tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2005 התגייס לצה"ל תוך שהוא ממשיך לסירוגין לשדר באותה התחנה, מצטרף לצוות הכותבים של "יתוש בראש", התוכנית המיתולוגית שחזרה לשידור באותה התקופה בערוץ 23, ומקים יחד עם נועם פורר את פורום רדיו באתר תפוז.
ב-2008 החל לצלם כתבות וידאו עבור אתר nrg של "מעריב" ושידר את תוכנית הבוקר של רדיו 10 בניו יורק לקהילה היהודית.
התוכנית כוללת את כותרות העיתונים מישראל בשילוב מוזיקה חדשה.
כשנה לאחר מכן, ב-2009, עבר לכתוב במדור "יהדות" של ynet, ובעקבות כך גם להגיש פינת תרבות בתוכניתו של ישי לפידות "חמישה בעקבות פרשה".
ב-2010 החל להגיש גם את פינת הגאדג'טים של התוכנית "המהדורה" במסגרת רצועת זאפ לראשון בערוץ 1, מדי יום רביעי.
בשנת 2011 הגיש מדי יום את תוכנית הבידור היומית "עד הבית" ברדיו האזורי "גלי ישראל" בכל יום בין 16:00-18:00.
משנת 2012 משדר וולקוביץ' את המצעד המרכזי במוזיקה הישראלית של רדיו לב המדינה, 91FM.
בשנת 2017 החל לשחק בחבורת תריג בתפקיד דידי יחד עם יהודה שוקרון
אייל הראל (נולד ב־27 באפריל 1974) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף, המיועד לפקד על חיל הים הישראלי.
שירת כראש אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי, ראש חטיבת התכנון, ראש מספן הים וכראש מספן המודיעין בחיל הים.
אייל הראל נולד ברמת גן.
בילדותו, עבר עם משפחתו לרמת הגולן, ולמד בבית הספר היסודי "גמלא" בקצרין.
בהמשך עברה המשפחה לקריית חיים, ואת לימודי התיכון עשה בתיכון עירוני מקיף קריית חיים.
באמצע שנות ה-90 חזרה משפחתו לקצרין.
הראל התגייס לצה"ל באוגוסט 1992 והוא בוגר קורס חובלים מחזור פ' במגמת מערכות השטה.
שירת כסגן קצין מחלקת מכונה באח"י גאולה.
בשנת 1995 עבר , הוצב כקצין מחלקת מכונה באח"י ניצחון (סער 4), ושימש גם כסגן מפקד הספינה.
בהמשך עבר הסבה לתחום הפיקוד, הוצב בפלגה 914, ושירת כסגן מפקד דבורה.
בשנת 1999 עבר בהצטיינות במגמת מפקדי דבורות, ופיקד על דבורה 811. שירת כמפקד דבורה בפלגה 914, ועסק בביטחון שוטף בגזרת דרום לבנון.
בשנת 2000 עבר במגמת גנ"ק.
חזר לשייטת ספינות הטילים כקצין גנ"ק באח"י יפו, שבה שירת גם כסגן מפקד.
בשנת 2002 הוסמך כמפקד ספינת טילים, ופיקד על אח"י רומח.
בשנת 2004 יצא ללימודי כלכלה במסלול מלא באוניברסיטת חיפה.
במלחמת לבנון השנייה שירת במינוי חירום כמפקד נוסף של סטי"ל.
בשנת 2007, לאחר סיום הלימודים, מונה לקצין אג"ם של שייטת ספינות הטילים, בתקופה שבה השייטת עסקה בשיקום ובהחזרת כשירות הלחימה לאחר הפגיעה באח"י חנית במלחמת לבנון השנייה.
באוגוסט 2008 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד פלגה 916, פלגת ביטחון שוטף בבסיס אשדוד.
הפלגה נטלה חלק מרכזי בלחימה בטרור פלסטיני ובמבצע עופרת יצוקה.
במהלך התקופה השתתפה הפלגה במבצע רוחות שמים לסיכול משטי המחאה מחו"ל שניסו לפרוץ את אכיפת הסגר הימי על רצועת עזה.
פיקד על מספר מבצעי סיכול ימיים להברחות אמל"ח לרצועת עזה וסיכול חוליית מחבלים באימון צלילה.
בתקופת פיקודו בוצע ניסיון פיגוע תופת של סירת דיג בכלי שיט של פלגה 916.
ביולי 2010 מונה למפקד פלגה 31 בשייטת ספינות הטילים, פיקד על הפלגה במהלך מבצע עמוד ענן בתקיפת יעדי טרור מהים ובמהלך מבצע חוק ברזל, כולל תפיסת האונייה "ויקטוריה" שניסתה להבריח נשק לחמאס.
בשנת 2011 שירת כסגן מפקד שייטת ספינות הטילים בנוסף לתפקידו כמפל"ג 31.
ב-2013 מונה למפקד שייטת ספינות הטילים והועלה לדרגת אלוף-משנה.
בתקופת פיקודו זכתה השייטת במקום ראשון בתחרות כושר קרבי ליחידות מבצעיות ובמקום שני בביקורת לפרס הרמטכ"ל.
בתקופת פיקודו לחמה השייטת במבצע צוק איתן, תקפה יעדי טרור לאורך חופי רצועת עזה, אכפה את הסגר הימי, והגנה על אסדות הגז.
בנוסף פיקד על כוח הספינות במבצע חשיפה מלאה ללכידת אוניית הנשק מאיראן, KLOS C, בים סוף.
ב-2015 מונה לראש מחלקת תכנון באגף התכנון.
במסגרת תפקיד זה היה אחראי, בין השאר, על תכנון תר"ש גדעון והוצאתה לפועל בצה"ל.
ביולי 2018 מונה לראש מספן המודיעין בחיל הים.
בתפקיד זה ביצע שינוי במבנה הארגוני של המספן לשם התאמתו לצורת התפקוד של אגף המודיעין ולשיטת העבודה במערכות, בעקבות שינוי שהוביל אז מפקד חיל הים, האלוף אלי שרביט.
לצורך זה, הוקמה במספן מחלקה שלישית, "מחלקת הפעלה", שתכליתה לנהל יחסי גומלין הדוקים עם חטיבת ההפעלה באגף המודיעין וחטיבת המבצעים של צה"ל.
השינוי הוביל להגברת האפקטיביות המבצעית וניהוג מערכות מודיעיניות מורכבות.
באוקטובר 2019 מונה לראש מספן הים בחיל הים.
עסק בהתאמת השינוי במטה המבצעי של חיל הים, בביסוס הקמת יחידת השליטה וזירת המים הכלכליים בדרג מחלקה, בכתיבת תפיסת הפעלה למטה המבצעי בפעילות אופרטיבית, ובהובלת פעילות חיל הים בתקופת המערכה בין המלחמות.
במאי 2021 מונה לראש חטיבת התכנון באגף התכנון.
כראש חטיבת התכנון עסק בתכנון ויישום תר"ש תנופה של הרמטכ"ל רא"ל אביב כוכבי.
ב-3 במאי 2023 פורסמה ההחלטה למנותו לראש אגף התכנון, והוא הועלה לדרגת אלוף ביוני אותה שנה.
ב-2 באוגוסט 2023 נכנס לתפקיד ראש אגף תכנון ובניין כוח רב-זרועי.
הראל הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בוגר קורס מפקדי חטיבות, ובעל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה, תואר שני בהצטיינות במדעי המדינה וביטחון לאומי מהמכללה לביטחון לאומי ואוניברסיטת חיפה, ותואר שני נוסף בהצטיינות בנתוני עתק ובינה עסקית מהחוג למדעי הנתונים וההחלטות של הטכניון.
הובלת האיחוד בין אגפי האסטרטגיה והתכנון
במרץ 2025 החליט הרמטכ"ל אייל זמיר על פירוק אגף האסטרטגיה והמעגל השלישי ואיחוד מרכיביו עם אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי.
את תהליך האיחוד הוביל הראל, אשר ניהל את העברת הסמכויות והאחריות בין האגפים.
לאחר האיחוד, הראל היה ראש אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי, כולל החטיבות שהצטרפו אליו מאגף האסטרטגיה.
סיים את תפקידו זה ב-21 בדצמבר 2025, והרמטכ"ל אייל זמיר מייעד אותו לתפקיד מפקד חיל הים.
הראל נשוי ליעל, העובדת באוניברסיטת חיפה, ואב לשלוש בנות.
הוא מתגורר בקיבוץ גשר הזיו.
אחיו הגדול, רונן הראל, בוגר בית הספר לקציני ים עכו וקורס חובלים, היה קצין טכני-מהנדס ראשי בצוללת, ובתפקידו האחרון היה אל"ם בחיל הים בתפקיד רמ"ח במספן הציוד.
אייל חנקין (נולד ב-3 בנובמבר 1969) הוא מנהל ישראלי שכיהן כמנכ"ל קבוצת עזריאלי בשנים 2018-2025. קודם לכן כיהן כמנכ"ל בחברת הבת של הקבוצה, סופרגז, מ-2010.
אייל חנקין נולד ב-1969. הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב וניהול מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני מתוכנית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ואוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1998–2000 שימש כסמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת NAMS, חברת סטארט-אפ המתמחה בפתרונות תקשורת, בילינג ושירותים אחרים.
בשנים 2000–2007 שימש כסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברת Airwell (מקבוצת אלקו).
בשנים 2007–2009 שימש כמנכ"ל קבוצת שחר, קבוצה המתמחה בשירותי ערך מוסף בתחומי הביטוח השונים, בהם רפואה, תשתיות ואלקטרוניקה.
בינואר 2010 מונה למנכ"ל חברת סופרגז.
ב-2013 נקבע שישלם קנס אישי של 100,000 ש"ח בגין אי העברת נתונים לרשות ההגבלים העסקיים.
הייתה זו הפעם הראשונה שהוטל על נושא משרה קנס אישי ללא אפשרות שיפוי בגין אי העברת נתונים.
ב-26 באוקטובר 2017 אישר דירקטוריון קבוצת עזריאלי את מינוי חנקין למנכ"ל, וב-1 בינואר 2018 נכנס חנקין לתפקידו.
במהלך כהונתו הוביל את פעילות הקבוצה בתחומי הנדל"ן המניב בישראל, תוך הרחבת תחומי הפעילות של הקבוצה, כולל השקעות משמעותיות בתחום חוות השרתים.
תחת ניהולו קבוצת עזריאלי המשיכה לצמוח ולהתחזק כאחת החברות הגדולות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, עם שווי שוק של כ-30 מיליארד ש"ח.
באפריל 2025 סיים את כהונתו כמנכ"ל החברה ועבר ללונדון לנהל את פעילות החוות השרתים הגלובלית של הקבוצה.
תחום זה, שהפך למנוע צמיחה מרכזי עבור הקבוצה ומהווה כ-17% משווי נכסיה, ינוהל במסגרת חברה זרה בשליטה מלאה של עזריאלי.
אייל לוין (נולד ב-27 באוגוסט 1986 בחיפה) הוא שייט ישראלי, המתחרה במפרשית מדגם 470, יחד עם דן פרויליך.
לוין החל להתאמן בשיט בגיל 10. בשנת 2003 סיים במקום השישי באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה בנויזידלרזה שבאוסטריה, ובזו שנערכה ב-2004 באגם גארדה סיים במקום ה-17. בשנת 2005 החל להתחרות יחד עם ים אמיר.
השניים סיימו במקום הרביעי באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה בסנט פטרסבורג, ובזו שנערכה בליבק בשנת 2006 זכו במקום הראשון והוכתרו לאלופי העולם.
באליפות העולם שנערכה ב-2007 בבורגס איבדו את תוארם, וסיימו במקום הרביעי.
בשנת 2006 החלו לוין ואמיר להתחרות גם בתחרויות בוגרים.
באליפות אירופה שנערכה באותה שנה באגם בלטון שבהונגריה, סיימו השניים במקום ה-30, ובזו שנערכה בסלוניקי ב-2007 סיימו במקום ה-23. בשנת 2008 סיימו במקום ה-34 באליפות העולם במלבורן ובמקום השמיני באליפות אירופה באגם גארדה.
כן סיימו במקום השישי בתחרות שבוע הייר.
שנת 2009 הייתה פחות מוצלחת עבורם: הם סיימו במקום ה-37 באליפות אירופה באגם טראונזה ובמקום ה-43 באליפות העולם בקופנהגן.
בשנת 2010 נפרדו דרכיהם של לוין ואמיר, ולוין החל להתחרות עם אייל המבורגר.
באליפות העולם שנערכה בהאג באותה שנה, סיימו השניים במקום ה-33.
בשנת 2015 החל לוין להתאמן עם שותפו הנוכחי, דן פרויליך.
באותה שנה סיימו במקום ה-23 באליפות אירופה שנערכה באורהוס שבדנמרק, ובמקום ה-24 באליפות העולם בחיפה.
באליפות העולם שנערכה בסן איסידרו שבארגנטינה ב-2016 סיימו במקום ה-26. בהמשך, סיימו במקום ה-12 בתחרות גביע הנסיכה סופיה בפלמה דה מיורקה, והבטיחו את השתתפותם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
באליפות אירופה, שנערכה אף היא בפאלמה דה מיורקה, סיימו במקום ה-26.
הרב אייל ורד (נולד בכ' באב ה'תשל"ב, 31 ביולי 1972) הוא ר"מ במכון מאיר, רב קהילת "יחדיו" בפתח תקווה, מגיש תוכנית רדיו, סופר וחבר הנהלת ארגון רבני צהר.
וחבר מליאת ההנהלה הארצית של בני עקיבא.
נולד בפתח תקווה לאשר ולניצה.
למד בישיבת בני עקיבא נחלים, ובהמשך בישיבת ההסדר 'הגולן' שבחיספין.
שירת בצבא בשריון בחטיבה 188, ומשרת כרב חטיבה 679 במילואים בדרגת רב-סרן.
בסיום לימודיו בישיבת הגולן, המשיך ללימודים בכולל 'חזון אלחנן' בעיר דוד בירושלים.
שימש כר"מ בישיבת נצר מטעי שבאריאל.
לימד בבתי מדרש שונים, בהם: המכינה הקדם-צבאית עצם, בית מדרש לסטודנטים באריאל, מדרשה לבנות במכללת אריאל, ישיבה תיכונית דימונה, התוכנית 'אורייתא' של לימוד תורה לבנות שירות לאומי.
מרצה במכון בניין שלם בקורס להכשרת מדריכי חתנים.
למד בבית המדרש להתחדשות של הרב דב זינגר, וחבר בצוות המנחים מטעם בית המדרש להתחדשות.
מרצה מומחה במאגר המרצים של משרד החינוך.
ר"מ במכון מאיר, מלמד ומעביר סדנאות בבית המדרש 'מר"ץ' במסגרת הכשרת רבני קהילות.
חבר סגל במדרשה לנשים באוניברסיטת בר-אילן, יועץ תוכן חינוכי בערוץ מאיר לילדים בטלוויזיה ובאינטרנט, ומכהן כרב קהילת "יחדיו" בפתח תקווה.
משנת 2015 מכהן כחבר הנהלת ארגון רבני צהר.
הרב ורד כותב בבמות תורניות רבות, בהם טור שבועי מזה מספר שנים בעלון השבת באהבה ובאמונה.
הרב שותף בתוכנית חברותא – לימוד משותף בענייני תנ"ך בכאן מורשת יחד עם ידידיה תנעמי.
התוכנית משודרת בימי חמישי בערב.
משיב באופן קבוע לשאלות מטעם ארגון רבני צהר באתר ynet.
בשנת תשפ"א מונה לחבר בוועדת המקצוע להוראת התנ"ך בחינוך ממלכתי דתי.
בתשפ"ה צורף למועצה החינוכית של רשת אמי"ת, ולחבר מליאת ההנהלה הארצית של בני עקיבא.
נשוי למיכל, ראש אולפנת דרכי נעם בפתח תקווה.
אב לשישה ילדים ומתגורר בשכונת הדר גנים שבפתח תקווה.
בנובמבר 2021, שלח הרב אימייל לחברי קהילתו, בעקבות שאלות שהופנו אליו עם פרסום התחקיר והעדויות על מקרי ניצול מיני מצד הסופר ואיש החינוך חיים ולדר.
את המלצתו החד-משמעית להוציא את ספריו של ולדר מהבית חתם במילים:
הרב ורד מדגיש את חשיבות לימוד וידיעת התנ"ך מתוך חיבור לקורות ימינו ההיסטוריים ולתולדות התנועה הציונית..
ובנוסף עוסק ומלמד חסידות על ענפיה השונים כחלק מהמענה הנדרש לדעתו לצורכי היחיד בחיבור שלו לעבודת השם ובצורך והרצון בהתחדשות ומבט קיומי על התורה.
שיעורו השבועי נפש הפרשה מהווה נדבך מרכזי בלימוד זה .
נמנה עם התומכים בחידוש מצוות תכלת בציצית.
ורואה בחזרת מצווה זו חלק מסימני הגאולה.
אל שפת אמת – שני כרכים העוסקים בתורות מפירוש השפת אמת – של רבי יהודה אריה לייב אלתר.
בהוצאת דני ספרים, כרך אחד עוסק בפרשת השבוע וכרך אחד במועדי השנה.
פניך אבקש – סיפורים ותורות למעגל השנה שנאמרו במהלך העשור הראשון בקהילת יחדיו.
פניך אבקש חלק ב על התורה.- תורות ומאמרים שנאמרו בקהילת יחדיו.
רמזי אלול – עבודת הנפש לחודש התשובה, 209 עמ', בהוצאת מגיד.
אעירה שחר – שיעורים על ברכות השחר בדרך החסידות ופנימיות התורה.
עבודת הנפש – הדרכה לחיים מלאים לאור תורת החסידות.
בדרך ספרתי מעשה – לקט ספורים מפרי עטו.
נושאיהם של הספורים מגוונים: צדיק ירושלמי התובע לבשר לו בשורות טובות, מפקד מחלקה שנפגע במחצבה בלבנון, זקן שהופיע בבית המדרש לשבועיים, ילד שקיבל תוכחה ביום הכיפורים – תוכחה שסופה אהבה גדולה, וחבר עלום שיעד להסתיר את עצמו.
כל אלו ועוד שזורים יחד בשמונה סיפורים נפרדים, הקשורים זה לזה בחוטים עדינים.
סיפורים אלו יוצאים מן החיים וחוזרים אליהם.
מאירים באור מיוחד פינות נסתרות.
כשבתווך עובר, נגלה ונסתר, הגעגוע לבית בנצרים.
ואתו הכמיהה לפשטות, לתמימות ולתפילה, והרצון לפגוש שוב את נקודת הלב הפנימית המסתתרת, 182 עמ' בהוצאת ספריית נצרים.
אחת אחת נלקטות האבדות, חלק כעבור שנים, ומוחזרות לבעלים שלהם.
דרך שנים עשר סיפורים מן החיים, הקשורים זה לזה בקשרים גלויים וסמויים, לוקח אותנו הרב ורד למסע של חיפוש ומציאה פנימה והחוצה ושוב פנימה.
222 עמ', כריכה רכה, בהוצאת ספריית נצרים.
אייל מושק ההימלאיה (שם מדעי: Moschus leucogaster; ידוע גם כאייל מושק לבן-גחון), הוא מין של פרסתן בינוני דמוי אייל במשפחת איילי מושק, המצוי לאורך הרי ההימלאיה בדרום אסיה.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1839 על ידי הזואולוג הבריטי בריאן הודג'סון במהלך מסעו באזור טיבט וההימלאיה.
תפוצתו של מושק ההימלאיה חופפת בצד המזרחי בתפוצת אייל מושק אלפיני (Moschus chrysogaster) ובצד המערבי בתפוצתו של אייל מושק קשמירי.
בעבר מושק ההימלאיה היה נחשב לתת-המין של המושק האלפיני עד שב-1995 קיבל סופית מעמד של מין נפרד על בסיס פרופורציות גולגולת שונות; הזיהוי בין השניים קשה למדי.
שמו המדעי של המושק ההימלאי נגזר מלטינית כדלהלן: "Moschus" = "מושק"; מתייחס לבלוטת המושק המיוחדת שיש לאיילים אלו במפשעה.
"leucogaster" = לבן גחון, ומתייחס לגחונו הבהיר של מושק זה שמהווה סימן היכר בינו לבין המושק האלפיני.
הפרווה של מושק ההימלאיה מותאמת במיוחד לחיים בגובה רב: היא עבה וצפופה ובנוסף מורכבת משערות גסות עם תאים מלאי אוויר המבודדים את גופו מהטמפרטורה הקיצונית ברכס ההימלאיה.
הפרווה של המושק משתלבת להפליא עם הסביבה המחוספסת ההררית ובכך מספקת לאייל הסוואה מעולה המונעת מטורפים לגלותו; במבט שטחי הפרווה נראית בצבע חום בהיר או דהוי אך במבט מדוקדק יותר ניתן לראות בה גוונים של צהבהב, אדמדם, אפרפר, לבנבן ושחרחר היוצרים יחד את המראה האידיאלי להסוואה.
ריכוז שערות מגוון מסוים משתנה בין מושק למשנהו כך שניתן לראות פרטים עם צבע כללי אפרפר, צהבהב או אדמדם; לרוב, צבעו של הפרט יהיה כהה יותר ויותר ככל שהוא יתבגר.
הגפיים ופלג הגוף האחורי נוטים להיות כהים יותר משאר הגוף.
בדומה לעופרים רגילים, גם עופרי המושק נולדים עם פרווה בעלת מספר שורות של נקודות, אולם בעוד שאצל רוב האיילים הנקודות נמוגות בהגיעם לבגרות אצל המושקים נותרת לרוב שורת נקודות דהויה סמוך לשדרה.
פרוות עופרי המושק תהיה בהירה יותר משל הבוגרים.
למושק ההימלאיה יש גחון בצבע בהיר הנע בין לבנבן לאפרפר וזהו מקור שמו המדעי.
ראשו של מושק ההימלאיה יהיה בדרך כלל בהיר יותר מהגוף - אפרפר, חולי או חום בהיר.
למושק יש כתמים לבנים סביב כל עין, וסימון לבן המקביל לעצם הלסת.
כתם לבן או צהבהב מקיף את האף, השפתיים והסנטר.
האוזניים של המושק כהות יותר משאר הראש - לרוב חום קפה או חום שוקולד.
סביב האוזניים יש רצועות לבנות, ובחלקם הפנימי יש שכבת שערות רכה ועבה המגינה על האוזניים מפני הקור.
בין המושק האלפיני למושק ההימלאיה יש דמיון רב המקשה על הזיהוי בין השניים.
הזואולוגים פיטר גרובס ופיטר גרב הצביעו על הבדל משמעותי במראה של הגרון: בעוד שלמושק האלפיני יש פסים לבנים ברורים או כתם לבן בולט על גרונו, למושק ההימלאיה מאפיינים אלה מעורפלים מאוד אם הם קיימים בכלל.
מלבד הגרון והגחון, המושק האלפיני נוטה להיות אדמוני יותר ורגליו בצבע אפרפר בהיר.
עם זאת, סימני זיהוי אלה עלולים להתחלף בין שני המינים כך שניתן לקבוע את זהותו של המין בהתאם לתפוצתו.
בניגוד "לאיילים האמיתיים", מושק ההימלאיה חסר קרניים כיתר איילי המושק - מאפיין המשותף מלבדם גם לאלקרן הגדות.
תחת זאת, למושק ההימלאיה יש זוג ניבים ארוכים במיוחד הבולטים מהשפה כלפי חוץ והם נמצאים בתהליך גדילה במשך כל ימי חייו.
אף על פי שלשני הזוויגים יש ניבים, כצפוי ניביהם של הזכרים ארוכים יותר משל הנקבות (כמעט כפול).
הניבים אמנם עלולים להישבר בקלות, אך הם צומחים מהר מאוד כך שאין זה אובדן גדול עבור המושק.
מכיוון שהמושקים חסרי קרניים, הניבים משמשים במקומם ככלי לחימה בין הזכרים.
בדומה לאייל האנדים, מבנה גופו של מושק ההימלאיה חסון ומוצק - מזכיר מאוד מבנה גוף של מיני יעלים.
גבו של המושק מעוגל, ופלג גופו האחורי גבוה יותר מהקדמי.
הרגליים שלו קצרות באופן כללי, אך האחוריות ארוכות וחזקות יותר מהקדמיות.
התנוחה המעוגלת של עמוד השדרה והרגליים האחוריות המפותחות מקנות למושק יכולת קפיצה מצוינת הנמצאת בשימוש רב יותר מאשר ריצה רגילה.
למושק ראש קטן, משולש ורחב הדומה מאוד במראהו לאייל רגיל; לעומת זאת, צווארו עבה וקצר בניגוד לצוואר הדק של האייל ואוזניו העבות והגדולות מעוגלות ולא משולשות.
הגב המעוגל והאוזניים הגדולות נותנות למושק מראה "דמוי ארנבת".
העיניים והאף של המושק גדולים ושחורים, ויש לו מספר זיפים ארוכים מתחת לעין ובסמוך לאף.
זנבו של המושק קצרצר ביותר ונראה יותר כבליטה מאשר כזנב רגיל.
הפרסות של המושק רחבות וחזקות ומסייעות לו לנוע בזריזות על סלעים חלקים, והפרסות האחוריות מעל הקרסול הקרויות "האצבע החמישית" ארוכות ומפותחות מן הרגיל והן מספקות לו יציבות מוגברת על מדרונות תלולים ואנכיים מאוד.
מושק ההימלאיה נבדל מקרוביו בכך שיש לו את כיס המרה, וכן בכך שלנקבות יש שתי פטמות בלבד ולא ארבע.
לזכרים יש בלוטה בבסיס הזנב וכן בלוטת מושק בין אברי הרבייה לטבור אשר שניהם ממלאים תפקיד בתקשורת; בלוטת המושק שימושית בעיקר כדי למשוך נקבות בעונת הרבייה לשטחו של הזכר ובלוטת הזנב משמשת לסימון רגיל של הטריטוריה.
בלוטת המושק מפרישה חומר שמנוני בעל ריח מושק חריף אשר עשוי גם להרתיע זכרים יריבים לחדור לשטחו של הזכר ולהתעמת איתו.
מידות גופו של מושק ההימלאיה:
מושק ההימלאיה הוא בעל חיים תת-אנדמי וזאת משום שהוא אנדמי לאזור גאוגרפי מסוים (ההימלאיה) הנמצא בשטחם של מספר ישויות מדיניות.
טווח התפוצה שלו כולל את דרום-מזרח סין העממית (המחוז האוטונומי הטיבטי), צפון הודו (סיקים, ג'אמו וקשמיר, לדאק הימאצ'ל פרדש ואוטראקהאנד), מערב בהוטן (המחוזות המערביים), וחלקים גדולים מנפאל (מרבית המחוזות הצפוניים והמרכזיים).
בית הגידול של מושק ההימלאיה הוא באזורים הרריים גבוהים עד לגובה של 2,500 מטר מעל פני הים - בדומה לקרובו המושק האלפיני.
בית הגידול כולל כרי דשא, שיחים תת-אלפינים נמוכים, יערות דלילים כדוגמת יערות אשוח, סלעים, וצמחייה נוספת האופיינית לאזורים הרריים.
לאייל המושק יש יכולת ניווט מעולה בטופוגרפיה ההררית המורכבת והוא צועד בקלות במדרונות אנכיים ותלולים מאוד - בין השאר בזכות הפרסה החמישית הגדולה שמייצבת אותו בירידות חדות.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו של אייל המושק מגיעות עד למינוס 20 בחורף באזורים הגבוהים וכמות המשקעים הממוצעת היא 2,000–3,000 מילימטר לשנה.
המושקים ההימלאים הם בעלי חיים בודדים, חששנים וזהירים, אשר מנסים רוב הזמן להיטמע בסביבתם ולא לבלוט.
הם פעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב - ובדרך כלל מרבית הפעילות נסובה סביב ליקוט המזון.
בשאר שעות היום והלילה המושקים נחים באזור מוגן וסבוך בצמחייה.
המושקים תופסים לעצמם שטחי פעילות קבועים קטנים (כ-0.22 קילומטר), אך זכרים יקימו לעצמם טריטוריה הרבה יותר גדולה אף על פי שחלקים רבים ממנה לא יהיו בשימוש.
הזכרים הם טריטוריאליים מאוד, ובדומה לאיילים רבים הם נוטים לייעד אזורים מסוימים כ"בתי שימוש" ספציפיים עבור שתן או ערימות גללים.
למרות שהתנהגות זאת אינה ברורה דיה, סביר להניח שהיא משמשת כאמצעי לסימון הטריטוריה מכיוון שהתופעה הופכת לשכיחה יותר ויותר לקראת עונת הרבייה.
אתרים אלו מפיצים ריח עז בסביבתם, וזאת לצד סימונים עם בלוטות המושק ואמצעים נוספים.
זכרי המושק תוקפניים מאוד כלפי בני מינם, וזכר אשר יפלוש לשטחו של זכר אחר יותקף במהרה אם לא יימלט מהאזור.
לחימה בין יריבים שווים בגודלם תכלול בעיקר נשיכות עם השיניים הרגילות ודקירות עם הניבים, ודי נפוץ שכל אחד תולש מחבירו פיסות פרווה במהלך הלחימה באמצעותם.
לאיילי המושק ההימלאי יש תחושה חריפה ביותר לריח.
כתוצאה מכך, הזכרים מסמנים את שטחם על ידי שפשוף בלוטת הזנב שלהם מול זרדים וענפים.
הפרשה זו יעילה כנגד זכרים פולשים שאינם מסוגלים להילחם והיא מקבלת משנה תוקף בעונת הרבייה.
חוש הריח יעזור גם כדי לאתר טורפים מבעוד מועד.
מושק ההימלאיה משמיע קול שריקה כפולה כאשר הוא מפחד, ואף עלול לצרוח כאשר הוא פצוע.
חוש השמיעה של המושקים אף הוא מעולה וניתן לראות תדיר את האוזניים זקופות ומקשיבות לרעשים ביער.
השריקה אשר נשמעת בעת סכנה משמשת כסימן אזהרה לבעלי חיים אחרים בסביבה.
למושק הליכה ייחודית וזהירה אשר בעלת מראה מתנדנד הדומה במקצת לתנועת הארנבים.
על מנת להימנע מטריפה, מושקי ההימלאיה מנסים להסוות את בתוך הצמחייה ההררית; הצבע החום העמום של פרוותם ממזער את סיכויי הגילוי שלהם.
בין הטורפים של אייל מושק זה ניתן למנות נמר השלג, שונר מצוי, זאב אפור, שועל אדום, דלק צהוב-גרון וכלבי בית משוטטים.
דורסי יום גדולים צדים מדי פעם איילי מושק צעירים.
כאשר מושק ההימלאיה נרדף על ידי טורף, הוא תר אחר מקלט סביב ההר שבו יוכל להסתתר עד יעבור זעם.
כאשר אין מקלט זמין בקרבת מקום, המושק ישתמש במהירותו וזריזותו כדי לבצע ריצת מעגלים לא סדירה עם שבירות חדות לצדדים מנוגדים בתקווה שהטורף יאבדו.
עם זאת, מושק ההימלאיה מתעייף די בקלות מלרוץ - בדרך כלל לאחר 200–300 מטר של ריצה.
המושק מנצל את גופו הגמיש ורגליו האחוריות הארוכות להימלטות: הוא מסוגל לקפוץ בקלות למרחק של 6 מטר המהווה יתרון כאשר הוא נרדף על ידי טורף איטי.
מושק ההימלאיה הוא בעל חיים צמחוני ולוחך-עשב, והוא עשוי לאכול כמעט כל דבר שזמין בהתאם לעונה.
בהתאם לכך תזונתו כוללת עשבים, עשבי תיבול, שיחים אלפינים, טחבים, חזזיות, שרכי מים, זרדים, יורה, גבעולים, פרחים, ועלים.
בחורף כאשר המזון פחות זמין, המושק יעמוד לעיתים קרובות על רגליו האחוריות כשרגליו הקדמיות ינסו לאחוז בענפים ולהביאם להישג ידו, והוא אף מסוגל לטפס על עצים בינוניים כדי להגיע לעלים וענפים.
המושק כיתר הפקוריים הוא בעל חיים מעלה גרה; עובדה זאת מסייעת לו לאכול כמויות גדולות של מזון צמחי מבלי ללועסו יתר על המידה, כך שברגע שירגיש מאוים הוא יעזוב במהירות את האזור ויוכל לעכלו בנוחות במועד מאוחר יותר כאשר הוא מוגן.
בעת העלאת הגירה, המושק לועס את המזון תוך כדי שהוא מזיז את הלסת התחתונה לצדדים; מאפיין זה נצפה גם אצל אלקרן הגדות וככל הנראה הללו עושים זאת על מנת שאחד הניבים יוכל לעזור בפירוק המזון.
לעיתים קרובות, איילי המושק צועדים למרחקים גדולים במהלך הלילה כדי למצוא אזור שעשיר יותר במזון; בצעידה כזאת הוא מסוגל לגמוע מרחק של 3–7 ק"מ ללילה, אולם תמיד הוא יחזור לשטח פעילותו הקבוע עם עלות השחר.
עם הגיע עונת הרבייה, זכר המושק ההימלאי הופך להיות לחוץ ותחרותי והוא אוכל מעט מאוד.
במהלך ניסיונות להגן על הטריטוריה הגדולה שלו אשר מאגדת מספר שטחי פעילות קטנים של נקבות הוא ינסה להניס כל זכר משטחו באמצעות ניביו.
הנקבות אשר שקטות וביישניות נוטות להישאר בזמנים אלו במחבואם.
שק המושק של הזכר משמש כ"מפתח" למשוך נקבות בעונת הרבייה ופתרון לבעיה זאת: השק אשר מפריש ריח חזק נועד לפתותם לצאת מן המחבוא.
בנוסף, הזכר מפריש שתן אשר מעורבב עם המושק וגורם לשתן לקבל צבע ורוד עם ריח חזק וחריף מן הרגיל.
עונת הרבייה של המושקים היא בין נובמבר לינואר, למרות שחלק מהנקבות לא יהיו בשלות לרבייה עד חודש מרץ.
תקופת ההריון של נקבת המושק היא 185–195 ימים (כ-6.5 חודשים).
בתום ההריון נולדים בין עופר אחד לשניים לרוב בין מאי ליוני.
העופר נשאר במחבוא במשך זמן רב יחסית: לא פחות מ-2 חודשים וזאת בניגוד לשבועות בודדים אצל פרסתנים רבים.
על זאת ניתן להוסיף שהמגע היחיד של העופר עם אימו הוא במהלך ההנקה ובשאר הזמן אין לאם כל קשר או מגע איתו.
התנהגות היניקה של עופרי המושק היא יוצאת דופן; בעוד העופר יונק מהפטמות האם מרימה את הרגל האחורית שלה ומשאירה אותה תלויה באוויר, בעוד שהעופר נוגע בפרסה שלה עם רגלו הקדמית.
לאחר 2 החודשים העופר כבר מסתובב לבדו בשטח של אימו ורק נפגש איתה על מנת לינוק; הוא הופך לעצמאי בצורה מלאה לאחר שישה חודשים.
העופרים מגיעים לבגרות בדרך כלל לאחר 18 חודשים, אם כי הנקבה יכולה להתרבות כבר לאחר שנתה הראשונה.
תוחלת החיים של מושק ההימלאיה בטבע היא 10–14 שנים, אולם תוחלת החיים הפוטנציאלית היא עד 20 שנים.
מושק ההימלאיה מסווג על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה רצינית של האוכלוסייה ששיעורה מוערך ביותר מ-50% על פני 21 שנים.
למרות שאין נתונים ישירים זמינים לגבי שיעורי הירידה האחרונים, סביר להניח שירידה דרסטית ממשיכה להתרחש וזאת על בסיס רמות הציד הגבוהות.
מלבד זאת למין זה יש טווח תפוצה מוגבל יחסית כך שאין זה סביר שאוכלוסייתו הכוללת גדולה.
מסחר ברמה גבוהה בחלקי גופו של מושק ההימלאיה מתבצע בתוך סין ובמקומות אחרים באסיה הצפונית-מזרחית; למעשה, זהו מין המושק הניצוד ביותר.
ישנם מספר אזורי סחר לא חוקי בחיות בר הנמצאים בתוך הטווח של המושק ההימלאי, כך שבטוח שהמין נמצא תחת רמה מסוימת של איום מסחר בו ובמוצריו.
הדמיון בין מיני המושק מקשה להעריך את רמת האיום הישיר על המינים, שכן חלקי הגוף דומים אצל איילי המושק ובשל כך אינם ניתנים לזיהוי.
מלבד הציד לבשרו של המושק אשר נחשב למעדן מקומי, הציד העיקרי הוא בעיקר עבור בלוטות המושק שלו.
המושק המיוצר על ידי איילים אלו יקר מאוד בשל השימוש בו בתעשיית הסבונים והבשמים וכן בשל התכונות התרופתיות שיש לו לכאורה, ובארצות הברית או בשאר השווקים הבינלאומיים מחירו של קילו חומר מושק עשוי להגיע לכ-45,000 דולר - המחיר היקר ביותר בעולם עבור מוצר מהחי.
אף על פי שאת בלוטות המושק הנמצאות אצל הזכרים ניתן לחלץ מהאיילים מבלי לפגוע בהם, רוב "ציידי המושק" הורגים את האיילים הן מפני שהדבר נוח יותר מאשר להתעסק בלכידה והן כדי להסיר את השק כולו, אשר מניב כ-25 גרם בלבד של חומר שעוותי חום.
ציד לא חוקי אפוא הוא נפוץ מאוד וקשה להפסיקו בדרכים רגילות בשל הביקוש הרב.
מעבר לציד שמהווה איום חמור על המין, מושק ההימלאיה סובל גם מאובדן היערות בטווח התפוצה שלו למטרות חקלאות, עצים, והתיישבות אנושית.
על מנת לבלום את ציד איילי המושק, נעשו ניסיונות בסין להקים חוות מיוחדות של איילי מושק שבויים לאחר שהוכח שאפשרי לחלץ מהם את המושק מבלי להרוג אותם.
עם זאת ניסיונות אלו נתקלו בקשיים בשל כך שהאיילים נספו ממחלות או מקרבות ביניהם, ובנוסף לכך המושק המופק בשבי בעל איכות נמוכה מהמושק המופק בבר.
מושק ההימלאיה מופיע באמנת CITES בנספח ב' (סין) ובנספח א' (כל מדינות אחרות), אולם אין בכך כדי למנוע את הסחר המשתולל באיילי מושק.
המין נחשב לנדיר בסין, ומופיע במדינה זו בקטגוריה הראשונה ברשימה האדומה הסינית ובקטגוריה השנייה ברשימת מיני המפתח של סין.
הערך הגבוה של חלקי גופו של המושק בסחר דורש שימור פעילות יעילה נגד הציד הלא חוקי.
מושק ההימלאיה מצוי במספר אזורים מוגנים ברחבי תפוצתו כדוגמת הפארק הלאומי סגרמאטהה, הפארק הלאומי נאנדה דווי, הפארק הלאומי רארה, הפארק הלאומי מאקלו-בארון, "שמורת החי קאדרנט", "שמורת אייל המושק אסקוט", ועוד רבים אחרים.
אייל מושק אַנחְווֵי (שם מדעי: Moschus anhuiensis), הוא מין פרסתן דמוי אייל במשפחת איילי מושק, האנדמי לסין העממית.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1982 על ידי מספר חוקרי טבע סיניים.
זהו מין "חדש" של אייל מושק - בתחילה היה נחשב כתת-מין של אייל מושק סיבירי ולאחר מכן של אייל מושק סיני.
הוא הוכר כמין נפרד על בסיס שוני גנטי וחיצוני בינו לבין המושק הסיני.
שמו המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: "Moschus" = "מושק" - מתייחס לבלוטה המיוחדת שלו המפרישה ריח עז.
"anhuiensis" - מתייחס למקום התפוצה העיקרי שלו - מחוז אנחווי במזרח סין.
מושק אנחוויי הוא בין הקטנים שבאיילי המושק, אך גדול יותר מהמושק הסיני.
משקל גופו המקסימלי הוא 9.7 ק"ג.
הצבע הכללי של פרוותו הוא חום אפרפר דהוי, ויש לו דפוס עמום של כתמים בהירים ודהויים רבים.
יש לו פסים לבנים בולטים על הצוואר בדומה למושק הסיני, ופס לבן במקביל לקו הלסת.
השיער שלו ארוך למדי ומגיע לכ-5.4 ס"מ אורך.
יש לו פרסות אחוריות ארוכות למדי, ניבים ארוכים שקצרים יחסית למיני מושק גדולים, ובלוטת מושק סמוך לאיברי הרבייה.
האוזניים שלו עגלגלות וארוכות מזכירות את אוזני הארנב והן כהות יותר משאר הגוף.
רגליו האחוריות ארוכות מהקדמיות ומספקות לו יכולת קפיצה טובה.
אין דו-צורתיות זוויגית בולטת בין הזכרים לנקבות.
מושק אנחוויי אנדמי לדרום-מערב סין העממית.
הטווח המכריע של תפוצתו נופל בהרי דאבי שבתחומי מחוז אנחווי, וסביר להניח שהוא נפות גם בשוליים המערביים של ההר הנופלים בתחומי מחוזות חוביי וחונאן.
בית הגידול שלו ברצועת הרים זו כולל יערות עצי-מחט בגבהים של כ-2,000 מטר מעל פני הים עם פסיפס של סלעים, צוקים ושיחים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו כ-30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא מעל 2,000 מילימטר לשנה.
מעט מאוד ידוע על הרגלי המזון ואורח החיים של מושק אנחוויי.
על פי זואולוגים שחקרו במעט את המין, הנקבות מגיעות מהר מאוד לבגרות - כבר בשנה הראשונה לחייהם, ולידת תאומים היא די נפוצה אצל מין זה בניגוד לשאר איילי המושק.
הוא בעל חיים שפעיל החל משעות הדמדומים - לאורך שעות הלילה - ועד עלות השחר.
בשאר היום ישהה באזור סבוך ומוגן.
סביר להניח שההתנהגות החברתית של המין זהה למדי לזו של המושק הסיני.
הטורף העיקרי שלו ברצועת ההרים הוא ככל הנראה נמר הודו-סין.
מושק אנחווי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל מספר איומים רציניים שגרמו לירידה דרסטית של האוכלוסייה.
מרבית האיומים זהים לזה של המושק הסיני - אובדן בית הגידול וציד נרחב עבור בלוטת המושק וכן לעורו ובשרו.
אין מידע זמין על גודל האוכלוסייה.
על פי סוקר סיני גודל האוכלוסייה הכולל היה 700–800 בלבד בשנת 1985. בסקר משנת 1995 הוצע כי סביר להניח שמין זה עדיין נתון בירידה - כך שהוא מתקרב לקריטריונים של "סכנת הכחדה חמורה" (CR), אף על פי שב-2003 דווח כי ככל הנראה מעמדו השתפר.
מאז לא פורסמו סקרים נוספים, ונכון לשנת 2014, לא התקבל מידע יוצא דופן המצביע על צורך לשנות את מצב שימורו לקטגוריה מאוימת יותר.
מושק אנחוויי מופיע בנספח ב' של אמנת אמנת וושינגטון (CITES), ברשימת מיני המפתח המוגנים של הטבע בסין מאז 2002 וכמין בסכנת הכחדה ברשימה האדומה הסינית.
על פי IUCN נדרשים בדחיפות צעדים כדי לשלוט על ציד לא חוקי של המין ולהגן על בית הגידול שלו בהר דאבי.
יש צורך לקבוע את גודל האוכלוסייה של המין ואת היקף האיומים על מין זה.
לא ידוע על אזורים מוגנים שבהם מושק אנחוויי נמצא.
אייל זהוב (שם מדעי: Hyelaphus), הוא סוג של אייל קטן החי בדרום-מזרח אסיה וכולל 4 מינים זוטרים אשר שניים מתוכם אנדמיים לאיים, ושניים יבשתיים.
איילים אלו הם הקטנים ביותר בתוך שבט האיילים האמיתיים בתת-משפחת איילי העולם הישן.
פירוש השם המדעי Hyelaphus הוא אייל-חזיר המרמז על מבנה הגוף וסגנון הריצה של האיילים הללו.
מקור השם הרשמי הוא בשפה הוייטנאמית (Chi Hươu vàng), והוא נועד לציין את המראה הכללי של פרוותם.
בעבר, ארבעת המינים היו נחשבים למין בסוג Axis שכלל מלבדם את המין הגדול יותר - אייל נקוד, אולם על בסיס הדמיון המורפולוגי והגנטי שלהם לאייל רוסה, הם הוכרו בשנות האלפיים כזכאים להיות משויכים לסוג נפרד כך שהאייל הנקוד הפך לסוג ומין יחיד.
מבחינה גנטית, האיילים הקרובים אליהם ביותר לאחר אייל רוסה, הם האייל הנקוד והסוג אייל רוסרבוס המכיל מינים גדולים יותר.
המינים בסוג הם איילים נדירים יחסית, שכן על פי הרשימה האדומה של IUCN כולם נמצאים במידה זו או אחרת בסכנת הכחדה.
מיני האייל הזהוב בעלי גוף כבד ומוצק בדומה לחזירונים, ויש להם רגליים קצרות, צוואר עבה וראש עגלגל ורחב; החרטום המשולש שלהם קצר מאוד יחסית לאיילים אחרים.
המצח רחב באופן בולט, ובסיס הקרן המחופה בעור מוגבה מעט מהגולגולת עם דמיון חלקי לקרני המונטיאקים.
השדרה גמישה ועגלגלה, והתנוחה של הגוף שפופה בדרך כלל עקב העובדה שפלג הגוף האחורי גבוה מהקדמי.
האוזניים קטנות ועגלגלות, והזנב דק ובינוני בגודלו עם פרווה לבנה בצידו התחתון.
הפרווה של מיני האייל הזהוב עדינה ועבה ובעלת גוון חום-זהוב אדמדם; היא נוטה להתכהות בבגרות.
הפנים לרוב בהירות וזהובות, ויש לעיתים קרובות כתם דהוי בין העיניים בצורת Y.
הזכרים נוטים להיות כהים מהנקבות.
מעבר לכך שהזכרים גדולים במקצת מהנקבות, הם מתאפיינים בזוג קרניים ארוכות שנחשבות לבינוניות יחסית למינים אחרים.
המבנה שלהם פשוט למדי ודומה לאייל רוסה או לאייל נקוד: ממוטת הקרן המרכזית מתפצלים שני סיעופים בלבד - אחד בבסיס ואחד בקצה.
האיילים הזהובים פעילים בבתי גידול סבוכים וגשומים שהתנועה בהם קשה, והמאפיין העיקרי שבשלו הם זכו לכינוי "אייל חזירי", נובע מסגנות הריצה שלהם: בעת היתקלות במכשולים כמו עצים, האיילים הללו יעדיפו לנסות לרוץ בשפיפות מתחת למכשול במקום לדלג מעליו - בדומה להתנהגות החזירים.
האיילים הללו הם פעילי יום, אך באזורים רבים הם הפכו לפעילי לילה עקב ההפרעה האנושית הגבוהה ולחץ הציד.
הם נוטים לחיות בבדידות, ולעיתים מתאספים בעדרים, בקבוצות קטנות או במשפחות לפרקי זמן קצרים.
התזונה שלהם כוללת בעיקר עשבים, שיחים ועלים.
הזכרים טריטוריאליים למדי ומסמנים את שטחם באמצעות הפרשות מבלוטות ריח בעיניים.
הנקבה ממליטה בין עופר אחד לשניים לאחר תקופת הריון של 220 ימים.
אייל חזירוני (Hyelaphus porcinus; תואר ב-1780) - המין הגדול והנפוץ בסוג.
בעל פרווה בצבע חום-קפה עם גוון זהוב, ולעיתים קרובות הנקודות שאפיינו את הפרווה בצעירותו נותרות גם בבגרותו.
מצוי בהודו, נפאל, סין העממית, מיאנמר, בהוטן ואולי גם תאילנד.
הובא לסרי לנקה, אוסטרליה וארצות הברית.
אייל קוהל (Hyelaphus kuhlii; תואר ב-1836) - בין הפרסתנים הנדירים בעולם.
בעל פרווה אדמדמה ערמונית בפלג הגוף האחורי, ולעיתים יש לו פרווה שחרחרה סביב הכתפיים, הצוואר או אף הראש.
מין זה אנדמי לאי קטנטן באינדונזיה בשם באוואן, הממוקם בין ג'אווה לבורנאו.
אייל קאלאמיאן (Hyelaphus calamianensis; תואר ב-1888) - המין הקטן בסוג.
פרוותו בצבע חום-זהבהב אחיד בכל הגוף, ופניו בהירות יותר.
מין זה אנדמי לשרשרת איי קאלאמיאן במערב הפיליפינים - בין האי מינדורו לאי פלאוואן.
אייל אנאמייט או אייל תאילנדי (Hyelaphus annamiticus; תואר ב-1888) - לשעבר תת-מין של אייל חזירוני.
זהו מין לא מוכר כל כך, והוא החל להיכלל בסוג רק בטקסונומיות חדשניות משנת 2011 ואילך.
כיום מצוי אך ורק בקמבודיה, אך בעבר היה מצוי ברכס אנאמייט בגבול וייטנאם-לאוס ובאזורים נוספים בדרום הודו-סין כמו תאילנד.
הוא דומה מאוד לאייל החזירוני אך כהה יותר וחסר נקודות, והעופרים שלו נולדים אף הם ללא נקודות.
אייל חומסקי (נולד בשנת 1965) הוא פרסומאי ישראלי, שותף במשרד הפרסום "אדלר חומסקי ורשבסקי GREY ושות'".
חומסקי נולד וגדל בירושלים למוניקה (לבית מילשטיין) ולד"ר צזר חיים חומסקי, ממייסדי תחום הייעוץ ארגוני בישראל, ומומחה ישראלי לשיווק ולהתרמה.
שירת בצה"ל בסיירת מטכ"ל, ובשנת 1983, בעת שהיה באימונים במסגרת השירות הצבאי, נפצע ואיבד את עינו.
אחרי שחרורו מצה"ל נרשם ללימודי תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ובהמשך גם סיים תואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק.
בשנת 1987 התמנה כעוזר תקציבאי במשרד הפרסום קשר-בראל, במקביל ללימודיו.
שנה וחצי לאחר שהגיע למשרד החל לנהל ולהופיע בפרזנטציות למכרזים לבד.
בהמשך הפך חומסקי לאחראי על כל התקציבאים במשרד ולאחר מכן לשותף.
ביולי 1996, הקים חומסקי עם ראובן אדלר את משרד הפרסום "אדלר-חומסקי".
בשנת 1998 מונה למנכ"ל המשרד.
באותה שנה רכשו את חברת הפרסום ורשבסקי פרייליך דובב IMC בע"מ שהייתה בבעלות שמואל ורשבסקי.
נכון לשנת 2017, מדורג המשרד במקום השני בישראל בנתח הפרסום.
בשנת 2013 היה חומסקי חלק מקבוצת רכישה בראשות איש ההייטק אורי אלון, שרכשה את הפועל ירושלים.
ביוני 2018 הודיע אלון על עזיבת הקבוצה, וחומסקי מונה כמנהל שותף בקבוצה.
חומסקי נשוי לתמי (לבית הירשנזון), מעצבת אופנה, ואב לשלושה.
אייל לשם הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה פנימית ומחלות זיהומיות בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
מנהל את המכון לרפואת מטיילים ומחלות טרופיות בבית החולים תל השומר (משנת 2019).
לשם הוא בוגר בהצטיינות של בית הספר לרפואה של הטכניון משנת 2000, ובעל התמחות ברפואה פנימית והתמחות-על מחלות זיהומיות בבית החולים תל השומר.
ב-2006, עבר השתלמות קלינית במרכז רפואי CIWEC בקטמנדו.
בשנת 2019, קיבל תעודה ברפואה טרופית והיגיינה מאוניברסיטת גלאזגו בסקוטלנד.
לשם עובד כרופא מומחה בכיר ביחידה למחלות זיהומיות, בכיר במחלקה פנימית ג', ומשנת 2019, מנהל את המכון לרפואת מטיילים ומחלות טרופיות בתל השומר.
הוא מתמחה בזיהומים ויראליים ובמחלות הנרכשות בנסיעה לאזורים טרופיים ומדינות מתפתחות.
לשם הוא עורך חבר בפרסום הרשמי של הארגון הבינלאומי לרפואת מטיילים (JTM), חוקר אורח ב-CDC באטלנטה ויועץ לארגון הבריאות העולמי.
פרופ' לשם הוא פרופסור חבר קליני בחוג לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, חיבר מעל 100 מאמרים מדעיים והשתתף בכתיבת ספרי רפואה.
חבר באיגוד הישראלי למחלות זיהומיות, האיגוד הישראלי לפרזיטולוגיה, פרוטוזואולוגיה ומחלות טרופיות ובאיגוד הבינלאומי לרפואת מטיילים.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, בשל התמחותו במחלות טרופיות וזיהומים ויראליים, הרבה להתראיין בכלי התקשורת.
קישור לרשימת מאמריו של פרופ' לשם באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית
אייל לפידות (נולד ב-1965, בערך) הוא איש עסקים ישראלי שכיהן כמנכ"ל הפניקס ושיכון ובינוי.
לפידות נולד בירושלים לאב שהיה בעל חנות נעליים ובגיל צעיר התייתם מאמו שנפטרה מסרטן.
הוא גדל בשכונת גבעת מרדכי ולמד ברנה קסין.
לפידות בעל תואר כלכלה וחשבונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בגיל 25 מונה ליועץ ל במשרד האוצר ולאחר 4 וחצי שנים מונה לסמנכ"ל כלל מנפיקים.
בגיל 30 התמנה למשנה למנכ"ל בנק משכן.
בהמשך מונה למנכ"ל ביטוח ישיר וב-2004 רשמה החברה את הרווח הגבוה בתולדותיה.
יצחק תשובה מינה אותו למנכ"ל קבוצת דלק ישראל תמורת מניות החברה בגובה 80 מיליון שקל, בתקופתו שולש שווי החברה.
בשנת 2009 מונה למנכ"ל חברת הפניקס חברה לביטוח, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2019 בה החליף אותו אייל בן סימון.
ביוני 2019 מונה למנכ"ל שיכון ובינוי, אך פוטר לאחר כשנה על ידי בעל השליטה נתי סיידוף.
לפידות מחזיק ב-5 אחוזים ממניות כלל ביטוח.
לפידות גרוש ואב לארבעה שהתגוררו בקריית אונו.
הוא בזוגיות עם יעל דניאלי, מנכ"לית התאחדות בתי המלון ומתגורר בסביון.
אייל זוסמן (נולד ב-27 באוגוסט 1974) הוא שחקן, מוזיקאי ויוצר ישראלי.
אייל זוסמן נולד וגדל בחיפה, דור שביעי בישראל מצד אביו.
בנם של בנימין זוסמן, יליד חיפה, יו"ר רשת בתי אבות בחיפה ויהודית זוסמן, ילידת ירושלים, מורה.
לזוסמן אחות הגדולה ממנו ושני אחים תאומים הקטנים ממנו.
בצה"ל שירת ביחידה 8200. בתום שירותו הצבאי עבר לתל אביב, בה הוא מתגורר ופועל עד היום (2021).
בהיותו בן עשר שיחק בתיאטרון חיפה בהצגה "מלחמת טרויה לא תהיה", בבימויו של מיכאל גורביץ' ובהצגה "יאנוש קורצ'אק יומן מן הגטו", בבימויה של נולה צ'לטון, שהוקרנה בטלוויזיה.
בנעוריו שיחק בתפקיד הראשי בסרטה של רותי פרס "אחותו של הנריק" (1988), לצידה של אביטל דיקר, על פי סיפור קצר מאת יהושע קנז.
בחטיבת הביניים עירוני ה' הקים קבוצת תיאטרון ובמשך שלוש שנים העלו 3 הצגות אותן כתב, ביים ובהן שיחק.
בהמשך עבר לתיכון ויצו לאמנויות וסיים בגרות בתיאטרון.
זוסמן בוגר תואר ראשון בהצטיינות מהחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב (2001-1998).
בתקופת לימודיו כתב את המחזה "יונה הנביא" שהוצג בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב, עליו זכה בפרס התרבות של עיריית חיפה.
בתום לימודיו הקים עם חבריו ללימודים את "קרמשניט", אנסמבל סטנדאפ וקומדיה דל'ארטה,
שהעלה שתי הצגות שרצו ברחבי ישראל.
שיחק בהצגות ובטלוויזיה, בין השאר בתיאטראות החאן והקאמרי, במחזמר פיטר פן;
שימש כמנחה של קרקס מדראנו בסיבוב הופעותיו בארץ.
השתתף כשחקן יוצר בקבוצות פרינג' שונות, יחד עם הבמאים הדס עפרת ואריאל אפרים אשבל.
הוא ממייסדי קבוצת אנסמבל פספורט והוגה שם הקבוצה.
"האזרח ק'" (בתפקיד הראשי) ו"לאה", עליו זכה בפרס קיפוד הזהב 2019 בקטגוריית שחקן המשנה, בה הוא מבצע חמישה תפקידים.
כיום זוסמן לומד בימוי והוראת התיאטרון בסמינר הקיבוצים.
בתקופת נעוריו זוסמן הקים להקה בשם "שירלי קיבלה 2", כשהשיר "תל אביב חיפה" הוקלט לאוסף של להקות צעירות.
הם הרבו להופיע בחיפה והצפון והתפרקו בתקופת הצבא.
עם שחרורו מצה"ל עבר לתל אביב עם להקה חדשה שהקים, "האצבעות".
הלהקה הופיעה ברחבי הארץ כולל בפסטיבל ערד, בלוֹגוּס ובעיר הבירה בחיפה בחימום של להקת סקאנק אנאנסי.
בשתי הלהקות היה הסולן, כתב את המילים והיה שותף ללחנים.
בפברואר 2021 יצא סינגל ראשון מאלבום משותף שלו עם עמיר לב – "ציפור גן עדן".
באפריל 2021 יצא הסינגל השני, דואט עם עמיר לב, "הרוח כבר שטה".
בהמשך יצאו עוד 2 סינגלים מתוך הפרויקט: "ים חברים" ו- "כשתגיעי".
ב-27 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "שנות אור" עם עמיר לב.
באוגוסט 2023 יצא האלבום המשותף, "מסע לארצות החום".
בשנת 2006 ייסד זוסמן יחד עם יוצר הקומיקס אמיתי סנדי את "התחרות הישראלית לקריקטורות אנטישמיות", שבה הורשו להשתתף רק ציירי קריקטורות יהודיים, כתשובה לתחרות קריקטורות אַנְטִישֵׁמִיּוּת על השואה שנפתחה באיראן עקב פרשת קריקטורות מוחמד בדנמרק.
חבר השופטים כלל את יוצר הקומיקס האמריקאי זוכה הפּוּלִיצֶר ארט ספיגלמן, הבמאית עדנה שביט, המשורר מֵאִיר וִיזֶלְטִיר, הקריקטוריסט עמוס בידרמן ויוצר הקומיקס אורי פינק, ובחר את הקריקטורה "כנר על הגג" של אהרון כץ לקריקטורה הזוכה.
בשנת 2009 יצא "חדר הלבשה", סרטו התיעודי של זוסמן, אותו הפיק וביים ביחד עם ניסן כץ.
הסרט מתעד את המתרחש בחדרי הלבשה של משחקי כדורגל ברחבי העולם כולל במקומות כמו נפאל, זנזיבר ונצרת.
הוא שודר בערוץ 8 ובערוצי טלוויזיה בעולם בהם הטלוויזיה הציבורית בברזיל ובשווייץ והשתתף בפסטיבלים רבים וזכה בפרס סרט הדוקו המבטיח בפסטיבל הטלוויזיה מיפ-דוק קאן .
הוא בוגר קורס מפיקים/במאים בסורבון, פריז מטעם האיחוד האירופי.
הוא בוגר קורס קריאייטיב ב-ACC תרצה גרנות ומאז שנת 2007 עובד בפרסום כרַעֲיוֹנַאי, אסטרטג ומנהל קריאייטיב.
משמש כבעלים של סוכנות "אסימון קריאייטיב – כשתתקשר תגדל".
ב-2009 נולד בנו הבכור מאור זוסמן.
ב-2012 לאחר מאבק של שנה וחצי בנו נפטר מסרטן בבית חולים בניו יורק.
כיום מתגורר עם בת זוגו תמי אילת, ונולד להם בן.
2000 - פרס התרבות של עיריית חיפה על כתיבת המחזה "יונה הנביא"
2009 - פרס סרט הדוקו המבטיח "חדר הלבשה" בפסטיבל הטלוויזיה מיפ-דוק קאן (ביחד עם ניסן כץ)
2019 - פרס קיפוד הזהב לשחקן המשנה בהצגה "לאה"
2020 - מועמד לפרס אופיר על ליהוק הסרט "שאיפה לחיים" (יחד עם ירדן שטרסברג)
שנה סרט תסריטאי במאי/ם תפקיד פרסים 1988 אחותו של הנריק עיבוד לסיפור מתוך "מומנט מוסיקלי" מאת יהושע קנז רותי פרס הנריק, התפקיד הראשי פרס הסרט הטוב ביותר מטעם המכון הישראלי לקולנוע.
שנה סרט במאים חברת הפקה 2020 שאיפה לחיים מתן גוגנהיים ואסף אבירי פירמה הפקות תקשורת בהפקה השמן גודיס שניידר
שנה סרט חברת הפקה 2009 חדרי הלבשה טופיה תקשורת
אייל כספי (נולד ב-23 בספטמבר 1963) הוא נציב כבאות והצלה בדרגת רב-טפסר.
קודם לכן שימש בין היתר מפקד מחוז מרכז וכראש אגף המבצעים ברשות הארצית לכבאות והצלה.
כספי נולד, גדל והתחנך בהרצליה.
בנם של בנימין ולאה כספי.
בנעוריו למד בבית ספר תיכון אורט "יד גיורא" בהרצליה.
כתלמיד תיכון התנדב בצופי אש.
התגייס לצה"ל בשנת 1982 ושירת בחטיבת הנח"ל.
במילואים שירת בפיקוד העורף, שם מילא מגוון תפקידים לרבות מפקד פלוגה ומפקד גדוד.
לאחר שחרורו מהצבא הצטרף לרשות הארצית לכבאות והצלה.
בשנים 2001–2011 שימש מפקד תחנה אזורית הרצליה ופיקד על הכשרות שהתקיימו בבית הספר לכבאות.
במסגרת תפקידו, הקים מרכז שליטה ארצי למערך הכבאות.
כמו כן, הקים את יחידת "להבה" – "לוחמי אש להצלת לוחמים".
כספי גם פיקד על כתיבת תורות הפעלה, פקודות מבצעיות ונוהלי עבודה לשגרה ולחירום, הכולל העברת משימה לאומית מהמשרד להגנת הסביבה למערך הכבאות וההצלה בנושא טיפול הוליסטי באירועי חומרים מסוכנים.
בנוסף, עסק בפיתוח מערכות שליטה ובקרה "שלהבת".
פיקד במסגרת ההכשרות במערך הכבאות ובכלל גורמי החירום בדגש מפקד קורס קצינים וכלל הקורסים הפיקודיים והמקצועיים כולל הובלת משלחת לפולין "עדים במדים".
הוא היה שותף להערכות מצב לאומיות עם ראש הממשלה והשר לביטחון פנים.
מאז 2016 עד 2022 שימש מפקד מחוז מרכז ברשות הכבאות.
ב-1 בפברואר 2022 המליצה ועדת האיתור לבחירת נציב הכבאות על כספי לתפקיד נציב הרשות הארצית לכבאות והצלה.
ב-20 בפברואר אישרה הממשלה את מינויו, ב-3 במרץ 2022 הוענקו לו דרגות רב-טפסר והוא נכנס לתפקידו.
כספי למד במדרשה הלאומית למנהיגות וממשל, מנהל הסגל הבכיר בנציבות שירות המדינה.
הוא בעל תואר הנדסאי בניין אזרחי במכללת אורט.
בעל תואר ראשון במדעי החברה הרוח מהאוניברסיטה הפתוחה בשילוב בית ברל בתוכנית התמחות בהגנת העורף ובעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
כספי נשוי ואב לשלושה ילדים.
אייל חזק הוא סוג של אייל, בדרך כלל מעל 5% אלכוהול בנפח ולעיתים גבוה יותר, בין 7 לבין 11%, המשתרע על פני מספר סגנונות בירה, כולל אייל ישן, יין שעורה ואייל ברטון.
אייל חזק מיוצר ברחבי אירופה ומחוצה לה, כולל באנגליה, בלגיה וארצות הברית.
אייל סקוטי שימש לראשונה ככינוי לאייל החזק למיניהם שיוצאו מאדינבורו במאה ה-18. אייל סקוטי מכונה לפעמים "wee heavy" בתרגום חופשי "כבד במקצת".
אייל ישן הוא סוג של אייל חזק, כלומר סוג של בירה.
המונח מיושם בדרך כלל על בירות כהות, מאלטיות באנגליה, בדרך כלל מעל 5% ABV (אלכוהול לפי נפח), וגם על בירות כהות בכל עוצמה באוסטרליה.
לפעמים השם מזוהה עם "אייל מלאי" או, באופן ארכאי, "אייל שמור", שבו הבירה מוחזקת במבשלה.
בתקופה המודרנית, הקו מעט היטשטש בין אייל ישן לבין יין שעורה.
היסטורית, האיילים הישנים שימשו כהשלמה לאיילים המתונים, ובפאבים של התקופה, בדרך כלל, בעל הבית היה מגיש ללקוח תערובת של אייל חזק יותר עם אייל מתון פירותי ומתוק יותר על פי טעמו של הלקוח.
בלונדון במיוחד, האייל המיושן היה מקבל תו חמצמץ מתסיסה משנית עם שמרי brettanomyces שהיו נוכחים בשמרים או בציוד (הייצור) העץ.
בגלל הזמן הדרוש לתהליך היישון, חלק מהמשקיעים היו קונים אייל מתון ממבשלות בירה, מיישנים אותה לכדי אייל ישן ומוכרים אותה במחיר הגבוה יותר.
בסופו של דבר, מבשלי בירה החלו להחזיק קצת בירה מאחור במבשלה, ליישן אותה בעצמם ולמכור אותה לפאבים.
במקרים מסוימים אייל ישן היה תערובת של אייל צעיר וישן יותר.
ה"סטוק אייל", ה"אייל מלאי" היה האייל המיושן מאוד של המבשלה ושימש להזרקת איכות "ישנה", ואולי גם חומציות לתערובת.
בלונדון במיוחד, ברטון (Burton) היה שם נרדף לאייל ישן.
"מחמם חורף" הוא אייל חזק כהה, מאלטי-מתוק, שנרקח בחודשי החורף.
ממוצע האלכוהול שלו בנפח נע בין 6% לבין 8%, וחלקם מגיע ל-10% ומעלה.
בירת חג המולד היא סוג של מחמם חורף, חזק באופן דומה באלכוהול ובדרך כלל מתובל.
מבשלת הבירה של Mac בהרטפורד, אנגליה, רקחה בירת חג המולד הידועה בשם Bootwarmer מאז 1995, ואייל ישן בשם Stronghart מאז שנות ה-50.
יש מבשלים שיכינו בירה ישנה חזקה לביקבוק.
חלק מאלה יכולים להתבגר במשך מספר שנים לאחר הביקבוק.
"האיילים השמורים" של "אוקטובר" נחשבו כמהווים את הבסיס לאייל מסוג IPA שפירושו המילולי "האייל החיוור של הודו" שנשלח על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית לחיילים הבריטים בהודו.
גרסה היסטורית נוספת הייתה מה שנקרא "אייל הרוב", בירה חזקה שנרקחה ביום או בסביבות היוולדו של ילד והייתה מיועדת לשתייה ביום הולדתו העשרים ואחת של אותו הילד.
כמה "איילים ישנים" שילבו במכלים בירה ישנה עם בירה טרייה, על מערכת הסולרה (תהליך יישון משקאות אלכוהוליים).
ברטון אייל שנרקחה על ידי מבשלת Ballantine (ניוארק, ניו ג'רזי) הייתה בירה כזו ונשמרה בייצור כפריט מתנה למפיצים ול-VIP's עד לסגירת המבשלה ב-1972. הנציגים היחידים ששרדו בארצות הברית הם Greene King 5X ו-The Bruery כבירות "יום השנה".
אייל ישן חמצמץ שהותסס עם שמרי Brettanomyces היה פופולרי בבריטניה של המאה ה-19. הסגנון מזוהה כעת יותר עם בירה בלגית, למשל Oud bruin ו-Rodenbach Grand Cru, אם כי ישנה גם דוגמה בריטית אחת ששרדה, ה-Gales Prize Old Ale.
מספר מבשלות בירה, במיוחד בסאסקס, מייצרות סגנון חלש יותר של אייל ישן עם דמיון מסוים לאייל מתון.
דוגמאות כוללות את קינג ובארנס (לימים W.
אייל כהן (נולד ב-1984) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהן כמפקד חטיבת כפיר.
קודם לכן פיקד על שייטת 13.
כהן נולד בארצות הברית להורים ששהו במדינה בשליחות ביטחונית.
בגיל חמש עבר לישראל, גדל בראש העין ולמד בתיכון בתל אביב.
התגייס לצה"ל ב-2002 והחל את שירותו בקורס טיס ממנו הודח לאחר כשנה.
ב-2003 התנדב לשייטת 13, עבר מסלול לוחם וקורס קצינים ומונה למפקד צוות ב-2006, תחילה בפלגת הדרכה ולאחר מכן בפלגת לוחמים.
ב-2009 מונה למפקד פלוגת אימון מתקדם בבא"ח נח"ל ובהמשך שירת כמפקד פלוגה מבצעית בגדוד 50 בחטיבת הנח"ל.
ב-2010 מונה למפקד יחידת הפשיטה בשייטת 13, הוא הוביל את היחידה במהלך מבצע חוק ברזל במרץ 2011 להשתלטות על הספינה "ויקטוריה" שהובילה אמצעי לחימה מאיראן לחמאס.
ב-2012 מונה לסגן מפקד פלגת לוחמים.
ב-2013 יצא ללימודים וב-2017 מונה למפקד פלגת הלוחמים בשייטת 13. ב-2019 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל אביב כוכבי וב-2021 מונה לעוזרו.
ביולי 2023 מונה למפקד שייטת 13, הוא הוביל את היחידה במהלך מלחמת חרבות ברזל בו השתתפה במבצעים רבים ברצועת עזה, בדרום לבנון ובזירות נוספות.
ביולי 2025 מונה למפקד חטיבת כפיר.
כהן בעל תואר ראשון בפילוסופיה, כלכלה, מדע המדינה ומשפטים מאוניברסיטת תל אביב, בעל תואר שני מאוניברסיטת חיפה.
אייל מושק שחור (שם מדעי: Moschus fuscus) הוא מין בסוג אייל מושק.
המושק השחור נפוץ בדרום מזרח אסיה ובמזרח הימלאיה: בסין, במיאנמר, בנפאל, בהודו ובבהוטן.
רגליהם האחוריות גדולות יותר מרגליהם הקדמיות והם בעלי יכולת ניתור.
להם עיניים ואוזניים גדולות ומפותחות.
גודלם של הזכרים ושל הנקבות דומה.
להם שיער עבה שמקנה להם הגנה מהאקלים הקשה בהרים.
לרוב צבע פרוותם הוא חום-שוקולד עד שחרחר והם כהים יותר משאר מיני איילי המושק.
צבע פרוותם בהיר יותר באזור הבטן ועל הרגליים.
מדי שנה הם משירים את שיערותיהם.
הזכרים בעלי ניבים ארוכים המשמשים ללחימה.
ההיריון של נקבת המושק נמשך 185–195 ימים ובסופו מומלטים לרוב 1 או 2 ולדות במשקל של כחצי ק"ג.
העופרים יונקים עד גיל 3 או 4 חודשים והם מגיעים לגודל של מושק בוגר בסביבות גיל חצי שנה.
הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 18 חודשים.
הם פעילים בעיקר בשחר, בין הערביים ובלילה.
הריח ממלא תפקיד חשוב בתקשורת בין פרטים שמשתמשים בבלוטות ריח ובהפרשות להעברת מסרים.
המושק השחור הוא אוכל עשב ומעלה גירה.
אייל קורא (שם מדעי: Alces alces) הוא מין יונק מכפיל פרסה יחיד בסוגו (Alces) במשפחת האיילים.
אייל זה חי באקלים ממוזג וקר לאורך צפון אמריקה הצפונית, צפון אירופה ורוסיה, בעיקר סביב יער הטייגה הצפוני.
שם עממי: Moose או Elk.
זהו הגדול שבאיילים החיים, כשהוא מגיע לגובה של מעל 2.1 מטרים בכתפיים ולמשקל של מעל 820 ק"ג ואף מעל ל-1 טון מטרי והוא מהחיות הכבדות ביותר בארצות מגוריו לאחר שני מיני הביזונים.
הוא גם בעל קרניים ארוכות ורחבות מאוד אצל הזכרים שמגיעות לרוחב 210 ס"מ ולמשקל של 36 ק"ג, אשר מעידות על חוזקם של בעליהם.
באנגלית האייל הקורא מכונה "מוּס" (moose) – שם שחלחל גם לעברית כשבשנות התשעים ההגייה הנפוצה יותר בעברית הייתה "מוּז".
פירוש המילה הוא מהשבט האינדיאני האתבסקה ומשמעותו: "אוכל ענפים", עקב תזונתו של האייל מענפים.
שמו העברי ניתן עקב קולות הגעייה החזקים של הזכרים לנקבות בעונת הרבייה.
מסת גופו של אייל בוגר יכולה לעלות על .
הזכרים על פי רוב כבדים יותר מהנקבות, שמשקלן מתקרב ל-400 קילוגרם והן גם חסרות קרניים.
הכבד שבאיילים הקוראים הגיע למשקל 1,180 ק"ג, אך מרבית האיילים קטנים יותר.
העגל הנולד לאם שוקל עם לידתו רק כ-15 קילוגרם, אולם הוא עולה במשקלו במהירות בשל יניקת החלב המזין מאימו.
פרוותו של הזכר כהה במעט מזו של הנקבה, אולם הדרך הטובה ביותר להבדיל בין המינים היא באמצעות קרני הזכר, שהן גרמיות ובנויות מעצם ולא מחומר קרני.
בכל שנה באביב מצמיח הזכר קרניים, והן נושרות בחורף, לאחר עונת הרבייה.
בכל שנה הקרניים החדשות גדולות ומסועפות יותר מקרני השנה הקודמת, ועשויות להגיע לרוחב של כשני מטרים ולמשקל עשרות קילוגרמים.
הנקבות מתחילות במחזורי ההיריון וההמלטה בגיל שנתיים וחצי, ואילו הזכרים רק בגיל חמש שנים.
הריונה של הנקבה נמשך 240–250 יום.
אייל קורא בריא יכול להגיע לגיל עשרים שנה ויותר.
לאייל רגליים ארוכות בעלות פרסות הארוכות יותר ברגליים האחוריות מהקדמיות.
מבנה הגפיים הארוכות והשריריות עוזרות לאייל לרוץ למרחקים קצרים במהירות של עד 55 קילומטרים בשעה, אך הוא חסר סיבולת עקב מבנה קרניו המכבידות.
האייל הקורא נפוץ ברוב חלקי קנדה ואלסקה, בצפון ארצות הברית, וכן בסקנדינביה וצפון רוסיה.
בית הגידול הטבעי שלו הוא יערות (לרוב יערות מחטניים וביניהם הטייגה) ובקרבת אגמים או מקווי מים מתוקים כמו ביצות ופלגי מים.
הוא מסוגל לחיים בתנאי שטח קשים ובחורף הקר והמושלג האופייני לחלקים רבים בצפון אמריקה.
בנוסף, האייל הקורא הופץ בידי האדם לניו זילנד אך נכחד משם בהמשך.
האייל ניזון מצמחייה נמוכה והוא מלחך עלים וצמחייה רכה נמוכה נוספת (לא מעשבים).
מזונו בקיץ מורכב מצמחי מים, טחבים ושרכים שונים ואף מאצות.
בחורף הוא ניזון מענפים, גבעולים רכים, ניצנים וקליפות עצים.
אייל קורא חי בגפו ברוב השנה למעט נקבות עם עופרים.
בסוף הקיץ מתייחמים הזכרים ומשמיעים קולות געייה חזקים, מהם מקור שמם העברי.
איילים זכרים שווי-גודל הנתקלים זה בזה פורצים בקרבות תחרות ניגוח קרניים אחד בשני.
קרבות אלה לעיתים מסתיימים בפציעת היריבים, מה שגורם לא פעם לטריפתם.
לאייל הקורא המנצח מצטרפת נקבה המטופלת בעופר מן השנה הקודמת שגילו 3–4 חודשים, אותו הזכר מאמץ.
בניגוד לאיילים אחרים, האייל הקורא לא מכנס עדר-הרמון אך נצפו זכרים בחברת 2–3 נקבות שעימן הזדווגו.
האייל חי לבדו בתנאי קור והוא פעיל במשך כל השנה ללא נדידה ממושכת דרומה.
לאייל טורפים מעטים הכוללים בעיקר את הזאב וכן דובים חומים ובסיביר גם טיגריס סיבירי.
הצעירים נטרפים גם בידי דובים שחורים או פומות וגרגרנים.
איילי קורא החוצים ימים יכולים להיטרף גם בידי קטלנים וישננים אך מדובר בתופעה נדירה ביותר.
האייל גם מוטרד בידי טפילים כמו האסטריתיים, קרציות ותולעים שונות.
בשל גודלו האייל הקורא עשוי להיות מסוכן לאדם, שכן הוא יכול לנגוח בקרניו או לבעוט כאשר מופרעת מנוחתו; על כן בשמורות טבע ובאזורים בהם חיים בני האדם לצד האייל הקורא ננקטים צעדי זהירות, ביניהם צפייה מרחוק בלבד ושלטי אזהרה מנוכחות האייל באזור.
אף על פי כן, בדרך כלל האייל הקורא הוא בעל חיים בעל מזג רגוע, ולא יתקוף שלא לצורך.
אייל קנדי או אייל ואפיטי (שם מדעי: Cervus canadensis) הוא האייל השני בגודלו במשפחת האייליים, ואחד היונקים היבשתיים הגדולים ביותר באמריקה הצפונית ובמזרח אסיה.
האייל הקנדי דומה במראהו לאייל אציל שגדל בין היתר באירופה, ובמשך שנים הוא נחשב לאחד מהתת-מינים שלו.
עם זאת, עדויות של DNA מיטוכונדריאלי הפריכו השערה זו.
האייל הקנדי גדל ביערות ובבתי גידול דמויי יערות, וניזון מדשא, צמחים, עלים, וקליפות עצים.
האייל הקנדי היה נפוץ במקור באמריקה הצפונית (שם הוא מכונה באנגלית Elk) ובמזרח אסיה, אך הוא הסתגל היטב גם למדינות אחרות שאליהן הוא הובא כגון ארגנטינה, אוסטרליה וניו זילנד.
יכולת ההסתגלות הגבוהה של האיילים עשויה לאיים על מינים אנדמיים ועל מערכות אקולוגיות שאליהן הם הובאו.
לזכרים יש קרניי אנטלר גדולות שעוברות השלה בכל שנה.
במהלך עונת הייחום הזכרים מבצעים טקסי חיזור, כולל העמדת פנים, קרב עם הקרניים, והשמעה של סדרת קולות שנועדו לבסס את הדומיננטיות שלהם על פני זכרים אחרים ולמשוך נקבות.
לאייל הקנדי יש מעמד רוחני במספר תרבויות.
בחלקים מאסיה משמשים הקרניים והציפוי הקטיפתי שלהן כחומר בתרופות מסורתיות.
האייל הקנדי ניצוד בין היתר בשל בשרו, שהוא רזה יותר ועשיר יותר בחלבונים בהשוואה לבשר בקר או בשר של תרנגול הבית.
גובה כתפיו 150 סנטימטרים, משקלו יכול להגיע עד ל-450 קילוגרם, אורך קרניו מגיע עד למטר אחד.
אייל משומר (נולד ב-10 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני, ולזכותו עשר הופעות במדי נבחרת ישראל.
משומר גדל בהפועל כפר סבא ואת עיקר הקריירה שלו עשה במכבי חיפה, עמה זכה בשתי אליפויות.