tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2011/2012 ערכה מכבי בנות אשדוד את הופעת הבכורה האירופית שלה, אך הודחה כבר בשלב הבתים לאחר שסיימה אחרונה עם מאזן 1–5. רמלה סיימה את שלב הבתים עם מאזן מושלם 4–0 אך הודחה כבר בשמינית הגמר בידי קייסרי קאסקי הטורקית.
בעונה הבאה הייתה רמלה אמורה להשתתף ביורוקאפ והספיקה לרשום ניצחון והפסד בשלב הבתים לפני שפרשה בשל בעיות תקציביות.
גם בעונה הבאה, בשל דירוגה הנמוך של ליגת העל בכדורסל נשים, לא הייתה לישראל נציגה, אך בעונת 2014/2015 חזרה אשדוד למפעל ולאחר שסיימה ראשונה בשלב הבתים עם חמישה ניצחונות והפסד בודד, עברה את צ'באקאטה וולוגדה הרוסית ושופרון ההונגרית והעפילה לחצי הגמר.
בשלב זה הודחה אשדוד בידי האלופה בסופו של דבר וילנב-ד'אסק, לאחר שניצחה 66–57 בהיכל טוטו הקריה אך הפסידה 56–72 בצרפת.
גם בעונת 2015/2016 לא הייתה לישראל נציגה ביורוקאפ, ובעונת 2016/2017 סיימה אשדוד ראשונה בבית שלה עם מאזן 5–1 אך הודחה בשמינית הגמר בידי רייר ונציה.
בשתי העונות הבאות שוב לא שלחה ישראל נציגה לתחרות בשל דירוגה הנמוך של הליגה, ובעונת 2019/2020 הודחה אליצור רמלה בשלב הבתים, לאחר שסיימה עם מאזן 3–3 אך דורגה שלישית בבית בשל מאזן סלים.
בעונה הבאה, ששוחקה במתכונת מצומצת יחסית בשל מגפת הקורונה באירופה, סיימה רמלה ראשונה בבית המוקדם עם ניצחונות בשני משחקיה, אך הודחה בשמינית הגמר בידי פריבור השווייצרית.
בעונת 2021/2022 היו לישראל לראשונה שתי נציגות ביורוקאפ, לראשונה מזה עשור: אליצור חולון, שהודחה במוקדמות בידי האטייספור, ואליצור רמלה, שהודחה בשלב 32 האחרונות בידי קסטורס בריין מבלגיה.
בעונה הבאה גדל מספר הנציגות הישראליות לארבע, בהן א.ס.
רמת השרון, שסיימה אחרונה בבית שלה עם ניצחון בודד, ואליצור חולון, שהודחה בשמינית הגמר בידי רייר ונציה.
שתי הנציגות האחרות, מכבי בנות אשדוד ואליצור רמלה, נפגשו בשלב 32 האחרונות, בו ניצחה רמלה 92–80 באשדוד ו-82–46 ברמלה.
רמלה המשיכה לנצח בשמינית הגמר את גוז'וב ויילקופולסקי מפולין, אך הודחה ברבע הגמר בידי ונציה לאחר שניצחה 80–75 בבית אך הפסידה 48–59 באיטליה.
רמת השרון ואליצור רמלה אמורות להשתתף ביורוקאפ, אך בשל פרוץ מלחמת חרבות ברזל פרשה רמת השרון מהמפעל וכעבור כשבוע הודחה גם רמלה בידי פיב"א אירופה.
בעונה הבאה השתתפה רמלה במפעל וסיימה שלישית בבית עם מאזן 3–3, אך הודחה בשלב 32 האחרונות בידי DVTK מישקולץ ההונגרית.
בשל המלחמה לא יכלה רמלה לארח את משחקיה בישראל, ובמקום זאת שוחק כל זוג משחקים באולם של הקבוצה האירופית.
בעונת 2025/2026 שוב השתתפה רמלה ביורוקאפ, ועל אף סיום המלחמה המשיכה לארח את משחקיה באולמות של יריבותיה.
בשלב הבתים שוב סיימה רמלה במקום השלישי עם מאזן 3–3, והודחה בשלב הבא בידי אולימפיאקוס.
+קבוצות הכדורסל הישראליות ביורוקאפ (2002–הווה)עונהקבוצהשלבמקוםיריבהביתחוץ2002/2003בני יהודה תל אביבבית מוקדם4 מכבי רמת חן70–8366–104 לוקויל נפטוכימיק בורגס82–6463–75 בוטאשספור91–9871–84מכבי רמת חןבית מוקדם1 בני יהודה תל אביב104–6683–70 בוטאשספור73–6965–59 לוקויל נפטוכימיק בורגס93–5479–77מכבי רעננהבית מוקדם3 א.ס.
רמת השרוןבית מוקדם1 ג'ייהאן83–6186–52 סטארה זאגורה108–53114–69רבע גמר אזורי ליוואס טרגובישטה20–095–73חצי גמר אזורי לוקויל נפטוכימיק בורגס87–66גמר אזורי פנרבחצ'ה58–78רבע גמר סווייפ סגד86–6273–70חצי גמר נאפולי59–72משחק על המקום השלישי קרואטיה זאגרב86–722005/2006א.ס.
ב-2011, לאחר שזכתה ביורוקאפ, הפכה אליצור רמלה לקבוצה הישראלית הראשונה שמשתתפת ב, שמפגיש בין זוכת היורוקאפ לאלופת היורוליג.
במשחק, שנערך בסלמנקה שבספרד, התארחה רמלה אצל מחזיקת היורוליג אבנידה סלמנקה, והפסידה 72–95.
+קבוצות הכדורסל הישראליות בשנהקבוצהיריבהתוצאה2011אליצור רמלה אבנידה סלנמקה72–95
השפעת מלחמות ישראל על הקבוצות
מלחמות ישראל השפיעו על השתתפותן של קבוצות הכדורסל הישראליות במפעלים הבין-לאומיים, ממלחמת יום הכיפורים ב-1973 ועד מלחמת חרבות ברזל בשנים 2023–2025. השפעות המלחמות נעו בין ניצחונות טכניים בהם זכו הקבוצות לאחר שיריבותיהן סירבו להגיע לישראל, לבין העברת משחקי הקבוצות מחוץ למדינה ואף הדחתן מתחרויות.
לקראת עונת 1973/74 היו שש קבוצות ישראליות אמורות להשתתף במפעלים האירופיים של פיב"א: ארבע קבוצות גברים (מכבי תל אביב בגביע אירופה לאלופות, בית"ר ירושלים בגביע מחזיקות גביע והפועל ירושלים ומכבי רמת גן בגביע קוראץ') ושתי קבוצות נשים (מכבי תל אביב בגביע האלופות והפועל תל אביב בגביע המחזיקות).
ב-21 באוקטובר, כשבועיים לאחר פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-6 באוקטובר, הודחו כל שש הקבוצות מהתחרויות, אך ב-27 באוקטובר, שלושה ימים לאחר חתימת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים שסיים את המלחמה, הוחזרו מכבי תל אביב בגברים ושתי קבוצות הנשים לתחרויות מכיוון שמשחקיהן נערכו בנובמבר.
בינואר ופברואר 1991, בשל מצב החירום ששרר בישראל במהלך מלחמת המפרץ, לא יכלו הקבוצות הישראליות לארח את משחקי הבית שלהן במדינה.
הפועל גליל עליון אירחה את משחקיה האחרונים במסגרת הגביע האירופי מול פאוק סלוניקי וסרגוסה בספרד, ואילו הפועל תל אביב אירחה את משחקה הביתי האחרון בגביע קוראץ' מול קזרטה בבנוונטו שבאיטליה.
מכבי תל אביב הגיעה להסכמות עם פיב"א במסגרתן החליפה ביתיות עם כל שאר הקבוצות שנותרו לה בבית הגמר של עונת 1990/1991 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל, ושיחקה ברצף את כל משחקי החוץ שנותרו לה.
הקבוצה נאלצה לארח רק משחק אחד מחוץ לישראל, נגד סקאבוליני פזארו בבריסל.
לאחר סיום המלחמה שיחקה הקבוצה את ארבעת משחקי הבית האחרונים שלה ברצף, ניצחה את כולם והעפילה לפיינל פור.
האינתיפאדה השנייה, מלחמת עיראק ומבצע עופרת יצוקה
בתקופת האינתיפאדה השנייה סירבו מספר קבוצות כדורסל להגיע לישראל ולהתמודד מול מועדונים ישראליים בעקבות חשש מהמצב הביטחוני.
בדצמבר 2001 סירבו לה-מאן סארת וראסינג פריז הצרפתיות לשחק בישראל מול הפועל ירושלים בגביע ספורטה ומכבי עירוני רעננה בגביע קוראץ', בהתאמה, שהיו אמורים להתקיים במהלך האינתיפאדה, כשבוע לאחר בשל הפיגוע בקו 189 לעמנואל.
שתי הקבוצות ספגו הפסד טכני 0–20, וללה-מאן אף הופחתה נקודה ממאזנה.
גם קבוצות כדורסל הנשים סלמנקה וגראן קנריה הספרדיות ובודוצ'נוסט פודגוריצה מסרביה ומונטנגרו סירבו לשחק מול בני יהודה תל אביב, אליצור חולון ומכבי רעננה במסגרת גביע רונקטי, והישראליות זכו גם הן בניצחונות טכניים.
ב-11 באפריל 2002 הייתה אולקר הטורקית אמורה לשחק מול מכבי תל אביב במסגרת שלב הטופ 16 של עונת 2001/2002 ביורוליג.
עם זאת, בעקבות הפיגוע במלון פארק והפיגוע במסעדת מצה שאירעו ב-27 וב-31 במרץ, סירבה הקבוצה להגיע וספגה מהיורוליג הפסד טכני 0–2.
במהלך שנת 2003, עם החשש הביטחוני לקראת מלחמת עיראק ולאחר שפרצה, סירבו מספר קבוצות אירופיות לשחק בישראל מול קבוצות מקומיות.
במסגרת היורוליג, וירטוס בולוניה סירבה לשחק מול מכבי תל אביב בהיכל יד אליהו וכתוצאה מכך הועבר המשחק להיכל פאוק בסלוניקי.
באופן דומה, המשחק בין בני השרון לבין פלקנסטרו רג'אנה במסגרת הצ'מפיונס קאפ הועבר לסופיה שבבולגריה.
בני השרון החליטה שלא לטוס למשחק בשל העלויות הגבוהות של הנסיעה וספגה הפסד טכני 0–20. באותה מסגרת, שטרסבורג סירבה להגיע לישראל על מנת לשחק מול הפועל תל אביב, שזכתה לניצחון טכני.
משחקה הביתי של הפועל ברבע הגמר מול המופארם ורשאץ הועבר גם הוא לסופיה.
מכבי תל אביב סבלה מהמצב הביטחוני גם במסגרת הליגה האדריאטית, לאחר שהייתה אמורה לאחר את הפיינל פור ביד אליהו אך בשל המלחמה הוא הועבר לטיבולי הול שבליובליאנה, סלובניה.
ב-22 במרץ 2004 חיסל חיל האוויר הישראלי את מנהיג חמאס אחמד יאסין, ובשל החשש מהסלמה ביטחונית בעקבות החיסול סירבה פאמסה ולנסיה הספרדית להגיע למשחקה בישראל מול מכבי ב-27 במרץ, במסגרת שלב הטופ 16 בעונת 2003/2004 ביורוליג.
הקבוצה ספגה הפסד טכני 0–20 וקנס של 5,000 אירו.
סירוב זה העלה חשש שפיינל פור היורוליג 2004, שתוכנן להתקיים בהיכל יד אליהו שבתל אביב, יועתק מישראל.
הנהלת מכבי התנגדה למהלך, ואוהדי הקבוצה אף ערכו הפגנה מול שגרירות ספרד בישראל.
ב-29 במרץ ערכה הנהלת היורוליג דיון חירום בעניין הפיינל פור, בו שכנעו נציגי מכבי תל אביב, הבעלים שמעון מזרחי ודייוויד פדרמן, בתמיכת שרים בממשלת ישראל, לגבי סידורי האבטחה ההדוקים שיהיו, וההחלטה להעביר את הטורניר מתל אביב נפלה ללא הצבעה.
במהלך מבצע עופרת יצוקה פוצץ משחקה של בני השרון מול טורק טלקום באנקרה במסגרת עונת 2008/2009 ביורוקאפ בשל הפגנות פרו-פלסטיניות של האוהדים הטורקים.
לאחר שכל האוהדים הוצאו מהאולם סירבה בני השרון לעלות ולשחק, וספגה הפסד טכני 0–20 לצד קנס של 5000 אירו.
באותה עונה סירבה אולימפיה לאריסה היוונית לשחק בישראל מול הפועל ירושלים ביורוצ'לנג' בשל חחש מהמצב הביטחוני, וספגה הפסד טכני 0–20.
כמו קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים הבין-לאומיים, גם הופעותיהן של קבוצות הכדורסל הישראליות באירופה הושפעו בצורה משמעותית ממלחמת חרבות ברזל.
בשל המצב הביטחוני במדינה לא התקיימו בה משחקים במסגרות בין-לאומיות בשנים 2023–2025, והקבוצות נאלצו לעבור לארח באולמות אחרים באירופה: בעונת 2023/2024 אירחו מכבי תל אביב ביורוליג, הפועל ירושלים בליגת האלופות בכדורסל והפועל תל אביב ביורוקאפ את משחקיהן בהיכל אלכסנדר ניקוליץ' בבלגרד שבסרביה, ואילו הפועל חולון שיחקה בשיאומי ארנה בריגה, לטביה.
בעונת 2024/2025 אירחה הפועל תל אביב את משחקיה בסמוקוב שבבולגריה, ומכבי רמת גן שיחקה את משחקי הבית שלה בליגת האלופות באופבה שבצ'כיה, שם אירחה גם בני הרצליה בעונה הבאה.
הפועל תל אביב אירחה את משחקיה בעונת 2025/2026 ביורוליג בארנה ארמייץ סופיה.
בנוסף, משחקיהן של הקבוצות הישראליות מול קבוצות ממדינות מוסלמיות כגון טורקיה ואיחוד האמירויות הערביות נערכו באולמות נייטרליים.
אליצור רמלה, שהשתתפה בעונות 2024/2025 ו-2025/2026 ביורוקאפ לנשים, שיחקה את כל משחקיה באולמות של יריבותיה.
הקבוצות סבלו רבות גם מעזיבה של שחקנים ואנשי צוות זרים בשל החשש מהמצב הביטחוני במהלך המלחמה, כגון ג'ורדן לויד וסייבן לי ממכבי תל אביב, מאמן הפועל ירושלים אלכסנדר דז'יקיץ' ואמין נואה ואמד קייבר מהפועל חולון.
הפועל גליל עליון, בני הרצליה ועירוני נס ציונה היו אמורות לשחק בעונת 2023/2024 ביורופקאפ, אך ב-30 באוקטובר הודיעו כי לא ישתתפו בה בשל מה שהגדירו כדרישות בלתי אפשריות שהציבה להם פיב"א.
רמת השרון ואליצור רמלה אמורות לשחק ביורוקאפ לנשים, אך בשל המלחמה פרשה רמת השרון מהמפעל וכעבור כשבוע הודחה גם רמלה בידי פיב"א אירופה.
ב-21 באוקטובר 2025, לאחר החתימה על הסכם חמאס–ישראל וסיום המלחמה, אישרה הנהלת היורוליג את חזרת משחקיהן של מכבי תל אביב והפועל תל אביב ביורוליג והפועל ירושלים ביורוקאפ לישראל, החל מ-1 בדצמבר.
ב-9 בדצמבר נערך המשחק האירופי הראשון בישראל מאז המלחמה, כשירושלים ניצחה 86–76 את המבורג טאוורס בהיכל טוטו חולון במסגרת המחזור העשירי של עונת 2025/2026 ביורוקאפ.
יומיים לאחר מכן חזרה מכבי תל אביב לישראל וניצחה בהיכל מנורה מבטחים 92–84 את אסוול ליון-וילרבאן במסגרת המחזור ה-15 של עונת 2025/2026 ביורוליג, וב-16 בדצמבר ערכה הפועל תל אביב את משחק היורוליג הראשון בתולדותיה על אדמת ישראל כשניצחה 84–78 בפיס ארנה ירושלים את הכוכב האדום בלגרד במסגרת המחזור ה-16.
מאז 1958 השתתפו 22 קבוצות ישראליות במפעלים האירופיים (יבשתיים ואזוריים), ו-21 מהן השתתפו גם במפעלים הכלל-אירופיים.
מתוך 14 הקבוצות המשחקות בעונת 2025/2026 בליגת העל בכדורסל, 12 שיחקו במפעלים כלל-אירופיים במהלך השנים ורק הפועל באר שבע דימונה (השתתפה ב) ועירוני קריית אתא לא נמנות עימן.
מתוך 16 הקבוצות בעונת 2025/2026 בליגה הלאומית בכדורסל, חמש שיחקו במפעלים כלל-אירופיים (א.ס.
אליצור אשקלון – כעירוני אשקלון, הפועל חיפה, עירוני אילת – כהפועל אילת, עירוני נהריה ומכבי חיפה).
ארבע הקבוצות הנוספות הן הפועל גבת/יגור והפועל עפולה/העמק, שהתפרקו; הפועל רמת גן, שנכון לעונת 2025/2026 משחקת ב; והפועל גבעתיים, שנכון לעונה זו משחקת בליגה ב'.
מאז 1961 השתתפו 17 קבוצות כדורסל נשים ישראליות במפעלים האירופיים: מתוך עשר הקבוצות המשחקות בעונת 2025/2026 בליגת העל בכדורסל נשים רק חמש הופיעו בעבר באירופה: אליצור חולון, אליצור רמלה, מכבי עירוני רמת גן (כמכבי רמת חן), מכבי כרמיאל בית הכרם (כא.ס.
רמת השרון) ומכבי בנות אשדוד.
ב משחקות שש קבוצות שהופיעו בעבר באירופה (בני יהודה תל אביב, מכבי תל אביב, מכבי רעננה, הפועל עמק יזרעאל – כהפועל קישון, בנות הרצליה – כבנות השרון, ואס"א ירושלים).
שבע הקבוצות הנוספות הן הפועל גליל עליון, אליצור תל אביב מהליגה הארצית בכדורסל נשים, הפועל חיפה והפועל תל אביב מליגה א', והפועל ירושלים, הפועל גבעת חיים ונירוסופט כרמיאל שהתפרקו.
הקבוצה ששיחקה הכי הרבה עונות במפעלים האירופיים היא מכבי תל אביב שהשתתפה ב-66 מתוך 69 העונות האירופיות מאז 1958. בנשים שיאניות ההופעות הן אליצור רמלה וא.ס.
רמת השרון, שהופיעו 18 עונות כל אחת במפעלים האירופיים, ואחריהן אליצור חולון עם 15.
גביע אירופה לאלופות בכדורסל ויורוליג (1)
גביע ספורטה, גביע יול"ב ויורוקאפ (2)
סגנות (1): מכבי תל אביב –
חצי גמר (2): הפועל ירושלים – ,
גביע קוראץ', יורוצ'לנג' וליגת האלופות בכדורסל (3)
סגנות (1): הפועל ירושלים –
זכייה (1): עירוני נס ציונה –
חצי גמר (1): הפועל חולון –
גביע אירופה לאלופות בכדורסל נשים ויורוליג (1)
+הניצחונות הגדולים ביותר של קבוצות כדורסל הנשים הישראליות במפעלים האירופיים#עונהקבוצההפרשתוצאהיריבהמסגרת11993/1994אליצור חולון104124–20 א.א.ל.
לימסולשלב מוקדמות ראשון, גביע אירופה לאלופות21978/1979אליצור תל אביב90128–38 אולימפיאקוס וולוסמוקדמות, גביע אירופה לאלופות31993/1994אליצור חולון76112–36 א.א.ל.
לימסולשלב מוקדמות ראשון, גביע אירופה לאלופות42005/2006א.ס.
רמת השרון72103–31 ידינסטבו ביילו פולהבית מוקדם, יורוקאפ52005/2006א.ס.
רמת השרון71115–44 ידינסטבו ביילו פולהבית מוקדם, יורוקאפ61978/1979אליצור תל אביב60117–57 אולימפיאקוס וולוסמוקדמות, גביע אירופה לאלופות71995/1996אליצור רמלה5697–41 א.א.ל.
לימסולשלב מוקדמות ראשון, גביע רונקטי82004/2005א.ס.
לימסולשלב מוקדמות ראשון, גביע רונקטי2000/2001נירוסופט כרמיאל109–58 איצים ארדשלב מוקדמות ראשון, גביע רונקטי2000/2001אליצור חולון103–52 קראבנוסשלב מוקדמות שני, גביע רונקטי
משחקים בין קבוצות ישראליות במפעלים האירופיים
נכון לפברואר 2026 נערכו 15 משחקים בין קבוצות ישראליות במפעלים האירופיים, מהם שבעה במפעלים הכלל-אירופיים ושמונה במפעלים אזוריים (הליגה הבלקנית בכדורסל, לא כולל השלבים המוקדמים של עונת ).
מתוך המפעלים האירופיים, משחק אחד נערך ביורוליג ושניים כל אחד בגביע ספורטה, יורוצ'לנג' וליגת האלופות בכדורסל.
בין קבוצות כדורסל הנשים הישראליות נערכו שמונה משחקים במפעלים האירופיים, שניים בגביע רונקטי ושישה ביורוקאפ.
+משחקים בין קבוצות כדורסל הנשים הישראליות במפעלים האירופייםעונהמסגרתקבוצה 1קבוצה 2מש' 1מש' 22000/2001גביע רונקטי, שלב מוקדמות שלישינירוסופט כרמיאלא.ס.
קבוצות ההתנגדות האנטי-פשיסטיות של אחד באוקטובר (בספרדית: Grupos de Resistencia Antifascista Primero de Octubre, GRAPO) היו קבוצה מרקסיסטית-לניניסטית ספרדית חשאית ששאפה להקים מדינה רפובליקנית ספרדית.
הקבוצה הייתה אנטי-קפיטליסטית, אנטי-אימפריאליסטית, והתנגדה בתוקף לחברות של ספרד בנאט"ו.
המתקפה האחרונה של GRAPO הייתה ב-2006. לאחר שהייתה פעילה למדי בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, מספר הולך ופוחת של לוחמים יחד עם פעולות משטרתיות נגד הקבוצה, אפשרו לנציגי ממשלת ספרד לטעון מספר פעמים כי הם פירקו את ה-GRAPO.
לפי המשטרה הספרדית, GRAPO פורקה לאחר ששישה מהלוחמים שלה נעצרו ביוני 2007, אך רשמית, הקבוצה לא הודיעה על התפרקותה.
GRAPO נכלל ברשימת ארגוני הטרור של האיחוד האירופי.
שורשי הקבוצה ב (OMLE), שהתפרק בקונגרס הראשון שלו ב-1975. בתחילת 1976, חודשיים לאחר מותו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו, במהלך הדמוקרטיזציה של ספרד, (PCE-r) החלה במאבק נגד הרפורמות הפוליטיות.
ה-PCE(r) ארגנה את עצמה מחדש לוועדות שונות, ואחת מהן הייתה "חזית נגד הפשיזם", שהוקמה על ידי חואן קרלוס דלגאדו דה קודקס, והפכה ל-GRAPO.
התנועה נקראה על שם הריגתם של ארבעה שוטרים ספרדים ב-1 באוקטובר 1975, הפעולה האלימה הראשונה של ה-PCE(r).
"קבוצות ההתנגדות האנטי-פשיסטיות של אחד באוקטובר" (GRAPO) לקחו את התאריך הזה כנקודת התחלה לפעילותם כארגון טרור.
רק חמישה חודשים לאחר מכן, לאחר שחמישה עובדים נהרגו על ידי המשטרה הספרדית במהלך הפגנות בויטוריה, ה-PCE(r) קראה לתומכיה לקחת נשק וליצור את הגרעין של "הצבא האדום" הספרדי העתידי שינוהל על ידי פיקוד מרכזי.
ב-18 ביולי 1976, הופעלו מספר מטעני חבלה במקומות שונים בספרד, ו-GRAPO לקחה אחריות בתקשורת.
לאחר חטיפתם של הפוליטיקאי ב-1976 והגנרל ויאלסקוזה ב-1977, וכן רצח שוטרים ספרדים נוספים, GRAPO התבססה כקבוצת גרילה עירונית, בדומה לאופן שבו הייתה (FRAP) בתקופת המדינה הספרדית.
GRAPO הגבירה את פעילותה משנת 1979 ואילך, כולל פיצוץ בית קפה במדריד ב-26 במאי 1979, שבו נהרגו עשרה אנשים.
עם זאת, התמיכה בקבוצה ירדה במהלך שנות ה-80, בעיקר משום שהמשטר הדמוקרטי המעברי לא היה מעורער כפי שהקבוצה טענה שיהיה.
ב-1984 הרשויות הספרדיות הוציאו חוק נגד טרור בהשראת המודל האיטלקי שהקל על פעולות משטרתיות נגד GRAPO, וביצעו מעצרים רבים של חברי הקבוצה לאחר מכן.
GRAPO הגיבה על ידי פישוט המבנה שלה תוך "המתנה לזמנים טובים יותר".
היא המשיכה עוד זמן מה בפעילותה החשאית ברמה נמוכה יותר באמצעות תאים אוטונומיים של פעילים.
מאז הקמתה ב-1975 ועד לפעילות האחרונה ב-2006, הרגה הקבוצה 84 אנשים, כולל שוטרים, אנשי צבא, שופטים ואזרחים באמצעות מטעני נפץ וירי.
מספר פעילים שלה נהרגו במהלך שוד בנק שנועד לגיוס כספים לארגון.
הקבוצה גם ביצעה מספר חטיפות, תחילה מסיבות פוליטיות ולאחר מכן כדי לדרוש כופר.
התקיפה האחרונה שלה הייתה ב-2006, כאשר GRAPO ירתה למוות באנה איזבל הררו, בעלת סוכנות תעסוקה בסרגוסה.
בשנת 2000 נידון מנהיג GRAPO, מנואל פרס 'ארנס', בבית משפט צרפתי בגין קשירת קשר לביצוע פשע עם כוונה לביצוע מעשי טרור.
ספרד הגיש בקשה להסגרתו המיידית.
באוקטובר 2011 נעצר אמן ההיפ-הופ הספרדי באשמת תמיכה בטרור לאחר שבירך את אחד מחברי GRAPO הכלואים בקליפ מוזיקלי.
הוא שוחרר מהכלא, אך האישומים נגדו לא בוטלו.
עשר שנים לאחר מכן, ב-16 בפברואר 2021, האסל נעצר ונכלא שוב באשמות דומות, מה שהוביל קבוצות אנטי-פשיסטיות לקיים הפגנות המוניות ברחבי המדינה בדרישה לשחרורו ולשחרור חברי PCE(r) ו-GRAPO הכלואים.
בפברואר 2014 משתמשת בטוויטר הורשעה בהאדרת טרור על ציוצים ששיבחו את GRAPO.
"קבוצת אברהם" הייתה קבוצת הכשרה של הפועל המזרחי שהוקמה בשנת תרצ"ה–1935 על ידי ותיקי תנועות השומר-הדתי ובני-עקיבא בגליציה המזרחית שבפולין.
היא נקראה כך לכבודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק (שהיה אז עדיין בחיים).
הקבוצה החלה דרכה סמוך לכפר פינס, ובשנת 1943 הקימה את הקיבוץ כפר עציון.
הקבוצה הוקמה על גבעה סמוך למושב הדתי כפר פינס.
מרבית חברי הקבוצה עלו מפולין בימי השלטון הנאצי בגרמניה.
רבים מהם העפילו באניות מעפילים, בעוד בני-משפחותיהם הושמדו.
הקבוצה ישבה במקום כשבע שנים וחבריה הכשירו עצמם לחיי עבודת כפיים, בעיקר בחקלאות, ולחיי שיתוף קיבוציים.
בחלק גדול משנות קיומה סבלה הקבוצה מחוסר עבודה, ונאלצה לשלוח "פלוגות עבודה" למקומות מרוחקים כמו גבעת עדה, חדרה, מזכרת בתיה ונתניה, וחבריה היו שותפים למאבק על העבודה העברית.
למרות המשברים והקושי הכלכלי הצליחה הקבוצה להתחזק וכללה בתש"ג–1943 כמאה נפשות.
הרקע של רוב חברי הקבוצה היה חסידי, והייתה לזה השפעה על האווירה בקבוצה.
השבתות היו ספוגות בדבקות חסידית שהשפיעו אף על שכנם הוותיק, המושב כפר-פינס.
אווירה זו הייתה תופעה יוצאת דופן במקצת בהתיישבות הקיבוצית הדתית של אותו זמן, שברובה הייתה מורכבת מיוצאי גרמניה.
במשך שבע שנים המתינה הקבוצה ליום שיוקצה לה מקום להתיישבות קבע.
חלומם היה להתיישב באדמות פוריות עם מים בשפע, בדומה לאזור השומרון שבו ישבו ושלעבודתו הורגלו.
בתחילת שנות ה-40 יועדה הקבוצה להתיישב על אדמות הקרן הקיימת צפונית לבית חאנון, אולם בנובמבר 1942 בתחילת תש"ג שוכנעו להתיישב בכפר עציון שאדמותיו ניטשו במאורעות תרצ"ו והיה חשש רב שהקרקעות שם יפלו לידיים ערביות ועל כן הנקודה ליד בית חאנון הועברה לידי קבוצת ניר חיים, שהקימה את ניר עם.
"הקרן הקיימת" החליטה להקים בכפר עציון יישוב קיבוצי, מתוך הנחה שרק חברה המבוססת על שיתוף, תוכל לקשיים הרבים שמעמידה התיישבות בהר, ומתוך הנחה שהמוסדות הלאומיים יכולים לעזור ליישוב כזה יותר מאשר להתיישבות פרטית.
ומכיוון שהיה חשש כי הקשיים הגדולים שמערים ההר על מתיישביו ירתיעו אפילו קבוצות חלוציות, סברו כי למתיישבים דתיים יסייע הרגש הדתי של חידוש חיים באזור שבין ירושלים לחברון, שאליו כוונו הגעגועים הדתיים במשך כל הדורות.
ההצעה גרמה לוויכוחים והתלבטויות רבות.
בעת הדיונים הייתה הקבוצה מורכבת מחברים שחלקם עברו זה מכבר את גיל השלושים והיו בעלי משפחות.
אחרים, שזה מקרוב באו, נחלצו מאירופה ממחנות ריכוז והשמדה, רובם באניות המעפילים בטלטולי אין קץ, וחלקם אף עברו במחנות מעצר בקפריסין ובעתלית.
אלה באו בתקווה למצוא מרגוע בבית חם ושלו.
והנה עכשיו נקראו למלחמה בסלע ובטרשים, בחוסר מים, ובניתוק מן היישוב היהודי הקיים באותו זמן.
ברגע מסוים נראה היה כי הוויכוחים יפלגו את הקבוצה.
ההכרעה נפלה בסופו של דבר בפניתו הנרגשת של שלום קרניאל, מראשי הקבוצה, ומפעיליה הבולטים של תנועת "בני עקיבא", אדם ששילב בתוכו יכולת מעשית רבה וכושר הנהגה עם נפש פיוטית ונלהבת.
"בשעה שאני יושבים כאן, אני כאילו שומע את תקתוק גלגלי הרכבות שמובילות את בני משפחותינו, או את חברינו שלנו למחנות העבודה או מחנות המוות, להשמדה.
אין לי תשובה אחרת, אלא זאת, לקבל את ההצעה ולפתוח בזה אזור חדש להתיישבות יהודית בשביל השרידים שיישארו אחרי ההשמדה, אחרי השואה".
לאחר שהתקבלה ההצעה ברוב של שני שלישים, קיבלו עליהם גם המתנגדים את מרות הקבוצה.
בכ"ה ניסן תש"ג (30 באפריל 1943) עלתה קבוצה ראשונה של 12 מחברי הקבוצה לגוש עציון והחלו בהקמת הקיבוץ כפר עציון.
שנה אחר כך, בכ"ח ניסן תש"ד (21 באפריל 1944) הועברו לשם גם הנשים והילדים, והגבעה התרוקנה.
בשנת התשי"ט (1959) הוקמה על הגבעה, במבואות כפר-פינס, אולפנת כפר פינס שהיא "אם האולפנות" התיכוניות של בני עקיבא, ובשנת תשכ"ג (1963) – הוסב שמה ל"רמת קרניאל" על שם שלום קרניאל, שנהרג ב"שיירת העשרה" בקרבות בגוש עציון.
קבוצת אופניים היא מסגרת שתפקידה לתמוך ברוכבים הנמנים עליה, על מנת שיוכלו להתאמן ולהתחרות כראוי.
קבוצת אופניים חשובה במיוחד במרוץ אופני כביש שכן זהו ספורט קבוצתי.
ענף אופני ההרים הוא ספורט אישי יותר, אך גם בו חשובה קבוצת הרכיבה.
קבוצה חובבנית מוקמת בעיקר לשם ההנאה שברכיבה בקבוצה, שיפור הכושר האישי, קבלת חסות והנחות מחנויות בתחום והיא לרוב אוסף מזדמן של רוכבים שהתקבצו יחדיו.
בעוד שקבוצת אופניים חובבנית תהייה מורכבת לרוב רק ממאמן שישמש גם כמנהל וגזבר, קבוצה מקצוענית היא גוף גדול מאוד ומספר המועסקים בה עשוי להגיע עד לכ-70 איש.
התפקיד החשוב ביותר בקבוצה הוא המנהל הספורטיבי (directeur sportif ובראשי תיבות DS) שתפקידו הוא ניהול הקבוצה וקביעת הטקטיקה במרוץ.
מלבדו יש צוות גדול הכולל:
רופא, שתפקידו מעקב אחר מצבם הרפואי של הרוכבים.
לקבוצת רכיבה יש לרוב גם יועץ תזונתי, הקובע מה יאכלו הרוכבים.
מאמנים אלו משמשים לעיתים כמנהלים ספורטיביים בפועל בחלק מהמרוצים.
בחלק מהקבוצות המקצועניות יש מנהל ספורטיבי המתמחה במרוצים חד יומיים והוא האחראי על בחירת סגל הרוכבים וניהול הטקטיקה למרוצים אלו.
אנשי אדמיניסטרציה (להזמנת מלונות, ציוד וחלקים וכו').
אנשי יחסי ציבור וקצין תקשורת.
לעיתים, נמצא עם הקבוצה גם נציג של נותן החסות.
לקבוצות מפורסמות, או כאלה בהם רוכבים מפורסמים מתלווה לעיתים רבות עיתונאי.
בקבוצה מקצוענית יהיו לרוב רשומים בין 20 ל-30 רוכבים, מהם, עבור כל מרוץ, יבחר המנהל הספורטיבי את התשעה המתאימים ביותר עבור המרוץ.
לעיתים, עשוי להיווצר מצב כי קבוצה מסוימת משתתפת במספר מרוצים במקביל (מרוצים מרמות שונות).
בדומה לקבוצות ספורט אחרות, לרוכבים מסוימים ישנה התמחות מסוימת: ישנם ספרינטרים, ששומרים כוחות למאוצים קצרים, לניצחון במרוץ יומי או בקטע קצר; מטפסים, שהתמחותם היא בשמירה על קצב קבוע או הכתבת קצב גבוה בקטעים הררים; ישנם רוכבים המתמחים במרוצים נגד השעון.
לא כל הרוכבים שווים במעמדם: בכל קבוצה יש מספר רוכבים מובילים, כשבדרך כלל, במרוץ נתון, רק אחד מהם נמצא בסגל הקבוצה והוא נחשב לרוכב המרכזי בקבוצה ובעל הסיכויים הטובים ביותר לנצח.
לרוב, כל מאמצי הקבוצה מושקעים בהבאת הרוכב המוביל לנקודה בה הוא יוכל לנצח.
הרוכבים האחרים מקבוצתו הקרויים פועלים (domestiques), מטרתם לעזור למוביל במספר תחומים: הבאת מזון או מים מרכב הקבוצה, רכיבה לפני המוביל על מנת ליצור לו מחסה מפני הרוח ואף מתן גלגל או החלפת האופניים עמו במקרה של תקלה באופני הרוכב המוביל.
לעיתים, באישור המנהל הספורטיבי, יינתן אישור לפועל לנסות ולנצח במרוץ, אך המטרה המרכזית של הקבוצה היא לעזור לרוכב המוביל לנצח.
לדוגמה, בטור דה פראנס של 2005, אישר יוהאן ברויינל לג'ורג' הינקאפי, פועל של לאנס ארמסטרונג, להצטרף לבריחה שהסתיימה בניצחונו של הינקאפי בקטע היומי.
בדרך כלל, לפני כל מרוץ, ממונה אחד מרוכבי הקבוצה ל"קפטן על הכביש".
לרוב מדובר ברוכב הוותיק בקבוצה שתפקידו לדאוג לתיאום בין רוכבי הקבוצה ובין המנהל הספורטיבי ולחלוקת תפקידים בתוך הקבוצה בשעת המרוץ.
תפקוד הקבוצה תלוי בהחלטות המנהל הספורטיבי וצרכי הקבוצה.
לדוגמה, בקבוצת רשות הדואר האמריקני, במהלך הטור דה פראנס, היו מרוכזים המאמצים אך ורק בניצחונו של לאנס ארמסטרונג בעוד שבאותו מרוץ, בקבוצת ראבובנק ההולנדית המטרה הייתה השגת ניצחונות בקטעים רבים ככל האפשר.
בטור דה פראנס של 2004 היו קבוצות רשות הדואר האמריקני וקבוצת טי מובייל מרוכזות בניצחון הכללי, בעוד שקבוצת קוויק סטפ התרכזה בהשגת החולצה המנוקדת עבור רישאר ויראנק וקבוצת דוויטאמון לוטו התרכזה בכך שרובי מק'יואן ילבש את החולצה הירוקה.
בקבוצות האופניים המקצועניות מקובל כי הפרסים הכספיים, בהם זוכים חלק מרוכבי הקבוצה עבור ניצחונותיהם, מתחלקים באופן שווה בין כל רוכבי הקבוצה שנטלו חלק באותו מרוץ.
סבבי הפרו טור והוורלד טור
סבב הפרו טור שהתקיים בשנים 2008-2005, וסבב הוורלד טור שהחליף אותו, הם אוסף מרוצים מפורסמים המתקיימים לאורך כל עונת המרוצים ומהווים את המרוצים החשובים ביותר בעולם אופני הכביש.
בסבב משתתפות באופן קבוע 18 הקבוצות הבכירות בעולם.
עבור המרוצים מהדרג הבכיר מקבלות הקבוצות הזמנה למרוץ.
לדוגמה, לטור דה פראנס מוזמנות לרוב כל קבוצות הדרג הבכיר וארבע קבוצות מדרג זוטר יותר, על מנת ליצור כמות גבוהה של רוכבים מקצוענים, לתת במה לקבוצות נוספות, ומשיקולים כלכליים.
קבוצת F/64 הייתה קבוצה של שבעה צלמים שחיו במהלך המאה ה־20 בסן פרנסיסקו, אשר דגלו בצילום ישיר וחלקו סגנון צילום משותף, שהיה מאופיין בצילומים חדים מאוד ופריימים מוקפדים מאוד.
הם היוו קבוצה מנוגדת לתנועת הפיקטוריאליזם, שהייתה נפוצה מאוד בתחילת המאה ה־20, אך עיקר הקבוצה היה לקדם אסתטיקה מודרנית, שדגלה בחשיפות מדויקות של צורות טבע וחפצים.
סוף שנות ה־20 ותחילת שנות ה־30 היו תקופה של אי שקט חברתי וכלכלי בארצות הברית.
ארצות הברית סבלה מהשפל הגדול, ואנשים ביקשו מעט הפוגה מתלאות היום־יום.
אמריקה המערבית נתפסה כבסיס שממנו תבוא ההתאוששות הכלכלית, בעיקר בזכות סכר הובר שסיפק עבודות רבות לציבור.
הציבור חיפש תמונות וחדשות מהמערב, שנתפס כאי של תקווה בתקופה קשה ועגומה.
הקהל נמשך יותר ויותר אל תמונות של צלמים כמו אנסל אדמס, אשר תמונותיו המפורטות מאוד היו עדות מצולמת להשראה ולגאולה.
במקביל, החלו פועלים מכל רחבי ארצות הברית להתאחד ולדרוש תנאי עבודה ושכר טובים יותר.
הייתה תנועה גדלה והולכת בקרב הפועלים העניים שקראה להתאגד למען הסולידריות וכוח המיקוח, וצלמים רבים השתתפו במאבקים אלו.
זמן קצר לפני שקבוצת F/64 הוקמה, אדוארד וסטון הלך לפגישה במועדון ג'ון ריד על שם העיתונאי הקומוניסט ג'ון ריד, שהוקם על מנת לתמוך באמנים וסופרים מרקסיסטים.
הנסיבות לא רק גרמו לקבוצה של בעלי דעות דומות להתאחד סביב אינטרס משותף, אלא גם היוו בסיס לדרכה של הקבוצה ולמה שבחרה להתמקד בו.
קבוצת F/64 הייתה מעבר לקבוצה של אמנים: הם תיארו את עצמם כשותפים בקרב כנגד "זרם הפיקטוריאליזם המעיק", וקראו בכוונה להצהרת הכוונות שלהם "מניפסט", עם כל המשמעויות הפוליטיות שרומז שם זה.
בזמן שכל השינוי החברתי הזה התרחש, צלמים נאבקו להגדיר מחדש איך אמור להראות המדיום שלהם ומה הוא אמור לייצג.
עד שנות ה־20, אסתטיקת הצילום הסטנדרטית הייתה האסתטיקה של זרם הפיקטוריאליזם, שהיה מונהג על ידי צלמים כמו אלפרד סטיגליץ.
לקראת סוף שנות ה־20 חל שינוי קטן, שבא בעקבות צלמים כמו פול סטרנד ואימוג'ן קנינגהם, אבל עד סוף העשור היה ברור שאין יורש לפיקטוריאליזם כסטנדרט ויזואלי משותף.
צלמים כמו וסטון היו עייפים מנקודת המבט הישנה, והיו להוטים לקדם את חזונם החדש.
קבוצת F/64 נוסדה כאשר הצלם וילארד ואן דייק ואנסל אדמס החליטו לארגן כמה מחבריהם הצלמים לקידום עקרון אסתטי משותף חדש.
ואן דייק היה שוליה של אדוארד וסטון, ובשנות ה־30 המוקדמות הקים גלריית צילומים קטנה בביתו בשם "683"(המספר של כתובת ביתו).
שמה של הגלריה התייחס באופן ישיר אל שמה של הגלריה שפתח לפני כן אלפרד סטיגליץ, "291".
הגלריה הפכה למקום מפגש למספר צלמים, שמאוחר יותר היוו את גרעין קבוצת F/64.
ב־1931 הציג אדוארד וסטון גלריה במוזיאון דה יאנג שבסן פרנסיסקו, ובעקבות התעניינות הציבור בגלריית ואן דייק, הקבוצה הצליחה לשכנע את מנהלי המוזיאון לתת להם מרחב להציג.
ב־15 בנובמבר 1932 קבוצת F/64 הציגה את תערוכתה הראשונה לקהל הרחב.
כרזה קטנה שהייתה תלויה בתערוכה הודיעה:
התערוכה הראשונה כללה 80 תצלומים.
10 של אדמס, 9 של קנינגהם, אדוארד, נוסקויאק, סוויפט, ואן דייק ואדוארד וסטון, ו־4 של הולדר, קאנאגה, לאבנסון וברט וסטון.
ההדפסים לתמונות של אדוארד וסטון עלו 15 דולר להדפס, ושל כל האחרים 10 דולר להדפס.
התערוכה הוצגה במשך שישה שבועות.
היסטוריוני הצילום מסכימים כי קבוצת F/64 הייתה מאורגנת מקבוצה של 7 צלמים ראשונים, ועוד 4 צלמים שהיו משויכים לקבוצה מתוקף האסתטיקה הוויזואלית שלהם, שהייתה בסגנון חברי הקבוצה.
בשנת 1934 הקבוצה פרסמה הודעה במגזין צילום, בה הודיעה כי "קבוצת F/64 כוללת בתוכה חברים כמו אדוארד וסטון, אנסל אדמס, וילארד ואן דייק, ג'ון פול אדוארד, אימוג'ן קנינגהם, קונסואלו קאנאגה ואחרים."
אף על פי שהודעה זו מרמזת כי כל הצלמים בתערוכה הראשונה היו חברים בקבוצה, לא כל הצלמים ראו את עצמם ככאלה.
בראיון מאוחר יותר בחייה, אמרה קנינגהם: "השתתפתי בתערוכה עם צלמי הקבוצה, אבל לא השתייכתי לקבוצה, ומעולם לא השתייכתי למשהו אחר.
ישנם חילוקי דעות כיצד נבחר שם הקבוצה.
ואן דייק סיפר כי השם הראשון שהציע היה "US 256", שהיה שם מקצועי למושג שקשור בצמצם אשר בעדשה.
לדברי ואן דייק, חשב אדמס כי שם זה יהיה מבלבל לציבור, ואדמס הציע את "F/64", מספר שייצג מפתח צמצם שהיה פופולרי באותה עת.
בראיון ב־1975 טען הולדר כי הוא וואן דייק הם שהציעו את השם F/64. כך או כך, שם זה נהיה שמה המפורסם של הקבוצה.
המונח F/64 מתייחס לצמצם הסגור במצלמת פורמט גדול, שמאפשר עומק שדה מקסימלי, וחדות מרבית בכל חלקי התמונה.
צמצם סגור כל כך מאלץ פעמים רבות לבצע חשיפה ארוכה, ולכן יש חשיבות גדולה יחסית גם לעצמים אשר נעים באיטיות רבה.
עם זאת באור הבהיר שבקליפורניה היה זה לרוב גורם חשוב פחות, לעומת גודלן של המצלמות, שהפך את השימוש בהן למסורבל לעומת השימוש במצלמות הקטנות יחסית בהן צילמו באותה עת רוב הצלמים.
דבר זה התאים מאוד לאידיאל של הצילום הישיר בו הקבוצה דגלה, בתגובה לתנועת פיקטוריאליזם, שעדיין נכחה באותה עת בקליפורניה (אף על פי שבניו יורק כבר מזמן גוועה).
בעולם הצילום העכשווי מוסכם לציין את שם הקבוצה עם קו נטוי, כפי שמצוין מספר הצמצם על העדשה, אבל בזמן שהקבוצה הייתה פעילה הם השתמשו בנקודה ("F.64").
קבוצת F/64 הציגה את המניפסט הבא בתערוכה ב־1932:
היסטוריונית הצילום נעמי רוזנבלום תיארה את חזון קבוצת F/64 כהתמקדות על
ב־1933 כתב אדמס את הדברים הבאים למגזין "קראפט קאמרה":
אחרי התערוכה הראשונה של הקבוצה בשנת 1932, מרישומים עולה כי חלק מהצלמים בקבוצה ולעיתים הקבוצה כולה הציגה תערוכות גם בלוס אנג'לס, סיאטל, פורטלנד וקליפורניה.
אין פרטים מדויקים של איזה תמונות הוצגו בתערוכה.
בשנת 1934 האפקט של השפל הגדול הורגש גם ברחבי קליפורניה, ולחברי הקבוצה היו שיחות קשות על הנחות היסוד שלהם לגבי אמנות בזמנים של תקופה כלכלית קשה.
האפקט של השפל, ביחד עם עזיבה של כמה חברים מהקבוצה בסן פרנסיסקו (וסטון שעזב לסנטה ברברה כדי להיות עם בנו וואן דייק שעזב לניו יורק) הוביל לפירוק הקבוצה עד 1935. רבים מחבריה המשיכו בקריירת הצילום שלהם ונהיו חלק חשוב מהצילום במאה ה־20.
אוסף הצילומים הגדול ביותר של הקבוצה מרוכז במוזיאון סן פרנסיסקו לאומנות מודרנית.
קבוצת אוניברסיטת פריז היא קבוצת כדורסל מהעיר פריז.
זוהי קבוצת הכדורסל של קבוצת הספורט אוניברסיטת פריז (Paris Université Club; ר"ת PUC).
קבוצה זו הייתה קבוצת פאר בכדורסל הצרפתי עד שבצרפת החל הכדורסל המקצועי.
בכדורסל המקצועי אין לקבוצת ספורט של אוניברסיטה יכולת להתמודד ברמות הגבוהות ביותר.
כיום הקבוצה משחקת בליגות האזוריות.
גם קבוצת הנשים נתקלה באותה בעיה ומשנת 2007 היא נמצאת בליגה האזורית הבכירה.
קבוצת eTeacher היא חברה ישראלית פרטית אשר עוסקת בהקמת והפעלת בתי ספר בין-לאומיים וירטואליים סינכרוניים באמצעות רשת האינטרנט.
החברה מפעילה כיום חמישה בתי ספר וירטואליים.
החברה משתפת פעולה עם משרד החוץ בתור גוף המשמש בית ספר מקוון לעברית עבור משפחותיהם של עובדי המשרד הנמצאים מחוץ לארץ.
בנוסף, היא משתפת פעולה עם האוניברסיטה העברית בירושלים ביצירת תוכניות לימוד לעברית ומקרא, בשיתוף עם האוניברסיטה.
החברה נוסדה בשנת 2000 על ידי זוג האחים בועז ויריב בן-נון.
מייסדי החברה העריכו את היכולות של רשת האינטרנט כפלטפורמה ללימוד, תוך היכולת להגיע למספר רב יותר של תלמידים ברחבי העולם.
בשנת 2002, משרד החוץ החל לעבוד עם החברה במטרה להעניק מסגרת לימוד עברית למשפחות עובדי השירות הדיפלומטי הישראלי מסביב לעולם, כך יצרה החברה מעין בית ספר מקוון לעברית.
בשנת 2008 החברה הרחיבה את פעילות לתחום השפות הפופולריות אנגלית וסינית.
באותה שנה החברה גייסה כסף מקרן השקעות שווצרית בשם "Pamoja Capital" כדי להרחיב את הפעילות הבינלאומית שלה.
בינואר 2010 החלה החברה לשתף פעולה עם האוניברסיטה העברית בירושלים בלימוד השפות עברית, יידיש, עברית תנכית וארמית.
תוכניות לימוד אלו מבוססות גם הם על לימוד מקוון וכוללות מימד אקדמי של עולם המחקר בשפות אלו.
קורסים אלו ניתנים גם לסטודנטים של האוניברסיטה כחלק ממבנה הלימודים האקדמי.
בשנת 2017 החלה החברה להפעיל את "בית הספר הבינלאומי ללימוד תכנות לילדים".
בשנת 2020 השיקה החברה את "בית הספר הבינלאומי ללימוד אנגלית לילדים".
כאמור, שיטת הלימוד היא מקוונת ומבוססת על לימוד מבית התלמיד בצורה של שיעורים בזמן אמת, פורומים לדיון, תרגולים שונים וכלים נוספים.
בחברה מועסקים כ-350 מורים בכל העולם
החברה מפעילה 5 בתי ספר וירטואליים:
TekkieUni - בית ספר ללימוד תכנות לילדים ונוער (בישראל ממותג בשם "המרכז לפיתוח מנהיגות טכנולוגית") - במסגרת זאת נלמדים קורסים לפיתוח אפליקציות, רובוטיקה, ו-Scratch וקורס ללימודי צילום ועריכת וידאו ותפעול ערוץ יוטיוב.
Highway To English - בית ספר ללימוד אנגלית.
בית הספר מציע מגוון קורסים ברמות שונות המועבר בקבוצות קטנות או בשיעורים פרטיים על ידי מורים מוסמכים אמריקאים.
Langaroo - בית ספר ללימוד אנגלית לילדים מגיל 5 עד 13, המציע שיעורים פרטיים אונליין המועברים על ידי מורים מוסמכים.
The Rosen School of Hebrew - בית ספר ללימודי עברית מודרנית בשיתוף האוניברסיטה העברית.
שבעה קורסים ברמות שונות ללימוד עברית מודרנית על ידי צוות מורים ישראלי
The Israel Institute of Biblical Studies - בית ספר ללמודי מקרא ושפות מקראיות בשיתוף האוניברסיטה העברית.
לימוד שפות מקרא, ארכאולוגיה ומגוון נושאים בתחום חקר המקרא.
לימוד העברית והשפות התנכיות נעשה בסיוע אנשי אקדמיה מהאוניברסיטה העברית, איתה עובדת החברה בין היתר גם בתוכניות לימוד כחלק מהתוכניות האקדמיות של הסטודנטים.
ככל הנראה הקורסים בשפה העברית הם הגדולים יותר, במיוחד לאור שיתוף הפעולה עם משרד החוץ, הקורסים ביידיש מצד שני הם החדשים ביותר וקטנים יותר מבחינת היקף התלמידים.
קבוצת LATAM היא קבוצת תעופה, שהוקמה ממיזוג של שתי חברות תעופה דרום אמריקאיות, LAN, TAM, שלהם בהתאמה חברות בנות.
לחברה משרד ראשי בסנטיאגו, צ'ילה, החברה מפעילה טיסות נוסעים ומטען ליעדים מחוץ בדרום אמריקה, מרכז אמריקה, צפון אמריקה, האיים הקריביים, אירופה ואוקיאניה ,עם סך של 135 יעדים ב-23 מדינות.
החברה מספקת הובלת מטענים למעל 144 יעדים ב-26 מדינות.
LATAM מעסיקה צוות של כ-53 אלף איש ובבעלותה צי של 312 מטוסים, לא כולל מטוסים בהזמנה.
החברה הוקמה ב-6 באוגוסט 2015, המיזוג נעשה בעקבות תהליך אינטגרציה, אימות, טיסה חיבור התייעלות, צמצומים וחידוש צי המטוסים בשתי החברות.
ב-26 במאי 2020 הודיעה החברה כי היא הגישה בקשה לבית משפט בארצות הברית להגנה מפני נושים בהליך צ'פטר 11.
LAN נוסדה ב-5 במרץ 1929 בשם Linea Aerea Nacional, כחברת תעופה ראשונית של צ'ילה שהפכה במהרה ל-LAN צ'ילה.
לאחר פתיחת שווקים מסוימים בדרום אמריקה (אשר הובילה ליצירתו של LAN פרו, LAN ארגנטינה, אקוודור LAN), החברה שינתה את שמה שוב והפכה ל-LAN איירליינס ב-2005. ב-2011, LAN רכשה את חברת התעופה הקולומביאנית איירס, שהפכה מאוחר יותר ל-LAN קולומביה.
TAM נוסדה ב-21 בפברואר 1961 על ידי חמישה טייסים, אשר הצטרפו כדי ליצור חברה משלהם.
S.A", שנקראה כך על מריליה בסאו פאולו, היום פירוש ראשי תיבות אומר "Transportes Aéreos Meridionáis".
קבוצת LATAM איירליינס הושקה באופן רשמי ב-13 אוגוסט 2010, כאשר שתי החברות הודיע בפומבי כי הן חתמו על מזכר הבנות ביניהן, והודיעו כי המיזוג אושר על ידי הרשויות המתאימות בשתי המדינות.
כל חברה שמרה על פעילות נפרדת במשרדים שלהן בסנטיאגו ובסאו פאולו עד להשלמת המיזוג ב-22 ביוני 2012.
ב-2014 שתי החברות יחד הפכו לברית חברות התעופה הראשונה בדרום אמריקה שנכנסו למדד הדאו ג'ונס.
ב-6 באוגוסט 2015, ברית LATAM איירליינס הודיעה שהיא מאמצת שם אחד: LATAM.
המותג איחד את כל מטוסי החברות: LAN איירליינס והחברות המאוחדות שלה בפרו, ארגנטינה, קולומביה, אקוודור; TAM Linhas Aereas S.
A., TAM Transportes Aereos דל מרקוסור (TAM איירליינס פרגוואי).
LATAM איירליינס עובדת על שינוי המבנה הארגוני, תהליך זה ייקח כ-3 שנים, עם שינויים בולטים החל ב-2016; בין היתר במרחבים הפיזיים, על מטוסים, עסקים, משרדים, שדה התעופה, דלפקי שירות, אתרי אינטרנט, ומדים.
מספר שינויים כבר יושמו, בעיקר בחוויית תנועת הנוסעים, כגון חידוש תא הנוסעים ועל גבי פלטפורמות דיגיטליות כגון מערכת בידור עבור התקנים ניידים במטוסים.
בשוק המקומי היא מתחרה עם סקיי איירליין, החברה שנייה בגודלה בצ'ילה.
החל מ-13 בדצמבר 2018 ועד שנת 2020 הפעילה חברת הבת LATAM צ'ילה, קו טיסות מנמל התעופה בן-גוריון אל סנטיאגו בצ'ילה שכלל עצירה בסאו פאולו בברזיל.
בכך חודשו טיסות ישירות מישראל לדרום אמריקה, לאחר שאל על סגרה בסוף 2011 את הקו הישיר שהפעילה לסאו פאולו.
להלן חברות הבת של LATAM:
קבוצת PSA היא חברת-אם בינלאומית צרפתית לייצור מכוניות ואופנועים הנמכרים תחת המותגים פיג'ו, סיטרואן, DS אוטומובילס, ווקסהול, ואמבסדור.
PSA רשומה בבורסת Euronext, והיא נסחרת כמניה של מדד CAC 40 (שוב, בשנת 2015 לאחר שהוסרה ב-2012).
בנובמבר 2019 הודיעה קבוצת PSA שתתמזג עם קבוצת FCA (פיאט-קרייזלר) בחלוקת מניות שווה בין הצדדים.
העסקה נחתמה בדצמבר 2019 ויצרה את חברת הרכב הרביעית בגודלה בעולם.
חברת-אם של מיזוג זה הוקמה בשלהי שנת 2020 והיא נקראת סטלנטיס.
קבוצת RBC הוא שמה של חברת החזקות רוסית בתחום התקשורת הנחשבת לאחת מחברת החזקות התקשורת הפרטיות הגדולות במדינה.
קבוצת RBC כוללת ערוץ טלוויזיה, עיתון ואתר אינטרנט.
החברה הוקמה בשנת 1993 כחברת תקשורת.
בשנת 2009 נרכשו מרבית המניות על ידי האוליגרך מיכאיל פרוכורוב, שניהל את החברה באמצעות תאגיד אונקסים.
ביוני 2017 מכר את כל החזקותיו בחברה לידי תאגיד ESN שבבעלות גריגורי ברוזקין, שכבר מחזיק ברשותו את העיתון "קומסומולסקאיה פראבדה".
קבוצת IMC (ראשי תיבות של: International Metalworking Companies) היא החברה השנייה בגודלה בעולם בתחום ייצור כלים לעיבוד שבבי.
הקבוצה כוללת 15 חברות במדינות שונות, כאשר הגדולה מביניהן היא חברת ישקר.
חברות בולטות נוספות בקבוצה הן אינגרסול (גרמניה וארצות הברית), טאגוטק (קוריאה הדרומית) וטאנגלוי (יפן).
החברה הוקמה על ידי סטף ואיתן ורטהיימר הישראלים, אך היא רשומה כחברה בהולנד.
יעקב הרפז, נשיא ישקר, משמש בתפקיד נשיא החברה מיום הקמתה.
החברה עוסקת בייצור כלים וסכיני חיתוך (שימות) לתעשיית עיבוד המתכת בכלל והפלדה בפרט.
הכלים עצמם מיוצרים מפלדה ומאבקת מתכת קשה (מתק"ש).
לקוחותיה המרכזיים של החברה הם יצרנים מתחומי תעשיית הרכב, התעופה, האנרגיה והתבניות.
בשנת 2006 רכשה חברת ברקשייר האת'וויי, בבעלותו של וורן באפט, 80% ממניות החברה מידי משפחת וורטהיימר בסכום של 4 מיליארד דולרים.
לחברה יש כ-130 מפעלים ונציגיות ב-65 מדינות ברחבי העולם.
קבוצת M81 היא קבוצת גלקסיות שנמצאת במרחק של כ-12 מיליון שנות אור משביל החלב ומשתרעת על קבוצות הכוכבים הדובה הגדולה, דרקון וג'ירף.
הקבוצה מונה כ-30 גלקסיות, רובן גלקסיות ננסיות, אשר מושפעות מכוח כבידה הדדי הפועל ביניהן.
במרכז הקבוצה נמצאות הגלקסיות הגדולות והבהירות יחסית M81, שעל שמה נקראת הקבוצה, ו-M82. זו אחת מקבוצות הגלקסיות הסמוכות לקבוצה המקומית והיא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה, שמכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים.
קוטרה של קבוצת M81 הוא כ-7 מיליון שנות אור, מסתה הכוללת היא מסות שמש והיא מכילה 25–30 גלקסיות.
בין קבוצת M81 ובין הקבוצה המקומית נמצא אזור כמעט חסר גלקסיות שקוטרו כ-10 מיליון שנות אור.
במרחק של כ-8.5 מיליון שנות אור בכיוון ניצב לקו המחבר את קבוצת M81 עם הקבוצה המקומית, נמצאת קבוצת מאפיי שהיא קבוצת הגלקסיות הקרובה ביותר לקבוצה המקומית, כאשר תת-קבוצת NGC 2403 בולטת מקבוצת M81 בכיוון קבוצת מאפיי.
בכיוון ההפוך לקבוצת מאפיי, במרחק דומה של כ-8.6 מיליון שנות אור, נמצאת קבוצת M94, כאשר מספר גלקסיות בסביבתה של NGC 3738 נמצאות על הגבול בין הקבוצות ולא ברור למי משתיהן הן שייכות.
קבוצת M94, נקראת גם קבוצת כלבי ציד I ולפעמים ענן כלבי ציד, היא קבוצת גלקסיות שנמצאת במרחק של כ-13 מיליון שנות אור משביל החלב ומשתרעת על קבוצת הכוכבים כלבי ציד וגולשת קצת גם לקבוצות השכנות שערות ברניקי והדובה הגדולה.
הקבוצה מונה בין 30 ל-40 גלקסיות, רובן גלקסיות ננסיות, אשר מושפעות מכוח כבידה הדדי הפועל ביניהן.
במרכז הקבוצה נמצאת הגלקסיה הגדולה והבהירה יחסית M94, שעל שמה נקראת הקבוצה.
זו אחת מקבוצות הגלקסיות הסמוכות לקבוצה המקומית והיא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה, שמכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים.
קוטרה של קבוצת M94 הוא כ-5 מיליון שנות אור, מסתה הכוללת היא בין מסות שמש ל- מסות שמש והיא מכילה 40-30 גלקסיות.
הגלקסיות מפוזרות ברחבי הקבוצה כאשר במרכזה, סביב הגלקסיות NGC 4395 ו-NGC 4244, יש ריכוז יותר צפוף של מספר גלקסיות.
ברקע של קבוצת M94 נמצאות מספר גלקסיות בולטות נוספות, ביניהן גלקסיית החמניה, גלקסיית העין השחורה, גלקסיית גלגל הרוח ו-M106 שכולן לא שייכות לקבוצה אלא נמצאות במרחק גדול בהרבה מעבר לה, חלקן שייכות לקבוצת M101.
מעבר לקבוצת M94 נמצאת קבוצת M101 שמרחקה משביל החלב כמעט כפול ממרחקה של קבוצת M94. חלק מהגלקסיות נמצאות במרחק של 17–20 מיליון שנות אור משביל החלב וקשה לקבוע לאיזו קבוצה הן שייכות.
במרחק של כ-8.7 מיליון שנות אור בכיוון ניצב לקו המחבר את קבוצת M94 עם הקבוצה המקומית, נמצאת קבוצת M81 ובכיוון ההפוך לקבוצת M81, במרחק של כ-5.5 מילון שנות אור ממרכז הקבוצה, נמצאת גלקסיית העין השחורה שככל הנראה אינה שייכת לקבוצה.
קבוצת M101, נקראת לפעמים גם קבוצת M101/M51, היא קבוצת גלקסיות שנמצאת במרחק של כ-23 מיליון שנות אור משביל החלב ומשתרעת על קבוצות הכוכבים הדובה הגדולה וכלבי ציד.
הקבוצה מונה לפחות 50 גלקסיות, כאשר רובן גלקסיות ננסיות, אשר מושפעות מכוח כבידה הדדי הפועל ביניהן.
הגלקסיה הגדולה והבהירה ביותר בקבוצה היא גלקסיית גלגל הרוח, או M101, שעל שמה נקראת הקבוצה.
הקבוצה היא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה, שמכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים, ביניהם גם הקבוצה המקומית.
קבוצת M101 היא קבוצה דלילה יחסית שמתפרסת על אזור גדול וצורתה צרה ומאורכת.
המרחק הזוויתי בין הגלקסיות שבקצותיה מגיע לכ-20 מעלות, שממרחקה המוערך בכ-23 מיליון שנות אור, שקול למרחק של לפחות 8 מיליון שנות אור.
תת-קבוצת M101 נמצאת בחלקה הצפון-מזרחי של הקבוצה ומכילה כמחצית מהגלקסיות של הקבוצה.
ארבע מהגלקסיות שבה הן גדולות ובהירות יחסית וניתן להבחין בהן באמצעות טלסקופ חובבים.
רוב הגלקסיות הקטנות שבתת-קבוצה נמצאות במרחק קטן יחסית מגלקסיית גלגל הרוח (M101) כך שככל הנראה הן מהוות גלקסיות לוויין שלה.
תת-קבוצת M63 מרוכזת מסביב לגלקסיית החמניה ומכילה גם כן כ-10 גלקסיות, כולן פרט לגלקסיית החמניה הן גלקסיות ננסיות.
קבוצת SK (בהאנגול: SK그룹, 에스케이그룹, באנגלית: SK Group) היא הקונצרן השלישי בגודלו בדרום קוריאה.
הקבוצה מורכבת מכ-95 חברות בת והן כולן חולקות את שם המותג SK, ואת אותה תרבות ניהולית, שאף זכתה לשם "תרבות הניהול של SK".
עד לשנת 1997 שם הקבוצה היה סאן-קיי-הונג (בהאנגול: 선경그룹, בהנג'ה: 鮮京그룹, בכתב לטיני: Sunkyong).
קבוצת SK מעסיקה יותר מ-70 אלף עובדים אשר מועסקים בכ-113 משרדים מסביב לעולם.
עיקר עסקיה של SK הם בהחזקה בחברות מתחום האנרגיה, נפט, וכימיה.
אך היא מחזיקה גם בחברת SK טלקום, אשר פועלת בתחומי הטלפוניה, אינטרנט, בנייה, שיווק ומשלוחים.
במרץ 2010 הקבוצה רכשה ומיזגה לתוכה את חברת הייניקס העוסקת בייצור מוליכים למחצה השנייה בגודלה בעולם.
SK טלקום (בהאנגול: SK텔레콤, או 에스케이텔레콤) היא חברה דרום קוריאנית שהוקמה בשנת 1984 ועוסקת בתקשורת אלחוטית ותפעולה.
החברה היא חלק מקונצרן SK הענקי.
נכון לשנת 2008, SK טלקום היא ספקית ציוד האלחוטי הגדולה ביותר בדרום קוריאה עם נתח של יותר מ-50% מכלל השוק.
SK תקשורת (בהאנגול: SK커뮤니케이션즈 או: 에스케이커뮤니케이션즈) היא חברת טכנולוגיה דרום קוריאנית אשר מחזיקה ומפעילה את פורטל האינטרנט הפופולרי "נייט" .
החברה מציעה גישה לאינטרנט, ושירותי טלקומוניקציה למקומות מגורים ולעסקים.
SK תקשורת נוסדה בשנת 1999 בשם "לייקוס קוריאה" והיא הוחזקה בחלקים שווים על ידי חברת לייקוס האמריקאית וחברת מירה הדורם קוריאנית.
החברה נמכרה בשנת 2002 ל-SK טלקום ושמה שונה ל-SK תקשורת.
בשנת 2003 SK תקשורת רכשה את אתר הרשת החברתית "cyworld".
הייניקס SK (לשעבר: הייניקס סמיקונדקטורס בע"מ) היא ספקית מוליכים למחצה לזכרונות DRAM ויצרנית שבבי הזיכרון השנייה וחברת המוליכים למחצה השישית בגודלה בעולם.
החל משנת 2012, לאחר ש-SK טלקום הפכה למחזיקת המניות העיקרית בחברה, הייניקס הפכה לחלק מהקבוצה גם כן.
במסגרת זאת שונה שם החברה ל"SK Hynix".
CJ קורפוריישן הוא קונצרן דרום קוריאני, שבסיסו בסיאול.
קבוצת CJ מורכבת מחברות רבות אשר כל אחת מהן עוסקת בתחומים שונים, כגון: מזון, רוקחות, ביוטכנולוגיה, בידור, מדיה, קניות ולוגיסטיקה.
במקור CJ הייתה חלק מקבוצת סמסונג הדרום קוריאנית עד שהתפצלה ממנה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
CJ הם ראשי תיבות של המילה "Cheil Jedang" (בהאנגול: 제일 제당) אשר פירושה מקוריאנית היא: "יצרנית הסוכר הראשונה", מכיוון שעם הקמת החברה בשנת 1953 זה היה תחום פעילותה היחיד, ומכאן שמה.
CJ CGV (בהאנגול: 씨제이 씨지브이) היא רשת בתי הקולנוע הגדולה ביותר בדרום קוריאה עם סניפים בסין, אינדונזיה, מיאנמר, טורקיה, וייטנאם וארצות הברית.
היא גם רשת בתי הקולנוע החמישית בגודלה בעולם.
נכון לשנת 2017, CJ מפעילה כ-3,412 אולמות קולנוע בכ-455 מיקומים שונים שמתפרסים על פני 7 מדינות מסביב לעולם.
הולדינגס בע"מ הידועה כ"קבוצת XT" היא חברה פרטית ישראלית, שנוסדה בנובמבר 2007 ועוסקת בהשקעות והחזקת חברות.
לחברה משרדים בפארק מת"ם שבחיפה, ובתל אביב.
יושב ראש דירקטוריון החברה והמנכ"ל שלה הוא איש העסקים אודי אנג'ל.
בעלי השליטה בחברה הם אנשי העסקים אודי אנג'ל ועידן עופר אשר כל אחד מהם מחזיק בכ-50% ממניות החברה.
הולדינגס" הוקמה בנובמבר 2007 תחת השם "עופר הולדינגס גרופ".
עד שנת 2012 החברות שבקבוצה נקראו על שם משפחת עופר.
הן מותגו מחדש בשם XT על מנת למנוע בלבול באמצעי התקשורת עם חברות אחרות מקבוצת "עופר השקעות" שנמצאת בשליטתה של אשת העסקים ליאורה עופר.
ב-27 במרץ 2018 מכרה החברה כ-2.25% (מלוא החזקותיה) ממניות החברה לישראל.
בעבר פעלה החברה בתחומי הנדל"ן, והחזיקה כ-22.5% ממניות קבוצת חבס.
ספנות - XT ספנות מפעילה אוניות מכולה, אוניות צובר ונושאי מכוניות.
ב-24 במאי 2011 נכללה החברה ברשימה של חברות שעליהן הוטלו סנקציות על ידי ארצות הברית, באשמת הפרה של איסור הסחר עם איראן.
בספטמבר 2011 יצאה מרשימה זו.
תעופה - XT תעופה הייתה מעורבת בליסינג מטוסים ובניהול צי של כלי טיס.
הייטק - ל-XT היי-טק החזקות בחברות הזנק בשלבים שונים.
בעבר החזיקה עופר הולדינגס בבעלות מלאה את Naiot Venture Accelerator - חממה טכנולוגית להשקעות בשלבים מוקדמים (Seed) בתחומי מכשור רפואי, טכנולוגיות המידע, תוכנה ומדעי החיים, שישבה ביקנעם.
מילניום השקעות אלעד - (15%)
החברה לישראל - חברת החזקות הפועלת בענפי הכימיקלים והזיקוק.
בזן - חברה ציבורית העוסקת בתחום זיקוק נפט גולמי ובייצור וייצוא מוצרי דלק בישראל
כימיקלים לישראל - חברה ציבורית העוסקת בהחזקת חברות המפיקות אשלג, כימיקלים, פוספטים ודשנים
בטר פלייס - הייתה חברה שפעלה בתחום כלי הרכב החשמליים.
עד שנת 2015 החזיקה בחברות:
קורוס אוטו - חברה לייצור כלי רכב בסין.
צים - חברה ישראלית הפועלת בתחום הספנות
טאואר סמיקונדקטור - חברה ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור מוליכים למחצה ומעגלים משולבים לתעשיית האלקטרוניקה.
עד מרץ 2018 החזיקה במניות החברה לישראל באופן ישיר
קבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 היא אגודה של 15 אוניברסיטאות מחקר ציבוריות בקנדה, שממוקמת באוטווה והוקמה בשנת 1991 כדי לייצג את האינטרסים של חבריה, בעיקר כלפי ממשלות מחוזיות ופדרליות, הנוגעות לתוכניות ממשלתיות התומכות במחקר ופיתוח.
המוסדות החברים בו מבצעים 80 אחוז מכלל המחקר האוניברסיטאי התחרותי בקנדה, ומייצגים מפעל מחקר המוערך ביותר מ־8.5 מיליארד דולר בשנה.
יחד הם תורמים מדי שנה למעלה מ -38 מיליארד דולר למשק הקנדי ומייצרים למעלה מ־75 אחוז מכל הדוקטורטים המוענקים בקנדה.
המוסדות בקבוצה מקבלים 79 אחוז ממענקי המחקר בקנדה, מחזיקים 85 אחוז ברישיונות הטכנולוגיה האוניברסיטאיים בקנדה ו -81 אחוזים מהפטנטים באוניברסיטאות בקנדה.
ליבת ה- U15 החלה כאשר המנהלים של חמש אוניברסיטאות באונטריו - אוניברסיטת מקמסטר, אוניברסיטת קווין בקינגסטון, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ווטרלו ואוניברסיטת מערב אונטריו - החלו להיפגש באופן פורמלי כדי לשקול אינטרסים הדדיים.
קבוצה זו של חמש אוניברסיטאות מאונטריו הקימה אגודה באמצע שנות השמונים לקידום האינטרסים של המוסדות עתירי המחקר שלהם.
בשנת 1985 פנתה קבוצת האוניברסיטאות אשר עתידה להרכיב את ליבת U15 לממשלה שנבחרה באונטריו הליברלית כדי לנסות ולהעמיד השקעה במחקר על סדר יומה.
באותן השנים הושקה באונטריו תוכנית מרכזי המצוינות באונטריו.
תוכנית זו הפכה למודל של התוכנית הפדרלית 'רשתות של מרכזי מצוינות בקנדה' , הממשיכה לממן ולחזק מחקרים ברמה העולמית בקנדה.
בשנת 1989 הצטרפו לקבוצה הראשונית סגני נשיאים מאוניברסיטאות קנדיות אחרות.
לאחר פגישה באוניברסיטת קולומביה הבריטית, הם סיכמו להיפגש פעמיים בשנה כדי לחלוק אינטרסים משותפים.
בשנת 1991 הקימו האוניברסיטאות קבוצה של עשרה, המורכבת מחמש האוניברסיטאות המקוריות באונטריו, יחד עם אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטת אלברטה, אוניברסיטת קולומביה הבריטית, אוניברסיטת מונטריאול ואוניברסיטת לאוול.
הקבוצה התרחבה מאז פעמיים, פעם אחת בשנת 2006 התרחבה הקבוצה וכללה את אוניברסיטת דלהוסי, אוניברסיטת קלגרי ואוניברסיטת אוטווה, והפכה לקבוצה של שלוש-עשרה חברים.
בשנת 2011 הקבוצה גדלה לגודלה הנוכחי בתוספת אוניברסיטת מניטובה ואוניברסיטת ססקצ'ואן.
הקבוצה אורגנה מחדש ושמה שונה ל- U15. בשנת 2012 הקימו ראשי המוסדות מנהלת U15 ומינו את המנכ"ל הראשון של הארגון.
ראשי האוניברסיטאות החברות מנהלים את ה- U15, הנתמך על ידי אקדמיים ראשיים וסגני נשיא המחקר שלהם.
הארגון המנהל של הקבוצה הוא הוועד המנהל, המורכב מהיו"ר ושני סגני נשיא.
בתהליך של מינוי עמיתים, U15 ממנה יו"ר להנהיג את הגוף השולט.
הוועדה אמורה לפעול בשם U15 בנושאים מבצעיים הקשורים למזכירות.
בנוסף, הוועד המנהל של ה- U15 מפעיל מספר ועדות משנה המסייעות להנהלה בפעילותה.
ועדת ההיגוי קובעת את סדר העדיפויות וממליצה על תוכניות עבודה שנתיות עבור מומחי נתוני מחקר באוניברסיטאות החברות.
לקבוצת U15 שותפים ברמה הפדרלית והבינלאומית.
להלן השותפים ובעלי עניין מקומיים;
אוניברסיטאות קנדה , שהוא ארגון לאומי ללא מטרות רווח המייצג את המכללות והאוניברסיטאות בקנדה, מתאם מדיניות אוניברסיטאית, מנחה ומכוון ברמה הפדרלית והבינלאומית.
קרן קנדה לחדשנות , שהוא ארגון עצמאי ללא מטרות רווח שמשקיע במתקני מחקר וציוד באוניברסיטאות בקנדה, במכללות, בבתי חולים למחקר ובמוסדות מחקר ללא מטרות רווח.
מועצת אוניברסיטאות אונטריו , שהוא הקול של אוניברסיטאות אונטריו, המקדם את ערך ההשכלה, המחקר והחדשנות המובילים להצלחה חברתית, תרבותית וכלכלית.
שלוש סוכנויות מחקר פדרליות מרכזיות:
המכונים הקנדיים לחקר הבריאות , שהיא הסוכנות הפדרלית הגדולה שאחראית על מימון מחקרי בריאות ורפואה בקנדה.
המועצה הקנדית לחקר מדעי הטבע וההנדסה , שהוא המממן הגדול ביותר למחקר מדעי בקנדה.
המועצה הקנדית לחקר מדעי החברה והרוח , שהיא סוכנות למימון מחקר פדרלית קנדית המקדמת ותומכת במחקר והכשרה על-תיכוניים במדעי הרוח והחברה.
קבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15, הצטרפה בשנת 2014 לרשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר, הכוללת את הארגונים הבאים:
U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) (שבסיסה בפרייבורג), קבוצת ראסל (בריטניה, שבסיסה בלונדון), איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות (ארצות הברית של אמריקה, שבסיסה בוושינגטון די.
סי.), הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (אירופה, שבסיסה נמצא בלוון, בלגיה), איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (יבשת סין, יפן, דרום קוריאה והונג קונג וטאיוואן), ליגת C9 (הרפובליקה העממית של סין), אוניברסיטאות מחקר RU11 (יפן) וקבוצת השמונה (שבסיסה בקנברה, בירת אוסטרליה).
U15 הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
קבוצת U15 של אוניברסיטאות המחקר הקנדי מונה 15 חברים, מתוכם שישה מאונטריו, שלושה מקוויבק, שניים מאלברטה, ואחד מקולומביה הבריטית, מניטובה, נובה סקוטיה וססקצ'ואן.
שבע מתוך שלוש-עשרה הפרובינציות והטריטוריות של קנדה מיוצגים בקבוצה.
שלוש משש האוניברסיטאות U15 שבסיסן באונטריו ממוקמות בתוך אזור גאוגרפי המכונה פרסת הזהב הגדולה , ואילו שתיים משלוש האוניברסיטאות ממוקמות בקוויבק ונמצאות במונטריאול.
רשימת האוניברסיטאות, פרובינציות, עיר, (בסוגריים שנת ייסוד האוניברסיטה), שנת הצטרפות לאגודה:
הערה: הנתונים ברשימה נכונים לשנת 2020.
אוניברסיטת אלברטה , אדמונטון (1908) 1991
אוניברסיטת קולומביה הבריטית , ונקובר (1908) 1991
אוניברסיטת מקגיל , מונטריאול (1821) 1991
אוניברסיטת מונטריאול , מונטריאול (1878) 1991
אוניברסיטת קווינס בקינגסטון , קינגסטון (1841) 1991
אוניברסיטת טורונטו , טורונטו (1827) 1991
אוניברסיטת מערב אונטריו , לונדון (1878) 1991
קבוצת GAC (שם מלא באנגלית: Guangzhou Automobile Group Co., Ltd, שם מלא בסינית מפושטת: 广州汽车集团股份有限公司) היא אחת מ-10 יצרני הרכב הגדולים והוותיקים בסין ובסיסה בגואנגג'ואו.
החברה מייצרת כ-2.5 מיליון רכבים בשנה ומעסיקה כ-80,000 עובדים ברחבי העולם.
לאורך השנים הקבוצה מיצבה את עצמה כיצרנית מובילה ונקשרה בשיתופי פעולה עם יצרנים עולמיים כדוגמת טויוטה, הונדה, מיצובישי, איסוזו ופיאט, לשם ייצור רכביהם בסין.
כלי הרכב של הקבוצה משווקים בכ-25 מדינות שונות בדרום אמריקה, אסיה, אפריקה והמזרח התיכון.
בנוסף, לחברה מרכזי פיתוח בארצות הברית וכן מרכז עיצוב בלוס אנג'לס.
מטה החברה באירופה שוכן באמסטרדם, ומרכז הפיתוח והמרכז הלוגיסטי שוכנים במילאנו.
החברה מייצרת ומשווקת כלי רכב תחת מספר מותגים בבעלותה, וכן במסגרת חברות משותפות כגון GAC Toyota ו-GAC Honda.
תאגיד הסיני Guangzhou Automobile Industry Group – הוא אחד מ-200 החברות הגדולות בעולם לפי רשימת Fortune Global 500 לשנת 2020. החברה זכתה בתואר 'TOP BRAND' של ארגון JD POWER, זו השנה השמינית ברציפות כמותג המוביל והאיכותי ביותר בסין.
נכון לשנת 2025, מותג AION מבית GAC הוא יצרן הרכבים החשמליים השלישי בגודלו בעולם, אחרי טסלה ו-BYD.