tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האלבום היה אמור לכלול מספר שירים חדשים, אך התדרדרות מצבה הרפואי בתחילת שנת 2000 מנע ממנה להקליט את השירים, אם כי הספיקה לבחור את הלהיטים שיכללו בו.
האוסף הפך לאלבום "מנגינת הלב" שיצא חודשים ספורים לאחר מותה.
במקביל, התחילה חזה בהקלטת אלבום חדש באולפנו של המפיק המוזיקלי רן אביב, אך לא הספיקה להוציאו לאור ונשארו רק סקיצות לא גמורות (קטעים קצרים ונדירים מושמעים בסרטים הדוקומנטריים "חייה ומותה של עפרה חזה" ו"הילד הסודי של עפרה חזה").
מומחי מוזיקה הבין-לאומיים שחזה השמיעה להם את הסקיצות חודשים ספורים לפני מותה, ניבאו לאלבום הצלחה גדולה.
בריאיון איתם בסרט "חייה ומותה" חשפו אותם מוזיקאים כי התקליט עתיד היה להיות מאוד "עמוק ושורשי", ושחזה סוף סוף הייתה חופשייה "לנהל את העניינים" סביב התקליט בעצמה ללא הוראות מאחרים.
השיר האחרון המלא שהקליטה היה "Forgiveness" (סליחה) עבור תקליטו של המוזיקאי היהודי-אמריקאי ג'ונתן אליאס The Prayer Cycle (מחזור תפילות), המבוסס על קטעים ממזמור כ"ג בספר תהילים (המוכר בפתיח "ה' רועי לא אחסר").
במהלך שנת 2007 ניסה שי אשכנזי, בנו המאומץ של דורון אשכנזי, להוציא לאור את הסקיצות שהותירה חזה על גבי תקליט חדש, אך הניסיון לא יצא לפועל בשל התנגדותה המשפטית של משפחת חזה.
בתחילת שנת 2000 החמיר מצבה הבריאותי של עפרה חזה.
היא הובהלה לבית החולים תל השומר ב-12 בפברואר במצב קשה ונפטרה כעבור 11 ימים, ב-23 בפברואר 2000 בשעה 19:40, מסיבוכים שנבעו ממחלת האיידס.
בזמן אשפוזה בני משפחתה ודוברות בית החולים סירבו למסור פרטים נוספים על נסיבות מחלתה של חזה, והכחישו אותן.
כארבעה ימים לאחר מותה של חזה, פרסם עיתון "הארץ" שסיבת המוות נגרמה בשל מחלת האיידס וטיפול תרופתי קשה.
מותה של חזה הכה את הציבור הישראלי בתדהמה.
הזמרת, שהקפידה לשמור על פרטיותה, הופיעה בכותרות של מהדורות החדשות והעיתונים שעסקו בשמועות באשר לנסיבות מותה.
היא נטמנה בחלקת האמנים בבית העלמין ירקון בפתח תקווה.
בעלה של חזה, דורון אשכנזי, נפטר כשנה אחריה מדום לב לאחר שצרך סמים ב-7 באפריל 2001 (ערב חג הפסח).
בסרטם הדוקומנטרי של דליה מבורך ודני דותן ששודר בערוץ 8 בהוט בשנת 2020, "עפרה", אמר שי אשכנזי, בנו המאומץ של דורון, שייתכן שאביו התאבד כי היה בדיכאון ולא תיפקד מאז מותה של חזה, אשתו.
העיסוק בנסיבותיו העלומות של מותה של חזה נמשך שנים.
משפחתה של הזמרת טענה כי היא נדבקה בנגיף ה-HIV מבעלה דורון אשכנזי, שכן זה סירב לחשוף את תוצאות בדיקות הדם שעבר.
אמו של אשכנזי העידה כי בנה נהג "להחליף בחורות" בתדירות גבוהה.
בצלאל אלוני העיד בריאיון שנערך עמו כי במשך כל השנים הרבות שבהן היה אמרגנה, לא ידע על כך שחזה ניהלה קשר עם בחור.
מנגד, משפחתו של אשכנזי טענה כי לא הוא זה שהדביק את חזה בנגיף.
בדצמבר 2007 פורסמו בערוץ 10 דוחות משטרה המכילים את עדותו של הרופא שטיפל בחזה לאחר שנודע לה דבר מחלתה, ד"ר מיכאל בורק.
מעדותו עלה כי מניתוח תוצאות בדיקת הדם של חזה ובעלה אשכנזי התברר כי אשכנזי נדבק בנגיף לפני חזה, שכן הוא נדבק בו כ-6–7 שנים לפני מועד הבדיקה, ואילו חזה כ-2–4 שנים לפני המועד.
בשנת 2002 פורסמה כתבה ב-ynet שעפרה חזה הייתה בהריון 5 חודשים לפני שנפטרה ושהיא עברה הפלה טבעית.
כך עולה מתמליל הקלטת-סתר שעשו אחיותיה לאחר מותה לבעלה, דורון אשכנזי.
בשנת 2003, הוחלט להפיץ את שירה של הזמרת-יוצרת הבריטית שרה ברייטמן "Mysterious Days" בו התארחה חזה, כחלק מהאלבום, Harem.
בדצמבר 2010 פרסם "הגארדיאן" כתבה שבה סיפר המפיק קרייג לאון, שעבד עם חזה, על-כך שאשכנזי סיפר לו כי חזה נדבקה ב-HIV מעירוי דם שקיבלה בטורקיה.
חצי שנה לפני מותה הוזמנה להתארח במשדר מיוחד לקראת אירוויזיון 1999 בירושלים, בהנחייתו של יואב גינאי, בערוץ הראשון, אך בעקבות מצבה הרפואי לא הגיעה פיזית לתוכנית, אלא רואיינה מרחוק.
בינואר 2023 נבחרה על ידי מגזין "רולינג סטון" כאחת מ-200 הזמרים הכי גדולים של כל הזמנים (מקום 186), על המוזיקה הייחודית שהביאה לפופ האמריקאי בשילוב מוזיקה אתנית.
ב-11 באפריל 2023 תאגיד השידור כאן 11 פרסם שיר לכבוד 75 שנה למדינה, ובו בינה מלאכותית למדה את קולה, ופרסמה שיר דואט עם זוהר ארגוב שנקרא "כאן לעולם".
עם סדנת תיאטרון שכונת התקווה
1974: אהבה ראשונה • First Love
1976: וחוץ מזה הכול בסדר
1986: ימים נשברים • Broken Days
2018: קול הנשמה: שרים עפרה חזה|
1983: מבחר להיטי עפרה חזה
מארזי אלבומים ואוספים המורכבים מאלבומים שלמים
2007: הופעה חיה בפסטיבל הג'אז במונטריי
2007: תפילה: לשיר קריוקי משירי עופרה
Women of the World (נשות העולם) (1986): פרק מתוך הסדרה נשים עולמיות.
בפרק מסופר על הקריירה של עפרה בישראל ותחילת הקריירה מחוצה לה, לאחר שהאלבום "שירי תימן" יצא בבריטניה.
חייה ומותה של עפרה חזה (2002): סרט תעודה ששודר בערוץ 2 המספר את הקריירה העולמית של עפרה חזה, החל מסדנת שכונת התקווה ועד מותה שהשאיר הרבה סימני שאלה.
מה נעמה עפרה (2003): הסרט מבית הטלוויזיה החינוכית אשר עוסק בקריירה המורחבת של עפרה, מסדנת תיאטרון שכונת התקווה, ההצלחה בשוק הישראלי בשנות השמונים, ההצלחה הבין-לאומית ועד להופעה האחרונה בפעמוני היובל.
סודות (2005): סרט דוקומנטרי מבית היוצר של Yes המספר על הקריירה הענפה של הזמרת בישראל ומחוצה לה ועד למותה.
הסרט מלווה בראיונות עם מפיקי על בהוליווד, משפחתה של עפרה חזה וכן אמרגנה לשעבר, בצלאל אלוני.
דוקוסלב (2007): פרק מתוך התוכנית של HOT, דוקוסלב, עקבה אחרי הקריירה של עפרה חזה בישראל ומחוצה לה לפי שנים.
הסרט שודר לרגל 7 שנים למותה.
הילד הסודי של עפרה חזה (2007): סרט תעודה העוקב אחרי שי אשכנזי, בנו המאומץ של דורון אשכנזי, בעלה של הזמרת, שהתגורר עימם בשנותיה האחרונות של עפרה.
האוצר האבוד של עפרה חזה (2010): סרט המלווה את משפחת חזה, לאחר 10 שנים לאחר מותה של חזה, בפתיחת המכולה שאחסנה את חפציה מאז מות בעלה, דורון אשכנזי.
בסרט מוצגים גם פרטים חדשים לגבי החקירה שמתנהלת מאז מותה.
הסרט שודר בערוץ 10 לרגל 10 שנים למותה.
ימים נשברים (2010): סרט מבית הערוץ הראשון שעסק סביב הקריירה שלה.
זמרת השנה (2018): סרט ששודר בקשת 12 המתאר את תופעת ההערצה לירדנה ארזי ועפרה חזה בשנות ה-80.
עפרה (ידועה גם בשם החיים הסודיים של עפרה חזה) (2020): סדרה בת 3 פרקים על חייה ומותה של חזה.
ב-22 במאי 2009 הנפיק דואר ישראל בול לזכרה של עפרה חזה.
האמנית מירי ניסטור עיצבה את הבול.
על השובל, כיתוב של שורה מתוך הלהיט "תפילה" ששרה חזה: "תן לנו אור ושמחת נעורים".
בשנת 2012 יצאה הסדרה "מלכת קסמים" בשירות HOT VOD Young בכיכובם של כוכבת הילדים רינת גבאי, גיא פרידמן, חנה לסלאו וניקי גולדשטיין הסדרה הייתה בנויה משיריה של חזה כגון "מלכת קסמים", "סוף הקיץ", "חי", "מישהו הולך תמיד איתי", "בית חם" ועוד
ב"גן התקווה" שבשכונת התקווה הוקמה על גבעה קטנה הנקראת "גבעת עפרה" אנדרטה לזכרה ובו קטע משירו של הרב שלום שבזי "אם ננעלו".
עיריית תל אביב-יפו קבעה שלט הנצחה על קיר בית ילדותה שבשכונת התקווה, ברחוב בועז 39.
עיריית הרצליה הקימה גן ציבורי על שמה ברחוב רבי עקיבא 3.
בחיפה, רמלה, באר שבע, בית אריה, כפר סבא, נתניה, ראש העין, קריית מוצקין, רעננה, קריית ביאליק ובת ים נקראו רחובות על שמה.
לציון 18 שנים למותה, תחנת כאן גימל וחברת הליקון מיוזיק השיקו פרויקט מיוחד לזכרה במסגרתו הוקלט אלבום עם גרסאות כיסוי לשיריה.
גרסת הכיסוי הראשונה, שיצאה לאור בפברואר 2018 הייתה לשיר "גורל אחד", בביצוע הזמרת נסרין קדרי.
גרסת הכיסוי השנייה, לשיר "לאורך הים", בביצועו של אברהם טל, גרסת הכיסוי השלישית לשיר "בכרם תימן" בביצועה של מירי מסיקה וגרסת כיסוי רביעית לשיר "אם ננעלו" בביצועו של הראל סקעת.
ב־19 בנובמבר 2018, לציון יום הולדתה של חזה, ראה אור דיסק עם גרסאות כיסוי לשיריה "קול הנשמה: שרים עפרה חזה".
ביוני 2019 חנכה ארקיע מטוס איירבוס A321neoLR שנקרא על שמה של עפרה חזה.
בשנת 2020 נחנך בדרום תל אביב, סמוך לשכונת התקווה, בית ספר על שם עפרה חזה.
בשנת 2020 נחנך בפתח תקווה מרכז תרבות על שם עפרה חזה בבית ספר בן-גוריון.
בשנת 2023 נחנכה תחנת אלנבי על שם עפרה חזה.
תחנה זו היא התחנה התת-קרקעית הדרומית ביותר מבין התחנות התת-קרקעיות בקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב.
בשנת 2009 עלה בתיאטרון הצפון המחזמר "עפרה" שכתב בצלאל אלוני על בסיס ספרו "מכתבים לעפרה".
את דמותה של עפרה חזה גילמו ליאל קולט ולירון סלע ואת אלוני עצמו גילם גברי בנאי.
בשנת 2025 העלה התיאטרון העברי, את המחזמר "עפרה" שכתבו וביימו גדי צדקה ומיכל אמדורסקי.
המחזמר נכתב בשיתוף משפחתה של חזה.
את דמותה של עפרה חזה מגלמת הזמרת ליבי פנקר ואת דמותו של בצלאל אלוני מגלם משה פרץ.
המחזמר נוגע בחייה האישיים של חזה, מאז שהתגלתה כנערה בסדנת תיאטרון בשכונת התקווה, דרך הפריצה המפתיעה עם "שיר הפרחה", הקריירה הבינלאומית ועד לתקופת מחלתה ומותה.
עֹפר שכטר (נולד ב-8 באפריל 1981) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, סטנדאפיסט, קומיקאי, דוגמן, מנחה טלוויזיה ומדבב ישראלי.
שכטר נולד וגדל במושב הדר עם.
אביו יוסף הוא חקלאי, ואמו יהודית הייתה קצינה בצה"ל.
אחותו הבכורה היא ד"ר גיל שכטר-מאור, גינקולוגית (כיכבה ב"בייבי בום"), ואחיו הצעיר הוא מנחה הטלוויזיה לשעבר יאיר שכטר.
ב-1998, כשהיה שכטר בן 17, נפטרה אמו מסרטן נון הודג'קין לימפומה.
שכטר למד בקריית החינוך "רופין" ע"ש בן-גוריון בעמק חפר, במגמת תיאטרון.
לאחר שחרורו הצטרף לקורס תיאטרון של יורם לוינשטיין ולמד משחק מול מצלמה.
השתתף במספר קמפיינים ופרסומות, בין היתר לחברות סלקום ואסם.
ב-2006 הוביל את קמפיין בגדי הים של "פלפל", ואף זכה בשל כך בתואר "דוגמן השנה".
מאז 2018 משמש כשותף וכפרזנטור של "גרופר", חברת סטארט-אפ בתחום המשקאות הקלים הטבעיים.
ב-2003 החל שכטר, יחד עם קבוצת מנחים צעירים בהם מלי לוי, מיכאל הנגבי ויעל גולדמן, להנחות את תוכנית הנוער "אקזיט" בערוץ ישראל 10 העולה.
ב"אקזיט" הוא זכה לחשיפה תקשורתית רחבה, עקב הפרובוקציות הרבות שחולל בתוכנית, שהמפורסמת שבהן הייתה במופע חי, כאשר חשף את ישבנו לפני הקהל.
הפרובוקציות העלו את חמתה של הרשות השנייה והתוכנית עברה להיות משודרת בכבלים.
בשנים 2006–2007 השתתף בשתי עונות בפאנל של תוכנית הבידור "מועדון לילה", בהנחיית ארז טל.
בשנת 2010 היה פאנליסט בתוכנית "קצר משפחתי" בערוץ 2 עבור הזכיינית רשת.
בשנת 2011 הנחה את הגרסה הישראלית לשעשועון "101 דרכים לעוף משעשועון" בערוץ 2. בשנת 2012 החל לעסוק בסטנדאפ, ובאותה השנה הצטרף לנבחרת "צחוק מעבודה".
ב-2013 הנחה תוכנית מתיחות בערוץ 10 בשם "אמבוש".
בשנת 2015 הנחה את השעשועון "אוטוטו" בערוץ 2. ובאותה שנה החל להנחות את תוכנית המתיחות "נוקאאוט" בזכיינית ערוץ 2, קשת.
בקיץ 2016 הוביל שכטר את הקמפיין האינטרנטי של קפה שטראוס עלית.
בשנת 2017 חזר להשתתף בפאנל של תוכנית הבידור "מועדון לילה" בהנחיית ארז טל.
ב-2018 הנחה את הגרסה הישראלית לתוכנית הכישרונות "גוט טאלנט ישראל" לצד אסי ישראלוף ברשת 13. כמו כן, הנחה לצד ישראלוף ולירון ויצמן את תוכנית המציאות "האח הגדול" המשודרת ברשת 13, במהלך עונתה התשיעית.
שכטר החליט לפרוש מהתוכנית לקראת עונת ה-VIP השלישית, כשהוא ו"רשת" החליטו במשותף כי הפרויקט אינו בשבילו.
ב-2020 שב להנחות את תוכנית המתיחות "אמבוש אקסטרים" בה הוא מותח סלבס אך הפעם ברשת 13.
החל מ-2022 מנחה את תוכנית האירוח הלילית "ארוחת שחיתות" ברשת 13, לצד השף טום אביב.
בשנת 2023 התמודד בתוכנית הריאליטי רוקדים עם כוכבים והודח בהדחה האחת-עשרה.
תפקידו הראשון של שכטר כשחקן היה ב-2003, כאשר שיחק בטלנובלה של הוט 3, "משחק החיים".
בשנת 2005 שיחק בתפקיד ראשי בטלנובלה "טלנובלה בע"מ" של HOT, בתפקיד כפיר אונגר.
בשנת 2006 השתתף בסרט "NO אקזיט", אשר זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים לקולנוע.
בשנים 2006–2009 שיחק בשלוש עונות של טלנובלת הכדורגל של HOT – "האלופה", בתפקיד תום שלייפר.
ב-2008 השתתף בסדרת הדרמה השבועית של ערוץ 10 "לאהוב את אנה", בסרט "איים אבודים" בבימויו של רשף לוי, ובסדרות "אבידות ומציאות", ו"עד החתונה".
שכטר השתתף גם בתוכנית המערכונים הקומית-סאטירית "שבוע סוף", כאשר דמותו הזכורה ביותר מהתוכנית היא הדמות של "עמית לוגסי" – מדריך כושר הנוטה לתת לקהל רמיזות על היותו הומוסקסואל.
כמו כן, הדמות הייתה להצלחה ולאחר ירידת התוכנית היא המשיכה בסדרת מערכונים חדשה בתוך "צחוק מעבודה".
ב-2009 שיחק בסדרת הדרמה "תיבת נח" בתור "רוני".
באותה שנה שיחק בסרט "פובידיליה", המבוסס על ספרו של יזהר הר לב בבימויים של יואב ודורון פז.
על משחקו בסרט זכה שכטר בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
ב-2011 שיחק בסרט האימה הישראלי הראשון של צמד הבמאים אהרון קשלס ונבות פפושדו – "כלבת".
באותה שנה שיחק בסדרת הדרמה של אורי סיון – "יחפים".
ב-2012 כיכב בסדרת הדרמה המשטרתית "המיוחדת".
ב-2013 השתתף בסרט "בננות" בבימויו של איתן פוקס, באותה שנה לוהק לתפקיד הראשי של "אדם הקסטר" – אמן קומיקס הלוקה באמנזיה, בטלנובלה "אניגמה".
בשנים 2013–2020 שיחק במשך חמש עונות בסדרה הקומית "שנות ה-80" של שלום אסייג בערוץ 2 ובהמשך בערוץ 13, בתפקיד גידי בודנהיימר ("פריזר").
הוא גילם את הדמות גם בסדרת ההמשך "שנות ה-90" ובסרט הקולנוע "ההילולה".
בשנים 2014–2017 השתתף בסדרת הדרמה הרפואית "מתים לרגע" של HOT.
ב-2015 שיחק עפר שכטר בסרט הקומדיה שביים אופיר לובל "מה כבר יכול לקרות?!" בתור בן הדודה של דובדבני.
בשנת 2016 השתתף בסרט השני המבוסס על סדרת הנוער "גאליס" – "גאליס - קונקט" בו הוא משחק את האנטגוניסט הראשי, לארק.
באותה שנה שיחק גם בסרט הקומדיה "הלהקה האחרונה בלבנון", בתפקיד קובי.
ב-2017 שיחק בעונה השלישית והרביעית של סדרת הילדים "אלישע" ששודרה בערוץ הילדים, בתפקיד השף קסוטו.
בשנים 2018–2020 השתתף בסדרת הנוער "כפולה", בתפקיד אושר פטנגה, היחצ"ן של נועה קירל.
שכטר דיבב במספר סרטי וסדרות הנפשה, בהן: "אווטאר: כשף האוויר האחרון" בערוץ ניקלודיאון, "מכוניות" (בתפקיד ספידי מקווין), "מטור ואור הרפאים", ובסרט "שרק השלישי", בו דיבב את דמותו של הנסיך ארתור (ארתי).
ב-2011 חזר לדבב את ספידי מקווין בסרט "מכוניות 2", כמו גם בסדרה "מכוניות מצוירות - הצ'יזבטים של מטור" ששודרה בערוץ דיסני ישראל.
ב-2012 דיבב את מקס האריה בסרט "הרפתקאות מקס - הסרט".
ב-2003 שכטר הופיע ב"פסטיגל סובב עולם".
ב-2004 כיכב במחזמר "פיטר פן" לצד מיכל ינאי.
בשנים 2012–2011 שיחק בתיאטרון הבימה במחזה של יוכי ברנדס, "כי בנו בחרת".
בשנת 2018 השתתף ב"פריסטייל פסטיגל".
ב-2016 כיכב עבור תיאטרון הילדים הישראלי במחזמר "ספר הג'ונגל-המחזמר", בתפקיד מוגלי.
ב-2005 ניהל מערכת יחסים במשך מספר חודשים עם השחקנית טלי שרון, עמה שיחק בסדרה "טלנובלה בע"מ".
ניהל גם מערכת יחסים קצרה מאוד עם הזמרת והשחקנית שירי מימון שהנחתה לצידו את תוכנית הנוער "אקזיט".
ביולי 2022 התחתן עם בת זוגו קסניה גיל בחתונה אזרחית בקפריסין.
שכטר טבעוני מאז יולי 2019.
שנה סרט תפקיד במאי 2006 NO אקזיט יהודה דרור סבו2007הבוגד הקטןשוטר בריטילין רות' 2008 איים אבודים בועז המכונה "סבתא" רשף לוי 2010 פובידיליה רגב ויינבלום יואב ודורון פז כלבת פיני אהרון קשלס ונבות פפושדו 2013 בננות עופר, הגבר היחיד בחבורה איתן פוקס 2015 מה כבר יכול לקרות?!
מיכה אופיר לובל 2016 גאליס - קונקט לארק טימיאן אסף קורמן הלהקה האחרונה בלבנון קובי בן בכר ואיציק קריחלי2019ג'ארהד: חוק השבותנדבדון מייקל פול2023ההילולהגידי (פריזר) בודנהיימראריאל בנבג'י ושלום אסייג2025ההילולה 2 – החתונהיריב הורוביץ ושלום אסייג
עָפְרָה היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי-דתי על מורדות רמת חצור בגבול הרי בנימין והשומרון.
היישוב ממוקם על כביש 60, צפונית-מזרחית לירושלים, משתייך למועצה אזורית מטה בנימין וליישובי "אמנה", תנועת ההתיישבות של גוש אמונים.
היישוב נקרא על שם העיר המקראית עפרה בנחלת בנימין, המזוהה כיום בטייבה.
בעפרה מתגוררים כ-3,500 תושבים (נכון לסוף שנת 2023).
במשך שנים רבות, ליישוב לא היה שטח שיפוט או תוכנית מתאר מפורטת שמכוחה ניתן לאשר בנייה, הבתים בה בנויים חלקם על אדמות פרטיות שידוע מי הם בעלי הקרקע וחלקם על אדמות מדינה.
היישוב הוקם בשנת 1975 והוא היישוב הישראלי הראשון בשומרון שהוקם לאחר מלחמת ששת הימים, ומהראשונים ביהודה ושומרון.
קדמו לו קריית ארבע, מבוא חורון, היישובים המחודשים בגוש עציון שנפלו בידי הלגיון הירדני במלחמת העצמאות ומספר יישובים בבקעת הירדן.
במהלך השנים 1974–1976 ערכה תנועת גוש אמונים מספר הפגנות במטרה להקים יישוב בשומרון.
בתחילת 1975 נודע לחברי גוש אמונים על כך שצה"ל שכר קבלן להקים גדר סביב י"ב 503 שהוקמה בבעל חצור ואנשי גוש אמונים (גרעין שילה) החליטו על פי הצעה של רחל ינאית בן-צבי לקבל על עצמם את העבודה על מנת ליצור אחיזה באזור.
לאחר תחילת העבודות בקשו העובדים רשות ללון במחנה הצבאי הירדני הנטוש שלמרגלות ההר וב-ט' באייר תשל"ה, לאחר קבלת אישור ממתאם הפעולות בשטחים רפאל ורדי ומלשכת שר הביטחון, הם נשארו ללון במבנים הירדניים הנטושים במחנה הצבאי, שהיו למרכז היישוב בשנותיו הראשונות.
לאחר הקמת היישוב, הפקיעה מדינת ישראל את החלקות שעליהן נמצא הבסיס הירדני הנטוש, שהליכי הפקעת שטחו החלה עוד על ידי הירדנים, לפני מלחמת ששת הימים.
בשנים הראשונות ביקש היישוב להגשים אידיאלים חברתיים, בנוסף לעצם ההתיישבות בשומרון.
המתיישבים החליטו כי ביישוב יגורו 150 משפחות לכל היותר, על מנת ליצור מרקם חברתי הדוק.
כמו כן, הקפידו לקלוט ליישוב רק משפחות שבהן לפחות אחד מבני הזוג מוצא את פרנסתו בתוך היישוב וכך התפתחו במקום חקלאות, תעשייה קלה, ומוסדות חינוך.
היישוב שימש חממה לצמיחת ירחון המתנחלים נקודה, יצירתו של ישראל הראל, יו"ר מועצת יש"ע הראשון.
בנוסף, נקבעו כללים לשמירה על אחידות וצניעות בבנייה ובין השאר הוגבל גובה הבתים ביישוב, כך שקומה שנייה תהיה רק בחלל הגג.
עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה החליטו בעפרה להתרכז בקליטת תושבים רבים ככל שניתן ועל כן המגבלה על גודל היישוב הוסרה.
ביולי 1978 הוחלט במשרד השיכון על התחלת בניית מבני קבע ביישוב.
בעת כהונת אריאל שרון כשר השיכון הוקמה שורה של בתים דרומית למרכז היישוב, במרחק כ-700 מטרים מהבתים במרכז היישוב.
לאחר מספר שנים בהן גרו במקום מספר זוגות צעירים ונוער מהיישוב, נבנתה במקום שכונת "גבעת צבי", שנקראת על שם חלל האינתיפאדה צבי קליין שהיה מבני היישוב.
בהמשך נבנו בצמוד לבתי גבעת צבי בתי שכונת "נוה דוד" הנקראת על שמו של שנפל בקרב בלבנון.
התפתחותה של עפרה נתקלה מראשיתה בקשיים כיוון ששטח ההפקעה של היישוב היה רק כ-200 דונם והקרקעות מסביבה רשומות בטאבו כאדמות פרטיות של ערבים.
תוכנית מתאר שהוכנה עבור היישוב בסוף שנות ה-70 לא קודמה בגלל בעיית הבעלות על האדמות.
בשנת 2008 החל דיון ציבורי ומשפטי במעמדן של 12 דונם מאדמות עפרה עליהם נבנו באותו זמן 9 מבני מגורים.
באפריל 2008 הודיע השר חיים רמון בישיבה של הוועדה לביקורת המדינה בכנסת שעפרה בנויה ברובה על אדמות פרטיות.
ארגוני השמאל יש דין ובצלם טנו כי שישים אחוז מבתי עפרה בנויים על קרקעות פלסטיניות פרטיות.
התנועות עתרו לבג"ץ יחד עם 5 פלסטינים שהקרקעות רשומות על שמם בטאבו.
קודם לכן ניתן צו של המנהל האזרחי לעצירת הבנייה בשכונה, ולא כובד.
המנהל האזרחי קבע שאדמות השכונה החדשה אכן שייכות לתושבים פרטיים.
עד להכרעת בג"ץ המשיכה הבנייה בעפרה בקצב מזורז, כולל בשבת (על ידי גויים), על מנת לאכלס את הבתים לפני מתן צו ביניים המונע את אכלוסם.
ב-19 ביוני 2008 נתן בג"ץ צו ביניים לעצור את אכלוסם של בתים חדשים ביישוב, אך עוד קודם למתן הצו אוכלסו 8 מתוך הבתים.
בפברואר 2015 פסק בית המשפט העליון כי יש להרוס את 9 הבתים בתוך שנתיים, מאחר שנבנו על קרקע פרטית ללא היתר בניה.
לאחר מתן פסק הדין הוקם מטה מאבק שפעל למנוע את הריסת הבתים ובין השאר המטה נאבק לחקיקת חוק ההסדרה.
לאחר חקיקת החוק, פנו תושבי הבתים לבג"ץ בבקשה לאטום את הבתים במקום להרסם, כדי שניתן יהיה לבחון את האפשרות להסדיר את הבתים על פי חוק ההסדרה.
בג"ץ דחה את הבקשה ובסוף פברואר 2017 פונו הבתים והחלה הריסתם.
ב-2007 הוחל בהקמת מתקן טיהור לשפכי עפרה.
ב-2011 אסר בג"ץ את הפעלת המתקן שהוקם על קרקע פלסטינית פרטית השייכת לתושבי עין יברוד וסילוואד.
לאחר תום הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון, ובעקבות הבג"ץ שהוגש בשנת 2008 נגד בנייה על אדמות פרטיות, הוחל בבניית שכונת מגורים בתוך שטח ההפקעה.
הבנייה כללה פינוי בינוי של מבנים ישנים באזור הבסיס הירדני הנטוש.
בעקבות עתירה לבג"ץ הוקפאה הבנייה עד לאישור תוכנית מתאר והוצאת היתרי בנייה.
בדצמבר 2013, החליטה "ועדת המשנה לתכנון ורישוי" של המנהל האזרחי, להלבין כ-200 בתים בעפרה שנבנו ללא תוכנית מתאר וללא היתרים על אדמות מדינה, ולאפשר בנייה של עוד כ-50 בתים.
בעקבות זאת, הושלמה הבנייה בשטח ההפקעה.
באמצע שנת 2016, במהלך הדיונים בבג"ץ בעתירה, הודיעה המדינה שהיא הפקיעה בטעות כ-45 דונם שנכללו בחלקות עליהן הוקם הבסיס הירדני, אולם לא נכללו בשטח ההפקעה הירדני המקורי, שכלל חלקי חלקות.
על פי הודעת המדינה, בכוונתה לבטל את ההפקעה של שטח זה ולשנות בהתאם את תוכנית המתאר.
על פי בדיקה של עיתון הארץ, על שטח זה קיימים בתי קבע ובנייה קלה.
בעקבות האינתיפאדה השנייה הוקמה גדר שחצצה בין היישוב ובין הכפרים סילוואד ועין יברוד.
בעקבות פניית תושבי הכפרים על פגיעה בגישה לקרקעותיהם בגלל הגדר, הוחלט בשנת 2011 על הקמת גדר חדשה, קרובה יותר ליישוב עפרה, שתכלול אמצעים אלקטרוניים.
בינואר 2020 דחה בג"ץ עתירה שהוגשה בתחילת 2014 נגד תוכנית המתאר.
את העתירה הגישו תושבי הכפרים הסמוכים ליישוב, סילוואד ועין יברוד, בטענה שחלקו ממוקם על קרקע פרטית של פלסטינים.
בג"ץ פסק כי ההיבט התכנוני תקין, בהסתמך על תקנת השוק, אך התיר לעותרים לנקוט בהליכים נפרדים בהיבט הקנייני.
היישוב ממוקם מעט מדרום להר בעל חצור, הפסגה הגבוהה ביותר בהרי בנימין והשומרון.
האקלים ביישוב הררי וקר בחורף, כולל כמה ימי שלג כמעט בכל שנה, ונוח מאוד בקיץ.
שטחי החקלאות משמשים בעיקר לגידול דובדבנים, נקטרינות, גפנים וזיתים.
במקום פועלים גם שני יקבי בוטיק 'תניא' ו'ונטורה'.
היישוב יושב על אגן עפרה שהוא אתר קרסט מפותח ומלא (Holokarst) הדרומי ביותר במערב אירואסיה (אירופה-אסיה).
באגן ישנם עשרות בורות קרסטים.
ביניהם יש את "הבור הסיני", בור החיילות (המשמש לניקוז מי הגשמים של הישוב), בור הרימונים (שימש לאחסון רימונים גרמנים), ובור רחל (הבור הגדול באגן שנתגלה עד כה).
המלח"ם ממשיך לגלות ולחקור בורות נוספים, חלק מהבורות מהווים מוקד תיירות.
היישוב יושב על ציר האורך הראשי (כביש 60) ומתפקד כמעין חוליה מקשרת בין ירושלים לבין יישובי גוש שילה וגב ההר.
עיר המחוז של עפרה היא ירושלים ובה עובדים רבים מתושבי היישוב.
בקרבת היישוב, בח'רבת דיר שבאב, נמצאו שרידיו של מנזר ביזנטי שהוקם לציון סיפור אלישע והדובים.
גרעין המתיישבים נוצר משילוב של יוצאי הקיבוץ הדתי עם בוגרי ישיבת מרכז הרב, שילוב שהטביע על היישוב את חותמו והפך אותו למיקרוקוסמוס של הציונות הדתית האידאולוגית כולה.
היישוב מתאפיין בחתך סוציו-אקונומי גבוה, במונחי האזור, ועם תושביו נמנים או נמנו כמה מאנשי המפתח של הציבור הדתי, אנשי הנהגה ותקשורת.
כיום מתגוררים ביישוב, בין היתר, הרב אבי גיסר, אלחנן גלט, פנחס ולרשטיין, יהודה עציון וד"ר יהונתן שוסהיים.
בעבר התגוררו בו הפובליציסטית במבי שלג, פרופסור חנן אשל, אורי אליצור, האלוף יפתח רון-טל ועמית סגל.
בעפרה שיטת בנייה ייחודית - לשם שמירה על אופי אחיד מורחב היישוב בגלים-גלים, כאשר בכל גל נבנית כמות מתוכננת של יחידות דיור בעלות אופי דומה.
לעפרה שירות תחבורה ציבורית סדיר.
בעבר שירתה את היישוב חברת אגד, אך כיום מעניקה שירות לתושבי היישוב חברת-הבת, אגד תעבורה.
עיקר הקווים ביישוב מעניקים שירות תדיר לירושלים ולאריאל וליישובים שעל ציר 60 המקשר ביניהן, אך קיים גם שירות מצומצם יותר למודיעין ויישובי הסביבה, קדומים ואלון מורה, וקו של חברת אפיקים לאריאל/מעלה אדומים, בהתאמה.
ביישוב יש גני ילדים, מעונות, שני בתי ספר יסודיים ממלכתיים דתיים, אחד לבנים ("נחלת בנימין") ואחד לבנות ("חן עפרה"), בית ספר אלטרנטיבי ("לשון לימודים") שבו לומדים ילדים מכלל היישובים בבנימין ובסביבה בגילאי א-ח, מרכז העשרה למחוננים מיישובי בנימין ("דעת"), אולפנה אזורית, ומדרשת "שובה" לבנות וסניף של תנועת בני עקיבא.
ביישוב פועלים גם מכון משפטי ארץ למשפט עברי, ובית ספר שדה עפרה.
עפר (באמהרית አፋር) היא אחת מהמדינות (קיליל) של אתיופיה.
בעבר נודעה כאזור 2, בירתה הנוכחית היא העיר אסאיטה, בירה חדשה נבנית בשם סאמרה על הדרך שבין הערים אוושאה לאסאב שבאריתריאה.
עפר גובלת מצפון באריתריאה, בצפון מערב בתיגראי, במערב באמהרה, בדרום באורומיה, בדרום מזרח בסומאלי, ובמזרח בג'יבוטי.
משולש עפר הידוע גם בשם "שקע דנקיל" מחבר כשלושה שברים אשר מגיעים מים סוף ומפרץ עדן ואשר מתמזגים לשבר הסורי אפריקני.
השקע הוא הנקודה הנמוכה ביותר באתיופיה ואחד מהנמוכים באפריקה, הוא ממוקם בצפון המחוז.
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה לעפר אוכלוסייה של 1,389,004 (מדורגת שבעית באתיופיה), אשר 772,000 מהם גברים ו־617,000 נשים.
עם שטח של 96,707 קמ"ר (מדורגת חמישית באתיופיה).
הצפיפות הממוצעת במחוז היא כ־14 אנשים לקמ"ר.
96% מהאוכלוסייה הם מוסלמים, 3.86% נוצרים קופטים, 0.45% נוצרים פרוטסטנטים, 0.09% נוצרים קתולים ו־0.02% בני דתות אחרות.
עפרית היא השפה המדוברת ביותר במחוז.
עפר מחולקת לחמישה אזורים ולוורדאה (תת מחוז) אחד:
וורדאה (תת מחוז) מיוחד ארגובה
עפרה גֶלבַּרט-אבני (נולדה ב-24 באוקטובר 1947) היא סופרת ילדים ונוער ישראלית, עורכת ומנחת סדנאות כתיבה לילדים.
עפרה גלברט-אבני נולדה ב-1947 בתל אביב, גדלה בשיכון דן.
סבהּ בכור-שלום שטרית היה שר המשטרה הראשון של ישראל.
הייתה חברה בתנועת נוער המחנות העולים, למדה לנגן בפסנתר, ובתיכון למדה במגמה הומנית.
לאחר מכן למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב ועבדה במרכז הרפואי שיבא.
למדה עריכה באוניברסיטת בר-אילן ועובדת כעורכת ספרים.
בשנת 1978 יצא לאור ספרה הראשון, "טאבו".
באותה השנה גם יצא ספרה הראשון לילדים, "טיול בצבעים".
גלברט ייסדה וערכה את עיתון הילדים "משהו", שפעל בין השנים 1986–1992.
משנת 1978 ועד היום הוציאה לאור 40 ספרים, ביניהם "נסיך אדום, נסיכה כחולה", "קירות שלא רואים", עליו זכתה בפרס הבינלאומי לספרות ילדים על שם יאנוש קורצ'אק (1993), ו"המכוערים של דניאל", שעליו זכתה בפרס זאב לשנת תשס"ו.
בשנת תשע"ג זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול; מנימוקי השופטים: "מבכירי סופרי הילדים בארץ.
כתיבה רב-גילאית על נושאים הקרובים ללבם של הילדים, על חריגים ועל הלא מקובלים.
בעקיפין ובאיפוק, היצירות המותחות-קולחות שלה, מעבירות ערכיות רבה לקורא."
ספרה "החיים שלי, דוט.קום" (2012) זכה בפרס הספריות הציבוריות לספרות ילדים לשנת 2015. מנימוקי השופטים: "הסופרת משלבת בספר שני סגנונות, סגנון הספרות היפה וסגנון הדיבור בצ'טים באינטרנט.
עירוב הסגנונות מפתח מודעות מרתקת אצל הקורא להבדל שבין סגנון הדיבור לסגנון הכתיבה, ולהבדל שבין ספרות יפה לכתיבה דוקומנטרית".
בשנת 2021 הוענק לה פרס דבורה עומר על מפעל חיים בספרות ילדים.
1993: פרס הבינלאומי לספרות ילדים על שם יאנוש קורצ'אק
2006: פרס זאב לספרות ילדים ונוער
2013: פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
2021: פרס דבורה עומר על מפעל חיים בספרות ילדים
גלברט-אבני היא אם לשני בנים וסבתא לחמישה.
ספרים לילדי גן ולכיתות א–ב
טיול בצבעים: ספור בחרוזים לגיל הרך; ציור: יוסי גלברט, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ח.
סוד המכשפות; ציורים: מושיק לין, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"א.
מישהו אחר; צירה: מישל בלין, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים – בית הספר לחנוך – המכון לחקר הטפוח בחנוך, תשמ"ה.
("סיפור על זחל שרצה להיות אחר ולבסוף הפך לפרפר") (לבני 3–7)
צביקה רב-רגל; ציורים: מושיק לין, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1988. (לבני 5–7)
שירים: כל אחד טיפוס מיוחד; כיבוי אורות; פתאום באמצע היום; באין רמזור; ממתקים מלוא חופניים;
פרוזה: הניצנים שסירבו לפרוח; חלומו של ההיפופוטם; המשאלה; נחש קיפודי; שפנזמר.
סו לוק, ההמהום שהלך לאבוד; סִפּרה מחדש: עפרה גלברט-אבני; איורים: דוד קדם, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1991. (לבני 3–5)
נסיך אדום, נסיכה כחולה; איורים: מושיק לין, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1992. (לבני 5–7)
חץ מקשת ושד מִשחת: סיפור בחרוזים; איורים: נורית צרפתי, קריית גת: דני ספרים, 1995. (לבני 3–5)
סדרת "קוראים סיפור" (6 ספרים); איורים: נורית צרפתי, קריית גת: קוראים, 2000 (לבני 5–7): אני ילד כל-יכול; כשהצב מאוהב; אם רוצים להתיידד עם סוס; סוד; אני אוהב לדמיין; הגמל היה ממורמר.
אילון רואה ירח; איורים: דוד קדם, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2001. (לבני 3–5)
עם צבע אחד ומכחול; אירה: נורית צרפתי, קריית גת: קוראים, 2002. (לבני 5–7)
אני וביתי אל"ף בי"ת; איורים: דני קרמן; עריכה: נורית יובל, תל אביב: משכל, 2002. (לבני 5–7)
עמית כבר לא פוחדת; אירה: נורית צרפתי, קריית גת: קוראים, תשס"ז 2007. (לבני 5–7)
הכל בגלל חמור; איורים: מושיק לין; עורכת: יונה טפר, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2008. (לבני 5–8)
מהפחד הזה אני לא מפחד!; איורים: מישל קישקה; עריכה: יונה טפר, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תשע"ב 2012. (לבני 5–7)
רוצה לשחק בחוץ; איורים: מושיק לין; קריית גת: קוראים, 2017.
בובה מארץ אחרת; איורים: כריסטינה קדמון; עורכת: יונה טפר, בנק ברק: הקיבוץ המאוחד, 2017.
העז, הרב ועצה של זהב: על פי מעשיה עממית; איורים: יפה טלרק, תל אביב: שוקן לילדים, תשמ"ב 1982. (לבני 5 ומעלה)
מסעות קסומים; ציורים: מושיק [לין], צילומים: מיכה קציר, תל אביב: הקבוץ המאוחד, תשמ"ה 1985. (לבני 8–11)
הענק שבא לבקר; איורים: טניה רויטמן ; עורך: עודד בארי, קריית גת: דני ספרים, 1994. (לבני 5–8)
מכשפה מקֻלקלת; איורים: מושיק לין, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('קריאת כיף'), 1996. (לבני 8–11)
המלך שידע הכל; איורים: דוד קדם; עריכה: יונה טפר, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 1998. (לבני 7 ומעלה) (זכה בעיטור אנדרסן 2000 על איורו של דוד קדם)
מכשפה מתאהבת; איורים: מושיק לין, בני ברק: הקיבוץ המאוחד ('קריאת כיף'), תש"ע 2010. (לבני 8–11) (ספר המשך ל"מכשפה מקולקלת")
קירות שלא רואים; איורים: דוד קדם, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1992. (פרס קורצ'אק, 1993)
סוד הבית הוורוד; איורים: אבנר כץ; עריכה: יונה טפר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('קריאת עשרה'), 2003. (זכה במצעד הספרים 2004)
מאחורי דלתות סגורות; איורים: נורית צרפתי; עורכת: יונה טפר, בני ברק: הקיבוץ המאוחד ('קריאת עשרה'), 2008.
החיים שלי, דוֹט.קוֹם; איורים: גלעד סליקטר, עורכת: יונה טפר, ('קריאת עשרה'), תל אביב: הקיבוץ המאוחד 2012. (פרס הספריות הציבוריות 2015)
לראות בגובה העיניים; איורים: נורית צרפתי, עורכת: יונה טיפר, ('קריאת עשרה'), תל אביב: הקיבוץ המאוחד 2016.
עפרה בורלא-אדר (1925 – 27 במרץ 2013) הייתה סופרת, מתרגמת ומעצבת תלבושות.
עפרה בורלא נולדה בזכרון יעקב, בתו של הסופר יהודה בורלא ורעייתו מרים לבית גולדברג ואחותם של סופר הילדים והצייר עודד בורלא והסופר והמתרגם יאיר בורלא.
שימשה כקריינית בגלי צה"ל והייתה מראשוני התחנה.
שם הכירה את בעלה לעתיד, ארנון אדר, ששימש אז כראש מדור בידור בחיל החינוך.
לאחר נישואיה התגוררו בני הזוג כשנה אצל הוריה ואחר כך יצאו ללימודים בארצות הברית.
למדה באוניברסיטת ייל עיצוב תלבושות בבית הספר לדרמה.
שם נולדו לשניים שני בנים, אורן ואלון.
עם שובם עסקה בתרגום וגם עיצבה תלבושות לכמה הצגות בתיאטרון הבימה והקאמרי.
בסוף שנות ה-70 עבר ארנון לעבוד בגרמניה ועופרה נותרה עם הילדים בתל אביב.
קשר משפחתי, עם אחי יותם וזיוית אברמסון, כתבה עפרה בורלא-אדר, רמת גן 1988, יצא לאור על ידי הוצאת כנרת, מכיל 255 עמודים.
המטבח הספרדי של אמי הרוסייה, יצא לאור על ידי הוצאת סירקיס, תל אביב, 1988.
כדאי לך לדעת 411 עצות לעקרת הבית, עפרה בורלא-אדר, ציורים: שרה ברקאי, יצא לאור על ידי הוצאת צ'ריקובר, תל אביב, 1975.
ילדים - האתגר, מאת רודולף דרייקורס, ויקי סולץ, עברית - עפרה בורלא-אדר, תל אביב, 1966.
חופש - לא מתירנות, א"ס ניל, תרגמה מאנגלית עפרה בורלא-אדר, תל אביב, 1972.
נישואיו של מר מיסיסיפי, הבימה, 1961.
אין ברירה להובסון, הקאמרי, 1964.
עפקו אביאיישן (Apco Aviation) היא חברה ישראלית המייצרת מצנחי רחיפה, אשר הוקמה בשנת 1982 על ידי אנטולי קוהן.
החברה עוסקת בייצור מצנחי רחיפה, רתמות, מצנחים רזרביים ומוצרים נוספים המיועדים לספורט הרחיפה.
מפעל החברה ממוקם באזור התעשייה של קיסריה.
המפעל משתרע על שטח של 3200 מ"ר והוא מהמפעלים הגדולים בעולם למוצרים אלו.
לחברה מעל 60 מפיצים ברחבי העולם.
הדגם הראשון אשר יוצר בחברה היה ה-"Series K", בשנת 1982.
עֹפֶר שֶׁלַח (נולד ב-9 בפברואר 1960) הוא עיתונאי, פובליציסט ופרשן ספורט ישראלי.
בעבר כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד, וכיו"ר מפלגת תנופה.
כיהן גם כיושב ראש הוועדה לביקורת המדינה וכיו"ר ועדת הקורונה בכנסת העשרים ושלוש.
עפר שלח נולד בקריית ביאליק לכלכלן, איש העסקים וההיסטוריון חזי שלח.
למד בתיכון עירוני י"ד בתל אביב.
ב-1978 התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד 202, והשתתף במבצע סיגל.
לאחר מכן שימש כמדריך בבה"ד 1 ובתפקידו האחרון שימש סגן מפקד פלחה"ן צנחנים, בין היתר במבצע צלצל.
שלח השתתף במלחמת לבנון הראשונה כמפקד מחלקה במילואים, ובמהלך הקרבות לחם במארב נ"ט של חטיבת צנחני מילואים לשריון הסורי.
לימים כתב על הקרב כי .
בשירות מילואים נוסף ב-1983 בלבנון, כאשר כבר היה בתפקיד מ"פ, נפצע קשה ממטען צד ואיבד את עינו.
בשנת 1983 החל את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה ובספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב, וסיימם בהצטיינות.
בשנים 1986–1988 למד באוניברסיטת ניו יורק וסיים תואר שני בספרות אנגלית וכתיבה.
ב-1989 פרסם את הרומן "גוף שני", המתאר את חוויותיו ורשמיו כחייל בסדיר ובמילואים.
שנה מאוחר יותר פרסם לקסיקון לקולנוע, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
החל את דרכו העיתונאית ב-1988 כפרילאנסר בתפקידי כתב וסגן עורך במדור הספורט של "מעריב".
מ-1992 החל לפרסם טור במוסף השבת של העיתון.
באותה שנה כתב את הספר "מסע בין כוכבים", המסכם את עונת ה-NBA של 1992. בשנת 2000 עבר לכתוב ב"ידיעות אחרונות".
בשנת 2007 שב ל"מעריב", ובו הוא כתב טורים בעיקר בנושאי צבא וביטחון.
הגיש את התוכנית "נכון לעכשיו" בגלי צה"ל.
במקביל החל להופיע כפרשן בערוץ הספורט, וסיקר בעיקר את ענפי הכדורסל והפוטבול, ושימש ככתב קבוע במגזין "בלייזר".
כמו כן הגיש בערוץ הספורט את המגזין השבועי "חמישיות" יחד עם צביקה שרף ושימי ריגר.
במרץ 2006 מונה למגיש קבוע בתוכנית ליל השבת של ערוץ 10, "שישי", לצד רביב דרוקר.
את התוכנית הגישו השניים עד תחילת אפריל 2009. באוגוסט 2011 הודיע שלח על פרישתו מצוות התוכנית "המקור" מסיבות אישיות.
שלח יצר עבור ערוץ 10 את הסרט הדוקומנטרי "אחריי", שבו בחן את השינויים שחלו בחטיבת הצנחנים ובצה"ל בשנים שחלפו מאז שחרורו משירות סדיר ומילואים, זאת באמצעות פלוגת הטירונים במחזור הגיוס של אוגוסט 2011 בגדוד 202 של הצנחנים אל מול פלוגת מחזור נובמבר 1977 בגדוד, שבה שירת.
ב-2003 פרסם את הספר "המגש והכסף", הדן ביחסו של צה"ל לחברה הישראלית ועל הצורך בהפיכתו לצבא מקצועי.
ב-2005 פרסם יחד עם רביב דרוקר את הספר "בומרנג: כישלון המנהיגות באינתיפאדה השנייה".
הספר זכה בפרס צ'צ'יק מטעם המכון למחקרי ביטחון לאומי.
באפריל 2007 התפרסם הספר שכתב עם העיתונאי יואב לימור - "שבויים בלבנון", המתחקה אחר השתלשלות האירועים סביב מלחמת לבנון השנייה.
בעבר הגיש את תוכנית "8 היסטוריה" בכבלים, בערוץ המדע.
בשנת 2009, לאחר מבצע עופרת יצוקה, פרסם שלח בתוכנית "שישי" בערוץ 10 עדויות לוחמים אנונימיות המספרים על פשעי מלחמה שהיו שותפים להם בזמן המבצע.
בעקבות התוכנית הפרקליטות הצבאית פתחה בחקירת העדויות.
בשנת 2012 יעץ ליאיר לפיד בנוגע למודל גיוס חדשני לצה"ל, דבר שלפיד כלל במצע הבחירות של מפלגתו, "יש עתיד".
שלח כתב עם אביו, חזי, את הספר "המדריך ליוליסס", המפרש את הרומן של ג'יימס ג'ויס.
הספר יצא לאור ב-2012, לאחר מותו של האב.
באפריל 2021 לאחר פרישתו מהכנסת חזר לעסוק בעיתונות והחל לשדר את משחקי NBA בערוץ הספורט, ובהמשך לקח חלק בשידורי אולימפיאדת טוקיו 2020, גם כן בערוץ הספורט.
ב-14 ביולי 2021 החל להגיש את הפודקאסט "האמת היא".
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הצטרף למפלגת "יש עתיד".
הוא שובץ במקום השישי ברשימת המפלגה ונבחר לכנסת.
לאחר הבחירות מונה ליו"ר סיעת "יש עתיד" בכנסת, והיה חבר בוועדת הכספים ובוועדת החוץ והביטחון.
במסגרת כהונתו יזם יחד עם דב חנין, אורלי לוי-אבקסיס וקבוצת חברי כנסת מצטרפים תיקון לחוק זכויות התלמיד האוסר על אפליה מטעמים של זהות מגדרית או נטייה מינית במערכת החינוך.
עמד בראש השדולה הגאה לצד ניצן הורוביץ (מרצ) ובראש שדולת התרבות.
במהלך הכנסת התשע עשרה קידם שלח את "חוק הריכוזיות", אשר נועד לצמצם את יוקר המחיה, לעודד תחרותיות במשק ולסייע לעסקים קטנים ובינוניים.
כמו כן היה נציג סיעת "יש עתיד" בוועדת שקד, שחוקקה את התיקון לחוק שירות ביטחון שעסק בגיוס בני ישיבות לצה"ל.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הוצב שלח במקום השישי ברשימת יש עתיד, ונכנס לכנסת.
בכנסת העשרים היה חבר בוועדת החוץ והביטחון ושימש כיו"ר סיעת יש עתיד בכנסת.
כיהן כיושב ראש שדולת העצמאיים ויושב ראש שדולת התרבות.
בנובמבר 2015 פרסם את ספרו "האומץ לנצח - מדיניות ביטחון לישראל", בו עסק ביסודות לתפיסת ביטחון עדכנית למדינת ישראל.
הספר זיכה את שלח בפרס יצחק שדה לספרות צבאית ובפרס צ'צ'יק.
עם איחודה של מפלגת "יש עתיד" עם מפלגות "חוסן לישראל" ו-"תל"ם - תנועה לאומית ממלכתית", לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצב שלח במקום השמיני של רשימת "כחול לבן", ונבחר לכהונה שלישית בכנסת כשהרשימה כולה קיבלה 35 מנדטים.
ב-24 במרץ 2020, ובעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נבחר לעמוד בראש הוועדה המיוחדת להתמודדות עם הנגיף.
הוועדה תוכננה לטפל במשבר מהזווית הבריאותית, הכלכלית והממשלתית.
בהמשך, מונה לעמוד בראש הוועדה לביקורת המדינה.
ב-2 בספטמבר 2020 קרא לקיים פריימריז לראשות יש עתיד והודיע על רצונו להתמודד בהם מול יו"ר המפלגה יאיר לפיד.
ראש המפלגה, יאיר לפיד, סירב ואף דאג לסלקו מקבוצת הוואטסאפ המפלגתית.
ב-24 בדצמבר 2020 הודיע שלח על עזיבת יש עתיד והקמת מפלגה בראשותו, והתפטר מהכנסת כשלושה ימים לאחר מכן.
שם המפלגה "תנופה" הוכרז ב-2 בינואר 2021. שלח הצטרף למעשה אל רועי כהן, נשיא ארגון העצמאים להב שמשמש גם כיו"ר המפלגה הלא פעילה "מפלגת העצמאים והעסקים בישראל".
ב-4 בפברואר 2021, מספר שעות לפני סגירת הרשימות לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הודיע על פרישה מהבחירות.
בין הצעות החוק שהגיש: הצעת חוק משרת מילואים פעיל להסדרת מעמד משרתי המילואים, הצעת החוק הגדלת הסיוע למשרתי מילואים עצמאיים והצעה לתיקון חוק הפרשנות הקובעת כי בכל מקום בחוק שאוסר על אפליה, האיסור יחול גם נגד אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
בנוסף, יזם את הצעת חוק לשינוי אמות המידה לזכאות לנכי צה"ל בהתאם למסקנות ועדת גורן, והצעת חוק "החולה הנוטה למות" שמטרתה לאפשר מיתת חסד בישראל לחולים סופניים.
החל מיוני 2021 עוסק שלח במחקר אקדמי בעל השלכות אקטואליות, על רקע התמחותו בנושאי ביטחון, כחוקר בכיר ב.
היה נשוי לד"ר מיכל שלח, שנפטרה בשנת 2009. הוא אב לשניים ומתגורר בגנתון.
אחיו, אמיר שלח, היה משנה למנכ"ל מגדל.
כתחביב, שלח רץ למרחקים ארוכים.
השתתף, בין השאר, במרתון שיקגו בשנת 2005. שיאו האישי, העומד על 2:52:16 שעות, נקבע במרתון רוטרדם באפריל 2008.
"גוף שני", תל אביב: זמורה-ביתן ('עמודים לספרות עברית'), תש"ן 1989 (רומן)
"לקסיקון קולנוע", 2 כרכים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"ן 1990
"המגש והכסף: מדוע דרושה מהפכה בצה"ל", אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן ('המצב הישראלי'), תשס"ג 2003
רביב דרוקר, עפר שלח, "בומרנג: כישלון המנהיגות באינתיפאדה השנייה", ירושלים: כתר, 2005
עפר שלח, יואב לימור, "שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה", תל אביב: משכל, 2007
חזי ועפר שלח, "המדריך ליוליסס", הוצאת מחברות לספרות, 2012
"האומץ לנצח - מדיניות ביטחון לישראל", תל אביב: ידיעות ספרים, 2015
עפרה ויינגרטן (נולדה ב-10 בנובמבר 1952 בשם עפרה קלדרון) היא שחקנית, במאית ומדבבת ישראלית.
ויינגרטן נולדה בתל אביב, גדלה בשכונת תל ברוך ולמדה בתיכון חדש.
שירתה בנח"ל בהיאחזות כרם שלום.
לאחר הצבא למדה בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
שם פגשה את איציק ויינגרטן, לו נישאה, וממנו גם התגרשה.
ויינגרטן החלה את הקריירה שלה בסוף שנות ה-70, בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובקבוצת התיאטרון של הבמאית נולה צ'לטון ותיאטרון חיפה.
בין חברי הפרויקט של צ'לטון, נמנו גם איציק ויינגרטן, דליק ווליניץ וארנון צדוק, שיצרו והופיעו כשנה בקריית שמונה.
ב-1978 השתתפה בהצגות "נעים,"שעיבדה וביימה צ'לטון, על פי הרומן של א.ב.
, ו"סוף המשחק בקריית גת".
בשנת 1979 השתתפה לראשונה בסרט קולנוע, ושיחקה בתפקיד הראשי לצד ארנון צדוק, בסרט של ערן פרייס ואורי ברבש, "חתום לכל החיים", שזכה בפרס כינור דוד.
החל משנת 1982 ועד אמצע שנות ה-90 הופיעה בתוכנית הטלוויזיה "פרפר נחמד" בהפקת הטלוויזיה החינוכית.
ויינגרטן השתתפה בכ-150 פרקים, והפכה לאחת מכוכבי הילדים הבולטים בישראל.
בשנים אלו השתתפה עם גידי גוב בהקלטת סיפורי ילדים מוקראים לקלטות שהוציאה חברת "קלסיקלטת", ובהן "המפוזר מכפר אז"ר", "הנשיקה שהלכה לאיבוד" ו"הביצה שהתחפשה".
במקביל המשיכה להופיע עם קבוצת התיאטרון של צ'לטון ותיאטרון חיפה, ובהפקות תיאטרון נוספות.
בשנת 1982 השתתפה במחזמר "קשר אייר", בתיאטרון בית ליסין.
מחזמר מאת יהונתן גפן בבימויו של איציק ויינגרטן.
יחד עם נורית גלרון, דליק ווליניץ, דני ליטני, רוברטו פולק וגדעון שירין.
בשנת 1981, שיחקה בסדרת הטלוויזיה החינוכית "ארץ מולדת".
בשנת 1982 שיחקה בסרט "אות קין" מאת ערן פרייס בבימוי אורי ברבש, לצד ארנון צדוק.
בשנת 1983, שיחקה במחזה "מקרה גבול", שכתבה וביימה רות חזן.
בשנת 1986, שיחקה במחזה שכתב חיים מרין וביים איציק ויינגרטן "הבולשת חוקרת".
בשנת 1987, נקלעה לסכסוך עם תיאטרון חיפה, לאחר שסירבה להשתתף בהצגה "לילות פרנקפורט העליזים" של יוסף מונדי, בתפקיד זונה, ובשל כך פיטר אותה תיאטרון חיפה.
בסיוע איגוד אמני ישראל עתרה נגד הפיטורים, וראש עיריית חיפה הציע פשרה, למנות ועדת בוררות.
ועדת הבוררות שכללה את יעקב אגמון, חנה מרון, דוד אלכסנדר וזאב שדמון החליטה פה אחד, כי לתיאטרון הייתה זכות מלאה להתיר את החוזה עם ויינגרטן, אם כי ציינה כי זכותו המלאה של כל אמן לחופש פעולה יצירתי.
בשנת 1988, שיחקה בסרט הישראלי "נישואים פיקטיביים" לצד שלמה בראבא.
ב-1989 שיחקה בקומדיית המצבים הישראלית של הערוץ הראשון "שכנים" לצד גדי יגיל, בסרט "כח משיכה ובסרט הטלוויזיה "הצטמצמות".
ב-1995 שיחקה בתפקיד אורח במספר פרקים בסדרה "רמת אביב גימל".
ב-1996 שיחקה בסרט הישראלי "אושר ללא גבול".
ב-1999 שיחקה בתפקיד ד"ר שץ בסדרה "טירונות".
במהלך שנות ה-2000 דיבבה בסדרת טלוויזיה בערוץ הופ!
ובסרט "מלך האריות 3" של חברת וולט דיסני בתפקיד הצבועה שנזי (תפקיד שמילאה בסרט הראשון שרי צוריאל) לצד תומר שרון ועמי מנדלמן.
ב-2002 הוגשה נגד עפרה ובעלה עופר אבני תביעה על ידי השחקנית ענת ברזילי ורון זמיר שהפעילו עמם בית ספר למשחק.
ב-2007 קבע בית המשפט שעליהם לשלם לברזילי סך של 430 אלף שקל.
ב-2008 הכריזה ויינגרטן על פשיטת רגל בשל חובות של כמיליון שקל.
ב-2005 השתתפה במחזה של לאורה ריבלין, "כוונות טובות".
במשך העשור הראשון של המאה ה-21 הקימה את התיאטרון הפתוח הראשון בארץ לנכים ושאינם נכים שזכה במקום ראשון על בימוי ומשחק בפסטיבלים בתל אביב וזכה למסע הופעות בקנדה.
כמו כן משמשת מנהלת אמנותית של "המכללה החדשה למשחק" בתל אביב וביימה את מחזהו של ארתור מילר לפסטיבל "כל הארץ במה" בצוותא.
בשנת 2016 השתתפה בפרסומת של "טייד" וכן גם בסדרה "אלישע".
אחיה נסים קלדרון הוא פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.
ב-1977 נישאה לבמאי והשחקן איציק ויינגרטן, להם בן.
ב-1993 נישאה ויינגרטן בנישואים אזרחיים לעופר אבני.
משנת 2011 ויינגרטן בזוגיות עם דני לשם.
עַפְרָה (או בצר) היא סלע המכיל מחצבים בריכוז המתאים לכרייה.
כדי שסלע יחשב כעפרה עליו להכיל חומרים אשר הם:
בריכוזים המאפשרים את כרייתו, שינועו, הפקתו ועיבודו, באופן רווחי
ניתן להפרידם מחומרי הסלע חסרי הערך בשיטות עיבוד מינרלים
ריכוזי עפרות הם ריכוזי מינרלים אשר על פי הגדרתם הפקתם כדאית מבחינה כלכלית.
במקרים נדירים עפרות עשויות להכיל גבישים יפים לעין, או שכבות צבעוניות מיוחדות (כאשר הסלע נחתך או מלוטש) או ריכוזי מתכות בגושים, כגון גושי זהב או נחושת, אשר ערכם עולה בהרבה על הערך של העפרה עצמה כחומר גלם להפקת חומרים אלה.
מכאן, שעפרה היא נכס כלכלי ולא ישות פיזית.
תנודות בשוק חומרי הגלם מגדירות סלעים מסוימים כבעלי ערך כלכלי ומכאן הגדרתם כעפרות, ומנגד סלעים אחרים כחסרי ערך כלכלי.
אף עלויות ההפקה, למשל מרכיב מחיר הדלק בעבודות ההפקה, עשויות להוציא מהגדרת "עפרה" סלעים מסוימים.
ריכוז המינרל הרצוי בסלע וכן צורת הופעתו, משפיעים באופן ישיר על עלויות ההפקה ומכאן גם על הגדרת הסלע.
עלויות ההפקה נשקלות אל מול ערך המתכת שניתן להפיק מן הסלע, תוך קביעת "מחיר סף" המכניס או מוציא מהגדרת "עפרה" סלעים מסוימים.
מינרלים הנמצאים בעפרות הם בדרך כלל תחמוצות, סולפידים, סיליקטים, או מינרלים שאינם יוצרים תרכובות בדרך כלל, כגון זהב.
עפר בשן (נולד בשנת 1979) הוא זמר, פזמונאי, מלחין ומוזיקאי ישראלי.
בשן, גדל בעיר כרמיאל והוא אחיו של המוזיקאי, הזמר, המשורר, המלחין ושדרן גלי צה"ל בני בשן.
הוא החל ללמוד פסנתר בגיל צעיר, וגם לכתוב שירים ולהלחינם.
הוא בוגר האקדמיה למוזיקה בירושלים.
בשנת 2002 יצא אלבום הבכורה של בשן, "לעוף", בהפקתו המוזיקלית של יועד נבו.
לאלבום קדמו שני סינגלים, "לעולם" שהושמע רבות בתחנות הרדיו ו"חדלתי".
האלבום היה גדוש בטקסטים כואבים שזכו לעטיפה פופית וקלילה, ובלט מתוכו בעיקר הסינגל הפרובוקטיבי "איפה אתם יא הומואים", שזכה לביקורות נוקבות גם מתוך הקהילה הלהט"בית וגם מחוצה לה, אף על פי שנכתב דווקא מפרספקטיבה אוהדת ולא כשיר מחאה.
גם חוברת האלבום הייתה מלאה בצילומים פרובוקטיביים של בשן, שבהם הוא נראה בלבוש מינימלי ומאופר בכבדות.
בשנים שלאחר מכן המשיך בשן בלימודיו והסתפק בכתיבה לזמרים אחרים כמו לאלבומו השני של אמיר פיי גוטמן, "דבש בכוורות", ובהופעות אינטימיות יחסית.
בין השאר, התארח בשן בהופעותיהן של קרן פלס ומירי מסיקה.
באותה תקופה כתב בשן גם מוזיקה ליצירה מוזיקלית מלאה עבור פסטיבל הוידאודאנס, וניהל מוזיקלית הצגות תיאטרון.
בספטמבר 2008, לאחר שש שנות שתיקה, הוציא בשן את אלבומו השני, שנשא את שמו.
בניגוד למוחצנות של אלבומו הראשון, מיתן בשן את הופעתו והאלבום גם היה מתון ושקט בהרבה.
קדמו לו הסינגלים "לבד" ו"לוקח ת'זמן", שנוגנו רבות בתחנות הרדיו השונות.
מרבית שירי האלבום עוסקים בפרידות שאותן הוא מגדיר כ"נקודת השיא של האהבה", ובהם הדואט עם מירי מסיקה "האור יזרח גם בנפרד", ואחד משיריו המוקדמים של בשן, "ירושלים", שזכה לתגובות אוהדות במיוחד בהופעותיו.
את האלבום הפיקו מוזיקלית עדי גולדשטיין ואודי שמחון, וייעץ מוזיקלית אורי זך.
לאחר צאת האלבום יצאו כסינגלים גם השירים "נפרד" ו"האור יזרח גם בנפרד".
בשנת 2009 יצא אלבומו השני של הראל סקעת, "דמויות", ובו נכללו השירים "מובן לי עכשיו" ו"אלף" שכתב והלחין בשן, וכן "עוד יאיר עלי" שכתב יחד עם סקעת ועם בני בשן.
לאלבומה של מירי מסיקה "חדשות טובות", שיצא בשנת 2010, כתב והלחין את השיר "לרגע נדמה".
לאלבומה הבא, "מלך", כתב והלחין את השיר "הדרכים החדשות".
בשנת 2011 כתב והלחין לנתן סלור את השיר "עד לעננים", שיצא באלבומו של סלור "לא זוכר את אתמול".
בשנת 2013 זכה במלגה לאמנים צעירים של אמ"י.
עֹפֶר גרוזברד (נולד ב-27 בדצמבר 1954) הוא סופר ישראלי, פסיכולוג קליני מומחה וחוקר תרבויות.
גדל במשפחה חילונית רוויזיוניסטית, אביו דוד עלה לישראל מליטא והיה מפקד מחוז תל אביב של האצ"ל וחבר בהנהגה הארצית של הארגון, ואמו שעלתה מברלין הייתה רופאת ילדים.
גרוזברד למד תחילה בבית הספר הדתי ביל"ו, המשיך לתיכון החילוני עירוני א'.
שירת בנח"ל המוצנח ולחם במלחמת יום כיפור.
לאחר השירות הצבאי נרשם לטכניון וסיים לימודים בהנדסת מחשבים (1982-1977).
לאחר מכן למד פסיכולוגיה וסיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בשנים 1985-1983, ותואר שני במגמה הקלינית של הילד אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1988 ל-1991. בין השנים 2001 ל-2004 סיים דוקטורט ביישוב סכסוכים במכון ליישוב סכסוכים של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון שבארצות הברית.
עבודת הדוקטורט שימשה בסיס לביוגרפיה של מנחם בגין שפרסם בשנת 2006.
גרוזברד שימש עמית מחקר במרכז למחקר אסטרטגי למדיניות של המכללה לביטחון לאומי.
גרוזברד נשוי להגר, יועצת חינוכית בבית ספר תיכון, ולהם שתי בנות.
היתר לשגעון (הוצאת ירון גולן, 1994) רומן המספר את סיפורה של בחורה המאושפזת במחלקת מתבגרים בבית חולים לחולי נפש ועוברת שם פסיכואנליזה.
הרומן מתאר את חבריה והחיים במחלקה לצד הטיפול.
הערבי שבלב (הוצאת תמוז בשיתוף אגודת הסופרים העבריים, 2000) רומן פוליטי – פסיכולוגי המנסה להתחקות אחר השורשים הנפשיים של הסכסוך הערבי – ישראלי.
נבחר ל"ספר השנה של אגודת הסופרים העבריים" לשנת 2000.
ישראל על הספה - הפסיכולוגיה של תהליך השלום (הוצאת ידיעות אחרונות, 2000) מציג את תהליך השלום כתהליך פסיכולוגי – רגשי במהותו ולא רציונלי.
יצא בגרמנית בהוצאת פטמוס (2001), ובאנגלית בהוצאת האוניברסיטה של מדינת ניו יורק (2003).
מנחם בגין – דיוקנו של מנהיג (הוצאת רסלינג, 2006) ביוגרפיה, המלווה את חייו של בגין ומשתמש בכלים פסיכולוגים כדי לבחון את חייו ופעולותיו.
הספר טוען בניגוד למקובל שהדיכאון שבו היה בגין שרוי טרם המלחמה הוא שדרדר את מלחמת לבנון הראשונה ולא שהכישלון במלחמה הוא זה שגרם לו להיכנס לדיכאון.
הספר זכה בפרס המחקר של מרכז מורשת מנחם בגין.
יצא באנגלית על ידי המכללה לביטחון לאומי (2007).
פנטזיית האורגזמה - לשיפור חיי המין והקשרים הבין-אישיים, הוצאה עצמית, 2020.
שפת האני, הוצאה עצמית, 2022. הספר מתבסס על סדרת הצופן התרבותי שיצאה לאור בהוצאת אוניברסיטת בן-גוריון.
גרוזברד כתב חמישה ספרים, אשר יצאו לאור בסדרת "הצופן התרבותי" בהוצאת אוניברסיטת בן-גוריון:
פיצוח הצופן התרבותי (2007) עוסק באופן החשיבה השונה של שתי התרבויות המרכזיות בעולם, המערבית, המזוהה כמודרנית-אינדיבידואלית, והמזרחית המזוהה לרוב כמסורתית-קולקטיבית, וכיצד הן באות לידי ביטוי ביחסי הורים ילדים ומשפיעות על פיתוח חשיבה יצירתית, מדעית ודמוקרטית.
דיאלוג - 123 סיפורים טיפוליים מהחברה המסורתית ופתרונם (2007) מציג דיאלוג בין תרבות מערבית למזרחית באשר לפתרונם של סוגיות חינוכיות.
הספר מבוסס על שיחות אמיתיות של המרצה ותלמידיו מהמכללה האקדמית הערבית לחינוך שבחיפה סביב מקרים שהציגו הסטודנטים.
הקוראן לחינוך הילד (2008) מנסה לשלב בין הפסיכולוגיה המודרנית לבין הקוראן במטרה לעזור להורים מוסלמים לפתור בעיות יומיומיות של חינוך.
ספר זה ופרויקט "קוראנט" הנלווה אליו היו בין הפרויקטים שיצגו את ישראל בוועידת הנשיא, 2008.
בבל - מדריך למפגש בין מזרח למערב (2013).
הספר מלמד את בני שתי התרבויות להבין האחד את השני ו"לדבר" בשפה התרבותית של בני התרבות השנייה.
כל זאת באמצעות דוגמאות ממשאים ומתנים בין ישראל והאמריקנים לבין העולם הערבי.
מדריך למפגש עם בן המערב (2021) עוסק במאפייני החיים בחברה מערבית ובאופני החשיבה המערבית.
עפר זיתוני (נולד ב-23 באוקטובר 1960 בחיפה) הוא מתמטיקאי ומהנדס חשמל ישראלי ופרופסור במכון ויצמן למדע ומחזיק הקתדרה על שם הרמן פ.
מחקרו עוסק בתאוריה של מטריצות אקראיות, תורת התנודות הגדולות ותהליכים סטוכסטים וסינון בתקשורת.
בשנת 1986 סיים דוקטורט בטכניון אצל פרופ' משה זכאי.
בשנת 2009 התפרסם הספר "An Introduction to Random Matrices" בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' אותו חיבר יחד עם גרג אנדרסון ואליס גווינה.
זיתוני שהה כעמית בתר-דוקטורט באוניברסיטת בראון וב-MIT.
הוא היה חבר סגל בטכניון בדרגת פרופסור עד שנת 2007. בשנים 2002-2012 כיהן גם כפרופסור למתתמטיקה באוניברסיטת מינסוטה ומשנת 2013 הוא Global distinguished Professor of Mathematics במכון קוראנט למדעי המתמטיקה של אוניברסיטת ניו-יורק.
זיתוני הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, באקדמיה האמריקאית לאמנות ומדעים, ובאקדמיה הישראלית למדעים.
הוא גם עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה "על תרומתו לתורת ההסתברות", עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית, ועמית IEEE.
עֹפר גביש (נולד ב-6 בספטמבר 1951) הוא חוקר זמר עברי.
מנחה שירה בציבור, מגיש תוכניות רדיו ומרצה בתחומי היסטוריה של ארץ ישראל באמצעות שירים; ממפתחי "הטיול המזמר".
גביש נולד וגדל בקיבוץ יפתח.
מגיל 10 למד נגינה בכלים ומגיל 14 החל להלחין שירים.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר כנווט קרב.
כצוער טיס ניצח על מקהלת ותזמורת בית הספר לטיסה.
בהמשך למד פסנתר אצל הדסה ביריביס-עורי, תאוריה והרמוניה אצל ציפי פליישר והוראת מוזיקה בסמינר "אורנים".
ב-1985 היה גביש שותף להקמת אחת ממגמות מוזיקה לבגרות הראשונות בארץ.
ב-1987 הקים את להקת הנוער האזורית של הגליל העליון, "מציצים מהאצבע", אחת הראשונות מגל גדול של להקות נוער שהתפתח בארץ מאוחר יותר.
משנת 1987 כותב בעיתונות בנושאי זמר עברי, תרבות וחברה.
בין השאר, בכתב העת "מוזיקה", בעריכת חנוך רון, בשבועון הקיבוץ וברשת המקומונים "ידיעות תקשורת".
כמה מתחקיריו שימשו להפקת סרטי תעודה טלוויזיוניים.
בין השנים 1993–1991 יצא בשליחות הסוכנות היהודית והתנועה הקיבוצית לטורונטו קנדה.
שימש שנתיים כשליח עליה ושליח תנועת הנוער הבונים דרור.
בשנת 1997 המציא את הטיול באוטובוס המזמר, ופיתח אותו (ביחד עם אברהמי לנדסמן ובהמשך עם גבי זהר) לצורת בילוי פופולרית בקרב חובבי הזמר ברחבי הארץ.
בשנת 1999 יזם הקמת להקת נוער ראשונה מסוגה, "איתי מלבנון", בה השתתפו זמרים מישראל ומדרום לבנון.
בהקמת הלהקה שיתף פעולה עם המוזיקאי הערבי ג'ורג' יוסוף סמעאן.
עם הלהקה שתפו פעולה בין השאר אהוד מנור, אריאל זילבר, יוני רועה, דויד ברוזה.
בשנת 2004 פרסם יחד עם הצלמת עדי אדר את הספר "שיר לדרך" ובו 12 מסלולי טיול בעקבות שירים.
החל משנת 2015 מוביל טיולים מזמרים לאירופה, בעקבות מקורות הזמר העברי והתרבות היהודית.
בשנת 2016 הוציא לאור, יחד עם דובי טל, את הספר הכפול "בשביל השירים" (הוצאת "אלבטרוס").
בספר שירים וצילומי אוויר לאורך שביל ישראל.
בשנת 2017 איתר לאחר מחקר מעמיק, את הבית בו נולד המלחין חתן פרס ישראל, נחום היימן, בעיר ריגה שבלטביה, ובמעמד שגרירת ישראל בלטביה, ובהשתתפות נציגת המשפחה, הבת סי היימן, ערך טקס לציון יום השנה לפטירתו, וקבע שלט זיכרון במוזיאון היהודי בעיר.
לאורך השנים הגיש תוכניות ופינות סיפורי שיר, ברדיו ובטלוויזיה.
בגלי צה"ל (בתוכנית העונג השישי והעונג השביעי של שמעון פרנס), ברשת ב', (כמומחה לזמר עברי, בפינה "הפסקול של המדינה" בעריכת איזי מן) ובתחנות 104.5FM מרשת רדיו ללא הפסקה בצפון הארץ ובתל אביב.
החל מ-2025 חבר באגודת הסופרים העבריים בישראל.
מוזיקה לשתי הצגות בתיאטרון הקיבוץ
מוזיקה לשתי קלטות לילדים בהוצאת ספריית פועלים, עם להקת ברוש
רעיון ותחקיר לסרט תיעודי "פונאר" (במאית רחל שוורץ) בהפקת הערוץ הראשון
ספר "שיר לדרך" (הוצאת עם-עובד) יחד עם הצלמת עדי אדר ("ספר פלטינה" עבור מכירת 40.000 עותקים)
מילים ולחן לשיר "סיכוי לחלום", לזכר יצחק רבין, בביצוע להקת חיל חינוך
ספר כפול "בשביל השירים - מסע זמר וצילום אוויר לאורך שביל ישראל" (יחד עם דובי טל ומוני הרמתי, הוצאת אלבטרוס)
עָפְרָה היא עיר מקראית בנחלת שבט בנימין שמקובל לזהותה עם הכפר טייבה שנמצא כקילומטר אחד דרומית מהר בעל חצור.
חוקרי המקרא התמודדו עם הקושי בהתאמת הפסוקים בספר יהושע לממצאים הגאוגרפים ולזיהויה של עפרה עם טייבה.
מצד אחד, על פי תיאור הגבול בספר יהושע עבר קו הגבול בין בנימין לאפרים מיריחו לבית אל שנמצאות שתיהן מדרום לטייבה, ומאידך, מופיעה עפרה ברשימת ערי בנימין שנחלתו הייתה הדרומית מבין שני השבטים.
היו שטענו כי רשימת הערים היא מזמן מאוחר יותר ואכן אין התאמה בין שני התיאורים.
אחרים הסבירו כי קו הגבול לא הלך בקו ישר מיריחו לבית אל, אלא הקיף את עפרה וכלל אותה בתחומי נחלת שבט בנימין.
פרופ' יהודה אליצור פירש את הפסוקים על פי הסבר זה, וטען כי הגבול לא הקיף את עפרה באופן שרירותי, אלא הוא נמשך מיריחו להר בעל חצור, שנמצא צפונית לעפרה, וממנו לבית אל, וזאת משום שההר הבולט משמש נקודת גבול גאוגרפית-טבעית וקצהו של החבל שנקרא "הר בית אל".
עפרה נזכרת מאוחר יותר כאזור הקרב שנערך בין פלשתים ובני ישראל בהנהגתו של שאול המלך.
ייתכן שזוהי העיר הנזכרת בפרשת אמנון ותמר בשם "אפרים" ובמלחמת אביה בן רחבעם בירבעם בן נבט בשם "עפרין".
עפרה הייתה מיושבת כל ימי בית שני.
היא מוזכרת כאחת הערים שהיו בשליטת שמעון התרסי.
על פי יוסף בן מתתיהו, אספסיאנוס כבש אותה בדרכו מקיסרין לירושלים.
על פי הברית החדשה, שהה ישו בירושלים מימי חג החנוכה, עד שראשי הכהנים ופרושים חיפשו עילה להכחיד אותו, על כן עבר ישו להתגורר יחד עם תלמידיו בעפרה עד שעלה חזרה לירושלים לקראת חג הפסח:
בימי הביניים, עדיין נקרא בערבית 'עפרא' וגאוגרף מוסלמי במאה ה-13 מזכירה.
ב-1975 הוקם יישוב בשם עפרה מערבית לכפר הפלסטיני טייבה.