tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקצה האולם נחה הכיפה על-גבי שלוש אפסידות במערך תלתני.
בין המזבח למקום המקהלה שמאחור מפרידה מחיצת עמודים.
מעל הקפלות נקבעו חלונות תרמאליים, המחדירים לכנסייה אור רב.
חזית הבניין דומה לזה של מקדש רומי, שבו שני עמודים ושתי אומנות אחוזים, בסדר קורינתי קולוסלי, תומכים בגמלון.
כיאה למקדש רומי, נעשה כאן שימוש בגרם מדרגות חזיתי, שגם מנע את הצורך בשימוש בכנים לעמודים.
בראשית המאה ה-16 נמשכה ההידרדרות המדינית והכלכלית של הרפובליקה של ונציה, המעצמה הימית לשעבר, הידרדרות שהחלה עם עליית הטורקים ועם איבוד יתרונה בים התיכון, לאחר גילוי העולם החדש ופתיחת הדרכים החדשות למזרח.
בראשית המאה ה-16 הביאה הרפובליקה של ונציה רבים מבני האצולה בעלי האמצעים לרכוש נחלות קרקע ביבשת (terraferma).
ההשקעות במסחר ירדו ונותבו להתעצמות בחקלאות.
מישורי חבל ונטו, הוא עמק הנהר פו, הנהר הגדול בצפון איטליה, התאימו לכך מאוד.
מנזרים בעלי קרקעות ובעלי אחוזות פרטיות החלו להתעשר מן החקלאות.
כדי לנהל את האחוזה וכדי להפיק מן החקלאות את המרב נדרשו הבעלים להתגורר במקום.
בנקודה זו תרמה האדריכלות יצירה ישנה-חדשה: הווילה, מונח שהושאל מן האדריכלות הרומית הקדומה, שאותה הכיר פלדיו מספרו של ויטרוביוס (אך לא מחפירות ארכאולוגיות, שהחלו בפומפיי רק במחצית המאה ה-18).
מראשית המאה ה-16, נוסף על שירותה את החקלאות, הווילה הכפרית החלה להיות גם יותר ויותר מקום מגוריו של האדון ומשפחתו.
מאחר שהאדון נמנה גם על חוג אינטלקטואלי כלשהו בעיר הקרובה, הרי שהווילה נבנתה גם כך שתוכל לשרת אותו בעתות הפנאי שלו ושל משפחתו.
הווילות הן מבנים קטנים מארמונות, שבהם אוחדו שתי פונקציות: חקלאות ופנאי.
הקומה העליונה, היישר מתחת לגג, הניכרת לרוב בחלונות קטנים, שימשה לאחסון התוצרת החקלאית.
מתחתיה מצויה הקומה העיקרית של הבית, פיאנו נובילה.
כאן מצויים אולמות וחדרים בגדלים שונים.
הקטנים משמשים למגורים, והגדולים לאירוח וקיום נשפים.
קומה זו נמצאה בדרך כלל מורמת מעל פני האזור הסובב, והחדרים זכו להיות מעוטרים בציורי קיר או בעבודות כיור על ידי מיטב אמני התקופה.
מבני השירות, כמו המטבח, מגורי המשרתים וכיוצא בזה נמצאו על-פי רוב במרתף או באגף צדדי.
במבנים נספחים, שסודרו על-פי רוב בצורה סימטרית מצידי הבניין המרכזי והעיקרי, ואשר הופכים את כל האחוזה למכלול שלם, אוחסנו כלי העבודה, חיות המשק, שובכי היונים וכדומה.
גם גן הירק לשימוש מטבח הבית היה חלק הכרחי.
הווילה ניטעה בטבע עם הדגשה מסוימת על זיקה אל סביבתה.
לעיתים נבנתה על מקום מורם מעט מסביבתו, כדי שהדיירים יוכלו ליהנות מן הנוף.
לעיתים בזיקה לנהר או ליער הקרוב.
בשנת 1537 הזמין האציל ג'ירולמו גודי (Godi) הקמה של וילה באחוזתו הסמוכה לוויצ'נצה.
וילה גודי היא הווילה הראשונה, מבין כעשרים וילות ששרדו, מאלה שפלדיו הקים.
וילות אלה הן תרומה ייחודית של יצירתו.
הווילות נבנו בעיצוב הניכר במשטחים רחבים, חשופים מעיטור ומסוידים לבן עם טורי חלונות רבועים.
במרכזה, ותמיד באופן סימטרי, מצוי סטיו כניסה, שבו מספר זוגי של עמודים תומך בגמלון.
העיטור האדריכלי החיצוני, אם הוא קיים, מרוכז כאן.
הכניסה עם הגמלון על-גבי עמודים הפכה לסימן היכר פלדיאני.
הווילה משרה כלפי חוץ אווירה של שלום ושלווה.
היא פתוחה אל סביבותיה באופן בלתי-אמצעי, ללא חומות וביצורים.
ייתכן כי אווירה זו הובאה על ידי הוונציאנים, אל היבשת מוונציה, העיר השלווה המוגנת על ידי הים, זו שכונתה בשל כך "serenissima", כלומר "השלווה".
המפורסמת מבין הווילות שבנה פלדיו היא זו המכונה בשם וילה קפרה "לה רוטונדה".
היא נבנתה עבור האדון אלמריקו, וזמן-מה אחר-כך עברה לחזקת האדון קאפרה, ששמו מונצח בכתובות רבתי על חזיתותיה.
כמה מאפיינים תכנוניים וצורניים הוציאו בניין זה מן הכלל וציינוהו לשבח.
תוכניתו פשוטה למדי: בניין רבוע שבמרכזו כלולה רוטונדה - כלומר, אולם עגול מקורה בכיפה הנישאת מעל למפלס הגוש הרבוע.
בסימטריה ארבע-צדדית נוספו לגוש הרבוע ארבעה מבואות זהים, וכל אחד מהם דומה לחזיתו של מקדש רומי: שישה עמודים עם כותרות יוניות נושאים בגמלון משולש.
במידה מסוימת ניתן לראות כאן חזרה על חזית הפנתאון ברומא, בניין שעשה רושם ניכר על פלדיו.
אין לבניין בניינים נספחים כלשהם, ולמעשה אין הוא וילה כל עיקר.
מאחר שהבניין בנוי בראש גבעה נמוכה, הרי תכליתו העיקרית להשקיף אל הנוף הסובב אותו (טיפוס המכונה Bellvedere), ואמנם בעליו הראשונים השתמש בבניין בעיקר לקיום נשפים.
מבחינה זו וילה רוטונדה היא טיפוס בניין לעצמו.
ה'בזיליקה' היא הבניין המפורסם ביותר של פלדיו.
מקומו המיוחס, הנסמך אל הכיכר המרכזית בלב העיר ויצ'נצה, וגודלו של הבניין ודאי תרמו לכך, אך גם תוכניתו וחזותו של הבניין.
הייתה זו העבודה הגדולה הראשונה שהוזמנה מפלדיו.
בחירה זו הביאה לסיומה התלבטות ארוכת שנים של פרנסי העיר בעניין עיצוב מחודש של "הארמון הציבורי" שבו התכנסה מועצת העיר, והיו בו גם משרדי המינהל המקומי וקפלה קטנה.
את השם "בזיליקה" העניק לבניין פלדיו עצמו, בראותו לנגד עיניו את הבניינים הציבוריים שנבנו בתקופה הרומית, שבהם התנהלו משפטים וחרצו דין.
היה זה ציפוי חדש למבנה קדום, והבעיה הייתה להתאים ציפוי קצבי לבניין בלתי רגולרי, שהיה מורכב משלושה גושי בנייה שונים במידותיהם, עם שני מעברים רחבים ביניהם.
הבזיליקה היא אפוא בניין דו-קומתי שבשתי קומותיו טורי אומנות, מחוזקות בעמודים אחוזים ובצמדי עמודים חופשיים, ואלה תומכים קשתות סרליאניות (קשת עם משקופים משני צדדיה הנתמכים כל אחד על זוג עמודים).
הצלחתו של פלדיו בתכנון הבזיליקה, בגיל צעיר, הייתה הסיבה הראשונה לפרסומו.
אצילי ויצ'נצה שהיו ממונים על הפיקוח על הבנייה, הזמינו אצלו אחר-כך תכנון של וילות וארמונות.
בניית הבזיליקה הדו-קומתית הסתיימה בשנת 1614. פלדיו לא זכה לראות בהשלמתה.
פלדיו תכנן בחייו גשרים אחדים.
תוכנית משלו לבניית גשר ריאלטו בוונציה נדחתה על ידי פרנסי העיר.
לעומת זאת בנה את, גשר בסאנו דל גראפה, גשר עץ מקורה בעיירה בסאנו דל גראפה.
מפעל הבנייה האחרון של פלדיו הוא התיאטרון האולימפי (Teatro Olimpico) בוויצ'נצה, המהווה עד היום, יחד עם הבזיליקה הניצבת בלב ויצ'נצה ועם הווילה רוטונדה הניצבת בשוליה, את מוקד התיירות המרכזי בעיר.
הבניין הוקם בשנים 1579/80 והוא כבר לא ראה בהשלמתו ובהפעלתו.
התיאטרון הותקן בתוך בניין קיים.
התיאטרון האולימפי נבנה בהשראת אגודה למדנית, שביקשה לקדם ולפתח פעילות אינטלקטואלית ברוח מורשת התרבות הקלאסית.
ה"אקדמיה האולימפית של ויצ'נצה" נוסדה בידי דניאל ברבארו ואנדראה פלדיו ב-1555, כדי להעלות טרגדיות יווניות.
תכנון חזית הבמה ותפאורתה עוצבו לקראת העלאת המחזה הראשון, גרסה איטלקית פרי עטו של הרוזן טריסינו, של הטרגדיה הקלאסית אדיפוס המלך של סופוקלס.
למתבוננים בקיר חזית הבמה ולכל מה שמצוי מעבר לה צפויה הפתעה מלאה.
החזית בנויה כמקובל, בשלוש קומות, ובה קרועים שלושה פתחים, ולה מראה המזכיר מאוד שער ניצחון רומי.
שני פתחים נוספים, אחד מכל צד, קרועים בניצב בקירות הקצרים, הצדדיים, של צידי הבמה.
פתחים אלה, הקיימים במערך כזה בתיאטראות הרומיים, שירתו את המחזה, באפשרם כניסות ויציאות של השחקנים לפי דרישות המחזה.
את קיר חזית הבמה הספיק פלדיו לעצב במו ידיו.
את העיצוב המיוחד שמעבר לקיר החזית כבר השלים תלמידו וינצ'נזו סקאמוצי (Vincenzo Scamozzi).
משטח הבמה נמשך ועובר דרך חמשת הפתחים הרחק פנימה.
האזור שמעבר לכל פתח מתאר רחוב או סמטה, וזה שמעבר לפתח המרכזי - שלוש סמטאות, ההולכות ונסוגות אל תוך הרקע כבציור פרספקטיבי.
אלא שלא מדובר בציור אלא בעיצוב ממש של חזיתות בניינים, הולכים וקטנים הולכים ומתרחקים מעיני הצופים.
מאחר שמעבר לפתח המרכזי, הרחב מאוד מן האחרים, עוצבו שלוש סמטאות כאלה, הרי שבסך הכל עוצבו בתיאטרון שבע סמטאות.
הייתה בכך התאמה נאה לתוכן המחזה שעבורו עוצבה הבמה הזו בראשונה - אדיפוס המלך - המתרחש בעיר היוונית תבאי, שעליה העיד הרודוטוס כי היו לה שבעה שערים.
בשנת 1414 הופנתה לראשונה תשומת הלב לכתב יד של החיבור "על אודות האדריכלות בעשרה ספרים" (De architectura libri decem) פרי עטו של ויטרוביוס (Vitruvius), אדריכל רומי בן המאה ה-1 לפנה"ס.
זהו הספר היחיד מסוגו שנותר מן העת העתיקה.
הספר מנסח את עיקרי האדריכלות של העולם הקלאסי, זו של יוון ורומי הקדומות.
לספר הייתה השפעה מכרעת על אדריכלי ואומני הרנסאנס האיטלקי.
עד מהרה תורגם הספר מלטינית לאיטלקית ולשפות האירופאיות האחרות, במידה רבה הוא הפך מעין ספר "מקודש" בידיהם.
אף על פי שוויטרוביוס ניסה ככל יכולתו להנהיר את רעיונותיו לקוראים, הבנת דבריו לא הייתה כל-כך פשוטה והצריכה פרשנות, בעיקר משום שהשרטוטים לספר, שאליהם הוא מפנה את קוראיו, לא שרדו.
במאה השש-עשרה החלו לצאת לאור, בעיקר באיטליה, אך גם בצרפת, ספרים המוקדשים לאדריכלות.
הייתה זו סוגה חדשה של ספרות מאוירת, שהתבססה על ויטרוביוס.
הספר היה מקור השראה לספרים בתאוריה אדריכלית שיצאו לאור במאה החמש עשרה (ליאון בטיסטה אלברטי) והשש-עשרה (סבסטיאנו סרליו, ג'אקומו בארוצי דה ויניולה.
ספרים אלה מילאו בוודאי את הצורך לספרי הדרכה מעשיים לאדריכלים ובנאים המבקשים להשתית את עיצוביהם על יסודות האדריכלות הקלאסית, זו שאת שרידיה ראו סביבם בכל מקום.
גם פלדיו פרסם ספר תאורטי בשם 'ארבעת הספרים על אודות האדריכלות', שיצא לאור בשנת 1570.
פלדיו נפטר בשנת 1580. על אחדים ממפעלי הבנייה הגדולים שלו, כמו הבזיליקה בוויצ'נצה וכנסיית סן ג'ורג'ו מאג'ורה בוונציה עוד המשיכו לעבוד זמן רב אחר-כך.
מורשת פלדיו: הכל מחשיבים את פלדיו כאדריכל תקופת הרנסאנס בעל ההשפעה הגדולה ביותר בתחום האדריכלות.
הדבר מתבטא בתחומים אחדים, בראש וראשונה בהמשכיות הניכרת בשימוש בסגנונו, באירופה.
אחד המתווכים העיקריים הראשונים לכך היה האדריכל האנגלי איניגו ג'ונס (Inigo Jones, 1652-1573).
עוד באנגליה הושפע מספריהם של ויטרוביוס ופלדיו, אך רק הנסיעה לאיטליה הביאה אותו למגע בלתי אמצעי עם מורשת העולם הקלאסי ועם יצירותיו של פלדיו.
האדריכלות של ג'ונס היא החוט המקשר לתנועת האדריכלות הפלדיאנית (Palladianism), אסכולה אדריכלית שפעלה באנגליה במאה ה-18, שפטרונה העיקרי היה הלורד ברלינגטון, ואדריכליה הבולטים היו קולן קמפבל וויליאם קנט.
הלורד ברלינגטון רכש באיטליה כמות ניכרת של תוכניות, חתכים ושאר שרטוטים פרי עפרונו של פלדיו.
אלה שמורים בארכיון המכון המלכותי של האדריכלים הבריטיים (RIBA), ומהווים מקור חשוב לחקר עבודתו של פלדיו.
פלדיו הוא האדריכל הנחקר ביותר כפי שמעידה הביבליוגרפיה העצומה שנכתבה אודותיו.
בשנת 1959 הוקם בוויצ'נצה "המרכז הבינלאומי ללימוד האדריכלות על שם אנדראה פלדיו" (Centro internazionale di studi di architettura Andrea Palladio [CISA]).
המרכז מקיים אירועים ותערוכות, ומפרסם כתב עת.
הפרסום העיקרי הוא ה-Corpus Palladianum, שכל כרך ממנו מתעד וחוקר את אחד מהמבנים שבנה פלדיו.
אנדראה ג'יין קור היא סולנית להקת הפופ-רוק האירית הקורס ושחקנית.
היא גם מנגנת על חלילית אירית בלהקה.
יחד עם יתר הלהקה, עסקה רבות בפעילויות צדקה שונות.
אנדראה קור נולדה בדאנדוק, מחוז לאות', באירלנד, הבת הצעירה של ג'ין וגרי קור, שני מוזיקאים.
היא, אחיותיה הגדולות, קרולין (נולדה ב-1973) ושרון (נולדה ב-1970) ואחיה ג'ים (נולד ב-1964), הקימו את הלהקה הקורס על מנת להיבחן לסרט "The Commitments" שיצא ב-1991. למרות שכל הארבעה הופיעו בסרט, רק אנדראה קיבלה תפקיד שכלל דיבור.
כמה שנים אחר-כך, במחזמר "Evita", היא שיחקה את פילגשו של חואן פרון בתפקיד שכלל רק שירה.
ב-2002 צצו שמועות שהיא הולכת לשחק כלארה בהפקת טלוויזיה בריטית על פי הנובלה של בוריס פסטרנק, "דוקטור ז'יוואגו", אבל בסוף הדמות שוחקה על ידי קירה נייטלי.
ממרץ 2006 הקורס לקחו תקופת פגרה ממוזיקה כי לג'ים, קרולין ושרון יש משפחות שהם רצו לבלות איתן יותר זמן .
בנובמבר 2006 הוציאה הלהקה את אלבום אוסף הלהיטים השני שלה, שנקרא "Dreams: The Ultimate Corrs Collection".
בשנת 2025 השתתפה בעונתה השישית של תוכנית המציאות הבריטית, "הזמר במסכה", בתור החילזון והייתה למודחת השביעית.
קור הקליטה את אלבום הסולו הראשון שלה, שנקרא "Ten Feet High" .
האלבום, שהופץ מהשבוע השלישי של יוני 2007, הופק על ידי נלי הופר והמפיק בפועל בונו מלהקת U2. חוץ מלשיר, היא גם מנגנת בפסנתר.
11 רצועות באלבום נכתבו על ידי קור והנותרת היא גרסת כיסוי לשיר של הלהקה Squeeze, "Take Me I'm Yours" .
ב-3 ביוני 2007 יצא הסינגל הראשון מהאלבום לתחנות רדיו ברחבי אירלנד.
בשנת 2009 התחתנה עם ברט דזמונד, בתם נולדה בשנת 2012 ובנם נולד בשנת 2014.
תאריך הפצה: 22 ביוני 2007 אירלנד
תאריך הפצה: 25 ביוני 2007 בריטניה / אירופה
תאריך הפצה: 27 ביוני 2007 פינלנד
תאריך הפצה: 29 ביוני 2007 גרמניה
תאריך הפצה: 23 ביולי 2007 אוסטרליה
תאריך הפצה: 7 באוגוסט 2007 ניו זילנד
תאריך הפצה: 27 באוגוסט 2007 פורטוגל / ספרד #9 במצעד האלבומים הספרדי
שנה שם תפקיד הערות 2009 Pictures דונה מחכה להפצה 2006 Broken Thread לילי מחכה להפצה 2005 The Bridge מארי מופץ על DVD 2003 The Boys & Girl From County Clare אן מופץ על DVD 1998 החרב הקסומה קיילי (קול שירה) 1996 אוויטה פילגשו של חואן פרון 1991 הקומיטמנטס שרון ראביט
אנדראיאס (געז: "አንድሬያስ", גרסה אתיופית של השם "אנדרו") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב.
אנדראיאס היה בנו הבכור של הקיסר יסחק הראשון.
אנדראיאס ירש את אביו ב-29 באוגוסט 1430 תחת שם ההכתרה "אסכנדר".
אנדראיאס נפטר בפברואר 1431 ונקבר בכנסיית מריאם שבטדבבה.
אנדראס, נסיך יוון ודנמרק היה נסיך יווני, בנו של מלך יוון גאורגיוס הראשון, נכדו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק (וצאצא לשושלת האצולה הגרמנית-דנית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג).
אנדראס הוא אביו של פיליפ, דוכס אדינבורו, שהיה בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, וסבו של מלך בריטניה הנוכחי, צ'ארלס השלישי.
הנסיך אנדראס נולד באתונה ב-20 בינואר 1882, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
למד אנגלית עוד משחר נעוריו.
במהלך מלחמות הבלקן, בשנים 1912–1913, ניהל בית חולים שדה.
בשנת 1917, עם הדחת המלך ביוון, נאלצו אנדראס ואליס לצאת לגלות עם ילדיהם, והשתכנו בשווייץ.
עם שיבת המלך קונסטנטינוס לכס המלוכה בשנת 1920 חזרו אליס ואנדראס ליוון והתיישבו בקורפו.
אנדראס קיבל פיקוד על הארמייה השנייה של הצבא היווני במהלך מלחמת יוון–טורקיה, ומילא תפקיד פעיל בקרב סקריה, בו נחל צבא יוון תבוסה.
בשנת 1922 תפסה קבוצת מהפכנים בראשותו של ניקולאוס פלסטירס את השלטון והגלתה שוב את המלך.
אנדראס נעצר בעוון "סירוב פקודה ונקיטת יוזמות עצמאיות בשדה הקרב", נשפט ונידון לגלות.
הוא, אליס וילדיהם עזבו את יוון על ספינת קרב של הצי הבריטי והתיישבו בצרפת.
בשנת 1930 פרסם את גרסתו לאשר אירע במלחמה בספר "לקראת אסון: הצבא היווני באסיה הקטנה ב-1921".
בשנת 1930 לקתה אשתו בהתמוטטות עצבים ואושפזה במוסד בשווייץ.
הקשר בינו לבין משפחתו נותק, ולאחר ביקור קצר ביוון בשנת 1936 השתקע סופית בדרום צרפת.
משפחתו התפזרה לכל עבר: בנותיו נישאו לאצילים גרמנים, בחלקם בעלי נטיות נאציות, בנו פיליפ עבר להתגורר אצל דודיו בלונדון, לואי מאונטבאטן וג'ורג' מאונטבאטן (מה שיביא אותו לימים לאמץ את שם משפחתם מאונטבאטן), ואשתו חזרה ליוון, שם חיה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
אנדראס מת ב-3 בדצמבר 1944 ממחלת לב בעת שהותו במלון מטרופול במונטה קרלו שבמונקו.
אנדראס נישא בגיל צעיר לאליס, נסיכת בטנברג, נינתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אותה פגש במהלך הכתרתו של המלך אדוארד השביעי בשנת 1902.
חתונתם התקיימה בשנת 1903 בדרמשטט, גרמניה.
בטקס נישואיהם התרחש הכינוס הגדול האחרון של צאצאיהם המלכותיים של המלכה ויקטוריה וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לפני מלחמת העולם הראשונה.
תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק (30 במאי 1906 – 16 באוקטובר 1969) – נישאה לברטהולד, מרקיז באדן.
סופיה, נסיכת יוון ודנמרק (26 ביוני 1914 – 24 בנובמבר 2001) – נישאה לכריסטוף, נסיך הסן ולאחר מכן לגאורג וילהלם, נסיך הנובר.
פיליפ, נסיך יוון ודנמרק (10 ביוני 1921 – 9 באפריל 2021) – בעלה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אנדראס איבנשיץ הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק כקשר התקפי.
איבנשיץ נולד למשפחה ממוצא קרואטי.
כילד, איבנשיץ החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית של עיירתו, ASK באומגרטן, בה בילה 9 שנים (1989-1998).
ב-1998 גילו אותו ציידי הכישרונות של ראפיד וינה והחתימו אותו על חוזהו המקצועני הראשון.
המשחק הראשון בו השתתף בווינה היה במסגרת הגביע האוסטרי כנגד רנשהופן ב-26 באוקטובר 1999. משחקו הראשון בליגה היה בשנת 2000 נגד ווסטנרוט זלצבורג.
במהלך 177 משחקים בראפיד וינה הבקיע איבנשיץ 47 פעמים.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל האוסטרית ובגביע האוסטרי בעונת 2004/05 .
בשנת 2003 הוא נבחר לשחקן השנה באוסטריה.
בינואר 2006 עבר איבנשיץ לשחק בשורות רד בול זלצבורג, לפני שהצטרף למועדון היווני פנאתינייקוס באוגוסט אותה השנה בהשאלה לשנתיים.
ב-20 ביוני 2008, איבנשיץ חתם במועדון היווני.
ב-18 ביוני 2011 חתם לשנתיים במינץ.
ב-10 ביוני 2013 חתם בלבאנטה הספרדית.
הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2-1 על ראיו ואיקאנו.
ב-4 באוגוסט 2015 חתם בסיאטל סאונדרס מליגת ה-MLS.
איבנשיץ שותף בכל משחקיה של הנבחרת האוסטרית במהלך טורניר הגמר של יורו 2008, שנערך במדינתה, והיה שותף להדחתה כבר בשלב הבתים המוקדם של הטורניר.
לזכותו של איבנשיץ 12 שערים ב-69 הופעות במדי הנבחרת האוסטרית.
איבנשיץ מגיע ממשפחה עם רקע מוזיקלי, והוא מנגן במספר רב של כלים מוזיקליים.
אנדראה ראנוקיה (באיטלקית: Andrea Ranocchia; נולד ב-16 בפברואר 1988) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם.
ראנוקיה נולד באסיזי, והחל את הקריירה שלו עם הקבוצה האזורית, פרוג'ה.
לאחר מכן עבר לקבוצת הנערים של ארצו.
בעונת 2005/06 ראנוקיה שיחק בקבוצה עד גיל 19 של ארצו ועונה לאחר מכן הוקפץ לקבוצה הבוגרת.
את עונתו הראשונה בקבוצה הוא שיחק בסרייה ב' ואת העונה לאחר מכן בסרייה ג'1.
באוגוסט 2008 רכשה גנואה את כרטיס השחקן של ראנוקיה בבעלות משותפת עם ארצו והשאילה אותו לבארי, שאיתה ראנוקיה זכה בסרייה ב'.
ב-26 ביוני 2009 השלימה גנואה את רכישת כרטיסו מארצו, לאחר שעד אז כרטיסו היה שייך ל-2 הקבוצות.
גנואה שלחה אותו לעוד עונת השאלה עם בארי, ובה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א'.
הגנת בארי זכתה לשבחים באותה עונה ולתקופה מסוימת הייתה ההגנה הטובה ביותר בליגות הבכירות באירופה, כשליד ראנוקיה שיחק הבלם הצעיר לאונרדו בונוצ'י.
לרוע מזלו, בינואר 2010, ראנוקיה נפצע והושבת עד סיום העונה.
בסוף העונה ראנוקיה חזר לגנואה, וב-20 ביולי 2010 אינטר רכשה את כרטיס השחקן שלו בבעלות משותפת עם גנואה, תמורת סכום המשוער ב-6.5 מיליון אירו בנוסף להשאלתו של החלוץ הצעיר מטייה דסטרו.
את העונה הוא התחיל במדי גנואה ובה ערך 16 הופעות בליגה כשהספיק לכבוש 2 שערי ניצחון בנגיחות מול קליארי ולצ'ה.
בדצמבר 2010 אינטר השלימה את רכישת כרטיסו של ראנוקיה תמורת 12.5 מיליון אירו נוספים.
ב-29 בדצמבר 2010 ערך ראנוקיה את אימונו הראשון באינטר, שהיה גם אימון הבכורה של המאמן לאונרדו באינטר.
ב-3 בינואר 2011 העברת הבלם האיטלקי לאינטר הפכה לרשמית כשהוא חתם על חוזה עד 2015.
ב-9 בינואר 2011, ערך ראנוקיה את הופעת הבכורה במדי אינטר כשנכנס כמחליף במשחק חוץ מול קטאניה שהסתיים בניצחון 1–2 של אינטר.
המשחק הראשון בו הוא פתח בהרכב היה במסגרת הגביע האיטלקי בו אינטר ניצחה 2–3 בבית את קבוצתו לשעבר, גנואה.
ב-28 בינואר 2016 הושאל לסמפדוריה עד לסוף העונה.
ב-31 בינואר 2017 הושאל להול סיטי עד לסוף העונה.
ב-21 ביוני 2022 עזב לאחר 11 שנה את אינטר, וחתם לשנתיים במונצה.
בספטמבר 2022 שלושה חודשים לאחר שחתם שוחרר מהקבוצה והודיע על פרישה ממשחק.
ב-21 באוגוסט 2007 ערך ראנוקיה את הופעת הבכורה בנבחרת איטליה עד גיל 21 במשחק ידידות מול נבחרת צרפת עד גיל 21. הוא גם לקח חלק באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2009.
את הבכורה בנבחרת איטליה הבוגרת ערך ראנוקיה ב-17 בנובמבר 2010, במשחק ידידות מול רומניה.
אנדראה לואיז רייסבורו היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
התפרסמה בזכות הופעותייה בסרטים "ווליס ואדוארד", "בירדמן", יצורים ליליים", "סטלין מת!", "קרב המינים" ו"מנדי".
רייסבורו נולדה וגדלה בעיירה ווית'לי ביי שבמחוז טיין אנד ויר, צפון-מזרח אנגליה.
התאמנה בתיאטרון הציבורי שבעיר ניוקאסל וסיימה בהצטיינות את לימודי המשחק שלה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון והתגלתה בבריטניה לראשונה בקומדיות "חופשייה ומאושרת" ו"קוסמים".
בשנת 2008 הייתה רייסבורו מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד המדינאית הבריטית מרגרט תאצ'ר בתחילת דרכה בסרט "מרגרט תאצ'ר: ההליכה הארוכה לפינצ'לי".
בנוסף קיבלה ביקורות טובות על הופעתה במיני סדרה "פילגש השטן" בה הופיעה לצידם של דומיניק וסט וג'ון סים.
ב-2010 הופיעה בסרט הפשע "ברייטון רוק" בתפקיד המלצרית הצעירה רוז המתחברת לחבר הכנופיה פינקי בראון (סם ריילי) והשתתפה בדרמות "איזה מין שוויון" ו"לעולם אל תתן לי ללכת".
לקראת סוף 2011 התפרסמה רייסבורו בסרטה השני של מדונה כבמאית "ווליס ואדוארד" בתפקיד ווליס סימפסון, אשתו האמריקאית של מלך אנגליה אדוארד השמיני.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של טום פורד "יצורים ליליים", בכיכובם של איימי אדמס, ג'ייק ג'ילנהול, איילה פישר ואהרון טיילור-ג'ונסון.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "קרב המינים" לצד אמה סטון, שרה סילברמן וסטיב קארל.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "מנדי" לצד ניקולס קייג'.
בשנת 2020 שיחקה בסרט "Possessor" לצד שון בין ובנוסף גילמה את הבלשית מלדון בסרט האימה "הטינה" המהווה אתחול לסרט הפופולרי משנת 2004.
בשנת 2022 רייסבורו כיכבה בסרט "לזלי היקרה" וקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
בסוף ינואר 2023 האקדמיה האמריקאית לקולנוע אישרה כי בעקבות המועמדות המפתיעה של רייסבורו לפרס, הם "יבחנו את נוהלי הקמפיין" בשאלה האם הופרו כללי אתיקה.
מאוחר יותר הצהירה האקדמיה כי לא תפסול את מועמדותה של רייסבורו לפרס.
בנוסף שיחקה בסרט הפנטזיה "מטלידה" של נטפליקס.
בשנת 2023 גילמה את עורכת מגזין ווג אודרי ווית'רס (אנ') בסרט הביוגרפי "מבעד לעדשה" אודות חייה של הצלמת לי מילר.
בשנת 2024 שיחקה במיני-סדרה "המשטר" (אנ'), דרמה-פוליטית סאטירית בכיכובה של קייט וינסלט ובבימויו של סטיבן פרירס עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית "HBO".
+שנהסדרהתפקידהערות2005A Very Social Secretaryאמנדהסרט טלוויזיהWhatever Love Meansאנה וואלאססרט טלוויזיהדוק מרטיןסמנת'הפרק: "The Family Way"2006The Secret Life of Mrs.
Beetonמיירהסרט טלוויזיה2007Party Animalsקריסטיתפקיד ראשי; 8 פרקים2008כמעט אנושייםאנניפרק: "Pilot"ההליכה הארוכה לפינצ'לימרגרט תאצ'רסרט טלוויזיה של BBC FourThe Devil's Whoreאנג'ליקה פאנסשואומיני-סדרה2016קשר דםאוונג'לין8 פרקיםאוצר לאומידי פינצ'לימיני-סדרהעדת התביעהרומיין היילגרמיני-סדרה2017מראה שחורהמיה נולאןפרק: "Crocodile"2018וייקוג'ודי שניידרמיני-סדרה2020זירו זירו זירואמה לינוודתפקיד ראשי; 8 פרקים2024Alice & Jackאליסתפקיד ראשי; 6 פרקיםהמשטר (אנ')אגנסמיני-סדרה
אנדראס "אנדי" בְּרֶמֶה היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני.
הוא זכור בעיקר כמי שהבקיע את שער הניצחון של נבחרת גרמניה בגמר מונדיאל 1990 מול נבחרת ארגנטינה בבעיטת עונשין מ-11 מטרים בדקה ה-85. ברמה נחשב לאחד מבועטי בעיטות חופשיות הגדולים של כל הזמנים, ויכולתו לבעוט בשתי הרגליים בצורה מושלמת הפכה אותו לאחד המגנים הטובים בעולם בשנות ה-90.
ברמה נולד בעיר המבורג והחל את הקריירה שלו בגיל חמש במועדון בעיר הולדתו.
אחרי שתי עונות בקבוצה הבוגרת ועוד עונה בפ.צ.
זארבריקן הוא נרכש בשנת 1981 על ידי קבוצת קייזרסלאוטרן ושיחק בה חמש עונות.
ההצלחה בקייזרסלאוטרן לא נעלמה מעיניהם הבוחנות של המועדונים הגדולים ובשנת 1986 עבר למועדון הפאר באיירן מינכן איתה גם זכה בעונתו הראשונה באליפות ובסופר קאפ הגרמני.
ברמה יכול היה להשלים תואר משולש עם באיירן, אך קבוצתו נוצחה 1–2 בגמר גביע אירופה לאלופות 1987 (באותה שנה עוד לא נקרא המפעל הזה ליגת האלופות) מול קבוצת פורטו הפורטוגלית.
בעונתו השנייה במועדון סיימה הקבוצה כסגנית האלופה.
אחרי שנתיים בבאיירן עזב ברמה את גרמניה לראשונה בקריירה והצטרף לאינטר האיטלקית בחוזה לארבע עונות.
116 הופעות באינטר ושלושה תארים היו מנת חלקו בארץ המגף.
הוא הוביל את אינטר לזכייה באליפות בעונת 1988/1989, לזכייה בסופר קאפ האיטלקי ב-1989 ולזכייה בגביע אופ"א בעונת 1990/1991.
בעונת 1992/1993 ניסה מזלו בליגה הספרדית כשחתם לעונה בריאל סרגוסה.
הוא הוביל את הקבוצה לגמר הגביע הספרדי אך החליט לחזור לגרמניה ולסיים את הקריירה במועדון שגילה אותו, קייזרסלאוטרן, שם שיחק חמש עונות, זכה בגביע הגרמני בעונת 1995/1996 ובאליפות בעונת 1997/1998.
ברמה שיחק במדי נבחרת גרמניה בשלושה גביעי עולם.
במונדיאל 1986 שנערך במקסיקו הוא הגיע עד הגמר שם נוצחה נבחרתו בידי נבחרת ארגנטינה 2–3. ארבע שנים מאוחר יותר, במונדיאל 1990 שנערך באיטליה שוב הגיעו שתי הנבחרות לגמר, אלא שהפעם ידם של הגרמנים הייתה על העליונה ושל ברמה במיוחד.
חמש דקות לסיום משחק הגמר, נשרקה עבירה ברחבה לזכות הגרמנים וברמה כבש את הפנדל שהעניק להם את הגביע העולמי.
מונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית היה מאכזב עבור הגרמנים שהודחו כבר בשלב רבע הגמר ולא הצליחו לשמור על התואר.
עם פרישתו ממשחק פעיל החלה קריירה האימון של ברמה.
בשנת 2000 הוא מונה למאמן קייזרסלאוטרן, אך פוטר ממנה כעבור שנתיים בעקבות כישלונות שהובילו את המועדון לקרבות תחתית קשים.
אחרי שנתיים שב לאמן בליגת המשנה בגרמניה אבל גם במשרתו באונטרהאכינג לא הצליחה לקדם את הקבוצה ועזב בתום העונה.
באמצע עונת 2005/6 חבר לג'ובאני טרפטוני כעוזר מאמן שטוטגרט אך כעבור כמה חודשים פוטרו כל אנשי הצוות המקצועי עקב אי הצלחה.
אנדראה רוסי (באיטלקית: Andrea Rossi; נולד ב-3 ביוני 1950) הוא ממציא הטוען כי הצליח לפתח תהליך היתוך קר יציב המייצר אנרגיה, וכי הוא משיק מוצר מסחרי המבוסס על התהליך.
אנדראה רוסי, יליד במילאנו, איטליה, מחזיק בתואר בפילוסופיה משנת 1975 באוניברסיטת מילנו.
התיזה שלו עסקה בין היתר בתורת היחסות של אלברט איינשטיין.
משנות העשרים של חייו הקים רוסי חברות העוסקות בהפקת אנרגיה ממקורות שונים, ביניהן חברת Petroldragon שעסקה בהפקת נפט ממקורות מבוזבזים.
ההתעניינות של רוסי בהיתוך קר, החלה רק בשנת 1989. בשנה זו היה הניסוי המפורסם של פונס ופליישמן.
לדבריו, בשנת 2006 הגיע רוסי לנקודה קריטית במחקרו, כאשר הצליח לאחר אלפי קונפיגורציות שונות שנוסו למצוא נוסחה יציבה, בת שחזור, המאפשרת להפיק אנרגיה מתהליך היתוך קר הנקרא LENR.
רוסי יצר קשר עם פרופסור סרג'יו פוקרדי מאוניברסיטת בולוניה, פיזיקאי המתמחה בתהליכים המשלבים ניקל ומימן, ומאז אלה מפתחים מוצר מסחרי המבוסס על התהליך, האמור להפיק אנרגיה במחירים נמוכים בהרבה מתהליכים קיימים.
אנדראו נין (בספרדית: Andreu Nin, נולד ב-4 בפברואר 1892 באל ונדרל במחוז טרגונה, נרצח ב-20 ביוני 1937 ליד מדריד) היה מהפכן ספרדי, אחד המנהיגים של ה-POUM שפעלו כנגד הפשיסטים במלחמת האזרחים בספרד, ונרצח כנראה על ידי סטליניסטים.
נין היה בנו של סנדלר עני ושל איכרה, לימד בבית ספר בעל השקפה אנרכיסטית בברצלונה לפני מלחמת העולם הראשונה, לאחר מכן עבד כעיתונאי.
בשנת 1917 הוא הצטרף למפלגה הסוציליסטית, ובשנת 1921 היה אחד המייסדים של המפלגה הקומוניסטית.
הוא עבד כמעט עשר שנים במוסקבה בשביל הקומינטרן והצטרף לאופוזיציה השמאלית והיה אחד האנשים המקורבים ביותר ללאון טרוצקי.
בזמן הזה הוא תרגם ספרות רוסית לקטלונית.
אחרי שחזר לספרד, הקים קבוצה טרוצקיסטית, שנותרה קטנה.
מהר מאוד התגלעו חילוקי דעות בינו לבין טרוצקי, בעיקר סביב שאלת ההצטרפות ל"נוער הסוציאליסטי".
נין חשש, שהקבוצה תיבלע והעדיף את ההצטרפות ל-BOC, איתה הקים בשנת 1935 את ה-POUM.
בתור אלטרנטיבה לסוציאליסטים ולקומוניסטים הם יצרו חזית עם האנרכיסטים והיוו כך כוח לא מבוטל במלחמה נגד פרנסיסקו פרנקו.
אחרי ניצחון החזית העממית בבחירות בשנת 1936 התמנה לשר המשפטים.
אך כבר אחרי כמה חודשים נעצרו כל אנשי POUM על ידי משמרות ההסתערות הממשלתיים, ונין נשלח, בנפרד מחבריו, לכלא באלקלה דה אנארס.
על נסיבות הירצחו אין הוכחות חותכות, אך עדויות רבות.
לא ידוע, כמה ספרדים וכמה מתנדבים בינלאומיים נפלו קורבן לטרור הסטליניסטי במלחמת האזרחים, אך אין ספק, שאנדראו נין היה המפורסם מביניהם.
אנדראה קאלוג'רו קמילרי (באיטלקית: Andrea Calogero Camilleri; 6 בספטמבר 1925 – 17 ביולי 2019) היה סופר, תסריטאי ובמאי איטלקי יליד סיציליה.
הוא ידוע מחוץ לאיטליה בעיקר בזכות סדרת ספרי בלש שמתרחשת בסיציליה וגיבורה הוא המפקח סלבו מונטלבנו.
היה נשוי ואב לשלוש בנות.
קמילרי נולד בעיר פורטו אמפדוקלה בסיציליה.
הוא סיים תיכון ב-1943, והיה פטור ממבחן סיום הלימודים בשל פלישת בעלות הברית לסיציליה.
ביוני אותה שנה הוא התפנה מעירו ונדד ברחבי סיציליה, ברגל ובמשאיות צבאיות איטלקיות וגרמניות, כדי להתחמק מההפצצות המאסיביות של בעלות הברית.
קמילרי כתב על קורות תושבי סיציליה בחודשים שלקראת ובמהלך פלישת בעלות הברית בספר כלב הטרקוטה (1996, לא תורגם לעברית).
בשנת 1944 נרשם ללימודי ספרות אותם לא סיים.
בשנת 1945 החל לפרסם סיפורים קצרים ושירה בעיתונים וכתבי עת.
בשנת 1949 החל ללמוד בימוי באקדמיה הלאומית לאומנויות דרמטיות על-שם סילביו ד'אמיקו, ברומא.
מאז סיום לימודיו ב-1953, ביים למעלה מ-100 הצגות, בייחוד מחזות של המחזאי הסיציליאני לואיג'י פיראנדלו, שהיה מכר של הוריו.
גם בספרי המפקח מונטלבנו מופיעים מוטיבים ממחזותיו של פיראנדלו, כמו עץ הזית שעוזר למפקח לחשוב.
הוא היה הראשון שהציג מחזה של סמואל בקט באיטליה: המחזה סוף משחק, ראשית בהפקת תיאטרון ברומא, ולאחר מכן בהפקה טלוויזיונית.
בשנת 1954 כמעט התקבל למשרה בטלוויזיה הממלכתית האיטלקית, RAI, אבל לבסוף נדחה בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית.
הוא התקבל בכל זאת לעבודה ב-1958, ובמשך שנות ה-60 ביים מספר רב של תוכניות.
בשנים 1977–1997 היה מרצה לבימוי באקדמיה הלאומית לאומנויות הדרמטיות.
הוא פרסם מאמרים רבים בכתבי עת לתיאטרון וספרות.
ב־1978 פרסם בהוצאה עצמית את הרומן הראשון שלו, Il corso delle cose, שנכתב 10 שנים קודם לכן.
ב-1980 התפרסם ספרו השני, שובל של עשן (Un filo di fumo – תורגם לעברית בתוך הקובץ עונת הציד), רומן היסטורי המתרחש בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בספר זה הוא מתאר לראשונה את העיר הבדיוניות ויגטה, שבה מתרחשים גם ספרי המפקח מונטלבנו.
שני הספרים לא הצליחו במיוחד, אם כי שובל של עשן זכה לפרס ספרותי מקומי בסיציליה.
לאחר הפסקה של 12 שנה, הוא פרסם בשנת 1992 את עונת הציד.
הספר היה רב-מכר, ופתח את הקריירה שלו כסופר מצליח.
בשנת 1994 פרסם את La forma dell'acqua (צורת המים), הספר הראשון בסדרת המפקח מונטלבנו, והספר הבלשי הראשון שלו.
שמו של מונטלבנו הוא מחווה לסופר הספרדי מנואל וסקס מונטלבן.
הספר זכה להצלחה, ופתח סדרת ספרים ארוכה, שיצאה לאור בקצב של יותר מספר בשנה.
בימי חייו של קמילרי יצאו בסדרה 26 רומנים ו-9 קבצים של סיפורים קצרים.
ספרי הסדרה תורגמו לאנגלית ושפות נוספות.
הסדרה גם עובדה לסדרת טלוויזיה שמשודרת החל מ-1999 ברשת הטלוויזיה הממלכתית האיטלקית.
במקביל המשיך קמילרי לפרסם ספרים אחרים, ובכלל זה רומנים היסטוריים, ספרים פנטסטיים, ועוד.
מהלך הסוס (שוקן, 2003), מאיטלקית: ארנו בר.
צורת המים (כתר, 2003), מאיטלקית: מירון רפפורט.
עונת הציד: שני רומנים קצרים (שוקן, 2004), מאיטלקית: ארנו בר.
האישה בחליפה האפורה (אחוזת בית, 2011), מאיטלקית: אלון אלטרס.
אנדראו פונטאס אי פראט (בקטלאנית: Andreu Fontàs i Prat , נולד ב-14 בנובמבר 1989 בבניולס שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי.
פונטאס הצטרף בילדותו למחלקת הנוער של בניולס, מעיר הולדתו.
לאחר ששיחק במשך שנה בקבוצת הנוער של ז'ירונה, עבר פונטאס לקבוצת הנוער של ברצלונה ב-2007. כעבור עונה קודם פונטאס לקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק.
מאמן הקבוצה לואיס אנריקה הסיט את פונטאס מעמדת הקשר האחורי לעמדת הבלם.
בתחילת עונת 2009/10 החל פונטאס להשתלב בקבוצה הבוגרת של ברצלונה, במקביל לכך שהמשיך לשחק בקבוצת המשנה.
ב-31 באוגוסט 2009 נכנס פונטאס כמחליף בניצחון 3-0 על ספורטינג חיחון בליגה, וב-10 בנובמבר נכנס כמחליף במשחק גביע המלך מול קולטורל לאונסה.
בעונה זו הופיע 27 פעמים במדי ברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה השלישית, והוא עזר לקבוצה לעלות לליגה השנייה בתום העונה.
את עונת 2010/11 פתח פונטאס עם שער שכבש לרשתה של סלטה ויגו, ב-28 באוגוסט 2010, במחזור הראשון של הליגה השנייה.
ב-20 בנובמבר פתח פונטאס לראשונה במשחק ליגה עם הקבוצה הבוגרת, במשחק בו ברצלונה הביסה את אלמריה 8-0. פונטאס בישל את אחד השערים לפדרו רודריגס.
ב-7 בדצמבר פתח פונטאס במשחק ליגת האלופות מול רובין קאזאן, לאחר שברצלונה כבר הבטיחה את העפלתה לשלב הבא.
פונטאס הבקיע את אחד משני שעריו של קבוצתו, שניצחה 2-0. ב-16 במרץ 2011, לאחר שהתגלה גידול בכבד של אריק אבידל, קודם פונטאס לקבוצה הבוגרת באופן מלא.
עד אז הספיק לשחק ב-25 משחקים בליגה השנייה עם ברצלונה ב'.
עד סוף העונה השתתף פונטאס בעוד 5 משחקים של הקבוצה הבוגרת.
באותה העונה זכתה ברצלונה באליפות הליגה הספרדית ובליגת האלופות.
בעונת 2011/12 מיעט פונטאס לשחק במדי ברצלונה.
הוא פתח במשחק הליגה מול ריאל סוסיאדד ב-10 בספטמבר 2011, בו ברצלונה סיימה את המשחק בתיקו, בשני משחקי הגביע מול ל'הוספיטלט מהליגה השלישית בספרד ובמשחק ליגת האלופות מול באטה בוריסוב, פעם נוספת לאחר שברצלונה הבטיחה את עלייתה לשלב הבא בטורניר.
בגמר אליפות העולם לקבוצות מול סנטוס, שנערך ב-18 בדצמבר, נכנס פונטאס כמחליף.
ברצלונה ניצחה 4-0 וזכתה בתואר.
במשחק הגביע מול אוסאסונה ב-12 בינואר 2012 קרע פונטאס את ההרצועה הצולבת הקדמית ובשל כך נעדר ממשחק למשך תקופה ארוכה.
לאחר שהחלים מפציעתו, הושאל פונטאס למיורקה ב-15 באוקטובר 2012. פונטאס שיחק רק ב-9 משחקי ליגה וב-4 משחקי גביע עם מיורקה, בעיקר כקשר אחורי ולא כבלם.
מיורקה ירדה בסוף העונה לליגה השנייה.
בסוף העונה, לאחר שתמה תקופת השאלתו, עבר פונטאס לסלטה ויגו, ששילמה עבורו מיליון אירו והחתימה אותו על חוזה ל-3 שנים.
בסלטה התאחד עם מאמנו מברצלונה ב', לואיס אנריקה.
בעונתו הראשונה במדי הקבוצה החדשה, עונת 2013/14, השתתף פונטאס ב-35 משחקי ליגה, ברובם הוצב בעמדת הבלם, ופעמים בודדות בעמדת הקשר האחורי.
פונטאס סייע לקבוצתו לסיים את הליגה במקום ה-9.
בשנת 2018 הוא עבר לספורטינג קנזס סיטי.
ב-2009 השתתף פונטאס עם נבחרת ספרד עד גיל 20 בטורניר משחקי הים התיכון, בו זכתה נבחרתו.
כמו כן, פונטאס לקח חלק בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך במצרים באותה שנה.
פונטאס שיחק בשלושת משחקי שלב הבתים ועזר לנבחרתו להעפיל לשמינית הגמר, בו הודחה על ידי .
פונטאס השתתף במשחק הפלייאוף לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 מול ועזר לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי של נבחרתו, שזכתה לבסוף בטורניר.
אליפות העולם לקבוצות (1): 2011
נבחרת ספרד עד גיל 20
אנדראה אלבר פייר קסיראגי הוא הבן הבכור של קרולין, נסיכת הנובר וסטפנו קסיראגי המנוח, הנכד הבכור של רנייה השלישי, נסיך מונקו והשחקנית האמריקאית גרייס קלי.
הוא הרביעי בסדר הירושה לכתר נסיכות מונקו, לאחר בני דודיו התאומים ואימו.
קסיראגי נולד ב-8 ביוני 1984 בבית חולים הנסיכה גרייס במונקו, אותו בית חולים בו נולדו אחיו שרלוט ופייר.
קסיראגי נקרא על שם חבר ילדות של אביו, דודו אלבר וסבא רבא שלו מצד האב, הנסיך פייר.
הסנדקים של קסיראגי הם דודתו מצד האם, הנסיכה סטפני ודודו מצד האב, מרקו קסיראגי.
ב-3 באוקטובר 1990 נהרג אביו של קסיראגי בתאונת שיט.
לאחר מותו של האב, העבירה הנסיכה קרולין את המשפחה לכפר סן רמי דה פרובאנס שבדרום בצרפת ובהמשך לפריז, זאת בכוונה למזער, כלל שניתן, את חשיפת המשפחה לתקשורת.
ב-1999 נישאה אימו לארנסט אוגוסט, נסיך הנובר והביאה לעולם את אחותו למחצה, אלכסנדרה, נסיכת הנובר.
משגדל בעיקר בצרפת, קיבל קסיראגי את תעודת הבגרות שלו מבית הספר הבינלאומי בפריז בדצמבר 2002.
הוא למד תקופה מסוימת באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קנדה, וסיים את התואר הראשון שלו באמנות חזותית ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה האמריקאית בפריז.
בין השנים 2007 ל-2009 למד קסיראגי בניו יורק סיטי, שם קיבל את התואר השני שלו ביחסים בינלאומיים.
לאחר מכן עשה את ההתמחות שלו בשגרירות קטר בצרפת.
ביולי 2012 פרסמה הנסיכה קרולין הודעה כי בנה אנדראה קסיראגי וחברתו מזה שבע שנים, טטיאנה סנטו דומינגו מאורסים.
ב-21 במרץ 2013 לזוג נולד בנם הראשון, אלכסנדר אנדראה סטפנו "סאשה" קסיראגי בלונדון, אנגליה.
היות שלא היו נשואים בעת הולדת הבן, בנם לא נכלל בסדר הירושה לכתר, אולם בעקבות נישואי הזוג לאחר מכן, הוא נמצא במקום החמישי בסדר הירושה לכתר.
קסיראגי וסנטו דומינגו נישאו בטקס אזרחי ב-31 באוגוסט 2013 במונקו.
טקס דתי נערך מאוחר יותר ב-1 בפברואר 2014 בשווייץ.
בתם השנייה אינדיאה (India) נולדה ב-12 באפריל 2015 בלונדון, אנגליה.
קסיראגי דובר צרפתית, איטלקית, אנגלית וגרמנית.
אנדראס איסאקסון (בשוודית: Andreas Isaksson, נולד ב-3 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת השוער.
איסאקסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טרלבורגס ועד מהרה הפך לשוער ראשון בקבוצה הבוגרת.
הראשונה שזיהתה את הפוטנציאל של השחקן הייתה יובנטוס שרכשה את השחקן בקיץ והוא שימש כשוער שני לאדווין ואן דר סר.
איסאקסון היה חלק מיובנטוס במשך שנתיים, אך לא רשם ולו דקת משחק אחת ובשנת חזר לשוודיה וחתם ביורגודן.
במדי יורגודן זכה ב-2 אליפויות, גביע אחד ובין השנים ו- זכה בתואר "שוער השנה בשוודיה".
ביולי חתם בסטאד רן כמחליפו של פטר צ'ך שחתם בצ'לסי.
ב-15 באוגוסט 2006 חתם במנצ'סטר סיטי האנגלית כמחליפו של דייוויד ג'יימס תמורת 2 מיליון פאונד.
לאחר כמה זמן איסאקסון נפצע והחמיץ את תחילת העונה ובהמשך הפך לשוער שני בסיטי.
וב-9 בדצמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הסיטי בהפסד 3-1 ליונייטד בדרבי של מנצ'סטר.
מה-14 במרץ 2007 קיבל את אפודת השוער הראשון ומתוך 13 משחקים הוא שמר ב-4 מהם על רשת נקייה ואף הדף בעיטת עונשין מרגליו של ג'רמיין דפו במחזור האחרון בו הפסידה סיטי 2-1 לטוטנהאם הוטספר.
במהלך הפגרה לפני עונת נפצע שוב והחמיץ את החודשיים הראשונים של העונה.
ב-31 באוקטובר 2007 שב להרכב, אך נפצע שוב לאחר 5 משחקים בהרכב, אך לאחר ששב מפציעה זו הוא נשאר על הספסל לאחר שג'ו הארט הצעיר הפך לשוער הראשון.
בקיץ עזב את הסיטי וחתם ל-4 שנים בפ.ס.וו.
לזכותו של איסאקסון 124 הופעות במועדון.
וחתם ל-3 שנים בקסימפשה הטורקית.
ב-11 באוגוסט 2016 חזר ליורגודן.
במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה נגד .
לאחר שהציג יכולת טובה, הפך לשוער הראשון של הנבחרת ואף שותף בכל משחקי מוקדמות יורו 2004 שבסיומן הנבחרת עלתה ליורו 2004. למרות שבסיטי הוא לא זכה לדקות משחק, בשוודיה הוא המשיך לקבל את אפודת השוער הראשון.
ב-12 באוקטובר 2012 ערך את ההופעה ה-100 שלו בנבחרת במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד .
לאחר יורו 2016, הודיע איסאקסון על פרישה מהנבחרת.
אנדראס בלונק היה פוליטיקאי גרמני חבר המפלגה הדמוקרטית הגרמנית.
שר המשפטים בממשלתו הראשונה של הרמן מילר ברפובליקת ויימאר, בין מרץ ליוני 1920 עד שהוחלף על ידי אויגן שיפר.
נולד בשלזוויג-הולשטיין, למד בגימנסיה בגליקשטאדט ואחר כך למד משפטים וסינית בברלין.
בראשית המאה ה-20 החל במעורבות פוליטית בהמבורג, וב-1912 נבחר לראשונה לרייכסטאג.
בעת המהפכה הגרמנית נעצר בידי חברי מועצת הפועלים הרדיקליים, בדצמבר 1918. בין השנים 1919–1920 היה חבר המפלגה הדמוקרטית הגרמנית (DDP) באספה הלאומית של ויימאר, ובין 1920 ל-1924 כחבר הרייכסטאג מטעם המפלגה.
לאחר הפוטש של קאפ, הצטרף עם המפלגה לממשלתו של הרמן מילר וכיהן כשר המשפטים עד התפטרות הממשלה ביוני 1920 לאחר הבחירות לרייכסטאג.
אנדראס אוטל הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
אוטל החל לשחק במועדון הנוער של באיירן מינכן בשנת 1996, כאשר היה בן 11. עם מועדון זה זכה אוטל בשלוש אליפויות נוער, והועלה לקבוצת המילואים של באיירן מינכן בעונת 2003/04. בקבוצה זו, ששיחקה בליגה השלישית בגרמניה, הפך אוטל לשחקן מפתח, ולעיתים קיבל הזדמנויות בקבוצה הבכירה.
בשנת 2005 חתם לראשונה על חוזה מקצועני בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, והחל להתחרות על מקום בהרכב.
באוגוסט 2005 ערך אוטל את הבכורה שלו בליגת הבונדסליגה, כאשר החליף את חסן סליהמיצ'יץ' בניצחון 5-2 על באייר לברקוזן, וכעבור חודשיים אוטל ערך את הבכורה בהרכב הפותח, בניצחון 3-0 על שאלקה 04. את שערו הראשון בבונדסליגה הבקיע אוטל ביוני 2006 בתיקו 1-1 מול קייזרסלאוטרן.
במקביל למשחקיו בבונדסליגה, המשיך אוטל לשחק גם בקבוצת המילואים.
את הבכורה בליגת האלופות ערך אוטל בניצחון 2-0 על אינטר מילאנו בשלב הבתים של עונת 2006/07, ובתקופה זו קיבל הזדמנויות רבות תחת המאמן אוטמאר היצפלד, שהעריך מאוד את יכולתו של אוטל לשחק במגוון עמדות קישור והגנה.
עונת 2006/07 הסתיימה בצורה מאכזבת עבור באיירן מינכן, כאשר הקבוצה סיימה במקום הרביעי בבונדסליגה ולא העפילה לליגת האלופות.
מסיבה זו, הוחתם בקבוצה פרנק ריברי, וכמות הדקות של אוטל ירדה.
אוטל חשב לעזוב אך נשאר בקבוצה לבסוף, ובעונת 2007/08 הרבה לשחק בעיקר בגביע אופ"א ובגביע הגרמני.
עם הגעת המאמן לואי ואן חאל כמות הדקות של אוטל המשיכה לרדת, והוא הושאל לנירנברג בפגרת החורף של עונת 2009/10, ביחד עם חברו לקבוצה, ברנו, עד לתום העונה.
אוטל פתח בנירנברג בכל 17 המשחקים של המחצית השנייה של עונת 2009/10. את הופעת הבכורה ערך בהפסד 1-0 לשאלקה 04. נירנברג הידרדרה לתחתית, וניצלה מירידה אל הבונדסליגה השנייה רק לאחר צמד משחקי מבחן מול אאוגסבורג שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה.
בתום תקופת ההשאלה חזר אוטל לבאיירן מינכן, ונכנס כמחליף בניצחונה של באיירן מינכן מול שאלקה 04 במשחק הסופר קאפ הגרמני.
את עונת 2010/11 סיים אוטל עם 15 הופעות בבונדסליגה ועוד מספר הופעות בליגת האלופות ובגביע.
במאי 2011 חתם אוטל בהרטה ברלין בהעברה חופשית, לאחר שלא חודש חוזהו בבאיירן מינכן.
באוקטובר 2011 הגיע אוטל לראשונה לאליאנץ ארנה למשחק מול באיירן מינכן קבוצתו לשעבר, שם נערך לכבודו ולכבוד תומאס קראפט וכריסטיאן לל, גם הם שחקנים שעברו מבאיירן מינכן להרטה ברלין, טקס הוקרה לפני המשחק.
במשחק זה באיירן מינכן ניצחה בתוצאה 4-0. בסיום עונה זו הרטה ברלין נשרה לבונדסליגה השנייה, ואוטל שוחרר מהקבוצה, בה צבר 26 הופעות בבונדסליגה ושלוש הופעות בגביע, בהן הבקיע שער אחד.
ביולי 2012 חתם אוטל באאוגסבורג על חוזה לשנתיים.
בעונת 2012/13 צבר אוטל 13 הופעות בבונדסליגה.
מיעוט ההופעות נבע מפציעה אותה ספג במשחק ליגה מול באיירן מינכן.
בעונת 2013/14 אוטל לא שיחק על אף שהיה כשיר, וחוזהו הסתיים בתום עונה זו ולא הוארך.
לאחר עזיבת אאוגסבורג, אוטל טען שאינו מעוניין לשחק יותר בבונדסליגה משום שאינו מוצא בה עניין, וניהל משא ומתן עם מועדונים מחוץ לבונדסליגה, אך נשאר בלא קבוצה מאז שעזב את אאוגסבורג.
לאחר זמן רב בו היה ללא קבוצה, אוטל למעשה פרש מכדורגל והקים חנות מקוונת, ולקח קורס הכשרה למאמני כדורגל.
לאוטל ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה.
אנדראו בוסק אי ז'ירונה (בקטלאנית: Andreu Bosch i Girona, לעיתים נקרא בשם הספרדי "אנדרס" (Andrés); 1 באוגוסט 1903 - 5 ביולי 1978) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בשנות ה-20 של המאה ה-20 בברצלונה.
הוא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים בגביע הספרדי וכן במהדורה הראשונה של הליגה הספרדית.
בנו, אנדראו בוסק אי פוז'ול, היה כדורגלן גם הוא, והוא שיחק במדי ברצלונה בשנות ה-50.
בוסק החל את הקריירה שלו בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 בקבוצה ז'ופיטר.
לרוב שיחק רק במשחקי ידידות, אך הוא היה חלק מקבוצה מוצלחת ביותר, שבמהלך תקופתו שם זכתה 5 פעמים באליפות קטלוניה.
ברצלונה זכתה בשתי מהדורות רצופות של הגביע הספרדי בשנים 1925 ו-1926, אך בוסק לא שותף במשחקי הגמר.
בגמר של 1928 פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד, ולאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 1-1, ללא השתתפותו של בוסק, נקבע משחק חוזר.
במשחק החוזר פתח בוסק בהרכב, אך גם משחק זה הסתיים בתיקו 1-1 ונערך משחק חוזר שני, בו ניצחה ברצלונה וזכתה בתואר, ללא בוסק בהרכבה.
הליגה הספרדית הוקמה בסוף 1928, וברצלונה זכתה באליפות הראשונה של ספרד.
בוסק שיחק ב-3 משחקים במהלך העונה.
הראשון שבהם היה ב-3 במרץ 1929, בתיקו 2-2 עם ארנס גצ'ו, והאחרון שבהם היה בהפסד 5-1 לאתלטיק בילבאו ב-31 במרץ.
בוסק השתתף במשחק אחד של נבחרת קטלוניה במהלך השנה.
בסוף העונה עזב את ברצלונה וחזר לז'ופיטר, שם סיים את הקריירה שלו כעבור שנה.
אנדראו בוסק אי פוז'ול (בקטלאנית: Andreu Bosch i Pujol, לעיתים נקרא בשם הספרדי "אנדרס" (Andrés); 22 בפברואר 1931 - 17 בדצמבר 2004) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק כקשר.
בוסק נודע בשל תקופתו בברצלונה, שם שיחק במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. מאוחר יותר שיחק גם בריאל בטיס ובאלצ'ה, ובנוסף, ערך 6 הופעות במדי נבחרת ספרד.
אביו, אנדראו בוסק אי ז'ירונה, היה כדורגלן גם הוא, והוא שיחק במדי ברצלונה בשנות ה-20.
בוסק נולד וגדל בברצלונה, בן לאנדראו בוסק אי ז'ירונה ששיחק בקבוצת הבכירה בעיר, ברצלונה, והיה שותף עמה לזכייה באליפות הראשונה של ספרד.
לאחר ששיחק בילדותו במחלקות הנוער של קבוצות קטנות בעיר, הצטרף בוסק למחלקתה של ברצלונה, וב-1950 החל לשחק באספנייה אינדוסטריאל, ששימשה בפועל קבוצת מילואים עבור המועדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, תחת המאמן פרדיננד דאוצ'יק, ב-30 בדצמבר 1951, בדרבי בו ניצחה ברצלונה את אספניול 2-0. מנקודה זו הפך לשחקן הרכב בקבוצה.
בסך הכול במהלך עונת 1951/1952 ערך 13 הופעות בליגה, והוא עזר לברצלונה לזכות באליפות.
בנוסף, פתח בגמר הגביע הספרדי בו ניצחה ברצלונה 4-2 את ולנסיה, וכך היא השלימה דאבל.
בקיץ זכה עם הקבוצה בגביע הלטיני לאחר שפתח בשני משחקי הטורניר.
ברצלונה זכתה ב-1952 בשני גביעים נוספים, וכך כונתה הקבוצה "בארסה של חמשת הגביעים".
בעונה הבאה המשיכה ההצלחה של ברצלונה, שזכתה בדאבל שני ברציפות.
בוסק כבש שער בכורה במדי ברצלונה ב-28 בספטמבר 1952, בניצחון 6-2 על מאלגה.
במהלך העונה החמיץ משחק ליגה אחד בלבד והבקיע בסך הכול 6 שערים - כמות שיא בקריירה של שערים בעונה עבור בוסק.
בוסק פתח גם בגמר הגביע של עונה זו, בו ניצחה ברצלונה את אתלטיק בילבאו 2-1. עונת 1953/1954 הייתה פחות מוצלחת עבור בוסק בפרט וברצלונה בכלל.
הוא כבש שער אחד בליגה, בניצחון 4-1 על סביליה ב-18 באפריל 1954, וברצלונה איבדה את האליפות לריאל מדריד.
בגביע הבקיע שער ברבע הגמר נגד אתלטיק בילבאו והוא סייע לקבוצתו להגיע לגמר, שם הובסה 3-0 על ידי ולנסיה ואיבדה גם את התואר הזה.
דאוצ'יק הוחלף בסנדרו פופו, והעונה הבאה הייתה דומה לקודמתה.
ברצלונה כשלה בזכייה באליפות או בגביע, ובוסק הבקיע פעמיים ב-23 משחקי ליגה ופעם אחת ב-4 משחקים בגביע.
פופו הוחלף בפרנץ פלאטקו אך מצבה של ברצלונה לא השתנה והיא סיימה כסגנית האלופה בפעם השלישית ברציפות.
בוסק השתתף בכל משחקי הליגה והבקיע 3 שערים.
ברצלונה החליפה מאמן פעם נוספת, ובעונת 1956/1957 שיחקה תחת דומנק בלמניה.
חלקו של בוסק במשחקי הקבוצה קטן והוא פתח ב-18 משחקי ליגה בהם כבש 5 שערים, כולל צמד בניצחון 6-1 על לאס פאלמס ב-10 בפברואר 1957. בלמניה הדריך את ברצלונה לתואר ראשון מזה 4 שנים, לאחר שהיא ניצחה את אספניול 1-0 בגמר הגביע, אך בוסק לא שותף במשחק זה.
מגמה זו המשיכה גם בעונה הבאה, ובוסק פתח רק ב-6 משחקי ליגה, בהם הבקיע פעם אחת.
בוסק השתתף במשחק הראשון והשלישי של חצי גמר גביע ערי הירידים נגד ברמינגהאם סיטי, אך בגמר בו גברה ברצלונה על לונדון XI לא לקח חלק.
בקיץ 1958 עזב בוסק את ברצלונה ועבר לריאל בטיס, שעלתה בעונה שלפני כן לליגה הראשונה.
בוסק לא השתלב במהרה בקבוצתו החדשה, והוא פתח לראשונה במשחק ליגה רק במחזור ה-14. בהופעתו הרביעית במדי בטיס, במשחק הליגה נגד אספניול ב-25 בינואר 1959, הבקיע שער ראשון במדיה ועזר לקבוצתו לנצח 3-1. עד סוף העונה הופיע בשלושה משחקי ליגה נוספים והבקיע פעם נוספת.
בגביע הבקיע שער ועזר לבטיס להגיע לרבע הגמר, שם הודחה על ידי ברצלונה.
בעונתו השנייה בבטיס התאקלם היטב והופיע ב-26 משחקי ליגה בהם הבקיע פעם אחת, בדרבי העירוני נגד סביליה ב-6 במרץ 1960 והסתיים בניצחון סביליה.
הוא עזר לקבוצה להגיע למקום ה-7 בליגה בסיום העונה.
בעונת 1960/1961 שב לשתף פעולה עם המאמן פרדיננד דאוצ'יק, שהפך למאמנה של בטיס.
עמו הגיעה בטיס פעם נוספת למקום ה-7, ובוסק ערך 29 הופעות והבקיע פעמיים.
הוא עזר לבטיס להגיע לחצי גמר הגביע, אך לא לקח בו חלק, ובטיס הודחה על ידי ריאל מדריד.
בעונה הבאה, בה הגיעה בטיס למקום ה-9, הבקיע 3 שערי ליגה ב-22 הופעות.
אחד מהם היה בעיטת עונשין לרשתה של ריאל מדריד, ובטיס ניצחה במשחק זה 2-1. במשחק הראשון של שמינית גמר הגביע הבקיע שער לרשתה של סביליה, אך בטיס הודחה בתוצאה המצטברת 5-4. דאוצ'יק עזב באמצע עונת 1962/1963, בטיס המשיכה לבלות בעיקר במרכז טבלת הליגה ובוסק המשיך לשחק בתדירות גבוהה במשחקי הקבוצה.
פעם נוספת הובא לבטיס מאמן שאימן את בוסק בברצלונה - דומנק בלמניה חבר לבוסק והחל לאמן את בטיס לקראת עונת 1963/1964. בלמניה הדריך את בטיס בהצלחה למקום ה-3 בליגה, אך מעמדו של בוסק דעך מעט, והוא שותף ב-17 משחקי ליגה מבלי לכבוש שער.
בלמניה עזב את הקבוצה בסוף העונה, ובטיס סבלה מחוסר יציבות בעונה הבאה.
היא הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע ערי הירידים, והחל מאמצע העונה הידרדרה ממרכז הטבלה לתחתיתה.
בשל כך החליפה מאמן מספר פעמים במהלך העונה.
לאחר רצף של 12 משחקים ללא ניצחון, הצליחה לנצח שנים משלושת המשחקים האחרונים לעונה זו, וכך היא עלתה מהמקום ה-14, המוביל לירידיה לליגה השנייה, למקום ה-12, וכך נשארה בליגה הראשונה.
בוסק הופיע ב-15 משחקי ליגה והבקיע פעם אחת, שערו המקצועי האחרון בקריירה, בהפסד 4-2 לסביליה ב-7 בפברואר 1965.
בוסק בן ה-34 עזב את בטיס בסוף העונה והצטרף לאלצ'ה, ששיחקה גם היא בליגה הראשונה, אך שם הוא לא זכה לשחק כלל.
משום כך, עזב אותה בינואר 1966 ועבר לסאנטס, קבוצה קטנה בקטלוניה ששיחקה בליגה השלישית, ובסוף העונה פרש ממשחק.
לאחר שהציג יכולת טובה במדי ברצלונה, ערך בוסק את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד ב-19 במרץ 1953, במשחק ידידות בו ניצחה ספרד 3-1 את .
בהמשך השנה השתתף ב-3 משחקי ידידות נוספים.
ב-6 בינואר 1954 ערך את הופעתו הרשמית היחידה במדי הנבחרת, במשחק מוקדמות מונדיאל 1954 נגד , בו היה שותף לניצחון 4-1, אך הוא לא לקח חלק בשני המשחקים הנוספים במוקדמות, ונבחרתו כשלה בהעפלה למונדיאל.
משחקו השישי והאחרון במדי הנבחרת היה בהפסד במשחק ידידות ל ב-17 במרץ 1955.
אנדראס בק הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני.
בק שיחק לאורך רוב בקריירה שלו בהופנהיים.
לבק תשע הופעות במדי נבחרת גרמניה.
אנדראס בק נולד ברוסיה, ובגיל שלוש היגר עם משפחתו לגרמניה.
לאחר ששיחק במספר מועדוני נוער, עבר בק בשנת 2005 כאשר היה בן 18 לשטוטגרט, וחתם על חוזה מקצועני במועדון.
בפברואר 2006 ערך בק את הופעת הברוכה בבונדסליגה מול ארמיניה בילפלד, ומספר ימים מאוחר יותר ערך בכורה בגביע אופ"א מול מידלסברו.
לאחר שאנדראס הינקל עזב את שטוטגרט לטובת סביליה, בק ירש את מקומו כמגן הימני של הקבוצה, אך לא הצליח להשתלב כשחקן הרכב ואיבד את מקומו לריקרדו אוסוריו.
בעונת 2006/07 ערך בק ארבע הופעות במדי שטוטגרט, שזכתה באליפות הבונדסליגה באותה עונה, וביתר הזמן שיחק בעיקר בקבוצת המילואים.
באוקטובר 2007 הבקיע בק את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, שהיה לשער ניצחון מול באייר לברקוזן במשחק שהסתיים בתוצאה 1-0. באותה עונה בק בישל שני שערים בליגת האלופות, ממנה הודחה שטוטגרט בשלב הבתים, אך גם נפצע בברכו והושבת לתקופה ארוכה.
בעונת 2007/08 ערך בק 18 הופעות ליגה במדי שטוטגרט.
בתום העונה עזב את המועדון ונמכר להופנהיים תמורת שלושה מיליון אירו, על אף שהצהיר במהלך העונה שברצונו להישאר בשטוטגרט.
ביולי 2008 חתם בק על חוזה לארבע שנים בהופנהיים, העולה הטרייה לליגת הבונדסליגה, שם שיתף פעולה בהגנה עם אייזק וורסה ועם מרווין קומפר.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בבונדסליגה ערך באוגוסט 2008 בניצחון 3-0 על אנרגי קוטבוס.
בעונתו הראשונה בהופנהיים ערך בק 30 הופעות, והקבוצה סיימה במקום השביעי בבונדסליגה, על אף שפתחה את העונה היטב וסיימה אותה כאלופת החורף.
בעונת 2009/10 בק סבל ממספר פציעות שבגינן ערך רק 25 הופעות ליגה.
לקראת עונת 2010/11 מונה בק כקפטן של הופנהיים.
בעונה זו החמיץ משחק ליגה אחד בלבד, והציג יכולת טובה שגררה עניין מיובנטוס, שהתעניינה בבק, אך ההצעה לא התממשה.
באוקטובר 2011 האריך בק את חוזהו בהופנהיים עד לשנת 2014. לקראת עונת 2012/13 ויתר בק על סרט הקפטן לטובת שוער הרכש החדש, טים ויזה.
עקב פציעתו הממושכת של ויזה בנובמבר 2012, בק שב להיות הקפטן של הקבוצה.
בעונה זו, הופנהיים התמודדה בתחתית והגנתה בהנהגת בק ספגה 67 שערים, אך הקבוצה נשארה לבסוף בבונדסליגה לאחר שהשיגה מקום למבחני ההישרדות במחזור האחרון לאחר תקופה ארוכה מתחת לקו האדום, וגברה במבחנים על קייזרסלאוטרן.
גם בעונת 2013/14 הגנת הופנהיים לא היטיבה לשחק, וספגה 70 שערים, אך הקבוצה סיימה את העונה במקום התשיעי, הרחק ממאבקי התחתית.
מעונה זו זכור המקרה בו בק בעט בטעות באחד מהצלמים, וגרם לאשפוזו.
בתום עונה זו האריך בק את חוזהו בהופנהיים עד לשנת 2017. עם זאת, עונת 2014/15 הייתה השביעית והאחרונה של בק בהופנהיים.
בעונה זו בק המשיך לשמש כקפטן, והגנת הופנהיים התייצבה מעט וספגה 55 שערים.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השמיני.
בתום עונת 2014/15 עזב בק את הופנהיים לאחר שצבר 216 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, וחתם בבשיקטש הטורקית.
ביולי 2015 חתם בק על חוזה בבשיקטש לשלוש שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת, והיה לאחד משלושה גרמנים בקבוצה, יחד עם מריו גומז וטולגאי ארסלאן.
בתום עונתו הראשונה בקבוצה, 2015/16, בה ערך 32 הופעות ליגה, זכה בק עם בשיקטש באליפות של ליגת העל הטורקית.
בעונת 2016/17 השתתף בק עם בשיקטש בשלב הבתים של ליגת האלופות.
במחזור האחרון של שלב הבתים, הייתה בשיקטש אמורה לנצח את דינמו קייב, תוצאה שהייתה מעלה את הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשמינית הגמר.
בדקה ה-29, במצב של 1-0 לדינמו קייב, הורחק בק לאחר טעות שיפוט, כאשר נטען כי הכשיל ברחבה את דרליס גונסאלס, כאשר בק דווקא היה השחקן המוכשל.
בעקבות ההרחקה נפסק פנדל עבור דינמו קייב, אותו תרגם אנדריי ירמולנקו לשער, ובהמשך הסתיים המשחק בתוצאה 6-0, ובשיקטש נשרה אל הליגה האירופית.
בתום עונה זו, זכה בק עם בשיקטש באליפות שנייה ברציפות.
ב-31 באוגוסט 2017 חתם בק בשטוטגרט, וחזר למועדון נעוריו.
בק רשם עונת בכורה מוצלחת, כששיתף פעולה בהגנה עם בנז'מן פבאר, דניס אאוגו והולגר באדשטובר, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני בבונדסליגה בעונה בה שטוטגרט חזרה לבונדסליגה לאחר עונה אחת בבונדסליגה השנייה.
בעונת 2018/19 בק רשם עם שטוטגרט ירידה לבונדסליגה השנייה לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה-16, והפסידה במבחני ההישרדות לאוניון ברלין.
בק לא נטל חלק במבחני ההישרדות.
ביולי 2019 חתם בק על חוזה באויפן מליגת העל הבלגית.
בקיץ 2022 פרש בק ממשחק פעיל.
בק היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת רוסיה בזכות העובדה שנולד בברית המועצות וסבתו רוסיה המתגוררת בסנט פטרסבורג, או בנבחרת גרמניה.
בפברואר 2007 החל לשחק בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, ובשנת 2009 זכה עם נבחרת זו באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009, כאשר בדרך לזכייה הבקיע שער ניצחון בחצי הגמר מול הנבחרת האיטלקית.
באותה שנה החל בק לשחק בנבחרת גרמניה הבוגרת, וערך במדיה תשע הופעות.
בק נכלל בסגל ההתחלתי למונדיאל 2010, אך נופה מהסגל בניפוי הסופי לקראת המונדיאל על ידי המאמן יואכים לב, שהעדיף על פניו את הולגר באדשטובר ואת דניס אאוגו.
לאחר מכן, בק לא זומן עוד לנבחרת, ואמר כי הניפוי אמור לחשל אותו ולפתח אותו כאדם וככדורגלן.
עם נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21:
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009
אנדראה קונסילי (נולד ב-27 בינואר 1987) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת השוער בססואולו.
כדי לקבל ניסיון בעמדת השוער הראשון, קונסילי הושאל מאטאלנטה לקבוצת סמבנדטסה מהליגה השלישית בעונת 2006/2007. עונה לאחר מכן הושאל לקבוצת הסרייה ב', רימיני.
לאחר עונות ההשאלה המוצלחות חזר קונסילי לאטלנטה בתור שוערה הראשי.
ב-1 בספטמבר 2014 לאחר 8 עונות באטלנטה, קונסילי חתם בססואולו בעבור שלושה מיליון אירו.
קונסילי היה השוער הלאומי בגילאים 16 עד 23 ואף רשם הופעה בודדת בנבחרת האולימפית ב-2008. הוא זומן לראשונה לסגל של הנבחרת הבוגרת ב-15 באוגוסט 2012 על ידי המאמן דאז, צ'זרה פראנדלי, למשחק ידידות נגד אנגליה.
אנדראה קונטי (באיטלקית: Andrea Conti; נולד ב-2 במרץ 1994) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קונטי נולד בעיר לקו שבמחוז לומברדיה שבאיטליה.
בשנת 2002 נבחן בשורות מילאן ואף הותיר רושם טוב, אולם לא הצטרף לנוער של הקבוצה עקב ריחוק מחנה האימונים מביתו.
הוא קיבל גם הצעה מהיריבה העירונית, אינטר, אך בסופו של דבר הצטרף לאקדמיית הנוער של אטאלנטה.
בחודש יולי 2013 הושאל קונטי לקבוצת פרוג'ה מהליגה השלישית באיטליה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה ב-4 באוגוסט בהפסד הבית 0–1 לקבוצת סבונה במסגרת הגביע האיטלקי.