tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות הצלחת הסינגל, יצא במאי 2005 אלבום הבכורה של דאימונד, " This Is Me Now".
האלבום מכר למעלה מ-100,000 עותקים והפך לאלבום זהב.
בסוף 2005, יצאה דאימונד לסיבוב הופעות במרכז אירופה.
בגיל 13, הפכה לדאימונד לזמרת הצעירה ביותר שזכתה בפרס המוזיקה הנורדי, על השיר "What's in It for Me", שזכה בקטגוריית "להיט השנה".
דאימונד החלה בהקלטת האלבום השני בפברואר 2006, והאלבום יצא ב-24 במאי אותה שנה.
הסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי, "?Is It Love", יצא ב-26 בספטמבר 2007. האלבום עצמו, "Music in Motion", יצא ב-27 בנובמבר 2007.
בפברואר 2008 השתתפה דאימונד בתחרות הקדם אירוויזיון השוודית, המלודיפסטיבלן, עם השיר "Thank You".
"?What's In It For Me" -הסינגל יצא כפרס מאחת התחרויות שדאימונד השתתפה בהן (יצא ב-2005).
איימוס ברן היה שחמטאי וסופר בנושאי שחמט אנגלי מהמובילים בעולם בסוף המאה ה-19. ברן דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1873-1901.
ברן נולד בעיר האל ועבר ללונדון בגיל 21. שם קיבל שיעורי שחמט מאלוף העולם לעתיד וילהלם שטייניץ וכמו מורו נודע ברן בזכות כישורי ההגנה המעולים שלו.
בספרו "שיטתי" מונה אותו אהרון נימצוביץ' בין ששת השחקנים ההגנתיים "הטהורים" הטובים ביותר.
משנת 1913 ועד מותו, ערך ברן את טור השחמט של העיתון "השדה", אך מעולם לא הפך לשחקן מקצועני.
הישג השיא של ברן היו מקום ראשון משותף בתחרות לונדון 1887 ביחד עם איזידור גונסברג ולפני ג'וזף הנרי בלקברן ויוהנס צוקרטורט.
הישג מעולה נוסף היה מקום ראשון באמסטרדם 1889, לפני עמנואל לסקר הצעיר.
מקום שני בברסלאו 1889, לפני זיגברט טאראש ומקום ראשון בקלן 1898 לפני רודולף שארושק, מיכאל צ'יגורין, דוד ינובסקי, קרל שלכטר ושטייניץ.
ברן שיחק גם בתחרות הייסטינגס בשנת 1895, התחרות החזקה ביותר שהתקיימה עד אותו זמן, וסיים במקום ה-12 עם 9.5 נקודות מתוך 21.
ברן הוא אחד השחמטאים עם תוצאה חיובית מול אלכסנדר אלכין.
בשנת 1911 ניצח ברן את אלכין בתחרות קרלסבד.
בדיאגרמה הבאה ישנה עמדה מיוחדת מאחד ממשחקיו של ברן מול מקדונלד (ליברפול 1900, ברן בשחור).
במבט ראשון נראית עמדת השחור אבודה לחלוטין.
הרץ השחור מותקף פעמיים ומרותק למלך ולכן ייפול, והעמדה נראית מבטיחה מט ללבן בתוך מספר מסעים.
ברן הדהים את הצופים במסע 33...מהז4!!
מסע שמשאיר את המלכה מאוימת על ידי שלושה כלים לבנים שונים.
האמן ועיתונאי טים קראבה מיקם את המסע 33...
כאחד מעשרת המסעים היפים ביותר שאי פעם בוצעו.
מסע זה הוא דוגמה נדירה למוטיב במשחק השחמט.
הוא לא היה הראשון שנקט במסעים אלו אך היה השחקן החזק הראשון שעשה זאת באופן תדיר.
לבן: איימוס ברן - שחור: אז'ן זנוסקו-בורובסקי אוסטנד 1906
איימי ג'ייד ויינהאוס הייתה זמרת-יוצרת יהודייה-בריטית, שהתפרסמה בזכות סגנונה האקלקטי, הכולל תערובת של ז'אנרים רבים, בהם סול, סקא, ג'אז, ורית'ם אנד בלוז.
אלבומה הראשון של ויינהאוס, Frank, הצליח למדי, הן מסחרית והן בקרב המבקרים במולדתה, הממלכה המאוחדת.
האלבום גם היה מועמד לפרס מרקיורי.
אלבומה השני, Back to Black, שיצא ב-2006, הוביל לחמש זכיות בפרס גראמי והפך אותה לאומנית הבריטית הראשונה שזכתה בחמישה פרסי גראמי, כולל שלושה מתוך הארבעה הגדולים: "תגלית השנה", "הקלטת השנה" ו"שיר השנה".
ב-14 בפברואר 2007 זכתה בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית "הזמרת הבריטית הטובה ביותר".
ויינהאוס נפטרה בביתה בקמדן טאון שבלונדון ב-23 ביולי 2011 מהרעלת אלכוהול.
ויינהאוס נולדה באזור סאות'גייט שברובע אֶנְפִילְד בצפון לונדון למשפחה יהודית חובבת ג'אז.
משפחתה של ויינהאוס מנתה ארבע נפשות: אביה מיטשל (נהג מונית), אימה ג'ניס (רוקחת), ואחיה הבכור אלכס.
סבא רבא מצד האב היגר ללונדון בשנת 1890 ממינסק.
לפני שעברה לבית הספר "אשמול" (Ashmole) היא למדה בבית הספר של סאות'גייט.
כשהייתה בת עשר הקימה עם חברתה להקת ראפ בשם "Sweet 'n' Sour", אשר לא האריכה ימים.
היא למדה בבית הספר ע"ש סילביה יאנג לאמנויות הבמה בגיל 12, אבל סולקה בגיל 14 מאחר ש"לא מיצתה את עצמה", ומאחר שעשתה נזם.
יחד עם ילדים נוספים מבית ספרה היא הופיעה בתוכנית טלוויזיה בריטית בשנת 1997. מאוחר יותר למדה בבית הספר BRIT לאמנויות הבמה בקרוידון.
בגיל 13 קיבלה במתנה גיטרה, וכשנה לאחר מכן החלה לכתוב שירים ולהלחין אותם.
בתקופה זו נשרה מבית הספר והחלה להתנסות בסמים.
מיד לאחר נשירתה החלה לעבוד ככתבת לענייני בידור ברשת החדשות וורלד אנטרטיינמנט , ובנוסף החלה לשיר יחד עם להקת ג'אז מקומית.
בן זוגה דאז, זמר הסול טיילר ג'יימס, שלח קלטת דמו שלה (הכוללת את השיר "Love Is a Losing Game", שנמצא בגרסתו המקורית באלבום המורחב של Back to Black) לחברת התקליטים איילנד/יוניברסל היוקרתית, אשר הביאה בסופו של דבר להחתמתה על חוזה הקלטות עם החברה.
עם התשלום הראשון שקיבלה מהחברה עברה ויינהאוס ללונדון, שם שכרה את להקת הליווי של שארון ג'ונס.
חייה האישיים של ויינהאוס עוררו עניין תקשורתי רב.
סגנונה הייחודי ועיצוב שערה עוררו חקיינים והיוו השראה למעצבי אופנה, שהבולט בהם הוא קרל לגרפלד.
במהלך השנים היא כיכבה במדורי הרכילות בשל בעיות רפואיות, בעיות סמים ואלכוהול, אשפוזים עקב תאונות ובמכוני גמילה.
בראיונות שונים סיפרה שהיא סובלת מדיכאונות, מנטייה לפגיעה עצמית ומהפרעות אכילה.
ב-2005 עברה תקופה של בעיות שתייה, שימוש ב"סמים קשים", מצבי רוח אלימים וירידה במשקל.
קרוביה ציינו כי מות סבתה היה אחת הסיבות להתמכרותה.
בן זוגה באותה עת היה הזמר אלכס קלייר.
ב-18 במאי 2007 נישאה ויינהאוס לבלייק פילדר-סיביל במיאמי ביץ'.
היא ובעלה הסתבכו בעבירות חוק מספר פעמים, דבר שהוביל לביטולם של כמה מסעי הופעות.
בנוסף, בעלה ישב בבית סוהר כשנה על שיבוש הליכי משפט ועוד מספר פעמים על שימוש בסמים, קטטות וכדומה.
באוגוסט 2007 ביטלה ויינהאוס מספר הופעות בממלכה המאוחדת בשל תשישות ובריאות לקויה.
בתקופה זו אושפזה ויינהאוס בשל מנת יתר של סמים שונים ואלכוהול.
בריאיון למגזין הגרמני "שטרן", אמרה כי אושפזה בשל סמים וכי "באמת חשבתי אז שזה נגמר".
במהלך שנת 2008 עברה מספר ניסיונות גמילה.
באוקטובר 2010 טענה ויינהאוס בריאיון ל"גלאמור" כי לא השתמשה בסמים בשלוש השנים האחרונות, וכי היא מרגישה שבריאותה טובה יותר.
עם זאת, מספר חודשים לאחר מכן, בהופעתה בבלגרד ב-18 ביוני 2011, ספגה ביקורת רבה מהתקשורת לאחר שאיחרה לעלות לבמה, מלמלה את מילותיהם של מספר שירים ולאחר מכן ירדה מהבמה לקול קריאות בוז של הקהל; בעיתונים כתבו כי בהופעתה הכללית נראתה שיכורה או מסוממת.
לאחר אותה הופעה ביטלה ויינהאוס את שתי ההופעות הבאות, ובהמשך הודיעה כי היא מבטלת את כל סיבוב ההופעות האירופאי שתוכנן, "עד שתחזור למיטבה".
ויינהאוס הייתה ביסקסואלית והזדהתה כך במספר הזדמנויות.
ב-23 ביולי 2011 נמצאה ללא רוח חיים בדירתה בצפון לונדון בגיל 27 (ובכך הצטרפה ל"מועדון 27").
גופתה הועברה בתום הנתיחה לבני משפחתה, וב-26 ביולי נשרפה גופתה בקרמטוריום "גולדרס גרין".
משפחתה הודיעה כי אפר הגופה יונח לצד אפרה של סבתה – בבית העלמין היהודי וג'וורברי.
ב-26 באוקטובר 2011 פורסמו תוצאות הנתיחה שלאחר המוות, לפיה כמות האלכוהול שנמצאה בדמה הייתה פי 4.5 מהכמות המותרת לנהיגה בממלכה המאוחדת.
הרופאה הפרטית שלה, ד"ר כריסטינה רומייט, סיפרה כי הזמרת הייתה בתהליך גמילה, אך חזרה לשתיית אלכוהול בימים שקדמו למותה.
ב-29 במרץ 2012 נמסר מסוכנות הידיעות האמריקנית AP כי אביה, מיטשל, יהיה מנהל העיזבון שלה וכי הוריה יירשו את כלל רכושה מאחר שלא השאירה צוואה.
לאחר מותה יצר המוזיאון היהודי בלונדון תערוכה לזכרה.
תערוכה זו הוצגה גם בבית התפוצות.
אלבום הבכורה של ויינהאוס, Frank, יצא ב-20 באוקטובר 2003. שירים רבים באלבום כללו השפעות ג'אז.
מלבד שני שירים שהם גרסת כיסוי, כל שירי האלבום נכתבו בשיתוף עם ויינהאוס.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות, וקולה הושווה לקולותיהן של שרה ווהן, מייסי גריי ואחרות.
האלבום הגיע לפלטינה והיה מועמד למספר פרסי מרקיורי.
לאחר יציאתו של האלבום טענה ויינהאוס כי "היא הייתה רק 80 אחוז מאחורי האלבום" ושחברת התקליטים הכלילה באלבום שירים שלא אהבה.
אחרי יציאת האלבום היא ציינה בריאיון "אני לא יכולה להקשיב לאלבום 'פרנק' יותר, ואף פעם בעצם לא הייתי מסוגלת".
מהאלבום יצאו הסינגלים "Take the Box", ו-"Stronger Than Me" שזכו להצלחה נאה, הסינגל הכפול "In My Bed"\"You Sent Me Flying", שזכה להצלחה מועטה, והסינגל הכפול האחרון "Fuck Me Pumps"\"Help Yourself" שזכה להצלחה מועטה גם כן.
ב-2006 יצא אלבומה השני של ויינהאוס, Back to Black, שזכה להצלחה גדולה באמריקה ובריטניה, וזכה בחמישה פרסי גראמי.
בנוסף, האלבום הגיע לתואר הפלטינה המחומשת בממלכה המאוחדת, מה שהפך אותו לאלבום הנמכר ביותר לשנת 2007. האלבום הוליד כמה סינגלים, הסינגל הראשון והמצליח ביותר בקריירה של ויינהאוס מבחינה מסחרית הוא "Rehab", שיצא ב-23 באוקטובר 2006 והגיע למספר 9 במצעד הבילבורד, היה ללהיט בין לאומי וכן היה לשיר ההיכר שלה.
הסינגל השני, "You Know I'm No Good", יצא ב-8 בינואר 2007, והגיע למספר 18 במצעד הסינגלים הבריטי.
הסינגל השלישי הוא "Back to Black", שיצא בממלכה המאוחדת ב-30 באפריל 2007, והגיע למקום ה-25 במצעד הסינגלים הבריטי וזכה גם הוא להצלחה בין-לאומית.
האלבום כולל גם בונוסים מהופעות של ויינהאוס ואת השיר "Valerie".
האלבום זכה לביקורות טובות וחיוביות רבות ומבקרים רבים שיבחו אותו.
ב-23 ביולי 2008 הוצגה בובת שעווה בדמותה ויינהאוס במוזיאון "מאדאם טוסו" בלונדון.
ב-2010 החלה לעבוד על האלבום השלישי שלה, אשר אמור היה לצאת לאור במחצית הראשונה של 2011. יציאת האלבום נדחתה עקב ניסיונותיה הכושלים להיגמל מהשימוש בסמים ולהתפנות לעבודה על האלבום.
לאחר מכן הופיעה חמש הופעות בברזיל, ב-8 עד 15 בינואר, ובהופעות שרה גרסאות כיסוי חדשות ואת השירים הישנים מאלבומה השני Back to Black.
את הופעותיה בברזיל חיממו ג'אנל מונה ומאייר הות'ורן .
ב-11 בפברואר 2011, ויינהאוס קיצרה הופעה בדובאי בעקבות בוז מהקהל.
ויינהאוס דיווחה כי היא הייתה עייפה, מוסחת ושיכורה במהלך ההופעה.
בשנת 2011 החלה להתעסק בתחום האופנה.
היא עיצבה כמה תלבושות אשר נמכרות בכמה חנויות בעולם.
ב-18 ביוני 2011, כחודש לפני מותה, הופיעה ויינהאוס בבלגרד, בהופעה שהתפרסמה משום שלא הצליחה לשיר את שיריה.
ניכר היה כי הייתה בהשפעת סמים או אלכוהול, אך לא התאפשר לה לרדת מהבמה עד תום ההופעה.
ב-20 ביולי 2011, כשלושה ימים לפני מותה, הופיעה ויינהאוס עם בת הסנדקות שלה, דיון ברומפילד ולהקת הוונטד בקמדן, לונדון.
הופעה זו הייתה הופעתה האחרונה של ויינהאוס בציבור.
ב-14 בספטמבר 2011, יום הולדתה ה-28 של ויינהאוס, פורסמה הקלטתה האחרונה, דואט עם הזמר טוני בנט.
ויינהאוס ובנט הקליטו את השיר "Body & Soul" במרץ 2011, כארבעה חודשים לפני מותה.
לשיר יצא קליפ, ובו נראים ויינהאוס ובנט מקליטים.
חלק ממנו הוצג לעיני הקהל והתקשורת במהלך פינת כבוד שבוצעה בטקס ה-VMA של שנת 2011 לוויינהאוס, ובה נאמרו דברים מפי ראסל בראנד, טוני בנט (יחד עם ההצצה לקליפ) וביצוע כיסוי לשיר "Valerie" של מארק רונסון באירוח ויינהאוס על ידי ברונו מארס.
ב-2 בדצמבר יצא לאור האלבום האחרון של איימי, Lioness: Hidden Treasures.
בשנת 2014, נחשף פסלה של איימי ויינהאוס.
הפסל נוצר בידי האומן הבריטי סקוט איטון באותה שנה, כאות מחווה עבור הזמרת שנפטרה ב-23 ביולי 2011. הסקירות של הפסל היו חיוביות, אם כי אחד הפרשנים אמר כי הוא "מעוצב ככל הנראה בדיוק כמו ויינהאוס".
אביה של ויינהאוס אף ציין כי "הפסל מראה בדיוק את ויינהאוס בתנוחה היפה ביותר שאפשר לפסל...
אנחנו באמת מקווים שהאוהדים של איימי אוהבים את הפסל", ואימה הוסיפה ואמרה כי "אני מרוצה מהדרך שבה הפסל התברר.
אתה יכול לראות בבירור שזו איימי [...] קמדן הוא המקום של איימי, לשם היא שייכת."
בתאריך יום ההולדת שהתקיים בשנה שבה נפטרה ויינהאוס (14 בספטמבר), הוריה הקימו את קרן איימי ויינהאוס , לזכרה.
הקרן מתמקדת בעזרה לאנשים, כנגד אלכוהול, סמים, וכו'.
בקרן תומכים אנשים רבים, וביניהם גם השחקנית הבריטית, ברברה וינדזור.
במאי 2015, יצא הסרט "איימי" המציג ראיונות וקטעי צילום של ויינהאוס מצעירותה עד מותה.
עם הסרט יצא גם הפסקול באותו השם, Amy.
בנובמבר 2018, יצא הסרט "איימי ויינהאוס: בחזרה אל השחור", שהתמקד בעיקר באלבומה המצליח Back to Black, שהפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, וזכה ב-5 פרסי גראמי בערב אחד.
להקת גרין דיי הוציאה שיר המוקדש לוינהאוס בשם "Amy" אותו כתב סולן גרין דיי, בילי ג'ו ארמסטרונג, מספר שבועות לאחר מותה.
השיר יצא כחלק מהאלבום, .
ב-11 באוקטובר 2018, אביה של איימי ויינהאוס, מיץ' ויינהאוס, הודיע כי סיבוב הופעות הולוגרמי של איימי עתיד להתקיים ברחבי העולם.
סיבוב ההופעות חל בסוף שנת 2019, והציג הולוגרמה של איימי ויינהאוס, לה התלוותה להקת רקע.
מיץ' גם אמר כי: "לראות אותה שוב זה משהו מיוחד, שבאמת לא ניתן לנסח במילים.
המוזיקה של הבת שלי נגעה בחייהם של מיליוני אנשים, והמורשת שלה תימשך בדרך חדשנית ופורצת".
בנוסף לכך, סיבוב ההופעות גייס כספים עבור עמותת איימי ויינהאוס.
באפריל 2024 יצא הסרט Back to Black, סרט דרמה ביוגרפי המבוסס על חייה בכיכובה של מריסה אבלה.
איימי וונג (בסינית: 王艾美 Wáng Àimĕi) דמות בדיונית מהדמויות הראשיות בסדרת האנימציה פיוצ'רמה.
בעברה הייתה סטודנטית להנדסה באוניברסיטת מאדים.
במהלך הסדרה היא עובדת בפלנט אקספרס.
נראה שפרופסור פארנסוורת שומר אותה בקרבתו רק משום שיש להם אותו סוג הדם.
היא מדובבת על ידי לורן טום.
כהן יצרו את דמותה של איימי הם החליטו שהיא תהיה דמות מגושמת.
גריינינג רצה לנסות קומדיית סלפסטיק עם דמות נשית מאחר שרוב ההומור במשפחת סימפסון בוצע על ידי דמויות גבריות.
בעונה הרביעית בפרק "Kif Gets Knocked Up a Notch", כשחברה של איימי קיף קרוקר נכנס להריון, הייתה אי הסכמה בין הכותבים האם איימי תהיה האמא האמיתית של הילדים.
בסוף הוחלט שאם איימי תהיה האמא הביולוגית והיא תדחה את ילדיה הדבר יהפוך אותה לדמות שנואה למדי.
איימי היא בת למשפחה סינית עשירה מאוד.
הוריה הם הבעלים של חצי הכדור המערבי של כוכב הלכת מאדים ואחוות הנשים שלה היא כפה כפה וונג (ΚΚ王).
אמה האסייתית הסְטֶרֵאוֹטִיפִּית, כמו גם אביה, לוחצים עליה תדיר להתחתן ולהביא להם נכדים, דבר שהיא אינה להוטה לעשות.
בסדרה, איימי ידועה כשטחית במידת מה, טובת לב ומוזרה.
כשד"ר זוידברג המיוחם איבד את שפיותו, הוא הצליח לשכנע אותה לשחררו, פעם אחר פעם, אף על פי שהיווה סכנה לה, לעצמו ולסביבה בכלל.
היא מדברת בסלנג מאדימי, שהוא למעשה סלנג אמריקאי עם המשתמש בעיצורים שונים, כמו "Guh" במקום "duh" או "Shman" במקום "man".
איימי נוהגת ללבוש תלבושת די פרובוקטיבית.
לבושה הסטנדרטי הוא סווצ'ר חשוף טבור ומכנסי טרנינג תואמים.
ככלל היא תלבש כל דבר שחושף את הטבור.
היא התוודתה בפני פריי שהיא מתלבשת ככה כדי להתמרד מהוריה.
כשהיא כועסת, איימי לעיתים מדברת בסינית.
נראה שאיימי הייתה מופקרת למידי כשלמדה באוניברסיטת מאדים בגלל יופייה ואישיותה החצופה, ומשום שלא התנגדה לאפיון הזה.
כך, בפרק "When Aliens Attack", כשהיא שואלת את פרופסור פארנסוורת איך היא נראית, והוא עונה, "כמו מופקרת צרפתית זולה", איימי מגיבה "צרפתית?".
לדבריה, בגלל יופייה הנעלה, היא עברה בצעירותה ניתוח להורדת היופי מהלחי והאף.
איימי יצאה עם גברים רבים.
היא יצאה עם פריי בפרק "Put Your Head on My Shoulder", אבל מערכת היחסים הייתה קצרה.
במהלך היחסים ביניהם, פריי היה מעורב בתאונה מה שגרם לד"ר זוידברג לשתול את ראשו של פריי בכתפה של איימי כדי להציל את חייו של פריי.
איימי עדיין נושאת צלקת מהאירוע.
היא יצאה עם קיף קרוקר משנת 3001. אף על פי שהיא לא מוכנה למחויבות טוטלית, איימי בטוחה שיום אחד היא תהיה.
בפרק "Kif Gets Knocked Up A Notch", היא נהיית ה"סמיזמר" של ילדיו של קיף; בכך שהשרתה על קיף רגשות אהבה נכנס קיף למצב של מוכנות ללדת.
למרות העובדה שלילה היא האמא הביולוגית מפני שאחזה בידו החשופה של קיף כדי שלא ישאב מספינת החלל שלו, (וכך, מבלי לדעת, הכניסה אותו להריון), ה"סמיזמר" נחשבת לאמא האמיתית בתרבותו של קיף.
לאיימי מספר קעקועים על גופה שאינם נראים בכל הפרקים.
אחד מהקעקועים, "קעקוע מגעיל" (שנראה מטושטש משום שהעיצוב שלו דורש רזולוציה שלא נתמכת על ידי טלוויזיות מודרניות) נראה בחלק העליון של ידה השמאלית, בפרק "A Fishful of Dollars".
בפרק "Three Hundred Big Boys", היא קונה לידה הימנית קעקוע שטן מדבר.
באותו הפרק מרומז שיש לה עוד קעקועים בישבן, אחד מהם הוא סוג של סוס כלשהו; לשני הקעקועים האחרים יש קול של גבר ואישה.
אף אחד מהקעקועים לא נראה או הוזכר באף פרק חוץ מבפרק שבהם הם הופיעו לראשונה, למרות העובדה שבהרבה אירועים מקומם של הקעקועים היה גלוי.
איימי יודעת להטיס את ספינת החלל של פלנט אקספרס, מיומנות שרכשה תוך כדי משחק במכונת משחקים.
איימי החלה לשחק במטרה להוציא את המפתחות הספינה שנפלו לתוכו, והמשיכה עד שרוקנה את המכונה לגמרי.
בסרט "Bender's Big Score" איימי מבינה (וכנראה גם יכולה לדבר) "יאטי".
גורגק, ראש הממשלה לשעבר של טריסול, היה מושא לפלירטוטיה של איימי אחרי שבטעות נגעה בצורת החיים הנוזלית כשהכניסה את ידה לתוך קערתו.
היא גם נראתה יושבת לידו במשתה ההכתרה של פריי.
אבל, הקשר נותק כשהטריסולים ניסו להרוג את הקיסר החדש, כמו גם את איימי, בנדר וזוידברג, מה שגרם לצוות של פלנט אקספרס לנעול את עצמם בארמון.
איימי השתמשה בפריי כחבר מזויף במטרה למנוע מהריה לשדך אותה עם בעלים לא מושכים פוטנציאלים במהלך הטיול על ספינת החלל טיטניק.
לרוע המזל, גם לילה השתמשה באותו הזמן בפריי כארוסה המזויף כדי להתרחק מכוונותיו של זאפ בראניגן.
הנזק הקטסטרופלי של הספינה מנע את המצב המביך.
לאיימי ופריי הייתה מערכת יחסים נוספת (שהיא מערכת היחסים העיקרית ביניהם) בפרק "Put Your Head on My Shoulder".
כשאיימי ופריי נלכדו ביחד במדבר על מרקורי הם הבינו שיש להם הרבה במשותף, וכשרכבם נגרר לתחנת הדלק הקרובה, הם התמזמזו במכונית והתחילו לצאת (עם מערכת מינית מרומזת), אבל פריי רצה לסיים את מערכת היחסים יום לפני חג אהבה.
בגלל התאונה חובר ראשו של פריי לגופה של איימי, מה שגרם להרבה מתחים.
למרות העובדה שהם יצאו ללילה בחורות כדי לעודד את לילה שהייתה מאוד מדוכאת, איימי מצאה את עצמה רוקדת כל הלילה עם הלטיני הערמומי ארמנדו.
היא נטשת את לילה במטרה ללכת עם אורלנדו למושב האחורי של הרכב שלה "לקפה".
החבר הבא של איימי גארי, רגולטור במערכת הבנקאית עם חזה שעיר שהיה הדייט שלה בחג האהבה, לא שמח במיוחד לראות שראשו של החבר הישן שלה (פריי) עדיין מחובר לגופה (אף שהוא גילה אמפתיה לא מועטה כלפי פריי).
אם כי נראה שהכול הולך טוב, גארי נפל בטריק "ספר לי על עצמך" כשלילה הגיע להציל את הראש של פריי ממצב דביק בביתו של גארי.
במקום זה גארי התחיל לספר כמה מעניינת הרגולציה של המערכת הבנקאית ועל זה שהרגולציה של המערכת הבנקאית עמדת על חמש מסורות (שיש אם רוצים להיות טכניים).
החבר הנוכחי של איימי הוא קרוקר שהיה המפקד של הטיטניק (ספינת חלל המותרות שנקראת על שם ספינת המוות טיטניק) ברגעים האחרונים לפני שהספינה נשאבה לחור שחור.
ההורים של איימי גררו את קיף והציגו אותו לאיימי כספק-נכדים פוטנציאלי למרות הסוף הנורא של הספינה.
זה נראה שאיימי די התרשמה מקיף והמערכת יחסים שלהם נשארה עד סוף הסדרה.
בהתחלה, המערכת יחסים שלהם הלכה לשום מקום, בעיקר משום שקיף פחד לבקש מאיימי לצאת לדייט (הוא היה מתקשר אליה עשרות פעמים ביום ובמקום לבקש לצאת לדייט הוא גמגם כל הזמן עד שאיימי חשבה שמדובר בשיחות מגונות).
בסופו של דבר זאפ בראניגן שכנע אותו לצאת לחצי-דייט כפול עם איימי ולילה.
ספר התחלת שיחות של זאפ כמעט גרם לדייט להיגמר לפני שהוא התחיל, בסופו של דבר השירה שוברת הלב של קיף שבתה את ליבה של איימי.
בסרט "The Beast with a Billion Backs", קיף ביקש מאיימי להיות הפן-פן-רו שלו והם התחתנו בפלנטה של קיף, אמפיביאס 9, כשזאפ הוא השושבין.
אחרי שקיף מת במהלך הסרט, איימי שכבה עם זאפ ביגונה (זאפ אמר שככה היא תהיה קרובה יותר לקיף).
כשכיף קם לתחייה, הוא אמר שהתרגום המילולי של "פן-פן-רו" הוא "מישהי שלא שוכבת עם המפקד מעליו", מה שהיא עשתה, והוא הרביץ לזאפ על זה שהוא כל הזמן דיבר על זה.
השניים בקושי דברו או בילו ביחד לאחר הרומן, ולא ברור אם מערכת היחסים ביניהם תתפתח.
במהלך העונה השישית איימי עברה מערכת יחסים עם בנדר, אחרי שקיף נפרד ממנה בגלל ריב ביניהם (איימי קראה לקיף נמושה, וקיף התרגז על זה שאיימי מתחילה עם כל אחד), כיוון שיחסים בין אדם לרובוט (באופן הומוריסטי נקראים "רובוסקסואלים") נחשבו פשע, בנדר ואיימי נלחמים על הפיכת נישואים כאלה לחוקיים.
בסוף בנדר מציע לאיימי נישואים, אבל נרתע מהרעיון ששומע שהיא מעוניינת רק במונוגמיה.
בסוף הפרק איימי חוזרת לקיף.
איימי לו אדמס היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
אחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין טיים לשנת 2014.
אדמס נולדה באוויאנו שבמחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבצפון מזרח איטליה להורים אמריקאים-מורמונים - קתרין, מפתחת גוף, וריצ'רד אדמס, ששירת בצבא ארצות הברית והיה מוצב באיטליה בעת לידתה.
אדמס היא הרביעית מבין שבעה ילדים, יש לה ארבעה אחים ושתי אחיות.
לאחר שהמשפחה עברה כמה פעמים מבסיס צבאי אחד למשנהו, עד שהשתקעה כשאדמס הייתה בת שמונה בקאסל רוק שבקולורדו.
לאחר שאביה עזב את הצבא, הוא החל לשיר באופן מקצועי במועדוני לילה ומסעדות.
הוריה התגרשו ב-1985, כאשר הייתה בת 11. לאחר הפרידה, עבר אביה לאריזונה והתחתן בשנית, בעוד אדמס ושאר אחיה נשארו עם אמם.
אדמס למדה בתיכון מחוז דאגלס, ולאחר סיום הלימודים עברה עם אמה להתגורר באטלנטה שבג'ורג'יה.
ב-1999 החלה אדמס את הקריירה הקולונועית שלה בסרט "יופי מקומי".
ב-2002, גילמה בתפקיד משני בסרט "תפוס אותי אם תוכל" את ברנדה סטרונג, אחות צעירה שנלקעת לקשר רומנטי עם נוכל ומתחזה בשם פרנק אבגנייל ג'וניור (לאונרדו דיקפריו).
ברנדה מתוארת כדמות חביבה אך פגיעה ונאיבית, מנוכרת ממשפחתה הלותרנית הקפדנית.
ב-2007 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הפנטזיה המצליח של דיסני, "מכושפת".
על תפקידה בסרט זה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב וזכתה בפרס סאטורן.
ב-2010 שיחקה בסרט "פייטר" של דייוויד או.
ראסל ועל כך הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר שאותו הפסידה למליסה לאו ששיחקה לצידה באותו הסרט.
ב-2014 זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "חלום אמריקאי".
כמו כן, הייתה מועמדת בפעם החמישית לפרס אוסקר, עבור הופעתה בסרט זה.
באותה שנה שיחקה בסרט "עיניים גדולות" ובינואר 2015 זכתה על כך בפרס גלובוס הזהב.
ב-2018 שיחקה בתפקיד ראשי במיני-סדרה "חפצים חדים" המבוססת על ספר באותו שם של גיליאן פלין.
ב-2019 אדמס והמנהלת האישית שלה סטייסי אוניל ייסדו את חברת ההפקה Bond Group Entertainment.
ב-2001 החלה לצאת עם השחקן הגרמני-אמריקאי דארן לה גאלו.
שנהסדרהתפקידהערות2004המלך הילדמויות שונותדיבוב; 4 פרקיםדוקטור וגאסאליס דוהארטי5 פרקים2005–2006המשרדקייטי מור3 פרקים2018חפצים חדיםקמיל פריקרמיני-סדרהTBAפסגת הפחד (אנ')אנה באודןסדרה עתידית של אפל TV פלוסKings of Americaמיני-סדרהפורעת חוק
איימי מרסי צ'ני ביץ' הייתה מלחינה ופסנתרנית אמריקאית, המלחינה האמריקאית הראשונה שחיברה מוזיקה אמנותית בקנה מידה גדול.
ברוב יצירותיה וביצועיה הופיעה בשם מרת ה.
איימי ביץ' נולדה ב-1867 בהניקר, ניו המפשייר, למשפחה מכובדת ובעלת-שם בניו אינגלנד, ילדת-פלא, שיכלה לשיר בדייקנות ארבעים נעימות בגיל שנה, לימדה את עצמה לקרוא בגיל שלוש וחיברה ולסים פשוטים מגיל ארבע.
היא החלה לקבל שיעורי פסנתר אצל אמה בגיל שש, וכעבור שנה הופיעה ברסיטלים פומביים, בנגינת יצירות של הנדל, בטהובן, שופן ויצירות שחיברה בעצמה.
ב-1875 עברה משפחתה לבוסטון, שם יעצו להוריה לרשום אותה לקונסרבטוריון אירופאי.
ההורים העדיפו הכשרה מקומית ושכרו את ארנסט פראבו ואחר את קרל ברמן כמורים לפסנתר.
בגיל ארבע-עשרה קיבלה איימי את הכשרתה הפורמלית היחידה בהלחנה אצל ג'וניוס ו.
היל, שלימד אותה הרמוניה וקונטרפונקט במשך שנה אחת.
מעבר לשנת לימוד יחידה זו, רכשה איימי את ידיעותיה בכוחות עצמה, במקרים רבים באמצעות לימוד וחקר יצירות קלאסיות, כגון הפסנתר המושווה של באך.
הופעת הבכורה שלה כמוזיקאית מקצועית התקיימה בבוסטון ב-1883, בנגינת רונדו במי במול מז'ור של שופן וקונצ'רטו בסול מינור של מושלס; כעבור זמן קצר הופיעה כסולנית עם האופרה של התזמורת הסימפונית של בוסטון.
לאחר נישואיה ב-1885 עם ד"ר הנרי האריס אוברי ביץ' - מנתח בוסטוני שהיה מבוגר ממנה ב-24 שנים - הסכימה להגביל את הופעותיה לרסיטל פומבי אחד בשנה, שאת הכנסותיו תתרום לצדקה.
מתוך היענות לרצון בעלה, התמסרה להלחנה.
הצלחתה הגדולה הראשונה הייתה המיסה במי במול מז'ור, שבוצעה ב-1892 על ידי אגודת הנדל והיידן.
ביצוע המיסה, שזכה לביקורות חיוביות, הביא את ביץ' אל השורה הראשונה של מלחינים אמריקאים.
היא חיברה את "מזמור הלל" (פרק ק' בתהילים לחנוכת "בניין האישה" בתערוכה העולמית של שיקגו (1893).
אחרי מות בעלה ב-1910, יצאה למסעות קונצרטים באירופה, שם ניגנה בפסנתר יצירות משלה.
דעתה הייתה נחושה להוציא לה שם באירופה הן כפסנתרנית והן כמלחינה.
היא חזרה לאמריקה בשנת 1914 ושהתה ב"מקדאוול קולוני" בפטרבורו, ניו המפשייר.
ב-1915 כתבה את "עשרת הדיברות למלחינים צעירים", שביטא רבים מעקרונות הלימוד העצמי שלה.
בהמשך עברה לניו יורק, שם הייתה למלחינת הבית הווירטואלית של כנסיית סנט ברתולומיאו האפיסקופאלית.
היא ניצלה את מעמדה כמלחינת צמרת אמריקאית לקידום הקריירות של מוזיקאים צעירים ועמדה בראש כמה ארגונים, בהם "אגודת המלחינות האמריקאיות", שם כיהנה כנשיאה הראשונה.
מחלת לב הביאה לפרישתה של ביץ' בשנת 1940 ולמותה בניו יורק בשנת 1944.
יצירותיה כוללות מיסה במי במול מז'ור (1892), "סימפוניה גאלית" (1896), סונאטה לכינור, קונצ'רטו לפסנתר, "וריאציות על נושאים בלקניים", חמישיית פסנתר, כמה יצירות כוראליות ומוזיקה קאמרית (כולל פסטורלה לכלי נשיפה מעץ), מוזיקה לפסנתר והאופרה "קאבילדו" (1932).
את עיקר הפופולריות הביאו לה, מכל מקום, שיריה.
כתיבתה רומנטית ברובה, ולעיתים רבים משווים אותה לזו של ברהמס.
ביצירותיה המאוחרות ערכה ניסויים, התרחקה מטונאליות, עשתה שימוש בסולמות של טונים שלמים ובהרמוניות וטכניקות אקזוטיות יותר.
ב-9 ביולי 2000, ב"קונכייה" המפורסמת של בוסטון , חלקה תזמורת הטיילת של בוסטון כבוד לאיימי ביץ'.
שמה נוסף לקיר השחם שעל "הקונכייה" והצטרף ל-86 שמות של מלחינים אחרים כמו באך, הנדל, שופן, דביסי, מקדואל ובטהובן.
איימי ביץ' היא המלחינה היחידה על קיר השחם.
איימי מרי מאדיגן היא שחקנית, זמרת ומפיקת קולנוע אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב.
בתם של עובדת איגוד בשם דולורס ושל מנחה הטלוויזיה ג'ון מאדיגן.
למדה פילוסופיה באוניברסיטת מרקט שבמילווקי, למדה שיעורי פסנתר בקונסרבטוריון שבמכללה המוזיקלית של שיקגו ומשחק בבית ספר למשחק של לי סטרסברג בניו יורק.
את הופעת הבכורה ערכה ב-1982 בדרמה הביוגרפית "ילד אהבה" ועליה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית פריצת השנה.
התפרסמה לראשונה ב-1984 עם תפקידה בתור המורה ויולה בעיירה הקטנה בדרמה של רוברט בנטון "מקום בלב" ומק'ויי חיילת לשעבר החוברת ללוחם קר הרוח טום בסרט הפשע המוזיקלי "רחובות לוהטים".
הועמדה ב-1985 לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור סאני בדרמה העצמאית "פעמיים במשך החיים".
ב-1989 הופיעה בתור אנני אשתו של בעל החווה ריי קינסלה (קווין קוסטנר) בדרמת הבייסבול "שדה החלומות" ובדמותה של צ'אנדיס חברתו של באק בקומדיית ההתבגרות "דוד באק".
לאחר שתי מועמדויות זכתה מאדיגן בפרס גלובוס הזהב ובמועמדות לפרס אמי בשנת 1990 על הופעתה בסרט הטלוויזיוני "אשה במבחן החיים".
השתתפה ב-1993 בעיבוד הקולנועי לספר האימה של סטיבן קינג "החצי האפל".
מדיגן שיחקה לצד בעלה אד האריס בשבעה סרטים, הבולט שבהם היה בשנת 2000 בסרט הביוגרפי בבימויו של האריס "פולוק" המבוסס על חייו של הצייר ג'קסון פולוק, בסרט גילמה את דמותה הביוגרפית של אספנית האומנות היהודייה פגי גוגנהיים.
הייתה חלק מקאסט הסדרה הבדיונית "קרניבל" במשך שנתיים בהן הופיעה בתור אייריס קרואו אחותו הגדולה של ג'סטין.
לוהקה על ידי בן אפלק ב-2007 לסרטו הראשון כבמאי "נראתה לאחרונה", בסרט הופיעה בתור ביאטריס מק'ריידי.
הופיעה בתפקיד אורח במשך שמונה פרקים בתור ד"ר ווייט בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי".
מאדיגן התחתנה בשנת 1983 עם שחקן הקולנוע אד האריס, לאחר שפגשה אותו בצילומי הסרט "מקום בלב".
למאדיגן ולהאריס נולדה בת אחת.
מאדיגן ובעלה אד האריס היו חלק ממיעוט אשר לא הסכים לכבד את זכייתו של איליה קאזאן בפרס הכבוד בטקס האוסקר ה-73 בשנת 1999, השניים מחו על תמיכתו של קאזאן ברשימה השחורה של הוליווד שפורסמה בזמן המלחמה הקרה.
רוכבי המרווה הסגולה (1996) - סרט טלוויזיה
פרויקט לארמי (2002) - סרט טלוויזיה
הוכחה חיה (2008) - סרט טלוויזיה של Lifetime
פני דרדפול: עיר המלאכים (2020)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אוסקר1986שחקנית המשנה הטובה ביותרפעמיים במשך החייםחוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק2025שחקנית המשנה הטובה ביותרשעת הנעלמיםפרס גלובוס הזהב1983כוכבת השנה החדשה - שחקניתLove Child1985שחקנית המשנה הטובה ביותר – סרט קולנועפעמיים במשך החיים1990שחקנית המשנה הטובה ביותר – סדרה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיהRoe vs.
Wade2026שחקנית המשנה הטובה ביותר – סרט קולנועשעת הנעלמיםפרס אמי לבידור בפריים טיים1989השחקנית הראשית הטובה ביותר במיני סדרה או סרטRoe vs.
איימי דייוויס אירווינג היא שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה-אמריקאית, מועמדת שני פרסי גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1983 על הופעתה בסרט "ינטל".
אירווינג נולדה בעיר פאלו אלטו שבקליפורניה, בתם של במאי התיאטרון היהודי ושל שחקנית הקולנוע פריסילה פוינטר.
היא ואחיה, הבמאי/מפיק דייוויד ואחותה הזמרת קייטי, גדלו על-פי דרכה של אימהּ, שהאמינה בנצרות-מדעית, אך לא קיימו מנהגים דתיים.
החלה את דרכה במספר הופעות בתיאטרון הקונסרבטוריון שבסן פרנסיסקו ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
סיימה את לימודיה בהצלחה בתיכון "" שבמנהטן.
ערכה את הופעת הבכורה שלה על בימות אוף ברודוויי בגיל 17.
הופיעה לראשונה על במה כאשר הייתה ילדה במחזה של אביה ומחזהו של רוברט סיימונדס שהפך לאביה החורג של אירווינג לאחר מות אביה הביולוגי.
לאחר שסיימה את לימודיה באקדמיה שבלוס אנג'לס קיבלה תפקידי אורח בסדרות "אישה שוטרת" ו"ימים מאושרים", תפקידים שהובילו אותה לתפקיד ראשי במיני סדרת הדרמה "פעם נשר".
לאחר שנבחנה והפסידה את תפקיד הנסיכה ליאה אורגנה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" הצליחה לקבל את תפקיד המשנה בסרט האימה של בריאן דה פלמה "קארי" בתור סו נל בת כיתתה הפופולרית של הנערה הדחויה קארי וויט (סיסי ספייסק), בסרט הופיעה אירווינג לצד אמה.
כעבור שנתיים שיחקה בסרט אימה נוסף של דה פלמה "הזעם" בתור גיליאן בלאבר נערה בעלת כישורים טלפתיים.
שנת 1980 לא האירה פנים לאירווינג מבחינה מקצועית, היא קיבלה את פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הגרועה ביותר עבור הופעתה בסרט ב"הדרך חזרה", אך בכל זאת תרמה לפרסומה בעקבות תפקידה בדרמה "התחרות" בתור הנערה העשירה היידי ג'ואן סקונובר.
ב-1983 רשמה הישג יוצא דופן כאשר הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס פטל הזהב על תפקידה בתור הדסה ארוסתו של אביגדור בדרמה של ברברה סטרייסנד "ינטל".
אירווינג וג'יימס קוקו הם שני השחקנים היחידים שהיו מועמדים לפרס האוסקר ולפרס הראזי לשחקני המשנה הטובים והגרועים ביותר על אותו התפקיד.
בשנה שלאחר המועמדות לאוסקר הצליחה לספק תפקיד מוצלח בקומדיה "מיקי ומוד" בתור נגנית הצ'לו מוד גיולורי הנכנסת להריון מכתב הטלוויזיה הנשוי מיקי (דאדלי מור).
לקראת סוף שנות ה-80 אירווינג הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומי/מוזיקלי על הופעתה בקומדיה הרומנטית "אהבה ממבט שלישי" בתור הרווקה היהודייה איזבל גרוסמן, ועל תפקידה בתור אנה אנדרסון הטוענת להיותה הדוכסית אנסטסיה רומנוב בהפקה הביוגרפית "אנסטסיה: המסתורין של אנה".
ב-1986 צילמה בישראל, בהפקת קנון גרופ, את הסרט עוץ לי גוץ לי, כחלק מהפקה של סדרת סרטים של אגדות האחים גרים בשם .
הסרט צולם בחלקו ביפו ובחלקו באולפני ג.ג.
ב-1988 כיכובה בסרט "אהבה ממבט שלישי" (שבאנגלית נקרא Crossing Delancey) על פי מחזה של סוזן סנדלר.
אירווינג הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט.
ב-1997 השתתפה בתפקיד קטן בקומדיה של וודי אלן "לפרק את הארי".
ב-1999 גילמה בשנית את סו נל בסרט "זעם: קארי 2 ", סרט ההמשך שנחל כישלון מוחלט.
בשנת 2000 הופיעה בתפקיד ראשי בדרמת הפשע המוערכת של סטיבן סודרברג "טראפיק" בתור ברברה אשתו של עורך הדין רוברט ויקפילד (מייקל דאגלאס).
שיחקה בדרמה הספרותית "מעיין הנצח" בתור אמה של ויני פוסטר (אלקסיס בלדל) ובדרמה העצמאית "שלוש עשרה שיחות על דבר אחד" בתור פטרישיה אשתו של ווקר (ג'ון טורטורו).
התפרסמה ב-2005 במותחן הפסיכולוגי שובר הקופות " משחקים נסתרים" בתור אליסון אשתו האובדנית של הפסיכולוג ד"ר דייוויד קאלוואי (רוברט דה נירו).
ב-2009 שיחקה בדרמה הקומית "אדם" את רבקה אמה של בת' בוצ'הולד.
אירווינג ניהלה במשך שלוש שנים מערכת יחסים עם הבמאי סטיבן ספילברג, פרידתה ממנו עלתה לה בתפקיד מריון רייבנווד בסרטו של ספילברג "שודדי התיבה האבודה".
לאחר תקופה קצרה חזרו אירווינג וספילברג ונישאו לתקופה של 4 שנים שבהן הביאו לעולם ילד אחד בשם מקס.
לאחר הגירושין קיבלה אירווינג במסגרת הסכם טרום נישואים סכום של 100 מיליון דולרים.
ב-1996 התחתנה עם הבמאי הברזילאי ברונו בארטו, הזוג גידל ילד אחד ביחד בשם גבריאל דייוויס והתגרש ב-2005.
ב-2007 נישאה בפעם השלישית, לבמאי סרטי הדוקו קנת' בווסר.
אנסטסיה: המסתורין של אנה (1986)
סיפורים מהילדות שלי (1998) - דיבוב
איימי גרנט היא שחקנית, כותבת, מוזיקאית וזמרת-יוצרת אמריקאית, הנחשבת ל"מלכת הפופ הנוצרי".
גרנט היא כנראה הזמרת המצליחה בז'אנר המוזיקה הנוצרית.
זוכת שישה פרסי גראמי, 22 פרסי דוב (של התאחדות מוזיקת הגוספל) ובעלת בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
נולדה בעיר אוגוסטה, ג'ורג'יה כצעירה מתוך ארבע אחיות.
אביה היה רופא וסבה איש ביטוח עשיר.
היא החלה לכתוב שירים בגיל 15 ובשנת 1977, כשהיא בת 16, יצא אלבומה הראשון, אשר זכה להצלחה בחוגי המוזיקה הנוצרית.
היא למדה בסוף שנות השבעים באוניברסיטת פורמן ואחר כך באוניברסיטת ואנדרבילט.
בשנות השמונים הקריירה שלה נסקה והיא זכתה להצלחה גדולה.
עם תחילת שנות התשעים החלה להקליט אלבומי פופ ללא מסרים נוצריים במטרה להגיע לקהלים רחבים יותר.
מ-1982 עד 1999 הייתה נשואה לגרי צ'אפמן, ונולדו להם שלושה ילדים.
במרץ 2000 התחתנה עם המוזיקאי וינס גיל , ובמרץ 2001 נולדה לזוג בת.
רוק של התקופות, מזמורים ואמונה (2005)
פעם נוספת: איימי גרנט בהופעה חיה (2006)
איימי אלקון , הידועה בכינויה אלילת הייעוץ (Advice Goddess), היא כותבת הטור השבועי "שאל את אלילת הייעוץ" המתפרסם במעל ל-100 עיתונים בצפון אמריקה.
הגם שאלקון דנה במגוון סוגיות, היא מתמקדת בעיקר בסוגיות של יחסים אינטימיים.
הטורים שלה מפורסמים בכך שהם משלבים פסיכולוגיה אבולוציונית.
אלקון גדלה בפרוור של דטרויט שבמישיגן.
היא מחשיבה עצמה אתאיסטית רכה למרות שנולדה למשפחה יהודית.
היא נפגעה בגלל היותה יהודייה, נודתה ואף הותקפה פיזית על ידי ילדים בכיתה ז'.
אלקון טוענת שבגלל הנידוי היא למדה לקרוא מהר יותר מן הממוצע.
בהמשך עברה אלקון לניו יורק.
כתחביב נהגה לתת עצות בדוכן קטן שהקימה בפינת רחוב סוהו יחד עם עוד שתי נשים שכינו עצמן "גבירות הייעוץ".
מאוחר יותר, היא קיבלה טור ייעוץ ב"ניו יורק דיילי ניוז", בעקבותיו עלתה הפופולריות שלה והיא כונתה "אלילת הייעוץ".
איימי לואיז אקר היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת מתפקידיה בגילום הדמויות ויניפרד ברקל בסדרה "אנג'ל", הדמות קלי פייטון בעונה החמישית של הסדרה "זהות בדויה", הדמות ד"ר קלייר סאנדרס בסדרה "בית הבובות", הדמות "רוט" בסדרה "מבוקש" ולאחרונה בתור קייטלין "קייט" סטראקר בסדרה "בעלי היכולות".
אקר נולדה וגדלה בדאלאס שבטקסס, למשפחה נוצרית-מתודיסטית.
אמה עקרת בית ואביה עורך דין.
בהמשך, קיבלה תואר ראשון בתיאטרון מטעם אוניברסיטת "Southern Methodist".
במהלך לימודיה בקולג' דגמנה לתקופה קצרה לקטלוג הבגדים של חברת "J.Crew".
עבדה כשחקנית תיאטרון לתקופה מסוימת, כשבשנת 1999 זכתה בפרס "Leon Rabin" בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר" על תפקידה בהצגה תרז ראקן.
באותה שנה קיבלה תואר ראשון באומנויות.
הופעת הבכורה שלה בתפקיד ראשי בטלוויזיה הייתה כוויניפרד "פרד" ברקל בסדרה אנג'ל, אליה הצטרפה בעונתה השנייה ושיחקה בה עד לחמישית, כשבזו גילמה דמות נוספת, איליריה.
על תפקידה בסדרה זכתה בשנת 2003 בפרס סאטורן.
בשנת 2005 החלה לגלם את הדמות קלי פייטון בעונה האחרונה של הסדרה זהות בדויה, וכן דיבבה את דמות הציידת בסדרת האנימציה ליגת הצדק.
ביצעה הופעת אורח בסדרה איך פגשתי את אמא, כשהתאחדה עם מי ששיחק לצדה באנג'ל, אלכסיס דניסוף.
גילמה את ד"ר קלייר סאנדרס/ויסקי בסדרה מאת ג'וס וידון, בית הבובות, בה שיחקה בתפקיד משני בעשרה פרקים מתוך שלושה עשר בעונתה הראשונה, ובשלושה פרקים בשנייה.
בשנת 2010 שיחקה בסדרה של ABC עיירה שמחה, בתפקיד רייצ'ל קונרוי; כיכבה בפרק סוף העונה הראשונה של הסדרה "מטרה חיה" מבית פוקס; והופיעה באחד מפרקי הסדרה האישה הטובה.
שיחקה בסרט בקתת הפחד, שיצא לאקרנים ב-13 באפריל 2012. ב-18 במאי באותה שנה הופיעה בפרק הסיום של העונה הראשונה של הסדרה מבוקש ברשת CBS, ומשם קודמה לתפקיד ראשי במשך 4 העונות הבאות.
בשנת 2013 שיחקה אקר בסוף העונה הראשונה של הסדרה סוכני .
נאמר על אקר רבות על ידי בכירים רבים בתעשייה כמו רוג'ר איברט וג'וס ווידון שהיא בין השחקניות המעולות שפועלות כיום, ויש לה מנעד רחב מכעס לשמחה ולעצב במשחקה העדין והעוצמתי.
ב-25 באפריל 2003 נישאה אקר לשחקן ג'יימס קרפינלו בקליפורניה.
ב-22 בינואר 2005 הביאו השניים לעולם בן, ג'קסון ג'יימס קרפינלו, וב-1 בספטמבר 2006 בת, אווה גרייס.
+שנהסרטתפקידהערות2001The Accidentנינה2002Groom Lakeקייטתפוס אותי אם תוכלמיגי2006The Noviceג'יל200921 and a Wake-Upקייטלין מרפי2011Sironiaמולי פישר2012בקתת הפחדוונדי ליןמהומה רבה על לא דברביאטריס2014Let's Kill Ward's Wifeג'ינה ברדפורד2016The Energy Specialistקלייר2017Amanda & Jack Go Glampingאמנדה2020סופרמן: הבן האדוםלויס לייןדיבוב2024לב של מלאךתרזה שמיט2025ילד פלא (אנ')לורי
+שנהסדרהתפקידהערות1997Wishbone קתרין מורלנד / פרסיליה / ונוס3 פרקים1999To Serve and Protectמליסה ג'ורגנסןפרק: "Part II"2001Special Unit 2ננסיפרק: "The Invisible"2004-2001אנג'לויניפרד "פרד" ברקל / איליריהתפקיד חוזר (עונה 2)
מסתורין בע"מנובהדיבוב; 4 פרקים2014סוכני S.H.I.E.L.D.אודרי ניית'ןפרק: "The Only Light in the Darkness"2015A Novel Romanceסופיהסרט טלוויזיה של הולמרק2019-2015Suitsאסתר ליט-אדלשטיין5 פרקים2017-2016מקגייוורשרה אדלר2 פרקים2016A Nutcracker Christmasליליסרט טלוויזיה של הולמרק2019-2017בעלי היכולותקייטלין "קייט" סטראקרתפקיד ראשי (2 עונות); 29 פרקים2019What Just Happened??!
with Fred Savageד"ר רייצ'ל לייןפרק: "Family"האנטומיה של גרייקייטלין שפרדפרק: "Good Shepherd"2020God Friended Meתמיפרק: "Almost Famous"2021בית המשפט!ג'ורג'יה נייט2 פרקיםCrashing Through the Snowמגיסרט טלוויזיה של הולמרק2022מוקד 911: טקססקתריןפרק: "Child Care"2023העין הפקוחהטורי איירסתפקיד ראשי; 10 פרקים
איימי מאן היא זמרת רוק אמריקאית.
לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים במדינת וירג'יניה, עברה מאן לבוסטון לצורך לימודי מוזיקה.
בשנת 1983 היא יסדה יחד
עם רוברט הולמס, ג'ואי פשה ומייקל האוסמאן את להקת הגל חדש Til Tuesday'.
בשנת 1985 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון Voices Carry
שנחל הצלחה והגיע עד למקום ה-19 במצעד האלבומים האמריקאי.
בהמשך שחררה הלהקה שני אלבומים נוספים עד להתפרקותה בשנת 1990.
לאחר פירוק הלהקה יצאה מאן לקריירת סולו.
בשנת 1993 יצא אלבום הסולו הראשון שלה Whatever.
למרות שזכה לביקורות טובות, האלבום לא הצליח במיוחד והגיע רק למקום ה-127 במצעד האלבומים האמריקאי.
שנתיים לאחר מכן הוציאה מאן את אלבומה השני I'm With Stupid.
גם במקרה זה זכה האלבום לביקורות טובות אך להצלחה חלקית בלבד מבחינה מסחרית.
עם זאת, שירה של מאן That's Just What You Are מתוך האלבום נכלל בפס הקול של הסדרה הפופולרית דאז מלרוז פלייס והגביר את החשיפה הציבורית שלה.
בשנת 1999 הקליטה מאן שמונה שירים מקוריים (ובנוסף לכך גם ביצוע חדש לשיר One של הארי נילסון) עבור הפסקול של "מגנוליה", סרטו של הבמאי פול תומאס אנדרסון.
השירים היוו את רובו של הפסקול, ושניים מהם אף שולבו בגוף הסרט.
הסרט זכה לתהודה רבה והיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, בהם גם עבור שירה של מאן "Save Me", שהיה מועמד בקטגוריית השיר הטוב ביותר.
השיר היה מועמד גם לפרס גראמי.
כהמשך להצלחתו של הפסקול של "מגנוליה", הוציאה מאן בשנת 2000 את אלבומה Bachelor No.
2 or, the Last Remains of the Dodo, שהורכב משירים שהופיעו בפסקול ומשירים חדשים.
מאן הוציאה גם אלבום הופעה חיה ואלבום שירי חג מולד.
בשנת 2012 הוציאה את אלבום האולפן השמיני שלה, Charmer.
בשנת 2017 הוציאה את אלבום האולפן התשיעי שלה, Mental Illness.
בשנת 2018 גילמה זמרת ברים בפרק מתוך סדרת הפשע "הרצח של ורסצ'ה: סיפור פשע אמריקאי".
באותה שנה שיחקה גם בתפקיד אורח בסדרה הקומית "תאגיד" (אנ') של ערוץ קומדי סנטרל.
מאן נישאה לזמר וליוצר מייקל פן (אחיו של השחקן שון פן) בשנת 1997. בני הזוג מתגוררים בלוס אנג'לס.
איימי פרדריקה בְּרֶנֶמָאן היא שחקנית ומפיקה אמריקאית.
היא הייתה מועמדת סך הכל לחמישה פרס אמי לבידור בפריים טיים ושלושה פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה; עבור תפקידיה בסדרות "NYPD Blue" ו"המשפט של איימי".
ברנמאן נולדה בניו לונדון, קונטיקט, ארצות הברית.
אימה פרדריקה ג'ואן (לבית שונפילד), שופטת בבית המשפט העליון של מדינת קונטיקט, נולדה למשפחה יהודית ממוצא גרמני ומזרח אירופאי, אך התנצרה בבגרותה.
אביה, ראסל לנגדון ברנמאן הבן, עורך דין סביבתי ממשפחה נוצרית-פרוטסטנטית.
דודתה הייתה העיתונאית בריל ד.
היינס, שהייתה פעילה בתקופת המלחמה הקרה.
ברנמאן גדלה בגלאסטונברי, קונטיקט, שם שיחקה בתיאטרון בנעוריה, הן בבית הספר והן בקבוצת תיאטרון מקומית.
היא סיימה את אוניברסיטת הרווארד בתואר בדת השוואתית, בשנת 1987. בתקופת לימודיה בהרווארד הייתה שותפה לייסוד להקת התיאטרון קורנרסטון, שעמה סיירה במשך שנים אחדות לאחר סיום לימודיה.
ברנמאן החלה את הקריירה שלה בשנת 1992 בסדרה קצרת-ימים של CBS בשם "ימי הביניים".
כעבור שנה לוהקה לתפקידה הגדול הראשון כשוטרת במדים הקשורה למאפיה האמריקאית, ג'אניס ליקאלסי, בדרמה המשטרתית של ABC NYPD Blue.
סיפור העלילה שלה, שכלל גם יחסים רומנטיים עם דמותו של דייוויד קרוזו, נמשך לאורך העונה הראשונה של הסדרה (1994-1993) והפרקים הראשונים של העונה השנייה.
היא הייתה מועמדת לפרס אמי פריימטיים לשחקנית אורחת מצטיינת בסדרת דרמה בשנה שלאחריה.
אחרי שסיימה את תפקידה בסדרה המשטרתית, החלה ברנמאן את קריירת הקולנוע שלה.
ב-1995 הופיעה ב-Bye Bye Love וב"קאספר", וכן, בתפקידה המוכר ביותר בדרמת הפשע "היט" משנת 1995. ב-1996 שיחקה ברנמאן בתפקיד הנשי הראשי מול סילבסטר סטאלון במותחן אסונות "Daylight" וכן כיכבה בסרט "Fear" משנת 1996. ב-1997 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה העצמאי "נבדה".
בשנה שלאחריה כיכבה בסרט "חברים, שכנים ודברים אחרים" בבימויו של ניל לאבוט.
בעונת 1998–1999 חזרה לטלוויזיה בקומדיה "פרייז'ר", כפיי מוסקוביץ.
ב-1999 הייתה ברנמאן ליוצרת והמפיקה בפועל של סדרת טלוויזיה משלה, המשפט של איימי, שבה שיחקה בתפקיד הראשי.
ברנמאן גילמה אם גרושה, העובדת כשופטת בבית המשפט לענייני משפחה בהרטפורד, קונטיקט.
רעיון הסדרה היה מבוסס על ניסיון חייה בפועל של אמה, פרדריקה ברנמאן, כשופטת בבית המשפט העליון של מדינת קונטיקט.
הסדרה "המשפט של איימי" נמשכה שש עונות ו-138 פרקים, מ-19 בספטמבר 1999 עד 3 במאי 2005, ונהנתה מרייטינג טוב.
פרדריקה ברנמאן הייתה מן הבוגרות הראשונות של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד והתמנתה לשופטת בבית המשפט לנוער בקונטיקט כשאיימי הייתה בת 3. ב-2002 הוענק לברנמאן "פרס לוסי" כהוקרה על מצוינות וחדשנות בעבודתה היוצרת, שהעצימה את הבנת הנשים באמצעות הטלוויזיה.
בשנים 2007 עד 2013 שיחקה בסדרת הדרמה "מרפאה פרטית" ברשת ABC.
בשנת 2008 שיחקה בסרט "להוריד את ננסי" בכיכובה של מריה בלו.
בשנת 2009 שיחקה בדרמה של רודריגו גרסיה "אמהות וילדים" בכיכובה של נעמי ווטס.
בשנת 2013 שיחקה בדרמה הרומנטית "מילים ותמונות" לצד קלייב אוון.
בשנת 2014 החלה לגלם את לורי גאלווי בסדרת המתח "הנותרים" ברשת HBO אשר זכתה בפרס פיבודי, דמות אשר גילמה במשך 3 עונות של הסדרה.
בשנת 2019 גילמה את דיאנה בלאקווד בעונה השלישית של סדרת הדרמה המשפטית "גוליית" בפריים וידאו.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה ספר לי את הסודות שלך.
בשנת 2021 לוהקה לשחק בסדרת הטלוויזיה "זוהרות" אשר מבוסס על הרומן באותו שם מאת הסופרת לורן ביוקס; הסדרה עלתה לשידור ברשת אפל TV פלוס במהלך חודש אפריל 2022. בשנת 2022 החלה לשחק בסדרת הדרמה והמסתורין "הזקן" (אנ') בכיכובו של ג'ף ברידג'ס ברשת FX.
ב-1995 היא נישאה לבמאי האמריקאי-יהודי בראד סיברלינג.
איימי מולינס היא שחקנית, דוגמנית, אתלטית ודוברת אמריקאית, אשר לראשונה התפרסמה אודות להישגים האתלטיים שלה.
היא נולדה עם מצב רפואי שבעקבותיו נקטעו רגליה התחתונות.
מולינס נולדה באלנטאון, פנסילבניה, לאב אירי, ברנרד מולינס מקראשין, מהכפר קראשין (אנ') מחוז קלייר, אירלנד, ולאם, ברנדט מולינס.
היא נולדה עם המימליה פיבולרית (אנ') (ללא עצמות השוקית).
כתוצאה מכך, שתי רגליה נקטעו מתחת לברך כשהייתה בת שנה.
הוריה נאמר לה שהיא כנראה תשתמש בכיסא גלגלים למשך שארית חייה ולעולם לא תלך, אך בגיל שנתיים היא למדה ללכת עם רגליים תותבות.
היא החלה לעסוק בספורט בגיל צעיר.
בשנת 1993, מולינס סיימה את לימודיה בתיכון פארקלנד (אנ') בעיירה סאות' וייטהול (אנ'), פנסילבניה.
היא למדה לתואר ראשון בחוג ליחסים בין-לאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון במלגה מלאה, שם התחרתה נגד ספורטאים ללא מוגבלויות באתלטיקה של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (NCAA).
היא האישה קטועת הגפיים הראשונה בהיסטוריה שמתחרה ב-NCAA.
כשחקנית סופטבול צעירה, היא החזיקה את שיא הנוער לבסיסים גנובים.
במהלך התיכון היא התחרתה גם בסקי במורד.
מולינס הייתה קטועת הרגליים הראשונה שהתחרתה בתחרויות האתלטיקה של ה-NCAA מול ספורטאים ללא נכות.
היא ייצגה את ארצות הברית ב בה השתתפה בתחרויות ריצת 100 מטר וקפיצה לרוחק.
היא החזיקה בשיאי העולם בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר וקפיצה לרוחק.
בשנים 2007 ו-2008 כיהנה כנשיאת ארגון Women's Sports Foundation.
בשנת 2017 היא הוכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים.
ב-4 במאי 2018 היא קיבלה תואר כבוד ונשאה את נאום הסיום באוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון, מסצ'וסטס.
מולינס החלה לצאת עם השחקן האנגלי רופרט פרנד בשנת 2013. הזוג נישא בשנת 2016.
+שנהסרטתפקידהערות2002Cremaster 3טירונית2006Marvelous בקה2008Quid Pro Quoרייני2012Chrysalisסרט קצר
במאית, תסריטאית ומפיקה2014Rob the MobקאריYoung Onesקתרין הולםהתנהגות הולמתסשהRiver of Fundamentאייסיס2015In Stereo טרישה2018לא שפויה (אנ')אשלי ברייטהאוס2019הורים תחת השפעה (אנ')היידי ביאנצ'י2020What Breaks the Iceדיאנה2023אסטרואיד סיטיסטודנטית
איימי ג'ונסון הייתה טייסת אנגלייה, האישה הראשונה שטסה לבדה מבריטניה לאוסטרליה.
תוך כדי שהיא טסה בטיסת סולו או יחד עם בן זוגה, ג'ים מוליסון, היא קבעה מספר רב של שיאים לטיסה למרחק במהלך שנות השלושים של המאה ה-20. ג'ונסון טסה במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרת חיל העזר לתעבורה אווירית (Air Transport Auxiliary – ATA).
איימי ג'ונסון נולדה בהאל שבמזרח יורקשייר.
היא התחנכה בבית הספר התיכון העירוני של בולברד (לימים בית ספר קינגסטון) ולמדה באוניברסיטת שפילד, שם היא סיימה תואר ראשון בכלכלה.
לאחר מכן היא עבדה בלונדון כמזכירתו של עורך הדין ויליאם צ'ארלס קרוקר.
היא התוודעה לתחום הטיסה כתחביב וב-6 ביולי 1929 היא קיבלה את רישיון הטיס מסוג "A" מספר 1979 במועדון הטיס של לונדון לאחר שהוכשרה על ידי קפטן ולנטין בייקר.
באותה שנה היא הייתה לאישה הבריטית הראשונה שהשיגה רישיון טכנאי מטוסים מסוג "C".
אביה של ג'ונסון, שהיה אחד האנשים שהכי תמכו בה, הציע לה סיוע ברכישת מטוס משל עצמה.
באמצעות מימון שהגיע ממנו ומהלורד ווייקפילד, היא רכשה מטוס דה הבילנד DH.60 Moth מיד שנייה שאותו היא כינתה "יאסון" (Jason), לא על שמו של יאסון, הגיבור מהמיתולוגיה היוונית, אלא על שם הסמל המסחרי של בית העסק של אביה.
ג'ונסון זכתה להכרה עולמית כאשר ב-1930 היא הייתה לטייסת הראשונה שטסה טיסת סולו מאנגליה לאוסטרליה.
היא יצאה ב-5 במאי מנמל התעופה קרוידון שמדרום ללונדון עם מטוס היאסון שלה (הראשון מבין שניים שכונו כך), וב-24 במאי היא נחתה בדרווין שבאוסטרליה, לאחר שגמאה 18,000 ק"מ.
המטוס מוצג עד היום במוזיאון המדע שבלונדון.
לג'ונסון הוענקו "גביע הארמון" (Harmon Trophy) ותואר מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית כהכרה בהישגיה וכמו כן הוענק לה רישיון הטייס מספר 1 על פי תקנות התעבורה של אוסטרליה.
ביולי 1931 הייתה ג'ונסון, יחד עם שותפה, הטייס ג'ק המפריז, הראשונה שטסה מלונדון למוסקבה ביום אחד, כאשר הם טסו מסע של 2,830 ק"מ ב-21 שעות.
משם הם המשיכו דרך סיביר והגיעו לטוקיו כשהם קובעים זמן שיא בטיסה מבריטניה ליפן.
את הטיסה הזאת ביצעה ג'ונסון במטוס השני שלה, "יאסון 2".
ב-1932 נישאה ג'ונסון לטייס הסקוטי, ג'ים מוליסון.
מוליסון הציע לג'ונסון נישואים במהלך טיסה משותפת לאחר שמונה שעות היכרות.
ביולי 1932 קבעה ג'ונסון שיא בטיסת סולו מלונדון לקייפטאון, דרום אפריקה, כשהיא מטיסה דה הבילנד פוס מות' שכונה "ענן המדבר" (Desert Cloud) ושוברת את השיא של בן זוגה.
טיסותיה הבאות היו יחד עם מוליסון.
ביולי 1933 הם הטיסו מטוס דה הבילנד דראגון שכונה "יורד הים" (Seafarer) בטיסה ישירה שיצאה מדרום ויילס ויעדה היה שדה התעופה פלויד בנט שבברוקלין, ניו יורק.
אף על פי כן, הדלק במטוסם אזל והם נחתו נחיתת חירום בשדה התעופה העירוני של ברידג'פורט (כיום נמל התעופה לזכר סיקורסקי) בסטרפורד שבקונטיקט.
לאחר שהחלימו הם התקבלו בתשואות על ידי הקהל הניו יורקי וזכו למצעד קונפטי לאורך וול סטריט.
ב-1934 טסו ג'ונסון ומוליסון, כשהם שוב קובעים שיא, מבריטניה להודו במטוס דה הבילנד DH.88 שכונה "קסם שחור" (Black Magic), כחלק מהמרוץ האווירי מק'רוברטסון מבריטניה לאוסטרליה.
הם נאלצו לפרוש מהמרוץ באללהאבאד עקב בעיות שהתגלו במנוע מטוסם.
במאי 1936 ביצעה ג'ונסון את הטיסה האחרונה שלה בה היא קבעה שיא כשהטיסה מטוס פרסיבל גל מבריטניה לדרום אפריקה.
ב-1938 התהפך הדאון שהטיסה ג'ונסון בזמן נחיתה לאחר תצוגה אווירית באנגליה, אך היא לא נפצעה באורח רציני.
באותה שנה היא התגרשה ממוליסון וזמן קצר לאחר מכן היא שבה לשם נעוריה.
ב-1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייסה ג'ונסון לחיל העזר לתעבורה אווירית (Air Transport Auxiliary – ATA), שתפקידו היה לשנע מטוסים של חיל האוויר המלכותי בתוך תחומי בריטניה ושם היא הגיעה לדרגת קצין ראשון, המקבילה לדרגת ליטננט טיסה בחיל האוויר המלכותי.
בן זוגה לשעבר, ג'ים מוליסון, שירת גם הוא בחיל זה במהלך המלחמה.
ב-5 בינואר 1941, במסגרת משימת הטסת מטוס איירספיד אוקספורד מפרסטוויק שעל החוף הדרום-מערבי של סקוטלנד, דרך שדה התעופה של בלקפול אל בסיס חיל האוויר המלכותי בקידלינגטון שליד אוקספורד, סטתה ג'ונסון מנתיב הטיסה שלה עקב תנאי מזג אוויר גרועים.
על פי המדווח הדלק במטוסה אזל והיא צנחה ממטוסה שהתרסק אל מימי שפך התמזה.
צוות אה"מ הייזלמיר (HMS Haslemere), זיהה את המצנח של ג'ונסון וראה אותה חיה במים כשהיא קוראת לעזרה.
התנאים לא היו לטובתה של ג'ונסון.
הים היה סוער והגאות הייתה גבוהה, שלג ירד והטמפרטורות היו נמוכות במיוחד.
לוטננט קומנדר וולטר פלטצ'ר, מפקד ההייזלמיר, צלל למים בניסיון להציל את ג'ונסון.
אף על פי כן, הוא כשל בניסיונו להצילה ומת בבית החולים כמה ימים לאחר מכן.
זרמי הים דחפו את ג'ונסון לקרבת הספינה.
גאות פתאומית דחפה את הספינה בצידוד קדימה והצוות לא הצליח למשוך את הספינה בחזרה לאחור בזמן; ירכתי הספינה התרסקו על ג'ונסון, שנשאבה לתוך להבי המדחף.
ב-14 בינואר 1941 נערך טקס אשכבה לאיימי ג'ונסון בכנסיית סנט מרטין בשדות.
במאי אותה שנה הוענקה לוולטר פלטצ'ר מדליית אלברט לאחר מותו.
עד היום אופפת תעלומה בנוגע לנסיבות התאונה, שכן מטרת הטיסה היא עדיין סוד צבאי, וקיימת עדות שבנוסף לג'ונסון ולפלטצ'ר היה אדם נוסף (ככל הנראה מישהו שג'ונסון הטיסה ליעד כלשהו), שנראה גם הוא במים ומצא גם הוא את מותו בתאונה.
זהות האדם השלישי הזה לא ידועה.
עצם מותה של ג'ונסון במטוס איירספיד אוקספורד הוא צחוק הגורל, שכן היא הייתה אחת מהוגי הרעיון לבנייתו של מטוס זה.
שנים רבות לאחר מותה של ג'ונסון נרמז שמותה נגרם מ"אש ידידותית".
ב-1999 דווח שטום מיטצ'ל מקראובורו, סאסקס, הפיל ככל הנראה את מטוסה של ג'ונסון לאחר שהיא כשלה פעמיים במתן קוד זיהוי במהלך טיסתה.
בעדותו דיווח מיטצ'ל: "הסיבה שמטוסה של איימי הופל הוא בשל העובדה שהיא נקבה בצבע הלא נכון לאותו יום (קוד זיהוי למטוסים בכוחות המזוינים הבריטים) בשידורי האלחוט".
מיטצ'ל הסביר כיצד המטוס נתגלה ונוצר איתו קשר ברדיו.
כאשר היא נתבקשה לתת את קוד הזיכוי ושגתה פעמיים.
"16 מטחי פגזים נורו לעברה והיא צללה לתוך שפך התמזה.
כולנו סברנו שזהו מטוס אויב עד אשר ביום המחרת קראנו בעיתונים וגילינו שזו הייתה איימי.
הקצינים שלנו הורו לנו לא לספר לעולם לאף אחד מה קרה".
בימי חייה זכתה איימי ג'ונסון להכרה על פועלה בדרכים רבות.
ביוני 1930, הייתה טיסתה לאוסטרליה נושא לשיר פופולרי מהתקופה, "איימי, איימי הנפלאה", שחובר על ידי הורשיו ניקולס והוקלט על ידי הארי בידגוד, ג'ק הילטון, ארתור ללי, ארתור רוזברי ודברוי סומרס.
ב-1936 היא הייתה אורחת הכבוד באירוע הפתיחה של מחנה הנופש בולטין בסקגנס שבמחוז לינקולנשייר.
בין השנים 1935 – 1937 הייתה ג'ונסון נשיאת החברה לנשים מהנדסות (Women's Engineering Society).
אוסף של מזכרות שקשורות לאיימי ג'ונסון נתרם ב-1958 על ידי אביה להצגה במוזיאון של מזרח יורקשייר.
ב-1974 הוסר הלוט מעל פסל בדמותה שהוצב ברחוב פרוספקט שבהאל, שם נקרא בית ספר לבנות על שמה (שנסגר ב-2004).
שלט הנצחה כחול מנציח את ג'ונסון בוורנון קורט שבקריקלווד, לונדון.
כחברה בסגל חיל העזר לתעבורה אווירית שמקום קבורתם לא נודע, מונצחת איימי ג'ונסון באנדרטת נעדרי חילות האוויר של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ברנימיד שממערב ללונדון.
בין הבניינים שנקראו על שמה של איימי ג'ונסון, ניתן למנות את:
"בניין איימי ג'ונסון" המשמש כמשכן למחלקה לשליטה אוטומטית ולהנדסת מערכות באוניברסיטת שפילד.
"בית הספר התיכון על שם איימי ג'ונסון" השוכן על דרך מולינסון בוולינגטון שבמחוז סארי ושנבנה במקום בו פעל בעבר מסלול המראה של נמל התעופה קרוידון שממנו היא המריאה לטיסתה ההיסטורית לאוסטרליה.
מיזם דיור שקרא על שמה ונבנה במקום בו שכן בעבר בית הספר על שמה בהאל.
על שמה של ג'ונסון נקראו רחובות בהאל, בדרווין, אוסטרליה, בברידלינגטון, מזרח יורקשייר, בבלקפול, בראוקליף שליד יורק, בווייטלי שבהמפשייר, בקווינסברי שבלונדון ובבריזביין שבאוסטרליה.
איימי ג'ונסון הונצחה בשמו של מטוס מקדונל דאגלס MD-11 של חברת KLM ובשם הבאר והמסעדה של מלון הילטון סטנסטד שבלונדון.
ב-2011 הנהיגה "החברה האווירונאוטית המלכותית" (Royal Aeronautical Society) סדרה של הרצאות המתקיימות אחת לשנה והן קרויות על שמה של איימי ג'ונסון.
האירוע מתקיים בסמוך ל-6 ביולי מדי שנה לציון התאריך בשנת 1929 בו קיבלה איימי ג'ונסון את רישיון הטיס שלה.
טיסתה ההיסטורית של איימי ג'ונסון מאנגליה לאוסטרליה שוחזרה על ידי הטייסת טרייסי קרטיס-טיילור במטוס בואינג-סטירמן שיצא מפארנבורו שבמחוז המפשייר באוקטובר 2015 והגיע לסידני שבאוסטרליה בינואר 2016.
הזמר הבריטי אל סטיוארט הנציח את איימי ג'ונסון בשירו "כישוף עף" (Flying Sorcery) באלבומו "שנת החתול".
איימי ג'ודית לוי הייתה מסאית, משוררת וסופרת בריטית פמיניסטית ולסבית.
נודעה ביצירותיה הספרותיות, בעמדותיה הפמיניסטיות ובהיותה סטודנטית יהודיה חלוצה באוניברסיטת קיימברידג'.
לוי נולדה בקלאפן, מחוז אמיד בלונדון, ללואיס ואיזובל לוי.
היא הייתה השנייה מבין שבעה ילדים שנולדו למשפחה יהודית עם יחס מקל לאמונה הדתית.
בבגרותה, לוי המשיכה לזהות את עצמה כיהודיה וכתבה עבור העיתון היומי ג'ואיש כרוניקל.
לוי הראתה עניין בספרות מגיל צעיר.
בגיל 13 היא כתבה ביקורת על השיר Aurora Leigh מאת אליזבת בארט בראונינג; בגיל 14, השיר הראשון של לוי, "אידה גריי: סיפור של הקרבה נשית" פורסם בכתב העת Pelican.
משפחתה היו תומכים של חינוך נשי ועודדו את תחומי העניין שלה; ב-1876 היא נשלחה לתיכון ברינגטון והוב (בית ספר לנשים בגילי 3 עד 18) ולאחר מכן לקולג' ניוהאן (קולג' לנשים שהוא חלק אוניברסיטת קיימברידג').
לוי הייתה היהודיה הראשונה באותו קולג' כאשר היא הגיעה ב-1879, אבל עזבה לפני שנתה האחרונה מבלי להשלים את בחינות הגמר.
מעגל החברים שלה כלל סופרות ומשוררות רבות ובין היתר, את אלינור מרקס, בתו של ההוגה הקומוניסטי קרל מרקס.