tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר השופטים במשפט נתניהו המליצו למדינה למשוך את האישום בשוחד בתיק 4000 ביקר לדור בחריפות את השופטים, וטען שהם אמרו את הדברים כש"התמונה המלאה לא הוצגה בפניהם".
לדור גם טען ש"אין אפשרות משפטית לזכות את נתניהו".
ב-14 בדצמבר 2024 קרא לטייסים שלא להתנדב לשירות מילואים, כהתנגדות לחידוש חקיקת הרפורמה המשפטית.
"פרשת ויסות מניות הבנקים - כשתופעה מקרו כלכלית מוצאת עצמה על ספסל הנאשמים" שורשים במשפט 375 (דינה זילבר עורכת, 2020), הוצאת נבו.
משה להב (נולד ב-11 במרץ 1965) הוא זמר ישראלי.
ייסד את "הטיש הגדול" - מופע של שירים ישראלים.
להב נולד בירושלים לכוכבה ויצחק, בן בכור משלושה לאח ולאחות.
הוא למד בתיכון רנה קאסן שבירושלים ובילדותו שיחק כדורגל בקבוצת הילדים והנוער של בית"ר ירושלים על אף שאהד את הפועל ירושלים.
החל את דרכו המוזיקלית כאשר בגיל 14 החל לנגן בפסנתר שרכשו לו הוריו.
בנוסף היה חניך ומדריך כארבע שנים בתנועת הנוער העובד והלומד בה ניגן בגיטרה והעביר פעילות חינוכית מוזיקלית לחניכים.
בגיל 17 הקים את צמד השירה "צמד לגמרי לא רע" עם חברו לספסל הלימודים, פביאן ברנסבורג (כיום ראובן בר) איתו הופיע ברחבי עיר מגוריו ירושלים, בתחילה החלו להופיע בבתי קפה קטנים בירושלים כשהקהל הראשון היו חברי השכבה שלהם מבית הספר.
את שירותו הצבאי עשה בנח"ל במהלך מלחמת שלום הגליל ובמסגרת זו שימש גם קומונר בנוער העובד.
עם שחרורו מהצבא בשנת 1986, עבר לגור במרכז הארץ והמשיך להופיע כחלק מהצמד במועדונים בתל אביב.
בראשית שנות התשעים פורק הצמד ולהב חזר לעיר הולדתו ירושלים בה המשיך להופיע במועדונים וצבר קהל אוהדים רחב.
בשנת 1993, פתח מועדון תיאטרון בירושלים בשם "בית המרזח של כלבא שבוע" שפעל במשך ארבע שנים ובו אירח אמנים רבים ואף הופיע שם פעם בשבוע עם המופע שלו עצמו - "הטיש הגדול".
במהלך השנים כתב והלחין שירים (שלימים נכנסו לאלבומיו) כדוגמת השיר "חיזורים" (הידוע בכינויו "מעלה מעלה").
שם המופע "הטיש הגדול" לקוח ממפגשי ניגונים ושירה ארוכים של קהילות החסידים בירושלים הקרויים טיש - ובעקבות הקהל שהגיע בתכיפות אדוקה להופעותיו חש להב כי נוצרה מעין חסידות סביב המופע ובחר בשם זה.
לקראת סוף שנות התשעים, להב ייסד וניהל את מועדון המופעים בצוללת הצהובה.
לימים חבר אליו צפריר קום שהפיק את מופעי הטיש ברחבי הארץ ממועדונים קבועים ובמופעי חוצות, ביישובים, חברות וכו'.
משנת 2008 השתתפה בהפקה רחלי הורביץ.
ב-2007 הוציא להב את אלבומו הראשון בו שר משירי הטיש אל מול קהל חי ומשתתף, כמו כן שילב שניים משיריו האישיים: "פגישה לשעה אחת" ו"חיזורים".
את האלבום עיבד עמוס בן-דוד.
ב-2011 הוציא להב את אלבומו השני איזה רוח בו שולבו שירים מהמופע ובו שיתף פעולה עם רותי נבון בשיר איזה רוח, מחרוזת שירי רועים עם חופני כהן וכן את השיר נר בחלונך עם נתן כהן שגם עיבד והפיק את האלבום.
גם באלבום זה שולבו 3 שירים מקוריים.
להב מרבה לשתף פעולה עם אמנים ויוצרים שונים ולגוון את מופעיו.
במהלך השנים צילם/הפיק להב חמישה עשר ספיישלים טלוויזיוניים אשר משודרים רבות בערוצים השונים .
ב-2012 צירף להב את ג'קי לוי וקובי אריאלי למופע בידורי מצליח שנקרא "טיש בשלושה".
ב-2013 חבר לפזמונאי יורם טהרלב ויחד החלו להעלות ערב שנקרא "לטיש יש זקן".
ב-2015 יצא בתוכנית בה הוא מארח את שייקה לוי.
ב-2016 העלה תוכנית משותפת עם רבקה מיכאלי בשם "לוקחים את הזמן".
כמו כן שיתף פעולה עם רבים מאמני ישראל, ביניהם נעמי פולני, טוביה צפיר, אילנית, רותי נבון, אסף אשתר ועוד.
מ-2017 ופעם בשנה מעלה משה להב תוכנית ראיונות ושירים "שירים המלווים את חיי" עם דמויות מרכזיות בעולם התרבות הישראלי.
ב-2013 נישא לרחלי הורביץ אשר מפיקה ומשתתפת במופע ולהם בן משותף - בארי.
ללהב שני בנים נוספים איתמר ואמיתי מנישואיו הראשונים.
הרב משה לוי (ד' בשבט ה'תשכ"א, 21 בינואר 1961 – י"א בחשוון ה'תשס"א, 9 בנובמבר 2000) היה פוסק חרדי ספרדי, מחבר ספרי הלכה ור"מ בישיבת כסא רחמים.
נולד בתל אביב ליוסף ולרחל.
משפחתו עלתה לישראל ממצרים ומקורה מחַלֶבּ שבסוריה.
למד בתלמוד תורה "סיני" ובישיבת היישוב החדש שבתל אביב.
בשנת ה'תשל"ט, בעקבות התרשמות ממאמר על דרכי לימוד שכתב הרב מאיר מאזוז ראש ישיבת כסא רחמים, עבר ללמוד בישיבתו.
כעבור כשנתיים, בשנת ה'תשמ"א (1980) מונה לר"מ בישיבה.
לאחר נישואיו החל למסור שיעורים בהלכה גם בבתי כנסת ובכוללים, והחל לפרסם את ספריו בהלכה.
כשהקימה ישיבת כסא רחמים את בית הדין "משפט וצדק" החל לכהן בו כדיין, אך כעבור מספר שבועות עזב את התפקיד בנימוק שהדבר גורם לו לביטול תורה.
הקים כוללים לאברכים בערים בני ברק, חולון ויבנה.
בשנת ה'תשנ"ט ייסד בבני ברק בית כנסת בשם "יוסף דעת" - על שם אביו, שם היה מתפלל ומוסר את שיעוריו.
נפטר בגיל 39, בשנת ה'תשס"א (2000), בעקבות מחלת מעיים.
על שמו קרויים בין היתר בתי כנסת ביבנה, בפתח תקווה ובאלעד, כולל אברכים להוראה "הליכות משה" בבני ברק, ישיבת "ברכת השם" בנתיבות ותלמוד תורה "האיש משה" בבת ים.
בטבריה הוקם בית כנסת על שם ספרו מנוחת אהבה.
אחיו הוא הדיין והפוסק הרב שבתי לוי.
הרב לוי חיבר כמה ספרי הלכה מקיפים.
הרב עובדיה יוסף כתב הסכמות לספריו, אף-על-פי שבכמה פסקים הרב לוי חלוק עליו.
ספרו "תפילה למשה" זכה בפרס לספרות תורנית מטעם עיריית בני ברק.
מנוחת אהבה - הלכות שבת (ארבעה חלקים), ה'תשנ"ב.
הספר כולל הלכות תמציתיות, ומתחתן הערות ודיונים במקורותיהן, במדור בשם "מי מנוחות".
מבוסס על הפסיקה הספרדית, עם התייחסות למנהגי האשכנזים.
הספר קיבל את הסכמות הרב עובדיה יוסף, הרב שמואל הלוי ואזנר והרב מאיר מאזוז.
מלווה ה' - הלכות ריבית (שני חלקים), ה'תשנ"ה.
ההערות מובאות במדור "טעם רבית".
ברכת ה' - הלכות ברכות (חמישה חלקים), ה'תש"ס.
גם הוא במתכונת דומה, ההערות במדור בשם "מקור הברכה".
תפלה למשה - שו"ת בנושאים הלכתיים מעשיים (שבעה חלקים).
יוסף דעת - דיונים ופלפולים בנושאי חזקה, רוב וכללי ספק וספק ספיקא.
דבר השמיטה - לחיזוק היתר המכירה, ה'תשמ"ד
לא תשיך - עיונים בפרק 'איזהו נשך' במסכת בבא מציעא, חלקו הראשון הוא חידושים של הרב מאיר מאזוז וחלקו השני של הרב משה לוי.
ספרים נוספים על התלמוד ועל התנ"ך נמצאים בכתב יד, בנוסף פרסם מאמרים הלכתיים בקבצים תורניים.
הרב יגאל כהן, ראש מוסדות יביע אומר ומרצה בכיר לקירוב
הרב אליהו בנימין מאדאר, ראש כולל פקודת אלעזר באלעד
הרב חננאל כהן, ראש מוסדות חכמת רחמים בברכיה
הרב יעקב כהן, רב קהילה ברעננה
הרב אופיר טנג'י רב קהילת מעיין חיים
הרב אליהו כהן, רב קהילה באור יהודה
הרב אביאל חדאד רב קהילת מנוחת אהבה בטבריה מחבר ספרים על ספרי הרב משה לוי
משה לובצקי (בפולנית: Moishe (Mojżesz) Lowtzky (Łowcki); 1881–1940), שחמטאי יהודי שחי באוקראינה ופולין.
לובצקי נולד למשפחה יהודית באוקראינה.
בשנת 1903 חלק לובצקי מקום 6–7 יחד עם אז'ן זנוסקו-בורובסקי באליפות רוסיה השלישית שהתקיימה בקייב.
בתחרות זו ניצח לובצקי את עקיבא רובינשטיין.
באותה שנה סיים לובצקי במקום הרביעי בתחרות דרזדן (ניצח: פאול לאונהרדט).
בשנת 1904 חלק מקום 2–3 בתחרות קובורג.
בשנת 1910 חלק מקום ראשון עם טואנס בתחרות המבורג.
באותה שנה סיים במקום השלישי בתחרות המבורג (ניצח: ז'יגמונד ברס).
בשנת 1910 חלק מקום 1–3 עם פאול לאונהרדט ומוריג בתחרות לייפציג.
בשנת 1911 ניצח לובצקי בתחרות אמנים בקלן.
בתחרות זו ניצח לובצקי את גרז רוטלוי.
בשנת 1911 סיים במקום השני בתחרות סן-רמו.
(ניצח: הנס פארני) וכן למקום השני בתחרות לייפציג (ניצח: ולנטינר).
בשנת 1912 הגיע למקום החמישי באבזיה (ניצח: רודולף שפילמן).
בשנת 1912 סיים במקום ה-16 בתחרות ורוצלב (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס).
באותה שנה סיים במקום ה-12 בתחרות פיסטיאן (ניצח: עקיבא רובינשטיין).
בשנת 1913 סיים במקום השלישי בתחרות ורשה (ניצח: אלכסנדר פלמברג).
באליפות השמינית של רוסיה שהתקיימה בסנקט פטרבורג בשנת 1913/14 סיים לובצקי במקום הרביעי (ניצחו: אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ').
בתחרות זו ניצח לובצקי את יפים בוגוליובוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבר לובצקי לוורשה.
בשנת 1916 חלק מקום ראשון עם עקיבא רובינשטיין בתחרות בוורשה.
בשנת 1917 סיים במקום השני, אחרי עקיבא רובינשטיין.
בשנת 1919 סיים במקום השמיני (ניצח: זדז'יסלב בלסיצ'מן ).
בשנת 1924 חלק מקום ראשון עם אלכסנדר פלמברג.
בשנת 1926 סיים במקום השלישי (ניצחו: משה בלאס ופאולין פרידמן).
בשנת 1926 חלק מקום 3–5 באליפות פולין הראשונה שהתקיימה בורשה (ניצח: דויד פרזפיורקה).
בשנת 1926/7 סיים במקום השלישי (ניצחו: ליאון קרמר וסטניסלב קון).
בשנת 1927 חלק מקום 11–12 באליפות פולין השנייה שהתקיימה בלודז'.
בשנת 1928 סיים במקום החמישי בתחרות ורשה (ניצח:משה בלאס).
בשנת 1929 חלק מקום 3–4 בתחרות ורשה (ניצח: ליאון קרמר).
בשנת 1930 סיים במקום הרביעי בתחרות ורשה (ניצח: פאולין פרידמן).
בשנת 1937 חלק מקום 11–12 באליפות פולין הרביעית שהתקיימה ביוראטה (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר).
בשנת 1940 נעצר לובצקי בוורשה, הובל למחנה ריכוז על ידי הנאצים ושם מצא את מותו.
משה לוי (נולד ב-1952) הוא אלוף פאראלימפי ישראלי.
לוי נולד בישראל וחלה בשיתוק ילדים בגיל שנה וחצי.
בשנת 1962 החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ולעסוק בשחייה ובכדורסל.
באותה שנה הוא השתתף לראשונה בצליחת הכנרת, בה השתתף במשך 13 שנים.
לאורך השנים השתתף לוי בתחרויות בינלאומיות בתחומי הספורט בהם הוא עוסק, בהן שבעה , וזכה להישגים.
ב התחרה במשחה 50 מטר בסגנון חזה וזכה במדליית זהב (43.9 שניות).
במשחה שליחים 3X50 בסגנון מעורב (עם אריה רובין ואריה ביזם) זכה במדליית כסף.
ב השתתף בשלושה משחים אישיים וזכה במדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון גב (0:42.76 שניות).
בנוסף היה שותף למדליית זהב במשחה שליחים 3X50 ולמדליית כסף בכדורסל כיסאות גלגלים.
התחרה גם באתלטיקה ודורג במקום ה-22 במרוץ 100 מטר.
ב התחרה בחמישה משחים אישיים וזכה מתוכם בשלוש מדליות: זהב במשחה 50 מטר בסגנון גב (שיא עולם של 42.12 שניות), כסף במשחה 25 מטר בסגנון פרפר (21.11 שניות) וארד במשחה 3X25 בסגנון מעורב (1:13.19 דקות).
בנוסף התחרה בארבעה משחי שליחים, בשלושה מתוכם זכה במדליות זהב, והיה חבר בנבחרת הכדורסל בכיסאות גלגלים זכתה במדליית כסף.
ב התחרה עם נבחרת הכדורסל והיה שותף לזכייה במדליית זהב.
היה חבר בנבחרת הכדורסל פעמים נוספות והשתתף באולימפיאדה האחרונה ב-1992.
בשנים האחרונות הוא חבר עמותת קסם לקידום ספורט נכים הישגי וחבר בנבחרת הכדורסל של העמותה.
בין השנים 2003 ל-2004 שימש לוי כמאמן הנבחרת.
נשוי לפסיכולוגית וספורטאית ספורט נכים חמדה לוי.
הרב משה מרדכי כרמלי-וינברגר (Moshe Carmilly-Weinberger; 7 באפריל 1908 – 26 ביוני 2010) היה חוקר והיסטוריון יהודי-הונגרי-רומני - אמריקאי יליד בודפשט, רבה הנאולוגי של קלוז'.
משה וינברגר נולד בבודפשט להורים יהודים שמוצאם מטרנסילבניה וכשהיה בן שנתיים הוריו החליטו לשוב לטרנסילבניה.
תחילה התגוררה המשפחה בעיירה "ואשקאו" (Vașcău) ולאחר מכן באוראדיה ובסאטו מארה.
את לימודיו היסודיים עשה בסאטו מארה ושם גם המשיך ללמוד בישיבה.
בהמשך למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, ממנו קיבל הסמכה לרבנות ב-1935 ובאוניברסיטת בודפשט, שם קיבל ב-1934 תואר דוקטור (סיים את לימודיו בהצטיינות summa cum laude) במדעי היהדות.
ב-1936 נבחר לרב הראשי של הקהילה הנאולוגית של קלוז', בירת טרנסילבניה, קהילה שמנתה אז 18,000 יהודים.
על פי תכתיב וינה מאוגוסט 1940 מרבית טרנסילבניה, כולל קלוז', הועברה לשלטון הונגרי.
באביב 1944 ממשלת הגנרל דמה סטויאי, שנכפתה על ידי הגרמנים על הממשל האנטישמי ממילא של מיקלוש הורטי, בן ברית של גרמניה הנאצית, השליט בטרנסילבניה, כמו בכל הונגריה, החמרה של החקיקה האנטישמית וריכז את היהודים במחנות ריכוז וגטאות, כשלב מקדים לשילוחם המהיר להשמדה בפולין.
משה וינברגר פעל לארגון הסעד ליהודי טרנסילבניה, ללא הבדל זרם, והזעיק את הנהגת יהדות רומניה, כדי לסייע ליהודי טרנסילבניה, ששילוחם למחנות המוות החל.
בעקבות פנייתו לזיסו, ארגן האחרון, ברשות השלטונות הרומניים, הפלגות לארץ ישראל מנמלי רומניה עבור הפליטים היהודים מטרנסילבניה.
בעזרת חסיד אומות העולם, ראול שורבאן יצר קשר עם המדינאי הרומני יוליו מאניו וזה סיפק לו 1,200 תעודות מעבר עבור יהודים מטרנסילבניה.
וינברגר השתמש בעצמו במסלול זה ובשנת 1944 עבר לרומניה ומשם, בספינה קזבק לארץ ישראל.
לאחר קום המדינה, בשנים 1948–1950, שירת במשרד החוץ, בקונסוליה הישראלית בבודפשט.
בהמשך שב ארצה ומילא תפקידי ניהול שונים, מנהל בית ספר יסודי, מנהל בית ספר תיכוני וסגן מנהל מינהל החינוך בעיריית נתניה.
בשנת 1957 הוצעה לו משרת פרופסור בישיבה יוניברסיטי, לכן עבר לארצות הברית.
עד 1975 הוא לימד שם מדעי היהדות בבית הספר למדע היהדות ובית הספר לפסיכולוגיה.
משה כרמלי-וינברגר חיבר 250 מאמרים ו-15 ספרים בתחומי ההיסטוריה, ביקורת ספרותית ואמנות יהודית.
אוניברסיטת בודפשט העניקה לו את דיפלומת הכבוד שלה ואת הפרס הספרותי "Károly Roboz".
אוניברסיטת Babeş -Bolyai של קלוז' קראה על שמו, ב-1990, את המכון ללימודי יהדות והעם היהודי והעניקה לו, ב-1997, תואר דוקטור לשם כבוד.
ב-1996, המכון למחקרים יהודים של האקדמיה המדעית של הונגריה העניק לו את המדליה על שם Wilhelm Bacher.
ב-2003 הוענק לו תואר נוסף של דוקטור לשם כבוד, הפעם על ידי הסמינר התאולוגי היהודי של ארצות הברית.
לרגל יום הולדתו ה-85 הפיקה האוניברסיטה העברית כרך על תולדות חייו.
ספר וסייף : חופש הבטוי והמחשבה אצל עם ישראל / מאת משה כרמלי-וינברגר, ירושלים: מכון סורא על ידי הישיבה אוניברסיטה, תשכ"ז.
הפחד מאמנות: צנזורה וחופש הביטוי באמנות, (אנגלית)
תולדות יהודי טרנסילווניה מ-1623 ועד 1944, (רומנית)
דרך החיים: פעולת ההצלה של הפליטים היהודים בגבול הרומני-הונגרי בטרסילבניה 1936-1944
מסכת העינויים של היהודים בשואה (הונגרית)
צנזורה וחופש ביטוי בתולדות היהודים
ילקוט המשוררים העבריים מהונגאריה מן המאה ה-18 ועד ימינו, עם מבוא וביו-ביבליוגרפיה, משה כרמלי-וינברגר, תל אביב : עקד, תשל"ז.
וולף יונאס אייבשיץ, שבתאי משכיל בטרסילבניה בתוך Studia Judaica כרך 6 (1997) עמודים 7–26
משה (מוישה) לאופר (נולד בשנת 1958) הוא מלחין, מנצח, מעבד ומפיק של מוזיקה חסידית.
נולד בבלגיה למאיר ויפה לאופר, צאצא לשושלת אדמו"רי חסידות נדבורנה.
בצעירותו משפחתו עלתה לישראל והתיישבה בתל אביב.
למד בישיבת עטרת ישראל בירושלים.
את קריירת ההלחנה החל בעודו תלמיד בישיבה.
חלק מלחניו הם "כיצד מרקדין" שיר שביצע לייבלה השל, והשיר "חזק" שביצע אברהם פריד.
לאחר מכן החל לעבוד גם כמעבד, ובין היתר עיבד אלבומים לגדולי הזמר החסידי מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, האחים שמואל ואריה ברונר ואמנים בולטים נוספים.
במהלך הקריירה שלו פיתח קשרים מיוחדים עם פריד, ועיבד כמעט את כל אלבומיו.
שיתוף פעולה נוסף שלו הוא עם מלחין של המוזיקה החסידית יוסי גרין, שהתבטא לא פעם כי לאופר היחיד שהצליח לעבד את לחניו כפי שהוא עצמו דמיין אותם.
בשנת 2011 זכה בפרס אקו"ם להישג מיוחד בתחום הזמר החסידי.
לאופר מפעיל את פרויקט משה לאופר מנגן חב"ד.
היה נשוי 45 שנים לחני, בתו של הרב יוסף כ"ץ, שנפטרה ב–6 בפברואר 2025 ח' בשבט ה'תשפ"ה לאחר מחלה קשה.
מתגורר בבני ברק ואב לחמישה.
בניו, אלי ובני, הם מעבדים, מנצחים ומלחינים במוזיקה החסידית.
גיסו, אורי אזרחי (אחיו של הרב ברוך מרדכי אזרחי), כיהן כמנהל הישיבה שבה למד.
משה לוי (נולד ב-20 בדצמבר 1958) הוא פסנתרן, קלידן, אקורדיוניסט, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
מאז סוף שנות ה-70 לוי הוא אחד המוזיקאים הפעילים ביותר בישראל, ועד היום השתתף בהפקתם של עשרות אלבומים.
בעיקר מוכר שיתוף פעולתו עם הזמר שלום חנוך, שלוי הפיק את כל אלבומיו מאז 1983. בשנת 2025 זכה בפרס מיוחד מטעם דירקטוריון אקו"ם על פועלו הרב במשך השנים לקידום התרבות והמוזיקה בישראל.
לוי נולד בירושלים וגדל בחולון.
בצה"ל שירת בתזמורת חיל האוויר, וניגן בה באורגן.
האלבום הראשון שלוי ניגן בו היה "מחזור א' תשל"ז" של גרי אקשטיין שיצא בדצמבר 1977.
פרסומו הגדול הגיע כעבור שנה, ב-1978, לאחר שניגן באלבומו של שלמה ארצי "גבר הולך לאיבוד".
לוי בן ה-19 בלט מאוד באלבום בעיקר בנגינת הפסנתר בפתיחה הווירטואוזית של השיר "גבר הולך לאיבוד".
שיתוף הפעולה של לוי עם ארצי המשיך והעמיק גם ב-1979, באלבומו של שלמה ארצי "דרכים", שבו השתתף לוי כפסנתרן וקלידן, וגם באלבום השלישי בטרילוגיה - "חצות" (1981) שבו היה שותף גם לעיבודים ולהפקה המוזיקלית.
לאחר סיום ההקלטות של "חצות", כשהיה בן 21, השתחרר לוי מצה"ל וטס לארצות הברית כדי ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.
שיתוף הפעולה עם שלום חנוך
ב-1981 הוזמן לנגן באורגן האמונד באלבומו של שלום חנוך "חתונה לבנה".
לוי הצטרף לסיבוב ההופעות שליווה את האלבום.
את אלבומו הבא של חנוך, "על פני האדמה" שיצא ב-1983, הפיק מוזיקלית.
מאז הפיק לוי את כל אלבומיו של חנוך, וכן הפיק יחד עם חנוך את אלבומה של דפנה ארמוני מ-1986. לוי הוא גם הקלידן הקבוע בהופעותיו של חנוך, ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 העלה יחד איתו מופע משותף בשם "יציאה".
המופע תועד על גבי אלבום כפול שיצא ב-2004, שבו קיבל לוי קרדיט לצד חנוך על העטיפה.
אלבום נוסף שתיעד את המופע, "יציאה 2", יצא בשנת 2012.
ב-1984 הצטרף לוי ללהקת "סרט", שבה ניגן בקלידים.
באותה שנה הפיק מוזיקלית יחד עם יזהר אשדות את אלבומו של בעז שרעבי "אצלי הכל בסדר".
בהמשך שנות השמונים, במקביל לשיתוף הפעולה עם שלום חנוך, השתתף כמעבד וקלידן במספר רב של אלבומים נוספים, ובהם "דרישת שלום" של ירדנה ארזי ב-1986, "דרך ארץ" של גידי גוב ואלבום הבכורה של סי היימן, שיצאו ב-1987.
ב-1988 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה הרביעי של אסתר שמיר "דו קיום באהבה".
בתחילת שנות התשעים הצביע על אביב גפן בן ה-17 כמוזיקאי יוצא-דופן והפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של גפן, "זה רק אור הירח" שיצא ב-1992. לוי עיבד והפיק מוזיקלית את רוב אלבומיו של גפן שיצאו בשנות התשעים.
שיתופי פעולה בולטים נוספים של לוי באותה תקופה היו עם מאיר בנאי, באלבומיו "הצבעים משתנים", "וביניהם" ו"לב סדוק", ועם ריטה, באלבומיה "אהבה גדולה" ו"תפתח חלון".
החל משנת 2000, במקביל לשיתוף הפעולה המתמשך עם שלום חנוך, הפיק לוי מספר אלבומים נוספים, בין היתר את כל ארבעת האלבומים הראשונים של הזמר אריק ברמן, ובכללם האלבום המרובע: "גבר, אישה והווילדרנס", אשר הפקתו התפרשה על פני תשעה חודשים וארבעה אולפנים בארצות הברית במקביל למסע שערך שם ברמן.
אלבומים נוספים שהפיק במאה ה-21 כוללים את "יום רודף יום" של שמוליק קראוס, "חבק אותי לאט" של גלי עטרי ו"מחפש חבר קרוב" של שמעון בוסקילה.
לוי גם הלחין, ובהם "איה ודן" (עם גרי אקשטיין) ב-1981, את "ערב בא נלך לרקוד" ו"דרך ארץ" שהלחין לגידי גוב, "שיר הבלבול" שהלחין לדורי בן זאב ו"שיר לשירה" שהלחין ליעל לוי.
לוי גרוש ולו שלושה ילדים, אחת מהן מבת זוגו הנוכחית, ענבל מן.
רשימה חלקית של אלבומים שבהם השתתף לוי בעיבודים, נגינה והפקה מוזיקלית:
משה (מישקה) לוין (7 בנובמבר 1921 - 14 באוגוסט 2010) היה היסטוריון של ברית המועצות ושל רוסיה.
משה לוין נולד בווילנה להורים ממוצא רוסי יהודי.
בשנת 1941, כשהיה בן עשרים, נמלט לברית המועצות ברגע האחרון לפני כיבוש העיר על ידי הוורמאכט, ושני הוריו שנשארו שם נרצחו בשואה.
ברוסיה עבד כחקלאי בקולחוז, ולאחר מכן כמפעיל כבשן במפעל מתכות.
בקיץ 1943 התגייס לצבא האדום, הוא נשלח לקורס קצינים אולם סיים אותו רק כשהסתיימה המלחמה, כך שהוא לא השתתף בה.
בשנת 1946 שב לפולין, ולאחר זמן קצר עבר לפריז, שם פעל במסגרת מנגנוני ההעפלה לארץ-ישראל.
בשנת 1951 עלה לישראל, ומתוך אמונה בציונות הסוציאליסטית, הצטרף לקיבוץ.
כעבור זמן קצר עבר לתל אביב, שם שימש ככתב בעיתונה של מפ"ם, על המשמר.
בהמשך היה עורך בעיתונים "שמאל" - עיתון "מפלגת השמאל הסוציאליסטי הישראלי", וב"קול העם".
בשנת 1956 גויס לצבא לקראת מלחמת סיני.
כשהביע את מחאתו על הרג שבויים מצריים, נכלא עד תום המבצע.
הוא למד באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון בהיסטוריה, ובשנת 1961 עזב לפריז כדי ללמוד בסורבון.
הוא סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, שאחר כך גם פרסם כספר, "האיכרים הרוסים והכוח הסובייטי 1930-1928".
במחקר טען כי הקולקטיביזציה שנעשתה בברית המועצות הייתה בסך הכל אחת מן האפשרויות, שבעזרתן יכלו ראשי המשטר להתמודד עם המשבר שהתחולל בגידול החקלאי; ושהאפשרות הזאת נכפתה על ידי הממשל כפתרון מעשי, ולא כפי שרבים חושבים - כמימוש אידאולוגי של התורה הקומוניסטית.
בין השנים 1967 ל-1968 היה לוין עמית מחקר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בין השנים 1968 ל-1978 שימש פרופסור באוניברסיטת ברמינגהאם באנגליה.
כשסיים את התקופה שם, עבר לאוניברסיטת פנסילבניה, שם לימד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1995.
בספרו "מאבקו האחרון של לנין" (1968), הוא עסק בהשגותיו של לנין על ההתפתחות של השלטון הבירוקרטי בברית המועצות.
הוא הציג את האופציות שלנין כתב עליהן על ערש דווי, והציגן כ"אופציות אבודות", שהיו יכולות להתגשם אילו לנין היה ממשיך לחיות עוד מספר שנים.
בשנות השבעים התפרסם ספרו "זרמי העומק הפוליטיים בפולמוסים הכלכליים הסובייטיים: מבוכארין לרפורמיסטים המודרניים", ובו הוא חקר את פועלו של ניקולאי בוכארין, ממתנגדי סטלין בשנות העשרים, וטען כי רעיונותיו של בוכארין דומים לאלה של הרפורמיסטים המאוחרים יותר של שנות השבעים.
ספרו האחרון, "המאה הסובייטית", התפרסם בשנת 2005, ובו הוא מסביר מדוע קרסה ברית המועצות, לשיטתו.
בשנת 1992 יצא לכבודו ספר יובל שכותרתו: "Stalinism: Its Nature and Aftermath: Essays in Honour of Moshe Lewin" בעריכת ניק למפרט וגאבור ריטרספורן.
לוין שימש במשך שנים כיועץ לזרועות שונות של הממשל האמריקאי בענייני ברית המועצות.
משה (קוקלה) לוין (1 ביולי 1936 – 19 בספטמבר 1994) היה מבכירי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, מוותיקי הצנחנים וסיירת מטכ"ל.
לוין נולד וגדל בתל אביב ולמד בבית הספר החקלאי כדורי.
ביולי 1954 התגייס לצה"ל, והתנדב לצנחנים.
הוא שובץ בגדוד 890 וצורף לפלוגה ה'.
בשנת 1956 נשלח לקורס מ"כים חי"ר.
במבצע קדש צנח במיתלה, ולאחר המלחמה השלים קורס קציני חי"ר.
בתום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה.
לאחר מכן השתחרר לוין מצה"ל, אולם עד מהרה שב לשירות, והוא כבר סרן, והיה ממקימי סיירת מטכ"ל.
לוין הוביל את לוחמיה במבצע הראשון שערכה מעבר היחידה לגבול, בחדירה עמוקה לסוריה.
לאחר מכן השתחרר בשנית והיה לחוקר פרטי.
בהמשך עבד כמאבטח באל על, ובשנת 1965 לקח חלק במבצע לחיסול הרברטס צוקורס.
בשנת 1970 התגייס למוסד, אומן על ידי צבי מלחין ושירת בתפקידי שטח מבצעים כלוחם ומפקד.
משפרצה מלחמת יום הכיפורים שב לוין ארצה משליחות מבצעית, הצטרף לאוגדת שרון ולחם בחזית הדרום.
בין היתר פיקד לוין בשנת 1982 על מבצע מעקב אחר מרקוס קלינגברג.
ראש המוסד שבתאי שביט, בעברו פקודו של לוין בסיירת מטכ"ל, מינה אותו לתפקיד ראש אגף המבצעים במוסד.
בעת שמילא תפקיד זה חלה במחלת הסרטן ובשנת 1994 נפטר.
ארבעה ימים לפני מותו העניק לו שביט צל"ש על מבצע מיוחד עליו פיקד.
לוין נקבר בבית הקברות קריית שאול.
משה (מושיקו) לוגסי (נולד ב-4 בפברואר 1991) הוא כדורגלן עבר ישראלי המשחק בעמדת הקשר.
לוגסי החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי קריית גת, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
בעונת 2010/2011 ערך את משחק הבכורה שלו בבוגרים, ובעונה שלאחר מכן השתתף עם מכבי תל אביב בשלב הבתים של הליגה האירופית, ואף כבש בהפסד 3-2 לבשיקטש.
בעונת 2012/2013 כבש שער ניצחון בדקה ה-99 של משחק החוץ נגד בני יהודה באצטדיון בלומפילד בבעיטה אלכסונית מ-25 מטר לחיבורי השער, והביא לקבוצתו 3 נקודות יקרות להמשך מאבק האליפות.
בסוף העונה נבחר שער זה לשער העונה.
בעונת 2013/2014 התקשה לוגסי לתפוס מקום בסגל הקבוצה, וב-7 בינואר 2014 הושאל לבית"ר ירושלים עד לסוף העונה, עם אופציית רכישה במקביל להארכת חוזהו במכבי תל אביב בשנתיים נוספות.
בתום אותה העונה חזר לוגסי לסגל מכבי תל אביב, אך ב-22 בספטמבר 2014 הושאל למכבי פתח תקווה, במדיה ערך עד תום העונה 17 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד.
ב-12 ביולי 2015 הושאל למכבי נתניה, ובמדיה ערך 22 הופעות אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2016/2017 חתם לוגסי בקבוצת הפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל.
ב-17 באוקטובר 2018 לוגסי חתם בהפועל רמת גן.
משה לוי (נולד בינואר 1946) הוא מפקד זחל"מ בחיל השריון בדימוס.
על לחימתו בסיני במלחמת יום הכיפורים קיבל את עיטור הגבורה.
אחיו ואחותו נהרגו במלחמת העולם השנייה בהפצצה גרמנית.
בשנת 1948 עלה עם הוריו לישראל.
תחילה גדל במחנה קליטה ולאחר מכן במגדיאל, שם מת אביו ולוי נותר, בגיל 8, בן יחיד לאמו, שעברה להתגורר ביבנה.
בהמשך, התחנך בישיבה התיכונית "נווה עמיאל" בשדה יעקב ובחוות "השומר" באילניה של עליית הנוער, ולאחר מכן עבר מיבנה לאשדוד.
לאחר שירות החובה, התגייס למשטרה ועבד במחלקה לתפקידים מיוחדים במחוז תל אביב, ובתכנון באלת"א.
בעת שפרצה מלחמת יום הכיפורים היה לוי בן 28, נשוי ואב לבן ובת.
כחודשיים לפני המלחמה נפגע בתאונת דרכים ושבר את פיקת הברך.
חודש לפני המלחמה נקראה יחידתו למילואים, אך הוא היה עדיין מגובס ולא גויס; רק שבועיים לפני פרוץ המלחמה הסירו הרופאים את החבישה.
למרות השיפור במצבו לא גויס לוי, ולכן החליט על דעת עצמו לנסוע ולהצטרף לגדוד.
זאב ליטמן, מג"ד בחטיבה 11 (חטיבת יפתח) מינה אותו לפקד על זחל"ם (סמל מחלקה בדרגת רב"ט), ובאותו ערב הצטרף לנסיעה לחזית בסיני.
ב-8 באוקטובר התפרסה החטיבה באזור קנטרה ופלוגה ל', אליה השתייך לוי, ביצעה מרדפים אחרי אנשי קומנדו מצרים.
ב-15 באוקטובר, בעת שיחידתו שהתה בבלוזה, התקבלה קריאה לחילוץ כוח צה"ל שנקלע למארב מצרי על "ציר הפלסטיק" בדרכו אל מעוז בודפשט.
לוחמי הקומנדו המצרי חיכו עד שהזחל"מים של כוח החילוץ נכנסו אל מול הגזרה בה התחפרו ואז תקפו בטילי סאגר וברקטות שהשביתו את מרבית הכלים.
הזחל"מ של לוי ספג פגיעת טיל בזחל.
בניסיון להוציא את היד ולהשיב אש נקטעה ידו הימנית מתחת למרפק על ידי כנף הטיל שחלף מעליו.
עם זרוע מדממת פקד על החיילים לקפוץ אחריו אל מחוץ לזחל"מ.
מיד לאחר מכן פגע טיל נוסף בזחל"מ, הרס אותו והרג את ארבעת הלוחמים שנותרו בו.
לוי היה בטוח כי לא יינצל ולכן החליט לתקוף את עמדת המארב המצרי.
לאחר שלא הצליח לירות מתת מקלע עוזי שהיה ברשותו החליט לנוע רגלית אל העמדה ולהשליך לתוכה רימון יד.
החיילים המצריים שהבחינו בידו המדממת לא ראו את ידו השמאלית עם הרימון ולא ירו בו, ייתכן וחשבו שבכוונתו להיכנע.
ממרחק של כעשרה מטרים לוי זרק את הרימון ונטרל את העמדה, אולם רסיסים ממנו פגעו בפניו ובחזהו.
כשהתרומם ספג ירייה בגבו, שהקליע ממנה נותר בגופו גם לאחר השיקום מהפציעה.
על פעולותיו בקרב עוטר לוי בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון, שמעון פרס, על "אומץ-לב עילאי, חירוף נפש, קור-רוח ודבקות במשימה".
לאחר שהשתקם מפציעותיו נסע ללימודים בארצות הברית, שם סיים תואר ראשון ושני במינהל עסקים.
בשנת 1982 שב לארץ להצטרף למבצע של"ג.
הוא לא השתתף בלחימה אך הצטרף לחבריו באגם קרעון בלבנון.
בשנת 1983, עם סיום התואר השני, שב לישראל ושימש מנכ"ל "מגל מערכות בטחון" במשך חמש שנים.
בגיל 42 עבר עם משפחתו לארצות הברית והיה למנכ"ל חברת "Safeguards Technology", ולאחר מכן רכש אותה.
לוי מחזיק בעסקי ביטחון, כשבין היתר הוא אחראי לאבטחת כורים גרעיניים ובסיסים צבאיים של צי ארצות הברית וחיל האוויר של ארצות הברית.
כמו כן היה אחראי לאבטחת קמפ דייוויד, כורים גרעיניים בקנדה וכן נמל התעופה שיקגו או'הייר.
ב-2016 רכש יחד עם צביקה גרינגולד והיזם ישראל לנג את יקב ססלוב, ומינה את בתו, סיגל לוי, למנכ"לית היקב.
בשנת 2013 הופק סרט דוקומנטרי לציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים ובו הוא מתראיין ומספר על חייו לפני המלחמה, בזמנה, וכיום.
באותה שנה נרשם לוי כתושב חוזר והצטרף לאשתו, בנו, בתו ושתי נכדותיו המתגוררים בישראל.
ללוי אוסף של רכבי אספנות.
לוי נולד בשנת תרע"ט (1919) בעיר בגדאד שבעיראק, בן למשפחה אמידה בת חמישה אחים ואחיות.
לוי שימש בארצו כעובד מדינה.
הוא הגדיר את עצמו כיהודי ציוני נלהב, היה מראשי הקהילה היהודית בעיראק ואחת הדמויות במפעל הציוני של העלאת יהודי עיראק ארצה.
בשנת 1951 עלה משה לוי, יחד עם אשתו סעידה וחמשת ילדיהם, לארץ ישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה, תוך שהם משאירים אחריהם ממון רב ונכסים בעיראק.
בתחילה גרו במחנה עולים ואחר כך עברו למעברת נס ציונה, שם למד עברית ושם גם נולדה בתו הקטנה.
משה לוי נבחר ליו"ר הוועד במעברת נס ציונה, וכן כיהן כמזכיר סניף הפועל המזרחי וכמנהל המחלקה לעדה הבבלית.
בשנת 1954 הצטרף למפלגת המפד"ל בה שימש כפעיל מרכזי.
בין השנים 1954–1986 היה יו"ר לענייני מיעוטים מטעם המפד"ל ובמסגרת תפקידו זה היה לגורם מקשר בין בני המיעוטים במדינה לבין הממשלה.
לימים, האמון והכבוד שרכשו לו בני קהילות המיעוטים (לרבות דרוזים צ'רקסים, ערבים ובדואים) סייעו בחיזוק מעמדה של מפלגת המפד"ל בקרב מגזרים אלו.
בשנים 1957–1966 שימש כיו"ר חברה קדישא בנס ציונה.
בשנת 1955 נתמנה לחבר מועצה מטעם המפד"ל במועצת נס ציונה, ומשנת 1965 כיהן כסגן ראש מועצה.
ב-1966 נבחר לראשות המועצה המקומית.
במשרה זו כיהן משה לוי עד לשנת 1968.
משה לוי נפטר בשנת 1986 בגיל 67, והובא למנוחות בבית העלמין של נס ציונה.
בשנת 2001, כהוקרה לפועלו, נקרא על שמו רחוב בחלקה המערבי של העיר.
הרב משה לוין (תרס"ז, 1907 – ה'תשל"ז, 30 במאי 1977) היה הרב הראשי האשכנזי של נתניה משנות ה-50 של המאה ה-20. קודם לכן כיהן כרב המושב בלפוריה.
למד בישיבת ברנוביץ' אצל הרב אלחנן וסרמן, בישיבת ראדין ובישיבת מיר.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ולמד בכולל היכל התלמוד בתל אביב.
נישא לאסתר, בתו של הרב אליהו אפשטיין, רבו של המושב בלפוריה.
חתנו השני של הרב אפשטיין היה דוד מלמד, אביו של הרב זלמן מלמד.
בשנת 1938, לאחר פטירת חותנו התמנה הרב לוין לשוחט ורבה של בלפוריה.
בתחילת 1947 מונה לרב של קריית חיים.
בשנת 1953 עבר לכהן כרב בנתניה לצידו של הרב דוד שלוש.
הרב לוין היה מינוי של המועצה הדתית של נתניה, לאחר שרב העיר, הרב אברהם ורנר סירב לשתף פעולה עם המועצה הדתית.
בפועל כיהן הרב לוין כרב העיר מטעם המועצה הדתית ומסוף שנות ה-50 הופיע שמו של הרב לוין בעיתונות עם התואר "רבה של נתניה" במקביל למתן כינוי זה לרב ורנר.
הקים את ישיבת תפארת נתניה, בראשה עמדו הרבנים שמעון משה דיסקין וצבי פרידמן.
כמו כן עמד בראשות כולל שהקים בעיר.
פרסם מאמרים תורניים בכתבי עת שונים ובהם ב"שבילין".
במקביל לימד תלמוד בתיכון הדתי בעיר.
בשנת 1960, על רקע סכסוך בין משרד הדתות והמועצה הדתית לבין הרב ורנר, מונה על ידי הרב יצחק נסים לרב הראשי של נתניה, מינוי שלא הוכר על ידי שר הדתות.
עם השנים הוכר מעמדו כרב העיר האשכנזי.
נפטר בשנת תשל"ז 1977, והובא למנוחות בבית העלמין בשכונת שיכון ותיקים בנתניה.
בפטירתו בשנת 1977 נכתב שהוא השאיר שלושה בנים, כולם רבנים, שניים בארצות הברית, ושתי בנות.
בנו הרב אליהו לוין משמש כראש כולל ללימודי חושן משפט ואבן העזר בעיר לייקווד שבניו ג'רזי שבארצות הברית.
התפרסם כראש בית הדין המיוחד שהתיר כמה מעגונות אסון התאומים.
בנו, הרב עמיהוד לוין, שימש כראש "בית המדרש הגבוה לתורה תפארת נתניה יד משה" (הנקרא על שמו) וכרבה של הקהילה החרדית "מנין אברכים" בנתניה.
הוציא לזכרו את כתב העת התורני "אורייתא".
בשנת 2011 ההדיר והוציא מחדש את הספר "אלה מסעי" המתאר את מסע הרבנים במושבות בשנת תרע"ד.
בתו, אלישבע, נישאה לרב פרופ' משה מרדכי טרופ, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת בן-גוריון, נכדו של הרב נפתלי טרופ ובנו של הרב ראובן טרופ.
כתב את הספר "חידת הקיום" על תורת האבולוציה.
בנם הרב אביעד טרופ משמש כראש ישיבה בשכונת הר נוף בירושלים, מחבר סדרת ספרי "ודברת בם".
בן נוסף הוא הרב אברהם ישעיהו טרופ, מחבר ספרי "דעה את ה'" ו"צופן ימי עולם".
בתו מרים הייתה נשואה לרב מרדכי שטרנברג, ראש ישיבת הר המור.
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בנתניה.
בביתו של הרב לוין פועל "מרכז תורני בית הרב".
משה לוי (24 בנובמבר 1933 – 21 במרץ 1977) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על אגד ארטילרי 282 במלחמת יום הכיפורים.
לוי, בנם של רחל ואלברט, נולד בעיר רוסה שבבולגריה.
עלה עם משפחתו ב-1948 ולמד בתיכון מונטיפיורי בתל אביב.
לאחר מכן למד בטכניון ובאוניברסיטת בר-אילן.
ביולי 1953 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים.
במלחמת סיני שימש מפקד סוללה.
בתחילת שנות השישים שימש סגן מפקד גדוד 402. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 338, גדוד מרגמות 120 מ"מ ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבה 5. לאחר מכן פיקד על קורס קציני תותחנים ובמלחמת ההתשה פיקד על גדוד 404. ב-1971 מונה לסגן מפקד אגד ארטילרי בסיני.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 282 של אוגדה 210. האגד הוקם במסגרת שלדית זמן קצר לפני המלחמה.
תחת פיקודו סייע האגד בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן.
שימש סגן מפקד אוגדה ובתפקידו האחרון בשירות שימש קצין אג"ם של פיקוד הדרום.
במהלך שירותו היה גם בשליחות ביטחונית באירופה.
הותיר אחריו אישה ובת, נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
בנם של מייסדי פתח תקווה, תלמיד המחזור הראשון בגימנסיה העברית 'הרצליה', ממגויסי הצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה ומאנשי התגבורת לקרב תל-חי, מראשוני קיבוץ עין-חרוד בעמק יזרעאל, וממניחי המסד למערכת החינוך הייחודית של התנועה הקיבוצית.
משה ינובסקי נולד בפתח תקווה בחנוכה תרנ"ד, דצמבר 1893 (באותם ימים לא הונפקו עדיין תעודות לידה), בן בכור להוריו צִפורה לבית גולדברג ואברהם ינובסקי.
אִמו צִפורה, שנולדה ביפו, הייתה בִּתו של חיים יהושע גולדברג, ה"מוכתר" הראשון של העדה היהודית בעיר זו.
אביו, אברהם ינובסקי, עלה ארצה מרוסיה בימי העלייה הראשונה.
הוא וצִפורה אשתו הקימו את ביתם במושבה פתח תקווה, בימיה הראשונים, ובה גידלו את שבעת ילדיהם: משה, נעמי, פסח, יעקב, פנינה, אבנר ומרים.
אברהם ינובסקי הקים משתלה גדולה בפתח תקווה לגפנים, זיתים, הדרים ואקליפטוסים.
מנערותו היה משה הבכור שותף לעבודות הבית והשדה.
אחרי מות האם בדמי ימיה, התמסר משה הבכור לטיפול באחיו הצעירים.
בילדותו למד ב"חדר" בפתח תקווה ואחר כך בבית הספר העממי מייסודה של יק"א, ששפת ההוראה בה הייתה צרפתית.
הוא עשה חיל בלימודיו והצטיין בהישגיו.
בנעוריו למד במחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה" שזה עתה נוסדה ביפו.
חבריו הקרובים לספסל הלימודים היו אליהו גולומב, דב הוז ומשה שרת.
יום אחד הופיע בכיתה והכריז בפני חבריו על שינוי שם משפחתו לשם עברי – כרמי.
לדבריו בחר בשם זה כי חש ש"אח לגפן אני".
באותם ימים החל ללמוד מוזיקה בכלל ונגינה בכינור, בפרט.
הוא נכבש בקסמם של לימודים אלה ומימן אותם באמצעות מתן שיעורי נגינה פרטיים.
בחופשת הקיץ לפני שנת הלימודים האחרונה יצא עם קבוצת חברים לחווה החקלאית בבן-שמן כדי להתנסות זמן מה בעבודת האדמה.
בתום לימודיו יצא בשנת 1913 עם בוגרים נוספים מהגימנסיה לעבודה בדגניה ובכנרת.
במלחמת העולם הראשונה גויס כנגן לתזמורת הצבא העות'מאני.
אחרי שלוש שנות שירות החליט לערוק מהצבא מטעמים פציפיסטיים, ונענה לקריאת גולומב לסייע בתחזוקת אמצעי לחימה להגנת יישובי עמק הירדן.
מאימת הטורקים נזרקו הרובים שהוחזקו בדגניה אל קרקעית הירדן במוצאו מהכנרת.
משחלפה הסכנה גייס גולומב את משה כרמי, שהיה שחיין מצוין, כדי למשותם.
במשך שעות רבות צללו השניים והעלו את כל הנשק המוסלק מקרקעית הירדן.
בשנת 1917 נענה להזמנת ברל כצנלסון לשמש כמורה בבן-שמן.
בתקופה זו פִרסם שתי פואמות פרי עטו בכתב העת הספרותי "האדמה" בעריכת יוסף חיים ברנר ובכתב העת "אוהל", בעריכת מרדכי קושניר-שניר.
בשנת 1918 הכיר משה כרמי את עבריה לבית וילקומיץ, בִּתם של אנשי החינוך ליבה סגל-וילקומיץ ושמחה וילקומיץ, מייסד בית הספר הראשון בראש-פינה.
בפברואר 1920 נמנה עם כוח התגבורת שעלה ליישובים המבודדים באצבע הגליל, ובהוראת יוסף טרומפלדור יצא למשימות סיור ליליות שביצע ביחידוּת.
בשנת 1921 יצאו עבריה ומשה כרמי לתקופת לימודים בגרמניה.
משה למד בברלין בקונסרבטוריון למוזיקה, ובאוניברסיטה למד בוטניקה, זואולוגיה, גאולוגיה, ביולוגיה והשתלם בהוראת מקצועות המלאכה בסמינר למורים בלייפציג.
עבריה השתלמה בתחום הגננות והשתלנות בברלין.
ב-1924 הצטרפו משה ועבריה כרמי עם בנם הבכור אשכול לקיבוץ עין-חרוד ששכן ליד מעיין חרוד, ובו בנו את ביתם המשפחתי.
אשכול כרמי (1924–2001) חבר קיבוץ ניר-אליהו, חלילן, נוטע ומגדל צמחי מרפא;
פרופ' דליה כהן (1926–2013 ) כלת פרס ישראל למחקר מוזיקלי לשנת 2012, ראש החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומרצה באקדמיה הישראלית למוזיקה;
עופר כרמי (1929–1979) כנר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית; מורה לכינור ופיתוח שמיעה.
הופיע כסולן ברסיטלים של מוזיקה קאמרית באולם וויגמור שבלונדון, וברחבי הארץ הופיע עם הפסנתרנים, ג'רום לוונטל, גלילה ריבנר ואלדד נויימרק.
מייסד רביעיית תל אביב, והיה חבר ברביעייה הישראלית בשנות החמישים של המאה העשרים.
אילה בשור, חברת קיבוץ עין-חרוד וחברה בהנהלת המשכן לאמנות על שם חיים אתר;
סמדר כרמי-גיברמן, מוזיקאית, נגנית פסנתר ועוגב, מנצחת על מקהלה, מלמדת ומרצה בנושאי מוזיקה במכון "כרם" בירושלים וברחבי הארץ.
משה כרמי נפטר בעין חרוד בי"ט באב תשי"ב, בן 58 במותו.
הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוצו.
בהלווייתו ספד לו ידיד נעוריו, משה שרת, ראש הממשלה ושר החוץ, באמרו:
מיד בבואו לעין-חרוד השתלב משה כרמי בסגל ההוראה של בית הספר המקומי שהפך בשנת 1927 לבית הספר המשותף לקיבוצים השכנים עין-חרוד ותל-יוסף (כיום "בית הספר המקיף עמק חרוד").
בשנים 1925–1952 הוא היה עמוד תווך במוסד חינוכי זה.
את אוצר הידע שלו בתחומים הרבים – עברית, תנ"ך, ספרות, שירה, טבע, מולדת, היסטוריה, ערבית ומוזיקה – הנחיל לדורות של תלמידים.
משה כרמי הדריך את חניכיו במסעות רגליים ברחבי הארץ והטמיע בהם את ערכי העבר המקראי, הציונות וידיעת הארץ.
כמי שהשפה הערבית הייתה שגורה על פיו והיה בן-בית בכפר הערבי, הוא הכיר לתלמידיו את אורחות החברה הערבית והקנה להם את יחס הכבוד כלפי ערביי ארץ ישראל ומורשתם.
משה כרמי הותיר בעיזבונו אוסף כתבים גדול.
כתבי יד רבים משנות עלומיו – הגות, שירים וחלומות נעורים – נשרפו בדגניה בשלהי מלחמת העולם הראשונה.
הוא פִרסם מעט מזעיר מיצירתו האמנותית והספרותית (שירים, פואמות, לחנים, יומנים, מכתבים ופרקי הגוּת), אך רבות מיצירותיו הועלו בהצגות בבית הספר, במופעים ובחגים בקיבוצו.
הפואמה "אגדת החיטה", בכתב העת "האדמה" בעריכת יוסף חיים ברנר (ירחון שיצא בשנים 1919–1921 כמוסף ספרותי בעיתון "קונטרס" של "אחדות העבודה").
הפואמה "קטעים", בקובץ "אוהל לדברים שכתב", בעריכת מרדכי קושניר, תר"ף.
הפואמה "כדוריה וסביבוני" (לא ידוע אם הודפסה).
עם גילוי מערת האדם הקדמון במצוּק נחל עמוד בגליל, בואכה בקעת כינרות, החל בערוב ימיו בכתיבת הרומן "ילדי נחל העמוד", על חיי האדם הקדמון בגליל ועל היווצרות השפה העברית.
לאחר מותו קובצו מבחר כתביו בספר:
משה כרמי, דליות הגפן: כתבים ומכתבים, עין-חרוד: הוצאת עיינות, 1954.
במלאת 20 שנים להסתלקותו הוציאו תלמידיו ומשפחתו ספר ובו אסופת רשימות ומאמרים לזכרו (בכותבים: בני המשפחה, הסופר דוד מלץ, המשורר זרובבל גלעד, נחום ניצן, אשר גולן, גיל לביא, מיכאל אודם, מיכה יקיר, חיים שפרוני):
עבריה כרמי ויהודה רון-פולני (עורכים), ניגון והֵדו, עין-חרוד, 1973
דמותו של משה כרמי הונצחה בספרי זיכרונות שכתבו ראשוני היישוב העברי או שנכתבו עליהם (אסתר ראבּ, נסיה שפרנסקי ועוד); וכן בפרסומים מחקריים על ראשית הקמת כוח המגן העברי (לפני ייסוד ארגון 'ההגנה'), על ההתיישבות החלוצית בעמק יזרעאל ועל עיצובו של החינוך המשותף בתנועה הקיבוצית.
בולטוּת ניכרת להנצחת זכרו עולה מספריהם האוטוביוגרפיים של חניכיו, ומספרי זיכרון שנכתבו על חניכיו שנפלו במערכות ישראל או שהלכו לעולמם.
חדר המוזיקה בקיבוץ עין-חרוד איחוד נקרא: "חדר המוזיקה על שם משה ועבריה כרמי" (תרומת שלמה רוזנברג).
גליה שנברג, "המיתוס של משה כרמי בהוויית עין-חרוד", עבודת גמר, אוניברסיטת חיפה, 1996
נכדתו של משה כרמי, המלחינה הדס כרמי, הקדישה לסבה את היצירה לחליל סולו, "נופי מולדתי".
משה (שיקי) לוי הוא פרופסור למימון בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים.
לוי נולד ב-1967 לנילי ולפרופסור למימון חיים לוי, למשפחה עם 4 ילדים.
אחד מאחיו הוא במאי הקולנוע והתסריטאי עמרי לוי.
הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה, תואר שני בפיזיקה, ודוקטורט בפיזיקה וכלכלה,
פרופ' לוי בילה מספר שנים כפרופ' אורח באוניברסיטת UCLA.
בשנת 2013 זכה בפרס מרקוביץ' למחקר מצטיין בתורת ההשקעות, ופרס מילקן להצטיינות בהוראה.
בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית פרופ' לוי מרצה בקורסים: בחירת תיקי השקעות ומבוא למימון.
תחומי מחקריו הם השקעות, קבלת החלטות בתנאי אי-ודאות ומערכות חברתיות.
משה לאופר מנגן חב"ד הוא פרויקט שמפעיל לוי'ק טובול והמלחין משה לאופר שמטרתו להנגיש את ניגוני חב"ד לציבור הרחב בעטיפה מוזיקלית עדכנית.
במסגרת הפרויקט יצאו עד כה חמישה אלבומים.
באלבומים שרים אמנים ידועים כגון מנדי ג'רופי, מנחם לוי, יוני שלמה, שמחה פרידמן, צודיק גרינוולד ועוד, לצד מקהלתו של אלי לאופר, מקהלת שירה הפופולרית ומקהלת ילדים מורחבת.
משתתפים בזה יותר מ-40 כלים ועל המיקסים מנצח אלי לישינסקי סאונדמן מוכר מניו-יורק.
השירים מעובדים על ידי משה לאופר ומופקים על ידי לוי'ק טובול.
שלושת האלבומים הראשונים בסדרה נמכרו בעשרות אלפי עותקים, כמה ניגונים מתוכם הפכו ללהיטי חתונות.
מופץ בארצות הברית על ידי "שמח מיוזיק" ובישראל על ידי חברת גרינטק.
זהו אחד האלבומים הראשונים של נגוני חב"ד שעלו לרשת, וזמינים להורדה בפלטפורמה הבינלאומית iTunes של חברת אפל.
משה לאופר מנגן חב"ד - 2
"ידיד נפש" פיוט שחיבר רבי אלעזר אזכרי מתלמידי האר"י המבטא כיסופים וגעגועים לה', הולחן על ידי תלמידי ישיבת תומכי תמימים שניגנו לפני הרבי הרש"ב, ב.
משה לאופר מנגן חב"ד - 3
משה לאופר מנגן חב"ד - 4
ניגון חבד"י שהולחן לאחרי שחרור ירושלים על המילים "פרזֹות תֵשב ְירּוָׁשַלִים", ב.
ניגון חב"די שהותאם לכבוד יום הולדתו של הרבי בשנת ה'תשל"ח למילים במזמור התהילים "אתה קל", ג.
ניגון חב"די שהותאם לכבוד יום הלדתו של הרבי בשנת ה'תשל"ה למילים במזמור התהילים "ואלקים מלכי מקדם" 4:36 11 קול ביער ניגון השתפכות הנפש בת ארבעה בתים כשבין כל בית ישנו פזמון המושר בשלוש שפות: בלשון הקודש, יידיש ואוקראיינית.
לפי המסורה היה הסבא משפולי מנגן ניגון זה קודם קריאת שמע שעל המיטה 3:40
משה לאופר מנגן חב"ד - 5
שם השיר מקור ותוכן השיר משך 1 ניגון התוועדות ניגון שמחה עליז של ארבעה בתים, מנוגן בהתוועדויות חסידים ובאירועים חגיגיים.
הטונים הקצביים של המנגינה מביאים לידי התעוררות שמחה וחדוה נפשית.
4:12 2 ניגון לשבת ויום טוב מנהג החסידים מדורי דורות ביומי דפגרא ובהזדמנויות שונות לשבת בדיבוק חברים לדבר דברי התעוררות לשוב בתשובה שלימה, בין לבין מנגנים ניגונים הנקראים 'ניגוני התוועדות' הפותחים את הלב.
7:36 3 מחרוזת י"א ניסן (II) במהלך שנות נשיאותו של הרבי, נהגו חסידים להלחין ניגונים על פסוקים ממזמורי התהילים שמתחיל הרבי לאומרו באותה שנה.
בתחילה הפסוקים חוברו על ניגונים חב"דיים עתיקים, ובשנים המאוחרות הולחנו ניגונים חדשים.
6:23 4 הבן יקיר לי ניגון שמחה המושר בעת שמחה וחדוה.
ניגונים אלו הם רובם קצרים המכילים לכל היותר שני 'בתים' או שלושה.
כמו כן, ניגונים אלו אינם עמוקים ואיטיים כשאר ניגוני חב"ד, כי-אם קלים ומהירים, הגורמים למנגן אותם להתעורר ולהתלהב ברוחו ולהגיע לידי שמחה רבה.
6:49 5 ניגון שמחה (מאמר) ניגון שמחה חב"ד שנוהגים לשיר אחרי חזרת מאמר (דא"ח) של הרבי בעל פה.
3:46 6 הרנינו הניגון הזה מקורו בעיר נעוועל שברוסיה והובא לרבי בשנת תשכ"ט על ידי ר' פרץ חן.
תוכנו הוא, הבעת תקווה וביטחון כי ה' ייתן לנו שפע, למרות שאין לנו "מזומנים" (תורה, עבודה, מצוות ומעשים טובים) לשלם בתמורה.
אך בחסדו יתברך יתן ב"הקפה".
6:16 7 ניגון ר' שלום חריטונוב ניגון זה חובר על ידי החסיד ר' שלום חריטונוב שהיה אחד מהאחים החסידים לבית משפחת חריטונוב מניקולייב.
ר' שלום שהיה השוחט ובודק בניקוליייב חיבר הרבה ניגונים חב"דיים המעוררים חשבון הנפש וכיסופי הנשמה להתרומם לחיים רוחניים.
ניגון זה נקרא ניגון פאנקע על שם שירתו בהתרחבות הלב כטבע איש רוסי שהיה מכונה בשם 'פונקע'.
ניגון זה הוא ניגון ס"ז בספר הניגונים.
5:02 8 ניגון שמחה ניגון שמחה המושר בעת שמחה וחדוה.
4:26 9 ניגון לשבת ויום טוב ישנם ריבוי ניגונים לשבת ויום טוב המלאים רגש וספוגים מהתבוננות המוח והתפעלות הלב, המושרים בפי חסידי חב"ד מידי שבת בשבתו.
אדמו"ר הזקן לא הכניס בסידורו פיוטים רבים לזמירות שבת בהיות שהחסידים מנצלים את סעודות השבת להתוועדות רעים ונגינת ניגוני חב"ד בצוותא.
אמנם, לא נודע בבירור שורש ומקור כל ניגונים אלו אך הניגונים עצמם יש בידינו.
ניגון זה הוא ניגון צ"ה בספר הניגונים.
6:58 10 רצית ה' ניגון שהולחן בשנת תשמ"ו לכבוד יום הולדתו ה־84 של הרבי, י"א בניסן, על ידי ר' שלום ברוכשטט למילים שבתהלים פרק פ"ה, הפרק החדש של הרבי באותה שנה.
הרב שלום ברוכשטט הלחין את הניגון ללא הפסוק האחרון 'אך קרוב ליראיו' ובהתוועדות ביאר הרבי בארוכה את הפסוק 'אך קרוב', בסיום השיחה התחיל השליח הרב שלמה קונין את הניגון עם המילים 'אך קרוב'… ומאז התקבל אצל החסידים לנגן עם פסוק זה.
5:17 11 עורו יהודים וועק אפ אידן הוא שיר לילדים באנגלית המתאר את הציפייה וההכנה לגאולה ולקבלת פני משיח צדקנו.
השיר זכה לעידודים נמרצים מהרבי בעת ההתוועדויות.
מילות השיר חוברו על ידי הרב יצחק מאיר קגן בשנות הלמ"דים, והותאמו למנגינת מארש שמקורה בחסידי פולין.
השיר חובר בקעמפ גן ישראל במונטריאול ועל שמו הופץ תקליט עם שירים נוספים, המבוצע בידי מקהלת צליל וזמר.
הפעם הראשונה שניגון זה הושר בפני הרבי הייתה בהתוועדות פורים שנת תשל"ו.
כאשר בהתוועדויות רבות לאחר מכן, עודדו הרבי בחזקה.
משה לַויאָן (1919–ה' בתמוז ה'תשנ"ה 3 ביולי 1995) היה יהודי ירושלמי ממוצא פרסי אשר חיבר כ-20 ספרים שעוסקים בפרשנות המקרא.
משה לויאן טען כי לכל ניקוד או טעם הנמצא על כל אות או מילה, ישנה משמעות הרוצה לומר משהו ספציפי.
בנוסף לכך חיבר ספרים בלימוד פרסית והרצה בתחום זה.
עלה לישראל, וגר רוב ימיו בשכונת גבעת מרדכי בירושלים.
בספרו "טעמים ומשמעותם בתורה" ציין משה כמה עובדות מעניינות: כדוגמת הטעם זָקֵף גָּד֕וֹל במילה יום, מוציא את היום מתוך החושך והאלמוניות.
הטעם זָקֵף קָטֹ֔ן, מצביעה שהשמש לא נראית לעין.
"ויקרא אלהים לאור יום ולחושך קרא לילה" {בראשית א', ה'} המילה יום כאן מוטעמת בזקף-קטן.
לכן לא היה ממש אור יום, כי השמש נבראה רק ביום הרביעי.
אך ישנו פסוק האומר "כי לימים עוד שבעה אנכי ממטיר על הארץ 40 יום ו-40 לילה ומחיתי את כל היקום אשר עשיתי מעל פני האדמה" {בראשית ז', ד'}.
כמובן שמדברים כאן על המבול של נוח.
המילה יום כאן, מוטעמת בזקף קטן, משמעות הדבר כי בזמן המבול כל השמים היו מכוסים בעננים כבדים והשמש לא נראתה לעין.
לדברי משה לויאן: בתנ"ך, הטעם, זקף קטן מופיע במילה "יום" כ-45 פעמים.
לכן המשמעות שלה הוא תמיד, שלא היה ממש שמש.
השמים היו מכוסים בעננים או בחושך.
עוד דוגמה: "ויבוא משה בתוך הענן ויעל אל ההר ויהי משה בתוך ההר ארבעים יום וארבעים לילה".
{שמות כ"ד, י"ח} כלומר, ענן כבד כיסה את ההר ואת השמש.
אך אור השמש הורגש בכל זאת.
דוגמה נוספת: המילה "אֶת" בתנ"ך המופיעה עם הניקוד ה-סגול ֶ משמעה כול כולו.
המילה "אֵת" בתנ"ך המופיעה עם הניקוד ה-צירה ֵ משמעה חלק מתוך שלם, או כגורם חילוק, או שהפעולה תימשך ותבוצע צעד אחר צעד.
"בראשית ברא אלהים אֵת השמים ואֵת הארץ" {בראשית א', א'} המילה את מנוקדת כאן בצירה.
רוצה לומר, שעדיין לא הסתיימו מלאכת השמים והארץ עד הסוף.
זה רק צעד אחד מתוך השלם שעוד עתיד להיות בהמשך הימים.
"ויעש אלהים אֶת שני המאֹרֹת הגדולים.
אֶת המאור הגדול לממשלת היום ואֶת המאור הקטן לממשלת הלילה ואת הכוכבים {בראשית א', ט"ז}.
ניקוד הסגול מציין את העובדה, שכל הפעולה הושלמה עד הסוף.
השמש והירח ביצעו את עבודתם עד הסוף.
פעולת הבריאה כל כולה נעשתה.
לא היה עוד צורך "בתיקונים" או "סידורים" כלשהם עבור שני המאורות הללו.
משה לויאן הראה את כתביו לרב יצחק כדורי, שנתן לו את תמיכתו.
טעמים ומשמעותם במקרא (חלק א', חלק ב').
אותיות ומשמעותן במקרא (חלק א', חלק ב', חלק ג', חלק ד', חלק ה', חלק ו').
ניקוד ומשמעותו במקרא (חלק א', חלק ב').
אוצר פירושי המקרא המבוסס על משמעותם של האותיות, הניקוד, הטעמים והתחביר.
משה לויאן הוציא את ספריו בהוצאה עצמית ומעולם לא הגיעו לחנויות הספרים.
ניתן עדיין למצוא כמה מהם בספרייה הלאומית בירושלים ובעוד כמה ספריות בארץ.
משה לויאן נישא ללואיזה מדלן ונולדו להם 6 ילדים: חמש בנות ובן אחד.
משה כץ (נולד ב-23 בספטמבר 1978) הוא אדריכל ואמן ישראלי הפועל בתחומי האדריכלות, עיצוב עירוני, תכנון ערים ועיצוב רב תחומי בישראל ובאירופה.
מרצה ויועץ לרשויות מקומיות בתחומי עיצוב ותכנון אדריכלי, עיצוב עירוני, אסטרטגי ומיתוג אורבני.
בשנת 1989 עבר לברלין לאחר נפילת החומה יחד עם משפחתו וחי בה כשש שנים.
בשנת 1994, כשהיה בן 16, חזר לארץ והחל ללמוד אדריכלות.
במהלך לימודיו תכנן את פרויקט "האוכל כמופע תיאטרון" אשר קרם עור וגידים בשכונת דניה שבחיפה.
בשנת 2003 החל כץ את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת פירנצה שבאיטליה.
בשנת 2004 נבחר הפרויקט "חלל אמנות על הנהר" להשתתף בתערוכה הבינלאומית בביאנלה בוונציה.
בשנת 2005 הפסיק את לימודיו בפירנצה והחל ללמוד קורסים בתחומים נוספים באוניברסיטת תל אביב כגון פילוסופיה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, ספרות, ביולוגיה ואמנות.
בשנת 2009 החל ללמוד בבצלאל לצורך השלמת לימודיו.
במהלך לימודיו זכה לפרס יהודה תמיר שניתן פרויקטים מצטיינים על עבודתו "סכנין - דיקור עירוני" אשר גם הוצג בוועדה הארצית לתכנון ובנייה.
פרויקט הגמר שלו "מצפה רמון - הייפרפלאן" היווה ציון דרך אישי במחקרו של האדריכליות הדינמית.
הפרויקט הציע תכנון דינמי וגמיש ליישוב שמתפשט ומתכווץ לממדיו הראשוניים לאורך כל השנה על ידי מבנים גמישים ונידיים, ויצירת שימושים ופעילויות משתנים לאורך כל השנה.
בשנת 2010 סיים את לימודיו האקדמיים והחל את דרכו המקצועית כאדריכל.
בשנת 2014 עיצב ותכנן את הקונספט והעיצוב האדריכלי של מגדל בין ערים בתל אביב, במסגרת עבודתו במשרד מילוסלבסקי אדריכלים.
בנוסף עיצב ותכנן את מגדל רובינשטיין בגבעתיים, מתחם יו2 בפתח תקווה ועוד כ-12 פרויקטים שונים במסגרת עבודתו כמנהל הפרויקטים.
בשנת 2015 עזב לברלין שם ביצע כמה פרויקטים במסגרת עבודתו עם BA אדריכלים.
בשנת 2017 חזר לחיפה והחל את דרכו כאדריכל עצמאי.
בנוסף השתתף בתחרויות בינלאומיות בפורטוגל ובספרד לתכנון תיאטרון דינמי בתנועה.
החל משנה זאת פועל משה כץ כמתכנן ומעצב פרויקטים, כאדריכל, מעצב עירוני ואמן אינטרדיסציפלינרי עבור חברות יזמות ולקוחות אחרים, בישראל, ביוון, בקפריסין, בזנזיבר, בפולין, ברפובליקה הדומיניקנית ועוד.
כץ מנחה סטודנטים במוסדות שונים ומנטור לאדריכלים צעירים.
בנוסף חוקר ומרצה בעולם בנושאי יצירתיות ותהליכים יצירתיים, ופיתוח שיטה שמעניקה כלים מעשיים למקצועות שונים, כגון, אדריכלות פוגשת קונדיטוריה/קולינריה.
בשנת 2018 יזם פרויקט מחקר בשם "אדריכלות היא מוזיקה חיה", שכלל שיחות ומפגשים עם אנשי רוח ותרבות: איציק ויינגרטן, פרופסור משה הלברטל, דויד ברוזה ועוד.
בשנים 2018 ו-2019 עלה כץ לשלב הגמר בתחרויות "אות העיצוב הישראלי", אות של מצוינות המוענק במסגרת תחרות אדריכלות ועיצוב שנתית לאדריכלים ומעצבים על ידי עמותת אות העיצוב.
בשנת 2018 הציג בתערוכה 40X40 – תערוכת אדריכלים צעירים מתחת לגיל 40 שמאורגנת על ידי עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל.
בשנת 2022 הוציא לאור את ספרו דרך היצירתיות - להפוך לאמן בחיים האישיים והמקצועיים, שתורגם לאנגלית ונמכר בחנויות הספרים אמזון, בארנז אנד נובל ועוד.
בספר הוא מתאר את פילוסופיית התכנון שלו, המתבססת על שלושה עקרונות יסוד: אדריכלות דינמית, אדריכלות אמפתית ואדריכלות יצירתית.
פרויקטים שבוצעו במהלך לימודיו בפירנצה
+פרויקטים שתכנן במהלך לימודיו בפירנצהשם הפרויקטתיאורגשר עירחלל עירוני רב שימושי מעל הנהרהצטלבות בתנועההכנסייה הדינמית הפתוחה הראשונה באיטליה ובעולםלפיד המיםתחרות סטודנטים ביפן לעיצוב תאורה ללא חשמלמרכז תחבורהמונומנט לדינמיות ולכל התנועותהבית של הסקרנותבית ספר לילדים האימפרונטה שבטוסקנה שבוצע לאחר מחקר פסיכולוגי-פנומנולוגי עם ילדים
פרויקטים שתכנן וביצע במהלך שהותו בברלין
+פרויקטים אשר תכנן וביצע במהלך שהותו בברליןשם הפרויקטתיאורהמשרד שבמסגרתו נעשתה העבודהקיז טאוורעיצוב ותכנון תחרות למגדל החברתי הראשון בעולםBA ARCHITECTSD03עיצוב ותכנון מתחם עיר חברתי תרבותי ותעסוקתיאל מול מפעל א.א.ג של פטר ברנס שבוודינגהעיר האנכיתתכנון עיצוב מבני מגורים ציבוריים כחללים עירוניים תרבותיים וקהילתיים:
העיר שחודרת אל המבנה ומייצרת רחובות וכיכרות שטחים משותפים בתוך הבנייןאדריכלות מיתריםמבנה משרדים בקרוציברג, ברלין.מבנה משרדים ומלון על הנהרפרויקט אשר נבנה על נהר על השפרה בברליןמתחת מיקרו דירותתכנון ובניה של פרויקט מיקרו דירות ומיקרו גנים בשרלוטרבורג, ברלין."משולשים בשמיים"שכונת מגורים במורנאו שבגרמניהINN18מבני מבוגרים בשנברג, ברלין.
פרויקטים שתכנן וביצע במהלך שהותו בישראל
פינוי בינוי, התחדשות עירונית, 520 יח"ד בקריית אליעזר, חיפה.
בשטח מגרש של 14,000 מ"ר, ובתוכו שישה מבנים שבהם בין שמונה ל-25 קומות.
תכנון פרויקט מתחם מגורים במאזוטוס, דרום מערבית ללרנקה, בחוף סופטאדס, קפריסין.
תכנון פרויקט מתחם עירוני למגורים, מלונאות ומסחר בסנטו דומינגו ברפובליקה הדומניקנית.
בקומות הקרקע מתחם עירוני בשטח של 13,000 מ"ר.
תוכנן בהשראת הריקוד המקומי – המרנגה.
הצבעים והחומרים הן צבעי השמלות והדגל של המדינה, והמתחם כולו מתפקד כעוגן תרבותי במטרה להחזיר את התושבים המקומיים והמסורת האמנותית אל מרכז העיר.
תכנון פרויקט "טיפות אור", הלסינקי פינלנד.
כץ תכנן ועיצב חלל מרפא - חמישה חללי אור ציבוריים בצורת טיפה, בגודל של 30 מ"ר כל אחד.
הם המכילים עד 30 איש, ה"נשטפים" על ידי מנורות מיוחדות שמקרינות קרניים בספקטרום אור השמש.
חללים אלו מיועדים למדינות שבהן אור השמש חסר ברוב ימי השנה, ומאפשרים לאדם "להיטען" באור מרפא במהלך היום.
פרויקט תכנון העיר מיוז MUSE - עיר תרבות ויצירה לאמנים ויוצרים בקפריסין, בסמוך לעיר לרנקה.
תכנון פרויקט "מגדל עץ" בטוקיו, יפן.
מגדל אקולוגי על שטח מגרש של 4000 מ"ר.
סטרוקטורה עם גן אנכי ועם חקלאות אנכית, שבנויה מקורות עץ וזכוכית, האוגרת מי גשם, אור שמש, ומגדלת בתוכה צמחייה ומייצרת חלל של זרימה ואוורור טבעי אל תוך המבנה.
משה לוי נחום (נקרא גם: מל"ן; ג' בטבת תרנ"א, 14 בדצמבר 1890 – 18 ביולי 1985) היה אחד ממנהיגי העדה התימנית בארץ ישראל.
היה מוכתר כרם התימנים ויקיר העיר תל אביב-יפו.
לוי נחום נולד בתימן ב-14 בדצמבר 1890 במחוז אלשרף, בעיר אל-שאהל.
אביו יוסף היה משומרי השבט "יהוד שארף".
אימו הייתה בניה בת יצחק מהעיר מנאכ'ה.
הוא היה אחד ממנהיגי יהדות תימן בארץ, ממייסדי שכונת כרם התימנים בתל אביב ואחד מיקירי העיר תל אביב.
לוי נחום ידוע גם בכינויים: "מל"ן" (ועל שמו נקרא בית הדפוס של המשפחה), ו"מוסא אל פול".
כינוי זה דבק בו מאחר שמכר פול לתלמידים, שלמדו בישיבת הרב קוק.
לוי נחום היה נוהג להקשיב לשיעורים מתחת לחלון וכך רכש את השכלתו.
כשהיה לוי נחום בן שלוש, נתייתם משני הוריו, ובהמשך גדל אצל קרובי משפחתו ולמד בחדר מסורתי.
בשנת 1906 עלה לארץ ישראל לבדו.
טרם עלייתו לארץ, כילד סבל לוי נחום מתנאים קשים בעקבות גורמים שונים, והגיע עד חרפת רעב, בין היתר בגלל מלחמת הטורקים במחוז בו נולד וגדל.
הטורקים שניצחו במלחמה גזרו גזירות קשות על היהודים, שבעקבותיהן יהודים רבים, ביניהם לוי נחום, החליטו לעלות לארץ.
על העלייה לארץ החליט לוי נחום סופית לאחר ששליח מארץ ישראל הגיע לכפרו לשכנע יהודים לעלות.
לוי נחום היה נשוי פעמיים, ואב לשלושה עשר ילדים.
בשנת 1917 נשא לאישה את אסתר דוכן, במושבה כנרת.
אסתר, בת ה-15 הייתה ילידת נווה צדק.
מאסתר נולדו לו 8 ילדים: גלילי, בר -כוכבא, חפציבה, כרמלה, רחביה, עזריקם, זבדיה וחקלאי.
בשנת 1933 עזב את אסתר לטובת אישה חדשה, שושנה, ממנה נולדו לו עוד חמישה ילדים.
בשנת 1948 שושנה הותקפה על ידי יחיאל לוי נחום, בן דודו של לוי נחום, ששפך עליה חומצה.
התוקף קיבל עונש מאסר של 11 שנים.
משה לוי נחום ישב עליה שבעה.
לוי נחום נפטר בכ"ט בתמוז תשמ"ה, 18 ביולי 1985.
מסעו של לוי נחום לישראל היה קשה וכלל עיכובים שונים בארצות רבות.
מתימן הועבר לוי נחום לאריתריאה.
בהגיעו לשם אומץ על ידי משפחה יהודית שהתגוררה במקום.
הם שיכנו אותו בביתם ולימדו אותו את מקצוע הצורפות.
לאחר מספר שנות מגורים באריתריאה עבר לח'רטום שבסודאן, משם לאיטליה, לאוסטריה ובסופו של דבר לפורט סעיד במצרים ומשם עלה לישראל.
במהלך המסע התמודד לוי נחום עם קשיים שונים ובין היתר אף חלה באבעבועות שחורות, מחלה שממנה החלים והמשיך במסעו.
את תולדות חיו סיפר לשלמה טבעוני שהוציא לאור את הספר "כרם היה לידידי" בשנת 1978.
כאשר הגיע לוי נחום לארץ, התיישב בשכונת כרם התימנים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוגלה עם שאר תושבי תל אביב ועבר להתגורר באזור הגליל.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נבחר לכהן כיושב ראש העדה התימנית ביפו ובתל אביב, וכן למוכתר הראשון של שכונת כרם התימנים.
לוי נחום ידוע כאחד מהמייסדים והפרנסים של שכונת כרם התימנים בתל אביב וממובילי דעה בעדה התימנית בתל אביב ובארץ כולה.
הוא קנה לעצמו מקום מיוחד ומכובד בעדה בעקבות מאמציו לעידוד הגאווה האתנית בקרב בני העדה התימנית.