tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בספר מלכים ב', פרק ח', פסוק ה', כשמספר גיחזי למלך ישראל ממעשי אלישע, הוא קורא לאלישע בשמו, וחז"ל סברו שזאת הסיבה שנענש ואין לו חלק לעולם הבא "...דאמר ר' יוחנן מפני מה נענש גיחזי?
מפני שקרא לרבו בשמו שנאמר "ויאמר גיחזי אדוני המלך זאת האישה זה בנה אשר החיה אלישע".
אזכור נוסף מובא במכילתא דר"י: "...וכך אתה מוצא בגיחזי בשעה שאמר לו אלישע חגור מותניך בידך ולך כי תמצא איש לא תבריכנו וכי יברכך איש לא תעננו ושמתה את משענתי על פני הנער, התחיל מסתמך על מקלו והולך לו אמרו לו להיכן אתה הולך גיחזי?
אמר להם להחיות את המת, אמרו לו וכי אתה יכול להחיות מת?
והלוא הקב"ה ממית ומחיה שנאמר" ה' מוריד ומחיה מוריד שאול ויעל" אמר להם ואף רבי ממית ומחיה.
בפיוט זו הדמות של גיחזי מובאת כדוגמה של דמות מקראית שעברה על האיסור לשאת את שם ה' לשווא כאשר נשבע בצורה כוזבת כאשר אמר לנעמן שאלישע הנביא שלח אותו לגבות ממנו דמי ריפוי ונענש בכך שצרעת נעמן דבקה בו.
הסופר יצחק שנברג פרסם בכתב העת מעין סיפור על גיחזי בשנת 1947 בעמודים 277–283, ומיד לאחר פורסם ביחד עם קובץ הסיפורים של יצחק שנהר "מאז ומקדם".
אתה, הנביא הגדול… ניגשתי אני אל האשה ואמרתי: אשחק עמה מעט, כי על כן עיסה נפשי מרוב צומות אתך ומשכן חררים במדבר".
אך אתה גרשת אותי בחרי אף ומילאת פני קלון" - נראה ששנהר ידע על המדרשים אותם הזכרנו ולכן גם הביא את דבריו בספרו בצמוד לדברי המדרש.
גיטאר הירו היא סדרת משחקי וידאו מוזיקליים המופצת על ידי RedOctane ו-Activision.
הסדרה ידועה בשל השימוש בשלט משחק בצורת גיטרה המדמה את נגינתה של מוזיקת רוק, המיוצגת על המסך על ידי תווים צבעוניים המתאימים לכפתורי הפסקים.
בקצרה, על מנת להתקדם במשחק ו"לנגן" בהצלחה את השיר, על השחקן לפרוט תוך כדי לחיצה על הפסק בעל הצבע המתאים לתו בתזמון מדויק.
המשחק מיועד הן לשחקן יחיד והן לזוג שחקנים, בין אם זה שיתוף פעולה או תחרות בין השניים.
בסדרה נעשה שימוש במגוון רחב של שירי רוק משנות ה-60 עד ההווה.
בסך הכול, יצאו שישה משחקים של הסדרה לקונסולות המשחקים.
סדרת המשחקים מכרה יותר מ-25 מיליון יחידות ברחבי העולם, והיא מהמותגים המצליחים והידועים ביותר בעולם בתחום משחקי הווידאו, עם הכנסות שעולות על $2 מיליארד.
המשחק פותח על בסיס משחק בשם גיטרפריקס (GuitarFreaks) משנת 1999.
בפברואר 2011 הודיעה Activision שהיא מפסיקה את פיתוח המשחקים בסדרה.
באפריל 2015 הודיעו על משחק חדש בשם Guitar Hero Live השונה מהמשחקים הקודמים בסדרה.
בשנת 2025, מגזין רולינג סטון דירג את המשחק השני בסדרה במקום ה-16 ברשימת 25 משחקי הפלייסטיישן 2 הגדולים של כל הזמנים.
המשחק הראשון בסדרה, "Guitar Hero", יצא ב-5 בנובמבר 2005 לפלייסטיישן 2 באופן בלעדי.
המשחק היווה פריצת דרך בז'אנר משחקי קצב (Rhythm games), והביקורות היו חיוביות מאוד.
המשחק השני בסדרה, Guitar Hero II, יצא ב-7 בנובמבר 2006 לאקס בוקס 360 בנוסף לפלייסטיישן 2. המשחק כלל מגוון שירים רחב יותר - 64 לעומת 40 - וכמו כן מצבי משחקי מרובי משתתפים חדשים.
מצב חדש במשחק היה מצב אימון, בו השחקן יכל להתאמן בנגינת השירים במשחק ללא חשש מכישלון במהירויות שונות.
מצב המשחק החדש היה "מצב קרב" בו שני שחקנים מתחרים אחד בשני עד אשר אחד מהם נכשל.
השחקנים ממריצים את כישלון יריביהם על ידי שימוש במכשולים, שמקשים על ניגון השיר באופן רציף.
במצב הקריירה השחקן "נלחם" בשתי דמויות המבוססות על נגני גיטרה אמיתיים: סלאש וטום מורלו ונגד שחקן לא מציאותי: לו (Lou) השטן.
שני אומנים אלו חיברו יצירות ייחודיות לקרב עם דמויותיהם.
שירים מפורסמים שנכללים במשחק הם "Bulls on parade" של רייג' אגיינסט דה מאשין, "Wellcome to the jungle " של Guns N' Roses ו-"Raining Blood" של סלייר.
המשחק הרביעי בסדרה, Guitar Hero: World Tour, יצא ב-26 באוקטובר 2008 והוא כולל, בנוסף לגיטרה, גם מערכת תופים ומיקרופון.
למשחק זה נוספה האפשרות להקים להקה וליצור שירים חדשים.
במשחק הופיע מגוון רחב יותר של מוזיקאים אמיתיים, כגון אוזי אוסבורן, טד נוג'נט, ג'ימי הנדריקס, סטינג וטרוויס בארקר.
המשחק החמישי בסדרה, Guitar Hero 5, יצא ב-1 בספטמבר 2009. בדומה למשחק הקודם בסדרה, Guitar Hero 5 בתומך ביצירת להקה של עד ארבעה שחקנים, ומגוון השירים בו רחב אף יותר מקודמו - הוא כולל 85 שירים מ-83 מוזיקאים שונים.
בין הדמויות שהוצגו במשחק ניתן למנות את ג'וני קאש, קרלוס סנטנה וקורט קוביין.
המשחק האחרון בסדרת המשחקים המקורית היה Guitar Hero wariors of rock ויצא בשנת 2010, תומך גם הוא ביצירת להקה של עד ארבעה שחקנים, במשחק זה הוחלף מצב ה-Carrer במצב "Quest".
אשר בו ההתקדמות במשחק מזכה אותך בדמויות ובגיטרות שלהן.
במצב זה אפשר לשחק על עזרים כדוגמת: הכפלת נקודות, הכפלת הזמן של ה"סטאר פאוור" (שגם הוא מכפיל את הנקודות), פריטה אוטומטית ושיגוע הקהל.
כאשר מקבלים את הדמות הראשית אשר מכונה ה"דמיגוד" אפשר לשחק עם כל העזרים.
במשחק הזה אין דמויות אמיתיות אבל במקום זה יש דמויות "לוחמות".
בין המשחק השני לשלישי יצא משחק בשם "Guitar Hero: Encore Rocks The 80's" שכלל שירים משנות ה-80. המשחק עצמו זהה ל-Guitar Hero II.
המשחק התמקד בלהקת אירוסמית', ורוב השירים במשחק היו של הלהקה.
לצד שיריה הוכנסו גם שירים שהשפיעו על התפתחות הלהקה.
ב-29 במרץ 2009 יצא בארצות הברית ובאירופה משחק ספין-אוף נוסף שמתמקד בלהקת מטאליקה: Guitar Hero: Metallica, שהיה דומה במבנהו למשחק הרביעי בסדרה וכלל מערכת תופים ומיקרופון.
ביוני 2009 יצא המשחק Guitar Hero: Smash Hits, שכלל 48 שירים שהוצגו כבר בסדרת המשחקים, אך בניגוד למשחקים הקודמים, בוססו הגרסאות שבמשחק הזה על ההקלטות המקוריות של השירים.
במשחק נכללה האפשרות לנגן על הגיטרה בלבד.
משחק ממוקד-להקה נוסף יצא בדצמבר 2009, שמתמקד בלהקת ואן היילן - Guitar Hero: Van Halen.
גיזלה בוק הייתה היסטוריונית פמיניסטית גרמנייה.
גיזלה בוק נולדה בקארלסרוהה שבגרמניה.
היא הייתה פרופסור באוניברסיטה החופשית בברלין (1971–1983), במכון האוניברסיטאי האירופאי (1985–1989) בפירנצה, איטליה ובאוניברסיטת בלפילד.
בשנות השבעים הייתה בוק ממנהיגות תנועת הנשים שדרשו שנשים יתוגמלו כספית עבור עבודתן כעקרות בית.
נחשבת לאחת מחלוצות העיסוק ההיסטוריוגרפי בנשים ובמגדר.
עבודתה הידועה ביותר של בוק הוא ספרה מ-1986, "עיקור כפוי בנאציזם" (Zwangssterilisation im Nationalsozialismus), מחקר שהקיף כ-400,000 מקרים של עיקורים כפויים שבוצעו בגרמניה הנאצית בשנים 1934–1945. היא ערכה מחקר מעמיק על ההיסטוריה של העיקור בגרמניה הנאצית.
לטענתה אפליה מינית וגזענות בנאציזם היו קשורים באופן כה הדוק עד שלא ניתן להבדיל ביניהם.
היא גם טענה שמדיניות העיקור הנאצית לא היוותה מבוא למדיניות רצח העם של השלטון הנאצי אלא היוותה חלק אינטגרלי ממדיניות האכלוס של השלטון.
לבסוף, מחזיקה בוק בדעה שלא מדיניות הילודה המבוקרת עמדה בראש מעייניהם של קובעי מדיניות הנאצית כלפי נשים, כי אם המדיניות המתנגדת לרבייה.
לדעתה מדיניות השלטונות שלפיה יש לעקר נשים או לחייבן לעבור הפלה, אם הן אינן מביאות ילדים "ראויים לגזע", הביאה לידי כך שהשלטון ניצל את כל הנשים.
הטענה האחרונה שהתווספה לטענתה של בוק שנשים שעוקרו סבלו יותר מגברים שעוקרו וכי הכאב שנגרם לאותן נשים שעוקרו היה בעל השלכה על כלל אוכלוסיית הנשים בגרמניה הנאצית, היא שנויה במחלוקת.
היסטוריונים רבים כמו קלודיה קונץ, טענו שהמדיניות הנאצית הייתה בעד רבייה, לא פחות מאשר בעד הגבלתה, ולפיכך, אין זה סביר כי מדיניות העיקור השפיעה על כלל הנשים בתקופת הרייך השלישי.
גיזום אלפא-ביתא היא שיטת אופטימיזציה עבור עצי-חיפוש מסוג מינימקס.
מטרת השיטה לצמצם את מספר תתי העצים עליהם יש להלך בעת הערכת מהלך אפשרי בעץ מינימקס.
שמה של השיטה ניתן לה כאנלוגיה לגיזום עצים.
אלגוריתם הגיזום הוא אלגוריתם אופטימיזציה קלאסי, במובן שאינו משנה את התוצאה שהיה מחזיר האלגוריתם המקורי (חיפוש מינימקס), אלא רק מחזיר אותה תוצאה בזמן קצר יותר.
במקרה הגרוע ביותר, האלגוריתם עובד בסיבוכיות זהה לזו של חיפוש מינימקס רגיל.
עם זאת, באופן פרקטי ותוך שימוש בשיטות משלימות, מספק האלגוריתם את התוצאה המקורית של מינימקס, בזמן קצר בהרבה.
אופן הגיזום הוא פשוט: במהלך החיפוש לעומק ניתן לזנוח פתרונות חלקיים ברגע שברור שהם גרועים מפתרונות שכבר ראינו.
האלגוריתם נמצא בשימוש נרחב בתחום הבינה המלאכותית, לדוגמה בתוכנות משחק (שחמט, דמקה, איקס עיגול ועוד).
נתבונן על קבוצת המשחקים המקיימים את התכונות הבאות:
המשחק הוא משחק לשני שחקנים.
המשחק משוחק בתורות - המהלכים מתבצעים בצורה סדרתית, ולא בו זמנית.
המשחק הוא משחק סכום אפס, היינו, סכום הרווחים יהיה תמיד 0.
המשחק מהווה מערכת דטרמיניסטית - המשחק אינו תלוי בגורם אקראי או בלתי-קבוע, ובהינתן אסטרטגיה מסוימת על ידי שני השחקנים, תוצאת המשחק תמיד תהיה זהה.
המשחק הוא משחק מידע מלא - מטרת המשחק והאפשרויות החוקיות בו ברורות לכולם.
המשחק מתקיים בסביבה של מידע מושלם - כל פעולות העבר חשופות לעיני שני הצדדים, ואין מהלכים נסתרים או בלתי-חשופים.
בנוסף, אנו מניחים כי שני השחקנים הם אנוכיים (רוצים לנצח), וכי בהיות המשחק משחק סכום אפס, אין קואליציות או בריתות בין השחקנים היריבים (למשל, על-מנת להגיע לתיקו) - היינו, אנו מניחים כי המשחק אינו משחק שיתופי.
קבוצה רחבה זו של משחקים כוללת בתוכה משחקים ידועים כגון: שחמט, דמקה, גו, רברסי, נים, ארבע בשורה, איקס עיגול ומשחקים רבים נוספים.
הקבוצה מכילה משחקים נוספים הממדלים יריבויות פולטיות, עסקיות ואחרות, כאשר היריבות היא משחק סכום אפס.
ישנם משחקים רבים שאינם נכללים בקבוצה זו, בפרט רוב משחקי הקלפים, בהם שחקנים אינם חשופים לסידורי הקלפים של יריביהם, ובכך נמנע מהם מידע מלא.
בנוסף לא מכילה קבוצה זו את כל משחקי המזל השונים כדוגמת שש-בש, בשל גורם האקראיות הכלול בהם.
תכונה משותפת לכל המשחקים בקבוצה זו, היא העובדה שהם ניתנים להצגה על ידי עץ משחק.
עץ משחק הוא גרף מכוון בצורת עץ המתאר מצבים ומהלכים אפשריים במהלך משחק.
כל קודקוד בעץ מתאר מצב אפשרי אחד במשחק (למשל סידור כלים מסוים על לוח שחמט); כל קשת מתארת מהלך אפשרי אחד במשחק.
כך, קשת היוצאת מקודקוד א' לקודקוד ב', מתארת מהלך אפשרי המשנה את מצב הלוח, ממצב א' למצב ב' (למשל פרש לה-4).
שורש העץ הוא העמדה הנוכחית.
עבור כל מהלך אפשרי, בונים צומת בן מתחת לשורש העץ, כך שחצים יוצאים משורש העץ לכל הצמתים הללו.
מתחת לכל צומת כנ"ל, בונים צומת עבור כל מהלך אפשרי (מאותו צומת), ושוב מותחים חצים היוצאים מן הצומת המדובר לכל צומתי הבן המתארים את שלל מצבי התוצאה השונים.
באופן זה ניתן תאורטית להציג את כל מהלכי המשחק.
כפועל יוצא, בהינתן מצב מסוים במשחק, אנו מסוגלים תאורטית לצייר את כל עץ המשחק האפשרי, ולבחור במהלך המיטבי בראייה עתידית.
צומת המתאר מצב במשחק בו לא נותרו מהלכים חוקיים, נקרא עלה.
במצב זה, הרי שהמשחק הסתיים וכל שחקן יודע מה תוצאתו.
מאחר שהמשחק הוא משחק סכום אפס, הרי הרווח של שחקן א' הוא הפסדו של שחקן ב'.
מכאן נובע, כי כאשר שחקן א' משחק, הוא יבחר באפשרות המיטבית ביותר מבחינתו.
לעומת זאת, כאשר שחקן ב' משחק, הוא יבחר באפשרות הגרועה ביותר מבחינתו של שחקן א'.
צמד עובדות אלו פירושו שכל משחק כנ"ל ניתן למידול על ידי עץ מינימקס.
כאשר אנו מתבוננים על עץ משחק כעל עץ מינימקס, אנו מגדירים שחקן אחד להיות "מין" ושחקן שני להיות "מקס".
כל שחקן מסתכל על עצמו כעל 'מקס', ועל יריבו כעל 'מין'.
כאשר שחקן מבקש לדעת מהו המהלך המיטבי מבחינתו, עליו לבצע הילוך מעלי העץ ועד לשורשו.
כאמור, עלי העץ מייצגים מהלכים טרמינליים, היינו ניתן להעריך בוודאות כל עמדה המתוארת על ידי עלה.
נהוג לנקד עמדות אלו בניקוד שמייצג את הרווח של שחקן ה'מקס' (שהוא מינוס הרווח של שחקן ה'מין').
לעיתים, סוף המשחק נמצא הרחק מעבר לאופק החישוב, ולא ניתן לנקד כל עמדה בצורה מדויקת.
במקרים אלו, עלינו ליצור פונקציית הערכה, לאמידת חוזק העמדה הנוכחי.
בעץ מינימקס פשוט 'מקס' יבחר תמיד במהלך הקצה המיטיב עמו ביותר.
לעומת זאת, מתוך הנחה כי יריבו 'מין' משחק משחק מושלם, אזי כי בהינתן מספר מהלכים אפשריים עבור 'מין', הרי ש'מין' יבחר את זה בעל התוצאה הגרועה ביותר עבור 'מקס'.
באופן זה 'מין' "מסנן" את הערכים הגבוהים האפשריים מבחינתו של 'מקס'.
ישנם משחקי שני שחקנים רבים, הנופלים תחת הקטגוריה של משחק פתור.
משחק פתור, הוא משחק שניתן לנבא את תוצאתו בהינתן משחק מושלם של שני היריבים.
איקס עיגול, ארבע בשורה, נים, דמקה ועוד משחקים רבים, הם משחקים פתורים.
פירושו של דבר שניתן ליצור תוכנה המסוגלת להעריך בדייקנות כל מהלך אפשרי במשחקים אלו.
עבור משחק הדמקה, למשל, קיימת תוכנה בשם צ'ינוק, המסוגלת להעריך את כל המהלכים האפשריים מכל לוח דמקה חוקי נתון.
עובדה זו הופכת תוכנות כגון צ'ינוק לבלתי מנוצחות.
באופן דומה, ישנן תוכנות בלתי מנוצחות, המסוגלות לרוץ על המחשבים הביתיים הפשוטים ביותר, המשחקות איקס עיגול נגד שחקן אנושי.
עם זאת, ישנם משחקים רבים אשר טרם נפתרו.
שחמט וגו הן שתי דוגמאות בולטות למשחקים מסוג זה.
פירוש הדבר כי גם תוך שימוש בחומרה הטובה ביותר הקיימת כיום, אין תוכנת שחמט שלא ניתן (תאורטית) להביסה.
גם מחשבי שחמט חזקים ביותר כדוגמת כחול עמוק, הם תאורטית ברי הבסה על ידי שחקן אנושי מעולה, או על ידי מערכת מחשב אחרת.
עבור עץ המשחק של איקס עיגול קיימות כמה עשרות אלפי בחירות מהלכים אפשריות, למן הפתיחה ועד הסיום.
עבור משחק מורכב יותר כמו ארבע בשורה, מדובר בסדר גודל של 1013 הילוכים אפשריים; עבור משחק הדמקה מדובר כבר בסדר גודל של 1031 עצי החלטה אפשריים.
עבור משחקים אחרים כמו שחמט וגו, עץ המשחק המתאר אותם הוא ענף ביותר, ונמצא הרבה מעבר לאופק החישוב המעשי של חומרה קיימת כלשהי.
לדוגמה, עץ המשחק של שח מכיל מעל 1043 מהלכים אפשריים (לפי אומדנים שמרניים), ועץ המשחק של גו מכיל הרבה יותר מהלכים אפשריים (10360).
כאן מגיע התמריץ המעשי לשימוש בגיזום אלפא-ביתא, ובשיטות ייעול נוספות.
אנו מעוניינים "למצות" את שלל המהלכים האפשריים על עץ משחק, מבלי להצטרך לבצע כל מהלך ומהלך בפועל.
הרעיון בשימוש בחיפוש אלפא-ביתא, הוא לבצע גיזום (חריף ככל הניתן) של ענפי העץ, מבלי לפגוע באיכות התוצאה המוחזרת.
למעשה, גם תוך שימוש בגיזום אלפא-ביתא, לא נצליח בדרך-כלל להעריך כל מהלך בצורה דטרמיניסטית ונאלץ לבצע הערכה של מהלכי ביניים הנמצאים בקצה אופק החישוב שלנו.
הערכה זו תבוטא בניקוד המביע את חוזקה המשוער של כל עמדה ועמדה.
ברור כי כל פונקציית הערכה לא דטרמיניסטית, מספקת רק ניקוד משוער של הקודקוד אותו היא מעריכה.
אם לא כן, אזי היינו יכולים להעריך כל קודקוד וקודקוד למין תחילת המשחק, ללא הצורך בשימוש בגיזום א"ב, או בכל שיטת חיפוש אחרת.
כל שהיה עלינו לעשות, הוא להזין את קודקוד הפתיחה של המשחק לפונקציה, ולקבל תוצאה עליו.
מאחר שפונקציות הערכה, בסך הכל מספקות "ניחוש מושכל" (בדרך כלל, מושכל מאוד), נשארת המוטיבציה שבשימוש בחיפוש בכלל וגיזום א"ב בפרט.
מקובל להניח, שככל שאנו רואים רחוק יותר באופק המשחק, כך פונקציית ההערכה שלנו מספקת מידע מדויק יותר.
גיזום העץ מבוצע באופן הבא:
אם הקודקוד הוא קודקוד של שחקן ה'מקס' - זאת אומרת, זהו תורו של 'מקס' לשחק - השחקן לא יבחר תתי-עצים בעלי תוצאה נמוכה יותר מזו שהושגה בתת-עץ קודם.
זהו תורו של 'מקס', 'מקס' תמיד בוחר למקסם.
אם הקודקוד הוא קודקוד של שחקן ה'מין' - ננקוט בפעולה ההפוכה.
האלגוריתם מחזיק שני משתני עזר, אלפא (α) וביתא (β), המייצגים את התוצאה המינימלית המובטחת לשחקן ה'מקס', ואת התוצאה המקסימלית המובטחת לשחקן ה'מין', בהתאמה.
בתחילה, נקבעים משתנים אלו להיות בעלי ערכי קיצון שרירותיים - אלפא למינוס אינסוף, וביתא לפלוס אינסוף.
ערכים תחיליים אלו, מייצגים את המצב הגרוע ביותר מבחינתו של כל שחקן - לשחקן הממקסם מובטחת תוצאה גרועה ביותר (מינוס אינסוף), ולשחקן הממזער גם כן תוצאה גרועה ביותר לפי השקפתו (פלוס אינסוף).
עם התקדמות החיפוש, הולך ומצטמצם המרחק בין אלפא לביתא.
כאשר ביתא מקבלת ערך נמוך מאלפא, פירושו של דבר כי העמדה הנוכחית אינה תוצאה של משחק מושלם על ידי שני השחקנים (ועל-כן, לא תשוחק על ידי אחד מהם, שיכול לשפר תוך שהוא משחק באופן מושלם), ואין צורך להעמיק חקר בתת-העץ הנוכחי.
קיימם וריאנטים שונים לאלגוריתם הגיזום הקלאסי שמוצג בערך זה.
ישנם וריאנטים שקולים לחלוטין למינימקס - כדוגמת אלגוריתם ה-NegaMax המהווה כתיבה יותר קומפקטית ואסתטית לאלגוריתם הגיזום אלפא-ביתא.
שניהם יחזירו בדיוק את אותה תוצאה, באותו זמן חישוב.
ישנם וריאנטים מקבילים לגיזום א"ב, במובן שיחזירו את אותה תוצאה בדיוק, אך לעיתים מהר יותר, ולעיתים לאט יותר - כדוגמת אלגוריתם ה-NegaScout.
אלגוריתם ה-Negascout, מתבסס על סידור מהלכים יעיל (מהלכים מועילים קודם).
על-מנת לגלות מראש סידור כזה, הוא משקיע זמן לא מבוטל בסידור המהלכים.
בדרך כלל הליך זה יבוצע בשיטה של "השלכת חכה".
האלגוריתם מבצע חיפוש א"ב רגיל, לעומק רדוד יחסית, על-מנת לקבל איזושהי אינדיקציה ראשונית לטיב המהלכים.
לפי אינדיקציה זו, הוא מסדר את המהלכים בתור עדיפויות, מן המהלך שנראה מיטבי ביותר, ועוד לזה שנראה גרוע ביותר.
ייתכן כי האינדיקציות הראשוניות אכן היו נכונות, ומהלכים שנראו מבטיחים בתחילה אכן התבררו ככאלה.
במקרה כזה יבוצע גיזום חריף ביותר בעץ, ויצא הפסדנו בשכרנו - הזמן שהושקע בסידור המהלכים הוא זניח לעומת הזמן שנחסך על ידי הגיזום החריף, וסך הכל חסכנו זמן.
לעומת זאת, ייתכן כי האינדיקציות שקיבלנו בתחילה, היו מטעות.
למעשה חייבים להיות מקרים בהם כך הדבר, שאם לא כן - היינו תמיד מסתפקים בחיפוש האינדיקטיבי בלבד, ולא משתמשים בחיפוש העמוק והיקר יותר.
כאשר זה המקרה אזי כי הפסדנו זמן.
השקענו זמן לא מבוטל בסידור המהלכים, ולבסוף נאלצנו גם לסרוק את רוב או כל המהלכים עד לעומק מרבי.
באופן פרקטי, אלגוריתם ה-Negascout בדרך-כלל יחזיר תוצאה מהר יותר מגיזום א"ב קלאסי, ונמצא בשימוש רב במשחקי מחשב.
וריאנט מקביל נוסף לגיזום הקלאסי, הוא חיפוש *SSS, שאף על-פי שהוא בדרך-כלל מהיר מ-Negascout, נחשב בזבזני במונחי זיכרון ותחזוקה ועל-כן לא נמצא בשימוש רחב.
באותו אופן, ישנו גם אלגוריתם ה-MTD-f שגם כן נזנח מסיבות טכניות כאלו ואחרות.
נוסף על כל אלו, קיימם גם וריאנטים שמשנים את האלגוריתם באופן שבו התוצאה המוחזרת תהיה שונה מזו שמוחזרת על ידי חיפוש א"ב.
נפוצים במיוחד בהקשר זה וריאנטים העושים שימוש בהיוריסטיקת מהלך ריק (Null move heuristics).
בבסיסה של היוריסטיקה זו, עומדת ההנחה כי האפשרות לבצע מהלך תורמת בהכרח לצד המשחק.
ישנם משחקים בהם היוריסטיקה זו היא תמיד נכונה - כדוגמת איקס עיגול.
במשחקים אלו הוספת תור לשחקן, תמיד משפרת את מצבו, ולעולם לא גורעת ממנו.
לעומת זאת, ישנם משחקים (כמו שח ודמקה), בהם תיתכנה עמדות שכל מהלך היוצא מהן, גורע מן השחקן המשחק.
למשל, ייתכן סידור כלים מסוים, בו המלך הלבן אינו מאוים, אך כל תזוזה של לבן תכניס את מלכו לשח.
בכל אופן, המשתמשים בהיוריסטיקה זו - מקבלים על עצמם את ההנחה כי תזוזה תמיד משפרת את מצבו של הצד המשחק.
בהינתן הנחה זו, מבצע האלגוריתם חיפוש רדוד, אינדיקטיבי, תוך שהוא "מוותר" על תור השחקן הנוכחי.
האלגוריתם מחפש כאילו זה כבר תורו של השחקן היריב, והשחקן הנוכחי "הפסיד" תור.
לפני ההנחה, ויתור על תור, מגלם בחובו הפסד.
החיפוש כאמור, מבוצע מנקודת השקפתו של השחקן היריב, 'מין'.
במידה ובמהלך החיפוש האינדיקטיבי, אנו נתקלים בענף ש'מין' ביקש לגזום (חיתוך ביתא), פירושו כי ענף זה הוא גרוע יותר ליריבנו, מענף שהוא נתקל בו קודם.
מההנחה, אנו מסיקים כי גם בחיפוש רגיל היינו גוזמים ענף זה, שכן תחת ההנחה מובטח לנו כי בחיפוש רגיל המצב רק משתפר מבחינתנו (ולכן בהיות המשחק סכום-אפס, גרוע יותר ליריבנו).
ענף שיריבנו ביקש לגזום לאחר שאנחנו ויתרנו על תור, ודאי ייגזם אם לא היינו מוותרים על תור.
באופן זה, אנו גוזמים ענפים לאחר חיפוש רדוד ביותר.
לאחר שלב גיזום ראשוני זה, ירוץ האלגוריתם עד לעומק מלא, על כל שאר העץ שטרם נגזם.
לעיתים משיגה היוריסטיקה זו תוצאה טובה ומהירה יותר מזו שהייתה מושגת באופן קלאסי.
עם זאת, ישנן פעמים בהן חיפוש זה פשוט משיג תוצאה שגויה.
ייתכנו מצבים בהם חיפוש זה, ינקד עמדה מנצחת כמפסידה, ולהפך.
על-כן, בעת שימוש בשיטה זו, יש להשתמש בכמה כללי זהירות נוספים, בהתאם למשחק בו מתעסקים.
בעת הקריאה הראשונית לשיטה, יש להשתמש בערכי הקיצון עבור α (נמוך ביותר) ו-β (גבוה ביותר).
עבור קודקוד v בעץ, פסאודו קוד של אלגוריתם הגיזום מעל חיפוש מינמקס קלאסי נראה כך:
/**כנ"ל דואלי - להחליף אלפא בביתא, ומינימום במקסימום*/
לרוב, יעשה שימוש בגיזום א"ב, מעל אלגוריתם ה-Negamax השקול לחלוטין לאלגוריתם המינימקס, אך אסתטי וקל יותר לתכנות ממנו.
בנוסף, משיקולים מעשיים, יבוצע בדרך-כלל החיפוש עד לעומק מקסימלי כלשהו בעץ החיפוש.
במקרה זה, יראה הקוד כך כאשר color מאותחל כ1:
כאמור, אלגוריתם האלפא-ביתא, נעזר במידע קודם (השמור במשתני העזר α, β) על-מנת להחליט האם יש לרוץ על תת-עץ מסוים או לא.
בהינתן סידור קודקודים פתולוגי, לא נוכל להיעזר ב-α, β, וניאלץ לסרוק את כל העץ.
סידור קודקודים פתולוגי הוא סידור כזה שבו מקס נתקל בקודקודים בעלי ערך הולך וגדל (אלפא גדלה אחרי כל קודקוד); ומין נתקל בקודקודים בעלי ערך הולך וקטן (ביתא קטנה).
עבור עץ משחק עם גורם-הסתעפות קבוע, b, ועומק חיפוש d, פירושו כי עלינו לסרוק (O(b*b*...*b) = O(bd קודקודים.
בדיוק מה שהיינו מקבלים בחיפוש מינמקס רגיל.
אם כן, החסם העליון למקרה הגרוע ביותר זהה לזה של חיפוש מינמקס.
לעומת זאת, במקרה הטוב ביותר, זה שבו מקס נתקל בערך הגבוה ביותר בתת-העץ הראשון (ומין בנמוך, באופן דואלי), הרי שמתוך b בנים שיש לקודקוד מסוים, עלינו לבחון רק את תת-העץ של הקודקוד הראשון, ולגזום את כל b-1 הענפים הנותרים.
במקרה זה, גורם הסיעוף יהיה שורש של גורם הסיעוף המקורי, ולמעשה יאפשר לבחון פי כמה יותר מהלכים באותו זמן חישוב.
כמובן שברוב המקרים איננו מתייצבים מול המקרה הפתולוגי, ולא מול המקרה האופטימלי.
לרוב מספק האלגוריתם שיפור ממוצע בטווח הנ"ל.
על-מנת לנסות להבטיח כי, בתוחלת, אנו מתמודדים עם המקרה הממוצע, ניתן לבחור את הקודקוד הבן הבא באופן אקראי מתוך כל קודקודי הבנים שטרם נסרקו.
כמובן שגם שיטה זו אינה משפרת את המקרה הגרוע ביותר, אך עשויה לשפר את תוחלת המקרה הגרוע ביותר (amortised).
אחת משיטות האופטימיזציה של תוכנות שונות העושות שימוש בחיפוש א"ב, היא יצירת מנגנון בחירת מהלכים חכם.
מנגנון זה מנסה לחזות מה הם המהלכים ה"מעניינים" על לוח המשחק, ולבחון אותם ראשונים.
זוהי היוריסטיקה שלא מובטח כי תסייע כלל, אך לעיתים רבות היא מסייעת בגיזום מהיר של העץ.
כך למשל, תוכנת שח תנסה לבחון תחילה מהלכים של הכאת חייל יריב, או מהלכים המציבים את המלך היריב בשח.
מהלכים אלו נחשבים "מעניינים" בעיני התכנה, וייתכן כי הם מגלמים בחובם פוטנציאל לערך מיטבי בעיני הצד המחפש.
אם כן, הרי שהדבר יסייע מאוד בהליך הגיזום.
גִּיחָנִית אַרְגָּמָן בעבר שפירית הארגמן (שם מדעי: Trithemis annulata) הוא מין של שפירית החיה בישראל ובאפריקה.
גיחנית ארגמן נפוצה בכל שטחי ארץ ישראל, בעיקר ליד מקווי מים.
היא פעילה באביב ובקיץ, במשך שעות היום.
הזכר של גיחנית הארגמן בולט בצבע הארגמן האדום שלו, אך בניגוד לדלגנית האדומה, גם עורקי כנפיו צבועים בצבע אדום בולט.
עיניו אדומות ומכסות את כל הראש, בטנו גלילית בצבעי ארגמן-ורוד-אדום.
צבעי הנקבה הם צהוב עם עורקי כנפיים כתומים.
מוטת כנפיה של גיחנית הארגמן היא 60 מ"מ ואורכה כ-38 מ"מ.
גיט היא מערכת ניהול גרסאות מבוססת קוד פתוח, שמטרתה לסייע למפתחים בניהול קוד, תיאום עבודה צוותית ומעקב אחר שינויים בקובצי תוכנה.
מטרותיה העיקריות הן לספק מהירות, שלמות מידע ותמיכה בתהליכים מבוזרים ולא ליניאריים.
כמערכת בקרת גרסאות מבוזרת, עותק שלה הוא מאגר שמכיל את מלוא המידע עם תיעוד מלא ואפשרויות מעקב אחר שינויי גרסה, ללא תלות בגישה לרשת או בשרת מרכזי.
המערכת נוצרה על ידי לינוס טורבאלדס בשנת 2005. נכון לשנת 2020, היא נחשבת למערכת ניהול הגרסאות הפופולרית ביותר.
החל משנת 2002, הפיתוח של פרויקט לינוקס השתמש במערכת ניהול הגרסאות המבוזרת הקניינית , בשנת 2005 הצליח אנדרו טריגל לפתח לקוח עצמאי, ובעקבות כך נשלל רישיון השימוש במערכת לפרויקט לינוקס.
טורבאלדס לא היה מרוצה ממערכות ניהול הגרסאות האחרות שהיו קיימות באותו שלב, והחליט לכתוב אחת משלו.
הוא החל לעבוד על גיט ב-3 באפריל 2005. פחות מחודש לאחר מכן כבר הייתה גרסה שאפשרה פיתוח יעיל של לינוקס (מערכת מרקוריאל נכתבה באותו הזמן ומאותן הסיבות).
ביולי של אותה השנה, הפך ג'וניו המאנו למתחזק הראשי.
ברחבי העולם, מספר עצום של חברות הזנק (סטארט-אפ), קולקטיבים וחברות בין-לאומיות, כולל גוגל ומיקרוסופט, משתמשים בגיט כדי לשמור על קוד המקור של פרויקטי התוכנה שלהם.
חלקם מארחים פרויקטי גיט משלהם, אחרים משתמשים בגיט באמצעות חברות אירוח מסחריות כמו GitHub (נוסדה בשנת 2007), Bitbucket (נוסדה בשנת 2010) ו- (נוסדה בשנת 2011).
הגדולה שבהן, GitHub, מונה 40 מיליון מפתחים רשומים ונרכשה על ידי מיקרוסופט תמורת 7.5 מיליארד דולר בשנת 2018.
בסקר מפתחים שנערך על ידי Stack Overflow בשנת 2018, נמצא כי 88.4% מכלל 74,298 המשתתפים בסקר השתמשו בגיט באותה השנה (עלייה מ-69.3% בשנת 2015).
גיט היא מערכת ניהול גרסאות מבוזרת - כל עותק מקומי של המאגר מכיל את כל המידע (כל ההיסטוריה).
המידע הזה נשמר בדרך כלל בתת-תיקייה בשם ".git".
גיט שומרת אובייקטים מסוג מידע (blob, בדרך כלל קובץ), עץ (tree, מבנה ספריות) וגרסה (commit).
האובייקטים מזוהים על ידי שם שהוא גיבוב תוכנם לפי SHA-1.
בניגוד לרוב מערכות ניהול הגרסאות המודרניות ששומרות שינויים בין גרסאות שונות, גיט שומרת את תוכני הקבצים עצמם.
גיט תוכננה להיות מעין מערכת קבצים משוכללת שמעליה תבנה מערכת ניהול גרסאות.
בתחילה השם היה אמור להתייחס רק לקרביים ("צנרת"), אולם בהמשך התברר שעדיף לספק גם מימוש אחיד של מערכת ניהול גרסאות ("פורצלן").
לרוב מקובל להסתכל על גרסאות כעץ: בנקודות מסוימות מתפצל הפיתוח לעבודה על ענפים שונים.
בגיט אפשר גם למזג ענפים שונים.
לכן גיט מתייחס לגרסאות כגרף מכוון חסר מעגלים: גרסה מתבססת על גרסה קודמת ומכילה שינויים כלפיה.
אולם גרסה יכולה להיות גם תוצאת מיזוג שתי גרסאות שונות.
כל שינוי שנשמר הוא צומת בגרף, המכונה גרסה.
בדרך כלל מדובר על שינוי ביחס לגרסה קודמת, אולם השינוי יכול להיות גם מיזוג (merge) של שתי גרסאות קודמות משני ענפי פיתוח שונים.
שם הגרסה הוא פלט של SHA-1, שהוא למעשה מספר הקסדצימלי באורך 40 "ספרות" הקסדצימליות (לדוגמה: b70df95dbae39b3f0447be5c214d1dee33245827).
אפשר להשתמש ברוב המקרים במספר יותר קטן של תווים מתחילת המספר (לדוגמה: b70df95) כשם מקוצר לאותה גרסה.
הוא תת גרף בגרף הגרסאות.
כל גרסה, כלומר כל צומת, מוצגת כאן בשמה המקוצר.
גיט מחזיק רשימה של ענפים מקומיים והם בדרך כלל הקצוות הנוכחיים של השינויים.
מקובל לקרוא לענף הראשי master או main.
כמו כן HEAD הוא שם שמור לצומת שבו אנחנו נמצאים כרגע (בדרך כלל: בענף הפיתוח הפעיל).
כל גרסה מסומנת על ידי שם מקוצר.
אפשר לסמן גרסה מסוימת בתג.
זה מאפשר לתת שם סמלי למקום מסוים (לדוגמה: תג בשם v1.23.5-beta2 יכול לסמל את גרסה מס' 1.23.5-beta2 של התוכנה).
בגיט התג יכול לכלול גם חתימה דיגיטלית.
בכך אפשר להתחייב על תוכנו של תג.
בדרך כלל כל גרסה מתקבלת על ידי שינויים בגרסה, צומת, אחד בלבד.
על גרסה כזו נאמר שיש לה אב אחד.
אולם לפעמים מעוניינים ליצור גרסה חדשה ממיזוג של שתי גרסאות.
לדוגמה: ענף פיתוח צדדי שהושלם ממוזג לתוך הענף הראשי.
גיט זוכר את ההיסטוריה הזו.
לפיכך, לגרסה שהיא מיזוג גרסאות יש שני הורים (ולפעמים אף יותר).
בדוגמה זו נראה מאגר תוכנה קטן.
כל גרסה נקראת בשמה המקוצר, ב-7 ספרות הקסאדצימליות.
רוב התיקונים נעשו בענף הראשי (master).
כל התגיות הם של גרסאות על הענף הראשי.
אולם היו שני ענפי פיתוח צדדיים: הענף 'feature-branch' נוצר לאחר גרסה v0.1 ומוזג לענף הראשי לאחר סימון v0.2. הענף השני הוא הענף הניסיוני 'experiment' שלא מוזג עדיין.
איסוף זבל (Garbage Collection) הוא תהליך שבו תוכנה מוחקת אובייקטים שקיימים עדיין בזיכרון למרות שהצורך בהם הסתיים.
בהקשר של git, מחיקה של ענף גרסאות לדוגמה איננה כוללת מחיקה מיידית של כל הגרסאות המקושרות אליו.
במקום זאת, מופעל באופן תקופתי תהליך של "איסוף זבל" הבודק את כל הגרסאות ומוחק גרסאות שכבר אין שום ענף או תגית המפנים אליהן.
המאגר בגיט עובד מול מאגרים אחרים.
המאגרים הללו יכולים להיות קבצים על מערכת הקבצים המקומית או קבצים מרוחקים על שרתים אחרים.
אם הקבצים יושבים על שרתים אחרים יש כמה אפשרויות לגשת אליהם:
פרוטוקול טיפש (dumb) - HTTP, HTTPS (כאשר שרתים מאפשרים גישה לקבצים בתיקייה) או כל פרוטוקול אחר שמאפשר גישה לתוכנם של קבצים על שרת מרוחק (לדוגמה: FTP).
שרת גיט: מקשיב בדרך כלל על פורט TCP 9148. לקריאה בלבד.
ההתחברות דרך SSH או דרך שרת גיט יעילה יותר (מהירה יותר וצורכת פחות נפח תעבורה) מאשר הפרוטוקול הטיפש, מכיוון שאפשר להשתמש במידע בצורה יעילה יותר (בקשת fetch-pack).
פרוטוקול גיט לא כולל הזדהות ולכן לא נהוג לאפשר העלאת תוכן דרכו.
נהוג לאפשר העלאת תוכן רק דרך SSH (במקרים רבים ההזדהות היא על ידי מפתחות ציבוריים).
במצבו הטבעי, Git הוא יישום הפועל בטרמינל Linux.
עם זאת, מאחר שמדובר בקוד מקור פתוח מעוצב היטב, מפתחים מכל רחבי העולם עיצבו דרכים אחרות לגשת אליו.
הוא חינמי ומגיע בחבילות Linux, BSD, Illumos ומערכות הפעלה אחרות דמויות Unix.
ככל הנראה, ממשקי הגיט הכי מוכרים הם מבוססי אתרים: אתרים כמו GitHub, המקור הפתוח GitLab, Savannah, BitBucket ו־SourceForge כולם מציעים אירוח קוד מקוון כדי למקסם את ההיבט הציבורי והחברתי של קוד פתוח, ברמות שונות, יחד עם GUI מבוסס-דפדפן כדי למזער את עקומת הלמידה של השימוש בגיט.
השילוב השקוף ביותר מגיע בצורה של תמיכה במנהל קבצים.
מנהל הקבצים KDE, Dolphin, יכול להראות את מצב הגיט של תיקייה ואף ליצור התחייבויות, דחיפות ומשיכות.
משתמשת בגיט כבסיס לממשק שיתוף קבצים בסגנון Dropbox.
לגיט יש מודל סיעוף שמייחד אותה מתוכנות אחרות לניהול קוד.
גיט מאפשרת ליצור מספר ענפים (branch) מקומיים על מחשב, שיכולים להיות בלתי תלויים זה בזה לחלוטין ומאפשרים להוסיף לקוד חלקים חדשים במקביל ובצורה נוחה.
מיזוג הקוד שנכתב בענפים השונים לכדי גרסה יציבה אינו מסובך בזכות הממשק הוויזואלי של גיט.
בקרב המפתחים קיימות קונבנציות לשמות של ענפים בהתאם לתפקידם, ונהוג שלכל פרויקט יש ענף ראשי שכל הענפים מסתעפים ממנו, ומתמזגים אליו בסיום הפיתוח הנקודתי.
במשך שנים רבות היה נהוג לכנות את הענף הראשי בשם "master", אך ב-2021 שונה השם ל-"main" בעקבות מחאות על הקונוטציה השלילית של השם master שמתקשרת לעבדות.
ענף נוסף שנהוג להשתמש בו הוא "develop" - ענף שמשמש לייצוג גרסת הפיתוח היציבה שעדיין לא שוחררה לשימוש.
לעיתים נעשה שימוש גם ב-"stable" שמשמש ליצוג הגרסה האחרונה של מערכת שהיא יציבה בוודאות.
מודל הסיעוף מאפשר התנסות בפיתוח ללא חשש לפגוע במהימנות של המוצר הראשי, ולכן הופך את חוויית הפיתוח של המשתמשים לקלה יותר ולנוחה יותר.
המודל גם מאפשר מעבר מהיר בין גרסאות במקרה של תקלות ובאגים.
טורבאלדס היה המפתח של גיט בחודשים הראשונים של הייצור.
לאחר מספר חודשים הפך ג'וניו המאנו למפתח הראשי.
גיט לא דורשת השמת זכויות יוצרים, ונכון לסוף 2010 יותר מ-600 אנשים תרמו קוד למיזם.
החל מה־16 בדצמבר 2010 המיזם מנוהל בחסות מוסד חופש התוכנה (Software Freedom Conservatory) גוף זה מספק ישות משפטית (לדוגמה: עבור תרומות) וייעוץ משפטי.
גיחון הוא נהר מקראי המוזכר בספר בראשית.
על פי המסופר בספר בראשית, הושקה גן העדן על ידי נהר שהתפצל לארבעה נהרות:
בעוד שהפרת והחידקל הם נהרות שמיקומם ידוע כיום, ושמתמזגים לנהר אחד בעיראק, אין הסכמה על זהותם של הגיחון והפישון.
הזיהוי המרכזי בקרב החוקרים הוא שהגיחון הוא הנילוס הזורם בשטחה של כוש המקראית, שאין ספק ומחלוקת ביחס לזיהויה במרכז אפריקה, ועל פי הפסוק בבראשית, אותה סובב נהר הגיחון.
הסברה מעלה כי הנילוס יחד עם אחד הנהרות עטברה-תכזה שבעת העתיקה נקרא בשם "נילוס" או הנילוס הכחול, הוא נהר הגיחון.
ספר היובלים מזהה את הנילוס ואחד מיובליו לעיל כגיחון.
המסורת האתיופית מזהה את הנילוס הכחול עם נהר הגיחון והמעיינות הנמצאים בקרבת מוצאו מאגם טאנה אף קרואים "גיון".
סברות נוספות מעלות קשר אטימולוגי בין שמו של אזור גוג'ם שבאתיופיה לבין השם גיחון.
סברות אחרות מזהות את אזור הנהר עם העיר השומרית כיש, שנמצאת במסופוטמיה (עיראק של ימינו), או עם נהר אמו דריה, אשר כונה בשל כך בערבית "גיח'ון", כאשר על פי סברה זו ארץ כוש המוזכרת בספר בראשית היא אזור הינדו-כוש בו זורם הנהר.
אמנם קיים קושי בזיהוי זה, היות שארץ כוש מוזכרת פעמים רבות במקרא כמקום הסמוך לארץ מצרים.
במפות ביאטוס (מפות עולם (מפה מונדי) מסוג אורביס טרארום) המבוססות על המפה אשר צוירה על ידי הנזיר הספרדי ביאטוס מליאבנה בהתבסס על כתבים של הקדוש הנוצרי איזידור מסביליה, כתביו של הגאוגרף תלמי ועל התנ"ך.
החל הנוהג לצייר את גן העדן בראש המפה (כאשר כיוון מזרח היה בראש המפה, ותחת גן העדן מוקמה יבשת אסיה) ולמקם את ארבעת הנהרות היוצאים ממנה
ביבשת אסיה בהתאמה, דבר אשר מיקם את כל ארבעת הנהרות באזור עיראק של ימינו.
היו שרצו לקשר בין נהר הגיחון למעיין הגיחון, כמו הרמ"ה.
הוא חולק על רש"י, שאומר שאין קשר בין השניים.
יש שהסבירו את דעת הרמ"א בכך שמקורות הגיחון בירושלים מגיעים מנהר הגיחון לפי חלק מהפירושים.
גיחות הרעשה מעל קהיר היו סדרה של גיחות של מטוסי קרב ישראליים שביצעו בומים על קוליים מעל קהיר כאמצעי לחץ נוסף על הציבור המצרי והשלטון המצרי במהלך מלחמת ההתשה.
הגיחות גרמו לנזק למבנים בעיקר ברובעי היוקרה של קהיר ולזעם ותסכול של ההנהגה המצרית.
במהלך מלחמת ההתשה שאפה מצרים לשחוק את כוחות צה"ל ולהביא לנפגעים רבים ככל האפשר בעיקר באמצעות תקיפות ארטילריה לעבר קו בר-לב ולעבר מטרות במערב סיני.
בתגובה נהגה ישראל לתקוף כוחות מצריים בצידה המערבי של תעלת סואץ באמצעות הפצצות חיל האוויר ובפעולות קרקעיות.
הימשכותה של המלחמה, והגידול במספר החיילים הנפגעים לצה"ל הביא להחרפת תגובותיו, שהחל לתקוף גם כוחות בעומק מצרים וכן מטרות תשתית אזרחית ומטרות כלכליות.
התקיפות בוצעו בין היתר באמצעות כוחות חי"ר מוסק.
חלק מההתקפות העמוקות הביאו לרגיעה בחזית למשך מספר שבועות או חודשים מאחר שדרשו מהמצרים הקצאת משאבים לשמירה על עורפם באמצעות כוחות שמירה על מתקנים שנקראו המיליציות העממיות.
ב-17 ביוני 1969 במהלך גיחת צילום של שדות תעופה צבאיים בסביבת קהיר ושל הכור הגרעיני באינשאס של שני זוגות מטוסי מיראז' 3 מטייסת 119, הגביר אחד המטוסים מהירותו כדי לחבור לבן זוגו ובטעות עבר את מהירות הקול כשהוא בגובה נמוך של 800 רגל מעל לשכונותיה של קהיר.
הבום העל קולי שנוצר גרם להרס, ניפץ זגוגיות בשכונת היוקרה הליופוליס שבה ארמון הנשיא ובמפקדת ההגנה האווירית המצרית.
אמצעי התקשורת בעולם דיווחו על ההרעשה הישראלית בקהיר והביכו את ההנהגה המצרית.
נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר זעם על ביצוע הבום העל קולי מעל בירת מצרים ולאחר דיון עם המפקדי הצבא, הדיח את מפקד חיל האוויר מוסטאפה שאלבי אל חינאווי שהספיק לכהן כשמונה חודשים בלבד ומינה במקומו את עלי מוסטפא בגדאדי.
כן הדיח את מפקדים נוספים ובהם מפקד ההגנה האווירית חסאן כאמל והעניש אחרים.
מפקד חיל האוויר הישראלי, מוטי הוד ביקש לברר את נסיבות המקרה וראה בו כאמצעי נוסף להפעלת לחץ על המצרים.
כתוצאה מכך, בהמשך המלחמה הזניקה ישראל מטוסי קרב לביצוע בומים על קוליים מעל שכונות היוקרה של קהיר.
במטרה להגביר את עוצמת הפיצוץ והנזק למבנים, בוצעו הבומים במטוסי הפנטום שהיו גדולים יותר מהמיראז'ים ולכן גרמו להדף חזק יותר וביצעו פס נזק לאורך העיר.
אחת הגיחות המשפיעות בוצעה ב-4 באוקטובר 1969, שבו טסו זוג מטוסי פנטום בין היתר מעל ארמון הנשיא ומעל כיכר תחריר כשהם מזעזעים את המבנים מנפצים שמשות וזורעים הרס רב.
גיחות ההרעשה היו גורם נוסף שהביא את נאצר לדרוש מבני בריתו הסובייטים לשלוח חיל משלוח להגנה על שמי ארצו.
בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים נערכה סדרה של גיחות צילום מצריות מעל הנגב, לשם איסוף מודיעין.
חלק מהגיחות שילבו במסלולן את הכור הגרעיני בדימונה.
חיל האוויר הישראלי ניסה לירט בדרכים שונות את המטוסים המצריים, אך ללא הצלחה.
הגיחות שבוצעו מדי ימים אחדים וחוסר האונים של חיל האוויר ביירוטם הגבירו את המתח והחרדה בישראל.
ב-15 במאי צלחו כוחות יבשה מצריים את תעלת סואץ ונכנסו למרחבי סיני.
בכך הכניס נשיא מצרים את ישראל למצב חירום, שכונה "תקופת ההמתנה" שבמהלכה חלה הסלמה מהירה ביחסי המדינות עד לפרוץ המלחמה.
בהדרגה הלך וגדל הכוח המצרי שזרם לתוך סיני, ובעקבות זאת גייס צה"ל כוחות מילואים והציב אותם מול הגבול המצרי.
ב־17 במאי דרש נשיא מצרים ממפקד כוח החירום של האו"ם בסיני וברצועת עזה שכוחותיו יעזבו את קווי הגבול, וב-22 במאי פינו 4,000 חיילי כוח החירום של האו"ם את עמדותיהם שחצצו בין צבא מצרים לצה"ל.
ב־23 במאי סגרה מצרים את מצרי טיראן למעבר ספינות ישראליות על ידי הצבת תותח ארוך טווח שאמור היה להטביע אוניות ישראליות שינסו לעבור.
סגירת מצרי טיראן הייתה מבחינתה של ישראל עילה למלחמה.
החל מאמצע מאי ובמקביל לפעילות המאיימת ולהצהרות של מדינאים ערביים, הזניקה מצרים מטוסי צילום שחצו את גבול סיני במסלול עמוק לתוך הנגב והגבירו את תחושת החרום בישראל.
גיחת הצילום המצרית הראשונה שהתגלתה על ידי מערך הבקרה הישראלי הייתה ב-17 במאי 1967. זוג המטוסים המצריים המריאו משדה התעופה ע'רדקה וטסו בנתיבים אזרחיים ובמהירות של מטוס נוסעים מדרום לישראל ומעל לשטח ירדן.
לאחר מכן טיפסו לגובה רב, הגבירו מהירות וחצו את כל רוחבו של הנגב מגבול ירדן ועד גבול מצרים.
בתגובה הזניק חיל האוויר זוג מטוסי מיראז' 3 מטייסת 101 שטיפסו לגובה רב וניסו ליירט את המטוסים המצריים.
המיראז'ים, שנשאו עליהם מכלי דלק חיצוניים נתיקים, לא הצליחו לעלות לגובה של המיגים ולא הצליחו לרדוף אחריהם.
בינתיים הוזנק זוג מיראז'ים נוסף מטייסת 119 שניסו לנהל גם הם מרדף אל תוך סיני.
לבסוף לקראת נחיתת המטוסים המצריים בביר גפגפה חזרו המיראז'ים לישראל מבלי שהצליחו להפיל את המטוסים המצריים.
לאחר גיחת צילום זו יזמו המצרים סדרה של גיחות רבות נוספות בעיקר מעל שטח הנגב.
הגיחות נעשו בהפרשים של ימים בודדים זה מזה על ידי מטוס מיג 21 ללא חימוש וללא מכלי דלק נתיקים, כשפוד צילום חיצוני צמוד לגחונו.
לחלק מהגיחות התלווה מיג 21 נוסף להגנת מטוס הצילום.
מטוס הליווי טס גם הוא ללא מטען אלא עם טילי אוויר אוויר בלבד.
מאחר שהמיגים היו נקיים ממטען התאפשרה טיסתם בגובה רב של 50,000 רגל ובמהירות גבוהה מאוד של 1.7 עד 2 מאך.
המיגים המריאו בכל פעם משדה תעופה מצרי אחר ומסלול הטיסה שלו היה שונה מגיחה לגיחה.
בכך התקשה על חיל האוויר הישראלי לאתר גיחות צילום חודרות מבעוד מועד.
בנוסף הזניקו המצרים בחלק מהפעמים זמן קצר לפני גיחת הצילום, זוג מטוסי מיג 21 אחר שיבצע חדירת הסחה ונמלט ובכך הביא לניהול מרדפי שווא של מטוסי מיראז' ישראלים.
אחת הגיחות המשמעותיות ארעה ב-26 במאי שבו חדרו זוג מטוסי צילום בטיסה ישירה אל עבר הכור בדימונה.
מעל הכור ביצעו פניה בחזרה לכיוון מערב.
בינתיים הוזנקו זוג מטוסי מיראז' מטייסת 101 ובהם סא"ל דוד עברי וסגן גיורא אפשטיין.
לאחר מרדף ממושך אל תוך סיני שבמהלכו הנמיך מטוס המיג, הצליח אפשטיין לנעול טיל אוויר-אוויר על המיג אך לא קיבל אישור ירי מהבקרה האווירית מחשש שהפלה מעל שטח סיני תביא להסלמה נוספת ביחסים המתוחים עם מצרים.
בתגובה לגיחות הצילום, ומחשש לתקיפת המרכז למחקר גרעיני בדימונה, הוכנסו לכוננות הזנקה מיידית ב-27 במאי כל שלוש טייסות מיראז' 3, שהיה מטוס הירוט המתקדם ביותר שברשות ישראל.
במקביל להעלאת הכוננות נקבע סבב פטרולים של שלוש הטייסות מעל הנגב והוצבו מטוסי מיראז' גם בבסיס חצרים הדרומי שהיה בשלבי הקמה וטרם הושמש, וזאת במטרה לקצר את זמני ההזנקה.
בכל פעם שנתגלתה חדירה של גיחות הצילום הוזנקו מטוסי מיראז' לעבר המטוסים אך מטוסי המיראז', גם כשטסו בתנאים אופטימליים, התקשו לעלות לגובה הטיסה של המיג 21R ולאחר תמרונים שונים חזרו לנחיתה מבלי שהצליחו להגיע לעמדת יירוט.
סוללות טילי ההוק הישראליות שיגרו ככל הנראה גם הן מספר טילים כנגד מטוסי הצילום אך מטוסי הצילום טסו מחוץ למעטפת הביצועים של הטילים והם נפלו בטרם הגיעו אליהם.
הגיחות כונו בחיל האוויר "גיחות מריטת עצבים".
ניסיון יירוט באמצעות מיג 21
בתחילת יוני הותקנו במיג שני טילי שפריר 2 שהיו טילים נסיוניים וטרם הוכרזו כמבצעיים.
מהמיג הוסר מכל הדלק החיצוני כדי לשפר ביצועיו.
על גג מבנה הטייסת הותקן צופר אזעקה בעל צליל מיוחד שיופעל במקרה של הזנקת המיג.
לאחר השלמת ההכנות הוצב המיג בעמדת היירוט של בסיס חצור בכוננות הזנקה מיידית כשהוא צבוע בצבעי אדום בוהקים כדי למנוע הפלתו על ידי מטוסים ישראליים, כשבו סא"ל דני שפירא.
לאחר שלושה ימים של כוננות של המיג, שבהם המצרים לא יזמו גיחת צילום, פרצה מלחמת ששת הימים.
ביומה הראשון של המלחמה השמיד חיל האוויר הישראלי את רוב חיל האוויר המצרי ובכך תם הצורך בסיכול גיחות הצילום המצריות.
הטיסות התכופות שחדרו לשטחי הנגב הגבירו בישראל את התסכול והחרדה לקראת המלחמה המתקרבת.
טיסות הצילום המצריות נפסקו באחת עם פרוץ המלחמה שבה הושמד רוב חיל האוויר המצרי במבצע מוקד.
לקראת חתימה על הסכם הפסקת האש בין ישראל למצרים שסיימה את מלחמת ההתשה הודיעה ארצות הברית לישראל כי בכוונתה לבצע גיחות צילום מעל אזורי הקרבות משני צידי תעלת סואץ.
ישראל סירבה לאפשר את טיסות הצילום ואף הזהירה שתיירט מטוסים אמריקאים שיטוסו מעל שטחה.
על אף ההתנגדות הישראלית ביצעו האמריקאים ללא תיאום גיחות צילום מעל סיני אך ישראל נמנעה מהפלתם על אף שיכלה לעשות כן.
בתקופת מלחמת ההתשה הייתה ארצות הברית ספקית הנשק העיקרית והפכה בהדרגה לבת ברית לישראל.
לאחר ההסלמה בקרבות וריבוי ההתנגשויות בין צה"ל לחיל המשלוח הסובייטי שהוצב על אדמת מצרים יזמה וסייעה ארצות הברית לחתימה על הסכם הפסקת אש לסיום המלחמה.
במהלך המגעים וניסיונות הגישור עלה החשש בישראל שהמצרים יפרו את ההסכם ויקדמו אמצעי לחימה אל תוך רצועת 50 הקילומטרים מהתעלה שאותם התחייבו שלא לעבות בכוחות צבא.
לנוכח החשש מהפרות ההסכם הודיעה ארצות הברית כי בכוונתה לבצע גיחות צילום משני צידי התעלה בשטח ישראל ומצרים לאחר הפסקת האש.
המשבר הפוליטי סביב הסכמי הפסקת האש שהביאו לפירוק ממשלת הליכוד הלאומי שקמה ערב מלחמת ששת הימים, והמחלוקת העמוקה בין מרכיבי הממשלה שהשתייכו כולם ל'מפלגת העבודה', עמדו ברקע העובדה שבמשרד הביטחון התקבלה החלטה על דעת שר הביטחון בלבד, להודיע לאמריקנים על התנגדות ישראל לגיחות צילום של החזית.
על פי עדותו של יצחק רבין, שהיה אז שגריר ישראל בארצות הברית, "נספח צה"ל בארצות הברית, אלי זעירא, קיבל מברק מגורם בכיר מאוד במערכת הביטחון של ישראל [בו] נצטווה להודיע לאמריקנים, כי ישראל מתנגדת לצילום מצב הפתיחה במועד הקבוע להפסקת-האש [...ו]שישראל תיירט את המטוסים האמריקניים אם ינסו לבצע את צילומיהם".
רבין הגדיר מהלך זה "בלשון זהירה, לא כפי שצריך ולא כפי שאפשר היה לנהל.
היה ברור כי יהיה קושי אובייקטיבי לקבוע אם המצרים יפרו את הפסקת האש".
בהמשך הדברים הסביר רבין את ההחלטה המשונה הזו כנובעת "מהמבוכה וחוסר האונים שנשתררו בישראל".
ארצות הברית החליטה לבצע גיחות צילום על אף התנגדות ישראל וללא תאום עמה, אך רק לאחר כניסת הפסקת האש לתוקף.
ב-9 באוגוסט 1970 יומיים לאחר חתימת הסכם הפסקת האש בין ישראל למצרים בוצעה גיחת הצילום הראשונה של מטוס הריגול U-2 אמריקאי מעל מערב סיני.
המטוס יצא מבסיס חיל האוויר הבריטי בקפריסין לעבר מפרץ סואץ בגובה רב של 70,000 רגל והמשיך לכוון נחל ים.
המטוס זוהה על ידי מערך הבקרה הישראלי.
בתגובה הזניק חיל האוויר זוג מטוס פנטום מטייסת 201. מטוסי הפנטום נסקו במהירות והתמקמו מאחורי המטוס האמריקני והצליחו להגיע לעמדת שיגור טיל עליו.
אולם לא ניתנה לטייס פקודת ירי.
גיחה שנייה נערכה יומיים לאחר מכן ב-11 באוגוסט המטוס טס הפעם בגובה רב עוד יותר - 75,000 רגל מעל סיני ומצרים.
שוב הזניק חיל האוויר זוג מטוסי פנטום שהצליחו להגיע לעמדת ירי טיל אולם שוב לא ניתנה פקודת ירי.
ב-29 באוגוסט בוצעה גיחת הצילום השלישית והאחרונה.
הפעם המריא המטוס מבסיס נאט"ו בטורקיה וטס בגובה רב מעל תעלת סואץ.
הגיחות הביאו למתיחות רבה בין ישראל לארצות הברית.
הצילומים שהופקו מהגיחות האמריקאיות הוכיחו כי מצרים הפרה באופן ברור את הסכם הפסקת האש.
"גֵּיחֲזִי" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי.
הפסל שייך ליצירתו המוקדמת של שמי, בה הושפע מן האמנות הכנענית.
הפסל אבד בשנת 1948, לאחר פינוי בית הערבה, שבו היה שמי חבר.
הפסל "גיחזי" מציג דימוי של גבר האוחז מעין מטה.
שמו של הפסל מזהה אותו כגיחזי, נערו של הנביא אלישע.
תווי הפנים של ראש הדמות חדים ומזכירים פיסול של המזרח הקרוב, כדוגמת האמנות המסופוטמית והמצרית.
במקום לתאר את כל גוף הדמות בחר שמי לתאר את כתפיה של הדמות וראשה על גבי מעין מעוין או מצולע, המשמש גם מעין "כן" לפסל.
מצידו האחד של המתומן בולטות שתי כפות ידיים האוחזות במטה מסוגנן המתחבר אל ראשה של הדמות.
לצד השפעת האמנות הארכאית מעיד סגנון הפיסול של הדמות גם על ההשפעה המכרעת של האמנות הכנענית הארצישראלית בכללה ויצירתו של יצחק דנציגר בפרט על יצירתו המוקדמת של שמי.
גדעון עפרת אף שיער כי הפסל נוצר מאותה אבן שממנה נוצר "נמרוד" (1939) של דנציגר.
גיטגה (Gitega, לשעבר Kitega) היא עיר הבירה של בורונדי מאז 2019. היא העיר השנייה בגודלה בה, בפער גדול מן העיר הגדולה ביותר, הבירה הקודמת בוג'ומבורה.
גיטגה, שהיא גם בירת המחוז הנושא את אותו שם, שוכנת ברמה שבמרכז המדינה, כ-62 ק"מ ממזרח לבוג'ומבורה ואגם טנגניקה ובמרחק דומה ממערב לגבול טנזניה.
בעיר שוכן המוזיאון הלאומי של בורונדי והיא מקום מושבו של הארכיבישוף של גיטגה.
במרץ 2007 הכריז נשיא בורונדי פייר נקורוזיזה על הכוונה להעביר לגיטגה את בירת המדינה.
מועצת השרים קיבלה החלטה רשמית על העברת הבירה בדצמבר 2018 והפרלמנט אישר אותה בינואר 2019.
מספר שיקולים עמדו מאחורי העברת הבירה לגיטגה: מיקומה המרכזי של העיר, בניגוד לבוג'ומבורה השוכנת בקצה המערבי של בורונדי; הרצון לעודד את הכלכלה ולהוסיף מקומות עבודה באזור פחות מפותח של הארץ, וכן הערך ההיסטורי הסמלי של גיטגה, ששימשה מושבם של מלכי בורונדי בתקופות קדם-קולוניאליות.
מבקריו של הנשיא נקורוזיזה טענו שהמעבר נועד גם להחליש את האופוזיציה לשלטונו, שמתרכזת בבוג'ומבורה.
טרנס מייקל ג'וזף "גיזר" באטלר הוא מוזיקאי ובסיסט בריטי, הידוע בעיקר כבסיסט וכותב השירים המרכזי של להקת ההבי מטאל בלאק סבאת'.
באטלר, שהיה שותף מרכזי ליצירת כמה מהאלבומים החשובים ביותר בהבי מטאל, נחשב לאחד מנגני הבס המשפיעים ביותר בתולדות הרוק הכבד.
באטלר נולד בברמינגהאם בריטניה, להורים קתוליים מעמד הפועלים.
את כינויו "גיזר" ("Geezer"; באנגלית: "ברנש", "בחורצ'יק") קיבל כשהיה בגיל שמונה.
לדבריו, "בבית הספר נהגתי לכנות את כולם בכינוי 'גיזר'.
היה זה סלנג חברי, בדומה לסלנג האמריקאי 'guy', אולם באנגליה המילה היא דו משמעית, ויכולה גם להתפרש כ"ברנש".
בסופו של דבר, כולם החלו לכנות אותי 'גיזר'".
בנערותו הושפע באטלר עמוקות מהמיסטיקן המפורסם אליסטר קראולי, השפעות שיבלטו בצורה ניכרת בליריקה שכתב כחבר בלהקת בלאק סבאת'.
כבסיסט, הושפע באטלר רבות מג'ק ברוס, נגן הבס של להקת הבלוז רוק קרים.
בסתיו 1967, יסד יחד עם חברו אוזי אוסבורן את להקתו הראשונה שנקראה "Rare Breed".
לאחר התפרקות הלהקה, חברו השניים לגיטריסט טוני איומי ולמתופף ביל וורד, ויחד הקימו להקה בשם "Polka Tulk", שאת שמה המירו זמן קצר לאחר מכן ל-"Earth".
עקב קיומה של להקה נוספת בשם "Earth", החליפו החברים את שמה לבלאק סבאת', על מנת למנוע בלבול.
בספרו האוטוביוגרפי "Iron Man: My Journey Through Heaven and Hell With Black Sabbath" מתאר איומי את באטלר כ"מסומם, מתלבש בשמלות הודיות ושליו מאוד".
בתקופה זו, היה עסוק באטלר בהשלמת לימודיו כרואה חשבון.
הכשרתו במקצוע זה, סייע ללהקה בענייניה הכספיים בימיה הראשונים.
כחבר בלהקת בלאק סבאת', היה שותף באטלר ביצירת אלבומיה החשובים ביותר של הלהקה כדוגמת Black Sabbath, Paranoid וMaster of Reality, אלבומים בעלי השפעה מכרעת בז'אנר ההבי מטאל.
מלבד כישרונו כנגן בס מחונן, התפרסם באטלר ככותב השירים העיקרי בלהקה, והליריקה האפלה שכתב, שהושפעה מסרטי אימה ואוקולטיזם, נודעה לשם דבר בסצנת ההבי מטאל והשפיע עליו רבות, בעוד שכיום כתיבה מסוג זה הפכה למעין קלישאה של הז'אנר.
בלהקה, בה חבריה השתנו תכופות, נותר חבר באופן רצוף (למעט הפסקות קצרות בין הקלטות), עד לאלבום Forbidden שיצא לאור ב-1995.
ב-1988 השתתף במסע ההופעות שערך אוזי אוסבורן לאלבום הסולו שלו "No Rest for the Wicked World Tour".
בנוסף, ניגן באטלר בשלושה מאלבומיו של אוסבורן.
ב-1995 יצר את ההרכב "GZR", שבעצם היווה את קריירת הסולו שלו.
מההרכב יצאו לאור שלושה אלבומי אולפן.
באוקטובר 2006, הקים יחד עם הזמר רוני ג'יימס דיו, טוני איומי והמתופף ויני אפיס את להקת Heaven & Hell, בה היה חבר עד התפרקותה ב-2010, בעקבות מותו של דיו.
בנו טרנס "ביף" באטלר, הוא סולן להקת הנו-מטאל "Apartment 26".
באטלר הוא טבעוני, ואף הופיע בפרסומים של ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים.
ככותב שירים, התפרסם באטלר בכתיבתו האפלה, הקודרת ומלאת האימה.
היו אף שהאשימו אותו בשטניזם.
הליריקה שלו הייתה בעלת מוטיבים מהמדע בדיוני, פנטזיה, דת, אימה ואוקולטיזם.
נושאים אלו, שלא היו פופולריים בזמנו, נחשבו לפורצי דרך.
באטלר נודע כאחד הראשונים שעשה שימוש באפקט "וואה וואה" בגיטרה, אפקט שהציג באלבום Master of Reality.
בנוסף, ידוע באטלר באקורדים הנמוכים בהם ניגן באלבומיה הראשונים של להקת בלאק סבאת', על מנת להתאים את עצמו לנגינתו הנמוכה של טוני איומי.
הסאונד הנמוך והאפל שנוצר, שהפך לסימן ההיכר של הלהקה, היווה השראה רבה למוזיקאים רבים בז'אנר ההבי מטאל.
גיזר באטלר נחשב לאחד מנגני הבס הטובים והמשפיעים ביותר בהיסטוריה של הרוק הכבד.
ג'ייסון ניוסטד, בסיסט להקת Metallica, ציין את באטלר כמשפיע ביותר עליו, ואמר: "כל נגני הבס האמתיים מכירים בגיזר כמייסד וכסנדק של הכלי הנבחר שלנו.
בסיסטים רבים נוספים, כדוגמת: קליף ברטון, סטיב האריס, לס קלייפול, ג'ון מיונג, ועוד רבים ציינו את באטלר כמשפיע ביותר על סגנון נגינתם.
גיזלה פרל (Gisella Perl; 10 בדצמבר 1907, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 24 בנובמבר 1988, ישראל) הייתה רופאה גינקולוגית יהודייה ששרדה את השואה והתפרסמה בשל ההפלות הרבות שביצעה לנשים במהלך שהותה במחנה הריכוז אושוויץ במטרה להציל את חייהן.
גיזלה נולדה ב-1907 בעיירה סיגט (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרת, משנת 1920 ברומניה, ב-1940 הועברה להונגריה, ב-1945 הוחזרה שוב לרומניה).
לאחר גמר לימודיה התיכוניים המשיכה ללימודי רפואה באוניברסיטת קלוז' ובהמשך התמחתה בגינקולוגיה.
עם פלישת הגרמנים להונגריה בשנת 1944, הועברה עם משפחתה לגטו בעיר ובהמשך נשלחה לאושוויץ.
בשל הרקע הרפואי שלה, זמן קצר לאחר הגיעה לאושוויץ, נשלחה ד"ר פרל לעבוד במרפאה שבמקום, שם ראתה חולים רבים מדי יום וניסתה לעזור להם בעזרת הציוד הדל ביותר שהיה במקום.
עם זאת, היא נתפרסמה יותר בשל הפעילות אותה ביצעה מעבר לשעות העבודה - הפלות.
כיוון שדינה של כל אישה אשר נמצא כי היא בהריון היה מיתה בתאי הגזים, או בשלב מאוחר יותר אף ניסויים בידי ד"ר מנגלה, פעלה ד"ר פרל לביצוע הפלות בכל אישה הרה על מנת להציל את חייה.
פעילות זו בוצעה בשעות הלילה ובהיחבא, בידיה החשופות וללא ציוד רפואי מתאים, וזאת תוך סיכון עצמי ניכר.
בהמשך הועברה לברגן-בלזן, שם שהתה עד לשחרור המחנה.
לאחר היוודע לה על מות משפחתה, לרבות בעלה ובנה, ניסתה להתאבד אך נכשלה.
בשנת 1947 היגרה לארצות הברית.
בקשתה הראשונית לקבלת אזרחות נתקלה בסירוב לאור חשדותיהם של האמריקאים כי שיתפה פעולה עם הנאצים במלחמה.
בהמשך, ולאור מעורבות של פוליטיקאים אמריקאים בעניינה, קיבלה בשנת 1951 אזרחות אמריקאית וכן חזרה לעבוד כגינקולוגית בבית החולים מאונט סיני שבניו יורק.
בשנת 1979 עלתה לארץ והשתקעה בהרצליה, בה התגוררה עם בתה, אשר הוחבאה במהלך המלחמה אצל משפחה לא יהודית, והמשיכה לתרום מזמנה ומהידע שלה למחלקה הגינקולוגית שבבית החולים שערי צדק.
פרל נפטרה בשנת 1988 ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
את קורותיה גוללה ד"ר פרל באוטוביוגרפיה שכתבה 'I was a doctor in Auschwiz' ('הייתי רופאה באושוויץ').
ספר זה עובד בשנת 2003 לסרט בכיכובה של כריסטין לאטי בשם 'מתוך האפר' .
גיזי דורבור הוא כדורגלן ליברי המשחק בהפועל בית שאן ובנבחרת ליבריה.
דורבור משחק בעמדת הבלם ולעיתים כמגן שמאלי וכקשר.
דורבור התחיל את הקריירה שלו במועדונים מקומיים בליבריה.
בקיץ נבחן בהפועל עכו, אך הוא שוחרר.
כעבור 6 ימים החל להבחן במכבי עירוני בת ים מהליגה הלאומית ולבסוף חתם במועדון.
ב-6 בנובמבר 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 2–3 נגד הפועל כפר סבא.
בתום העונה חתם בהפועל הרצליה עמה ירד בסוף עונת לליגה א' והוא שוחרר מהמועדון.
בקיץ חתם בהפועל כפר סבא עימה רשם ירידה שנייה ברציפות לליגה השלישית שהייתה גם הראשונה בתולדות המועדון.
ביולי 2013 חתם בהפועל עפולה שעלתה לליגה הלאומית ובכך הפך לזר הראשון בתולדות המועדון.
דורבור הפך לאחד השחקנים החשובים במועדון והיה שותף לשתי עונות מוצלחות שלו שהסתיימו במקום בפלייאוף העליון, דורבור גם היה שותף לעלייה של עפולה לחצי גמר גביע המדינה לראשונה בתולדותיה בו הפסידה 0–7 להפועל באר שבע.
ב-28 ביולי 2021, דורבור חתם בצעירי כפר כנא.
דורבור ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה בשנת כאשר הוא רק בן 18, ובאותה שנה רשם עוד 3 הופעות בנבחרת.
באוקטובר חזר דורבור לסגל הנבחרת לאחר 4 שנים בהן היה מחוץ לסגל הנבחרת.
במהלך 5 השנים שלאחר מכן דורבור שוב לא מצא את מקומו בנבחרת, אך בספטמבר חזר שוב לסגל הנבחרת.
גיטה דוברו-באואר הייתה עיתונאית, מתנגדת הנאצים וחסידת אומות העולם גרמנית.
גיטה באואר גדלה בבית קתולי בעל השקפות ליברליות.
היא הייתה פעילה בתנועת נוער קתולית וכך גם שלוש אחיותיה.
בתקופת אולימפיאדת ברלין נטתה לנאציזם עקב הסובלנות היחסית שהפגינה המפלגה הנאצית בתקופה זו, אך התפכחה ועם גבור איומי המלחמה מצד הנהגת המפלגה הנאצית, אימצה גישה ביקורתית כלפי המשטר הנאצי.
היא כתבה עלון שבו מתחה ביקורת על המלחמה ושלחה עלון זה לחברים בחזית.
עקב כך נאסרה לתקופה קצרה.
בשנים 1944 ו-1945 הסתירה גיטה באואר את היהודיה למחצה אילזה באומגרט (Baumgart) במשך תשעה חודשים.
באומגרט עבדה במשרד התעופה תוך הסתרת זהותה היהודית-למחצה.
עקב הערות אנטי נאציות שהשמיעה לאחר קשר העשרים ביולי, הייתה בסכנת מאסר ונאלצה להימלט.
היא ברחה לבית משפחת דוברו (Dubro) ברובע שפנדאו בברלין.
בני משפחת דוברו היו חברים של אמה היהודיה של באומגרט.
שתי האחיות לבית דוברו, גיטה ומריה, הסתירו את אילזה בבית הוריהן.
הן חלקו עמה את מנות המזון המצומצמות שקיבלו עקב הקיצוב של תקופת סוף המלחמה.
עקב פעילותה בתנועת נוער קתולית הייתה גיטה באואר תחת מעקב של הגסטפו וכך הייתה חשופה לסכנת חקירות באופן מיוחד.
למרות זאת המשיכה במעשה ההצלה תוך סיכון חייה, בלא שקיבלה על כך תמורה, כספית או אחרת.
לאחר המלחמה התגוררה גיטה באואר במזרח ברלין.
היא נישאה ללאו באואר, וב-1950 נולד בנם.
היא ובעלה נאסרו על ידי המשטר הקומוניסטי בחשד שהם מרגלים אמריקאים.
גיטה עצמה נכלאה על ידי השטאזי לתקופה של כשלוש שנים בבאוצן.
עם שחרורה נמלטה באואר למערב גרמניה, שם הפכה לאנטי-קומוניסטית.
היא עבדה ברשת התקשורת של אקסל שפרינגר ובעלה לאו עבד בעיתון שטרן.
בשנת 1985 הכיר יד ושם בבאואר כחסידת אומות העולם.
גיזוויל הוא כפר בקנטון אובוולדן שבשווייץ.
הכפר מוזכר לראשונה במקורות מהמאה ה-11 בשם Kisevilare.
גיזוויל ממוקם על קצהו הדרומי של אגם סרנן.
הוא כולל חלקים מהכפרים גרוסטייל, קליינטייל, רודנץ ודיכטרסמט וכן כמה בתי חווה.
שטח הכפר הוא 85.9 קמ"ר, מתוכם 35.9% משמשים לחקלאות, 53.3% מיוערים, 2.2% הם שטח בניו ו-8.7% מהווים שטחי נהרות, קרחונים והרים.
נכון לסוף שנת 2014 מונה אוכלוסיית הכפר 3,558 תושבים.
לאחר תקופות של עוני והגירה שלילית בסוף המאה ה-19, כאשר גודל האוכלוסייה עמד במשך זמר רב על כ-1,600 איש, גדלה אוכלוסיית הכפר בהדרגה במהלך המאה ה-20. ב-40 השנים האחרונות גדלה האוכלוסייה בכ-38% בעיקר בשל המצב הכלכלי באזור ובשל שיפור התחבורה הציבורית ללוצרן.
את גיזוויל משרתת תחנת הרכבת המקומית הניצבת על מסילת לוצרן-אינטרלאקן והכפר גם מחובר לכביש המהיר A-8. האטרקציות העיקריות בכפר הן שתי חורבות: רוזנברג ורודנץ ובתי חווה מסורתיים ביישוב גרוסטייל.
גיטאנג'לי (בתעתיק לאנגלית: Gitanjali; באנגלית: Song Offerings; בבנגלית: গীতাঞ্জলি; בעברית: מתת-שיר; קרבן זמרה) הוא אוסף שירים מאת האמן והמשורר יליד בנגל שבהודו, רבינדרנת טאגור.
אוסף השירים המקורי, שנכתב בבנגלית ואשר כלל 157 שירים, הוצא לאור ב-14 באוגוסט 1910. המהדורה האנגלית של גיטאנג'לי (Song Offerings) היא כרך של 103 שירים באנגלית, אשר הוצא לאור לראשונה בנובמבר 1912, על ידי "אגודת הודו הלונדונית" (India Society of London).