tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ציורו התמקד באינטימי, בדירה ובחלל הסטודיו.
סגנונו הפך למה שמוגדר לעיתים כפיגורטיבי-ריאליסטי, וציוריו בחנו בפיכחון את סביבתו והדמויות המקיפות אותו.
ציוריו אלה מתארים קטעים של מציאות ושל שגרת היום-יום.
"עם כל זאת שאיצו רימר יוצא מעמדה שהיא מושגית בעיקרה, ציוריו מציגים מקום, מרחב וזמן מוגדרים ומסוימים: האור בתוך החלל הוא אור ארצישראלי במובהק והמערך הצבעוני של הפלטה, יוצר אטמוספירה לוקאלית, תל אביבית...נראה שהקרוב והאינטימי מבטאים גם את הכמיהה למוכר, לבית המוגן, לעומת המרחבים הפתוחים והאינסופיים של המדבר...".
את פרק יצירה זה סיכם האמן בתערוכה "איצו רימר חוזר הביתה" שהוצגה בבית האמנים בתל אביב בשנת 2007.
לאחר שהתגורר שנים רבות בתל אביב, החליט רימר לחזור למקורות הרוחניים של יצירתו ומאז שנת 2012 הוא חי ויוצר במצפה רמון.
1977 - תיאטרון ירושלים, תערוכת פתיחת הגלריה (אוצר: יונה פישר).
1984 - "הקו הראשון" (אוצר: פנחס כהן גן), המשכן לאמנות עין חרוד.
1985 - "קרב", עבודה סביבתית במסגרת סימפוזיון מסוף ניצנה לאמנות סביבתית על גבול ישראל-מצרים.
1986 - "עפיפונים", עבודה סביבתית בפארק לפיסול מדברי, מצפה רמון (אוצר: עזרא אוריון).
1988 - "לאדם דימויים רבים" (אוצר: מאיר אהרונסון), המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
1997 - נציג ישראל בביאנלה הבינלאומית, המוזיאון לאמנות מודרנית, דוברובניק, קרואטיה.
2010 - "כתר מלכות" (אוצר: אלכסנדר אוקון), הבית האדום, תל אביב.
2011 - "הנמרודים החדשים" (אוצר: גדעון עפרת), בית האמנים בירושלים.
2015 - "שדים, רוחות וכהנים" (אוצר: ישראל רבינוביץ), המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי, באר שבע.
1975 - אקדמיה בצלאל, ירושלים (מלגת הצטיינות).
1977 - הביאנלה הלאומית לאמנים צעירים (פרס ראשון).
1978 - פרס קרן שרת לאמנים צעירים.
איצ'ירו קיוסה (ביפנית: 清瀬 一郎; 5 ביולי 1884 – 5 ביולי 1967) היה עורך דין ופוליטיקאי יפני.
כעורך דין שימש כסנגורו של הידקי טוג'ו בבית הדין הצבאי הבין-לאומי למזרח הרחוק, וכפוליטיקאי הוא היה שר החינוך וכיהן כיו"ר בית הנבחרים של יפן משנת 1960. שימש גם כיו"ר לשכת עורכי הדין בטוקיו.
נולד ביוממא-צ'ו, קזומה-גון, מחוז היוגו (כיום הימג'י).
כעורך דין הוא היה מעורב במשפטים של סכסוכי איכרים ובמקרים אידאולוגיים, וגם לאחר כניסתו לעולם הפוליטי הוא נודע כפוליטיקאי ליברלי שמקדם מערכת בחירות רגילה, תומך בתנועה להקמת הפרלמנט הטייוואני ומתנגד לחוק שמירת הביטחון.
עם זאת בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר שנות השלושים פנה לסיעה הפרו-צבאית ופעל כסנגורו של הנאשמים בניסיונות ההפיכה של מאי 1932.
בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה ומיד לאחר התבוסה היפנית, דחף לקדם זכות בחירה תוך תיקון חוק הבחירות לבית הנבחרים בדצמבר אותה שנה.
בינואר 1946 גורש על ידי המפקד העליון של כוחות הברית בגין המרתו לפני המלחמה לעמדה פרו-צבאית.
ידוע שהוא גם שימש כסגן מנהיג צוות ההגנה היפני וכיועצו הראשי של ראש הממשלה לשעבר הידקי טוג'ו במהלך בית הדין הצבאי הבין-לאומי במזרח הרחוק.
גם לאחר ביטול הגירוש הוא נחשב לפוליטיקאי שמרני טיפוסי לפני המלחמה שהתעקש על תיקון החוקה, אך לאחר שחזר לעולם הפוליטי, פעל עם טקאו מיקי.
כשהיה יושב ראש בית הנבחרים הוא פרש מהמפלגה ואמר שעשה זאת "למען ההגינות".
באותה תקופה לא היה נהוג שיו"ר וסגן יו"ר בית הנבחרים עוזבים את המפלגה והתפטרותו של קיוסה מהמפלגה הייתה יוצאת דופן.
בתקופת כהונתו כשר החינוך הוא שינה את ועדת החינוך ממערכת בחירות ציבורית למערכת מינוי.
לאחר ביטולו של חוק מועצת החינוך לשעבר (חוק מספר 170 משנת 1948), שקבע את לב המערכת והפיכתה למינהל חינוך מקומי, ביום 30 ביוני 1956, התקבל "החוק על ארגון וניהול מינהל החינוך המקומי".
ההוראות הקשורות להקמת מועצת החינוך נאכפו גם באותו יום.
החל מ-1 באוקטובר אותה שנה, אוכפו גם תקנות אחרות.
"החוק על ארגון וניהול מינהל החינוך המקומי" מכונה לעיתים "חוק מועצת החינוך החדש".
חוק מועצת החינוך לשעבר הסדיר כי יש לבחור חברי מועצת חינוך על ידי התושבים, אך החוק תוקן כדי לאפשר מינוי ראשי הגופים הציבוריים המקומיים בהסכמת המועצה המקומית.
בין 19 ביוני ל-20 ביוני 1960, בזמן שהיה יו"ר בית הנבחרים, נכנסה לתוקף אמנת הביטחון של ארצות הברית-יפן (אמנת הביטחון החדשה) בישיבה הראשית של בית הנבחרים.
לפני ההצבעה, חברי המפלגה הסוציאליסטית היפנית והמזכירות נעלו את קיוסה בלשכת היו"ר, אך המשטרה התערבה.
קיוסה, שנכנס למושב היו"ר, הצביע בכוח להארכת המושב בעיצומה של סערה גדולה והעביר את הצעת אישור האמנה מיד לאחר שינוי התאריך.
קיוסה, שהצליח לעבור את המבחן והיה מותש, התראיין לעיתונאים כשהוא שוכב על הספה לאחר שקרסולו נשבר בתקרית.
בכל הנוגע למקרי השחיתות בעולם הפוליטי, הוא מונה ליו"ר ועדת החקירה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית וחיבר דו"ח על הטיהור הפוליטי הדרוש.
הוא כיהן כיו"ר החמישי של הוועדה הפרלמנטרית העולמית של יפן, ארגון שמקדם את תנועת הפדרציה העולמית.
『特許法原理』初版1922年、中央書店、復刻1985年 // "עקרונות דיני פטנטים" מהדורה ראשונה 1922, צ'ואו שוטן, הדפסה מחודשת 1985
『発明特許制度ノ起源及発達』初版1918年、学術選書、復刻1970年 - ほか法務関係の著作多数 // "המצאת מערכת הפיתוח" מהדורה ראשונה 1918, בחירה אקדמית, הדפסה מחודשת 1970 - ספרים רבים אחרים הקשורים למשפטים
סייג'י מיאגוצ'י גילם אותו בסדרת הדרמה "Yamakawa Burning Yu" (1984, הפקת NHK)
אייג'י אוקודה גילם אותו בסרט "רגע הגאווה והגורל" (1998)
האדם שמכין פידה ידוע בתור פידצי.
פידה עם בייאז פייניר (Peynirli pide)
פידה עם בקר (Etli pide)
פידה עם גבינת קשר (Kaşarlı pide)
פידה עם סוג'וק (Sucuklu pide)
פידה עם בייאז פייניר וביצה (Peynirli yumurtalı pide)
פידה עם טחינה (Tahinli pide)
איצ'ירו סוזוקי (ביפנית: 鈴木 一朗; באנגלית: Ichiro Suzuki; נולד ב-22 באוקטובר 1973) הוא שחקן בייסבול יפני לשעבר, ששיחק 28 עונות ברמות הגבוהות ביותר.
סוזוקי נחשב בעיני רבים לאחד החובטים הטובים ביותר בהיסטוריה, כמו גם לאחד מחובטי הפתיחה ושחקני ההגנה הטובים ביותר בתולדות המשחק.
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בליגת הבייסבול היפנית (NPB) בקבוצת אוריקס בלו-ווייב, שם שיחק תשע עונות (1992–2000).
לאחר מכן עבר לליגת ה-MLB בארצות הברית, וחתם בסיאטל מארינרס, שם שיחק ברצף 12 עונות נוספות.
בהמשך שיחק כשנתיים וחצי בניו יורק יאנקיז ושלוש עונות במיאמי מארלינס, לפני ששב לסיאטל לסיום הקריירה.
לאורך השנים זכה פעמיים באליפות העולם בבייסבול קלאסיק עם הנבחרת הלאומית של יפן (2006 ו-2009).
בשנת 2019 מונה לתפקיד יועץ מיוחד ליו"ר קבוצת המארינרס.
סוזוקי זכה ברצף מרשים של 17 בחירות לאולסטאר ולכפפת הזהב – הן ביפן והן ב-MLB.
הוא זכה בתשעה תוארי מלך החובטים בליגות השונות ונבחר ארבע פעמים ל-MVP של הליגה.
ביפן רשם שבע עונות רצופות כמלך החובטים ושלוש זכיות רצופות בתואר השחקן המצטיין של הליגה הפסיפית.
ב-2001 הפך סוזוקי לשחקן העמדה היפני הראשון שנרכש על ידי מועדון MLB באמצעות מנגנון ה"פוסטינג".
כבר בעונתו הראשונה זכה בתואר רוקי השנה ב-MLB וב-MVP של האמריקן ליג, לאחר שהוביל את הליגה בממוצע חבטות ובבסיסים גנובים.
הוא היה לשחקן ה-MLB הראשון שהצטרף למועדון היפני היוקרתי "מייקיוקאי".
הוא השתתף עשר פעמים במשחק האולסטאר של ה-MLB וזכה ב-2007 בתואר ה-MVP של המשחק, לאחר שביצע שלוש חבטות, כולל הומראן בתוך המגרש – הראשון בתולדות האירוע.
לאורך הקריירה הארוכה שלו התבלט בעקביות וביכולת גבוהה.
גם לקראת גיל 43 המשיך להציג ממוצעי חבטה ואחוזי הגעה לבסיס מעל 0.300. סוזוקי קבע שיא MLB של מספר החבטות בעונה אחת – 262 חבטות – והשלים עשר עונות רצופות עם לפחות 200 חבטות, שיא שמעולם לא הושג קודם לכן.
ב-2016 הגיע ל-3,000 חבטות בקריירת ה-MLB, והיה לשחקן ה-30 בלבד שהגיע להישג זה.
בסך הכול, צבר בקריירה המקצועית ביפן ובארצות הברית יחדיו 4,367 חבטות – יותר מכל שחקן אחר ברמה הבכירה של הבייסבול.
בשנת 2025 נבחר סוזוקי להיכל התהילה של הבייסבול האמריקני, בהצבעת בכורה מרשימה של 99.7% – שיעור ההצבעות השני בגובהו אי פעם (יחד עם דרק ג'יטר).
באותה שנה נבחר גם להיכל התהילה של הבייסבול היפני.
דוקטור איציע מרדכי שכטר (בכתיב יידי: שעכטער; 1 בדצמבר 1927 – 15 בפברואר 2007) בלשן של השפה היידית, סופר והעורך השלישי של כתב העת "אױפֿן שװעל".
שכטר נולד בשנת 1927 בעיר צ'רנוביץ (אז בתחומי רומניה).
בשנת 1940 בעקבות הסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית אביו נעצר ומת לאחר שנתיים.
לאחר ששטח נכבש על ידי רומניה בתחילת מלחמת העולם השנייה, כל המשפחה הוכנסה לגטו.
בשנת 1944 השטח שוחרר על ידי הצבא האדום ומשפחה עברה לרומניה.
הוא התחיל לימודים באוניברסיטת בוקרשט והשלים את לימודיו באוניברסיטת וינה.
בהיותו בווינה הוא התחיל לשתף פעולה עם ייווא.
ב-1951 התיישב בארצות הברית ושירת במודיעין האמריקאי במהלך מלחמת קוריאה.
באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק שימש כמרצה בכיר ללימודי היידיש בבית המדרש לרבנים באמריקה ובישיבה יוניברסיטי.
בשנים 1957-2004 הוא היה העורך הראשי של ירחון של ארגון הטריטוריאליסטים.
בשנים 1961-1972 הוא היה סגנו של אוריאל ויינרייך בהכנת אטלס של יהדות אשכנז.
ב-1965 יזם יחד עם תלמידיו את הקמת היוגנטרוף ארגון צעירים המקדם את היידיש ותרבותה בקרב צעירים.
ב-1979 הקים את הליגה למען יידיש כגלגול עדכני יותר של ליגת הטריטוריאליסטים (שמה המדויק של הליגה בכתיב יידי 'פרײַלאַנד־ליגע', תרגום חופשי: 'ליגה למען ארץ חופשית'), אשר דגלה ביצירת טריטוריה יהודית בכל מדינה שתאפשר לכך ועידוד שפתה העיקרית של התנועה - יידיש.
כאשר ד"ר איציע מרדכי שכטר הבין שלא נשארו הרבה הדוגלים בתורה זו, שינה את שמה ומטרתה של התנועה ב-1979 לשמה הנוכחי 'ליגה למען יידיש' במטרה לספק תמיכה ארגונית למודרניזציה, לסטנדרטיזציה של שפת היידיש ולשימוש בה בכל תחומי חיי היומיום.
שכטר נפטר ב-2007 ברובע הברונקס.
בנו בן שכטר הוא מלחין, מנצח ומייסד של "דער ייִדישער פֿילהאַרמאָנישער פֿאָלקסכאָר".
איציק בן מלך (נולד ב-8 באוגוסט 1951) הוא זמר ושחקן ישראלי.
הוא שירת בלהקת הנח"ל והשתתף בשתי תוכניות של הלהקה, "בהיאחזות הנח"ל בסיני" ו"פלנ"חניק".
האחרונה הועלתה במאי 1972, והוקדשה לציון 30 שנים לפלמ"ח.
במסגרת להקת הנח"ל הוא שר כמה מלהיטיה הבולטים באותה תקופה, "בלדה על יצחק שדה" ו"הרעות".
בין חבריו ללהקה נמנו ירדנה ארזי, גידי גוב, מירי אלוני, אפרים שמיר, לאה לופטין, דני סנדרסון ואחרים.
לאחר שחרורו, המשיך בן מלך להופיע במסגרות שונות ולמד לתואר ראשון בתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
וכן לימודי תיאטרון בסטודיו של פאני לוביץ'.
בהמשך, היגר לארצות הברית והופיע שם ברחבי ארצות הברית לקהל יהודי וישראלי.
בנוסף, השתתף במספר הצגות תיאטרון ומחזות זמר, כגון: "בלילה פורחים הכוכבים", "גבירתי הנאווה", "אוליבר טוויסט", "המכשפה" ו"הברווזון" (בתיאטרון הבימה), "הצועני השורק", "טוב לאהוב", ו"אירמה לה דוס".
הופיע גם ב"הלהקה חוזרת" (ושר שם את "הבן יקיר לי אפרים") והיה בין השרים את שיר הפתיחה של תוכנית הטלוויזיה "זהו זה!".
כמו כן השתתף כסולן ומנחה בשלושה פסטיבלי זמר חסידיים בישראל ומחוצה לה.
כזמר הוציא מספר תקליטים ודיסקים ושר בין היתר שירי ילדים וג'ינגלים.
בן מלך הופיע גם בתוכניות טלוויזיה, בין היתר בתוכנית "ניקוי ראש" ובמספר סרטי קולנוע, בהם "שלאגר", "אגדת האיש ששתק", "עלטה" ועוד.
שיחק בסדרות שונות כמו: "כסף קטלני", "בלו נטלי", "לשם שינוי", "סודות נעורים", "החברים של נאור", "השוטר הטוב", "נפלת חזק" ועוד.
כמו כן השתתף בפרסומות שונות- קפה עלית, נסטלה, דפי זהב, תמי 4, שוקולד השחר (לצידו של ג'ון קליז) ועוד.
מביים ומפיק הצגות ומופעים מגוונים.
בנו, אור בן מלך, שירת אף הוא במסגרת צבאית דומה – תיאטרון צה"ל, וכיום הוא שחקן בתיאטרון בית לסין.
איציק אשל (נולד ב-3 ביולי 1980) זמר ומלחין מזרחי חרדי.
מייסד ומנכ"ל חברת ההפקות "אשל הפקות".
נולד וגדל בראש העין בשם "יצחק אשוואל", לעובדיה, בן העדה התימנית, ושרה, בת העדה הטריפוליטאית.
בשנת 1999 הוציא את אלבומו הראשון "חנני".
כעבור שלוש שנים הוציא עם אחיו, הזמר חיים ישראל, אלבום משותף שנקרא "בגן של חיים".
בקיץ 2004 לאחר התייעצות עם אחד מהמקובלים בישראל עברת את שם משפחתו לאשל.
הוא הוציא אלבום כפול "רק אתה", שבו שיתף פעולה עם הזמר אלי לוזון בשיר "אלי שבשמים" שהפך ללהיט, ועם אחיו הזמר חיים ישראל בשיר "עוד אבינו חי" עם ראפר מצרפת.
בשנת 2009 הוציא את אלבומו הרביעי "זה לא ממני רק מה'", שבו מארח את יניב בן משיח, מידד טסה ומנדי ג'רופי.
בשנת 2010 הוציא עם אחיו אבישי אשל אלבום פיוטים של סליחות לכבוד הימים הנוראים עם הנגנים אבי סינגולדה אריק שחר ועוד.
במאי 2012 חידש את שירו של הזמר היווני ניקוס ורטיס למילים "עד שתישאני".
התברר שאייל גולן הקליט שיר זהה לאותו לחן עם מילים.
בקיץ 2012 הוציא אלבום שירי שבת.
שנה לאחר מכן שחרר חלק מהפרויקט ובו הוא מארח את הזמרים גד אלבז, חיים ישראל, אבישי אשל, יחיאל נהרי ועוד.
לקראת ראש השנה 2013 שיתף פעולה בשיר לכבוד רבי נחמן מברסלב עם המוזיקאי החסידי דודי קאליש.
בסוכות 2014 התארח בפרויקט 'קומטאנץ' של תזמורת המנגנים.
בתחילת שנת 2012 החל בפרויקט שירי שבת, שעתיד לכלול חמישה אלבומים שיתמקדו בזמירות שבת שונות.
עד כה יצאו שני אלבומים שזכו למעמד אלבומי זהב.
בפרויקט אשל משתף פעולה עם מגוון זמרים, בתוכם חיים ישראל, אבישי אשל, יניב בן משיח, גד אלבז, מנדי ג'רופי.
בימים אלו עובד על שירי שבת חלק ג'.
הוא מתגורר בעיר אלעד ומקורב לחסידות ברסלב.
מכאן שחלק מלהיטיו קשורים בכך וברבי נחמן מברסלב.
אחיו הם הזמרים חיים ישראל ואבישי אשל.
"בגן של החיים" - אלבום משותף עם אחיו חיים ישראל (2004)
"סליחות" - (אלבום משותף עם אחיו אבישי אשל) (2010)
"איציק אשל עם אוסף להיטים קצבי" - (2010)
עולה על הכל רבי נחמן
יש חתונה פה עם ניסו סלוב
שיר המקווה עם ניסו סלוב
איציק אלשיך (נולד ב-11 בנובמבר 1952) הוא מנכ"ל חברת התקליטים "הליקון",
יו"ר פדרציית יצרני המוזיקה הישראלית (סניף של הפדרציה הבינלאומית של יצרני המוזיקה) משנת 2009. דור שני בתעשיית המוזיקה הישראלית.
מנהל את חברת "ישראפון" שעסקה בייצור תקליטי ויניל וכיום בעלת קטלוג ישראלי ותיק (שלישיית גשר הירקון, איש חסיד היה, בוסתן ספרדי).
אלשיך הוא בנם של נפתלי ונלי אלשיך.
אביו הקים עם דודו את חברת התקליטים ישראפון ב־1953.
בוגר אוניברסיטת תל אביב בתואר מהנדס אלקטרוניקה.
ב-1985 הקים ביחד עם רוני בראון את חברת המוזיקה "הליקון".
הם בחרו לקרוא לה על שם ההר "הליקון" שביוון, "אשר על פי המיתולוגיה היוונית שכנו בו תשע המוזות – אלות היצירה, האמנויות והמדעים, שעיקר תפקידן היה להעניק השראה ליוצרים ובעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים".
השניים שותפים בחלקים שווים ומנהלים את החברה יחדיו.
חברת "הליקון" התפתחה עם השנים והפכה לאחת מחברות המוזיקה המובילות בישראל, עם נתח שוק של כ-35%.
בין האמנים הישראלים הבולטים שהפיקה: ריטה, רמי קלינשטיין, אתניקס, יהודית רביץ, ארקדי דוכין, אביב גפן, עידן רייכל, יהודה פוליקר, עברי לידר, קובי אוז, נינט טייב, שירי מימון.
"הליקון" מייצגת בישראל את החברות הבינלאומיות Universal Music ,EMI.
ל"הליקון" מספר חטיבות לייצוג אמנים ביניהן ניתן למצוא את "הליקון סונגס" - ייצוג כותבים ומלחינים.
"הליקון כנען" - ניהול והפקה של אמנים ומופעים כגון: שלומי שבת, אתניקס, שירי מימון ושמעון בוסקילה, מתי כספי וריקי גל.
כמו כן, הליקון שותפה במועדון רדינג 3 במתחם נמל תל אביב.
איציק בן-מלך (נולד ב-4 בפברואר 1953), הוא אתלט ומאמן ישראלי בעבר.
שימש מאמן לאומי ואולימפי באתלטיקה במשך כ-8 שנים.
מייסד ומנהל היחידה לספורט הישגי בישראל, מנהל היחידה לרפואה ומתודיקה בספורט ומנהל בית הספר להסמכת מאמנים ומדריכים במכללה האקדמית בווינגייט.
מנהל המרכז לרפואה ולמתודיקה בספורט ובית הספר להסמכת מאמנים ומדריכים במכללה האקדמית בווינגייט.
מנהל היחידה לספורט תחרותי בהתאחדות "אילת"
יועץ אסטרטגי ומנהל הדרכה באיגוד הכדורסל
מנכ"ל "אסטרטגיה בספורט" ייעוץ להתאחדויות, אגודות, רשויות וארגוני ספורט
מנהל כנסים, השתלמויות וימי עיון במסגרות ההתאחדות לכדורגל, איגוד הכדורסל, התאחדויות והמכללה האקדמית בווינגייט.
בן מלך נולד וגדל בנתניה.
היה אתלט בקבוצת הפועל תל אביב וקבוצת אס"א תל אביב.
השתתף בתחרויות הנוער של המכביה שנערכו באצטדיון רמת גן באוגוסט 1969 וזכה במדליית זהב בריצת 800 מטר.
בשנות ה-70 היה אתלט מצטיין בריצות בינוניות.
סיים קורס מאמני אתלטיקה (1974) ולימודי הוראת חינוך גופני במכללת ווינגייט (1977).
בשנות ה-80 שימש מאמן לאומי ואולימפי באתלטיקה קלה במשך 8 שנים.
בשנת 1983 סיים את לימודי האקדמיה בקלן שבגרמניה, כאשר התמחה בתורת האימון - תכנון מעקב ובקרה אחר תהליכי אימון ותחרות.
בשנת 1985 היה ממקימי היחידה לספורט הישגי בישראל, בשיתוף מיוחד בין הוועד האולימפי הישראלי, ההתאחדות לספורט בישראל ומשרד הספורט, לימים הפכה היחידה לראש חץ בספורט התחרותי וההישגי בישראל.
בן מלך ניהל את היחידה מיום הקמתה עד שנת 1997. במסגרת תפקידו הוביל שינוי בשיטות ובאמצעים לאימון, להכשרה, במבנה הארגוני-מקצועי של הספורט בישראל ובשילוב מדעי בהכנת הספורטאים והמאמנים.
בתקופה זו זכו ספורטאי ישראל, לראשונה, במדליות אולימפיות.
בן מלך שימש בתפקיד המנהל המקצועי של המשלחת הישראלית למשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס 1984, בסיאול 1988, בברצלונה 1992 ובאטלנטה 1996.
ב-1991 השלים את לימודי תואר שני בתורת האימון באוניברסיטת לייפציג- מזרח גרמניה.
בשנת 1995 סיים את לימודי התואר השלישי במדעי החינוך באוניברסיטת לייפציג, שבגרמניה.
בשני המוסדות היה הישראלי הראשון והיחיד עד כה.
בשנת 1997 הוזמן בן מלך על ידי ממשלת דרום אפריקה להקמת האקדמיות לספורט וניהל בעצמו במשך שנתיים, את האקדמיה בקייפטאון.
בשנת 1999 הקים וניהל בן מלך את היחידה לתשתיות הספורט בישראל.
בשנים 1992, 1996 ו-2000 יזם וארגן בישראל את הכנס הפוסט אולימפי בהשתתפות מאות מומחים מעשרות מדינות.
במשך השנים ארגן וניהל השתלמויות, ימי עיון וכנסים רבים למאמנים ואנשי מקצוע.
בשנת 2001 התמנה כיועץ של הוועד האולימפי בקניה ובמקביל שימש אחראי הכושר הגופני של הקבוצות הבוגרות במועדוני הכדורגל מכבי נתניה ומכבי תל אביב.
נוסף לכך, הכין והוביל תוכנית אסטרטגית ובנייה גופנית במחלקות הנוער שלהן.
ב-2005 התמנה בן מלך למנהל היחידה לספורט תחרותי של התאחדות "אילת", התאחדות איגודי הספורט התחרותיים הלא האולימפיים, מנהל המרכז לרפואה ומתודיקה וראש בית הספר להכשרת מאמנים ומדריכים במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט.
בן מלך פרסם מאמרים רבים וכתב ספרים בנושאי תורת האימון והתחרות, ספורט הישגי, סיכום וניתוח של תוצאות המשחקים האולימפיים, מצב הספורט בישראל ובעולם, איתור וטיפוח צעירים, תכנון אימונים ותחרויות ותוכניות לאומיות ואסטרטגיות לספורט תחרותי והישגי.
ב- 2020 יצא לאור ספרו "תורת האימון והתחרות/משחק" אשר משמש מאמנים רבים בישראל.
בן מלך נשוי לנועה שהייתה חניכתו, בעברה אלופת ישראל באתלטיקה ולהם שלושה ילדים - קרן לירז ואור.
איציק (יצחק) אביב (נולד ב-25 במאי 1954) הוא סופר, משורר, ומרצה למחשבים ישראלי.
איציק אביב נולד וגדל בתל אביב, בן לישעיהו וחנה קניגשטיין.
אמו עברה את השואה בגטו וילנה ואיבדה שם את כל משפחתה.
למד בתיכון עירוני ז' (יפו), במגמה מתמטית-פיזיקלית.
התגייס לממר"ם, שם שירת קרוב לעשרים שנה והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.
מערכות שפותחו על ידי צוותים שהיה ממונה עליהם זכו לפרסי איל"א ׁ(האיגוד הישראלי לעיבוד אינפורמציה) ופרסי קשר"ר למחשוב.
פיקד על יחידה שמיחשבה את הפעילות של המנהל האזרחי באזור יהודה ושומרון, אזור חבל עזה ודרום לבנון.
לאחר שחרורו מצה"ל המשיך לעבוד בתחום עיבוד נתונים.
אביב בעל תואר ראשון במדעי המחשב וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במדעי המחשב מבר-אילן בהצטיינות - התזה אותה כתב עסקה באלגוריתמים לבעיות תובלה.
הוא בעל תואר שני נוסף בתקשורת ופוליטיקה (מדעי המדינה) מאוניברסיטת תל אביב.
ב-1989 העניקה לו אוניברסיטת תל אביב תואר דוקטור בתחום טכנולוגיות תוכנה ומידע.
בשנת 2001 הצטרף לאפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב, ובה הקים, פיתח ועמד בראש המחלקה להנדסת תוכנה.
הרצה גם באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון, בתוכניות לתואר ראשון ושני בהנדסת תוכנה ומערכות מידע.
בנוסף היה שותף לפיתוח קורסים אקדמיים בהנדסת תוכנה באוניברסיטה הפתוחה.
בהיותו בן ארבעים החל בכתיבת פרוזה.
עד כה ראו אור שישה רומנים פרי עטו.
ארבעה סיפורים שלו הופיעו באנתולוגיות של הוצאת כתב, ואחד מהם זכה במקום הראשון.
זכה במקום הראשון בתחרות מספרי סיפורים שנושאה היה שכנים.
מפרסם גם סיפורים ושירים בקפה דה מרקר ובאתר "בננות".
פרסם עשרות סיפורים קצרים (עד 400 מילים כל אחד), במוסף הספרותי של שבועון העיר ירושלים.
אביב נשוי למירי, אב לשלושה ילדים.
כותב בראשית דרכו מבקש מעורכת שתסכים לערוך לו את כתבי היד.
העורכת, שהיא חסרת ניסיון מיני, מסכימה לכך תוך שהיא רומזת לכך שהוא יהיה המאהב שלה.
בסופו של דבר מתפתח ביניהם סיפור אהבה.
תעלומת רציחתו של עורך דין מצליח שבין השאר היה מעורב בסטרט-אפים בתחום ההייטק ונדמה לכאורה שהרצח קשור בכך.
בהמשך, הפרשה גולשת לעולמם של אוהדי כדורגל מושבעים.
במקביל לכך מתנהל רומן בין עורך דין מתחיל לבין מזכירה במשרדו של עורך הדין שנרצח.
מספר על חבורת גברים שחולים בסרטן הערמונית וביניהם מתפתחת חברות אמיצה על רקע המחלה שמאיימת על גבריותם.
ברומן נפרשים סיפוריהם האישיים של כל אחד מהם – בהם פרופסור ערבי, מנהל בנק ויהודי-תימני הנשוי לשתי נשים.
סיפורה של צעירה גרושה מחדרה, אם חד הורית לבת, שעובדת בחנות פרחים משפחתית.
בעלה לשעבר כלוא למשך שנים רבות בארצות הברית בשל סחר בסמים.
במהלך ביקור של חברתה הטובה בקיסריה, היא עדה לתאונה בה מכונית פוגעת בעוזרת פיליפינית, הדבר מוביל לשרשרת מאורעות שמטלטלת אותה.
סיפור רציחתו של דוקטורנט מבריק למתמטיקה במהלך פסטיבל המחולות של כרמיאל.
העלילה מובילה לחברות המובילות במשק.
התעלומה נפתרת כשמתגלים סודות משפחתיים אפלים של גילוי עריות.
סיפורו של פנסיונר ערירי שמועסק כשומר בחניון במלון שרתון תל אביב.
לידיו של השומר מתגלגלת מזוודה שהושארה במכונית בחניון ובה כספי הימורים, אותה הוא לוקח אליו.
במהלכם של שלושה חודשים מתהווה שרשרת אירועים שגוררת אותו ואת האנשים הקרובים אליו, את המשטרה, התקשורת והעולם התחתון, עד לסיום הבלתי-צפוי שלה.
רומן שמסופר דרך נקודת מבטן של דמויות תל אביביות מגוונות המאפיינות את אוכלוסיית העיר, וכל זאת על רקע מאורעות קיץ 2011. מובלטת השאיפה החברתית לשינוי שבאה לידי ביטוי במחאה החברתית אל מול המאוויים האישיים של הדמויות המקוות להגשים אותם.
גבר ערירי מזמין ליום הולדתו ה-55 נערת ליווי, ביניהם מתפתחת חוויה רגשית מטלטלת שלא התכוון אליה.
הסיפור זכה במקום הראשון באנתולוגיה "צקלון הזכרונות" (כתב, 2012).
פרופסור מבקש משכניו להאיר את קיר הבניין היוקרתי בו הם מתגוררים, לרגל יום הולדתו של אביו.
השכנים נענים בשמחה עד אשר נודע להם ששמו של אביו הוא סרסור נסראללה ושהפרופסור הוא למעשה בן למשפחה ערבית מיפו.
הסיפור זכה במקום הראשון בתחרות מספרי סיפורים שנושאה היה שכנים (מדיטק, חולון, 2009).
איציק (יצחק) אוחנון (נולד ב-15 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר גובהו 2.06 מטרים.
אוחנון גדל בבת ים והחל את קריירת המשחק שלו במכבי בת ים החל מגיל קט סל.
הוא אחיהם הבכור של הכדורסלנית ליאל אוחנון ואליאב אוחנון.
איציק אוחנון שיחק בנוער של מכבי רעננה, אך פרץ כשעבר לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל גליל עליון בעונת 1999/2000 בליגת העל בכדורסל.
במסגרת אליפות אירופה לנבחרות עתודה בשנת 2000 היה אוחנון חלק מהסגל שהגיע לגמר האליפות וזכה במדליית הכסף.
בעונת 2000/2001 שיחק אוחנון במדי בני הרצליה, ואת עונת 2001/2002 שיחק במדי הפועל ירושלים איתה הגיע עד לחצי גמר גביע ספורטה.
בשנת 2002 גויס אוחנון על ידי אוניברסיטת סנט לואיס מארצות הברית והחל לשחק במדיה בקונפרנס ה-USA ובמסגרת ה-NIT.
חלק מלימודיו באוניברסיטה שולמו על ידי מלגה.
בתחילת שנתו הראשונה במוסד עורר סערה תקשורתית בארצות הברית כאשר דיבר כנגד אפשרות של תקיפה אמריקאית בעיראק או במפרץ הפרסי שכן הדבר יגרור לתגובת נגד של אותן המדינות דווקא כנגד ישראל בה הם רואים "שליחה של אמריקה במזרח התיכון".
בהיותו באוניברסיטה הכיר את מאלה בראיין, דוגמנית גבוהה (1.80 מ') אפרו-אמריקאית ממוצא קריביאני, שלימים תיהפך לאשתו הראשונה.
בעונתו הראשונה הקבוצה הודחה כבר בסיבוב הראשון של טורניר ה-NIT, בעונתו השנייה היא הודחה בסיבוב השני של אותו הטורניר.
בעונה האחרונה שלו בקבוצה (2004/2005) נבחר ל-MVP שלה בטקס הוקרה שנערך לו בקמפוס אוניברסיטה, באותה העונה הוביל את קבוצתו בריבאונדים למשחק (5.4), היה השני בנקודות (11.8) והצטיין בקליעה מקו העונשין (52.7%) אך קבוצתו סיימה במקום השלישי בקונפרנס בו שיחקה.
לקראת עונת 2006/2007 עבר לשחק בעירוני רמת גן של המאמן החדש, רובי בלינקו, בה נתן עונה מוצלחת עם ממוצעים של 10.6 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק ב-22 דקות ועזר למועדון לשרוד בליגת העל בכדורסל.
אוחנון עורר סערה תקשורתית כנגדו מצד מאמן הנבחרת דאז, צביקה שרף, ויו"ר איגוד הכדורסל בישראל דאז, ירמי אולמרט, לאחר שסירב לשחק במדי נבחרת ישראל בכדורסל בקיץ של 2007 לצורך ליווי של אשתו במסע צילומים בדרום אפריקה.
ב-19 ביולי 2007 חתם לשנתיים בלוון ברס מליגת הכדורסל הבלגית שאומנה על ידי הישראלי יעקב ג'ינו, בעונה הראשונה שלו בקבוצה (2007/2008) היה שחקן בולט אך הקבוצה סיימה במקום התשיעי, בעונה השנייה (2008/2009) שותף ב-21 משחקים והצליח פחות מבחינה אישית אך הקבוצה סיימה במקום השישי.
לאחר מכן שב לקראת עונת 2009/2010 לעירוני רמת גן של המאמן דני גוט, אך הפעם הקבוצה לא עמדה ביעדיה ובתום העונה נשרה לליגה הלאומית בכדורסל.
למרות זאת, החליט אוחנון שלא לנטוש את המועדון וחתם על חוזה לעונה נוספת במדי הקבוצה ששיחקה את עונת 2010/2011 בלאומית.
לאחר מכן פרש מכדורסל מקצועני בגיל 31 בשל פציעה טורדנית.
כיום אוחנון נשוי בשנית לישראלית, גר בכרכור ועובד בתחום ההייטק כמנהל בכיר בחברת אינטרנט..
אִיצִיאַר אִיטוּנְיוֹ מַרְטִינֶס (בספרדית: Itziar Ituño Martínez; נולדה ב-18 ביוני 1974) היא שחקנית ספרדייה.
היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור מפקחת המשטרה ראקל מורילו בסדרה "בית הנייר".
איטוניו נולדה ברשות המקומית בסאורי בחבל הבסקים שבספרד.
היא למדה משחק בבית הספר המקומי לתיאטרון, ובנוסף למדה סוציולוגיה.
שפת האם שלה היא ספרדית, אך היא למדה בסקית בגיל 19.
את תפקידה הראשון כשחקנית היא גילמה בסרט הבסקי שלום אולנצרו, שלום (בבסקית: Agur Olentzero, agur), אשר יצא לאור בשנת 1997.
בשנת 2001 היא שיחקה באופרת הסבון הבסקית גונקלה (בבסקית: Goenkale) את דמותה של נק'אן ביתיה, שוטרת לסבית מהכפר הבדיוני ארלדה.
היא שיחקה את התפקיד עד 2015, כאשר הסתיימו שידורי הסדרה.
תפקיד זה הגביר את חשיפתה בארץ הבסקים.
היא המשיכה בקריירת המשחק, בסרטים פרחים (2015, בבסקית: Loreak) וצפרדעים (2016, בבסקית: Igelak).
בשנת 2017, היא עזבה את ארץ הבסקים לטובת סדרת הטלוויזיה בית הנייר שבה היא גילמה את תפקיד המפקחת ראקל מוריליו.
אך הופיעה בסרט הבסקי "הנפח והשטן" בהופעת קמע כאנה.
בנוסף לתפקידי הקולנוע, הטלוויזיה והתיאטרון שלה, היא גם זמרת בשלוש להקות: Dangiliske,EZ3 ו-INGOT.
בשנת 2022 היא שיחקה בסדרת הדרמה של נטפליקס "חיים אישיים" בתפקיד הראשי של מאלן זובירי.
בשנת 2023 שבה לגלם את דמותה של ראקל מורילו בסדרה "ברלין", ספין-אוף של הסדרה המצליחה "בית הנייר".
איציק (יצחק) אלרוב (נולד ב-29 בספטמבר 1986) הוא יועץ תקשורת ישראלי, יוזם מחאת הקוטג', פייטן וחזן.
אלרוב נולד וגדל בשכונת שפירא בתל אביב למשפחה חרדית ולמד בישיבת שארית יעקב בשכונת הר נוף בירושלים.
שימש כחזן והקליט אלבום פיוטים.
ביוני 2011 יזם אלרוב את מחאת הקוטג'.
בתקופה זו עבד אלרוב בחברת ביטוח.
הוא יצר אירוע בפייסבוק תחת הכותרת "קוטג' - מוצר כל כך בסיסי שעלותו הגיעה לקרוב ל-8 שקל.
את המחאה פתח לאחר שתנובה ויצרניות מזון נוספות העלו את מחירי מוצריהן בחודשים שקדמו למחאה.
אלרוב וחבריו למחאה קראו להימנע מרכישת גבינת קוטג' של תנובה כצעד ראשון במחאה בעקבות עליית המחירים.
ארבעה ימים לאחר שפתח קבוצה העוסקת בנושא הצטרפו אליה 104,000 משתמשים.
אלרוב ייסד בהמשך את תנועת "הצרכנים" למלחמה ביוקר המחיה.
הוא המשיך במחאה נגד יוקר המחיה גם לאחר סיומה של מחאת האוהלים, שהייתה המשכה של מחאת הקוטג'.
ב-2011, בעקבות פרוץ המחאה, החל להגיש פינת צרכנות בתחנת הרדיו קול ברמה.
בשנת 2012 זכה באות אביר איכות השלטון מהתנועה לאיכות השלטון בקטגוריית מאבק חברתי.
בשנת 2015 מונה אלרוב ליועצו של שר הכלכלה אריה דרעי לענייני מלחמה ביוקר המחיה, ושימש בתפקיד זה עד קיץ 2016.
בשנת 2017 מונה על ידי אבי גבאי, שהתמודד על ראשות מפלגת העבודה, לתפקיד דובר מטה הבחירות שלו.
בהמשך היה לדובר מפלגת העבודה.
אלרוב נשוי ואב לשלושה ילדים.
יצחק (איציק) ביטון - (נולד ב-1978) הוא רופא קרדיולוג ישראלי מומחה להפרעות בקצב הלב ומוות פתאומי, פרופסור לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת רוצ'סטר ניו יורק.
עובד בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
פרופ' ביטון נולד בלוד ולמד בבית הספר התיכון "רמלה-לוד" במגמה הריאלית המוגברת.
הוא התגייס ליחידת הצנחנים בשנת 1997. בשנת 1998 סיים את קורס הקצינים בהצטיינות ובשנת 2000 נבחר להיות קצין מצטיין זרועי.
הוא למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 2001–2008. התמחה בפנימית וקרדיולוגיה בין השנים 2009–2014 בבית החולים שיבא.
בשנים 2010–2011 נבחר להיות מורה מצטיין בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2014 זכה ביטון בפרס מירובסקי מוס לקרדיולוג מבטיח.
בין השנים 2014–2016 התמחה בניו יורק בחקר הפרעות קצב מורכבות בחולים עם הפרעות גנטיות ואי ספיקת לב, תחת הנחייתו של פרופסור ארתור מוס .
על עבודתו זאת זכה בפרס המדען הצעיר של האיגוד הקרדיולוגי האמריקאי.
בין השנים 2016–2018 התמחה בטיפול התערבותי בהפרעות קצב מורכבות בבית החולים הכללי מסצ'וסטס ואוניברסיטת הרווארד בבוסטון.
בשנת 2018 גויס לעבוד בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים כקרדיולוג בכיר המטפל בהפרעות קצב מורכבות באופן פולשני.
בשנת 2019 שימש כחבר זמני במערכת העיתון הקרדיולוגי היוקרתי Circulation ואף נבחר כ-GOLD REVIEWER על ידי מערכת העיתון.
פרופ' ביטון הוא חבר הוועדה המארגנת של הכנס היוקרתי ICI העוסק בחדשנות בקרדיולוגיה העולמית.
הוא פרסם עשרות מאמרים בעיתונות המדעית המובילה.
הוזמן לוועדת הבריאות של הכנסת מספר פעמים כמומחה למוות פתאומי.
במהלך עבודתו בהדסה טיפל במקרים מורכבים אשר זכו לפרסום בתקשורת הישראלית.
בין היתר טיפל בראש ממשלת ישראל מר בנימין נתניהו.
איצי (בקוריאנית: 있지, באנגלית: Itzy) היא להקת בנות דרום קוריאנית שהוקמה על ידי JYP אנטרטיינמנט, המורכבת מחמש בנות: יג'י, ליה, ריו-ג'ין, צ'רי-יאנג ויונה.
לפני הופעת הבכורה שלהן, כל אחת מחברות איצי עברה מסלול שונה בתעשיית הקיי-פופ.
צ'אריונג ואחותה ניגשו תחילה לאודישן בחברת Fantagio, אך לא עברו.
מאוחר יותר שתיהן התגלו על ידי חברת JYP אנטרטיינמנט דרך תוכנית הטלוויזיה "K-pop Star 3".
בשנת 2015 צ'אריונג השתתפה בתוכנית ההישרדות של JYP בשם "Sixteen", שממנה הוקמה להקת הבנות טווייס.
אף על פי שלא נבחרה להרכב הסופי, היא הפכה לחברה הראשונה שהצטרפה לאיצי, והתאמנה ב־JYP במשך חמש שנים לפני הופעת הבכורה.
ריוג'ין התגלתה במהלך הופעה של גוט7 והתאמנה ב־JYP במשך ארבע שנים עד להופעת הבכורה של איצי.
יונה ויג'י הצטרפו ל־JYP בשנת 2015 לאחר שעברו אודישנים והתאמנו במשך שלוש שנים.
יונה התגלתה בפסטיבל מוזיקה, בעוד שיג'י הבטיחה את מקומה באמצעות אודישן.
לִיה התקבלה תחילה כמתאמנת בSM אנטרטיינמנט לאחר שעברה אודישן גלובלי בקנדה, אך ויתרה על כך בשל חששות הוריה.
בהמשך נבחנה ל־JYP והתאמנה במשך שנתיים לפני הופעת הבכורה של הלהקה.
בשנת 2017, יונה וריוג'ין הופיעו ב-highlight reel של BTS לסדרה Love Yourself.
כל חברות הקבוצה, למעט ליה, הופיעו בתוכנית המציאות של רשת "MNet" של מתלמדי JYP, נגד קבוצת הבנים סטריי קידס בשנת 2017.
בשנת 2018, ריו-ג'ין התמודדה בתוכנית ריאליטי תחרותית בשם "Mix Nine" של YG Entertainment בה התמודדו נערים ונערות על עתידם בתעשיית הפופ הקוריאני, ריו-ג'ין דורגה ראשונה בין מתמודדות בנות אך הפסידה לקבוצת נערים.
ייג'י התמודדה בתוכנית "The Fan", אך הודחה בפרק 5.
ב־21 בינואר, JYP הודיעו על הקמתה של להקת בנות חדשה, להקת בנות הראשונה מאז הופעת הבכורה של טווייס בשנת 2015, והעלתה לערוץ הרשמי שלה טריילר אשר חשף את חמש חברות הקבוצה.
ב־11 בפברואר הקבוצה הוציאה את אלבום הבכורה שלהן, It'z Different, עם הסינגל הראשי "Dalla Dalla".
השיר משלב אלמנטים של ז'אנרים שונים: EDM (מוזיקת ריקודים אלקטרונית), future house, ועוד.
מילות השיר המעצימות אשר מזוהות עם הסגנון של הלהקה, התעדפו במיוחד על הקהל וזכו להערצה רבה שבזכותה רשמה הקבוצה את אחת מהופעות הבכורה הגדולות והמצליחות ביותר של "בילבורד" לקיי-פופ מזה שנים.
הסינגל "Dalla Dalla" הגיע למקום השני במצעד המכירות העולמי של שירים דיגיטליים.
השיר צבר כ־2,000 הורדות בארצות הברית במהלך השבוע שהסתיים ב-14 בפברואר.
לדברי Nielsen Music, זה מה שהפך אותו לשיר הקיי-פופ הנמכר ביותר באמריקה באותו השבוע.
השיר "?Want it", שיצא לצד הסינגל "Dalla Dalla", הגיע למקום השמיני באותה טבלה וצבר כ־1,000 הורדות.
כחלק מהצלחתו הרבה, "Dalla Dalla" גם היה השיר השני הפופולרי ביותר ביוטיוב באותה תקופה.
"בילבורד" אישר כי הקליפ של "Dalla Dalla" עבר את ה-17.1 מיליון צפיות בתוך 24 שעות משחרורו ושבר את השיא לסרטון הבכורה הנצפה ביותר של תעשיית הקיי-פופ ב-24 השעות הראשונות לשחרורו.
ב־21 בפברואר, שמונה ימים לאחר הופעת הבכורה שלהם, איטזי זכתה בתוכנית המוזיקה הראשונה ב-"Countdown" והפכה ללהקת הבנות אשר השיגה את זכיית תוכנית המוזיקה הראשונה שלהן הכי מהר.
הסרטון של "Dalla Dalla" היה לשיר הבכורה בתעשיית הקיי-פופ שהגיע בזמן הקצר ביותר למאה מיליון צפיות.
הפלייליסט המורחב של Itzy, שכותרתו "It'z Icy" פורסם ב־29 ביולי 2019 יחד עם קליפ מלווה לסינגל הראשי שלו שכותרתו "Icy".
ב־22 בספטמבר, JYP הכריזה על סיבוב הופעות של Itzy תחת הכותרת "Itzy?
סיבוב ההופעות החל בג'קרטה ב-2 בנובמבר והמשיך במערכה לערים שונות באסיה בסוף 2019 לפני שהוא יוצא לארצות הברית לחמישה מופעים בינואר 2020.
בנובמבר 2019 "Dalla Dalla" עבר את ה-100 מיליון השמעות בתרשים המוזיקה של גאון (Gaon Music Chart), והפכה לשיר הפלטינה הראשון של הקבוצה.
הקליפים של "Dalla Dalla" ו-"Icy" נכנסו לרשימת הקליפים הפופולריים ביותר ביוטיוב הדרום קוריאני, במספר 2 ו-7 בהתאמה.
בסוף השנה, איטצי זכתה במספר פרסי האמנים החדשים הטובים ביותר, כולל פרסי המוזיקה של Melon לשנת 2019 ופרסי ה-Mnet Asian Music 2019.
2020: סיבוב ההופעות בארצות הברית ו-"It'z Me"
את 2020 התחילו איטזי עם סיבוב ההופעות הבכורה שלהן בארצות הברית, שהחל ב-17 בינואר בלוס אנג'לס.
ב־9 במרץ 2020, איטזי הוציאו לאור את הפלייליסט המורחב השני שלהן - "It'z Me", ואת הסינגל הראשי שלו "Wannabe".
הפלייליסט המורחב הגיע במקום הראשון בתרשים האלבומים של Gaon בדרום קוריאה, והפך אותו לאלבום מספר 1 במדינה.
הפלייליסט המורחב גם הגיע למקום חמישי בתרשים של אלבומי העולם של בילבורד, מיקומם הגבוה ביותר בתרשים.
ב-17 באוגוסט 2020, איטצי הוציאו לאור את הפלייליסט המורחב השלישי שלהן - "Not Shy".
הרב יצחק (איציק) משה אידלס (ה'תשי"א – י"ט באב ה'תש"ף, 9 באוגוסט 2020) היה רב דתי לאומי וראש ישיבת הר שלום באשתמוע.
מתלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק.
למד במחזור הראשון של ישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק,
לאחר נישואיו התגורר בקריית ארבע והיה ממקימי ישיבת ניר.
בשנת ה'תש"ם, לקראת פינוי חבל ימית, עבר עם משפחתו ליישוב עצמונה.
לאחר פינוי חבל ימית, עבר עם היישוב להקים את היישוב בני עצמון בגוש קטיף.
בתקופת מגוריו בבני עצמון, שימש כר"מ במכינת עוצם ובישיבת אפיקי דעת.
בהמשך עבר עם משפחתו (ומשפחות נוספות) ליישוב מורג, על מנת לחזק את היישוב שסבל ממציאות ביטחונית קשה.
לאחר פינוי היישוב מורג במסגרת תוכנית ההתנתקות, הוביל קבוצת משפחות ממורג במעבר ליישוב טנא עומרים שסבל מקשיי פיתוח, ושימש שם כרב קהילה.
בתקופה זו היה ר"מ ובהמשך ראש ישיבה בישיבת הר שלום שעברה מחומש למצפה אשתמוע.
בשנת ה'תש"ף חלה בסרטן, בי"ט באב נפטר ונקבר בהר הזיתים.
אידלס היה נשוי ללאה (אחותם של דן ועלי מרצבך), ולהם 10 ילדים.
איצטלנים (שם מדעי: Ascidiacea) הם מחלקה של חסרי חוליות ימיים, הניזונים מסינון חומר אורגני מגוף המים.
באיצטלנים קיימים מינים מושבתיים ומינים יחידאים.
מרבית האיצטלנים הם ישיבים, צמודי מצע כאשר הפגית שלהם שוחה בגוף המים.
איצטלנים נפוצים בכל הימים והאוקיינוסים, ואינם יכולים להתקיים במים מתוקים.
איצטלנים (Ascidiacea) הם חסרי חוליות ימיים ממערכת המיתרניים (Chordata), המשויכים לתת המערכה מיתרני הזנב (Tunicata, ידועים גם כ-Urochordata).
מחלקת האיצטלנים היא המחלקה הגדולה ביותר תחת תת-מערכה זו והיא מונה כיום כ-3000 מינים ידועים למדע.
איצטלנים, בדומה לחולייתנים, משתייכים למערכת המיתרניים (Chordata), זאת בשל ארבעה מאפיינים משותפים: סדקי זימים, זנב פוסט אנאלי, מיתר גבי וצינור עצבים גבי חלול.
באיצטלנים מאפיינים אלו קיימים בשלב הלרוולי (שלב התפתחותי מוקדם) ונעלמים בשלב הבוגר.
הלרווה (פגית), של האיצטלן היא לרווה דמוית ראשן, אשר שוחה במים עד אשר היא עוברת לבוגר ישיב, צמוד מצע.
מחלקת האיצטלנים מחולקת לשלוש סדרות אשר נבדלות זו מזו בעיקר על ידי מבנה סל זימים שונה:
Phlebobranchia - סל זימים עם כלי דם
איצטלנים נפוצים בכל רחבי האוקיינוסים, ממעמקי הים ועד לאזורי גאות ושפל.
הם יכולים להתיישב על מצע סלעי, בשוניות אלמוגים, על מצע מלאכותי ואף להיאחז בחול בעזרת איבר דמוי גבעול.
מספר מינים הצליחו לפלוש בעשורים האחרונים לסביבות חדשות, בהם הם עלולים לגרום לנזקים כלכליים ולפגיעה בבעלי חיים מקומיים.
איצטלנים הם פולשים מוצלחים מכמה סיבות שונות; הם מגיעים לגיל רבייה תוך מספר שבועות, הם דו ביתיים (הרמפרודיטים) ומשחררים מספר רב של גמטות לגוף המים, לרב אין להם טורפים טבעיים משמעותיים באזורים אליהם הם פולשים, והם מסוגלים לשרוד בטווח רחב של מליחות, טמפרטורה ואפילו זיהום .
כלי שיט הם מקור ההפצה העיקרי של איצטלנים פולשים הנוהגים להיצמד לסדקים ואזורים מוגנים בתחתית כלי השיט ומסוגלים לשרוד את תנאי ההפלגה הקשה .
בחופי ישראל ידועים מהספרות כעשרים ותשעה מינים שונים של איצטלנים מחופי הים התיכון, מתוכם חמישה אינם מינים מקומיים, ובמפרץ אילת עשרים ושבעה מינים שונים, מספרים אלו מהווים הערכת חסר בשל מאמצי דיגום וזיהוי נמוכים.
המבנה הבסיסי של איצטלן, המכונה גם זואיד, דומה לאגרטל בעל שני פתחים: מסיפון כניסה אליו נשאבים מים אל בית הבליעה וסיפון יציאה דרכו מים יוצאים.
בית הבליעה עבר התמחות לסינון מזון, יש בו סדקים והוא נקרא גם סל זימים מפני שמתבצע בו גם תהליך חילוף גזים (נשימה).
רב האיצטלנים ניזונים על ידי סינון חלקיקים מגוף המים.
חלקיקים הנעים בזרם המים נתפסים ברשת ריר אשר מופרשת מאיבר בשם אנדוסטיל, ומוסעים אל סל הזימים.האנדוסטיל הומולוגי לבלוטת התריס בחולייתנים.
על גבי סל הזימים ישנם שוטונים, אשר תנועתם גורמת להזרמת מים.
החלקיקים עוברים מסל הזימים לעבר מערכת העיכול בסדר הבא: ושט קצר, קיבה, בלוטות עיכול, מעי ופי טבעת שנפתח אל סיפון היציאה, משם הפסולת נפלטת החוצה על ידי התכווצות שרירים.
ישנם מינים מושבתיים בהם קיימים הבדלים בארגון הזואידים במושבה.
לכל זואיד יש פתח כניסת מים נפרד ואילו פתחי יציאת המים מתנקזים לפתח אחד משותף, כמו למשל במין .
במינים מושבתיים אחרים נשמר המבנה הבסיסי של הזואיד בעל פתח כניסה ופתח יציאה נפרד.
איצטלנים מסננים בעיקר פיטופלנקטון וזואופלנקטון קטנים.
בשביל להצליח להגיע לכמות מזון מספקת, איצטלנים מסננים כמות גדולה של מים, בין עשרות למאות מיליליטרים בדקה.
באזורים אוליגוטרופים, אשר עניים בחומרי הזנה, איצטלנים אף מסוגלים לסנן חלקיקים הקטנים מגודל מיקרון, כמו בקטריות שונות.
באיצטלנים קיים לב המורכב משרירים הנעים ומזרימים את הדם בתנועה פריסטלטית, כיוון זרימת הדם מתהפך בכל מספר דקות.
כיסוי הגוף של איצטלנים נקרא איצטלה (טוניקה) והוא מהווה שלד גוף חיצוני.
איצטלנים הם צמודי מצע ולכן צריכים להתקיים בתנאי קיצון כמו יובש, זיהום מים, טריפה ושחיקה, הטוניקה מהווה הגנה מפני גורמים אלו.
הטוניקה מורכבת מחלבונים שונים כגון קולגן, קיטין, קריטין, טוניצין וחומרים נוספים רבים בעלי שימושים שונים.
למשל, תאים פאגוציטים שמטרתם להגן מפני פתוגנים, תאים המאכסנים חומצה לשם הגנה מפני טורפים ותאים פיגמנטים בכדי לשמש הגנה מקרינת השמש.
ישנם מינים של איצטלנים בהם מתקיימת בטוניקה סימביוזה עם חיידקים אשר מפיקים אור בתהליך ביולומינסנציה, ועם ציאנובקטריה המפיקות ומספקות סוכרים לאיצטלן בתהליך הפוטוסינתזה.
למשל האיצטלן Diplosoma simile , מין מושבתי ממפרץ אילת המקיים סימביוזה עם הציאנובקטריה Prochloron.
במינים מסוימים הטוניקה יכולה להכיל מחטי שלד וכלי דם.
איצטלנים מתרבים ברבייה מינית על ידי שחרור גמטות לגוף המים (spawning) כפי שמתקיים במרבית המינים היחידאים, או על ידי הפריה והדגרה פנימית (brooding), אסטרטגיה נפוצה במינים המושבתיים.
בנוסף קיימת גם רבייה א-מינית באיצטלנים, במינים מושבתיים על ידי הנצה וגם על ידי יכולת רגנרציה גבוהה, אשר מאפשרת התפתחות מושבה חדשה מרקמה קטנה ואפילו מתאים בודדים.
לחלק מן המינים היחידאים יש יכולת לרגנרציה גם כן, אך פחות מפותחת וכוללת בעיקר גדילה מחדש של איברים פגועים כמו סיפונים וגנגליון עצבים.
למין היחידאי Polycarpa mytiligera במפרץ אילת, יכולת רגנרציה ייחודית במהלכה מין זה מצליח להשלים את חלקי הגוף החסרים אף במקרה של חיתוך לשלושה חלקים שונים.
לא ידוע על מיתרנים יחידאים אחרים המסוגלים לחדש כך את חלקי הגוף החסרים.
בנוסף, בעת איום מין זה מסוגל לשחרר את מערכת העיכול שלו () ולבנות אחת חדשה בתוך 12 יום
איצטלנים משמשים כחיות מודל למחקרי התפתחות ואבולוציה בשל קרבתם הפילוגנטית לחוליתנים, מבנה גופם הפשוט, אורך דור קצר ויכולת הרגנרציה המרשימה.
מפני שאיצטלנים הם חיות קבועות-מקום, ללא יכולת תנועה או הגנה, מינים רבים פיתחו חומרים נוגדי טריפה ונוגדי התיישבות .
לחומרים אלו פוטנציאל לשמש כנגד הגורמת נזק לכלי שיט ומבנים ימיים.
בנוסף לכך, נמצא כי ניתן להפיק מאיצטלנים חומרים לשימושים שונים, כגון חומרים נוגדי סרטן, חומרים נוגדי מלריה וחומרים נוגדי חיידקים .
מהמין Styela plicata למשל, ניתן להפיק חומרים שונים, ביניהם חומרים אנטי סרטניים, אשר נמצאו כמדכאים תאים סרטניים מסוג HT-29 ממקור אנושי.
חומרים נוגדי חמצון, חומרים כמו הפרין, המשמש כתרופה לדילול דם וחומרים אנטי מיקרוביאלים.
ניתן להשתמש באיצטלנים למצב ואיכות המים בשל היכולת שלהם לסנן חלקיקים קטנים ואף מתכות כבדות.
במדינות שונות משתמשים באיצטלנים למאכל, המין Styela plicata למשל, נאכל בקוריאה ואף נחשב טעים ובריא עקב ריכוז גבוה של סוכרים וחומצות אמינו.
במאמר מדעי שפורסם לאחרונה, חוקרים ישראליים גילו מעגל חיים ייחודי בבוטריל הפרחוני (אצטלן מושבתי), אשר מתחדש ומזדקן במעגלים של כ-90 יום, במהלכם הזואידים חוזרים ומשנים את תכונותיהם וחיים מחדש ממש בדומה לעוף החול המיתולוגי, מקצב זה כונה "מקצב אורשינה" – שמו התלמודי של עוף החול המיתולוגי.
יצחק (איצי) ווֹלְדְנֶר הוא זמר, מלחין, פזמונאי ומפיק מוזיקלי חרדי אמריקאי, אחד מגדולי היוצרים בסוגת המוזיקה החסידית והמוזיקה היהודית מקורית.
הלחין מאות שירים עבור זמרים רבים, חלקם הפכו ללהיטים.
עיקר פעילותו של וולדנר הוא בשיתוף הפעולה שלו עם הזמר המצליח יעקב שוואקי.
וולדנר הפיק לשוואקי כמה מאלבומיו והלחין לו עשרות שירים, בהם ניתן למנות את הלהיטים "אשת חיל", "בואי בשלום", "מאמין בניסים", "מה מה מה", "מהרה", "עת רקוד", "תדליק את האש", "I Can Be", "Cry No More", "We Are a Miracle".
נולד וגדל בבורו פארק למשפחה של חסידי באבוב.
בילדותו שימש במשך שלוש שנים כסולן מקהלת הילדים "עמודי שש" שפעלה בארצות הברית.
בצעירותו למד בישיבת חסידות באבוב בבת ים.
וולדנר התחיל את דרכו המוזיקלית כשהלחין שירים לאלבומיו הראשונים של הזמר שלומי דאקס, בהם "כאייל תערוג", "משה ובני ישראל", ו-"צמאה".
ב-2001, יצא אלבום הבכורה של הזמר יעקב שוואקי - "שמעתי", בו הלחין וולדנר שלושה שירים.
שנתיים לאחר מכן הלחין שלושה שירים לאלבומו השני של שוואקי - "שוואקי 2".
באלבום "ידיד", שהוציא שוואקי בשנת 2004, הלחין וולדנר שני שירים, וכן באלבום "לשם שמים" שיצא בשנת 2006. באלבום "ליבי במזרח" שיצא בשנת 2010, הלחין וולדנר ארבעה שירים, כמו גם באלבום "Cry No More" שיצא בשנת 2012, ובאלבום "קולות" שיצא בשנת 2014.
וולדנר היה המפיק המוזיקלי של האלבום "מאמין בניסים" של יעקב שוואקי שיצא במרץ 2016 והלחין בו תשעה שירים.
במרץ 2016, יצא אלבום הבכורה של הזמר מרדכי שפירא, "כל הדרך", בו הלחין וולדנר את מרבית השירים.
בינואר 2017 הוציא יעקב שוואקי אלבום מחרוזות בשם "היו זמנים", אותו וולדנר הפיק מוזיקלית.
בספטמבר של אותה שנה יצא האלבום "מחר" של מרדכי שפירא אותו וולדנר הפיק מוזיקלית והלחין בו מספר שירים.
ביוני 2018 יצא האלבום "מוזיקה" של יעקב שוואקי, אותו וולדנר הפיק מוזיקלית לצד שוואקי, והלחין בו את רוב השירים.
במאי 2019 יצא האלבום "מוכנים", אלבומו השני של הזמר אודי דוידי, אותו וולדנר הפיק מוזיקלית, והלחין בו כמה שירים.
בשלהי 2019 יצא אלבום המחרוזות "היו זמנים 2" של יעקב שוואקי, אותו וולדנר הפיק.
ביוני 2021 יצא אלבומו ה-11 של יעקב שוואקי, לחיים, אותו וולדנר הפיק לצד שוואקי והלחין בו את רוב השירים.
בנובמבר 2022 יצא האלבום "אני חי" של אודי דוידי, אותו וולדנר הפיק, וכן הלחין בו כמה שירים.
במרץ 2023 יצא אלבום הבכורה של יששכר דרור, "יחד במלוכה", אותו וולדנר הפיק, וכן הלחין בו ארבעה שירים.
באוגוסט 2025 יצא האלבום "בי גבינצ'ד" של בני פרידמן, בו הלחין וולדנר שני שירים, בהם את שיר הנושא, לצד הרשי ויינברגר.
באוקטובר 2019 זכה וולדנר בתואר "מלחין העשור" במצעד העשור של המוזיקה החסידית שערך רדיו קול חי, ומספר שירים שהלחין זכו במיקומים שונים בקטגוריית "שיר העשור".
באפריל 2024 שנה נבחר על ידי מגזין "קול פליי" לאחד מ-50 המשפיעים על המוזיקה היהודית ב-60 שנות קיומה.
וולדנר נשוי ומתגורר בלייקווד שבניו ג'רזי.
אחיו שאולי הוא זמר חתונות.
איציק אוחנה (נולד ב-10 בספטמבר 1997, ח' באלול ה'תשנ"ז) הוא כתב ועורך מדור בידור וסלבס באתר החרדי 'כיכר השבת' ועמוד 'הרבנית של האינסטגרם' וממייסדי עמוד התקשורת הדתי.
נולד ב-1997 ברכסים לאביו אברהם, רב בעיר אלעד ומנהל מחלקת כשרות ונישואין במועצה הדתית נס ציונה ולאימו חגית, מנהלת מחלקת חינוך בעיריית אלעד.
אחותו היחידה רחלי נפטרה בגיל 7 ממחלה.
אוחנה התחנך בתלמוד תורה זכרון יעקב ובישיבת אורחות יהודה באלעד.
לאחר סיום לימודיו בישיבה ב-2015, החל לעסוק בתחום התקשורת כמגיש ב'קווי נייעס'.
בתחילה, הגיש ב'קול החרדי', ולאחר מכן עבר להגיש חדשות ולשדר ב'חדשות הסקופים'.
במקביל, עבד כ-4 שנים ככתב ועורך באתר 'בחדרי חרדים', בשנת 2019, עבר לשמש ככתב בידור וסלבס באתר 'כיכר השבת', ביחד עם הפקת אולפן המרכזי.
בשנת 2020, ייסד את עמוד התקשורת 'הרבנית של אינסטגרם' ביחד עם איש התקשורת יוני קודם וכוכב הרשת שוקי סלומון.
נכון לאוגוסט 2023, אוחנה מגיש ועורך את מדור הרכילות השבועי הפופולרי ביותר "זופניק בכיכר", המסכם את השבוע בציבור החרדי.
בנוסף, הוא משמש כפרשן לענייני דת וחרדים עם דגש על ידוענים בעולם זה, עבור גופי התקשורת הכללית.
אוחנה הוא גם מנהלו האישי של הזמר וכוכב הרשת שוקי סולומון.
בשנת 2024, נבחר לרשימת "40 הצעירים המבטיחים לשנת 2024" של אתר 'אייס'
יצחק (איציק) מַנְגֶר (מאנגר; בכתיב יידי: מאַנגער; 30 במאי 1901, צ'רנוביץ – 21 בפברואר 1969, גדרה) היה משורר, מחזאי וסופר יידיש.
מאנגר חי בארצות: רומניה, פולין, צרפת, אנגליה, ובסופו של דבר בישראל.
מאנגר נולד בעיר צ'רנוביץ (בירת בוקובינה עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה; כיום באוקראינה) בשנת 1901. אביו, הלל מאנגר, יליד קולומיאה, היה חייט-אוּמן אוהב ספרות, שהתפאר באהבתו ל"ליטראתוירע" (צירוף המילים "ספרות" ו"תורה" ביידיש).
מאנגר למד סמסטר אחד בגימנסיה הגרמנית הקיסרית מס' 3 בעיר הולדתו, ובזמן הלימודים התוודע לספרות הגרמנית.
כעבור חצי שנה עבר ללמוד אצל קרובי משפחתו בקולומיאה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ברח לרומניה, ליאשי, שם התאחד עם משפחתו.
ב-1918 התחיל לכתוב שירה ביידיש, שהושפעה מהשירה הגרמנית (מבחינת פורמולות, מצלול ואורתוגרפיה), הוא התגייס לצבא רומניה, ולאחר שסיים לשרת בצ'רנוביץ, חי מספר חודשים בבירה בוקרשט ואחר-כך שב ליאשי.
החל לכתוב בעיתונות היומית היידית בצ'רנוביץ, ובשנת 1921 הופיע שירו הראשון, 'מיידל פארטרעט' בכתב העת "קולטור" של אליעזר שטיינבארג.
מאנגר התפרנס ממתן הרצאות במסגרת ארגון התרבות היהודי ברומניה (שדאג לשיבוץ של אינטלקטואלים להרצאות בערים ובמיוחד בעיירות); בין הנושאים שהרבה להרצות עליהם: 'מוות, לילה ושיגעון'; גולדפדן; ו'הבלדה'.
עדויות מהרצאותיו מלמדות על כך שמאנגר היה מרצה כריזמטי ואהוד למדי, בעל זיכרון פנומנלי, שסחף את קהלו.
ב-1928 ביקר לראשונה בוורשה בירת פולין, שהייתה בזמנו מרכז חיי תרבות היידיש במזרח אירופה.
באוגוסט 1929 ערך בצ'רנוביץ את הקונטרס השבועי "געציילטע ווערטער" ("מילים ספורות"), שממנו יצאו לאור ארבעה גליונות.
במאי 1930 חידש מאנגר את הופעת הקונטרס בקרקוב שבפולין, ופרסם שבעה גליונות.
באוקטובר 1930 הופיע גיליון אחד של הקונטרס בריגה שבלטביה.
ב-1931 הוא נישא לאשתו הראשונה וחזר לצ'רנוביץ, ולאחר פרידתם ב-1932 שב לוורשה, שהפכה למרכז פעילותו עד שאולץ לעזוב את פולין ב-1938 בעקבות שלילת אזרחותו הרומנית.
ב-1933 החל לחיות עם רחל אוירבך, ולראשונה התגורר בדירה משלו.
ב-1929 הוציא לאור בבוקרשט את ספר שיריו הראשון, "שטערן אויפ'ן דאך" (כוכבים על הגג), שבו עירב מסורות ספרותיות חדשניות וישנות – אלמנטים מודרניסטיים (פורמליים-לשוניים, מטאפורות ונושאים) עם צורות קלאסיות כמו בלדה וסונטה – אחד ממאפייניה שירת מאנגר; וכן צָרַף יחד אלמנטים אירופיים עם אלמנטים יהודיים.
באותה שנה החל להוציא את כתב העת הקטן שלו, "מילים בודדות".
ספר השירים השני שלו, שיצא לאור בוורשה ב-1933, נקרא "לאמטערן אין ווינט" (פנסים ברוח).
ב-1935 פרסם בוורשה את "חומש לידער" (שירי החוּמש), בו הוצגו אבות האומה כיהודים מהשטעטל.
בשלב זה כבר היה מוערך וידוע בקרב הקהילות היהודיות במזרח אירופה ובארצות הברית.
הסגנון הספרותית שלו היה פשוט ועממי, תוך שהוא מערבב ישן וחדש באופן אנכרוניסטי כאילו הם קורים עכשיו.
שימוש אנכרוניסטי בחומרים אופייני לספרוות יהודית, ומאנגר עשה בזה שימוש מודע לחלוטין: הוא לקח תמונות מודרניסטיות ממשוררים גרמניים וחיבר אותן עם התנ"ך, שירה עממית ביידיש או ברומנית וייצק לתוכם סוגיות קיומיות.
שירי החומש עושים שימוש בהליך זה ומביאים אותו לשיא אחר.
השירים עוסקים בתנ"ך ובנויים כבלדות או שירי עם.
הוא עוסק בַּבעייתי, וכמו המדרש מספר את הסיפור שלא סופר – הפחד של שרה כשהיא רואה שאברהם משחיז את הסכין; כאבה של הגר כשהיא מגורשת – את מאנגר מעניינת הדרמה הפסיכולוגית, ובכך הוא מהווה ממשיך של י"ל פרץ.
שירי החומש עוררו פולמוס של ממש בקרב היהודים, וגם בקרב הלא-יהודים הוא עורר הערכה, ביישמו כלים של אירוניה ובחינת הממדים הפסיכולוגיים לטיפול בסיפור המקראי.
הכתיבה על נושאים מקראיים אפשרה לו להיות משורר יהודי וגם אוניברסלי.
ספרו הסאטירי "דאָס בוך פון גן-עדן" (סיפור גן-העדן) עמד על תפיסת גן עדן אצל היהודים אל מול הווי החיים הקשה בעיירות.
בשנת 1942 הוציא לאור בלונדון את ספרו "וואָלקענס איבערן דאַך" (עננים מעל הגג), שבו נדפס גם שירו הידוע "אויפֿן וועג שטייט אַ בוים" (על הדרך עץ עומד), שהתפרסם בלחנו של פיליפ לסקובסקי, וכן שיר הקינה "אונטער די חורבות" (תחת החורבות), שהתפרסם בלחנו של שאול ברזובסקי.
בשנת 1951 איגד לראשונה את כל שירי התנ"ך שלו, "מדרש איציק", שראה אור בפריז.
בשנת 1952 הוציא לאור בניו יורק את ספר שיריו המקובצים "ליד און באלאדע" (שיר ובלדה).
ב-1939 נמלט מפני הנאצים לפריז, משם ניסה להגיע לארץ ישראל בלא הצלחה, ולאחר טלטולים רבים עלה בידו להגיע ללונדון ולאחר מכן, בשנת 1951, השתקע בניו יורק.
הוא ביקר בישראל לראשונה כאורח לרגל חגיגות העשור, ובשנת 1966 עלה לישראל כשהוא כבר חולה.
בשנת 1968 הוענק לו פרס פיכמן.
לאחר מחלה ממושכת נפטר בגדרה ב-21 בפברואר 1969. הוא נקבר בבית העלמין נחלת יצחק, בהלוויה שבה השתתפו אלפים.
הותיר אחריו את רעייתו גניה.
בסוף שנת 1968, חודשים ספורים לפני מותו, נוסד פרס ספרותי על שמו: פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש, שחולק משנת 1969 ועד 1999. בשנת 1999 הוענק הפרס לחוה אלברשטיין, שהלחינה ושרה אחדים משיריו של מאנגר.
ארכיון איציק מנגר מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
על שמו של מאנגר קרויים רחובות בתל אביב, חיפה, הרצליה והוד השרון.
כתביו של מאנגר תורגמו לשפות רבות, בהן גרמנית, הולנדית, אנגלית ועוד.
רבות מיצירותיו תורגמו לעברית על ידי מתרגמים שונים, ובעיקר בנימין טנא.
את ספרו "דמויות קרובות" תרגם אברהם שלונסקי בשנת 1941.
ב-1983 יצא בוורשה אנתלוגיה לשירה יהודית.
באנתולוגיה 17 משיריו של מאנגר שתורגמו לפולנית על ידי אנטוני סלונימסקי, ויסלבה שימבורסקה ויז'י פיצובסקי.
ב-2010 יצא לאור בהוצאת חרגול הספר "שירי המגילה" על מגילת אסתר בעברית וביידיש, עם הערותיו של דוד אסף ואיוריו של נעם נדב.
ב-2017 החליט הפרלמנט של רומניה על קיומו של יום תרבות היידיש והתיאטרון היידישאי.
המועד השנתי נקבע ל-30 במאי, יום הולדתו של איציק מאנגר, גדול יוצרי היידיש שפעל ברומניה.
רוב יצירתו של מאנגר הודפסה לפני מלחמת העולם השנייה והוצאות אלה נדירות וקשות להשגה:
שטערן איבערן דאך, בוקרשט, 1929
לאנטערן אין וינט, ורשה, 1933
דעמערונג אין שיפגעל, ורשה, 1937
ועלוול זבארז'ער שראייבט בריוו צו מלכעלע דער שיינער וינה/ורשה, 1937
די ווונדערלעכע לעבנסבאשרייבונג פון שמואל אבא אבערוו (דאס בוך פון גן-עדן), 1939
וולקענס איבערן דאך, לונדון, 1942
דער שנאיידר-גזעלן נטע מאנגער שפילט, לונדון, 1948
מדרש איציק, פריז, 1951, הוצאה מחודשת: (מבוא: דב סדן, עריכה: חנא שמרוק), האוניברסיטה העברית בירושלים, החוג לספרות יידיש, ירושלים, תשכ"ט, 1968.
ליד און באלאדע, ניו יורק, 1952
שטערן אין שטויב, ניו יורק, 1967
לאחר המלחמה יצאו לאור הדפסות מחודשות, ואלה העיקריות שבהן:
וואלקענס אויפֿן דאך, ניו יורק, הוצאת המחבר, 1947
ליד און באלאדע, הוצאת המחבר, הדפסה: החברה המאוחדת להדפסה בע"מ, 1952
מדרש איציק, בעריכת חנא שמרוק.
מתוך הסדרה: "ספרות יידיש" (החוג ליידיש של האוניברסיטה העברית, ירושלים), הוצאת מאגנס, 1984
מדרש איציק: חומש לידער, מגילה לידער.
הוצאת יידישער פֿאַרלאַג אינעם זורקאַמפּ פֿאַרלאַג, פרנקפורט 2004. (עם תקליטור)
ספריו שראו אור בתרגום עברי
משירי טוס הזהב (בתרגומו של יעקב אורלנד), כרמל, 1995.
מבחר שירים (בתרגומו של נתן יונתן), כתר, 1986.
סיפור גן-העדן (בתרגומו של ק.
לבנה אדמה על גג מכסיף, (בתרגומו של מרדכי אמיתי), המנורה, 1975.
שירים ובלדות (בתרגומו של בנימין טנא), על המשמר, 1969.
משירי המגילה (בתרגומו של מרדכי אמיתי), ספריית פועלים, 1969.
האור והזהב, תרגם מיידיש: נתן יונתן.
שירי המגילה - מגילה-לידער: מהדורת דו-לשונית עברית-יידיש, תרגם והעיר: דוד אסף ; אייר: נעם נדב.
תל אביב: הוצאת חרגול, עם עובד, בית שלום עליכם, תשע"א 2010. .
מדרש איציק, מבוא ותרגום מיידיש: נגה רובין, הוצאת כרמל, תשפ"ג (2022)
איציק וייס (נולד ב-1948) הוא שדרן רדיו, שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ב-1970 השתתף במחזמר "עיר הגברים".
עיקר פרסומו בא לו כששיחק בסדרת טלוויזיה לילדים בשנות השבעים בנושא זהירות בדרכים את דמותו של "בולבול הקבולבול", ילד שהיה כל כך מבולבל שכדי לעזור לו, תיקן לו אביו כובע מיוחד שבכל פעם שהיה מבצע פעולה מסוכנת היה הפעמון מצלצל והפנס בכובע נדלק, ובכך היו מאותתים לו על טעותו.
שידורים חוזרים של הסדרה הובאו עד אמצע שנות השמונים.
בשנת 1971 הופיע בתוכנית 'לול' השלישית בפרודיה 'חמוץ חמוץ' על השיר 'מתוק מתוק'.
וייס שיחק בסרטים כמו "חסמבה ונערי ההפקר", "השוטר אזולאי", "מתנה משמיים", "יהיה טוב סלומוניקו", "תיק ירושלים" ו"אבא גנוב 2" ובמיני-סדרה לילדים "ילדי הים האדום".
משנת 1996 עובד וייס בתחנת הרדיו המקומית "קול הים האדום" באילת ומשדר בה את תוכנית הבוקר המוקדמת "בוקר באוויר".
כמו כן הוא משתלב בצוות טכנאי האולפן של התחנה האילתית ובהגשת תוכניות מוזיקה נוספות בסופי שבוע.
יצחק (איציק) ויינגרטן (נולד ב-13 במאי 1951) הוא שחקן, במאי, סופר, פזמונאי, תסריטאי ומחזאי ישראלי.
ויינגרטן נולד ב-1951 ברחובות, בבית הספר התיכון למד בתיכון דה-שליט.
היה חניך תנועת השומר הצעיר.
למד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1977-1978 השתתף בקבוצת התיאטרון של הבמאית נולה צ'לטון ו"תיאטרון חיפה" בקריית שמונה.
חברי הפרויקט, אתו נמנו בין היתר עפרה ויינגרטן, חוה אורטמן, ארנון צדוק ודליק ווליניץ גרו שנה בקריית שמונה (שנת התנדבות) ושם יצרו, לימדו, הופיעו בה ושיתפו פעולה ביצירתם עם תושבי העיר.