tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוקי הקומיטה של הקיוקושין מתירניים הרבה יותר מאשר החוקים בשיטות קראטה אחרות, ומותרות בעיטות לראש, ברכיות, אגרופים ובעיטות לחלק הגוף העליון ובעיטות לרגליים.
ילדים תמיד משתמשים במגיני ראש כדי לרכך את עוצמת הבעיטות לראש.
לעומת זאת בוגרים ונוער כמעט אף פעם לא משתמשים במגינים או כפפות.
בעזרת תרגול קומיטה ניתן לרכוש שליטה עצמית, מהירות וזריזות, קואורדינציה, כוח ועוד.
המטרה הראשית בקרב אינה לפצוע את היריב, אלא לבצע את המכה הנכונה בתזמון הנכון.
תחרויות במגע מלא הן שונות בתכלית, שכן מטרת המתחרה היא לגרום לכמה שיותר נזק כדי להפיל את היריב.
קומיטה במגע מלא בקיוקושין נחשב למבחן האולטימטיבי של כוח, סיבולת ורוח לחימה.
כדי לבחון את רוח הקרב שלהם, קראטקא בדרגות גבוהות נדרשים לערוך קרבות מרובים, כאשר בין קרב למשנהו עד לדקת מנוחה.
על הלוחמים להמשיך ולהילחם גם אם נפצעו בסיבובים קודמים.
לתוצאת הקרב עצמה חשיבות מועטה מאשר ליכולת להמשיך ולהילחם גם אחריו.
זוהי מסורת שהמבחן האולטימטיבי לקראטקא בקיוקושין הוא קרב (נגד) 100 אנשים (100 man fight).
הלוחם צריך לערוך 100 קרבות של שתי דקות, כאשר בין קרב לקרב דקת מנוחה.
כדי לעבור את המבחן, יש לנצח לפחות בחצי מסך כל הקרבות.
כיום ידוע רק על 20 לוחמים שעברו את המבחן נגד 50 יריבים, ורק על 16 לוחמים שהצליחו נגד 100 יריבים.
מספרים כי המייסד מאסוטאצו אויאמה הדגים יכולת מופלאה ורוח קרב אדירה כאשר השלים קרב (נגד) 300 אנשים בשלושה ימים.
קיוסק הוא חנות קטנה למימכר מוצרי צריכה נדרשים שערכם הכספי נמוך, כמו: סיגריות, עיתונים, בקבוקי שתייה, ומוצרי מזון עמידים בשקיות - שלגונים, ממתקים וחטיפים שונים.
לעיתים מוסיפים הקיוסקאים למכירה מזון מהיר הכנה כמו: כריכים ופיתות.
ישנם קיוסקים המוכרים טופסי הימורים של מפעל הפיס.
השם "קיוסק" שמקורו פרסי (کوشک - כּושכּ) התייחס במקור לסוג המבנה שבו ממוקמת עמדת המכירה.
קיוסק הממכר הקלאסי הוא ביתן קטן ממדים, פעמים מעוגל או רב-צלעות, שהמוכר ממוקם בתוכו ומשרת לקוחות העומדים מחוץ לו דרך חלון שירות.
כיום מתייחס המונח לנקודות מכירה העובדות במתכונת דומה אך אינן בהכרח במבנה בודד, ועשויות להיות חלק ממבנה שלם או משורת חנויות רציפה.
הקיוסק ממוקם על פי רוב במקומות אסטרטגיים על אם הדרך, בצמתים מרכזיים, במקומות הומים, או בקרנות הרחוב.
על פי סקר של דן אנד ברדסטריט שפורסם באתר "הרשות לעסקים קטנים" בנובמבר 2004 – פועלים בישראל כ-2,500 קיוסקים (כולל פיצוציות שהן "גרסה" מורחבת של הקיוסק).
מחזור המכירות בענף נאמד בכ-4.5 מיליארד ש"ח.
הקיוסק הוא חלק בלתי נפרד מהנוף הישראלי.
הקיוסקים הראשונים בישראל הוקמו כבר בימי העלייה השנייה, בעיקר בעיר תל אביב.
ב-1910 הוקם הקיוסק הראשון של תל אביב בפינת שדרות רוטשילד ורחוב הרצל.
קדמה לפתיחת הקיוסק ישיבת ועד תל אביב בא' בסיוון תר"ע בה הוחלט בין השאר שמידותיו של המבנה יהיו 2 על 2 מטרים וימכרו בו משקאות קרים אך לא חריפים.
באמצע שנות העשרים, בימי העלייה הרביעית, גדל מאוד מספר הקיוסקים בעיר.
בשל כך אף הוענק לעלייה זו הכינוי "עליית הקיוסקים".
בשנותיה הראשונות של המדינה שימש הקיוסק הפינתי נקודת מפגש לילדי השכונות סביבו, וסיפורי נוסטלגיה רבים מעלים אותו על נס.
הרישיונות להקמת קיוסקים ניתנו בתל אביב בתחילה לבעלי מום או למקרים סוציאלים קשים.
בשנות ה-40 גדל מאוד מספר הקיוסקים.
פרט לקיוסקים מורשים, התווספו בעלי רישיונות לרוכלות ניידת שהשתקעו במקום אחד, וקיוסקים חסרי רישיון.
בסוף שנות ה-40 החלה התמרמרות רבה של בעלי קיוסקים.
ריבוי הרישיונות גורם לכך ש"עוד מעט מספר מוכרי הגזוז יהיה גדול משותי הגזוז בתל אביב ומחוצה לה".
ב-1949 התקיימה שביתה בת יום אחד של בעלי קיוסקים ומוכרי משקאות תוססים קרים.
העילה לשביתה: ההחלטה להוריד את מחירי המשקאות התוססים במחצית.
שביתות על רקע מחירי המשקאות הקלים התקיימו גם ב-1951.
בדצמבר 1952 התקיימה הוועידה הארצית הראשונה של "אגודת בעלי הקיוסקים וחנויות הגזוז בישראל".
באוקטובר 1953 נוספה לתוצרת הנמכרת בקיוסקים גם מכירת "שפריץ יין שולחן לבן ואדום" בקיבולת של שליש הכוס, תוך הבטחת פיקוח משטרתי על המינון והאיכות.
ב-1970 הגיע מספר הקיוסקים בתל אביב לכ-450. שטח מרביתם לא עלה על 10 מ"ר.
הצפיפות הקשתה לשמור על דרישות ההיגיינה.
בנוסף המכולות הפכו למתחרות רציניות לקיוסקים כי ניתן היה להשיג בהם משקאות קרים, סיגריות ועיתונים.
במאי 1980 הוציא התמ"ת צו, הקובע רווח מקסימלי של 125 אחוז על משקאות קלים בקיוסקים ובמזנונים.
קיזיל (ברוסית וטובאנית: Кызыл, פירוש השם בטובאנית: אדום) היא עיר ברוסיה בסיביר המזרחית, בירת רפובליקת טובה.
קיזיל נמצאת במקום התחברות הנהרות יניסיי הגדול והקטן, שיוצרים את הנהר יניסיי העליון.
היא נחשבת לפי חלק מהדעות למרכזה הגאוגרפי של יבשת אסיה.
העיר נוסדה בשנת 1914 בשם בלוצרסק, ב-1918 שונה שמה לחם בלדיר, וב-1926 לשמה הנוכחי.
החל מ-1921 העיר שימשה כבירת הרפובליקה הלאומית של טובה העצמאית, הגם שכפופה במידה מסוימת לברית המועצות.
מ-1944 שימשה כבירת החבל האוטונומי של טובה, כחלק מהפדרציה הרוסית וברית המועצות.
מ-1961 משמשת כבירת הרפובליקה האוטונומית של טובה, ומ-1991 כבירת רפובליקת טובה ברוסיה.
במתמטיקה, ובמיוחד בתורה של משטחי רימן קומפקטים, קיומן של פונקציות מרומורפיות לא קבועות על משטחים אלו היא שאלה בסיסית, משום שהיא מאפשרת לבנות פונקציות המקיימות דרישות בסיסיות כמו מיקומם של אפסים או קטבים.
ניתן להוכיח כי על משטח רימן קומפקטי אין פונקציות הולומורפיות לא קבועות , ולכן שאלת קיומן של פונקציות מרומורפיות לא קבועות עולה באופן טבעי.
הוכחה לכאורה בעזרת משפט רימן רוך
לכאורה, ניתן להוכיח קיומן של פונקציות מרומורפיות לא קבועות על ידי משפט רימן רוך (או אפילו מהגרסה החלשה יותר - אי שוויון רימן): נניח כי הוא משטח רימן קומפקטי עם גנוס .
נבחר נקודה כלשהי ונגדיר מחלק על ידי .
כעת, על פי אי שוויון רימן, .
בפרט, מכיל פונקציות מרומורפיות לא קבועות, ולכן קיימות פונקציות כאלו על .
הוכחה זו, על אף נכונותה היא למעשה חסרת ערך מעשי, משום שבשביל לתת הוכחה מלאה למשפט רימן רוך יש צורך להוכיח קודם לכן את קיומן של פונקציות מרומורפיות לא קבועות, כך שזוהי למעשה הוכחה מעגלית.
משפט הסופיות של ז'אן-פייר סר
על מנת להוכיח את המשפט נסתמך על משפט של המתמטיקאי הצרפתי ז'אן-פייר סר.
נניח כי הוא משטח רימן קומפקטי וכי היא אלומת הפונקציות ההולומורפיות על .
נניח כי הוא כיסוי פתוח של .
משפטו של סר קובע כי במקרה זה , כלומר הממד של קוהומולוגיית צ'ך הראשונה ביחס לכיסוי זה ואלומה זו הוא סופי.
הוכחת משפט הקיום תוך שימוש במשפט הסופיות
תוך שימוש במשפט הסופיות, נוכיח כעת את המשפט הבא: נניח כי הוא משטח רימן קומפקטי וכי , אז קיימת פונקציה מרומורפית (כזכור, הוא שדה הפונקציות המרומורפיות על ) כך של- יש קוטב ב-, וכך ש- הולומורפית על .
נבחר סביבה של כך שקיימת מפה , כך ש-.
מכיוון ש-, הרי ש- הוא כיסוי פתוח של .
תהי אלומת הפונקציות ההולומורפיות של , ונסמן .
על פי משפט הסופיות של סר, .
לפיכך, התמונות של הפונקציות (ההולומורפיות על ) בקוהומולוגיית צ'ך הראשונה הן תלויות ליניארית.
לכן קיים צירוף ליניארי לא טריוויאלי .
כזכור, התאפסות בקוהומולוגיית צ'ך משמעה שקיים איבר כך ש .
האיבר מורכב מזוג פונקציות הולומורפיות, פונקציה ההולומורפית על , ופונקציה ההולומורפית על .
את השוויון לעיל ניתן לכתוב בצורה מפורשת כך: .
על מנת לסיים את ההוכחה, נגדיר את הפונקציה המבוקשת באופן הבא: , .
נשים לב כי מהשוויון לעיל שתי ההגדרות מסכימות על , ולכן מוגדרת היטב.
כמו כן, ברור כי הולומורפית על , וכן מכיוון שלסכום יש קוטב בנקודה , הרי שכך גם ל- וההוכחה הושלמה.
משטחים לא קומפקטיים וממדים גבוהים יותר
בצורה דומה להוכחה הנ"ל, ניתן להוכיח כי על כל משטח רימן לא קומפקטי קיימות פונקציות הולומורפיות (ובפרט מרומורפיות) שאינן קבועות.
מסתבר כי בממדים גבוהים יותר המשפט אינו נכון.
כלומר, קיימות יריעות מרוכבות שאין עליהן פונקציות הולומורפיות לא קבועות, ואף אין עליהן פונקציות מרומורפיות לא קבועות.
יריעה נקראת יריעה מרוכבת אם היא הומיאומורפית באופן מקומי לתת קבוצה פתוחה של , ופונקציות החלפת הקואורדינטות הן פונקציות הולומורפיות בכמה משתנים (בדומה למקרה של משתנה אחד, פונקציה של כמה משתנים היא הולומורפית אם ורק אם היא אנליטית).
קיז'י הוא אי בימת אונגה ברפובליקה של קרליה שבצפון-מערב רוסיה, השוכן 70 ק"מ מצפון לעיר פטרוזבודסק.
האי ידוע במיוחד במכלול אדריכלי שבו המשתרע על פני שטח של כ-10,000 דונם.
המכלול כולל ארבע כנסיות, קפלה, טחנת רוח, מגדל פעמונים, קבוצה של קפלות קטנות שנקראת "הרביד של קיז'י" ומספר בתי איכרים ומבני משק.
סך הכל שוכנים במקום 87 מבנים, כולם מעץ, חלקם נבנו במקום וחלקם הועברו אליו ממקומות אחרים.
הייחוד באתר הוא בעובדה שכל הבניינים נבנו ללא שימוש במסמרים או בברגים, ואפילו החיבורים עשויים מעץ.
האתר שוכן על אי צר שאורכו 7 ק"מ ורוחבו חצי קילומטר בלבד, והוא אחד מכ-1,300 איים ואיונים בימה.
המכלול מוכרז כמוזיאון מאז 1960 וכאתר מורשת עולמית מאז שנת 1990.
כנסיית ההִשתנוּת (רוסית Преображенская церковь) נבנתה לאחר שנת 1713 והיא המבנה הידוע באתר.
הכנסייה היא שריד אחרון לכנסיות העץ הנצריות-אורתודוקסיות מרובות הכיפות, שהיו נפוצות במאה ה-17 ברחבי רוסיה.
היא נבנתה לפי הדוגמה של כנסיית המחוז בוולוגדה משנת 1708, והוקמה במקום כנסייה קודמת שעלתה באש לאחר מכת ברק ב-1693. הכנסייה נישאת לגובה של 37 מטר והיא מתומנת בבסיסה.
בארבעת צדדיה נוספו לה תוספות שונות המעניקות לה תוואי בצורת צלב, וממערב צמוד אליה חדר האוכל.
לכנסייה 22 כיפות בממדים שונים בהתאם לגובהן ולמיקומן במבנה.
המבנה עשוי עץ אורן, למעט חלקים מחדר אוכל, מהכניסה ומהגג העשויים מעץ אורן בשילוב עם עץ אשוח.
האיקונוסטאזיס של הכנסייה הוא בסגנון הבארוק והוא עשוי מארבע שורות שבהן 102 איקונות.
ככל הנראה הוא נבנה במחצית השנייה של המאה ה-18 ובמחצית הראשונה של המאה ה-19. ניתן לחלק את האיקונות לשלוש קבוצות.
הקבוצה הראשונה כוללת שתי יצירות מהמאה ה-17 העוסקות בהשתנות של ישו ובתרדמת הבתולה.
הקבוצה השנייה ממוקמת בשורה התחתונה וצוירה במחצית השנייה של המאה ה-18. שלוש השורות העליונות המהוות את הקבוצה השלישית מתוארכות לשליש הראשון של המאה ה-18. הכנסייה מוגדרת כ"קיצית" שכן בהיעדר חימום היא מתאימה לעריכת תפילות במשך הקיץ בלבד.
כנסיית ההשתדלות (רוסית Покровская церковь - "כנסיית מליץ היושר") היא כנסייה מוסקת ולכן ניתנת לשימוש גם בתקופת חורף, וזו גם הייתה הסיבה להקמתה.
הכנסייה נבנתה ב-1764, 50 שנה לאחר הקמת כנסיית ההִשתנוּת של ישו.
כדי שכנסייה זו לא תהפוך לדומיננטית באתר, היא תוכננה מלכתחילה כמבנה צנוע בעיטוריו והוקמו בה תשע כיפות בלבד - שמונה בשמונה פינותיה ואחת נוספת באמצעה הנישאת לגובה של 27 מטר.
בניגוד לכנסיית ההִשתנוּת של ישו הבנויה כפירמידה, מתרחבת כנסיית ההשתדלות בחלקה העליון וגגה חורג מקווי החזית של המבנה.
אלמנט זה מאפשר את זרימת מי גשמים מהגג אל הקרקע מבלי להרטיב את קירות העץ ומגן עליהם מפני ריקבון.
לכנסייה עיטור היקפי בצורת חגורה משוננת בחלקה העליון מיד מתחת לגג.
עיצוב פנים צנוע יחסית וכולל איקונות מהמאה ה-17 ומהמאה ה-18, שהידועה שבהן היא איקונת ה"פלא של פלוֹר ופאולוס".
מגדל הפעמונים (רוסית Шатровая колокольня) נבנה בשנת 1863 במקום מגדל קודם.
בשנת 1874 בוצעו עבודות בנייה בחלק העליון, ובשנת 1900 בוצעו בו שינויים נוספים.
צורת המבנה היא כשל ריבוע במפלסו התחתון וכשל מתומן בשני מפלסיו האחרים, ולו שלושה חלקים - כניסה, חדר מדרגות ומחסן.
חדר הפעמונים במפלס השלישי והעליון נושא גג במצורת משולש הנתמך בתשעה עמודים.
הבניין נבנה מעץ אורן ואשוח.
כנסיית התחייה של לזרוס (רוסית Церковь воскрешения Лазаря) הוקמה לפי המסורת על ידי הנזיר לזרוס שנפטר בשנת 1391 בגיל 105. הכנסייה ניצבה במקור במנזר מורום, מרחק 1,100 ק"מ מהמקום, והיא המבנה הידוע ביותר שהובא לאתר ממקום אחר.
המנזר נוסד על ידי לזרוס, והכנסייה הייתה המבנה הראשון שהוקם בו.
בתוך הכנסייה ניצב איקונוסטזיס שבו 17 איקונות מהמאות ה-16 עד ה-18 ואלה מסודרות בשתי שורות.
האמונה המקומית מייחסת לכנסייה סגולות מרפא.
קפלת המלאך מיכאל (רוסית Часовня Михаила Архангела) הועברה לאי מהכפר לליקוזרו בשנת 1961. המבנה בצורת מלבן ובו חדר כניסה בצידו המערבי שמעליו נישא מגדל פעמונים קטן שלו שני מפלסים.
עובדת קיומם של אינסוף מספרים ראשוניים הוכחה לראשונה על ידי המתמטיקאי היווני אוקלידס (יסודות, ספר IX).
בשל חשיבותם המרכזית של המספרים הראשוניים בתורת המספרים, מתמטיקאים רבים השתעשעו במציאת הוכחות נוספות לאותה תוצאה.
משפט: בין המספרים הטבעיים ישנם אינסוף ראשוניים.
הוכחה: באינדוקציה מתמטית, אפשר לראות שכל מספר טבעי גדול מ-1 מתחלק במספר ראשוני: אם הוא ראשוני, הוא מתחלק בעצמו.
אחרת הוא פריק, ויש לו גורם גדול מ-1; לגורם הזה יש מחלק ראשוני לפי הנחת האינדוקציה.
עתה נניח בשלילה שיש רק מספר סופי של ראשוניים: .
ברור שמספר זה לא מתחלק באף כי לכל חלוקה כזאת השארית היא 1. על-כן, אינו מתחלק באף מספר ראשוני, בסתירה לכך ש-.
הוכחה זו מציעה אלגוריתם לבניית סדרה של מספרים ראשוניים: בהינתן הראשוניים , הראשוני הבא מוגדר בתור הגורם הראשוני הקטן ביותר של .
מההוכחה אפשר להסיק שקיימים לפחות ראשוניים הקטנים מ-.
חסמים טובים יותר, כמו זה המתקבל ממשפט המספרים הראשוניים, דורשים מאמץ גדול בהרבה.
ההוכחה המקורית הופיעה בספר "יסודות" של אוקלידס, טענה IX.20.
ב-1737 ניסח אוילר את השוויון (הבעייתי, כפי שיוסבר מיד)
באגף שמאל מופיע הטור ההרמוני, המתבדר לאינסוף; לכן המכפלה באגף ימין (העוברת על כל הראשוניים) מוכרחה להיות אינסופית – ומכאן שיש אינסוף ראשוניים.
הטעון בצורתו זאת בעיתי מכיוון שהוא משווה ביטויים אינסופיים.
אחת הדרכים להתמודד עם בעיה זאת היא להניח מראש בשלילה שיש מספר סופי של ראשוניים, ואז הביטוי באגף ימין הוא מכפלה סופית של טורים הנדסיים חיוביים מתכנסים מה שגורר שהביטוי באגף שמאל צריך להתכנס.
דרך נוספת להתמודד עם הבעיתיות בטיעון, שהוצגה למשל על ידי קרונקר בקורס שהעביר בשנים 1876–1875 היא להחליף את נוסחת המכפלה למעלה במכפלת אוילר של פונקציית זטא:
המתארת שוויון בין שני ביטויים מוגדרים היטב כאשר הוא פרמטר ממשי.
כעת הגבול באגף שמאל, כאשר , הוא אינסופי ולכן כך גם הגבול של אגף ימין.
Braun הוכחה אחרת המבוססת על מכפלת אוילר: אם מציבים בשוויון לעיל , מתקבל באגף שמאל , ומכיוון שהמונה אינו רציונלי, המכפלה באגף ימין מוכרחה להיות אינסופית.
ניתן להוכיח את המשפט משיקולי ספירה.
נניח בשלילה שיש רק מספרים ראשוניים, נסמנם .
על פי המשפט היסודי של האריתמטיקה, כל מספר ניתן לבטא באמצעות סדרה כאשר .
לפיכך, אם נקבע מספר כלשהו , ניתן לחסום את כמות המספרים מ-1 עד (שהיא כמובן ) על ידי כמות הסדרות הללו שמסוגלות לבטא מספרים עד .
בסדרה כזאת, המספר ה- מוכרח להיות קטן מ- (שהרי ) ולכן כמות הסדרות הכללי קטן מ-.
קיבלנו וזאת סתירה עבור גדול מספיק.
דרך נוספת לנסח את הטיעון היא עם סיבוכיות קולמוגורוב: לו היו ראשוניים, סיבוכיות קולמוגורוב של מספר הייתה מסדר גודל של k כפול log log N (כי מספיק להציג אותו רק באמצעות סדרת המעריכים ) וזאת סתירה לכך שייצוג חייב להיות לפחות לוגריתמי.
ב-1952, בהיותו סטודנט בישיבה יוניברסיטי, מצא הלל פורסטנברג הוכחה הנעזרת במושגים בסיסיים בטופולוגיה.
נתבונן בחוג המספרים השלמים עם הטופולוגיה הפרו-סופית: הקבוצה הופכת למרחב טופולוגי על ידי בחירת הבסיס הכולל את כל הסדרות החשבוניות, (זהו בסיס, מכיוון שהחיתוך של שתי סדרות חשבוניות הוא סדרה חשבונית).
המשלים של כל סדרה חשבונית הוא איחוד של מספר סופי של סדרות חשבוניות (בעלות אותו הפרש), ולכן כל סדרה חשבונית מהווה גם קבוצה סגורה.
מכיוון שלכל מספר שלם, פרט ל-, יש גורם ראשוני, האיחוד העובר על כל הראשוניים, שווה לקבוצה .
אם מספר הראשוניים היה סופי, זה היה איחוד של מספר סופי של קבוצות סגורות, ולכן הוא קבוצה סגורה; ואם כך, המשלים שלה הוא קבוצה פתוחה.
אבל זו קבוצה סופית, שהיא קטנה מכדי להכיל סדרה חשבונית, ולכן אינה יכולה להיות פתוחה – בסתירה להנחה.
למעשה מדובר בהוכחתו של אוקלידס (לעיל) ב"תחפושת": מעקב זהיר אחרי הקבוצה הפתוחה שנבנית ילמד שהסדרה החשבונית שהיא אמורה להכיל היא סדרה שההפרש שלה הוא מכפלת כל הראשוניים (בהנחה שיש מספר סופי שלהם).
היא מכילה את 1, ולכן המספר הבא שהיא אמורה להכיל הוא מכפלת כל הראשוניים ועוד 1. המאפיין של האיברים בקבוצה הפתוחה הזאת הוא בדיוק המספרים שאינם מתחלקים באף ראשוני.
הסתירה המתקבלת אם כך נובעת מכך שהנחת מספר סופי של ראשוניים הובילה לכך שמכפלתם ועוד 1 חייבת להתחלק באחד מהם – בדיוק כמו בהוכחתו של אוקלידס.
ב-1737 הציג אוילר לראשונה הוכחה לכך שטור ההופכיים של המספרים הראשוניים מתבדר.
ההוכחה של אוילר הייתה בעייתית מאותה סיבה שהוכחתו הישירה הייתה בעייתית.
גם במקרה הזה זכתה הוכחתו לטיפול קפדני שמנע את הבעייתיות בה.
תוצאה זו גוררת את קיומם של אינסוף מספרים ראשוניים, שכן טור עם מספר סופי של איברים לא יכול להתבדר.
את ההוכחה של אוקלידס אפשר לשנות בקלות יחסית, כדי להראות שקיימים אינסוף ראשוניים בסדרות חשבוניות מסוימות.
כך למשל, אם מתבוננים במספר אפשר להוכיח שקיימים אינסוף ראשוניים המשאירים שארית 3 בחלוקה ל-4. הוכחות אלמנטריות מטיפוס זה מאפשרות לטפל בעיקר בסדרות מהצורה או (אדואר לוקאס נעזר בסדרות לוקאס כדי להוכיח שיש אינסוף מספרים ראשוניים מהצורה ומהצורה ).
שיטות אלה אינן די חזקות להוכיח שקיימים אינסוף ראשוניים בכל סדרה חשבונית בה האיבר הראשון והפרש הסדרה הם מספרים טבעיים זרים.
תוצאה זו הושגה על ידי דיריכלה ב-1837, ונקראת משפט דיריכלה.
ב-1896 הוכיחו אדמר וואלה פוסן (באופן בלתי תלוי) את משפט המספרים הראשוניים הקובע כי מספר הראשוניים הקטנים מ- אסימפטוטי ל-.
המשפט קובע את הקצב בו עולה מספר הראשוניים לאינסוף.
השערת ברטראן קובעת שלכל טבעי ישנו מספר ראשוני בין ל-.
את ההשערה הוכיח פפנוטי צ'בישב בשנת 1850.
קיושו (ביפנית: 九州, מילולית: "תשעת המחוזות") הוא האי וחבל ארץ הדרומי ביותר בארכיפלג היפני, והאי השלישי בגודלו ביפן.
מדרום אליו משתרכת רצועת האיים אוקינאווה.
זהו אחד האיים הגעשיים ביותר ביפן.
נמצא בו הר אסו (Mount Aso), הר הגעש בעל השטח הגדול ביותר בעולם, וכן הרי געש נוספים כמו הר סקורג'ימה, וכן מעיינות חמים, נחלים חמים וגייזרים.
בקיושו יש אתרי טבע מרהיבים נוספים, כמו קניון טאקאצ'יהו (Takachiho), קניון בזלת צר ותלול שבו זורם נהר גוקס שלמימיו צבע מרהיב.
במקום נופל גם מפל מינאניטוקאי (Minainotaki) מגובה 17 מטר אל הנהר שמתחת.
כמה מהערים המעניינות ביפן נמצאות בקיושו, המפורסמת שבהן היא נגסאקי, עליה הוטלה פצצת האטום ב-1945.
העיר הגדולה ביותר בקיושו היא פוקואוקה.
עיר זו היא מרכז יצירתי מלא חיים הידוע בשל סגנון האדריכלות המודרני שלו.
בקצה הדרום-מערבי של האי נמצא חצי האי סצומה.
קיושי ימאשיטה היה אמן יפני, גאון אוטיסט שהתפרסם בשל ציוריו המרשימים והספר שכתב על נדודיו ביפן.
ימאשיטה נולד באסקוסה (Asakusa) שבטוקיו.
בגיל 3 חלה בהפרעה חמורה במערכת העיכול והיה על סף מוות.
עקב הפגיעה סבל מלקות דיבור קלה ושונות נוירולוגית.
אביו מת בילדותו, והוא נשלח לבית-ספר פרטי לחינוך מיוחד.
ימאשיטה עסק שם בציור צ'יגירי-אה (Chigiri-e), יצירת תמונות מפיסות נייר צבעוני.
הפסיכולוג פרופ' ריוזבורו שיקיבה (Ryuuzaburou Shikiba) גילה עניין בכישרונו וערך ב-1939 באוסקה תערוכה שבה הוצגו תמונותיו הרבות, בעקבותיה התפרסם ימאשיטה.
ימאשיטה ניחן בזיכרון צילומי יוצא דופן והיה מצייר מראות ונופים בפירוט, מתוך זכרונו בלבד.
לאחר מלחמת העולם השנייה נערכה תערוכה ליצירותיו של "גוך של יפן", כפי שכונה, בה ביקרו כחמישה מיליון איש.
ב-1971 נפטר בגיל 49 בעקבות דימום תוך-גולגולתי.
יצירותיו המגוונות והדרמטיות של ימאשיטה, עוסקות בנושאים שונים, החל מציורי נופים שונים ועד לציורים המשלבים דמויות אנושיות ומיתיות.
את רוב יצירותיו צייר ימאשיטה בביתו שבטוקיו או במוסד בו שכן, כשהוא משתמש בזכרונו הצילומי לשחזור הנופים והדמויות שפגש במסעותיו.
יצירותיו עשירות בצבעוניותם ומשלבות אלמנטים מן התרבות היפנית המסורתית והמודרנית.
רוב יצירותיו הידועות צוירו בשיטת Chigiri-e.
יצירותיו היו אהודות בקרב הבורגנים היפנים, וידוע על לא מעט זיופים שלהן, כולל כמה שהוצגו בטעות בתערוכות.
ימאשיטה לא השתייך לקבוצה אמנותית כלשהי, ולכן קשה למומחי אמנות אקדמיים רבים להבחין בין תמונה אמיתית שלו למזויפת.
קיונג-וה צ'ונג (בקוריאנית: 정경화; נולדה ב-26 במרץ 1948) היא כנרת קוריאנית.
קיונג-וה צ'ונג היא חלוצה בתחום המוזיקה הקלאסית האסיינית.
הקשר שלה למוזיקה החל כבר בגיל שלוש, תחילה בשירה ובהמשך בנגינה בכינור.
פרסומה הגיע לשיאו בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, יחד עם עוד כנרים כמו פנחס צוקרמן ויצחק פרלמן.
במיטב שנותיה נודעה בפרשנויותיה למוזיקה רומנטית ומודרנית.
היא ממשיכה להופיע בנגינה ובשנים האחרונות אף הרחיבה את הרפרטואר שלה לתקופת הבארוק ולמוצרט.
קיונג-וה צ'ונג נולדה בסיאול, קוריאה הדרומית למשפחה מוזיקלית מאוד.
אמה עמדה על כשרונה המוזיקלי מגיל צעיר, ואחרי שניסתה לקרבה לפסנתר, ששיעמם אותה, הובהר למשפחתה כי הכינור הוא המושך אותה, והיא החלה לנגן בכלי זה, בכישרון בולט ובקלות למידה, שאפשרה לה לנגן כבר בגיל תשע את הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון עם הפילהרמונית של סיאול.
במשך השנים זכתה ברוב תחרויות המוזיקה החשובות בקוריאה ויצאה עם אחיה, הפסנתרן מיונג-וון צ'ונג, ואחותה, הצ'לנית מיונג-וה צ'ונג, לסיורי קונצרטים בקוריאה, הן כסולנית והן בנגינת מוזיקה קאמרית.
בהמשך עברה עם משפחתה לארצות הברית לקדם את הקריירה המוזיקלית של שלושת ילדי המשפחה.
בגיל שלוש-עשרה הגיעה צ'ונג לארצות הברית.
בעזרת אחותה הבכירה, החלילנית מיונג-סו, תלמידה בג'וליארד, הוזמנה צ'ונג למבחן קבלה במחלקת המכינה לקולג' של בית הספר למוזיקה.
מבחן הקבלה עלה יפה וצ'ונג זכתה במלגה מלאה לג'וליארד ובאפשרות ללמוד אצל המורה ידוע השם, איוואן גלאמיאן.
המפגש עם ג'וליארד לא היה קל.
נוסף לקשיים שהציבו לפני צ'ונג השפה החדשה והיותה בת לקבוצת מיעוט, התברר לה, שבהשוואה למעמדה ככנרת-הילדה הטובה ביותר בקוריאה, הרי בתחרות עם כמה מן המצטיינים בקרב ילדי הפלא מרחבי העולם נמצאה התפתחותה לוקה בחסר.
צ'ונג התייצבה מול האתגרים האלה בהחלטה נחושה להצטיין ויהי מה, ולהשגת מטרה זו העבידה עצמה בפרך.
טכניקת ההוראה הנוקשה והקפדנית של גלאמיאן, שעתים אף הרחיקה תלמידים מן הלימודים בג'וליארד, התאימה בדיוק לצ'ונג.
נגינתה השיגה בגרות ובשלות ניכרות בתקופה זו, הודות למורה.
צ'ונג השתוקקה במשך שנים להשתתף בתחרות צ'ייקובסקי, אך הדבר נמנע ממנה בגלל המלחמה הקרה והמתיחות בין ברית המועצות לקוריאה הדרומית.
תחת זאת, החליטה להשתתף, בשנת 1967, בתחרות אדגר לבנטריט, תחרות יוקרתית שיצחק פרלמן זכה בה בפרס ראשון.
עם זאת, רבים ניסו להניאה מהשתתפות בתחרות זו.
האמרגן שלה חשש, שכישלון עלול לפגוע באופן משמעותי בקריירה שלה.
גם גלאמיאן לא ראה את השתתפותה בעין יפה, משום שפנחס צוקרמן, גם הוא מתלמידיו, נרשם להשתתף באותה תחרות ונראה היה, שתמיכתו של הכנר ידוע השם ורב ההשפעה אייזק שטרן מגבירה את סיכוייו לנצח בה.
כדי לחזק את ביטחונה, מכרה אמה של צ'ונג את בית המשפחה בקוריאה וקנתה לבתה כינור סטרדיוואריוס.
בשלב הגמר של התחרות, התקשו השופטים להכריע בין צ'ונג לצוקרמן, ושטרן דרש שהשניים ינגנו שוב, אך גם לאחר הביצוע החוזר, לא הצליחו השופטים לקבוע מי משניהם ראוי למקום הראשון, ובסופו של דבר, בפעם הראשונה בתולדות תחרות לבנטריט, התחלק הפרס הראשון בין שני זוכים, צ'ונג וצוקרמן.
קיונג-וה הופיעה כסולנית עם תזמורות אמריקאיות חשובות, כמו התזמורת הסימפונית של שיקגו והפילהרמונית של ניו יורק והחליפה את נתן מילשטיין באירוע חגיגי בבית הלבן בוושינגטון מפאת מחלתו של מילשטיין.
עם זאת, הקריירה שלה לא המריאה.
להזדמנות הגדולה שלה זכתה בשנת 1970, כשיצחק פרלמן לא יכול היה להגיע ללונדון לקונצרט עם התזמורת הסימפונית של לונדון וצ'ונג התבקשה להחליפו בהתראה קצרה.
צ'ונג, שנתקלה תחילה ביחס ספקני ומזלזל משהו מצד התזמורת, הפגינה את יכולתה בנגינת הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון ונחלה הצלחה רבתי הן בחזרה והן בקונצרט עצמו.
ההצלחה בלונדון השפיעה על המשך הקריירה שלה; היא קיבלה הזמנות רבות להופעות באנגליה ובעקבותיהן חתמה על חוזה הקלטות בלעדי עם חברת דקה/לונדון.
אלבום הבכורה שלה עם אנדרה פרווין והתזמורת הסימפונית של לונדון, הכולל את הקונצ'רטי של צ'ייקובסקי ושל סיבליוס סלל לפניה את הדרך אל בימת הקונצרטים הבינלאומית.
באירופה פגשה צ'ונג את המורה השני שלה, הכנר הנודע יוזף סיגטי.
סיגטי לא רק שכלל את מיומנותה בנגינה בכינור, אלא גם התרכז בהרחבת הבנתה במוזיקה ובאמנות.
צ'ונג מופיעה ברחבי העולם, עם רוב התזמורות החשובות, בהן הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של וינה, תזמורת רשות השידור הקוריאנית, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של שיקגו, והתזמורת הסימפונית של בוסטון.
עם המנצחים שעבדה עצמם נמנים גאורג שולטי, אנדרה פרווין, סיימון ראטל, קלאודיו אבאדו, שארל דיטואה וריקרדו מוטי.
כמו כן ניגנה עם פסנתרנים ידועי-שם כמו ראדו לופו, כריסטיאן צימרמן, פיטר פרנקל, סטפן קובצביץ' ואחיה הצעיר מיונג-וון צ'ונג.
היא מנגנת בשלישיית צ'ונג עם אחיה ועם אחותה הבכירה, הצ'לנית מיונג-וה צ'ונג.
הרפרטואר שלה כולל את רוב הקונצ'רטי המפורסמים, מבטהובן, דרך צ'ייקובסקי ועד אלבן ברג והיא הקליטה כמה סונאטות חשובות, ביניהן הסונאטות של ברהמס, של פרנק ודביסי והסונאטות של רספיגי וריכרד שטראוס (עם כריסטיאן צימרמן, הקלטה שזיכתה אותה בפרס "גראמופון" להקלטה קאמרית מצטיינת).
פרשנויותיה מצטיינות ברגש רב ובו בזמן גם בנויות היטב ועם מספר רב של גיוון טונאלי.
הקלטותיה המוקדמות מצביעות על רדיפת השלמות, המאפיינת את נגינתה של צ'ונג.
בשנת 1997 חגגה צ'ונג את יום השנה השלושים להופעת הבכורה של במרכז ברביקן בלונדון ובעיר מולדתה, סיאול.
הקלטותיה האחרונות עד כה כוללות את ארבע העונות של אנטוניו ויוואלדי והקונצ'רטו לכינור של ברהמס עם הפילהרמונית של וינה עם סיימון ראטל.
ב-2007 הצטרפה צ'ונג לסגל המורים של ג'וליארד.
קטע וידאו בו קיונג-וה צ'ונג מנגנת קטע מקונצ'רטו 1017 של באך
קיוקו איוואסאקי (ביפנית: 岩崎恭子; נולדה ב-21 ביולי 1978) היא שחיינית עבר יפנית, היא האלופה האולימפית הצעירה ביותר בשחייה מעולם, כשזכתה במשחה ל-200 מטר חזה במשחקים האולימפיים בברצלונה בגיל 14 שנים ו-6 ימים.
איוואסאקי ילידת נומאזו, שיזוקה, זכתה באולימפיאדת ברצלונה (1992) במדליית זהב אולימפית במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.65 דקות, בהיותה בת 14 ו-6 ימים בלבד והייתה לשחיינית הצעירה ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים שזוכה בזהב בגיל כה צעיר.
שנייה סיימה לין לי מסין בתוצאה של 2:26.85 דקות ושלישית סיימה אניטה נול מארצות הברית, שיאנית העולם בתוצאה של 2:26.88 דקות.
במשחה ל-100 מטר חזה היא לא הצליחה להתברג לשלב הגמר ולכן שחתה בגמר ב' וסיימה במקום ה-13 הכללי בתוצאה של 1:11.06 דקות.
בנוסף, היא השתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב וסיימה במקום ה-7 בתוצאה של 4:09.92 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, יפן (1995) סיימה איוואסאקי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:31.85 דקות, אחרי פני היינס מדרום אפריקה 2:28.44 ונדין ניומן מאוסטרליה 2:31.66 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) לא הצליחה איוואסאקי לשחזר את ההצלחה הגדולה שלה מהאולימפיאדה הקודמת ובמשחה ל-200 מטר חזה היא אפילו לא העפילה לשלב הגמר וסיימה במקום ה-10 כללי בתוצאה של 2:29.32 דקות ובמשחה ל-100 מטר חזה היא סיימה במקום ה-22 כללי בתוצאה של 1:11.33 דקות.
קיוסטנדיל (בבולגרית: Кюстендил) היא עיר ספר במערב בולגריה ובירת מחוז קיוסטנדיל בבולגריה.
העיר ממוקמת 90 קילומטרים מדרום-מערב לבירה סופיה.
שמה המודרני נגזר משמו של שליט (דספוט) החבל המקומי קונסטנטין דראגאש, אשר היה ממוצא סרבי ושלט באזור מ-1379 ועד 1395. העיר וסביבותיה שופעות מעיינות מים חמים, המושכים אליה תיירות מרפא.
העיר שוכנת למרגלות הר אוסוגובו, המתנשא לגובה של 2,251 מטרים וחוצה אותה נהר באנסקה.
קיוסטנדיל מרוחקת 22 ק"מ מגבול מקדוניה הצפונית.
בסמיכות אליה מצויים שרידי מצודה מתקופת האימפריה הרומית ובה מרחצאות, בתי תפילה ורצפות פסיפס, המתוארכות למאה ה-1.
יישוב תראקי הוקם במקום במאה ה-5 לפנה"ס כחלק מהממלכה התראקית.
ב-279 לפנה"ס נכבש האזור על ידי פיליפוס השני מלך מוקדון והוא הפך המקום למצודה, אשר כללה אתר מרחצאות מרפא ומרכז מסחר אזורי.
ב-46 נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית והפך רשמית לפרובינקיה.
בתקופת שלטונו של הצאר קאלויאן, שליט האימפריה הבולגרית השנייה, נכבשה העיר וסופחה לאימפריה.
בתחילת המאה ה-11 מוזכרת העיר בשמה הסלאבי הקדום Velbazhd, במסמכים מתקופת הקיסר הביזנטי בסיליוס השני.
ב-1330 נערך בפאתי העיר קרב מכריע במהלכו הביסו צבאות הממלכה הסרבית את האימפריה הבולגרית וכבשו את העיר.
הקרב שינה את יחסי הכוחות בבלקן, בין הסרבים, הבולגרים והביזנטים.
ב-1372 כבשו צבאותיו של הסולטאן מוראט הראשון את העיר והיא הפכה חלק מהאימפריה העות'מאנית.
העיר וסביבתה הוכרזו כנפה (סנג'ק) עות'מאנית כחלק ממחוז (איילט) רומליה.
ב-1690 כבשו חיילי הצבא האוסטרי את העיר לזמן קצר, אך הם גורשו על ידי צבאותיו של הסולטאן סולימאן השני.
ב-1737, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, שוב הגיעו כוחות אוסטריים לפאתי העיר, אך הם נהדפו על ידי כוחותיו של הסולטאן מהמוט הראשון.
ב-29 בינואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה נכללה בשטח נסיכות בולגריה אשר לאחר מכן הפכה למדינת הלאום הבולגרית.
בשנת 1909 נבנתה מסילת הרכבת לעיר הבירה סופיה וקיוסטנדיל הפכה למרכז מסחרי ותעשייתי בעיקר בתחום המזון והמרפא.
בימינו ממצבת עצמה העיר בעיקר כעיר תיירותית בתחום מרחצאות המרפא, האתרים ההיסטוריים הרבים שבסביבתה והכנסיות שובות העין.
בקיוסטנדיל שורר אקלים ממוזג וברצועה צרה לאורך נהר סטרומה ישנם מאפייני אקלים ים תיכוני.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.2oc וערכי הקיצון נעים ממינוס 0.8oc בינואר ועד 21.8oc ביולי.
כמות המשקעים שנתית הממוצעת עומדת על 624 מילימטרים וישנם 42 ימים מושלגים בממוצע לשנה.
במהלך שנות ה-90 ירדה כמות האוכלוסין בעיר בשיעור של 11.5%.
הקיטון נבע בעיקר מהגירת עבודה מהעיר בשל המשבר הכלכלי החריף שחוותה בולגריה בשנים הראשונות שלאחר קריסת המשטר הקומוניסטי.
בעשור הראשון של המאה ה-21 קיימת יציבות בכמות האוכלוסין.
הגם ששיעור התמותה עולה על שיעור הילודה, קיימת מגמת הגירה חיובית לעיר.
קיוסטנדיל היא מרכז תעשייה קלה בתחום הטקסטיל, צעצועים, הלבשה והנעלה וכן משקאות חריפים.
בראשית המאה ה-21, גדל בשיעור ניכר חלקה של התיירות בתוצר המקומי הגולמי.
בשטחי הרשות המקומית קיימת חקלאות מפותחת בעיקר בתחום גידולי פירות שונות ותעשיית שימורים נלווית.
קיוסטנדיל נודעת בבולגריה גם בייצור פירות יבשים.
קהילה יהודית התקיימה בעיר קיוסטנדיל מתקופת מהמאה ה-16, ראשית התקופה העות'מאנית.
בהמשך הגיעו מגורשי ספרד ופליטים יהודים מבלגרד והקהילה קיבלה צביון ספרדי.
מקרב בני העיר נמנו סוחרים עשירים שהפכו לא אחת למטרה לכנופיות פורעים ושודדים, בעיקר בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, עת התגבר תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים והעלו את כמות בני הקהילה לכדי 2,761 נפשות.
בעיר פעל בית ספר יהודי יסודי ובקרב בני הקהילה נרשמה פעילות קומוניסטית ענפה לצד פעילות ציונית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר וקהילתה היהודית זירת מפתח בסיפור הצלתם של יהודי בולגריה מגירוש אל מחנות ההשמדה.
מחוז (אובלסט) קיוסטנדיל (בבולגרית: Област Кюстендил) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בדרום מערב המדינה.
המחוז משתרע על כ 2.7% משטח המדינה ועיר הבירה שלו היא קיוסטנדיל.
במערבו של המחוז עובר הגבול בין בולגריה לסרביה ומקדוניה הצפונית.
מבחינה טופוגרפית בדרום המחוז נמצא הר אוסוגובו, שפסגתו הגבוהה ביותר, רואן, מתנשאת לגובה של 2,251 מטרים, אשר למראשיתו עמקי הנהרות באריצה ודרגוביצה, שהם יובלים של הנהר סטרומה ובצפון מערבו רכס הרי רילה.
במחוז שורר אקלים ממוזג, והיערות מורכבים ברובם מעצים נשירים.
המחוז כולל 9 ערים ו 182 יישובים, אשר 95.1 אחוזים מתושביהם הם בני הדת הנוצרית אורתודוקסית.
מבחינת התמהיל האתני עולה, כי94 אחוזים הם בולגרים וכ-5 אחוזים הם צוענים.
שמו של המחוז כשמה של עיר הבירה, נגזר משמו של שליט מקומי (הדספוט) קונסטנטין דראגאש, אשר היה ממוצא סרבי ושלט באזור בין 1379 ל-1395. האזור יושב בתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפנה"ס.
מ-46 לספירה ועד ראשית המאה ה-11 היה האזור פרובינציה רומית ואחר כך ביזנטית.
במועד זה הפך האזור חלק מהאימפריה הבולגרית השנייה.
ב-1372 הפך המחוז חלק מהאימפריה העות'מאנית, עת נכבש על ידי צבאותיו של הסולטאן מוראט הראשון.
עד ל-29 בינואר 1878, היה האזור נפה עות'מאנית (סנג'ק) שהייתה חלק מאיילט (מחוז), אשר נקראה בתחילה איילט רומליה ואחר כך וילאייט הדנובה.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכללו שטחי המחוז בתוך נסיכות בולגריה, התוקף סיכומי קונגרס ברלין.
האזור עשיר בעפרה, חרסית, גרניט, פחם חום, וכבול.
חלק מהמחצבים, נכרים במכרות המצויים במחוז לשימושים תעשייתיים וביתיים.
המחוז מפורסם במעיינות המרפא שבו, המושכים תיירים, בעיקר ממדינות אירופה.
במחוז נמצא מנזר רילה, שהוא אתר מורשת עולמית.
קִיוֹשִׁי שִׁיגָה (ביפנית: 志賀 潔; ) היה רופא ובקטריולוג יפני.
שיגה, שנולד במקור עם שם המשפחה סאטו, נולד בסנדאי שבמחוז מיאגי, יפן.
הוא סיים את לימודי בית הספר לרפואה באוניברסיטת טוקיו הקיסרית בשנת 1896 והחל לעבוד במכון לחקר מחלות מידבקות תחת ניהולו של קיטסאטו שיבסבורו.
הוא התפרסם בזכות גילוי החיידק Shigella dysenteriae, חיידק מתג מהסוג Shigella הגורם לדיזנטריה, בשנת 1898, בעת מגפה חמורה שבמהלכה דווחו למעלה מ-90,000 מקרים של דיזנטריה עם שיעור תמותה של כמעט 30%.
סוג החיידק נקרא על שמו של שיגה כמו גם הרעלן שיגה שהוא מייצר.
לאחר גילוי החיידק עבד שיגה עם פאול ארליך בגרמניה בין השנים 1901 ל-1905, ואחרי שחזר ליפן המשיך את מחקרו עם קיטסאטו.
הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת קאיאו בשנת 1920. בין השנים 1929–1931 היה הנשיא של אוניברסיטת קייג'ו הקיסרית בקייג'ו ויועץ רפואי בכיר למושל הכללי של קוריאה.
שיגה קיבל את אות מסדר התרבות בשנת 1944, וכן את אות מסדר האוצר הקדוש, דרגה ראשונה, עם מותו ב-1957.
קיושי איטו (ביפנית: 伊藤 清; 7 בספטמבר 1915 – 10 בנובמבר 2008) היה מתמטיקאי יפני.
קיושו איטו למד מתמטיקה באוניברסיטת טוקיו שם קיבל דוקטורט ב-1945. הוא נמשך לתורת ההסתברות בעיקר לעבודתם של אנדריי קולמוגורוב ופול לוי ופרסם ב-1940 את המאמר On the probability distribution on a compact group.
ובמשך העשור הבא פיתח ופרסם את התאוריה שלו על אינטגרציה של תהליך סטוכסטי מה שידוע כאינטגרל איטו ובתאוריה כללית יותר כלמה של איטו.
ב-1952 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת קיוטו שם עבד עד לפרישתו ב-1979. במקביל הוא עבד באוניברסיטת אורהוס ובאוניברסיטת קורנל.
הוא זכה בפרסים רבים בהם פרס וולף במתמטיקה ב-1987, פרס קיוטו ב-1998 ובפרס קרל פרידריך גאוס על מפעל חיים ב-2006. את פרס גאוס הוא לא הגיע לקבל בגלל גילו המתקדם, את הפרס קיבלה בשמו ביתו ג'ימקו איטו פרופסור לבלשנות.
באוקטובר 2008 הוענק לו אות מסדר התרבות של יפן.
קיושו איטו נפטר בנובמבר 2008, בן 93 במותו.
קיונאו איצ'יקי (ביפנית: 一木 清直; 16 באוקטובר 1892 - 21 באוגוסט 1942) היה קצין בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה.
איצ'יקי נולד במחוז שיזואוקה, וסיים את לימודיו במחזור ה-28 של האקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1916. לאחר מכן שימש מדריך בבית הספר לרגלים במחוז צ'יבה.
ב-1934 קיבל איצ'יקי דרגת מייג'ור, וב-1936 קיבל פיקוד על גדוד בחיל המצב היפני בסין.
ב-7 ביולי 1937 ערכו כוחות יפנים תמרונים צבאיים ליליים בסמוך לגשר מרקו פולו שבבייג'ינג, וירו כדורי סרק לעבר בסיס סיני שניצב בסמוך.
הסינים, שחשבו שמדובר באש חיה, השיבו אש תותחים.
משאחד מהחיילים היפנים לא שב לעמדתו, חשב קיונאו איצ'יקי שנפל בשבי הסינים, והורה לתקוף את העמדות הסיניות.
תקרית גשר מרקו פולו למעשה גרמה לפרוץ מלחמת סין–יפן השנייה.
לאחר התקרית שב איצ'יקי ליפן, ושימש מדריך בבתי הספר של הצבא הקיסרי.
עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בדצמבר 1941 קיבל איצ'יקי דרגת קולונל ואת הפיקוד על הרגימנט ה-28. ביוני 1942 הוביל איצ'יקי את הכוח שנשלח לכבוש את אטול מידוויי, אך תבוסת כוחות הצי הקיסרי היפני היפניים בקרב מידוויי הביאה לביטול המבצע.
באוגוסט 1942 סופח הרגימנט של איצ'יקי לארמייה ה-17, ונשלח לדרום האוקיינוס השקט.
באותו חודש נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל שבאיי שלמה, ובתגובה נשלח איצ'יקי בראש חלק מהרגימנט שלו (הגדוד השני וכוחות מסייעים) לאי במטרה לכבוש את שדה התעופה מידי בעלות הברית.
ב-19 באוגוסט הובילו שש משחתות את איצ'יקי ו-916 חיילים מבסיס הצי בלגונת טרוק לטאיבו פוינט, נקודה במערב החוף הצפוני של גוודלקנל.
הפיקוד העליון הורה לאיצ'יקי להקים ראש חוף בטאיבו ולהמתין להגעת שאר הרגימנט שלו, אך הוא החליט להתקדם לעבר קווי בעלות הברית עוד באותו היום.
מהמודיעין שנמסר לו טרם הנחיתה, חשב איצ'יקי שבאי נמצאים כ-2,000 מגינים, אך למעשה מספר היה מעל 11,000 נחתים מחיל הנחתים של ארצות הברית, שהיו מחופרים היטב מסביב לשדה התעופה.
בליל ה-21 באוגוסט נהדף הכוח של איצ'יקי בקרב טנרו לאחר שערך מספר התקפות חזיתיות, ובשעות היום חוסל הכוח כמעט לחלוטין.
ישנן גרסאות סותרות לגבי גורלו של איצ'יקי.
חלק מהעדויות מצביעות על כך שהוא נהרג במהלך אחת ההתקפות החזיתיות בליל הקרב, בעודו מוביל את חייליו במתקפת בנזאי.
גרסאות אחרות גורסות שאיצ'יקי ביצע ספוקו – התאבדות יפנית מסורתית – כדי לכפר על הבושה שבתבוסת כוחות.
קִיוֹצוּגוּ הִירָאיָאמָה (ביפנית: 平山 清次; 13 באוקטובר 1874 – 8 באפריל 1943) היה אסטרונום יפני, שנודע במיוחד בזכות תגליתו שלאסטרואידים רבים יש מסלול דומה, באופן שאינו מתיישב עם מקריות.
מכך הסיק שקיימות משפחות אסטרואידים.
חמש המשפחות שאותן גילה נקראות על שמו – משפחות היראיאמה.
תגלית זו לא הייתה מובנה מאליה היות שלכל אחד מהאסטרואידים המרכיבים משפחה יש מאפייני מסלול המשתנים במעט במחזוריות של אלפי ועשרות אלפי שנים.
הסיבה לכך היא מידת השפעה שונה של כוחות הכבידה באזור, בעיקר של צדק, ונקיפה שונה בעת התקרבות לפריהליון.
היראיאמה היה הראשון שנטרל השפעות אלה מהנתונים, אם כי לא לחלוטין, וכך הוכיח שלאורך מיליוני שנים נתוני המסלול של חברי המשפחה נותרים דומים.
היראיאמה סיים את לימודיו באוניברסיטת טוקיו.
בנוסף לעיסוקו במחקר אסטרואידים, עסק גם בבדיקת תצפיות אסטרונומיות יפניות וסיניות עתיקות.
עוד קרויים על שמו האסטרואיד 1999 היראיאמה והמכתש הירחי היראיאמה, שנקרא במשותף על שמו ועל שם מקוטו היראיאמה.
קיזומבה (בפורטוגזית: Kizomba) הוא מונח המתאר סוגה מוזיקלית וסגנון ריקוד שמקורו באנגולה של שלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-80. מוזיקת הקיזומבה היא מוזיקה מודרנית המשלבת מקצב אפריקאי ומתאפיינת במקצב איטי ורומנטי.
השם לקוח משפת הקימבונדו, אחת השפות המדוברות באנגולה, ומשמעותו "מסיבה".
הניצנים ראשונים של ריקוד הקיזומבה היו בשנות ה-70 המאוחרות באפריקה, בעיקר במדינות אנגולה וכף ורדה אשר קיבלו עצמאות בשנת 1975, לאחר שנים שהיו תחת שליטה קולוניאלית של פורטוגל.
מוזיקת הקיזומבה הושפעה מריקוד ומוזיקת הסמבה (Semba), הריקוד המסורתי של אנגולה, וכן ממקצבים אירופאיים שחדרו לאזור בזמן התקופה הקולוניאלית.
אך שבעוד מוזיקת הסמבה מתאפיינת במקצב מהיר, מוזיקת הקיזומבה מתאפיינת במקצב איטי רומנטי ואף חושני יותר.
מרבית שירי הקיזומבה הם בשפה הפורטוגזית אך עקב העלייה בפופולריות של הקיזומבה, ניתן למצוא שירי קיזומבה במגוון שפות.
מוזיקאים מובילים בז'אנר הקיזומבה הם: נלסון פרייטס, מיקה מנדז, אטים, C4 פדרו, אנסלמו ראלף, קאלו פסקואל.
ריקוד הקיזומבה הוא ריקוד זוגי בו הגבר נדרש למיומנות הובלה גבוהות על מנת לשמור על קצב נכון ועל איזון המשקל עם הבחורה.
מצב הבסיס של הריקוד הוא עמידה צמודה של הגבר המוביל מול האישה המובלת, חזה מול חזה.
ההובלה נעשית מהחזה, כשיד ימין של הגבר עוטפת את גב הבחורה ומשמשת כמסגרת תומכת להובלה.
יד שמאל של הגבר אוחזת ביד ימין של הבחורה ואינה משפיעה כלל על הריקוד.
כאמור, ריקוד הקיזומבה הוא איטי והוא מורכב מצעדים מדויקים ו"רובוטיים", תוך כדי דריכה חזקה של כף הרגל על הרצפה.
הריקוד הוא רומנטי במהותו ומעביר רגש בין הרוקדים, אך הוא יכול להיות אף בעל אופי חושני.
ריקוד הטרשינייה, ממשפחת ריקוד הקיזומבה, הוא למעשה הגרסה החושנית המובהקת של הקיזומבה.
רקדני קיזומבה פופולריים הם: שרה לופז (ספרד), אלביר (ספרד), טוני פירטה (צרפת), מורנסו (אנגולה).
מוקדים מרכזיים בהן הריקוד זוכה לפופולריות עצומה הן בצרפת ופורטוגל ובמדינות מזרח אירופה רבות, בעיקר בקרב מדינות יוצאות ברית המועצות, כגון: רוסיה, ליטא, אוקראינה, לטביה.
מדינות נוספות בהן הריקוד צובר תאוצה הן מדינות סקנדינביה, גרמניה, ספרד, ארצות הברית.
ריקוד הקיזומבה נכנס לישראל בעשור השני של המאה ה-21, אך לא זכה לפופולריות גדולה.
עם זאת, החלה התעוררות וניתן לראות את הריקוד במגוון מועדוני ריקוד לטיניים (אף על פי שהריקוד עצמו אינו לטיני) וכן בפסטיבלי מוזיקה לטינית המתקיימים במהלך השנה באילת ובמוקדים אחרים בארץ.
קונארד ליין היא חברת ספנות בריטית-אמריקאית.
מאז 1998 בבעלות קבוצת קרניבל.
קונארד ליין היא החברה היחידה המפעילה קו נוסעים סדיר בין אירופה לצפון אמריקה.
ספינת הדגל שלה היא הקווין מרי 2.
החברה נוסדה בשנת 1839 על ידי סמיואל קיונארד מאי הנסיך אדוארד (כיום בקנדה) שזכה במכרז לאספקת שירות דואר טרנס-אטלנטי מהיר באמצעות ספינות קיטור.
במהלך רוב 30 השנים שלאחר מכן החזיקו ספינות החברה בעיטור "הסרט הכחול" למהירות שיא של קו טרנס-אטלנטי סדיר.
עקב ההסכם של החברה עם הדואר המלכותי הבריטי, אוניותיה חויבו לשמש כספנות דואר ובתמורה הוכרו כאוניית דואר מלכותי (RMS) וסמלן עוטר בסמל הכתר.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 החלה החברה לפגר אחר חברת וייט סטאר ליין וב-1879 הוקמה מחדש בשם קונארד ליין (Cunard Steamship Company, Ltd).
בראשית המאה ה-20 קיבלה החברה סובסידיה מממשלת בריטניה על מנת לבנות ולהפעיל ארבע ספינות אמינות ומהירות.
ה"מאוריטניה", שהושקה ב-1906 זכתה בסרט הכחול והחזיקה בו מ-1909 ועד 1929. הספינה-האחות שלה, לוסיטניה, טובעה ב-1915 על ידי צוללת גרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה וטביעתה הייתה מהסיבות לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
ב-1934 שבה ממשלת בריטניה וסייעה לחברה לבנות את ספינת הנוסעים המפוארת קווין מרי, והבטיחה לסייע במימון ספינה נוספת, קווין אליזבת (QE - RMS Queen Elizabeth) אם קונארד ליין תתאחד עם וייט סטאר.
כך מוזגו שתי החברות לחברת ספנות בריטית אחת, שיועדה לשלוט בתנועה הימית באוקיינוס האטלנטי, Cunard-White Star Ltd.
קונארד (שהיוותה שני-שלישים מהחברה המאוחדת) רכשה את חלקה של וייט סטאר ב-1947 והחזירה את שמה של החברה לקונארד ליין.
עם תום מלחמת העולם השנייה הייתה קונארד ליין חברת ספנות הנוסעים הגדולה ביותר באוקיינוס האטלנטי והפעילה 12 ספינות בקו בריטניה-אמריקה (ארצות הברית וקנדה).
אולם בשנת 1958 הפכה הפעלת קווי נוסעים סדירים בים לבלתי כלכלית והחברה החלה לצמצם את קווי השירות, עד שבשנת 1968 הפסיקה לנוע לאורך השנה בקווים סדירים ועברה לשיט תענוגות (קרוז).
ב-1969 הושקה הקווין אליזבת 2 (QE2 - Queen Elizabeth 2), כספינה בעלת שימוש דואלי, הן כספינת קו לנוסעים והן לשיט תענוגות.
החברה נרכשה על ידי קבוצת קרניבל ב-1998.
"קווין מרי 2" - הושקה ב-2003 והיא אוניית הנוסעים האוקיינית הגדולה ביותר והיחידה בעולם.
היא היורשת של האונייה "קווין מרי", שמתפקדת כמלון צף.
"קווין ויקטוריה" - הושקה ב-2007, היא אוניית תענוגות רגילה ולא אוניית נוסעים אוקיינית כמו ה"קווין מרי 2".
"קווין אליזבת" - הושקה ב-2010, היא אונייה תענוגות תאומה של ה"קווין ויקטוריה".
ב-2019 הכריזה קונארד שאוניית תענוגות חדשה תושק ב-2022 וחשפה את העיצוב, שיהיה דומה לעיצובן החיצוני של ה"קווין אליזבת" וה"קווין ויקטוריה".
קיזוז פחמן הוא הפחתה של פליטות של פחמן דו-חמצני או גזי חממה, שנעשית על מנת לפצות על או לקזז פליטה שנעשתה במקומות אחרים.
קיזוז הפחמן נמדד בטונות של אקווילנט פחמן דו-חמצני (CO2), העשוי לייצג שש קטגוריות עיקריות של גזי חממה: פחמן דו-חמצני (CO2), מתאן (CH4), תחמוצות חנקן (N2O), פלואורופחמנים (PFC), הידרופלואורופחמנים (HFCs) וגופרית שש-פלואורידית (SF6).
קיזוז טון פחמן אחד מייצג הפחתת טון אחד של פחמן דו-חמצני או שווה הערך שלה בגזי חממה אחרים.
ישנם שני שווקים עבור קיזוזי פחמן - אחד המבוסס על התחייבויות, והשני וולנטרי.
השוק המחייב הוא הגדול יותר, ובו חברות, ממשלות, או ישויות אחרות קונות קיזוזי פחמן על מנת לציית להגבלות על הסכום הכולל של פחמן דו-חמצני שהן רשאיות לפלוט.
שוק זה קיים על מנת להשיג עמידה בהתחייבויות של הצדדים המוזכרים בנספח 1 לפי פרוטוקול קיוטו, וכן של ישויות החבות תחת תוכנית הסחר בפליטות של האיחוד האירופי.
בשנת 2006, כ-5.5 מיליארד דולר של קיזוז פחמן נרכשו בשוק זה, המייצגים כ-1.6 מיליארד טון של הפחתת CO2.
השוק הוולנטרי קטן בהרבה, ובו יחידים, חברות או ממשלות רוכשים קיזוזי פחמן כדי לקזז את פליטות גזי החממה שלהם ממקורות כגון תחבורה, חשמל, וכדומה.
לדוגמה, אדם יכול לרכוש קיזוז פחמן כדי לפצות על טביעת הרגל הפחמנית האישית- כגון פליטת גזי החממה הנגרמת על ידי טיסה.
חברות רבות מציעות קיזוזי פחמן תמורת תוספת תשלום במהלך תהליך המכירה, כך שלקוחות יכולים להפחית את הפליטות הקשורות ברכישת המוצר או השירות שלהם (כגון קיזוז פליטות הקשורות לטיסת חופשה, השכרת רכב, לינה במלון, מוצרי צריכה שונים, וכדומה).
בשנת 2016, כ-705 מיליון דולר של קיזוז פחמן נרכשו בשוק הוולנטרי, המייצגים כ-123.4 מיליון טון של הפחתות CO2.
קיזוזי פחמן מושגים בדרך כלל באמצעות תמיכה כספית בפרויקטים המפחיתים את פליטת גזי החממה בטווח הקצר או הארוך.
סוג הפרויקט הנפוץ ביותר הוא אנרגיה מתחדשת, כגון חוות טורבינות רוח, אנרגיית ביומסה או סכרים הידרואלקטריים.
אחרים כוללים פרויקטים של התייעלות אנרגטית, טיפול במזהמים תעשייתיים, בתוצרי לוואי חקלאיים או בגז מתאן הנפלט ממטמנות, ופרויקטים של ייעור.
קיזוז פחמן נעשה גם בגידולים חקלאיים המדגישים סיפוח גזי חממה, התייעלות אנרגטית וטורבינות רוח הן בין הפרויקטים הפופולריים ביותר.
Verra היא החברה (שלא למטרות רווח) המרכזית שעוסקת בהגדרה, עידוד ותיווך שוק קיזוז הפחמן.
קיזוז הפחמן צבר תנופה בעיקר בקרב הצרכנים במדינות המערב אשר נהיו מודעים להשפעות הסביבתיות השליליות הכרוכות בסגנונות חיים וכלכלות עתירי אנרגיה.
פרוטוקול קיוטו אישר קיזוזים כדרך לממשלות וחברות פרטיות להרוויח אשראי פחמן הניתן לסחר בשוק.
הפרוטוקול קבע את מנגנון הפיתוח הנקי (CDM), אשר מאמת ומודד פרויקטים על מנת להבטיח שהם מייצרים קיזוזים אותנטיים והם באמת קיזוזים "נוספים" אשר לא היו יוצאים לפועל ממילא ללא רכישת עסקת הקיזוז.
ארגונים שאינם מסוגלים לעמוד במכסת הפליטות שלהם יכולים לקזז את פליטתם על ידי רכישת קיזוזים שאושרו על ידי CDM.
פליטות שמקורן בשריפת דלק, הביאו ספק דלק אחד מבריטניה להציע ללקוחותיו דלק מקוזז פחמן מראש.
קיזוזים עשויים להוות חלופות זולות יותר או נוחות יותר לצמצום צריכת הדלקים המאובנים האישית.
עם זאת, חלק מהמבקרים מתנגדים לקיזוזי פחמן, ומטילים ספק ביתרונות של סוגים מסוימים של קיזוז.
מומלץ לבצע בדיקות נאותות כדי לסייע לעסקים בהערכה וזיהוי של קיזוזים "איכותיים" כדי להבטיח קיזוז המספק את היתרונות הסביבתיים הנוספים הרצויים, וכן כדי למנוע פגיעה במוניטין העלולה לנבוע מקיזוז באיכות ירודה.
קיזוזים נתפשים ככלי מדיניות חשוב לשמירה על כלכלות יציבות ושיפור הקיימות.
קיזוז היא פעולה בזמן טיסה בכלי טיס המיועדת לכוון את אמצעי ההיגוי הראשיים (משטחי היגוי במטוסים, מכלול דיסקה במסוק) למצב יציב - כזה שאין צורך לתקנו בצורה משמעותית בשביל לשמור על איזון הכוחות על כלי הטיס בכלל מצבי הטיסה.
מערכת קיזוז אוטומטית נכללת לעיתים במערכת בקרת הטיסה של כלי הטיס כתת-מערכת מקבילה, כחלק אינטגרלי מהמבנה שלה או כפונקציה במעגלי הבקרה של המערכת.
לעיתים משמשת כאמצעי הניהוג של מערכות עזר כגון טייס אוטומטי.
כלי טיס מבצעים תמרונים באמצעות אמצעי הניהוג הראשיים הנשלטים על ידי ממשק ההיגוי של הטייס מוט ההיגוי (המכונה "סטיק" או "יוק") ודוושות (ומוט קולקטיב במסוקים).
ללא שום אמצעי עזר הטייס יאלץ לשמור על מצב כלי הטיס באופן מתמיד, במיוחד במצב בו כלי הטיס שואף לשנות את מצבו, ההתנגדות של המשטח יכולה להיות משמעותית מאוד כלומר הטייס יאלץ להפעיל כוח רב בשביל לשמור על המצב הקיים.
זה יכול להגביל את הטייס מבחינת יכולת תפעול של שאר המערכות של המטוס, מבחינת יכולת חלוקת הקשב, וכן יגרום לשחיקת ערנותו.
הקיזוז מקל על הטייס בזה שהוא שומר על מצב הגאים יציב במצב "אפס חדש" ומאפשר לטייס להתערב רק בתיקונים עדינים ורגעיים.
קיזוז מתבצע בכל ציר (עלרוד, גלגול, סבסוב) בנפרד.
אם כי לא כל כלי הטיס כוללים יכולת לקיזוז בכל הצירים ולעיתים היכולת נכללת בציר העלרוד בלבד
ממשק הקיזוז האופייני הם גלגלות אחת לכל ציר, במטוסים מתקדמים יותר בעלי קיזוז חשמלי או הידראולי משתמשים גם במפסק על גבי מוט ההיגוי ברוב המטוסים המפסק משמש לקיזוז בעלרוד בלבד, אם כי בחלק מכלי הטיס ישנו מפסק המכונה שושנת קיזוז המאפשרת קיזוז בגלגול ועלרוד.
לוחון קיזוז – קביעת אפס אווירודינמי
לוחוני קיזוז הם פתרון פשוט לקיזוז.
הוא מותקן על גבי משטח ההיגוי בשפת הזרימה של המשטח ונכנס לתוך זרימת האוויר ומשנה את הצורה ואת נקודת האיזון האווירודינמית של המשטח מבחינת גרר.
הוא ניתן לשליטה באמצעות גלגלת המחוברת בכבלים ללוח.
מערכות זאת אופיינית למערכות היגוי מכניות ללא הגבר הידראולי.
קיזוז אינטגרלי – קביעת אפס מכני
במטוסים בעלי מערכות היגוי עם הגבר הידראולי התנגדות האוויר לא משפיעה על מיקום ההגה בגלל הכוח הרב של שהלחץ ההידראולי מספק, ולכן בשביל לספק יכולת קיזוז צריך לשנות את מצב האמצע של המשטח בצורה אינטגרלית למערכת ההיגוי עצמה.
במערכות היגוי מכניות הקיזוז מסוגל להתבצע על ידי התאמת האפס המכני על ידי שימוש בפעולת מנוף, לעיתים פקודת הקיזוז מחוברת ישירות למפעיל ומשנות נקודת אמצע במפעיל עצמו.
במערכות היגוי משולבות (מכנית וחשמלית) פקודת הקיזוז יכולה לתפעל מפעיל מכני הקובע את האפס של המשטח, או המפעיל המכני שמחובר למשטח עצמו יכול לכלול מנגנון חשמלי פנימי המבצע את אותה הפונקציה.
במערכות בקרת טיסה מסוג טוס-על-חוט הקיזוז מתבצע על ידי שינוי כניסה לחוגי הבקרה הפנימיים במחשבי בקרת הטיסה.
פונקציה זאת מושגת בצורה חשמלית על ידי פוטנציומטרים או תכונתית פנימית במחשב.
בחלק מהמטוסים קיזוז הגובה מתבצע על ידי שינוי זווית מייצב הגובה על ידי מפעיל בורגי גדול.
מערכת זאת מאפיינת מטוסי משא ונוסעים כבדים.
במטוסים בעלי קיזוז חשמלי מפעילי הקיזוז לרוב ישמשו כמפעילים של הטייס האוטומטי.
מסוקים מתאפיינים בריכוז ההיגוי במכלול הדיסקה הקיזוז המסוקים מתוכנן לתפעל ולהשפיע בדרך לדיסקה.
לרוב במסוקים ישנו קיזוז חשמלי עדין ובנוסף קיימת אופציה לניתוק הקיזוז, קביעת הסטיק או הדוושות במצב אפס חדש ולהצמיד את הקיזוז מחדש.
הפונקציה הזאת מכונה קיזוז גס (Trimmer או Force Trim).
קיוסטרו דל ברמנטה (באיטלקית: Chiostro del Bramante; במשמעות: "קלויסטר של ברמנטה") הוא מבנה היסטורי סמוך לפיאצה נאבונה ברומא מתקופת הרנסאנס האיטלקי, המשמש כיום גם כמוזיאון.
הקלויסטר, אותו תכנן אדריכל הרנסאנס הנודע דונטו ברמנטה, בהזמנת הקרדינל אוליביירו קראפה, הושלם בשנת 1504 ונחשב בעיני רבים כאחת מיצירות המופת האדריכליות של הרנסאנס האיטלקי.
זהו למעשה המבנה הראשון שהשלים ברמנטה בעיר רומא ועל שמו קרוי הקלויסטר.
קלויסטר זה הוא חלק מהמתחם המונומנטלי של כנסיית סנטה מריה דלה פאצ'ה, שנבנתה בסוף המאה ה-15 על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי (החזית עוצבה על ידי פייטרו דה קורטונה באמצע המאה ה-17).
בשנת 1997, לאחר עבודות שיפוץ ושחזור מרובות של המבנה בן שלוש הקומות, הפך קיוסטרו דל ברמנטה למתחם רב-שימושי, המנוהל על ידי חברת DART בשיתוף עיריית רומא והמועצה האזורית לאציו, וכיום מוקדש לאירועי תרבות, תערוכות, ישיבות, הופעות, ופעילויות חינוכיות, המתקיימים בחדרים המקיפים את הקלויסטר בקומת הקרקע ובקומה הראשונה.
קיזחה היא סוג של עוגה מן המטבח הסורי והמטבח הפלסטיני העשויה עם טחינת קצח ועם סולת ומצופה חצאי שקדים, פיסטוקים או צנוברים.
עוגה זו כוללת גם: סוכר, ביצים, אבקת אפייה, מיץ לימון, שמן זית, וצנוברים.
זהו קינוח קל לאפייה שבו כל המרכיבים יכולים להיות משולבים ומעורבים לתוך קערה לפני העברתם לתוך תבנית משומנת בטחינה או "שמן זית" כנהוג במטבח הסורי או המטבח הלבנוני.
בדרך כלל שימון הדפנות של תבנית האפייה נעשה בעזרת "טחינה גולמית" ולא בעזרת שמן, מרגרינה, או חמאה מומסת.
מאכל זה גם נפוץ לעיתים בכפרים הערביים בצפון ישראל או באזור נצרת.
הטכניקה להכנת עוגה זו דומה להכנת עוגת בקלאווה.
ישנו קינוח דומה הנקרא: אצבעות קצח בו מוגש קינוח דומה על בסיס התבלין: "קצח" אך בצורת סיגרים.
קיון לטווי דולינג הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2000–2013. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו בליגה הם 7.0 נקודות, 2.2 אסיסטים ו-1.3 ריבאונדים למשחק.
דולינג נולד וגדל בעיר פורט לודרדייל שבפלורידה, ובשנת 1998 החל ללמוד באוניברסיטת מיזורי.
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת מאמנה האגדי נורם סטיוארט בעונתו האחרונה בקריירה, ולאחר מכן תחת מחליפו קווין סניידר.
בעונת 1999/2000 רשם דולינג ממוצעים של 15.3 נקודות ו-3.6 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז Big 12.
בדראפט ה-NBA 2000 נבחר דולינג בבחירה העשירית על ידי אורלנדו מג'יק, ומיד הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס.
ב-4 עונותיו עם הקליפרס קלע 6.0 נקודות ומסר 2.0 אסיסטים בממוצע למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
לקראת עונת חתם על חוזה במיאמי היט.
בעונתו היחידה במיאמי העפילה הקבוצה לגמר האזור המזרחי בפעם השנייה בתולדותיה, ולראשונה מזה 8 עונות.
באוגוסט 2005 חתם על חוזה באורלנדו מג'יק.
לאורך 3 עונותיו עם המג'יק העמיד ממוצעים של 8.4 נקודות ו-1.9 אסיסטים למשחק.
ביולי 2008 נשלח דולינג בטרייד לניו ג'רזי נטס.
בעונתו הראשונה בקבוצה רשם שיאי קריירה בממוצעי נקודות (9.7), אסיסטים (3.5) וריבאונדים (2.0) למשחק, וכן באחוזי קליעה לשלוש (42.1%).
בעונת שיחק עבור מילווקי באקס, במדיה קלע 7.1 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס.
בעונתו היחידה בבוסטון סייע לסלטיקס להעפיל לגמר האזור המזרחי, כמחליפו מהספסל של הרכז ראז'ון רונדו.
באפריל 2013, לקראת סיום עונת , חתם על חוזה בממפיס גריזליס.
בפלייאוף 2013 העפיל עם ממפיס לגמר האזור המערבי, לראשונה בתולדות המועדון.
בסיום אותה עונה הודיע דולינג על פרישה ממשחק, בגיל 33.
במאמר שפרסם בשנת 2018 בעיתון "פליירס טריביון", חשף דולינג כי הותקף מינית בגיל 7, וכי בשנת 2012 אושפז בגין התפרצות של הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
וורן קיזה בסיג'ה קיפפה (נולד ב-22 באפריל 1956) הוא רופא, פוליטיקאי לשעבר וקצין צבאי באוגנדה.
הוא כיהן כנשיא מפלגת הפורום לשינוי דמוקרטי (FDC) והיה מועמד בבחירות לנשיאות אוגנדה בשנים 2001, 2006, 2011 ו-2016, והפסיד את כולן ליוורי מוסווני המכהן, שהיה הנשיא של אוגנדה מאז 26 בינואר 1986.
נולד ברוואקאבנגו, מערב אוגנדה, ב-22 באפריל 1956, כילד שני מתוך משפחה בת שש נפשות.
למד בבית הספר היסודי קיניאסאנו ומאוחר יותר הצטרף לתיכון קיטאנטה בקמפלה.
שני הוריו נפטרו לפני שסיים את בית הספר היסודי.
בשנת 1975 נרשם לאוניברסיטת מקררי , ובשנת 1980 סיים תואר ברפואה.
הפך לרופא האישי של יוורי מוסווני, עם השתלטותו של צבא ההתנגדות העממי על השלטון בינואר 1986.
ב-7 ביולי 1999, בסיג'ה התחתן עם וויני ביאנימה , חברת הפרלמנט האוגנדי.
בשנת 1999 כתב בסיג'ה מסמך ביקורתי כלפי הממשלה, שכותרתו "מבט מבפנים על האופן שבו תנועת ההתנגדות הלאומית איבדה את הבסיס הרחב".
המסמך האשים את התנועה בהפיכתה לקלפטוקרטיה עדתית ודיקטטורה של איש אחד.
בסיג'ה הואשם לפני שופטת והוגש נגדו כתב אישום בגין "שידור עמדותיו בפורום הלא נכון".
באוקטובר 2000 הודיע בסיג'ה כי הוא יתמודד מול מוסווני בבחירות 2001. הוא פרש מצבא ההגנה העממי באוגנדה בשנת 2001, וזאת לאחר שהגיע לדרגת אלוף-משנה.
במהלך מסע הבחירות שלו בסיג'ה, שהיה היריב החזק ביותר של מוסווני, האשים את הממשלה בשחיתות והפציר לסיום תקופת שלטונה של צבא ההגנה ברשות מוסווני, שלדבריו שימשה את השליט לחסימת האפשרות לשינוי שיטת הממשל של אוגנדה לדמוקרטיה מרובת מפלגות.
ביוני 2001 נעצר בסיג'ה לזמן קצר על ידי המשטרה והואשם בבגידה.
הממשלה האשימה אותו מאחר שהוא הנהיג באותה תקופה את קבוצת המורדים, צבא הגאולה העממי .
באוגוסט 2001 נמלט בסיג'ה מאוגנדה, והסביר שהוא מפחד לחייו.
הוא חי בדרום אפריקה במשך ארבע שנים, ובמהלכן המשיך להעביר ביקורת על ממשלתו של מוסווני.
בסיג'ה חזר לאוגנדה ב-26 באוקטובר 2005, בדיוק בזמן כדי להירשם לנשיאות בבחירות 2006.