tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפיקוד התחלק לשישה להקים שהתפרסו בשטחים גאוגרפיים ברחבי בריטניה.
כל להק היה אמון בגזרתו על עד חמישה תאי שטח (מסומנים באותיות A עד Z) שחילקו את תחומי האחריות בין היחידות השונות והקלו על ניהול הגנה ומערכות אוויריות.
כל להק כלל מספר בסיסים שהיוו מרכזי פיקודי אזוריים, תחת פיקוד כל להק היו מספר טייסות מסוגים שונים, אלו ישבו באחד מהבסיסים המרכזיים או במחנות סמוכים.
להק 9: אזור צפון-מערב אנגליה וצפון אירלנד.
מפקדתו בבסיס ברטון הול (סמוך לפרסטון, לנקשייר).
להק 10: אזור דרום-מערב אנגליה ודרום ויילס.
מפקדתו בבסיס רדלו מנור (סמוך לבאת').
בסיס חיל האוויר המלכותי ליטל וולופ (סמוך לווינצ'סטר): טייסת 56, טייסת 238 (הוקר הוריקן), טייסת 152, טייסת 609 (ספיטפייר), חלק מטייסת 23, וטייסת לילה 604 (בריסטול בלנהיים/בריסטול בופייטר).
בסיס חיל האוויר המלכותי פילטון (בפאתי העיר בריסטול): טייסת 79, טייסת 87, טייסת 601 (הוקר הוריקן), טייסת 234 (ספיטפייר), טייסת 236 (בריסטול בלנהיים), וטייסת 247 (גלוסטר גלדיאטור).
להק 11: אזור דרום-מזרח אנגליה ולונדון.
מפקדתו בבסיס אוקסברידג' (מערב לונדון).
בסיס חיל האוויר המלכותי ביגן היל (מזרח לונדון): טייסת 66, טייסת 72, טייסת 92 (ספיטפייר), וטייסת 141 (בולטון פול דיפאיינט).
בסיס חיל האוויר המלכותי נורת' ויילד (סמוך לאפינג, צפונית מערבית ללונדון): טייסת 46, טייסת 249 (הוקר הוריקן), וחלק מטייסת 23 (בריסטול בלנהיים).
בסיס חיל האוויר המלכותי קנלי (דרום לונדון): טייסת 253, טייסת 501, וטייסת 605 (הוקר הוריקן).
בסיס חיל האוויר המלכותי הורנצ'רץ' (מזרח לונדון): טייסת 45, טייסת 222, טייסת 603 (ספיטפייר), וטייסת לילה 600 (בריסטול בלנהיים/בריסטול בופייטר).
בסיס חיל האוויר המלכותי טנגמייר (מערב סאסקס): טייסת 213, טייסת 607 (הוקר הוריקן), טייסת 602 (ספיטפייר), וחלק מטייסת 23 (בריסטול בלנהיים).
בסיס חיל האוויר המלכותי דבדן (צפון אסקס): טייסת 17, טייסת 73, טייסת 257 (הוקר הוריקן), וחלק מטייסת 25 (בריסטול בלנהיים).
בסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט (מערב לונדון): טייסת 1 של חיל האוויר המלכותי הקנדי, טייסת 229, טייסת 303 הפולנית, טייסת 504 (הוקר הוריקן), וחלק מטייסת 264 (בולטון פול דיפאיינט).
להק 12: אזור מרכז אנגליה, המידלנדס, מזרח אנגליה, מרכז ויילס וצפון ויילס.
מפקדתו בבסיס ווטלנול (סמוך לנוטינגהאם).
בסיס חיל האוויר המלכותי דקספורד (סמוך לקיימברידג'): טייסת 242, טייסת 302 הפולנית, טייסת 310 הצ'כית (הוקר הוריקן), וטייסת 19 (ספיטפייר).
בסיס חיל האוויר המלכותי קולטישל (סמוך לנוריץ'): טייסת 74 (ספיטפייר).
בסיס חיל האוויר המלכותי קירטון אין לינזי (צפונית ללינקולן): טייסת 616 (ספיטפייר), וחלק מטייסת 264 (בולטון פול דיפאיינט).
בסיס חיל האוויר המלכותי ויטרינג (צפון קיימברידג'שייר): טייסת 1 (הוקר הוריקן), וטייסת 266 (ספיטפייר).
בסיס חיל האוויר המלכותי צ'רץ' פנטון (סמוך ללידס): טייסת 85, חלק מטייסת 306 הפולנית (הוקר הוריקן), וטייסת 94 (ספיטפייר).
להק 13: אזור צפון אנגליה וסקוטלנד.
מפקדתו בבסיס בלייקלאו (סמוך לניוקאסל).
בסיס חיל האוויר המלכותי אסוורת' (סמוך לסנדרלנד): טייסת 43 (הוקר הוריקן), טייסת 54 (ספיטפייר), וחלק מטייסת לילה 219 (בריסטול בלנהיים/בריסטול בופייטר).
בסיס חיל האוויר המלכותי אקלינגטון (בדרום נורת'מברלנד): טייסת 32 (הוקר הוריקן), וחלק מטייסת לילה 219 (בריסטול בלנהיים/בריסטול בופייטר).
בסיס חיל האוויר המלכותי טרנהאוס (סמוך לאדינבורו): טייסת 3, טייסת 111, טייסת 263 (הוקר הוריקן), טייסת 65 (ספיטפייר), וטייסת 141 (בולטון פול דיפאיינט).
בסיס חיל האוויר המלכותי דייק (סמוך לאברדין): טייסת 145 (הוקר הוריקן).
בסיס חיל האוויר המלכותי ויק (צפון מזרח סקוטלנד): טייסת 232 (הוקר הוריקן).
בסיס חיל האוויר המלכותי אלדרגרוב (צפונית לבלפסט): טייסת 245 (הוקר הוריקן).
בסיס חיל האוויר המלכותי ביגין היל (דרום לונדון): טייסת 610 (ספיטפייר).
מפקדתו במלון דרומוסי ובהמשך בבית רייגמור (סמוך לאינוורנס).
פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי היה פיקוד שריכז את רוב יחידות האוויר של חיל האוויר המלכותי.
הפיקוד הוקם בשנת 1968 על ידי מיזוג הדרגתי של הפיקודים השונים שהתקיימו בחיל.
החל מ-1975 תפקד הפיקוד גם כמפקדת כוחות האוויר של הממלכה המאוחדת (UKAIR) כחלק מכוח נאט"ו, כך שבשעת מלחמה הפיקוד ניהל את כלל כוחות האוויר כולל יחידות חיל האוויר השלישי של ארצות הברית ששכנו בבריטניה.
הוא פעל לאורך המלחמה הקרה ובשנותיו האחרונות כלל שני להקים ופעל לצד פיקוד האימון וההכשרה, עד שהשניים התמזגו ליצירת פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי באפריל 2007.
הפיקוד הוקם ב-30 באפריל 1968 במהלך של ארגון מחדש של חיל האוויר המלכותי כאשר הוא סיפח עליו בהדרגה את הפיקודים המבצעיים ופיקודי הסיוע שפעלו בחיל האוויר המלכותי ברובם משנות ה-30. עם הקמתו איחד הפיקוד את פיקוד מטוסי הקרב שהפך ללהק 11, ופיקוד המפציצים שהפך ללהק 1.
בינואר 1969 הצטרף פיקוד הקשר ואוחד לתוך הפיקוד החדש ובנובמבר של אותה השנה גם פיקוד החופים אוחד לתוך הפיקוד בתור להק 18, בספטמבר 1972 גם פיקוד הסיוע האווירי אוחד לתוך פיקוד התקיפה.
בשנת 1993 פיקוד חיל האוויר המלכותי בגרמניה הפסיק גם הוא לפעול כפיקוד נפרד (לאור סיום המלחמה הקרה) ואוחד גם הוא לתוך פיקוד התקיפה בתור להק 2 שבהמשך פורק וסופח לתוך להק 1 בשנת 1996.
עד לסוף שנות ה-90 כלל הפיקוד מספר להקים שברובם החליפו את הפיקודים שהתמזגו לתוכו.
סך הכל לאורך ארבעת העשורים שהתקיים הפיקוד שירתו בו שמונה להקים: להק 1, 2, 3, 8, 11, 18, 38, 46 ו-90, בנוסף לקורפוס התצפיתנים המלכותי (עד דצמבר 1995).
החל מינואר 2000 כל אלו התמזגו לשני להקים בלבד:
פיקוד המבצעים המיוחדים הוא גוף במשרד הכוחות המזוינים המופקד על מערך הכוחות המיוחדים מכל זרועות הכוחות המזוינים של צרפת.
בדומה ל-USSOCOM האמריקאי ול-UKSF הבריטי, הוא הוקם בעקבות מלחמת המפרץ.
בראש הפיקוד עומד "המפקד הכללי של הכוחות המיוחדים" (GCOS), קצין בדרגת בריגדיר גנרל הכפוף לראש מטה הכוחות המזוינים ונתון לסמכותו הישירה של נשיא הרפובליקה.
הפיקוד "אחראי על תכנון, הכנה, תיאום וביצוע מבצעים מיוחדים, שהן פעולות צבאיות המתבצעות במסגרת פעולות קונבנציונליות, שמטרתן להשיג יעדים בעלי ערך אסטרטגי, במיוחד בזירה הגלובלית, הכנת הזירה למבצעים אחרים, התמקדות ביעדים בעלי ערך גבוה, ובמאבק בארגוני טרור.
הוא יכול להיות מופקד על ההתנהלות או ההשתתפות בפעולות שחרור בני ערובה מחוץ לשטח הלאומי.
הוא תורם לפעילות איסוף מודיעין, בפרט בסביבות מוכחשות".
לתכנן, להכין ולבצע מבצעים מיוחדים בעלי ערך אסטרטגי גבוה מאוד להשגת יעדים מדיניים או צבאיים.
לאחד את הכוחות המיוחדים של שלוש זרועות הצבא תחת פיקוד מבצעי אחד במטרה להשיג סינרגיה ויעילות טובה יותר.
לצייד ולאמן את הכוחות המיוחדים.
המשימות משתנות בהתאם לצרכים האסטרטגים, והם יכולים לכלול משימות צבאיות חשאיות או גלויות לצד משימות אזרחיות.
פיקוד הכוחות המיוחדים של הצבא COM FST הוא גוף בצבא צרפת המאחד את הפיקוד המבצעי על הכוחות המיוחדים של צבא היבשה.
הוא כולל מפקדה, שלושה רגימנטי כוחות מיוחדים (FS), קבוצת תמיכה (GAOS) ויחידת הדרכה (מרכז ארס).
הוא ממוקם בפאו שבפירנאים האטלנטים.
רגימנט הנחתים המוצנח ה-1 הוא רגימנט הקומנדו המבצעי של ה-COM FST המוצב תחת פיקוד המבצעים המיוחדים (COS).
הרגימנט הוקם במלחמת העולם השנייה על ידי צנחנים של צרפת החופשית, שהוכשרו באנגליה והשתלבו ברגימנט שירות האוויר המיוחד הבריטי (SAS) בשם "טייסת SAS הצרפתית".
המוטו שלהם "Qui dares wins", הוא תרגום המוטו של SAS הבריטי "המעז מנצח".
תפקידיו כוללים מלחמה בטרור ובכלל זה מעצרים לוחמת סייבר וסיכול ממוקד, וכן פעולות השתלטות וחילוץ בני ערובה ואבטחת אישים.
הוא מתמחה בלוחמה זעירה לוחמת מדבר, בג'ונגל, בלוחמה הררית, ובשטח בנוי, בהסתננות, בצלילה, בצניחה טקטית ובחבלה.
הוא מבצע מבצעים מיוחדים בעורף האויב בשיתוף פעולה עם כוחות קונבנציונליים או בתוך קבוצת הכוחות המיוחדים של ה-COM FST או ה-COS.
הרגימנט מורכב משש פלגות SAS Sticks d'Action Spéciale.הן מורכבות מצוותים בני עשרה לוחמי קומנדו בעלי התמחויות טקטיות מיוחדות:
SAS 1 - צניחה טקטית ופעולות ימיות ותת-ימיות ביבשה.
SAS 2 - לוחמה בסביבות קיצוניות כמו ג'ונגל, לוחמה הררית ומעבר אנכי.
SAS 3 - סיור מיוחד וחבלה בעומק בשילוב כוח אש עצמאי.
SAS 4 - סיור מעקב חשאי ורכישת יעדים בסביבות עירוניות.
רגימנט הדרגונים המוצנחים ה-13 הוא רגימנט קומנדו לסיור מיוחד האחראי הרשמי לאיסוף מודיעין אסטרטגי.
הוא מדווח ישירות לראש מטה הכוחות המזוינים (CEMA) ומספק מודיעין למינהל המודיעין הצבאי (DRM) ולמפקד המבצעים המיוחדים (COS).
הגדוד מהווה מערכת מודיעין שלמה ועצמאית של מחקר, עיבוד והפצת מודיעין.
הוא מפעיל מסגרות קטנות במבצעים חשאיים מאחורי קווי האויב ומתמחה במודיעין אנושי (HUMINT).
ברגימנט מספר פלגות בעלות התמחות זירתית (שוודיה, ג'יבוטי, גיאנה וכו').
הן מורכבות בדומה ל-SAS הבריטי מצוותים בעלי התמחויות טקטיות מיוחדות:
פלגה 1 - הדרכה (בית ספר להכשרה של ה-13e RDP)
פלגה 2 - קומנדו ימי
פלגה 3 - לוחמה הררית
פלגה 4 - לוחמה מדברית וניוד
פלגה 5 - צנחנים טקטיים
רגימנט המסוקים ה-4 של הכוחות המיוחדים הוא טייסת למבצעים מיוחדים של חיל האוויר הקל של צבא היבשה.
תפקידו לספק תמיכה אווירית לכוחות המיוחדים של צרפת המאפשרת סיור עצמאי, ניידות טקטית, יכולות התערבות ותקיפה למלחמה בטרור בכל מקום בעולם.
הרגימנט מורכב מפלגות טיסה למבצעים מיוחדים (Escadrilles des Operations Speciales)
EOS 2 - מסוקי איירוספסיאל גאזל
EOS 4 - מסוקי AS-332 סופר פומה
EOS 7 - טייסת תמיכה
EOS 8 - טייסת תחזוקה
קבוצת תמיכה במבצעים מיוחדים (צרפתית: Groupement d'Appui aux Opérations Spéciales בראשי תיבות: GAOS) כוללת את היחידות הבאות:
רגימנט הקשר ה-54 (54ème régiment de transmissions) - סיורי תמיכה אלקטרונית הקלה (PLAE), ולוחמה אלקטרונית קדמית (SGEA).
רגימנט התותחנים ה-61 (61ème régiment d'artillerie) - מודיעין חזותי ממזל"טים ומלוויינים.
הקבוצה הגאוגרפית ה-28 (28 ème groupe géographique) - מומחים לטופוגרפיה וקרטוגרפיה.
רגימנט ההוסרים ה-2 (2ème régiment de hussards) - אנשי צוות המתמחים בחקירת שבויים.
רגימנט הכלבים ה-132 (132ème) - צוות אדם-כלב שהתמחו בהתקפה (התערבות) או בחיפוש אחר חומר נפץ.
רגימנט הדרגונים ה-2 (2ème régiment de dragons) - פעילויות למניעת שימוש בנשק להשמדה המונית.
רגימנט הנדסה מוצנח ה-17 (17ème régiment du génie parachutiste) - הקמת מנחתים ואתרים קדמיים.
רגימנט התותחנים המוצנח ה-35 (35ème régiment d'artillerie parachutiste) - מספק תמיכה באש (מרגמות 120 ו-155).
האקדמיה לכוחות מיוחדים (מרכז ארס)
חיל הנחתים והקומנדו - רכיב הנחתים הוא הגדול ביותר ב-FORFUSCO עם 1,500 לוחמים בתשע יחידות: שתי קבוצות נחתות בברסט ובטולון, ושש פלוגות להגנת אתרים ימיים אסטרטגיים:
מרכז תקשורת ימי רוזנאי (אינדרה)
מרכז התקשורת של דרום צרפת בווילפינט וסאיסאק (דרום)
הקומנדו הימי (Commandos marine) - רכיב הקומנדו הימי מונה כ־650 מלחים המאורגנים בשבעה גדודים.
תפקידיו כוללים שלושה תחומים: פעולות בים: לוחמה בטרור ימי, מאבק בפיראטיות, מאבק בפעילות בלתי חוקית.
פעולות ים-יבשת (AVT): מבצעים אמפיביים ופעולות סיור מודיעין מיוחדות ומבצעים מיוחדים ביבשה (OST).
גדוד קומנדו "ג'וברט" - פעולה ישירה ומלחמה בטרור
גדוד קומנדו "טרפל" - פעולה ישירה ומלחמה בטרור
גדוד קומנדו "דה פנפנטניו" - סיורים מיוחדים
גדוד קומנדו "דה מונטפור" - סיורים מיוחדים
גדוד קומנדו "הוברט" - קומנדו ימי ומלחמה בטרור
גדוד קומנדו "קיפר" - לוחמה אלקטרונית
גדוד קומנדו "פונצ'רדייה" - תמיכה מבצעית
הקומנדו האווירי המוצנח (Portraits de commandos parachutistes de l'air) הוא כוח אוויר יבשתי הפועל במסגרת חיל האוויר הצרפתי.
בדומה לרגימנט חיל האוויר המלכותי, תפקידו לספק הגנה על כוחות משלוח, אבטחת מנחתים, שדות תעופה קדמיים ואתרי מפתח, לצוות חוליות בקרת אוויר טקטית לתאום הסיוע האווירי ולבצע פשיטות מוצנחות להשתלטות על שדות תעופה ואבטחתם לשימוש.
הקומנדו האווירי המוצנח ה-10 CPA
הקומנדו האווירי המוצנח ה-30 CPA
טייסת תובלה 3/61 "פואטו" - מפעילה מטוסי הרקולס C-130 ו-Transall C-160
טורקיז (יוני - יולי 1995) ברואנדה
Azalee (ספטמבר - אוקטובר 1995) בקומורו
אלמדין (1996) ברפובליקה המרכז אפריקאית
ארמטיס (2003) ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
בנגה (2007) ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
בואלי (2007) ברפובליקה המרכז אפריקאית
ביראו (6 למרץ 2007) ברפובליקה המרכז אפריקאית (58 הרוגים במבצע על שדה התעופה ביראו)
תלתין (אפריל 2008) חילוץ מלחים מפירטים בסומליה
מלי (16 ספטמבר 2010) חילוץ בני ערובה בניז'ר
הרמאטן (2011) תמיכה במבצעי נאט"ו נגד מועמר קדאפי בלוב
סרוואל (החל מינואר 2013) סיוע לכוחות הביטחון המקומיים במאלי
ניג'ר (החל מפברואר 2013) סיוע לצבא ניגריה בצפון המדינה
בורקינה פאסו (2019) - חילוץ בני ערובה
צפון מאלי (2020) - חיסול מחבל בדאעש
אגף המבצעים במנהל הכללי לביטחון חוץ (DGSE) - אחראי על תכנון וביצוע מבצעים חשאיים.
ההתמחויות המרכזיות שלו הן פעולות ישירות (DR) והעברת סוכנים באזורים עוינים.
פיקוד מבצעי החלל הוא פיקוד של כוח החלל של ארצות הברית, שבסיסו נמצא בבסיס חיל האוויר פיטרסון בקולורדו והוא אחראי על הארגון, ההדרכה, ההצטיידות, הפיקוד והשליטה והעסקת כוחות חלל לתמיכה בתוכניות מבצעיות ומשימות על פי הוראות מפקד כוח החלל.
הפיקוד אחראי גם על אגפי השיגור של כוח החלל, כנף החלל ה-30 וכנף החלל ה-45 עד להפעלת פיקוד מערכות החלל.
פיקוד מבצעי החלל הוקם ב-21 באוקטובר 2020 על בסיס יחידות חיל האוויר ה-14 של ארצות הברית, מפקד החיל לוטננט גנרל סטיבן ווייטינג נהיה למפקדו הראשון של פיקוד מבצעי החלל.
כאשר הוקם כוח החלל ב-20 בדצמבר 2019, מטה פיקוד החלל של חיל האוויר (AFSPC) בבסיס חיל האוויר פיטרסון בקולורדו הוגדר מחדש כמפקדת חיל החלל של ארצות הברית.
לאחר מכן, חיל האוויר ה-14 בבסיס חיל האוויר ונדנברג, קליפורניה, עוצב מחדש באופן זמני במסגרת חיל האוויר האמריקני כמפקדת מבצעי החלל (SpOC), שינוי ארגוני ראשוני שלא היה כחלק מהתכנון הארגוני.
אנשי כוח החלל כתבו בדו"ח הקונגרס כי יפתחו ארגונים חדשים ויחידות מבצעיות בשטח.
כוח החלל חשף ביוני 2020 את תוכניתו להקים, מתוך גורמי הצוות והמבצעים של חיל החלל בבסיס פיטרסון, פיקוד חדש למבצעי חלל כאחד משלושת הפיקודים המתוכננים.
ווייטינג, שהיה סגן מפקד המטה, בכוח החלל של ארצות הברית, הועמד לאחר מכן לשמש כמפקדו הראשון.
בטקס בבסיס חיל האוויר פיטרסון ב-21 באוקטובר 2020, מפקד כוח החלל של ארצות הברית הגדיר מחדש את הגוף כפיקוד מבצעי החלל, והפך לפיקוד השדה הראשון של כוח החלל.
מפקד כוח החלל האמריקני, סגן אלוף, סטיבן נ.
ווייטינג, קיבל את הפיקוד, הדגיש את סדר העדיפויות שלו ושל פיקוד השדה וחשף את סמלו החדש.
הפיקוד הקודם של מבצעי החלל, שתוכנן מחדש במסגרת חיל האוויר ה-14, הופעל והפך לפיקוד מבצעי החלל המערבי.
דיוקן שם כהונה כניסה עזיבה 1 לויטננט גנרל סטיבן נ.
פיקוד המבצעים המיוחדים (בדנית: Specialoperationskommandoen או בראשי תיבות: SOKOM) הוא פיקוד מיוחד בכוחות ההגנה של דנמרק המאגד תחתיו את שני הקורפוסים למבצעים מיוחדים של הצבא: קורפוס היגר וקורפוס האמודאים.
יחידות הכוחות המיוחדים של הצבא המלכותי הדני מרוכזות במסגרת קורפוס היגר, בזמן שהיחידות המקבילות של הצי המלכותי הדני מרוכזות בקורפוס האמודאים.
ב-2014 החליט משרד ההגנה הדני על הקמת פיקוד אחד שירכז תחתיו את שני הקורפוסים.
לשם כך הוקם פיקוד המבצעים המיוחדים אשר כפוף בתורו לפיקוד ההגנה.
פרט לשני הקורפוסים, לפיקוד המבצעים המיוחדים כפופה גם יחידה עצמאית מובחרת של הצי הנקראת סיירת מזחלות הכלבים סיריוס, אשר אחראית על הפעילות באזור גרינלנד.
מטה פיקוד המבצעים המיוחדים נמצא בבסיס האווירי שבעיר אולבורג.
פיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי היה פיקוד שריכז את יחידות המפציצים וכן יכולות התקיפה האסטרטגית של חיל האוויר המלכותי (RAF) בין 1936 ל-1968.
הפיקוד הוקם ב-14 ביולי 1936 כדי לרכז את יכולות ההפצצה של חיל האוויר המלכותי במהלך תקופת ההתחמשות לקראת מלחמת העולם השנייה.
בנוסף, בחודשי המלחמה האחרונים נוספו לפיקוד שלוש להקי הכשרה ואימון (91, 92 ו-93), להק 26 (יחידות גילוי מוקדם) ולהק 100 (לוחמה אלקטרונית).
בשנות ה-60 ניהל הפיקוד את יכולות ההפצצה האסטרטגית של חיל האוויר המלכותי, בהן כוח מפציצי V (שכללו את האוורו וולקן, ויקרס ואליאנט והנדלי פייג' ויקטור).
ב-30 באפריל 1968 אוחד פיקוד המפציצים עם פיקוד מטוסי הקרב לייצירת פיקוד התקיפה של חיל האוויר המלכותי, כאשר פיקוד המפציצים הפך ללהק 1 בפיקוד החדש שנוצר.
פיקוד הסייבר והמבצעים המיוחדים , בעבר "הפיקוד האסטרטגי", היא מסגרת פיקודית במשרד ההגנה של בריטניה האמונה על היכולות והיחידות הרב-זרועיות של הכוחות המזוינים של בריטניה.
הפיקוד הוא אחד המרכיבים המרכזיים של משרד ההגנה והוא נמצא תחת הפיקוד המרכזי לצד פיקוד הצבא, פיקוד האוויר והמשרד הראשי.
פיקוד הסייבר והמבצעים המיוחדים מרכז את היכולות הרב-זרועיות, בהן בסיסי קבע מחוץ לבריטניה, יחידות סייבר, מודיעין, לוגיסטיקה ואימון רב-זרועיות, לצד יחידות פיתוח, מבצעים וטכנולוגיית מידע.
הפיקוד אמון גם על מנהלת הכוחות המיוחדים המרכזת את כלל יחידות הכוחות המיוחדים מהזרועות השונות של הכוחות הבריטים.
דייגו גרסיה (הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי)
צוות ייעוץ והכשרה ללוחמה בטרור
מרשל אוויר ראשי סר סטיוארט פיץ': דצמבר 2011 – אפריל 2012.
גנרל סר ג'יימס הוקנהול: מאי 2022 – כיום.
האַיִינְזַאצְפִירוּנְגְסְקוֹמַנְדוֹ, הוא מטה הבונדסוור האחראי על משימות מבצעיות.
הוא כפוף ישירות למשרד הפדרלי להגנה, ומאז ה-1 באפריל 2012 הוא כפוף ישירות למפקח הכללי של הבונדסוור.
פיקוד המבצעים של הבונדסוור (EinsFüKdoBw) מתכנן ומוביל למעשה את כל המשימות החוץ-ארציות של הכוחות המזוינים הגרמניים - בין אם בהקשר לאומי או רב-לאומי.
בתכנון מתואמות המשימה הצבאית והכוחות והמשאבים הנדרשים לה.
הניהול כולל אחריות אחידה על כוח אדם וציוד באזור הפעילות הרלוונטי.
פיקוד המבצעים הוא הפיקוד המבצעי של הבונדסוור והוא היחידה היחידה שמוסרת הנחיות לאומיות למפקדי כוחות המשימה באזורי הפעולה.
אלה בדרך כלל מקבלים את פקודותיהם ממפקדות רב-לאומיות.
פיקוד המבצעים מבטיח כי פריסת הכוחות הגרמניים מתבצעת בהתאם למנדט וכי הנורמות המשפטיות של הרפובליקה הפדרלית של
מפקד פיקוד המבצעים אחראי לאינספקטור הכללי של הבונדסוור על הנהגת הכוחות המבצעיים הכפופים לו.
הפיקוד הוקם ב-1 ביולי 2001. צוות הקורפוס הרביעי פורק תחת הנהגת הבריגדיר גנרל ברנד הוגרפה שימש לבנייתו.
שבועות ספורים לאחר הקמתו, היה לו את האתגר הגדול הראשון שלו בשל פיגועי הטרור ב-11 בספטמבר.
הפיקוד קיבל את הנהגת הקונטיגנטים הגרמניים של מבצע חופש מתמשך (OEF) וכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי (ISAF).
אלמנטים של כוח המשימות המיוחדות נשלחו לאפגניסטן תחת פיקוד כוח משימה K-Bar.
פיקוד מבצעי כוחות מיוחדים (Kommando Führung Operationen von Spezialkräften), שכבר היה מבוסס באתר, שולב במחלקה חדשה של מבצעים מיוחדים באפריל 2012 והוקצה למפקד פיקוד המבצעים.
ב-11 במאי 2017 פורק גדוד המטה והתקשורת.
משימותיו ואנשיו נלקחו חלקית על ידי המטה שהוקם לאחרונה.
פיקוד הטריטוריאלי של הבונדסוור מוביל את הפעולות הפנימיות מאז ספטמבר 2022.
פיקוד המילואים של חיל האוויר הוא פיקוד ראשי של חיל האוויר של ארצות הברית, שמטהו נמצא בבסיס חיל האוויר רובינס, במדינת ג'ורג'יה.
זהו מרכיב המילואים הפדרלי של חיל האוויר של ארצות הברית, המורכב מקצינים ואוויראים.
יחד, פיקוד המילואים של חיל האוויר והמשמר הלאומי האווירי מהווים את מרכיב חיל האוויר במרכיבי המילואים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
פיקוד המילואים של חיל האוויר ממלא גם תפקיד בלתי נפרד במשימה היומיומית של חיל האוויר ואינו אך ורק כוח המוחזק בעתודה לפעולות מלחמה או חירום אפשריות.
פיקוד המילואים של חיל האוויר תומך גם בחיל החלל של ארצות הברית באמצעות כנף החלל ה-310, עד להקמת רכיב מילואים חללי.
כאשר אל-קאעדה ביצע את פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001, גויסו חיילי המילואים של חיל האוויר.
מטוסי קרב מדגם F-16 של חיל האוויר הטיסו סיורי קרב אוויריים (CAP) כדי להגן על ערי אמריקה, בעוד מטוסי בואינג KC-135 סטרטוטנקר ומטוסי בואינג E-3 סנטרי של חיל האוויר סיפקו תדלוק אווירי ואבטחה.
באוקטובר 2001, ארצות הברית פתחה במלחמה העולמית בטרור כאשר כוחות צבא נכנסו לאפגניסטן כדי להילחם בטאליבן במלחמת אפגניסטן.
מטוסי MC-130 Combat Talon של חיל האוויר למבצעים מיוחדים הפכו למטוסי הכנף הקבועים הראשונים שחדרו למרחב האווירי האפגני, בעוד צוותי F-16 של חיל האוויר, שכבר נפרסו בזירה עבור מבצע תצפית דרומית , ביצעו את משימות הקרב הראשונות.
חיילי מילואים של חיל האוויר תרמו תרומה משמעותית על ידי טיסת סיוע אווירי קרוב, משלוחי קרבות, חילוץ, רכבת אווירית אסטרטגית ומשימות תדלוק אוויריות שתמכו בפעולות באפגניסטן.
הם גם סיפקו תמיכה במטוסי B-52 סטרטופורטרס במבצעים מיוחדים, בשירותי אווירו-רפואי, בכוחות הביטחון ובהנדסה אזרחית.
מטוסי מילואים מסוג A-10, HH-60 ו-C-130 הרקולס של חיל האוויר ממשיכים לבצע סיורי סיבוב באפגניסטן, וחיילי מילואים של חיל האוויר מילאו תפקיד מרכזי בבניית חיל האוויר הלאומי של הצבא האפגני.
כאשר מלחמת עיראק החלה נגד משטרו של סדאם חוסיין בעיראק החל במרץ 2003, צוותי אוויר לתמיכה ב-A-10 ת'נדרבולט II, B-52 ו-F-16 של חיל האוויר, מוכנים לקרב, טסו בפעולות תקיפה רבות במהלך השעות הראשונות של הקרב וביצעו מבצעים מיוחדים ומשימות חילוץ.
אנשי חילוץ מילואים היו בין הראשונים לבסיס חיל האוויר טאליל, כאשר מטוסי מילואים מסוג A-10 סיפקו סיוע אווירי קרוב.
מטוסי מילואים, כחלק מכוח המכליות המוביל, פרקו יותר מ-21 מיליון פאונד של דלק ליותר מ-1,000 מטוסים.
בסוף מרץ 2003, חמישה עשר צוותי מילואים מסוג בואינג C-17 גלובמאסטר III תמכו בהנחתת ה-C-17, שפתחה את החזית הצפונית במלחמת עיראק.
בנוסף, חיילי מילואים תמכו במשימות כלי טיס בלתי מאויש קרבי של חיל האוויר ובפעולות חלל בדרום מערב אסיה, וסיפקו נתונים חיוניים למפקדי שדה הקרב.
במהלך שלב הלחימה של חיל האוויר (19 במרץ – 1 במאי), מטוסי וצוותי מילואים של חיל האוויר טסו כמעט 162,000 שעות ופרסו 70 מטוסים מצוידים ביחידות בזירה, בעוד שאנשי צוות אוויר-רפואי סיפקו 45 אחוזים מצוותי האוויר רפואיים של חיל האוויר שביצעו 3,108 תנועות חולים.
פיקוד ליווי הפיהרר הייתה יחידת אבטחת אישים שהייתה אחראית לאבטחה האישית של שליט גרמניה הנאצית, אדולף היטלר.
פיקוד ליווי הפיהרר המשיך להיות תחת פיקוד נפרד משירות ביטחון הרייך וסיפק אבטחה אישית צמודה להיטלר.
שתי היחידות עבדו יחד למען ביטחונו והגנתו של היטלר, במיוחד במהלך ביקורים ואירועים ציבוריים, אם כי פעלו באירועים כאלה כקבוצות נפרדות והשתמשו בכלי רכב נפרדים.
כאשר יחידת פיקוד ליווי הפיהרר הורחבה, נבחרו קצינים וחיילים נוספים מיחידת דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה.
רוב המאבטחים הנוספים הללו שימשו את היטלר כשומרים למגוריו בזמן שהיו ריקים, וכסדרנים, משרתים, מלצרים ושליחים.
פיקוד ליווי הפיהרר ליווה את היטלר בכל מסעותיו ונכח תמיד במפקדות הפיהרר השונות לאורך כל מלחמת העולם השנייה.
בעת תפקידם, חברי פיקוד ליווי הפיהרר היו אנשי הצבא היחידים שהיו רשאים להיות בקרבת היטלר.
היחידה נותרה אחראית על ההגנה האישית של היטלר עד התאבדותו בברלין ב-30 באפריל 1945.
קומנדו האס אס-בגלייט הוקם ב-29 בפברואר 1932 כדי לספק הגנה כללית להיטלר ולפקידי מפלגה אחרים.
שנים עשר חברי קצין הגנה (SS) נבחרו על ידי ספ דיטריך כדי להציג בפני היטלר.
מתוך שנים עשר, נבחר צוות קטן יותר של שמונה אנשים בשם פיקוד ליווי הפיהרר כדי להגן על היטלר בנסיעותיו ברחבי גרמניה.
הופעתם הראשונה הייתה כאשר ליוו את היטלר במהלך מסעות הבחירות בשנת 1932.
פיקוד ההגנה של הפיהרר שהוקם במרץ 1933, קיבל חלק מסמכויות פיקוד ליווי הפיהרר בנושאי אבטחה כוללת על היטלר ברחבי גרמניה באביב 1934. חברי פיקוד ההגנה של הפיהרר כללו בלשי משטרה פלילית של משטרת בוואריה.
יחידת פיקוד ליווי הפיהרר שהייתה קטנה יותר המשיכה להתקיים והתמקדה במתן אבטחה אישית להיטלר.
פיקוד ליווי הפיהרר היה אחראי גם על אמצעי אבטחה כלליים, אמצעי מניעה והעמדה לדין של ניסיונות התנקשות.
שמו של פיקוד ההגנה של הפיהרר שונה רשמית לשירות ביטחון הרייך (Reichssicherheitsdienst) ב-1 באוגוסט 1935. שירות ביטחון הרייך ופיקוד ליווי הפיהרר שיתפו פעולה עם משטרת הסדר, הגסטפו וסוכנויות אחרות כדי לספק את דרישות ביטחון הפנים, בעוד שההגנה החיצונית טופלה על ידי יחידות אס אס כלליות.
קומנדו האס אס-בגליט הורחב ונודע בשם פיקוד ליווי הפיהרר (פיהררבגליטקומנדו).
פיקוד ליווי הפיהרר המשיך להיות תחת פיקוד נפרד וסיפק אבטחה אישית צמודה להיטלר.
חברים נוספים לפיקוד ליווי הפיהרר גויסו מדיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה.
היטלר השתמש בהם לתפקידי שמירה, אך גם כסנירים, משרתים, מלצרים ושליחים.
בעוד שלמעשה היה תחת שליטתו הרשמית של הרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר, פיקוד ליווי הפיהרר קיבל את פקודותיו ישירות מהיטלר, לתסכולו הרב של הימלר.
למטרות אדמיניסטרטיביות, פיקוד ליווי הפיהרר היה תחת שליטת דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה.
זה לא שינה את העובדה שהיחידה קיבלה את פקודותיה מהיטלר ובשנים מאוחרות יותר מהשליש הראשי שלו, יוליוס שאוב, דרך פקודות המבצעיות היומיומיות שניתנו ליוהאן רטנהובר, ראש שירות ביטחון הרייך.
בזמן תפקידם, חברי פיקוד ליווי הפיהרר היו אנשי הצוות החמושים היחידים שהיטלר רשאי להיות בקרבתו.
הם מעולם לא נאלצו למסור את אקדחי Walther PPK 7.65 שלהם ומעולם לא נבדקו כשהיו עם היטלר.
מצד שני, אנשי שירות ביטחון הרייך נדרשו להישאר בעמדות במרחק מה מהיטלר.
פיקוד ליווי הפיהרר ושירות ביטחון הרייך עבדו יחד למען אבטחה והגנה במהלך נסיעות ואירועים ציבוריים, אך הם פעלו כשתי קבוצות והשתמשו בכלי רכב נפרדים.
ראש שירות ביטחון הרייך רטנהובר היה בפיקוד הכללי וראש פיקוד ליווי הפיהרר שימש כסגנו.
נהג פיקוד ליווי הפיהרר שלו, אריך קמפקה, נהג בדרך כלל באחת ממכוניות המרצדס-בנץ השחורות של היטלר מתוך צי של שש עד שמונה שהוצבו בברלין, מינכן ומקומות אחרים.
אלא אם כן היה בחברת אדם חשוב, היטלר היה יושב במושב הקדמי ליד קמפקה, כשמאחוריו אדיוטנט.
כשנסע בשיירות, אחרי המרצדס של היטלר היו נוסעות שתי מכוניות משמאל ומימין, אחת עם אנשי שירות ביטחון הרייך והשנייה עם פלוגה של אנשי שירות ביטחון הרייך.
ביולי 1938, בהוראת קמפקה, נבנתה מרצדס משוריינת לחלוטין וסופקה בזמן ליום הולדתו ה-50 של היטלר ב-20 באפריל 1939. למכונית היו פלדת 18 מ"מ וזכוכית חסינת כדורים בעובי 40 מ"מ.
עד מרץ 1938, גם פיקוד ליווי הפיהרר וגם שירות ביטחון הרייך לבשו את מדי השדה האפורים הסטנדרטיים של האס אס.
שתי היחידות היו תחת שליטת האס אס ושתי היחידות הורכבו מאנשי אס אס.
שמירה על היטלר יכלה לדרוש ימים ארוכים מאוד, במיוחד עבור חברי פיקוד ליווי הפיהרר, שלעיתים היו בתפקיד במשך עשרים וארבע שעות ללא מנוחה.
עם זאת, חברי שירות ביטחון הרייך, כבלשי משטרה פלילית מיומנים, נטו לראות את עצמם כקבוצה ממושמעת יותר.
פיקוד ליווי הפיהרר ליווה את היטלר בכל מסעותיו ותמיד היה נוכחים במפקדות הפיהרר (Führerhauptquartiere) השונות בחלקים שונים של אירופה הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בכל מקום בו התגורר היטלר, חברי פיקוד ליווי הפיהרר ושירות הביטחון של הרייך היו נוכחים.
פיקוד ליווי הפיהרר סיפק הגנה צמודה והוצב גם כשומרים במסדרונות המובילים למשרדו של היטלר במקומות כמו לשכת הקנצלר של הרייך.
אנשי שירות ביטחון הרייך סיירו בשטח.
באירועים מיוחדים, מספר שומרי דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה שסיפקו טבעת הגנה חיצונית, הוגדל.
עד 15 בינואר 1943 התרחב פיקוד ליווי הפיהרר ל-31 קציני אס אס ו-112 גברים.
שלושים ושלושה שימשו לתפקידי ליווי, כשהם מתחלפים בקבוצות של אחד עשר.
השאר שימשו כשומרים במעונותיו של היטלר "שלא היו בשימוש באותה תקופה" ובמשימות אחרות.
כראש שירות ביטחון הרייך, רטנהובר היה אחראי על אבטחת מפקדת השדה של היטלר.
מפקדתו הצבאית המפורסמת ביותר של היטלר במהלך המלחמה הייתה מאורת הזאב.
הוא בילה במפקדת השדה הצבאית הזו בחזית המזרחית זמן רב יותר מכל מפקדה אחרת.
היטלר הגיע לראשונה למטה ביוני 1941. בסך הכל, הוא בילה שם יותר מ-800 ימים במהלך תקופה של שלוש וחצי שנים עד לעזיבתו הסופית ב-20 בנובמבר 1944. היא נשמרה על ידי אנשי שירות ביטחון הרייך וחטיבת ליווי הפיהרר .אנשי פיקוד ליווי הפיהרר נכחו גם הם כאשר היטלר היה שם.
היו בה מספר אזורי ביטחון.
מפרקרקריס 1 (אזור ביטחון 1) שכן בלב מאורת הזאב.
המתחם, המוקף בגדר פלדה ונשמר על ידי אנשי שירות ביטחון הרייך ופיקוד ליווי הפיהרר, הכיל את הבונקר של היטלר ועשרה בונקרים מוסווים נוספים שנבנו מבטון מזוין פלדה בעובי של שני מטרים.
אזור ביטחון 2 הקיף את האזור הפנימי.
אזור זה שיכן את מגורי כמה שרי הרייך, אנשי המפקדה, שני חדרי אוכל, מרכז תקשורת, וכן את הצריפים הצבאיים של בריגדת הליווי של הפיהרר.
אזור ביטחון 3 היה אזור ביטחון חיצוני מבוצר בכבדות שהקיף את שני האזורים הפנימיים.
הוא הוגן על ידי מוקשים ואנשי בריגדת הליווי של הפיהרר, שאיישו בתי שמירה, מגדלי שמירה ומחסומים.
למרות האבטחה, ניסיון ההתנקשות הבולט ביותר נגד היטלר בוצע במאורת הזאב ב-20 ביולי 1944. אף מזימה או ניסיונות התנקשות לא מקורם או כללו חברים בפיקוד ליווי הפיהרר או במשרד לביטחון הרייך.
חברי פיקוד ליווי הפיהרר המקוריים היו חברים ותיקים של היטלר במפלגה הנאצית וונבחרו על בסיס נאמנות מוחלטת.
האוברשטורמבאנפיהרר של האס אס פרנץ שדל מונה למפקד האחרון של פיקוד ליווי הפיהרר ב-5 בינואר 1945, לאחר פיטוריו של ברונו גשה בדצמבר 1944. הימלר הוציא נזיפה חריפה לזה האחרון, לאחר תקרית בה גשה שיכור ירה יריות לעבר חבר.
גשה הורדה בדרגה תשע והועבר לוואפן אס אס.
ב-16 בינואר 1945, לאחר כישלון הקרב על הבליטה, שדל ליווה את היטלר ופמלייתו למתחם הבונקרים שמתחת לגן הקנצלר של הרייך במגזר הממשל המרכזי של ברלין.
פיקוד ליווי הפיהרר ושאר הצוות האישי של היטלר עברו לפורבונקר ולפיהררבונקר.
הכניסה הראשית לפיהררבונקר הייתה מגרם מדרגות שנבנה בזווית ישרה שהוביל למטה מהפורבונקר.
לאחר הירידה במדרגות לחלק התחתון, אנשי שירות ביטחון הרייך ופיקוד ליווי הפיהרר הוצבו בחדר שמירה כדי לבדוק תעודות זהות ותיקים, לפני שהותר לאנשי הצוות לעבור למסדרון של הפיהררבונקר עצמו.
אנשי הפיקוד ליווי הפיהרר ושירות ביטחון הרייך היו בתפקיד במשמרות של שתים עשרה שעות.
לאחר מותו של היטלר, נערכה ועידת תדרוך בה יושמו פקודות מראש שאלו שיכולים לעשות זאת יתפרצו ממגזר הממשל המרכזי ולהצטרף לכוחות גרמניים אחרים.
התוכנית הייתה לברוח מברלין כדי להיכנע לבעלות הברית המערביות על נהר האלבה או להצטרף לצבא הגרמני בצפון.
שאדל לא הצטרף לאחת מקבוצות הפריצה, שכללו חברי פיקוד ליווי הפיהרר ושירות ביטחון הרייך.
לדברי האלקטרו-מכונאי הראשי של הבונקר, יוהנס הנשל, עד אז פצע הרסיסים ברגלו של שאדל כבר הפך לנמק.
הוא יכל ללכת רק בקצב איטי באמצעות קביים.
שאדל התאבד בירי לעצמו בפה באקדח, במקום לנסות לפרוץ מאזור לשכת הקנצלר של הרייך המוקף.
בודו גלזנלויכטר : מרץ 1932 עד מאוחר יותר באותה שנה
פרנץ שיידל : ינואר – אפריל 1945
פיקוד חצי הכדור המערבי של צבא ארצות הברית הוא פיקוד של צבא ארצות הברית המרכז את יחידות הצבא בפיקוד צפון ובפיקוד דרום וכן אחראי על ההכנה, הכשירות ומוכנות כוחות הצבא למשימותיהם המבצעיות בפיקודים הקרבים המאוחדים ברחבי העולם.
הפיקוד נוסד בדצמבר 2025 והחליף את פיקוד כוחות צבא ארצות הברית, הוא מתוכנם למזג לתוכו במהלך 2026 את כוחות הצבא בפיקוד דרום (הארמייה השישית) ואת כוחות הצבא בפיקוד צפון (הארמייה החמישית).
הפיקוד כולל את הארמייה הראשונה ואת פיקוד כוחות המילואים שאחראים על אימון וכשירות חיילי המילואים והמשמר הלאומי של הצבא ושליחת יחידותיהם למאמץ הלחימה.
בנוסף כולל הפיקוד שני קורפוסים:
קורפוס III - כולל את דיוויזיית החי"ר הראשונה, דיוויזיית הפרשים הראשונה, הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, דיוויזיית החי"ר הרביעית, רגימנט הפרשים השלישי, בריגדת הארטילריה ה-75, ובריגדת ההנדסה 36. בנוסף עוד כוחות תומכי לחימה.
פיקוד הסייבר של כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית הוא מערך תפקודי (Functional Command) של חיל הנחתים של ארצות הברית, האחראי על הגנה על תשתיות קריטיות מפני מתקפות סייבר.
הפיקוד משמש כזרוע הסייבר הייעודית של חיל הנחתים במסגרת פיקוד הסייבר של ארצות הברית (USCYBERCOM).
ב-2010 הכיר מזכיר ההגנה של ארצות הברית בחשיבותו הגוברת של מרחב הסייבר לביטחון הלאומי.
בעקבות זאת הוחלט על הקמת פיקוד הסייבר של ארצות הברית (USCYBERCOM) כפיקוד תת־מאוחד הכפוף ל־פיקוד האסטרטגי של ארצות הברית (USSTRATCOM).
בהמשך להקמת USCYBERCOM, ייסד חיל הנחתים של ארצות הברית באוקטובר 2009 את פיקוד הסייבר של כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית (Marine Forces Cyberspace Command – MARFORCYBER), כמרכיב הסייבר הייעודי שלו במסגרת הפיקוד המשולב.
הקמת MARFORCYBER הייתה חלק ממהלך רחב יותר להקמת פיקודי סייבר ייעודיים בכלל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ובכלל זה פיקוד הסייבר של צי ארצות הברית (FLTCYBER), פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית (ARCYBER) ו־פיקוד הסייבר של חיל האוויר של ארצות הברית (AFCYBER).
פיקוד הסייבר של כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית (MARFORCYBER) כולל שתי יחידות כפופות עיקריות, האחראיות על תחומי ההפעלה, ההגנה והלוחמה במרחב הסייבר.
קבוצת מבצעי הסייבר של חיל הנחתים אחראית לביצוע מבצעי רשת המידע של מחלקת ההגנה (Department of Defense Information Network – DODIN) עבור חיל הנחתים, וכן לביצוע פעולות הגנה קיברנטיות (Defensive Cyberspace Operations – DCO).
פעילותה נועדה לחזק את חופש הפעולה של הכוחות הצבאיים בכל ממדי הלחימה, ולמנוע מיריבים לפגוע או לשבש יתרון זה באמצעות מתקפות סייבר.
תחומי האחריות העיקריים של הקבוצה כוללים:
מתן תמיכה מבצעית בתחום הסייבר לכוחות משימה משולבים של חיל הנחתים (Marine Air-Ground Task Forces – MAGTFs)
תכנון וניהול פעילות רשת הארגון של חיל הנחתים (Marine Corps Enterprise Network – MCEN)
תכנון וניהול פעולות הגנה קיברנטיות
קבוצת לוחמת הסייבר של חיל הנחתים אחראית על ארגון, הכשרה, הצטיידות, תמיכה מנהלית וניהול הכשירות המבצעית של כוחות הסייבר המוקצים לה.
הקבוצה מופקדת על הכנת והצגת צוותי כוח משימת הסייבר (Cyber Mission Force – CMF) לאישור והסמכה מול פיקוד הסייבר של ארצות הברית.
בנוסף, הקבוצה מתכננת ומבצעת — בהתאם להנחיות מפקד MARFORCYBER — פעילות סייבר צבאית במלוא המנעד, לתמיכה בצורכי חיל הנחתים, הפיקודים הלוחמים, הכוחות המשולבים וכוחות קואליציוניים.
ניהול כוח אדם, לרבות שיבוץ והצבת אנשי סייבר בתפקידי עבודה ובמרכזי פעילות, לשם הבטחת כשירותם המבצעית של צוותי CMF
הבטחת הכשרה והצטיידות של כלל אנשי היחידה בהתאם לתקני ההכשרה וההסמכה המשותפים של פיקוד הסייבר של ארצות הברית, ולדרישות משימת הליבה (Mission Essential Task List – METL) של MARFORCYBER
תכנון, וכאשר ניתן אישור — ביצוע פעולות סייבר התקפיות (Offensive Cyberspace Operations – OCO), לרבות ניצול רשתות מחשבים (Computer Network Exploitation – CNE), מודיעין, סיור ואיסוף במרחב הסייבר, והכנת סביבת הפעולה המבצעית (Operational Preparation of the Environment – OPE)
תכנון וביצוע פעולות הגנה קיברנטיות ייעודיות בתגובה לאיומים על רשת ה־MCEN, על רשתות שהוקצו לפיקודים לוחמים, ועל רשת המידע של מחלקת ההגנה
ייעוץ למפקד MARFORCYBER בנושאי הפעלת הכוח
מתן מומחיות מקצועית (Subject Matter Expertise) לצורכי תכנון מבצעי
פיקוד חיל הנחתים באזור האוקיינוס השקט הוא פיקוד הזרוע האזורי של חיל הנחתים של ארצות הברית בזירת האוקיינוס השקט, והוא מהווה את מרכיב חיל הנחתים תחת פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
הפיקוד אחראי על הפעלת, הכשרת והעמדת כוחות נחתים בזירת האוקיינוס השקט והאינדו-פסיפי, ומהווה את הפיקוד האזורי הגדול ביותר של חיל הנחתים.
משימתו של MARFORPAC היא להכין, להפעיל ולהעמיד לרשות הפיקוד האזורי כוחות חיל נחתים כשירים ללחימה, לצורך:
הרתעה והגנה מפני איומים מדינתיים ולא־מדינתיים בזירת האינדו-פסיפי
תגובה מהירה למשברים צבאיים והומניטריים
הפעלת כוחות אמפיביים כחלק ממבצעים משולבים ורב־לאומיים
חיזוק שיתופי פעולה צבאיים עם מדינות בעלות ברית ושותפות אזוריות
שמירה על נוכחות קדמית מתמשכת של חיל הנחתים באזור
פיקוד התובלה הימית הצבאית הוא ארגון האחראי על השליטה וההפעלה של אוניות התדלוק והתובלה הצבאיות של צי ארצות הברית הפיקוד מופקד על אספקת יכולות תובלה ימית (Sealift) ושינוע ימי עבור כלל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, וכן עבור סוכנויות ממשלתיות נוספות.
מהלך מלחמת העולם השנייה פעלו ארבע סוכנויות ממשלתיות נפרדות אשר שלטו בתובלה הימית.
בשנת 1949 הוקם שירות התובלה הימית הצבאית (Military Sea Transportation Service – MSTS) כסוכנות הניהול היחידה לצורכי התובלה הימית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
הפיקוד קיבל על עצמו את האחריות למתן יכולות תובלה ימית (Sealift) ושינוע ימי לכלל זרועות הכוחות המזוינים, וכן עבור סוכנויות ממשלתיות נוספות.
כבר תשעה חודשים לאחר הקמתו נדרש MSTS להתמודד עם אתגר מלחמת קוריאה.
ב־6 ביולי 1950, רק 11 ימים לאחר הפלישה הראשונית של צפון קוריאה הקומוניסטית לדרום קוריאה, העביר MSTS את הדיוויזיה ה־24 של חיל הרגלים האמריקאי ואת ציודה מיפן לפוסאן שבדרום קוריאה, לצורך הצטרפות ללחימה.
במהלך מלחמת וייטנאם שונה שמו של הארגון ל־Military Sealift Command (MSC).
בין השנים 1965–1969 הוביל MSC כמעט 54 מיליון טונות של ציוד לחימה ואספקה, וכ־8 מיליון טונות של דלק לווייטנאם.
ספינות MSC שימשו גם להובלת חיילים לזירת הלחימה.
תקופה זו סימנה את השימוש האחרון באוניות ייעודיות להובלת חיילים, שכן מאז מועברים כוחות צבא ארצות הברית בעיקר באמצעות תובלה אווירית.
במהלך שנות ה־70 וה־80 סיפק MSC למחלקת ההגנה יכולות תובלה ימית כחלק ממאמצי ההרתעה של ארצות הברית בתקופת המלחמה הקרה.
במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, במסגרת מבצעי "מגן המדבר" ו"סופה במדבר", בלט MSC כמקור התובלה הביטחונית הגדול ביותר מבין כל המדינות שהשתתפו במערכה.
אוניות הפיקוד העבירו למעלה מ־12 מיליון טונות של כלי רכב גלגליים וזחליים, מסוקים, תחמושת, מטען יבש, דלק, ציוד ואספקה נוספים.
בשיא הלחימה ניהל MSC למעלה מ־230 ספינות בבעלות ממשלתית ובחכירה.
מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001 ממלאות ספינות MSC תפקיד חיוני ומתמשך במבצעי חירום ופריסה ברחבי העולם.
עד ינואר 2013 סיפקו ספינות הפיקוד יותר מ־25.7 מיליארד גלונים של דלק והעבירו כ־126.2 מיליון רגל רבוע של ציוד לחימה ואספקה לכוחות ארצות הברית ולכוחות הקואליציה שפעלו בעיראק ובאפגניסטן.
בנוסף לכך, MSC, הצי האמריקאי ומספר ארגונים לא־ממשלתיים העניקו טיפול רפואי למאות אלפי מטופלים במסגרת פריסות של אוניותמ בתי חולים ברחבי העולם.
הארגון הוקם לראשונה ב־9 ביולי 1949, כאשר שירות התובלה הימית הצבאית (Military Sea Transportation Service – MSTS) קיבל אחריות בלעדית לצורכי התובלה הימית של United States Department of Defense.
צי האוניות של MSC מורכב מגרעין של אוניות בבעלות הצי של ארצות הברית, לצד אוניות נוספות הפועלות בחכירה ארוכת טווח, ומאוניות המוחכרות לתקופות קצרות או להפלגות ייעודיות (Voyage Charter).
במסגרת חכירת זמן (Time Charter), MSC מקבל שליטה תפעולית על אוניית סוחר ומפעיל אותה למשך תקופת החכירה.
בתקופה זו מאוישת האונייה על ידי ימאים אזרחיים, וכל הוצאות ההפעלה ממומנות בידי MSC.
אוניות אלה אינן כפופות לביקורות של ממשלות זרות בעת עגינתן בנמלים, והשליטה התפעולית נתונה בידי MSC.
לעומת זאת, אוניות בחכירת הפלגה (Voyage Charter) מאוישות אף הן על ידי ימאים אזרחיים, אך MSC משלם רק עבור הובלת המטען.
אוניות אלו מוחכרות לצורך הפלגה מסוימת, כפופות לביקורות בנמלים, והשליטה התפעולית בהן אינה נתונה ל־MSC.
האוניות שבבעלות חיל הים נושאות צבעי ארובה כחול וזהב, ומשרתות תחת הקידומת USNS (United States Naval Ship), ולא כיחידות מבצעיות מוזמנות (שאינן נושאות את הקידומת USS).
לאוניות אלה מספרי גוף בדומה לאוניות מוזמנות, בתוספת הקידומת T-.
רובן מאוישות בימאים אזרחיים, בין אם כעובדי שירות המדינה ובין אם באמצעות צוותים בחוזה, במיוחד באוניות למשימות מיוחדות.
בחלק מן האוניות מוצבים גם אנשי חיל הים או חיל הנחתים לצורך תפקידי תקשורת, משימות ייחודיות או הגנה על האונייה.
אוניות חכורות או מקבילות שומרות על צביעה מסחרית ונושאות קידומות אזרחיות סטנדרטיות כגון MV, SS או GTS, ללא מספרי גוף.
פיקולוגיה (בפ"א רפה; מיוונית: φῦκος – פיקוס ("אצה"); ו-λογία – לוגיה (תורה)) או אלגולוגיה (Algology), הוא התחום המדעי בביולוגיה העוסק בחקר האצות.
אצות הן בעלות חשיבות גבוהה כיצרניות עיקריות במערכות אקולוגיות במים.
רוב האצות הן אורגניזמים אאוקריוטים, פוטוסינתטיים החיים בסביבה רטובה.
הם נבדלים מהצמחים הגבוהים יותר על ידי היעדר שורשים, גבעולים או עלים אמיתיים.
מינים רבים הם חד תאיים ומיקרוסקופיים (כולל פיטופלנקטון ומיקרו אצות אחרות); רבים אחרים הם רב תאיים במידה זו או אחרת, חלקם גדלים לגודל גדול (למשל אצות כמו קלפ וסרגסום).
הפיקולוגיה כוללת חקר צורות פרוקריוטיות המכונות אצות כחולות-ירוקות או ציאנובקטריות.
מספר אצות מיקרוסקופיות גדלות בסימביוזה בחזזיות.
פיקולוגים בדרך כלל מתמקדים באצות הגדלות במים מתוקים או באצות ים, ובתוך הגדרה זו מתמקדים באצות צורניות (דיאטומים) או אצות רכות.
פיקוח נפש הוא מצב הלכתי, המחייב לעבור על מצוות לא תעשה או לבטל מצוות עשה של התורה למען הצלת חיי אדם.
התלמוד הבבלי דן במשנת "פיקוח נפש" ומחפש את מקור הדין הידוע לפיו סכנת חיים דוחה את חיובי התורה.
הגמרא מביאה שלל דעות ומקורות שמוכיחים את עדיפות החיים, רובם מסתמכים על דיוקים מפסוקי התורה.
לבסוף מתקבלת דעתו של שמואל שדרש את הפסוק – "וחי בהם" – ולא שימות בהם.
הרמב"ם מבאר את המשמעות העקרונית שמלמדת אותנו הלכה זו:
בנוסף, בברייתא הובא נימוק המבוסס על סברא, המתייחס לחילול שבת מפני פיקוח נפש: .
מכח נימוק זה לעיתים ניתן לחלל את השבת גם כדי להימנע מחילול שבתות רבות, כגון ההולך במדבר ואיבד את חשבון הימים שהותר לו לחלל שבת כדי לשוב למקום ישוב, ואף שלא במקום פיקוח נפש.
המשנה מתירה לפקח (=לסתור) ערימה של אבנים בשבת כדי להציל אדם שקבור תחתיה וייתכן שהוא חי.
מכאן מגיע הביטוי "פיקוח נפש דוחה שבת", דהיינו פיקוח נפש - הסרה והעברה של סכנת מוות לאדם.
הוא נזכר בלשון זה, כבר בתוספתא שקובעת כי "אין לך דבר שעומד בפני פיקוח נפש" (תוספתא, שבת ט"ז, י"ד).
(במשנה משמש מושג זה להשגחה על עניינים, כשם שמשתמשים בו היום (כגון פיקוח עירוני), לדוגמה "מחשיכין על התחום לפקח על עסקי כלה ועל עסקי המת להביא לו ארון ותכריכין".
לעומת זה במקורות היהודיים ישנם מספר מושגים הלכתיים שונים המתייחסים לשמירה על הבריאות ועל החיים.
כגון "סכנת נפשות", "שמירת נפש", הצלת נפש".)
כאשר אדם שרוי במצב של פיקוח נפש לא רק שמותר לו ולמסייעים בידו לעבור על מצוות לא תעשה על מנת להצילו, אלא שהמסייעים בידו אף מצווים לעשות זאת, בהתאם לציווי "לא תעמוד על דם רעך".
לפי פרשן המקרא רש"י פירוש צו זה הוא שאין "לראות במיתתו (-של חברך) ואתה (=כשאתה) יכול להצילו".
רש"י מביא כדוגמה אדם שטובע בנהר, או שחיה טורפת או שודדים רודפים אחריו - בכל אלה החובה להצילו מוטלת על מי שיש בידו יכולת.
בספרות ההלכה מתקיימים דיונים רבים בסוגיות הקשורות בפיקוח נפש, למשל האם סכנה לעובר שאין בה סכנה לחיי האם היא בגדר פיקוח נפש, כלומר, האם עובר הוא בגדר אדם חי.
גם ספק פיקוח נפש מתיר לעבור על המצוות.
כאשר חולה בסכנה ויש צורך להתיר לו איסור כלשהו, מתירים לו את האיסור הקל, ורק אם אין די בכך מתירים לו איסור חמור יותר.
הדברים נפסקו גם להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך.
לדעת המבי"ט הדרישה להימנע מאיסור חמור כשניתן להסתפק באיסור קל היא מדרבנן, ומדאורייתא מותרים שני האיסורים כל עוד נעשה הדבר משום פיקוח נפש.
ויש חולקים על כך וסוברים שהחובה להימנע מהאיסור החמור היא מהתורה.
שחיטה בשבת או אכילת נבלה
שאלה שנידונה בין הראשונים היא כשיש לחולה צורך לאכול בשר בשבת, ושתי האפשרויות העומדות בפנינו להצלתו הן: א.
איזו עבירה יש להעדיף: איסור מלאכה בשבת (מלאכת שוחט) או איסור נבלה.
לפי הכלל של "הקל תחילה" היה לנו להתיר לו איסור נבלה שהוא איסור לא תעשה שעונשו מלקות, ולא את איסור מלאכת שוחט בשבת, שהעונש עליו הוא סקילה.
למרות זאת, לשיטת כמה ראשונים עדיפה השחיטה, ונאמרו בזה כמה טעמים:
הרא"ש כותב שיש חשש שהחולה יקוץ באכילתו ויסתכן.
הר"ן מסביר שבאכילת נבילה יש חומרה על פני השחיטה בשבת, היות שבאכילת נבלה עובר על האיסור בכל כזית שאוכל, ואילו בשחיטה עובר פעם אחת על איסור.
הרשב"א תלה את הדבר בשאלה האם שבת הותרה במקום פיקוח נפש או דחויה במקום פיקוח נפש, שאם שבת הותרה, עדיף לשחוט בשבת, ואילו אם שבת דחויה, עדיף להאכיל את החולה נבלה.
בשולחן ערוך נפסק ששוחטים עבור החולה: השולחן ערוך מוסיף שכל זה כשיש זמן מספיק להכנת הבשר הכשר, אבל אם החולה זקוק להצלת חייו לבשר בדחיפות ובשר הנבלה מוכן, מאכילים אותו את בשר הנבלה.
עם זאת, אסור לחלל שבת על רפואה שתועלתה אינה מוכחת, אלא אך ורק על רפואה שהיא ידועה לכול או על-פי רופא מומחה.
אף על פי שניסוחו המקורי של הכלל דן ב"פיקוח נפש", ולכאורה אין הוא מחלק בין יהודי לגוי, הרי שהדיון התלמודי מבהיר שתחולת הדין היא על יהודים.
לגבי לא יהודים התקיימו דיונים רבים לאורך הדורות, ובסופו של דבר רוב הפוסקים מסכימים שיש לחלל שבת גם עבור לא יהודים, ולו משום איבה, כלומר בשל הצורך למנוע סכנה כללית מצד גוים כלפי יהודים.
כלל זה שפיקוח נפש דוחה את המצוות, נאמר גם על צום ביום הכיפורים במצב שעלול לסכן את חייו של הצם.
כאשר אדם נמצא בסכנת נפשות, הרי שמטעמי פיקוח נפש הוא מחויב להציל את עצמו.
על פי ההלכה חולים, אינם חייבים לצום בחמשת הצומות, פרט ליום הכיפורים שכן חיובו מן התורה ובו גם חולה חייב לצום.
חולה שיש חשש סכנה שמא בעקבות הצום ימות - פטור מהצום, שכן גם ספק פיקוח נפש דוחה את מצוות הצום.
אכילתו של חולה מסוכן ביום הכיפורים, היא חובה, ויש הסבורים, שמצוות האכילה של חולה ביום הכיפורים היא מדין "וחי בהם", ומדין "ונשמרתם מאוד לנפשותיכם".
מעוברת שאם תצום עלולה להפיל את עוברה, צריכה לאכול ולשתות, כדי למנוע את הפלתו.
מינקת חייבת לצום ואף שהצום קשה יותר למינקת, מפני שההנקה גורמת לאיבוד נוסף של נוזלים, מכל מקום עדיין אין היא נחשבת חולה.
גם במקרים שבהם נשקפת סכנת חיים יש שהורו שבחלק מהמקרים כדאי לאכול ולשתות "פחות מכשיעור".
בשתייה, זוהי מנת נוזלים (לא רק מים אלא גם נוזלים ממותקים ואף מרק טחון; אמנם יש מקפידים לשתות מים מרים) בנפח של עד 40 סמ"ק הנשתית בהפסקות של מספר דקות בין מנה למנה.
באכילה, זוהי מנת מזון בנפח של עד 30 סמ"ק בהפסקות של מספר דקות בין מנה למנה.
במצבים שהצום עלול לגרום לפיקוח נפש לזולת, אף לבריא מותר לאכול או לשתות פחות מכשיעור.
אחות העובדת ביחידה לטיפול נמרץ פגים - בעקבות הצום, עלולה ערנותה להיפגע, ובכך תיגרם סכנת חיים לפגים.
מנתח הצריך לבצע ניתוח דחוף - בגלל הצום עלולה ערנותו להיפגע, ותיגרם סכנת חיים למנותח.
מסירות נפש על קידוש השם
בתקופת גזירות השמד שהטילו הרומאים, דנו התנאים על גבולותיה של הלכה זו, והאם יש מצוות שעליהן צריך למסור את הנפש.
דעת רבי ישמעאל הייתה, על סמך הפסוק האמור: "וחי בהם", שאפילו כאשר אדם נדרש לעבוד עבודה זרה - רשאי הוא לעשות זאת על מנת שלא ייהרג, אלא אם כן הדבר היה בפרהסיא.
לעומתו, רבי אליעזר סבר שיש למסור את הנפש ולא לעבוד עבודה זרה.
זאת, על פי הפסוק: , אותו דרש: "ובכל נפשך - אפילו הוא נוטל את נפשך".
התלמוד מספר על אספה מיוחדת שהתכנסה להכרעה בשאלה זו:
ישנם מצבים אחדים בהם הצלת הנפש אינה דוחה מצוות.
ראשית, ישנן שלוש מצוות שלגביהן נקבע "ייהרג ואל יעבור", כלומר אפילו אם העבירה עליהן כרוכה במוות אין לעבור את העבירה.
עבודה זרה - כלומר, פולחן של אל זר
גילוי עריות - כלומר, איסורים הקשורים ליחסי מין עם אנשים מסוימים (בעיקר קרובי משפחה)
בנוסף, כאשר יהודי מצוּוה לעבור עבירה בפרהסיה, כלומר בפני עשרה יהודים, אסור לו להציל את נפשו ולעבור את העבירה, אפילו לא כדי להציל את חייו.
אם יהודי מצווה לעבור עבירה לא בפרהסיה ומטרת הגוי היא לגרום ליהודי לעבור עבירה ולא מאינטרסים אישיים אפשר למסור את הנפש אבל אין חובה.
בשעת השמד, כלומר בתקופה בה השלטון מנסה לכפות על יהודים לעזוב את דתם, אוסרת ההלכה לעבור עבירות שמכריח השלטון לעבור, לא רק בציבור אלא גם כשאין איש בסביבה.
בכל מקרה החובה למסור את הנפש היא רק כדי לא לעבור עבירה, אבל כדי לעשות מצווה לא צריך למסור את הנפש.
במכילתא (יתרו, מסכתא דבחדש פרשה ו)
נחלקו ראשונים בשאלה האם מותר לאדם למסור עצמו למיתה כאשר הוא נאנס לעבור עבירה שדינה 'יעבור ואל ייהרג': לפי הרמב"ם, הרמב"ן, והריטב"א, מי שנהרג במקום שמותר לעבור עבירה בגלל סכנה הנשקפת לחייו, הוא נושא בעונש על מיתתו.
לעומתם, בעלי התוספות, הרא"ש, וראשונים נוספים, המושג 'יעבור ואל ייהרג' עניינו שמותר לעבור, אך אין איסור לאדם למסור נפשו להריגה על כך.
אדרבה, לדעתם יש מעלה למסור את הנפש אף במצב שאין חובה לעשות כן.
רבי יוסף חביבא (מחבר ספר נימוקי יוסף) פסק שמותר לאדם חשוב ומפורסם בחסידות לנהוג לפנים משורת הדין ולסרב לבצע עבירה גם אם ייהרג כתוצאה מכך.
ואכן, היו בעבר מקרים בהם הוזכרו לשבח כאלו שמסרו את נפשם על ערכים חשובים אף שלא היו מחויבים בכך מעיקר הדין.
הצלת נפשו של היחיד נדחית לעיתים מול הצלת הציבור כולו או חלקו.
לכן, במקרה שיש סכנה לציבור, כגון שאויב עולה עליהם, היחידים מצווים לצאת למלחמה ולסכן את חייהם.
כבר בימי החשמונאים עלתה הסוגיה של לחימה בשבת, ואחרי שקבוצת יהודים גדולה שהתחבאה במערה בשבת סירבה לחלל את השבת ונהרגה על ידי היוונים, החליטו החשמונאים כך:
פיקומטר (לפי הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות מסומן באותיות pm) היא יחידת מידה בה נעשה שימוש בשיטה המטרית.
הפיקומטר מהווה אחד חלקי 10 בחזקת 12 של המטר, כלומר אחד חלקי טריליון של המטר, שהוא יחידת הבסיס למדידת מרחקים לפי השיטה המטרית.
הפיקומטר מהגדרתו מהווה אלפית של הנאנומטר, אחד חלקי מיליון של המיקרומטר (מיקרון), ושמותיו הנוספים הם מיקרומיקרון, סטיגמה או ביקרון.
בעבר הפיקומטר סומל באותיות µµ.
כמו כן, פיקומטר אחד מהווה אחד חלקי מאה של אנגסטרום, שהיא יחידת אורך בה נעשה שימוש בעולם הכימיה ומדידת אורכי גל בעולם האופטיקה.
בפיקומטר, בגין היותו יחידת מידה זעירה וקטנה, נעשה שימוש בפיזיקת חלקיקים, במכניקת הקוונטים, בכימיה ובעולם האקוסטיקה.
קוטרם של אטומים שונים נע בין 62 ל-520 פיקומטרים, ואורכו של קשר קוולנטי בין שני אטומי פחמן מוערך ב-154 פיקומטרים.
כמו כן נעשה שימוש ביחידת מידה זו למדידת גודלם או מהירות תנועתם של חלקיקים תת-אטומיים כגון האדרון, פרמיון וכן של תרכובות ותערובות כימיות שונות.
פיקולו (מאיטלקית: Piccolo, "קטן", קיצור של Flauto Piccolo, "חליל קטן"; על אף שבאיטלקית מודרנית נקרא ottavino והמילה "פיקולו" הוראתה כל כלי נגינה קטן, כך למשל "קלרינט-פיקולו") הוא סוג קטן של חליל צד העשוי ממתכת או מעץ הובנה, ואורכו כמחצית מאורכו של החליל הרגיל וצליליו גבוהים באוקטבה מאלה של החליל.
היות שצליליו של הפיקולו גבוהים מצלילי החליל (ומצלילי כל כלי הנשיפה מעץ), הם מבריקים וחזקים יותר ומשמשים בתזמור על מנת להכפיל את צלילי הכינורות.
משום שקולו של כלי זה חזק ביחס לחליל, יש רק פיקולו אחד או שניים בתזמורת סימפונית רגילה, ואילו חלילי צד יש לרוב שניים ויותר (בתזמורת סימפונית המנגנת יצירות ספציפיות כמו "פולחן האביב" מאת סטרווינסקי מנגנים שני פיקולו וארבעה חלילי צד).
הפיקולו, שבתחילה היה ללא מנגנון לחצנים, התפתח מחליל שהשימוש הנפוץ בו היה בצעדה יחד עם תוף מצעדים בקרנבל של בזל, ששורשיו במאה ה-16. אנטוניו ויוואלדי חיבר כבר במאה ה-17 קונצ'רטי (RV 443, 445) ל"חליל קטן" (flautino; חלילית קטנה מתקופת הבארוק) המותאמים לנגינה בפיקולו התזמורתי המודרני..
גאורג פרידריך הנדל שילב פיקולו באופרה "רינלדו" (1711).
ז'אן-פיליפ ראמו שילב אף הוא פיקולו בתזמורת אופרות שחיבר.
מלחיני מוזיקה קלאסית כגון וולפגנג אמדאוס מוצרט, יוזף היידן, פראנץ אנטון הופמייסטר, מיכאל היידן ופרנץ קסאפר זיסמאייר כתבו תפקידים לפיקולו ביצירות סימפוניות ובימתיות מן המאה ה-18.
הפיקולו המודרני בנוי באופן דומה לחליל צד, כצינור צר (בקוטר של כ-2 ס"מ) שארכו כ-30 ס"מ, העשוי בדרך כלל ממתכת או מעץ הובנה, ולאורכו שישה נקבים הנסגרים ונפתחים על ידי מנגנון מורכב של לחצנים (המכונים "קלפות") ומנופים, אשר קרוי על שם ממציאו, מנגנון תאובלד בהם.
לחליל ישנה פייה המיועדת לנשיפה, העשויה לרוב ממתכת.
בעבר היו נפוצים פיקולו במפתח רה במול, אולם כיום הכלי נפוץ במפתח דו.
הפיקולו נכלל כמעט תמיד בתזמור סימפוני החל מן המאה ה-19 והוא חבר קבוע בתזמורת הסימפונית, כאשר לעיתים מוקצים לו קטעי סולו.
ג'ון פיליפ סוזה חיבר קטע סולו לארבעה כלי פיקולו בטריו הסוגר את המארש כוכבים ופסים לנצח.
ברפרטואר קיימות יצירות לפיקולו סולו וסונטות לפיקולו ופסנתר מאת מלחינים מן המאה ה-20 כסמיואל אדלר, קרלהיינץ שטוקהאוזן (שחיבר גם את היצירה Zungenspitzentanz לפיקולו, סינתיסייזר וכלי הקשה) ועוד.
בנוסף לקונצ'רטי של ויואלדי קיימים קונצ'רטי לפיקולו ולתזמורת מאת מלחינים מודרניים כגון לואל ליברמן, פיטר מקסוול דייוויס ואבנר דורמן.
יצירה נוספת היא החמישייה לפיקולו ורביעיית מיתרים מאת גרהם ווטרהאוס (1989).
פיקוח ילודה הוא פעילות למניעה של ילודה, כלומר צמצום מספר הלידות במשפחה או באוכלוסייה.
פיקוח ילודה נעשה בדרכים רבות, אותן ניתן לחלק לפעולות שנעשות על ידי הפרט מרצונו, ופעולות שמתומרצות או נכפות ממסדית.
מניעת ילודה על ידי הפרט
מניעת ילודה כוללת מגוון שיטות ואמצעים למניעת היריון ולהפסקת היריון.
שיטות למניעת היריון הן הימנעות מקיום יחסי מין, שימוש באמצעי מניעה, עיקור וסירוס.
ביצוע הפלה מלאכותית מיועד להפסקת היריון.
בתרבויות שונות ובתקופות היסטוריות שונות פיקוח הילודה ממוסד או מתומרץ על ידי חוקים, אידאולוגיות ודתות.
פיקוח ילודה כזה יכול להתבצע בדרכים רבות וברמות שונות של התערבות בחיי הפרט.
מתן תמריצים כספיים למשפחות אשר ממעטות בהבאת ילדים לעולם
החלת קנסות על משפחות שהביאו מספר ילדים מעל למכסה המותרת (כדוגמת סין)
הקניית ערכים תרבותיים או דתיים
עיקור כפוי בוצע למשל בארצות הברית ובשוודיה בתחילת המאה ה-20 בעקבות תפיסות אאוגניות וכן על ידי הנאצים.
פִיקוּס (שם מדעי: Ficus) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים, המונה למעלה מ-800 מינים של עצים, שיחים, מטפסים ואפיפיטים.
מרבית הפיקוסים צומחים באזורים בעלי אקלים טרופי או אקלים חמים-ממוזג.
הפיקוס לרוב בעל עלים רחבים ובשרניים, שפתם תמימה, לעיתים מחולקים לאונות.
העצים בסוג מתאפיינים בשורשים גלויים, היכולים לבקוע מענפי העצים ומגזעו ולהשתלשל מטה, עד כדי יצירת מראה דמוי שיח.
הפרחים מקובצים בתפרחת מרוכזת תחת מעטה חצי סגור, ובמינים מסוימים (כמו השקמה והתאנה) יראו כפרי.
אופן תפרחת זה חוזר במספר סוגים אחרים במשפחת התותיים, ביניהם ה-Dorstenia שפרחיה גם גדלים בתפרחות מרוכזות על מצע מעוגל, אך היא פתוחה למחצה והפרחים הזעירים בולטים לעין.
התפרחת קרויה בשם "פגה", ופי הפגה נקרא "אוסטיאול".
לאחר ההפריה של פרחי הפיקוס, הפרי צומח בתוך מעטה התפרחת ומפתח זרעים, והמעטה נסגר.
הודות לפרחיו הנסתרים, הפיקוס מואבק בלעדית על ידי צרעת הפיקוס, המשתמשת במחסה הפרי כדי להטיל את ביציה.
באזורים בהם הצרעות הוכחדו או שאינן מאביקות, מתרבה הצמח על ידי ייחורים.
לפיקוס שרף עץ צמיג, שנע בגווניו בין לבן לצהוב.
הפיקוסים נפוצים בכל אזור המזרח התיכון, אירופה, אסיה הטרופית, אפריקה הטרופית, אמריקה הצפונית והדרומית.
מהווים מין חיוני ביערות גשם, ותורמים לאקולוגיה המקומית כמקור לפרי ליונקים וציפורים, ומקור למזון לזחלי פרפראים.
הפיקוס הוא מין חשוב לחקלאות, בהיותו קל לביות והרבייה.
פיקוס התאנה הוא אחד ממיני העצים העתיקים ביותר שבויתו על ידי תושבי המזרח התיכון למזון: בחפירות באזור גלגל בעמק הירדן (בקרבת יריחו) נמצאו תת-מאובנים של עצי תאנה המתוארכים כ-11,000 שנה לפני זמננו.
במצרים העתיקה שימש שרף עצי הפיקוס לשימור מומיות, ובמאות האחרונות משמש שרף פיקוס הגומי (Ficus elastica) כמקור לגומי טבעי.
פירות פיקוס פלטיפודה ראויים לאכילה.
מספר מיני פיקוס הפכו לצמחי נוי נפוצים, בשימוש בגנים ובבתים פרטיים.
מין נפוץ בגינון נוי הוא פיקוס כינורי, המצמיח עלים רחבים בעלי צורת כינור.
בארץ ישראל המינים המקומיים של הפיקוס הם פיקוס השקמה, פיקוס התאנה, פיקוס פלטיפודה ופיקוס בת-שקמה.
פיקוס השדרות (Ficus microcarpa), שמוצאו בדרום-מזרח אסיה, ניטע כעץ מטיל צל ברחבי תל אביב (למשל בשדרות רוטשילד), בשכונת הדר הכרמל בחיפה, ובערים גדולות נוספות.
פיקוס בבלי ניתן לראות בגבעת ברנר, במכון ויצמן למדע, ובמקומות נוספים.
הצרעות המאביקות את פיקוס השדרות לא יובאו ארצה עם נטיעת העצים, ומספר עשורים צמחו אלה ללא פירות בשלים.
בשנות השבעים יובאה צרעת פיקוס השדרות ארצה, ומאז פיקוס השדרות הנטוע בארץ מניב פרי, המושך עטלפי פירות וחיות אחרות.