tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המועדונית מיועדת לתת לילדים השוהים בה סביבה מטפחת ומטפלת במודל משפחתי, להרחיק אותם מהרחוב ולהשלים חסכים וחוסרים מבלי לנתק את הילד ממשפחתו.
יעדים נוספים של המועדוניות כוללים קידום מיומנויות למידה של הילדים, צמצום חוסר מוכנות של ילדים צעירים לכיתה א' וכן צמצום מספרי הפעוטות שמצויים בסיכון התפתחותי.
פעילות הטיפוח נעשית בתיאום מקצועי עם שירותי הרווחה והחינוך ביישוב, בשאיפה לשיתוף פעולה עם משפחותיהם של הילדים.
המועדונית היא מסגרת משלימת בית ובית ספר, המביאה לשינוי משמעותי באמצעות השקעה אינטנסיבית, באינטראקציה של ילדים עם מבוגרים ועם בני גילם, שיפור הישגים לימודיים ושילוב הילד בתוכניות טיפול שונות בתחומי תפקוד שונים.
צוות המועדוניות מקיים קשר מתמיד עם מורי ומחנכי הילדים ועוקבים אחר התקדמותו ובעיותיו של הילד בבית הספר.
כמו כן מבקר הצוות בבתי הילדים ויוצר קשר שוטף עם ההורים.
המועדוניות פועלות בחסות אגף שח"ר של משרד החינוך.
במועדוניות מועסק צוות מקצועי, הכולל עובדים סוציאליים, עובדי הוראה, מדריכים טיפוליים ועוד.
ילדים מופנים למועדוניות על פי קריטריונים הכוללים מצב כלכלי ומצב משפחתי של ההורים ומצב בלימודים של הילד.
ההחלטה על קבלתם היא באמצעות ועדה הכוללת אנשי מקצוע בתחום החינוך והשירות הפסיכולוגי.
מועדוניות אינטנסיביות הן מסגרות המשותפות למשרד העבודה ולמשרד החינוך לגילי 6–12, בהן פועלים גם קב"ס ומנחה חינוכי.
מועדוניות לא אינטנסיביות הן מסגרות לגילים 6–12. מועדוניות לגיל הרך הן מסגרות ייעודיות לילדים צעירים בין הגילים 3–6. כמו כן, קיימות מועדוניות ביתיות לגילים 3–10 בחלוקה לקבוצות, בכל מועדונית חמישה ילדים שזקוקים למסגרות מצומצמות יותר מן המועדוניות הרגילות.
מועדים בין-לאומיים, המכונים גם ימים בין-לאומיים וכן חגים בין-לאומיים, הם מועדים בעלי חשיבות בין-לאומית.
מטרתם לציין את המועד ברחבי העולם, להעלות מודעות לנושא, לקדם מטרות ולגייס אנשים לפעולה.
רבים מהמועדים נוסדו או הוכרו על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות, המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות או אונסק"ו.
גופים וסוכנויות מטעם האומות המאוחדות, האחראיים לקידום הנושא, עושים זאת בשם האו"ם (UN) או אונסק"ו (UNESCO).
אותן סוכנויות רשאיות לפעול מטעם האו"ם, להשתמש בסמלים שלו ולהיעזר בתשתית שלו כדי לתאם אירועים ברחבי העולם.
על הסוכנות האחראית להציג דוחות המסכמים את הפעילות שהתרחשה ברחבי העולם בחסות הבין-לאומית ולתת המלצות לעתיד.
1 בינואר – יום נחלת הכלל
4 בינואר – (יום הולדתו של לואי ברייל), מוכר על ידי האו"ם
24 בינואר – יום המוקדש לחינוך, מוכר על ידי האו"ם
27 בינואר – יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, מוכר על ידי האו"ם
28 בינואר – יום הגנת הפרטיות
28 בינואר - יום הלגו הבינלאומי
4 בפברואר – יום הסרטן הבין-לאומי
6 בפברואר – יום אפס סובלנות כלפי השחתת איבר המין הנשי, מוכר על ידי האו"ם
9 בפברואר – יום הפיצה הבין-לאומי
11 בפברואר – היום הבין-לאומי לנשים ונערות במדע, מוכר על ידי האו"ם
13 בפברואר – יום הרדיו העולמי, מוכר על ידי האו"ם
14 בפברואר – יום האהבה
20 בפברואר – יום הצדק החברתי הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
21 בפברואר – יום שפת האם הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
8 במרץ – יום האישה הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
14 במרץ – יום הפאי
20 במרץ – יום השפה הצרפתית, מוכר על ידי האו"ם
20 במרץ – יום האושר הבין-לאומי
21 במרץ – היום הבין-לאומי לביעור האפליה הגזעית, מוכר על ידי האו"ם
21 במרץ – יום היערות הבין-לאומי
22 במרץ – יום המים הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
25 במרץ – יום הזיכרון הבין-לאומי לקרבנות העבדות וסחר העבדים הטרנס אטלנטי, מוכר על ידי האו"ם
26 במרץ – יום האפילפסיה הבין-לאומי
31 במרץ – יום הנראות הטרנסג'נדרית הבין-לאומי
1 באפריל – אחד באפריל, "יום הכזבים הבין-לאומי" או "יום השוטים"
2 באפריל – יום המודעות העולמי לאוטיזם, מוכר על ידי האו"ם
2 באפריל – היום הבין-לאומי לספרי ילדים
4 באפריל – יום המודעות הבין-לאומי למוקשים ופינויים, מוכר על ידי האו"ם
7 באפריל – יום הבריאות הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
20 באפריל – יום השפה הסינית, מוכר על ידי האו"ם
20 באפריל – יום הקנאביס הבין-לאומי (4/20)
21 באפריל – יום היצירה והחדשנות הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
22 באפריל – יום כדור הארץ, מוכר על ידי האו"ם
23 באפריל – יום הספר הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
23 באפריל – יום השפה האנגלית, מוכר על ידי האו"ם
23 באפריל – יום השפה הספרדית, מוכר על ידי האו"ם
25 באפריל – יום המלריה הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
26 באפריל – היום הבין-לאומי לקניין רוחני, מוכר על ידי האו"ם
28 באפריל – היום הבין-לאומי לבטיחות וגיהות בעבודה , מוכר על ידי האו"ם
30 באפריל – יום הג'אז הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
1 במאי – יום הפועלים הבין-לאומי
2 במאי – יום הארי פוטר הבין-לאומי
3 במאי – יום חופש העיתונות העולמי, מוכר על ידי האו"ם
4 במאי – יום הכבאים הבין-לאומי
4 במאי – יום מלחמת הכוכבים
5 במאי – יום המיילדות הבין-לאומי
8–9 במאי – מועד זיכרון ופיוס לאלה שאיבדו את חייהם במלחמת העולם השנייה, מוכר על ידי האו"ם
12 במאי – יום האחות הבין-לאומי
13 במאי – יום החומוס
17 במאי – היום הבין-לאומי נגד הומופוביה
18 במאי – יום המוזיאונים הבין-לאומי
20 במאי – יום הדבורים העולמי
21 במאי – יום הגיוון העולמי, מוכר על ידי האו"ם
28 במאי – יום האוננות הבין-לאומי
29 במאי – היום הבין-לאומי של כוחות שמירת השלום של האו"ם, מוכר על ידי האו"ם
1 ביוני – יום הילד הבין-לאומי, יום החלב הבין-לאומי
3 ביוני – יום האופניים הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
4 ביוני – היום הבין-לאומי לילדים חפים מפשע שנפלו קורבן לתוקפנות , מוכר על ידי האו"ם
5 ביוני – יום איכות הסביבה העולמי, מוכר על ידי האו"ם
12 ביוני – היום העולמי נגד עבודת ילדים
14 ביוני – יום תרומת הדם הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
17 ביוני – , מוכר על ידי האו"ם
20 ביוני – יום הפליטים הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
21 ביוני – יום היוגה הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
23 ביוני – יום השירות לציבור של האומות המאוחדות, מוכר על ידי האו"ם
23 ביוני – יום האלמנות הבין-לאומי
26 ביוני – היום הבין-לאומי נגד שימוש וסחר בסמים לא חוקיים, מוכר על ידי האו"ם
26 ביוני – היום הבין-לאומי לתמיכה בקורבנות עינויים, מוכר על ידי האו"ם
30 ביוני – יום האסטרואיד, מוכר על ידי האו"ם
11 ביולי – יום האוכלוסייה הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
17 ביולי – יום האימוג'ים הבין לאומי
18 ביולי – יום מנדלה
30 ביולי – יום הידידות
8 באוגוסט – יום החתול הבין-לאומי
9 באוגוסט – היום הבין-לאומי של הילידים בעולם , מוכר על ידי האו"ם
12 באוגוסט – יום הנוער הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
13 באוגוסט – יום השמאליים הבין-לאומי
19 באוגוסט – היום ההומניטרי הבין-לאומי
23 באוגוסט – יום הזיכרון הבין-לאומי לסחר בעבדים ולביטולו, מוכר על ידי האו"ם
10 בספטמבר – היום העולמי למניעת התאבדויות
15 בספטמבר – יום הדמוקרטיה הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
16 בספטמבר – יום שימור שכבת האוזון, מוכר על ידי האו"ם
18 בספטמבר – יום התחבורה הציבורית הבין-לאומי
19 בספטמבר – יום דבר כמו פיראט
21 בספטמבר – יום השלום הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
23 בספטמבר – יום הנראות הביסקסואלי
28 בספטמבר – יום הכלבת העולמי
30 בספטמבר – יום התרגום הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
1 באוקטובר – יום הזקנה הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
2 באוקטובר – היום הבין-לאומי לאי-אלימות, מוכר על ידי האו"ם, מצוין ביום הולדתו של גנדי
5 באוקטובר – יום המורים העולמי, מוכר על יד האו"ם
9 באוקטובר – יום הדואר העולמי, מוכר על ידי האו"ם
10 באוקטובר – יום בריאות הנפש העולמי, מוכר על ידי האו"ם
11 באוקטובר – יום הילדה הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
16 באוקטובר – יום המזון העולמי, מוכר על ידי האו"ם
17 באוקטובר – היום הבין-לאומי למיגור העוני, מוכר על ידי האו"ם
20 באוקטובר – יום הסטטיסטיקה העולמי
20 באוקטובר – יום האוסטאופורוזיס העולמי
24 באוקטובר – יום האומות המאוחדות, מוכר על ידי האו"ם
24 באוקטובר – יום המודעות לפיתוח העולמי
1 בנובמבר – יום הטבעונות העולמי
6 בנובמבר – היום הבין-לאומי למניעת ניצול של הסביבה במלחמה ובמאבק מזוין, מוכר על ידי האו"ם
8 בנובמבר – יום האורבניזם העולמי
14 בנובמבר – יום הסוכרת הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
16 בנובמבר – יום הסובלנות הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
17 בנובמבר – יום הסטודנטים הבין-לאומי
17 בנובמבר – יום הפג העולמי
19 בנובמבר – יום הגבר הבין-לאומי
20 בנובמבר – יום הילד הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
20 בנובמבר – יום הזיכרון הטרנסג'נדרי
21 בנובמבר – יום הטלוויזיה העולמי, מוכר על ידי האו"ם
25 בנובמבר – יום המאבק הבין-לאומי למניעת אלימות נגד נשים, מוכר על ידי האו"ם
29 בנובמבר – היום הבין-לאומי לסולידריות עם העם הפלסטיני, מוכר על ידי האו"ם
1 בדצמבר – יום האיידס העולמי, מוכר על ידי האו"ם
2 בדצמבר – היום הבין-לאומי לביטול העבדות, מוכר על ידי האו"ם
3 בדצמבר – היום הבין-לאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות, מוכר על ידי האו"ם
5 בדצמבר – , מוכר על ידי האו"ם
7 בדצמבר – היום הבין-לאומי לתעופה האזרחית, מוכר על ידי האו"ם
9 בדצמבר – היום הבין-לאומי למאבק בשחיתות, מוכר על ידי האו"ם
10 בדצמבר – יום זכויות האדם, מוכר על ידי האו"ם
18 בדצמבר – יום המהגר הבין-לאומי, מוכר על ידי האו"ם
20 בדצמבר – , מוכר על ידי האו"ם
יום העבודה הסוציאלית הבין-לאומי (יום שלישי השלישי של חודש מרץ)
יום האסתמה העולמי (יום שלישי הראשון של חודש מאי)
יום הקואופרטיבים הבין-לאומי (יום שבת הראשון של יולי), מוכר על ידי האו"ם
יום הבירה הבין-לאומי (יום ו' הראשון של אוגוסט)
יום הדודים הגאים (יום א' השני של אוגוסט)
(בשבוע האחרון של ספטמבר), מוכר על ידי האו"ם
(יום ב' הראשון של אוקטובר)
יום החיוך העולמי (יום ו' הראשון של אוקטובר)
היום הבין-לאומי להפחתת הסיכון מאסון (יום ד' השני של אוקטובר)
(יום א' השלישי של נובמבר)
1957/1958 – השנה הגאופיזית הבין-לאומית
2009 – שנת האסטרונומיה הבין-לאומית
פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
ישראל החלה לשלוח לאקדמיה האמריקאית סרטים לשם התמודדות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1964. אף סרט ישראלי לא זכה עד כה בפרס.
נכון ל-2025 הועמדו לזכייה בפרס 10 סרטים ישראליים, כמות המועמדויות השנייה בגודלה עבור מדינה מיבשת אסיה כאשר ליפן 17 מועמדויות (מתוכן 4 זכיות).
במקומו נשלח הסרט שהאקדמיה הישראלית זיכתה בכמות השנייה בגודלה של קולות, "בופור", אשר היה למועמד הראשון מטעם ישראל לפרס מזה 23 שנים.
הבמאים היחידים ששני סרטים ישראליים בבימויים הועמדו לזכייה בפרס הם אפרים קישון, משה מזרחי ויוסף סידר.
מזרחי ביים גם את הסרט "כל החיים לפניו", שזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר עבור צרפת.
הרשימה הבאה כוללת סרטים ישראלים אשר היו מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריה שאיננה "הסרט הבין-לאומי הטוב ביותר".
השנה המצוינת היא השנה שבה נערך טקס האוסקר שבו הסרט היה מועמד.
מוּעָדוּת (בלועזית: רצידיביזם) הוא דפוס התנהגותי של עבריינים מורשעים אשר שוחררו מהכלא לקהילה ושבים לבצע עבירות.
שיעור העבריינים שחוזרים ומבצעים עבירות בפרק זמן מסוים לאחר שחרורם מוגדר כ"שיעור מועדות" (recidivism rate).
בשנים האחרונות בדקו מחקרים רבים את שיעורי המועדות בקרב עבריינים שונים.
מחקרים אלה מסייעים לגורמים שונים במערכת אכיפת החוק (בתי המשפט, בתי סוהר, קציני מבחן) להעריך את מידת המסוכנות של העבריינים ומתוך כך להחליט על הצורך לפקח עליהם בעתיד.
ההסתברות לחזרה לפשע תלויה בגורמים רבים, ובהם אופי העבירה והימצאות רכיבים ממכרים בה (כגון עבירות הקשורות לשימוש בסמים ואלכוהול), רמת התמיכה המשפחתית באסיר ששוחרר, ושילובו הכללי בחברה ובמקום עבודה.
כדי למנוע תופעות חזרה לפשע, קיימות תוכניות שיקום שונות והוסטלים שונים האמורים לסייע לאסיר להשתלב חזרה בחברה.
יש הרואים בשיעור המועדות כלי להערכתן של מערכות אכיפת החוק ושל תוכניות שיקום ועל כן מתייחסים למועדות כמדד לכישלון, שכן הוא מבטא את חזרתו לפשע של העבריין – דהיינו, כישלון בחזרה לקהילה כאזרח שומר חוק.
שיטות מדידה רבות בעולם מתייחסות לאורך פרק הזמן (למשל, שנתיים, שלוש שנים, חמש שנים).
על פי שיטה זאת, עבריין שחזר למאסר לאחר תום התקופה, לא נחשב כעבריין מועד.
עם זאת, שיעורי מועדות נמדדים לרוב באופן שונה ממחקר למחקר.
אוכלוסיות שונות ודרכים שונות למדידת שיעורי מועדות יכולות להפיק תוצאות שונות באופן מהותי.
הפסיכופתיה נחשבת לקוטבו הקיצוני של המועדות, ובה האדם כלל אינו מקשר בין העונש שקיבל למעשיו, ואינו יכול ללמוד מטעויותיו.
השם המופשט "מוּעָדוּת" נגזר משם התואר "מוּעָד" שמקורו במונח ההלכתי "שור מועד", המתאר שור שנגח כמה פעמים ונוטה לשוב על מעשיו.
מקור המונח הלועזי "רצידיביזם" הוא בביטוי הלטיני recidere שמשמעו "ליפול שוב".
מועדות נמדדת במספר העבריינים מתוך כלל העבריינים בקבוצה מסוימת המבצעים עבירה חוזרת בפרק זמן נתון.
כיוון שקשה למדוד את ההתנהגות העבריינית עצמה, משתמשים באינדיקציות שונות כדי להשיג תוצאה קרובה לאמת שתייצג את החזרה לעבריינות.
ארבע ההגדרות האופרטיביות השכיחות ביותר לרצידיביזם הן מעצר חדש, כתב אישום חדש, הרשעה חדשה ומאסר חדש.
כל אחת מההגדרות האלה לוקה בהכללת יתר (מכלילה אנשים שלא היו צריכים להיחשב רצידיביסטים, למשל - מעצר שלא הבשיל להרשעה או עבירה שלא פוענחה), וכל הגדרה צפויה להניב ערך רצידיביזם אחר.
מחקרים רבים משתמשים במדד של מאסר חדש (re-incarceration) למדידת רצידיביזם בשל הנוחות של איסוף הנתונים וכן בשל הסימטריה בין נקודת המוצא למדידה (השחרור ממאסר), לנקודת המדידה החוזרת (החזרה למאסר), סימטריה המאפשרת להגדיר עבריין חוזר.
שיעור המועדות הכולל בישראל נמצא בירידה, ועומד על 38% בתוך תקופה של חמש שנים, בקרב משוחררי 2017 שחזרו עד לשנת 2022 (נתוני ענף מחקר שב"ס, 2024), בהשוואה ל-42% בקרב משוחררי 2004. לפי מחקרם של ד"ר יוחנן ועקנין וד"ר קתרין בן צבי, קיים יחס הפוך בין גיל האסיר לבין שיעור המועדות.
כלומר, ככל שעולה הגיל, כך פוחת שיעור המועדות.
ממצא זה הוא עקבי במדינות רבות ברחבי העולם.
עוד בשנת 1920 נבדק קשר זה בבדיקות מחמירות והוכח שוב ושוב שפעילות עבריינית מגיעה לשיאה בגיל ההתבגרות, ואז הולכת ופוחתת.
שיעור המועדות של נשים ירד מ-37.5% בקרב משוחררות בשנת 2004, ל-24% בקרב משוחררות 2013. נמצא כי בממוצע, נשים החוזרות למאסר שוהות כ-17.5 חודשים בקהילה, לעומת גברים רצידיוויסטים השוהים כ-20 חודשים בקהילה, בין שחרור למאסר חוזר.
אף על פי ששיעור המועדות בקרב גברים גבוה יותר, קצב החזרה למאסר של נשים בשנה הראשונה גבוה פי 1.3 מקצב החזרה של גברים למאסר בשנה הראשונה.
שיעור המועדות בעבירות אלימות הוא 37% בקרב אסירים בגירים; שיעור זה חושב בעבור אסירים שנכלאו בגין עבירות אלימות שהשתחררו מהכלא בשנת 2016 וחזרו לכליאה עד שנת 2021, והוא נמוך יחסית לשיעור שנמצא במחקר קודם שעסק באסירי עבירות אלימות שהשתחררו מהכלא בשנת 2014 וחזרו לכליאה עד 2019, שהיה 41%.
שאלה מרכזית בנוגע לעבריינים פוגעים מינית היא אם הם יהפכו לעברייני מין מועדים.
מספר מחקרים ומטא-אנליזה בקנה מידה גדול מראים כי עברייני מין הם עבריינים מגוונים וכי הם בעלי סיכון גבוה יותר לחזור לסורם בעבירות שאינן מיניות מאשר בעבירות מיניות.
ממצאי מחקר שפורסמו בשנת 2015 בשירות בתי הסוהר בישראל על משוחררי 2004–2008 מצביעים על שיעור מועדות של 19.4% בעבירות מין במצטבר בתקופה של חמש שנים, שהוא אחד המדדים הנמוכים ביותר ביחס לעבירות אחרות.
עם זאת, הסיכון היחסי הוא הגבוה ביותר בקטגוריות העבירה (10.0).
כלומר אף שהסיכון של עבריין מין לחזור למאסר הוא יחסית נמוך, הסיכון של עבריין מין שחזר בגין עבירת מין גדול מאוד לעומת חזרה למאסר של אסיר שאינו עבריין מין.
מחקר שניתח את נתוני המועדות בקרב עברייני מין המפוקחים על ידי יחידת הפיקוח "צור", מראה כי מקרב 934 עברייני המין שהיו בפיקוח בין השנים 2006–2011, ושרמת המסוכנות שלהם הוגדרה כיותר מנמוכה, רק 73, שהם 8% מקרב המפוקחים, הורשעו שוב.
בנורווגיה שיעור המועדות הוא מהנמוכים ביותר בעולם, והוא עומד על 20% בתוך תקופה של שנתיים, ועל 25% בתוך תקופה של חמש שנים.
בנורווגיה מספר האסירים ל-100,000 תושבים הוא 75 בלבד, בהשוואה ל-240 בישראל.
במקום בעונש, בתי הסוהר ומערכת המשפט בנורווגיה מתמקדים בצדק מאחה ובשיקום האסירים.
שירות התיקון של נורווגיה (The Norwegian Correctional Services) עובד בשיתוף פעולה עם שירותי בריאות ובתי ספר מתוך הקהילה, שירותים כגון חינוך, בריאות, תעסוקה ותרבות ניתנים בכלא על ידי אותם גופים שפועלים בקהילה וגופים שונים ממנים היבטים שונים של תהליך השיקום.
התפיסה הרווחת בשוודיה היא שהמאסר הוא בררה אחרונה.
אם המאסר הוא בלתי נמנע, יש לאפשר לאסיר לשמור על קשרים הדוקים עם הקהילה.
בדומה לנורווגיה, שירותי הרווחה ניתנים לאסירים על ידי הגופים המשרתים את הקהילה.
לפי נתונים השוואתיים מינואר 2023, שיעור הכליאה בשוודיה עומד על 82 לכל 100,000 תושבים.
נתונים משנת 2013 מצביעים על שיעור מועדות של 29% בתוך תקופה של שלוש שנים.
הגישה הרווחת בארצות הברית היא גישת ההרתעה.
בכ-28 מדינות, ובמיוחד בקליפורניה נחקקו חוקים כגון חוק "שלוש הפסילות", שם על עברה שלישית מאותו הסוג העבריין צפוי לעונש בלתי קצוב (שמשמעותו מאסר עולם כל עוד לא ננקטים הליכים לקיצוב עונשו), ועליו לשבת במאסר לפחות 25 שנה בטרם ישוחרר בפיקוח.
אחוזי הכליאה בארצות הברית הם מעל ומעבר לכל מדינה מערבית אחרת, והם עלו בהתמדה בעשרות השנים האחרונות בלי קשר לרמת הפשיעה.
נכון לספטמבר 2013, היו בארצות הברית קרוב ל-2.2 מיליון אסירים (כולל עצורים לפני משפט), ועל אף שאוכלוסייתה היא פחות מ-5% מאוכלוסיית העולם, הרי קרוב ל-22% מאסירי העולם כלואים בה.
מניתוח תקופת מעקב של משוחררי 2005–2014 עולה כי שיעורי המועדות בארצות הברית הם מהגבוהים בעולם והם עומדים על 68% בתוך שלוש שנים, על 77% בחמש שנים, ועל 83% בתשע שנים.
גישת ההרתעה היא אחת מאבני היסוד של כל מערכת פיקוח חברתי באשר היא.
עם זאת, מאות מחקרים הראו כי הסתמכות גבוהה על פיקוח וסנקציות, יכולה למעשה להגדיל את הסבירות שאדם יבצע עבירה מחדש, בעוד שבתי סוהר מתוכננים היטב, ותוכניות שיקום שמכינות את האסיר להשתלבות מחדש בקהילה, מפחיתות את אחוזי המועדות באופן משמעותי.
האינטואיציה הבסיסית היא כי שככל שהעונש חמור יותר, כך הוא ירתיע יותר וימנע חזרה לפשע.
תאוריית הבחירה המושכלת (Rational Choice Theory) לחקר הפשיעה מבוססת על ההנחה הבסיסית שהעבריין עורך חישובי תועלת פשוטים שבהן משך תקופת המאסר או הסיכוי להיתפס מהווים מרכיבים מרכזיים בשיקוליו.
זה הוא חלק מההיגיון שמאחורי חוק "שלוש הפסילות" והמדיניות הציבורית "אמת בגזר הדין" בארצות הברית.
תפיסות אלה מדגישות את העיקרון של "למען יראו וייראו" מחד גיסא ואת העיקרון של "ראה הוזהרת" מאידך גיסא.
בעיה אחת בגישה זאת היא הנחת היסוד שבני אדם הם יצורים רציונליים השוקלים את השלכות התנהגותם לפני שהם מחליטים לבצע עבירה; אף על פי שרמה זאת של רציונליות עשויה לחול על עברייני צווארון לבן מושכלים, הרוב המוחלט שבסופו של דבר נכלא אינו מתאים לפרופיל זה.
לדוגמה, בארצות הברית מחצית מכלל האסירים הפדרליים היו תחת השפעת סמים או אלכוהול בעת שביצעו עבירה אלימה כגון רצח, אונס, שוד, או תקיפה חמורה.
נתונים אחרים מציעים כי המספר גבוה יותר וכי 80% מכלל העבירות מתרחשות בהשפעת אלכוהול וסמים, וכי מחצית מהאסירים סובלים מהתמכרות.
על כך יש להוסיף את ההבחנה בין עבירות תגובתיות (למשל, אלימות עקב פרובוקציה) לבין עברות הדורשות מחשבה ותכנון (למשל, שוד בנק).
השיקול התועלתני פוחת לגבי הראשונות ככל שלהט הרגע גובר על היכולת לבצע חישוב רציונלי, במיוחד כאשר מעורבים חומרים ממכרים בתמונה, רקע אישיותי, וקל וחומר כאשר כל השלושה מעורבים יחדיו.
בשנת 2002, סקירה שיטתית של 62 מחקרים, מ-12 מדינות שונות, מצאה כי 65% מהגברים בכלא ו-42% מהנשים סובלים מהפרעת אישיות.
באופן כללי אסירים היו בסיכון גבוה יותר לסבול מפסיכוזה ודיכאון קליני חמור, והיה סביר יותר פי 10 שהם יסבלו מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית, בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.
מכאן ניתן ללמוד כי מרבית העבירות מבוצעות על ידי עבריינים אשר לקויים מדי ביכולתם לבחון את החסרונות של התנהגותם באופן רציונלי.
דרך נוספת להבין מדוע חומרת הענישה מוגבלת יותר משנדמה ניתן להבין באמצעות הבנה של הדינמיקה המורכבת מאחורי הליכים פליליים.
אם הייתה וודאות של 100% להיתפס או להיענש על ביצוע עבירה, מעטים הם האנשים שהיו מבצעים אותה.
מחקרים קרימינולוגים מצאו כי לוודאות התפיסה וכי לוודאות הענישה יש אפקט הרתעתי חזק יותר מחומרת העונש.
זאת היא אחת הסיבות שאנו משתמשים במצלמות אבטחה או בנקודות שיטור חמות תוך ציפייה שלאמצעים אלה יהיה השפעה של ממש.
אך מכיוון שפשעים רבים, כולל עבירות חמורות, אינן תמיד מובילות למעצר או להרשעה, ההשפעה המרתיעה של ודאות הענישה או וודאות התפיסה מצטמצמת מאוד.
ברור כי לחומרת הענישה תהיה השפעה מועטה, אם בכלל, על אנשים שאינם מאמינים שייתפסו על מעשיהם או שלא אכפת להם להיתפס.
לדוגמה, מחקר שנערך באנגליה הראה כי על 15,970 עברות שביצעו 693 נערים במהלך קריירה פלילית, נרשמו נגדם רק 115 רישומים פליליים.
יחס של 1:139. כן אפשר להניח כי פלוני שביצע עברות רבות בטרם נתפס אינו נרתע כמו מי שביצע מספר קטן של עבירות ונתפס, במיוחד כאשר פלוני כבר מכיר את המערכת המשפטית, הוא בעל "התמחות" בסוג העבירה, והוא כבר הצליח בעבר להתחמק מעונש.
כוח ההרתעה יפחת גם כאשר הסיטואציה תהיה הפוכה והעבריין לא יהיה מודע לחומרת העונש, או לשינויים במדיניות הענישה.
לדוגמה, מחקר שנערך ב-2002 מצא כי רק 22% מהאנשים "ידעו בדיוק מה יהיו העונשים".
גם כאשר ידעו עוברי חוק כי העונש יהיה חמור, הם האמינו שזה היה רציונלי לחלוטין לבצע עבירות שונות מאחר שהתמורה הפוטנציאלית הייתה גדולה מספיק, כל זאת לצד תחושות שונות שהם תיארו כגון מיוחדות, שעמום, ריגוש, רצון לחיות על הקצה, ורצון בתשומת לב.
רובם המוחלט האמינו כי הם לא ייתפסו וכלל לא חשבו על העונש האפשרי.
אם נביא בחשבון שגם אזרחים שומרי חוק ביצעו במהלך חייהם לפחות עבירה אחת, או מעשים שנאסר עליהם לעשות, קלים כחמורים, ולא נתפסו בגינן – אזי, גם בהם נטמעה תחושה מסוימת שאינה זרה לעוברי חוק: "אותי לא יתפסו".
מחקרים מלמדים כי אסירים בדרך כלל מתאפיינים ברמת השכלה נמוכה יחסית לאוכלוסייה הכללית.
חוקרים רבים גורסים כי ככל שאסירים ישתתפו במספר רב יותר של תוכניות חינוך, כך הסיכוי שלהם למצוא עבודה מחוץ לכלא עולה, והנטייה לחזור לפשע פוחתת.
מחקרים רבים מצביעים על ירידה בשיעורי המועדות בקרב אסירים שהשתתפו בתוכניות חינוך במהלך מאסרם.
לדוגמה, במחקר שכלל 3,170 אסירים במדינת מרילנד, מינסוטה ואוהיו בארצות הברית, נמצא כי הסיכוי שלהם לחזור לכלא היה נמוך פי 43 בהשוואה לאלה שלא השתתפו בתוכנית.
מחקר מטא-אנליזה שבחן מידע מתוך 58 מחקרים מאשש ממצאים אלה.
חוץ מההשתלבות כללית בחברה, חינוך הוא כלי חשוב בתהליך השיקום והוא מאפשר לאסיר לחזק את הביטחון עצמי, את הדימוי עצמי, הקניית ערכים חיוביים, קשרים בין-אישיים, ואישיות פרו-חברתית.
במחקרים נמצא כי תרומתה של השהות בכלא לצמצום הפשיעה מהותית יותר בתחילתה של תקופת המאסר, שכן בעבור רוב העבריינים 'הקריירה פלילית' נמשכת שנים ספורות בלבד.
על אף שישנם מחקרים המלמדים על אפקט הפוך, וכי באופן מצטבר, עבריינים שנשלחו לבתי הסוהר מבצעים יותר עברות (בשל האפקט הקרימינוגני של חווית המאסר), עדיין, הרחקה ושלילת היכולת לפעול בצורה עבריינית בתוך הקהילה הן תכליות ראויות.
הדבר נכון במיוחד עבור עבריינים מהם נשקפת רמת מסוכנות גבוהה, אשר לעיתים קרובות אינם בוחרים לשתף פעולה עם גורמי שיקום או רשויות החוק.
מחקרים שונים מלמדים כי כליאה ממושכת שאין בצדה שיקום מדרדרת גם עבריינים לא מסוכנים לחיי פשע, ולהתרחקות מאורח חיים נורמטיבי.
דוגמה בולטת ביותר לכך היא תוכנית הטלוויזיה Scared Straight: בתוכנית זו ליוו בני נוער שעברו עברות, או כאלה עם בעיות משמעת, לביקורים בבתי הסוהר.
במסגרת הביקורים נחשפו בני הנוער לחוויה המלאה של שהות בכלא למספר שעות, החל בתהליך הרישום, חיפוש גופני, נטילת חפצים אישיים, ועד לאינטראקציות עם אסירים מסוכנים.
במטא-אנליזה בה נבחנה יעילות ההרתעה של התוכנית ודומותיה, נמצא כי הן הגבירו באופן ישיר את שיעורי הפשיעה והובילו לשיעורי מועדות גבוהים יותר בהשוואה לבני נוער שלא השתתפו בתוכנית.
עבירותיהם של בני הנוער לאחר התוכנית כללו גניבות, שימוש בסמים, השתכרות בציבור, הימורים, סחיטה, והונאה.
אף אחד מ"בוגרי" הסדרה לא הורשע מאז בעבירה, למעט אנג'לו ספציאלה, שבשנת 2010 הורשע ונידון ל-25 שנות מאסר על אונס ורצח שכנתו בשנת 1982 (זמן קצר לאחר צילום הסדרה).
ככל הנראה אפשר להסביר ממצא זה בשניים: ראשית, בכך שבני הנוער יצאו "מחוזקים" מהשתתפות בתוכנית, במובן שתפיסת הסיכון שלהם התחזקה והתפתחה אצלם תחושת "לי זה לא יקרה".
שנית, וחמורה יותר, בני הנוער שנשלחו לתוכנית הפנימו את התג העברייני בצורה חריפה ומשום כך המשיכו לפשוע בשיעורים בגבוהים יותר, מתוך תפיסה של "ממילא אני אגיע לכלא".
בארצות הברית, במקרים בהם הנשיא המכהן נחשב ל"מועמד המשוער" מטעם מפלגתו, המונח "מועמד משוער" עשוי לרוב להתייחס גם לאדם המכהן בתפקיד סגן הנשיא הנוכחי אשר צפוי בעקבות כך להיות זה שימשיך לקדנציה שנייה אם הנשיא המכהן יבחר בשנית.
לאורך השנים, הוקדמו במידה ניכרת המועדים של הוועידות הרפובליקניות והדמוקרטיות שבהן צירי המפלגות בוחרים את המועמדים הרשמיים של מפלגותיהם על מנת שיסתמן מוקדם יחסית מי הם המועמדים המשוערים בכל מפלגה.
בבחירות לנשיאות בארצות הברית, כאשר הנשיא המכהן מבקש להיבחר מחדש, באופן מסורתי הוא נחשב למועמד המשוער מטעם המפלגה שלו.
דוגמאות בולטות למצב זה בעשורים האחרונים כוללות את מערכת הבחירות של 1976 אשר במהלכה הנשיא הרפובליקני המכהן ג'רלד פורד התמודד בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית מול רונלד רייגן, ואת מערכת הבחירות של 1980 אשר במהלכה הנשיא הדמוקרטי ג'ימי קרטר התמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית מול טד קנדי.
מועצה אזורית אל-קסום היא מועצה אזורית בישראל, השייכת למחוז הדרום.
המועצה הוקמה ב-6 בנובמבר 2012 על ידי משרד הפנים בישראל, יחד עם המועצה האזורית נווה מדבר, במקום מועצה אזורית אבו בסמה.
ההחלטה על הקמת שתי מועצות אזוריות נפרדות נבעה מגודל האוכלוסייה בתחום המועצה שפורקה.
עם זאת, על פי הערכת מנכ"לית המועצה מינואר 2023, חיים בשטחה, בפועל, כ-45,000 בני אדם.
חלקם מתגוררים ביישובים שאינם מוכרים רשמית, וחלקם ביישובים המוכרים הבאים:
בשנת 2014 התגלה כי המועצה כלל לא גובה ארנונה כפי שמחייב החוק, ומנהלת את פעילותה הכלכלית על חשבון תקציבי מדינה.
לאורך שנים התנהלו עתירות בנושא, ובאוגוסט 2022 התפרסם כי המועצה לא גבתה ארנונה כפי שסוכם, והיא אף הפסיקה להעביר נתוני גביה כפי שמחייב אותה חוק שקיפות המידע.
בעקבות כך, משרד הפנים החל לקנוס את המועצה.
לאחר בחירתו של סלאמה אל אטרש, הובא אייל נזרי לשמש כמנכ"ל המועצה.
בפברואר 2021 מונתה חופית קלימובסקי-שץ לתפקיד.
על פי דוח של מבקר המדינה מ-2021 אחוז נשירת התלמידים הגלויה במועצה עומד על 33%.
נכון ל-2023 במועצה 21 בתי ספר בהם 11 בתי ספר ללא מיגון או עם מיגון נמוך.
בין השנים 2014–2019 התרחשו 16 תאונות, מהן 4 קטלניות במועצה.
ד"ר איציק תומר (2012–2016) - ראש המועצה הראשון, במינוי שר הפנים
ג'בר אבו כף מאום בטין (2017–2018) - ראש המועצה הנבחר הראשון
סלאמה אל אטרש ממולדה (מ-2018) - ראש המועצה הנבחר השני
המועצות האזוריות (בספרדית: Municipios, "מוניסיפיוס") הן היחידה השלטונית השנייה במקסיקו, אחרי המדינות.
במקסיקו נמצאות למעלה מ-2,400 מועצות אזוריות.
בחלק מן המקרים המועצות האזוריות חופפות כמעט לחלוטין לבירותיהן ואז הן משמשות כעירייה שלהן, ואילו במקרים אחרים המועצות משתרעות על שטחים נרחבים בהרבה ואז הן מתפקדות כמחוזות משנה בתוך המדינות.
המועצה האזורית הגדולה ביותר מבחינת שטח היא אנסנדה במדינת באחה קליפורניה, המשתרעת על שטח של למעלה מ-50 אלף קילומטרים רבועים.
מספר מועצות אזוריות לפי מדינה
מועז חסן הוא כדורגלן צרפתי-תוניסאי המשחק בעמדת השוער בקלאב אפריקן.
חסן גדל במחלקות הנוער של סטאד רפאל ושל פרז'וס.
בשנת 2010 הגיע למחלקת הנוער של ניס מליגת העל הצרפתית.
בשנת 2012 החל חסן לשחק בניס II, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-25 בספטמבר 2013 ערך חסן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–2 לנאנט במסגרת המחזור השביעי בליגה.
בשל הרחקתו של דויד אוספינה, השוער הראשון של המועדון.
הוא ערך חמש הופעות ליגה בעונת .
בעונת , לאחר עזיבתו של דויד אוספינה לארסנל, היה חסן השוער הראשון של הקבוצה, וערך 30 הופעות ליגה.
בעונת ערך חסן 14 הופעות ליגה נוספות.
בנובמבר 2019 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת סרקל ברוז' הבלגית.
ב-27 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה.
נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורנירים מונדיאל 2018 וגביע אפריקה לאומות 2019.
מועדי הראי"ה הוא ספר העוסק בשבת ובמועדי ישראל בהגותו ובאורח חייו של הראי"ה קוק.
הספר חובר על ידי תלמידו, הרב משה צבי נריה.
הספר משלב קטעי הגות קצרים של הראי"ה עם פרקי סיפורים, חלקם מפי השמועה וחלקם מהספרות והעיתונות.
מהדורתו הראשונה יצאה לאור בשנת ה'תש"מ.
הספר הוא חלק מסדרת ספרים שעליה זכה הרב נריה בפרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב-יפו.
התשתית הראשונה לספר הייתה סדרת מאמרים שפרסם הרב נריה בעיתון הצופה.
עליהם הוסיף קטעי הגות מתוך ספרי הראי"ה בהלכה ובאגדה ומעט קטעים מכתב ידו.
את הסיפורים אסף הרב נריה מעדי ראייה ושמיעה ומתוך רשימות שונות מספרים קבצים ועיתונים.
הספר מלווה במפתח לשמות מאות האישים המוזכרים בו.
מועין אלאעסם הוא זמר בדואי-ישראלי, מכונה "מלך הדחייה".
כזמר הפך לפופולרי בקרב האוכלוסייה הבדואית והערבית בכלל בישראל וברשות הפלסטינית, כשהוא מתמחה בתחום הדאחיה, ז'אנר של שירה וריקוד בדואי מסורתי שראשיתו מטרם ימי האסלאם.
בנובמבר 2021 נעצר ונפתחה בעניינו חקירת מס בחשד להעלמת מס בשווי מיליוני ש"ח, וכן חקירה בחשד להתחזות כנכה מאז 2010, וכן בגין עבירות המעלות חשד לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ותחבולה.
בשנת 2021 עוכב לתשאול על ידי השב"כ, לאחר שהביע בשירו תמיכה בחמאס במהלך מבצע שומר החומות.
וגם תמך בהמהומות בישראל באותה תקופה וגם במהומות בנגב בינואר 2022.
בנובמבר 2025 שוב עלה לכותרות לאחר שהביע בשירו את רצונו "לחמש את עזה ואת הגדה המערבית" כפי שנחשף על ידי תנועת רגבים.
מועצה אזורית אבן העזר הייתה מועצה אזורית בהרי ירושלים שהתקיימה בין השנים 1953–1964, אז אוחדה עם מועצות אזוריות נוספות ליצירת מועצה אזורית מטה יהודה.
המועצה האזורית אבן העזר הוכרזה בשנת 1953 על ידי שר הפנים ישראל רוקח.
המועצה נקראה על שם האבן שהציב שמואל הנביא לזכר הניצחון על הפלשתים ב"קרב מצפה", שמיקומה אינו ברור דיו, אולם חוקרים שונים, ובראשם אוסביוס, מזהים אותה בסביבות בית שמש.
בעת הקמתה, המועצה כללה חמישה מושבים: זנוח (פועלי אגודת ישראל), ישעי, מחסיה, נחם (הפועל המזרחי) וזכריה (תנועת המושבים).
ב-1955 נוספו אליה המושבים גפן, שדות מיכה ותירוש.
בשנת 1963 הוקמה ועדה מיוחדת לבחינת איחוד רשויות בין ארבע המועצות האזוריות הקטנות שבאזור ירושלים: אבן העזר, גיזו, האלה והרי יהודה.
הוועדה המליצה לאחד את ארבע הרשויות הללו לרשות אחת, וב-1964 הוקמה מועצה אזורית מטה יהודה, הגדולה במספר יישוביה בישראל.
נסרוללה מועין נג'אפבאדי (בפרסית: نصرالله معین; נולד ב-19 בינואר 1952), הידוע תחת שם הבמה מועין (בפרסית: معین; באנגלית: Moein), הוא זמר פופ איראני.
בגיל 18 הוא החל את הקריירה שלו במוזיקה ובשירה.
הסינגל "Yeki Ra Doost Midaram", שפורסם ב-1979, זכה להצלחה רבה והפך אותו למפורסם.
לאחר המהפכה האיראנית היגר מועין לארצות הברית, כתוצאה מהטלת הגבלות על פעילי מוזיקה.
שם המשיך את הקריירה שלו עם יציאת אלבומו הרשמי הראשון בשם "Miparstam".
מועין נולד בנג'פאבאד, עיר במחוז איספהאן שבאיראן, למשפחה דתית ממעמד הביניים.
מאז ילדותו מועין התעניין במוזיקה.
מועין החל את הקריירה שלו בגיל 18. מועין הוציא את השיר הראשון שלו ב-1979 בטהראן עם הכותרת "Yeki Ra Doost Midaram".
הוא החל את הקריירה האמנותית שלו כזמר ברדיו והוציא מספר אלבומים לפני שהוציא לאור ב-1983 את האלבום "Miparastam", שזכה לתשומת לב רבה באיראן.
בשנים האחרונות, מועין זכה להערכה רבה באיראן והוא ניגן בקונצרטים ברחבי העולם.
למועין יש מיומנות בהצגת יצירות רומנטיות ועצובות, שקשורה לצריבה ולעצב החבוי בקולו.
בגיל 38 הוא התחתן עם ספרדייה.
שנתיים לאחר מכן נולד ילדו הראשון.
מועין נפרד מאשתו וחי לבד במשך זמן מה.
אשתו השנייה היא איראנית בשם פנתיאה, איתה יש לו בת.
מועין הוא כיום תושב אמריקה ומתגורר באנסינו, לוס אנג'לס.
במדינות עם בחירות בשיטה היחסית, מפלגות מגישות רשימות מועמדים לבחירות.
המועמד האחרון (בהולנדית: Lijstduwer, 'דוחף רשימות') הוא איש תרבות, לא-פוליטיקאי אחר, או פוליטיקאי לשעבר החותם את הרשימה.
בסורינאם, בהולנד ובבלגיה, המקום האחרון מאויש לעיתים קרובות על ידי לא-פוליטיקאים ידועים כמו אמנים, סלבריטאים ואנשי ספורט.
הם מועמדים רשמיים, אבל הם מוצבים בסוף רשימת המפלגה.
מכיוון שבדרך כלל המועמד האחרון לא יבחר, קבלת מועמדות זאת נחשבת לתמיכה של אותה מפלגה ספציפית מתוך כוונה למשוך יותר קולות למפלגה בשל המוניטין והפופולריות של המועמד האחרון בתחומו, תוך מניעת כל דאגה בנוגע לכשירות של המועמד האחרון כמחוקק.
בבחירות לרשויות המקומיות, אנשים רגילים שמוכרים היטב בקהילה עשויים לשמש גם כמועמדים האחרונים.
בהתחשב בעובדה שמערכות בחירות אלו משתמשות בייצוג פרופורציונלי ברשימה פתוחה של המפלגה-רשימה, הקולות שיובאו למועמד האחרון מסתכמים למספר הכולל של הקולות, ומכאן למושבים של המפלגה.
המועמד לא צפוי להיות חבר בגוף הנבחר בשל המיקום הנמוך ברשימה, ובדרך כלל דוחה את התפקיד אם הם יאספו מספיק קולות העדפה למושב מלא (שאותו הם יכולים לתבוע לפי השיטה ההולנדית).
יכול להיות יותר מ'מועמד אחרון' אחד.
מספר חברים ברשימה אשר נחשבים כ'מועמדים האחרונים' משתנה.
בהגדרה הרחבה יותר, מועמדים הנמוכים ברשימה ממספר המושבים שצפויה מפלגה לזכות בהם, נחשבים למועמדים האחרונים.
בישראל, המשתמשת ברשימה סגורה של ייצוג יחסי ארצי, קיימת גם מסורת הבחירה בפוליטיקאים (בעיקר שרים וח"כים) לשעבר וסלבריטאים מבוגרים כמועמדים במקומות הנמוכים ברשימה.
על פי חוקת הליכוד, ליו"ר המפלגה הזכות למנות את שלושת המועמדים האחרונים לכנסת.
מוצגים כאן המועמדים האחרונים המפורסמים לכנסת.
ברשימות שהגישו פחות מ-120 מועמדים מצוין מספר המועמדים.
מועצה היא קבוצה של אנשים שנבחרים או ממונים לקבלת החלטות, לתת ייעוץ בנושא מסוים, לייצג קבוצה מסוימת של אנשים, או לנהל ארגון מסוים.
המועצה יכולה להתקיים במגוון תחומים, כולל פוליטיקה, דת, חינוך, תעשייה, ועוד.
מועצה עשויה לתפקד כבית מחוקקים, במיוחד ברמת עיירה, עיר או מחוז / מחוז, אך רוב הגופים המחוקקים ברמה המדינתית/מחוזית או לאומית אינם נחשבים למועצות.
ברמות כאלה, ייתכן שלא תהיה רשות מבצעת נפרדת, והמועצה עשויה לייצג למעשה את הממשלה כולה.
תפקידיה של המועצה משתנים בהתאם לתחום בו היא פועלת.
במקרים רבים, המועצה מתפקדת כרשות מקבלת החלטות, שיש לה סמכות חוקית או מוסרית לפעול בשם הציבור או הקבוצה שהיא מייצגת.
לדוגמה, מועצות מקומיות אחראיות על ניהול ענייני הרשויות המקומיות, כולל פיתוח תשתיות, חינוך, תרבות ורווחה.
במקרים אחרים, המועצה עשויה לשמש כגוף ייעוצי בלבד, המעניק המלצות לגורמים מוסמכים או מקבלי החלטות בנושאים מורכבים או שנויים במחלוקת.
כך למשל, מועצות דתיות עשויות לייעץ בנושאי הלכה, מוסר או אתיקה.
ישנם סוגים רבים של מועצות, בהתאם לתחום הפעילות שלהן:
מועצה מקומית: גוף נבחר שתפקידו לנהל את ענייני הקהילה המקומית, כמו עיריות או מועצות אזוריות.
מועצה דתית: גוף שמוקם בדרך כלל במסגרת דתית ומטרתו לייעץ או לקבל החלטות בתחום הדת.
מועצת מנהלים: קבוצת אנשים שנבחרו על ידי בעלי מניות של חברה כדי לנהל את ענייני החברה ולהנחות את הנהלתה.
מועצה מייעצת: גוף המורכב מאנשים בעלי מומחיות בתחום מסוים, שתפקידם לייעץ לגורם מסוים או לרשות בעניינים מקצועיים.
דוגמאות בולטות לסוגי מועצות שנתקלים בהן בפוליטיקה כוללות:
מנהלה מקומית, סוג של שלטון מקומי
מועצה אזורית – צורת שלטון מקומי המאגדת, מבחינה מוניציפלית, מספר יישובים כפריים או קהילתיים באזור גאוגרפי מסוים.
מועצת עירייה - המוסד העליון של העירייה, ומרוכזות בה רוב סמכויות העירייה.
מועצה מקומית תעשייתית – רשות מוניציפלית המנהלת אזור תעשייה בין עירוני הכולל מספר מפעלים בעלי תשתית ומערכות ציבוריות משותפות.
מועצת אירופה, ארגון פוליטי, בין-ממשלתי עם 47 מדינות חברות
מועצת האיחוד האירופי, הבית העליון של האיחוד האירופי
ועידה אקומנית, גופי דיון כלל-נוצריים
המועצה האירופית, גוף של ראשי מדינות או ממשלות של האיחוד האירופי
המועצה לביטחון לאומי, גוף ממשלתי של הזרוע המבצעת האחראי על תיאום מדיניות בנושאי ביטחון לאומי
מועצת הביטחון של האו"ם, גוף מקבל החלטות באו"ם
מועצת פועלים, מועצה המורכבת מחברי מעמד הפועלים או הפרולטרים
סוגי מועצות שנתקלים בהם בתחומים אחרים כוללים:
מועצות בודהיסטיות : אירועים היסטוריים חשובים בהיסטוריה של הבודהיזם.
מועצת תלמידים : ארגון תלמידים הקיים בבתי ספר יסודיים רבים, חטיבות ביניים, בתי ספר תיכוניים, מכללות ואוניברסיטאות.
המועלקאת (בערבית المعلقات אל-מועלקאת) הם אוסף של שירים ערביים בצורת קצידה מהמאה ה-6. זוהי האנתולוגיה המפורסמת ביותר מהתקופה הטרום-אסלאמית, ושיריה נחשבים לשירי מופת על ידי משוררים ומבקרי ספרות ערבים מימי הביניים.
היא מספקת תמונה מייצגת של אורח החיים והמחשבה הבדואיים באותה תקופה.
הפרשנות העתיקה והמוכרת ביותר למונח "מועלקאת" (שפירושו המילולי "התלויים") מתוארכת לתחילת המאה ה-9. מקור השם במאה ה-16. על פי תיאור זה, שירים אלה נחשבו כה מצוינים עד כי נרקמו באותיות זהב ונתלו לאחר מכן בכעבה במכה.
עם זאת, סביר סביר יותר שהמונח נגזר מ'עִלק', שמשמעותו "משהו יקר".
משמעות המונח היא "שירים המוערכים כיקרים".
משוררי הג'אהליה השוו שירה טובה ל"פנינים שזורות היטב" על שרשרת.
השירים נאספו ונכתבו באמצע המאה ה-8. האוסף נאסף לראשונה במאה ה-16 על ידי חמד א-ראוויה, מלומד מהעיר כופה בעיראק, שקרא לה "אל-משהוראת", שפירושו "המפורסמים"; שם נוסף הוא "אל-מוד'הבּאת", שפירושו "המוזהבים".
אל-אסמאי (740–828) מבצרה מונה שישה מהם, בעוד שאחרים מזכירים עד עשרה.
רובם, כולל אבן קתייבה, מדברים על שבעה, אם כי אינם מסכימים על שמות המשוררים.
חמישה משוררים מוזכרים בכל הרשימות: אִמְרו אל-קַיְס, טרפה בן אל-עבד, זוהיר, עמר אבן כולת'ום ולביד בן רביעה.
לקצידה יש מבנה בסיסי בן שלושה חלקים, שלעיתים קרובות לא נשמר.
חלק המבוא -נסיב (النسيب) מתאר עבר בלתי הפיך, עם מוטיבים כמו אתר מגורים עזוב - אל-אטלאל (الأطلال), זיכרון של אהוב, כאב פרידה, מאהב מזדקן, או מראה חלומי של אהוב.
החלק השני - רחיל (الرحيل), מוקדש לתיאור מפורט של מסע, כלומר רכיבה על גמל או סוס, ובכך מתאר את עיבוד האבל ואת החזרה לחיים פעילים.
החלק השלישי, עם מסר מסכם, יכול ללבוש צורות שונות: הוא עשוי להכיל שבח עצמי של המשורר אושבח לשבט - פח'ר ( فخر) שליט או פטרון - מדיח (مديح) השמצת יריב - הִג'א (هجاء) או אמרות מוסר וחוכמה - חִכּאם (حكم).
אבן אל-ענברי, מלומד בן המאה ה-10, ערך רשימה עבור קובץ "אל-מועלקאת", אשר נותר בתפוצה נרחבת עד ימינו.
היא מכילה שבע יצירות מאת המשוררים הבאים:
שירו מורכב מ-82 צמדים ובעל צורה יוצאת דופן.
הוא מתחיל בנסיב, מבוא, אשר לאחר הצצה אחר עקבות צבאים באתרי מגורים עזובים, מעורר מחדש את הזיכרון של סדרת הרפתקאות ארוטיות.
המחצית השנייה של השיר מתארת סוס במהלך ציד ומסתיימת בתיאור סערה ששוברת עצי דקל, הורסת בתים ומטביעה את הציד: אך ציד השדה, שטבע בשיטפון, שכב שם, כמו בצלי בר שנקרעו בזעם.
עם 103 צמדים, זהו השיר הארוך ביותר בקובץ, קצידה בת שלושה חלקים.
לאחר הקדמה קצרה, מופיע התיאור המפורסם ביותר בעושר פרטיו, שאין שני לו, של גמל בשירה הערבית: צווארו, ארוך ומלכותי, כשהוא נע, דומה לירכתי הספינה הנישאת על גבי החידקל.
(בית 26) מתוארת גם הליכתו האופיינית של הגמל: הוא רץ להתחרות בגמל המהיר והאצילי ביותר, ומשליך את רגליו האחוריות אחרי הקדמיות בו במקום.
(בית 14) בחלק הסיום, המשורר מבטא את השקפת עולמו ההדוניסטית, לפיה על האדם ליהנות מהנאות החיים, כגון יין, עזרה אבירית לנזקקים, ותענוגות נשים, לפני שהמוות ישים קץ להנאות אלה.
עם 59 צמדים, זהו השיר הקצר ביותר בקובץ.
זוהי למעשה קצידה בת שני חלקים.
התיאור המקדים של האהוב מלווה באזכור קצר של זוועות המלחמה, המוביל לחלק המרכזי: הספד לשני גברים שתיווכו בהסכם שלום בין שבטי "בני עבס" ו"בני ד'וביאן".
החלק המסכם מציע הרהור אפוריסטי על החיים מאת אדם בן שמונים: היום ואתמול ברורים, אך מה יביא המחר, זה לא ידוע לי.
ענתרה אבן שדאד (عنترة بن شداد).
לאחר שתיאר את אהובתו ב-19 הראשונים מתוך 79 זוגות השירים, המשורר משווה בשני הפסוקים הבאים בין חייו הקשים על גב סוס שחור לחיי אהובתו על גבי כריות רכות, תיאור הגמל שלו מלווה בשבח עצמי ובמשאלה המסכמת לא למות לפני שינקום בשני בניו של אויבו, "דמאדאם".
עמר בן כולת'ום (عمرو بن كلثوم).
קצידה שלו, בת שני חלקים, כוללת 94 צמדים והיא כנראה הדוגמה המפוארת ביותר ל"פח'ר" בספרות הערבית.
השיר הוא שיר "אודה" (הלל) לשבט.
לאחר הזמנה קצרה למשקאות בוקר ופרידה מהאהוב, שיופיו הפיזי מתואר, מגיעה האדרת שבט תגליב, ואודות שבט בכר ועמר בן הינד, שהיה מלך הלחמידים בין השנים 554 ל-569 ונרצח על ידי מחבר השיר, והוא מאוים בשל כך במלחמה.
אל-חארת' בן חלזה (الحارث بن حلزة).
הכללת שיר זה בקובץ יכולה להתפרש כניגוד ליצירה הקודמת.
עיקר 84 הזוגות בקצידה זו, בניגוד מובהק לעמר בן כולת'ום, עוסק בשבח שבט בכר ובהפרכת האשמות התגליב נגדם.
הקצידה מכילה 88 צמדים ומתאפיינת במבנה מאוזן במיוחד.
החלק המבוא מכיל תוכחות לאהובתו הכופרת ופנייה של המשורר לעצמו למצוא מאהבת אחרת.
החלק השני מוקדש לתיאור גמל, אותו לביד משווה לענן, לחמור נמלט שעַיִיר שלו נופל טרף לאריה, ולפרה פראית.
לאחר מכן המשורר פונה לשבח עצמי: הוא אוהב יין, מגן על הנוסע, נדיב, מגשר בסכסוכים, והוא מגן השבט, מה שמוביל לשבח המסכם של השבט.
שבע האודות: כמה הערות על קומפילציית המועלקאת, מאיר יעקב קיסטר, בתוך: Rivista degli Studi Orientali 44 (1969).
אל מועלקאת מתוך: אנצקלופדיה בריטניקה (אנגלית)
תרגום המועלקאת לאנגלית אתר Sacred-Texts
המקור הערבי לצד תרגום אנגלי הוצאת ithra
פיליפ וולף: מועלקאת: שבעת שירי הפרס של הערבים.
דגינגר, רוטווייל 1857 (גרסה דיגיטלית, גרמנית)).
פואט סזגין: תולדות הספרות הערבית.
בתוך: האנציקלופדיה של ראוטלדג' לספרות ערבית, בעריכת ג'ולי סקוט מייזאמי ופול סטארקי, 1998, , ע.
ארתור ג'ון ארברי: שבע האודות.
מועצה אזורית אשכול היא מועצה אזורית בישראל.
מועצה אזורית אשכול משתרעת מקיבוץ בארי בצפון ועד חולות עגור בדרום, מנחל הבשור במזרח ועד רצועת עזה והגבול הבינלאומי עם מצרים במערב.
שטח המועצה הוא כ־1,000 קמ"ר, מתוכו 284 קמ"ר קרקע חקלאית מעובדת.
המועצה הוקמה בשנת 1951 בשם "חבל מעון", על-שם היישוב העתיק מעון שהיה קיים בתחומה.
ב-19 באוגוסט 1969 הוחלף שמה ל"מועצה אזורית אשכול" לזכר לוי אשכול, ראש ממשלת ישראל, שנפטר זמן מה קודם לכן.
כיום היא בין המועצות האזוריות היחידות בארץ הקרויות על־שם אדם, ביחד עם מועצה אזורית מעלה יוסף, מועצה אזורית ברנר ומועצה אזורית יואב.
מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה הפכה המועצה ליעד של הטרור הפלסטיני מרצועת עזה, כאשר ב-2001 החלו נגדה שיגורי רקטות קסאם.
בעקבות תוכנית ההתנתקות והשתלטות חמאס על רצועת עזה ירי הרקטות והפצמ"רים על יישובי המועצה החמיר, דבר שהוביל למספר מבצעים צבאיים גדולים של צה"ל ברצועת עזה, בהם מבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, מבצע שומר החומות.
במתקפת הפתע של ישראל שהובילה למלחמת חרבות ברזל.
הטבח בפסטיבל נובה הטבח בניר עוז והטבח בבארי, כולם אירעו בשטחי המועצה.
זאת לצד קרבות קשים שאירעו ברוב היישובים שבו.
הפרנסה העיקרית של תושבי מועצה אזורית אשכול היא חקלאות, אך ברוב הקיבוצים קיימים גם מפעלי תעשייה, וביישובים הקהילתיים הפרנסה המרכזית היא שירותים.
יער בארי - יער המשתרע על פני 11,000 דונם סמוך לקיבוץ בארי.
ביער מספר אתרים, בהם אנדרטת יד אנזא"ק ומחצבות הגופרית בארי.
הגדת חבל ימית - מרכז מבקרים המתאר את ההיסטוריה של יישובי חבל ימית ופינויים ב-1981. ממוקם במושב דקל.
אנדרטת עוצבת הפלדה - ממוקמת במתחם מרכז המבקרים "הגדת חבל ימית".
הוקמה לזכר חללי האוגדה שכבשה במלחמת ששת הימים את חבל ימית.
הועתקה ממיקומה המקורי (על גבעה בחבל ימית) אל מיקומה הנוכחי, ב-1981.
סמל המועצה עוצב בראשית שנות השישים על ידי האדריכל חנן הברון, חבר קיבוץ רעים.
במקביל להיותו סמל המועצה, שימש הסמל במשך שנים רבות גם את ארגון "ישובי חבל מעון", אשר עסק במיון ושיווק התוצרת החקלאית של יישובי החבל.
כאשר עוצב הסמל נקראה המועצה האזורית "חבל מעון" וכללה בעיקר קיבוצים שהוקמו כחלק ממערך ההגנה ותפיסת השטחים שמול גבול רצועת עזה.
עיקר פרנסתם של תושבי המועצה הייתה אז על חקלאות שהתאפיינה בשטחי התבואה הגדולים שנזרעו אז ללא השקיה.
הסמל שיקף את שני אלה בבהירות ובפשטות: שיבולת שהופכת לגדר תלתלית ובתוכה שדה.
עם השנים עבר הסמל מספר שינויים.
מכיוון שתלתלי גדר התיל יצרו קונוטציות שליליות לכלא ודיכוי הם הוסרו והושארו תלתלים בלבד, כרעיון מופשט ופתוח לפרשנות.
בנוסף התעגל מעט הסמל בהתאם לתפיסות וצרכים חדשים.
בגרסה הנוכחית של הסמל, שעוצב בשנת 2013 על ידי המעצב הגרפי חיים לוי, הוסרו התלתלים לגמרי וכן הגבעול המקיף את הסמל, בהתאם לגישה העיצובית המודרנית להפשטת סמלים.
כמו כן, הותאמו צבעים קבועים למאפייני הסמל.
1970 - חיים בן פורת מרעים
3 בדצמבר 2024 - הווה - מיכל עוזיהו מעין הבשור
מוֹעָצָה אֲזוֹרִית חֵבֶל יַבְנֶה היא מועצה אזורית במחוז המרכז בישראל, השוכנת בשפלה הדרומית, בגבול מישור החוף הדרומי.
בתחומי המועצה 7 יישובים בעל צביון דתי לאומי.
מה שמבדל אותם ממועצות אחרות בסביבם.
שטח שיפוטה כ-31,000 דונם, המועצה קיבלה מעמד מוניציפלי באוגוסט 1950.
בתחומי המועצה 6 בתי-ספר, כפר הנוער גבעת ושינגטון, ישיבת נווה הרצוג וישיבת ההסדר כרם ביבנה.
גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
בצפון העיר יבנה ומועצה אזורית גן רווה.
בדרום מועצה אזורית באר טוביה.
במזרח מועצה אזורית גדרות ומועצה אזורית ברנר.
בתחילת מלחמת העצמאות התבססו במקום יחידות של פאוזי קאוקג'י, והאזור נכבש על ידי צה"ל לאחר שהצבא המצרי נבלם דרומה בגשר עד הלום.
לאחר המלחמה נפתח האזור להתיישבות, ויישובים רבים ביקשו לחבור לקבוצת יבנה שהייתה חלוצה באזור.
המועצה הוקמה באוגוסט 1950 ואיגדה אז את ארבעת היישובים: קבוצת יבנה, בן זכאי, בני דרום, ניר גלים ואת כפר הנוער הדתי "גבעת ושינגטון", וישיבת ההסדר "כרם ביבנה" שהייתה בתכנון.
שטח המועצה היה כ-31,000 דונם, מתוכם כ-25,000 דונם שיועדו לעיבוד חקלאי.
עם מתן הזיכיון לחברת אשדוד להקמת העיר, הוקצו שטחים מהמועצה האזורית לחברה, אולם הם לא הוכללו בשלב הראשון בשטח העיר.
בהמשך, בשנת 1968, הורחב שטחה המוניציפלי של העיר אשדוד והועברו אליו 6000 דונם ממועצה אזורית חבל יבנה.
משנת 1962 עד 1981 נכלל בתחומי המועצה גם היישוב בני עי"ש שזכה אז למעמד של מועצה מקומית.
אבי פוקס מבני דרום, 2024
מוֹעָצָה אֲזוֹרִית גַּן-רָוֶוה היא מועצה אזורית במחוז המרכז בישראל, באזור מישור החוף הדרומי לחופי הים התיכון.
המועצה כוללת בתוכה עשרה יישובים, מהם שישה מושבים.
המועצה קבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1952. ממוצע המרחקים בין יישובי המועצה הוא 7.3 ק"מ.
במליאת המועצה 17 חברים ובראשה עומדת מירה בן ארי.
מטה המועצה נמצא בכפר נוער עיינות.
גן רווה היה שמה של אחוזת מטעי הדרים שהקימו בשנת 1928 קבוצת יזמים יהודים מדרום-אפריקה, חיים שלמה יפה, האחים פוליקנסקי - יהודה לייב (לואיס) ופנחס (פיליפ), מקס גורלנד ולאזר ברויידא (שהיו במקור מליטא והיגרו לדרום-אפריקה), על אדמות הכפר קובייבה.
בעל האדמות, השייח' מחמוד שהין, נקלע לחובות ובתמורה להלוואה מבנק אנגלו-פלשתינה משכן אותן לטובת הבנק.
כשהגיע זמן פרעון החובות בני משפחת שהין לא עמדו בהתחייבויותיהם.
עורך הדין דוד מויאל שטיפל בענייני ההלוואות והקרקעות של הבנק העמיד אותן למכירה וקבוצת היזמים רכשה חלק מהן.
בשנת 1929 הוקם גם המושב בית חנן בסמוך.
השם שאוב מן הפסוק בספר ישעיהו: .
גבולות שטח השיפוט של המועצה:
בדרום - מועצה אזורית חבל יבנה, יבנה.
במזרח - נס-ציונה, רחובות, מועצה אזורית ברנר.
בתחום המועצה עוברים כביש 4, (כביש תל אביב-אשדוד), כביש 42, כביש 4311 ובגבול בינה לבין ראשון לציון קיים מחלף גדול הנושא את שם המועצה – מחלף גן-רווה, המכונה גם "מחלף הפרח".
בשטח המועצה נבנה יישוב נוסף ושמו "אירוס", ממזרח לכביש 42.
בתחומה נמצא בית הספר "גן-רווה", שהיה בעבר בבית-חנן וכיום הוא בעיינות.
בשטח המועצה מטעים רבים, בעיקר של פרי הדר, והפעילות החקלאית בה רבה.
מירה בן ארי מנטעים, 2024 ואילך
תנועת בני המושבים הייתה תנועת הנוער הרשמית של המועצה עד שנת 2007.
בשנת 2007, בעקבות החלטת המועצה ואי הצלחתה של תנועת בני המושבים, פורסם מכרז להפעלת תנועת נוער חדשה במועצה שתהיה תנועת הנוער הרשמית החדשה במועצה.
במכרז זכתה תנועת הצופים העבריים.
עקב כך, החל לפעול במועצה שבט "עידן" מטעם תנועת הצופים העבריים בישראל, אשר פועל בהצלחה גדולה.
כיום שבט עידן מונה מעל 300 חניכים וחניכות מהשכבות השונות, מתוכם קרוב ל-100 חברי שכבה בוגרת.
מוֹעָצָה אֲזוֹרִית גְּדֵרוֹת היא מועצה אזורית השוכנת בין אשדוד, יבנה וגדרה.
שטח השיפוט שלה הוא 13,000 דונם.
קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1953. בתחומי המועצה שבעה יישובים מהם שישה מושבים.
ממוצע המרחקים בין היישובים הוא 5.9 ק"מ.
בצפון: מועצה אזורית ברנר ומועצה אזורית חבל יבנה
במערב: מועצה אזורית באר טוביה
בדרום: גן יבנה ומועצה אזורית באר טוביה
במזרח: גדרה ומועצה אזורית באר טוביה
יוסי קנדלשיין ממישר, כיהן עד 2024
בני שמעון היא מועצה אזורית המאגדת 13 יישובים בצפון הנגב.
המועצה נוסדה באוגוסט 1951 והיא משתרעת על שטח של כ־440,000 דונם.
חלק משטחי המועצה נמצאים בנחלת שבט שמעון.
בשנת 2000 נחתם הסכם עם העיר הבדואית רהט, בו קיבלה תוספת של 10,000 דונם על חשבון תחום השיפוט של המועצה האזורית בני שמעון.
בעתיד תקבל מועצה אזורית בני שמעון הכנסות מפארק התעשייה שוקת שעתיד להיבנות בסמוך למחלף מיתר ומחלף שוקת.
משרדי המועצה ממוקמים סמוך לבית קמה, באזור התעשייה אבשלום.
בשנת 2023 החל קידום הקמת עיר חדשה - תילה.
במועצה פועלים מספר בתי ספר: בית ספר תיכון מבואות הנגב, בתי ספר יסודיים: ניצני הנגב בקיבוץ בית קמה, נווה במדבר בקיבוץ חצרים, יובלי הנגב ביישוב גבעות בר, תלמוד תורה לבנים ובית הספר לבנות בקיבוץ שומריה וישיבה תיכונית לבנים ומכינה קדם צבאית מעורבת – מכינת עמיחי בקיבוץ כרמים.
כמו כן, בתחומי המועצה נמצאים מספר יישובים בדואיים שנחשבים "בלתי מוכרים".
מועצה אזורית גּוּשׁ עֶצְיוֹן היא מועצה אזורית הנמצאת מדרום מערב לירושלים, והיא המועצה האזורית הראשונה בה הוקמו יישובים, בשטחי יהודה ושומרון, לאחר מלחמת ששת הימים.
בתחומי המועצה 22 יישובים, (פרט לאפרת שהיא מועצה מקומית נפרדת).
ממוצע המרחקים בין היישובים הוא 11 ק"מ.
המועצה קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1980. בתחומי המועצה 25 בתי־ספר (16 בתי ספר יסודיים ו-9 תיכונים)
מאז מרץ 2024 מכהן ירון רוזנטל כראש המועצה.
המועצה נמצאת בשטח הררי וסלעי, בגובה של מעל 900 מטר מעל פני הים.
עקב גובה המקום, מזג האוויר בחורף הוא קר מאוד וגשום, ולעיתים מושלג.
בדומה לשאר המועצות האזוריות ביהודה ושומרון, שטח השיפוט של המועצה כולל את שטחי היישובים היהודיים בלבד, ללא רצף קרקעי ביניהם, בשטח שגבולותיו הם:
בצפון: העיר ירושלים, ומועצה אזורית מטה בנימין
בדרום: העיר חברון, קריית ארבע, ומועצה אזורית הר חברון
במערב: מורדות הרי יהודה, עמק האלה ומועצה אזורית מטה יהודה
במזרח: מועצה אזורית מגילות ים המלח, נחל תקוע ומדבר יהודה.
השטח של גוש עציון הוא כ-69,000 דונם
על פי מפה רשמית של המינהל האזרחי שהתפרסמה בעיתון "הארץ" בשנת 2009 גוש עציון גדול היום פי 7 משטחו ההיסטורי.
בין השנים 1999 ל-2011, הכפילה המועצה האזורית את אוכלוסייתה, מכ-9,000 תושבים לכדי למעלה מ-20,000.
היישוב הראשון באזור גוש עציון, שנקרא "מגדל עדר", הוקם בשנת 1927 על ידי משפחות מעולי תימן, משפחות אשכנזיות, ותלמידי ישיבה ממאה שערים – שמו להם למטרה להקים יישוב חרדי, המתפרנס בכבוד מחקלאות.
היישוב ננטש וחרב במאורעות תרפ"ט בשנת 1929.
בשנת 1935 הקים איש העסקים החרדי שמואל הולצמן שעמד בראש חברת "אל-ההר", את היישוב כפר עציון על שמו (הולץ בגרמנית הוא עץ, מכאן מילה עציון), ואף תכנן להקים שני יישובים נוספים.
לאחר כשנה פרצו מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט, בשנת 1936, והמקום ננטש.
ניסיון ההתיישבות השלישי היה בשנת 1943, על ידי צעירים דתיים מ"קבוצת אברהם" שחידשו את היישוב כפר עציון, הפעם כקיבוץ דתי.
לאחר שנתיים, ב-1945, הוקם הקיבוץ הדתי משואות יצחק, בשנת 1946 הוקם הקיבוץ הדתי עין צורים, ובשנת 1947 הוקם הקיבוץ רבדים של תנועת הקיבוץ הארצי.
בחלק ניכר ממלחמת העצמאות היה גוש עציון נצור, ונעשו ניסיונות שונים להגיע אליו, בין השאר בידי מחלקת הל"ה, שנפלה בדרכה לגוש.
בסופו של דבר נפל גוש עציון בידי כוחות הלגיון הירדני, לאחר קרב עקוב מדם, ביום ד' באייר תש"ח (13 במאי 1948), יום לפני הכרזת העצמאות.
חלק מתושבי הגוש נלקחו בשבי, כשחלק גדול מהם נורו ונהרגו לאחר הכניעה.
האזור היה במשך כ-20 שנה תחת שלטון ירדני.
עם תום מלחמת ששת הימים בשנת 1967, לאחר כיבוש שטחי גוש עציון בידי מדינת ישראל, עלו יתומי גוש עציון למקום, והקימו מחדש את קיבוץ כפר עציון.
בתחילה סופקו שירותם מוניציפליים ליישובי הגוש דרך מועצה אזורית מטה יהודה, שב-1973 מוסדו בשם מועצת יישובי יהודה ובנימין.
במאי 1979 הוקמה המועצה רשמית, שהתנהלה באופן ישיר מול משרד הפנים.
רוב תושבי המועצה האזורית גוש עציון שייכים למגזר הדתי לאומי.
מבחינת תעסוקה, רבים מהמתגוררים בגוש עובדים בירושלים, דבר המתאפשר בקלות בזכות מערכת כבישים מסודרת, כולל כביש המנהרות.
תחומי תעסוקה נוספים הם שירותים ותיירות.
הרשימה על פי אתר המועצה האזורית.
אוכלוסיית היישוב על פי נתוני הלמ"ס לשנת 2023-2024.
שאול גולדשטיין (1999–2011) – התפטר בדצמבר 2011 עם מינויו כמנכ"ל רשות הטבע והגנים, סגנו היה יאיר וולף
שלמה נאמן (2017–2024), סגניו היו יצחק פריד, ששימש גם כמ"מ, ואורי שכטר
ירון רוזנטל (החל מ-2024), סגניו הם משה ברניקר ודני שחור המשמש גם כמ"מ.
באוגוסט 2021 התמנה הרב יוסף צבי רימון, תושב אלון שבות, לרבו של גוש עציון.
בין השנים 2003–2017, זכתה המועצה האזורית גוש עציון בפרס ניהול תקין, מאת שר הפנים.
בשנים 2014–2017, זכתה המועצה האזורית גוש עציון בהוקרה כאחת מ-10 הרשויות הירוקות בישראל, על ידי ארגון CLEANTECH – הוועדה והתערוכה הבין-לאומית.
בשנת 2021 זכתה המועצה האזורית באות הצטיינות בעידוד העלייה לארץ, מטעם ההסתדרות הציונית ומשרד העלייה והקליטה.
מועצה אזורית גזר היא מועצה אזורית באזור השפלה של מחוז המרכז בישראל ליד הערים מודיעין, רחובות, ורמלה.
המועצה קיבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1949. שמה של המועצה האזורית הוא כשם העיר הקדומה "גזר" אשר מיקומה הוא בתל גזר הממוקם בשטח המועצה.
בתחומי המועצה 25 יישובים אשר רובם מושבים.
כמו כן בתחום המועצה שוכן מחנה שורה.
משרדי המועצה שכנו בעבר בקיבוץ נען.
משנת 1982 עבר משכן המועצה האזורית לבית חשמונאי (יישוב במועצה).
במועצה חברים 29 חברי מועצה, ובראשם עומדת רותם ידלין.
בצפון: מודיעין-מכבים-רעות, רמלה, באר יעקב ומועצה אזורית חבל מודיעין.
במזרח: מועצה אזורית מטה בנימין.
בדרום: מועצה אזורית מטה יהודה ומועצה אזורית נחל שורק.
במערב: רחובות, נס ציונה, מזכרת בתיה, קריית עקרון ומועצה אזורית ברנר.
מזכרת בתיה (הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1952)
מכבים (אוחד עם העיר מודיעין ב-2003)
בתחומי המועצה ישנם שישה בתי ספר יסודיים, בהם לומדים כ-2,000 תלמידי המועצה ועוד כ-300 תלמידי חוץ.
בקריית החינוך בית חשמונאי קיים בית ספר "שדות איילון" לכיתות א'–ו', בו לומדים כ-600 תלמידים משמונה יישובים.
בית ספר "עתידים", אשר גם הוא נמצא בקריית החינוך של בית חשמונאי, אשר נפתח ב-2015 לכיתות א'-ו' ולומדים בו כ־600 תלמידים מ-13 יישובים.
ב-2021 עבר בית הספר לכרמי יוסף.
בקרית החינוך הדרומית גבול נען סתריה– סתריה קיים בית ספר יסודי אזורי, "גוונים", לכיתות א'–ו' המשרת ילדים מ-13 יישובים ומונה כ-800 תלמידים.
בקריית חינוך שעלבים קיימים שלושה בתי ספר יסודיים המשרתים את רוב ילדי החינוך הדתי במועצה בית ספר "שלהבת בנים" לכיתות א'–ו' המונה כ-300 תלמידים, בית ספר "שלהבת בנות" לכיתות א'–ו' המונה כ-300 תלמידות, ובית ספר "תלמוד תורה דביר", לכיתות א'–ח', שמונה כ-200 תלמידים (שנמצא בשעלבים אבל לא חלק מקריית החינוך).
בתחום המועצה ישנו בית ספר אחד לחינוך מיוחד ובו לומדים כ-120 תלמידים, הממוקם ביישוב יד רמב"ם.
בתחומי המועצה ישנם ארבעה בתי ספר תיכוניים:
בקריית החינוך בית חשמונאי בית ספר תיכון שש שנתי "הרצוג" לתלמידי חטיבת הביניים, ולתלמידי השכבה העליונה.
בית הספר משרת תלמידים מכל יישובי המועצה וכן תלמידים מיישובים שונים מחוץ למועצה ומונה כ-1,000 תלמידים.
בית הספר נכלל ברשת ברנקו וייס.