tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קרוהן Burril B.Crohn Research Fundation התומך בחקר המחלות הדלקתיות של המעיים בבית החולים מאונט סיני
קתדרה לגסטרואנטרולוגיה בבית הספר לרפואה איקאהן במאונט סיני קיבלה את שמו
הבריכה האולימפית במכון וינגייט (בריכת "טוטו וינגייט") היא בריכת שחייה אולימפית (50 מטר) שהוגדרה כבריכה הלאומית של ישראל.
הבריכה נפתחה ב-21 ביולי 2013 במסגרת תחרויות השחייה של המכביה התשע-עשרה.
הבריכה החליפה את הבריכה האולימפית "הישנה" הנמצאת בסמוך לה כבריכה המרכזית של איגוד השחייה בישראל ונותרה כבריכת אימונים וחימום בעת תחרויות בבריכה המרכזית ואף צפויה להיבנות מחדש במתכונת משודרגת לאחר בלאי הבריכה הישנה שאף הביא להסרת הגג ממנה.
עלות בניית הבריכה תוקצב בשלב התכנון ל-60 מיליון ש"ח, שבהמשך צמח ל-80 מיליון ש"ח.
אולם, עלות הבנייה הגיעה לבסוף ל-95 מיליון ש"ח ובנייתה התעכבה מספר פעמים.
בנייתה טרם הסתיימה ומספר ליקויים עדיין קיימים בה.
הבריכה אינה נגישה לנכים, אין דלתות נפתחות בלחיצת כפתור ולא התוקנה מעלית בשפת הבריכה על מנת ששחיינים נכים יוכלו להיכנס לתוכה.
כמו כן טרם הותקן בה מערכת מיזוג אוויר.
הבריכה באורך 50 מטר אך בעלת אפשרות להפוך לבריכת 25 מטר באמצעות גשר נייד המונע למרכז הבריכה.
המתקן כולל גם שירותים נוספים: לובי, חדרי אדמיניסטרציה וחנות ספורט.
הבריכה עומדת בתקנים האולימפיים של פדרציית השחייה הבינלאומית: בריכה באורך של 50 מטרים, רוחב 25 מטר ועומק כ-3 מטרים.
הבריכה מארחת באופן קבוע פעמיים בשנה את אליפות ישראל בשחייה, בקיץ ובחורף.
בנוסף, הנבחרות ההישגיות של ישראל בשחייה, בהן מתאמנים רוב השחיינים האולימפיים הישראליים, מתאמנות בה.
מלבד שחייה מארחת הבריכה אף אימוני ותחרויות שחייה צורנית וכדורמים.
כבריכה הלאומית אירחה אף את תחרויות השחייה במכביות ב-2013, 2017 ו-2022.
בתחילת דצמבר 2015 נערכה בבריכה זו אליפות אירופה בשחייה 2015 (בריכת 25 מטר) והושגו בה שלושה שיא עולם.
שניים של קטינקה הוסו מהונגריה ואחד של גרגוריו פלטריניירי מאיטליה, ושני שיאי אירופה של לאסלו צ'ה מהונגריה.
בקיץ 2017 אירחה את אליפות אירופה בשחייה לנוער ומיד אחריה את תחרויות השחייה של המכביה העשרים.
הבריכה אף נבחרה לארח את אליפות העולם בשחייה לנוער בספטמבר 2023.
בריכת צרטה היא שלולית חורף הממוקמת במחצבה עתיקה המוצפת מים בעונת החורף.
הבריכה ממוקמת בתחום שמורת הדום השומרון, מזרחית ליישוב שוהם.
בריכת צרטה היא שריד למספר רב של שלוליות חורף שהיו נפוצות במישור החוף והתקיים בהן עולם חי וצומח עשיר עד התייבשותן עקב התערבות האדם בסביבה.
הבריכה קיבלה עדיפות שימור גבוהה.
במימי הבריכה חיים ומתרבים דו-חיים כמו קרפדה ירוקה ואילנית מצויה, מיני סרטנים כמו זימרגל, בוצן, דפניה, תריסן הקשקש וחילזון מסוג בולית.
במימי הבריכה צומחים נורית המים ודמסון כוכבני.
סביבת הבריכה היא בתה ובה שפע גאופיטים.
כ-500 מטר דרום מערבית לבריכה צרטה, ישנה בריכת חורף נוספת, בריכת ברקת.
בריכת רמב"ם הייתה בריכת שחייה שנבנתה בגבעת רמב"ם בשנת 1945 – הבריכה הציבורית הראשונה שהוקמה ביישוב העברי, בשטח עיריית גבעתיים.
עם השנים הבריכה חודשה, אך כיום היא סגורה בהוראת משרד הבריאות וטרם נמצא לה זכיין מפעיל.
בריכת השחייה נחנכה בתחילת אוגוסט 1945, בשכונת גבעת רמב"ם על ידי "החברה לפיתוח בריכות שחייה", בתכנונו של האדריכל מאיר הורמן.
הקמת הבריכה היא פרי יוזמה של אלי פביאן, מורה לחינוך גופני, וישראל טייבר, "מוכתר גבעת רמב"ם", שאמר בנאום בטקס החנוכה: .
בריכת רמב"ם הקדימה את בריכת גלי גיל שנפתחה שנה מאוחר יותר.
בטקס חנוכת הבריכה גזרה את הסרט הגברת סוניה אמירוב והשתתפו ילדים מ"הפועל" מ"מכבי-עתיד".
גודלה של הבריכה הוא 25 מטר לאורך ו-12.5 מטר לרוחב ועומקה מתחיל מ-90 ס"מ ועד ל-2.5 מטר.
לצידה נבנתה בריכה קטנה לפעוטות.
שבוע לאחר חנוכת הבריכה, נערכה בה תחרות שחייה ראשונה לעיני כ-1,000 צופים ובהשתתפות השחיין הבינלאומי מהפועל תל אביב צבי כתבי, שקבע במשחה ל-200 מטר חזה שיא הפועל חדש ויונה לדזינסקי שקבע במשחה ל-100 מטר גב שיא הפועל חדש נוסף.
בסיום תחרות השחייה נערך משחק כדורמים בין קבוצה של חיל התעופה הבריטי ממצרים לקבוצת הפועל תל אביב.
בסיום המשחק ניצחה הקבוצה האורחת ממצרים 5–4. (תוצאת המחצית הייתה 4–1 לטובת הפועל תל אביב).
בשנת 2018 נסגרה הבריכה בהוראת משרד הבריאות, מכיוון שלא עמדה בתקנים וטרם נקבע היזם שיפעיל אותה מחדש.
במבנה פועל מכון כושר וסטודיו.
בינואר 2026 פורסמה תוכנית לשיקום הבריכה לקראת פתיחתה בקיץ.
נחל ובריכת חורף נאמן (נקראים גם בריכת המכללות או בריכת לוינסקי או בריכת התיכונט ובעבר גם בורק ליל) הם ערוץ זרימה, בית גידול לח ובריכת חורף הנמצאים במרזבה בין רכס הכורכר הראשון והשני בגבולה הצפוני של תל אביב.
בעבר הייתה בשקע ביצה אשר היוותה מוקד משיכה לבעלי חיים אך גם גורם למחלת המלריה.
הנחל ובריכת החורף נמצאים ממערב לדרך נמיר, ממזרח לרחוב 2040, מדרום לרחוב יוניצמן ומצפון לרחוב שושנה פרסיץ, בגבולה הצפוני של תל אביב.
בעבר השתרעה במקום ביצה אשר נקראה "בירכת ליל".
ככל הנראה פירוש השם הוא בריכת הלילה, אפשרות אחרת היא שמדובר בשיבוש של השם בירכת ג'ליל, על שם הכפר ששכן לידה.
בתעתיק השם לאנגלית במפת הקרן לחקר ארץ ישראל נכתב, ככל הנראה בטעות, Burak Leil והבריטים המשיכו להשתמש בשם זה גם במלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
אורכה של הבריכה היה 800 מטר, רוחבה 180 מטר ועומקה 30 סמ'.
הבריכה הייתה מלאה מדי חורף עד לחודשי הקיץ.
במלחמת העולם הראשונה הייתה הביצה מוקד למלריה והצבא הבריטי אשר קו החזית שלו עבר בסמוך לביצה השתדל לייבשה על ידי שאיבת המים,
גם בתקופת המנדט המשיכו בשאיבת המים על מנת למנוע היווצרות מוקד המלריה.
באותה תקופה הוערך שטח הביצה ב-1,800 דונם, במקביל, מי התהום הגבוהים אפשרו חפירת בארות ועיבוד הקרקע בקיץ.
עם השנים נבנו ממערב לאזור שכונת מגדלי נאמן וממזרח קמפוס המכללות ועל שמם נקרא האזור כיום, במהלך בניית מגדלי נאמן איבד בית הגידול הלח מחיותו וערכו האקולוגי.
כיום הוסדר ערוץ הזרימה והשקע מנוקז על ידי מוביל תת-קרקעי לחוף הצוק, אף על פי שבתהליך נפגעו החי והצומח הטבעיים עדיין משמר האזור שמצפון למכללת לוינסקי צמחייה אופיינית לבתי גידול לחים.
עקב בניית קמפוס המכללות ומגדלי נאמן מחולק השטח כיום לשניים, חלקו הצפוני הוא בעיקרו ערוץ הזרימה ואחו לח ובחלקו הדרומי בריכת חורף מלאכותית (בריכת סמינר לוינסקי)
בשנת 2000 נעשה על ידי עיריית תל אביב ניסיון לא מוצלח להקים בצמוד למכללה בריכת חורף מלאכותית, אשר נכשל, לאחר מכן בשנת 2013 נחפרה על ידי עיריית תל אביב בריכת חורף מלאכותית גדולה יותר בדרומו של השקע אשר משמשת כפרק טבע עירוני ואתר לימודי לתלמידי מוסדות החינוך הקרובים.
בריכת נאמן והנחל שלצידה יוצרים בית גידול לח המאפשר קיום צמחים ובעלי חיים חובבי לחות ומים.
בסקר הטבע שערכה עריית תל אביב הוגדר האזור "תא שטח בעל איכויות נדירות".
בין הצמחים נמצאים צמחים אנדמיים למישור החוף של ארץ ישראל בן חיטה שרוני, תורמוס ארצישראלי ודרדר הקורים, ארכובית ארץ ישראלית האנדמית לארץ וסביבתה והצמחים הנדירים בוציץ סוככני, אגמון שרוע ונענעת הכדורים.
מהזוחלים מצויים באתר כ-30 מינים, מהם שלושה מינים שעתידם בסכנה: שנונית השפלה, מחרוזן האוכפים ונחושית נחשונית.
מהעופות מצויים באתר כשלושים מינים והאתר מהווה נקודת עצירה למינים נודדים.
מדו החיים אותרו בעבר במקום כל חמשת המינים הקיימים במישור החוף.
עתיד המקום כרוך במאבק על גורל רכס הכורכר ושטח החולות בצפונה של תל אביב (תוכנית מתאר תא/3700), בעבר תוכננו בשטח דרך רחבה לכל אורכו של השטח ושטחי מגורים, כיום מבקשים המתנגדים לנהלו כשמורת טבע עירונית.
על פי תוכנית המתאר שאושרה, הבריכה הקיימת היום תישאר כשטח ציבורי פתוח עם רצף לפארק החופי, לעומת זאת על מרבית אגן הניקוז (ובכלל זאת מרבית שטחה ההיסטורי של הבריכה) יבנו מבני מגורים וכביש רחב יבנה בצמוד לה, דבר המעמיד בספק את יכולתה לתפקד .
בריל אמילי פולט גאסטאלדלו היא שחיינית צרפתייה.
פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021 ומלבורן 2022) במשחה ל-100 מטר מעורב אישי וסגנית אלופת העולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה ל-100 מטר חופשי.
גאסטאלדלו היא דור שלישי של ספורטאים אולימפיים שמייצגים את צרפת.
היא שוחה במועדון LA קארנט שמשתתף בליגת השחייה הבינלאומית (ISL).
גאסטאלדלו מתאמנת באוניברסיטת טקסס A&M.
היא מיוצגת על ידי ELIS Athletics, סוכנות בינלאומית לניהול ושיווק ספורט.
גאסטאלדלו נולדה במרסיי, צרפת אבל עברה לטקסס בתור מגייסת בינלאומית לטקסס A&M.
היא התחילה לשחות בגיל 8 והחלה להתאמן בצורה מקצועית מגיל 16. הסגנונות החזקים שלה הם פרפר וחופשי, אבל זה לא הפריע לה לשבור את השיא הלאומי ב־50 מטר גב ב־2015. אליפות אירופה שהתקיימה בגלאזגו בשנת 2018 הייתה התחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה בה זכתה במדליית זהב.
תחביביה הם רכיבה על סקייטבורד ונגינה בכלי הקשה.
היא התחרתה באליפות העולם בשחייה 2015 ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
בריכת ישראל (שם מקוצר מבריכת בני ישראל) הייתה בריכת אגירה ציבורית בפינה הצפון-מזרחית של הר הבית ליד שער השבטים.
המאגר נבנה ככל הנראה בימי בית שני בידי הרומאים, ושימש גם כהגנה, בתור חפיר, על הכותל הצפוני של הר הבית.
הוא מוכר למקומיים בשמו זה (בִּרְכֶּת ישראיל או בִּרְכֶּת ישראין) לכל המאוחר כבר במחצית המאה ה-19, אז חדל לשמש כמאגר מים והיה למזבלה.
עם הקמת הבריכה, על אפיק נחל בית זיתא, יצאו משימוש בריכות הצאן שבהן השתמשו לאגירת מים במאות שלפני הספירה.
השימוש בבריכת ישראל החל ב, בתקופה זו הגיע אורכה ללמעלה מ-150 מטרים ורוחבה כ-15 מטרים, ועל פי ההערכות נאגרו בה כ-30,000 ממ"ק.
ב-1936 סכרו הבריטים את אפיק הנחל, מתחת לדרך הגישה לשער השבטים וסתמו את הבריכה שהפכה למזבלה והייתה למפגע תברואתי.
הבור התמלא והוא מכונה כיום (2019) כיכר אל ע'זאלי, ובו חניון ונקודה לפינוי אשפה.
דיים בריל גריי הייתה בלרינה אנגלייה.
בריל גריי נולדה בהייגייט, לונדון וכבר בגיל ארבע החלה ללכת לשיעורי ריקוד.
בגיל תשע היא זכתה לקבל על הישגיה מדליה מידי תמרה קרסבינה ועברה מבחנים של אקדמיה מלכותית לריקוד.
בהמשך היא למדה אצל נינט דה ולואה ואודרי דה ווס בבית הספר המלכותי לבלט.
באוגוסט 1941 היא התקבלה לראשונה ללהקת בלט והשתתפה בסיור הופעות.
ההופעה הראשונה שלה הייתה באגם הברבורים.
הופעת סולו הראשונה שלה הייתה במחליקי הקרח.
ב-20 ביוני 1946 היא הופיעה בתפקיד אורורה ב"היפהפייה הנרדמת" על במת בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 בריל גריי החלה בהופעות ברחבי אירופה ואמריקה.
בשנת 1957 היא הייתה רקדנית בלט בריטית ראשונה שהופיעה כרקבדנית אורכת בתיאטרון בולשוי ובלט מריאינסקי בברית המועצות.
במהלך הקריירה בריל גריי זכתה במספר פרסים.
בשנת 1980 היא קיבלה מינוי לסגנית נשיא של האקדמיה לריקוד המלכותית והיא כיהנה לנשיא ארגון מורי בלט, ומנהלת הבלט של ברמינגהאם.
בשנת 1973 היא התקבלה למסדר האימפריה הבריטית.
בֶּרִיל קוּק הייתה ציירת נאיבית ואוטודידקטית.
בריל קוק ילידת אגהאם, סארי, אנגליה החלה את הקריירה שלה לפני כ-40 שנה, לאחר עיסוק בספרות ובאופנה.
בשנת 1995 היא קיבלה את אות "מסדר האימפריה הבריטית" מהמלכה.
יצירותיה של בריל קוק מציגות דמויות מצחיקות, ענקיות וצבעוניות של חיי היום יום.
הן לא מטיפות מוסר או רעיונות פילוסופים, פוליטיים או חברתיים.
הדמויות נועדות להביע שמחת חיים.
במילים אחרות, ניתן לומר כי בריל קוק הייתה צופה חברתית גדולה עם חוש הומור.
בריל קוק יצרה את עבודותיה על בסיס חיי היום יום, ועל מצבים מצחיקים ותרמו לזה נסיעותיה הרבות לבואנוס איירס, ניו יורק, הוואנה, פריז וברצלונה.
הדמויות והמצבים המוצגים אנושיים ולעיתים גורמים לחיוך.
למרות הסגנון "הנוקשה" הבריטי בציורים שלה, יש בהם גם הבזקים של ארוטיקה ושמחת חיים.
באופן לא מפתיע, הם ידועים בכינוי "רובנס מצחיקים".
העבודות של בריל קוק מוצגות במוזיאונים ברחבי העולם והן חלק חשוב במספר אוספים פרטיים.
קוק הלכה לעולמה בפלימות' ב-2008.
בריל מרקהם הייתה טייסת בריטית, הרפתקנית, מאמנת סוסי מרוץ, וסופרת.
היא הייתה האדם הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי בטיסת סולו ישירה מבריטניה לאמריקה הצפונית.
את הרפתקאותיה תיעדה בממואר West with the Night .
מרקהם נולדה באנגליה, בכפר אשוול במחוז רטלנד (Rutland), בתם של צ'ארלס בולדווין וקלרה אגנס קלאטרבאק (Clutterbuck).
כשהייתה בת 3 עברה המשפחה לקניה, אז קולוניה בריטית, שנקראה מזרח אפריקה הבריטית.
לאחר שנה עזבה האם, עם בנה הבכור, ומרקהם נותרה עם אביה, מאמן סוסים, שבנה חוות סוסים בנז'ורו (Njoro), באזור הבקע הסורי-אפריקני.
מרקהם גודלה על ידי השכנים המסאים, חברה לילדיהם, דיברה סוואהילית כשפה עיקרית, ולמדה לצוד ולהילחם בנשק המסורתי של בני השבט.
נסיונותיו של אביה לשלב אותה בבית ספר בריטי בבירה ניירובי, כדי שתרכוש השכלה פורמלית, כשלו.
בנעוריה, אימצה מרקהם את עיסוקו העיקרי של האב והייתה אף היא למאמנת סוסים מיומנת.
כשהייתה בת 17 נישאה נישואי בוסר לג'וק פורבס, שממנו התגרשה שנתיים אחר כך, בעוד אביה, שעסקיו כשלו, נאלץ לעזוב את קניה והשתקע בפרו.
שנה אחר כך, הייתה לאישה הראשונה בקניה שקיבלה רישיון של מאמנת סוסים מומחית.
ב-1927 נישאה מרקהם בשנית, למנספילד מרקהם, שאת שם משפחתו אימצה מאז, וב-1929 נולד בנם המשותף, ג'רווייז, שנשלח כבר בינקותו להורי אביו באנגליה, ושם גדל והתחנך.
באותה שנה פגשה מרקהם את הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר, בנו השלישי של המלך ג'ורג' החמישי, וניהלה איתו רומן סוער ומתוקשר.
סביב 1930, בשלהי שנות ה-20 לחייה, למדה מרקהם לטוס.
הטיסה המשמעותית הראשונה שלה נערכה ב-24 באפריל 1931, כאשר טסה, ללא אמצעי ניווט, פרט למראית עיניה, מקניה לאנגליה.
היא עצרה פעמים אחדות בדרך, לתדלוק ולתיקון המטוס, והגיעה לשדה תעופה קטן בלונדון ב-17 במאי.
רק בשובה לקניה עמדה לבחינות הרשמיות להשגת רישיון, והייתה לאדם הראשון שקיבל רישיון טיס מסחרי בקניה.
כטייסת עצמאית עסקה במגוון תחומים.
היא זיהתה מן האוויר עדרי חיות וכיוונה אליהם תיירות ספארי, היא העבירה דואר וציוד למכרות הזהב, והטיסה פצועים וחולים לבית החולים בבירה ניירובי.
אבל להיסטוריה של התעופה נכנסה מרקהם בזכות טיסת הסולו שלה, טיסה ישירה מעל האוקיינוס האטלנטי, מאנגליה לאמריקה.
היא יצאה לדרך ב-4 בספטמבר 1936, במטוס חד-מנועי, שהיה מותאם לטיסה של 600 מייל.
כדי להתאים אותו לטיסה השאפתנית שתכננה, 3,600 מייל, נאלצה מרקהם למלא את המטוס בכמעט אלף קילו דלק, מה שהקשה מאוד על ההמראה.
היא המריאה למרות תחזית שהבטיחה רוחות סערה וגשמים, וטסה רוב הזמן בחשיכה מוחלטת, בלי יכולת לבחון את אמצעי הניווט.
פעמיים בדרך כבה המנוע, בפעם השנייה הוא גרם לה לבצע נחיתת אונס בלתי מוצלחת בנובה סקוטיה, מרחק של כאלף קילומטרים מניו יורק, שהייתה היעד.
הטיסה ארכה קצת יותר מ-21 שעות.
בכך שברה מרקהם שני שיאים עולמיים - היא הייתה האדם הראשון שטס מאירופה לאמריקה הצפונית בטיסת סולו ישירה, והאישה הראשונה שחצתה בטיסת סולו ישירה את האוקיינוס האטלנטי.
שנותיה בארצות הברית ותרומתה לספרות
את 15 השנה הבאות חייתה מרקהם בקליפורניה, ארצות הברית.
היא הגיעה לשם בעקבות כוונה של מפיק הוליוודי להפוך את הטיסה מעבר לאטלנטי לסרט, מיזם שלא יצא לפועל.
בשנים ההן החלה לפרסם סיפורים קצרים מחייה בכתבי עת אמריקניים.
ב-1942 התגרשה ממנספילד מרקהם ונישאה לראול שומאכר, סופר ותסריטאי.
באותה שנה יצא לאור גם הממואר West with the Night (מערבה עם ליל), שבו תיארה את הטיסה ההיסטורית.
הספר זכה לשבחים רבים בעיתונות.
"היא כתבה כל כך טוב, טוב באופן נפלא כל כך" כתב הסופר ארנסט המינגוויי, "שאני מתבייש לגמרי בעצמי כסופר", אבל הספר לא הפך לרב-מכר וכאשר המהדורה אזלה, הוא לא נדפס שוב במשך 40 השנה הבאות.
מרקהם שבה לקניה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, ועסקה שוב, בהצלחה רבה, באימון סוסי מרוץ.
ואז, ב-1983, החליט מסעדן אמריקני בשם ג'ורג' גוטקונסט (George Gutekunst) שנחשף לביקורתו של המינגוויי על ספרה של מרקהם, להוציא אותו לאור מחדש.
הספר, שיצא בהוצאת North Point Press, נמכר תוך חודשים ספורים ביותר ממיליון עותקים.
בעקבות ההצלחה, הפיק גוטקונסט סרט תיעודי על חייה של מרקהם, "עולם ללא חומות".
ב-1984 יצא, ביוזמת הביוגרפית של מרקהם, מרי לאוול (Mary Lovell), ספר נוסף פרי עטה של מרקהם, The Splendid Outcast, לקט מן הסיפורים הקצרים שפרסמה מרקהם לפני פרסום זכרונותיה.
מרקהם נפטרה ב-3 באוגוסט 1986 בניירובי, קניה, גופתה נשרפה והאפר פוזר על פני מסלול מרוצי הסוסים של העיר.
בריכת מוסקבה הייתה בריכת שחייה מפורסמת בעיר מוסקבה שברוסיה ואחת הבריכות הגדולות בעולם תחת כיפת השמיים.
הבריכה הוקמה בשנת 1957 על יסודותיו הנטושים של ארמון הסובייטים שהיה מתוכנן להבנות על חורבותיה ההרוסות של קתדרלת ישו המושיע, לפי עיצוביו של האדריכל הסובייטי הרוסי דמיטרי צ'צ'ולין.
בניית ארמון הסובייטים החלה בשנת 1937 וננטשה בשנת 1941 כאשר קורות פלדה מיסודותיו של הבניין שימשו עבור חומרי מלחמה במהלך מלחמת העולם השנייה.
יסודותיו הריקים של ארמון הסובייטים ששכבו בתור בור בנייה ענקי שימשו לאחר מכן עבור הקמת הבריכה בשנת 1958 שתשמש עבור בריכת שחייה באוויר הפתוח.
הבריכה הייתה פעילה וקיימת משנת 1958 עד שנת 1994. בנוסף לכך המים בבריכה חוממו על מנת להאריך את עונת המנויים אליה למזג אוויר קריר יותר בחורף הקשה.
לאחר נפילת ברית המועצות הוחלט לשחזר ולשקם את הקתדרלה שניצבה במקום.
בשנת 1995 נפתחה הקתדרלה המשוחזרת אשר נבנתה במקום הבריכה.
בריכת ישמעאל (מכונה גם הלבנים) היא מאגר מים בשומרון, בין מחסום חווארה לעין מח'נה בעמק המכמתת למרגלות היישוב הר ברכה ומדרום לשכם.
עומקו של המאגר 1.7 מטרים.
המאגר מצוי בקומה התחתונה של מבנה נטוש, ומעליו מצויה חורבת נבי איסמעיל - המזוהה על ידי המוסלמים כקברו של ישמעאל בן אברהם.
בריל פרנקלין קרול היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-20 בשנים 1909–1913. הוא היה ראשון מושלי איווה שנולד על אדמתה.
בריל קרול נולד בחווה במחוז דייוויס שבאיווה, כ-12 מבין 13 ילדיהם של ויליס וכריסטינה קרול.
לאחר שהתחנך בבתי ספר במחוז הולדתו, הוא סיים ב-1884 בקולג' המדינתי של מיזורי (כיום האוניברסיטה המדינתית על שם טרומן), ולאחר מכן לימד במיזורי במשך חמש שנים.
ב-1886 נשא קרול לאישה את ג'ני דודסון ממחוז אדאיר שבמיזורי.
ב-1891 היה קרול למוציא לאור והעורך של העיתון Davis County Republican.
ב-1896 הוא נבחר לסנאט של איווה מטעם מחוז הבחירה שכלל את מחוזות דייוויס ואפאנוס.
לאחר שתי תקופות כהונה בסנאט הוא היה למנהל הדואר בעיר בלומפילד.
ב-1902 נבחר קרול כמבקר המדינה של איווה, תפקיד שאליו הוא נבחר שוב עוד שתי פעמים.
במשרה זו הוא נחל הצלחה מרובה.
ב-1908 הוא נבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה ובבחירות הכלליות הוא ניצח ברוב עצום.
ב-1910 הוא נבחר לכהונה שנייה כמושל.
בנאום ההשבעה שלו, הביע קרול את הצורך לשמור על משאבי הטבע של איווה.
הוא הושפע מוועידה שכונסה בבית הלבן במאי 1908 על ידי הנשיא תאודור רוזוולט, בה הכריז הנשיא שהשימוש במשאבי הטבע הייתה "הבעיה כבדת המשקל ביותר שניצבה אז בפני האומה".
קרול הכריז שהיערות של איווה נכחדו כמעט לחלוטין, ושהאדמות שהיו הכי פחות מתאימות לעיבוד, צריכות לשמש לגידול עצים.
כריית הפחם גם היא הגיעה לשיעורים מדאיגים.
יותר מכך, לדעתו תושבי איווה היו צריכים לעבד שטחים קטנים יותר לגידולים חקלאיים.
תנופת הבנייה והבעלות על הקרקע הייתה אמורה להוסיף למשאבים היצרניים של המדינה.
קרול המליץ על הקמת נציבות שתחקור את משאבי הטבע של המדינה.
בתגובה לכך החליטה האספה הכללית של איווה על הקמת נציבות הניקוז, נתיבי המים והשימור המדינתית, שתחקור את נתיבי המים, היערות, הקרקעות, המינרלים, בקרת השיטפונות ומיזמי הניקוז של המדינה.
הנציבות הייתה גם אחראית על חקירת האנרגיה ההידרואלקטרית ואת האפשרות של ניווט בלפחות אחד מנהרותיה של איווה.
קרול היה תומך פעיל בסלילת כבישים איכותיים באיווה.
הוא קרא לכינוסם של פקידי המחוזות ונציגים נוספים בדה מוין כדי לדון בשיפור מערכת הכבישים המדינתית.
"אגודת הכבישים הטובים" הוקמה, ובשנים הבאות היא התכנסה מדי שנה והעניין בה הלך וגבר.
אחת מההצעות שלה הייתה הקמת נציבות הכבישים המהירים, שהוקמה על ידי האספה הכללית של איווה כבר לאחר תום כהונתו של קרול כמושל.
עדיפות נוספת של קרול הייתה מערכת החינוך.
הוא ירש הצעה לעדכון של כל חוקי החינוך של המדינה.
ב-1909 הוא ביקש את תשומת לב האספה הכללית להצעת עדכון החוקים, אך זו נקברה בוועדה שטיפלה בה.
ב-1911 הוא האיץ שוב באספה הכללית להעניק לבעיית בתי הספר יותר תשומת לב.
בית המחוקקים הגיב בהקמת מערכת של הכשרה בבתי הספר התיכוניים.
ב-1911 ציין קרול שחוקי המס של המדינה היו בלתי צודקים.
חלפו אז 14 שנים מאז בוצע עדכון כלשהו בחוקי המס.
על פי המלצתו, החליטה האספה הכללית של איווה להקים ועדה מיוחדת שתבחן את סוגיית המיסוי, תכין חוקי מס חדשים, ותגיש אותה למושב הבא של האספה הכללית.
בנאומו הדו-שנתי שנשא ב-1913, שיבח קרול את הוועדה על עבודתה המצוינת, וביקש בבית המחוקקים לשקול בקפדנות את המלצותיה.
עם זאת, במהלך תקופת כהונתו של יורשו של קרול, סירבה האספה הכללית להעביר את הצעת החוק שהוגשה על ידי ועדת המיסוי.
על פי חוק שעבר באספה הכללית, מינה קרול ועדה לדווח על מערכת הפיצויים לעובדים.
אף על פי שהוא הציע כמה שינויים בדוח הוועדה, הוא סבר שהוועדה הייתה ראויה לשבחים הרבים ביותר על שירותה הנאמן והמיומן כאשר היא כתבה את הדוח שלה והכינה את הצעת החוק.
לאחר סיום כהונתו של קרול, העבירה האספה הכללית את החוק על פי הצעת הוועדה, גם אם בסופו של דבר הוכנסו לחוק שינויים לא מעטים.
קרול נהג לומר שהחקיקה החשובה ביותר במהלך כהונתו הייתה הצעת החוק להקמת מועצת החינוך המדינתית.
ב-1909 הקימה האספה הכללית את הגוף הזה, שנטל על עצמו לנהל את הקולג'ים באיווה סיטי, באיימס ובסיידר פולס.
קרול מינה את תשעת חברי מועצת החינוך המדינתית ואת שלושת חברי ועדת הכספים שלה.
שנתיים לאחר מכן שיבח קרול את המועצה על פרסום הדוח שהוגש לאספה הכללית, במיוחד על המלצותיה בנוגע להמשך גביית מס הרכוש, ביצוע התאמות בשכר, ויישום שיטות עסקיות.
16 שנים לאחר שקרול מינה את חברי מועצת החינוך, הוא עדיין דיבר בגאווה על איכויותיהם של האנשים שהוא בחר.
לאחר סיום כהונתו כמושל, פנה קרול לעסקים, והיה לנשיא של חברת ביטוח החיים פרובידנט ושל חברת ההשקעות קרול בדה מוין.
בריל קרול נפטר ב-16 בדצמבר 1939, בלואיוויל, קנטקי, בעת שעשה שם בביקור אצל בנו.
הוא נטמן בבית הקברות אוד פלווס שבבלומפילד, איווה.
בריכת צפירה נמצאת בחלקו העליון של נחל צאלים, באזור מדבר יהודה וים המלח.
בריכת צפירה היא גב מים עמוק, המוקף צוקים כאשר חלקו הקדמי פתוח ויוצר מפל בגובה 100 מטרים, הנשפך אל נחל צאלים.
לאחר שיטפונות החורף הבריכה מתמלאת במים, ולרוב יש בה מים רוב ימות השנה.
ברכת צפירה נמצאת בנ"צ 1763.0829 והגישה אליה מבקעת קנאים.
מקור השם העברי בריכת צפירה הוא השם הערבי בַּרַכַּת סַ'פירָה (بركة صَفّيرَة), שפירושו המילולי הוא בריכת שריקה.
משמעות המילה העברית צפירה איננה רק קולו של הצופָר אלא גם שחר.
בריכת צפירה המקורית הייתה בריכה גדולה עם דופן מבטון הממוקמת ממערב לגב הגדול הנושא את השם הזה.
עם הזמן הרסו השיטפונות באזור את הבטון, ושמה של הבריכה "נדד" מזרחה.
תחילת המסלול הוא בחניון הלילה של בריכת צפירה (מסלול הלוך וחזור), הנמצא בסמוך לכפר הנוקדים והעיר ערד.
אורך המסלול הוא 1.3 ק"מ עד הבריכה, המסלול כ-3.5 ק"מ.
בעלי החיים האופיינים בקרבת בריכת צפירה: יונקים: יעלים, שפני סלע, מכרסם קוצן זהוב.
עופות: מיני סלעית, קורא, טריסטרמית, שחור זנב, עופות דורסים כמו נשרים, עקב עיטי ובז מדברי ועוד.
רוב הצמחים נמצאים במפנה הצפוני המוצל, ביניהם שיחי רותם המדבר, מלוח, מרווה ריחנית וזוגן השיח, חצבים ואצבוע.
בריכות נעמה וצפירה ותצפיות נוף מעולות על נחל צאלים
בריכת שושני המים הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי קלוד מונה, שנוצר בין השנים 1917–1919. גודלו של הציור הוא 100.7 × 200.8 ס"מ, והוא נמנה עם סדרה של ארבעה-עשר ציורים שיצר מונה לקראת סוף חייו, בהם תיאר את בריכת שושני המים בגנו בז'יברני.
מונה יצר את הציור בתקופה קשה בחייו — בהיותו כבן שמונים, כשהוא סבל מקטרקט חמור בשתי עיניו, ומודאג מהתקרבות הקרבות אל ז'יברני בעקבות מתקפת לודנדורף של גרמניה.
באותה תקופה כתב לחברו הסוחר ז'ורז' ברנהיים: "אין לי עוד הרבה זמן לחיות, ועליי להקדיש את כל זמני לציור...
אני מעדיף למות כאן, בלב כל מה שיצרתי".
מונה תיאר את בריכת שושני המים שבנה בגנו, נושא שהפך למרכזי ביצירתו מראשית המאה ה-20. הציור מתאפיין בפורמט מאורך ובקומפוזיציה שבה שושני המים מרוכזים בשוליים, בעוד פס של אור חוצה את המרכז.
מונה השתמש בצבעוניות מעודנת ושקופה, המשרה אווירה חסרת גבולות ברורה.
לדברי המבקר רנה ז'ימפל, הדימוי יוצר תחושה כאילו הצופה נוכח ברגעי הבריאה הראשונים של העולם.
בגרסה זו של "בריכת שושני המים" משנת 1919, הערבה נוכחת רק כהשתקפות, והשמים – עם עננים לבנים – מתמזגים עם המים, עד שהכחול של השמים והמים נעשה אחיד.
רק שושני המים מאפשרים לזהות שמדובר בהשתקפות.
הציור שטוח מאוד, וקשה לזהות בו עומק.
העננים המטושטשים עשויים להיראות כגלים קלים, והציור יוצר תחושת עולם הרמוני שבו שמים ומים התאחדו, והיבשה כמעט ונעלמה.
מונה יצר את הציור כאחד מתוך ארבעה ציורים מונומנטליים מוגמרים במיוחד, שצוירו כולם אל מול הבריכה עצמה באותה תקופה.
בציור זה אין רקע או חזית – רק מרחב חזותי אינסופי של שושני מים והשתקפויות של שמים וצמחייה.
מונה ביקש ליצור תמונה של פני מים אינסופיים, והדבר דרש מעבר מפורמטים קטנים לקומפוזיציות גדולות בעלות קומפוזיציה אחידה – כלומר ציורים שבהם אין מוקד מרכזי, אלא פריסה שווה של הצורות והצבעים על פני כל המשטח.
השוואות ליצירות אחרות והשפעות אמנותיות
הציור נחשב מקדים ישיר לסדרת Grandes Décorations ("הקישוטים הגדולים"), 22 ציורי קיר מונומנטליים שצייר מונה לפני מותו, ונמסרו לממשלת צרפת.
בדומה לציור זה, גם הסדרה המאוחרת נטולת קו אופק, נפרשת בפורמט אופקי ארוך, ומציגה נוף המורכב מהשתקפויות בלבד, תוך חוויה פנורמית שעוטפת את הצופה מכל עבר.
לעומת יצירות מוקדמות יותר בסדרה, בהן שולב לעיתים גשר יפני נמוך כמרכז הקומפוזיציה, בציור זה בולט היעדר כל מוקד.
הבחירה בקומפוזיציה אחידה ולא היררכית מהווה שבירה מכוונת של עקרונות הציור האקדמי ומייצגת את פיתוח השפה המאוחרת של מונה.
השפעתו של מונה חרגה מגבולות האימפרסיוניזם.
זרם האקספרסיוניזם המופשט, ובפרט האמן סאי טוומבלי, אימץ את הממד הגדול, את שפת הצבע ואת המופשטות של מונה.
בציוריו של טוומבלי ניכרת תגובה למרחבים הרכים והצבעוניות המעודנת של מונה, שנעשו אצל טוומבלי לאנרגטיים ופואטיים יותר.
ב-11 בנובמבר 2018 הוצע הציור למכירה פומבית בבית המכירות כריסטי'ס בניו יורק, במסגרת מכירת אמנות אימפרסיוניסטית ומודרנית.
ההערכה לציור נעה בין 30 ל-50 מיליון דולר.
ציור נוסף מאותה סדרה נמכר ב-2008 בסכום שיא של 80.4 מיליון דולר.
בריכת השחייה של הבית הלבן היא בריכה חיצונית הממוקמת במדשאה הדרומית של הבית הלבן, מעונו הרשמי של נשיא ארצות הברית, בוושינגטון די.סי.
הבריכה נמצאת סמוך לאגף המערבי ומשמשת את נשיא ארצות הברית ובני משפחתו לצורכי פנאי, פעילות גופנית ואירוח פרטי.
הבריכה היא חלק מהאזורים הסגורים לציבור במתחם הבית הלבן.
תחזוקת הבריכה והקבנה מצויה באחריות שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית (National Park Service).
בריכת השחייה נבנתה בשנת 1975 בתקופת נשיאותו של ג'רלד פורד.
לפני מינויו לנשיא, נהג פורד לשחות פעמיים ביום בביתו הפרטי באלכסנדריה, וירג'יניה.
הוא הביע צער על כך שלא קיימת עוד בריכה בבית הלבן, והעדיף את השחייה על פני ענפי ספורט אחרים כדרך לשמירה על כושר גופני.
עם כניסתו לתפקיד הדגיש פורד את מחויבותו לקיצוצים תקציביים, ויועציו התנגדו להקמת הבריכה מחשש לפגיעה בתדמית הציבורית.
חלקם אף טענו כי הדבר "יבטיח שלא יכהן מעבר לשנה אחת".
למרות זאת, הבריכה נבנתה במימון תרומות פרטיות.
הבריכה הוצבה באזור שהיה קודם לכן חלק מהמדשאה הדרומית, בסביבה מוקפת עצים ושיחים.
עם השלמת הבנייה הדגים פורד את השימוש בה לעיתונאים, והצלם דיק סוונסון ממגזין People תיעד אותו שוחה מתחת למים.
בריכת השחייה החיצונית באה במקום בריכה פנימית שנבנתה בבית הלבן בשנת 1933 עבור פרנקלין דלאנו רוזוולט, לשם טיפולי פיזיותרפיה בעקבות מחלת הפוליו.
בריכה זו כוסתה בשנת 1970, והחלל שימש להקמת אולם התדרוכים לעיתונות באגף המערבי.
המיזם מומן במלואו מתרומות פרטיות, כאשר כל תרומה הוגבלה לסכום של 1,000 דולר.
ועדת היגוי מיוחדת פיקחה על הבנייה, בראשות סגן יו"ר הוועדה האולימפית לשחייה של ארצות הברית, א.
לאורך השנים נוספו לבריכה מתקנים תומכים, בהם מבנה קבּנה הכולל מקלחות, חדרי הלבשה ומעבר תת-קרקעי לאגף המערבי מטעמי ביטחון.
הקבנה מופעלת באמצעות אנרגיה סולארית, כאשר הצנרת מספקת מים חמים, ושארית החום משמשת לחימום אמבט הספא החיצוני.
בשנת 2002 עברה הקבנה שיפוץ מקיף, שכלל הוספת חלונות והגבהת הגג.
בנו של ג'רלד פורד, ג'ק פורד, למד לצלול בבריכה.
בתו של הנשיא ג'ימי קרטר, איימי קרטר, נהגה לצלול בה לעיתים קרובות.
הגברת הראשונה ברברה בוש הייתה שוחה קבועה, ותיארה מקרה שבו עכברוש חלף לידה במים בשנת 1990. לדבריה, בעלה, הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, "טיפל בחיה".
הילרי קלינטון הייתה משתמשת קבועה בבריכה, ושקלה לשחזר את הבריכה המקורה שכוסתה, כחלק מהצעה להעתקת מרכז התקשורת של העיתונאים.
הנשיא ברק אובמה כתב בזיכרונותיו כי בשנת כהונתו הראשונה נהג לעיתים לעזוב את הלשכה הסגלגלה ולשבת לבדו ליד הקבנה, לעשן סיגריה ולהרהר בשקט.
בריליום (Beryllium) הוא יסוד כימי מסדרת המתכות האלקליות-עפרוריות, שסמלו הכימי Be ומספרו האטומי 4. נקרא גם גלוציניום.
למתכת הבריליום, בצבע כסף-פלדה, מאפיינים רצויים רבים.
כאחת המתכות הקלות ביותר, יש לה נקודת רתיחה גבוהה ביותר, כ-2742.15 מעלות קלווין.
מודול האלסטיות שלה גדול בכשליש מזה של פלדה, והופך אותה למתכת גמישה יחסית.
היא עמידה בפני חומצה חנקתית, בעלת מוליכות חשמלית מעולה, ואיננה מגנטית.
בטמפרטורות רגילות הבריליום אינו מתחמצן באוויר.
הבריליום משמש כגורם מסגסג ביצור נחושת בריליום (אחוז הבריליום עד 2.5%), לה שימוש נרחב בייצור קפיצים, מחברים חשמליים, אלקטרודות לריתוך וכלים ומגעים חשמליים מונעי ניצוצות.
הוא מיושם כחומר מבני בבניית מטוסים מהירים מאוד, טילים, חלליות ולוויינים.
שימושים נוספים כוללים מסגרות לשמשות, רפידות דיסקים לבלימה, קורות תומכות, מרכיבים במעבורות חלל, ומראות טלסקופי חלל.
נעשה בו שימוש גם עבור מעגלים מוכללים מיקרו-מיניאטוריים, משום שהוא שקוף יחסית לקרני רנטגן.
נעשה שימוש בבריליום בכורים אטומיים, כרפלקטור (מחזיר אור) או מתווך.
הוא נלקח לבניית גירוסקופים, חלקי מחשב, וכלים אחרים בהם נחוצים קלות, קשיחות ויציבות ממדית.
לתחמוצתו נקודת התכה גבוהה מאוד, והיא משמשת לבניית חלקי קרמיקה ועבודות אטומיות שונות.
זוהה לראשונה בצורת תחמוצת על -ידי לואי-ניקולה ווקלן בשנת 1798. צורתו המתכתית בודדה לראשונה על ידי פרדריך ווהלר (Friedrich Wöhler) ובוסי (A.
הבריליום מצוי ב-100 סוגי מינרלים שונים (מתוך כ-4,000 מוכרים).
אקוומרין וברקת הן צורות יקרות ורבות ערך של בריליום.
בריל (Al2Be3Si6O18), ברטרנדיט (Be4Si2O7(OH)2), כריזובריל ופנאקיט הן הצורות המסחריות החשובות ביותר של היסוד.
הצורה המתכתית של הבריליום לא הייתה מוכנה לשיווק תעשייתי עד 1927. היום רוב הבריליום מופק בתגובה בין בריליום דו-פלואורי (BeF2) לבין מגנזיום כך:
בריליום ומלחיו הם חומרים מסרטנים.
מחלת ריאות בשם "בריליוזיס" מתפתחת בחשיפה לבריליום.
פגיעה בריאות בעקבות חשיפה לבריליום דווחה לראשונה באירופה בשנת 1933 ובארצות הברית בשנת 1943. תסמיני בריליוזיס מזכירים את תסמיני המחלה סרקואידוזיס.
למרות שהופסק השימוש בבריליום במנורות פלואורסצנטיות, חשיפה לבריליום עדיין קיימת בתעשייה (סגסוגות בריליום, מכשירים אלקטרוניים ועוד).
חשיפה ממושכת לבריליום באוויר עלולה לגרום לנזק.
ישנם אנשים (1-15%) הרגישים לבריליום והם עלולים לפתח דלקות במערכת הנשימה בעקבות חשיפה אליו בריכוזים נמוכים.
מצב זה נקרא "מחלת בריליום כרונית" (או CBD) והיא יכולה להופיע שנים לאחר חשיפה ליסוד.
מחלה זו גורמת לעייפות, חולשה וקשיי נשימה.
בסופו של דבר החולה מאבד משקל (כחלק מאנורקסיה ) ועלול לפתח מחלות לב.
אכילת בריליום לא גורמת לתסמיני המחלה אצל בני אדם מכיוון שמעט מאוד בריליום נספג מהקיבה ומהמעי לדם.
כלבים שבריליום שולב בתזונתם פיתחו אולקוס.
חשיפה ארוכת טווח לבריליום מגבירה את הסיכויים לחלות בסרטן הריאות.
ברינדיזי או ברינדיסי () היא עיר נמל איטלקית עתיקה השוכנת במחוז הדרומי פוליה, לחוף הים האדריאטי.
העיר היא עיר הבירה של נפת ברינדיזי (provincia di Brindisi) שבמחוז פוליה.
בתקופה הרומאית נקראה העיר בשם ברונדיזיום (Brundisium), שם שמקורו ככל הנראה בשיבוש המילה היוונית Brentesion, שפירושה במקור "ראש צבי".
השם נבע מצורתו של הנמל הטבעי של העיר.
העיר הוקמה ככל הנראה על ידי שבטים מסאפיים ואיליריים.
ברונדיזיום, בשמה הלטיני, היוותה מאז ומתמיד, ובפרט בתקופה הרומאית, נמל שוקק למסחר ימי, בעיקר עם יוון.
הרומאים השתלטו על העיר בסביבות 266 לפנה"ס, ולאחר שנסתיימו המלחמות הפוניות הפכה העיר למרכז של הצי הרומאי והסחר הימי של הרפובליקה הרומית.
העיר קיבלה זכויות אזרח מלאות לאחר מלחמת האיטלקים ברומא.
אוכלוסייתה הגיעה בשיאה לכ-100,000 תושבים.
מעמדה של העיר התבסס על קרבתה לבלקנים, וחלק גדול מהמסחר עם יוון ומזרח הים התיכון התבצע דרך נמלה.
ביטוי בולט לחשיבותה של העיר הוא העובדה שאחת הדרכים הקונסולריות החשובות ביותר, ויה אפיה, חיברה בינה ובין רומא.
אחד השרידים העתיקים בעיר הוא עמוד שגובהו כ-19 מטרים, שציין את סופה של דרך אפיה.
בתחילת המאה השנייה לספירה נסללה ויה טראיאנה כחלופה לויה אפיה בקטע שבין ברינדיזי לבנוונטום.
בתקופות מאוחרות יותר נכבשה העיר על ידי האוסטרוגותים, נכבשה מחדש על ידי הביזנטים, ונהרסה שוב על ידי הלומבארדים ב-674 לספירה.
נמלה הטבעי של העיר היה זרז לבנייה מחודשת, אך בשנת 836 היא נהרסה שוב, והפעם על ידי ערבים.
בזמנים מאוחרים יותר שימשה העיר לנקודת מעבר של הצלבנים בדרכם לארץ ישראל.
ב-1456 ניזוקה ברינדיזי קשות על ידי רעש אדמה.
בין השנים 1707 ו-1734 היא הייתה נתונה לממשל אוסטרי.
עם פתיחת תעלת סואץ בסוף המאה התשע עשרה עלתה מאוד חשיבותה של העיר, כנקודת יציאה למזרח הרחוק.
מספטמבר 1943 עד פברואר 1944 שימשה ברינדיזי כבירה זמנית של איטליה.
בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, שימשה כאחד מנמלי היציאה של ספינות המעפילים.
כיום משמשת ברינדיזי בעיקר כנמל להפלגת מעבורות ליוון.
העיר מוזכרת במשנה () כנמל מממנו הפליגו רבן גמליאל, רבי יהושע, רבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא.
העיר מוזכרת כנמל היציאה מאירופה בספרו של ז'ול וורן מסביב לעולם בשמונים יום.
ברינגטון מור, הבן היה סוציולוג פוליטי אמריקאי.
עבודתו החשובה ביותר הייתה "Social Origins of Dictatorship and Democracy: Lord and Peasant in the Making of the Modern World" (המקורות החברתיים של הדיקטטורה והדמוקרטיה: אדון ואיכר ביצירת העולם המודרני) (1966).
לאחר שסיים את ויליאמס קולג', קיבל מור תואר דוקטור בסוציולוגיה מאוניברסיטת ייל ב-1941. בזמן מלחמת העולם השנייה עבד מור כמנתח מדיניות עבור ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים, סוכנות הביון האמריקנית שקדמה ל-CIA), בהנחייתו של הרברט מרקוזה.
שם פגש באליזבת איטו, שלאחר זמן קצר נישא לה.
היא הייתה גם לעורכת כתבי היד של מור.
במהלך שנות ה-50 עבד במרכז לחקר רוסיה באוניברסיטת הרוורד, ועסק בכתיבת ספרים על ברית המועצות.
בשנת 1958 פרסם ספר מאמרים על תאוריה ומתודולוגיה בכותרת "כוח פוליטי ותאוריה חברתית" (Political Power and Social Theory), בו התקיף את הגישה המתודולוגית השלטת בשנות החמישים במדעי החברה.
בעודו בהרוורד לימד את מדעני החברה ההשוואתיים תדה סקוצפול וצ'ארלס טילי.
בשנת 1966 פרסם את ספרו הידוע על המקורות החברתיים של הדיקטטורה והדמוקרטיה, שהיווה את אבן הפינה לעבודתו החלוצית בתחום הקרוי כיום היסטוריה אנליטית השוואתית במדעי החברה.
ביצירה זו התייחס מור לתנאים ליצירת משטרים דמוקרטים, פשיסטים וקומוניסטים, בהתייחס במיוחד לתנאים בהם התיעוש והמשטרים האגרריים הקודמים יצרו תוצאות פוליטיות שונות במקומות שונים.
הוא מיקד את תשומת לבו לאלימות שקדמה להתפתחות של המוסדות הדמוקרטיים.
מור מונה חמישה תנאים להתפתחות דמוקרטיה מערבית דרך "מהפכה בורגנית":
התפתחות מאזן כוחות המונע מלוכה חזקה מדי או אצולה קרקעית עצמאית מדי.
תנועה הקוראת ל"צורה ראויה של חקלאות מסחרית".
מניעת קואליציה של האצולה והבורגנות כנגד העובדים והחקלאים (העלולה להביא לפשיזם).
מור בחן את מעבר החברה האגררית הקדם תעשייתית לחברה מודרנית.
הוא התמקד במה שכינה "שלושת המסלולים לעולם המודרני", המסלול הליברל דמוקרטי, הפשיסטי והקומוניסטי, שכל אחד מהם נבע, לטענתו מעיתויו של התיעוש והמבנה החברתי בעת המעבר.
במשפט אחד, ניתן לסכם את התזה של מור בספרו על "היסודות החברתיים" באימרה המפורסמת "ללא בורגנות אין דמוקרטיה".
הגם, שזהו סיכום המרדד את המורכבות הרעיונית העומדת בבסיס טיעון זה.
כך, טוען מור, ניתן לראות כי באנגליה האפקט של ה"דחף הבורגני" שינה את גישת חלק מהאצולה הקרקעית לחקלאות מסחרית, והוביל להתפתחות היסטורית שהביאה לשותפות של אצילים אלו עם מעמד הבורגנות בערים, לדיכוי וחיסול מעמד האיכרים באמצעות "שיטת התיחום", למלחמת האזרחים האנגלית ולהתפתחותה של דמוקרטיה מתונה ואריסטוקרטית.
בצרפת היו הבורגנים הכוח המניע של המהפכה הצרפתית, אך היו אלו האיכרים שקבעו בדיוק עד להיכן יכולה להגיע המהפכה.
בארצות הברית ניצחונו של הצפון על הדרום במלחמת האזרחים קיבע את המסלול המוביל למודרניזציה באמצעות דמוקרטיה ליברלית, אך זאת רק לאחר שהחוואים בדרום שינו את גישתם לסחר עם הערים ולצבירת הון קפיטליסטית.
מור התייחס גם למעבר היפני למודרניות דרך הפשיזם, והמסלול הקומוניסטי בסין, והתייחס בכך באופן משתמע גם לניסיון הרוסי והגרמני.
לטענת מור השפעת הבורגנות ביפן הייתה מוגבלת מזו שבאנגליה, צרפת וארצות הברית.
במקום הצבירה הקפיטליסטית של הון באמצעות "הדחף הבורגני" שנראתה במדינות אלו, המעבר המאוחר של יפן לחברה תעשייתית מודרנית היה באמצעות חקלאות "מדכאת", שהביאה את ההון הנדרש לקידום המודרניזציה באמצעות דיכוי מעמד האיכרים.
"מהפכה מלמעלה" מסוג זה הביאה לגיבוש ברית ראקציונרית של הבורגנות החלשה ומעמד האצולה הקרקעית החזק, שהביא לפשיזם.
בסין כוחם הרב של האיכרים אל מול הבורגנות ומעמד האצילים הביא לבסוף למהפכה הסינית, אך האיכרים היו לקורבנותיה הראשונים.
כאן, הבורגנות חברה עם האיכרים ויצרה "מהפכה מלמטה".
גם כאן מביא מור דוגמאות לגישתו לפיה במקום בו יש בורגנות חזקה, הופכת המדינה לדמוקרטית.
ביפן ובסין הייתה הבורגנות חזקה, וכרתה ברית עם האליטות (שתוצרתה פשיזם) או עם האיכרים (שתוצרתה קומוניזם).
נפת ברינדיזי (באיטלקית: Provincia di Brindisi) היא נפה במחוז פוליה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר ברינדיזי.
היא גובלת בנפת בארי בצפון, בנפת טאראנטו במערב, בנפת לצ'ה בדרום-מזרח ובים האדריאטי.
ברינמור "ברין" ג'ונס היה כדורגלן ולשי.
ג'ונס נולד בפניארד שליד העיירה מרת'ר טידוויל, והיה חלק ממשפחת כדורגלנים.
כל ארבעת אחיו ושלושה מדודניו היו כדורגלנים ששיחקו במועדונים מקצוענים.
את קריירת הנוער שלו הוא העביר בשלושה מועדונים מקומיים, וב-1933 חתם בוולבס.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול מחזיקת גביע ה-FA אברטון, ובהפסד 1 - 3 לדרבי קאונטי שבועיים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ג'ונס התבלט בזכות יכולת ההחזקה בכדור ובזכות יכולתו להשתלב במשחק קבוצתו.
הוא בישל יותר שערים לשחקני קבוצתו מאשר הבקיע בעצמו, ובזכות יכולתו הגבוהה ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ויילס במשחק מול נבחרת צפון אירלנד ב-1935, ובנוסף לכך השתתף בעוד 16 משחקים ו-8 משחקים לא רשמיים במלחמת העולם השנייה.
בחמש השני שלו בוולבס הוא השתתף ב-163 משחקים, ועונת השיא הייתה 1937/1938, בה הוביל את הקבוצה עם 17 שערים למקום השני אחרי ארסנל.
הסכום העצום במונחי אותה תקופה, בשילוב עם השפל הגדול המתמשך, גרם לתהיות ביחס לגודלו החריג ואף נדון בבית הנבחרים.
אוהדי וולבס זעמו על העברתו של ג'ונס, ואף ערכו מספר הפגנות מחאה מחוץ לאצטדיון קבוצתם.
ג'ונס הבקיע את שערו הראשון בארסנל כבר בהופעת הבכורה במשחק מול פורטסמות' ב-27 באוגוסט 1938, ובשלושת המשחקים שלאחר מכן הבקיע שני שערים נוספים.
בהמשך עונת 1938/1939 הוא הצליח להבקיע רק ארבעה שערים נוספים, ובסיום העונה נותרה ארסנל ללא תואר כלשהו.
חלק מהאשמה בכישלון הוטל על ג'ונס שלא הצליח למלא את מקומו של אלכס ג'יימס בצורה ראויה.
ברנרד ג'וי, עמיתו לקבוצה שהפך גם לכתב ספורט, כתב בספר ההיסטוריה שלו !Forward Arsenal כי:
במלחמת העולם השנייה שירת ג'ונס ביחידות של חיל התותחנים המלכותי שהוצבו באיטליה ובצפון אפריקה, ובמקביל השתתף במספר משחקי מלחמה לא רשמיים עבור ארסנל ובשמונה משחקים בינלאומיים במדי נבחרת ויילס.
למרות שהיה בן 34 כשליגות הכדורגל חודשו בעונת 1946/1947, הוא הצליח להשתתף ב-26 משחקים באותה עונה.
בעונה שלאחר מכן איבד את מקומו בהרכב לטובת ג'ימי לוג'י, בסיומה זכתה ארסנל באליפות, ובסך הכל השתתף בשבעה משחקי ליגה.
ג'ונס שיחק והבקיע במשחק מגן הצדקה מול מנצ'סטר יונייטד ב-1948, וגם בעונת 1948/1949 לא שיחק בהרכב באופן קבוע.
הוא עזב את ארסנל ב-1949 והצטרף לנוריץ' סיטי כמאמן-שחקן, אך במאי 1950 פרש בעצת רופאיו בגלל בעיות בחזה.
לאחר פרישתו הוא לא עסק באימון, וכשחזר ללונדון הוא הקים חנות עיתונים ליד אצטדיון הייבורי, וניהל אותה בין ספטמבר 1951 לאפריל 1979.
ברין הוא גזע חייזרי בדיוני המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים".
ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" הם היו מעורבים באופן משמעותי, בסופו של קו העלילה המרכזי של הסדרה, ב-1999, אשר במהלכו נחשף מידע רב אודות גזע זה.
המראה החיצוני האמיתי של הברין מעולם לא נראה בפני הצופים, אשר מעולם לא ראו את הברין על המסך ללא הקסדות שלהם.
הברין מוזכרים לראשונה בפרק "The Loss", פרק העונה רביעית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ששודר לראשונה בשנת 1990. על פי הפרק, מדובר באחת ממספר גזעי חייזרים, אשר אמפתיים אינם מסוגלים לחוש, בדומה לפרנגי.
התייחסויות רבות לגזע זה במספר מפרקי "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר", אולם הם לא נראו על המסך עד לשנת 1996, בפרק העונה הרביעית של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" בשם "Indiscretion".
בפרק זה נראו הברין מפעילים מתקן כרייה, שממנו דוקאט ומייג'ור קירה מחלצים את הבת של דוקאט, טורה זיאל.
על פי רוברט יואיט וולף, תסריטאי/מפיק בסדרה, לאחר שבעבר השתמשו בהם רק כהטעיות, מאז האזכור הראשון שלהם ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא", וכבדיחה מתגלגלת על ידי צוות ההפקה, סוף סוף הם היו הנבלים בפרק.
המראה האמיתי שלהם חבוי מתחת מסכות, על פי התסריטאי/מפיק איירה סטיבן בהר, משום ש"לא הייתי ממש במצב-הרוח כדי להמציא גזע חייזרים חדש.
אז אמרתי, 'בואו לא נראה אותם.
בואו פשוט נשים אותם בתחפושת כי הם בדרך כלל חיים בקור".
המראה של מסכות הברין, הכולל "חוטם", עוצב בהשראת ההצעה החזותית כי הם גזע של "בעלי זרבוביות", כמו לזאב ארקטי.
תלבושות הברין היקשו על השחקנים לשחק, שכן הם היקשו הן על הראייה והן על הנשימה: היה רק חור אחד קטן במקור, כ-20 ס"מ מאפו של השחקן, על פי הפעלולן טוד סלייטון, אשר גילם את דמותו של תו'ט גור.
התלבושות כללו גם נעליים גדולות, מגושמות, והתלבושות היו עשויות שכבות, כשל ארמדילו, אשר הקשו על התנועה.
הקסדות, אשר היה מסובך לשים אותן ולהוריד אותן, היו מחוברות עם מגנטים, ולפיכך מועדות לנפילה, בעת שמישהו נתקל בהם.
הכפתורים המדליקים את האורות של הקסדה היו בתוכה, דבר שמחייב את השחקנים להסיר את הקסדה, על מנת להדליק ולכבות את האורות.
מסיבות שאינן ידועות לאיש מאנשי ההפקה, הסוללות שאליהן היו מחוברים האורות הספיקה למשך דקות בודדות, בטרם נגמרו.
על מנת לשמור על תדמית הברין כגזע מסתורי, הקולות של הברין נעשו בהשראת אלבומו של לו ריד - "Metal Machine Music", כאשר צוות הפוסט-פרודקשן קיבל הנחיה להאזין לו כאשר הם יוצרים את הקרקור האלקטרוני המשמש כקולות הברין.
כוכב הבית של הברין נקרא "ברין", על פי הפרק "Til Death Do Us Part" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" משנת 1999. הכוכב הוא "שממה קפואה", על פי הנאמר בפרק "Indiscretion".
עם זאת, בפרק "The Changing Face of Evil" מ-1998, נאמר על ידי וואיון כי הקור די מתון.
בהתחשב בטבעו של וואיון, הידוע כמי שאיננו ראוי לאמון, לא ברור לאיזה מידע כדאי להאמין.
בקרב הברין, היריון בגיל צעיר זו תופעה שכיחה, על פי הפרק "Elogium", מהעונה השנייה של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" (1995).
עם זאת, לא נאמר מפורשות מה נחשב "צעיר" בתרבות הברין.
לא נחשף כיצד מבוצעות פונקציות בפיזיולוגיה של הברין, אשר באופן נורמלי מתבצעות באמצעות הדם במינים אחרים.
למרות שתזונתו איננה ידועה, לוטננט-קומנדר וורף ואזרי דקס קיבלו לאכול ממרח אצות כאשר היו אסירים של הברין, בפרק "Til Death Do Us Part".
מבחינה היסטורית, הקלינגונים היו בין ראשונים לגלות את ההשלכות של ההמעטה בערכם של הברין.
כפי שנחשף בפרק "Til Death Do Us Part", במהלך תקופת האימפריה הקלינגונית השנייה, הקנצלר מוו'גא הורה על צי שלם של ספינות מלחמה קלינגונית לפלוש ולכבוש את עולם הבית של הברין.
הצי לא חזר, ומעולם לא נשמע ממנו שוב.
לרומולאנים יש פתגם, שאומר: "לעולם אל תפנה את גבך לברין".
פתגם זה נאמר לראשונה (וגם מודגם...) בפרק "By Inferno's Light" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" משנת 1997, שבו ברין, שבוי של הדומיניון במחנה מעצר, שולף אקדח מתוך נרתיק שעל חגורתו של שומר ג'מהדאר, אשר הפנה אליו את הגב, והשתמש בו על מנת להרוג שני שומרים.
עד לאותו הרגע, אותו ברין לא עשה דבר, מלבד לשבת בשקט, ולא נתן שום אינדיקציה לכך שהוא מהווה איום.
הברין הקימו את קונפדרצית הברין המבודדת ברביע אלפא (החלק של גלקסיית "שביל החלב" שבו נמצאים כדור הארץ וכן כוכבי הבית של הפרנגי, הקרדאסים וחלקים מהאימפריה הקלינגונית ומאימפריית הכוכבים הרומולאנית).
הברין הקימו מאחזים ליד ה-"Black Cluster".
כמו כן, הם הקימו מתקני כרייה, בהם שומרים ברינים ועבדים אשר נחטפו מספינות חלל, כמו טורה זיאל - ביתו החצי קרדאסית-חצי באג'ורנית של דוקאט הקרדאסי, אשר ספינת ההובלה שהייתה עליה התרסקה על פני כוכב לכת שהיא בשליטת הברין.
על אף חוסר ההזדהות הפוליטית שלהם, על פי הפרק "Hero Worship" הברין הפכו לבני-ברית חזקים של הדומיניון מרביע גמא, במהלך מלחמת הדומיניון אשר פרצה ונמשכה במשך שתי העונות האחרונות של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
בפרק "Til Death Do Us Part" נחשף כי הברין הפכו בני-ברית של הדומיניון.
לאחר שזה מתרחש, הברין תוקפים את כדור הארץ, ומשמידים חלקים נרחבים של סן פרנסיסקו, בטרם כוחותיהם נהדפים ונסוגים.
כמו כן, הם הוכיחו את עצמם כאויב חזק במהלך הקרב על צ'ינטוקה, בו הם נלחמו לצד הקרדאסים והדומיניון, נגד הפדרציה ובני-בריתה - האימפריה הקלינגונית והרומולאנים.
במהלך קרב זה, הברין עזרו להשמיד צי של ספינות, בהן - הדיפאיינט.
לברין הייתה אחריות גדולה בעניינים צבאיים.
הנציגים המובילים של הקונפדרציה לדומיניון, שנקראו "ת'וטים" (במקור: Thots; ביחיד: ת'וט; - ככל הנראה דרגה המקבילה לגנרל), כגון ת'וט גור ות'וט פראן, קיבלו סמכויות נרחבות, למורת רוחו של "לגאט" דמאר הממורמר, מנהיג קרדאסיה, מעצמה משמעותית מרביע אלפא אשר הצטרפה לדומיניון קודם לכן.
זה היה אחד הגורמים אשר הביאו את דמאר להחליף צדדים, ולהוביל למרד קרדאסיה החופשית בדומיניון.
לאחר שהקרדאסים התקוממו נגד הדומיניון, הדומיניון והברין הובסו בקרב על כוכב הבית של קרדאסיה, בפרק הכפול המסיים את הסדרה - "What You Leave Behind".
מעמדו של הברין ברביע אלפא, לאחר כניעתו של הדומיניון, מעולם לא הובהר.
בפרק "Scorpion", פרק סיום העונה השלישית של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" משנת 1997, לוטננט טובוק מציין כי הברין משתמשים בטכנולוגיה אורגנית בספינות החלל שלהם, במהלך שיחה על ספינות החלל הביו-אורגניות של גזע 8472. בספינות שלהם מותקנים מכשירי הסוואה וכלי נשק מסוג "משבשים", על פי הפרק "Hero Worship".
בסרט "מסע בין כוכבים: דורות", ויליאם רייקר מציין את הברין, כאחד מבין שלושה מינים בלבד, בעלי גישה לכלי נשק מסוג מסוים (Type-III hand-held disruptors).
במהלך הקרב על צ'ינטוקה, קרב מלחמת הדומיניון שהתרחש בפרק "The Changing Face of Evil" הברין פרשו נשק מרסן אנרגיה, אשר יכול בבת אחת להשבית את כל ספינות החלל של בעלות הברית.
הקלינגונים גילו כי בעקבות שינוי במנועי הספינה - הופכות הספינות הקלינגוניות לחסינות מפני נשק זה, למרות שפעולה זו לא ניתנת ליישום על ספינות של הפדרציה או של הרומולאנים, מאחר שהן פועלות באופן שונה.
הברין השתמשו בכלי הנשק שלהם, וכך שיתקו את הדיפאיינט וכן צי של ספינות חלל של בעלות הברית, וכך הפכו אותן לפגיעות ולחסרות הגנה, מה שאפשר לברין להשמיד אותן בקלות.
הקסדה של חליפות הברין כוללת אמצעי-ראייה, אשר זוהר בצבע ירוק או בצבעים ירוק ואדום, וכן "מקור" הניתן להסרה.
הברין השתתפו ב-Palio שנערך על חלל עמוק 3, על פי "Interface", פרק העונה השביעית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" משנת 1993.
פורעי-חוק ברינים תקפו את פרי-הייבן (Free Haven), מושבה באג'ורנית, בפרק "To the Death" מהעונה הרביעית של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", משנת 1996.
דמות של ברין הופיע ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר" כהולוגרמה, בפרק "Flesh and Blood", מתוך העונה השביעית.
ברימאט היא קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי.
אגנו נמצאת 13 ק"מ דרום-מערבית לאגנו ו-17 ק"מ צפון-מערבית לבירת המחוז שטרסבורג.
העיר נמצאת בין שתי הערים הגדולות במחוז בא-רן שטרסבורג ואגנו.
ממערב לעיר עובר כביש מהיר A4 שמחבר את אלזס עם פריז.
בעיר עצמה זורם נהר הזורן בדרכו אל עבר הריין.
ברימאט מופיעה לראשונה במפה של תלמי במאה השנייה בשם Brokomagos ובמפת פויטינגר בשם Breucomagus.
במאה השמינית מופיע השם Brocmagad ובמאה העשירית Bruomade.
בשנת 1165 השם הופך ל-Brumat שבהמשך עובר לשם הנוכחי Brumath.
העיר ברימאט היא אחת הערים הבודדות באלזס שמיושבות ברציפות במשך 5,000 שנה.
היא שימשה כבירת הטריבוקים, שבט גרמאני שישב באלזס.
לאחר מפלת אריוביסטוס על ידי יוליוס קיסר, הרומאים התירו לטריבוקים להתיישב על הגדה הימנית של הריין ומקום מושבם, היום מחוז בא-רן, נקרא Civitas Tibocorum ועיר בירתם Brocomagus.
העיר נכבשה מידי הרומאים ב-365 על ידי הסואבים.
בעת החדשה עברה העיר את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51).
ברימאג, בשמה המלא ברימאג דיגיטל אייג' בע"מ, היא חברה ישראלית העוסקת ביבוא, שיווק והפצה של מכשירי חשמל ביתיים ובמתן שירותי אחריות ותיקונים למוצרים אלה.
החברה מייבאת, משווקת ומפיצה בישראל מוצרים מתוצרת יצרנים שונים ובהם: KENWOOD LG BEKO V-ZUG ו-BABYLISS.
החברה התאגדה בשנת 1993 כחברה פרטית, אשר רכשה פעילויות ומיזגה לתוכה חברות ותיקות.
בשנת 2005 הונפקו מניות החברה בבורסה של תל אביב.
לאחר ההנפקה התרחבה פעילות החברה והיא מחזיקה כיום ב-50% בחברת ישפאר מוצרי צריכה בע"מ, יבואנית מוצרי האלקטרוניקה הבידורית הביתית תחת המותגים SONY, LENCO וקו מוצרים לבנים תחת המותג LENCO.
החברה מחולקת למחלקות מכירה על פי קטגוריות המוצר, לצידן פועל המטה התומך במבנה הארגוני בתחומים הבאים: לוגיסטיקה, כספים, ושירות.
לחברה מרכזים לוגיסטיים בשטח של כ-20,000 מ"ר.
"ברימאג שירות", חברת בת שהוקמה ב-2001, פועלת באמצעות חמישה סניפים מרכזיים, ומפעילה עשרות תחנות שירות ברחבי הארץ.
ברימסטון הוא טיל אוויר-קרקע / טיל קרקע קרקע בריטי שפותח על ידי MBDA עבור חיל האוויר המלכותי.
הוא תוכנן בתחילה להיות טיל מסוג "שגר ושכח" נגד קבוצות גדולות של משוריינים באמצעות מכ"ם מילימטרי פעיל כדי להבטיח דיוק גם נגד מטרות נעות.
הניסיון בלחימה באפגניסטן הוביל להחלטה להוסיף אפשרות של הנחיית לייזר היברידית (בשילוב עם יכולות קיימות).
מלבד חיל האוויר המלכותי, הטיל נמכר ונמצא בשימוש סעודיה ואוקראינה.
באוקראינה הוא מורכב על גבי משגרי קרקע מאולתרים המורכבים על משאיות קלות.
ברינגיה מוגדרת כאזור היבשתי והימי הגובל במערב בנהר לנה ברוסיה, במזרח בנהר מקנזי בקנדה, בצפון על ידי קו הרוחב 72° צפון בים צ'וקצ'י, ובדרום על ידי הקצה הדרומי של חצי האי קמצ'טקה.
היא כוללת את ים צ'וקצ'י, ים ברינג, מצר ברינג, חצי האי צ'וקוטקה וחצי האי קמצ'טקה ברוסיה כמו גם אלסקה בארצות הברית.
האזור כולל את הקרקע השוכנת על הלוח הצפון-אמריקאי והקרקע של סיביר מזרחית לרכס צ'רסקי.
בהיסטוריה כלל האזור גשר יבשתי שרוחבו המקסימלי היה כ-1,000 קילומטרים ושהשתרע על שטח שגודלו כמו שטחן של קולומביה הבריטית ואלברטה יחד (1,600,000 קילומטרים רבועים).
בימינו, החלק היבשתי היחיד מהחלק המרכזי של הגשר היבשתי של ברינג הם איי דיומיד, איי פריבילוף של סנט פול וסנט ג'ורג', האי סנט לורנס ואי קינג.
את המונח ברינגיה טבע הבוטנאי השוודי אריק הולטן (Eric Hultén) ב-1937. הייתה זו ערבת דשא, כולל הגשר היבשתי, שהשתרעה למרחקים של מאות קילומטרים ביבשות מכל צד.
לגשר היבשתי של ברינגיה חשיבות גדולה למחקר האבולוציה של האדם.
משערים שבני האדם הראשונים שיישבו את יבשת אמריקה, אוכלוסייה אנושית קטנה של כמה אלפים לכל היותר, נדדו אליה ממזרח סיביר דרך ברינגיה בשלהי התקופה הפלאוליתית, מיד לאחר שיא תקופת הקרח האחרונה (Last Glacial Maximum) בין כ-16,500 - 11,000 שנים לפני זמננו.
חלון הזמן לנדידה היה כאשר הקרחונים באמריקה הצפונית, שחסמו את הדרך דרומה, התמוססו, אבל לפני שהגשר הוצף במי הים לפני כ-11,000 שנים.
לפני הקולוניזציה האירופאית הייתה ברינגיה מיושבת על ידי קבוצות אתניות של בני היופיק משני צדי מצר ברינג.
תרבותם שרדה עד ימינו יחד עם תרבויות אחרות.
ב-2012 הודיעו ממשלות רוסיה וארצות הברית על תוכנית להקים רשמית את "אזור חוצה הגבולות של המורשת המשותפת הברינגיאנית".
בין השאר יצור הסכם זה קשרים קרובים בין השמורה הלאומית הגשר היבשתי של ברינג והמונומנט הלאומי כף קרוזנסטרן (Cape Krusenstern National Monument) בארצות הברית והפארק הלאומי ברינגיה המתוכנן ברוסיה.
שרידים של יונקים משלהי הפליסטוקן שנתגלו באיים האלאוטיים ובאיים בים ברינג בשלהי המאה ה-19 הוכיחו שייתכן שקשר יבשתי היסטורי שוכן מתחת למים הרדודים שבין אלסקה לצ'וקוטקה.
בתחילה חשבו שהמנגנון שיצר את הגשר היה טקטוניקת הלוחות, אבל החל משנות ה-30 של המאה ה-20 החלו לייחס את הגורם לגשר היבשתי של ברינג לשינויים במאזן הקרחונים, שהובילו לתנודות גלובליות בגובה פני הים.
מאוחר יותר הוגדרו גבולות ברינגיה מהרי ורחויאנסק (Верхоя́нский хребе́т) במערב עד נהר המקנזי במזרח.
מחזורים של התקררות עולמית במהלך תקופת הפליסטוקן הובילו להתרחבות הקרחונים ולירידת פני הים.
תופעה זו יצרה גשרים יבשתיים באזורים שונים סביב כדור הארץ.
כיום עומק המים במצר ברינג נע בין 40 ל-50 מטרים, מכאן שהגשר היבשתי נפתח כאשר פני הים ירדו למעלה מ-50 מטרים מתחת לרמה הנוכחית.
תופעת התרוממות לאחר הפשרת הקרחונים גרמה להתרוממות נוספת של חלקים מהחוף.
במהלך עידן הקרח קפאו מספיק מהמים שעל פני כדור הארץ במעטה הקרח שכיסה את אמריקה הצפונית ואירופה על מנת לגרום לירידת פני הים.
במשך כמה אלפי שנים נחשפו קרקעיות ימים רדודים רבים של התקופה הבין-קרחונית, כולל אלו של מצר ברינג, ים צ'וקצ'י מצפון וים ברינג מדרום.
גשרים יבשתיים צצו ונעלמו באותה דרך.
לפני כ-14,000 שנים, הייתה יבשת אוסטרליה מחוברת לגינאה החדשה וטסמניה, האיים הבריטיים הפכו לשלוחה של אירופה דרך הקרקעית היבשה של תעלת למאנש והים הצפוני, והאגן היבש של ים סין הדרומי קישר בין סומטרה, ג'אווה ובורנאו להודו-סין.
שחזור של הסביבה הקדומה של ברינגיה בשלהי הפליסטוקן הראה שהאקלים היה גשום יחסית ובית הגידול העיקרי היה טונדרה – שיחים, שהיה שונה מאוד מהסביבות הצחיחות משני צדיו, תוך יצירת מפלט אקולוגי.
הקרבה של ברינגיה לים גרמה ליצירת מעטה עננים ימי לסירוגין, שגרם לשינוי בערבת הממותות הצחיחה והקרה.
אפילו בתקופות היבשות ביותר והקרות ביותר של שלהי הפליסטוקן, וייתכן שבכל מהלך הפליסטוקן, היו גשמים לאורך הציר צפון-דרום, כשעיקר מעטה העננים והגשמים היו בדרום בשל זרימת האוויר מהקוטב הצפוני.
בשלהי הפליסטוקן הייתה ברינגיה פסיפס של חברות ביולוגיות.
החל מלפני 57,000 שנים, שלטה צמחיית טונדרה-ערבה בחלקים נרחבים של ברינגיה והיא כללה מגוון עשיר של עשבים וצמחים.
היו חלקות של טונדרת שיחים ויערות ארזית (Larix) ואשוחית (Picea) שכללו עצי שדר ואלנוס.
הועלתה השערה שחבורת המגה-פאונה המגוונת ביותר והגדולה ביותר ששכנה בברינגיה בתקופה זו הייתה יכולה להתקיים רק בסביבה מגוונת מאוד ופורייה.
מחקר בצ'וקוטקה, בקצה הסיבירי של הגשר היבשתי, הראה שמלפני 57,000 עד לפני 15,000 שנים האקלים היה גשום יותר וקר יותר מאשר הערבה-טונדרה ממזרח וממערב, כשמלפני 15,000 שנים האקלים החל להתחמם.
שינויים אקלימיים אלו מספקים את ההסבר הסביר ביותר להגירה של יונקים לאחר 15,000 שנים לפני זמננו, כיוון שההתחממות הגדילה את המספוא לאוכלי עשב ואוכלי כל.