tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר ש"יוקוס" החלה להיסחר בבורסה לפי שווי של 9 מיליארד דולר.
נבזלין מונה לסמנכ"ל "יוקוס" וברודנו למנכ"ל של עסקי הזיקוק והשיווק.
התקופה הראשונית לאחר הפרטות הגדולות ברוסיה התאפיינה בחוסר רחמים ושפיכות דמים, כאשר בעלי הכוח הושוו לעיתים לברונים השודדים של המאה ה-19, ו"יוקוס" בהחלט לא הייתה יוצאת דופן.
לדוגמה, ראש הביטחון לשעבר של "יוקוס", אלכסיי פיצ'וגין, הואשם ברצח כפול במוסקבה בשנת 2002, נידון לעונש של 20 שנות מאסר.
אלכסיי פישוגין הורשע גם בניסיון לרצוח את ראש שירות התקשורת של מוסקבה.
התביעה ברוסיה טענה כי הרצח הוזמן על ידי איש העסקים ליאוניד נבזלין.
פישוגין גם היה בחקירה יחד עם נבזלין בגין הרצח של ולדימיר פטוחוב, ראש עיריית מחוז הנפט של יוגנסק ב-1998.
"יוקוס", כמו רוב חברות האנרגיה הרוסיות האחרות, הושפעה קשות מהמיתון הכלכלי בעקבות המשבר הפיננסי באסיה ב-1997, והעמקת המשבר הכלכלי לאחר משבר הרובל ב-1998, שבמהלכו הפך בנק "מנאטפ" לחדל פירעון.
עם זאת, "יוקוס" התאוששה מהר מאוד ובמהלך השנים הבאות, הפכה לאחת מחברות הנפט הגדולות ברוסיה, לאחת מחברות הנפט הלא-מדינתיות הגדולות בעולם, אך באופן משמעותי יותר, למובילה ברפורמה בממשל תאגידי ובשקיפות תאגידית ברוסיה, כאשר חודורקובסקי נתפס כרפורמטור פרו-דמוקרטי שדגל בשיתוף פעולה בינלאומי ונגד שחיתות ברוסיה.
בשנת 2001 שילמה החברה דיבידנד של 500 מיליון דולר, בשנת 2002 - 700 מיליון דולר ובשנת 2003 הוערך תשלום הדיבידנד המתוכנן ב-3 מיליארד דולר.
היא החלה בהתרחבות בינלאומית, ורכשה 49% ממניות חברת "טרנספטרול" בסלובקיה ו-53% ממניות "מיזיקו נפטא" בליטא.
ב-2002 הקימו ארבע חברות - יוקוס, לוקויל, TNK ו-Sibneft - קונסורציום לבניית צינור ממערב סיביר למורמנסק.
בשינוי כיוון ניכר, שזכה לסיקור תיקשורתי ניכר בארצות הברית, החברה ובעליה נתפסו כנמר שעשוי לשנות את אופיו, ולהניח בצד את ההתנהלות המפוקפקת שנקשרה בה בעבר.
ב"יוקוס" היו חמישה אמריקאים במועצת המנהלים, וארגון הצדקה של חודורקובסקי "רוסיה הפתוחה" מנה את הנרי קיסינג'ר ולורד ג'ייקוב רוטשילד כיושבי ראש.
בשנת 2001 תרמה החברה מיליון דולר לתוכנית "העולם הפתוח" של ספריית הקונגרס, כדי לסייע בפיתוח המנהיגות הרוסית ושלטון החוק, בין השאר על ידי מימון ביקורים של שופטים רוסים להשתלמות בבתי המשפט של ארצות הברית.
בפרופיל משנת 2002, שיבח המגזין "פורבס" את החברה על שהחלה לפעול לפי סטנדרטים מערביים, יש לה סמנכ"ל כספים אמריקאי והיא מפרסמת את הדוחות הכספים שלה בהתאם לתקני עקרונות חשבונאיים מקובלים (GAAP) של ארצות הברית.
בשיא הצלחתה, "יוקוס" הפיקה 20% מהנפט הרוסי - כ-2% מהייצור העולמי; בשנה האחרונה לפני פירוקה (2003–2004), שאבה יוקוס 1.7 מיליון חביות נפט ביום.
באפריל 2003 הסכימה יוקוס למיזוג עם חברת "סיבנפט" של רומן אברמוביץ', כדי ליצור את חברת הנפט הרביעית בגודלה בעולם, עם שווי שוק כולל של 35 מיליארד דולר ותפוקה של 2.2 מיליון חביות ביום.
באוגוסט 2003 אושר המיזוג, וב-5 באוקטובר 2003 הודיעו החברות כי הושלם המיזוג ושהחברה החדשה תיקרא "יוקוססיבנפט".
אולם בסוף נובמבר השעתה "סיבנפט" את המיזוג עם "יוקוס" עקב לחצים כבדים מהקרמלין, והוא בוטל אחר כך בהסכמה.
משנת 2000 התחזקה הממשלה הרוסית תחת המנהיג החדש ולדימיר פוטין, והצליחה לגבור על כוחם של האוליגרכים מבחינה פוליטית.
ב-25 באוקטובר 2003, מנכ"ל "יוקוס", מיכאיל חודורקובסקי, נעצר באשמת הונאה והעלמת מס.
ליאוניד ברשידסקי, מייסד עיתון העסקים הרוסי Vedomosti, כתב על המעצר: "כל אחד מהאוליגרכים יכול היה לעמוד בפני האשמות דומות; מאסרו של חודורקובסקי הפך אותם לצייתנים עד כדי כך שפוטין הסתפק ביצירת דוגמה של קורבן אחד בלבד".
עם מעצרו הודיע חודורקובסקי מכלאו כי מתפטר מתפקיד מנכ"ל,.
ליאוניד נבזלין, מבעלי המניות העיקריים ב"יקוסו" ברח מרוסיה, הגיע לישראל וקיבל אזרחות לאחר כמה ימים.
לפי דיווח אחד השליטה במניותיו של מיכאיל חודורקובסקי ב"יוקוס" עברה ללורד רוטשילד, לפי דיווח אחר העביר את השליטה לנבזלין.
יחד עם נבזלין ברחו לישראל מיכאיל ברודנו וולדימיר דובוב ברחו.
ברודנו הואשם גם במעילה בכספי חברת דשנים.
חודרוקובסקי ויתר החשודים בפרשה הכחישו בתוקף את כל ההאשמות נגדם, וטענו כי החקירה היא פוליטית, בהנחייתו של פוטין, כנקמה על תמיכתם במפלגות אופוזיציה המתנגדות לשלטונו.
בפברואר 2004 הודח ברודנו רשמית מתפקידו בחברת "יוקוס".
זמן קצר לאחר המעצר של חודורקובסקי סמיון קוקס מונה ליושב ראש המנהלים של החברה.
בזמן מעצרו, היה חודורקובסקי האיש העשיר ביותר ברוסיה ודורג כאדם ה-16 בעושרו בעולם, עם הון המוערך של כ-15 מיליארד דולר.
עונשו בסופו של דבר בשנת 2005 היה ל-10 שנים, ומשך דאגה בינלאומית רחבה בחשד שהייה מוטיבציה פוליטית למעצר והיעדר הליך הוגן.
בספטמבר 2011, בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי מעצר של חודורקובסקי היה בלתי חוקי וביקר את ממשלת רוסיה על האופן שבו טיפלה בתביעות ההונאה והעלמות המס שהגישה נגד "יוקוס".
עם זאת, בית המשפט פסק גם כי רוסיה לא ניצלה לרעה את מערכת המשפט כדי למוטט את החברה ולהשתלט על נכסיה, ונמנע מלפסוק בעניין תביעת הנהלתה לשעבר של יוקוס נגד ממשלת רוסיה בדרישה לפיצויים בסך 100 מיליארד דולר.
ביולי 2004, נכס הליבה שלה, "יוגנסקנפטגאז " - שייצר 60% מהנפט של החברה הוחרם.
בדצמבר 2004, יוגנסקנפטגאז נמכרה תמורת 9.35 מיליארד דולר במכירה פומבית בה היו שני מציעים בלבד.
חברה בשם Baikalfinansgrup שנרשמה כמה ימים לפני המכרז, ואשר הצעתה מומנה על ידי חברת הנפט הממשלתית "רוזנפט", אשר רכשה את Baikalfinansgrup תוך ימים ממועד המכרז, ואז חשבון המס "נחתך".
קצת יותר משנה לאחר מכן הוערך רשמית יוגנסקנפטגאז על ידי רוסנפט ב-56 מיליארד דולר.
ב-7 בפברואר 2006, בתגובה לשאלה שהציג עיתונאי ספרדי, חשף נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי רוסנפט השתמשה ב-Baikalfinansgrup ככלי לרכישת יוגנסקנפטגאז כדי להגן על עצמה מפני סיכוני ליטיגציה.
ב-1 באוגוסט 2006 הכריז בית משפט רוסי על "יקויס" כפושטת רגל.
במהלך שנת 2007 נערכו מכירות פומביות של רכוש החברה וב-21 בנובמבר 2007 היא הפסיקה להתקיים ונמחקה מרשימת החברות הרוסיות.
בעלי המניות וההנהלה לשעבר של החברה הגישו שורה של תביעות בבתי משפט ובפאנלים לבוררות במדינות שונות, וביקשו פיצוי על הפקעתה.
התביעה הגדולה ביותר, עבור למעלה מ-50 מיליארד דולר, הוגשה לבית הדין הקבוע לבוררות בשנת 2007. והביא לכך שהבוררים העניקו לבעלי מניות הרוב של יוקוס פיצויים של למעלה מ-50 מיליארד דולר.
למשקיעים אמריקאים ורוסים, המייצגים כ-15% ו-5% מיוקוס, בהתאמה, אין את היתרון של אמנת השקעות.
הסעד היחיד של משקיעים בארצות הברית בבקשת פיצוי של כ-12 מיליארד דולר הוא לבקש ממחלקת המדינה ומשרד נציג הסחר של ארצות הברית לתמוך בתביעה לעמיתיהם הרוסים.
סך פסק הדין הסופי בפיצויים שהוכרז על ידי בית המשפט הקבוע לבוררות ב-18 ביולי 2014 היה כ-50 מיליארד דולר.
בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק לרוסיה לשלם לבעלים לשעבר יוקוס 1.87 מיליארד אירו (2.51 מיליארד דולר) כפיצוי בגין הליכים לא הוגנים בתיק העלמת מס.
יוקוס מבקשת 333 מיליון דולר לכיסוי הפסדים שנגרמו לאחר הקפאת חשבונותיה בתוספת עלויות וריביות.
ב-20 באפריל 2016 ביטל בית המשפט המחוזי של האג את החלטות בית המשפט הקבוע לבוררות, וקבע כי אין לו סמכות שיפוט, שכן יישום זמני של סעיף הבוררות ECT הפר את החוק הרוסי.
בפברואר 2020, בית המשפט לערעורים בהאג הפך את הפסילה וקבע כי פסק בית המשפט הקבוע לבוררות תקף.
סמרה-נפטגז - נרכשה על ידי יוקוס בספטמבר 1995
חברת הנפט המזרחית (טומסק-נפט), הייתה לחלק מיוקוס ב-1999
יוצרי האלים הוא ספר שכתב הסופר פרנק הרברט שיצא לאור בשנת 1972.
בעברית יצא הספר לאור בהוצאת ינשוף בשנת 2007 בתרגומו של ברק נטף.
הספר בנוי ממיזוג ושכתוב של סיפורים קצרים שכתב פרנק הרברט בין השנים 1958 ו-1960 עבור ירחון המדע הבדיוני אסטאונדינג ועבור ירחון פנטסיה בשם פנטסטיק.
ארבעת הסיפורים הגלומים בו הם:
The Priests of Psi פברואר 1960 - Fantastic (סיפור זה ראה אור גם בלקט סיפורים מאת פרנק הרברט, ספר הנושא את שם הסיפור הנדון, בשנת 1971)
על פי תאריכי פרסום סיפורים קצרים אלה ניתן להבין שהתהוותם החלה אם לא לפני כתיבת שלושת פרקי חולית הראשונים (חולית יצא לאור ב-1963), אז תוך כדי כתיבתם (שארכה כשש שנים).
הסיפור מתרחש לאחר מלחמת הרים הגלקטית אשר שיסעה את הגלקסיה ואיימה להביאה אל סופה.
חייל פשוט שתפקידו לזהות סכנות פוטנציאליות שיביאו למלחמת חורמה שנייה, במשימותיו בכוכבי גלקסיה מרוחקים וססגוניים, מועלה בדרגה ממשימה למשימה בעקבות הצלחותיו בזיהוי וטיפול בסטיות מהנורמות החברתיות המותרות בגלקסיה.
תוך כדי מילוי תפקידו הוא מגלה את הרקע המפתיע שלו עצמו ומציל תוך כדי כך את הגלקסיה ממלחמת חורמה שנייה.
במשימתו האחרונה עליו להתמודד עם יוצרי האלים ולבחור בדרך חדשה, תוך כדי למידה ושימוש בכוחותיו החדשים.
בתחילת הסיפור מקבל הקורא רקע קל על יוצרי האלים השוכנים בפלנטת הדת אמֶל, ועל גיבור הספר לואיס אורנֶה.
לואיס אורנֶה הוא חייל בשרותי R&R (גילוי וחינוך מחדש).
מטרתו של R&R היא לאחד גלקסיה שנופצה על ידי מלחמה (מלחמת הרים) באמצעות איתור סממני מלחמה ועוינות בפלנטות רחוקות בגלקסיה, ובאם כן יאותרו סממנים כאלו, לדווח עליהם ולהעביר את תושבי הפלנטה "חינוך מחדש".
במשימתו הראשונה על כוכב הלכת האמאל הוא פועל מטעם שירותי R&R והחל ממשימתו השנייה פועל אורנה מטעם גוף בשם I.A (התאמות וחקירות) המפקח בעצם על R&R.
אל ה-I.A הוא סופח על ידי מפקד בשם סטטסון בעקבות מפגשם רווי המתחים במשימתו הראשונה של אורנה, משימה שהצליחה מעל המצופה.
במשימתו השנייה מוכיח אורנה את תושייתו המפותחת, תבונתו וחריפותו, על כוכב המאוכלס על ידי קופי אדם כחולי פרווה החיים במגדלי זכוכית ומחזיקים בעבדים המתגוררים בג'ונגל בשולי העיר.
הוא נשלח לכוכב זה לאחר שספינה של R&R בשם דלפינוס נשבתה על ידי תושבי הכוכב והוחבאה.
קופים אלה מפתיעים מאוד ביכולת ההתקדמות המהירה שלהם ומצבו של אורנה מולם נראה חסר סיכוי.
בכישרון מנווט אורנה את השיחה עם מפקד קופי האדם לפסים יציבים וברגע המתאים, במהירות ובמיומנות מתגבר אורנה על המפקד שמכוון אליו נשק חם, שנלקח אגב מנוסעי ספינת דלפינוס, ומוכיח לו שכדאי להם לציית ל-R&R אחרת יושמד ויותך הכוכב שלהם.
שוב הועלה אורנה בדרגה ויחד עם הדרגה עולה גם רמת הסכנה אליה ייחשף במשימות שיבואו.
במשימתו השלישית הוא חוזר בחלקים בתוך מכל החייאה, לאחר שהצליח להשיג את יעדיו על כוכב לכת שנשלט על ידי נשים.
נשים אלה מזכירות את בנות גישרית המפורסמות מסדרת חולית, ובהמשך הספר מתחיל אורנה להידמות לפול אטריידס, קפיצת הדרך הרואה את הנולד, במיוחד לאור העובדה ששניהם חלמו חלומות מטרידים בתחילת דרכם.
מצבו של אורנה במכל ההחייאה בכי רע ואין אדם בבית החולים ומחוצה לו שנותן לו סיכוי לחיות, אך ייתכן שעבודת יוצרי האלים שהובאה בתחילת הספר, יצרה באורנה אל, כי הנה, לאחר חצי שנה של רביצה במכל ההחייאה, הוא מתעורר ומתחיל בתהליך שיקום.
משימתו הרביעית מתחילה מיד עם יציאתו מבית החולים ובמשימה זו הוא מגלה מי הוא באמת: הוא בעצם, כמו חלק גדול מאוד מתושבי הגלקסיה, בן של ה"אויב" אותו אויב שה-I.A מחפשים ושולחים אחריו את אורנה: הנטיאנים, והלא אלו הן נשים המאיימות להשתלט על הפוליטיקה הגלקטית.
בשלב זה הקוראים מבינים, וגם אורנה עצמו מבין שיש לו יכולות על, כוחות פסי, ומבלי שיעשה דבר בכיוון זה נסללת לפניו דרך אל פלנטת הדת, אמל, פלנטה אליה לא הצליחו ה-I.A לחדור מעולם.
אורנה מגיע לפלנטה זו כביכול מטעם ה-I.A כדי למנוע מאמל לבטל את ה-I.A ולהותיר רק את ה-R&R, וגם כדי להבין למה.
במשימה זו, לאחר שניים וחצי שלבים מתוך שבעת השלבים של מסכת הייסורים שהיה אמור לעבור, מגיע אורנה אל קוהן (שיבוש מכוון של המילה כהן) הדת הגדול של אמל, האלמירח, לעימות מולו.
הייסורים שמספיק לעבור מזכירים מאוד את התהליך שעבר פול אטראידס (חולית) לאחר ששתה את מי החיים, והעימות עם קוהן הדת הגדול האלמירח מזכיר את העימות עם האם הנערצה, גאיוס, בחולית.
שלא כמו בחולית, אורנה מתידד ומוקיר את הקוהן הגדול.
במקום לבחור בחיי אל, עוזב (פיזית הוא פשוט נעלם ומגיע לאן שהוא רוצה: קפיצת דרך) אורנה את פלנטת הדת ובוחר באשליה, במאיה, ויוצא לירח הדבש המיוחל ומדבר על ילדים שיביא לעולם.
במכתב שהוא משאיר לקוהן הגדול האלמירח כותב אורנה: "ברגע שהפכת לאל, אתה יכול להיות כל מה שתבחר".
יוּקָה (שם מדעי: Yucca) הוא סוג הכולל כמה עשרות מיני צמחים ממשפחת האגביים (Agavaceae), שמוצאם באזורים החמים והיבשים של אמריקה הצפונית והמרכזית והאיים הקאריביים.
צמחי היוקה הם שיחים או דמויי-עצים בעלי שושנות עלים דמויי-חרב, בשרניים ומחודדים, ומכבדי פרחים הנישאים על עמודי תפרחת גבוהים.
פרח היוקה הוא פרח המדינה של ניו מקסיקו.
פרחי היוקה דמויי פעמון, בעלי שישה עלי עטיף מפורדים, לבנים או צהובים, הנפתחים בערב ונסגרים ביום.
רבים ממיני היוקה מקיימים סימביוזה בדרגות שונות עם מיני עש ("עש היוקה") לצורך האבקה.
נקבות העש המופרות זוחלות לתוך הפרחים ומעבירות אבקה מפרח לפרח.
הן מטילות את ביציהן בתוך שחלות הפרחים, והזחלים הבוקעים מהן אוכלים חלק מהביציות בשחלה.
רבים ממיני היוקה וזני כלאיים מהם שפותחו בתרבות משמשים כצמחי נוי.
חלקם מתאימים בצעירותם לגידול בעציצים במרפסות ובתוך הבית, אולם בשל הקוצים החדים שבקצות העלים, נפוץ יותר גידול היוקה כשיחים או עצים בגנים, במרחק מספיק משבילים כך שקוציהם לא יפגעו בעוברים ושבים.
עמידותם לתנאי יובש ומליחות עושים אותם צמח אידיאלי לגנים באזורים צחיחים ובסמוך לחוף הים, כגון בגן העצמאות בתל אביב.
בין מיני הבר של היוקה ידוע המין Yucca brevifolia ("קצרת-עלים"), הנפוץ באזורים המדבריים של קליפורניה, אריזונה, יוטה ונבדה, ומפורסם בשם Joshua Tree ("עץ יהושע").
זהו צמח דמוי-עץ מסועף בעל עלים קצרים ורחבים, המסתיימים בקוץ חד.
מין זה ניתן לגידול בתנאי יובש קיצוניים, והשקייה רבה מדי פוגעת בו.
בישראל נפוצים בגינון בעיקר שלושה מינים:
יוקה אלוואית - Yucca aloifolia - שיח בעל שושנת עלים אחת המגיעה עד לגובה מטרים אחדים.
נפוץ בגינון בזנים עם עלים ירוקים או מגוונים בירוק ולבן.
gigantea) - עץ בעל גזע מעובה בתחתיתו (דמוי רגל פיל) המסתעף בראשו לשושנות עלים מרובות, בעלות עלים חדים שאורכם מגיע ל-100 ס"מ, העליונים בהם זקופים והתחתונים מופשלים כלפי מטה.
מוצאו באמריקה המרכזית, במיוחד במקסיקו, בגואטמלה ובאל סלוודור, שם נהוג לאכול את ניצני הפרחים בסלט, ואת עלי העטיף בתבשיל עם ביצה ועגבניות.
פרח היוקה הפילית הוא הפרח הלאומי של אל סלוודור.
חוטרים צעירים של יוקה פילית נמכרים כגבעולים עירומים המגודלים בעציצים ומצמיחים שושנות עלים לאורכם.
יוקה סיבית - Yucca filamentosa - נבדלת ממינים אחרים בזכות מעין סיבים בהירים בשולי העלים.
שושנות העלים צמודות לקרקע ומתרבות באמצעות שלוחות תת-קרקעיות.
מוצא הצמח - מזרח ארצות הברית, והוא עמיד יותר ממינים אחרים לתנאי קור.
יוקו אובוצ'י (ביפנית: 小渕 優子; נולדה ב-11 בדצמבר 1973 ברובע בונקיו שבטוקיו) היא חברת בית הנבחרים של יפן משנת 2000. בשנים 2009-2008, כיהנה כשרה לענייני קצב הילודה והשוויון בין המינים בממשלת טארו אסו ובשנת 2014 כיהנה זמן קצר כשרת הכלכלה, מסחר ותעשייה.
אובוצ'י, בתו של ראש ממשלת יפן לשעבר קייזו אובוצ'י היא השרה הצעירה ביותר (גבר או אישה) בתולדות יפן המודרנית.
אובוצ'י, הצעירה מבין שלושה ילדים למשפחת אובוצ'י, סיימה ב-1996 לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סייג'ו, עבדה שנתיים ברשת הטלוויזיה הציבורית TBS ושימשה כמזכירה במשרד של אביה.
היא למדה באוניברסיטת אוקספורד כשאביה לקה בפתאומיות בשבץ מוחי ונפטר לאחר חודש.
אובוצ'י נבחרה על ידי משפחתה להמשיך את השושלת הפוליטית והתמודדה בשנת 2000 על המושב החמישי במחוז גונמה, מטעמו כיהן אביה בבית הנבחרים.
למרות שחסרה כל ניסיון פוליטי משמעותי, נבחרה אובוצ'י ברוב גדול לתפקיד ומאז עסקה בעיקר בענייני חינוך, היא הייתה חברת ועדת החינוך בפרלמנט ועוזרת השר לענייני חינוך, מדע וטכנולוגיה.
לאחר בחירתו של טארו אסו כראש ממשלת יפן ב-24 בספטמבר 2008, מונתה לשרה בממשלה, תפקיד בו נשאה עד למפלת המפלגה הליברלית-דמוקרטית בבחירות 2009. לאחר חזרת המפלגה לשלטון בדצמבר 2012, מונתה אובוצ'י לסגנית שר האוצר טארו אסו, בממשלה שהקים שינזו אבה.
בספטמבר 2014 מונתה לשרת הכלכלה, המסחר והתעשייה בקבינט של אבה.
היא התפטרה לאחר כחודש ימים בעקבות אי סדרים כספיים שהתגלו במערכת הבחירות שלה.
אובוצ'י נשואה למפיק ברשת TBS ולזוג שני ילדים.
ב-2007 סיימה תואר במנהל ציבורי באוניברסיטת ואסדה.
יוקה סאטו היא מחליקה אמנותית על הקרח יפנית בעבר.
אלופת עולם בהחלקה על הקרח ליחידות (צ'יבה 1994).
היא התאמנה בהדרכתם של הוריה, נובו (10 פעמים אלוף יפן בהחלקה על הקרח ורביעי בעולם בשנת 1964) וקימיקו (פעמיים אלופת יפן ופעמיים חמישית בעולם בשנים 1967 ו-1968).
נוסף לכך, התאמנה בהדרכתו של פיטר דנפילד מקנדה.
באליפות העולם לנוער בהחלקה על הקרח שנערכה בקולורדו ספרינגס, ארצות הברית בשנת 1990 זכתה סאטו במדליית זהב ביחידות.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בהליפקס, קנדה, היא סיימה במקום 14 ביחידות.
באולימפיאדת אלברוויל (1992) סיימה סאטו במקום שביעי בהחלקה על הקרח יחידות.
במדליית זהב זכתה קריסטי ימאגוצ'י מארצות הברית ובמדליית כסף זכתה בת ארצה מידורי איטו.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה באוקלנד, קליפורניה, היא סיימה במקום שמיני ביחידות.
באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה, בשנת 1993 סיימה סאטו במקום רביעי ביחידות.
באולימפיאדת לילהאמר (1994) סיימה סאטו במקום חמישי בהחלקה על הקרח ביחידות.
במדליית זהב זכתה אוקסנה באיול מאוקראינה ובמדליית כסף ננסי קריגן מארצות הברית.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בצ'יבה, יפן, זכתה סאטו במדליית הזהב ביחידות, לפני סוריה בונלי מצרפת וטניה שבצ'נקו מגרמניה.
לאחר הזכייה במדליית הזהב, פרשה סאטו מהחלקה תחרותית על הקרח, והחלה להחליק כמקצוענית ולהשתתף בתחרויות למקצוענים, ובמופעי ראווה.
כמחליקה מקצוענית היא זכתה תואר באליפות העולם בהחלקה על הקרח למקצוענים בשנים 1995, 2000, 2001 ו-2002 ופעמיים במקום השני בשנים 1996 ו-1998.
בשנת 1999 התחתנה סאטו עם ג'ייסון דנג'ן, מחליק על הקרח אמריקאי, פעמיים אלוף ארצות הברית, רביעי בעולם (1997) ורביעי באולימפיאדת נאגנו (1998) בהחלקה על הקרח בזוגות.
כיום, עובדת סאטו כפרשנית החלקה על הקרח עבור הטלוויזיה היפנית וכמאמנת ביחד עם בעלה.
בין המחליקים הבולטים שהם אימנו נמנים ג'רמי אבוט (3 פעמים אלוף ארצות הברית וחמישי בעולם בשנת 2010) ואליסה צ'יזני (פעמים אלופת ארצות הברית וחמישית בעולם בשנת 2011).
יוקו קומיאמה (ביפנית: 小宮山 洋子; ) היא פוליטיקאית יפנית מהמפלגה הדמוקרטית, שרת הבריאות, הרווחה והעבודה של יפן וחברת בית הנבחרים היפני בדיאט של יפן, המייצגת את מחוז הבחירה השישי של טוקיו.
קומיאמה היא ילידת רובע שיבויה בטוקיו ובוגרת אוניברסיטת סייג'ו.
בין השנים 1972 ל-1998 היא עבדה בתאגיד השידור היפני.
היא נבחרה לראשונה לבית היועצים היפני ב-1998, ובאפריל 2003 נבחרה לבית הנבחרים היפני.
בספטמבר 2011 מונתה על ידי יושיהיקו נודה, ראש ממשלת יפן, לכהן כשרת הבריאות, העבודה והרווחה.
יוקאן (ביפנית: 羊羹) הוא קינוח יפני פופולרי מסוג מקפא המיוצר ממחית שעועית, אגר (כחומר מסמיך) וסוכר (להמתקה).
הוא עשוי ממחית שעועית אדומה, סוכר ואגר-אגר.
הג'לי נוצר בבלוקים מלבניים ארוכים ומוגש פרוס לחתיכות קטנות יותר.
שני הזנים העיקריים כוללים נרני יוקן, הזן המוצק יותר, ומיזו יוקן, גרסת קיץ קלה יותר ומוגשת בדרך כלל צוננת.
היוקאן מיוצר בבלוקים ונחתך לחתיכות לפני האכילה.
בדרך כלל מיוצר ממחית של שעועית אדומה, אך ניתן להכינו גם ממחית של שעועית מצויה או אזוקי.
כאשר משתמשים בשעועית מצויה ניתן להוסיף אבקת תה ירוק (מאצ'ה) המעניקה טעם וצבע ייחודיים.
לעיתים מוסיפים ליוקאן חתיכות ערמונים, אפרסמון, פולי אזוקי מסוכרים, תאנים או בטטה, ולעיתים משתמשים בממתיק חלופי כמו דבש.
רודני אגאטופו אנואי היה מתאבק מקצועי בליגת ה-WWF.
שם הבמה המוכר ביותר שלו היה יוקוזונה, שהיא הדרגה הגבוהה ביותר שאליה יוכל להגיע לוחם סומו יפני, על אף שהוא מעולם לא לחם בליגות של סומו.
למרות מוצאו הפולינזי, יוקוזונה הוצג כמתאבק סומו מיפן.
היה לו מנהל בשם מר פוג'י.
פוג'י ליווה אותו לזירה ונשא עמו דלי מלח, כמנהג הסומואים לפזר מלח בזירה, ואת דגל יפן.
דמותו של רודני הייתה "רעה", ולעיתים קרובות הוא ניצח ברמאות לאחר שמנהלו, מר פוג'י, ניצל רגעים בהם דעתו של השופט הייתה מוסחת, השליך את המלח מהדלי לעיניו של היריב, ורודני היה מצמיד את היריב לספירת ה-3 ומנצח בקרב.
רודני התאבק נגד מיטב הכוכבים בתקופה, כדוגמת האנדרטייקר, האלק הוגאן, שון מייקלס, ברט הארט, לקס לוגר ועוד.
בזירת ה-WWF הוא זכה להצלחה רבה, היה אלוף ליגת ה-WWF פעמיים, זכה פעמיים באליפות הצמדים יחד עם המתאבק אואן הארט, וניצח בקרב הרויאל ראמבל המסורתי בשנת 1993.
יוקוזונה היה המתאבק הכי כבד בהיסטוריית ה-WWE, במשקל .
רודני נפטר ב-23 באוקטובר 2000 מבצקת ריאות.
בשנת 2012, יוקוזונה נכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
יוֹקוֹהָמָה לַנְדְמַרְק טָאוֶר (ביפנית: 横浜ランドマークタワー) הוא גורד שחקים בעיר יוקוהמה שביפן, המתנשא לגובה של 296.3 מטר – היה עד לשנת 2012 הבניין הגבוה ביותר במדינה.
המגדל שוכן ברובע מינאטו מיראי 21 בעיר, בסמוך למוזיאון יוקוהמה לאמנות.
בבניין מלון חמישה כוכבים הנמצא בקומות מס' 49–70 וכולל 603 חדרים בסך הכול, ואילו ב-48 הקומות התחתונות שלו נמצאות חנויות, מסעדות, מרפאות ומשרדים.
בקומה ה-69 ישנו סיפון תצפית, סקיי גרדן, שממנו נשקף נוף פנורמי של 360 מעלות על העיר.
בקומה ה-71 מוצבים בפינות מנוגדות של הבניין שני מרסני מסה מתכווננת.
במגדל פועלות המעליות השניות במהירותן בעולם, אשר מגיעות למהירות של 12.5 מטר בשנייה (45 קמ"ש).
מהירות זו מאפשרת הגעה לקומה ה-69 בתוך 40 שניות.
בעבר היו אלה המעליות המהירות בעולם, עד לבנייתן של המעליות במגדל טאיפיי 101, אשר מגיעות למהירות של כ-60 קמ"ש.
תכנון הבניין נעשה בידי משרד האדריכלים יו סטאבינס ושות', שכיום נקרא קלינגסטאבינס.
יוֹקוֹ שִׁימַאדַה (ביפנית: 島田 陽子; 17 במאי 1953 – 25 ביולי 2022) הייתה שחקנית יפנית, זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 1980 על הופעתה במיני סדרה "שוגון".
התגלתה בארצה בשנות ה-70 בסדרת הטלוויזיה "Kamen Rider" ובסרט "טירת החול".
היא נודעה לקהל המערבי בשנת 1980 בזכות השתתפותה במיני סדרה המבוססת על הרומן "שוגון".
בסדרה שיחקה שימאדה בתפקיד ליידי טודה מריקו, עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית טובה ביותר בסדרת דרמה והייתה מועמדת לפרס אמי.
שימאדה לא צלחה את המעבר לעולם המשחק המערבי, היא אמנם שיפרה את האנגלית שלה משמעותית אך היא הופיעה בשנות ה-90 רק בסרטים "הניצוד" לצידם של כריסטופר לאמברט וג'ון לון ו"פרימן" בתפקיד קימי הנדה.
יוקטן (בספרדית: Yucatán; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של יוקטן, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Yucatán) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו.
יוקטן שוכנת בדרום-מזרח מקסיקו, בחצי האי יוקטן, והיא גובלת בקמפצ'ה במערב, קינטנה רו במזרח ומפרץ מקסיקו בצפון.
בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מרידה.
הספרדים הגיעו לאזור לראשונה ב-1517. ב-1527, הם ניסו לכבוש את האזור מידי בני המאיה שגרו בו אך לא הצליחו.
לאחר עוד מספר ניסיונות כיבוש כושלים, הם הצליחו לכבוש את האזור במלואו ב-1543.
במהלך המאות שלאחר מכן היו ניסיונות של התושבים הילידים למרוד בכתר הספרדי, ולאחר מכן במקסיקו, אך ניסיונות אלו כשלו.
תושבי חצי האי יוקטן הושפעו ממלחמת העצמאות של מקסיקו והכריזו על עצמאותם ב-1821. לאחר מכן הם החלו במשא ומתן להצטרפות לאימפריית מקסיקו שהוקמה זה עתה.
הם צורפו, אך האימפריה התפרקה תוך זמן קצר וב-1823 הוקמה רפובליקת יוקטן, שכללה גם את שטחי קמפצ'ה וקינטנה רו של ימינו.
כעבור מספר חודשים מקסיקו הפכה לפדרציה וחתמה על הסכם פדרלי עם המדינה החדשה שלפיו היא תצטרף למקסיקו, ורפובליקת יוקטן נכנסה לפדרציה.
הממשלה המקסיקנית הפרה חלקים מההסכם מ-1835, ולבסוף יוקטן פרשה ממקסיקו ב-1841 ונוצרה רפובליקת יוקטן השנייה.
ב-1841 מדינת טבסקו פרשה גם היא ממקסיקו, וראשי רפובליקת יוקטן הציעו לראשי טבסקו להקים רפובליקה פדרלית נפרדת ממקסיקו, אך הרעיון לא מומש, שכן טבסקו חזרה למקסיקו ב-1842.
ב-1847 התחיל מרד של בני המאיה במטרה ליצור מדינה עצמאית שלהם בשטחי הרפובליקה.
רפובליקת יוקטן לא הצליחה להתמודד עם המרד לכן היא חזרה להיות מדינה מקסיקנית כעבור שנה.
ב-1852, בעקבות מחלוקות פוליטיות, נוצרה טריטוריית קמפצ'ה בחלק מהמדינה, וב-1863, תחת ממשל בניטו חוארס, קמפצ'ה הפכה למדינה נפרדת.
המרד של בני המאיה, שגרם לחזרת יוקטן למקסיקו, הסתיים ב-1901 כשכוחות מקסיקו כבשו את בירת המורדים צ'ן סנטה קרוס, למרות שבפועל נמשכו התנגשויות עם התושבים המקומיים גם עשרות שנים לאחר מכן.
כשנה לאחר סוף המרד נשיא מקסיקו פורפיריו דיאס הכריז על הקמת "הטריטוריה הפדרלית של קינטנה רו", שהפכה לבסוף למדינת קינטנה רו של ימינו.
כלכלת יוקטן מתבססת על דיג, מוצרים מן החי, כמו תרנגולי הודו, תרנגולים, חזירים, ביצים ודבש, תעשייה ותיירות.
יוקוסוקה (ביפנית: (横須賀市 Yokosuka-shi) היא עיר במחוז קנגאווה, יפן.
אוכלוסיית העיר, השכונת בחבל קאנטו מונה 414,960 תושבים (נכון ל-2012).
יוקוסוקה שוכנת בחצי האי מיאורה , לפתחו של מפרץ טוקיו ממזרח, ולחופו של האוקיינוס השקט ממערב.
באזור בו שוכנת העיר יוקוסוקה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית זה אלפי שנים.
במקום נמצאו כלי אבן וערימות פסולת מהתקופה הפלאוליתית ביפן, וכן שברי חרס מתקופת ג'ומון ומתקופת קופון.
בתקופת הייאן ייסד השליט המקומי מוראוקה טממיצ'י את שבט מיאורה, ששלט באזור במשך המאות הבאות.
השבט תמך במינמוטו נו יוריטומו במלחמת השליטה שלו, אך בסופו של דבר הפך כפוף לשבט הוג'ו, שהיו עוצרים עבור השוגון.
לאחר שהביס טויוטומי הידיושי את שבט הוג'ו ב-1590, הורה לסגנו טוקוגאווה איאיאסו לכבוש את אזור קאנטו, ובכללו את חצי האי מיאורה.
הנווט האנגלי ויליאם אדמס היה הבריטי הראשון שדרך על אדמת יפן, אליה הגיע בספינה הולנדית ב-1600. ב-1612 קיבל אדמס את התואר סמוראי ופייף עבור הישגיו בשירות שוגונות טוקוגאווה.
בתקופת אדו שלט השוגון באופן ישיר באזור יוקוסוקה.
בשל מיקומו הגאוגרפי בפתח מפרץ טוקיו נודעה לאזור חשיבות אסטרטגית, והשוגון הורה להקים שם תחנת ביקורת לספינות הנכנסות למפרץ ב-1720. בשל חשש מנוכחות זרים בגבולות יפן, והאיום על מדיניות הבדלנות שלה, הורה השוגון להציב סוללת תותחי חוף בסביבות יוקוסוקה.
למרות זאת, ב-1853 אילץ קומודור מת'יו פרי את יפן לכונן יחסים דיפלומטים עם ארצות הברית באיום תותחי ספינותיו, שהפליגו ללא הפרעה למפרץ טוקיו.
בסוף תקופת אדו בחר השוגון להקים בסיס ימי מודרני ביוקוסוקה, ולשם כך שכר את המהנדס הצרפתי לאונס ורנה (Léonce Verny).
הבסיס הימי ביוקוסוקה היה הבסיס המודרני הראשון מסוגו ביפן, והיה חלק בתשתית שהניחה יפן לקראת תהליך מודרניזציה מקיף שעברה המדינה.
לאחר רסטורציית מייג'י עבר הבסיס לידי הצי הקיסרי היפני, ובעקבות שינויים בחלוקה המנהלית נוסדה נפת מיאורה, ובה העיירה אוראגה ומספר כפרים, ובעצמה שכנה במחוז קנאגאווה.
הכפר יוקוסוקה הפך לעיירה ב-1878, וב-15 בפברואר 1907 הפכה יוקוסוקה לעיר.
ב-1916 הוקם ביוקוסוקה בסיס מרכזי של שירות האוויר של הצי הקיסרי היפני, בו נבנו ונוסו רבים מהמטוסים ששימשו את השירות.
בראשית המאה ה-20 התרחב הבסיס הימי, ומספנותיו החלו לייצר כלי שיט גדולים כגון אוניות מערכה ונושאות מטוסים, והבסיס הפך לביתו של הצי הראשון.
ב-18 באפריל 1942, חמישה חודשים לאחר פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, פשטו מפציצי B-25 מיטשל אמריקנים על ערי יפן כנקמה על ההתקפה על פרל הארבור, בהן גם יוקוסוקה, אך ההפגזה לא הסבה נזק רב.
מלבד מספר הפצצות בודדות, לא הפגיזו בעלות הברית את יוקוסוקה במידה נרחבת, ביחס לערים אחרות.
לאחר כניעת יפן ותחילת הכיבוש האמריקני, השתלט צי ארצות הברית על הבסיס הימי ועל מתקניו, והוא נמצא בשימושו גם כיום.
החל בשנות ה-50 הפך הבסיס הימי ביוקוסוקה לבסיס הבית של הצי השביעי של ארצות הברית, ומילא תפקיד חיוני במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם.
גם לזרוע הימית של כוחות ההגנה של יפן יש בסיס ימי ביוקוסוקה, וכן בסיסים נלווים נוספים באזור.
מלבד השפעת הנוכחות הצבאית במקום, יוקוסוקה היא אף עיר תעשייתית, ובסביבתה מספר מפעלים ומרכזי מחקר ופיתוח של ניסאן מוטורס וחברות הבת שלה, המעסיקות אלפי תושבים.
ליוקוסוקה קשרי ערים תאומות עם הערים הבאות:
יוקולסאו אאו פיולום (באיסלנדית: Jökulsá á Fjöllum) הוא הנהר השני באורכו באיסלנד.
אורך הנהר 206 קילומטרים והוא מנקז שטח של 7,380 קמ"ר (הנהר עם אגן הניקוז הגדול ביותר באיסלנד).
ספיקתו הממוצעת של הנהר היא 183 מ"ק לשנייה.
מוצאו של יוקולסאו אאו פיולום הוא הקרחון הגדול ביותר באיסלנד — ואטנאיוקול (Vatnajökull), שנמצא בשטח הפארק הלאומי ואטנאיוקול בדרום-מזרח הארץ.
מהקרחון הנהר זורם צפונה אל רמת איסלנד.
עם כניסתו לרמה, הוא זורם ברכס ההרים קוורקפיול (Kverkfjöll), שם התוואי שלו מהווה את גבולם המזרחי של שדות הלבה הנרחבים הולוהּראון (Holuhraun) ואודדהּראון (Ódáðahraun).
בהמשך, הנהר יוצר ברמה את המפלים סלפוס (Selfoss), דטיפוס (Dettifoss) והפרגילספוס (Hafragilsfoss).
דטיפוס הוא המפל השני בגודלו באירופה מבחינת הספק (ספיקת המים מוכפלת בגובה הנפילה).
יוקולסאו אאו פיולום יוצא לשפלה בצפון-מזרח הארץ.
באזור זה, אפיקו של הנהר מסתעף לדלתה והתוואי שלו משתנה באופן תדיר.
יוקולסאו אאו פיולום נשפך אל ים גרינלנד בפיורד יוכסארפיורדור (Öxarfjörður).
תוואי הנהר יוקולסאו אאו פיולום עוצב במידה רבה על ידי מרוצות קרחון — שיטפונות אדירים שמקורם בהתכת הקרחון ואנטאיוקול כתוצאה מהתפרצותו של הר הגעש התת-קרחוני ברדרבונגה.
שלושת השיטפונות שחרצו את תוואי הנהר ברמת איסלנד התרחשו לפני 9,000, 5,000 ו-2,000 שנה, ויחד הם ארכו ימים ספורים בלבד.
השיטפונות יצרו בתוואי הנהר את אחד המפלים הגדולים באירופה — דטיפוס, וכן את הקניון יוקולסאורגליופור (Jökulsárgljúfur) שהמפל נופל בו ואת הקניון אאוסבירגי (Ásbyrgi).
בשיא השיטפונות, ספיקתו של זרם הנהר הייתה 900,000 מ"ק לשנייה (לשם השוואה, ספיקתו הממוצעת של הנהר אמזונאס היא 209,000 מ"ק לשנייה).
בעידנים גאוגלוגיים קדומים, הפיורד יוכסארפיורדור (Öxarfjörður) בצפון-מזרח איסלנד — בו הנהר נשפך אל ים גרינלנד — חדר עמוק יותר מאשר היום אל היבשה.
יוקולסאו אאו פיולום הקטין את עומק חדירת הפיורד ליבשה על ידי גרופת החול שהביא מרמת איסלנד ויצר שטח משולש בגודל 300 קמ"ר בשם סנדור (Sandur), בו האפיק שלו מסתעף לדלתה לפני השפיכה לים.
בגלל הקרקע החולית, אפיקו של הנהר באזור משתנה תמיד.
יוקאטה (ביפנית: 浴衣) הוא סוג של קימונו הנלבש בקיץ.
להבדיל מהקימונו, העשוי משי, היוקאטה עשויה בדרך כלל מכותנה והיא נטולת בטנה.
לבוש זה משמש הן נשים והן גברים.
את היוקאטה לובשים בחגיגות של זיקוקין די-נור ואירועי קיץ אחרים ביפן.
היוקאטה משמשת גם כחלוק רחצה ולמרות שאינה משמשת רק לפני או אחרי רחצה, משמעות השם היא "חלוק רחצה".
היוקאטה מיוצרת עם שרוולים רחבים ותפרים ישרים.
באופן מסורתי היו מייצרים יוקאטה מבדים בגווני אינדיגו, אך כעת ניתן למצוא יוקאטות בצבעים שונים וככל שהלובש צעיר יותר, הצבעים יותר חיים והאיור על הבד נועז יותר.
יוצרים שינוי (DFC - Design For Change) היא תוכנית חינוכית בינלאומית המיושמת בכ- 70 מדינות ברחבי העולם שמטרתה להעצים ילדים ונוער להאמין ביכולתם ליצור שינוי חיובי בסביבתם.
תוצרי התוכנית הם פרויקטים חברתיים/קהילתיים בתחומי איכות הסביבה, מניעת אלימות, בריאות, רווחה, תזונה, שילוב בקהילה ועוד.
התוכנית מטפחת פעילות חברתית, מחזקת את תחושת המסוגלות, ומאפשרת לתלמידים ליזום, לתכנן וליצור שינוי משמעותי עבורם.
יוצרים שינוי מעניקה למורים ומנהלים כלים ושיטה בהתאם לתהליך מובנה של "חשיבה עיצובית" (Design Thinking), ב-4 שלבים פשוטים:
שלב 1- מתחילים ב"להרגיש"- מתבוננים בסביבה ומחליטים מה רוצים לשנות.
שלב 2- ממשיכים ב"לדמיין"- מדמיינים פתרונות אפשריים לנושא שנבחר.
שלב 3- יוצאים "לעשות"- מתכננים ויוצאים לשטח ליצור את השינוי.
שלב 4- שמחים "לשתף"- מעוררים השראה ומשתפים את השינוי שיצרנו,
את התוכנית ייסדה קיראן ביר סת'י, מנהלת בית הספר "ריברסייד" באמנבד, הודו.
התוכנית נתמכת במחקרים המוכיחים את יעילותה והיא מלווה על ידי אוניברסיטאות מובילות ביניהן הרווארד וסטנפורד.
כמו כן זכתה התוכנית בפרסי חינוך יוקרתיים רבים, בהם:
בשנת 2015, מנהיגי העולם הסכימו על 17 יעדים לעולם טוב יותר עד שנת 2030. בהשגת יעדים אלו טמונה היכולת לסיים את העוני הקיצוני, להילחם באי-שוויון ולהפסיק את שינויי האקלים.
תוכנית "יוצרים שינוי הבינלאומית" הוכרה כאחת התוכניות בעלות היכולת לעזור בהשגת יעדים אלו.
בשנת 2011 הובאה התוכנית לישראל על ידי רותי סובל לוטנברג מייסדת ומנהלת פדגוגית יוצרים שינוי ישראל, והיא מנוהלת בשותפות עם עמותת רוח טובה.
התוכנית פונה לכל המגזרים, מומלצת על ידי משרד החינוך ומותאמת לגילאי יסודי ועד תיכון.
יוצרים שינוי מיושמת במאות בתי ספר בישראל וכ- 30,000 תלמידים השתתפו בה עד כה.
תוצרי התהליך מוגשים לתחרות ארצית, חבר שופטים המורכב מאנשי חינוך, יזמות, תקשורת, פעילים חברתיים ועוד, בוחן את הפרויקטים ובוחר פרויקט אחד שייצג את ישראל בכנס יוצרים שינוי הבינלאומי.
הפרויקטים המובילים מוצגים בכנס הארצי המתקיים בחודש מאי בכל שנה.
בכנס זה נפגשים תלמידים ומורים מכל רחבי הארץ לקבלת הכרה בשינוי שיצרו והשראה מיוצרי שינוי נוספים.
כנס (Be The Change (BTC של תוכנית "יוצרים שינוי" הבינלאומית
כנס "Be The Change" מפגיש את קהילת יוצרי השינוי פעם בשנה ומהווה פלטפורמה עבור ילדים מרחבי העולם, להתכנס, להציג ולחגוג את השינוי שיצרו.
הכנס נותן להם הזדמנות, לא רק לשתף את סיפוריהם עם אחרים, אלא גם ללמוד ולקבל השראה אחד מהשני.
בשנת 2019 נערך הכנס הבינלאומי השנתי של "יוצרים שינוי" בעיר רומא, בשיתוף עם האו"ם תחת הכותרת של 17 היעדים העולמיים.
יוקאדומה היא עיירה שנמצאת באזור המזרח שבקמרון.
יוקאדומה ממוקמת כ-192 ק"מ מבירת האזור ברטואה וכ-400 ק"מ מבירת המדינה יאונדה.
בנוסף העיירה נמצאת כ-31 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית וכ-168 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה של קונגו.
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,878 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (276 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (25 מ"מ גשם).
יוקאדומה ממוקמת ליד הכביש האזורי P4 והכביש D78.
ביוקאדומה יש בית מרקחת ובית חולים.
המושג "יוצרות" במשמעותו המקורית מציין את מערכות הפיוטים שנאמרו בברכות קריאת שמע שהראשונה שבהן היא "יוצר אור", ומכאן נובע שמם.
בלשון העם כיום, וכך גם בסידורים רבים, מכונים גם הקרובות (פיוטים לתפילת העמידה) לשחרית ומוסף בשם זה.
בתקופת הפיוט הקלאסי (המאה ה-6–המאה ה-8) היה סוג זה שולי יחסית, ומרבית הפייטנים, ובראשם יניי ורבי אלעזר בירבי קליר, התמקדו בכתיבת קרובות, ורק בתקופת הפיוט המזרחי המאוחר הפך סוג זה למרכז היצירה הפיוטית, ובשל כך מנחם זולאי כינה אותה "תקופת היוצר".
בתקופה זו, מלבד היוצרות לשבתות מיוחדות וחגים, חוברו יוצרות על פי פרשות השבוע לכל שבתות השנה.
מחזורי יוצרות כאלה לכל פרשות השבוע, חוברו על ידי רב סעדיה גאון, רבי שלמה סולימאן אלסנג'ארי ורבי שמואל בן הושענא.
בתקופת הפיוט הארצישראלית ואחריה בפיוט הבבלי שלפני תקופת שירת ספרד, היוצר היה בנוי משבעה חלקים ששולבו בברכות קריאת שמע, או, לפי הוכחת החוקרים, החליפו לחלוטין את הנוסח הקבוע של ברכות קריאת שמע, בתפילתו של שליח הציבור (חוץ מנוסח הברכה שבפתיחת ברכת יוצר ובחתימת שלושת הברכות, והפסוקים שבהן).
אחרי התקופה הקלאסית, הפיוטים נוספו לנוסח התפילה הקבוע (במקום להחליף אותו).בקהילות איטליה ואשכנז כללה רק את פיוטי יוצר, אופן וזולת, ועל פי רוב, השמיטו את שאר הפיוטים.
בדורות מאוחרים יותר, עקב השפעה של הפיוט הספרדי קלטו בני אשכנז מספר פיוטי מאורה ספרדיים לתוך תפילתם, אז גם החלו בכתיבת פיוטים מסוג זה, תוך שהם מאמצים בו את סגנון אבן גבירול וריה"ל.
אמירת היוצרות הצטמצמה לחגים ושבתות מיוחדות, ולכל אחד מימים אלה, היו פיוטים קבועים שנחשבו כחלק מנוסח התפילה הקבוע.
בספרד, הפך כל חלק ממערכת היוצר לפיוט העומד בפני עצמו, ונכתבו פיוטי יוצרות רבים חדשים, בסגנון שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, בין השאר על ידי רבי שלמה אבן גבירול ורבי יהודה הלוי.
גם בספרד, נאמרו היוצרות בדרך כלל רק בחגים ובשבתות מיוחדות, אך נמצאו גם מעט יוצרות שנכתבו על ידי פייטני ספרד לשבתות רגילות.
בתקופות מאוחרת יותר, בשל התנגדות הלכתית, הופסקה אמירת היוצרות בנוסח הספרדים.
כמה פיוטי יוצרות נותרו בקהילות הספרדים, שלא במקומם המקורי בברכות קריאת שמע, כמו הפיוט שנאנים שאננים שנאמר ביום הכיפורים, והפיוט יום ליבשה שנכלל בשירת הבקשות המרוקאית לפרשת בשלח.
בפיוט המזרחי המאוחר, נוסף במקרים רבים פיוט פתיחה הנקרא 'מצדר' לפני גוף היוצר.
לעיתים, גם גופי יוצרות של פייטני ספרד כללו מצדר.
גוף יוצר לדוגמה – מלך אמון מאמרך.
פיוט זה עוסק במלאכים ובשירתם לקב"ה, לעיתים תוך ההשוואה בין המלאכים לעם ישראל, או קישור בין המלאכים לנושא הכללי של מערכת היוצר.
פיוטי אופן לדוגמה - שנאנים שאננים, ידי רשים.
פיוטי מאורה לדוגמה - שני זיתים, אשר יצר אור, יחד באורך.
אהבה - פיוט הנאמר לפני חתימת הבוחר בעמו ישראל באהבה, שלפני קריאת שמע.
זולת - פיוט הנאמר אחרי המילים אֵין אֱלֹהִים זוּלָתֶךָ שבברכת אמת ויציב.
בתקופה בה עדיין החליפו הפיוטים את נוסח הקבע, נאמר פיוט זה מיד בסיום פרשה שלישית של קריאת שמע.
בדרך כלל מסתיים באזכור של יציאת מצרים או קריעת ים סוף, שהם עניינה של ברכה זו.
פיוט הנאמר אחרי פסוק מי כמוכה - בדרך כלל הפיוט עוסק ביציאת מצרים ושירת הים.
פיוט מי כמוכה לדוגמה - מי כמוך ואין כמוך.
גאולה - פיוט הנאמר לפני חתימת ברכת גאל ישראל.
בתקופה הקלאסית, פיוטים אלו התחילו בדרך כלל במילים "ה' מלכנו...", ולעיתים היה להם חלק שני, הפותח במילים "ועד מתי".
פיוט גאולה לדוגמה - ברח דודי.
בקהילות אירופה נהגו לומר פיוטים בשבתות שבהם קוראים את ארבע הפרשיות - יוצר וקרובות וכן בשבת הגדול.
יש קהילות שממשיכות לומר פיוטים אלה גם היום, והם מודפסים בחלק מהסידורים המצויים.
אך חלק מקהילות אלו לא אומרים את היוצרות אלא רק את הקרובות..
במנהג איטליה, נוהגים לומר רק את גוף היוצר, ולא את החלקים האחרים של מערכת היוצר והקרובות.
היוצרות לארבע הפרשיות מיוחסים במסורת יהדות אשכנז לרבי אלעזר הקליר, ומתאימים בסגנונם לתקופתו.
יוצרות אלו זהות בין מנהגי אשכנז המזרחי והמערבי, וכך גם גוף היוצר הנאמר במנהג איטליה זהה לנאמר במנהגי אשכנז.
לעומת זאת, הפיוטים הכלולים ביוצרות לשבת הגדול מקורם בפייטנים שחיו באירופה, וישנם מנהגים שונים מהם הפיוטים הנאמרים ביוצר זה.
במחזור חזונים כמנהג המערביים שהתגוררו בסיציליה, נמצאים פיוטים אחרים לנשמת ויוצר לשבתות אלו, ובהם פיוטים מפייטני ספרד בהם רבי משה אבן עזרא, רבי שלמה אבן גבירול, רבי יצחק אבן גיאת ורבי יהודה הלוי.
הפיוט מי כמוך ואין כמוך שמקורו ביוצרות לפרשת זכור, מושר עד היום ברוב הקהילות הספרדיות, אך לא במקומו המקורי בברכות קריאת שמע.
לפי מנהג אשכנז המזרחי, אומרים יוצרות בכל השבתות מפסח ועד שבת שאחרי שבועות.
הפיוטים של ברכת אמת ויציב – "זולת" (לאחר המילים "אין אלוהים זולתך סלה") ו"גאולה", עוסקים בפרעות והפוגרומים שאירעו בימי ספירת העומר בארצות אשכנז.
גם פיוט "אהבה" (על ברכת אהבה רבה) עוסקים בדיאלוג בין עם ישראל לקדוש ברוך הוא על אורך הגלות.
לפי מנהג אשכנז המערבי, מתחילים לומר את הפיוטים רק אחרי ראש חדש אייר, וממשיכים רק עד שבועות, אבל לא אומרים פיוטים בשבת שאחרי שבועות.
בחודש אייר, אומרים רק פיוט זולת, ובשבת האחרונה, הנקראת "שווארץ שבת", אומרים אהבה וזולת.
אמירת פיוטים אלה נדירה כיום, גם בקרב הקהילות שמשמרות את מנהג אמירת הפיוטים בשבתות ארבע פרשיות, והם אינם מודפסים בסידורים הנפוצים.
יוקובואה (ביפנית: 横笛) הוא חליל רוחבי יפני או .
לחלילים אלו תא סגור במיוחד (לשיפור האיכויות הגוון והטונאלי), המשתרע מעבר לסנטר עד לכתף שמאל וניתן להשתמש בו כמנוחה, כמו שניתן להניח כינור על הכתף השמאלית.
יוקו קמיקאווה (ביפנית: 上川陽子; נולדה ב-1 במרץ 1953), היא פוליטיקאית יפנית המשמשת כשרת החוץ היפנית מאז ספטמבר 2023. היא הייתה שרת המשפטים במשך מספר קדנציות והשרה לשוויון מגדרי ועניינים חברתיים.
היא חברה בבית הנבחרים של יפן מאז 2000. קמיקאווה היא חברה במפלגה הליברל-דמוקרטית.
קמיקאווה נולדה בעיר שיזואוקה במחוז שיזואוקה, יפן.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת טוקיו ב-1977. ב-1977 הצטרפה למכון המחקר של מיצובישי ועבדה כחוקרת.
בשנת 1988 היא קיבלה תואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פ.
לאחר מכן היא שימשה כחברת צוות המדיניות הציבורית של הסנאטור האמריקני מקס בוקוס מהמפלגה הדמוקרטית.
מאוחר יותר ב־1988 חזרה ליפן ונכנסה לתפקיד נשיאת מכון המחקר היפני Globalink.
היא נבחרה לבית הנבחרים של יפן לראשונה ביוני 2000.
בין 2007 ל-2008 הייתה שרת המדינה לשוויון מגדרי ולעניינים חברתיים בממשלתו של יאסואו פוקודה.
בתקופה זו יזמה אמנה שנחתמה בדצמבר 2007 בין הממשלה, המעסיקים ואיגודי העובדים ומטרתה לשבור את הדימוי המסורתי של חלוקת המשימות בתוך המשפחה היפנית.
האמנה נחתמה במטרה לעודד חלוקת משימות בבית ולאפשר לנשים שהפכו לאימהות להמשיך בקריירה המקצועית שלהן ובמקביל להעלות את שיעור הילודה, שירד ב-2006 לממוצע של 1.32 ילדים לאישה.
האמנה מעודדת יוזמות תאגידיות להקלת העסקת אמהות (כגון בניית מעונות יום או העסקת נשים אחרות במשרה חלקית כדי להחליף עובדים שחזרו הביתה מוקדם כדי לטפל בילדיהם).
עם זאת, העובדה שצעדים אלו נותרו לרצונן החופשי של חברות, ללא אמצעים מגבילים, זכתה לביקורת הן מצד ארגונים פמיניסטיים והן מצד האופוזיציה.
ביולי 2018 במהלך תקופת כהונתה כשרת המשפטים, הורתה קמיקאווה על הוצאות להורג של חברי כת יום הדין של אום שינריקיו, שפעולות הטרור שלהם כללו בין השאר את מתקפת הגז ברכבת התחתית של טוקיו ב-1995.
היא חזרה לממשלה בספטמבר 2023 כשרת החוץ.
ב-2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביקרה בישראל ונפגשה עם שר החוץ אלי כהן ועם שר החוץ הפלסטיני ריאד אל-מאלכי.
יוקהו (בקוריאנית: 육회; באנגלית: Yukhoe) היא גרסה קוריאנית דומה לסטייק טרטר.
בשר בקר נא טחון עם רוטב חריף.
את החלקים השומניים חותכים ומרחיקים מבשר הבקר הנא, ואז טוחנים ומתבלים את הבשר שנשאר.
מוסיפים רוטב סויה, סוכר, מלח, שמן שומשום, בצל, שום, שומשום, פלפל שחור גרוס ואגס נאשי.
חלמון ביצה משמש כקישוט, אותו מניחים בקערה נפרדת או על גבי בשר הבקר.
הקוריאנים נוהגים להוסיף גם חלקי פנים של הבקר כמו כבד, כליות ולב.
המרכיבים מנוקים היטב ומומלחים, ואז נחתכים לחתיכות קטנות.
אוסף של מתכוני יוקהו ניתן למצוא בספר הקוריאני Siijsonso (시수전서), שנכתב בסוף המאה התשע-עשרה.
מתכון אחד בספר הזה מחייב כבישה של בשר בקר טחון במרינדה המכילה בצל קצוץ, שום, פלפל שחור גרוס, דבש, צנוברים, שומשום, מלח ושמן.
ניתן להוסיף למרינדה גם חומץ, יחד עם מעט סוכר ופלפל צ'ילי.
יוקו (Yohkoh, קרן שמש, ידוע גם כ- ( Solar-A)) היה טלסקופ שפועל בתחום קרני רנטגן והיה טלסקופ חלל ששוגר כמשימה משותפת של יפן, ארצות הברית ובריטניה.
המטרה הייתה להמשיך בחקר פעילות השמש.
הלוויין פעל תוך העברת נתונים כ-10 שנים.
הקשר איתו אבד במהלך ליקוי חמה.
הוא נכנס לאטמוספירה ונשרף כעבור כמה שנים.
הטלסקופ שוגר ב-30 באוגוסט 1991 ממרכז החלל אוצ'ינורה בעזרת משגר M-3C.
על הלוויין הותקנו 4 מכשירים:
הוא היה בעל רגישות עד 0.125 שניות זוויתיות.
פאנל סולארי שהותקן על הלוויין סיפק כ-200 ו"ט למערכות בקרה ותקשורת.
היקף הנתונים המועברים היה כ-50 מגהבייט ביום.
עיבוד הנתונים היה באחריות מדענים מיפן.
נתונים שהתקבלו תרמו להעמקת הבנה של פעילות השמש והשפעתה של כדור הארץ.
יוקי יופאנקי (בקצ'ואה: Lluq'i Yupanki, "השמאלי המהולל") היה הסאפה אינקה השלישי של ממלכת קוסקו (החל בסביבות 1260 לספירה).
משמעות השם "יוקי יופאנקי": לגבי משמעות השם "יוקי יופאנקי", לאינקה גרסילאסו דה לה וגה יש הסבר מפורט יותר: "'יוקי הוא שמו האמיתי פירושו שמאלי.
הוא היה בנו של סינצ'י רוקה.
הוא היה גם יורשו, למרות שהיה לו אח בכור: מאנקו סאפאקה, אבל ברגע האחרון החליט אביו סינצ'י רוקה שהוא יהיה יורש העצר.
הוא היה אביו של מאיטה קאפאק.
שמה של אשתו היה מאמה קאבה, נקראת גם מאמה קאווה (קצ'ואה: Mama Qawa) או מאמה קורה אוקיו.
למרות שחלק מהכרוניקות ייחסו לו כיבושים קלים, אחרים אומרים שהוא לא ניהל מלחמות, או שהוא אפילו היה עסוק במרידות.
אומרים שהוא הקים את השוק הציבורי בקוסקו ובנה את האקלהואסי (Acllahuasi).
בימי אימפריית האינקה, מוסד זה אסף נשים צעירות מרחבי האימפריה; חלקם ניתנו על ידי האינקה כפילגשים לאצילים ולוחמים ואחרות הוקדשו לפולחן אל השמש.
לפעמים הן פשוט היו שפחות.
יוקי יופאנקי הלך בדוגמה של קודמיו ועסק בכיבושים על מנת לגרום לכל הקבוצות האתניות לכבד את אל השמש ולציית לשלטונו של קיסר האינקה.
הוא כבש אזורים כמו ו.
בתקופת ממשלתו, ראש הלוחם של מת בקרב (נראה שהקרב לא היה נגד האינקה) ויוקי יופאנקי, שניצל את המצב, הצליח להביס את הקבוצה האתנית האמורה בכמה קרבות, ובכך להיפטר מהסכנה מצידם (הם התקיפו את האינקה במשך שנים רבות).
במהלך האנרכיה של בני האיירמקה, יוקי יופאנקי הפך לבעל ברית של כמה מערי האיירמקה, ומעורר יריבויות בקבוצה הגדולה הזו.
לאחר תקופה של התרחבות חיצונית, יוקי יופאנקי הקדיש את עצמו לטובת העם, לשלוט במדינה ללא משוא פנים, ובילה את שנותיו האחרונות בשלום.
הוא גם שלח את יורש העצר מאיטה קאפאק ללוות את הזקנים שהיו בעלי ניסיון פוליטי עשיר לסייר במדינה כדי להבין את תנאי העם וללמוד כיצד לשלוט במדינה.
הניצחונות של ממשלת יוקי יופאנקי נראים בהרחבות טריטוריאליות, לא בתקופה של שלום יחסי, שבו היא לא שומרת על דיפלומטיה טובה עם מנהיגים אחרים ומנצחת זמנית את האיירמקה, שעד אותו רגע תמיד היוו איום על האינקה.
אומרים שכיוקי יופאנקי הגיע כמעט לגיל מבוגר, המום בעצב ובדיכאון מהמחשבה שהוא ימות מבלי להשאיר יורש.
אז הוא ראה אל שאמרה לו כאשר נודע לקרובי המשפחה על הצהרה כזו, הם ביקשו ככלה את בתה של הקוראקה של אומה, עלמה בשם מאמא קאווה, שהחלה את דרכה לקוסקו, שהייתה 12 קילומטרים משם.
הנסיעה ארכה 4 שעות, עקב המסיבות שנערכו בכל עיירה שעברה.
אמא קאווה הגיעה לבירה ומצאה את בעלה המרושל כמעט עקר; עם זאת, לאחר זמן מה, מאמה קאווה נכנסה להיריון.
ככל הנראה, האיחוד נשמר מתוך נוחות, על מנת להשיג בעלי ברית על מנת לחזק את ביטחונה של הממלכה הקטנה קוסקו.
לאחר מותו של יוקי יופאנקי, ירש את כס המלוכה יורש העצר מאיטה קאפאק.
בגלל יתרונותיו הבולטים בחיים והפופולריות שלו, בני האינקה כללו אותו בין האלים ו"בני השמש" ועבדו לו כאל.
יוצרת התחרה (בהולנדית: De kantwerkster) הוא ציור מאת האמן ההולנדי יאן ורמיר (1632–1675), שהושלם בסביבות 1669–1670 ומוצג במוזיאון הלובר, פריז.
העבודה מציגה אישה צעירה לובשת מחוך צהוב, אוחזת זוג סלילים בידה השמאלית בעודה נועצת בזהירות סיכה בכרית שעליה היא תופרת את התחרה שלה.
היצירה היא הקטנה ביותר מבין ציוריו של ורמיר, בגודל 24.5 ס"מ על 21 ס"מ.
ונחשבת על ידי חוקרים כאחד מציוריו המופשטים והיוצאי דופן ביותר.
הקנבס בו נעשה שימוש נחתך מאותו בד כמו זה ששימש לציור אישה צעירה יושבת ליד וירג'ינל, ונראה כי לשני הציורים היו מידות זהות במקור.
הילדה מתוארת על רקע של קיר ריק, כנראה משום שהאמן ביקש לבטל כל הסחת דעת חיצונית מהתמונה המרכזית.
כמו ביצירותיו האסטרונום (1668) והגאוגרף (1669), סביר להניח כי ורמיר ערך מחקר מדוקדק לפני שיצר את היצירה; התחרה מתוארת בקפידה ובדייקנות.
יש הסבורים כי ורמיר השתמש בקמרה אובסקורה עבור היצירה: ניתן לראות אפקטים אופטיים רבים האופייניים להקרנה, ובמיוחד טשטוש החזית.
על ידי הצגת אזורים בציור לא בפוקוס, ורמיר מצליח לתאר עומק שדה באופן שהיה יוצא דופן בציור הבארוק ההולנדי של התקופה אך נפוץ בציוריו החל משנת 1657 בנערה קוראת מכתב ליד חלון פתוח.
ביוצרת התחרה, האדום והלבן של התחרה מוצגים כשהם נשפכים מכרית התפירה בצורה כמעט נוזלית, בניגוד חד לדיוק בתחרה שעליה היא עובדת.
הציור מושווה לעיתים לציור משנת 1662 של צייר הדיוקנאות והז'אנר ההולנדי קספר נצ'ר, אשר דומה בנימתו המהורהרת.
יוראי אורון (נולד ב-1965) הוא נגן גיטרה בס וקונטרבס ישראלי.
מלמד בבית הספר למוזיקה רימון וב.
תחילת דרכו הייתה בירושלים, אז חבר למוזיקאי ירון גוטפריד (בנו של הפסנתרן דני גוטפריד) ולמתופף יקי לוי.
אחרי שיתוף פעולה ארוך שנים, הקימו בשנת 1998 את להקת "קדמה", שניגנה בבימות הג'אז בארץ, בפסטיבל הג'אז באילת, ואף הופיעה בקונצ'רטי יחד עם התזמורת הקאמרית הישראלית.
את עיקר פרסומו קיבל בתוכנית הטלוויזיה לילה גוב.
הוא היה חבר בלהקת התוכנית "התנינים" בראשות מוטי דיכנה.
שירי התוכנית יצאו בשני אלבומים בשנים 1995 ו-1997 וזכו להשמעות רבות ברדיו ובטלוויזיה.
היה חבר בלהקתו של רמי קלינשטיין - "המועצה", ואף הופיע על עטיפת תקליטו "תפוחים ותמרים".
כמו כן שיתף פעולה עם זמרים רבים.
אורון הוא בוגר מכללת ברקלי למוזיקה בהצטיינות יתרה.
יורבורג (ליטאית: , יורברקס; גרמנית: Georgenburg, גאורגנבורג; ביידיש: יורבורג) היא עיר בליטא במחוז טאורגה (טאווריג).
יורבורג תועדה לראשונה ב-1259 כטירה בשם גאורגנבורג ("הטירה של גיאורג") של האבירים הטבטוניים.
הטירה ננטשה על ידי האבירים לאחר תבוסתם בקרב גרונוולד בשנת 1410, ואז החלה העיירה להתפתח, כעיירת גבול ונקודת מכס על נהר הניימן.
בשנת 1795 סופחה יורבורג לאימפריה הרוסית בעקבות חלוקת פולין.
יהודים החלו להתיישב ביורבורג באמצע המאה ה-16. על פי מפקד האוכלוסין הראשון של ליטא בשנת 1923, חיו בעיר 1,887 יהודים, שהיו 43% מהאוכלוסייה המקומית.
בשנת 1940 מנתה העיר כ־2,000 יהודים; מרביתם התפרנסו ממסחר.
ביולי 1940, בעקבות סיפוח ליטא לברית המועצות, הולאם הרכוש הציבורי והפרטי, יחד עם מוסדות חינוך ותרבות יהודיים.
הצבא הגרמני כבש את העיירה ב-22 ביוני 1941, וכעבור ארבעה ימים נורו כמה יהודים מקומיים, יחד עם כמה חשודים בפעילות קומוניסטית.
בחודשים יולי-ספטמבר 1941 רצח האיינזצקומנדו טילזיט שהיה חלק מאיינזצגרופה א', בראשותו של הנס יואכים בוהם, את כל האוכלוסייה היהודית ביורבורג, בסיוע משטרת העזר הליטאית.
ב-14 בספטמבר 1941 נרצחו היהודים האחרונים של יורבורג במקום לא ידוע.
יוקיו מישימה (ביפנית: 三島 由紀夫; 14 בינואר 1925 – 25 בנובמבר 1970) הוא שם העט של היראוקה קימיטקה, גדול סופרי יפן במאה ה-20, ומי שהיה מועמד שלוש פעמים לפרס נובל לספרות.
פועלו הספרותי כולל כתיבה של למעלה מארבעים נובלות, קובצי שירה, 20 קובצי מאמרים, 18 מחזות, 20 קובצי סיפורים קצרים, ועוד.
כתיבתו עוסקת בשאלות של גבריות ונשיות, אסתטיקה יפנית, מיליטריזם ועוד.
החל משנת 1988 מוענק פרס ספרותי על שמו.
מישימה נולד בטוקיו ואת מרבית שנות ילדותו בילה במחיצת סבתו האגרסיבית שתיעבה נערים והתעקשה לגדלו כילדה.
מישימה הצעיר לא הורשה לשחק בשמש או להשתתף בכל סוג של פעילות ספורטיבית, ונאלץ לשחק עם בנות דודותיו ובובותיהן.
כאשר שב לבית אביו בגיל 12, זכה ליחס מחמיר לא פחות – אביו, שהיה איש צבא, הטיל עליו משמעת קשה וניסה למנוע ממנו לכתוב.
הדבר לא צלח ומישימה החל לכתוב כבר בשנים אלו כשהוא מושפע מהסופרים היפנים ומאוסקר ויילד האירי.
מאוחר יותר קיבל מישימה טופס גיוס לצבא היפני הקיסרי ובבחינות הבריאות במיונים לגיוס הוא נכשל עקב אבחון שגוי של שחפת.
כדי לפצות על שנות ילדותו שבהן הזניח את גופו, הקדיש מישימה את חייו הבוגרים לאימון הגוף.
העבודה הקשה באימון משקולות (שלושה אימונים בשבוע במשך 15 שנים) השתלמה וגופו של מישימה הפך שרירי עד מאוד.
כמו כן הוא עסק בקנדו – אמנות לחימה יפנית בחרבות.
על אף שהיה נשוי ואב לשני ילדים, מישימה היה הומוסקסואל מוצהר.
על כך כתב בספרו "וידויה של מסכה", שבו יצא מהארון באופן פומבי.
יש שמעריכים כי מאהבו הוא זה שכרת את ראשו ב-25 בנובמבר 1970 בסופו של ריטואל הספוקו.
מישימה החזיק בדעות לאומניות ריאקציונריות, וטען כי לאחר מלחמת העולם השנייה "יפן מתה" מבחינה תרבותית וכדי לחזור למקומה הראוי עליה לשוב לערכי הבושידו (הלוחם) של הסמוראי.
מן החרצית והחרב שסימלו את יפן, קָבַל מישימה, נעלמה החרב ונותרה רק החרצית.
הוא אף טען כי לאחר מלחמת העולם השנייה קיסר יפן הירוהיטו היה צריך להתפטר.
דעות אלו קוממו עליו אנשי שמאל וימין כאחד והפכו אותו לדמות שנויה במחלוקת.
לצורך מימון פעולותיו הפוליטיות השתתף גם בסרטי קולנוע ובין השאר כיכב בסרט "פחד מוות" של הבמאי יאסוזו מאסומורה.
בשנת 1967 הקים צבא פרטי קטן בראשותו שהתאמן לצד צבא יפן ונתפס על ידו ככוח המזוין היחיד במדינה שראוי להגן על הקיסר.
בשנת 1970 שם קץ לחייו באמצעות ספוקו, אקט שביצע לאחר ניסיון השתלטות כושל על צבא יפן.
החל משנת 1988 מוענק פרס ספרותי על שמו לסופר פורץ דרך ביצירותיו.
בין הזוכות בפרס נכללת שונו יוריקו שזכתה בו בשנת 1994.
וידויה של מסכה (1948), תרגמה מיפנית: עינת קופר, הוצאת אפרסמון, 2020.
מקדש הזהב (1956), תרגמה מיפנית: עינת קופר, ספרית פועלים, 2007.
לאחר המשתה (1960), תרגמה מאנגלית: אביבה גור, ספרית פועלים, 1983.
המלח שחטא לים (1963), תרגמה מאנגלית: שושנה צינגל, הוצאת כנרת, 1986.
חברי היטלר וסיפורים אחרים (1968).
הגבירה אאוי (תרגמה מיפנית: עינת קופר, סמינר הקיבוצים, 2001)
מישימה: סיפור חיים בארבעה פרקים (1985), בימוי פול שריידר.
מישימה: העימות האחרון (2020), בימוי קיוסקה טויושימה.
יוקיו הטויאמה (ביפנית: 鳩山 由紀夫; נולד ב-11 בפברואר 1947) הוא פוליטיקאי יפני שכיהן כראש ממשלת יפן וכמנהיג המפלגה הדמוקרטית.
הטויאמה המייצג את המחוז התשיעי של הוקאידו בבית הנבחרים היפני מאז 1986, כיהן כראש ממשלה במשך כעשרה חודשים בלבד, בין ספטמבר 2009 ליוני 2010, בטרם החליט להתפטר.
הטויאמה נולד בטוקיו והוא דור רביעי לפוליטיקאים, סבא רבא שלו מצד אביו היה יו"ר בית הנבחרים, סבו איצ'ירו הטויאמה כיהן כראש ממשלת יפן בין השנים 1954 ל-1956 ואביו היה שר החוץ היפני.
אמו היא בתו של מייסד קונצרן ברידג'סטון ומתורמי הכספים העיקריים לקריירה הפוליטית של הטויאמה ואחיו.
ב-1969 סיים תואר בפיזיקה באוניברסיטת טוקיו ויצא ללימודי דוקטורט בהנדסת תעשייה באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית אותם סיים ב-1976. כשחזר ליפן עבד כעוזר מחקר במחלקה להנדסת תעשייה במכון הטכנולוגי של טוקיו, ב-1981 התמנה לפרופסור חבר למנהל עסקים באוניברסיטת סנשו, משרה בה נשא עד פרישתו מהקריירה האקדמאית ב-1984.
הטויאמה ידוע בכינויו "החייזר" שניתן לו בשל מראה עיניו הבולטות ותספורתו המוזרה.
ב-1986 התמודד לראשונה בבחירות הכלליות לבית הנבחרים של יפן, כחבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
הטויאמה זכה במושב מטעם המחוז הרביעי (כיום התשיעי) של הוקאידו ומאז מכהן ברציפות כחבר הדיאט.
ב-1993 פרש מהמפלגה הליברלית דמוקרטית לטובת הקמת המפלגה החדשה יפן (סקיגייק), הוא מונה למזכיר המפלגה ולסגן שר בקבינט של מוריהירו הוסוקאווה, אך הקואליציה שהוקמה התפרקה לאחר כשמונה חודשים בלבד בשלטון.
ב-1996 פרש מהמפלגה עם אחיו ויחד הקימו את המפלגה הדמוקרטית של יפן, כשב-1999 התמנה לנשיאה ולמנהיג האופוזיציה.
בשנת 2002 התפטר מתפקידו, לאחר שספג ביקורת על כישלון תוכניותיו להרחיב את המפלגה דרך איחוד עם מפלגות יריבות.
ב-2004 מונה לשר החוץ בממשלת הצללים של האופוזיציה היפנית וב-2005 למזכ"ל המפלגה.
במאי 2009 נבחר למנהיג המפלגה הדמוקרטית, אותה הוביל לניצחון סוחף במערכת הבחירות הכללית באוגוסט 2009, ב-16 בספטמבר 2009 נבחר על ידי הדיאט היפני לראשות הממשלה והחליף את טארו אסו.
בתחילת יוני 2010 הודיע הטויאמה על התפטרותו לאחר ביקורת שהופנתה אליו כתוצאה מהפרת הבטחתו לסגור את הבסיס הצבאי האמריקאי באוקינאווה והערכה במפלגתו כי המשך כהונתו תפגע במפלגה בבחירות לפרלמנט שיערכו ביולי 2010.
יוקיה אמאנו (ביפנית: 天野之弥; 9 במאי 1947 – 18 ביולי 2019) היה יושב ראש הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א).
לפני תפקידו זה כיהן כדיפלומט יפני ואיש שירות ציבור עבור האומות המאוחדות ועבור חטיבות הבת בארגון זה.
נולד בשנת 1947. בשנת 1968 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת טוקיו.
בשנת 1972 הצטרף למשרד החוץ.
שם התמחה בנושאי המאמץ הבינלאומי למניעת ופירוק נשק גרעיני.
במהלך השנים אמאנו קודם במשרד החוץ ועבד בתפקידים רבים.
עבד בשגרירויות יפן בלאוס, בלגיה וארצות הברית, והיה הקונסול הדיפלומטי של יפן במרסיי.
פעל ולקח חלק במשא ומתן למען הארכת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, האמנה למניעת ניסויים גרעיניים, אמנת הנשק הביולוגי ותיקון אמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים.
מספטמבר 2005 ועד ספטמבר 2006 שימש אמאנו כיו"ר חבר הנאמנים של סבא"א.
בתקופה זו, סבא"א ומנכ"ל הארגון, מוחמד אל-בראדעי, קיבלו את פרס נובל לשלום.
אמאנו ייצג את סבא"א בטקס הענקת פרסי נובל שנערך בדצמבר 2005.
ב-2 ביולי 2009 נבחר אמאנו, כנציג יפן, לעמוד בראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, במקום ראש הסוכנות היוצא מוחמד אל-בראדעי.
ב-1 בדצמבר 2009 נכנס לתפקידו כיושב ראש סבא"א.
במרץ 2013 הוא נבחר לכהונה שנייה כראש הסוכנות ושימש בתפקיד עד למותו ב-18 ביולי 2019.
אמאנו היה נשוי ודיבר יפנית, אנגלית וצרפתית.