tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, בבוריכה חיו 249 תושבים.
האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-237 תושבים שחיו ב-45 בתים.
בסקר הכפרים של 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 290 תושבים.
שטח הכפר כלל 1,864 דונם - מתוכם 78 דונם נועדו למטעים ולקרקעות להשקיה, 1,538 לדגנים, בעוד ש-15 דונם היו קרקעות בנויות.
הכפר נכבש סופית בתחילת מאי 1948, לאחר קרב משמר העמק, כאשר כוח של האצ"ל תקף את הכפרים באזור באש מרגמות.
כיום נמצא במקום מפעל אזרחי לנפץ.
בוריאלוסוכוס (שם מדעי: Borelosuchus; משמעות השם: "תנין בוריאלי") הוא סוג של דמוי-תנין נכחד שחי באמריקה הצפונית במשך הקרטיקון העליון מלפני 70.6 מיליון שנה, שרד את הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה והתקיים עד האאוקן לפני 47.8 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו בקולורדו, מונטנה, דקוטה הצפונית והדרומית וויומינג וכן בססקצ'ואן ואלברטה שבקנדה.
התנין תואר ב-1997 בידי החוקר כריסטופר אנדרו ברושו ונכללים בו 6 מינים, חלקם בעבר שויכו לסוגים אחרים כמו לליידיוסוכוס.
הבוריאלוסוכוס היה תנין בינוני בעל גולגולת באורך 32 ס"מ וגוף ממוצע בגודל 2.5 מטרים.
הוא היה שוכן ביצות באקלימים חמימים עד ממוזגים (שהיו נפוצים יותר באמריקה בתקופתו) והיה יבשתי יותר מהתנינים המודרניים.
למעשה הוא אינו שייך לסדרת התנינאים אלא לקרוב רחוק שלהם הקרוב יותר לאלודפוסוכוס.
מבנה הלסתות שלו היו גדולות ומותאמות לציד אך דקות יחסית לתנין.
בורחה סאנצ'ס לבורדה (בספרדית: Borja Sánchez Laborde; נולד ב-26 בפברואר 1996 באוביידו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
סאנצ'ס גדל במחלקות הנוער של ריאל אוביידו ושל ריאל מדריד.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד, ממנה הושאל לפואנלברדה ולקבוצות המילואים של מיורקה ושל ריאל אוביידו.
ב-13 ביולי 2018 חתם על חוזה קבוע בריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה.
בורחה איגלסיאס קווינטס (בספרדית: Borja Iglesias Quintas; נולד ב-17 בינואר 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בסלטה ויגו מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
איגלסיאס נולד בסנטיאגו דה קומפוסטלה שבגליסיה.
איגלסיאס הצטרף לסלטה ויגו ב-9 ביולי 2013, חתם על חוזה לשנתיים עם אופציה לשלוש נוספות והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-3 בינואר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצתו הראשונה ובלה ליגה, בהפסד 0–1 לסביליה.
ב-11 בדצמבר 2016, לאחר שהבקיע צמד בהפסד 3–4 לקאודאל דפורטיבו, איגלסיאס הפך למלך השערים של סלטה ויגו ב' בכל הזמנים עם 53 שערים.
ב-6 ביולי 2017 הושאל לריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה לעונה אחת.
הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-27 באוגוסט בתיקו 1-1 נגד גרנדה.
הוא סיים את העונה כמלך השערים המשותף עם 22 שערים ב-39 הופעות.
ב-9 ביולי 2018 חתם לארבע שנים באספניול.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-18 באוגוסט, בתיקו 1-1 ביתי מול קבוצתו לשעבר, סלטה ויגו.
בהופעתו השנייה כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 0–2 על ולנסיה.
ב-14 באוגוסט 2019 עבר לריאל בטיס, לאחר שחתם על חוזה לשלוש שנים תמורת 28 מיליון אירו.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לריאל ואיאדוליד.
ב-24 בספטמבר כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על לבאנטה.
ב-27 בינואר 2024 הושאל לבאייר לברקוזן עד לסוף העונה.
ב-19 ביולי 2024 חזר לסלטה ויגו והושאל לעונה אחת.
בתום העונה חתם בה רשמית תמורת 2 מיליון אירו.
בספטמבר 2022, בגיל 29, ערך הופעת בכורה בנבחרת ספרד, בהפסד 1–2 לנבחרת שווייץ במסגרת ליגת האומות.
שחקן החודש בלה ליגה: אוגוסט 2022
בורחה לאמה בניטו (בספרדית: Borja Lema Benito; נולד ב-7 בנובמבר 1990) הוא מאמן כדורגל ספרדי.
לאמה התחיל לאמן בקבוצות מהליגות הנמוכות בספרד.
בגיל 27 עבר לאמן בקבוצת כדורגל באוניברסיטה ביפן ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד.
בשנת הצטרף לצוות המקוצעי במחלקת הנוער של הפועל באר שבע כחלק משיתוף הפעולה בין שני המועדונים.
שנתיים לאחר מכן מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון וכעבור חצי שנה מונה לעוזרו של קרלוס גארסיה בבית"ר תל אביב בת ים.
בעונת 2022/2023 שימש כעוזר מאמן ומאמן גופני בהפועל כפר סבא.
בקיץ מונה לעוזרו של מייקל ואלקאניס בהפועל תל אביב.
ב-30 באוקטובר 2023 מונה למאמן ראשי לאחר שוואלקאניס עזב לאייאקס.
לקראת סוף ינואר, לאחר שהקבוצה הודחה מגביע המדינה ועם 28% הצלחה בלבד פוטר מתפקיד המאמן.
בורידה (באיטלקית: Buridda) הוא מרק מאכלי ים איטלקי או נזיד, במקור מליגוריה.
כמה מחלקי התבשיל עשויים להיות מבושלים לאט, בעוד שאחרים מבושלים בפרק זמן קצר יחסית (9–10 דקות).
התבשיל מתואר גם כנזיד, או כדומה במרקמו לנזיד.
המרכיבים העיקריים של בורידה כוללים פירות ים, מרק דגים, עגבנייה, בצל ושום.
באופן מסורתי, המרק הוגש פעם עם gallette del marinaio (לחמניות יבשות ועגולות), שהיו מושרות בו.
בימינו, ניתן להשתמש בלחם קלוי.
המרק עשוי להכיל מספר סוגי דגים, ופירות ים נוספים עשויים להיכלל בו כמו צלופח, דיונונים, צדפות או מולים.
ניתן לבשל את המרק גם על ידי הכנות פשוטות עם דג בקלה מיובש ותפוח אדמה.
בורידה נוסח ג'נובה (Buridda alla genovese) היא וריאציה שמוכנה עם אותם מרכיבי בסיס, ועשויה לכלול גם שרימפס ותמנון.
המנה מתוארת כ"מאכל מסורתי מג'נובה".
צ'ופינו (Cioppino) הוא תבשיל פירות ים איטלקי-אמריקאי שהומצא במאה ה-18 בסן פרנסיסקו על ידי מהגרים מג'נובה, והוא סוג של בורידה.
בורידה קשורה לבוריד, מרק דגים של פרובאנס ולבורידה של סרדיניה, מאכל העשוי מבשר כריש.
בורטסוג או באורסאק או בורצוג (בבשקירית: бауырһаҡ; בקזחית: бауырсақ; בקירגיזית: боорсок; במונגולית: боорцог; בטורקית: kabarcık, pişi, bişi, tuzlu lokma; בטורקמנית: pişme) הוא סוג של מאכל מבצק מטוגן המצוי במטבחים של מרכז אסיה, אידל-אורל, מונגוליה והמזרח התיכון.
המאכל מעוצב למשולשים או לפעמים לכדורים.
הבצק מורכב מקמח, שמרים, חלב, ביצים, חמאה, מלח, סוכר, מרגרינה.
בורטסוג טג'יקי מעוטר לעיתים קרובות בתבנית צולבת על ידי לחיצה על תחתית מסננת קטנה על הבצק לפני הטיגון.
בורטסוג נאכל לעיתים קרובות כקינוח, עם סירופ או ריבה או דבש.
הם נחשבים לפעמים כעוגיות או כביסקוויטים, וכיוון שהם מטוגנים, לפעמים משווים אותם לסופגניות.
מונגולים ועמים טורקים לפעמים טובלים בורטסוג בתה.
במרכז אסיה אוכלים באורסאק לעיתים קרובות לצד צ'ורבה (מרק בטורקית).
אושטיפצי (בסרבית: בכתוב קירילי Уштипци; בכתיב לטיני: Uštipci) הם כדורי בצק מטוגנים דמויי סופגניה פופולריים בבוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית, סרביה, במיוחד בוויבודינה, מחוז סרם וסלובניה, שם הם ידועים בשם "מִישקֶה".
בצק לבורטסוג נע ממרכיבים של מבצק פשוט, עד לבצק מתוק ופריך יותר.
לדוגמה, מתכון קירגיזי טיפוסי מציין חלק אחד של חמאה, 7 חלקים של מי מלח ו-6 חלקים חלב, יחד עם שמרים וקמח, בעוד שמתכונים מורכבים יותר מוסיפים גם ביצים וסוכר.
כמו כן, ניתן להכין את הבצק עם קאימק.
בורטסוג מכינים על ידי חיתוך הבצק המרודד לחתיכות.
על אף שלא נעשה בדרך כלל במרכז אסיה, ניתן לכופף את החלקים הללו ולקשור אותם לצורות שונות לפני טיגון עמוק.
זה נפוץ במיוחד בקרב המונגולים.
הבצק מטוגן חום זהוב עמוק.
שומן כבש משמש באופן מסורתי על ידי המונגולים כדי לתת לבורטסוג טעם נוסף, אך ניתן להחליף לשמן צמחי.
הבורטסוג הגדול ביותר (179 ק"ג) הוכן ב-20 באפריל 2014 באופה, רוסיה.
שיא גינס נרשם באלמטי, ב-7 בספטמבר 2014, במהלך חגיגת יום האם, כאשר 856 קילוגרמים של בורטסוג הוכנו במקום אחד ביום אחד.
החגיגה נערכה במתכונת של קרב קולינרי בין צוותי חמות מול כלות.
הבורינאז' הוא אזור במחוז הוולוני אנו בבלגיה.
השם נובע ממכרות הפחם של האזור – "bores" (מילולית: פירים).
בצרפתית, תושבי הבורינאז' נקראים Borains.
בירת המחוז, מונס, ממוקמת במזרח הבורינאז', אך היה הבדל סוציולוגי גדול בין תושבי מונס לעובדי המכרות (הבוריינז) שהתיישבו בכפרים סביב מונס.
עלייתה ונפילתה של כריית הפחם
"מהמאה ה-18 עד 1850, כלכלת שלושים עיריות בוואלוניה ובאזור הבורינאז' בפרט נשענה על כריית פחם.
כמות זו הייתה בשעתו גדולה יותר מהייצור הכולל של פחם בצרפת וגרמניה.
באותה תקופה אזור הבורינאז' ייצא את הפחם שלו בעיקר לצרפת ולפלנדריה".
בשנת 1878, נמצאו כמה מאובנים של איגואנודונים: ממצא זה היה ייחודי מכיוון שהיו קיימים שלדים שלמים.
כאשר אזור זה נכבש על ידי הגרמנים במלחמת העולם הראשונה, נעשו מספר ניסיונות לפתוח מחדש את המכרה שבו נמצאו השלדים.
ניסיונות אלו מעולם לא צלחו.
בשנת 1957, מתוך 64,800 אנשים שתועדו כעובדים באזור בורינאז', 23,000 עבדו בתעשיית הפחם.
לעומתם, רק כ-7,000 איש עבדו בענפי השירות.
בבלגיה כולה, לשם השוואה, 49 אחוז מהעובדים היו מועסקים במגזר השלישי.
בשנות ה-60, בגלל סגירת מכירות הפחם, כתבו החוקרים לדרייר, מיינו ופרין שהבורינאז' מת במובן האידאולוגי והכלכלי.
באמצע שנות העשרים לחייו, הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך התגורר מספר שנים בבורינאז' (בין השנים 1878 ל-1880).
בתחילה הטיף לאמונה הנוצרית ושאף להיות חלק מהכמורה, בתקופה זו חי בין כורי הפחם, לאחר מכן סבל מדיכאון ובתוך כך התחיל להתפתח כצייר.
יצירת המופת הראשונה שלו המתארת איכרים הולנדים, אוכלי תפוחי האדמה (1885), למרות שלא צוירה בבורינאז', התמונה נוצרה בהשראה עקיפה מהתנאי המחיה הגרועים של הכורים ובני משפחותיהם בבורינאז'.
הצייר הבלגי יליד הולנד הנרי לויטן התגורר בבורינאז' בין 1886 ל-1887. הוא היה עד לשביתה הגדולה ולדיכויה העקוב מדם.
בתגובה הוא צייר את הטריפטיכון "השביתה", עליו עבד עד 1893. גודל הציור (שמו הבינלאומי: "מאבק על החיים") 3 עד 5 מטרים.
הציור בלוח הימני (3 על 2 וחצי מטר) נקרא "אחרי המרד" והפאנל השמאלי נקרא "עליבות".
הבורינאז' סימל את המחוז התעשייתי של סאמברה ומיוז בוואלוניה ושל השביתות הכלליות של בלגיה, שפרצו לעיתים קרובות בו.
לדוגמה, תושבי הבוריאנז' יזמו את השביתה הכללית הבלגית של 1893 על פי ההיסטוריון המרקסיסטי מרסל ליבמן.
האזור ידוע בעיקר בזכות תעשיית כריית הפחם ההיסטורית בו.
תנאי החיים בעוני של הכורים הוצגו בסרט התיעודי המפורסם של אנרי סטורק וג'וריס איבנס.זהו אחד הרפרנסים החשובים ביותר בז'אנר התיעודי.
ב-1932, שביתה גדולה שיתקה את מכרות הפחם של ואלוניה ותגובת המעסיקים והמשטרה הייתה חסרת רחמים.
לאורך כל השביתה, האוכלוסייה הרחבה לא הייתה מעודכנת ובעיקר אדישה למאבק הכורים.
אנדרה תיריפיי, פייר ורמיילן וכל הצעירים המתקוממים שהיו המעורבים במועדון דה ל'אקראן, החליטו להעיד על העוני הקשה הזה באמצעות הנשק הזמין להם, המצלמה.
צילום הסרט התרחש בתנאים קשים ומרגשים, בסיוע רופא ועורך דין, במעט מאוד מימון, תוך הסתתרות מהמשטרה אך בתמיכת כלל האוכלוסייה.
הוא לא איבד דבר מהכוח שלו, מההשפעה הרגשית החזקה שלו של כעס וחמלה.
הם הותירו למעמד הפועלים את התמונות החזקות ביותר של ההיסטוריה והמאבקים שלו: פינוי מבתים, ילדים רזי פנים למראה, דחוסים בצפיפות בחוסר כל, התהלוכה עם דיוקנו של קרל מרקס, איסוף עם שחר של שאריות פחם על ערמות הסיגים, הכורה המתחנן וכו'.
ישנו גם ההלם מהתמונות המוצבות זו לצד זו: בתים עומדים ריקים בזמן שהומלסים ישנים ברחוב, תנאי רעב ללא סיוע, בעוד סכומי כסף גדולים הולכים לבניית כנסייה...
בורינאז' ממוקמת בקצה המערבי של המחוז התעשייתי של סאמברה ומיוז.
אשר נחשב בעבר כעמוד השדרה התעשייתי של ואלוניה, ביתם של כשני שלישים מאוכלוסיית ואלוניה.
מאז שהמכרות האחרונים נסגרו בשנות ה-60, בורינאז' הייתה בעלת שיעור האבטלה הגבוה ביותר בבלגיה.
לגוגל יש את מרכז הנתונים האירופי הגדול שלה בסן-גיסליין שנמצא באזור זה.
ארבעה מאתרי הכרייה העיקריים של ואלוניה נרשמו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2012. אחד האתרים, גראנד-הורנו, מארח את המוזיאון לאמנות עכשווית בוואלוניה.
מכרה הפחם של חברת קראשט-פקרי הוסב לפארק הרפתקאות מדעי בשם !SparkOH (צרפתית).
בוריס אברמוביץ' גלפנד הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן בין-לאומי, סגן אלוף העולם לשעבר, חבר בנבחרת ישראל.
במאי 2012 התמודד נגד וישוואנתן אנאנד באליפות העולם בשחמט 2012, ונוצח בשלב שובר השוויון במשחקים מהירים.
בשנת 1990 דורג גלפנד במקום השלישי בעולם, אחרי אלופי העולם גארי קספרוב ואנטולי קרפוב.
גלפנד הוא מרבי האמנים הגדולים בעולם בשני העשורים האחרונים, וגדול שחמטאי ישראל בכל הזמנים.
גלפנד הגיע לדירוג שיא של 2777 במד כושר של התאחדות השחמט העולמית בנובמבר 2013, ונכון לספטמבר 2025, הוא מדורג במקום ה-70 בעולם והראשון בישראל.
גלפנד זכה באליפות ברית המועצות לנוער בגיל 17 ובאליפות אירופה לנוער שנתיים לאחר מכן.
ב־1988 סיים במקום הראשון המשותף (עם ז'ואל לוטייה) באליפות העולם לנוער.
בשנה שלאחר מכן הגיע לדרגת רב־אמן.
עלה לישראל ב-1998. במסגרת הקריירה המקצוענית שלו זכה בכ־50 טורנירים בינלאומיים בין השנים 2011-1990.
בספטמבר 2007 השתתף גלפנד באליפות העולם בשחמט במקסיקו סיטי, בה נטלו חלק שמונת השחמטאים הפעילים הטובים בעולם.
הוא זכה במקום השני במשותף עם האלוף היוצא ולדימיר קראמניק, כאשר ההודי וישוואנתן אנאנד זכה בתואר אלוף העולם עם נקודה אחת בלבד יותר מאשר לגלפנד.
בנובמבר 2008, הוביל את נבחרת ישראל לזכייה במדליית כסף היסטורית באולימפיאדת השחמט העולמית בדרזדן, גרמניה, והיה לשחקן הטוב ביותר בנבחרת ואחד מהטובים ביותר באולימפיאדה כולה.
באוקטובר 2010, הוליך את נבחרת ישראל לזכייה במדליית הארד באולימפיאדת השחמט העולמית בחאנטי-מאנסיסק, רוסיה - מדליה שנייה ברציפות.
בעבר הוביל גם כן את הנבחרת הישראלית להישגים רבים, ושדרג את השחמט הישראלי בהביאו אותו לצמרת העולמית.
עקב חילוקי דעות עם האיגוד הישראלי לשחמט, גלפנד לא ייצג את ישראל באולימפיאדת השחמט 2016.
גלפנד נשוי למאיה, עיתונאית במקצועה, ולהם בת ובן.
אליפות העולם בשח מהיר 2012
תחרות שחמט לזכר אלכין 2013
בדצמבר 2009, זכה גלפנד באליפות גביע העולם בשחמט, שהתקיימה בעיר חאנטי-מנסיסק שברוסיה.
במשחק הגמר ניצח גלפנד את אלוף העולם לשעבר מטעם פיד"ה, רוסלן פונומריוב האוקראיני.
בזכייה זו, גלפנד הבטיח את מקומו בתחרות המועמדים לאליפות העולם בשחמט 2012, אשר נערכה במאי 2011, ובו נטלו חלק 8 מבכירי שחמטאי תבל.
ברבע-גמר תחרות המועמדים גבר גלפנד על שחריאר ממדיארוב מאזרבייג'ן בתוצאה 2.5-1.5. בחצי הגמר, לאחר תיקו 2-2 בארבעה משחקים שנערכו בקצב רגיל, גבר גלפנד על גטה קמסקי מארצות הברית 2–4 בשובר שוויון בשח מהיר ובמשחק בזק (בליץ).
בגמר גבר גלפנד על אלכסנדר גרישצ'וק מרוסיה בתוצאה 3.5-2.5. ניצחונו בתחרות המועמדים הבטיח לגלפנד התמודדות בדו-קרב על אליפות העולם מול האלוף הנוכחי באפריל-מאי 2012. גלפנד גם קיבל פרס כספי בסך 90 אלף אירו.
זהו גדול הישגיו, וגדול ההישגים של שחמטאי ישראלי מאז ומעולם.
ב-10 במאי 2012 בגלריית טרטיאקוב במוסקבה, רוסיה, התקיים טקס הפתיחה של דו-קרב על אליפות העולם.
בשלב הראשון שיחקו המתמודדים משחקי שח "קלסיים" בשיטת הטוב מ-12 משחקים.
ששת המשחקים הראשונים הסתיימו כולם בתיקו, לאחר שגלפנד הפתיע בהכנה טובה יותר לאליפות העולם וזכה ליתרון במרבית המשחקים.
במשחק השביעי הצליח גלפנד לממש את יתרונו וזכה בניצחון (בכלים הלבנים).
אלא שבמשחק השמיני הצליח אנאנד להשוות את התוצאה, לאחר מסע נמהר של גלפנד, אשר עלה לו באובדן המלכה וגרר כניעה מיידית.
יתר ארבעת המשחקים של השלב הראשון שוב הסתיימו בתיקו, והתוצאה הכוללת עמדה על 6-6.
לפיכך עברו המתמודדים לשלב השני, בו שוחקה סדרה של 4 משחקי שח מהיר (25 דקות לכל שחקן, כל מסע מוסיף 10 שניות).
בשלב זה התקשה גלפנד לעמוד בקצב המהיר ומצא עצמו מפגר שוב ושוב בזמן לעומת יריבו - דבר שגרם לו גם להחמיץ מצבים בהם היה לו יתרון במשחק.
במשחק השני, בו שיחק אנאנד בכלים הלבנים, הצליח אנאנד לנצח את גלפנד.
במשחק זה הציג גלפנד יכולת הגנה מרשימה תחת לחץ, אולם מצוקת הזמן, ומשחקו המדויק של אנאנד הכריעו לבסוף את המשחק לטובת אנאנד.
במשחק השלישי היה גלפנד במצב עדיף בבירור, אולם גם הפעם לחץ הזמן הביא בסופו של דבר לסיום המשחק בתיקו.
גם יתר המשחקים הסתיימו בתיקו ואנאנד ניצח בשלב השני 2.5-1.5, ושמר על כסאו.
גלפנד זכה בפרס ניחומים בסך מיליון דולר.
במרץ 2013 סיים גלפנד במקום חמישי בתחרות המועמדים 2013, שבה התחרו שמונה שחמטאים על האפשרות להתמודד באוקטובר אותה שנה מול אלוף העולם בשחמט, וישוואנתן אנאנד, על תוארו.
טורניר לזכרו של מיכאל טל 2013
מה-13 ביוני ועד ה-23 ביוני 2013 השתתף גלפנד בטורניר השנתי לזכרו של אלוף העולם לשעבר, מיכאל טל.
הוא סיים עם שלושה ניצחונות, אפס הפסדים ושש תוצאות תיקו, כאשר הוא מנצח את אלכסנדר מורוזביץ', פביאנו קרואנה והיקארו נקמורה, מנצח את הטורניר עם 6 נקודות מתוך 9, חצי נקודה לפני המקום השני, מגנוס קרלסן.
הוא קיבל 18 נקודות מד כושר מהטורניר והגיע לשיא דירוג מד הכושר שלו עד אותה עת (2773).
מדובר היה באחד הטורנירים עם מד הכושר הממוצע הגבוה בכל הזמנים, והניצחון בטורניר נחשב להישג חסר תקדים.
בוריס גלפנד השתתף בנבחרות האולימפיות של ברית המועצות, בלארוס וישראל.
בוריס לאונידוביץ' אברוך הוא שחמטאי בדרגת רב-אמן, לשעבר חבר נבחרת ישראל.
אברוך, יליד קרגנדה, קזחסטן, עלה לישראל בשנת 1995 ונטל חלק בקבוצות של מועדוני שחמט מובילים (באר שבע ואשדוד), שזכו מספר פעמים באליפות ישראל וגביע המדינה.
חיבר ספר שחמט, העוסק בפתיחה, בשם "רפטרטואר של רב-אמן - 1. ד4" שיצא לאור בשני כרכים, וזכה לביקורות אוהדות מאוד מצד קהיליית השחמט הבינלאומית.
נשוי למרגריטה, אב לשתי בנות ומתגורר בארצות הברית, אך ממשיך לייצג את ישראל.
אברוך הוא בן דוד של אשתו של אלוף ישראל לנוער בשחמט בשנת 1995, אליק ויידסלבר.
1990 - זכה באליפות ברית המועצות עד גיל 12, ומאוחר יותר באותה שנה זכה באליפות העולם עד גיל 12
1991 - זכה במקום השני באליפות העולם עד גיל 14
1996 - זכה באליפות ישראל לנוער
2000 - זכה באליפות ישראל, במשותף עם אליק גרשון
2002 - השתתף באליפות העולם, דורג במקום ה-61 והודח בסיבוב הראשון
2002 - זכייה במקום השני באליפות ישראל
2004 - זכייה במקום השלישי באליפות ישראל
2008 - זכה בפעם השנייה באליפות ישראל
2013 - זכה במקום השלישי באליפות ישראל בשחמט
בוריס אברוך השתתף בנבחרתה האולימפית של ישראל.
בוריס אבּרמוביץ' בֵּרֵזוֹבְסְקִי היה איש עסקים רוסי-יהודי מומר, אחד מהאוליגרכים הרוסים – אנשי עסקים שצברו עושר רב אחרי התמוטטות ברית המועצות.
ברזובסקי החזיק בין השאר בערוץ הטלוויזיה המרכזי במדינה, הערוץ הראשון של רוסיה.
בשנת 1997 העריך המגזין "פורבס" את הונו של ברזובסקי בכ-3 מיליארד דולר.
ברזובסקי עזר לממן את מפלגת "אחדות", המפלגה הפוליטית שתהווה את הבסיס הפרלמנטרי הראשון של ולדימיר פוטין.
עם זאת, בעקבות הבחירות לנשיאות רוסיה במרץ 2000, הפך ברזובסקי למבקר קולני של פוטין בעקבות הצעדים האנטי-דמוקרטיים שנקט.
בסוף שנת 2000, לאחר שסגן התובע הכללי הרוסי דרש מברזובסקי להתייצב לחקירה, הוא לא חזר מנסיעה מחוץ למדינה ועבר ל, שהעניקה לו מקלט מדיני ב-2003. לאחר שעבר לבריטניה, ממשלת רוסיה השתלטה על נכסי הטלוויזיה שלו.
ברוסיה הורשע ברזובסקי מאוחר יותר בהיעדרו בהונאה ומעילה.
ברזובסקי נמצא מת באחוזתו, שליד העיירה אסקוט במחוז ברקשייר, ב-23 במרץ 2013. בבדיקה שלאחר המוות נמצא כי מותו נגרם מתלייה וכי לא היו סימנים למאבק אלים.
אולם חוקר מקרי המוות, בחקירה על מותו של ברזובסקי, פסק כי לא ניתן להגיע מסקנה חד משמעית לגבי מותו (פסק ).
ברזובסקי נולד במוסקבה שברוסיה הסובייטית להורים יהודים שהיה מהנדס אזרחי.
בשנת 1967 סיים לימודים במכון ליערנות במוסקבה במגמת מחשבים, ובשנת 1973 סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה במגמת מתמטיקה שימושית.
קיבל תואר דוקטור בשנת 1983. בשנים 1967־1987 עבד כמהנדס ועוזר מחקר באקדמיה הרוסית למדעים בשנת 1991, מונה לראש מעבדה במכון לבעיות ניהוליות של האקדמיה.
באותה התקופה פרסם מעל 100 עבודות מחקר מדעיות בתורת הבקרה ואופטימיזציה.
ברזובסקי נכנס לעולם העסקים בשנת 1989 בתקופת ה"פרסטרויקה".
ברזובסקי ייסד את LogoVAZ, עם בדרי פטרקצישווילי ומנהלים בכירים מיצרנית הרכב הרוסית AutoVAZ (יצרנית הרכב" לאדה").
חברת "LogoVAZ" פיתחה תוכנה עבור AvtoVAZ, מכרה מכוניות מתוצרת סובייטית וטיפלה במכוניות זרות.
הסוכנות הרוויחה מהיפר-אינפלציה ששררה באותה עת ברוסיה, בכך שלקחה מכוניות מהמפעל, אך שילמה עליהם במועד מאוחר יותר, כשהכסף איבד חלק ניכר מערכו.
אחד מהמיזמים המוקדמים של ברזובסקי היה "All-Russia Automobile Alliance", קרן הון סיכון שהקים ב-1993 עם אלכסנדר וולושין (שהיה אחר כך הרמטכ"ל בתקופתו של בוריס ילצין) ויו"ר AvtoVAZ ולדימיר קדניקוב.
ברזובסקי שלט בכ-30% מהחברה, שגייסה כמעט 50 מיליון דולר ממשקיעים פרטיים, למימון בניית מפעל לייצור "מכונית עממית".
הפרויקט לא גייס מספיק כספים עבור המפעל, והכספים הושקעו במקום זאת בהנפקת AvtoVAZ בבורסה, בעוד שהחוב למשקיעים הוחלף להון עצמי.
עד שנת 2000, AVVA החזיקה כשליש מ-AvtoVAZ.
בשנת 1994 היה ברזובסקי יעד לניסיון התנקשות בפיצוץ מכוניתו, אך שרד, נהגו נהרג והוא עצמו נפצע.
אלכסנדר ליטוויננקו הוביל את חקירת הפ.ס.ב של האירוע וקישר אותו להתנגדות הנהלת AvtoVaz מהתקופה הסובייטית להשפעתו הגוברת של ברזובסקי בשוק הרכב הרוסי.
מעורבותו של ברזובסקי בתקשורת הרוסית החלה בדצמבר 1994, כאשר השיג שליטה על חברת הטלוויזיה הרוסית ORT ("הטלוויזיה הציבורית הרוסית") (מפעילת הערוץ הראשון של רוסיה) כדי להחליף את הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות הכושלת.
הוא מינה את המגיש והמפיק הפופולרי ולדיסלב ליסטייב למנכ"ל ORT.
שלושה חודשים לאחר מכן נרצח ליסטייב על רקע מאבק עז על שליטה במכירות הפרסום.
ברזובסקי נחקר במשטרה, בין חשודים רבים אחרים, אך הרוצחים מעולם לא נמצאו.
תחת ניהולו של ברזובסקי, ORT הפכה לנכס מרכזי של המחנה הרפורמיסטי ברוסיה, כשהם התכוננו להתמודד מול קומוניסטים ולאומנים בבחירות הקרובות לנשיאות.
בפברואר 1997 הגיש ברזובסקי, בבית המשפט הגבוה בלונדון, תביעת דיבה נגד ירחון העסקים האמריקני "פורבס".
לאחר שפרסם חודשיים קודם מאמר בו נטען שלברזובסקי קשרים עם המאפיה הרוסית, והוא קשור לרצח של ליסטייב.
תביעת הדיבה הוגשה גם בשמו של סמנכ"ל חברת התעופה אירופלוט, ניקולאי גלושקוב, שגם עליו נטען בכתבת "פורבס" שהוא בעל קשרים עם המאפיה.
בשנים 1995–1997, באמצעות מכרזי הפרטה שנויים במחלוקת ותוכנית הלוואות תמורת מניות , ברזובסקי ופטרקצישווילי סייעו לרומן אברמוביץ' ברכישת השליטה ב"סיבנפט", חברת הנפט הרוסית השישית בגודלה ברוסיה, שהיוותה אז את עיקר הונו.
אברמוביץ', הודה אחר כך שהסכים לשלם מיליוני דולרים עבור טובות פוליטיות ו"פרוטקשן" כדי להשיג את השליטה על "סיבנפט" וחברות נוספות.
בשנת 1995, הוא שיחק תפקיד מפתח בשינוי ההנהלת חברת התעופה "אירופלוט" והשתתף בהתאגדותה כחברה חדשה, כאשר מקורבו ניקולאי גלושקוב הפך לסמנכ"ל הכספים שלה.
בינואר 1998, הוכרז ש"סיבנפט" תתמזג עם חברת "יוקוס" של מיכאיל חודורקובסקי כדי ליצור את חברת הנפט השלישית בגודלה בעולם.
אך המיזוג נזנח חמישה חודשים לאחר מכן על רקע ירידת מחירי הנפט.
ברזובסקי נכנס למעגל הפנימי של הקרמלין ב-1993, באמצעות מימון פרסום ספר זיכרונותיו של הנשיא בוריס ילצין, והתיידד עם ולנטין יומשב, סופר הצללים של הנשיא.
הוא היה תומך מוביל בליברליזציה ורפורמה בכלכלת רוסיה ובפוליטיקה של רוסיה.
בינואר 1996, ב בדאבוס, יצר ברזובסקי קשר עם אוליגרכים אחרים כדי ליצור ברית, שלימים נודעה בשם "הסכם דאבוס", כדי לממן את הקמפיין של ילצין בבחירות הקרובות לנשיאות.
בשובו למוסקבה, ברזובסקי פגש והתיידד עם טטיאנה דיאצ'נקו, בתו של ילצין.
על פי פרופיל שלו שפורסם בעיתון "הגרדיאן", ברזובסקי ניהל את קמפיין בחירתו מחדש של בוריס ילצין ב-1996, הוא וחבריו המיליארדרים סיפקו 140 מיליון ליש"ט עבור הקמפיין.
בקיץ 1996, נחשף ברזובסקי כיועץ מרכזי של ילצין, כבעל ברית של אנטולי צ'ובאיס, ומתנגד לקבוצת שמרנים בראשות הגנרל אלכסנדר קורז'קוב.
לילה אחד בחודש יוני, בחדר האורחים של "קלאב לוגובז" במוסקבה, זממו ברזובסקי, צ'ובאיס ואחרים את הדחת קורז'קוב ושאר אנשי משרד ההגנה המקורבים לילצין.
ב-20 ביוני 1996 פיטר ילצין את קורז'קוב ושני שמרנים נוספים, והותיר את צוות הרפורמטורים של ברזובסקי בשליטה מלאה בקרמלין.
פיטורים שהיו שנוי במחלוקת, שכן קורז'קוב כמה ימים לפני כן, תפס שניים ממארגני הקמפיין של ילצין כשהם נושאים 500,000 דולר במזומן, ללא תיעוד מבניין הממשל הנשיאותי.
ב-16 ביוני 1996, הגיע ילצין למקום הראשון בסיבוב הראשון של הבחירות, לאחר שכרה ברית טקטית עם הגנרל אלכסנדר לבד, שסיים שלישי.
ב-3 ביולי, בהצבעה השנייה, הוא ניצח את הקומוניסט גנאדי זיוגאנוב.
ניצחונו נבע בעיקר מתמיכת רשתות הטלוויזיה שבשליטת ולדימיר גוסינסקי וברזובסקי (NTV ו-ORT) ומכספי האליטה העסקית.
"הניו יורק טיימס" כינה את ברזובסקי "הדובר והלוביסט הראשי של האליטה החדשה של רוסיה, שעברה מהצללים לקדמת הבמה תוך כמה שנים ספורות".
במרץ 1997, ברזובסקי וטטיאנה דיאצ'נקו טסו לניז'ני נובגורוד כדי לשכנע את מושל העיר, בוריס נמצוב, להצטרף לצוות הכלכלי של צ'ובאיס שמונה כראש המינהל הנשיאותי, שנודע כממשלת הרפורמים הצעירים.
זו הייתה הפעולה הפוליטית המאוחדת האחרונה של אנשי "הסכם דאבוס".
ארבעה חודשים לאחר מכן הקבוצה התפצלה לשתי קליקות שהתחרו בחירוף נפש על טובתו של ילצין.
ההתנגשות התעוררה במהלך המכרז להפרטת חברת התקשורת Svyazinvest, שבה התחרה בנק Onexim של נאמן צ'ובאיס, ולדימיר פוטאנין, בוולדימיר גוסינסקי, שהיה שותף חברת "טלפוניקה" הספרדית.
זה היה תחילה סכסוך מסחרי שהתפתח במהירות לתחרות פוליטיות בין צ'ובאיס לברזובסקי.
ניצחונו של פוטאנין במכרז הביא למלחמת תקשורת מרה, שבה האשימו ערוצי ORT ו-NTV את קבוצת צ'וביס בשינוי המכרז לטובת פוטנין, בעוד שצ'ובאיס האשים את ברזובסקי בניצול מעמדו הממשלתי כדי לקדם את האינטרסים העסקיים שלו.
שני הצדדים פנו לילצין, שהכריז על עידן חדש של הפרטה "הוגנת", בהתבסס על כללי חקיקה נוקשים ואינם מאפשרים חריגות בסופו של דבר שני הצדדים הפסידו.
כלי התקשורת של ברזובסקי חשפו תוכנית מושחתת, לפיה הוצאת ספרים בבעלות בנק אונקסים שילמה לצ'ובאיס ולקבוצתו מקדמות גבוהות עבור ספר שמעולם לא נכתב.
השערורייה הובילה לטיהור של נאמניו של צ'ובאיס מהממשלה.
צ'ובאיס הגיב בכך ששכנע את ילצין להדיח את בוריס ברזובסקי מהמועצה לביטחון לאומי.
שירותו של ברזובסקי במועצת הביטחון הסתיים ב-5 בנובמבר 1997. ג'ורג' סורוס שניסה להשקיע ברוסיה באותה עת, כינה את ההתנגשות בין ברזובסקי לצ'ובאיס אירוע היסטורי.
הוא טען שהמחנה הרפורמיסטי מעולם לא התאושש מהמאבק הפנימי הזה, מה שהציב את הבמה הפוליטית פנויה ללאומנים שמרנים, ובסופו של דבר לולדימיר פוטין.
באביב 1998 עשה ברזובסקי קאמבק פוליטי בלתי צפוי, החל ממינויו, באפריל 1998, לתפקיד מזכ"ל ארגון חבר המדינות.
הוא צמח במרכזה של קבוצת כוח בלתי פורמלית חדשה – "המשפחה", מעגל מלוכד של יועצים סביב ילצין, שכלל את בתו של ילצין טטיאנה והרמטכ"ל שלו, יומשב.
השמועה הייתה ששום מינוי ממשלתי חשוב לא יכול לקרות ללא תמיכת המשפחה.
עד 1999, המשפחה כללה גם שניים ממקורביו של ברזובסקי, שותפו לשעבר ב-AVVA אלכסנדר וולושין, שהחליף את יומשב כראש המטה של ילצין, ורומן אברמוביץ'.
הדאגה העיקרית של המשפחה הייתה מציאת יורש "נבחר" לילצין, כדי להתמודד עם השאיפות הנשיאותיות של ראש הממשלה דאז, יבגני פרימקוב.
קרבות פוליטיים בין המשפחה למחנהו של פרימקוב התרחשו בשנתיים האחרונות לכהונתו של ילצין.
בנובמבר 1998, במסיבת עיתונאים בטלוויזיה, חשפו חמישה קציני ה-FSB, בראשות לוטננט קולונל אלכסנדר ליטוויננקו, מזימה לכאורה של הממונים עליהם להתנקש בחיי ברזובסקי.
באפריל 1999, התובע הכללי של רוסיה, יורי סקורטוב, פתח בחקירת מעילה ב"אירופלוט" והוציא צו מעצר לברזובסקי.
ברזובסקי מצידו טען שהחקירה מונעת ממניעים פוליטיים, ומתוזמרת על ידי פרימקוב.
ניקולאי גלושקוב, מנכ"ל "אירופלוט" לשעבר, חשף מאוחר יותר כי הסכסוך עם פרימקוב נבע מהרוגז שעורר צוות ההנהלה של ברזובסקי בשירות הביון החוץ הרוסי, שבראשו עמד פרימקוב לפני שהפך לראש ממשלה, על רקע פיטורים של אלפי מרגלים, שהשתמשו באירופלוט ככיסוי בתקופה הסובייטית.
צו המעצר בוטל כעבור שבוע, לאחר שברזובסקי הסגיר עצמו לחקירה ולא הוגשו כתבי אישום.
ילצין פיטר את ממשלתו של פרימקוב זמן קצר לאחר מכן, והחליף אותו בסרגיי סטפשין כראש ממשלה חדש.
עלייתו המטאורית של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה במהלך מספר חודשים קצרים של 1999, יוחסה לאינטימיות שלו עם "המשפחה" כבן חסותם של ברזובסקי ויומשב.
עד סוף 1999, המשפחה שכנעה את ילצין למנות את פוטין ליורשו הפוליטי ולמועמד לנשיאות.
ההיכרות של ברזובסקי עם פוטין החלה בתחילת שנות ה-90, כאשר האחרון, כסגן ראש עיריית סנקט פטרבורג, סייע LogoVAZ להקים סוכנות רכב בעיר.
הם נהנו מיחסי ידידות; מדי פעם, ברזובסקי לקח איתו את פוטין לחופשות סקי בשווייץ.
בפברואר 1999, כאשר מעמדו הפוליטי של ברזובסקי נראה לא בטוח, בגלל המאבק שלו עם פרימקוב על "אירופלוט", פוטין, אז מנהל ב-FSB, עשה מחווה נועזת של ידידות כשהופיע במסיבת יום הולדת לאשתו של ברזובסקי.
"ממש לא אכפת לי מה פרימקוב חושב עליי", אמר פוטין לברזובסקי באותו לילה.
זו הייתה תחילתה של הברית הפוליטית שלהם.
לפי ה"הטיימס", משטרת ספרד גילתה כי עד חמש הזדמנויות בשנת 1999, פוטין ביקר בסתר בווילה בספרד השייכת לברזובסקי.
באמצע יולי 1999 שלחה "המשפחה" את ברזובסקי לביאריץ, שם נופש פוטין, כדי לשכנע אותו לקבל את תפקיד ראש הממשלה ותפקיד "יורש העצר", ב-9 באוגוסט, פיטר ילצין את ממשלתו של סרגיי סטפשין ומינה את פוטין לראש ממשלה, על רקע דיווחים כי ברזובסקי יזם את השינוי.
מתנגדיו העיקריים של פוטין היו ראש הממשלה לשעבר יבגני פרימקוב וראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב, בגיבוי ברית מולדת – רוסיה כולה.
כדי להתמודד עם קבוצה זו בבחירות לדומה של 1999, ברזובסקי היה גורם מרכזי ביצירתה, תוך מספר חודשים, של מפלגת "האחדות", שפעלה ללא שום קו אידאולוגי מלבד תמיכתה בפוטין.
מאוחר יותר, הוא חשף שמקור המימון של מפלגת "האחדות", בידיעתו ובהסכמתו של פוטין, היה חברת "אירופלוט".
בבחירות של 1999, ברזובסקי פעל כנאמן לפוטין וזכה במושב בדומה, שייצג את הרפובליקה הצפון קווקזית של קאראצ'אי-צ'רקסיה.
במהלך מערכת הבחירות לדומה, רשת ORT של ברזובסקי שימשה מכונת תעמולה יעילה ביותר עבור מחנה פוטין, תוך שימוש בדיווחי חדשות אגרסיביים כדי לבזות וללעג ליריביו של פוטין, פרימקוב ולוז'קוב, טקטיקות שנמתחו עליהן ביקורת חריפה כהתערבות בלתי הוגנת בתקשורת.
מפלגת "האחדות" זכתה באופן מפתיע לקולות רבים בבחירות, מה שסלל את הדרך לניצחון של פוטין בבחירות באביב 2000.
המאבק מול פוטין והבריחה מרוסיה
חילוקי הדעות של ברזובסקי עם פוטין הפכו לגלויים שלושה שבועות לתוך נשיאותו של פוטין.
ב-8 במאי 2000, ברזובסקי ואברמוביץ' נצפו יחד בטקס ההשבעה של פוטין במוסקבה .
עם זאת, ב-31 במאי תקף ברזובסקי בחריפות את הרפורמה החוקתית שהציע הנשיא, שתעניק לקרמלין את הזכות לפטר מושלים נבחרים.
ב-17 ביולי 2000, התפטר ברזובסקי מהדומה, באומרו שהוא "לא רוצה להיות מעורב בהרס המדינה והקמת משטר אוטוריטרי".
באוגוסט תקפו כלי התקשורת של ברזובסקי את פוטין על הדרך שבה טיפל בטביעת הצוללת הרוסית קורסק, והאשימה את מותם של 118 מלחים באי רצונו של הקרמלין לקבל עזרה זרה.
בספטמבר טען ברזובסקי כי הקרמלין ניסה להפקיע את מניותיו ב-ORT והודיע כי יעביר את חלקו בחברה לנאמנות שתישלט על ידי אינטלקטואלים בולטים.
במאמר ב"וושינגטון פוסט", טען ברזובסקי ש"בהיעדר חברה אזרחית חזקה ומעמד ביניים, ייתכן שלעיתים יש צורך שבעלי הון יתערבו ישירות בתהליך הפוליטי של רוסיה כמשקל נגד לקומוניסטים לשעבר.
ששונאים דמוקרטיה וחולמים להחזיר לעצמו תפקידים אבודים".
ב-28 ביולי 2000 ערך פוטין פגישה בקרמלין עם 21 אוליגרכים רוסים בה דרש מהם לציית לחוקי המדינה ולשלם מיסים.
לפגישה לא הוזמנו אנטולי צ'ובייס, ולדימיר גוסינסקי וברזובסקי.
באוקטובר, בראיון ב"לה פיגארו", הודיע פוטין כי לא יסבול עוד ביקורת על הממשלה על ידי כלי תקשורת שבשליטת האוליגרכים.
"במידת הצורך נשמיד את הכלים המאפשרים את הסחיטה הזו", הוא הכריז.
בתשובה לשאלה על ברזובסקי, הוא הזהיר כי "משהו" מצפה לו.
באותו חודש, התובעים הרוסיים החיו את חקירת ההונאה של "אירופלוט", וברזובסקי נחקר כעד.
ב-7 בנובמבר 2000, ברזובסקי, עזב את המדינה, לא התייצב לחקירה נוספת והודיע כי לא יחזור לרוסיה בגלל מה שהוא תיאר כלחץ מתמיד מצד השלטונות והנשיא פוטין באופן אישי.
בנוסף אמר: "אני מעדיף להיות עריק בחו"ל מאשר אסיר פוליטי ברוסיה".
ברזובסקי טען שפוטין הפך אותו לחשוד בתיק אירופלוט רק משום ששידורי ORT "דיברו אמת" על טביעת הצוללת קורסק.
בתחילת דצמבר, מקורבו ניקולאי גלושקוב נעצר במוסקבה, וברזובסקי גם ביטל את ההצעה להעביר את מניות OTR לנאמנות, לאחר איומים על הנאמנים שרצה למנות.
הלאמה ומכירה של נכסיו ברוסיה
בשנת 2001 ביצעה ממשלת רוסיה השתלטות שיטתית על רשתות טלוויזיה בבעלות פרטית במדינה, שבמסגרתה איבדו ברזובסקי, גוסינסקי ופטרקצישווילי את רוב אחזקותיהם בחברות תקשורת, מה שגרם לגוסינסקי להזהיר מפני הפיכתה של רוסיה לרפובליקת בננות במכתב לניו יורק טיימס.
בפברואר, ברזובסקי ופטרקצישווילי מכרו את חלקם ב-ORT לרומן אברמוביץ', אשר ויתר מיידית על השליטה בתכני הערוץ לקרמלין.
מאוחר יותר טען ברזובסקי כי קיימת הבנה סודית שניקולאי גלושקוב ישוחרר מהכלא במסגרת אותה עסקה, הבטחה שלא קוימה מעולם.
באפריל, הממשלה השתלטה על גם על רשת NTV של ולדימיר גוסינסקי.
לאחר מכן עבר ברזובסקי לרכוש נתח שליטה ברשת קטנה יותר, TV-6, הפך את פטרקצישווילי ליושב ראש שלה, והציע תעסוקה למאות עיתונאים מ-NTV שפוטרו.
כמעט מיד הפך פטרקאטששווילי ליעד לחקירת משטרה ונמלט מהמדינה.
בינואר 2002 בית משפט לבוררות רוסי אילץ את TV-6 להתפרק.
הפירוק של ערוץ TV-6 נגרם על ידי חברה ממשלתית, שהייתה בעלת מניות מיעוט בערוץ, תוך שימוש בחקיקה שבוטלה כמעט מיד.
בשנת 2001, ברזובסקי ופטרקצישווילי סיימו את מעורבותם ב"סיבנפט" תמורת תשלום של 1.3 מיליארד דולר מרומן אברמוביץ'.
עסקה זו הייתה נושא למחלוקת מאוחרת יותר בבתי המשפט המסחריים בבריטניה, כאשר ברזובסקי טען כי הופעל עליו לחץ למכור את חלקו לאברמוביץ' בשבריר מהשווי האמיתי, טענה שבית המשפט דחה.
בשנת 2006 מכר ברזובסקי את העיתון "קומרסנט" ("איש העסקים") ואת שאר נכסיו שנותרו ברוסיה (מספר כתבי עת בתחום האקטואליה והתחביבים).
הוא אמר כי החליט לחסל את עסקיו ברוסיה, בשל מה שהגדיר כרדיפה פוליטית של עסקיו מצד ממשלת רוסיה, אשר פגעה בפעילותם.
בשנת 2000 עבר לונדון, ורכש אחוזה בשכונת צ'לסי היוקרתית.
שם הוא ומקורביו כולל: אחמד זקאייב, אלכסנדר ליטוויננקו ואלכס גולדפרב, נודעו כ"מעגל הלונדוני" של הגולים הרוסים.
ברזובסקי הצהיר בפומבי שהוא במשימה להפיל את פוטין "בכוח" או במהפכה חסרת דם.
הוא הקים את הקרן הבינלאומית לחירויות האזרח, כדי לתמוך בנפגעי התעללות ובפגיעים בחברה – אסירים, מיעוטים לאומיים ואנשי עסקים ברוסיה וביקר את הרקורד של פוטין במערב.
ברזובסקי פתח בקמפיין מרוכז לחשיפת מעלליו של פוטין, מדיכוי חופש הביטוי ועד לביצוע פשעי מלחמה בצ'צ'ניה.
הוא גם האשים את שירות הביטחון ה-FSB הרוסי בבימוי פיגועי הדירות במוסקבה ב-1999 כדי לעזור לפוטין לזכות בנשיאות.
ב-23 במרץ 2003 נעצר ברזובסקי בלונדון, ושוחרר בערבות.
בעקבות בקשת הסגרה מרוסיה, שהאשימה אותו בהונאה בהיקף של 1.9 מיליארד דולר.
ב-9 בספטמבר 2003, ברזובסקי קיבל רשמית מעמד של פליט ומקלט מדיני על ידי משרד הפנים הבריטי.
ב-12 בספטמבר 2003, ביטל בית משפט בלונדון את הליכי ההסגרה נגד ברזובסקי, וקבע כי אין טעם להמשיך בתיק שכן הענקת מעמד מקלט לברזובסקי מייתרת את ההליכים.
עם זאת, כאשר ברזובסקי אמר לרויטרס בתחילת פברואר 2006 כי הוא עובד על תוכניות להפלת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שר החוץ הבריטי ג'ק סטרו הזהיר אותו שלא לתכנן מזימה נגד נשיא רוסיה בזמן שחי בבריטניה.
הוא ציין כי ייתכן שמעמדו של ברזובסקי בבריטניה ייבחן מחדש, אם יתברר שנוכחותו "אינה עולה בקנה אחד עם טובת הציבור".
לאחר שברזובסקי זכה במקלט מדיני בבריטניה, השלטונות הרוסיים פעלו במרץ לשפוט אותו שלא בפניו בהאשמות פליליות שונות נגדו, ורשויות רוסיה הוציאו נגדו צו מעצר בינלאומי.
מלונדון כינה ברזובסקי את המשפט, שגזר עליו שש שנות מאסר ב-2007, "פארסה" הוא הורשע בשורה של עבירות, בהן הונאה, ניסיון להפיל את ממשלו של פוטין ומעילה בכספי חברת התעופה "אירופלוט" בסך 9 מיליון דולר.
ביוני 2009, בית המשפט בעיר קרסנוגורסק ליד מוסקבה גזר על ברזובסקי שלוש עשרה שנות מאסר בגין הונאת חברת AvtoVAZ בשנות ה-90. את ברזובסקי ייצג עורך דין מטעם בית המשפט.
למרות ההצלחה של ברזובסקי בבריטניה במאבק בבקשות ההסגרה וחשיפת הרשעות בבית המשפט הרוסי כפוליטיים, כמה מדינות שיתפו פעולה תחילה עם הרשויות הרוסיות, בתפיסת רכושו והאשמתו בהלבנת הון.
ביולי 2007, תובעים ברזילאים הוציאו צו מעצר לברזובסקי בקשר להשקעתו במועדון הכדורגל הברזילאי "קורינתיאנס".
עם זאת, שנה לאחר מכן בית המשפט העליון בברזיל ביטל את הצו והפסיק את החקירה.
לאחר בקשות רוסיות, השלטונות הצרפתיים פשטו על הווילה שלו בניס בחיפוש אחר מסמכים, ותפסו את שתי היאכטות שלו שחונות בריביירה הצרפתית.
עם זאת, כמה חודשים לאחר מכן, הסירות שוחררו על ידי בית משפט צרפתי.
בספטמבר 2005 אמר ברזובסקי בראיון ל-BBC: "אני עושה כל שביכולתי כדי להגביל את משך הכהונה של פוטין, ואני באמת חושב לחזור לרוסיה אחרי שפוטין יודח".
בינואר 2006, הצהיר ברזובסקי בראיון לתחנת רדיו ממוסקבה, שהוא עובד על הפלת ממשל פוטין בכוח.
ברזובסקי האשים גם את פוטין שהוא "גנגסטר" ו"המחבל מספר אחד".
ברזובסקי הכריז שהוא מתכנן את הפלת פוטין, ב-13 באפריל 2007 במהלך ראיון שערך ל"גרדיאן" אמר: "אנחנו צריכים להשתמש בכוח כדי לשנות את המשטר הזה.
לא ניתן לשנות את המשטר הזה באמצעים דמוקרטיים.
לא יכול להיות שינוי ללא כוח, לחץ".
הוא גם הודה שבמהלך שש השנים האחרונות הוא נאבק קשה "להרוס את התדמית החיובית של פוטין" ואמר כי "פוטין יצר משטר אוטוריטרי נגד החוקה הרוסית...
אני לא יודע איך זה יקרה, אבל משטרים אוטוריטריים קורסים רק בכוח".
זמן קצר לאחר הצהרתו של ברזובסקי ב-2007, כתב גארי קספרוב, מנהיג תנועת האופוזיציה "רוסיה האחרת" ומנהיג "החזית האזרחית המאוחדת", באתר האינטרנט שלו: "ברזובסקי חי בגלות במשך שנים רבות ואין לו עוד השפעה משמעותית על תהליכים פוליטיים המתרחשים בחברה הרוסית.
הכרזותיו הראוותניות הן פשוט שיטה למשוך תשומת לב.
יתרה מכך, עבור הרוב המכריע של העם הרוסי הוא היה סמל פוליטי של שנות ה-90, אחד ה'רעים' שהעשירו את עצמם מאחורי הגב של הנשיא ילצין.
הרעש התקשורתי סביב ברזובסקי מועיל במיוחד עבור הקרמלין, שמנסה להאבק באופוזיציה האמיתית ברוסיה.
לברזובסקי לא היה ואין לו שום קשר ל"רוסיה אחרת" או ל"חזית האזרחית המאוחדת".
ברזובסקי הגיב, ביוני 2007, באומרו ש"אין פוליטיקאי אופוזיציה משמעותי אחד ברוסיה שהוא לא מימן" ושזה כלל חברי תנועת "רוסיה האחרת".
מנכ"ל ה"חזית האזרחית המאוחדת", בתורו, אמר כי הארגון ישקול לתבוע את ברזובסקי על האשמות אלו, אך התביעה מעולם לא הובאה בפני בית המשפט.
משרד התובע הכללי הרוסי פתח בחקירה פלילית נגד ברזובסקי כדי לקבוע אם דבריו יכולים להיחשב כ"תפיסת כוח בכוח", כפי שמתואר בחוק הפלילי הרוסי.
אם יורשע, עבריין צפוי לעונש של עד עשרים שנות מאסר.
משרד החוץ הבריטי גינה את הצהרותיו של ברזובסקי, והזהיר אותו כי מעמדו כפליט פוליטי עלול להיבחן מחדש, אם ימשיך להשמיע הערות דומות.
יתר על כן, הסקוטלנד יארד הודיעה כי תחקור האם הצהרותיו של ברזובסקי מפרות את החוק.
עם זאת, ביולי שלאחר מכן, התביעה בבריטניה הודיעה כי ברזובסקי לא יעמוד לדין על הערותיו.
בכירים בקרמלין כינו זאת "רגע מטריד" ביחסי בריטניה-רוסיה.
בפברואר 2012, בראיון לנטשה מוזגוביה מעיתון "הארץ" אמר כי "בסוף פוטין יגמור כמו קדאפי".
לפי עדותו של אלכסנדר ליטוויננקו, קצין שירות הביטחון הפדרלי הרוסי (FSB) בלונדון התכונן להתנקש בחייו של ברזובסקי בנשק כימי, בספטמבר 2003.
ביוני 2007 אמר ברזובסקי כי ברח מבריטניה בעצת הסקוטלנד יארד, על רקע דיווחים כי הוא היה יעד לניסיון התנקשות על ידי רוצח שכיר רוסי.
ב-18 ביולי 2007, דיווח עיתון "הטיימס" הבריטי כי המתנקש החשוד נתפס על ידי המשטרה במלון הילטון בפארק ליין.
הם דיווחו כי החשוד, שנעצר על ידי המשטרה לאחר שהיה במעקב במשך שבוע על ידי ה-MI5, גורש חזרה לרוסיה כאשר לא נמצאו כלי נשק ולא היו מספיק ראיות להאשים אותו בעבירה כלשהי.
בנוסף, הם אמרו שהמשטרה הבריטית הציבה חוליה של קצינים במדים סביב ביתו של אחמד זקאייב בצפון לונדון, וכן התקשרה לאלמנתו של ליטוויננקו, מרינה, כדי להאיץ בה לנקוט באמצעי זהירות.
ברזובסקי האשים שוב את ולדימיר פוטין שהוא עומד מאחורי מזימה להתנקש בחייו.
הקרמלין הכחיש טענות דומות בעבר.
בדצמבר 2019, נחשף כי המודיעין הבריטי החליט להגן על ברזובסקי, בעקבות רצח ליטוויננקו, והשקיע משאבים רבים במעקב אחרי מתנקשים פוטנצלים.
לברזובסקי סופקה אבטחה ממשלתית והוא הוזהר מראש וברח לישראל, טס לאילת ועלה ליאכטה הפרטית שלו, שחיכתה לו שם.
באוקטובר 2007, הגיש ברזובסקי תביעה אזרחית נגד רומן אברמוביץ' בבית משפט בלונדון.
ברזובסקי טען לבעלות בעבר על חברת "סיבנפט", שהיוותה את עיקר הונו המקורי של אברמוביץ' (הוא רכש את החברה לפי שווי של 200 מיליון דולר ב-1995 ומכר אותה ב-2005 תמורת 13 מיליארד דולר).
בתביעה האשים את אברמוביץ' בסחיטה, הפרת אמונים והפרת חוזה.
לטענת ברזובסקי, הוא מכר את מניותיו לאברמוביץ' בתחילת שנות ה-2000, לאחר שזה הפעיל עליו לחץ ואיים כי במקרה שהעסקה לא תצא אל הפועל, הוא ישתמש בהשפעתו כדי להשאיר בכלא את חברו ושותפו של ברזובסקי, ניקולאי גלושקו.
עוד טען ברזובסקי כי חלק מהמניות, בהן מניות של חברת האלומיניום רוסאל, לא נמכרו לאברמוביץ' אלא הושארו אצלו למשמורת, אך זה מכר אותן לאחר מכן לאולג דריפסקה.
אברמוביץ' ניסה לשכנע את מערכת המשפט הבריטית כי אין לה עניין בפרשה ויש לנהל את ההתדיינות ברוסיה.
ברזובסקי, מצידו, טען כי ברוסיה לא יזכה לסעד משפטי הוגן וצדק לא יעשה שם.
הדיונים בתביעה החלו החלו ב-3 באוקטובר 2011, בבית המשפט הגבוה לצדק בלונדון זה הייתה התביעה הפרטית בסכום הגבוה ביותר מאז ומעולם בבריטניה, 5.8 מיליארד דולרים.
ב-31 באוגוסט 2012 קבע בית המשפט כי בשל אופי הראיות, התיק תלוי בשאלה האם להאמין לעדויותיו של ברזובסקי או אברמוביץ'.
השופטת דחתה את טענותיו של ברזובסקי ואמרה כי: "הוא מאמין בדברים שבדה בדמיונו".
חודשיים אחר כך נקבע כי ברזובסקי ישלם 56 מיליון דולר לכיסוי ההוצאות המשפטיות של אברמוביץ'.
מותם של מקורביו ליטוויננקו ופטרקצישווילי
אלכסנדר ליטוויננקו, אחד ממקורביו של ברזובסקי, נרצח בלונדון בנובמבר 2006 עם רעל רדיואקטיבי נדיר.
הרשויות הבריטיות האשימו קצין FSB לשעבר וראש אבטחה ב-ORT, אנדריי לוגובוי, ברצח וביקשו את הסגרתו, שרוסיה סירבה.
מספר דיפלומטים רוסים גורשו מבריטניה בשל המקרה.
בינואר 2015, נפתחה ועדת חקירה ציבורית בבריטניה, לחקר נסיבות הרצח בינואר 2016. קבע הוועדה כי נשיא רוסיה פוטין אישר ככל הנראה, את המבצע של המודיעין הרוסי (FSB) לרצוח את ליטוויננקו.
בין השניים שררה עוינות ממושכת ולממשלו של פוטין היו מניעים לרצח ליטוויננקו, סיכמה החקירה.
שרת הפנים של בריטניה, תרזה מיי, אמרה היום כי רציחתו של ליטוויננקו הייתה הפרה "בוטה ובלתי מקובלת" של החוק הבינלאומי.
כמו בכל מקרה אחר של מוות בלתי צפוי, המשטרה המקומית התייחסה למקרה כ"חשוד" ופתחה בחקירה רשמית.
דיווחים ראשוניים הצביעו על התקף לב כגורם המוות.
ברזובסקי תיאר את מותו של חברו הקרוב ביותר כ"טרגדיה איומה".
ב-12 במרץ 2018 נמצא שותפו של ברזובסקי, ניקולאי גלושקוב, מת בביתו בלונדון, שבוע אחרי שהמרגל הרוסי לשעבר סרגיי סקריפל הורעל ביחד עם בתו יוליה בגז עצבים בעיר סולסברי שבאנגליה.
באפריל 2021 פורסם הדו"ח הפתולוגי שקבע כי גלושקוב נחנק למוות על ידי רוצח שהגיח מאחוריו.
הוא חנק אותו עם רצועה של כלב, והשאיר אותה על צווארו – כדי שהרשויות יעריכו שהתאבד.
בשבת, 23 במרץ 2013, נמצא ברזובסקי מת בביתו בקרבת בירת אנגליה, לונדון.
גופתו נמצאה על ידי שומר ראש בחדר שירותים נעול.
בדיקה פתולוגית שנערכה לאוליגרך העלתה כי הוא מת כתוצאה מתלייה.
מותו הוכרז בפוסט בפייסבוק על ידי חתנו.
אלכסנדר דוברובינסקי, עורך דין שייצג אותו, שכתב שייתכן שהוא התאבד, והוסיף כי ברזובסקי נקלע לחובות לאחר שהפסיד בתביעה נגד אברמוביץ', ובילה את החודשים האחרונים לחייו במכירת רכושו כדי לכסות את הוצאות המשפט שלו.
עוד נאמר כי ברזובסקי היה מדוכא לאחרונה והתבודד מחברים.
על פי הדיווחים הוא סבל מדיכאון ונטל תרופות נוגדות דיכאון; יום לפני מותו הוא אמר לכתב בלונדון שאין לו ממה לחיות.
שני ידידים שלו אמרו לעיתון "פייננשל טיימס" שברזובסקי תכנן נסיעה לישראל יום לפני מותו.
"אני לא מאמין שהוא התאבד, ולא אאמין בכך אף פעם", אמר ניקולאי גלושקוב, שניהל פעם את אירופלוט עבור ברזובסקי ונרצח בעצמו 5 שנים אחר כך.
המשטרה סיווגה את מותו כ"בלתי מוסבר" ופתחה בחקירה רשמית של הנסיבות מאחוריו.
מומחים בחומרים כימיים, ביולוגיים, רדיולוגיים וגרעיניים נפרסו לביתו של ברזובסקי כ"אמצעי זהירות".
מומחים אלו מאוחר יותר "לא מצאו דבר מדאיג".
בדיקה שלאחר המוות שבוצעה על ידי הפתולוג של משרד הפנים מצאה שסיבת המוות היא תלייה ואין שום דבר המצביע על מאבק אלים.
לגופה היה גם פצע טרי בחלק האחורי של הראש ושבר בצלע (פציעות שהשוטרים האמינו שברזובסקי יכול היה לסבול במהלך הנפילה לאחר שתלה את עצמו).
במקום אחר בבית נמצאה טביעת אצבע לא מזוהה על המקלחת, ועם כניסתו נשמעה אזעקת קרינה של פרמדיק אחד.
לאחר החקירה רשם חוקר מקרי המוות, פיטר בדפורד, פסק דין פתוח ובו הגיב: "אני לא אומר שמר ברזובסקי לקח את חייו, אני לא אומר שמר ברזובסקי נהרג שלא כדין.
מה שאני אומר הוא שנטל ההוכחה קובע במצב דרוש רמה גבוהה של ודאות".
הוא ציטט במיוחד את דו"ח ברינקמן כמטיל ספק סביר בתאוריית ההתאבדות, למרות שברינקמן לא הצליח לבחון את הגופה באופן אישי.
בנובמבר 1993 ברזובסקי קיבל אזרחות ישראלית לאחר ש"עלה לישראל" לשלושה חודשים, כאשר מונה לסגן יו"ר המועצה הרוסית לביטחון לאומי ב-1996, פרסמו יריביו כי הוא בעצם אזרח ישראלי ולכן פסול לכהונה.
ברזובסקי, נאלץ להכריז כי הוא מוותר על האזרחות ישראלית.
התפקיד החדש לא איפשר לו להחזיק באזרחות כפולה.
ב-1997 גם המיר את דתו לנצרות-אורותודוקסית.
ברזובסקי נישא שלוש פעמים, והיה אב לשישה ילדים.
בשנת 2003 שינה ברזובסקי באופן רשמי את שמו לפלטון אלנין.
לא ניתנה הסיבה להחלפת שמו, אך פלטון הוא שמה של הדמות הראשית בסרט Tycoon, סרט אשר מבוסס על חייו.
בוריס פרנץ בקר הוא טניסאי עבר גרמני שדורג במקום הראשון בעולם, זכה בשישה תוארי גראנד סלאם ובמדליית זהב אולימפית.
בקר הוא המנצח הצעיר ביותר אי פעם באליפות וימבלדון ליחידים, בה זכה לראשונה בגיל 17 שנים ו-7 חודשים.
בקר נולד בליימן שליד היידלברג שבגרמניה.
אביו היה הארכיטקט שבנה את מרכז הטניס בו שיחקו בקר והטניסאית הגרמנית שטפי גראף בילדותם.
ב-1984 החל את הקריירה המקצוענית שלו בסבב ה-ATP, ובאותה שנה זכה במינכן בתוארו הראשון בזוגות, דווקא על משטח החימר שלא היטיב עמו בדרך כלל.
ב-1984 נקע את רגלו אך הפציעה לא השפיעה על הקריירה החדשה, ולאחר כחודש חזר לאימונים, ואף הגיע למחנה אימונים בישראל וניצח את השחקן הישראלי שמעון כהן.
1985 הייתה שנת הפריצה שלו.
ביוני זכה לראשונה בתואר חשוב כשניצח בטורניר קווינס המהווה הכנה לאליפות וימבלדון הנערכת על מגרשי דשא.
שבועיים לאחר מכן הפתיע את עולם הטניס כשזכה בטורניר וימבלדון וקבע שלושה תקדימים: הוא היה השחקן הבלתי מדורג הראשון שזכה בתחרות היוקרתית, הצעיר ביותר שעשה זאת והצעיר ביותר שזכה בטורניר גראנד סלאם כלשהו.
ההישג הראשון שוחזר מאז על ידי גוראן איבניסביץ' ב-2001 והשיא האחרון נשבר על ידי מייקל צ'אנג ב-1989. אולם בקר הוא עדיין (נכון ל-2014) הצעיר ביותר באלופי וימבלדון.
לפני תום השנה גם זכה בטורניר סינסינטי, גם שם בגיל צעיר יותר מכל זוכה לפניו.
משחקו של בקר התאפיין ברמה גבוהה מאוד של פעילות ואנרגיה.
הוא כונה "בום בום בקר" הודות לחבטת ההגשה רבת העוצמה שלו.
בנוסף אליה הצטיין גם בחבטת כף יד חזקה וחבטת החזרה אפקטיבית.
בקר הרבה לזנק לכדורים אבודים ולחבטות יעף אקרובטיות, מנהג אשר הפך אותו לחביב הקהל במגרשי הטניס.
ב-1986 הגן בקר בהצלחה על תוארו בווימבלדון, התחרות שהייתה לזירת משחקיו המפורסמים ביותר.
בגמר ניצח את המדורג ראשון בעולם איוון לנדל בשלוש מערכות.
שנה לאחר מכן הפסיד באופן בלתי צפוי לפיטר דוהאן הבלתי מדורג בסיבוב השני.
אולם ב-1988 שב להופיע בגמר והפסיד לסטפן אדברג בארבע מערכות.
הייתה זו ראשיתה של יריבות ספורטיבית גדולה בווימבלדון בין הגרמני לשוודי, שנפגשו בגמר גם ב-1989 וב-1990. בסוף 1988 זכה גם בטורניר המאסטרס של סוף השנה (כיום גביע המאסטרס).
1989 הייתה שנת שיא בקריירה של בקר.
הוא ניצח את אדברג בגמר וימבלדון כמו גם את לנדל בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה.
אך למקום הראשון בדירוג העולמי עדיין לא הצליח להעפיל.
ב-1990, בגמר השלישי הרצוף בינו ובין אדברג על הדשא של וימבלדון, הפסיד בקר לאחר קרב מפרך בן חמש מערכות.
באותה שנה הפסיד גם לחואן אגילרה במגרשי חימר בטורניר ה-ATP Masters 1000.
1991 הייתה השנה בה הצליח סוף סוף להגיע למקום הראשון בדירוג, לאחר שגבר על לנדל בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה.
שמו של בקר הופיע בפסגת הדירוג למשך שנים עשר שבועות בלבד, ואף פעם לא בסוף השנה.
שבועות רבים דורג במקום השני בסוף שנות השמונים וראשית שנות התשעים.
בקר העפיל לגמר רביעי רצוף בווימבלדון 1991 אולם הפסיד שם לבן ארצו מיכאל שטיך.
בשנים הבאות המשיך בקר לככב בצמרת העולמית של עולם הטניס.
ב-1992 זכה בפעם השנייה במאסטרס ושלוש שנים לאחר מכן, ב-1995, זכה במאסטרס בשלישית בסוף שנה בה העפיל לגמר וימבלדון השביעי שלו, אותו הפסיד לפיט סמפראס בארבע מערכות.
ב-1996 זכה בתואר הגראנד סלאם השישי והאחרון שלו באוסטרליה.
בקר הצטיין כאמור על משטח הדשא ואף הגיע להישגים על משטחים קשים מהירים.
אך על מגרשי החימר התקשה להביא לידי ביטוי את עוצמתו.
שלוש פעמים הגיע לחצי גמר אליפות צרפת הפתוחה אך לעולם לא מעבר לכך.
בכל הקריירה שלו לא זכה בטורניר מקצועני על חימר, אולם באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכו הוא ושטיך במדליית זהב לזוגות דווקא על חימר.
בסך הכול זכה בקר ב-49 תארים ליחידים, ובכלל זה שש זכיות בתחרויות גראנד סלאם וארבע זכיות בטורניר קווינס המהוות השוואת שיא.
סך הפרסים הכספיים בהם זכה עולה על 25 מיליון דולר.
לאחר שפרש ב-1999 החל לשחק בסבב הסיניורים של ה-ATP ולחזור לווימבלדון מדי שנה כפרשן עבור ה-BBC.
ב-2003 נכנס להיכל התהילה של הטניס.
בדצמבר 2013 הודיע נובאק ג'וקוביץ' שבוריס בקר מונה להיות המאמן הראשי שלו.
בהתאם לכך פרש בוריס בקר מתפקידו כפרשן ה-BBC.
באפריל 2022 נידון לשנתיים וחצי מאסר בפועל על ידי בית המשפט בלונדון, לאחר שהורשע בארבע עבירות כפושט רגל.
הוא שוחרר ב-15 בדצמבר 2022 לאחר שריצה שמונה חודשי מאסר.
בקר שיחק 66 משחקים עבור נבחרות גרמניה המערבית וגרמניה שלאחר האיחוד, מתוכם ניצח ב-52. ב-1988–1989 היה שותף לשתי זכיות רצופות של גרמניה המערבית בגביע.
בשתי הפעמים הייתה זו שוודיה של אדברג שנוצחה בגמר.
במשחקי יחידים בלבד עומד הרקורד של בקר בגביע דייוויס על 38 ניצחונות מול 3 הפסדים בלבד.
בקר זכה גם בשתי התחרויות הקבוצתיות האחרות עם נבחרות גרמניה: גביע הופמן ב-1995 וגביע העולם לקבוצות ב-1989 ו-1998.
בקר השתתף כאמור במשחקים האולימפיים בברצלונה וזכה בתואר הזוגות עם מיכאל שטיך.
ביחידים הפסיד בשמינית הגמר לפבריס סנטורו.
הייתה זו הופעתו היחידה באולימפיאדה.
סיכום הופעותיו במשחקי גמר של טורנירי גרנד סלאם
מאז 1998 - שנת פרסום "עזאזל", הספר הראשון בסדרה, הוא מנהל את כתיבת הפרסומים שלו בשתי הזהויות במקביל - יצירות ספרותיות בשם אקונין, ומחקרים ספרותיים ותרגומים בשמו האמיתי - צ'חארטישווילי.
גריגורי שלבוביץ' צ'חארטישווילי נולד בזסטפוני שבגאורגיה לאם יהודייה ואב גאורגי, ועבר בגיל שנתיים עם משפחתו למוסקבה.
הוא סיים את אוניברסיטת מוסקבה תוך התמחות בחקר יפן.
הוא היה עורך כתב עת ספרותי, מתרגם וחוקר תרבות יפן במרכז לחקר היסטוריה ובלשנות של אסיה ואפריקה, באוניברסיטת מוסקבה.
כשפרסם את הספר "עזאזל" השתמש לראשונה בשם עט.
הספר פורסם תחת שם העט ב.
אקונין, שנת ההוצאה שהופיעה בו הייתה 1876, ועיצובו יצר את הרושם של ספר עתיק שהתגלה, כולל תחריט מיושן בשחור-לבן על העטיפה וכיתוב באותיות עתיקות.
המוטו של הספר (ובעתיד של ממשיכיו בסדרה) הוא: "לזכר המאה התשע-עשרה, שהספרות בה הייתה גדולה, האמונה בקדמה - חסרת גבולות, והפשעים בוצעו ופוענחו בחן ובטוב-טעם".
המוטו של הספר ורמזים ליצירות ספרותיות מאוחרות יותר שללו את הרושם הראשוני שהספר נכתב בתקופה עליה הוא מדבר.
שם העט אובחן כאזכור למיכאיל באקונין, פילוסוף ואנרכיסט רוסי, ששנת ההוצאה המדומה של הספר 1876 הייתה שנת מותו.
חידת זהותו של הסופר העסיקה את הקהילה הספרותית במוסקבה, מה גם שספרים בסדרה המשיכו לצאת לאור.
רק לאחר כשנתיים, עם הופעתו של הספר הרביעי, שהפגין ידע רב בתרבות יפן, החידה פוענחה: צ'חארטישווילי נחשד שהוא העומד מאחורי דמותו של אקונין, והודה.
עכשיו לאקונין התווסף רובד נוסף של משמעות: המילה "אקונין" ביפנית (悪人), בתרגום חופשי, היא "האיש הרע", או כפי שמוגדר בספר "מרכבת היהלום" – האיש שיוצר את חוקיו בעצמו.
אקונין כותב תחת מספר זהויות:
כבוריס אקונין הוא ממשיך לכתוב מותחנים על רקע המאה ה-19, על אראסט פנדורין וגיבורים אחרים.
כגריגורי צ'חארטישווילי, הוא עורך ראשי של ה"אנתולוגיה לספרות יפנית" ונשיא פרויקט "ספריית פושקין" של קרן סורוס, בשם זה הוא ממשיך לפרסם מאמרי בקורת ספרות, ותרגומים לרוסית מהספרות היפנית, האנגלית והאמריקאית.
כאנה בוריסובנה, פרסם רומן בשם "שם".
הרומן יעובד לסדרת טלוויזיה בת 12 פרקים.
כאנטולי ברוסניקין, פרסם שלושה רומנים היסטוריים המתרחשים בתקופות שונות.
ובזהות כפולה, בביטוי אולטימטיבי לפיצול אישיות ספרותי, הוא מפרסם ספר המכיל מאמרים וסיפורים על בתי קברות בעולם, אשר על כריכתו מתנוססים שמותיהם של בוריס אקונין וגריגורי צ'חארטישווילי בהתאמה לשני סוגי הטקסטים שבספר.
ב-2009 הוענק לאקונין עיטור מסדר השמש העולה מדרגה רביעית.
בשנת 2014 עזב את רוסיה בתגובה לסיפוח חצי האי קרים.
בדצמבר 2023 נפתח נגדו תיק פלילי ברוסיה על רקע התבטאויותיו נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה, בעקבות פתיחת התיק הוסרו ספריו מחנויות הספרים ברוסיה ומשטרת רוסיה ערכה פשיטה על הוצאת הספרים זכרוב ואילצה אותה להפסיק את מכירת ספריו של אקונין.
ב-14 ביולי 2025 נידון בהיעדרו על ידי בית משפט צבאי במוסקבה ל-14 שנות מאסר בגין סיוע לטרור, הצדקת טרור והפרת חוק "הסוכן הזר".
אקונין זיהה צורך בחברה הרוסית, לסוג חדש של ספרות, שיתאים למעמד הביניים החדש שצץ אחרי הפרסטרויקה.
אקונין מיקם את גיבורו אראסט פנדורין (Эраст Петрович Фандорин) ברוסיה הצארית, בשלהי המאה ה-19, תקופה מיוחדת של דמדומים וחוסר שקט, בין סופו של השלטון הצארי לתחילת המהפכה הקומוניסטית, כשרוחות חדשות של שינוי ואופטימיות נשבו באוויר לצד טרור, חרדה קיומית ואי בהירות לגבי העתיד.
לדברי אקונין, הוא בחר בתקופה זו, מעבר לאטרקטיביות שלה כרקע ציורי לסיפורו, מכיוון שאז התמודדו תושבי רוסיה עם בעיות הדומות לאלה שאתן הם מתמודדים היום.
גיבור ספרי "תיבת פנדורין", אראסט פנדורין, צעיר משכיל ממשפחה טובה, מצטרף כפקיד זוטר למשטרת הבילוש של מוסקבה, לאחר שמשפחתו ירדה מנכסיה והוא נאלץ לפרוש מלימודיו.
הוא מטפס חיש מהר בסולם הדרגות, לאחר שפענח באופן מזהיר את המזימה הבינלאומית שהוא חוקר בספר הראשון "עזאזל".
מסוף הספר הראשון, הוא ממוצב, כקודמיו בז'אנר, הרקול פוארו, שרלוק הולמס ודומיהם, כבלש כל יכול שאין תעלומה שפתרונה נבצר ממנו.
אך בניגוד להם, הוא צנוע, קצת ביישן, וזהותו וכישוריו נסתרים בדרך כלל מסביבתו הקרובה, להוציא מפקדיו.
הדרמטיות והחידתיות ששימשו את אקונין בעיצוב הופעתו המסתורית על במת הספרות, אופיינית גם לספריו ולסגנונם.
התעלומות הבלשיות, שהן שנונות ובנויות כהלכה, הן רובד אחד בלבד של הסיפורים.
אקונין מקשר ומושפע בספריו מהספרות הרוסית והעולמית ועם ההיסטוריה הרוסית.
הספרים שזורים ברמזים ספרותיים ואזכורים לכתביהם של דוסטויבסקי, טורגנייב, צ'כוב, בולגקוב, אגאתה כריסטי ואחרים.
"גמביט טורקי", למשל יכול להיקרא כרומן מפתח היסטורי, מכיוון שמאחורי כמעט כל דמות בספר, ניצבת דמות אמיתית בהיסטוריה הרוסית.
הערכתו של אקונין על הצורך במודל של ספר מתח אינטליגנטי, שיספק למעמד הביניים ספרות קריאה ומהנה, ובו זמנית יחמיא לתבונתו של הקורא, התבררה כנכונה.
הספרים הפכו לרבי מכר ברוסיה, שם נמכרו בלמעלה מ-10 מיליון עותקים והוסרטו לקולנוע ולטלוויזיה.
נכון ל-2025 כתב אקונין 16 ספרים בסדרת פנדורין וסדרות היסטוריות נוספות: "הרפתקאותיו של המאסטר" ו"הרפתקאותיה של האחות פלאגיה" ועוד - סה"כ למעלה מ-25 ספרים.
עם זאת, נמתחה ביקורת שלילית על ספרו השני, "גמביט טורקי".
ביקורת שלילית כללית אחרת היא שהעלילות בספריו דומות, המניעים לא תמיד ברורים והדמות הראשית חד-ממדית.
אף על פי שספריו נועדו לקהל הרוסי, הם הצליחו מאוד גם מחוץ לרוסיה ותורגמו ל-36 שפות.
אקונין הושווה על ידי הביקורת לאומברטו אקו, מחבר "שם הוורד", וספרו "עזאזל" הגיע למקום ראשון בסקר שערך ה"ניוזוויק" ב-2005 על השאלה "איזה ספר תיקחו לחופשה?".