tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההסתדרות מעסיקה 1,031 עובדים, העוסקים במתן ייעוץ, הדרכה, ייצוג משפטי, ייעוץ ארגוני ושירותי תרבות ורווחה לעובדים המאוגדים בה.
עובדי ההסתדרות מאוגדים בעצמם, בוועד משלהם, שלעיתים מנהל סכסוכי עבודה עם הנהלת ההסתדרות עצמה.
תקציב ההסתדרות לשנת 2017 צפוי להסתכם ב-596 מיליון ש"ח.
בהסתדרות פועל מבקר פנימי בעל סמכויות פיקוח רחבות על הארגון וכלל הגופים התלויים בו.
המבקר ממונה על ידי נשיאות בינ"ה, ומאושר על ידי בינ"ה, ואחראי בפניה בלבד ולא בפני הרשות המבצעת (הנהגת ההסתדרות).
המבקר הוא שמחליט על נושאי הביקורת, אולם לבינ"ה, ולהנהגת ההסתדרות באישור בינ"ה הרשות להטיל עליו גם משימות ביקורת ספציפיות.
על אף שההסתדרות היא אגודה עות'מאנית, היא כפופה גם לביקורת מבקר המדינה – זאת למעט בתחום האיגוד המקצועי, וזאת במטרה לשמור על עצמאות האיגוד המקצועי המייצג עובדים ואיגודים פעמים רבות מול המדינה כמעסיק.
ההסתדרות פתוחה להצטרפות של כל שכיר ישראלי אשר יכול להצטרף אליה באופן עצמאי על מנת ליהנות משירותי פרט שונים שהיא מציעה.
בהתאם לחוק הסכמים קיבוציים, ההסתדרות הופכת לארגון יציג של כלל העובדים במקום העבודה, היכולה לשאת ולתת לחתימת הסכם קיבוצי, אף אם חברי ההסתדרות מהווים שליש בלבד מכלל העובדים במקום העבודה ואין במקום העבודה ארגון עובדים אחר שיש לו יותר חברים.
לעיתים ההסתדרות החדשה אינה גובה דמי חבר מעובדים במקומות עבודה בהם קמה התארגנות ראשונית שטרם הבשילה לכדי חתימה על הסכם קיבוצי.
דמי החבר בהסתדרות עומדים על גובה של 0.9% מהשכר (עד לתקרה חודשית של 157.18 ש"ח).
בנוסף גובה ההסתדרות דמי טיפול ארגוני בגובה 0.75% מהשכר (עד לתקרה חודשית של 130.98) ממי שאינם חברים בארגון עובדים, אך חל עליהם הסכם קיבוצי או צו הרחבה שבהם נקבע ניכוי זה.
כל חבר הסתדרות זכאי בהתאם למקום עבודתו ולמקצועו להיות חבר בהסתדרות ענפית אחת, ובהסתדרות מקצועית אחת (כך למשל עובדת סוציאלית המועסקת במשרד הרווחה תהיה חברה הן בהסתדרות עובדי המדינה והן באיגוד העובדים הסוציאליים).
בשנת 2016 הוקם מועדון צרכנים ביחד בשבילך שמונה כ-150 אלף חברים.
יצירת ההסתדרות החדשה ותקופת חיים רמון (1994–1995)
ההסתדרות החדשה קמה מתוך ההסתדרות הכללית בשנת 1994 ביוזמתו של היו"ר הנבחר חיים רמון.
רמון ועמיר פרץ, שני פוליטיקאים צעירים ממפלגת העבודה (שהשתייכו לקבוצת חברי כנסת שכונו השמינייה), הקימו סיעה בשם "חיים חדשים", שפרשה מסיעת העבודה בהסתדרות, והתמודדה נגד המזכ"ל חיים הברפלד.
לאחר ניצחונם, מונה רמון למזכ"ל ההסתדרות, ופתח בסיועו של פרץ ברפורמה מקיפה שכללה הפרטה רחבה של נכסיה, הפרדתה של קופת החולים הכללית והפיכת החברות בהסתדרות לוולנטרית יותר, ותוכנית הבראה וקיצוץ דרמטית.
עד לרפורמה זו הייתה החברות בקופת חולים כללית מהווה גם חברות אוטומטית בהסתדרות ותשלום מיסי חבר לה.
במסגרת הרפורמה הופרדה קופת חולים כללית מההסתדרות והפכה לספק שירותי בריאות במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (אותו יזם רמון במהלך כהונתו כשר הבריאות טרם התמודדותו לראשות ההסתדרות).
עם זאת, במסגרת הפרדת קופת החולים מההסתדרות, נטלה על עצמה המדינה את חובות קופת החולים שהיוו חלק נכבד מחובות ההסתדרות.
ההסתדרות נפרדה, אפוא, ממרבית נכסיה הכלכליים ונעשתה ממוקדת בעיקר בייצוג עובדים ובפעילות איגוד מקצועי, בדומה לאיגודים מקצועיים רבים בעולם.
אחדים מנכסיה – כמו רשת בתי האבות "משען", הוצאת הספרים "עם עובד", רשת החינוך "עמל" ובעיקר – קרנות הפנסיה, נשארו בידיה (קרנות הפנסיה, שסבלו מגירעון אקטוארי, הולאמו בשנת 2003).
חובותיה של ההסתדרות נפרסו, וההסתדרות ממשיכה לשלם אותם עד היום, כשהיא ממשיכה לקיים את פעילותה השוטפת.
בנוסף לרפורמות הכלכליות, פעל רמון לבצע להסתדרות "הבראה תדמיתית".
אחד הצעדים הראשונים שעשה רמון בהסתדרות היה לשנות את שמה מ"ההסתדרות הכללית" ל"הסתדרות העובדים הכללית החדשה".
כמו כן, שינה את תוארו מ"מזכ"ל ההסתדרות" ל"יו"ר ההסתדרות" ואת "הוועד הפועל של ההסתדרות" הפך ל"בינ"ה".
בתקופתו של רמון היה ניסיון להעביר את מטה ההסתדרות אל בניין משרדים חדש באזור התעשייה גבעת שאול בירושלים אך ניסיון זה נכשל ולאחר שנה חזרה הנהלת ההסתדרות אל בית הוועד הפועל בתל אביב.
רמון פרש מההסתדרות בנובמבר 1995, לאחר רצח ראש הממשלה לשעבר, יצחק רבין, כדי לכהן כשר הפנים בממשלה בראשותו של שמעון פרס.
עם פרישתו של רמון, הפך עמיר פרץ ליו"ר ההסתדרות, ונשאר בתפקיד 10 שנים רצופות.
פרץ הטביע את חותמו על ההסתדרות, השיג בה שליטה מוחלטת והפך אותה לגוף המזוהה איתו באופן אישי.
הוא השאיר בארגון את מרבית בעלי התפקידים הישנים, אך במשך השנים החליש את מעמדם ומינה לתפקידי מפתח צעירים שצמחו מתוך ועדי העובדים, שגילו לו נאמנות רבה יותר.
הנהגת ההסתדרות השתנתה בימיו של פרץ.
לפי תפיסה רווחת, ההנהגה, שהייתה אשכנזית ברובה, וקשורה בטבורה – אידאולוגית וחברתית – לתנועת העבודה ההיסטורית ול"ממסד המפא"ניקי" הישן.
מאז צמחה הנהגה מגוונת בהרבה, שרבים מחבריה גדלו בפריפריה, וצמחו במפעלים ומקומות עבודה, בהם מזרחיים רבים, ערבים, חרדים, וחברי מפלגת ש"ס.
גם אופי פעילותה של ההסתדרות עבר שינוי דרמטי.
מגוף כוללני ששירת את רוב אוכלוסיית המדינה, הפכה ההסתדרות בתקופת פרץ לגוף שקשור בעיקר לקבוצה קטנה בהרבה של עובדים – רובם במגזר הציבורי.
מדיניות הממשלה מאז שנות השמונים, לצד המדיניות שהוביל קודמו רמון, צמצמה מאוד את מספר העובדים המאוגדים.
המדינה החלה להגביל ולצמצם את תקני כוח האדם, והובילה תהליכי צמצום במפעלים ומשרדי הממשלה תוך פיטורי עובדים מאוגדים כשבמקומם גויסו עובדים המועסקים שלא תחת הסכמים קיבוציים באמצעות חברות כוח אדם אשר פעמים רבות אף פוגעות בזכויותיהם.
ענפי כלכלה שהתפתחו במהלך הגאות הכלכלית של שנות התשעים, בייחוד בתחומי ההיי-טק והשירותים התבססו על גיוס עובדים בלתי-מאוגדים בחוזים אישיים.
ההסתדרות בראשות פרץ, והוועדים הקשורים אליה, כמעט ולא עשו דבר כדי לגייס עובדים לא-מאוגדים ולהרחיב את מעגל העבודה המאורגנת, ולעיתים אף מנעו התארגנויות חדשות של עובדים.
במקום זאת, העדיפו לרכז את כוחם בשמירה על תנאי העבודה הטובים שההסתדרות הישנה השיגה לעובדים המאוגדים, ועל תנאי פיצויים נאים למפוטרים.
שני המעמדות של עובדים במשק, עובדי החברות ה"הסתדרותיות" ועובדים "רגילים", שהיו ביניהם פערים גדולים בתנאים הסוציאליים, שאפיינו את ההסתדרות הישנה, המשיכו להתקיים.
במקביל לפערים שהלכו והתרחבו בין העובדים הלא-מאוגדים לבין עצמם, נוצרו גם פערים גדולים בין עובדים מאוגדים במונופולים הממשלתיים, כמו חברת החשמל ונמלי הים, ובין העובדים במפעלים פרטיים רגילים, שנאלצו יותר ויותר ליישר קו עם מעסיקיהם והפכו, במקרים רבים, ל"וועדי בובה" בחסות ההנהלה.
בשל כך, ההסתדרות החדשה נעשתה מזוהה יותר ויותר עם "הוועדים הגדולים".
פרץ הצליח להחזיר להסתדרות, שקיבל לידיו בשיא חולשתה, כגוף שכבר היו מי שהספידו אותו כחלק מההיסטוריה, חלק ממעמדה כגוף חזק ומשפיע בפוליטיקה ובכלכלה הישראלית.
פעילותה של ההסתדרות בתקופתו של פרץ נוהלה תוך קשר הדוק עם פעילותו הפוליטית.
שנה אחת לאחר כניסתו לתפקיד התמנה יו"ר הליכוד, בנימין נתניהו, לראש הממשלה.
נתניהו, המחזיק באג'נדה כלכלית שמרנית מובהקת, ניסה לכפות על עובדי המדינה והרשויות המקומיות מהלכים של התייעלות, שאיימו עליהם בפיטורים ובהרעת תנאים.
פרץ הרבה להשתמש בזכות השביתה, וביכולת השביתה של העובדים בוועדים הגדולים, והוביל אותם לסדרת מאבקים עם נתניהו, שהגיעו לשיאם כאשר השבית פעמיים – ב-1997 וב-1998 – את כל המגזר הציבורי במשק, כולל נמלי הים והאוויר.
השביתות הופסקו לאחר כיומיים, בהוראת בית הדין לעבודה, אך הממשלה נאלצה, בלחץ בית הדין, לקבל חלק מדרישות ההסתדרות.
בשנת 1997 נבחר אהוד ברק לראשות מפלגת העבודה, שפרץ עדיין שימש כחבר הכנסת מטעמה, ובמאי 1999 נבחר ברק לראש הממשלה.
פרץ לא היה מרוצה מבחירתו של ברק, שהחזיק בעמדות כלכליות ליברליות, והחליט לפרוש מהעבודה ולהקים את מפלגת עם אחד, מפלגה ייחודית שייצגה את העובדים המאוגדים בלבד, תוך שיתוף פעולה עם פוליטיקאים מסיעות אחרות, כמו חיים כץ מהליכוד ודוד טל מש"ס.
במהלך כהונתו הקצרה כראש ממשלה, ניסה אהוד ברק לקדם רפורמה גדולה במס, רפורמת בן בסט, שכללה ביטול של זכויות שונות של העובדים המאוגדים, כמו הפטור ממס על קופות הגמל, קרנות ההשתלמות והחסכונות הפנסיוניים.
פרץ ניהל קמפיין מתוקשר נגד התוכנית, שכללה איום בהשבתה כללית נוספת של המגזר הציבורי, והצליח להביא לביטולה בלא שביתה.
מבחן הכוח המרכזי של פרץ וההסתדרות הגיע בתחילת 2003 עם מינויו של נתניהו לשר האוצר בממשלתו של אריאל שרון.
נתניהו, שכעת היה פטור מהאחריות לנושאים מדיניים ויכל להתמקד בקידום האג'נדה הכלכלית שלו, הוביל תוכנית לרפורמה כוללת במשק הישראלי, שכללה, בין השאר, הלאמה והפרטה חלקית של קרנות הפנסיה של ההסתדרות, הפרטה של רוב החברות הממשלתיות (שכל עובדיהן מאוגדים בהסתדרות), והרעת תנאים לעובדי המדינה והרשויות המקומיות .
יישום התוכנית של נתניהו נתפש, גם על ידי תומכיו וגם על ידי מתנגדיו, כאיום על עצם קיומה של העבודה המאורגנת בישראל .
בנוסף על הפרטים הקונקרטיים של התוכנית, יצא נתניהו בסדרת הצהרות נגד ההסתדרות והעבודה המאורגנת, ברוח הצהרותיה של ראש ממשלת בריטניה לשעבר, מרגרט ת'אצ'ר, כולל "פליטת פה" שחזר עליה מספר פעמים, שבה כינה "בטעות" את עובדים "אויבים" (בדומה להצהרתה של תאצ'ר, "ניצחנו את אויבנו מבחוץ, כעת עלינו להתגבר על אויבנו מבפנים").
ציבור העובדים המאוגדים הרגיש מאוים ו"יצא למלחמה" נגד התוכנית.
במהלך השנתיים הבאות, יושמה התוכנית ברובה, תוך עימות מתמיד בין נתניהו לפרץ, שכלל הצהרות והתבטאויות חוזרות ונשנות שלהם זה נגד זה, וכן שביתות רבות, עיצומים ואיומים בשביתות – כולל שביתה של חודשיים, הארוכה בתולדות המדינה, בנמלי הים, ושביתה כללית במשק, שתיהן בשנת 2004.
התוכנית של נתניהו הוכתרה כהצלחה, ופרץ התאמץ, והצליח לא פעם, למזער ככל האפשר את הפגיעה בעובדים.
הפרטת חברת החשמל לא יצאה לפועל, והפרטת נמלי הים רוככה.
ההסתדרות איבדה את שליטתה בקרנות הפנסיה, אך יחד אתן נפטרה גם מחוב של עשרות מיליארדי שקלים .
ההסתדרות וועדי העובדים חזרו לכותרות התקשורת והוכיחו את כוחם ופרץ הוכיח את כישורי המנהיגות שלו, והצליח, בסוף שנת 2005, להפוך ליו"ר מפלגת העבודה ולמועמד לראשות הממשלה.
כשנשאל כיצד הוא מסביר את כישלונה של ההסתדרות במניעת הפערים במשק, אמר שזהו תפקידה של הממשלה וש"לשם כך הוא נכנס לפוליטיקה".
מחליפו של פרץ, עופר עיני, שימש יו"ר בין 2 בינואר 2006 ל-1 בפברואר 2014. עיני מונה כממלא מקום, כשפרץ התמנה לשר, ולאחר מכן נבחר לתפקיד בזכות עצמו.
עיני היה היו"ר הראשון שלא הגיע מסיעת 'העבודה' בהסתדרות, ובמקום זאת הקים סיעה חדשה, מנותקת מהמפלגות הלאומיות, בשם "עוגנים".
עוגנים זכתה להצלחה, ועיני שעמד בראשותה ניצח את איתן כבל, מועמד סיעת העבודה, בבחירות.
מנקודה זו והלאה, החליפה עוגנים את העבודה כסיעה המוביל, והעמידה גם את היו"רים הבאים.
בניגוד לתדמיתו הפוליטית של פרץ, עיני בנה תדמית "מקצועית", של מנהיג פועלים שמעייניו בפעולות ענייניות לשיפור מצב העובדים.
מאז מינויו של עיני, מנסה ההסתדרות להפנות משאבים רבים יותר לטיפול בעובדים חלשים.
עיני היה גם יו"ר ההסתדרות הראשון שצמח מהשטח – החל כעובד מס הכנסה, נבחר לראש ועד העובדים, דרך תפקידים נוספים, כמו יו"ר האגף לאיגוד מקצועי, עד לתפקיד יו"ר ההסתדרות.
בשנתיים הראשונות לראשותו, גייסה ההסתדרות לשורותיה עובדים שלפני כן לא היו מאוגדים כלל, במפעלים פרטיים, חברות כוח אדם, ניקיון, שמירה, מסעדות ורשתות שיווק.
לא מעט מהם הצליחו, בסיוע ההסתדרות, לחתום על הסכמי עבודה קיבוציים ששיפרו משמעותית את שכרם ותנאי העסקתם.
בשנת 2010 הוקם האגף להתאגדות עובדים, כשהוא מתבסס על עובדים שגויסו מבין בוגרי הנוער העובד והלומד ותנועת דרור ישראל.
האגף, שפעל לצד המרחבים, חתר להקמת ועדי עובדים חדשים.
צעד משמעותי, משום שעד לתקופת עיני ההסתדרות הייתה במגמת התכווצות במספר חבריה, ואילו מנקודה זו החלה מאגדת ועדים חדשים.
מבחן נוסף שעיני עמד בו, היה פתרון בעיית הלנות השכר ברשויות המקומיות.
בשנים 2003–2006, סבלו עובדים ברשויות בפריפריה מהלנות מתמשכות של שכרם, עקב ניהול לקוי וקיצוצים שביצע נתניהו בתמיכה הממשלתית ברשויות.
הלנת השכר הייתה העילה לשביתה הכללית שיזם פרץ בשנת 2004, והלנות שכר נמשכו גם אחרי השביתה, מאחר שהממשלה והרשויות לא שינו את מדיניותם כדרישת ההסתדרות.
אחרי השביתה בשנת 2006 תחת הנהגת עיני, הרשויות והממשלה נקטו מאמץ מרוכז להגדיל את התקציב ולייעל את עבודת הרשויות, והלנות השכר פחתו במידה רבה.
עיני, בשונה ממדיניות קודמיו, בחר לנסות לפתח "ברית אסטרטגית" עם נציג המעסיקים במשק – נשיא התאחדות התעשיינים ויו"ר לשכת התיאום של הגופים הכלכליים, שרגא ברוש.
הברית התבטאה בהסכמה ותיאום כמעט מוחלט על מהלכיהם של שני הגופים, ידידות אישית ואף שותפות אידאולוגית.
עיני מסביר את ה"ברית" ברצונו להשיג הישגים לטובת העובדים מבלי להתעמת עם המעסיקים, כדי למנוע שביתות שיפגעו במקומות עבודה.
הוא היה חבר במפלגת העבודה, ובעבר נחשב למקורבו של יו"ר המפלגה, אהוד ברק, ולאחר הבחירות לכנסת ה-18 הצליח להוביל את המפלגה להצטרף לממשלתו של בנימין נתניהו, בנימוק שממשלה חזקה עם מודעות חברתית תטפל היטב במשבר הכלכלי ובכך תיטיב עם העובדים (ובניגוד לעמדתו של פרץ).
בניגוד לפרץ שמר עיני על יחסים טובים עם נתניהו, ששיתף את ההסתדרות בתוכנית שגיבש להתמודדות עם המשבר.
במסגרת הצטרפות מפלגת העבודה לממשלה אליה דחף עיני, הועברה חבילת חוקים שסייעה בארגונם של עובדים חדשים בהסתדרות – ביניהם חוק המטיל קנסות כבדים על מעסיקים הפוגעים בהתאגדות עובדים ראשונית, וכן חוק הקובע כי מעסיק מחויב לנהל משא ומתן קיבוצי מול ארגון עובדים יציג.
חוקים אלה, לצד הקמתו של האגף להתאגדות עובדים, היוו גורמים מרכזיים בהיווצרותו של גל התארגנויות עובדים חדשות במשק, בסקטורים שבעבר לא היו מאורגנים במסגרת ההסתדרות או בכלל.
כך במהלך שנת 2012 ליוותה ההסתדרות בהנהגת עיני את מאבקם של עובדי חברת הסלולר פלאפון להכרה בהתאגדותם, מאבק שבעקבותיו התאגדו כלל עובדי חברות הסלולר הגדולות והחלה ההתארגנות בענף ההיי-טק.
בשלהי דצמבר 2009 הודיע עיני כי בית נבחרי ההסתדרות אישר הצטרפותם של עובדים זרים השוהים בישראל כחוק לשורות ההסתדרות החל ממרץ 2010. בכך תתאפשר לראשונה התאגדות חוקית של עובדים זרים וההסתדרות הרחיבה את שורותיה גם לעובדים תושבי ישראל שאינם אזרחים.
בחודש פברואר 2012 יזם עיני שביתה כללית שנועדה לצמצם את תופעת עובדי הקבלן ולהשוות את תנאיהם לתנאי העובדים הקבועים.
השביתה נמשכה חמישה ימים ובסיומה חתם עיני עם האוצר הסכם המשפר את תנאי העסקתם של עובדי הקבלן.
ההסכם כלל בין היתר העלאת שכר המינימום לעובדי קבלן השירות ל-4,500 ש"ח לחודש, העלאת ההפרשות לפנסיה, שיפור בתנאים הסוציאליים, חיזוק הפיקוח על תנאי העסקה ועוד.
באוקטובר 2013 הודיע עיני על פרישתו מראשות ההסתדרות.
ביוני 2014 אושר על ידי בינ"ה מינויו של אבי ניסנקורן לתפקיד יו"ר ההסתדרות, לאור המלצתו של היו"ר היוצא ושל סייעת 'עוגנים'.
כנגד הליך מינויו הוגשה עתירה לבג"ץ בדרישה לקיום בחירות כלליות בהסדרות, אולם עתירה זו נדחתה.
אחד ההסכמים הראשונים עליהם חתם ניסנקורן עם כניסתו לתפקיד היה הסכם קיבוצי כללי מול ארגוני המעסיקים המחייב כל מקום עבודה המעסיק למעלה ממאה עובדים להעסיק 3% עובדים עם מוגבלויות – על הסכם זה הוטל גם צו הרחבה אשר הפך אותו למחייב בכלל המשק.
בדצמבר 2014 חתמה ההסתדרות על הסכם קיבוצי עם נשיאות הארגונים העסקיים, להעלאת שכר המינימום, בשלוש פעימות, ל-5,000 ש"ח.
בהמשך הוסכם על פעימה נוספת להעלאת שכר המינימום ל-5,300 ש"ח במהלך שנת 2017. ביולי 2014 חתמה ההסתדרות גם על הסכם קיבוצי ענפי חדש בענף השמירה והאבטחה לו ניתן מאוחר יותר גם צו הרחבה.
ביולי 2015 יצאה ההסתדרות בהנהגת ניסנקורן לסכסוך עבודה כללי במשק בדרישה להובלת רפורמה מקיפה לצמצום ההעסקה הקבלנית בשירות הציבורי, ובאותו החודש נחתם מסמך הסכמות בין ניסנקורן ושר האוצר משה כחלון להעברתם של עשרות אלפי עובדי קבלן להעסקה ישירה, ולשיפור תנאיהם של עובדים נוספים.
בין היתר נקבע בהסכם כי כלל עובדי הניקיון בבתי החולים הציבוריים ייקלטו להעסקה ישירה, וכן כלל הסייעות המתוקצבות בגני הילדים ברשויות המקומיות, עובדי משמרות הבוקר של קרנות המחקר בבתי החולים, אלפי עובדים סוציאליים המועסקים בשירות הרשויות המקומיות ועוד.
כמו כן נקבעה בצו הרחבה הצמדה של שכר העובדים הסוציאליים המועסקים בעמותות בשירות המדינה והרשויות המקומיות לשכר עמיתיהם המועסקים בהעסקה ישירה – יישום של דרישה שהעמידו העובדים הסוציאליים עוד במאבקם בשנת 2011.
בפברואר 2016, חתם ניסנקורן על מסמך הבנות עם ארגוני המעסיקים להגדלת שיעור ההפרשה הכולל לפנסיית חובה מ-17.5% ל-18.5% כשגם העובדים וגם המעסיקים יגדילו את הפרשותיהם, כל אחד בחצי אחוז – הסכם שהורחב אף הוא לכלל המשק.
בפברואר 2016 יזם ניסנקורן הקמת אתר חדשות מבית ההסתדרות "דבר ראשון".
בדצמבר 2015 בעקבות סכסוך עבודה כללי במשק, נחתם מול האוצר הסכם מסגרת חדש עבור המגזר הציבורי, זאת לאחר למעלה משלוש שנים בהן לא נחתמו הסכמי מסגרת.
הסכם המסגרת קבע העלאת שכר בסך 7.5%, אשר לראשונה חלק ממנה ניתן כתוספת שקלית הפועלת לטובת בעלי ההכנסות הנמוכות ולצמצום פערים.
כמו כן ניתנו 7.5% נוספים לסקטורים ספציפיים בהם הוקפא השכר שנים ארוכות טרם ההסכם.
בינואר 2016 הקימה ההסתדרות מועדון צרכנות תחת המותג 'ביחד בשבילך', המקנה לחברי ההסתדרות שורה של הנחות בקניית מוצרים ובפעילויות נופש ורווחה.
אחת ממטרות המהלך הייתה לעודד משלמי דמי טיפול בלבד להצטרף כחברים מן המניין בארגון, וזאת במטרה לחזק את כוחה הארגוני של ההסתדרות במשק הישראלי ובמקומות העבודה.
ב-23 במאי 2017 נערכו בחירות ליו"ר ההסתדרות ולבית נבחרי ההסתדרות, בהן התמודדו ניסנקורן ושלי יחימוביץ'.
אבי ניסנקורן ניצח בבחירות ברוב של 62.42%.
במהלך כהונתו של ניסנקורן נמשכת מגמת ההתאגדויות במשק הישראלי, גם בענפים שלא היו מאורגנים בעבר.
בין היתר נחתם לראשונה הסכם קיבוצי בחברת היי טק בישראל – חברת SAP.
תקופת בר-דוד (מרץ 2019 ועד היום)
במרץ 2019 אושר על ידי בינ"ה מינויו של ארנון בר-דוד לתפקיד יו"ר ההסתדרות, לאור המלצתו של היו"ר היוצא.
אחת מפעולויו הראשונות בתפקיד, מספר ימים לאחר כניסתו לתפקיד, הייתה סגירת אתר החדשות האינטרנטי דבר ראשון.
ב-1 במאי 2019 נפתח האתר מחדש בשם דבר העובדים בארץ ישראל.
באוגוסט 2019, חתם על הסכם כחלק מהבנות הרפורמה בנמלי הים, על פיו תועבר מחלקת הים של נמל חיפה לחברה ממשלתית חדשה בבעלות חברת נמלי ישראל, אשר תשרת את שני הנמלים במפרץ חיפה, הישן והחדש.
במהלך תקופת משבר הקורונה בשנת 2020, חתם על שורה של הסכמים קיבוציים שהסדירו את אופן פעולת המגזר הציבורי בתקופת הסגרים – כשבמהלך הסגר הראשון הוסכם כי חלק ניכר מהעובדים ייקחו חופשות על חשבונם, ובהמשך הוסדר תשלום שכר חלקי לעובדים שתפקידם לא נדרש באופן זמני.
במקביל המשיך בר-דוד במגמה של הידוק הקשר בין ההסתדרות וארגוני המעסיקים.
בתקופת משבר הקורונה הוקם לצד ההסתדרות גם 'פורום עצמאים' במטרה לרתום את כוחו של הארגון כדי לקדם חקיקה שתסייע למגזר זה שנפגע קשות במשבר ושאיננו מיוצג בהסתדרות.
כמו כן ייסדה ההסתדרות את מכון המחקר פורום ארלוזורוב.
כחלק ממאמציו לשיפור תדמית ההסתדרות, הוביל את הסרת הגדרות סביב למדשאה הגדולה שבחזית בית הוועד הפועל של ההסתדרות והפיכתה לגינה ציבורית בנובמבר 2020.
בנובמבר 2021 חתמה ההסתדרות על עסקת חבילה עם הממשלה וארגוני המעסיקים, שכללה העלאת שכר המינימום ב-700 ש"ח בפעימות לאורך חמש שנים עד לסכום של 6,000 ש"ח לחודש.
לצד זאת הוסכם על הקפאת שכר במגזר הציבורי לשנת 2022, וכן כי עובדי המגזר הציבורי יוכלו לעבוד יום עבודה בשבוע מהבית.
עוד הוסכם על אפשרות לחישוב גמול שעות נוספות גמיש לעובדים בשכר של למעלה מ-7,950 שקלים ותוספת יום חופשה לעובד בשנה.
ב-25 במאי 2022 נערכו בחירות ליו"ר ההסתדרות ולבית נבחרי ההסתדרות, בהן התמודדו ארנון בר-דוד ועופר עיני.
ב-26 במרץ 2023 יושב ראש הארגון ארנון בר-דוד הודיע על שביתה כללית במשק כחלק מהמחאה נגד הרפורמה המשפטית וההצהרה של ראש הממשלה בינמין נתניהו לפטר את שר הביטחון יואב גלנט.
בר-דוד הודיע על סיומה של השביתה בסוף אותו היום לאחר שנתניהו הצהיר שהחקיקה תושהה והקואליציה תכנס להדברות עם האופוזיציה לגבי הרפורמה המשפטית.
במהלך כהונתו נחתמו רפורמות משמעותיות במבנה השכר של העובדות הסוציאליות ושל תומכות החינוך (סייעות) ברשויות המקומיות, שהעלו את השכר במקצועות אלו.
בנובמבר 2025 נעצר בר-דוד בחשד למעורבות שלו ושל בכירים נוספים בהסתדרות בפרשת השחיתות בהסתדרות.
מאז הקמתה של ההסתדרות החדשה, היא מהווה מטרה לביקורת ציבורית, פוליטית, תקשורתית ואקדמית רבה.
ניתן לחלק את הביקורת על ההסתדרות לשני סוגים: ביקורת "מימין", וביקורת "משמאל".
הביקורת ה"ימנית" באה מצד פוליטיקאים ממפלגות כמו הליכוד, מפלגת שינוי, ישראל ביתנו, ימינה והציונות הדתית כמו כן גם תומכי כלכלה ליברלית וכלכלת שוק חופשי, אנשי עסקים, מנהלי חברות, כלכלנים בבתי השקעות ובאקדמיה, עיתונאים כלכליים (בראשם נחמיה שטרסלר וגיא רולניק), מצד פקידות משרד האוצר, ולעיתים אף מפקידים בממשל האמריקני.
בנוסף, ארגון ה-OECD גם הוא ביקר את ההסתדרות וטען כי היא מזיקה לכלכלה הישראלית.
הדוברים הבולטים ביותר של הביקורת ה"ימנית" הם בנימין נתניהו, עומר מואב, אביר קארה וגלעד אלפר.
ההסתדרות, לטענת המבקרים, היא ארגון עובדים מזיק בשל כוחה יוצא הדופן, העובדה שהיא מייצגת עובדים מוועדים רבים, המוכנים לשבות גם אלה למען אלה, הגיבוי שהיא נותנת לוועדים במונופולים והעבר ה"בולשביקי" שלה.
לטעמם של המבקרים, מחזיק יו"ר ההסתדרות בכוח רב המאפשר לו אישית השפעה גדולה על כלכלת המדינה, ולמעשה, באמצעות נשק השביתה הכללית, יכול לגרום לה נזקים כבדים.
המבקרים מאשימים את ההסתדרות בכך שהיא מסייעת לעובדי המונופולים להשיג לעצמם תנאי עבודה מופלגים, לעיתים מנוגדים לחוק, תוך בזבוז כספי ציבור, וגורמת לשביתות שפוגעות בכלכלת ישראל ומערערות את אמון המשקיעים הזרים.
כמו כן, רבים מבקרים את ההסתדרות על חוק השליש בטענה שהוא אנטי־דמוקרטי וקיים רק בישראל.
בתגובה לכך, בהסתדרות טוענים כי כוחה של ההסתדרות אינו גדול יותר מאשר כוחם המשותף של ועדי העובדים במדינות מערביות אחרות, ואולי אף קטן יותר.
בהסתדרות הרבו גם לטעון, בעיקר בעידן עופר עיני, כי כוחה של ההסתדרות פועל בעיקר לבלימת העובדים (כפי שהיה בשנות שלטון מפא"י, בהן קיבלה על עצמה ההסתדרות את תכתיב האחריות ועסקה רבות במיתון דרישות פועלים), וכי "לממשלה עדיף לעמוד מול גוף אחראי אחד מאשר מול מאה גופים קיצוניים".
בנוסף טוענים בהסתדרות שזכותם של העובדים לשבות ולהיאבק על זכויותיהם היא זכות יסוד דמוקרטית שעולה על הצורך בשקט תעשייתי ובשגשוג כלכלי.
הביקורת ה"שמאלית" באה מארגוני עובדים מתחרים כמו כוח לעובדים, ומען - עמותה לסיוע לעובדים, פעילים בארגוני סיוע לעובדים, כמו קו לעובד, ארגוני שמאל רדיקליים כמו הקשת הדמוקרטית המזרחית, חברי חד"ש, סוציולוגים, עיתונאים ואנשי תקשורת, אנשי רוח, אמנים, אנשי אקדמיה במדעי הרוח, ולעיתים קרובות פעילים שעזבו את ההסתדרות או הודחו ממנה.
ביקורת זו טוענת שההסתדרות הפקירה, למעשה, את ציבור העובדים מהשכבות החלשות, עושה מאמצים קטנים, אם בכלל, לגייס עובדים כאלה לשורותיה, וגם כאשר היא מצליחה לאגד אותם, היא אינה נותנת להם גיבוי במאבקיהם, וכי ועדים רבים במקומות עבודה כמו מפעלים ורשתות שיווק הם, למעשה, בובות בידה של ההנהלה.
יש ממבקרים שטוענים שההסתדרות להוטה למחוק את עברה ה"בולשביקי" ולהפגין שהיא השתנתה, מנסה לשמור על קשרים טובים עם המגזר העסקי, ומשתיקה מאבקי עובדים.
מבקרים אחרים מהצד ה"שמאלי" תולים את בעיותיה של ההסתדרות במבנה שלה, שלטענתם, אינו דמוקרטי, כיוון שהיא נשלטת על ידי פעילי מטה שכירים ("עסקנים") ולא על ידי הנהגה נבחרת של חברי הוועדים עצמם.
הסתברות היא מספר ממשי המציין את מידת הסבירות שמאורע מסוים יתרחש.
ההסתברות של מאורע יכולה לקבל ערך מספרי שבין 0 (כלל לא סביר / בלתי אפשרי) ל־1 (מאורע ודאי או כמעט ודאי).
הסתברות היא מושג יסודי במתמטיקה ומוגדרת באופן אנליטי בתורת ההסתברות.
שימוש מעשי נרחב במושג ההסתברות נעשה בתחומי הסטטיסטיקה, מדעי הטבע, מדעי המחשב, מדעי החברה ומדעים אחרים.
חוסר הוודאות של מאורע, ולכן הצורך בחישוב או הערכה של ההסתברות שלו, עשויים לנבוע משני גורמים:
חוסר ודאות הנובע מהאקראיות שבטבע.
דוגמה לכך היא התפרקות חומר רדיואקטיבי.
אין אנו יכולים לדעת באיזה אטום ספציפי ובאיזה מועד מדויק תתרחש ההתפרקות הבאה, אבל ניתן לדעת זאת במונחים סטטיסטיים־הסתברותיים.
חוסר ודאות הנובע ממידע חלקי הנמצא בידינו.
דוגמה לכך היא הטלת מטבע, שעשויה להסתיים באחת משתי תוצאות אפשריות, בלא שתהיה לנו דרך לחזות איזו תוצאה תתקבל בהטלה מסוימת, אם כי, בהינתן כל הנתונים הפיזיקליים הרלוונטיים – ניתן תאורטית לחשב את התוצאה.
דוגמה נוספת היא השאלה "האם בשבוע הבא תפרוץ מלחמה?", שעליה נדרש המודיעין לענות.
אף שייתכן שהאויב יודע תשובה ברורה לשאלה זו, המידע שבידי המודיעין הוא מידע חלקי, שלפיו יש לתת הערכה להסתברות של מאורע זה.
שאלה פתוחה היא האם כל הסתברות מהסוג הראשון היא למעשה הסתברות מהסוג השני, כלומר האם האקראיות שבהתפרקות אטומים רדיואקטיביים נובעת רק מחוסר ידיעה שלנו על כל הכוחות הפועלים, או שאקראיות היא חלק בלתי נפרד מהטבע, בפרט במסגרתה של מכניקת הקוונטים.
כאשר אנו מטילים מטבע, קל לומר באופן אינטואיטיבי שההסתברות שהוא ייפול על "עץ" היא 50%.
בקביעה זו חסרה עדיין הגדרה פורמלית של המושג הסתברות.
כאשר אנו מטילים מטבע 10 פעמים, נוכל לצפות שב־5 מקרים יֵצא "עץ" וב־5 מקרים יֵצא "פלי", אך ברור שאין כל ודאות בכך – ייתכן שבכל 10 ההטלות התוצאה תצא "עץ".
מהי, אם כן, המשמעות של "הסתברות של 50%" בהקשר זה?
התשובה של תורת ההסתברות לשאלה זו היא שההסתברות משקפת את השכיחות היחסית במספר גדל והולך של ניסיונות.
שאלות של הסתברות עולות בהקשרים שונים:
דוגמה: מהי ההסתברות שניחוש יחיד (בלוטו, בווינר וכדומה) יזכה בפרס הראשון.
שאלה זו מעסיקה במיוחד את מארגן המשחק, שרוצה לתכנן את המשחק באופן שירוויח בו.
דוגמה: מהי ההסתברות שאדם המבטח את חייו ימות במהלך השנה הקרובה.
התשובה לשאלה זו קובעת את גובה הפרמיה שתדרוש חברת הביטוח.
בפיזיקה, למשל, מבוססת התאוריה הקינטית של הגזים על הסתברות: אין לנו ידע דטרמיניסטי על התנהגותה של כל מולקולה, אלא תיאור הסתברותי של התנהגות כל המולקולות.
גם בחקר הרדיואקטיביות אין לנו ידיעה ודאית על גורלו של אטום מסוים, אך יש לנו ידיעה על ההסתברות להתפרקותו.
בניתוחן של שאלות העוסקות בהסתברות עוסקת תורת ההסתברות.
בלשון הדיבור, מידת ההסתברות של מאורע היא הסיכוי שהמאורע יתרחש.
באופן פורמלי, מרחב הסתברות הוא שלשה המורכבת מ
מרחב המדגם – קבוצה שאיבריה הם כל התוצאות האפשריות.
הסיגמא־אלגברה היא קבוצת כל המאורעות (לא בהכרח מאורעות אטומיים) שנרצה להסתכל עליהם.
כאן, "מאורע" הוא קבוצה של אפס או יותר תוצאות, כלומר מאורע הוא תת–קבוצה של מרחב המדגם.
מאורע "קרה" במהלך ניסוי כאשר התוצאה שהתקבלה בו היא איבר בקבוצת התוצאות שמגדיר אותו מאורע.
מכיוון שאותה תוצאה יכולה להיות שייכת למספר רב של מאורעות, מאורעות רבים יכולים לקרות כשמתרחשת תוצאה יחידה.
לדוגמה, כאשר זורקים שתי קוביות, קבוצת כל התוצאות עם סכום של שבע היא מאורע אחד, וכאשר סכום התוצאות הוא אי–זוגי זה מאורע אחר.
אם התוצאה היא מאורע יסודי שבה בקובייה אחת יש שתיים ובקובייה השנייה חמש, אז שני המאורעות, "סכום 7" ו"סכום אי־זוגי" קרו.
מידת הסתברות – זוהי פונקציה המתאימה לכל מאורע את ההסתברות שהוא יתרחש.
פונקציה זו היא פונקציית מידה.
הגדרה מדויקת של מושגים אלו מתקבלת על ידי ניסוח מסודר של אקסיומות ההסתברות.
ניתן לנבא כי במספר גדול של הטלות, מחציתן (בקירוב) יקבלו את הערך "עץ" ומחציתן (בקירוב) – את הערך "פלי".
ככל שיגדל מספר ההטלות, כן תשאף התפלגותן ליחס 50:50.
במהלך המאה ה־17, ובמהלך השנים בכלל, נערכו ניסויים רבים ובהם בדקו את ההסתברות בהטלת מטבע.
במהלך הניסויים הטילו מטבע מאות אלפי פעמים, ונוכחו לגלות שבכל פעם התפלגות התוצאות הייתה קרובה ליחס 50:50 ובדרך כלל, ככל שגדל מספר הניסויים – כן התקרבו התוצאות ליחס זה.
בעקבות ניסויים אלה התפתחה תורת ההסתברות.
בהתאם להגדרה זו של הסתברות, כאשר למרחב המדגם עוצמה אינסופית, אם ההתפלגות אחידה יתרחש בוודאות מאורע שהוא בעל הסתברות 0 (בבחירה אקראית של מספר מתוך קטע, ההסתברות לכל מספר ספציפי היא 0; אולם בוודאות ייבחר מספר כלשהו).
בניסויים כאלה בוודאות לא יתרחש מאורע בעל הסתברות 1 (המאורע המשלים למאורע בעל הסתברות 0 שיתרחש).
כאשר מרחב המדגם סופי, הסתברות 0 פירושה מאורע בלתי אפשרי, והסתברות 1 פירושה מאורע ודאי.
דרך נוספת לבטא את הסבירות שמאורע מסוים יתרחש, הנפוצה בעיקר בהקשרי הימורים, היא בשימוש ביחסי הסתברויות.
באופן אינטואיטיבי, יחס הסתברויות (לפעמים נקרא גם כן סיכוי; באנגלית: odds) הוא הערכה למספר הפעמים שהמאורע צפוי להתרחש לעומת מספר הפעמים שהאירוע צפוי שלא להתרחש.
לדוגמה, במרוץ סוסים, מנהל ההימור מעריך את הסיכוי שאחד הסוסים ינצח.
אם, למשל, הוא צריך שאם המירוץ יתרחש מספר רב של פעמים, הסוס ינצח פעמיים על כל 3 פעמים שהוא יפסיד, אומרים שיחס הסיכוי שלו לנצח הוא 2:3 (במילים: שתיים לשלוש).
לעיתים, מתייחסים ליחס כאל שבר: בדוגמה לעיל, יחס ההסתברויות יכול להיות מוצג כ־ (על אף שההסתברות במקרה כזה היא 2/5).
באופן כללי, אם נתונה ההסתברות p להתרחשותו של מאורע כלשהו, ונניח כי p<1 ממש, אז יחס ההסתברויות o לאותו מאורע מתקבל בנוסחה:
מהגדרה זו נובע שיחס ההסתברויות הוא פונקציה: ממרחב המדגם לקטע .
אם p קטן מאוד, ההסתברות ויחס ההסתברויות שואפים לאותו מספר ().
הסתדרות היא מושג היסטורי בתולדות הציונות, המתאר ארגון גדול, בעל זיקה פוליטית כלשהי, בעל צביון ציוני.
הסתדרות שואפת להכיל מטרות פעולה מתחומי חיים שונים, ובעיקרם בתחום הכלכלה.
לרוב, הסתדרויות הן מפעלים כלכליים ניכרים, הרותמים את התחום הכלכלי למטרותיהם.
למרות שהמחזור הכספי ועתודותיה הכספיות של ההסתדרות עשויים להיות משמעותיים, הסתדרות אינה פועלת למטרות רווח.
מלבד המישור הכלכלי, קיימת נטייה של ההסתדרויות ליצירת מאפיינים תרבותיים במכוון במסגרתה.
מלבד זאת, רבות מההסתדרויות מכוננות דפוסי פעולה בעלי מאפיינים דמוקרטיים, כגון בחירות והצבעות.
ההסתדרויות המפורסמות הן ההסתדרות הציונית וההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל (כיום ההסתדרות החדשה).
הסרת שיער הוא הליך בו שיער מוסר או מדולל מעל פני העור או אף מתחת לפני העור.
הצורה הנפוצה ביותר להסרת שיער היא גילוח אך קיימות שיטות נוספות להסרת שיער.
לאורך ההיסטוריה כמעט כל תרבויות האדם ביצעו הליכי הסרת שיער, בין אם בהקשר חיובי של אופנה או דת ובין אם בהקשר שלילי של ענישה.
השיטות להסרה היו מגוונות אך גילוח הוא העתיק ביותר, היה ועודנו השיטה הנפוצה.
לרוב חברות האדם בעולם יש נורמה בנוגע לכמות השיער הרצוי אצל הפרט.
לדוגמה, בחברה המערבית רוב הגברים מגלחים את זקנם ושפמם ומנהג גילוח הראש נפוץ אף הוא, למרות שבחלק מהמקרים הוא נועד להסתיר התקרחות חלקית.
לעומת זאת, בקרב העמים החיים באזורים הקאריביים, במדינות כדוגמת בליז או ג'מייקה, גילוח אינו מקובל וגידול השיער פרא בצורת דרדלוקס ("ראסטות") הוא המנהג הנפוץ.
נשים רבות בעולם המערבי מורידות שיער מרוב חלקי הגוף, פרט לראש.
לעיתים גילוח הראש מסמל השתייכות לארגון חברתי כדוגמת התנועה הנאו נאצים באירופה ("סקינ-הדס") או תת-התרבות הפאנקיסטית באנגליה.
הסרת שיער מהראש, מהפנים או מהגוף עשויה להיות חלק מטקס מעבר.
הסרה טקסית של חלק מהשיער או כולו משמשת בעת קבלה למסדרי נזירות בדתות שונות, ליחידות צבאיות, לבתי סוהר, למוסדות שיקום ועוד.
לפעמים יש גם הצדקה מעשית להסרת השיער , אך פעמים רבות הסרת השיער משמשת רק או בעיקר כעדות לקבלת האדם לקבוצה ולשינוי מעמדו החברתי.
יהודים דתיים ומסורתיים נוהגים לספר את שיער הראש של בנם, למעט הפאות, בפעם הראשונה בגיל שלוש שנים.
התספורת הראשונה, החלאקה, מלווה בטקס שמסמן את מעברו של הבן ממעמד של תינוק למעמד של ילד המסוגל להתחיל ללמוד לימודים בסיסיים.
בתורה מופיע ציווי על אדם שלקה בצרעת לגלח את כל שיער ראשו וגופו.
לציווי זה יש היבט מעשי - במקרה שמדובר בנגע מדבק בעור, הגילוח מפחית את סכנת ההדבקה - אולם הגילוח מסמן גם את נידויו של האדם מהקהילה עד להחלמתו וטיהורו.
כיום לא חלים דיני מצורע כיוון שהכהנים של ימינו הם בחזקת כהנים רק מהמסורת (מאב לבן) ואין זה די כדי לאפשר להם לדון דבר המזיק בממון (אדם הנידון להיות מצורע ניזוק כספית).
לפי היהדות גילוח הזקן באמצעות סכין (תער) אסורה, ולדעת חלק מהפוסקים, גילוח הפאות שמעל האזניים אסור בכל דרך.
יהודים דתיים לפעמים נוהגים לא לגלח לגמרי את הזקן ולהאריך את פאות הלחיים.
בתקופה שבה הייתה נהוגה נזירות ביהדות, נאסר על הנזיר להסתפר או להתגלח.
איסור על תספורת או גילוח מסמן עד היום תקופות של אבל, בין אם אבל פרטי או אבל ציבורי.
בקרב חסידויות שונות (בעיקר יוצאי הונגריה בעלז ויזניץ סאטמר תולדות אהרון ועוד) נוהגות הנשים לגלח את ראשן לפני הטבילה הראשונה במקוה לטהרה מנדה לאחר הנישואין, בשל החשש שהשער עלול לגרום חציצה לטבילה (כגון כאשר השערות סבוכות זו בזו או תצאנה מחוץ למים) וכן בכדי שלא יתגלה שער הראש.
מנהג זה החל ככל הנראה מתקופת הבעל שם טוב.
ברבות מהדתות גילוח הראש הוא דבר מקובל.
ברבים מזרמי הנצרות והבודהיזם, נזירים מגלחים את ראשם.
לעומת דתות אלה, בקרב הבהאים ישנו איסור חמור על גילוח הראש, ובקרב הסיקים ישנו איסור חמור על הורדת שיער מכל מקום בגוף ואת שיערם הארוך הם שומרים בתוך טורבן.
בארצות ערב גילוח הזקן, שפם וגבות משמש לעיתים כדי להשפיל אסירים.
באיראן חל איסור על גברים להסיר שערות מהגבות.
באוגוסט 2007 נסגרו בטהראן מספר מספרות שביצעו פעולות אלה.
תספורת קצרה, ולפעמים אף גילוח הראש, וכן גילוח יסודי של הזקן, הוא מנהג נפוץ ביחידות צבאיות.
הדבר מונע הצטברות כינים בשיער, חוסך זמן בניקיון ומונע בעיות בחבישת ציוד ראש כדוגמת קסדות, מסכות גז, כוונות-ראש או אמצעים לראיית לילה.
בעבר, בעת שמרבית הקרבות התנהלו פנים אל פנים, גילוח הזקן ושיער הראש הקשה על לוחם אויב לתפוס בראשו של החייל בזמן הקרב.
לגילוח יש גם משמעות טקסית - זוהי דרך לסמן את קבלתו של החייל למסדר הצבאי.
לפעמים משמשת התספורת שלב בשרשרת החיול, כמו קבלת המדים ולבישתם.
בצה"ל מותר לחיילים להשאיר זקן (מלא או "צרפתי" בלבד) בגלל סיבות רפואיות, בגלל סיבות אישיות עם קבלת אישור מקצין בדרגת סא"ל ומעלה או אם הם משתייכים לעדה דתית האוסרת גילוח.
שיטות להסרת שיער זמנית מתחלקות לשני סוגים עיקריים: הסרת שיער על-עורית ותת-עורית.
בעוד השיטה העל-עורית יעילה למספר שעות או ימים, השיטה התת-עורית יעילה למספר שבועות.
גילוח - באמצעות תער או מכונה חשמלית שבה מונעים להבים (בניגוד למכשיר חשמלי המסיר שערות באופן תת-עורי המורט את השערות).
משחות כימיות - בשיטה זו משחות המכילות את החומר קלציום תיאוגליקולט מפרקות את הקשרים הדי-סולפידים המחזיקים את חלבוני השיער יחדיו.
שעווה - שימוש בשעווה חמה או קרה על מנת לשלוף כמויות גדולות של שיער במהירות.
חוט - באמצעות חוט שבאמצעותו מסירים שערות באופן תת-עורי המורט את השערות.
תרכובות סוכר - שימוש בתרכובת סוכר דביקה כדוגמת דבש על מנת לבצע פעולה זהה לשעווה.
מריטה - שימוש בפינצטה או חוט מגולגל על מנת לשלוף את השערה יחד עם השורש.
מסיר שיער חשמלי - המכונה גם "אפיליידי" - פטנט ישראלי של קיבוץ הגושרים (למרות שחברות רבות מייצרות מכשירים דומים).
מכשיר חשמלי המוריד שערות על ידי תלישתן במהירות באמצעות ראש מסתובב המורכב על מנוע, כאשר הראש מכיל זוגות רבים של מבנים דמויי פינצטה הנעים במהירות ותולשים את השערה מהמקום.
שיטות להסרת שיער לצמיתות מתמקדות בהרס בלתי הפיך של שורשי השיער באמצעות חומרים כימיים או פולסים של אנרגיה.
ישנן מספר שיטות לביצוע פעולה זו בדרגות יעילות משתנות:
אפילציה - בשיטה זו משתמש המטפל במחט המשגרת פולסים חשמליים על מנת להרוג את תא השורש.
הסרת שיער בלייזר - בשיטה זו משתמש המטפל בקרן של דיודת לייזר MAX 810A לייזר אשר מזהה את הבדלי הפיגמנט בין השיער לעור, מחממת את שורשי השיער וגרמת להמתתם.
היתרון בדיודת לייזר הוא שניתן לטפל בכל צבעי העור.
בניגוד ל־ipl ששם יש בעיה עם בעלי עור גוון לבן.
טיפולי לייזר אינם יכולים להסיר שיער לבן.
הבזק אור - IPL, טכנולוגיה מבוססת על מקור אור בספקטרום רחב.
טיפול תרופתי - על ידי שימוש במעכבים של האנזים קרטין דהקרבוקסילאז, צמיחת השיער תקטן ותיחלש לאורך זמן.
הסרת שיער בלייזר הוא הליך קוסמטי, בו רופא או מטפל בהשגחת רופא מפעיל מכשיר לייזר ייעודי להסרת שיער מהמטופל.
שיטה זו מסוגלת להוריד כמויות גדולות של שיער משטחים גדולים בגוף (כגון גב או חזה).
מאחר שקרן האור נספגת באופן בררני בפיגמנט החום, השיטה מתאימה לשיער כהה ולא לבעלי שיער ג'ינג'י, בלונדיני או לשיער שיבה וכמו כן אינה מתאימה לבעלי עור כהה, העלול לספוג את הקרניים ולסבול מכוויות.
ככל שהשערה כהה יותר, והעור בהיר יותר, כך השיטה יעילה יותר ובטוחה יותר.
מכשיר הלייזר הראשון שנועד להרוס את זקיקי השיער הומצא על ידי תיאודור הרולד "טד" מיימן, פיזיקאי יהודי אמריקאי ב־7 ביולי 1960. לייזר זה מסוג אודם (RUBY) היה איטי ולא יעיל; הוא הצליח למזער את צמיחת השיער אך גם הביא לנזק קשה וכוויות בעור.
לייזר זה היה יכול להרוס רק כמה זקיקי שיער בכל פעם, מה שהפך את הסרת השיער לתהליך מייגע מאוד.
לייזר מסוג אלכסנדרייט Alexandrite פותח לראשונה בשנות השבעים.
אף על פי שהלייזרים הללו היו הרבה יותר בטוחים מקודמיהם, הם לא הצליחו לספק חום מספיק כדי להרוס את זקיק השיער.
כתוצאה מכך נדרשו שנים על מנת להגיע לתוצאות קבועות.
לייזר מסוג יאג YAG היה הלייזר הראשון שאושר על ידי ה-FDA להסרת שיער בשנת 1964. לייזר זה הצליח להפחית את צמיחת השיער אך לא הצליח להסיר שיער באופן קבוע.
בשנת 1975, דרמטולוג הרווארד ד"ר תומאס ב פיצפטריק, דרמטולוג הארוורד יצר את סולם סוגי העור של פיצפטריק שמציע סיווגים לצבע עור האדם.
משתמשים בו כיום כדי לקבוע מועמדים מתאימים לטיפול בלייזר והתאמת סוג הלייזר המתאים לטיפול.
בשנת 1983 המדענים הצליחו לפתח לייזר המצליח לאתר את זקיק השיער.
כתוצאה מכך, היה ניתן להרוס את זקיק השערה מבלי ליצור נזק לעור.
מכשירי הסרת שיער בלייזר נהפכו לנגישים מסחרית בשנים 1995 ו-1996.
העיקרון העומד מאחורי המכשיר הוא "פוטותרמוליזיס סלקטיבי" (הפירוש של "פוטותרמוליזיס" הוא פירוק על ידי אור).
הלייזר עובר דרך העור הבהיר, נספג באזור המצמיח שיער כהה, הופך לאנרגיית חום ומשמידו.
המטרה הכהה היא בדרך כלל מלנין אשר נמצא בריכוז גבוה בבסיס השיער.
טכניקה זו יעילה ברוב המכשירים עבור אנשים בהירים בעלי שיער כהה – הם אשר מראים בידול מובהק בין עורם לשיערם.
פיתוחים נוספים במכשיר הלייזר, אפשרו גם לכהי עור ובעלי שיער בהיר לעבור את הטיפול.
הסרת שיער בלייזר מתבצעת על ידי רופא או על ידי מטפל בהשגחת רופא.
בדרך כלל ב-5–12 טיפולים , זאת מכיוון שלא כל השיער חשוף בזמן הטיפול הבודד ולעיתים חלק מהשיער מתגבר על הטראומה וגדל שוב.
מספר הטיפולים תלוי במגוון גורמים שהחשובים בהם הם תכונות השיער ושינויים הורמונליים בגוף.
בכל מקרה, היעילות המקסימלית של טיפולי הלייזר היא הסרה של 90% מהשיער ואת השיער הנותר יש להוריד בשיטת האפילציה.
רקע פיזיקלי להסרת שיער בלייזר
בשנת 1913 הציע החוקר נילס בוהר שהאלקטרונים באטום של כל חומר שהוא, מסודרים במסלולים מסוימים-רמות אנרגיה שונות.
הוא קבע כי אטומים יכולים לעבור בין המסלולים האלה.
עלייה ברמת אנרגיה של אלקטרון היא תוצאה של ספיגת אנרגיה, וירידה ברמת אנרגיה-תוצאתה פליטת אנרגיה.
האנרגיה הנפלטת, במקרה זה, היא אור בצבע מסוים (קרינה אלקטרומגנטית באורך גל מסוים).
מעבר בין שתי רמות אנרגיה, לפי מודל האטום של בוהר, יביא לפליטת אנרגיה באורך גל ייחודי.
אף על פי שמודל האטום התפתח מאז תיאור האטום על ידי בוהר-תפיסתו עומדת בבסיס עקרון הלייזר.
לייזר, הוא מכשיר אשר פולט אור באורך גל ספציפי.
באמצעות עירור האלקטרונים בחומר מסוים, מועלים אלקטרונים באטום לרמות אנרגיה שונות.
בנופלם לרמות אנרגיה נמוכות יותר, נפלט אור באורך גל מסוים.
לשימוש בלייזר נבחרים חומרים שהאטומים שלהם מכילים 3–4 רמות אנרגיה.
במכשירי לייזר, לא מתרחשת פליטה ספונטנית בין רמות האנרגיה-כלומר, לא מעררים את החומרים ומאפשרים לו לפלוט אנרגיה בצורה ספונטנית.
שימוש בתהליך של פליטה מאולצת, כפי שיוסבר בהמשך, מאפשר ניצול מקסימלי של החומר הפולט והפקת אור בעוצמה גבוהה.
פליטה מאולצת עושה שימוש באפקט הנ"ל – אם אלקטרון נמצא במצב מעורר ועובר דרכו פוטון, חלקיק אור, בעל אנרגיה זהה לזו המופקת במעבר בין רמות האנרגיה-הפוטון יגרום לאלקטרון ליפול לרמת אנרגיה נמוכה יותר ולפלוט פוטון נוסף באותו אורך גל.
שימוש באפקט זה מאפשר להכפיל פוטונים בעלי אותו אורך גל שוב ושוב.
אור באורכי גל שונים יכול להיבלע על ידי אובייקטים והאנרגיה שלו תהפוך לאנרגיית חום.
עובדה זו מנוצלת בהסרת שיער בלייזר לטובת תהליך של "פוטותרמולזיס סלקטיבי" שמשמעותו-פירוק על ידי אור.
אור נבלע על ידי אובייקטים כהים ומוחזר מאובייקטים בהירים.
על כן, ניתן להתאים אורך גל שייבלע על ידי זקיק השערה ויביא לפגיעה ביכולת ייצור השיעור.
כלומר-התאמת אורך גל אור, תדירותו ומשך הפעלתו כדי להשיג אפקט רצוי על רקמת המטרה (במקרה זה-זקיק השערה) תוך מזעור האפקט על רקמות אחרות.
זקיק השערה, הוא המבנה בו צומחות השערות.
בקצה המבנה הזה נמצאים תאי גזע המכילים מלנין, הם האתרים האחראים על יצירת השערה.
מלנין הוא הכרומופור עבור כל מכשירי הלייזר בשוק הסרת השיער, הוא זה שמעניק לשיער ולעור את צבעם.
קרן הלייזר, גורמת לנזק מקומי לתאי הגזע בבסיס זקיק השערה, בכך שהיא מחממת מטרות כהות (מלנין) ולא מסבה נזק לעור משום שהיא מוחזרת ממנו.
קיימים שני סוגי מלנין בשיער-אאומלנין מעניק צבע חום שחור, פאומלנין מעניק צבע צהוב (בלונדיני) ואדום.
בשל האמור לעיל, טכניקת פוטותרמוליזיס סלקטיבית יעילה עבור שיער בצבע כהה-חום, שחור או אדום.
הסרת שיער לבן, או בעל גוון בהיר בלייזר תניב תוצאות גרועות.
שילוב אידיאלי להסרת שיער בלייזר של גוון עור ושיער, אם כן, הוא השילוב של עור בהיר ושיער כהה.
שילוב זה יביא לבליעה מקסימלית של עור על ידי זקיקי השערה הכהים ולא יסב נזק לעור, שכן-הוא יוחזר ממנו.
שילוב זה מאפשר שימוש באורכי גל קצרים, שלהם אנרגיה גבוהה יותר, ועל כן-השיער יוסר ביעילות רבה יותר.
ישנם לייזרים שהוכיחו יעילותם עבור מטופלים כהי עור.
אורכי גל ארוכים יותר, לעומת זאת, הם בעלי יכולת חדירות לעומק העור.
נמצא, כי חומרים שונים, אשר מספקים פליטת אור באורכי גל שונים – יעילים עבור שיער וסוג עור שונים.
ככל שהעור כהה יותר, יש להשתמש באורכי גל גדולים יותר.
סוגים שונים של הסרת שיער בלייזר
כאמור, חומרים שונים, אשר מספקים פליטת אור באורכי גל שונים-יעילים עבור שיער וסוג עור שונים.
+סוגי לייזר מקובלים לשימוש, אורכי הגל שלהם וסוג העור המתאים להםסוג הלייזראורך הגל (nm)סוג העור המתאים ללייזר מסוג זהארגון488 או 514.5לא בשימוש כעתרובי694.3חיווראלקסנדריט755כל סוגי העורPulsed diode array810חיוור-בינוניNd:YAG1064עור כהה
כמו בכל טיפול בלייזר, סיבוכים יכולים להופיע עם הסרת שיער בלייזר.
אדמומיות ונפיחות של זקיק השערה הם אירועים שכיחים שנראים ברוב הליכי הסרת שיער בלייזר.
לעיתים, כאב ואי נוחות יתרחשו עם הסרת שיער בלייזר – לרוב ניתן לטפל בקלות בתרופות נגד כאבים ללא מרשם או בקרמים ומשחות מרגיעות למיניהן.
ברוב המקרים, תופעות אלו צפויות להיעלם במהלך 12–24 השעות שלאחר הטיפול.
שלפוחיות וכוויות, אם כי נדירות, אכן מתרחשות ועלולות להותיר יותר מדי או מעט מדי פיגמנט בעור, מצב הידוע כהיפר-פיגמנטציה או היפו-פיגמנטציה.
במקרים מסוימים השלפוחיות והכוויות עלולות להותיר צלקות בעור.
במחקרים רפואיים מצאו כי יש סכנה של עד 10% לתופעה הנקראת צמיחה פרדוקסלית, שבה מופיעה האצת צמיחת השיער כתוצאה מהטיפול בשיער עדין באזורים מסוימים בפנים אצל נשים ובגב העליון אצל גברים.
במדינות מסוימות הסרת שיער באמצעות לייזר היא הליך לא מוסדר שכל אדם רשאי לבצע.
בחלק מהמקומות, רק רופאים ואנשי מקצוע המפוקחים על ידי רופא יכולים לעשות זאת, בעוד שבמקרים אחרים ההרשאה מתייחסת לאנשי מקצוע מורשים כמו עובדי סיעוד, עוזרי רופאים, אסתטיקאים או קוסמטיקאיות.
מבחינת משרד הבריאות בישראל, הסרת שיער אינה מוגדרת כפעולה כירורגית הטעונה רישוי, ומכונים קוסמטיים להסרת שיער אינם טעונים רישוי ועל כן אינם נמצאים בפיקוח משרד הבריאות.
מכונים להסרת שיער בלייזר אינם חייבים ברישוי ואינם נמצאים בפיקוח משרד הבריאות.
עם זאת, המלצת משרד הבריאות היא כי את הטיפול יבצע רופא או מטפל מתחומי הרפואה שעבר הכשרה מתאימה.
שיטות נוספות להסרת שיער גוף לא רצוי כוללות הבהרת שיער, מריטה, גילוח, שעווה, מסיר שיער ושימוש בתכשירים כימיים.
אף אחת משיטות אלה אינן נותנות מענה קבוע לשיער לא רצוי ועלולות להיות לא נוחות ומייגעות
הסרת שיער במחט חשמלית (Electrolysis): היא שיטה להסרת שיער בה מחט דקה עמוק בזקיק השערה הורסת את הזקיק באמצעות זרם חשמלי ובכך מאפשרת הסרת שיער באופן קבוע.
עם זאת, טכניקה זו תלויה מאוד במפעיל והיעילות בהשגת הסרת שיער לצמיתות משתנה בקרב חולים.
אופי הטיפול לרוב לא מעשי מבחינת הטיפול באזורים גדולים.
טיפול נוסף הוא שימוש במשחה רפואית המכילה אפלורניטין שמאט את קצב צמיחת השיער ויעיל לשיער פנים לא רצוי, וכיום נמצא בעיקר בטיפול של שיעור יתר בקרב נשים.
יתרונם הבולט של מכשירי הבזק אור הוא טיפול בכהי עור לעומת הלייזר שאינו מסוגל לבצע זאת לרוב – עושה זאת על ידי יצירת מספר אורכי גל שונים, תכונה זו מאפשרת לטפל גם בבעלי גוון עור כהה על ידי התאמת אורך הגל על פי הפרשי הגוונים בין העור לשיער.
לבעלי שיער בהיר, בלונדיני או ג'ינג'י, וכן לבעלי עור כהה- שתי השיטות אינן יעילות לרוב משום שאנרגיית האור של שני המכשירים אינה נקלטת ביעילות על ידי גוונים בהירים של שיער, שאינם נבדלים משמעותית מהגוון הכללי של העור.
מכשיר לייזר חדש פתר חלקית את הבעיה, המכשיר נותן פתרון לכהי עור ולבלונדינים על ידי הקטנת עוצמת האור והארכת משך זמן הפולס, אך עדיין לא נמצא פתרון לבעלי שיער שקוף (בעלי שיער שיבה או שיער בהיר מאוד).
עם הפיכת הליך הסרת שיער בלייזר לפופולרי התרבו בכל העולם המערבי מכונים רפואיים וקוסמטיים אשר הציעו שירות זה.
מכונים אלו נקטו באסטרטגיית פרסום אגרסיבית והבטיחו הסרת שיער.
רבים מהלקוחות אשר עברו את הטיפול גילו שלא מלוא שערם הוסר אלא רק רובו ובתגובה הציפו את המכונים ואת הרשויות בתלונות ובתביעות.
כיום, בארצות הברית מכונים מפרסמים את הטיפול כדילול שיער בלייזר מחשש לתביעות ואילו בישראל, לעומת זאת, עדיין רווח המנהג לפרסום ההליך כהסרת שיער בלייזר.
הסתדרות נשים עבריות היה ארגון נשים יהודי שפעל בארץ ישראל בשנים 1920–1933. עיקר עיסוקו היה בסיוע לנשים הרות ולאמהות צעירות ועבודה סוציאלית.
הארגון הקים את תחנות "טיפת חלב" הראשונות בארץ ישראל.
בשנת 1933 התאחד הארגון עם הפדרציה הארצית של ויצו.
הארגון המאוחד, שנקרא הסתדרות נשים ציוניות, היה לחלק מויצו העולמית.
התארגנות הסתדרות נשים עבריות החלה על בסיס מקומי בירושלים.
בת-שבע קסלמן, פעילת הדסה מארצות הברית שהגיעה לארץ-ישראל בשנת 1919, נפגשה בתנאים הקשים של הלידה וגידול התינוקות בירושלים, ובשיעור תמותת התינוקות הגבוה.
היא הגתה את הרעיון של ארגון נשים מקומי, שיפעל בשיתוף פעולה עם הדסה.
יושבת ראש הארגון הראשונה הייתה הנרייטה סאלד, שאף היא עלתה באותה תקופה מארצות הברית.
אספת ההקמה שלו נערכה בירושלים ביולי 1920, ונכחו בה כ-100 נשים מכל העדות.
בשנים הבאות נוספו על הסניף הירושלמי ארבעה סניפים נוספים, בתל אביב, חיפה, צפת וטבריה.
למרות עיסוקה בסיוע לזולת, לא הייתה הסתדרות נשים עבריות ארגון צדקה מסורתי.
היא נועדה גם לארגן את הנשים המקומיות ולמשוך אותן לעבודה ציבורית.
כבר באספת ההקמה התקבלה החלטה, שההסתדרות תארגן את כלל הנשים, גם מגישות העזרה וגם אלה העלולות להזדקק לה.
לשם כך נקבעו דמי חברה נמוכים.
החידוש היה בתפיסה, שהנזקק אינו מקבל נדבה אלא את המגיע לו כחבר בקהילה.
מטרת הסיוע הוא הפחתת מספר הנזקקים ושיפור החברה.
אחד מתחומי הפעילות העיקריים של ההסתדרות היה רפואה לנשים הרות ולתינוקות, ובכלל זה רפואה מונעת.
תחנות הסיוע לאם ולילד ("טיפת חלב"), שהוקמו בהתחלה בירושלים ולאחר מכן באזורים אחרים, נועדו לספק ליווי רפואי לאמהות ולידיהן, אבל גם לספק הדרכה וייעוץ.
במקביל התחילה לסייע למשפחות במצוקה, והקימו מרכזים ללימוד עברית, תפירה ולפעולות תרבותיות.
פעילותה הייתה מאורגנת ומתוכננת והניחה את היסודות לעבודה הסוציאלית המקצועית בארץ.
יש לציין שמרבית הפעילות היו בעצמן עולות חדשות, שהמפגשים החברתיים של ההסתדרות סיפקו להן מסגרת חברתית ותרבותית וכלי להתגברות על קשיי השפה.
ממפגשים חברתיים אלה יצאו גרעיני ההתנדבות שנועדו לעזור לאחרות.
הסתדרות נשים עבריות הוציאו לאור את עיתון "האשה" בין השנים 1926-1929, עיתון הנשים הראשון בארץ ישראל שיצא באופן סדור.
החל מאמצע שנות ה-20 החלו דיונים על איחוד ארגוני הנשים הפעילים בארץ ישראל.
מטרות האיחוד היו יצירת עצמאות וריכוז הכח מול ההחלטות שהתקבלו בחו"ל מצד אחד, וריכוז מאמצי גיוס הכספים מצד שני.
ניסיונות אלה נתקלו בקשיים על רקע ההבדלים בגישה ובדגשים של הארגונים השונים, אבל לבסוף הצליח המהלך ובשנת 1933 התאחדה הסתדרות הנשים העברית עם הפדרציה הארצית - ויצו.
הגוף המאוחד נקרא הסתדרות נשים ציוניות, ופעל תחת כנפי ויצו העולמית.
הסתדרות המורים היא ארגון יציג של עובדי הוראה במדינת ישראל כגון גננים, מורים, מנהלים ויועצים.
הסתדרות המורים מוגדרת כאגודה עות'מאנית ומהווה האיגוד המקצועי הוותיק והגדול ביותר בישראל.
ההסתדרות הוקמה בשנת 1903 (תרס"ג), במסגרת אספה שהתקיימה בזכרון יעקב בשם "הכנסייה הארצישראלית", ומנתה נכון ל-2019 כ-160,000 עובדי הוראה וגמלאים.
מזכ"לית הסתדרות המורים הנוכחית, יפה בן דויד, נבחרה בשנת 2017 והיא האישה הראשונה שנבחרה לעמוד בראש הסתדרות המורים מאז הקמתה.
בתי הספר בארץ ישראל של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הוקמו ונוהלו על ידי אגודות פילנתרופיות, ועדי המושבות, פיק"א ועוד.
כל אחד מגופים אלו קבע קו חינוכי עצמאי והעניק למורים תנאי העסקה שונים.
חלק מבתי הספר לא ראו בהוראה בעברית צורך עליון וחלקם לא חינכו ליעדים לאומיים.
כבר בשנת 1892 (תרנ"ב) התארגנו מספר מורים והקימו את "אספת המורים" לדיון ביעדי החינוך ובתכניו.
אולם זו הייתה התאגדות וולונטרית שלא השפיעה על כלל המורים.
בשנת 1903 (תרס"ג) ערך מנחם אוסישקין, מראשי חובבי ציון ברוסיה, ביקור בארץ ישראל כדי לארגן ולאחד את היישוב היהודי.
לשם כך נוסדה ביוזמתו בזכרון יעקב "הכנסייה הארצישראלית".
למרות התקוות, ניסיון האיחוד נכשל תוך זמן קצר ביותר והארגון היחיד שהתאגד באותה הזדמנות היה איחוד המורים שהפך ב-1928 ל"הסתדרות המורים".
בהזמנה לאספת היסוד של איחוד המורים הגדיר אוסישקין את מטרת החינוך העברי בארץ ישראל כדלקמן:
באספת היסוד נקבעו שלוש מטרות להסתדרות המורים, אשר ייצגו יעדים לאומיים ומטרה מקצועית:
להיטיב את מצב החינוך בארץ-ישראל ולתת צביון לאומי עברי לכל בתי הספר בארץ-ישראל.
להחיות את השפה העברית והרוח הישראלית בבתי הספר.
להיטיב את מצב מורי בתי הספר בארץ-ישראל.
כוועד המנהל של הסתדרות המורים נקבע "מרכז המורים", ובראשו עמדו אנשי חינוך מובילים כמו: ד"ר יוסף לוריא, ד"ר בן-ציון מוסינזון, פרופ' דוד ילין, יוסף עזריהו ועוד.
בשלוש השנים הראשונות כיהן דוד ילין כנשיא הסתדרות המורים.
מקום מושבה של הסתדרות המורים הוא ברחוב בן סרוק 2 בתל אביב.
המטרה המוצהרת הראשונה של התארגנות המורים הייתה לטפח מערכת חינוך לאומית בעברית.
לכן בין פעולותיה הראשונות של הסתדרות המורים היה המאבק על הוראה בעברית.
הסתדרות המורים הייתה שותפה פעילה במלחמת השפות ונאבקה כנגד השלטת הגרמנית כשפת ההוראה והלימוד.
מאבק אחר היה כנגד הרצון ללמד ביידיש במקום בלשון הקודש.
כבר ב-1908 דאגה הסתדרות המורים לרמת המורים וקבעה כי כל אדם החפץ להורות צריך להיבחן בבחינה מקצועית מטעמה, ורק אלו שיעברו אותה יהיו רשאים להצטרף להסתדרות המורים ולהורות בבתי ספר.
לשם הכנת המועמדים לבחינות הוציאה הסתדרות המורים ספרים, חוברות, כתבי עת ואף קיימה השתלמויות בחופשת הקיץ.
בנוסף נטלה על עצמה הסתדרות המורים את מלאכת הפקת והדפסת ספרי וחוברות הלימוד והפיצה אותם בין בתי הספר.
הסתדרות המורים חששה כי מעבר להוראה בגרמנית יוריד לטמיון את הישגי המורים העבריים ואת תחיית השפה העברית ולכן התנגדה ליוזמה זו של ארגון "עזרה".
כחלק מהמאבק בחיפה שנגע לשפת ההוראה בטכניקום ובבית הספר התיכון שלידו, התארגנו בשנת 1913 תושבים מחיפה וכן נציגי הסתדרות המורים וקיימו אספת מחאה כנגד ההחלטה.
באספה זו הוחלט בין היתר על ייסוד בית ספר ששפת ההוראה בו תהיה עברית, החלטה שהייתה הבסיס להקמת בית הספר הריאלי בעיר.
בחנוכה (דצמבר) 1913 ארגנו מורי בית הספר "עזרה" בחיפה (לשעבר בית ספר "אבטליה" של פנחס כהן) את תלמידיהם כמחאה על ההחלטה להשליט שפת הוראה זרה, ויצאו כולם ממבנה בית הספר לבית הכנסת הסמוך ושם קיימו לימודים בעברית.
זה היה סופה המעשי של ההחלטה להורות בגרמנית.
בעשר השנים הראשונות יצרו המורים מערכת חינוך שלא הייתה קיימת עד אותו זמן.
לשם כך תכננה הסתדרות המורים תוכניות לימודים לשכבות הגיל השונות, יצרה מנגנון להסמכת מורים, מנגנון להשתלמויות ולהעשרת מורים, ספרי לימוד לתלמידים ובמקביל ספרות עזר מתאימה למורים.
הסתדרות המורים חידשה את פעולתו של ועד הלשון העברית.
ועד זה קבע מילים ומינוחים חדשים בעברית שנדרשו לשם הוראת המקצועות השונים.
כמו כן הוציא הוועד מילון עברי ופרסם החלטות לגבי צורת הכתיב של מילים שונות.
פעולתו של הוועד נמשכה עד שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר נוסדה האקדמיה ללשון העברית ולמשך תקופה מסוימת פעל במקביל לה.
ב-1908 הכריזה הסתדרות המורים על ט"ו בשבט כעל חג הנטיעות.
השביתה הראשונה שארגנה הסתדרות המורים הייתה ב-1914 בהמשך למלחמת השפות ונסובה על שפת ההוראה בבתי הספר.
השביתה הראשונה שנסובה על נושאי שכר הייתה ב-1925. עקב חילוקי דעות בנושא השביתה פרשו אנשי סניף ירושלים מהסתדרות המורים.
הסתדרות המורים הייתה שותפה בשתדלנות אצל שלטונות המנדט שהובילה בשנת 1922 (תרפ"ב) להכרזת העברית כשפה רשמית בארץ ישראל, לצד השפות האנגלית והערבית.
בשנים אלו גובשה ומוסדה שיטת הזרמים בחינוך (זרם העובדים, הזרם הכללי, הזרם הדתי והזרם החרדי), הנהגת היישוב והמורים הגיעו להסכמות עם ממשלת המנדט בדבר אוטונומיה מסוימת לכל אחד מהזרמים ואוטונומיה לחינוך העברי בכללותו וכן הגיעו להסכמים בדבר גובה הסכומים שהקצתה ממשלת המנדט לנושא החינוך.
בשנת תרפ"ו - 1925 נוסדה הוצאת הספרים החינוכית של הסתדרות המורים, "אוצר המורֶה", שפעלה עד סוף שנות ה-90 והוציאה יותר מ-150 כותרים, בהם ספרי פדגוגיה, פסיכולוגיה, דידקטיקה ומתודיקה להוראת מקצועות שונים.
בשנת 1927 נוסד הביטאון "הד החינוך", המביא את דבר הסתדרות המורים בנוסף למאמרים בנושאי חינוך.
ביטאון זה ממשיך להופיע מזה 90 שנה.
באותה שנה הוקמה מועצת המורים למען קק"ל, ככלי לקירוב התלמידים והציבור לפעולות קק"ל וככלי לאיסוף כספים לטובת הקרן הקיימת לישראל (הקופסה הכחולה).
כמו כן נוסדה בשנה זו הוצאת הספרים של הסתדרות המורים.
בשנת 1935 החלה הסתדרות המורים בהוצאת הירחון "הד הגן", שהתרכז בנושאי החינוך בגיל הרך וניהול מאבק הגננות לשיפור מעמדן המקצועי.
בשנת 1938 יזמה הסתדרות המורים יחד עם תנובה את "מפעל החלב".
במסגרת פעילות זאת, זכו התלמידים במערכת החינוך העברית לשתות כוסות חלב, מתוך מחשבה כי שתיית החלב תתרום לבריאותם של הילדים.
עם קום מדינת ישראל והקמת משרד החינוך, נושלה הסתדרות המורים מתחומי קביעת המדיניות החינוכית וקביעת היעדים הלאומיים של מערכת החינוך והתמקדה יותר בתפקידה כמייצגת המורים מול המעסיקים.
בשנת 1949 נחקק חוק לימוד חובה והוקם משרד החינוך אשר ריכז חלק ניכר מפעולתה של הסתדרות המורים.
בשנת 1950 הצטרפה הסתדרות המורים ל, תוך שמירה על עצמאות הניהול של מאבקים מקצועיים.
כמו כן, שינתה את שמה מ"הסתדרות המורים בארץ ישראל" ל"הסתדרות המורים בישראל".
באותה עת הוגדרו מחדש מטרותיה של ההסתדרות כדלקמן:
ארגון כל עובדי החינוך בישראל בהסתדרות אחת.
הגנה על זכויות החברים, הטבת תנאי עבודתם וקידום ענייניהם המקצועיים והכלליים.
ביסוס מעמדו של המורה בחברה.
טיפוח הנחלת הלשון והתרבות העברית בכל שדרות הציבור.
קשירת קשרים עם מורים יהודיים בתפוצות ועם ארגוני מורים בעולם, והידוק הקשרים עם ציבור העובדים במדינה.
באותה שנה הצטרפה התאחדות הגננות, שהייתה עד אז אגף בהסתדרות הכללית, להסתדרות המורים ומאז מאגדת הסתדרות המורים את המורים והגננות.
בשנת 1953 נחקק חוק חינוך ממלכתי, שהביא לביטולו של "זרם העובדים" של ההסתדרות הכללית ולמיזוגו עם החינוך הכללי.
הזרמים הלא ממלכתיים האחרים נותרו במעמדם הקיים.
הסתדרות המורים קלטה את הסתדרות המורים הערביים והכריזה, כי תיאבק על שכר שווה למורה היהודי ולערבי.
בשנת 1955 נבחר שלום לוין לעמוד בראש הסתדרות המורים ומילא תפקיד זה עד 1980. אז נבחר לנשיא הסתדרות המורים החמישי ומילא תפקיד זה עד מותו ב-1995.
בשנת 1958 פרשו מורי בתי הספר העל-יסודיים מהסתדרות המורים והקימו ארגון נפרד - ארגון המורים, יו"ר ארגון המורים מאז שנת 1997 הוא רן ארז.