tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2005 הוציאה עם בעלה את הספר "ימים כתומים" (הוצאת ידיעות אחרונות), שמאגד שמונה ראיונות עם דמויות מהציונות הדתית, בהן הרב אליקים לבנון, דוד לנדאו, תא"ל הרב ישראל וייס, הרב שלמה אבינר, מוטי זיסר ואחרים.
הספר עוסק בעיקרו בהיבטים של תוכנית ההתנתקות בעיניהם של המרואיינים.
בשנת 2006 החלה להגיש יחד עם גידי גוב, ואחר-כך עם דני קושמרו, את תוכנית הבוקר של "קשת" "יום חדש" לאחר פרישתה של שירי ארצי.
בשנת 2007 השתתפה בתפקיד אורח בדרמת המתח היומית-מוזיקלית "השיר שלנו".
באוקטובר 2008 חשפה את דבר מעברו של לב לבייב ללונדון.
באוקטובר 2009 מונתה לתפקיד הכתבת בכנסת, והחליפה את עמית סגל, שעבר באופן זמני לתפקיד הכתב באירופה.
החל משנת 2009 משדרת עם בעלה בגלי צה"ל תוכנית אישית בשם "סוף שבוע זוגי", מדי יום שישי בשעה 12:00.
במרץ 2011 ראיינה רהב-מאיר באופן בלעדי את שרה נתניהו.
בריאיון הגיבה נתניהו לראשונה לביקורת נגדה.
בין היתר, ראיינה גם את משה טלנסקי, הרב עובדיה יוסף, ענת קם, ארקדי גאידמק, לב לבייב ושולה זקן.
רהב-מאיר חשפה את נישואי יגאל עמיר ללריסה טרימבובלר.
רהב-מאיר כותבת טור שבועי "פרשות השבוע" ב"המוסף לשבת", המוסף הפוליטי של "ידיעות אחרונות".
במרץ 2016 זכתה במכרז של משרד החינוך להנחיית חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, אך ויתרה על התפקיד, לאחר שנודע לה כי המנחה הקודם של החידון, אבשלום קור, מעוניין להמשיך להגישו, ושקיבל את ההודעה על החלפתו לאחר 28 שנים, במסרון.
ביום העצמאות 2016 הנחתה את טקס הדלקת המשואות לצדו של השחקן עמוס תמם.
ב-2023 הייתה הנואמת המרכזית באירוע הסיום של כינוס השלוחות של חב"ד בניו ג'רזי.
בפברואר 2025, לאחר יותר משני עשורים של עבודה בחדשות 12, החליטה מאיר לפרוש מהערוץ ולהתמקד בהרצאות וכתיבת ספרים.
מאז ספטמבר 2015 מעבירה רהב-מאיר שיעור שבועי על פרשת השבוע, תוך התייחסות לאקטואליה השבועית.
השיעור החל כיוזמה מקומית והפך לאירוע שבו משתתפים מאות אנשים מדי שבוע, ורבים נוספים צופים בו במרשתת.
השיעור התקיים מדי יום רביעי בהיכל שלמה בירושלים, משודר ברדיו גלי ישראל וזמין בווידאו ובתמליל באינטרנט.
במלאת שנה לשיעור הוא אירח את נשיא המדינה רובי ריבלין.
השיעור משלב פרשנים מסורתיים וכולל גם אנקדוטות אישיות, התייחסות לחדשות, לעולם הניו מדיה ולתקשורת הישראלית, וכן מכתבים שהקהל עצמו שולח לרהב-מאיר, על מנת שיוקראו בשיעור.
רהב-מאיר גם מפיצה "סטטוס יומי" בוואטסאפ, המתורגם לעשר שפות, לעשרות אלפי רשומים.
ב-2016 יצא לאור ספרה "הסטטוס היהודי", בהוצאת ידיעות ספרים, שגם תורגם לאנגלית.
מאז החל השיעור הוזמנה רהב-מאיר לדבר על פרשת השבוע ועל אקטואליה בין היתר בפורום מטכ"ל, במוזיאון הסובלנות בלוס אנג'לס ובכנס הוועד היהודי-האמריקאי בוושינגטון די.
העיסוק הרב של רהב-מאיר בתקשורת ובפרשת השבוע במקביל, הוביל לחיקוי שלה בתוכנית "ארץ נהדרת".
רהב-מאיר נשואה לאיש התקשורת ידידיה מאיר, להם חמישה ילדים ומתגוררים בשכונת נחלאות בירושלים.
באוגוסט 2019 עברה עם משפחתה לניו יורק, כשליחת "המזרחי העולמי", שם היא לימדה, הרצתה וסיקרה את יהדות אמריקה.
במרץ 2020 היא שבה ארצה עם משפחתה עקב מגפת הקורונה.
ב-2017 נבחרה על ידי "גלובס" לאשת התקשורת האהובה בישראל.
ב-2017 נבחרה על ידי המגזין ליברל לאחת מ-50 המשפיעים בישראל.
ב-2019 בחר בה עיתון הג'רוזלם פוסט לאחת מ-50 היהודים המשפיעים בעולם.
ב-2021 זכתה בפרס ירושלים על הנגשת עולם התורה ופרשת השבוע בזווית אקטואלית.
סיון רהב, המדריך לעיתונאי הצעיר של ערוץ הילדים, כתר הוצאה לאור, 1998.
סיון רהב, הזמן הצעיר, ידיעות ספרים, 2000.
סיון רהב-מאיר וידידיה מאיר, ימים כתומים, ידיעות ספרים, 2005
סיון רהב-מאיר, הסטטוס היהודי, ידיעות ספרים, 2016
סיון רהב-מאיר וידידיה מאיר, סולם יעקב: הרב יעקב אדלשטיין זצ"ל - סיפורים קטנים על אדם גדול, ידיעות ספרים, 2019.
סיון רהב-מאיר, ימים באים - מעגל השנה, ידיעות ספרים, 2021.
- 54 סיפורים על פרשת השבוע ועלינו, ידיעות ספרים, 2022
סיון רהב-מאיר, לגדול 2 - 43 סיפורים על מסכת אבות ועלינו, ידיעות ספרים, 2023
סיון רהב-מאיר, לגדול 3 - 50 סיפורים על חכמת החסידות ועלינו, ידיעות ספרים, 2023
סיון רהב-מאיר, לגדול 4 - 45 סיפורים על תקווה, ידיעות ספרים, ספטמבר 2024
סיון רהב-מאיר, ברכות השחר, מדריך לרגעים הראשונים של היום, ידיעות ספרים, מרץ 2025
סיון שביט (נולדה ב-12 בדצמבר 1967) היא זמרת, מדבבת ושחקנית ישראלית.
סיון שביט יוצרת וזמרת רוק, בלוז ופופ, בוגרת "תלמה ילין" במגמת משחק, למדה קולנוע בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989 החלה את הקריירה המוזיקלית שלה, כשהקימה הרכב רוק הנושא את שמה "סיוון", שכלל את ז'אן ז'אק גולדברג, עמוס פרידמן וזיו גולנד, שהלחין את השירים והיה אחראי גם על העיבודים המוזיקליים.
ההרכב הופיע והוציא לרדיו מספר סינגלים, ובהם "האופנוען" (המתבסס על דמות האופנוען מהסרט "ראסטי ג'יימס" ויצא לאור בתקליט "נענע אוספ מספר אחת"), "נסיכות לא מתות" (שנכלל בהמשך באוסף שירי שנות השמונים שיצא ב-1996), ושירים נוספים.
על אף שהייתה בעיצומן של הקלטות לאלבום בכורה, בעל גוון רוקי אקספרסיבי, בחרה שביט לעצור את התהליך וליצור לעצמה קו מוזיקלי חדש.
בפברואר 1996, אחרי שבע שנים של איסוף וחיפוש, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "הכחול האפור הזה", שהתאפיין באווירה מלנכולית ועיבודים לכלי מיתר.
המילים נכתבו על ידי שביט והלחנים משותפים לה ולאמיר צורף שהפיק מוזיקלית.
מתוך האלבום בלטו שיר הנושא, "נשקי אותי", ו"ורדימון" שהפכו את שביט לאחת היוצרות המושמעות ביותר באותה שנה.
לשיר "הכחול האפור הזה" צולם וידאו קליפ בפילם שחור-לבן, בבימויה של תמר קרוון.
בהקלטות האלבום השתתפו בין היתר צורף בגיטרה, רועי שקד בתופים, רונן שפירא בפסנתר, סינתיסייזר, אורגן, ואקורדיון, וכן נגנים נוספים.
בנוסף השתתפה בפרויקטים "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל ו"שירים באור מלא", וביצעה את השיר "שלכת" מתוך הפרויקט והאלבום "שלושים".
במהלך אותן שנים שיחקה בשתי דרמות טלוויזיוניות: ב-1997 ב"גרגר על הריס" (מתוך הסדרה "סיפורים קצרים על אהבה"), וב-1999 ב"כאילו כלום לא קרה".
כמו כן שימשה כמדבבת בסרטי הנפשה ובסדרות ילדים, כגון "תניני התנין", "חוש-חש הבלש", "טמבלינה", "איפה אפי?", "נסיך הרעם", "בילבי", "מרד התרנגולים","חתולי החלל", "מועדון החברים של מיקי מאוס" (מיני מאוס), "המומינים", "טלמאניה", "אצבעונית", "החלילן מהמלין", "טלטאביז" (לה-לה), "הנימנומים", "טינקרבל", "טינקרבל והאוצר האבוד" ו"טינקרבל והסוד הקסום".
בשנת 2004 הופיע שירה של שביט "נשקי אותי" בשתי סצנות מרכזיות בסרט המצליח "ללכת על המים" של איתן פוקס וגל אוחובסקי.
באותה שנה החלה גם לדבב את גברת מלפפון חמוץ בסדרה "קובי קובי".
בשנת 2005, בעודה בשלבים האחרונים של עבודה על אלבומה השני, נבחר השיר "ללב שלי אין בית" להיות שיר הנושא של הסדרה "אהבה זה כואב", בכיכובם של דנה מודן ואסי כהן.
קליפ לשיר המשלב סצנות מהסדרה בוים על ידי אורי שיצר.
בשנת 2006 הוציאה שביט את אלבומה השני, "וניל", שהוקלט באופן עצמאי.
האלבום מאופיין באווירה אוורירית יותר ופחות מלנכולית מקודמו.
שביט כתבה את כל שירי האלבום, והלחנים משותפים לה ולאמיר צורף, שגם הפיק מוזיקלית.
מתוך האלבום בלטו ברדיו השירים "כרטיס טיסה", ו"את מי את משקה דמעות".
ל"כרטיס טיסה" צולם וידאו קליפ בבימוי של עודד בן נון ומיכל ברזיס.
בקיץ 2007, יותר משנה לאחר צאת האלבום השני, הוציאה שביט קליפ נוסף מאלבומה "וניל" לשיר "את מי את משקה דמעות".
הקליפ מתרחש לילה אחד בבית קפה גלמוד ועוטף לתוכו וריאציות ואינטרפרטציות שונות של המין הנשי, כאשר כל הדמויות בקליפ מסמלות אמרה או התפתחות מסוימת של נשים בתקופות שונות בחייהן.
בשנת 2007 הייתה שביט מועמדת בקטגוריית זמרת השנה לשנת 2006 בטקס פרסי "עמ"י" של ערוץ 24. לאלבומה של יהודית רביץ "עיר קטנה" שיצא באותה שנה כתבה והלחינה את השיר "כשתבוא אהבה".
כמו כן ליוותה שביט בשירה את דידי ארז, שמלווה אותה כגיטריסט בהופעות, בשיר "כל מבט" מתוך אלבומו "כל מבט".
ביוני 2010 הוציאה שביט את אלבומה השלישי, "בניינים נמסים".
מתוך האלבום בלטו השירים: "מבטים לרצפה" ו"הצעד הבא".
גם באלבום זה כתבה שביט את כל השירים והלחינה אותם יחד עם אמיר צורף.
בעיבודים השתתף, לצד שביט וצורף, עובד אפרת.
במקביל ליציאת האלבום הציגה שביט תערוכת עבודות צילום בגלריית 'חללית' בתל אביב, חלקן של העבודות מופיעות בעטיפה ובחוברת של האלבום.
ב-2012 פרסמה שביט וידאו קליפ בבימויה לשיר, "ארוחת יום שישי", מתוך האלבום, "בניינים נמסים".
באפריל 2013 הוציאה שביט את השיר, "מרפסת נפתחת", לו גם ביימה וידאו קליפ.
בנובמבר 2016 הוציאה שביט את השיר, "בין העץ לספסל", עליו עבדה עם בן זוגה, אמיר צורף, שהפיק את השיר.
שביט בזוגיות עם המפיק המוזיקלי אמיר צורף, השניים הורים לבן.
אחותה היא העיתונאית והפעילה לזכויות בעלי חיים, אורי שביט
"בניינים נמסים" - 2010 (התו השמיני, היי פידליטי)
סיוע אווירי קרוב הוא שימוש בכוחות אוויריים לתקיפת כוחות ומוצבים יבשתיים וימיים וזאת כחלק מלחימה יבשתית או ימית עיקרית.
סיוע אווירי קרוב בלוחמת יבשה
סיוע אווירי קרוב בלוחמת כוחות יבשה הוא שימוש במטוסי או מסוקי קרב במשימות תקיפת קרקע כנגד מטרות הנמצאות בקרבת כוחות ידידותיים, כסיוע לכוחות אלו ובמשולב עימם.
בתפקיד זה, המטוסים והמסוקים משמשים לתכלית הדומה לזו של ארטילריה.
סיוע אווירי קרוב הוא חלק מדוקטרינת הזרועות המשולבות המודרנית.
סיוע אווירי קרוב נבדל מאמנעה אווירית, השימוש במטוסים לתקיפת מטרות קרקעיות שאינן נמצאות בקרבת יחידות ידידותיות לצורך מניעת תגבור ואספקת קווי האויב הקדמיים.
במשימות סיוע אווירי קרוב נדרש תיאום מלא בין הכוחות האוויריים והקרקעיים לשם מניעת מצב של "ירי דו-צדדי".
תיאום זה נעשה באמצעות מערכות קשר ושליטה, ואמצעי זיהוי עמית-טורף.
סיוע אווירי בלוחמה ימית הוא ביצוע מגוון רחב של משימות סיוע לכוח הימי.
הסיוע האווירי יכול לכלול הפעלת פלטפורמות שונות מאוישות (כגון מטוסים ומסוקים) ובלתי מאוישות.
המשימות העיקריות הן סיור להרחבת אזור הגילוי, זיהוי מטרות, ממסור תקשורת ואף השמדת מטרות אויב, כולל בחינת תוצאות במהלך הקרב ובסיומו.
הפלטפורמות יכולות להיות חלק מאמל"ח הכוח הימי או הקצאה אד הוק באופן ייחודי.
מלחמת יום הכיפורים - שיתוף הפעולה אוויר-ים הופעל פעם יחידה בקרב פורט סעיד בפתיחת המלחמה.
מפקד חיל הים עמד על כך שספינות הסער יתקפו רק לאחר הגעת המטוסים.
השתתפו מטוס F-4 פנטום שהגיע לשטח והטיל נורים.
אליו הצטרפו 3 מטוסי A-4 סקייהוק שתקפו בפצצות אך לא פגעו.
לדעת חיל האוויר היה זה בזבוז, אך לספינות הסער היה זה בדיוק הסיוע שנדרש.
ספינות הטילים המצריות עסקו בהתגוננות, פתחו במנוסה ולא נערכו לירי טילים.
לאורו של הנור האחרון הטיל הF-4 פנטום את הפצצה האחרונה ופגע בספינת אוסה מצרית והשמידה.
הכוונה להמשיך ולהזמין מטוסים לשלב ההסתערות נשארה בתוקף בתורת הקרב גם לאחר ההצטיידות בטילי הרפון וגבריאל ארוכי טווח וסגירת הפער בטווחי הטילים.
סיוע אווירי מאפשר ניצול מקסימלי של הטווח המרבי של הטילים, מעבר לטווחי גילוי אמצעים שבידי ספינות הסער.
במאמר שנכתב בשנת 2001 ופורסם בעיתון מערכות מציג האלוף אברהם רותם הסיוע הקרוב של חיל האוויר ואת פערי התפיסה והבעיות המערכתיות ששיבשו את שיתוף הפעולה בין חיל האוויר לכוחות היבשה במלחמת לבנון הראשונה.
חיל האוויר מדרג את משימותיו כך: בראש סדר העדיפויות עומדת השגת חופש טיסה ועליונות אווירית דרך השמדת מערך טק"א וניהול הקרב האווירי, במקום השני ניצול הכוח האווירי להשמדת מטרות אסטרטגיות וקרקעיות מחוץ לקו התיאום עם כוחות היבשה, ובמקום השלישי בלבד נמצא הסיוע הקרוב לכוחות היבשה.
סיון שרה קליין (נולדה ב־8 ביולי 1984) היא מנחת טלוויזיה ורדיו ודוגמנית ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 2003. אחות בהכשרתה.
קליין נולדה בירושלים.הוריה הם דודו קליין, בעל משרד נדל"ן ופנינה (לבית שמחוביץ), אחות במקצועה.
סבתה הייתה ניצולת שואה שקרוביה נספו באושוויץ שבפולין, וסבה יוסף שמשפחתו גם נספתה בטרבלינקה שבפולין.
את לימודי התיכון עשתה בבית חינוך - תיכון עירוני ג' (ירושלים), במגמת ביולוגיה ומחשבים.
הייתה גם מדריכה בתנועת הצופים.
במהלך שירותה בצה"ל בלשכת הגיוס שבירושלים, קליין זכתה בתחרות מלכת היופי לשנת 2003, ולאחר מכן ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל (מיס יוניברס) 2003.
לה תואר שני משפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה, והתמחות במשרד עורכי דין.
בספטמבר 2021 שיתפה באמצעות הרשת החברתית אינסטגרם, על כך שהחלה ללמוד סיעוד בבית הספר האקדמי לאחיות של המרכז הרפואי תל אביב ע"ש איכילוב, ועל שאיפתה להיות בעתיד גם מיילדת.
כשנתיים לאחר מכן ב-2023 קליין הצטלמה שם בטקס עם תעודה, כנראה תעודת סיום הלימודים.
ב-2005 החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 2004 קליין קיבלה תפקיד אורח בעונה השלישית של קומדיית המצבים "הפיג'מות" בערוץ הילדים.
קליין דגמנה לחברת אופנת הנשים הישראלית "לורד קיטש", ולמעצבת האופנה ברכה בר און.
בשנת 2006 הצטרפה כ"כתבת שטח" לתוכנית "Y בעשר" ששודרה ב־yes.
בשנת 2008 עזבה את "Y בעשר", והחל מאז הצטרפה ככתבת לצוות התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס".
הל מ-2010 קליין מגישה ברדיו ירושלים את תוכניתה "מה נהיה", מדי יום ו' בצהריים.
בשנת 2011 הנחתה את העונה הראשונה של התוכנית "אייל גולן קורא לך" בערוץ 24.
בשנת 2012 החלה להגיש ברשת את "אחרי הקול" - התוכנית המסכמת של הריאליטי המוזיקלי "The Voice ישראל".
באותה שנה החלה להנחות את התוכנית "לייב מהקאמפ" במסגרת שידורי הקיץ של ערוץ 24.
משנת 2013 השתתפה כפאנליסטית בתוכנית הבוקר של ערוץ 2 "מה אתם אומרים", לצדם של קותי סבג וחיים אתגר.
בדצמבר 2013 החלה לשמש כחברת פאנל בתוכנית "מה אתם שומעים?", ששודר בערוץ 24, לצדם של חיים אתגר וקותי סבג.
בשנת 2015 דגמנה ליצרנית ההלבשה התחתונה "פמינה".
באוגוסט 2016 החלה להנחות את תוכנית השידוכים "אהבה עיוורת" ששודרה בערוץ 10.
בספטמבר 2017 החלה להגיש בערוץ 10, יחד עם אריאל מרגלית, את התוכנית היומית "הרדאר", העוסקת בחדשות עולם הבידור.
בשנת 2021 הצטרפה לדפנה שחר בהנחיית התכנית "סודות הנדל"ן" בקשת 12.
כיום, משמשת כמנחה מחליפה בתוכנית "גלית ואילנית" בקשת 12, וכן כפאנליסטית, ככתבת וכמגישה בתוכניות שונות לסירוגין בערוץ 12.
ב-2015 נישאה לפרסומאי זיו קורן, והיא אם לשלושה.
סיון ארבל (נולדה ב-10 ביולי 1967 בגבעתיים) היא במאית טלוויזיה ישראלית.
ארבל היא בוגרת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה שם זכתה בפרס על סרט הגמר שלה, "מרק עוף" (1992).
בשנת 2007 ביימה את הסרט "שורות שורות" על ספרות "דור תש"ח", סרט הבנוי מראיונות עם סופרים ומשוררים בני הדור, תצלומים וסרטי ארכיון המשקפים את מגוון הנושאים שדור הפלמ"ח התמודד אתם במהלך השנים.
בסרט משתתפים: נתיבה בן-יהודה, חיים גורי, חיים חפר, ישראל ויסלר (פוצ`ו), ס.
יזהר, עמליה כהנא-כרמון, יורם קניוק, אמנון שמוש, נתן שחם.
הסרט הופק על ידי עמותת "אהלי פלמ"ח".
בשנת 2015 יצא לאקרנים בסדרת העברים הסרט הדוקומנטרי "העלמה בלובשטיין, רחל", בהפקתו של יאיר קדר ובבימויה של ארבל.
בין המשתתפים: נורית גרץ, דנה אולמרט, יהודית רביץ, חיים באר, מיכאל גלוזמן.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בבית גבריאל למרגלות הכנרת בפסטיבל דוקאביב, גליל, 2015.
בשנת 2005, זכה סרטה של סיון ארבל "יום ולילה" בפרס הסרט הטוב ביותר ב"דוקאביב", הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי.
סיון כהן-סבן (נולדה בירושלים ב-19 בנובמבר 1982) היא עיתונאית, שדרנית רדיו ומגישת טלוויזיה, זוכת אות אומ"ץ, פרס פרימור של הרשות השנייה ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
נולדה בירושלים, שם גדלה והתחנכה.
בגיל 15, החלה לעבוד במקומון הירושלמי "כל העיר" כתיכוניסטית.
בשנת 2002 זכתה שרה נתניהו בתביעת דיבה נגד סיון כהן, "כל העיר" ועורכו, בעקבות שתי ידיעות שליליות לא נכונות שפורסמו בטור הרכילות.
עבדה בחדשות המקומיות ובערוץ ספורט 1.
בשנת 2007 הצטרפה למערכת חדשות 10 ושימשה עורכת ומגישת פינת הספורט, מגישת תוכנית הבוקר, כתבת מגזין ומגישת מבזקי חדשות.
במהלך עבודתה סיקרה את ארגון האוהדים של בית"ר ירושלים "לה פמיליה", חיסולי משפחות הפשע בנתניה, הייתה אחראית למספר ראיונות בלעדיים עם ארקדי גאידמק, חשפה אלימות שוטרים במגרשי כדורגל, ותיעדה את פרשת הבנק המחתרתי בבורסה ליהלומים.
הייתה כתבת לענייני משפט בירושלים של חדשות 10. בשנת 2012 דיווחה על ניסיון חטיפה של ילדה ישראלית בפארק דיסניוורלד בארצות הברית, אך לאחר השידור התברר כי מדובר היה באגדה אורבנית.
היא הושעתה מעבודתה, ולאחר מכן יצאה לחופשה ללא תשלום.
ביולי 2012 החלה כהן להגיש יחד עם דב גיל-הר את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, "שישי בבוקר".
ביולי 2013 עלתה לאוויר התוכנית החברתית-כלכלית-צרכנית "הכל כלול" בערוץ 10, אותה יצרה והגישה יחד עם נגה ניר נאמן.
בשנת 2015 החלה להגיש את התוכנית לבד.
בין השאר, במהלך התוכנית יזמה את קמפיין המאבק בתאגידי המים וביוב בישראל, וחשפה את ההתנהלות הבעייתית בחברת הוט שהביאה לקנס חסר תקדים של משרד התקשורת שהושת על החברה.
מאז מתקפת הפתע מנחה מדי שבוע את עצרת משפחות החטופים שבכיכר החטופים והנעדרים.
עד סוף 2023 הנחתה גם את מהדורת החטופים ששודרה בערוץ וואלה+.
משמשת מנכ"לית The Institute, מיזם לאומי לבינה מלאכותית בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון, גופי מודיעין, דובי פרנסס ואחרים.
מנהלת קרן השקעות משפחתית בתחום הטק.
מאז מאי 2024 משמשת פרשנית פוליטית בחברת החדשות של קשת 12.
קיבלה את אות המופת של עמותת אומ"ץ לשנת 2015 יחד עם נגה ניר נאמן, על עבודתן העיתונאית של שתיהן במסגרת התוכנית "הכול כלול".
בנובמבר 2016 זכתה בפרס פרימור של הרשות השנייה, על תחקיר "עוקץ הקשישים".
במרץ 2017 זכתה בפרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה עם תוכניתה "הכול כלול" שזכתה בפרס התוכנית הכלכלית הטובה בישראל.
באותה שנה החלה להגיש תוכנית חברתית בתחנת הרדיו 103FM.סיון כהן הגישה פעם בשבוע את התוכנית "לפני החדשות" עד חודש אוגוסט.
כהן נשואה לאיש העסקים יוני סבן, אחיינו של חיים סבן.
סיון היא עיר הבירה של קנטון ואלה, השוכנת בחלקו דובר הצרפתית, בעמק נהר הרון שבדרום-מערב שווייץ.
בעיר נמצא פרלמנט הקנטון, בית המשפט וכל משרדי האדמיניסטרציה שלו.
סיון היא אחת הערים העתיקות ביותר בשווייץ.
בעיר מתגוררים 28,871 תושבים (2007), ויש בה שדה תעופה ותחנת רכבת, על ציר מרכזי של קווי הרכבת השווייצרית.
מעל בתי העיר בולטות לעין שתי מצודות עתיקות.
מצודת טורביון (Tourbillon), שנבנתה במאה ה-14, ומצודת ואלר (Valere) בה נמצאת כנסיית גבירתנו של ואלר (Notre Dame de Valere).
סיון שמשה כעיר מרכזית במרד תושבי ואלה שכונה פרשת רארון, במאה ה-15. העיר מוקפת כרמים והאזור כולו נחשב לשלישי בייצור היין בשווייץ, בזכות האקלים הנוח של עמק הרון.
סיון זוכה לאקלים נוח יחסית בזכות רכס האלפים הברניים, החוסם את רוחות הצפון הקרות, ורכס האלפים הפניניים, היוצר צל גשם ומיעוט משקעים יחסי.
דרומה מסיון נמצא עמק ואל ד'ארן (Val d'Hérens), ממנו מתפצל עמק נוסף בשם ואל ד'ארמאנס (Val d'Hérémence), שבקצהו סכר גראן דיקסנס (Grande Dixence).
הסכר בן ה-15 מיליון טון, שנבנה בשנת 1961, הוא הסכר הגבוה מסוגו (Gravity dam) בעולם – 285 מטר.
סיומת סטטית היא תכונה של מבנה הנדסי.
יש שלושה סוגים של סיומת סטטית: מבנה מסוים סטטית, מבנה לא מסוים סטטית ומבנה לא יציב.
מבנה מסוים סטטית הוא מבנה שיש רק דרך אחת שבה הוא יכול להתנהג על מנת לשמור על יציבות (שיווי משקל יציב).
כלומר שאין חשיבות לקשיחויות היחסיות של האלמנטים במבנה.
אפשר לזהות מבנה מסוים סטטית על ידי דרגת סיום סטטית שווה לאפס, בהנחה שהמבנה יציב.
תכנון מבנים מסוימים סטטית היה מקובל בהיסטוריה, משום שאין צורך לדעת את הקשיחויות היחסיות, ויש רק דרך אחת בה המאמצים הפנימיים יכולים להתחלק, בדרך כלל מציאת המאמצים במבנה היא מאוד פשוטה, וקל לבחור את האלמנטים שיוכלו לשאת מאמצים אלו.
החיסרונות של מבנים אלו (בדרך כלל) הם מאמצים גדולים באלמנטים (ביחס למבנה לא מסוים סטטית), והצורך במפרקים רבים במבנים גדולים.
מפרקים אלו יקרים ודורשים תחזוקה.
לפיכך היום לא נהוג לבנות מבנים מסוימים סטטית.
דוגמאות למבנים מסוימים סטטית: קורה על שני סמכים (שאחד מהם פרקי או חופשי והשני אינו רתום), קורה זיזית, מסבך וכבל.
מבנה לא מסוים סטטית הוא מבנה שיש אינסוף דרכים להעביר את העומסים שפועלים עליו לסמכים.
ולכן על מנת למצוא את המאמצים הפנימיים יש צורך לדעת את הקשיחויות היחסיות של האלמנטים.
ככל שאלמנט קשיח יותר הוא לוקח חלק גדול יותר של המאמצים.
לדוגמה, אם נניח שתי קורות בעלות קשיחויות שונות אחת על השנייה ונעמיס את שתיהן ביחד, הקורה הקשיחה תקבל את מרב המאמצים, משום שעל מנת לכופף אותה באותה מידה (כמו הקורה השנייה), יש צורך במאמצים רבים יותר.
אפשר לזהות מבנה לא מסוים סטטית על ידי דרגת סיום סטטית גדולה מאפס (כשהמבנה יציב), המספר המתקבל הוא דרגת אי הסיום הסטטית.
ומציין את מספר דרגות החופש של הבעיה.
הראשון שפתר בעיה של מבנה לא מסוים סטטית היה אמיל קלפרון, על ידי מציאת משוואת הקו האלסטי של קורה.
הוא הגדיר שהקורה נשארת אלסטית, לכן עבור כל נקודה, הזווית משמאל לנקודה שווה לזווית מימין לנקודה, והשקיעה של הקורה רציפה.
על ידי פיתוח הנוסחא y"=m/EI (משוואת הקו האלסטי) הוא איפשר פתרון של קורות ומסגרות לא מסוימות סטטית.
הפיתוח המשמעותי אחרי כן היה חוקי קסטיליאנו, החוקים השתמשו בהגדרות של אנרגיה, ומציאת מינימום האנרגיה במבנה.
שיטה זאת נחשבת לשיטת הגמישות.
ואיפשרה את פיתוח שיטת הקשיחות לאחר מכן.
כיום על מנת לפתור מבנים מסובכים, נהוג להשתמש בשיטת הקשיחות שמופעלת על ידי תוכנות אלמנטים סופיים.
דוגמאות למבנים לא מסוימים סטטית: קורה נמשכת, פלטת תקרה, קיר, ולמעשה רוב המבנים הקיימים כיום.
מבנה לא יציב הוא מבנה שאין דרך להעביר את כל הכוחות הפועלים (או העלולים לפעול) עליו לסמכים.
יכול להיווצר מצב של מבנה לא יציב בשני מקרים, אחד הוא כאשר דרגת הסיום הסטטי קטנה מאפס.
והשני הוא שיש נקודה בה כל קווי הפעולה של הסמכים חייבים להיפגש, וכך המבנה כולו יכול להסתובב סביב נקודת המפגש.
נשים לב שמבנה נחשב לא יציב גם אם הכוחות שמופעלים עליו ניתנים לחלוקה לסמכים, אך יש כוח תאורטי (שלא פועל על המבנה) שכשהוא יפעל על המבנה, המבנה יזוז.
זאת משום שתמיד יש מידה של חוסר ודאות, ומשב רוח פתאומי עלול להפעיל כוח בכיוון זה.
לפעמים נהוג להגדיר סמך בכיוון בו אין חסימה להזזה לצורך פתרון הבעיה, אך צריך לזכור (במיוחד אם מתקבלת תגובה בסמך זה) שהמבנה לא יתנהג בדיוק על פי המודל המתואר.
סמך – אלמנט שמקבל כוחות ממבנה ואינו נע בעקבות הכוח.
או תנאי חיסום, מאחר שהוא חוסם את המבנה מלזוז לכיוון מסוים.
ישנם חיסומים לתנועה וחיסומים לסיבוב.
חיסום לסיבוב נקרא גם ריתום.
מפרק – חיבור בין אלמנטים שאינו מעביר מומנט (כפיפה), אך מעביר כוחות ציריים וגזירה (כוחות ניצבים).
דוגמאות למשוואות סיום סטטי למבנה (בדו מימד)
D – דרגת סיום סטטית.
R – מספר הסמכים (מספר החיסומים, או ריאקציות).
j – מספר הצמתים (כולל מפרקים חופשיים).
m – מספר המוטות (אלמנטים).
p – מספר המפרקים החופשיים.
סיומת קובץ היא מספר אותיות, ספרות או סימנים המופיעים לאחר נקודה בסוף שם קובץ.
משמעות הסיומת משתנה בהתאם למערכת ההפעלה ומערכת הקבצים.
בגרסה המקורית של מערכת הקבצים FAT שם הקובץ חולק לשני שדות קשיחים של שם (שמונה תווים) וסיומת (שלושה תווים).
מכאן נשאר הנוהג של סיומת בת שלושה תווים.
מערכות הפעלה חדשות יותר ביטלו את המגבלה הזו אך עדיין נשאר הנוהג של סיומת בת שלושה או ארבעה תווים.
במערכות הפעלה מתוצרת מיקרוסופט משמשת סיומת הקובץ להורות למערכת ההפעלה באמצעות איזו תוכנה להפעיל את הקובץ.
כך לדוגמה סיומת "png" תורה למערכת, כי מדובר בקובץ מסוג PNG, ועל כן יש לפותחו בתוכנה לצפייה בתמונות.
בנוסף על פי הסיומת ישתנו צלמית הקובץ והמפרט הטכני הקיימים בו.
במערכות הפעלה מבוססות יוניקס (כגון לינוקס) הסיומת אינה בעלת משמעות תפעולית מבחינת המחשב, אלא אסתטית בלבד כגון התאמת צלמית לקובץ בהתאם לסוגו,
כך קובץ בעל סיומת TXT יקבל צלמית של פתקון בשל היות הקובץ בפורמט טקסט פשוט.
לעיתים מייצרות הסיומות בעיות אבטחת מידע.
כך לדוגמה במערכת ההפעלה חלונות ניתן להסתיר סיומות, ובשל כך ניתן להטעות את המשתמש ולגרום לו להריץ קובץ נגוע מבלי שידע על היותו בר הרצה.
הדבר יתבצע באמצעות שינוי שם הקובץ עצמו לכזה עם סיומת פיקטיבית מלבד הסיומת האמיתית אותה לא רואים במצב התצוגה הנוכחי.
דוגמה לדבר יהיה קובץ תחת השם myfile.txt.exe שיראה כ-myfile.txt בלבד.
פתרון לבעיה זו הוא הגדרת המחשב שיציג את סיומות הקבצים תמיד.
הנסיך סיונג'י קינמוצ'י (ביפנית: 西園寺 公望; 23 באוקטובר 1849 - 24 בנובמבר 1940) היה מדינאי יפני ופעמיים ראש ממשלת יפן.
הוא ניסה לקדם את יפן לכיוון דמוקרטי וליברלי, וניסה לקדם שוויון בין הגזעים ברמה העולמית, אך נתקל בהתנגדות מצד גורמים שמרנים, מילטיריסטים וגזענים ביפן, בבריטניה ובארצות הברית.
סיונג'י נולד בקיוטו, בן למשפחת אצולה יפנית, וב-1851 אימצה אותו משפחת אצולה אחרת - סיונג'י.
עם זאת, הוא גדל לצד משפחתו ביולוגית, שכן שתי המשפחות התגוררו בסמוך לארמון הקיסרי של קיוטו.
בתור נער צעיר ממשפחת אצולה בקיוטו, שיחק סיונג'י עם יורש העצר של משפחת המלוכה, שלימים יהפוך לקיסר מוצוהיטו, והשניים הפכו לחברים קרובים.
אחיו הצעיר של סיונג'י אומץ גם הוא על ידי משפחה אחרת, משפחת סומימוטו, שבבעלותה היה זאיבצו סומימוטו.
זאיבצו זה מימן את הקריירה הפוליטית של סיונג'י, וקרבתו לחצר הקיסר סיפקה לו את הקשרים להם הזדקק.
כבן למשפחת אצולה, נכנס סיונג'י לחיים הפוליטיים בגיל צעיר.
הוא לקח חלק במלחמת בושין, שהסתיימה בהדחת שוגונות טוקוגאווה והצבת הקיסר מוצוהיטו בראש המדינה.
בניגוד לחוגים מסוימים בקרב האצולה היפנית, שהחזיקו בדעה שהמלחמה היא סכסוך בין הסמוראים של צ'ושו ושל סצומה לבין השוגונות, טען סיונג'י שעל בני האצולה לנצל את המצב ולקח חלק פעיל במלחמה, ובהתאם לכך, לקח חלק במספר קרבות כנציג קיסרי.
לאחר רסטורציית מייג'י למד סיונג'י צרפתית בקיוטו, ולאחר מכן יצא למסע מסביב לעולם.
הוא הפליג מיפן לסן פרנסיסקו, ומשם המשיך ל וושינגטון די.
סי., שם פגש את נשיא ארצות הברית דאז, יוליסס גרנט.
הוא חצה את האוקיינוס האטלנטי לאנגליה, שהה בלונדון כשבועיים, וסיים את המסע בפריז, לשם הגיע ב-27 במאי 1871. מכיוון שפריז הייתה נתונה לשליטת הקומונה הפריזאית באותה עת, נאלץ סיונג'י לעזוב את צרפת, ונסע לשווייץ ולניס, לפני שהתיישב במרסיי, שם המשיך את לימודי הצרפתית.
לאחר דיכוי הקומונה, שם סיונג'י לפריז, והחל ללמוד משפטים בסורבון.
היו אלה ימיה הראשונים של הרפובליקה הצרפתית השלישית, ותקופה של אידיאליזם בצרפת.
סיונג'י, שהגיע מיפן עם דעות ריאקציונריות, הושפע מהאווירה והפך לאחד הפוליטיקאים היפנים הליברלים ביותר בזמנו.
בעת שהותו בפריז, קשר סיונג'י קשרים חברתיים עם אושיות אירופאיות, כגון פרנץ ליסט וז'ורז' קלמנסו.
לאחר שובו ליפן, יסד סיונג'י את אוניברסיטת ריצומייקן ב-1869, ואת בית הספר למשפטים של מייג'י, שהפך לאוניברסיטת מייג'י ב-1880.
ב-1882 יצא איטו הירובומי לאירופה במטרה לבחון את החוקות השונות שם, וביקש מסיונג'י להתלוות אליו.
לאחר מסע זה, התמנה סינג'י לשגריר יפן באוסרטה-הונגריה, ולאחר מכן גם בגרמניה ובבלגיה.
לאחר ששב ליפן הצטרף סיונג'י למועצה הקיסרית.
הוא כיהן גם בתפקיד שר החינוך במהלך כהונותיו השנייה והשלישית של איטו בראשות הממשלה, ובכהונתו השנייה של מצוקטה מאסיושי.
במהלך כהונתו הוא פעל להתאמת רמת החינוך ביפן לזו שהייתה נהוגה באירופה.
איטו יסד את מפלגת ריקן סייוקאי ב-1900, וסיונג'י היה אחד מחבריה הראשונים.
בשל התנסויותיו באירופה, נחשב סיונג'י לפוליטיקאי ליברלי, ותמך בהקמת פרלמנט.
באותה שנה החליף סיונג'י את איטו בנשיאות המועצה הקיסרית, והחליף אותו בנשיאות מפלגת ריקן סייוקאי ב-1903.
סיוג'י כיהן בתפקיד ראש ממשלת יפן מ-7 בינואר 1906 עד 14 ביולי 1908, ופעם נוספת מ-30 באוגוסט 1911 עד 21 בדצמבר 1912. שתי הקדנציות שלו התאפיינו במתח רב בין סיונג'י לפוליטיקאי השמרני יאמגאטה אריטומו.
סיונג'י ואיטו ראו במפלגות פוליטיות כלי חיוני בממשלה מתפקדת, ואילו יאמגאטה ראה בהן כלים דמוקרטים שנועדו לעורר ויכוחים ושחיתות.
בעוד סיונג'י נאבק על תקציב המדינה עם משאבים מוגבלים, תבע יאמגאטה תקציב גדול יותר לצבא יפן.
בסופו של דבר נפלה ממשלתו הראשונה של סיונג'י על ידי גורמים שמרניים, בהנהגת יאמגאטה, שחששו מהתחזקות הסוציאליזם ביפן, וחשו שהממשלה הנוכחית לא דיכאה תנועות אלה כראוי.
נפילת ממשלתו השנייה של סיונג'י הגיעה בעקבות משבר חוקתי.
משבר טאישו (שנקרא על שם הקיסר טאישו) פרץ בנובמבר 1912, ונבע מעימות מתמשך בנוגע לתקציב הצבאי.
שר המלחמה, גנרל אוהארה יוסקו, התפטר מהקבינט לאחר שלא קיבל את התקציב שדרש, וסיונג'י חיפש מחליף.
יאמגאטה הורה לכל קציני המטה בצבא ובצי לסרב למינוי, ומאחר שהחוק היפני קבע שרק קצין בשירות פעיל רשאי למלא תפקיד זה, לא נמצא מחליף, וסיונג'י נאלץ להתפטר.
משנתו הפוליטית של סיונג'י נשענה על עברו ועל חוויותיו מחוץ ליפן: הוא האמין שהחצר הקיסרית אינה צריכה להתערב בפוליטיקה, כפי שהיה נהוג במשך מאות שנים לאורך ההיסטוריה של יפן.
גם על נקודה זו חלקו עליו השמרנים, שראו בקיסר שליט עליון, שעליו לקחת חלק נכבד בפוליטיקה, ובכך להחליש כל פרלמנט וממשלה אזרחית.
סיונג'י הצטרף לגנרו ב-1913. באותה עת דעכה השפעתה של המועצה, ותפקידה היחיד היה להמליץ לקיסר על מועמד לראשות הממשלה.
מכיוון שהקיסר מעולם לא סירב לקבל את הצעת הגנרו, למעשה היא זו שהחליטה על זהות ראשי הממשלות.
עם מותו של מצוקטה מאסיושי ב-1924 נותר סיונג'י הגנרו היחיד, וניצל את מעמדו להשפיע על בחירת ראשי הממשלה עד מותו ב-1940. לרוב בחר סיונג'י במנהיג מפלגת הרוב של הדיאט, אך תמיד היה עליו לרצות גם את הממסד הצבאי בבחירתו.
במלחמת העולם הראשונה נלחמה יפן לצד בריטניה נגד כוחות גרמנים בסין.
סיונג'י הוביל את המשלחת היפנית בוועידת השלום בפריז ב-1919, אף על פי שתפקידו היה סמלי בלבד, בשל בריאותו הרופפת.
סיונג'י הוא הציע ששוויון בין הגזעים יהווה אחד מערכי היסוד של חבר הלאומים שהוקם זמן קצר לפני כן, אך נתקל בהתנגדות מצד ארצות הברית ובריטניה.
באותה תקופה המעצמות האירופאיות שלטו באזורים נרחבים באסיה בקרבת יפן - נוכחות של בריטניה וארצות הברית בסין, הפיליפינים בידי ארצות הברית, אינדוניזה בידי הולנד ועוד.
בארצות הברית הייתה אווירה גזענית שכוונה גם נגד יפנים, ונכתבו צווים שונים להגבלת ההגירה מיפן לארצות הברית.
בשנת 1920 קיבל סיונג'י את תואר הקזוקו קושאקו (公爵, "נסיך"), כאות הוקרה על שירותו הציבורי הארוך.
יפן ניסתה להשיג משאבי טבע בסין אבל נתקלה בהתנגדות מערבית.
היפנים נפגעו מהיחס המערבי אליהם וראו במאמצים לבלום את כוחם צביעות מערבית.
היבטים אלה סייעו לדחוף את יפן לעימות עם המערב.
המצוקה עקב השפל הגדול, והעימות עם המערב סייעו בערעור הכוחות הדמוקרטיים ביפן וסייעו לעליית כוחות של ימין שמרני קיצוני שהתנגדו לדמוקרטיה ושאפו להפוך את יפן לאימפריה שתשלוט על חלקים נרחבים מאסיה.
סיונג'י היה דמות שנואה על מילטיריסטים ביפן, והוא נכלל ברשימת החיסול במרד הנפל של 26 בפברואר 1936. לאחר שקיבל מידע מקדים על ניסיון המרד, נמלט סיונג'י מביתו בטרם הגעו אליו החיילים.
לכל אורך הקריירה הפוליטית שלו ניסה סיונג'י להפחית מהשפעתו של הממסד הצבאי על הפוליטיקה של יפן.
הוא היה אחד מיועציו הליברלים ביותר של הקיסר הירוהיטו, והעדיף יחסי שלום עם ארצות הברית ובריטניה, על פני מלחמה.
עם זאת, לעיתים הוא נאלץ לוותר, כשהיה ברור לו שלא יוכל לשנות את פני הדברים, וכך אירע שלא הצליח למנוע את החתימה על ההסכם התלת-צדדי בספטמבר 1940.
סיון הר-שפי (נולדה ב-18 במאי 1978) היא משוררת ישראלית.
בעקבות אביה, הרבתה המשפחה לשנות מקומות מגורים, ובשלב מסוים עברה לגור באפרת.
בגיל תיכון למדה בבית ספר פלך בירושלים.
שירתה בצה"ל כמורה חיילת בבית ספר שדה עפרה.
בוגרת תואר ראשון ושני בהצטיינות בחוג לספרות עברית של האוניברסיטה העברית.
עבודת הגמר שלה, בהנחיית פרופ' רות קרטון-בלום, עסקה ב"פולימורפיזם בשירת יונה וולך: היבריד, מטמורפוזה ואלכימיה".
כתבה את עבודת הדוקטורט על המלכות בשירת אורי צבי גרינברג במחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופ' תמר וולף מונזון.
ריכזה את בית המדרש לנשים "עורי" בירושלים.
כיום היא מרצה במכללה האקדמית הרצוג בגוש עציון, במכון שכטר למדעי היהדות ומנחה סדנאות כתיבה ועורכת את כתב העת "עתר".
החלה לפרסם שירים בכתב העת משיב הרוח.
זוכת "פרס הרי הרשון" של האוניברסיטה העברית (תשס"א), פרס אקו"ם (תשס"ג), פרס שרת החינוך (2004), פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (תשע"ב), מלגת בוסתן של הספרייה הלאומית (2018) ופרס רעיית נשיא המדינה על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית (2019).
גלות הלויתן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005.
תהלים ליום רעש, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
שמש שקהלת לא ידע, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014.
זרקא, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018.
אנחנו שבקרוב נהיה, סיון ואבישר הר שפי, הוצאת משיב הרוח, 2019.
מרחוק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023.
בלעדינו מתחוללים החיים הדקים, הוצאת מקום לשירה, 2024
סיון מסט (נולדה ב-3 ביוני 1988) היא שחקנית ישראלית.
מסט נולדה, גדלה והתחנכה בחיפה, בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון ויצו לאמנויות בחיפה.
לאחר שירותה הצבאי למדה משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 2006 קיבלה את תפקידה הראשון על המסך והחלה לשחק בעונה השלישית של סדרת הנוער "ראש גדול" ששודרה בערוץ הילדים למנויי Yes, (וכיום משודרת בערוץ זום).
מסט שיחקה בתפקיד ראשי וגילמה את: סיון, תלמידה מצטיינת שמגיעה לבית ספר חדש.
וכן הופיעה גם בעונה הרביעית בתפקיד אורח.
בשנת 2009 גילמה את שירה בסדרה "אחרי הצלצול" ששודרה בערוץ דיסני.
בשנת 2010 הנחתה שעשועון באותו ערוץ בשם "שעשועון על השעון".
בשנת 2011 שבה לגלם את שירה בעונה השנייה של הסדרה "אחרי הצלצול".
בשנת 2012 שיחקה במחזה "שגרירויות פתוחות", קופרודוקציה איטלקית, ספרדית, רומנית, סלובנית ואוסטרית.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד אורח בפרק הבכורה של סדרת המתח של HOT "פצועים בראש" וגילמה את ענבר נעים, ברמנית שנרצחה על ידי בחור מבוגר בשם ג'ו מכיוון שדחתה את חיזוריו.
בשנת 2014 שיחקה בתיאטרון במחזות "אנה קארנינה", "אמה ויגואר", "אני לא גנב" בתפקיד רוזי ב"תיאטרון חני" ובמחזה "היידי בת ההרים" בתפקיד קלרה בתיאטרון המדיטק.
בשנת 2015 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "רון" ששודרה ב-Yes.
באותה שנה הובילה גם קמפיין ל"מילקי", שיחקה גם את מאיה לוי בעונה השנייה של סדרת המתח "בני ערובה" לערוץ 10 ובתיאטרון גשר בהצגה "חוות החיות" בתפקיד מולי.
בשנת 2016, החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "גאליס" בעונתה השביעית, שם היא מגלמת את רות מיטרני, אמו של יונתן מיטרני (תובל שפיר), בזמן עבר.
בשנה זאת שיחקה גם בסרט הקולנוע "גיבורה" את דמותה של סיוון, בסרט "לעבור את הקיר" של רמה בורשטיין בתפקיד פרל.
באותה שנה החלה לשחק בתיאטרון אורנה פורת בהצגה "שרלוק הולמס" בבימויו של רועי שגב.
בשנת 2017 שיחקה בסדרת הדרמה היומית "פולמון", שם גילמה את דמותה של גאיה.
באותה שנה החלה לשחק בתיאטרון הלאומי הבימה בהצגה "עושה כרצונו" על פי ספרה של אסתי וינשטיין, בתפקיד בתה, גילי.
בשנת 2019 השתתפה בסרט זוכה פרס אופיר "ימים נוראים" של ירון זילברמן, בתפקיד מרגלית הר-שפי.
באותה שנה השתתפה כתפקיד אורח בפרק אחד של הסדרה "סברי מרנן" שמשודרת בערוץ 12. בשנה זאת שיחקה בסרט הקצר "להתקדם חזרה" של הבמאית מאיה קסל.
בנוסף, החלה לשחק בתיאטרון השעה הישראלי בהצגה "מול כולם" בבימויו של משה קפטן ובהצגות "אחרי החגים" ו"מה זאת אהבה".
בשנת 2020 שיחקה בעונה השנייה של "שבאבניקים".
בשנת 2021 שיחקה בסדרה הברזילאית "passport to freedom" בהפקת אולפני סוני, בתפקיד לוחמת מחתרת יהודיה בזמן מלחמת העולם השנייה.
הסדרה מבוססת על סיפורה של חסידת אומות עולם, אראסי דה קרווליו גימראיס רוזה.
בשנת 2022 שיחקה בהצגה "בעלת הבית" על פי ספרה של נעה ידלין בתיאטרון בית ליסין ובסדרה "ריקוד האש" בבימויה של רמה בורשטיין.
מסט הייתה במערכת יחסים עם המוזיקאי אלישע בנאי.
סיון לוי (נולדה ב-4 ביוני 1987) היא שחקנית, במאית ומוזיקאית ישראלית.
זוכת פרס אופיר לשנת 2013 על תפקידה בסרט "שש פעמים".
לוי נולדה ברמת השרון, בת שלישית להוריה.
למדה לנגן בפסנתר מגיל 3 וכתבה והלחינה שירים מגיל צעיר מאוד.
מוקי בוערה (2008) – סרטם של סלבה צ'פלין ולינה צ'פלין בתפקיד רוחה מזרחי.
אמא'לה (2008) – בבימויו של רם נהרי, בתפקיד 'רותם', הבת הגותית החורגת של אורנה בנאי.
ג'ו + בל (2009) – סרט הביכורים של רוני קידר, בו גילמה לוי את תפקיד בל, צרפתיה שזה עתה יצאה מבית משוגעים.
הסרט זכה בקטגוריית סרט האינדי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר.
בדמי ימיה (2010) – סרט טלוויזיה של לינה וסלבה צ'פלין, עיבוד לספרו של ש"י עגנון.
לוי שיחקה בתפקיד הראשי – תרצה.
לא רואים עליך (2011) – סרטה של מיכל אביעד בו מגלמת לוי את דנה, הבת של לילי בגילומה של רונית אלקבץ.
אינשאללה (2012) – סרט קוובקי/צרפתי דובר צרפתית בבימויה של אנאיס בארבו לאוולט, ובהפקת חברת ההפקה מיקרו סקופ (אשר הפיקה גם את "האישה ששרה" ו"מר לזר").
לוי מגלמת חיילת ישראלית במשולש נשים שבו שותפות גם רופאה קנדית במרפאה של האו"ם ברמאללה (אוולין ברושו), ופלסטינית בהריון שבעלה שבוי בישראל (סברינה אוונזי שזכתה בסזאר).
שש פעמים (2013) – סרטו של יונתן גורפינקל שכתבה רונה סגל.
לוי שיחקה בתפקיד הראשי וזכתה עליו בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל חיפה 2012, בפרס המבקרים 2013, פרס אופיר 2013, ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל טאלין POFF.
סופעולם (2016) – סרטה הניסיוני באורך מלא של רוני קידר.
בתי אהובתי (2023) – סרט שצולם בגיאורגיה ובצרפת ולוי מככבת בו בתפקיד עלמה, בתו של שמעון (ששון גבאי).
Cherchez La Femme (2008) – סרט קצר אותו ביימה עם אייל ברומברג ושיחקה בו.
הסרט השתתף במסגרת הפנורמה בפסטיבל ברלין ונמכר לערוץ ארטה.
לוי גם כיכבה בסרט לצד של נועה ברקאי והלחינה את הפסקול.
דינה ונואל (2012) – לוי ביימה עם נטלי מלמד, שיחקה ויצרה את הפסקול לסרט עם גיל לואיס.
הסרט הוצג בפסטיבל ברלין בקטגוריית Generation.
In Need (2013) – קליפ לשירו של דייוויד בלאו, בהשתתפות יאנה גור.
גוטמן כפול 5 (2014) – פרויקט לזכרו של עמוס גוטמן שיזמו ה-TLV fest וקרן רבינוביץ' בהשראת הסרט "בר 51".
במסגרת הפרויקט ביצעה לוי עיבוד חדשני ל-"My Funny Valentine" שגוטמן כלל בכמה מסרטיו.
בקליפ השתתפו רבקה מיכאלי, סמדר קילצ'ינסקי, פולי רשף, גילה גולדשטיין בתפקיד אפולוניה, הדמות המקורית עליה נכתב התפקיד.
לוי לבשה בקליפ את התלבושת המקורית מ"בר 51" שהשיגה מרונה דורון, המלבישה המקורית.
ב-2018 עברה סיון ללוס אנג'לס עם חברתה לצמד There, יעל אנוש.
השתיים למדו סינטים מודולאריים והופיעו ברחבי ארצות הברית עם שירים שסיון כתבה והלחינה בעיבודים משותפים לסינטים המודולריים והשתתפו בפסטיבל SXSW, שם בחר אותן בוב בוילן כפייבוריט שלו בפסטיבל.
השתיים חזרו לישראל ב-2020 במהלך מגפת הקורונה.
ב-4 ביוני 2023 יצא המיני אלבום "side:s" עליו עבדה לוי במשך כעשור עם שירים שהלחינה, כתבה, ביצעה והפיקה מוזיקלית בשיתוף יואב רוזנטל וגיורי פוליטי, ב-4 בפברואר 2024 יצא מיני אלבום נוסף כהמשך לראשון שנקרא "side:w".
מאז 2021 נמצאת לוי בזוגיות עם רותם זקין, אמנית קולאז' ומקעקעת.
השתיים נישאו באיסלנד באוגוסט 2022, ולאחר נישואיהן איחדו את שמות המשפחה שלהן ל"לוי זקין".
בדצמבר 2024 נולדו לזוג תאומות.
לוי ומשפחתה מתגוררות כיום בתל אביב.
סיון טלמור (נולדה ב-3 ביוני 1986, כ"ה באייר ה'תשמ"ו) היא מוזיקאית יוצרת וזמרת ישראלית.
סיון טלמור נולדה בבאר שבע וגדלה בבסיס חצרים לאיש חיל האויר והטייס מייק טלמור והאמנית אריאלה ורטהיימר.
משם עברו להתגורר למשך שנה באנגליה.
כשהייתה בת שנתיים וחצי חזרו לישראל, לבסיס חצור,שם שירת אביה, לאחר זמן קצר הוריה התגרשו.
היא עברה עם אמה ואחיה הגדול אסף ליישוב כפר ורדים.
אמה התחתנה עם התעשיין איתן ורטהיימר (בנו של המיליארדר סטף ורטהיימר), וכך יש לה עוד שלושה אחים-למחצה, ובהם השחקנית מאיה ורטהיימר.
מצד אביה יש לטלמור עוד שלושה אחים-למחצה.
טלמור גדלה בכפר ורדים עד גיל 12, ומשם עברו לקיבוץ מענית.
בגיל 9 החלה ללמוד פיתוח קול בקונסרבטוריון בכרמיאל.
טלמור למדה בבי"ס המשותף חוף הכרמל בקיבוץ מעגן מיכאל, במגמת מוזיקה, וסיימה את האולפנה למוזיקה ברסיטל שירה קלאסית.
את שירותה הצבאי בצה"ל עשתה טלמור בלהקה צבאית של חיל החינוך, "להקת 4/4", להקת כלים שהופיעה בכל רחבי הארץ.
לאחר מכן למדה בבית הספר לג'אז ולמוזיקה בת זמננו - רימון.
כשהייתה בת 12, גילמה טלמור את ג'ולייטה, חברתו של מרקו, במחזמר "הלב" בהפקתו של אברהם דשא (פשנל), יחד עם גיל סגל, טוביה צפיר וששי קשת.
בגיל 13 הנחתה כמנחה-צעיר מספר תוכניות חוץ בערוץ הילדים, לצד מיכאל מושונוב.
בגיל 16 השתתפה במחזמר "קטנטנות" לצידם של ליאת אחירון, קובי מחט ותום אבני.
בשנים 2006–2007 השתתפה בקלטות הDVD לילדים "שורום זורום", ו"אצו רצו גמדים" המבוססים על שיריה של מרים ילן שטקליס.
בשנת 2012 השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית המוזיקה The Voice ישראל והייתה חלק מקבוצתו של המנטור אביב גפן.
באותה שנה הוציאה טלמור את אלבום הסולו הראשון שלה – "לונה פארק" בהפקתו של יוני בלוך.
באלבום תשעה שירים, שמונה מתוכם הלחינה וכתבה טלמור ושיר אחד הוא גרסה עברית של יהונתן גפן לשיר "At Seventeen" של ג'ניס איאן, שיר שהוקלט מאוחר יותר והופק על ידי מיכה הרשליקביץ'.
באפריל 2013 לקחה חלק בפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל, והלחינה את "שיר בלי שם" של סגן יואב יקיר, בהפקתו של מיכה הרשליקביץ'.
במרץ 2016 הוציאה את האלבום FIRE, בו כתבה את כל המילים והלחנים.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי ואורי וינוקר.
את מסע ההופעות בעקבות צאת האלבום הפיקה תום דרום.
בנובמבר 2017 הוציאה להקת Full Trunk את השיר "As A Stone", מתוך אלבומם השלישי "Show Us What You Got", אותו שרה טלמור בדואט עם הסולן גל ניסמן.
ב-26 באפריל 2024 טלמור הוציאה שיר חדש בשם "הכל יהיה בסדר", בהשראת מותו של אביה שהתרחש שנתיים קודם לכן.
את ההלחנה וההפקה המוזיקלית ביצע המוזיקאי דודו טסה לבקשת טלמור.
ב-3 במרץ 2025 הוציא לאור את הסינגל "אלבי", על שם בנה כשתומר ישעיהו כתב את המילים והלחן.
ילד שלי (עם גיא מזיג, והראל סקעת; מתוך פרויקט "פסקול שלישי") (2023)
סיפור שלא נגמר (עם איה זהבי פייגלין ולי בירן; מתוך פרויקט "פסקול שלישי") (2023)
שורדת (עם בניה ברבי וריטה; מתוך פרויקט "פסקול שלישי") (2023)
בואי נעזוב, בדואט עם רן דנקר מתוך האלבום "שווים" (2007)
מה שלא הספקתי לומר, בדואט עם רן דנקר מתוך האלבום "שווים" (2007)
שיר בלי שם, במסגרת פרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" (2013)
As A Stone, בדואט עם גל ניסמן סולן להקת Full Trunk (2017)
תאהב אותי טלפונית, במסגרת פרויקט "הגל השני" (2020)
טלמור נשואה לעודד ואם לשני בנים.
סיון יחיאלי (נולד ב-19 באוקטובר 1964) הוא יזם, מנכ"ל החממה הטכנולוגית i4Valley ועמית המכון למדיניות נגד טרור של אוניברסיטת רייכמן.
כיהן כראש המועצה המקומית כפר ורדים ויו"ר פורום יישובי קו העימות בצפון עד לסוף שנת 2018.
סיון יחיאלי נולד בקיבוץ שריד.
בשנות נעוריו התגורר בנס ציונה.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק יחיאלי בפיתוח תוכנה, בשנת 2000 מונה לסמנכ"ל פיתוח ו-CTO בחברת טופטיקס.
בשנת 2002 הצטרף לחברת OTI וכיהן בה כסמנכ"ל פיתוח תוכנה.
בנובמבר 2008 נבחר לתפקיד ראש המועצה המקומית כפר ורדים.
באוקטובר 2013 נבחר בשנית ברוב גדול.
בשנות כהונתו שם יחיאלי דגש על פיתוח כפר ורדים, ועל שיתוף פעולה של היישוב עם היישובים באזור הגליל המערבי, ואזור הצפון.
בשנת 2012 נבחר לתפקיד יו"ר פורום ישובי קו העימות בצפון.
יחיאלי כיהן בתפקידים ציבוריים נוספים, ביניהם: חבר בהנהלת השלטון המקומי, סגן יו"ר הדירקטוריון של אשכול גליל מערבי וראש הצוות הכלכלי באשכול גליל מערבי.
במאי 2018 הודיע סיון יחיאלי כי לאחר שמילא שתי קדנציות כראש מועצת כפר ורדים הוא יסיים את תפקידו כראש מועצה.
יחיאלי בעל תואר ראשון בכלכלה ובלימודים רב תחומיים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בלימודי משפט מאוניברסיטת בר-אילן.
בוגר המכללה ליזמות של סטף ורטהיימר.
נשוי לסוניה ואב לאביגיל ויונתן, מתגורר בכפר ורדים.
בשנת 2018 הודיע יחיאלי כי ישקול ביטול מכרז עתידי לשיווק קרקעות בכפר ורדים לאחר זכייתן של 58 משפחות ערביות.
מ-2020 הוא מכהן כמנכ"ל החממה הטכנולוגית i4Valley הפועלת בכרמיאל ומשקיעה במיזמים מאזור הצפון בתחומי התעשייה החכמה (Industry 4.0).
בשנת 2012 נבחר יחיאלי לעמוד בראש פורום ישובי קו העימות.
במסגרת תפקידו כיו"ר הפורום הוביל יחיאלי מאבק לשיפור המוכנות של ישובי הצפון למערכה צפונית.
בסדרה של דיונים בכנסת דרש יחיאלי כי המדינה תשקיע בשלושה נושאים מרכזיים:
שיפור מערכת הגילוי וההתראה נגד טילים בצפון והשוואתה לזו שהותקנה בדרום הארץ
שיפור המענים שנועדו לאפשר רציפות תפקודית גם באזורים הקרובים לגבול
טיפול מערכתי וסגירת פערי המיגון לאורך גבולה הצפוני של המדינה.
בעקבות מאבק זה הודיעה המדינה על התכנית למיגון הצפון.
סיונרה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1957, המבוסס על רומן בשם זה מאת ג'יימס מיצ'נר.
הסרט הוא דרמה רומנטית המתארת את היחסים הרומנטיים בין חיילי צבא ארצות הברית והנשים היפניות ואת יחסו הגזעני של הצבא נגד תופעה זו.
התקופה היא מלחמת קוריאה, חיילים אמריקאים רבים מוצבים ביפן וחלק מהם מפתחים קשרי אהבה עם נשים יפניות ואף נישאים להן.
הדבר אינו מוצא חן בעיני שלטונות הצבא העושים הכול כדי להפסיק תופעה זו ולפעמים זה נגמר בטרגדיה.
בסרט מושמע השיר "סיונרה" שכתב והלחין אירווינג ברלין.
פירוש המילה סיונרה ביפנית הוא "להתראות" וזו המילה האחרונה שמשמיע גיבור הסרט, מייג'ור לויד גרובר, בסוף הסרט.
מייג'ור לויד "אייס" גרובר (מרלון ברנדו) הוא טייס קרבי מצטיין המוצב בקוריאה שלזכותו מספר הפלות מיגים.
עמו משרת בבסיס ידידו ג'ו קלי (רד באטנס), המאוהב באישה היפנית קטסומי (מיושי אומקי) ורוצה לשאתה לאישה למרות הסתייגותו של לויד.
לויד מקבל פקודת העברה לבסיס חיל האוויר בעיר קובה שביפן.
מפקד הבסיס, גנרל וֵבסטר הוא שיזם את ההעברה.
לויד הוא חבר של בתו איילין (פטרישיה אוונס), שהגיעה לבסיס לפגוש את לויד ולבדוק את היחסים ביניהם.
בכניסה למלון הוא נתקל לראשונה ביחס של גזענות כלפי היפנים.
קפטן מייק ביילי (ג'יימס גארנר) מבקש להכניס את חברתו היפנית למלון, ונענה בשלילה ובנזיפה מהגנרל על מערכת היחסים שהוא מקיים עם אישה יפנית.
גם קלי מגיע לקובה ומבקש מלויד להיות נוכח בטקס נישואיו אצל הקונסול.
לויד נענה לו לאחר היסוס, ולאחר מכן ננזף על ידי גנרל ובסטר כי עבר על חוקי הצבא שאוסרים מגע עם נשים יפניות, ובשל חששו של הגנרל כי הדבר יפגע בשמו הטוב של הגנרל עצמו.
לויד נפגש עם איילין ומפגין כלפיה קרירות כאשר היא מעלה את שאלת נישואיהם.
היא מתיידדת עם רקדן הקבוקי נאקומרה (ריקרדו מונטלבן).
הוא פוגש את קפטן ביילי, שחברתו רוקדת בלהקה יפנית גדולה.
לויד מתבונן ברקדניות ההולכות ממקום מגוריהן למקום ההופעה, ובראשן מדריכת הלהקה האנה-אוגי (מיקו טאקה), בה הוא מתאהב מיד.
לאחר חיזור ממושך היא נענית לו.
קלי מקבל פקודת העברה לארצות הברית.
פקודה זו כוללת בעיקר אנשי צבא שנישאו ליפניות.
לפי החוק אין האישה יכולה להתלוות לבעלה.
החוק חוקק בעיקר כדי להניא את האמריקאים להינשא ליפניות.
לויד מנסה לעזור לו, ופונה לגנרל ובסטר, אך ללא הועיל.
לבסוף קלי יורה בקטסומי ומתאבד.
הרומן בין לויד והאנה-אוגי לא מוצא חן בעיני האמריקאים והיפנים.
לויד מקבל העברה לארצות הברית והאנה-אוגי מועברת ללהקת ריקוד בטוקיו.
לויד טס לטוקיו ומשכנע אותה לבסוף להינשא לו.
בצאתם נשאל לויד על ידי כתבי "כוכבים ופסים" מה יש לו להגיד לחבריו וליפנים שאינם מרוצים מיחסיהם והוא משיב: "אִמרו להם: סיונרה".
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר והיה מועמד לארבעה נוספים.
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - רד באטנס
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - מיושי אומקי.
אומקי היא השחקנית האסיאתית הראשונה והיחידה עד היום שזכתה בפרס אוסקר בקטגוריה זו.
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - מרלון ברנדו
לבימוי הטוב ביותר, לצילום הטוב ביותר, לעריכה הטובה ביותר, לסרט הטוב ביותר, לתסריט המעובד הטוב ביותר
סיון נועם שמעון (נולדה ב-21 ביוני 1985) היא שחקנית ישראלית.
לשמעון שני אחים ואחות, הרקדנית-שחקנית רונה-לי שמעון.
בצה"ל שירתה כקצינת לוגיסטיקה בגדוד ארז, ובתור מפקדת מחלקה בקורס נהיגה בבה"ד 6, והיא סרן במילואים.
לנועם שמעון תואר ראשון בתסריטאות מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
עבדה כברמנית ובסוכנות ניצבים למשחק.
בשנת 2013, נבחרה לגלם את התפקיד הראשי בסרט הקולנוע הישראלי "ברש", אותו כתבה וביימה מיכל ויניק.
בשנת 2015 השתתף הסרט בכ-20 פסטיבלים ברחבי העולם, וב-2016 הוקרן בבתי הקולנוע בישראל וזכה לביקורות חיוביות.
על משחקה בסרט זכתה שמעון ב-2015 בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים בחיפה.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Ma Belle, My Beauty", הפקה צרפתית בבימויה של האמריקאית מריון היל.
שמעון מגלמת בסרט את דמותה של נועה, חיילת משוחררת מצה"ל, שמוצאת את עצמה בדרום צרפת, במשולש אהבה פוליאמורי של שתי נשים וגבר.
הסרט השתתף בפסטיבל סאנדנס וזכה בו בפרס "חביב הקהל".
נועם שמעון מלמדת תקשורת וקולנוע בתיכון בליך ברמת גן, לצידו של יובל מנדלסון.
נועם שמעון מתגוררת בתל אביב.
סיון שיקנאג'י (נולדה ב-8 באוגוסט 1983) היא סופרת, משוררת ותסריטאית ישראלית.
שיקנאג'י נולדה וגדלה באילת, התגוררה באנגליה, וכשחזרה לישראל, למדה לתואר ראשון ותעודת הוראה עם התמחות בספרות באוניברסיטה הפתוחה.
במקביל למדה במסלול כתיבה במנשר לאמנות בתל אביב.
שיקנאג'י נשואה ואם לשתי בנות.
בשנים האחרונות היא מתגוררת ברמת גן.
בין השנים 2010–2015 כתבה ופרסמה במגוון מגזינים, כתבי עת ועיתונים ביניהם: הארץ, ynet, טיים אאוט תל אביב, הצריף, מיתוס ועוד.
בשנת 2013 נפטרה אימה בעקבות סיבוך בניתוח לב וכעבור שנתיים הוציאה שיקנאג'י ספר שירים שעוסק בתהליך השיקום הכושל של האם, בהתמודדות עם המוות, היתמות ובלידת בתה הבכורה.
כתב היד זכה בציון לשבח בתחרות השירה ע"ש פסח מילין ושיקנאג'י זכתה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם.
את הספר ערך המשורר והמתרגם ערן צלגוב והוא ראה אור בהוצאת פרדס.
מנימוקי השופטות: "מחזור שירים הנוגע באומץ, ברגישות ובדיוק נוקב בפרידה מהאם על ערש דווי.
שירתה של סיון שיקנאג'י נוגעת בממדי זמן רבים: ממוקמת בהווה של המחלה והמוות, נעה אל העבר והילדות ואל שאלת האימהות שלה ואל העתיד.
היכולת להעמיד מחזור שירים שלם הנסב כולו סביב נושא אחד מצטרפת לכמה מן הקבצים היותר חזקים של משוררים בוגרים בנושא שירת האבל מחד ובשירה אל האם מאידך."
בשנים האחרונות קוראת שיקנאג'י משיריה בחלק מערבי ערס פואטיקה.
החל משנת 2015 היא משמשת כמרצה במכללת מנשר לאמנות בקורסים מעשיים של שירה ופרוזה.
בשנת 2018 זכתה במקום הראשון בתחרות הסיפור הקצרצר עם סיפורה "אנרגיה קינטית", מבין 1,885 טקסטים שנשלחו.
בשנת 2019 יצא לאור ספרה 88 אשר זיכה אותה בפרס הקרן על שם יוסף קמפוס.
תיבת נוח - אפליקציה אינטראקטיבית לילדים - רב-מכר מאת הוצאת עברית, ידיעות אחרונות
השף פקיניו - ספר מתכונים טבעוניים לילדים המשלב סיפור ילדים - הוצאה עצמית
ההגדה הראשונה שלי - הגדה לפסח למתחילים עם ביאורים ואיורים - הוצאה עצמית
מאין לך אהבת החורף הזו?
- ספר שירה שהוקדש לליווי האם - הוצאת פרדס עורך: ערן צלגוב
אורב - נובלה גרפית - הוצאה עצמית עורך: דביר צור
88 - ספר סיפורים קצרים - הוצאת לוקוס עורכת: שירה חפר
דיבור - אנתולוגיית סיפורים קצרים ושירים הוצאת מנשר לאמנות
קונפליקט - אנתולוגיה בעריכת אילן ברקוביץ' - הארץ
שירה על שירה - אנתולוגיית בנושא ארספואטיקה בשירה - הוצאת פיוטית
אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית - בעריכת נילי דגן
היה יהיה אסופה שנתית לספרות ספקולטיבית מקורית - האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה
עבריתון כתב עת לשירה פרוזה ומאמרים - הוצאת פיוטית
סקס אנתולוגיית סיפורים אירוטיים - תשע נשמות
תסריטאית בלהציל את חיות הבר (תוכנית טלוויזיה)
תסריטאית ראשית בעונה השלישית בכפולה
קריאייטיב בעונה השלישית בחברות (סדרת טלוויזיה)
תסריטאית בעונה ראשונה ושנייה בנוי והדר (תוכנית טלוויזיה)
יועצת תסריט בסרט אנימציה קצר שומר הגן
סיון אלבו בן חור (נולדה ב-6 ביוני 1982) היא מנצחת ישראלית.
אלבו בן חור נולדה באשקלון ולמדה בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות ולאחר מכן לתואר ראשון בכינור אצל אורה שירן, ותואר ראשון בניצוח אצל יבגני צירלין מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
תואר שני בניצוח עשתה אצל מנדי רודן מבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
אלבו בן חור ניצחה במשך שלוש שנים על תזמורת סימפונט רעננה.
אלבו בן חור השתתפה בכיתות אמן בניצוח עם דורל פשקו (רומניה), ג'יזל בן-דור (ישראל וארצות הברית), פביאן פניסלו (ספרד), יורמה פאנולה (פינלנד) ויואל לוי (ישראל), וכן השתתפה בסדנת מנצחים עם אשר פיש וזמרי האופרה הישראלית.
סיון אלבו בן חור הוזמנה לנצח על התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בקונצרט לכבוד יום הולדתו ה-60 של הכנר והמורה זכר ברון.
השתתפה בתחרויות האביב 2007–2008 למנצחים צעירים ע"ש יורי אהרונוביץ' והגיעה לשלב הגמר בתחרות, שבמסגרתה ניצחה על אנסמבל סולני תל אביב, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה והתזמורת הקאמרית הישראלית.
סיון אלבו בן חור נשואה לאבישי (חצוצרן בתזמורת הקאמרית הישראלית) והיא אם לשתי בנות.
סיון יערי (נולדה ב-23 ביוני 1978) היא יזמת ישראלית.
מייסדת ומנכ"לית של עמותת חדשנות: אפריקה.
יערי היא המייסדת והמנכ"לית של עמותת "אינוביישן אפריקה" משנת 2008. העמותה מספקת טכנולוגיות ישראליות כגון אנרגיה סולארית, ציוד לחקלאות ותשתיות מים לכפרים נידחים באפריקה.
יערי נולדה בישראל, גדלה בצרפת, ורכשה השכלה אקדמית בארצות הברית.
יערי בוגרת תואר ראשון בהצטיינות יתרה באוניברסיטת פייס בניו יורק, ותואר שני בניהול ומדיניות אנרגיה בינלאומית באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בזכות עבודתה והחדשנות הישראלית, מעל 5 מיליון חיים באפריקה ביותר מ-1000 כפרים הושפעו לטובה.
"אינוביישן אפריקה" זכתה במספר לא מבוטל של פרסים ובהם פרס החדשנות שקיבלה מהאו"ם.
במרץ 2023 נבחרה יערי להציג בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות ומנהיגי אפריקה מידע על אודות פעילותה באפריקה.
באותה שנה, נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות שלפני יום העצמאות ה-75.
נשואה לדוד יערי ולהם שלושה ילדים.
2012: מעמד מייעץ לעמותה במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות (אקוסו"ק).
2013: פרס החדשנות מטעם האומות המאוחדות.
2014: פרס מנהיגות הרשת החברתית לשיווק ופרסום המדינה מטעם בית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה
2014: פרס "תיקון עולם" מטעם ארגון "אש התורה".
2014: פרס מטעם הארגון העולמי של מקצוענים צעירים באנרגיה, סניף ישראל.
2015: פרס "דואגים לקונגו" מטעם קרן דיקמבה מוטומבו.
2016: פרס "מעגל המצוינות" של נבחרת הנשים בונדס ישראל.
2017: עשרת הישראלים המשפיעים ביותר בעסקים בינלאומיים, מדע ותרבות
2018: קיבלה מהאגודה לפיתוח בין-לאומי "SID" את "אות ההוקרה לישראלים שמשנים חיים בעולם המתפתח".
2019:ֶ מגזין גפן - סיון נבחרה לאחת הישראליות הכי "מעוררות השראה" בעשור האחרון
2021: מכון אבא אבן - עבור דיפלומטיה חדשנית: פרס דיפלומטיה של חדשנות
2021: זכתה בפרס "האור של ישראל" מטעם משרד החוץ הישראלי
2023: משיאת משואה ביום העצמאות ה-75 של מדינת ישראל.
2023: יערי נבחרה כאחד האנשים היהידיים המשפיעים ביותר (לפי עיתון ג'רוזלם פוסט)
2024: זכתה בפרס ההומנטרי על שם "ברטי לובנר" על ידי הירחון South Africa Jewish Report
מועדון הכדורגל סיוני בולניסי (בגאורגית: სიონი ბოლნისი ) הוא מועדון כדורגל גאורגי מהעיר בולניסי.
המועדון נוסד ב-1936, והוא משחק בליגת העל הגאורגית.
המועדון זכה באליפות אחת, בעונת 2005/2006.
בתום עונת 1995/1996 עלתה הקבוצה לליגת העל, ומאז לא ירדה.
בעונת 2003/2004 הגיעה הקבוצה לגמר פלייאוף האליפות, בו הפסידה 0–2 לויט ג'ורג'יה טביליסי.
עם זאת, בשל האלימות שהפעילו אוהדי סיוני בולניסי, הקבוצה נפסלה על ידי אופ"א מהשתתפות במפעלים האירופים.
בעונת 2005/2006 זכתה הקבוצה באליפות היחידה בתולדותיה.
היא ניצחה את באקו בסיבוב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, אך בסיבוב השני הפסידה ללבסקי סופיה.
מאז שנת 2023 קבוצה משחקת בליגה השנייה.
סיון פחימה (נולדה ב-7 בספטמבר 1983 באשקלון) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בליגת הנשים הבכירה בישראל מאז הקמתה ב-1998 ועד 2017. שיחקה בנבחרת ישראל בין השנים 2001–2009.
פחימה נולדה באשקלון ושיחקה כדורגל מגיל צעיר.
בגיל 13 הצטרפה לקבוצת הפועל אשקלון לקראת הקמת ליגת הנשים בארץ ושיחקה בה בעונה הראשונה.
בתום אותה עונה הציע לה עוזר מאמן הנבחרת ומאמן מכבי חיפה, איסר רביץ, להצטרף לחיפה החזקה.
פחימה עברה להתגורר בקריות, הצטרפה לקבוצה כשהיא בת 15 בלבד ושיחקה בה במשך ארבע עונות עד התפרקות הקבוצה בשנת 2003. במהלך העונות האלו זכתה עם הקבוצה באליפות ובשני גביעים.
לאחר התפרקות הקבוצה עברה פחימה למכבי חולון, ושיחקה בה במשך 11 עונות, במהלכן זכתה עם הקבוצה בחמש אליפויות ובשמונה גביעים.
בגמר הגביע ב-2009 הצטיינה והבקיעה שלושער.
ב-2014 עברה לשחק שלוש עונות במ.ס.
קריית גת וזכתה איתה בגביע המדינה ובאליפות.
לאחר שנה של הפסקה שיחקה בעונת 2018/2019 בהפועל עירוני פתח תקווה מהליגה הלאומית ובסיום העונה פרשה מכדורגל.