tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם היה יכול לעסוק בתחביביו המפורסמים – ציור, כתיבה, ובניית קירות לבנים, כמו גם גידול ברבורים שחורים.
בעקבות ספר שפרסם רופאו האישי לורד מוראן, ידוע כי במשך שנים רבות נאבק צ'רצ'יל במחלת הדיכאון, אותה כינה "הכלב השחור שלי".
הכתיבה הקלה וסייעה לו להירגע.
שירותו הצבאי היה קרבי ממש.
הוא השתתף בקרבות בקובה, בהודו, בסודאן, בדרום אפריקה.
בחלק מהקרבות פעל במקביל כלוחם וכעיתונאי ששלח כתבות ללונדון.
פעמים רבות הוא נחשף לאש, ירה ואף הרג חיילי אויב.
כעיתונאי הוא לא היסס להעביר ביקורת על דרך ניהול הקרבות של מפקדיו, שאף ניסו להיפטר ממנו.
עבור כתבותיו הוא קיבל את השכר הגבוה ביותר בבריטניה.
סיפוריו יצרו לו מוניטין של איש אמיץ לב.
ללא ספק, הוא היה נועז, שלא לומר פזיז, תכונה שהופיעה עוד בילדותו.
מבחינה כלכלית-חברתית ניתן להגדיר את צ'רצ'יל כליברל.
הוא הציע חוק שכר מינימום, היה מעורב בהקמת לשכות תעסוקה, הגה את רעיון ביטוח האבטלה, נלחם והצליח להעלות את רמת המיסוי על העשירים, במיוחד על בעלי הקרקעות.
כשר הפנים הוא קיצר עונשי מאסר, התחשב בעבריינים הצעירים, התעלם מהומוסקסואליזם, צידד באיגודים המקצועיים.
צ'רצ'יל היה אדם רב כישרונות.
היה לו זיכרון אדיר שממנו ידע לשלוף קטעים מתאימים לאותו רגע ללא מאמץ.
היה לו כושר אנליטי חריף והוא ידע להחליט על סדרי עדיפויות.
בנוסף על כך היה לו מוח יצירתי.
אם מוסיפים לכל הכישורים הללו את הדחף שלו להוכיח עצמו בפני אביו, דבר שגרם לו לעבוד עוד ועוד, אפשר להבין את הספק העבודה העצום שלו.
צ'רצ'יל היה כותב פורה כל ימי חייו, ובתקופות בהן לא כיהן במשרה ציבורית זכה להכרה כסופר מוכשר.
על אף מוצאו האצילי, לא ירש מספיק כסף כדי לממן את אורח חייו הפזרני, והיה עליו לכתוב על מנת להתפרנס.
ספרו "ההיסטוריה של העמים דוברי האנגלית" נכתב במיוחד למטרה זו.
למרות היותו סופר מוכשר, מעולם לא הוכשר כהיסטוריון.
הוא הושפע מכותבים כקלרנדון, שכתב היסטוריה של מלחמת האזרחים האנגלית, אדוארד גיבון, כותב "נפילתה ושקיעתה של האימפריה הרומית" ותומאס בבינגטון מקאולי שכתב את ה"היסטוריה של אנגליה".
לא היה לו כל עניין בהתפתחות כלכלית או חברתית.
ההיסטוריה על פי צ'רצ'יל נראתה כרצף של שליטים, קרבות ונאומים, המונעים בכוחה של האישיות הגדולה, ולא בכוחה של קידמה חברתית, כלכלית או טכנולוגית.
צ'רצ'יל היה אחד מאחרוני התומכים באסכולת "ההיסטוריה הוויגית", האמונה בה תמכו אנשי המפלגה הוויגית במאה ה-18 והמאה ה-19 כי לעם הבריטי ייעוד היסטורי וגדולה היסטורית, וכי ההיסטוריה הבריטית צריכה להיראות כחתירה בלתי פוסקת לעבר ייעוד זה.
אמונה זו השפיעה על הדרך בה כלכל את מעשיו מבחינה פוליטית, אך גם השפיעה לרעה על כתיבתו כהיסטוריון.
האחת – היסטוריה של משפחתו כביוגרפיות של אביו ושל מרלבורו.
אלו עדיין מוחזקות כביוגרפיות טובות בסוגן, אך ניכר בהן הרצון לשבח את נושאן, תוך התעלמות מפגמיו.
שתי העבודות נקראות עדיין, אך הן נחשבות למיושנות אל מול מחקרים מודרניים בנושאים אלה.
הקטגוריה השנייה היא כתביו הביוגרפיים מתקופת נעוריו, לרבות ספריו העוסקים במלחמה בסודאן, במלחמת הבורים וכיוצא בזה.
ספרים אלו, שהם ברובם אגד של כתבות עיתונאיות (שקובצו בצורה מסודרת לספר בשם "ראשית חיי" שיצא בשנת 1930) הם תיאורים צבעוניים, מהנים ומשעשעים של התקופה הסוערת בה שימש כחייל וכעיתונאי, ומהווים כשלעצמם מקור רב ערך ללימוד המלחמות האימפריאליות הבריטיות בתחילת המאה ה-20.
עיקר תהילתו של צ'רצ'יל כסופר, שהקנתה לו את פרס נובל לספרות בשנת 1953 נשענת על הקטגוריה השלישית – ספרים עבי כרס ורבי כרכים המתארים היסטוריה סיפורית של נושא מסוים.
הראשון הוא ספרו על מלחמת העולם הראשונה, בן ששת הכרכים, הנקרא "המשבר העולמי".
השני הוא ספרו "מלחמת העולם השנייה" (יצא לאור בעברית בשנת 1967 בהוצאת "עם הספר" בתרגום אהרן אמיר) והשלישי הוא "היסטוריה של העמים דוברי האנגלית", תיאור של ההיסטוריה של בריטניה ומושבותיה, לרבות ארצות הברית, מהתקופה הפרהיסטורית ועד תחילת המאה ה-20 (יצאו בעברית בשנת 1958 בהוצאת "עם הספר" בתרגום אהרן אמיר).
היו מבקרים שטענו כי ההחלטה להעניק לו את פרס נובל לא נבעה מהאיכות הספרותית של כתיבתו, אלא מרצונה של שוודיה לפצות על הנייטרליות שנקטה במלחמת העולם השנייה.
ספריו העוסקים בשתי מלחמות העולם אינם עבודות היסטוריות מן השורה, מאחר שלכותב הספרים היה חלק בנעשה.
המדובר בספרי זכרונות, שצ'רצ'יל הרחיב את תחומם מעבר לפעילותו האישית על מנת לכלול סקירה מקיפה ככל האפשר של האירועים, תוך שהוא מציב את בריטניה, ואת עצמו, במרכז הסיפור.
ארתור בלפור תיאר את ספרו על מלחמת העולם כ"ביוגרפיה המבריקה של וינסטון, המוסווית כהיסטוריה של היקום".
הגישה הייחודית של צ'רצ'יל למסמכים רשמיים, תוכניות מלחמה וסודות, כמו גם להתכתבות אישית, אינטימית לעיתים, שניהל עם גדולי העולם (עליה חתם כ"אישיות ימית לשעבר") מעניקה לזיכרונות אלו ערך ניכר.
ספריו על שתי מלחמות העולם הם זיכרונות אישיים במידה רבה, צבועים בצבע עז של העדפותיו האישיות והפוליטיות של צ'רצ'יל.
ספרו על מלחמת העולם השנייה היה במשך שנים רבות הספר המוביל בנושא זה, היה לרב-מכר בבריטניה ובארצות הברית, ונחשב במשך שנים אחדות להיסטוריה רשמית כמעט של המלחמה.
הספרים עודם נקראים כיום כזיכרונותיו של מנהיג רב חשיבות מתקופת המלחמה.
מחקרים ומסמכים שנתגלו לאחר כתיבת הספרים חשפו עובדות חדשות, שצ'רצ'יל היה מנוע מלכתוב בספריו, בין היתר בשל המלחמה הקרה והכורח שלא לחשוף סודות ביטחוניים.
הספר רחוק מלהיות היסטוריה בת-סמכא ואובייקטיבית של המלחמה, אך הוא מאיר בצורה ברורה את נקודת הראות הבריטית, והוא רב ערך במיוחד באשר לתקופה שבין 1940 ל-1942, בה ניתן לראות גם את שיא הקריירה של צ'רצ'יל.
"ההיסטוריה של העמים דוברי האנגלית" נכתב בשנות השלושים כאשר צ'רצ'יל היה במשבר אישי ופוליטי, והיה זקוק למימון.
בתקופת המלחמה ולאחריה, היה צ'רצ'יל עסוק בניהול המלחמה ובכתיבת זכרונות המלחמה, ורק לאחר פרישתו, בשנת 1955 שב לספר זה.
הספר מהווה סקירה היסטורית רחבת יריעה, ומרתקת לעיתים, אך הוא מתעלם מהתפתחויות כמהפכה התעשייתית לטובת תיאורים מפורטים ונמלצים של קרבות והתפתחויות פוליטיות.
מכתביו של צ'רצ'יל תורגמו לעברית, בעיקר זיכרונות המלחמה ו"ההיסטוריה של העמים דוברי האנגלית", אשר יצאו בכרכים מהודרים בתרגום אהרן אמיר.
יצירתו על מלחמת העולם הראשונה טרם זכתה לגרסה עברית.
כתבי השחרות של צ'רצ'יל, כמו גם קובצי נאומיו תורגמו באופן חלקי בשנות ה-40 בהוצאות שונות.
כרך בשם "עד חורמה" שהכיל את נאומי המלחמה של צ'רצ'יל בתרגום יוסף לוז (הוא יונתן רטוש) וחגי גד, יצא לאור בשנת 1945 בהוצאת "מחברות לספרות".
מתחילת הקריירה הפוליטית שלו גילה צ'רצ'יל יחס חם ואוהד ליהודים ולעניין הציוני.
עוד בשנת 1905, בראשית דרכו הפרלמנטרית, ניהל תעמולה נגד חוק הזרים, והתנגד לו נחרצות.
ב-1906 כתב במכתב לפעיל ציוני במנצ'סטר בשם דולברג כי הוא מכיר בזכות העם היהודי לחיים עצמאיים.
במהלך הקריירה הפרלמנטרית והמיניסטריאלית, פעל באופן עקבי על מנת לסייע ליהודים, ולמטרה הציונית, ברוח הצהרת בלפור לה חש מחויב.
הוא הכשיל הצעה להגביל את הגירת היהודים, תמך בהצעות חוק לטובתם (כמו פתיחת עסקיהם ביום ראשון במקום בשבת), דיכא כשר הפנים התפרצויות אנטישמיות וב-1919 התערב ללא הצלחה להפסקת הפרעות ביהודי רוסיה.
ב-1921, בתפקידו כשר המושבות, ביקר צ'רצ'יל בארץ ישראל ונפגש עם ראשי היישוב, בהם יצחק בן-צבי, ד"ר יעקב יוחנן טהון, דוד ילין, הרב יעקב מאיר הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ד"ר ארתור רופין ונציגים נוספים.
הוא קיבל אותם ברוח טובה וחזר על מחויבותו להצהרת בלפור.
במהלך שהותו בארץ ביקר בהר הצופים, בלוויית נחום סוקולוב ודוד ילין, וכן ביקר בתל אביב, יפו וראשון לציון.
בכל מקום שיבח את היישוב העברי בארץ ישראל, והביע מחויבות לרעיון של בית לאומי ליהודים בארץ ישראל.
לאור התרשמויותיו מביקורו בארץ ישראל, פרסם ב-1922 את הספר הלבן, בו קבע כי אין לבטל את הצהרת בלפור.
העלייה היהודית הוגבלה על פי כושר הקליטה הכלכלי של הארץ ועבר הירדן נקרע משטח ארץ ישראל.
לאחר פרסום מסקנות ועדת פיל בשנת 1937 הביע התנגדות לתוכנית המוצעת לחלוקת הארץ, וקרא להמשך העלייה וההתיישבות "כמקום מקלט ומקור השראה ליהודים הנרדפים עד צוואר בארצות כה רבות".
לאחר פרסום הספר הלבן של 1939 שנסוג מהצהרת בלפור, נשא צ'רצ'יל נאום חריף בפרלמנט, וקרא לתוכנית המוצעת "חילול ההבטחה...
במלחמת העולם השנייה הוא נענה להתגייסות אנשי היישוב לצבא הבריטי ולהקמת דיוויזיה יהודית (הבריגדה העברית), על אף שהצעד עורר התנגדות שנומקה בטיעון שמדיניות פרו-ציונית עלולה להביא לכעס הערבים.
על כך הוא כתב בטיוטה לספרו, כי כמה משריו ומרבית אנשי משרד החוץ ומפקדי הצבא היו פרו-ערבים "אם לא היו לאמיתו של דבר אנטישמים".
בזמן המלחמה הוא הצהיר בהזדמנויות רבות על תמיכתו בשאיפות היהודים למדינה.
באחד הנאומים בקהיר, בסוף 1943, הוא קרא "אני ציוני!" והביע תמיכה בהקמת מדינה ליהודים, לאחר שסבלו כה רבות מזוועות הנאצים.
למרות זאת, בריטניה בראשותו מנעה כניסת פליטים יהודים לתוכה ואסרה את הכניסה לארץ ישראל בזמן השמדת היהודים בשואה.
כשגברה הדרישה מצד ארגונים יהודיים לפעול פעולה צבאית בהפצצת המשרפות, הוא בדק את הנושא אצל בעלי הברית בממשל האמריקאי ובסופו של דבר לא הוקצו לכך מטוסים, בטענת פגיעה במאמץ המלחמתי ומטעמים נוספים (אחד מהם טוען לכניעתו לנוכח התנגדות אמריקאית לפעולה שכזו).
בינואר 1944 העביר צ'רצ'יל בקבינט החלטה עקרונית להקים מדינה יהודית בחלק מארץ ישראל, אך הטיל איפול כבד על פרטי התוכנית.
הדבר העיקרי שיש להתמקד בו היה, לשיטתו, הניצחון על היטלר וכל דבר אחר יש לדחותו.
"חכו לאחר המלחמה" נהג להגיד לפעילים הציוניים, בהם לידידו הוותיק, חיים ויצמן.
עם סיום המלחמה השיב לקריאתו של ויצמן לפתוח את שערי הארץ בפני הפליטים היהודים ולהכריז על מדינה יהודית ולאחר פרישתו מראשות הממשלה, תקף את מדיניותו של שר החוץ ארנסט בווין ודרש מבריטניה לצאת מארץ ישראל ולהכיר במדינה היהודית.
בשנת 1964 הוענק לו פרס הרצל של הסתדרות ציוני אמריקה על פועלו למען הציונות.
עם זאת, מדיניות הספר הלבן נמשכה גם בתקופת כהונתו, מדיניות שמנעה בפועל את אפשרות ההמלטות של יהודים מאירופה לארץ ישראל, ולמעשה חרצה גזר דין מוות על יהודים אלה ומשפחותיהם.
על פי אתר עיריית ירושלים, רחוב שדרות צ'רצ'יל בירושלים קרוי על שמו.
בנוסף לירושלים, גם בערים תל אביב, נתניה ודלית אל כרמל קרויים רחובות על שמו.
בטכניון שבעיר חיפה קרוי בניין על שמו.
לזכרו הוקם יער צ'רצ'יל ומצפור בגובה 350 מטר מעל פני הים, בדרך נוף יער בית קשת, בהוקרה מיהודי בריטניה.
על היטלר ומוסוליני, הוצאת אישים ומאורעות, 1941.
גדולי הדור, הוצאת מסדה, 1941.
שחרית חיי, הוצאת אמנות, 1945.
מלחמת העולם השנייה (6 כרכים).
היסטוריה של העמים דוברי האנגלית (4 כרכים), הוצאת עם הספר, 1958.
הסתערות הפרשים באומדורמן, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1984.
לעולם לא ניכנע – מבחר מנאומיו של וינסטון צ'רצ'יל, מאנגלית: טל יצחקי, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2011.
וינס פלין היה מחבר ספרות בלשית אמריקאי.
וינס פלין נולד במיניאפוליס, סיים את האקדמיה על שם סנט תומאס בשנת 1985 ואת האוניברסיטה על שם סנט תומאס, במגמת כלכלה, בשנת 1989. עם סיום לימודיו החל לעבוד בתאגיד המזון קראפט בתור מנהל שיווק ומכירות.
בשנת 1990 עזב את עבודתו מתוך רצון להיות טייס בחיל הנחתים האמריקני.
שבוע לפני תחילת הקורס, הוא קבל הודעה שמועמדותו נדחית.
הסיבה לסירוב הייתה רפואית, כיוון שבצעירותו סבל מהתקפי אפילפסיה.
פלין נכנס לעבוד בחברת מקרקעין United Properties במיניאפוליס.
בזמנו החופשי הוא החל לכתוב.
לאחר שנתיים הוא הגיע לכלל החלטה נועזת, לעזוב את עבודתו ולהתמסר לכתיבה.
הוא עבר לקולורדו והחל לכתוב את מה שעתיד להיות ספרו הראשון "Term Limits".
לפרנסתו הוא עבד בלילות בתור מוזג בבר בעיר, ואילו את שעות היום הקדיש לכתיבה.
לאחר חמש שנות עבודה ויותר משישים מכתבי סירוב שקבל מהוצאות ספרים שונות, הוא נקט בצעד יוצא דופן והוציא את ספרו הראשון באופן עצמאי.
הספר זכה להצלחה גדולה ותוך זמן קצר הוצע לו חוזה עם הוצאת הספרים הידועה Pocket Books שבבעלות סימון ושוסטר.
ספריו הגיעו למקומות ראשונים ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, והוא החל להתפרסם בזכות התיאורים והאזהרות המתמידים שבספריו, כנגד הטרור של האסלאם הפונדמינטליסטי.
פלין נחשב לסופר פופולרי בקרב החוג הפוליטי והחברתי של העיר וושינגטון.
הנשיאים לשעבר ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש נמנים עם אוהדיו.
עבדאללה השני, מלך ירדן גם הוא נחשב לחובב ספריו ואף ארח את הסופר בארמונו.
פלין ידוע בקרב קהילת המודיעין כסופר שתיאוריו ריאליסטים.
ספרו "צופן וושינגטוני" עוכב פרק זמן על ידי הפנטגון ואושר לפרסום רק אחרי בדיקה ביטחונית.
וינס פלין שמש כיועץ לסדרת הטלוויזיה 24, מהפרק החמישי ואילך.
נפטר ב-19 ביוני 2013 לאחר מאבק בן שלוש שנים בסרטן הערמונית.
הפיכתו של וינס פלין לסופר מצליח יכולה להתקבל בפליאה מסוימת, כיוון שהוא סובל מילדותו מדיסלקסיה.
פלין עצמו מספר שבמאמץ להתגבר על קשיי הליקוי הוא הכריח את עצמו לכתוב ולקרא יום יום.
הוא החל לקרוא כל מה שנקרה תחת ידו ארנסט המינגוויי, רוברט לדלום, טום קלנסי, גור וידאל, ג'.ר.ר.
אולם לבו הלך בעיקר שבי אחרי ספרי ריגול.
את הדחיפה לכתוב קבל לאחר אי קבלתו לקורס טיס.
פלין פרסם עד כה ארבעה עשר ספרים, אשר שלושה מהם הופיעו בתרגום עברי.
הוא סופר של גיבור אחד, הפרוטגוניסט של כל ספריו הוא מיטש ראפ איש הסי.
ראפ הוא איש פעולה ובשעת הצורך אף אינו חושש ליטול את עשיית הצדק לידיו, הוא בעל לשון שנונה ממעט בדיבור, מסור מאוד לארצו, אולם מתוסכל מאוד מסרבול הנהלים והסחבת שמאפיינים את הממשל ולעיתים הוא מתעלם מהם .
בשנת 2007 זכה ספרו Protect and Defend, למקום ראשון ברשימת רבי המכר של ניו יורק טיימס.
חברת CBS רכשה את זכויות לסרט על פי ספרו " רוצח אמריקאי".
ספרו "American Assassin" עובד לסרט מתח והפעולה מתנקש אמריקאי ב-2017.
וינס פלין התגורר במיניאפוליס עם אשתו ושלושת ילדיו.
"כוח מבצעי", תרגום גילה וולף, הוצאת אור-עם 2004.
"הצופן וושינגטון" תרגום גילה וולף, הוצאת אור-עם 2005.
"וידוא הריגה" תרגום ארז אשרוב, הוצאת כנרת זמורה ביתן 2014.
בנוסף, ישנם ספרים נוספים בסדרת מיטש ראפ שלא תורגמו לעברית:
ג'וֹרְג וִינְסֶנְט "וִינְס" גִילִיגַאן ג'וּנְיוֹר הוא תסריטאי, במאי ומפיק אמריקאי.
ידוע בזכות עבודתו על סדרות טלוויזיה, בין השאר כיוצר ושואו ראנר של שובר שורות וסמוך על סול ומתסריטאי וממפיקי הסדרה תיקים באפלה.
גיליגאן נולד בריצ'מונד שבוירג'יניה, אימו הייתה מורה בבית ספר יסודי, ואביו היה שמאי.
הוריו התגרשו בשנת 1974, והוא ואחיו הצעיר, פטריק, גדלו בפארמוויל שבוירג'יניה.
כשגדל, גיליגאן ואנגוס וואל (כיום עורך סרטים ידוע) הפכו לחברים טובים.
עניינו בסרטים החל כאשר אימו של וואל, ג'אקי, שהייתה גם מורה לצד אימו של גיליגאן, הביאה לו את מצלמת הסופר 8 שלה.
הוא השתמש במצלמה כדי לצלם סרטוני מדע בדיוני עם אחיו, פטריק.
אחד מסרטיו הראשונים נקרא "תאונת חלל" בו אחיו גילם את התפקיד הראשי.
שנה לאחר מכן, זכה בפרסו הראשון בתחרות סרטים של קבוצת גילו באוניברסיטת וירג'יניה.
ג'אקי לקחה את וואל וגיליגאן לקניון בריצ'מונד שם צפו בסרטים, על מנת לעודד אותם לפתח קריירה בתחום.
בריאיון הודה גיליגאן שג'אקי היוותה השפעה משמעותית בחייו, וכינה אותה "השראה אמיתית".
כישוריו ויצירתיותו של גיליגאן הוכרו כבר בגיל מוקדם.
אביו תיאר אותו כאדם שקדן ובעל דמיון פורה.
אביו חשף אותו לסרטי פילם נואר קלאסיים, כמו גם למערבונים של ג'ון ויין וקלינט איסטווד.
גיליגאן זכה במלגה ללמוד במרכז אמנויות יוקרתי במישיגן.
ב-1985 סיים את לימודיו בבית ספר תיכון, והחל ללמוד באוניברסיטת ניו יורק.
כאשר למד באוניברסיטת ניו יורק, הוא כתב תסריט בשם "הום פרייז", שמאוחר יותר הפך לסרט; ב-1989 גיליגאן זכה בפרס מושל וירג'יניה עבור התסריט.
אחד משופטי התחרות היה מארק ג'ונסון, מפיק סרטים, הוא התרשם מגיליגאן.
ג'ונסון שימש כמנטור עבור גיליגאן, והוא הציג אותו ליוצר הסדרה תיקים באפלה, כריס קרטר.
פריצתו הגדולה של גיליגאן הגיעה בעקבות הצטרפותו לסדרת הדרמה של פוקס תיקים באפלה.
גיליגאן היה מעריץ של הסדרה, ושלח לפוקס תסריט שהפך לפרק בעונה השנייה של הסדרה.
לאחר מכן כתב 26 פרקים מהסדרה, בנוסף להפיכתו לאחד ממפיקי של הסדרה.
גיליגאן ידוע כיוצר, כותב, במאי ומפיק של הדרמה שובר שורות.
ב-2008 היה מועמד לאמי על בימוי הפרק הראשון של הסדרה.
ב-2012 היה מועמד שוב לאמי באותה קטגוריה עבור הפרק האחרון של העונה הרביעית.
ב-2013 זכתה שובר שורות לראשונה בפרס אמי בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר על החצי הראשון של העונה החמישית של הסדרה.
ב-2014 זכתה שוב בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר.
בספטמבר 2013, Sony Pictures Television הכריזה על עסקה עם הערוץ האמריקאי CBS להפיק סדרת טלוויזיה חדשה של גיליגאן.
הסדרה עלתה לאוויר בפברואר 2015 ב-CBS.
הערוץ הזמין 13 פרקים לסדרה.
הסדרה תעקוב אחר בלש נאיבי ובלש ציני, כאשר הם כפרטנרים צריכים להתחרות בסוכן FBI שנדמה כי הוא מושלם במקצועו, אך הוא לא כך בפועל.
בספטמבר 2013, Sony Pictures Television הכריזה על עסקה עם AMC להפקת סדרת ספין אוף לשובר שורות שתתרכז באחת מהדמויות בסדרה.
הסדרה, אשר עלתה לאוויר בפברואר 2015, מתרכזת בסול גודמן לפני שהפך לעורך הדין של וולטר וויט.
היא מהווה פריקוול לאירועי שובר שורות.
בוב אודנקירק ישוב לגלם את סול.
גיליגאן גר בלוס אנג'לס, עם חברתו מאז 1991, הולי רייס.
בראיון ב-2011 ציין כי גדל כקתולי והגדיר את עצמו אגנוסטי.
ווילדר נפלם (1993) - תסריטאי
הנקוק (2007) - תסריטאי (עם וינסנט נגו)
אל קמינו: שובר שורות - הסרט (2019) - תסריטאי, במאי ומפיק
פלוריבוס (2025) - יוצר, תסריטאי, במאי ומפיק
וינמאקה (Winnemucca) היא עיר במחוז המבולדט במדינת נבדה שבארצות הברית.
על פי הערכות רשמיות בעיר מתגוררים 7,396 תושבים (2010), עלייה של 3.1 אחוזים ממפקד אוכלוסין של שנת 2000.
העיר נקראת על שם הצ'יף המקומי מהמאה ה-19 של שבטי הפאיוט אשר חיו באזור זה.
בתו של הצ'יף, שרה וינמאקה, פעלה למען חינוך ויחס הוגן בשבטים המקומיים.
המשפחה שלהם למדה אנגלית ושרה עבדה כמתורגמנית, תצפיתנית ושליחה של צבא ארצות הברית במלחמת באנוק בשנת 1878.
ב-19 בספטמבר 1900 הכנופיה של בוץ' קסידי שדדה את הבנק הלאומי הראשון של וינמאקה בסכום של 32,640 דולר.
שטחה הכולל של העיר הוא 24.3 קמ"ר, הכל שטחי יבשה.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 334.9 נפש לקמ"ר.
וינסטון לויד בוחארדה (בהולנדית: Winston Lloyd Bogarde; נולד ב-22 באוקטובר 1970) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי.
בוחארדה הצטיין בעיקר בתקופתו באייאקס אמסטרדם, עמה העפיל פעמיים ברציפות לגמר ליגת האלופות, ובמדי ברצלונה עמה זכה בשתי אליפויות ספרד.
הוא סיים את הקריירה במדי צ'לסי, בה בחר להישאר במשך ארבע עונות בהן כמעט ולא שיחק, וזאת על מנת לנצל עד תום את חוזהו היקר לארבע שנים.
לבוחארדה 20 הופעות במדי נבחרת הולנד, והוא נכלל בסגל הנבחרת לטורנירי יורו 1996 ומונדיאל 1998.
בוחארדה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת SVV מליגת המשנה ההולנדית בעונת , לאחר שגדל במחלקת הנוער של ספרטה רוטרדם.
הוא שיחק כקשר שמאלי ואף כחלוץ בשלבי הקריירה המוקדמים שלו.
בתחילת עונת הושאל לאקסלסיור רוטרדם, אך חזר לאחר חצי עונה ל-SVV, שסיימה במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגה הבכירה.
בוחארדה איבד את מקומו בסגל כשהקבוצה שיחקה בליגה הראשונה, ולא שיחק במדיה כלל בליגה הבכירה.
בתום העונה שב בוחארדה לקבוצת נעוריו, ספרטה רוטרדם.
בעונת, , עונתו הראשונה בקבוצה, נכלל בוחארדה בסגל קבוצת המילואים של ספרטה, ורק עונה כך הפך לראשונה בקריירה לשחקן הרכב פותח, כשרשם 32 הופעות ליגה.
בעונת כבר היה לאחד ממצטייני הקבוצה.
הוא כבש 11 שערי ליגה, שיא קריירה אישי.
לקראת עונת עבר בוחארדה לאייאקס אמסטרדם, אותה אימן אז לואי ואן חאל, שייעד לו את תפקיד המגן השמאלי, בניגוד לעמדות ההתקפיות יותר בהן שיחק בשלבי הקריירה המוקדמים.
תחילת הדרך של בוחארדה באייאקס הייתה קשה.
הוא חווה פציעה בחודש דצמבר ממנה התקשה להתאושש, ובנוסף התקשה להתרגל לתפקיד החדש בהגנה.
הוא שימש בעיקר כשחקן מחליף והסתפק באותה עונה ב-13 הופעות ליגה בלבד.
בוחארדה היה שותף להישג המרשים של קבוצתו באותו עונה, שזכתה באליפות הולנד ובליגת האלופות, לאחר שגברה במשחק הגמר, בו בוחארדה לא שותף, בתוצאה 0–1 על מילאן.
עונה אחר כך כבר היה בוחארדה לשחקן הרכב קבוע.
הוא רשם 33 הופעות ליגה במדי הקבוצה, עמה זכה באליפות שנייה ברציפות, בגביע הביניבשתי ובסופר קאפ האירופי, במהלכו גם כבש מול ריאל סרגוסה.
בליגת האלופות, הצליחה הקבוצה להעפיל למשחק הגמר מול יובנטוס, אך נוצחה בדו-קרב בעיטות עונשין.
בוחארדה פתח ושיחק לאורך כל דקות המשחק וההארכה.
עונת הביאה עמה ירידה הן ביכולתה של אייאקס והן ביכולתו של בוחארדה, שרשם רק 16 הופעות ליגה, בעקבות פציעות שונות שחווה שבמהלך העונה והירידה שחלה ביכולתו.
לקראת עונת עבר בוחארדה, יחד עם חברו לקבוצה פטריק קלויברט, למילאן האיטלקית.
הצמד הצטרף לקבוצה של המאמן פאביו קאפלו, שם פגשו את חבריהם לקבוצה שעברו למילאן עונה קודם לכן, מיכאל רייזיחר ואדגר דווידס.
על אף שזכה למקום בהרכב במשחקי קדם העונה, בהם הוסט המגן השמאלי הקבוע של מילאן, פאולו מלדיני, לעמדה אחרת, בוחארדה פתח את העונה כשחקן מחליף.
לאחר סכסוך עם המאמן קאפלו, וטעות במשחק ליגה מול אודינזה בו עלה כמחליף שהובילה לשער ולהפסד של מילאן, איבד בוחארדה לחלוטין את מקומו, ולאחר חצי עונה צבר רק שלוש הופעות ליגה, כולן כמחליף.
לאחר כחצי עונה במילאן, ובידיעה כי הוא צריך לצבור דקות משחק על מנת להיכלל בסגל נבחרת הולנד למונדיאל 1998 שנועד להתקיים בסיום העונה, החליט בוחארדה לעזוב את מילאן.
בינואר 1998 חתם בוחארדה בברצלונה הספרדית, שם התאחד עם מאמנו מאייאקס, לואי ואן חאל.
החצי השני של העונה היווה היפוך מוחלט לחצי הראשון מבחינתו של בוחארדה.
הוא היה לשחקן הרכב חשוב בברצלונה, בה שיחק בעיקר כבלם, וכבר באותה עונה זכה עם הקבוצה בשלושה תארים - אליפות ספרד, הגביע הספרדי והסופר קאפ האירופי.
לאחר שחווה פציעה קשה במהלך המונדיאל, בוחארדה החמיץ כמעט לחלוטין את עונת , ושותף למשחק ליגה אחד בלבד בדרך לזכייה באליפות שנייה ברציפות.
הוא חזר לכושר משחק לקראת עונת , ושותף ל-21 משחקי ליגה בעונה שהסתיימה בסגנות הליגה הספרדית, ובחצי גמר ליגת האלופות.
לקראת עונת , לאחר שחוזהו בברצלונה הסתיים, עבר בוחארדה לצ'לסי בחוזה לארבע עונות.
כשהגיע לקבוצה אימן אותה ג'אנלוקה ויאלי, אך חמישה מחזורים לאחר פתיחת העונה הוא הוחלף בקלאודיו ראניירי.
כבר לאחר שלושה חודשים, החליט ראניירי כי בוחארדה לא מתאים לסגל הקבוצה, ורצה לשחררו.
משחק הליגה האחרון בו שותף באותה עונה היה ביום הקופסאות, ה-26 בדצמבר 2000, כשעלה כמחליף מול איפסוויץ' טאון.
מאז אותו משחק ניסתה צ'לסי להשתחרר מחוזהו של בוחארדה כששלחה אותו להתאמן עם קבוצת המילואים (ולאחר מכן עם קבוצת הנוער), ובשלבים מסוימים לא רשמה אותו בהתאחדות הכדורגל האנגלית ולא נתנה לו מספר.
אף על פי כן, בוחארדה סירב לעזוב, בטענה כי אין קבוצה שתשלם לו סכום הקרוב לזה שהרוויח בצ'לסי, ועמד על כ-40,000 ליש"ט בשבוע.
בוחארדה כיבד את חוזהו עד סופו בקיץ 2004. במהלך ארבע העונות בהן היה חתום בצ'לסי רשם בוחארדה 11 הופעות בלבד.
מאז המשחק מול איפסוויץ' בדצמבר 2000, הוא לא רשם יותר הופעות ליגה בקבוצה.
למעשה, מאז אותו משחק הוא רשם הופעה נוספת אחת בלבד - כמחליף בגביע הפוטבול ליג בנובמבר 2002. ב-8 בנובמבר 2005, יותר משנה מאז עזב את צ'לסי ונותר ללא קבוצה ומשלא הצליח למצוא קבוצה שתענה על דרישותיו הכלכליות, פרש בוחארדה ממשחק פעיל בגיל 35.
בוחארדה זומן לראשונה לסגל נבחרת הולנד על ידי המאמן חוס הידינק.
הופעתו הראשונה הייתה ב-13 בדצמבר 1995, במסגרת מוקדמות יורו 1996. הולנד פגשה את באצטדיון אנפילד בליברפול למשחק פלייאוף, ובוחארדה פתח בהרכב קבוצתו שניצחה 0–2 והעפילה ליורו 1996.
בוחארדה זומן על ידי הידינק לסגל הנבחרת לקראת טורניר היורו.
על אף שצבר שלוש הופעות בינלאומיות בלבד טרם הטורניר, היה בוחארדה למגנה השמאלי הקבוע של הולנד בטורניר, ולא החמיץ אף דקת משחק מארבעת משחקיה של הולנד בטורניר.
ההולנדים העפילו משלב הבתים מהמקום השני מתחת ל, וסיימו את דרכם מול ברבע הגמר בדו-קרב בעיטות עונשין.
לאחר שכמעט ולא שיחק במדי מילאן, ובמקביל איבד את מקומו בהרכב הולנד ורשם שתי הופעות בלבד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, זכה בוחארדה למקום מחודש בסגל ובהרכב ההולנדי בעקבות מעברו המוצלח לברצלונה.
הוא זומן על ידי הידינק לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998, אך בניגוד לטורניר היורו הקודם, הפעם זומן על תקן מחליפו של ארתור ניומן.
בוחארדה רשם שתי הופעות כמחליף בשלב הבתים, שתיהן בשלבים המאוחרים של המחצית השנייה.
הוא לא שותף בניצחונותיה של הולנד על בשמינית הגמר ועל ברבע הגמר.
הרחקתו של ניומן בכרטיס אדום מול ארגנטינה ייעדה לבוחארדה את המקום בהרכב הפותח למשחק חצי הגמר מול , אך באימון לקראת המשחק סבל בוחארדה מפגיעה קשה בעצם השוקה שגרמה לו להחמיץ, מעבר לשארית המונדיאל, גם את רוב עונת .
בוחארדה חזר לסגל הנבחרת של פרנק רייקארד באוקטובר 1999, אך נגרע מסגל נבחרתו לקראת יורו 2000. הופעתו הבינלאומית האחרונה הייתה ב-15 בנובמבר 2000, בניצחון החוץ של הולנד על , 2-1 במשחק ידידות.
בסך הכול רשם בוחארדה 20 הופעות במדי נבחרת הולנד.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםSVVארסטדיוויזיה91אקסלסיור רוטרדםארסטדיוויזיה101SVVארסטדיוויזיה20ארדיוויזיה00ספרטה רוטרדםארדיוויזיה003233311אייאקס אמסטרדםארדיוויזיה130332164מילאןסרייה א'30ברצלונהלה ליגה19210212צ'לסיפרמייר ליג90000000סך הכול קריירה20126
וינסוריזציה (Winsorization) היא שינוי של סטטיסטי על ידי הגבלת הערכים הקיצוניים שיכולים להתקבל במדגם, על מנת להקטין את ההשפעה של התצפיות החריגות.
הטכניקה נקראת על שם צ'ארלס פ.
וינסוריזציה מתבצעת בשני שלבים - בשלב הראשון מתבצעת החלטה על ערכי סף – ערך מינימום וערך מקסימום – שיגדירו את תחום התצפיות שיישמרו, ולאחר מכן החלפת הערכים הקיצוניים מערכים אלו באותם ערכי מקסימום ומינימום.
לדוגמה, בווינסוריזציה ברמה 90% מוצאים את האחוזון ה-5% בנתונים ואת האחוזון ה-95% בנתונים, ומחליפים כל תצפית שערכה קטן מהמספר הראשון במספר הראשון עצמו, וכל תצפית שערכה גבוה מהמספר השני במספר השני.
נניח שהסטטיסטי בו אנו מעוניינים הוא הממוצע, ונניח שערכי המדגם הם:
האחוזון ה-5 הוא , והאחוזון ה-95 הוא .
לכן, ערכים נמוכים מ- (במקרה זה, ) ישונו ל-, וערכים גבוהים מ- (במקרה זה, ) ישונו ל-:
ניתן לראות שהווינסוריזציה שינתה את הערך של הסטטיסטי (הממוצע) מ-101.5 ל-55.65 - שינוי משמעותי מאוד.
למעשה, לפני יישום השיטה הממוצע הושפע בצורה קיצונית מאוד מתצפית בודדת, ולכן הוא לא ייצג בצורה טובה את המדגם.
המטרה העיקרית של השיטה היא ליצור סטטיסטי יותר חסין (robust).
שיטה נוספת ודומה שמאפשרת ליצור סטטיסטים חסינים יותר היא קטימה.
ההבדל בין השיטות הוא שבווינסוריזציה לא משמיטים ערכים אלא רק משנים את ערכם כך שהם לא יהיו גדולים או קטנים מערכים מסוימים, בעוד בקטימה הערכים שערכם קיצוני מדי מושמטים לחלוטין.
וינסטון סיילם היא העיר החמישית בגודלה בקרוליינה הצפונית שבארצות הברית.
העיר היא למעשה איחוד (שהתרחש בשנת 1913) של שתי ערים: וינסטון וסיילם.
ההתיישבות החלה באזור סיילם בנובמבר 1753. העיר עצמה הוקמה בשנת 1866 והשם "סיילם" נבחר.
מקורו של השם הוא במילה העברית "שלום".
בשנת 1849 הוקמה מצפון לסיילם העיר וינסטון.
החל משנת 1868 התפתחה תעשיית טבק בעיר, ובשנת 1880 פעלו בעיר כ-40 מפעלי טבק.
באותה השנה משרד הדואר האמריקאי החל להתייחס אל שתי העיירות כמקום אחד.
לאחר משאל בשתי הערים שהתרחש בשנת 1913, שתי הערים אוחדו.
הגוף המנהל של העיר הוא מועצת העיר, שבה חברים שמונה נציגים הנבחרים מדי ארבע שנים בחודש נובמבר.
הבחירות למועצה ולראשות העיר מתרחשות באותו היום.
ראש העיר נבחר על ידי כלל העיר, ושמונת חברי המועצה נבחרים על פי שמונה אזורי בחירה.
נכון לשנת 2017, ראש העירייה הוא אלן ג'וינס, אשר מכהן משנת 2001, וכהונתו היא הארוכה ביותר בתולדות העיר.
53% מתושבי העיר הם נשים, ו-27.8% מהחברות בעיר נמצאות בבעלות נשים.
הגיל החציוני הוא 35 שנים.
24.6% מהאוכלוסייה הם מתחת לגיל 18 שנים, ו-12.5% מכלל האוכלוסייה הם בני 65 שנים ומעלה.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הוא 41,228$.
20.6% מהאוכלוסייה ו-15.7% מכלל המשפחות מתחת לקו העוני.
וינסטון סיילם היא העיר הדתית ביותר במדינה, כאשר 54.14% מתושבי העיר מגדירים עצמם כדתיים.
זרמים נוצריים אחרים - 11.93%
וינסטון וסר דודלי דינג דונג היא סדרת אנימציה אוסטרלית-קנדית שנוצרה על ידי מייק גייגר.
הסדרה הייתה אמורה להתחיל את השידור שלה ב-2014 אך לבסוף שודרה ב-2016 ב-ABC Me, אוסטרליה וב-2017 ב-Teletoon קנדה.
בהמשך הסדרה נמכרה לעוד מדינות כגון: צרפת, בלגיה.
הסדרה החלה את שידוריה בישראל החל מה-15 באוקטובר 2017.
הסדרה עוקבת אחרי הרפתקאותם של ילד צעיר בשם וינסטון וחברו הכי טוב, דאדלי החתול שלו.
דמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתתיאור הדמותוינסטוןמאק הייוודערן מורילד צעיר המבלה עם חברו הטוב, החתול שלו.דאדליראיין בלבווילדן קיזלרהחתול של וינסטון, החבר הכי טוב שלו.המפטוןמאט באראםקובי ליקורמןחייזר שנראה כמו אוגר.פאםאווני רוזןשירלי לילורשעית המאוהבת בווינסטון.
עונה מספר פרקים תקופת שידור מקורית תקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשון שידור אחרון שידור ראשון שידור אחרון שידור ראשון שידור אחרון12619 בספטמבר 20165 בדצמבר 20162 בינואר 201727 בינואר 201715 באוקטובר 20172018
וינסטון פרדריק סטרצל , הידוע בעיקר בכנוי היוטיוב שלו SerpentZA, הוא בלוגר ויוטיובר דרום-אפריקאי שחי בשנג'ן, סין, מאז שנות העשרים של חייו.
ערוץ היוטיוב שלו פופולרי, עם מעל חצי מיליון עוקבים, ומתמקד במגוון סוגים של חוויות שחווים זרים מערביים הגרים או מבקרים בסין.
סטרצל ממוצא גרמני-בריטי, אך נולד וגדל בדרום אפריקה.
הוא עבר לסין בשנות העשרים של חייו, לאחר ביקור עסקים בסין בשנת 2005, והחל לעבוד כמורה לאנגלית.
בשנת 2015 היה אחד מ-12 דרום-אפריקאים שהתפרסמו כאשר נעשתה עליהם כתבת פרופיל ברדיו סין הבינלאומי.
הוא החל להעלות סרטוני וידאו כבר בשנת 2007, ובשנת 2016 אף עזב את עבודתו, והפך להיות וולוגר במשרה מלאה, עם סרטונים שמתמקדים בחיים בסין.
לעיתים מעלה סרטונים על נושאים שנויים במחלוקת בסין כמו היחסים עם הונג-קונג, ובהם הוא משלב ראיונות עם מקומיים.
תחום נוסף שעסקו בו הסרטונים הוא טיולים ברחבי סין עם אופנוע, יחד עם חברים, כמו מת'יו טיי, עליהם אף הוציא את הסרטים התעודיים - Conquering Southern China, ו - Conquering Northern China .
בנוסף לערוצים הפרטיים, הוא גם מנהל, יחד עם טיי את הערוץ ADVChina.
למשך תקופה מסוימת היה המקים והבעלים של עסק של אופנועי "Custom" בשם "Churchill Custom Motorcycles", אשר אינו פעיל יותר בסוף 2018 אמר כי הרצון ליצירת סרטוני איכות על סין, יחד עם מפגש בעייתי שנערך לו עם נציגי הממשל, גרמו לו לחשוב על לעזוב את סין.
באוקטובר 2021 היו לערוץ הפרטי שלו כ-885,000 מנויים ומעל 151 מיליון צפיות.
וינסנט ג'וזף "וינס" בורילה היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בניו יורק ניקס מליגת ה-NBA בין השנים 1949–1954, ואימן אותה בין השנים 1956–1958. בין השנים 1960–1987 שימש לתקופות קצרות כג'נרל מנג'ר של הניקס ושל דנוור נאגטס.
בורילה נולד וגדל בעיר שיקגו המזרחית שבאינדיאנה, ובין השנים 1944–1949 למד באוניברסיטת נוטרדאם ובאוניברסיטת דנוור.
בקיץ 1948 השתתף באולימפיאדת לונדון כשחקן נבחרת ארצות הברית בכדורסל, אשר ניצחה בכל משחקיה בפער ממוצע של כ-34 נקודות וזכתה במדליית הזהב.
בורילה עצמו השתתף בחמישה מתוך שבעת משחקי נבחרתו, וקלע 5.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת החל בורילה לשחק באופן מקצועי, כשהצטרף לניו יורק ניקס מליגת ה-NBA.
בעונתו השנייה הוביל את קלעי הניקס עם 14.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר הראשון של ה-NBA, לצד חבריו לקבוצה הארי גלאטין ודיק מקגווייר.
ב-3 מתוך 5 עונותיו בליגה העפיל עם הניקס לגמר ה-NBA, אך בכל המקרים הפסידה הקבוצה בסדרת הגמר.
ממוצעיו הכוללים של בורילה ב-NBA הם 11.2 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
לקראת סיום עונת מונה בורילה למאמן הניקס, במקומו של ג'ו לאפצ'יק, ונשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת .
לאורך התקופה רשמה הקבוצה מאזן כולל של 80 ניצחונות ו-85 הפסדים, ולא העפילה לשלב הפלייאוף.
בין ינואר 1960 למאי 1961 שימש בורילה כג'נרל מנג'ר של הניקס, וב-1967 החזיק בתפקיד דומה בדנוור רוקטס מליגת ה-ABA.
בין השנים 1984–1987 חזר לשמש כג'נרל מנג'ר של דנוור, אשר עברה בינתיים ל-NBA ושינתה את שמה ל"דנוור נאגטס".
מעט לאחר מינויו העביר את כוכב הקבוצה קיקי ואנדוויי לפורטלנד טרייל בלייזרס, בתמורה לפאט ליבר, ויין קופר, קלווין נאט ושתי בחירות דראפט עתידיות.
באותה עונה העפילו הנאגטס לגמר האזור המערבי, לראשונה מזה 7 עונות, ובסיומה זכה בורילה בפרס מנהל השנה ב-NBA.
ב-27 במרץ 2016 נפטר בורילה בדנוור, קולורדו, כתוצאה מדלקת ריאות.
וינסנט קנדי מקמהן הוא איש עסקים אמריקאי, היושב ראש והמנכ"ל לשעבר של ה-WWE, החברה הגדולה בעולם בתחום ההיאבקות המקצועית.
מקמהן נולד בעיירה פיינהארסט שבצפון קרוליינה.
מקמהן , הפעיל ארגון ההיאבקות המקצועית - ה-WWWF (World Wide Wrestling Federation).
ארגונו פעל בעיקר בצפון-מזרח ארצות הברית בתקופה בה ארגוני ההיאבקות המקצועיים חולקו לאזורים שונים ברחבי צפון אמריקה; מארגון "סטמפיד" בקלגרי, קנדה, V-WCCW בדאלאס, טקסס וה-NWA בקנזס סיטי, מיזורי.
לכל אזור היה את הארגון שלו, הכוכבים שלו, ומשבצת שידור בערוץ מקומי.
כשמקמהן נכנס לעסקי ההיאבקות עם אביו, הוא רצה בתחילה להיות מתאבק, אך אביו לא איפשר לו זאת, ומקמהן הבן הפך לכרוז של הארגון ולאחר מכן לקריין.
בשנת 1982, פרש אביו ומקמהן הבן, בגיל 37, רכש את הארגון ומאז הוא משמש כיושב ראש ומנכ"ל החברה.
לאחר שקנה את השליטה ב-WWF, ובניגוד למקובל אז, פנה מקמהן לכוכבים הגדולים של ארגוני ההיאבקות האחרים בארצות הברית וקנדה והציע להם חוזי העסקה גבוהים.
גולת הכותרת הייתה החתמת כוכב ה-GCW, האלק הוגאן; וכן החתים את רנדי סאבאג' מ-ICW; את טד דיביאסי מ-Mid-South Wrestling; בהמשך הוא גם החתים את כוכב "סטמפיד" הקנדי, ברט הארט.
בשלב הבא, החל מקמהן לקנות משבצות שידור בתחנות טלוויזיה שונות על מנת שיוכל לשדר בהן את מופעיו.
לאחר מכן, יצר את רסלמניה - מופע היאבקות מיוחד ששודר בשיטת שלם וצפה (המודל שמוכר היום בתור Pay Per View, או PPV) ושילב בין קרבות שכללו את כל המתאבקים הפופולריים ברוח התקופה לצד כוכבים אחרים כמו מוחמד עלי וזמרת הפופ סינדי לאופר.
לקראת סוף שנות השמונים, בין היתר כתוצאה מהמהלכים של מקמהן, לא מעט ארגוני היאבקות נסגרו, וה-WWF הפך לארגון הפופולרי ביותר.
בשנת 1994 נתבע מקמהן – בשל החשד שנתן סמים ממריצים לעובדים שלו.
מקמהן הצליח לצאת בלא אחריות מההליך המשפטי, אבל אז התחילה התקופה הקשה בארגון, כשהמוניטין שלו נפגע.
קושי נוסף היה שהכוכבים גדולים, ביניהם הוגאן, עזבו לארגון המתחרה שהחל לצמוח, ה-WCW.
ארגון זה פעל בצורה שונה, כשנפטר מהדמויות הצבעוניות ומהגיבורים העל-אנושיים, ועבר לקווי עלילה מציאותיים, שמשכו את הקהל לכיוונם.
מקמהן הגיב בשינוי גישה של ה-WWF והעביר את הארגון לתקופה, שנקראה "עידן האטיטיוד" , שמטרתה הייתה לשנות את התדמית הילדותית שהייתה ל-WWF.
דמויות הליצנים וגיבורי העל הוחלפו בדמויות של כנופיות ודמויות מציאותיות יותר.
קו עלילה זה הצליח לגרום לכך שבפעם הראשונה מזה 18 חודשים ה-WWF הביסו את ה-WCW ברייטינג.
הפופולריות של ה-WWF המשיכה לעלות ובסופו של דבר ארגון ה-WCW נסגר בשנת 2001, כשמקמהן רכש אותו ב-2.5 מיליון דולר.
בשנת 1999 מת המתאבק אואן הארט שנפל במהלך קרב, ומקמהן ספג ביקורת על כך שהמשיך בשידור האירוע כרגיל.
מקמהן משתתף גם כדמות בתוכנית עצמה, "Mr.
McMahon" ואף זכה באליפות העולם של ה-WWF בצורה שנויה במחלוקת.
בשנת 2000 הקים מקמהן ביחד עם NBC ליגת פוטבול בשם ה-XFL - ליגה שהרעיון שלה הוא שילוב בין פוטבול לעולם ההיאבקות, כלומר משחק יותר קשוח עם פחות עבירות.
אחרי שנה שגררה חובות בגובה 70 מיליון דולר, הליגה נסגרה.
כן הפעיל מקמהן מסעדת WWE שהוקמה בטיימס סקוור בהשקעה של עשרות מיליונים שנפלה גם היא, והיה שותף לעוד יוזמה שכשלה של הקמה של התאחדות מפתחי הגוף הבינלאומית, עוד יוזמה שכשלה.
ה-WWE החליטו לפצל את סגל המתאבקים לשתי תוכניות מרכזיות: Raw וסמאקדאון.
מקמהן כיהן עד 22 ביולי 2022 כמנכ"ל והיו"ר של ה-WWE, אימפריית ההיאבקות הבינלאומית ששוויה מוערך ב-2.3 מיליארד דולר.
הוא המשיך לעבוד בתאגיד (אנ') TKO Group Holdings, חברת האם של ה-WWE.
בשנת 2023 העריך המגזין פורבס, את הונו ב-2.7 מיליארד דולר, מה שהציב אותו במקום ה-1,104 ברשימת עשירי העולם ו-366 ברשימת עשירי ארצות הברית.
בנוסף, מקמהן נשוי משנת 1966 ללינדה מקמהן והוא אביהם של שיין מקמהן וסטפני מקמהן.
ב-26 בינואר 2024 התפטר מתפקידיו בחברת TKO, חברת האם של WWE, בעקבות פרסומים בוול סטריט ג'ורנל על כך שמקמהן תקף וניצל מינית עובדת בתאגיד ה-WWE.
בספטמבר 2024, מקמהן פרסם הצהרה בחשבון ה-X שלו, שבה הביע אכזבה מסדרת הדוקו של נטפליקס, "מר מקמהן", לאחר שראה גרסה חלקית מוקדמת שלה.
הוא טען שהסדרה מערבבת את דמותו הבדיונית עם זהותו האמיתית כוינס מקמהן, דבר שמטעה את הצופים ומעוות את התפיסה שלהם בנוסף, הוא ביקר את המפיקים על שימוש בקטעי וידאו מחוץ להקשר וקטעי שמע ישנים כדי לקדם נרטיב מטעה, ולחבר זאת לתביעה שהוגשה נגדו.
הסדרה מסקרת את חייו המוקדמים של מקמהן ועד עזיבתו את ה-WWE.
היא שודרה במלואה בנטפליקס החל מ-25 בספטמבר 2024 וכללה שישה פרקים.
וינסטון דיוק הוא שחקן אמריקאי, יליד טרינידד וטובגו.
הוא מוכר בשל תפקידו בתור אדם-קוף / מ'באקו ביקום הקולנועי של מארוול בסרטים "הפנתר השחור", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח".
דיוק נולד בארגייל, טובגו, והיגר לארצות הברית עם אמו, קורה פנטין, ואחותו כשהיה בן תשע.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ברייטון ברוצ'סטר, ניו יורק בשנת 2004. הוא למד באוניברסיטת באפלו, וסיים תואר ראשון באמנויות ותיאטרון.
לאחר מכן למד בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל שם סיים תואר שני באמנויות (MFA) בחוג לדרמה.
הוא סיים את לימודיו בשנת 2013.
דיוק החל לשחק בהפקות בתיאטרון בפורטלנד ובתיאטרון הרפרטוארי של אוניברסיטת ייל לפני שלוהק לתפקיד בסדרה "מבוקש".
בהיותו בייל התיידד עם השחקנית לופיטה ניונגו, איתה שיחק מאוחר יותר בסרט "הפנתר השחור" ובסרט "אנחנו".
ב-2012 חזר דיוק למולדתו טרינידד וטובגו כדי להופיע בהפקת התיאטרון של המחזה "An Echo in the Bone" בכיכובה של השחקנית טרומי לורדס ג'וזף ובבימוי בוגרת ייל, טימיה הרן פלדמן.
דיוק כיכב בסרטים "הפנתר השחור" של היקום הקולנועי של מארוול, "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" בתפקיד מ'באקו.
בשנת 2019 שיחק דיוק בסרט האימה שובר הקופות "אנחנו", בבימויו של ג'ורדן פיל.
באוקטובר 2019 חתם דיוק על תפקיד בסדרת הדרמה "Swagger!", אך הוחלף על ידי או'שיאה ג'קסון ג'וניור עקב פציעה בפברואר 2020. במרץ 2020 הוא כיכב לצד מארק וולברג במותחן הפקת נטפליקס "הצדק של ספנסר".
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח.
הוא גילם את מ'באקו, לוחם חזק ומנהיגה חסר הרחמים של שבט ההרים של ואקאנדה, שבט הג'בארי.
שנה סרט תפקיד הערות 2018 הפנתר השחור מ'באקו הנוקמים: מלחמת האינסוף 2019 אנחנו גייב וילסון / אברהם הנוקמים: סוף המשחק מ'באקו 2020 תשעה ימים ויל הצדק של ספנסר הוק2022הפנתר השחור: ואקאנדה לנצחמ'באקו2024הכפילTBAMarked Manמרכוס גראביHeroine
שנה סדרה תפקיד הערות 2014 חוק וסדר: מדור מיוחד סדריק ג'ונס פרק: "Gridiron Soldier" 2014–2015 מבוקש דומיניק בסון / מיני 7 פרקים 2015 השליחים זהיר זכריה 3 פרקים המפענחת: פשעים חמורים קרטיס טרנר פרק: "# FindKaylaWeber" 2016 משפחה מודרנית דווייט 3 פרקים
וינסנט קית' סנואוברגר הוא פוליטיקאי לשעבר ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת קנזס במשך תקופת כהונה אחת, בין השנים 1997–1999. סנואוברגר חבר המפלגה הרפובליקנית.
סנואוברגר נולד בקאנקקי שבצפון-מזרח אילינוי.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת דרום נצרת (Southern Nazarene University) בשנת 1971 עם תואר ראשון, ובשנת 1974 השלים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין לימודי תואר שני.
כעבור שלוש שנים, ב-1977, קיבל תואר שני נוסף במשפטים, אחרי שלימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קנזס הגיעו לידי גמר.
לזמן מה אף היה פרופסור במוסד להשכלה גבוהה בשם "MidAmerica Nazarene University", השוכן באוליית'ה.
בשנים 1977–1996 עבד כעורך דין בקליניקה משפטית פרטית וכפרופסור חבר.
משנת 1985 ועד 1996 היה חבר בית הנבחרים של קנזס וייצג מחוז בחירה שבסיסו באוליית'ה.
בין השנים 1992–1996 הוא היה מנהיג סיעת הרוב בבית הנבחרים המדינתי.
הוא נבחר אל הקונגרס של ארצות הברית ב-1996, והחל לייצג את מחוז הקונגרס השלישי של קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא הושבע לתפקידו בינואר 1997, והחליף את ג'ן מאיירס שפרשה לאחר תריסר שנים.
אף על פי שבאורח היסטורי מחוז הקונגרס השלישי של קנזס הוא מעוז רפובליקני ברור, באופן מסורתי הרפובליקנים במחוז נחשבו למתונים.
עם זאת, לסנואוברגר היה דפוס הצבעה שמרני במובהק, במיוחד בסוגיות הנוגעות לחברה ולכלכלת ארצות הברית.
בבחירות 1998, יריבו מהמפלגה הדמוקרטית והתובע המחוזי לשעבר במחוז ג'ונסון, דניס מור, תייג את סנואוברגר כשמרני יתר על-המידה תוך ניצול הפיצול האידאולוגי בתוך המפלגה הרפובליקנית בין השמרנים למתונים.
ביום הבחירות הכלליות גבר מור על סנואוברגר בפער של כארבעה אחוזים מקולות הבוחרים.
במהלך נשיאותם של ג'ורג' ווקר בוש וברק אובמה בשנים 2002–2013, סנואוברגר מילא תפקידים שונים בתאגיד עירבון קצבאות הפנסיה , סוכנות ממשלתית בבעלות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
הוא שימש כמנהל בפועל של הסוכנות פעמיים בזמן שנשיא ארצות הברית מינה מנהל חדש.
וינסנט ג'מאל סטייפלס הוא ראפר, זמר, פזמונאי ושחקן אמריקאי.
סטייפלס נולד בקומפטון שבקליפורניה, אך גדל בצפון לונג ביץ', לאחר שאימו החליטה להתנתק מקומפטון עקב שיעורי הפשיעה הגבוהים.
סטייפלס הוא הצעיר מבין חמישה אחים, מתוכם שלוש אחיות.
סטייפלס גדל למשפחה קשת יום.
סטייפלס עלה לגדולה תוך הופעות אורח באלבומים של חברי קולקטיב ההיפ הופ אוד פיוצ'ר , ובזכות המיקסטייפ המשותף עם הראפר והמפיק מק מילר שהשניים הוציאו בשנת 2013, Stolen Youth.
באותה השנה, חתם בחברת התקליטים דאף ג'אם, ובאוקטובר 2014 הוציא סטייפלס תחת החברה את מיני-אלבום הבכורה שלו, Hell Can Wait, מתוכו יצאו הסינגלים "Hands Up" ו-"Blue Suede".
במיני-אלבום התארחו אסטון מתיוס וטייאנה טיילור והוא הגיע למקום ה-15 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ של הבילבורד.
ב-30 ביוני 2015 הוציא סטייפלס את אלבום הבכורה שלו, Summertime '06, שזכה לשבחים ביקורתיים רבים ולהצלחה במצעדי הבילבורד, כשבמצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ הגיע בשיאו למקום השלישי.
באותה השנה, הוצג כחלק מרשימת ה-Freshman Class של מגזין XXL.
בשנת 2022 שיחק בסיטקום "אבוט אלמנטרי" ברשת ABC, שם גילם את דמותו של מוריס.
בשנת 2023 השתתף סטייפלס בסרט הספורט "גברים לבנים אינם יכולים"; רימייק לסרט בעל אותו שם משנת 1992.
וינסטון הצעיר הוא סרט ביוגרפי בריטי משנת 1972, בבימויו של ריצ'רד אטנבורו, עם סיימון וורד, רוברט שו ואן בנקרופט בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי קארל פורמן שגם הפיק את הסרט והוא מבוסס על האוטוביוגרפיה "חיי המוקדמים" של וינסטון צ'רצ'יל הסוקרת את חייו מיום לידתו עד היבחרו בפעם הראשונה לפרלמנט בגיל 26.
זה תפקידו הראשי הראשון של סיימון וורד שהיה עד אז שחקן לא מוכר.
הוא גם מלווה את הסרט בקטעים מהספר כשהוא מחקה את דיבורו של צ'רצ'יל.
חלק אחד עוסק ביחסיו המורכבים של וינסטון עם הוריו וחלק אחר מתאר את השתתפותו של וינסטון בקרבות בהודו, סודאן ובמלחמת הבורים השנייה.
הסרט מתחיל ב-16 בספטמבר 1897, כוח של חיילם בריטים והודים עושה דרכו לפעולה נגד שבט מוסלמי מורד בצפון הודו (כיום פקיסטן).
מפקד הכוח הוא קפטן אילמר (אדוארד וודוורד) ווינסטון צ'רצ'יל מצטרף אליו כבוגר טרי של האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
צ'רצ'יל שואף לצבור מדליות כדי לעשות את דרכו לפרלמנט ובקרב הזה הוא אכן מצטיין.
העלילה חוזרת בפלאשבק לילדותו של צ'רצ'יל.
אביו רנדולף צ'רצ'יל (רוברט שו) הוא מדינאי עסוק ומוערך ואמו ליידי רנדולף (אן בנקרופט) עוסקת בענייני ציבור ובקידום בחירתו של בעלה.
אין להם זמן לווינסטון הצעיר והוא גדל בעזרת האומנת שלו ואשת סודו, אליזבת אוורסט (פט הייווד), שהוא מכנה בשם חיבה "Womany".
בגיל שש הוא ניאלץ להיפרד מהאומנת ולהיכנס לבית ספר פרטי שבו המחנך הקפדן (רוברט הרדי) לא חוסך ממנו את שבטו ומצליף בישבנו על עבירות קטנות.
הוא ממשיך בבית הספר הארו שבו המנהל וולדן (ג'ק הוקינס) מכיר במעלותיו.
וינסטון מחליט לבחור בקריירה צבאית ומתקבל לאקדמיית סנדהרסט.
הוא מסיים רק במקום שביעי ולא ליכול להתקבל לחיל רגלי אלא לפרשים.
אביו נוזף בו באומרו שכעת ייאלץ להשקיע 200 פאונדס לשנה בסוס ואם לא ישפר את דרכו הוא לא יתמוך בו מעל גיל 21.
מצבו של רנדולף הולך ורע והרופאים מרמזים לאשתו שהוא חולה במחלת מין (עגבת).
וינסטון מצטרף לחיל המשלוח של גנרל הורשיו קיצ'נר ומשתתף בקרב אומדורמן בסודאן.
לאחר שאביו מת מנסה וינסטון להיבחר לפרלמנט במחוז אולדהם ונכשל.
הוא מצטרף למלחמת הבורים ככתב ופוגש שוב בקפטן אילמר.
הרכבת המשוריינת מותקפת על ידי הבורים ווינסטון מנהל את ההגנה אך נופל בשבי הבורים.
הוא מצליח לברוח מהשבי בבריחה נועזת והופך בזכות זה לידוען והפעם מצליח בבחירות ונכנס לפרלמנט בפעם הראשונה בגיל 26. הוא מתיידד עם דייוויד לויד ג'ורג' (אנתוני הופקינס) מהמפלגה הליברלית היריבה.
בנאום הבכורה שלו הוא מביע את דעתו נגד תקציב הביטחון הגדול והבזבזני ואמו יושבת ביציע האורחים ומתמוגגת מנחת.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותסיימון וורדוינסטון צ'רצ'ילרוברט שורנדולף צ'רצ'ילאבא של וינסטוןאן בנקרופטליידי רנדולף צ'רצ'ילאמא של וינסטוןג'ון מילסהוריישו קיצ'נרגנרלאנתוני הופקינסדייוויד לויד ג'ורג'חבר פרלמנטג'ק הוקינסג'יימס וולדוןמנהל בית הספר הארואדוארד וודוורדקפטן אילמרקצין בריטיאיאן הולםג'ורג' באקלעורך הטיימספט הייוודאליזבט אוורסטהאומנת של צ'רצ'ילרוברט הארדימנהל בית הספר הראשון של צ'רצ'יל
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - קרל פורמן
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן חדש ומבטיח - סיימון וורד
פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי - רוברט שו
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי - אן בנקרופט
פרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
פרס באפט"א לשחקן חדש ומבטיח ביותר - סיימון וורד
פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר בסרט - אלפרד רלסטון
וינסטון סמית' הוא דמות בדיונית והגיבור הראשי של הרומן הדיסטופי של ג'ורג' אורוול, "1984".
וינסטון סמית' הוא גבר כבן 39 שעובד ב"מחלקת המסמכים" שב"מיניסטריון האמת", ותפקידו לשכתב את ההיסטוריה עבור המפלגה כך שיתאימו לקו המפלגה המשתנה ללא הרף (למשל, הוא מקבל קטעי עיתונות "בעייתיים", כגון קטעים המספרים בשבחם של חברי מפלגה שלאחר מכן סרחו, "אוידו" והפכו ל"לא אנשים").
בגלל תפקידו בשכתוב ההיסטוריה, בסמית' מתעוררים ספקות בנוגע לאמיתות המפלגה והמונופול שלה על האמת.
בכל פעם שוינסטון מופיע מול מסך הטלסקרין (מכשיר הפיקוח) הוא מכונה "סמית" ו-"6079".
במהלך יום עבודה, פוגש וינסטון ב"מיניסטריון האמת" את ג'וליה, פועלת במחלקת ייצור רומנים זעירים ופורנוגרפיה, אשר חולקת עם וינסטון את טינתה וספקותיה כלפי דרכי המפלגה.
במהלך הקשר ביניהם, וינסטון יוצר קשר עם חבר ב"מפלגה הפנימית" בשם אובריאן, שוינסטון חושד שהוא חבר בארגון ההתנגדות החשאי "האחווה", שמטרתו היא הפלת הדיקטטורה של המפלגה והאח הגדול.
עם זאת, בהמשך מתגלה כי אובריאן הוא למעשה סוכן של משטרת המחשבות, שעקבה אחרי וינסטון במשך שבע שנים.
בסופו של הספר נתפסים וינסטון וג'וליה בידי המפלגה והם מובאים אל "מיניסטריון האהבה" (הכלא של המפלגה).
לאחר עינויים פיזיים ומנטליים קשים, מתוודה וינסטון על "פשעיו" כלפי המפלגה, אך עדיין אינו נשבר: גרעין האישיות הפנימי שלו ובפרט העוינות של כלפי האח הגדול, נותר כשהיה.
בעקבות עקשנותו, מובא וינסטון על ידי החוקר אובריאן אל "חדר 101".
בחדר זה מתעמת כל אסיר עם הדבר המפחיד אותו ביותר, במקרה של וינסטון – להיאכל בחיים על ידי חולדות.
בעקבות הפוביה שלו, וינסטון בוגד בג'וליה ולאחר שמקרבים אותו לכלוב העכברושים זועק וינסטון "עשו זאת לג'וליה!
לא לי!", זוהי נקודת השבירה הפסיכולוגית שלו.
מכאן ואילך הוא בובה שמופעלת על ידי אובריאן, חוקרו והאדם שמחנך אותו מחדש.
כל ניסיון של וינסטון לפתח מחשבה עצמאית או להביע התנגדות נכשל לאחר שוינסטון נאלץ לקבוע ש-"2 + 2 = 5", שהוא ביטוי שגוי מבחינה מתמטית שנכנס ללקסיקון כדי לייצג ציות לאידאולוגיית המפלגה בכל מחיר, גם על פני אמת ועובדות רציונליות.
בסופו של דבר, העינויים הפכו את וינסטון לחבר מפלגה צייתן, שאוהב באמת ובתמים את "האח הגדול" ונאמן לו בכל מחיר.
וינס טריל ויליאמס הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
ויליאמס נולד בטולידו שבאוהיו, ובין השנים 2018–2022 למד באוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'.
בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 2021/2022, העמיד ממוצעים של 14.1 נקודות, 6.0 ריבאונדים, 3.0 אסיסטים ו-1.6 חטיפות למשחק.
ויליאמס נבחר בבחירה ה-47 של דראפט ה-NBA 2022, על ידי ממפיס גריזליס, וחתם בקבוצה על "חוזה דו-כיווני".
ב-10 בינואר 2024 חתם בממפיס על חוזה NBA רגיל ל-4 עונות, בסך כ-8 מיליון דולר.
חמישה ימים לאחר מכן קבע שיא קריירה של 24 נקודות, במשחק מול גולדן סטייט ווריורס.
וינסנט קאראצ'י פונג הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-20 של מדינת קליפורניה, מאז יוני 2024. פונג, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן בעבר כחבר האספה המדינתית של קליפורניה בין השנים 2016–2024.
וינס פונג נולד וגדל בבייקרספילד שבקליפורניה ב-24 באוקטובר 1979. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון וסט השוכן בעיר הולדתו.
בשנת 2001 השלים פונג באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לימודי תואר ראשון במדע המדינה.
ב-2003 קיבל תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת פרינסטון.
פונג החל את הקריירה הציבורית שלו כעוזר פרלמנטרי של חבר הקונגרס ביל תומאס , שבאותו זמן היה יושב ראש ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים של ארצות הברית.
במשרדו של תומאס התמקד פונג במדיניות סחר בין-לאומי ובפתיחת שווקים עבור חקלאים ועסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית.
לאחר שירותו בגבעת הקפיטול שב פונג לקליפורניה ומיקד את פעילותו הפוליטית במחוז קרן.
במשך כעשור היה המנהל המחוזי של חבר הקונגרס קווין מקארתי, לימים יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
פונג היה פעיל בעמותות וארגונים קהילתיים במחוז קרן.
הוא שימש כחבר מועצות המנהלים של התאגיד "תעשיות גודוויל" (Goodwill Industries) בדרום-מרכז קליפורניה, של "קרן החינוך ג'ים בורק" ושל "טיסות הכבוד של מחוז קרן" – ארגון הפועל להטסת יוצאי מלחמת העולם השנייה, מלחמת וייטנאם ומלחמת קוריאה אל וושינגטון הבירה על מנת לצפות באנדרטאות הזיכרון לקרבות בהם לחמו.
נוסף על כך, היה פונג חבר בוועידת המפלגה הרפובליקנית של מחוז קרן וחבר לכל החיים באיגוד הרובאים הלאומי.
בבחירות 2016 נבחר פונג לראשונה אל האספה המדינתית של קליפורניה כנציג מחוז הבחירה ה-34, עם 73.2% מקולות הבוחרים.
הוא נבחר מחדש בבחירות 2018, הפעם עם 70.6% מהקולות.
בבחירות 2022 נבחר לכהונה רביעית ללא התנגדות במחוז הבחירה ה-32.
במהלך הקונגרס ה-118 של ארצות הברית ניצב קווין מקארתי, יו"ר בית הנבחרים האמריקאי שפונג היה בן חסותו במשך שנים ארוכות, בפני מרד מפלגתי חריג שהוביל אותו להתפטר מכל תפקידיו הפוליטיים.
בשל העיתוי החריג של התפטרותו, פונג כבר הגיש בקשה להיבחר מחדש אל האספה המדינתית.
דבר זה יצר מצב בעייתי מבחינה חוקית בה יתמודד בשתי מערכות בחירות בו-זמנית, אליו התנגדה מזכירת המדינה של קליפורניה שירלי ובר.
לבסוף התנגדותה זו של ובר נדחתה בבית משפט פדרלי לערעורים.
ב-19 במרץ 2024 נערך יום הבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-20 של קליפורניה, אך ב-21 במאי התקיים סיבוב מכריע בו ניצח פונג עם 60.6% מהקולות.
ב-3 ביוני 2024 פונג הושבע לתפקידו בקונגרס בידי יו"ר בית הנבחרים מייק ג'ונסון.
הר ויניקונקה (ספרדית: Vinicunca או Winikunka) הנקרא גם Montaña de Siete Colores (מילולית: הר שבעת הצבעים), Montaña de Colores (הר הצבעים) או Montaña Arcoíris (הר הקשת בענן), הוא הר בהרי האנדים בפרו בגובה של כ-5,200 מטר מעל פני הים.
הוא ממוקם על הכביש להר האאוסנגטה, באזור קוסקו.
עד לשנת 2013 ההר היה מכוסה שלג, ולאחר שזה נמס נחשף ההר.
מראהו של ההר הוא תוצאה של אינטראקציה של מינרלים ומשקעים במשך מיליוני שנים - המינרלים שבקרקע נשחקו ונישאו על גבי המים.
עם הזמן, המינרלים נערמו זה על זה ויצרו שכבות בצבעים שונים המסודרות לפי משקל כל מינרל.
תנועות טקטוניות דחפו את השכבות האלו כלפי מעלה.
גשמים חזקים, שלג בלתי פוסק, רוחות וטמפרטורות קיצוניות הובילו לבליה של שכבות המינרלים החשופות של ההר וחמצון המינרלים הוביל ליצירת הצבעים החזקים בהר.
מחקרים שנעשו על דגימות שנלקחו מההר מצביעים על כך שהצבעים בהר נובעים מהרכב המינרלים הבא:
ורוד: תערובת של חימר אדום, אבן בוץ וחול.
לבן: אבן חול ואבן גיר.
סגול או לבנדר: חוואר (תערובת של חימר וסידן פחמתי) וסיליקטים.
ירוק: חרסיות עשירות במינרלים פרו-מגנזיים (תערובת של ברזל ומגנזיום) ותחמוצת נחושת.
חום צהבהב, חרדל או זהוב: לימוניטים, אבני חול גירניות עשירות במינרלי גופרית.
חום אדמה: פנגלומרטים המורכבים מסלעי מנגן המתוארכים לתקופה הרבעונית.
ההר ממוקם מדרום מזרח לעיר קוסקו, וניתן להגיע אליו מקוסקו בשני מסלולים: הראשון הוא דרך סיירה דל סור הפרואנית (PE-3s) לכיוון העיירה צ'קאקופה, ובהמשך לעיירה פיטומרקה, שנמצאת כשעתיים מהעיר קוסקו.
מפיטומרקה, ניתן ללכת ברגל, במכונית או באופנוע לאורך שביל העובר דרך מספר קהילות כפריות, ביניהן פמפה צ'ירי, ומשם הליכה של 1.5 קילומטר לאורך מעבר וינינקונקה.
המסלול השני הוא דרך העיירה קוסיפטה, ומשם הליכה של 3 ק"מ לאורך מסלול צ'יליהואני לאורך השביל, עד להגעה להר.
הזמן המומלץ לביקור בהר הוא במהלך העונה היבשה בפרו, מאפריל עד ספטמבר, עם עדיפות לחודשים יוני–אוגוסט, בהם הראות טובה.
בין החודשים אוקטובר למרץ, גשמים עונתיים חזקים יכולים לכסות את ההר כולו בשלג עבה, ובכך להקשות על הגישה להר.
הטמפרטורה בהר בלילה היא מתחת ל-0 מעלות.
וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל היה פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית ונכדו של ראש ממשלת בריטניה סר וינסטון צ'רצ'יל.
צ'רצ'יל נולד ב-10 באוקטובר 1940 בצ'קרס, בקינגהאמשייר, והיה בנם של רנדולף פרדריק צ'רצ'יל ופמלה דיגבי, ונכדם של וינסטון וקלמנטיין צ'רצ'יל.
הוא למד באיטון קולג' ובמכללת כרייסט צ'רץ', אוניברסיטת אוקספורד.
לפני הקריירה הפוליטית שלו, צ'רצ'יל עבד, בין היתר, כעיתונאי במלחמת ששת הימים.
הוא גם כתב ספר בנושא.
הוא היה חבר בבית הנבחרים מ-1970 עד 1997, תחילה עבור מחוז הבחירה סטרטפורד ליד מנצ'סטר, ולאחר מכן עבור מחוז הבחירה החדש שנוצר מנצ'סטר-דייהולמה.
הוא לא לקח על עצמו תפקידים פרלמנטריים מיוחדים.
מאז פרישתו מהפרלמנט, הוא היה נואם מבוקש וכתב מאמרים תומכים על המלחמה בעיראק והמאבק בטרור האיסלאמיסטי.
הוא גם שימש כדובר של קבוצת הלובי הבריטית הלאומית להגנה.
בן דודו ניקולס סומס היה גם הוא חבר פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית.
צ'רצ'יל גם פרסם אוסף של נאומי סבו שכותרתו "לעולם לא ניכנע!".
צ'רצ'יל חי בלונדון ברובע בלגרביה.
הוא נפטר מסרטן הערמונית ב-2 במרץ 2010.
הנישואים הראשונים היו ביולי 1964 למרי ("מיני") קרוליין ד'ארלנגר, בתו של הבנקאי סר ג'רארד ג'ון ליאו רג'יס ברון ד'ארלנגר.
רנדולף לאונרד ספנסר צ'רצ'יל (נולד ב-1965)
מרינה ספנסר צ'רצ'יל (נולדה ב-1967)
הנישואים הסתיימו בגירושים בשנת 1997 בגלל מערכות היחסים שלו מחוץ לנישואין, במיוחד עם סוראיה חשוגי, אשתו לשעבר של סוחר הנשק עדנאן חשוגי.
באותה שנה הוא נישא לתכשיטנית הבלגית לוס דניאלסון.
עם זאת, צוואתה של אמו קבעה כי עליו לחלוק את הירושה שלה עם אשתו הראשונה.
בתחילת שנות ה-70, למרות התנגדות מפלגתו, צ'רצ'יל פעל למען הקמת אנדרטה בלונדון לקורבנות טבח יער קאטין.
במאי 1993 עורר צ'רצ'יל דיון בגלל הביקורת שלו על מה שהוא ראה כזרימה מתמשכת של מהגרים מתת היבשת ההודית לבריטניה הגדולה.
הוא ננזף בפומבי על כך על ידי שר הפנים מייקל הווארד, באישורו של ראש הממשלה ג'ון מייג'ור.
ב-1995 הוא עמד במרכזה של מחלוקת על מכירת ארכיון של עיתונים היסטוריים (Chartwell Papers) השייך לסבו.
מחיר הרכישה של 13.5 מיליון ליש"ט הובטח כלכלית על ידי מפעל הפיס הלאומי שנוסד אז.
וינס היילי הוא עורך דין ויועץ פוליטי אמריקאי, אשר משמש כראש המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית בממשלו השני של דונלד טראמפ.
היילי גדל בווירג'יניה וסיים את לימודיו במכללת ויליאם ומרי, שם הוביל יוזמות למען ערכים מסורתיים.
לאחר מכן, השלים תואר במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה.