tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביטוי לעברו המפואר של המחוז ניתן לראות בעיר פִּינְגְיָאו, שהייתה עיר משגשגת בתקופת שושלות מינג וצ'ינג ומשמרת היטב את האדריכלות והתרבות של בני ההאן מימים עברו, ואף מוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
כיום חלק חשוב בכלכלה של המחוז מסתמך על כריית פחם ותעשיות נלוות, והוא מפיק שליש מתפוקת הפחם של סין כולה.
הנהר הצהוב מסמן את גבולו המערבי של המחוז עם שאאנשי וגבולו הדרומי עם חנאן, ורוב המחוז מתנקז אליו.
שוכן על רמה שבמרכזה עמקים המתווים את זרימתו של נהר פֿן, יובל של הנהר הצהוב.
האקלים של המחוז הוא מונסוני יבשתי, והוא צחיח למדי עם משקעים שנתיים בגובה 350–700 מ"מ.
במחוז נמצא הר ווּטָאי, הנחשב למקום משכנו של הבודהיסאטווה מנג'וסרי, ומהווה אתר עלייה לרגל בודהיסטי.
הר הֶנְגְשָׁאן הוא אתר דאואיסטי חשוב.
מחוז שאנשי מחולק לאחת עשרה נציבויות עירוניות:
שאפט הוא סרט קולנוע משנת 1971 המייצג את ז'אנר ה"בלקספלויטיישן", תת-סוגה אפרו אמריקנית של סרטי ניצול, שפרח בשנות השבעים.
הסרט, אשר מבוסס על ספר באותו שם שכתב ארנסט טידמן, מספר על הבלש ג'ון שאפט (ריצ'רד ראונדטרי) גיבור שחור סקסי, קשוח ונועז, במלחמתו בפשע המשתולל ברחובות.
הסרט היה נקודת תפנית משמעותית בנוגע לדמותו של השחור בקולנוע והנציח סטריאוטיפים חיוביים כגון גרוב, קשיחות, אתלטיות וסקס.
הסרט מציג לראשונה את השחור גם כגיבור מצליח וגם כסמל מין - ומבחינה זו פריצת הדרך הייתה כפולה.
בשנת 2000 יצא חידוש לסרט המקורי בכיכובו של סמואל ל.
ג'קסון שמשחק את אחיינו של ג'ון שאפט מסדרת הסרטים המקורית, כאשר ריצ'רד ראונדטרי מופיע בתפקיד אורח.
בסרט גם השתתפו ונסה ויליאמס, טוני קולט וכריסטיאן בייל.
הסרט היה מועמד לשלל פרסים, וזכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב עבור הפסקול בביצועו של אייזק הייז, שנחשב לקלאסיקה קולנועית וכמו בסרט עצמו זכה לאין ספור חיקויים ומחוות לאורך השנים.
שאנסון הוא ז'אנר מוזיקלי שהחל דרכו בצרפת כשיר פוליפוני בשלהי ימי הביניים ותקופת הרנסאנס.
שאנסונים מוקדמים נוטים לצורות קבועות, בלדה, רונדו או וירלאי, אם כי בהמשך היו מלחינים שכתבו מוזיקה לשירה פופולרית במגוון צורות.
השאנסונים המוקדמים ביותר נכתבו לשניים, שלושה או ארבעה קולות.
בתחילה היו מקובלים שלושה קולות, שהתפשטו לארבעה במאה ה-16. לפעמים ליוו כלי נגינה את הזמרים.
מחבר השאנסונים החשוב הראשון היה גיום דה מאשו, שחיבר יצירות בשלושה קולות בתבניות קבועות במהלך המאה ה-14. גיום דופאי וז'יל בנשואה, שכתבו מה שנקרא שאנסונים בורגונדיים (משום שמקורם היה באזור הידוע כבורגונדי), היו מלחיני השאנסון החשובים ביותר של הדור הבא (1420–1470) וגם הם כתבו בדרך כלל בשלושה קולות.
בסוף המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 הופיעו על בימת השאנסון יוהנס אוקכם וז'וסקן דה פרה, שיצירותיהם השתחררו מכבלי הצורות הקבועות והתחילו לדמות למוטטים ולמוזיקה הליטורגית של תקופתם.
באמצע אותה מאה היו קלודין דה סרמיזי וקלמאן ז'אנקן, שכתבו מה שנקרא שאנסונים פריזאיים.
גם אלה נפטרו מן הצורות הקבועות ונכתבו בסגנון פשוט, הומופוני יותר, והמוזיקה שלהם נועדה לעיתים לעורר דימויים שונים.
מלחינים בני דורם, כמו גם מאוחרים יותר, אורלנדו לאסוס, למשל, הושפעו מן המדריגל האיטלקי.
הרבה יצירות אינסטרומנטליות מוקדמות היו וריאציות מעוטרות (הקטנות) על שאנסונים, וז'אנר זה היה לקנצונה, מבשרת הסונאטה.
ספר התווים הראשון שהודפס בדפוס מיטלטל היה קובץ שאנסונים.
שיר סולו צרפתי התפתח בסוף המאה ה-16, כנראה מן היצירות הפריזאיות שהוזכרו קודם.
במשך המאה ה-17 שגשגו שירי אהבה, שירי שתייה ודומיהם, בדרך כלל בליווי לאוטה או כלי מקלדת.
תרמו להם מלחינים כמו אנטואן בוסה, דניס גוטייה, מישל לאמבר ומישל-רישאר דה לאלאנד.
במשך המאה ה-18 הייתה האופרה המוזיקה הווקלית השלטת, אבל שירת הסולו קמה לתחייה במאה ה-19, תחילה בנעימות טרקלין, אבל באמצע המאה כבר הופיעו יצירות מתוחכמות ומלוטשות, שהושפעו מן הלידר הגרמניים, שמצאו את דרכם אל צרפת.
לואי נידרמאייר, הנתון לקסמי שוברט, היה הציר המרכזי בתנועה זו, ואחריו אדואר לאלו, פליסיין דוד ורבים אחרים.
מלחיני השיר הצרפתי של סוף המאה ה-19, שכונה מלודיה או שאנסון, היו ארנסט שוסון, עמנואל שברייה, גבריאל פורה וקלוד דביסי, מוריס ראוול, פרנסיס פולנק ורבים ממלחיני המאה ה-20 בצרפת המשיכו במסורת איתנה זו.
מאפייני השאנסון במאה ה-20 הם בעיקר חשיבותן של המילים, השפעות מוזיקליות זרות (בעיקר ג'אז, סווינג ורוקנרול מארצות הברית) ומבצעים בעלי נוכחות בימתית.
מקור השאנסון הצרפתי בצורתו המודרנית היה בקברטים ובמיוזיק-הול של הגדה הימנית בפריז ובעיקר ברובע המונמרטר, ברם, מייסד השאנסון הצרפתי החדש היה הזמר שארל טרנה שהחל לשיר בשנות ה-30': שיריו היו על גבול הפואטי, לחניו הושפעו ממקצבים אמריקאיים שלא היו מוכרים עד אז בצרפת והופעתו הבימתית הייתה כובשת כשל טרובאדור מודרני.
עוד מגדולי השאנסון הצרפתי במאה העשרים: אדית פיאף, ז'אק ברל, שארל אזנבור, ז'ורז' ברסנס, ז'ורז' מוסטאקי, איב מונטאן, מיריי מאתיה, ברברה, סרז' גינזבורג, ז'ולייט גרקו, דלידה, שארל טרנה.
השאנסונים הצרפתיים החלו להיווצר בארץ בתרגומים שונים, בין השאר בפי להקות צבאיות ("אילו ציפורים"), ונעמי שמר תרגמה רבים מהם עבור הזמר יוסי בנאי.
השילוב בין השניים הפיק הצלחות רבות, כמו "אהבה בת עשרים", "אין אהבות שמחות", "פרח בדמות פרה", "הצוואה" ועוד.
גם אחרים, כמו דן אלמגור ונסים אלוני תרגמו משירי ז'ורז' ברסנס והיו גם שירים שיוסי בנאי תרגם בעצמו, כמו "ליאון ליאון", "בונבונים" ועוד.
דוגמה הפוכה – שאנסונים לכל דבר שנכתבו והושרו בישראל בעברית ותורגמו לצרפתית, היא "רק הד קולך" של איתן פרץ ונחום היימן.
זמרת נוספת אשר תרגמה ושרה בעברית שאנסונים צרפתיים ידועים היא הזמרת קורין אלאל, אשר באלבומה "שפת אימי" חזרה לשורשיה בשפה הצרפתית (היא עלתה לארץ מטוניס, קולוניה צרפתית בימים עברו).
שאקו (ביפנית: 尺) היא יחידת מידה קדומה לאורך, בה נעשה שימוש בסין וביפן, שאורכה כיום 0.33 מטרים בסין, 10/33 מטרים ביפן ו-0.371475 מטרים בהונג קונג.
בדומה ליחידות מידה אחרות במזרח אסיה, גם יחידה זו התייחסה לצומח בטבע, ואורכה היה האורך הממוצע של מפרק במבוק.
השאקו התחלק ליחידות קטנות יותר שנקראו "צון" במנדרינית (寸) ובקנטונזית ו"סון" ביפנית.
בסין העממית הצ'י (מקבילו של השאקו) הוגדר בשנת 1984 כשקולה ל-1/3 המטר.
בהונג קונג אורכה של היחידה הוא 0.371475 מטרים.
יחידות אלה מכונות גם "רגל סינית" ו"רגל הונג קונגית".
ביפן, בשנת 1891 נעשה המעבר לשיטה המטרית והשאקו נקבע ל-10/33 מטרים (היינו 3.3 שאקו למטר).
כך גם אורכו של השאקו בטאיוואן.
אורך יחידת המידה השתנה לאור ההיסטוריה ונע בין 23.1 ל-32.3 ס"מ.
ביפן, בטרם המעבר לשימוש בשיטה המטרית, היה אורכו של השאקו 35.5 ס"מ בשימוש רגיל, וכאשר מדדו אורכו של בד היה אורכו של השאקו 37.9 ס"מ (יחידה שכונתה "קוג'ירג'קו").
באדריכלות המסורתית היפנית נעשה שימש ביחידת השאקו, כאשר שישה שאקו היוו "קן" אחד, ועשרה שאקו היוו "ג'ו" אחד.
ה"קן" שימש כיחידת המרחק בין עמודים בבניית מקדש בודהיסטי.
שאפור השני (בפרסית: شاپور دوم; ידוע גם בשם שבור השני.
בתלמוד: שבור מלכא) "הגדול" (309–379) היה מלך פרס מהשושלת הסאסאנית לאחר מותו של הורמיזד השני.
שאפור היה השליט הפרסי אשר שלט לאורך הזמן הרב ביותר (70 שנה), לאחריו באורך תקופת השלטון היו שאה תהמאספ הראשון ונאסר א-דין שאה קאג'אר.
אחר מותו של הורמיזד השני, ערבים מהדרום החלו לפלוש לערים הדרומיות של האימפריה ולבזוז אותן.
כס המלכות נשמר עבור ילדהּ של אחת מנשותיו של הורמיזד השני, שעדיין לא נולד.
יש אומרים כי שאפור השני היה המלך היחיד בהיסטוריה שהומלך כבר כעובר: הכתר הונח על בטנה של אמו.
הילד, שנקרא על שם שאפור, נולד כמלך.
לאחר שהגיע לפרקו, הוא נטל את הכוח לידיו והוכיח את עצמו תוך זמן קצר כשליט אקטיבי ויעיל.
שאפור השני הוביל את צבאו הקטן אך הממושמע כנגד הערבים בדרום, הוא נע דרך מזרחה לנג'ד עד אשר הגיע אל הרי חג'ר, וכך הבטיח את גבולותיה הדרומיים של האימפריה.
על מסעו נגד הערבים נכתב בתבליט זורואסטרי:
לאחר מכן החל במסעו הראשון כנגד הרומאים במערב, שבו הפרסים לא הצליחו לכבוש שטחים נוספים.
מסעות אלה הופסקו בשל פלישות נוודים בגבול המזרחי של האימפריה שאיימו על טראנסאוקסאניה, אזור אסטרטגי חשוב לשליטה על דרך המשי.
לפיכך חתם שאפור על חוזה שלום עם קונסטנטיוס השני (353-361) שבו שני הצדדים הסכימו שלא להתקיף זה את זה לתקופה מסוימת.
הוא ניצחם וסיפח שטחים חדשים כמחוז נוסף לאימפריה, והשלים את כיבוש האזור שנמא בתחומי אפגניסטן של ימינו.
בעקבות הכיבושים הללו, התרבות הסאסאנית גם היא התפשטה, ואמנות סאסאנית חדרה לטורקיסטן והגיעה עד לסין דרך אגן טארים.
בתגובה, הקיסר הרומאי יוליאנוס הכופר (361-363) פלש עמוק לתוך השטח הפרסי וניצח את כוחותיו של שאפור בקטסיפון, אך לאחר שלא הצליח לכבוש את הבירה, נהרג הקיסר תוך ניסיון נסיגה לשטח הרומאי, ישנן הערכות כי היה זה שאפור בכבודו ובעצמו אשר הרג את הקיסר הרומאי.
יורשו יוביאנוס, שנלכד בגדה המזרחית של הפרת, נאלץ להסכים לעביר את כל המחוזות שהפרסים העבירו לרומאים ב-298 וכן את סיניביס וסינגארה, על מנת להבטיח מעבר בטוח לצבאו אל מחוץ לפרס.
תחת שלטונו נחתמו כתבי האווסטה, הכתבים הקדושים של הדת הזורואסטרית, כופרים נענשו ונוצרים נרדפו.
רדיפת הנוצרים הייתה תגובה להתנצרות האימפריה הרומית בידי קונסטנטינוס הגדול (324-337).
על פי התלמוד, שאפור השני - בניגוד לשאפור הראשון, שהיה ידידותי כלפי יהודים - דיכא את היהודים בממלכתו, גבה מהם מיסים מופרזים, רדף את החכמים, ושיכן את חייליו בערי היהודים על חשבון התושבים.
רדיפת היהודים הייתה בחלקה תגובה לעימותים בין-דתיים בין הנתינים היהודים והנוצרים בממלכה.
בסוף שלטונו של שאפור, האימפריה הפרסית הייתה חזקה מתמיד, כשאויביה ממזרח נכנעו לה וארמניה מצויה תחת שלטון פרסי.
מאוחר יותר, יהיה זה ח'וסרו הראשון אשר ייבדל כשליט הסאסאני הגדול ביותר.
לפניו: הורמיזד השני אחריו: ארדשיר השני
שאנן – המכללה האקדמית הדתית לחינוך, היא מכללה אקדמית דתית להכשרת מורים, גננות וסגלי הוראה, הממוקמת בחיפה בשכונת קריית שמואל.
המכללה הוקמה בשנת תשי"א (1950) בידי ד"ר יחיאל בן נון כסמינר להכשרת גננות ומורות במסלול דו-שנתי במבנה בית הספר התיכון "עציון" ששכן ברחוב יל"ג בשכונת הדר הכרמל בחיפה.
בשנת 1965 עברה המכללה - יחד עם בית הספר התיכון - למבנה בשכונת נווה יוסף בדרך נווה שאנן בחיפה.
בית ספר עציון שינה אז את שמו ל"בית הספר הדתי לבנות - תיכון עירוני ו'", ושמה של המכללה נקרא על שם המקום שהוקמה בו: שכונת נווה שאנן בחיפה.
בשנות השבעים מסלול הלימודים הוארך לשלוש שנים והחלה להינתן תעודת מורה מוסמך בכיר.
במהלך השנים נוספו תחומי התמחות ומסלולי לימוד, הכשרת מורות לחטיבת הביניים ולחינוך המיוחד.
בד בבד נפתח גם מרכז להשתלמויות מורים שלמדו בו מאות מורים ללימודי תעודה, כגון: אבחון דידקטי, חינוך מיוחד, רכזות מקצוע, קורסי התאמה למורים עולים במתמטיקה ובאנגלית ועוד.
כמו כן במרכז להשתלמויות ישנם קורסים בתחומים דיסציפלינריים שונים בחינוך ובהדרכה.
בשנת תשנ"ו עמרם מצנע, ראש העיר חיפה, הקצה שטח בשכונת קריית שמואל לבניית מבנה קבע למכללה, ובראשית שנת הלימודים תשס"ד עברה המכללה למבנה הקבע.
בשנת הלימודים תשס"א הכירה המועצה להשכלה גבוהה במכללה כמוסד אקדמי הרשאי להעניק תואר B.Ed.
בשנת הלימודים תשס"ט קיבלה המכללה את האישור ללמד לתואר .M.Ed.
במכללה קיימים מרכזים ויחידות סמך:
מרכז סימולציות לשכלול מיומנויות חברתיות-רגשיות (SEL)
מרכז השראה: מעבדה ללמידה מקוונת ומרכז להפקת תוכן דיגיטלי
מרכז המרא"ה: המרכז לקידום איכות ההוראה
מרכז יח"ס (יחידת סיוע לסטודנט): תמיכה בסטודנטים עם לקויות למידה, שירותי נגישות ושירות לעולים חדשים
היחידה להכשרה קלינית: ליווי הסטודנט בהתנסות קלינית בשדה במהלך ההכשרה להוראה
היחידה למעורבות חברתית: קידום מחויבות ואחריות חברתית בקרב קהילת המכללה.
| הרב ד"ר רפאל וינברג || תשל"א-תשנ"ג
| ד"ר ערן לויזון || תשנ"ד-תשס"ב
| ד"ר שלמה חריר || תשס"ג-תשס"ט
|פרופ' יחיאל פריש || תש"ע-תש"פ
| פרופ' אבי לוי || החל מתשפ"א
מסלולי הלימודתואר ראשון .B.Ed ותעודת הוראה במסלולי הלימוד:
גננות במסלול הגיל הרך (0-6)
מורים ומורות לכיתות א'-ו' במקצועות תושב"ע, תנ"ך, היסטוריה, אנגלית, מתמטיקה, חינוך מיוחד וחינוך בלתי פורמלי.
מורות ומורים לבית הספר העל-יסודי
מורים ומורות לחינוך המיוחדתואר שני .M.Ed בתוכניות:
הוראת מקרא בראי הפרשנות היהודית לדורותיה
חינוך – הוראה ולמידה במערכות משלבות
אנגלית – הוראת אנגלית בעידן הדיגיטלי
במכללה פועל מרכז ללימודי המשך ובו לימודי השלמה לתעודת הוראה לאקדמאים והרחבת הסמכה, קורס להכשרת מנהלים, קורסים למורים חדשים, חינוך לחיים במשפחה, קורסים לפיתוח מקצועי, קורסים למורים חונכים וקורס הנדסאים להוראה
המכללה מקיימת שיתוף פעולה עם הקהילה, במסגרתו הוקמו:
בית כנסת ובית מדרש קהילתי
בית מדרש "אלי-ה" לנשים ומדרשת "מעיין" לסטודנטיות
קמפוס ירוק - חינוך לקיימות ואיכות הסביבה, הקמת מועצה ירוקה וקידום פרויקטים סביבתיים קהילתייים
היחידה למעורבות חברתית - מקדמת אחריות חברתית ומתווכת בין ארגונים חברתיים לסטודנטים
קניון חברתי קהילתי - חנות בגדים יד שנייה פתוחה לקהילה שמטרתה לעודד צרכנות מקיימת
קפה שאנן - סדרת הרצאות מקוונות בזום חודשיות עם מרצי המכללה.
המכללה מוציאה לאור מספר כתבי עת מדעיים ושפיטים:
"מחקר ועיון בחינוך מתמטי" - כתב עת העוסק בהכשרה ובהתפתחות מקצועית של מורים למתמטיקה (יוצא לאור החל מתשנ"ד)
"שאנן – כתב עת רב תחומי לעיון ולמחקר" (יוצא לאור החל מתשנ"ה)
"בין השורות" – כתב עת למחקר ויצירה בספרות ילדים ונוער (יוצא לאור החל מתשע"ו)
"הייעוץ החינוכי'''" - כתב עת המיועד לעוסקים בייעוץ חינוכי.
מתפרסם משנת תשמ"ט על ידי אגודת היועצים החינוכיים בישראל.
החל משנת תשע"ז יוצא לאור בחסות המכללה.
שאפברג (Schafberg) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,239 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים ברן ופריבורג.
משמעות השם שאפברג בגרמנית הוא הר הכבשים.
שאפברג הוא ההר החמישי מדרום לעיר תון, והראשון מצפון למעבר יאון (Jaun Pass), ברכס הקיצוני בצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps).
בצידו הצפוני ממוקם הר קייזראג מצדו המזרחי עמק זימן ובצדו המערבי מתמזג ההר אל תוך השפלה השווייצרית.
שאפארניש (Schafarnisch) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,107 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים ברן ופריבורג.
שאפארניש הוא ההר האמצעי בצפון הרכס הקיצוני שבצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps).
בצידו הצפוני ממוקם הר מרה ובצידו הדרומי ההרים קייזראג ושאפברג, מצדו המזרחי עמק זימן ובצדו המערבי מתמזג ההר אל תוך השפלה השווייצרית.
בצידו הדרומי נמצא אגם ואלופסי (Walopsee) ובצדו המערבי האגם השחור.
למרגלותיו בעמק זימן ממוקמת העיירה בולטיגן (Boltigen).
ההר אינו מפורסם, אך ישנם מספר שבילי הליכה שעוברים בו.
למרות שאין שביל רשמי המגיע עד לפסגה, ניתן להגיע אליה בקלות בהליכה רגלית.
מפסגת ההר ניתן לראות את כל עמק זימן ובקצהו את העיר תון והאגם.
באמצע ההר ישנן שתי תחנות בהן ניתן ללון ולרכוש מזון וציוד.
שאצק (באוקראינית: Шацьк; בפולנית: Szack) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בסמוך לגבול פולין ולגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
שאצק נזכרת לראשונה בשנת 1410, ובמאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר.
במהלך מלחמת רוסיה צרפת בשנת 1812 עברו בעיירה גייסותיו של נפוליאון.
בשנת 1920 נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בספטמבר 1939 נערך בסביבת העיירה קרב מרכזי בין כוחות צבא פולין ובין הצבא האדום, שכבש לבסוף את האזור.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-200 משפחות יהודיות, כמחצית מתושבי היישוב, וחלקן עסקו בחקלאות.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-25 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, הובאו אליה יהודים שגורשו מכפרי הסביבה, וכ-700 יהודי העיירה רוכזו בגטו מגודר שהוקם בה.
מדי יום ביצעו האוקראינים והגרמנים מעשי התעללות ורצח ביושבי גטו זה.
באמצע אוגוסט 1942 רצחו הגרמנים כ-80 עובדי כפייה יהודים מהגטו מחוץ לעיירה.
עם הישמע קולות הירי, החלה בריחה המונית מהגטו, במהלכה רוב היהודים נורו במקום, אך כ-50 יהודים הצליחו להגיע ליערות הסביבה.
שם חלקם חברו ליחידות פרטיזנים, וחלקם – בעיקר משפחות – נתפסו בידי הגרמנים, ונרצחו בתחילת 1943.
מועדון הכדורגל שאפקואנסה (בפורטוגזית: Associação Chapecoense de Futebol) הוא קבוצת כדורגל מהעיר שאפקו, שבמדינת סנטה קטרינה שבברזיל.
לקבוצה יש מועדון קטרגל שזכה באליפות המדינה 2 פעמים.
מהקמתה ועד העפלתה לליגה הבכירה
הקבוצה הוקמה במאי 1973 מאיחודן של אתלטיקו שאפקואנסה ואינדפנדנטה.
ב-1977 זכתה בתואר הראשון שלה כשזכתה באליפות מדינת סנטה קטרינה כשגברה על אוואיי בגמר 0–1. ב-1978 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הברזילאית, בעונה שהשתתפו בה כמאה קבוצות והיא סיימה במקום ה-51, עונה לאחר מכן סיימה במקום ה-93.
ב-2006 חזרה לשמה הקודם וזכתה שוב בגביע סנטה קטרינה.
ב-2007 הקבוצה זכתה באליפות מדינת סנטה קטרינה בפעם השלישית ובשנת 2011 בפעם הרביעית.
ב-2016 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר טורניר בינלאומי, גמר גביע סודאמריקנה, לאחר שגברה על סן לורנסו בחצי הגמר, בזכות חוק שערי חוץ.
ב-28 בנובמבר 2016 טיסה 2933 של LaMia Airlines שבה היו שחקני הקבוצה, בדרכם למשחק הראשון בגמר התרסקה סמוך למדיין, שבקולומביה.
המשחקים נדחו לאלתר, מתוך 77 נוסעים שישה בני אדם ניצלו באסון, בהם אלן רושל, המגן השמאלי של הקבוצה ושוערי הקבוצה מרקוס דנילו פדיליה (שנפטר בבית החולים מפצעיו) וג'קסון פולמן.
CONMEBOL נענתה לבקשה והעניקה את התואר לשאפקואנסה.
מלבד 22 השחקנים, על הטיסה היו גם 18 חברים בצוות המקצועי והטכני של הקבוצה, 8 חברי הנהלה, 21 עיתונאים ו-3 אורחים של המועדון.
בין ההרוגים היה גם כדורגלן העבר, מריו סרג'יו, שהיה אמור לשמש כפרשן של רשת פוקס ספורטס.
מריו סרג'יו בן ה-66 לבש את מדי נבחרת ברזיל 8 פעמים בין השנים 1981–1985. מספר שחקנים לא המריאו עם הקבוצה וניצלו: אלחנדרו מרטינוצ'יו, רפאל לימה, ננם, דמרסון, מרסלו בואק, אנדריי, היוראן, מויסס, ניבאלדו.
מרסלו בואק וניבאלדו הם שוערים, כמו דנילו וג'קסון פולמן שהיו שניים מחמשת הניצולים.
מאוחר יותר השוער דנילו מת מפצעיו בבית החולים.
לאחר האסון הודיעו ראשי המועדון, שלא הצטרפו לטיסה ולכן נותרו בחיים, כי המועדון ימשיך לשחק בליגה הברזילאית ויתבסס על שחקנים מושאלים.
בעונת 2017 הקבוצה התמודדה לראשונה בסופרקאפ הדרום אמריקאי, גביע רקופה סודאמריקנה (בו הפסידה לאתלטיקו נסיונל 5-3 בסיכום שני המשחקים) ובשלב הבתים של ליגת האלופות של דרום אמריקה, גביע ליברטדורס.
במאי 2017 היא זכתה בתואר ראשון לאחר האסון: אליפות מדינת סנטה קתרינה.
אליפות מדינת סנטה קטרינה (6):
שאפור בח'תיאר (בפרסית: شاپور بختیار; 26 ביוני 1914 – 6 באוגוסט 1991) היה פוליטיקאי איראני, מתנגד למשטר השאה מוחמד רזא שאה פהלווי.
שאפור בח'תיאר נולד ב-1914 בדרום מערב פרס.
סבו מצד אמו היה ראש ממשלה פעמיים תחת שלטון השאה אחמד שאה קג'אר.
אמו מתה כשהוא היה בן 7, ואביו הוצא להורג על ידי משטר רזה שאה פהלווי ב-1934.
בח'תיאר למד בבית ספר תיכון באספהאן, ואחר כך בבית ספר צרפתי בביירות.
עם סיום לימודיו התיכוניים עבר ללמוד באוניברסיטה בצרפת.
היה פעיל במלחמת האזרחים הספרדית למען הכוחות הרפובליקניים, התנדב לצבא הצרפתי ובתקופת מלחמת העולם השנייה היה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית.
ב-1945 קיבל תואר דוקטור במדעי המדינה מהסורבון.
ב-1946 חזר לאיראן, והיה מנהל מחלקת העבודה במחוז אספהאן ואחר כך בח'וזסתאן.
ב-1953, בזמן ממשלת מוסאדק, מונה לסגן שר העבודה.
אחרי הדחת מוסאדק בהפיכת 1953 היה ממתנגדי משטר השאה מוחמד רזא שאה פהלווי.
הוא היה חבר בחזית הלאומית.
הוא וחבריו דגלו בפעולה בלתי אלימה, וקראו לדמוקרטיזציה במסגרת מלוכה חוקתית.
למרות מתינותם השאה הוציא את החזית מחוץ לחוק, וכלא רבים מחבריה.
בח'תיאר היה כלוא לסירוגין במשך 6 שנים.
ב-1977 הוקמה החזית הלאומית מחדש, ובח'תיאר עמד בראש המפלגה הגדולה שבה.
בסוף 1978 עמד משטרו של השאה פהלווי בפני התפוררות, ובניסיון לרצות את מתנגדיו הוא מינה ב-4 בינואר 1979 את בח'תיאר לראש הממשלה.
בחת'יאר, שחשש מהשתלטות הקומוניסטים או האסלאמיסטים על המדינה, קיבל את התפקיד, למרות שהדבר עלה לו בגירוש מהחזית הלאומית.
ב-16 בינואר עזב השאה את איראן ויצא לגלות.
בח'תיאר הורה על שחרור כל האסירים הפוליטיים, ביטל את הצנזורה על העיתונים, מיתן את השלטון הצבאי, הורה על פיזור הסאוואכ וקרא לאופוזיציה לאפשר לו לארגן בחירות חופשיות תוך שלושה חודשים.
בח'תיאר לא הצליח לזכות בתמיכה משמעותית.
רק מיעוט קטן באוכלוסייה תמך בו - נאמני השאה ותומכי הדמוקרטיה.
ב-1 בפברואר התיר בחת'יאר את שובו של האייתוללה ח'ומייני מהגלות.
ח'ומייני כינה את בח'תיאר בוגד ומשתף פעולה עם השאה וסירב לשתף עמו פעולה.
ממשלה משלו בראשות מהדי באזרגאן.
ב-11 בפברואר הגיע שיא המהפכה כאשר כוחות הצבא הודיעו על נייטרליות, ואיפשרו לנאמני ח'ומייני להשתלט על המדינה ולהפיל את ממשלת בח'תיאר.
המשטר החדש גזר דין מוות על משפחת השאה ועל שורה של פקידי ממשלה, בהם גם בח'תיאר.
באפריל 1979 נמלט בח'תיאר מהמדינה והגיע לפריז, שם קיבל מקלט מדיני.
מפריז הנהיג את תנועת ההתנגדות הלאומית (NAMIR) כנגד משטרו של חומייני.
עמד בראש ניסיון לביצוע הפיכה באיראן נגד המשטר האיסלאמי החדש, אולם ניסיון זה נכשל כשהשלטונות באיראן חשפו אותו ב-9–10 ביולי 1980.
זמן קצר אחר כך, ב-18 ביולי, נעשה ניסיון התנקשות בחייו.
חוליה של חמישה מתנקשים ניסתה לפגוע בו בביתו בפרברי פריז, אולם במקום זאת, הרגה שוטר ושכן.
בח'תיאר נרצח באוגוסט 1991 כאשר שלושה מתנקשים דקרו אותו ואת מזכירו למוות בביתו, למרות השמירה המשטרתית עליו.
גופותיהם נמצאו רק אחרי 36 שעות.
שניים מהרוצחים הצליחו להימלט לאיראן.
השלישי נתפס בשווייץ, הוסגר לצרפת ונשפט למאסר עולם.
הוא קיבל חנינה ושוחרר ב-2010, והתקבל באיראן כגיבור.
שאפור השלישי (בפרסית: شاپور سوم; ידוע גם בשם שבור השלישי) היה המלך ה-12 בשושלת הסאסאנית בין השנים 383–388. הוא עלה לשלטון אחרי דודו, ארדשיר השני, וניסה לבלום את מעורבותם האלימה של אנשי האצולה בשלטון.
בתקופת שלטונו של שאפור השלישי נחתם הסכם ידידות עם האימפריה הרומית שבו נקבע כי ארמניה תחולק בין שתי הממלכות, החלק המערבי בחסות רומא והחלק המזרחי - הגדול יותר- בחסות פרס.
בראש מדינת החסות הרומית עמד ארשק השלישי ובראש מדינת החסות הפרסית עמד ח'וסרו הרביעי, נוצרי מארמניה.
שאפור השלישי מלך חמש שנים בלבד.
הוא מת כתוצאה מנפילת אוהל גדול עליו, שקרס לאחר שכמה אצילים חתכו את החבלים שהחזיקו אותו.
שאפור השלישי הונצח בתבליט סלע בטאק בוסתאן בו נראים שאפור השני ושאפור השלישי זה לצד זה בדמויות כמעט זהות לחלוטין.
ליד כל דמות יש כתובת בפהלווי המזהה אותה.
ג'ירף איילי (שם מדעי: Shansitherium; מילולית: "הבהמה של שאנשי") הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הג'ירפיים, קרובם של השיוותריום, הפלאוטרגוס והסאמותריום, שחי בסוף תקופת המיוקן במרכז אסיה.
המאובנים שלו התגלו בידי פלאונטולוגים סינים במחוז שאנשי שבסין, והוגדרו ב-1926. בסוג זה נכללו 3 מינים: Shansitherium fuguensis, Shansitherium tafeli ו-Shansitherium quadricornis.
השאנסיתריום היה ג'ירף קצר-צוואר שדמה מעט לאוקפי, והיה בעל גולגולת עבה ומעליה בלטו קרניים דומות לקרני אייל קורא מודרני, זוג קרניים עבות ולפניהן זוג קרניים קטנות יותר שהיו ישרות ודקיקות כשאולי הייתה ביניהן רעמת שיער כמו אצל הג'ירף המודרני.
ככל הנראה הן שימשו למלחמה בין יריבים על נקבות וטריטוריה.
הוא היה בעל צוואר קצר ורגליים חזקות וחי במישורים של סין הקדומה.
אורכו הגיע ל-4.5 מטרים, גובהו ל-2.3 מטרים ומשקלו הגיע ל-250 עד 600 קילוגרם בממוצע.
שאנסון רוסי הוא מונח קולקטיבי שמשמש לציון ז'אנרים שונים של מוזיקה רוסית: רומנסה עירונית, שירי מלחמה, שירי מהגרים ושירי אסטרדה מסוימים.
בתעשיית המוזיקה הרוסית, המונח "שאנסון רוסי" הוצג כאיפמיזם בשנות התשעים, כשיר קרימינלי "Blatnaya pesnya" החל להישמע על הבמה, ברדיו ובטלוויזיה, והוא עובר פופולריזציה על ידי תחנת הרדיו המפורסמת באותו הם "שאנסון רוסי".
לפיכך, מושג השאנסון הרוסי כולל פרפורמרים שונים למדי - מפיוטר לשצ'נקו, מיכאל שופוטינסקי ומיכאל קרוג ועד קלבדיה שולז'נקו ומארק ברנס, מה שהופך את המונח הזה לבלתי עקבי ולא מקובל על כולם.
כך או אחרת, מאז 2002, נערך טקס חלוקת פרס "שאנסון השנה" בארמון הקרמלין הממלכתי.
שאנסון רוסי הוא שיר בעל אופי חברתי אופייני, שמבוצע לרוב בגוף ראשון.
שאק סווארט (בהולנדית: Sjaak Swart; 3 ביולי 1938) הוא כדורגלן עבר יהודי-הולנדי, ששיחק בעמדת הכנף.
לכל אורך הקריירה שיחק באייאקס ועם קרוב ל-600 הופעות במדיה הוא שיאן ההופעות של המועדון בכל הזמנים.
לזכותו גם 31 הופעות ו-10 שערים במדי נבחרת הולנד.
נולד בשם ג'סיה סווארט (Jesaia Swart) במיידרברג שבהולנד בשנת 1938. משפחתו הייתה ענייה ואביו, שהיה יהודי, עבד בתור דייג במקום הולדתו.
העובדה שעסק בעבודה "לא יהודית" סייעה בהמשך לו ולסווארט להסתתר מפני הנאצים הגרמנים וההולנדים משתפי הפעולה, במהלך מלחמת העולם השנייה, בה נספו בשואה כמעט 75% מאוכלוסיית יהודי הולנד.
בגיל 18 ערך את הופעת הבכורה שלו באייאקס ב-16 בספטמבר 1956, בניצחון 2–3 על טלסטאר ספורטקלאב במשחק גביע.
בעונתו הראשונה זכה באליפות הראשונה שלו מתוך ה-7 והיה שותף בחמישה משחקי ליגה.
עונה אחר כך ב-1957/58 כבש את שערו הראשון ב-6 באוקטובר 1957 נגד NOAD.
משחקו האירופאי הראשון היה במסגרת גביע אירופה לאלופות במשחק חוץ נגד SC ויסמוט ממזרח גרמניה.
למעשה לא הצליח סווארט לכבוש במשחק בית במשך שנה וחצי מאז הופעת הבכורה, וב-1 בינואר 1959 עשה זאת נגד JOS בגביע.
סווארט כבש כמה שערים חשובים בזכיות הללו ובעונת 1971/72 בגביע האלופות הבקיע את השער היחיד בחצי הגמר נגד בנפיקה, שהעלה אותם למשחק הגמר נגד אינטר מילאנו.
בגמר נגד יובנטוס ב-1973 לא שיחק ופרש מכדורגל לפני כן ב-19 במאי אותה שנה.
שווראט לבש את החולצה מספר 8 בדרך כלל ועם יותר מ-600 הופעות רשמיות באייאקס הוא שיאן ההופעות שלה בכל הזמנים.
גם מבחינת כיבושים הוא ממוקם במקום גבוה, כשכבש 228 שערים ונמצא במקום השלישי אחרי יוהאן קרויף ופייט ואן רנן.
סווראט ב-22 בינואר 2010 מונה ביחד עם פיט קייזר לחבר כבוד של אייאקס.
בחירה זו הייתה נושא לדיון במשך שנים ובנוסף לכך היה צריך לשנות את הכלל הלא כתוב שלפיו שחקנים לשעבר אינם יכולים להפוך לחברי כבוד.
עד היום הוא ממשיך להיות מעורב באייאקס והקים את ארגון הצדקה המכונה "לאקי אייאקס" (Lucky Ajax), בו אגדות לשעבר של המועדון משחקים במשחקי צדקה שונים.
במדי נבחרת הולנד סווארט עשה את הופעת הבכורה ב-26 ביוני 1960 בהפסד 3–1 למקסיקו.
הוא פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-56'.
שערו הראשון הגיעה במשחקו השלישי בניצחון 3–4 על סורינאם.
אף על פי שזכה בתארים רבים עם אייאקס, עם הנבחרת מעולם לא זכה בתואר וגם לא השתתף בטורניר גדול.
הופעתו האחרונה במדיה הייתה בניצחון 1–2 נגד צ'כוסלובקיה בשנת 1972 לאחר ארבע שנים שלא שיחק בה.
בסך הכל ערך 31 הופעות בהן כבש 10 שערים.
שאפ (בהונגרית: Sáp) הוא כפר במחוז היידו-ביהאר, בנפת פישפקלדאן.
זהו יישוב דרומית לעיר המרחצאות היידוסובוסלו, בין פלדש, נאג'רבה וברטיואויפאלו.
ניתן להגיע אל הכפר ברכבת על קו MÁV 101 פישפקלדאן - ברטיואויפאלו - ביהארקרסטש).
תחנת הרכבת ממוקמת בין באראנד לבין ברטיואויפאלו.
בשנת 1264, היישוב שאפ הוזכר לראשונה בתעודות מאותה תקופה.
הכפר היה בבעלות משפחות אצילות, במאה ה-16 משפחת שאפי ומשפחת נאג' מפלדש היו בעלי אדמות הכפר.
שאפ היה אחד הכפרים בעלי הזכויות שאושרו על ידי גאבור בתלן בשנת 1689 העניק לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה גם זכויות יתר ליישוב שלא פורטו, אך שנה לאחר מכן הוסיף ליישוב היתר לבניית גשר מכס.
הכנסייה הקלוויניסטית - הושלמה בשנת 1892. מגדל הפעמון היה בנוי 1810.
שאנדור בן עמי או בנעמי (בהונגרית: Benamy Sándor; שאפ, 6 במאי 1899 – בודפשט, 13 באוקטובר 1989) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
לירוי "שאק" ביוקנן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע באליצור עירוני נתניה.
הוא שיחק בקבוצת הכדורסל של מכללה הקהילתית של צפון מזרח מיסיסיפי בשנים 2015–2017, ובשנים 2017–2019 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מארי לצד ג'ה מוראנט, ויחד הובילו את הקבוצה לעונת השיא שלה.
לאחר שלא נבחר דראפט ה-NBA ב-2019, הצטרף לסגל ממפיס גריזליס לליגת הקיץ של ה-NBA וב-17 באוקטובר חתם בקבוצה.
במהלך העונות העוקבות, נע ביוקנן בין סגל הגריזליס לסגל ממפיס האסל מליגת הפיתוח של ה-NBA.
הוא הצטרף לסגל ממפיס גריזליס בליגת הקיץ ולעיתים במחנות האימונים ובקדם-העונה בשנים 2019–2022, אך לא שיחק משחק ליגה ב-NBA.
ב-8 בפברואר 2020 קלע שיא קריירה של 36 נקודות, והוסיף חמישה אסיסטים, ארבעה ריבאונדים ושתי חטיפות בניצחון 127–119 של ממפיס האסל על סאות' ביי לייקרס.
ב-29 בפברואר רשם שיא קריירה של 18 ריבאונדים, בנוסף ל-22 נקודות ו-6 אסיסטים בהפסד 120–123 לסולט לייק סיטי סטארס.
ב-6 ביולי 2022 חתם בעירוני נס ציונה.
באפריל 2024 חתם בהפועל גליל עליון.
שאסר אלפן הם יחידות עילית ללוחמה הררית של הצבא הצרפתי.
חיילים המשרתים כ"שאסר אלפן" פיתחו מספר מסורות במהלך השנים, הם מאופיינים בין היתר בענידה של כומתה רחבה המכונה "טארט" וכוללים על דרגותיהם את סמל הביוגל מה שמבדיל אותם משאר החיילים הרגליים.
בשנת 1888, לאחר שהאיטלקים הקימו שישה רגימנטים אלפינים משלהם, הוקם "קורפוס החיילים ההרריים" אשר אימן וסיפח אליו 12 מבין 31 גדודי הרובאים הקלים (Chasseurs à Pied; "ציידים/רובאים רגליים").
יחידות אלו הומרו ליחידות לוחמה ההררית וקיבלו את השם "שאסר אלפן", המבוסס על השם "שאסר" המזוהה עם חיל רגלים קל (בדומה ליגר הגרמני) ו"אלפן" על שם האלפים, כלומר "של האלפים, של הרים".
בשנת 1891 אימצו חיילי השאסר אלפן באופן רשמי את כובע הטארט המאפיין אותם, כובע מסורתי של רועי צאן פירנאים ויעיל במיוחד בהגנת ראשו של הלובש מפני מזג האוויר הקיצוני באזורים ההרריים.
שָׁאסֶר הן סוג יחידות אשר התקיימו לאורך ההיסטוריה בעיקר בארצות דוברות צרפתית, בהן צרפת ובלגיה.
יחידות שאסר (chasseurs) התחלקו ליחידות חיל רגלים קלות שאסר אה פיֶיה (chasseurs à pied), יחידות פרשים קלות שאסור אה שבאל (chasseurs à cheval) ויחידות הרריות שאסר אלפן (שנגזרו מהשאסר אה פייה).
יחידות אלו כולן התבססו על תנועה מהירה בשדה הקרב והשתמשו בטקטיקות של איגופים ולחימה מצומצמת עם תקיפות מדויקות בנקודות תורפה של קו האויב.
בשנת 1743, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, הקים ז'אן קרטיין פישר כוח משולב פרשים ורגלים בן 600 חיילים שזכה לכינוי "השאסרים של פישר" (ציידי פישר).
פישר, יליד גרמניה, נשען על המסורת הגרמנית של כינוי חיילים קלים כציידים .
הכוח התגבש לכדי שתי פלוגות, אחת של שאסֶרים רכובים (שאסר אה שבאל) ואחת של שאסרים רגליים (שאסר אה פְיֶיה), הם לבשו מדים ירוקים כהים עם שאקו ללא מצחיה ונוצת מצנפת לבנה.
ערב מלחמת שבע השנים ב-1756 היחידה גדלה והפכה לקורפוס אשר מנה כ-2,000 חיילים שהתחלקו לשמונה פלוגות רכובות ושמונה פלוגות רגלים.
בשנת 1788 כלל הצבא הצרפתי שמונה גדודי שאסֶרים וערב המלחמות הנפוליאוניות ב-1793 מספר זה גדל לכדי 21 גדודי שאסֶרים.
לצד השאסרים הרגליים, השאסרים הרכובים התפתחו אף הם במקביל לכדי 24 אסקדרוני שאסר אה שבאל, כאשר כל אחד שירת תחת פיקוד רגימנט דרגונים והיווה את המרכיב הקל של הרגימנט.
ב-1779 אסקדרונים אלו רוכזו לכדי שישה רגימנטים של שאסר אה שבאל, מספר שגדל בהדרגה כאשר רגימנטי דרגונים הומרו לשאסרים והגיע ערב המלחמות הנפוליאוניות לכדי 25 רגימנטים של שאסרים רכובים.
מבחינת יעוד וציוד לחימה, השאסרים הרכובים של תחית המאה ה-19 היו דומים להוסרים, אך במקום המדים הצבעוניים והמעוטרים של ההוסרים הם לבשו מדים ירוקים כהים בדומה לשאסרים הרגליים.
באופן מסורתי, יחידות השאסר הרגליות הבסיסיות בצבא הצרפתי מוגדרות כגדוד, בשונה מהנהוג בצבאות אחרים וכן ביחידות השאסר הרכובות, המוגדרות כרגימנטים.
כיום הצבא הצרפתי כולל רק גדוד שאסרים רגלי אחד; גדוד שאסר אה פייה ה-16 (16e BCP), תחת פיקוד החטיבה המשוריינת השנייה.
בנוסף, מרכז אימון כוחות היבשה מכונה גדוד שאסר אה פייה הראשון (CENTAC), אך אינו מתפקד כגדוד לוחם ורק משמר את שם הגדוד ההיסטורי.
יחידות שאסר אלפן ראשונות הוקמו ב-1888, עם המרתם של שישה רגימנטים של שאסר אה פייה ליחידות אלפיניות, זאת כתגובה להתבססות האיטלקית על הגבול ההררי עם צרפת.
לאורך השנים הוקמו עוד מספר רגימנטים ששירתו במלחמת העולם הראשונה (בעיקר כתגבורת לחזית האיטלקית) ובמלחמת העולם השנייה.
כיום הצבא הצרפתי כולל שלושה גדודי שאסר אלפן: השביעי, ה-13 וה-27, כולם תחת פיקוד 'חטיבת חיל הרגלים ההררי ה-27' (Brigade d'Infanterie de Montagne), בנוסף הגדוד השישי (6e BCA) משמש לאימון לוחמה הררית.
יחידות שאסר היו גם בצבא הקיסרי הרוסי.
רגימנט שאסר הראשון (1er RCh), החטיבה המשוריינת השביעית
רגימנט שאסר הרביעי (4e RCh), חטיבת חיל הרגלים ההררי ה-27
המונח שאסר כביטוי ללחימה דינאמית ומהירה, שימש למספר יחידות לאורך השנים וכיום משמש את רגימנט שאסור אפריקה והגדוד הקל המוצנח הראשון:
גדוד שאסר מוצנח הראשון (1er RCP), החטיבה המוצנחת ה-11
רגימנט שאסר אפריק השלישי (3e RCA), החטיבה המשוריינת השביעית
רגימנט שאסר אפריק ה-12 (12e RCA), החטיבה המשוריינת השנייה
רגימנט שאסר אפריק הראשון (1er RCA), מרכז אימון לכוחות שריון
שאקוול קוואמה "שאק" מור (נולד ב-2 בנובמבר 1996) הוא כדורגלן אמריקאי שמשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת דאלאס מה-MLS.
ב-30 באוגוסט 2016, הצטרף מור לקבוצת המילואים של לבאנטה.
עונה לאחר מכן, ב-30 בספטמבר 2017, הוא נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת למשחק ליגה נגד דפורטיבו אלאבס.
ב-13 ביולי 2018, הושאל מור לשנה לקבוצת ראוס דפורטיו מליגת המשנה בספרד, אך ב-28 בדצמבר 2018 הוא היה אחד מחמישה שחקנים שעזבו את הקבוצה עקב אי תשלום שכר.
ב-24 ביולי 2019, הוא חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת טנריפה, גם היא מליגת המשנה בספרד.
ב-19 ביולי 2022, הוא חתם בנאשוויל מליגת ה-MLS, אשר שילמה תמורשתו דמי העברה בסך של 2 מיליון דולר אמריקאי.
לאחר שדחה את ההצעה לשחק בנבחרות הצעירות של נבחרת טרינידד וטובגו, החליט מור לייצג את הנבחרות הצעירות של נבחרת ארצות הברית.
הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת למשחק ידידות נגד נבחרת פרגוואי ב-18 במרץ 2018.
ניל שאקה היסלופ הוא כדורגלן עבר טרינידדי-אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
היסלופ החל לשחק כדורגל כחלוץ, אך בגלל גובהו הרב עבר לעמדת השוער.
לאחר שסיים את לימודיו במכללת סנט מארי בטרינידד וטובגו, היסלופ התחיל לימודי הנדסת מכונות באוניברסיטת הווארד בארצות הברית ובמקביל זכה למלגה בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה איתה הגיע לגמר ה-NCAA.
זמן קצר לאחר סיום הלימודים, היסלופ זומן למבחנים ברדינג וכעבור זמן קצר חתם במועדון.
כאשר חתתם במועדון רדינג שיחקה בליגה השלישית והיה שותף לעליה של המועדון לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ואף הייתה על סף עלייה לפרמייר ליג, אך הפסידה בגמר הפלייאוף 3–4 לבולטון וונדררס.
בנוסף הוא זכה פעמיים בתואר כדורגלן השנה של המועדון.
בסקר שנערך בקרב אוהדי הקבוצה בו בחרו את ההרכב הטוב בכל הזמנים, היסלופ נבחר לשוער הטוב ביותר עם 46.7% מהקולות לפני סטיב דית' ומרקוס האנמן.
בסקר נוסף נבחר לשחק השלישי האהוב במילניום.
בקיץ חתם בניוקאסל יונייטד תמורת 1.575 מיליון פאונד.
את עונתו הראשונה במועדון התחיל כשחקן הרכב, אך בעקבות פציעה ממנה סבל בדצמבר איבד את מקומו בהרכב.
היסלופ חזר להרכב הקבוצה בדצמבר שלאחר מכן לאחר שפאבל סרינצ'ק ירד לספסל.
בתחילת עונת רשם הופעה במשחק אחד ולאחר מכן יקד לספסל ובדצמבר של אותה עונה חזר להרכב.
בעונתו הראשונה זכה בתואר "פטיש השנה" הניתן לשחקן המצטיין של העונה במועדון.
גם בעונה שאחריה המשיך ביכולת הטובה, אך שנה לאחר מכן נפצע ברגלו במשחק נגד ברדפורד סיטי וסיים את העונה מוקדם מהצפוי.
בהמשך איבד את מקומו בהרכב לדייוויד ג'יימס הצעיר.
בקיץ חתם בפורטסמות' העולה החדשה לפרמייר ליג.
היסלופ נהנה תחת הארי רדנאפ ממעמד של שחקן הרכב אולם לאחר עזיבתו של רדנאפ והחתמתו של ולימיר זייק הוא החתים את קונסטנטינוס חלקיאס ובסיום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-29 ביולי 2005 חזר לקדנציה שנייה בווסטהאם כשוער שני.
בעקבות פציעות חוזרות של רוי קארול השוער הראשון, היסלופ רשם דקות משחק יחסית מרובות לשוער שני.
בנוסף הוא השתתף בכל משחקי הגביע האנגלי והקבוצה העפילה לגמר מול ליברפול, בו נוצחה 1–3 בדו-קרב בעיטות עונשין.
בעונה זו רשם 27 הופעות ובשבע מהן שמר על שער נקי.
ב-5 ביולי 2006 חתם בדאלאס מה-MLS.
בתקופתו בדאלאס סבל מפציעות רבות בגב ובאוגוסט הודיע על פרישה מכדורגל.
היסלום שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של טרינידד וטובגו, ארץ מוצאם של הוריו.
בשנת זומן לסגל הנבחרת הבוגרת אך לא רשם דקות משחק.
כעבור 3 שנים הודיע כי הוא מעדיף לייצג את אנגליה מולדתו.
בפברואר זומן לסגל הנבחרת לקראת משחק הידידות נגד .
כעבור שנה בלבד, החליט לחזור לייצג את טרינידד וטובגו ורשם בה 26 הופעות כאשר ב-5 מתוכן שימש כקפטן.
בשנת הודיע על פרישה מהנבחרת בגלל המרחק הרב בין המדינות אולם חזר לסייע לנבחרת במוקדמות מונדיאל 2006. היסלופ סייע לנבחרת להעפיל למונדיאל 2006 לראשונה בתולדותיה ואף שיחק בשלושת המשחקים של הנבחרת בשלב הבתים.
בני חורין של העיר ניוקאסל על הטיין: 13 במאי 2022
שאקירה איזבל מבאראק ריפול (בספרדית: Shakira Isabel Mebarak Ripoll; נולדה ב-2 בפברואר 1977), המוכרת בשמה הפרטי בלבד שאקירה, היא זמרת-יוצרת, מלחינה, שחקנית, כוריאוגרפית, פזמונאית, גיטריסטית, פילנתרופית, רקדנית בטן ומפיקה מוזיקלית קולומביאנית.
לאורך הקריירה שלה, שאקירה גם למדה בימוי וידאו קליפים וביימה קליפים שונים.
הקריירה הארוכה שלה, הנפרשת על פני למעלה מ-30 שנים, מתבטא בהיקף מכירות כולל של למעלה מ-170 מיליון עותקים של אלבומיה ושיריה ברחבי העולם, מה שמציב אותה כאחת מהאמניות המוכרות ביותר בכל הזמנים, והאמנית הלטינית המוכרת ביותר בארצות הברית ובעולם.
במהלך השנים, הפכה שאקירה לאחת מהאמניות המעוטרות ביותר עם זכייה במאות פרסים שונים.
אלו כוללים, בין היתר: חמישה פרסי המוזיקה האמריקאית, שבעה פרסי המוזיקה של בילבורד, ארבעה פרסי גראמי, 42 פרסי המוזיקה הלטינית של בילבורד, 12 פרסי גראמי לטיני, חמישה פרסי הווידאו קליפים של MTV, ושני פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
הכרתה הציבורית והשפעתה באו לידי ביטוי גם בשנת 2014, אז דורגה במקום ה-58 ברשימת הנשים המשפיעות ביותר בעולם על ידי "פורבס".
הקריירה המוזיקלית של שאקירה מתאפיינת בהצלחה מסחרית יוצאת דופן ובהישגים גלובליים משמעותיים.
אלבומה החמישי, "Laundry Service", סימן אבן דרך כשנמכר בלמעלה מ-20 מיליון עותקים, והציב אותו כאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
נוסף על כך, האלבום זכה להכרה רשמית, כולל שתי זכיות בטקס פרסי "לו נואסטרו", לצד מועמדויות נוספות.
2", המשיך את רצף ההצלחות עם מכירות של למעלה מ-8 מיליון עותקים, כאשר הוא כולל את הלהיט "Hips Don't Lie", הנחשב לשיר הנמכר ביותר במאה ה-21.
מעבר להישגים האלבומיים, שאקירה הפגינה יכולות רב-גוניות והשפעה תרבותית כאשר הפיקה, הלחינה, כתבה וביצעה את שיר המונדיאל של 2010, "Waka Waka (This Time for Africa)".
שיר זה הפך לשיר המונדיאל הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם למעלה מ-10 מיליון עותקים שנמכרו ברחבי העולם, והקליפ שלו צבר מעל 4 מיליארד צפיות ביוטיוב, מה שהופך אותו לקליפ ה-20 הנצפה ביותר באתר.
הצלחה ויראלית זו מודגשת עוד יותר על ידי העובדה ששירה "Chantaje" אף הוא נמנה עם הקליפים הנצפים ביותר, עם למעלה מ-2.7 מיליארד צפיות (במקום ה-37).
לאור ההצלחה חסרת התקדים של שיר המונדיאל ב-2010, נבחרה שאקירה לבצע שוב את שיר המונדיאל ב-2014, "Dare (La La La)", שזכה אף הוא להצלחה עולמית, עם למעלה מ-1.2 מיליארד צפיות לקליפ שלו.
שאקירה איזבל מבאראק ריפול נולדה וגדלה בעיר ברנקייה, מחוז אטלאנטיקו שבקולומביה, למשפחה נוצרית-קתולית; לאב ממוצא ערבי-לבנוני, ולאם ממוצא ספרדי (קסטיליאני, קטאלני) ואיטלקי.
היא הבת המשותפת היחידה של ויליאם מבאראק חדיד ונידיה ריפול טוראדו.
סביו וסבותיו של אביה היגרו לארצות הברית מביירות בירת לבנון, לניו יורק- היכן שגדל אביה.
כשהיה בן חמש, היגר אביה מניו יורק לקולומביה.
שמה של שאקירה נלקח מן השפה הערבית (شَاكِرَة, שאכירה) ומשמעותו "אסירת תודה".
לשאקירה שמונה אחים ואחיות למחצה מנישואיו הקודמים של אביה.
את רוב נעוריה בילתה בברנקייה, עיר הולדתה הממוקמת בחוף הקריבי הצפוני של קולומביה, שם כתבה את שירה הראשון הנקרא: "La Rosa de Cristal" ("פרח הקריסטל") בגיל ארבע בלבד.
בין היתר, למדה שאקירה בבית ספר קתולי.
כשהתבגרה, היא הוקסמה כשראתה את אביה כותב סיפורים במכונת הכתיבה שלו.
בעקבות כך, היא ביקשה מכונת כתיבה משל עצמה כמתנה לחג המולד.
כשהייתה בת שבע קיבלה את מבוקשה ומאז ועד היום כותבת שירים.
כאשר הייתה בת שנתיים, נהרג אחיה-למחצה בתאונת אופנוע; שש שנים לאחר מכן, כשהייתה בת שמונה, כתבה את שירה הראשון הנקרא, "Tus Gafas Oscuras" ("משקפי השמש הכהים שלך").
השיר נכתב בהשראת אביה, שבמשך השנים הרכיב משקפיים כהים כדי להסתיר את יגונו.
כאשר שאקירה הייתה בת ארבע, אביה לקח אותה למסעדה ים תיכונית, שם שמעה לראשונה את צלילי הדרבוקה; כלי הקשה עממי שמשמש בעיקר את המוזיקה הערבית, תוך שלצליליו נהוג לרקוד ריקודי בטן.
תחילה, רקדה על השולחן בבית שלה.
הניסיון גרם לה להבין שהיא רוצה להיות זמרת ורקדנית.
היא נהנתה לשיר לחבריה, למוריה ולנזירותיה בבית הספר הקתולי שלה, אך כשהייתה בכיתה ב', ניסתה להתקבל למקהלת בית הספר שלה.
היא נדחתה בטענה שהקול שלה "חזק מדי", תוך שהמורה למוזיקה שלה באותה התקופה אמר לה שהיא נשמעת "כמו עז".
לעיתים קרובות, הוצאה מכיתת בית הספר שלה בגלל הפרעת הקשב שהייתה לה.
שאקירה אומרת שהיא הייתה ידועה כ-"נערת ריקודי הבטן של בית הספר".
תואר זה ניתן לה מכיוון שהייתה רוקדת ריקודי בטן בכל יום שישי בבית הספר שבו שלמדה.
כדי להכיר תודה על כל מה שיש לה, אביה לקח אותה לפארק המקומי בקולומביה, במטרה להראות לה כיצד חיים יתומים ועניים.
המראות שראתה נשארו איתה לכל החיים ובעקבותיהם אמרה: "יום אחד אני אעזור לילדים האלה כשאני אהיה אמנית מפורסמת".
בין הגילאים 10 ל-13, שאקירה הוזמנה לאירועים שונים בברנקייה, קולומביה, תוך שזכתה להכרה מסוימת באזור.
באותו הזמן, היא פגשה את מפיקת התיאטרון המקומי מוניקה אריזה, אשר התרשמה מכישרונה.
אריזה עזרה לה להתפרסם במקומות נוספים בקולומביה מעבר לברנקייה.
בזמן הטיסה בין ברנקייה לבוגוטה בירת קולומביה, פגשה אריזה את המפיק של סוני קולומביה, סירו וארגאס.
וארגאס הסכים לבחון את שאקירה ומספר שבועות לאחר מכן, נערך לה מבחן בד בלובי של המלון בו שהו.
וארגאס התרשם ממנה וחזר למשרדו עם קלטת, אך שותפיו לא התרשמו ממנה וטענו שהיא "מקרה אבוד".
וארגאס לא ויתר וארגן לה בסתר מבחן בד נוסף בבוגוטה.
הוא שכנע את שותפיו להגיע לאחד ממועדוני הלילה בעיר ובחצות הוא הפתיע את כולם וקרא לה לעלות לבמה להופיע.
שאקירה שרה שלושה שירים והופעתה הייתה מרשימה.
בעקבות ההופעה היא חתמה על חוזה הקלטות עם סוני קולומביה.
במסגרת החוזה, היה עליה להקליט שלושה אלבומי אולפן.
לאחר שחתמה על חוזה הקלטות עם סוני קולומביה, יצא לאור אלבום הבכורה שלה אשר איגד את כל תשעת השירים שכתבה והלחינה כשהייתה בת שמונה בלבד.
שם האלבום נבחר להיקרא בשם: Magia והוא יצא לאור ביוני 1991, כשהיא בת שלוש-עשרה בלבד.
האלבום הכיל מגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, כשהבולט מביניהם היה הדיסקו.
אף על פי שהרדיו השמיע ללא הרף את שירי האלבום ונתן לשאקירה חשיפה גדולה בקולומביה, האלבום כשל מבחינה מסחרית כאשר נמכר בסדר גודל של 1,200 עותקים בלבד.
לאחר הכישלון הרב שחווה אלבום הבכורה שלה, חברת התקליטים שלה דחקה בה והחליטה שצריך לצאת סינגל חדש שיחזיר את תשומת הלב שהופנתה אליה.
בשנת 1993, הופיעה בפסטיבל הבין-לאומי של וינה דל מאר.
הפסטיבל נתן לזמרים הלטינו-אמריקאים הזדמנות לבצע את שיריהם והזוכה נבחר על ידי שופטים רבים.
שאקירה ביצעה את הבלדה המוכרת "Eres" ("אתה"), וזכתה במקום השלישי.
לאחר ההופעה המוצלחת שביצעה שאקירה בפסטיבל, חברת התקליטים שלה נחפזה להוציא באותה השנה את אלבום האולפן השני שלה, Peligro.
תחילה, זכה האלבום להצלחה גדולה ביחס לזו של אלבום הבכורה שלה, אך התקשה לשמור על יציבות מכיוון ששאקירה לא תמכה בהוצאת האלבום ואף לא השתתפה בקידום המכירות שלו.
אף על פי שהשיר "Tú Serás La Historia De Mi Vida", הושמע פעמים רבות בתחנות הרדיו המקומיות, האלבום נכשל ושאקירה נעלמה מזירת המוזיקה המקומית.
לאחר הוצאת שני אלבומי האולפן שלה, החליטה שאקירה לקחת הפסקה מעולם המוזיקה לטובת סיום התיכון שלה.
בעקבות הכישלונות של שני אלבומיה הראשונים, פנתה שאקירה לתחום המשחק וקיבלה תפקיד באופרת הסבון המקומית "אל אואזיס", בו גם שרה את שיר הנושא, "Lo Mio".
שני אלבומי האולפן הראשונים שלה נחשבים לאלבומי קידומי מכירות ולא לאלבומי אולפן.
שאקירה שבה להקליט שירים נוספים כבר בשנת 1995, כשהיא עדיין חתומה בחברת התקליטים סוני קולומביה.
נוסף על כך, משנה זו עבד איתה המפיק לואיס פרננדו אוצ'ואה, שמפיק וכותב לה שירים עד היום.
עוד באותה השנה אישרה הזמרת הקנדית אלאניס מוריסט, כי עתידים לצאת לשאקירה שני אלבומי אולפן נוספים, אך לא ציינה את תאריך יציאתם.
הסינגל הראשון מתוך אלבומה השלישי "Estoy Aquí", יצא לאור ב-29 באוגוסט 1995, ובמהרה זכה להצלחה רבה כאשר הגיע אל המקום השני במצעד השירים הלטיניים של בילבורד ואל המקום הראשון במצעד שירי הפופ הלטיניים של בילבורד ובכך היה לשירה הראשון אשר הגיע למיקומים אלו.
לאחר הצלחת הסינגל הראשון, העניקה חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט לשאקירה תקציב של 100,000$ להפקת האלבום, אף על פי שהעריכו כי האלבום לא ימכור כמעט עותקים ויחווה כישלון בדומה לשניים הקודמים.
ב-6 באוקטובר באותה השנה, יצא לאור אלבומה השלישי של שאקירה, Pies Descalzos.
האלבום זכה להצלחה עולמית כאשר כבש ראשי מצעדי אלבומים רבים ובשיאו הצליח האלבום להגיע אל המקום השלישי במצעד אלבומי הפופ הלטיניים, ואל המקום החמישי במצעד האלבומים הלטיניים של בילבורד.
בזכות האלבום, הפכה שאקירה לפופולרית באמריקה הלטינית.
באוגוסט 1996, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) את תואר הפלטינה לאלבום.
הוא כלל כ-20 מופעים שונים ברחבי העולם ואמריקה הלטינית, תוך שהסתיים בשנת 1997. באותה השנה זכתה בשלושה פרסי הבילבורד הלטיני.
הפרס הראשון ניתן לה על זכייתה בקטגוריית "אלבום השנה" עם אלבומה השלישי, Pies Descalzos.
הפרס השני ניתן לה כאשר זכתה בקטגוריית "הווידאו קליפ של השנה" עם הקליפ לשירה המצליח "Estoy Aquí", בעוד הפרס השלישי ניתן לה על זכייתה בקטגוריית "האמן החדש הטוב ביותר של השנה".
מאוחר יותר הודיעו כי Pies Descalzos נמכר בלמעלה מ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהוביל להוצאת אלבום הרמיקס הראשון שלה, The Remixes.
האלבום כלל רמיקסים שונים של כל השירים מתוך אלבומה השלישי, Pies Descalzos ונוסף על כך כלל גרסאות שונות של שיריה שתורגמו מהשפה הספרדית לשפה הפורטוגזית.
בסמוך להשקתו, הפך לאלבום הרמיקס הנמכר ביותר בכל הזמנים בשפה הלטינית ולאלבום הרמיקס השישי הנמכר ביותר בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים ברחבי העולם בסך הכול.
שנה לאחר צאתו של The Remixes, נפגשה שאקירה עם המפיק הנודע אמיליו אסטפן, שהפך למפיק המוזיקלי שלה והיה אחראי להוצאת אלבום האולפן הרביעי שלה, .
האלבום יצא לאור בספטמבר 1998, וזכה להצלחה עצומה ביחס לזו של שלושת אלבומיה הקודמים, כאשר הצליח בשיאו להגיע למקום ה-131 במצעד הבילבורד 200 ונוסף על כך הגיע לצמרת מצעד האלבומים הלטיניים, שם נשאר במשך 11 שבועות.
מאז יציאתו, נמכר האלבום בלמעלה מ-7 מיליון עותקים ברחבי העולם, כש-1.6 מיליון עותקים נמכרו בארצות הברית בלבד, דבר ההופך אותו לאחד מהאלבומים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית.
מהאלבום יצאו שישה סינגלים: "Ciega, Sordomuda" ו-"Tú" שזכו להצלחה עצומה במצעדי הבילבורד הלטיניים והגיעו לצמרות המצעדים, ו-"Inevitable", "No Creo", "Ojos Así" ו-"Moscas en la Casa" שזכו להצלחה נאה בשאר מצעדי העולם.
נוסף על כך, השניים האחרונים הצליחו לזכות בשני פרסי גראמי הלטיני.
בין היתר, הפכה שאקירה לאחד מהאמנים היחידים בהיסטוריה שהצליחו להכניס שישה שירים ל-40 העליונים במצעד השירים הלטיניים של בילבורד.
בשנת 1999, שנה לאחר צאתו של אלבום האולפן הרביעי שלה, קיבלה שאקירה את מועמדותה הראשונה בטקס פרסי גראמי.
היא הועמדה עם אלבומה הרביעי בקטגוריית: "אלבום הרוק הלטיני/אלטרנטיבי הטוב ביותר של השנה", אך הפסידה ללהקה המקסיקנית מנה, עם אלבומה Embrace the Chaos.
באותה השנה, הוקלט ויצא לאור אלבום ה-MTV Unplugged, הראשון שלה.
האלבום הושק בחנויות המוזיקה כבר ב-12 באוגוסט, תוך שזכה לאהדה עצומה מצד המבקרים האמריקאים.
בשנת 2001, הועמד וזכה אלבום ההופעה בקטגוריית "אלבום הפופ הלטיני של השנה", בטקס פרסי גראמי ה-42. נכון להיום, אלבום ההופעה נמכר בלמעלה מ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם והוא אחד מתוך אלבומי ההופעה הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
ב-21 במרץ 2000, יצאה לסיבוב ההופעות השני שלה "Tour Anfibio", שכלל כ-21 מופעים; 9 מהם באמריקה הצפונית ו-11 מהם באמריקה הדרומית.
הוא התקיים במשך חודשיים בלבד והסתיים ב-12 במאי.
באותה השנה, זכתה שאקירה בפרס הווידאו קליפים של MTV הראשון שלה, עם שירה "Ojos Así".
בספטמבר באותה השנה, ביצעה את "Ojos Así" במופע הפתיחה של טקס פרסי גראמי הלטיני, שם הייתה מועמדת בחמש קטגוריות שונות: "אלבום השנה", "אלבום הפופ הווקאלי של השנה", "זמרת הרוק הוואקלית הטובה ביותר של השנה", "הופעת הפופ של השנה" ו"הווידאו קליפ הקצר הטוב ביותר של השנה".
2001–2004: המעבר לשוק באנגלית עם Laundry Service
לאחר הצלחתם של ו-MTV Unplugged, החלה שאקירה לעבוד על הקלטת אלבום האולפן החמישי שלה, שיצא ברובו בשפה האנגלית.
הסינגל: "Whenever, Wherever" וגרסתו הספרדית "Suerte", יצאו כסינגלים הראשונים מן האלבום באוגוסט 2001, וזכו להצלחה רבה בעולם כאשר הגיעו למקום הראשון בעשרות מדינות.
בין היתר, הוא הפך לשירה הראשון שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100, ובשיאו הגיע למקום השישי.
אף על פי שהאלבום היה מיועד בראש ובראשונה לשוק האמריקאי, הוא כלל גם ארבעה שירים בספרדית, בהם "Que Me Quedes Tu", שיצא כסינגל רשמי לאחר מכן.
על אף הביקורת, האלבום זכה להצלחה גדולה מאוד עם השירים "Whenever, Wherever", "Underneath Your Clothes" ו-"".
האלבום והסינגלים ביססו את מעמדה של שאקירה בשוק הבין-לאומי.
ב-13 בנובמבר 2001, יצא האלבום Laundry Service ("שירותי כביסה"), ובאמריקה הדרומית ובספרד יצא בשם, Servicio de Lavanderia.
הוא הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד האלבומים של בילבורד 200, עם מכירות של למעלה מ-200 אלף עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
ביוני 2004, האלבום הגיע למעמד של פלטינה משולשת במדינה.
כיוון שהאלבום נוצר בשפה האנגלית, שירי הרוק והדאנס בספרדית שבו זכו להצלחה נאה, אם כי כמה מבקרים טענו כי כישורי האנגלית שלה חלשים מכדי שתוכל לכתוב שירים בעצמה.
ברולינג סטון אמרו כי: "היא נשמעת ממש מטופשת" או "הקסם של שאקירה אובד בתרגום".
היא ספגה ביקורת מכמה ממעריציה הלטיניים שטענו שהיא: "נטשה את שורשי הפולק והרוק שלה לטובת המוזיקה הפופולרית האמריקאית".
על אף זאת, האלבום הפך לנמכר ביותר בשנת 2002, ולאחד מהאלבומים הנמכרים בהיסטוריה עם מכירות של 20 מיליון עותקים ברחבי העולם בסך הכול.
באותו הזמן, כדי לקדם אותו, הוציאה שאקירה מיני-אלבום בשם The Pepsi EP, בחסות פפסי.
מתוך המיני-אלבום, יצאו שני הסינגלים השיווקיים "Ask for More", ו-"Knock On My Door", שזכו להצלחה נאה בעולם.
בעקבות הצלחת האלבום זכתה בפרסים רבים ביניהם: פרס בחירת הצופים הבין-לאומית על הקליפ לשירה "Whenever, Wherever", מטעם טקס פרסי MTV, ופרס גראמי הלטיני בקטגוריית "הווידאו קליפ הקצר הטוב ביותר" עבור הגרסה הספרדית של הקליפ.
חודש לאחר מכן היא זכתה בחמישה פרסים מטעם טקסי פרסי MTV הלטיני בקטגוריות: "האמן הנשי הטוב ביותר", "אמן הפופ הטוב ביותר", "האמן הטוב ביותר מאמריקה הצפונית", "קליפ השנה" (עבור "Suerte"), ו"אמן השנה".
בחודש נובמבר, היא יצאה לסיבוב ההופעות השלישי שלה אשר נקרא "Tour of the Mongoose".
סיבוב ההופעות כלל בתוכו כ-61 יעדים, והתרחש עד מאי 2003. במהלך סיבוב הופעות זה ביקרה הזמרת באמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אירופה ואסיה.
בשנת 2002, יצא לאור אלבום הלהיטים הראשון של שאקירה, Grandes Éxitos.
בשנת 2004, יצא אלבום ההופעה השני שלה, Live & off the Record.
אלבום ההופעה מסקר סיבוב ההופעות השלישי שלה "Tour of the Mongoose", שקיימה בשנים 2002–2003. אלבום ההופעה עצמו הוקלט במהלך ההופעה שנערכה בעיר רוטרדם, הולנד.
אלבום ההופעה זכה להצלחה ענקית כאשר נמכר בלמעלה מ-3 מיליון עותקים ברחבי העולם.
מתוך אלבום ההופעה יצא הסינגל השיווקי "Poem to a Horse", שנכלל באלבומה החמישי Laundry Service, כרצועה בלבד.
לאחר ההצלחה העצומה שזכתה בשוק האנגלי, יצא לאור אלבום האולפן השישי שלה, Fijación Oral, Vol.
1. האלבום יצא לאור ב-6 ביוני 2005 באירופה, וב-7 ביוני 2005 באמריקה הצפונית ואוסטרליה.
כל שירי האלבום הם בספרדית.
שני שירים מתוך האלבום נכתבו בשיתוף עם הכותב גוסטבו סראטי, שהיה מוביל להקת הרוק הארגנטינאית סודה סטריאו.
ב-12 באפריל באותה השנה, יצא לאור הסינגל הראשון מתוך האלבום הנקרא, "La Tortura".
הסינגל הפך לשיתוף הפעולה הראשון של הזמרת עם הזמר הספרדי אלחנדרו סאנס.
הסינגל שבר את שיאה האישי של הזמרת כאשר היה השיר הספרדי הראשון שלה שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100, והגיע בו למקום ה-23. נוסף על כך, הזמרת ביצעה את השיר בטקס הווידאו קליפים של MTV לשנת 2005, מה שהופך אותה לאמן הראשון אי-פעם שביצע שיר בספרדית בטקס.
באותה טקס הועמד הסינגל בשלוש קטגוריות: "הקליפ הנשי הטוב ביותר של השנה", "שיר הדאנס של השנה" ו"בחירת הקהל".
השיר הצליח ברחבי העולם והגיע למקומות גבוהים במצעדים רבים ביניהם; למקום הרביעי בגרמניה, למקום השני בשווייץ ולמקום ה-21 בקנדה.
בארצות הברית שהה השיר עשרים-ואחד שבועות במצעד השירים הלטיניים של בילבורד ובכך שבר את שיא השהייה במצעד.
הווידאו קליפ לשיר שודר לראשונה בתוכנית TRL ב-MTV והגיע בה למקום התשיעי.
הוא היה הקליפ השני בספרדית שנכלל בתוכנית אי-פעם.
האלבום יצא בו-זמנית בכל מדינות אמריקה הדרומית, והגיע למקום הראשון במצעדי המכירות ברובן.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של הבילבורד האמריקאי.
האלבום זכה להצלחה רבה גם במדינות שאינן דוברות ספרדית, כגון: גרמניה ואיטליה, בהן הגיע למקום הראשון, באוסטריה הגיע למקום השלישי, ובקנדה והונגריה הגיע למקום השביעי.
בשבוע הראשון לצאתו נמכרו כ-157,000 עותקים של האלבום.
נכון להיום האלבום מכר למעלה מ-4 מיליון עותקים, מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנשיים הנמכרים ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21. האלבום מכר למעלה מ-2 מיליון עותקים באמריקה הדרומית ובכך זכה לתואר של 11 פלטינות ביבשת.
נוסף על כך, האלבום הפך לאלבום הנמכר ביותר בספרדית במספר עותקים בשבוע הראשון ליציאתו כאשר רק באמריקה הלטינית הוא הגיע תוך יום למעמדות זהב ופלטינה, ובמספר מדינות ביניהן; ונצואלה, וקולומביה ששם הגיע למעמד פלטינה משולשת.
במקסיקו, האלבום נכנס ישירות אל המקום הראשון, וכל העותקים שלו אזלו בתוך יום אחד בלבד והיה ביקוש חריג להבאת עותקים נוספים.
לאחר שלושה ימים, האלבום הגיע למכירות של למעלה ממיליון עותקים בעולם.
וכמה חודשים לאחר מכן, זכה בפרס גראמי בקטגוריית: "אלבום הרוק/אלטרנטיבי הלטיני הטוב ביותר של השנה", ונוסף על כך זכתה בארבעה פרסי גראמי לטיניים על האלבום בקטגוריות: "תקליט השנה", "שיר השנה", "אלבום השנה" ו"אלבום הפופ הוואקלי של השנה".
הסינגל השני מתוך האלבום יצא לאור ב-2 ביולי 2005, בשם "No".
הסינגל אמנם לא זכה להצלחה עולמית כמו "La Tortura", אך בקולומביה הוא שהה ארבעה-עשר שבועות (לא רצופים) במצעד, ונוסף על כך הגיע למקום הראשון בספרד וארצות נוספות הדוברות ספרדית, כגון: צ'ילה, אקוודור ומקסיקו.
הסינגל השלישי מהאלבום יצא לאור ב-19 בינואר 2005, בשם "Día de Enero".
בניגוד לשירים הקודמים, הסינגל לא זכה להצלחה רבה והגיע למקום ה-29 בלבד במצעד השירים הלטיניים החמים של בילבורד, והפך לאד מהשירים הפחות מוצלחים של הזמרת במצעד זה.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום יצא לאור ב-3 באוקטובר 2006, בשם "La Pared".
הזמרת ביצעה לשיר גרסה אקוסטית שלוותה בפסנתר, בכמה וכמה מופעים.
השיר זכה להצלחה רבה בעיקר בספרד כאשר הגיע שם למקום הראשון.
ב-14 במאי 2007, יצא הסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום בשם "Las de la Intuición".
במצעד השירים הלטיניים החמים של בילבורד, בדומה לסינגלים הקודמים, השיר לא זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום ה-33, אך בספרד השיר הגיע למקום הראשון שם גם הגיע למעמד שבע פלטינות, ונוסף על כך זכה להצלחה גם במדינות שאינן דוברות ספרדית כמו רומניה והולנד.
ב-8 בדצמבר 2005, הייתה שאקירה מועמדת לפרס גראמי, בקטגוריית "האלבום הלטיני הטוב ביותר של השנה", עם האלבום.
האלבום השני בשפה האנגלית של שאקירה, Oral Fixation, Vol.
2, יצא לאור ב-29 בנובמבר 2005, באמריקה הצפונית ובאוסטרליה.
הסינגל הראשון מתוכו יצא לאור ב-4 באוקטובר 2005, והוחלט לקרוא לו: "Don't Bother".