tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא יכולה ללקט מעל 250 נמלים בארוחה, כאשר הם עולות עליה וחושבות שהיא צמח, עד שהם מתקרבים לפיה.
היא ניזונה גם מחרקים אחרים ועכבישים.
איגואנית זו יכולה להיטרף בידי טורפים שונים.
בתגובה יש לה מספר הגנות: הסוואתה, בריחה מהירה לסבך, עורה הקשיח, היא יכולה לירות נוזל דמוי-דם חריף מעיניה למרחק 4 מטרים.
אם הגנות אלה נכשלים היא יכולה לפגוע באויב בקרניה או לנשוך אותו.
איגואנת סנטה פה (שם מדעי: Conolophus pallidus) היא מין של איגואנה מהסוג קונולופוס האנדמית לאי סנטה פה שבאיי גלאפגוס.
היא קרובה לסוג של האיגואנה הוורודה ושל האיגואנה המצויצת החיה באיי גלאפגוס, ובעבר הייתה תת-מין שלה שלבסוף הופרד בגלל הבדלים מולקולריים.
איגואנה זו גם בהירה יותר מהאיגואנה המצוייצת.
אורך האיגואנה 0.91 מטר ומשקלה עד 11 קילוגרם.
היא בעלת גוון קרם עם זרועות חומות, ולאורך הגוף מהעורף עד הזנב רצועת קוצים קטנים.
הלסת מוארכת מעט יותר מלסת האיגואנה המצויצת ומותאמת לאכילת קקטוסים.
האיגואנה נחה על סלעי לבה ביום, מתחממת בשמש ובלילה היא נכנסת למאורות כדי לשמור על חום גופה המשתנה.
האיגואנה דומה ומתנהגת כמו האיגואנה המצויצת, והיא בעלת יחסי סימביוזה עם פרושי דרווין הניזונים מטפילים וחרקים על גופה.
היא ניזונה מצמחייה ומעלים, אך גם מחרקים, נדלים ומנבלות.
הם מקבלות את המים שלהם מהקקטוס האנדמי Opuntia galapageia המהווה 80% ממזונה.
בעונה הגשומה הם שותות מגשמים וניזונות מפריחה של פרחי Portulaca.
איגואנת המדבר (שם מדעי: Dipsosaurus dorsalis) היא אחת הלטאות הנפוצות ביותר במדבריות סונורה ומוהאבי בדרום מערב ארצות הברית ובצפון מערב מקסיקו.
איגואנת המדבר היא מסדרת הקשקשאים.
איגואנת המדבר לא בסכנת הכחדה אך היא נדירה..
איגואנת המדבר היא לטאה בגודל בינוני, שגדלה ל-61 ס"מ, כולל הזנב צבעם נע מחום-אפור בהיר לצבע שמנת עם תבנית חומה בהירה על הגב והצדדים.
אורכו של הזנב הוא בדרך כלל ארוך באחד וחצי מאשר הגוף.
הבטן של איגואנת המדבר בהירה אולם, במהלך עונת הרבייה, הצדדים הופכים ורדרדים בשני המינים.
איגואנה פראית חיה בממוצע 7 שנים, לעומתה איגואנה בשבי אורך חייה פי שניים יותר מהאיגואנה הפראית.
כאשר טורף נושך בזנבה, הוא נושר ולאחר זמן מה גדל מחדש.
עונת הרבייה מתחילה באביב ונמשכת עד אמצע הקיץ.
שיאי הגידול מתרחשים בחודשים מאי ויוני.
איגואנת המדבר מתחילה בדרך כלל להטיל ביצים בתחילת הקיץ.
הנקבות מטילות בדרך כלל מצמד אחד לכל עונה.
אף על פי שבתנאים אופטימליים הם יכולים להטיל שני מצמדים בעונה.
מצמד ביצים כולל בדרך כלל 3-8 ביצים.
בעת הטלת הביצים הנקבות חופרות מאורות באדמה, ולאחר מכן הן מאמידות את עצמן מעל המאורה, ושומרות על ביציהן.
נוטים לאכול בעיקר צמחים, ניצן, עלים, ופירות הכוללים עגבניות, פירות יער, תפוזים, דלעת, גרעיני חמניות שומשום ואגוזים קטנים אשר נמצאים בבתי גידול שלהם.
הם נמשכים בעיקר לפרחים צהובים של הקריאוזוט (creosote).
איגואנת המדבר ניזונה מחסה כמקור מים.
לעיתים רחוקות במאגר מזונם נמצאים בנוסף טרמיטים, נמלים, חרקים וחיפושיות קטנות.
איגואנת המדבר פעילה גם בשעות החמות עד אמצע היום באביב בקיץ ובסתיו בטמ"פ ממוצא של 40 מעלות צלזיוס בזמן שהאיגואנות והלטאות האחרות מחפשות מקלט כדי להסתתר מהשמש והחום העז.
הן מאוד מהירות וכאשר הן מבוהלות מוצאות מקום מקלט במהירות וניצלות.
לאיגואנת המדבר ישנם אויבים רבים והנפוצים שבניהם הן חיות קטנות כמו חולדות, סמורים, שועלים, נחשים, וכמובן האדם.
במהלך היו האיגואנות מטפסות על ענפי העץ והשיחים הקוצניים אשר במדבר.
איגואנודונטיה (שם מדעי: Iguanodontia) היא קבוצה של דינוזאורים צמחוניים מקבוצת האורניתופודה.
איגואנודונטים חיו החל מאמצע היורה מלפני 163 מיליון שנה, התפתחו לאורך הקרטיקון ונכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
הם התפתחו ממינים קדומים יותר כמו ההיפסילופודוניים.
רבים מבני קבוצה זו היו גדולים מאוד, כשהגדולים ביותר היו ההדרוזאוריים, בעלי מקור הברווז שהגיעו עד לאורך 16 מטרים ולמשקל 16 טון.
הם היו בעלי סוללת שיניים בלסתם, איתה טחנו חלקי צמחייה.
רבים מהם נעו על שתי רגליים והשתמשו בזנב ליציבה זריזה.
ככל הנראה הם גם נעו בעדרים גדולים כדי להתגונן מטריפה.
איגואנה קובנית (שם מדעי: Cyclura nubila) היא מין של איגואנה מהסוג איגואנת סלעים, החיה באי קובה ובאיי קיימן שבקריביים.
איגואנה מגיע לאורך ממוצע של 40סנטימטרים, אם כי נמצאו גם פרטים באורך של 1.6 מטר (כולל הזנב הארוך), כאשר הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
היא שרירית ובעלת רכס קוצים לאורך הגב ועמוד השדרה וגם על כיפת הראש.
הזנב שרירי וחזק והאיגואנה יכולה לרוץ במהירות בעזרת רגליה הקצרות בעלות האצבעות הארוכות.
צבע האיגואנה מגיע לאפור כהה עד לאדמדם או כתום כהה, כשהגוף מפוספס בפסים אפורים כהים עד שחורים.
האיגואנות הצעירות נוטות להיות חומות כהות עד ירוקות.
האיגואנה מצוידת בעין קודקוד, במרכז מצחה.
האיגואנה היא אוכלת צמחים הניזונה בעיקר (מעל 95% מהמזון) מעלים, פרחים ופירות קרקעיים.
היא ניזונה מצמחייה קשיחה או מלוחה, כמו קקטוסים מהמין Opuntia stricta, מעלי מנגרובים שונים ומזיתים.
היא מגוונת בתדירות נמוכה גם ממזון מהחי, לרוב חרקים, סרטנים, דגים או זוחלים קטנים יותר ובמקרים מסוימים נצפה קניבליזם.
האיגואנה יכולה לשרוד ללא מים במשך זמן רב.
היא מצויה בסכנה בטבע עקב הרס בית גידולה, עקב מרעה של צאן שהובא לקובה וכן עקב סחר בחיות מחמד וציד לא חוקי.
החל מ-2003 האיגואנה כלולה ברשימת המינים בסכנת הכחדה של חוקת ארצות הברית ומצבה לפי הרשימה האדומה של IUCN הוא "פגיע".
לאיגואנה זו יש 2 תת-מינים:
איגה נטליה שוויונטק (בפולנית: Iga Natalia Świątek; נולדה ב-31 במאי 2001) היא טניסאית מקצוענית פולנייה.
נכון לינואר 2026 מדורגת במקום השני בעולם בדירוג ה-WTA.
שוויונטק זכתה ב-6 תוארי גראנד סלאם ביחידות, ארבע פעמים באליפות צרפת הפתוחה (2020, 2022–2024), באליפות ארצות הברית הפתוחה (2022) ובאליפות וימבלדון (2025).
היא שחקנית הטניס הראשונה מפולין שזכתה בטורניר גראנד סלאם.
אביה, תומאש שוויונטק השתתף באולימפיאדת סיאול (1988) וסיים במקום שביעי בחתירה ברביעייה כפולה.
באליפות אוסטרליה שנערכה בסוף ינואר 2020 הגיעה שוויונטק לסיבוב הרביעי שבו הפסידה לאנט קונטאבייט מאסטוניה (דורגה במקום 28 בטורניר) ב-3 מערכות צמודות (6-7(4-7), 7-5, 7-5).
בסיבוב הראשון היא ניצחה את טימאה בבוש מהונגריה בשתי מערכות (3–6, 6-2), בסיבוב השני היא ניצחה את קרלה סוארס נבארו מספרד בשתי מערכות (3–6, 7-5) ובסיבוב השלישי היא ניצחה את דונה וקיץ' מקרואטיה (דורגה במקום 19 בטורניר) ב-2 מערכות (5–7, 6-3).
באליפות ארצות הברית שנערכה בתחילת ספטמבר אותה שנה היא הגיעה לסיבוב השלישי שבו הפסידה לוויקטוריה אזרנקה מבלארוס בשתי מערכות (4–6, 2–6).
אזרנקה הגיעה בהמשך הטורניר למשחק הגמר.
בסיבוב הראשון היא ניצחה את ורוניקה קודרמטובה מרוסיה (דורגה במקום 29 בטורניר) בשתי מערכות (6–3, 6–3) ובסיבוב השני היא ניצחה את סאכיה ויקרי מארצות הברית ב-3 מערכות (6–7(5–7), 6–3, 6–4).
אל אליפות צרפת שנערכה בתחילת אוקטובר אותה שנה היא הגיעה כשחקנית לא מדורגת בטורניר וזכתה בתואר הגראנד סלאם הראשון שלה לאחר ניצחון במשחק הגמר על סופיה קנין מארצות הברית (דורגה במקום 4 בטורניר) בשתי מערכות (4–6, 1–6).
נוסף לכך, היא הגיעה לשלב חצי הגמר בטורניר לזוגות נשים ביחד עם ניקול מליכר מארצות הברית.
בזכות זכייה זו קפצה שוויונטק למקום 17 בעולם, דירוג השיא שלה.
אל אליפות אוסטרליה היא הגיעה כמדורגת 15 בטורניר.
היא הפסידה בסיבוב הרביעי לסימונה האלפ (מדורגת 2 בטורניר) ב-3 מערכות (6–3, 1–6, 4–6).
באליפות איטליה הפתוחה היא זכתה בטורניר לאחר ניצחון במשחק הגמר על קרולינה פלישקובה מצ'כיה (מדורגת 9 בטורניר) בשתי מערכות (6–0, 6–0).
בטורניר היא הפסידה מערכה אחת.
באליפות צרפת היא דורגה במקום 8 בטורניר והפסידה במשחק רבע הגמר למריה סקארי מיוון (מדורגת 17 בטורניר) בשתי מערכות (4–6, 4–6) ולא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות וימבלדון היא הפסידה בסיבוב הרביעי לאונס ג'אבור מתוניסיה (מדורגת 21 בטורניר) ב-3 מערכות (7–5, 1–6, 1–6).
באליפות ארצות הברית היא הפסידה בסיבוב הרביעי לבלינדה בנצ'יץ' משווייץ (מדורגת 11 בטורניר) בשתי מערכות (6–7(12–14), 3–6).
בסוף ינואר 2022 הגיעה שוויונטק לאליפות אוסטרליה כמדורגת 7 בעולם.
היא הפסידה במשחק חצי הגמר לדניאל קולינס מארצות הברית (מדורגת 27 בטורניר) בשתי מערכות (4–6, 1–6).
באליפות קטר טוטאל הפתוחה שנערכה בסוף פברואר היא דורגה במקום 7 בטורניר וזכתה בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על אנט קונטאבייט מאסטוניה (4 בטורניר) בשתי מערכות (6–2, 6–0).
באינדיאן וולס מאסטרס שנערך במרץ היא דורגה במקום 3 בטורניר וזכתה בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על מריה סקארי (6 בטורניר) בשתי מערכות (6–4, 6–1).
שבועיים לאחר מכן, באליפות מיאמי הפתוחה שנערך באפריל היא דורגה במקום 2 בטורניר וזכתה בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על נאומי אוסקה מיפן בשתי מערכות (6–4, 6–0) היא ניצחה את כל המערכות וב-3 מהן היא ניצחה 0-6. לאחר הטורניר היא עלתה למקום הראשון בעולם.
במהלך הטורניר היא הפסידה מערכה אחת בלבד וב-3 מערכות היא ניצחה 6–0.
באליפות וימבלדון היא הפסידה בסיבוב השלישי לאליזה קורנה מצרפת בשתי מערכות (4–6, 2–6).
באליפות ארצות הברית היא זכתה לראשונה בטורניר זה לאחר שניצחה במשחק הגמר את אונס ג'אבור (מדורגת 5 בטורניר) בשתי מערכות (2–6, 6–7(5–7)).
באליפות צרפת היא זכתה בתואר בפעם השלישית לאחר ניצחון במשחק הגמר בשלוש מערכות על קרולינה מוחובה מצ'כיה (6–2, 5–7, 6–4).
באליפות צרפת היא זכתה בתואר בפעם הרביעית (והשלישית ברציפות) לאחר ניצחון במשחק הגמר על ג'סמין פאוליני (דורגה 12 בטורניר) בשתי מערכות (6–2, 6–1).
באליפות וימבלדון היא זכתה בתואר לראשונה בקריירה שלה לאחר ניצחון במשחק הגמר על אמנדה אניסימובה מארצות הברית (12 בעולם) בשתי מערכות (6–0, 6–0).
איגבי ריגני הוא שחקן אמריקאי.
התפרסם בשל תפקידו בתור וורן פלין במיני-סדרה "טקס חצות" (2021) ומתפקידו בתור קווין בסדרה "מועדון חצות" (2022); שתיהן שודרו בנטפליקס .
איגבי ריגני נולד בכפר אוסינינג (אנ'), במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק.
אביו, כריס ריגני, הוא צייר ואמן ידוע ואמו עקרת בית.
הוא סיים את לימודיו בתיכון אוסינינג (אנ') בשנת 2021 והחל את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת פייס בניו יורק.
ריגני הופיע בכמה הפקות תיאטרון בהן "ברנשים וחתיכות", "העיירה שלנו" מחזה מאת תורנטון ויילדר וריצ'רד השלישי.
תפקידו הראשון של איגבי היה בתפקיד אורח בסדרת המשטרה "שוטרים בדם" בשנת 2018.
בשנת 2020 שיחק לצד ויין וילקוקס בסרט הקצר "Last Summer with Uncle Ira".
הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע פליקס.
באותה שנה שיחק לצד ריד מילר ומארק וולברג בסרט הקולנוע "ג'ו בל", שם הוא גילם את צ'אנס.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ו בל, אדם שיצא לטיול ברחבי ארצות הברית כדי להעלות את המודעות לבריונות עקב התאבדות בנו ג'יידן, שהיה קורבן לבריונות הומופובית.
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "מהיר ועצבני 9".
באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי במיני-סדרה של נטפליקס "טקס חצות" מבית היוצר של מייק פלנגן.
ב-10 בדצמבר 2021 פורסם כי ריגבי לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה העתידית "נפילת בית אשר".
+שנהסרטתפקידהערות2020ג'ו בלצ'אנס2021מהיר ועצבני 9ג'סי הצעיר2024Double Down Southניק הצעירTBAOut of My Comfort Zoneבראד
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2018 שוטרים בדם אוון סקוט פרק: "Risk Management" 2021 טקס חצות וורן פלין מיני-סדרה 2022 מועדון חצות קווין תפקיד ראשי; 10 פרקיםמועמד פרס סאטורן להופעה הטובה ביותר של שחקן/ית צעיר/ה בסדרת טלוויזיהחיי הסקס של נערות קולג'ווספרק: "The Short King"2023נפילת בית אשרטובי3 פרקים
איגואנוקולוסוס (שם מדעי: Iguanacolossus; מילולית: "איגואנה קולוסלית/ענקית") הוא סוג של דינוזאור אורניתופוד קדום שהתקיים באמריקה הצפונית של הקרטיקון התחתון שלפני 139 עד 134.6 מיליון שנה מזמננו.
הוא ידוע מממצא יחיד שהשתייך למין Iguanacolossus fortis, שפירושו: "אדיר".
המאובנים שלו התגלו בתצורות הרי צידר (Cedar Mountain Formation) שביוטה.
הוא התגלה בידי Donald D.
DeBlieux ב-2005 לצד מאובניו של ההיפודראקו (Hippodraco) ותואר למדע ב-2010 בידי החוקר Andrew T.
נמצאו בעיקר שרידי שינים ענקיות (מהם קיבל את שמו, מאחר שדמו מאוד לשיני איגואנה), חוליות, עצמות גפיים וערווה וכן שרידי גולגולות.
ממצאים נוספים שלו כללו עצמות גפיים, לסתות ועצם זרוע.
לפי החוקרים דינוזאור זה הגיע לאורך 9 עד 10 מטרים ולמשקל של 5 טונות, כך שהיה גדול מאיגואנודון.
ייתכן שנע בעדרים בחיפוש אחרי צמחייה רעננה.
הוא עצמו נטרף בידי תרופודים מקומיים כמו הדיינוניכוס, היוטרפטור, האקרוקנתוזאורוס והסיאטס.
דינוזאור זה היה קרוב רחוק של האיגואנודון ושל הקמפטוזאורוס ובעיקר לדקטודון והלאנג'ואוזאורוס האסייתי.
למרות שדמה מעט להדרוזאור לא השתייך למשפחה והיה בעל גפיים קצרות יותר, מבנה אגן מעוגל יותר והיה בעל פנים חזקות יותר.
איגואנה כחולה (שם מדעי: Cyclura lewisi) היא מין של איגואנה מהסוג איגואנת סלעים, המצויה בסכנת הכחדה והיא אנדמית לגראנד קיימן מאיי קיימן שבקריביים.
זוהי איגואנה גדולה מאוד, מהגדולות ביותר מהאיגואנות ומהלטאות של אמריקה, הלטאה הגדולה ביותר מהקריביים.
היא מגיעה לאורך גוף של 510–760 מ"מ ולאורך כולל של 1.5 מטר יחד עם הזנב ולמשקל של עד 14 ק"ג, כשהזכרים גדולים מהנקבות פי שלושה.
צבעה אפור כהה עד כחול טורקיז בזכרים והנקבות קרובות יותר לירוק זית עד כחול חיוור.
אישוני האיגואנה זהובים והיא בעלת זנב ארוך ורגליים ארוכות בעלות טפרים ארוכים וחדים.
כמו בני סוגה היא בעלת רעמת קוצים לאורך גופה.
הלטאה גם מאריכה ביותר ימים, ככל הנראה עד 69 שנה.
איגואנה זו נחשבה בעבר כתת-מין של איגואנה קובנית, אך היא הופרדה למין נפרד ב-2004 בידי החוקר פרדריק ג'יי ברטון.
האיגואנה היא אוכלת צמחייה בעיקרה הפעילה במשך היום.
היא ניזונה מעלים וצמחייה רכה שונה ומגוונת גם בחרקים, סרטנים, שבלולים ופטריות.
בעודה בוגרת היא חסרת טורפים טבעיים באיי קיימן, אם כי הצעירים נטרפים בידי נחשים מהסוג Alsophis.
האיגואנה נמצאת כיום בסכנת הכחדה גדולה, כאשר רק מחקר מ-2003 הצביע שנותרו בטבע רק 5 עד 15 פרטים בוגרים, לאחר שנדחקו בידי האדם, איבדו את מקומות מחייתם לטובת ערים וכבישים ונטרפו בידי חתולים וכלבים.
כיום המין מוחזק בעיקר במספר שמורות מאובטחות ביותר, בעיקר בתוך הפארק הבוטני של המלכה אליזבת והפארק הבוטני של סלינה ואזור שמורת הציפורים .
ריו איגואסו (פורטוגזית Rio Iguaçu) הוא נהר הזורם בדרום ברזיל ואורכו שנוי במחלוקת - 910 או 1,320 ק"מ.
מקור שמו בטופי עתיקה (y ûasú) ומשמעותו "נהר גדול".
הוא מתחיל בין מדינת סנטה קטרינה למדינת פרנה ומוצאו במפגש הנהרות איראי ואטובה.
הוא זורם מערבית בנפתולים ונשפך לנהר פרנה.
הוא יפה לשיט רק בחלקו.
25 ק"מ לפני מפגשו עם הפרנה שוכנים מפלי איגואסו, שרוחבם כ-2,700 מטרים, והם מהגדולים במפלי המים בתבל.
מפגש הנהרות פרנה (Paraná) ואיגואסו (Iguazu) משיק בין שלוש מדינות: ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי.
מדובר על שטח של 2,500 קמ"ר, בעל משאבים רבים ואוצרות טבע כדוגמת מפלי האיגואסו הידועים.
איגוד האופניים בישראל הוא איגוד האחראי על קידום רכיבת אופניים בישראל, הן רכיבה תחרותית והן רכיבה עממית.
האיגוד כפוף לחוקיו של ה-UCI, איגוד האופניים הבינלאומי.
האיגוד מארגן מדי שנה את אליפות ישראל באופני הרים ואת אליפות ישראל באופני כביש.
העלאת המודעות כלפי רכיבת על אופניים.
הקמת מתקנים ייעודיים ופיתוח תשתיות ארציות.
ארגון וקידום נבחרת ישראל בכל ענפי האופניים.
ניהול וקידום נבחרות ישראל והכנתם לתחרויות בינלאומיות
יושב ראש האיגוד וחברי ההנהלה נבחרים בבחירות במהלך האספה הכללית של נציגי הקבוצות החברות באיגוד, לפי מפתח של הישגי הקבוצות.
לצד ההנהלה וחטיבות הכביש והשטח פועלות ועדות מקצועיות שונות המסייעות בקביעת נהלים,
חוקים ונורמות לתחרויות ולפעילויות השונות שהאיגוד יוזם, מפיק ושותף.
מנכ"ל האיגוד אחראי להוציא לפועל את החלטות ההנהלה.
בשנות ה-80 כיהן כיו"ר האיגוד עו"ד ידין מכנס.
החל ממרץ 2022 יושבת ראש האיגוד היא דפנה לנג, שנבחרה במרץ 2025 להנהלת איגוד האופניים האירופי.
איגוד הבמאיות והבמאים הוא עמותה ציבורית לקידום פיתוח היצירה המקומית במדינת ישראל.
האיגוד הוקם על מנת לקדם את הבמאים ולהגן על זכויותיהם, והוא מעניק שירותי דין, הטבות וייעוץ כללי לחבריו.
הוא פועל לשיפור התגמול ליוצרי הקולנוע והטלוויזיה בארץ.
האיגוד מונה כיום כ-500 חברים.
יו"ר איגוד הבמאיות והבמאים היא לימור פנחסוב.
גולת הכותרת של מאבקי האיגוד היא חקיקת חוק הקולנוע, התשנ"ט-1999, שהסדיר את השקעת המדינה בקולנוע הישראלי על כל ענפיו השונים: קרנות תמיכה בסרטים, פסטיבלי קולנוע, בתי ספר לקולנוע וכו'.
פריחת הקולנוע הישראלי של השנים האחרונות היא פועל יוצא של חקיקת החוק.
אולם גם לפניו ואחריו ניהל האיגוד שורה של מאבקים עקרוניים שהסתיימו בהצלחה.
הפעילויות האחרונות של האיגוד כללו: משלחת רשמית של חברי איגוד לירדן, העברת תמלוגים לראשונה ל-35 במאים על שידור בערוץ ישראל 10, הכרה של פקודת מס הכנסה במיסוי רב שנתי לבמאים ותסריטאים וכמו כן החתמת 584 יוצרים לשביתה אפשרית אל מול גופי השידור בעניין התמלוגים.
בעקבות מאבק שנמשך כמה שנים, הצליח האיגוד לשנות את חוק זכויות היוצרים אשר יזם משרד המשפטים.
משרד המשפטים הביא להצבעה נוסח מתוקן לסעיף 35 לחוק זכות יוצרים החדש, אשר נוסח במהלך הדיונים בין משרד המשפטים ליוצרים השונים בשיתוף עו"ד אהרן נחומי ועו"ד מיכאל ספרד מחברת תל"י בו צוין: .
עד סוף שנת 2010 התקיימו איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאיות והבמאים כגוף משותף, איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל.
בינואר 2011 נפרדו דרכיהם ושני האיגודים יצאו לדרך חדשה.
איגוד האינטרנט הישראלי (בראשי תיבות: ISOC-IL) הוא עמותה המנהלת תשתיות אינטרנט חיוניות, בליבת פעילות האינטרנט בישראל והן: מרשמי שמות המתחם הישראליים (ccTLD) בסיומות המדינתיות: .il, הסיומת העברית .ישראל ומחלף האינטרנט הפנים-מדינתי הישראלי (IIX).
כמו ברוב המדינות הדמוקרטיות, כך גם בישראל, מופעל מרשם שמות המתחם הלאומי על ידי גוף נייטרלי ועצמאי של החברה האזרחית, הפועל ללא מטרות רווח וללא שיקולים פוליטיים או מסחריים לרווחת כלל הציבור.
מרשם שמות המתחם (דומיינים, בשמם המוכר יותר לציבור או Domain Names), הוא מאגר מידע ייחודי המנוהל על ידי האיגוד, המאפשר קישור בין שמות מתחם (דומיינים) וכתובות האינטרנט (IP Address) בהם הם פועלים.
באמצעות המרשם מוקצים שמות מתחם ייחודיים למי שמבקש להחזיק בהם.
מתוקף ניהולו של האיגוד את המרשם, הוא גם מפיץ למערך שמות המתחם העולמי DNS (Domain Name System) את המידע על אודות שרתי ה-DNS בהם מפורסם המידע המקשר בין שם המתחם וכתובת האינטרנט שלו, אשר אותם ניתן לתשאל כדי לקבל את המידע.
האיגוד פועל כגוף עצמאי ועל פי הכללים שקבע לניהול מרחב שמות המתחם המדינתי, אך מבחינה תפעולית הוא קשור לארגון (ICANN (Internet Corporation for Assigned Names and Numbers, האחראי על ניהול מערך הקצאות שמות מתחם עיליים (TLD) וכתובות אינטרנט, ומפעיל את שרתי שמות המתחם העיליים של האינטרנט (Root Servers).
במסגרת ICANN, האיגוד חבר בתת-הארגון ccNSO (Country Code Name Supporting Organization), המייצג את מנהלי המתחמים העיליים המדינתיים (ccTLD) ב-ICANN.
האיגוד חבר גם ב-RIPE NCC, ה-(RIR (Regional Internet Registry של אזור אירופה והמזרח התיכון, שישראל נמצאת בתחום אחריותו ואחראי על הקצאת כתובות IP.
האיגוד משמש כ-LIR Local Internet Registry של מרחבי כתובות שונים שהוקצו לאיגוד ולמרחב האינטרנט הישראלי בעת הקמתו.
כמו כן, האיגוד חבר באיגוד האירופי של מנהלי מרחבי שמות מתחם מדינתיים באירופה CENTR - Council of European National Top-Level Domain Registries.
בשנת 2018 הוכנס האיגוד לרשימת הגופים המנויים בתוספת החמישית לחוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים, התשנ"ח-1998, כמנהל של "מערכת ממוחשבת חיונית", כהגדרתה בחוק.
כמו כן, מקדם האיגוד מדיניות ציבורית המתמקדת בשמירה על ערכי חופש הרשת, שמשמעותם יישום של העקרונות החוקתיים של מדינה דמוקרטית ברשת האינטרנט.
במסגרת הארגון פועלת קהילת חברים המהווה את מליאת חברי העמותה ופתוחה להצטרפות של כל אזרח ישראלי מעל גיל 17, והיא אשר בוחרת את זהות חברי הוועד המנהל של הארגון.
הוועד המנהל כולל שבעה חברי הנהלה, המכהנים בהתנדבות.
הוועד המנהל אמון על התווית המדיניות, המטרות והפעילות של איגוד האינטרנט בישראל.
לצידו פועל הצוות המקצועי של האיגוד, ובראשו מנכ"ל האיגוד.
ב-24 באוקטובר 1985 הפכה ישראל למדינה השלישית (בנוסף לארצות הברית ובריטניה) שקיבלה סיומת מדינתית ברשת, הנודעת כסיומת .il, ובכך הצטרפה ישראל לאחד השלבים הראשוניים והמשמעותיים בהתפתחותה של מערכת שמות המתחם העולמית (Domain Name System – DNS).
סיומת זו שימשה את האקדמיה הישראלית בחיבורה לרשת האקדמית העולמית, באמצעות מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי (מחב"א).
איגוד האינטרנט הישראלי הוקם ב-1994 כקבוצה מתמחה בנושאי אינטרנט אשר פעלה במסגרת האיגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה (איל"א) כדי לסייע בהתפתחות ובהטמעת האינטרנט בישראל על ידי הדור המייסד של פעילות האינטרנט בישראל, ובראשם עובדי מחב"א.
עד אז עיקר הפעילות בהסדרת נושאים הקשורים לאינטרנט התנהלה באמצעות מחב"א במסגרת "אילן", רשת אקדמית של המועצה להשכלה גבוהה.
כאשר השימוש ברשת האינטרנט התרחב מחוץ לעולם האקדמי והחל להתפשט בקרב בעלי עסקים וכלל הציבור, נוצרו סוגיות תפעוליות, משפטיות ועסקיות שחייבו הקמת גוף בלתי תלוי שיציע מנהיגות ויכוון את תהליכי ההתפתחות של האינטרנט.
כעמותה האיגוד הוקם בחודש מרץ 1997, ולקח על עצמו את עיקר פעילות הלא אקדמית בנושאי אינטרנט שמחב"א ניהל עד אז.
בשנת 1997 קיבל האיגוד מארגון IANA, השייך לגוף הבינלאומי האחראי על הקצאת שמות וכתובות באינטרנט, את ניהול מרשם שמות המתחם ברמה העליונה של ישראל ccTLD – country code Top Level Domain) il-.ישראל) בשנת 1999 הושקו כללי רישום חדשים וסדורים, גם בהיבט המשפטי, המגדירים את מערכת היחסים בין השחקנים..
כחלק מכללי הרישום, הושק לראשונה בעולם מערכת יישוב מחלוקות מזורזת (הפועלת עד היום כ-IL-DRP).
בשנת 2000 הקים האיגוד מערכת חדשה לרישום שמות מתחם ברשת.
כללי רישום שמות המתחם, מגדירים את מבנה מרחב השמות, ואת השמות המותרים, קובעים את תוקפו של שם מתחם והזכויות בו, ואף מאפשרים לפסול שמות.
החל משנת 2006, המרשם מבצע גם הסמכה לרשמים מוסמכים (Registrars) אשר מספקים שירותי רישום ללקוחות הקצה – רושמי שמות המתחם (Registrants).
זאת, לאחר שבדצמבר 2006 פתח האיגוד את רישום שמות המתחם הישראליים גם לרשמי משנה, והחל לפעול במודל "רשם-מרשם", המקובל במרשמים שונים בעולם.
מטרתו של מודל רשם-מרשם, היא לשפר את השירות הניתן לציבור רושמי שמות המתחם, ולאפשר תחרות בין ספקי שירות זה לציבור.
בשנת 2016, ביקש האיגוד לחזק עוד יותר מודל פעולה זה, והפסיק לבצע פעולת רישום או חידוש שמות מתחם מול משתמשי הקצה..
מאז 2010 פועל האיגוד על מנת לאפשר מרחב מדינתי גם בעברית.
בדצמבר 2010 נוספה האפשרות לרישום שם מתחם בעברית בסיומת ".il", כלומר בסיומות il.co, il.org, il.ac ודומיהן.
לאחר פעילות ממושכת בנושא, קיבל ב-19 במאי 2020, איגוד האינטרנט הישראלי מ-ICANN, הגוף הבינלאומי האחראי על הקצאת שמות וכתובות באינטרנט, את האישור לבקשתו להכיר בסיומת ".ישראל" כסיומת המדינתית העליונה לשמות מתחם בעברית (Internationalized domain name).
משמעות תוצאתו של התהליך שהוביל האיגוד הייתה ייצוג לשפה העברית כשפתה של מדינת ישראל באינטרנט העולמי – עם סיומת מקבילה ל-.il בעברית, כך ששם המתחם (הדומיין) כולו ייכתב בשפה העברית, כולל הסיומת שלו, מימין לשמאל, באופן מלא.
בנובמבר 2022 השיק איגוד האינטרנט הישראלי את מרחב שמות המתחם החדש בעברית, והציבור בישראל קיבל את האפשרות לרשום שמות מתחם בעברית בצורה מלאה..
הפעלת שירותי תשתית חיוניים לקהילת האינטרנט בישראל
מרשם שמות המתחם (דומיינים, או Domain Names, בשמם המוכר יותר לציבור) בסיומות .il ו-.ישראל, הוא מאגר מידע מרכזי וייחודי המקשר בין שמות מתחם וכתובות האינטרנט שלהם, אשר באמצעותו מוקצים שמות המתחם למי שמחזיק בהם.
מאז 2006 רישום שמות המתחם נעשה על ידי רשמים מוסמכים הפועלים מטעם האיגוד, ומבצעים את הקשר מול הציבור הרחב המבקש לרשום או לחדש שם מתחם.
מתוקף ניהולו של האיגוד את המרשם, הוא גם מפיץ לכל העולם את המידע על אודות שרתי ה-DNS בהם מפורסם המידע המקשר בין שם המתחם וכתובת האינטרנט שלו.
במסגרת פועלו כמרשם שמות המתחם המדינתי, מפעיל האיגוד את ה-IL-DRP, שירות יישוב מחלוקות חלופי, המיועד לספק מענה מהיר למחלוקות שעניינן הקצאת שמות מתחם תחת הסיומות המדינתיות של ישראל (.il ו-.ישראל), בהתאם לכללי הרישום של שמות המתחם בסיומות אלו.
בנוסף, מספק המרשם נתונים מתעדכנים בנוגע לדומיינים רשומים תחת הסיומות המדינתיות, וכן מדריכים ומאמרים מקצועיים..
הקמה וניהול של מחלף האינטרנט הישראלי IIX - Israel Internet Exchange
מחלף האינטרנט הוקם בשנת 1996, עד שנה זו, רוב תעבורת האינטרנט המקומית בישראל, הייתה מנותבת באופן ישיר באמצעות הרשת האקדמית באוניברסיטאות המופעלת על ידי מחב"א.
בהוראות משרד התקשורת חיבורים אלו פורקו בשלב מסוים ונוצר צורך ברכיב כלשהו שישמש מחליף לנושא, לצורך כך הוקם מחלף האינטרנט.
מחלף האינטרנט הישראלי IIX הוא מערך מתגי תקשורת מחשבים, המקשר באופן שוויוני ונייטרלי בין ספקיות האינטרנט בישראל, (ISP – Internet Service Providers), כך שגלישה ממשתמש בישראל לאתר אינטרנט במדינת ישראל, או לשירות הפועל בה, תעשה מבלי לצאת מגבולות המדינה.
IIX חוסך עלויות תקשורת בינלאומית, מאיץ את השימוש באינטרנט למשתמשים בישראל, משפר את יכולת הגנת הסייבר של מדינת ישראל ומחולל תחרות בהיצע שירותי האינטרנט, שכן הוא מקל על ISP חדשים להיכנס לשוק.
המחלף ממוקם בחוות השרתים של חברת Med1 בפתח תקווה.
עם הגידול בתעבורת האינטרנט, במהלך 1999, הוגדלה הקיבולת של הקווים שחוברו ל-IIX על ידי ספקי שירותי האינטרנט בישראל.
הפעלה ועדכון של מאגר הנתונים data.isoc.org.il (לשעבר STS)
מתוך תפיסה כי מידע ונתונים איכותיים ונגישים מהווים תשתית חיונית לקידום מדיניות, מחקר ושיח ציבורי ואקדמי, יזם האיגוד הקמת מאגר נתונים במטרה לרכז נתונים סטטיסטיים על האינטרנט בישראל ועל משתמשיו, כדי לאפשר ניתוח והבנה שלו באמצעות שיתוף נתונים אלו באופן חופשי וללא עלות.
ההחלטה להקים את המאגר התקבלה בשנת 2009 ובעקבותיה התפרסמה קריאה לשיתוף נתונים עם המאגר..
המאגר החל לפעול באוגוסט 2011 והוא מכיל נתונים וכלי ניתוח מידע מתקדמים במגוון נושאים, בהם מערכות, תשתיות, תוכנות ואתרים, כלכלה, עסקים ומסחר, ממשלה ושירותים ממשלתיים, שימוש פרטי באינטרנט, תשתיות אינטרנט, רשתות חברתיות, אסדרת פלטפורמות ועוד.
משנת 2022, מפרסם מדי שנה איגוד האינטרנט הישראלי את "מדד האינטרנט הישראלי" הממפה באופן מקיף את תשתיות האינטרנט בישראל ומספק תמונת מצב עדכנית של האינטרנט בישראל בהיבטי תשתיות וביצועים, וכן הרגלי שימוש, העדפות וצריכה של תוכן באתרי אינטרנט, רשתות חברתיות, אפליקציות וסטרימינג בקרב הציבור בישראל.
ייצוג קהילת האינטרנט הישראלית בפורומים בינלאומיים
מיום הקמתו, איגוד האינטרנט הישראלי הוא חבר מלא ב-CENTR (Council of European National Top-Level Domain Registries), ארגון ה־ccTLD האירופי, המהווה עבור חבריו פורום להחלפת מידע ולייצוג הקהילה מול גופי הממשל האירופי וארגוני אינטרנט בינלאומיים (כגון ICANN).
האיגוד הוא השלוחה הישראלית של איגוד האינטרנט העולמי (ISOC – Internet Society) – ארגון מקצועי, בינלאומי, לא־ממשלתי וללא מטרות רווח, המקדם שיתוף פעולה ותיאום פיתוח טכנולוגיות ויישומים באינטרנט.
קידום האינטרנט בחברה הישראלית והעשרת הידע המקצועי
איגוד האינטרנט פועל להעלאת המודעות לנושא טכנולוגיות האינטרנט וחשיבות הטמעתן בקרב הקהילה בישראל, כמו גם על פיתוח הידע והפצתו לכלל האוכלוסייה, וכן על איגום משאבים לטובת קידום מטרות משותפות.
בשנת 2018 פרסם האיגוד מסמך מדיניות מחקרי בנושא פריסת IPv6 בישראל, ובשנת 2022 פרסם מסמך מדיניות בנושא אימוץ הטכנולוגיות של האינטרנט של הדברים (IoT) בישראל, וכן את מדד האינטרנט הישראלי.
לאיגוד יש שני מושבים בוועדות תקינה בסוגיות טכנולוגיות של מכון התקנים הישראלי: ועדת העברית במערכות ממוחשבות ואינטרנט (8109) וכן ועדת מונחים בטכנולוגיית המידע (8110).
בנוסף, יוזם האיגוד כנסים בתחומים שונים לקהילה האקדמית והמקצועית וכן מציע מענקים ושיתופי פעולה למחקר בתחום האינטרנט, ותמיכה בפעילות בזירה האקדמית ובזירת החברה האזרחית.
כמו כן, משמש האיגוד פלטפורמה לחוקרים ואנשי מקצוע מהתעשייה וקהילת האינטרנט בישראל לפרסום מאמרים, באמצעות כתב העת הרב-תחומי למחקר אינטרנט בישראל.
סיוע והובלה ביצירת רגולציה, מחקר ומדיניות ציבורית בתחום האינטרנט בישראל
איגוד האינטרנט הישראלי פועל לקידום יוזמות מדיניות ציבורית בתחום האינטרנט, במטרה לשמור על אופיו של האינטרנט בישראל כפתוח, נייטרלי, נגיש, שוויוני ובטוח לכלל החברה הישראלית.
במסגרת פעילויות אלו מפרסם האיגוד מסמכי מדיניות העוסקים בסוגיות שונות – טכנולוגיות, משפטיות, חברתיות, חינוכיות וציבוריות – אשר נוגעות לחיים הדיגיטליים של הציבור בישראל, כפרטים וכחברה.
מסמכים אלו מהווים תשתית לידע ובסיס לדיון ציבורי ולגיבוש המלצות מעשיות למדיניות לאומית לטובת עיצוב מרחב דיגיטלי בר-קיימא ובטוח בישראל.
נציגי האיגוד פעילים בוועדות ציבוריות ופרלמנטריות ופועלים לקידום חקיקה בתחום לצד מניעת חקיקה העלולה לפגוע בזכויות הפרט בתחום האינטרנט ו/או חופש הרשת.
בין היתר, מגיש האיגוד עתירות לבתי המשפט כנגד התערבות של השלטונות בפעולת האינטרנט.
דוגמה לכך היא פסק דין בשנת 2013 בו נקבע כי צווים שהוציאה משטרת ישראל להגבלת גישה לאתרי הימורים באינטרנט הוצאו בחוסר סמכות ודינם להתבטל.
האיגוד מפרסם ניירות עמדה ותגובות ליוזמות חקיקה ורגולציה של גורמי ממשל שונים, במטרה לשמור על הזכויות והאינטרסים של משתמשי האינטרנט בישראל אל מול שינויים רגולטוריים, יוזמות ממשל ופעילותם של גופים במגזר העסקי.
במסגרת פעילותו זו, מספק האיגוד מענה לבקשות מידע ונתונים של גורמי ממשל ורגולציה בישראל, וכן מקיים שיתופי פעולה מקצועיים עם גורמי ממשל וארגוני חברה אזרחית.
בחודש מרץ 2022 פרסם האיגוד, ביחד עם המכון הישראלי לדמוקרטיה, הצעת מתווה לאסדרה של רשתות חברתיות בישראל עבור משרד התקשורת ומשרד המשפטים.
ברבעון הראשון של שנת 2023 התפרסם מסמך מדיניות מקיף בנושא, לרבות הצעות לחקיקה ורגולציה בזירה הישראלית.
הגברת מיומנות והגנה על הפרט ברשת
איגוד האינטרנט הישראלי פועל לקידום אינטרנט בטוח, פתוח, נגיש ושוויוני בישראל באמצעות קידום מודעות ומתן כלים וידע לציבור ולמקבלי החלטות בכלל המגזרים.
זאת, לצד מענה וסיוע בהתמודדות עם פגיעות ומתקפות ברשת, כמו גם זיהוי וקידום מענה לפערים ואי־שוויון בנגישות של קבוצות שונות למשאבי האינטרנט בישראל.
מיומנות ומוגנות ברשת (לשעבר נטיקה)
בשנת 2012 הוקם במסגרת האיגוד מיזם נטיקה, שהחל משנת 2023 נקרא "מיומנות ומוגנות ברשת".
המיזם מפיק מחקרים, סקרים ומדריכים, וכן המלצות, משאבי הוראה והדרכה ומאמרים הזמינים לצרכים חינוכיים, מקצועיים ורגולטוריים.
קו הסיוע לאינטרנט בטוח: www.safe.org.il
בשנת 2013 איגוד האינטרנט הישראלי הקים את קו הסיוע לאינטרנט בטוח – מוקד תמיכה בעברית ובערבית.
קו הסיוע מספק מענה אנושי לתמיכה וייעוץ בנושאים הנוגעים לבטיחות ומוגנות ברשת והתמודדות עם איומים שכיחים ברשת כגון אלימות וירטואלית, ביוש (shaming), הפצה של תכנים פוגעניים ומיניים, פגיעות סייבר נגד אזרחים ועוד.
קו הסיוע מוגדר כגורם דיווח מהימן ורשמי (Trusted Flagger) על ידי פלטפורמות המדיה החברתית ואתרי תוכן דומיננטיים בעולם, כגון: פייסבוק, גוגל, טיקטוק ודומיהם, ומסייע להם בדיווחים דחופים להסרת גורמים זדוניים ותוכן פוגעני בפלטפורמות השונות.
מיזם Block הוא מרכז להגנת סייבר לאזרחים ועסקים קטנים, אשר מטרתו לספק לאזרחי ישראל מידע וסיוע בכל הקשור בהגנה על המרחב הדיגיטלי הפרטי שלהם, ולאפשר להם לבנות "קו הגנה" אישי שישפר את רמת הגנת הסייבר בבית או בעסק.
מרכז המידע מספק מידע וכלים מעשיים בנושאי מתקפות והונאות סייבר נגד אזרחים, ומאפשר לדווח עליהם לגורמי סיוע.
במסגרת פעילות מחלקת קהילה וחברה, פועל איגוד האינטרנט הישראלי לצמצום פערים דיגיטליים ולהגברת השימוש והנגישות של האינטרנט ושירותיו בישראל באופן שוויוני והוגן, לכלל האוכלוסיות בחברה – בדגש על החברה הערבית, החברה החרדית, הגיל השלישי, אנשים עם מוגבלות וקבוצות מוחלשות אחרות.
כמו כן, האיגוד עוסק במיפוי וצמצום פערים בפריסת תשתיות האינטרנט ברחבי ישראל ובנגישות אליהן.
במסגרת פעילות זו מפעיל האיגוד פורום מומחים העוסק בנושא צמצום הפער הדיגיטלי בחברה הערבית.
הפורום מורכב ממשפיעני רשת, אנשי מקצוע, חוקרים ואנשי אקדמיה ופעילים חברתיים מתוך החברה הערבית.
דוגמאות לפעילות לצמצום פערים דיגיטליים כוללות את מדד ההנגשה של השירותים הממשלתיים הדיגיטליים בשפה הערבית, מדריך בשיתוף מערך הדיגיטל והג'וינט להנגשת אתרים ושירותי ממשל בערבית, מחקר מקיף שבחן את שימושי הרשת של החברה החרדית ומחקר על שימושי רשת ומוגנות של אוכלוסיית הגיל השלישי בישראל.
כמו כן במסגרת פעילות זו מתפרסמים מדריכים שונים לקידום מוגנות ברשת בגיל השלישי, ומדי שנה בחודש האינטרנט הבטוח מתקיימת פעילות הדרכה למוגנות דיגיטלית לגיל השלישי בשיתוף פעולה עם החברה למתנ"סים וחברת מיקרוסופט ישראל.
התמודדות עם הפצת דיסאינפורמציה ותוכן כוזב ברשת
האיגוד מפרסם מדריכים, משאבי הוראה ואזהרות שונות לציבור בכלי התקשורת, לצד מתן הרצאות ופרסום ניירות מדיניות לגורמים באקדמיה, בכנסת ובמשרדי הממשלה.
לאחר מתקפת הטרור של החמאס על עוטף עזה ב-7 באוקטובר 2023, ומלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבותיה, הרחיב איגוד האינטרנט את פעילותו בתחום זה והשיק פורטל ייעודי לנושא המספק מידע ומשאבים חיוניים להתמודדות עם התופעה.
לצד זאת, הופק אתר חינוכי ייעודי להוראת אוריינות מדיה אזרחית בשם FakeOrNot.org.il בשיתוף פעולה עם המכון הישראלי לדמוקרטיה ועם מכון מופ"ת, וכן מחקרים שונים על התמודדות הפלטפורמות והמדינה עם האיומים הרלוונטיים בתחום.
איגוד האינטרנט הישראלי מנוהל על ידי שבעה חברי ועד מנהל, המכהנים בהתנדבות.
לצידו פועל הצוות המקצועי של האיגוד, העומד בחזית ניהול מרחב ה-DNS, מחלף האינטרנט הישראלי ומרשם שמות המתחם בסיומות .il ו-.ישראל, וכן יוזם ומקדם את עיצוב האינטרנט הישראלי כפתוח, שוויוני, נגיש ובטוח.
בשנת 2007 הושמעה ביקורת כלפי השימוש שעושה איגוד האינטרנט בכספיו, ובשנת 2009 הועלתה הביקורת פעם נוספת.
מרבית הכנסותיו של האיגוד באות מרישום שמות מתחם (Domain) תחת הסיומת .il רישום שם המתחם מבוצע ברוב המקרים על ידי חברות פרטיות המשמשות כרשמים מוסמכים (Registrar), ומעבירות סכום מסוים לאיגוד, עבור כל שם מתחם, בכל שנה.
איגוד האינטרנט סירב לחשוף את הסכום המועבר עבור כל שם מתחם מהרשמים, בנימוק של חשש לפגיעה בתחרות הפתוחה בתחום.
בעקבות הביקורת, נושא זה עבר שינוי משמעותי.
בשנת 2018 החליט הוועד המנהל של האיגוד שגם המידע הנוגע למחיר יחידת רישום שם מתחם בסיומת .il שגובה האיגוד מהרשמים המוסמכים על ידו יהיה גלוי לציבור.
זאת, בהתאם למדיניות של שקיפות שגיבש הוועד המנהל במרץ 2016, על בסיס עבודת מטה של הדרג המקצועי באיגוד, כי יש לנקוט בשקיפות מרבית בכל הקשור לדיונים וההחלטות הנידונות במסגרת ישיבות הוועד, ויש לפרסם אותן לציבור ובפרט לחברי העמותה.
לאחר השינוי, כל מידע הקשור לפרסום מחיר יחידת רישום גלוי לציבור, וכל הפרוטוקולים של דיוני ישיבות הוועד המנהל מתפרסמים באתר האיגוד.
אִיגְוַאפֶה (בפורטוגזית: Iguape) היא עיר במדינת סאו פאולו בברזיל.
שטח הרשות המקומית של איגואפה הוא הגדול ביותר בסאו פאולו: 1,985.4 קמ"ר, וגובהו הממוצע הוא 6 מטרים.
שם המקום מגיע משפת הטופי העתיקה.
שנת ייסודה הרשמית של העיר היא 1538 אך היסטוריונים טוענים כי נוסדה ככל הנראה הרבה לפני כן; מכאן שאיגואפה היא אחת הערים הוותיקות ביותר בברזיל.
בשנת 2004 מנתה האוכלוסייה במקום 28,367 איש.
איגואפה היא מרכז צליינות נוצרית, עם עד 200 אלף צליינים הפוקדים את העיר מדי שנה בחודשי יולי ואוגוסט.
מפאת מיקומה, הקרוב לגבולות שנקבעו על ידי חוזה טורדסיאס, אזור איגואפה היה למוקד משיכה להרפתקנים ופיראטים פורטוגזים, ספרדים וצרפתים שעגנו שם על מנת למכור את סחורותיהם ולהשיג מלאי לספינותיהם.
ייסודה של איגואפה לעיתים נזקף לזכותם של הפליט הספרדי רוי גרסיה דה מוסקרה והפליט וסוחר העבדים הפורטוגזי קוזמה פרננדס.
על פי ההיסטוריון פרנסיסקו אדולפו דה וארנהגן, פרננדס הגיע לאזור בשנת 1502 באותו המסע של אמריגו וספוצי לדרום אמריקה.
רוי מוסקרה הגיע לאזור איגואפה עם קבוצת ספרדים מאזור ריו דה לה פלאטה בין השנים 1532 ו-1534. השניים כוננו יחסים טובים עם האינדיאנים המקומיים משבט טופי וביחד תקפו והרסו כמעט לחלוטין את מושבת סאו ויסנטה ב-1537. לבסוף גורשו השניים ואלו נמלטו תחילה לאזור פלוריאנופוליס ולאחר מכן לבואנוס איירס.
בצל קרבות אלו נאבדו כל הרישומים מהשנים הראשונות של העיר איגואפה ותאריך ייסודה המדויק היום אינו ידוע.
באופן כמעט שרירותי נבחר ב-1938 ה-3 בדצמבר 1538 כתאריך הרשמי לייסוד העיר, על מנת לחגוג אז 400 שנה לעיר.
בשנת 1577 נקרא היישוב באופן רשמי "פרגזיה דה נוסה סניורה דאס נווס דה איגואפה" (Freguesia de Nossa Senhora das Neves de Iguape).
באחת השנים בין השנים 1600 ו-1614 הועתקה העיר ממיקומה המקורי למיקומה הנוכחי, בשל חוסר במי שתייה ובמקום להתרחבות.
בשלהי המאה ה-16 התגלה זהב באזור והעיר התרחבה והתעשרה.
נבנה בעיר בית היציקה הראשון בברזיל, על מנת לאפשר מיסוי וייצוא הזהב לכתר הפורטוגזי.
אולם, בשלהי המאה ה-17 כמות הזהב ירדה באזור ובו זמנית התגלו זהב ומתכות יקרות אחרות בכמויות רבות במינאס ז'ראיס.
כתוצאה, מרבית הכורים מאיגואפה היגרו וכלכלת העיר התפוררה.
כלכלתה של איגואפה התחזקה שוב בשלהי המאה ה-18 והגיעה לשיאה במחצית הראשונה של המאה ה-19 על ידי גידול אורז.
נמל איגואפה שימש לייצוא אורז שגידלו בסביבה לאירופה.
כמה מבתיה העתיקים של העיר נבנו באותה התקופה, אז הייתה איגואפה בין הערים החשובות של הקולוניה.
אך ביטול העבדות, הפוליטיקה המקומית ועבודת בניה כושלת באזור הנמל הביאו להידרדרות גידול ומסחר האורז ושוב ירידה בחשיבותה של העיר.
המחצית השנייה של המאה ה-19 הביא מהגרים לברזיל (על מנת להחליף את כוח האדם של העבדים), בעיקר איטלקים, גרמנים ויפנים.
באיגואפה נוסד אחד הכפרים היפניים הראשונים בברזיל.
כפר זה ננטש בתקופת מלחמת העולם השנייה.
במהלך המאה ה-20 התבססה הכלכלה המקומית על גידול בננה ולבבות דקל ודייג.
בשנת 1647 הפכה איגואפה למרכז צליינות נוצרית בשל הופעתה של דמות ישו אשר נמצאה על ידי שני אינדיאנים בחוף הים.
מאז, בין 150 ל-200 אלף צליינים עולים לרגל לאיגואפה מדי שנה.
חגיגות "אדון ישו הטוב מאיגואפה" (Senhor Bom Jesus de Iguape) מתקיימות בין 28 ביולי ל-6 באוגוסט, עם זיקוקים, תהלוכות, תזמורת ומוכרים ניידים.
בשנת 1949 ביקר בעיר הסופר אלבר קאמי (שעתיד היה לקבל את פרס נובל לספרות ב-1957), אשר ביקש להכיר מקרוב את החגיגה.
הוא ביסס את סיפורו הקצר "הסלע שגדל" (אשר פורסם בספרו "הנפילה, גלות ומלכות") על אירועי הדת באיגואפה.
בעקבות תופעת הצליינות, נבנתה כנסיית "ישו הטוב" בין 1787 ל-1858, ונחנכה ב-1858. בשנת 1956 מעמדה הועלה לזאת של בזיליקה.
איגוד הדואר העולמי (נקרא גם ארגון הדואר האוניברסלי; באנגלית: Universal Postal Organization; בצרפתית: Union Postale Universelle; בראשי תיבות: UPU, בעברית: אידואו"ן) הוא ארגון בינלאומי המתאם את מדיניות הדואר בין המדינות החברות בו ומכאן גם את תנועת הדואר הבינלאומית.
כל מדינה חברה מסכימה, בהצטרפותה לאיגוד, למערכת של תנאים לקיום חובותיה במערכת הדואר הבינלאומית.
מטה איגוד הדואר העולמי נמצא בעיר ברן בשווייץ.
כיום האיגוד הוא סוכנות של האומות המאוחדות.
לפני יסוד איגוד הדואר העולמי היה על כל מדינה בעולם לכרות אמנה נפרדת עם כל מדינה אחרת אליה רצתה לשגר או לקבל דואר בינלאומי.
ביוזמת הממונה על הדואר בארצות הברית, כונס בשנת 1863 כנס דואר בינלאומי בפריז, בהשתתפות 15 מדינות מאירופה ואמריקה.
משתתפות הכנס לא הצליחו להגיע להסכמה באשר להסדרי דואר בינלאומיים.
בשנת 1874, בעקבות הכנס בפריז, ניסח היינריך פון סטפן, בכיר בשירות הדואר הגרמני, קווים מנחים לאיגוד דואר עולמי.
להצעתו, כינסה ממשלת שווייץ כנס בינלאומי בעיר ברן, ב-15 בספטמבר 1874, בהשתתפות 22 מדינות.
ביום 9 באוקטובר 1874 נחתמה אמנת ברן שבה הוחלט על הקמת האיגוד.
שמו הראשון של האיגוד היה "איגוד הדואר הכללי".
בשנת 1878 שונה שם הארגון ל"איגוד הדואר העולמי".
איגוד הדואר העולמי הוא הארגון הבינלאומי השני בהיסטוריה, אחרי איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי שנוסד בשנת 1865. יום היווסדו של האיגוד (9 באוקטובר) נחגג עד היום כ"יום הדואר העולמי".
לאחר יסוד האומות המאוחדות, הפך איגוד הדואר העולמי לסוכנות בתוך האומות המאוחדות.
בשנת 1969 קבע האיגוד שיטה חדשה לגביית כספים בין מדינות חברות, זאת בהתאם להפרש בין המשקל הכולל של דואר בין המדינות.
תשלומים אלה נקראו "גביה סופית".
כיוון שהסכם זה השפיע על משלוח ירחונים (הכבדים במשקל ביחס למעטפות מכתבים), איגוד הדואר העולמי קבע שיטת "סף" חדשה, אשר יושמה בשנת 1991.
האיגוד קבע כי (1) צריך להיות מחיר אחיד, פחות או יותר, לשליחת מכתב בדואר, בכל מקום בעולם; (2) רשויות הדואר חייבות לתת יחס שווה לדואר בינלאומי ומקומי; (3) כל מדינה צריכה לצבור לזכותה את דמי הדואר שהיא גובה עבור דואר בינלאומי.
אחת מהתוצאות של אמנת איגוד הדואר העולמי הייתה שחדל הצורך להדביק על דואר בינלאומי בולים של כל מדינה דרכה הדואר היה צריך לעבור בדרך ליעדו.
אמנת איגוד הדואר העולמי קובעת כי כל המדינות החברות יכבדו את בולים של מדינות חברות אחרות, לדברי דואר בינלאומיים בדרכם למענם.
השיטה החדשה מפרידה בין מחירי מכתבים וירחונים למדינות המקבלות לפחות 150 טון של דואר בשנה.
למדינות עם פחות דואר, המחיר הקבוע נשאר כשהיה.
ארצות הברית מצידה הגיעה להסכם נפרד ל"גביה סופית" עם שלוש-עשרה מדינות אירופאיות וקנדה, הכולל מחיר נפרד לכל דבר דואר ומחיר לפי משקל.
האיגוד מקיים מערכת של שוברי תשובה בינלאומיים (International Reply Coupons) התקפים בכל המדינות החברות.
בולי ישראל מ-1950 שהוצאו לכבוד הצטרפות ישראל לאיגוד
מדינות החברות באומות המאוחדות יכולות כולן להצטרף לאיגוד הדואר העולמי.
193 חברות האו"ם הן חברות באיגוד, להוציא את המדינות: אנדורה, איי מרשל, מיקרונזיה ופלאו, אשר עדיין לא הסדירו חברותן באיגוד.
החברה החדשה ביותר באיגוד היא דרום סודאן אשר הצטרפה אליו ב-4 באוקטובר 2011. עם זאת, מדינות שאינן חברות באומות המאוחדות יכולות להצטרף לאיגוד הדואר העולמי, זאת במידה ושני שלישים מחברות האיגוד מאשרות את בקשתן.
לדוגמה, הוותיקן חבר באיגוד הדואר העולמי אף שאיננו חבר באומות המאוחדות (אלא נוכח בדיוניו כמשקיף בלבד).
באיגוד 191 חברות, החברות האחרונות שהצטרפו לאיגוד הן: מזרח טימור, ב-28 בנובמבר 2003 ומונטנגרו ב-26 ביולי 2006 וכן המושבות ההולנדיות האנטילים ההולנדיים וארובה כחברה אחת, והטריטוריות הבריטיות שמעבר לים כחברה נוספת, שתי האחרונות אינן מדינות עצמאיות.
הרפובליקה הסינית (היום טייוואן) הצטרפה לאיגוד ב-1 במרץ 1914. לאחר שקמה הרפובליקה העממית של סין, המשיכה הרפובליקה הסינית לייצג את סין באיגוד הדואר העולמי, זאת עד ליום 13 באפריל 1972, אז החליט האיגוד להכיר ברפובליקה העממית של סין כנציג הסיני החוקי היחיד.
לכן, קופוני תשובה בינלאומיים, למשל, אינם תקפים בטייואן.
דואר הנשלח ל"רפובליקה של סין", כאשר יעדו הוא טייואן, עלול להתעכב ולעבור בדרכו ברפובליקה העממית של סין.
מדינות נוספות שאינן מוכרות באיגוד, כגון סומלילנד, סילנד והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין חייבות להעביר את הדואר הבינלאומי שלהן דרך מדינות החברות באיגוד, כיוון שאיגוד הדואר העולמי לא מסכים לשגר את הדואר ישירות ליעדו (הדואר מסילנד עובר דרך בריטניה, הדואר מצפון קפריסין דרך טורקיה והדואר מסומלילנד דרך אתיופיה).
ישראל הצטרפה כחברה לאיגוד הדואר העולמי ב-24 בדצמבר 1949.
הניהול השוטף של האיגוד נעשה בידי מועצה מנהלת בה חברים נציגים מ-41 מדינות, הנבחרים בקונגרס העולמי של האיגוד.
בראש המועצה עומד המנהל הכללי של האיגוד.
בשנת 2006 מכהן בתפקיד מר אדוארד דיין.
בעת הקונגרס של איגוד הדואר העולמי, בשנת 1969 בטוקיו, יפן, הוחלט כי מדי שנה תציינה החברות באיגוד את "יום הדואר העולמי", ביום 9 באוקטובר, הוא יום היווסדו של האיגוד.
שירותי הדואר במדינות רבות בעולם, מנצלות את יום הדואר העולמי לציון הופעת בולים וכן שירותי דואר חדישים.
במדינות רבות בעולם מאורגנות תערוכות בולים ביום זה.
איגוד הדואר העולמי, בשיתוף פעולה עם אונסק"ו מארגן מדי שנה, מזה שלושים וחמש שנים, תחרות כתיבת מכתבים בינלאומית לבני נוער.
ברבות מן הארצות בהן מתקיימת התחרות מוכרזים הזוכים בה ב-9 באוקטובר.
נושא תחרות הכתיבה בשנת 2006 היה: "דמיין שאתה חיית בר שאזור מחייתה נמצא בסכנה בגלל שינויים סביבתיים או אקלימיים.
כתוב מכתב לאזרחי העולם והסבר להם כיצד הם יכולים לעזור לך לשרוד."
רשימת החברות באיגוד הדואר העולמי ותאריך הצטרפותן
(רפובליקה איסלמית) - 1 בספטמבר 1877
טריטוריות של ארצות הברית תחת חוקת האיגוד על פי סעיף 23 לחוקה
טריטוריות המוחזקות בנאמנות על ידי ארצות הברית באיי האוקיינוס השקט (איי מריאנה כולל סייפן וטיניאן, אבל לא כולל את גואם)
בולגריה (רפובליקה) - 15 בינואר 1985
טריטוריות מעבר לים (בריטניה וצפון אירלנד) - 1 באפריל 1877
איי פיטקרן, הנדרסון, דוסי ואונו
האנטילים ההולנדיים וארובה - 1 ביולי 1875
כולל שטח חסות רוס - 1 באוקטובר 1907
גוואדלופ כולל סן ברתלמי וסן מרטן
טריטוריות הבאות תחת חסות האיחוד מכוח סעיף 23 לחוקת האיגוד
(איי סנט פול ואמסטרדם, איי קרוזט, איי קרגלן, ארץ אדלי)
איים מפוזרים באוקיינוס ההודי באסאס דה אינדיה, האי אירופה, ז'ואן דה נובה, איי גלורייז, טרומלין
חברות האומות המאוחדות אשר עדיין לא הסדירו את מעמדן באיגוד הדואר העולמי
איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי הוא ארגון תקינה בין-לאומי בתחום התקשורת האלקטרונית.
הארגון מהווה סוכנות באומות המאוחדות, וחברות בו מדינות, וכן ארגונים ממשלתיים ופרטיים העוסקים בתקשורת אלקטרונית.
לארגון שלוש חטיבות (סקטורים): חטיבה העוסקת בהקצאות תדרים ומיקומים בחגורה הגיאוסטציונרית של כדור הארץ (ITU-R), חטיבה העוסקת בתקנים של מערכות תקשורת (ITU-T) וחטיבה העוסקת בקידום התקשורת במדינות מתפתחות (ITU-D).
האיגוד הוא הארגון הבין-לאומי הראשון שנוסד בעולם.
ההיסטוריה של איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי חופפת במידה רבה את ההיסטוריה של התפתחות אמצעי התקשורת האלקטרוניים בעולם ומלווה התפתחויות אלה במתן מסגרת ארגונית ותקנונית הבאה לאפשר תקשורת אלקטרונית סדירה בין אומות העולם.
נהוג לציין את תחילת עידן הטלקומוניקציה ביום 24 במאי 1844 אז שלח סמואל מורס את המסר הציבורי הראשון בקו טלגרף בין הערים וושינגטון ובולטימור.
תוך פחות מעשור שנים הפך הטלגרף לכלי הזמין לציבור.
עם זאת, קווי טלגרף באותם ימים לא חצו גבולות מדינה, זאת כיוון שכל מדינה עשתה שימוש בתקנים שונים.
מצב זה יצר צורך לשדר מסר בטלגרף עד לגבול המדינה השכנה, שם היה המסר נכתב, מתורגם ונמסר ידנית למפעיל טלגרף אחר שהיה מעבירו אל תוך מדינתו.
שיטה זו האטה מאוד את העברת המסרים בין מדינות והגבירה את הסיכוי לשגיאות בתוכן המסר.
מספר מדינות החלו בניסיונות לכריתת הסכמים עם מדינות זרות לצורך האחדת שיטות, אולם דבר זה הצריך מערכת מסובכת ביותר של כריתת הסכמים נפרדים רבים.
לדוגמה, במדינת פרוסיה היה צורך ב־15 הסכמים נפרדים כדי להעביר מסר בטלגרף מעיר הבירה אל אחת מן המדינות המרוחקות בתוך הפדרציה, כל זאת מבלי לצאת מגבולות הפדרציה.
מצב זה יצר בעולם מספר אזורים שבהם הסכמים אזוריים לשיטות הטלגרף.
ביום 17 במאי 1865, לאחר שנתיים וחצי של דיונים מפרכים, נחתמה אמנת הטלגרף הבין-לאומית הראשונה בעיר פריז על ידי 20 מדינות ובכך נוסד "איגוד הטלגרף הבין-לאומי" (ITU) שמטרתו הייתה לשמש במה לשינויים עתידיים באמנה.
בשנת 1876 קיבלה המצאת הטלפון הגנה של פטנט והופצה ברחבי העולם.
בשנת 1885 החל איגוד הטלגרף הבין-לאומי לנסח תקנים בין-לאומיים לשימוש בטלפון.
בשנת 1896 הומצא הטלגרף האלחוטי, אשר היה אמצעי התקשורת האלחוטית הראשון, המצאה שנמצא לה שימוש מיידי בתקשורת ימית ובמקומות אחרים.
בשנת 1906 נערכה הוועידה הבין-לאומית הראשונה לרדיו־טלגרף בברלין ובו נחתמה האמנה הבין-לאומית הראשונה לרדיו־טלגרף.
בנספח לאמנה מנוסחים לראשונה התקנים לשימוש בטלגרף אלחוטי וידועים בשם תקני הרדיו.
בשנת 1920 החלו שידורי הרדיו באולפני חברת מרקוני.
בשנת 1927 בכנס בין-לאומי בוושינגטון נוסדה הוועדה המייעצת לרדיו בין-לאומי (International Radio Consultative Committee - CCIR).
בשנת 1927 החליטה לראשונה הוועידה הבין-לאומית לרדיו־טלגרף להקצות תדרי רדיו לשירותי רדיו שונים בעולם (תדרים שונים לתחנות נייחות, לרדיו ימי, לרדיו במטוסים, לחובבי רדיו ולשידורים ניסיוניים), זאת כדי להגביר את יעילות השידורים לאור המספר הגובר של תחנות הרדיו והמאפיינים השונים של התחנות.
בשנת 1932 בוועידת מדריד, החליט האיגוד לאחד את אמנת הטלגרף הבין-לאומית משנת 1865 עם אמנת הרדיו־טלגרף הבין-לאומית משנת 1906 וליצור את אמנת הטלקומוניקציה הבין-לאומית.
באותה ועידה הוחלט גם לשנות את שמו של האיגוד ל"איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי", שם המשקף טוב יותר את תחומי עיסוקו של האיגוד.
בשנת 1947 בוועידת האיגוד בעיר אטלנטיק סיטי הוחלט על כריתת הסכם של האיגוד עם ארגון האומות המאוחדות לפיו הפך האיגוד לסוכנות בתוך האו"ם ומטה הארגון הועבר מן העיר ברן לעיר ז'נבה.
באותה ועידה נקבעה מועצת רישום התדרים הבין-לאומית (International Frequency Registration Board – IFRB) המתאמת את תדרי השידור בעולם.
באותה ועידה אף הוחלט כי טבלת הקצאת תדרי השידור (Table of Frequency Allocation) אשר נקבעה עוד בשנת 1912 תהפוך למחייבת בכל מדינות האיגוד.
בשנת 1956 אוחדו שתי הוועדות המייעצות לענייני טלפון וטלגרף לוועדה אחת (Telephone and Telegraph Consultative Committee) לאור ההתפתחויות הטכנולוגיות בעולם.
בשנת 1957 הכניס הלוויין ספוטניק 1, את העולם לעידן התקשורת הלווינית.
האיגוד לא איחר להגיב וכבר בשנת 1959 ייסד קבוצת מחקר על תקשורת חלל.
בשנת 1963 שוגר לחלל הלוויין "סינקום", הראשון הניצב במסלול גאוסטציונרי מעל נקודה גאוגרפית אחת בכדור הארץ, זאת לאור חזונו של ארתור סי.
קלארק כבר בשנת 1945. באותה שנה כינס האיגוד בז'נבה ועידת מינהלית מיוחדת לתקשורת בחלל ובה הוחלט על הקצאת תדרים לסוכנויות החלל השונות.
בשנות ה־60 הארגון נהיה אחראי גם על הקצאת המקומות ללויינים בחגורה הגיאוסטציונרית של כדור הארץ.
בשנת 1992 הוקצו לראשונה תדרים לשירות שידור חדש, העושה שימוש בלוויינים שאינם יציבים מעל נקודה גאוגרפית אחת, הידוע בשם GMPCS (Global Mobile Personal Communications by Satellite).
באותה שנה הוקצו אף תדרים ל־IMT-2000, הדור הבא של תקן עולמי לטלפונים ניידים דיגיטליים.
בארגון חברות יותר מ־190 מדינות.
מדי שנה, ב־17 במאי מציינות חברות הארגון את מועד היווסדו ב"יום הטלקומוניקציה העולמי".
הגוף העליון לקבלת החלטות באיגוד הוא ועידת הצירים (Plenipotentiary Conference) המתקיימת אחת ל־4 שנים.
בוועידה משתתפים נציגים ומיופי כח של כל המדינות החברות באיגוד.
לאיגוד אף מועצה קבועה המורכבת מנציגי המדינות (25% מהמדינות החברות) הנבחרים על ידי ועידת הצירים.
הרכב המועצה מבטיח מראש חלוקה בין האזורים השונים בעולם.
מתחת למועצה, מתקיימת חלוקה ל־3 חטיבות: רדיו (ITU-R), תקשורת (ITU-T) ופיתוח (ITU-D).
בכל חטיבה יש אספה המגדירה את היעדים ועוקבת אחריהם, קבוצות מקצועיות (Study Groups) שמכינות את הכללים והתקנים של הארגון, וועדה מייעצת (Advisory Group) המתאמת בין הקבוצות המקצועיות.
האחריות על הניהול האדמיניסטרטיבי והפיננסי של הארגון מוטלת על המזכירות הכללית (General Secretariat).
בראש המזכירות עומד המזכיר הכללי, ומתחתיו יש מנהלים לכל שלוש החטיבות.
ITU-T הוא מגזר קביעת התקנים בטלקומוניקציה (ITU Telecommunication Standardization Sector) והוא אחראי לתיאום התקנים לטלקומוניקציה בשם האיגוד.
מטה המגזר יושב בז'נבה שבשווייץ.
התקנים הבין-לאומיים הנקבעים על ידי ה־ITU-T מכונים בשם "המלצות" אף שמעמדן חזק באופן ניכר מהמלצות במובן השגור של המילה.
באופן היסטורי משנת 1960 ועד תחילת שנות התשעים הייתה "הוועדה המייעצת" מפרסמת תקנים מחייבים בתחום אחת לארבע שנים, אשר היו זוכים לאישור האספה הכללית של האיגוד.
התקנים היו מתפרסמים בכל פעם במספר כרכים שזכו לכינוי על פי צבע כריכתם.
כך למשל, כרכי התקנים משנת 1980 כונו בשם "הספר הצהוב" ואילו כרכי 1984 היו "הספר האדום".
אלה אומצו על ידי המדינות החברות ותעשיית התקשורת בעולם.
שנות השמונים הביאו מהפכה לתחום התקשורת עם התפתחות המחשב האישי ותעשיית התקשורת החלה להתפתח בקצב שתקני האיגוד לא יכלו לעמוד בו עוד.
פעמים מצא עצמו האיגוד מאשר דה פקטו תקנים שהתעשייה כבר אימצה.
במקרים אחרים מצאה עצמה תעשיית התקשורת האלקטרונית ניצבת בפני ערב רב של שיטות טכנולוגיות ללא תיאום.
תופעה נוספת שהאיגוד ניצב בפניה היא פניה של הציבור אל ארגונים בין-לאומיים לא רשמיים, שהיו גמישים יותר ומהירים יותר להגיב למציאות המשתנה, דוגמת ה־Internet Engineering Task Force וה־World Wide Web Consortium.
החל משנת 1992 החליט האיגוד כי ה־ITU-T יחליף את "הוועדה המייעצת" ונעשה מאמץ לזרז את הליכי התגובה של סקטור זה למציאות המשתנה.
היום, הצעה מצד תעשיית התקשורת לתקן חדש, המוגשת למגזר, נידונה ומתקבלת עליה החלטה תוך חודשים ספורים.
כך מתמודד האיגוד טוב יותר עם השינויים הטכנולוגיים המהירים בתחום התקשורת.
מנגד עבודת ה־ITU-T בבקרת איכות הפכה הרבה פחות יעילה.
ITU-R הוא מגזר תקשורת הרדיו (ITU Radiocommunication Sector) והוא אחראי לקביעת תקנים בתחום התקשורת האלחוטית בתוך ה־ITU.
תפקידו הוא לארגן את חלוקת תדרי הרדיו כך שתפחתנה ההפרעות בן תחנות רדיו וגופי שידור אחרים בארצות שונות.
המגזר אף אחראי לקביעת מסלולי לווייני תקשורת בחלל.
בנוסף המגזר מפרסם מסמכי תקנים בין-לאומיים בתחום אחריותו.
מגזר זה מחליף החל משנת 1992 את "הוועדה המייעצת על רדיו בין-לאומי" (International Radio Consultative Committee) בתוך ה־ITU.
המגזר ציין בשנת 2006 מאה שנה לפעילותו בתחום הסדרת תדרי הרדיו בעולם.
ITU-D הוא מגזר פיתוח הטלקומוניקציה (ITU Telecommunication Development Sector) ומטרתו היא לאפשר ולקדם את תחום הטלקומוניקציה בעולם כולו.
זאת על ידי ארגון ותיאום של שיתוף פעולה טכני ועזרה בפעילויות.
לצורך מילוי משימתו המגזר פעיל בחמישה תחומי פעולה: רפורמה בתחום הקומוניקציה, טכנולוגיות, ניהול, מימון וכח אדם.
המגזר מנסה להגשים את משימתו בעזרה ישירה למדינות ולחברות בתחום התקשורת, בפיתוח משאבים וניודם, בפיתוח שותפויות ובהפצת מידע.
אחת מפעילויות המגזר, לצורך השגת מטרותיו, הוא ארגון ועידות בין-לאומיות לפיתוח טלקומוניקציה, בהן נידונים קווי מדינות בתחום התקשורת, מאושרות המלצות האיגוד ותוכניותיו האסטרטגיות.
ועידות פיתוח בין-לאומיות נערכות, החל משנת 1994, אחת לארבע שנים.
במרץ 2006 נערכה הוועידה בעיר דוחה שבקטר.
בוועידה זו אומצה "הצהרת דוחה" המניחה את קווי פעולת הארגון לשנים הבאות.
מדינת ישראל הצטרפה כחברה לאיגודה הטלקומוניקציה הבין-לאומי ב־24 ביוני 1948. לישראל נציג קבוע במטה הארגון בז'נבה.
מלבד משרד התקשורת שמייצג את מדינת ישראל, חברות בארגון גם חברות נוספות בתחום התקשורת: בזק, תדיראן, קומברס, רד תקשורת מחשבים, טלרד, אלווריון, אודיוקודס וחברות נוספות.
בין השאר הין חברות ישראליות מעורבת בקביעת תקני תקשורת בין-לאומיים בתחומים של העברת קול ברשת האינטרנט - VoIP (Voice over Internet Protocol), ותקנים לתקשורת אלחוטית.
איגוד האתלטים החובבים הוא אחד ארגוני הספורט הגדולים בארצות הברית שמנוהלים בהתנדבות ללא מטרת רווח.
הארגון לקח על עצמו באופן בלעדי לקדם ולפתח ספורט חובבנים ותוכניות כושר גופני.
הארגון הוקם בשנת 1888 במטרה להשיג אחידות וסטנדרטים בספורט החובבני.
בתחילת שנותיו היה הארגון מוביל בספורט הבינלאומי וייצג את ארצות הברית בפדרציות הספורט הבינלאומיות.
הארגון פעל באופן הדוק עם התנועה האולימפית כדי להכין ספורטאים למשחקים האולימפיים.
הארגון ספג ביקורת, בעיקר מכיוון אצן המסלול סטיב פריפונטיין על החיים של אתלטים חובבנים בארגון כמו גם על החוקים הנוקשים כמו האיסור על השתתפות הנשים בתחרויות ריצה, בתגובה לביקורות מסוג זה חוקק הקונגרס האמריקאי את חוק "ספורט החובבנים" ובכך למעשה שחררה את הארגון מכל חוק ממשלתי.
נכון להיום הארגון ממשיך כארגון התנדבותי המקדם בעיקר ספורטאים צעירים.
בשנת 1996 הארגון אחד כוחות עם דיסניוורלד.
מאוחר יותר באותה שנה העביר הארגון את המשרד הראשי שלו לאורלנדו, פלורידה.
מתחם עולם הספורט של דיסני ערך יותר מ-40 אירועים לאומיים של הארגון.
מאז שנת 1930 מעניק הארגון מדי שנה בחודש אפריל את פרס ג'יימס סאליבן, לאתלט החובב המצטיין בארצות הברית.
איגוד האוניברסיטאות האמריקניות הוא ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה.