tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן, המשחק ידוע בנטייתו "לרצוח פרות קדושות" שונות מעולמות הפנטזיה ומשחקי המחשב, נטייה שנוצרה בכוונה-תחילה על ידי המעצב הראשי כריס אבלון, בעקבות "מספר מוסכמות שרציתי לשבור", לדבריו.
הדוגמה הבולטת ביותר היא החשיבות העליונה של דו-שיח לעומת קרבות במשחק.
דוגמאות נוספות לייחודיותו של המשחק בהשוואה למשחקים אחרים בסוגה כוללות את המחסור הכמעט-מוחלט בחרבות במשחק (ובמקומן מספר רב יותר של כלי נשק מסוגים מוזרים אחרים), היעדרותם של יצורי פנטזיה "קלאסיים" כגון אלפים וגמדים, והעובדה שמוות במשחק לרוב אינו מסמל הפסד, ולעיתים הוא אפילו הכרחי כאמצעי לפתרון בעיות.
כמו כן, מטרתו של גיבור המשחק אינה קשורה בשום דרך להצלת העולם, דבר אותו מסביר המעצב במילים פשוטות – "נמאס לי לגמרי מכל החרא הזה".
בפליינסקייפ: טורמנט, השחקן שולט בצורה מלאה בדמות הראשית ("חסר השם"), ובצורה כמעט-מלאה במספר נוסף של חברים-למסע אותם הוא יכול למצוא בדרך (למעשה, חוץ מבדיאלוגים, השליטה גם בחברים-למסע היא כמעט תמיד שלמה).
ישנן בסך-הכל שבע דמויות אשר יכולות להצטרף לדמות הראשית, אך לא את כולן השחקן בהכרח יפגוש במהלך המשחק.
בכל רגע נתון, לא יכולות להיות יותר משש דמויות (כולל הדמות הראשית) בקבוצה של השחקן, אם כי ניתן להשאיר דמויות במקומות שונים ולקחת דמויות אחרות במקומן, ומאוחר יותר להחליף בחזרה.
בפליינסקייפ: טורמנט, השחקן מביט על עולם המשחק בזווית מלמעלה.
טכניקת הגרפיקה של המשחק היא איזומטרית (כמו במשחקים כגון Diablo ו־StarCraft), כלומר – העצמים שעל המסך נראים ומצוירים כאובייקטים תלת-ממדיים, אך למעשה הם שטוחים; פירושו של דבר הוא שלא ניתן, למשל, להסתכל עליהם מזוויות שונות.
עיקר המסך מציג את האזור בו הדמויות נמצאות בעולם המשחק.
ניתן לראות חלקים שונים של האזור על ידי הזזת התצוגה בעזרת העכבר או מקשי החצים.
בתחתית המסך מופיע סרגל עליו מופיעות כל הדמויות בהן השחקן שולט באותו הרגע, כמו גם מספר כפתורים אשר מבצעים פעולות שונות – כגון שמירת או עצירת המשחק – או פותחים חלונות שונים.
חלונות המשחק כוללים את חלון המצאי (Inventory), אשר מציג את כל הכלים שברשותו של השחקן; חלון הלחשים, בו השחקן רואה את כל לחשי-הקסם שהדמויות יודעות ובוחר אילו מביניהם הן יהיו מסוגלות להטיל; חלון הסטטיסטיקה, בו מוצגים פרטים טכניים לגבי הדמויות (כגון רמת הדמות, תכונותיה השונות וכו'); ועוד מספר חלונות.
ישנו גם חלון-מפה, בו השחקן רואה את כל החלקים באזור הנוכחי בהם ביקר.
ניתן גם לפתוח מפת-עולם כללית, בהם ניתן לראות את מיקומם של אזורי המשחק אחד ביחס לשני, אך לא ניתן להסתכל בפירוט על כל אזור.
בנוסף, לחיצה על כפתור העכבר הימני גורמת להופעתו של תפריט הפעולות.
בעזרת תפריט זה השחקן יכול לבחור לתקוף, להטיל לחש, להשתמש ביכולת מיוחדת, להשתמש בכלי הנמצא ברשותו או לדבר עם דמות.
לאחר בחירת קטגוריית הפעולה שברצונו לבצע, השחקן בוחר מהי הפעולה המדויקת – באיזה נשק להשתמש, איזה לחש להטיל וכדומה.
לאחר בחירת הפעולה, השחקן לוחץ בעזרת כפתור העכבר השמאלי על מטרתה של הפעולה שלו.
כמו כן, לחיצה על פריטים מסוימים בעולם המשחק תגרום לטקסט קצר המתאר את הפריט להופיע על המסך.
פריטים כאלה יכולים להיות מבנים, קירות, שיחים, שלטים וכו'.
כמו כל משחקי Infinity Engine, פליינקייפ: טורמנט משתמש במערכת החוקים של מבוכים ודרקונים מורחב – גרסה שנייה.
בבסיס המערכת נמצאות שש תכונות – כוח, זריזות, חוסן, תבונה, חכמה וכריזמה, אשר נמדדות בערכים מ-3 עד 25 (לא ניתן להתחיל את המשחק עם יותר מ-18 נקודות בתכונה מסוימת) ומשפיעות על יכולותיה השונות של הדמות.
בעוד שלוש התכונות הראשונות משפיעות בעיקר על יכולתה של הדמות בקרב, שלוש האחרונות משפיעות על הדיאלוג במשחק.
אם דמות השחקן היא חכמה או נבונה, היא תוכל לפתור חידות ובעיות, ותוכל לבצע מניפולציות על הדמויות בעולם המשחק.
כמו כן, חכמה גבוהה עוזרת לדמות הראשית להשיב את זיכרונותיה האבודים.
הכריזמה של הדמות מודדת את יכולתה להשפיע על אנשים – לגרום להם לראות את האמת בדברים שהיא אומרת, או לחלופין לשכנע אותם בשקרים.
בנוסף, עוצמתה של דמות נמדדת על-פי רמת-הניסיון שלה.
עם ההתקדמות במשחק, הדמויות צוברות ניסיון על ידי התגברות על אתגרים שונים.
גורמים לצבירת נקודות ניסיון כוללים פתרון חידות, השלמת משימות, ניצחון בקרב, וגם השבת זיכרונותיה של הדמות הראשית.
כאשר דמות צוברת כמות מספקת של נקודות ניסיון, היא עולה בדרגת-הניסיון שלה ומקבלת יכולות חדשות בהתאם למקצועה.
בטורמנט קיימים ארבעה מקצועות אפשריים לדמויות השחקנים – לוחם (Fighter), קוסם (Mage), גנב (Rogue) וכומר (Priest), לפי המקצועות הקיימים בשמות אלה בגרסה השנייה של מבוכים-ודרקונים מורחב.
השחקן מתחיל את המשחק בתור לוחם, אך יכול למצוא מורים שונים אשר ילמדו אותו את המקצועות האחרים.
דמות השחקן אינה יכולה להיות בעלת יותר ממקצוע אחד בכל רגע נתון, אך חלק מהיכולות שהיא למדה כבעלת מקצוע אחד ישתמרו גם אם תעבור למקצוע אחר.
לדוגמה, אם הדמות לומדת את מקצוע הקוסם, נשמרת רמת המיומנות שלה בכלי נשק שונים (אותה למדה בתור לוחם), אך היא מאבדת את היכולת להשתמש בכלי נשק גדולים כגון גרזנים.
אם הדמות חוזרת למקצוע הלוחם, היא אמנם מקבלת בחזרה את היכולת להשתמש בכל כלי נשק ויכולה גם להמשיך ולשפר את מיומנותה בכלי הנשק השונים, אך היא מאבדת את יכולתה להטיל קסמים.
למקצוע הדמות אין כמעט כל השפעה על ההתקדמות של עלילת המשחק ועל הדיאלוגים השונים.
ההשפעה העיקרית היא על יכולותיה בקרב וכדומה.
רמת הדמות נמדדת בכל מקצוע בנפרד, ודמויות מקבלות יכולות שונות כאשר הן עולות רמות, לפי מקצוע הדמות שלהן.
לוחמים משפרים את מיומנותם בנשק, קוסמים וכהנים לומדים לחשים חדשים, וגנבים משפרים את יכולות הגנבה, ההתגנבות והפריצה שלהן.
תכונות נוספות של הדמות משתפרות כאשר היא עולה רמה, כגון דירוג-השריון שלה (אשר מייצג כמה קשה לפגוע בה) או כמות נקודות-הפגיעה שלה (כמה פגיעות היא יכולה לספוג לפני שתמות).
בנוסף, הדמות הראשית יכולה לשפר את אחת מתכונות הבסיס (כוח, זריזות וכדומה) שלה בנקודה אחת, בכל פעם שהיא עולה רמה במקצוע בו היא בדרגה הגבוהה ביותר.
פרט לדמות השחקן, אף דמות אינה יכולה להחליף את מקצועה, אך ישנן דמויות בעלות שני מקצועות במקום אחד (לדוגמה, לוחם-קוסם).
דמויות כאלה מקבלות רק מחצית מנקודות הניסיון שהן אמורות לקבל, ולכן, לדוגמה, כאשר דמויות אחרות מגיעות לדרגה 6 במקצוע היחיד שלהן, דמויות כאלה יהיו רק בדרגה 2 או 3 בכל אחד מהמקצועות שלהן.
הדמות הראשית אינה יכולה לבחור יותר ממקצוע אחד בכל פעם.
מבין הדמויות בהן השחקן שולט, קוסמים וכמרים יכולים להטיל לחשים.
גם חלק מהדמויות שלא נמצאות בשליטת השחקן יכולות להטיל קסמים.
הלחשים במשחק מחולקים לרמות שונות, כאשר הרמה הנמוכה ביותר היא רמה 1, וככל שרמת הלחש גבוהה יותר, סימן שהלחש חזק יותר.
רמות הלחשים של קוסמים מגיעות עד 9, ושל כמרים – עד 6. לחשי הקוסמים שונים מלחשי הכמרים, ורובם נועדו לשימוש כנגד אויבים בקרב (או לחיזוק יכולתם הקרבית של בני-ברית), בעוד רבים מלחשי הכמרים נועדו לריפוי בני-ברית.
הכללה זו אינה מושלמת, וישנם גם לחשי קוסמים שלא נועדו לקרב, ולחשי כמרים קרביים.
דמויות-השחקן המסוגלות להטיל לחשים מתחילות את המשחק עם מספר לחשים הידועים להן, ויכולות ללמוד לחשים חדשים ממגילות-קסם, וגם ממספר כלים קסומים נוספים.
מבין כל הלחשים הידועים לו, מטיל הלחשים בוחר מספר לחשים אותם הוא "משנן", ואת הלחשים האלה הוא יהיה מסוגל להטיל.
קיימת מגבלה על מספר הלחשים אותם מסוגל המטיל לשנן; המגבלה היא לפי רמות הלחשים – כלומר, המטיל יכול לשנן מכסה מסוימת של לחשים מכל רמה.
ככל שדרגת הדמות של המטיל גבוהה יותר, הוא יכול לשנן יותר לחשים.
כמו כן, ישנם לחשים אשר מתחזקים כאשר המטיל עולה בדרגתו – למשל, "קליע קסם" (Magic Missile) הוא לחש אשר גורם להיווצרותו של מעין כדור אנרגיה הפוגע באויבים, וככל שדרגת המטיל גבוהה יותר, נוצרים יותר "קליעים קסומים" בכל פעם שהלחש מוטל, והקליעים גורמים נזק רב יותר.
לאחר שהטיל לחש ששינן, המטיל אינו יכול להשתמש באותו לחש פעם נוספת, עד שילך לישון; ניתן לשנן את אותו לחש מספר פעמים כדי להטיל אותו יותר מפעם אחת באותו יום.
כאשר המטיל הולך לישון, הלחשים שלו "מתחדשים" והוא מסוגל שוב להטיל את כל אחד מהלחשים ששינן לפני שהלך לישון.
נוסף על מטילי לחשים, ישנן כלים שונים במשחק אשר גורמים לאפקטים הזהים להטלת לחש.
כלים אלה פועלים מספר מוגבל של פעמים (רק פעם אחת, בדרך-כלל).
לרוב, כל אחת מדמויות השחקן יכולה להשתמש בכלים אלו, ולא רק מטילי הלחשים.
הטלת רוב הלחשים גורמת לאפקט ויזואלי כלשהו.
לחשים פשוטים יותר גורמים לאנימציות פשוטות – למשל, קליע קסם גורם להופעתם של מספר כדורים סגולים בוהקים להשתגר מכיוון מטיל הלחש לכיוון המטרה.
לחשים מסובכים וחזקים יותר גורמים להקפאה רגעית של המשחק לצורך הופעתן של אנימציות ארוכות, גדולות ומורכבות יותר, או אפילו לצורך שינוי משמעותי בכל הנוף הווירטואלי אותו השחקן רואה.
הקרב בפליינסקייפ: טורמנט מתרחש בזמן אמת, כלומר – כל הדמויות פועלות כל הזמן, ולא לפי סדר של תורים.
כל הדמויות העוינות לדמויות השחקן מסומנות בעיגול אדום אשר מקיף את רגליהן (כפי שניתן לראות בתמונה לעיל), ולחיצה על דמות כזו באמצעות כפתור העכבר השמאלי תגרום לכל דמויות-השחקן המסומנות להתקיף אותה בעזרת נשק ברירת-המחדל שלהן.
כדי לבצע פעולות מתוחכמות יותר מאשר התקפה ותזוזה, ניתן להשתמש בתפריט הפעולות, אשר נפתח בעזרת כפתור העכבר הימני.
פתיחת התפריט גורמת להקפאת המשחק, כדי שניתן יהיה לבחור איזו פעולה לבצע בלי לבזבז זמן-משחק (שיכול להיות מאוד קריטי בזמן קרב).
מתוך התפריט, ניתן לבחור להתקיף את המטרה עם נשק מסוים ולאו-דווקא עם נשק ברירת-המחדל, ניתן להטיל קסם על המטרה, להשתמש ביכולת מיוחדת ועוד.
אם נבחרה פעולה שאינה פשוט תזוזה או התקפה רגילה, רק דמות אחת מבצעת את הפעולה הזו; במרכז תפריט הפעולות ישנו כפתור עגול גדול אשר מציג תמונה של הדמות אשר תושפע מהתפריט, ולחיצה על כפתור זה תביא לבחירת דמות אחרת.
בצורה זו, ניתן לתת פקודה שונה לכל דמות כדי לתאם כל מיני מהלכים מתוחכמים.
הפקודות יתבצעו ברגע שייסגר התפריט והמשחק ימשיך.
התקפה במשחק מתבצעת לפי השיטה של מבוכים ודרקונים מורחב 2 – מוטלת "קובייה" וירטואלית בעלת 20 פיאות, עם מספרים בטווח 1–20, ולפי התוצאה מוחלט האם ישנה פגיעה (ככל שהתוצאה גבוהה יותר, כך יותר טוב).
החישוב לבדיקת פגיעה נעשה באמצעות שני מתאמים.
מתאם הדרג"ש – דירוג שריון (AC – Armor Class), מייצג את הסיכוי לפגוע בדמות מסוימת, וככל שהוא יותר נמוך, יותר קשה לפגוע בדמות; הרמה הבסיסית של הדר"ש היא 10, וניתן להורידה (ולהגיע גם למספרים שליליים) באמצעות שריונות, כלים קסומים, לחשי-קסם הגנתיים וכו'.
לפי שני מתאמים אלו, התקפה במשחק מצליחה כאשר:
תלד"0 של המתקיף פחות דרג"ש של המותקף שווה או גדול מתוצאת הטלת-הקוביה.
לדוגמה, אם דמות בעלת תל"ד0 השווה ל-17 מתקיפה דמות בעלת דרג"ש 2-, הדמות צריכה שתוצאת הטלת-הקוביה הווירטואלית תהיה 19 לפחות (19 = (2-) - 17).
כמו כן, אם הטלת הקוביה מניבה תוצאה של 20, ההתקפה מצליחה אוטומטית וגורמת לפגיעה חמורה – פגיעה הגורמת נזק כפול או משולש (לפי סוג הנשק) ממה שאמור היה להגרם.
פליינסקייפ: טורמנט הוא משחק המבוסס על משימות – השחקן מקבל מטלות מדמויות שונות בעולם המשחק, אותן עליו לבצע.
חלק מהמשימות הן הכרחיות לקידום העלילה, אך רובן הגדול הן משימות צדדיות ולא מחייבות, עליהן השחקן מקבל לרוב תגמול כלשהו אשר מסייע לו אך אינו הכרחי.
לכן, כל משחק בטורמנט יהיה שונה ממשחק אחר.
בנוסף, הרוחב של העולם והחופשיות היחסית של המשחק הופכות אותו למאוד מגוון.
כיוון שכך, לא ניתן לתאר עלילה שתהיה אחידה לכל משחק.
הפירוט המופיע להלן הוא של השלבים העיקריים במשחק, שאותם עובר כל שחקן על-מנת לסיימו.
גם כך ייתכנו הבדלים קלים, וייתכן וחלק מהאירועים המתוארים יקרו בסדר מעט שונה עבור שחקנים שונים.
בפתיחת המשחק, הגיבור – חָסַר-השם (Nameless One) – מוצא את עצמו שוכב על דרגש אבן בחדר אפל ולא מוכר.
הוא קם מהדרגש ומיד מרחפת אליו גולגולת מרחפת בשם מורט (Morte), אשר מבשרת לו שהוא נמצא בחדר מתים (Mortuary) גדול, אליו הובא ככל-הנראה מפני שחשבוהו למת.
כמו כן, מורט מעיר לגבי הצלקות הרבות המכסות את גופו של חסר-השם, ובהן ישנן על גבו אפילו מספר שורות של כתב, בהן כתוב:
FIND Pharod.""אני יודע שאתה מרגיש כאילו שתית
כמה חביות של מי סטיקס, אבל אתה צריך
קצת אור על החשכה של העניין.
פארוד יוכל למסור לך את שאר
הפזמון, אם הוא לא בספר-המתים כבר.
אל תאבד את היומן או שנתחיל שוב במעלה
תגלה לאף אחד מי אתה או מה
קורה לך, או שהם יעמיסו אותך על
כפי שאני אומר לך: קרא את היומן,
ואז מצא את פארוד."סטיקס – נהר מיתולוגי אשר מימיו
"ישפוך אור על החשכה" – סלנג מעולם
פליינסקייפ, שפירושו – לגלות סוד.
פזמון (סלנג פליינסקייפ) – אמת,
חסר השם מגלה שהיומן האמור אינו ברשותו, ומבין שעליו לחפשו; מאוחר יותר מתגלה שלמעשה היו לו יומנים רבים מאוד, שאותם ניתן לגלות במהלך המשחק.
בנוסף, הוא מחליט לחפש את אותו פארוד אשר אמור להיות מסוגל לשפוך קצת אור על עברו.
מחוץ לחדר שבו התעורר, פוגש חסר-השם את דאל (Dhall), הלבלר של חדר-המתים אשר רושם את כל הגופות הנכנסות.
ממנו נודע לחסר-השם כי הוא הגיע כבר לחדר המתים מספר לא מועט של פעמים בעבר, ובכל פעם הוא היה מת, אך חזר לחיים ושכח את עברו.
הוא גם לומד כי הכת אשר מתחזקת את חדר המתים – "אנשי האבק" (Dustmen) – מתנגדת באופן נחרץ למצב כזה, כיוון שאמונתם קובעת כי כל אדם חייב למות.
לכן, עליו להימלט מחדר המתים כמה שיותר מהר.
מתוך חדר-המתים בורח חסר-השם אל רחובותיה של העיר סיגיל (Sigil) – מטרופוליס אדירה הידועה ברחבי היקום, בה נמצאים אינספור שערים קסומים המובילים למישורי-קיום שונים.
משיחותיו עם אנשי העיר הוא לומד כי פארוד הוא מה שמכונה "אספן" (Collector) – אדם האוסף גופות מרחובות סיגיל ומביאן לחדר המתים, תמורת תשלום מאנשי-האבק אשר תפקידם לשמור את רחובות העיר נקיים מגופות.
מסתבר כי אותו פארוד הקים חבורה של אספנים אשר עובדים עבורו, והתמקם ברחוב תת-קרקעי של העיר אשר נקבר מזמן ואליו קשה להגיע.
פלייסטיישן 3 היא קונסולת המשחקים הנייחת השלישית של סוני אינטראקטיב אנטרטיינמנט.
הקונסולה שייכת לסדרת קונסולות הפלייסטיישן המצליחה.
חברת סוני הציגה לראשונה את קונסולת הפלייסטיישן 3 בתערוכת E3, התערוכה הבינלאומית למשחקים אלקטרונים, שהתקיימה במאי 2005 בלוס אנג'לס.
סוני דחתה פעמים רבות את מועד ההשקה של הקונסולה עקב קשיים בייצור ובפיתוח.
מכירת הקונסולה החלה לבסוף ב-17 בנובמבר 2006.
במאי 2017 הודיעה סוני על הפסקת ייצור פלייסטיישן 3. בכל שנות קיומה יוצרו כ-87 מיליון יחידות של הקונסולה.
המעבד של הפלייסטיישן 3 מכונה "Cell" והוא תוצר של פיתוח משותף של החברות "יבמ", "סוני" ו"טושיבה.
הוא מורכב מליבת עיבוד אחת הנקראת PPE ומשמונה יחידות עיבוד משניות הקרויות SPE, כאשר רק שבע מהן פעילות - אחת למערכת ההפעלה ושש למשחקים.
כל אחת מהן רצה במהירות של 3.2 ג'יגה הרץ.
ה-PPE הוא מעבד RISC שני נימים 64 ביט המבוסס על ארכיטקטורת ה-PowerPC של יבמ המיועד לעיבוד כללי, כאשר יחידות ה-SPE הן מעבדי 128 ביט SIMD המיועדות לעיבוד מקבילי.
המעבד הגרפי של הפלייסטיישן 3 תוכנן על ידי חברת NVIDIA, אחת משתי יצרניות המעבדים הגרפיים העיקריות בעולם (השנייה, ATI, היא מאז 2006 חטיבה ב-AMD), ביחד עם סוני.
המעבד נקרא "RSX" והוא רץ בקצב שעון של 550 מגהרץ.
ה-RSX יכול להציג גרפיקת תלת־ממד ברזולוציה הגבוהה ביותר של הפרדה גבוהה - 1080 שורות על 1920 קווים (רזולוציה גבוהה יותר משל ה-Xbox360).
בעלי מסכי ה-LCD בעלי כושר הצגת תוכני HD יוכלו ליהנות ממיטב האיכות הגרפית של המעבד.
ה-RSX יכול לעבד עצמים תלת-ממדיים במורכבות של 300 מיליון פוליגונים בשנייה.
לעומתו, המעבד של פלייסטיישן 2 יכול היה לעבד רק 66 מיליון פוליגונים בשנייה ולעומת ה-Xbox 360 מצד המתחרה מיקרוסופט, שיכול לעבד כ-290 מיליון פוליגונים בשנייה.
ל-RSX יש זיכרון של 256 מגהבייט מסוג "GDDR-3" שקצב השעון שלו הוא 650 מגהרץ.
לפלייסטיישן 3 עצמו יש 256 מגהבייט זיכרון נוספים, מסוג "XDR DRAM" שקצב השעון שלו הוא 400 מגהרץ, אך מעביר 8 ביט במקביל, כלומר קצב נתונים של 3.2 גיגה ביט בשנייה.
יחד יש ל-RSX ולמעבד 512 זיכרון שמחולק לשניים המיועדים לדברים שונים.
כונן Blu-ray, המסוגל לקרוא תקליטורי Blu-ray בעלי נפח של 25 ג'יגה-בייטים או 50 ג'יגה-בייטים בדיסק דו-שכבתי.
הכונן יכול לנגן, מלבד תקליטורי בלו-ריי, גם כמעט את כל פורמטי התקליטורים הקיימים, כולל תקליטורי משחקים של פלייסטיישן ופלייסטיישן 2, ו-SACD, תקליטור אודיו באיכות גבוהה יותר מתקליטור מוזיקה רגיל (5.1 ערוצים ולא רק סטריאו).
תמיכה ברוב המשחקים של הפלייסטיישן 2 בגרסאות הישנות של הקונסולה.
בגרסאות החדשות, בהן התמיכה לאחור נעשית באמצעות אמולציית תוכנה ולא דרך חומרה, התאימות לאחור הרבה פחות מקיפה.
דרך החיבור ניתן להוריד תכנים מהחנות המקוונת של סוני, כמו גם לעדכן את קושחת המכשיר.
עדכוני הקושחה מאפשרים לסוני להוסיף לפלייסטיישן יכולות חדשות.
כך, למשל, במאי 2007 הוציאה סוני את גרסת תוכנה 1.8 שמאפשרת לפלייסטיישן 3 לייצר אות HD בתקן 1080p, כלומר אות ברזולוציה מקסימלית ובקצב פריימים של 50/60 תמונות בשנייה.
אותה גרסת תוכנה אפשרה לפלייסטיישן גם לתפקד כנגן מדיה, כלומר לקרוא מדיה שמוגשת על ידי מחשב ברשת הביתית, ולנגן כך שירים, תמונות וסרטים.
בגרסה 1.8 של התוכנה הופעלה יכולת של הפלייסטיישן להמיר סרטי DVD (רזולוציה של 480 שורות) לכל רזולוציות ה-HD השונות (scaling).
כמו כן הופעלה יכולת הפוכה, להוריד רזולוציה של סרטי Blu-ray ל-720p, הרזולוציה המקסימלית של מסכים רבים.
מלבד מחבר HDMI מכילה הקונסולה גם מחבר וידאו ייעודי אחר, שמתוכו ניתן (על ידי רכישת מתאמים מיוחדים תוצרת סוני) להוציא גם אות S-video או אות קומפוננט וידאו.
חיבור ה-HDMI של הקונסולה תואם את תקן HDMI 1.3 ומאפשר תמיכה בצבע מדויק מאוד, שבזמן ההשקה היו מסכים מעטים שמסוגלים להציגו.
אודיו סטריאופוני ניתן לשמוע דרך זוג מחברי RCA, 5.1 ערוצים דרך מחבר אופטי (S/PDIF) ו-7.1 ערוצים (TrueHD) רק דרך מחבר HDMI, למקלט מתאים.
תמיכה במשחקי רשת מרובי משתתפים (עד 256 משתתפים).
שיא מספר השחקנים בו זמנית נקבע במשחק MAG, אשר ייצא ב-26 בינואר 2010.
תמיכה בעד שבעה שלטים אלחוטיים (controllers) המופעלים בעזרת בלוטות' ונטענים בעזרת חיבור USB.
מלבדם ישנו גם שלט אלחוטי "רגיל" (ללא ג'ויסטיק ורטט) המאפשר להפעיל את הקונסולה כנגן סרטים באופן נוח יותר.
בעלי PSP יכולים להשתמש בו כשלט לפלייסטיישן 3.
בעקבות תלונות על "בקר הבומרנג" שהציגה סוני ב-E3 2005 החליטה סוני להחליף את הבקר לבקר הזהה במראהו לבקר ה-Dual Shock שאפיין את הפלייסטיישן 2, Sixaxis שמו.
באמצע 2008 הושקה גרסה חדשה של השלט, בעלת יכולת רטט שנעדרה מהשלט המקורי.
יכולת לשלוט בקונסולה מרחוק על ידי ה-PSP.
ניתן לשלוח סרטים וקבצים מהקונסולה אל ה-PSP דרך הרשת.
הדבר מאפשר לבעלי PSP לנצל אותו בצורה טובה יותר, למשל לאחסן סרטים על הקונסולה ולשדר אותם אל ההתקן הנייד דרך רשת אלחוטית, לטווח שיכול להגיע ל-100 מטר.
ארבעה חיבורי USB מאפשרים לחבר לקונסולה מגוון רכיבים בצורה זהה לחיבור במחשבים אישיים.
עם זאת, בעת ההשקה שימשו החיבורים בעיקר להטענת הסוללה של השלטים האלחוטיים, אך בכוונת סוני לנצל בעתיד את מגוון האפשרויות שחיבור תקני זה מאפשר.
דוגמה ליכולת כזו התווספה בעדכון לתוכנה גרסה 1.81 ב-15 ביוני 2007, אז התווספה התמיכה במדפסות USB תוצרת אפסון, שהקונסולה יכולה להדפיס אליהן תמונות.
ניתן להתקין על הקונסולה מערכות הפעלה שונות.
בעדכון 3.20 יש את האפשרות לשחק משחקים בתלת מימד, אך לצורך זה חייבים להשתמש בטלוויזיית תלת מימד.
בעדכוני התוכנה השונים נוספו אפשרויות חדשות ומשופרות.
דוגמה לעדכון שכזה נמצא בגרסת התוכנה 1.82, בו הופיעה האפשרות להעתיק את הדיסק בכונן לתוך הדיסק הקשיח המובנה במכשיר.
בשנת 2011 נכתב אמולטור RPCS3 שתואם כ-2000 משחקים (נכון לאוקטובר 2021).
מאפיינים:20 GB(NTSC)40 GB(PAL, NTSC)60 GB(NTSC)60 GB(PAL)80 GB(NTSC)צבעיםשחורשחורלבן קרמי (אסיה ויפן בלבד)כסף סטין (אסיה ויפן בלבד)אפור מטאל (ערכת MGS4) שחורשחור
לבן קרמישחורחיבור USB 2.0 Wi-Fi 802.11 b/gקריאת Flash cardכרום מתקןתמיכת SACDתאימות לפלייסטיישן 2ייוצר לראשונה נובמבר 2006 אוקטובר 2007 נובמבר 2006 מרץ 2007 אוגוסט 2007בייצור כל הדגמים כוללים כונן: Bluetooth 2.0 ,HDMI 1.3a ,Blu-ray/DVD/CD
Gigabit Ethernet, תאימות לגרסה הראשונה של פלייסטיישן באמצעות תוכנת אמולציה וגימור מבריק.
ב-18 באוגוסט 2009, סוני הציגה את הגרסה הדקה של הפלייסטיישן 3 ה-PS3 Slim.
בתערוכת המשחקים Gamescom בעיר קלן שבגרמניה, בדומה למהלך של הפלייסטיישן 2. המכשיר יתפוס 32% פחות מקום (נפח) וידרוש 34% פחות אנרגיה אך לא יהיו הבדלים בין האפליקציות של המכשיר הדק והעבה.
המפרט הטכני נותר זהה והיתרון המרכזי הוא בדחיסת החלקים למארז קטן ונוח יותר.
הבדל נוסף הוא שסוני הסירה את האפשרות להתקנת מערכת הפעלה מכוון שמעטים המשתמשים שניצלו אופציה זו.
ערכת ה-120GB - הופסק הייצור, 2 חריצי USB, חיבור Wi-Fi מובנה, מגיע עם כבלים סטנדרטיים (Composite וחיבור חשמל) ושלט, צבע שחור בלבד.
ערכת ה-250GB - הופסק הייצור, 2 חריצי USB, חיבור Wi-Fi מובנה, מגיע עם כבלים סטנדרטיים (Composite וחיבור חשמל) ושלט, צבע שחור/לבן/ורוד.
ערכת ה-160GB - הופסק הייצור, 2 חריצי USB, חיבור Wi-Fi מובנה, מגיע עם כבלים סטנדרטיים (Composite וחיבור חשמל) ושלט, צבע שחור/לבן.
ערכת ה-320GB - הופסק הייצור, 2 חריצי USB, חיבור Wi-Fi מובנה, מגיע עם כבלים סטנדרטיים (Composite וחיבור חשמל) ושלט, צבע שחור/לבן/כסוף.
ב-12 בספטמבר 2012 הציגה סוני גרסה דקה פלייסטיישן 3, ה- "Super Slim".
גרסה זו הציגה שינוי ניכר בעיצוב המכשיר שבין השאר כולל הקטנה משמעותית של המכשיר וכונן Blu-Ray שנפתח באופן ידני, בדומה לזה של ה-פלייסטיישן 2. הגרסה הדקה שווקה ב-3 ערכות עיקריות ברחבי העולם:
ערכת ה-12GB - בתפוצה עולמית, 2 חריצי USB, חיבור Wi-Fi מובנה, מגיע עם כבלים סטנדרטיים (Composite וחיבור חשמל) ושלט
ערכת ה-250GB - לא משווקת באירופה, 2 חריצי USB, חיבור Wi-Fi מובנה, מגיע עם כבלים סטנדרטיים (Composite וחיבור חשמל) ושלט
ערכת ה-500GB - בתפוצה עולמית, 2 חריצי USB, חיבור Wi-Fi מובנה, מגיע עם כבלים סטנדרטיים (Composite וחיבור חשמל) ושלט
כמו כן, גרסה זו של הפלייסטיישן 3 שווקה גם בערכות מיוחדות הכוללות את הצבעים כחול, אדום ולבן.
עם יציאתו של המשחק האחרון ביותר בסדרת המשחקים "God Of War: Ascension" -"God Of War" החלה מכירתה של ערכה מיוחדת הכוללת משחק, שלט מעוצב אחד, וקונסולה המעוצבת בסגנון בדמותו של גיבור המשחק.
שתי המתחרות הגדולות בפלטפורמת הפלייסטיישן 3 הן ה-Xbox 360 של מיקרוסופט ו-Wii של נינטנדו.
יכולות העיבוד של ה-Wii נמוכות יותר משל הקונסולות האחרות ומחירה הרבה יותר נמוך ובהכללה היא פונה ללקוחות צעירים יותר שאינם דורשים ביצועים גרפיים מרשימים.
הפלייסטיישן 3 וה-Xbox 360 מתחרות על כיסם של לקוחות דומים, והתחרות בינן עזה.
נכון לפברואר 2013 נמכרו כ-75 מיליון יחידות פלייסטיישן 3. קצב המכירות גדל משמעותית עם השקתם של משחקים בלעדיים ועלייה נוספת במכירות נרשמה עם השקת ה-Move, בקר התנועה של סוני.
לאחר דחיות רבות הוציאה סוני את הקונסולה לשוק ב-17 בנובמבר 2006. הדחיות נוצרו עקב בעיות קשות בתהליך היצור של הקונסולה שנגרמו עקב ניסיונותיה של סוני להוזיל את התהליך.
הדבר גרם לעיכוב רב ותאריך ההשקה נדחה מאביב 2006 עד לתאריך הסופי.
הפלייסטיישן 3 יצאה לשוק בארצות הברית כשנה לאחר Xbox 360 המתחרה מבית מיקרוסופט ובמקביל ל-Wii מבית נינטנדו.
בימים הראשונים המוצר היווה הצלחה, אך לעומת שתי הקונסולות המתחרות, אשר במשך חודשים נמכרו בכמויות רבות מאוד, הפלייסטיישן 3 סבל ממכירות בהיקף מצומצם יותר, אך עדיין מכירותיו היו מצליחות למדיי.
לפי נתוני ה-NPD, עד ינואר 2008 מכירות הקונסולה בארצות הברית היו נמוכות משל שתי מתחרותיה לעיל.
המכירות היו גורם להתקוטטויות בין לקוחות בשל המחסור במוצר.
בארצות הברית נרשמו מספר מקרי ירי על תורי הממתינים.
הרצת Linux על פלייסטיישן 3
על מכשיר הפלייסטיישן 3 (גרסה עבה), ניתן היה להריץ את מערכת ההפעלה לינוקס, בגרסת Yellow Dog 5.0, אך בעדכון תוכנה 3.21 סוני חסמה את האפשרות הזו בכל הדגמים, מכיוון שבאמצעות מערכת ההפעלה ניתן היה לפרוץ את מערכת האבטחה של המכשיר, כפי שגילה האקר גרמני.
פלייסטיישן היא קונסולת המשחקים הביתית הראשונה של חברת סוני שיוצרה לראשונה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
חברת סוני החלה לפתח את הקונסולה בשנת 1986 לאחר שעסקה עם נינטנדו לייצור קונסולה מבוססת CD נכשלה.
במקום הרעיון שנכשל יצאה נינטנדו עם קונסולת ה-SNES.
הרעיון החדשני לקונסולות משחקים מבוססות דיסקים אפשר למפתחי המשחקים ליצור משחקים מורכבים יותר אשר דרשו יותר מידע.
הפלייסטיישן הוא קונסולת המשחקים הראשונה של סוני.
הקונסולה יצאה לראשונה לשווקים ב-3 בדצמבר 1994 ביפן ולאחר כשנה הורחבה מכירתה לשאר מדינות העולם.
הפלייסטיישן נשלט על ידי שלט אנלוגי, אשר צורתו דמויות הבומרנג הפכה עם הזמן לסימן היכר של הקונסולה.
על אף מחירה הגבוה של הקונסולה עם השקתה (כ-300$ בארצות הברית) היא הפכה לפופולרית במיוחד.
האפשרות "לשמור" התקדמות במשחקים על גבי כרטיסי זיכרון, הגרפיקה המתקדמת והאפשרות להשתמש במשחקים פיראטיים עודדו את המכירות.
להצלחת הפלייסטיישן התלוותה תחרות לסוני מצד החברות נינטנדו וסגה.
השתיים הוציאו במקביל קונסולות משלהם.
נינטנדו פיתחה את ה-N64, ואילו סגה פיתחה את הסאטורן.
הצלחתן של שתי הקונסולות הייתה פחותה משמעותית.
פלייסטיישן 2 (PlayStation 2 או בקיצור PS2) היא קונסולת המשחקים השנייה של סוני אינטראקטיב אנטרטיינמנט, אחרי הפלייסטיישן ולפני הפלייסטיישן 3. היא יצאה לשוק במהלך שנת 2000, כשנה לאחר ההכרזה.
קונסולה זו היא הנמכרת ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2014 נסגרו חלק משרותיי האונליין של הקונסולה.
בשנת 2016 נסגרו כל שרותי האונליין בקונסולה.
הקונסולה יכולה לקרוא מדיות מסוג CD ו-DVD.
הפלייסטיישן 2 כולל תאימות לאחור והוא יכול לקרוא ולהריץ משחקי פלייסטיישן ישנים יותר (ואף תריץ אותם מעט מהר יותר, ועם שיפורים גרפיים מסוימים), ופועלת עם בקרים והתקני זיכרון של הקונסולה המוקדמת.
בניגוד לקונסולה הראשונה, ניתן להציג סרטי DVD.
הקונסולה גם כוללת שקעי USB ו-IEEE-1394 לחיבור התקנים היקפיים (מותנה בתמיכת תוכנה), והכנה לכונן קשיח.
בתוספת של מתאם רשת מתאים, ניתן להשתתף במשחקים רבי-משתתפים מסוימים ברשת.
כל אלו תרמו רבות למכירות, על אף מחירה ההתחלתי הגבוה.
חוזק השם פלייסטיישן הוביל להרבה משחקים מיוצרים צד שלישי לקונסולה.
אפילו שהמשחקים שיצאו בזמן ההשקה לא היו מרשימים בשנת 2000, בזמן חג המולד בשנת 2001 יצאו מספר משחקים הנמכרים ביותר ועם הביקורות הטובות ביותר.
משחקים אלו נתנו לקונסולה לשמור ולהרחיב את היתרון על פני המתחרים, אף על פי שיצאו מספר משחקים לקונסולות מיקרוסופט Xbox ונינטנדו גיימקיוב, במקרים רבים סוני עשתה עסקים עם מפתחים בשביל שיפתחו משחקים אך ורק לps2 ולא למתחרים.
המשחקים שהיו רבי מכר ועזרו למכירות של הקונסולה ביותר הם: סדרת ה: דרגון בול Z: בודוקאי ובודוקאי טנקאיצ'י, Grand Theft Auto ו Final Fantasy, Metal Gear Solid 2, 3, Devil May Cry 1, 3 וארבעה משחקי SSX.
יחידת עיבוד מרכזית: 128 סיביות, Emotion Engine - EE, במהירות שעון של 294 מגה-הרץ, 10.5 מיליון טרנזיסטורים.
זיכרון: 32 מגה בייט (MB), מסוג RDRAM.
עורק זיכרון (Memory Bus): רוחב פס של 3.2 ג'יגה בייט לשנייה (Gb/s).
מעבד מרכזי: ליבת מעבדMIPS R5900, אשר עובד ב-64 סיביות.
מעבד עזר: יחידת נקודה צפה.
מעבד אותות קלט-פלט: RPC על חיבור טורי ובקר DMA.
זיכרון מטמון: 16KB עבור הוראות, ו-24KB עבור מידע.
גרפיקה: "סִינְתִּיסַיְזֶר גרפי" במהירות שעון של 147 מגה-הרץ (MHz)
זיכרון תצוגה: 4MB של eDRAM.
עורק DRAM: מס' סיביות - 2560 (3 עורקים נפרדים: קריאה-1024 סיביות, כתיבה-1024 סיביות, קריאה/כתיבה-512 סיביות)
הכונן הוא כונן DVD שקורא סרטי DVD לפי אזור הצפייה.
6,200 פעולות נקודה צפה לשנייה (FLOPS).
טרנספורמציות גאומטריות תלת־ממדיות: 66 מיליון פוליגונים לשנייה.
יש גם אפשרות לחיבור מודם
הקונסולה שייכת לדור השישי של קונסולת משחקי הווידאו, והיא מחזיקה בשיא "קונסולת המשחקים הנמכרת ביותר בהיסטוריה", עם 155.5 מיליון יחידות בכל העולם נכון ל-23 ביוני 2010. כמו כן, היא שברה את השיא של הסגה דרימקאסט בקצב המכירה הגבוה ביותר לאחר השקתה.
נכון ליולי 2006, הפלייסטיישן 2 היא הקונסולה הפופולרית ביותר, בהשוואה ל-Xbox 360, Xbox והנינטנדו גיימקיוב (בארצות הברית ויפן).
הפלייסטיישן 2 בעלת יותר מ-5000 כותרים, שזה מספר שיא בכל הזמנים (בהשוואה ל-Xbox של מיקרוסופט בעלת בערך 1100 כותרים).
בין הכותרים המוכרים ביותר לפלייסטיישן 2 הם: Jak & Daxter, Ratchet and Clank, סדרת Tekken הידועה, סדרת משחקי האקשן God of War ועוד.
פְּלָיֶר (בעברית: מֶלְקַחַת) הוא כלי עבודה המשמש לאחיזת עצמים באמצעות שימוש במנוף.
פליירים ממירים את פעולת האחיזה בידיות, על ידי קפיצת כף היד, לאחיזה מדויקת של העצם.
כיוון שהידיות ארוכות יותר מאף הפלייר, נוצר גם מנוף לאחיזה חזקה של העצם אותו מחזיק הפלייר.
פליירים מתוכננים לשימושים רבים, ובהתאם מעוצבות הצבתות שלהם בצורות ייעודיות כדי לאחוז, לכופף, למשוך או לסלסל חומרים שונים.
בעלי מקצוע שונים משתמשים בפליירים לפעולות שונות.
סוגים רבים של פליירים מכילים צבתות ייעודיות לחיתוך.
המלה העברית "צבת", שמקורה כנראה בארמית, משמשת בעיקר לכלי המשמש לעקירת מסמרים, הידוע באנגלית כ־pincers.
בצבא משמש הביטוי "מכפתיים מתכוונן נטוי" לרישום מלאי של פלייר מתכוונן (להלן).
העיצוב הבסיסי של הפלייר כולל זוג ידיות, ציר (לעיתים בצורת מסמרת) וראש בעל זרועות (אף), או לסתות מחודדות.
בניגוד למספריים או למזמרה, לסתות הפלייר תמיד נפגשות בסוף מהלך הידיות.
הפלייר עשוי בדרך כלל מסגסוגת פלדה עם תוספות התורמות לחיזוק ולמניעת חלודה, כגון ונדיום וכרום.
ידיות הפלייר מצופות לעיתים בפלסטיק במטרה לבודד מפני מתח חשמלי ומפני חום.
עיצוב האף הוא הקובע את השימוש לו נועד הפלייר:
פלייר סטנדרטי - הצבתות בעלות חתך אורך מלבני, עם שינון קל זו כלפי זו.
פלייר אף-ארוך (נקרא גם שפיץ-פלייר או פלייר-שפיץ) - בעל צבתות ארוכות וצרות לתפיסת חלקים בחללים קטנים.
קיימים סוגים בהם הצבתות בעלות חתך של חצי מעגל עם שינון כנ"ל, וכאלה בהם לצבתות חתך מעוגל לכל אורכן.
פלייר פטנט - בעל מנגנון קפיצי ננעל המתכוונן על ידי בורג ומאפשר נעילת הצבתות בעצמה חזקה יותר מכח היד לבדה.
פלייר מתכוונן (נקרא גם ג'בקה ("ז'בקה" צפרדע בבולגרית) או ג'בקה אמריקאית) - ניתן להזיז את צירו כדי לאחוז עצמים בגדלים שונים.
צבת - פלייר בעל צבתות מקושתות הנפגשות רק בקצה, מיועד לשליפת עצמים (מסמרים, למשל) מתוך משטחים על ידי שימוש במבנה המעוגל של הצבתות כנקודת משען לפעולת מנוף.
קאטר - פלייר המשמש לחיתוך.
לקאטר ידיות ארוכות במיוחד ביחס לאף, ולצבתות צורת משולשים אשר נפגשים בקודקודם.
קאטרים גדולים במיוחד המופעלים בעזרת שתי הידיים נקראים מספרי ברזל.
הפלייר הומצא בעת העתיקה לשם אחיזת עצמים לוהטים, ושימש בעיקר בעבודות מתכת.
איור עתיק מציג צבתות בנפחיה של הפייסטוס (אל האש ואומנויות הפחחות היווני).
סוגים רבים של פליירים התפתחו במרוצת השנים, עם המצאות של חפצים שונים, שאותם היה צורך לאחוז, כגון פרסות, ברגים, כבלי חשמל, צינורות וציוד חשמלי ואלקטרוני.
בעברית מופיעה הצבת במסכת אבות: צבת בִּצבת עשויה (אבות ה' ו'), שם מוזכרת הצבת כאחד מעשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות, שהלא כדי ליצור צבת משתמש הנפח בצבת אחרת, ועל כן מוכרח שהצבת הראשונה נוצרה בדרך נס.
בעברית החדשה משמש המשפט כביטוי לגבי עניין סבוך ומפותל, שמרכיביו אחוזים זה בזה כשלשלת.
פלימות' היא עיר ורשות יוניטרית בת כרבע מיליון תושבים השוכנת באזור חוף דבון שבאנגליה, כ-300 קילומטר דרום-מערבית ללונדון.
פלימות' משתרעת בין שפכי הנהרות טאמר ופלים שנשפכים למפרץ פלימות'.
מנמל פלימות' יצאה ב-1620 קבוצת מהגרים על גבי האונייה מייפלאואר אל העולם החדש, והקימה את המושבה האנגלית השנייה באמריקה במסצ'וסטס, שנקראה מושבת פלימות' על שם עיר מוצאם.
בעיר ניצב מספר רב של אנדרטאות, בהן אנדרטת הארמדה הלאומית ואנדרטה לנעדרי הצי הבריטי בשתי מלחמות העולם.
נמצא בה גם מגדלור סמיטון הנודע, אחד מארבעת מגדלורי אדיסטון, אשר הועבר ממקומו המקורי וניצב כעת בטיילת של העיר.
מוטו סמל העיר הוא : שם ה' הוא המגדל (המבצר) החזק ביותר .מזכיר את הפסוק בתהילים כ"ז א' : "ה' מעוז חיי ממי אפחד".
ישנן עדויות להתיישבות ראשונית באזור פלימות' כבר במאה ה-10 לפנה"ס.
במאות השנים שלאחר מכן, עדויות שונות מראות שאזור פלימות' היה נקודת סחר חשובה.
פליכס גד זוּלְמן (Felix Gad Sulman; 30 במרץ 1907, ברלין – 20 בספטמבר 1986, ירושלים) היה פרופסור לפרמקולוגיה ומנהל המחלקה לפרמקולוגיה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים.
היה ממייסדי פסטיבל אבו גוש למוזיקה.
זולמן נולד בשנת 1907 נולד בברלין בירת גרמניה.
למד באוניברסיטת ברלין; בשנת 1930 קיבל ממנה תואר דוקטור לווטרינריה (DVM) ובשנת 1933 תואר דוקטור לרפואה.
בנוסף, למד נגינה בפסנתר וגיטרה בקונסרבטוריון ברלין.
הוא ניצח בברלין על מקהלה שנהגה לשיר בחגים בבתי כנסת.
בשנת 1925 ביקר לראשונה בארץ ישראל, ובשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ.
טרם עלייתו, בשנים 1930–1932, שימש כאסיסטנט מחקר במכון למחקר היגיינה ואימונולוגיה בדאהלם שבברלין.
בשנת 1934 שימש כאסיסטנט במעבדת מחקר להורמונים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1944 מונה בה למרצה, בשנת 1954 מונה למרצה בכיר, בשנת 1959 לפרופסור חבר ובשנת 1969 לפרופסור מן המניין.
בסוף שנות השלושים החל זולמן לארגן את מקהלת ירושלים.
בשנת 1949 החל לקחת את המקהלה לשיר בכנסייה באבו גוש.
הופעות אלה צברו פופולריות והיוו את הבסיס לפסטיבל אבו גוש.
בשנת 1956/7 העביר את ניהול הפסטיבל לידי זיגי שטדרמן.
זולמן שימש כעורך של כתב העת "רפואה וטרינרית".
בשנת תשכ"ב הוציאה את הספר "הורמונים: ספר לימוד לתורת ההורמונים והשימוש בהם" בהוצאת ספריית השדה.
היה נשוי לאדית ואב לשניים.
הוא נפטר ב-1986 ונקבר בהר המנוחות.
על שמו מוענק פרס לתלמידי מוסמך או דוקטורט מצטיינים בבית הספר לרוקחות באוניברסיטה העברית.
פ"ג זולמן, הורמונים: ספר לימוד לתורת ההורמונים והשימוש בהם, תל אביב: ספרית השדה, תשכ"ב.
פרקים בפרמקולוגיה; ערך לפי הרצאות: דן גורדון, ירושלים: אקדמון, תש"ל.
הגורם האנטיגונאוטרופי ובעיית האנטיהורמונים בכלל, ביחד עם פרופ' ברנרד צונדק, דפוס הפועל הצעיר, תל אביב, תש"ג.
תפקודי הורמוני המין במנגנון המין של בעלי החיים, לפי הרצאה של פרופ' ברנרד צונדק וד"ר פ.
זולמן בכנוס השנתי 1940, מו"ל : הסתדרות הרופאים הוטרינרים בא"י, 1940, (10 דפים).
ראו: ד"ר פליכס זולמן: אנטי הורמונים בכלל ועל החומר הגורם הגונאדוטרופי (1 ביוני)
פליישר הוא מחזה מאת יגאל אבן אור.
המחזה עוסק בבני הזוג ברטה ואריה פליישר (קצב בגרמנית וביידיש), שכשמם כן הם – עובדים באטליז.
העלילה נפתחת בניסיונם של בני הזוג פליישר להתמודד עם המציאות החדשה שנכפית עליהם, עת עוברים חרדים רבים אל השכונה שבה הם מתגוררים.
בתחילה, המעבר עורר בבני הזוג כמיהה לשגשוג כלכלי, אך עם הזמן הם העלו חרס בידם.
אדרבה, בני העדה החרדית, ובפרט נשותיה, מנהלים מאבק נגד בני הזוג ולא בוחלים בדבר, ובכלל זה חרמות על מקור פרנסתם היחיד.
מפאת מצבם הכלכלי הירוד, נדרשים בני הזוג להשיב את בנם המפגר אל ביתם.
הקהילה החרדית מוקיעה אותו מתוכם.
הבן, שלוימל'ה, סובל במיוחד מהטרדותיה של בת הרב פוקס, ראש העדה החרדית.
הוא אונס אותה אפוא ובתום המחזה גם מעלה באש את בית הוריו.
מאפייני המלודרמה, לרבות מלודרמת מחאה כ"פליישר", קשורים להיותה ז'אנר המציג מציאות דרך פריזמה רגשית, בה את מקומו של הריאליזם מחליפים מלחמות אידאולוגיות של טוב מול רע.
במחזה, על תקן הצדיק, מתפקדים הזוג פליישר – מבוגרים ניצולי שואה בעלי אטליז שנלחמים בסביבת המחיה המשתנה שלהם בעקבות מעבר של חרדים ו"התחרדות" השכונה הישנה.
כדי לשרוד הם נאלצים להיענות לתכתיבי השכנים החדשים, להשיג הכשר לאטליז במעט כספם ומנסים למראית עין להתחזק ביהדותם, אך כל אלא לא מועילים, החרדים לא קונים באטליזם וסופם הוא טראגי בשריפה כאשר החרדים מנצחים במאבק.
בהצגה קיימת הפרדה ברורה באפיונן של הדמויות.
הדמויות החילוניות (הטובים) – הזוג פליישר, בעלות מטען עבר וזהות ברורה, דוגמה לכך הוא הבעל שלחם במלחמת העצמאות והיותם ניצולי שואה.
זהו אפקט שמייצר הזדהות בקהל של מצוקתם וקרבה לדמויות.
לעומתם, החרדים (המייצגים את הרעים) הם חסרי זהות ועבר מגיחים לפתע ומתפקדים על תקן האיום הגדול העומד להשתלט וכוחם מייצר כעס בקהל.
הסיום, ובכך כישלונם של הפליישרים, מעורר בקהל זעם וכעס על אי הצדק שהם חוו.
מחאתו של יגאל אבן אור פונה לרגש האִיום והחרדה של הקהל החילוני מפני השתלטות החרדים והתגבשותה של "מדינת הלכה".
הקהל החילוני שחש מכופף לתכתיבי הדתיים מוצא דרך של ביטוי בעידוד והסכמה, אך למרות זאת, כדרכה של המלודרמה, אין היא מעוררת בקהל שאלות ולקיחת אחריות על עתידם, אלא הטלת האשמה על החרדים.
ההצגה מחזקת דיכוטומיה ברורה ומובהקת ומעודדת את החרפת המצב הקיים, בלי רצון בפיוס.
הפחדת הקהל בהתחזקות החרדים המועברת כבשורת איוב, מהווה קרקע פורייה לאנטי-דת מחאתי, ומשרתת את כוונת היוצר המעוניין לחזק בקהל את התחושה והחרדה מהחרדים.
במרכז המחזה נמצא קונפליקט חילוני-דתי, בליבו של הקונפליקט, סוגיית הכפייה האנטי-דתית והכפייה הדתית.
המחזה הנדון מתרכז בכפייה הדתית.
המחזה עוסק בגיבורים חילוניים, ניצולי שואה, שלשכונתם עוברת אוכלוסייה חרדית, שעם הזמן הופכת לרוב.
ומאלצת את תושבי השכונה הוותיקים לשנות את דרכיהם.
וכשאלה לא עושים זאת, פרנסתם נפגעת והם נדחקים לפינה.
מהלך שמוביל לעימות בין שתי תפיסות עולם.
בו האחת גוברת על השנייה.
החילוניים חווים חרמות והידרדרות במצבם הכלכלי, כתוצאה מהפעילות שנוקטים כלפיהם הדתיים, ומפסידים במערכה.
פרופ' דן אוריין מגדיר את המחזה פליישר כ"הצגת מפתח", כלומר יצירה השואבת את חומריה מתוך מודלים חברתיים, אותם היא מארגנת בדרך שמבליטה ומאפשרת לצופים או הקוראים להביט בהם מזווית ראייה אחרת.
הצגות מפתח, לרוב, הן בעלות מספר גדול של צופים (לא תמיד), טקסטים נכתבים עליהן, דיונים המתייחסים אליהן נערכים על במות והן נותרות חלק מהזיכרון הקולקטיבי.
מקרה נוסף הוא המחזה "מלכת האמבטיה" מאת חנוך לוין שאומנם הועלה רק 19 פעמים בשנת 1970, אך יצר הד תקשורתי, והיה אחד המסמכים הראשונים נגד כיבוש השטחים.
הצגות מפתח מסווגות, בין היתר, לפי שסעים.
ההצגה "פליישר" נמצאת תחת השסע החילוני-דתי, עם "קידוש" מאת שמואל הספרי (1985), ו"סטטוס קוו ואדיס" של יהושע סובול (1973).
דמויות הנשים החרדיות במחזה, מזוהות עם היותן אמהות, פוריות ומרובות ילדים, העושות כמצוות הגברים.
הרב פוקס מנהיג את העדה לחרם.
ובתו, היא שמתוארת כדמות קורבן האונס במחזה.
הנשים הן אלה שמפעילות את החרם, אך הגברים הם מחוללי האירועים ומחליטים כי יש לבצעו.
המחזה משתמש בנשים ככלי לגילום האיום החרדי.
היות שהנשים החרדיות, בגופן, מהוות איום דמוגרפי כאמהות פוריות.
ומשמעות שמה -אם כל חי, בדיוק כפי שפליישר הוא בעל אטליז כפירוש שמו מגרמנית.
המספרת על ששת ילדיה, ומתרכזת בילדיה ככל עולמה, היא דמות חד־ממדית הממחישה את תפקידה המסורתי של האישה ומהווה איום על ילדה היחיד של ברטה פליישר.
לעומת דמויות הנשים החרדיות, הנשים החילוניות הן דמויות מורכבות יותר.
אך על אף מורכבותן, גם הן חוות אמירות בוטות מכיוונם של הגברים החילוניים.
ומבחינה מגדרית, נשות המחזה, בין אם שיוכן חילוני או דתי, מיוצגות באופן סטריאוטיפי.
המחזה עורר זעם רב בקרב שומרי מסורת ובקהילות יהודיות בישראל.
ב-1 ביוני 1993 התקיים דיון במליאת הכנסת בעניין העלאת המחזה בתיאטרון הקאמרי בעקבות הצעתו לסדר היום של חבר הכנסת מיכאל איתן ממפלגת הליכוד בו אמר:
חבר הכנסת גונן שגב ממפלגת צומת אף הוסיף וכינה את המחזה "אנטישמי":
בהמשך, התבקש השחקן אורי זוהר לשכנע את אבן אור לעדן את תוכן המחזה, אך זה סירב.
עם זאת, ההצגה נחלה הצלחה קופתית גדולה וזכתה לביקורות נלהבות בישראל ובעולם.
הניו יורק טיימס הגדיר את המחזה כ.
בתגובה לביקורות אמר המחזאי יגאל אבן אור בריאון לנרי ליבנה:.
צוות הפקת 1993 - תיאטרון הקאמרי
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי ב-1993.
שחקנים: יוסף כרמון - אריה פליישר, זהרירה חריפאי - ברטה פליישר, אלברט כהן - גרשון, מרים גבריאלי - הדודה רוזה, יוסי קאנץ - קורצמן, יוסי ידין - הרב פוקס, איתן נוה - שלוימל'ה, איה שבא - ריבה.
ההצגה ייצגה את תיאטרון הקאמרי בפסטיבל התיאטרון באקדמיית המוזיקה של ברוקלין "BAM" בניו יורק בשנת 1995.
צוות הפקת 2016 - תיאטרון הבימה
ב-23 במרץ 2016 הועלה המחזה בשנית, הפעם בתיאטרון הלאומי.
לקראת ההעלאה המחודשת נערכו מספר שינויים בטקסט, ושמו של הרב פוקס שונה לאנגל.
עבור ההפקה הורכב פסקול מוזיקלי מקורי, המשלב לחנים עדכניים לפיוטים מהמקורות היהודיים.
מוזיקה מקורית: יוסי בן נון.
שחקנים: נתן דטנר - אריה פליישר, חנה לסלאו / סנדרה שדה - ברטה פליישר, דב רייזר - גרשון, רבקה גור - הדודה רוזה, נתי רביץ - קורצמן, יגאל שדה - הרב אנגל, נלי תגר - ריבה, הגר טישמן - חווה, ניר זליחובסקי - שלוימל'ה.
זמרים ונגנים: נדיר אלדד, ניל משען, מיטל נוטיק, עמית גיל, אלכסה לרנר.
פליירינג הוא מופע ראוותני של הכנת קוקטיילים תוך כדי הטלה באוויר ותפיסת בקבוקים, שייקרים, כוסות ועוד.
בדרך כלל נקשר פליירינג עם להטוטנות.
התיעוד המוקדם ביותר של פליירינג מתייחס לברמן ג'רי "הפרופסור" תומאס בסוף המאה ה-19.
ישנן מאות תחרויות פליירינג בעולם.
התחרות היוקרתית ביותר נערכת פעם בשנה על ידי איגוד הפליירינג הבינלאומי.
על המתחרה להכין 3 קוקטיילים זהים בזמן מוקצב מראש.
השיפוט מושפע ממספר הפעמים שהמתחרה הפיל כלי כלשהו, שפיכת נוזלים מן השייקרים, כמות האלמנטים בהם השתמש המתחרה, עמידה בזמן, קושי התרגילים וסגנון אישי.
בסרט "קוקטייל", משנת 1988, בריאן פלניגן שמממן את לימודיו על ידי עבודה בבר, לומד תוך כדי העבודה את רזי הפליירינג.
סרט זה העלה את קרנו של הפליירינג בעולם.
סרט הקומדיה "Bottoms Up" עוסק בברמן (ג'ייסון מיוז) המנסה לגייס כסף כדי להציל את המסעדה של אביו על ידי זכייה בתחרות פליירינג.
פלייסטיישן ויטה היא קונסולת משחקים ניידת שיצאה לראשונה ב-17 בדצמבר 2011 ביפן, אשר ירשה את קונסולת ה-PSP.
בהמשך, הקונסלה הופצה ברחבי העולם.
ב-22 בפברואר 2012 בצפון אמריקה ובאירופה ולמחרת באוסטרליה.
למכשיר מעבד בעל ארבע ליבות (ARM Cortex-A9 MPCore) וכן מעבד גרפי מרובע ליבה (SGX543MP4+).
כמו כן על המכשיר רץ ממשק משתמש המכונה LiveArea.
מכשיר הוויטה מזכיר במראהו את PlayStation Portable.
לוויטה מסך רב־מגע בגודל של 5 אינץ' (עד 6 לחיצות בו זמנית) מסוג OLED בעל רזולוציה של 960X544. בנוסף למסך המגע, ישנו משטח מגע אחורי.
לראשונה בקונסולות משחקים ניידות, הוא מגיע עם שני בקרים אנלוגיים בנוסף ל־D-Pad, מקשי הצורות המוכרים של משפחת מוצרי פלייסטיישן (משולש, ריבוע, עיגול וצלב) ומקשי L ו־R בצדדיה העליונים של הקונסולה.
לוויטה מעבד בעל ארבע ליבות ARM Cortex-A9 MPCore (שלוש ליבות משמשות לאפליקציות ולמשחקים) ומעבד גרפי SGX543MP4+ שאף הוא בעל ארבע ליבות.
ישנן שתי מצלמות ברזולוציה של 0.3 מגה־פיקסל (אחת קדמית ואחת אחורית), רמקולים בתצורת סטריאו, מיקרופון, חיישני תנועה ומצפן אלקטרוני.
למכשיר GPS מובנה, Wi-Fi, תקשורת סלולרית דור 3 וקישורית בלוטות' 2.1+EDR.
ה־PlayStation Vita כוללת זיכרון RAM של 512MB ו-128MB זיכרון וידאו.
המכשיר מגיע בשתי מהדורות: הראשונה – PCH-1000 – תומכת ב־Wi-Fi, ברשת סלולרית וב־GPS, ואילו השנייה – PCH-2000 – תומכת ב־Wi-Fi בלבד.
LiveArea הוא מערכת ההפעלה דמוי מערכת הפעלה לטלפונים חכמים (כגון אנדרואיד או iOS) של חטיבת הבידור של סוני בעבור הקונסולה.
מערכת ההפעלה מבוססת על יישומים כאשר חלקן מותקנות ברירת מחדל וחלקן להורדה מחנות הפלייסטיישן (PlayStation Store).
עם הרצה ראשונה של המכשיר, יעלה תהליך התקנת המערכת ואחריו יתנגן סרטון הדרכה.
בהישמר על הגדרות היצרן, חוויית המשתמש בזמן עבודה עם הממשק הגרפי תונעם במוזיקת רקע המזכירה מוזיקת מעליות (ניתן לבטל זאת דרך הגדרות).
כאשר לוחצים על מקש הנעילה פעמים, המשתמש יפגוש את מסך הנעילה (אשר מופיע גם בפעם הראשונה שהמכשיר מופעל).
כניסה למערכת תתבצע בפעולה הדומה להורדת דף.
בדף הבית של הממשק יופיעו כל היישומים המותקנים המחולקים לטאבים (בדומה לאנדרואיד או iOS).
ניתן לעבור בין הטאבים באמצעות החלקה למטה או למעלה על מנת לעבור לטאב הבא או הקודם (בהתאמה).
בעת הפעלה אפליקציה או משחק יפתח דף מיוחד עברו הכולל מאפיינים ואפשרויות.
ניתן לעבור בין הדפים השונים על ידי החלקה ימינה או שמאלה כדי לעבור לדף הבא או הקודם (בהתאמה).
בעת הפעלת המערכת מותקנות האפליקציות הבאות:
Near ("קרוב" בתרגום חופשי): רשת חברתית המבוססת על מיקום השחקנים קרובים באמצעות קישורית GPS.
כך, ניתן לאתר חברים ולצפות בפעילויות האחרונות שלהם, באוסף המדליות שלהם, המשחקים ששחקו לאחרונה והפרופיל שלהם.
בנוסף, ניתן לשלוח תוכן הנוצר על ידי השחקנים במשחקים שונים כגון מפות, אוצרות וכדומה לכל מי שהמכשיר מסוגל לקלוט.
Party ("מסיבה" בתרגום חופשי): אפליקציה המאפשרת לשחקנים לשלוח הודעות טקסט או הודעות קוליות בזמן אמת עם חבריהם.
PlayStation Store ("חנות הפלייסטיישן" בתרגום חופשי): כשמה כן היא, חנות בה ניתן להוריד משחקי פלייסטיישן 1, משחקי PSP, משחקי PSVITA וכן סרטים ואפליקציות חברתיות.
Trophies ("גביעים" בתרגום חופשי): מאפשר צפייה בכל הגביעים של המשתמש הן ממשחקי ה־PS3 והן ממשחקי ה־PSVITA.
Group Messaging ("קבוצת מסרים" בתרגום חופשי): אפליקציית מסרים מיידיים המאפשרת שליחת הודעות ותמונות לחברים ב־PSN.
Photos & Camera ("תמונות ומצלמה" בתרגום חופשי): מאפשרת צילום תמונות מהמצלמות וכן מציאות רבודה.
Friends ("חברים"): מאפשרת לצפות בכל החברים ב־PSN.
Remote Play ("משחק מרוחק"): מאפשרת לתפעל את קונסולות ה-PS3 וה-PS4 עם הויטה ובמקרה של PS4 הויטה משמש גם כמסך.
Welcome Park ("פארק קבלת פנים" בתרגום חופשי): זוהי אפליקציה המאפשרת למידה של עקרונות בסיסים של המכשיר.
מעבר לאפליקציות המותקנות ברירת מחדל בויטה, ישנם 8 אפליקציות אשר ניתנות להורדה דרך ה-PSStore:
Netflix: שירות הזרמת סדרות וסרטים.
Skype: תוכנת שיחות ווידאו מוכרת.
FaceBook: אפליקציית הרשת החברתית הגדולה ביותר בעולם.
Twitter: אפליקציית רשת חברתית השנייה בגודלה.
Foursquare: רשת חברתית נוספת המבוססת על GPS.
Flickr: אפליקציית אירוח תמונות וסרטונים.
Nico Nico: אפליקציית שירות הזרמת סרטונים.
YouTube: אפליקציית שירות הזרמת סרטונים פופולרית.
בתאריך ה-9 בספטמבר 2013, סוני הכריזה על הדגם החדש של ה-Vita הנקרא PS Vita 2000. הדגם החדש יכלול מסך LCD זול יותר המגביר את חיי הסוללה, עובי קטן יותר, ועיצוב שונה במקצת.
עם זאת, כל משחקי Vita הרגילים יפעלו גם על הדגם החדש.
בעת ההשקה הגלובלית של הויטה, הושקו 22 כותרים, הן של סוני והן של מפיצות אחרות.
בהשקה ביפן, הושקו 26 כותרים.
השקה זו נחשבת אחת ההשקות עם מספר משחקי ההשקה הגדול אי פעם.
בנוסף ל-22 שהושקו באותו יום, ניתן להוריד משחקי PSP ובקרוב גם משחקי PS1. תלונה מרכזית של המבקרים היא מחסור בכותרים בלעדיים לוויטה, שכן מרבית המשחקים יצאו גם לקונסולות משחק אחרות.
עקב עוצמתה הרבה של הויטה, מפתחים רבים ייצרו משחקים אקסקלוסיביים עם מנועים גרפיים הדומים לאלה של הקונסולות הנייחות, כמו Uncharted: Golden Abyss ו-Assassin's Creed III: Liberation.
המשחק שנמכר ביחד עם הויטה הוא Little Big Planet.
ויטה מאפשרת סנכרון עם ה־PS3. מפתחים, המפתחים משחק גם לויטה וגם ל־PS3 יכולים לאפשר לשחקני PS3 לשחק נגד שחקני ויטה במצבים מרובי משתתפים, העלאת שמירה לענן והפעלתו בשני המכשירים ואף שימוש בויטה כבקר ל־PS3.
לאחר יציאתה של קונסולת המשחקים PS4, ניתן להפסיק משחק בפלייסטישן 4 ולהמשיך מאותה נקודה ב-PS VITA.
בנוסף לאלה, הפלייסטישן ויטה יהיה כלי עזר למשחקים רבים בפלייסטישן 4
בהשקת הויטה נמכרו 1.2 מיליוני יחידות ברחבי העולם לעומת הדור הקודם עם 71 מיליון יחידות, נכון ליולי 2012, מכירות הויטה ביפן עומדות על כ-790 אלף יחידות.
ויטה נמכר בתג מחיר של 250 דולר בעבור מודל ה-Wi-Fi או 300 דולר בעבור מודל דור 3, אשר גם בו יש חיבור ל-Wi-Fi.
פלייסטיישן 4 היא קונסולת משחקי וידאו נייחת, הרביעית במספר של סוני אינטראקטיב אנטרטיינמנט.
הקונסולה נמכרת בארצות הברית מאז 15 בנובמבר 2013 ובאירופה החלה להימכר ב-29 בנובמבר 2013.
קונסולה זו היא חלק מהדור השמיני של קונסולות המשחק אשר מתחרה בקונסולת המשחק של נינטנדו, נינטנדו סוויץ, ובקונסולה של מיקרוסופט, Xbox One.
הקונסולה נחשפה לראשונה במסיבת עיתונאים שסוני ערכה בניו יורק ב-20 בפברואר 2013.
בישראל הקונסולה הושקה ב-29 בינואר 2014 על ידי נציגת סוני בישראל – ישפאר.
בשנת 2016 החלו דיווחים ברשת אודות דגם הדור הבא לפלייסטיישן 4 שיכלול תמיכה ב-4K וחומרה משודרגת (מעט) וכונה פלייסטיישן 4.5 או פלייסטיישן 4 Neo (אך שמו PlayStation 4 pro).
ב-7 בספטמבר 2016 הושקו שתי גרסאות חדשות לפלייסטישן 4: PlayStation 4 Slim, בעל חומרה זהה עם מבנה דק יותר, וה-PlayStation 4 Pro, בעל חומרה חזקה יותר, תמיכה ברזולוציית 4K וטכנולוגיית HDR
כיום לפלייסטיישן 4 יש 1780 משחקים.
חברת סוני הכריזה לראשונה על ההשקה המתוכננת של הקונסולה במסיבת עיתונאים שהתקיימה בניו יורק ב-20 בפברואר 2013 בה חשפה סוני לראשונה פרטים שונים על הקונסולה, בנוסף למשחקים בולטים שונים שמתוכננים לצאת לקונסולה החדשה.
החברה ציינה לראשונה באירוע זה כי ההשקה העולמית של הקונסולה מתוכננת לרבעון הרביעי של שנת 2013 ואכן החלה להימכר בארה"ב ב-15 בנובמבר 2013 וב-29 בנובמבר הגיעה הקונסולה גם לאירופהומ-27 בנובמבר התחילה להימכר במזרח התיכון.
מאז השקת הקונסולה יצאו גרסאות מתוקנות (שתיקנו תקלות אשר נמצאו בקונסולה הקודמת) במרץ 2016 ל-2 הקונסולות המוצעות בגודלי האחסון השונים, והם: דגם CUH1216B תקן ארופאי 1TB נפח אחסון.
דגם CUH1216A תקן ארופאי לאחסון בנפח 500GB.
שניהם בשיטת שידור PAL הטובה בישראל.
ניתן לזהות את הדגם בתחתית הקונסולה ובנוסף הקונסולה החדשה מגיעה שכולה בצבע שחור מט (לא כמו הגרסה הקודמת שחצי שחור מט וחצי שחור מבריק שאגב עדיין נמכרת בחנויות).
המפרט הטכני של פלייסטיישן 4
זיכרון מאוחד GDDR5 בנפח 8 ג'יגה בייט.
רוחב הפס לזיכרון הוא 176 ג'יגה בייט לשנייה.
מעבד 64 ביט מסוג x86 בעל 8 ליבות מתוצרת חברת AMD, במהירות 1.6Ghz.
ביצועים של כ-1.84 טרה-פלופ לערך למעבד הגרפי שרץ במהירות 800Mhz ומשולב בשבב המעבד.
המעבד הגרפי מבוסס על סדרת כרטיסי המסך Radeon של AMD.
המעבד הגרפי תומך בפלט וידאו של עד 1080p ב-60 פריימים לשנייה (Full HD).
טכנולוגיית גרפיקה ייעודית לדחיסה ופריסה של וידאו.
שבב ייעודי למשימות ברקע, גם במהלך מצב שינה.
דיסק קשיח בנפח 500GB או 1TB.
המפרט הטכני של פלייסטיישן 4 פרו
זיכרון מאוחד GDDR5 בנפח 8 ג'יגה בייט + זיכרון DDR3 בנפח 1 ג'יגה בייט.
רוחב הפס לזיכרון הוא 218 ג'יגה בייט לשנייה.
מעבד 64 ביט מסוג x86 בעל 8 ליבות מתוצרת חברת AMD, במהירות 2.13Ghz.
ביצועים של כ-4.2 טרה-פלופ לערך למעבד הגרפי שרץ במהירות 911Mhz ומשולב בשבב המעבד.
המעבד הגרפי תומך בפלט וידאו של עד 2160p ב-60 פריימים לשנייה (4K).
הקונסולה מכילה בקר חדש המכונה DualShock 4. הבקר בעל דמיון רב לבקר DualShock 3 אך הוא בעל עיצוב מעט שונה ומכיל מספר תכונות חדשות.
אחת מהתכונות החדשות היא משטח מגע מובנה הנמצא בחזית של הבקר, המשמש גם ככפתור פיזי.
כמו כן, הבקר מכיל כפתור "SHARE" אשר יאפשר לשחקנים ללכוד ולשתף סרטוני וידאו ותמונות באינטרנט של חלקים מהמשחקים בהם שיחקו וכפתור "OPTIONS" שיחליף את כפתורי ה-"START" וה-"SELECT" הישנים.
הבקר כולל גם פס תאורה צבעוני בעל צבעים מתחלפים המשמש לתקשורת עם המצלמה (המצלמה החיצונית מזהה את התנועות של הבקר על ידי הסתמכות על התנועות והעומק של פס התאורה על הבקר).
הבקר כולל גם יציאה לאוזניות ורמקול מובנה.
כמו כן שופרה מערכת הרטט ומערכות האקסלורומטר וגיירוסקופ (מערכות לזיהוי תנועות עם המכשיר).
רזולוציה מקסימלית: 1280 x 800 פיקסלים קצב רענון המסך:
1280×800 פיקסלים בקצב רענון מסך של 60 פריימים לשנייה
640×400 פיקסלים בקצב רענון מסך של 120 פריימים לשנייה
320×192 פיקסלים בקצב רענון מסך של 240 פריימים לשנייה
פורמטי וידאו: RAW, YUV (לא דחוס) שדה ראייה ברוחב 85 מעלות
פלייסטואנאקס היה מלך ספרטה מהשושלת האגידית.
פלייסטואנאקס היה בנו של המצביא פאוסניאס, שהיה בן לשושלת האגידית ואחיינו של לאונידס הראשון.
בשנת 458 לפנה"ס הוא ירש את המלך פליסטרכוס שמת ללא ילדים.
פלייסטואנאקס היה עדיין צעיר, ובתחילת שלטונו שימש כעוצר ניקומדס.
פלייסטואנאקס מלך על ספרטה בתקופת המלחמה הפלופונסית הראשונה, ובשנת 445 לפנה"ס יצא בראש כוח צבאי גדול אל אטיקה במטרה לכבוש את אתונה.
שליט אתונה, פריקלס, דיכא אז מרידה באובויה, ונראה היה שגורלה של אתונה נחרץ.
פלייסטואנאקס כבש את אלווסיס וטריה, אלא שלמרבה ההפתעה לא התקדם מעבר לכך.
עובדה זו, גרמה לכך שפריקלס יכל להמשיך ולדכא את המרד בנחת.
הצעד לא התקבל בעין יפה בספרטה.
על פלייסטואנאקס הוטל עונש כסף כבד, שאותו לא הצליח לפרוע, ועל כן יצא לגלות.
יועצו קליאנדרידאס נידון למוות שלא בפניו, ונמלט גם כן מהעיר.
בתקופת גלותו, הומלך במקומו בנו פאוסניאס, ומכיוון שהוא היה קטין, אחיו של פלייסטואנאקס, קלאומנס, מונה כעוצר.
עצירתו הפתאומית של פלייסטואנאקס בשערי אתונה, לא ברורה עד ימינו.
תוקידידס, מציין ביובש שהוא הגיע עד אלווסיס ואז פיזר את חייליו, אולם במקום אחר מעיר שהספרטנים חשדו בו שהוא קיבל שוחד מפריקלס.
את קבלת השוחד מזכיר גם ההיסטוריון המאוחר יותר פלוטרכוס, הטוען שפריקלס שיחד גם את קליאנדרידאס.
עם זאת, מרבית החוקרים כיום סוברים שמדובר בשמועות, שאין בהן כדי להסביר את הפרשה.
ייתכן שפלייסטואנאקס פשוט לא היה להוט למלחמה, ופריקלס הציע תנאים טובים לשלום.
בתקופת גלותו, חי פלייסטואנאקס על הר ליקייאון בארקאדיה, בבית שחציו היה בתוך מקדש זאוס, לשם נוחות וביטחון גם יחד.
לטענת תוקידידס, הוא ואחיו אריסטוקליס שיחדו את האורקל מדלפי, כדי שתאמר לכל ספרטני המגיע אליה, שעל הספרטנים להשיב לארצם "את זרע חצי האל" (היינו פלייסטואנאקס שנחשב לצאצאו של הרקולס שהיה כידוע אל למחצה), ולא, ספרטה תיחרש "במחרשה של כסף" (היינו, רעב ויוקר יבואו על הארץ).
בשל כך, בשנת 426 לפנה"ס החזירו הספרטנים את פלייסטואנאקס לעיר והכתירו אותו מחדש כמלך.
עם זאת, מעמדו לא היה יציב.
הוא היה מהתומכים הבולטים בשלום ניקיאס.
הוא נזכר בהמשך כמנהיג של מסע מלחמה שהובילו הספרטנים נגד שבט שחי בארקאדיה.
הוא מת בסביבות שנת 409 לפנה"ס ופאוסניאס ירש אותו בשנית.
פליירס טריביון הוא אתר אינטרנט ועיתון מקוון המביא את דבריהם של הספורטאים והשחקנים ישירות.
האתר הוקם ב-2014 וזוכה להצלחה גדולה בארצות הברית.
פליירס טריביון הוקם ב-2014 על ידי שחקן הבייסבול בעברו דרק ג'יטר שסיפר שאחד הקשיים שלו בשיתוף התקשורת היה הפחד שמא דבריו יעוותו, לכן לאורך הקריירה שלו מיעט להתראיין ולעדכן את המדיה בדעותיו.
לאחר פרישתו הקים את האתר.
האתר גייס בראשיתו מעל תשעה מיליון דולר מקרן ההשקעות הגדולה NEA שנהייתה שותפה במיזם.
האתר זוכה להצלחה גדולה בעיקר בארצות הברית, וספוראים רבים משתמשים בפלטפורמה הזאת כשהם רוצים להודיע דבר מה אישי, ישירות לאוהדים שלהם.
בין השאר קובי בראיינט סטיב נאש ריי אלן הודיעו בטורים לאתר על פרישתם ממשחק פעיל.
קווין דוראנט הודיע באתר על מעברו לגולדן סטייט ווריורס.
קווין לאב הודיע שהוא נשאר בקליבלנד קאבלירס.
שחקנים אחרים מפרסמים בלוגים קבועים באתר, מאמרי דעות ופודקאסטים או משתפים תמונות וסרטונים.
נשמעה ביקורת על האתר, כי הודעות השחקנים אינן נכתבות על ידיהם אלא על ידי סופרי צללים שאינם מקבלים קרדיט על עבודתם.
פלייסמייקינג (מאנגלית: Placemaking) היא גישה מעשית בתחום העיצוב העירוני הפועלת לתכנון ושיפור של שטחים ציבוריים פתוחים או מרחבים ציבוריים.
תופעה זו היא חלק ממגמת ההתחדשות העירונית אך התהליך של יצירת המקום מגיע מלמטה למעלה.
על פי רעיון זה אנשי קהילה המתגוררים בסמוך אל שטח ציבורי פתוח כלשהו מנצלים שטח זה מתוך כוונה ליצור מקומות ציבוריים המקדמים תרבות פנאי, אקולוגיה, ספורט, חינוך או חקלאות.
יצירת המקום תתבצע על פי חזון שגובש עם התושבים, תהיה מותאמת לאופיו וייחודיותו של האזור ותשאף לשפר את תחושת השייכות למקום ואת רווחת חיי התושבים.
בדרך כלל מקומות אלו מתוכננים בשיתוף ובמימון של עמותות, רשויות מקומיות, או משרדי ממשלה.
כיום תחום הפלייסמייקינג מתחבר לנושא של מעורבות חברתית ובניית קהילות.
כחלק "מעשיית מקום קהילתי" ישנם כלי מנהיגות השתתפותית בעזרתם פועלות קהילות רבות ברחבי הארץ למען המקום שהן גרות בו, ובעקבות כך, הן מתגבשות ומועצמות.
על אף היתרונות הרבים שקיימים ביצירת מקום בשיתוף פעולה עם תושבי המקום, קיימת גם ביקורת חברתית על כך שבתהליך עצמו לעיתים מעורבים מעט תושבים אשר אינם בהכרח מייצגים את הכלל.