tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-17 בנובמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 מול נבחרת בלגיה במסגרת המחזור האחרון של ליגת האומות 2024/2025, ובדקה ה-86 אף כבש את שער הבכורה שלו שקבע את ניצחונה של הנבחרת בתוצאה 1–0.
שחקן החודש בליגת העל: ינואר 2024
ירדן כהן (נולד ב-26 במרץ 1997) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בית"ר ירושלים.
כהן החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי חיפה בה שיחק עד לקבוצת הנוער ובגיל 18 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל רעננה.
ב-2 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
את עונת הבכורה שלו בבוגרים סיים עם 15 הופעות בכל המסגרות.
בעונת 2018/2019 הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת.
ב-9 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד הפועל חיפה.
ב-3 באוגוסט 2020 הושאל למכבי פתח תקווה.
ב-25 ביוני 2025 חתם לעונה אחת בבית"ר ירושלים.
לזכותו של כהן ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל.
ירדן דנן (נולדה ב-3 במאי 1997) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הקלעית בהפועל לב ירושלים.
דנן נולדה וגדלה בבן שמן.
החלה לשחק כדורסל מגיל 8 בשוהם אצל אביה מאמן הכדורסל מיקו דנן.
בהמשך עברה לשחק באליצור רמלה ובהפועל ראשון לציון.
בעונת 2010/11 זכתה עם הפועל ראשון לציון באליפות המדינה לילדות.
בתיכון שיחקה בקריית שרת חולון בליגת העל לתיכונים.
בעונת 2014/2015 זכתה עם הקבוצה באליפות בתי הספר התיכונים אחרי ניצחון בגמר על הגימנסיה הריאלית.
במשחק קלעה דנן 19 נקודות ונבחרה לשחקנית המצטיינת MVP של המשחק והעונה כולה.
בהמשך יצאה עם הקבוצה לאליפות העולם לבתי ספר תיכוניים ISF , שם נבחרה דנן לחמישיית הטורניר.
בעונה 2012/13 שיחקה לראשונה בליגת העל בקבוצת אליצור רמלה.
בעונה זו זכתה עם הקבוצה באליפות המדינה בכדורסל נשים.
בעונת 2013/14 עברה לשחק בקבוצת הפועל ראשון לציון.
בעונת 2014/15 חתמה דנן בקבוצת אליצור חולון.
בתום העונה יצאה לשחק בארצות הברית ב-NCAA באוניברסיטת וובר סטייט ומכללת אקרד .
בעונת 2019/20 חזרה לארץ וחתמה בקבוצת אליצור רמלה.
הליגה הופסקה באותה עונה עקב משבר הקורונה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום השלישי.
דנן קלעה 7.1 נקודות (43% מהשלוש) ולקחה 3.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
דנן זכתה בתואר קלעית השלשות של העונה.
בעונת 2020/21 חתמה בקבוצת מכבי בנות אשדוד.
בעונת 2021/22 חזרה דנן לקדנציה שנייה באליצור חולון.
בעונת 2022/23 חזרה דנן לאליצור רמלה לקדנציה שלישית, תחת שירה העליון שאימנה אותה בהפועל ראשלצ, דנן אמרה במעמד החתימה "רמלה זה לחזור הביתה גדלתי במועדון הזה.
אני שמחה לחזור גם בגלל אוהדי הקבוצה, לטירוף שקיים שם.
מבחינתי לבוא ולחוות את הזירה האירופית ולשחק ברמות הגבוהות כפי שבעבר עשיתי עם רמלה".
דנן זכתה בשתי אליפויות עם הקבוצה.
בספטמבר 2024 חתמה חוזה לשנתיים בהפועל לב ירושלים.
שחקנית נבחרות ישראל הצעירות מגיל טרום קדטיות ועד נבחרת העתודה.
ב-2012 השתתפה באליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב'.
דנן סיימה את הטורניר עם ממוצע של 7.7 נקודות 2.9 ריבואנדים ו-1.3 אססיטים ואת הטורניר בשנה לאחר מכן סיימה עם ממוצע של 6.2 נקודות 3.6 ריבואנדים ו-1.4 אססיטים.
ב-2014 השתתפה באליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'.
את הטורניר סיימה עם ממוצע של 6.2 נקודות 2.6 ריבואנדים ו-0.9 אססיטים.
ב-2015 השתתפה באליפות אירופה עד גיל 18 דרג א'.
את הטורניר סיימה עם ממוצע של 6.9 נקודות 3 ריבואנדים ו-0.9 אססיטים.
ב-2016 השתתפה בשנית באליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'.
את הטורניר סיימה עם ממוצע של 9 נקודות 6 ריבואנדים ו-1.2 אססיטים.
בשנה לאחר מכן השתתפה בשלישית באליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'.
את הטורניר סיימה עם ממוצע של 9.3 נקודות 4.3 ריבואנדים ו-1.7 אססיטים.
החל משנת 2019 דנן היא חלק מסגל נבחרת ישראל.
ירדנה שלומי-איתן (נולדה ב-2 בינואר 1951) היא זמרת עבר ישראלית.
ירדנה שלומי נולדה בירושלים לשלום שלומי (סלאמה), שהיה מפקד תנועת הנוער בית"ר בעיר תוניס ועלה ארצה ללחום בשורות מחתרת האצ"ל ובהמשך בצה"ל, ולאסתר שעלתה מצ'ילה ולחמה בשורות הלח"י.
גדלה בשכונת בית הכרם שבירושלים, התחנכה בבית הספר העממי "בית הכרם" וב"יפה נוף".
קיבלה חינוך מוזיקלי, ומנגנת בפסנתר, אקורדיון וגיטרה.
סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר על שם "מיי בויאר"", בשנת 1969.
את דרכה המוזיקלית בשירה החלה בגיל תשע, כסולנית במקהלות הילדים והנוער של קול ישראל וב"חבורת זמר-רן", בניצוחו של צבי בן-פורת.
במסגרתן היא השתתפה במופעים פומביים וממלכתיים ברחבי הארץ.
בשנת 1968 השתתפה ב"פסטיבל כישרונות נוער בבירה", שם זכתה במקום הראשון כשביצעה את השיר "הכותל", איתו גם הופיעה ב"ערבי הראיונות" של דן בן אמוץ ויעקב בן-הרצל.
שירי הפסטיבל נכללו בתקליט שהופק על ידי חברת התקליטים ישראפון.
באותה השנה גם יצא תקליט בשם "מצעד הפזמון", במסגרתו נכלל השיר "הייתי נער" אותו ביצעה.
בתקליט זה נכללו שירים בביצועם של זמרים מוכרים כיהורם גאון, ליאור ייני, אילי גורליצקי, ורן אלירן.
השיר גם נכלל בתקליט בשם "גבעת התחמושת".
בשנת 1968 גם התבקשה על ידי חברת התקליטים A.Z.R Disco של "האחים אזולאי", להקליט אלבום סולו "משירי חיל הים" ובו ביצועיה הקוליים לשירים "מה אברך", "מרקו", "אני ואתה", "המלח שלי", "חורשת האקליפטוס", "אל הילדות".
בשנת 1969 התקבלה ירדנה ללהקת חיל הים וללהקת הנח"ל, אולם לבסוף נישאה בשנה זו לאיש הרדיו יצחק איתן.
עם נישואיה, שינתה את שמה לירדנה איתן.
תחת שמה זה השתתפה כסולנית בשנת 1970, עם "חבורת זמר-רן" בניצוח צבי בן-פורת והמספרת מרגלית בנאי, בתקליט "שירו שיר ילדים!" ("סיפורי לילה טוב מס' 16").
בהמשך השתתפה כסולנית עם אברהם פררה בתקליט שירי ילדים "50 שירים ועוד שיר", עם "חבורת זמר-רן" בניצוחו של צבי בן-פורת, שהוצא על ידי חברת התקליטים "סטריאו גלטון".
שלומי-איתן הופיעה כזמרת גם בתוכניות טלוויזיה של "הערוץ הראשון".
בשנת 1975 השתתפה בתקליט מתוכנית הטלוויזיה "שלום לבוא שבת", בשיר "יוֹדוּךָ רַעְיוֹנַי" ("אַשְׁרֵי יוֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ") של צבי בן-פורת, לצד זמרים כאברהם פררה, שולה חן, רוחמה רז, עודד בן-חור ואירית דותן, בניהול מוזיקלי של צבי בן-פורת.
התקליט יצא בהוצאת "הד ארצי".
בשנת 1975 סיימה ירדנה את הכשרתה במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין, ועסקה בהוראת אומנויות ובניהול.
באוקטובר 2018 שובץ השיר "חורשת האקליפטוס" בביצועה, באוסף "שיר-עד" של "העמותה לשימור ולהנחלת הזמר העברי העברי לדורותיו", ב-YouTube.
בינואר 2019 שובץ השיר "מה אברך" בביצועה, באוסף של הפזמונאית והמשוררת רחל שפירא, ב-YouTube.
בספטמבר 2025 הועלה השיר "מרקו" בביצועה, לערוץ ה-YouTube של חוקר המוזיקה דודי פטימר.
השיר "יוֹדוּךָ רַעְיוֹנַי" ("אַשְׁרֵי יוֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ") בביצועה, אף הועלה לאתר האינטרנט של "הספרייה הלאומית", כמו גם שירים נוספים בביצועה.
ירדנה שלומי מתגוררת במבשרת ציון, נשואה ליצחק איתן, אם לשלושה בנים וסבתא לשבעה.
ירה אורונן (בפינית: Jere Uronen; נולד ב-13 ביולי 1994) הוא כדורגלן פיני המשחק בעמדת המגן השמאלי בשארלוט ובנבחרת פינלנד.
אורונן נולד בטורקו שבפינלנד, ושיחק במחלקת הנוער של טורון פאלוסאורה המקומית.
לקראת עונת 2011 עלה לקבוצה הבוגרת, ואף הושאל לאובו מהליגה השלישית.
בינואר 2012 נרכש על ידי הלסינגבורג מליגת העל השוודית ב-700 אלף אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-2 באפריל 2012, כשעלה כמחליף בניצחון קבוצתו 1–0 על נורשפין.
בינואר 2016 חתם בראסינג גנק מליגת העל הבלגית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 במרץ 2016, במשחק נגד אוסטנדה.
ב-20 ביולי 2021 נרכש על ידי ברסט מהליג 1 תמורת מיליון אירו.
אורונן היה שותף בכל הנבחרות הצעירות של פינלנד.
ב-26 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת בניצחון 3–2 על , והפך לשחקן השלישי הצעיר ביותר לערוך הופעה במדיה.
במשחקי מוקדמות יורו 2016 ומוקדמות מונדיאל 2018 הוא ביסס את מעמדו בהרכב הנבחרת, ובמשחקי ליגת האומות 2018/2019 ו2020/2021 כבר הפך לשחקן הרכב קבוע.
ביורו 2020 היה שחקן הרכב בהופעה ההיסטורית של נבחרתו בשלב הבתים.
נבחרת חודש ספטמבר 2017 בליגת העל הפינית
ירדן גרזון (נולדה ב-23 בנובמבר 2003) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הגארדית בקבוצת הנשים של אוניברסיטת מרילנד ובנבחרת ישראל.
היא החלה לשחק כדורסל בגיל שמונה בקבוצת הקט-סל של מכבי רעננה.
זכתה עם קבוצתה בגביע הילדות לעונת 2016/17. בעונת 2017/18 נבחרה לחמשיית העונה נערות א' וזכתה בדאבל של גביע ואליפות נערות ב' ונערות א'.
בעונת 2018/19 נבחרה שוב לחמשיית העונה, הקבוצה הפסידה בגמר נערות א' להפועל ראשון לציון.
בעונת 2020/21 הפסידה הקבוצה בגמר נערות א' להפועל ראשון לציון כאשר גרזון קולעת 37 נקודות.
במקביל זכתה עם נבחרת תיכון אוסטרובסקי באליפות ליגת התיכונים לעונות 2019/20.
אביה של ירדן, איתן, שיחק כדורסל במכבי דרום תל אביב בליגה הארצית, ואמה, רותי, שיחקה כדורסל בהפועל כפר סבא ונבחרת ישראל בכדורעף נשים.
אחותה של ירדן, ליאור, שיחקה כדורסל במכללת וילאנובה ולאחר מכן במכללת אוקלהומה ובמכללת קולורדו .
עונת 2019/20 בקבוצת מכבי רעננה הייתה עונתה הראשונה של גרזון בקבוצת הבוגרות.
גרזון שיחקה בקבוצה עונה נוספת ובעונת 2021/20 עברה לשחק בקבוצת מכבי עירוני רמת גן.
בתום העונה נרשמה למכללת אינדיאנה.
בסוף שנת 2021 חתמה גרזון עם מכללת אינדיאנה מליגה המכללות האמריקאית, ובתחילת 2023 זכתה עם הקבוצה באליפות הקונפרנס של ליגת המכללות האמריקאית.
בעונת 2022/23 זכתה גרזון עם מכללת אינדיאנה לסיים את העונה הסדירה במקום הראשון בליגת ה-Big10 לראשונה מזה 40 שנה.
בעונת 2025/26 גרזון עברה לאוניברסיטת מרילנד בה שיחקה בעבר שי דורון.
ב-2016 השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 14 בסלובניה.
ב-2017 השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 14 בסלובניה.
גרזון נבחרה לחמשיית הטורניר ולמלכת הריבאונדים.
ב-2018 השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה דרג ב' עד גיל 16 במונטנגרו.
בטורניר קלעה 17.8 נקודות לקחה 6.6 ריבואנדים וחילקה 1.8 אסיסטים בממוצע למשחק.
ב-2021 השתתפה עם הנבחרת בטורניר הצ'לנג'ר עד גיל 20. בטורניר קלעה 19.2 נקודות לקחה 9.4 ריבאונדים וחילקה 2 אססיסטים בממוצע למשחק.
בנובמבר 2021 רשמה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל בכדורסל נשים במשחק מול נבחרת לטביה.
בקיץ 2022 השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה דרג ב' עד גיל 20. בתום האליפות הנבחרת עלתה לדרג א מהמקום השלישי.
גרזון קלעה 20 נקודות לקחה 7.2 ריבאונדים וחילקה 3.8 אססיסטים בממוצע למשחק.
דורגה במקום הראשון מבין כל השחקניות בטורניר מבחינת נקודות מדד למשחק.
ירדנה עובדיה (נולדה ב-22 באוקטובר 1930) היא רופאה ישראלית, הקימה וניהלה את מחלקת נשים ויולדות במרכז רפואי רבין.
עובדיה נולדה ב-1930 בורצה בולגריה.
אביה היה מפקח תחנות רכבת, ואימה מורה.
היא הבת הבכורה ויש לה אחות צעירה ממנה בשלוש שנים, מורה במקצועה.
אחרי שסיימה בית ספר תיכון עברה עם משפחתה לסופיה, שם החלה לימודי רפואה.
במהלך לימודי הרפואה הכירה את ד"ר לאו עובדיה והשניים נישאו.
בשנת 1954 סיימה את לימודי הרפואה בבולגריה ובשנת 1955 עלתה לישראל עם בעלה, ביתה שהייתה אז בת 11 חודשים, והורי בעלה.
כשהגיעה לישראל התגוררה עם משפחתה ברחוב דרך הטייסים בתל אביב בדירת סוכנות, ולאחר מכן עברו להתגורר בבית החולים בילינסון, בצריפי מגורי אחיות ובבנין הפרסונל.
בשנת 1965 עברו להתגורר בדירה שקנו בפתח תקווה.
עובדיה מונתה בשנת 1978 לתפקיד מנהלת בית החולים לנשים ויולדות במרכז הרפואי בילינסון.
עובדיה הייתה חלק מקבוצת רופאים שעלו לארץ מבולגריה ובמשך שנים רבים מהם היו מנהלי מחלקות בבילינסון וברחבי הארץ.
בעלה, ד"ר לאו עובדיה, רופא מרדים, ניהל את מחלקה הרדמה וטיפול נמרץ בבית החולים הלל יפה בחדרה.
עובדיה הייתה לאישה הראשונה בישראל שמונתה לתפקיד ניהול מחלקת נשים ויולדות.
היא מילאה תפקיד זה עד שנת 1996. במהלך השנים בהן הייתה מנהלת בית החולים לנשים ויולדות, פוצלה המחלקה למספר יחידות, תוך הענקת מינויים רשמיים של מנהלי יחידות מטעם הנהלת שירותי בריאות כללית, מה שנחשב אז כתקדים בישראל.
שיטה זו פרצה את הדרך למינוי נשים רבות אחרות כמנהלות מחלקות נשים ברחבי הארץ.
בשנים 1983–1992 הייתה גם חברת ועד האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל.
בשנת 2022 זכתה לעיטור מיוחד מטעם האיגוד הרפואי למיילדות וגינקולוגיה על היותה האישה הראשונה שפרצה את מחסום השליטה הגברית בהובלת רפואת הנשים בישראל.
לעובדיה שני ילדים, רני עובדיה פסיכולוגית קלינית ופסיכותרפיסטית וד"ר דרור עובדיה, מנהל המחלקה האורתופדית בבית החולים דנה-דואק לילדים בתל אביב.
ירדן גלבוע (נולדה ב-27 בספטמבר 1984) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
גלבוע נולדה לציקי ואיתן גלבוע, לה אח בכור.
למדה בתיכון "אוסטרובסקי" ברעננה במגמת תיאטרון ולאחר מכן המשיכה ללימודי משחק ובימוי בבית הספר לאמנויות הבמה - סופי מוסקוביץ.
עם סיום לימודיה התחילה ללמד בבית הספר בעצמה בגיל 26 בלבד.
את הכשרתה המעשית והמקצועית המשיכה לרכוש בעשור האחרון כשחקנית יוצרת ב"אנסמבל עיתים" של כלת פרס ישראל רינה ירושלמי.
כמורה מלמדת ומביימת במסלול לימודי המשחק של התיאטרון הקאמרי ובבית הספר למשחק אימפרו.
כבמאית יצירותיה הועלו בישראל בתיאטרון הקאמרי, תיאטרון צוותא, תיאטרון תמונע, תיאטרון יפו ועוד.
יצירתה העצמאית "FREEDOM OF SPEECHLESS" עלתה כשיתוף פעולה ישראלי שווייצרי והוצגה ברחבי שווייץ וברלין.
יצירתה "המדריך לגידול ילד" התקבלה לפרויקט החשיפה הבינלאומית לתיאטרון.
בעבודתה כיוצרת מתמקדת וחוקרת את החופש האינטואיטיבי שבעבודת המשחק בתוך מסגרת תאטרונית מוקפדת שמכתיבה היצירה.
אגדת הצוענים – עיבוד ובימוי לצוענים של יפו של אלוני בביצוע שחקני שנה ג', סטודיו למשחק ובימוי סופי מוסקוביץ, 2014.
שלא תתעורר – דרמה קומית מאת שי שבתאי, במסגרת פרויקט המחזאים.
נא לבוא בחולצה לבנה – מחזה מאת גיל סרי בהשתתפות שיר אברמוב, מורן רוזן וחן גרטי.
קרנפים – מאת אז'ן יונסקו בביצוע שחקני שנה ג', אימפרו, 2016
מיה לוין מתה והיא מגולגלת בשטיח – מחזה מאת דניס שמע.
FREEDOM OF SPEECHLESS – קופרודוקציה ישראלית שווייצרית שהציגה ברחבי שווייץ, בברלין ובישראל.
המדריך לגידול ילד – כתיבה ובימוי בהשראת הספר "מדריך לגידול ילד" מאת אלדר גלאור.
ההצגה נבחרה להשתתף בכנס החשיפה הבינלאומי לתיאטרון.
אדם הוא אדם – בימוי למחזה מאת ברטולט ברכט בתרגומו של יצחק לאור.
"המחזה הלימודי של באדן באדן על ההסכמה" - מחזה מאת ברטולד ברכט.
התעוררות – עיבוד ובימוי על פי ספרו של אוליבר סאקס.
חוזר לרוסיה -כתיבה עיבוד ובימוי למיטב הקלאסיקה הרוסית ולחומר מקורי מחוויות ההגירה של המשתתפים.DESIER CLUB TLV.
פקעת - בימוי ודרמטורגיה ליצירה משותפת של נשים יהודיות ופלסטיניות במסגרת הפרויקט "מהשונה למשותף מהאישי לפוליטי" של תנועת "אחותי" "ותנועת ארוס אל בחר".
סיוט בפיקניק – יצירה של סופי מוסקוביץ' בהשראת מחזות האבסורד "דו-סיוט" מאת יונסקו ו"פיקניק בשדה הקרב" מאת פרננדו ארבאל, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון באוקראינה, 2011
בבית, בגן החיות – על פי "סיפור גן החיות" מאת אדוארד אלבי.
ההצגה המקורית עלתה במסגרת לימודיה של גלבוע בסטודיו סופי מוסקוביץ בבימוי אמיר וולף.
הפקה נוספת, הכוללת את המערכה הנוספת שכתב אלבי למחזה עלתה בתיאטרון יפו, 2013.
דרקון הזהב – מחזה של רולנד שימלפפניג בתרגומו של גד קינר ובבימויה של דפנה זילברג.
מפגש עם התנ"ך – יצירה של רנה ירושלמי, לצד נועם בן אז"ר ועמנואל חנון.
פר גינט – תפקיד ראשי לצד נועם בן אז"ר שזיכה את גלבוע במועמדות לפרס קיפוד הזהב לשחקנית הטובה ביותר, 2016
לאה – עיבוד לבמה על פי הרומן האוטוביוגרפי של לאה גולדברג "והוא האור", בצירוף טקסטים מיומניה.
גלבוע כיכבה בתפקיד הראשי והייתה מועמדת עליו לפרס השחקנית הטובה ביותר.
היַזְנוּבית מארץ המנזרים – מחזה מאת נעם חבשוש בבימוי דברת אסולין.
מאז 2012 נמצאת גלבוע בזוגיות עם המוזיקאי יאן קוגן, יוצא ברית המועצות לשעבר.
בשנת 2022 העלו השניים מופע משותף בשם "חוזר לרוסיה" המתרחש בבר מסעדה רוסי בלב תל אביב הקהל מוזמן לחוות חוויה ייחודית לאכול לשתות ואפילו לרקוד ברחבת הריקודים כנהוג במסעדות הרוסיות,
וכשהחגיגה בשיאה הערב מקבל טוויסט כשאט אט מתחילים לגעת בפצעים המדממים של ההגירה.
ירדנה רחל סמואלס היא ביולוגית מולקולרית ישראלית ופרופסור מן המניין בפקולטה לביולוגיה במכון ויצמן למדע, המנהלת את מכון אקארד לחקר אבחון סרטן.
מחקרה מתמקד במוטציות הגנטיות של מלנומה.
סמואלס נולדה בתל אביב, אמה היא דיפלומטית ואביה הוא מנהל ליחסים בינלאומיים.
היא למדה בתיכון בויאר בירושלים.
סמואלס ביקרה לראשונה במכון ויצמן למדע בגיל שבע עשרה, כאשר שהתה במחנה הקיץ הבינלאומי.
במסגרת שרותה הצבאי היא שימשה כלבורנטית במעבדה.
היא הייתה סטודנטית לתואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג', בבריטניה, שם קיבלה תואר ראשון ב-1993. סמואלס עברה לאוניברסיטה העברית בירושלים, שם למדה לקראת תואר שני באימונולוגיה.
בהמשך היא חזרה לבריטניה ללימודי תואר שלישי בביולוגיה של סרטן מולקולרי, במהלכם התבססה במכון לודוויג לחקר הסרטן.
בהמשך היא עברה לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית שם חקרה במסגרת פוסט-דוקטורט במעבדתו של פרופסור ברט ווגלשטיין ב-2003. במחקרה היא זיהתה שהגן המקודד ל-PI3-Kalpha עובר מוטציה בשליש מחולי סרטן המעי הגס.
במהלך המחקר החלה להתעניין ברפואה מותאמת אישית לטיפול בסרטן.
בשנת 2006, סמואלס מונתה לפרופסור בענף הגנטיקה של הסרטן של המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי במכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית.
היא הקימה בנק גידולים של כמעט 120 דגימות רקמות נורמליות וגידוליות.
הבנק אפשר לה לנתח מוטציות במלנומות, כמו גם להציע תקווה לזיהוי תרופות מטרה חדשות.
היא חזרה לישראל כחוקרת ב-2012, שם הקימה מעבדה משלה במכון ויצמן למדע.
היא מונתה למנהלת בנק הגידולים של ויצמן ברזיל.
הבנק מסייע למדענים לזהות גנים הקשורים לצמיחת גידול.
המחקר של סמואלס כולל שימוש ברצף DNA כדי לזהות מוטציות גנטיות במלנומה.
היא זיהתה מוטציה שקיימת באחד מכל חמישה ממקרי המלנומה.
סמואלס נשואה לד"ר אורי לב, ראש המחלקה למנהל ומדיניות ציבורית במכללה האקדמית ספיר, והם הורים לשני בנים.
נבחרה למועצת הארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית
אלפרד בללוק, פרס החוקרים הצעירים
25 החוקרים הצעירים המובילים של Genome Technolog
2019 - נבחרה כעמיתה באקדמיה האירופית לחקר הסרטן
2020 - פרס אסטלה מדראנו
2021 - פרס ברונו מטעם המכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית בירושלים
ירדן מנטל (נולדה ב-26 בינואר 2007) היא אתלטית ישראלית, שיאנית ישראל עד גיל 23, ושלוש פעמים ברציפות אלופת ישראל (2023–2025) בקפיצה במוט.
מנטל נולדה בכפר סבא שבישראל ומתאמנת בקפיצה במוט החל מגיל 12 באגודת הפועל אתלטי אורן כפר סבא.
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכתה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 3.75 מטר, אחרי נעמה ברנשטיין (4.30 מטר) ואלה רובינשטיין (3.90 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכתה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 3.75 מטר מטר, אחרי נעמה ברנשטיין (4.20 מטר) ואלה רובינשטיין (3.90 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.75 מטר, לפני סיון פרומר (3.60 מטר) וקרן פרידמן (3.45 מטר).
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך במריבור שבסלובניה בהמשך החודש סיימה במקום 11 בקפיצה במוט בתוצאה של 3.60 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.95 מטר, לפני ליה קוגן (3.45 מטר) והילה עצמון (3.45 מטר).
באליפות אירופה עד גיל 18 שנערכה בבאנסקה ביסטריצה שבסלובקיה ביולי לא הצליחה לקבוע תוצאה בקפיצה במוט.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בלימה שבפרו באוגוסט סיימה במקום 17 בקפיצה במוט בתוצאה של 3.80 מטר.
אלופת ישראל לנערות עד גיל 20
מקום 13 באליפות אירופה לנוער עד גיל 20
ירדרום (בנורווגית: Gjerdrum) היא עיר במחוז אקשהוס שבנורווגיה.
זהו חלק מ של .
העיר גובלת בעיריות , , ו.
המרכז האדמיניסטרטיבי שלה הוא הכפר .
העירייה, שהייתה במקור קהילה נוצרית, נקראת על שם החווה הישנה של ירדרום, שם שמשמעותו בנורדית עתיקה 'הנהר שתפקידו גדר (או גבול)'.
שלט הרלדי של העיר הוא מהתקופה המודרנית, מ-1993. הוא מציג צורה נורווגית מסורתית של .
ירדרום הוקמה כעירייה ב-1 בינואר 1838. ממצאים שונים מצביעים על כך שבני אדם חיו במקום מאז ימי קדם.
ב-30 בדצמבר 2020 התרחשה מפולת בוץ מהירה של אדמת חמר בכפר אסק שבתחום המועצה המוניציפלית ירדרום, בה נהרגו עשרה בני אדם.
ירדרום שוכנת בחלק הדרום-מערבי של מישור רומריקה.
חלקה המזרחי שוכן בגובה נמוך ומכוסה בשכבות משמעותיות של חרסית, ששקעו לקראת סוף עידן הקרח הקודם.
מעריכים כי החרסית שקעה לפני כ-8,000 או 9,000 שנים, כאשר מפלס הים היה גבוה בכ-200 מטרים.
בשנת 2021, 1,258 תושבים, כחמישית מכלל התושבים, היו מהגרים או ילדים של מהגרים.
ל-264 תושבים היו הורים פולנים או שהם היו פולנים בעצמם; ל-173 היו הורים ליטאים או שהם היו ליטאים בעצמם.
קבוצות מהגרים משמעותיות נוספות היו משוודיה, פקיסטן, הפיליפינים, עיראק, דנמרק, לטביה, תאילנד וסוריה.
ארגון הספורט המקומי הוא .
ירדן רומן-גת (נולדה ב-22 באוקטובר 1987) היא פיזיותרפיסטית ישראלית שנחטפה לרצועת עזה במהלך טבח שבעה באוקטובר ושוחררה כעבור כחודשיים.
היא נחטפה יחד עם בעלה וביתה בת השלוש על ידי מחבלי חמאס מביתם בקיבוץ בארי במהלך הטבח בבארי.
הם נחטפו לכיוון גבול רצועת עזה.
מעשה ההקרבה העצמית של רומן-גת בהצלת בתה במהלך ניסיון הבריחה שלהם, ושהייתה הממושכת בשבי משכו תשומת לב רבה, וקמפיין בין-לאומי לשחרורה ובני ערובה אחרים המוחזקים בעזה.
רומן-גת גדלה בכוכב־יאיר ולה שני אחים.
בן דודה הוא הכדורגלן דן רומן.
היא למדה פיזיותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון ואחר כך עברה לירושלים, שם פגשה את בן זוגה.
הם נישאו ב-2018, גרו כשנה בצפון ישראל, ולאחר מכן עברו לקיבוץ בארי שם גדל בן זוגה.
בבארי גרו ארבע שנים, ובה נולדה ביתם.
רומן-גת עבדה כפיזיותרפיסטית בירושלים ובאשקלון.
כחודש לפני פרוץ מלחמת חרבות ברזל עברה המשפחה מקיבוץ בארי לגבעתיים.
יום לפני הטבח הם חזרו מחופשה משפחתית בדרום אפריקה הישר לארוחת חג משפחתית בקיבוץ, אצל הוריו של אלון, כנרת ואשל גת.
ב-7 באוקטובר 2023 ביקרה משפחת רומן-גת בקיבוץ בארי לאירוע משפחתי במהלך חג שמחת תורה.
באותו בוקר, מחבלים של חמאס, שחדרו לגבול מעזה חטפו את המשפחה מביתם.
במהלך הטבח נרצחה אמו של אלון, כנרת, ואחותו כרמל נחטפה גם היא ונרצחה בשבי.
אביו אשל שרד את הטבח.
ארבעת החמושים הסיעו את החטופים בטנדר שגנבו מהקיבוץ.
סמוך לגבול ישראל – רצועת עזה, חוטפיהם הוסחו על ידי התקרבות טנק צה"ל ועזבו את הרכב.הזוג נמלט עם גפן לעבר השדות.
חמושים רדפו אחריהם וירו לעברם.
כדי לנסות להציל את בתה, רומן-גת מסרה את גפן לאלון, בידיעה שהוא יכול לרוץ מהר יותר, ואז רצה לכיוון אחר כדי להסיח את דעתם של המחבלים.
אלון וגפן הצליחו להתחמק מהמחבלים והסתתרו בשיחים במשך 12 שעות.
רומן-גת הסתתרה אף היא והעמידה פני מתה, אך לבסוף נחטפה לרצועת עזה.
לאחר שאלון סיפק להם את המיקום בו נפרדו, אחיה של רומן-גת, גילי, יחד עם מתנדבים וגששים בדואים, חיפשו באזור בו היא נראתה לאחרונה אך לא מצאו זכר לה.
דבר זה הוביל למסקנה שהיא נחטפה ונלקחה לעזה.
במשך כמעט חודשיים, רומן-גת נותרה כבת ערובה בעזה.
משפחה יצרה קמפיין בינלאומי עבור שחרורה, יחד עם בני ערובה אחרים של חמאס.
במהלך השבי היא לא הייתה מודעת לגורלה של בתה בת השלוש, גפן, ושל בעלה.
רק כחודש לאחר החטיפה היא שמעה ברדיו כי בעלה ובתה בחיים.
רומן-גת שוחררה ב-29 בנובמבר 2023, בפעימה השישית של עסקת החטופים הראשונה.
היא התאחדה עם בעלה ובתה גפן בסרטון שתועד ופורסם בכל העולם.
לאחר השחרור התראיינה לתקשורת ברחבי העולם.
בין השאר התראיינה לתוכנית 60 דקות של רשת CBS בה סיפרה על הזוועות אותן עברה בשבי.
עדותה ב-60 דקות זכתה בפרס אמי לחדשות ותעודה.
היא התראיינה גם לרשת CNN בתוכנית של אנדרסון קופר.
סיפור החטיפה והשבי פורסם בעונה ה-22 של תוכנית "המקור" ב-6 בדצמבר 2023.
רומן-גת בעלת אזרחות כפולה, ישראלית וגרמנית.
במהלך שהותה בשבי קהילת מטפסי הצוק בישראל התאחדה בתמיכה לשחרורה.
ירוחם (יְרֹחָם) היא מועצה מקומית בבקעת ירוחם שבנגב, השייכת מנהלתית למחוז הדרום בישראל.
היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1959. שוכנת כ-11 ק"מ מדרום מערב לדימונה, וכ-27 ק"מ מדרום מזרח לבאר שבע.
השם ירחם נזכר לראשונה בכתובת שישק, המציינת את פלישתו לארץ ישראל בסוף המאה העשירית לפנה"ס ('ערד לבית ירחם').
תל רח'מה הנמצא בסמוך לכניסה המערבית ליישוב מזוהה כירוחם הקדומה.
ליד האתר נמצאת באר רח'מה, אותה זיהה פרופסור יוחנן אהרוני עם הבאר שמצאה הגר בשעה שתעתה עם בנה ישמעאל במדבר באר שבע, כמסופר בתנ"ך.
ירוחם נמצאת על 'דרך האתרים' בעת העתיקה המגיעה מקדש ברנע, דרך שדה בוקר של היום ועד לערד.
לאורכה של דרך האתרים נמצאו מספר מצודות רב מתקופת מלכי יהודה.
היישוב היהודי בירוחם החל בד' בשבט ה'תשי"א (1951), כאשר אמנון זעיר מקיבוץ גן שמואל הקים במקום מעברה לעולים מרומניה שכונתה תל ירוחם ואחר כך כפר ירוחם.
לאחר שנה החליף שלמה תמיר מקיבוץ תל יוסף את זעיר כמנהל המעברה (הכינוי הרשמי היה המדריך למעברה).
ב-1953 כתב תמיר למוסדות כי "את תל ירוחם יש לבנות או לחסל.
לסדר פה ענפי חקלאות ומלאכה.
לאפשר ליישוב קיום עצמאי ללא תלות יומיומית בבאר שבע במצרכים חיוניים".
בעקבות כך הוקמו ביישוב מפעל לקרח וספרייה.
שש שנים לאחר הקמתו הצטרפו עולים ממרוקו, פרס והודו (בעיקר מקהילת בני ישראל) שיצרו יחד עם יוצאי רומניה יישוב מגוון.
המעברה נבנתה בקרבת "כביש הנפט" בין מעלה עקרבים לבאר שבע, ב"רמת הנגב".
בראש היישוב עמד פנחס מענית, ממייסדי נהלל, שעבר למקום עם משפחתו.
המעברה הוקמה באזור בו נדדו הבדואים ממטה אל-עזאזמה, שחלק מתושביו גרים כיום ברכמה, כפר לא מוכר שנמצא באזור ירוחם.
ב-1959 פורקה המעברה, ובמקומה הוקם יישוב קבע שהוכרז כמועצה מקומית.
כראש המועצה המשיך לשמש מענית.
בשנת 1962, כאשר ביישוב התגוררו כ-1,700 תושבים, שונה שם היישוב ל"ירוחם".
כעבור שנתיים הוקמה ביישוב מעברה נוספת, ונוספו כמעט 3,000 תושבים.
במהלך שנות ה-60 סבל היישוב מכמה שינויים – אף על פי שנפתח בו מפעל ראשון, בשנת 1965 נפתח כביש הערבה שהסיט ממנו את התנועה לאילת.
בסוף העשור נפתח הכביש בין באר שבע ומצפה רמון, וירוחם נותקה מכל ציר תחבורה ראשי.
בגלל גורמים אלו, בנוסף לריחוקה של ירוחם ממרכז הארץ (כ-150 קילומטר), עזבו צעירים רבים את שטחה והיא סבלה שנים רבות מהגירה שלילית.
בשנות ה-70 הביאה התנועה להפצת התורה למקום משפחות חרדיות שחיפשו מקום מגורים זול, והקימו קהילה קטנה ומוסדות חינוך, ובהם ישיבה גבוהה.
בראש הישיבה עמד משנת תשמ"ו 1985 הרב רפאל טיקוצ'ינסקי, ששיטת הלימוד המיוחדת שדגל בה הביאה למקום תלמידים רבים.
בשנת 1978, הגיע פרופ' מנחם אלכסנברג עם גרעין משמיע שלום, שאיגד בתוכו משפחות דתיות-ציוניות שעלו מרחבי העולם.
הגרעין הקים במקום מכללה לאמנות ויהדות.
המכללה פעלה בתור שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן, אך נסגרה לבסוף.
קבוצות אלו הביאו לגיוון רב בעיר גם מבחינה דתית.
בפברואר 1977, נחנך אצטדיון הכדורגל המקומי, במשחק במסגרת גביע המדינה בכדורגל בין הפועל ירוחם להפועל ירושלים.
בשנת 1979 מונתה בפעם הראשונה ועדה קרואה ביישוב.
בראשות הוועדה עמד ירח גלטר, איש חינוך מקומי שהיה מנהל המתנ"ס.
המועצה כיהנה במשך ארבע שנים, והביאה לשיפור מצבה של ירוחם.
ב־1983 נבחר לראשונה ברוך אלמקייס כראש מועצה.
אלמקייס נחשב "אאוטסיידר", כי היה ראש מועצה צעיר מאוד וגם אחד מראשי המועצות הבודדים בתקופתו, בעיירת פיתוח, שבא ממפלגת העבודה.
במהלך כהונתו נחנכו מוסדות תרבות רבים בעיר, אך שיעור האבטלה הגיע עד ל-39 אחוז בשנת 1986. אחת מהשקעותיו המרכזיות היו "אגם ירוחם" בפארק ירוחם, שהוקם ב־1992. בתחילה זכה האגם להצלחה רבה, אך כיום נחשב כפרויקט בעייתי שהשחייה בו אסורה על פי המשרד להגנת הסביבה.
אחת מהצעותיו יוצאות הדופן של אלמקייס הייתה למחות על קיפוח עיירות הפיתוח באמצעות הקמת מדינת ירוחם.
החל משנת 1984 הגיעו למקום גרעיני נח"ל של בני עקיבא, אותם הדריך שמוליק בן שלום, ורבים מבוגריהם התיישבו במקום.
בשנות ה-90 הגיעו למקום עולים מברית המועצות והיישוב גדל מעט.
כיום כמחצית מהתושבים הם יוצאי צפון אפריקה, כרבע הם יוצאי חבר המדינות, 14% יוצאי הודו והשאר ממערב אירופה וארצות הברית.
כ-2000 תושבים (22%) הם עולים חדשים (עלו אחרי 1990), כמעט כולם מחבר המדינות.
ב-1993 יזמו שמוליק בן שלום וחלק מבוגרי גרעיני הנח"ל את הקמתה בעיר של ישיבת ההסדר ירוחם בראשות הרב אליהו בלומנצויג.
הישיבה משכה לעיר מאות תלמידים, רבים מהם השתקעו בה ותרמו לפיתוחה של העיר.
כיום עומדים בראשה הרבנים הרב אוריאל עיטם והרב חיים וולפסון.
לאחר שבעקבות השקעות נוספות (ביניהן דוברה יקרה שאמורה הייתה לשמש כמסעדה צפה) נקלעה ירוחם לגירעון תקציבי, החליט אריה דרעי, אז שר הפנים, לפזר את המועצה שבניהולו של ברוך אלמקייס.
בבחירות של 1992 נבחר מוטי אביסרור, יליד ירוחם, שפעל להעלאת אחוז הזכאים לתעודת בגרות בעיר.
בתקופת כהונתו במשך 12 שנים ירוחם הייתה סמל של הצלחה.
מערכת החינוך קיבלה פרסים ממשרד החינוך, משרד הפנים העניק למועצה פרס על ניהול תקין ותיקצב אותה.
חמש פעמים זכתה ירוחם בכוכבי יופי ודגל היופי.
בעקבות המהפיכה בשיקומו הפיזי של היישוב, בשנת 1997 זכתה ירוחם בפרס היוקרתי אות 'מגשים ישראל יפה'.
בשנת 2003, על חודם של 56 קולות, ניצח שוב אלמקייס את אביסרור וזכה שנית בתפקיד ראש המועצה.
תחת אלמקייס שקעה המועצה בחובות וחודשים רבים לא קיבלו עובדי המועצה משכורת, ובסופו של דבר פעילות המועצה הושבתה כליל.
בעקבות הבעיות בניהול וסכסוכיו עם פקידים בכירים, קרנות שונות הפסיקו את תרומותיהן לפעילויות שונות ביישוב.
אלמקייס הציע מספר הצעות מקוריות לשיקום העיר, כמו הקמת שכונה בדווית בירוחם לתושבי השבט השכן, ראשונה מסוגה בישראל בעיירת פיתוח יהודית.
בסתיו-חורף 2005, התרבו התלונות על אלמקייס שהגיעו גם לבית המשפט העליון, ולבסוף שר הפנים אופיר פינס הודיע על הדחתו של אלמקייס.
כראש מועצה ממונה מונה חבר הכנסת האלוף במיל' עמרם מצנע, מי שהיה ראש עיריית חיפה ומועמד מפלגת העבודה לראשות הממשלה.
כיו"ר הוועדה הקרואה בירוחם, פעל מצנע לשיפור מערכת החינוך ואיכות הסביבה וקידם פרויקטים לפיתוח תשתיות, ביניהם הקמת עיר הבה"דים (בסיסי הדרכה של צה"ל) באזור ירוחם.
ירוחם היה בין היישובים הראשונים בהם הושם פרויקט מחשב לכל מורה.
בתי הספר ביישוב צוידו באמצעים פדגוגיים כמו מעבדות למתמטיקה, מחשבים, שפות ולוחות חכמים.
בירוחם מחשב אחד לכל ארבעה תלמידים (ממוצע הגבוה בארץ).
על התנדבותו והיחלצותו כיושב ראש הוועדה הקרואה ירוחם הוענק למצנע פרס בן-גוריון לשנת תש"ע, 2009.
בירוחם היו אמורות להתקיים בחירות בנובמבר 2008 אלא ששר הפנים, מאיר שטרית, החליט להאריך את כהונתו של מצנע בשנתיים נוספות בטענה כי לא הושגה בירוחם יציבות שלטונית מספקת על מנת לקיים מערכת בחירות.
קבוצה מתושבי ירוחם עתרה לבג"ץ על החלטה זו בטענה שנמנעת מתושבי ירוחם הזכות הדמוקרטית לבחירות, לעתירה זו צורפה עצומה בחתימת 700 מתושבי ירוחם.
מן העבר השני, למעלה מ-1,000 תושבים אחרים הביעו את שביעות רצונם מפועלו של מצנע, תמכו בהמשך כהונתו ואף חתמו על עצומת תמיכה שהוגשה לשר הפנים.
בג"ץ פסק כי יש להשאיר את החלטת שר הפנים במקומה ואישר את החלטת שטרית להארכת הכהונה.
בנובמבר 2010 התקיימו בחירות בירוחם, בהן זכה מיכאל ביטון ברוב של 44.5%.
בנובמבר 2014 התקיימו בחירות פעם נוספת בהן התמודד ראש המועצה המכהן, מיכאל ביטון, מול אילן אלמקייס, איש צוות אוויר לשעבר שגדל בירוחם, והתמודד גם בבחירות הקודמות.
ביטון שוב זכה בבחירות, ברוב של 69% מהקולות עם 3 מנדטים במועצה.
משנת 2010–2015 הוביל ראש המועצה שלוש החלטות לגבי ירוחם.
הראשונה היא שירוחם תיטול חלק בפיילוט ייחודי של משרד הפנים לחיזוק עוגנים כלכליים.
השנייה בשם "ירוחם תחילה" לה הוקדש פרק מיוחד והוקצו לה עשרות מיליוני שקלים שיבואו לידי ביטוי בשיקום רחובות, חידוש דרכים, סיוע חברתי ועוד.
השלישית נוגעת להקצאת תקציבים ליישובי הדרום לחינוך, רווחה ופיתוח כלכלי.
בינואר 2015 אושרה להפקדה הקמת שכונה חדשה בירוחם שקיבלה את השם "שכונת אופק", בה על פי התכנון יקומו כ-630 דירות חדשות וייבנה בה פארק בשטח של כ-135 דונם שלצידו תבנה טיילת לאורך נחל שועלים.
נכון לינואר 2021 השכונה בחלקה בשלבי אכלוס ובחלקה האחר בשלבי הקמה מתקדמים.
בדצמבר 2019 פורסם בתקשורת כי מועצת העיר מתחילה לתכנן יחד עם מינהל התכנון תוכנית מתאר לעיר.
באופן חריג לא צפויה להיות שנת יעד לסיום ביצועה של התוכנית.
על פי התכנונים המוקדמים תוכנית המתאר צפויה להכיל הקמת מלון וחניון לילה בסמוך לאגם ירוחם, מלון נוסף בהר אבנון שממזרח לירוחם, חממות לגידול וייבוש קנאביס על שטח שמשתרע על כ-800 דונם ואף מעבדה שתקדם מיזמים להתמודדות עם משבר האקלים.
עיר הבה"דים היא מתחם בו ממוקמים שמונה בסיסי הדרכה של צה"ל.
העיר נבנתה במרחק של כ-12 קילומטרים מירוחם לכיוון צומת הנגב.
האזור בו הוקמה, למרות קרבתו לשטח המועצה מקומית ירוחם, השתייך למועצה אזורית רמת נגב.
לאחר תהליך של גישור בין שתי הרשויות, הוחלט בשנת 2014 על העברת תחום השיפוט של עיר הבה"דים לירוחם.
העברת השטח לירוחם מאפשר לקבל מעיר הבה"דים את מיסי הארנונה על השטח, בסכום שנתי נכבד, ומעלה את הכנסות היישוב ממיסים באופן משמעותי.
חיים אביסרור אוגוסט 1971 עד ?, המערך
ברוך אלמקייס 2003–2005 מפלגת העבודה (כהונה שנייה)
עמרם מצנע 2005–2010, יו"ר ועדה קרואה, מפלגת העבודה
מיכאל ביטון 2010–2018, ירוחם אחת, מפלגת העבודה
נילי אהרון - נבחרה בשנת 2024 מטעם הליכוד.
עד שנת 2010 ירוחם הייתה קפואה מבחינה דמוגרפית.
במהלך שנת 2015 הגיע מספר התושבים של ירוחם לכדי 10,001, גידול של 1500 תושבים מסוף שנת 2011. בסוף 2015 נבנתה שכונה צפונית חדשה בשם "אירוסים" על שם אירוס ירוחם הצומח באזור, וכן נמכרו 500 מגרשים בשכונת אופק.
לצורך שמירה על האינטרסים של תושבי המקום החלה העירייה בנקיטת צעדים לאכיפת הבנייה.
יוזמה בשם "בן ממשיך בפריפריה" נהגתה על ידי תושבי ירוחם כדי לעזור לצעירי העיר וערים נוספות בפריפריות הגאוגרפיות של מדינת ישראל לרכוש דיור במחירים מוזלים.
בתחום הדיור הציבורי שיפצה חברת עמידר דירות לבעלי זכות לדיור ציבורי.
בשנת 2015 החלו לשפץ את המרכז המסחרי של ירוחם לאחר הזנחה של עשרות שנים כדי להיות עוגן קהילתי ותרבותי עבור העיר.
כ-1,600 תושבים עובדים בתוך ירוחם, בשלוש מסגרות עיקריות:
תעשייה – כ-1,150 תושבים עובדים במפעלים שביישוב.
העיקריים שבהם: פאדאגיס, אקרשטיין תעשיות, טמפו משקאות ופניציה.
מלבד המפעלים הקיימים מתוכנן להיבנות בעיר גם מפעל חיסונים.
התעשייה הזעירה מעסיקה כ-175 תושבים.
המגזר הציבורי – בעיקר בחינוך, עובדים כ-250 עובדים.
מסחר ושירותים – כ-210 עובדים.
ירוחם מאופיינת בקהילות שונות ומעורבות קהילתית חזקה, המורכבות מתתי קהילות של עדות שונות ברמת דתיות שונה, וריבוי זהויות.
בשנת 2005 הקים מיכאל ביטון את עמותת "צעירים בירוחם", לעידוד מנהיגות ומעורבות של צעירים בירוחם ובנגב.
מיכאל ביטון קידם שינוי בחוק להוספת עיר הבה"דים לתחום השיפוט של ירוחם, הכולל גם את כביש 224 והכביש המוביל למכתש.
"פורום ירוחם לצדק חלוקתי ותכנון אזורי" הוקם על ידי תושבי ירוחם בשנת 2012, כהתארגנות אזרחית בלתי תלויה אשר מטרתה ללמוד ולהתוות פתרונות לטובת האזור כולו.
בירוחם 3 בתי ספר תיכוניים, שניים של החינוך הממ"ד ואחד של החינוך הממלכתי ושני בתי ספר יסודיים, של החינוך הממלכתי ושל הממ"ד.
בשנת 2012 הוקמה MindCET בירוחם, מבית מטח, המהווה מרכז לחדשנות ויזמות טכנולוגית וסטארט אפים של חינוך ולמידה.
בשנת 2015 אושרה בנייה של מבנה ייעודי בתרומה של קרן מנדל בשיתוף MindCET באזור התעשייה של ירוחם.
בשנת 2014 ו-2015 זכתה ירוחם בפרס החינוך הערכי מטעם משרד החינוך.
בנוסף, החל משנת 2012 פועלת בירוחם מכינה קדם-צבאית כחלק מקמפוס "כולנא" בשכונת "הגבעה".
בירוחם מתקיימים פסטיבלים שונים המיועדים לשילוב בין הקהילות השונות של ירוחם, כגון פסטיבל פעמי מדבר לפיוט ופסטיבל דוק-אביב נגב בהובלת תושבי ירוחם יחד עם שיתופי פעולה אזוריים וארציים.
במסגרת פסטיבל הפיוט הופיעו להקות מקומיות השרות פיוטים מעדות שונות, כדוגמת אנסמבל שיר ידידות של יגל הרוש המבקש להשיב את הפיוט המרוקאי אל לב התרבות הישראלית.
בנוסף לזאת במסגרת שיתוף עם מפעל הפיס בשנת 2014 הוקם סניף של טרמינל העיצוב של עמותת "לצאת מהקופסה" אשר מעודדת ומכשירה יזמים בתחומי העיצוב לפתח מוצרי תיירות לירוחם.
מקבץ של קירות אמנות מקרמיקה שולבו בחזיתות ובפנים מבני תרבות וספורט במרכז ירוחם.
קירות אלה שנוצרו ב-1988 בידי האמן משה סעידי משולבים בחזית ובפנים הספרייה העירונית, בחזית המתנ"ס ובחזית אולם הספורט.
מרביתן עוסקות בצמיחה והתפתחות היישוב בירוחם ובקיבוץ גלויות.
בענף הכדורגל מועדון הפועל ירוחם מפעיל קבוצת בוגרים בליגה ב' בנוסף למחלקת נוער.
מועדון מכבי ירוחם מפעיל קבוצת בוגרים בליגה ג' ובאותה ליגה פועלת קבוצת בוגרים נוספת בשם בני ירוחם.
בענף הכדורסל מועדון מכבי ירוחם מפעיל קבוצת בוגרים אשר החל מעונה 2022/23 תשחק בליגה א' ומחלקת נוער של כדורסל גברים וכדורסל נשים.
ירוחם ממוקמת בסמוך לאתרי טבע ייחודיים: המכתש הגדול (כיום מכתש ירוחם) עם אתר החולות הצבעוניים, מסלולי טיול החוצים אותו, ואתרי תצפית סביבו, כדוגמת הר אבנון.
אתרי פריחה של חלמוניות, שמורת אירוס ירוחם.
לפארק אגם ירוחם פוטנציאל להפוך לאתר מרשים המשלב מדבר עם מים, צמחייה וחי (בעיקר עופות מים), אך עד היום פוטנציאל זה לא מומש עד תומו.
יעדי טיול נוספים הנמצאים במרחק לא גדול מירוחם כוללים בין השאר את נחל צין, נחל צפית, נחל עקרבים, עין יורקעם, שדה בוקר ושמורות הטבע שסביבה.
סביב ירוחם קיימים מסלולי אופניים רבים, המהווים מוקד משיכה לרוכבי אופניים, קבוצות ויחידים.
בשנת 2015 אושר שינוי שמו של המכתש הגדול ל"מכתש ירוחם" על ידי ועדת השמות הארצית.
בירוחם קיימת אכסניית נוער, מדרשת ביחד, שמספקת שירותי לינה ואירוח לקבוצות המעוניינות להתארח בירוחם.
כמו כן, בשנים האחרונות הוקמו מספר צימרים בעיירה.
ב-2014 נחנך מלון אירוס המדבר.
בעבר הייתה ירוחם בעיני רבים סמל לכישלון עיירות הפיתוח בישראל.
מרבית התושבים שהובאו אליה בשנות החמישים, בדרך כלל ממדינות צפון אפריקה, הגיעו שלא מרצונם.
העיר גדלה עם כל גל עלייה.
בשנות החמישים הגיעה אוכלוסיית ירוחם לכ-1,500 תושבים, בשנות השישים לכ-5,000, בשנות ה-80 לכ-6,000, ובעקבות העלייה מחבר המדינות הגיע מספר תושביה לכ-9,000. עם זאת, בין גלי העלייה התאפיינה ירוחם בעזיבה של תושבים.
ירוחם הייתה מוצגת בתקשורת בעיקר בהקשרים שליליים.
בשנת 2002 הוצגה בטלוויזיה הסדרה "המשאית" של הבמאי ערן ריקליס שעסקה בירוחם, ועוררה טענות בעיירה על חיזוק הסטיגמה השלילית.
בעקבות התנגדותו הנחרצת של ראש המועצה אז, מוטי אביסרור, לא צולמה העונה השנייה שלה בירוחם.
גם "עכשיו תורי", סרטו התיעודי של דוד דרעי, במאי בן היישוב שתיעד את אחורי הקלעים של "המשאית" והציב במרכזו דמויות של נרקומן וספרית, זכה לתגובות כועסות ביישוב, בשל החשש שהדבר יוסיף ויפגע בדימוי של ירוחם.
בשעתו אמר דוד דרעי כי הדרך לבנות דימוי חיובי ליישוב קטן עם בעיות רבות, אינה ביצירת סרטי תדמית מאולצים.
בהמשך ביים דרעי את הדרמה "חתה יסבח סבח" בהשתתפות השחקניות ריימונד אבקסיס ובתה יעל אבקסיס, שתיאר צדדים חיוביים של החיים בירוחם.
הסרט זכה לשבחים ולפרס הסרט הטוב ביותר מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע.
הסרט ביקור התזמורת צולם בחלקו ביישוב בשנת 2007.
תדמיתה של ירוחם השתנתה בשנים האחרונות, בעיני תושביה, וגם בעיני התקשורת, דבר שבא לידי ביטוי בביקוש מוגבר לדירות.
עם ילידי ירוחם נמנים גם דמויות נוספות מתחומי האמנות כגון אבי סינגולדה ובמאי הקולנוע דוד דרעי.
יֵרֵוָואן (; נכתב גם ארוואן או אריוואן) היא בירת ארמניה והגדולה שבעריה.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.14 מיליון בני אדם, שהם כ-37% מכלל אוכלוסיית ארמניה.
עדויות ארכאולוגיות מראות שמצודה צבאית בשם "ארבוני" עמדה באזור החל מהמאה ה-8 לפנה"ס, על מנת להגן על צומת הדרכים החשובות שעברו באזור זה.
בשל חשיבותה האסטרטגית, ירוואן נכבשה פעמים רבות הן על ידי הפרסים והן על ידי האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1827 נכבשה העיר על ידי רוסיה בעקבות תבוסתה של פרס במלחמת רוסיה-פרס, ושלטונה של רוסיה הוכר רשמית בהסכם טורקמנצ'אי בשנת 1828.
בתחילת המאה ה-20 מנתה אוכלוסייתה של ירוואן כ-30,000 תושבים.
ב-1917 התפרקה האימפריה הרוסית בעקבות מהפכת אוקטובר.
בעקבות זאת, הוכרזה בפברואר 1918 הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז אשר התקיימה זמן מועט והתפרקה ב-28 במאי אותה שנה.
לאחר ההתפרקות הייתה ירוואן לבירתה של הרפובליקה הדמוקרטית שהוקמה במדינה.
ב-29 בנובמבר 1920 כבש הצבא האדום את ירוואן במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
הלאומנים הצליחו להשיג שליטה מחודשת על העיר בפברואר 1921, אך זו נפלה פעם נוספת לידי הכוחות הסובייטים ב-2 באפריל 1921.
ברפובליקה הסובייטית של ארמניה הייתה ירוואן עיר הבירה.
תחת השלטון הסובייטי עברה ירוואן תנופת פיתוח והפכה לעיר גדולה, על-פי תוכניות שהוביל האדריכל אלכסנדר טמניאן.
לאחר נפילת ברית המועצות הפכה ירוואן בשנת 1991 לבירתה של ארמניה העצמאית.
אחד האתרים החשובים בעיר הוא מתחם הזיכרון לרצח העם הארמני הכולל שלוש אנדרטאות ואת המוזיאון לרצח העם הארמני השוכנים על גבעה נישאה המשקיפה על העיר.
מתחם האנדרטאות הוקם בשנת 1967 בעקבות הפגנות ירוואן שהתקיימו בשנת 1965.
העיר שוכנת במרכז-מערב המדינה על גדת נהר ההרזדאן בגובה ממוצע של כ-989 מטרים מעל פני הים (865 מטר באזור הנמוך יותר, ו-1,390 מטר באזור הגבוה יותר).
חלקה הצפוני של העיר מוקף בהרים משלושה כיוונים, וחלקה הדרומי יורד אל גדות נהר הרזדאן, פלג של נהר ארס.
בקיץ בירוואן יבש וחם, כשהטמפרטורה באוגוסט עשויה להגיע אף לכדי C° 40. בחורף הטמפרטורות נמוכות, והטמפרטורה בינואר היא מגיעה לכ-C° 15-.
כמות המשקעים נמוכה, ומגיעה מדי שנה לסביבות ה-350 מ"מ.
נמל התעופה הבינלאומי זוורטנוץ הוא נמל התעופה הראשי של העיר, ובסיסה של חברת התעופה ארמניה אייר-קומפני.
בעיר שווקים עשירים בתוצרת חקלאית ובעבודות יד של בעלי מלאכה מסורתיים וכמו כן מרוכזים בה בתי התעשייה הראשיים לעיבוד כימיקלים, מתכות וטקסטיל.
נמל התעופה של העיר הוא סברטנוס ובעבר שימש כבסיסה של חברת התעופה הלאומית דאז, ארמאוויה.
בעיר ממוקמת אוניברסיטת ירוואן, והאקדמיה הארמנית למדעים.
ירוחם משל (24 בנובמבר 1912 – 27 בנובמבר 2002) היה מנהיג פועלים, מזכ"ל ההסתדרות וחבר הכנסת.
משל נולד בפינסק, באימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), למד בחדר מתוקן ובגימנסיה העברית "תרבות" בפינסק.
תופעת העזרה ההדדית והסולידריות היהודית שחווה בחיים בפינסק נטעה בו את שורשי הדאגה לרווחה סוציאלית.
היה חניך תנועת "השומר הצעיר" וחבר בהכשרה חלוצית.
עלה ארצה ב-1933. בראשית דרכו בארץ לאחר הכשרה בקיבוץ עבר לתל אביב, בה התגורר במשך כל חייו.
עבד כפועל בניין לאחר השתלמות מקצועית במסגרת מועצת פועלי תל אביב.
הוא עבד בטפסנות בניין, ונטל חלק בבניית מבנים בעיר.
בעתות משבר נמנה אף הוא על מחוסרי העבודה בעיר, שהתרכזו ב"מרתף" של בית ברנר, שם ניהלו ויכוחים סוערים בנושאי עבודה.
בימים אלה של מחסור ומצוקה התפתחה רגישותו לצרכיו של האדם העובד והמובטל.
משל התגורר עם עוד שני בחורים בחדר בשכונת פלורנטין.
הדירה הייתה שייכת למשפחת פרנק ומשל החל לצאת עם בת המשפחה, רחל.
כתוצאה מהאבטלה בתל אביב, נמנה בשנת 1940 על הפועלים שעסקו בהקמת המחנה הבריטי הגדול בסרפנד, צריפין של היום.
לאחר מכן המשיך בעבודות בנייה בהקמת מחנות הצבא הבריטי בדרום הארץ, בכלל זה ברפיח.
במסגרת זו השתלב בפעילות ציבורית, עת נבחר לוועד העובדים של פועלי הבניין במחנות הצבא הבריטי, ושימש כנציג מרכז העבודה וההסתדרות במחנות אלה.
עם סיום העבודות במחנות בשנת 1945 ועל רקע הניסיון שצבר, התמנה למזכיר אגודת פועלי המתכת.
בתקופה זו כבר עמד בראש מאבקים להבטחת שכרם וזכויותיהם של עובדי תעשייה זו.
בעקבות הישגי אגודה מקצועית זו, נבחר ב-1950 לכהן כמרכז המדור לפועלי התעשייה במחלקה לאיגוד מקצועי בוועד הפועל של ההסתדרות.
במסגרת תפקידו חתם על הסכמי עבודה רבים שסללו את הדרך במרוצת השנים להסכמים קיבוציים בענפי התעשייה השונים.
בעקבות זאת נבחר לעמוד בראש האגף לאיגוד מקצועי ולחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות.
בנוסף למאבקיו להבטחת צורכי העובדים, גילה רגישות לנושאי הביטחון הסוציאלי, יזם את הקמת קרן הפנסיה "מבטחים" שהחלה פעילותה בחדרו והפכה לקרן הפנסיה הגדולה בישראל (עד שהולאמה עקב משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות).
בשנים 1970–1973 שימש יושב ראש המחלקה לאיגוד מקצועי ומ"מ מזכיר ההסתדרות ולאחר מכן מזכ"ל ההסתדרות במשך 10 שנים (1984-1974).
בתפקידו כמזכ"ל ההסתדרות התמודד עם מצב כלכלי מאתגר במשק, בכלל זה אינפלציה שהגיעה לשיעור של מאות אחוזים.
באחד במאי 1980 ארגן הפגנת ענק במחאה על המצב הכלכלי.
להפגנה הגיעו כ-200,000 איש מכל הארץ ומכל המפלגות ושכבות החברה.
מפגן חד פעמי זה של אחדות בחברה לא מונף ולא הוביל לשיפור במצב הכלכלי.
במקביל כיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת המערך בכנסות התשיעית והעשירית (1977 - 1984).
בשנים 1984–1993 עמד בראש מכון לבון לחקר תנועת העבודה, שעל מקימיו נמנה.
הוא נאלץ להתפטר ממשרה זו באוקטובר 1993, בעקבות תחקיר של ידיעות אחרונות, על בזבוזים של מיליוני שקלים בתקופת כהונתו.
במקביל לפעילותו בהסתדרות כיהן כחבר לשכת מפלגת העבודה במשך שנים רבות וכן כסגן נשיא של ה-ICFTU - הקונפדרציה העולמית של האיגודים המקצועיים החופשיים.
במסגרת זו היה מעורב בפעילות בינלאומית ובמפגשים בלתי אמצעיים עם עמיתים ונושאי משרות בכירות במדינות אחרות, גם כאלה שלישראל לא היו קשרים דיפלומטיים עמן.
ירוחם משל נפטר ב-2002 לאחר מחלה ממושכת.
הותיר אחריו את רעייתו, רחל ובן ובת.
נטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
ב-2009 קראה עיריית תל אביב רחוב בעיר על שמו.
שליחות ודרך, הוצאת עם עובד, 1980
המדיניות המקצועית של ההסתדרות 1968-1969, הוצאת תרבות וחינוך, 1969
המדיניות המקצועית : סיכומים ותחזיות, 1968
ירוחם צייזל נולד בשנת 1909 בעיירה טרנוב שבגליציה (אז הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בדרום מזרח פולין).
צייזל גדל בבית ציוני וכבר בצעירותו היה חבר תנועת השומר הצעיר ומדריך קבוצות נוער של תנועת החלוץ.
בשנת 1932 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ עין המפרץ.
כמו כן עסק בסבלות בנמל חיפה ועבד בחפירת בריכות דגים באזור בו היו ביצות נחל נעמן.
בשנת 1933 עבר להתגורר בחיפה והחל לעבוד כחשמלאי בחברת החשמל.
צייזל היה חבר בארגון ההגנה, וכיהן כמזכיר אגודת פועלי המתכת.
בשנת 1936 עבר להתגורר בקריית חיים.
בשנת 1961 נבחר צייזל למועצת העיר חיפה, ובשנת 1969 לסגן ראש העיר.
בשל מחלתו של משה פלימן נבחר להיות ממלא מקום ראש העיר, ועם פטירתו של פלימן נבחר לראש העיר וכיהן בתפקיד עד בחירתו של יוסף אלמוגי בשנת 1974. לאחר התפטרותו של אלמוגי מראשות העיר בשנת 1975 נבחר לתפקיד ראש העיר וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1978.
בתקופת כהונתו החלה בניית הטיילת בבת גלים, וב-1977 הוקם ארכיון העיר חיפה.
בשנת 1979 נבחר לתפקיד ראש מועצת המשנה בקריית חיים - תפקיד אותו מילא עד יום מותו.
כיום ישנה כיכר מרכזית ורחוב בעיר על שמו.
רבנו ירוחם בן משולם (מוכר בפשטות כרבינו ירוחם או בכינויו רי"ו, ה'נ' 1290 - ה'ק"י 1350 לערך), רב ופוסק מגדולי הראשונים.
מחבר ספר מישרים ותולדות אדם וחוה.
רבינו ירוחם נולד בפרובאנס ולאחר גירוש צרפת בשנת ה'ס"ו - 1306, עבר לטולדו.
שם למד תורה במשך זמן קצר אצל הרא"ש, ואחר פטירתו המשיך את לימודיו אצל רבי אברהם בן אסמעאל תלמיד הרשב"א והרא"ש.
רבינו ירוחם ראה ברבי אברהם את רבו המובהק.
בשנת ה'צ' - 1330 החל לכתוב את ספרו מישרים וסיימו כעבור ארבע שנים, בהמשך ולקראת סוף חייו כתב את ספרו תולדות אדם וחוה.
פרטים שונים בחייו שנויים במחלוקת.
חוקרים שונים (כגון ה' גראס) טוענים שמקום הולדתו היה בלנגדוק ולא בפרובנס, ואחרים טוענים שהוא גורש רק בשנת ה'פ' - 1320.
עיקר עיסוקו של רי"ו היה בתחום ההלכה, ותרומתו התבטאה אף בדורות מאוחרים.
פסקיו מוזכרים פעמים רבות בספר בית יוסף, והשפיעו על פסיקתו של רבי יוסף קארו בשולחן ערוך, ומתוך כך על הלכות רבות הנהוגות גם בימינו.
האחד הוא ספר מישרים שדן בדיני ממונות, והשני הוא ספר תולדות אדם וחוה על דינים מעשיים הנוהגים בזמננו.
מגמה זו לעסוק רק בהלכות הנוהגות בגלות היה נפוץ ומקובל, ומתבטא בייחוד אצל הרי"ף.
הספר מחולק לתולדות אדם העוסק בדינים שונים של האדם משעת לידתו עד שנושא אשה, ודיני ברכות, תפילות ומנהגים, ומחולק לעשרים ואחד נתיבים, ולחוה דינים משעת נשיאתו אשה עד ליום פטירתו (נתיב כב-כח).
אף שספריו נפוצים, שמותיהם לא נקלטו, ומכונים בשם כולל בשם מחברם רבנו ירוחם.
מתוך כתביו אנו יודעים שכתב אף "רמזים של ההגדות", ושעסק באיסוף אגדות התלמוד ובפרשנותן.
הספר יצא בכמה מהדורות (קושטנטינא רעו; קפוסט תקסח) אולם המהדורה הנפוצה היא מוויניציאה שנת שי"ג, שיצאה בדפוסי צילום נוספים.
על הספר יצא אף ביאור בשם שנות חיים (למברג, תרל"א) מהרב ראובן חיים קליין.
ספר זה יצא בדפוס צילום על ידי מכון ירושלים בשנת תשמ"ה.
כמו כן מיוחסים לספריו שיבושים והשמטות לרוב, דברים אלו הובילו למיעוט הלומדים בספריו.
כיום ידוע על ניסיון מחודש להוציא את ספריו לאור בליווי ביאור ועל-פי כתבי יד שונים.
בשנת תשנ"ז התפרסם בכתב-העת התורני מוריה חלק מספר מישרים, ותוכנית עבודה להוצאה מחודשת ומפורשת שלו, וכנראה שלא יצא עבודתם לפועל.
אמנם בשנת 2007 הוציא לאור מכון 'יאיר נתיב' כרך ראשון ממהדורה חדשה לספר, הנקרא 'רבינו ירוחם השלם', ונשלמה עם כרך חמישי בשנת 2016. והם כוללים את כל הספר מישרים וספר אדם וחוה, בליווי הארות והערות ועל-פי כתבי יד שונים.
חלקים ממהדורה זו התפרסם בכתב-העת התורני מוריה.
במשך השנים נהוג היה לייחס לרי"ו את כתיבת "ספר איסור והיתר", אף שיש טוענים שספר זה נכתב על ידי תלמיד רבינו פרץ.
החיד"א טוען כי ספר העיטור וספרי רבינו ירוחם הם בבחינות סוד עלמא דאתכסיא שאין לחבר עליהם פירוש, וכי כל הפירושים שחוברו עליהם אבדו ומחבריהם ניזוקו או נפטרו בדמי ימיהם.
כתוצאה מאגדות אלו נפוצו אך ורק דפוסי צילום ממהדורת ונציה שי"ג של הספר.
במהלך השנים הודפסו מהדורות אחרות ומבוארות של ספרי רבינו ירוחם, מבלי שיאונה למהדיריהן כל נזק.
גם גישתו של החיד"א, ביחס לבעייתיות בכתיבת פרושים, זכתה להתנגדות, בטענה שלימוד תורה צריך להעשות בצורה הטובה יותר ולכן קשה להניח שיוטלו עיכובים בידי כוחות עליונים על אינטרס זה.
כהוכחה לכך ציינו את הפרוש שנות חיים, ואת שרידות החיבור והמחבר.
יש הרואים הד קדום לאגדה בדבר איסור ההדרת וביאור הספר בדברי המגיד מישרים לרבי יוסף קארו.
לפי ספר זה כינה המגיד את רבינו ירוחם בכינוי הארמי "טמירי", כלומר שיושב בגן עדן בהסתר ולא בפרסום.
רבי ירוחם יהודה ליב פרלמן (תקצ"ה, 1835 – ז' בשבט תרנ"ו, ינואר 1896), היה רבה של מינסק, נודע בכינויו "הגדול ממינסק".
נולד בבריסק, לר' שלמה זלמן ולפיגא.
מגיל צעיר מאוד התגלו בו כישרונות מיוחדים כמו שקידה, תפיסה מהירה וחריפות.
בנערותו היה בא מדי פעם לרבה של בריסק, ר' יעקב מאיר פאדווא, לומד לפניו ומשמיע לו מחידושיו לשם ביקורת והדרכה.
הרב פאדווה השפיע על הרב פרלמן רבות, במיוחד בגישת לימודו ובהתנהגותו.
בגיל שלוש עשרה נשא את בתו של ר' יעקב, מדייני בריסק, שהתחבר עמו והיה לומד עמו בחברותא.
בגיל חמש עשרה נסע לקובנה, שם שהה שנתיים, בהן נפגש עם רבניה, ובפרט בא בדברים עם הרב ישראל מסלנט, מייסד תנועת המוסר.
ר' ישראל ניסה למשכו להצטרף לדרכי התנועה, אולם מהר מאוד גילה שבן שיחו מתעניין רק בלימוד עיוני.
זמן קצר לאחר שובו לבריסק נפטרה אשתו והוא התחתן בשנית עם לאה, בתו של ר' נחמן ניימארק, מנכבדי העיר, שאימצה לה לבן את בנו מנישואיו הראשונים.
אולם כעבור זמן לא רב נפטר גם הבן.
לאחר שכיהן ברבנות בערים סלץ ופרוז'ני, הוזמן לכהן כרבה של העיר מינסק, עליה נחקק שמו לדורות, ושם כיהן עד סוף ימיו.
בעיר זו עבר תלאות לא מעטות, אולם זכה להערכה רבה של יהודי העיר.
"הגדול ממינסק" נפטר בז' בשבט תרנ"ו.
בתו רחל נישאה לרב אברהם דוב כהנא שפירא, רבה האחרון של קובנה.
אור גדול: שו"ת וחקירות [מהדורה חדשה כוללת חלק ב' - תשובות וכתבים מכת"י ומקורות נוספים, מכון ירושלים - תשמ"ז]
אור גדול ויתרון האור: הגהות על המשניות (וילנא).
הגהות על שו"ת נודע ביהודה מהדורת וילנא.
קונטרס קידוש השם על הלכות יסודי התורה לרמב"ם [יצא במהדורה חדשה בהוצאת מוסד הרב קוק עם הערות וביאורים מאת הרב הלל דוצ'ין].
חתנו של ר' אפרים ביליסטוצקי מדרטשין.
חתנו של ר' דב ברודא מטלז שעלה לארץ.
הביא לדפוס את חיבורו של אביו "אור גדול".
גם הוא חתנו של ר' דב ברודא הנ"ל.
מחבר ספר "מדרש הרפואה", ג"ח, הוצאת דביר, ת"א תרפ"ו-תרפ"ט.
נישא לחנה בת ר' משה קנטרוביץ.
בתם, מרים (מאשה) רבינוביץ (2005-1912) היא אמו של בן רבינוביץ.
פיגא (נפטרה ז' טבת תרע"ו), אשת רבי אליעזר רבינוביץ, רבה של מינסק לאחר חותנו.
לאחר מותו יצא חיבורו "משנת אליעזר" (מוסד הרב קוק, תשכ"ב).
שנים מילדיהם נישאו לנכדי הרב שאול קצנלנבוגן, אב"ד קוסובה וקוברין (שגם החזון איש נמנה עם נכדיו), ידידו של סבם, הגדול ממינסק: בנם נחמן, היה חתן ר' אברהם מאיר אשכנזי (בן ר' שאול), ובתם, רחל, נישאה לפרופ' ר' שאול ליברמן, בן בתו של ר' שאול (רחל נפטרה בצעירותה ללא ילדים.
ליברמן נשא בשנית את יהודית בת הרב מאיר בר-אילן).
בת נוספת, פרידה, נישאה לרב מנחם מנדל גלוסקין רבה של לנינגרד.
רחל, אשת ר' אברהם דוב כהנא שפירא, רבה האחרון של קובנא, מחבר שו"ת "דבר אברהם".
בריינא, אשת ר' וולף ביחאווסקי.
חיה (נפטרה בתש"ה), אשת הסוחר ר' ישראל ליב מירקין (נפטר בתש"ג).
רבי ירוחם הלוי ליבוביץ (שתי הב' בשם המשפחה רפות, ביידיש: לייוואוויץ; מכונה רֶבּ ירוחם ממיר; 1873, תרל"ד – 1936, י"ח בסיוון תרצ"ו) היה המשגיח של ישיבת מיר.
בשנות כהונתו עיצב את שיטתה המוסרית של הישיבה.
בחלק משנות כהונתו השתתף בנשיאת העול הכלכלי של קיום הישיבה.
נולד בעיירה ליובאן הסמוכה לסלוצק, במחוז מינסק, בלארוס לאברהם וחסיה ליבוביץ.
התחנך בישיבת סלבודקה ובישיבת קלם.
רבותיו היו הרב נתן צבי פינקל ("הסבא מסלבודקה"), הרב שמחה זיסל זיו ("הסבא מקלם"), חתנו הרב צבי הירש ברוידא והרב ישראל מאיר הכהן (החפץ חיים).
כבן שש עשרה החל ללמוד בישיבת סלבודקה.
בגיל עשרים ושתיים, בשנת תרנ"ז, נשלח על ידי הרב פינקל ללמוד אצל הרב שמחה זיסל זיו בישיבת קלם.
ממנו הספיק ללמוד רק מעט יותר ממחצית השנה.
ועם פטירתו בכה במשך לילה שלם, בעיקר על עצמו שרק כעת התחיל ללמוד ממנו כיצד לחיות כ"אדם".
ר' ירוחם העיד על עצמו שהרגיש כל ימיו שהבנתו נבעה ממעמד אותו יום.
בת"ת של קלם למד בחברותא עשר שנים ברציפות עם הרב נפתלי טרופ.
לאחר נישואיו למד ב"כולל קדשים" בראדין, ומשנת תרס"ז (1907) כיהן כמשגיח בישיבת ראדין, שם למד אצלו הרב יחזקאל לוינשטיין.
בשנת תר"ע עזב את ישיבת ראדין ואיתו 80 בחורים מובחרים.
החל משנת ה'תרע"א היה הרב ירוחם משגיח בישיבת מיר.
אחר כך עבר לישיבת סלבודקה ולישיבות אחרות.
בשנת ה'תרפ"ג הוא חזר למיר ועמו קבוצת בחורים מובחרת מישיבת פוניבז', שבה כיהן קודם לכן.
בשנות ה-30 הגיעו לישיבת מיר תלמידים רבים מארצות הברית.
הם היוו אתגר חינוכי עבור הרב ליבוביץ.
במקביל הגיעו גם תלמידים מקהילותיה החרדיות של גרמניה ואף כלפיהם נצרך היה יחס שונה.
עבור תלמידים אלו בשנתיים האחרונות לחייו ייסד 'ועד' מיוחד שבו מסר שיעורים בחומש עם פירוש רש"י 3 פעמים בשבוע.
בשונה משיחותיו הכלליות לשאר בחורי הישיבה, שעסקו ביסודות חכמת המוסר, שיעורי החומש עסקו בעיקר בהקניית יסודות היהדות והאמונה.
לימים שימשו ועדים אלו את הבסיס לסדרת הספרים דעת תורה.
בשנת תרצ"ו לקה בדלקת קרום המוח.
הוא נפטר בי"ח בסיוון, כבן שישים ואחת.
שיחתו האחרונה נאמרה בכ"ד באייר ועסקה בנושא "בעל הבית דוחק" - על ניצול הזמן.
לאחר פטירתו נקרא הרב יחזקאל לוינשטיין, כדי למלא את מקומו כמשגיח.
על פיה, כל לימוד התורה וקיום המצוות הם רק אופנים לבוא אל האדם עצמו.
אף שיש לקבל ולשמוע מרב, את עיקר הצמיחה יכול האדם רק להעלות מעצמו.
בכמה מקומות בכתביו הוא קורא לנקודה העצמית של האדם בשמות קבליים למחצה, כגון "שורש הנשמה המגיע לכיסא הכבוד".
לגישה זו ישנן השלכות לתחום העבודה המוסרית.
לדוגמה, סבר שאין מקום לקנאה, מכיוון שכל אדם הוא במהותו יחידי ומעלתו של אדם באה לידי ביטוי רק ברגע שבו הוא מעלה את דרגת ה"יחידות" שלו ומגיע למקום בו הוא לבדו.
בעקבות המדרש הוא מדמה את יחידות האדם ליחידות האל.
דרגה זו היא המאפיין המרכזי של מהותו של 'בן ישיבה' או בן תורה.
גם ביחס לתשובה כתב: (דעת חכמה ומוסר, חלק ג', סי' קסא).
לגישה זו ישנן השלכות תאולוגיות.
האמונה אינה זקוקה להוכחה, אלא היא חוויה שחש אותה הקרוב לאל.
בלשונו: "סוד הכל הוא בקירוב ובריחוק, כי בהיותו קרוב אשר לו אלוהים קרובים אליו בקרב הארץ, השוכן איתו בתוכו, יראהו עין בעין", ו"לא כמו שסוברים וכאשר מוסכם הוא בעולם שמתוך ההבנה על ידי חקירות אמיתיות מזה נובעת האמונה".
הדרך לגלות את עצמיות האדם היא שבירת הרצון ועשיית מעשים בפועל.
הרב יחזקאל לוינשטיין, משגיח הרוחני של ישיבות מיר, לומז'ה - פתח תקווה וישיבת פוניבז'
הרב שלמה הרכבי, המשגיח בישיבת שער התורה בגרודנה
הרב דוד פוברסקי, ראש ישיבת פוניבז'
הרב שלמה בורשטין, מייסד וראש ישיבת בית שמואל בחדרה
הרב יוסף ביגון, משגיח בישיבת עץ חיים בהיידה שבבלגיה
הרב חיים שמואלביץ, ראש ישיבת מיר בליטא ובישראל