tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
– 14 בפברואר 2013) היה כדורגלן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת החלוץ.
במהלך הקריירה שלו שיחק זיקאן במספר קבוצות, כשהגדולות מביניהן הן ספרטה ודוקלה פראג.
במשך כ-10 שנים שיחק במועדון הראדץ קראלובה, והוא הגיע איתם עד לרבע הגמר בגביע האלופות של 1960/61, וגם כבש שער נגד ברצלונה.
שנתו היחידה של זיקאן במדי נבחרת צ'כוסלובקיה הייתה 1958 כשהיה לחלק מהסגל של הנבחרת למונדיאל 1958. באותו טורניר נבחרתו סיימה את דרכה בשלב הבתים, אך הוא כבש ארבעה שערים בשלושה משחקים נגד הנבחרות גרמניה המערבית, ארגנטינה וצפון אירלנד.
הוא סיים את הקריירה הבינלאומית שלו כשהוא כובש בכל משחק בו שיחק במדיה.
זדֶנייֵק הְרְזִ'יבּ (בצ'כית: Zdeněk Hřib; נולד ב-21 במאי 1981) הוא מנהל צ'כי, רופא ופוליטיקאי מטעם מפלגת הפיראטים, המכהן כראש עיריית פראג מאז נובמבר 2018.
כרופא, מילא שורת תפקידי ניהול וייעוץ בגופי בריאות ממשלתיים, ארגוניים וארגונים ללא מטרות רווח, המוקדשים לדיגיטציה, בקרת איכות של שירותים והגנת הצרכן.
ב-2014 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות המוניציפליות בפראג, אך נכנס לתפקידו בעקבות הבחירות המוניציפליות ב-2018, שם זכו הפיראטים במקום השני והקימו קואליציה שלטונית עם המפלגות השלישית והרביעית בדירוג, קואליציה המחזיקה 39 מתוך 65 מושבים באספת העיר פראג.
הְרְזִ'יבּ נולד בסלאביצ'ין, בסמוך לעיר זלין בדרום מזרח צ'כיה.
הוא למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג והשתתף בתוכנית חילופי סטודנטים בטאיוואן.
בהמשך מילא תפקידים ניהוליים בענף הבריאות, והתמקד בדיגיטציה של שירותי הבריאות.
מאז 2012 הוא משמש כמנהל ומייסד ארגון ללא מטרות רווח המספק בקרת איכות, ביקורת הנהלה וייעוץ לספקי שירותי בריאות וכן הגנה על הצרכן ללקוחות הבריאות.
בשנת 2013 הפך הְרְזִ'יבּ לתומך רשום של מפלגת הפיראטים הצ'כית וב-2014, התמודד ללא הצלחה בבחירות העירוניות בפראג 2014.
הפיראטים דורגו במקום השני בבחירות המוניציפליות בפראג 2018 וזכו ב-13 מתוך 65 מושבים באספת עיריית פראג והקימו קואליציה שלטונית עם המפלגות שהגיעו למקום השלישי והרביעי, המחזיקה בסך הכל 39 מתוך 65 מושבים.
הְרְזִ'יבּ, כמועמד המוביל של מפלגת הפיראטים עם 75,082 קולות, נבחר לראש עיריית פראג ב־15 בנובמבר 2018 על ידי אספת עיריית פראג והחליף בתפקיד את אדריאנה קרנובובה.
בשנת 2018, במהלך פגישה עם דיפלומטים זרים בפראג, התבקש ראש העיר על ידי שגריר סין בצ'כיה לגרש את נציג טאיוואן, וסירב לעשות כן.
הוא מתח ביקורת על סעיף בהסכם עיר האחות בין פראג לבייג'ינג המתייחס לעקרון סין האחת, והצהיר כי מדיניות זו היא "עניין מורכב ביחסי החוץ בין שתי מדינות" ולכן "אין לה מקום בהסכם ערים תאומות".
בהמשך העביר הְרְזִ'יבּ ביקורת על כך שממשלת סין ביטלה בתגובה סיור של הפילהרמוניה בפראג, ותיאר זאת כפוליטיזציה של התרבות.
לטענת הגרדיאן, הְרְזִ'יבּ היה אחראי להשבת "דמותה של צ'כיה כחלוצת פעילות למען זכויות אדם".
ב-17 בינואר 2019 פנה הְרְזִ'יבּ למועצת העיר בבקשה לקרוא רחוב בפראג לכבודו של פאבל אדמוביץ', ראש עיריית גדנסק לשעבר בפולין שנרצח ב־13 בינואר 2019. ב־5 ביוני 2019 נחנך רשמית הרחוב בפארק רייגרובי סאדי על שם אדמוביץ'.
בדצמבר 2019 היה הרז'יב בין ארבעת ראשי הערים של בירות קבוצת וישגראד בפראג, בוורשה, בברטיסלאבה ובבודפשט, שחתמו על מה שמכונה "ברית ערים חופשיות", הסכמה להגן על "ערכים משותפים של חופש, כבוד אנושי, דמוקרטיה, שוויון, שלטון החוק, צדק חברתי, סובלנות ומגוון תרבותי".
באפריל 2020 הורה הְרְזִ'יבּ ופיקח על הסרת הפסל שהוקדש למצביא הסובייטי איוואן קונייב, מעשה שנוי במחלוקת שהוביל להגברת האבטחה סביב ראש העיר בשבועות שלאחר מכן.
הספר "זה אני הדוד תום" נכתב על ידי הסופרת תמר ורטה-זהבי ויצא לאור במאי 2017. הספר עוסק בגזענות ובאלימות במאה ה-19 המופנות כלפי אנשים ממוצא אפריקאי וכלפי נשים.
הסיפור נכתב בהשראת הספר "אוהל הדוד תום" מאת הארייט ביצ'ר סטואו שיצא לאור בשנת 1852.
תמר ורטה זהבי שכתבה את הסיפור המקורי והפכה אותו לספר ילדים ידוע, שינתה את שמו ("זה אני הדוד תום"), קיצרה אותו וכתבה אותו בגוף ראשון, מפיו של הדוד תום.
כששואלים את תמר לסיבת שכתוב הספר, היא עונה ש"הוא ספר ארוך, עמוס בתיאורים ועלילות משנה, לכן הרשיתי לעצמי לקצר אותו ולכתוב אותו מחדש מפיו של הדוד תום".
תמרה ורטה זהבי שכתבה את הספר מפיה של הרייט ביצר סטאו הרייט שהיא אישה לבנה, ענייה בעלת משפחה גדולה מרובת ילדים.
היא נאבקה לאורך חייה בתופעת העבדות.
כשכתבה את הספר, היא הציבה "מראה" לכל התומכים בעבדות ובגזענות.
היא הראתה להם כיצד המציאות נראית והציגה את האופן שבו היא צריכה להשתנות.
בין לילה ספרה הפך לרב-מכר באמריקה, והוא עזר להוצאת העבדות מחוץ לחוק, בכך שעורר מודעות לעבדות .
היירט, כותבת הסיפור "זה אני הדוד תום", מציגה את הגזענות במאה ה-19 כלפי האפריקאים.
היא מתארת איך הפרידו בנות מאמהותיהן, משפחות, והנורא מכל, העבידו אותם כל כך קשה עד שהם מתו מכאב ומשברון לב.
במהלך הסיפור מספר הדוד תום לג'ורג', בן הבעלים של האדון שלבי, את כל קורותיו מהרגע שהוא נמכר לאדון היל בתחילת הסיפור.
הדוד תום מועבר לאחוזתו של האדון היל בספינה ובתנאים קשים.
בזמן הפלגתו בספינה הכיר את אווה, הילדה של האדון סנט קלייר שהציל אותו מהאדון היל.
אדון סנט קלייר הצמיד את הדוד תום לטיפול באווה שהייתה חולה במחלה סופנית ממנה נפטרה בסופו של דבר.
בצערו הרב החליט האדון להציע את כל העובדים והשפחות שלו למכירה פומבית, וכתוצאה מכך נמכר תום לאדון הרשע לגרי שמטרתו הייתה להתעלל בעבדיו עד מוות.
באותה ספינה הכיר תום ילדה ששמה אווה שאיתה היה וטיפל בה עד שנפטרה ממחלה סופנית.
ולאחר מכן כשהלך לעבוד בשדות הוא הכיר אישה ששמה אליזה איתה הוא תכנן תוכנית בריחה.
ובסופו של דבר מי שהציל את תום היה ג'ורג', בנו של אדון שלבי (שצוין בתחילת הסיפור).
הדוד תום הוא הדמות שעליה מבוסס הסיפור.
הוא עבד שחור שמספר את הסיפור בגוף ראשון.
קלואה היא אשתו של הדוד תום ומסופר שהיא אישה טובה ואוהבת.
אדון שלבי הוא הבעלים של הדוד תום.
הוא אדם הגון וישר אך למרות זאת הוא מכר את הדוד תום.
גברת שלבי היא אשתו של אדון שלבי נלחמת לטובת הדוד תום ועוזרת לו.
אדון היל הוא אדם רשע שסוחר בשחורים והוא זה שקונה מאדון שלבי את הדוד תום.
ג'ורג' הוא הבן של אדון וגברת שלבי שלו הדוד תום מספר את הסיפור שלו לפני מותו.
האדון סנט קלייר הוא שקנה את הדוד תום מאדון היל לאחוזה ודרש ממנו לטפל בבת שלו.
אווה היא בתו של אדון סנט קלייר שבה טיפל הדוד תום, והיא נפטרה ממחלה סופנית.
אדון לגרי הוא האדון הרשע שהתעלל קשות בדוד תום והעביד אותו בשדות עד שמת מפצעיו.
אליז היא האישה שאיתה תום ואשתו של לגרי תכננו את הבריחה מאדון לגרי הרשע.
"היא לא יכלה להתאפק לקחה ממני את הלחם.
אצלנו לא עושים ככה, היא אמרה בשקט.
אמרתי לה שאצלנו, כן עושים ככה, שאצלנו עוזרים אחד לשני" (עמוד 56) משמעות הציטוט – בסיטואציה הזו נותן הדוד תום אוכל לעובדת שחורה מורעבת אף על פי שגם לו קשה וגם הוא זקוק לאוכל.
הציטוט הזה מציג נתינה ודאגה לאחר, "ואהבת לרעך כמוך".
"תמר ורטה זהבי, היא סופרת שכל ספריה הם ספרי ילדים ונוער העוסקים בסוגיות חברתיות ופוליטיות.
גם בזה אני הדוד תום מתוארות סיטואציות של גזענות ואלימות כלפי קבוצות חלשות בחברה.
תום עצמו מספר את סיפורו, ויש בכך מתן קול לקורבן לספר את סיפורו המשמש אמצעי מעולה להיכרות ראשונה עם נושא העבדות וליצירת עניין ושיח בנושא זכויות אדם.
למרות מורכבות הנושא, העלילה מוצגת בצורה עדינה ומאופקת, ונחסכים מהקוראים הצעירים תיאורים קשים ואכזריים של המציאות בסיפור.
חשיבותו של הספר רבה מאחר שהנושא אינו נלמד במערכת החינוך."
כמו כן, הכותבת תמר ורטה-זהבי בונה כאן דמות של ילדה חושבת, סקרנית ובעלת מצפון ער, שאף שהיא חיה בחברה שמרנית וביקורתית, היא איננה מסתפקת בהזדהות פסיבית עם אלה שנעשה להם עוול, אלא מוצאת דרכים להביע את דעתה ולהשפיע על סביבתה - וזאת גם אם מעשיה מסכנים אותה עצמה ואת משפחתה.
זדרבקו קריבוקפיץ' (בסרבית: Здравко Кривокапић / Zdravko Krivokapić; נולד ב-2 בספטמבר 1958, ניקשיץ', יוגוסלביה) הוא פוליטיקאי ומהנדס מונטנגרי, פרופסור להנדסת מכונות באוניברסיטת מונטנגרו ואוניברסיטת מזרח סרייבו.
הוא ממייסדי ארגון לא-ממשלתי בשם "לא נוותר על מונטנגרו", ארגון שהוקם על ידי פרופסורים ואנשי רוח מונטנגרים לתמיכה בכנסייה האורתודוקסית הסרבית במסגרת חוק שנוי במחלוקת על הלאמת חלק מנכסי הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
הוא כיהן כראש ממשלת מונטנגרו בין 4 בדצמבר 2020 ל-28 באפריל 2022.
יליד 1958 מהעיר ניקשיץ', שהייתה באותה תקופה חלק מיוגוסלביה.
בשנת 1981 סיים את הפקולטה להנדסת מכונות באוניברסיטת מונטנגרו, הפקולטה לטכנולוגיית ייצור, כסטודנט הטוב ביותר בכתתו.
בשנת 1983 הוא נכנס לבית הספר לתארים מתקדמים עם תואר בטכנולוגיית ייצור בפקולטה להנדסת מכונות מאוניברסיטת בלגרד.
הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1993, בפקולטה להנדסת מכונות בפודגוריצה.
הוכשר במפעל המתכות של בוריס קידריץ' בניקשיץ' בשנת 1982. בשנת 1983 נבחר כעוזר חניך במחלקה לטכנולוגיית ייצור בפקולטה להנדסת מכונות בפודגוריצה.
הוא נבחר לפרופסור חבר בשנת 1994. הוא נבחר לפרופסור חבר באוניברסיטת מונטנגרו בשנת 1999 ופרופסור בשנת 2004, אז נבחר במקצועות "מערכת מידע וניהול איכות".
היה נשיא הוועדה המארגנת וחבר בוועדת התוכנית של ועידת SQM והוועידה הבינלאומית ICQME.
עורך כתב העת הבינלאומי לחקר איכות, באינדקס מאגר SCOPUS, שפורסם מאז 2007. הוא כיהן בדירקטוריון בארבעה כתבי עת ו-13 ועידות בינלאומיות.
במסגרת מחקריו פרסם מעל 250 מאמרים בכתבי עת בינלאומיים, כתבי עת מקומיים והשתתף בכנסים בינלאומיים ולאומיים.
מחברם של 16 ספרים וספרי לימוד.
קריבוקפיץ' השתתף בהפגנות נגד שחיתות בשנת 2019 והפגנות נגד "חוק חופש הדת" בשנת 2020, שהתכוון להלאים נכסים רבים של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
בתוך פרק זמן קצר, ארגן אירועים ציבוריים בהם השתתפו בישופי נחשבים.
ב-1 באוגוסט 2020 הסכימו החזית הדמוקרטית, התנועה העממית והמפלגה העממית הסוציאליסטית להקים ברית אופוזיציה אלקטורלית בשם "כולם יחד" וכן כמה גופים ימניים שאינם פרלמנטריים.
קריבוקפיץ' מונה לעמוד בראש הרשימה החדשה המשולבת בבחירות לפרלמנט באוגוסט 2020. באותו יום מונה לעמוד בראש רשימת האופוזיציה.
האופוזיציה ניצחה בבחירות וקריבוקפיץ' נבחר לראש ממשלת מונטנגרו ב-4 בדצמבר 2020.
תוך כדי החרפת הסכסוך בין שני המחנות - הפרו-סרבי והפרו-מערבי והמהומות האלימות בעת טקס הכתרת המיטרופוליט החדש יואניקיה של הכנסייה הסרבית במונטנגרו, התערער הבסיס האלקטורלי של ממשלת קריבוקפיץ'.
היא נפלה בהצבעת אי אימון בפרלמנט במרץ 2022. סגן ראש הממשלה דריטן אבאזוביץ' ומפלגתו הקטנה הצביעו בעד הצעת אי אמון ובהמשך הוא זה הרכיב ממשלה של קואליציית מיעוט חדשה פרו-אירופית בתמיכת המפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטית.
הנשיא ג'וקנוביץ סבר שהרכבת ממשלה חדשה בדחיפות היא חיונית באור הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022.
זְדוֹבּ שִי זְדוּבּ () היא להקה מולדובית שבסיסה בקישינב.
היא הוקמה בשנת 1994, כשהסגנון המוזיקלי בו היא מתמחה הוא שילוב של היפ הופ ופאנק עם מוזיקה מולדובית מסורתית.
שמה הוא תצליל של צלילי תופים.
היא ייצגה את מולדובה באירוויזיון 2005, באירוויזיון 2011, שם הגיעה למקום ה-12, ובאירוויזיון 2022.
הלהקה הוקמה בשנת 1994. בנובמבר אותה השנה היא הופיעה במוסקבה, בירת רוסיה.
חברי הלהקה שרים ברומנית, ברוסית ובאנגלית.
בעקבות חתימתם אצל חברת התקליטים FeeLee, הקליטה זדוב שי זדוב את אלבום הבכורה שלה, Hardcore Moldovenesc.
כל השירים בו מבוצעים ברוסית, פרט לאחד.
בינואר 1997 הופיעו חברי הלהקה לצד להקת ביוהאזארד ורולינס במוסקבה.
במרץ אותה השנה הם הופיעו פעם נוספת ברוסיה עם להקת Tequilajazzz.
שתיהן השתתפו בפסטיבל קאזנטיפ בחצי האי קרים.
במאי 1999 יצא לאור אלבומה השני של זדוב שי זדוב, Tabăra Noastră.
בינואר 2000 הופיעו חברי הלהקה בפסטיבל EuroSonic בהולנד.
באוגוסט אותה השנה הופיעו לצד אמנים רבים, דוגמת לו ריד, ת'ראפי?
ב-26 בפברואר 2005 השתתפה זדוב שי זדוב בגמר הקדם הלאומי המולדובי לאירוויזיון 2005. היא שובצה תשיעית בסדר ההופעות.
היא זכתה בקדם ונבחרה לייצג את מולדובה בהופעת הבכורה שלה באירוויזיון, עם השיר "Boonika bate doba".
ב-19 במאי ביצעה את שירה בחצי הגמר של אירוויזיון 2005, שבסופו היא העפילה לגמר.
זדוב שי זדוב סיימה את התחרות במקום השישי עם 148 נקודות.
ב-26 בפברואר 2011 זכתה זדוב שי זדוב פעם נוספת בגמר הקדם הלאומי המולדובי לאירוויזיון 2011, עם השיר "So Lucky".
ב-12 במאי ביצעה את שירה בחצי הגמר השני של אירוויזיון 2011, שבסופו היא העפילה לגמר.
עם סיום הכרזת הנקודות בערב הגמר הגיעה הלהקה למקום ה-12 עם 97 נקודות.
לאחר שזכתה בקדם המולדובי בפעם השלישית, יחד עם הצמד פראצי אדווחוב, היא נבחרה לייצג את המדינה באירוויזיון 2022. שירה לאירוע זה היה "Trenulețul".
זה: ברוכים הבאים לדרי היא סדרת אימה על-טבעית אמריקאית, המבוססת על רומן האימה "זה" מאת סטיבן קינג משנת 1986. הסדרה מהווה פריקוול לאירועי הסרטים "זה" (2017) ו"זה: חלק 2" (2019), ונוצרה על ידי האחים ו וג'ייסון פוקס – שלושתם היו מעורבים גם בהפקת סרטי "זה".
פוקס ובראד קיילב קיין שימשו כתסריטאים ומפתחי הסדרה, כאשר אנדי מוסקייטי ביים מספר פרקים, לרבות פרק הבכורה.
בסדרה מככבים טיילור פייג', ג'ובן אדפו, כריס צ'וק, ג'יימס רימר, סטיבן ריידר, קלרה סטאק, אמנדה כריסטין ומיקל קארים-פידלר, ולצדם ביל סקושגורד ששב לגלם את דמותו של פניוויז הליצן – וכן משמש גם כמפיק בפועל של הסדרה.
הפקת הסדרה החלה במאי 2023, אך נעצרה ביולי בשל שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו והושלמה באוגוסט 2024. הסדרה עלתה לשידור בשירות "HBO Max" ב-26 באוקטובר 2025, וזכתה לביקורות חיוביות מצד המבקרים.
בשנת 1962, משפחת הנלון עוברת להתגורר בעיירה דרי שבמדינת מיין, זמן קצר לאחר היעלמו של ילד מקומי.
עם הגעתה של משפחת הנלון, מתחילות להתרחש בעיירה שורה של תופעות ולרעות ואירועים מסתוריים, המעצימים את תחושת האימה שאוחזת בתושבים.
טיילור פייג' – שרלוט הנלון, אשתו של לירוי ואמו של ויל.
אקטביסטית הנלחמת למען צדק חברתי.
ג'ובן אדפו – מייג'ור לירוי הנלון, קצין בכיר בחיל האוויר האמריקאי, בעלה של שרלוט ואביו של ויל.
הדמות גולמה בעבר בשנת 2017 בידי סטיבן ויליאמס.
ג'יימס רימר – הגנרל פרנסיס שו, לוטננט המחפש "נשק" שיוכל לשים קץ ל.
את דמותו של שו בצעירותו מגלם דיזל לה טוראקה.
סטיבן ריידר – האנק גרוגן, אביה של רוני והמקרין בקולנוע המקומי.
מטילדה לולר – מרגרט "מארג'" טרומן, חברתה של לילי, החוששת להפסיק להיות חלק מקליקת "הפאטיקייקס", אך לאחר מפגשה עם "זה", מצטרפת לצוות של לילי.
אמנדה כריסטין – ורוניקה "רוני" גרוגן, בתו של האנק, המתיידדת עם לילי, ויל וריץ'.
קלרה סטאק – לילי ביינברידג', נערה המתמודדת עם מות אביה, אם נעדרת ורגשי אשמה.
בלייק קמרון ג'יימס – ויל הנלון, בנם של לירוי ושרלוט, אביו-לעתיד של מייק הנלון, וחובב מדע שמתקשה להסתגל לדרי.
קרטאיה – ריץ' סנטוס, נער ממוצא אמריקאי-קובני המתיידד עם ויל.
מיילס אקהרדט – מאטי קלמנטס, נער הנעלם כאשר פניוויז מתעורר.
מיקל קארים־פידלר – טדי אוריס, חברו הטוב של פיל, שמגיע ממשפחה יהודית.
ג'ק מולוי לגו – פיל מלקין, חברו הטוב של טדי ותאורטיקן קונספירציות.
מטילדה לגו – סוזי מלקין, אחותו הצעירה של פיל.
כריס צ'וק – דיק האלורן, חיל בעל יכולות טלפתיות וחזיוניות, המסייע לצבא בחיפוש אחר "הנשק".
הדמות גולמה בעבר בידי סקאטמן קרותרס ב"הניצוץ" (1980) וקארל למבלי ב"דוקטור סליפ" (2019).
פיטר אוטרברידג' – קלינט באוורס, מפקד המשטרה המושחת של דרי.
מדלין סטו – אינגריד קֶרש / פריוונקל, מנהלת משק הבית במוסד הפסיכיאטרי "ג'וניפר היל" ובתו של בוב גריי, המתיידדת עם לילי.
את דמותה של אינגריד בצעירותה מגלמות טיינר ראשינג ואמה-לי קאלום.
ביל סקושגורד – זה / פניוויז, יצור מרושע ומשנה-צורה עתיק-יומין הזורע כאוס בדרי.
סקושגורד מגלם גם את דמותו של בוב גריי, אמן קרקס נודד שנטל במקור את זהותו של "פניוויז הליצן המרקד".
רודי מנסוסו – קפטן פולי רוסו, שותפו וחברו הטוב ביותר של לירוי הנלון בצבא
אלכסנדרה פוקס – טרי ביינברידג', אמה של לילי.
תומאס מיטשל – קולונל פולר
מאיה מקנייר – פאטי, מנהיגת ה"פאטיקייקס", חבורת בנות מרושעות שמבצעות מתיחות אכזריות כדי להיות מרכז תשומת הלב.
האנה סטורי – רונדה, אחת מה"פאטיקייקס" וחברתה של פאטי ושל איליין.
מאיה מיסלייביץ' – איליין, אחת מה"פאטיקייקס" וחברתה של פאטי ושל רונדה.
קימברלי גררו – רוז, אישה ילידית-אמריקאית שמנהלת חנות משכון ובעלת עבר משותף עם שו.
את דמותה של רוז בצעירותה מגלמת ויולט סאת'רלנד.
ג'ושוע אוג'יק – טניאל, אחיינה של רוז.
את דמותו של טניאל בצעירותו מגלם טרס גרסיה.
צ'אד רוק – הסמל מאסטרס, סמל גזען בצבא שנמצא במתח מתמיד עם לירוי.
לארי דיי – סטן קֶרש, הקצב המקומי ובעלה של אינגריד.
שיין מאריוט – רג'י דייוויס, חברו של האלורן בבסיס הצבאי.
דוריאן גריי – "לאברבוי" ג'אקס, חבר נוסף של האלורן בבסיס הצבאי.
ריצ'רד וולטרס – הטייס ג'ייקובס, מחבריו של האלורן בבסיס הצבאי.
ליאם שיימוס מרפי – אביה של לילי, שנהרג בתאונת עבודה במפעל חמוצים.
את דמותו מדבב אנדרו מורגאדו.
לייזל ג'ליאס – רוז הלורן, סבתו המנוחה של האלורן.
מורנינגסטאר אנג'לין – ססקווי, לוחמת ילידית-אמריקאית מן העבר.
קיאוונטיו – נקאני, בתה של ססקווי.
פינלי ברק – דן אוריס, אחיו של טדי ואביו העתידי של סטנלי אוריס.
הדמות גולמה קודם לכן בידי ארי כהן בשנת 2017.
אודרי וולינגטון – ארלין, נערה שנמצאת ברכב שאוסף את מאטי
לוקלין ריי מילר – ריי, ילד שנמצא ברכב שאוסף את מאטי
הריסון – לואלָה גרוגן, סבתה של רוני ואמו של האנק
לינדזי מרית'יו – טיבס, חבר מועצת העיר של דרי.
פיטר דֵיוויק – אל מלקין, אביהם של פיל וסוזי.
אנדרו מודי – אנדי הלורן, סבו המנוח של הלורן.
במרץ 2022, נמסר על ידי "וראייטי" כי האחים ו שוקדים על פיתוחה של סדרת פריקוול לאירועי הסרט "זה" (2017), בשיתוף פעולה עם המפיק ג'ייסון פוקס, עבור שירות הזרמת המדיה "HBO Max".
על פי דיווחה, זכתה הסדרה לשם "Welcome to Derry" (ובתרגום לעברית: "ברוכים הבאים לדרי"), ועלילתה התעתדה להתרחש בשנות ה-60 של המאה ה-20 ולגולל את סיפור המקור של פניוויז הליצן.
בנובמבר 2022, נמסר כי "HBO Max" אישרה את הפקת הסדרה, וכי על הפקתה בפועל יופקדו פוקס ובראד קיילב קיין.
בפברואר 2023, נמסר כי הסדרה הוזמנה רשמית, וכי מוסקייטי יופקד על בימוי מספר פרקים, בהם הפרק הראשון, בעוד פוקס ישמש בתור התסריטאי הראשי.
באפריל 2023, נמסר על ליהוקם של טיילור פייג', ג'ובן אדפו, כריס צ'אלק, ג'יימס רימר, סטיבן ריידר ומדלין סטו.
צילומי הסדרה החלו ב-1 במאי 2023 בעיירת פורט הופ שבאונטריו, קנדה; והתעתדו להסתיים ב-21 בדצמבר 2023. עם זאת, צילומי הסדרה הושבתו עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו שהחלה ביולי 2023; וכעת עתידים להתחדש ב-22 בינואר 2024 ולהימשך עד ל-28 ביוני 2024.
הסדרה עתידה לעלות לשירות "HBO Max" בשנת 2025. במקור, התעתדה הסדרה לעלות לשירות במהלך שנת 2024.
זדז'יסלב יאשינסקי בפולנית: Zdzisław Jasiński 18 בינואר 1863 - 18 בנובמבר 1932) היה צייר ושרטט פולני.
ציוריו הראשונים היו בסגנון אקדמי, אך יצירותיו המוכרות המאוחרות יותר אימפרסיוניסטיות.
הוא נולד בוורשה (באימפריה הרוסית).
אביו היה בעל עסק לקישוטים והיה חבר בגילדת הציירים.
הוא החל את לימודיו אצל וויצ'ך גרסון בבית הספר לציור בוורשה.
לאחר שסיים שם, עבר לקרקוב, שם למד באקדמיה לאמנויות יפות אצל לאופולד לופלר ופלוריאן סינק.
הודות למלגה מטעם"החברה לעידוד האמנויות היפות" הוא הצליח ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות, במינכן, שם היה תלמידם של אוטו זייץ ואלכסנדר פון וגנר.
ב-1891 הוא קיבל מדליית זהב על ציורו "האם החולה" בתערוכה גדולה בברלין.
שנתיים לאחר מכן, הוא זכה במדליה בתערוכת קולומביה העולמית.
מ-1896 עד 1897, הוא צייר ציורי קיר בסנט פטרסבורג ומוסקבה.
הוא גם עשה ציורי קיר בקתדרלה בוולוצלב ובקולג' בקאליש.
בשנת 1897, הוא בילה זמן מה ברומא, ויצר ציורי תקרה.
ארבע שנים לאחר מכן, הוא צייר את הסצנה על תקרת אולם הקונצרטים של הפילהרמונית של ורשה, שנהרסה בהפצצה גרמנית ב-1939.
ב-1904 עבר לאחוזה ליד פז'ילק.
עם זאת, הוא חזר לוורשה ב-1910 ובנה בית עירוני.
זמן קצר לאחר מכן, הוא צייר פרסקו של יוחנן האוונגליסט הקדוש בכנסיית סנט ברברה הסמוכה, שנהרסה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-1921 היה אחד ממייסדי קבוצת "פרו ארטה", שהתנגדה למגמות המופשטות של האמנות המודרנית.
יאשינסקי מת ב-18 בנובמבר 1932 בוורשה.
זדראבקו פונוש (בסרבית: Здравко Понош; נולד ב-3 בנובמבר 1962) הוא איש צבא, פוליטיקאי ופעיל ציבורי סרבי.
שימש כראש המטה הכללי הסרבי בין השנים 2006–2008. לאחר מכן החל בקריירה ציבורית.
היה ממקימי מפלגת העם והיה ממנהיגיה עד שנת 2021. בשנת 2022, התמודד בבחירות לנשיאות סרביה מול אלכסנדר ווצ'יץ', אולם לא נבחר.
ב-2023 הוא הקים את מפלגת "מרכז סרביה".
פונוש נולד ב-3 בנובמבר 1962 בגולוביץ', כפר ליד העיר קנין שבקרואטיה המודרנית.
למרות שנולד בקרואטיה, הוא בן למשפחה סרבית.
בצעירותו עבר לזגרב, שם למד בבית ספר תיכון וב-1986 התגייס לצבא יוגוסלביה.
הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בזגרב, והשלים תואר בהנדסת אלקטרוניקה ב-1986. הוא סיים את לימודי התואר השני שלו ב-1999 בפקולטה להנדסת חשמל באוניברסיטת בלגרד, עם תואר שני במערכות ניווט גלובליות.
במקביל, עבר בקורסים צבאיים בבריטניה, שווייץ וגרמניה.
הוא הוצב תקופה בקוסובו, ובהמשך הועבר לבלגרד, שם ביצע תפקידים טכניים במחלקת הפיתוח והציוד של המטה הכללי.
במהלך הפצצות נאט"ו על יוגוסלביה ב-1999, הוא עבד בצוות שזיהה את מטוסי נאט"ו המתקרבים והזהיר את האזרחים למצוא מקלט.
בשנת 2000 הוא הועלה לדרגת פולקובניק, ובשנת 2002 החל לעבוד במטה הכללי.
הוא הקים את המחלקה לשיתוף פעולה עם נאט"ו, ועמד בראשה.
בשנת 2005 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור.
במקביל, הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי.
בתפקידו, הוא החל להעביר רפורמות שנועדו להפוך את צבא סרביה ומונטנגרו למודרני יותר.
ב-2006, הכריזה מונטנגרו על עצמאותה, ופונוש נאלץ לעדכן את הרפורמות שלו כך שיתאימו למתכונת החדשה של צבא סרביה.
ב-13 בדצמבר 2006 הוא מונה לראש המטה הכללי הסרבי.
הוא היה הרמטכ"ל הראשון מאז 1918 ששימש כרמטכ"ל של הצבא הסרבי בלבד.
בתפקידו זה, הוא המשיך ברפורמות כדי להפוך את הצבא הסרבי למודרני יותר.
במקביל, פעל להידוק היחסים בין סרביה למדינות נאט"ו.
צעדים אלו גרמו לחיכוך בינו לבין גורמים שמרניים יותר בסרביה.
באוקטובר 2008 התגלע סכסוך גלוי בין פונוש לבין שר ההגנה דראגן סוטנובאץ'.
נשיא סרביה בוריס טאדיץ', צידד בסוטנובאץ', וב-30 בדצמבר של אותה שנה, הוא פיטר את פונוש.
לאחר פיטוריו, הוא נותר בצבא במשך קרוב לשנה, למרות שלא קיבל תפקיד רשמי.
פונוש קשר קשרי ידידות קרובים עם שר החוץ לשעבר ווק ירמיץ'.
בספטמבר 2012, ירמיץ' נבחר לנשיא העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
פונוש עבר להתגורר בניו יורק, והפך לראש לשכתו של ירמיץ'.
בספטמבר 2013, סיים ירמיץ' את הקדנציה שלו.
פונוש וירמיץ' חזרו לבלגרד, שם הקימו את המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי ופיתוח בר קיימא (CIRSD).
ירמיץ' שימש כנשיא הארגון, ופונוש שימש כמנכ"ל.
ירמיץ' בחר להתמודד לנשיאות במהלך הבחירות לנשיאות ב-2017. פונוש שימש כראש הקמפיין שלו.
ירמיץ' הגיע למקום הרביעי, וזכה ב-5.65% מקולות הבוחרים.
בהמשך אותה שנה, הוא השתתף בהקמת מפלגה חדשה, מפלגת העם, ונבחר כסגן נשיא המפלגה.
בשנים 2018–2019, פונוש היה ממנהיגי המחאות בסרביה כנגד ממשלתו של אלכסנדר ווצ'יץ'.
הוא קרא להחרים את הבחירות לפרלמנט שנערכו בסרביה ב-2020, וקריאה זו אומצה בידי רבות ממפלגות האופוזיציה.
עם זאת, לקראת הבחירות לנשיאות ב-2022, הוא קרא להשתתפות כוללת של האזרחים, ולהתלכדות של כל מפלגות האופוזיציה סביב מועמד אחד, במטרה להדיח את ווצ'יץ'.
בנובמבר 2021, פונוש פרש מתפקיד סגן נשיא מפלגת העם, והודיע כי הוא מתכוון להתמודד על הנשיאות מול ווצ'יץ', אם יזכה לתמיכת כל מפלגות האופוזיציה.
ב-2 בפברואר 2022 הושגה הסכמה בין כל המפלגות, ופונוש הפך למועמד המשותף שלהן.
למרות התמיכה הגורפת, בבחירות שנערכו ב-3 באפריל, פונוש זכה ב-18% בלבד מקולות הבוחרים.
בעקבות ההפסד, הוא הודיע על פרישה ממפלגת העם.
ביולי 2022 הוא הקים ארגון חברה אזרחית בשם "מרכז סרביה".
ביולי 2023, נרשם הארגון כמפלגה פוליטית בסרביה.
פונוש מגדיר את עצמו כאיש המרכז הפוליטי.
הוא תומך בהצטרפות סרביה לאיחוד האירופי, ותומך בשיתוף פעולה צבאי עם נאט"ו, אך מתנגד להפיכתה של סרביה לחברה מן המניין בארגון, בשל המטען הרגשי של העם הסרבי ביחס אליו.
הוא ידוע בשל התבטאויותיו החריפות כנגד אלכסנדר ווצ'יץ', ובאחת הפעמים השווה אותו לאוגוסטו פינושה.
פונוש מתנגד להענקת עצמאות לקוסובו, אך תומך במציאת פתרון של קבע לשאלה ולא להותיר על כנו את הסטטוס קוו הקיים.
הוא גינה בחריפות את הפלישה הרוסית לאוקראינה, ותמך בהטלת סנקציות בינלאומיות על רוסיה.
"זה אני" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אייל גולן.
הוא יצא לאור בנובמבר 2008, בהוצאת חברת התקליטים ליאם הפקות, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השנים-עשר של גולן, זה אני (2008).
את השיר כתב יוסי גיספן ללחן של קיריאקוס פפדופולוס והפקה מוזיקלית של תמיר צור.
בפסקול העשור של ערוץ 24 ומאקו שפורסם בשנת 2009, דורג במקום התשיעי.
באותה השנה דורג במקום הרביעי במצעד שירי אייל גולן, שכלל את מיטב השירים של הזמר לפי דירוג.
השיר נכתב על ידי יוסי גיספן, הולחן על ידי קיריאקוס פפדופולוס והופק על ידי תמיר צור.
את "זה אני" הוציא אייל גולן בשנת 2008, לפני שהוציא את האלבום הנושא את אותו השם, זה אני (2009).
הוא דורג היישר במקום החמישי במצעד העברי השבועי של רשת ג' וזכה בתואר "הכניסה הגבוהה".
בשבוע העוקב, עלה למקום הראשון, שם נשאר במשך ארבעה שבועות ברציפות.
לאחר עשרה שבועות צעידה, יצא השיר מהמצעד בינואר 2009.
עשור לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-800 אלף השמעות.
הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-14 בדצמבר 2009. נכון לאוגוסט 2025, לשיר יש למעלה מ-4.2 מיליון צפיות ביוטיוב.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםנובמבר 2008תקליטורליאם
זה הזמן הייתה תוכנית תחקירים בהגשת הפרשן המדיני בזמנו של חדשות 10, עמנואל רוזן, בערוץ 10.
התכנית שודרה בין השנים 2002–2006 ועסקה בתחקירים בכל התחומים והייתה ידועה בפינתה "מצעד האיוולת", בה דירגו הצופים את "דברי-החוכמה" של חברי הכנסת בשבוע שהיה.
התוכנית צולמה באולפני "חדשות 10" שבגבעתיים, והופקה על ידי חברת ההפקות "חדשות 10", עבור ערוץ 10.
עם מעברו של רוזן לערוץ 2 בדצמבר 2006, הופסק שידור התוכנית.
"זה לא אותו דבר" הוא האלבום הרביעי של הזמר עברי לידר שיצא לאור ב-17 בפברואר 2005. חודש בלבד לאחר יציאת האלבום לחנויות קיבל לידר אלבום זהב על מכירת 20 אלף עותקים.
עד היום נמכר האלבום ביותר מ-30 אלף עותקים.
באלבום זה השתמש לידר במחשב כמכשיר הקלטה בלבד ויצר אלבום נטול סימפולים.
כלי המיתר המלווים את האלבום נוגנו על ידי תזמורת בת 40 נגנים.
לפני הקלטת השירים לאלבום יצא לידר במספר הופעות מצומצם בשם "השירים החדשים" במסגרת פסטיבל "הפסנתר המארח" 2004, בו שר שירים מתוך האלבום בליווי פסנתר בלבד לפני שעובדו והופקו בתוך האלבום.
השיר הראשון שיצא לרדיו, "זכיתי לאהוב", הפך במהרה ללהיט, וכך גם הבאים - "ניסים", "להבין את המים" ו"זה לא אותו דבר".
בנוסף, מצורף לאלבום קטע מולטימדיה - קליפ האנימציה של השיר "זכיתי לאהוב".
עברי לידר - פסנתר, כתיבת מילים, מלחין, הפקה מוזיקלית
אודי הרפז - מנצח תזמורת
האלבום "זה לא אותו דבר" יצא גם במהדורה כפולה ומוגבלת הכוללת את דיסק הבונוס "FIGHT!", ובו גרסות אלקטרוניות ללהיטים שונים מכל הזמנים של עברי לידר, שהופק בשיתוף עם הנרי.
בנוסף, מצורף לדיסק קטע מולטימדיה - קליפ לשיר "כך ברא אותך הטבע".
עברי לידר - כתיבת מילים, הלחנה פרט ל"כך ברא אותך הטבע", שכתב והלחין (וביצע במקור) ארז הלוי
הנרי - עיבוד, הפקה מוזיקלית
"זה הסוד שלי" הוא שעשועון הטלוויזיה הישראלי הראשון.
הוא שודר בטלוויזיה הישראלית החל מ-1975 ועד 1979. ב-1993 שודרה עונה נוספת של התוכנית.
התוכנית הייתה באופן רשמי תוכנית מקור ישראלית, שהמשיכה כתוכנית ששודרה לפני כן בקול ישראל.
עם זאת, היא דומה לשעשועונים אמריקאיים משנות ה-50 דוגמת .
תוכנית דומה שודרה בטלוויזיה ביפן בשנות ה-60.
שלושת המתמודדים הם ידוענים אשר צריכים לגלות מהו הסוד של המשתתף האלמוני שלפניהם.
לצורך כך יש להם מספר מוגבל של שאלות וזמן מוגבל כדי לשאול אותן.
בגרסה הישנה, בהנחיית אורי זוהר, המגבלות היו 4 דקות ו-20 שאלות, ובגרסה החדשה בהנחיית טוביה צפיר, המגבלות הן 3 דקות ו-30 שאלות.
כאשר מתגלה הסוד, מוקרנת כתבת שטח, שמתארת את הסוד ובעליו.
שעשועון זה הוא היחיד משעשועוני הטלוויזיה בישראל שלא חולקו בו פרסים.
ב-2008 עלה לשידור בקשת השעשועון "תאמין לי" המהווה גרסה מחודשת של התוכנית בהנחיית גבי גזית בה השתתפו בין היתר לימור גולדשטיין וגליה אלבין.
בדצמבר 2016 השעשועון שב לעשר תוכניות, הפעם בהנחיית אבי נוסבאום, במסגרת אירועי הפרידה מרשות השידור.
בשנת 2017 יצא השעשועון בהנחיית נוסבאום לעונה נוספת.
תוכנית הרדיו שודרה בקול ישראל בשנות ה-50 וה-60. באמצע שנות ה-50 ערך את התוכנית שמואל רוזן.
בשנות ה-60 צוות התוכנית כלל את יצחק טישלר, משה ריבלין, אורי דביר ומרדכי נאור והוא נערך בידי יצחק שמעוני ודן בירון.
תחילה הנחה את התוכנית אורי זוהר.
לאחר חזרתו בתשובה, הוחלף על ידי טוביה צפיר, שהנחה את התוכנית גם ב-1993.
בין המתמודדים בשנות השבעים היו: אורי אלוני, שאול ביבר, בלה אלמוג, נתן דונביץ', שפרירה זכאי, מאיר עוזיאל, משה טימור, אלי תבור, נורית גפן, יגאל שילון ומשה רום (לימים ראש עיריית חולון).
סיבוב ראשון ושני: הידוענים צריכים לנחש את סודו של האלמוני שלפניהם (לרוב מקצועו, תחביבו או אירוע מעברו - הגדרה זו של הסוד נמסרה לאנשי הצוות על ידי המנחה).
סיבוב שלישי: בעונות הראשונות הידוענים היו צריכים לזהות את הסוד המשותף לשלושת בעלי הסוד שהוצגו בפניהם.
בעונות המתקדמות המטלה הוחלפה לזיהוי מי מבין שלושת האלמונים הוא בעל הסוד שהוגדר להם מראש (שניים אחרים היו מתחזים).
השאלות שהציג צוות המתמודדים לבעל הסוד היו חייבות להיות כאלה שמאפשרות לו לענות עליהן ב-"כן" או "לא".
במקרה שבעל הסוד היה אישיות ידועה, התבקשו המתחרים לכסות את עיניהם ולזהות את בעל הסוד ואת סודו.
אם גם קולו של בעל הסוד נחשב למוכר, הוא היה עונה בניע ראש, ואת התשובה הקולית לאנשי הצוות מכוסי העיניים היה מוסר המנחה.
בתוכנית "רחוב סומסום" נעשתה גרסה פרודית לשעשועון, במסגרת אחד הפרקים ששודרו בפורים, בהנחיית מוישה אופניק.
פרודיית פרסומת לאבקת כביסה בשם "פרימקס" של חברת "שמן" בהנחיית אורי זוהר (שגם הנחה את השעשועון במקור).
בהשתתפות צבי שיסל בתור אחד המנחשים ונורית גפן בתור בעלת הסוד.
פרודיה בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "היהודים באים".
פרודיה בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "זהו זה".
פרודיה בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "ניקוי ראש".
במערכון חיקה טוביה צפיר את אורי זוהר, לפני שהפך בעצמו למחליפו כמנחה התוכנית.
פרודיית פרסומת למקרר של חברת "תדיראן" בכיכובו של טוביה צפיר, שאף מופיע בפרסומת בתור הדמות הנשית, לצד משה טימור בתור אחד המנחשים.
זה ייגמר בדם הוא סרט דרמה משנת 2007, המספר את סיפורו של דניאל פליינוויו, איל נפט רודף בצע ושאפתן בדרכו אל העושר.
הסרט נחשב לאחת מפסגות יצירתו של הבמאי ולאחד הסרטים הטובים שיצאו במאה ה-21. הסרט מבוסס באופן חלקי על ספרו של אפטון סינקלר "נפט".
התסריט עובד על ידי פול תומאס אנדרסון, שהוא גם במאי הסרט.
בסרט מככבים דניאל דיי-לואיס (שזכה על משחקו בפרס אוסקר) ופול דנו.
הסרט היה מועמד ל-8 פרסי אוסקר, וזכה ב-2 מתוכם (צילום, השחקן הראשי הטוב ביותר).
את פסקול הסרט הלחין ג'וני גרינווד מלהקת "רדיוהד".
סיפור חייהם המצטלבים של דניאל פליינוויו ואיליי סאנדיי המתרחש בתחילת המאה ה-20 במדינת קליפורניה, ארצות הברית.
דניאל פליינוויו כורה פחם שהפך לאיל נפט, אדם ממוקד שיעשה את כל הדרוש כדי להשיג את מטרותיו.
הוא עובד קשה ומנצל את סובביו ולא חשוב המחיר.
בנו/שותפו לעסקים אומץ על ידי דניאל כאשר אביו הביולוגי נהרג בתאונת עבודה על אחת מאסדות הקידוח שבבעלותו.
דניאל הגנתי מאוד כלפי בנו ולו רק בזכות תרומתו לעסק.
איליי סאנדיי הוא אחד התאומים אשר ממשפחתם רכש דניאל את האדמה שעליה נמצאים רוב מאגרי הנפט שבבעלותו.
איליי הוא מטיף מקומי אשר לטענתו מרפא אנשים בעזרת אמונה ורוצה נתח מכספו של דניאל כדי לממן את כנסייתו.
חייהם של שני האישים התחרותיים מתנגשים בזמן שדניאל שואב נפט מהאדמה שבבעלותו ומנסה לרכוש את חלקות האדמה הסובבות כדי לבנות צנרת אל החוף ואיליי מנסה לבנות אימפריה דתית משל עצמו.
דניאל דיי-לואיס – דניאל פליינוויו
פול דנו – איליי סאנדיי/פול סאנדיי
הנס האוס – ויליאם באנדי
קולטון וודוורד – הנכד של ויליאם באנדי
קירן היינדס – פלטשר המילטון
הסרט זכה לביקורות משבחות במיוחד.
הוא כונה לא פעם "האזרח קיין החדש" ונבחר במשאלים רבים לאחד הסרטים הגדולים במאה העשרים ואחת.
הסרט מחזיק בציון משוקלל של 8.2 במסד הנתונים IMDb.
"זה ייגמר בדם" - האתר הרשמי
זָה דֶנְגֶל (ዘድንግል) היה קיסר אתיופיה בין השנים 1603-1604 תחת שם ההכתרה אצׄנף סגד (አፅናፍ ሰገድ בגעז, "לו סוגדות הפסגות" בעברית).
הוא היה בנו של לסאנה כרסטוס, אחיו של הקיסר סרצה דנגל.
ייתכן כי זה דנגל היה נשוי לוויזרו וונגלאווית, בתם הבכורה של דודן המשנה שלו, הנסיך סוסניוס (שעלה בעצמו על כס הקיסר בשנת 1607) ורעייתו, וולדה סהלה בת וולקה ומרבטה (לימים הקיסרית סולטאן מוגסה).
הקיסר סרצה דנגל התכוון להוריש את כסאו לאחיינו זה דנגל, מאחר שבניו היו צעירים והוא חשש ממלחמת האזרחים שתפרוץ עם פטירתו.
בהשפעת הקיסרית צנע מרים, אמו החורגת של בנו הנסיך יעקב, הומלך הנסיך יעקב בן השבע עם מות אביו בשנת 1597. הקיסרית עצרה את זה דנגל וכלאה אותו במנזר באי דאק שבאגם טאנה.
הוא הצליח להימלט משם והסתתר בהרים במחוז גוג'אם.
שליט באגמדיר, ראס ביטווודאד אנטנאטווס, שימש כעוצר המנהל את הממלכה בשם הקיסר יעקב, אולם בשנת 1603 הסתכסך עמו יעקב ומינה במקומו את ראס זה סלאסי.
ב-3 בספטמבר 1603 הדיח זה סלאסי את הקיסר שמינה אותו והמליך תחתיו את זה דנגל, בכוונה להשתמש בדנגל כשליט בובה.
אולם הקיסר החדש גילה נטיות עצמאיות, כשזימן לחצרו בדנקאז את המיסיונר היישועי פדרו פאיש.
בקיאותו של פאיש באמהרית, בגעז ובמנהגים המקומיים הקסימה את הקיסר הצעיר.
בהשפעת פאיש המיר הקיסר את דתו מהכנסייה האתיופית האורתודוקסית לנצרות קתולית, אך פאיש הזהירו לא למהר להצהיר על אמונתו החדשה ברבים.
כשהכריז זה דנגל על שינויים בהלכות שמירת השבת ארגן ראס זה סלסה מרד כנגדו במחוז גוג'אם.
על אף סיוע של מאתיים מוסקטרים פורטוגזים, הובס הקיסר בקרב במישור בַּרצ'וֹ ונהרג ב-24 באוקטובר 1604. במקומו הוחזר לכס הקיסרות בן-דודו יעקב, עד שסוסניוס הרגו כעבור שנתיים וחצי בקרב צאצהובר, ב-10 במרץ 1607.
במהלך כהונתו הקצרה הספיק זה דנגל להגיש לפדרו פאיש משקה בעל טעם מוזר, שנודע לימים באירופה בשם קפה.
כך היה פאיש לאירופאי הראשון, ככל הנראה, שדיווח על שתיית קפה.
זה ברשת הייתה תוכנית רדיו יומית העוסקת בנושאי ספורט.
התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי בין השעות 17:30-18:00 ברשת ב' של קול ישראל משנת 2008. המנחה הראשי של התוכנית היה יואב אביב.
המנחים המשניים היו ליאן וילדאו ושרון פרי.
צוות הפרשנים בתוכנית כלל את אבי פרץ, אבי סגל, אלי סהר, חנן קריסטל, עמיר פלג ואחרים.
בעבר נמנה אבי כהן עם צוות הפרשנים.
מדי יום חמישי שודרה בתוכנית פינת "הפורום" שבה דן צוות המנחים והפרשנים בנושאים שונים הקשורים לענף הכדורגל.
זה זה או זה זה הוא שעשועון טלוויזיה אינטראקטיבי ישראלי ששודר בערוץ 2 בשנת 2003 על ידי זכיינית השידור טלעד.
את התוכנית הפיקה חברת JCS הפקות.
את התוכנית הנחו יואב צפיר והסטנדאפיסט רועי לוי.
במהלך התוכנית הוצגו לצופים מצבים שונים, שאת סיומם היה על הצופים לנחש נכונה, מתוך ארבע אפשרויות.
את התשובה ניתן היה לשלוח על ידי הקשת מספרה בשלט הממיר הדיגיטלי.
בתוכנית אף השתתפה מיכל צפיר כקריינית, ואת שיר הפתיחה ביצע אבי גרייניק.
התוכנית מבוססת על תוכנית בריטית בשם "בנזאי" (Banzai) .
הפרק האחרון בעונה השלישית של "הפיג'מות" (פרק 20 לעונה, שנת 2004) נקרא "זה זה או זה זה" ומבוסס על פורמט התוכנית; בפרק מתארח יואב צפיר כשחקן.
זה היה בחנוכה או: נס גדול היה פה היא יצירה ספרותית מאת המשורר נתן אלתרמן שראתה אור במוסף "דבר לילדים" בחנוכה 1933. במקורה, נועדה היצירה להיות מסכת לחג.
השיר מכיל 28 בתים בני 4–8 שורות כל אחד.
השורות מתחרזות זו עם זו בחלקן בחריזה צמודה ובחלקן בחריזה מסורגת.
תוכן היצירה, ברובד הגלוי, עוסק בארגון של "משחק חנוכה" - אירוע שבתחילה טיבו לא ברור אך מתברר בהמשך העלילה.
הרקע למשחק, חלוקת התפקידים ומשחק החנוכה.
הרקע למשחק מתרחש כמשתמע בכיתה בבית הילדים או בבית ספר בקיבוץ, בו נהוגה לינה משותפת.
החפצים הדוממים שבכיתה - כלי מטבח, כלי ניקוי, עציצים וכדומה, מוצאים עצמם באווירה מפחידה ולאחר ריב מילולי מחליטים על קיום "משחק חנוכה".
בשלב זה מתברר כי משמעות המשחק תהיה מכבים נגד יוונים.
המטאטא לוקח על עצמו את תפקיד מנהל המשחק ומתתיהו החשמונאי ומחלק את התפקידים לשאר הנוכחים בחדר.
לתפקיד יהודה המכבי הוא בוחר את הפרימוס, העציצים ללוחמיו, והמשפך לתפקיד "בכיין".
מאידך, חלוקת התפקידים לצד שמנגד נתקלת בקשיים, אך לבסוף מתגייסים הכיסאות לתפקיד היוונים והקומקומים לתפקיד הפילים, בעוד שהכלבלב נבחר בניגוד לרצונו לתפקיד אנטיוכוס.
לאחר חלוקת התפקידים מתחיל קרב דרמטי - שראשיתו בנאום מתלהם של יהודה המכבי ובהמשכו קרב "לחיים ולמוות" בין הפרימוס והעציצים ובין הכיסאות והקומקומים.
הקרב מתואר כמבולבל, אך בסיומו חל מפנה שסיבתו אינה ברורה והמחנה היווני נמלט.
המילה האחרונה היא של הסביבון, המכריז על ניצחון המכבים.
שעון - הוא אשר מעיר את הכלים למשחק החנוכה.
כלבלב - נלקח בניגוד לרצונו בידי הקומקומים למלא את תפקיד אנטיוכוס.
מטאטא - מנהל את חלוקת התפקידים ומשחק בתפקיד מתתיהו.
פרימוס - משחק בתפקיד יהודה המכבי.
עציצי צבר - משחקים את תפקיד המכבים.
כיסאות - משחקים את תפקיד היוונים.
קומקומים - משחקים את תפקיד פילי המלחמה.
סביבון - משקיף נייטרלי, מכריז על תוצאת המשחק.
היצירה עושה שימוש במגוון רחב של אמצעים פרוזאיים.
מלבד החריזה המוקפדת, משתמש אלתרמן בשפה גבוהה ואף גולש לעברית מקראית.
הטקסט רומז לפסוקים ידועים מהתנ"ך (למשל בנאומו של יהודה).
אמצעי נוסף הוא השימוש בהאנשה, ודילוג בין שימוש בשם הכלי המואנש לבין הדמות ההיסטורית אותה הוא מייצג המגביר את ההקשר ההיסטורי של היצירה.
ברובד הגלוי, היצירה היא כאמור מסכת לחנוכה שמותאמת להעלאה על ידי ילדים.
אך לקוראים בוגרים זוהי אלגוריה הנפרשת על תחומים רבים, מהם היסטוריים ומהם אקטואליים.
ברובד הגלוי, כאמור, היצירה בנויה כאפוס המספר סיפור גבורה אודות המאבק האקטואלי לעצמאות ישראל תוך שימוש בסיפור ההיסטורי של חנוכה, אותו מחיה המשורר באמצעות מגוון כלי בית, על רקע של כיתה ריקה.
המסר הגלוי לילדים הוא מסר של גבורה, של מאבק לעצמאות.
אולם היצירה בנויה בצורה פארודית - ה"גיבורים" כלל אינם גיבורים, התנהגותם מגוחכת, וגם ה"ניצחון" מושג ללא כל פעולה מצדם וכנגד כל הגיון.
מדובר במסכת שהיא פרודיה הן על תרבות המָסַכות, והן על גבורה ומלחמות.
היצירה עמוסה בפרדוקסים ואוקסימורונים: מחנה הטובים, הם "בני האור", מצוי בחשיכה ובפחד.
את יהודה המכבי מייצג הפרימוס - בעל השם היווני המובהק (פרימוס=ראשון), המטאטא נעלב מכך שהוא מכונה "כלים כבודים" (והרי המטאטא מכבד את הרצפה) וכשהוא מטיח בשעון את המשפט המפורסם הרי שהוא בבירור פוסל במומו.
המשורר מקשר את הכלים לתפקידיהם בצורה מובנת לילדים: שילוב של זקן וצליל דומה הופך את המטאטא למתתיהו, הפרימוס בעל בלורית הלהבה אשר אישו מציתה את הקרב הוא יהודה המכבי, עציצי הצבר הדוקרניים, שמזוהים בתרבות הישראלית עם ילידי ישראל, הם צבא המכבים, הקומקומים השמנים ובעלי האפים המתעקלים הם פילי המלחמה.
אולם, בפני המבוגרים מתגלה תמונה שונה לגמרי.
היצירה מתארת תהליך של הפקת הצגה - ההכנות הנעשות מאחורי הקלעים, הליהוק, פעולותיו של מנהל התיאטרון והבמאי הראשי.
היצירה מציגה את "הדרמה שמאחורי הדרמה".
האנלוגיה לעולם התיאטרון מתגלית גם בבחירתו את הנפשות הפועלות, שם רומז אלתרמן ליריבות שהתקיימה בעת כתיבת היצירה בין שני תיאטראות סאטיריים - הקומקום והמטאטא.
את היצירה פרסם אלתרמן לראשונה לאחר שובו מארבע שנות לימודים בצרפת.
באותה התקופה, ניסה אלתרמן להשתלב באווירה הקלה והתוססת של "תל אביב הקטנה".
אלתרמן עסק הן בתרגום ספרי ילדים, והן בכתיבה לקהל התל אביבי הנהנתן (למשל, פזמונים לתיאטרון הסאטירי המטאטא), כתיבה שברבות הימים הפכה לאחד מסימני ההיכר שלו - שילוב של תמימות מחד, וניוון ונלעגות מאידך.
הייתה זו גם תקופה שוחרת שלום בכתיבתו של אלתרמן, בהשפעתו של אברהם שלונסקי, ומכאן הלעג לכל הקשור במלחמה המשתקף ביצירה.
מעבר להעלאת היצירה כמסכת, או כחלק ממסכת חנוכה, היצירה הפכה לנכס צאן ברזל בקרב ישראלים רבים שהתחנכו עליה.
משפטים כמו "שתוק טיפש אמרת שטות/ בעצמך אתה סמרטוט" שגורים על פיהם של בני הדורות השונים.
בשנת 2001 הוציאה הוצאת הקיבוץ המאוחד את היצירה כספר, מלווה באיוריו של דני קרמן שצוירו בהשראת ציוריו של יוסל ברגנר.
השיר נלמד בבתי ספר בישראל לקראת חג החנוכה.
זה הגשם הוא שיר מאת המשוררת יונה וולך שהתפרסם בשנת תשמ"ג-1982. השיר הולחן בידי המלחין רן עפרון, הושר בפי הזמרת נורית גלרון והופיע באלבומה "משהו בלבבה" (1986).
השיר התפרסם לראשונה בחודש תשרי תשמ"ג (1982) ב"פיוט": דפשיר שבועי לשירה עברית בעריכת דרור גרין; מנויי העלון, שוולך נמנתה עם חברי המערכת שלו, קיבלו בדואר מדי שבוע שיר חדש שטרם פורסם.
השיר נכלל בספר שיריה של וולך "אור פרא" (1983).
הוא נחשב לשיר פשוט, אישי ואינטימי, נועז פחות משירים אחרים של וולך כמו "תפילין", שעורר באותה תקופה סערה גדולה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ז דורג השיר בגרסתו המקורית, זו של נורית גלרון, במקום ה-39.
השיר מתאר את יחסיהם של גבר ואישה מנקודת מבטה של האישה שחשה שהשניים מתעלמים מהרגע, מאחר ששניהם הפכו מוכרים זה לזה עד כדי כך שהכול כבר ידוע ומוכר ביניהם.
בשיר שישה בתים כשכל שני בתים מתייחסים בעצם זה לזה.
בבית הראשון מתארת האישה את הגשם היורד על הדשא.
בבית השני מתברר שהגשם מדמה את הרגעים העוברים בין בני הזוג ("זה הרגע שעובר כרגע").
בבית השלישי מציינת האישה כי בין בני הזוג נוצר פער, ובבית הרביעי היא מסבירה את הפער בדחייה שנוצרה ביניהם, כשבמקום "לחיות את הרגע" הם נכנסו לשגרה של דחייה ("זה התכף שקורה בדרך").
בבתים החמישי והשישי מביעה האישה את רצונה מבן זוגה שיפסיק להתייחס לקשר ביניהם בשכלתנות ("אז אל תשאל מדוע") ולהתייחס אליה כמוכרת וידועה ("אל תגיד ידוע").
משאלתה היא שהגבר יתייחס לכאן והעכשיו באה לידי ביטוי בעיקר בשורות האחרונות של השיר "ואל תרצה ממני מה שאין לו מין", כשהמין מייצג דבר מה חייתי ועוצמתי המתרחש בכאן והעכשיו, חף משכלתנות ומדחיינות.
בשנת 2014 יצאה גרסת כיסוי לשיר, המושרת בפי נעמי לבוב, שלום מיכאלשווילי ואיתמר רוטשילד, שחקני הסרט "יונה" שמבוסס על חייה של המשוררת.
באפריל 2017 הוציאה גלרון גרסה מחודשת לשיר, לרגל ציון 30 שנה לאלבומה "משהו בלבבה" בו השיר נכלל.
זה הסוף שלי (מאנגלית: I Didn't Do It, בתרגום חופשי: "לא עשיתי את זה") היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית שבה מככבים אוליביה הולט, אוסטין נורת', פיפר קורדה, פייטון קלארק ושרה גילמן.
העונה הראשונה שודרה מה-17 בינואר 2014 עד ה-7 בדצמבר 2014. בישראל, הסדרה החלה את שידוריה בערוץ דיסני ישראל ב-8 במאי 2014.
ב-3 ביולי 2014, ערוץ דיסני הזמינו עונה שנייה.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-15 בפברואר 2015, ובישראל ב-12 בנובמבר 2015.
לינדי ולוגאן הם תאומים היוצאים לשרשרת הרפתקאות מרתקות ובלתי צפויות עם שלושת חבריהם הטובים, ג'סמין, גארט ודיליה.
ביחד הם מתחילים את השנה הראשונה שלהם בבית ספר תיכון, שם הם הופכים מצבים שגרתיים, לאסונות.
לינדי (אוליביה הולט) - לינדי השקדנית היא המבריקה שבחבורה, וידועה ככזו שמצילה את המצב כשהחברים מוצאים את עצמם בצרה.
יש לה הרגל מגונה להתנשא על הישגיהם של אנשים, בנוסף, ללינדי אין חבר דבר שמציק לה בתחילת העונה השנייה עד שהיא מבינה שהיא לא צריכה אף אחד כדי להיות מאושרת.
לוגן (אוסטין נורת') - לוגאן, התאום הלא זהה של לינדי, שולט במסדרונות התיכון עם הביטחון העצמי, המראה הנאה וחוכמת הרחוב שלו.
לוגאן איטי-מחשבה ועצלן, אך מרוצה מכך.
בעונה השנייה מגלה שלג'סמין יש רגשות כלפיו ובפרק האחרון הם הופכים לזוג.
ג'סמין (פיפר קורדה) - ג'סמין האופנתית מצטיינת בלימודים, בפעילויות שאחרי שעות הלימודים ובחייה החברתיים כאחד.
ג'סמין היא חומרנית מעט, וידועה בכך שהיא "ילדה טובה".
גארט (פייטון קלארק) - גארט, הקול השקול שבחבורה, זהיר בהתנהלותו, אלא אם כן הוא נמצא במגרש הפוטבול.
לגארט יש אמא העוסקת בהרמת משקולות ואילוף כלבים לתחרויות שאינה נותנת לו יחס, הוא אף נקרא על שם אחד מכלביה האהובים.
גארט אובססיבי עם כסף ומרבה להזכיר לאנשים שהם חייבים לו כסף, אפילו כשמדובר בסכומים פעוטים.
דיליה (שרה גילמן) - דיליה, המוזרה שבחבורה, עצמאית בשטח ותמיד מוכנה לכל הרפתקה.
דיליה תמיד אומרת את דעתה, גם כאשר זה מביך או לא פופולרי.
ז'וזה אלברטו טיישיירה פרייריניה (בפורטוגזית: José Alberto Teixeira Ferreirinha 21 בפברואר 1960 – 4 בפברואר 1990), הידוע בקיצור כזה בטו, היה כדורגלן פורטוגזי ששיחק בעמדת השוער בפורטו, בביירה מאר ובנבחרת פורטוגל.
זה בטו נולד במטוסיניוס שבפורטוגל.
הוא הגיע למחלקת הנוער של פורטו בגיל 17, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית שנתיים לאחר מכן, בעונת ספורט בביירה מאר.
לאחר שלוש שנים נוספות על הספסל של פורטו, הוא החל לשמש כשוער הראשון של הקבוצה בעונת .
הוא פתח בהרכב בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בו הפסידה פורטו ליובנטוס בתוצאה 2-1 ולקח חלק באירוע שנוי במחלוקות: תוך איבוד עשתונותיו, תקף את קוון המשחק עם דגלו שלו.
הוא הורחק על ידי אופ"א לתקופה של שנה.
בשנים הבאות נאבק זה בטו עם יוזף מילנארצ'יק על חולצת השוער הראשון, עד שבסופו של דבר הפסיד בקרב, ואיבד גם את מקומו כשוער השני לאחר פריצתו של ויטור באיה בן ה-18.
ב-4 בפברואר 1990, 17 ימים לפני יום הולדתו ה-30, נהרג זה בטו בתאונת דרכים בפורטו.
ב-12 באוקטובר 1986 ערך זה בטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות יורו 1988. בסך הכל ערך זה בטו 3 הופעות בנבחרת פורטוגל.
זה חוזר היא מיני סדרת טלוויזיה משנת 1990 מז'אנר האימה המבוססת על הספר "זה" של סטיבן קינג.
הסדרה מכילה שני פרקים, שיצאו ב-18 וב-20 בנובמבר 1990. סדרה זו מצטרפת לקטגוריית "ספרי קינג על המסך של ABC".
בישראל הסדרה הופצה אחרי שנה במארז של 2 קלטות וידאו, וב-20 בספטמבר 2002, שודרה בערוץ 3 בכבלים.
כמו כן, הסדרה הופצה בארץ גם על גבי DVD ב-3 ביוני 2003.
שנה לאחר שאחיו הצעיר נעלם, ביל דנברו מחליט לאחד כוחות עם חבריו מבית הספר ולחקור את פרשת ההיעלמות של ילדי העיירה דרי, ומגלים שאויבם הוא בעצם ישות משולחת רסן הקרויה "זה", אשר מתחפשת לפחדיהם הכמוסים ביותר.
דמותו האהובה ביותר של זה - ליצן קרקס בשם פניוויז.
27 שנה לאחר התרחשויות הפרק הראשון, החבורה חוזרת לדרי כדי להביס את "זה" סופית לאחר שהוא מתעורר שוב לחייו (ולמנה שנייה).
"זה הזמן" היה השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2006, בוצע בעברית ובאנגלית על ידי אדי בטלר.
זה היה השיר הראשון שייצג את ישראל באירוויזיון ששמו הרשמי לא הכיל מילים בעברית.
השיר נבחר לייצג את ישראל לאחר שניצח בתחרות הקדם-אירוויזיון.
השיר מושפע מאוד ממוזיקת גוספל, עובדה שנוצרה על ידי נוכחות של פסנתרן וזמרי ליווי שהושפעו ממוזיקת גוספל.
בטלר היה אחד מהאפרו-אמריקאים הראשונים לייצג את ישראל, שר על הצורך להתאחד ולהתגבר על השוני לשם התקדמות המין האנושי.
אחד מהבתים בשיר מיועד לאהובת ליבו, מה שהוביל למסקנה של המעריצים כי אכן מדובר על שיר אהבה לאישה שיש לה כבר משפחה.
הווידאו ממשיך את נושא הגוספל, אף על פי שכללו צילומים שנויים במחלוקת של חמושים פלסטינים המתעדים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
השיר העפיל אוטומטית לגמר האירוויזיון בזכות הישגה של שירי מימון באירוויזיון 2005. השיר שובץ במקום השלישי בסדר ההשמעה (אחרי מולדובה ולפני לטביה).
בסיום ההצבעה, קיבל השיר 4 נקודות בלבד (כולן מצרפת), וסיים במקום ה-23 מתוך 24 שירים.
זה יבוא פתאום הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה.
השיר יצא לאור באפריל 1994, כסינגל מתוך אלבומה השישה עשר, כל הנשמה, על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד של רשת ג'.
השיר נכתב על ידי בצלאל אלוני והולחן על ידי אילן וירצברג.
השיר הוא שיר פופ קצבי אשר מאפיין כמה שירים נוספים מתוך האלבום כל הנשמה.
השיר יצא כסינגל באפריל 1994, ביחד עם השיר "מיליון".
הוידאו קליפ המלא של השיר הועלה ליוטיוב ב-10 באוגוסט 2010. בתחילת הקליפ, ניתן לראות קהל מאזינים יושבים, ולאחר מכן את עפרה חזה עולה לבמה.
בהמשך, ניתן לראותה שרה את השיר בליווי להקה.
ב-4 ביוני 2017, הועלה הקליפ מחדש ליוטיוב בהפרדה גבוהה.
זה הבן שלי הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2012 בכיכובם של אדם סנדלר ואנדי סמברג.
התסריט נכתב על ידי דייוויד גאספ והבמאים שלו הם שון אנדרס וג'ון מוריס.
הסרט הופק על ידי חברת ההפקה האפי מדיסון.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 ביוני 2012.
העלילה מתחילה במסצ'וסטס בשנת 1984, דונלד "דוני" ברגר הצעיר מפלרטט עם המורה שלו בחטיבת הביניים, מרי מקגריקל, שנרתעת ממעשיו ונותנת לו ריתוק למשך חודש.
עם זאת, בריתוק, מרי מפתה את דוני והם מתחילים במערכת יחסים מינית.
הקשר ביניהם מתגלה במהלך נאום באודיטוריום מול כל תלמידי וצוות בית הספר.
כתוצאה מכך, מרי נידונה ל-30 שנות מאסר בגין אונס חוקי, אך השערורייה הופכת את דוני למפורסם.
במהלך המשפט מתגלה כי מרי בהריון, והמשמורת על בנם שטרם נולד נתונה לאביו המתעלל של דוני.
כשדוני יגיע לגיל 18, הוא ייקח משמורת מלאה.
בהווה, דוני הוא אלכוהוליסט מובטל שחייב 43,000 דולר למס הכנסה (IRS) בחזרי מס.
כדי להימנע מלהיכנס לכלא, הוא מניח הימור של 20$ על רץ שמן במרתון הקרוב, אבל מחליט לעשות תוכנית גיבוי במקרה שהרץ יפסיד.
בינתיים, הוא גם התנכר לבנו בן ה-28 ב-10 השנים האחרונות.
כדי להימנע ממגע עם הוריו ואחרים שגילו את הקשר המשפחתי, בנם שינה את שמו מהאן סולו ברגר לטוד פיטרסון ומספר לאחרים שהוריו מתו בפיצוץ.
כעת, איש עסקים מצליח, טוד הגיע לאחרונה לקייפ קוד אל בית הקיץ של הבוס שלו, סטיב ספירו, שם הוא אמור להתחתן עם ארוסתו, ג'יימי.
דוני מנסה להשיג את סכום הכסף הדרוש לסגירת החוב שלו, ומנסה את מזלו עם רנדל מורגן, מפיק טלוויזיה שעבד עם דוני בתקופתו כסלבריטאי.
מורגן מציע לו 50,000 דולר אם יוכל לארגן מפגש מחודש בין טוד ומרי בבית הכלא.
לאחר שקרא על חתונתו הקרובה של בנו בעיתון, דוני מגיע לקייפ קוד.
טוד, שלא ציפה לביקור, מעמיד פנים שדוני הוא חבר ותיק, והפופולריות של אביו בקרב האורחים מעצבנת אותו.
בתחילה הוא מסרב לראות את אמו בבית הכלא, אך לאחר שדוני מוצא את המקום המושלם לחתונה, ומארגן לטוד מסיבת רווקים בלתי נשכחת בבר חשפניות, טוד מתפייס עמו ונוסע לכלא.
בכלא, כשצוות טלוויזיה מגיע לצלם באמצע המפגש של טוד ומרי, טוד נפגע מאוד ועוזב את המקום.
העלילה מסתבכת כשדוני מגלה שג'יימי מנהלת רומנים עם הבוס של טוד, סטיב ועם אחיה, צ'אד.
ג'יימי נותנת לדוני 50,000 דולר כדי שלא יספר לאף אחד.
עם זאת, דוני מרגיש אשם על מניעת האמת, והוא משבש את החתונה כדי לחשוף את הבגידה וגילוי עריות של ג'יימי.
טוד נפרד ממנה, מקבל את דוני כאביו, עוזב את עבודתו ותובע מחדש את שם הולדתו האן סולו.
מאוחר יותר האן מתחיל לצאת עם ברי החשפנית ומציע לדוני את הכסף שהוא חייב למס הכנסה, אך דוני מסרב, ומתעקש לקחת אחריות על מעשיו.
בזמן שהוא מתכונן ללכת לכלא כדי להצית מחדש את מערכת היחסים שלו עם מרי לאחר סיום עונשו, ההימור שהוא הניח על המרתון זוכה לו ב-160,000 דולר, מה שסיפק את מס הכנסה.
דונלד "דוני" ברגר (אדם סנדלר)
טוד פיטרסון/האן סולו ברגר (אנדי סמברג): בנם הביולוגי של דוני ומארי.
ג'יימי מרטין (לייטון מיסטר): ארוסתו של טוד.
מארי בת' מגאריסל (סוזן סרנדון/אווה אמורי): המורה בחטיבה/המאהבת של דוני, ואמו של טוד.
ברי (סיארה): ידידתו של דוני.
שאמפל (לונל): אמה של ברי.
ונילה אייס: חברו הטוב ביותר של דוני.
צ'אד מרטין (מיילו ונטימיליה): אחיה הצעיר של ג'יימי.
סבתא דלורס (פגי סטיוארט): אמו של סטיב.
סטיב ספירו (טוני אורלנדו): הבוס של טוד.
אביו הטלוויזיוני של טוד (אלן ת'יק)
אשתו של פיל (רייצ'ל דראץ')
ג'רלד מרטין (בלייק קלארק): אביהם של צ'אד וג'יימי.
הלן מרטין (מגאן פיי): אמם של צ'אד וג'יימי
תקליטן במועדון חשפנות (קולין קווין)
שרת בבית הספר (דניס דוגן)
דנטה ספירו (פיטר דנטה): בנו של סטיב.
זה כל הקסם הוא פזמון שכתב והלחין נימרוד לב ושר בדואט עם אורלי פרל.
השיר יצא לאור ב-20 בדצמבר 1998 ונבחר כ"שיר השנה" בספטמבר 1999.
השיר נכלל באלבום הבכורה של לב "אין חלום אחר" ויצא כסינגל הרביעי מתוכו.
תחילה נכתב השיר בלשון זכר, אך בעצתו של חמי רודנר שהפיק את האלבום ועיבד עם לב את השיר, צורפה אורלי פרל לשיר.
לב ופרל היו בני זוג, ובתקופת שהוקלט השיר כבר היו פרודים.
לדברי לב הוא כתב והלחין את השיר במשך חמש דקות, בעת שישב על המדרגות בחצר ביתו.
השיר זכה להצלחה רבה והזניק את הקריירה של לב.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשנ"ט (1999) נבחר השיר כשיר השנה.
לב גם זכה בשנה זו בתואר "תגלית השנה".
כמו כן זכה השיר בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים העברי של גלי צה"ל לאותה השנה.
זהו מקרה חריג של שנה בה שיר השנה זהה בשני המצעדים המרכזיים של המדינה.
השיר קטף את פרסי שיר השנה, קליפ השנה, דואט השנה והביצוע הקולי של השנה בטקס "נוצת הזהב" של אקו"ם לשנת 1999. כמו כן זכה בפרס שיר השנה בטקס פרסי תמוז של תעשיית המוזיקה הישראלית.
האלבום "אין חלום אחר" הגיע למכירות של אלבום פלטינה.
בעונה הרביעית בסדרה אלישע, בפרק 73, השיר בוצע על ידי יובל סמו ומלי לוי.
דניאל סולומון ודנה עדיני ביצעו גרסת כיסוי לשיר ב"מצעד הדואטים הגדולים של ישראל" של אקו 99FM בשיתוף עם וואלה!.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד זה.
זה לא הגיל היא סדרת קומדיה רומנטית ישראלית המשודרת החל מה-9 ביולי 2019 בערוץ קשת 12. העונה השנייה עלתה לשידור ב-1 בדצמבר 2019. את הסדרה בבימוי של אורן שקדי יצר רועי עידן והפיקו דנה עדן ושולה שפיגל.
טליה (מירי מסיקה), עורכת דין גרושה עם שלושה ילדים, מוצאת את עצמה מנהלת רומן עם ישי (גפן ברקאי), מדריך גלישה במקצועו.
לאחר בילוי של לילה אחד הקשר הרומנטי ביניהם מתהדק, אך הם בוחרים להסתיר אותו מאחר שמדובר בחבר הטוב ביותר של בנה דניאל (דוד שאול), הצעיר ממנה בכשני עשורים.
כשהשניים מחליטים לחשוף את הקשר, הם נאלצים להתמודד עם התגובות של קרוביהם.
עם התקדמות מערכת היחסים נראה כי היחסים בין השניים לא מתקבלים בזרועות פתוחות אצל הסובבים אותם.
פרק הבכורה של העונה הראשונה נמדדו כ-19.4 אחוזי רייטינג.
טליה רובינסון (לשעבר אלקלעי) (מירי מסיקה): עורכת דין מצליחה, בת 42. גרושה משמוליק ואמם של דניאל, ניצן ונמרוד.
נמצאת במערכת יחסים רומנטית עם ישי.
ישי רחמים בן דוד (גפן ברקאי): מדריך גלישה, בן 22, במערכת יחסים רומנטית עם טליה.
דניאל רובינסון (דוד שאול): בנם הבכור של טליה ושמוליק והחבר הטוב ביותר של ישי, בן 21.
ניצן רובינסון (לידור אדרי): בתם האמצעית של טליה ושמוליק, משרתת בצבא.
נמרוד רובינסון (נעם פרנק): בנם הצעיר של טליה ושמוליק, בן 16.
שמוליק רובינסון (רמי הויברגר): בעלה לשעבר של טליה שעדיין מאוהב בה ובטוח שגם היא בו ומנסה כל הזמן לחזור אליה.
אהובה אלקלעי (רבקה מיכאלי): אמם של טליה ועיינה, שופטת בדימוס.
מוקה (איתי זבולון): בעל מסעדה בחוף.
ריקי בן דוד (שירי גולן): אמא של ישי, לא אוהבת את הזוגיות של ישי עם טליה.
אלי בן דוד (חיים זנאתי): אבא של ישי, לא אוהב את הזוגיות של ישי עם טליה.
ניצל על ידי שמוליק בעת השירות הצבאי ודורש מטליה לחזור אליו.
אלמוג (גיא גורביץ'): חבר של מוקה ודניאל, גולש בחוף של מוקה.
קורל (דורין קריו): מלצרית במועדון הגלישה של מוקה, דניאל מאוהב בה.
מייקל אבני (יואב לוי): הבוס של טליה ובן הזוג לשעבר שלה.
עיינה בן עמי (לשעבר אלקלעי) (יעל לבנטל): אחותה הגדולה של טליה.
פליקס (שלמה וישינסקי): ידיד של אהובה מהדיור המוגן, חולה במחלת אלצהיימר.
דוקטור פרנסיס (מעיין בלום): הרופא של שמוליק.
דהב אלימלך (נאיה פדרמן): חברה של נמרוד שדניאל מתאהב בה.
בייבי פלדמן (דין הפנר): האקסית של ישי אשר מגיעה אליו כדי לנסות לחזור אליו.
נילס (יון תומרקין): מתמחה במשרד עורכי הדין אבני אבני ושו"ת.
מירין (ליאנה עיון): בחורה צעירה בת 20 שיוצאת עם שמוליק, כך לפחות הוא חושב.
מוץ ברנר (רועי עידן): הילד הרע של הגורמה הישראלי, מנחה את התוכנית "מהומה במטבח".
איריס הגרושה (עירית קפלן): חברה של אלי מהמושב.
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרקתאריך שידור מקורי 11הסוד הגדול - חלק א'9 ביולי 2019טליה מתעוררת בדירה של ישי, מדריך הגלישה שלה שצעיר ממנה ב-20 שנה.