tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היבוא העיקרי של נמיביה מהודו היה תרופות, כימיקלים, מכונות חקלאיות, חלקי רכב ורכב, זכוכית וכלי זכוכית, מוצרי פלסטיק ולינוליאום.
הודו ייבאה בעיקר מתכות לא ברזליות, עפרות וחתיכות מתכת.
מוצרים הודיים מיוצאים גם לדרום אפריקה השכנה ומיובאים מחדש לנמיביה כיבוא מדרום אפריקה.
יהלומים נמיביים מיוצאים לרוב לשוקי יהלומים באירופה לפני שהם מיובאים שוב להודו.
בשנת 2009 התקיימה המכירה הישירה הראשונה של יהלומים נמיביים להודו.
בשנת 2008, שתי חברות הודיות זכו בחוזה של 105 מיליון דולר מאת NamPower להנחת קו דו-קוטבי זרם ישר במתח גבוה מקאטימה מולילו לאוטג'יווארונגו.
נמיביה נהנתה מתוכנית שיתוף הפעולה הטכני והכלכלי ההודי (ITEC) לאנשי מקצוע בתחום התקשורת ממדינות מתפתחות.
ב-3 באוגוסט 2021, הנציב העליון של נמיביה בהודו גבריאל סינימבו חנך את פורום הסחר בהודו נמיביה בצ'נאי, יחד עם מנהל משרד החוץ Venkatachallam Murugan ונשיא ארגון הסחר הכלכלי ההודי ד"ר אסיף איקבל.
המשלחת מדרום הודו נסעה לנמיביה במרץ 2020 כדי לנהל את הפורום העסקי של הודו נמיביה עם יותר מ-50 חברות נמיביות.
נמיביה מתלבטת בייצוא ישיר של יהלומים ואבנים חצי יקרות להודו.
הודו מחזיקה בנמיביה נציבות עליונה בווינדהוק.
נמיביה מחזיקה בהודו נציבות עליונה בניו דלהי.
הנציב העליון של נמיביה מוסמך גם לבנגלדש, האיים המלדיביים וסרי לנקה.
יחסי הודו–מיקרונזיה הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו למדינות הפדרציה של מיקרונזיה.
שגרירות הודו במנילה, הפיליפינים מוסמכת במקביל למיקרונזיה.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו למדינות הפדרציות של מיקרונזיה כוננו ב-29 בנובמבר 1996. מאז, שתי המדינות ניהלו התייעצות ודיאלוג קבועים דרך פורום מדינות האיים המתפתחות (SIDS) של האו"ם, שבו חברה מיקרונזיה.
המדינה חברה גם בפורום איי הפסיפיק, שהודו היא שותפה רשמית לדיאלוג.
מיקרונזיה הצביעה בעד מועמדותה של הודו למושב לא קבוע במועצת הביטחון של האו"ם לשנה 2011–2012. שרת הבריאות והרווחה ויטה סקילינג ורופאת בריאות הילד הלאומית אנאמריה אקפיטו יומאי השתתפו במפגש השני הבכיר (HLM) בנושא שיתוף פעולה דרום-דרום למען זכויות הילד באסיה ובאוקיינוס השקט שהתקיימה בניו דלהי באוקטובר 2013.
סגן הנשיא יוסיבו פאליקון ג'ורג' הוביל משלחת מיקרונזית להשתתף בפסגה השנייה של הפורום לשיתוף פעולה באיי הודו והאוקיינוס השקט (FIPIC) שהתקיימה בג'איפור ב-21 באוגוסט 2015.
INS Satpura ביקרה בפונפיי ב-18–19 באוגוסט 2016 לאחר שהשתתפה ב-RIMPAC -16, והייתה הספינה הראשונה של הצי ההודי שביקרה במדינה.
צוות הספינה נפגש עם מחלקת המעקב הימי של מיקרונזיה ועם רשויות ממשלה וצבא בכירות, וכן קיימו אינטראקציות ספורטיביות ותרבותיות.
שר המדינה, משרד המדע והטכנולוגיה ומשרד מדעי כדור הארץ YS Chowdary ביקר במיקרונזיה בינואר 2017 ונפגש עם נשיא מיקרונזיה פיטר כריסטיאן.
לאחר הביקור הצהיר צ'ודרי כי מיקרונזיה הסכימה לתמוך במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
הודו ייצאה סחורה בשווי 570,000 דולר למיקרונזיה וייבאה 100,000 דולר.
הסחורות העיקריות שמייצאת הודו למיקרונזיה הן תרופות, ביגוד, ומכונות וציוד חשמליים.
הסחורות המיובאות על ידי הודו ממיקרונזיה הן פנינים טבעיות או מתורבתות, אבנים יקרות וחצי יקרות, תכשיטי חיקוי ומטבעות.
נכון לינואר 2016, 37 הודים מתגוררים במיקרונזיה.
סירות הנושאות מבקשי מקלט הודים ומהגרים כלכליים המנסים להפליג לאוסטרליה וניו זילנד, נשטפו מדי פעם לחוף במיקרונזיה.
כל אחד מדי שנה, ומספר צעדים להגברת הסחר והסיוע הדו-צדדי בפיתוח מדינות האוקיינוס השקט.
הודו סיפקה מענקים של כמעט 50,000 דולר ב-2005 לרכישת מכונות להפקת שמן קוקוס, 74,000 דולר ב-2009 לרכישת מכונות לתעשיית הקוקוס, מענק סיוע של 100,000 דולר ב-2011 לשדרוג והגדלת הייצור של שמן קוקוס גולמי.
הודו סיפקה 200,000 דולר כדי לאפשר למיקרונזיה לערוך מפקד חקלאות משולב ב-2015.
אזרחי מיקרונזיה זכאים למלגות במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכני והכלכלי ההודי.
יחסי הודו–נאורו הם היחסים הבינלאומיים בין הודו לנאורו, אשר כוננו מאז עצמאותו של האי ב-1968. הודו ונאורו הן רפובליקות בחבר העמים הבריטי.
נאורו השקיעה ב-Paradeep Phosphates Ltd (התאגדה ב-1981) מיזם משותף בין ממשלות הודו ונאורו.
הנשיא ברנרד דוויוגו ביקר בהודו ביוני 1993, כאשר נאורו עזבה את מניותיה עקב הפסדים שנגרמו בשווי 63.8 מיליון דולר אוסטרלי ב-Paradeep Phosphate Ltd.
הודו קנתה את ההון העצמי של נאורו בסכום שהשקיעה נאורו בתחילה.
הנשיא קינזה קלודומאר ביקר בהודו במהלך אפריל 1998 כדי להשתתף באספת האספה הראשונה של מתקן הסביבה העולמי (GEF).
הביקור נוצל לחילופי דעות דו-צדדיים והנשיא התקבל כאורח מדינה במשך יומיים לאחר פגישת ה-GEF.
ראש הממשלה נרנדרה מודי אירח ועידת פורום של 14 מדינות הודו–מדינות איי האוקיינוס השקט בסובה, פיג'י, במהלך ביקור במדינת האי שכלל משלחת מנאורו שבה הודו התחייבה להקים משרד סחר בניו דלהי, בניית רשת תקשורת פאן-פסיפיק, להגדיל את הסיוע למענק ל-$200,000 בשנה לאזור ומתן אשרת הגעה לאזרחי נאורו.
שר ההגנה של הודו, סובהאש בהמר, ביקר בנאורו לרגל יום השנה ה-50 שלהם ליום החוקה.
ממשלת הודו גם סייעה למשטרת נאורו עם אספקת המדים שלהם לחגיגות ועם אספקת 22 רכבי שטח ו-2 אוטובוסים למדינה.
הודו היא אחת התורמות הגדולות ביותר לאי על ידי סיוע למשרד החינוך להקים מתקני תחבורה לתלמידים וקרנות לגיוס מורים נוספים לבתי הספר, ושיפרה את התשתית של הפרלמנט על ידי הקמת חיבורי תחבורה ומחשבים לחברי הפרלמנט וליו"ר.
בנובמבר 2003, ממשלת נאורו ביקשה שוב למלא צוות מומחים בתחום המחשוב, כריית פוספט, ייצור חשמל ומפעל התפלה.
הנשיא מרקוס סטיבן ביקר בהודו באוקטובר 2010 למשחקי חבר העמים בניו דלהי שם זכה האי במדליית זהב ובמדליית כסף בהרמת משקולות במשחקים.
בתחום העבודה, ממשלת הודו הקצתה 5 משבצות לנאורו לקורסי הכשרה במסגרת התוכנית הודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי (ITEC) בשנים 2010–2011. משבצת מלגה אחת מוצעת גם במסגרת מלגת תרבות כללית של ICCR (תוכנית עממית).
הודו התקבלה כשותפת הדיאלוג של פסגת פורום איי האוקיינוס השקט ה-33 כסיוע מתמשך לנאורו ולמדינות אחרות באיי האוקיינוס השקט.
הנציב העליון ההודי בפיג'י מוסמך במקביל לנאורו ולנאורו יש קונסוליית כבוד בניו דלהי.
בשנת 2014, ממשלת אוסטרליה הטיסה בחשאי 157 מבקשי מקלט ממוצא טמילי ממרכז המעצר בקנברה לנאורו תחת אידיאל "ייחודי" שנוהל על ידי שר ההגירה סקוט מוריסון לאחר שסירבו להיפגש עם קציני קונסול הודים בקנברה.
יחסי הודו–סודאן הם היחסים הבינלאומיים בין הודו לסודאן.
היחסים בין הודו לסודאן מתוארכים לימי קדם.
עדויות הצביעו על כך שהיו מגעים ואולי סחר בין תרבויות הנילוטים ועמק האינדוס דרך מסופוטמיה.
עדויות מצביעות על כך שהסחר בין הממלכות ההודיות והנוביות של סודאן דרך הים האדום גדל לקראת סוף המאה ה-12. לסנאר, בירת סולטנות פונג', היה סחר נרחב במשי, קישוטי כסף, עור וזהב עם הודו דרך נמל סוואקין עד 1699.
שני גשרי רכבת תלויים מפלדה בח'רטום ובאטברה יובאו מהודו בשנות ה-1900. גשרים אלה נמצאים בשימוש עד היום.
מאז שנת 1900, מומחים הודים מעורבים בפיתוח מגזר היערות של סודאן.
מהאטמה גנדי ביקר בפורט סודאן ב-1935, בדרכו לאנגליה, ונפגש עם בני הפזורה ההודית בסודאן.
ג'ווהרלל נהרו גם עצר בפורט סודאן ב-1938 בדרכו לבריטניה.
הקונגרס הכללי של הבוגרים של סודאן, שהוקם ב-1938, קיבל השראה רבה מהקונגרס הלאומי ההודי.
צבא הודו הבריטית וחיילים סודאנים לחמו יחד באריתריאה ב-1941. הם הבטיחו את הניצחון בקרב המכריע על קרן, שעליו זכו החבלנים הבנגליים בצלב ויקטוריה על פינוי מוקשים במטמה.
קצין הבחירות הראשי של הודו, סוקומאר סן, פיקח על הבחירות הראשונות לפרלמנט בסודאן ב-1953. ועדת הבחירות הסודאנית, שהוקמה ב-1957, שאבה השראה מחוקי הבחירות והנוהגים בהודו.
הודו סיפקה תמיכה כספית לוועדת הסודאניזציה שהוקמה בפברואר 1954, שהופקדה על החלפת הצוות הבריטי בממשלת סודאן, לאחר העצמאות.
הודו פתחה את שגרירותה בח'רטום במרץ 1955. ראש הממשלה הזמני של סודאן, אסמאעיל אל-אזהרי, מלווה במספר שרים, ביקר בניו דלהי באפריל 1955 בדרכם לוועידת באנדונג באינדונזיה.
בבנדונג, למדינה לא היה דגל שייצג אותה.
ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו, שנכח גם הוא בוועידה, כתב "סודאן" על המטפחת שלו וזו שימשה לייצג את סודאן בבנדונג.
בלוק סודאן באקדמיה להגנה הלאומית של הודו מומן חלקית על ידי ממשלת סודאן.
הסודאנים תרמו 100,000 פאונד לבניית הבלוק, כהוקרה על הקורבנות של חיילים הודים בשחרור סודאן במערכה בצפון אפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הודו סיפקה לסודאן מגרש של 6 דונם בצ'אנקיאפורי, ניו דלהי לבניית שגרירות ובתי מגורים קשורים ב-1958. הודו הפעילה קונסוליית כבוד בפורט סודאן, אך סגרה אותה בשנות ה-70. הודו פתחה קונסוליה כללית בג'ובה באוגוסט 2007. זו תהפוך לימים לשגרירות הודו בדרום סודאן לאחר עצמאותה של האחרונה ב-2011.
הודו נותרה נייטרלית במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה (1962–1972) ומלחמת האזרחים הסודאנית השנייה (1983–2005).
הודו הצביעה נגד החלטות האו"ם שביקרו את סודאן ב-1993 וב-1994. הודו גם התנגדה לניסיונות לאלץ את סודאן לפרוש מקרן המטבע הבין-לאומית ב-1994.
בשנת 2003, תאגיד הנפט והגז הטבעי במגזר הציבורי של הודו (ONGC) רכש חלק של 25% בחברת התפעול הנילוס הגדול של סודאן בעלות של 650 מיליון דולר.
זרוע ההשקעות בחו"ל של ONGC קנתה את טליסמן אנרג'י הקנדית, שעזבה את סודאן כתוצאה מביקורת מצד ארגוני זכויות אדם ולחץ מצד ממשלת קנדה.
נכון לשנת 2011, ההשקעה ההודית במגזר הנפט הייתה כמיליארד דולר.
התקשרות זו הובילה גם לשיתוף פעולה כלכלי בתחומים נוספים.
בנק היצוא-ייבוא של הודו העניק מסגרת אשראי של 50 מיליון דולר לסודאן בשנת 2004. ONGC חתמה ב-2004 על חוזה לבניית צינור באורך 745 קילומטרים להובלת נגזרות נפט מבית הזיקוק בחרטום לנמל חדש בים סוף.
החל משנת 2011, הודו הייתה אמורה לבנות חלק ממסילת רכבת חדשה לפורט סודאן.
נערך גם בדיון עם סודאן על אימונים לצבא, חיל הים וחיל האוויר ועל שיתוף פעולה במגזר התקשורת והבידור.
הודו סיפקה כ-2,700 אנשי צבא ל-UNMIS נכון לתחילת 2011.
הודו תמכה בסודאן במהלך משבר ההגליג ב-2012.
במהלך הביקור פגש קאלאם את נשיא סודאן באשיר, נאם בפני הפרלמנט הסודאני וגם נאם באוניברסיטת ח'רטום.
הודו היא היצואנית השנייה בגודלה לסודאן, אחרי סין.
הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-1.3 מיליארד דולר בשנים 2013–2014.
מערכות דומות הוקמו מאז בכפרים סודנים אחרים במימון הודי.
ONGC Videsh Ltd בבעלות המדינה הקימה בית ספר לילדים מיוחדים, וכן סיפקה מימון לציוד ספורט ותותבות.
בעקבות פנייה של קהילת שילוק, תרמה החברה מחולל חשמל לקודוק שבמדינת הנילוס העליון.
החברה ההודית Angelique International Ltd תרמה כספים עבור שיפוץ בית ספר הודי בקאסלה, ו-ONGC מימנה את שיפוץ המועדון ההודי בפורט סודאן ב-15 באוגוסט 2007. באותה שנה, כמה חברות הודיות תרמו כספים לבניית בית ספר בקדוגלי.
העבודה בוצעה על ידי גדוד של צבא הודו שהוצב בסודאן.
הודו תרמה אוהלים ותרופות בשווי 100,000 דולר ארצות הברית לקורבנות השיטפונות בסודאן בתחילת 2008.
בפברואר 2014, סודאן ביקשה מהודו לסייע בפיתוח מגזרי החקלאות והאנרגיה המתחדשת שלה.
הודו סיפקה לסודאן 350 מיליון דולר לבניית תחנת כוח של 500 מגה-וואט במדינת הנילוס הלבן, ו-150 מיליון דולר להקמת מפעל הסוכר מושקור באותו אזור.
לדברי שר החוץ ההודי, סלמאן קורשיד, מפעל הסוכר "ירוויח מטבע חוץ יקר ערך לסודאן".
אזרחי סודאן זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
דיפלומטים סודאנים משתתפים באופן שגרתי בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD), המאורגן על ידי משרד החוץ בניו דלהי.
הסוחר הגוג'ראטי לובצ'אנד אמרצ'נד שאה הוא ההודי הראשון שהתיישב בסודאן.
שאה ייבא סחורות מהודו ונסע לסודאן דרך עדן בתחילת שנות ה-60. ההצלחה והצמיחה של עסקיו הביאו אותו להביא את קרוביו מסוראשטרה לסודאן.
קרובי משפחה אלה, בתורם, הזמינו בני משפחה וחברים נוספים, מה שהוביל לגידול בקהילה ההודית בסודאן.
הודים התיישבו לראשונה במזרח סודאן, בעיקר בפורט סודאן וסואקין.
בהדרגה הם החלו לעבור לאזורים המערביים של המדינה והתיישבו באומדורמאן, קסאלה, אל-קדארף ובוואד מדני.
הבז'ה, עם חמי המהווה כ-5% מאוכלוסיית סודאן, טוענים כי הם ממוצא הודי.
שפת בז'ה קשורה אולי לפרקריט העתיקה.
נכון לשנת 2013, כ-3000 סטודנטים סודאנים למדו באוניברסיטאות בהודו, בעיקר בערים פונה, מומבאי, היידראבאד, צ'נאי ובנגלורו.
לפי הערכות, כ-30,000 אנשים סודנים סיימו את לימודיהם באוניברסיטאות בהודו החל משנת 2013.
יחסי הודו–מאוריטניה הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו למאוריטניה.
מאוריטניה הוסמכה במקור במקביל לשגרירות הודו בדקר שבסנגל.
ההסמכה הועברה לשגרירות הודו בבמקו שבמאלי, לאחר פתיחתה במאי 2009. הודו מחזיקה גם קונסוליית כבוד בנואקשוט.
למאוריטניה אין נציגות דיפלומטית בהודו.
שר הכלכלה והפיתוח של מאוריטניה, דידי ולד טה, ביקר בהודו בשנת 2009 כדי להשתתף בכנס CII Africa.
השרים של מאוריטניה לפיתוח כלכלי ולפיתוח הכפר ביקרו בניו דלהי במרץ 2013 כדי להשתתף בכנס ה-9 של CII EXIM-Bank.
הנשיא מוחמד ולד עבד אל-עזיז השתתף בפסגת הפורום השני של הודו-אפריקה (IAFS) שהתארחה על ידי הודו באדיס אבבה, אתיופיה במאי 2011. עזיז גם קיים דיונים דו-צדדיים עם ראש הממשלה מאנמוהאן סינג בשולי הפסגה.
לבקשת ראש הממשלה נרנדרה מודי, הנשיא עבד אל-עזיז הוביל משלחת בכירה הכוללת שרים בקבינט ובכירים אחרים להשתתף בפסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה בניו דלהי באוקטובר 2015. זה היה הביקור הראשון של ראש מדינה ממאוריטניה בהודו.
הוא קיים דיון דו-צדדי עם ראש הממשלה מודי ב-29 באוקטובר.
מודי הזמין את מאוריטניה להצטרף לברית השמש הבינלאומית.
עזיז הודיע כי מאוריטניה תפתח שגרירות בניו דלהי כדי להגביר את היחסים הבילטרליים.
הסחורות העיקריות המיובאות על ידי הודו ממאוריטניה הן ברזל ופלדה, עפרות, סיגים, אפר, כותנה ונחושת, אלומיניום ומכונות חשמליות.
כמה חברות כרייה, חשמל ונפט הודיות פועלות במאוריטניה.
כמה חברות הודיות היו מעורבות בביצוע פרויקטים הממומנים באמצעות קווי אשראי מממשלת הודו.
Archean Group הפכה לחברה ההודית הראשונה שהחלה בכרייה מסחרית של פוספטים במאוריטניה בנובמבר 2010. Archean פועלת במדינה באמצעות מיזם משותף עם ממשלת מאוריטניה בשם Bofal Indo Mining Company SA.
סחורות ממוצא הודי נמצאות בדרך כלל בשווקים ובקרב קמעונאים במאוריטניה.
בד הודי משמש במיוחד לייצור שמלה מסורתית שלבשו נשים מאוריטניות.
לבוש צפון הודי פופולרי בקרב מאוריטנים.
סרטים ותוכניות טלוויזיה הודיות מדובבים פופולריים במדינה.
נכון לינואר 2016, מתגוררים במאוריטניה כ-200–250 הודים.
הקהילה עוסקת בעיקר במגזרי כרייה, חשמל, תרופות, חיפושי נפט וגז, בנייה ואגרו-תעשייתי.
כ-40 הודים מועסקים כפועלים באתרי בנייה שונים במדינה.
יש גם קבוצה קטנה של נזירות קתוליות מהאחיות בת'אני הממוקמות במנגאלור שמנהלות בית ספר ובית חולים במאוריטניה.
הודו מספקת סיוע התפתחותי, פיתוח משאבי אנוש וסיוע תשתיתי למאוריטניה באמצעות סיוע דו-צדדי ישיר, השותפות החדשה לפיתוח אפריקה (NEPAD) ודרך יוזמות IAFS.
הודו יישמה את פרויקט הרשת האלקטרונית הפאן-אפריקאית, שהציעה ב-IAFS הראשון ב-2008, במאוריטניה.
מספר הצעות נוספות לסיוע הועלו גם הן במסגרת ה-IAFS, כגון הקמת מרכז מדעי החווה במאוריטניה.
הודו הציעה להקים מרכז להדרכה בשפה האנגלית במדינה בספטמבר 2011. מאוריטניה גם נבחרה לאחת מחמש מדינות אפריקאיות להקים מרכז התיישבות אנושי.
בינואר 2010, הודו סיפקה שני קווי אשראי של 15 מיליון דולר לתעשיות אגרו ו-6.8 מיליון דולר עבור פרויקט מי שתייה במאוריטניה.
חלק מהכספים שימש את ממשלת מאוריטניה לרכישת קוצרים ומכונות חקלאיות אחרות.
הודו גם העבירה קו אשראי של 65.68 מיליון דולר למאוריטניה עבור פרויקט חשמול כפרי סולארי-דיזל היברידי במדינה.
אזרחי מאוריטניה זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי, תוכנית הסיוע המיוחד של חבר העמים לאפריקה (SCAAP), והמועצה ההודית ליחסי תרבות, וכן מלגות חקלאיות הודיות מנוהל באמצעות האיחוד האפריקאי.
יחסי הודו–ניגריה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של הודו והרפובליקה הפדרלית של ניגריה.
שתי המדינות יצרו קשרים אסטרטגיים ומסחריים.
חברות עסקיות הודיות השקיעו בניגריה כ-15 מיליארד דולר.
הודו היא מהמשקיעים המובילים בניגריה, עם בסיס השקעות של כ-20 מיליארד דולר.
הנתונים על סכום ההשקעה של ניגריה בהודו אם בכלל אינם ידועים.
הסחר של הודו-אפריקה גדל לאט עם נפח סחר של 55.9 מיליארד דולר בשנים 2020–2021.
הודו היא צרכנית הנפט השלישית בגודלה אחרי ארצות הברית וסין.
עם הצמיחה המהירה של הכלכלה ההודית שהיא החמישית בגודלה בעולם כיום הביקוש לנפט גדל מאוד.
הודו מייבאת נפט מסעודיה, עיראק, רוסיה, ארצות הברית, קזחסטן, איראן ואיחוד האמירויות כעת, כאשר חלקה של ניגריה בשוק ייבוא הנפט ההודי קטן בהרבה.
מאז 2018 הודו קונה נפט זול יותר מעיראק.
הודו גם ייבאה נפט מברזיל ומקסיקו לאחרונה.
בשנת 2022 צפויה הודו לרכוש נפט גולמי בשווי 100 מיליארד דולר, חלק גדול ממנו מרוסיה, עיראק, ערב הסעודית, כווית וקזחסטן.
יחסי הודו עם אפריקה מתוארכים לשנת 30 לפני הספירה כאשר התנהל סחר בין מצרים (תחת הקיסר הרומי אוגוסטוס) והודו.
עד 120 ספינות רומיות יצאו מדי שנה ממיוס הורמוס (אל-קוסייר) במצרים הרומית להודו.
באותה תקופה, דאו הודיים פקדו את חופי מזרח אפריקה ומכרו מוצרי נול יד הודיים, תבלינים וסחורות אחרות.
עדויות ארכאולוגיות שנמצאו לאחרונה במצרים מראות שסוחרים הודים שסחרו עם אזור הים התיכון היו תושבי חוף קורומנדל בהודו.
זה מראה את היקף יחסי הודו-אפריקה באותה תקופה.
החוקר הפורטוגלי ואסקו דה גאמה (1497 לספירה), בחיפוש אחר נתיב סחר קצר להודו, נעזר במסעו על ידי סוחרים וסוחרים הודים בחופי מזרח אפריקה.
כ-20,000 אפריקאים שחורים הידועים בשם סידיס הובאו על ידי ערבים להודו עוד במאה ה-7. אפריקאים שחורים אלה השתלבו היטב והם מוגבלים לכפרים קטנים במדינות ההודיות קרנאטקה, מהאראשטרה וגוג'ראט, וכמה מהם מתגוררים בעיר היידראבאד.
אפריקאים אלה הם צאצאים של עמי הבנטו של מזרח אפריקה.
כמה אפריקאים הובאו להודו על ידי הפורטוגלים ואחר כך על ידי הבריטים.
אפריקאים אחרים הגיעו להודו כסוחרים, מלחים ושכירי חרב.
עם השגת השליטה של בריטניה על הודו, 34,000 הודים, רובם סיקים פנג'אבים, יצאו למזרח אפריקה כפועלי ערובה בשנת 1896 כדי לבנות את מסילת הרכבת המסוכנת באורך 660 קילומטרים של אוגנדה.
על כל מייל של קו הרכבת שנבנה, ארבעה פועלים הודים איבדו את חייהם, עם ספירה כוללת של 2,493 הרוגים.
בשנת 1898, פועלים הודים שעבדו על גשר רכבת מעל נהר צבו בקניה הוחלו טרור על ידי שני אריות אוכלי אדם שהרגו כ-135 פועלים הודים.
הודו קיבלה עצמאות ב-1947; ניגריה בעקבותיה קיבלה עצמאות ב-1960. הודו תמכה מאוד בעצמאות מדינות אפריקה מהשלטון הקולוניאלי והקימה את הנציגות הדיפלומטית שלה ב-1958 – שנתיים לפני שניגריה קיבלה עצמאות רשמית מהשלטון הבריטי.
זמן קצר לאחר עצמאות ניגריה, ממשלת הודו השתלבה בסיוע בהקמת צבא ועוד כמה פרויקטים בניגריה.
הודו סייעה לניגריה בבניית מפעלים צבאיים כמו האקדמיה להגנה של ניגריה (NDA) בקדונה והמכללה הימית בפורט הרקורט, יחד עם מתקני אימונים צבאיים אחרים.
כמה אנשי צבא ניגרים למדו במכללת שירותי ההגנה (DSSC) בוולינגטון, טמיל נאדו, הודו.
מוחמדו בוהארי, שלימים יהיה נשיאה של ניגריה, השתתף ב-DSSC בשנות ה-70. נשיאים ניגרים נוספים שלמדו באותו קולג' הם הנשיאים אולוסגון אובסנג'ו (1965) ואיברהים בבנגידה (1964).
כמה קציני צבא ניגרים בכירים נוספים למדו גם הם במכללת שירותי ההגנה של הודו.
עם קבלת עצמאותה של ניגריה, עסקים הודים הקימו חנויות בניגריה.
לשתי המדינות יש משאבים טבעיים וכלכליים מגוונים והן הכלכלות הגדולות ביותר באזורים שלהן.
נכון לעכשיו, קו האשראי של הודו לאפריקה הוא כמעט 9 מיליארד דולר, כאשר הפרויקטים הנוכחיים תופסים 7.4 מיליארד דולר.
למעלה מ-25,000 סטודנטים אפריקאים כולל ניגרים עושים שימוש במלגות הודיות, והודו שלחה מענק של 10 מיליון דולר לאו"ם כדי להילחם באבולה ועוד 2 מיליון דולר לגינאה כדי להתמודד עם המחלה.
ראש ממשלת הודו הראשון, ג'ווהרלל נהרו, ביקר בניגריה בספטמבר 1962 כדי לפגוש את ראש ממשלת ניגריה הראשון, אבובכר טפאווה בלווה.
מאוחר יותר שני נשיאי ניגריה היו אורחים ראשיים בחגיגות יום הרפובליקה של הודו, בשנת 1983 הנשיא שהו שגרי ובשנת 2000 בחגיגות יום הרפובליקה ה-50 של הודו היה הנשיא אולוסגון אובסנג'ו.
בשנת 2015 נשיא ניגריה, מוחמדו בוהארי, היה בניו דלהי באוקטובר כדי להשתתף ב'פסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה (IAFS-III) שבה השתתפו 50 מדינות אפריקאיות בניו דלהי.
בעקבות הפסגה התקיימה פגישה בין ראש הממשלה נרנדרה מודי והנשיא בוהארי שאפשרה לשתי המדינות לבחון את יחסיהן הבילטרליים.
בהזדמנות הכריז ראש הממשלה נרנדרה מודי על 600 מיליון דולר (393 מיליון ליש"ט) בסיוע לפרויקטי פיתוח באפריקה בפסגה.
ראש הממשלה מודי גם הכריז על זיכוי של 10 מיליארד דולר לאפריקה, הכולל את ניגריה ו-50,000 מלגות הודיות לסטודנטים אפריקאים בפסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה.
סגן נשיא הודו, חמיד אנסארי, ביקר בניגריה בין 26 ל-29 בספטמבר 2016 ונפגש עם נשיא ניגריה מוחמדו בוהארי וסגן הנשיא פרופ' ימי אוסינבג'ו שנתן לשני הצדדים הזדמנות נוספת להעמיק את שיתוף הפעולה והידידות הבילטרליים ביניהם.
בשנת 2019 הסנאטור האדי סיריקה, שר התעופה של ניגריה, ביקר בהודו בין 14 ל-15 בינואר 2019 כדי להשתתף בפסגת התעופה העולמית במומבאי ב-15 בינואר 2019. בשולי הפסגה, הוא נפגש עם סורש פראבהו, שר המסחר והתעשייה והתעופה האזרחית של הודו.
על פי סוכנות הידיעות של ניגריה כחלק מהתוכנית להילחם ב-COVID-19, הודו תרמה תרופות חיוניות בשווי 50 מיליון דולר ביולי 2020 לניגריה ולמדינות אפריקאיות אחרות.
שבעת הטונות של משלוחים הודיים לניגריה התקבלו על ידי שר הבריאות של ניגריה, ד"ר אוסאגי אהנייר.
הודו הייתה המדינה האסיאתית הראשונה שהפכה לחברה ב-Africa Capacity Building Foundation (ACBF).
בין 2002 ל-2021, הודו סיפקה זיכיונות של יותר מ-11 מיליארד דולר למדינות אפריקה.
הודו תרמה 150 טונות של סיוע רפואי ל-25 מדינות באפריקה, וסיפקה יותר מ-24.7 מיליון מנות חיסונים ל-COVID ל-42 מדינות באפריקה כולל ניגריה החל מפברואר 2021.
הסחר של הודו-ניגריה בשנים 2018–2019 הסתכם ב-13.89 מיליארד דולר.
למרות האיום המתמיד של ארגון הטרור בוקו חראם הניגרי ו'מאפיה הגרזן השחור', חברות הודיות הן המעסיקות השניות בגודלן בניגריה אחרי הממשלה הפדרלית של ניגריה.
יותר מ-135 חברות הודיות פועלות בניגריה.
חברה הודית בניגריה עוסקת בתחומים מגוונים מאוד כגון תרופות, מוצרי הנדסה, מכונות וציוד חשמליים, פלסטיק, כימיקלים וכו'.
ההשקעה ההודית בניגריה מסתכמת ב-15 מיליארד דולר וממשיכה לצמוח על פי הנציבות העליונה ההודית באבוג'ה.
היצוא ההודי לניגריה במהלך התקופה 2018–2019 היה בשווי 3 מיליארד דולר והיבוא של הודו מניגריה בתקופה המקבילה היה בשווי 10.88 מיליארד דולר.
ניגריה הייתה המוכרת החמישית בגודלה של נפט גולמי והשלישית בגודלה של LNG אחרי קטר ואיחוד האמירויות בשנת 2020 להודו.
בשנים 2020–2021 ארצות הברית ניצבה במקום השני אחרי עיראק כמוכרת הגדולה ביותר של נפט גולמי להודו.
הייצוא ההודי לניגריה כולל תרופות, מכוניות, ברזל ופלדה, אורז, פלסטיק, בגדים ובדים, ציוד הנדסי ורכיבי תחום החשמל כגון שנאים, מבודדים ומפסקים וכו'.
הודו היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של ניגריה באפריקה, עם נפח סחר של כ-16.35 מיליארד דולר בשנים 2019–2020. הודו היא המשקיעה המובילה בניגריה, עם בסיס השקעות של כ-20 מיליארד דולר.
הסחר של הודו-אפריקה גדל לאט עם נפח סחר של 55.9 מיליארד דולר בשנים 2020–2021. הודו היא המשקיעה החמישית בגודלה באפריקה עם השקעה מצטברת של 54 מיליארד דולר.
הודו היא גם שותפת הסחר השלישית בגודלה של אפריקה אחרי סין וארצות הברית.
הודו מהווה 6.4% מסך הסחר האפריקני.
נתונים על סוג ותחומי ההשקעות של ניגריה בכלכלה ההודית אינם ידועים.
למעלה מ-55,000 ניגרים חיים בהודו, בעוד לפי הערכות, 25,000 בעלי דרכון הודי מתגוררים בניגריה על פי הנציבות העליונה ההודית באבוג'ה.
קיים מגע וביקורים תכופים בין מנהיגי שתי המדינות ברמה הבכירה ביותר.
סטודנטים ניגרים החלו להגיע להודו לצורך השכלה גבוהה בשנת 1955, ומשנת 1960 ואילך המועצה ההודית לתוכניות תרבות העניקה מלגה שמימנה במלואה סטודנטים ניגרים שלומדים בהודו.
ממשלת הודו השיקה פורטל 'לימוד בהודו' במרץ 2018 לעודד סטודנטים ראויים ומבריקים ללמוד בהודו.
בתקופת שנות ה-70–1980 עבדו בניגריה מורים, רופאים, אחיות ואנשי דומה הודים.
אירוע תרבות הודי "נמסטה ניגריה" נחגג באבוג'ה ב-5 במאי 2018, שבו היו האורחים הראשיים הנסיכה הניגרית גיניקה נוואפור-אוריזו, קצינת התרבות הראשית ואוטונבה אולוסגון רונסווה, מנכ"לית המועצה הלאומית של ניגריה.
אגודת התרבות ההודית (ICA) מקיימת פעילויות בלאגוס, אבוג'ה, קדונה, קנו ואיבדאן.
קיים בית ספר לשפה הודית בלאגוס, ללימוד השפה ההודית.
ישנם למעלה מ-55,000 ניגרים שחיים ועובדים בהודו.
הניגרים מתגוררים בערים כמו ניו דלהי, מומבאי, צ'נאי, בנגלורו, גואה, היידראבאד וג'איפור.
לא למשטרה ההודית ולא לנציבות הניגרית העליונה בניו דלהי אין את הנתון המדויק על מספר הניגרים המתגוררים היום בהודו או על העבודות שהניגרים עושים בהודו.
מעטים מהניגרים שהתחתנו עם מקומיים והתיישבו בהודו.
הגירה בלתי חוקית להודו ופעילות פלילית גבוהה הן בעיות מרכזיות.
הודו מחזיקה בניגריה נציבות עליונה באבוג'ה וקונסוליה בלאגוס.
ניגריה מחזיקה נציבות עליונה בניו דלהי.
יחסי הודו–סומליה הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו לסומליה.
הודו פתחה את שגרירותה במוגדישו בשנת 1961. השגרירות נסגרה בעקבות פרוץ מלחמת האזרחים בסומליה ב-1991. הנציבות העליונה של הודו בניירובי, קניה מוסמכת במשותף לסומליה.
סומליה מחזיקה שגרירות בניו דלהי.
ראש ממשלת סומליה עבדיראשיד עלי שרמרקה ביקר בהודו ב-1963. הוא ביקר שוב במדינה כנשיא בשנת 1968. הנשיא חסן שייח' מחמוד ביקר בניו דלהי כדי להשתתף בפסגת הפורום השלישית של הודו אפריקה באוקטובר 2015. למחמוד הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברקטולה במהלך הביקור.
עוד כמה פקידים סומליים ברמה גבוהה ביקרו במדינה.
מהודו, הביקורים הבכירים ביותר בסומליה היו ברמת שר המדינה.
בהיותה חברה לא קבועה ב-UNSC בשנים 2011–2012, הודו שימשה כיושבת ראש ועדת הסנקציות של סומליה-אריתריאה של ה-UNSC.
הסחר בין הודו לקרן אפריקה החל מימי קדם.
הסחר הדו-צדדי בין הודו וסומליה הסתכם ב-391.05 מיליון דולר בשנים 2014–2015, ורשם צמיחה של 51% לעומת התקציב הקודם.
הודו ייצאה לסומליה סחורות בשווי 352.81 מיליון דולר וייבאה בשווי 38.25 מיליון דולר.
מאז 2008, הודו מספקת לסומליה גישה חד-צדדית לשוק פטורות ממכס ליצוא של סחורות ושירותים.
הודו סיפקה לסומליה תרופות ובגדים ב-1961, ו-160,000 דולר של ציוד סיוע בשנת 1992. הודו תרמה 100,000 טונות של חיטה לסומליה, קניה וג'יבוטי בשנת 1985.
פרויקט Pan African e-Network, יוזמת הדגל של הודו באפריקה, נחנך ב-16 באוגוסט 2010 בסומליה.
הודו תרמה 2 מיליון דולר לנציגות האיחוד האפריקאי לסומליה (AMISOM) במאי 2011, ומיליון דולר נוסף במרץ 2012. בספטמבר 2011, הודו סיפקה 8 מיליון דולר לסומליה, קניה וג'יבוטי באמצעות WFP.
אזרחי סומליה זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי והמועצה ההודית ליחסי תרבות.
הודו חברה בקבוצת הקשר של האו"ם כנגד פיראטיות מול חופי סומליה.
מאז 2008, הצי ההודי עורך סיורים נגד פיראטיות במפרץ עדן.
לראשונה, הממשלה אישרה את חיל הים לפעול באופן אוטונומי מבלי לבקש אישור מניו דלהי לבצע פעולות בודדות.
"ספינת אם" פיראטית ירתה על ספינת מלחמה הודית ב-26 בנובמבר 2008, אך הוטבעה לאחר שספינת המלחמה השיבה באש.
בערך באותה תקופה, INS Tabar מנע ניסיון חטיפת ספינת משא הודית מול חופי סומליה.
Tabar נשלחה על ידי חיל הים באוקטובר 2008 כדי ללוות כלי שיט מול חופי סומליה.
הספינה ליוותה למעלה מ-35 אוניות בבעלות הודית ובבעלות זרה עד סוף נובמבר 2008.
לאחר פגישה בין ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי ונשיא סומליה חסן שייח' מוחמד באוקטובר 2015, הסכימו שתי המדינות להגביר את שיתוף הפעולה ביניהן בפעולות אבטחה ימיות ונגד פיראטיות.
ספינת מטען עם דגל הודי בשם MV Al Kausar נחטפה על ידי פיראטים סומליים ליד האי סוקוטרה ב-1 באפריל 2017. כלי השיט היה דאו שנשא חיטה וסוכר, והפליג מדובאי לבוססו בפונטלנד, סומליה עם 11 אנשי צוות על הסיפון.
כל אנשי הצוות היו אזרחים הודים.
הפיראטים לקחו את הדאו אל החוף למדינת גלמודוג המרכזית של סומליה.
כוחות הביטחון הסומליים פשטו על הדאו מה שהוביל לבריחת הפיראטים לאזורים ההרריים שבין אל-חור להארדהיר עם תשעה אנשי צוות כבני ערובה.
כוחות סומליים חילצו את הדאו, את המטען שלו ואת שני אנשי הצוות שננטשו על ידי הפיראטים בתוך העימותים.
פשיטה שלאחר מכן של כוחות סומליים שחררה את תשעת אנשי הצוות הנותרים, וכל 10 הפיראטים נלכדו.
הפיראטים תכננו להשתמש בבני הערובה ההודים כדי לדרוש את שחרור הפיראטים המוחזקים בבתי הכלא ההודיים.
הצי ההודי השתלט על הדאו ואנשי הצוות שלו ב-13 באפריל 2017. לאחר שביצעה בדיקות רפואיות לאנשי הצוות וסיפקה מחדש את כלי השיט, ספינת חיל הים ליוותה את "אל קאוסאר" ליעדה המתוכנן.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסומליה ב-1991, כמה סומלים ביקשו מקלט בהודו.
קהילת פליטים זו מהווה את עיקר המהגרים הסומליים במדינה.
נכון לשנת 2007, יש בהודו כ-600 סומלים, 80-90% מהם מרוכזים בעיר היידראבאד.
ערים אחרות עם אוכלוסיות גדולות כוללות פונה, ניו דלהי, מומבאי, מיסורו ואורנגבאד.
סומלים מבקרים לעיתים קרובות בהודו כדי ללמוד במדינה או כדי לפנות לטיפול רפואי.
הנשיא לשעבר של סומליה חסן שייח' מוחמד למד בהודו בשנות ה-80.
סוחרים הודים עסקו במסחר עם סומלים מאז ימי קדם.
הנוסע הערבי אבן בטוטה תיעד את נוכחותם של סוחרים הודים בקרן אפריקה עוד בשנת 1331. בטוטה כתב שהסוחרים גרו עם משפחותיהם בבניינים של קומה אחת או שתיים.
עד המאה ה-19 החלו סוחרים הודים בסומליה לייצא משק חי לייצוא, בשר, עורות ומוצרים חקלאיים מדרום סומליה.
בעלי מטעים איטלקיים שכרו הודים לעבודה במטעים בסומליה (בעיקר בסביבות קוריולי) בשנות ה-40 וה-50. הודים הקימו גם כמה עסקים במדינה.
על פי ההערכות, גרו בסומליה כ-200 משפחות הודיות, המעורבות בעיקר בבדים גוססים במוגדישו ובמרקה.
הקהילה ההודית בסומליה התגוררה בעיקר בערים והיו לה בתי ספר ומתקנים משלה.
באותה תקופה, הסומלים היו בעיקר נוודים ששוטטו באזורים הכפריים.
משפחות הודיות בקיסמאיו עברו למוגדישו בתחילת שנות ה-80, וכמעט כל הקהילה ההודית בסומליה עזבה את המדינה לאחר שהחלה מלחמת האזרחים בסומליה ב-1991. רוב ההודים בסומליה עברו למומבסה, קניה.
לאחר מלחמת האזרחים, כל הנכסים בבעלות הודית בסומליה נתפסו על ידי מיליציה חמושה.
בסביבות 4,600 חיילים הודים השתתפו ב-UNOSOM II בשנים 1993–1994. המחלקה ההודית של UNOSOM II, בראשות הבריגדיר חבר הפרלמנט בהאגאט, כללה שריון, מסוקים והצי ההודי, והתבססה בבאידוה.
12 חיילים הודים נהרגו בפעולות בסומליה.
מלבד פעולות שמירת השלום, ביצעו כוחות הודים גם פעילויות הומניטריות ושיקום.
חיילים הודים חילקו תרופות וזרעים בשווי של 77,000 דולר.
יחסי הודו–מוזמביק הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הודו למוזמביק.
הודו מחזיקה במוזמביק נציבות עליונה במפוטו.
מוזמביק מחזיקה בהודו נציבות עליונה בניו דלהי.
הגאוגרף הערבי אל-אידריסי (המאה ה-12) ציין יישובים הודים בסופלה ומתאר שההתנחלויות שילבו כמה עיירות, כולל Sayuna, שהייתה:
Videocon Industries ממומבאי היא חלק מקונסורציום של חברות המחפשות פחמימנים מול חופי מחוז קאבו דלגאדו שבצפון מוזמביק.
Videocon מתכוונת לייבא ולמכור גז טבעי ממוזמביק בהודו.
חברות הפחם של הודו מעורבות באופן הדוק גם בייצור פחם במוזמביק.
מזכר הבנות בנוגע לשיתוף פעולה בתחום האנרגיה המתחדשת נחתם במהלך ביקורו של נשיא מוזמביק פיליפה ניוסי בהודו ב-5 באוגוסט 2015.
בספטמבר 1986 התבקשה הודו לספק סיוע טכני וכוחות ביטחון כדי להגן על מסדרון ביירה.
נשיא זימבבואה רוברט מוגאבה ביקש לפרוס טייסת של מטוסי מיג-21 של חיל האוויר ההודי עם טייסים הודים כדי לספק כיסוי אווירי למסדרון: מחצית מהמטוסים היו אמורים להתבסס בהארארה וחציים בצ'ימויו שבמוזמביק.
אבל רג'יב גנדי החליט שפריסת חיל האוויר ההודי למוזמביק היא היפוך גדול מדי של עמדתה הציבורית של הודו נגד פריסת כוחות הודיים מעבר לים או נושאת סיכון גדול מדי עבור הודו.
ייתכן שבמקום זאת החליטה ניו דלהי לספק סיוע בחשאי למוזמביק באמצעות מה שכונה "נוכחות ימית קטנה" במימי מוזמביק.
שתי המדינות גם עובדות בשיתוף פעולה הדוק בנושאי ביטחון, במיוחד בטיחות ימית באוקיינוס ההודי; ביוני 2011 נפגשו שרי הממשלה והסכימו לעבוד יחד בנושא.
בשנת 2010 חיל הים ההודי חילץ כלי שיט של מוזמביק מידי שודדי ים.
בשנת 2012, הצי ההודי הסכים להתחיל בסיורים נגד פיראטיות בתעלת מוזמביק, ככל הנראה ללא התייעצות מוקדמת עם דרום אפריקה.
לחיל הים ההודי יש זכויות עגינה במוזמביק.
כאשר ציקלון אידאי פגע במוזמביק, הודו הסיטה שלוש ספינות של הצי ההודי כדי לספק סיוע.
הספינות INS Sujata, ICGS Sarathi ו-INS Shardul חילצו 192 אנשים והעניקו סיוע רפואי ל-1,381 אנשים.
הספינה הרביעית INS Magar הצטרפה והביאה חומרי סיוע.
מסוקים מהספינה ביצעו גיחות שערכו סקר אווירי שסייע למאמצי ניהול האסון והטילו מזון, מים ואספקה רפואית באזורים שנפגעו בציקלון.
יחסי הודו–מדגסקר הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הודו למדגסקר.
היחסים בין מדגסקר למערב הודו החלו במאה ה-18 והמסחר הקבוע מתוארך לפחות לסוף המאה ה-19. היחסים הבין-מדינתיים החלו ב-1954 כאשר הודו העצמאית הקימה קונסוליה במדגסקר שבשליטת צרפת.
כאשר מדגסקר הפכה לעצמאית ב-1960, שודרגה הקונסוליה למעמד של שגרירות.
בפברואר 2011, היחסים נחשבו לבביים, כאשר כמה פקידים בכירים ערכו ביקורי חילופין במהלך היחסים.
כ-20,000 אנשים ממוצא הודי חיו במדגסקר, כולל 2,500 אזרחים הודים.
במרץ 2019, מדגסקר הפכה לחלק ממחלקת אזור האוקיינוס ההודי של משרד החוץ של הודו, מה שמשקף את החשיבות הגוברת של מדגסקר באזור האינדו-פסיפיק.
ב-28 בינואר 2020, חיל הים ההודי השיק את 'מבצע ונילה' כדי לסייע במדגסקר שנפגעה בשיטפון.
ה-Airavat של הצי ההודי עגנה במדגסקר ב-30 בינואר.
הספינה האמפיבית הגדולה של הצי ההודי סיפקה את כל הסיוע הדרוש למדגסקר שנפגעה באסון.
הנשיא דידייה רציראקה ביקר בהודו בשנים 1980 ו-1983.
הנשיא הר רג'ונאריממפיאנינה ביקר בהודו באוקטובר 2015 כדי להשתתף בפסגת הודו אפריקה פורום השלישי.
במרץ 2018, ראם נאת' קובינד הפך לנשיא ההודי הראשון שביקר במדגסקר.
לקובינד הוענק עיטור הצלב הגדול מדרגה שנייה, עיטור הכבוד הגבוה ביותר של מדגסקר עבור כאלו שאינם אזרחים, על ידי ראש ממשלת מדגסקר אוליבייה סולוננדראסאן.
בנובמבר 2008, בנק אקסים נתן למדגסקר הלוואה של 25 מיליון דולר לשיפורים חקלאיים.
נכון לשנת 2011, 61 אנשים מלגשים קיבלו הכשרה במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי.
במרץ 2018, כדי להקל על תוכנית הסיוע הפיננסי שלה, הודו החליטה להציע למדגסקר קו אשראי של 80.7 מיליון דולר (LoC) לחקלאות ומיכון.
חיל הים ההודי מפעיל תחנת מכ"ם מעקב חופים (CSR) במדגסקר.
הודו מחזיקה במדגסקר שגרירות באנטננריבו.
מדגסקר מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי.
הרפובליקה של הודו מיוצגת בקטר על ידי שגרירות בדוחה ומדינת קטר מיוצגת בהודו על ידי שגרירות בניו דלהי.
היחסים הדיפלומטיים שבין הודו לקטר כוננו בשנת 1973.
אמיר קטר דאז חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ביקר בהודו שלוש פעמים - אפריל 1999, מאי 2005 ואפריל 2012.
ב-4 ביוני 2016 ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי הגיע לקטר לביקור בן יומיים בדוחה וניסה במהלך הביקור לנסות ולתת דחיפה ליחסים הכלכליים עם קטר, בעיקר בתחום הפחמימנים.
ראש הממשלה מודי סעד, לאורך כל הביקור, עם מהגרים הודים לקטר, ושוחח אתם על תנאי מחייתם בקטר.
ההודים בקטר הם קבוצה אתנית חשובה ביותר המהווה חלק בלתי נפרד מהמדינה, מספרם מוערך ב-720,000, כשליש מהאוכלוסייה בקטר כולה.
יחסי הודו–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים שבין הודו לעומאן.
להודו יש שגרירות במסקט, ולעומאן יש קונסוליית כבוד בניו דלהי.
עומאן החזיקה ב, נקודה בחוף בלוצ'יסטן, מ־1783. הנקודה עצמה נוהלה בידי נציג של הודו הבריטית, ולאחר עצמאות הודו עברה לניהול הודי.
עומאן אף הציעה למכור את העיר להודו ב־1956, אך ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו דחה את ההצעה וב־1958 נמכרה העיר לפקיסטן.
הקונסוליה ההודית הראשונה נפתחה במסקט בפברואר 1955. היא הפכה לקונסוליה רשמית בשנת 1960, והפכה לשגרירות רשמית בשנת 1971. עומאן הקימה את השגרירות הרשמית שלה בדלהי בשנת 1972, ומאוחר יותר פתחה קונסוליה כללית במומבאי בשנת 1976. הסחר בין שתי המדינות הוא עתיק יומין וזאת לאחר ששתיהן קשר גאוגרפי באמצעות האוקיינוס ההודי.
מבחינה פוליטית, עומאן היא תומכת קבועה של הודו בעצרת הכללית של האומות המאוחדות.
בעומאן מתגוררים כמאה וחמישה אלף אזרחים הודיים.
במרוצת השנים, ההודים הפכו לקהילה הגולה הגדולה בעומאן.
הודו היא יעד מרכזי ללימודים גבוהים עבור סטודנטים עומאנים.
בשנים האחרונות חל עלייה גדולה של תיירים רפואיים הודים המגיעים לעומאן.
עומאן מנסה לקדם את עצמה כיעד תיירותי בהודו.
מדי שנה, כ-12,000 הודים מגיעים לבקר עומאן.
יחסי הודו–רומניה הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו לרומניה.
הקשר בין הודו לרומניה קיים כבר כמה מאות שנים.
הפילוסוף יליד טרנסילבניה, אלכסנדר קרומה דה קורדס, ביקר בהודו ב-1820 ובילה כמה שנים בקולקטה.
המשורר הלאומי הרומני, מיכאי אמינסקו, התעניין בשפות ובספרות הודית.
הוא תרגם ספר על הדקדוק בסנסקריט לרומנית.
משוררים ופילוסופים רומנים רבים כמו בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו, ג'ורג'ה קושבוק ולוצ'יאן בלאגה הושפעו מהפילוסופיה ההודית.
בשנת 1897 פרסם ג'ורג'ה קושבוק עיבוד של ההצגה הסנסקריטית של קאלידאסה "שקונטלה".
הנסיך קרול השני בילה חמישה חודשים בסיור בהודו בשנת 1920. רבינדרנת טאגור ביקר ברומניה בשנת 1926 כדי לקבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בוקרשט.
הוגה הדעות מירצ'ה אליאדה למד פילוסופיה וסנסקריט באוניברסיטת קולקטה בשנים 1932-1928. הפסל הרומני קונסטנטין ברנקושי קיבל השראה ממוטיבים הודים לאחר שביקר בהודו ושילב אותם בעבודותיו המאוחרות.
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לרומניה נוסדו ב-14 בדצמבר 1948 ברמת סמלית, ושודרגו לרמה של שגרירות הדדית ב-1957. רומניה פתחה שגרירות בניו דלהי בשנת 1955, והודו פתחה שגרירות בבוקרשט בשנת 1957. כיום, לרומניה יש קונסוליות כבוד בצ'נאי ובקולקטה, ולהודו יש קונסולית כבוד בטימישוארה.
מאז תחילת כינון היחסים הדיפלומטיים, התקיימו כ-11 ביקורים נשיאותיים בין הודו לרומניה.
כמו כן, ביקרו ברומניה שני ראשי ממשלה הודים וסגן נשיא הודי אחד.
בין השנים 2004-1984, התקיימו שישה ביקורים ברמת שרי החוץ בין שתי המדינות.
הסחר הבילטראלי בין שתי המדינות היה שווה לכ-727.27 מיליון דולר בשנים 2012-2011. שווי המוצרים המיובאים מרומניה להודו עומד על כ-457.73 מיליון דולר, ושווי המיוצרים המיוצאים לרומניה עומד על כ-269.54 מיליון דולר.
הסחר הבילטראלי בשנת 2013 הסתכם בכ-173 מיליון דולר.
הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לרומניה הן: מכונות חשמליות, מכשירים וציוד, מתכות נפוצות, כימיקלים ומוצרים תעשייתיים קשורים, חומרי פלסטיק וגומי, טקסטיל, מוצרי מזון, משקאות וטבק, מוצרי ירקות, נייר, קרטון וגרוטאות, פריטים מאבן, מלט, קרמיקה, זכוכית וחומרים אופטיים לצילום, קולנוע ומכשירים וכלים רפואיים.
הסחורות העיקריות המיובאות מרומניה להודו הן: מתכות נפוצות, מקליטים ומקרנים, כימיקלים ומוצרים תעשייתיים קשורים, פלסטיק, חומרי גומי, טקסטיל, מוצרי ירקות, כלי הובלה ומוצרים מינרליים.
למספר חברות הודיות כגון מעבדות רנבאקסי, גוג'ראט כימיקלים כבדים (GHCL), ג'נפקט, Wipro, וריימונדס יש נוכחות ברומניה.
נכון ליולי 2013, כ-950 אזרחים הודים התגוררו ברומניה.
רובם סטודנטים הלומדים בטימישוארה, אוראדיה וקונסטנצה.
יחסי הודו–פרגוואי הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה של פרגוואי.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-13 בספטמבר 1961. ממשלת פרגוואי פתחה את שגרירותה בניו דלהי במרץ 2006, האמונה לסרי לנקה.
פרגוואי מחזיקה קונסוליות בצ'נאי, קולקטה ומומבאי.
הודו איננה מחזיקה שגרירות בפרגוואי, שגרירותה בבואנוס איירס מואמנת על פרגוואי.
מאידך, הודו מחזיקה קונסוליה כללית באסונסיון.
בחודש מאי 2012 פרננדו לוגו היה הנשיא הראשון מפרגוואי שביקר בהודו.
לוגו פגש את שרי החוץ, החקלאות ובכירים ממשלתיים בהודו.
פרגוואי תמכה במועמדותה של הודו במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בשנים 2015-2017.
מאז 1996, הודו ופרגוואי חתמו על הסכם בדבר ביטול דרישות הוויזה למחזיקי דרכונים דיפלומטיים רשמיים.
בשנת 2015, הסחר הדו-צדדי בין הודו לפרגוואי הסתכם ב-212 מיליון דולר אמריקאי, גידול של 27% לעומת השנה הקודמת.
הודו ייצאה לפרגוואי סחורה בשווי 145 מיליון דולר אמריקאי, שרובה כללה כימיקלים, כלי רכב, חלקי רכב, מוצרי קוסמטיקה, מכונות, תרופות, מוצרי פלסטיק, מוצרי אלומיניום ומוצרי גומי.
לעומתה, פרגוואי ייצאה להודו סחורה בשווי 67 מיליון דולר אמריקאי.
שרובה כללה שמן סויה, שמן חמניות ועץ.
אזרחי פרגוואי זכאים למלגות במסגרת תוכנית שיתוף הפעולה הטכני והכלכלי ההודי.
דיפלומטים רבים בפרגוואי קיבלו הכשרה במכון שירות החוץ של הודו.
נכון לדצמבר 2016, כ-600 הודים, כאשר 200 מהם אזרחים הודים, מתגוררים בפרגוואי.
רובם מתגוררים בעיר סיודד דל אסטה, בדרום מזרח פרגוואי.
רוב הקהילה ההודית בפרגוואי עוסקים בעיקר בתחום המסחר, הסיטנאות ובעסקים הקמעונאיים.
יחסי הודו–פקיסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מאוד מורכבים ובעיקרם עוינים בשל מספר של אירועים היסטוריים ופוליטיים שהתחוללו במשך שנות קיומן.
היחסים הוגדרו לאור התהליך האלים של חלוקת הודו ב-1947, הסכסוך על חבל קשמיר וכמה מלחמות שהתנהלו בין שתי המדינות.
כתוצאה מכך, נגועים יחסי המדינות בעוינות ובחשדות הדדיים.
באזור צפון הודו ובפקיסטן קיימת חפיפה מסוימת בהרכב הדמוגרפי שלהן, בשפות שמהוות לינגואה פרנקה המשותפות לשתיהן (בעיקר פנג'אבי והינדי) ומטבחים לאומיים משותפים שמקורם ב ובמטבח תת היבשת ההודית.
לאחר פירוקו של הראג' הבריטי ב-1947 הוקמו שתי מדינות ריבוניות חדשות – הדומיניון של הודו והדומיניון של פקיסטן.
חלוקתה של הודו הבריטית גרמה לכ-12.5 מיליון בני אדם להיעקר מבתיהם ולמספר הרוגים שעל פי ההערכות נע בין כמה מאות אלפים ולבין מיליון בני אדם.
הודו התפתחה להיות מדינה חילונית בעלת רוב הינדי, בעוד שפקיסטן התפתחה גם היא כמדינה חילונית עם רוב מוסלמי מכריע ומאוחר יותר הפכה לרפובליקה אסלאמית, אף על פי שחוקת פקיסטן מבטיחה חופש דת לבני כל הדתות.
זמן קצר לאחר שזכו בעצמאותן, כוננו הודו ופקיסטן יחסים דיפלומטיים, אך חלוקת הודו האלימה והתביעות הטריטוריאליות הרבות שביניהן האפילו על אופי היחסים.
מאז העצמאות לחמו שתי המדינות זו בזו בארבע מלחמות עיקריות, במלחמה בלתי רשמית אחת והן היו מעורבות באין ספור התנגשויות אלימות הדדיות ומצבי מתיחות צבאיים.
סכסוך קשמיר הוא הציר המרכזי של כל העימותים הללו, למעט מלחמת הודו-פקיסטן השלישית ומלחמת העצמאות של בנגלדש שהתחוללו ב-1971, ושכתוצאה מהן הופרדה מזרח בנגל מפקיסטן והוקמה המדינה העצמאית של בנגלדש.
נעשו ניסיונות רבים לשפר את יחסי שתי המדינות, בעיקר הסכמי שימלה, פסגת אגרה והצהרת לאהור.
עם זאת, על המאמצים הללו העיבו מתקפות טרור שאירעו מעת לעת.
מתקפת הטרור על הפרלמנט ההודי שאירעה ב-2001 כמעט והובילה את שתי המדינות לסף מלחמה גרעינית.
מתקפת הטרור על קו הרכבת סמיגהאוטה אקספרס ב-2007, שבה נהרגו 68 אזרחים, רובם פקיסטניים, הייתה גם היא נקודה מכרעת ביחסי שתי המדינות.
בנוסף מתקפת הטרור במומבאי, שבוצעה על ידי מחבלים פקיסטניים, גרמה לנזק רציני לשיחות השלום שהתנהלו בין שתי המדינות.
טענתה של הודו שהמתקפה בוצעה על ידי קבוצה ג'יהאדיסטית שנתמכת על ידי פקיסטן, הוכחשה על ידי זו האחרונה, שטענה שהמתקפה הייתה תגובה מקומית לאי-השקט באזור בשל נוכחות היתר, לטענתם, של כוחות הביטחון ההודים באזור.
מתקפה זו הציתה עימות צבאי לאורך הגבול בין שתי המדינות וגרמה להתרבות מקרי הפרת הפסקת האש ולהתקפות נוספות על מתקני צבא הודים.
החל מדצמבר 2016 גרמו העימות המתמשך וההסלמה בהתבטאויות הלאומניות בשני הצדדים לקריסת היחסים הדו-צדדיים בין הודו לפקיסטן.
עם בחירתן של ממשלות חדשות בשתי המדינות בראשית העשור השני של המאה ה-21, ננקטו כמה צעדים לשיפור היחסים, ובעיקר את הסחר בין המדינות.
בנובמבר 2015 הסכימו ראש ממשלת הודו החדש, נרנדרה מודי וראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, על חידוש השיחות בין שתי המדינות.
בחודש שלאחר מכן קיים מודי ביקור קצר ובלתי מתוכנן לפקיסטן בדרכו להודו.
על אף מאמצים אלו, יחסי המדינות נותרו קפואים, עקב שורת פיגועים לאורך הגבול.
על פי סקר דעת קהל שנערך ב-2017 על ידי ה-BBC, רק 5% מההודים הביעו דעה חיובית על פקיסטן לעומת 85% שהביעו דעה שלילית ו-11% מהפקיסטנים שהביעו דעה חיובית על הודו מול 62% שהביעו דעה שלילית.
בעקבות הפיגוע בפאהלגם שבקשמיר באפריל 2025, פרץ סכסוך צבאי נוסף בין המדינות.
במהלך חלוקת הודו נהרגו כחצי מיליון מוסלמים והינדים במהומות.
מיליוני מוסלמים תושבי הודו והינדים וסיקים תושבי פקיסטן היגרו באחד מאירועי חילופי האוכלוסין רחבי הממדים ביותר בעידן המודרני.
שתי המדינות האשימו זו את זו על כך שלא סיפקו ביטחון למיעוטים שהיגרו משטחיהן.
מצב זה גרם למתחים שהלכו והתגברו בין שתי המדינות שרק נוסדו.
על פי התוכנית הבריטית לחלוקת הודו, הותר לכל אחת מ-680 הנסיכויות להחליט לאיזו משתי המדינות היא תשתייך.
להוציא מעטות, רוב הנסיכויות שאוכלוסייתן הייתה מוסלמית ברובה, הצטרפו לפקיסטן ורוב הנסיכויות בעלות רוב הינדי הצטרפו להודו.
עם זאת, ההחלטות שהתקבלו על ידי כמה מהנסיכויות עיצבו את יחסי הודו-פקיסטן באופן משמעותי בשנים הבאות.
ג'ונגד הייתה נסיכות ששכנה בקצה הדרום-מערבי של סאורשטרה (היום בגוג'ראט), יחד עם נסיכויות מנדבר, מנגרול וברביאוואד.
לא היה לה גבול משותף עם פקיסטן ושאר הנסיכויות היוו חיץ בינה לבין פקיסטן.
בנסיכות זו היה רוב של 80% תושבים הינדואים בעוד שהשליט שלה, מהבט ח'אן, היה מוסלמי.
ב-15 באוגוסט 1947 בחר מהבט ח'אן להסתפח לפקיסטן וחודש לאחר מכן אישרה פקיסטן את הסיפוח.
הודו התנגדה להכללת ג'ונגד בפקיסטן, בשל אי הרציפות הטריטוריאלית בינה לבין פקיסטן ורצונו של הרוב ההינודאי להיות חלק מהודו.
הטענה הפקיסטנית התבססה על העובדה ששליט הנסיכות בחר להסתפח לפקיסטן ויש לאפשר לו זאת.
בנוסף, טענה פקיסטן שמאחר שלנסיכות יש מוצא לים, היא תוכל לקיים קשר ימי עם פקיסטן, אף על פי שהיא תהיה מובלעת בתוך שטחה של הודו.
אף לא אחת משתי המדינות לא הייתה מסוגלת לפתור את שאלת ג'ונגד בדרכי שלום והיא רק הוסיפה שמן על מדורת היחסים הטעונים בין שתי המדינות גם כך.
שר הפנים של הודו, ואלאבאי פאטל, חש שאם יותר לג'ונגד להסתפח לפקיסטן, ישתרר אי-שקט ברחבי גוג'ראט.
ממשלת הודו הקציבה לפקיסטן זמן לבטל את הסיפוח ולקיים משאל עם בנסיכות כדי למנוע את מעשי האלימות.
סמלדס גנדי, אחיינו של מהאטמה גנדי, הקים ממשלה גולה לתושבי ג'ונגד.
פאטל הורה לספח את שלוש הנסיכויות.
הודו הטילה הסגר על ג'ונגד, ניתקה אותה מהספקת דלקים, ניתקה את קשרי האוויר והדואר אליה, שלחה כוחות צבא לגבול עם הנסיכות וכבשה את נסיכויות מנגרול וברביאוואד שבחרו להסתפח להודו.
ב-26 באוקטובר נמלטו מהבט ח'אן ובני משפחתו לפקיסטן בעקבות ההתנגשויות עם הכוחות ההודים.
ב-7 בנובמבר, לנוכח קריסת השליטה בנסיכות, ביקשה חצר הנסיכות מממשלת הודו לקחת על עצמה את ניהול הנסיכות.
ראש ממשלת ג'ונגד, סר שאה נוואז בהוטו (אביו של זולפיקר עלי בהוטו), כתב למפקח על האזור מטעם ממשלת הודו והזמינו לקבל את השליטה על הנסיכות.
ממשלת פקיסטן הביעה את מחאתה, אך הודו קיבלה את הזמנת ממשלת הנסיכות.
ב-9 בנובמבר 1947 כבשו כוחות הודים את ג'ונגד.
בפברואר 1948 נערך בנסיכות משאל עם ורוב מוחלט של המצביעים הביע את רצונם להסתפח להודו.
בזמן חלוקת הודו העדיף סינג שקשמיר תישאר מדינה עצמאית ולא היה מוכן להסתפח לא להודו ולא לפקיסטן.
ראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו, היה מוכן לשלוח לשם כוחות, אך המושל הכללי של הודו, לואי מאונטבאטן, יעץ למהראג'ה להסתפח להודו לפני שזו תשלח אליו את הכוחות.
בספרו "סיירי הגבול" משנת 1985 כתב צ'ארלס צ'נוויקס טרנץ':
לדבריו של הגנרל הפקיסטני, מוחמד אכבר ח'אן, הפולשים "התעכבו בבארמולה למשך יומיים מסיבה בלתי ידועה".
בעוד הפולשים הפקיסטניים התפרסו ברחבי הנסיכות ובזזו את בארמולה, חתם כאמור המהראג'ה על מסמך הסיפוח להודו.
ב-1957 סופחה צפון-מערב קשמיר באופן מלא לפקיסטן והפכה לאזאד קשמיר.
ב-1962 כבשה סין את אקסאי צ'ין, האזור הצפון-מזרחי הגובל בלדאק.
ב-1984 כבשה הודו יותר מ-80% משטח קרחון סיאצ'ן.
כיום טוענת פקיסטן לזכותם של הקשמירים להגדרה עצמית באמצעות קיום משאל עם.
מאידך טוענת הודו שעם חתימתו של המהראג'ה על מסמך הסיפוח, הפכה קשמיר לחלק בלתי נפרד מהודו.
על רקע חילוקי הדעות על קשמיר, התחוללו מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה בשנים 1947-1949 והשנייה ב-1965 ועימות מוגבל ב-1999. מדינת ג'אמו וקשמיר נותרה מחולקת בין שתי המדינות באמצעות קו השליטה, שמתחם את קו הפסקת האש שעליה הוסכם ב-1947 ותוקנה ב-1972 בהסכמי שימלה.
בעשורים שלאחר מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה התנהלו שורה של מלחמות, ב-1965, 1971 ומלחמה אחת בלתי רשמית ב-1999.
העימות החל בעקבות "מבצע גיברלטר" של פקיסטן (הפקיסטנים בחרו בשם זה כדי ליצור הקבלה בין מטרותיהם לבין הכיבוש המוסלמי של ספרד שהחל מגיברלטר) שמטרתו הייתה להחדיר כוחות לג'אמו וקשמיר שייקחו חלק בהתקוממות כנגד השלטון ההודי.
במלחמה, שנמשכה 17 ימים, נהרגו אלפים משני הצדדים, והתנהלו בה קרבות השריון הגדולים ביותר מאז מלחמת העולם השנייה.
המלחמה עמדה בסימן של ההתכנסות הגדולה ביותר של כוחות צבאיים בקשמיר מאז חלוקת הודו ב-1947, שיא שנשבר רק במהלך הכוננות שהוכרזה בשנים 2001 – 2002. רוב הקרבות היו קרבות של שריון מול שריון ורגלים מול רגלים, שנעזרו בסיוע אווירי משמעותי וכן קרבות ימיים.
עמדתן השלילית המורגשת של מעצמות המערב במהלך המלחמה ובמהלך מלחמת הודו-פקיסטן השלישית ב-1971 המשיכה להשפיע על יחסי המערב עם מדינות תת-היבשת.
על אף היחסים עם ארצות הברית ובריטניה שהשתפרו מאז תום המלחמה הקרה, עוררה מלחמת 1965 חוסר אמון עמוק בשתי המדינות, שבמידה מסוימת קיים עד היום.
בין 90,000 ל-93,000 אנשי צבא פקיסטניים נלקחו בשבי על ידי צבא הודו, כולל כ-80,000 איש שלא לבשו מדים, ומספר קטן של חיילים בנגלים שנותרו נאמנים לפקיסטן.
היקף האבדות בנפש באירועים שקרויים רצח העם הבנגלי אינו ידוע באופן מוחלט.
מפרסמי המחקר ציינו שמספר זה גבוה בהרבה מההערכה הקודמת של אוניברסיטת אופסלה ושל מכון המחקר לשלום באוסלו, שעמדה על 58,000. על פי סרג'ור רחמן, ההערכה הרשמית של ממשלת בנגלדש נעשתה ב-3 לקה, ספרה המקובלת בדרום-מזרח הודו ומשמשת לציון מאה אלף, שתורגמה בטעות ל-3 מיליון.
זו המלחמה הראשונה בהיסטוריה בה נלחמו שתי מדינות גרעיניות, שאף אחת מהן לא מעצמת על, באופן קונבנציונלי, ולפיכך הבנתה חשובה גם לתחום ההרתעה הגרעינית.
ב-1949 תיעדה הודו מספר של כמיליון פליטים הינדואים שנמלטו ממזרח בנגל (כיום בנגלדש) למערב בנגל ולאסאם, בשל מעשי אלימות, פחד ודיכוי מצד השלטונות.
מצבם של הפליטים גרם לזעמם של לאומנים הינדואים ואוכלוסיית הפליטים גרמה לצמצום המשאבים של מדינות הודו שלא היו מסוגלות לקלוט אותם.
במקביל לאי פסילת רעיון המלחמה על הסף, הזמינו ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו ושר הפנים ואלאבאי פאטל את ראש ממשלת פקיסטן ליקאת עלי ח'אן לשיחות בדלהי.
אף על פי שהודים רבים תיארו צעד זה כפיוס, חתם נהרו על הסכם עם ח'אן שעל פיו התחייבו שתי המדינות להגן על המיעוטים ולהקים גופים שיטפלו בהם.
השניים גם חתמו על הסכם סחר והתחייבו לפתור את העימותים ביניהם בדרכי שלום.
בהדרגה, שבו מאות אלפי הינדואים למזרח פקיסטן, אך הפשרת היחסים ארכה זמן רב, בעיקר בשל סכסוך קשמיר.
בין פקיסטן לבין אפגניסטן קיימת יריבות רבת שנים על הגבול ביניהן, "קו דורנד", שאין ספור ממשלות אפגניות סירבו להכיר בו כקו גבול רשמי.
מצב זה הוביל למתחים קשים בין שתי המדינות ואף להתנגשויות צבאיות שבהן הייתה ידה של פקיסטן על העליונה.
פקיסטן האשימה עוד בשנות ה-50 של המאה ה-20 את אפגניסטן במתן חסות למורדים הבדלנים הבלוצ'ים ובניסיון לתת חסות לנטיות בדלניות בקרב האוכלוסיות הפשטוניות והבלוצ'יות.
מקובל להאמין שבמהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה פקיסטן, אז בהנהגתו של זולפיקר עלי בהוטו, לתמוך בפלגים האסלאמיים באפגניסטן.
פלגים אלו אכן התמרדו נגד ממשלת אפגניסטן, שהיו לה יחסי ידידות עם ברית המועצות ועם בעלת בריתה בדרום אסיה, הודו.
מעורבותה של ברית המועצות באפגניסטן כדי למנוע הסלמה נוספת ותפיסת השלטון על ידי הגורמים האסלאמיים הוכחה כאסון.
ארצות הברית ובעלות בריתה חששו מפני מעורבות זו והחלו להגיש סיוע לפקיסטן שתמכה במוג'אהדין האפגניים, בתקווה לשבש את מהלכיה של ברית המועצות.
מלחמת אפגניסטן נכנסה למבוי סתום עם אבדות כבדות שנגרמו לשני הצדדים ועלתה לסובייטים בממון רב.
בסופו של דבר נסוגו הרוסים תחת לחץ בינלאומי, אך כמה פלגים אפגניים המשיכו להילחם אלו באלו, ותומכיהם מבחוץ, כולל ברית המועצות, איראן, פקיסטן ואחרים, לא הצליחו להגיע להסכמה מי צריך להחזיק בהגה השלטון באפגניסטן.
המשך התמיכה במורדים הובילה למלחמת אזרחים שבה תמכה פקיסטן בטליבאן, מתוך רצון להבטיח את האינטרסים שלה באפגניסטן, בעוד שהודו ושכנותיה האחרות של אפגניסטן העניקו את תמיכתם לברית הצפונית.
לאחר שהטליבאן הביס את הברית הצפונית ברוב שטחי אפגניסטן במהלך מלחמת האזרחים באפגניסטן, שהתנהלה בין השנים 1996 – 2001, המשיך משטר הטליבאן לקבל סיוע מפקיסטן, אחת משלוש המדינות שעשו כן עד פיגועי 11 בספטמבר.
הודו התנגדה בתקיפות לשלטון הטליבאן ועל רקע זה מתחה ביקורת קשה על פקיסטן.
מתוקף ההכרה שלה בשלטון הברית הצפונית, העניקה לה הודו את תמיכתה, יחד עם תמיכת האו"ם.
יחסי אפגניסטן-הודו, שכנתה של פקיסטן, ונוכחותה ההולכת וגוברת שם, הטרידו את פקיסטן.
ב-7 ביולי 2008 אירע פיגוע התאבדות בשגרירות הודו בקאבול.
מטעם ה-CIA נרמז שהמודיעין הבין-שרותי, סוכנות הביון של פקיסטן, עמדה מאחורי הפיגוע.
פקיסטן ניסתה להתנער מאחריות לפיגוע, אך נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש עימת את ראש ממשלת פקיסטן, יוסוף רזא גילאני עם העדויות והתרה בו שאם תתרחש מתקפה דומה נוספת, הוא ינקוט בצעדים רציניים.
כנגד פקיסטן הוטחו האשמות על ידי הודו, אפגניסטן, ארצות הברית, ועל ידי הממלכה המאוחדת, במעורבות בפעילות טרור בקשמיר ובאפגניסטן.
ביולי 2009 הודה נשיא פקיסטן, אסיף עלי זרדארי שממשלת פקיסטן הקימה וטיפחה קבוצות טרוריסטיות כדי להשיג את מטרותיה קצרות הטווח בתחום מדיניות החוץ.
על פי ניתוח שפורסם עבור פורום סבן במכון ברוקינגס ב-2008, הייתה פקיסטן המדינה תומכת הטרור הפעילה ביותר.
על פי כמה דיווחים שפורסמו על ידי "המועצה ליחסי חוץ" (Council on Foreign Relations), העניקו כוחותיה הצבאיים של פקיסטן וגופי המודיעין שלה תמיכה סמויה לארגוני טרור בקשמיר, כולל לארגון ג'יש-י מוחמד המסונף לאל-קאעידה.
פקיסטן הכחישה כל מעורבות בפעילות הטרור בקשמיר וטענה שהיא רק מעניקה תמיכה פוליטית ומוסרית לקבוצות בדלניות השואפות להיפרד מהשלטון ההודי.
קבוצות מיליטנטיות קשמיריות רבות מחזיקות מפקדות בחלק של קשמיר המנוהל על ידי פקיסטן, אזאד קשמיר.
אירוע שהיווה רקע למתיחות בין שתי המדינות היה חטיפת המטוס בטיסה 814 של חברת "אינדיאן איירליינס" (Indian Airlines) שעשה את דרכו מקטמנדו לניו דלהי.
המטוס נחטף ב-24 בדצמבר 1999 כשעה לאחר ההמראה ואולץ לטוס לנמל התעופה של אמריטסר ולאחר מכן לנמל התעופה של לאהור.
לאחר שתודלק המריא המטוס לדובאי ולבסוף נחת בקנדהאר שבאפגניסטן.
לאחר לחץ תקשורתי כבד נענתה ממשלת הודו לדרישות החוטפים ושחררה את מסוד אזהר ממאסר בתמורה לשחרור הנוסעים ההודים שהיו על הטיסה.
אזהר, שככל הידוע מסתתר בקראצ'י, היה מאוחר יותר מנהיג ג'יש-י מוחמד, ארגון טרור שביצע מספר מתקפות כנגד כוחות הביטחון ההודיים בקשמיר.
ב-22 בדצמבר 2000 התפרצה קבוצת טרוריסטים שהשתייכה ללשקאר-א-טייבה אל המצודה האדומה בדלהי.
במצודה מוצבת יחידה של צבא הודו וקיים בה מתקן חקירות חשוב המשמש הן את הצבא והן את לשכת החקירות המרכזית של הודו.
הטרוריסטים הבקיעו בהצלחה את מעטפת האבטחה סביב למבצר ופתחו באש על חיילים בתפקיד והרגו שניים מהם.
מתקפה זו הייתה משמעותית בשל העובדה שהיא בוצעה יומיים בלבד לאחר ההכרזה על הפסקת האש בין הודו לבין פקיסטן.
המתקפה על הפרלמנט ההודי התרחשה ב-13 בדצמבר 2001 ובמהלכה נהרגו 9 אנשים, מתוכם שישה שוטרים, שני מאבטחים של הפרלמנט וגנן עובד הפרלמנט וחמשת המחבלים, חברי לשקאר-א-טייבה וג'יש-י מוחמד, נהרגו אף הם.
הודו טענה שהמתקפות בוצעו על ידי שני ארגוני הטרור שבסיסם בפקיסטן, לשקאר-א-טייבה וג'יש-י מוחמד ושהם מקבלים גיבוי משירות המודיעין הבין-שירותי של פקיסטן, טעה שהוכחשה על ידי פקיסטן.