tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השניים השיגו ניצחונות על צמדים כמו שארק בוי ומד מייקי, דני דורינג ורודקיל ו-America's Most Wanted (כריס האריס וג'יימס סטורם).
עם זאת, הופעתו האחרונה של פאטו בארגון הייתה ב-11 באוגוסט 2004, כאשר הוא נחל הפסד לאלכס שלי.
פאטו הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות היפני All Japan Pro Wrestling (AJPW) לקראת סוף שנת 2003 תחת שם הבמה הקודם שלו, ג'מאל, כשהצטוות מיידית עם קבוצת Roughly Obsess and Destroy (R.O.D.) של טאקה מיצ'ינוקו.
הוא לעיתים קרובות הופיע לצד חבריו לקבוצה, טאיו קיה וביוקנון, אף על פי שקיבל דחיפה כמתאבק יחידים בתחילת שנת 2004. הוא השתתף בטורניר Champion Carnival של אותה השנה, ובו הוא כשל בהעפלתו משלב הבתים; מנגד, הוא השיג ניצחון מפתיע על אגדת ההיאבקות, קייג'י מוטה.
בחודש מאי, הוא החל בפיוד עם טושיאקי קוואדה, כששם לעצמו למטרה לזכות באליפות הטריפל קראון במשקל כבד שלו.
השניים נאבקו על חגורת אליפות זו ב-12 ביוני, בקרב שבו קוואדה ניצח.
לאחר הפסדו בקרב זה, ג'מאל העביר את יתר שנת 2004 במחלקת הזוגות לצד שותפו, טאיו קיה.
ביחד הם זכו בטורניר World's Strongest Tag Determination League לאחר שניצחו בגמר את קאז הייאשי וסאטושי קוג'ימה.
חודש לאחר מכן ב-16 בינואר 2005, הם זכו באליפות הזוגות העולמית בפעם הראשונה, זאת לאחר שגברו על נציגי ארגון ההיאבקות New Japan Pro-Wrestling (NJPW), הירושי טנהאשי ויוטאקה יושי.
לאחר ניצחון זה, הוא נטל חלק פעם נוספת בטורניר Champion Carnival של אותה השנה, כשהפעם הוא הגיע עד לגמר, ובו הוא הפסיד לקנסוקה ססאקי.
לאחר מספר ניצחונות מרשימים נגד האלוף סאטושי קוג'ימה, ג'מאל החל פעם נוספת במסעו אל אליפות הטריפל קראון, כשהפעם הוא התמודד מול קוג'ימה על התואר ב-1 בספטמבר, אך גם בקרב זה הוא לא צלח במשימתו.
לאחר מכן, הוא השתתף פעם נוספת ביחד עם טאיו קיה בטורניר World's Strongest Tag Determination League, לעומת זאת, הם כשלו בהעפלתם משלב הבתים.
ג'מאל עזב את AJPW בדצמבר 2005.
בדצמבר 2005, פאטו חתם פעם נוספת בארגון ההיאבקות WWE.
הוא ביצע את חזרתו ב-3 באפריל 2006 במהלך פרק של התוכנית RAW בדמות חדשה בשם אומאגה.
שם במה זה הגיע מהליך הקעקוע הסמואני האחרון והכואב ביותר, כשמשמעות השם היא "הסוף".
הוא הוצג כדמות פראית והרסנית אשר נוהלה על ידי המנג'ר שלו, ארמנדו אלחנדרו אסטרדה.
לפי הוראותיו של אסטרדה, הוא תקף את ריק פלייר כבר בבכורה המחודשת שלו.
הוא גבר על אותו פלייר באירוע באקלאש, שנערך ב-30 באפריל.
באמצע שנת 2006, אומאגה יצא לרצף ניצחונות חסר תקדים נגד מרבית המתאבקים של המותג Raw, כשבין השמות שעליהן גבר נמצאו כוכבים כמו ג'ון סינה, שון מייקלס וטריפל H.
הפיוד הבא שלו היה באירוע סאמרסלאם, שבו היה אמור לשמש כדמות השומרת על וינס מקמהן ושיין מקמהן במהלך הקרב שלהם נגד D-Generation X (שון מייקלס וטריפל H).
לעומת זאת, הוא הותקף כבר במהלך הכניסה שלו על ידי קיין.
אומגה נקלע לפיוד עימו במשך החודשיים הבאים, עד שהוא ניצח בקרב "המפסיד עוזב את Raw" ב-9 באוקטובר בתוכנית Raw.
אף על פי שהם היו במותגים נפרדים, הקרב האחרון בין השניים נערך באירוע סייבר סאנדי, שבו אומאגה יצא עם ידו על העליונה פעם נוספת.
אומגה, שעדיין לא הוצמד במהלך הקדנציה השנייה שלו בארגון, הוכרז כטוען לכתר לאליפות ה-WWE ובעקבות זאת הוכנס לפיוד עם האלוף דאז, ג'ון סינה.
המנג'ר של אומאגה, ארמנדו אלחנדרו אסטרדה, התעקש שניצחונו של סינה היה במקרה.
כתוצאה מכך, קרב חוזר בין השניים נקבע לאירוע הרויאל ראמבל, כשהפעם התניית הקרב הייתה קרב מי שעומד אחרון.
האלוף הבין יבשתי ומגוון פיודים (2007–2009)
אומאגה נבחר להיות הנציג של וינס מקמהן ב"קרב המיליארדרים" עם דונלד טראמפ ברסלמניה 23. מידע לאחר שנבחר, מקמהן העניק לאומאגה קרב על האליפות הבין יבשתית נגד האלוף, ג'ף הארדי.
בקרב ביניהם, אומאגה ניצח וזכה בתואר.
לאחר שבובי לאשלי נבחר לנציג מטעמו של טראמפ, השניים פיתחו ביניהם פיוד שנמשך מעבר לרסלמניה.
אומאגה הפסיד בקרב המיליארדרים שהיה שיער נגד שיער, וגרם למקמהן להיות מגולח בראשו.
שבועיים לאחר רסלמניה, לאשלי הפריע בקרב ואף איפשר למעריץ שתול, סנטינו מארלה, לנצח את אומאגה ולזכות באליפות הבין יבשתית.
באירוע באקלאש, שנערך ב-29 באפריל, אומאגה, וינס מקמהן ושיין מקמהן התמודדו מול לאשלי על אליפות העולם של ECW שלו בקרב האנדיקאפ 3 נגד 1. בקרב זה, קבוצתו של אומאגה יצאה עם ידה על העליונה, כאשר הוא העניק לוינס את התואר.
אותו קרב בדיוק התקיים באירוע יום הדין, שנערך ב-20 במאי, ובו לאשלי ניצח; לעומת זאת, מאחר שלאשלי הצמיד את שיין לניצחון, הוא לא זכה בתואר.
הפיוד הגיע לסיומו באירוע One Night Stand, כשאומאגה עזר לוינס נגד לאשלי בקרב רחוב על התואר.
למרות זאת, עזרתו של אומאגה ושיין בקרב לא הספיקה ווינס הפסיד ואיבד את התואר.
בחודש יוני, אומאגה נקלע לפיוד מחודש עם מארלה, אותו אחד שגבר עליו וזכה באליפות הבין יבשתית שלו חודשיים קודם לכן.
כשהשניים התמודדו אחד מול השני באירוע נקמה, אומאגה שלט ברוב הקרב, אך הפסיד כתוצאה מפסילה לאחר שהוא להסכים עם הנחיותיו של השופט, כשהוא המשיך להכות את מארלה.
בקרב חוזר ב-2 ביולי, אומאגה גבר על מארלה וזכה בתואר בפעם השנייה.
לאחר זמן מה, הוא ביצע את מעברו לדמות הטובה, כשהוא חבר לשורות ג'ון סינה נגד קרליטו ורנדי אורטון.
לאחר שניצח את קרליטו ומר קנדי בקרב משולש באירוע סאמרסלאם ושמר על תוארו, הוא הפריע בקרב בין קנדי לג'ף הארדי, כשהוא תקף את הארדי, מה שהפך אותו בחזרה לדמות הרעב.
שבוע לאחר מכן, ב-3 בספטמבר בתוכנית Raw, אומאגה איבד את התואר לאותו הארדי.
מאוחר יותר באותו הערב, הוא הצטוות לשורות קרליטו נגד טריפל H במסגרת קרב האנדיקאפ 2 נגד 1. במהלך הקרב, טריפל H תקף את אומאגה מספר פעמים עם הפטיש שלו.
תקיפה זו הובילה לקיום קרב בין השניים באירוע ללא רחמים, כשקרב זה שונה והפך לקרב על אליפות ה-WWE, זאת משום שטריפל H זכה בתואר מוקדם יותר באותו הערב.
אומאגה נוצח על ידי טריפל H בקרב ביניהם.
באירוע סדרת ההישרדות, אומאגה השתתף בקרב ההדחות המסורתי כאשר קבוצתו הורכבה מביג דאדי וי, פינלי, מר קנדי ומונטל וונטביוס פורטר נגד ג'ף הארדי, קיין, ריי מיסטריו וטריפל H.
בקרב זה שהיה קרב הדחות לא שגרתי של חמישה נגד ארבעה, קבוצתו של אומאגה נחלה הפסד.
לקראת האירוע רסלמניה 24, אומאגה התעמת עם בטיסטה, כשבאירוע עצמו הוא הפסיד לבטיסטה.
ב-23 ביוני 2008, אומאגה הועבר למותג סמאקדאון, כחלק מהדראפט לשנת 2008. ב-2 באוגוסט, הוא סבל מקרע ברצועה הצולבת האחורית.
לאחר מספר קטעי וידאו שיצרו ציפייה לקראת חזרתו לארגון, ב-30 בינואר 2009 בתוכנית סמאקדאון, הוא חזר לצלילי נעימת כניסה חדשה, כשהוא רשם ניצחון על ג'ימי וואנג יאנג.
אומאגה נחל את הפסדו הראשון מאז חזרתו ב-6 במרץ בתוכנית סמאקדאון, כשהוא הפסיד לטריפל H בפסילה, זאת לאחר שקבוצת לגאסי תקפה את טריפל H.
ב-1 במאי בתוכנית סמאקדאון, אומאגה חזר מהיעדרות בת חודשיים, כשתקף את CM פאנק במספר מקרים שונים, ואף הפריע לו בפדיית מזוודת כסף בבנק שלו.
באירוע יום הדין, אומאגה ניצח את פאנק, אך הוא הפסיד לו בקרב חוזר ביניהם באירוע חוקי אקסטרים, קרב שהיה מסוג קרב רצועה סמואנית.
קרב זה סימל את הופעתו האחרונה של אומאגה ב-WWE.
ב-8 ביוני 2009, הארגון הודיע על שחרורו של פאטו מהחוזה.
מאוחר יותר נודע שסיבת שחרורו הייתה כתוצאה מהפרת מדיניות הבריאות שלהם; אף על פי שזאת הייתה הפעם השנייה שהוא הפר את המדיניות, הסירוב שלו לעבור גמילה היא זו שהובילה לפיטוריו.
ב-11 ביולי 2009, אומאגה הופיע בארגון ההיאבקות World Wrestling Council (WWC) בפוארטו ריקו, כשבהופעתו בארגון זה הוא ניצח את מר אנדרסון.
ארבעה חודשים לאחר מכן, הוא השתתף במסע ההופעות של האלק הוגאן באוסטרליה.
ב-21 בנובמבר, אומאגה חבר לשורות אורלנדו ג'ורדן בהפסדם בקרב זוגות לאחיו, ריקישי, ובריאן כריסטופר.
שלושה ימים לאחר מכן, הוא גבר על ברוטוס.
ב-26 בנובמבר, אומאגה וג'ורדן הפסידו לביפקייק ומר אנדרסון.
יומיים לאחר מכן, הוא התאבק בקרב האחרון בחייו, ובו הוא הפסיד למר אנדרסון, לפני מותו ב-4 בדצמבר.
פאטו גידל ארבעה ילדים ביחד עם אשתו, L.T.
במהלך סוף השבוע של ה-30 באוגוסט 2007, פורסמו ידיעות במגזינים כמו ספורטס אילוסטרייטד, ניו יורק דיילי ניוז ווושינגטון פוסט שנקבו בשמו של פאטו כאחד מהמתאבקים אשר רכשו תרופות דרך מרקחה באינטרנט, זאת בניגוד למדיניות הבריאות של ה-WWE.
פאטו הוא אחד מאלו שהוזכרו שרכש הורמון גדילה.
ביוני 2009, פאטו הפר את מדיניות הבריאות של ה-WWE פעם נוספת, ומשום שסירב לשתף פעולה עם נוכחות בסדנת גמילה מסמים, הוא שוחרר מחוזהו.
ב-4 בדצמבר 2009, פאטו נמצא על ידי אשתו בביתו, ביוסטון, טקסס, כשהוא מחוסר הכרה ודם ניגר מתוך אפו.
שיחה למוקד החירום בוצעה ופאטו הובהל לבית החולים באמבולנס.
הוא סבל מהתקף לב והוכרז מת בסביבות השעה 13:00 בצהריים.
דוח הנתיחה לאחר המוות הראה שהמוות של פאטו נגרם בעקבות מספר תרופות שנמצאו בגופו כמו משכך הכאבים הידרוקודון, מרפה השרירים קריסופרודול ותרופה נגד חרדה מסוג דיאזפאם.
חוקרי מקרי המוות של יוסטון מצאו שפאטו סבל ממחלות לב וכבד.
מאוחר יותר, נקבע שהשילוב של השימוש בתרופות ביחד עם מצבו הרפואי הם אלו שהובילו למותו, ומותו נקבע כהתקף לב שנגרם לאחר כמות רעילה של חומרים מרובים.
אליפות הזוגות העולמית של AJPW (פעם אחת) - עם טאיו קיה
אליפות במשקל כבד של WWW (פעם אחת) - עם מאטי סאמו
אליפות במשקל כבד של WWW (פעמיים) - עם קימו
אליפות הזוגות הדרומית של MCW (3 פעמים) - עם קימו
PWI דירג אותו במקום ה-22 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2007
האליפות הבין יבשתית של ה-WWE (פעמיים)
הצמד הגרוע של השנה (2002) - עם רוזי
אומברטו אנטוניו טוצי (באיטלקית Umberto Antonio Tozzi נולד ב-4 במרץ 1952 בטורינו), הוא זמר, מלחין ופזמונאי איטלקי, זוכה פסטיבל סן רמו, אשר רוב שירו הם בסגנונות הפופ ורוק.
מחוץ לאיטליה מוכר בעיקר בזכות שיריו שזכו להצלחה בין לאומית ביניהם:Gloria, Ti Amo ו-Tu.
טוצי נולד בטורינו שבאיטליה, הוא החל את הקרירה המוזיקלית שלו בגיל 16 כאשר את הצטרף להרכב מוזיקלי מקומי בשם "Off Sound", במהלך סיבוב ההופעות של הרכב בצפון איטליה פגש את המוזיקאי אדריאנו פפאלרדו וחבר אליו להרכב בשם "13 החלקים" בשלב זה החל לכתוב שירים.
הצלחתו הראשונה בתחום הכתיבה הייתה בשנת 1974 כאשר כתב יחד עם דוטלי דמיאנו את השיר "Un Corpo, un'anima" (גוף אחד, נשמה אחת).
ב-1976 פרסם טוצי אלבומו הראשון "Donna Amante Mia" (אישה, אהובתי), הסינגל "Io Camminerò" שנכלל באלבום זכה להצלחה גדולה.
ב-1977 הוציא את הסינגל Ti Amo שהפך לשירו המצליח ביותר עד אז, השיר דורג במקום הראשון במצעדים באיטליה לתקופה של שבעה חודשים ברציפות וזכה להצלחה גדולה גם מחוץ לאיטליה, בין היתר דורג במקום הראשון במצעדים השנתיים בצרפת, בשוודיה ובשוויץ.
במדינות נוספת באירופה כגרמניה, אוסטריה ובלגיה דורג השיר במקומות הראשונים במצעדים השנתיים.
בנוסף נמכר הסינגל בכחצי מיליון עותקים בצרפת והפך ללהיט במועדוני הלילה באירופה ואף באוסטרליה.
בשנת 1978 הוציא את הסינגל "Tu" שזכה גם הוא להצלחה גדולה באיטליה ובאירופה, במצעדי סוף השנה זכה השיר במקום הראשון במעצד המערב גרמני ובמצעד השווצרי, באיטליה דורג במקום ה-4 וכמו קודמו זכה להצלחה גדולה בצרפת עם כארבע מאות ותשעים אלף עותקים.
בעקבות ההצלחה יצא טוצי לסיבוב הופעות נרחב באירופה ובאוסטרליה אשר הסתיים בהופעה בבית האופרה של סידני.
בשנת 1979 הוציא את הסינגל "גלוריה" שהפך עם צאתו ללהיט, ובהמשך לשירו המצליח ביותר של טוצי.
השיר שזכה לפופולריות באיטליה ואירופה תורגם לאנגלית וספרדית וטוצי הוציא גרסאות נוספת לאחר התרגום, גרסת המקור האיטלקית זכתה להצלחה גדולה באיטליה, אוסטריה, בלגיה, הולנד, שווייץ ומערב גרמניה, הגרסה האנגלית זכתה להצלחה באוסטרליה ובדרום אפריקה והגרסה הספרדית זכתה למעמד של אלבום זהב בספרד ואף דורגה במקום הראשון במצעדים השנתיים.
ב-1980 תרגם המוזיקאי הבריטי ג'ונתן קינג את השיר בתרגום משלו והוציא את השיר מחדש כסינגל באנגליה.
בשנת 1982 כתב טוצי מילים חדשות באנגלית לשיר, לגרסה שביצעה לורה ברניגן.
השיר בביצועה של ברניגן זכה להצלחה אדירה כאשר צעד 36 שבעות ברציפות בבילבורד הוט 100 האמריקני בנוסף להצלחה גדולה בנוסף למכירת מיליון ושלוש מאות אלף עותקים.
ב-1980 הוציא את הסינגל "Stella Stai", שיר פופ שהפך ללהיט באיטליה, מאוחר יותר באותה השנה הוציא את אלבומו החי "Tozzi" אשר הוקלט עם קבוצה של מוזיקאים אמריקאים.
במהלך שנות השמונים המוקדמות לקח טוצי פסק זמן מפעילות מוזיקלית.
בשנת 1987 שב אל הבמות והופיע בפסטיבל סן רמו יחד עם אנריקו רוגארי וג'אני מורנדי בו ביצע את השיר "Si Può Dare Di Più" אשר זכה במקום הראשון בקטוגורית שירי האמנים הגדולים (החשובה בפסטיבל).
בעקבות הזכייה נשלח טוצי לייצג את איטליה באירוויזיון 1987 בבריסל.
בתחרות הופיע טוצי יחד עם הזמר האיטלקי רף ויחד ביצעו את השיר "Gente di mare" השיר קיבל 103 נק' וזכה במקום השלישי בתחרות.
ב-1991 השתתף בפעם השנייה בפסיטבל סן רמו עם השיר "Gli altri siamo noi" אשר הגיע למקום ה-4. בהמשך שנות ה-90 הוציא טוצי מספר סינגלים נוספים אשר זכו להצלחה מקומית.
בשנת 2000 הופיע בפעם השלישית בפסטיבל עם השיר "Un'altra vita" אשר נבחר במקום ה-16, בשנת 2005 הופיע בפעם הרביעית והאחרונה בפסטיבל עם השיר "Le parole" אך לא העפיל לשלב הגמר.
בסך הכל הוציא טוצי כ-20 אלבומי אולפן, 5 אלבומי הופעה ומספר סינגלים אשר מכרו כ-70 מיליון עותקים.
כמעט בכל האלבומים השירים והלחנים נכתבו על ידי טוצי בשיתוף פעולה עם ג'יאנקרלו ביגאצי.
Gloria (1979) (מקום 91 ברשימת מאה התקליטים הנמכרים בכל הזמנים באיטליה על פי מגזין הרולינג סטון)
Equivocando (1994) (כל המילים והלחנים של טוצי)
Il Grido (1996) (כל המילים והלחנים של טוצי)
Aria e Cielo (1997) (מקום רביעי באיטליה במצעדים השנתיים)
אומארו באנגורה הוא כדורגלן עבר מסיירה לאון ששיחק בעמדת הבלם.
באנגורה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מיית'י בלקפול המקומית ובגיל 18 הצטרף לאקדמיה של ווטפורד.
בשנת הצטרף לקבוצת הכדורגל הונפוס מהליגה הנורווגית השנייה.
בינואר באנגורה חתם בהוגסונד מליגת העל הנורווגית.
ב-20 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לטרומסה.
ב-25 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אלסונד.
בקיץ באנגורה קיבל הצעה מקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג, אך המעבר לא יצא לפועל לבסוף.
בדצמבר 2013 באנגורה חתם בדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית, במדיה שיחק שלוש שנים.
באוגוסט חתם לשלוש שנים בפ.צ.
ציריך שירדה לליגת האתגר השווייצרית, והיה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל השווייצרית בסיום העונה.
ב-8 בינואר 2021, באנגורה חתם בנשאטל גזמאקס עד לסיום העונה.
באוגוסט חזר לסיירה לאון וחתם בקאלון.
ב-3 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סיירה לאון בתיקו 0-0 נגד .
ב-31 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2021, הופעתה הראשונה של הנבחרת בגביע מאז 1996.
אומאר יוסוף אוג'לי אשמורודוב (באוזבקית: Umar Yusuf oʻgʻli Eshmurodov; נולד ב-30 בנובמבר 1992 בקוסון שבאוזבקיסטן) הוא כדורגלן אוזבקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת נסאף מליגת העל האוזבקית ובנבחרת אוזבקיסטן.
אשמורודוב החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת שורטאן גוזאר מליגת המשנה האוזבקית, ובתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל האוזבקית.
ב-17 ביולי 2017 חתם בנסאף מליגת העל האוזבקית.
ב-3 בינואר 2020 חתם בפחטקור טשקנט, גם היא מליגת העל האוזבקית, אולם לקראת תחילת עונת הושאל בחזרה לנסאף, ובתום העונה חזר למועדון וחתם בו על חוזה קבוע.
ב-2 בפברואר 2024 חתם אשמורודוב בסלנגור מליגת העל המלזית, במדיה ערך 12 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
לקראת תחילת עונת חתם פעם נוספת בנסאף.
ב-23 בפברואר 2020 ערך אשמורודוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוזבקיסטן, בהפסד 1-0 לנבחרת בלארוס במשחק ידידות.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע אסיה 2023 בשנת 2024, וערך חמש הופעות בטורניר.
אוּמַאנַאק היא עיירה באי אומאנאק, במחוז אוואנאטה שבמרכז-מערב גרינלנד.
היא העיירה השמינית בגודלה בגרינלנד ובה נמצא מסוף המעבורות הצפוני ביותר במדינה.
העיירה נוסדה בשנת 1763 בשם אוֹמֶנַק (Omenak) ומשמשת כבסיס לציד ולדיג, עם מפעל שימורים ומחצבת שיש.
משלחת הקולנוע האוניברסלית של גרינלנד, בהובלת הבמאי אַרְנוֹלְד פֿאַנְק, צילמה את הסרט "S.O.S Eisberg" משנת 1932 ליד אומנאק.
אומנאק ממוקמת 590 קילומטרים צפונית לחוג הארקטי באי אומנאק, הממוקם בזרוע הדרומית-מרכזית של האומנאק פיורד.
אומנאק הוא גם השם הכללי שניתן לסדרת המבואות מצפון לצוק בנִיאַקוֹרְנַט בחצי האי נוּסוּאַק.
האי הוא גם ביתו של הר אומנאק, המתנשא בחדות רבה לגובה של 1170 מטרים.
הטיפוס עליו דורש כישורים טכניים.
אייר גרינלנד מפעילה שירותי מסוקים לנמל התעופה קַארְסוּט מנמל המסוקים אומנאק.
הכפרים הסמוכים באזור אמונאק, מקבלים שירות על ידי מסוקי מטען מחוזיים.
בחודשי הקיץ 'רויאל ארקטיק ליין' מפעילה את 'שירותי יישוב כפרי' שלה עם הפלגות בספינות קטנות לכפרים הסמוכים אליה, כולל שירות לקארסוט.
לילדים דנים וגרינלנדים מספרים שסנטה קלאוס גר במפרץ סְפְּרַגְלֶבּוּגְטֶן במערב האי.
בקתת דשא (הטירה של סנטה) נבנתה שם עבור תוכנית טלוויזיה דנית ונשארה ביתו של סנטה בדמיון הפופולרי.
אלבומה השלישי של הזמרת הסקוטית קיי.טי טאנסטול Tiger suit, כולל את השיר "Uummannaq Song" - שיר אומנאק, אשר נוצר בהשראת נסיעתה לעיירה בספטמבר 2008.
אומנאק היא ביתה של "מוזיקת אומנאק" - פלטפורמת המוזיקה הצפונית ביותר בעולם על קרח הים.
לאומנאק יש אקלים טונדרה עם קיצים קצרים וקרים וחורפים ארוכים ומאד קרים.
אומנאק היא העיירה השנייה בגודלה בעיריית אוואנאטה.
בשנת 2020 התגוררו בה 1,407 תושבים, ירידה של יותר מ-12% ביחס לאוכלוסייה בשנת 2000.
אֵלְקָה הַאַמּוֹנְד - ראש ממשלת גרינלנד לשעבר, האישה הראשונה לכהן כראש ממשלה בגרינלנד, גדלה באומנאק.
נוּקַאקָה קוֹסְטֵר-וֶלְדָאוּ - שחקנית, זמרת, מיס גרינלנד לשעבר ואשתו של השחקן הדני נִיקוֹלַאי קוֹסְטֶר-וֶלְדָאוּ
אומה או לאום היא קבוצה אנושית בעלת זהות לאומית משותפת ששואפת או שזכתה להגדרה עצמית ולמדינה ריבונית בטריטוריה מסוימת.
הלאום מחבר בין בני האדם דרך יסודות משותפים שחולקים (בדרך כלל) בני אותו הלאום כגון: שפה, תרבות, מקור אתני משותף, דת, ערכים, אידאולוגיה והיסטוריה משותפת.
ישנן אומות המקושרות למדינת לאום, וישנן אומות המפוצלות בין מספר מדינות, כגון גרמנים, אלבנים, סרבים, ערבים, ורומנים.
היהודים הקימו במאה ה-20 מדינה לאומית ריבונית בארץ ישראל.
בברית המועצות הוקצתה למספר קטן מתוכם אזור אוטונומי קיקיוני בבירוביג'אן במזרח אסיה הסובייטית.
ישנן מדינות המורכבות משני לאומים (מדינות דו-לאומיות) כגון בלגיה, ומדינות המורכבות ממספר רב יותר של לאומים (מדינות רב-לאומיות) כגון הודו ושווייץ.
ישנן קבוצות אתניות כמו הצוענים שאין להם ארץ ואפשרות להקים מדינה משלהם.
העמים האינדיאנים בארצות הברית ובקנדה מוכרים בשם "לאומים" או "אומות" עם שיוך לטריטוריות בעלות אוטונומיה מוגבלת.
הדעות חלוקות בנוגע להגדרה של אומה.
במספר גדול של המדינות המודרניות, יש מגוון של אנשים עם מנהגי תרבות ומקור אתני שונה.
יש לאומים אשר לא התאגדו סביב השתייכות מולדת כלשהי אלא סביב יסודות של ערכים, ואידאולוגיות מתוך בחירה, דוגמת ארצות הברית, שיש בה כמות גדולה של מהגרים, אך גם היא מתוארת לעיתים קרובות כאומה האמריקנית.
עם זאת הלאום בארצות הברית נשען באופן כללי על תרבות משותפת, התרבות האנגלו-סקסית.
במדינת ישראל יש אזרחים בני שני לאומים שונים, הלאום היהודי והלאום הערבי.
עובדה זו אינה שנויה במחלוקת בין היהודים ובין הערבים וגם מקובלת על מרבית היהודים ומרבית הערבים.
הקביעה מסתמכת על השפות והתרבויות השונות וגם על הקשר עם יתר בני האומה שמחוץ לישראל.
עם זאת הביטוי "לאומי" או "בין לאומי" מתייחס למדינה ואזרחיה, לדוגמה "ביטוח לאומי", "ליגה לאומית", "דגל הלאום", "ההמנון הלאומי", "נמל התעופה הבין לאומי", "שירות לאומי", "המשלחת הלאומית", ועוד.
המילה "אומה" משמשת לעיתים כמילה נרדפת למספר דברים:
מדינה (שלטון) או מדינה ריבונית: ממשלה השולטת בטריטוריה מסוימת, אשר עשויה או לא עשויה להיות קשורה עם כל קבוצה אתנית מסוימת.
ארץ: אזור גאוגרפי, אשר יכול להיות עם זיקה לממשלה או קבוצה אתנית אחרת.
לפיכך, הביטוי "אומות העולם" יכול להתייחס לממשלות גדולות (כמו האומות המאוחדות), לטריטוריות גאוגרפיות שונות, או לקבוצות אתניות שונות בכדור הארץ.
אומבריה (באיטלקית: Umbria) הוא מחוז הררי באיטליה, בעמק נהר הטיבר.
המחוז שוכן בחלק הפנימי של חצי האי האיטלקי, בין רכסי הרי האפנינים.
גבולות המחוז הם: בצפון-מערב - מחוז טוסקנה, במזרח - מחוז מארקה, בדרום - מחוז לאציו ומצפון לחבל - מחוז אמיליה-רומאניה.
שטחו של מחוז אומבריה 8,456 קילומטר רבוע ואוכלוסייתו מונה 834,000 תושבים.
בירת המחוז היא העיר פרוג'ה.
המחוז קרוי על שם שבט האומברים אשר יישבו את האזור בתקופת המאה ה-6 לפנה"ס.
האומברים דיברו שפה קרובה ללטינית שנקראה אומברית.
פרוג'ה, בירת המחוז, הייתה שייכת לשבט האטרוסקים בעת העתיקה.
סמל המחוז מכיל את שלושת הנרות המובלים ב"מרוץ הנרות" (Festa dei Ceri) בעיר גוביו, הנחוג כל שנה ב-15 במאי מאז המאה ה-12, והמסתיים בריצה, כשהנרות מוחזקים במצב ניצב, במעלה התלול של הר אינג'ינו (Ingino), שמתחתיו בנויה העיר.
אומבריה היא מחוז במרכז איטליה, המתוחם במערב על ידי מחוז טוסקנה, במזרח – מארקה ובדרום – לאציו.
רוב שטח האזור הוא הררי או גבעתי.
הטופוגרפיה שם מאופיינת בגובה הרי האפנינים במזרח, כשהפסגה הגבוהה באזור היא מונטה ווטורה (Monte Vettore), בגבול עם מארקה, וגובהה (2,476 מטר מעל פני הים).
אגן ההיקוות של נהר הטיבר במערב מאפיין נוסף של האזור: מוצא הנהר מטוסקנה בצפון, והוא עובר לאורך המחוז כולו.
מעטות הערים הבנויות על גדותיו; הסיבה לכך הם השינויים במסלולו, במרוצת ההיסטוריה, במקביל לשינויים בספיקת הזרימה בנהר.
לשלושת יובליו של הטיבר, בדרכם דרומה, נודעה חשיבות במהלך ההיסטוריה:
הנהר צ'אסקו (Chiascio) – עובר בשטח לא-מיושב עד לעיר בסטיה אומברה ואחרי 10 קילומטר נשפך לטיבר.
הנהר טופינו (Topino) – נובע למרגלות הרי האפנינים, זורם במקביל לדרך האורך הרומית החשובה ויה פלמיניה וממשיך עד פוליניו, שם הוא חובר ליובל הקודם.
הנהר נרה (Nera) – מדרים יותר: בטרני הוא יוצר עמק רחב, עמק וולנרינה (Valnerina), האופייני למראה הייחודי של האזור.
בעוד החלק העליון של הנהר זורם בין הרים, חלקו התחתון - באזור צ'אסקו-טופינו - מציף שטחים רחבים, שבעבר התנקזו לשני מקווי מים (Lacus Clitorius ו-Lacus Umber), ששימשו את הרומאים מאות בשנים.
רעידת אדמה במאה ה-4 ונפילת האימפריה הרומית הביאו לחידוש השיטפונות באזור.
רק במאה ה-13 מסדר הבנדיקטינים החל לייבש את השטח ובמאה ה-18 הושלמה המלאכה.
בספרות המסעות נוהגים לכנות את אומבריה "הריאות הירוקות של איטליה" (מקור הביטוי בכתבי המשורר ג'וזואה קרדוצ'י); הכוונה אינה למחוז עצמו אלא למקורות נהר הצ'יאסקו.
בעת החדשה זהו האזור היחיד שאינו בקרבת חוף ים ולא גובל בארץ שכנה, והוא ירוק רוב השנה, מלבד בחודשים אוגוסט וספטמבר.
אקלים האזור דומה לאקלים הקיים בחצי אי שאינו גובל עם הים, אקלים שניתן להגדירו כאקלים ים-תיכוני.
ואולם בשל ריחוקו היחסי מהים, האקלים מעט פחות נוח ולעיתים ישנם קייצים חמים מאוד, או לחלופין חורפים קרים במיוחד.
הרי האפנינים מהווים מחסום בפני חדירת אוויר קר מצפון-מזרח, מכיוון הים האדריאטי.
מחסום זה גם מפחית את כמות המשקעים באזור, בהדרגה, ממזרח למערב - לכיוון הים הטירני.
כמות המשקעים השנתית היא בין 800 ל-1,200 מ"מ גשם.
מבנהו הגאומורפולוגי של האזור, גבעות והרים נמוכים, גורם לפיזור האוויר והמשקעים בכל רחבי האזור, ובכך נמנע אקלים קיצוני בחלקים ממנו.
החודש השחון ביותר בשנה הוא יולי, והחודשים בהם המשקעים פחותים הם מיולי עד ספטמבר.
כלכלת המחוז מורכבת מפעילות בענפים הכלכליים הבאים: חקלאות, תעשייה, מלאכת יד-אומנותית, תיירות ושירותים.
עסקים קטנים באזור, עם פחות מעשרה עובדים, מעסיקים 95% ממועסקי האזור – 230,000 עובדים.
בשנת 2006 היה שיעור האבטלה באזור נמוך יותר מאשר במחוזות הסובבים אותו, שיעור של 6.1%, כאשר 3.8% לגברים ו-8.8% לנשים.
החקלאות תרמה בשנת 2000 69% מה"ערך המוסף" בתוצר לאומי גולמי
החקלאות מעסיקה 2.7% מן המועסקים במחוז.
מוצרי החקלאות העיקריים הם טבק ויין.
כן מייצרים באזור שמן וחיטה.
היינות המפורסמים הם מאורבייטו, טורג'אנו (Torgiano), גבעות טראזימנו ומונטפלקו (Rosso di Montefalco).
גידול מפורסם אחר של האזור הוא כמהין – 45% מהיצור האיטלקי בא מאומבריה.
ייצור הטבק באזור שהחל רק במאה ה-20 היה למרכז הגידולים החקלאיים.
החל מהמאה ה-19 הוקמו בנפת טרני תעשיות כבדות של כימיה ומתכת.
בתחילת המאה ה-21 אחראיות חברות הפלדה ועיבוד הפלדה בתחומי הרכב, הצינורות ומכונות לתעשיית המזון לכרבע מהתוצר של אומבריה.
בטרני מתרכזות גם חברות רב לאומיות בתחומי הכימיה, אנרגיה מתחדשת וטקסטיל (אלקנטרה).
באזור אגם טראזימנו מפיקים יינות ובאזור ספולטו שמן.
אזור אומבריה נודע גם בזכות מוצרי הקדרות שלו.
כמו כן מיוצרים רהיטי עץ, מוצרי נחושת ומוצרי הלבשה הנעשים במלאכת יד.
שרותי התיירות מהווים מרכיב כלכלי יציב וגדל.
לאומבריה מגיעים שני מיליון תיירים לשנה, מהם חצי מיליון מחוץ לאיטליה.
מוקדי המשיכה הם דתיים, היסטוריים ואומנותיים ומושפעים מרשת השירותים הקיימת באזור.
בהשוואה ארצית, המחוז מוביל התוצר הלאומי בענפי: הבנייה, שירותים ציבוריים, בריאות וחינוך.
התוצר הלאומי לנפש נמוך באזור לעומת התוצר במחזות הסובבים אותו.
יתרון קל יש לנפת פרוג'ה על נפת טרני.
למחוז שתי נפות : נפת פרוג'ה ונפת טרני.
הערים הגדולות במחוז הן :
נוכחות יהודית הייתה באומבריה כבר במאה ה-13, לפי הזמנת שליטי המחוז, יהודים הגיעו לאזור במטרה לפתוח דלפקים למתן הלוואות – לימים "בנקים".
המסמך הראשון המזכיר יהודים הוא משנת 1287. בשנת 1322 הגיעה לאומבריה קבוצה של יהודים מרומא.
הם סבלו מהטרדות אשר כללו שרפה של ספרי התלמוד שלהם.
בשנת 1569 גורשו היהודים מהמחוז כמו שנהגו במדינת האפיפיור.
קהילות יהודיות קטנות היו בערים: פרוג'ה, ספולטו, אסיזי, טודי ואורבייטו.
אסיזי שימשה מקלט לפליטים יהודים במלחמת העולם השנייה, כאשר קבוצה של איטלקים, בעיקר כמרים, שפעלה במסגרת המחתרת באסיזי הצילה פליטים יהודים שהגיעו לעיר.
איש ממאות היהודים שהסתתרו בעיר ובסביבתה לא הוסגר לגרמנים.
בפרוג'יה פעילה אגודת ידידות בנשיאות דר' אלברטו קראצ'מאלניקוף (Alberto Krachmalnicoff), נוצרי בעל שורשים יהודיים.
האגודה שיקמה את בית הקברות היהודי בפרוג'ה.
במאי 2008 היא השתתפה באירוע במכון ון ליר בירושלים מטעם המחוז ואגודת דנטה-אלגיירי בירושלים בנושא "אומבריה, ליבה הירוק של איטליה".
במהלכו הוצגו תולדות יהודי אומבריה וכן יחסי המחוז עם מדינת ישראל, אשר תחילתם בשנת 1948, כאשר אל שווימר ויהודה ארזי בקשו מחברה איטלקית SAI מאומבריה לסייע בהעברת נשק ל"מדינה שבדרך" באמצעות הסדר נחיתה של מטוסי מטען מצ'כוסלובקיה – C-16 – בשדה תעופה שבמחוז.
קיים שיתוף פעולה מדעי עם פרופ' יאיר רייזנר, ראש המחלקה לאימונולוגיה במכון ויצמן למדע לביצוע מחקר בנשאי השתלת מח עצם ללא צורך בזיהוי מלא של הרקמות.
כן פועלות באומבריה ארבע חברות מסחריות העוסקות בין השאר במוצרי השקיה ובקיום רשת אינטרנט אלחוטי.
האגודה תומכת היום במחקר כתבי יד עבריים שנמצאו בפרוג'ה ובצ'יטה די קאסטלו.
אלו נחקרים על ידי פרופ' אריאל טואף אשר אביו אליהו טואף, לשעבר רבה של יהדות רומא, מצא מקלט באזור בימי כיבוש איטליה על ידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
תוצאות מחקריו מהווים היום מקור חשוב למידע על תולדות יהדות אומבריה.
האגודה הציבה לעצמה שתי מטרות:
המשך והעמקת המחקר בתולדות יהדות אומבריה באמצעות מציאת כתבי יד נוספים בארכיוני האזור.
עידוד תיירות איכותית לערי ונופי מחוז אומבריה.
אומגה (אות גדולה: Ω, אות קטנה: ω) היא האות העשרים וארבע והאחרונה באלפבית היווני.
בספרות יווניות האות שקולה כנגד המספר 800.
משמעות שמה של האות היא "או" גדולה (μέγας מגאס=גדול), בניגוד ל"או" הקטנה -
מקור שמה של האות ביוונית של ימי הביניים.
בתקופה היוונית הקלאסית נקראה האות "אוֹ", בניגוד לאומיקרון שנקראה "אוּ".
ביוונית עתיקה האות שימשה כחולם מלא.
ההבדל העיקרי בין האלפבית הפיניקי, שממנו התפתח האלפבית היווני, לבין האלפבית היווני, הוא השימוש באותיות לציון תנועות ביוונית, בעוד שהאלפבית הפיניקי הוא עיצורי טהור.
בשל היותה האות האחרונה באלפבית, היא מסמלת בנצרות את ישו, המצוטט בברית החדשה כאומר: .
Ω מייצגת את יחידת אוהם במערכת היחידות הבין-לאומית ואומגה הפוכה, , מיצגת את ההופכי של אוהם (מהוא/סימנס).
במתמטיקה, Ω מייצגת את קבוע אומגה.
בפיזיקה, dΩ מייצגת אלמנט זווית מרחבית אינפיניטסימלי.
בפיזיקת חלקיקים Ω מייצגת את הבאריון מסוג אומגה.
במכניקה סטטיסטית Ω מייצגת את מספר המצבים האפשריים של מערכת נתונה.
במשחקי הMother ניתן להשתמש ב־psi בדירוג Ω
בפיזיקה, האות ω מייצגת תדירות זוויתית ומהירות זוויתית.
בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי, ω מייצגת את התנודה של פונקציה
ω מייצגת את המספר הסודר האינסופי הראשון.
באסטרונומיה, ω משמשת לציין בהירותו של כוכב.
בפיזיקת חלקיקים ω מייצגת חלקיק מזון מסוג אומגה.
בחשמל ω מסמלת את המחזוריות של מעגל חשמלי.
אוּמבּרְטוֹ דֶה אלנְקר קָסְטֶלוֹ בְּרָנְקוֹ (בפורטוגזית: Humberto de Alencar Castelo Branco; 20 בספטמבר 1897 – 18 ביולי 1967) מנהיג צבאי ופוליטיקאי ברזילאי; שימש כדיקטטור הצבאי הראשון במהלך תקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל.
קודם להפיכה הצבאית בשנת 1964 היה ברנקו ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברזיל והיה בדרגת מרשל ברזיל (מקביל לדרגת פילדמרשל).
ברנקו היה מראשי ההפיכה שהפילה את ז'ואאו גולאר מנשיאות ברזיל.
אף על פי שתחילה פעל להשיב את הדמוקרטיה לברזיל בהדרכת משטר צבאי זמני, ראשים נוספים בתוך הכת הצבאית התנגדו לכך והיה על ברנקו להעביר את הממשל לידיו של המרשל ארטור דה קוסטה אה סילבה, שהמשיך את הדיקטטורה.
קסטלו ברנקו נולד למשפחה בעלת מורשת צבאית במדינת סיארה, הרפובליקה הברזילאית הראשונה, בשנת 1897. ברנקו התחקה אחר אביו, שהיה קצין בשירות הכוחות המזוינים של ברזיל, בגיל 21 החל ללמוד באקדמיה הצבאית הברזילאית בפורטו אלגרה, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול בדרום ברזיל.
ברנקו החל לשרת בצבא ברזיל (חיל הרגלים של הכוחות המזוינים) ב-1918. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 המאוחרות, תקופת המשטר הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס, היה נספח צבאי ב ולמד בבית הספר למלחמה של סופרורי (École Superiore de Guerre) בפריז.
בהמשך היה מוצב בפורט לוונוורת' במסגרת תפקידו בתור נספח צבאי בארצות הברית.
בזמן מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1944–1945, שימש כקולונל בכוח המשלוח הברזילאי והיה מעורב בחזית האיטלקית.
בשובו לברזיל עלה המוניטין שלו בתור מפקד מוכשר ואינטלקטואל צבאי.
לנוכח מוניטין זה והידע הרחב שרחש אודות צבאות מערביים בימיו כנספח צבאי, ברנקו הפך למעורב בארגון המכללה הצבאית העליונה של ברזיל אשר הוקמה בשנת 1949. ברנקו נהג להבדיל עצמו ממפקדים צבאיים אחרים בהתנגדותו להפלת הממשלה הדמוקרטית.
לאחר שמונה ב-1963 לראש המטה הכללי על ידי הנשיא ז'ואאו גולאר, החל ברנקו להתערב בתוך הפוליטיקה הלאומית והחל להשתתף בתוכנית להפיל את הממשלה לנוכח החשש כי הנשיא גולאר עתיד להביא למהפכה קומוניסטית.
במשך מספר שנים נעשה המצב הפוליטי-כלכלי בברזיל נואש יותר ויותר לנוכח תסיסה אזרחית ומשבר כלכלי.
גולאר הזדהה יותר ויותר עם השמאל הלאומני והקיף את עצמו ביועצי שמאל, ואילו קצינים צבאיים החלו להזדהות באופן גלוי יותר עם האופוזיציה המתונה והשמרנית.
גולאר ביקש לנטרל את הכוחות המזוינים על ידי ערבוב תדיר של מבנה הפיקוד ופיתוח מעקב אישי בקרב קצינים ומגויסים חדשים.
קצינים צבאיים רבים ומנהיגים פוליטיים באופוזיציה, משוכנעים כי גולאר מתכנן להביא לדיקטטורה שמאלנית, החלו במזימת הפיכה נגדו בשנת 1963 באזורים שונים במדינה.
המושל ז'וזה פינטו ממדינת מינאס ז'ראיס ומרשל ברנקו, התגלו מאוחר יותר כמארגנים הראשיים של הקנוניה.
תחילה ההנהגה הצבאית של המטה הכללי חולקה בין אלו שהאמינו כי גולאר יקריב את ברזיל לקומוניזם אוטוקרטי ובין אלו שטענו כי ישמור על המשטר הקיים ועל הדמוקרטיה.
גולאר ביקש אישור של הקונגרס להכרזת מצב חירום לאומי, פעולה שנועדה לחזק את סמכויותיו, וכאשר הקונגרס סירב הוא פנה ישירות לעם בבקשה לתמיכה.
בעצרת המונית בריו דה ז'ניירו במרץ 1964, הוא הודיע על תוכנית רפורמה חקלאית שנויה במחלוקת ותכנן להלאים בתי זיקוק נפט שונים בבעלות פרטית.
מאוחר יותר באותו החודש סירב ממשלו לאשר דיכוי של שביתה של מגויסים חדשים בחיל הים; האופוזיציה זעמה על חוסר המעש הזה, משום שהיא ראתה בסמכות ובמשמעת הצבאית את החסם האחרון לשאיפותיו לכאורה של גולאר.
ב-31 במרץ 1964 הכריז ז'וזה פינטו על מרד נגד הממשלה על ידי מנהיגי האזרחים וכוחות הצבא במינאס ז'ראיס; אליו הצטרפו פוליטיקאים מרכזיים מספסלי האופוזיציה ורוב ההנהגה של הכוחות המזוינים כולל המטה הכללי תחת ברנקו.
ההפיכה כנגד גולאר וביאה את האחרון לברוח מברזיל לגלות ולהותיר את משרד הנשיא הברזילאי ריקה ללא ראש מדינה, תפקיד אשר תוך זמן קצר נלקח בידי הצבא.
בעקבות הפיכה זו התמנה פסקואל רניירי מזילי לנשיא זמני (כיהן 15 ימים בלבד).
מחשש להפיכה קומוניסטית, ברנקו מונה על ידי הקונגרס (שהיה אז בשליטת הצבא) ב-15 באפריל לנשיא ברזיל, תפקיד בו כיהן עד ל-15 במרץ 1967. הצבא ראה את כהונתו של קסטלו ברנקו כתקופת מעבר שבמהלכה הממשל המעין-צבאי יחוקק רפורמות פוליטיות וכלכליות גורפות.
קסטלו ברנקו ביטל את המפלגות בפרלמנט ובמקומן הציב את מפלגת הצבא - "מפלגת חידוש הברית הלאומית" ומפלגת האופוזיציה "התנועה הדמוקרטית הברזילאית".
פועל יוצא של מדיניות זו היה ביטל זכויות וחירויות רבות וכן הגליה והעלמה של אנשי מקצועות חופשיים שסיכנו כביכול את יציבות השלטון.
ב-27 באוקטובר 1964 חתם קסטלו ברנקו על החוק המוסדי השני, אשר השעה את כל המפלגות הפוליטיות הקיימות, החזיר את סמכויות החירום של הנשיא למשך שארית כהונתו, וקבע את 3 באוקטובר 1966, כמועד הבחירות לנשיאות חדשות.
לאחר שקיבל על עצמו את הנשיאות, הטיל קסטלו ברנקו אמצעי צנע נגד האינפלציה שגאתה בקצב מסחרר מאז נשיאותו של ז'וסלינו קוביצ'ק.
האינפלציה הגיעה למאה אחוז בתוך שלושה חודשים בלבד בשנת 1964, והייתה תוצאה ישירה של ניסיון לשלם חובות שנוצרו מהלוואות של ברזיל למעצמות.
בנוסף, ברנקו קיווה שהתחייבות הממשל שלו לשמרנות שדמתה אידאולוגית למדיניותו של פסקואל אניירי מזילי, תעורר תמיכה כספית של מלווים זרים חזקים, כמו ארצות הברית והבנק העולמי.
הנשיאים לשעבר קוביצ'ק, ז'אניו קואדרוס וגולאר התחייבו כולם לבלום את האינפלציה, אך לבסוף זנחו תוכניות מרחיקות לכת עקב חוסר הפופולריות של התוכניות בקרב הברזילאים.
עם זאת, מבלי שיצטרך לחשוש מבחירות ישירות או לעמוד בפני התנגדות משמעותית של קונגרס אשר כלל אופוזיציה אפקטיבית, ברנקו וממשלו יכלו להעביר רפורמות אלו ללא התדיינות עם דעת הקהל.
המערכת הפוליטית בתקופתו של ברנקו פעלה במטרה להביא ללגיטימציה של המדיניות הנוקשה.
רוב הרפורמות הכלכליות של ברנקו וקיצוץ התקציב נפלו על כתפי העובדים העירוניים והכפריים.
אמצעי הצנע הסתיימו בסובסידיות לסחורות בסיסיות כמו חיטה ושמן, הקפאת השכר ובקרת המחירים בענפים מסוימים.
יתרה מכך, הממשלה החדשה תקפה מיד את פוטנציאל העובדים להתנגד ביעילות לרפורמות על ידי העמדת איגודי עובדים לפיקוח פדרלי קרוב יותר, טיהור מנהיגי עבודה אסרטיביים ודיכוי מחאות האיגודים.
הברזילאים העשירים והמעמד הבינוני תוסכלו גם הם מהאסטרטגיה הכלכלית של ממשל ברנקו לאחר שהתחייבות חדשה לגביית מיסים פגעה בחסכונותיהם, הקטינה באופן דרסטי את הגישה לאשראי, והקשתה על ניהול העסקים.
כל מגזרי החברה הברזילאית סבלו או עברו מצב של סטטיות, בעוד ההון הזר נהנה מאקלים ההשקעה הנוח של ברזיל, שכלל שכר נמוך ותחרות מוגבלת מצד משקיעים מקומיים.
האינפלציה נפלה תחת הסדר הממשל וירדה מ-87.8 אחוזים עלייה שנתית בשנת 1964 ל-28.8 אחוזים בשנת 1967. הפחתה זו של האינפלציה באה על חשבון הצמיחה והפופולריות של הממשלה הצבאית.
בנוסף לתיקון האסטרטגיה הכלכלית של ברזיל, ברנקו יישם שינוי דרסטי במדיניות החוץ הברזילאית.
מעל לכל הוא השתדל לתקן את יחסיה של ברזיל עם ארצות הברית, שהידרדרו בהדרגה מאז תום מלחמת העולם השנייה.
הזנחתה של ארצות הברית את ברזיל לאחר המלחמה, למרות העובדה שהייתה המדינה היחידה באמריקה הלטינית שתרמה אנשי צבא למאמץ המלחמתי של בעלות הברית, נחשבה לפגיעה קשה ביחסים.
האליטה הכלכלית של ברזיל הייתה מתוסכלת מחוסר הרצון של ארצות הברית לתרום באופן משמעותי לדחיפה ההתפתחותית של ברזיל לאחר המלחמה.
במקביל, ארצות הברית סירבה לאשר תפקידי מפתח לברזיל בכל הנוגע לנושאים בינלאומיים - בעיקר מושב במועצת הביטחון של האו"ם, רעיון אשר פגש בהתנגדות מצד ברית המועצות.
בתגובה, ז'אניו קואדרוס וז'ואאו גולאר, שני הנשיאים שקדמו לברנקו, נקטו במדיניות חוץ עצמאית שסירבה להכפיף את האינטרסים הברזילאים ליעדי המדיניות של ארצות הברית באזור.
עם זאת, כאשר הושבע לנשיא, הבהיר ברנקו כי הוא מתנגד לאי-יישור קו עם ארצות הברית והיה מסור להחזרת האינטימיות המסורתית בין שתי המדינות, וושינגטון שמה באופן מיידי את תמיכתה מאחורי הממשלה הצבאית החדשה, בין לבין מכיוון שהיו גם בתוך הממשל האמריקאי חששות להפיכה קומוניסטית בחסות ממשל גולאר.
השתתפות ארצות הברית בתכנון ההפיכה ככל הנראה הקלה על החזרה המהירה ל"יחסים המיוחדים", זאת לנוכח העובדה כי רמת המעורבות האמריקאית בהפיכה נתונה לוויכוח.
ברנקו עשה את שלו כדי להחזיר את היחסים הידידותיים על ידי שבירת קשרים דיפלומטיים עם קובה ביולי 1964, תמיכה בארצות הברית בפלישה לרפובליקה הדומיניקנית בשנת 1965 והצהרות פומביות שחגגו את הישגיה הכלכליים והפוליטיים של ארצות הברית.
התמיכה הכספית והפוליטית המיידית של ארצות הברית עודדה מוסדות הלוואות בינלאומיים אחרים, כמו קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי, לחדש הלוואות לברזיל ולסייע לשכנע מדינות מערביות חזקות אחרות, כגון צרפת (הרפובליקה החמישית) וגרמניה המערבית, להכיר בלגיטימיות של הממשלה הצבאית בראשות ברנקו ולהגדיל את סך ההשקעה הבינלאומית בכלכלתה של ברזיל.
ייתכן שקשריו של ברנקו עם בכירים צבאיים ודיפלומטיים בארצות הברית, אימונים בפורט ליוונוורת' בימיו כנספח צבאי, והשתתפות בכוח המשלחת הברזילאי, הגבירו את התמיכה והסימפתיה שנרכשה לו בוושינגטון.
לאורך השנים הראשונות של הדיקטטורה, השגריר האמריקני בברזיל לינקולן גורדון השמיע תמיכה ציבורית תכופה במשטר ברנקו.
למרות הכרזת הכבוד לחוקת ברזיל והתחייבות איתנה לקיים תהליכים דמוקרטיים, ברנקו הפר שוב ושוב את החוקה והדריך את ברזיל בהדרגה רחוק יותר מהדמוקרטיה הייצוגית בשלוש שנות כהונתו בנשיאות.
מחשש לחזרה למנהיגות פופוליסטית אם הצבא יישמור על תהליכים דמוקרטיים ויאפשר בחירות ישירות, הכיר המרשל בחוסר שביעות רצון מההנהגה הכלכלית שלו ועקף את עיקרי חוקת ברזיל כדי להבטיח כי פקידים נאמנים (משמע אנשי הכת הצבאית השלטת) יישמרו בשלטון.
ראשית, לאחר שקיבל את הנשיאות בחסות ההפיכה הצבאית, ביולי 1964, עודד ברנקו את הקונגרס המטוהר והלא לגיטימי לאשר תיקון חוקתי שיאריך את המנדט שלו לנשיאות ב-14 חודשים, עד למרץ 1967. בהמשך, כעבור למעלה משנה, תבוסות המועמדים של המפלגה הצבאית לקונגרס הלאומי של ברזיל גרמו לברנקו להכות מכה נוספת בדמוקרטיה הברזילאית.
אזרחים וקצינים צבאיים כאחד הצביעו במשאל עם על השלטון הצבאי, ועם סיום התוצאות, כמה קצינים רצו לאסור על כניסת מושלים נבחרים לתפקידם.
ברנקו שכנע את פלג "הקיצוניים" הללו לקבל את תוצאות הבחירות, אך תוך כדי כך הוא הביא ב-27 באוקטובר 1965 לתיקון חוקתי שאפשר לממשלה לבטל את תוצאות הבחירות ואת לגיטימיות המפלגות הקיימות.
בנוסף, התיקון לחוקה הגדיל את הכוח הביצועי של מוסד הנשיאות על חשבון הקונגרס ושינה את מערכת המשפט כך שהצבא היה בעל השפעה נרחבת עוד יותר על בית המשפט העליון של המדינה.
רצונם של אנשי הכת הצבאית לא להכי בדרישות הדמוקרטיות של תושבי ברזיל היו בעלי השפעה מועטה ביחס לשינוי החוקתי אשר כלל מניפולציות ארוכות טווח שפגעו בדמוקרטיה הברזילאית בשיטה פחות נראית לעין.
ביולי 1966 אירח ברנקו את נשיא מדינת ישראל, זלמן שזר, בעת ביקורו בברזיל.
לבסוף, בתום המנדט הנשיאותי המורחב שלו ולאחר שבחירות עקיפות הבטיחו כי גנרל ותיק אחר ייקח את הנשיאות, אישר ברנקו חוקה חדשה שהציבה את תוכן התיקונים שהעביר לחוקה במסגרת חוקתית רשמית.
סמכויותיו השרירותיות של הצבא, שהיו אמורות לפוג בתום נשיאותו של ברנקו, היו קיימות כעת ללא הגבלת זמן.
הממשל השיג רבים מיעדיו, כמו קביעת דירוג האשראי הבינלאומי של ברזיל, הפחתת האינפלציה ועזרה בהעלאת התוצר הלאומי הגולמי.
עם סיום כהונתו (בחודש מרץ 1967) החליף את קסטלו ברנקו שר הביטחון בממשלתו, ארטור דה קוסטה אה סילבה.
ב-18 ביולי 1967, זמן קצר לאחר סיום כהונתו, מת קסטלו ברנקו בהתרסקות מטוס עם מטוסו הפרטי.
למרות כישלונו להשיב את הדמוקרטיה בברזיל, ברנקו שמר לעיתים קרובות על מוניטין של תומך החוקיות השלטונית בספרות על הדיקטטורה בעיקר בהשוואתו ליורשיו ארטור דה קוסטה א סילבה ואמיליו גרסטזו מדיסי.
אסכולה אחת לפרשנות של הדיקטטורה, המגדירה אותה במונחים של ניגוד בין כוחות מתונים וסמכותנים, מקשרת לכאורה קצינים "מתונים", "חוקיים" ו"ליברלים" לסיעת "קסטליסטה" (השם נגזר מקסטלו) של הצבא.
"קסטליסטות", המכונות מדי פעם כ"קבוצת סורבון" בזכות היות העובדה שכללו את ההנהגה האינטלקטואלית של הצבא, מוצבות באופוזיציה ל"סמכותנים" צבאיים, שזהותם הפוליטית קשורה לרוב להפרות זכויות האדם בידי המשטר ולהליכים האנטי-דמוקרטיים שהתפשטו במהלך שנות השלטון הצבאי.
תומכי ה"קסטליסטה" הבולטים כוללים את הנשיא הרביעי של הדיקטטורה ארנסטו גייזל ואדריכל תורת הביטחון הלאומי של המשטר הצבאי, ארנסטו גולברי דו קוטו א סילבה.
בין אם ברנקו החזיק מחויבות אישית איתנה בתהליכים דמוקרטיים ובין אם לאו, המניפולציה ההדרגתית שלו בחוקה הברזילאית ובמוסדות הפוליטיים של האומה סותרת את סיווגו כתומך חוקה מתון.
בגלל מותו בטרם עת ובצורה בלתי צפויה - בתאונת מטוס שישה חודשים לאחר שהעביר את הנשיאות ליורשו - מעולם לא היה לברנקו אפשרות לשקף את החלטותיו ולהבהיר כיצד מעשיו הלא-דמוקרטיים חיזקו כביכול את הדמוקרטיה הברזילאית.
אומברית היא שפה איטלית שנכחדה, והייתה בשימוש באזור אומבריה באיטליה העתיקה.
דוברי השפה היו האומברים, שבט קדום שהתיישב באזור במהלך המאה ה-6 לפנה"ס.
ידועות כ-30 כתובות המשמרות את זכר השפה האומברית.
הגדולה ביותר נקראת "הלוחות האיגוביים" (איגוביום = גוביו).
מדובר בשבעה לוחות ברונזה הכוללים מידע על טקסי פולחן לכהני דת וכתובים בחלקם באלפבית איטלקי עתיק, ונכתבו בין המאה ה-7 לפנה"ס למאה ה-1 לפנה"ס.
בנוסף לשפה העתיקה, המונח משמש כיום גם על מנת לתאר את ניב השפה האיטלקית המדובר באזור אומבריה.
כוח המשימה המיוחד "אומגה" (בגאורגית: "განსაკუთრებული დანიშნულების ქვედანაყოფი "ომეგა) הייתה יחידה גאורגית של כוחות מיוחדים, הראשונה מסוגה בגאורגיה באותם ימים, שפעלה בין השנים 1993-1995.
אומגה נוסדה בשנת 1993 תחת פיקוחה של "הלשכה לאיסוף מידע וניתוח אינפורמציה", כיורשת של הסניף הגאורגי של הק.ג.ב.
היחידה התמחתה בעיקר במשימות למניעת טרור ולמניעת הברחות.
מפקדיה הבכירים של היחידה אומנו בארצות הברית, שסיפקה חלק מהחימוש המיוחד.
בתקופת קיומה, 1993-1995, הייתה היחידה כפופה למשרד לביטחון המדינה של גאורגיה, וביצעה למעלה מ-200 מבצעים מיוחדים, רובם בהצלחה.
לאחר שידוד מערכות בצמרת הצבא הגאורגי, בעקבות מלחמת האזרחים הגאורגית, ושינוי האוריינטציה הזמני של הממשל הגאורגי להעדפת רוסיה, ירדה קרנה של היחידה, במיוחד תחת הנהגתו של איגור גיאורגדזה, השר לביטחון לאומי של גאורגיה באותם ימים.
גיאורגדזה העדיף את היחידות המיוחדות שאומנו על ידי הרוסים, יחידה אלפא.
מפקדי אומגה נתפסו כלא נאמנים לממשלה.
בספטמבר 1995, הואשמו מספר קצינים של אומגה, בכך שהיו מעורבים בניסיון ההתנקשות בנשיא גאורגיה דאז, אדוארד שוורדנדזה, ב-29 באוגוסט של אותה שנה.
היחידה הוכפפה לנשיא המדינה ישירות באופן רשמי, ולמעשה פוזרה בפועל.
מפקד היחידה, ניקולוז קווזרלי, נאסר והואשם בארגון ההתקפה על שוורדנדזה.
יחד עם זאת הוא לא נמצא אשם בכך בבית המשפט, וגזר עליו שבע שנות מאסר בגין שימוש לרעה בתפקידו.
מאוחר יותר, נאסרו גם מספר קציני אומגה אחרים, וחלקם נמצאו מתים בנסיבות חשודות.
מאוחר יותר קיבל קווזרלי מחילה ושוחרר, ובין השנים 1999-2008, הוא היה חבר הפרלמנט של גאורגיה.
גנרל זאזא גוגאווה, מפקד צבא גאורגיה בין השנים 2006-2008, שרת ביחידת אומגה.
אוּם דוּרְמָאן היא העיר השנייה בגודלה בסודאן.
העיר שוכנת במדינת ח'רטום, על גדתו המערבית של נהר הנילוס הלבן, מול הבירה ח'רטום.
באום דורמאן אוכלוסייה של כ-2.5 מיליון תושבים.
העיר היא המרכז המסחרי של סודאן.
אום דורמאן, יחד עם הערים הסמוכות ח'רטום וח'רטום בחרי (הנקראת גם צפון ח'רטום) ופרבריהן, יוצרות מטרופולין שבה כ-9.5 מיליון תושבים, המהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והתעשייתי של המדינה.
מקור השם אום דורמאן אינו ידוע בוודאות.
קיים הסבר לפיו המקום נקרא על שם אימו של אדם בשם דורמאן, שהפעילה קו סירות על נהר הנילוס, שאום דורמאן הייתה אחת מתחנותיו.
ב-1883 התקומם "המהדי" מוחמד אחמד נגד המצרים השליטים וניצח אותם בקרב אלעובייד.
הוא קבע את מקום מושבו ומפקדתו הצבאית בכפר אום דורמאן.
הוא המשיך בניצחונותיו משגבר ב-1885 על כוח מצרי בפיקודו של מושל סודאן, הקצין הבריטי צ'ארלס גורדון, הרג את גורדון, כבש את ח'רטום, והקים את מדינת המהדי.
ממשיכו, הח'ליפה עבדאללה אבן מוחמד, קבע את אום דורמאן כבירת מדינתו.
הבריטים לא השלימו עם מדינת המהדי, שאיימה על האינטרסים שלהם באזור כולו, וב-1898, בקרב אומדורמאן, גברו כוחות בריטיים על כוחות מדינת המהדי, והח'ליפה נהרג.
השליט הבריטי, הלורד קיצ'נר, קבע את ח'רטום כמקום מושב השלטון, וכתר הבירה ניטל מאום דורמאן.
אום דורמאן, שאוכלוסייתה בשלהי המאה ה-19 נאמדה בכ-150,000 נפש, הידרדרה ואוכלוסייתה פחתה מאוד (כ-43,000 במפקד 1909).
אף על פי שהעיר נהרסה בקרבות, שופץ קברו של המהדי הנמצא בעיר, ועומד על כנו.
ב-1928 נבנה הגשר הראשון לח'רטום.
העיר החלה להתאושש, ואוכלוסייתה החלה לגדול במהירות, ומכ-43,000 במפקד 1909 צמחה אוכלוסייתה כיום לכ-2.5 מיליון תושבים.
במאי 2008 הגיעו לעיר מורדים חמושים מחבל דרפור, וחילופי אש נשמעו ברחבי העיר.
93 חיילים ו-13 שוטרים סודאניים נהרגו בקרב, עד שהמורדים הוכרעו לבסוף על ידי הצבא.
כעיר הגדולה בסודאן וכשכנתה של ח'רטום הבירה, שוכנים בעיר מוסדות לאומיים רבים, ובהם תחנות הטלוויזיה והרדיו של סודאן, המכללה למדעי הטכנולוגיה, התיאטרון הלאומי, והאוניברסיטה האסלאמית של אום דורמאן.
אום דורמאן שוכנת בגובה של 178 מטר מעל פני הים.
היא שוכנת במדינת ח'רטום, על גדתו המערבית של נהר הנילוס הלבן, סמוך מאוד למפגש של הנילוס הלבן עם הנילוס הכחול, מול הבירה ח'רטום ומול העיר ח'רטום-בחרי.
שני גשרים מחברים את העיר לח'רטום, גשר אום דורמאן הישן, שהובא על ידי הבריטים מהודו, וגשר שמבט, המקשר את העיר לעיר ח'רטום-בחרי.
האקלים בעיר הוא מדברי, חם ויבש, בכל עונות השנה.
ב-188 ימים בשנה, במדידה רב שנתית, עולה הטמפרטורה אל מעבר ל-35 מעלות צלזיוס, ורק ב-38 ימים היא יורדת אל מתחת ל-18 מעלות.
אומברים הם עם איטלקי עתיק שהתקיים באלף ה-1 לפנה"ס באזור אומבריה וטוסקנה ושפתו הייתה אומברית.
במאה השנייה לפני הספירה הרחיבו הרומים את שטחי מגוריהם על חשבון הטריטוריוות האומבריות עד שהאומברים הפכו לחלק מרומא העתיקה והיו לחלק מהאימפריה הרומית.
במספר אתרים במחוז אומבריה נמצאו שרידים של התרבות האומברית.
קיימות מספר גרסאות למוצא האומברים:
לפי סופרים רומאים, מקור האומברים הוא מהשבטים הגאלים שחיו בצפון אירופה.
ההיסטוריון הרומי-ספרדי קורנליוס בוכחוס .
טיטוס ליוויוס שהצביע על שבט בשם "Insubres" וטען שפירוש שמו של שבט זה "תחת אומבריה".
מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס שביצירתו Origines הצביע של השבטים הגאלים כמוצאם של האומברים.
מנגד שייך פלוטרכוס את מוצא האומברים לשבטים גרמאניים.
לפי פליניוס הזקן השם אומברים (Umbri) מקורו בשם Ombrii שפירושו ביוונית סופת רעמים ולטענת פליניוס שם זה רומז על הישרדותם של האומברים ב.
לפי היסטוריונים יוונים רבים מהשבטים צאצאי האומברים התיישבו מדרום לנחלות האומברים.
בין שבטים אלו נמנים השבטים הסבינים, הסאמניטים, המארסים , המארוצ'ינים , הפלגינים , הפיקנטים ההירפינים ועוד.
נמצאו ממצאים שהצביעו על קשר תרבותי בין האומברים לקלטים שחיו מצפון להם.
באזור בו חיו האומברים נמצאו כתבים בשפה הלפטונית ממנה התפתח הענף האלפיני של השפות הקלטיות.
כמו כן נמצא דמיון בין התרבות שהתפתחה במחוז טרני (שבמרכז האומה האומברית), ב, ובין תרבות האלשטאט ו"תרבות לה טן" הקלטיות שהתפתחו מצפון לאיטליה.
כמו כן נמצא דמיון רב בין הנקרופוליס שנבנה בטרני לבין הנקרופוליס שנבנה בתקופת תרבות גולאסקה הקלטית בצפון איטליה.
אחד הממצאים שתרמו להבנת השפה האומברית היו שבעת הלוחות האיגוביים, שהתגלו ב-1444 בעיר גוביו, וכללו תיאורים של טקסטים דתיים.
הדת בה האמינו האומברים הייתה דת פוליתאיסטית (מרובת אלים).
ממצאים מהמאות השישית עד הרביעית לפני הספירה מצביעים על טקסים דתיים שקיימו האומברים בהם הוגשו מנחות לאלים בצורת חיות או צלמיות מברונזה.
הממצאים מצביעים על אמונת האומברים באלות כמו פרוניה , ולנטיה (Valentia), מינרבה מטוסיה (Minerva Matusia), קליטומוס ועוד.
עדות נוספת על הפולחן הדתי של האומברים נמצא ב, מהמאה השלישית או השנייה לפני הספירה, המתארים טקסים דתיים הכוללים הקרבת בעלי חיים.
נמצא שהטקס הנוצרי "יום אובלדו הקדוש" (לזכרו של הקדוש "אובלד מגוביו" ), המתקיים עד היום, דומה לטקסים הדתיים, הטרום נוצריים, המתוארים בלוחות אלו.
אחד המקומות המרכזים בהם מתקיים טקס זה היא העיירה ג'סופ, פנסילבניה בה קהילה גדולה של איטלקים מגוביו וסביבתה.
אחד האתרים הדתיים המשמעותיים לאומברים היה המקדש בהיספלום (כיום ספלו ) בה התקיימו טקסים לאלה האומברית המקבילה של ונוס.
במאה השנייה או הראשונה לפני הספירה (בתקופה הרומית) נבנה במקום מקדש מפואר.
הממצאים המעטים ששרדן מהתקופה האומברית מצביעים על כך שהחברה האומברית הייתה חקלאית במהותה והתקיים בה מבנה היררכי.
שני נציגי המעמד העליון (uhtur) שלטו באזרחים וקבעו נוהלי שלטון כשבמעמד נמוך יותר עמדו הפקידים (marone).
מעמד נפרד היה לכהני הדת (kvestur).
עמדות נפרדות היו קשורות למעמד הצבאי.
היררכיה זו נשמר גם עם ייסוד האימפריה הרומית ונציגי המעמד העליון של האומברים צורפו ל.
ההשפעה הרומית מתייחסת לפלישה הרומים לטריטוריות האומבריות ובסופו של דבר להתמזגות האומברים באימפריה הרומית.
כבר במאה התשיעית לפני הספירה קיימו האומברים יחסי מסחר עם העמים שישבו סביבם כמו עם האטרוסקים באטרוריה ממערב להם ועם היוונים ממזרח להם.
בשלהי השלימו הרומים את הכנעת האטרוסקים ובסביבות שנת 310 לפני הספירה החלו להקים יישובים בטריטוריה של האומברים.
תהליך ההשתלטות על טריטוריות אלו הושלם בסביבות 260 לפני הספירה.
ב-220 לפני הספירה השלימו הרומים את הקמת ויה פלמיניה שחיברה את האומברים לרומא.
השתלבות האומברים באימפריה הרומית באה לידי ביטוי, תחילה, בגיוס לצבא הרומי.
כך למשל נלחמו חיילים אומברים בצבאו של סקיפיו אפריקאנוס ב.
ארכאולוגים גילו ממצאים של האומברים במספר ערים באומבריה, טוסקנה וסביבתן:
בערים קיאנצ'אנו טרמה ו (באומברית Camars), ליד אָרֶצוֹ, נמצאו שרידים להתיישבות אומברית במאות השביעית והשמינית לפני הספירה.
בעיר טרני נמצאו ממצאים שהצביעו על כך שהייתה עיר מחוז של שבט Umbri Naharti שנחשב לשבט החזק מבין האומברים.
אנשי שבט זה גם מוזכרים ב.
ב נתגלה בעיר נקרופוליס ובו כ-3,000 מקומות קבורה.
בעיר אסיזי נמצאו ממצאים המצביעים על ישוב אומברי.
בעיר טודי נמצאו שרידים שהצביעו על העיר כאחת מהערים האומבריות המרכזיות.
לפני פליניוס הזקן היא נקראה בתקופת האומברים "טוטרה" (Tutere).
העיר אמליה נחשבת לעיר העתיקה ביותר באומבריה (הוקמה בסביבות 1130 לפנה"ס) ונקראה בעת העתיקה Ameria.
בעיר ספולטו, שהייתה גם היא עיר מרכזית של האומברים, נתגלו שרידי חומה שנבנתה במאה החמישית לפני הספירה והקיפה את העיר.
לגבי מספר משפחות רומיות נטען ששורשיהן במשפחות אומבריות.
כמו כן מספר אישים רומיים ידועים, כמו הקיסר נרווה, הקיסר טראיאנוס, סנקה הזקן וסנקה הצעיר, שורשיהם באומברים.
מחקר גנטי מ-2020, שבדק את ה DNA המיטוכונדריאלי, הראה קשר גנטי בין תושביה הנוכחים של אומבריה ותושבים מהתקופה הטרום רומית של האזור.
אוּמַּה היא עיר-מדינה שומרית, כיום האתר הארכאולוגי תל-ג'וחה (Tell Jokha).
העיר שכנה בדרום מסופוטמיה, על הגדה הצפונית של תעלת שט-אל-חי, מול עיר המדינה השומרית לגש.
העיר הייתה מיושבת עוד בתקופה הכלקוליתית.
בתקופה השומרית הייתה אומה יריבתה העיקרית של לגש שכנתה.
בסוף המאה ה-26 לפנה"ס (על פי הכרונולוגיה התיכונה) נכבשה על ידי אֵאַנַתוּם הוא הציב את מצבתו כאבן גבול בין שתי הערים היריבות.
בתחילת המאה ה-24 כבש שליט אומה לוגלזגיסי את לגש והחריבה.
לוגלזגיסי העביר את בירתו מאומה לארך וכבש ערים שומריות רבות, שלטונו ארך 25 שנים.
לבסוף נוצח על ידי סרגון הגדול שליט אכד.
מתקופתו נמצאו בחפירות אסטלות עשויות דיאוריט.
האתר נתגלה ונחקר לראשונה ב-1854 על ידי ויליאם לופטוס (William Loftus) מאוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן על ידי אנדרה.
בשנת 2003 בעקבות מלחמת עיראק, האתר נבזז על ידי בוזזים אשר חפרו בורות כדי לשדוד את הממצאים, האתר הארכאולוגי נהרס.
בהלכה, אוּמְדָּנָא (בארמית, ובעברית: אומדן.
לעיתים מבוטא בטעות: "אוּמְדֱנָא") היא כלי המאפשר לבצע הערכה עובדתית או במקרים אחרים לפרש כוונה של אדם - על אף שאין ראיה ישירה ומפורשת לכך.
תוקפה וחוזקה של האומדנא משתנים, והם ספציפיים לכל מקרה.
מושג זה משמש בנושאים שונים בהלכה: דיני ממונות, דיני אישות ואחרים, אך קיימים חילוקי דעות באשר לתוקפה של האומדנא בכל אחד מהנושאים הללו.
קיימים שני סוגים של אומדנא: האחד נקרא "אומדנא דמוכח" - מצב בו ברור לכל בר דעת מהי הכוונה, והשני הוא "אומדנא" רגילה - מצב בו הכוונה מתבררת כתוצאה מגילוי-דעת ספציפי.
אומדנא ככלי מפרש משמשת בעיקר למקרים בהם חסר בנוסח השטר או דיבור של האדם מידע מסוים, אך ממידע אחר סותר או ממעשיו ניכר כי כוונתו היא בתוספת או בשינוי מעט ממה שאמר בפירוש.
דיני האומדנא נלמדים לראשונה במשנה, העוסקת בדיני גט.
בדרך כלל אמירת "כתבו גט לאשתי", אינה מספיקה, אלא צריך לומר גם "תנו".
מכיוון שהוא לא ציווה גם לתת את הגט למעשה, אין ביד הכותבים לתת הגט לאשתו, שכן אין בכוחם לעשות שום מעשה חלותי ללא מינוי שליחות מפורשת מפי המשלח.
לעומת זאת לגבי אדם שיוצא ליהרג המשנה פוסקת כי למרות שלא אמר בפירוש לתת את הגט לאשתו, ברור שהתכוון לכך, והרי זה כאילו אמר בפירוש שיתנו את הגט לאשתו.
בעבר היה מקובל כי אדם שהולך למות (כמו למשל גוסס) היה כותב גט לאשתו, כדי שלא לעגן אותה בכך שתצטרך להינשא ליבם - לפעמים שלא ברצונה המלא - או להמתין לו עד שיגדל או עד שיימצא או עד שיסכים לחלוץ לה.
משנה זו נקראת בתלמוד על שמו של רבי שמעון שזורי, שמחזק אף יותר את דיני האומדנא.
לשיטתו לא רק באדם היוצא ליהרג, שהוא לחוץ מאוד ויישוב דעתו נלקח ממנו ניתן להשתמש באומדנא זו, אלא גם באדם המפליג בספינה ועובר לחוץ לארץ.
בעבר נהוג היה לתת גט במצב כזה, שכן קשה היה לאישה לדעת אם בעלה מת, אם היה במדינה רחוקה, בהיעדר אמצעי תקשורת.
גם באדם כזה שמבקש לתת לאשתו גט כדי שלא תתעגן אבל אינו לחוץ כל כך כמו מי שמוציאים אותו להורג, ניתן לסמוך על אומדנא זו גם בלי אמירה מפורשת לתת את הגט.
בדין זה עצמו, הסתפקו חכמי הגמרא, מתי הוא הרגע בו תוספת הכתובה נקנית אישה באופן סופי, גם אם היא תמות.
מסקנת הגמרא היא, שאכן החופה עצמה מקנה את התוספת לאישה, גם אם בסופו של דבר לא התקיימה ביאה.
שאלה נוספת שמסתפקת הגמרא גם לאחר שהוברר כי חיבת החופה היא שמקנה את התוספת, האם דווקא חופה שראויה לקיים בה ביאה - "חופה הראויה לביאה" מקנה את התוספת לאישה", או שמא גם אם פירסה דם נדה מיד ברגע היכנסם לחופה, כך שלא הייתה זו חופה הראויה לביאה, קונה.
רב ושמואל הרחיבו את המושג, אפילו להשלים את נוסח השטרות.
כך למשל במתנת שכיב מרע, שלפי דיניה יכול שכיב מרע להעניק מתנה לאשתו בדיבור לבד ללא שטר, והעדים כתבו בנוסח השטר (שכתבו למרות שאין צורך בכך) על פי צוויו, כי השטר נכתב כאשר המת היה "קציר ורמי בערסיה" - חולה אנוש המונח במיטתו.
דנו האמוראים מה יהא באופן שהשטר סותר את עצמו, שכתוב בו "כד קציר ורמי בערסיה" - שהוא נוסח מתנת שכיב מרע שחלה רק לאחר מיתת החולה, ומצד שני כתוב בה גם נוסח של מתנת בריא "וקניינא מיניה" - קנינו ממנו במתנה רגילה.
באופן כזה נחלקו רב ושמואל.
לולי דיני האומדנא, ההלכה הייתה שיש לשטר רק תוקף של מתנת בריא, שכתובה בפירוש בשטר, ולא תוקף של מתנת שכיב מרע שאיננה כתובה בפירוש ונסתרת על ידי נוסח המתנת בריא המבטל אותה.
לעומת זאת פוסק שמואל שיש כאן ספק, שכן מתנת השכיב מרע והן המתנת בריא סותרות זו את זו.
כאמור, האומדנא יכולה לשמש ככלי לבירור הכוונה, אך לפי חלק מהדעות יכולה האומדנא לשמש גם לבירור המציאות בדיני ממונות, לעומת זאת בדיני נפשות ועונשים אומדנא אינה קבילה, אלא צריך בירור של העובדות על ידי עדות.
הראשונים הביעו דעות שונות באשר למקומה של אומדנא בדיני ממונות: