tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טורקיה העפילה לחצי הגמר עם ניצחון 0–1 על , אך בחצי הגמר שוב נוצחה על ידי ברזיל, שגברה עליה 0–1 בדרך לגמר.
ניהאט לא שותף גם במשחק על המקום השלישי, בו גברה טורקיה 2–3 על .
שנה לאחר מכן היה ניהאט לחלק מהסגל של גינש לגביע הקונפדרציות 2003, אך לא שותף כלל במהלך הטורניר, אותו סיימה טורקיה במקום השלישי.
ניהאט היה לחלק מהקמפיינים הכושלים של טורקיה בשנים הבאות, בהם מוקדמות יורו 2004 שם כבש שלושה שערים בתשע הופעות, ומוקדמות מונדיאל 2006, בו הודחה טורקיה בפלייאוף על ידי , ובמהלכו כבש ניהאט שני שערים בשבע הופעות.
המאמן פתיח טרים הצליח לשפר את הנבחרת ולהחזיר אותה למרכז הבמה האירופית, ותחתיו כבש ניהאט שלושה שערים בחמש הופעות במוקדמות יורו 2008, בדרך להעפלה לטורניר הגמר.
ניהאט זומן על ידי טרים לסגל טורקיה לקראת טורניר היורו.
הוא פתח בהרכב למשחק הראשון בו נוצחה טורקיה 0–2 על ידי .
במשחק השני, ובהיעדרו של אמרה בלוזוגלו, פתח ניהאט עם סרט הקפטן של נבחרתו.
הוא שיחק 85 דקות, וטורקיה גברה 1–2 על .
ניהאט, שוב עם סרט הקפטן, היה לאחד המצטיינים של המשחק השלישי בין טורקיה ל.
הצ'כים כבר הוליכו 0–2 במשחק, לפני שארדה טוראן הצליח לצמק כרבע שעה לסיום.
בדקה ה-87 השווה הקפטן בשערו הראשון בטורניר גדול, לאחר שניצל השמטה של פטר צ'ך וכבש מקרוב.
שתי דקות בלבד לאחר מכן, ודקה בלבד לפני תום הזמן החוקי, קיבל ניהאט כדור בתוך הרחבה והכניע את צ'ך באחד על אחד עם בעיטה למשקוף ופנימה, 3-2 לטורקיה בסיום.
שוב כקפטן, פתח ניהאט ברבע הגמר מול .
הוא הוחלף בדקה ה-117 בשל פציעה, במצב של שוויון 0-0, וראה מהצד את הדרמה הגדולה של המשחק, כאשר קרואטיה עלתה ליתרון דקה בלבד לסיום ההארכה, אך טורקיה השיגה שוויון דרמטי שתי דקות בתוך תוספת הזמן.
בסיום, דו-קרב פנדלים מוצלח שלח את טורקיה לחצי הגמר.
בעקבות הפציעה סיים ניהאט את דרכו בטורניר ולא שותף בהפסד 2–3 ל בחצי הגמר.
משחקו האחרון של ניהאט במדי טורקיה התקיים ב-12 באוקטובר 2010, עשר שנים בדיוק לאחר הופעת הבכורה שלו, בהפסד החוץ 0–1 ל במסגרת מוקדמות יורו 2012. בסך הכול צבר ניהאט 69 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 19 שערים, שמציבים אותו במקום החמישי (המשותף) בטבלת מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
ב-6 ביולי 2012 חזר ניהאט לספרד ולקבוצתו לשעבר ויאריאל, והתמנה לתפקיד עוזר מאמן הנוער של המועדון.
ב-2013, לאחר שנה בתפקיד, התמנה לעוזרו של מאמנה החדש של נבחרת טורקיה, פתיח טרים.
עם סיום דרכו של המאמן ב-2017, סיים גם ניהאט את דרכו בנבחרת.
גביע הקונפדרציות: 2003 (מקום שלישי)
פרס דון בלון לכדורגלן הזר המצטיין בליגה הספרדית:
ניהָאוּן (בדנית: Nyhavn, משמע "הנמל החדש") הוא נמל, תעלה ואזור בילוי בקופנהגן, בירת דנמרק, שנבנה במאה ה-17. הנמל נפרס לאורך 450 מטרים: קצהו המערבי בכיכר קוֹנגְנס ניטוֹרב ("כיכר המלך החדשה"), וקצהו המזרחי הנשפך לים נמצא מעט דרומית לתיאטרון המלכותי הדני.
הנמל משופע לאורכו בבתים צבעוניים מהמאות ה-17 וה-18, ובברים, בתי קפה ומסעדות.
עוגנות בנמל סירות עץ עתיקות רבות.
נמל ניהאון נבנה בשנים 1670 עד 1673 ביוזמת מלך דנמרק, כריסטיאן החמישי.
את התעלה חפרו אסירי מלחמה שוודים שנשבו במלחמת דנמרק-שוודיה (1658-1660) (חלק מהמלחמה הצפונית הקטנה).
הנמל שימש שער ימי לעיר העתיקה של קופנהגן, כאשר כיכר המלך החדשה שימשה נקודת שינוע לסחורות של ספינות סחר ולשלל דגים.
בעבר היה ידוע האזור לשמצה בשל ריבוי המסבאות ובתי הזונות ונודע כמעוזם של מלחים שיכורים.
ב-8 בפברואר 1875 נחנך לראשונה גשר החוצה את ניהאון.
היה זה גשר עץ זמני, שהוחלף ב-1912 לגשר הנוכחי.
בהמשך גדלו ממדיהן של ספינות היוצאות לשיט ימי בינלאומי, וקוטרו הקטן של הנמל לא התאים לצורכיהן.
כך החל הנמל לשמש בלעדית לתעבורת כלי שיט קטנים לשם הובלת מטענים בתוך דנמרק עצמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה תפסה תעבורה יבשתית תפקיד זה, ותנועת כלי שיט קטנים להעברת מטען נעלמה מהנמל, שנשאר כמעט ריק מספינות.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נוסדה "אגודת ניהאון" (בדנית: Nyhavnsforeningen) במטרה להפיח חיים חדשים באזור הנמל.
בשנת 1977 הוכרז ניהאון על ידי ראש עיריית קופנהגן כנמל במעמד מוזיאון של סירות עתיקות.
בשנת 1980 הותאם רציף הנמל למעבר הולכי רגל - קודם לכן הוא שימש כאזור חנייה, בשנים שבהן נרשמה ירידה בפעילות בנמל.
מאז הפך הנמל לאזור פופולרי בקרב תיירים ותושבי העיר, והחל לשמש פרקטית ככיכר לפי האדריכלים יאן גהל ולארס גמזו.
על הגדה הצפונית של ניהאון בנויים בתים צבעוניים מעץ, לבנים וטיח.
במשך כ-18 שנה, בשנים 1845 עד 1864, התגורר הסופר הנס כריסטיאן אנדרסן בבית מס' 67 בניהאון, והכניסה לביתו כיום מסומנת עם לוחית זיכרון.
בין השנים 1871 ו-1875 התגורר אנדרסן בניהאון 18, וכיום נמצאת במקום חנות מזכרות העוסקת במורשתו.
בגדה הדרומית של ניהאון בנויות אחוזות מפוארות לאורך התעלה, בהן טירת שרלוטנבורג בקצה המערבי ליד כיכר המלך החדשה.
האזור המערבי של ניהאון, מכיכר המלך החדשה ועד לגשר, מוגדר כמוזיאון לספינות עתיקות.
מאז הכרזתו כנמל לשימור היסטורי ב-1977, יועדה הגדה הדרומית של התעלה לעגינת ספינות עתיקות בבעלות המוזיאון הלאומי הדני, שקיבל מחברת התחבורה אה.
מולר תרומה של אוסף ספינות עתיקות ששוחזרו בדיוק רב.
הגדה הצפונית הופקדה בידי "אגודת ניהאון" ועוגנות בה ספינות עץ בבעלות פרטית שהן עדיין ברות-שימוש.
עם הספינות העוגנות בנמל נכללות:
אוניית המגדלור 17 גדסר רב (Fyrskib XVII Gedser Rev) - נבנתה באודנסה ב-1895, שימשה עד ל-1972, ואז נרכשה על ידי המוזיאון הלאומי הדני וכיום משמשת לתצוגה מוזיאלית.
זוהי ספינה דנית אייקונית ומפורסמת, ובשנת 2009 אף הנפיק הבנק הדני מטבע של 20 כתר דני עם תחריט של הספינה.
Svalan af Nyhavn - גליאצה שנבנתה ביונגפרוסונד (Jungfrusund) ב-1924.
"אנה מולר" (Anna Møller) - גליאצה שנבנתה בראנס (Randers) ב-1906.
"מא-רי" (MA-RI) - ספינה לצורכי הברחה שנבנתה בשנת 1920. הספינה נתפסה על ידי רשויות המכס בחופי אלסינור ב-1923 ועליה סחורות מוברחות.
היא הוחרמה ואז נמכרה במכירה פומבית.
היא שימשה לאחר מכן כספינת דיג וכמעבורת מפולין לבורנהולם, אז שוב שימשה גם לצורכי הברחה.
"מירה" (Mira) - סקונר בעל שני תרנים, שנבנה בפוֹבּוֹרג (Fåborg) ב-1898, ונחשב לאחת מספינות התעבורה הקטנות המעולות ביותר בדנמרק של התקופה.
במשך שנים רבות הוא שימש להעברת גיר מחצי האי סטאוס (Stevns) שבשלן.
זוהי הספינה הראשונה בגדה הצפונית של ניהאון, כשמגיעים מכיכר המלך החדשה.
"ספינת התיאטרון" (Bådteatret) - ספינה שחורה מסוג ארבה פורקת שנבנתה בקופנהגן ב-1898, ומשמשת מאז 1972 כספינת תיאטרון.
היא עוגנת לצד "גדסר רב", מעט מערבית אליה.
בקצה המערבי של ניהאון, ישנו פסל הנצחה בשם "עוגן הזיכרון" (בדנית: Mindeankeret), לזכרם של מעל 1,700 קצינים וימאים דנים ששירתו בצי המלכותי, צי הסוחר או בכוחות בעלות הברית, והקריבו את חייהם במלחמת העולם השנייה.
הפסל נחנך ב-1951, והחליף צלב עץ זמני שהוצב במקום ב-1945. העוגן, שעליו חותמת המלך פרדריק השביעי, נוצר ב-1872 ושימש את הפריגטה Fyn שעגנה בבסיס הצי הדני הולמן במהלך מלחמת העולם השנייה.
בכל שנה ב-5 במאי - יום השחרור הדני ב-1945 - נערך טקס רשמי לזכר הנופלים בעוגן הזיכרון.
לאורך הצד הצפוני והשמשי יותר של ניהאון, ישנן מסעדות וברים רבים, הפונים לנמל.
כמו כן סיורי שיט מודרכים לאורך התעלה יוצאים מהנמל.
בקצהו המערבי של ניהאון ממוקמת תחנת המטרו קונגנס ניטורב, אם כי היא נמצאת בצד הרחוק יותר של הכיכר.
קווים M1 ו-M2 של המטרו של קופנהגן עוצרים בתחנה.
בשנת 2016 נחנך הגשר Inderhavnsbro ("גשר הנמל הפנימי") המחבר בין ניהאון לכריסטיאנסהאון, לאחר שנים של עיכובים ודחיות.
זהו גשר מתרומם הכולל מסלול הולכי רגל ואופניים באורך 180 מטרים, והוא מכונה "גשר הנשיקה" מכיוון שצורתו מזכירה שתי לשונות נפגשות.
ניה דאקוסטה היא במאית ותסריטאית קולנוע אמריקאית.
היא קיבלה הכרה בזכות סרטה הראשון, מותחן הפשע המוערך "ליטל וודס" (2018).
העבודות האחרות שלה כוללות בימוי של שני פרקים מסדרת הטלוויזיה הבריטית "טופ בוי", ובימוי וכתיבה של סרט האימה "קנדימן" (2021), סרט המשך ישיר עתידי לסרט משנת 1992 בעל השם הזהה.
דאקוסטה נולדה בברוקלין, ניו יורק וגדלה בהארלם.
היא תמיד ידעה שהיא רוצה להיות סופרת, אבל רק לאחר שצפתה בסרט "אפוקליפסה עכשיו" היא החלה להתעניין בקולנוע.
זה הוביל את דאקוסטה לחקר סרטים משנות השבעים, שם היא מצאה השראה בבמאים כמו מרטין סקורסזה, סידני לומט, סטיבן ספילברג ופרנסיס פורד קופולה.
כשציטטה את סקורסזה כהשראה מובילה, נרשמה דאקוסטה לבית הספר בו למד, בית הספר טיש לאומנויות בניו יורק.
שם היא פגשה את סקורסזה בזמן שעבדה כעוזרת הפקה בטלוויזיה.
לאחר שסיימה את בית הספר ועבדה כעוזרת הפקה בטלוויזיה, התסריט של דאקוסטה עבור הסרט "ליטל וודס" היה אחד מ-12 הפרויקטים שנבחרו עבור מעבדות התסריטאים והבמאים של סאנדנס לשנת 2015. דאקוסטה מימנה את הסרט באמצעות מיזם Kickstarter בעזרת 72 תומכים שגייסו בסופו של דבר כ-5,100 דולר.
"ליטל וודס" מספר את סיפורה של אולי (טסה תומפסון), מבריחת סמים משוקמת בצפון דקוטה הכפרית ואחותה המנוכרת דב (לילי ג'יימס).
כשאימן נפטרת, דב מופיעה על סף דלתה של אולי עם בנה הצעיר ומגלה שהיא בהריון.
זה דוחף את אולי לחפש דרך לגייס כסף במהירות כדי להחזיר חובות לבנק ולשמור על בית אימן, ודוחף את דב להחליט אם היא רוצה לעבור ההפלה או לא.
בסוף שנת 2018 הוכרז כי דאקוסטה נבחרה לעמוד בראש מה שתואר כסרט המשך רוחני לסרט קנדימן המקורי משנת 1992. יאיא עבדול-מאטין השני עתיד לככב בסרט.
סרטי יוניברסל מתכננים להוציא את הסרט לאקרנים ב-25 בספטמבר 2020.
באוגוסט 2020 נחשף כי דאקוסטה תביים את סרט ההמשך העתידי לסרט של אולפני מארוול, "קפטן מארוול".
נכון לאוגוסט 2020 הסרט עתיד לצאת לאור ב-8 ביולי 2022.
שנהסרטבמאיתתסריטאיתמפיקהעורכתהערות2013Night and Dayסרט קצר2014LivelihoodCeleste2018ליטל וודס2019טופ בוי2 פרקים (עונה 3)2021קנדימן2023המארוולס2025הדה (אנ')כןכןכןלא202628 שנה אחרי - חלק 2: מקדש העצמותכןלאלאלא
ניהאד דג'דוביץ' (בבוסנית: Nihad Đedović; נולד ב-12 בינואר 1990) הוא כדורסלן בוסני, בעל אזרחות גרמנית, המשחק בקבוצת באיירן מינכן מליגת העל הגרמנית והיורוליג.
כמו כן משחק דג'דוביץ' עבור נבחרת בוסניה והרצגובינה בכדורסל.
דג'דוביץ' נולד בעיר וישגראד שבבוסניה והרצגובינה, אשר הייתה אז חלק מיוגוסלביה.
בשנת 2005 החל לשחק כדורסל באופן מקצועי, בקבוצת בוסנה סרייבו הבוסנית.
בשנת 2007 הוחתם על ידי קבוצת ברצלונה, ממנה הושאל ב-5 השנים הבאות לקורנליה מהליגה הספרדית השלישית, לאוברדוירו מליגת העל הספרדית, ולווירטוס רומא מליגת העל האיטלקית.
בין השנים 2010–2012 הפך לשחקן מוביל ברומא, וקלע במדיה 10.9 נקודות בממוצע למשחק בליגה האיטלקית וביורוליג.
במהלך עונת 2011/2012 שוחרר מחוזהו בברצלונה, ועבר מרומא לגלאטסראיי הטורקית.
בקיץ 2012 הצטרף לאלבה ברלין הגרמנית.
קבוצתו סיימה את אותה עונה במקום החמישי בלבד בליגת העל הגרמנית, אולם הצליחה לזכות בגביע הגרמני, לאחר שגברה במשחק הגמר על רטיופארם אולם.
לקראת עונת עבר לשחק עבור יריבת קבוצתו הקודמת – באיירן מינכן.
לאורך תקופתו במינכן זכה עם הקבוצה שלוש פעמים באליפות ליגת העל הגרמנית (2014, 2018, 2019), ופעם אחת בגביע הגרמני (2018).
בסדרת גמר עונת 2019, בה גברה מינכן על אלבה ברלין בתוצאה 3–0, קלע דג'דוביץ' 15.3 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
מאז שנת 2007 חבר דג'דוביץ' בנבחרת בוסניה והרצגובינה בכדורסל.
ביורובאסקט 2011, אליו העפילה בוסניה לראשונה מזה 6 שנים, קלע 10.6 נקודות בממוצע למשחק, בעוד נבחרתו סיימה במקומות 17–20 (מתוך 24 קבוצות).
ביורובאסקט 2013 הצטיין עם ממוצעים של 17.8 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק, וסייע לנבחרתו להשיג את המקום ה-13 בטורניר – תוצאתה הטובה ביותר מזה 20 שנה.
דינה וילמינה יקובה "נידה" סנף (בהולנדית: Dina Willemina Jacoba "Nida" Senff; 3 באפריל 1920 – 27 ביוני 1995) הייתה שחיינית הולנדית.
הייתה אלופה אולימפית (ברלין 1936) ושאינית עולם במשחה ל-100 מטר גב.
באליפות הולנד שנערכה בשנת 1935 זכתה סנף במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב.
המתחרה העיקרית של סנף באולימפיאדת ברלין (1936) אלינור הולם מארצות הברית, האלופה האולימפית מלוס אנג'לס 1932 הושעתה מנבחרת ארצות הברית לאחר שהשתתפה במסיבת קוקטייל ושתתה שמפניה בספינה בדרך לגרמניה.
במשחקים עצמם זכתה סנף במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.9 דקות, לפני חברתה לנבחרת שיאנית העולם ריי מסטנברוק (1:19.2 דקות) ואליס בריג'ס מארצות הברית (1:19.4 דקות) וזאת אף על פי שפיספסה את הסיבוב ולא נגעה בקיר, היא חזרה לגעת בקיר וניצחה את המשחה.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:16.6 דקות ובשלב חצי הגמר תוצאה של 1:17.1 דקות.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקופנהגן, דנמרק ב-8 בספטמבר היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:15.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן חצי שנה של ריי מסטנברוק (1:15.8 דקות).
יומיים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר היא שיפרה את השיא והעמידה אותו על תוצאה של 1:15.4 דקות.
חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדיסלדורף, גרמניה ב-25 באוקטובר היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:13.6 דקות.
שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי קור קינט מהולנד (1:13.5 דקות).
בתחרות שנערכה באמסטרדם ב-2 בפברואר 1937 קבעה סנף במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:44.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן 11 החודשים של אלינור הולם (2:48.7 דקות).
שיא זה החזיק מעמד כשבועיים ונשבר על ידי רנהילד ווגר מדנמרק (2:41.3 דקות).
באליפות הולנד שנערכה בשנת 1937 זכתה סנף במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב.
סנף הייתה נשואה לשחיין הגב האולימפי מהולנד, סטנס סחפר.
מסטנברוק שברה 5 שיאי עולם חדשים, במשחים ל-100 מטר גב, ל-150 יארד גב ול-200 מטר גב.
בשנת 1983 זכתה סנף להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה
נידוף באמצעות קרן אלקטרונים הוא תהליך בו אנודת מטרה מופצצת עם קרן אלקטרונים הנפלטת על ידי פילם טונגסטן טעון תחת ואקום גבוה.
קרן האלקטרונים גורמת לאטומים מהמטרה לעבור למצב גזי.
אטומים אלה מתבדלים לצורה מוצקה, ומצפים את כל תא הוואקום (בהתאם לקווי הראייה) בשכבה דקה של חומר האנודה.
ציפוי שכבות דקות הוא תהליך המיושם בתעשיית המוליכים למחצה לגידול חומרים אלקטרוניים, בתעשייה האווירית ליצירת ציפויים תרמיים וכימיים כדי להגן על משטחים מפני תנאי סביבה, באופטיקה כדי להקנות את התכונות הרפלקטיביות והמעבירות הרצויות למצע, ובמקומות נוספים.
ניתן לסווג באופן כללי את הנידוף לפיזי (PVD) וכימי (CVD).
ב-CVD, גידול השכבה מתרחש בטמפרטורות גבוהות, מה שמוביל ליצירת מוצרים גזיים מאכלים, והוא עלול להותיר זיהומים בשכבה.
ניתן לבצע את תהליך ה-PVD בטמפרטורות נמוכות יותר וללא כימיקלים מאכלים, אך קצבי הנידוף בדרך כלל נמוכים יותר.
נידוף פיזי של קרן אלקטרונים, לעומת זאת, מניב קצב גבוה שבין 0.1 ל-100 מיקרומטר / דקה בטמפרטורות מצע נמוכות יחסית, עם יעילות גבוהה.
התרשים של מערכת EBPVD מוצג באיור 1.
במערכת EBPVD, יש לפנות את תא הוואקום ללחץ נמוך כדי לאפשר מעבר אלקטרונים מתותח האלקטרונים לחומר המטרה, שיכול להיות בצורה של מטיל או מוט.
ניתן להשתמש בו זמנית במספר חומרי אידוי ותותחי אלקטרונים במערכת EBPVD יחידה, שלכל אחד מהם הספק שבין עשרות למאות קילוואט.
קרני אלקטרונים יכולות להיווצר על ידי פליטה תרמית, פליטת FEG או בשיטת קשת האנודה.
קרן האלקטרונים שנוצרת מואצת לאנרגיה קינטית גבוהה ומופנית כלפי חומר האידוי.
עם פגיעה בחומר האידוי, האלקטרונים יאבדו את האנרגיה שלהם במהירות רבה.
האנרגיה הקינטית של האלקטרונים מומרת לצורות אנרגיה אחרות באמצעות אינטראקציות עם חומר האידוי.
האנרגיה התרמית המופקת מחממת את חומר האידוי וגורם לו להנתך או להמריא.
ברגע שהטמפרטורה ורמת הוואקום גבוהים מספיק, ייווצרו אדים.
לאחר מכן ניתן להשתמש באדים המתקבלים לציפוי משטחים.
מתח ההאצה יכול להיות בין 3 ל-40 קילו וולט.
כאשר המתח הוא 20–25 קילו וולט וזרם הקרן הוא כמה אמפר, ניתן להמיר 85% מהאנרגיה הקינטית של האלקטרון לאנרגיה תרמית.
חלק מאנרגיית האלקטרונים נאבדת באמצעות ייצור קרני רנטגן ופליטת אלקטרונים משנית.
קצב הנידוף בתהליך זה יכול להיות נמוך מ-1 ננומטר לדקה עד כמה מיקרומטר לדקה.
יעילות השימוש בחומרים גבוהה יחסית לשיטות אחרות, והתהליך מציע שליטה מבנית ומורפולוגית בציפויים המתקבלים.
EBPVD הוא תהליך נידוף בקו ראייה כאשר הוא מבוצע בלחץ נמוך מספיק (בערך <10 -4 Torr).
תנועות טרנסלציה וסיבוב של הדגם מסייעת לציפוי משטח בעל גאומטריות מורכבות, אך לא ניתן להשתמש בתהליך זה לציפוי משטחים פנימיים של גאומטריות מורכבות.
בעיה פוטנציאלית נוספת היא דגרדציה של הפילם באקדח האלקטרונים שמביאה לקצב נידוף לא אחיד.
נידיה מרגריטה ולאסקז-סראנו (שם המשפחה נהגה ולאסקס; בספרדית ובאנגלית: Nydia Margarita Velázquez Serrano; נולדה ב-28 במרץ 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת ניו יורק.
בראשית דרכה ייצגה את מחוז הקונגרס ה-12 במשך עשרים שנה, בשנים 1993–2013. משנת 2007 היא מכהנת כיושבת ראש ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים האמריקאי, לאחר שהחליפה בתפקיד את סטיב שאבוט מאוהיו, והיא ההיספנית הראשונה לעמוד בראש ועדה זו.
נוסף על כך, ולסקז היא האישה הפוארטו-ריקנית הראשונה לכהן בקונגרס של ארצות הברית.
מחוז הבחירה שלה כולל חלקים מברוקלין, קווינס ומנהטן:
השכונות של רובע ברוקלין: ברוקלין הייטס, בורום היל, בושוויק, קארול גארדנס, קובל היל, דמבו, מזרח ניו יורק, מזרח ויליאמסבורג, גרינפוינט, גואנוס, רד הוק, סאנסט פארק ווילימסבורג; ושכונות רובע קווינס מספת', רידג'ווד ווודהייבן; ושתיים משכונות לוואר מנהטן: לואר איסט סייד ואיסט וילג'.
ולאסקז נולדה בעיירה לימונס שבמחוז יבוקואה בפוארטו ריקו.
היא גדלה ביבוקואה בבית מגורים קטן על גדות נהר הלימונס.
אביה, בניטו ולאסקז רודריגז, היה עובד עני בתעשיית קני הסוכר שהפך לפעיל פוליטי אוטודידקט ומייסד מפלגה פוליטית מקומית.
בילדותה חגו הוויכוחים הפוליטיים בביתה סביב זכויות עובדים.
ולאסקז למדה בבתי ספר ציבוריים ואף דילגה על שלוש כיתות.
משהשלימה את לימודיה התיכוניים, הייתה הראשונה לעשות כן במשפחתה.
בגיל 16 החלה ללמוד כסטודנטית באוניברסיטת פוארטו ריקו.
ב-1974 השלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה, והחלה לעבוד כמורה.
בשנותיה באקדמיה תמכה במתן עצמאות לפוארטו ריקו, אם כי כאשר התמודדה אל הקונגרס של ארצות הברית ב-1992 מיעטה להתייחס לסוגיה וטענה כי על תושבי פוארטו ריקו להכריע בנושא.
בשנת 1976 קיבלה ולאסקז תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת ניו יורק.
היא שימשה כמרצה בתחום לימוד זה באוניברסיטת פוארטו ריקו שבהומקאו בשנים 1976–1981. לאחר ששבה לניו יורק, ולאסקז הייתה מורה מן החוץ במרכז ללימודי פוארטו ריקו במכללת האנטר מ-1981 עד 1983. ב-1983 הייתה לעוזרת מיוחדת עבור חבר בית הנבחרים אדולפו טאונס , שייצג את מחוז הקונגרס ה-10 של ניו יורק בברוקלין.
בשנת 1984, מינה הווארד גולדן (אז נשיא רובע ברוקלין וייושב ראש המפלגה הדמוקרטית בברוקלין) את ולאסקז למלא מקום פנוי במועצת העיר ניו יורק, מה שהפך אותה לאישה ההיספנית הראשונה שכיהנה במועצה.
ולאסקז התמודדה בבחירות למועצה בשנת 1986, אך הפסידה למועמד הנגדי.
ממאי אותה שנה עד ליולי 1989 הייתה המנהלת המדינתית של משרד אגף ההגירה במחלקת העבודה ומשאבי האנוש של פוארטו ריקו.
ב-1989 מינה אותה מושל פוארטו ריקו למנהלת המחלקה לענייני קהילת פוארטו ריקו בארצות הברית.
ולאסקז התמודדה לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות 1992, אז ערכה מסע בחירות לייצוג מחוז הקונגרס ה-12 החדש שהוקם בלב ניו יורק, אשר היה מחוז בעל רוב היספני.
היא זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ובהמשך הושבעה לתפקידה בקונגרס.
ולסקז הייתה נשואה למדפיס פול באדר מברוקלין, אלה היו נישואיה השניים.
ולאסקז ובאדר התגרשו בשנת 2010.
בנובמבר 2002, מבקר העיר ניו יורק ביל תומפסון שכר באופן שנוי במחלוקת את באדר כמנהל אדמיניסטרטיבי בלשכת המשפט, והצטרף לג'ויס מילר, אשתו של הנציג ג'רי נדלר, וצ'ירליין מקריי, אשתו של חבר מועצת העיר ביל דה בלאזיו.
המהלך עורר ביקורת רבה בחוגי איכות השלטון והמנהל התקין.
נידרבוכסיטן היא עיירה בת כ-1,200 תושבים, בקנטון זולותורן.
היישוב הוזכר לראשונה בשנת 1040 ובשנת 1299 קיבל את שמו הנוכחי.
עד היום רוב שטח העיירה מיועד לחקלאות.
בשנת 2008 כ-7.5% מאוכלוסייה היו בעלי אזרחות זרה.
בשנת 1931 בעיר הוקמה חברה "יורה" לייצור מכשירי חשמל.
עד היום במקום נמצא מטה החברה והיא בין המעסיקים העיקריים של היישוב.
שטח העיירה נכלל ברשימת "אתרי מורשת של שווייץ".
ניהאיה דאוד (נולדה ב-17 ביולי 1966) היא אפידמיולוגית חברתית, מרצה בכירה, פובליציסטית ופרופסור לבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פרופ' דאוד מתמקדת במחקריה באי-שוויון בבריאות, במדיניות ובאסטרטגיות לצמצום אי-השוויון בין קבוצות מיעוט וקבוצות בעלות הכנסה נמוכה.
ניהאיה דאוד נולדה בעיר טירה ומשנת 1990 מתגוררת בכפר נווה שלום.
נשואה לאנואר ויש לה שני בנים ובת.
סיימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 2007. בשנת 2008 זכתה במלגת פארס על לימודי פוסט-דוקטורט ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לשנים 2008 – 2009. בשנת 2012 הצטרפה למרכז לחקר בריאות ועירוניות בבית החולים סנט מיכאל ובאוניברסיטת טורונטו, קנדה, למטרת ביצוע פוסט-דוקטורט שני.
בשנת 2010 הצטרפה למחלקה לבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם היא חברה בוועדת האתיקה.
בין השנים 2011–2019 שימשה ראש ועדת האתיקה של הפקולטה למדעי הבריאות.
דאוד היא גם בוגרת מכון מנדל למנהיגות חינוכית.
פרופ' דאוד ערכה מחקר לאומי ובינלאומי בנושא אי-שוויון בבריאות הקשורים למעמד, מגדר ומוצא אתני במטרה להבין כיצד הצטלבות של מסלולים היסטוריים, פוליטיים, חברתיים וכלכליים משפיעה על הנגישות והזמינות של שירותי בריאות ומימוש הזכות לבריאות.
אי שוויון בבריאות בקרב האוכלוסייה הילידית בקנדה, מיעוטים ומהגרים בבריטניה וקנדה ונשים נפגעות אלימות במדינות אירופה.
מחקר בקרב אזרחים ואזרחיות פלסטינים בישראל הבוחן את שורשי אי השוויון בבריאות, לרבות אפליה ממסדית וצורות אפליה מרובות, הפרדה בין סוגי ואזורי מגורים ואלימות.
מחקר על פליטים פנימיים של פלסטינים היה בין הבודדים ברחבי העולם שבחן את ההשפעה ארוכת הטווח על הבריאות.
בתחום האלימות נגד נשים חקרה את תפקידה של מערכת הבריאות בסיקור, איתור וטיפול בנשים נפגעות אלימות.
מחקרים נוספים עסקו בקשר שבין הריסת בתים, היעדר מעמד חוקי וצורות אפליה מרובות שהצביעו על בריאות לקויה והיעדר גישה לשירותי בריאות.
פרופ' דאוד זכתה במספר מענקי מחקר תחרותיים:
1. מענק ISF למחקר בנושא הפרדה לאומית/אתנית של נשים במחלקות היולדות של בתי חולים בישראל וטיפול מיילדותי מכבד לנשים מרקעים שונים.
2. מחקר בנושא גבריות המתנגדת לאלימות נגד נשים קיבל את מענק Gender-Net and MOST מטעם האיחוד האירופי, והוא נערך עם מדינות מהאיחוד האירופי.
3. מענק MOST - קורונה ואמון.
4. מענקים נוספים מטעם המכון הלאומי למחקרי בריאות ומדיניות בריאות, מתמקדים בנגישות לשירותי בריאות הנפש בקרב פלסטינים אזרחי ישראל ונשים נפגעות אלימות במשפחה בעקבות הרפורמה בבריאות הנפש.
5. מענקים קודמים של קרנות ISF, MOST ו – NIHPR התמקדו בנגישות לשירותי בריאות לאמהות מהחברה הבדואית שהן נפגעות אלימות.
פרט למחקריה, פרופ' דאוד עוסקת באקטיביזם חברתי ובריאותי לקידום זכויות הבריאות של קבוצות מוחלשות בחברה בישראל.
בין השנים 2005–2007 הייתה חברה בוועדת ההיגוי לחזון העתידי של הפלסטינים אזרחי ואזרחיות ישראל.
הייתה בין המקימות שותפות של ועדת העמיתים לבריאותם של הפלסטינים בישראל, ומייסדת ומנהלת הפורום לבריאות הציבור לפלסטינים בישראל.
דאוד היא גם המייסדת והמנהלת של המרכז לקידום בריאות ושוויוניות בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בין השנים 2009 – 2015 כיהנה כראש המועצה הלאומית לקידום בריאות והייתה חברה בוועדות בריאות לאומיות רבות.
בשנת 2018 היא הייתה חברה בוועדה למניעת אפליה בשירותי הבריאות ובוועדה לשיפור בריאותם של הערבים הפלסטינים בישראל.
בנוסף, היא הייתה חברה בוועד המנהל של ארגוני החברה האזרחית: נשים לגופן, ועדת המעקב אחר הבריאות בחברה הערבית בישראל, החברה הגלילית ועמותת "סיכוי".
כיום היא חברה בוועד המנהל של עמותת "איתך מעכי", מכון זולת לשוויון וזכויות אדם והאקדמיה לשוויון.
היא גם חברה בפרויקט מדד המגדר במכון ון-ליר.
משמשת רכזת שותפה של הפורום נגד גזענות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב שהוקם בשנת 2020. היא גם מייסדת וחברה ב-HIDN, רשת בינלאומית לשיפור בריאותם של עקורים פנימיים.
בשנת 2020, יזמה והקימה יחד עם ארבע פרופסוריות נוספות, את "טריקכ - דרכך האקדמית", פרויקט חדש שמטרתו לקדם סטודנטיות ערביות למסלול דוקטורט באקדמיה והתפתחות מסלול קריירה אקדמית דרך העלאת מספר חברות הסגל ושיעור היוצאות לפוסט-דוקטורט באמצעות ליווי, הקניית כישורים ומיומנויות וסיוע נדרש.
הפרויקט ממומן על ידי המועצה להשכלה גבוהה בישראל.
מאז התפרצות מגפת הקורונה פרופ' דאוד הייתה פעילה בצוותי ייעוץ של אנשי ונשות מקצוע להתמודדות עם המשבר.
היא הייתה מנהלת שותפה של צוות הבריאות בצוות המומחים שפעל מטעם הקרן החדשה לישראל וארגון שתיל.
צוות רב תחומי זה פעל באמצעות לובינג ואמצעי התקשורת, במטרה להשפיע על החלטות הממשלה בנוגע לאופני הטיפול בהתפרצות הקורונה בישראל.
הצוות כתב נייר עמדה בשם: "לא חוזרים אחורה: מתווה לשיקום מערכת הבריאות", על מנת להציע פתרונות עומק למערכת הבריאות ולפערים המשפיעים על הבריאות לאחר סיום מגפת הקורונה וכן פרסם סרטון המתמצת את נייר העמדה לטובת הציבור הרחב.
בפברואר 2020, פורסם מחקר שבוצע על ידי פרופ' דאוד, אשר בדק את הקשר בין מיקום יישובים בדירוג סוציו-אקונומי על ידי הלמ"ס ובין תוכנית ה"רמזור" לפיה נפתחים או נסגרים מוסדות החינוך.
תוצאות המחקר הראו כי תוכנית ה"רמזור" הרחיבה עוד יותר את הפערים בין התלמידים וגרמה לכך שתלמידים "חלשים" יותר ימשיכו ללמוד מרחוק.
מתברר שהרמזור גורם להארכת תקופת השהות של התלמידים החלשים בבתיהם.
בנוסף לפרסומיה האקדמיים, בתקופת התמודדות עם משבר הקורונה בישראל, ביצעה פרופ' דאוד ראיונות ומאמרים רבים שפורסמו בתקשורת ישראלית ובינלאומית בדבר כשלים במערכת הבריאות שהתבררו ביתר שאת במהלך התקופה והעמיקו את המשבר הקיים במערכת הבריאות ממילא לצד מצוקות נוספות באזור הנגב.
כמו כן, הוגדרה כמי ש" עומדת בחזית המאבק בקורונה בחברה הערבית, ונלחמת לרפא את המערכות הציבוריות בישראל".
פרופ' דאוד התראיינה רבות בנושא סוגיית ההתחסנות נגד נגיף הקורונה בקרב ציבור החברה הערבית, בהתייחס לחסמים הקיימים בקרבם כלפי מערכת הבריאות וביקרה את הטיפול בנושא הקורונה בקרב החברה הערבית על ידי הממשלה.
הביקורת נובעת מהעדר התייחסות מתאימה למאפייניהם: קשיי תקשורת, נגישות, צורך בהסברה ייעודית.
לדעת דאוד, "אי הנכונות להתחסן בחברה הערבית נובעת מתחושת אמון נמוכה במערכת ובממסד, זאת לנוכח הטיפול הכושל בקורונה, וההזנחה ביישובים הערבים.
פרופ' דאוד פרסמה מאמרים רבים בכתבי עת אקדמיים בעלי דירוג גבוה.
בראון-אפל, א., דאוד, נ., לוין-זמיר, ד.
קידום בריאות – מתיאוריה למעשה.
ניהארי (בהינדי: निहारी; באנגלית: Nihari) הוא מאכל הודי בשרי, המבושל בבישול איטי ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
ניהארי עשוי לרוב מבשר כבש, אך ניתן להכינו גם מבשר בקר, עזים או עוף, שלהם מוסיפים פלפל שחור ומבשלים בבישול ארוך ואיטי.
ניהארי מוזכר לראשונה בסוף המאה ה-18, לאחר שהפך למנה עיקרית במטבחה של האימפריה המוגולית.
השם ניהארי, נגזר מהמילה הערבית ניהאר (نهار) שפירושה תחילת היום או בוקר.
כיום, המאכל נפוץ בקרב קהילות מוסלמיות בהודו ובפקיסטן, נחשב למנה עיקרית ונהוג לאכול אותו כארוחת בוקר לאחר תפילת הפג'ר.
ניה טליטה לונג היא שחקנית אמריקאית.
ידועה בעיקר בזכות עבודתה בקולנוע שחור, לונג התפרסמה לאחר ששיחקה בסרט Boyz n the Hood (1991), ובשל גילום של ביולה "ליסה" ווילקס בקומדיית המצבים הנסיך המדליק מבל אייר NBC (1991–1995).
לונג ידועה גם בזכות תפקידיה בסרטים The Best Man, ובסרט ההמשך שלו The Best Man Holiday, כמו גם ביג מאמא וסרט ההמשך שלו ביג מאמא 2 (2006).
בטלוויזיה, היא גילמה את סשה מונרו בסדרת דרמת הפשע "משמרת שלישית" (2003–2005), וכיכבה בסדרת הדרמה של פוקס "אימפריה" (2017), ובסדרת הפעולה "NCIS: לוס אנג'לס" (2017–2018).
היא זכתה בשני פרסי NAACP Image ופרסי Black Reel.
לונג נולדה בברוקלין, ניו יורק, לטליטה לונג (לבית גילמן), מורה ויוצרת הדפס, ודוטרי לונג, מורה ומשוררת בתיכון.
יש לה אחות למחצה מבוגרת, השחקנית והקומיקאית המכונה סומור.
לונג הייתה בת שנתיים כשהוריה התגרשו.
היא עברה עם אמה לאיווה סיטי, איווה, כדי ללמוד אמנויות.
אמה עברה לדרום לוס אנג'לס כשלונג הייתה בת שבע, כיוון שתכננה להתחתן שם.
היא וארוסה ביטלו את החתונה, אבל טליטה בחרה להישאר בלוס אנג'לס.
אביו של לונג התגורר בטרנטון, ניו ג'רזי.
היא למדה בבית הספר היסודי פסאו דל ריי בפלאיה דל ריי מכיתה ג' עד כיתה ו', ובאקדמיית סנט מרי באינגלווד, קליפורניה.
בנוסף, היא למדה בלט, סטפס, ג'אז, התעמלות, גיטרה ומשחק.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון וסטצ'סטר בלוס אנג'לס בשנת 1989.
תפקידה הראשון היה בסרט הטלוויזיה של דיסני, The BRAT Patrol לצד שון אסטין, טים תומרסון ובריאן קית'.
התפקיד הבולט הראשון שלה בטלוויזיה היה דמותה של קתרין "קאט" ספיקס באופרת הסבון Guiding Light.
לונג גילמה את קאט מ-1991 עד 1994. ב-1993 גילמה את זורה מתיוס בסרט תוצרת אמריקה שם שיתפה לראשונה פעולה עם ויל סמית'.
ובנוסף שיחקה את ברנדי בסרט החבר'ה מהשכונה.
מ-1994 עד 1995 היא גילמה את חברתו וארוסתו של ויל סמית' ביולה "ליסה" ווילקס בסדרה הנסיך המדליק מבל אייר.
בשנת 2003, היא הצטרפה לסדרת הדרמה "משמרת שלישית", שם גילמה את קצינת משטרת העיר ניו יורק סשה מונרו, והמשיכה עד לגמר הסדרה ב-2005. ב-2005 ו-2006, לונג הופיעה ב"אוורווד", והופיעה ב"בוסטון ליגל" במהלך עונת 2006–2007. לונג גם כיכבה ב-Big Shots מ-2007 עד 2008 לצד מייקל ורטן ודילן מקדרמוט.
בשנת 2016, לוהקה לונג לתפקיד חוזר לסדרת הטלוויזיה "אימפריה" שם שיחקה את ג'וליאנה, בעלת מועדון בלאס וגאס.
לונג הופיעה בתפקידי משנה במספר סרטים כמו Friday ו-Made in America לונג שיחקה בתפקידים ראשיים במספר סרטים, ביניהם Soul Food, Love Jones, Boiler Room, ביג מאמא, , והאיש הטוב ביותר.
לונג הופיעה בסרטון "Touch the Sky" של קניה וסט.
היא ביימה את הקליפ של יולנדה אדמס ל-"This Too Shall Pass".
היא זכתה בפרס NAACP תדמית לשחקנית מצטיינת בסדרת דרמה בשנת 2004 על הופעתה ב"משמרת שלישית".
ארוך בימוי והופיע בקליפ של אשנטי, "בייבי".
היא גם הופיעה בהופעת אורח בסיטקום Living Single במהלך העונה הראשונה שלה.
במקור היא דיבבה את רוברטה טאבס בתוכנית "המופע של קליבלנד" לפני שהוחלפה על ידי רייגן גומז-פרסטון.
בשנת 2013, היא הופיעה בסרט The Best Man Holiday, בתפקידה המקורי בסרט ה-1999. בניגוד לסרט המקורי, לעומת זאת, דמותה נמצאת במערכת יחסים בין-גזעית עם גבר לבן.
ב-2014 הופיעה בסרט "מועדון החד-הוריות".
ביולי 2020, לונג כיכבה במותחן הפסיכולוגי של נטפליקס "רומן קטלני".
בשנת 2025 גילמה את קתרין ג'קסון, אימו של מייקל ג'קסון בסרט הביוגרפי "מייקל" שביים אנטואן פוקואה.
ללונג יש בן, יליד 2000, ממערכת יחסים קודמת.
בשנת 2010, היא החלה לצאת עם שחקן ה-NBA לשעבר ומאמן בוסטון סלטיקס לשעבר, אימה יודוקה.
לונג מתנדבת בבית הילדים סטרלינג בברבדוס.
ניהאל סארין (נולד ב-13 ביולי 2004) הוא שחמטאי הודי בדרגת רב-אמן, וילד פלא בשחמט.
בשנת 2018 עבר את דירוג מד הכושר 2600 בגיל 14, מה שהפך אותו באותה תקופה לשחקן השלישי הצעיר ביותר בהיסטוריה שעשה זאת.
כשחקן נוער, ניהאל היה אלוף העולם עד גיל 10 בשנת 2014 וסיים במקום השני באליפות העולם עד גיל 12 בשנת 2015. ניהאל זכה במדליית הזהב כחלק מהנבחרת ההודית באולימפיאדת השחמט המקוונת של פיד"ה 2020. הוא זכה באליפות העולם לנוער עד גיל 18 שנערכה באינטרנט בפורמט מהיר בשנת 2020.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-8 בהודו וה-34 בעולם לפי מד כושר.
ניהאל נולד ב-13 ביולי 2004 בטריסור, קרלה, הודו.
סארין עבדולסלאם, אביו של ניהאל, הוא רופא עור בעוד שאמו, שיג'ין אמנם וייטיל עומר, היא פסיכיאטרית.
יש לו אחות צעירה, נהה.
משפחתו בילתה את שנותיה הראשונות בקוטאיאם .
הוא היה מסוגל לזהות את הבירות והדגלים של 190 מדינות עד גיל שלוש.
באותו גיל, הוא גם הצליח לדעת ולדקלם בעל פה את השמות המדעיים של חרקים וצמחים.
כשהיה בגן חובה, הוא דיבר אנגלית שוטפת, ובגיל שש, לאחר שנרשם לכיתה א', הוא ידע את כל לוחות הכפל עד שש עשרה.
ניהאל החל ללמוד שחמט בגיל שש.
כדי שבנו לא ישתעמם במהלך חופשות בית הספר, אביו הכיר לניהאל סט שחמט, וסבו א.א.
עומר לימד אותו את הכללים בקוטאיאם, שם היה תלמיד בבית הספר האנגלי אקסלסיור.
המאמן הראשון של ניהאל היה מתיו ג'וזף פוטורה, מאמן השחמט של בית הספר, שלימד אותו פעמיים בשבוע בהתחלה ולאחר מכן נתן לסארין שיעורים אישיים מיוחדים.
בשנת 2011, ניהאל ומשפחתו חזרו לת'ריסור, שם הצטרף ניהאל לבית הספר הציבורי דוואמתה .
ניהאל היה אלוף המדינה עד גיל 9 בשנת 2013 בצ'נאי, זוכה מדליית הארד הלאומית עד גיל 11 בשנת 2014 בפורי, וזוכה מדליית הכסף הלאומית עד גיל 11 בשנת 2015 בפונדיצ'רי .
ניהאל זכה במדליית הזהב באליפות העולם בבליץ בקטגוריית עד גיל 10 באל-עין בשנת 2013. באותה קטגוריה, הוא היה מדליית הזהב באליפות אסיה לנוער בבליץ בטשקנט בשנת 2014.
בגיל 10 בת'ודופוזה, ניהאל שיחק בו זמנית נגד 112 שחקנים מכל קטגוריות הגיל וניצח בכל משחקיו.
בסוף 2013, ניהאל החל לעבוד עם הרב-האמן האוקראיני דימיטרי קומרוב, מאמן מנוסה עם הצלחה בינלאומית בימי משחקו, אותו פגש במקרה בטורניר בזמן שקומרוב אימן את נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
דימיטרי המשיך לאמן את ניהאל במשך מספר שנים.
2014–2016: אליפות העולם לנוער והשגת התואר אמן בין-לאומי
הפריצה הגדולה הראשונה של ניהאל הגיעה באליפות העולם בשחמט לנוער בקטגוריית עד גיל 10, שנערכה בדרבן, דרום אפריקה בספטמבר 2014. הוא השיג 9/11 והוכתר כאלוף העולם עד גיל 10. על הישג זה, הוענק לו תואר מועמד לאמן (CM) על ידי פיד"ה.
מיד לאחר הצלחתו באליפות העולם לנוער ב-2014, ניהאל השיג את ניצחונו הראשון על שחקן בעל תואר, האימפריה המלכותית ג'ונתן ווסטרברג משוודיה, באליפות העולם לנוער 2014 בפונה, הודו .
במשך שנה, ניהאל היה שחקן קבוע בכל הטורנירים החשובים שנערכו בהודו, כולל אליפות העולם לנוער בסינגפור.
הוא היה מחזיק באופן קבוע שחקנים בעלי תואר עד לתיקו.
בשנה שלאחר מכן, ב-2015, הוא זכה במדליית כסף בקטגוריית עד גיל 12 באליפות העולם בשחמט לנוער שהתקיימה ביוון.
בסיבובים האחרונים של הטורניר, ניהאל ניצח ברציפות את שני המדורגים הראשונים בקטגוריה שלו: אוונדר ליאנג ונודירבק אבדוסטורוב.
הוא זכה בתואר אמן פיד"ה (FM) על ידי איגוד השחמט העולמי באותה שנה בה חצה את דירוג מד הכושר של פיד"ה החי של 2300.
הוא היה מתחרה אורח בתוכנית החידון הטלוויזיונית במלאיאלאם "אסוואמדהאם " במרץ 2015.
במהדורת 2016 של הטורניר שנערך בבטומי, גאורגיה, ניהאל סיים במקום השני עם שלושה אחרים.
הוא סיים רביעי בשובר שוויון.
בפברואר 2016, ניהאל שיחק באליפות הבינלאומית הפתוחה הראשונה שלו מחוץ להודו, אליפות קפל לה גראנדה הפתוחה, ורשם את רמת המאסטר הבינלאומית הראשונה שלו.
בתהליך, הוא ניצח גראנדמאסטר בפעם הראשונה בקריירה שלו.
באליפות Hasselbacken Open לשנת 2016, שהתקיימה בתחילת אפריל בסטוקהולם, ניצח ניהאל את רב-אמן הליטאי אדוארדס רוזנטליס .
אתר האינטרנט Chess-DB כינה את המשחק הזה בתור "משחק היום".
ביום הילד הבין-לאומי בשנת 2016, נבחר ניהאל לאחד מקבלי "פרס הילד הלאומי על הישג יוצא דופן" שהוענק על ידי נשיא הודו לשעבר, פרנב מוקהרג'י .
באולימפיאדת השחמט לנוער בעולם בדצמבר 2017, ניהאל שיחק עבור נבחרת הודו בשחמט, ועזר למדינה להשיג מדליית כסף.
הוא גם זכה במדליית זהב אישית.
בטורניר בין-לאומי בשנת 2017, ניהאל סיים במקום השני עם 6 נקודות מתוך 9 משחקים.
הוא סיים רביעי בשובר השוויון ונשאר בלתי מנוצח לאורך כל הטורניר.
תוך כדי, הוא השיג את התואר רב-אמן בטורניר.
בשנת 2017, ניהאל העלה את דירוגו ב-192 נקודות מד כושר וחצה את רף 2500 בדירוג.
באליפות רייקיאוויק הפתוחה 2018 שנערכה במרץ, ניהאל השיג 6 נקודות מתוך 9 עם ביצועי דירוג של 2668, מה שהביא את רמת הגרנדמאסטר השני שלו.
הוא רשם ניצחונות נגד גרנדמאסטרים אחמד אדלי ואלישן מוראדיאבאדי וסיים בתיקו מול ריכרד רפורט, גטה קמסקי ומוסטפא יילמאז .
ניהאל ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הטורקית של איסבנק ביולי 2018, כשהוביל את קבוצת גנץ' אקדמיסיינלר למקום ה-12. הוא עשה 6 נקודות מתוך 12 מול יריבה עם ממוצע מד-כושר של 2590.
באליפות המאסטרס של אבו דאבי 2018 שנערך באוגוסט, ניהאל השיג 5.5 נקודות מתוך 9 עם דירוג של 2626, מה שהבטיח את רמת הרב-אמן השלישית שלו.
הוא הפך לרב-אמן ה-53 של הודו ולצעיר השנים עשר בהיסטוריה באותה תקופה.
ביום בו ניהאל הפך לרב-אמן, מדינת הולדתו, קראלה, נהרסה בשיטפונות בקראלה בשנת 2018, אסון הטבע הגדול ביותר בתולדות המדינה.
ניהאל תרם וגייס 174,463 רופי (כ-2500 דולר אמריקאי) באמצעות תוכנית יוטיוב חיה שאורגנה על ידי פורטל חדשות השחמט ההודי ChessBase India.
ניהאל התחרה באליפות טאטא סטיל ראפיד 2018. ניהאל, שהחל את הקריירה האחרונה, השיג 3 נקודות מתוך 9, עם תיקו מול וישוואנתן אנאנד, שחריאר ממדיארוב, סרגיי קריאקין, פנטלה האריקרישנה, וידיט גוג'ראתי וסוריה שקאר גנגולי, והפסיד רק שלושה משחקונים להיקארו נקמורה, ללבון ארוניאן ולוסלי סו.
האירוע סימן את המשחק הראשון של ניהאל נגד אלוף העולם האגדי חמש פעמים אנאנד, שאמר בחן לאחר המשחק: "בהתבסס על הראיות עד כה, אני לא שולל את האפשרות שניהאל יהפוך לאלוף עולם בעתיד).
בסופו של דבר, הוא רק בן 14. הרגשתי שהוא באמת יתקשה בטורניר הזה והוא יהיה קצת לא במקום.
הוא נראה די בנוח כאן.
לא לגמרי שם, אבל הוא כישרון ענק ממה שראיתי ממנו."
ניהאל סיים את 2018 באליפות העולם בבליץ בסנקט פטרבורג, רוסיה, שם השיג 13 וחצי נקודות מתוך 21 משחקים עם מד כושר של 2777, וסיים במקום ה-11 בשובר שוויון.
בשנת 2019, שנערכה במאלמו, שוודיה, סיים ניהאל במקום השישי וחצה את רף 2600 האלוֹ בדירוג.
הוא היה השחקן השלישי הצעיר ביותר בהיסטוריה וההודי הצעיר ביותר שעשה זאת באותה תקופה.
באליפות צרפת בשחמט לקבוצות בשנת 2019, ניהאל השיג 6.0/11 בלוח הראשון ועזר למולהאוס פילידור לסיים במקום השלישי ההיסטורי.
באליפות אסיה בליץ בשנת 2019, סיים ניהאל ראשון עם 8.0/9, לפני אלירזה פירוז'ה.
בשנת 2019, בגיל 15, ניהאל הפך להודי הצעיר ביותר ששיחק בגביע העולם 2019, שם הצליח להגיע לסיבוב השני לאחר שניצח את הפרואני חורחה קורי 0–2 בסיבוב הראשון.
בסיבוב השני, ניהאל ניצח את הג'נרל מנג'ר האזרבייג'ני אלטאג' ספרלי .
ניהאל הפסיד בסיבוב השני ובשוברי השוויון והודח מהטורניר.
בינואר 2020, ניהאל התחרה בטורניר טאטא סטיל צ'לנג'רס והשיג 7 נקודות מתוך 13 וחילק את המקום השישי.
ניהאל היה חלק מנבחרת השחמט ההודית שזכתה באולימפיאדת השחמט המקוונת של פיד"ה לשנת 2020.
לאחר אולימפיאדת השחמט המקוונת 2020, רצף הניצחונות של ניהאל נמשך עם זכייתו באליפות השחמט המהיר לנוער שנערכה על ידי האתר Chess.com.
מספר שבועות לאחר מכן הוא ניצח בגביע Capechecs המקוון באוקטובר 2020. הוא גם עזר לנבחרת ההודית לזכות במדליית הכסף באליפות הקבוצות האסייתית המקוונת 2020. ב-10 בדצמבר, ניהאל רשם את ניצחונו השלישי בהצלחה כשניצח את ארג'ון אריגאיסי בגמר גביע הסופר ג'וניורס שאורגן על ידי Chessbase India.
ניצחונו הרביעי בטורניר לשנת 2020 הגיע לאחר שניצח את רב-האמן שאנט סרגסיאן מארמניה בגמר אליפות העולם בשחמט לנוער 2020 שנערכה באינטרנט ואורגנה על ידי פיד"ה.
הוא הוכתר כאלוף העולם בשחמט לנוער עד גיל 18 ב-22 בדצמבר 2020, וזכה בפרס גאזפרום על משחקו נגד רב-האמן פרנצ'סקו סוניס .
ניהאל זכה באליפות העולם לנוער אונליין 2020 בקטגוריית עד גיל 18 לאחר שניצח את רב -האמן שאנט סרגסיאן מארמניה .
באפריל 2021, ניהאל השתתף ב-Julius Baer Challengers Chess Tour, והפך לאחד מ-19 שחקני שחמט צעירים שנבחרו לקבל אימונים מיהודית פולגר וולדימיר קרמניק, וכן השתתף במספר משחקי ראש בראש נגד רבי-אמן שונים.
ב-19 באפריל 2021, 19 המשתתפים התמודדו מול אלוף העולם, מגנוס קרלסן, בפורמט בליץ עם 3 דקות הוקצו לכל מהלך ללא תוספת זמן.
ניהאל היה בין שניים מתוך 19 המשתתפים שהצליחו להביס את קרלסן באירוע.
משחק זה סימן את ניצחונו הראשון של ניהאל נגד אלוף העולם באירוע רשמי.
ניהאל ניצח בעבר את קרלסן במשחק בליץ מקוון לא רשמי ב-27 במאי 2020, מה שגרם לאלוף העולם לציין שניהאל היה "אחד הצעירים" ו"אחד משחקני הבליץ הטובים יותר בסביבה".
ביוני 2021, כששיחק בטורניר Silver Lake Open בסרביה, טורניר הראשון שלו על הלוח מאז תחילת מגפת הקורונה, ניהאל השיג 8 נקודות מתוך 9 עם דירוג של 2807 וזכה במקום הראשון.
ביולי 2021, ניהאל זכה בטורניר השני ברציפות שלו כשזכה באליפות המאסטרס הפתוחה של סרביה בבלגרד עם 7.5/9 ודירוג של 2786. בפסטיבל השחמט בייל 2021, ניהאל סיים במקום השלישי אחרי גטה קמסקי וקיריל אלכסיינקו.
באוקטובר 2021, ניצח ניהאל את ראונאק סדהוואני וזכה באליפות השחמט המהיר השנייה שלו לנוער של Chess.com.
באוגוסט 2022, ניהאל שיחק בלוח השני עבור הודו-2 באולימפיאדת השחמט 2022 עם ציון 7.5 נקודות מתוך 10 ודירוג ביצועים של 2774. הביצועים שלו זיכו אותו במדליאדת זהב אישית בלוח השני ובמדליית ארד קבוצתית.
ניהאל זכה באליפות טאטא סטיל ראפיד 2022 כשנותר סיבוב אחד.
הוא השיג 6 וחצי נקודות מתוך 9 וסיים לפני היקארו נקמורה, ווסלי סו, ד.
ניהאל שיחק במהדורה הראשונה של אליפות העולם של Chess.com.
ניהאל העפיל לנוקאאוט של 8 שחקנים לאחר שניצח את ראוף ממדוב, אלוף העולם ה-14 ולדימיר קרמניק, ואת אלוף העולם ה-17 דינג לירן.
בשלב הנוקאאוט שנערך בטורונטו ובבלגרד, ניהאל ניצח את סמואל סביאן ולאחר מכן התקיים קרב מותח נגד אניש גירי, והוביל את המשחק לשוברי שוויון ארמגדון.
בגמר, ניהאל נוצח על ידי ווסלי סו וסיים במקום השני.
בפעם הראשונה, ניהאל פרץ את מחסום ה-2700 בדירוג חי לאחר שניצח כאשר שיחק עם הכלים השחורים את רב-האמן פאוליוס פולטינוביצ'יוס בסיבוב השני של גביע מועדוני השחמט האירופי בשנת 2023.
במרץ 2025, ניהאל זכה באליפות טשקנט הפתוחה עם תוצאה בלתי מנוצחת של 8/10. במאי, הוא סיים במקום השני באליפות אסיה בשחמט אישי 2025, עם 7 נקודות.
בספטמבר 2025, ניהאל שיחק בתחרות השווייצרית הגדולה של פיד"ה 2025 שהתקיימה בסמרקנד, שבאוזבקיסטן, הוא השיג את המקום 9 עם 7/11 נקודות, ולא הצליח לעלות לתחרות המועמדים 2026 בתחרות זו.
המאמן הראשון של ניהאל היה מת'יו פ.
ג'וזף פוטורה, מאמן שחמט בבית הספר שלו.
נירמל פ.פ., אלוף המדינה של קראלה, החל לאמן את ניהאל כשהיה בן שמונה.
ניהאל אומן על ידי דימיטרי קומרוב בין השנים 2013 ל-2019. הוא אומן גם על ידי סרינת נאראינן בין השנים 2016 ל-2022. מאז סוף 2020, ניהאל מאומן גם על ידי וישוואנתן אנאנד כחלק מאקדמיית השחמט WestBridge-Anand.
הוא החל לעבוד עם רב-האמן וי פראנב.
סהרין השתתף באולימפיאדת שחמט אחת במסגרת נבחרת הודו-2. בתחרות הוא זכה במדליית זהב אישית בלוח 2 והיה שותף למדליית ארד קבוצתית.
ניהול משאבּי אנוש הוא תחום של ניהול המתייחס לעיסוק בכוח האדם כמרכיב מרכזי בהבנת התנהגות ופיתוח ארגונים.
תחום זה מניח כי עובדי ארגון הם משאבֿ ככל משאבי הארגון (חומרי גלם, הון וכו'), ועל כן הוא פונקציונלי, כלומר, רותם את תכונות האדם לתועלת המופקת ממנו, ולא לעצם אנושיותו.
התחום מניח יחסי שכירות קפיטליסטים בין העובדים לארגון.
כלומר, העובד השואף להתפרנס על מנת להתקיים, מוותר על חלק מזמנו ומבצע מטלות אשר מוקצות לו על ידי הארגון, שמעניק לו תמורות מסוימות, לרוב כסף, זכויות והטבות נוספות.
יחסים אלו, על-פי הנחת ניהול משאבי האנוש, הם יחסים תועלתניים, בהם כל צד שואף למלא את מטרותיו הפרטניות, ועל כן יוצר הסכם העסקה.
תחום ניהול משאבי האנוש שואף, אם כך, למצוא את ההתייחסות המתאימה ביותר לכוח האדם בארגון, על מנת שהארגון יוכל להפיק מהם את התועלת המרבית ולקדם את האינטרסים שלו בצורה הטובה ביותר.
בימינו, ניהול המשאב האנושי עוסק יותר ויותר בנושאים כגון הנעת העובד, דאגה לרווחתו ויצירת תחושת מחויבות ("מחוברות עובדים") שישמר את הקשר הרציף בין האדם והארגון באופן המיטבי ביותר.
תחומי פעילות בניהול משאבי אנוש
כדי להשתמש בעובדים בדרך שתפיק ערך מקסימלי לארגון, יש חשיבות להתייחסות לגורמים המניעים את העובד.
רעיון ההנעה לעבודה הוא לכן בעל משקל חשוב בעבודה של מחלקות משאבי האנוש הארגוניות.
ארגונים מודרניים שואפים ליצירת מחויבות של העובד לתפקיד ולארגון, מתוך הבנה שלעובד מחויב יהיו ביצועים טובים יותר.
בטווח הבינוני והארוך, מתורגמת הנעת העובדים גם למשך העסקה ארוך יותר, שמאפשר לשמר ידע בארגון ולצמצם את עלויות האיתור וההעסקה של עובדים חדשים.
הנעת עובדים, אם כן, היא דרך למקסם את ערך העובד לארגון באופן שמשרת את מטרותיו.
על מנהל שברצונו לקבל את מיטב ההחזר מעובדיו יהיה מוטב שיתן להם הכשרה ראויה.
אחרי רווחת העובדים אחראי על רווחתם האישית והמשפחתית של עובדי הארגון/חברה.
לרוב התפקיד קשור בשיח אישי, הדרכה הורית, התפתחות הילד והדרכות בנושאי תזונה, שינה, רווחה נפשית וקונפליקט עבודה-משפחה.
בנוסף ארגון ערבי חברה וימי גיבוש לעובדים.
אחד מתחומי המחקר העיקריים בתחום משאבי האנוש הוא ההתייחסות משאבי האנוש בארגון, שכן ההתנהלות הארגונית מהווה חלק מכריע בחקר משאבי האנוש.
התחום חוקר את הקשר בין תכונות הארגון לבין ניהול משאבי האנוש בו, כלומר – האופן בו הארגון ויחסי העבודה משפיעים זה על זה.
מכיוון שהמרכיב העיקרי של כל ארגון הוא כוח האדם שלו, משאבי האנוש מהווים חלק מכריע בהתייחסות לארגונים ובחקירתם.
בסיס ההתייחסות למשאבי האנוש בארגון, הוא בזיהוי מרכיבי היסוד שלהם:
קיום מנהל כללי המייצג את הבעלות על הארגון ושאיפותיה ועובדים ברשות הארגון.
האצלת סמכויות – מתן סמכות חלקית ממנהל למנהל משנה לקבוע חלק מהתנהלות המערכת ולתווך את הוראות המנהל לכפופיו, מתוקף תפקידו.
יסוד זה הוא המרכיב העיקרי של ההירארכיה הביורוקרטית.
תיאום בין חלקי המערכת המבוצע על ידי האחראים השונים על התנהלותה התקינה.
מרכיב חיוני לחקירת משאבי האנוש בארגונים הוא הבירוקרטיה: שיטת ניהול משאבי אנוש המבוססת על ניהול רציונליסטי ופורמליות.
בזכות ההבנייה הרבה שיש בארגונים והצורך שלהם בפיקוח ובתיאום, קיימת בכולם נטייה זו או אחרת להתנהלות ביורוקרטית.
על-פי תוצאות מחקריו של הסוציולוג ר' הול, תוצאות המקובלות כהנחה בתחום חקר הארגונים, מידת ההתנהלות הביורוקרטית משתנה מארגון לארגון.
כיום מקובל להניח כי היחס בין מרכיבי הבירוקרטיה השונים, וביטויים בכל ארגון, הם מורכבים ותלויים בגורמים רבים (כגון סביבת הארגון, תחום עיסוקו וכו').
מבנה ארגון קשיח בו מידה רבה של פורמליות והבנייה, מכונה מבנה מכני, ומבנה ארגון גמיש בו ההבנייה והפורמליות מצומצמות מכונה מבנה אורגאני.
לכל ארגון מידה מסוימת של התנהלות בלתי פורמלית הנובעת מחסרונות הפורמליזציה, שעיקרי סיבותיהן:
חסרונות אימפרסונליות: חוסר ההתחשבות באנושיותו, אופיו ורגשותיו של הפרט בתהליכים הפורמליים מביא ליצירת מערכת יחסים ישירה (בלתי פורמלית) בין חברי הארגון.
מערכת זו לעיתים רבות תורמת ליעילותו של הארגון, ולכן הוא מעודד אותה במקרים רבים.
כלליות: לעיתים רבות המערכת הפורמלית אינה נותנת מענה לבעיות ייחודיות בארגון, שכן היא מבוססת על מקרים כללים בלבד.
בעיות אלו מוצאות פתרון לא-פורמלי.
פיגור: במקרים רבים תהליך הפורמליזציה, הדורש זמן רב, לא מספיק מהיר על מנת להתמודד עם מציאות המשתנה במהירות, חוסר התאמה המאלץ קבלת החלטות באופן לא פורמלי.
אינטרסים אישיים: לעיתים חברי הארגון מוצאים לנכון לקדם אינטרסים שונים, המוגבלים על ידי הפורמליות הארגונית, באמצעות תקשורת והתנהגות לא פורמליות (כגון קשרי ידידות עם בכירים בארגון על מנת לקדם את הקריירה)
צורך בפנייה לרגש: במקרים רבים ההירארכיה והציות לכללים הפורמליים נשענים על הסמלה תואמת, הממחישה באופן רגשי ולא פורמלי את ממשותה של הפורמליזציה (שימוש בפאר, מדים התואמים את המעמד וכו').
החוקרים א' קאסט וג' רוזנצוויג חילקו ב-1974 את הארגונים לשני סוגים קיצוניים:
ארגונים סגורים: ארגונים שמרניים יציבים ו'מכניים', בהם רמות גבוהה של ריכוזיות, הבנייה ופורמליזציה.
ארגונים פתוחים: ארגונים בעלי מערכת גמישה ומשתנה תדיר, בעלי תכונות 'אורגניות' ולא נוקשות.
על-פי חלוקה זו, הצביעו חוקרי קבוצת אסטון על שבעה סוגי ארגונים:
בירוקרטיה מלאה, בה קיימת ריכוזיות, הבנייה ומשקל רב לנהלים.
בירוקרטיה של תהליכי עבודה, בה הבנייה רבה, משקל רב לנהלים וביזור סמכויות.
בירוקרטיה של תהליכי עבודה בהתהוות
בירוקרטיה מוקדמת של תהליכי עבודה, בה משקל רב לנהלים, ביזוריות והבנייה מעטהבינוי סמכות, בה הבנייה נמוכה, ביזור סמכויות ומשקל רב לממונים.ביורוקרטית סגל, בה הבנייה מעטה, ריכוזיות ומשקל רב לממונים.
החוקר א' עציוני חילק ב-1961 את הסמכות הנהוגה בארגונים לשלושה סוגים:כופה: בה נעשה שימוש בכוח אקטיבי כאמצעי הנעה בארגון.מתגמלת: בה נעשה שימוש בכוח פאסיבי, כלומר מתן תגמולים ואיום בשלילתם, כאמצעי הנעה בארגון.נורמטיבית: בה נורמות מוסריות הן מוקד ההנעה של הארגון.
כמו כן, חילק עציוני את עמדת הפרט בארגון לשלושה סוגים: התנגדות למערכת, תועלתנות והזדהות מוסרית עם מטרות המערכת.
על פי עציוני, סמכות כופה לרוב קיימת בכפיפה עם התנגדות למערכת; סמכות מתגמלת מתאימה לתועלתנות וסמכות נורמטיבית להזדהות מוסרית.
עציוני טוען כי הבחירה בין שלוש אפשרויות אלו נעשית בהתאמה למטרות הארגון (לדוגמה: מוסד דתי ייטה להתנהלות מוסרית, חברת השקעות להתנהלות תועלתנית וכו'), וכי ארגון אשר ינסה לשלב סמכות שאינה מתאימה לעמדת הפרט, לא ישיג את מטרותיו בצורה הטובה ביותר.
החוקרים ו' אוצ'י וג' ג'ונסון גילו ב-1978 הבדלים בין שיטות ניהול ארגונים שונות באמריקה וביפן.
ניהול אמריקני: המתבסס על פורמליזציה גבוהה, ריכוזיות נמוכה, רמות גבוהות של התמחות וקידום, העסקה לזמן מוגבל תוך קשר חלקי עם העובד.
ניהול יפני: המתבסס על חשיבה שיתופית ורחבה, פורמליזציה נמוכה, רמות התמחות וקידום נמוכות והעסקה לכל החיים.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 מצאו חוקרים רבים קשר בין מבנה הארגון ואופי הניהול בו לבין הטכנולוגיה המשמשת אותו, באמצעות מיון ארגונים על בסיס שיטת הייצור.
ניתוח זה הוביל לחקר ההשפעה של הסביבה על מבנה הארגון, ובייחוד לפיתוח תורת הסמיכויות.
ההתייחסות למבנה הארגון, ברובה מתארת את מידת הבירוקרטיה בו ואת ביטוייה השונים (פורמליזציה, הבנייה וכדומה).
התיאור המקובל למבנה הארגון הוא תיאורו של הסוציולוג הנרי מינצברג, המתייחס לחלוקת העבודה בארגון ולקשרים השונים הנוצרים בין העובדים השונים.
חקר מבנה הארגון עשוי להתייחס למבנה של ארגון בתקופה מסוימת או להשתנות המבנה בהשפעת גורמים שונים.
דוגמה להתייחסות לשינוי במבנה היא כלל הברזל של האוליגרכיה כפי שתואר על ידי החוקר רוברט מיכלס.
כמו כן קיים משקל רב לגודל הארגון ולמורכבותו, הנובעת מחלוקת התפקוד הכולל של הארגון למטלות משנה המבוצעות על ידי עובדים שונים.
בתחום זה עומד כל ארגון במתח בין הדרישה להתמחות וחלוקה של העבודה (הדורשת מורכבות רבה), לבין הצורך בתיאום בין הגורמים השונים (הדורש פשטות).
כמו כן, קיים מתח תמידי בין השאיפה לגידול בארגון, על-מנת להגדיל את תפוקותיו, לבין הצורך בפשטות.
על כל ארגון היה לקבל החלטות בנוגע לשיווק מוצר מסוים באזור אותו קיבל.הארגון השטוח הצליח לקבל החלטות במהירות גבוהה מזו של הארגון הגבוה (מכיוון שהארגון הגבוה הקצה זמן עבודה רב בתקשורת בין השלבים, ומכיוון שהבדלי המעמד הגדולים הערימו קשיים על התקשורת).
אך ההחלטות שקיבל הארגון הגבוה היו רווחיות יותר (שכן יכולת ניתוח המידע הייתה מסודרת וחולקה בין שלבים רבים).
מהמחקר ניתן להסיק כי למבנה שטוח יכולת החלטה מהירה יותר, אך למבנה גבוה יכולת להגיע לפתרונות טובים יותר.קבוצת אסטון: בשנים 1963–1968 בחנה קבוצת אסטון 46 ארגוני תעשייה בברמינגהאם, ובדקה את השפעת גודלם של הארגונים על רמת ההבנייה בהם, על-פי שלושה קריטריונים:
מידת הפורמליזציה של הארגון (שימוש בכלים פורמליים)
מסקנות המחקר היו כי שלושת הגורמים נוטים להיות חזקים יותר בארגונים גדולים.מחקר בלאו ושוהנהר: בשנת 1971 חקרו פ' בלאו ור' שוהנה 53 ארגונים ציבוריים אמריקניים, וגילו כי ככל שהארגון גדול יותר, כך גדלו בו רמת ההתמחות וחלוקת העבודה, יחס המנהל (כלומר – שיעור העוסקים בפעילויות פנים ארגוניות עלה) ושיעור המנהלים.
מכיוון שארגונים מהווים תת-חברה, ובייחוד בשל תפוצתם הגבוהה בעולם המערבי בו שולט אתוס הדמוקרטיה, ניתן לתאר את יחס הארגונים לדמוקרטיה כנושא התייחסות נפרד.
עם התפתחות המהפכה התעשייתית וירידת הפאודליזם, צמח הקפיטליזם ואיתו מנהל העסקים.
בתחילתה, לא הכירה השיטה הקפיטליסטית בצורך של המנהלים להתייחס לעובדיהם מעבר להסכם הכלכלי הפשוט שביניהם, שהעמיד את יחסי העבודה כקנייה פשוטה בשוק חופשי של כוח אדם.
יחס זה נוצר על רקע קיומו של פער קוגניטיבי בין יזמים לבין אנשים שמעדיפים פשטות וביטחון תעסוקתי יחסי.
התפיסה הקפיטליסטית הפשוטה לא הכירה בחשיבות של שיפור מצב העובדים מעבר למתן משכורת, ואדם שהיה עובד פשוט נתפס כחסר את היכולת העקרונית להצליח במשק מעבר למצבו.
לתפיסה הקפיטליסטית הפשוטה היו מספר ביסוסים רעיוניים, מהם:
התפתחות הנצרות הפרוטסטנטית (בעיקר הזרם הקאלוויניסטי) על חשבון הנצרות הקתולית בתהליך הרפורמציה, תהליך שהעמיד את העבודה הרווחית, התחרות וההצלחה בה כמצב הטבעי של החברה.
היבט זה נדון על ידי מאקס ובר בחיבורו הידוע "האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם"
התפתחות הדרוויניזם, ואיתו הדרוויניזם החברתי, שביססו את תפיסת התחרות המוחלטת כמצב חברתי טבעי, מקביל למלחמת הקיום המתרחשת בין המינים בטבע.
ההתייחסות העיקרית לכוח אדם שחרגה מהגישה הקפיטליסטית הפשוטה עד סוף המאה ה-19 היא הפטרנליזם המודרני: תפיסה המעמידה את הארגון כיחידה כמו-משפחתית, הדורשת מן המעביד יחס אנושי ואבהי כלפי עובדיו.
תפיסה זו מבוטאת במחויבות של הארגון מבחינה חברתית\כלכלית לעובדיו ולקהילתם.
תפיסה זו הנחתה מעסיקים שונים במהלך ההיסטוריה המודרנית (הידועים בהם: רוברט אוון מסקוטלנד, ופ' לוול וג' פולמן מארצות הברית), ולאורה הוקמו ערי המפעל הראשונות בארצות הברית ובבריטניה, שאופיינו במעורבות רבה של המעסיקים בקהילה.
בשנות העשרים של המאה ה-20 התפתחה גישה זו ביותר, ושיאה בשנות הארבעים של אותה מאה.
במקרים רבים מהווה הגישה הפטרנליסטית אלטרנטיבה לאיגודים מקצועיים, ועם העלייה בדומיננטיות של איגודים אלו חלה ירידה בתוקפה של הגישה הפטרנליטית.
ניהול מדעי ויחסי אנוש בניהול הגישה הקפיטליסטית הפשוטה הולידה בסוף המאה ה-19 את הניסיון לנהל את כוח האדם בארגון על ידי מדע טהור ואובייקטיבי, שיביא ליעילות מקסימלית בעבודה.
תחום זה שגשג בזכות פרדריק טיילור, החוקר המרכזי בו, וכונה טיילוריזם או ניהול מדעי.
בסוף המאה ה-19, מלבד הניהול המדעי, פותחה גם גישת יחסי אנוש בניהול: גישה על-פיה, על מנת להשיג את היעילות המרבית מן העובדים, יש להתייחס לתכונותיהם הנפשיות, ולא רק לתכונות הטכניות.
בניגוד לגישה הקפיטליסטית הפשוטה, גישת יחסי האנוש בניהול הופכת את קניית כוח האדם לקנייה מורכבת, הדורשת התייחסות תואמת על מנת להפיק ממנה את הרווח המרבי.
פיתוח גישה זו הביא לפיתוח ניהול כוח האדם, תחום שחדר לארגונים רבים בדמות מחלקות כוח אדם שהשפעתן הולכת וגדלה (שעסקו בתחומים כגון מיון והכשרת עובדים, רווחת עובדים, מגע עם נציגי עובדים, פיתוח התקשורת בארגון והמנהיגות בארגון, וכו')
בניגוד לגישות הניהול המדעי ויחסי האנוש, התפתח במחצית השנייה של המאה ה-20 תחום ניהול משאבי האנוש לתחום כולל, השואף להגיע לניצול משאבי האנוש על ידי שימוש בשינויים מבניים בארגונים השונים, השוברים את המבנה המדרגי הקלאסי.
ניהול מדעי היא תיאוריה בניהול המנתחת את רצף הפעולות במהלך עבודה.
גישה זו, מתחום ניהול משאבי אנוש מניחה כי ניתן להגיע ליעילות מרבית בארגון על ידי צמצום התכנון המערכתי שבאחריותו, ויצירת מערכת תגמול כספית מדויקת, המבוססת על חלוקת המטלות השונות ופישוטן, ועל יצירת מערכת מסודרת ובעלת פיקוח צמוד ככל הניתן.
הניהול המדעי שואף ליצירת כללים אובייקטיביים כלל-אנושיים, שעל פיהם ניתן לנהל כל ארגון באשר הוא ביעילות המרבית.
הנחת היסוד של גישה זו היא שמניעי העובד הם כלכליים בלבד, וחשיבתו רציונלית.
הניהול המדעי פותח בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 על ידי קבוצת מהנדסים אמריקאים, ובראשם פרדריק וינסלאו טיילור.
שיטה זו מכונה גם טיילוריזם, על שמו של טיילור.
עם פיתוח הניהול המדעי, הוא התקבל באהדה בחוגי ניהול נרחבים, אך עם זאת גם גרר התנגדות רבה, בעיקר מכיוונם של איגודי עובדים, שחששו מהרעת תנאי העבודה.
המתנגדים לטיילוריזם טענו, בין היתר, כי המדידות שנעשו אינן אנושיות, ואינן לוקחות בחשבון את תוצאות ההתמדה בעבודה לאורך זמן.
דוגמה לטענות כאלו היא המדידות שביצע טיילור על פועל אמריקני בעל יכולות גופניות יוצאות דופן, שכונה על-ידו 'השור האנושי'.