tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בילדותו אהב לחקור ולצפות בכוכבים ובמטאורים בלילות אפלים במדבר ליווה, שם בילה את רוב ילדותו.
הוא חלם להיות טייס ואהב לקרוא על מטוסים ומסעות בחלל.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון א-סדיק בליווה, אזור אל-דאפרה, אל-מנסורי למד במכללת ח'ליפה בן זאיד אייר, וסיים את לימודיו ב-2004 עם תואר ראשון בתעופה.
אל-מנסורי התחתן ביולי 2007 ויש לו ארבעה ילדים: מריאם, עלי, עבדאללה ומנצור.
הוא לקח איתו לחלל דגל של איחוד האמירויות הערביות ותמונה של משפחתו.
לאחר סיום לימודיו במכללת אייר ח'ליפה בן זאיד, אל-מנסורי הצטרף לכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות והפך לטייס קרב.
הוא הגיע לדרגת רב-סרן בחיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות.
הוא סיים בהצלחה אימונים על F-16 באריזונה, ארצות הברית והפך לטייס ה-F-16 הצעיר ביותר בארצו.
הוא עבר קורסי הכשרה מתקדמים בהישרדות מים, קורס GYRO LAP עד 9G, ותרגיל RED Flag.
בשנת 2016, הוא נבחר להיות טייס בתצוגה - אווירית.
בשנת 2017, הוא השתתף במופע תצוגת-האוויר של דובאי 2017 והשתתף במופעים שונים במספר ערים באיחוד האמירויות לציון יום העצמאות של איחוד האמירויות הערביות.
ב-6 בדצמבר 2017, סגן נשיא איחוד האמירויות וראש הממשלה, שייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, כתב בחשבון הטוויטר שלו, "אני מזמין צעירים אמירתים להירשם לתוכנית האסטרונאוטים של איחוד האמירויות דרך מרכז החלל מוחמד בן ראשיד".
אל-מנסורי היה אחד משני אנשים שנבחרו מתוך 4022 מועמדים, בעקבות סדרת מבחנים באיחוד האמירויות וברוסיה.
הרקע הצבאי שלו עזר לו לעבור את המבחנים.
ב-3 בספטמבר 2018, שייח' מוחמד צייץ בטוויטר: "הכרזנו היום על האסטרונאוטים הראשונים שלנו שיצאו לתחנת החלל הבינלאומית: הזאע אל-מנסורי וסולטאן א-ניאדי.
הזאע וסולטאן מייצגים את כל הערבים הצעירים ומייצגים את פסגת השאיפות של איחוד האמירויות".
כחלק מההסכם בין מרכז החלל מוחמד בן ראשיד (MBRSC) וסוכנות החלל הרוסית רוסקוסמוס להכשרת האסטרונאוטים האמירתים, אל-מנסורי עבר הכשרה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים בעיר סטאר, רוסיה, כהכנה למשימתו בתחנת החלל.
באפריל 2019, מרכז החלל מוחמד בן ראשיד (MBRSC) הודיע כי בחר באל-מנסורי כאסטרונאוט הראשון למשימה בת שמונה ימים לתחנת החלל הבין-לאומית (ISS).
אל-מנסורי, סקריפוצ'קה ומאיר המריאו ב-25 בספטמבר 2019 מהקוסמודרום בייקונור; השלישייה בילתה פחות משש שעות טיסה חופשית בחלל לפני עגינה על מודול זוייזדה בתחנת החלל.
במקור החללית הייתה אמורה לעגון על מודול פואיסק אך Soyuz MS-13 עברה לשם חודש קודם לכן כדי לאפשר לחללית הSoyuz MS-14 ללא צוות לעגון על מודול זוייזדה לפרק זמן קצר.
לאחר העגינה נפתחו הפתחים בין Soyuz MS-15 לזוייזדה, מה שאיפשר לאל-מנסורי, סקריפוצ'קה ומאיר להיכנס פנימה ולפגוש את ששת חבריהם לצוות.
ב-3 באוקטובר 2019, אל-מנסורי, אובצ'ינין והאג עלו על החללית Soyuz MS-12, והתנתקו מה-ISS, בסיום משלחת 60 והתחילו רשמית את משלחת 61, השלושה בילו כחמש שעות טיסה חופשית בחלל לפני שיצאו מהמסלול ונחתו על הסטפה הקזחית, שבעקבותיה הוטסו אוצ'ינין ואל-מנסורי לעיר סטאר, רוסיה, לפני שאל-מנסורי החל את מסעו חזרה לאיחוד האמירויות.
במסגרת ההסכם בין איחוד האמירויות וממשלות רוסיה, תפקידו של אל-מנסורי על סיפון הסויוז וה-ISS מכונה "משתתף בטיסות חלל" במסמכים ותדריכי עיתונאים של רוסקוסמוס ונאס"א.
נאס"א עדכנה את הטרמינולוגיה לאחר החזרה של המשימה לכדור הארץ ב-3 באוקטובר 2019, והתייחסה לאל-מנסורי כאל אסטרונאוט מבקר.
מרכז החלל מוחמד בן ראשיד מכנה את משימתו כ"משימה אסטרונאוטית מספר 1 של איחוד האמירויות הערביות" או "השאיפה של זייד".
הזהות הסודית שלי היא סדרת טלוויזיה קנדית בכיכובם של ג'רי אוקונל ודרק מקגראת'.
הסדרה שודרה במקור מ-9 באוקטובר 1988 עד 25 במאי 1991 בערוץ CTV הקנדי.
הסדרה שודרה גם בסינדיקציה בארצות הברית.
הסדרה זכתה בפרס אמי בשנת 1989 בקטגוריית תוכניות לילדים וצעירים.
בישראל הסדרה שודרה במהלך שנות ה-90 בטלוויזיה החינוכית תחת השם "אני וסוד כוחי".
אוקונל מככב בתפקיד הנער הקנדי אנדרו קלמנטס, תלמיד תיכון טיפוסי המתגורר בפרבר הבדיוני בריארווד.
חייו של קלמנטס מקבלים תפנית דרמטית כאשר הוא מקבל יכולות על-אנושיות לאחר שנחשף לקרן פוטון בעת שהוא חיפש את חברו המדען ד"ר בנג'מין ג'פקוט (מקגראת').
בעזרתו של ד"ר ג'פקוט הוא לומד לשלוט ביכולותיו החדשות ומחליט להשתמש בהם על מנת להילחם בפשע, לפתור בעיות אישיות ועל מנת לסייע לאחרים.
קלמנטס מחליט להסתיר את זהותו הסודית מבני משפחתו וחבריו לכיתה.
ג'רי אוקונל בתפקיד אנדרו קלמנטס
דרק מקגראת' בתפקיד ד"ר בנג'מין מריון ג'פקוט
כריסטופר בולטון בתפקיד קירק סטיבנס (1989–1991)
מרשה מורו בתפקיד ארין קלמנטס
וונדה קאנון בתפקיד סטפני קלמנטס
אליזבת לסלי בתפקיד רות שלנבך, שכנה יהודיה, רואת חשבון מעצבנת.
הזדקנות אצל כלבים משתנה מגזע לגזע ומשפיעה על בריאות הכלב ועל יכולתו הפיזית.
כמו אצל בני אדם, גם אצל כלבים מבוגרים נצפים שינויים ביכולת השמיעה, הראייה, והניידות.
מצב העור, התיאבון ורמות האנרגיה נוטים לרדת עם הגיל המתקדם.
מצבים רפואיים כמו סרטן, אי ספיקת כליות, דלקת מפרקים, דמנציה, ובעיות מפרקים אחרות עלולים להופיע בסימני הזדקנות.
גזעים ענקיים מגיעים לבגרות בגיל מעט מבוגר יותר מהגזעים הקטנים, כאשר גזעים ענקיים מגיעים לבגרות בגיל של כשלוש שנים, לעומת הנורמה של כ-13–15 חודשים עבור גזעים אחרים.
קצב הגדילה המואץ הנדרש לשינוי הקיצוני בגודל המאפיין גזעים ענקיים, נחשב על ידי מדענים מהמועדון האמריקאי לכלבים כגורם להגדלת הסיכון לצמיחה לא נורמלית של תאים ולסרטן.
המונחים "שנות כלב" ו"שנות אדם" משמשים לעיתים קרובות לתיאור גיל של כלב.
עם זאת, ישנם שני אופנים מנוגדים לחלוטין שבהם המונחים מוגדרים:
אחת ההגדרות הנפוצות משתמשת ב"שנות אדם" לצורך ייצוג על פי לוח שנה קפדני (365 ימים) ו"שנת כלב" כדי לתאר את החלק היחסי מחיי הכלב, כפי שלוח שנה שווה לאדם.
לפי שיטה זו, כלב בן 6 שנים יתואר כבעל גיל של 6 שנות אדם או 40–50 (בהתאם לגזע) שנות כלב.
המערכת הנפוצה השנייה מגדירה את "שנות כלב" כשנות לוח השנה האמיתיות (365 ימים כל אחת) של חיי הכלב, ו"שנות אדם" כדי לתאר את גיל האדם המקביל.
לפי מונחים אלה, גיל של כלב בן 6 שנים יתואר כ-6 שנות כלב או 40–50 שנות אדם, בניגוד להגדרה הקודמת.
מיתוס פופולרי נהוג לחשוב כי שנה אחת של בני אדם שווה לשבע שנים של כלבים.
זה אינו מדויק מכיוון שכלבים רבים יכולים להתרבות בגיל שנה, בעוד שבני אדם כמעט ולא מתרבים בגיל שבע.
אין נוסחה אחת מוסכמת להמרת גיל כלב לגיל אדם, אף על פי שהנוסחאות השונות מצביעות על דמיון רב בתוצאותיהן בטווחים קרובים.
חוקרים מציעים שגיל הכלב תלוי במתילציה של DNA, תהליך אפיגנטי.
שינויים אפיגנטיים מתרחשים בצורה לא ליניארית בכלבים בהשוואה לבני אדם.
במובנים כלליים, כלבים מזדקנים בצורה דומה לבני אדם.
גופם מתחיל לפתח בעיות שהן פחות שכיחות בגילאים צעירים יותר, והם נוטים יותר למצבים חמורים או מסוכנים כגון סרטן, שבץ מוחי ועוד.
הם נהיים פחות פעילים פיזית ופחות ניידים, ועלולים לפתח בעיות במפרקים כמו דלקת פרקים.
הם גם מתקשים להתמודד עם שינויים, כולל שינויי אקלים או טמפרטורה קיצוניים, ויכולים לפתח בעיות תזונתיות או עוריות, או להפוך לחירשים.
במקרים מסוימים, עלולה להתפתח אי-שליטה על הסוגרים, וייתכנו בעיות נשימה.
הזדקנות מתחילה מייד אחרי הלידה, אך התופעות שלה אינן נראות במשך מספר שנים.
הסימן הראשון להזדקנות הוא ירידה כללית ברמת הפעילות, הכוללת נטייה לישון זמן ארוך יותר ובצורה עמוקה יותר, ירידת התלהבות מטיולים ארוכים ומשחקי תופסת, ואיבוד עניין באירועים שמתרחשים בבית.
במחקרים על יכולות קוגניטיביות בכלבים זקנים, נמצא כי תכונות כמו פתרון בעיות, אומץ ושובבות נוטות להידרדר עם הגיל.
עם זאת, במשימות שדורשות מוטיבציה גבוהה ודרישות פיזיות נמוכות, כלבים מבוגרים הצליחו ללמוד לבצע משימות חדשות באותה מידה כמו כלבים צעירים.
בגיל מבוגר, כלבים עלולים לפתח דמנציה, הקשורה לחלבון אמיולואיד-בטא, חלבון מקופל בצורה לא תקינה שנצפה גם בכלבים וגם בבני אדם.
ההשפעות הנפוצות ביותר של הזדקנות הן:
ירידה בפעילות, יותר שינה והפחתת אנרגיה (בין השאר בגלל תפקוד ריאות מופחת)
עלייה במשקל (צורכי הקלוריות יכולים להיות נמוכים ב-30–40% בכלבים מבוגרים)
היחלשות של מערכת החיסון המובילה לזיהומים
שינויים בעור (עיבוי והכהה של העור, יובש המוביל לגמישות מופחתת, אובדן או הלבנת שיער)
שינוי בכפות הרגליים והציפורניים (ציפורניים עבות יותר ושבירות יותר מקשות על קיצוץ)
הפרעות במערכת העיכול (רירית הקיבה, מחלות לבלב, עצירות)
הזדמנות אחרונה לאהבה הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 2008 בכתיבה ובימוי של ג'ואל הופקינס , עם דסטין הופמן ואמה תומפסון בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בלונדון והיא על קשר רומנטי בן גבר ואישה בודדים שנפגשים במקרה.
דסטין הופמן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה.
אמה תומפסון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
הארווי שיין (דסטין הופמן) הוא פסנתרן ג'אז ומלחין בניו יורק.
הוא מתפרנס מהלחנת זמרירים לפרסומות.
הבוס שלו, מרווין (ריצ'רד שיף) לא מרוצה מעבודתו ורומז לו כי הוא מועמד לפיטורים.
הארווי הוא גרוש וטס כעת לנישואי בתו סוזן (ליאן בלבן) עם בחיר ליבה סקוט (דניאל לאפיין) בלונדון.
קיית ווקר (אמה תומפסון) עובדת באגף הסטטיסטיקה של נמל התעופה בלונדון.
היא מנסה לשאול את הארווי מספר שאלות אבל הוא מתנצל שהוא ממהר.
קיית היא רווקה שדואגת ומטפלת באמה הקשישה והדואגת מגי (איילין אטקינס).
הארווי נפגש עם גרושתו ג'ין (קתי בייקר) ובעלה בריאן (ג'יימס ברולין) ביחד עם סוזן והחתן המיועד סקוט (דניאל לאפיין).
הוא מרגיש "אאוטסיידר" וכאשר הסוזן מודיעה לו כי אביה החורג ילווה אותה לחתונה ולא הוא, הוא מודיע לה כי הוא נאלץ לחזור לניו יורק לרגל עבודתו.
הוא מאחר לטיסה ובבר בשדה התעופה הוא פוגש שוב את קייט.
מתפחת ביניהם שיחה והארווי מספר לה על חתונת בתו והיא משכנעת אותו לחזור לטקס החתונה אתה.
הארווי עומד על זכותו לברך את בתו במקום בריאן.
לאחר הטקס מתקשר אליו מרווין ומבקש ממנו לחזור לעבודה כי המחליפים שלו גרועים.
הארווי משיב לו כי החליט להתפטר.
הוא קובע עם קיית להיפגש למחרת אבל בגלל שהמעלית במלון מקולקלת הוא נאלץ לעלות במדרגות ומקבל התקף טכיקרדיה על-חדרית ומאושפז.
קיית מחכה לו ומתאכזבת כשאינו מופיע.
הארווי משתחרר מהאשפוז, מוצא את קיית, מסביר לה והיא מסכימה להמשיך את הקשר אתו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדסטין הופמןהארווי שייןאמה תומפסוןקייט ווקראיילין אטקינסמגי ווקרקתי בייקרג'יןג'יימס ברוליןבראיןליאן בלבןסוזן שייןדניאל לאפייןסקוט רייטריצ'רד שיףמרוויןברונה גלאגראונהחברה של קייט
הזבוב 2 הוא סרט אימה ומדע בדיוני אמריקאי משנת 1989 המהווה המשך לסרט "הזבוב" משנת 1986. הסרט בוים על ידי ומככבים בו אריק סטולץ ודפני זוניגה.
עלילת הסרט עוקבת אחר מרטין, בנו של סת' בראנדל (גיבור הסרט הקודם) שהופך למוטצייה דמוית זבוב בעקבות הגנים שירש מאביו.
השחקן הוא השחקן היחיד שחזר לגלם את הדמות אותה הוא גילם בסרט הקודם ונעשה שימוש בצילומי ארכיון של השחקן ג'ף גולדבלום מהסרט הראשון.
בניגוד לקודמו, הסרט זכה לביקורות שליליות.
מספר חודשים לאחר אירועי הסרט הקודם, ורוניקה מקפיי יולדת מעין גולם ומתה לאחר הלידה.
הגולם נפתח ומתוכו בוקע ילד אנושי למראה.
אנטון ברטוק, בעל החברה שמימנה את ניסויי הטלפורטציה של סת' בסרט הקודם, מאמץ את הילד וקורא לו בשם מרטין.
מרטין גדל בתוך מעבדה ומציג אינטלקט ובריאות גופנית ונפשית גבוהים, רפלקסים מוגברים ואין לו צורך בשינה.
מרטין מודע לעובדה שהוא מתבגר מהר יותר מאשר ילד רגיל, אך לא יודע מה הסיבה לכך ונאמר לו שאביו מת ממחלה שגרמה לתסמינים אותם מרטין חווה.
בגיל 3, מרטין נראה כילד בן 10 ומדי פעם מתגנב מחוץ לחדרו כדי לחקור את המעבדה בה הוא מתגורר.
מרטין מוצא חדר בו נמצאים בעלי חיים עליהם עורכים ניסויים ומתחבר לכלב הכלוא שם.
למחרת, מרטין מביא לכלב אוכל, אך הוא כבר לא במעבדה.
מרטין נכנס לתא תצפית שמשקיף על מזח 17. שם, מדענים הצליחו להרכיב מחדש את תאי הטלפורטציה שסת' בנה, אך לא מצליחים לשחזר את התוכנה בעזרתה סת' שיגר בין יצורים חיים.
המדענים מנסים לשגר את הכלב אליו מרטין נקשר, אך נכשלים והכלב הופך למפלצת מעוותת.
הכלב תוקף את אחד המדענים ומרטין, שחזה בהכל, נעשה מפוחד.
שנתיים לאחר מכן, גופו של מרטין השתנה והוא נראה כגבר בן 25. ביום הולדתו החמישי, ברטוק נותן למרטין בונגלו משלו בתוך שטח החברה ומציע למרטין עבודה בתיקון תאי הטלפורטציה של אביו.
מרטין מתלבט אם להסכים להצעה ובתגובה, ברטוק מראה לו את הצילומים של ורוניקה, בהם נראה סת' עובד על תאי הטלפורטציה.
לאחר שהתרשם מעבודת אביו ולומד שהתאים מסוגלים לשפר את בריאות גופו, מרטין מסכים להצעה.
במהלך עבודתו על תאי הטלפורטציה, מרטין מתחבר עם עובדת במתחם בשם בת' לוגאן.
בת' מזמינה את מרטין למסיבה במחלקה בה נערכים ניסויים על בעלי חיים, שם מרטין לומד שהכלב אליו הוא נקשר עדיין בחיים ושמדענים עורכים עליו ניסויים.
מאמין שבת' מודעת לניסויים שנערכים על הכלב, מרטין רב עם בת', עוזב את המסיבה והולך לחדר בו מאכסנים את בעלי החיים.
הכלב, שסובל מכאבים קשים, עדיין זוכר את מרטין, ומרטין גואל את הכלב מסבלו בעזרת כלורופום.
מרטין משלים עם בת' ודרך ההקלטות של אביו, הוא לומד שתאי הטלפורטציה צריכים לנתח חומר אנושי טרם השיגור.
לאחר תיקונים, מרטין מציג לבת' את הצלחת התאים בכך שהוא משגר חתול מתא אחד לאחר ללא פגע.
מרטין ובת' מתאהבים זה בזו, אך עם הזמן, גופו של מרטין מתחיל להציג מוטציות שעתידות להפוך אותו ליצור דמוי זבוב בדיוק כמו אביו.
מרטין ממציא תרופה אפשרית למחלתו, במסגרתה הוא יצטרך להחליף את הגנים המוטנטיים שלו עם גנים אנושיים רגילים.
למרות ההתרגשות מפריצת הדרך, מרטין בוחר לעת עתה לוותר על הרעיון לאחר שהוא לומד שהאדם השני יהפוך למוטציה במקומו.
מרטין מגלה שברטוק התקין מצלמות נסתרות בבונגלו שלו.
מרטין פורץ לחדר ההקלטות במתחם, ובעזרת הקלטות, הוא לומד מה קרה לאביו באמת.
ברטוק מתעמת עם מרטין ומסביר שהוא ידע מלכתחילה על מצבו של מרטין ומחכה לרגע בו גופו ישתנה למוטציה.
ברטוק חושף את תוכניתו להשתמש בתאי הטלפורטציה ובגופו של מרטין במטרה להתעשר.
כשהגנים המוטנטיים הרדומים במרטין מתעוררים ושינוי הצורה שלו מתחיל, מרטין בורח מתעשיות ברטוק.
ברטוק לא מסוגל להשתמש בתאי הטלפורטציה מכיוון שהם מוגנים בסיסמה.
בנוסף, מרטין התקין וירוס מחשבים בתאים שימחוק את התכנות של התאים במידה ותוכנס סיסמה שגויה.
בעקבות זאת, ברטוק מצווה על עובדיו למצוא את מרטין.
מרטין נפגש עם בת' ומספר לה אודות האירועים האחרונים והשניים בורחים ביחד.
השניים נפגשים עם מנהלה לשעבר של ורוניקה, סטתיס ברנס, שהתמכר לאלכוהול והחל להתנהג במרירות לאחר מותה של ורוניקה.
סטתיס מאשר בפני מרטין שתאי הטלפורטציה הם אכן הסיכוי היחידי שלו להחלמה.
השניים ממשיכים במנוסתם, אך השינויים הפיזיים והרגשיים שמרטין עובר קשים מידי לבת' והיא מסגירה את מרטין ואת עצמה לברטוק.
לאחר שלא חשף בפני ברטוק את הסיסמה לתאי הטלפורטציה, מרטין מכניס עצמו לגולם.
ברטוק מתחקר את בת' כדי לגלות את הסיסמה.
זמן קצר לאחר מכן, מרטין בוקע מהגולם ופורץ למזח 17. מרטין, כעת מפלצת היברידית, תופס את ברטוק, מכריח אותו להקליד את הסיסמה ("אבא") וגורר את ברטוק ביחד איתו לתוך תאי הטלפורטציה.
מרטין מבקש מבת' להפעיל את התאים והיא מסכימה.
מרטין חוזר לצורתו האנושית בעוד ברטוק השתנה למפלצת היברידית.
בתוך בחדר בו מאכסנים את בעלי החיים, ברטוק, כעת מפלצת, זוחל כדי לאכול מקערת אוכל ומבחין בזבוב עף על קצה הקערה.
אריק סטולץ - מרטין בראנדל, פרוטגוניסט הסרט ובנו של סת' בראנדל, גיבור הסרט הקודם המשתנה למוטצייה דמוית זבוב בדומה לאביו.
- מרטין בגיל 10 (בן 3 אך עם גוף מבוגר יותר).
דפני זוניגה - בת' לוגאן, עובדת במעבדות ומושא אהבתו של מרטין.
- אנטון ברטוק, אנטגוניסט הסרט והבעלים של חברת הטכנולוגיה שמימנה את ניסוייו של סת' מהסרט הקודם.
- סטתיס ברנס, מאהבה לשעבר של ורוניקה, אמו של מרטין ועורך עיתון לשעבר.
גטז הוא השחקן היחיד מהסרט הקודם שחזר לגלם את דמותו בסרט זה.
השחקנית ג'ינה דייוויס, שגילמה את ורוניקה בסרט הקודם, הוחלפה בשחקנית .
בנוסף, נעשה שימוש בצילומי ארכיון בהם מופיע השחקן ג'ף גולדבלום כסת' בראנדל, גיבור הסרט הקודם.
ג'ינה דייוויס, שגילמה את ורוניקה בסרט הקודם, הוחלפה בשחקנית ספרון הנדרסון עבור סרט זה.
דייוויס סירבה לקחת חלק בסרט מכיוון שדמותה מתה בתחילתו ולכן אין מקום לפיתוח הדמות.
לשחקן קיאנו ריבס הוצע לגלם את דמותו של בראנדל, אך הוא סירב לאחר שלא אהב את התסריט.
השחקן ג'וש ברולין נבחן להשתתף בסרט, אך לא עבר את האודישן.
הסרט היה אחד הפרויקטים הראשונים שפרנק דרבונט לקח בהם חלק והוא שימש כתסריטאי שותף.
אמן האפקטים המיוחדים עבד כפסל עבור יצירת האפקטים המיוחדים.
התסריטאים התבקשו לערוך שינויים בטיוטת התסריט שנכתבה על ידי לאחר שאולפני פוקס דחו את ההצעה שלהם ליצירת הסרט "".
האחים תיארו את העבודה על התסריט כמקיפה מכיוון שהם נאלצו למקד את עלילת הסרט, לאחר שאולפני פוקס לחצו על צוות היוצרים להתקדם במהירות וכן לאחר שקיבלו הערות משמונה אנשים שונים שהתווכחו ביניהם תדיר.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 29% טריות על סמך 17 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 36/100 על סמך 15 ביקורות.
"הזדמנות שנייה" (או גוסטלייט; באנגלית: Ghostlight) הוא סרט דרמה קומית משנת 2024, שנכתב על ידי קלי או'סאליבן ובוים על ידי או'סאליבן יחד עם בן זוגה אלכס תומפסון.
הסרט עוסק במשפחת שחקנים אמיתית – קית' קופפרר, בתו קתרין מאלן קופפרר ואשתו טארה מאלן, המגלמים משפחה המתמודדת עם אובדן בנם.
העלילה מתמקדת בדן (קית' קופפרר), עובד בנייה המוצא עצמו באופן בלתי צפוי מעורב בהפקה מקומית של המחזה "רומיאו ויוליה".
במהלך ההשתתפות, הוא נחשף לעולם התיאטרון ונשבה בקסמו.
הקהילה הצבעונית של שחקנים חובבים מספקת לו נחמה ועוזרת לו למצוא את דרכו בחיים.
הסרט עוסק באבל גברי, נושא נדיר בקולנוע, ומציג אותו כפן אנושי עדין ועמוק.
קלי או'סאליבן, בהשראת ההפקה של "רומיאו ויוליה" שצפתה בה במהלך סגר במהלך מגפת הקורונה, כתבה תסריט שבו אב מוצא נחמה בתיאטרון קהילתי תוך כדי עיבוד תחושות האובדן שלו.
או'סאליבן כתבה את דמותו של דן בהשראת התבוננות אישית וביקורת על הדור של גברים שאינם מביעים את רגשותיהם בגלוי.
לסרט לוהקו משפחת שחקנים אמיתית – קית' קופפרר, בתו קתרין מאלן קופפרר ואשתו טארה מאלן, המגלמים את הדמויות הראשיות בסרט.
הדינמיקה בין חברי המשפחה האמיתיים עזרה ליצירת כימיה אותנטית בסצנות, כאשר הבמאים שילבו אימפרוביזציה יחד עם תסריט כתוב.
הסרט צולם עם השראה מסרטים תיאטרליים קודמים כמו "מחכים לגופמן", "חזרה גנרלית" ו"מוכת ירח" והצילומים עצמם נמשכו זמן קצר, ואנשי הצוות עבדו באופן אינטואיטיבי ומהיר כדי לעמוד בלוחות הזמנים.
הסצנות בתיאטרון הותאמו בקפידה כדי לשקף בצורה אורגנית את דינמיקת החזרות האמיתית של התיאטרון.
הסרט צולם בווקיגן, אילינוי, תוך שימוש במשאבים מקומיים, כמו תלבושות ואביזרים שהושאלו מתיאטראות בעיר.
הסרט הופק במהירות רבה, כשצילומיו הסתיימו באוקטובר 2023 והוא הוצג בפסטיבל סאנדנס בינואר שלאחר מכן.
הסרט קיבל ציון "טרי מוסמך" (Certified Fresh) עם 99% מהביקורות החיוביות באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על 101 ביקורות מבקרים.
ציון הקהל, המכונה "Popcornmeter", עומד על 92% בהתבסס על יותר מ-500 דירוגים.
הסרט מתואר כסרט קטן שמעורר תגובה רגשית עצומה, דרמה על אובדן וחיבור אנושי והמבקרים שיבחו את המשחק של קתרין מאלן קופפרר על הופעה יוצאת דופן.
בנוסף, הסרט זכה לציון של 83 מתוך 100 באתר Metacritic, המבוסס על 21 ביקורות מבקרים, עם שבחים אוניברסליים, בעוד ציון הקהל עומד על 7.9 מתוך 10, בהתבסס על 42 דירוגים.
הסרט זכה לשבחים על היותו דרמה קומית עדינה, נוגעת ללב ומשעשעת, המדגישה את הקשר בין החיים לאמנות.
קלי או'סאליבן ואלכס תומפסון, שיצרו בעבר את הסרט "פרנסס הקדושה" (2019), ממשיכים לשלב בין הומור לרגש ביצירתם הנוכחית.
קהל שאינו מעולם התיאטרון ציין כי הסרט הזכיר להם חוויות אישיות מתקופת התיכון או דמויות קרובות אליהם.
פיטר דברוז' מ-Variety כתב כי הסיפור "מסופר בצורה יפה" ושהחוויה היא "משהו מיוחד".
Indiewire תיארו את הסרט כ"חינני, מצחיק וחקירה אנושית מאוד של קשרים המשנים את מסלול חיינו." המבקר סטיבן רומיי מהעיתון "The Australian" תיאר את הסרט כ"סרט מרגש ואינטליגנטי העוסק באהבה, אובדן, חרטה וחיבור אנושי", וציין שכוכב הסרט ראוי למועמדות לאוסקר.
שרה מישל פטארס מהאתר "MovieFreak" כתבה כי הבמאים קלי או'סאליבן (שאחראית גם על התסריט) ואלכס תומפסון יצרו דרמה שקטה, חזקה ומלאת תקווה, שלא עוקבת אחר מסלולים מסורתיים.
הסרט תואר כאחד מהטובים ביותר לשנת 2024 על ידי מספר מבקרים, ביניהם בילגה איבירי מ"ניו יורק".
בינואר 2024 חברת IFC Films ו-Sapan Studio רכשו את זכויות ההפצה בצפון אמריקה לסרט לאחר בכורתו העולמית בפסטיבל סאנדנס.
סקוט שומן, ראש חטיבת הסרטים של AMC Networks, אמר שהסרט "מייצג את כל מה שנרצה לראות ולהשיג מתוך פסטיבל כמו סאנדנס." באפריל 2024, פורסם כי הסרט ייצא לאקרנים בניו יורק ובשיקגו ב-14 ביוני 2024, ולאחר מכן יופץ בכל רחבי ארצות הברית בשבוע שלאחר מכן.
הַזּוֹרֵעַ הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השוכן במערב עמק יזרעאל, למרגלות רמות מנשה, על כביש חיפה-מגידו, בתחום השיפוט של המועצה האזורית מגידו.
זהו הקיבוץ היחיד שנוסד על ידי בוגרי תנועת הנוער היהודית גרמנית "ורקלויטה" (Werkleute - אנשי המעשה/עבודה), תנועה שהייתה במקורה בעלת אוריינטציה ליברלית-סוציאליסטית, והפכה לציונית עם עליית הנאצים לשלטון.
הקיבוץ עלה על הקרקע למרגלות הכרמל ליד יקנעם, בשנת 1936. השטח כלל 20,000 דונם שנקנו על ידי חברת הכשרת היישוב ויועדו למושבה פרטית.
5,000 דונם מתוכם נמכרו לקרן הקיימת לצורך התיישבות קיבוצית של עולי גרמניה, אולם בגלל בעיות הקשורות לפינוי האריסים מהקרקע ניתן היה להתיישב רק על מעט מהקרקע.
מייסדי הקיבוץ היו מגרעין של עולים שהתגבשו בחדרה במהלך 1934. רובם הפסיקו לימודים אקדמיים או לימודי מקצוע ויצאו להכשרות לקראת עלייה.
בחדרה נבחר השם הזורע, שביקש לסמל את הקשר לאדמה ולהתחדשות בארץ ישראל.
במשך קרוב לשלוש שנים ישבו חברי הגרעין על חלקת אדמה קטנה באורך 300 מטר ורוחב של 60 מטר באוהלים וצריפים ארעיים וסבלו מהתנכלויות בתקופת המרד הערבי הגדול.
במהלך הזמן נעשו ניסיונות להגיע להסדר פינוי עם הבדואים האריסים שישבו על אדמתם, אך הדבר לא התאפשר בגלל לחץ של קיצונים ערביים.
ב-6 בספטמבר 1938 פונו הבדואים מהקרקע על ידי משטרת המנדט והועברו לקרקע חלופית של חברת הכשרת היישוב.
בדצמבר 1938 הונחה אבן הפינה למבנה הקבע הראשון של הקיבוץ, בית הילדים.
בשנות השלושים הצטרפו לקיבוץ קבוצת חלוצים מגרמניה שעד לעלייתם ארצה הוכשרו בחווה הציונית החלוצית גוט וינקל ליד ברלין.
בשנת 1942 הצטרפה לקיבוץ קבוצה של יוצאי גרמניה, רובם יוצאי ה"וורקלויטה", שעזבו את קיבוץ שמיר.
כן קלט הקיבוץ קבוצת נוער מבולגריה שלא מעטים מבניה התגייסו מיד לאחר מכן לפלמ"ח ולצה"ל, ונפלו במלחמת העצמאות.
זמן קצר לאחר מכן נקלטה קבוצת ילדים בני מרוקו, וכן נערים שעלו מסוריה ולבנון.
לאחר מלחמת העצמאות קיבל הקיבוץ תוספת אדמה שהייתה לפני כן אדמות הכפרים קירי ואבו זריק.
בהמשך נקלטו בקיבוץ עולים מארצות רבות שהגיעו תחילה לאולפן העברית שפעל בו משנת 1956 ונסגר ב-2006.
בספטמבר 2013 התקבלה בקיבוץ הזורע החלטה על שינוי אורחות החיים, מקיבוץ שיתופי לקיבוץ מופרט.
הפרטה זו, יחסית להפרטות אחרות בתנועה הקיבוצית, לא הייתה אגרסיבית והצליחה לשמור על רשת ביטחון כלכלי רחבה ולשמר את חיי התרבות והקהילה של הקיבוץ.
בקיבוץ נמצא מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, הכולל אוסף של אמנות המזרח הרחוק, שתוכנן על ידי האדריכלים אל מנספלד ומוניו גיתאי ויינראוב.
בחודש אוגוסט 2020 התבצע שוד במוזיאון שבו נגנבו עשרות פריטי אמנות בשווי של כשני מיליון שקלים.
בתחום הקיבוץ נמצא בית הספר היסודי האזורי "פלגים", בו לומדים ילדי הקיבוץ עם ילדים מיישובים שכנים.
בית הספר התיכון האזורי אליו שולח הקיבוץ את ילדיו הוא בית הספר מגידו בעין השופט.
בתחום הכלכלי, בצד המשק החקלאי, ניתן למצוא בקיבוץ את "פלסטופיל", מפעל לייצור יריעות פלסטיק, חברת מ.ב.א לבקרת איכות וכן ענפים חקלאיים: בריכות לגידול דגי נוי, גידולים באמצעות הידרופוניקה וגידולי שלחין.
כמו כן, ישנם עסקים קטנים של חברי הקיבוץ ועסקים השוכרים שטח בקיבוץ.
בשטח הקיבוץ גם נמצאת תחנת דלק דור-אלון כולל חנות נוחות 'אלונית' במתחם המסחר הסמוך לקיבוץ, לצד כביש 66.
בשנת 1964 התגלה בגדה הדרומית של נחל השופט בתחומי הקיבוץ, לוח אבן ששימש כיסוי של קבר מתקופת הברזל הקדומה ולידו מספר כלי חרס בהם קערות, קדרות וקנקנים.
הֲזָיָה או חֶזְיוֹן שָׁוְוא (בלועזית: הָלוּצִינַצְיָה) היא מצב שבו אדם חוֹוֶה חוויה באחד מחושיו שאינה קיימת במציאות.
ככלל, ההזיה היא תוצר של פעילות מוגברת של מערכת העצבים המרכזית.
ישנן סיבות שונות להתפתחות הזיות, פסיכולוגיות, גופניות או פסיכוסומטיות.
מצבים פסיכוטיים (שיכולים להיות תוצר של הפרעה נפשית, מחלת נפש או לחלופין שימוש מתמשך בסמים פסיכואקטיביים, בעיקר ממריצים (אמפטמינים, קוקאין ובנוסף גם קפאין וניקוטין בכמויות גבוהות ביותר).
במקרים אלו נדרש טיפול פסיכיאטרי על ידי מתן תרופות בשילוב טיפול פסיכולוגי.
מועקה נפשית או פיזית של האדם.
ההזיה במקרה זה משמשת כמעין חוצץ בין האדם למציאות.
עלייה חדה בטמפרטורת הגוף עקב מחלה שמקורה בנגיף או בחיידק.
העלייה בחום הגוף בשילוב גורמים פיזיולוגיים נוספים הקשורים למחלה עצמה, גורמים לפעילות מוגברת של מערכת העצבים.
הפרעה זו נקראת HPPD, ועל פי דיווחים אנקדוטיים מופיעה בהדרגה.
חוסר שינה של 3 ימים בממוצע או יותר עלול לגרום להזיות.
נגרם על ידי כשלים בהעברת המסר העצבי מהעיניים למוח.
מניעת גירויים חושיים יכולה לגרום להזיות.
דוגמאות להזיות הנגרמות עקב שימוש בסמים הן הזיות הקשורות בהופעת צבעים וצורות שונות שאינם נמצאים בקרבת האדם, שיחות עם דמויות שאינן קיימות במציאות או לחלופין עם יצורים או בני אדם קיימים אך שאינם נוכחים בשיחה וסינסתזיה (ערבוב חושי).
הדבר קורה עקב גירוי מוגבר של מערכת העצבים שגורר אחריו פירוש מוטעה של המציאות המוביל לשיפוט לקוי של התנהגות והתרת עכבות.
הסמים הנפוצים ביותר המשמשים לצורך יצירת הזיות הם LSD, פסילוסיבין (נמצא בפטריות מסוימות), מסקלין (נמצא בקקטוסים מסוימים), ו-DMT (נמצא בצמחים רבים מהם, בשילוב עם צמחים המכילים מעכבי MAO, מכינים את תה האיוואסקה) שנחשבים לסמים פסיכדליים הנותנים השפעה חזקה (לכל אחד מהם השפעה שונה במקצת).
כמו כן נמצאים בשימוש הסמים הדיסוציאטיביים כגון PCP (הידוע גם בשם אבק מלאכים), DXM (במינונים גבוהים), קטמין ואחרים, והדליריאנטים (תזזיתיים, מעוררי תזזית) אטרופין וסקופולאמין הנמצאים בצמחים רבים כמו דטורה ואטרופה בלאדונה.
מנות גדולות של קנאביס עלולות לגרום להזיות, לרוב מינוריות.
הפסקת השימוש בסמים מסוימים היוצרים תלות גופנית, כמו אלכוהול, אופיאטים (דוגמת הרואין ומורפין, ראו גם: אופיום ושיכוך כאב), בנזודיאזפינים ובארביטורטים, עלולה לגרום להזיות גם כן.
דוגמאות למחלות נפש הגורמות להזיות הן סכיזופרניה, בה אדם עלול להזות בעיקר הזיות אודיטוריות ("לשמוע קולות") אך לעיתים גם ויזואליות, מה שלעיתים מוביל אנשים לדילוזיות כמו תסמונת קוטאר, ובכללה גם סכיזופרניה פרנואידית בה אדם עלול להזות קולות או עיוותי ראייה מפחידים ומבהילים.
דיכאון קליני עמוק (דיכאון פסיכוטי) או התקפי מאניה והיפומניה אצל אנשים הסובלים מהפרעה דו־קוטבית עלולים לעיתים לגרום להזיות.
ברוב המקרים, הזיה היא בעצם מחשבת שווא של אדם הנתון בסוג של התקף פסיכוטי, ובעצם היא פרי הדמיון בלבד של המוח, ללא חזות אמיתית.
או לחלופין פרי מחשבה ופירוש של דבר שאכן קורה במציאות כמו צלילים (כגון ציוץ ציפורים, צלצול טלפון וכו'), או מראות שונים (כגון צבעים, תמונות, פסלים וכו').
כתוצאה מההזיה, האדם עלול לחוות קשיים בהבחנה בין מציאות ודמיון, אך דבר זה תלוי מאוד בטיב ההזיה כשלרוב האדם מודע לכך שההזיה היא הזיה ולא מציאות.
בהפרעות פסיכוטיות כמו סכיזופרניה, נפוץ יותר שהאדם יחווה קשיים בבוחן המציאות, מכיוון שהוא פעמים רבות כלל לא מודע לכך שהוא הוזה, ונוטה לסבול מחוסר סדר מחשבתי.
ההבדל בין הזיה לחלום טמון בכך שהחלום מתרחש בשלב מסוים בשלב החמישי והעמוק ביותר של השינה (שנת REM), שבה לפעילות העצבית יש דפוס קבוע, וכאשר האדם מתעורר ממנו הוא מודע לכך שמדובר בדמיון.
לעומת זאת, הזיה מתרחשת במצב של ערנות ומקורה בפעילות עצבית מוגברת ובלתי מבוקרת, ובסיום ההזיה, נותר בו רושם חזק בשל אי-רגילותה של התופעה.
במקרים פסיכיאטריים, הטיפול במחלות פסיכוטיות הוא לרוב על ידי מתן תרופות אנטי-פסיכוטיות שתפקידן לייצב את הפעילות העצבית ואילו במקרים של שימוש בסמים ניתנת למטופל תקופה מסוימת "לחזור לעצמו" ואם אינו מתאושש והתנהגותו הופכת לפסיכוטית, הוא מופנה לקבלת טיפול פסיכיאטרי.
"אִישׁ מִסְתּוֹרִין וַהֲזָיָה" (חיים נחמן ביאליק, הבחור מפדובה).
הזורעים הוא מושב דתי השוכן בשיפולי בקעת יבנאל שמדרום-מערב לטבריה, ומשתייך למועצה האזורית הגליל התחתון.
המושב ידוע בגידוליו החקלאיים- מנגו, שקדים ופאנלים סולאריים.
המושב הוקם בשנת 1939 כיישוב חומה ומגדל.
מייסדי היישוב היו יוצאי "ברית חלוצים דתיים" (בח"ד) מגרמניה ומהולנד.
לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרפו אליהם קבוצה של יוצאי הבריגדה היהודית והצבא הבריטי, וכן קבוצה של ניצולי השואה ומשוחררי מחנות ההסגר בקפריסין שבחרו להתיישב בהזורעים.
ב-1958 הגיעה קבוצה נוספת של עולים מצפון אפריקה, וכולם יחד ניהלו במקום אורח חיים שיתופי והתמודדו עם אתגרי החיים והחקלאות שהיו אז.
בשטח המושב ובסמוך לו נמצאים שרידיהן של סרגונה, ציידתה, עטוש ודמין.
ממזרח למושב עובר רכס פוריה, וממערב לו נמצאים בקעת יבנאל, נחל יבנאל, נחל אדמי, שמורת רכס אדמי והיישובים יבנאל ושרונה.
בשנת 1934 הקימו חברי תנועת בח"ד (ברית חלוצים דתיים) קיבוץ בחוות ההכשרה של "דת וארץ" באלמלו (Almelo), עיירה במזרח הולנד, שיועד לצעירים יהודים מגרמניה.
לחברים היו מגורים וחדר אוכל משותפים, והם עבדו בחצרות האיכרים המקומיים שעסקו בעיקר במשק החלב.
חלק מהחברים עברו הכשרה אצל בעלי מלאכה, ולמדו מקצועות ששימשו אותם לאחר העלייה לארץ.
הם ניהלו חיים רוחניים, למדו עברית, ידיעת הארץ ועסקו בלימוד תורה.
קצב העלייה של חברי קבוצת ההכשרה היה תלוי בקבלת הסרטיפיקטים משלטונות המנדט הבריטי.
כשהגיעו לארץ הם התפזרו למקומות שונים, והוחלט שיעבדו כפועלים חקלאיים בודדים בפרדסים ובמשקים.
כשיוסף בר הגיע לארץ הוא החל לבדוק כיצד יוכל לעבוד כאיכר עצמאי במשק חקלאי הנמנה עם מושב עובדים שומר מצוות.
הוא יצר קשר עם חבריו להכשרה בהולנד, ארגן אותם לקבוצה, והופיע בשמה בפני המרכז החקלאי של הפועל המזרחי.
כל חבר שילם חצי לירה לחודש על מנת לכסות את ההוצאות הארגוניות הראשונות, סכום שהיה גבוה עבור פועלים חקלאיים באותה תקופה כיוון שלעיתים הרוויחו רק לירה או שתיים לחודש, בנוסף ללינה ולכלכלה.
בעקבות שתדלנותו של קסטנבאום הסכימה הסוכנות היהודית להקצות לארגון, שנקרא "הזורעים", מחנה עבודה בחולות נחלת יהודה, מול בית החרושת ללבני סיליקט.
מבנה אחד שימש לחדר אוכל ומטבח, מקלחות ושירותים מסודרים.
ב-15 בדצמבר 1937 הגיעו 25 חברים ראשונים למחנה, ועבדו בפרדסי ראשון לציון, במרחק של כשעת הליכה מהמחנה.
העבודה בטורייה הייתה קשה, ולעיתים הם נוצלו כדי להתחרות עם פועלים ערביים שהיו רגילים לעבודה זו.
רמת השכר הייתה נמוכה מאוד, ולעיתים נאלצו החברים להסתפק בשכר רעב של 11–12 גרוש ליום, ולפעמים לא הצליחו כלל להשיג עבודה בלשכת העבודה של ראשון לציון.
הם ניסו להקים משק עזר ולגדל ירקות בשטח המחנה, אך למעט תרד ניו זילנדי לא הצליחו לגדל מאומה בגלל האדמה החולית.
חברי הקבוצה חיפשו עבודות במקומות מרוחקים יותר.
ב-21 במרץ 1938 השתתפה קבוצה מהזורעים בעלייה לחניתה, והתגוררה שם במשך מספר חודשים.
קבוצה אחרת עבדה בהקמת הגדר הצפונית שנועדה למנוע חדירת כנופיות לארץ.
הם התגוררו במחנות ארעיים לאורך תוואי הגדר מהכנרת עד ראש הנקרה ובתנאים ירודים.
חברי הקבוצה השתתפו גם במחנות עבודה שאורגנו על ידי מחלקת העבודה של הפועל המזרחי.
בעקבות המצב הקשה במושבה מצפה הסמוכה לטבריה, החליטו המוסדות המיישבים לתגבר אותה.
לקראת סוף 1938 עברו חברי ארגון "הזורעים" למצפה ותגברו את כוח העבודה והשמירה במקום.
הם הקימו מחנה ורכשו ציוד ובהמות בסיוע פיק"א.
כמו כן דאגה להם פיק"א לעבודה בייעור, והעבירה לטיפולם את יער צבי הסמוך.
היישוב עלה על הקרקע בליל 23 במאי 1939, ערב חג השבועות תרצ"ט, במסגרת עלייה מאורגנת של שבעה יישובי חומה ומגדל שעלו באותו יום כתגובה לפרסום הספר הלבן במאי 1939. בטרם העלייה, חברי ארגון "הזורעים" בנו חלקי חומה ומגדל מקורות עץ שהובאו למושבה.
אנשי ארגון "הזורעים" עלו לקרקע לאדמות פיק"א בחורבת סרג'וני הנמצאת במורדות הדרום-מערביים של רמת פוריה.
כדי למנוע את העלייה לקרקע, כיתר הצבא הבריטי את המושבה לפנות בוקר.
לאחר שלא נצפתה כל התרחשות הבין הכוח הבריטי שהמתיישבים, שנודע להם מראש על כוונות הצבא הבריטי, הקדימו אותם ויצאו לנקודת ההתיישבות לפני הגעתם.
כאשר כוחות הצבא הבריטי הגיעו לנקודת ההתיישבות בסרג'וני כבר עמדו החומה והמגדל על תילם, והמתיישבים עסקו במילוי חצץ בין לוחות העץ של החומה.
בשנת 1944, בעקבות היעדר מקור מים שיאפשר גידולי שלחין, החליטו המוסדות להעביר את המתיישבים כ-2.5 ק"מ דרומה לתוך בקעת יבנאל, למקום בו שוכן המושב היום, שם הייתה אפשרות לבצע קידוח מים.
חברי ארגון "הזורעים" התמזגו במקום החדש עם קבוצת חברים ממתיישבי ארגון הירדן שעברו למקום מחוות ביתניה שבעמק הירדן.
לפני הגעת חברי הזורעים התקיימה במקום נקודת התיישבות שנקראה שורשים או לוביה.
במקור הוקמה הנקודה על ידי ארגון "אחוה" של הנוער הציוני ב' על אדמות שנרכשו על ידי פיק"א מתושבי הכפר הערבי לוביה והייתה, כמו הזורעים, אחת משבע נקודות ההתיישבות שהוקמו ב-23 במאי 1939 כיישובי חומה ומגדל.
כעבור כשנה נטשה קבוצת "אחוה" את המקום, במקומה התיישבה בנקודה קבוצת "שורשים", שהשתייכה אף היא לתנועת הנוער הציוני ב'.
קבוצת שורשים התפרקה ועזבה את המקום זמן קצר לפני הגעת חברי הזורעים.
רוב חבריה חזרו לקבוצת האם שלהם, תל יצחק, ואחרים הצטרפו לקיבוץ ניצנים.
בשנת 1946 נחנכו 25 בתי הקבע הראשונים.
הבתים תוכננו בידי האדריכל והאמן מאיר בן אורי.
בשנים הראשונות לאחר קום המדינה נותר המושב ללא דרך גישה סלולה, והדבר גרם סבל רב לתושבים, במיוחד בחודשי החורף כאשר אדמת בקעת יבנאל הכבדה הפכה לבוצית.
העיכוב נבע מתוכנית ההשקיה בהובלת מנהל אגף המים במשרד החקלאות, שמחה בלאס.
התוכנית הייתה להציף חלק מבקעת יבנאל, כלל חלק משטח המושב, ולהפכה לאגם לצורכי השקיה.
עם דחיית התוכנית בשנת 1954, התאפשרה סלילת דרך גישה למושב.
בסוף שנות השמונים של המאה העשרים נקלע המושב לחובות כבדים כחלק ממשבר חובות המושבים.
המושב נחלץ מהחובות באמצע שנות התשעים, לאחר שבמסגרת יישום חוק גל מונה משקם לאגודה השיתופית שקבע את הסדר חובות לאגודה ולחברים.
כמו כן קבע בית המשפט שהשתת הריביות של חובות האגודה על החברים נעשתה שלא כדין, ושחרר את החברים מתשלום הריביות.
כחלק מתהליך הסדרת החובות, הופרטו או חוסלו פעילויות שונות של האגודה, כגון המחלבה, איגום הכלים, ובית המכונות (המוסך).
חלקם חברים באגודה השיתופית והשאר תושבים.
במושב פועלת ישיבת אורות הזורעים שהיא ישיבה תיכונית-סביבתית.
הישיבה הוקמה בשנת 2003 ורבים מהמורים ואנשי צוות הישיבה הם תושבי המושב.
הרב שמואל דב שפירא שימש כרב המושב.
רב המושב כיום הוא הרב יונתן דון יחייא, מתלמידי הרב יעקב שפירא.
ועדת קבלה של המושב מוודאת שהתושבים החדשים שנקלטים במושב יתאימו לאופיו.
במושב ישנם מניינים קבועים בכל יום, וקיים תלמוד תורה ושיעורי תורה.
הֲזָחָה (בלועזית: אַבְּזָץ או אִינְדֶּנְטַצְיָה) היא הרחקה של שורה כתובה מהשוליים.
הזחה נהוגה בדפוס ובתכנות מחשבים.
הרווח בין השוליים לתחילת השורה הכתובה נקרא זִיחַ.
בתוכנות רבות, המקש Tab, משמש להזחה.
בסלנג של אנשי הדפוס העבריים קרויה הזחה "אַבְּזָץ" (מהמילה הגרמנית: Absatz – פסקה).
בטקסטים מודפסים נהוג להתחיל פסקה חדשה בהזחה, המבהירה לקורא שלפניו פסקה חדשה.
משקל גדול יותר יש להזחה כאשר היא משמשת לתת ביטוי ויזואלי למבנה הלוגי של מסמך כתוב.
אחת הדוגמאות הנפוצות היא רשימת סעיפים ותתי-סעיפים, כמו בדוגמה הבאה:
הסיבות הנפוצות לעריכה בוויקיפדיה הן:
ישנם מספר סוגים של זולתנות:
1. רצון למידע הנגיש לכל.
2. רצון לעזור למעוטי יכולת, אשר אין באפשרותם לקנות אנציקלופדיה רגילה.
3. רצון לפגוע בתאגידים המרוויחים סכומים מופקעים (לדעת העורכים) ממכירת מידע.
כפי שניתן לראות, ההזחות, אותן הרחקות מהשוליים, מאפשרות לקורא לראות בצורה קלה מה המבנה הלוגי של הסעיפים הכתובים כאן.
בדפדפות ובמחברות כתיבה, ישנה הזחה מפנים הדף, כדי להקל על כתיבה וקריאה וכדי שהטקסט לא יהיה צמוד מדי לקיפול.
בתכנות מחשבים משתמשים בהזחה באופן נרחב.
ברוב שפות התכנות נהוג להזיח כל מבנה מקונן הזחה גדולה במעט מזו של המבנה העוטף אותו.
משתמשים בהזחות בתיכנות כאשר כותבים בלוק חדש, למשל אחרי הצהרת פונקציה או מחלקה, בתוך לולאה או תנאי.
בתכנות, ההזחה היא בדרך-כלל לצורך שיפור הקריאות של הקוד הנכתב, שכן רואים היכן נמצאת תחילת שיגרה, ובדיוק מתחתיה (בהפרש של כמה שורות), סופה.
עם זאת, קיימות שפות תכנות, כגון פייתון, שההזחה היא חלק מרכזי בהן והיא משפיעה על משמעות הקוד עצמו (ואינה משמשת לאסתטיקה בלבד).
דוגמה לשימוש בהזחה בשפה ויז'ואל בייסיק:
הזומביס היא להקת רוק בריטית מהעיר סנט אולבנס באנגליה, הפעילה מאז תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 2019 נכללה הלהקה בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
הלהקה הוקמה בשנת 1960 וחבריה היו הסולן קולין בלנסטון, נגן הקלידים רוד ארג'נט, נגן הבס כריס וייט, הגיטריסט פול אטקינסון והמתופף יו גרנדי.
בשנת 1964 חתמה הלהקה על חוזה הקלטה בחברת Decca.
לזומביס היה צליל ייחודי ואת הלהיטים שלה חיברו בנפרד ארג'נט או וייט.
הלהיט הראשון, "She's Not There", הצליח במצעדים הבריטי והאמריקאי.
הם לא הצליחו לשחזר את ההצלחה ולהיכנס למצעדים עם הסינגלים הבאים.
דווקא הצד השני של סינגל שהוציאו ב-1965, "I Love You", הגיע לעשרים הגדולים במצעד האמריקאי בביצוע להקת People.
ב-1966 הופיעו חברי הלהקה בסרט "Bunny Lake is missing", בכיכובו של לורנס אוליבייה, ואף הקליטו שניים משירי פסקול הסרט שיצאו על סינגל, אך לא נכנסו למצעד.
בשנת 1967 בוטל חוזה ההקלטה של הלהקה, והיא חתמה על חוזה עם חברת CBS.
הזומביס הקליטו אלבום בשם Odessey and Oracle שמתוכו הופיעו שני סינגלים שנכשלו.
חברי הלהקה התייאשו והלהקה התפרקה.
מספר חודשים לאחר מכן, החליטה חברת CBS להוציא את האלבום, בעיקר בגלל עבודת השכנוע של הזמר והנגן אל קופר.
סינגל מתוך האלבום "Time of the Season" הפך ללהיט ענק בארצות הברית ומכר למעלה ממיליון עותקים.
עם השנים זכה האלבום לביקורות חיוביות, והוא מדורג במקום ה-100 ברשימת 500 האלבומים הגדולים היוקרתית של מגזין הרולינג סטון.
מאז הוקלטו לכמה משיריו מספר גרסאות כיסוי, כולל של הפו פייטרז.
ניסיונות לשכנע את הלהקה להתאחד מחדש נכשלו.
רוד ארג'נט הקים את להקת ארג'נט, קולין בלנסטון הקליט ללא הצלחה כסולן וכריס וייט הפך למפיק.
ואולם, במשך הזמן התאחדה הלהקה בהרכבה המקורי, בין השאר להופעות לציון 40 שנה ל־Odessey and Oracle, והם מופיעים כיום בהרכב שכולל את רוד ארג'נט הקלידן וקולין בלנסטון הסולן.
בין השאר הופיעה הלהקה בישראל ב-2011.
הזחל (ידוע גם כזחל מעשן הנרגילה) הוא דמות ספרותית בדיונית המופיעה בספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
הזחל מופיע לראשונה בפרק הרביעי ומהווה דמות מרכזית בפרק החמישי, שם הוא מתואר כישוב על פטרייה ומעשן נרגילה.
גודלו , "גודל טוב מאוד בהחלט", לדבריו.
במפגשם הראשון אליס לא אוהבת את הזחל משום שבתחילה הוא לא מדבר אליה, ולאחר מכן, כאשר הוא מתחיל לשוחח עמה, הוא עושה זאת במשפטים קצרים, בגסות רוח או בשאלות קשות.
בהמשך הוא מלמד את אליס איך לגדול ולהצטמק באמצעות אכילה מן הפטרייה עליה הוא יושב.
בגרסה המקורית של הספר שנקרא "הרפתקאותיה של עליסה מתחת לאדמה", הזחל מעשן מקטרת.
בציור המקורי של ג'ון טניאל פניו של הזחל ניתנים לפירוש בשני אופנים שונים: כפני אדם בעל אף וסנטר מחודדים, או כראש זחל וחלק מרגליו.
דמותו של הזחל מופיעה ביצירות ספרות אחרות כמו בעיבוד האנימציה לספר מבית דיסני וכן בסדרת "בית העכבר" ובשיר "White Rabbit" של להקת ג'פרסון איירפליין.
במשחק המחשב ג'אז הארנב 2 ישנו שלב שמדמה את ארץ הפלאות והזחל יורה מהמקטרת סילסולי עשן על השחקן.
הזונה מאוהיו הוא מחזה לשלוש דמויות מאת חנוך לוין.
המחזה הועלה לראשונה ב-31 במאי 1997 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של לוין ויצא לאור בשנת 1996 במסגרת כרך המחזות החמישי במספר של לוין, "הזונה מאוהיו ואחרים", בהוצאה משותפת של ספרי סימן קריאה וספרי תל אביב.
הכרך כלל עוד ארבעה מחזות שנכתבו בשנים 1991–1995: "הופס והופלה", "האשה המופלאה שבתוכנו", "פעורי-פה" ו"הכובש".
המחזה מיועד לשני שחקנים המגלמים שני קבצנים, אב ובן, ושחקנית אחת המגלמת זונה שעל אף שם המחזה, מוצאה בישראל ולא באוהיו.
מדינת אוהיו דווקא משמשת במחזה כפנטסיה אליה נכספות הדמויות, הייצוג של החלום האמריקאי בקרב פשוטי העם.
שמו מהווה הלחם של המילים "הוי" ו"ביטר", מר באנגלית וביידיש.
שמו, בדומה לזה של אביו, מהווה הלחם של המילים "הוי" ו"מר".
ברונצצקי - זונת רחוב פשוטה.
הויביטר, הקבצן הזקן, חולם כל חייו על זונות צמרת באמריקה.
עם זאת, מעולם לא היה יכול להגשים את פנטסיה זו בשל קשיי יומו ועניו, אך לרגל יום הולדתו פונה לזונת רחוב עלובה ומבקש ממנה מתנת יום הולדת - שירותי מין בחינם.
הזונה, ברונצצקי, קופצת על ההזדמנות ובעד אשליה של אהבה מנסה היא לסחוט ממנו את מעט כספו.
מצידו, הבן הוימר מודאג מעתיד הירושה הממתינה לו לאחר מות אביו.
כך קורה שברונצצקי, זונת הרחוב הפשוטה, מציבה את עצמה מעל הויביטר הזקן ומוציאה ממנו כספים רבים שאינו מעוניין לתת לה, והופכת מדמות מנוצלת לדמות מנצלת, עד שהויביטר משווה בינה לאלוהים.
בדומה לשאר מחזותיו, מעמיד לוין את המציאות העלובה מול הפנטסיה שמחזיקים עלובי החיים - זונת רחוב מכוערת ומזדקנת מול הזונה המשגשגת מאוהיו שבה חושק הויביטר.
כפי שמתאר הויביטר את הזונה מאוהיו במחזה במונחים שכולם מייצגים הצלחה כלכלית ואף לא הקשר מיני אחד:
בסופו של המחזה הויביטר מוציא את כל חסכונותיו על ברונצצקי, ולא מותיר דבר לבנו הוימר כירושה.
כשהוימר מגלה זאת הוא זועם על אביו ופותח במונולוג טעון כלפי אביו ומסתיים בכך שלא הותיר לו דבר:
ד"ר עמרי יבין החוקר את יצירתו של חנוך לוין, מדגים באמצעות דמות הזונה מאוהיו את היפוך נרטיב הגעגועים הציוני ששזור במחזותיו:
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי בשנת 1997 בבימויו של חנוך לוין, תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת ערן דינור.
שלושת השחקנים היו ג'יטה מונטה בתפקיד ברנצצקי, גבי עמרני בתפקיד הויביטר ורמי ברוך בתפקיד הוימר.
ההצגה קצרה שבחים רבים והמשיכה לרוץ גם לאחר מותו של לוין במשך ארבע שנים.
דמות "הזונה מאוהיו" הפכה לחלק מהזיכרון הקולקטיבי של התרבות הישראלית.
בין השנים 2001–2002 הועלה המחזה ב"תיאטרון טלייה", בודפשט, הונגריה, בשפת ההונגרית, לאחר בקשת ההונגרים להעלות עיבוד משלהם למחזה.
שלושת השחקנים בהצגה היו מבכירי התיאטרון ההונגרי הלאומי, ויגסינהאזה: רייהונא אדם, מהיאש לסלו וקוטלגי ארז'יב.
ההצגה הועלתה במקומות נוספים ברחבי העולם, בין היתר:
2006 - בואנוס איירס, ארגנטינה
הזולה של חצרוני הוא מועדון נוער הנמצא במרכז ירושלים, ומיועד להוות "בית חם" לנוער במצוקה, בעיקר מבתים דתיים.
המועדון הוקם בשנת ה'תשס"א על ידי הראל חצרוני, העומד בראשו.
מנהלו החינוכי של המועדון הוא הרב פינחס (פינצ'ו) רובינשטיין.
על פי פרסומי המרכז פוקדים אותו 4,500 בני נוער בשנה, ומספר הביקורים במועדון במשך שנה עומד על כ-24,000.
המועדון הוא חלק ממוסדות Ou ישראל.
המועדון הוקם בשנת תשס"א, לאחר שחצרוני, שלמד בצעירותו בישיבת ירושלים לצעירים, הידרדר בסיום שירותו הצבאי ושהה במשך שלוש שנים בשולי החברה.
בתקופה זו שם לב "שאם תופסים את החבר'ה ברחוב בלי פוזה, במבודד מהסביבה, רואים שהם נשמות טובות.
ראיתי חבר'ה שהורידו את הכיפות.
ראיתי שהם מתחברים לאלוקים, אבל לא מתחברים לדרך שבה לימדו אותם על אלוקים", לאחר שחצרוני שב למסלול חיים מסודר, הוא החליט שעליו לסייע ביד נוער כזה "בדרך של אהבה".
הוא החל להעביר הרצאות ולדבר בפאבים והדיסקוטקים.
כשייעץ לו ידיד להקים מקום מסודר שבו יוכל הנוער לשהות ולעמוד בקשר עימו, חשב להקים מקום כזה בתל אביב, אך לא מצא תמיכה לכך.
לבסוף הגיע אל המרכז הישראלי של ה-OU, שהסכים לסייע לו להקים מועדון בירושלים.
בני הנוער הראשונים שהגיעו למקום החלו לכנותו "הזולה של חצרוני", וכך נקבע שמו.
בשנים הראשונות תפעל חצרוני את הזולה לבדו, במשך שלוש פעמים בשבוע, מ-21:00 עד 9:00. משהתרחבה הפעילות הוא הקים צוות חינוכי שיתפעל איתו את המקום.
כיום הצוות מונה כעשרים איש, ובהם מנהל חינוכי, פסיכולוג, עובדים סוציאליים ומוזיקאים, מלבד חצרוני.
במבנה הזולה עצמה, ישנה רוב השבוע פעילות יומית הכוללת קבוצות לימוד לאמנות, מוזיקה, צילום וכתיבה יוצרת.
כמו כן ישנה פעילות בערבי שלישי, חמישי ומוצאי שבת, מחצות הלילה עד הבוקר.
בכל ערב מתקיימת במקום פעילות של מדרשה ללימודים תורניים עבור הבנות.
בנוסף, מפעילה הזולה דירת מגורים ביישוב פסגות, בה מתגוררות בנות שנפלטו, המנהלות בה את חייהן ורוכשות בהדרכת צוות הזולה את הכלים לחיים.
צוות הזולה מפעיל אף את "מרכז בניה" להדרכת זוגות נשואים "בוגרי" הזולה.
הזחל הרעב הוא ספר ילדים שכתב, אייר ועיצב אריק קרל ויצא לאור בארצות הברית בשנת 1969. במרכז הספר עומד זחל שאוכל מגוון מאכלים ומותיר בהם חורים לפני שהוא הופך לגולם ואז לפרפר.
מאז שיצא לאור הפך הספר לקלאסיקת ילדים, תורגם לכ-66 שפות ונמכרו יותר מ-50 מיליון עותקים שלו ברחבי העולם.
לעברית תורגם הספר בשנת 1988 על ידי עדנה קרמר ויצא בהוצאת ספרית פועלים.
הזחל הרעב מציג איורים ייחודים לתקופתו עשויים קולאז' ובמרכזם חורים ש"נאכלו" על ידי הזחל.
בספר המקורי החורים היו ממשיים ואיפשרו לילד 'להכניס' בהם את אצבעותיו.
הטקסט המלווה הוא פשוט ובו מגוון נושאים להשכלת הילד: ספירה, ימות השבוע, מזונות וגלגולי חייו של פרפר.
תזונת הפרפר היא דמיונית ואינה מדויקת מדעית, אבל הספר מסתמך על הרעיון המדעי של גלגולים בחיי הפרפראים, כולל המטאמפורזה האולטימטיבית מ"זחל רעב" ל"פרפר נהדר".
זחל ירוק בוקע מביצה, ומייד חש רעב גדול.
הוא חופר את דרכו ואוכל דרך פירות במשך חמישה ימים: תפוח אחד ביום הראשון, שני אגסים ביום השני וכך הלאה עד חמישה ימים בהם הוא אוכל שזיפים, תותים ותפוזים וביום השישי מתנסה בסוגים רבים של מזונות.
כמו גלידה, פאי, נקניק ואבטיח במהרה הוא אוכל יותר מדי וחש בבטנו.
לאחר שהוא מתאושש מן הזלילה הוא אוכל עלה ביום שבת, בונה סביב עצמו פקעת שבה הוא נשאר לפחות שבועיים, וממנה הוא מגיח כפרפר בעל כנפיים גדולות ויפהפיות.
בשנת 1994 הספר עובד לקלטת ילדים שיצאה בארצות הברית על ידי חברת וולט דיסני והופקה על ידי BMG STUDIOS.
האנימציה נעשתה בידי חברת Illuminated Films.
הקלטת כללה שלושה סיפורים של הסופר אריק קרל, כגון: "אבא, תביא לי בבקשה את הירח", "צרצר שקט מאוד" ו"הזיקית המבולבלת".
בסוף הקלטת ישנו כנר, שמנגן מוזיקה קסומה והתווים מתחילים לרחף באוויר ויוצרים תמונות.
בסופו של השיר הכנר והעולם מלאים בצבעים.
בשנת 2000 הקלטת יצאה גם בישראל על ידי קלסיקלטת, בקריינותו של אריק עשת ובהפקת דיבוב של אולפני תומיתות.
באותם זמנים שודרו בערוץ הופ סיפורים מתוך הקלטת שדובבו מחדש בקריינותו של שי זורניצר ובהפקת דיבוב של וידאופילם אינטרנשיונל.
הזוכים המאושרים הוא מקבץ של סרטי הנפשה קצרים זוכי פרס אוסקר מאת וולט דיסני.
בישראל הוקרן המקבץ לראשונה בקולנוע פריז ב-24 במרץ 1972.
"בן הדוד מהכפר" - מבוסס על המשל הנודע על עכבר העיר ובן דודו, עכבר הכפר.
בגרסה זו עכבר הכפר משתכר לאחר ששתה שמפניה וממהר בפחד לשוב לכפרו, גם בגלל החתול וגם בגלל הכבישים הסואנים, הרעש והצפיפות אשר אין הוא היה רגיל להם.
"טחנת הקמח הישנה" - בסרט קצר זה מתוארת טחנת-קמח עתיקה.
הטחנה, עקב כך שהתיישנה מאוד, שימשה למגורים של חיות שונות.
בתחילה הכל רגוע באזור אולם סערה קשה גורמת לבהלתם של בעלי-החיים אשר התגוררו בה, בין-היתר הציפור שהייתה חייבת להגן על גוזליה שלא יימעכו עקב קריעתו של חבל בתוך טחנת-הקמח.
העטלפים, לעומת שאר בעלי-החיים שהתגוררו בטחנת-הקמח, לא היו חשופים לסכנה כלשהי כי הם עפו למקום אחר טרם הסערה פרצה.
"הושט לי יד" - פלוטו, הכלב הנודע של וולט דיסני, מציל גור חתולים צעיר וחמוד שנסחף בשק בו היה לכוד.
לצערו הרב בעליו, מיקי מאוס, מחבב את גור החתולים יותר ממנו.
אבל אהבתו של מיקי לפלוטו נראתה בבירור אחרי דאגתו הרבה לאחר שקפא בהצלת החתול פעם שנייה (החתול כמעט ונפל לבאר במרדפו אחרי כדור, עקב החורף שהיה מי-הבאר היו מאוד קרים).
החתול ליקק בחיבה את פניו של פלוטו ופלוטו לא שנא עוד את החתול.
"שלושה חזירים קטנים" - מבוסס על סיפור נודע.
בגרסה זו מתחזה הזאב לכבשה ולמוכר-מברשות במטרה לטרוף את החזירים בעורמה (ונכשל).
בנוסף, בגרסה זו שופך אחד החזירים טרפנטין לתוך הסיר אליו נפל הזאב.
"הברווזון המכוער" - סרט אנימציה קצר נודע של וולט דיסני, מבוסס על אגדה נודעת.
בגרסה זו מנסה הברווזון המכוער את מזלו בקן של ציפורים (אבל הציפור האם מגרשת אותו בכעס) ובניסיון להתיידד עם ברווז צעצוע (שבהמשך מכאיב לו במהלך התנדנדותו במים).
"שלושה חתלתולים יתומים" - במזג אוויר חורפי מוצאים שלושה גורי חתולים מחסה בבית שמצאו.
הם עושים בו בלגן גדול וכמעט סולקו ממנו על ידי אישה שחומת עור (דמות זו הופיעה לאחר-מכן בסרטי טום וג'רי).
ברגע האחרון ניצלו על ידי ילדה קטנה שהתחננה לאמץ אותם עקב כך שהם חמודים מאוד.
"הצב והארנב" - מבוסס על המשל המוכר בעל אותו השם.
בגרסה זו משווייץ הארנב בפני ארנבות צעירות בכך שהוא מבצע דברים משעשעים בזכות מהירותו האדירה.
בגרסה העברית מבוצעת הקריינות על ידי דב רייזר.
בסרטים הקצרים עצמם השתתפו בדיבוב חן חגי, יובל זמיר ועוד.
אפס הוא מספר זוגי, משום שהוא שווה לפעמיים אפס, וכל מספר השווה לפעמיים מספר שלם הוא זוגי לפי ההגדרה.
כיוון שאפס זוגי, הוא מקיים את כל התכונות של המספרים הזוגיים: הוא ניתן לחלוקה ב-2 בלי שארית והקבוצה שבה 0 איברים (הקבוצה הריקה) היא איחוד של שתי קבוצות זרות שלהן אותו גודל (שתי קבוצות ריקות).
על אף ההגדרה המקובלת, יש שגיאה רווחת כי הזוגיות של אפס אינה מוגדרת.
בניסויי זמן תגובה, רוב האנשים מזהים את 0 כזוגי לאט מאשר את 2, 4, 6 או 8.
חוקרים להוראת מתמטיקה מעלים את האפשרות שתפיסות שגויות אלו יכולות להוות הזדמנויות ללמידה.
פעילות ללימוד שוויונות כמו מאפשר לפתור ספקות לגבי היותו של 0 מספר, ולגרום להשתמש בו באריתמטיקה ולהעריך את חשיבות ההגדרות.
הבנת תכונת הזוגיות של מספר יוצא דופן שכזה היא דוגמה מוקדמת לנושא נפוץ במתמטיקה: הפשטה של עקרון מוכר למצב לא מוכר.
שאלת הזוגיות של אפס עולה בפורומים באינטרנט ואתרי "הכה את המומחה".
מערכת המספרים הבסיסית, המוכרת מראשית ימי המתמטיקה והנלמדת בתחילת לימודי החשבון, היא קבוצת המספרים הטבעיים: 1, 2, 3, 4, וכו'.
מספר טבעי נקרא זוגי אם הוא כפולה של 2. לדוגמה, 10 הוא מספר טבעי זוגי, מפני שמתקיים .
פעולות החשבון הבסיסיות, חיבור וכפל סגורות בקבוצת הטבעיים, כלומר חיבור של שני מספרים טבעיים אף הוא מספר טבעי, וכפל של שני מספרים טבעיים אף הוא מספר טבעי.
זוגי + זוגי = זוגי
אי-זוגי + אי-זוגי = זוגי
אי-זוגי + זוגי = אי-זוגי
זוגי + אי-זוגי = אי-זוגי
זוגי × מספר טבעי = זוגי.
מערכת זו אינה כוללת את אפס (וגם לא את המספרים השליליים), כך שבמסגרתה לשאלה האם אפס זוגי אין משמעות.
פעולת החיסור אינה סגורה בקבוצת המספרים הטבעיים.
בחלק המקרים תוצאה של פעולת חיסור בין שני טבעיים היא מספר טבעי, אך לעיתים אין זה כך.
כדי להגיע למצב שבו גם פעולת החיסור היא סגורה, יש לעבור מקבוצת המספרים הטבעיים לקבוצת המספרים השלמים, שבה נכללים, בנוסף לטבעיים, גם המספרים השליליים ואפס.
בקבוצה זו שלוש הפעולות, חיבור, חיסור וכפל, הן פעולות סגורות.
מספר שלם נקרא זוגי אם הוא כפולה של 2. לדוגמה, 10 הוא מספר שלם שהוא זוגי, מפני שמתקיים .
באופן דומה, גם 10- הוא מספר זוגי.
תחת אותו שיקול, אפס הוא כפולה של 2, כיוון ש- , ולכן אפס זוגי.
הגדרה מדויקת של מונח מתחום המתמטיקה, כמו ש"זוגי" אומר "כפולה שלמה של שתיים", היא בסופו של דבר מוסכמה.
הגדרות מתמטיות נבנות לעיתים תוך כוונה תחילה שלא לכלול מקרים טריוויאלים או מנוונים.
מספרים ראשוניים הם דוגמה מפורסמת.
לפני המאה ה-20, הגדרות הראשוניות היו בלתי עקביות, ומתמטיקאים מפורסמים כמו גולדבך, למברט, קיילי, קרונקר ולז'נדר כתבו ש-1 הוא ראשוני.
בהגדרה העכשווית 1 אינו נחשב לראשוני.
הגדרה זו יכולה להיות מוסברת בהסתכלות על משפטים מתמטיים הנוגעים למספרים ראשוניים.
לדוגמה, המשפט היסודי של האריתמטיקה, על יחידוּת הפירוק לראשוניים, יפסיק להיות נכון אם נניח ש-1 ראשוני.
אם כך, ניתן היה להגדיר את המושג "זוגי" כך שלא יכלול את אפס, אך אין בכך תועלת ויש בכך נזק - ההגדרה תהפוך ניסוח של עובדות מתמטיות העוסקות במספרים זוגיים למסובך יותר.
בהתייחסות לפעולות חיבור, חיסור וכפל מתקיימים הכללים הבאים:
זוגי ± זוגי = זוגי
אי-זוגי ± אי-זוגי = זוגי
אי-זוגי ± זוגי = אי-זוגי
זוגי ± אי-זוגי = אי-זוגי
זוגי × שלם = זוגי
בעזרת הכנסת ערכים מתאימים לחלק שלפני סימן השוויון, ניתן לייצר 0 בצד השני:
החוקים למעלה יהיו לא נכונים (או יצריכו ניסוח מסורבל) אם אפס יוחרג מקבוצת המספרים הזוגיים.
ניתן גם להסביר למה אפס הוא זוגי בלי לעשות שימוש בהגדרות רשמיות.
ההסברים שלהלן מנסים לגרום להבנה לגבי הסיבה שאפס הוא מספר זוגי במובנים של עקרונות בסיסיים במספרים.
מיסודות אלו ניתן לספק הסבר הגיוני להגדרה עצמה - והחלתה עבור המספר אפס.
מספרים משמשים אותנו לצורכי ספירה: בהינתן קבוצת עצמים, משתמשים במספרים על מנת לתאר כמה עצמים נמצאים בקבוצה.
אפס הוא המונח המשמש אותנו להגיד שאין עצמים; או במינוח רשמי יותר, אפס הוא מספר העצמים בקבוצה הריקה.
הרעיון של הזוגיות נוצר על מנת לאגד קבוצות של שני עצמים.
אם ניתן לחלק את העצמים בקבוצה לקבוצות של 2, אז מספר העצמים בקבוצה זוגי.
אם ישנו עצם שנשאר ללא בן זוג, אז מספר העצמים בקבוצה אי-זוגי.
הקבוצה הריקה כוללת אפס קבוצות של שני עצמים, ואין עצם שנשאר לא מצוות, ולכן מספר איבריה הוא זוגי, היינו אפס הוא זוגי.
רעיונות אלו יכולים להיות מומחשים על ידי שרטוט עצמים בזוגות.
קשה לנסות לתאר אפס קבוצות של שתיים, או להדגיש את חוסר הקיום של עצם שנשאר, כך שנוח לצייר קבוצות אחרות ולהשוות אותן לקבוצה של אפס.
לדוגמה, בקבוצה של חמישה עצמים יש שני זוגות.
חשוב מכך, יש עצם שנשאר, ולכן 5 זה מספר אי-זוגי.
בקבוצה של ארבעה עצמים אין עצמים שנשארו, ולכן 4 הוא זוגי.
בקבוצה של עצם אחד יש עצם אחד שנשאר, ולכן 1 הוא אי-זוגי.
בקבוצה של אפס עצמים אין עצמים שנשארו, ולכן 0 הוא זוגי.
ישנה הגדרה נוספת לזוגיות: אם העצמים בקבוצה יכולים להיות מונחים בשתי קבוצות בגודל שווה, אז מספר העצמים זהה.
הגדרה זו זהה להגדרה הראשונה.
שוב, אפס זוגי מכיוון שהקבוצה הריקה יכולה להיות מחולקת לשתי קבוצות של אפס עצמים כל אחת.
מספרים יכולים להיות מצוירים כנקודות על ציר המספרים.
כאשר מספר זוגי ומספר אי-זוגי נבדלים זה מזה, התבנית נהפכת לברורה, במיוחד אם כוללים את המספרים השליליים:
לא משנה מאיזה מספר זוגי נתחיל, אם נספור לכיוון מעלה או למטה בקפיצות של שתיים נגיע למספר זוגי.
אין סיבה לדלג על אפס.
נוכל גם להוכיח את הזוגיות של אפס בדרך קצת יותר רשמית בעזרת כפל וביטויים אריתמטיים.
כל מספר שלם יכול להבנות בעזרת התבנית או בעזרת התבנית התבנית הראשונה יוצרת מספרים זוגיים, והתבנית השנייה יוצרת מספרים אי-זוגיים.
לדוגמה, המספר 1 הוא אי-זוגי כיוון ש- והמספר 0 הוא זוגי כיוון ש-<span class="nowrap">.
בניית טבלה של העובדות הללו תחזק את הטענה של תמונת ציר המספרים המופיעה מעלה.
אינספור תוצאות בתורת המספרים משתמשות במשפט היסודי של האריתמטיקה ובתכונות האלגבריות של מספרים זוגיים, כך שיש לבחירות שכתובות למעלה השלכות מרחיקות לכת.
לדוגמה, העובדה שניתן לפרק לגורמים מספרים שלמים חיוביים בדרך אחת בלבד משמעה שניתן להכריע האם למספר כלשהו יש מספר מחלקים זוגי או אי-זוגי.
מכיוון ש-1 אינו מספר ראשוני ואין לו מחלקים, הוא מכפלה של אפס מספרים ראשוניים שונים.
מכיוון ש-0 הוא מספר זוגי, ל-1 יש מספר זוגי של מחלקים שונים.
מכאן ניתן להגיד שפונקציית מביוס יכולה לקבל את הערך , דבר שהכרחי עבורה כדי להיות פונקציה כפלית ודבר הכרחי על מנת שנוסחת ההיפוך של מביוס תעבוד.
המספר n הוא אי-זוגי אם יש מספר שלם k כך ש- .
דרך אחת להוכיח שאפס אינו אי-זוגי היא על דרך השלילה: אם אזי , שהוא אינו מספר שלם.
כיוון שאפס הוא לא אי-זוגי, אם מוכח שמספר כלשהו הוא אי-זוגי, מספר זה אינו יכול להיות אפס.
בדיקה פשוטה זו יכולה לספק הוכחה משכנעת למדוע מספר כלשהו אינו אפס.
טענה מוכרת בתורת הגרפים היא שלגרף מסדר אי-זוגי (בעל מספר אי-זוגי של צמתים) תמיד יהיה לפחות צומת אחד בדרגה זוגית.