tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מועד היציאה של המשחק לשווקים היה ה-26 במאי 2020. גרסת הבטא של המשחק הייתה במקור זמינה לקבוצת משתמשים מצומצמת בין 25 במרץ ל-24 באפריל 2020.
כשהמשחק יצא לשווקים, הוא היה זמין ב"מהדורה רגילה" או ב"מהדורת הגיבורים", שכוללת חבילות תוכן ופריטים נוספים שזמינים להורדה.
מייסון ויל ג'ון גרינווד הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת החלוץ באולימפיק מרסיי.
גרינווד הצטרף למנצ'סטר יונייטד בגיל שש, כשהוא משחק בבית הספר לפיתוח של המועדון בהליפקס.
לאחר התקדמות באקדמיה, הוא הצטרף לסגל הקבוצה מתחת לגיל 18 לעונת 2017/2018, וסיים כמלך השערים של ה-U18 בפרמייר ליג צפון עם 17 שערים ב-21 הופעות.
ביולי 2018 נסע גרינווד עם הקבוצה הבכירה של המועדון בסבב המשחקים שלה בארצות הברית.
ב-20 ביולי ערך את הופעת הבכורה הלא תחרותית שלו כמחליף בדקה ה-76 בתיקו 1-1 מול קלוב אמריקה.
הוא גם שותף בתיקו 0-0 עם סן חוזה ארת'קווייקס שלושה ימים לאחר מכן.
ב-2 באוקטובר חתם גרינווד על חוזהו המקצועי הראשון במועדון.
בדצמבר הוא זומן על ידי מאמן הקבוצה, ז'וזה מוריניו להתאמן עם הקבוצה לקראת משחק ליגת האלופות שלהם מול ולנסיה.
ב-6 במרץ 2019, תחת ניהולו של אולה גונאר סולשיאר, ערך גרינווד את הופעת הבכורה התחרותית שלו בקבוצה הבכירה כשעלה כמחליף בדקה ה-87 בניצחון 1–3 נגד פריז סן ז'רמן במסגרת ליגת האלופות.
בגיל 17 ו-156 ימים, הוא הפך לשחקן הצעיר השני ביותר אשר ייצג את המועדון בתחרות אירופית (שני רק לנורמן וייטסייד) והצעיר ביותר אי פעם בעידן האלופות.
ב-7 במאי נבחר גרינווד לשחקן החודש בפרמייר ליג לנוער של חודש אפריל.
בסוף העונה, זכה גרינווד בפרס שחקן השנה הצעיר של ג'ימי מרפי הצעיר, פרס אשר מוענק בכל שנה לשחקן הטוב ביותר בקבוצות הנוער של המועדון.
ב-12 במאי, במשחק האחרון בעונה, גרינווד פתח לראשונה בהרכב הקבוצה הבכירה בהפסד 0–2 לקארדיף סיטי.
ב-17 ביולי 2019, גרינווד הבקיע את שער הבכורה שלו במנצ'סטר יונייטד בניצחון 0–4 במשחק טרום עונה מול לידס יונייטד.
הוא עלה כמחליף בארבעת המחזורים הראשונים של העונה לפני שפתח בהרכב בנשחק הפתיחה של הקבוצה בליגה האירופית מול אסטנה ב-19 בספטמבר, הוא כבש את השער היחיד במשחק, מה שהפך אותו לכובש הצעיר ביותר של המועדון במסגרת אירופית כשעשה זאת בגיל 17 ו-353 ימים.
כשבוע לאחר מכן, כבש שער ראשון בתחרות מקומית כשכבש במסגרת גביע הליגה נגד רוצ'דייל.
ב-24 בנובמבר, גרינווד כבש את שער הליגה הראשון שלו בתיקו 3–3 עם שפילד יונייטד.
הייתה זו עונת הפריצה של גרינווד, לאחר פגרת הליגה בעקבות נגיף הקורונה, גרינווד פתח בהרכב הקבוצה בכל ששת משחקי הקבוצה שלאחריה, הוא לא כבש בארבעת המשחקים הראשונים אבל כבש ארבעה שערים בשלושה שלאחר מכן כולל צמד שערים בניצחון 2–5 על בורנמות'.
לאחר מכן כבש גם בניצחון על אסטון וילה, מה שהפך אותו לשחקן הרביעי מתחת לגיל 19 שכובש שלושה משחקים ברציפות בפרמייר ליג והראשון מאז 1999, אז עשה זאת פרנסיס ג'פרס במדי אברטון.
ב-30 בינואר 2022, מנצ'סטר יונייטד הודיעה שגרינווד לא ייקח חלק באימונים או במשחקים בקבוצה עד להודעה חדשה עקב חשד אונס ואלימות כלפי בת זוגו.
ב-21 באוגוסט 2023, בהחלטה של הנהלת המועדון, הודיעה מנצ'סטר יונייטד על כך שגרינווד לא יחזור לקבוצה עקב ממצאים שהתגלו בחקירה הממושכת שהתבצעה על ידי המועדון.
ב-1 בספטמבר 2023, לאחר שנה וחצי ללא משחק, הושאל גרינווד לחטאפה לעונה אחת.
ב-17 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 3-2 על אוססונה.
ב-8 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בתיקו 2-2 נגד סלטה ויגו.
ב-18 ביולי 2024 חתם גרינווד באולימפיק מרסיי לחמש שנים.
בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 2024/2025 רשם 21 שערים ב-34 הופעות וזכה בתואר מלך השערים של הליגה יחד עם עוסמאן דמבלה.
גרינווד ייצג את נבחרת מתחת לגיל 17 באנגליה עם שש הופעות ב-2017 ו-2018, והיה חלק מהסגל בטורניר אלגרבה בפורטוגל.
ב-5 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת של אנגליה בניצחון הנבחרת 0–1 על איסלנד במסגרת ליגת האומות.
יומיים לאחר מכן, ב-7 בספטמבר, נזרק גרינווד מהסגל יחד עם פיל פודן לאחר שהפרו את הנחיות הבידוד בהן מחויבים השחקנים עקב נגיף הקורונה כשהזמינו נשים לחדרם.
גרינווד נולד בברדפורד שבמערב יורקשייר, וגדל באזור וויבסי בעיר.
למשפחתו רקע בתחום הספורט; אחותו, אשטון, היא אצנית.
ב-30 בינואר 2022 טענה בת זוגו של גרינווד, הארייט רובסון, בחשבון האינסטגרם שלה שגרינווד הכה אותה, דרש ממנה לקיים עמו יחסי מין, ואף הראתה תמונות וסרטון של החבלות הקשות.
בתגובה לכך הושעה גרינווד מכל פעילות במנצ'סטר יונייטד, ולאחר מספר שעות נעצר על ידי המשטרה בחשד לאונס ותקיפה.
ב-2 בינואר 2023, כמעט שנה מפרסום אירוע התקיפה, הודיעה המשטרה על סגירת התיק.
המשטרה הסבירה בהודעתה כי סגרה את התיק לאור העובדה שעדת מפתח הפסיקה לשתף פעולה וכי עדויות חדשות באו לידיה של המשטרה.
שילוב הגורמים הללו הביא לכך שלא היה סיכוי ממשי להרשיע את גרינווד ועל כן הוחלט לסגור את התיק.
מרי הרייט "מייני" ג'לט הייתה ציירת אירית, בין הציירים המופשטים הראשונים שהציגו באירלנד בתערוכה בדבלין 1923.
ג'לט נולדה ב־29 באפריל 1897 בדבלין, בתם של ויליאם מורגן ג'לט, עורך דין ואחר כך חבר פרלמנט, וג'נט מקנזי סטוקס.
השכלתה באמנות החלה בגיל צעיר, כאשר קיבלה שיעורי ציור מאליזבת ייטס, שרה ססיליה הריסון ומיס מאנינג שהשפעתם על האמנים האיריים של אז הייתה ניכרת.
בהמשך למדה בבית הספר לאמנות בדבלין (בין מוריה היה ויליאם אורפן,(אנ' ) והשפעתו ניכרת בעבודתה מתקופה זו) למרות כישרונה האמנותי, היא עדיין התלבטה לגבי עתידה, ובשלב זה לקחה שיעורי פסנתר רגילים במטרה להפוך לפסנתרנית קונצרטים.
החלטתה להיות ציירת התקבלה לאחר שעבדה בהדרכתו של וולטר סיקרט במכון הטכני בווסטמינסטר בלונדון, שם נרשמה בשנת 1917 ונשארה עד 1919. [5] היא גילתה כישרון מוקדם כאמנית בסגנון האימפרסיוניסטי.
בשנת 1920 היא זכתה במלגת האמנות של טיילור בשווי 50 ליש"ט.
באותה שנה היא הגישה עבודות לתערוכה השנתית של האקדמיה המלכותית להיברניאן.
בשנת 1921, יחד עם בת זוגה אווה סידני הון, עברה לפריז, שם עבדה בהדרכת אנדרה להוטה ואלברט גלייז, והיא נפגשה בקוביזם והחלה בחקר האמנות שאינה מיוצגת.
הסגנון החדש שלה, כלל צבע וקצב, התפתח בהשראת שהותה בצרפת.
לאחר 1921 היא ואווה הון חזרו לדבלין אך בעשור הבא הן המשיכו לבלות חלק מכל שנה בפריז.
היא הייתה חברה קרובה של דורותי בלקהם.
במאמר משנת 1943 שכותרתו 'הגדרת האמנות שלי' ג'לט מתארת את האמנות שלה כבעלת שלוש מהפכות בהשראת מוריה; הראשון קשור לוולטר סיקרט, השנייה לזכותו של אנדרה להוטה והשלישית לאלברט גלייז.
בשנת 1923 הציגה שני ציורים קוביסטיים בתערוכת הציירים בדבלין.
התגובה הייתה עוינת, כאשר ה"איירי טיימס" פרסם תצלום של אחד הציורים וציטט את מבקר האמנות שלהם כמי שאמר עליהם 'לי הם הציגו פאזל בלתי גמור'.
בשנה שלאחר מכן, היא ואווה סידני הון ערכו תערוכה משותפת ראשונה.
היא הייתה נוצרייה אדוקה מאוד, אך ציוריה, אף שאינם מייצגים לחלוטין, הם בעלי כותרות דתיות ולעיתים קרובות דומים לאייקונים דתיים.
ג'לט היה דמות חשובה בתולדות האמנות האירית, הן כתומכת מוקדמת באמנות מופשטת והן כמייצגת את התנועה המודרנית.
הציור שלה הותקף לעיתים קרובות באופן ביקורתי, אך היא הוכיחה במקביל תבונה בהגנה על רעיונותיה.
יחד עם אווה הון, לואי לה ברוקווי, ג'ק הנלון ונורה מקגינס, ג'לט ייסדה את התערוכה האירית לאמנות חיה בשנת 1944.
היא הייתה משתתפת חשובה בפרויקט העידן הפעיל ב- IMMA, שהופק כדי לשכתב את הנרטיב של שינוי הקאנון האמנותי.
ג'לט שעבודתה לא הייתה ידועה במיוחד מחוץ לאירלנד אלא חלוצה בכל הנוגע לרעיון האוונגרד ופעילה לעידוד אמנים אירים צעירים.
ה- IMMA החליט להעריך ולבחון מחדש את הקאנון האירופי ולהביא אמנים כמו מייני ג'לט לקו החזית.
בשנת 1991 פרסם ברוס ארנולד ביוגרפיה מקיפה של ג'לט יחד עם ניתוח התנועה המודרנית באירלנד.
אליזבת ביון כתבה הספד שהתפרסם בכתב העת "הפעמון" בשנת 1944. היא מזכירה את אחת השיחות האחרונות שלהן וג'לט מציינת את עבודתה של דורותי ריצ'רדסון, שטרם קיבלה את ההכרה לה היא ראויה.
עד הסוף היא הראתה סולידריות לנשים ותמיכה איתנה בתנועה הפמיניסטית.
מייסון אנדרו דיי הוא שחקן אמריקאי, המוכר מתפקידו בתור גארט בסדרה "זאב צעיר" (2014), בתור טום גאליגן בסדרה "בוש" (2019), ובתור ג'ייסון קארבר בסדרה "דברים מוזרים" (2022).
מייסון דיי נולד בעיר שוויני אוקלהומה.
הוא גדל בעיר אדה (אנ'), אוקלהומה.
הבן האמצעי מתוך שלושה ילדים, האח הבכור פרסטון והאחות הצעירה טיילור, שחצי מהצמד הקאנטרי "Maddie & Tae" (אנ').
בשנת 2014 גילם את כריסטופר בסרט של לייפטיים "פרחים בעליית גג", על פי הרומן באותו שם מאת ו.
הוא גם ביצע הופעת אורח בסדרת הטלוויזיה המוקומנטרית "Review" ובסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" של רשת MTV.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ויקטור בסרט הטלוויזיה "My Stepdaughter" מבית ערוץ לייפטיים.
דיי שיחק בתפקידי אורח בין היתר בסדרות הטלוויזיה "המפענחת" ו"למצוא את קרטר".
בשנת 2016, כיכב דיי בסרט הדרמה "Natural Selection" בכיכובה של קתרין מקנמרה.
מאוחר יותר באותה השנה, הוא כיכב בתפקיד ג'וש ג'קסון בסרט דרמת האקשן וההרפתקאות "Vanished: Left Behind - Next Generation" לצד אמבר פרנק ודילן ספרייברי.
בשנת 2017 שיחק דיי בסרט המותחן "Stalker's Prey".
הוא גילם את טיילר פמהרדט בסרט האימה "אמת או חובה", שהוקרן לראשונה בערוץ syfy.
בשנת 2018 הוא כיכב בתור מאט בסרט הטלוויזיה של לייפטיים "The Wrong Son".
בשנת 2019 גילם את טום בעונה החמישית של סדרת המשטרה "בוש" מבית אמזון פריים וידאו.
בשנת 2022 הצטרף לעונה הרביעית של סדרת המסתורין "דברים מוזרים" של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס", בדמותו של האתלט העשיר ג'ייסון קארבר.
מייסון גודינג הוא שחקן אמריקאי, הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרט "כשהשלג יורד" ובסדרת הטלוויזיה "באהבה, ויקטור".
הוא בנו של זוכה פרס האוסקר קובה גודינג ג'וניור.
גודינג נולד בלוס אנג'לס לשחקן הקולנוע זוכה האוסקר קובה גודינג ג'וניור ושרה קפר.
הוא האמצעי בין שלושה ילדים.
סבו מצד אביו היה קובה גודינג האב, סולן להקת R&B לשעבר, ודודו הוא השחקן עומר גודינג.
סבא רבא מצד אביו היה במקור מברבדוס.
מייסון למד בתיכון ווינדוורד בקליפורניה שם שיחק כדורגל במשך ארבע שנים.
גודינג סיים את לימודיו בשנת 2015. גודינג הודה שהוא לא היה התלמיד הטוב ביותר או האישיות החברתית ביותר בתיכון.
במקום זאת הוא התמקד בספורט ותיאטרון.
בעוד אביו תמך במייסון שהפך לשחקן, הוא נאלץ לחכות עד גיל 18 כדי להמשיך במשחק באופן מקצועי.
גודינג נרשם לבית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו יורק ללימוד כתיבה דרמטית ופסיכולוגיה.
הוא עזב את בית הספר בשנת הלימודים הראשונה כדי להמשיך לשחק במשרה מלאה.
אמו התקשתה לקבל את השינוי עקב חוויותיה עם אביו.
עם זאת, הוא מתכנן לסיים את התואר בשלב כלשהו.
בשנת 2017, עוד כשהיה בקולג', גודינג מצא מנהל וסוכן.
תפקיד המשחק הגדול הראשון שלו היה בסדרה "בולרז" לצד דוויין ג'ונסון.
בשנת 2018 קיבל גודינג את תפקיד הקולנוע הגדול הראשון שלו בסרט "חורשות את הלילה" בבימויה של אוליביה ויילד בהופעת הבכורה שלה כבמאית.
שנה לאחר מכן לוהק גדינג בתפקיד אנדרו בסדרת הטלוויזיה "באהבה, ויקטור", סדרה המבוססת על הסרט "באהבה, סיימון" משנת 2018. הסדרה, שפותחה במקור עבור דיסני+, הוצגה לראשונה בהולו בשנת 2020. בזמן שהוא שיחק כדורגל בתיכון, גודינג היה צריך ללמוד איך לשחק כדורסל בשביל התפקיד.
גודינג הופיע גם בקומדיה הרומנטית "כשהשלג יורד" בהמשך השנה.
בספטמבר 2020 לוהק גודינג לתפקיד משנה בסרט "צעקה", אותו ביימו מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט.
הסרט שהוקרן לראשונה ב-14 בינואר 2022.
שנה סרט תפקיד הערות 2019 חורשות את הלילה ניק האולנד כשהשלג יורד ג'ב 2022 צעקה צ'אד מיקס-מרטיןאני רוצה אותך חזרה (אנ')פולהשיגורקלוויןתלויה באווירדן קונור2023צעקה 6צ'אד מיקס-מרטין2024באג 2000 (אנ')ג'ונאסAdult Best Friendsג'וןהמטרה: קוד אדום (אנ')ג'ימי2025Under Fire אבוטHeart Eyesג'יי סימונס2026צעקה 7צ'אד מיקס-מרטיןTBAPoolsריד72 HoursThe GatesדרקI Want Your Sex
מיינקראפט לייב , הוא כנס בשידור חי וכנס מעריצים שנתי של משחק הווידאו מיינקראפט, בהנחיית Mojang Studios.
הכנס הראשון משנת 2010 נודע בשם MinecraftCon.
הכנס בשנת 2011 ששינה את שמו ל-Minecon נערך בלאס וגאס וחגג את השקת הגרסה הרשמית של המשחק עם פאנלים ומתחמי משחק הקשורים למשחק.
בכנס האחרון, שהתקיים באנהיים, השתתפו 12,000 משתתפים.
מאז 2017, כנסי Minecon קיבלו צורה של שידור חי אינטראקטיבי, וכיוצא מזה, הכנס של שנת 2016 היה כנס ה-Minecon המלא האחרון נכון לשנת 2021. עם זאת, כנסים דומים, המכונים Minecraft Festival, יתקיימו בעתיד על פי מה ש-Mojang Studios הודיעו.
MinecraftCon 2010 היה כנס של יותר מ-30 אנשים בבלוויו, וושינגטון ב-31 באוגוסט 2010. מרקוס פרסון הופיע במפגש כאשר הוגשו מספר בקשות מצד מעריצים למפגש קהילתי, ולכן קרא לקהילה לא לבחור מקום ספציפי לכנס.
טכנית זה לא היה כנס, אך יש המחשיבים אותו ככנס המיינקראפט הראשון.
5,000 איש השתתפו בכנס הרשמי הראשון של Minecon שהתקיים בלאס וגאס ב-18 בנובמבר 2011. הכנס התמקד בחגיגות יציאת המשחק לגרסה מלאה ראשונה.
בכנס היו נאומים של חברי קהילה מרכזיים, תחרויות בנייה, תחרויות תלבושות ותערוכות.
אחד מהאירועים הרבים ב-Minecon באותה שנה היה "מסיבת הגיהנום", אירוע לבני 21 ומעלה, שהונחה על ידי Deadmau5. אירוע זה סימן גם את שחרורו של גרסת המשחק 1.0 לציבור, והוציא רשמית את המשחק מגרסת בטא.
בנוסף, באותה שנה התחילה מסורת שנמשכה בכנסים הבאים (עד 2016, ולפי ההערכות תשוב בכנס של שנת 2022) שבה משתתפי הכנס קיבלו גלימה ייחודית לשחקן שלהם, פריטים שהפכו במרוצת השנים לשווים מאות ואף אלפי דולרים.
ב-2 באוגוסט 2012, Mojang Studios הודיעו כי כנס Minecon 2012 יתקיים בדיסנילנד פריז ב-24 וב-25 בנובמבר.
ההודעה נמסרה באמצעות הרשת החברתית טוויטר כאשר יוצר המשחק, מרקוס פרסון, פרסם טריילר קצר שחשף את מקום הכינוס החדש.
בסרטון נראים חברי צוות Mojang Studios לובשים אביזרים של דיסני, ופרסון אמר למפתח הראשי של המשחק, ינס ברגנסטן, "כי הוא חושב שהאביזרים האלו מנסים לספר להם משהו".
Joystiq אמרו כי אתר הכינוס החדש הוא "עליית מדרגה" מהמיקום של Minecon 2011 בלאס וגאס.
הכנס השנתי השני היה הראשון שהתקיים מחוץ לארצות הברית, והיה מיועד לאוהדים האירופאיים שאולי לא היו יכולים להשתתף בכנס הראשון.
הכנס נערך בעקבות הפופולריות הגוברת של מיינקראפט משום שהסטודיו הוציא את המשחק ל-Xbox 360, גרסה שמכרה 3 מיליון עותקים.
2012 הייתה גם ההתחלה של כמה כנסי Minecon לא רשמיים, ובמיוחד Minecon וירטואלי, שאף על פי שהיה אירוע לא רשמי, השתתף בו חבר צוות ב-Mojang.
הרבה כנסי Minecon בתוך המשחק הודיעו על כוונה לחזור לפעילות עם תחילת כנס ה-Minecon הבא.
Mojang הודיעו מספר הודעות בזמן הכנס של שנת 2012. פרטים על עדכון 1.5 - "עדכון ה-Redstone" נחשפו וכן מידע על ממשק ה-API של המשחק.
באפריל 2013, לידיה וינטרס (Lydia Winters) חשפה כי Minecon 2013 יתקיים בארצות הברית.
ינס ברגנסטן אמר מאוחר יותר שזה יהיה בחוף המזרחי.
ב-27 ביוני הוכרז בערוץ היוטיוב של מיינקראפט כי כנס Minecon 2013 יתקיים באורלנדו, פלורידה.
האתר של מרכז הכנסים של מחוז אורנג ציין את Minecon כאירוע הקרוב בנובמבר, עם נוכחות של 7,500 איש, אך לאחר מכן הסיר את ההודעה מהדף.
הכרטיסים לכנס נמכרו בשלושה גלים, שכל אחד מהם היה בעל 2,500 כרטיסים, ב-31 ביולי, ב-2 באוגוסט וב-3 באוגוסט.
הגל הראשון של 2,500 כרטיסים נמכר בשלוש שניות, כך על פי סמנכ"ל Mojang Studios וו בוי (Vu Bui).
האירוע התקיים ב-2 וב-3 בנובמבר.
ב-30 במרץ 2014, לידיה וינטרס חשפה בציוץ בטוויטר כי Minecon 2014 יתקיים באירופה.
עם זאת, ב-21 באוגוסט, וו בוי יצר פוסט בבלוג של החברה, והודיע כי כנס Minecon 2014 התבטל.
בתור פיצוי לקהל האירופי שהתאכזב, כנס ה-MineCon הבא נקבע לאביב 2015 בלונדון.
ב-7 במרץ 2016, Mojang Studios הודיעו בפוסט בבלוג של החברה ש-Minecon 2016 יתקיים במרכז הכנסים של אנהיים, קליפורניה ב-24 וב-25 בספטמבר.
במהלך הכנס Mojang הודיעו על מספר דברים, כמו ספר רשמי של החברה, Minecraft: The Island ועדכון שיגיע לגרסאות הקונסולה של המשחק.
ב-8 באוגוסט 2017, Mojang Studios הודיעו ש-Minecon 2017 ישנה את מתכונתו מכנס פיזי לכנס בשידור חי אינטראקטיבי שייערך ב-18 בנובמבר, ויקרא "Minecon Earth".
המנחה של Minecon Earth היה ויל ארנט.
לאחר ההכרזה הזו, Mojang הודיעו גם על "אירועי הקהילה הרשמיים", המאפשרים לאירועים כמו Minefaire ,Minevention ו-Multiplay's BlockFes להיחשב כ-"כנסי מיינקראפט רשמיים".
במהלך Minecon Earth הודיעו המפתחים על עדכון 1.13, "Update Aquatic" (עדכון האוקיינוסים); עדכון זה פורסם ביולי 2018. וו בוי, סמנכ"ל Mojang Studios, הודיע גם על המפלצת החדשה שתכנס למשחק לאחר שתזכה בתחרות שהתרחשה בזמן השידור החי.
הזוכה בהתבסס על הצבעות הקהילה הייתה: "מפלצת שמי הלילה" (The Monster of The Night Skies), שמאוחר יותר שונה שמה ל-"פנטום" (phantom).
ב-10 באפריל 2018, Mojang Studios הודיעו ש-2018 Minecon Earth יתקיים ב-29 בספטמבר למשך 90 דקות בשידור חי.
במהלך האירוע Mojang הכריזו על Minecraft Dungeons, משחק ספין-אוף מסוגת אקשן ומשחק תפקידים של מיינקראפט.
כמו כן, הצוות הודיע על גרסת 1.14, "Village & Pillage" (עדכון הכפרים) שיצא באפריל 2019. בנוסף, הצופים הצביעו עבור אחד משלושת הביומיות החדשות שיתווספו למשחק בעדכון הבא; ביומת טייגה זכתה בהצבעה.
ב-17 במאי 2019, הוכרז כי Minecon Live 2019 יתקיים ב-28 בספטמבר באותה שנה, ושהכנס שינה את שמו מ-"Minecon Earth" ל- "Minecon Live" כדי למנוע בלבול עם המשחק החדש שלהם Minecraft Earth.
כמו בשנה הקודמת, הצופים יכלו להצביע בין 3 ביומיות שיתווספו למשחק בעדכון הבא; ביומת ההרים זכתה בהצבעה.
במהלך השידור החי הכריזו מפתחי המשחק על עדכון 1.16, "Nether Update" (עדכון הגיהנום).
בנוסף הוכרז שתאריך השחרור לגישה מוקדמת של Minecraft Earth יהיה באוקטובר 2019.
ב-28 בספטמבר 2019 הוכרז על פסטיבל מיינקראפט (Minecraft Festival), אירוע פיזי שהיה אמור להתקיים באורלנדו, פלורידה, בין התאריכים 25-27 בספטמבר 2020. בשל החשש סביב מגפת הקורונה האירוע המרכזי נדחה לשנת 2022, בעוד ש-Minecraft Live, החלק בשידור חי של האירוע, עדיין שודר כרגיל.
השידור החי שודר ב-3 באוקטובר 2020.
השידור החי כלל הצבעה לבחירת יצור חדש שיתווסף בגרסה 1.17. שלוש האפשרויות היו Iceologer (מכשף קרח דמויי כפרי, לקוח מהמשחק Minecraft Dungeons), Moobloom (פרת פרחים בהשראת פרת הפטריות בצבע צהוב, לקוחה מהמשחק Minecraft Earth) וה-Glow Squid (דיונון כחול זוהר, לקוח מהמשחק Minecraft Earth); ה-Glow Squid זכה בהצבעה.
השידור החי גם סיפק פרטים על עדכון 1.17 (שחולק אחר כך ל-2 חלקים, 1.17 ו-1.18), "Caves & Cliffs" (עדכון ההרים והמערות).
ב-2 בספטמבר 2021, הועלה סרטון המכריז על Minecraft Live 2021 בערוץ היוטיוב הרשמי של מיינקראפט.
השידור החי כלל הצבעה לבחירת יצור חדש שיתווסף בגרסה 1.19. שלוש האפשרויות היו Glare (יצור שמסמל לשחקן מתי האזור חשוך מספיק בשביל שמפלצות יזדמנו), Allay (יצור דמוי מלאך שכאשר נותנים לו פריט מסוים, הוא יתחיל לחפש פריטים דומים בסביבה ויחזיר אותם לשחקן) וה-Copper Golem (גולם עם דמיון ל-Iron Golem.
לוחץ על כפתורים באופן רנדומלי); ה-Allay זכה בהצבעה.
השידור החי גם סיפק פרטים על עדכון 1.18 שהוא ההמשך של עדכון 1.17 (עליו הוכרז בלייב המיינקראפט של שנת 2020) ועל עדכון 1.19 שנקרא "The Wild Update" ויגיע בשנת 2022.
Minecraft Festival נערך באורלנדו, פלורידה, בשנת 2022, לאחר שנדחה ב-2020 ושוב ב-2021 עקב מגפת הקורונה.
ב-13 בספטמבר 2023 הועלה סרטון המכריז על Minecraft Live 2023 בערוץ היוטיוב הרשמי של מיינקראפט.
השידור החי כלל הצבעה לבחירת חיה חדשה שתתווסף למשחק בגרסה הבאה.
שלוש האפשרויות היו סרטן, ארמדיל ופינגווין.
הארמדיל זכה בהצבעה ויתווסף בעדכון הבא של המשחק.
מיינור אלכסיס פיגורואה רוצ'ז (בספרדית: Maynor Alexis Figueroa Róchez; נולד ב-2 במאי 1983) הוא כדורגלן הונדורסי ששיחק בעמדת הבלם.
פיגורואה התחיל את הקרירה שלו בקבוצת הילדים ויקטוריה ובגיל 16 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בשנת קיבל הצעה מניו אינגלנד רבולושן מה-MLS, אך אולימפיה סירבה לשחרר אותו.
בינואר , פיגורואה הושאל לוויגאן את'לטיק מהפרמייר ליג עד לסיום העונה.
ב-5 באפריל 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד בירמינגהאם סיטי.
ביולי הושאל לעונה נוספת, עם אופציה לרכישה בסיום העונה.
ב-23 בדצמבר 2008, פיגורואה חתם לשלוש וחצי שנים בוויגאן את'לטיק.
ב-11 בינואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בוויגאן בניצחון 0–1 נגד טוטנהאם הוטספר.
ב-17 ביוני 2013 פיגורואה חתם בהול סיטי, העולה החדשה לפרמייר ליג.
ב-18 באוגוסט 2013, פיגורואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לצ'לסי.
ב-21 באוקטובר 2014 פיגורואה חזר בהשאלה לוויגאן אתלטיק לחודש, ובסוף התקופה השאל לחודש נוסף.
ב-7 באוגוסט 2015 פיגורואה חתם בקולורדו ראפידס מה-MLS.
שבוע לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לסאן חוזה ארת'קווייקס.
ב-26 בינואר 2016, פיגורואה חתם בדאלאס.
ב-4 באוגוסט פיגורואה הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות של אמריקה הצפונית נגד ריאל אסטלי.
בדאלאס, פיגורואה זכה בגביע ארצות הברית הפתוחה ובמגן האוהדים.
ב-30 בינואר 2019, פיגורואה חתם ביוסטון דינמו, בה שיחק שלוש שנים.
ב-31 בינואר 2008 פיגורואה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונדורס בהפסד 1–3 ל.
ב-6 ביולי 2005 פיגורואה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
פיגורואה הוא שיאן ההופעות של הנבחרת עם 181 הופעות בה.
פיגורואה הוא בעל שורשים גריפונים.
נשוי לשחקנית הכדוריד סנדרה נוראלס ולהם שני בנים ובת.
ליגת העל ההונדורסית: קלאסורה , קלאסורה , אפרטורה , אפרטורה
מייס קורונל הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי.
הוא מוכר מתפקידו בתור דיקי הארפר בסדרה "ניקי, ריקי, דיקי ודון" (2014–2018) ובשל הופעתו בתור ג'יי קלסו בסיטקום "מופע שנות ה-90" (2023-הווה).
קורונל נולד בניו יורק, והתגורר במהלך ילדותו בין היתר בקונטיקט, קליפורניה ונבדה.
הוא בנם של מארק קורונל ושל גרייס מורלי, מורה למשחק ושחקנית לשעבר.
יש לו שני אחים-למחצה גדולים ממנו מנישואיה הראשונים של אימו למנחה הטלוויזיה מונטל ויליאמס (אנ').
אביו ממוצא יהודי-ספרדי ויהודי-הולנדי ואילו אימו ממוצא נוצרי קנדי-צרפתי.
קורונל הוא ממוצא ספרדי, ארובאי, אפריקני, סיני, וייטנאמי, הולנדי, קנדי-צרפתי.
קורונל בעל אזרחות כפולה; אמריקאית והולנדית.
קורונל משחק באופן מקצועי מאז שנת 2012 והופיע במספר סרטים קצרים ובכמה הפקות טלוויזיה.
פריצת הדרך הראשונה שלו הייתה בגיל שבע כשהופיע בסדרת הטלוויזיה "חשיפה לדרום" ואופרת הסבון של CBS "היפים והאמיצים".
בשנים 2014–2018 קורונל כיכב בקומדיית המצבים האמריקאית "ניקי, ריקי, דיקי ודון" של ניקלודיאון בה גילם את התפקיד של "דיקי הארפר", שמקפיד מאוד על המראה החיצוני שלו ודואג למה שאנשים אחרים חושבים עליו.
באוגוסט 2017, קורונל עזב את הסדרה במהלך ההפקה של העונה הרביעית, מה שהביא לכך שהפרקים האחרונים של הסדרה צולמו בלעדיו.
בשנת 2020 שיחק בסדרת המותחן "Wireless" של שירות הסטרימינג קוויבי.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי במיני סדרה "קולין בשחור ולבן" ששודרה בנטפליקס.
באפריל אותה שנה פורסם שקורונל ישחק בסדרת הטלוויזיה העתידית "Sonny Boy".
בשנת 2023 החל לשחק בסדרה הקומית "מופע שנות ה-90" בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס"; את דמותו של ג'יי קלסו, בנם של מייקל קלסו וג'קי ברקהארט.
מייסון אסדי הייתה סופרת ערבית־פלסטינית אזרחית ישראל, ילידת דיר אל-אסד, תושבת חיפה.
אסדי כתבה כ־30 ספרי ילדים, לצד מספר אסופות סיפורים למבוגרים, שחלקם תורגמו לעברית ולאנגלית.
בדצמבר 2022, קובץ הסיפורים שחיברה, "עם התנצלות לציבור", היה אחד משלושת הזוכים בקטגוריית אוספים בפרס 'מָנְף' לספרות הערבית.
אסדי הייתה גם עובדת סוציאלית ועבדה לפרנסתה בעמותת אקים.
יחד עם בן זוגה, האמן אוסאמה מסרי, ייסדה את התיאטרון הראשון של שחקנים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית.
מיינקראפט: הסרט הוא סרט הרפתקאות אמריקאי המבוסס על משחק הווידאו "מיינקראפט" (2011).
הסרט הופק על ידי "Mojang Studios", אולפני לג'נדרי ו"ורטיגו", והופץ על ידי אולפני האחים וורנר.
הסרט בוים על ידי ג'ראד הס, מתסריט של כריס באומן והאבל פאלמר, ובנוסף, הופק על ידי ג'יל מסיק, לידיה וינטרס, מרי הורה, ג'ון ברג, רוי לי, ג'ייסון מומואה.
בסרט מככב ג'ק בלאק בתפקיד סטיב לצד מומואה; חברי צוות שחקנים נוספים הכוללים את דניאל ברוקס, אמה מאיירס, ג'ניפר קולידג', קייט מקינון וג'מיין קלמנט.
בפברואר 2014, הוכרז כי מרקוס פרסון חשף ש-"Mojang" מנהלת מגעים עם אולפני האחים וורנר לפיתוח סרט עיבוד קולנועי לסרט של משחק הווידאו "מיינקראפט" שיופק על ידי לי ומסיק.
בתחילה, נשכרו הקולנוענים שון לוי ורוב מקאלהני לבימוי הסרט, ולאחר מכן, צורפו תסריטאים הכוללים את קירן ומישל מלרוני, ג'ייסון פוקס, ארון ואדם ניי, לכתוב את התסריט.
לאחר מכן במהלך שנת 2018, מסיק נפטרה; תקבל קרדיט בסיום הסרט, ותודות.
ב-2019 צורף פיטר סוללט לכתוב ולביים את הסרט, יחד עם אליסון שרדר.
עד שנת 2022, סוללט ושרדר פרשו מפרויקט הסרט, והס הצטרף כבמאי ומומואה ניהל מגעים לככב בסרט.
ליהוקים נוספים התקיימו והוכרזו ממאי 2023 עד ינואר 2024. צילומי הסרט החלו בינואר 2024 והתרחשו בניו זילנד.
הסרט עלה לאקרנים ב-4 באפריל 2025, תחת אולפני האחים וורנר.
סרט המשך צפוי לצאת לאקרנים ב-23 ביולי 2027.
עלילת הסרט "מיינקראפט: הסרט" מתמקדת בארבעה אנשים מרדנים, גארט "איש הזבל" גריסון (ג'ייסון מומואה), הנרי (סבסטיאן יוג'ין הנסן), נטלי (אמה מאיירס) ודון (דניאל ברוקס), אשר נשאבים באופן פתאומי דרך פורטל מסתורי אל תוך "עולם העל" – ארץ קוביות מוזרה ושופעת דמיון.
כדי לחזור הביתה, הם חייבים לשלוט בעולם החדש הזה ולצאת למסע קסום עם בונה מומחה ומפתיע בשם סטיב (ג'ק בלאק).
במהלך מסעם, הם נתקלים ביצורים שונים מהמשחק, ביניהם זומבים ופיגלינים, ונאלצים להגן על עולם העל מפני פלישה של צבא הפיגלינים המונהג על ידי מלגושה (רייצ'ל האוס).
במהלך ההרפתקה, הנרי, שהתקשה למצוא את מקומו בעולם האמיתי, מגלה את כישורי הבנייה שלו בעולם המיינקראפט.
סטיב מלמד את החבורה כיצד לשרוד ולבנות, והם מתמודדים יחד עם אתגרים שונים, כולל בריחה מצבא גאסטים ואיחוד עם כלב המחמד של סטיב, דניס.
בסופו של דבר, החבורה מצליחה להביס את מלגושה ולהרוס את הפורטל שלה לעולם התחתון, ובכך מצילה את עולם העל.
לאחר מכן, הם משתמשים באורב כדי לחזור לעולם האמיתי, שם הם מיישמים את הכישורים והתובנות שרכשו ומוצאים הצלחה בדרכים חדשות.
ג'ייסון מומואה – גארט "איש הזבל" גאריסון
סבסטיאן יוג'ין הנסן – הנרי
הדיבוב העברי בוים על ידי ראיה מנור באולפני NDG.
ינון שאזו - גארט "איש הזבל" גאריסון
בשנת 2012 Mojang Studios קיבלה הצעות ממפיקים הוליוודים שהעלו רעיונות לסדרות טלוויזיה הקשורות למשחק הווידאו "מיינקראפט"; יתרה מכך, "Mojang" הצהירה שהם יעסקו בפרויקטים הקשורים למיינקראפט מתי שיגיע התזמון לרעיון נכון.
בפברואר 2014 תם הניסיון למימון המונים לסרט מעריצים באמצעות "Kickstarter" לאחר סירובו של מרקוס פרסון לאפשר ליוצרי הסרט להשתמש בזכויות, הסיבה הנתונה התגלתה היא ש-"Kickstarter" הוקם לפני, וכל הסכם עם "Mojang" נעשה.
לאחר מכן חשף פרסון כי "Mojang" היו במגעים עם אולפני האחים וורנר לפיתוח סרט מיינקראפט רשמי שיופק על ידי רוי לי וג'יל מסיק.
ביולי 2015 פורסם כי אולפני האחים וורנר צירפו את רוב מקאלהני לביים את הסרט.
ציין מקאלהני, שהוא נמשך לרעיון של הסרט.
האחים וורנר סיפקו לסרט תקציב ראשוני של 150 מיליון דולר.
ב-2016 החלה הפקת הסרט המוקדמת, ובאוקטובר, ג'ייסון פוקס צורף כתסריטאי, ובנובמבר סטיב קארל ניהל במגעים לליהוק הסרט.
באוגוסט 2018 מקאלהני פרש מתפקידו כבמאי הסרט, ואהרון ואדם ניי כתבו את התסריט.
באותה שנה נפטרה המפיקה ג'יל מסיק.
בינואר 2019 נמסר כי פיטר סוללט יכתוב ויביים את הסרט.
באפריל 2019, הכריזו האחים וורנר שהסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-4 במרץ 2022. ביוני 2019 צורפה אליסון שרדר כתסריטאית.
באוקטובר 2020 פרצה מגפת הקורונה ותהליכי הסרט תעכבו.
סוללט ביים סרט אחר "Metal Lords", שהיה ניתן לצפייה ב"נטפליקס" באפריל 2022. לאחר מכן הודיעה הפקת הסרט "מיינקראפט" כי שרדר וסוללט לא יהיו חלק מהפרויקט, ונמסר כי ג'ארד הס עתיד לביים את הסרט, וג'ייסון מומואה במגעים לככב בסרט, ובנוסף אושר שהסרט יהיה לייב אקשן.
לאחר מכן, דווח כי כריס באומן והאבל פאלמר יצטרפו כתסריטאים.
בתחילת אפריל 2023, דווח שסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-4 באפריל 2025.
במאי 2023 מאט ברי היה במגעים לליהוק הסרט.
בנובמבר, הצטרפו לצוות השחקנים דניאל ברוקס וסבסטיאן יוג'ין הנסן.
בדצמבר הצטרפה אמה מאיירס לצוות השחקנים.
בינואר 2024 הצטרף ג'ק בלאק לצוות השחקנים בתור "סטיב".
בנוסף ג'ניפר קולידג', קייט מקינון וג'מיין קלמנט.
ב-19 ביוני 2023 דווח כי צילומי הסרט החלו ב-7 באוגוסט בניו זילנד, אך נדחו ביולי עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו.
בתחילת נובמבר לאחר סיום השביתה, דווח כי הצילומים עתידיים להתחיל בתחילת 2024. צילומי הסרט החלו באמצע ינואר 2024.
מאז צאת הסרט הביקורות עליו שנויות במחלוקת; מצד אחד צופים ומבקרים רשמיים טענו שהסרט גרוע, וכי התסריט שלו צפוי ולא איכותי.
אחרים התאכזבו משום שציפו שהסרט ישקף ממש את המשחק המקורי, וגילו כי הוא לא משקף אותו במאת האחוזים.
מנגד, ביקורות אחרות טענו כי הסרט לא צריך תסריט ייחודי, מכיוון שכיף לצפות בסרט כחוויה מלאת ממים ובדיחות, ומלבד זאת שמדובר בסרט ילדים שלא זקוק לתסריט עמוק.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט 47% על פי 159 ביקורות, וב-IMDb קיבל 6.0/10.
נכון ל-27 באפריל 2025, הסרט הרוויח 362.3 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ועוד 411 מיליון דולר נוספים בשאר רחבי העולם, סך הכל 773.3 מיליון דולר.
הסרט עורר תגובות סוערות והתנהלות מופרעת מצד מספר צופים, במיוחד בקרב נערים מתבגרים אמריקאים ובריטים בני דור ה-Z, שמשתתפים בתופעת אינטרנט ויראלית בטיקטוק ורשתות חברתיות אחרות.
לעיתים קרובות המשתתפים היו מגיבים בהתלהבות לרגעים בסרט שהיו נושא תופעות אינטרנט, כמו כאשר דמותו של בלאק צועקת, "רוכב תרנגולות!" הצופים מתפרצים באופן ספונטני בתרועות רמות, קופצים מהתרגשות, רוקדים או זורקים פופקורן.
שורות ויראליות אחרות כוללות "צור ופלדה" ו"אני סטיב", אם כי אף אחת מהן לא התקרבה לטירוף סביב "רוכב תרנגולות".
חלק מחברי הקהל הזעיפו את ההתנהגות הפסולה כ"מעצבנת ומפריעה", בעוד כמה רשתות קולנוע פרסמו אזהרות מפני התנהגות סוררת.
כמו כן, על פי הדיווחים נקראה המשטרה להשיב את הסדר על כנו ולסלק עבריינים, כולל מקרה שבו עובד נפגע פיזית, למרות שלא הוגשו כתבי אישום.
הס הגן על כמה מהתעלולים האלה כבלתי מזיקים ומשעשעים, והסביר עוד שהוא ובלאק הגו את הסצנה כי הם "חשבו שזה יהיה מצחיק אם סטיב יודיע על כל מה שקורה לו, תוך שהוא מציין את המובן מאליו בעוצמה קיצונית".
בלאק הופיע בהפתעה בהקרנה ואמר לקהל לא לזרוק פופקורן בתגובה לטרנד.
בכתיבה עבור האובזרבר, קייט מאלטבי סברה שהקהל חצה את הגבול, והצביעה על הבלגן שנותר לשרתים לנקות.
התופעה הושוותה להשתתפות הקהל בהקרנות של הסרט "מופע הקולנוע של רוקי" משנת 1975, וכן למגמת "Gentleminions" המוקדמת יותר סביב הסרט "המיניונים: עלייתו של גרו" משנת 2022 שכללה תופעה של נערים וצעירים המתפרעים בבתי הקולנוע בהם מוקרן הסרט.
הוא צוין כאחד הגורמים להצלחת הסרט בקופות.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון21 ביוני 2025סרט אהוב"מיינקראפט: הסרט"שחקן קולנוע אהובג'ק בלאקג'ייסון מומואהשחקנית קולנוע אהובהאמה מאיירסמכסח ישבנים אהובג'ק בלאקשיר אהוב מסרט"I Feel Alive" – ג'ק בלאק
מיינץ הייתה סיירת קלה מסדרת קולברג של הצי הקיסרי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היו לה שלוש אוניות אחיות, קולברג, קלן ואאוגסבורג.
היא נבנתה על ידי מספנת AG Vulcan בשטטין; גוף האונייה הונח בשנת 1908 והיא הושקה בינואר 1909. היא הוכנסה לשירות בצי הים הפתוח באוקטובר 1909. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ SK L/45 והייתה בעלת מהירות מרבית של 25.5 קשרים (47.2 קמ"ש).
לאחר כניסתה לשירות, היא שירתה בקבוצת הסיור השנייה, חלק מכוחות הסיור של צי הים הפתוח.
היא שובצה לסיורים ליד האי הלגולנד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בתחילת אוגוסט 1914. בקרב מפרץ הליגולנד בקרב מפרץ הלגולנד ב-28 באוגוסט 1914, הותקפו כוחות הסיור הגרמניים על ידי כוחות בריטיים עדיפים, כולל חמש סיירות מערכה וכמה סיירות קלות.
קלן הוצבה בתחילה לתמיכה בכוחות על קו הסיור.
היא ניסתה לתגבר את הכוחות הגרמניים הנצורים, ונתקלה בכוח חזק הרבה יותר של סיירות ומשחתות בריטיות.
הם קלעו כמה פגיעות משמעותיות עם ירי וטורפדו שהשביתו את מיינץ והניעו את מפקדה לנטוש את האונייה.
הבריטים חילצו 348 גברים מהצוות לפני שהאונייה התהפכה וטבעה.
89 אנשי צוות נהרגו בקרב, כולל המפקד שלה.
הדחק האונייה היה 4,362 טונות (4,293 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 4,864 טונות (4,787 טונות ארוכות) במעמס מלא.
מערכת ההנעה שלה כללה שני סטים של טורבינות קיטור AEG-Curtiss המניעות שני מדחפים בקוטר 3.45 מטר (11.3 רגל) הם העניקו 20,200 כוחות סוס (15,100 קילוואט).
אלה הונעו על ידי חמישה עשר דוודי צינור מים של מארין המופעלים בפחם.
אלו העניקו לאונייה מהירות מרבית של 26 קשרים (48 קמ"ש).
למיינץ היה צוות של 18 קצינים ו-349 מלחים.
מיינץ הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/45 בצריחים בודדים.
שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, שמונה מוקמו באמצע האונייה, ארבעה משני הצדדים, ושניים זה לצד זה מאחור.
היא גם נשאה ארבעה תותחי נ"מ 5.2 ס"מ (2 אינץ') SK L/55. היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ') שקועים בגוף האונייה.
היא גם יכלה לשאת 100 מוקשים.
למגדל הניווט היו דפנות בעובי 100 מ"מ (3.9 אינץ'), והסיפון היה מכוסה בלוח שריון בעובי עד 40 מ"מ (1.6 אינץ').
תותחי הסוללה הראשיים היו מצוידים במגני תותחים בעובי 50 מ"מ (2 אינץ').
מיינץ הוזמנה תחת שם החוזה ארזאץ יאגד והונחה בספטמבר 1907 במספנת AG Vulcan בשטטין.
היא הושקה ב-23 בינואר 1909 והוטבלה על ידי האוברבורגרמייסטר (ראש העיר) של מיינץ, קרל גוטלמן, ולאחר מכן החלו עבודות האבזור.
היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-1 באוקטובר 1909 והחלה בניסויים ימיים ב-23 באוקטובר; אלה הופסקו מ-24 בנובמבר עד 17 בינואר 1910 ושוב מ-23 בפברואר עד 19 במאי לצורך עבודה נוספת במספנה, משום שביצועיה לא היו מספקים.
ב-6 ביוני הצטרפה מיינץ לכוח הסיור של צי הים הפתוח, ותפסה את מקומה של הסיירת הקלה דנציג.
היא שובצה לקבוצת הסיור II, אשר ערכה מיסוך לסיירות המערכה של קבוצת הסיור I.
מפקדה הראשון היה פריגטנקפיטן פרידריך טייסמייר, דודו של ארנסט לינדמן; הוא החזיק בפיקוד עד ינואר 1910.
במהלך שלוש השנים הבאות, מיינץ השתתפה בכל ההפלגות והתרגילים של צי הים הפתוח.
פעילויות אלו החלו בהפלגת הקיץ השנתית לנורווגיה, ולאחריה הכשרת צי עם שובו של הצי למימי גרמניה.
במהלך התרגילים נערכה סקירת צי בדנציג ב-29 באוגוסט.
מיינץ ושאר הצי קיבלו ביוני ויולי שייטות של הצי הבריטי והאמריקאי בקיל.
סקירת צי נוספת נערכה במהלך התרגילים עבור משלחת אוסטרו-הונגרית שביקרה, שכללה את הארכידוכס פרנץ פרדיננד ואדמירל רודולף מונטקוקולי.
גם במהלך התמרונים הללו, מיינץ זכתה ב-Kaiser's Schießpreis (פרס ירי) על קליעה מצוינת בין כלי השיט בקבוצת הסיור II.
הצוות שלה גם לקח את המקום הראשון במרוץ קאטר.
בתקופה זו, פריגטנקפיטן היינריך רצמן שימש כמפקד האונייה מאוקטובר 1912 עד ינואר 1913. רצמן עזב את מיינץ כשהיא נכנסה למבדוק יבש לשיפוץ מקיף שנמשך עד אמצע יוני.
לאחר מכן היא חזרה לקבוצת הסיור השנייה.
צי הים הפתוח אירח שוב שייטת בריטית ביוני 1914, ימים לפני רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד.
ב-5 ביולי הגיע הקייזר וילהלם השני לקיל כדי להצטרף לשייטת לשייט הקיץ השנתי לנורווגיה, שם ערך הצי אימונים כשאירופה נסחפת למלחמה.
עד 29 ביולי, ימים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הצי חזר לגרמניה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה בתחילת אוגוסט 1914, הסיירת ארקונה הייתה כלי השיט היחיד בתחנה ששמרה על המפרץ הגרמני.
מיינץ ושייטת סירות הטורפדו IV נשלחו מיד ב-3 באוגוסט כדי לחזק את ההגנות.
סיירות אחרות נשלחו גם לחזק את הכוחות שהוטלו עליהם תפקידי סיור בחלק הדרומי של המפרץ הגרמני, מפרץ הלגולנד.
הסיירות חולקו עם שייטות סירות הטורפדו, והוקצו להסתובב בסיורים ליליים בים הצפוני.
כחלק ממבצע זה, מיינץ ערכה סיור בליל 16 באוגוסט עם שייטת סירות הטורפדו השמינית, ללא תקלות.
במקביל החלו צוללות בריטיות לסייר בקווי הסיור הגרמניים.
בלילה שבין 21 ל-22 באוגוסט, מיינץ סיפקה תמיכה מרוחקת לסיור של סירות טורפדו שבדקו ספינות דיג בשרטון דוגר.
גיחה נוספת לים הצפוני הגיעה ב-23 באוגוסט; מיינץ וסירות הטורפדו ליוו קבוצה של מקשות שהניחו סדרה של שדות מוקשים בשפך נהר הטיין והאמבר לפני שחזרו לנמל ב-26 באוגוסט.
בינתיים, ב-23 באוגוסט, מספר מפקדים בריטים הגישו תוכנית לתקוף את קו הסיור עם הסיירות והמשחתות הקלות של כוח הארוויץ', בפיקודו של קומודור רג'ינלד טירוויט.
ספינות אלו ייתמכו על ידי צוללות וסיירות המערכה של תת-אדמירל דייוויד ביטי וכוחות קלים הקשורים אליה.
רוב כוחות השטח יצאו לים מוקדם בבוקר שלמחרת; שייטת הסיירות השביעית, שנוספה כדי לספק תמיכה נוספת לכוח הארוויץ', יצאה מהנמל מאוחר יותר באותו היום.
בבוקר 28 באוגוסט, מיינץ, עגנה בשפך האמס, אחותה, קלן טענה אספקה מחדש בווילהלמסהאפן ואריאדנה עגנה בכניסה לווזר.
שלוש הסיירות הללו הוקצו לתמוך בסיירות שטטין ופראונלוב ובאוויסו הלה, שהוצבו על קו הסיור באותו בוקר.
בשעה 07:57 נתקל כוח הארוויץ' בסירות הטורפדו הגרמניות החיצוניות, שנמלטו בחזרה לסיירות הגרמניות על קו הסיור.
בקרב שלאחר מכן במפרץ הלגולנד, שטטין ירתה תחילה לעבר הכוח הבריטי, ותוגברה במהירות על ידי פראונלוב.
בשעה 09:47, מיינץ נצטוותה לצאת מאחורי הבריטים כדי לנתק את קו הנסיגה שלהם.
היא יצאה לדרך בשעה 10:00 ופעלה בשיתוף עם מטוס ימי המשמש לסיור.
בסביבות השעה 12:30, מיינץ נתקלה בסיירת הבריטית ארת'וזה וכמה משחתות.
האוניות יצרו מגע זו עם זו במשך ארבעים וחמש הדקות הבאות.
15 דקות לאחר הקרב, הופיעו שלוש סיירות בריטיות; מיינץ הפסיקה את הקרב וניסתה להימלט מהכוחות הבריטיים העדיפים.
הסיירות הבריטיות הרודפות קלעו מספר פגיעות, אבל עד 12:55, מיינץ נמלטה בחסות מסך עשן צפוף.
סיירת בריטית נוספת, פירלס, ושש משחתות, הופיעו בצד השמאלי של מיינץ, ותקפו את האונייה הגרמנית הנמלטת.
מיינץ קלעה במהירות פגיעות על המשחתות לאורל, ליברטי ולירטס; לאורל נפגעה ונאלצה לסגת ולירטס הושבתה על ידי מטח שפגע בחדר המכונות שלה.
פגז מאחת הסיירות הבריטיות פגע במיינץ בסביבות השעה 13:00, מה שתקע את ההגה שלה בעשר מעלות ימינה.
הצוות שלה כיבה את המנוע השמאלי בניסיון לתקן את מסלול האונייה, אך היא המשיכה לפנות ימינה.
עד השעה 13:20, רוב תותחי האונייה הושבתו והמבנה העילי של הספינה נופץ לרסיסים.
הארובות המרכזית והאחורית שלה קרסו לאחר שספגה מספר פגיעות.
טורפדו מהמשחתת לידיארד פגע אז באונייה בצד השמאלי שלה, באמצע האונייה; זה גרם למפקד האונייה להורות לצוות לנטוש את הסיירת המוכה.
לאחר מכן הוא עזב את מגדל הניווט עם קצין הניווט, שניהם נהרגו מיד מפגיעת פגז.
מערכת הקשר של האונייה לא הייתה בשימוש, ולכן הפקודה לנטוש את האונייה לא הגיעה לכל הצוות.
לאחר מכן הגיע קצין הספינה לגשר, וחזר על ההוראה לנטוש את האונייה הנכה בשעה 13:35.
המנועים שלה הושבתו ותותחיה הפסיקו לירות.
מעט לפני השעה 14:00 הגיע לארצ'ר לצדה והורידה את המלחים הגרמנים הפצועים.
בשעה 14:10 התגלגלה מיינץ שמאלה ושקעה במהירות במיקום 53°58' צפון ו-6°42' מזרח; הניצולים שהיו במים השמיעו שלוש קריאות עידוד לספינתם.
הבריטים חילצו 348 ניצולים שנפלו בשבי; 89 אנשי צוות, כולל מפקד האונייה, נהרגו בקרב.
בין הניצולים היה אובר-לויטננט צור זי וולפגנג פון טירפיץ, בנו של גרוס-אדמירל אלפרד פון טירפיץ, אדריכל הצי הגרמני.
טירפיץ נאסף על ידי סירה והובל לסיירת הקלה ליברפול.
וינסטון צ'רצ'יל, אז הלורד הראשון של האדמירליות, הודיע לטירפיץ דרך שגרירות ארצות הברית בברלין כי בנו שרד את הקרב ולא נפצע.
במהלך הקרב, הטביעו הבריטים שתי סיירות גרמניות נוספות - אריאדנה וקלן - עם אבדות מינימליות לעצמם.
באוגוסט 2015, חברי מועדון הצלילה הספורטיבית ההולנדי Duikteam Zeester צללו על שרידי האונייה של מייץ והוציאו מגוון חפצים פרוזאיים, כולל סקסטנט, טלגרף המנוע וכוונת לאחד מתותחיה.
מעשיהם עוררו ביקורת ממקורות גרמניים, שציינו כי שרידי האונייה הם קבר מלחמה המכיל שרידים של 89 אנשי צוות ולכן אין להפריע לו.
המשטרה הפדרלית הגרמנית חקרה את האירוע.
המשטרה הגרמנית השקיעה שלוש שנים בחקירת צוות הצלילה וחיפוש אחר החפצים.
לבסוף, באוגוסט 2018, הגיעו הצוללים וממשלת גרמניה להסכם, לפיו הצוללנים מוכרים כמגלי השרידים בתמורה להחזרת החפצים שלקחו משרידי האונייה.
החפצים אמורים להיות מוצגים במוזיאון ההיסטוריה הצבאית של בונדסוור בדרזדן.
הנק בוס, אחד מחברי צוות הצלילה, הצהיר כי הצגת החפצים במוזיאון "...זה כל מה שרצינו.
אז בסופו של דבר, אנחנו מרוצים מהתוצאה הזו".
מֵ֫יסַר הוא כפר ערבי-ישראלי באזור המשולש, הנמצא בתחום המועצה האזורית מנשה.
הכפר מייסר הוקם לפני 300 שנה על ידי מוחמד אבו רקייה שהיגר למקום יחד עם אחותו ממצרים.
מוחמד רכש את האדמה מקפין בזמן השלטון העות'מאני, סה"כ 500 דונם.
הכפר היה חלק קטן מהחצר המערבית של קפין, הנמצאת בתחום הרשות הפלסטינית כיום.
ובתוכנית חלוקת הארץ, חילק הקו-הירוק את אדמות קפין לשני חלקים.
בחלקו המערבי נמצא היישוב מייסר כיום (וגם הקיבוץ הסמוך מצר).
בשנת 1965 צורף הכפר למועצה אזורית מנשה.
הכפר מייסר נקרא על שם מייסרה שהמוסלמים טוענים שבזמן הנביא מוחמד ביצע את נס המים, וקושרים את המקום שידוע בכמות מי התהום הגדולה שבו עם הדמות הזאת.
בכפר נמצא קבר עתיק מתקופת העות'מאנים, הנחשב לקדוש למוסלמים.
מייסר הוא יישוב חקלאי מייסודו, שופע במים ואתרי עתיקות.
עד היום יש בכפר 50 בארות, חלקן עדיין פעילות.
הכפר מקבל את המים שלו ממי התהום שמתחת לכפר.
היום הכפר מתפרנס מעבודה חופשית ועצמאית בתחומי המקצועות החופשיים: משפטים, סיעוד, הוראה, רפואה ומכונאות בראש ובראשונה.
אוכלוסייתו שוחרת שלום ולה קשרים טובים עם הקיבוצים והיישובים שסביב הכפר, במסגרת המועצה האזורית מנשה.
הכפר שוכן בצמוד לנחל נרבתא על "שביל ישראל" ומוקף ביער מצר ומענית הכולל מסלולי אופניים, אופנועים ורכבי שטח.
הכפר נמצא בגובה 70 מטר מעל פני הים.
היישוב צמוד לקיבוץ מצר ובין שני היישובים מתקיימת מערכת יחסים טובה וארוכת שנים.
ב-1972 ערכו קבוצת אמנים בהם אביטל גבע, מיכה אולמן ומשה גרשוני פרויקט אומנותי בשם פרויקט מצר-מסר בשני היישובים וביניהם.
במסגרת זו חפר אולמן בור בכל אחד מן היישובים בעזרת בני נוער תושבי המקום, וביצע ביניהם החלפת אדמות סמלית.
לימים צמחו עצי זית בשני האתרים, וזה שבכפר מייסר מהווה נקודת ציון בכפר.
באוקטובר 2022, בחול המועד סוכות, הוסר הלוט מעל עבודתו של הפסל יורם אפק "רוג'ום אל סלאם" בתחומי הכפר, בסמוך לנחל נרבתא ולשביל ישראל.
האירוע היווה חלק ממסע השלום וחנוכת הפרויקט הארצי "יד לשלום בשביל השלום" מטעם ארגון נשים עושות שלום.
זהו פסל ראשון בפרויקט של שביל השלום שמתוכנן להיות שביל ישראל של השלום מהצפון ועד אילת.
המקום נבחר מאותם השיקולים של שכנות טובה, והוא מתכתב עם פרויקט מצר-מסר הנזכר לעיל, שנערך 50 שנה לפניו.
בכפר מייסר מתגוררים כ-2,100 תושבים (נכון לשנת 2022).
מספר המשפחות הוא 9, והן:
מייסטר אקהרט , הידוע גם כאקהרט פון הוכהיים (Eckhart von Hochheim), היה תאולוג, פילוסוף ומיסטיקן גרמני, שנולד ליד ארפורט בתורינגיה תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה.
מקור כינויו כ"מייסטר" הוא המילה הגרמנית ל"מאסטר", כלומר התואר האקדמי שקיבל באוניברסיטת פריז.
אקהרט היה אחד מהנאו-פלאטוניסטים הנוצרים המשפיעים ביותר, אם כי מבחינה טכנית הוא היה תומיסט נאמן (כחבר בולט במסדר הדומיניקני).
הוא כתב בעיקר על מטאפיזיקה ועל פסיכולוגיה רוחנית, כשהוא שואב רבות מדימויים מיתיים.
פילוסופים גרמנים חשובים, מהגל ועד היידגר, הושפעו מהגותו.
אקהרט חידש במטפיזיקה הנוצרית מושגים שסטו מהקאנון הסכולסטי: לדעתו של אקהרט, המאפיין העיקרי של האל הוא פוריותו.
מתוך שפע של אהבה הוליד האל הפורה את הבן, ישו, הוא המילה (הלוגוס).
רעיון זה (לבד מהמטפורה החזקה יחסית של "פוריות") מושרש ברעיון הנאו-אפלטוני של ה"שפע" של האחד, שאינו יכול להגביל את עושר הקיום שלו.
אקהרט ראה את הבריאה לא כשפיעה "מחויבת", אלא כפעולה של רצון חופשי של אל השילוש.
רעיון יוצא דופן נוסף הוא ההבדלה של אקהרט בין האל לאלוהות (Godhead).
רעיונות אלה היו קיימים בכתביו של פסבדו-דיוניסיוס האראופגיטי וב"מחלקות הטבע" (De divisione naturae) של ג'ון הסקוטי, אך אקהרט הוא שעיצב מחדש את המטפורות הראשוניות האלה להבנה עמוקה של הקוטביות בין המוחלט המתגלה והמסתתר.
אקהרט חיבר בלטינית בספרים שהיו מיועדים לכמורה, ובגרמנית בדרשותיו.
רעיונותיו מגיעים לגבהים ועומקים המיוחדים לו.
צורת הביטוי שלו מופשטת, ועם זאת ברורה דיה כדי להיחשד בכפירה בשנותיו האחרונות.
הוא מת לפני שהדין נפסק, אך הוא ראה עצמו כבן נאמן לכנסייה הקתולית עד יום מותו.
בין תלמידיו היו יאן ואן רויסברוק ויוהאן טאולר.
את השאלה ארוכת השנים לגבי מקום הולדתו של אקהרט יישב הנרי דנפיל, שקבע כי הוא נולד בהוכהיים, כפר הנמצא כ-12 קילומטר מצפון לגותה.
שנת לידתו היא בסביבות 1260, והוא הצטרף לדומיניקנים בארפורט.
הוא כנראה למד את הנושאים הבסיסיים יותר בקלן.
לאחר מכן הוא היה ראש המנזר בארפורט.
ב-1300 הוא נשלח לפריז להרצות ולקבל תואר אקדמי, ונותר שם עד 1303. בשנה שלאחר מכן שב לארפורט, שם מונה לאחראי על מנזרי המחוז בסקסוניה, מחוז גדול למדי.
טענות נגדו בשל אי-סדרים שונים במחוז שלו כנראה לא היו מבוססות, שכן האחראי עליו, איימריק, מינה אותו בשנה שלאחר מכן להיות סגנו בבוהמיה עם הסמכות המלאה לסדר מחדש את המנזרים שם.
ב-1311 מונה אקהרט בידי שלטונות הכנסייה של נאפולי כמורה בפריז.
לאחר מכן יש תקופה ארוכה עליה אנו יודעים רק כי הוא העביר חלק מזמנו בשטרסבורג.
פסקה בכרוניקה של השנה 1320, הקיימת בכתב יד, מזכירה ראש מנזר בשם אקהרט בפרנקפורט שנחשד בכפירה, אך לא סביר כי אדם שנחשד בכפירה ימונה כמורה באחד מבתי הספר החשובים ביותר של המסדר.
לאחר מכן מופיע אקהרט כמורה בקלן, והארכיבישוף, הרמן פון וירנבורג, האשים אותו בכפירה בפני האפיפיור.
אך ניקולאס משטרסבורג, שהיה אחראי מטעם האפיפיור על המנזרים הדומיניקניים בגרמניה, זיכה אותו.
הארכיבישוף לא ויתר והזמין את אקהרט יחד עם ניקולאס למשפט בפני בית הדין שלו.
אקהרט טען כי אין בסמכות בית הדין של הבישוף לדונו, וביקש כי האפיפיור ידון בנושא.
ב-13 בפברואר 1327 טען בערעור שלו, שנקרא בציבור, כי תמיד שנא כל דבר רע, וכי אם יוכלו למצוא משהו מסוג זה בכתביו, הוא יחזור בו ממנו מיד.
על המשך המשפט אין מידע נוסף, מלבד איגרת שפרסם האפיפיור יוחנן העשרים ושניים ב-27 במרץ 1329, שבה מוגדרת סדרת אמירות של אקהרט ככפירה, וסדרה אחרת נחשדת ככפירה.
לבסוף מצוין כי אקהרט חזר בו לפני מותו מכל שקר שהוא לימד, בכך שהוא נותן את עצמו ואת כתביו להחלטת האפיפיור.
ללא ספק הכוונה כאן להצהרה של ה-13 בפברואר 1327; ייתכן כי מותו של אקהרט, עליו אין יודעים דבר, התרחש זמן קצר לאחר ההצהרה.
ב-1328 החליט השלטון הכללי של המסדר בטולוז לקדם הליכים כנגד דרשנים ש"מבקשים ללמד דברים עדינים ועמוקים, שלא רק שאינם מקדמים את המוסר, אלא גם מובילים את העם לטעות".
תלמידיו של אקהרט הוזהרו להיזהר יותר, אך בכל זאת הם שמרו על זכרו של מורם.
במשך מאות שנים לא היו ידועים כתבים של אקהרט חוץ מכמה דרשות, שנמצאו במהדורות ישנות של דרשותיו של יוהאן טאולר.
ב-1857 פרנץ פפייפר, בכרך השני של ספרו "מיסטיקה גרמנית" (Deutsche Mystiker), ושהוקדש כולו לאקהרט, הוסיף חומר רב מכתב יד.
אחרים הוסיפו חומר נוסף, אך ישנם כתבים שאמיתותם בספק.
ב-1880 וב-1886 גילה דנפיל בארפורט וקוס שני כתבי יד של כתבים בלטינית של אקהרט, שקיומם היה ידוע אך הם נחשבו לאבודים.
בימינו קיים קושי להגיע להחלטה ברורה לגבי דעותיו של אקהרט.
ובכל זאת, אפשר לנסות להגדיר את מחשבותיו היסודיות, בהתבסס על החומר הקיים.
הצורך הגדול של האדם הוא שנשמתו תהיה מאוחדת עם האל; עבור זה נצרכת הבנה של האל והיחס שלו לעולם, והבנה של הנשמה והדרך שבה עליה ללכת.
אקהרט אינו מטיל ספק בכך שההבנה הזו מצויה באמונה המסורתית של הכנסייה, אך אין זה מספיק למי שעורג לגאולתו.
עליו להגיע אליה בכוחות ההבנה שלו.
לפיכך אקהרט אינו חי ופועל במסורת הכנסייתית, כמו ברנרד מקלרבו או איג מסן-ויקטור; החשיבה שלו לגבי השאלות הגדולות ביותר היא עצמאית ובדרך זו הוא מגיע לדעות שאינן מתאימות לתורות הכנסייה, אם כי נראה שהוא לא מודע לסתירה ביניהם.
המטרה האחרונה והסופית של החשיבה היא ה"אלוהות", כלומר האלוהית הכללית בשונה מהישויות הנבדלות שלה, אם כי אקהרט משתמש פעמים רבות ב"אל" כ"אלוהות", במקום שבו הוא אינו מנסה להגדיר דברים במדויק.
האלוהות היא לחלוטין ללא הגדרה והבחנה מבחינת מקום או אופן.
לא ניתן להגדיר את האלוהות באף מאפיין ששייך לישות סופית; אך אין פה רק ריקנות או שלילה.
ישות סופית היא היא השלילה; והאלוהות, כשלילה של הישות הסופית, היא השלילה של השלילה, כלומר המלאות האבסולוטית של הקיום.
עבור אקהרט, התאולוגיה השלילית של פסודו-דיוניסוס היא בבירור מוטעית.
כשבפסקאות אחרות אקהרט מגדיר את האל כלא קיים, הוא מתכוון רק שאין לו את המאפיינים של הקיום הסופי.
אפשר למצוא סתירה לכאורה, כאשר אקהרט מצד אחד קורא לאל הישות המוחלטת, ומצד שני אומר כי הוא אינו ישות כלל; אך הוא מפשר בין שני הצדדים האלה במקום אחר.
כך גם לגבי ביטויים פרדוקסליים לכאורה, לדוגמה שהאל אינו טוב, ובדומה לזה.
המרכיבים המהותיים של דברים סופיים נמצאים באל, אך בצורה נעלה ובאופן שהאדם אינו יכול להבין.
לישות המוחלטת של האלוהות קורא אקהרט גם "הטבע הלא טבעי".
אך הטבע הלא טבעי הזה מגשים את עצמו בטבע הטבעי, הוא השילוש.
השילוש הוא ההתגלות העצמית של האלוהות.
בהתאם לכך, אקהרט מייחס לאב סוג של לידה; רק האלוהות היא לחלוטין ללא התקדמות וקיימת בנצח בעצמה.
האב נעשה על ידי עצמו.
אקהרט מגדיר את ההתגלות העצמית הזו של האל כחשיבה, דיבור או התנהגות.
האב מבין את כוליותו של האלוהות; או, במילים אחרות, הוא אומר את המילה (הלוגוס) האחת, הכוללת את הכל.
הוא יוצר את הבן; שכן האב הוא אב רק כאשר יש בן.
הבן הוא לחלוטין כמו האב, אלא שהוא לא יוצר.
המהות של האב היא גם זו של הבן, והמהות של שניהם היא זו של האלוהות.
מההנאה והאהבה שיש לשניהם אחד מהשני נוצרת רוח הקודש.
אקהרט אינו מותיר מקום לספק שכל התהליך הזה אינו מתרחש בזמן, אלא הוא תהליך נצחי.
פרגר חשב כי יש להבין את ההבדלה של אקהרט בין האלוהות והאל כהבדלה בין פוטנציאליות ומימוש, כוח ופועל.
דניפל התנגד נחרצות לפירוש זה, והוא ציטט את כתביו הלטיניים של אקהרט, שבו הוא (יחד עם תומאס אקווינס ואחרים) מגדיר את האל כ"פעולה הטהורה" (actus purus), כלומר שאין בו כל פוטנציאליות אלא כולו מימוש ופעולה.
דניפל צודק, בכך שאקהרט לא מבדיל את ההבדלה הזו באופן מודע ורצוני, אך המושגים שלו מובילים להבנה הזו.
חשוב במיוחד ההסבר של אקהרט שבו הוא מנסה להראות את היחס בין האבהות כפי שהיא מוגדרת באלוהות לבין האבהות של האב, על ידי הזדקקות ליחס בין האמהות של מריה באופן כללי, לבין האמהות שלה כשהיא הרה.
זהו בדיוק היחס בין הכוח והפועל.
אמנם, קשה ליישב בין שתי הדעות האלה של אקהרט – היה לו עושר רעיוני גדול, והוא לא תמיד הצליח לסדר אותם למערכת מסודרת.
לאחר ההגשמה העצמית של האל בשילוש מגיעה ההגשמה בבריאה שלו.
כל דבר בהם שהוא אמיתי ממש, הוא הקיום הנצחי של האל; אך יצירתו של האל אינה מגשימה את עצמו במלאתה.
על פי אקהרט, ליצורים הנבראים אין רק (כמו דעתו של תומאס אקווינס) קיום אידיאלי קודם באל, כלומר מהות מושגית שמגיעה ממחשבתו של האל, כאשר הקיום הממשי שלהם זר לאלוהות, אלא הקיום הממשי שלהם גם הוא אימננטי בישות האלוהית.
מצד שני, מכיוון שכל הגדרה המבדילה את היצורים זה מזה מקטינה ומנמיכה, הנבראים הם למעשה שום דבר.
אם האל יתרחק מברואיו, הם ייעלמו כמו שהצל על הקיר נעלם כשהקיר מוזז.
הקיום הסופי הזה הוא הנברא כשהוא בתוך הגבולות של הזמן והמרחב.
מצד שני, כל נברא על פי מהותו האמיתית, הוא נצחי.
לצורך הבנה כזו יש לשנות גם את ההבנה של בריאה.
אפילו אוגוסטינוס ואחרים כמוהו חשו בבעייתיות הזו, ואם כי הם לא קשרו ישירות בין הקיום של העולם לישותו של האל, הם חשבו כי לא ניתן לייחס לאל כל פעילות גשמית.
אלברט הגדול, אחד ממוריו של אקהרט, ניסה להימנע מהבעיה במשפט, "האל יצר את כל הדברים מהנצח, אך הדברים לא נוצרו מהנצח"; אך משפט כזה קל יותר לומר מאשר להבין.
לפי האיגרת האפיפיורית של 1329, אקהרט טען כי "אפשר לומר כי העולם הוא מהנצח".
על פי אקהרט יש קרבה בין התהליך של השילוש לבין התהליך, או הלידה, של העולם – האמיתי והאידיאלי.
האלוהות, השילוש (לידת הבן או המילה הנצחית), ויצירת העולם הם כולם לדעתו שלושה רגעים מידיים, הבאים זה לאחר זה מבחינה קונספטואלית, ולא מבחינת הזמן.
לכל היצורים יש חלק במהות האלוהית, אך דבר זה נכון לגבי הנשמה עוד יותר.
ביצור הלא-רציונלי יש משהו מהאלוהות; אך בנשמה, האל מתגלה.
אם כי האל דובר את מילתו בכל היצורים, רק יצורים רציונליים יכולים לשמרה.
במילים אחרות, בנשמה, שם יש לו מקום לשכון, האל הוא סובייקטיבי (כלומר, מצוי כסובייקט), ואילו בשאר הבריאה הוא אובייקטיבי בלבד (מצוי כאובייקט).
הנשמה היא דמותו של האל, בכך שהכוחות העיקריים שלה – זיכרון, היגיון ורצון, מקבילים לישויות האלוהיות.
ראייה זו מתאימה לזו של אוגוסטינוס.
כפי שיש אלוהות מוחלטת, שהיא נעלה מהישויות האלוהיות הנפרדות, כך גם בנשמה יש משהו שהוא נעלה על הכוחות הנפרדים שלה.
זוהי הפנימיות של הנשמה, אותה אקהרט מכנה "ניצוץ", או "ניצוץ קטן".
במהותה, בסיס זה של הנשמה הוא אחד עם האל.
אקהרט אומר במקום אחד שהיא נוצרה, ואילו במקום אחר שהיא לא נוצרה – אך אין סתירה בין אמירות אלו, משום שמצד אחד היא קיימת לנצח באלוהות ומצד שני היא הגשימה עצמה בקיום הזמני של הנשמה, כלומר היא נוצרה.
אולם הנשמה אינה מגיעה לשלמות בשל האחדות המקורית שלה עם האל, אלא – כיצור סובייקטיבי – עליה לפנות אל האל, על מנת שהעיקרון המהותי הטבוע בה יתגשם.
לא מספיק שהיא נעשתה על ידי האל; האל גם צריך לבוא ולהיות בה.
אך דבר זה התרחש בשלמות רק בנשמה האלוהית של ישו.
לכל שאר הנשמות, החטא הוא מכשול.
לפי אקהרט החטא איננו טמון בסופיות, שהיא תמיד חלק מהנשמה, אלא בכיוון הרצון לסופי ולהנאה שבאה מכך.
האפשרות של חטא מיוסדת על הסופיות, יחד עם הרצון החופשי של היצור.
המטרה של הנשמה היא להיות מקום שכינה לאל, ואילו הכיוון של הרצון לסופיות אינו מאפשר זאת, וזהו החטא.
הגאולה, לפיכך, יכולה להתרחש רק כאשר הנברא מפנה מקום בנשמתו לאל; והתנאי לכך הוא ההתרחקות מהסופיות.
כי האל תמיד מוכן להגיע לנשמה, אם לא מפריעים לו והנשמה מוכנה להשפעתו, וזהו הבסיס של כל החיים הדתיים.
מכיוון שהנשמה היא הדמות של האל, אם היא ממלאת את תפקידה כראוי, אותו התהליך שבו האלוהות מתפתחת לשלוש ישויות צריך להתרחש גם בה.
דבר זה קורה במהלך החיים ובזמן; ועם זאת, לא בנקודה מסוימת, אלא באופן רציף ופעמים רבות.
אין כאן רק העתק של התהליך העליון, האלוהי, אלא זהו אותו התהליך עצמו, וכך הוא נעשה, בחסד האל, למה שבן האלוהים הוא בטבע.
מראייה זו מגיעים כמה אמירות חזקות, שבהן אקהרט מצהיר כי הנשמה חולקת במאפיינים ובפעולות של האל, כולל הבריאה.
אולם, על פי אקהרט, אחדות גמורה של הנשמה והאל אינה מתרחשת לעולם.
על פי אקהרט, החטא אינו הסיבה האמיתית של ההתגלמות של הבן האלוהי בבשר.
האל ביקש לקבל את מהות הדברים באופן גשמי וזמני, כפי שהיה לו אותם בנצח בתוך עצמו.
כפי שלאדם יש מקום מרכזי בעולם מכיוון שהוא מוביל את כלל היצורים חזרה לאל, כך ישו ניצב במרכז האנושות.
אפילו ביצירה של האדם הראשון ישו כבר היה המטרה; ועתה, לאחר שקיים חטא בעולם, ישו גם כן עומד במרכז הגאולה.
לאחר הנפילה, כל היצורים פעלו יחד ליצור אדם שישיב את ההרמוניה.
דבר זה קרה כאשר מריה נכנעה לחלוטין למילה האלוהית כך שהמילה הנצחית תוכל להגשים עצמה בצורת אדם בתוכה.
אולם, הלידה הגשמית הזו של הבן שוב כלולה בלידה הנצחית שלו.
ועתה על האל להוולד בנו.
בחייו האנושיים ישו נעשה לדוגמה ותבנית עבור האדם; ובכל מה שהוא עשה וחווה, במיוחד במותו וייסוריו, ישנו כוח עצום שמושך את האדם אל האל ומחדש באדם את שכבר אירע לראשונה בישו, שהוא הדרך היחידה להגיע אל האב.
הדעה הפנימית של האדם, נטיית ליבו, היא עבורו הדבר העיקרי.
בשבילו למעשים חיצוניים יש רק ערך מועט, והמטרה העיקרית היא כי האדם יפנה מבחינה פנימית אל האל.
אין לחקות את מעשיו של קדוש כלשהו, אלא כל אדם קיבל את הכוח לעשות את משימתו המיוחדת.
על האדם להיות צדיק בפנימיותו לפני שיוכל לעשות את המעשים הנכונים.
הוא גם אינו אומר שיש לברוח מהעולם, אלא יש לברוח מהעצמיות ומהאגו.
אם כי הוא אכן רואה בייסורים את הכלי הטוב ביותר לטהרה, אין הוא מתכוון לייסר את עצמך, אלא לקבל באהבה ייסורים שהאל מביא עליך.