tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תצוגות B-סקופ היו נפוצות במכ"מים מוטסים בשנות ה-50 וה-60, והם היו מבוססי סריקה מכנית של האנטנה מצד לצד, ולעיתים גם למעלה ולמטה.
תצוגת ה- B-סקופ הציגה "פרוסה" אופקית של המרחב האווירי בשני הצדדים של המטוס בטווח זוויות החיפוש של המכ"ם.
הנקודה על המסך הוזזה למעלה לאורך ציר ה-Y באופן דומה לציר ה-X של ה-A סקופ, עם מרחקים "במעלה" התצוגה מייצגים טווח גדול יותר.
האות היה מעורבב עם מתח משתנה שנוצר על ידי מכשיר מכני והיה תלוי ליניארית בזווית האופקית הנוכחית של האנטנה.
התוצאה הייתה סקופ A אשר קו הטווח האנכי שלו מתנודד מצד לצד בתדר ששווה לתדר הסריקה המרחבית האופקית של המכ"ם.
אות הרדיו נשלח אל ערוץ העוצמה, והפיק נקודה בהירה המעידה על חזרות.
E-סקופ הוא במהותו סקופ B ומציג טווח מול זווית הגבהה, במקום טווח מול אזימוט.
הם זהים באופן פעולתם לסקופי B, ומשמעות שמם היא פשוט "elevation".
בסקופי E נעשה שימוש באופן טיפוסי יחד עם גלאי גובה מכ"מיים, אשר דומים למכ"מים מוטסים אבל מתוכננים לסרוק אנכית במקום אופקית.
הם לעיתים קרובות נקראו "מכ"מים מתנדנדים" בשל התנועה של האנטנות שלהם.
צינור התצוגה היה מסובב סביב צירו ב-90 מעלות כדי להשים את ציר ההגבהה אנכי במטרה ליצור התאמה טבעית יותר בין התצוגה ל-"עולם האמיתי".
התצוגות הללו נקראות גם Range-Height Indicator, או RHI, אבל גם התייחסו אליהם (באופן מבלבל) כ-B סקופ גם כן.
ה-H סקופ הוא התאמה נוספת של מושג ה-B סקופ, שמציגה מידע על הגבהה בנוסף לאזימוט וטווח.
המידע על זווית ההגבהה הוצג על ידי ציור "בליפ" שני במרחק קטן בסמוך לבליפ המטרה, כך שהשיפוע של הקו שמחבר בין שני הבליפים מעיד על ההגבהה של המטרה יחסית למכ"ם.
לדוגמה, אם הבליפים היו ממוקמים ישירות ימינה אחד לשני, זה העיד על כך שהמטרה באותו גובה כמו המכ"ם.
העותק המוזז של הבליפ נוצר באמצעות חלוקת אות הרדיו לשני אותות, ולאחר מכן השהייה בזמן של אחד האותות כך שהוא יופיע מוזז במקצת על ציר הטווח.
הזווית נוצרה באמצעות יצירת מתח בכיוון האזימוט הנשלט על ידי התנוחה האנכית הרגעית של אנטנת המכ"ם (הזווית האנכית שהאנטנה יוצרת).
צורה זו של תצוגת הגבהה יכלה להתווסף לכמעט כל סוג אחר של תצוגה, ולעיתים נקראה גם תצוגת "נקודה כפולה".
סקופ C מספק הצגה של אזימוט מול זווית הגבהה.
ה-"בליפ" שהוצג העיד על הכיוון של המטרה יחסית לציר המרכז של המכ"ם, או של המטוס או אמצעי הירי שהוא היה מחובר אליו.
סקופים אלה היו ידועים גם כ-"אינדיקטורים נקודה נעה", כשהנקודה הנעה מהווה את בליפ המטרה.
מרחק הוצג באופן טיפוסי בנפרד במקרים אלו, לעיתים קרובות כמספר בצד התצוגה.
כמעט זהה ל-C סקופ הוא ה-G סקופ, אשר מספק הצגה גרפית של המרחק למטרה.
המרחק הוצג באמצעות קו אופקי ש-"צומח" החוצה מ"בליפ" המטרה כדי להפיק דיאגרמה דמוית-כנף.
ה-"כנפיים" גדלו באורכם במרחקים קצרים יותר כדי להעיד שהמטרה נהיית קרובה יותר.
אינדיקטור "תירה עכשיו" היה מוצג על המסך, והורכב משני קווים אנכיים קצרים בכל צד של התצוגה.
כדי לבצע יירוט, הטייס היה מנחה את המטוס שלו עד אשר בליפ המטרה היה ממוקם במרכז התצוגה, ואז היה מתקרב עד אשר ה-"כנפיים" (באנלוגיה לכנפי המטוס) היו ממלאות את המרווח שבין סמני הטווח.
תצוגה זו שחזרה מערכת שהייתה בשימוש בכוונות ירי, שבה הטייס היה עוקב אחר מוטת הכנפיים של המטרה ואז היה יורה כאשר הכנפיים מילאו את השטח שבתוך מעגל על הכוונת שלהם.
מערכת זו אפשרה לטייס לאמוד את המרחק למטרה.
במקרה זה, המרחק נמדד ישירות על ידי המכ"ם, והתצוגה חיקתה את המערכת האופטית כדי לשמור על הדמיון בין שתי המערכות.
תצוגת PPI מספקת תמונת "כל מה שמסביב" דו־ממדית של המרחב האווירי מסביב לתחנת המכ"ם.
המרחק החוצה ממרכז התצוגה מעיד על הטווח, והזווית שיוצר קו התצוגה היא האזימוט למטרה.
על התנוחה הרגעית של אנטנת המכ"ם מעיד הקו שיוצא ממרכז התצוגה החוצה לתצוגה, אשר מסתובב ביחד עם האנטנה בזמן אמת.
זהו למעשה סקופ B מורחב ל-360 מעלות.
תצוגת PPI היא מה שבדרך כלל נתפס על ידי אנשים כתצוגת מכ"ם באופן כללי, והייתה בשימוש נרחב בבקרת תנועה אווירית עד המצאת תצוגת הסיביות בשנות ה-90.
תצוגות PPI דומות מאוד לסקופ A בדרך הפעולה שלהם, והופיעו די מהר אחרי המצאת המכ"ם.
כמו בכל תצוגות המכ"ם הדו־ממדיות, הפלט של מקלט הרדיו מחובר לערוץ העוצמה כדי להפיק נקודה בוהקת המעידה על חזרות.
בסקופ A מקור מתח שן מסור שמחובר לציר ה-x מזיז את הנקודה לרוחב התצוגה, בעוד שב-PPI הפלט של שני מקורות מתח כאלו משמש כדי לסובב את הקו.
כמה מערכות מוקדמת היו מכניות - מסובבות פשוטו כמשמעו את מגנטי ההסחה (התנועה הסיבובית של האנטנה הייתה מותמרת לסיבוב מערך השפופרת באמצעות גלגלי שיניים), אבל האלקטרוניקה שהייתה דרושה כדי לעשות זאת לא הייתה מורכבת מדי, והייתה בשימוש כבר בשנות ה-40 המוקדמות.
תצורת מוֹאֶנְקוֹפִּי היא תצורה גאולוגית של סלעי משקע בגוון אדמדם מהטריאס התחתון עד ככל הנראה חלק מהטריאס התיכון (לפני 240–245 מיליון שנים), שהורבדה בים רדוד.
התצורה נחשפת בשש ממדינות ארצות הברית: בנבדה, בצפון אריזונה, בדרום מזרח קליפורניה, במערב קולורדו, בניו מקסיקו ובמזרח יוטה, כחלק מהאזורים הפיזיוגרפיים של רמת קולורדו ופרובינציית אגן ורכס בארצות הברית.
יחידת סלע זו מוגדרת באריזונה כחבורה.
אין מיקום מייצג לתצורת מואנקופי.
היא קרויה על שם שפך נחל האכזב מואנקופי (Moencopie Wash, הטעות במקור), יובל של הקולורדו הקטן באזור הגרנד קניון במחוז קוקונינו באריזונה.
ב-1921 אפיינו הגאולוגים הארווי בסלר (Harvey Bassler; 1950-1883) וג'ון ריסייד (John Bernard Reeside; 1958-1889) את התצורה באזור האגן הגדול ביוטה, שם עוביה נע בין 550 ל-600 מטרים, וזיהו בה שלושה פרטים אותם כינו: קונגלומרט רוק קניון (Rock Canyon Conglomerate), אבן גיר וירג'ין (Virgin Limestone), ופצלי שנאבקאיב (Shnabkaib Shale).
ב-1922 זיהה הגאולוג דורסי האגר (Dorsey Hager) באגן בלאק מסה (Black Mesa basin) את הפרטים אותם כינה: סולט קריק (Salt Creek, הופרדו אחר-כך לפרטים וופטקי - Wupatki ומוקווי - Moqui) והולברוק (Holbrook).
ב-1928 זיהו הגאולוגים ג'יימס גילולי (James Gilluly; 1980-1896) וג'ון ריסייד באגן פרדוקס (Paradox Basin) ביוטה את הפרט אותו כינו אבן גיר סינבד (Sinbad Limestone).
ב-1948 זיהה גרגורי באזור הפיזיוגרפי המכונה "פרובינציית רמת סלעי המשקע" (Plateau sedimentary province) במחוז קיין ביוטה את הפרט התחתון בתצורה בעובי כ-50 מטרים אותו כינה טימפוֹויפ (Timpoweap).
ב-1951 זיהה הגאולוג אדווין מקיי (Edwin Dinwiddie McKee; 1984-1908) לראשונה את פרט וופטקי (Wupatki Member) באזור הקולורדו הקטן וכן עדכן את המידע על הפרטים וינסלאו (Winslow) והולברוק.
באזור אותו חקר הייתה תצורת מואנקופי מונחת תוך אי התאמה על אבן גיר קאיבאב ותוך אי התאמה מתחת לקונגלומרט שינארמפ, שנחשב אז לפרט התחתון של תצורת צ'ינלה.
מקיי תיארך את תצורת מואנקופי לטריאס תחתון ואולי תיכון.
ב-1956 הרחיב הגאולוג והכלכלן ריימונד ק.
Robeck) את תצורת צ'ינלה כשזיהה באזור קמר סן רפאל (San Rafael Swell) - אזור ביוטה שהתרומם כתוצאה מהאורוגנזה הלרמידית – את הפרט התחתון ביותר בתצורה אותו כינה "פרט טמפל מאונטיין" (Temple Mountain member).
שהיה מונח תוך אי התאמה על תצורת מואנקופי.
ב-1958 זיהה קולי (Cooley) באגן בלק מסה פרט חדש בתצורת צ'ינלה, מסה רדונדו (Mesa Redondo) שהיה מונח תוך אי התאמה על פרט הולברוק מתצורת מואנקופי.
ב-1959 זיהה הגאולוג ואיש הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ג'ון סטיוארט (John H.
Stewart ; 2013-1928) את הפרט התחתון של תצורת מואנקופי באזור אגן בלק מסה אותו כינה פרט הוסקיניני (Hoskinnini member), לשעבר לשון הוסקיניני בתצורת קטלר.
באותה שנה זיהו הגאולוגים ויליאם ניומן (William Louis Newman; 2000-1923) ויוג'ין שומייקר; 1997-1928) באגן יואינטה (Uinta Basin) ארבעה פרטים חדשים בתצורת צ'ינלה אותם כינו: טנדרפוט (Tenderfoot), עלי באבא (Ali Baba), סיומאפ (Sewemup) ופריוט (Pariott).
ב-1966 שינו של (Schell) ואליס יוצ'לסון (Ellis Leon Yochelson; 2006-1929) את הגדרת השכבה ששויכה לתצורת מואנקופי בהרי יואינטה והעבירו אותה לתצורת פארק סיטי (Park City Formation).
ב-1974 זיהה בלייקי (Blakey) שלושה פרטים חדשים באגן פרדוקס ובפרובינציית סלעי המשקע וכינה אותם: בלק דרגון (Black Dragon), טורי (Torrey) ומודי קניון (Moody Canyon).
ב-1979 גילו ולש (Welsh) ואחרים באזור קמר סן רפאל שפרט בלק דרגון שוכב תוך אי התאמה על פרט אותו כינו דולומיט בלק בוקס (Black Box Dolomite), שלא שייך לתצורת אבן גיר קאיבאב, התצורה עליה שוכבת תצורת מואנקופי במקומות אחרים.
תוך שימוש בתיארוך ביוסטרטיגרפי קבע קנת קיצקה (Kenneth K.
Kietzke) ב-1988 את תאריך התצורה לתקופה שבין הטריאס התחתון לטריאס התיכון.
ב-1989 זיהו לוקאס (Lucas) והנט (Hunt) פרט חדש באגן פאלו דורו (Palo Duro), אותו כינו אנטון צ'יקו (Anton Chico).
ב-1991 קבעו לוקאס (Lucas) והיידן (Hayden) את גבולות התצורה.
סקירות מקיפות הוכנו על ידי לוקאס ב-1991, ספרינקל (Sprinkel) ב-1994, הינצה (Hintze) ואקסן (Axen) ב-1995 ומאוחר יותר הונטון (Huntoon) ואחרים.
הגדרת התצורה וחלוקתה לפרטים טרם נקבעה סופית.
במאמר מ-2007 הגדירו לוקאס ואחרים את התצורה כחבורה, את הפרטים שבה כתצורות, ושינו את השיוך של הפרטים סינבד, וירג'ין ושנאבקאיב לתצורות שהן חלק מחבורת תאינס (Thaynes Group) שנוצרה בסביבה ימית באותה תקופה שבה נוצרה תצורת מואנקופי ומשתלבת עם תצורת מואנקופי בדרום מערב יוטה.
סביבת ההיווצרות של תצורת מואנקופי הייתה אזור נרחב מאוד של אגן השקעה, המשתרע מצפון לדרום מוויומינג, מונטנה ואיידהו דרך קולורדו ויוטה לנבדה, אריזונה וניו מקסיקו.
הייתה זו רמה בעל שיפוע כלפי צפון מערב.
אורכה 650 קילומטרים ורוחבה בין 160 ל-500 קילומטרים.
ים פנימי חדר לתוכה ובשיאו הוא השתרע מקולומביה הבריטית ועד דרום יוטה.
האגן היה חסום ממזרח על ידי רמת אנקומפהגרה (Uncompahgre Plateau) והתרוממות דפייאנס (Defiance Uplift) בדרום על ידי שולי מגיון (Mogollon Rim) באריזונה ובמערב על ידי מחסום טקטוני במערב נבדה.
לתוך האגן זרמו נחלים שהשקיעו משקעים סיליקלסטיים (המכילים סיליקה, ואינם מכילים קרבונטים).
קיימת אי התאמה בין התצורה לבין השכבות שמעליה ומתחתיה מהפלאוזואיקון.
בצפון מזרח אריזונה היא שוכבת על תצורת אבן חול קוקונינו, בגרנד קניון על תצורת אבן גיר קאיבאב ובפארק הלאומי קניונלנדס על תצורת קטלר.
התצורה מסתיימת באי התאמה כתוצאה מסחיפה מתחת לפרט קונגלומרט שינארמפ מתצורת צ'ינלה.
עובייה של התצורה משתנה בצורה ניכרת.
במזרח היא דקה יחסית (כ-100 מטרים), אבל היא הולכת ומתרחבת כלפי מערב ובקצה המערבי והצפון מערבי שלה היא מגיעה ל-700 מטרים.
גם הפאצייס של התצורה משתנה במקביל לשינוי בעובי.
במזרח ההשקעה של הסלעים בוצעה בסביבה פלוביאלית (כלומר בנהרות), במרכז בסביבת של גאות ושפל ובחלקה המערבי ההשקעה בוצעה כולה בסביבה ימית.
הוכחה לכך היא הימצאות מאובנים של סילוניות, ובאזור זה היא מתמזגת עם חבורת תאינס (Thaynes Group).
באזורים שונים מתחלקת תצורת מואנקופי לפרטים שונים.
להלן החלוקה לפרטים באזורים שונים:
דרום מזרח יוטה (הפארק הלאומי קניונלנדס) – עובי תצורת מואנקופי כ-300 מטרים והיא מתחלקת כדלהלן (מהפרט העתיק ביותר לפרט הצעיר ביותר):
פרט הוסקיניני (Hoskinnini Member) - פרט הוסקניני והשכבה של פרט טנדרפוט המקביל לו נחשפים בשטח שכיוונו צפון-צפון מזרח שאורכו 290 קילומטרים ורוחבו 80 קילומטרים החל בעמק המונומנטים בדרום מזרח יוטה וצפון מזרח אריזונה ועד מערב-מרכז קולורדו.
עובי הפרט בין 15 ל-40 מטרים והוא בנוי מאבן טין חולית שצבעה אדמדם חיוור עד חום ומאבן חול דקת-גרגיר המכילה גבישי קוורץ הגדלים משתנים.
מקור השם ברמת הוסקניני (Hoskinnini Mesa) הקרויה על שם ראש שבט מהנאוואחו.
פרט בלק דרגון (Black Dragon Member, מילולית "פרט הדרקון השחור").
בלייקי שכינה פרט זה לראשונה ב-1974, תיאר שכבה יוצרת מדרון של אבן חול ואבן טין בגוונים של אדום אפור מחולקת ללמינות - רבדים דקים רבים בסלע שעוביים נמדד במילימטרים.
עובי הפרט במקום גילויו 63 מטרים.
הפרט שוכב על תצורת אבן גיר קאיבאב ומתחת לפרט אבן גיר סינבד.
ולש ואחרים תיקנו שפרט זה שוכב תוך אי התאמה על תצורה הקרויה דולומיט בלק בוקס.
מקור השם בקניון בלק דרגון (Black Dragon Canyon) במרכז דרום יוטה שם נחשף לראשונה.
מקור שם הקניון בפיקטוגרף אינדיאני על קיר הקניון שדמה לדרקון מעופף.
פרט אבן גיר סינבד (Sinbad Limestone Member) – גילולי וריסייד שכינו פרט זה לראשונה ב-1928 מתארים שכבה של אבני גיר חוליות ואבני חול אפורות שעוביה נע בין 12 מטרים ל-45 מטרים השוכבת כ-21 מטרים מעל בסיס תצורת מונקופי וכ-150 מטרים מתחת לפסגת התצורה.
הפרט מכיל מאובנים ימיים כדוגמת הסוג Meekoceras ממחלקת הסילוניות, מה שמוכיח כי הפרט נוצר בסביבה ימית.
בלייקי מצא שפרט יוצר צוקים זה שוכב בדרך כלל על פרט בלק דרגון ומתחת לפרט טורי ועוביו נע בין 3 מטרים ל-30 מטרים.
כאמור יש המשייכים פרט זה לחבורת תאינס.
מקור השם בארץ סינבד (Sinbad Country), אזור במרכז קמר סן רפאל ביוטה שצריחי האבן המיוחדים שלו כאילו נלקחו מסיפורי אלף לילה ולילה.
פרט טורי (Torrey Member) – בנוי מאבן חול יוצרת צוקים בגוון חום-צהבהב עד אפור ומאבן טין בגוון חום-אדמדם עד אדום-אפרפר.
בפרט זה התגלו עקבות רבות של בעלי חיים ודוגמאות רבות של גלונים.
עובייה משתנה, באזור הפארק הלאומי קפיטול ריף היא בעובי שבין 75 מטרים ל-100 מטרים.
מקור השם בעיירה טורי (Torrey) ביוטה שדרומית לה זוהה הפרט לראשונה.
העיירה קרויה על שם ג'אי טורי (Jay L.
Torrey), מבית הנבחרים של ויומינג.
פרט קניון מודי (Moody Canyon Member) – פרט בונה מדרון זה בנוי מאבן טין, אבן בוץ, דולומיט, גבס ואבן חול.
שני הראשונים מהווים מעל יותר מ-90% מהרכב הפרט.
הגוון הבולט הוא הגוון האדום של אבן הבוץ.
עובי השכבה המקסימלי משתנה ומגיע עד 130 מטרים.
המקום המייצג של הפרט הוא בסמוך להתחלת קניון מודי הקרוי על שמו של ג'ון מודי, חוואי בקר שפעל באזור.
צפון יוטה (אגן יואינטה) – תצורת מואנקופי מתחלקת כדלהלן (מהפרט העתיק ביותר לפרט הצעיר ביותר):
פרט טנדרפוט (Tenderfoot member) – בנוי משכבת גבס לבנה, ארקוזה ואבן בוץ סגולים, אבן חול מסבית אדומה, אבן בוץ בצבע חום שוקולד ואבן טין עם אבן בוץ נציצית בצבע חום שוקולד.
עוביו המקסימלי של הפרט כ-90 מטרים.
הוא קרוי על שם המיקום המייצג של הפרט - רמת "טנדרפוט מסה" (Tenderfoot Mesa) בקולורדו.
פרט עלי באבא (Ali Baba Member) – בנוי מאבן חול אדומה-חומה עד סגולה שיש בה סימני גלונים רבים, אבן בוץ בצבע חום-שוקולד, אבן טין, ופצלים, וקונגלומרט חום בהיר עד סגול.
עוביו המקסימלי 90 מטרים הוא קרוי על שם המיקום המייצג של הפרט – "רכס עלי באבא" (Ali Baba Ridge) בקולורדו.
פרט סיומאפ (Sewemup Member) - בנוי מאבן טין או מפצלים בצבע חום שוקולד שבה שלובים שכבות של אבן חול קונגלומרטים חומה, השכבה זרועה עורקים של גבס.
עוביו המקסימלי של הפרט כ-140 מטרים.
הוא קרוי על שם המיקום המייצג של הפרט – רמת "סיואמפ מסה" (Sewemup Mesa) בקולורדו.
שם המקום הוא קיצור של הפעולה שביצעו גנבי בקר שהתחבאו באזור לשנות את סימן השיוך של הבקר הגנוב ("Sew 'em up").
פרט פריוט (Pariott Member) - בנוי מאבן חול אדומה-חומה עד סגולה-חומה ופצלים, אבן טין ואבן בוץ בגוונים של אדום, כתום וחום שוקולד.
עוביו המקסימלי של הפרט במיקום המייצג כ-42 מטרים.
הוא קרוי על שם המיקום המייצג של הפרט – רמת "פריוט מסה" (Pariott Mesa) בקולורדו.
צפון מזרח אריזונה (בסמוך לעיירה הולברוק) – עובי תצורת מואנקופי בין 100 ל-150 מטרים והיא מתחלקת כדלהלן (מהפרט העתיק ביותר לפרט הצעיר ביותר):
פרט וופטקי (Wupatki Member ) - בנוי מחרסית אדומה-חומה, אבן טין אדומה-חומה, אבן חול אדומה, אבן בוץ אדומה חומה עד חומה, קונגלומרט, ושכבות דקות של אבן גיר אפורה.
בשכבה נמצאו מאובנים של דגים ודו-חיים.
עוביו המקסימלי של הפרט כ-37 מטרים.
אין לפרט מיקום מייצג, והוא קרוי קרוב לוודאי על שם המונומנט הלאומי וופטקי (בהופי "בית גדול") באריזונה.
זהה לפרט שנאבקאיב (Shnabkaib Member) בניו מקסיקו.
פרט מוקווי (Moqui Member) – בנוי בעיקר מאבן טין חומה-אדמדמה וגבס (כ-10% מהפרט).
המקום המייצג של הפרט הוא נחל האכזב מוקווי (Moqui Wash) במחוז קוקונינו באריזונה.
מוקווי הוא כינוי לבני שבט ההופי.
פרט הולברוק (Holbrook Member) – פרט יוצר צוקים זה בנוי בחלקו התחתון מאבן חול אפורה עם כתמים שחורים וכדורים של אבן בוץ.
בהמשך הופך הגוון של אבן החול לאדום.
שוכב תוך אי התאמה מתחת לקונגלומרט שינארמפ.
הוא קרוי על שם העיירה הולברוק באריזונה הקרויה על שם מהנדס רכבות, שבקרבתה נחשף הפרט.
זהה לפרט אנטון צ'יקו (Anton Chico) בניו מקסיקו
דרום מערב יוטה (הנהר וירג'ין) – עובי תצורת מואנקופי 700 מטרים והיא מתחלקת כדלהלן (מהפרט העתיק ביותר לפרט הצעיר ביותר):
פרט טימפוויפ (Timpoweap member) – בנוי בבסיס מקונגלומרטים וברקציה, שכבות של אבן גיר אפורה המכילה מאובנים, ופצלים המכילים גבס.
עוביו המקסימלי של הפרט כ-52 מטרים.
קרוי על שם קניון טימפוויפ (Timpoweap Canyon) של הנהר וירג'ין
פרט לואר רד (Lower Red member – "שכבה אדומה נמוכה")- אבן חול ואבן טין.
פרט אבן גיר וירג'ין (Virgin Limestone member) – בנוי משכבות מתחלפות של אבן גיר אפורה ואבן טין אפורה עם נציצים דקי גרגיר, ויש בו מאובנים ימיים.
עוביו המקסימלי של הפרט 70 מטרים.
אין מיקום מייצג לפרט והוא קרוי על שם היישוב וירג'ין סיטי (Virgin City).
פרט מידל רד (Middle Red member – "שכבה אדומה אמצעית")- אבן בוץ ואבן טין חומים-אדומים עם מעט שכבות של גבס.
פרט שנאבקאיב (Shnabkaib member) – בנוי משכבות מתחלפות של גבס לבן ואבן טין אדומה.
מקור השם הוא עיוות של שם גבעה (Shinob Kaib butte) שפירושה בפאיוט "הר האלוהים".
פרט אפר רד (Upper Red member – "שכבה אדומה עליונה") – בנוי מבסיס בעובי של 30 מטרים שלך אבן חול חומה-צהבהבה ובהמשך מאבן בוץ, אבן טין ואבן חול חומות-אדמדמות.
עובי הפרט עד 120 מטרים.
כאמור המחקרים האחרונים משנים את הגדרות התצורה והחלוקה לפרטים שהוגדרו במערב יוטה.
כך למשל הפרט טימפוויפ מבוטל ומוחלף בתצורת "קונגלומרט רוק קניון" בחבורת מואנקופי, ובחלקו מוגדר כתצורת סינבד של חבורת תאינס (Thaynes Group), והפרטים אבן גיר וירג'ין ושנאבקאיב הופכים לתצורת וירג'ין, ותצורת שנאבקאיב בהתאמה, חלק מחבורת תאינס.
מקומות שבהם נחשפת תצורת מואנקופי
תצורת מאונקופי נחשפת במקומות הבאים:
תצורת מואנקופי נחשפת בפארקים הבאים (רשימה חלקית):
עמק המונומנטים פארק שבטי של אומת נאוואחו
אזור הנופש הלאומי קניון גלן
בתצורת מואנקופי נתגלו מאובנים של פאונה מגוונת של חסרי חוליות ובעלי חוליות, בייחוד בפרט וופטקי ובפרט הולברוק בצפון אריזונה.
חסרי החוליות הנפוצים כוללים: אמוניטים, ברכיופודים, חלזונות, שיני ים ("חפרנים" Scaphopoda), צדפונאים, קווצי עור, סטרומטוליטים, ירוקיות.
כמו כן נתגלו שרידים של צמחים.
בעלי חוליות בסיסיים כוללים דגי ריאות, דמויי כריש, Hybodontidae וסילקנתים של מים מתוקים.
דו-חיים פרימיטיביים מהסדרה טמנוספונדילים הם מרכיב נפוץ בפאונה והם כוללים את הסוגים: Eocyclotosaurus, Quasicyclotosaurus, Vigilius ו-Cosgriffius.
גם סוג הרינכוזאורוס (קבוצה של זוחלים השייכים לדיאפסידה) Ammorhynchus נתגלה בתצורה, אבל הוא נדיר.
Anisodontosaurus הוא זוחל מסתורי המוכר רק מכמה לסתות בעלות שיניים.
האריזונזאורוס ידוע אך ורק משלד אחד שלם יחסית וכמות משמעותית של חלקים נפרדים.
עקבות וכמה חלקי גוף מאובנים הם מה שנשאר מקבוצת הדיצינודונטים השייכת לתראפסידה.
עקבות של סוג הזוחלים Cheirotherium ו-Rhynchosauroides נפוצים בפרט וופטקי.
בנוסף נתגלו בתצורת מואנקופי עקבות של מאובנים אחרים.
סימנים אחרים שהשאירו טופרים של זוחלים על משטחים בוציים, וקופרוליטים (צואה מאובנת).
תצורת יִישְׂייֵן (בסינית: 義縣組, בפין-יין: Yìxiàn zǔ) היא תצורה גאולוגית בנציבות העירונית ג'ינג'ואו במחוז ליאונינג בסין, המשתרעת על פני 11 מיליון שנים במהלך הקרטיקון התחתון.
התצורה היא לאגרשטטה וידועה בשל המאובנים שנשמרו בה בצורה מעולה, והיא בנויה בעיקר מבזלת המעורבת במשקעים סיליקלאסטיים דוגמת אבן חול.
חשיבותה האפשרית של תצורת יישיין למדע הוכרה לראשונה בראשית המאה ה-20, בשנים בהן שלטה האימפריה היפנית על חלק גדול ממנצ'וריה (צפון סין) שכונה ג'הול.
גילוי מחדש על ידי הסינים
ב-1949 עבר השלטון על האזור לידי המפלגה הקומוניסטית של סין ומנהיגה מאו דזה-דונג, ובעשרות השנים שלאחר מכן נחקרו מאובני יישיין רק על ידי מדענים סיניים.
רק בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להתגלות לעולם המאובנים יוצאי הדופן של עופות ודינוזאורים.
מאז 1996 נתגלו ביישיין מספר מאובנים של דינוזאורים שגרמו למהפכה בידע על בעלי חיים אלו.
בהם, התרופודים המנוצים הראשונים הידועים שאינם עופות.
במשך מספר שנים העריכו החוקרים כי גיל התצורה נמצא על הגבול שבין שלהי היורה לקרטיקון תחתון, כלומר כ-145 למ"ש (לפני מיליון שנים).
מאז שימוש בתיארוך רדיומטרי תיקן את גיל התצורה לגיל צעיר יותר, וכיום משערים כי השכבה הושקעה בקרטיקון התחתון, בגילים שבין הברמיאן לתחילת האפטיאן, תקופה המתפרשת בין 125 למ"ש ל-121 למ"ש.
תצורת יישיין מהווה את החלק התחתון בחבורת ג'הול כפי שהוגדרה על ידי גוּ (ב-1962 ו-1983) כמקבץ של תצורות גאולוגיות הכולל שלוש שכבות: מרבצי הפחם של ג'הול, שכבות פצלי השמן של ג'הול והסלעים הגעשיים של ג'הול.
מעל לתצורת יישיין (כולל השמות הנוספים לתצורה: תצורות גִ'ינְגְאָנְגְשָׁאן, טוּחוּלוּ, גְ'ייֵנְצָ'אנְג, ותצורות סלעים געשיים) שוכנות תצורת ג'יופוטאנג ותצורת פושין.
Chiappe) ואחרים טענו ב-1999 שיש להפריד את השכבות העתיקות ביותר של תצורת יישיין (המתאפיינות בפאונה של מאובני עופות קמאים מהמשפחה קונפוציוסאורניים שנציגה הבולט הוא קונפוציוסאורניס) לתצורה נפרדת, שאותה כינו "תצורת צָ'אומִידְייֵנְדְזְה" (Chaomidianzi Formation), שהמיקום המייצג של בכפר סְה-חֶטוּן (Sihetun), כ-25 קילומטרים דרומית לעיר בֵּייפְּיָאו (Beipiao).
ייתכן שתצורת דָאבֵּייגוֹאוּ (Dabeigou Formation) בפֶנְגְנִינְג (Fengning) במחוז חביי היא שכבה קודמת ברציפות לתצורת יישיין, או שהיא זהה לשכבות העתיקות ביותר שלה.
תצורת יישיין גם שוכנת מעל לתצורת טוצ'נגדזה (Tuchengzi Formation) בחלק מהמקומות.
תצורת יישיין נחלקת ליחידות הסלע הבאות, מן הצעירה ביותר לעתיקה ביותר (גיל היחידה ניתן כאשר הוא ידוע):
שכבת גִ'ינְגְאָנְגְשָׁאן (Jingangshan Bed, הצעירה ביותר, 122.1 מיליון שנים)
שכבת לוּגְ'יָאטוּן (Lujiatun Bed, 123.2 מיליון שנים)
שכבת גְ'ייֵנְשָׁאנְגְאוֹאוּ (Jianshangou Bed, 124.1 מיליון שנים)
שכבת בסיס הבזלת (Basalt base, העתיקה ביותר, 129.7 מיליון שנים)
תצורת יישיין מייצגת את השלב השני מתוך שלושה שלבים עיקריים המאפיינים את הביוטה של ג'הול, חלוקה המתבססת בעיקר על השינויים במגוון חסרי החוליות.
בתצורת יישיין בולט מספר המינים הרב של צדפונאים, בהשוואה למספרם הקטן בתצורת דָאבֵּייגוֹאוּ הקודמת לה.
חסרי חוליות נוספים עיקריים בתצורת יישיין כוללים מינים נכחדים של סרטנים מסננים וחרקים.
מספר מיני החרקים גדל בתצורת יישיין יותר מאשר בכל תקופת זמן אחרת בעידן המזוזואיקון.
לעומת זאת במספר קבוצות אחרות של חסרי חוליות, כדוגמת צדפות וחלזונות, מספר הפרטים רב אבל משתייך רק לשניים או שלושה מינים בולטים (Arguniella במקרה של הצדפות).
חקר החולייתנים אישש את חלוקת ג'הול לשלבים.
מגוון מיני הדגים בתצורת יישיין שונה משל תצורות צעירות ועתיקות יותר, כאשר המינים הבולטים ביותר הם מהסוג Lycoptera.
תצורת יישיין כוללת את הדינוזאורים והפטרוזאורים הראשונים בג'הול (הם לא נתגלו כלל בתצורה הקודמת, תצורת דָאבֵּייגוֹאוּ), ואת ההסתעפות הראשונה של מיני העופות (מין אחד בלבד ידוע מתצורת דָאבֵּייגוֹאוּ).
תצורת יישיין גם משמרת את ההסתעפות הגדולה (והיחידה) של יונקים הידועה עד כה מחבורת ג'הול.
מרבית מיני החולייתנים הללו גילו נטייה לטיפוס או חיים על עצים, כולל מינים רבים של עופות שוכני עצים, ויונקים ולטאות בעלי יכולת טיפוס כמו השיאנגלונג הדואה.
מיני הצמחים הגיעו בתצורת יישיין לשיא בביוטה של הג'הול.
חמישה מינים של בעלי פרחים נוכחים בתצורה (שלושה מיני Archaefructus, מין Archaeamphora ומין Sinocarpus), כמו גם מגוון מיני שבטבטים הדומים מאוד למינים בני ימינו.
ייתכן שהגידול במגוון מיני בעלי-חיים והגידול במגוון מיני הצמחים קשורים זה לזה.
תצורת יישיין מאופיינת ביערות נרחבים שנשלטים על ידי גינקגו, מחטניים, ציקסאים ושרכי זרע.
צמחים משתרעים כוללים בעלי קשקשים, שבטבטים, שרכאים ובעלי פרחים פרימיטיביים, שהיו נדירים יחסית לאחרים.
צמחייה זו גדלה סביב אגמים של מים מתוקים, על קרקע שהועשרה במינרלים רבים תודות להתפרצויות געשיות מדי פעם.
פעילות געשית, יחד עם שרפות יער עונתיות, ופליטות גזים רעילים מתחתית האגמים גרמו להריסה ובנייה מחדש של המערכת האקולוגית.
תופעה זו, יחד עם מגוון של בתי גידול באזור, תרמו ככל הנראה לגיוון המהיר של צורות החיים שנתגלו במערכת האקולוגית של יישיין.
בעזרת המגוון הרב של הצמחים בתצורת יישיין, כולל דוגמאות של עצים מאובנים וטבעות עצים, ובשימוש באנליזה כימית, הצליחו מדענים לקבוע את האקלים של התצורה.
הצמחייה ביישיין נשלטת על ידי מחטניים הדומים מאוד למינים מודרניים המצויים בעיקר ביערות הרריים באקלימים סובטרופיים וממוזגים.
נוכחות שרכים, ציקסאים, ושבטבטים מאפיינים אקלים לח.
עם זאת עדויות מתיארוך באמצעות טבעות עצים של עצים מאובנים הוכיחו שכמות המשקעים והמים פחתה באופן סדיר.
עובדה זו מוכיחה שמדי פעם חלה הפסקה בתנאים הלחים והגשומים בדרך כלל, והיו תקופות יובש שבהן הסביבה הייתה צחיחה יותר.
עדויות ממחקר של איזוטופים של חמצן הראו שהטמפרטורה השנתית הממוצעת במהלך תקופה זו הייתה 10 מעלות צלזיוס, הרבה יותר קר ממה ששיערו פעם.
נתון זה מצביע על אקלים ממוזג שבו החורפים היו קרים במיוחד יחסית לאקלים החמים בדרך כלל של המזוזואיקון, קרוב לוודאי בשל מיקומה הצפוני של צפון סין בתקופה זו.
מחקר שביצעו וו ואחרים ב-2013 הגיע למסקנה שהשינויים בזווית הנטייה של ציר כדור הארץ ובצורת מסלול כדור הארץ סביב השמש תרמו לתנודות באקלים של תצורת יישיין.
תצורת יישיין מפורסמת במגוון הרב של מאובנים שהתגלו בה, רבים מהם שמורים להפליא, ומראים פרטים כמו כסות העור ותכולת הקיבה.
איכות השימור חשובה במיוחד להבחנה בכסות הנוצות של הדינוזאורים המנוצים הרבים שהתגלו בתצורת יישיין, למשל שני מינים עטויי פלומת נוצות מקבוצת הטירנוזאורים - יוטירנוס שאורכו 9 מטרים ודילונג הקטן יותר.
בניגוד להשערה הנפוצה, המיקרורפטור בעל "ארבע הכנפיים" לא נתגלה בתצורת יישיין, אלא בתצורת ג'יופוטאנג הצעירה יותר, אך סוגים אחרים מתת-משפחת המיקרורפטוריים (Microraptoria), כמו סינאורניתוזאורוס והגדול שביניהם צ'אנגיורפטור, אכן נתגלו בתצורת יישיין.
דינוזאורים מנוצים מפורסמים נוספים מתצורת יישיין הם ג'ניואנלונג ממשפחת הדרומאוזאוריים, מיי לונג ממשפחת הטרודוניים, סינוזאורופטריקס וסינוקליופטריקס ממשפחת הקומפסוגנתוסיים, ובייפיאוזאורוס ממשפחת התריזינוזאוריים.
נתגלו גם דיזנוארים שאינם שייכים לתרופודה, כמו מין אחד לפחות של פסיטקוזאורוס.
תצורת גְ'יוֹפֿוֹטָאנְג (בסינית: 九佛堂组, בפין-יין: Jiǔfótáng zǔ – מילולית "היכל תשע הבודהות") היא תצורה גאולוגית מהקרטיקון התחתון בנציבות העירונית צ'או-יאנג במחוז ליאונינג בסין.
התצורה ידועה בשל המאובנים שנשמרו בצורה מעולה, הכוללים דינוזאורים מנוצים, עופות קמאים, פטרוזאורים ואורגניזמים אחרים .
התצורה היא חלק מחבורת ג'הול יחד עם תצורת יישיין.
על הגיל המדויק של תצורת ג'יופוטאנג הייתה מחלוקת במשך שנים, כשהאומדנים נעו בין שלהי היורה לקרטיקון תחתון.
חֶה ואחרים (2004) השתמש בתיארוך רדיומטרי של האיזוטופים של ארגון על שכבות הטוף על מנת לאמת את ההערכות הגיל הביוסטרטיגרפיות.
מדידות אלו אישרו שגיל התצורה הוא מגיל אפטיאן השייך לתקופת הקרטיקון התחתון, לפני כ-0.7+/- 120.3 מיליון שנים.
מאובנים של מיקרורפטור וג'הולאורניס נתגלו בתצורת ג'יופוטאנג.
ג'וֹאוּ ואחרים (2003) מדדו בסיל בזלתי בחלקה העליון ביותר של תצורת ג'יופוטאנג את הגיל 110.6 מיליון שנים, כלומר אלביאן תחתון.
מכאן שכל התצורה נוצרה מאפטיאן עליון לאלביאן תחתון.
תצורת ג'יופוטאנג שוכנת על תצורת יישיין.
השכבה התחתונה בנויה ממשקעים סיליקלאסטיים גסי גרגיר של קונגלומרט ואבן חול המתחלפים במשקעים דקי גרגיר של אבן בוץ מעורב בטוף.
ואחר כך שלוש פעמים שכבה של אבן חול מעורבת בטוף ועליה שכבה של אבן בוץ דקת גרגיר יותר המעורבת בטוף.
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה כמה דגימות של יונקים, אבל רק אחד תואר רשמית וכונה בשם
סוג מין פרט ממצאים הערותLiaoconodonLiaoconodon huiשלד שלם כמעט לחלוטיןשייך לסדרה אאוטריקונודונטים יונק שטרם כונהנטול שםשרידים חלקיים כוללים רגל ושברים של הגולגולתיונק דומה לאאומאיה ול-Sinodelphys מתצורת יישיין.
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה כמה דגימות של בעלי אגן דמוי עוף.
סוג מין פרט ממצאים הערות תמונות
פסיטקוזאורוסPsittacosaurus meileyingensisשכבת מֵיילֶיִינְגְדְזְהארבעה פרטים, שתי גולגולות שלמות
דינוזאור צרטופסיPsittacosaurus mongoliensisשכבות שָׁאנְגְחֶשׁוֹאוּ ומֵיילֶיִינְגְדְזְה
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה דגימות רבות של פטרוזאורים.
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה דגימות רבות של תרופודים.
סוג מין פרט ממצאים הערות תמונותקונפוציוסאורניסConfuciusornis sanctus
עוף פרימיטיבי, נוכח גם בתצורת יישייןJeholornis palmapenis
תצורת טורוויפ היא תצורה גאולוגית של סלעי משקע קשים יוצרת מדרונות וצוקים בגוון אפור או אדמדם משלהי הפרם התחתון (לפני 270-273 מיליון שנים), שהורבדה בים רדוד.
התצורה נחשפת בשלוש ממדינות ארצות הברית: במזרח מרכז נבדה, בצפון אריזונה ובדרום יוטה, כחלק מהאזור הפיזיוגרפי של רמת קולורדו בארצות הברית.
תצורה זו יוצרת את המדרון בגוון כהה בין הצוקים הבהירים אבן חול קוקונינו שמתחתיה והצוקים בגוון שמנת מעליה של אבן גיר קאיבאב, שכבת הסלע העליונה בשתי הגדות של הגרנד קניון.
השם נקבע על ידי הגאולוג האמריקני אדווין מקיי (Edwin Dinwiddie McKee; 1984-1908) ב-1938 במונוגרפיה "הסביבה וההיסטוריה של תצורת טורוויפ ותצורות קאיבאב של צפון אריזונה ודרום יוטה" על שם עמק טורווויפ (Toroweap valley) שבו זורם ערוץ טורוויפ (Toroweap Creek), ערוץ נחל הנשפך לקולורדו, במחוז קוקונינו באריזונה.
מקור שם העמק בשפת בני הפאיוט ופירושו "עמק צחיח או עקר".
ב-1979 שייכו וולש, ורדלאו וסטוקס (Welsh, J.E., Stokes, W.L.
and Wardlaw) את התצורה לחבורת קאיבאב.
ב-1982 בחן מקיי מחדש את התצורה והסיר אותה מ"חבורת אוברי" (Aubrey Group), יחידה סטרטיגרפית שקיומה בוטל.
Billingsley) את תצורת טורוויפ מלמטה כלפי מעלה לשלושה פרטים: פרט סליגמן (Seligman Member), פרט קניון בריידי (Brady Canyon Member) ופרט וודס רנץ' (Woods Ranch Member).
במחקר נוסף שביצעו אנדרסון (Anderson) והינצה (Hintze) ב-1993 נקבעו מחדש הגבולות הגאוגרפיים של תצורת טורוויפ.
תצורת טורוויפ בנויה מאבן חול אדומה וצהובה ואבן גיר אפורה מעורבת בשכבות של גבס.
זו שכבה יוצרת צוקים ומדפי סלע המכילה מאובנים של ברכיופודים, אלמוגים ורכיכות.
בין תצורה זו לתצורת אבן גיר קאיבאב מעליה קיימת אי התאמה.
תצורת טורוויפ מתחלקת לשלושת הפרטים הבאים (מלמטה כלפי מעלה):
סליגמן (Seligman Member) - הפרט קרוי על שם המיקום המייצג, צוקי אוברי (Aubrey Cliffs) צפונית מערבית לעיירה סליגמן במחוז קוקונינו באריזונה.
פרט יוצר מדרון המורכב משכבות דקות של דולומיט, אבן חול וגבס בגוון אפור, אדמדם ואדום-צהבהב היוצרות מדרון מעל לצוקים של אבן חול קוקונינו ומאוצבעות (interfingering) איתו, ושכבות דקות של אבן חול צהבהבה מתחתיו.
פרט סליגמן יוצר מדרון או שקע בין הצוקים של פרט וודס רנץ' מעליו לצוקים של תצורת אבן חול קוקונינו מתחתיו.
עובי הפרט נע בין 9 מטרים במזרח ל-17 מטרים במערב.
קניון בריידי (Brady Canyon Member) - הפרט קרוי על שם המיקום המייצג, קניון בריידי, כ-20 קילומטרים צפונית לנהר הקולורדו בצידו המזרחי של עמק טורוויפ במחוז מוהאבי באריזונה.
הקניון קרוי על שם פיטר בריידי מחלוצי המתיישבים באריזונה.
פרט יוצר צוקים הבנוי משכבות דקות עד בינוניות (בין 5 סנטימטרים ל-1.4 מטרים) של אבן גיר אפורה דקת גרגיר עד גסת גרגיר המכילה מאובנים.
אבן הגיר מתכהה בעקבות בליה.
בחלקים התחתונים והעליונים של הפרט יש שכבות דקות של דולומיט.
מכיל נודולות לבנות ואפורות של צור.
עוביו מ-12 בצד המזרחי ועד 40 מטרים בצד המערבי.
וודס רנץ' (Woods Ranch Member) - הפרט קרוי על שם המיקום המייצג, בקצה הצפוני של צוקי הוריקן (Hurricane Cliffs), כ-2 קילומטרים דרומית מזרחית לחוות וודס השוכנת במעלה קניון ויטמור.
פרט יוצר מדרון בנוי משכבות מתחלפות של אבן טין המכילה גבס ואבן חול טינית בגוונים של אפור ואדום חיוור, שכבות עבות של גבס לבן (עד 3 מטרים) ושכבות דקות של אבן גיר אפורה.
עוביו משתנה עקב המסיסות של הגבס וסחיפה בגג הפרט, מ-20 במזרח ועד 60 מטרים במערב.
מקומות שבהם נחשפת תצורת טורוויפ
תצורת תצורת טורוויפ נחשפת במקומות הבאים:
תצורת מוריסון היא תצורה גאולוגית של סלעי משקע מהיורה העליון, (לפני 146.8-156.3 מיליון שנים) שהורבדה ביבשה: בנהרות, אגמים, ביצות, או כתוצאה מתהליכים אאוליים.
התצורה נחשפה במערב ארצות הברית, והיא המקור הפורה ביותר למאובנים של דינוזאורים באמריקה הצפונית.
התצורה בנויה משכבות של אבן טין, אבן בוץ, אבן חול ואבן גיר בגוונים של אפור בהיר, אפור ירקרק או אדום.
מרבית המאובנים נחשפו בשכבות אבן הטין הירקרקה ובשכבות התחתונות של אבן החול, שרידים מנהרות ומישורי הצפה של תקופת היורה.
התצורה נחשפה בעיקר בוויומינג ובקולורדו עם מחשופים במונטנה, דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית, נברסקה, קנזס, בפנהנדל של טקסס (Texas Panhandle) ובפנהנדל של אוקלהומה (Oklahoma Panhandle), ניו מקסיקו, אריזונה, יוטה ואיידהו, כחלק מהאזורים הפיזיוגרפיים של רמת קולורדו, פרובינציית אגן ורכס ובחלק הדרומי של המישורים הגדולים בארצות הברית.
שכבות סלע זהות הקרויות בשמות אחרים נחשפו באלברטה ובססקצ'ואן שבקנדה.
התצורה מכסה שטח של כ-1.5 מיליון קילומטרים רבועים, אם כי רק חלק קטנטן נחשף וזמין למחקר של גאולוגים ופלאונטולוגים.
מעל ל-75% משטח התצורה קבור עדיין מתחת לערבה שבמזרח, ומרבית השטח המערבי נסחף במהלך התרוממות הרי הרוקי.
בקולורדו, ניו מקסיקו ויוטה הייתה תצורת מוריסון מקור עיקרי לעפרת אורניום.
בעזרת מדידות בשיטת התיארוך הרדיומטרי נקבע כי גיל תצורת מוריסון נע בין 2±156.3 למ"ש (לפני מיליון שנים) בבסיס התצורה לבין 1±146.8 למ"ש בגג התצורה.
תיארוך זה מציב את התצורה בשלהי גיל האוקספורדיאן (Oxfordian), בקימרידגיאן (Kimmeridgian) ובתחילת גיל הטיתוניאן (Tithonian) השייכים ליורה העליון.
תקופה זו זהה לתקופה של תצורת אבן גיר זולנהופן (Solnhofener Kalkstein) בגרמניה, תצורת לאוריניה (Formação Lourinhã) בפורטוגל ותצורת טנדגורו (Tendaguru Formation) בטנזניה.
זמן קצר לפני תקופה זו התפצלה יבשת העל לאוראסיה ליבשות אמריקה הצפונית ואירואסיה, אם כי הן היו מחוברות עדיין בגשרים יבשתיים.
אמריקה הצפונית נעה צפונה ועברה דרך האזורים הסובטרופיים.
אגן מוריסון שהשתרע מניו מקסיקו בדרום ועד אלברטה וססקצ'ואן בצפון, נוצר במהלך האורגנזה הנבדית (Nevadan orogeny - אירוע אורוגנזה (בניית הרים) שקדם לאירועים אורוגניים מאוחרים יותר שייצרו את הרי הרוקי) שהחלה לדחוף כלפי מעלה שכבות סלע במערב.
המשקעים מאגני הניקוז שכיוונם מזרחה, שנסחפו על ידי פלגים ונהרות מרמות אלקו (Elko Highlands, לאורך הגבולות שבין נבדה ליוטה של ימינו) והושקעו בשפלות הביצתיות, באגמים, בערוצי הנחלים ובמישורי ההצפה, הפכו לאחר תהליך של מילוט לתצורת מוריסון.
בצפון שכנה התצורה מתחת לים סנדאנס (Sundance Sea), זרוע של אוקיינוס הקרח הצפוני, שהשתרע דרך קנדה עד לארצות הברית.
בתצורת מוריסון במונטנה נתגלה פחם.
משמעות עובדה זו שהחלק הצפוני של התצורה, לאורך חופי הים, היה לח וביצתי, ועשיר יותר בצמחייה מהחלק הדרומי.
בחלק הדרום-מערבי נתגלו אבני חול שמקורם בשחיקה רוחית, דבר המעיד שאזור זה היה צחיח הרבה יותר - מדבר ובו דיונות.
תצורת מוריסון קרויה על שם העיירה מוריסון במחוז ג'פרסון בקולורדו שלידה חשף ארתור לייקס (Arthur Lakes; 1917-1844) ב-1877 לראשונה מאובנים בתצורה זו.
באותה שנה היא הפכה למוקד מלחמת העצמות, כינוי ליריבות מרה על איסוף מאובנים בין הפלאונטולוגים המוקדמים עותניאל צ'ארלס מארש ואדוארד דרינקר קופ (Edward Drinker Cope; 1897-1840).
קביעת השם תצורת מוריסון מיוחסת לגאולוג האמריקני ג'ורג' אלדרידג' (George Homans Eldridge 1905-1854) ב-1896 במונוגרפיה שפרסם יחד עם צ'ארלס קרוס (Charles Whitman Cross; 1949-1854) וסמיואל אמונס (Samuel Franklin Emmons; 1911-1841) "גאולוגיה של אגן דנוור בקולורדו" ("Geology of the Denver basin in Colorado").
עם זאת, אף שמייחסים את גילוי התצורה לאלדרידג' ההתייחסות הראשונה בספרות אליה הייתה שנתיים קודם לכן (1894) במאמר שפרסם צ'ארלס קרוס שציין את קיומן של שכבות הסלע באזור פסגת פייק (Pikes Peak) בהרי הרוקי.
במשך מעל למאה השנים מאז תוארה לראשונה תצורת מוריסון היא נתגלתה באזורים נרחבים ושימשה מוקד למחקרים רבים.
עם השנים היא חולקה לפרטים שונים בהתאם לאזור שבו הושקעה ונקבעו גבולותיה (בדרך כלל תוך אי התאמה) עם התצורות מעליה ומתחתיה.
באזורים שונים של ארצות הברית וקנדה הושקעה תצורת מוריסון על שכבות סלע שונות.
תצורת סמרוויל (Summerville Formation) - תצורה שנוצרה בשלהי היורה בתנאי מדבר צחיחים ובינה ובין תצורת מוריסון קיימת אי התאמה.
רצף תצורת סמרוויל-תצורת מוריסון קיים למשל בפארק הלאומי קפיטול ריף או במחוז סנדובל בניו מקסיקו.
תצורת סנדאנס (Sundance Formation) - תצורה שנוצרה על קרקעית ים בין יורה תיכון ליורה עליון.
רצף תצורת סנדאנס-תצורת מוריסון נמצא למשל בדקוטה הדרומית.
תצורת לייקינס (Lykins Formation) - תצורה שנוצרה על קרקעית ים רדוד בין הפרם לטריאס.
רצף תצורת לייקינס-תצורת מוריסון נמצא למשל בקולורדו.
תצורת טודילטו (Todilto Formation) - תצורה שנוצרה במלחת או באגם שהתייבש ביורה תיכון באזור ניו מקסיקו וקולורדו.
חוקרים רבים קבעו את קיום הרצף תצורת טודילטו-תצורת מוריסון בתחילת המאה ה-20, אך הדעה המקובלת נכון לעשור השני של המאה ה-21 שבין תצורה זו לתצורת מוריסון מפרידה תצורה נוספת, תצורת סמרוויל.
תצורות נוספות הן בל רנץ' (Bell Ranch Formation) בניו מקסיקו, ואנאקה (Wanakah Formation) בקולורדו וסטמפ (Stump Formation) ביוטה.
החלוקה לפרטים בתצורת מוריסון משתנה בהתאם למיקום של התצורה.
באזור רמת קולורדו מחלקים את תצורת מוריסון לפרטים הבאים מהפרט התחתון ביותר בתצורה כלפי מעלה:
פרט וינדי היל (Windy Hill Member) - הפרט זוהה לראשונה ב-1968 על ידי פיפירינגוס (Pipiringos), כחלקה העליון של תצורת סנדאנס וקרוי על שם גבעת וינדי (Windy Hill) במחוז קרבון בוויומינג.
הפרט קוטלג מחדש כפרט הבסיס של תצורת מוריסון על ידי פרד פטרסון (Fred Peterson) ב-1994. בתקופה שנוצר התאפיין אגן מוריסון בהשקעה בים רדוד או במישורי הצפה בגאות לאורך החוף הדרומי של ים סנדאנס.
הפרט מכיל אבן חול דקת גרגיר, גירית, אואוליטית המכילה מעט מאוד מאובנים, ומעט סימני גלונים.
עובי הפרט נע בין 1.5 מטרים ועד 17 מטרים.
פרט טידוול (Tidwell Member) - הפרט זוהה לראשונה ב-1983 על ידי או'סאליבן (O'Sullivan, R.B.) כחלקה התחתון של תצורת מוריסון וקיבל את כינויו ב-1988 בידי פרד פטרסון על שם טידוול בוטומס (Tidwell Bottoms), אזור ביצתי לאורך הנהר סן חואן באגן פרדוקס במחוז אמרי ביוטה.
ים סנדאנס נסוג עד ויומינג בתקופה שבה נוצר פרט זה והתחלף באגמים ומישורי בוץ.
הפרט יוצר מדרון, מורכב בעיקר מאבן בוץ גירית הבנויה שכבות דקות בגוונים שבין חום אדמדם לירוק אפרפר וכן מאבן חול דקת גרגיר בעלת שיכוב צולב הבנויה שכבות דקות מאוד.
כמו כן נודולות של גבס לבן ושכבות דקות של אבן גיר אפורה.
עובי הפרט נע בין 0 ל-89 מטרים.
פרט סולט ווש (Salt Wash Member) - קרוי על שם נחל האכזב סולט (Salt Wash), כ-50 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיירה גרין ריוור (Green River) במחוז גרנד במזרח יוטה.
זהו הפרט הראשון שהוא יבשתי לחלוטין.
האגן היה אז מישור סחיפה צחיח-למחצה, ומישורי בוץ עונתיים.
אבן חול שנוצרה בערוצי הנחלים, בחלק מהשכבות יש שיכוב צולב.
עובי הפרט במרכז יוטה נע בין 90 ל-125 מטרים.
פרט בראשי באסין (Brushy Basin Member) - הפרט הנפוץ ביותר של תצורת מוריסון.
זהו הפרט העליון בתצורת מוריסון (למעט מקומות בהם מצוי מעליו פרט קסמרו או פרט ג'ק פייל, ראו בהמשך).
קרוי על שם מחשופים של הפרט באגן בראשי (Brushy Basin) בסמוך לעיירה בלנדינג (Blanding) במחוז סן חואן בדרום מזרח יוטה.
הפרט דק גרגיר בהשוואה לפרט סולט ווש משום שהרכבו בנוי בעיקר מאבן בוץ ופחות אבן חול.
נהרות זרמו ממערב לאגן שהכיל אגם מלוח אלקלי ענקי שכונה אגם ט'או'דיצ'י' (Lake T'oo'dichi') ואדמות ביצה נרחבות שהשתרעו מערבית לרמת אנקומפגרה (Uncompahgre Plateau) של ימינו.
גוון אבני הבוץ של פרט בראשי באסין הוא אדום, אפרפר, סגול, אדום-סגול, אפור-ירוק, ירוק ואפור בהיר עד כהה.
בבליה הם מקבלים את המרקם הדומה ל"פופקורן".
אבן הבוץ מורכבת מבנטוניט, סוג של חרסית לא טהורה המורכבת בעיקר ממינרל החרסית מונטמורילוניט שנוצר מבליה של אפר געשי, לרוב בנוכחות מים.
המונטמורילוניט מסוגל לספוח כמות רבה של מים תוך יצירת בוץ חלקלק ודביק.
פרט לאבן בוץ מכיל פרט בראשי באסין אבן חול שחמחמה בעלת גרגירים בינוניים עד גסים ולעיתים נדירות גם אבן גיר אפורה.
עובי שכבת פרט בראשי באסין מגיע באזור אגן סן חואן בניו מקסיקו עד 165 מטרים בעוד שבמרבית האזורים ברמת קולורדו מגיע עוביו ל-91 מטרים.
ההשקעה בתצורת מוריסון הסתיימה בערך לפני 147 מיליון שנים.
בין הפרט האחרון בתצורת מוריסון (פרט בראשי באסין במרבית המקומות) לבין השכבה הגאולוגית הבאה קיימת אי התאמה של כ-30 מיליון שנים.
השכבה הבאה שייכת לחבורת דקוטה מהקרטיקון התחתון והיא אחת מהתצורות סידר מאונטיין (Cedar Mountain Formation), בורו קניון (Burro Canyon), לייטל (Lytle) או קלוברלי (Cloverly Formation).
אף שמרבית המאובנים בתצורת מוריסון הם חלקיים בלבד, די בהם על מנת ליצור תמונה טובה של הצמחייה ובעלי החיים באגן מוריסון בגיל הקימרידגיאן.
האקלים היה יבש, דומה לסוואנה, אבל מכיוון שלא היו צמחים בעלי פרחים (דשאים, פרחים ומרבית סוגי העצים), הצמחייה הייתה שונה לגמרי.
מחטניים, הצמחים הדומיננטיים בתקופה זו, צמחו במקביל למינים של גינקגו, ציקסינים, שרכי עצים (Cyatheales) וסמריים (Juncaceae).
מרבית הצמחייה גדלה על גדות הנהרות או מישורי ההצפה של נהרות.
החרקים היו דומים מאוד למינים מודרניים, כאשר טרמיטים בנו קנים בגובה 30 מטרים.
בנהרות ולאורכם היו דגים, חסרי זנב, בעלי זנב, לטאות, תנינאים, צבים, פטרוזאורים, סרטני נהרות, צדפות ויונקי הביב (יונקים מתת-מחלקה פרוטותריה (Prototheria), שהגדול בהם היה בגודל של חולדה).
הדינוזאורים היו ככל הנראה שוכני גדות גם הם.
בתצורה נתגלו מאות מאובנים של דינוזאורים, כגון אלוזאורוס, קמפטוזאורוס, אורניתולסטס, כמה מינים מהאינפרא-סדרה סטגוזאוריה, הכוללים לפחות שני מינים של סטגוזאורוס וההספרוזאורוס הקדום יותר במקצת, ואנקילוזאורים קדומים: מיימורפלטה (Mymoorapelta) וגרגוילאוזאורוס, אבל במיוחד בולטים מגוון רחב מאוד של זאורופודים (הענקים של עידן המזוזואיקון).
מכיוון שידוע שלפחות חלק מהמינים קיננו באזור (נתגלו עוברים של קמפטוזאורוס), יש סימנים לכך שהייתה זו סביבה טובה עבור הדינוזאורים ולא רק משכן לאוכלוסיות עונתיות נודדות.
הזאורופודים שנתגלו כוללים דיפלודוקוס (השלד הידוע ביותר, הכמעט שלם, של D.
carnegiei, שכיום מוצג במוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע בפיטסבורג, פנסילבניה) קמרזאורוס (הזאורופוד שהמאובנים ממנו הם הנפוצים ביותר), ברכיוזאורוס, אפטוזאורוס, בארוזאורוס, ההפלוקנטוזאורוס הנדיר, והסופרזאורוס.
המגוון הגדול מאוד של הזאורופודים מעורר כמה תמיהות.
כיצד יכלו כולם לחיות בעת ובעונה אחת.
בעוד שמבנה גופם דומה מאוד (צוואר ארוך, זנב ארוך וגוף עצום דמוי גוף הפיל) מניחים כי למינים השונים היו אסטרטגיות תזונה שונות, על מנת שכולם יתקיימו באותה מסגרת זמן ובסביבה דומה.
תצורת הרמיט או גם פצלי הרמיט (Hermit shale) היא תצורה גאולוגית של סלעי משקע יוצרת מדרונות בגוון אדמדם משלהי הפרם התחתון (לפני 275-280 מיליון שנים), שהורבדה בים רדוד, במישורי הצפה ובנהרות.
התצורה נחשפת בארבע ממדינות ארצות הברית: במזרח מרכז נבדה, בצפון אריזונה ובדרום יוטה, כחלק מהאזור הפיזיוגרפי של רמת קולורדו בארצות הברית.
תצורה זו יוצרת את המדרון בגוון אדמדם מתחת לתצורת אבן חול קוקונינו בשתי הגדות של הגרנד קניון.
בהרי ביג מריה (Big Maria Mountains) בדרום מזרח קליפורניה עברה תצורת הרמיט התמרה ובאזור זה היא מכונה "צפחת הרמיט".
האגן קרוי על שמו של לואי ד.
Boucher), בין המתיישבים הראשונים בגרנד קניון, שכונה "המתבודד" בשל הרגלו להימנע ממגע עם מתיישבים אחרים.
במאמר שבו הגדיר נובל את תצורת פצלי הרמיט הוא שייך אותה ל"חבורת אוברי" (Aubrey Group), יחידה סטרטיגרפית שקיומה בוטל אחר-כך.
נובל הפריד תצורה זו מחבורת סופאי אליה שייכו אותה קודם כשמצא שקיימת אי התאמה בינה לבין השכבה הבאה, וההרכב הליתולוגי והגוון שלה שונה.
נובל העריך את עובי התצורה בין 23 מטרים ל-150 מטרים.
ב-1951 שינה אנדריו מקנייר (Andrew McNair) את שם התצורה מ"פצלי הרמיט" ל"תצורת הרמיט" משום שהתצורה לא מכילה פצלים, אלא בנויה בעיקר מאבן חול דקת גרגיר בגוון אדום עמום עם כמויות מינוריות של אבן טין.
מקנייר, שבחן את התצורה באזור שמצפון לגרנד קניון, העריך את עובי התצורה בין 100 מטרים ל-285 מטרים.
ב-1982 תיאר וורן המילטון (Warren B.
Hamilton) את תצורת הרמיט בהרי ביג מריה בדרום מזרח קליפורניה.
באזור זה עברו כל שכבות הסלע התמרה בקרטיקון, ולכן התצורה באזור זה מכונה "צפחת הרמיט" (Hermit Schist) והיא שוכנת מתחת ל"קוורציט קוקונינו".
עובי השכבה בין 70 סנטימטרים ל-50 מטרים.
ב-1990 הרחיב רולנד בלייקי (Ronald C.
Blakey) את שטח התצורה דרומה לאזור שבין סדונה לצוקי אוברי (Aubrey Cliffs).
באזור זה כללה התצורה גם אבן בוץ.
עובי התצורה נע בין 20 ל-100 מטרים.
במאמר מ-1997 על סלעי משקע מהפרם בצפון מערב אריזונה תיאר ג'ורג' בילינגסלי (George H.
Billingsley) את התצורה באזור הגרנד קניון ומצא שעוביה נע בין 137 מטרים ועד 305 מטרים בקניון של נחל וירג'ין (Virgin River).
תצורת הרמיט בנויה מאבן טין, אבן בוץ ואבן חול דקת גרגיר היוצרים מדרון בגוון חום אדמדם.
תצורת הרמיט נוצרה בים רדוד.
אם כי עקבות בעלי חיים, סדקי בוץ, וסימנים שיוצרות טיפות גשם מעידים שהסלעים היו חשופים לאוויר לעיתים קרובות.
הצבע האדום מעיד שהמשקעים נוצרו בסביבה עשירה בחמצן שגרם לברזל שבבוץ להחליד.
המקור העשיר ביותר בחמצן הם מים זורמים, ולכן משקעים מנהרות, מישורי הצפה וחופים שהוצפו בגאות הם בעלי הצבע האדום העז יותר.
החלק העליון של התצורה באזור הגרנד קניון בנוי מאבן חול גירית מסיבית בגוונים של אדום ולבן ושכבות של אבן טין שיש בהם שיכוב צולב.
שכבות של אבן טין מתפוררת בגוון אדום כהה ממלאים ערוצי נחל קדומים רדודים הנפוצים בתצורה זו.
שכבות אבן הטין מכילות לעיתים קרובות מאובנים של שרכים ושל עצים שנשמרו בצורה גרועה, וכן עקבות של זוחלים ודו-חיים.
עובי התצורה נע בין 30 מטרים בחלק המזרחי של הגרנד קניון ועד 270 מטרים ברמת הרמיט וברמת שיוויטס.
באזור סדונה מגיע עובי התצורה ל-90 מטרים.
נקודת המגע של התצורה עם תצורת אבן חול קוקונינו מעליה חדה ואינה כוללת שכבות מעבר.
נקודת המגע עם חבורת סופאי מתחתיה מאופיינת באי התאמה מקבילה המאופיינת בסחיפה משמעותית, כולל עמקים קדומים שעומקם מגיע ל-18 מטרים.
תצוגת רטינה היא מותג מסכים של חברת אפל, המצטיין בצפיפות פיקסלים גבוהה במיוחד.
המונח נמצא בשימוש במספר מוצרים של אפל: אייפון, אייפוד טאץ', אייפד, מקבוק פרו, אייפד מיני, אייפד אייר ו-iMac.
מכיוון שמרחק המשתמש מהמסך משתנה ממכשיר למכשיר, מספר הפיקסלים לאינץ' (PPI) המוגדרים כתצוגת רטינה משתנה אף הוא.
צפיפות הפיקסלים תהיה גבוהה יותר במסכים קטנים ונמוכה יותר במסכים גדולים.
במכשירים מתקדמים יותר ובעלי שיפור גדול יותר במספר הפיקסלים או בצפיפותם, אפל משתמשת במונח תצוגת רטינה HD או תצוגת רטינה 5K:
המונח "רטינה" הוא סימן מסחרי רשום של אפל למסכי מחשבים ומכשירים ניידים, וזאת מה-27 בנובמבר 2012, עם אישור הרישום ע"י משרד הפטנטים וסימני המסחר של ארצות הברית.
המסכים מיוצרים ברחבי העולם על ידי LG וג'פאן דיספליי.
כאשר סטיב ג'ובס הציג את האייפון 4, הוא אמר שמספר הפיקסלים הנדרשים לתצוגת רטינה הוא בערך 326 PPI למכשיר הנמצא במרחק של 10 עד 12 ס"מ מהעין.
ניתן לבטא זאת כיחידת מידה של פיקסלים לכל מעלה (PPD), בה נלקחים בחשבון גם רזולוציית המסך וגם המרחק ממנו צופים בו.
על פי "מספר הקסם של ג'ובס" 326, הסף לתצוגת רטינה מתחיל ב-57 PPD.
הכוונה היא שמשולש עם גובה השווה למרחק הצפייה מהמכשיר וזווית עליונה של מעלה אחת יהיה בעל בסיס על מסך המכשיר, אשר מכסה כ-57 פיקסלים.
כל מדידה לאיכות תצוגה ביחס למרחק צפייה יכולה להתבצע באמצעות PPD, החל ממסכי מכשירים ניידים קטנים ועד מקרני ענק.
ה-PPD אינו משמש למדידת המסך עצמו, בשונה מרזולוציית פיקסלים מוחלטת (לדוגמה: 1920×1080 פיקסלים), או צפיפות פיקסלים (לדוגמה: 401 PPI), אלא הוא תלוי במרחק בין המסך לעיניים.
קירוב העיניים למסך יפחית את ה-PPD, ולהפך.
תצוגת אבטחה או תיאטרון אבטחה הוא מונח המציין השקעה באמצעי אבטחה ספציפיים מאוד או מתקדמים טכנולוגית במטרה לספק תחושת אבטחה מוגברת, מבלי לנקוט בצעדים אחרים של ממש.
מומחים מסוימים, כגון אדוארד פלטן, מתארים את החמרת נוהלי האבטחה במנהלי התעופה האמריקאיים לאחר פיגועי 11 בספטמבר כתצוגת אבטחה.
"תצאי מהכלים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד.
השיר יצא לאור ב-12 ביולי 2007, כסינגל השלישי מתוך אלבומה ה-15 זה ששומר עליי, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום ה-18 במצעד של רשת ג', והחמישי במצעד של רדיו לב המדינה.
השיר נכתב על ידי הנרי, הולחן על ידי הנרי והופק על ידי טל שגב, יעקב למאי והנרי גם כן.
השיר הועלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בעשור השני של המאה ה-21 ביחד עם כל האלבום זה ששומר עליי.
באחת משורות השיר יש התייחסות אל הקהילה הלהט"בית, ובווינט זכה לתואר "שיר פמיניסטי".
טרם הוציאה את הווידאו קליפ המלא של הסינגל, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה את האודיו של השיר ב-18 ביולי 2011, המציג את עטיפתו של האלבום בו נכלל, זה ששומר עליי, ולא את עטיפתו הרשמית.
בנוסף לכך, העלתה חדד את שירי הסינגלים והשירים מתוך האלבום בסמוך לתאריך זה.
בתעופה תצורת כנף הוא בין הגורמים המרכזיים בביצועי כלי-טיס מסוג כנף קבועה.
ישנם הרבה משתנים בתצורת כנף כגון מספר הכנפיים, אופן ואזור ההתקנה, הצורה הגאומטרית, גודל ויחס שטח הכנף למשקל.
אמצעים שונים משמשים לשיפור ביצועי כלי הטיס במשטרי טיסה שונים ובפרט בהמראה ונחיתה.
בעשורים הראשונים אחרי הטיסה הראשונה של האחים רייט המנועים הקנו ביצועים מאוד צנועים ולא הקנו דחף רב.
בשל כך היה צורך להקטין את עומס הכנף, זה דורש שטח פנים גדול, אבל החומרים הבסיסיים ששימשו לתעופה היו בעיקר קורות עץ דקות ובד ולכן הכנפיים לא היו יכולות להיות ארוכות מספיק.
במקום זאת הפתרון המועדף היה התקנה של מספר כנפיים אחת מעל השנייה עם מבנה תומך של קורות וכבלים.
חד-כנפידו-כנפימאפייניםמאפיינים מטוסים חד כנפיים הפכו לפופולריים יותר ככל שביצועי המנועים והחומרים התעופתיים השתפרו.
התקנה זאת מאפשרת גרר מינימלי ומהירויות טיסה גבוהות יותר.
זאת, הן מכיוון שיש רק כנף אחת והן מפני שהכנף דורשת הרבה פחות תמיכה מבנית חיצונית בצורת קורות וכבלים.
זהו הפתרון הפופולרי בשלבים הראשונים של התעופה.
פתרון זה הקנה את העילוי המיטבי במהירות בה תוכנן המטוס לטוס.
עם זאת, הגרר המושרה במהירויות נמוכות והגרר הטפילי במהירויות גבוהות היו משמעותיים ובפועל הפכו למעמסה ככל שביצועי המנוע השתפרו.דוגמאותדוגמאותסנטוס-דומונט דמוזל (המטוס החד כנפי הראשון), פוקר איינדקררייט פלייר (המטוס הראשון), סופווית קאמל
תלת-כנפיארבע-כנפירב-כנפימאפייניםמאפייניםמאפייניםמטוסים תלת כנפיים מציעים תמרוניות גבוהה יותר יחסית למטוסים דו כנפיים, אבל גם גרר גבוה יותר.
מטוסים חד כנפיים מאפשרים התקנת זוג הכנפיים בגבהים שונים בגוף המטוס בהתאם לדרישות הביצועים והמשימה.
+התקנה נמוכה – כנף תחתיתהתקנה מרכזית – כנף מרכזיתהתקנת כתףמאפייניםמאפייניםמאפייניםהתקנה נמוכה של הכנפיים מאפשרת בניית תיבת כנף – החלק המבני התומך בכנפיים עצמן – מקושר בין שתי הכנפיים.
בנוסף, מפני ששאר המבנה של המטוס מורכב על גבי תיבת הכנף, מפני שכוח הג'י הצפוי למטוס הוא לרוב חיובי (דהיינו פועל כלפי גחון המטוס) החיבור והתמיכה שהמבנה דורש היא קטנה יחסית למטוסים אחרים, מה שחוסך במשקל.
זה גם מאפשר עגינה של כני הנסע בתיבת הכנף שלרוב מהווה את המרכיב המבני המרכזי של המטוס.
עם זאת צורת התקנה זאת מתאפיינת בחוסר יציבות מסוימת מפני שהגוף המונח על גבי הכנף, במהלך הפנייה, יטה למשוך את הכנף הגבוהה כלפי עצמו ולהחריף את הגלגול.
בשביל לפצות על זה ברוב המקרים הכנפיים יוטו מעלה.
החל משנות ה-30 במטוסי בוכנה הועדפה התקנה זאת, והיא בלטה במטוסי קרב.התקנה אמצעית מתאפיינת בכך שכל המבנה המרכזי של המטוס נבנה מראש בשביל לתמוך בכנפיים ותיבת הכנף בעצם מהווה את ההיקף של הגוף ולעיתים דורש מעין הארכה, או הוצאה של תיבת הכנף החוצה מהגוף.
זה מצריך חיזוק משמעותי, מה שמעלה את משקל הגוף.
עם זאת זה מקנה את הגרר המינימלי יחסית לצורות התקנה אחרות, מפני שיש פחות גורמי הפרעות למיניהם.התקנת כתף מוגדרת כהתקנה גבוהה בגוף המטוס, אך אינה גבוהה מכל המרכיבים שלו.
התקנה זאת מאפשרת בניית תיבת כנף חזקה, אך מפני שהגוף תלוי על גבי הכנפיים היה צורך בחיזוק התמיכה בגוף, עם זאת צורת התקנה זאת מתאפיינת ביציבות יחסית, מפני שהגוף התלוי מתחת הכנפיים בפנייה, כמו משקולת, ימשוך את הכנף הגבוהה מטה וישאף לאזן את הכנפיים.
בנוסף צורת התקנה זאת מאפשרת שימוש בכני נסע קטנים יחסית להתקנות נמוכות יותר במיוחד במטוסים גדולים וכבדים.דוגמאותדוגמאותדוגמאותמטוסים צבאיים בוכנתיים: P-51 מוסטנג, מסרשמיט Bf 109.
מטוסים צבאיים סילוניים: F-86 סייבר, מיראז' 3, F-117 נייטהוק
התקנה גבוהה – כנף עיליתהתקנת שימשייהמאפייניםהתקנה גבוהה מוגדרת כהתקנה בחלק העליון ביותר של הגוף, כאשר אין גורם אחר מעליו (פרט משטח מייצב כיוון).
בדומה להתקנת כתף דורשת תמיכה גדולה יחסית של הגוף על ידי תיבת הכנף, והיא גם מתאפיינת ביציבות גדולה אף יותר מהתקנת כתף בשל הזרוע הארוכה יותר של הגוף התלוי כולו מתחת לכנף.
התקנה זאת מאפשרת הפרדה גדולה של הכנף מהקרקעת מה ששימושי במטוסים בהם מותקנים על גבי הכנפיים מנועים עם מדחף הדורשים הפרדה מהקרקע.
זה גם מאוד שימושי במטוסים להצנחה, מכיוון שהצנחנים מסוגלים לקפוץ מצדדי המטוס מבלי לחשוש מפגיעה בכנפיים.
בנוסף צורת התקנה זאת מאפשרת שימוש בכני נסע קטנים יחסית להתקנות נמוכות יותר.התקנת שימשייה מוגדרת ככנף המותקנת מעל הגוף ומחוברת אליו על ידי קורות תמיכה.
התקנה זאת מאפיינת מטוסי אולטרהלייט המשתמשות בגלשן אוויר ככנף וכן מספר מטוסים ימיים שצריכים הפרדה גדולה של מנועיהם מהמים.
זה גם הכינוי לכנף העילית במטוסים דו כנפיים.
התקנה זאת מתאפיינת בדומה להתקנה גבוהה ביציבות גבוהה בגלל הזרוע הארוכה יותר של הגוף התלוי מתחתיו, אבל התקנה זאת דורשת תמיכה חיצונית ומשמעותית בכנפיים, מה שמגדיל את משקל כלי הטיס ואת הגרר.דוגמאותמטוסים צבאיים:לוקהיד C-130 הרקולס, ווט F-8 קרוסיידר
מטוסים אזרחיים:ססנה 172/152.מצנח ממונע, PBY קטלינה.
אורכי מוטת כנף - מרובי כנפיים
במטוסים דו-כנפיים אורכי הכנפיים יכולים להיות שונים ולעיתים קיצור הכנפיים נבחר בשביל להשפיע על הגרר או היציבות.
מוטה זההמוטה שונהססקיפלןססקיפלן הפוךמאפייניםמאפייניםמאפייניםמאפייניםהעיצוב הבסיסי ביותר, מצטיין בעילוי במהירות נמוכה אבל גם בעל גרר ומשקל גבוהים יחסית.לעיתים נבחר בשביל הקטנת המשקל והגרר של המטוס.ססקיפלן משמעותו "כנף וחצי" כאשר הכוונה שהכנף התחתונה קצרה משמעותית מהכנף העליונה.
משמשת להקטנת משקל הכנפיים, הקטנת הגרר אבל גם מצטיינת ביציבות גבוהה יחסית.ססקיפלן הפוך מוגדר כמטוס דו-כנפי שהכנף העליונה קצרה משמעותית מהתחתונה, בעלת תכונות דומות לססקיפלן רגיל, פרט ליציבות נמוכה יותר.דוגמאותדוגמאותדוגמאותדוגמאותרייט פלייר 1קרטיס JN-4פיאט CR 42פיאט CR.1
הזחת כנף – מרובי כנפיים
במטוסים מרובי כנפיים הזחה משמעותה דירוג הכנפיים במקום מיקומן אחת בדיוק מעל לשנייה.
זה מונע מאוויר בלחץ גבוהה בתחתית הכנף מלהתערבב עם אוויר בלחץ נמוך מכנף מתחתיה.
במטוסים דו ותלת-כנפיים בהם יש הפרדה משמעותית בין דרגות הכנפיים היתרון שזה מקנה הוא זניח, ולכן משמש בעיקר בשביל לאפשר גישה לגוף המטוס, מבחינה תפעולית או הנדסית.
לא מוזחהזחה קדימההזחה אחורהמאפייניםמאפייניםמאפייניםהתצורה הסטנדרטית.
אופיינית למטוסים הדו-כנפיים הכבדים.משמש לאפשר גישה לתאי הטייס והנוסע במספר מטוסים.
מאפיינת את מרבית המטוסים הדו-כנפיים הקלים.משמש בעיקר להקניית מיקום הנדסי.