tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מגוון טיפולים נפשיים הניתנים במרפאות בקהילה כמו ייעוץ של רופא פסיכיאטר, טיפול פסיכותרפי (שיחות עם איש מקצוע מתחום בריאות הנפש), הפנייה לסל שיקום, הדרכת בני משפחה של מתמודד עם קושי נפשי ועוד.
החל מ־1 ביולי 2015 האחריות הביטוחית למתן הטיפול הנפשי המרפאתי היא של קופות החולים בהתאם ל"רפורמה הביטוחית בבריאות הנפש".
הטיפול המרפאתי ניתן במגוון מסגרות – מרפאות של קופות החולים, מרפאות ציבוריות של משרד הבריאות, בקליניקה פרטית של מטפל עצמאי (בהתאם לרשימה של הקופות).
טיפול נפשי הניתן במסגרת טיפול/אשפוז יום
טיפול אינטנסיבי אשר מסייע למנוע את הצורך באשפוז פסיכיאטרי.
המטופל נמצא במסגרת טיפול / אשפוז יום כ־6 שעות ביום, במהלכן מקבל טיפול ומעקב תרופתי, טיפול פסיכו-תרפויטי פרטני וקבוצתי, אבחון שיקומי וריפוי בעיסוק.
בלשכת הפסיכיאטר המחוזי קיים צוות בקרה מחוזי.
הפיקוח והבקרה נועדו להבטיח את מתן השירותים המסופקים על ידי שירותי בריאות הנפש או ספקי שירות ואת איכותם, בהתאם לסטנדרטים וחוזרי משרד הבריאות ואגף בריאות הנפש וכן לקדם שיפור מתמיד של מערך שירותי בריאות הנפש.
הבקרות מבוצעות על ידי צוות בקרה רב מקצועי.
סמכות הפיקוח והבקרה קיימת מכוח חוקים רלוונטיים והתקשרויות חוזיות בין ספקי השרות למשרד הבריאות.
שיקום נפגעי נפש בקהילה נועד לאפשר את שיקומם והשתלבותם בקהילה של אנשים המתמודדים עם מגבלה נפשית ולשפר את איכות חייהם.
שירותי השיקום ממוקדים בסיוע לאדם לפתח מיומנויות ונגישות למשאבים להם הוא זקוק על מנת להגביר את שביעות רצונו ואת יכולתו להצליח בתחומי מגורים, תעסוקה, ההשכלה וסביבה חברתית.
הזכאות לתוכנית שיקום נקבעת על ידי ועדת שיקום אזורית שבונה תוכנית שיקום אישית לפי צורכי המשתקם, ערכיו ושאיפותיו.
השירותים שוועדת השיקום האזורית רשאית לקבוע לגביהם תוכנית שיקום מפורטים במדויק בתוספת לחוק השיקום וקרויים "סל שיקום".
במסגרת "סל שיקום" מוצעות תוכניות שיקום בתחומי דיור, תעסוקה, השכלה, חברה ופנאי, חונכות, סומכות, תיאום טיפול, טיפולי שיניים וסיוע למשפחות המלוות את המשתקם.
לשכת פסיכיאטר מחוזי מקיימת תיאום ושיתופי פעולה בין-משרדיים ובין-ארגונים בנושאים הקשורים לטיפול בנפגעי נפש ואוכלוסיות בסיכון גבוה.
הממשקים מתקיימים עם גורמי רווחה, קופות חולים, משטרה, בתי מעצר, רשויות מקומיות ומועצות אזוריות, ביטוח לאומי.
פסיכיאטריה אבולוציונית, הידועה גם בשם פסיכיאטריה דרוויניסטית, היא גישה תאורטית בפסיכיאטריה שמטרתה להסביר הפרעות נפש במונחים אבולוציוניים.
כענף בתחום הרפואה האבולוציונית, היא שונה מהפרקטיקה הרפואית של הפסיכיאטריה בדגש שהיא שמה על מתן הסברים מדעיים ולא על טיפולים בהפרעות נפש.
היא נוגעת לעיתים קרובות בשאלות של סיבתיות אולטימטיבית.
לדוגמה, גנטיקה פסיכיאטרית עשויה לגלות גנים הקשורים להפרעות נפש, אך הפסיכיאטריה האבולוציונית שואלת מדוע גנים אלו ממשיכים להתקיים באוכלוסייה.
שאלות ליבה אחרות בפסיכיאטריה אבולוציונית הן מדוע הפרעות נפש תורשתיות הן כה שכיחות, כיצד להבחין בין תפקוד תקין ותפקוד לקוי, והאם לצורות מסוימות של סבל יש יתרון הסתגלותי.
ההפרעות הנידונות בדרך כלל בקטגוריה זו הן דיכאון, חרדה, סכיזופרניה, אוטיזם, הפרעות אכילה ועוד.
מושגי ההסבר העיקריים הם של אי-התאמה אבולוציונית (כאשר סביבות מודרניות גורמות להפרעות נפשיות) והעובדה שהאבולוציה מונחית על ידי הצלחה ברבייה ולא על ידי בריאות או רווחה נפשית של הפרט.
במקום לספק תיאור חלופי של הגורם להפרעה נפשית, הפסיכיאטריה האבולוציונית מבקשת לשלב ממצאים מאסכולות מסורתיות של פסיכולוגיה ופסיכיאטריה כמו פסיכולוגיה חברתית, ביהביוריזם, פסיכיאטריה ביולוגית ופסיכואנליזה בצורה הוליסטית, תוך התבססות על ביולוגיה אבולוציונית.
במובן זה היא שואפת לעמוד בקריטריונים של שינוי פרדיגמה של קון.
למרות שהושפעה מאוד מהפסיכולוגיה האבולוציונית,, שהיא תת-דיסציפלינה אקדמית תוססת ומשגשגת, עם תוכנית מחקר חזקה וממומנת היטב, הפסיכיאטריה האבולוציונית נותרה במוקד ההתעניינות רק של פסיכיאטרים מועטים ברחבי העולם.
היא זכתה להכרה מוסדית גוברת רק בשנים האחרונות, כולל הקמת קבוצת מחקר מיוחדת במסגרת הקולג' המלכותי לפסיכיאטרים והמדור לפסיכיאטריה אבולוציונית במסגרת האגודה הפסיכיאטרית העולמית, וצברה תאוצה עם פרסום ספרים שנועדו לקהל הרחב, כגון "סיבות טובות לרגשות רעים: תובנה מחזית הפסיכיאטריה האבולוציונית" מאת רנדולף נס .
ניתן למצוא את ניצני העיסוק בפסיכיאטריה אבולוציונית בצורתה המודרנית בסוף המאה ה-20. ציוני דרך היו הספר "מדוע אנו חולים: מדע הרפואה הדרוויניסטית" מאת ג'ורג' ויליאמס ורנדולף נס (שיכול להיחשב גם כמסמן את תחילתה של הרפואה האבולוציונית), הספר "פסיכיאטריה אבולוציונית: התחלה חדשה" מאת ג'ון פרייס ואנתוני סטיבנס ועוד.
עם זאת, לשאלות שבהן עוסקת הפסיכיאטריה האבולוציונית יש היסטוריה ארוכה יותר.
למשל, ג'וליאן האקסלי וארנסט מאייר זיהו במאמר מוקדם יותר הסברים אבולוציוניים אפשריים למה שנודע בשם "פרדוקס הסכיזופרניה".
גם מושגים שמיושמים על ידי הפסיכיאטריה האבולוציונית המודרנית כדי להסביר הפרעות נפש הם עתיקי יומין.
זה מכבר הכירו בסבל נפשי כחלק בלתי נמנע, ולפעמים מועיל, של הקיום האנושי, והרעיון של הטירוף האלוהי היה נפוץ בחברות ודתות עתיקות.
צ'זארה לומברוזו, אחד מחלוצי הפסיכיאטריה, החל להשתמש בתיאוריה האבולוציונית כדי להסביר הפרעות נפש כבר ב-1864. לטענתו, שיגעון הוא המחיר של גאונות, שכן המוח האנושי לא התפתח באופן התומך באינטליגנזציה גבוהה וביצירתיות לצד שמירה על שפיות.
דרווין יישם את התיאוריה האבולוציונית כדי להסביר תכונות ורגשות פסיכולוגיים, וזיהה את התועלת בחקר הפרעות הנפש תוך כדי ניסיון להבין את התפקוד הפסיכולוגי הנורמלי.
פרויד הושפע מאוד מהתיאוריה הדרוויניסטית, ולקראת סוף חייו המליץ לפסיכואנליטיקאים ללמוד אותה.
תאוריית ההתקשרות של בולבי פותחה תוך התייחסות מפורשת לתורת האבולוציה.
בשנת 2016 הוקמה קבוצת מחקר מיוחדת לפסיכיאטריה אבולוציונית (EPSIG) בקולג' המלכותי לפסיכיאטרים בבריטניה על ידי ריאד עאבד ופול סנט ג'ון סמית'.
כיום זהו המוסד הבינלאומי הגדול ביותר ליצירת קשר בין פסיכיאטרים וחוקרים המתעניינים בתחום, עם למעלה מ-1700 חברים.
מוסד זה ערך מספר סמינרים ופגישות שהוקדשו לפסיכיאטריה אבולוציונית, והוא מארח הרצאות של אנשי אקדמיה בולטים כמו סיימון ברון-כהן ורובין דנבאר.
כל הפגישות זמינות בערוץ היוטיוב של הקולג' המלכותי לפסיכיאטרים.
הקבוצה גם מפרסמת עלונים קבועים, מארגנת כנסים, עורכת ראיונות ומפרסמת מחקרים העוסקים בפסיכיאטריה אבולוציונית (שעדיין אין כתב עת אקדמי ייעודי המוקדש להם).
כפי שציין ריאד עבד, (היו"ר הקודם) בניוזלטר: "המטרות שלנו הן גדולות ורדיקליות: ברצוננו שהאבולוציה תתקבל כמסגרת-על בפסיכיאטריה ותתפוס מקום מרכזי בהבנתנו את בריאות הנפש והפרעות הנפש."
עאבד וסנט ג'ון סמית ערכו את האסופה משנת 2022 "פסיכיאטריה אבולוציונית: פרספקטיבות נוכחיות על אבולוציה ובריאות הנפש" שפורסמה במשותף עם הקולג' המלכותי לפסיכיאטרים והוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
זהו הפרסום הרחב ביותר בתחום זה עד כה, והוא מהווה בסיס לפודקאסט הראשון המוקדש לפסיכיאטריה אבולוציונית.
ב-DSM-3 הוגדרו הפרעות נפשיות כ"חוסר תפקוד" או "תפקוד לקוי", ללא הגדרה מדויקת של מהו תפקוד לקוי, דבר אשר איפשר לכל מצב נפשי הנתפס כבלתי מקובל מבחינה חברתית (כגון הומוסקסואליות בעבר) להיחשב לתפקוד לקוי, ולפיכך להפרעת נפש.
התיאוריה האבולוציונית מבקשת להיעזר בתהליכים אבולוציוניים כדי להסביר תפקוד וחוסר תפקוד ביולוגיים.
שלא כמו אובייקטים ותהליכים בפיזיקה וכימיה, שלא ניתן לומר עליהם שהם מתפקדים או לא מתפקדים, מערכות ביולוגיות הן תוצרי האבולוציה באמצעות ברירה טבעית, ולכן התפקוד או חוסר התפקוד שלהן יכולים לנבוע מסיבות אבולוציוניות.
הרעיון של תפקוד אבולוציוני קשור לפנוטיפים שמטרתם הפצת הגנים לצורך הצלחה ברבייה.
עיניים התפתחו כדי לראות - כך שעיניים לא מתפקדות הן אלו שאינן יכולות לראות.
התפקוד מוגדר בהיסטוריה האבולוציונית של הראייה כתורם להצלחת הרבייה.
הוא אינו מוגדר באמצעות נורמות תרבותיות הקובעות מהי נורמליות ומהי א-נורמליות, שתפיסות נפוצות על בריאות נפש והפרעות נפש תלויות בהן לעיתים קרובות.
ההגדרה בעלת ההשפעה של "תפקוד לקוי מזיק" של ג'רום ווייקפילד, משתמשת בהשפעות אבולוציוניות כדי לעגן את המושג "תפקוד לקוי" בתהליך האובייקטיבי של האבולוציה.
וייקפילד טוען שהפרעת נפש חייבת להיות גם מזיקה, במובן ערכי, וגם לא תורמת לתפקוד, במובן אבולוציוני.
ביסוס זה של חוסר תפקוד בתהליך היסטורי אובייקטיבי חשוב בהקשר להיסטוריה של הפסיכיאטריה, שעסקה בתיוג מצבים ותכונות נפש בלתי רצויים חברתית כ"הפרעות", כגון אוננות נשית והומוסקסואליות.
מדריכי אבחון נוכחיים נקבעים בהסכמה.
לדוגמה, בשנת 1973 קראה ה-APA להצבעה כדי לשקול מחדש את מעמדה של ההומוסקסואליות כהפרעת נפש.
ברוב של 58% ההפרעה נמחקה.
הקטגוריה של הפרעת אישיות גבולית נוצרה על בסיס מאמר אחד והסכמה בין כתריסר פסיכיאטרים.
בשנת 2014 הצביעו פסיכיאטרים על המאפיינים של הפרעה חדשה, הפרעת משחקים באינטרנט.
שנים רבות ספגה ההסתמכות על הצבעות והסכמה של מומחים במקום על ראיות אובייקטיביות או סמנים ביולוגיים ביקורת בתחום הפסיכיאטריה.
הפסיכיאטריה האבולוציונית יכולה להימנע מביקורת זו על ידי אימוץ ההגדרה האבולוציונית של תפקוד לקוי.
סיבות אבולוציוניות וארבע השאלות של טינברגן
שאלות המחקר ונושאי המחקר של הרפואה האבולוציונית והפסיכיאטריה הן שאלות אולטימטיביות, בניגוד לשאלות "סמוכות" במחקר ביו-רפואי ובמחקר ביולוגי-פסיכיאטרי רגיל.
ההבחנה אולטימטיבי-סמוך הוצגה על ידי ארנסט מאייר כדי לזהות רמות שונות של הסבר סיבתי: הסברים סמוכים מתייחסים לתהליכים ביולוגיים מכניסטיים (למשל גנים, התפתחות אונטוגנטית, הורמונים, מבנה ותפקוד נוירולוגי), ואילו הסברים אולטימטיביים שואלים על התהליך האבולוציוני שהוביל לכך שהמבנים והתהליכים הביולוגיים הללו פועלים כפי שמתגלה בתצפיות.
אפשר לומר שהסברים סמוכים עונים על שאלות 'איך', ואילו הסברים אולטימטיביים עונים על שאלות 'למה'.
ניקולאס טינברגן פירק עוד יותר את ההבחנה אולטימטיבי-סמוך לארבע שאלות.
השאלות עוסקות בארבעה גורמים: מנגנון, אונטוגניה, תפקוד ופילוגניה, וניתן לשאול אותן לגבי כל תכונה או הפרעה בודדת (לעיתים קרובות התנהגותית, אם כי לא בהכרח) כדי לזהות את הסיבות הרלוונטיות.
ניתן לחלק שאלות סמוכות לשאלות העוסקות במנגנון, הנוגעות לאופן פעולת התכונה, למבנה ולתהליכים של המנגנון הביולוגי שלה, ולשאלות העוסקות באונטוגניה או התפתחות אינדיבידואלית, הנוגעת לאופן שבו התכונה מתפתחת אצל פרט מסוים.
שאלות אולטימטיביות יכולות לעסוק בתפקוד אבולוציוני או בערך הסתגלותי, ונוגעות באופן שבו התכונה השפיעה על הכשירות לאורך ההיסטוריה האבולוציונית; ושאלות בתחום הפילוגניה או האבולוציה, הנוגעות להיסטוריה של תכונה במורד העץ הפילוגנטי.
לדוגמה, לגבי דיכאון ניתן לשאול על מנגנונים סמוכים (כגון תכונות של מעביר עצבי), התפתחות אונטוגנטית (למשל התפתחות נוירולוגית לאורך חייו של אדם), תפקוד הסתגלותי (למשל, מערכת של מצב רוח ירוד) ופילוגניה (למשל, מצב רוח ירוד בתגובה לתבוסה חברתית בפרימטים).
מושגים הסבריים מרכזיים בפסיכיאטריה אבולוציונית
הפרעות נפש נובעות מסיבות סביבתיות וגנטיות שונות, עם קורלציות עצביות מורכבות, אך הרפואה האבולוציונית מכירה במספר עקרונות כלליים הגורמים לרגישות להפרעה.
הברירה הטבעית פועלת על כושר הרבייה, לא על מצבים ביולוגיים הנחשבים לבריאים; מצבים בריאים נבררים רק אם יש להם השפעה חיובית על הצלחת הרבייה.
הדבר משמש ברפואה אבולוציונית כדי להסביר הזדקנות ומחלות זקנה: למחלות המופיעות אחרי גיל הרבייה יש השפעה מינימלית על הפוריות.
סבל פסיכולוגי ומצבים קוגניטיביים שונים שעלולים להיראות לא בריאים או לא נורמליים יכולים באותה מידה להיות תוצרים של תהליכים אבולוציוניים אם הם תרמו להצלחה ברבייה.
ניתן לראות עדות לכך בהפרעות הקשורות לחוסר תפקוד ניכר לכאורה, אך עם זאת רמות ממוצעות של פוריות.
אי-התאמה אבולוציונית מתרחשת כאשר תכונות שהתפתחו הופכות להיות לא מותאמות לשינויים בסביבה.
זהו גורם שכיח הגורם לשינוי אבולוציוני (למשל בעש המפולפל), והוא רלוונטי לרפואה כאשר התכונות שאינן מותאמות גורמות לבעיות המשפיעות על הבריאות.
מצבים פסיכיאטריים עשויים במקרים מסוימים להיות מצבים שהתפתחו, שאנו מפרשים שלא כהלכה כהפרעות, מכיוון שהם כבר אינם מתאימים לציפיות החברתיות שלנו; או שהם עשויים להיות מצבים או תכונות נפשיות שבאו לידי ביטוי בצורה בריאה בסביבות של אבות קדמונים, אך הפכו לפתולוגיות עקב מאפיין כלשהו בסביבות מודרניות.
עדויות לאי-התאמה בולטות ביותר כאשר משווים בין בני אדם המנהלים חיים מסורתיים לבני אדם המנהלים חיים מודרניים, או כאשר מתעוררים גורמים סביבתיים חדשים אשר גורמים בבירור למחלות (למשל, זמינות של מזונות זולים ועתירי קלוריות הגורמים להשמנה).
תגובות פסיכולוגיות כמו פחד ופאניקה הן הסתגלותיות במצבים רבים, במיוחד במצבי סכנה קרובה, ונצפות במספר מינים.
הפרעות נפשיות מסוימות עשויות לנבוע מתגובות כאלה, או כהפעלת יתר של התגובה, או כתהליך הסתגלותי המכוון במיוחד להפעלת יתר, שבה עלות הכשירות של התגובה עולה על תועלת הכשירות שלה - מה שנקרא עקרון גלאי העשן.
העובדה שחוויות כאלה הן מעיקות, מתישות ולא נאותות מובילה לאבחון שלהן כהפרעות נפש.
הברירה הטבעית פועלת על מוטציות גנטיות, הקיימות בכל דור, והיא מסירה את אלו המפחיתות את הכשירות ומגבירה את השכיחות של אלו המשפרות את הכשירות.
מוטציות גם נוטות להפחית את הכשירות יותר מאשר לשפר אותה.
תכונות ביולוגיות עם גודל יעד מוטציוני גדול, כגון המוח, שבו מתבטא מעל 80% מהגנום, צפויות במיוחד להיות חשודות כמוטציות מזיקות המשפיעות לרעה על התפקוד הקוגניטיבי, ואלה מתבטלות לאחר מכן על ידי ברירה טבעית.
מוטציות כאלה קשורות לעיתים קרובות למוגבלות אינטלקטואלית, מקרים מסוימים של אוטיזם, סכיזופרניה ועוד הפרעות רבות.
העובדה שמוטציות דה נובו גורמות במקרים ספורים להפרעות מסוג זה שימשה להצדקת הטענה, שמקרים אחרים נגרמים מתהליכי מחלה שטרם התגלו, אם כי נוכחות של הטרוגניות בקטגוריות של הפרעות נפש והעדר פתולוגיה, שלא התגלתה למרות עבודה משמעותית במדעי המוח והגנטיקה, סותרים השקפה זו.
סכיזופרניה מאופיינת בעיקר בפסיכוזה (הזיות ומחשבות שווא) ובתסמינים של ליקוי קוגניטיבי, כמו דיבור לא יציב, איבוד עניין בפעילויות רגילות וחשיבה לא מאורגנת.
זהו המצב הקיצוני ביותר של ספקטרום הסכיזופרניה או הפסיכוזה, הכולל סכיזוטיפיה והפרעות פסיכוטיות אחרות, המתרחב ככל הנראה לחוויות על-טבעיות הנפוצות באוכלוסייה, כגון אמונה ברוחות רפאים ובכישוף.
סכיזופרניה היא מצב תורשתי, הנפוץ בשיעור של קצת פחות מ-1% באוכלוסייה, עם השפעות שליליות על הפריון, במיוחד אצל גברים.
משום כך אולי היה זה המצב הפסיכיאטרי הראשון שהוצג במפורש כדורש הסבר אבולוציוני, במה שמכונה "פרדוקס הסכיזופרניה" (הידוע כיום יותר כפרדוקס של הפרעות נפש נפוצות, מזיקות ותורשתיות).
כדי להסביר מדוע תופעת הסכיזופרניה ממשיכה להתקיים, הועלו השערות אבולוציוניות שונות.
יש שפע של השערות לגבי סכיזופרניה כליקוי אמיתי בתפקוד.
אחת מהן היא שזהו תוצר לוואי לא תפקודי של האבולוציה האנושית בתחום השפה ומיקום ההמיספרות במוח לרוחב, או תפקוד לקוי של המוח החברתי, או שהיא קשורה לתאוריית הנפש.
תיאוריות אחרות התייחסו לאפשרות שהדבר נגרם על ידי איזון בברירה של מוטציות.
עם זאת, בניגוד לצפוי, מוטציות נדירות ומוטציות דה נובו, דהיינו כאלה שלא הועברו בתורשה מההורים, נמצאו רק בחלק קטן מהמקרים.
אללים רבים בעלי נטייה לסכיזופרניה נפוצים באוכלוסייה, מה שהופך השערות לגבי הסתגלות להגיוניות, כפי שצוין מאז אמצע המאה ה-20.
ההשערות המסבירות סכיזופרניה כתוצאה מהסתגלות שונות מאוד זו מזו.
תאורטיקנים מוקדמים הציעו שהיא כרוכה בשיפורים במערכת החיסון או ההתאוששות ממחלות, או מקלה על פיצול של קבוצות.
בהשראת הרעיונות התרבותיים ארוכי השנים של הקשר בין שיגעון לגאונות, הציע דניאל נטל שסכיזוטיפיה יכולה להיות קשורה להצלחה עקב היצירתיות הכרוכה בה, שהוסיפה להצלחה בהזדווגות, ושההשפעות החיוביות של תכונות סכיזוטיפיות עשויות להסביר מדוע תכונות אלו מתמידות.
עם זאת, התועלת הנמדדת בתרומה של תכונות אלה לפוריות לא עולה על העלות של סכיזופרניה מבחינת כשירות כוללת (אם כי ייתכן שהדבר נובע מהטיית בחירה).
השערת השמאניזם לגבי סכיזופרניה קובעת כי בחברות מסורתיות חוויית הפסיכוזה האיצה כניסה לטראנס של שמאנים (העוסקים בקסמים דתיים, כגון רופאי אליל, מנחשים, מכשפים, מגרשי שדים ומדיומים).
שמאניזם הוא מאפיין נפוץ בחברות אנושיות, שבהן אנשים מסוימים נחשבים כבעלי קשר לעולם העל-טבעי המעניק להם יכולת לבצע קסמים, במיוחד ריפוי.
הדבר מסביר את התוכן הדתי והגרנדיוזי השכיח בחוויות פסיכוטיות ואת האמונה בכוחות על-טבעיים, שהייתה נחלתן של חברות מסורתיות.
התקף סכיזופרניה דומה מאוד לכניסה של שמאנים לטראנס, שלעיתים קרובות כוללת הזיות, מחשבות שווא ודיבור לא קוהרנטי.
קשרים אפשריים בין שמאניזם לשיגעון הוכרו במשך עשורים רבים על ידי אנתרופולוגים (למשל "...
אנשים חולי נפש נחשבים לעיתים קרובות לקדושים בחברות פרימיטיביות" רפיון שכל זוכה כיום ליחס של בוז בניואה, אך הטירוף עדיין זוכה לכבוד").
אך הגרסה האחרונה של התיאוריה היא זו של יוסף פולימני, הטוען ששמאנים עוזרים לתפקוד הקבוצתי, ולכן פסיכוזה התפתחה כתוצאה מברירה קבוצתית.
מבקרי התיאוריה טענו שמצבי הטראנס והשליטה העצמית שמפגינים שמאנים אינם דומים למאפיינים של סכיזופרניה.
הפרעה על הקשת האוטיסטית (ASD)
הפרעה על הקשת האוטיסטית מאופיינת בקשיים באינטראקציה ותקשורת חברתית, ובהתנהגות מוגבלת החוזרת על עצמה.
במדינות מפותחות, כ-1.5% מהילדים אובחנו בשנת 2017 כסובלים מאוטיזם, עלייה מ-0.7% לעומת שנת 2000 בארצות הברית.
ההפרעה מאובחנת בתדירות גבוהה פי ארבעה עד חמישה אצל גברים מאשר אצל נשים.
אוטיזם שונה מאוד בין אנשים (הוא הטרוגני ביותר), עם סיבות שונות אצל אנשים שונים.
חלק מהמקרים נובעים ממוטציות מזיקות או טראומה טרום - לידתית ולידתית, שעבורן אין צורך בהסבר הסתגלותי.
מקרים אלה קשורים לעיתים קרובות למוגבלות שכלית.
ההערכות הן שבין 5-20% מן המקרים על הקשת האוטיסטית ניתן להסביר על ידי תהליכים לא תפקודיים אלו, במיוחד תהליכים גנטיים.
עם זאת, מקרים אחרים של אוטיזם מתאימים להסברים הסתגלותיים.
העובדה שקיימים הסברים מרובים לאוטיזם גורמת לקונפליקט בקהילת האוטיזם, במיוחד בין תומכי הגיוון העצבי ובין בני משפחה המטפלים באנשים על הקשת האוטיסטית שהם בעלי מוגבלויות קשות.
הרעיון של אוטיזם כבעל עוצמות קוגניטיביות הפך להיות פופולרי בהתמדה מאז הסרט "איש הגשם" והצמיחה האחרונה של תנועות הגיוון העצבי והתנועה לזכויות האוטיסטים.
אך הכרה ביכולת יוצאת הדופן של האוטיסטים מופיעה גם בכתביו המוקדמים של הנס אספרגר, שכינה את המטופלים האוטיסטים שלו בשם "פרופסורים קטנים".
אוטיסטים כמו טמפל גרנדין טענו כי אבות קדמונים של ציידים-לקטים אוטיסטים היו דמויות חשובות בקהילה, במיוחד בשל כושר ההמצאה שלהם:
חוקר אוטיזם מוביל, סיימון ברון-כהן, הציע כי אוטיזם הוא סוג של ארגון שיטתי קיצוני על ספקטרום שמשותף לכל האנשים, הקשור לתחומי עניין בדברים או באנשים.
הוא זיהה את הכישרון יוצא הדופן של אוטיסטים רבים בתחום ידע או מיומנות כלשהם.
בספרו, "מחפשי הדפוסים: כיצד אוטיזם מניע המצאות אנושיות" הוא מציע תיאוריה שלפיה אוטיסטים הם בעלי כושר המצאה ויצירתיות יוצאי דופן.
לדברי מרקו דל ג'ודיצ'ה, תכונות הדומות לתכונות אוטיסטיות בצורתן הלא-פתולוגיות תורמות לאסטרטגיה גברית טיפוסית, המכוונת להשקעה הורית גבוהה, מאמץ נמוך להשגת זיווג והקצאת משאבים לטווח ארוך.
הוא גם קשר זאת לאסטרטגיית היסטוריית חיים איטית.
הדבר מבוסס על העובדה שאוטיסטים מגלים עניין נמוך יותר בהזדווגות לטווח קצר, השקעה גבוהה יותר בבת הזוג ומחויבות רבה יותר ליחסים רומנטיים ארוכי טווח.
ברנרד קרספי טען שאוטיזם הוא הפרעה הקשורה לאינטליגנציה גבוהה, וציין כי הוא כרוך בדרך כלל במרכיבים משופרים, אך לא מאוזנים, של אינטליגנציה.
לחצי ברירה טבעית אבולוציוניים מאוחרים שהובילו להתפתחות אינטליגנציה גבוהה בבני אדם היו כרוכים אפוא בסיכון לאוטיזם.
פסיכופתיה מאופיינת ברמאות, חוסר אמפתיה וחוסר הרגשת אשמה, אימפולסיביות והתנהגות אנטי-חברתית.
השכיחות של פסיכופתיה באוכלוסייה הכללית מוערכת בסביבות 1%, ו-20% בקרב אסירים, עם שיעורים גבוהים יותר בצפון אמריקה מאשר באירופה.
פסיכופתיה, נרקיסיזם ומקיאווליזם נחשבים לחלק מהשילוש האפל, הפרעות המתאפיינות בדרך כלל באנוכיות ובנעימות נמוכה.
השערות אבולוציוניות שונות הוצעו כדי להסביר את הפסיכופתיה ואת השילוש האפל.
בהקשר של אבות קדמונים, אינטרס עצמי גבוה ורמות נמוכות של אמפתיה היו יכולים לתפקד כאסטרטגיית הזדווגות מוצלחת לטווח קצר.
קיימות עדויות לכך כי לתכונות של השילוש האפל מתאם מובהק עם מספר רב של שותפים מיניים, אוריינטציה סוציוסקסואלית והעדפה לבני זוג לטווח קצר.
גלן ועמיתים הציגו שתי תיאוריות המסבירות כיצד הברירה הטבעית הייתה עשויה לקדם תכונות פסיכופתיות.
הראשונה היא כאסטרטגיית היסטורית חיים מהירה, הקשורה בפחות התמקדות בעתיד, נטילת סיכונים גבוהה והזדווגות לטווח קצר שמטרתה הגברת הצלחת הרבייה.
השנייה היא איזון בבחירה של מוטציות (Mutation–selection balance), עם אללים נפוצים רבים בעלי השפעה קטנה שנבחרו נגדן, שכאשר הם מצטברים, ביכולתם לגרום להתנהגות פסיכופתית, ללא כל הפרעה משמעותית לכשירות.
הדיווח רב ההשפעה של מיילי קובע שפסיכופתים הם מועדים להונאה חברתית והתפתחו כדי להמשיך באסטרטגיות חיים מניפולטיביות או אסטרטגיות רמאות (שבאו לידי ביטוי במודלים של רמאות-שיתוף פעולה של תורת המשחקים).
אסטרטגיות רמאות הן יציבות כשהן קיימות בשכיחות נמוכה באוכלוסייה, אך יתגלו וייענשו בשכיחויות גבוהות יותר.
אסטרטגיה תלוית שכיחות זו מסבירה את הקיום של תכונות פסיכופתיות באוכלוסייה.
מיילי מצהירה ארבע הצהרות לגבי פסיכופתיה:
קיימת נטייה גנטית לפסיכופתיה, המופצת בדרך כלל בכל האוכלוסיות.
יש אנשים שייחשבו כ"לא נורמלים מבחינה מוסרית" בכל תרבות.
בהתאם לתנאי הסביבה, אנשים שהם פחות קיצוניים על הרצף ינקטו אסטרטגיית רמאות דומה.
רצף גנטי בסיסי של פסיכופתיה קיים בכולנו, ומתגלה כאשר אסטרטגיות אנטי-חברתיות רווחיות יותר בתנאים מסוימים.
מיילי מסבירה גם את השכיחות הגבוהה יותר של גברים בעלי נטייה זו וכן גורמים סביבתיים (אטרקטיביות גופנית נמוכה, גיל, בריאות, אינטליגנציה, מצב סוציו-אקונומי וכישורים חברתיים) כאות לכך שאסטרטגיית רמאות עדיפה, ומסיקה מכך שגורמים אלו קשורים לתכונות פסיכופתיות.
הפרעת דיכאון מג'ורית (MDD) מאופיינת בלפחות שבועיים של מצב רוח ירוד מתמשך, המלווה במגוון רחב של רגשות שליליים, כגון הערכה עצמית נמוכה, אובדן עניין בפעילויות מהנות ואנרגיה נמוכה.
יש מספר הסברים אבולוציוניים אפשריים לדיכאון ומצב רוח ירוד בבני אדם.
השערות רבות ושונות אלה אינן סותרות זו את זו.
הוצע כי אירועי חיים שונים ותהליכי מחלה אחרים אחראים לצורות שונות של דיכאון, עם תת-סוגים הקשורים לזיהום, מתח ארוך טווח, בדידות, חוויה טראומטית, קונפליקט היררכי, אבל, דחייה רומנטית, אירועים לאחר לידה, עונה, כימיקלים, מחלות סומטיות ורעב.
ככיוון מוביל בטיפול מוצעת התאמה אישית על בסיס תת-סוגים אלה.
השערת התחרות החברתית (בדומה לתאוריית הדירוג החברתי) מפרשת דיכאון כרגש של כניעה, אסטרטגיה לא רצונית ליצירת תחושה סובייקטיבית של חוסר יכולת.
תחושות של חוסר יכולת או חוסר אונים מעכבות תוקפנות כלפי אנשים בדרגים גבוהים יותר ומאותתות על כניעה.
מצב רוח ירוד מעודד קבלה של הורדה בדרגה ומקדם כניעות.
ג'ון פרייס תמך בתיאוריה זו, וציין כי תרנגולות שמפסידות בקרב נמנעות ממעורבות חברתית ופועלות בכניעות, תוך שהן מפחיתות התקפות נוספות על תרנגולות גבוהות יותר בדרגה, ובכך נמנעות מפציעה או אפילו ממוות.
בדומה להשערת התחרות החברתית, "השערת הסיכון החברתי" קובעת שדיכאון מונע מאנשים לעסוק באינטראקציות חברתיות שעלולות להוביל לנידוי.
ההשערה קובעת כי אנשים המקיימים קשרים חברתיים מוצלחים יכולים לסבול רמות גבוהות יותר של לקיחת סיכונים חברתית, בניגוד לאנשים בעלי מעמד חברתי נמוך.
התיאוריה מציעה שמצב הרוח הירוד המתלווה להפרעת דיכאון מג'ורית קיים על מנת להפחית נטילת סיכונים פוטנציאלית ומעודד התבודדות.
דיכאון נפוץ אצל אנשים שחותרים אחר יעדים בלתי ניתנים להשגה, והוא עשוי להיות ביטוי, בדומה להשערת התחרות החברתית, לכישלון וכניעה.
מצב רוח ירוד מגביר את יכולתו של האורגניזם להתמודד עם אתגרים הסתגלותיים האופייניים למצבים לא נעימים.
פסימיות וחוסר מוטיבציה עשויים להעניק יתרון כשירות על ידי עיכוב פעולות מסוימות.
כאשר תוכניות החיים הנוכחיות נכשלות, המצוקה וחוסר המוטיבציה המאפיינים דיכאון עלולים להניע תכנון והערכה מחדש, או בריחה ואפילו התאבדות.
תחושות של עצב וייאוש עלולות להוות גירוי שימושי לשקילת דרכים לשינוי המצב, על ידי ניתוק המוטיבציה מהמטרה שאינה ניתנת להשגה.
בטבע, יהיה זה הגיוני להפחית את המוטיבציה במצבים שבהם נקיטת פעולה תהיה חסרת תועלת, ולכן בבחינת בזבוז משאבים.
לפיכך, מצב רוח ירוד במצבים אלה יעזור לאדם לשמור על אנרגיה.
ההשערה של "הרהור אנליטי" היא חידוד של השערת הכאב הנפשי.
היא מצביעה על כך שתסמיני דיכאון מופעלים כתוצאה מבעיות מורכבות וחוסר יכולת למצוא פתרון.
תיאוריה זו מתארת כיצד הדבר עלול להוביל לאובדן עניין כמעט בכל הפעילויות, על מנת לאפשר לאדם להתמקד בבעיה שעל הפרק.
דיכאון, פגיעה עצמית מכוונת והתאבדות יכולים להיות תגובות לנסיבות חיים, המעודדות אחרים לספק משאבים ועזרה לאדם המדוכא או המתאבד.
לחברי הקבוצה, ובמיוחד לבני המשפחה, יש אינטרס להשאיר את הפרט המדוכא בחיים, ולשנות את נסיבות חייו באופן שיגרום לו להיות חבר מתפקד בחברה.
ייתכן שבחירות מסוימות בחיים (למשל להתחתן עם מישהו שהוריך מתנגדים לו) עשויות להתאפשר רק כאשר במשפחה או בקבוצה החברתית נצפית התנהגות דיכאונית או אובדנית.
הדבר יכול להסביר גורמים מזרזים שונים לדיכאון.
עם זאת, מחקרים מסוימים מצאו שסימני דיכאון מובילים רק להגברת הטיפול בטווח קצר על ידי בני המשפחה, ולאחר מכן הם נוטים לסגת.
קיימות נקודות מבט אבולוציוניות לגבי אנורקסיה נרבוזה (להלן "אנורקסיה") ובולימיה נרבוזה (להלן "בולמיה").
אנורקסיה מאופיינת בהגבלת צריכת המזון, בולימיה על ידי מחזוריות של זלילה וטיהור (הוצאה בכוח של המזון).
שתיהן קשורות לפחד מעלייה במשקל, הפרעה בדימוי הגוף ודאגות לגבי משיכה גופנית.
השערת התחרות המינית מייחסת הפרעות אכילה למבנה הגוף והמראה החיצוני, ורואה בהן תפקוד הסתגלותי אצל נקבות אנושיות (הנציגות העיקריות בהפרעות אכילה): הפרעות אכילה אמורות להגביר את המשיכה הנשית.
מספר עדויות מאוכלוסיות לא קליניות וקליניות תומכות בהשערה זו.
החוקרים מיישמים את המסגרת של תאוריית היסטוריית החיים, ומציעים שאנורקסיה היא אסטרטגיית היסטוריית חיים איטית, בעוד שבולימיה היא אסטרטגיה מהירה.
דיווח חלופי הוא של נס.
מתוך הכרה בכך שחולות אנורקסיה רבות אינן מחזרות אחר גברים באופן פעיל ואינן מתעניינות במיוחד במין, וכי הפרעות אכילה הפכו נפוצות יותר במחצית השנייה של המאה ה-20, הוא טוען שהפרעות אכילה הן בעיות חדשות, הנגרמות מחששות הולכים וגוברים לגבי מראה חיצוני.
חששות אלה קשורים לאפשרות בחברות מודרניות להשוואה חברתית של מראה חיצוני למראה של אלפי אנשים אחרים באופן מיידי.
האדרה של סוגי גוף לא מציאותיים בתקשורת, כמו גם זמינות מוגברת של מין, עשויות לתרום לכך.
עם זאת, נס מודה שתחרות בין בנות היא הכוח המניע של אנורקסיה ובולימיה אצל סטודנטיות לתואר ראשון.
השמנת יתר אינה הפרעת אכילה בשום מערכת סיווג, אם כי נקבע שעודף משקל והשמנה בפרט קשורים למחלות שונות, ופרספקטיבה אבולוציונית יכולה להסביר את הנטייה לאכילת יתר.
גוף האדם התפתח כדי להתמודד עם סביבות של מחסור, ובוחר הסתגלויות מועילות של אכילה במצבי רעב.
אחסון שומן מאפשר הכנה למחסור עתידי במזון.
אך בסביבות מודרניות יש מזון זול וזמין, ומעט מאוד מחסור במזון.
אחד החוקרים הרחיב לגבי ההבדלים בהרכב החומרים התזונתיים בחברות מודרניות ובחברות של אבות קדמונים כדי להציג את האתגר שהתזונה המודרנית מטילה על הגוף ואת העובדה שהגנוטיפ האנושי שעדיין לא התאים את עצמו אליה.
חרדה היא תחושה של דאגה, אי נעימות ואימה לקראת אירועים עתידיים אפשריים, והיא קיימת כדי להגן עלינו מפני סכנות.
בארצות הברית, הפרעות חרדה הן מחלת הנפש השכיחה ביותר, כאשר כ-29% מהמבוגרים צפויים לסבול מהפרעת חרדה כלשהי במהלך חייהם.
נשים סובלות מהפרעה זו במידה קיצונית.
נקודות מבט אבולוציוניות על הפרעות חרדה מתייחסות בדרך כלל לתפקוד ההסתגלותי של רגש החרדה הרגיל, ולסיבות מדוע מערכת הסתגלות זו יכולה להתבטא בסוגים שונים של הפרעות חרדה.
הסבר אבולוציוני מרכזי להפרעת חרדה הוא עקרון גלאי העשן.
לרוב עדיפה חרדת יתר במצבים מסוכנים, באותו אופן שגלאי עשן נועד לפעול בצורה מוגזמת, ליתר ביטחון.
לצד חרדה רגילה יש מספר סוגים של הפרעות חרדה שכולן מאופיינות בפחד וחרדה מוגזמים.
הפרעות אלו כוללות: פוביות ספציפיות (למשל, אגורפוביה), הפרעת חרדה מוכללת, הפרעת חרדה חברתית, חרדת נטישה, הפרעת פאניקה ואילמות סלקטיבית.
הפסיכיאטריה האבולוציונית התמקדה עד כה בעיקר בהסברים מדעיים להפרעות נפש ולא בפיתוח גישות טיפול חדשות.
עם זאת, יש השלכות שונות ללקיחת פרספקטיבה אבולוציונית בטיפול בהפרעות נפש, ברמת הפרט וברמה ציבורית, שהופכות את הפסיכיאטריה האבולוציונית לתחום חשוב של מחקר ויישום בעתיד.
הסברים אבולוציוניים להפרעות שממסגרים אותן מחדש כהסתגלויות אי-התאמה או הסתגלויות יקרות בדרך אחרת, עשויים לרמוז על כך שהטיפול מיותר - אך זו אינה דעתם של פסיכיאטרים אבולוציוניים.
זוהי אותה טעות של אלה המאמינים שביולוגיה אבולוציונית פירושה תמיכה באאוגניקה, גרסה של הכשל הנטורליסטי.
כלומר, שמה שהוא טבעי (במקרה זה התפתח) הוא טוב.
התערבויות רפואיות רבות הן "לא טבעיות" במובן זה (למשל אמצעי מניעה והרדמה).
להסברים של הפסיכיאטריה האבולוציונית אין ערך מיוחד להכוונת הטיפול, כפי שטוען רנדולף נס:
ייתכן שהסברים אבולוציוניים לא ישפיעו על הצורך בטיפול, אך הם יכולים להנחות את הטיפול או לתמוך בו, או להפוך את אסטרטגיות הטיפול הנוכחיות ליעילות יותר.
היתרונות המוצעים של נקודת מבט אבולוציונית בטיפול בהפרעות נפש נובעים במידה רבה משילוב הסברים אבולוציוניים בפסיכותרפיה.
דווח כי חולים מתעודדים ודוחים סטיגמות כתוצאה משמיעת הסברים אבולוציוניים למצבם, עם השפעות חיוביות במהלך טיפול קוגניטיבי התנהגותי.
שילוב ידע מגנטיקה התנהגותית, ממדעי המוח ומפסיכיאטריה אבולוציונית בפסיכותרפיה כונה בשם "טיפול קוגניטיבי מושכל" בפי מייק אברמס.
אברמס גם מציע שההכרה באופי התורשתי והבלתי משתנה במידה מסוימת של תכונות מסוימות (כגון פסיכופתיה ואוטיזם) מרמזת שמטפלים אינם צריכים לנסות לשנות תכונות אלה, אלא לספק עצות כיצד לנצל אותן באופן הטוב ביותר בעולם המודרני.
גישה זו מתיישבת עם המטרות והטענות של תנועת הגיוון העצבי.
להסברים אבולוציוניים להפרעות נפש, במיוחד של אי - התאמה, יש השלכות על מדדי בריאות הציבור ופסיכולוגיה ארגונית.
ניתן לתקן או למנוע הפרעות שהן תוצרי סביבות חדשות על ידי יישום מבנים חברתיים המדמים את סביבת האבות הקדמונים.
לדוגמה, דיכאון סב לידתי עלול להיות שכיח בסביבות מודרניות, שבהן על הורים יחידנים מוטלת האחריות הבלעדית על גידול הילד, תופעה חריגה בהיסטוריה האבולוציונית של הורות וטיפול קהילתי.
כדי למנוע אי-התאמה זו, שירותים חברתיים התומכים באימהות צעירות יכולים לספק סביבה מגוננת ובכך למנוע דיכאון לאחר לידה.
ניתן גם לשנות סביבות חינוך ותעסוקה שעלולות לגרום להפרעות נפש באופן שיתאימו טוב יותר ליכולות הפסיכולוגיות הטבעיות של האדם.
שפת האוקיינוס השקט היא קבוצת יבשה הממוקמת באוקיינוס השקט, כולל איי אוקיינוס.
רשימת מדינות הגובלות באוקיינוס השקט
רשימה של מדינות הנחשבות בדרך כלל לחלק משפת האוקיינוס השקט, שכן הן ממוקמות לאורך האוקיינוס השקט.
האוקיינוס השקט, האוקיינוס השקט, הוא אזור פעולה מרכזי עבור ספינות משא בין מדינות העולם.
זו הסיבה ששפת האוקיינוס השקט היא ביתם של 29 מתוך 50 נמלי המכולות העמוסים ביותר בעולם.
פסיפיק רים: המרד הוא סרט מדע בדיוני ואקשן אמריקאי משנת 2018 בבימויו של סטיבן ס.
דנייט, אשר כתב את התסריט יחד עם ט.ס.
נולין, קירה סנדרסון ואמילי כרמייקל.
זהו סרט ההמשך לסרט "פסיפיק רים" ומככבים בו ג'ון בויגה, סקוט איסטווד, קיילי ספייני, ג'ינג טיאן וצ'ארלי דיי.
הסרט עוקב אחרי חללנים הנלחמים במפלצות ענק במכונות מלחמה.
הסרט הופק בתקציב של כ-150 מיליון דולר והכניס כ-290 מיליון דולר ברחבי העולם.
עשר שנים לאחר האירועים של הסרט הראשון, העולם עומד בפני איום חדש ממפלצות הענק, הקייג'ו.
בעקבות האיום החדש, ג'ייק פנטקוסט, בנו של סטאקר פנטקוסט, נקרא להוביל קבוצה חדשה של טייסים צעירים ומהנדסים כדי להילחם בקייג'ו באמצעות מכונות המלחמה הענקיות, היגר.
ג'ייק עומד מול בעקבות טראומות אישיות מעברו, ומוצא שותפה לא צפויה, נערה צעירה בשם אמארה, אשר בנתה את היגר שלה.
תוך מאבק אישי ובין כוחות גדולים מהם, על הצוות לעבוד יחד בכדי למנוע מהעולם ליפול שוב בשבי המפלצות.
ג'ון בויגה בתפקיד ג'ייק פנטקוסט - הבן של סטאקר פנטקוסט
סקוט איסטווד בתפקיד נתן 'נייט' למברט - השותף המנוכר של ג'ייק
ג'ינג טיאן בתפקיד לייוון שאו - אשת טכנולוגיה ועסקים
קיילי ספייני בתפקיד אמארה נאמני - יתומה אשר בונה יגר אזרחי
רינקו קיקוצ'י בתפקיד מאקו מורי - אחותו המאמצת של ג'ייק
באתר "Rotten Tomatoes" זכה הסרט לציון 43% בהתבסס על 245 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "הסרט מציע פעולת רובוטים בלתי פוסקת אבל חסר תחכום וסיפור ממוקד יותר."
באתר "Metacritic" קיבל הסרט ציון 44 מתוך 100, בהתבסס על 45 ביקורות.
בנוסף, הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות ממבקרים, ששיבחו את האפקטים הוויזואליים אך ביקרו את העלילה והתסריט הפשטני.
פסיק (",") הוא סימן פיסוק.
הוא דומה במראהו לגרש או למרכאה יחידה בגופנים רבים, אך בשונה מהם הוא נכתב בתחתית השורה.
המילה "פסיק" באנגלית, comma, מקורה בפועל היווני kopein, "לחתוך", המעיד כי הפסיק משמש לציין הפסקה בשטף הדיבור.
זהו אכן תפקידו בפיסוק האנגלי ובפיסוק העברי החדש, אך לא בפיסוק הגרמני, שעליו התבסס הפיסוק העברי עד לשנים האחרונות.
בגרמנית אין הפסיק משמש לציון הפסקה בשטף הדיבור, אלא בתפקיד הדקדוקי של מבדיל בין פסוקיות של משפטים.
כלומר, בגרמנית יבוא פסיק סביב כל משפט משועבד:
("אינני יודע, מה הוא התכוון, אך אני יודע, שהוא רוצה קצת שקט.")
באנגלית משמש הפסיק לציון הפסקה בשטף הדיבור.
אין הפסיק בא סביב כל משפט משועבד, אלא רק בין משפטים המשמשים בהסגר.
ראו למשל את המשפט הבא:
("הסרט ששודר באחד באוקטובר היה להצלחה גדולה.")
("הסרט, ששודר באחד באוקטובר, היה להצלחה גדולה.")
במשפט הראשון מציין המשפט המשועבד ("ששודר באחד באוקטובר") על איזה סרט מדובר - כלומר, "רק אותו הסרט המסוים ששודר בתאריך הזה היה להצלחה גדולה".
במשפט השני הסרט כבר ידוע, והמשפט המשועבד רק נותן מידע נוסף עליו ("הסרט הנ"ל זכה להצלחה גדולה.
דרך אגב, הוא שודר בתאריך הזה").
עד השנים האחרונות היה הפיסוק העברי מבוסס על הפיסוק הגרמני, והפסיק שימש לתחימת פסוקיות של משפטים.
בשנת 1994 שינתה האקדמיה ללשון העברית את כללי הפיסוק והכתיבה וקבעה את הפיסוק האנגלי כבסיס לפיסוק העברי הנוכחי.
לפי "כללי הפיסוק החדשים" של האקדמיה, אין הכרח להפריד משפטים משועבדים בפסיקים.
כך, פסקה שתחת כללי הפיסוק הישנים הייתה נראית כך:
"השר הבהיר, כי אין צורך, כי הדיפלומטים, שעזבו את השגרירות לפני המועד, יושעו מתפקידם.
חלק מהמבקרים שאלו, איזו תועלת יש בצעד זה, אך השר הפסיק את השיחה, לפני שהוצגו לו השאלות.
כל מי שניסה לברר את הסוגיה לעומקה, נתקל בחומה אטומה."
תיראה תחת כללי הפיסוק החדשים כך:
"השר הבהיר כי אין צורך כי הדיפלומטים שעזבו את השגרירות לפני המועד יושעו מתפקידם.
חלק מהמבקרים שאלו איזו תועלת יש בצעד זה, אך השר הפסיק את השיחה לפני שהוצגו לו השאלות.
כל מי שניסה לברר את הסוגיה לעומקה נתקל בחומה אטומה."
יוצא דופן בהקשר זה הוא הכלל לגבי הבחנה בין משפט זיקה מגדיר, או משפט לוואי מצמצם ("הסרט ששודר באחד באוקטובר"), לעומת משפט זיקה מפרט ("הסרט, ששודר באחד באוקטובר"), שנועד למנוע כפל משמעות.
עם זאת, ההבחנה היא יותר בגדר המלצה מאשר הנחיה.
ראוי לשים לב כי הפרדת פסוקיות בהתאם לפיסוק הגרמני אינה סותרת את ההנחיות החדשות של האקדמיה ללשון, אולם היא סותרת את רוחן ואת ההנחיה "...שלא להרבות בפסיקים יתר על המידה".
בסופו של דבר, הבחירה האם להפריד משפט משועבד (בפסיק או בזוג פסיקים) תלויה "בסגנונו של הכותב" וברצונו להדגיש חלקים מסוימים בתוך המשפט.
לרוב, מומלץ להימנע מלהפריד פסוקית בזוג פסיקים, אלא אם היא ארוכה במיוחד.
לעומת זאת, הסגר ותמורה יופרדו תמיד בשני פסיקים (פרט להסגר קצר במיוחד, שלא יופרד בפסיקים כלל).
לחלופין, ניתן להפריד הסגר או תמורה בקו מפריד.
שימוש בפסיק ייעשה במשפט בעל חלקים מאוחים, להפרדת ביטוי מוסגר, תמורה, משפט ייחוד, משפט איחוי ומשפט מורכב.
בפסוקית זיקה לעיתים ייעשה שימוש בפסיק ולעיתים לא.
באופן דומה, "ישבנו בבית וצפינו בטלוויזיה" ולא "ישבנו בבית, וצפינו בטלוויזיה".
יש לשים פסיק בין חלקי משפט הממלאים אותו תפקיד תחבירי אם אין ביניהם "ו" החיבור או מילת איחוי אחרת (כגון או).
למשל: "התגוררתי בין השאר בחיפה, בירושלים ובתל אביב".
יש פסיק בין "בחיפה" לבין "בירושלים" המהווים שניהם תיאורי מקום.
במשפטים כמו "ראש הממשלה הראשון, דוד בן-גוריון, נאם בכנסת" או "ראש העירייה, רון חולדאי, ירוץ שנית לבחירות" יש להפריד בפסיק את שם האדם מהתואר שבא לפניו.
עם זאת, אם משתמשים רק במילה אחת לציין את שמו של האדם, אין מפרידים אותה בפסיקים.
למשל: "ראש העיר חולדאי ירוץ שנית לבחירות".
מסמנים פסיק לביטוי ניגוד: לא ידעתי כלום, חוץ ממה שלמדתי כבר בשנה שעברה".
הפרדת ציטוט במירכאות: "שב בשקט", דרש המורה, "אל תפתח את פיך!".
בכתיבת מספרים גדולים נהוג להשתמש בפסיקים להקל על קריאת המספר.
פסיק יבוא לאחר כל שלוש ספרות החל מספרת המאות.
לדוגמה המספר שני מיליון ארבע-מאות חמישים ושניים אלף שלוש-מאות ושלוש ייכתב בצורה 2,452,303 שקלה יותר לקריאה מהצורה 2452303. במדינות אירופאיות מסוימות מתהפכים תפקידי הנקודה והפסיק בכתיבת מספרים, כך שהנקודה משמשת להקלת הקריאה של מספרים גדולים והפסיק משמש לציון שבר עשרוני.
בשיר 'מרוב אהבה' יוסי בנאי מספר אודות אהבה של כל מיני זוגות:
"כשהפסיק אוהב את הנקודה, תמיד הוא אומר לה, חוזר ואומר לה, שהוא פסיק על ידה!" (וכוונתו לומר: 'אני פחות חשוב ממך!')
בשיר 'מכתב לרבי' דן אלמגור כתב את סימני הפיסוק במילים:
לרבי הקדוש ר' שניאור זלמן (אומרים; 'נקודה')".
פַּסָּל הוא אמן היוצר פסלים, כלומר עוסק בפיסול, כמקצוע או כתחביב.
באמנות הנוצרית של ימי הביניים תפס הפסל והפיסול בכלל תפקיד משני, פעמים רבות בתור תבליט או תבליט אדריכלי (בעיקר בכנסיות).
הפסלים לא נתפסו כ'אמנים' אלא עבדו בקבוצות שנדדו בין אתר בנייה אחד למשנהו (ייתכן שהיו אלה קבוצות של מורה ותלמידיו).
תפיסת הפסל מתקופת הרנסאנס - עליית מעמדו של האמן "גאון"
חשיבותו של "מגע היד" של האמן בתפיסה של האמנות עד המאה ה-20 הייתה מכריעה.
כך לדוגמה הואשם אוגוסט רודן כי יצר את פסלו 'עידן הברונזה' (1875–1876) על ידי יציקתו ישירות על גופו של הדוגמן.
כדי להוכיח את הפער בין ההעתקה הפשוטה לבין עבודתו, צילם רודן את הדוגמן באותה פוזיציה של הפֶּסֶל, כדי להצביע על ההבדלים ביניהם.
במאה העשרים, במסגרת האמנות המודרניסטית ואוונגרדית, התערערו התפיסות המקובלות אודות האמנות בכלל ובכללן תפיסת הפסל והפיסול.
סוג אחר הוא התערערותם וחוסר הרלוונטיות של מושגים כגון 'מונומנט' (אנדרטה).
רוזלינד קראוס, במאמרה "פיסול בשדה המורחב", טוענת כי בתקופה המודרנית הפיסול מתקיים מתוך מצב של היעדר-מקום (להבדיל מן האנדרטה).
לפיכך, על הפיסול לפעול "מתוך התייחסות לאובדן הזה של מקום וליצור את המונומט כהפשטה, כמסמן טהור או כבסיס, שהוא חסר-מקום באופן פונקציונלי, ובמידה רבה מתייחס לעצמו".
סוג אחד של ערעור על מעמדו המסורתי של הפסל ניתן לראות בכניסתן של טכניקות פיסול חדשות שמקורן בתעשייה או במלאכות אחרות.
טכניקות אלו, מערערות על תפיסת הפיסול והאמנות בכך שהן מחדדות את השאלה האונטולוגית - 'מה היא אמנות?' או 'מה ראוי להיות אמנות?'.
חלק מן הטכניקות מקורן במלאכה ובתעשייה.
כך לדוגמה, משמש תהליך של ריתוך מתכות ליצירת אסמבלאז', (כלומר קולאז' תלת־ממדי) או פיסול במתכות תעשייתיות.
בין האמנים שהשתמשו בטכניקות כאלה ניתן למצוא את הפסל ריצ'רד סרה ואת הפסלים הישראלים יגאל תומרקין ויעקב דורצ'ין.
בעזרת טכניקה זו, שנחשבה לעיסוק נשי שאינו שייך לתחום האמנות, יצר הפסל והאמן האמריקאי קלאס אולדנבורג, פסלים גדולי ממדים, שאותם כינה "פסלים רכים", שהציגו דימויים ביתיים ויומיומיים.
טכניקות נוספות חדרו אל הפיסול מתחום האדריכלות והבנייה.
מתוכן צמחו תחומי פעולה כמו אמנות אדמה.
טכניקות אחרות מהוות שיבוש של הטכניקה המסורתית.
דוגמה לכך אפשר למצוא בפסלי השוקולד של האמנית ג'נין אנטוני המצויים באוסף מוזיאון ישראל.
בפסלים אלו, הפיגורה מפוסלת בשוקולד על ידי כירסומו.
טכניקות כאלו דוחקות את הטכניקות המסורתיות של הפיסול – הכיור, החציבה והיציקה, מתוך מגמה להרחיב את אופני הביטוי של האמנות.
מטרה מוצהרת כזו ליוותה גם את האמן מרסל דושאן אשר הכניס לשפת האמנות את המושג 'התקה' של 'רדי מייד' ובמסגרתו הפעולה הפיסולית היא לקיחת אובייקט יום-יומי והצגתו בקונטקסט של אמנות.
כך לדוגמה קנה דושאן משתנה והציג אותה בתערוכה תחת השם 'מזרקה'.
דושאן מעביר את המשקל מן העשייה הפיזית אל הרעיון ובכך פתח פתח לקיומה של אמנות מושגית (קונספטואלית).
ניסיון נוסף להרחבת אופן הפעולה של הפסל ניתן למצוא בסוגות אמנותיות חדשות שהתפתחו החל משנות ה-60 של המאה ה-20. סוגה אחת היא מיצג (פרפורמנס), כלומר, אירוע אמנותי שבו יש שילוב של מדיה שונות.
בסוגה זו יש הדגשה של הקשר עם הקהל, לעיתים תוך שימוש בטכניקות מעולם התיאטרון.
פיסול נלמד בבתי ספר המתמחים בכך.
בתי הספר העיקריים בישראל למטרה זו הם בצלאל, המדרשה לאמנות ומכון אבני.
פסיקתא דרב כהנא היא מדרש ארץ ישראלי קדום על הקריאות בתורה ובהפטרות במועדים ובשבתות מיוחדות, כגון שבת של פסח וסוכות, שבת חנוכה ועוד.
מדרש זה קדום יחסית, והוא מתוארך למאה ה-5, תקופתם של המדרשים הקדומים בראשית רבה וויקרא רבה.
הכינוי "פסיקתא דרב כהנא" נזכר לראשונה אצל רבי משולם בן משה ממגנצא, בן המאה ה-11.
ייחוס המדרש לרב כהנא נובע מאזכורו של חכם זה בראש המדרש כאחד מן הדוברים בו.
אך ציטוטים מהמדרש, לרבות הכינוי "פסיקתא" קיימים עוד קודם לכן, למשל אצל רב סעדיה גאון.
פירוש המילה "פסיקתא" הוא "פסקאות".
שלמה בובר, אשר הוציא לאור במאה ה-19 את המהדורה המדעית הראשונה של פסיקתא דרב כהנא, העלה בתחילת המבוא למהדורתו שתי השערות באשר למקורה של מילה זאת.
הראשונה היא שהיות ופסיקתא דרב כהנא לא נכתב בצמוד לספר מספרי התנ"ך, בניגוד למדרשים כמו בראשית רבה, אזי כל דרש בו הוא נפסק ונפרד מחברו.
ההסבר השני הוא שהמילה פסיקתא עניינה הפטרה וסיום, משום שהמדרש עוסק בהפטרות.
דעה אחרת שהועלתה היא שפירוש המילה פסיקתא דומה למילה 'פתיחתא', כלומר פתיחה של נושא מסוים שהדרשן עומד לעסוק בו.
הסדר שעל פיו מחולק הפסיקתא הוא ייחודי ומושתת על סדר הקריאות במהלך השנה.
הפסיקתא מתחלק לחמש תקופות של לוח השנה העברי.
ראש השנה עד יום כיפור
השבתות בין י"ז בתמוז לראש השנה (תלת דפורענותא ושבע דנחמתא)
לשונה של הפסיקתא, החכמים הנזכרים בה והדרשות שבה הם עולמם של חכמי ארץ ישראל במאות השלישית-חמישית, המאות שכפי הנראה קדמו לחתימתו.
לשונה מזכירה את לשון התלמוד הירושלמי, ראשית הפיוט, וכן מדרשי בראשית רבה וויקרא רבה.
מדרש פסיקתא דרב כהנא יצא לאור לראשונה בשנת 1868 (תרכ"ח) על ידי שלמה בובר.
'מהדורת בובר' כוללת לצד נוסח מוגה ומדויק גם הגהות ופירושים על המדרש.
במהדורתו השתמש בובר בארבעה כתבי יד שונים:
כתב יד מצפת אשר הועתק במצרים ונמסר לו על ידי שד"ל
כתב יד מהעיר פאס שבמרוקו אשר נמסר לו על ידי הרב אליקים כרמולי
כתב יד מאיטליה, מספריתו של דה רוסי.
במהדורתו התבסס בובר בעיקר על כתב היד שמקורו מצפת, אותו קיבל כאמור משד"ל.
חלק מסוים אשר היה חסר בכתב יד זה הוא השלים מכתב היד שקיבל מכרמולי, אם כי לא תמיד באופן עקבי.
המדרש יצא במהדורה נוספת על ידי דוב מנדלבוים בהוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה בשנת 1962 (תשכ"ב).
מהדורה זו מבוססת הן על כתב יד אוקספורד והן על שינויי נוסח על פי הגניזה הקהירית.
במחשוב, פסיקה היא אות המגיע למעבד, מצד רכיב חומרה או תוכנה ומורה להפסיק משימה מסוימת, כדי לעבד משימה אחרת שטיפולה דחוף יותר.
לאחר מכן, המחשב יחזור לעבד את המשימה שהופסקה.
בעת קבלת הפסיקה משהה המחשב את ביצועה הסדרתי של המשימה, כדי להפעיל שגרת טיפול בפסיקה.
לאחר הטיפול בפסיקה, ממשיך המחשב בביצוע הסדרתי של המשימה המקורית.
פסיקות תוכנה נמצאות בשימוש נרחב במחשבים הפועלים בריבוי משימות ומהוות הפסקת פעולת תוכנית מחשב שלא דרך בקרת זרימה.
המונח פסיקה נגזר מן המילה הפסקה, בעקבות interrupt האנגלית.
בעת הפעלת תוכנית טוענת מערכת ההפעלה את התוכנית לזיכרון.
כל פקודה בשפת מכונה נמצאת בתא זיכרון המכיל קידוד למהות הפקודה שיש לבצע ואת כתובות הזיכרון הרלוונטיות לפקודה זו.
לאחר הטענת התוכנית לזיכרון מבוצעות הפקודות באופן סדרתי בזו אחר זו; ביצוע כל פקודה נקרא "מחזור עבודה", והוא מורכב משלושה חלקים עיקריים: "מחזור פסיקה", "מחזור הבאה" ו"מחזור ביצוע".
כתובת הזיכרון המכילה את הפקודה הבאה שיש לבצע נשמרת באוגר מונה הפקודות (PC – Program Counter) והפקודה שיש לבצע נקראת מהזיכרון לאוגר הנקרא MBR – Memory Buffer Register.
מחזור פסיקה – במחזור הפסיקה בודק המעבד האם קיימות פסיקות הממתינות לטיפולו, ובמקרה שכן, הוא מטפל בפסיקה וממשיך במחזור העבודה.
מחזור הבאה – המעבד קורא לתוך האוגר MBR את הפקודה הנמצאת בכתובת הזיכרון שבמונה הפקודות ומקדם את מונה הפקודות לכתובת הבאה.
מחזור ביצוע – הפקודה לביצוע עוברת מהאוגר MBR לאוגר הנקרא IR – Instruction Register, מנותחת ומבוצעת על ידי המעבד.
מחזור הביצוע מורכב מארבעה שלבים הנקראים "מיקרו-פקודות".
המחשב מבצע סדרת פעולות זו בלולאה.
כאשר ישנה הפרעה לביצוע התוכנית הרגיל, הנגרמת על ידי אירוע לא-צפוי המעורר פסיקה (כגון הקשה על תו במקלדת או חלוקה באפס) עובר המחשב לביצוע מחזור פסיקה לאחר מחזור הביצוע (ולפני מחזור ההבאה) ומטפל בפסיקה.
מטרת הפסיקות היא לאפשר טיפול באירועים, תקינים או בלתי תקינים, שאינם חלק מהביצוע הסדרתי של התוכנית.
ניתן לחלק את הפסיקות למספר סוגים:
פסיקה אסינכרונית או פסיקה חיצונית – פסיקה הנגרמת על ידי רכיב חומרה, באופן שאינו תלוי בריצת התוכנית הנוכחית.
פסיקות המגיעות מבקר הפסיקות – פסיקות המופעלות על ידי רכיבי חומרה המחוברים לבקר הפסיקות.
פסיקות שאינן ניתנות למיסוך – פסיקות הדורשות טיפול מיידי אשר לא ניתן להתעלם מהן ולשמור את הטיפול בהן למועד מאוחר יותר.
פסיקות אלה משמשות לרוב לניהול תהליכים קריטיים במחשב (כמו השעון), להודעה על שגיאות קריטיות בחומרה, או לטיפול במצבי קיצון (אתחול של המחשב באמצעות כפתור ה-Reset).
פסיקה סינכרונית או פסיקה פנימית – פסיקה הנוצרת על ידי החומרה או התוכנה במועד ידוע מראש עקב ביצוע פקודה מסוימת בתוכנית.
פסיקה כזו קרויה "סינכרונית" משום שהיא צפויה – ניתן לחזות את התעוררותה כאשר יתבצע קטע הקוד המתאים.
פסיקה יזומה או פסיקת תוכנה – פסיקות הנוצרות על ידי התוכנה ומשמשות להעברת מידע בין תהליך כלשהו למעבד.
חריגה או Exception – פסיקה הנוצרת כדי לדווח על שגיאות במהלך ביצוע פקודות.
מלכודת – פסיקה המתעוררת בעקבות הדלקת דגל כלשהו.
פסיקות מאפשרות לבצע תקשורת בין התקני קלט/פלט לתהליכים.
בפסיקות אסינכרוניות מופרעת ריצת התוכנית כדי להעביר מידע מהתקן חומרה כלשהו למעבד.
התקן שעון, למשל, מעביר בקשת פסיקה בקבועי זמן ידועים, המאפשרים למערכת למדוד את הזמן שעבר בין פעולות ולתזמן את ריצת התוכניות.
בפסיקות סינכרוניות מעביר התקן כלשהו הודעה למערכת.
כאשר מתבצעת חלוקה באפס, גורמת יחידת העיבוד המתמטית להעלאת פסיקה כדי לטפל בשגיאה הנוצרת.
בפסיקות יזומות מעבירה התוכנה באמצעות פקודה מיוחדת את מספר הפסיקה שיש לעורר ובאופן זה מעבירה מידע להתקני קלט/פלט.
בתהליכים מסוימים נעשה שימוש ביותר מסוג פסיקה אחד: בעת כתיבת מידע לכונן דיסקטים, היכול לכתוב בית אחד בכל פעם, מעבירה התוכנית את המידע המיועד לכתיבה יחד עם המידע הנלווה (הפעולה לביצוע, ההתקן לכתיבה ומענו) לאוגרים המתאימים בבקר הכונן ומפעילה בקשת פסיקה יזומה כדי להתחיל את פעילות הבקר.
כאשר כונן הדיסקטים מסיים את פעולתו, הוא מעורר בקשת פסיקה (IRQ) א-סינכרונית דרך בקר הפסיקות של המעבד.
בהתאם למספר הפסיקה פונה המעבד לטבלת הפסיקות הנמצאת בזיכרון ומפעיל את שגרת הטיפול המתאימה.
בגמר שגרת הטיפול מודיע המעבד לבקר הפסיקות שהטיפול בפסיקה הסתיים, ובקר הפסיקות מכבה את בקשת הפסיקה.
כאשר מנגנון הפסיקות ממומש דרך המעבד, מחברים בקר פסיקות בין ההתקנים המעוררים את הפסיקה לכניסת הפסיקות של המעבד, ובאופן זה ניתן לרבב מספר פסיקות כך שניתן לטפל בהן לפי חוקיות כלשהי.
כאשר המנגנון ממומש באמצעות הזיכרון, ממפים את הפסיקות לתאים ידועים בזיכרון, כך ששינוי מצב התא מעיד על התעוררות פסיקה.
פסיקות משמשות בדרך כלל לשרת תזמונים בחומרה, העברת נתונים לאחסון וממנו (למשל, דיסק I/O) וממשקי תקשורת (כגון UART ו-Ethernet), טיפול באירועי מקלדת ועכבר, וכדי להגיב לכל אירוע אחר רגיש לזמן כנדרש על ידי מערכת האפליקציה.
פסיקות שאינן ניתנות למִסּוּךְ (non masking) משמשות בדרך כלל כדי להגיב לבקשות בעדיפות גבוהה כגון פסק זמן של שעון Watchdog, אותות כיבוי ו.
טיימרי חומרה משמשים לעיתים קרובות ליצירת הפרעות מחזוריות.
ביישומים מסוימים, פסיקות כאלה נספרות על ידי כדי לעקוב אחר הזמן המוחלט או שחלף, או משמשות את מתזמן המשימות של מערכת ההפעלה לניהול ביצוע של תהליכים רצים, או שניהם.
פסיקות תקופתיות משמשות בדרך כלל גם כדי להפעיל דגימה מהתקני קלט כגון ממירים אנלוגיים לדיגיטליים, ממשקי מקודד תוספתיים וכניסות GPIO, ולתכנת התקני פלט כגון ממירים דיגיטליים לאנלוגיים, בקרי מנוע ויציאות GPIO.
פסיקת דיסק מסמנת את השלמת העברת נתונים מהציוד ההקפי של הדיסק או אליו.
זה עלול לגרום לתהליך לרוץ כשהוא ממתין לקריאה או כתיבה.
פסיקת כיבוי חוזה אובדן מתח העומד בפתח, ומאפשרת למחשב לבצע כיבוי מסודר בזמן שעדיין נשאר מספיק כוח לעשות זאת.
פסיקות מקלדת גורמות בדרך כלל לאחסן הקשות על מנת ליישם את ההקלדה.
פסיקות משמשות לפעמים כדי לחקות הוראות שאינן מיושמות במחשבים מסוימים.
לדוגמה, הוראות נקודה צפה עשויות להיות מיושמות בחומרה במערכות מסוימות ולחקות אותן במערכות להן עלות נמוכה יותר.
מקרה נוסף, ביצוע של הוראת נקודה צפה שלא הוטמעה יגרום לפסיקת חריגה של "הוראה בלתי חוקית".
המנגנון המטפל בפסיקות יממש את פונקציית הנקודה הצפה בתוכנה ולאחר מכן יחזור לתוכנית שקיבלה פסיקה כאילו בוצעה ההוראה המיושמת בחומרה.
זה מספק ניידות תוכנת יישומים על פני כל הקו.
ניתן לחלק את פסיקות החומרה לשני סוגים:
Edge-Triggered Interrupts – פסיקות המעבירות סיגנל (אות מידע) כלשהו כדי לציין בקשת פסיקה.
אפיק הנתונים ISA עובד בשיטה זו.
Level-Triggered Interrupts – פסיקות המשנות את מצב זרימת החשמל באפיק נתונים באופן קבוע עד לטיפול בפסיקה.
ההתקן המעוניין בפסיקה משנה את מצב הקו עד לקבלת הודעה מהמעבד לגבי טיפול בפסיקה או טיפול במצב שעורר את הפסיקה.
אפיקי הנתונים PCI ו-PCI Express עובדים בשיטה זו.
כאשר התקן מעוניין לעורר פסיקה, הוא מעביר בקשת פסיקה דרך אחת הכניסות של בקר הפסיקות.
כל התקן המסוגל לעורר פסיקה מחובר לבקר הפסיקות דרך כניסה אחת המקצה לו מספר מזהה.
בקר הפסיקות מעביר את בקשת הפסיקה למעבד דרך כניסה בודדת או זוגית במעבד, הנקראת "כניסת הפסיקות".
המעבד בודק אחת לכמה זמן את כניסת הפסיקות שלו; כאשר הוא מגלה שקיימת בקשה לפסיקה, הוא מבצע החלפת הקשר שבה הוא שומר את מצב המערכת (הכולל את האוגרים, את הפקודה הבאה לביצוע וכתובות הזיכרון הרלוונטיות) במחסנית הזיכרון, ומתשאל באפיק מידע אחר, את בקר הפסיקות לגבי מספר הפסיקה.
לאחר קבלת מספר הפסיקה מעביר המעבד את המערכת ל ומחפש בטבלת הפסיקות את שגרת הטיפול המתאימה.
לאחר העברת המערכת למצב מיוחס בודקת מערכת ההפעלה בטבלת הפסיקות כיצד לטפל בשגרה.
לרוב, מכילה טבלת הפסיקות פקודות קפיצה לכתובות המכילות שגרות לטיפול בפסיקה שהתעוררה.
מערכת ההפעלה טוענת את השגרה הנמצאת בכתובת שהתקבלה מטבלת הפסיקות.
מערכות הפעלה מודרניות מחזיקות מבנה נתונים בליבה המכיל את ההפניות לשגרות הרלוונטיות.
ניתן לשנות את טבלת הפסיקות כך שתפנה לשגרה אחרת מזו המוגדרת כברירת מחדל.
לאחר ביצוע שגרת הטיפול החדשה נהוג לקרוא לשגרה הישנה כדי להימנע מבעיות תאימות בין תוכנות.
הטיפול בפסיקה יכול לכלול ביצוע שגרות טיפול, הערת תוכניות שביצעו המתנה רדומה והפעלת מנגנון הפסיקות כך שתתאפשר קבלת פסיקות מחדש (בחלק מהארכיטקטורות).
בגמר הטיפול המעבד טוען את הנתונים שנשמרו במחסנית, מכבה את בקשת הפסיקה ומחזיר את הבקרה להוראה הבאה אחרי זו שממנה נלקחה.
ברוב המקרים, הפיקוח חוזר לתוכנית במרחב המשתמש.
שגרת הטיפול בפסיקה (Interrupt Service Routine, ISR) היא שגרה המופעלת בעקבות קבלת פסיקה.
במערכות הפעלה ישנות, בעת ביצוע שגרת הטיפול בפסיקה היה המעבד חסום בפני ביצוע פעולות נוספות.
מסיבה זו, במערכות הפעלה מודרניות (ובמיוחד במערכות זמן אמת) שגרות הטיפול מחולקות לשני סוגים: שגרות טיפול מרמה ראשונה, ושגרות טיפול מרמה שנייה.
שגרות הטיפול מרמה ראשונה מבצעות את הפעולות ההכרחיות לשחרור הפסיקה, ומתזמנות את ריצת שגרות הטיפול מהרמה השנייה, שאחראיות לטפל במידע שהתקבל באמצעות הפסיקה.
בזמן הטיפול באמצעות שגרות מרמה ראשונה מופסקת ריצת התוכנית, דבר העשוי לפגוע בביצועיה.
שגרות טיפול מרמה שנייה רצות לרוב מתוך תהליכון נפרד או בזמן הפנוי של המערכת.
פרט לחלוקת הפסיקות לפי מקור הפסיקה (פנימית או חיצונית) קיימים מספר מאפיינים נוספים לפסיקות:
מצב המערכת – פסיקות המשאירות את המערכת במצב מוגדר נקראות "פסיקות מדויקות".
פסיקות אלה חייבות לקיים את התנאים הבאים:
תוכן מונה הפקודות נשמר במקום ידוע.
כל הפקודות שלפני הפקודה אליה מצביע מונה הפקודות בוצעו.
אף אחת מהפקודות הנמצאות לאחר הפקודה אליה מצביע מונה הפקודות טרם בוצעה.
מצב הפקודה שנמצאת במונה הפקודות ידוע (האם יש לבצע אותה או לא).
פסיקות אשר אינן עומדות בקריטריונים אלה נקראות "פסיקות לא-מדויקות".
חידוש התהליך – פסיקות המאפשרות את המשך התהליך מהפקודה במונה הפקודות (הפקודה שגרמה לעירור הפסיקה) נקראות "פסיקות חוזרות".
פסיקות הממשיכות את ביצוע התוכנית מהפקודה הבאה שאחרי הפקודה שבמונה הפקודות שהייתה אמורה להתבצע נקראות "פסיקות ממשיכות".
פסיקות העוצרות את ביצוע התוכנית נקראות "פסיקות עוצרות".
סדר הטיפול בפסיקות – בעת טיפול בפסיקות, הן בטיפול בשתי פסיקות המגיעות בו-זמנית והן בטיפול בפסיקה המגיעה בעת טיפול בפסיקה אחרת, חלק ממערכות ההפעלה ישעו את האפשרות לקבל פסיקות נוספות בעת הטיפול בפסיקה.
כאשר משתמשים בשיטה זו, המעבד אינו יכול לטפל בפסיקות נוספות בזמן טיפול בפסיקה.
שיטה זו עשויה לגרום לאובדן של פסיקות או לאי-הרצתן בזמן של פסיקות חשובות.
מערכות הפעלה אחרות קובעות עדיפות לכל פסיקה (בדרך כלל דרך הכניסות של בקר הפסיקות, כך שפסיקות בכניסות נמוכות יותר מקבלות עדיפות על פני פסיקות בכניסות גבוהות יותר) ומטפלות בהן לפי סדר עדיפויות זה.
כאשר מגיעה פסיקה המחוברת לכניסה נמוכה בזמן טיפול בפסיקה גבוהה, שומר המעבד את מצב המערכת (כפי שנעשה לתוכנית רגילה) ועובר לטפל בפסיקה הנמוכה.
ביצועים – פסיקות משמשות כדי להחליף את מנגנון ההמתנה הפעילה: על ידי הרדמת תהליכים הממתינים להתקני קלט/פלט והערתם באמצעות פסיקות ניתן לחסוך זמן עיבוד משמעותי המוקדש לתשאול ההתקן.
עם זאת, טיפול בפסיקה מחייב הכנסה ושליפה של מצב המערכת מהמחסנית והחלפת הקשר כפולה עבור כל פסיקה.
התחלת הפעולה: מנהל ההתקן (device driver) הוא תוכנה שמקבלת בקשות קלט/פלט ממערכת ההפעלה, (לדוגמה: לחיצה על מקש, הגעת נתון מהדיסק, תזמון שעון).
מנהל ההתקן כותב את הפקודות הללו לרגיסטרים (Registers) או לזיכרון בקר ההתקן, ולאחר מכן מפעיל את הבקר כדי להתחיל את הפעולה.
ופועל כחלק מתוכנה המופעלת על ידי המעבד, מפעיל פקודת קלט/פלט
העברת בקשה: מנהל ההתקן מעביר את בקשת הקלט/פלט לבקר הקלט/פלט (Device controller) באמצעות יצירת אינטרפט.
ביצוע פסיקה: הבקר מתחיל לטפל עצמאית בפעולת הקלט/פלט, ללא מעורבות המעבד.
כשהיא מסתיימת (הקלט מוכן/הפלט בוצע/התרחשה שגיאה), הבקר יוצר אות פסיקה (interrupt signal) כדי להתריע למעבד.
קבלת הפסיקה: המעבד, שבינתיים עבד במקביל, בודק באופן קבוע אם קיימות פסיקות בין הוראה להוראה.
הוא מקבל את אות הפסיקה ומעביר את השליטה למטפל הפסיקות (interrupt handler) המתאים.
טיפול בפסיקה: תוכנת "מטפל הפסיקות" מעבדת את הנתונים ומבצעת את הפעולות הנדרשות כדי לטפל בסיבה לפסיקה.
כשהיא מסיימת את הטיפול היא מחזירה את השליטה למעבד.
חידוש פעולה: המעבד מחדש את ביצוע המשימה שנקטעה על ידו.
סיום התהליך: המעבד ממשיך את הריצה שהופסקה על ידי קריאת שירות ה-I/O הראשונית שהחלה את התהליך.
מנגנון הפסיקות מאפשר למעבד לבצע משימות אחרות בזמן שפעולת הקלט/פלט מתבצעת.