tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג בסוף אוגוסט 1989 זכתה קירוט בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.73 שניות, לפני ג'יירל מיילס מארצות הברית (52.41 שניות) ולודמילה ג'יגלובה מברית המועצות (52.69 שניות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה את תוצאת השנה בעולם של 50.01 שניות.
שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בברצלונה, ספרד ב-9 בספטמבר אותה שנה היא קבעה בריצת 800 מטר שיא אמריקה חדש של 1:54.44 דקות והתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים, באותה העת.
בתחרות שנערכה בקלן, גרמניה ב-19 באוגוסט 1990 קבעה קירוט בריצת 400 מטר תוצאה של 50.03 שניות ודורגה במקום שני בעולם באותה שנה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהוואנה בתחילת אוגוסט 1991 היא זכתה ב-3 מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.61 שניות, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.71 דקות ובריצת שליחות 4x400 מטר ובכך הגנה על תואריה.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו ב-26 באוגוסט זכתה קירוט במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.55 דקות, 5 מאיות השנייה לאט מליליה נורוטדינובה מברית המועצות (1:57.50 דקות) ולפני אלה קובאץ' מרומניה (1:57:58 דקות).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה קירוט במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.80 דקות, אחרי אלן ואן לנכן (1:55:54 דקות) וליליה נורוטדינובה מהמשלחת המאוחדת (1:55:99 דקות).
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה ב-13 באוגוסט 1995 זכתה קירוט במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.11 דקות, לפני לטישיה וריסד מסורינאם (1:56.68 דקות) וקלי הולמס מבריטניה (1:56.95 דקות).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה קירוט במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.11 דקות, אחרי סווטלנה מסטרקובה מרוסיה (1:57.73 דקות) ולפני מריה מוטולה ממוזמביק (1:58.71 דקות).
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון ב-9 באוגוסט 1997 זכתה קירוט בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.14 דקות, לפני ילנה אפנסייבה מרוסיה (1:57.56 דקות) ומריה מוטולה (1:57.59 דקות).
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקלן ב-24 באוגוסט היא קבעה את תוצאת השנה בעולם של 1:54.82 דקות.
אנה פטרס הייתה ציירת פרחים, טבע דומם ונוף גרמנית.
אחת הנשים הראשונות בגרמניה שעבדה כציירת והצליחה להתפרנס ממכירת תמונותיה.
אנה פטרס נולדה ב-28 בפברואר 1843 כבתם של צייר הנוף פיטר פרנסיס פיטרס (1818–1903) ואשתו היינריקה גרטרוד מאלי במנהיים.
סבא שלה, פיטרס כבר עבד כצייר זכוכית בניגמן.
אמה הייתה אחותו של כריסטיאן מאלי, צייר בעלי חיים מבית הספר במינכן.
בשנת 1845 עברה משפחת פיטרס לשטוטגרט, שם התגוררה אנה פיטרס עם אחיותיה עד מותה.
אביה, פיטר פרנסיס פיטרס, נתן לה, לאחיותיה הקטנות פיטרונלה ואדה וגם לבני משפחה אחרים, שיעורי ציור ראשונים.
מאוחר יותר היא למדה והושפעה מכריסטיאן מאלי ושמרה על קשר אמנותי הדוק איתו לאורך כל חייה.
אנה פטרס שהתה בקיץ עם משפחתה בין השנים 1894–1904 מדי שנה ובין השנים 1907–1924 בטירת קונגן, דרומית-מזרחית לשטוטגרט, כדי לצייר.
בנוסף לתמונות של פרחים, היו גם לה גם ציורי נופים של הכפר והסביבה.
היא גם יצאה למספר נסיעות אמנותיות, בהם קיבלה השראה בין היתר לציורי הפרחים והנוף שלה: לאגם קונסטנץ וליער השחור וליער תורינגיה, לאינטרלאקן, ציריך, ניימגן, רומא, פירנצה ומילאנו.
היא ליוותה את כריטיאן מאלי וחברו בסיורי הלימוד שלהם לדרום טירול.
את שנות חייה האחרונות מ-1912 בילתה עם אחיותיה בבית משלהן בשטוטגרט-זוננברג, שם נפטרה ב-26 ביוני 1926.
עבודתה של אנה פטרס כוללת רישומים, צבעי מים וציורי שמן.
התמונה הידועה הראשונה שלך היא משנת 1860 ומציגה זר סתיו.
מוקד עבודתה המשיך להיות בתיאור פרחים וצמחים מסביבתה, שעיטרה מדי פעם בחרקים.
מבחינה זו היה בכך ממסורת ציור הפרחים ההולנדי.
בנוסף, היא עבדה על ציורי נוף ועל טבע דומם.
ישנן גם כמה תמונות של ילדים, אך היא לא רצתה להתחרות באחותה פייטרונלה.
על פי הדעה הרווחת באותה תקופה, רק מוטיבים כאלה היו מתאימים לנשים, ואילו ציורי היסטוריה, סצנות מיתולוגיות ודתיות היו שמורות לגברים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 פיתחה אנה פטרס סגנון ציור אימפרסיוניסטי יותר מהדימויים הריאליסטיים של שנות האמניות הראשונות שלה.
היא לקחה חלק באופן קבוע בתערוכות, משנת 1896 גם מחוץ לשטוטגרט - בברלין, מינכן, דרזדן ווינה.
אנה פטרס כבר ניהלה את העסקים המשפחתיים בגיל 26, כולל אלה של אביה ואחותה, וטיפחה קשרים מגוונים עם סוחרי האמנות בכמה ערים.
היא שיווקה את תמונותיה בהצלחה רבה והצליחה להתפרנס מהן.
במהלך חייה עלו ציוריה בממוצע בין 300 ל-400 מארק; עבור תמונתה של פרחי הסתיו בשנת 1878 שילמו אפילו 800 מארק.
בהווה הציורים שלה הם בעלי שווי שוק של כמה אלפי יורו.
על פי ארטפרייס, כ-230 מיצירותיה החליפו ידיים בין השנים 1989–2006. רבות מתמונותיה הן בבעלות פרטית.
יש אוסף ניכר של יצירות של משפחת פיטרס בטירת קונגן.
היא גם ארגנה תערוכות ואירחה פעילויות חברתיות.
בכך היא ניסה להתגבר על הסתייגויות הציבורית מציירות באותה תקופה ולהשיג להן הכרה חברתית.
אנה פאולה ארוסיו (בפורטוגזית: Ana Paula Arósio; נולדה ב-16 ביולי 1975) היא שחקנית ודוגמנית ברזילאית.
מ-2015 היא חיה בסווינדון, אנגליה.
ארוסיו נולדה בסאו פאולו, היא החלה את הקריירה שלה כדוגמנית והופיעה במספר מגזינים ופרסומות לטלוויזיה.
ב-1991 התחילה לעסוק במשחק כשהופיעה לראשונה בסרט, לאחר מכן החלה להופיע בטלוויזיה.
בשנת 1998 שיחקה בתפקיד הראשי של הילדה בטלנובלה "Hilda Furacão" לצדה השחקן רודריגו סנטורו.
בשנת 1999 היא שיחקה את התפקיד הראשי של ג'וליאנה בטלנובלה "טרה נוסטרה" ששודרה גם בישראל.
בשנת 2010 היא שיחקה את התפקיד של קמילי בטלנובלה "טרה אספרנסה".
עוד ב-2010 שיחקה פרופסור לספרות אנגלית בסרט "Como Esquecer".
ב-2013 גילמה את אניטה גריבלדי בסרט ההיסטורי "Anita e Garibaldi".
היא זכתה שלוש פעמים בפרס הטלוויזיה הברזילאי "Troféu Imprensa".
בנוסף היא גם הופיעה במספר הפקות בתיאטרון וביניהם בהצגה בית בובות.
אנה גיאורגייבה דמיאנובה פופסטפנובה (בבולגרית: Анна Георгиева Дамянова Попстефанова; 16 ביולי 1915, מאקוצובו, ממלכת בולגריה – 17 ביוני 1983, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא חסידת אומות העולם בשל השתתפותה בהצלתה של משפחת קאריו מסקופיה מגירוש למחנה ההשמדה טרבלינקה.
נולדה בכפר מאקוצובו בבולגריה למשפחת חקלאים.
אביה, גיאורגי דמיאנוב יוטוב היה חבר במפלגת האיכרים של בולגריה ומקורבו של אלכסנדר סטמבוליסקי.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה נמנה עם ראשי כוחות המורדים במלך פרדיננד הראשון, אשר הקימו את "הרפובליקה של ראדומיר".
הוא נתפס ונדון למוות, אך מאוחר יותר זכה לחנינה.
ב-1923, במהלך ההפיכה שהובילה להדחתו ולרציחתו של ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי, נתפס גיאורגי דמיאנוב והוצא להורג.
אימה של אנה, יוֹרְדָאנָה דמיאנובה נעצרה ונכלאה בעוון מתן מסתור לבעלה המורד.
במהלך שנות ה-30 נישאה אנה לסטפן פופסטפנוב, קצין משטרה אשר סייע למשפחתה.
לאחר הפלישה ליוגוסלביה נמסרו שטחי מקדוניה הווארדארית לחזקת בולגריה, וסטפן פופסטפנוב נשלח לסקופיה וכיהן כמפקד תחנת משטרה.
אנה הייתה שחקנית תיאטרון והועסקה בתיאטרון הלאומי בסקופיה.
במרץ 1943 נתנו בני משפחת פופסטפנוב מחסה למשפחת קאריו שעתידה הייתה להיות מגורשת למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בהמשך, בגבור הסכנה, מילטה אנה פופסטפנובה את משפחת קאריו לביתה של אנה סרצ'אג'ייבה חברתה לעבודה, ושם שהו במחסה עד שמולטו באמצעות מסמכים מזויפים לאלבניה.
ב-1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה הוצא סטפן פופסטפנוב להורג.
ב-21 באפריל 1983 העניק ארגון יד ושם את עיטור חסיד אומות העולם לאנה פופסטפנובה.
ביוני 1983 הלכה אנה פופסטפנובה לעולמה, לאחר התמודדות ארוכה עם מחלת הסרטן.
אנה פלאסיו (בספרדית: Ana Isabel de Palacio y del Valle Lersundi; נולדה ב-22 ביולי 1948, מדריד) היא פוליטיקאית ספרדיה, חברה של המפלגה העממית.
לאחר סיום הלימודים וקבלת תואר במשפטים אנה פלאסיו החלה את הקריירה בתחום.
בשנת 1994 היא נבחרה לפרלמנט האירופי בה כיהנה בין היתר כיושבת ראש של ועדת המשפטים ופנים.
בשנים 1999–2002 היא הייתה חברה במשלחת להמועצה המחוקקת הפלסטינית.
בשנת 2002 בעקבות שינויים בממשלה של חוסה מריה אסנאר היא מונתה לשר החוץ.
במהלך הכהונה היא טיפלה בין היתר בתקרית דיפלומטית עם מרוקו.
היא כיהנה בתפקיד עד לשנת 2004. בשנת 2003 אנה פלאסיו ביחד עם פוליטיקאים אירופים נוספים הייתה בין יוזמי של הקמת "מדברידג'".
במרץ שנת 2004 אנה פלאסיו נבחרה לקונגרס הנציגים וכיהנה בתפקיד עד לשנת 2006.
בשנת 2006 היא קיבלה מינוי לסגן-נשיא בכיר בבנק העולמי.
בשנת 2010 אנה פלאסיו חזרה למדריד והקימה חברת ייעוץ.
היא מכהנת כדירקטור במספר חברות בינלאומיות וארגונים ציבוריים.
אנה פרנק: הסיפור המלא היא מיני-סדרה בת שני חלקים המבוססת על הספר "הנערה אנה פרנק" מ-1998 מאת מליסה מולר.
המיני-סדרה שודרה ב-ABC ב-20 וב-21 במאי 2001. בסדרה כיכבו בן קינגסלי בתפקיד אוטו פרנק, ברנדה בלתין בתפקיד אוגוסטה ואן-פלס, האנה טיילור-גורדון בתפקיד אנה פרנק, ולילי טיילור בתפקיד מיפ חיס.
באופן שנוי במחלוקת, אך בהתאם לטענה של מליסה מולר, הסדרה טוענת שהמלשינה האנונימית אשר חשפה בפני הנאצים את מיקום מחבואה של משפחת פרנק הייתה אשתו של מנקה המשרדים, כשלמעשה זהותו של המלשין מעולם לא נקבעה.
מחלוקת בין מפיקי המיני-סדרה לבין קרן אנה פרנק לגבי תוקפו של פרט זה ואחרים הובילה לביטול שיתוף הפעולה ביניהם, מה שמנע שימוש בציטוט כלשהו מתוך כתבי יומנה של אנה פרנק במהלך הסדרה.
האנה טיילור-גורדון קיבלה מועמדות הן לגלובוס הזהב והן לפרס אמי על הופעתה בתור אנה פרנק, בעוד בן קינגסלי זכה בפרס גילדת שחקני המסך על הופעתו בתור אוטו פרנק, אביה של אנה.
לאחר שידור הסדרה, שני חלקיה חוברו והופצו ברחבי העולם כסרט באורך מלא.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 2002 הסרט שודר בישראל בערוץ 2, תחת הזכיינית טלעד.
בשנת 1939, בזמן שבחלק ממדינות אירופה מתרחשת השואה, אנה פרנק (האנה טיילור-גורדון) מבינה שעולמה מתחיל להשתנות סביבה.
בסופו של דבר, הנאצים פולשים להולנד.
מצוקתה של אנה מחמירה ככל שמתרבות הגזרות נגד היהודים, ומשפחתה נאלצת להירשם כיהודים וללבוש טלאי צהוב.
לאחר מכן היא נאלצת לעזוב את בית הספר שלה וללמוד במוסד ליהודים, שם היא פוגשת את חברתה הטובה החדשה, שהיא רק חצי יהודייה.
אנה פוגשת גם את שלום זילברברג (ניקי קנטור), כלפיו היא מפתחת רגשות רומנטיים; ביום הולדתה ה-13 היא מקבלת במתנה מאביה יומן עם כריכה משובצת, ומיד הולכת לחדרה ומתחילה לכתוב ביומן שלימים יהיה אחד הספרים הנמכרים והמתורגמים ביותר בעולם.
כמה שבועות לאחר מכן, ביום ראשון רגיל ביולי 1942, אחותה הגדולה מרגוט (ג'סיקה מנלי), מקבלת מכתב זימון מהגרמנים לקראת גירוש ל"מחנה עבודה".
בתגובה, אוטו פרנק מעביר את משפחתו למחבוא אשר הכין מבעוד מועד, ואחריו נכנסו הרמן ואוגוסט ואן פלס (יואכים קרול וברנדה בלטין), בנם פיטר (ניקולס אודסלי), ופריץ פפר (יאן ניקלס), רופא שיניים של משפחת פרנק.
במהלך שהותם במחבוא, ידועים בני משפחת ואן פלס בריבים המתמידים שלהם.
פריץ הופך להיות האנטגוניסט של אנה, ולאנה יש מערכת יחסים רצינית ראשונה עם פיטר, ממנו היא מקבלת את הנשיקה הראשונה שלה.
כל אותו זמן היא מייחלת לסיום המלחמה.
אנה גם מקבלת את הווסת הראשון שלה כשהיא במחבוא – אירוע שהיא חיכתה לו בכיליון עיניים.
לילה אחד פורץ גנב לבניין שמתחת למחבוא ומותיר את שמונת דיירי המחבוא באימה.
בסופו של דבר, ב-4 באוגוסט 1944, הגרמנים מקבלים דיווח על יהודים במחבוא, לאחר שאשתו של המנקה בבניין בו שוכן המחבוא מתקשרת למשטרה כדי לדווח על היהודים המתחבאים.
שמונת האנשים במחבוא נעצרים ויומנה של אנה נזרק על הרצפה בעוד איש ה-SS קארל זילברבאואר (הולגר דיימגן) מחפש כסף שנאגר.
שניים מהנוצרים שעזרו למשפחת פרנק נעצרים אף הם.
בשיחה עם אוטו, זילברבאואר המום לגלות שהוא שירת כקצין בצבא גרמניה הקיסרית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
זילברבאואר טוען שאם לא היו מסתתרים, אוטו ומשפחתו היו זוכים ליחס הגון.
לאחר מכן, משפחת פרנק נשלחת ברכבת לווסטרבורק, מחנה מעבר, בו מוחזקים אנה, משפחתה וחבריה.
אנה ומשפחתה מועברים במהרה למחנה ההשמדה אושוויץ, שם מפשיטים את הנשים מבגדיהן וגוזרים את שיערן.
היא נפרדת בעצב מאביה ומשאר הגברים.
במהלך מיון לנשים במחנה לעבודה במפעל תחמושת, נבחרות אמה ואחותה של אנה, אבל אנה לא.
לכן, אדית ומרגוט בוחרות להישאר מאחור.
אנה ומרגוט נשלחות לצריף ומגורשות מאוחר יותר למחנה הריכוז ברגן בלזן, שהוא לא יותר מהרבה אוהלים גדולים על אדמה בוצית מוקפת בגדר חשמלית.
באחד הלילות במחנה, שומעת אנה כי חברתה הוותיקה חנה גוסלר היא אסירה במחנה הסמוך, שם האסירים מקבלים יחס טוב יותר מתוך תקווה של הגרמנים להחליפם באסירים גרמניים בתיווך הצלב האדום.
אנה מספרת לחברתה על החיים הקשים והרעב ששורר במחנה, על כך שאין לה ולמרגוט מזון וביגוד מספיקים.
חנה זורקת לאנה חבילה עם גרביים ולחם, אך אסירה אחרת גונבת את החבילה ובורחת.
כעבור יומיים חנה שולחת חבילה נוספת, והפעם אנה מצליחה לתפוס אותה.
אנה ומרגוט מדברות על הימים שלפני המלחמה, ועל התקוות והחלומות שיש להן לאחר שהמלחמה תסתיים.
מרגוט מספרת שהיא חולמת לעלות לארץ ישראל.
בבוקר אנה מגלה שאחותה מרגוט לא שרדה את הלילה, והיא נפטרה ממחלת טיפוס הבהרות.
אנה מביטה לשמיים במבט מובס.
לאחר שמסתיימת המלחמה, מתברר כי אוטו שרד את השואה והוא חוזר לביתו.
הוא מחפש מידע על גורל בנות משפחתו, ומגיע אל ג'ני ברנדס אשר שרדה את ברגן בלזן.
היא מספרת לו ששתי בנותיו נפטרו במחנה בהפרש של ימים זו מזו.
מיפ גיס שעזרה למשפחה להסתתר, נותנת לאוטו את היומן שכתבה אנה, עליו היא שמרה מהיום שבו גורשו.
אוטו מסיים לקרוא את היומן, ולבסוף מתמוטט בבכי אל מול קיר חדרה של אנה, אשר עדיין מעוטר בתמונות כוכבי הקולנוע שאהבה.
האנה טיילור-גורדון בתור אנה פרנק
ג'סיקה מנלי בתור מרגוט פרנק
טג'אנה בלאכר בתור אדית פרנק
בן קינגסלי בתור אוטו פרנק
ברנדה בלתין בתור אוגוסטה ואן פלאס
לילי טיילור בתור מיפ חיס
פיטר בולהאוס בתור ויקטור קוגלר
יוהנס זילברשניידר בתור יוהנס קליימן
הולגר דימגן בתור קארל זילברבאואר
"אנה פרנק: הסיפור המלא" זכתה לשבחים.
ה"ניו יורק פוסט" כינה את המיני-סדרה "עוצמתית ללא ספק".
היא הייתה מועמדת לשלושה פרסי גלובוס הזהב, וזכתה בפרס אמי למיני-סדרה הטובה ביותר ובפרס פיבודי לשנת 2001.
אנה פפר (בהונגרית: Pfeffer Anna; קאפושוואר, 31 באוגוסט 1945) היא חותרת קיאק יהודייה-הונגרייה.
פעמיים סגנית אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968 ומונטריאול 1976) ואלופת עולם (בלגרד 1971) בקיאק זוגות.
אנה פפר נולדה במשפחה יהודית.
משנת 1962 הייתה חותרת קיאק של גאנץ מאוואג.
היא הייתה חברה בנבחרת הונגריה מאז 1966.
באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1966 היא זכתה במדליית ארד בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין בנקה בתוצאה של 1:59.95 דקות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה במדליית כסף בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קתלין רוז'נואי בתוצאה של 1:58.60 דקות, אחרי רוזוויטה אסר ואנמרי צימרמן מגרמניה המערבית (1:56.44 דקות) ולפני לודמילה פינאייבה ואנטונינה סרדינה מברית המועצות (1:58.61 דקות).
נוסף לכך, היא הגיעה לשלב הגמר בחתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות, אך לא סיימה את התחרות ודורגה בסיום במקום תשיעי.
באליפות אירופה שנערכה במוסקבה בשנת 1969 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין הולושי בתוצאה של 1:58.81 דקות ומדליית ארד בחתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:12.10 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקופנהגן, דנמרק בשנת 1970 היא סיימה פעמיים במקום רביעי, בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:05.15 דקות ובתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין הולושי בתוצאה של 1:48.60 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבלגרד בשנת 1971 זכתה במדליית זהב בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין הולושי בתוצאה של 1:51.6 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:05.4 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) היא זכתה במדליית ארד בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:05.50 דקות, אחרי יוליה ריאבצ'ינסקאיה מברית המועצות (2:03.17 דקות) ומייקה יאפיס מהולנד (2:04.03 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין הולושי בתוצאה של 1:55.12 דקות, 11 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה בטמפרה, פינלנד בשנת 1973 זכתה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר רביעיות, ביחד עם ארז'בט הורבאט, אילונה טז'ר, מריה זקריאש בתוצאה של 1:46.94 דקות.
מדליית ארד בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם אילונה טז'ר בתוצאה של 1:54.90 דקות.
באליפות העולם שנערכה במקסיקו סיטי בשנת 1974 היא סיימה פעמיים במקום רביעי, בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:16.41 דקות ובתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר רביעיות, ביחד עם קלרה ריינאי, אילונה טז'ר, מריה זקריאש בתוצאה של 1:45.24 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא זכתה במדליית כסף בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קלרה רג'נאי בתוצאה של 1:51.69 דקות, אחרי נינה גופובה וגלינה קרפט מברית המועצות (1:51.15 דקות) ולפני ברבל קסטר וקרולה צירצוב מגרמניה המזרחית (1:51.81 דקות)
ב-1974 סיימה את לימודיה כמורה במכללה לחינוך גופני (כיום שמה "האוניברסיטה לחינוך גופני"), וב-1978 קיבלה תעודה כמאמנת קיאק-קאנו.
בהמשך עבדה כמורה לחינוך גופני בבית הספר היסודי ברחוב מניאצ'קה (Menyecske) בבודפשט.
אנה פזקאש (במקור פונק; בהונגרית: Fazekas Anna; בודפשט, 15 בנובמבר 1905 – בודפשט, 3 בינואר 1973) הייתה סופרת, עורכת, יהודייה-הונגרייה.
אחותה של ההיסטוריונית ארז'בט פזקאש, גיסתו של ארנה גרה, אשתו הראשונה של הפסיכיאטר והפסיכולוג אישטוואן קולצ'אר ואמו של הסופר והעיתונאי אישטוואן קולצ'אר הבן.
פזקאש נולדה במשפחה יהודית כבתם של אברהם מנו פזקאש, פקיד ושל שרולטה הירש.
את לימודיה התיכוניים סיימה בעיר הולדתו, ולאחר מכן השיגה תואר בחינוך גופני רפואי.
היא עסקה בריפוי בפרקטיקה פרטית.
שיריה פורסמו בעיתונים אסתי קוריר ובעיתון פסטי ובכרכי שירה עצמאיים.
בשנת 1924 הפכה לחברה בתנועת הפועלים ההונגרית.
היא גורשה ב-1944, אך ניצלה ושרדה את השואה.
בשנת 1949 הפכה למבקרת של הוצאת אתנאום.
בין 1950 לבין 1951, הייתה עמיתה פוליטית של ההנהגה המרכזית של מפלגת העובדים ההונגרית (MDP).
בין 1952 לבין 1963, הייתה מנכ"לית הוצאת הספרים על שם הסופר פרנץ מורה.
משנת 1950 התפרסמו סיפוריה ושיריה לילדי הגנים ובתי הספר היסודיים, שיריה וסיפוריה היו כתובים בחלקם כספרי צביעה, בחלקם בכרכים עצמאיים ובחלקם בפרסומים מקובצים.
האגדה "העופר של הסבתא הזקנה" (Öreg néne őzikéje) תורגמה לגרמנית, צ'כית, רוסית וסינית.
הוא תרגמה ושיפצה שירי ילדים עבור "הוצאת הספרים אירופה" ועבור "הוצאת מוזיקה".
הוא ליקטה מבחר מהאגדות של אנדראש פאי.
ליום הולדתו השישים של החבר מתיאש ראקושי (הוצאת ספרי נוער 1952)
יש ירח מלא בהיר (שירה לילדים) (הוצאת בודפשט Ferenc Móra Youth Publishing, 1969)
הקרנבל של ז'ופי קיבאנצ', כלומר ז'ופי הסקרנית (רומן ילדים) (1966 בודפשט פרנץ מורה הוצאת ספרי נוער)
שיר הקיכלי (שירי ילדים) (1959 Budapest Magvető)
Bizony Peti, Bezzeg Ferkó (ספר שירה בתמונות)(1956) (שם הספר בתרגום לא מילולי "פרקו דווקא ופטי בטח")
האבן העגולה (סיפור בפסוק' שירה) (1955)
אנה פאולה מאיה (בפורטוגזית: Ana Paula Maia; נולדה ב-1977) היא סופרת ותסריטאית ברזילאית.
אנה פאולה סיימה לימודי מדעי המחשב ומדעי התקשורת.
ספרה הראשון "דייר הפגמים התת-קרקעיים", יצא לאור ב-2003. היא המחברת של טרילוגיית "סאגת הפראיים", שהתחילה עם הרומנים הקצרים "בין קרבות כלבים לחזירים שחוטים" ו"העבודה המלוכלכת של אחרים" – שראו אור בכרך בודד – והסתיימה ברומן "פחם מהחי".
מאיה נולדה בנובה איגואסו, במדינת ריו דה ז'ניירו; אמה היא מורה לספרות ואביה בעלים של בר.
מאיה גדלה עם ספרים בילדותה, אבל איבדה בהם עניין בהתבגרותה, כשניגנה בלהקת פאנק רוק במהלך שנות העשרה שלה.
היא מדברת על הנושא בשיחה שכותרתה "ספרות היא מפגש מאוד פרטי".
כתיבתה של מאיה מושפעת בין היתר מסרטיהם, סדרות הטלוויזיה והמותחנים של פיודור דוסטויבסקי, אדגר אלן פו, קוונטין טרנטינו וסרג'ו לאונה.
הדמויות הראשיות בסיפוריה הם גברים, אנשים העובדים בעבודות חיוניות ומסוכנות, כמו אוספי אשפה, כורי פחם ועובדי בית מטבחיים.
מאיה זכתה במשך שנתיים ברציפות בפרס סאו פאולו לספרות לרומן הטוב ביותר: בשנת 2018 על ספרה "כמו על האדמה כך מתחת לאדמה", ובשנת 2019 על ספרה "לקבור את מתיך".
2009: "בין קרבות כלבים לחזירים שחוטים".
פורסם יחד עם "העבודה המלוכלכת של אחרים"
מהדורה אנגלית: "סאגת הפראיים"; תורגם בשנת 2016 Dalkey Archive Press.
ספר זה תורגם לעברית על ידי מיכל שליו ויצא לאור בשנת 2020 בהוצאת תשע נשמות
2017: "כמו על האדמה כך מתחת לאדמה"
אנה פאולינה לונה היא פוליטיקאית ופעילה אמריקאית המכהנת כחברה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-13 של מדינת פלורידה מאז ינואר 2023. היא האישה המקסיקנית-אמריקאית הראשונה שנבחרה לקונגרס מפלורידה, והיא חברת המפלגה הרפובליקנית.
אנה פאולינה מאיירהופר נולדה ב-6 במאי 1989 לג'ורג' מאיירהופר, אדריכל, ולמוניקה טוד, מורה בבית ספר יסודי, בסנטה אנה שבקליפורניה.
אמה ממוצא מקסיקני-אמריקאי ואביה ממוצא מקסיקני וגרמני.
סבה מצד אביה נולד בגרמניה, ולפי המשפחה, גויס לוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה ושני סבים מצד אמה שירתו גם הם בכוחות המזוינים של ארצות הברית באותה מלחמה.
סבא רבא מצד אמה היה מהגר אמריקאי למקסיקו.
הוריה של לונה מעולם לא נישאו.
אמה נישאה לגבר אחר כישלונה הייתה כבת שמונה.
היא גדלה במספר ערים בקליפורניה, ויש לה אח ואחות.
לונה שירתה כמומחית לניהול שדות תעופה בחיל האוויר האמריקני מ-2009 עד 2014, תחילה בבסיס חיל האוויר ווייטמן במיזורי ולאחר מכן בשדה הרלבורט בפלורידה.
בשנת 2017, לונה קיבלה תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת מערב פלורידה.
לונה הפכה למנהלת המעורבות ההיספנית עבור Turning Point USA בשנת 2018. בראיון לפוקס ניוז בנובמבר 2018, היא השוותה את הילרי קלינטון להרפס, מה שהוביל את הרשת לקצר את הראיון ולהדויע על התנצלותה.
לונה טענה שהיא גדלה כיהודיה משיחית, אך בני משפחתה המורחבת אמרו שאביה היה קתולי, וכי "הם לא היו מודעים לכך שהוא נוהג בשום צורה של יהדות בזמן שלונה גדלה".
אמה אמרה שאביה של לונה היה "נוצרי שאימץ את האמונה המשיחית" לאחר שנגמל מסמים.
סבה, היינריך מאיירהופר, זוהה כקתולי כשהיגר לקנדה ב-1954.
לונה סיפרה שהיא "גדלה במערכת הרווחה" וגודלה על ידי אמה בסיוע ממשלתי ללא משפחה שאפשר לסמוך עליה.
אביה היה נרקומן, והיא סיפרה שבגיל 10 היא מצאה את שקית המת' שלו וגדלה ב"מנטליות ביתית שבורה".
היא אמרה שסבתה מתה מאיידס עקב שימוש בהרואין.
לונה טענה כי לה ולאמה חסרה "רשת מורחבת חזקה של אנשים" שיכולה לעזור לטפל בהן, וכי היא למדה ביותר משישה בתי ספר תיכוניים לפני שסיימה את לימודיה.
בת דודה של לונה אמרה, "כל המשפחה די גידלה אותה - אבא שלי היה חלק מהחיים שלה כשהייתה צעירה יותר וכולנו קצת פינקנו אותה, היא תמיד הייתה חלק מהכל, מכל המפגשים והפעילויות המשפחתיות האלה.".
לונה ערערה על הדברים הללו ואמרה שהיא "בקושי בילתה איתם זמן כל חייה".
אמה של לונה סיפרה שהיא נאלצה להסתמך על רווחה לפרקי זמן, במיוחד בזמן שהיא למדה בקולג' באוניברסיטת קליפורניה, אירווין ולאחר מכן בבית הספר למשפטים של UCLA, ושהיא הייתה המקור היחיד לתמיכה כספית משמעותית עבור המשפחה.
בביוגרפיה באתר הקמפיין שלה מספרת לונה כי לאורך שנות ילדותה ונערותה, אביה "בילה זמן בכלא ומחוצה לו", וכי היא תקשרה איתו "באמצעות מכתבים לכלא".
אמה ודודתה של לונה סיפרו שהוא ריצה מספר תקופות קצרות בכלא משום שלא שילם מזונות.
אמה של לונה אמרה גם שהוא בילה לפחות שנה אחת בכלא בגין אישום הקשור לסמים.
לונה החליטה להתמודד לקונגרס בשנת 2018. היא נכנסה לפריימריז הרפובליקני עבור מחוז הקונגרס ה-13 של פלורידה בספטמבר 2019, וזכתה לתמיכתו של מאט גייטס.
לונה ניצחה בפריימריז הרפובליקני, אך הפסידה לצ'ארלי כריסט המכהן בבחירות הכלליות.
עם זאת, בבחירות 2022 נבחרה כנציגת הקונגרס עבור מחוז הקונגרס ה-13 של פלורידה, כשהיא מנצחת את המועמד הדמוקרטי אריק לין, יועץ בכיר לשעבר של ברק אובמה.
דונלד טראמפ תמך בלונה, ומרג'ורי טיילור גרין ניהלה עבורה קמפיין.
היא האישה המקסיקנית-אמריקאית הראשונה שנבחרה לקונגרס מפלורידה.
היא הושבעה לתפקידה בבית הנבחרים ב-3 בינואר 2023.
במהלך הבחירות ליושב ראש בית הנבחרים ב-2023, לונה הצביעה נגד קווין מקארתי ב-11 ההצבעות הראשונות, במקום זאת הצביעה למועמד ג'ים ג'ורדן ומאוחר יותר לביירון דונלדס.
במאי 2023, לונה הגישה הצעה להרחיק את אדם שיף מהקונגרס ולקנוס אותו ב-16 מיליון דולר.
היא חברה בוועדה למשאבי אנוש ובוועדה לפיקוח ואחריות.
ביוני 2022 אמרה לונה על הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, "אני מאמינה שהנשיא טראמפ ניצח בבחירות האלה, ואני מאמינה שהונאת בוחרים התרחשה".
לונה אמרה שהיא נגד הפלות, וכינתה את עצמה "קיצונית בעד חיים".
היא אמרה שהעמדה שלה נגד הפלות מקורה בכך שניתחה ביצת תרנגולת בקולג' וראתה את האפרוח מגיב ללהב.
בראיון באוגוסט 2022 אמרה לונה שהיא תתמוך באיסור על ייצוא נפט מארצות הברית על מנת להגדיל את אספקת הנפט המקומית, ואמרה, "לארצות הברית יש את אחת האספקות הגדולות ביותר של הנפט הנקי ביותר בעולם כולו.
אין סיבה למה אנחנו צריכים להגיע למקומות כמו ערב הסעודית או אפילו ונצואלה כדי להשיג את מקורות הנפט האלה".
היא אמרה שהשקפה זו שייכת לפלטפורמת "אמריקה פירסט".
לונה אמרה שהתיירות היא אחד מהעדיפויות הגבוהות ביותר שלה בשל חשיבותה במחוז שלה.
בשנת 2023, לונה הייתה בין 47 רפובליקנים שהצביעו בעד H.Con.Res.
21, שהורה לנשיא ג'ו ביידן להרחיק חיילים אמריקאים מסוריה בתוך 180 יום.
באותה שנה הייתה לונה בין 52 רפובליקנים שהצביעו בעד H.Con.Res.
30, שירחיק חיילים אמריקאים מסומליה.
בשנת 2023 הצביעה בעד הקפאת הסיוע לאוקראינה במלחמת אוקראינה-רוסיה.
ביולי 2024 דרשה להגיש כתב אישום נגד ראשת השירות החשאי, קימברלי צ'יטל, בגין עדות שקר, בעקבות עדותה בקונגרס על ניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ.
אנה פרבל היא אסטרונומית גרמנייה החוקרת את הכוכבים העתיקים ביותר ב.
לאחר סיום התיכון החלה ללמוד פיזיקה בפרייבורג אים ברייסגאו אך לא סיימה את התוכנית.
במקום זאת היא נרשמה לתוכנית אסטרונומיה באוסטרליה, שם קיבלה תואר דוקטור באסטרונומיה ממצפה הר סטרומלו של האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בקנברה.
עברה לאוניברסיטת טקסס באוסטין בשנת 2006, שם המשיכה את מחקרה בזכות מלגת פוסט-דוקטורט של וו.ג'י מקדונלד.
מ-2009 עד 2011, הייתה פרבל עמיתת פוסט-דוקטורט של קליי (Clay) במרכז הרווארד-סמיתסוניאן לאסטרופיזיקה בקיימברידג', מסצ'וסטס.
בשנת 2012 עברה פרבל למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בשנת 2018 קודמה למעמד פרופסור חבר עם קביעות ובשנת 2022 קודמה לפרופסור מן המניין.
פרבל ידועה בעיקר בזכות תגליות וניתוחים ספקטרוסקופיים של הכוכבים העתיקים ביותר, בעלי תכולת המתכות הנמוכה ביותר, הן בשביל החלב והן בגלקסיות ננסיות קטנות.
בשנת 2005 גילתה פרבל את הכוכב HE 1327-2326, שהוא הכוכב בעל תכולת הברזל הנמוכה ביותר הידועה, שנוצר תקופה קצרה מאוד לאחר המפץ הגדול.
שניהם בין הכוכבים העתיקים ביותר הידועים בשביל החלב.
בשנת 2014 היא דיווחה עם מחברים אחרים על גילוי הכוכב בקבוצת הכוכבים הדרומית נחש מים קטן ששייך כנראה לדור השני של כוכבים שנוצרו זמן קצר לאחר לידת הקוסמוס לפני 13.7 מיליארד שנים.
בשנת 2019, היא ועמיתיה הדגימו, על ידי תצפיות באמצעות ספקטרוגרף המקור הקוסמי (COS) של טלסקופ החלל האבל בעל סגול, ריכוזי אבץ גבוהים יחסית של כ-80 אחוז מתכולת הברזל בכוכב HE 1327-2326. זו הייתה אינדיקציה לסופרנובות א-סימטריות במהלך קריסת הכוכבים הראשונים (אוכלוסייה III).
במהלך הקריסה הפכו הסופרנובות לחורים שחורים אבל חומר, כולל היסודות הכבדים, נפלט מתוכם בסילונים ואף הופץ לגלקסיות שכנות.
היסודות הכבדים קיררו ואפשרו את היווצרותם של כוכבי דור שני (קטנים יותר) כגון HE 1327-2326 בגלקסיות שכנות ללא תנאים אחרים להיווצרות כוכבים.
פרופסור פרבל חיברה יותר מ-120 מאמרים בכתבי עת שונים, ביניהם טבע (Nature).
היא גם מנגישה מדע לציבור באמצעות הרצאות פומביות קבועות, מאמרים במגזינים וראיונות.
כמן כן, הוציאה ספר מדע פופולרי "חיפוש אחר הכוכבים העתיקים: שרידים עתיקים מהיקום המוקדם" (הוצאת אוניברסיטת פרינסטון).
2007: פרס שרלין הייסלר לתואר הדוקטור הטוב ביותר לאסטרונומיה בשנת 2006 באוסטרליה
2009: מצגת פתיחה פסטיבל המדע XLAB, גטינגן
2009: פרס לודוויג בירמן (פרס האסטרונום הצעיר) של החברה הגרמנית לאסטרונומיה.
2010: פרס אנני ג'אמפ קאנון של האגודה האמריקאית לאסטרונומיה.
2010: מרצה אורחת בהרצאות ליזה מייטנר, גטינגן ואינסברוק.
2011, 2013, 2015: עמית קוולי גבולות המדע, האקדמיה הלאומית למדעים.
2013: פרס קריירה מהקרן הלאומית למדע
2016: אחת מ"עשרת המדענים שיש לצפות בהם" של מגזין חדשות המדע.
2017: מלגת נשים בכירות באסטרונומיה, ICRAR, פרת', אוסטרליה.
2018: פרס מחויבים לאכפתיות (MIT).
2019: פרס ארל מורמן למצוינות בייעוץ לתואר ראשון (MIT).
2022: עמית של האגודה האמריקנית לפיזיקה.
אנה בוריסיבנה פדורובה (באוקראינית:А́нна Бори́сівна Фе́дорова, נולדה ב-27 בפברואר 1990) היא פסנתרנית קונצרטים אוקראינית.
היא פועלת כסולנית וכמבצעת של מוזיקה קאמרית וניגנה באולמות קונצרטים חשובים בהולנד, גרמניה, צרפת, איטליה, בריטניה, אוקראינה, פולין, ארצות הברית, מקסיקו, ארגנטינה, יפן וכן באסיה.
פדורובה נולדה ב-1990 בקייב, אז בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
אמה, טטיאנה אבאייבה ואביה, בוריס פדורוב הם בעצמם מוזיקאי קונצרטים, פסנתרנים ומורים לפסנתר ידועים בתחום המוזיקה הקלאסית המלמדים בקייב.
מגיל שנת שנתיים פדורובה ידעה שתהיה פסנתרנית.
התחילה לנגן בפסנתר מגיל חמש.
בגיל שש הופיעה ברסיטל פומבי ראשון ובגיל שבע ניגנה עם התזמורת הפילרמונית הלאומית של אוקראינה.
הוריה היו מוריה הראשונים, אביה אף בשנות לימודיה באקדמיה למוזיקה בקייב.
ב-2008 היא סיימה את הלימודים במכללה המוזיקלית על שם ליסנקו בקייב במיועדת לילדים מחוננים.
בשנים 2003–2008 זכתה במלגה מטעם נשיא אוקראינה.
בחוץ לארץ למדה פדורובה אצל לאוניד מרגריוס באקדמיה הבינלאומית לפסנתר הפועלת באימולה באיטליה.
היא הייתה גם תלמידה של נורמה פישר במכללה המלכותית למוזיקה בלונדון, בה התקבלה בעזרת מלגת Big Give
פדורובה השתלמה אצל פסנתרנים מפורסמים כמו אלפרד ברנדל, מנחם פרסלר ואנדראש שיף.
בגיל 23 בשנת 2013 ניגנה פדורובה עם תזמורת קונצרטחבאו באמסטרדם את הקונצ'רטו לפסנתר מס.2 של רחמנינוב.
היא הגיעה לנגן שם בזכות אודישן שנערך בקייב לקבוצת פסנצרנים מצטיינים על ידי האמרגן רוב חרון.
היא ניגנה כסולנית באולמות קונצרטים חשובים באירופה, צפון אמריקה, דרום אמריקה ואסיה, לרבות קרנגי הול, רויאל אלברט הול בלונדון, בפרומס, באיזארפילהרמוני במינגן, באלבפילהרמוני בהמבורג, בקונצרטהאוס בברלין, בקדוגן הול בצ'לסי, מרכז בלם לתרבות בליסבון,
המרכז לאמנות פולר לודג' בלוס אלמוס, ניו מקסיקו, אולם ורדי של הקונסרבטוריון של מילאנו, בלייסהאלה בהמבורג, בקרן לואי וואיטון בפריז, במרכז מורטון ה.
מיירסון בדאלאס, היכל האמנויות היפות במקסיקו, בהיכל העם לאמנות טרולהטן בשוודיה, בבית הפילהרמונית בגדנסק, פולין, באולם נסה במקסיקו סיטי,, בתיאטרו קולון בבואנוס איירס, במוזיאון תל אביב לאמנות, בתיאטרון שאנז אליזה בפריז (עם תזמורת לאמורה), באולם "פרימה לה מוזיקה, בוונסן, בטוקיו בונקה קייקן בטוקיו, באולם הקונצרטים הלאומי של ורשה, ובטונהאלה בציריך.
ב-2014 הקליטה פדורובה ב"לייב" את התקליטור הראשון עם יצירות מאת ברהמס, ליסט ושופן.
אנה פדורובה נשואה לקונטרבסיסט ניקולס סנטאנג'לו שוורץ, יליד בוסטון וחבר בתזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם.
השניים ערכו סיורי קונצרטים כדואו "The Oyster" .
Story Teller (יצירות מאת שופן, ליסט, סקריאבין
Four Fantasies (יצירות מאת בטהובן ושופן
Silhouettes – דואו עם הוויולנית דנה זמצוב (יצירות מאת רבקה קלארק, ארנה ורקמן, קלוד דבוסי, דריוס מיו, ג'ורג'ה אנסקו)
1 עם תסמורת סנקט גאלן בניצוחו של מודסטס פיטרנאס
Stolen Pearls עם בעלה, הקונטרבסיסט ניקולס סנטאנג'לו שוורץ
(הקונצרטו לפסנתר מס.3 מאת רחמנינוב, "השליח" מאת ולנטין סילבסטרוב )
2 & 4 (קונצרטי לפסנתר מס.
בפסטיבל למוזיקה קלאסית באנסי, צרפת.
מאי 2017 – הייתה מנהלת אמנותית של הפסטיבל הראשון למוזיקה קאמרית באולם אדסחה באיידה, הולנד.
הייתה מוזיקאית ראשית של ICFEde קהילה תרבותית נוצרית באדה.
הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קלאסית בז'ואו פסואה בברזיל.
בפסטיבל רוויניה בהיילנד פארק, אילינוי.
2011 – ניגנה שני נוקטורנים אופוס 27 וואלס בלה במול מז'ור אופוס 42 מאת שופן עם תזמורת קמראטה הפולנית בניצוח מארק גלובצקי
2004 – בגיל 14 זכתה בפרס הראשון של הפסטיבל פרדריק שופן בנארווה באסטוניה
2004 – בגיל 14, פרס שני ופרס מיוחד בתחרות לפסנתרנים צעירים בפסטיבל הבינלאומי הרביעי פרדריק שופן במוסקבה.
בגיל 15 – פרס ראשון ופרס מיוחד בפסנתרנית הטובה ביותר בתחרות השנייה לפסנתרנים צעירים בטביליסי, גאורגיה.
2008, 2007, 2006 – פרס הוקרה ומלגה ע"ש דורותי מקקנזי בפסטיבל והמכון הבינלאומי לקלידים בניו יורק.
2009 – פרס ראשון בתחרות לזכרו של ארתור רובינשטיין בבידגושץ' בפולין – יחד עם הפסנתרנית ג'יונג מון
2009 – פרס ראשון בפסטיבל לפסנתר רובינשטיין בלודז'
2012 – פרס שלישי ופרס הקהל בתחרות לפסנתר בליון, צרפת
2012 – בפסטיבל ורבייה – פרס האקדמיה של פסטיבל
אנה פרוחניאק (בפולנית: Anna Próchniak; נולדה ב-22 בדצמבר 1988) היא שחקנית פולנייה.
פרוחניאק נולדה בלובלין, פולין ב-1988. היא בוגרת בית הספר התיכון בלובלין.
היא למדה בבית ספר לבלט והייתה רקדנית בלט.
בשנת 2013 סיימה את לימודיה בחוג למשחק בבית הספר הלאומי לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון על שם לאון שילר בלודז'.
ב-2012 שיחקה בתיאטרון ואף זכתה בפרס על תפקידה בהצגה "חלומה של נטשה" .
ב-2014 שיחקה בסרט הפולני "ורשה 44" העוסק במרד ורשה בתפקיד לוחמת המחתרת קמילה "קאמה" ידרוסיק, על תפקידה זה זכתה בפרס.
התפקיד הקולנועי הבינלאומי הגדול הראשון של פרוחניאק היה בסרט "התמימות" שהוצג בפסטיבל סאנדנס 2016, בבימויה של אן פונטיין.
ב-2017 הופיעה בסרט האירי "Bad Day for the Cut" שהוצג בפסטיבל סאנדנס 2017. ב-2019 הופיעה בסרט הלטבי "אולג".
עוד ב-2019 שיחקה בסדרה "בפטיסט" של BBC One.
פרוחניאק היא חברה באקדמיה האירופית לקולנוע (EFA).
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד הראשי כגיטה בסדרה הבריטית-אמריקאית "המקעקע מאושוויץ" ברשת Peacock האמריקאית וברשת Sky Atlantic (אנ') הבריטית, המבוססת על הרומן באותו שם מ-2018 מאת הסופרת הניו זילנדית הת'ר מוריס.
אנה פירוצי (באיטלקית: Anna Pirozzi) זמרת סופרן שנולדה בנאפולי, (8 בפברואר 1975) החלה ללמוד שירה בגיל עשרים וחמש במכון המוזיקלי של עמק אאוסטה, ולאחר מכן השתלמה בקונסרבטוריון ג'וזפה ורדי בטורינו.
פירוצי נולדה למשפחה בעלת רקע מוזיקלי.
אמה שרה, אך לא ממשה את כשרונה, כשנשאה.
אביה ניגן בלהקת רוק, כמו גם אחיה.
לאחר עשור של התלמדות בתיאטראות פרובינציאליים, זכתה להכרה בשנת 2012 כששרה את אמליה בנשף המסכות בתיאטרון רג'יו בטורינו.
הופיעה כאביגיל בנבוקו בפסטיבל זלצבורג בבימויו של ריקרדו מוטי.
בעונת 2015/2016 ערכה את הופעת הבכורה שלה בלה סקאלה כלוקרציה בשני הפוסקארים עם פלסידו דומינגו ואת הופעת הבכורה שלה בקובנט גארדן בתפקיד ליאונורה בטרובדור.
באותה עונה היא שרה גם את תפקיד אליזבת הראשונה ברוברט דברה באופרה של בילבאו.
בשנת 2017 שרה את מדלנה באנדרה שנייה באופרה של בילבאו, ליידי מקבת' בטורינו, בתיאטרון ריאל במדריד, בפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו ובפריס.
עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בתל אביב, שרה את טורנדוט והופיעה כאביגיל בנבוקו בארנה של ורונה ובתיאטרון אלה סקאלה.
מאנון במנון לסקו באופרה רויאל דה וולוני דה ליאז', האחות אנג'ליקה באחות אנג'ליקה מאת פוצ'יני וג'ורג'טה באופרה האדרת במודנה.
בשנת 2018 שרה את תפקיד סנטוצה בקוואלריה רוסטיקנה בבית האופרה המלכותי, אאידה בתיאטרון ריאל במדריד, ליידי מקבת' בקובנט גארדן בפסטיבל ורדי, טוסקה בטוסקה בתיאטרון רג'יו בפארמה, אודבלה באטילה, נורמה בקלן.
בארנה בורונה שרה את אאידה ואת טורנדוט.
את אביגיל בנבוקו בברלין, בנאפולי ובפריז.
באותה שנה בטוסקה בתיאטרון רג'יו בטורינו, אביגיל בברלין ולאחר מכן בוולנסיה לצד פלסידו דומינגו.
את אמיליה שרה בנשף המסכות באופרה של אוביידו.
בשנת 2020 ערכה את הופעת הבכורה שלה עם האופרה הלאומית באמסטרדם כאביגיל בנבוקו ושרה את אימוג'ן בפיראט באופרה דה מונטה-קרלו.
הופיעה כאאידה בפיאצה דל פלבישיטו בנאפולי, אמיליה בנשף המסכות בתיאטרון ריאל במדריד, מאנון בתיאטרון מאסימו די פלרמו ולוקרציה בשני הפוסקארים באופרה דה מונטה קרלו.
בשנת 2021 גילמה את אביגיל בנבוקו בבית האופרה של וינה, שרה בהופעת הבכורה שלה כאליזבטה בדון קרלו בתיאטרו פברוטי במודנה.
את ליידי מקבת' בלאס פלמאס ווינה, אביגיל בנבוקו וטורנדוט בארנה די ורונה ובמינכן.
ליידי מקבת' וטוסקה בקובנט גארדן.
בשנת 2022 בצעה את ליידי מקבת בוולנסיה ובבית האופרה של וינה, טוסקה בתיאטרון מאסימו, אלווירה בארנני בלאס פלמאס, אביגיל בנבוקו במדריד ובציריך, טוסקה ב-תיאטרו דל'אופרה ברומא ושרה בהופעת הבכורה שלה באופרה הלאומית של פריז כליאונורה בכחו של גורל.
בשנת 2023 גילמה את ליאונורה בטרובדור באופרה בסטיליה, באופרה של רומא ובבילבאו, טורנדוט בבית האופרה המלכותי, בתיאטרון ריאל ובאופרה של פריז, אאידה בארנה של ורונה, טוסקה ברומא, אליזבטה בדון קרלו בפיאצ'נצה, מודנה ורג'יו אמיליה ואת הופעת הבכורה שלה בתפקיד מדיאה של כרוביני באתונה עם האופרה הלאומית היוונית.
בשנת 2024 מופיעה כאדריאנה לקוברר באופרה של פריז, אמליה בנשף המסכות בברצלונה ובוולנסיה, אביגיל בנבוקו בווינה, נורמה במדריד ונפולי וטורנדוט בציריך.
אנה אלכסנדרובנה פליסצקאיה היא בלרינה, שחקנית ומפיקה רוסייה.
אנה פליסצקאיה נולדה למשפחה של אמנים, מסרר-פליסצקי.
היא בתם של אלכסנדר פליסצקי, מנהל בלט ומריאנה סדובה, בלרינה בתיאטרון הבולשוי.
דודתה הייתה רקדנית הבלט הנודעת מאיה פליסצקאיה.
דודה היה הרקדן הראשי עזרי פליסצקי.
סבתה מצד אמה הייתה שחקנית הראינוע רחל מסרר (אחותם של רקדן הבלט והמורה אסף מסרר והבלרינה שולמית מסרר).
בוריס מסרר, אמן תיאטרון, הוא דודן ראשון של אביה.
פליסצקאיה נולדה במוסקבה, ברית המועצות ב-18 באוגוסט 1971. ילדותה עברה עליה בדרום אמריקה.
בשנים 1976-1974 חיה משפחתה בלימה, פרו, שם ייסד אביה להקת בלט באוניברסיטה הלאומית של סן מרקוס.
את השנתיים הבאות עשתה המשפחה בבואנוס איירס, ארגנטינה, שם עבד אבי המשפחה בתאטרו קולון.
פליסצקאיה למדה באקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי בסנקט פטרבורג מ-1981 עד 1989. עם סיום לימודיה באקדמיה, הוזמנה אנה לתיאטרון מריאינסקי, שם הייתה לרקדנית סולו.
בשנים 1989 עד 1995 רקדה במספר בלטים מפורסמים: "דון קישוט", הסילפידה, קופליה, מחולות פולובציים מן האופרה הנסיך איגור, ובתפקיד "מירטה" בז'יזל.
בשנים 1995-1993 הייתה פליסצקאיה סולנית להקת הבלט בז'אר בהנהגת מוריס בז'אר.
2006-08 – עיבוד לתיאטרון של המחזה אנה קארנינה, בתור הנסיכה אליזבתה "בסטי".
בשנים 2010-2007 התארחה אנה פליסצקאיה במספר רב של תוכניות טלוויזיה.
סרטי תעודה על אנה שודרו בערוצי טלוויזיה מקומיים ברוסיה.
2003 - כתבה והפיקה את מופע "העולם כולו"
2007 - מנהלת מופע "העיר בעיני ג'אז" עם דניאל קרמר.
אנה פלטיירו בריון (בספרדית: Ana Peleteiro Brión; נולדה ב-2 בדצמבר 1995) היא אתלטית ספרדייה, זוכת מדליית ארד המשחקים האולימפיים (טוקיו 2020), שלוש פעמים זוכת מדליית ארד באליפות עולם באולם (ברמינגהאם 2018, גלאזגו 2024 ונאנג'ינג 2025), אלופת אירופה (רומא 2024) ופעמיים אלופת אירופה באולם (גלאזגו 2019 ואפלדורן 2025) בקפיצה משולשת.
באליפות העולם עד גיל 18 שנערכה בליל שבצרפת ביולי זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.92 מטר.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטרבזון שבטורקיה בהמשך החודש זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 13.17 מטר.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בברצלונה שבספרד זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.17 מטר.
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בריאטי שבאיטליה ביולי זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.29 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד שבאורגון, ארצות הברית, במרץ, סיימה במקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.59 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה במרץ סיימה במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.13 מטר.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בבידגושץ' שבפולין ביולי זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.19 מטר.
באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיימה במקום שביעי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.23 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת במרץ זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.40 מטר, אחרי יולימאר רוחאס מוונצואלה (14.63 מטר) וקימברלי ויליאמס מג'מייקה (14.48 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.44 מטר, אחרי פרסקווי פאפאכריסטו מיוון (14.60 מטר) וקריסטין גייריש מגרמניה (14.45 מטר).
באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ספרד חדש של 14.73 מטר, לפני פרסקווי פאפאכריסטו (14.50 מטר) ואולגה סלדוחה מאוקראינה (14.47 מטר).
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיימה במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.47 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון שבפולין במרץ זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.52 מטר, אחרי פטריסיה ממונה מפורטוגל (14.53 מטר) ולפני נילה אקהרדט מגרמניה (14.52 מטר).
באולימיפאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא לאומי חדש של 14.87 מטר, אחרי יולימאר רוחאס (15.67 מטר) ופטריסיה ממונה (15.01 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד במרץ סיימה במקום שמיני בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.30 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו במרץ זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא ספרד חדש של 14.75 מטר, אחרי תיאה לפונד מדומיניקה (15.01 מטר) וליאניס פרז מקובה (14.90 מטר).
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.85 מטר, לפני טוגבה דנישמאז מטורקיה (14.57 מטר) ואיליוניס גיום מצרפת (14.43 מטר).
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.59 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.37 מטר, לפני דיאנה אנה מריה יון מרומניה (14.31 מטר) וסני סלמינן מפינלנד (13.99 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין בהמשך החודש זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.29 מטר, אחרי ליאניס פרז (14.93 מטר) וליאדאגמיס פובאה מקובה (14.57 מטר).
אנה סרגייבנה קורניקובה היא טניסאית עבר רוסייה.
קורניקובה נולדה במוסקבה, בירת ברית המועצות ובהמשך בירת רוסיה.
כרגע היא מתגוררת בברדנטון, פלורידה, בארצות הברית.
ב-1999 זכתה בתואר הגרנד סלאם הראשון שלה באליפות אוסטרליה הפתוחה, בזוגות הנשים יחד עם שותפתה מרטינה הינגיס.
קורניקובה והינגיס נהגו לשחק באופן תדיר כזוג בתחרויות זוגות.
אף על פי שהייתה מדורגת במשך זמן ממושך בין 20 הטובות ביותר בסבב ה-WTA, היא מעולם לא זכתה בטורניר יחידים מקצועני (אם כי היא הגיעה לחצאי גמר רבים).
הסיבה טמונה כנראה בהגשתה החלשה, שאינה מתאימה לשחקנית טניס מהרמה הגבוהה ביותר.
מספר מערכות יחסים שניהלה (כגון עם הזמר אנריקה איגלסיאס) סוקרו באופן נרחב בצהובונים, ותמונות חושפניות שלה הופיעו במגזיני נוער.
היא נבחרה לאחד מ-50 האנשים היפים ביותר בשנת 1998 על ידי מגזין People, והיא גם שיחקה תפקיד קטן (כמנהלת מלון) בסרט "אני, עצמי ואיירין" משנת 2000, בכיכובו של ג'ים קארי.
קורניקובה אינה מתחרה מאז אפריל 2003.
היא בת זוגו של הזמר אנריקה איגלסיאס ולשניהם נולדו תאומים בדצמבר 2017 ובת נוספת ב-30 בינואר 2020, ילדם הרביעי נולד בדצמבר 2025.
אנה קָארֵנינה הוא רומן מאת לב טולסטוי שפורסם בתחילה כסיפור בהמשכים בירחון, ובשנת 1877 יצא בשלמותו כספר.
הספר נחשב לאחד הרומנים הטובים ביותר שנכתבו אי פעם.
דוסטויבסקי, בן זמנו של טולסטוי, אמר על הספר שהוא "יצירת אמנות חסרת פגמים".
בכתבה שפורסמה במגזין טיים היוקרתי בחודש ינואר 2007, דורג הספר במקום הראשון מתוך עשרת המקומות ברשימת הספרים הגדולים של כל הזמנים.
על פי אתר האינטרנט IMDb, הופקו ליצירה לא פחות מ-24 עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
הספר מתאר שני סיפורי אהבה מנוגדים.
האחד – של אנה קארנינה ומאהבה, הגראף ורונסקי, והשני של קונסטנטין לוין ואשתו קיטי.
בתחילת הספר אנה היא אשת חברה פופולרית ומכובדת, הנשואה לבירוקרט רוסי, אלכסיי אלכסנדרוביץ', איש המוסדות השלטוניים בסנט פטרסבורג, ואם לבן.
קונסטנטין לוין הוא בעל אחוזה עשיר, שאינו חש בנוח בחברה הרוסית האריסטוקרטית ומעדיף את חיי הכפר.
הוא מנסה לחזר אחר קיטי שצ'רבצקיאה שהוא מכיר שנים רבות, אך נדחה משום שהיא מאוהבת בגראף ורונסקי, איש צבא שאין לו כוונות של ממש כלפיה.
כשוורונסקי פוגש באנה, הוא מפתח כלפיה אובססיה ומתחיל לחזר אחריה, וזונח את קיטי לאנחות.
לבסוף נענית אנה לחיזוריו, אך אינה מצליחה – כנשות חברה אחרות מחוגה – לשמור את הרומן בסוד, נכנסת להיריון מוורונסקי, ולבסוף מתוודה בפני בעלה, וזה נקרע בין רגשותיו הדתיים ובין תחושות הכעס והנבגדות.
לוין, המאוכזב מדחייתה של קיטי, חוזר לכפר ושוקע בחיי האיכרים.
קיטי נופלת למשכב ונוסעת לבית מרפא בחוץ לארץ, שם היא מתגברת על הכאב שגרם לה ורונסקי.
לאחר שובה השניים נפגשים שוב, בתיווך גיסה של קיטי, ומביעים את אהבתם זה לזה.
באותו הזמן אנה יולדת בת וכמעט מתה, מה שמרכך את בעלה, המבקש לתת לה גט ולשחרר אותה, אך היא מסרבת ביודעה שאם תקבל את הגט לא תוכל לקבל חזקה על בנה, ונוסעת עם ורונסקי ובתה לחוץ לארץ.
קיטי ולוין מתחתנים ומקימים משק בית רגיל, ובאותו הזמן מנסים אנה וורונסקי למצוא אורח חיים משלהם.
לאחר חוויות באירופה הם חוזרים לרוסיה, ואנה נפגשת עם בנה.
בתוך כך היא נוכחת עד כמה היא מוקצה מחמת מיאוס בחוגים החברתיים שאליהם השתייכה.
היא וורונסקי עוברים להתגורר בכפר, אך שם מתחיל ורונסקי לשקוע בעבודות שונות ואנה חשה כי הוא מזניח אותה, ומתחילה לקנא.
הזוג מתחיל להתקוטט ללא סיבות של ממש.
ורונסקי רוצה שאנה תתגרש מבעלה, כדי שהוא והיא יוכלו לחיות כבעל ואישה, אך הבעל מתנה את גירושיו מאנה בכך שתוותר על בנם המשותף ולכך אנה לא מסכימה.
לוין, קיטי, אנה וורונסקי שבים לבסוף אל העיר.
אנה וורונסקי במטרה לקבל גט, ואילו לוין וקיטי כדי להתכונן ללידת בנם הבכור.
אף שהחיים בעיר אינם אהובים על לוין, הוא רואה כי הוא מסוגל להשתלב בהם, ולבסוף קיטי יולדת ללא סיבוכים.
לעומת זאת מערכת היחסים בין אנה לורונסקי הולכת ומידרדרת; ורונסקי רשאי לצאת ולבוא בחברה כרצונו, וואילו אנה היא בגדר מוקצית.
היחסים ביניהם הופכים למורעלים: אנה מתמלאת בחשדות בפחדים ובתיעוב.
לבסוף, משהיא רואה שאינה יכולה להמשיך עוד בחיים אלו, וגם אין לה דרך לשנותם, ומתוך רצון לנקום בוורונסקי, היא בוחרת להתאבד ומשליכה את עצמה מתחת לגלגלי רכבת.
בסיום הספר שבים לוין וקיטי לכפר, שם הם ממשיכים את חייהם כרגיל.
לוין מתחיל לקרוא ספרי פילוסופיה כדי להקנות לחייו משמעות ואף שוקל ליטול את חייו.
אך בסיום הספר הוא מוצא מזור להתחבטויותיו על משמעות החיים מתוך עקרונות הדת הנוצרית ומחליט להמשיך בחייו.
טולסטוי פותח את ספרו "אנה קארנינה" במשפט הידוע "כל המשפחות המאושרות דומות זו לזו.
אך המשפחות האומללות – אומללות הן כל אחת על פי דרכה".
אולם בניגוד למשפט הפתיחה, במהלך הרומן מפרק טולסטוי לחלקים קטנים את המושגים האלה, ומשאיר אותנו עם התמיהה – אם בכלל קיימות "משפחות מאושרות", ובדבר התמימות והאושר שלא בהכרח ניתן למצוא במושג "אהבה".
אנה קארנינה, אישה משכילה מדי וחסרת תעסוקה כלשהי, נשואה בנוחות אך לא באושר, אם לילד, שפוגשת את הקצין הצעיר ויפה התואר ורונסקי.
היא נשבית בקסמיו לאחר חיזורים עיקשים מצידו, והופכת לפילגשו.
הלשונות הרעות בסנקט פטרבורג מצקצקות, ובעלה ההגון מסרב להיפרד ממנה ומחובותיה כרעיה וכאם, כדי לא להעצים את הסקנדל.
אבל אנה אינה מוכנה להתפשר.
היא רוצה את כל החלום, ומקבלת את כל שברו.
אחרי שהיא יולדת לוורונסקי בת והנידוי החברתי שלה מושלם, הם מתחילים לריב ללא הפסק, ובסופו של דבר היא חשה שאהבתו אליה תמה.
המוצא היחיד שאנה מסוגלת להגות הוא זה של הספרים הרומנטיים שהאמינה להם.
במקביל קיימת בספר מערכת יחסים אחרת, של זוג נוסף, משפחה מאושרת לכאורה: קיטי ולוין.
קיטי היא ההנגדה לאנה, ומעצימה (כדמות משנה) את הדרמה בעניינה של אנה.
היא חיה חיים "מאושרים" נטולי דרמות.
שני הזוגות חווים בתקופה זו "אושר רצוף קשיים", אלא שאצל קיטי ולוין נרמזת הדרך לפתרונם, בעוד שאצל אנה וורונסקי נרמזת החמרתם בהמשך עד להידרדרות הסופית.
למשל: אנה וורונסקי מבלים "ירח דבש" באירופה, ולעומתם קיטי ולוין חוזרים מייד לאחר החתונה (בעקבות דרישתה של קיטי) אל ביתם שבכפר.
ורונסקי, כאמור, מסגל את עצמו לחיי בטלה מאונס, לאחר שנותק מחיי החברה, ולעומתו לוין חוזר במרץ מחודש אל עיסוקיו הרבים – ואל העבודה מבוקר עד לילה, הן במשק הן בעבודה על ספרו.
קיטי לומדת במרץ את תפקיד האישה כעקרת בית וגם מכינה את עצמה לחייה כאם לעומת אנה שנטשה את כל התפקידים האלה.
ברומן ארוך ומורכב, המלא בפרטים השזורים זה בזה בדיוק ובאומנות, מראה לנו טולסטוי כי למעשה המונח "משפחות מאושרות" הוא מונח סתמי, ריק מתוכן, שהחיים אינם "טוב לעומת רע", אלא נמצאים אי שם על קו האמצע.
לפי טולסטוי, ייתכן שאותם אלה שחייהם מאושרים לדעת אדם אחד, ייחוו על ידי אחרים כחיים בתבנית קבועה, משעממת ושמרנית.
ואילו לאחרים, השמרניים יותר, ייתכן שדווקא שבירת הגבולות והליכה אחר אהבת הלב – תיחווה כמבוא לאושר הגדול.
עדות לכך ניתן למצוא בדמותה של דולי, אחותה של קיטי.
דולי הנשואה לאחיה של אנה קארנינה, סטפאן ארקדיץ', אינה מאושרת בנישואיה.
סטפאן הנהנתן מרבה לבגוד בה, וכשכבר גדש את הסאה ודולי "מגלה" על אודות בגידתו, דווקא אנה היא זו שמשלימה ביניהם (כל זאת קרה לפני היחסים עם ורונסקי).
דולי המחליטה להישאר עם סטפאן מקבלת את המציאות, קשה ככל שתהיה, וסטפאן לא חדל מלבגוד.
לא מעט פעמים דולי מוצאת את עצמה מזדהה ואף מקנאת באנה ששברה את המוסכמות והלכה אחרי ליבה ותאוותיה, דבר שדרש באותה תקופה אומץ רב.
עם זאת, ומתוך התחבטות פנימית, דולי נוטה "להעדיף" את חייה, שהם למעשה ילדיה.
ייתכן שטולסטוי רומז בספרו שחייה של קיטי, שהתמצו ברצונה להיות אשת-איש ראויה לבעלה, עקרת בית למופת ואם דגולה, ושהייתה "בסדר כל הזמן" – אינם מושלמים, שהיה חסר בהם הזיק הנוסף, הכמיהה לרגש עליון ונעלה, לסחף אדיר, כזה שהיה לאנה בחייה, לאחר שפגשה את ורונסקי.
מצד שני ייתכן שטולסטוי ביצירתו זו מראה גם את ההפך: החיים אינם "רומן רומנטי", אהבת אמת הסוחפת לבבות, תוך שבירת מוסכמות ושרפת גשרים, היא שקר, ולא תוביל אל האושר הנכסף.
עמדה דומה מביעה אריאנה מלמד, במאמר שאליו מפנה קישור שנמצא למטה.
"אנה קארנינה" הוא ההפך הגמור מרומן רומנטי.
הוא הספר שיכול לגאול קוראות, ואולי גם קוראים, מאשליית האהבה כמרפא לכל, ...כגאולה האנושית האולטימטיבית.
לשם כך צריך לקרוא באופן מפוכח ולהבין, כי אנה היא תמצית "האני השקרי".
היא טועה לחשוב שגם היא איננה יותר מאשר גיבורה של אחד הרומנים הטפשיים שקראה, והיא בוחרת להתאהב.
אין מדובר בכורח, במכת ברק, בהשתלטות עוינת של הרגש, אלא בבחירה.
תוצאותיה כמובן הרסניות: היא זונחת את משפחתה, עוברת להתגורר עם ורונסקי (המאהב), ממיטה על עצמה בידוד חברתי קשה, פוגעת ברגשותיהם של כל הסובבים אותה והחרדים לגורלה – וממשיכה לשקר לעצמה כל העת, בשכנוע פנימי עמוק שמוביל לטירוף הדעת, כי מודל האהבה הרומנטית שלה הוא המפתח לאושרה.
רק ברגעים האחרונים לחייה, כשהיא מונחת על מסילת הברזל, מתגלה לפניה האפשרות שטעתה: אז כבר מאוחר מדי".
עם סיום קריאת הרומן אין לקורא תשובות חד-משמעיות לגבי מושג האושר, והשאלות נותרות בעינן.
מקריאת רמזים בספר דומה שלעיתים אותם אנשים שעשו את הצעד האמיץ, שברו מוסכמות ונהו אחר ליבם, אינם מאושרים כפי שהם נראים או היו אמורים להיות.
ומצד שני משפחות ואנשים שאינם שוברים את הכללים, שנשארים בתוך תבנית מתוכננת מראש, דווקא הם מוצאים את האושר בסופו של דבר, כדוגמת לוין.
האם ייתכן שלמעשה המושג "משפחות מאושרות" הוא לעיתים פיקציה?
שלפעמים גם המשפחות המאושרות הן אומללות, בדרכן?
או שטולסטוי מעוניין להראות כי דווקא אלה שבחרו בחיים מוסריים, גם ללא אמונה, יגיעו בסופו של דבר אל האושר, ואילו אלה שבחרו בחיים שאינם עולים בקנה אחד עם הערכים המוסריים, אף שהם נראים כתכלית האושר, לא יגיעו אל האושר בסופו של דבר?
אנה קרינינה: רומן בשמונה חלקים / מאת ל.
טריווש, הוצאת א"י שטיבל, תרע"ח–תרפ"ב, הוצאה נוספת מסדה, [תשי"-?] (אנה קרנינה באתר פרויקט בן יהודה)
אנה קארנינה – תרגום חיים תרסי, ספרית גרעיני זהב [תש"י]
אנה קרנינה – הספר נערך ונסדר על ידי ד' קמחי, דפוס עזריאל, 1950
אנה קרנינה / ל"נ טולסטוי – תרגם יצחק שנהר, הוצאת שוקן, תשט"ז–תשי"ז
אנה קארנינה / ל"נ טולסטוי – תרגמה מרוסית נילי מירסקי, עם עובד, תש"ס 1999
אנה קארנינה / לב ניקולייביץ' טולסטוי – עם עובד, 2010
"אנה קארנינה" עלה כמחזה בתיאטרון "הבימה" ב-2007, בכיכובה של יבגניה דודינה.
"אנה קארנינה" עלה כמחזה בתיאטרון "גשר" ב-2023, בכיכובה של אפרת בן צור.
אנה קוֹמְנֶנֶה הייתה נסיכה ביזנטית, מחברת ה"אלכסיאדה", שתיאר את ההיסטוריה של שלטונו של אביה, אלכסיוס הראשון והפך למקור בעל ערך פרו-ביזנטי על מסעי הצלב הראשונים.
קומננה היא אחת מההיסטוריוניות הראשונות במערב.
אנה קומננה הייתה בתו הבכורה של הקיסר אלכסיוס הראשון ואירנה דוקאינה .
קומננה הייתה הבכורה משבעה אחים ואחיות והייתה בתו המועדפת של אביהם.
באלכסיאדה היא כותבת על אהבתה להוריה ועל כך שמריה מאלניה גידלה אותה.
האחרונה הייתה אמו של קונסטנטינוס דוקס שקוממנה התארסה לו בינקותה, כפי שהיה נהוג אז, והוא הוכרז כיורש העצר של אביה.
אולם ב-1087 נולד אחיה, יוחנן השני, וכבן הקיסר היה הוא היה ליורש העצר.
זמן קצר לאחר מכן מת קונסטנטינוס דוקס.
קומננה זכתה לחינוך מעולה ולמדה פילוסופיה והכירה לעומק את כתביהם של אריסטו ואפלטון ולמדה גם מדע, היסטוריה, מתמטיקה ושירה.
ניקטאס כוניאטס כתב עליה שהיא הייתה מסורה ללימודי הפילוסופיה, מלכת כל המדעים, ומלומדת בכל תחום.
מעבר ליכולותיה האינטלקטואליות, קומננה הייתה אחראית על בית יתומים ובית חולים גדול שאביה בנה בקונסטנטינופול.
ב-1097 נישאה לניקפורוס ברייניוס , גנרל, מדינאי והיסטוריון שהיה מבוגר ממנה בכעשרים שנה.
נישואים פוליטיים אלה קישרו אותה למשפחת אצולה, שהייתה מעורבת במאבקי הירושה שקדמו להכתרת אלכסיוס הראשון.
לניקפורוס ברייניוס ואנה קומננה נולדו ארבעה ילדים והיא כתבה שאלו לא היו נישואים מאהבה.
בשנת 1108 תיעדה קומננה את חוזה דבול שעל תנאיו נשא ונתן בעלה.
יחד עם אמה אירנה דוקאינה, קשרה קומננה קשר בניסיון להדיח את אחיה יוחנן ולזכות בקיסרות עבור בעלה, בעת שהקיסר אלכסיוס היה חולה וחלש.
אולם ניסיון זה נכשל וב-1118 ירש יוחנן השני את כס אביו.
כשכבר היה אחיה קיסר ביזנטיון, ניסתה שוב להדיחו ונכשלה בשנית, הפעם משום שניקפורוס עצמו סירב לקחת את חלקו בתוכנית ברגע האחרון.
על קשר זה נענשה באובדן כל רכושה ומעמדה המלכותי, ועברה להתגורר במנזר מרוחק עם אמה ואחת מאחיותיה אליה, בעוד שבעלה נותר אחד מיועציו הקרובים של יוחנן השני.
היא חיה במנזר עד יום מותה, בהקדישה את זמנה ללימוד ולכתיבה.
תאריך מותה המדויק אינו ידוע.
היא עוד הייתה בחיים ב-1148, שנת השלמת האלכסיאדה, וככל הנראה נפטרה בין 1148 ל-1154.
ביוזמתה של חמותו, החל ניקופורוס ברייניוס לכתוב את הכרוניקה של משפחת קומננוס במאה ה-11, במיוחד של השנים 1070–1079, אך לא הספיק לכתוב הרבה בטרם מת ב-1137. בגיל 55 החליטה אנה קומננה להשלים את מלאכתו הבלתי גמורה.
ה"אלכסיאדה" מתארת את חייו של אביה לפני שהיה לקיסר וימי שלטונו תוך התייחסות להיסטוריה הפוליטית והצבאית שלו.
במבוא לחיבור קומננה כותבת שהקדישה זמן רב לחקר השפה היוונית, והדבר ניכר בכתיבתה הספרותית הגבוהה.
עם זאת, שפתה קולחת וברורה ומלאה חידודי לשון.
היתרון החשוב ביותר שאנה קומננה נהנתה ממנו כהיסטוריונית הוא היכרותה האינטימית עם הקיסר והמשפחה הקיסרית, שחבריה לקחו חלק מכריע במאורעות שהתרחשו בזמנם.
אנה הכירה גם חלק גדול מן האישים המרכזיים בבירה קונסטנטינופוליס, וגם הייתה בעצמה עדה לרבים מהמאורעות שהתרחשו בסביבת הבירה, כמו למשל מסע הצלב הראשון.
כמו כן, הייתה לה גישה ישירה וככל הנראה בלתי מוגבלת, לארכיון הקיסרי ולתעודות מתקופת שלטונו של אביה.
הספר בנוי לפי סגנונם של תוקידידס ופוליביוס, אותם קראה אנה קומננה וביקשה לחקות.
הכרונולוגיה של האירועים בספר סדורה בדרך כלל, אם כי היא נחלשת ביחס לתקופה שבה הייתה המחברת מבודדת בגלות.