tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זאת מפני שלצורך השלמת הצביון של תחיית האומה עם תחיית הקודש בארץ ישראל, עליהן להיכרך יחדיו, בישיבה המחברת את הלימוד עם תודעת התחייה והגאולה של האומה וארצה בשעה זו, מה שלא מתקיים בישיבות ההן.
בישיבה זו יכרכו את לימוד הקודש עם תודעת תחיית האומה, וילמדו בה נושאים נוספים בתורה מלבד גמרא והלכה.
לפי שאיפתו, התלמידים שיתכנסו לישיבה ויגדלו בה ישמשו לאחר מכן כמנהיגים בעם וכרבנים, או כסופרים, מחברים או יוצרים, מתוך תפיסת הגאולה ותחיית האומה.
עם התמנותו של הרב קוק לתפקיד הרב הראשי לישראל ורב העיר ירושלים, הוא החל לפעול למען הקמת ישיבה בירושלים.
הרב דוד כהן (הנזיר) סיפר בזיכרונותיו משנת תרפ"ג:
בשנת תרפ"א (1920) התכנס חוג תלמידים מישיבות בירושלים סביב הרב קוק ושמע ממנו שיעורים.
חוג זה, שנועד להוות "הכנה ליסוד הישיבה המרכזית העולמית", מנה כעשרים וחמישה תלמידים.
בעיות כלכליות מנעו את פתיחת הישיבה במשך שנתיים, עד שהנדיב הארי פישל בנה את מעונו של הרב הראשי ובו גם בית מדרש.
עם סיום הבנייה החלו ההכנות המעשיות להקמת הישיבה, שנוסדה שנה מאוחר יותר.
את מגמתה של הישיבה הגדיר הראי"ה: "שיהא שם שמים, שם התורה, שם ישראל ושם ארץ ישראל, מתקדש על ידה".
הרב דוד כהן הכין הצעה לתוכנית הלימודים על פי בקשתו של הרב קוק.
ההצעה כוללת לימודי תנ"ך וביקורת על ביקורת המקרא, בלשנות עברית, גאוגרפיה של ארץ ישראל, היסטוריה, מבואים לתורה שבעל פה, השתלשלות ההלכה, השוואת המשפט העברי למשפט הרומי, בוטניקה, אנטומיה ואסטרונומיה כמקצועות עזר לתלמוד ועוד.
לימודי פילוסופיה יהודית כללו בהצעה בין היתר את פילון, רב סעדיה גאון, חובת הלבבות, מורה נבוכים, כוזרי, רמח"ל, קבלה וחסידות.
הישיבה הוקמה בבית הרב בירושלים, (כיום ברחוב הרב קוק, סמוך לכיכר ציון).
לצד הראי"ה התמנה הרב אברהם אהרן בורשטין ("הגאון מטבריג"), שעלה לארץ ישראל בשנת תרפ"ד (1924) והחל לכהן כראש ישיבה באדר תרפ"ה, ולשיעוריו הגיעו רבים מתלמידי החכמים שבירושלים, גם כאלה שלא היו קשורים לישיבת מרכז הרב.
אך הוא נפטר בי"ט בכסלו תרפ"ו (1926) לאחר שהספיק ללמד בישיבה כתשעה חודשים בלבד.
הרב שמעון שקופ הציע כי ימלא את התפקיד, אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל.
בישיבה לימדו גם הרב יעקב משה חרל"פ, הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב דוד כהן - "הנזיר", הרב יצחק אריאלי, הרב שלום נתן רענן ועוד.
הרב קוק עצמו לא תמיד מסר שיעורים ושיחות באופן קבוע, אך אף על פי כן האווירה הייתה באופן תמידי כזו שרוחו של הראי"ה חופפת עליה.
בשנותיה הראשונות מנתה הישיבה כמה עשרות תלמידים, והיא גדלה מעט במשך השנים והגיעה לבין שבעים לשמונים תלמידים.
עם זאת, המצב הכלכלי של הישיבה לא אפשר לה להתפתח, ובשלב מסוים נמנעו מלקבל תלמידים חדשים אלא אם כן הם שילמו על מחייתם בעצמם (בניגוד למקובל באותה תקופה).
בעקבות מסעות התרמה שנערכו בארצות הברית השתפר המצב הכלכלי, והישיבה התרחבה והגיעה ליותר משמונים תלמידים, אך בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנות ה־30, כמו גם חוסר ניסיונו הניהולי של הרב צבי יהודה קוק שנתמנה באותה שנה למנהל הישיבה, נכנסה הישיבה שוב למצוקה תקציבית.
למרות מסעות התרמה מחודשים, ומכתבים ששלח הראי"ה עצמו לאישים שונים, נותר המצב הקשה בעינו עד לפטירתו של הראי"ה בשנת תרצ"ה (1935).
לישיבה הגיעו תלמידים בולטים מישיבות מזרח אירופה.
ביניהם גם נכדו של החפץ חיים שנשלח על ידי סבו ללמוד אצל הרב קוק.
חלק מן התלמידים השתתפו בתרצ"ב בהקמת "מכון הרי פישל לדרישת התלמוד".
סדר הלימוד בישיבה בתקופה זו
לצד הלימוד הישיבתי המקובל, הונהג בישיבה חידוש בכך שניתנו בה שיעורים בנושאי מחשבת ישראל (המכונים בישיבה ובקרב ממשיכותיה "לימודי אמונה"), שניתנו בעיקר על ידי הראי"ה ו"הרב הנזיר" רבי דוד כהן.
כמו כן הועברו בישיבה שיעורי תנ"ך, שעליהם הופקד בנו של הראי"ה, הרב צבי יהודה קוק.
כל אחד מהתלמידים למד מסכת שבה לבו חפץ, והלימוד היה עצמאי לגמרי ונטול פיקוח, וזאת בדומה לנהוג בישיבות היישוב הישן.
בערבים התקיימו שיעורי הרבנים, והמעוניינים יכלו להשתתף בהם.
הראי"ה נשא לעיתים את שיעורו בפלפול תלמודי במשך שעות, עד חצות הלילה, כשהוא מדבר בקול נמוך ובמהירות רבה.
נושא השיעור היה מפורסם מראש, שכן נדרשו לתלמידים ימים של הכנה כדי לאפשר את הבנתו.
בזמן כהונת הרב יעקב משה חרל"פ כראש הישיבה
לאחר פטירתו של הראי"ה בשנת ה'תרצ"ה, התמנה לראשות הישיבה תלמידו הרב יעקב משה חרל"פ, והרב שלום נתן רענן התמנה למנהל הישיבה.
תקופה זו הייתה קשה מבחינה כלכלית וביטחונית.
אותות התקופה הזאת ניכרו גם בישיבה.
בשנת תש"ה מונה לצוות הישיבה הרב אברהם שפירא, בוגר ישיבת חברון, בעקבות נישואיו לפנינה, אחות הרב רענן; הוא סירב קודם לכן לתפקיד ר"מ בישיבת פוניבז'.
כמו חותנו, רא"ש נמנה עם קבוצת הרבנים שעסקו בלימוד תורה קונבנציונלי, בלי תת-דעת כמעט למשנה הקבלית-גאולית של הרבנים קוק.
במהלך מלחמת העצמאות התגייסו רבים מבני הישיבה לצה"ל, זאת חרף המחלוקת בשאלה זו בין הרב צבי יהודה שקרא לגיוס לבין הרב חרל"פ שהתנגד לו, בדומה לראשי ישיבות נוספים בירושלים באותה תקופה.
היעדרות התלמידים בתקופה זו ונפילתם של מספר תלמידים גרמה לירידה במצב הישיבה.
בתקופה זו היו מגיעים רבים מישיבת "חברון" לשמוע שיעורים בישיבה, וכן הרב בן ציון אבא שאול מישיבת פורת יוסף.
עם היחלשותו של הרב חרל"פ, ביקש מהרב שפירא, שעד אז מסר אך שיעור קצר, שימלא את מקומו ויחל במסירת השיעור כללי, וכך נעשה.
בזמן כהונת הרב צבי יהודה קוק כראש הישיבה
עם פטירתו של הרב חרל"פ, בשנת תשי"ב, החל למלא את תפקיד ראש הישיבה בנו של הראי"ה, הרב צבי יהודה.
בראשית התקופה, הייתה הישיבה קטנה מאוד מספר התלמידים היה מצומצם (ביניהם היו הרב אליעזר שפירא, הרב שבתי אטון והרב יוסף קאפח).
למעט שני שיעורים כלליים של הרב רענן ושל הרב אברהם שפירא, לא ניתנו שיעורי גמרא בישיבה.
לאחר שנה מונה גם הרב מרדכי פרום לר"מ, ובשלב מסוים היה גם הרב זוסמן ריגר, גיסו של הרב רענן, נותן שיעור לכמה בחורים מהישיבה.
התקדמות מסוימת במקומה של הישיבה הייתה בגל תלמידים שהגיע אליה בשנת ה'תש"ט, ביניהם הרב דוב ליאור, הרב פרופ' נחום רקובר, הרב בנימין אביעד והרב יהושע רוזן.
בהמשך התחזקה הישיבה והייתה ל"ספינת הדגל" של הציבור הדתי לאומי.
לאחר מלחמת ששת הימים משכה הישיבה תשומת לב ציבורית לאחר שתנועת גוש אמונים שהורכבה בעיקר מתלמידי הישיבה ובוגריה, הקימה את תנועת ההתיישבות בשטחי יהודה ושומרון, ותשומת לב זו גרמה שהישיבה פרצה לתודעה הציבורית.
הרצי"ה לימד בישיבה שיעורי תנ"ך ואמונה.
היו גם בחורים מישיבת חברון כנסת ישראל שהגיעו להשתתף אצלו בשיעור.
כאשר שמע הרצי"ה שיש מתלמידי הישיבה ששומעים שיעור בספר התניא, החל ללמד בתגובה את נפש החיים.
את השיעורים בגמרא מסרו הרב רענן, הרב כלאב, הרב פרום, והרב שפירא שהיה מוסר שיעור כללי ושוהה בישיבה בשעות הסדרים כדי לשוחח עם הבחורים בסוגיות.
הרב צבי יהודה הכהן קוק הדגיש בפני תלמידיו את חשיבות לימוד הלכות שמירת הלשון, והקפיד לקיים סדר לימוד בישיבת מרכז הרב בספר חפץ חיים מאת הרב ישראל מאיר הכהן מראדין.
בשנת ה'תשי"ט ביקש הרצי"ה מהרב שאול ישראלי להעביר שיעור כללי בישיבה.
מאז ועד פטירתו נמסרו מדי שבוע שני שיעורים כלליים - שלו ושל הרב שפירא.
כאשר הרב שפירא מוסר בנוסף שיעור מיוחד בקצות החושן במוצאי שבתות.
הרב ישראלי נחשב לראש ישיבה בתקופות מסוימות בחיי הרצי"ה.
בחשוון תשכ"ה, מחמת ריבוי התלמידים, עברה הישיבה לשכונת קריית משה בירושלים, לבניין חדש שנבנה עבורה ברחוב בן דור (עם השנים הוסב שמו ל"רחוב הרב צבי יהודה").
בעשר השנים הבאות בית המדרש היה בבניין הפנימיה, במקום שבו נמצאים כיום חדרי השיעורים, ובשנת תשל"ה עבר בית המדרש למקומו הנוכחי.
המעבר נתן לישיבה תנופה, נוספו ר"מים חדשים והרבה תלמידים.
כמו כן היא החלה להתנהל באופן מסודר יותר, עם חלוקה לשיעורים לפי שכבות כמקובל, והרצי"ה החל במסירת שיעורים בשעות קבועות, בספרי הראי"ה, בכוזרי ובמסילת ישרים.
במשך הזמן שילב הרב צבי יהודה את בוגרי הישיבה בתחומי עיסוק שונים.
הוא הטיל על הרבנים אריה שטרן ויוחנן פריד את הקמתו של מכון הלכה ברורה לפי חזונו של הראי"ה.
גם כיום עומד הרב אריה שטרן בראש המכון.
לר"מים בישיבה מינה הרב צבי יהודה את הרבנים יעקב אריאל, דוב ליאור, זלמן ברוך מלמד, חיים שטיינר, מרדכי שטרנברג, עמיאל שטרנברג, מיכאל הרשקוביץ, יהושע רוזן ואברהם יצחק הלוי כלאב, ואת הרב יהושע צוקרמן לר"מ בשיעור לבוגרי צבא.
למלמדי אמונה מינה את הרבנים חיים דרוקמן, יעקב פילבר, צבי ישראל טאו, יעקב לבנון, עודד ולנסקי, עוזי קלכהיים, מיכאל צבי נהוראי והלל פלסר.
הרב צבי יהודה ראה מצווה משמעותית בשירות הצבאי, אך נזהר שלא לערב את תקופת השירות של תלמידיו בתוכניות הלימודים של הישיבה.
הוא איפשר לתלמידים חופש בחירה בנוגע לתוכני הלימוד, אך הקפיד שהם ילמדו את הספר שמירת הלשון, העוסק בדיני לשון הרע, במשך כחצי שעה בכל יום.
בעידודו הוקמה תוכנית הסדר מרכז לשירות צבאי מקוצר לבחורי הישיבה שהורחבה גם לישיבות גבוהות ציוניות אחרות.
הרב צבי יהודה עצמו היה מעביר שיעורים לבני הישיבה בשעות הצהרים.
השיעורים היו בספר הכוזרי, בספר אורות, אורות התורה, אורות התשובה, ומסילת ישרים.
בימי רביעי אחר הצהרים היה שיעור מיוחד באורות הקודש, שאליו הורשו להיכנס רק תלמידים מבוגרים, ובהם רבני ערים וישובים, ר"מים וראשי ישיבות.
גולת הכותרת של השיעורים היה השיעור בפרשת השבוע שנערך במוצאי שבת, אליו היו מגיעים המונים, והוא הועבר באמצעות טלוויזיה במעגל סגור לחדרי הבית השונים, וגם לדירות השכנים.
בהמשך, שלח הרב צבי יהודה את הרבנים חיים דרוקמן, אליעזר ולדמן, דוב ליאור, יצחק בן שחר, זלמן ברוך מלמד, צפניה דרורי ואחרים להקים ישיבות חדשות, צעד שחיזק את מעמדה של הישיבה.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ובמיוחד לאחר מלחמת יום הכיפורים, הוביל הרצי"ה את תנועת ההתיישבות בשטחי יהודה ושומרון.
תנועת גוש אמונים שהורכבה בעיקר מתלמידיו, שינתה למעשה את התודעה של הציונות הדתית.
בכך הפך הרב צבי יהודה את הישיבה למובילה בציבור הדתי־לאומי.
במהלך שנת תשל"ב נפטרו הרב שלום נתן רענן והרב דוד כהן ("הנזיר").
מיד לאחר מכן, נפטר גם חתנו הרב מרדכי פרום שהיה ר"מ בולט בישיבה, מלבד שיעורים שהעביר לכלל תלמידי הישיבה הוא היה אחראי על קבלת התלמידים ואף נטל על עצמו לתקופה קצרה את ניהול הישיבה.
בהמשך מינה הרב צבי יהודה מספר ר"מים חדשים.
במהלך שנים אלו צמחה הישיבה לסדר גודל של מאות תלמידים.
מרכיב משמעותי בצמיחתה של הישיבה היה פריצתה לתודעה הציבורית בעקבות הקמת גוש אמונים.
באמצע ושלהי שנות השישים, עקב יציאתם של רבים מהר"מים החשובים (בייחוד הרבנים דרורי, דרוקמן, אריאל ופילבר) לעמוד בראש מוסדות או לנהל פעילויות משלהם, נותר ריק מסוים במרכז הרב.
על רקע זה התאפשרה עלייתו לעמדת השפעה של הרב צבי ישראל טאו.
הרב טאו, בן למשפחה ליברלית מווינה ובוגר גימנסיה שנמלט מביתו לא"י כדי ללמוד תורה, נחשב לחריג ואקסצנטרי בעיני יתר הלומדים.
הוא העריץ את הרצי"ה, התעמק מאוד בתורתו הקבלית ונהג כלפיו בגינונים מעין-חסידיים ובהערצה עמוקה, שזכו לגינוי מרבים מהתלמידים הוותיקים; ראש הישיבה גמל לו בחיבה ובהכרה בו כמוציא ומביא מטעמו, והעריך אף את אשתו חנה, שסיכמה את שיעורי הרצי"ה.
סביב הזוג טאו התגבש חוג משמעותי של אברכים ומשפחותיהם – כמו האחים הרבנים מרדכי ועמיאל שטרנברג וגיסם הרב עודד ולנסקי – שהשליטו במרכז הרב אווירה של ציות גמור כלפי ראש הישיבה ועיסוק מרובה בתורתו ובתורת אביו הראי"ה.
הרב טאו, שניצח על מגמה זו, נחשב כמעין "סגנו" של הרצי"ה, שהעתיר עליו כיבודים וסימן אותו כיורשו המיועד: מיכל בורגנסקי, שחקרה את הכולל בירושלים באמצע שנות ה-70, סברה שלא ניצב אתגר ממשי כלפיו כמחליף הצפוי, אם כי ציינה שר"מים ותיקים עיינו אותו.
ב-1978, לאחר שתלמיד שהמליץ שלא להפנות לטיפול פסיכיאטרי רצח את אשתו, גזר על עצמו הרב טאו מעין גלות מהישיבה למספר שנים והשפעתו נחלשה; הוא אף סירב להצעות להתמנות לראש ישיבה בפועל.
הרב אברהם שפירא, שרחק כאמור מהעיסוק הקבלי והיה תלמיד חכם קונבנציונלי, החזיק כבר בסמכויות מנהלתיות רבות באותן שנים (כבן למשפחת רענן ששלטה בצד האדמיניסטרטיבי) ונחשב אף על ידי הרצי"ה כחלק מן ההנהגה.
הוא נשא בתואר "ראש ישיבה" עוד בחיי הלה, בנוסף להעברת השיעור הכללי, וזכה לכבוד רב כלמדן.
הוא ותומכיו התנגדו לסגנון שהשליט הרב טאו, הן על הדגש בענייני אמונה וקבלה לעומת לימוד סטנדרטי והן על ההתבטלות וההערצה לראש הישיבה.
ב-1982, נפטר הרב צבי יהודה ללא שהותיר צוואה סדורה; הרב שפירא, בתמיכת רבנים רבים בציונות הדתית ובייחוד הרב ישראלי (שנחשב כאמור לחלק מהנהגת מרכז הרב ואף לראש ישיבה), ביקש להתמנות במקומו, בעוד שרוב הסגל והתלמידים בישיבה תמכו ברב טאו לתפקיד.
בתום השבעה הציב האחרון אולטימטום – עליו חתמו גם הרבנים מרדכי שטרנברג, עמיאל שטרנברג, עודד וולנסקי, יהושע צוקרמן, יעקב לבנון ושלמה אבינר – ודרש סמכויות שוות בכל ענייני המוסד.
תביעותיו נדחו, אך על אף הפצרות תומכיו, מיאן הרב טאו להתפלג.
אף כי עבר ללמד מביתו הפרטי, במקום מבניין הישיבה, הוא ותלמידיו הרבים המשיכו לפעול בתוך מרכז הרב כשהם נהנים מעצמאות רבה ויוקרה.
בזמן כהונת הרב אברהם שפירא כראש הישיבה העיקרי
לאחר שהנהגת הישיבה עברה רשמית לידי הרב שפירא ולצדו הרב ישראלי, מינה הראשון ר"מים חדשים שהיו נאמנים לו, כמו בנו הרב יעקב שפירא, בן אחיינו הרב שלמה שפירא, ותלמידיו הרב יהושע מגנס והרב יגאל לרר.
הרב שפירא והרב ישראלי ייסדו את איחוד הרבנים למען ארץ ישראל ובלטו במאבק על שלמות ארץ ישראל בתקופת הסכמי אוסלו.
לאחר ההסכמים פנה הרב חנן פורת אל הרב שפירא בבקשה שישלח אברכים מהישיבה ללמוד דרך קבע בקבר רחל כדי לחזק את האחיזה היהודית במקום, כך הוקם הכולל של הישיבה במקום הפועל עד היום.
בשנת תשנ"ה נפטר הרב ישראלי.
בתקופת הרב שפירא הקימו אנשי הישיבה את המאחזים גבעת אסף וחרשה.
הרב שפירא בלט גם במאבק בתוכנית ההתנתקות ואף פסק כי על אנשי כוחות הביטחון לסרב פקודה ולא להשתתף בתוכנית.
הרב שפירא עודד הקמת ישיבות נוספות על ידי תלמידיו, ופעל לביסוסן וקידומן.
כן יזם הקמת כוללים ברחבי הארץ, ואף שלח אברכים נשלחו לפעילות תורנית וחינוכית בחוץ לארץ.
תלמידים רבים בעלי שיעור קומה תורני שהוא העמיד - נשלחו על ידו למקומות שונים ברחבי הארץ, לתפקידי רבנות, דיינות וחינוך, והודרכו על ידו לאורך פעילותם.
לאחר פטירתו של הרב אברהם שפירא בשנת תשס"ח, נמסר כי בצוואתו הוא הוריש את תפקידו לבנו הרב יעקב שפירא.
מעת מות הרצי"ה ב-1982, לא התפרץ המתח בין הרב שפירא לרב טאו ואנשיהם.
הפערים בין המחנות נותרו כשהיו: ראש הישיבה ביקש להפוך את "מרכז הרב" לישיבה מן המניין, הדגיש את חשיבותה של הלמדנות הסטנדרטית, לא התעניין ביותר בתפישה הקבלית-גאולית הנלהבת של קודמו והשקיע מרץ רב בקידום תלמידיו למשרות של דיינות ורבנות.
הרב טאו, לעומתו, הוסיף לטפח עיסוק מעמיק ומדוקדק בשאלות של אמונה והגות ובמשנת הרבנים קוק, ולפרש את המציאות הפוליטית והאקטואלית על פיה באוזני תלמידיו.
כך, בעוד שהרב טאו הרבה לעסוק בסוגיית ההתיישבות ביהודה ושומרון, הוא הסתייג מהתנגשות עם השלטונות כשהחל תהליך השלום עם הפלסטינים ב-1993, משום שייחס למדינה חשיבות מהותית בתהליך הגאולה; לעומת זאת, הרב שפירא, שהיה מרוחק יותר מפוליטיקה, לא היסס להתעמת עם הממשלה כשהאינטרסים של ציבור מאמיניו ניצבו בסכנה.
בקיץ 1997, הציעו הרשויות לרב שפירא להקים בתוך הישיבה מכון הכשרה להוראה עבור התלמידים: מכון דומה כבר פעל בסמוך, והחילוק היה העברת הכספים ישירות אל מרכז הרב.
באופן בלתי-צפוי, שהמם את המשקיפים, הרב טאו התקומם בתוקף על היוזמה ותבע מהתלמידים שניגשו למכון לחזור בהם.
בתגובה, ראש הישיבה איים לסלקם.
הפולמוס בין השניים התלקח בכל עוזו.
הרב טאו ונאמניו תקפו את המכון המוצע בחמה שפוכה, כשהם מתארים אותו במונחי תפישתם המטאפיזית: בעיניהם, הייתה זו מזימה של הכוחות מתנגדי הגאולה ומבקשי ההתבוללות של עם ישראל לטמא את לב הקודש, היא ישיבת מרכז הרב, ולפגוע בטוהר התורה הנלמדת שם.
הרב שפירא השעה את הר"מים שהיו מעורבים בהתנגדות, שכללו את כל אלו שעסקו בענייני אמונה.
כמעט כל הרבנים יוצאי מרכז הרב תמכו בעמדתו.
הרב טאו סירב להצעות התיווך ולכל פשרה, תוך שהוא נתלה בחשיבות הקבלית שייחס לשאלת המכון.
הוא פרש ממרכז הרב יחד עם רבים מהר"מים, מהאברכים והתלמידים, ובראשית תשנ"ח הקים את ישיבת הר המור.
במרכז הרב נותרו תומכי הרב שפירא, כמו גם מספר ר"מים שהתנגדו לפגיעה בכבודו.
הפילוג הכריע את המאבק שרחש בתוככי מרכז הרב מזה כמה עשורים: אנשי הרב טאו, על השקפתם המיסטית והערצתם המופלגת לרצי"ה, נדחקו החוצה, והושלם המעבר לסגנון השמרני והמאופק שקידם הרב שפירא.
המאורעות חתמו את ההתדרדרות ארוכת השנים במעמדה של "מרכז הרב" כנותנת הטון בציונות הדתית, מאז פטירת הרב קוק הבן ב-1982, על רקע הנסיגות הישראליות משטחים שנכבשו מ-1967 (בסתירה לאמונה שטיפח המוסד בכך שלא יהיו חזרות לאחור בגאולה המתחוללת) והפנייה של צעירים רבים להשתלבות בחברה הכללית.
ב־ל' באדר א' ה'תשס"ח (6 במרץ 2008), ערב ר"ח אדר, ביצע מחבל פלסטיני פיגוע ירי בספריית הישיבה, שבמהלכו נרצחו שמונה: שלושה מתלמידי הישיבה וחמישה מתלמידי ישיבת ירושלים לצעירים.
בעקבות הפיגוע החלה קבוצת תלמידים בישיבה להוציא לאור חוברות במסגרת פרויקט 'בשביל הנשמה'.
החוברות המנציחות את הנרצחים, עוסקות בנושאים דתיים־חינוכיים שונים המחולקים לימים.
פרויקט נוסף מבית 'בשביל הנשמה' לזכר הנרצחים הוא "הלימוד היומי באמונה", שבמסגרתו יוצאים לאור כתבי ראשונים ואחרונים העוסקים באמונה במהדורות מנוקדות מחולקות ללימוד יומי ובתוספת ביאורים והרחבות.
מאז הפיגוע מתקיים מידי ליל שישי שיעור בספריית הישיבה, לזכר הנרצחים .
כמו כן מדי שנה מקיימת הישיבה אזכרה סמוך לתאריך הפיגוע, בין המשתתפים באזכרות אלו – האדמו"רים ממודז'יץ וטולנא.
בעקבות צוואת אביו, כאמור לעיל, מונה לאחר פטירתו בנו הרב יעקב שפירא לראשות הישיבה.
הוא מעביר שיעורי עיון פעמיים בשבוע לתלמידי שיעור ד' ושיעור כללי מדי שבוע, וכן שיחה בפרשת השבוע בכל ליל שישי.
השיחה נערכת, נדפסת ומופצת בדוא"ל לתלמידים מהישיבה ומחוץ לה ומתפרסמת בשידור חי ביוטיוב.
לשיעורים הגבוהים יותר מעביר ראש הישיבה שיעורי אמונה שבועיים בביתו, לאחר סדר ערב.
לאחר סדר בוקר מתקיים סדר 'חפץ חיים' ו'שמירת הלשון', כפי שתיקן הרצי"ה.
לאחר סדר צהריים ובתחילת סדר ערב נמסרים שיעורים, רובם באמונה ומיעוטם בגמרא בעיון.
בסדר ערב לומדים תלמידי שיעור א' עם חברותות משיעורים ב', ג' וד'.
בשיעורי האמונה ובלימוד העצמי לומדים בעיקר מסילת ישרים, כוזרי, ספרי המהר"ל וספרי הרב קוק.
בישיבה אף מועברים שיעורים בתנ"ך, מאת הרבנים איתן שנדורפי, יצחק בן שחר ואיתמר אורבך.
שיעורים לאברכים בהלכות נידה מועברים על ידי הרב מנחם בורשטין – ראש מכון פוע"ה.
במיזם "משמר" המתקיים מידי ליל שישי לזכר הנרצחים בפיגוע בישיבה, מוזמנים רבנים אורחים למסור שיעור בישיבה.
החל משנת תשס"ח, בעקבות הפיגוע, יוצא לאור פעמיים בשנה כתב עת פנימי מטעם הישיבה הנקרא 'מבית מדרשנו' ובו חידושים בגמרא, בהלכה ובאמונה מפרי עטם של תלמידי ורבני הישיבה על המסכת הנלמדת.
עד שנת תשע"ט יצאו לאור 23 כרכים.
זאת בנוסף לכתב עת אחר היוצא לאור אחת לכמה שנים מטעם הישיבה הנקרא 'ניצני ארץ' ובו חידושים מפרי עטם של רבני ותלמידי הישיבה לדורותיה.
עד שנת ה'תשע"ז יצאו 19 כרכים.
בישיבה כולל הלכה בראשות הרב שמיר שיינטופ, כולל עיון בגמרא בראשות הרב אברהם ישראל סילבצקי, וכולל דיינות בראשות הרב אברהם צבי גאופטמן.
נכון לשנת ה'תשפ"ג, בישיבה לומדים מעל 700 תלמידים, כשליש מהם אברכים.
ביניהם כאלה הלומדים עשרות שנים בכולל (כגון הרב בנימין רקובר והרב משה הררי).
בין האברכים נמצאים עשרות מוסמכים לדיינות המהווים את הגיבוי העיקרי למערך בתי הדין לממונות על 35 סניפיו ברחבי הארץ, ומשמשים בו כדיינים מעת לעת.
בישיבה נערכות אזכרות שנתיות לרבני הישיבה – הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב צבי יהודה קוק, והרב אברהם שפירא.
הדרך בישיבה מונהגת ברוח תורת הראי"ה קוק ובנו הרצי"ה שעיצבו אותה, המתאפיינת בין השאר ביחס חיובי לציונות ומדינת ישראל ותפיסת התקופה כאתחלתא דגאולה, ובדגש על לימודי אמונה מעמיקים.
ולפי הדרכתו ורוחו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
מוקד הישיבה מושם על למדנות ושימת לב לטיפוח גדולי תורה לעתיד.
ראש הישיבה הנוכחי הרב יעקב שפירא נימק זאת בכך שהישיבה נטלה על עצמה את העול של הצמחת גדולי תורה.
הישיבה מאמינה בשיתוף פעולה עם רבנים ואישים ממגזרים שונים, ובייחוד בתחושת שותפות הדדית עם רבני הציבור החרדי.
לעיתים מוזמנים רבנים חרדים, ראשי ישיבות ואדמו"רים, להעביר בה שיעור.
מנגד הוזמנו גם דמויות מהציבור החילוני, כמו חבר הכנסת דאז יצחק הרצוג.
הישיבה מאפשרת לחלק מן התלמידים להתגייס לצה"ל בשלב מסוים של לימודיהם דרך מסלול "הסדר מרכז" שנוסד בה וקרוי על שמה.
ישיבת ירושלים לצעירים – ישיבה תיכונית הצמודה לישיבה אשר הוקמה בשנת ה'תשכ"ד על ידי הרב יעקב פילבר ביוזמתו ולבקשתו של הרב אברהם שפירא ובעידודו של הרצי"ה.
"מדרשת בת־ציון" – מדרשה לבנות בשכונת קריית משה בנשיאות הרבנית יפה מגנס ובעלה הרב יהושע מגנס, ובראשות הרבנית תניה אביב.
המדרשה הוקמה בשנת ה'תשס"ט על ידי הרבנית מגנס וקרויה על שם בת ציון גנץ, ביתו של הרב זוסמן ריגר ואחייניתם של הרב אברהם שפירא והרבנית פנינה.
בית הוראה "בית אברהם" על שם הרב אברהם שפירא.
בראשות הרב יעקב שפירא, הרב איתן איזמן והרב יהושע מגנס (הוקם בה'תשע"ט)
קריית חינוך מורשה - תלמוד תורה וישיבה קטנה.
מכון הרצי"ה הוא מכון להוצאת ספרים שעל יד הישיבה.
במסגרת המכון יוצאים לאור כתבים של רבני הישיבה, בפרט בולט המכון בהוצאה לאור בלעדית של ספרים מכתבי יד של הראי"ה קוק, כשהמרכזיים שבהם הם עין איה, מדבר שור וסדרת מאורות הראי"ה.
המכון נוסד בשנת תשמ"ב לאחר פטירת הרב צבי יהודה הכהן קוק.
על ידי ראש הישיבה הרב אברהם שפירא, אשר שימש כנשיאו והעמיד בראשו את בנו הרב בן ציון שפירא, המשמש בתפקיד עד היום.
בנשיאות המכון משמש כיום בנו הצעיר - ראש הישיבה הרב יעקב שפירא.
מכון הלכה ברורה ובירור הלכה עוסק בפיתוח והפצת שיטת לימוד זו שנוסדה על ידי הראי"ה, הכוללת הבאת דברי הרמב"ם והשולחן ערוך המצוינים ב"עין משפט", ובבירור הוצאת ההלכה מתוך עיון ופלפול בדברי הפרשנים על סוגיית הגמרא, המכון מוציא לאור גמרות במתכונת זו, אליהן מצורפות אף ההערות שכתב הרצי"ה בגיליון הש"ס שלו.
מכון "מים חיים" מוציא חוברות וספרים משיעוריהם של רבני הישיבה.
חברים מקשיבים - ייעוץ, הקשבה והכוונה לנוער
בשביל הנשמה - חוברות לימוד יומיות לנוער, העוסקות בנושאי ליבה בחייו של הנער הדתי
הלימוד היומי באמונה - חוברות לימוד יומיות בכתבי האמונה של הראשונים והאחרונים
ישיבה תיכונית בראשות הרב יעקב אלימלך ביישוב אפרת במתחם ישיבת שבות ישראל.
בית מדרש קהילתי בפתח תקווה בראשות הרב חגי קורץ (הוקם בשנת ה'תשע"ד).
בית מדרש קהילתי לשכונות קריית משה ובית הכרם, במסגרתו מתקיימים שיעורים שונים לגברים, נשים ונערות, ושיעורים לדוברי צרפתית.
כולל ביישוב גבעת אסף – בו כמה עשרות אברכים בראשות הרב ינון קליין - שהחל מה'תשפ"א מכהן גם כרב היישוב (הוקם בשנת ה'תשס"ט).
כולל בשכונת רמת שלמה בראשות הרב מיכאל לוצקי והרב שלמה קורץ.
כולל ביישוב רבבה בראשות הרב מאיר שמחה מונדשיין (הוקם בה'תש"ף).
כולל הלכה בעיר רחובות בראשות הרב גיורא ברנר.
כולל האידרא בעיר העתיקה, ובו לומדים מספר מצומצם של אברכים מבוגרים מהישיבה.
נוסד על ידי הרב שלמה גורן ולאחר פטירתו צורף לישיבה.
כולל נחמת רחל בקבר רחל ובו לומדים מספר מצומצם של אברכים מהישיבה.
כולל בעיר פתח תקווה בנשיאות הרב יגאל לרר.
עצרת ההודיה המרכזית לציון איחוד ירושלים
מאז מלחמת ששת הימים נערכת בישיבה מדי שנה עצרת גדולה לציון יום ירושלים, בהשתתפות אישי ציבור וקהל רב.
בדרך כלל מגיע ראש הממשלה לאירוע.
במהלך העשור הראשון של המאה ה־21 לא הוזמן ראש הממשלה במשך מספר שנים, בשל התנגדות הישיבה למדיניות הממשלתית לגבי מסירת שטחים.
בשנת 2022 (תשפ"ב) לא הוזמן ראש הממשלה נפתלי בנט לאירוע בשל התנגדות למעשיו הפוליטיים, הדבר עורר דיון ציבורי.
בעבר לאחר סיום האירוע הייתה מתקיימת תהלוכה של תלמידי הישיבה ואלפים אחרים לכותל המערבי.
בשנת 2021 השתתף יונתן פולארד בעצרת, ונשא בה נאום פומבי לראשונה בחייו.
מדי שנה מתקיימת בישיבה שמחת בית השואבה בהשתתפות אלפים.
מדי שנה נערכות בישיבה הקפות שניות במוצאי שמחת תורה, במשך כמעט מאה שנה היו נערכות ההקפות בבית הרב קוק, גם לאחר מעבר הישיבה לשכונת קריית משה, ורק לאחר מגפת הקורונה התחילו לערוך הקפות במקביל גם במבנה הישיבה בשכונת קריית משה.
נערך במלון רמדה בירושלים בטבת ה'תשע"ח.
רבנו הרצי"ה ראש ישיבת מרכז הרב
נערך האירוע המרכזי בבנייני האומה.
הערב כלל שיעורים של תלמידיו
במרחשון ה'תשפ"ו התקיים אירוע מיוחד לציון 100 שנים לייסוד הישיבה.
את הערב ליוו מבחינה מוזיקלית אברהם פריד ועקיבא מרגליות.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה הראשי של ארץ ישראל – מייסד הישיבה ועמד בראשותה בשנים תרפ"ד–תרצ"ה (1924–1935).
הרב אברהם אהרן בורשטין, "הגאון מטבריג", מחבר ספר "נר אהרן" – ראש הישיבה בשנים תרפ"ה–תרפ"ו (1925)
הרב יעקב משה חרל"פ, רבם של שכונות שערי חסד ורחביה, וראש ישיבת בית זבול – ראש הישיבה בשנים תרצ"ה–תשי"ב (1935–1952).
(כבר מתרפ"ד נקרא "ראש ישיבה", תחת ראש הישיבה הראי"ה)
הרב צבי יהודה הכהן קוק, ראש הישיבה בשנים תשי"ב–תשמ"ב (1952–1982).
הרב שאול ישראלי, רבו של מושב כפר הרא"ה, חבר בית הדין הגדול, וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל – ראש הישיבה בשנים תשמ"ב–תשנ"ה (1982–1995).
הרב אברהם שפירא, הרב הראשי לישראל – ראש הישיבה בשנים תשמ"ב–תשס"ח (1982–2007).
(כבר מתשי"ב כונה "ראש ישיבה", תחת הרצי"ה כראש הישיבה)
הרב יעקב שפירא – בנו של הרב אברהם שפירא, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
מכהן מאז פטירת אביו הרב שפירא בראשית שנת תשס"ח.
הרב יואל מנוביץ (ישיבת הגולן)
אנשי אקדמיה וחינוך (השמות לפי סדר א"ב, בשמות הפרטיים): הרב פרופ' אליאב שוחטמן, הרב פרופ' נחום רקובר, הרב פרופ' נריה גוטל, הרב פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל.
בוגרים ידועים נוספים (השמות לפי סדר א"ב, בשמות הפרטיים): דוד רזיאל, דוד נתן ברוקנר המכונה "דוד החקיין" שחקן וקומיקאי ישראלי, חיים הרצוג, יהודה חזני, מוטי שקלאר, מאיר בר-אילן חוקר יהדות ישראלי, העיתונאי נח זבולוני, העיתונאי עזריאל קרליבך, מפכ"ל משטרת ישראל רוני אלשיך, הסופר שמחה רז.
ישיבת מעלה גלבוע – הקיבוץ הדתי ממוקמת בקיבוץ מעלה גלבוע.
הישיבה מונה כמאה תלמידים בבית המדרש.
הכולל של הישיבה לבוגרי צבא מונה כעשרים תלמידים, שכמחציתם לומדים הסמכה לרבנות.
נשיא הישיבה הוא הרב דוד ביגמן, ובראש הישיבה עומדים שלושה ראשי ישיבה: הרב יהודה גלעד, הרב שמואל ריינר והרב יוסי גמליאל.
הישיבה מדגישה את המחויבות כלפי החברה הישראלית והעם היהודי ואת החובה לפתיחות מחשבתית ולמוסריות אנושית.
הישיבה מיוחדת בדרכי לימוד הגמרא הנהוגות בה, המשלבות שיטות מסורתיות בשיטות חדשניות.
מאז סגירת ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, ישיבה זו משלבת שירות צבאי מלא (32 חודשים) עם לימודים בישיבה (למשך שנתיים).
הישיבה הוקמה בשנת 1993, כ"ישיבת הקיבוץ הדתי" הצפונית, לאחר שקודמתה בעין צורים הוקמה בשנת 1986. שלושת ראשי הישיבה שימשו כרבני קיבוצים.
הרב גלעד שימש אז כרב קיבוץ לביא (ולימים חבר כנסת מטעם מפלגת מימד), והרב ריינר בקיבוץ טירת צבי.
שנה לאחר מכן הצטרף גם הרב ביגמן, שעמד קודם לכן בראש הישיבה בעין צורים, וכיהן כרב הקיבוץ מעלה גלבוע.
בשנת 2006 פתחה הישיבה תוכנית לבוגרי צבא המשלבת עשייה חברתית-חינוכית בצד הלימודים התורניים.
בשנים הראשונות שכנה הישיבה בתוך בית הכנסת של הקיבוץ והתלמידים גרו בדירות של הקיבוץ.
בחורף תשס"ה (2004) נחנכו בית מדרש ובנייני פנימיות חדשים.
בשנת 2023 נכנס הרב יוסי גמליאל לתפקיד ראש בית המדרש, בכוונה למנותו בעתיד לראש הישיבה.
הישיבה דוגלת בפתיחות מחשבתית ובביקורתיות בלימוד, לצד מחויבות מלאה לשמירת ההלכה.
הישיבה שואפת להכניס לתוך הדיון בבית המדרש את קשת הדעות בכל תחום, בבחינת "קבל האמת ממי שאמרה".
בישיבה נלמדים שלושה סדרים ביום.
סדר בוקר מוקדש ללימוד גמרא בעיון, סדר צהריים מוקדש ללימוד גמרא בבקיאות, וסדר ערב מוקדש ללימוד עצמי של התלמידים.
בישיבה שיעורים במגוון תחומים לפני סדר בוקר, בתחילת ובסוף סדר צהריים, ברוב שעות סדר ערב, ובזמן הפסקת הצהריים.
הישיבה מעודדת את התלמידים לא להיכנס לשיעורים רבים ולהעדיף לימוד עצמי.
בלימודי העיון משלבת הישיבה בין צורת הלימוד הישיבתית הקלאסית לבין לימוד חדשני השואב את מקורותיו גם מן המחקר האקדמי.
הרב ביגמן הוא מהרבנים הבולטים בין מיישמי שיטת הרבדים.
הוא מעודד את התלמידים לקרוא כל דעה בפני עצמה, ואחר כך לראות את תהליכי העריכה השונים בגמרא ולחפש את המשמעות שעומדת מאחוריהם; לשאול גם "למה" ולא רק "מה".
מלבד הרב ביגמן, בדרך זו מלמדים רוב רבני הישיבה, בהבדלים מסוימים.
רבנים אחרים בישיבה, ובראשם הרב ריינר, מלמדים גמרא בשיטות אחרות, בעיקר שיטת בריסק.
שיטת הלימוד של הרב ריינר עוסקת בעיקר בחקירה לעומקן של ההגדרות ההלכתיות, תוך שימוש בהמשגות הלמדניות שנבנו על ידי האחרונים.
לימוד התנ"ך בישיבה ברובו נעשה על דרך הפשט, תוך התמקדות בשיטה הספרותית ובשיטות נוספות.
חלק מרבני הישיבה סוברים שיש אמת פרשנית רבה בביקורת המקרא, ולפיכך רואים חשיבות בהתמודדות עם האתגרים שהתפיסה הביקורתית מציבה לאמונה.
תלמידי שיעור ב' לומדים עם ד"ר חזי כהן סדרת שיעורים ששמה "מסורת וביקורת", ובה מוצגות הטענות העיקריות של הביקורת, וכן ההתמודדות הדתית עמן לאורך הדורות.
בשיעורים נלמדת גם גישת התמורות, שפיתחו הרב ביגמן והרב אביה הכהן (שהיה ר"מ בישיבת עין צורים) עם כהן.
לפי גישה זו, בדומה לשינויים בהלכה לאורך הדורות שלאחר המקרא (תורה שבעל פה), כך הפערים והסתירות בחוקי המקרא נובעים משינויים במהלך התהוות התורה עצמה.
דוגמה רווחת לתמורות שכאלה היא שינויים שהתרחשו בספר דברים, בעקבות המעבר ממציאות נוודית לישיבת קבע בארץ.
השינויים יכולים לנבוע מהתפתחות מוסרית, אירועים היסטוריים, שינויים תאולוגיים ועוד.
הישיבה הוציאה לאור ספר שעוסק בגישה ומפתח אותה.
לצד לימוד הגמרא, התופס את עיקר יום הלימודים, ולימוד התנ"ך, בישיבה מדגישים את החשיבות של לימוד תורה שבעל פה, הלכה ואגדה; מחשבת ישראל וחסידות; ולצידן גם תחומי רוח נוספים כגון ספרות ופילוסופיה.
בין היתר, רבים מתלמידי הישיבה לומדים בתוכניות שמטרתן ללמוד את כל התנ"ך וחצי מששת סדרי המשנה, תוך שנה אחת.
במסגרת תוכנית השילוב משרתים התלמידים שירות צבאי מלא בארבעה שלבים:
שנה, או שנה וחצי, של לימוד בישיבה
שנה וחצי של שירות צבאי
שנה, או חצי שנה (בהתאמה), של לימוד בישיבה
חלק מבוגרי הישיבה משרתים בסיירות וביחידות נוספות הדורשות שירות של שלוש שנים ויותר.
עד 20% מכל מחזור משרתים בצבא שנתיים במקום שנתיים ושמונה חודשים, במסלול הנקרא "שילוב מיוחד".
ההצטרפות למסלול דורשת אישור של ראשי הישיבה וכוונה להמשיך ללמוד לרבנות או להוראה.
היחס לחברה הישראלית ולעם ישראל
בישיבה מושם דגש על החיבור לחברה הישראלית ולמדינת ישראל.
הישיבה נוהגת להשתתף במפגשי שיח בין דתיים וחילונים, ומעודדת את תלמידיה לתרום תרומה משמעותית לחברה הישראלית.
בישיבה מושם דגש על מחויבות לצדק חברתי.
ראשי הישיבה עוסקים בתחומי התרת עגונות וסרבנות גט, והם חברים בעמותת "גשר", בארגון "במעגלי צדק", בעמותת צהר ובבית הלל.
בשנת תשע"ג נפתח בישיבה מסלול השילוב המשלב, שבמסגרתו לומדים בה תלמידים בעלי לקויות תקשורת, בעיקר תסמונת אספרגר.
תלמידים אלה עובדים בחווה חקלאית-טיפולית בשעות הבוקר ומשתלבים בלימודי הישיבה בשעות אחר הצהריים והערב.
לפני פתיחת המסלול התנדבו תלמידי הישיבה אחת לשבוע בבית שאן במרכז לקליטת עלייה שבקיבוץ בית אלפא.
עם פתיחת מסלול "השילוב המשלב" התנדבות זו נפסקה, מתוך אמונה כי מעלתו של השילוב בתוך קהילת הישיבה גדולה באופן משמעותי מהתנדבות מוגבלת בזמן מחוץ לכותלי המוסד.
רבים מרבני הישיבה פעילים בשדה הפמיניזם הדתי.
הדבר בא לידי ביטוי בהשתתפות בכנסים של ארגון קולך ובמעורבות ביוזמות בתחומי התרת עגונות, מסורבות גט ועוד.
בשנת תשע"ו פתחה הישיבה תוכנית לימודי הלכה לנשים, בשיתוף עם מדרשת עין הנצי"ב, בהובלת הרב בנימין הולצמן (ר"מ בישיבה ורב קיבוץ מעלה גלבוע).
כיום מתקיימים מפגשי התוכנית בעין הנצי"ב.
בנוסף, ראשי הישיבה וחלק מרבניה פעילים הלכתית וציבורית בשדה הגיור, בעיקר כחלק ממיזם גיור כהלכה.
בישיבה פועל בית הדין הצפוני של המיזם.
בין היתר, בינואר 2022 חתמו ראשי הישיבה על תמיכה בתוכנית הגיור של שר הדתות מתן כהנא.
הישיבה רואה חשיבות בקשר עם יהדות התפוצות ולומדים בה תלמידים מחו"ל, רובם מארצות הברית.
בניגוד לרוב הישיבות המחזיקות תוכנית לבני חו"ל, בישיבת מעלה גלבוע התלמידים מחו"ל משולבים לגמרי בתוכנית הישראלית, למעט שיעורים בודדים במהלך השבוע.
חלקם מתגייסים לצה"ל ועולים לישראל.
הרב דוד ביגמן, יודוך רעיוני: התבוננות הגותית בפרשת השבוע, תשס"ט.
לשמוע אל הרנה ואל התפלה, סדר סליחות בנוסח משולב – אשכנזי וספרדי.
מהדורה ראשונה יצאה בתשס"א, בשיתוף עם ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים (מהדורה שנייה מתוקנת, תשע"ב)
הרב יהודה גלעד, את קֹלךָ שמעתי: שיח אלוהים ואדם בספר בראשית, עיונים בדרך הפשט ומדרשו, תשע"ג (מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת תשע"ה)
גישת התמורות: שיטה חדשה בפרשנות התורה, בעריכת חזי כהן ואביעד עברון, תשע"ט (הוצאה משותפת עם ספרי מגיד)
ד"ר חזי כהן, שערי חיים: בעקבי תורתו של הבן איש חי, תשע"ט (הוצאה משותפת עם ידיעות ספרים)
הרב דוד ביגמן והרב בנימין הולצמן, עקרות הלכתית: פתרונות למצבי אי־פריון על רקע הלכתי, תש"ף
תורה מן ההר: פשט, מדרש וחסידות בפרשת השבוע מבית ישיבת מעלה גלבוע, בעריכת הרב יהודה גלעד, תשפ"ד (שני כרכים)
כמה מחברי סגל הישיבה פרסמו ספרים נוספים בהוצאות אחרות, ביניהם ספרו של ד"ר חזי כהן חוכמה מקדם: סיפורי חכמים מקהילות הספרדים ועדות המזרח (ידיעות ספרים, תשע"ה) וספרו של ד"ר זאב קיציס, המורים הגדולים של החסידות (ידיעות ספרים, תשפ"ד).
כתב העת התורני מעגלים, ובו מאמרים תורניים עיוניים פרי עטם של רבני הישיבה, תלמידיה ובוגריה.
כתב העת פעיל, ועד שנת תשפ"ג יצאו לאור 11 כרכים
וזאת ליהודה, עלון הגותי על שם הרב יהודה עמיטל, בעברית ובאנגלית.
העלון יצא לאור בשנים תשע"ג–תשע"ד, בחמישה גליונות
פרופ' אבישי בר-אשר – חוקר קבלה, חבר סגל בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית
הרב אילעאי עופרן – פסיכולוג, רב קבוצת יבנה וראש מכינת רוח השדה
הרב איתן טוקר – ראש ישיבת הדר בניו יורק
אלירן מלכה – במאי קולנוע וטלוויזיה, יוצר הסדרה שבאבניקים והסרט הבלתי רשמיים
אלישע מדן – ממקימי היישוב אביגיל, נפצע אנוש בעזה במלחמת חרבות ברזל, משיא משואה ביום העצמאות 2025
אריאל בנבג'י – במאי קולנוע וטלוויזיה (אורים ותומים, נויורק ועוד)
אריאל לוינסון – ראש הישיבה החילונית 'בינה' בירושלים
ביני אשכנזי – כתב המשפט באתר וואלה
יאיא פינק – פעיל שמאל דתי, מייסד לובי 99 ודמוקרטTV, לשעבר מנכ"ל תנועת דרכנו - יוצאים לפעולה
יאיר אגמון – סופר (עם הארץ, יאיר ויהונתן ועוד), בעל טור שבועי במגזין מוצש של מקור ראשון, ובמאי קולנוע
ד"ר יעקב צ' מאיר – סופר (גם ציפור, דרישות, נחמיה ועוד), חוקר בתחומי מדעי היהדות והיסטוריון של תולדות הספר
תא"ל ישראל פרידלר – מפקד עוצבת אדום, לשעבר מפקד חטיבת ביסלמ"ח, חטיבת אלכסנדרוני וסמח"ט גולני
אל"ם מאיר בידרמן – מפקד חטיבה 401, לשעבר מפקד חטיבת הבקעה, סמח"ט הצנחנים
מאיר בינג – מנכ"ל האוניברסיטה הפתוחה, לשעבר מנכ"ל המשרד לשוויון חברתי
מאיר מרציאנו – כתב הבריאות של רשת 13
שמואל שטח – מנהל "דור – חינוך דתי מאי"ר".
לשעבר מנכ"ל תנועת נאמני תורה ועבודה
ישיבת מקור חיים (השם הרשמי: מוסדות מקור חיים) היא ישיבה תיכונית השוכנת בנווה דניאל שבגוש עציון.
בראשות הישיבה עומדים הרב דוב זינגר והרב דוד רבינוביץ'.
הישיבה היא חלק ממוסדות שפע-מקור חיים שייסד הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), ולומדים בה כ-300 תלמידים.
הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) שימש כנשיא הישיבה מהקמתה ועד לפטירתו בשנת תש"ף.
היא מתייחדת באופייה החסידי-ארצישראלי, שיש המשווים אותו לנאו-חסידות.
הישיבה נקראת כן על שם הקיווי הייחול והצפיה להשם יתברך מקור החיים התקווה והאור ומקורו מהפסוק בספר תהלים (תהלים לו, י); כִּֽי־עִ֭מְּךָ מְק֣וֹר חַיִּ֑ים בְּ֝אוֹרְךָ֗ נִרְאֶה־אֽוֹר.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשמ"ה (1985) לצד ישיבת מקור חיים בשכונת מקור חיים בירושלים על ידי הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) והרב דוב זינגר.
בשנת הלימודים ה'תשנ"ז (1997) עברה הישיבה לכפר עציון.
לאחר 26 שנים בהם שכנה בקרוואנים בכפר עציון, עברה הישיבה בשנת הלימודים תשפ"ד (2024) למבנה הקבע שלה על דרך האבות בנווה דניאל.
בישיבה קיים נתינת עדיפות ללימודי קודש וגמרא בפרט, ומתקיימים סדרי לימוד בבוקר, בצהריים ובערב.
סדר הבוקר נמשך כשלש וחצי שעות.
בסדר הצהריים לומד כל תלמיד בבית המדרש כל נושא תורני שיבחר - בחבורה, בחברותא או לבד - במשך 45 דקות.
בסדר הערב נלמדת הגמרא בבקיאות בחברותות משותפות במשך כשעה בתוכנית הרגילה וכשעה וחצי באשכולות (עמוד/דף גמרא ליום).
בסדרים (בוקר וערב) מתקיימת תוכנית "אשכולות" לתלמידים החפצים בכך, שבה הם לומדים יותר משאר התלמידים.
המגמות בישיבה הן פיזיקה, ביולוגיה, ספרות, ארץ, מחשבים, היסטוריה ובית מדרש, מגמה בה לומדים גמרא.
תלמידי הישיבה מוציאים עלון הנקרא "יוצמ"ח".
בשנת 2016 החל לצאת לאור כתב עת שמיועד להיות במה לחידושי תורה של תלמידי הישיבה, בשם "רסיסים".
מדי שנה, לקראת חנוכה, מתקיים מבחן כלל-ישיבתי בבקיאות ובעיון בתלמוד וחידון שבו מתחרות השכבות זו כנגד זו.
האירוע מכונה "101" בשל מספר השאלות במבחן בכתב.
אירועים דומים אומצו בישיבות תיכוניות אחרות.
אחת למספר שנים נפתחת בישיבה כיתה מקדמת.
בשנת 2015 הוקם מסלול "שורשים בהר" שתלמידיו משלבים בלימודיהם גם חקלאות באזור, אך זה נסגר לאחר שנתיים של פעילות.
בישיבה קיים פרויקט הדומה לחילופי תלמידים, במסגרתו מגיעות לישיבה קבוצה של תלמידי תיכון ציוניים-דתיים מארצות זרות, המשתלבים בחיי הישיבה ובלימוד למשך כחודשיים.
לאחר מכן נוסעים מספר תלמידים מהישיבה לבתי הספר הזרים מהם מגיעים התלמידים למשך כחודש וחצי ופועלים שם לחיזוק הזהות הציונית-דתית ורוח החיות בעבודת ה'.
לישיבה מאפיינים חסידיים והיא מקיימת התוועדויות בי"ח באלול, בי"ט בכסלו (שניהם תאריכים הנחוגים בחסידות חב"ד), בי"ז בשבט (היום שבו אירע ניסיון פיגוע בישיבה), ובמועדים נוספים.
כמו כן מושם בישיבה דגש על עבודה פנימית ועל אמון הדדי בין הסגל לתלמידים.
בהקשר זה הומצא המושג "בלי"צ" (בלי ציניות) – מפגש שבו מתקיים שיח כן ונטול ציניות.
המאפיינים החסידיים בכלל, והחיבור לתורת רבי נחמן מברסלב בפרט, גרמו לכך שהצגות סוף השנה, במעמד סיום הלימודים בישיבה של תלמידי י"ב, מתבססות לרוב על סיפורים מהספר סיפורי מעשיות משנים קדמוניות.
בשנת תש"פ זכה תלמיד הישיבה משה גלידאי במקום השני בחידון התנ"ך העולמי.
ב-24 בינואר 2008 (י"ח בשבט התשס"ח) פרצו שני מחבלי חמאס מבית אומר לקיבוץ כפר עציון.
הם נכנסו לספריית הישיבה, שם נערכה ישיבת מדריכים, ואיימו עליהם עם אקדח צעצוע וסכינים.
המחבלים פצעו שניים מהמדריכים אך בסופו של מאבק נורו למוות על ידי מדריך אחר.
ב-12 ביוני 2014 (ט"ו בסיון התשע"ד) נחטפו ונרצחו שניים מתלמידי הישיבה (גיל-עד שער ונפתלי פרנקל), בעת שעלו לטרמפ בצומת אלון שבות, יחד עם אייל יפרח, תלמיד בישיבה הגבוהה שבי חברון.
• ספרים שונים - תלמידי הישיבה הוציאו לאור במשך השנים ספרים שונים ובהם שיעורים ושיחות של רבני הישיבה: "ביכורים" ו"יצא סוד" של הרב עדין שטיינזלץ, וחוברות שיעורים של הרב דוב.
• תלמידי מחזור יא של הישיבה הקימו את ישיבת תקוע לאחר שסיימו את שהותם בישיבה.
• "מבצעים" - תלמידי הישיבה היו יוצאים במשך שנים ל"מבצעים" שונים בימי שישי: לקרוא קריאת שמע עם יהודים (בהנחיית הרב עדין), לחלק טופי לאנשים ברחוב כדי לשמח אותם, לקרוא תהילים עם אנשים ברחוב בעיתות צרה.
• תלמידים מהישיבה הוציאו בשנת תשע"ו דיסק ובו ניגונים ששרים בישיבה.
• לקראת שנת תשפ"ג, שני ר"מים לשעבר בישיבה, הקימו שתי ישיבות תיכוניות בסגנון הישיבה - הרב מרדכי הכהן הקים את ישיבת "רשפי לב" במסגרת ישיבת הדרום, והרב בניה קניאל הקים את ישיבת "שפע צפון" כשלוחה של ישיבת שפע מקור חיים.
ישיבת בני עקיבא נווה הרצוג היא ישיבה תיכונית בתחומו של המושב ניר גלים.
ממוקמת בין המושבים בני דרום וניר גלים מצפון-מזרח לעיר אשדוד, בשטח המועצה אזורית חבל יבנה.
הישיבה השייכת למרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, הוקמה בשנת 1964 על שמו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
עד שנת 2023 הרב מאיר אדרי עמד בראשות הישיבה, ואז החליף אותו אל"ם (במיל') הרב שרון צברי.
הישיבה משרתת את חניכי בני עקיבא ועזרא מאשדוד גן יבנה ומיישובי הסביבה, ולומדים בה כארבע מאות תלמידים.
הישגי הלימוד במוסד מתבטאים באחוזי הצלחה גבוהים בבחינות הבגרות, והישגיה החינוכיים בהתגייסות ליחידות מובחרות בצה"ל, התנדבות בקהילה ומעורבות חברתית ועוד.
במסגרת ההווי החברתי הישיבה מוציאה לפועל ימי כיף, סיורים חוויתים, וטיולים רגליים להכרת הארץ.
בנוסף הישיבה מפעילה חוגים במוזיקה, ופעילות בחדר כושר.
הישיבה מקדישה תשומת לב רבה למעורבות ופעילות חברתית בקרב הקהילה הדתית באשדוד, תוך דגש על קשר מתמיד עם הסניפים שבהם תלמידי הישיבה מדריכים, ועם בתי הספר הדתיים באשדוד.
ובנוסף, חברותות עם תלמידי ישיבת ההסדר נוה דקלים, הובלת ריקודי יום העצמאות, לימודי ליל שבועות המוניים, עידוד הדרכה במסגרת עזרא ובני עקיבא ויציאה לאירועים של הציבור הדתי לאומי אליו היא משתייכת כגון: ריקוד דגלים בירושלים ועוד.
ישיבת ההסדר נהר דעה (ידועה גם בשם ישיבת נהריה) היא ישיבת הסדר בנהריה, בה משולבים לימוד תורה ושירות צבאי במסגרת של חמש שנים.
הישיבה נוסדה על ידי רב העיר הרב ישעיהו מייטליס והרב חיים רטיג (כיום ראש ישיבת ההסדר בינות ברעננה) בשנת תשנ"ה (1995), והמשיכה להתפתח תחת הנהגתו של הרב אליהו בלום, שכיהן בראשות הישיבה למשך למעלה מעשור.
כיום עומדים בראשות הישיבה הרב מייטליס והרב משה אדלר.
תלמידי הישיבה הם בוגרי ישיבות תיכוניות ותיכונים דתיים המגיעים מכל רחבי הארץ.
בתחילת דרכה הישיבה השתכנה במבנה בית הכנסת האשכנזי בשכונת אוסישקין בנהריה.
תלמידי הישיבה התגוררו בדירות שכורות ברחבי השכונה.
כיום לישיבה קמפוס חדש שנבנה במקום בית הכנסת שנהרס.
הקמפוס החדש כולל: בית מדרש, חדרי כיתות, ספרייה, חדרי פנימייה, מטבח וחדר אוכל.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נשארה הישיבה בהרכב כמעט מלא בעיר והמשיכה את לימוד התורה.
כמו כן סייעה רבות לתושבים שנאלצו להישאר בעיר.
הן בעידודם וחיזוקם הנפשי, והן בעזרה בפועל על ידי חלוקת מנות ומצרכי יסוד ופעילות וביקורים במקלטים.
מלבד צה"ל ועיריית נהריה, הייתה הישיבה המוסד היחיד שנשאר פעיל בעיר בעת החירום.
ראש הישיבה הרב ישעיהו מייטליס - רב העיר נהריה, למד בישיבת מרכז הרב, מתלמידי הרב צבי יהודה קוק.
ראש הישיבה הרב משה אדלר - למד בישיבת כרם ביבנה.
הרב יעקב סלקמון - למד בישיבת הר עציון, ר"מ ללימוד עיון.
הרב עידו חכים - בוגר ישיבת מרכז הרב ותלמיד של הרב יעקב שפירא, ר"מ שיעור א.
הרב יצחק פייגלין - למד בישיבת ההסדר קרני שומרון, ראש הכולל להלכה וראש הגרעין התורני בעיר.
הרב אביחיל גרינוולד - למד בישיבת כרם ביבנה, ר"מ שיעור ב.
הרב מיכאל ישראל - ר"מ שיעור ד.
הרב ישראל חן - ר"מ שיעור ה.
בעבר, העביר בישיבה שיעורים רבים הרב יעקב ניסן רוזנטל.
השיעורים סוכמו ונערכו על ידי תלמידי הישיבה, ולאחר פטירתו, יצאו לאור בחוברת בשם 'שבילין לרב רוזנטל', וכן בחוברת נוספת בשם 'נשמת יעקב'.
לימודי הסמכה לרבנות וכולל גבוה ללימודי דיינות
מכון הוראה במסלול B.Ed בשיתוף עם מכללת שאנן, כחלק מתוכנית להכשרת מורים בוגרי ישיבות.
הישיבה מחנכת לקשר חברתי עם הקהילה בעיר.
במהלך השנים הוקם גרעין תורני של בוגרי הישבה המתגוררים בעיר וכיום הוא הגרעין התורני של העיר כולה.
הגרעין נקרא בשם "בית נריה" וראש הגרעין הוא אחד מרבני הישיבה, הרב יצחק פייגלין.
במשך השנה כולה, תלמידי הישיבה בשיתוף הגרעין התורני מקיימים פעילויות רבות למען התושבים.
חלק מהפעילויות הן אריזת סלי מזון לנזקקים מדי שבוע, הפעלת חנות החסד "פותח את ידיך", משמחים בבתי החולים ומחלקים נרות וחלות לקראת השבת.
שבילין – כתב עת למאמרים רוחניים היוצא אחת לשנה בהוצאת הישיבה ולעיתים בחגים ומועדים שונים (אין לבלבלו עם כתב עת בשם זהה שיצא בעבר על ידי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי).
עלון לחיילים ובוגרים "נהר דעה" - כל סוף שבוע תלמידי הישיבה מוציאים עלון קשר אשר נשלח ומופץ לכלל התלמידים, החיילים, השבו"שים והבוגרים.
העלון מופץ גם דרך הרשתות החברתיות על מנת להגדיל תורה ולהאדירה.
בעלון נמצאים דברי תורה על פרשיות השבוע, מאמרים העוסקים בענייני הלכה, הגות ומחשבה וכן חדשות וידיעות מהנעשה הישיבה.
(את העלון אפשרי למצוא באתר האינטרנט של הישיבה, ובעמוד הפייסבוק של הישיבה)
ישיבת מערבא היא ישיבה תיכונית חרדית שנוסדה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20
מקור שמה של הישיבה מהמילה הארמית "מערבא" (בעברית: מערב), כינויה של ארץ ישראל בתלמוד הבבלי.
פתיחת הישיבה לוותה בפולמוס מצד רבנים חרדים, ובראשם הרב שך, שהתנגדו למודל של ישיבה חרדית שהלימודים בה כוללים, לימודי חול לצד לימודי הקודש, והשתתפות במבחני בגרות, בדומה לישיבות התיכוניות בחינוך ממלכתי דתי.
לדברי הרב חייט, בסופו של דבר הסכים הרב שך לעצור את ההתנגדות הפומבית שלו נגד הקמת הישיבה ובכך נתן את הסכמתו בשתיקה, אך העמיד תנאים שנועדו להרחיק ממנה תלמידים מהזרם המרכזי של הציבור החרדי.
בין השאר דרש הרב שך שהישיבה לא תקום בירושלים או בבני ברק – ריכוזים חרדיים מובהקים, וכן שלא תיקרא באופן רשמי בתואר "ישיבה".
ואכן הישיבה הועתקה למתתיהו, ובכל הפרסומים הרשמיים מוצג המוסד כ"מערבא מכון רובין" או "Maarava Machon Rubin".
כמו כן התנה הרב שך שלא לקבל לישיבה תלמיד שלולא היה מתקבל לישיבה היה הולך לישיבה קטנה.
מטרת תנאים אלה הייתה לצמצם את מידת ההשפעה של הישיבה על השיח והרחוב החרדי.
בהמשך קיבלה הישיבה את ברכתו של הרב שלמה זלמן אוירבאך.
למעט ישיבת היישוב החדש הוותיקה, שהתנהלה לפי אותו מודל, סגנון ישיבות כזה לא היה קיים בציבור החרדי.
מאז הקמת "מערבא" קמו עוד ישיבות דומות, בהן ישיבת נהורא (תשנ"ד), ישיבת נהרדעא וישיבת מאורות (שתיהן בתשס"ה) וישיבת מתיבתא בבית שמש (תשע"א), ישיבת חדוות התורה בירושלים, ישיבת אורייתא בירושלים.
ישיבת מערבא נחשבת כיום לישיבת הדגל של הישיבות התיכוניות בישראל, ודרך החינוך של הרב צייט מהווה דוגמה והשראה לשאר הישיבות התיכוניות.
ראש הישיבה הוא הרב חיים ברוך חייט, מנהל התיכון הוא הרב שלמה פולק (שגם משמש כמנהל מכללה ירושלים) וסגנו הרב יאיר שוורץ.
הרמי"ם הם הרבנים - הרב נתנאל לאער, חתנו של ראש הישיבה המשמש גם כמשגיח, הרב חנוך בנש"ק, הרב צבי זריל, הרב פינחס לובלינג והרב יוסף קרלינסקי, חתנו של ראש ישיבת מאור התלמוד הרב אברהם יצחק קוק.
קודם לכן כיהנו בישיבה כר"מים הרבנים: משה דב הריס גיסו של הרב חייט, יהושע הרטמן, עורך ספרי המהר"ל, הדר יהודה מרגולין, אליעזר שטיינברגר המכהן כיום בראשות ישיבת נשמת התורה בירושלים וכן הרב מיכאל שוהם ראש ישיבת נהרדעא, והרב קורצטג המכהן כיום כר"מ בישיבת מתיבתא.
הישיבה נותנת עדיפות לנושאי בין אדם לחברו ודרך ארץ קדמה לתורה, לצד לימוד התלמוד בשיטה הנהוגה בישיבות הליטאיות.
הישיבה נותנת עדיפות לנושאים אלמנטים מוזיקליים, גם משום שהרב חייט עצמו הוא מוזיקאי, ומעודדת בעקבות כך לימוד נגינה ומספקת חדרי מוזיקה הכוללים פסנתר כנף, מערכת תופים ואולפן הקלטות.
הדבר גם מתבטא בדברים בעיצוב הישיבה, כדוגמת ארון הקודש המעוצב בצורת כלי הנבל בו היו משוררים בבית המקדש.
.הישיבה מקפידה על פעילות גופנית סדירה בחדר הכושר שבקמפוס פעמיים בשבוע, מתוך תפיסה של נפש בריאה בגוף בריא.
לצד זאת מושם דגש על ניקיון וסדר, והתלמידים מקפידים לסדר את מיטתם מדי בוקר.
קיימים גם מבצעים שבועיים ביוזמת הבחורים הכוללים מלגות, להשלמת המסכת הנלמדת, בספר חפץ חיים ובחומש עם פירוש רש"י.
ככלל, בוגרי הישיבה זכאים לתעודת בגרות.
רוב הבוגרים ממשיכים לישיבות גדולות חרדיות מהשורה הראשונה, כגון , ישיבת חברון, וישיבת נתיבות אביעזר - וולפסון וישיבת איתרי.
חלק מן הישיבות החרדיות בעיקר בסגנון הבני ברקי כמו ישיבת פונוביז' וכו' מסרבות לקבל את בוגרי מערבא.
למרות זאת מבין הישיבות התיכוניות, ישיבת מערבא היא היחידה [ למעט ישיבת הישוב החדש] ששולחת בוגרים לישיבות מיינסטרים ליטאיות, ובוגריה משתלבים בהן בהצלחה מרובה.
בעוד שבישיבות תיכוניות אחרות פורסמו לאחרונה נתונים שלפיהם אחוזי הגיוס גבוהים מאוד (למעלה מ־50%), בישיבת מערבא מצליחים הרבה יותר בשילוב התלמידים בעולם הישיבות, ושיעור הבחורים שאינם ממשיכים לישיבה גדולה הוא אפסי.
קמפוס הישיבה רחב־ידיים וכולל מבנה מרכזי לבית המדרש ולכיתות הלימוד, וכן מבנה נפרד ומעוצב המשמש כפנימייה.
בשטח הקמפוס מצויים גם מגרשי ספורט ואזורי גן מטופחים.
הקמת הקמפוס נועדה, בין היתר, ליישם את העיקרון התלמודי שלפיו "דירה נאה מרחיבה דעתו של אדם".
במקביל, נבנה בניין חדש לחדר האוכל, המתוכנן לשמש גם כחדר ייעודי לפעילות ה"משמר".
בסך הכול מאופיינת הישיבה בסביבת לימוד מרווחת ומטופחת, המזכירה במבנהּ קמפוסים אקדמיים גדולים.
בקמפוס הישיבה מתגוררות מספר משפחות.
בימי חמישי בלילה נאספים התלמידים בחדר האוכל ל"משמר", שבמהלכו עורכים מדי שבוע מספר בחורים סיומים על מסכתות ועל סדרי משניות שלמדו מחוץ לסדרי הישיבה שגם כך ידועה בעומס הלימודי וברמה הגבוהה.
לאחר מכן נערכות הגרלות על המבצעים השבועיים, ובהמשך מוסר הרב חייט שיחת מוסר.
בסיום שרים התלמידים שירים (לרוב שירי נשמה), לעיתים לאור נרות, כשהרב חייט מלווה בגיטרה.
לעיתים משתתף גם זמר או מלחין אורח.
ישיבת מעלות התורה היא ישיבת קיבוץ בירושלים, שנוסדה על ידי הרב שמואל אוירבך, מנהיגה הרוחני של הפלג הירושלמי.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשמ"א (1981) על ידי הרב שמואל אוירבך שעמד בראשה עד לפטירתו בשנת ה'תשע"ח, בהכוונתם של אביו הרב שלמה זלמן אוירבך ושל הרב שך.
בית המדרש של הישיבה שוכן בקומה העליונה של בית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד.
בחודש אדר תשע"ח, לאחר פטירת הרב שמואל אוירבך, מונו שנים מתלמידיו לראשות הישיבה: הרב יוסף פטרוף והרב צבי וידר שמשמש רב קהילה, והיה מרבני הכולל בישיבה.
פטרוני הישיבה היו האחים רייכמן מטורונטו, ובמיוחד האח אדוארד (בעליהם של "מרכז הפעמון" ו"הטחנה" בירושלים) שבשנותיו האחרונות התגורר בסמוך לישיבה.
במסגרת תמיכתו בישיבה, העביר אדוארד רייכמן 1.2 מיליון דולר לצורך רכישת מגרש ברחוב אבן שפרוט 3 בירושלים ובניית בניין הישיבה בתחומו.
לצורך כך נרשמה משכנתה על שמו ועל שם בנו ונחתם הסכם, שבו הוגדרה העברת הכספים כהלוואה שמועד פרעונה הוא 90 יום לאחר שיפסיק הרב אוירבך לכהן בראשה מסיבה כלשהי.
בנוסף נכתב בהסכם שהבניין הממושכן ישמש כעירבון והוא יעמוד למימוש ולפירעון מיידי במקרה של אי-פירעון ההלוואה במועד זה.
לאחר פטירתו של ראש הישיבה הרב אוירבך, פתח יוסף רייכמאן בהליכי הוצאה לפועל נגד הישיבה, שבמסגרתם ביקש לממש את המשכנתה שבינתיים הגיעה לכעשרים מיליון שקל.
מנגד פתחה עמותת הישיבה בהליך משפטי שבו נטען כי העברת הכספים לא הייתה הלוואה אלא תרומה.
בית המשפט המחוזי בירושלים דחה את טענת העמותה, אישר את טענותיו של רייכמאן וקבע שעל הישיבה לפנות את הבניין.
בית המשפט העליון דחה את הערעורים של עמותת הישיבה בשתי עתירות משנת 2020 ושנת 2021.
התביעה לפנות את בניין הישיבה עוררה סערה רבה בפלג הירושלמי.
הרבנים אשר דויטש, אברהם דב אוירבך, שלמה משה עמאר ודייני בית הדין של העדה החרדית יצאו במכתב כנגד ההליכה לערכאות.
תומכי הישיבה התבצרו בבניין על מנת למנוע את פינויה.
במרץ 2021, לאחר שנדחה הערעור לבית המשפט העליון, פונה הבניין על ידי משטרת ישראל.
בכלי התקשורת פורסמו לאחר הפינוי עדויות לוונדליזם של המתבצרים בבניין הישיבה.
יש בה גם כולל אברכים ובו כמאה אברכים.
הישיבה היא "ישיבת קיבוץ" - מסגרת לימוד לבחורים שכבר למדו לפחות שלוש שנים בישיבה גדולה, ורק לעיתים רחוקות מתקבלים גם בחורים צעירים יותר.
לאור זאת בחיי הרב אוירבך לא היו בישיבה אנשי צוות חינוכי מלבדו.
הבחורים למדו בעיקר בעצמם והיו שומעים שיעור דו שבועי מהרב אוירבך.
אנשי הישיבה החשיבו אותה כ"חבורה" שהתאספה סביב ראש הישיבה.
הרב אוירבך עצמו היה גר בבניין הפנימייה של התלמידים.
מועד סיום הסדרים היה כאשר הרב קם ממקומו כדי להתפלל.
רוב התפילות וסדרי הלימוד מתקיימים בבית כנסת הגר"א אשר מועמד לרשותם על ידי תושבי שכונת שערי חסד שרצו שהישיבה תוכל להמשיך להתקיים בשכונת שערי חסד בשביל שמירה על צביונה החרדי של השכונה.
תפילת שחרית התפילות והסדרים בשבתות וימים טובים מתקיימים בבית הכנסת "אגודה" שנתרם לשימוש הישיבה על ידי גמ"ח שערי חסד.
ישיבת מעלות יעקב (על שם הרב ד"ר יעקב הרצוג) היא ישיבת הסדר השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא.
הישיבה ממוקמת בעיר מעלות-תרשיחא שבגליל המערבי.
הרב יהושע ויצמן מכהן כראש הישיבה.
בשנת 1974 החליטה הממשלה על הקמת ישיבת הסדר נוספת.
באוגוסט 1974 החליטה ועדה של משרד הדתות שהישיבה תוקם במעלות, כדי לחזק את המקום בעקבות הפיגוע במעלות.
בינואר 1975, לאחר שהבטחת שר הדתות, יצחק רפאל, להקים ישיבת הסדר בקרית שמואל העלתה חשש שישיבה זאת תבוא על חשבון הישיבה המובטחת במעלות, הבטיח שר הדתות להעניק 100,000 ל"י לצורך הקמת הישיבה במעלות.
בתחילת מרץ 1975 החליטה ועדת החינוך של הכנסת שתוקם ישיבה במעלות ולא בקריית שמואל, על פי הצעתו של חבר הכנסת יוסי שריד.
הישיבה הוקמה תחת מרכז ישיבות בני עקיבא בעזרת תלמידים מישיבות כפר הרא"ה, נתיב מאיר ועוד.
בראשות הישיבה עמד בתחילה הרב מנחם גרינשפן, ולאחר מכן הרב שמואל דיקמן, שמונה באפריל 1977 לדיין בחיפה.
בשנת ה'תשל"ט התמנה לראשות הישיבה הרב חיים אליעזר מילר מקריית מוצקין.
באותה תקופה לימד בישיבה בין היתר הרב ברוך גיגי.
בשנת ה'תש"ן התמנה לראשות הישיבה הרב יהושע ויצמן ומאז הוא עומד בראשה.
מנהל הישיבה בשנים תשל"ט–תשע"ה היה משה ברח"ד.
בשנת 2014 הוענק לישיבה ולרב ויצמן פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה.
הרב ויצמן מוביל בישיבה ובשלוחותיה גישה הנקראת 'תורת ארץ ישראל'.
על פי דרך זו, המסתמכת על דברים שכתב הראי"ה קוק, לימוד הגמרא נעשה באופן של חיפוש והעמקה בקווים מחשבתיים המתחברים לפרטי הסוגיות ההלכתיות.
בשיעוריו מבאר הרב ויצמן מחלוקות ראשונים בסוגיות הלכתיות בעזרת פסקאות מהזוהר, מכתבי הרב קוק, ומכתבי הגות ומחשבה נוספים.
הרב ויצמן מסביר שזוהי דרכה של תורת ארץ ישראל, וקורא לכל לומדי התורה לאמץ את שיטתו הלימודית.
בישיבה פועלת "תוכנית חו"ל" המיועדת לבני התפוצות הבאים ללמוד בישיבות בארץ.
בשנת ה'תשנ"ז הישיבה קיבלה על עצמה לשקם את ישיבת נוה דקלים (לשעבר ישיבת ימית אשר הוקמה במקור במקביל לישיבת מעלות, על מנת לחזק את חבל הארץ ימית), הרב ויצמן שלח לשם את הרב דוד גבריאלי, יחד עם שני ר"מים ועשרה תלמידים.
מאלול ה'תשנ"ח חזרה ישיבת נוה דקלים להיות ישיבה עצמאית.
ארבע ישיבות הסדר נוספות הוקמו על ידי הישיבה:
בשנת ה'תשס"א הוקמה ישיבת נתיב טפחות על ידי בוגרי הישיבה במטרה להוות מסלול ראשון מסוגו לבוגרי תיכונים דתיים אשר ממעטים להמשיך את לימודיהם בישיבות הסדר רגילות, בראש הישיבה עומד הרב אייל גריינר.
ישיבת עכו "רוח צפונית" - בראשה עומד הרב יוסי שטרן חתנו של הרב ויצמן.
ישיבת חולון בראשה עמדו בוגרי הישיבה עד לשנת תשפ"ב.
ישיבת ההסדר נוף הגליל, הוקמה בשנת ה'תשע"א בנצרת עילית (כיום נוף הגליל), ועומד בראשה הרב דני סגליס.
הישיבות פועלות כיום באופן עצמאי.
בנוסף פתחה הישיבה את מדרשת "תכלית" בעכו תחת ישיבת "רוח צפונית" ברשות הרבנית עפרה שטרן בתו של הרב ויצמן.
ישיבת נוה דקלים (במקור ישיבת ימית) היא ישיבת הסדר ששכנה בעבר בימית שבסיני, בהמשך בנוה דקלים שבגוש קטיף וכיום ממוקמת באשדוד ברובע י' בצמוד לתחנת המשטרה.
בראשות הישיבה עומד הרב דוד גבריאלי.
בשנת ה'תשל"ה (1975) פנו לרב משה צבי נריה בשאלה איפה כדאי להקים ישיבה, האם בעיירה מעלות שנפגעה קשות לאחר הפיגוע במעלות או בחבל ימית שבסיני שלאחר מלחמת יום הכיפורים.
הרב נריה הורה להקים ישיבות בשתיהן, וכך באותה שנה הוקמו ישיבת מעלות וישיבת ימית.
הרב נריה הטיל את משימת הקמת הישיבה על הרב אברהם סילברט, וביקש ממנו כי ישתתף בניהול הישיבה.
בראשיתה עמדו בראשות הישיבה הרב יעקב אריאל שגם שימש באותה עת כרבו של כפר מימון ואחיו הרב ישראל אריאל, שכיהן גם כרב העיר ימית.
עם פינוי סיני בכ"ט בניסן ה'תשמ"ב במסגרת ביצוע הסכם השלום בין ישראל למצרים הועברה הישיבה למשכן חדש בנוה דקלים.
בשנים ה'תשמ"ד - ה'תשמ"ה נבנה היכל הישיבה בצורת מגן דוד.
בנין הישיבה היה נראה למרחוק ובלט בכל גוש קטיף.
באולם הכניסה לישיבה שכן "קיר ימית" - מיצג זיכרון המגולל את סיפורה של העיר ימית.
בשנת התש"ן עזב הרב יעקב אריאל את הישיבה עקב היבחרו לרב העיר רמת גן, ואת מקומו החליף הרב יהודה זולדן.
תקופה קצרה כיהן כראש ישיבה הרב מנחם פליקס.
בשנת ה'תשנ"ו ביקש מרכז ישיבות בני עקיבא מישיבת ההסדר מעלות יעקב לשלוח חיזוק לישיבה בנוה דקלים.
הרב יהושע ויצמן שלח את הרב דוד גבריאלי ושני אברכים (הרב אלעזר אהרונסון והרב קובי בורנשטיין) ביחד עם כ-20 תלמידים מישיבת מעלות.
באלול ה'תשנ"ח הפכה הישיבה להיות גוף עצמאי בראשות הרב גבריאלי.
הישיבה פונתה בפעם השנייה בי"ב באב ה'תשס"ה במסגרת תוכנית ההתנתקות והמבנה בו שכנה נהרס ונבזז בידי הפלסטינים.
הישיבה פעלה זמנית בכפר מימון.
ב-2010 פורסם כי "קיר ימית" נגרס ונהרס במהלך הפינוי.