החיים מאנשים.
הוא מתגורר לעיתים ביערות הפרהיסטוריים של הארץ הפראית.
דמותו נוצרה כערפד אנושי לאחר שקוד הקומיקס אסר על השימוש באדם זאב (לייקוס לקח את שמו מסאורון של ג'.ר.ר.
העיירה נמצאת בהר הלבנון בגובה של 1,250 מ' לצד כביש ביירות-דמשק במרחק 27 קילומטרים מביירות.
אוכלוסיית העיירה כ-5,000 נפש, אך היא גדלה ל-15,000 נפש במהלך עונת התיירות בקיץ.
סאורימו (בפורטוגזית: Saurimo) היא עיר בצפון-מזרח אנגולה ובירת מחוז דרום לונדה.
העיר שוכנת בגובה 1,081 מטרים מעל פני הים כ-150 ק"מ מהגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וכ-800 ק"מ דרום-מזרחית לבירה לואנדה.
לפי מפקד האוכלוסין האחרון של אנגולה משנת 2024, אוכלוסיית העיר מנתה 221,538 תושבים.
העיר נקראה בעת הקמתה ועד שנת 1975 וילה אנריקה דה קרבאליו (בפורטוגזית: Vila Henrique de Carvalho) על שם , מגלה ארצות פורטוגזי שביקר באזור ב-1884 ויצר קשר עם עם הלונדה (Lunda).
כיום עיקר הפעילות הכלכלית המקומית היא חקלאות ותעשיית היהלומים.
ענפי הגידול החקלאיים העיקריים הם: מאניוק, תירס ובטטה.
פעילויות כלכליות אחרות הם מלאכת יד ודיג.
בעיר נמצא גם שדה תעופה, ועובר בה גם כביש EN180 שמחבר בין צפון מזרח המדינה לדרום מזרחה.
סאות'אנד-און-סי ) היא עיר קיט ורשות אזורית בדרום מחוז אסקס שבדרום מזרח אנגליה.
העיר, המונה 174 אלף נפש, אשר נמצאת 64 ק"מ ממזרח ללב לונדון, שוכנת על גדתו הצפונית של שפך נהר התמזה.
בחוף ימה של העיר נמצא סאות'אנד פיר - המזח התיירותי הארוך בעולם, 2,158 מטר אורכו.
במקור הייתה העיר "south end" (הקצה הדרומי) של העיירה פריטלוול (Prittlewell).
היא הפכה לעיר קיט במהלך התקופה הג'ורג'יאנית (1837-1714) ומשכה נופשים בחודשי הקיץ אל חופי הרחצה הארוכים שבה.
ב-1830 הוקם הפיר המפורסם של סאות'אנד ובסוף המאה ה-19 התפשטה העיר מערבה ואיחדה לתוכה גם את העיירה ליי-און-סי (Leigh-on-Sea).
סמל העיר כולל נזיר ודייג, עבור נזירי פריטלוול ודייגי ליי-און-סי.
מערכת מסילות ברזל טובה והקרבה היחסית ללונדון הביאו לכך שרוב כלכלת העיר התבססה על תיירות ולכך שסאות'אנד הפכה לעיר שינה עבור תושבים שהועסקו בלונדון.
באותן שנים פקדו את העיר נופשים רבים, חלקם הגדול, אנשי לונדון שבאו לבלות יום חופש ליד הים, בפארק השעשועים המפורסם של העיר, קורסאל (Kursaal) ובמשחקי הארקייד שהיו מרוכזים באזור החוף.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20, חוותה סאות'אנד, כמו ערי חוף אחרות בבריטניה, דעיכה כיעד מועדף לחופשה, בעת שטיסות אל יעדי חופשות מחוץ לאנגליה הפכו לזמינות יותר לציבור הרחב.
בעקבות מגמה זו חלק נכבד ממרכז העיר שינה את ייעודו למסחר ומבנים מקוריים רבים נהרסו לטובת פיתוח האזור.
עם זאת, העיר נחשבת עדיין כיעד תיירותי פנים אנגלי וכ-6.4 מיליון מבקרים פוקדים את סאות'אנד מדי שנה.
סאות'אנד היא האזור השביעי בצפיפותו בממלכה המאוחדת מחוץ לרבעים של לונדון.