tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-19 במרץ 2013 הודיע אואן כי יפרוש בתום העונה, ובסך הכל ערך בעונת תשע הופעות במדי סטוק סיטי בכל המסגרות.
את הופעתו האחרונה בקריירה ערך ב-19 במאי 2013, כשעלה כמחליף במשחק מול סאות'המפטון במחזור האחרון של הפרמייר ליג לעונה זו, וזכה לקימת כבוד מצד שני מחנות האוהדים.
מאמן נבחרת אנגליה, גלן הודל, החליט להזמין את אואן למונדיאל 1998. לאחר שנכנס כמחליף במשחק הפתיחה מול הפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק עבור נבחרת אנגליה בגביע העולם, והשער שכבש לאחר שנכנס כמחליף בהפסד 2-1 ל הפך אותו לכובש הצעיר ביותר של הנבחרת בגביע העולם.
במשחק השלישי בשלב הבתים, מול , קיבל אואן מקום בהרכב הנבחרת ולאחר ניצחונה של אנגליה קיבל מקום בהרכב גם בשמינית הגמר מול נבחרת ארגנטינה.
לאחר יתרון מוקדם של ארגנטינה הוכשל אואן ברחבה, ואלן שירר כבש והשווה את התוצאה.
בדקה ה-16 השלים אואן בעצמו את המהפך, כאשר כבש שער במבצע אישי מרשים, אך המשחק הסתיים בניצחונה של ארגנטינה בבעיטות הכרעה.
על אף הדחתה המוקדמת של אנגליה, זכה אואן בתואר הכדורגלן הצעיר המצטיין בטורניר.
את משחקי מוקדמות יורו 2000 החל אואן כשחקן הרכב קבוע בנבחרת, אך לאחר מכן החמיץ משחקים רבים עקב פציעות.
ב-4 בספטמבר 1999 כבש את שערו הראשון באצטדיון ומבלי, בניצחון 0-6 על .
ביורו 2000 כבש אואן שער אחד, בהפסד 3-2 ל, אך הנבחרת הודחה כבר בשלב הבתים.
במוקדמות מונדיאל 2002 הבקיע אואן שישה שערים, כולל שלושער בניצחון 1-5 על באצטדיון האולימפי במינכן.
באפריל 2002 שימש לראשונה כקפטן הנבחרת, במשחק ידידות מול , בעקבות היעדרותו של הקפטן הקבוע דייוויד בקהאם, והפך לקפטן הצעיר ביותר של הנבחרת מאז בובי מור שהיה קפטן הנבחרת בשנות ה-60. בשנים שלאחר מכן שימש אואן באופן קבוע כקפטן המשנה של הנבחרת.
במונדיאל 2002 אואן לא כבש במהלך שלב הבתים, ובשמינית הגמר מול הוכשל וגרם לפנדל שהוביל לשער הניצחון של נבחרתו.
ברבע הגמר מול כבש שער יתרון מוקדם, אך לבסוף אנגליה הפסידה 2-1 והודחה מהטורניר.
במשחקי מוקדמות יורו 2004 כבש אואן חמישה שערים, ובטורניר עצמו כבש שער יתרון מוקדם מול ברבע הגמר, והפך לשחקן הראשון בתולדות הנבחרת שכובש בארבעה טורנירים ברציפות, אך לבסוף אנגליה הפסידה במשחק בבעיטות הכרעה.
גם במשחקי מוקדמות מונדיאל 2006 כבש אואן חמישה שערים, ובמהלך המשחק השלישי במונדיאל, מול , נפצע אואן כבר בדקה הראשונה, ונעדר מהמגרשים למשך כמעט שנה.
לאחר שהחמיץ את רוב משחקי מוקדמות יורו 2008, חזר אואן להרכב הנבחרת במשחק נגד , בו כבש שער ושבר את שיאו של גארי ליניקר כשחקן שהבקיע הכי הרבה שערים במשחקים תחרותיים עבור אנגליה.
ב-12 בדצמבר 2007 כבש צמד בניצחון 0-3 על , שעריו האחרונים במדי הנבחרת.
לאחר שנבחרת אנגליה לא הצליחה להעפיל ליורו 2008 מונה פאביו קאפלו למאמן, ותחת הדרכתו ערך אואן את הופעתו האחרונה בנבחרת, כשנכנס כמחליף במשחק מול נבחרת צרפת במרץ 2008. בסך הכל ערך אואן 89 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 40 שערים, והוא ממוקם חמישי בטבלת מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
ספורטאי השנה של ה-BBC: 1998
הכדורגלן הצעיר המצטיין בגביע העולם: 1998
הכדורגלן הצעיר של השנה באנגליה: 1997/1998
מייקל אנג'לו באטיו הוא גיטריסט אמריקני.
מייקל אנג'לו החל לנגן על גיטרה כבר מגיל 10. מהר מאוד גילה את כישרונו לנגן במהירות גבוהה.
למרות היותו שמאלי הוא לימד את עצמו לנגן גם בעזרת יד ימין כך שבנוסף לנגינה על גיטרה בודדת הוא גם מסוגל לנגן על שתי גיטרות בו זמנית.
מייקל אנג'לו פיתח טכניקה שבה הוא מנגן מעל הצוואר ומתחתיו, כך שהיד החוסמת את המיתרים היא פעם מעל לצוואר ופעם מתחתיו.
מייקל אנג'לו היה גם הראשון שהמציא והצליח לנגן על גיטרה בעלת ארבעה צווארים.
גיטרה זאת נגנבה ממייקל אנג'לו בהופעה של להקתו נייטרו.
בשנת 2007 חברת הגיטרות Dean יצרה עבור מייקל אנג'לו גיטרה אחרת בעלת ארבעה צווארים.
בשנת 2003 דירג אותו המגזין "Guitar One" כנגן הגיטרה המהיר ביותר בעולם.
מייקל אנג'לו נוהג ללמד את מעריציו טכניקות שונות לנגינה על גיטרה.
מלבד זאת, הוא נוהג לתת במה לאמנים צעירים.
מייקל אולווקנדי הוא כדורסלן עבר ניגרי ששיחק בליגת ה-NBA.
אולווקנדי נולד בניגריה אך את רוב חייו ואת ילדותו בילה באנגליה לאחר שהוריו היגרו למקום, הוא עבר לארצות הברית במהלך תקופת התבגרותו על מנת לשחק כדורסל באוניברסיטת פסיפיק, מאחר שחלם להיות כדורסלן מקצועי.
ממוצעיו גרמו לקבוצת מינסוטה טימברוולבס להתעניין בו ולהחתימו ב-16 ביולי 2003, לאחר שחוזהו בקליפרס הסתיים.
במינסוטה התבסס אולווקנדי כשחקן הגנה בינוני ולא כקלעי, לאחר שממוצעיו בלקיחת ריבאונדים ירדה במעט וכך גם כמות הנקודות שקלע.
בשנת 2006 הועבר לבוסטון סלטיקס בטרייד שכלל 7 שחקנים מובילים, כגון וולי זרביאק וריקי דייוויס.
לאחר עונה אחת בסלטיקס הודיע אולווקנדי על פרישה מכדורסל.
מייקל קוג'ו אסיין הוא כדורגלן עבר גנאי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי, ומשמש כיום כעוזר מאמן בקבוצת נורשלן מליגת העל הדנית.
לזכותו 58 הופעות בנבחרת גאנה.בשיאו נחשב אסיין לאחד הקשרים ההגנתיים הטובים בעולם.
הוא היה ידוע לא רק ביכולותיו ההגנתיות, אלא גם בנטייתו להבקיע שערים ממרחקים ארוכים.
אסיין החל את דרכו המקצוענית ככדורגלן המועדון הגאנאי ליברטי פרופשיונלס.
בגיל 18 עבר למועדון הספורט בסטיה הצרפתי, בשנת 2000. שלוש שנים לאחר מכן, התפרסם שהוא חתם בפריז סן-ז'רמן, אך לבסוף העדיף לשחק באולימפיק ליון.
לאסיין היה תפקיד חשוב ב-2 הזכיות הרצופות של ליון באליפות בזמן ששיחק במועדון, ואף זכה בתואר "שחקן השנה בליגה הצרפתית".
בקיץ 2005 חתם אסיין בקבוצת צ'לסי האנגלית, לאחר משא ומתן מתמשך.
בשנותיו במועדון זכתה צ'לסי במספר אליפויות וגביעים מקומיים ואף בליגת האלופות לעונת 2011/12.
ב-31 באוגוסט 2012 הושאל אסיין לריאל מדריד.
בתום העונה חזר אסיין לצ'לסי.
ב-27 בינואר 2014, חתם אסיין במילאן.
לאחר שנה וחצי באיטליה, חתם ב-2 ביוני 2015 בפנאתינאיקוס.
ב-13 במרץ 2017 חתם בפרסיב באנדונג מליגת העל האינדונזית.
ב-16 במרץ 2019 חתם בסבאיל מליגת העל האזרית לעונה וחצי.
אסיין שיחק בנבחרת גאנה במספר טורנירים חשובים כמו גביע אפריקה לאומות, ומונדיאל 2006 בגרמניה.
אסיין היה אמור להשתתף גם במונדיאל 2010, אך נפצע כחודש לפני הטורניר ושוחרר.
בספטמבר 2020 החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת נורשלן מליגת העל הדנית.
מייקל (מיכאל) אורן (בורנשטיין; באנגלית: Michael Oren; נולד ב-20 במאי 1955) הוא מדינאי, דיפלומט, סופר, היסטוריון ואיש ציבור ישראלי.
כיהן כשגריר ישראל בארצות הברית בשנים 2009 עד 2013 וכחבר הכנסת העשרים וסגן שר לענייני דיפלומטיה במשרד ראש הממשלה מטעם מפלגת "כולנו".
אורן הוא מחברם של ספרים, מאמרים ומסות בנושא ההיסטוריה של המזרח התיכון.
בעבר שימש כפרשן לענייני המזרח התיכון ב-CNN וב-CBS.
נולד בשם מייקל סקוט בורנשטיין (Michael Scott Bornstein) ביישוב ג'ונסון סיטי במדינת ניו יורק שבארצות הברית, למרילין, מטפלת זוגית ומשפחתית, וללסטר-מילטון, מנהל בית חולים.
אביו שירת כקצין בצבא ארצות הברית, והשתתף בפלישה לנורמנדי ובקרב על הבליטה במהלך מלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
דודו של מייקל אורן השתתף בשחרור מחנה הריכוז בוכנוולד.
אורן גדל בבית יהודי ציוני, בעיירה וסט אורנג', ניו ג'רזי.
משפחתו חיה בשכונה קתולית, והייתה שם המשפחה היהודית היחידה.
ולימים הוא סיפר רבות על האנטישמיות בה נתקלו הוא ומשפחתו באותה תקופה.
בראיון סיפר כי בגיל 15, בעת פגישה עם השגריר הישראלי דאז (יצחק רבין) במהלך נסיעה לוושינגטון, החליט כי בעתיד יהיה הוא בעצמו שגריר ישראל בארצות הברית.
אורן הגיע לראשונה לישראל כשהיה בן 15, כאשר הגיע להתנדב בקיבוץ גן שמואל, במסגרת תנועת הבונים-דרור והשומר הצעיר בין השנים 1970–1971. מאז, בשנים שלאחר מכן המשיך להגיע לישראל בכל קיץ, והתנדב בקיבוץ גונן.
ב-1977 אף התחרה כחותר במכבייה העשירית, וזכה בשתי מדליות זהב ובמדליית כסף.
אורן בעל תואר ראשון בהיסטוריה ולימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת קולומביה ב-1977 ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מבית הספר ליחסים בינלאומיים שבאוניברסיטת קולומביה ב-1978. קיבל תואר שני ודוקטורט בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת פרינסטון.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת ייל, ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
כמו כן, היה עמית-שגריר ב-Atlantic Council וכן עמית בכיר ב-Wilson center .
אורן עלה לישראל בשנת 1979, בהיותו בן 24. הוא התגייס לצה"ל כחייל בודד ושירת כלוחם בצנחנים.
במלחמת לבנון הראשונה לחם אורן כאיש מילואים, בין היתר נפלה יחידתו קורבן למארב סורי וספגה נפגעים רבים.
במהלך המלחמה התחתן, ולמחרת ליל הכלולות שב לביירות.
אורן המשיך לשרת במילואים כלוחם במבצעי צה"ל עד 2000. לאחר מכן, עבר אורן לשמש כקצין בדרגת רב-סרן ביחידת דובר צה"ל, במהלך האינתיפאדה השנייה ומלחמת לבנון השנייה.
אורן לקח חלק כדובר בשירות מילואים גם במבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, ופעל להסביר את פעולות צה"ל ברשתות התקשורת הזרות.
בקיץ 2024 התנדב כקצין בכיתת כוננות כפר בלום.
עוד בעת שירותו בצה"ל, היה אורן יועץ למשלחת הישראלית באו"ם.
לאחר מכן, עם שחרורו משירות סדיר, היה שליח "נתיב" בברית המועצות.
בהמשך עבד אורן במחלקה לענייני היחסים בין הדתות במשרד הדתות בזמן ממשלת רבין ושירת כקצין קשר של ישראל עם הצי השישי של ארצות הברית במהלך מלחמת המפרץ.
אורן הוא אזרח ישראלי מאז 1979, אך שמר כל השנים גם על אזרחותו האמריקאית, עליה ויתר רק ב-2009, עם מינויו לשגריר ישראל בארצות הברית.
במהלך תקופתו כשגריר, פרסם אורן מאמר בדבר הצורך של מדינת ישראל בהצטיידות במערכת כיפת ברזל.
בעקבות כך, התקיים דיון בקונגרס האמריקאי על מנת לתקצב את הגדלת הסיוע לישראל.
בדצמבר 2013 סיים את כהונתו כשגריר.
בינואר 2014 התמנה אורן לפרשן לענייני המזרח התיכון בתחנת הטלוויזיה CNN.
בוושינגטון התמנה כעמית דיפלומטי בכיר במכון Atlantic Council.
עוד באותה שנה, הקים אורן את המכון ליחסים בינלאומיים בבינתחומי.
בדצמבר 2014, במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים, הצטרף אורן למפלגת כולנו בראשות משה כחלון והוצב במקום הרביעי ברשימה.
הוא נבחר לכנסת לאחר שהסיעה קיבלה 10 מנדטים.
ב-4 באוגוסט 2016 מונה לסגן שר לענייני דיפלומטיה במשרד ראש הממשלה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיע על פרישה ממפלגת כולנו ומהחיים הפוליטיים.
אורן הקים ומנהל ארגון בשם Israel Advocacy Group (IAG), אשר מטרתו לחזק את הקשר של ישראל עם יהודי ארצות הברית.
כמו כן, אורן מכהן כיו"ר מרכז הדס, עמותה הנקראת על שם הדס מלכא.
העמותה מעניקה סיוע ותמיכה ללוחמי מג"ב, חללי מג"ב ומשפחותיהם.
אורן היה נשוי לסאלי, מדריכה למחול ועובדת המרכז לאמנות יהודית.
יש להם 3 ילדים משותפים ו-6 נכדים.
התגרש ב-2016. כיום מתגורר ביפו יחד עם רעייתו תמרה.
השחקן והקומיקאי האמריקאי ג'ון רודניצקי הוא אחיינו.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, התנדב אורן למילואים בכיתת הכוננות קיבוץ כפר בלום.
אורן הוא מחבר הספר "שישה ימים של מלחמה: המערכה ששינתה את פני המזרח התיכון", שהיה רב מכר של "הניו יורק טיימס" וזכה לפרסי הספר היהודי הלאומי וספר ההיסטוריה של השנה של "לוס אנג'לס טיימס".
ב"ניו יורק טיימס" נכתבה ביקורת אוהדת על ספרו זה וה"וושינגטון פוסט" כינה אותו: "הספר הטוב ביותר שנכתב עד כה על מלחמת ששת הימים...
שיישאר כנראה הטוב ביותר בעתיד".
ביקורות אוהדות התפרסמו גם ב"אטלנטיק", ב"ניו ריפבליק", ב"ניוזוויק" וב"אקונומיסט", והוא צוין לשבח על ידי ההיסטוריונים ג'ון קיגן, בני מוריס ומוטי גולני.
ספרו "עוצמה אמונה ודמיון: ארצות הברית והמזרח התיכון מ־1776 ועד ימינו" עוסק בהיסטוריה של המעורבות האמריקאית במזרח התיכון.
הספר פורסם בידי ו"ו נורתון ונעשה אף הוא לרב מכר של "ניו יורק טיימס", וכן זכה לביקורות אוהדות מ"ניוזוויק", מ"וושינגטון פוסט", ממדור הספרים של "הניו יורק טיימס", מ"סן פרנסיסקו כרוניקל" ומ"דה וילמט וויק".
הספר יצא בתרגום עברי ב-2019.
ב-2015 אורן פרסם ספר זכרונות באנגלית שנקרא Ally: My Journey Across the America-Israel Divide שהפך לרב מכר של הניו-יורק טיימס.
הספר, שתורגם לעברית בשם "בן ברית", עורר מחלוקת בשל תיאורו של יחסי ישראל-ארה"ב בימי נתניהו ואובמה.
אורן כתב אף ספרות בדויה: למשל, ספרו מפגש מחודש ("Reunion") עוסק בחיילי יחידת חיל רגלים שלחמו בארדנים הבלגיים במלחמת העולם השנייה והשורדים שבהם הוזמנו חמישים שנה אחרי כן לפגישת מחזור באתרי הקרבות.
הדבר פותח אצלם תיבת פנדורה של עימותים מן העבר, על רקע הנוגות של חיי הזיקנה.
כמו כן, אורן פרסם עוד ארבעה ספרי מדע בדיוני, רומן, ושלושה קובצי סיפורים קצרים.
ב-2023 פרסם אורן את הספר "2048: המדינה הייחודית", בו פירט את חזונו למדינת ישראל ב-2048 (שנת המאה לקיום מדינת ישראל).
(עם יורם חזוני ודניאל פוליסר): המהפכה השקטה בהוראת תולדות הציונות: מחקר השוואתי על ספר הלימוד של משרד החינוך בנושא המאה העשרים (כיתה ט'), ירושלים: מרכז שלם, ה'תש"ס – 2000
שישה ימים של מלחמה: המערכה ששינתה את פני המזרח התיכון, אור יהודה: דביר, תשס"ד 2004 (מהדורה מקורית באנגלית – אוקספורד, אנגליה: אוניברסיטת אוקספורד, 2002; תורגם גם לדנית ולפורטוגלית)
Reunion, ניו יורק, ארצות הברית: פלום , 2004
(עריכה עם דוד ויורם חזוני) מאמרים חדשים על הציונות, ירושלים, מרכז שלם, תשס"ז 2006
עוצמה, אמונה ודמיון: אמריקה במזרח התיכון מ־1776 ועד ימינו, ירושלים: מרכז שלם, ה'תשע"ט – 2019 (מהדורה מקורית באנגלית – ניו יורק: ו"ו נורטון ושות' , 2007)
בן ברית: חיי כגשר בין ישראל לארצות הברית, תל אביב: ידיעות ספרים, 2016 (מהדורה מקבילה באנגלית – ניו יורק: רנדום האוס)
2048 המדינה הייחודית (עברית אנגלית וערבית), הוצאת מגיד, 2023.
מייקל "מייק" גאי אלכסנדר אלפרדס הוא במאי תיאטרון אנגלי, יהודי במוצאו.
רקע משפחתי, לימודיו והתחלת הקריירה הבינלאומית
בילדותו קרא מחזות והעריץ את אמנותו של נואל קאוורד.
בהמשך קרא ספרים על בימוי והחליט לעסוק בכך.
אחרי שירות צבאי בסינגפור הפליג משם באונייה לארצות הברית.
עבד במחלקת הפרסום של אולפני מטרו גולדווין מאייר ולמד במשך ארבע שנים אמנות התיאטרון במכון הטכנולוגי קרנגי בפיטסבורג.
אחר כך שימש במאי בית ה"תיאטרון בפארק" בסינסינטי.
בחזרתו למולדתו לימד בבית הספר "למדה" לתיאטרון בלונדון.
ביים על במות תיאטראות רבים בבריטניה, והיה למנהל אמנותי של אחת מלהקות התיאטרון הלאומי.
ביים במשך השנים ברחבי העולם, בין השאר בקנדה, בגרמניה, בנורווגיה, סין, בלארוס, אוסטרליה ובישראל.
בשנת 1970 עלה לישראל לפי הזמנתו של עודד קוטלר שהכיר אותו דרך אשתו דאז, לאורה ריבלין, תלמידה לשעבר של אלפרדס בלונדון.
אלפרדס לקח חלק פעיל בחיי התרבות בארץ באותן השנים.
היה למרצה למשחק ובימוי בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובשנים 1972–1975 היה המנהל האמנותי של תיאטרון החאן הירושלמי ותרם רבות להתפתחותו.
בין השחקנים בלהקתו אז נמנו ששון גבאי, ספי ריבלין, אורי אברהמי, שפרה מילשטיין, אבי פניני, נטע פלוצקי, משה אסם, רחל רונן (הפלר), רחל שור, שבתאי קונורטי, אהרון אלמוג, עליזה רוזן, ועוד.
אלפרדס הסתובב בארץ וחיפש כישרונות צעירים.
הוא ערך סדנאות לבמאים, ואת המוכשרים ביותר מינה לעוזרי במאי וכו'.
הוא התרשם מהצגת הביכורים של אילן רונן בבית צבי ובצוותא, והזמין אותו להיות במאי בתיאטרון, וכך החל רונן את הקריירה שלו.
כך נהג גם עם רבים אחרים.
אלפרדס ביים גם על במות תיאטראות ישראליים אחרים: תיאטרון חיפה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון באר שבע ותיאטרון בימות.
לדברי השחקן ששון גבאי, בשנת 1972 הוא היה בין הראשונים שאלפרדס גייס לחאן.
הוא פגש אותו כשלמד תיאטרון ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
עד אז לא הייתה להקת שחקנים בארץ.
לדעתו, אלפרדס "עשה זעזוע בתיאטרון הישראלי ונחשב לבמאי מאוד מעניין ומאוד סוער.
כולם רצו לעבוד איתו, כי השיטה שלו הייתה מאוד חדשנית והוא מהר מאוד הפך להיות גורו של אנשי התיאטרון.
לנו, כשחקנים צעירים, זו הייתה מציאה פרועה.
ואז הלהקה התרחבה והגיעו עוד אנשים והתחלנו לעשות הצגות, וכל עולם התיאטרון נשא את עיניו לראות מה קורה בחאן.
הוא לא היה בעל משפחה ולא היו לו התחייבויות".
בשנת 1975 החליט לחזור לאנגליה בעקבות תחושה קשה שלו, שלא הצליח להחדיר את שיטתו אצל שחקניו בישראל.
הוא ניהל שם להקה משלו - התיאטרון Shared Experience בין השנים 1988-1975. כמו כן המשיך לביים בלהקה השייקספירית המלכותית, בתיאטרון הגלוב וכו'.
החל משנת 1991 ניהל את "התיאטרון האמנותי של קיימבריג'" (Cambridge Arts Theatre) ששינה ב-1995 את השם תחת ניהולו ל-Method and Madness ("שיטה ושיגעון") ופעלה בסיורי מופעים.
הוא עסק גם בכתיבת מחזות מקוריים ועיבוד ספרים לתיאטרון.
אלפרדס פיתח שיטה ייחודית של עבודה עם השחקנים, בהשראת עקרונותיהם של סטניסלבסקי, לבאן ואחרים.
הוא שם דגש על הפעולות הפיזיות הרחבות והגדולות עד כדי הגזמה, לפעמים, על ספונטניות ועל יצירת קשר אל הזולת תוך כדי המשחק, לפעמים בהפקות מינימליסטיות.
רוב ההצגות שביים בירושלים היו רבות משתתפים על הבימה.
הוא שם דגש על ידע שעל השחקן לרכוש באשר לאופייה ולתכונותיה של הדמות שגילם.
לאחרונה החל שיטה חדשנית ובה כל שחקן לומד את כל התפקידים במחזה, וכל ערב, כל שחקן משחק תפקיד אחר מהערב הקודם.
השינוי הזה גורם לערנות מרבית בזמן המופע.
הוא ניהל סדנאות עם שיטתו ברחבי העולם.
שידוכים מאת ניקולאי גוגול - בכורה - בתיאטרון הקאמרי 1969
גן הדובדבנים מאת אנטון צ'כוב
אורזי מזוודות מאת חנוך לוין - בכורה - בתיאטרון הקאמרי בשנת 1983
לכל השדים והרוחות - עיבוד שלו, לפי סיפורים של יצחק בשביס-זינגר בתיאטרון הקאמרי בשנת 2001.
משרתם של שני אדונים מאת קרלו גולדוני 1974 בתיאטרון החאן
העלבת הקהל מאת פטר הנדקה 1974 בתיאטרון החאן
1977 - Bleak House (בית קדרות) - עיבוד של מייק אלפרדס לפי ספרו של דיקנס - לשבעה שחקנים - זכה להדים רבים
2004 - The great Pretender תרגום מאת פיליפ וסמנט מפדרו קלדרון דה לה ברקה
מייק אלפרדס הזמין מחזות מהסופר פיליפ אוסמנט - טרילוגיית דבון
שהוצגו על ידי להקתו מקיימברידג' "Method and Madness "
2004 Collateral Damage - הוצג על ידי הסטודנטים של בית הספר למבדה
זכה בפרסים יחד עם השחקנית שילה הנקוק - על ההפקה "גן הדובדבנים"
שמעון לב-ארי - מדריך מאה שנה לתיאטרון העברי 1989 - 1889
דייוויד בנדיקט, דרכו של אלפרדס, בעיתון "אינדפנדנט", 29 במאי 1996
מייקל קווין אמנלו הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם.
אמנלו שיחק כדורגל מכללות בארצות הברית באוניברסיטת בוסטון בין השנים 1986-1989. מאז, שיחק במולנביק בבלגיה, איינטרכט טריר מגרמניה ונוטס קאונטי האנגלית לפני שחזר לשחק בארצות הברית.
אמנלו היה חלק משחקנים שנבחרו בדראפט לליגה המקצוענית הבכירה בארצות הברית, ובילה שם שנתיים (1996-1997) במדי סאן חוזה קלאש.
אחרי כך, המשיך בקריירה שלו במדי ליידה בספרד ומכבי תל אביב בישראל.
אמנלו שיחק במדי נבחרת ניגריה במונדיאל 1994, וסך הכול צבר בשורותיה 14 הופעות בינלאומיות.
לאחר שפרש ממשחק עסק אמנלו באימון בארצות הברית.
באוקטובר 2007 מונה על ידי אברהם גרנט, מאמנו לשעבר במכבי תל אביב, לתפקיד הסקאוט הראשי של מועדון הפאר האנגלי צ'לסי.
ב-18 בנובמבר 2010 קודם לתפקיד עוזר המאמן במקומו של ריי וילקינס, ולאחר מכן החל לשמש כמנהל הטכני במועדון, עד לפרישתו בנובמבר 2017.
מייקל אמרסון הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס אמי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בתור בנג'מין ליינוס.
הוא זכה בשני פרסי אמי בפריים טיים, אחד בפרס שחקן אורח בסדרת דרמה על גילום ויליאם היינקס ב"הפרקליטים", והשני בפרס שחקן משנה בסדרת דרמה על תפקידו ב"אבודים", שעליה קיבל גם שלוש מועמדויות נוספות לאמי.
אמרסון נולד בסידר רפידס, איווה, וגדל בעיירה הסמוכה טולדו, איווה.
לאחר שהשלים את לימודיו ב-1976 באוניברסיטת דרייק שנמצאת בדה מוין, איווה – היכן שלמד משחק ואומנות – הוא עבר לעיר ניו יורק.
היות שלא הצליח למצוא עבודת משחק, עסק במסחר ועבד באיור באופן עצמאי.
ב-1986 עבר עם אשתו הראשונה לג'קסונוויל, פלורידה.
שם, בין השנים 1986 ל-1993 הופיע בהפקות מקומיות ועבד בתור מורה ובמאי.
אמרסון השתתף בתוכנית הכשרה מיוחדת של פסטיבל השייקספירי אלבמה, שיחק במספר הצגות באוף ברודוויי והשתתף במספר סרטים, בהם "המסור" ו"האגדה של זורו".
בטלוויזיה שיחק בתפקידי אורח בסדרות שונות, לרוב בתפקידי נבל: "הפרקליטים", "חוק וסדר: כוונה פלילית", "תיקים באפלה", "ללא עקבות", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"אבודים".
החל משנת 2011 משחק אמרסון בסדרה "מבוקש" של רשת CBS.
בשנת 2012 ו-2013 אמרסון דיבב את הג'וקר בסרט (שיצא ב-2 חלקים) "באטמן: האביר האפל חוזר".
בשנת 2017 אמרסון שיחק ב-7 מהפרקים של העונה השביעית של הסדרה "החץ" כקיידן ג'יימס, הנבל הראשי של אותה עונה.
בשנת 2019 החל לשחק את התפקיד של ד"ר ללאנד טאונסנד בסדרת הטלוויזיה העל-טבעית "פני הרוע" ברשת CBS.
בשנת 2024 שיחק בסדרה "Fallout" מבית אמזון פריים וידאו, המבוססת על סדרת משחקי הווידאו באותו השם.
באותה שנה החל לשחק בעונה השנייה של הסדרה "אלזבת'" של רשת "CBS" שם גילם את השופט מילטון קרופורד.
פרס אמי לשנת 2001 לשחקן אורח בסדרת דרמה, על תפקידו בסדרה "הפרקליטים".
פרס סטורן לשנת 2007 על תפקידו בסדרה "אבודים".
פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה הוענק לאמרסון בשנת 2009 על תפקידו ב"אבודים".
מייקל איגנטייף הוא פרופסור קנדי להיסטוריה שפרסם ספרים ומאמרים רבים בנושאי לאומיות, אתיקה פוליטית ומדינית.
איגנטייף היה מנהיג המפלגה הליברלית בקנדה וראש האופוזיציה בפרלמנט הקנדי.
איגנטייף שימש בתפקיד מ-10 בדצמבר 2008 והתפטר לאחר תבוסתו בבחירות במאי 2011. בהמשך שימש כחבר פרלמנט באזור טורונטו.
בשנת 2016 מונה איגנטייף לנשיא "האוניברסיטה המרכז-אירופית" בבודפשט.
איגנטייף הוא נצר למשפחה של פוליטיקאים ידועים.
אבי סבו היה ניקולאי איגנאטייב, מדינאי רוסי שכיהן כיו"ר ועדת השרים (1872-1880) ואחר כך כשר הפנים בשנים 1881–1882. הוא מונה לתפקיד שר הפנים לאחר רציחתו של הצאר אלכסנדר השני והוביל קו לאומני כדי להסיח את דעת הקהל מהמשבר הפוליטי ברוסיה בעקבות רצח הצאר.
בנו של ניקולאי, סבו של איגנטייף, היה הרוזן פאבל איגנאטייב והוא כיהן בתפקיד שר החינוך בממשלת הצאר האחרון ניקולאי השני ברוסיה.
לאחר המהפכה הקומוניסטית ברח פאבל עם משפחתו לקנדה.
אביו של איגנטייף, ג'ורג', גדל בקנדה הפך לדיפלומט ושימש כשגריר קנדה באומות-המאוחדות.
הוא אף היה מעורב בוועדת אונסקו"פ, הוועדה שהחליטה על תוכנית החלוקה שהתקבלה בכ"ט בנובמבר 1947.
איגנטייף פרסם ספרים ומאמרים רבים בנושאי חקר הלאומיות והיסטוריה של הרעיונות.
אחד מספריו הידועים ביותר הוא הביוגרפיה רחבת ההיקף שכתב על ישעיה ברלין, שתורגמה גם לעברית (מייקל איגנטייף, ישעיה ברלין, מאנגלית: כרמית גיא, הוצאת עם עובד, 1999).
איגנטייף העיד על עצמו שברלין הוא האדם שהשפיע עליו ביותר, חוץ מאביו.
בצעירותו היה איגנטייף מעורב במערכות הבחירות של המפלגה הליברלית כמתנדב, אך נכנס לחיים הפוליטיים בגיל מאוחר, רק בשנת 2005 לאחר שקנה לעצמו שם בינלאומי כהיסטוריון וכחוקר מן השורה הראשונה.
תוך כשלוש שנים הפך למנהיג המפלגה הליברלית.
בבחירות הראשונות בהן הנהיג את מפלגתו, במאי 2011, התרסקה המפלגה הליברלית ונותרה עם כ-30 חברי פרלמנט בלבד.
איגנטייף עצמו הפסיד את מושבו בפרלמנט ולראשונה בהיסטוריה הקנדית סיימה מפלגתו את הבחירות כמפלגה השלישית בגודלה.
בעקבות התבוסה התפטר איגנטייף מתפקיד יושב ראש המפלגה.
איגנטייף התגורר בישראל במהלך שנת 1999 כאשר שימש כמרצה אורח באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בזמן מלחמת לבנון השנייה בקיץ 2006 אמר איגנטייף בריאיון לעיתון "טורונטו סטאר" כי חשוב ביותר שישראל תשלח מסר ברור לחזבאללה כי חטיפת חיילים וירי טילים על ישראל לא יהיו נסבלים.
בתגובה לשאלת הכתב על תגובתו להרג האזרחים הלבנונים בפעולת צה"ל בכפר כנא, השיב איגנטייף כי "שנתו אינה נודדת" בגלל מה שקרה.
תגובתו זו הביאה למחאה חריפה מצד מוסלמים בקנדה.
בעקבות זאת, ניסה איגנטייף לחזור בו בריאיון לטלוויזיה בקוויבק וטען כי הירי בכפר כנא היה למעשה "פשע מלחמה".
אמירה זו עוררה את מחאתם של יהודים רבים בקנדה, ואיגנטייף הצטער עליה.
בנובמבר 2007 כאשר שימש בתפקיד סגן יושב ראש האופוזיציה ביקר איגנטייף בישראל.
ב-2019 זכה בפרס דן דוד, על תרומתו המתמשכת להגנת הדמוקרטיה ברחבי העולם.
ג'יימס מייקל אימפריולי הוא שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי ממוצא איטלקי, זוכה פרס אמי ומועמד לפרס גלובוס הזהב.
אימפריולי שיחק בתפקיד משני בסרטו המצליח והמפורסם של מרטין סקורסזה מ-1990 "החבר'ה הטובים", בדרמה הרומנטית משנת 1991 "קדחת הג'ונגל" שביים ספייק לי, ובדרמת הפשע משנת 1992, "אבות ובנים" לצד ג'ף גולדבלום.
בשנת 1993 שיחק בסרט הרומנטי "ג'ואי בריקר" לצד ג'ינה גרשון.
בשנת 1995 שיחק בסרטו של ספייק לי "קלוקרס" בתפקיד הבלש ג'ו ג'ו, בדרמת ההתבגרות "יומן נעורים" בתפקיד בובי לצידו של לאונרדו דיקפריו, ובסרט הדרמה "שום דבר מתוק" בתפקיד ראשי לצד מירה סורבינו.
אימפריולי קיבל את מרב פרסומו ב-1999 כאשר לוהק לתפקיד של כריסטופר מולטיסאנטי, קרוב משפחה של טוני סופרנו (ג'יימס גנדולפיני) בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס", בה שיחק בתפקיד ראשי בכל 6 עונות הסדרה.
ב-2000 הופיע לצד וסלי סנייפס בסרט "מעשי היעלמות" ששודר ב-HBO.
הוא גם הופיע בסדרת הדרמה הפופולרית של NBC "חוק וסדר".
בעונת הטלוויזיה 2008/09 הוא שיחק את ריי קארלינג בסדרה האמריקאית "Life on Mars".
בשנת 2009 ביים את סרטו הראשון "הרוחות הרעבות", סרט דרמה בהשתתפותם של אמורי כהן וסטיב שיריפה.
בשנת 2013 הופיע שוב בסרט של הבמאי ספייק לי "שבעה צעדים", ובסרט "הקריאה" בכיכובה של האלי ברי.
בשנת 2014 שיחק במותחן "הכתבנית" לצד קייטי קסידי.
שיחק גם בסרט הביוגרפיה המקסיקני "קנטינפלס" המביא את סיפורו של כוכב הקומדיה בכל הזמנים של מקסיקו, קנטינפלס.
בשנת 2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה "לוציפר" כמלאך אוריאל, אחיו של כוכב הסדרה - לוציפר (טום אליס).
בשנת 2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה הקומית של ABC "אלכס בע"מ" שיצר וכיכב בה זאק בראף.
שיחק גם במיני-סדרה "הבריחה מדנמורה" שביים בן סטילר.
בשנת 2019 שיחק לצדו של ניקולס קייג' בסרט "ראשוני".
ב-13 במרץ 2019 הוכרז שאימפריולי ישחק בסדרת הטלוויזיה "אספן העצמות: לינקולן" ברשת NBC, בתור בלש במשטרת ניו יורק ריק סליטו.
בשנת 2020 החל להנחות פודקאסט בשם "Talking Sopranos" יחד עם חברו לסדרה סטיב שיריפה, שבו משוחחים השניים על תקופת הצילומים של הסופרנוס ומנתחים את פרקי הסדרה.
ב-2022 העלו השניים מופע יחד עם וינסנט פסטורה (פוסי מהסופרנסו) שהוצג על במות ברחבי ארצות הברית בו הם משוחחים על הסדרה.
בשנת 2020 שיחק בסרטה הראשון של רג'ינה קינג כבמאית "לילה אחד במיאמי" בדמותו של מאמן האגרוף אנג'לו דאנדי.
בשנת 2022 לוהק לאחת הדמויות הראשיות בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "הלוטוס הלבן" מבית רשת HBO.
באותה שנה החל לשחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "This Fool" ברשת הולו; בסדרה הוא מגלם את פיין.
בשנת 2024 דיבב את הדמויות ג'ו ומו דובלז בסדרת אנימציה !Kite Man: Hell Yeah.
באותה שנה שיחק בסרטו של פול שריידר "הו, קנדה" (אנ') שבו גילם את מלקולם, קולנוען העוסק בסרטים דוקומנטריים.
באחת מתוכניות האירוח האמריקאיות הוא אמר שהוא נבחן 400 פעמים עד שהשיג את התפקיד הראשון שלו.
בשנת 1995 הוא התחתן עם ויקטוריה צ'לובוסקי ולהם שלושה ילדים.
הוא גר בסנטה ברברה שבמדינת קליפורניה.
מייקל אייזנברג (נולד ב-18 במאי 1971) הוא איש עסקים ישראלי, משקיע הון סיכון בתעשיית ההיי-טק הישראלית והאמריקאית ושותף-מנהל בקרן הון הסיכון אלף (Aleph).
אייזנברג מושקע במגוון חברות אחרות המפורסמות שבהן הן וויקס.קום ולמונייד.
בשנת 2017 נכלל ברשימת 25 אנשי הון הסיכון המצליחים ביותר של מגזין פורבס מידאס אירופה.
אייזנברג נולד במנהטן שבניו יורק למשפחה יהודית דתית בת שבעה ילדים שאביה היגר מגרמניה.
אייזנברג התחנך בבתי ספר יהודיים אורתודוקסים ולאחר סיום לימודי התיכון בניו יורק, הגיע ללמוד בישיבת הר עציון שבאלון שבות.
לאחר כשנתיים חזר לארצות הברית והמשיך את לימודיו לתואר ראשון במדעי המדינה בישיבה יוניברסיטי.
עם סיום לימודיו בשנת 1993 החל לעבוד כיועץ בחברת הייעוץ הפוליטי Marttila & Kiley.
באותה השנה עלו ארצה אייזנברג ואשתו יפה והתיישבו בירושלים.
בשנת 1995 התמנה לנציג בנק ההשקעות מונטגומרי סקיוריטיס בישראל.
בד בבד, הצטרף לבנק ההשקעות ג'רוזלם גלובל בניהולו של שלמה קאליש, שם כיהן כסגן הנשיא לענייני השקעות.
במסגרת עבודתו בקרן הוביל אייזנברג, בין היתר, את ההשקעה בחברת פיקצ'ר ויז'ן אשר בסוף שנות התשעים נמכרה לקודאק בשתי פעימות.
השקעותיו בקרן כללו גם את חברת פאואר דיזיין, Creo, גלילאו ו-QXL .
בין השנים 1997-2005 כיהן כשותף בקרן הון הסיכון Israel Seed Partners במסגרת עבודתו השקיע בין היתר בחברת Shopping.com, אשר הונפקה בשנת 2004 ונרכשה לאחר מכן על ידי איביי, ו-Answers.com אשר הונפקה בשנת 2004.
בשנת 2005 הצטרף אייזנברג כשותף מנהל לקרן הון הסיכון בנצ'מרק קפיטל (Benchmark Capital) ונתמנה לנציג הקרן בישראל.
השקעותיו בבנצ'מרק כוללות את Finjan Holdings (הונפקה בשנת 2014) Gigya (נרכשה בשנת 2017 על ידי חברת סאפ) סיקינג אלפא, Digital Fuel, (נרכשה ב-2011 על ידי VMware).
כמו כן הוביל את הקרן להשקעות ב-Wix, הפלטפורמה המצליחה להקמת אתרי אינטרנט (הונפקה בשנת 2013) ו-WeWork.
בשנת 2006 דורג במקום 39 ברשימת "בעלי מגע הזהב של מידאס" של מגזין פורבס העולמי ובמקום ראשון ברשימת "בעלי מגע הזהב של מידאס" של מגזין פורבס הישראלי.
בשנת 2013 הקים את קרן הון הסיכון אלף בשותפות עם אדן שוחט, המנהלת (נכון ל-2023) כ-800 מיליון דולר ומתמקדת בהשקעות בסטארטאפים בשלבים מוקדמים.
אלף הוקמה במטרה להשקיע בחברות סטארט-אפ ישראליות מבטיחות ולהצמיח חברות גדולות מישראל.
כחצי שנה לאחר מכן, הושלם גיוס של 180 מיליון שקל לצורך הקמתה של קרן שנייה חדשה (Aleph II).
השקעותיה של הקרן כוללות את windward, Nexar, למונייד, Anodot ו-WeWork.
בדצמבר 2025 צוין בתחקיר של העיתון הגרמני דר שפיגל כי אייזנברג הוא משקיע בחברת הסייבר Dream (ממייסדיה נשיא אוסטריה לשעבר סבסטיאן קורץ).
אייזנברג מכהן כחבר בדירקטוריון של ישיבת ההסדר הר עציון ויו"ר השומר החדש, תנועה חברתית חינוכית וציונית שהוקמה בשנת 2007 על ידי מתנדבים כדי לשמור על אדמות המדינה תוך סיוע והעצמת החקלאים וגורמי האכיפה, לצד חיבור אזרחים וצעירים לאדמה, לאהבת הארץ ולזהות ציונית.
בעבר כיהן כדירקטור בסנונית, מלכ"ר הפועל למען הטמעת טכנולוגיות בבתי הספר היסודיים בישראל וכחבר במועצת החינוך של עיריית ירושלים.
אייזנברג פעיל בתחום עידוד העלייה לארץ ישראל.
בשנת 2017, במסגרת עבודתו בקרן אלף, יזם והקים סמינר שמטרתו ללמד עולים חדשים כיצד להשתלב בעולם ההייטק הישראלי באמצעות תוכן ושיווק ולעזור להם למצוא תעסוקה בחברות מובילות בישראל.
כמו כן, אייזנברג מרצה לעיתים קרובות בפני משלחות המגיעות לישראל על נושאים כגון ציונות, אומת הסטארט אפ, כלכלת ישראל וכדומה.
מלבד זאת, אייזנברג מרצה במוסדות כלכליים ואקדמיים, בכנסים ובוועידות.
באוגוסט 2025 פורסם כי אייזנברג שותף בפיתוח תוכנית ל"יום שאחרי" מלחמת חרבות ברזל הכוללת יוזמה לעידוד הגירת פלסטינים מרצועת עזה והיה בין יוזמי הקמת "הקרן ההומניטרית לעזה".
ב-20 באוקטובר מינה נתניהו את אייזנברג כנציג מטעמו במרכז התיאום האזרחי-צבאי בקריית גת.
לפי אייזנברג, עם הקמת מדינת ישראל נהנתה הכלכלה הישראלית מהתכונות שרכשו היהודים דווקא בגלל שנות הגלות הארוכות: יזמות, יצירתיות ותעוזה.
מאידך, השאיפה של מנהיגי המדינה להיות "עם ככל העמים" הובילה למדיניות כלכלית שהתבטאה בעודף בירוקרטיה וריכוזיות, גרמה לבינוניות וצימצמה את היתרונות הטבעיים האלו.
בנוסף סבור אייזנברג שמדיניות הקצבאות בישראל גורמת למלכודת הרווחה וקורא להחליף את שירות התעסוקה בתמריצים שיעודדו יזמות בתחום העסקה.
בשנת 2005 החל אייזנברג לפרסם בלוג אינטרנטי.
הנושאים עליו הוא כותב כוללים פוליטיקה, טכנולוגיה, יהדות, ציונות, מקרו כלכלה, השקעות יזמות וכמובן חוויותיו כאב לשמונה ילדים ושתי נכדות.
לפני כשנתיים, העביר את הבלוג לפלפטפורמה של Medium.
במסגרת הבלוג, אייזנברג פרסם סדרה בת שלוש כתבות אשר מתרכזות בקשיים, הכשלים והאתגרים של זירת היזמות וההיי טק הישראלית וכן של הממשלה הישראלית.
מאמריו עוררו הדים רבים ונחשבים כמכוננים בתעשיית ההייטק הישראלית.
מלבד הבלוג, אייזנברג כותב לעיתים קרובות עבור אמצעי תקשורת בישראל כגון "דה מרקר", "גלובס", "כאן" ו"השילוח".
"בן ברוך, עיונים בסוגיות בתלמוד ירושלמי מסכת ברכות", 2016. בספר זה בוחן אייזנברג סוגיות מהותיות במסכת ברכות בתלמוד הירושלמי ומשווה לניתוחם בתלמוד הבבלי.
"ככה יעשה ליהודי: קריאת השכמה בראי מגילת אסתר", 2017, הוצאת סלע מאיר.
ב"ככה יעשה ליהודי" אייזנברג שואב מניסיון חייו כדי להציע קריאה ופרשנות אנתרופולוגית וכלכלית חדשה במגילת אסתר, המתגלה לא כסיפור של גאולה אלא כתוכחה ואזהרה ליהודים ההולכים שבי אחרי מנעמיה, כוחה ועושרה של האימפריה העולמית התורנית במקום לעלות ולבנות את ארצם ומדינתם שלהם.
"ככה יעשה ליהודי" זכה ברשימת רבי מכר 2017. את ההשראה לכתיבת הספר יונק מייקל אייזנברג ממאמרו של בני לאו על מגילת אסתר.
עץ החיים והכסף, עקרונות הכלכלה והעסקים מספר בראשית למאה ה-21. הוצאת סלע מאיר, 2019
כל אחד משה רבנו, מנהיגות עסקית ומדינית מכור הברזל למאה ה־ 21. הוצאת סלע מאיר, 2020
שבט שואג, עקרונות הכלכלה והעסקים מספר ויקרא למאה ה-21. הוצאת סלע מאיר,
חלב, דבש ואי־ודאות, עקרונות הכלכלה והעסקים מספר במדבר למאה ה-21, סלע מאיר, 2022.
אנו הישראלים ההרואיים - קריאה כלכלית ואקטואלית בפרשת השבוע, סלע מאיר, 2024.
מייקל או'הייר היה שחקן טלוויזיה ותיאטרון אמריקני שידוע בעיקר בתפקידו כג'פרי סינקלייר בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5".
או'הייר נולד וגדל בשיקגו, אילינוי.
הוא בוגר אוניברסיטה בספרות אנגלית מאוניברסיטת הרווארד, וכן למד בבית הספר ג'וליארד היוקרתי לאמנויות הבמה.
או'הייר הופיע במספר הצגות באזור ניו יורק, בהן בתפקיד קולונל ג'אספ במחזה "בחורים טובים" (תפקידו של ג'ק ניקולסון בסרט הנושא את אותו שם), וכן את הכומר ג'ון הייל ב"ציד המכשפות" של ארתור מילר.
הוא היה הראשון שהיה מועמד לפרס השחקן על ידי קהילת האפרו-אמריקאים על ביצועיו במחזה "Shades of Brown", שתיאר את השלכות האפרטהייד על דרום אפריקה.
בשנת 1992, נבחר או'הייר לגלם את דמותו של ג'פרי סינקלייר בעונה הראשונה של סדרת המדע בדיוני "בבילון 5", בנוסף למספר תפקידי אורח בהמשך.
לזכותו רשומות מספר הופעות אורח בסדרות "פרקליטי אל איי", "חוק וסדר", "סיפורים מהצד האפל", "המשווה" ו"טי ג'יי הוקר".
או'הייר נפטר בגיל 60 מהתקף לב לאחר ששהה זמן קצר בקומה.
בעשורים האחרונים לחייו נלחם במחלת נפש שהביאה אותו לפרוש מעולם המשחק.
שמונה חודשים לאחר מותו, חשף ג'יי מייקל סטרזינסקי את מחלתו של או'הייר כסיבה לעזיבתו את "בבילון 5" בסוף העונה הראשונה לסדרה, ולהגבלת הופעותיו בעונות המאוחרות יותר.
מייקל (מיכאל) אייזנמן הוא מתמטיקאי ופיזיקאי יהודי-אמריקאי יליד רוסיה ובעל אזרחות ישראלית המשמש פרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
מחקריו הם בתחומי פיזיקה מתמטית, פיזיקה סטטיסטית, אנליזה פונקציונלית ותורת ההסתברות.
אייזנמן נולד בניז'ני טאגיל, סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית ב-1969, וקיבל דוקטורט מישיבה יוניברסיטי בשנת 1975 בהנחיית פרופסור יואל ליבוביץ.
לחם במלחמת ששת הימים בחטיבת הצנחנים והיה בין הלוחמים שהגיעו לכותל המערבי.
משנת 1975 ועד 1982 היה עוזר מחקר ומרצה בכיר באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1982 עבר לאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי כפרופסור מן המניין.
בשנת 1990 חזר לפרינסטון, ומאז משמש באוניברסיטה כפרופסור לפיזיקה ומתמטיקה.
הוא מעביר מספר קורסים במכון ויצמן ברחובות, ומתגורר בישראל כמה חודשים בשנה.
אייזנמן זכה במספר פרסים, בהם בפרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית בשנת 2010 על מחקרו בנושא שדות סקלריים.
בשנת 1990 זכה בפרס נורברט וינר של החברה האמריקאית למתמטיקה על תרומתו לפיתוח שיטות מתמטיות בפיזיקה סטטיסטית, המשמשות לפתור בעיות בתחומי תורת השדות הקוונטית ומעבר פאזה.
בשנת 2018 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון בחיפה, וזכה בפרס אנרי פואנקרה.
מייקל ריימונד או'קיף הוא שחקן קולנוע אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1980 על תפקידו בסרט "טייס שב הביתה".
או'קיף נולד בעיר מאונט ורנון שבניו יורק, הגדול מבין שבעה אחים במשפחה קתולית אירית.
למד ב"אקדמיה האמריקאית לאומנות דרמה" וב"אוניברסיטת ניו יורק".
תפקידו השני של א'וקיף היה כבן מיצ'ום, בנו של טייס המארינס הקשוח בול מיצ'ום (רוברט דובאל) בסרט "טייס שב הביתה", תפקיד אשר העניק לו מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב בשנת 1980 בה שיחק גם בתור דני נונן בקומדיית הגולף "מהומה במועדון".
או'קיף הופיע לצידו של ג'ק ניקולסון בתור בנו בדרמה התקופתית "עשבי פרא", או'קיף הופיע לצד ניקולסון פעם נוספת בסרט "שבועה".
ב-1996 שיחק בסרטו של רוב ריינר "פסק דין".
ב-2002 הופיע בקומדיה "חתיכה של הפתעה" בתור ריצ'רד אביה של ג'סיקה ספנסר (רייצ'ל מקאדמס/ רוב שניידר).
הוא הופיע בדרמות "מייקל קלייטון" בתור עורך הדין בארי גריסום ו"נהר קפוא" בתור השוטר פינרטי החוקר את ריי אדי (מליסה לאו) לגבי מקרה רצח בשמורת אינדיאנים קפואה.
א'וקיף היה נשוי במשך שמונה שנים לזמרת בוני רייט.
פיליפ מייקל אוֹנְדַאצִ'י הוא משורר וסופר קנדי יליד סרי לנקה.
נודע בזכות ספרו זוכה פרס מאן בוקר שגם עובד לסרט מצליח – "הפצוע האנגלי".
אונדאצ'י נולד בקולומבו למשפחת בּוּרגרים, קבוצה אתנית של צאצאי מתיישבים אירופאים, רבים מהם הולנדים, שהתערבו במקומיים; שם משפחתו הוא היגוי מאונגלז של המקור ההולנדי, "אונדאטְשֵה".
כשהיה בן שנתיים הוריו התגרשו ואמו עברה לאנגליה, שם ניהלה בית ספר.
ב-1954 עבר לאנגליה להיות עם אמו, ולמד בדלוויץ' קולג'.
ב-1962 עבר לקנדה, שם התגורר אחיו הגדול כריסטופר.
הוא השלים תואר ראשון באוניברסיטת טורונטו והחל לפרסם שירים.
המשיך בלימודי תואר שני באוניברסיטת קווינס שבקינגסטון.
החל לשמש עורך בהוצאה לאור Coach House Books.
ספר השירה הראשון שלו, "המפלצות האנינות", יצא בהוצאה זו בשנת 1967 וזכה להצלחה.
כעבור שנתיים הוציא ספר שירה נוסף, "הגבר בעל שבע הבהונות".
אונדאצ'י היה לדמות בולטת בנוף הספרותי של קנדה.
הוא שימש כמבקר ספרות, עורך אנתולוגיות של ספרות ושירה, ומורה לכתיבה יוצרת באוניברסיטת יורק בטורונטו.
בשנת 1992 זכה ספרו "הפצוע האנגלי" בפרס מאן בוקר, והעניק לו תהילת עולם.
רבים מספריו עוסקים בסיפורים האישיים מאחורי האירועים הגדולים בהיסטוריה.
הדמויות הראשיות בספריו לרוב אפופות במסתורין והקוראים אינם יודעים עליהן פרטים רבים.
הפצוע האנגלי (תרגום: דן דאור), משכל - הוצאה לאור (ידיעות ספרים), 1997
הרוח של אניל (תרגום: סמדר מילוא), ספריה לעם, עם עובד, 2002
מייקל אנת'וני אנגרנו הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא יהודי.
נודע בעיקר בזכות תפקידיו הראשיים בסרטים "תיכון בהיי" ו"הממלכה האסורה".
אנגרנו נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית בעיקרה וממוצא איטלקי, אם כי סבו מצד אמו היה ממשפחה יהודית-ספרדית מאיטליה.
בנם של דורין (לבית טסורו) ומייקל אנגרנו.
למשפחתו יש שלושה סטודיוים לריקוד, שניים בניו יורק ואחד בקליפורניה.
הוא בוגר של בית ספר התיכון כרמליתי-קתולי, כרספי.
בשנת 1996 תפקידו הראשון כשחקן כילד בן 8, בסרט "Childhood's End".
שנה לאחר מכן הוא שיחק את התפקיד הראשי הראשון שלו, בסרט "אני לא רפפורט".
בשנת 2003 הוא שיחק בסרט הטלוויזיה "Maniac Magee" לצדם של ריפ טורן וג'יידה פינקט סמית'.
בשנת 2004 הוא הופיע בגרסה הקולנועית של הספר "רק לדבר".
באותה שנה שיחק בעונות 2-3 של הסיטקום "פחות ממושלמת" בתפקיד ג'ורג' דנטון.
בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בסרט דרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד "שליטי דוגטאון", בבימויה של קתרין הארדוויק, וכן, שיחק בתפקיד ראשי בסרט גיבורי-העל הקומי "תיכון בהיי" לצד קורט ראסל.
הוא הופיע בסרטים נוספים, בהם "הממלכה האסורה" שיצא לאקרנים ב-2008, "בגידה כפולה" של הקולנוען סטיבן סודרברג שיצא לאקרנים ב-2012, ובסרט "קלף חזק" שיצא לאקרנים ב-2015.
בטלוויזיה הוא שיחק כדמות משנה בסיטקום "ויל וגרייס" בתור אליוט, בנו של ג'ק מק'פרלנד.
כמו כן, השתתף בארבע סצנות בסדרת דרמת המתח "24".
בשנת 2019 קיבל מועמדות לפרס אמי לשחקן אורח בסדרת דרמה על תפקידו בתור ניק פירסון בסדרה "החיים עצמם".
בשנת 2022 גילם את דני במיני-סדרה "אנג'לין" בכיכובה של אמי רוסום, בשירות הסטרימינג Peacock מבית NBC.
בשנים 2005-2009 היה בקשר זוגי עם השחקנית האמריקאית ממוצא יהודי קריסטן סטיוארט.
בשנים 2013-2016 היה בזוגיות עם השחקנית האנגלייה ג'ונו טמפל.
מאז 2019 הוא בזוגיות השחקנית האמריקאית מאיה ארסקין , בתו של המוזיקאי פיטר ארסקין.
ב-2 בנובמבר 2020, בני הזוג חשפו שהם מאורסים, וב-2023 הם נישאו.
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן אורח בסדרת דרמה (אנ') (2019)2019Dollfaceסטיבפרק: "Beauty Queen"2020PEN15גרג רוסו2 פרקיםהמורהדייט מהטינדרמיני-סדרה2022אנג'ליןדנימיני-סדרה2022–2023מינקסגלןתפקיד ראשי; 10 פרקים2024למות מאהבה (אנ')ריצ'יתפקיד ראשי; 8 פרקים2025רוצח בתחפושת (אנ')סם אמירנטהתפקיד ראשי; 8 פרקיםTBAMargo's Got Money Troublesמארקסדרה עתידית של אפל TV פלוס
מייקל אייזנר הוא איש עסקים יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר בשל תפקידו כמנכ"ל חברת וולט דיסני בין השנים 1984–2005.
אייזנר נולד למשפחה יהודית חילונית בניו יורק.
אימו, מרגרט, הקימה חברת בטיחות אמריקאית ושימשה כנשיאת בית חולים.
אביו, לסטר, עבד כעורך דין וכמנהל אזורי של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני המקומי.
סבא רבא שלו, זיגמונד, הקים חברת בגדים מוצלחת בארצות הברית.
סבתא רבתא שלו, ברטה וייס, שייכת למשפחת מהגרים שהקימו עיירה קטנה בניו ג'רזי.
הוריו הם צאצאים של מהגרים יהודים מגרמניה.
לאייזנר 16 קרובי משפחה שנרצחו בשואה.
אייזנר גדל בפארק אווניו שבמנהטן.
הוא למד בבית הספר אלן-סטיבנסון ולאחר מכן עבר לבית הספר לורנסוויל .
לאחר סיום לימודיו בבית הספר למד תואר בלשון האנגלית באוניברסיטת דניסון וסיימו בשנת 1964.
אייזנר נשוי לג'יין ולהם שלושה ילדים.
לאחר שעבד זמן קצר ב-NBC ו-CBS, התקבל אייזנר לעבודה כעוזר למנהל תוכן בתחום הלאומי ב-ABC.
אייזנר התקדם ב-ABC עד לתפקיד סגן נשיא תוכן.
בשנת 1976 גויס אייזנר לתפקיד מנכ"ל סרטי פרמאונט.
במהלך עבודתו הופקו בפרמאונט סרטים מצליחים כגון מסע בין כוכבים, שודדי התיבה האבודה, חופשי על הבר ועוד.
ב-1984 פרש אייזנר מתפקידו בפרמאונט והתמנה לתפקיד מנכ"ל חברת וולט דיסני.
לאחר מותו של וולט דיסני ב-1966, ניסו גורמים רבים להשתלט על החברה, ובעלי מניות דיסני ניסו לגייס את אייזנר לתפקיד המנכ"ל ואת פרנק ולס לתפקיד הנשיא.
במחציתה השנייה של שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 החלה דיסני להתחדש.
ההתחדשות החלה עם הסרט מי הפליל את רוג'ר ראביט (1988) ובת הים הקטנה (1989).
בעקבות סרטים אלו זכו אולפני ההנפשה של וולט דיסני להצלחות קופתיות וביקורתיות.
דיסני הרחיבה את פעילותה גם בתחום הסרטים למבוגרים, כאשר יו"ר החברה דאז ג'פרי קצנברג רכש את סרטי מירמקס בשנת 1993. בנוסף רכשו דיסני מקורות מדיה נוספים כמו ABC ו-ESPN.
בחלק הראשון של שנת 1990 אייזנר ושותפיו החלו לתכנן את "עשור דיסני", שכלל בניית פארקים חדשים ברחבי העולם, הרחבת פארקים קיימים, סרטים מקוריים חדשים והשקעות חדשות בתקשורת.
לא כל התכנונים בוצעו לבסוף, אך בין התכנונים שהושלמו היה בניית "דיסנילנד פריז", הקמת "אולפני MGM" (כיום "אולפני הוליווד של דיסני"), "פארק ההרפתקאות של דיסני קליפורניה" (כיום "הרפתקאות דיסני בקליפורניה"), "MGM Studios" (היום "וולט דיסני פארק"), סרטים שונים וזיכיונות.
ב-2005 הודח אייזנר מתפקידו כנשיא ומנכ"ל דיסני.
רוב שנותיו בחברה מתוארות בסרט התיעודי "היפהפייה הנרדמת מתעוררת" משנת 2009.
ב-7 באוקטובר 2005, לאחר שסיים את תפקידו בדיסני, החל אייזנר להנחות תוכניות אירוח.
התוכניות שלו כללו בעיקר שיחות עם מנכ"לים, מנהיגים פוליטיים, אמנים ושחקנים.
בין אורחיו ניתן למנות את צ'אק נוריס, פרנק גרי, ועוד.
אייזנר שימש גם כמפיק תוכניתו.
במרץ 2007 השיקה חברת ההשקעות של אייזנר אולפן חדש, "Vuguru", שהפיק והפיץ סרטוני וידאו לאינטרנט ואמצעי מדיה שונים.
ב-2009 מימן אייזנר בכספו על מנת להפיק תוכנית אולפן שכשלה.
ב-2012 התקבל להיכל התהילה של האקדמיה לטלוויזיה.
עבודה ביחד: מדוע שותפויות גדולות מצליחות (2010)
פרס כבוד מבניין המוזיאון הלאומי (2001)
כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד (2008)
היכל התהילה של האקדמיה לטלוויזיה (2012)
מייקל אנדרו מרטיל אוניל הוא מאמן צפון אירי המשמש כיום מאמנה של נבחרת צפון אירלנד, ובעברו שחקן כדורגלן ששיחק בעמדת הקשר.
ידוע בהישג ההעפלה עם נבחרת צפון אירלנד לטורניר יורו 2016, בו הגיעו לשלב שמינית הגמר.
קריירת המשחק הפעיל של אוניל התמשכה על פני 20 שנה, משנת 1984 ועד שנת 2000. במהלכה, שיחק אוניל ב-13 קבוצות שונות, אשר כולן מלבד אחת, פורטלנד טימברס האמריקאית מליגת ה-MLS, ממוקמות באיים הבריטים.
בין הקבוצות הבכירות בהן שיחק נמנות ניוקאסל יונייטד האנגלית, גלנטורן הצפון אירית והיברניאן הסקוטית, הידועה כקבוצה של קהילת המהגרים האירית בסקוטלנד.
במהלך השנים רשם 31 הופעות רשמיות במדי הנבחרת הלאומית הצפון אירית, וכבש 4 שערים.
אולם לא הייתה זו קריירת המשחק שהביאה לאוניל הכרה בינלאומית, כי אם קריירת האימון המוצלחת שלו, אותה החל ב-2006. את קריירת האימון פתח בקבוצת ברצ'ין סיטי הסקוטית, אשר משחקת בליגה ה-3 בפירמידת הליגות הסקוטיות (ובשמה הרשמי הליגה הסקוטית השנייה).
במהלך עונת 2007/08 זכה פעמיים בפרס מאמן החודש בליגה, והקבוצה הסכימה לשחררו עבור קבוצת הפאר האירית שמרוק רוברס.
בעונתו הראשונה עם הקבוצה, הוביל את 'ההופס' (כינויים של שמרוק רוברס) למקום ה-2, הישגם הטוב ביותר מאז שנת 2001, אשר הקנה לקבוצה את הזכות להשתתף במסגרת הליגה האירופית.
באוגוסט 2010 הדיח עם רוברס את קבוצת בני יהודה בסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית, בדרך למפגש עם קבוצת הפאר יובנטוס.
מדובר בהישג היסטורי - בפעם הראשונה קבוצה אירית מצליחה להעפיל לשלב בתים של מפעל אירופי.
בסיום העונה, קרי דצמבר 2011, סיים את חוזהו בקבוצה וחתם כמאמנה הלאומי של נבחרת צפון אירלנד.
משחקו הראשון כמאמן צפון אירלנד הסתיים בהפסד 0–3 לנבחרת נורווגיה.
במהלך קמפיין המוקדמות של מונדיאל 2014, הקמפיין הבינלאומי הראשון אותו פתח כמאמן הלאומי, הצליחה צפון אירלנד להמם את נבחרת רוסיה העדיפה בניצחון 0–1 ולסחוט תיקו 1-1 מנבחרת פורטוגל.
למרות זאת, הקבוצה סיימה במקום הלפני אחרון בבית, מקדימה את נבחרת לוקסמבורג החלשה בלבד.
למרות זאת, חודש חוזה לשנתיים נוספת, החלטה שהתגלתה כמשתלמת.
בטורניר הגמר של יורו 2016 הוגרלה נבחרת צפון אירלנד לשחק בבית עם נבחרות גרמניה, פולין ואוקראינה.
צפון אירלנד הצליחה להפסיד באופן מינימלי 0–1 לפולין ולגרמניה, והעפילה לשלב שמינית הגמר בזכות ניצחון בכורה ביורו, 2-0 נגד נבחרת אוקראינה.
בשלב שמינית הגמר פגשה את "אחותה" הבריטית נבחרת ווילס, והודחה בשל הפסד 0–1 משער עצמי בדקה ה-75.
בנובמבר 2019 מונה אוניל למאמנה של סטוק סיטי, ובמקביל המשיך לאמן בנבחרת צפון אירלנד.
אוניל התפטר מתפקידו כמאמן צפון אירלנד ב-22 באפריל 2020 והמשיך לאמן את סטוק סיטי מהצ'מפיונשיפ.
גביע הליגה הצפון אירי: 2002/03
העפלה לשלב הבתים של הליגה האירופית: 2011/12
הוא היה ידוע בבריטניה מהופעותיו בטלוויזיה הבריטית, בעיקר מתפקידו כבלש פרטי בסדרה "בוּן" של ITV, ומתפקידו בדמות הארי סלייטר באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC.
אלפיק היה מועמד לפרס באפט"א בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסרט "גורקי פארק".
בצעירותו נראה אלפיק מבוגר מכפי גילו, ועם המבטא הקוקני הצרוד והבעת הפנים הלעגנית שלו הוא גילם לעיתים קרובות גברים קשוחים ומאיימים.
אלפיק נאבק בהתמכרותו הקשה לאלכוהול.
הוא הודה שבשיא ההתמכרות היה שותה שני ליטרים של משקה ליום, מה שתרם למותו מהתקף לב ב-2002.
אלפיק נולד וגדל בעיר צ'יצ'סטר שבמחוז סאסקס, שם היה למשפחתו אטליז.
הוא למד בבית ספר לבנים בצ'יצ'סטר והשתתף בכמה הצגות בבית הספר בהן "נוח" ו"חלום ליל קיץ".
בתחילה חשב להצטרף לצי הסוחר ובזמן החופשות מבית הספר עבד במספנה המקומית.
למשחק הגיע אלפיק במקרה כשבגיל 15 עבד כעוזר חשמלאי בבניית תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
הוא התחיל להתעניין במשחק כשצפה בכוכבים כגון לורנס אוליבייה, מייקל רדגרייב וסיביל תורנדייק.
אוליבייה יעץ לאלפיק ללכת לבית ספר למשחק, והציע לו מונולוגים כדי שיציג אותם באודישנים.
מתוך מספר הצעות בחר אלפיק ללמוד בבית הספר "Central School of Speech and Drama" מכיוון שאוליבייה למד שם.
אחרי סיום הלימודים הוצעו לאלפיק בעיקר תפקידים של בריונים מאיימים.
ב-1968 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "Fraulein Doktor", סרט איטלקי על מלחמת העולם הראשונה.
ב-1969 הופיע בתפקיד קפטן בסרטו של טוני ריצ'רדסון עיבוד למחזה "המלט".
הוא שיחק בסרטים כגון "שוד הרכבת הגדול" ו"איש הפיל" והופיע בסרטו האלגורי של לידזי אנדרסון משנת 1973. תפקידים נוספים שלו היו בדמות אביו של פיל דניאלס בסרט הפולחן "קוואדרופוניה" (1979), פאשה בסרט "גורקי פארק" (1983) ובדמות צייד לא מורשה בשם ג'ייק בסרט "ויתנייל ואני" (1987).
ב-1984 שיחק בתפקיד ראשי בדמות פישר, בלש בריטי שנזכר תחת היפנוזה באירופה דיסאוטופית ומתפוררת, וברדיפתו אחר רוצח סדרתי, בסרט הבכורה של לארס פון טרייר "אלמנט הפשע" שהיה מועמד לפרס דקל הזהב.
בתיאטרון שיחק אלפיק בתפקיד מרסלוס ובדמות השחקן שמגלם את המלך בהפקה הבימתית של טוני ריצ'רדסון למחזה "המלט" בתיאטרון ראונדהאוס ובברודוויי.
בהמשך גילם את קלאודיוס לצדו של ג'ונתן פרייס בתפקיד המלט בתיאטרון רויאל קורט בבימויו של ריצ'רד אייר.
ב-1981 הופיע אלפיק במחזמר "Chorus Girls" מאת ריי דייוויס ובארי קיפי בתיאטרון רויאל בסטרטפורד איסט.
עוד השתתף במחזה "The Changing Room" בבימויו של לינדזי אנדרסון בתיאטרון רויאל קורט.
הופעתו האחרונה בווסט אנד הייתה ב-1997 בתפקיד דוליטל במחזה "פיגמליון" בבימויו של ריי קוני שהועלה בתיאטרון אלברי.
עם זאת פרסומו של אלפיק הגיע מהופעותיו בטלוויזיה.
ב-1974 הופיע זמן קצר באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בתפקיד דאגלס וורמול, בנו של בעל הבית אדוארד.
ב-1979 שיחק בסדרה "Crown Court" בתפקיד פרקליט הכתר נוויל גריפית'ס, התובע את הבת במשפחת זלזי על הפגיעה באביה המתעלל.
עוד הופיע אלפיק באחד התפקידים הראשיים בסרט "Black Island" משנת 1978. הוא גילם את הפושע בפרק "One of Your Own" בסדרה "The Sweeney", ושיחק בדמות שוטר בפרק "Backtrack" בסדרה "המקצוענים" (1979).
עוד ב-1979 הופיע בתפקיד קטן בסדרה "Hazell", ובמחזה הטלוויזיוני "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר.
ב-1981 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "Private Schulz" מאת ג'ק פולמן.
הוא גילם את גרהרד שולץ, חייל גרמני שגויס במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי האס אס כדי להציף את בריטניה בכסף מזויף וכך להרוס את הכלכלה שלה.
ב-1983 הופיע אלפיק בתפקיד מגוואן, פועל אירי, בעונה הראשונה של הסדרה "Auf Wiedersehen, Pet".
ב-1984 כיכב בדמות סידני מונדי בסיטקום "Pull the Other One" של רשת ITV.
בין השנים 1985 ו-1989 כיכב בתפקיד סם טיילר בסיטקום "Three Up, Two Down" לצדה של אנג'לה ת'ורן.
לשיא הצלחתו הגיע בסדרה "בון" בה שיחק בשנים 1986 עד 1992 וב-1995. הוא גילם את דמותו של כבאי בדימוס בשם קן בון, שפותח עסק למשלוחים על אופנוע, ובהמשך הופך להיות חוקר פרטי.
הסדרה "בון" זכתה להצלחה רבה ושודרה במשך שבע עונות.
בין צילומי הסדרה "בון" המשיך אלפיק להופיע בסרטים כגון בתפקיד קמע בסרט "האחים קריי" (1990), וב"תן לו את זה" (1991).
ב-1991 שיחק אלפיק בתפקיד דס קינג בסרט "השיר של באדי" בכיכובם של צ'סני הוקס ורוג'ר דלטרי.
ב-1993 החל אלפיק להופיע בתפקיד עיתונאי לשעבר מרחוב פליט שמנהל סוכנות ידיעות בעיר דרלינגטון, בסדרה "הארי".
הארי סולטר הוא אלכוהוליסט חסר רחמים שמשתמש בטקטיקות ניצול כדי להשיג סיפור טוב.
הסדרה לא זכתה להצלחה ועד מהרה היא בוטלה.
ב-1995 שיחק אלפיק בתפקיד בילי בונז בגרסה הטלוויזיונית של קן ראסל לספר "אי המטמון".
ב-1999 גילם את בארקיס במיני-סדרה "דייוויד קופרפילד" בכיכובו של דניאל רדקליף.
ב-2001 הצטרף אלפיק לצוות השחקנים של הסדרה "איסטאנדרס" בתפקיד הארי סלייטר, מושא אהבתה של פגי מיטשל (בגילומה של ברברה וינדזור).
השתייה המרובה של אלפיק התחילה להשפיע על עבודתו, ולכן עזבה הדמות את הסדרה.
ארבעה חודשים אחר כך הגיעה הודעה על מותו (הדמות) בספרד.
ב-1963 פגש אלפיק את ג'וליה אלכסנדר, מורה בבית ספר, והיא הייתה בת זוגו עד ליום מותה מסרטן ב-1996. לבני הזוג נולדה בת בשם קייט.
במשך שנים רבות נאבק אלפיק באלכוהוליזם.
ב-1988 ניסה לראשונה להפסיק לשתות, אחרי שהרופאים הזהירו אותו שהוא ימות תוך שנה אם ימשיך לשתות.
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים ביקש עזרה אצל אלכוהוליסטים אנונימיים, אבל ב-1996 הודה שהוא חזר לשתות כמקודם.
ב-7 בספטמבר 2002 נפטר אלפיק מהתקף לב שהוחמר בגלל בעיית השתייה שלו.
הוא התמוטט בביתו בווילסדן גרין שבלונדון, הובהל לבית חולים שם נפטר, 12 ימים לפני יום הולדתו ה-56. הוא נקבר בקרמטוריום צ'יצ'סטר.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1968 Fraulein Doktor טום 1969 Where's Jack?
מייקל אוליבר הוא שופט כדורגל אנגלי.
מאז 2012 הוא מכהן כשופט בינלאומי ומאז 2018 הוא חלק משופטי העל של אופ"א.
אוליבר נולד באשינגטון, נורת'מברלנד והוא שופט כדורגל מאז גיל 14. הוא התקדם במהרה בדרגות.
הוא הפך לשופט הצעיר ביותר בפרמייר ליג כאשר שפט משחק בין פולהאם לפורטסמות' בינואר 2010.
ב-2013 הוא שפט את גמר גביע הליגה באצטדיון ומבלי וגם את חצי גמר הגביע האנגלי ובכך הפך לשופט הצעיר ביותר שהגיע למעמד הזה.
שנה לאחר מכן הוא גם שפט את מגן הקהילה האנגלי בין מנצ'סטר סיטי לארסנל.
בשנת 2015 אוליבר שפט את גמר אליפות העולם עד גיל 17 בצ'ילה.
ב-28 בפברואר 2016 אוליבר שפט את גמר גביע הליגה בין ליברפול למנצ'סטר סיטי.
בשנת 2016 הוא שפט לראשונה משחק בליגת האלופות.
הוא שפט בשלב הבתים את ספורטינג ליסבון נגד לגיה ורשה.
ב-14 במרץ 2018 אוליבר שפט את משחק שמינית גמר ליגת האלופות בין באיירן מינכן לבשיקטש.
ב-11 באפריל 2018 אוליבר שפט את משחק הגומלין של רבע גמר ליגת האלופות של ריאל מדריד נגד יובנטוס.
עד לדקה התשעים יובנטוס הובילו 0–3 מצב שהיה מביא את המשחק להארכה.
בדקה ה-92 אוליבר שרק לפנדל שנוי במחלוקת לטובת ריאל מדריד מה שגרם לכעס אצל שחקני יובנטוס ושוערה של יובנטוס ג'אנלואיג'י בופון הורחק עקב התנהגותו בעקבות ההחלטה.
כריסטיאנו רונאלדו כבש עבור ריאל את הפנדל ויובנטוס הודחה מהטורניר.
בעקבות החלטה זו קיבלו אוליבר ואשתו איומים על חייהם
ב-19 במאי 2018 אוליבר שפט את גמר הגביע האנגלי בין צ'לסי למנצ'סטר יונייטד המשחק הסתיים בתוצאה 0–1 לצ'לסי.
מייקל טרנס אספל הוא מגיש טלוויזיה בריטי.
אספל נולד בלונדון, במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה מאזור מגוריו ועבר מספר שנים לסאמרסט.
ב-1957 החל לעבוד בתוכנית חדשות של סניף ה-BBC בקארדיף, ב-1969 ו-1976 הנחה את התחרות "שיר עבור אירופה" (A Song for Europe) שבמסגרתה נבחר נציג הממלכה המאוחדת לאירוויזיון, בנוסף הוא ביצע פרשנות לטלוויזיה הבריטית לאירוויזיון בשנים אלו והגיש את השידורים המקדימים לתחרות, ב-1963 שימש כפרשן הרדיו של התחרות בבריטניה.
הוא גם הנחה מספר פעמים את תחרות מיס עולם.
מ-1987 ועד 2003 הנחה את תוכנית הראיונות הביוגרפיים "אלו הם חייך" המתבססת על אותו פורמט של חיים שכאלה.
במהלך שנות השמונים והתשעים הנחה את התוכנית "Aspel & Company" בערוץ ITV שזכתה להצלחה, פרק של התוכנית בו רואיינו ארנולד שוורצנגר וברוס וויליס צונזר עקב כך שבמהלכו הם ביצעו מהלך של שיווק ופרסום למסעדת "הוליווד פלנט" שבבעלותם.
ב-1993 קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית עבור תרומתו לשידור במדינה ובאותה שנה נבחר לאישיות הטלוויזיונית המובילה של השנה.
ב-2006 הוא גילם את המספר בסבב הופעות בבריטניה של המחזמר מופע האימים של רוקי.
בשנים 2000 עד 2008 הנחה את התוכנית "יריד עתיקות בדרך".
אספל משמש כסגן נשיא ארגון "The Children's Trust" העוסק במתן צדקה לילדים בעלי פגיעה מוחית.
הוא נישא שלוש פעמים ולו שבעה ילדים.
מייקל אנדרו הוא שחיין אמריקאי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020) ושיאן העולם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
אלוף העולם בבריכת 25 מטר (וינדזור 2016) במשחה ל-100 מטר מעורב אישי.
אלוף ארצות הברית במשחה ל-100 מטר חזה ול-200 מטר מעורב אישי.
אנדרו שבר למעלה מ-100 שיאי ארצות הברית לילדים ולנוער, יותר מכל שחיין אמריקאי אחר.
אנדרו נולד וגדל באברדין, דקוטה הדרומית בנם של פיטר וטינה שהיגרו מדרום אפריקה לאמריקה בשנת 1997. הוא החל לשחות בגיל 7 בשנת 2011 עברה המשפחה להתגורר בלורנס, קנזס.
הוא מתאמן בהדרכת אביו בבריכת 2 מסלולים בחצר ביתם.
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בסינגפור 2015 זכה אנדרו ב-5 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר גב בשיא אליפות חדש של 25.13 שניות.
מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.36 שניות, אחרי קייל צ'למרס מאוסטרליה (22.19 שניות), שזכה בזהב האולימפי שנה לאחר מכן (ריו דה ז'ניירו 2016), במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.84 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
מדליית ארד, במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם בשחייה 2016 (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכה אנדרו ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.