tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טורקיה תומכת בהצעתה של רפובליקת מקדוניה הצפונית להצטרף גם לנאט"ו וגם לאיחוד האירופי.
אזרחים במקדוניה הצפונית ממוצא טורקי
ישנם 77,959 אזרחים שהוכרזו כטורקים במקדוניה הצפונית, המהווים 3.85% מאוכלוסיית המדינה.
הטורקים במקדוניה הצפונית משמשים כגשר בין שתי המדינות, והיו חלק מתוכנית לשיתוף פעולה בתחום התרבות לתקופה שבין 2009 ל-2011. על פי התוכנית, שני הצדדים יעצימו את שיתוף הפעולה במגזרים שונים של תרבות ואמנות.
בנוסף, המדינות יקדמו זו את זו את התרבות ואת מרכזי המידע התרבותיים הפתוחים - מקדוניה הצפונית באיסטנבול וטורקיה בסקופיה.
באותה הזדמנות הודיעה מקדוניה הצפונית כי ממשלת מקדוניה הצפונית החליטה לחדש את בית הוריו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שנמצא בכפר קודצ'דיק בסמוך לדבאר.
הרשויות הטורקיות אפשרו לארכאולוגים ממקדוניה הצפונית ליצור עותק של סרקופג אלכסנדר שיוצג במוזיאון במקדוניה הצפונית.
יחסי טורקיה–קוריאה הצפונית הם היחסים בין הרפובליקה הדמוקרטית של צפון קוריאה ובין הרפובליקה הטורקית.
בשנת 1950 נשלחו בפיקוד האו"ם כ-15,000 חיילים טורקים להשתתף במלחמת קוריאה על מנת למנוע את המשך המלחמה.
מ-1950 ועד 1953 נלחמו יותר מ-5000 חיילים טורקים בתחום צפון קוריאה, אך מכשנגמרה המלחמה ועד שנת 2018 לא התקיים אף ניסיון להחזיר את גופות הנספים לטורקיה.
היחסים שבין המדינות, יהיו אשר יהיו, התחילו רק בשנת 2001. עד אז, הרפובליקה של טורקיה לא הכירה רשמית בצפון קוריאה כמדינה עצמאית, והצהירה כי דרום קוריאה היא הנציגה היחידה של חצי האי הקוריאני.
בשנת 2001 יחסי שתי המדינות התחממו מעט, כשבפגישה של נציגי שתי המדינות בבייג'ינג, סין, הצהירה ממשת טורקיה על הכרה רשמית בקוריאה הצפונית כמדינה עצמאית.
ב־27 ביוני אותה שנה יצאה הודעה רשמית מפי שלטונות שתי המדינות על הכרה הדדית ושיתוף פעולה ברמה השגרירותית.
שנת 2002 הוקמו שגרירויות רשמיות למדינות, אך לא במדינות עצמן - שגרירות טורקיה בצפון קוריאה ממוקמת כיום בסיאול, בירת דרום קוריאה, לצד שגרירות טורקיה בקוריאה הדרומית.
מנגד, שגרירות צפון קוריאה בטורקיה ממוקמת בסופיה, בירת בולגריה, מדינה שכנה לטורקיה.
רק בעשור השני של המאה ה-21 החלו שיתופי פעולה רציניים בין המדינות, בעיקר מצד טורקיה.
מאז שנת 2010 ועד שנת 2015 שלחה טורקיה מספר רב של חבילות סיוע הכוללות כסף, מזון, מכשירי חשמל וסיוע הומניטרי נוסף לצפון קוריאה, כל פעם לאחר משבר כללכלי נוסף במדינה.
לעומת זאת, טורקיה לא מתואמת עם צפון קוריאה מבחינה צבאית - טורקיה תומכת באו"ם בסנקציות על קוריאה הצפונית על מנת למנוע הפצה נרחבת של נשק להשמדה המונית במדינה.
ב-16 ביוני 2018 החל משא ומתן בין טורקיה לצפון קוריאה על מנת להחזיר את שרידי גופותיהם של 500 חיילים טורקים שמתו במלחמת קוריאה לקבורה בטורקיה.
שגריר טורקיה בצפון קוריאה, ארסין ארצ'ין, מסר לעיתון הטורקי Habertürk כי החלו שיחות מאנקרה לפיוגיאנג בנושא החזרת השרידים, לאחר ועידת הפסגה בין דונלד טראמפ לקים ג'ונג-און בסינגפור.
בנוסף, ארצ'ין דיווח כי יחל משנת 2019 פרויקט רב שלבי בו טורקיה תספק דגימות DNA של קרובי משפחה של הנספים לצפון קוריאה לצורך סיוע בזיהוי 487 חיילים שמשוער כי נהרגו בשטח DPRK (שטח גדול בדרום המדינה) במהלך השנים 1950-1953. אמנם, הפרויקט מעולם לא יצא לפועל.
יחסי טורקיה–קוריאה הדרומית (בטורקית: Güney Kore-Türkiye ilişkileri, בקוריאנית: 대한민국-터키 관계) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה של קוריאה.
לטורקיה יש שגרירות בסיאול, ואילו בדרום קוריאה יש שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
שתי המדינות הן חברות ב-G20.
קשר מוקדם ניתן לייחס לעת העתיקה, כאשר הגקטורקים תמכו בגוגוריאו העתיקה, ממלכה קוריאה, במהלך התרחבותם וסייעו להם גם נגד הכוחות הסיניים של טאנג.
מכיוון שגם הגקטורקים וגם גוגוריאו אוימו על ידי שושלת טאנג, הם יצרו ברית פוליטית, כלכלית וצבאית.
חיילים גקטורקים סייעו לגוגוריאו בקרבות רבים, כולל במלחמה נגד סילה, ממלכה קוריאנית אחרת ושושלת טאנג בסין; הברית הזו נמשכה גם לבלחה.
המסחר והתכתבויות נשמרו גם באמצעות דרך המשי הקדומה לאחר שחלק משבטי אוע'וז העתיקים היגרו מערבה והתיישבו בארצות אנטוליה (כיום טורקיה).
דרום קוריאה וטורקיה נהנו ממערכת יחסים ארוכת שנים שמאפיינת קשרים כלכליים, תרבותיים, דיפלומטיים חזקים ותיירותיים.
יחסים אלה ניתן לייחס ברובם לעת היווצרותה של האומה הדרום קוריאנית, כאשר טורקיה, כלומר הבריגדה הטורקית, תמכה בדרום קוריאנים כנגד כוחות צפון קוריאה וסין במלחמת קוריאה.
מתוך 721 חיילים טורקים שנפלו בקרבות, 462 נקברו בבית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים בפוסאן.
בהתבסס על אותן מחוות הדדיות ומעשי ידידות קדומה, מערכת היחסים בין שתי המדינות מכונה לעיתים קרובות "אחווה קוריאנית-טורקית".
בשנת 2013 התקשרו שתי המדינות בהסכם סחר חופשי.
טנק אלטאי הוא טנק צבאי חדש של כוחות הצבא הטורקי, הנתמך על ידי יונדאי רוטם הקוריאנית בתמיכה טכנית וסיוע.
יחסי טורקיה–סאו טומה ופרינסיפה הם יחסי החוץ בין סאו טומה ופרינסיפה וטורקיה.
לטורקיה מערכת יחסים עם סאו טומה ופרינסיפה המשתרעת על פני יותר מ-300 שנה.
היחסים החלו עם הגעתם של יהודים ספרדים לאימפריה העות'מאנית, שם הם ניצלו את הקשרים שלהם עם יהודים ספרדים אחרים, כולל האנוסים שבאו לבסס נוכחות חוף יהודית בסאו טומה ובפרינסיפה כלאנסדוס.
בשנת 1672, עם הקמת האינקוויזיציה הפורטוגזית בסאו טומה ופרינסיפה, אירע גל הגירה של יהודים ספרדים ואנוסים לאימפריה העות'מאנית.
היחסים בין המדינות התחזקו בשנת 1977 כאשר טורקיה שיתפה פעולה עם אמנת לומה ובהמשך להסכם קוטונו להעברת סיוע פיתוח לסאו טומה ופרינסיפה וקרנות להקל על שיקום סאו טומה.
נפח הסחר בין שתי המדינות עמד על 2.3 מיליון דולר בשנת 2019.
טורקיה מיוצגת בסאו טומה ופרינסיפה באמצעות שגרירותה בליברוויל, גבון.
סאו טומה ופרינסיפה מיוצגת בטורקיה באמצעות שגרירותה בליסבון, פורטוגל.
יחסי טורקיה–סנט לוסיה הם יחסי החוץ בין טורקיה לסנט לוסיה.
השגריר הטורקי בפורט אוף ספיין שבטרינידד וטובגו מוסמך גם על סנט לוסיה.
לטורקיה יש קונסוליה כללית של כבוד בקסטריז.
סנט לוסיה וטורקיה מקיימות יחסי ידידות.
היחסים נעשו קרובים אפילו יותר בשנות ה-80 כאשר סנט לוסיה וטורקיה התנגדו נחרצות לאפרטהייד בדרום אפריקה ושיתפו פעולה עניין המבצע האמריקאי-קריבי בגרנדה ב-1983.
אורח מארח מקום ביקור תאריך הביקור שר החוץ אלווה בפטיסט שר החוץ מבלוט צ'בושולו כנס השרים של הקהילייה הקריבית–טורקיה, איסטנבול 17-21 ביולי 2014
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 3 מיליון דולר ב-2019.
יחסי טורקיה–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין כורדיסטן העיראקית.
יחסיה ההיסטוריים של טורקיה ושל עיראק וכורדיסטן העיראקית ידעו עליות ומורדות רבות עד ימינו.
כיום, ישנה מתיחות בין שתי המדינות משום שהממשלה הטורקית חוששת מהקמת מדינה כורדית בשטחי טורקיה.
החלטתו של סדאם חוסיין לכבוש את כווית בשנת 1990 יצרה משבר גדול עבור מדיניות החוץ הטורקית.
המשבר נגמר לאחר שנשיא טורקיה, טורגוט אזאל, החל לתמוך בקואליציה האנטי-עיראקית בראשות ארצות הברית.
המתנגדים למדיניות החוץ של אזאל חששו מהפסקת המסחר המשמעותי בנפט ובאנרגיה עם עיראק, ואף התפרקות המדינה העיראקית, אשר יכלה להוביל להקמת מדינה כורדית עצמאית.
הקמת מדינה כורדית יכלה לגרום לצמיחה של לאומיות כורדית במזרח אנטוליה.
במהלך המלחמה, מיליוני פליטים כורדים ברחו לטורקיה השכנה, במטרה למצוא מקלט במדינה.
לאחר סיום המלחמה, רוב הכורדים חזרו לצפון עיראק, מה שגרם דה פקטו להקמת מדינה אוטונומית עצמאית בצפון עיראק.
למרות שהיא עדיין חוששת לגבי הקמת כורדיסטן עצמאית בצפון טורקיה, המדינה נהנית מיצוא הנפט מכירכוכ דרך הצינור לג'ייהאן.
בעקבות שיתוף הפעולה בין שתי המדינות, המסחר בין טורקיה לכורדיסטן העיראקית גדל בכ-900% מאז 2002.
יחסי טורקיה–קוסטה ריקה הם יחסי החוץ בין קוסטה ריקה לטורקיה.
שתי המדינות פתחו שגרירות זו אצל זו בשנת 2014. קוסטה ריקה מחזיקה שגרירות באנקרה, וטורקיה מחזיקה שגרירות בסן חוסה.
היחסים הבילטרליים בין המדינות התאפיינו בסדרה של ביקורים רמי דרג שנערכו לאורך העשור.
המגעים המדיניים נמשכו גם בזירה התיירותית, כאשר שר התיירות של קוסטה ריקה, מאוריסיו ונטורה, ביקר בטורקיה באמצע דצמבר 2017, ושנה וחצי לאחר מכן, ב-21 במאי 2019, נועד עמו השר צ'בושולו בגואטמלה במסגרת כינוס הפורום השלישי של שרי החוץ של SICA.
בשנת 2019 הסתכם היקף הסחר בין שתי המדינות בכ-100 מיליון דולר, כאשר מתוך סכום זה עמד היצוא הטורקי על 58.9 מיליון דולר ואילו היבוא לטורקיה הסתכם ב-41.8 מיליון דולר.
יחסי טורקיה–לאוס הם היחסים הדו-צדדיים בין לאוס לטורקיה.
יחסים דיפלומטיים ברמת הנציגות כוננו ב-1947 ולאחר מכן הועלו לדרגת שגרירות ב-1958. עם זאת, רק ב-27 בדצמבר 2017 הקימה טורקיה שגרירות תושבת בבירת לאוס, ויינטיאן.
היחסים הדיפלומטיים בין טורקיה ללאוס נעשו מתוחים בתחילת שנות ה-80 בעקבות האשמה של ארצות הברית כי לאוס השתמשה בנשק כימי – גשם צהוב – נגד כפרי המונג.
היחסים התחממו כאשר אנשי המדע של ארצות הברית בבנגקוק לא הצליחו להציג ראיות כלשהן שתומכות בטענה זו.
בעקבות השיפור ביחסים הבילטרליים, טורקיה הקימה קשרי סיוע כלכליים משמעותיים עם לאוס.
בשולחן העגול של לאוס לשנת 1992 לסיוע והבטחות דו-צדדיות, התחייבה טורקיה – יחד עם אוסטרליה ויפן – 135 מיליון דולר לשמונה פרויקטים שונים כולל גשר הידידות מעל נהר המקונג בנונג קאי.
בנוסף להתחייבות של 4.5 מיליון דולר לסיוע כלכלי בשנת 1992, טורקיה מארחת יותר מ-100 סטודנטים באוניברסיטאות לאוסיות.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 2.88 מיליון דולר בשנת 2015 (יצוא/יבוא טורקי: 1.44/1.48 מיליון דולר).
טורקיה מחזיקה בלאוס שגרירות בוויינטיאן.
לאוס מיוצגת בטורקיה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה.
יחסי טורקיה–סרי לנקה הם יחסי החוץ בין סרי לנקה לטורקיה.
טורקיה מחזיקה בסרי לנקה שגרירות בקולומבו מאז 2013. סרי לנקה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה מאז 2012.
היחסים בין סרי לנקה לטורקיה היו קיימים לפני הקמת שתי המדינות המודרניות.
היחסים הפורמליים הראשונים של טורקיה עם סרי לנקה החלו עם שליחת האימפריה העות'מאנית קונסול כבוד לסרי לנקה.
טורקיה תמכה היסטורית במחויבותה של סרי לנקה לנייטרליות.
היחסים בדרך כלל היו ידידותיים מאוד - במיוחד עם ממשלות המפלגה הלאומית המאוחדת, כגון ממשלת ג'וניוס ג'אייווארדנה שנתנה למדיניות החוץ של סרי לנקה אוריינטציה מערבית מובהקת.
לפני כן, היחסים היו מתוחים עם ממשלת מפלגת החופש של סרי לנקה בראשותו של סירימאבו בנדרנאיקה, אשר לא האמין עמוקות במערב וטיפח את היחסים עם סין במקום זאת.
ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר בסרי לנקה לאחר רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004.
נפח הסחר בין שתי המדינות היה 185.7 מיליון דולר בשנת 2019 (יצוא/יבוא טורקי: 84.3/101.4 מיליון דולר).
יחסי טורקיה–כורדיסטן הסורית הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים בין הרפובליקה הטורקית לכורדיסטן הסורית (נודעת גם כרוז'אבה).
היחסים בין שתי האומות היו תמיד מתוחים, בעיקר בשל הסכסוך הכורדי-טורקי.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים ביניהן התקיימו ביולי 2013, כאשר איש מטעם ממשלת כורדיסטן הסורית ביקר בטורקיה.
באופן כללי, טורקיה עוינת כלפי רוז'אבה, בעיקר בשל חשש מצד ממשלת טורקיה שכינון יחסים עם כורדיסטן הסורית, יוכל לגרום להפגנות מצד הכורדים שגרים בטורקיה עבור אוטונומיה, או עצמאות מלאה מטורקיה עצמה.
הפגישה הראשונה המתועדת בין ממשלת טורקיה לממשלת רוז'אבה נערכה בשנים 2013 ו-2014, כאשר המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה, סאליח מוסלים, ביקר בטורקיה.
בעת ביקוריו, עלה רעיון להקמת משרד כורדי-סורי באנקרה, בתנאי ש"יתאים למדיניות של אנקרה".
מספר פעמים נגרמו התנגשויות צבאיות בין צבא טורקיה לבין היחידות להגנת העם, אשר גרמו לעימותים.
כך קרה בשנת 2015, כאשר בזמן המערכה על כובאני, מתנדבים כורדים-טורקים הגנו על העיר מהפלישה האסלאמית.
לאחר הניצחון במערכה, חלק רחב מן המיליציות שלחמו בכובאני, לקחו איתם נשקים חזרה הביתה.
בעת הגיעם לטורקיה, השתתפו בסכסוך הכורדי-טורקי.
ב-2016, פלשה טורקיה לכורדיסטן הסורית, מה שיקרא כמבצע מגן הפרת.
המטרה המרכזית של המבצע הייתה לפגוע בכורדים, כדי שלא יצליחו לבסס את שלטונם בצפון-מזרח סוריה.
בפועל, צבא טורקיה הצליח לכבוש כ-2000 ק"מ של שטח מידי הכורדים, כולל העיר ג'ראבלס מידי המדינה האסלאמית.
הכוחות הסוריים הדמוקרטיים והיחידות להגנת העם נאלצו לעבור מזרחה מנהר הפרת, למרות שטורקיה דוחה טענה זו.
בינואר 2018, טורקיה החלה פלישה נוספת לכורדיסטן הסורית, אשר נקראה מבצע ענף זית.
התקיפה נערכה בעיקר סביב שטח הנפות אפרין ועזאז.
לאחר סוף המתקפה, טורקיה, בתמיכת הצבא הסורי החופשי, כבשה את נפת אפרין, ואת העיר עצמה.
Human Rights Watch האשימו את שני הצדדים בהפרת זכויות האדם במהלך הלחימה, על כך שהתקיפו אזרחים וילדים חפים מפשע.
ההערכה היא כי לפחות 1,600 אנשים מתו, מתוכם כ-300 אזרחים, וכ-150,000 איש נעקרו או הועברו מבתיהם כתוצאה מהפלישה.
ב-2019, מבצע מעיין השלום החל, כאשר צבא טורקיה והאופוזיציה הסורית, תקפו את רוז'אבה.
לאחר 4 ימים, ב-13 באוקטובר, סוריה התנדבה להצטרף לטובת כורדיסטן הסורית.
בהסכם שנחתם בין הסורים לכורדים, הכוחות הסורים יוכלו להיכנס לערים כובאני ומנביג' במטרה למנוע את כיבושן בידי טורקיה.
המבצע הסתיים ב-1,000 הרוגים בסך הכול, וכ-130,000 פליטים כורדים.
מאז מאי 2022, רג'פ טאיפ ארדואן, נשיא טורקיה, מאיים לפלוש לכורדיסטן הסורית, למרות שבפועל עוד לא קרו עימותים גדולים בגבול הטורקי-כורדי מאז.
טורקיה אינה מכירה בכורדיסטן הסורית ויחסי שתי האומות עוינים אחת כלפי השנייה.
ארצות הברית, בעלת ברית של טורקיה, תומכת בכורדים כנגד המדינה האסלאמית, ודואגת לספק לה ציוד, מה שגרם למשברים דיפלומטיים עם טורקיה.
יחסי טורקיה–סין (בטורקית: Çin-Türkiye ilişkileri, בסינית: 中国－土耳其关系) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה העממית של סין.
באוגוסט 1971 הכירה טורקיה רשמית ברפובליקה העממית של סין כמייצגת היחידה של סין.
לרפובליקה העממית של סין שגרירות באנקרה וקונסוליה באיסטנבול, ובמקביל לטורקיה שגרירות בבייג'ינג ושתי קונסוליות, בהונג קונג ובשאנגחאי.
לאחרונה, לאור הקונפליקט הפנימי בסין עם המיעוט הבדלני-אסלאמי האויגורי בסין, וכן הקונפליקט של טורקיה על המיעוט הארמני הנוצרי, המתיחות בין המדינות במגמת עלייה.
אולם, למרות המתיחות, שתי המדינות מדגישות את המחויבות ההדדית שלהן בענייני כלכלה, ופועלות להגברה של "שותפות אסטרטגית".
האימפריה העות'מאנית סחרה לראשונה עם סין בשנת 1524.
במלחמת קוריאה נלחמו הטורקים במסגרת הכוחות שלחמו בשביל קוריאה הדרומית ולעומת זאת סין הייתה בעלת הברית החזקה ביותר של קוריאה הצפונית.
היה אף קרב אחד בשנת 1952 שבו נלחמו כוחות טורקיים ישירות בכוחות סיניים.
בתחילה, כתגובה להתפרעויות אורומצ'י ביולי 2009 , משרד החוץ של טורקיה האיץ ברשויות הסיניות למצוא את האחראיים ולהביא אותם לדין.
אולם חלק מהנציגים חלקו; אחד הסגנים במפלגת הצדק והפתוח התפטר מ"קבוצת הידידות האינטר-פרלמנטרית של טורקיה-סין" ובאופן עצמאי, ממשרד התעשייה והמסחר הטורקי, קרא להחרמת מוצרים סיניים כמחאה על אלימות אתנית בסין.
הנציג הסיני באנקרה הביע "הפתעה" על המעשה.
אחרי הפגנות כמעט יומיות חיזק ראש הממשלה ארדואן את הרטוריקה שלו כלפי סין ואמר "המעשים הללו הם כאילו היו רצח עם.
אנו קוראים לממשלת סין לא להישאר אדישה במקרים כאלו".
לאחר דברים אלו דרשה סין כי ארדואן יחזור בו מדבריו.
עיתונים בסין הדגישו כי האלימות הקשה הייתה דווקא מצד מתפרעים מוסלמים וכי 137 מתוך 184 ההרוגים היו סיניים מקבוצת האן.
מאוחר יותר, ולאחר שיחות הרגעה בין בכירים משתי המדינות, הודיעה טורקיה כי "לא התכוונה להתערב בענייניה הפנימיים של סין".
ההפגנות נגד סין בטורקיה, 2015
ביולי 2015 אלפי מפגינים לאומנים טורקיים הפגינו נגד מדיניות איסור הצום של סין והתקיפו (בטעות) קבוצה של תיירים קוריאנים באיסטנבול.
ההפגנה גרמה לסין להוציא אזהרת מסע לטורקיה עבור אזרחיה.
ב-2009 ארדואן האשים את הממשלה הסינית ברצח עם.
יחסי טורקיה–מאוריציוס הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין רפובליקת מאוריציוס.
על פי משרד החוץ הטורקי: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים משגשגים הנמצאים בפיתוח מתמיד".
על מנת לספק בסיס משפטי איתן ליחסים הכלכליים הדו צדדיים, נחתמו בין שתי המדינות מספר הסכמים הכוללים הסכם סחר חופשי, הסכם לשיתוף פעולה כלכלי ומסחרי, ולהגברת קידום הדדי וההגנה ההדדית על הסכם ההשקעות.
לשתי המדינות ועדה כלכלית משותפת שהוקמה במסגרת הסכם הסחר החופשי שנחתם בין שתי המדינות.
הישיבות הראשונות של שתי המדינות התקיימו בפור לואי בין התאריכים 17-18 בנובמבר 2016.
טורקיש איירליינס חנכה קו טיסות ישיר לפור לואי מאיסטנבול ב-15 בדצמבר 2015.
מאוריציוס אינה מיוצגת בטורקיה באף דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי, השגרירות המייצגת המאוריצית לטורקיה היא השגרירות שנמצאת בברלין, בירת גרמניה.
טורקיה אינה מיוצגת במאוריציוס בדרג השגרירות, השגרירות המייצגת שלה היא זו המצויה באנטננריבו, בירת מדגסקר.
טורקיה מיוצגת במאוריציוס בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בפור לואי, בירת המדינה.
יחסי ספרד–טורקיה הם יחסי החוץ שבין ספרד לטורקיה.
לספרד יש שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
לטורקיה יש שגרירות במדריד וקונסוליה כללית בברצלונה.
כיום שתי המדינות חברות במועצת אירופה, נאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ארגון הסחר העולמי ואיחוד מדינות הים התיכון.
ספרד מצדדת בצירוף טורקיה לאיחוד האירופי.
במהלך המאה ה-16 ספרד ההבסבורגית והאימפריה העות'מאנית נלחמו על עליונות בים התיכון, כאשר הקרב הבולט ביותר בין המדינות היה קרב לפנטו אשר אירע באוקטובר 1571. בתקופה זו היגרו יהודים רבים אשר ברחו מספרד (כתוצאה מגירוש ספרד) לשטחי האימפריה העות'מאנית.
היחסים המודרניים בין שתי המדינות החלו בשנת 1782, כאשר נחתם הסכם השלום, הידידות והמסחר.
ספרד נחשבת לאחת המדינות העיקריות שתמכו בצירוף טורקיה לאיחוד האירופאי ב-2010, כשספרד הייתה הנשיאה התורנית של האיחוד, היא ניסתה לקדם את צירוף טורקיה לאיחוד, אך זכתה להתנגדות הנחרצת של מרקל וסרקוזי.
ב-2015 הציבה טילי פטריוט ליד אדנה
ב-2019 ספרד הטילה אמברגו נשק על טורקיה בעקבות המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית.
נפח הסחר בין טורקיה וספרד היה 5.99 מיליארד אירו בשנת 2011. יש יותר מ-610 חברות ספרדיות הפועלות בטורקיה.
שווי ההשקעות הספרדיות בטורקיה הוא כ-10 מיליארד דולר.
בשנת 2008 ביקרו בטורקיה יותר מ-350 אלף תיירים ספרדים.
כ-75 חברות טורקיות פועלות בספרד.
ההשקעות הטורקיות בספרד הגיעו ל-143 מיליון דולר בשנים 2002–2015.
יחסי טורקיה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין נסיכות מונקו.
יחסים קונסולריים בין טורקיה למונקו קיימים כבר משנת 1954. היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית למונקו כוננו ב-16 בספטמבר 2008. היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות נחשבים לחמים ומתמקדים בשיתוף פעולה כלכלי ובארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר בטורקיה בשנת 2007 על מנת להשתתף בקונגרס המדעי הים תיכוני ה-38. לאחר שנתיים ב-2009 ביקר הנסיך פעם נוספת בטורקיה על מנת להשתתף בכנס המים העולמי החמישי.
שלוש שנים לאחר מכן, ביקר בטורקיה שוב הנסיך על מנת להיפגש עם נשיא טורקיה עבדאללה גול.
רג'פ טאיפ ארדואן ביקר במונקו ב-2006 על מנת להשתתף בוועידת האשראי העשירית האירופאית.
בהתבסס על מפקד האוכלוסין המונגאסקי לשנת 2008 - ישנם 68 טורקים בעלי אישור עבודה ומעמד תושב במונקו.
מתוכם 17 עובדים במקום ומתוכם 9 מתגוררים במונקו ולא בפרבריה שבצרפת.
טורקיה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת צרפת.
טורקיה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה דה יורה - כתובתה האמיתית היא במרסיי שבצרפת.
מונקו אינה מיוצגת בטורקיה בדרג השגרירות.
מונקו מיוצגת בטורקיה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה באיסטנבול.
יחסי טורקיה–לבנון (בטורקית: Lübnan-Türkiye ilişkileri; בערבית: العلاقات اللبنانية التركية) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה הלבנונית.
אף כי העניינים בין אנקרה לביירות מעולם לא היו מתוחים, היחסים בין טורקיה ללבנון היו ברובם רדומים וקרים בגלל השקט של ראש הממשלה הטורקי כלפי האינתיפאדה השנייה ובגלל קרבתה לישראל.
עם זאת, ביחסים בין המדינות יש תקווה לשיפור היחסים בגלל פעולותיו של רג'פ טאיפ ארדואן במהלך מבצע עופרת יצוקה.
כמו כן, שתי המדינות קשורות בהיסטוריה משותפת, מכיוון שלבנון קיבלה את עצמאותה מסוריה העות'מאנית.
האימפריה העות'מאנית, שלטה בלבנון כחלק מווילאייט סוריה, ולבנון נחשבה כאזור המגוון ביותר באימפריה העות'מאנית.
היו כמה מתחים אתניים ודתיים, ובמיוחד מלחמת האזרחים הידועה לשמצה בהר הלבנון בשנת 1860 שהרסה את לבנון, ובעקבותיה העות'מאנים הטילו שליטה קפדנית עוד יותר בלבנון.
ממשלת טורקיה בראשות רג'פ טאיפ ארדואן רואה את חזבאללה, המגובה על ידי איראן, באורח שלילי, המבוסס על טראומה היסטורית בלבנון והאיום על מורשת טורקית בלבנון.
לכן טורקיה ביקשה לקיים קשר הדוק יותר עם לבנון, כדי לנטרל את ההשפעה האיראנית בתוך לבנון.
זרם לוחמי חזבאללה המגיעים לסוריה נלחמים נגד הצבא הסורי החופשי המגובה על ידי הטורקים הוא גם הסיבה לכך שטורקיה מנסה ליצור קשרים חזקים יותר עם לבנון כדי להחליש את תפקידה של איראן בלבנון.
לבנון הייתה המדינה הערבית הראשונה שהכירה ברצח העם הארמני בשנת 1997, שמוכחש על ידי טורקיה.
מה שדרדר את מערכת היחסים בין שתי המדינות לשפל.
טורקיה מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות בלבד, ואילו לבנון מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליה כללית באיסטנבול.
יחסי טורקיה–עיראק (בטורקית: Irak-Türkiye ilişkileri; בערבית: العلاقات التركية العراقية) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית ובין רפובליקת עיראק.
שתי המדינות חולקות מורשת היסטורית ותרבותית קרובה.
הקבינט העיראקי הודיע באוקטובר 2012 כי כוחות טורקיים העוברים לעיראק "מהווים הפרה של ריבונותה וביטחונה של עיראק", שכן כוחות טורקיים השתמשו בבסיסים צבאיים בעיראק נגד מפלגת הפועלים בכורדיסטן (PKK).
העיראקים, יחד עם הסורים, הלבנונים והמצרים, היו תחת שלטונה של האימפריה העות'מאנית מתחילת המאה ה-16 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
שתי המדינות הללו הפכו למדינות ריבוניות לאחר מלחמת העולם הראשונה; עיראק הפכה לישות פוליטית כמנדט בריטי, ורפובליקת טורקיה הפכה למדינה ריבונית מלבד האימפריה העות'מאנית.
אף על פי שטורקיה הפכה למדינה רשמית בזירה הבינלאומית על ידי הסכם לוזאן משנת 1923, האספה הלאומית הגדולה באנקרה, מייסדת טורקיה המודרנית, ניהלה למעשה את הממשלה מאז 1920.
מלחמת העולם הראשונה והקמת שתי המדינות
לפני מלחמת העולם הראשונה עיראק הנוכחית הייתה חלק האימפריה העות'מאנית.
עיראק תחת השלטון העות'מאני לא הייתה מאוחדת פוליטית.
בשטחי עיראק הנוכחית היו שלושה מחוזות מינהליים (vilayet), שאורגנו על ידי חוק המקרקעין משנת 1858 וחוק וילייט משנת 1864 של האימפריה העות'מאנית: מחוזות בצרה, בגדאד ומוסול.
אחדות פוליטית של שלושת המחוזות הללו יצאה לפועל כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה והפלישה של בריטניה לאזור זה.
האימפריה העות'מאנית הובסה במלחמת העולם הראשונה וחתמה על שביתת הנשק של מודרוס עם בעלות הברית ב-30 באוקטובר 1918. על פי שביתת נשק זו, הגבול הדרומי של האימפריה העות'מאנית לא הובהר.
הסעיף ה-16 של שביתת הנשק אמר כי על הצבאות העות'מאניים בעיראק, סוריה, תימן וחג'אז להיכנע מייד לבעלות הברית.
עם זאת, גבולות סוריה ועיראק לא הובהרו בשביתת נשק זו, וממשלת איסטנבול לא הכירה במוסול כחלק מעיראק.
יתר על כן, מוסול נכבשה על ידי הכוחות הבריטיים 16 יום לאחר שביתת הנשק (15 בנובמבר 1918) וזו הייתה פעולה בלתי חוקית על פי החוק הבינלאומי.
זו הייתה תחילתה של בעיית מוסול.
נושא הגבולות ובעיית מוסול היה הנושא החשוב הראשון בין טורקיה ועיראק.
בישיבה האחרונה של הפרלמנט העות'מאני באיסטנבול ב-12 בינואר 1920 הוכרז מעשה שנקרא החוק הלאומי.
על פי מעשה זה, כל אותם חלקים (של האימפריה העות'מאנית), בין אם בתוך קווי שביתת הנשק האמורים או מחוצה להם, המיושבים על ידי רוב מוסלמי (טורקי וכורדי) עות'מאני, המאוחדים בדת, במירוץ ובמטרה, ליצור שלם שלא יחולק מכל סיבה שהיא.
עתיד השטחים המיושבים על ידי רוב ערבי בעת חתימתו על שביתת הנשק של מודרוס ייקבע על ידי משאל עם.
לאחר הכרזת החוק הלאומי הודח הפרלמנט באיסטנבול.
עם זאת, הפרלמנט החדש באנקרה שפתח במלחמת העצמאות של טורקיה ביסס את מלחמת העצמאות על מעשה זה.
כך, בעוד שממשלת אנקרה קיבלה את זכות ההגדרה העצמית של ערבים, היא הייתה נציגה של הכורדים והטורקים.
טענת ממשלת טורקיה הייתה כי אין הבדל בין טורקים לכורדים, וממשלת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה היא ממשלת הכורדים ממש כמו ממשלת הטורקים.
בשנת 1923 אורגנה ועידה בלוזאן שבשווייץ, במטרה לסיים את מלחמת העצמאות הטורקית (19 במאי 1919 - 29 באוקטובר 1923).
פרשת מוסול הייתה אחת הבעיות הגדולות בוועידה זו.
אחת המטרות העיקריות של בריטניה הייתה שמירה על מוסול כחלק מהמנדט הבריטי על מסופוטמיה במקום טורקיה.
עם זאת, על פי הממשלה הטורקית, נציגת הכורדים והטורקים, מאחר שבאופן דמוגרפי הכורדים והטורקים היוו את הרוב במחוז מוסול, הם צריכים להיות חלק מטורקיה.
לא היה ניתן לפתור את סכסוך הגבול בין טורקיה לעיראק בוועידה זו, והדיון במחלוקת נדחה.
הסעיף השלישי של הסכם לוזאן היה כי הגבול בין טורקיה לעיראק ייקבע בהסדר ידידותי שיסתיים בתוך תשעה חודשים.
במקרה שלא תושג הסכמה בין שתי הממשלות בתוך הזמן שצוין, הסכסוך יופנה לחבר הלאומים.
לאחר ועידת לוזאן החל תהליך המשא ומתן על מחוז מוסול בין טורקיה לבריטניה.
ועידת הליק אורגנה ב-19 במאי 1924 במטרה לפתור את המחלוקת.
עם זאת, במקום להתפשר, הצד הבריטי ביקש שאזור חאקרי יהפוך לחלק מעיראק.
בהגיעה למבוי סתום, ניסתה בריטניה להביא את המחלוקת לחבר הלאומים, שם ניתן היה לפתור את המחלוקת לטובתה.
חבר הלאומים הקים ועדה חסרת פניות לחקירת המחלוקת.
בדצמבר 1925 הוענקה פרובינציית מוסול לעיראק, והשאירה את חבר הלאומים נתון להאשמה שהוא לא היה אלא כלי משחק של ממשלות בריטניה וצרפת.
מרד השייח' סעיד גם החליש את טורקיה מבחינת הדיפלומטיה.
המרד הכורדי והאסלאמיסטי הזה בא לידי ביטוי בזירה הבינלאומית.
בזמן שטורקיה נאבקה במרידה כורדית, טענותיה על ייצוג העם הכורדי איבדו את מהימנותה.
פיצוי קטן בלבד של טורקיה בהחלטה של חבר הלאומים היה שהיא תקבל 10% מהנפט של אזור מוסול עבור 25 שנים.
הכסף המחושב של טורקיה בחשבון היה צריך להיות 29,520,000 ליש"ט.
עם זאת, רק 3,500,000 ליש"ט שולמו לטורקיה עד שנת 1955. טורקיה טענה כי יש להם אשראי על החובות שלא שולמו בסך 26,000,000 ליש"ט בשל חלקם בנפט של מוסול עד 1986. בשנת 1986 חשבון אשראי זה הוסר מהתקציב.
עד שנת 1923, טורקיה השיגה גם את עצמאותה, וגירשה את המעצמות הזרות משטחה המופחת מאוד, אך שמרה על יחסים חיוביים עם מדינות המערב למטרות סחר ופיתוח.
בעיראק, המנדט של חבר הלאומים משנת 1920 העניק את השליטה על הפרובינציה העיראקית לבריטים, לאכזבתם של הלאומנים העיראקים.
משנת 1920 עד שעיראק השיגה עצמאות מלאה בשנת 1932, היחסים העיראקיים עם הטורקים הונהגו על ידי הבריטים ועסקו בעיקר באינטרסים מסחריים בריטים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 היו יחסי טורקיה ועיראק לבביים ביותר, כאשר גם המלך ההאשמי ראזי מעיראק וגם מוסטפא כמאל אטאטורק, מייסד המדינה הטורקית המודרנית ומנהיגה מאז 1923, המשיכו לקיים יחסים קרובים עם הבריטים.
מעצמאות עיראק בשנת 1932 ועד המהפכה הרפובליקנית בשנת 1958, האירועים המשמעותיים ביותר ביחסי עיראק-טורקיה היו החוזים האזוריים: ברית סעדאבאד וברית בגדאד.
לטורקיה היו שתי בריתות הגנה-צבאית בין מדינות המזרח התיכון בעידן זה, ועיראק הייתה המדינה הערבית היחידה בשני ההסכמים.
לאור ידיעה זו ניתן לטעון כי במהלך תקופה זו היו לטורקיה ועיראק קשר הדוק ושיתופי פעולה.
הסכם סעדאבאד נחתם בין איראן, עיראק, אפגניסטן וטורקיה ב-8 ביולי 1937 בארמון סעדאבאד באיראן.
יותר מאשר ברית הגנה, זה היה חוזה אי-תוקפנות וחוביות.
היו שתי סיבות עיקריות שהובילו את חתימתו על הסכם זה: לפתור את סכסוכי הגבול בין חברי ההסכם ולהביע את עצמאותה של כל מדינה בזירה הבינלאומית.
הסיבה השנייה הייתה חשובה במיוחד עבור עיראק.
פרט לטורקיה, עבור שאר המדינות היה זה הארגון הבינלאומי הראשון אליו הצטרפו.
הסעיף השביעי של ההסכם היה הסעיף המרכזי בין טורקיה לעיראק.
על פי סעיף זה, כל אחד מחברי הסכם זה מסכים למנוע את הקבוצות המזוינות שבתחומן אשר מהוות איום על מדינות חברות אחרות.
במילים אחרות, זו הייתה דרך להבטיח כי איראן ועיראק לא יתנו שום אספקה למורדים הכורדים בשטח טורקיה או להפך.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה, איבד הסכם זה את משמעותו, למעט סעיף זה.
הפסגה האחרונה של הסכם סעדאבאד הייתה בשנת 1939, ובהמשך התמסמסה למעשה הברית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, היחסים הבינלאומיים השתנו לא רק במזרח התיכון אלא גם בעולם.
עיראק הפכה לאחת ממייסדי הליגה הערבית בשנת 1945. ליגה זו הוקמה במטרה לספק פורום למדינות ערב, ולהשאיר את הדלת פתוחה לפדרציה עתידית אפשרית.
ראשית, הקמתה של ישראל שינתה באופן קיצוני את הפוליטיקה במזרח התיכון.
עיראק לקחה חלק במלחמת העצמאות בשנת 1948 על ידי שליחת 18,000 חיילים להגנת אזור ג'נין - שכם - טולכרם.
מלחמה זו קירבה בין מדינות ערב וקידמה את הלאומיות הערבית ואת האידאולוגיות האנטי-מערביות באזור.
כתוצאה מהפאן-ערביות, בראשית שנות החמישים בדק חוסני א-זעים בסוריה את האפשרות לאיחוד בין סוריה לעיראק.
עם זאת, חילוקי דעות בין המדינות מנעו את האיחוד, ובהמשך היא הפכה לאפשרות מרוחקת לאחר ההפיכה בדמשק.
טורקיה בחרה ללכת בכיוון השני, להיות חלק ממדינות המערב, ואחרי הצטרפותה לנאט"ו בשנת 1952, תוך שהיא ממקמת את עצמה היטב כחלק מהעולם המערבי.
עבור מדינות המערב, עמדתה האסטרטגית של טורקיה הייתה חשובה.
טורקיה הייתה נושאת מטוסים בלתי ניתנת לטיבוע.
במקביל יכלה טורקיה להגן על עצמה מפני האיום הסובייטי ולהכפיף את צבאם תחת פיקוד נאט"ו.
היתרונות ההדדיים הללו הפכו את טורקיה לחלק מנאט"ו.
עם זאת, הכרתה של טורקיה בישראל בשנת 1948, ובהמשך תמיכתה באינטרסים המערביים במזרח התיכון (למשל משבר תעלת סואץ), השפיעה לרעה על קשריה עם מדינות המזרח התיכון.
הסכם בגדאד התגלה באווירה זו, כאשר מדינות ערב וטורקיה הולכות בכיוונים שונים.
עם זאת, חילוקי הדעות השונות ביחסי החוץ המורחבים שלהם לא הפריעו לעיראק וטורקיה לשתף פעולה בתחומי עניין משותפים.
הסכם בגדאד הוא עדות לשיתוף הפעולה בין שתי מדינות.
ב-24 בפברואר 1954 חתמו עיראק וטורקיה על חוזה הגנה הדדי שנועד להוות משרל נגד להשפעה הסובייטית באזור.
מאוחר יותר, בשנת 1955, איראן, פקיסטן ובריטניה הצטרפו להסכם.
המטרה של טורקיה, וגם עיראק, הייתה להביא מדינות ערב אחרות להיות חלק מההסכם.
עם זאת, מטרה זו נכשלה.
ראשית, חברותה של בריטניה להסכם השפיעה לרעה על מדינות ערב.
בנוסף, ישראל הייתה איום חשוב יותר על מדינות ערב מאשר ברית המועצות.
נאצריזם וסוציאליזם ערבי התפשטו בין מדינות ערב, ויותר מאשר סוציאליזם, האימפריאליזם נתפס כאויב.
משבר תעלת סואץ בשנת 1956 השפיע על ההסכם לרעה.
עיראק כחברה ערבית בברית לא הייתה יכולה להישאר נייטרלית במשבר סואץ.
כתוצאה מכך עיראק הדירה את בריטניה מישיבות הסכם בגדאד ומלך עיראק הצטרף לפסגה הערבית בביירות במופע של סולידריות פאן-ערבית לאחר משבר סואץ.
למרות קיומן של בעיות אלו, עיראק הייתה המדינה הערבית היחידה בחוזה בגדאד וניסתה ליצור איזון בין טורקיה, מדינות המערב ומדינות ערב.
תהליך זה הסתיים כאשר עיראק נקלעה לממשלה צבאית חדשה ונסוגה מההסכם ב-14 ביולי 1958, יום לפני פסגת ברית בגדאד בטורקיה.
בפסגה נדונו המצב בעיראק וחברי הברית שלחו הודעה לארצות הברית להתערב במצב בעיראק.
טורקיה הייתה תוקפנית יותר משאר חברי הברית, והחלה לדון בהתערבות צבאית.
עם זאת, ארצות הברית לא רצתה לקחת סיכון זה ועצרה את טורקיה.
ב-31 ביולי 1958, טורקיה הכירה בממשלה החדשה בעיראק והמתיחות ביחסי טורקיה-עיראק פחתה בהדרגה.
הסכם בגדאד הפך ל-CENTO ושרד עד המהפכה האיראנית בשנת 1979.
המשטר העיראקי ומדיניות החוץ שלו השתנו לאחר ההפיכה ב-1958. כמו בעיראק, גם טורקיה עברה הפיכה ב-1960. הצבא השתלט על הממשלה, וחוקק חוקה חדשה, יותר דמוקרטית, ובעצם כונן מחדש את התהליך הדמוקרטי.
יחסי טורקיה עם מדינות אחרות במזרח התיכון השפיעו על יחסיה עם עיראק בשנות ה-40 וה-50. לאחר ההפיכה עברה מדיניות החוץ הטורקית לעידן חדש, שאינו פרו-מערבי לחלוטין ונשלט מאוד על ידי נאט"ו.
טורקיה התייחסה לדאגותיה של מדינות המזרח התיכון בקביעת מדיניות החוץ שלה בעידן זה וקיימה יחסים טובים יותר עם מדינות המזרח התיכון.
אסטרטגיית מדיניות החוץ החדשה של טורקיה בשנות ה-60 וה-70 הראתה את יתרונותיה במהלך משבר הנפט של 1973. מדינות אופ"ק הצהירו כי אספקת הנפט של טורקיה לא תהיה מוגבלת.
יתרה מזאת, באוגוסט 1973 החל פרויקט צינור נפט בין טורקיה לעיראק, כירכוכ – יומורטליק, והפרויקט אכן התגשם ב-3 בינואר 1977. הצינור סיפק 2/3 מהביקוש לדלק של טורקיה.
סוגיית זכויות המים הפכה למחלוקת עבור שתי המדינות החל משנות השישים של המאה העשרים, כאשר טורקיה יישמה פרויקט עבודות ציבוריות (פרויקט GAP) שמטרתו לשאוב את המים מנחלי החידקל והפרת באמצעות בניית 22 סכרים, להשקיה ומטרות אנרגיה הידרואלקטרית.
אף כי סכסוך המים בין טורקיה לסוריה היה בעייתי יותר, פרויקט ה-GAP נתפס כאיום גם על ידי עיראק.
המתח בין טורקיה לעיראק בנושא עלה באמצעות השפעת השתתפות סוריה והשתתפות טורקיה באמברגו של האו"ם נגד עיראק, לאחר מלחמת המפרץ.
עם זאת, הנושא מעולם לא הפך למשמעותי כמו סכסוך המים בין טורקיה לסוריה.
הבצורת בשנת 2008 בעיראק עוררה משא ומתן חדש בין עיראק לטורקיה על זרימת הנהר בגבול.
אף על פי שהבצורת השפיעה גם על טורקיה, סוריה ואיראן, עיראק התלוננה באופן קבוע על זרימת מים מופחתת.
עיראק התלוננה במיוחד על נהר הפרת בגלל כמות הסכרים הגדולה בנהר.
טורקיה הסכימה להגדיל את הזרימה מספר פעמים, מעבר לאמצעיהן, על מנת לספק לעיראק מים נוספים.
בעיראק חלה ירידה משמעותית באחסון המים ותפוקות השאיבה בגלל הבצורת.
בנוסף, כדי להחמיר את המצב, תשתיות המים בעיראק סבלו משנים של סכסוך והזנחה.
בשנת 2008, טורקיה, עיראק וסוריה הסכימו להפעיל מחדש את הוועדה המשותפת לשלושת הצדדים למים עבור שלוש המדינות, כדי לנהל טוב יותר את מקורות המים.
טורקיה, עיראק וסוריה חתמו על מזכר הבנות ב-3 בספטמבר 2009 במטרה לחזק את התקשורת בתוך אגן החידקל-פרת ולפתח תחנות פיקוח על זרימת מים משותפות.
ב-19 בספטמבר 2009, טורקיה הסכימה רשמית להגדיל את זרימת נהר הפרת ל-450 עד 500 ס"מ עד 20 באוקטובר 2009. בתמורה, עיראק הסכימה לסחור בנפט עם טורקיה ולעזור לרסן את פעילות הטרור באזור הגבול שלהם.
אחת מסכרי ה-GAP הגדולות האחרונות בטורקיה על חידקל, סכר איליסו מתנגד בתוקף על ידי עיראק והוא מקור המריבה הפוליטית.
הקמת משטרים המגובים על ידי צבא בטורקיה ובעיראק עד 1980, סייעה לחיזוק היחסים בכמה סוגיות עיקריות, שכן שתי הממשלות תמכו במדיניות חילונית ואנטי-רדיקלית, בגבולות יציבים ובקשר הדוק יותר עם המערב, שהיה נחוץ לעיראק לצורך הסכסוך עם איראן, ולטורקיה ברצונה להצטרף לאיחוד האירופי.
במהלך מלחמת איראן–עיראק נותרה טורקיה נייטרלית רשמית ושמרה על היחסים הפוליטיים והכלכליים עם שתי המדינות.
עם זאת, כמו כל העולם המערבי, בעקיפין תמכה טורקיה בעיראק במהלך מלחמת איראן–עיראק.
בזמן שטורקיה שילמה עבור הדלק במזומן, עיראק קנתה סחורות מטורקיה באשראי שניתן לה מטורקיה.
המשמעות היא שטורקיה תמכה כלכלית בעיראק במהלך שנות השמונים.
1990–2003: מלחמת המפרץ הראשונה ואחריה
בעקבות העידן המייצב יחסית משנת 1960 עד 1990, הפלישה העיראקית לכווית ב-2 באוגוסט 1990 שינתה באופן קיצוני את יחסי טורקיה ועיראק.
לאחר החלטה 665 של האו"ם, התירה טורקיה לכוחות האו"ם להטיס משימות מבסיסי האוויר שלה.
הקואליציה של בעלות הברית השיגה את מטרתה ולא היה לה מנדט ולא רצון רב להמשיך לעיראק עצמה.
הסכם הפסקת אש נחתם בספוואן ב-28 בפברואר 1991.:246 עם זאת, לאחר הפסקת האש פתחו גם השיעים בדרום וגם הכורדים בצפון עיראק במרד.
כוחות כורדים כבשו את כירכוכ ב-19 במרץ 1991, אך כוחות משמר הרפובליקה של עיראק כבשו את העיר מחדש, ומאות אלפי כורדים ברחו לגבולות איראן וטורקיה כמקומות בטוחים יחסית.
בעקבות התקרית ההיא, התקבלה החלטה 688 של האו"ם, שקראה לעיראק לסיים את דיכוי האוכלוסייה שלה, וסללה את הדרך ליצירתן של אזור אסור לטיסה צפונית לקו הרוחב ה-36 בעיראק (דרומית לארביל).
מקלט בטוח זה הפך למקום מאוד מתאים עבור ה-PKK, אשר מופיע כארגון טרור בינלאומי על ידי מספר מדינות וארגונים, כולל ארצות הברית, נאט"ו, ואת האיחוד האירופי.
במהלך חוסר הסמכות בעיראק, היחס של טורקיה עם עיראק היה במצב ייחודי.
השלטון המרכזי בבגדאד לא היה בעל כוח בצפון עיראק, אך נושא הליבה של טורקיה בנושא עיראק היה בצפון עיראק - כורדיסטן העיראקית.
לכן, שלא ברצונה, ממשלת טורקיה יצרה יחסים פוליטיים עם הכורדים העיראקים, טלבאני וברזאני.
כורדיסטן עצמאית וחלוקת היושרה בעיראק היו גם איום על ממשלת טורקיה.
לכן, בזמן שטורקיה כוננה יחסים פוליטיים עם מנהיגים פוליטיים כורדים, היא גם חתמה על הסכם מרדף חם עם סדאם חוסיין, וביצעה כמה פעולות צבאיות בכורדיסטן העיראקית נגד מחנות PKK.
'חוזה ביטחון ושיתוף פעולה עם גבולות' נחתם בין טורקיה לעיראק בפברואר 1983, והמבצע הצבאי הראשון בוצע באותה שנה על ידי הכוחות המזוינים של טורקיה.
לאחר מכן פעולות צבאיות אלה חזרו על עצמם מספר פעמים בשנות השמונים, התשעים והאלפיים.
טורקיה פתחה ב-24 פעולות צבאיות בעיראק בין 1983 ל-2008. בכך טורקיה תרגלה את כוחה הפיזי בעיראק, מאיימת ומאזנת את הכוח הפוליטי הכורדי העיראקי כמו גם נלחמת נגד ה-PKK.
טורקיה מצאה פתרון פרגמטי לבעיית הביטחון שלה במצב ייחודי זה, אך מצב זה היה תקופה קצרה בלבד והוא השתנה לאחר מלחמת המפרץ השנייה והפלישה לעיראק.
מערכת היחסים של טורקיה עם עיראק עברה לעידן חדש לאחר הפלישה לעיראק.
בעידן זה, שלמותה של עיראק חשובה לא פחות מבעיית PKK ביחסי טורקיה-עיראק.
מעמדן של זכויות האוכלוסיות בכירכוך וטורקומן הם עיקרי המחלוקות.
לפני הפלישה התבקשה טורקיה לסייע לפלישה על ידי ארצות הברית, אולם ב-1 במרץ 2003 דחה הפרלמנט הטורקי את היותו חבר פעיל בכוחות הקואליציה בהנהגת ארצות הברית בעיראק.
החלטה זו של הפרלמנט הטורקי נתפסה כתגובה כנגד הפעולה החד-צדדית של ארצות הברית במזרח התיכון, והן כרצון להרחיק את טורקיה ממלחמת עיראק.
: 3–4 בזמן שטורקיה לא יצאה מתוכניות ארצות הברית על עיראק, מנהיגי כורדיסטן העיראקית קיבלו כוח רב יותר על ידי ברית עם ארצות הברית במהלך המלחמה.
הממשלה האזורית של כורדיסטן (KRG), שמתנהגת כמו יחידה עצמאית למחצה, הגיחה בסופו של דבר, ומדיניות החוץ האגרסיבית שלה הפריעה למנגנוני מדיניות החוץ הטורקית.
לאחר שנת 2003 נראו מפות פוליטיות של כורדיסטן הגדולה, המכסות את אדמות טורקיה, על קירות מבני המדינה של KRG.
יתר על כן, מסעוד ברזאני דיבר לעיתים קרובות על בעיותיהם של הכורדים בטורקיה והשתמע מדבריו כי יוכל לגייס את העם הכורדי כנגד ממשלת טורקיה.
לבסוף התנגד ברזאני להצעותיה של טורקיה בדבר פתרון קבוע של בעיית המעמד של קירקוק, והוא התעלם מהרגישות של טורקיה ביחס לזכויות הבסיסיות של אוכלוסיית הטורקמנים בעיראק.
: 4 עמדות כאלה של ברזאני פירושו פשוט כי ה-KRG התכונן להיות מדינת לאום עצמאית וממשל ברזאני היה פתוח לשימוש בכל כלי באופן פרגמטי כדי להגן על ריבונותו.
כמו כן, הפעולות הצבאיות של טורקיה הוגבלו כתוצאה מהפלישה.
שטחי עיראק היו תחת שליטה אמריקנית, וטורקיה תמיד הייתה זקוקה לאישור של ארצות הברית כדי לפתוח במבצע צבאי בעיראק.
יחסים מוגבלים עם מנהיגים כורדים עיראקיים, פעולות צבאיות ויחסים מוגבלים מאוד עם השלטון המרכזי בשנות התשעים הפכו ללא מועילים, ובעקבות כך הייתה טורקיה זקוקה לאסטרטגיה חדשה שונה מזו של שנות התשעים.
אחרי 2008, טורקיה הציגה אסטרטגיה חדשה: תקשורת עם כל הקבוצות בעיראק.
עבור הערבים הסונים והשיעים כאחד, שרוצים לשמור על איחוד עיראק, טורקיה היא שחקן חיוני.
היחס של טורקיה לעתידם של מחלוקות כורדיסטן העיראקית וכירכוכ יכול להגביל את מנהיגי הכורדים.
אז בעידן החדש, טורקיה מנהלת מערכות יחסים עם קבוצות פוליטיות נוספות בעיראק.
בהתבסס על הסכמים מהשנים 1995 ו-1997 הנוגעים לפעילות אנטי טרוריסטית של טורקיה נגד ה-PKK, טורקיה מחזיקה כוח צבאי של כ-2,000 חיילים בבסיסים כ-30–40 ק"מ בתוך עיראק.
הבסיסים ממוקמים במקומות שונים לאורך הגבול הטורקי במחוז דוהוק.
לאחר הפריסה הראשונית לשדה התעופה הצבאי לשעבר העיראקי בבמארני, השליטה הצבאית הטורקית התרחבה מערבה מבמארני לעבר באטיפה וממזרח סמוך לעיירה של קאנימאסי במחוז חמדיה.
בטורקיה יש גם כ-150 חיילים ו-20 טנקים באזור מוסול בשיקה, חלק מהפעולות נגד המדינה האיסלאמית האחראיות על הכשרת חיילים עיראקיים.
ב-25 באפריל 2017 נהרגו 5 לוחמי פשמרגה במהלך מתקפה טורקית על סינג'אר בעיראק.
טורקיה טענה כי הרסה את "מרכז הטרור"; ואילו עיראק הוקיעה את התקיפה כ"הפרה של ריבונותה".
המתיחות עלתה בין הממשלה האזורית של כורדיסטן (בצפון עיראק) לטורקיה, ככל שנמשכו העימותים בין טורקיה לPKK.
בעקבות נאום ה-3 באפריל 2009 תחת הכותרת "המשבר הכלכלי העולמי וטורקיה", שנמסר למכון המלכותי לחו"ל על בית צ'אטם בשולי מפגש ה-G20 בלונדון, אמר ראש ממשלת טורקיה ארדואן בתגובה לשאלות ביחסים עם עיראק כי "אנו מגנים הקמת מדינה עיראקית על בסיס לאום עיראקי.
דרך משותפת להקמת המדינה היא לאומיות עיראקית.
אם תקימו מדינה כורדית, אז אחרים ינסו להקים מדינה שיעית ואחרים מדינה ערבית.
ובכך, ניתן לחלק את עיראק לשלושה.
מה שיכול להוביל את עיראק למלחמת אזרחים."
ב-1 במאי 2009, התארח באנקרה, בביקור מפתיע, מנהיג צבא המהדי העיראקי, מוקתדא א-סאדר, אשר בהופעתו הציבורית הראשונה מזה שנתיים נפגש עם נשיא טורקיה עבדוללה גול וראש הממשלה ארדואן לשיחות שהתמקדו ב"תהליך הפוליטי", וביקש מטורקיה למלא תפקיד גדול יותר בביסוס היציבות במזרח התיכון.
הדובר, שייח' סלאח אל-עוביידי, אישר את טיב השיחות בין הצדדים, וקבע כי "טורקיה היא חברה טובה ותיקה.
אנו בוטחים בכך, אין לנו היסוס לנסוע לכאן." לאחר הפגישה, אל-סאדר ביקר את תומכיו באיסטנבול, שם אל-עוביידי אמר שהם עשויים לפתוח נציגות, והשתתף בישיבה עם חמישה סגני פרלמנט עיראקיים.
סגן עוזר מזכיר מחלקת המדינה של ארצות הברית לענייני המזרח הקרוב ריצ'רד שמירר הצביע בהמשך על תמיכתה של וושינגטון במעורבות טורקית עם אל-סאדר ומעורבותה בעיראק בכלל.
הפרלמנט בעיראק קרא לממשלתו לשוב ולנהל משא ומתן על הסכמי שותפות עם טורקיה, סוריה ואיראן, בעקבות דו"ח שנערך ב-12 במאי מיו"ר ועדת המים העיראקית, כרים אל-יעקובי, כי זרימת המים ירדה לרמות מסוכנות, מכיוון שמדינות שכנות לוקחות יותר מדי מים מהחדקל והפרת והיובלים שלהם.
זה לא מספיק, אבל זה פתר חלקית את בעיות המים שמונעות מהחקלאים שלנו לשתול אורז."
ראש ממשלת עיראק, נורי אל-מאלכי, התעמת עם פעילויות ה-PKK, לאחר טקס הנחת אבן הפינה ב-15 במאי של בית חולים שנבנה בטורקיה בכרבלא, בטענה כי "יש לנו שיתוף פעולה אמין עם טורקיה כדי להביא לסיום ארגון הטרור הזה ארגונים אחרים שרוצים לפגוע במדינות שכנות אחרות, שהם ידידינו.
כשמדובר בהתערבות אפשרית של טורקיה בצפון עיראק, הנושא הוא מסיבי ומסובך יותר ממה שמונחים שהוא.
יש צורך בשיתוף פעולה מפואר", "אני מכיר את ההרים שבהם ה-PKK מוצא מקלט; אולם אנו נמצא דרכים לעצור את פעילות ארגון הטרור הזה, ולפרק את הארגון הזה באמצעות שיתוף פעולה והבנה בינינו לבין טורקיה." ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית, נצ'רוואן ברזאני, אישר, "הצבא הטורקי איים על פלישה.
עם הדיאלוג שנבנה לאחרונה, כל הבעיות הללו התגברו", ו"תמיד יחסתי חשיבות רבה ליחסינו עם טורקיה, מכיוון שטורקיה היא לא רק מדינה שכנה אלא גם חשובה לנו מאוד."
ב-19 באוקטובר 2011 נהרגו 24 חיילים ונפצעו 18 במהלך פיגוע PPK בדרום מזרח טורקיה.
רקטות שוגרו לעבר כוחות הביטחון ובאתרים צבאיים בעיירה קוקורקה.
טורקיה נקמה בתקיפות אוויריות באתרים הכורדים בצפון עיראק, וכמה מורדים מתו.
הפרלמנט הטורקי חידש לאחרונה חוק המעניק לכוחות הטורקים את היכולת לרדוף אחרי מורדים בגבול עיראק.
טורקיה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד וקונסוליות בבצרה ובארביל, וכן הייתה לה קונסוליה כללית במוסול עד לחטיפת הדיפלומטים שלה על ידי המדינה האסלאמית.
עיראק מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה וקונסוליות באיסטנבול ובגזיאנטפ.
יחסי טורקיה–מצרים (בטורקית: Mısır-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية المصرية) הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הטורקית ובין רפובליקת מצרים הערבית.
מצרים וטורקיה קשורות בקשרים דתיים, תרבותיים והיסטוריים חזקים, אך הקשרים הדיפלומטיים בין השניים היו לעיתים ידידותיים במיוחד ולעיתים מתוחים מאוד.
במשך שלוש מאות שנים הייתה מצרים חלק מהאימפריה העות'מאנית, שבירתה הייתה קונסטנטינופול בטורקיה המודרנית.
טורקיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם מצרים בשנת 1925 ברמה של משלחת דיפלומטית, ושדרגה את המשלחת בקהיר לשגרירות בשנת 1948. שתי המדינות חתמו על הסכם סחר חופשי בדצמבר 2005. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד לים התיכון.
עסקת הגז הטבעי בין מצרים לטורקיה - הפרויקט המצרי-טורקי המשותף הגדול ביותר עד כה, אשר מוערך בעלות של ארבעה מיליארד דולר - מיושמת.
ב־16 באפריל 2008 חתמו מצרים וטורקיה על מזכר הבנות לשיפור והמשך היחסים הצבאיים ושיתוף הפעולה בין המדינות.
אולם היחסים היו מתוחים למדי בהזדמנויות רבות בהיסטוריה של שתי המדינות, כולל תקופת נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר במצרים בשנות החמישים והשישים.
זה גם הידרדר מאוד בתקופה שלאחר הפלתו של נשיא מצרים מוחמד מורסי ב-3 ביולי 2013, לאחר מועד אחרון של 48 שעות ב-1 ביולי, לציון סיום ההפגנות נגד השלטון שהתקיימו בין 30 ביוני ל-3 ביולי באותה שנה.
ב-23 בנובמבר 2013 גירשה ממשלת מצרים את שגריר טורקיה בקהיר לאחר משבר דיפלומטי שנמשך חודשים.
עם זאת, ב-2021 החלה התחממות ונורמליזציה ביחסים.
ב-14 בפברואר 2024, נשיא טורקיה ארדואן הוזמן למצרים על ידי נשיא מצרים לאחר 11 שנות נתק בין המדינות.
יחסים תחת גמאל עבד אל נאצר
בנוסף, טורקיה הייתה מדינת הרוב המוסלמית הראשונה שהכירה במדינת ישראל, יריבתה הגדולה של מצרים באותה תקופה, והראתה עוד יותר את ההתאמה הברורה שלה למערב.
בשנת 1958 נכנסה מצרים לאיחוד קצר עם סוריה, שכנתה הדרומית של טורקיה עמה היא חולקת סכסוכים דיפלומטיים ובנושאי גבולות ארוכי שנים, וגרמה למתיחות קשה בין שתי המדינות עם טורקיה בתגובה על ידי מעורבותה ב"ברית היקפית" סודית עם ישראל.
המתיחות הגיעה לשיא בשנת 1957 לפני האיחוד עם סוריה, כאשר נאצר, חשש מהסכם בגדאד של ממשלת סוריה, שלח כוח מותנה לסייע לכוחות סורים שהועברו בסמוך לגבול סוריה-טורקיה כתגובה לאיום טורקי של פלישה, כאשר מספר עצום של חיילים התאספו לאורך הגבול.
העימות הקרוב הזה בין כוחות מצרים וטורקים סימן נקודה חשוכה ביחסי שתי המדינות, אולם בסופו של דבר הביא לנסיגת שני הצדדים, ומנע הסלמה האפשרית של המשבר.
יחסים תחת המהפכה המצרית שלאחר 2011
ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, ערך את ביקורו הרשמי הראשון במצרים ב-12 בספטמבר 2011, ולווה על ידי שישה שרים וכ-200 אנשי עסקים.
ביקור זה נחשב כהצלחה דיפלומטית והתקבל בהתלהבות רבה על ידי המצרים.
רשת CNN דיווחה על כמה מצרים שאמרו "אנו רואים בו את המנהיג האסלאמי במזרח התיכון", בעוד שאחרים העריכו את תפקידו בתמיכה בעזה.
ארדואן זכה לאחר מכן לכבוד בכיכר א-תחריר על ידי חברי איחוד הנוער המהפכני המצרי, ולכמה מאנשי השגרירות הטורקית הוענקו בפניו עיטורים כהוקרה על תמיכת ראש הממשלה במהפכה המצרית של 2011.
שבוע אחרי שעזב, הכריז שר החוץ הטורקי, אהמט דבוטאולו את חזונו של ברית אסטרטגית בין מצרים לטורקיה, שתיאר אותה כ"ציר הדמוקרטיה".
עם זאת, חלקם השמיעו חששות כי המהפכה המצרית לא מומשה וכי ארדואן חיפש את האינטרסים האסטרטגיים של ארצו.
הועלה חשש כי על ידי כריתת ברית עם ממשלת הביניים של ה-SCAF במצרים במהלך המעבר למדינה לדמוקרטיה, ייתכן שארדואן הטה את האיזון לטובת אלה העומדים בין המצרים לחופש שלהם.
היחסים בעקבות הרחקתו של מוחמד מורסי מתפקידו
בעקבות ההפגנות נגד הממשלה באמצע 2013 שהביאו למהפכת 2013 של נשיא מצרים מוחמד מורסי שגובתה בחוזקה על ידי מפלגת הצדק והפיתוח השלטת בטורקיה (AKP), עלו סימני יחסים מתוחים בין ממשלת הביניים החדשה שמונתה במצרים.
וממשלתו של רג'פ טאיפ ארדואן בטורקיה, בעיקר בגלל דעותיו הדומות של ארדואן, שהגיעו לשיאם עם הפשיטות ברבאא ונחדה על ידי כוחות הביטחון, שם פוזרו מקומות ישיבה שאורגנו על ידי האחים המוסלמים והובילו לעימותים שהביאו ל-638 מקרי מוות, מתוכם 43 שוטרים.
האירוע הביא לכך ששתי המדינות החזירו את שגריריהן בהתאמה ונפגעו עם כמה תקיפות מילוליות על ידי ארדואן, שתיאר את האירוע כ"אנטי-דמוקרטי "והתייחס אליו כ"טבח", תוך שהם מציעים להנהיג את מנהיגי מצרים תחת "משפט הוגן ושקוף." לאחר מכן הושעה התרגיל הצבאי בו השתתפו שתי המדינות.
ארדואן האשים גם את הצבא המצרי בקשירת קשר עם ישראל כדי להפיל את ממשלת מורסי בישיבה מורחבת של כיסאות המחוז של ה-AKP השלטונית שלו וטען כי יש לו "הוכחות" לכך: "זה מה שהושם במצרים.
התביעה נדחתה על ידי ממשלת הביניים המצרית, ותיארה אותה "חסרת שחר", ונועדה "לפגוע באחדות המצרים", כאשר דובר הנשיא אחמד מוסלמני אמר כי "סוכני המערב לא צריכים להעביר שיעורים בפטריוטיות".
בתגובה לדבריו של ארדואן, נשיא הביניים של מצרים, עדלי מנסור, הודיע בחשבון הטוויטר שלו ב-17 באוגוסט כי מצרים תחתום על המסמך הבינלאומי המכיר ברצח העם הארמני.
בנוסף, פורסמו עשרות מאמרים מצריים המגנים את הכחשת טורקיה ברצח העם הארמני ומפצירים במנהיגים החדשים במדינה להכיר בכך.
היו גם שיחות להקים מצבת זיכרון לזכר קרבנות רצח העם בקהיר.
ב-23 בנובמבר 2013 גירשה ממשלת מצרים את שגריר טורקיה במדינה, חוסיין אבני בוצאלי, וקראה לשגריר מאנקרה ללא הגבלת זמן לאחר מספר חודשים של מתחים עם ממשלת טורקיה בראשות AKP.
בתגובה, טורקיה גם גירשה את שגריר מצרים, ששהה אז מחוץ למדינה, והכריזה עליו כאישיות בלתי רצויה.
ההכרזה הגיעה יום לאחר שרג'פ טאיפ ארדואן חזר על ביקורתו על ממשלת הביניים של מצרים וקריאתו לשחרורו הדחוף של נשיא מצרים לשעבר מוחמד מורסי.
דובר משרד החוץ של מצרים, בדר עבדאלטי, האשים את ארדואן בהתערבות בענייניה הפנימיים של המדינה בכך שהעלה את דעת הקהל נגד ממשלת מצרים ותמך בארגונים מגויסים אשר כפופים לערער יציבות באומה.
היחסים תחת עבד אל פתח א-סיסי
ביולי 2014 הזהיר משרד החוץ המצרי כי היחסים יחמירו מאז שארדואן כינה את סיסי "רודן".
זה קורה לאחר שראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן קרא לנשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי כ"עריץ לא לגיטימי", ואמר כי לא ניתן יהיה לסמוך על מצרים לנהל משא ומתן על הפסקת אש עם ישראל במהלך מבצע צוק איתן.
"האם סיסי הוא צד (להפסקת אש)?
סיסי הוא רודן בעצמו", אמר ארדואן לכתבים.
"הוא לא שונה מהאחרים", אמר, והוסיף כי השליטים הנוכחיים במצרים הם שחסמו את ערוצי הסיוע ההומניטריים לרצועת עזה שנשלטו על ידי הקבוצה המיליטימית של חמאס.
שר החוץ של מצרים, סאמח שוכרי, אמר כי דבריו של ארדואן "אינם מקובלים".
משרד החוץ המצרי אמר עוד כי מצרים ביטלה תרגילים ימיים משותפים עם טורקיה בגלל התערבות טורקיה בענייני הפנים של מצרים.
בספטמבר 2014 ביטל שר החוץ של מצרים פגישה עם נשיא טורקיה ארדואן שביקשה טורקיה, לאחר שארדואן נשא נאום ביקורתי נגד מצרים בעצרת הכללית של האו"ם.
יועץ לנשיא טורקיה הכחיש כי מנהיגי המדינות מתכוונים להיפגש.
עם זאת, מאוחר יותר משרד החוץ של מצרים העביר לתקשורת מסמך סרוק של הצעת הפגישה של טורקיה והתפרסם בעיתון Youm7 של מצרים.
ממשלת סיסי החליטה גם לבטל את הסכם "רו-רו" עם טורקיה, וחוסמת את טורקיה להעביר מכולות טורקיות למפרץ דרך נמלי מצרים.
קמפיין אינטנסיבי שהתחיל מצרים וסעודיה נגד טורקיה גרם לה להפסיד את הניצחון הצפוי של חברות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
"הוא לא יכול להבדיל בין מהפכה ניכרת בה יותר מ-30 מיליון מצרים דרשו את תמיכת הצבא המצרי ובין הפיכות צבאיות כפי שאנו מכירים אותם", הוסבר בהצהרה.
ב-22 בנובמבר 2017 הורה התובע הציבורי במצרים על מעצרם של 29 אנשים החשודים בריגול מטעם טורקיה כנגד האינטרס הלאומי של מצרים ולהצטרפות לארגון טרור.
הם מואשמים גם בהלבנת הון, בביצוע שיחות מחוץ לישראל ללא רישיון ומטבע סחר ללא רישיון.
על פי תוצאות החקירה של שירותי המודיעין הכללי, הקבוצה מקליטה שיחות טלפון ומעבירה מידע למודיעין הטורקי כחלק מתוכנית להחזרת השלטון של האחים המוסלמים במצרים.
בעקבות הוצאות להורג של תשעה אנשים שהואשמו בהריגתו של הישאם ברקת בפברואר 2019 מתח הנשיא ארדואן ביקורת חריפה על הנשיא א-סיסי, באומרו שהוא מסרב לדבר עם "מישהו כמוהו".
הצעה להכיר ברצח העם הארמני
בגלל ההידרדרות המתמשכת ביחסים בין מצרים לטורקיה, ממשלת מצרים בראשות אל-סיסי קיבלה הצעה להכיר ברצח העם הארמני, נושא רגיש שטורקיה הוקיעה אותו פעמים רבות.
הקולנוען מוחמד חנפי הפיק סרט, "מי הרג את הארמנים?", בתגובה למתיחות המתמשכת בין טורקיה למצרים, כמעשה של סולידריות מצרית לארמניה.
בפברואר 2019, הודיע עבד אל-פתאח א-סיסי כי הכיר ברמיזה ברצח העם הארמני, ודרדר עוד יותר את היחסים בין טורקיה למצרים.
הצעה למתן מקלט לפטהוללה גולן
חבר הפרלמנט עמאד מהרוס קרא לממשלת מצרים להעניק מקלט לגולן.
מעניק מקלט למאות ממנהיגי ארגון הטרור "האחים המוסלמים" וחברי קבוצות איסלאמיסטיות מיליטנטיות עקובות מדם שתוקפות את מצרים ביום ובלילה".
מהרוס הצהיר כי עצתו לגולן היא לא לחכות עד להסגרתו, אלא לעזוב את ארצות הברית ולקבל מקלט קבוע במצרים.
נשיא מצרים לשעבר אנואר סאדאת העניק מקלט לשאה מוחמד רזא שאה פהלווי לאחר שהגיע למצרים מארצות הברית, ללא קשר לכל האיומים שהוצאו על ידי האייתולות האיראנים במהלך המהפכה האיראנית.
במרץ 2021 טענה טורקיה כי חידשה את מגעיה הדיפלומטיים עם מצרים (ברמת מודיעין ומשרדי חוץ) לאחר שהקפיאו את היחסים מאז 2013. עם זאת, משרד החוץ המצרי הכחיש את טענותיהם של ממשלת טורקיה כי היה שיקום בקשרים.
בינתיים הורתה טורקיה לערוצי טלוויזיה המזוהים עם האחים המוסלמים לעצור את הביקורת נגד מצרים.
באפריל 2022, לאחר תשע שנים, מינתה טורקיה שגריר במצרים.
בפברואר 2023 הבטיחו חברות טורקיות להשקיע כחצי מיליארד דולר במצרים אשר סבלה ממחסור חמור במטבע זר.
במרץ 2023, בהמשך לביקורו של שר החוץ המצרי באנקרה בעקבות רעידות האדמה בטורקיה, הגיע מקבילו לשיחות בקהיר לקראת החזרת השגרירים.
ביקור שר החוץ של טורקיה התקיים לאחר יותר מעשור ללא ביקורים בדרג זה..
בפברואר 2024, נשיא טורקיה, ארדואן נחת בקהיר לביקור רשמי בהזמנת נשיא מצרים, לראשונה מזה 11 שנה.
יחסי טורקיה–סוריה (בטורקית: Suriye-Türkiye ilişkileri, בערבית: العلاقات التركية السورية) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה הערבית הסורית.
טורקיה חולקת את הגבול המשותף הארוך ביותר שלה עם סוריה; קשרים גאוגרפיים והיסטוריים שונים קושרים את שתי המדינות השכנות.
המתח המסורתי ביחסים נבע ממחלוקות הכוללות סיפוח עצמי של פרובינציית האטיי
לטורקיה בשנת 1939, סכסוכי מים שנבעו מפרויקט דרום-מזרח אנטוליה ותמיכת סוריה במפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK), ובנוסף, פירוק הצבא הארמני הסודי לשחרור ארמניה (ASALA) שהוכר כארגון טרור על ידי נאט"ו, האיחוד האירופי ומדינות רבות אחרות.
אירוע קשה אירע עם הפלתו של מטוס אימונים צבאי טורקי ביוני 2012 על ידי סוריה, וכתוצאה מכך טורקיה כוננה ישיבת חירום של נאט"ו.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותקו במרץ 2012, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
טורקיה היא חברה מלאה באיחוד מדינות הים התיכון ובארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC) ואילו חברות סוריה הושעתה בגלל מלחמת האזרחים.
בשנת 1938 סנג'ק אלכסנדרטה נעשה עצמאי מהמנדט הצרפתי של סוריה כמדינת האטיי, ובעקבות משאל עם, 8 חודשים לאחר מכן בשנת 1939, החליט להצטרף לטורקיה כפרובינציית האטיי.
הסיפוח העצמי הזה מעולם לא הוכר על ידי סוריה, שממשיכה לראות את מחוז האטיי בטורקיה כחלק משטחה של סוריה במפות.
נכון לעכשיו, סורים סבורים כי ארץ זו היא סורית מבחינה היסטורית, וסופחה שלא כחוק בסוף שנות השלושים לטורקיה על ידי צרפת, ששלטה בסוריה בין 1920 ל-1946. הטורקים זוכרים את סוריה כווילייט עות'מאני לשעבר.
בשנת 1938, הצבא הטורקי נכנס למחוז הים התיכון הסורי לשעבר באישור צרפתי, וגירש את מרבית תושביו הערבים, הארמנים והעלווים.
לפני כן היו הערבים העלאווים והארמנים רוב האוכלוסייה המחוזית.
לקראת משאל העם העבירה טורקיה עשרות אלפי טורקים לאלכסנדררטה כדי להצביע בעד האיחוד.
בשנת 1938 הכריז המחוז על עצמאותו מצרפת, וב-29 ביוני שלאחר מכן הצביע הפרלמנט של הרפובליקה החדשה שהוכרזה על הצטרפות לטורקיה.
משאל העם הזה כונה גם "מזויף" וגם "מבוים", וכי זו הייתה הדרך עבור הצרפתים לאפשר לטורקים להשתלט על האזור, בתקווה שהם יפעילו את אדולף היטלר לטובת הצרפתים.
ממשלת סוריה הכירה בהחלטה זו בשנת 2004, וויתרה על טענותיה הטריטוריאליות.
הסורים עדיין רואים את הארץ הזו כטריטוריה סורית אינטגרלית, ומכנים את האזור הזה "ליוואא אליסקנדרונה" ולא בשם הטורקי האטיי.