tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הראשון לציון הרב יצחק נסים והרב עובדיה יוסף לא הגיעו לישיבת בית הדין, ופרשנים טענו שבקשו להימנע מעימות.
בהחלטתם, מיום י"ג בסיוון (17 ביוני), קבעו הדיינים שבית דינו של הרב גורן היה בית דין פרטי שאינו מוסמך לגייר וממילא אין על מה לערער.
הם הוסיפו שלגיור יהיה תוקף רק אם יאושר על ידי בית דין רבני, והזכירו שיש לוודא שהמתגיירת קבלה על עצמה עול מצוות.
למחרת, ביום י"ד בסיוון (18 ביוני), כינס הרב עובדיה יוסף, רבה של תל אביב, בית דין רבני אזורי שכלל את הרב שלום מזרחי והרב גורן, והם אישרו את גיורה של זיידמן.
לדברי הרב עובדיה, זיידמן קיבלה עליה עול מצוות כדין והצהירה שתשתדל לקיים את כל מצוות התורה.
ביחס לעובדה שזיידמן תכננה להינשא לזיידמן שהיה כהן, דבר האסור על פי ההלכה, טען הרב עובדיה כי לאחר שנעשה הגיור, בדיעבד אין הדבר מעכב.
משרד הפנים מיהר להוציא לזיידמן תעודת זהות חדשה בה נרשמה כיהודיה.
הרב צבי יהודה קוק שחשש שוינמן יערער שוב ושמהלך זה יערער את הרבנות הראשית הזמין אותו לביתו והזהיר אותו מדין גיהנום שיחול עליו אם לא יחדל.
כן הזמין לביתו את דייני בית הדין הגדול, והתרה אף בהם שלא לקבל את הערעור על הגיור.
בסופו של דבר לא הוגש ערעור נוסף על הגיור על ידי וינמן, כי הוא לא ראה טעם בערעור לאחר שהגיור אושר על ידי בית דינו של הרב עובדיה יוסף.
לעומת זאת, שלום כהן שב ופנה לבית הדין הגדול לבטל את הערעור.
בית הדין דחה אותו על הסף מנימוקים פרוצדורליים.
זיידמן משכה את עתירתה לבג"ץ.
בכל מהלך הפרשה סירבה להתראיין לתקשורת.
על הגיור המזורז של זיידמן בידי הרב שלמה גורן, ואישורו המהיר בידי הרב עובדיה יוסף, הוטחה ביקורת שהדבר נעשה בשל שיקולים פוליטיים.
היו שאמרו שהרב עובדיה "עוקר את התורה בצביעות ואין מי שיעמוד כנגדו".
שבוע לאחר אישור הגיור, ביום כ"א בסיוון (25 ביוני), פרסמו כנגדו הרב יעקב ישראל קניבסקי ("הסטייפלר") והרב אלעזר מנחם מן שך מכתב פומבי תחת הכותרת "בעניין עשיית הגירות לצחוק".
בין השאר טענו הרבנים קניבסקי ושך כי הרב עובדיה והרב גורן גיירו מי "שאינם מקבלים כלל ועיקר לא עול מצוות ולא עול מלכות שמים באמת, אוי לאזנים שכך שומעות ואוי לנו שכך עלתה בימינו".
גיורה של זיידמן הוזכר יחד עם פסק דין האח והאחות, כשלוש שנים לאחר מכן בהיות הרב שלמה גורן הרב הראשי לישראל, כאחד הגורמים לקרע בין הרב גורן ורבנים חרדיים.
כן הוזכרה הפרשה כאבן דרך בעצמאות של היועץ המשפטי לממשלה שסירב להגן על עמדת הממשלה בבג"ץ.
מאוחר יותר, בראיון לשלמה אישון, הסביר הרב גורן כי גיורה של הלן זיידמן תואם את ההלכה כיון שהיא "מקפידה להדליק נרות שבת ונזהרת ממאכלות אסורים, על אף חברותה בקיבוץ חילוני.
למעשה לא קשה עליה להיזהר בענייני כשרות, באשר היא צמחונית לפי השקפת עולמה".
איה נאפה היא עיר קיט בקפריסין, המהווה יעד פופולרי לתיירים מישראל ומאירופה.
בקיץ 2019 הגיעה למלון בעיר קבוצת תיירים ישראלים בני 16 עד 18 תושבי הקריות, עפולה וירושלים.
תיירת בריטית בת 19, תושבת מחוז דרבישייר, התיידדה עם חלק מהקבוצה.
באחד הלילות שקדמו לפרשה היא קיימה יחסי מין בהסכמה עם שמעון "סם" יוסופוב, החשוד המרכזי בפרשה, אשר באותו זמן היה קטין בן 17, ששיחק בקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים.
ב-16 ביולי 2019, בשעות הערב, יוסופוב והצעירה עלו לחדרו, חדר 723 במלון "פמבוס נאפה רוקס".
לאחר מכן הצטרפה לחדר קבוצת נערים ישראלים, אשר לטענת הצעירה תפסו אותה בניגוד לרצונה ואנסו אותה בזה אחר זה, על אף שצרחה בבכי שיפסיקו.
בשלב מסוים הצליחה לברוח מהחדר והגיעה אל מרפאה בבית המלון.
בסערת הרגשות סירבה שגבר יטפל בה, משכך הרופא הזעיק משטרה.
12 חשודים ישראלים נעצרו ונחקרו במשטרת פאראלימני.
מיד לאחר הגשת התלונה אמהּ של הצעירה הגיעה מבריטניה לקפריסין.
לפי ממצאי החקירה נמצאו ראיות פורנזיות לכך שקוימו יחסי מין בחדר במלון.
נמצאו קונדומים, שריטות על רגליה וממצאי DNA.
ב-25 ביולי שוחררו חמישה מהחשודים.
הוכח כי שלושה מהם לא היו מעורבים באונס, והשניים האחרים עמדו בפתח הדלת ופתחו אותה מפעם לפעם.
עם שחרורם שבו מיד לישראל.
באותו יום מסרה הצעירה עדות שנייה, אך לא נערך מסדר זיהוי בגלל מצבה הנפשי וקשיים טכניים.
שבעה חשודים נותרו במעצר, ויוחסו להם עבירות של אונס וקשירת קשר לביצוע פשע.
בחקירה שלושה מהחשודים הודו שקיימו יחסי מין עם הצעירה ואילו הארבעה האחרים הכחישו.
נציג המשטרה ציין כי חלו שינויים בגרסתו של יוסופוב, וכי חשודים אחרים צילמו את המקרה בטלפונים הניידים.
אחד עשר טלפונים סלולריים נתפסו ונבדקו בידי משטרת קפריסין, וסרטונים שנמחקו מהם שוחזרו.
חלק מהסרטונים שצילמו החשודים הופץ ברשתות החברתיות.
בסרטונים נראה יוסופוב, החשוד המרכזי, מקיים יחסי מין עם המתלוננת, כאשר אחד מהחשודים האחרים מצלם את המעשה.
גורם המקורב לחקירה אמר כי "הדלפת הסרטון מהווה שיבוש הליכי חקירה, וחשיפת פרטים של קטינים".
השר צחי הנגבי, חבר קרוב של שניים מהורי החשודים, אמר בריאיון לרדיו תל אביב: "מדובר בילדים דתיים, שלא חלמו להיות מעורבים בסוג כזה של טרגדיה."
ב-27 ביולי תושאלה הצעירה בעקבות קבלת ממצאי בדיקת ה-DNA.
לטענת המשטרה הצעירה התקשתה לתת תשובות ונמצאו סתירות בעדותה.
בשעה 2 לפנות בוקר, לאחר 8 שעות של חקירה, חתמה על הצהרה בה היא מודה כי בדתה את האירוע.
על פי צוות החקירה בקפריסין, המתלוננת קיימה יחסי מין בהסכמה עם כמה מהנערים, אך היא זעמה על כך שהנערים צילמו אותה ללא הסכמתה במהלך המפגש, ולכן החליטה להגיש נגדם תלונה שקרית על אונס.
היא נעצרה בחשד למתן עדות שקר.
שבעת החשודים ששהו במעצר שוחררו וחזרו לישראל.
ב-30 ביולי הוארך מעצרה של הצעירה והוגש נגדה כתב אישום בגין עדות שקר ופגיעה ברגשות הציבור בבית המשפט בפמגוסטה.
מנגד, היא טענה כי צילום הסרטונים והפצתם ברשת מהווים עבירה חמורה יותר, ודרשה למצות את הדין עם אלה שצילמו והפיצו את הסרטונים.
ב-5 באוגוסט חזרה בה מהודאתה וטענה שמשטרת קפריסין הכריחה אותה לחתום על ההודאה, שאותה ניסחו החוקרים, לאחר שמונה שעות מתישות של חקירה בתחנת המשטרה.
עורך דינה של הצעירה טען כי "הודאתה הושגה תחת לחץ, בהתחשב באיומים שהשמיעו השוטרים.
כמו כן, זכויות האדם שלה הופרו כיוון שלא הזהירו אותה כחוק בטרם החקירה ולא אפשרו לה להיוועץ עם עורך דין".
לדברי עורכי דינה היא סובלת מפוסט טראומה, ורוצה לחזור לארצה.
במשפט טענו עורכי דינה כי התנהלות המשטרה הייתה בלתי תקינה.
הובאה תרשומת חקירה של אחד החשודים אשר אמר "בנימה מרושעת ואגרסיבית" שהם "יעשו אורגיה איתה, שכולם יעשו סקס איתה ושיפרקו אותה".
נטען שטופס ההודאה אותו כביכול כתבה בעצמה נכתב למעשה על ידי החוקרים, אשר לחצו עליה לחתום עליו.
לצורך כך הוצג ניתוחו של ד"ר אנדראה ניני, מומחה לבלשנות פורנזית מאוניברסיטת מנצ'סטר, לפיו ההודאה נכתבה "באנגלית-יוונית" שלא אופיינית לדובר שאנגלית היא שפת אמו, ולכן לדבריו לא סביר שכתבה אותו בעצמה אלא שהנוסח הוכתב לה על ידי המשטרה.
לדברי עורך הדין שלה, המשטרה נקטה בצעדים אלו בעקבות "לחץ עצום" כדי לסגור את הפרשה כמה שיותר מהר.
זאת כדי למנוע פגיעה בתיירות הצעירים, מקור הפרנסה המרכזי של איה נאפה.
ב-15 באוקטובר העידה הנאשמת לראשונה וסיפרה כי החוקרים הפעילו עליה לחץ שגרם לה לחשוש לחייה.
"אמרתי לו שאני יודעת את הזכויות שלי ומגיע לי עורך דין", סיפרה, "הוא אמר 'אולי באנגליה, לא בקפריסין'".
בסך הכל היא שהתה חודש בכלא המרכזי של ניקוסיה.
ב-28 בנובמבר דחה בית המשפט את טענת הצעירה וב-7 בינואר 2020 נגזר עליה מאסר על תנאי לארבעה חודשים למשך 3 שנים.
אל הקראת גזר הדין הגיעו 60 איש מישראל כדי להפגין תמיכה בצעירה.
לאחר הקראת גזר הדין הצעירה שבה לבריטניה וב-16 בינואר הגישה הצעירה ערעור לבית המשפט העליון בקפריסין.
בית המשפט העליון של קפריסין החל לדון בערעור ב-16 בספטמבר 2021. ב-31 בינואר 2022 קיבל בית המשפט את הערעור וההרשעה נמחקה.
לאחר האירוע שבה הצעירה לאנגליה והיא מנסה לשקם את חייה.
לפי עמדת עורכי הדין המסייעים בייצוגה, היא נותרה פגועה נפשית, מתקשה להתרכז בלימודיה האקדמיים, בבנייה מחודשת של קשריה החברתיים ובכל יציאה מהבית.
ביוני 2022 הגישה הצעירה לבית הדין האירופי לזכויות אדם תביעה לחקירה מחודשת, בשל מחדלים שלדבריה נפלו בחקירה הקפריסאית.
בפברואר 2025 קבע בית הדין שהרשויות בקפריסין כשלו בחקירת תלונתה של הצעירה, לא מילאו את חובתן החוקית לחקור ביעילות את תלונת האונס ולא אימצו גישה רגישה כלפי הקורבן במהלך החקירה.
בית הדין קבע שקפריסין הפרה את סעיף 3 (היעדר חקירה אפקטיבית) ואת סעיף 8 (הזכות לכבוד לחיים פרטיים ומשפחתיים) של האמנה האירופית לזכויות אדם.
בית הדין פסק לצעירה פיצויים בסך 20,000 יורו, בתוספת 5,000 יורו הוצאות משפט.
עיתונאים ישראלים טענו כי משטרת קפריסין ביצעה חקירה רשלנית ונותרו ראיות מפלילות בזירת האירוע.
החוקר הראשי מריוס כריסטו הכחיש טענות אלה ואף טען שעיתונאים ישראליים שתלו קונדומים בזירה.
רוב התגובות בישראל גינו את האירוע וקראו להעניש את התיירים הישראלים.
מנגד, החשודים טענו כי קיימו איתה יחסי מין בהסכמה, והצביעו על מספר סתירות בעדותה.
למשל, אחד החשודים הכחיש כי יצאה עירומה מהחדר.
"יש צילומים מהמלון ואפשר לראות שהיא לא מסתובבת עירומה."
בכתבה של ברהנו טגניה בחדשות 12 דווח כי חשפנית באי הציגה עצמה כחברה של המתלוננת וטענה שזו אמרה לה שבעבר היא קיבלה פיצוי כספי בגלל אונס קבוצתי שעברה.
טענה זו נבדקה על ידי האינטרפול ונמצא שהיא לא נכונה.
חלק מכלי התקשורת, בהם חדשות 12, חדשות 13 וגלי צה"ל, נתנו לפרשה את הכותרת "ההסתבכות בקפריסין" וספגו ביקורת קשה ברשתות החברתיות.
נטען שבדיווחיהם הציגו את המקרה באופן מוטה ואף ראיינו תיירים ששהו במלון וטענו כי ייתכן שהצעירה יזמה את האירוע בעצמה.
העיתונאי דורון הרמן, שנשלח לקפריסין לסקר את האירוע, דיווח בהרחבה על תנאי המעצר של החשודים הישראלים, ונטען לגביו כי הוא משתמש בסטריאוטיפים של האשמת הקורבן.
בינואר 2020 פורסם בתוכנית הטלוויזיה "אורלי וגיא" ראיון של הצעירה לתקשורת הישראלית.
לדברי אורלי וילנאי: "הצעירה הבריטית נאנסה פיזית, חד משמעית.
פגשנו צעירה מקסימה, בת 19, שהפוסט טראומה שלה צועקת מכמעט כל התנהלות שלה.
היא מכרסמת לעצמה את הידיים, מדי פעם 'נתקעת' ככה ונכנסת לתוך עולם שצריך להעיר אותה ממנו.
היא מתארת מעשה אונס מטורף.
לאחר שידור הראיון הופצו ברשתות החברתיות תמונותיהם ושמותיהם של 12 הנערים שנעצרו, חלקם קטינים, למרות האיסור הקבוע בחוק לפרסם שמות קטינים.
בתגובה שלחו בני משפחתם של הקטינים כתב התראה משפטי.
באפריל 2020 שודר בערוץ ITV בבריטניה סרט תיעודי על הפרשה.
מספר ארגוני זכויות אדם דרשו משלטונות קפריסין לשחרר את הצעירה.
אחד הארגונים הבולטים הוא "המכון הים תיכוני ללימודי מגדר", ארגון חוץ-ממשלתי המתמקד בזכויות האישה ושוויון מגדרי היושב בניקוסיה.
סוזנה פבלו, מנהלת המכון, אמרה: "זה אכזרי מה שהיא ובני משפחתה נאלצו לסבול ...
זה לגמרי לא פרופורציונלי למה שהיא מואשמת בו."
משפחתה וחבריה של הצעירה פתחו עבורה קמפיין מימון המונים שיסייע להם בעלויות המשפטיות.
הם הצליחו לגייס את סכום המטרה, 15 אלף פאונד, תוך יום אחד.
חצי מהסכום נתרם על ידי הישראלי ארי פרייזר.
לפי "חוק הסרטונים", צילום והפצת סרטונים בעלי תוכן מיני מהווה עבירה לפי החוק בישראל.
עם הגעת הנערים לישראל הוגשה נגדם תלונה במשטרת ישראל, בגין הפצת סרטוני מין של הצעירה שצולמו ללא ידיעתה והופצו בוואטסאפ ובאתרי פורנוגרפיה.
בנובמבר 2019 הודיעה המשטרה שלאחר התייעצות עם הפרקליטות הוחלט שלא תפתח חקירה.
בינואר 2020 הושק קמפיין בטוויטר עם ההאשטאג boycottcyprus#.
ב-1 בינואר הביעה אמהּ של הצעירה הבריטית תמיכה בקמפיין חרם נגד קפריסין באומרה שהמדינה אינה בטוחה לתיירים.
כמו כן היא גינתה את פסק הדין שהטיל אשמה על בתה וטענה לעיוות דין.
ב-3 בינואר 2020 חברת Summer Takeaways, חברת הטיולים שארגנה את הטיול עבור הצעירה וחבריה, הודיעה כי החברה לא תספק עוד שירותים לאיה נאפה.
החברה הסירה את כל הקישורים לאיה נאפה באתר שלה והציעה החזרים כספיים ללקוחות שהזמינו טיול ליעד בקיץ 2020.
ב-6 בינואר, מפגינים שהביעו תמיכה בצעירה מחו מחוץ לנציבות הקפריסאית העליונה בלונדון.
בנוסף, נערכו הפגנות הזדהות עם הצעירה בניקוסיה ובתל אביב ביום בעקבות גזר דינה.
בריאונה טיילור הייתה טכנאית רפואית בת 26 ממוצא אפרו-אמריקאי, אשר נורתה ונהרגה על ידי שוטרים ממשטרת לואיוויל בעת ששהתה בביתה.
ב-13 במרץ 2020, שלושה שוטרים מתחנת המשטרה בלואיוויל, ברט הנקיסון, ג'ונתן מטינגלי ומיילס קוסגרוב, הגיעו להוציא לפועל צו חיפוש מסוג "ללא התראה" (no knock" warrant", כלומר ללא דפיקה מקדימה בדלת) בביתה של בריאונה טיילור ובן-זוגה, קנת ווקר.
עם כניסתם לדירה, התפתח קרב יריות בין השוטרים לבין ווקר, שהחזיק אקדח ברישיון.
ווקר טען כי סבר שהיה מדובר בפורצים.
טיילור נורתה שמונה פעמים, ומנגד ג'ונתן מטינגלי נפצע גם הוא.
לטענת משטרת לואיוויל, הגעתם למקום הייתה במסגרת חקירה אחר שני סוחרי סמים, אדריאן ווקר וג'מרקוס גלובר.
החשד היה כי גלובר, שהיה בעבר בן-זוגה של טיילור והמשיך לשמור איתה על קשרי ידידות, השאיר חבילות סמים בדירתה, היות שמכוניתה של טיילור נצפתה בסמוך לביתו של גלובר.
בחיפוש שנעשה לאחר מכן בדירתה של טיילור לא נמצאו סמים בדירה.
השוטרים טענו כי אף על פי שלא היו מחויבים לכך, כן התריעו בפני באי הבית לפני שנכנסו לדירה.
מנגד, השכנים במקום, וכך גם בני משפחתה של טיילור בתביעה שהגישו נגד המשטרה, טוענים כי השוטרים לא הזדהו, אלא פרצו את הדלת בכוח ונכנסו פנימה.
טענה זו, בצירוף העובדה שווקר התקשר למוקד החירום כדי לדווח על פריצה, מחזקת את טענות המשפחה נגד המשטרה.
ווקר נעצר בעקבות האירוע, והואשם בניסיון להריגת שוטר.
ב-21 במאי 2020 הודיע ה-FBI כי בכוונתו לחקור את נסיבות מותה של טיילור.
כמו כן, מפקד משטרת לואיוויל הכריז על התפטרותו בעקבות הביקורת על האירוע.
ב-29 במאי 2020 הכריז ראש העיר של לואיוויל, גרג פישר, על ביטול השימוש בצווים מסוג ללא התראה.
משטרת לואיוויל הכריזה בעקבות הביקורת, כי כל השוטרים יחויבו לענוד מצלמת גוף בעת הוצאתם לפועל של צווים.
בחודשים שלאחר הירי קראו בני משפחתה של טיילור, ואף חלק מאנשי הקהילה המקומית, להעמיד לדין את השוטרים.
מפגינים רבים, בהם גם בני משפחתה של טיילור, נעצרו במהלך הפגנות מחאה על כך מול משרדו של ראש עיריית לואיוויל.
מספר ידוענים בארצות הברית מחו באופן פומבי על מותה של טיילור, וכן גם כוכבי ליגת ה-NBA.
נהג המרוצים הבריטי לואיס המילטון לבש חולצה הקוראת לעשות דין עם השוטרים, בעת טקס הפודיום של גרנד פרי טוסקנה במהלך אליפות הפורמולה 1 באותה שנה, צעד שגרר שינוי חקיקה מצד הפדרציה הבינלאומית לרכב, מארגנת התחרות.
אירוע הירי של טיילור "צורף" להפגנות שפרצו עקב רצח ג'ורג' פלויד, והמשיכו בין השאר לאור פרשת מותה של בריאונה טיילור, ומקרים בולטים נוספים בהם אנשים ממוצא אפרו-אמריקאי נהרגו על ידי המשטרה.
נכון לחודש אוגוסט 2020, בעקבות הפגנות נגד המשטרה נעצרו למעלה מ-500 מפגינים בעיר לואיוויל.
בני משפחתה של בריאונה טיילור, היו בין המוזמנים המעטים שהוזמנו לטקס ההשבעה של נשיא ארה"ב ה-46, ג'ו ביידן.
פרשת ההתעללות המינית בילדים על ידי כמרים בכנסייה הקתולית בבוסטון הייתה פרשייה אחת מתוך מסכת רחבה של מקרי התעללות מינית בילדים ונערים מצד כמרים בכנסייה הקתולית בארצות הברית.
תחילת פרסום הפרשייה בשנת 2002, כשבעיתון "הבוסטון גלוב" פורסם תחקיר עיתונאי נרחב על התעללות מינית בקטינים על ידי כמרים מהכנסייה הקתולית בבוסטון, תחקיר אשר פתח צוהר לנושא בשיח הציבורי, ולאחר מכן גם הביא לחשיפתם של מקרים רבים נוספים בכל רחבי המדינה.
במשך הזמן, התברר כי כמרים וחברי מסדר בכנסייה הקתולית התעללו מינית באלפי קטינים לאורך עשרות שנים, ומה שנראה בתחילה כאוסף מקרים בודדים של התעללות הפך לשערורייה ארצית ובינלאומית של הכנסייה הקתולית.
למרות שרוב המקרים המדווחים אירעו בארצות הברית, עדויות מצד קורבנות הגיעו גם ממדינות נוספות מרחבי העולם כמו אירלנד, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד.
היבט משמעותי וכבד משקל שעלה תוך כדי העיסוק הציבורי בנושא היה הטיוח של הפשעים על ידי הבישופים בכנסייה, תוך הצבתם מחדש של אנשי הדת המתעללים בקהילות קתוליות אחרות בשאר המדינה, בתפקידים אשר אפשרו את המשך ההתעללות בילדים נוספים.
בעקבות הפרסום, הועמדו לדין חמישה כמרים וכומר נוסף שהודה באשמה.
סיקור הפרשייה עודד קורבנות נוספים להתלונן לרשויות החוק גם הם על התעללות דומה שחוו, וכתוצאה מכך נחקרו והועמדו לדין מעורבים נוספים בפרשה.
הארכיבישוף של בוסטון באותו הזמן היה ברנארד פרנסיס לאו.
בהצהרותיו הפומביות, לאחר פרסום התחקירים, תוך כדי ההתמודדות של הכנסייה עם המשבר התדמיתי שנוצר, טען לאו כי בתחילה לא הייתה לאנשי הכנסייה את המומחיות המספקת להתמודדות עם פדופיליה והם הסתמכו על המלצות של רופאים.
אך בסופו של דבר, נאלצה הארכידיוקסיה של בוסטון לשלם מיליוני דולרים של פיצויים לקורבנות ההתעללות, כשחלק מתשלום הפיצויים היה על העלמת העין מהפשעים שהתרחשו תחת סמכותה.
במקרים מסוימים, חברות הביטוח טענו שהפעולות היו מכוונות, ועל כן אינן מכוסות מבחינת הביטוח, מה שהקשה כלכלית על הכנסייה הקתולית באזור אף יותר.
בשנת 2015 אשר עלה לאקרנים הסרט "ספוטלייט" שהתמקד בעיתונאים של "הבוסטון גלוב" במהלך עבודת ופרסום התחקיר, הסרט זכה בשני פרסי אוסקר, כולל פרס הסרט הטוב ביותר.
בלייק הוא גבר אפרו-אמריקאי, שב-23 באוגוסט 2020 נורה על ידי השוטר רוסטן שסקי בעיר קנושה שבוויסקונסין, ארצות הברית, ונפצע קשה.
ב-23 באוגוסט 2020, משטרת קנושה הגיבה לשיחת חירום בערך בשעה 17:11. לפי מספר מקורות רשמיים, המתקשרת התייחסה לבלייק כ"חבר" שלה, אמרה שאסור לו להיות במקום, וכי הוא לקח את מפתחות המכונית שלה ומסרב להחזיר אותם.
השוטרים גם קיבלו התראה כי במקום מתגורר מבוקש בשם ג'ייקוב בלייק, מולו עומד צו מעצר פעיל מיולי 2020 בהתבסס על אישומים של תקיפה מינית מדרגה שלישית, הסגת גבול והתנהגות של הפרת סדר.
על פי דיווחי המשטרה, האישה שהתקשרה להתלונן כי בלייק גנב את המפתחות שלה הייתה אותה אישה שהתלוננה כי בלייק תקף אותה מינית.
כשהשוטרים הגיעו למקום, בלייק החל להגיב להם באלימות פיזית, ואף לפת את גרונו של אחד השוטרים, שניסו לנטרל אותו באמצעות אקדחי טייזר, אך ללא הצלחה.
כשהוא מחזיק סכין בידו, פנה בלייק לכיוון רכבה של חברתו.
מאיגוד השוטרים טענו לאחר האירוע כי "בהתבסס על חוסר יכולת השוטרים להשיג מצד בלייק ציות לאחר שימוש באמצעים מילוליים, פיזיים ולא-קטלניים, שלפו השוטרים את כלי הנשק שלהם".
בלייק הלך לצד הנהג ברכב השכור של חברתו, ואחריו השוטר רוסטן שסקי ושוטר נוסף עם אקדחים שלופים.
שסקי ניסה לתפוס את בלייק, וכאשר בלייק פתח את דלת הנהג ורכן פנימה, שסקי תפס אותו וירה שבע יריות לעבר גבו של בלייק.
לדברי עורך דינו של שסקי, שסקי ראה את בלייק מכניס ילד לרכב כשהגיע, ושמע אישה אומרת: "יש לו את הילד שלי.
יש לו את המפתחות שלי"; שסקי ירה בבלייק מפני שהאמין כי הוא ניסה לחטוף את הילד במושב האחורי של הרכב אליו נכנס, ומכיוון שלבלייק היה סכין בידו והוא סובב את גופו לכיוון שסקי.
התובע שפיקח על החקירה אמר כי בלייק הודה בהחזקת סכין וכי השוטרים והעדים ציינו כי בלייק פנה לעבר השוטר שסקי עם הסכין לפני הירי.
מאוחר יותר הודה בלייק שהוא "לא חשב בבהירות" והרים סכין במהלך המריבה, אם כי הכחיש שהתכוון להשתמש בה.
ב-25 באוגוסט הודיע אביו של בלייק כי הוא משותק מהמותניים ומטה וכי הרופאים עדיין לא יודעים אם הנזק יהיה קבוע.
הוא גם סבל מפצע ירי בזרוע אחת ונזק לקיבה, לכליה ולכבד, והרופאים נאלצו להסיר את רוב המעי הדק והמעי הגס שלו.
ב-25 באוגוסט 2020 הודיע משרד המשפטים של ארצות הברית על חקירת הירי, במטרה לבדוק האם זכויות האזרח של בלייק הופרו.
באוקטובר 2021 הודיע משרד המשפטים כי לא יגיש כתב אישום פדרלי נגד השוטר, משום שלא הובאו ראיות מספקות לכך שהקצין הפר בכוונה את חוקי זכויות האזרח הפדרליים.
ב-4 בספטמבר 2020, בלייק הודה באשמת התקיפה המינית בחודש יולי, בהודעה דרך אפליקציית זום ממיטת בית החולים שלו.
בנובמבר 2020 בלייק הגיע לעסקה עם התביעה לפיה האישומים בתקיפה מינית בוטלו בתמורה להודאתו בעבירה של התנהגות של הפרת סדר.
הוא נידון לשנתיים מאסר על תנאי.
ב-5 בינואר 2021 הודיע התובע המחוזי של קנושה, מייקל גרבלי, כי לא יגיש כתב אישום נגד השוטר רוסטן שסקי.
הוא אמר כי החוקרים בחנו 40 שעות של וידאו ומאות עמודים של דוחות משטרתיים לפני שקיבלו את ההחלטה.
באפריל 2021 שב שסקי לתפקידו.
ב-24 באוגוסט פרצו בעיר קנושה מהומות נרחבות, כשפורעים הציתו שרפות, בזזו עסקים, הזיקו לכלי רכב משטרתיים, משאית זבל הוצתה ובית המשפט המקומי הושחת.
ההפגנות ומעשי הוונדליזם המשיכו גם ב-25 באוגוסט, ובאותו יום אירע הירי בקנושה, במהלכו ירה נער בן 17, קייל ריטנהאוס, בשלושה מתפרעים בטענת הגנה עצמית, כאשר בהמשך הוא זוכה במשפטו.
מחאות ציבוריות בשל הירי בבלייק נערכו במספר ערים נוספות, כולל ניו יורק, מיניאפוליס, לוס אנג'לס ואטלנטה.
ב-26 באוגוסט החרימו שחקני מילווקי באקס ואורלנדו מג'יק את משחק הפלייאוף בין הקבוצות, כמחאה על הירי בבלייק, ובעקבותם הוחרמו באותו הלילה גם המשחקים בין יוסטון רוקטס לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, ובין לוס אנג'לס לייקרס לפורטלנד טרייל בלייזרס.
גם בענפים אחרים שבתו הספורטאים.
היימנוט קסאו היא ילדה בת 11 תושבת צפת שנראתה לאחרונה ב-25 בפברואר 2024, ברחובות העיר הסמוכים למרכז הקליטה שבו גרה, ומאז נעלמו עקבותיה.
קסאו בת ה-9 עלתה עם משפחתה מאתיופיה לישראל בשנת 2021, כשלוש שנים לפני שנחטפה.
היא התגוררה עם משפחתה במרכז הקליטה ברחוב צה"ל 9 בצפת.
ב-25 בפברואר 2024 יצאה עם חברותיה לחלק פלאיירים של אחד המועמדים בבחירות לרשות המקומית.
כמה ימים לאחר מכן התפרסם תיעוד של קסאו וקרובת משפחתה מחלקות עלונים ברחובות צפת, וזהו התיעוד האחרון שלה.
על פי דיווחי המשפחה, קסאו נראתה בפעם האחרונה בשעה 19:30 באותו ערב, ובשעה 22:00 המשפחה דיווחה למשטרה על היעדרה והחלו חיפושים אחריה.
רק כיומיים לאחר מכן, ב-27 בפברואר 2024, המשטרה הזניקה לראשונה מתחילת החיפושים מסוק משטרתי שיסייע לאתרה.
זאת לאחר שבמשך כ-40 שעות נטען כי לא היה אישור לכך מצה"ל, על רקע ההסלמה בגזרת הצפון במלחמת חרבות ברזל.
ב-28 בפברואר 2024 הורחבו החיפושים גם לאזור מירון.
החיפושים המשטרתיים נעזרו ביחידת הגבולות של המשטרה (יג"ל) וביחידת הכלבנים המשטרתית, אשר שללה את אפשרות הימצאותה במבנה מרכז הקליטה.
טירונים של משמר הגבול הוקפצו לסייע בחיפושים.
במהלך השבוע הראשון הצטרפו לחיפושים כ-1,800 מתנדבים.
מתנדבי ארגון ידידים הגיעו למקום מיד עם קבלת הפניה במשטרה ואיישו יחד איתם את החמ"ל המשטרתי וניהלו את המאמץ של אלפי המתנדבים שהגיעו למקום.
מלבד החמ"ל המשטרתי, נפתח חמ"ל נפרד ועצמאי של יחידת הכלבנים לישראל (ארגון התנדבותי).
אביה של היימנוט שהה בביקור משפחתי באתיופיה ביום היעלמותה, והוא עודכן בחיפושים.
כשבוע לאחר היעלמותה הוא שב ארצה בסיוע הסוכנות היהודית.
המשטרה הבהירה כי האב אינו חשוד.
לאחר שבועיים של חיפושים, הציעה הסוכנות היהודית פרס כספי בסך 100,000 שקלים למי שימסור מידע אמין שיביא למציאתה של היימנוט.
בנובמבר 2024 דווח כי אין עדיין קצה חוט בחקירה.
בפברואר 2025 שנה אחרי היעלמותה של קסאו, התפרסם כי המשטרה שוקלת לשלוח לאתיופיה צוות חקירה, ושהמשטרה טוענת כי "כל מידע וכיוון חקירה נבדקו ביסודיות".
ב-26 בפברואר 2025, עלה בערוץ 13 סרט דוקומנטרי בשם "היימנוט: תיק פתוח" שעסק בהיעלמותה של קסאו ובהיעלמותו של דוד ישראל פדידה בן ה-28 שנעלם כשמונה חודשים לאחר היעלמותה של קסאו, גם כן באזור צפת.
ב-16 בדצמבר 2025 קיים המפכ"ל הערכת מצב בחקירת היעלמות הילדה היימנוט קסאו, בסיומה הנחה להעביר את החקירה ללהב 433. בתאריך זה נעצר אדם שעל פי החשד ביצע מעשה מגונה בילדה אחרת וכי נקבע כי יש חשד סביר המספיק להאריך את מעצרו כחשוד גם במקרה החטיפה של קסאו.
ב-23 בדצמבר הוארך מעצרו של החשוד והשופט קרא ליחידה החוקרת לערוך לו בדיקת פוליגרף.
הוהבר כי הדבר מתעכב בשל מחסור בדוברי אמהרית שיעבירו את הבדיקה.
ב-28 בדצמבר שלל נציג המשטרה את מעורבותו של החשוד, בפרשת היעלמותה של קסאו.
ב-24 בדצמבר התכנסה ועדת העלייה לדיון מעקב גלוי בנושא מצב החיפושים.
נציגי המשטרה לא הגיע לדיון בעקבות הוראת השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר שלא להשתתף בדיוני הוועדה עד להודעה חדשה.
לפי תחקיר של מאקו, בשנים שקדמו להיעלמותה הוגשו שתי תלונות על פגיעות מיניות בילדים ברחוב שבו נעלמה היימנוט, אך לא נמצא קשר ברור בין היעלמותה לבין התקיפות.
לפי המשטרה, אין קשר בין היעלמותה של היימנוט לבין היעלמותו של הנער החרדי מוישי קליינרמן כשנתיים לפני כן.
הילזנר ישב 19 שנים בכלא לפני שזכה לחנינה על ידי קיסר אוסטריה-הונגריה.
פרשת הרצח של אנז'קה הרוצובה
אנז'קה הרוזובה (Anežka Hrůzová) הייתה נערה צ'כית קתולית בת 19, שהתגוררה בכפר וז'ניצ'קה (Věžnička).
היא עבדה כתופרת כ-3 ק"מ ממקום מגוריה.
ב-29 במרץ 1899 אחר הצהריים היא עזבה את מקום עבודתה כרגיל, אך לא שבה לביתה.
שלושה ימים לאחר מכן (1 באפריל) נמצאה גופתה ביער כאשר גרונה משוסף ובגדיה קרועים.
בסמוך הייתה שלולית דם, כמה אבנים מוכתמות בדם, חלקים מבגדיה וחבל שבאמצעותו נחנקה למוות או נגררה לאחר הרצח, למקום בו נמצאה גופתה.
בגלל כמות הדם המועטה שנמצאה ליד הגופה, והעובדה שהיעלמותה של הרוזובה התרחשה במהלך חג הפסח, החלו הרשויות והאוכלוסייה לחשוד שמדובר במקרה של רצח פולחן יהודי (עלילת דם).
בעקבות הפרסום על הרצח הופיעו פרסומים אנטישמיים נגד היהודים.
חשדו של מפקד המשטרה התמקד תחילה בארבעה נוודים שנראו בסביבות היער בשעות אחר הצהריים של היום שבו שיער שהתבצע הרצח.
בין הארבעה היה לאופולד הילזנר, יהודי בן 23, איש בעל אינטליגנציה מוגבלת, שהיה נווד כל חייו.
החשד נגדו התבסס על כך שהוא נראה תכופות מטייל ביער בו נמצאה הגופה.
חיפוש בביתו לא העלה ממצאים אשר קשרו אותו לרצח.
הוא טען כי עזב את האזור זמן רב טרם התבצע הרצח, אולם הוא לא הצליח לבסס אליבי מושלם.
הילזנר נעצר ונשפט בקוטנה הורה ב-12–16 בספטמבר 1899. הוא הכחיש כל ידיעה על הפשע.
הראיה הפיזית היחידה נגדו הייתה זוג מכנסיים שעליהם נמצאו כמה כתמים, אשר מומחים לכימיקלים טענו שאולי היו כתמי דם, בעוד הבגד היה רטוב, כאילו נעשה ניסיון לכבסו.
עד תביעה אחד טען שראה את הילזנר, ממרחק של כ-600 מטר, בצוותא עם שני יהודים זרים, ביום שבו על פי ההשערה התבצע הרצח ובמקום מציאת הגופה.
עד תביעה אחר טען שראה אותו מגיע מאותו מקום ב-29 במרץ אחר הצהריים ושם לב שהוא נסער מאוד.
התובע ועורך הדין של משפחת הנרצחת, קארל בקסה, טענו כי מדובר ברצח פולחני.
הובאה עדות כי הילזנר היה חלש מכדי לבצע את הרצח לבדו.
למרות זאת הוא נידון למוות בגין השתתפות ברצח, בעוד ששותפיו לכאורה לא זוהו ולא נעשה כל ניסיון להביאם לדין.
המלומד הצ'כי הבולט טומאש מסריק, לימים מייסד האומה הצ'כוסלובקית, שהיה באותה עת פרופסור באוניברסיטת קארל בפראג, התערב בהליך בשמו של הילזנר; הוא הגיש ערעור לבית המשפט העליון, תוך שהצביע על טעויות טכניות בניהול ההליך.
בית המשפט העליון הורה על קיום משפט חוזר, בעיר פיסק על מנת למנוע הפעלת לחץ ציבורי על חבר המושבעים, והרחקת ההשפעה של תסיסה פוליטית.
ב-20 בספטמבר 1899, ימים ספורים לאחר המשפט הראשון, התעמתו כמה אסירים עם הילזנר, הם הצביעו על כמה נגרים שעבדו בחצר הכלא ואמרו לו שאלה בונים לו גרדום.
הם דרשו את שמות שותפיו לרצח, ואמרו שבכך יוכל להשיג הקלה בעונשו.
הילזנר המבועת, נקב בשמם של יהושע ארבמן וסולומון וסרמן כמי שסייעו לו ברצח.
לאחר שהובא בפני השופט ב-29 בספטמבר 1899, הוא הצהיר כי שיקר לאסירים שאיימו עליו.
ב-7 באוקטובר שב ונקב בשמות שותפיו לכאורה לפשע, אך חזר בו בפעם שנייה ב-20 בנובמבר.
אותם שניים הצליחו להוכיח אליבי מושלם למועד הרצח: אחד מהם היה בכלא באותו היום, ואילו השני הוכיח, מתעודות של בתי מחסה במורביה שבהם שהה כקבצן, כי לא יכול היה להיות נוכח בפולנה ביום הרצח.
פרשת היעלמותה של מארי קלימובה
בינתיים, הילזנר הואשם ברצח נוסף - רצח מארי קלימובה (Marie Klímová), משרתת שנעלמה ב-17 ביולי 1898. גופת אישה נמצאה ב-27 באוקטובר באותו יער שבו נמצאה גופתה של אנז'קה הרוזובה.
גופה זו זוהתה, בסבירות גבוהה, כנערה הנעדרת.
עם זאת, הגופה הייתה במצב ריקבון מתקדם שלא אפשר לקבוע אם נרצחה.
הילזנר, שהואשם גם בפשע זה, נשפט על שני מעשי רצח בפיסק (25 באוקטובר - 14 בנובמבר 1900).
העדים במשפט זה היו פסקנים יותר בעדויותיהם.
אלה שהעידו במשפט הראשון על סכין שראו ברשותו של הילזנר, טענו כעת באופן מובהק כי מדובר בסכין המשמשת בשחיטה כשרה.
אותם יהודים זרים שנראו כביכול בחברת הילזנר, תוארו בהליך זה בפרטים מזהים רבים.
כאשר עומתו העדים עם הפערים בין עדותם במשפט הראשון לבין זה השני, הם טענו שהשופט בהליך הראשון הפחיד אותם, או שדבריהם לא נרשמו כהלכה.
הילזנר נמצא אשם ברצח אנז'קה הרוזובה וכן ברצח מארי קלימובה וב-14 בנובמבר 1900 נידון למוות.
גזר הדין הומתק על ידי הקיסר פרנץ יוזף למאסר עולם ב-11 ביוני 1901, אך בקשות למשפט חוזר נדחו.
זמן קצר לפני תום מלחמת העולם הראשונה (24 במרץ 1918), להילזנר הוענקה חנינה על ידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
בשארית חייו הוא התגורר סמוך לפראג ובווינה.
הוא נפטר ב-9 בינואר 1928 בגיל 52 בווינה.
הרשעתו מעולם לא בוטלה ואף אחד אחר לא הובא לדין באשמת מעשי הרצח.
אף על פי שהתיק מעולם לא פוענח, ניתנה הכרה לחפותו של הילזנר בנוגע לאישום ברצח פולחני.
על מצבתו נכתב: "כקורבן חף מפשע של עלילת דם, הוא נמק בכלא במשך 19 שנים".
על בית מגוריו האחרון הוצבה כתובת: "כאן עמד הבית שבו התגורר לאופולד הילזנר (1876–1928) טרם מותו.
כקורבן חף מפשע של עלילת דם, הוא כילה 19 שנות מאסר".
פרשת ההתעללות במחנה שדה תימן היא פרשה פלילית-צבאית במסגרתה נאשמים חמישה חיילי מילואים מכוח 100 של המשטרה הצבאית כי בתאריך 5 ביולי 2024 התעללו בצוותא, תוך שימוש בנשק קר, בעצור ביטחוני פלסטיני שהיה תחת השגחתם, בעודו כפות בידיו וברגליו ומכוסה עיניים.
על פי כתב האישום, כתוצאה מכך נגרמו לעצור חבלות חמורות, לרבות שברים בצלעות, נקב בריאה וקרע ברקטום.
סרטונים ממצלמות האבטחה במתקן הכליאה הגיעו למשטרה הצבאית, שפתחה ביולי 2024 בחקירה פלילית נגד החשודים בהתעללות.
למעצרים נלוו עימותים בין חלק מהחשודים ותומכיהם לבין השוטרים הצבאיים.
לאחריהם התקיימו הפגנות בהשתתפות חברי כנסת מהליכוד ומעוצמה יהודית, וחלק מהמשתתפים בהפגנות התפרצו למחנה שדה תימן ולמתחם הכלא הצבאי נווה צדק במחנה בית ליד.
כתוצאה מכך, נפתחה חקירה פלילית גם נגד חלק מהפורצים לבסיסים, בהם חברי כנסת ושרים בממשלה.
בפברואר 2025, לאחר השלמת החקירה, הוגשו כתבי אישום נגד חמישה חיילים, בגין התעללות וחבלה.
בעקבות המתקפה הציבורית מצד פעילי רשת ופוליטיקאים מהימין על הפרקליטות הצבאית, בתחילת אוגוסט 2024 אישרה הפרקליטה הצבאית הראשית יפעת תומר-ירושלמי להדליף לעיתונאי גיא פלג סרטון המתעד לכאורה מעשה סדום בנסיבות אינוס בעצור, וזאת לטענתה, במטרה להדוף את התעמולה השקרית נגד גורמי אכיפת החוק בצה"ל.
פרסום הסרטון נעשה באישור הצנזורה הצבאית, שראתה בכך חלק מהצגת מחויבותה של ישראל למוסר ולבדיקה עצמית, גם כשמדובר בדבר עבירה.
שידור הסרטון הוביל לביקורת גוברת על הפרקליטות הצבאית.
על רקע הפרשה, הוגשה עתירה לבג"ץ שדרשה חקירה אודות המקור לסרטון.
בתחילה מסרה תומר־ירושלמי כי במסגרת בדיקה פנימית לא נמצא גורם ברור שאחראי להעברת הסרטון לתקשורת, ודיווח זה נמסר לבית המשפט.
בהמשך, בעקבות מידע חדש שהתקבל במסגרת החקירה, פורסם כי קצינה בפרקליטות הצבאית מסרה, במסגרת בדיקת פוליגרף, כי העברת הסרטון לעיתונאי נעשתה בהוראת הפצ"רית.
לאחר מכן נמסר כי תומר־ירושלמי היא שאישרה את העברת הסרטון לתקשורת, ולאחר שהודתה בכך הודיעה על פרישתה מתפקידה..
באוקטובר 2025, נעצרו תומר-ירושלמי וכן התובע הצבאי הראשי לשעבר, אל"ם מתן סולומש.
הפרשה החלה ב־5 ביולי 2024 במחנה שדה תימן, מתקן צבאי בדרום הארץ שהיווה מוקד להחזקת עצירים פלסטינים מרצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
באותו היום הבחין סגל המתקן בדימום רב על מכנסיו של עציר פלסטיני.
בעקבות תלונות המעידות על פגיעה מערכתית, הוזעקו חובשים למתחם הכליאה.
העציר הועבר למרפאת המתקן, נבדק על ידי רופא ובהמשך פונה לבית חולים, שם התגלה שהוא סובל מקרע ברקטום, פציעה קשה בפי הטבעת ובריאות וצלעות שבורות.
הוא עבר ניתוח קולוסטומיה והוחדר נקז חזה לגופו, כאשר במהלך ההליך הרפואי בוצעה תמיכה המודינמית נרחבת באמצעות מתן עירויי דם.
העציר נותר מאושפז לצורך מעקב אחר החלמת הניתוחים והתייצבות מצבו.
המשטרה הצבאית פתחה בחקירה סמויה לבדיקת האירועים, במהלכה נגבו כמאה עדויות, בין היתר מהעצור הביטחוני עצמו.
לטענתו, בוצעה כלפיו תקיפה על ידי לוחמי כוח 100 ששירתו במתחם, באמתלה של חיפוש על גופו, שנמשך כ-17 דקות, וזאת מאחורי "קיר מגן" שיצרו הלוחמים באמצעות מגינים בליסטיים.
ב-29 ביולי 2024 עיכבה המשטרה הצבאית תשעה חיילי מילואים מכוח 100 שנחשדו בתקיפת העציר לחקירה בחשד למעשה סדום בנסיבות אינוס.
הכוחות הגיעו לביצוע המעצר במחנה בעודם רעולי פנים ועם משקפי שמש על פניהם במטרה לשמור על זהותם חסויה.
על פי דיווח בעיתון "הארץ", במהלך המעצרים שבוצעו במסגרת הפרשה תקפו חיילים את אנשי המשטרה הצבאית החוקרת.
שני שוטרים צבאיים מהכוח העוצר טענו שהותקפו בגז פלפל, ואחר העיד כי חיילים הצמידו לגופו קנה של כלי נשק כדי לגרום לו לשחרר עצור.
צוין כי בעקבות הטראומה מאירועי המעצרים, חלק מאנשי הכוח העוצר הפסיקו לשרת בתפקידים מבצעיים.
בעקבות עיכוב החיילים החשודים במחנה שדה תימן, הגיעו בזמן המעצר מפגינים רבים למחות בשערי הבסיס.
המפגינים צבאו על שער הבסיס ועשרות מהם פרצו לתוכו בכוח, בהם חברי הכנסת צבי סוכות, אלמוג כהן, טלי גוטליב וניסים ואטורי, והשרים יצחק וסרלאוף ועמיחי אליהו.
חלק מהמוחים תקפו פיזית וקיללו צוותי תקשורת שהגיעו לסקר את האירוע, וחסמו את יציאתם מהמחנה..
לאחר שהחיילים שנעצרו בבסיס הובאו למחנה בית ליד שבשרון, קוימו הפגנות מחאה גם שם, במהלכן פרצו עשרות מפגינים גם אליו, ואף למבנה בית הדין הצבאי שבו, והתעמתו עם החיילים ועם כוחות האבטחה במקום.
המשטרה הגיעה באיחור ובכוחות קטנים, ורק לאחר כ-45 דקות הגיעו כוחות יס"מ.
כוחות המשטרה פעלו בהמשך להוצאת המפגינים רק לאחר שיח והידברות ולא באמצעות פינוי בכוח מיידי, מה שעורר ביקורת על אי-אכיפה מיידית של החוק בשטח צבאי סגור.
על פי פרסום בעיתון "הארץ", מזכירו הביטחוני של השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר הנחה את קציני משטרה שלא להפעיל כוח בזמן ההפגנות במחנה בית ליד.
משטרת ישראל החלה בחקירת הפריצות לבסיסים.
במסגרת החקירה אישרו היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה ופרקליט המדינה עמית איסמן לחקור באזהרה את חברי הכנסת צבי סוכות וניסים ואטורי, ואת השר עמיחי אליהו.
הרמטכ"ל רב-אלוף הרצי הלוי גינה בחריפות את אירוע הפריצה ומסר: "אירוע הפריצה לבסיס שדה תימן הוא חמור ביותר ומנוגד לחוק".
הרמטכ"ל הוסיף כי הפריצה לבסיס צבאי והפרת הסדר במקום הן התנהגות חמורה שאינה מקובלת בשום אופן וכי אנחנו נמצאים במלחמה, ופעולות מסוג זה מסכנות את ביטחון המדינה.
בנוסף גיבה הרמטכ"ל את הפרקליטות הצבאית ואת המשטרה הצבאית החוקרת בחקירת כל אירוע המובא לידיעתן.
בהמשך גינו גם שר הביטחון יואב גלנט, ראש הממשלה בנימין נתניהו, ונשיא המדינה יצחק הרצוג את אירועי הפריצה.
חמישה מחיילי מילואים שנעצרו שוחררו למעצר בית כעבור כמה ימים, ולאחר שבועיים שוחררו ממעצר בית ללא מגבלות.
ב-19 בפברואר 2025 הוגש כתב אישום כנגד חיילים אלו במסגרת הפרשה.
על פי כתב האישום, הפציעות בגופו של העציר נגרמו במהלך חיפוש שערכו חמשת החיילים בעציר, במהלכו הם הכו אותו, גררו אותו על הרצפה, דרכו על גופו והפעילו טייזר כלפיו, ובנוסף אחד מהם החדיר חפץ חד לעכוזו של העציר וגרם לו נזק בפי הטבעת.
כתב האישום כולל שתי עברות: התעללות בנסיבות מחמירות בצוותא, וגרימת חבלה בנסיבות מחמירות בצוותא.
במקביל לחקירת המשטרה הצבאית, החלה גם מחלקת המדינה של ארצות הברית לחקור את התנהלות חיילי כוח 100, בחשד להפרה של זכויות אדם.
מידע משמעותי מהחקירה שהיה בידי המשטרה הצבאית החוקרת פורסם בחדשות 12, ובכלל זה תיעוד ממצלמות האבטחה במחנה שדה תימן המורכב משני סרטונים משני ימים שונים.
בתיעוד נראו חיילים לוקחים עצור ומסתתרים מאחורי מגינים בליסטיים שודר ב־6 באוגוסט 2024 על ידי גיא פלג.
פלג טען בכתבה כי הצילום כולל תיעוד של העבירה שיוחסה לחיילים באותה עת, מעשה סדום בנסיבות אינוס.
לבסוף עברה זו לא נכללה בכתב האישום, ועורכי הדין של החיילים החשודים הגישו תביעת לשון הרע נגד פלג על סך 1.5 מיליון ש"ח.
בנוסף לסרטון, הודלפו גם מסמכים מהחקירה שחשפו כי שניים מהחשודים נמצאו דוברי שקר בבדיקת פוליגרף, במענה לשתי שאלות מהותיות בפרשה.
בעקבות הדלפת חומרי החקירה בפרשה לחדשות 12, עתרו לבג"ץ פורום "בוחרים בחיים" וסנגוריהם של החשודים בדרישה לחקירה פלילית בעניין ההדלפה.
מסקנות הבדיקה הועברו לרמטכ"ל הרצי הלוי, לשר הביטחון יואב גלנט ולבג"ץ, אשר בעקבות הממצאים לא הורה לפתוח בחקירה פלילית.
ב-29 באוקטובר 2025 הודיעה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה על פתיחת חקירה פלילית בעקבות מידע מהשב"כ.
על פי החשד, דוברת הפרקליטות הצבאית ל' הדליפה שני סרטונים לגיא פלג בידיעת תומר-ירושלמי.
נבדק גם אם תומר-ירושלמי מסרה תצהיר כוזב לבג"ץ.
בעקבות החקירה יצאה תומר-ירושלמי לחופשה ובהמשך התפטרה, תוך שכתבה כי אישרה העברת חומר לתקשורת כדי להדוף את התעמולה השקרית נגד גורמי אכיפת החוק בצבא.
ב-2 בנובמבר נעלמו עקבותיה, רכבה נמצא בחוף הצוק ובו מכתב פרידה, אך היא אותרה בחיים בחוף השרון הסמוך בהרצליה.
היא נעצרה בחשד להשמדת ראיה, הטלפון הנייד שלה, שנמצא בים שבוע לאחר מכן.
באותו לילה נעצר גם התובע הצבאי הראשי לשעבר, אל"ם מתן סולומש.
מעצרה של תומר-ירושלמי הוארך למחרת בארבעה ימים ולאחר מכן הוחלף במעצר בית.
במהלך מעצר הבית פונתה תומר ירושלמי לבית החולים לאחר שבלעה כדורי שינה רבים ואושפזה בו לשבוע.
התובע בתיק החשד להתעללות ליאור עייש נחקר באזהרה בפרשה והוצא לחופשה כפויה.
בדיון בוועדת חוץ וביטחון, נימק סגן הצנזור הראשי, מאיר מלכה את אישור הצנזורה לפרסום הסרטונים בנימוק שישראל היא מדינת חוק עם מוסר, "אם קורה דבר עבירה, התנהגות שאינה הולמת - זה דווקא חלק מהאמירה שלנו לעולם, שאנחנו בודקים את עצמנו".
ב-16 בנובמבר פסק בג"ץ שלשר המשפטים יריב לוין סמכות למנות משפטן לליווי חקירת ההדלפה, במקומה של היועצת המשפטית לממשלה, בתנאי שזה יהיה "עובד מדינה בכיר, משפטן מובהק, שתחום עיסוקו, בעבר או בהווה, כרוך בהפעלת שיקול דעת בתחום התביעה או החקירה הפלילית".
ב-20 בנובמבר מינה לוין את השופט בדימוס יוסף בן חמו לאחראי על החקירה אף כי על פי פרסומים שונים בן חמו אינו עומד בתנאי בג"ץ.
ב-3 בדצמבר פסל בג"ץ את מינוי בן חמו וקבע כי אינו עומד בתנאים שנקבעו במסגרת פסק הדין הקודם.
של האו"ם הביעה דאגה ממעצרה של תומר-ירושלמי, וקראה לישראל "להקים מנגנון כדי להבטיח שניתן יהיה לספק מידע אמין על עינויים והתעללות ללא סיכון של נקמה או העמדה לדין".
פתיחת החקירה בפרשה והפריצה לבסיסים, כמו גם התבטאויותיה של הפרקליטה הצבאית הראשית, אלופה יפעת תומר-ירושלמי, בנוגע לחקירות נוספות שנפתחו מתחילת המלחמה, עוררו שיח ציבורי.
בעקבות הביקורת כלפיה השתתפה אלופה תומר-ירושלמי בדיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
מאז פתיחת החקירה נערכו הפגנות מול ביתה, ובעקבותיהן הוצמדה לה אבטחה.
בעקבות עיכוב החיילים החשודים במחנה שדה תימן, הגיעו ביום המעצר מפגינים רבים למחות בשערי הבסיס.
כמה עשרות מהמפגינים פרצו את שערי המחנה ונכנסו לתוכו, ובהם חברי הכנסת צבי סוכות, אלמוג כהן, טלי גוטליב וניסים ואטורי, והשרים יצחק וסרלאוף ועמיחי אליהו.
במהלך אירוע זה, הותקפו עיתונאים שסיקרו את המתרחש.
לאחר שהחיילים שנעצרו בבסיס הובאו למחנה בית ליד שבשרון, קוימו הפגנות מחאה גם שם, במהלן פרצו עשרות מפגינים לבסיס ואף למבנה בית הדין הצבאי שבו, והתעמתו עם החיילים ועם כוחות האבטחה במקום.
פרשת הדלפת המסמכים המסווגים לעיתון "בילד" הגרמני, שנחשפה בסוף שנת 2024 בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל, היא פרשה פלילית וביטחונית חמורה המערבת את לשכת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
על פי ממצאי החקירה, אנשי הלשכה הוציאו ללא הרשאה מסמכים מודיעיניים רגישים ממערכות אגף המודיעין של צה"ל.
למרות שהצנזורה הצבאית פסלה את פרסומם בישראל, הודלפו החומרים לעיתון "בילד" הגרמני, אך באופן מסולף ומטעה.
בעת הפרסום המסמך המרכזי בפרשה הוצג ככזה שנכתב על ידי מנהיג חמאס יחיא סינוואר, וככזה המשקף את אסטרטגיית הארגון, אשר לכאורה דוגלת בהתנגדות לעסקת חטופים.
בפועל התברר כי מדובר במסמך המלצות של קצין בדרג ביניים בחמאס, שרק הציג הצעות טקטיות של לוחמה פסיכולוגית.
הצגת המסמך בתקשורת הגרמנית כללה עריכה ושינויים שעיוותו את משמעותו המקורית, ובכך נוצר פער בין התוכן המודיעיני הגולמי לבין הנרטיב שהופץ בציבור, דבר שהוביל לחשדות בדבר ניסיון לבצע מניפולציה על השיח הציבורי בישראל בנוגע לעסקת החטופים.
מטרת הפרסום הכוזב הייתה יצירת נרטיב פוליטי לפיו חמאס הוא הסרבן הבלעדי לעסקה.
בכך, להחליש את המאבק הציבורי למען השבת החטופים שהתגבר על רקע רצח ששת החטופים, ואיים על יציבות קואליציית נתניהו.
החקירה חשפה רשת של מעורבים שהעבירו ביניהם את המידע: נגד המילואים ארי רוזנפלד, החשוד בהוצאת החומרים הגולמיים מאמ"ן; ישראל איינהורן, קמפיינר הליכוד ובעל חברת הייעוץ "פרספשן"; אלי פלדשטיין, ששימש כדובר לענייני צבא מטעם הלשכה; ויונתן אוריך, יועצו הפוליטי הבכיר של נתניהו.
נגד פלדשטיין ורוזנפלד הוגשו כתבי אישום בעבירות חמורות של מסירת ידיעה סודית בכוונה לפגוע בביטחון המדינה, שיבוש הליכי משפט וגניבה בידי מורשה, בעוד שאוריך צפוי אף הוא לעמוד לדין.
השימוש בסעיף 113(ב) לחוק העונשין: "מסירת ידיעה סודית בכוונה לפגוע בביטחון המדינה".
זהו סעיף חמור במיוחד ששמור בדרך כלל למקרי ריגול, והבחירה להשתמש בו נגד דובר בלשכת ראש הממשלה היא תקדימית.
כמו כן, בניגוד להכחשותיו הראשוניות, ממצאי החקירה הצביעו על כך שנתניהו היה מודע לפעילותו של פלדשטיין, קיים עמו קשר ישיר בנושא ואף הודה לו על המהלך.
גורמי הביטחון הדגישו כי הפרשה גרמה לנזק ממשי לביטחון המדינה, עקב חשיפת שיטות עבודה ומקורות מודיעיניים רגישים.
על פי הממצאים, חומרת הפרשה נובעת לא רק מעצם הוצאת המידע, אלא מהעובדה שהדבר נעשה תוך עקיפת מנגנוני הצנזורה והטיית התוכן המודיעיני.
פעולות אלו יצרו מצג שווא בפני הציבור ובפני מקבלי ההחלטות בנוגע לעמדת חמאס ולסיכויים להשבת החטופים, סיכנו את חיי החטופים ואת פעילות הכוחות בשטח.
הפרשה מצטלבת עם חקירת "קטרגייט", העוסקת בקשרים שבין סביבת ראש הממשלה לממשלת קטר.
הפיצול המבני בין שתי החקירות עורר ביקורת ציבורית ומשפטית, מצד גורמים הטוענים כי בחינה מאוחדת של האירועים נדרשת לנוכח החשש לחדירת השפעה זרה לאגף המודיעין באמצעות יועצי ראש הממשלה.
טענות אלו מדגישות חשד לניצול נכסים ביטחוניים אסטרטגיים ועקיפת מנגנוני הבקרה המדינתיים לטובת צרכים פוליטיים פנימיים.
בסוף אוגוסט 2024 אירע רצח ששת החטופים הישראלים ברצועת עזה, לאחר שאנשי חמאס זיהו כוחות צה"ל שהתקרבו למקום בו הוחזקו החטופים בשבי.
האירוע הטראגי הוביל לגל מחאה נרחב בישראל, שכלל הפגנות המונים בהשתתפות מאות אלפי אנשים, והודעה על שביתה כללית מצד יו"ר ההסתדרות הכללית, ודרישה נחרצת מצד שר הביטחון דאז, יואב גלנט, לקדם עסקת חטופים מחשש להישנות מקרים דומים.
הלחץ הציבורי והפוליטי על ראש הממשלה בנימין נתניהו גבר, כאשר משפחות החטופים וחלקים נרחבים בציבור האשימו אותו בטרפוד העסקה ובהפקרת החטופים לטובת התעקשות על נוכחות בציר פילדלפי.
בתוך אווירה ציבורית סוערת זו, ימים ספורים לאחר הרצח, הדליף אלי פלדשטיין, ששימש באותה העת כדובר של ראש הממשלה לענייני צבא, תוכן מתוך מסמך סודי לעיתון הגרמני "בילד".
המאמר, שפורסם ב-6 בספטמבר 2024, הציג מסמך שכביכול נמצא על מחשב השייך לכאורה ליחיא סינוואר.
לפי הפרסום באותה עת, הכיל הנחיות אישיות ממנו להערים קשיים במשא ומתן עם ישראל.
על פי הפרסום, חמאס אינו מעוניין בסיום המלחמה אלא בהתשת ישראל דרך לחץ פסיכולוגי על משפחות החטופים ולחץ בינלאומי.
באותה עת פורסמה ידיעה ברוח דומה גם בעיתון "ג'ואיש כרוניקל" על ידי אילון פרי (אלי יפרח).
נתניהו עשה שימוש בפרסום ב"בילד" בישיבת הממשלה, וגורמים בינלאומיים, בהם סוכנות AP, ציינו כי המאמרים העניקו לנתניהו כיסוי פוליטי קריטי שאפשר לו להדוף את הביקורת הציבורית על אי-השגת הסכם ולהצדיק את הקיפאון במגעים לעסקה.
ב-8 בספטמבר, יומיים לאחר הפרסום, התברר על ידי צה"ל כי מדובר במניפולציה.
המסמך המדובר היה ישן ונמצא כחמישה חודשים קודם לכן, וכלל לא נכתב על ידי סינוואר, אלא כהמלצה של דרגי ביניים בחמאס.
על פי כלי תקשורת ישראליים, תוכנו הוצג בבילד ובדברי נתניהו באופן שגוי ומטעה.
למעשה, המסמך המקורי הצביע על כך שחמאס דווקא היה מעוניין בעסקה.
במהלך חקירתו ומעצרו של פלדשטיין נתפס ברשותו מסמך סודי ביותר נוסף ("דעה אחרת") שנכתב בראשית 2024 על ידי קצין בדרגת רס"ן וחוקרים נוספים, ללא אישור מפקדי אמ"ן.
מסמך זה טען למעורבות של המודיעין המצרי בטבח שבעה באוקטובר, נרטיב שתאם את המסרים שביקשה קטר להפיץ בישראל, כפי שעלה בפרשת קטרגייט.
התביעה חשפה כי יועצי ראש הממשלה התכוונו לפרסם גם מסמך זה.
בפרשה זו נחקר קשר בין יועצי נתניהו, יונתן אוריך, אלי פלדשטיין וישראל איינהורן, לבין קבלת כספים מקטר, בחלקם דרך חברת "פרספשן" שבבעלות איינהורן.
החשד הוא כי המסמכים המסווגים שדלפו שירתו מטרות כפולות: הן את הישרדותו הפוליטית של נתניהו והן מבצע השפעה של קטר באמצעות לשכת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
ב-19 במרץ 2025 פורסם גילוי משמעותי הסותר את ההכחשות המוקדמות בדבר מעורבותו של ראש הממשלה.
התברר כי פלדשטיין שוחח עם נתניהו לפחות פעמיים בנושא המסמכים המסווגים שהועברו לעיתונות הזרה, דבר המצביע על קשר ישיר של נתניהו להדלפה.
פלדשטיין הועסק כיועץ חיצוני דרך משרד הביטחון והליכוד ולא כעובד מדינה מן המניין, מאחר שנכשל בבדיקת הפוליגרף של שב"כ.
עובדה זו משמעותית משום שהיא מסבירה כיצד אדם ללא סיווג ביטחוני מתאים נחשף לחומרים הרגישים ביותר במדינה, ומדגישה את הכשל המערכתי בניהול כוח האדם בלשכה.
ראשיתה של הפרשה, על פי החשד, בגניבת מסמך ממאגר מודיעין בסיווג "סודי ביותר" על ידי נגד המילואים ארי רוזנפלד, והעברתו לידי אלי פלדשטיין, דובר ראש הממשלה לענייני צבא.
כחודש לפני פרסום הפרשה בתקשורת הזרה, פלדשטיין מסר את המסמך ומידע מסווג נוסף ישירות לראש הממשלה בנימין נתניהו ולמזכירו הצבאי, רומן גופמן.
במעמד זה הבהיר פלדשטיין כי המידע הגיע מ"מקור צבאי", ונתניהו אף הנחה אותו להעביר חלק מהמידע לגופמן.
בשלב הבא ביקש פלדשטיין לפרסם את המידע בעיתון "ישראל היום", אך הפרסום נפסל על ידי הצנזורה הצבאית.
עקב כך, המסמך הודלף לעיתון הגרמני "בילד", מהלך שגרר חשיפה של מקורות מודיעיניים רגישים.
בעקבות הפרסום וההבנה כי נגרמה סכנה לחיי אדם וכי קיימת סכנה ממשית לביטחון לוחמים וחטופים, נפתחה חקירה משותפת של שב"כ, צה"ל ומשטרת ישראל במטרה לקטוע את ציר ההדלפה ולמנוע חשיפה רציפה של מידע נוסף.
עם התקדמות החקירה נעצרו מספר חשודים, בהם פלדשטיין, רוזנפלד, וארבעה חשודים נוספים מיחידה שתכליתה שמירה על סודות ביטחוניים, ביניהם קצין בדרגת רב-סרן.
במקביל, זומן לחקירה יועץ התקשורת של נתניהו, ישראל איינהורן, ששהה באותה עת בסרביה.
ראש השב"כ, רונן בר, וגורמי הביטחון הבהירו בסיכום הדברים כי עצירת ההדלפה מנעה נזק כבד אף יותר לתשתית המודיעינית ופגיעה ממשית בחיי לוחמים וחטופים.
בחקירתו בשב"כ, מסר פלדשטיין כי ימים ספורים לפני מעצרו התקיימה פגישה לילית חשאית.
לפי עדותו, הוא זומן בשעת לילה מאוחרת לחניון התת-קרקעי של הקריה, על ידי ראש הסגל של נתניהו צחי ברוורמן.
ברוורמן שאל אותו אם שמע על בדיקה שנפתחה במחלקת ביטחון המידע בצה"ל בחשד לדליפת מידע.
הוא הראה לו דף עם רשימת חשודים – והעביר לו מסר לפיו הוא יכול להשתיק את הסיפור.
פלדשטיין תיאר בפני החוקרים את האווירה בלשכה כ"מכונת רעל" בה אוספים מידע על אנשים.
יונתן אוריך, דובר מפלגת הליכוד ויועץ ראש הממשלה נחקר באזהרה.
לפי החשדות, אוריך היה מעורב בהעברת המסמך המסווג לשרוליק איינהורן, יועץ נוסף לנתניהו, שהעביר את המסמך לעיתון הגרמני דרך קשריו עם סגן עורך העיתון פול רונצהיימר.
בנוסף, לפי החשד, אוריך ביקש לוודא עם פלדשטיין שהוא מעביר את המסמך הסודי לידיו של איינהורן, מה שמעיד על כך שפלדשטיין לא עשה את הדברים על דעת עצמו.
כמו כן אמר אוריך בחקירתו כי כל הודעה רשמית לתקשורת מחייבת את אישורו של ראש הממשלה.
אוריך נחקר באזהרה פעם נוספת ביוני 2025. באוקטובר 2024, לאחר שנעצר פלדשטיין, ביצע אוריך איפוס הגדרות יצרן למכשיר הטלפון שלו, כך שהמידע שנוגע לפרשה נמחק.
במשטרה חושדים כי מדובר בשיבוש חקירה.
ביולי הודיעה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה כי היא שוקלת להעמיד את אוריך לדין בחשד לעבירה ביטחונית של מסירת ידיעה סודית בכוונה לפגוע בביטחון המדינה.
בדצמבר 2025 הודיעה הפרקליטות כי תגיש כתב אישום נגד אוריך בפרשה זו.
חקירת ג'יי פוטליק, לוביסט של קטר אשר מימן את העסקתו של אלי פלדשטיין בלשכת ראש הממשלה, נתקלה בקשיים משמעותיים במישור הבינלאומי.
החקירה, תואמה להתקיים בארצות הברית, אך נדחתה שוב ושוב בשל מורכבויות בתיאום שהערימו רשויות אכיפת החוק האמריקאיות.
לאחר שנקבע מועד שלישי לחקירה ביולי 2025, ביטל משרד המשפטים האמריקאי את ההליך ללא מתן נימוק רשמי.
בכירים במשרד הבהירו לעמיתיהם בישראל כי ההנחיה למנוע ממשטרת ישראל את חקירתו של פוטליק התקבלה מהדרגים הגבוהים ביותר ("מלמעלה").
במקביל, בין ה-22 ל-24 ביולי 2025 ערכו חוקרי להב 433 חיקור דין לשרוליק איינהורן במשרד התובע הכללי בבלגרד שבסרביה, לאחר שבמשך חודשים סירב להגיע לישראל.
הוא התמקד בחשדות הנוגעים לפרשת המסמכים המסווגים וכן לקשרים שבין לשכת ראש הממשלה לממשלת קטר.
בתום החקירה פורסם כי איינהורן חשוד בעבירות של קבלת שוחד ומתן שוחד.
עורך דינו הסרבי של איינהורן ציין כי חלקים מהחקירה סווגו על ידי התובע בסרביה כ"סודיים לחלוטין".
סיווג זה, החריג באופיו, עשוי להעיד על כך שהחקירה נוגעת בסוגיות רגישות המשפיעות על הביטחון הלאומי של סרביה.
על פי גרסתו של אלי פלדשטיין, בנימין נתניהו ידע מראש על המסמך המסווג, ואף עמד מאחורי ההחלטה להדליפו ל"בילד", כצעד מחושב שנועד לעקוף את מגבלות הצנזורה בישראל.
פלדשטיין הדגיש כי לא ניתן היה להוציא לפועל הדלפה רגישה כזו ללא מעורבות ישירה של ראש הממשלה, טענה הסותרת את הצהרת נתניהו כי נחשף למסמך רק דרך התקשורת.
סתירה נוספת הינן ראיות המצויות בידי המשטרה, המצביעות על כך שביום פרסום המסמך בגרמניה, קיים נתניהו שיחת ועידה עם אוריך ופלדשטיין ובה הודה לאחרון על פעילותו בנושא ההדלפה.
שתי עובדות הלשכה נחקרו במשטרה כדי לברר אם נמחקו סרטונים שמעידים שפלדשטיין סיפר שירותים ללשכה, כדי לטשטש את העובדה שהוא הועסק על ידיה.
התיעודים חשובים להוכחת הקשר בין פלדשטיין ללשכת ראש הממשלה, נגד הטענות שהוא לא הועסק באופן ישיר על ידה.
ביולי 2025 התפרסם כי ב-7 בספטמבר 2024, למחרת הפרסום ב"בילד", כתב אוריך את נאום ראש הממשלה לישיבת הממשלה תוך שימוש בתרגום של המסמך הסודי שקיבל מפלדשטיין.
העובדה שאוריך החזיק בידיעה סודית עומדת בסתירה לטענות עורך דינו ולהצהרותיו של נתניהו ש"למד על המסמך מהתקשורת".
בדצמבר 2025 פורסם תחקיר של רונן ברגמן לפיו נתניהו לא נחקר בפרשה חרף הראיות למעורבותו, בטענה להרתעה של גורמי החקירה.
עם זאת הפרקליטות דחתה את הטענה.
במסגרת החקירה נגבו עדויות משורה של גורמים מקצועיים ופוליטיים.
אריאל שפיר, יועץ אסטרטגי שעבד לצד יונתן אוריך ושרוליק איינהורן בחברת "פרספשן", מסר עדות פתוחה משמעותית ששפכה אור על פעילות המעורבים.
במקביל, נחקר עופר גולן, מדוברי הלשכה, כאשר הראיות מצביעות על קשר ישיר בינו לבין אלי פלדשטיין סביב פרסום המסמך בעיתון "בילד".
התכתבות בין השניים, שבה בירך גולן את פלדשטיין על הפרסום במילים "עבודה יפה!" וצירף קישור לכתבה בעיתון.
החקירה התרחבה גם לדרגים הניהוליים והביטחוניים במשרד ראש הממשלה ובמפלגת הליכוד.
בינואר 2025 זומן מנכ"ל הליכוד, צורי סיסו, למתן עדות, וחוקרי המשטרה ביקשו לזמן גם את סמנכ"ל הביטחון במשרד ראש הממשלה, אלון חליווה.
נחקר גם ראש הסגל של נתניהו, זאת במטרה לבחון חשדות חמורים בנוגע לשיבוש הליכי חקירה, ובכלל זה מחיקת תיעודים המתעדים את כניסותיו של פלדשטיין ללשכה.
מעבר לכך, החוקרים בוחנים את חוקיות העסקתם של פלדשטיין, אוריך ואיינהורן, אשר פעלו בשירות הלשכה למרות היעדר סיווג ביטחוני מתאים לתפקידם.
על רקע פעולות אלו, עלה מתח מול גורמי האכיפה סביב ניסיונות התערבות בחקירה.
המשנה ליועצת המשפטית לממשלה, ד"ר גיל לימון, שיגר מכתב חריף לאלון חליווה בנובמבר 2024, שבו הזהיר אותו מפני שיבוש או התערבות בהליכים.
פנייה זו הגיעה לאחר שחליווה ביקש לקבל עדכונים מראש על מהלכי החקירה, וכן את רשימת החומרים שנתפסו מהמשרד, בקשה שנתפסה כחריגה ובעייתית בנסיבות העניין.
בינואר 2026 נחקר גם ראש הסגל של נתניהו, צחי ברוורמן ונערך עימות בינו לבין פלדשטיין.
פורסם כי במרכז חקירתו של ברוורמן נמצאת השאלה האם הייתה הדלפה של רשימת החשודים שהכין השב"כ בפרשת המסמכים המסווגים ללשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
במסגרת הפרשה בוצעה חקירה סמויה של צה"ל ושב"כ בשיתוף משטרת ישראל, במהלכה התגלה כי נגד המילואים ארי רוזנפלד קיבל עוד קודם לכן מסמכים מסווגים ממספר קציני מילואים באמ"ן.
אחד המסמכים נוגע למדינה זרה שביצעה פעולות חריגות בתקופת המלחמה בעזה, ואחד מקציני המודיעין, שהיה סבור שזהו מידע ביטחוני חשוב, הדליף את המסמך לרוזנפלד ללא סמכות ורשות, כדי שזה יעדכן את בנימין נתניהו.
באירוע נוסף, שהתרחש לפני הדלפת המסמכים לעיתון בילד, קצין מילואים באגף המודיעין הדליף לארי רוזנפלד מסמך מסווג ובו מידע על איש ציבור, וזה תכנן להדליף אותו לאנשי תקשורת המזוהים עם נתניהו.
ב-21 בנובמבר הגישה פרקליטות מחוז מרכז לבית המשפט המחוזי בתל אביב כתב אישום נגד אלי פלדשטיין, המייחס לו עבירות של מסירת ידיעה סודית בכוונה לפגוע בביטחון המדינה, החזקת ידיעה סודית ושיבוש הליכי משפט.
במקביל, הוגש כתב אישום נגד ארי רוזנפלד, נגד במילואים במערך ביטחון המידע של צה"ל, בגין מסירת ידיעה סודית, שיבוש הליכי משפט וגניבה בידי מורשה.
על פי כתב האישום, פלדשטיין קיבל מרוזנפלד בחודש יוני 2024 מידע מסווג שהופק באמצעי מודיעיני רגיש, ועל אף מודעותו לסיווג הגבוה של המידע, העבירו בספטמבר אותה שנה לעיתונאי ישראלי.
מטרת המהלך הייתה ליצור השפעה תקשורתית על השיח הציבורי בישראל בסוגיית החטופים הישראלים ברצועת עזה.
לאחר שהצנזורה הצבאית פסלה את פרסום הידיעה והודעה על כך נמסרה לפלדשטיין, פעל האחרון להפצת המידע באמצעות ישראל איינהורן לעיתון הגרמני "בילד", וזאת חרף הבהרותיו של רוזנפלד כי מדובר במידע סודי ביותר ממקור מודיעיני.
בעקבות הפרסום בגרמניה, זכתה הידיעה לתהודה רחבה גם בכלי התקשורת בישראל.
בדצמבר 2024 פלדשטיין שוחרר למעצר בית בפיקוח אלקטרוני, בעוד שרוזנפלד נותר במעצר בשל החשש כי הידע המודיעיני הרב שברשותו עלול לעבור לגורמים נוספים, והוא שוחרר לבסוף בפברואר 2025 בתנאים דומים.
בסמוך לכך, פנתה משפחתו של רוזנפלד לנשיא המדינה בבקשת חנינה.
ביולי 2025 הודיעה היועצת המשפטית לממשלה על כוונתה להעמיד לדין את יונתן אוריך בכפוף לשימוע.
בעקבות הודעה זו, פנה מטה משפחות החטופים לפרקליט המדינה בבקשה להכיר בבני המשפחות כנפגעי עבירה בהליך הפלילי נגד אוריך.
בבקשתן טוענות המשפחות כי המעשים המיוחסים לאוריך יצרו סכנה מוחשית ומיידית לחיי החטופים ששהו באותה עת בשבי, וכי מעורבותן בהליך נדרשת כדי להבטיח את חקר האמת ולמנוע מהלכים שעלולים לסכל עסקאות עתידיות לשחרור חטופים.
ב-15 במאי 2025 שודר בטלוויזיה הציבורית הגרמנית תחקיר מיוחד במסגרת התוכנית "פנורמה", פרי עבודתו של העיתונאי סטפן בוכֶן, אשר חשף מערכת קשרים חשאיים בין לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו לבין העיתון "בילד" ותאגיד "אקסל שפרינגר".
במרכז התחקיר עמדה הטענה כי מסמך סודי של המודיעין הצבאי של חמאס, שנכתב באביב 2024 על ידי פעיל אנונימי, הודלף לעיתון הגרמני בצורה מסולפת שנועדה לשרת את האינטרסים של נתניהו.
על פי הממצאים, המסמך הוצג במאמרם של סגן עורך ה"בילד" פול רונצהיימר ועמיתו פיליפ פיאטוב כמסמך שנכתב או אושר אישית על ידי יחיא סינוואר, בעוד שבפועל הושמטו ממנו חלקים קריטיים – ובהם המלצה לגלות גמישות במשא ומתן ורצון של חמאס בהפסקת אש ארוכה.
התחקיר גרס כי נתניהו עשה שימוש בפרסום המסולף ב"בילד" כדי לקדם נרטיב לפיו חמאס אינו מעוניין בסיום המלחמה, ובכך להציג את המשא ומתן כחסר תוחלת.
מהלך זה נועד להחליש את המחאה הציבורית בישראל שקראה לעסקה לשחרור החטופים, ולמסגר את המפגינים כמי שמשרתים את אינטרס האויב.
מעבר למקרה הנקודתי, התחקיר הצביע על רשת קשרים ענפה בין נתניהו לבין ראשי התאגיד הגרמני, ובפרט הקשר האישי עם היו"ר מתיאס דפפנר.
כראיות לקשרים אלו הוזכרו רכישת אתר "יד2" ב-2014 בסכום שנחשב גבוה במיוחד, הענקת ראיונות בלעדיים ל"בילד" ופרופיל מחמיא שנכתב על שרה נתניהו בעבר.
בסיכום הדברים, התחקיר מתח ביקורת חריפה על נתניהו והאשימו בהרס הדמוקרטיה הישראלית ובגרירת המדינה למלחמה מתמשכת לצורכי הישרדות פוליטית של הקואליציה שלו, וזאת אף במחיר חיי החטופים.
פרשת הדלפת המסמכים עוררה טלטלה פוליטית עמוקה בישראל, כאשר ראשי האופוזיציה הטיחו בראש הממשלה האשמות חסרות תקדים.