tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-5 בנובמבר 2013, הוכרז שג'ון פאברו יביים את הסרט.
ב-6 במרץ 2014, הוכרז שאידריס אלבה יתן את קולו לשירחן.
ב-23 באפריל 2014, הוכרז כי סקרלט ג'והנסון תדבב את קא ולופיטה ניונגו תדבב את ראקשה.
ב-25 ביוני 2014, הוכרז כי בן קינגסלי ידבב את בגירה.
ב-15 ביולי 2014 הוכרז כי ניל סת'י יגלם את מוגלי.
ב-28 ביולי 2014 הוכרז כי כריסטופר ווקן ידבב את המלך לואי וג'יאנקרלו אספוזיטו ידבב את אקילה.
ב-1 באוגוסט 2014, הוכרז כי ביל מארי ידבב את באלו.
ריצ'רד שרמן, שכתב את השירים לסרט האנימציה המקורי יחד עם אחיו רוברט שרמן, יכתוב שירים חדשים לסרט.
והשיר "The Bare Necessities" ישוחזר ויבוצע על ידי ביל מארי.
ב-25 באפריל 2016 הודיעה חברת וולט דיסני שבעקבות ההצלחה הכספית והביקורתית של הסרט, החלה העבודה על סרט המשך.
לפי הדיווחים, ג'ון פאברו יחזור לתפקד כבמאי וניל סתי הודיע שהוא ישוב לשחק את מוגלי, והתסריטאי ג'סטין מרקס יחזור לכתוב את סרט ההמשך.
סֵפֶר הַדִּקְדּוּק הַפְּנִימִי הוא ספר עברי מאת הסופר הישראלי דויד גרוסמן, שהתפרסם בשנת 1991. זהו מעין רומן חניכה של גיבור הספר, אהרון קליינפלד, במהלך ארבע שנות התבגרותו, מגיל עשר עד ארבע עשרה וחצי, בשכונת בית הכרם בירושלים.
בספר נחשפות מערכות היחסים המורכבות בתוך המשפחה ומחוצה לה ומשתקפים מערכי הנפש הפנימיים והמפותלים של גיבור הספר, אהרון – והכל על רקע תיאור ריאלי גדוש ומפורט של הווי ישראלי בשנות השישים של המאה העשרים.
"ספר הדקדוק הפנימי" נחשב לאחת היצירות החשובות שנכתבו בישראל בשנות התשעים.
אהרון קליינפלד מתגורר עם הוריו, סבתו החולה ואחותו הבכורה, יוכי, בשכונת בית הכרם בירושלים בשנות השישים של המאה העשרים.
הספר מתמקד בקורותיו של אהרון סביב גיל הנעורים, בהתפתחותו הפיזית והפנימית, ובמערכת היחסים המורכבת שבינו ובין הוריו, בינו ובין חבריו ובינו לבין המבוגרים שבסביבתו.
גופו של אהרון חדל לגדול בגיל 10 למגינת לבו, ובמיוחד למגינת לבה וכעסה של אמו.
היא חוששת שהוא יבייש את המשפחה בנמיכות קומתו שתוצג לראווה בחגיגת הבר-מצווה הקרבה והולכת, ושבתכנונה ומימונה עסוקים מאוד היא ובעלה.
במהלך הזמן מתחיל אהרון לאהוד את הפער שנוצר בין התפתחותו הנפשית המורכבת לבין התפתחותו הגופנית, כאשר הוא מסרב להפוך לחלק מעולמם של המבוגרים.
הוא מעדיף לזכור את הילד המיוחד שבו ולא להפוך לאחד מהמבוגרים, שיש להם מעין קוד שווה.
בריאיון שנתן גרוסמן לזיסי סתווי הסביר הסופר את השם המיוחד:
על ההתמקדות בפרטים הקטנים אומר המחבר, שהספר נסב על ההתנגשות בין הרוחני-הכללי, לבין המוחשי-הקונקרטי.
בין הרוח של גיבור הספר, אהרון, לבין החומרנות הבשרנית של הוריו.
גרוסמן מלווה את אהרון למקומות שבהם הוא והקורא נתונים לעריצות ולשרירות חיצונית.
הוא מתאר את המפגש שבין הנפש והבשר, מפגש שקיים בגיל ההתבגרות ובגיל הזקנה כאחד.
זהו מעין ספר אלגיה, מסכם גרוסמן, ספר שמכיל קינה חרישית, לא זועקת, בניגוד לספרו הקודם, "עיין ערך אהבה", שעסק בשואה.
נושאי הספר על פי הביקורת
חנה הרציג מגלה בספר עיסוק אובססיבי שמאפיין את הדור הספרותי: גבולותיה של הזהות הפרטית והמאבק בינה ובין העולם החיצוני שמאיים, באופן טבעי לפלוש אל הפרטי.
עצירת הגדילה של אהרון היא בעצם מאבק התמרדותו של האני כנגד החוץ.
אברהם בלבן - רואה באמו של אהרון, הינדה, את מוקד הרוע שבהשתלשלות הסיפור.
לדעתו הנושא המרכזי של הספר הוא "הרסנותה ונזקיה של האימהות".
אמנם אהרון חדל לגדול בגיל 10, אך הסיבה האמיתית לעצירת הגדילה, לדעתו, היא אמו שמקטינה ומשפילה אותו.
הינדה היא סוג של מפלצת, גורגונה, בשערה, בשפת הגוף שלה ובאורח דיבורה.
זוהי אמא יהודיה שתלטנית, שמדגישה את חשיבות החומר על פני הרוח, ואשר מלעיטה את בני ביתה באוכל בלבד.
אין בבית ספרים כלל, ועיסוקה של האם הוא בעיקר בבישול ובניקיונות.
היא מתעסקת בהכנות לבר-מצווה של בנה, כביכול לטובתו, אך לאמיתו של דבר, מה שמניע אותה זה דעת הקהל.
גם האב ממלא את מקומו ברדיפה חומרנית, גם אם בצורה פחות שתלטנית ויותר עילגת לכאורה.
כאשר ההורים מזמנים את אהרון לשיחה עם האב, והילד כמה לאיזה גילוי נפשי-רוחני מהדהד, מסביר בסופו של דבר האב את תכלית השיחה:
עולמו של אהרון עמוס בסתירות.
מצד אחד הוא מתחנן לגדילה, ומהצד השני הוא חושש להצטרף לעולמם המכוער של המבוגרים.
מצד אחד הוא איש הרוח ומצד שני הוא עסוק בכל מהותו בענייני גופו.
מצד אחד הוא נמשך אל המין ומצד שני הוא נרתע ממנו.
גרשון שקד גורס במאמרו, שחיי המשפחה הנורמטיבית ביותר הם חיים מורכבים מאוד.
הבורגני והבנאלי לכאורה מסתירים מעמקים מורכבים של חיי נפש מסובכים.
אשר לשפה, גרוסמן מיטיב למזג בין אוצר המילים של היהודי הגלותי לבין העברית הצברית, ויוצר מעין מערכת לשונית אחת שמשדרת אמינות.
השפה של גרוסמן מבשרת המשכיות ולא מהפכה.
במרכז היצירה עומד טקס בר המצווה והפער שבין הטקס הפורמלי והמסורתי לבגרות הפיזית והרגשית של הגיבור – הוא אחד ממרכזי הצומת העיקריים של היצירה.
זהו רומן בגנות המבוגרים ובסירוב להתבגר, טוען שקד.
מרית בן ישראל כותבת בספרה על "ספר הדקדוק הפנימי", שהוא נסוב בעיקרו על מערכת היחסים שבין אהרון לבין גופו.
אהרון משתדל להשתלט על גופו ולהכתיב לו שפה חדשה.
ספר הבריאה נכתב על ידי אברהם נתן בנימין בן אלישע חיים אשכנזי, המכונה נתן העזתי, הוא ספר הקבלה המרכזי של התנועה השבתאית.
הספר נכתב בשנת 1670 והוא מתאר את התאולוגיה הקבלית השבתאית בהקשר למצוות ההלכה, וכן להצדיק בכלי הקבלה הלוריאנית את התאסלמותו של שבתי צבי.
הספר הועתק במספר כתבי-יד ששרדו, עד אשר הגיעו לידי ההיסטוריון וחוקר הקבלה חיים וירשובסקי בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20, באוניברסיטה העברית בירושלים.
וירשובסקי החל מפעל של עריכה מדעית של החיבור ואף פרסם חלק קטן ממנו, אולם הוא לא השלים את העבודה טרם מותו ב-1977. בספרייה הלאומית קיימים מספר כתבי-יד שחלקם גם נסרקו וזמינים באתר הספרייה.
בשנת 2019, הודפסה לראשונה מהדורה מלאה של הספר, יחד עם מחקר מקיף שערך חוקר השבתאות ליאור הולצר, בהוצאת הספרים "הולצר ספרים".
הולצר סקר עשרות ארכיונים במספר מדינות ומצא 26 העתקים שונים של הספר ויצר ספר מאוחד.
הטקסט המקורי והניתוח של הטקסט שערך הולצר נכללים במהדורה שפרסם.
ספר הג'ונגל הוא סרט אמריקאי של חברת וולט דיסני בבימויו של ניק מארק, המבוסס באופן רופף על ספר בעל אותו שם מאת רודיארד קיפלינג.
זהו סרט לייב אקשן שיצא מספר שנים לאחר יציאת סרט לייב אקשן אחר על ספר הג'ונגל ב-1994.
הסרט יצא ישירות לווידאו בתאריך 29 בספטמבר 1998, בכיכובו של ברנדון בייקר המשחק את מוגלי לצד בעלי חיים החיים לצידו בג'ונגלים של הודו.
למעט מספר דמויות של כפריים, שאר הדמויות בסרט הן חיות אמיתיות מדובבות.
בכפר קטן בהודו מטיילים מספר כפריים ובעת ערב הכפר מותקף בידי הטיגריס שירחאן ועוזרו הצבוע טבאקי.
שירחאן מחפש אנשים לטרוף ומעורר מהומה אך נורה ונפצע ואז בורח חזרה לג'ונגל ומבקש לנקום.
המהומה גרמה לילד מוגלי לנוע מהכפר הבטוח בחיפוש הוריו אך הוא נאבד ביער.
הוא נכנס למערה בה כמה זאבים וראש להקת הזאבים אקלה דן מה לעשות בו, אך בעידוד הזאבה ראקשה מחליט לאמץ אותו.
הוא מתבגר לצד הזאבים ולצד חיות היער האחרות כמו באלו הדוב, בגירה הפנתרה השחורה, צ'יל הנשרית והאטי הפיל.
באחד הביקורים של האטי עם מוגלי עליו הם מגלים חלקת יער שנשרפה בידי אנשים, כאזהרה לפעולות האדם ליער.
מוגלי המתבגר לצד להקת הזאבים נבחר בידי אקלה לנהל את מרדפי הציד, החלטה המעורערת בידי מספר חברים בלהקה.
ואולם שירחאן מגיע ודורש מהזאבים את מוגלי כנקמה על היריות והפציעות שספג מאנשי הכפר.
עם זאת אקלה וראקשה עומדים מולו ולצידם גם באלו ובגירה.
שירחאן מודיע להם שהוא ינקום בו כאשר הוא יימצא לבדו.
כמה מהזאבים מורדים במנהיגם ומתכננים לצד שירחאן פעולת הסחה הפוגעת ביעילותו של מוגלי לצוד בלהקה, מה שגורם להם לרעוב ומוגלי מחליט שהוא מהווה נטל על הלהקה ועוזב אותם.
באלו ובגירה עוקבים אחריו ובאלו מנסה ללמד אותו לצוד אך לא בהצלחה.
בינתיים חבורת שימפנזים מסיחים את מוגלי מבאלו ומרחיקים אותו לעיר הקופים, בה ישנו מבנה נטוש מלא אוצרות.
מוגלי נכנס אליו אך מתברר שזו מלכודת שתכננו הקופים הנועלים אותו בפנים וקוראים לשירחאן להגיע למבנה.
ואולם צ'יל מצליחה לעקוב אחריהם ומיידעת את ראקשה, את באלו ואת באגירה.
בתוך הבקתה מוגלי מוצא קופסת גפרורים וכן יומן ובו ציור של טיגריס מאיים כמו שירחאן.
הקופים מודיעים לשירחאן שמוגלי לכוד הוא נע לעבר המבנה אך בדרכו נפגש עם ראקשה.
היא מתעממת איתו אך מחליטה לסגת.
למרות זאת שירחאן הורג אותה.
בינתיים באגירה ובאלו מצליחים להגיע לבקתה ולחלץ אותו ממנה.
שירחאן מגיע עם טבאקי, מגלה שמוגלי ברח ומתנפל על הקופים הנמלטים.
למחרת האטי מראה למוגלי על אמו הזאבה שנהרגה ומוגלי מחליט שמקומו לא בג'ונגל.
הוא רץ עד שמגיע לכפר, כנראה הכפר ממנו הגיע, וחובר לאנשי הכפר.
ואולם הוא חוזר אחורה לצעקת הזאב ראקשה הקטן, שמתברר שנלכד במלכודת ציידים.
מוגלי מחלץ אותו והוא מודיע למוגלי שהוא מחויב לעמוד מול שירחאן כדי להביס אותו, אך הפעם להילחם בו כאדם.
מוגלי מכין לשירחאן מלכודת ומפתה אותו לרדוף אחריו לתוך מעגל של זרדים וענפים, סביבם מתייצבים באלו, באגירה, האטי והזאבים ושירחאן עומד מול מוגלי בתוך המעגל.
מוגלי מוציא את קופסת הגפרורים ומדליק את "הפרח האדום", ממנו שירחאן מפחד ביותר.
כשהוא לכוד בתוך מעגל האש ומוגלי מנופף אליו לפיד בוער הוא נאלץ להישבע לעזוב את הג'ונגל ולא לחזור אליו לעולם.
לאחר שנשבע מוגלי נותן לו לברוח מהמעגל והוא לא נראה עוד.
מוגלי מוכרז כגיבור גם על ידי הזאבים שבגדו בו והם מבקשים ממנו להנהיג את הלהקה, אך הוא מסרב מכיוון שהוא איננו זאב יותר אלא אדם והוא נותן את התפקיד לראקשה הקטן.
למחרת באלו ובאגירה מעניקים למוגלי ספר של חיות היער והוא מודה להם, מתקרב לכפר ועוזב לתמיד את הג'ונגל.
ברנדון בייקר - מוגלי, הודי צעיר שגדל לצד הזאבים בג'ונגל.
ראיין טיילור - מוגלי הצעיר
פרד סבאג' - מוגלי המהווה את קריין הסרט.
בריאן דויל מארי - באלו, דוב.
ארת'ה קיט - באגירה, פנתרה שחורה (בסרט זה באגירה הוא נקבת נמר).
שרמן הווארד - שירחאן, טיגריס בנגלי.
קלנסי בראון - אקלה, ראש להקת הזאבים.
פרי גילפין - ראקשה, הזאבה המאמצת של מוגלי.
מרטי אינגלס - האטי, פיל הודי.
סטיבן טובולובסקי - טבאקי, צבוע העוזר לשירחאן.
קטי נג'ימי - צ'יל, נשרית.
די בראדלי בייקר - פיל הודי, דבורה, מנדריל, צב.
ננסי קארטרייט - גור זאבים, עופר אייל נקוד, מקאו, בואש, שימפנזה.
אשלי פלדון - ליל ראקשה.
קייטי וולינגינג - ליל ראקשה הגורה.
וואלאס שון - השימפנזה טרזן.
ריצ'רד קיינד - שימפנזה בוגד.
קתרין לויד ברנס - שימפנזה בוגד.
קן קמפבל - זאב מורד.
סקוט מנוויל - זאב מורד.
קווינטון פלין - זאב מורד, בבון.
יצחק ליכטר-מארק - גור זאבים.
מיילס ג'פרי - גור זאבים.
די די רשר - צבה, מקוקית.
הרייט האריס - צבה, מקוקית.
פטריק איגן - תאו מים, זאב, מקוק.
פרנק ולקר - דורבן, בבון, אייל נקוד, מנדריל וקולות נוספים.
ספר החוק הוא ספר היסוד של הפילוסופיה הדתית תלמה.
על פי טענתו של קראולי, הספר נכתב במהלך שלושה ימים באפריל 1904, בקהיר.
כמו כן, לפי טענתו של קראולי, ישות בשם אייוואס (אנ') דיברה אליו באמצעות תקשור והכתיבה לו את תוכן הספר.
ספר החוק יצא במספר רב של מהדורות, וביניהן:
1925: מהדורה שיצאה לאור בתוניס, הודפסו רק 11 עותקים.
1938: מהדורה שיצאה לאור בלונדון.
1942: מהדורה שיצאה לאור בארצות הברית.
מרץ 2004: שתי מהדורות, אחת מהן מהדורה מוגבלת שהודפסו ממנה רק 418 עותקים.
הספר תורגם לעברית על ידי חנה גולדשמיט, ויצא לאור בשנת 2001 על ידי הוצאת אסטרולוג.
ספר הבישול של האנרכיסט הוא ספר שפורסם בשנת 1971, המכיל הוראות לייצור חומרי נפץ, מכשירי טלקומוניקציה ראשוניים וכלי נשק, וכן הוראות לייצור ביתי של סמים אסורים, לרבות LSD.
הוא נכתב על ידי ויליאם פאוול בתרבות הנגד של שנות ה-60 בתור מחאה כנגד מעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם.
פאוול הפך לאנגליקוניסט ב-1976 ובשל כך, ניסה לעצור את פרסום הספר.
עם זאת, זכויות היוצרים היו שייכים למוציא לאור, לייל סטיוארט, שהמשיך להפיץ את הספר עד שחברתו נרכשה בשנת 1991. חוקיות הספר הוטלה בספק במספר חקירות משפטיות.
ספר הבישול של האנרכיסט פורסם לראשונה ב-1971 על ידי ויליאם פאוול.
פאוול היה סטודנט בן 19. אז, פאוול היה מעורב בתנועה נגד מלחמת וייטנאם והשתתף בעצרות שלום והפגנות רבות שהיו שייכות לתרבות הנגד של שנות ה-60. הספר, במובנים רבים, היה תוצר של הכעס שלו בגיל ההתבגרות בשל הסיכוי שלו להיכנס למלחמת וייטנאם, מלחמה שלא האמין בה.
על מנת לכתוב את הספר, הוא נעזר בעיקר בספריית העיר ניו יורק.
רוב התוכן בספר נאסף ממדריכי צבא וכוחות מיוחדים.
הוא לא היה חבר בשום קבוצה פוליטית רדיקלית.
הוא הגיש את הספר למספר מוציאים לאור ללא עזרה או עצה של סוכן.
בסופו של דבר, הספר התקבל על ידי לייל סטיוארט בע"מ ופורסם - ללא עריכה - בתחילת 1970. בניגוד למנהג הרגיל, זכויות היוצרים של הספר חלו על המוציא לאור ולא על שם המחבר.
ויליאם לא העריך זאת, אך רק כעבור מספר שנים, שרצה להפוך לאנגליקוניסט, הבין שצעד זה היה לטובתו.
הרעיון המרכזי בספר היה ש-"אלימות הוא אמצעי מקובל לחולל שינוי פוליטי", אך ויליאם הצהיר כמה שנים לאחר מכן שהוא לא מסכים עם הטענה הזאת.
בשנים האחרונות, ספר הבישול של האנרכיסט ראה מספר פרסומי "קופיקט", חלקם עם כותרות דומות מאוד לספר המקורי (Anarchist Cookbook II, III וכו').
ויליאם הצהיר כי הוא לא מכיר את הפרסומים הללו ואינו יכול להגיב עליהם, אך כן הצהיר שהספר המקורי שכתב, לא עודכן מאז הוצאתו לאור.
מאז הוצאתו לאור של הספר, פאוול הפך לאנגליקוניסט, ביקש את הפסקת הוצאתו לאור של הספר ונענה בשלילה.
הספר כבר לא יוצא בהפצתו המקורית, אך עדיין מופץ ברחבי הרשתות והספריות.
ספר הבישול של אנרכיסט מתחיל בסעיף הקדמה, המפרט את כוונות המחבר לטקסט.
בזמן כתיבת שורות אלה, פאוול האמין שארצות הברית מדרדרת לקומוניזם, ולכן הוא מצא צורך לכתוב ספר שינחה אנשים להילחם כנגד המהפך הזה.
הוא דגל ברעיון של "להחזיר את אמריקה למקום שבו הייתה לפני מאתיים שנה".
בתחילת הספר, פאוול דן בהגדרתו לאנרכיזם.
אנרכיה, לפי הגדרתו, היא התקוממות המונית בקנה מידה רחב של העם, ואי ציות אזרחי באמצעות אלימות.
פאוול האמין שהפוליטיקה, האמנות, המוזיקה והחינוך מכילים כולם עקרונות מולדים של אידיאלים אנרכיסטיים, ובכך הוא משווה את האנרכיזם לאינדיבידואליזם.
עיקרון זה מניע את הטיעון של פאוול שכן הוא האמין שהאקלים הפוליטי הנוכחי ומלחמת וייטנאם ערערו את הערכים האנושיים, ולכן מהפכה המבוססת על תפיסתו של כבוד האדם וחירותו היא שהניעה אותו לכתוב את הספר.
הוא מסיים את ההקדמה שלו באזהרה שעלולות להיות השלכות קטלניות אם משתמשים במדריכים שבספר בצורה לא נכונה.
הפרקים בספר הבישול של האנרכיסט כוללים תיאורים והוראות מפורטות באיך לבצע לחימה עם הידיים, באיך להכין חומרי נפץ, באיך לבצע מלכודות טמבל, באיך להכין סמים, באיך להכין ולהשתמש בגז מדמיע, באיך לחבל ולהרוס, באיך לעקב, באיך להכין ולהשתמש בנשקים מאולתרים ועוד.
כשהספר התפרסם, תזכיר אחד של ה-FBI תיאר את ספר הבישול של האנרכיסט כ-"אחד מהספרים הגסים, הנמוכים והפרנואידים שנכתבו אי פעם".
הספר נבדק על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית, הבית הלבן, האף-בי-איי, וגם על-ידי ג'ון דין ומארק פלט, עורך דינו של ריצ'רד ניקסון וג'יי אדגר הובר.
למרות החששות, ה-FBI הגיע למסקנה שלא ניתן להסדיר אותו מכיוון שהוא פורסם בכלי תקשורת ציבוריים.
יתר על כן, ה-FBI קבע שספר הבישול של האנרכיסט אינו מסית "התנגדות בכפייה לכל חוק של ארצות הברית" ולכן הוא מוגן על פי התיקון הראשון.
מאז הוצאתו, ה-FBI שמר תיעוד של הספר, ופרסם את עיקר תיק החקירה עליו ב-2010.
הספר עבר העתקות והפך לזמין בתור מסמך טקסט באינטרנט, ומתפרסם דרך אתרי Usenet ו-FTP מאז אמצע שנות ה-90 ועד היום.
הספר עבר שינויים ועדכונים, תחת השם הבדוי "The Jolly Roger".
עיתונים פרסמו מאמרים על כמה קל היה להשיג את הספר ולקרוא אותו באינטרנט, וטענו כי ככל הנראה יש לו השפעה על טרוריסטים, פושעים ובני נוער.
מקרים בולטים של שימוש לכאורה בספר
1976: המשטרה טענה כי רדיקלים קרואטים שהפציצו את תחנת גרנד סנטרל ופרצו לטיסת TWA, השתמשו בהוראות מספר הבישול של האנרכיסט.
1981: מורדים פורטו ריקנים שהפציצו מפקדה של ה-FBI, הואשמו בכך שהשתמשו בהוראות מהספר.
תומאס ספינקס טען כי היה שימוש בספר גם במהלך הפצצות של 10 מרפאות להפלות בארצות הברית.
1995: על פי החשד, מבצעי הפיגוע באוקלהומה סיטי השתמשו בהנחיות מהספר.
1999: המשטרה מצאה את ספר הבישול האנרכיסטי ברשותם של היורים בטבח בתיכון קולומביין, בליטלטון, קולורדו; המשטרה טוענת שיש סיכוי כי הספר נתן להם השראה לבצע את הפיגוע.
2002: ממשלת קנדה התירה לייבא את הספר מארצות הברית.
סוכנות המכס וההכנסה של קנדה הגיעה למסקנה שהספר אינו מפר חוקי שנאה או גסות, ולכן האיסור הקודם על הטקסט נאסר.
2007: צעיר בן 17 נעצר בבריטניה והועמד לדין לפי החוק נגד טרור בבריטניה בגין החזקת ספר הבישול של האנרכיסט.
הוא נוקה מכל האישומים באוקטובר 2008, לאחר שטען שהוא רק רצה לחקור זיקוקים ופצצות עשן.
2010: במחוז דורהאם, בריטניה, איאן דייוויסון ובנו נכלאו בגין ייצור ריצין.
שאסור על פי החוק נגד טרור במדינה.
החזקתם בספר הבישול של האנרכיסט, יחד עם זמינותו, צוינה על ידי השלטונות.
הדבר הוביל לשופט ולמשטרה בלונדון לפתוח בקמפיין לאיסור הספר במדינה.
2012: נמצא כי ספר הבישול של האנרכיסט היה ברשותו של ג'יימס הולמס, מבצע הירי בתיאטרון אורורה בקולורדו, ארצות הברית.
2013: בשל הירי בבית ספר בארפהו, קולורדו, ובסנטה מוניקה, קליפורניה, שבוצע על ידי קרל פירסון, רבים קראו לארצות הברית לאסור את פרסום הספר.
2015: המבצעים של הפיגועים בלונדון ב-2005 נאשמו בכך שהשתמשו בספר.
2016: מועצת הסיווג האוסטרלית סירבה לסווג את הספר, ובכך הפכה את הספר לאסור באוסטרליה.
2017: צעיר בן 27 הועמד לדין בבריטניה אך ורק על החזקת הספר.
הוחלט לבסוף כי הוא חף מפשע.
2020: בוגר מתמטיקה בן 23 מאוניברסיטת קיימברידג' הורשע ב-"איסוף מידע שימושי לאדם שמבצע או מכין פעולת טרור" בהתבסס על החזקתו בספר.
2021: בן ג'ון, סטודנט בן 21, נמצא אשם בהחזקת עותק של הספר על כונן קשיח של המחשב האישי שלו, הוא קיבל מאסר על תנאי ושופט בבריטניה אמר לו "לקרוא ספרות קלאסית", כמו גאווה ודעה קדומה.
בית המשפט לערעורים קבע את הצו הזה שלא כדין, שגזר על האיש שלוש שנים: שנתיים במעצר, שנה ברישיון.
ספר הגזרות נקרא גם ספר גזירתא הוא ספר שגניזתו נזכרת במגילת תענית.
לפי הפרשנות המקובלת הוא חיבור עברי אבוד שהכיל חוקים ודרכי ענישה של כת הצדוקים בתקופת בית המקדש השני.
לפי רוב הפרשנים יום ביטול הספר נקבע ליום שמחה אצל הפרושים, שכן ביטולו סימן את היחלשות האחיזה הצדוקית בשלטון.
אך לפי אחת ההשערות לא מדובר בספר כיתתי אלא באירוע כלל-לאומי של קביעת נוסח ספר התורה .
משמעות הפסוק הכתוב בארמית היא שאין להספיד בתאריך המדובר, שכן מדובר ביום שמח.
המילים "עדא ספר גזירתא" זכו לשני פירושים.
בוטל ספר הגזירות – ההסבר בפירוש הקלאסי על המגילה, הסכוליון, הוא שביום זה בוטל "ספר הגזירות" של הצדוקים.
הספר עסק בענישה שאינה מפורשת בתורה, ובכללה אופני הענישה במוות: .
ביטול הספר נחשב ליום שמחה בקרב הזרם הפרושי.
חלק מהחוקרים שיערו שהאירוע התרחש בתקופת עליית שלומציון המלכה לשלטון (76–67 לפנה"ס), שנטתה לסמכות הפרושים.
כונסו ספרי תורה – לפי השערתו של בן-ציון לוריא זהו "יום כינוס ספרי התורה".
משמעות המילה "עדא" היא היוועדות וכינוס (כמו "ונועדו אליך" וכדומה בעברית מקראית), ומשמעות הביטוי "ספר גזירתא" היא "ספר החוקים", הלא הוא ספר התורה.
לדבריו, "גזירתא" משמשת בתרגומי אונקלוס ויונתן לציון "חוק" התורה.
אירוע זה התרחש בימי יהודה המכבי (165–160 לפנה"ס) שקבע את נוסח התורה על פי מספר עדי נוסח שכינס.
בענף נוסח אחד תאריך האירוע הוא ארבעה בתמוז, בנוסחים אחרים הגרסה היא בעשרה בתמוז ובנוסח המשולב נכתב ארבעה עשר בתמוז.
בסכוליון נלמד מתוך המעשה בספר הגזרות שאסור לכתוב את התורה שבעל פה: .
ספר ההיסטוריה של הפרנקים הוא כרוניקה שנכתבה בעילום שם במהלך המאה ה-8. החלקים הראשונים שימשו כמקור משני לפרנקים המוקדמים בתקופתו של מרקומר (המאה ה-4), הנותן תקציר של האירועים עד זמנם של המרובינגים המאוחרים.
החלקים הבאים של הכרוניקה הם מקורות ראשוניים חשובים להיסטוריה של זמנם.
הם מספקים תיאור של המשפחה הפיפינידית באוסטרזיה לפני שהפכו לקרולינגים המפורסמים.
"ספר ההיסטוריה של הפרנקים" משתמש בחומר רב מהחיבור המוקדם יותר, "ההיסטוריה של הפרנקים" (Historia Francorum) מאת הבישוף וההיסטוריון גרגוריוס מטור, שהושלם בשנת 594.
חיבור זה הוא אחד המקורות החשובים ללימוד ההיסטוריה של הממלכה המרובינגית המאוחרת.
חלקו הראשון מסכם את ששת הספרים הראשונים של חיבורו של גרגוריוס מטור, וחלקו השני מתאר את ההיסטוריה המרובינגית בשנים 584–727.
הספר חובר באזור סואסון בשנות ה-20 של המאה ה-8, אולי בידי נזירות.
ריצ'רד גרברדינג (Richard Gerberding), עורך מודרני של הטקסט, מצדיק את הקוהרנטיות והדיוק של התיאור של החיבור, תוך שהוא נותן סיבות למיקום הסופר האנונימי בסואסון, שהיה כנראה חלק מהמנזר המלכותי של סן-מדאר .
גרברדינג מאפיין את המחבר כנויסטריאני וכ"מרובינגי נאמן, חילוני בניגוד לבעל נטייה כנסייתית, ומעריץ נלהב וכנראה בן למעמד האצולה המבוסס על עמק הסן-אואז שאת מעלליו, מלחמותיו ומלכיו הוא מתאר".
את "ספר ההיסטוריה של הפרנקים" נהוג לתארך לשנת 727 בגלל התייחסות לסוף השנה השישית של שלטונו של תיאודריך הרביעי.
הוא מציע פרספקטיבה נויסטריאנית של עידן המאיורדומוס של הארמון, שבו הסיעות של בעלי הנכסים הטריטוריאליים הגדולים יכלו להיות בשליטה ובאיזון רק על ידי הלגיטימיות המקודשת של המלך המרובינגי.
כנרטיב שנקרא באופן נרחב, "ספר ההיסטוריה של הפרנקים" עזר ליצור תחושת סולידריות תרבותית בקרב קהל הקוראים לו הוא נועד, שאת נטיותיו הוא מספק, ושאת האג'נדה הפוליטית שלו הוא מקדם.
באשר לאג'נדה זו, פוראקר (Fouracre) וגרברדינג מראים שהספר תומך במלכי השושלת המרובינגית רק אם הם שולטים בהתייעצות עם האצילים הגדולים.
האצילים, בתורם, נתמכים רק אם הם אינם שואפים מעל מעמדם.
ספר זה הוא אחד מתוך קורפוס של ספרי היסטוריה חדשים שנכתבו במאה ה-8, והועתקו והופצו באופן נרחב במאה ה-9.
מלכתחילה מבטיח הספר להציג את מוצאם ומעשיהם של המלכים הפרנקים והפרנקים בכלל.
הוא קובע כי מוצאם של הפרנקים מקבוצה של פליטים טרויאנים, בדומה לפליטים האיטלקים של אינאיס, שמצאו את עצמם בחוף הצפוני של הים השחור, לפני שעשו את דרכם על פני המישור הדנובי לחבל הריין.
כדי להשיג זאת, הספר מסתמך במידה רבה על הבישוף וההיסטוריון הגאלו-רומי גרגוריוס מטור, שמת בשנת 594, שאת ההיסטוריה שלו הוא מקצר ולעיתים מגדיל ומקביל.
19 הפרקים האחרונים (35–53 במהדורה של ברונו קרוש) מציגים תיאור בלתי תלוי של האירועים בארצות הפרנקיות במאה ה-7 ובתחילת המאה ה-8.
החיבור מתחיל עם כלותאר השני (584–629), שהחל את שלטונו כמלך-ילד של נויסטריה, אחת הטריטוריות הקטנות ביותר של פרנקיה.
הוא היה תחת עוצרותה של אמו, פרדגונד, ובברית לא קלה עם דודו של כלותאר גונתרם, מלך בורגונדיה (מת בשנת 592).
כלותאר קיבל את מלוא השלטון על נוסטריה עם מות אמו בשנת 597 והמשיך את הריב של אמו עם המלכה ברונהילדה מאוסטרזיה באותה רשעות ושפיכות דמים, ולבסוף השיג את הוצאתה להורג בצורה אכזרית במיוחד בשנת 613 ואיחד את פרנקיה תחת שלטונו.
כמו אביו, הוא הגדיל את שטחיו על ידי פלישה אליהם לאחר מותם של מלכים אחרים.
שלטונו של כלותאר היה ממושך ביחס לתקופתו, שבה הייתה שחיקה מתמשכת של כוחה של המלוכה על ידי האצולה על רקע סכסוכים בין המרובינגים.
צו פריז בשנת 614, שעסק בכמה היבטים של מינויים לתפקידים ומנהל הממלכה, פורש בדרכים שונות על ידי היסטוריונים מודרניים.
הוא היה בדרך כלל בעל ברית של הכנסייה, ואולי בהשראת הדוגמה של דודו גונתרם, נראה כי שלטונו חסר את מעשי הרצח שבוצעו על ידי רבים מקרובי משפחתו, למעט הוצאתה להורג של ברונהילדה.
פרק 43 מתאר בתמציתיות את ניסיון נטילת הכתר של אוסטרזיה על ידי המאיורדומוס הפיפינידי גרימואלד הזקן.
התיאור מסתיים במותו של גרימואלד בעינויים תחת כלוביס השני ששלט בנויסטריה.
פרק 44 מעיר על כלוביס השני: "בה בעת, הוא הביא חורבן לממלכת הפרנקים באסונות כבדים.
יתר על כן, לכלוביס זה היה כל סוג של הרגל מלוכלך.
הוא היה מפתה ומבזה נשים, גרגרן ושיכור.
על מותו ועל סופו, לא ניתן לומר דבר בעל ערך היסטורי.
סופרים רבים מגנים את סופו משום שאינם יודעים את מידת הרוע שלו.
לפיכך, באי ודאות לגבי זה, הם מפנים אחד אל חברו".
שאר פרק זה ותחילת הפרק הבא נמתחים בין מותו של כלוביס השני, המתוארך בדרך כלל לסוף שנות ה-50 של המאה ה-7, לבין עלייתו של תיאודריך השלישי, המתוארך בדרך כלל לשנת 673, לאחר ארבע שנות שלטון של "המלך הילד כלותאר" (השלישי).
פרקים 45 ואילך מספקים תיאור עוין של אברוין , המאיורדומוס של נויסטריה.
בניגוד לתיאורו של כלוביס השני שצוטט לעיל, למחבר יש רק שבחים לכילדברט השלישי, "אדם מפורסם", אותו הוא מתאר כ"אדון הזיכרון הטוב המפואר, כילדברט, המלך הצודק".
פרקי הסיום מכסים בעיקר את קרל מרטל.
"ספר ההיסטוריה של הפרנקים" הפך למקור עיקרי ל"המשכים" של הכרוניקה של פרדגריוס, כפי שנערך על ידי הרוזן כילדברנד הראשון בשנת 751 מטעם אחיו למחצה, קרל מרטל.
ספר הג'ונגל הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1942, בבימוי האחים קורדה.
הסרט מבוסס על סיפורי "ספר הג'ונגל" מאת רודיארד קיפלינג, ומציג את סיפורו של מוגלי, ילד שגדל בין חיות הג'ונגל בהודו.
מוגלי (סאבו), ילד שגדל עם זאבים בג'ונגל ההודי, נתפס על ידי תושבי כפר סמוך ומאומץ על ידי אישה בשם מסואה.
במהלך שהותו בכפר, מוגלי לומד את שפת בני האדם ומגלה את העולם האנושי, אך גם מתמודד עם חשדנות ופחד מצד התושבים.
כאשר הוא מגלה אוצר חבוי בעיר עתיקה בג'ונגל, התאווה לזהב מובילה לסכסוכים ולסכנות, ומוגלי נאלץ לבחור בין עולמו הישן לחדש.
סאבו – מוגלי, ילד הג'ונגל.
ג'וזף קאליה – בולדו, תושב הכפר החמדן.
רוזמרי דה-קאמפ – מסואה, האישה המאמצת את מוגלי.
ג'ון קוואלן – ברולאו, נפח הכפר.
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון של 54% כאשר זכה לשבחים על הצילום הצבעוני והעיצוב האמנותי, במיוחד בהתחשב בתקופה בה הופק.
הביקורות היללו את הופעתו של סאבו בתפקיד מוגלי ואת האווירה האקזוטית שהסרט מצליח ליצור.
עם זאת, חלק מהמבקרים ציינו שהסרט מתרחק במידה מסוימת מהמקור הספרותי של קיפלינג.
ספר הזיכרון לקורבנות רדיפת היהודים תחת העריצות הנאצית בגרמניה 1933-1945 הם ספר ומאגר נתונים מקוון של הארכיון הפדרלי הגרמני, המתעדים את שמותיהם והמידע על גורלם של מרבית הקורבנות של שואת יהודי גרמניה.
נכון לפברואר 2020 נכללו במאגר הנתונים שמותיהם ופרטיהם של 176,475 איש.
מטרת ספר הזיכרון הייתה לתעד את כל הקורבנות היהודים של השואה שמוצאם מגרמניה.
ביניהם נכללו גם אישים שנכללו בקבוצות הבאות: אלו שנרצחו במהלך פוגרום ליל הבדולח בשנת 1938; יהודים פולנים שגורשו מגרמניה בשנים 1938–1939 במהלך מה שכונה אקציית הפולנים; יהודים שהתאבדו לנוכח מצבם הנואש; יהודים שהצליחו תחילה לברוח לחוץ לארץ, אך לאחר מכן נלכדו וגורשו משם למחנות ריכוז והשמדה.
באותה עת לא שיתפו שלטונות גרמניה המזרחית פעולה עם פעולות התיעוד והמחקר ולא מסרו את המידע שהיה ברשותם על הקורבנות.
הארכיון הפדרלי הגרמני ערך בהוראת ממשלת גרמניה מחקר לספר הזיכרון.
המהדורה הראשונה של הספר פורסמה בשנת 1986. היא נערכה בשיתוף פעולה עם שירות האיתור הבינלאומי של הצלב האדום בארולסן והתבססה בעיקר על המקורות והמידע שנאספו באותו מקום.
במהדורה הראשונה נכללו בסך הכל כ-128,000 שמות של קורבנות יהודים.
לאחר תום המלחמה הקרה בתחילת שנות התשעים איפשרו מדינות רבות במרכז ומזרח אירופה לחוקרים בינלאומיים גישה למקורות רבים שלא היו נגישים עבורם לפני כן.
באמצע שנות התשעים, החל הארכיון הפדרלי בעדכון מקיף של ספר הזיכרון.
כעת הוא נועד לכלול תיעוד שיטתי גם של קורבנות שמוצאם מהאזור שלאחר מכן יצר את שטח גרמניה המזרחית ושל אלו שחיו באזורים הגרמניים לשעבר במזרח (למשל פרוסיה).
מקור חשוב במיוחד לעדכון הספר היה "כרטיסים משלימים של מפקד האוכלוסין מה-17 במאי 1939".
אלה הגיעו לידי הארכיון הפדרלי בתחילת שנות התשעים מארכיון המדינה המרכזי של גרמניה המזרחית.
הכרטיסים המשלימים תיעדו את כל האנשים שחיו במשק בית יחיד ביחס לסיווג ה"גזע" שלהם, בהתבסס על החוק להגנת הדם הגרמני והכבוד הגרמני.
אם לאחד מבני משק הבית נרשם לפחות סב יהודי אחד, הכרטיסים הועברו למשרד הרייך לגנאלוגיה והרכיבו את "אינדקס הרייך של יהודים ויהודים מעורבים" שנערך במשרד הסטטיסטי של הרייך.
85% מהכרטיסים המשלימים עדיין קיימים ועברו דיגיטציה.
בזכות קיומם, שמות חלק גדול מהאוכלוסייה היהודית שחיה בגרמניה ערב השואה ידועים.
הכרטיסים המשלימים שיפרו ועיבו בצורה רבה מאד את הנתונים הכלולים בספר הזיכרון.
בנוסף לכרטיסים המשלימים נבדקו ועודם נבדקים מקורות נוספים, שהממצאים מהם מוכנסים לספר הזיכרון.
תשומת לב מיוחדת מוקדשת לאיסוף מידע מפורט על תהליכי הגירוש של היהודים מגרמניה ולניתוח מקורות גרמניים וזרים על הגירה בין 1933 ל-1939, כלומר לפני מפקד האוכלוסין ב-17 במאי 1939. בדרך זו מתאפשר לוודא ביתר דיוק את גורלם של מהגרים רבים שברחו מגרמניה, בעיקר למדינות מערב אירופה.
מקור נוסף לתיקונים ותוספות לספר הזיכרון היו התכתבויות רבות שנשלחו לארכיון הפדרלי במהלך השנים.
במאי 2006 פרסם הארכיון הפדרלי את המהדורה השנייה של ספר הזיכרון.
היא כללה ארבעה כרכים ובהם 149,625 רשומות אישיות.
התיעוד על אנשים פרטיים במהדורה זו הורחב וכלל פרטים אלו, ככל שהיו זמינים - מקום מגורים, מסלול ונתוני גירוש, גירוש לפולין, "המתת חסד" נאצית והתאבדות.
זוהי המהדורה האחרונה של ספר הזיכרון שיצאה בגרסה מודפסת.
החל בשנת 2007 מוצג ספר הזיכרון בגרסה מקוונת באתר האינטרנט של הארכיון הפדרלי.
הספר המקוון איננו שלם ונעשים בו מאז שינויים, הכנסת תוספות ועדכונים.
הארכיון הפדרלי ממשיך לפעול על מנת להוסיף לספר את המידע החסר בו ולעדכן את הנתונים שכבר מצויים בו.
מאז 2006 גדל מספר הקורבנות המתועדים במאגר והגיע ל-176,475 שמות (נכון לפברואר 2020).
הגרסה המקוונת מתעדת גם את פרטיהם של כ-7,000 אנשים שגורשו לפולין בסוף אוקטובר 1938 ובקיץ 1939, לעיתים קרובות דרך עיירת הגבול זבונשין.
למרות שייתכן שחלקם הצליחו לברוח, הרוב המכריע של אלו נפל מאוחר יותר קורבן לרדיפות הנאציות.
על כן פרטי הכלולים בקבוצה זו הוכנסו לספר הזיכרון, אלא אם היו בנמצא מידע וראיות על כך שהם נמלטו ושרדו.
יש קשר הדוק בין ספר הזיכרון לבין מאגר נתונים נוסף - רשימת התושבים היהודים ברייך הגרמני 1933-1945. זהו פרויקט, שפותח במקור בשנים 2002–2003 לצורך הערכת תביעות פיצויים של יהודים, ומאז 2008 הפך למשימה קבועה של הארכיון הפדרלי.
רשימת התושבים מיועדת לכלול את כל התושבים היהודים של הרייך הגרמני שהתגוררו שם מרצון בין 1933 ל-1945.
ספר הזיכרון כולל גם דברי הקדמה ומבוא היסטורי קצר אודות רדיפת היהודים בגרמניה ורציחתם בשנות שלטונו של המשטר הנאצי.
ספר הזיכרון כולל ביחס לקורבן מסוים את פרטי המידע הבאים.
לא כל הפרטים זמינים ביחס לכל אדם בספר:
שם מלא, שם נעורים ותאריך לידה
מועד הלידה ומקום הלידה, בהתאם לגבולות המדיניים שהיו קיימים באותו מועד
מקומות המגורים בגרמניה בשנות המשטר הנאצי שבהם נמצא הקורבן מרצונו החופשי, בסדר כרונולוגי
עובדת גירושו של האדם לפולין בשנים 1938–1939, ככל שגורש
מועד ההגירה מגרמניה ויעד ההגירה, ככל שהיו
מועד הגירוש בכפייה מגרמניה, נקודת המוצא של הגירוש ויעד הגירוש.
ככל שהאדם גורש במספר טרנספורטים (למשל מגרמניה לטרזיינשטט ומשם לאושוויץ) מצוין המידע על כולם
מועד ומקום המוות, במידה שהם ידועים בוודאות
העובדה שהאדם התאבד עקב רדיפתו או נפל קורבן ל"המתת חסד"
קיום הצהרה משפטית על מותו של אדם, ככל שנעשתה.
בנוסף למידע האישי כולל ספר הזיכרון רשימות כרונולוגיות של פעולות שילוח של יהודים שנעשו על ידי השלטונות הנאציים מחלקיו השונים של הרייך הגרמני לרבות אוסטריה, חבל הסודטים והפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה וכן מצרפת, הולנד, בלגיה ולוקסמבורג.
הרשימות מפרטות את מועד היציאה של כל משלוח, מקום המוצא שלו, מספר האנשים שגורשו במסגרתו, יעד הגירוש ומועד ההגעה של המשלוח אליו.
ספר הג'ונגל הוא זיכיון מדיה רחב-היקף המבוסס על קובץ סיפורים בעל אותו שם שנכתב על ידי הסופר הבריטי רודיארד קיפלינג.
הזיכיון מתמקד בעיקר בדמותו של מוגלי, "ילד אדם" שגודל על ידי זאבים בג'ונגל ההודי, ובדמויות החיות המלוות אותו, ביניהן הדוב באלו, הפנתר בגירה, והנמר הרשע שירחאן.
לאורך השנים, הזיכיון התפתח מיצירה ספרותית קלאסית לשורה ארוכה של עיבודים קולנועיים, טלוויזיוניים, הצגות תיאטרון, משחקי וידאו ועוד, כאשר הבולטים והמוכרים ביותר הם עיבודי האנימציה והלייב אקשן של חברת דיסני.
הזיכיון בוחן נושאים כמו טבע מול תרבות, חוק וסדר, זהות ושייכות, והשפעותיו ניכרות בתרבות הפופולרית עד היום.
הספר המקורי פורסם בשנת 1894. הוא אינו רומן רציף, אלא קובץ של סיפורים קצרים, ששלושת הראשונים בהם מתמקדים במוגלי, ילד שהוריו נטרפו על ידי נמר בג'ונגל של הודו.
מוגלי ניצל על ידי זאבים שמאמצים אותו והפכו למשפחתו.
הוא גדל בהדרכת הדוב באלו והפנתר בגירה, שמלמדים אותו את "חוקי הג'ונגל" מערכת כללים מוסרית ופיזית המנחה את חיות הג'ונגל.
עלילותיו של מוגלי עוסקות בהתמודדותו עם אתגרי הג'ונגל, ביניהם האיום המתמיד מצד הנמר הרשע שירחאן, והיחסים המורכבים עם חיות אחרות כמו הנחש קא ואקלה זאב האלפא.
הסיפורים הנותרים בספר עוסקים בדמויות אחרות כמו ריקי-טיקי-טאבי, נמייה שנלחמת בנחשים, ו"הפילון טומאי.
המשכו של הספר המקורי פורסם שנה לאחר מכן, בשנת 1895. גם הוא קובץ סיפורים קצרים, כאשר חלקם ממשיכים את עלילותיו של מוגלי, מתארים את התבגרותו ואת התמודדותו עם העולם האנושי.
ספר זה מעמיק עוד יותר את נושאי הזהות, השייכות והחיבור בין האדם לטבע.
זהו העיבוד המפורסם ביותר של הזיכיון.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1967 והיה סרט האנימציה באורך מלא האחרון שוולט דיסני עצמו הפיק באופן אישי, שכן הוא נפטר במהלך הפקתו.
הסרט מציג את מוגלי הילד, המגודל על ידי זאבים, ואת מסעו חזרה לכפר בני האדם, כשהוא מלווה על ידי הפנתר בגירה והדוב באלו, שאוהב "לחיות בכיף".
הצלחתו הקופתית והביקורתית הפכה אותו לקלאסיקה של דיסני, והוא הציג את הדמויות בפני דורות חדשים.
דיסני הפיקה גרסת לייב אקשן ראשונה לספר הג'ונגל בשנת 1994. סרט זה, בבימויו של סטיבן סומרס, היה שונה מהותית מסרט האנימציה.
הוא התמקד במוגלי כגבר צעיר שמתאהב בבתו של קולונל בריטי, והדמויות החיות לא דיברו, אלא תפקדו כחיות פרא אמיתיות.
למרות שהיה שונה מאוד בעיבודו, הוא זכה להצלחה.
בעקבות ההצלחה של סרט האנימציה המקורי, דיסני יצרה סרט המשך שיצא ישירות לווידאו בשנת 2003. הסרט המשיך את עלילותיו של מוגלי לאחר חזרתו לכפר בני האדם, ואת רצונו לחזור לג'ונגל ולחבריו החיות.
בשנת 2016 יצאה גרסת לייב אקשן/CGI, בבימויו של ג'ון פאברו.
סרט זה שילב שחקן אנושי יחיד (שגילם את מוגלי) עם דמויות חיות שנוצרו במלואן באמצעות CGI מתקדמת, שאפשרה להן לדבר ולבטא רגשות בצורה ריאליסטית.
הסרט זכה לשבחים על הפן הטכנולוגי, הבימוי, הדיבוב והאווירה הדרמטית יותר, והפך להצלחה קופתית אדירה עם הכנסות של למעלה ממיליארד דולר ברחבי העולם.
למרות שלא הייתה קשורה ישירות לעלילה המקורית של ספר הג'ונגל, סדרת אנימציה זו הציגה את דמויותיהם של באלו, בגירה ושירחאן (ועוד) בגרסאות אנושיות-למחצה, המפעילות חברת תעופה.
הסדרה הייתה חלק מרצועת "קפוץ קדימה וזכתה לפופולריות רבה.
מוגלי- גיבור הזיכיון, "ילד אדם" שננטש ביער ונמצא על ידי פנתר, ואומץ וגודל על ידי משפחת זאבים.
מוגלי מתמודד עם אתגרי הג'ונגל, לומד את חוקיו ומנסה למצוא את מקומו בין עולם החיות לעולם בני האדם.
באלו (Baloo) דוב עצלן וחביב, אך גם חכם, המשמש כמורו של מוגלי.
הוא מלמד את מוגלי את "חוקי הג'ונגל", ודוגל בגישה של פשטות ו"חיים בכיף".
באלו הוא דמות אבהית, אופטימית ותומכת.
בגירה - פנתר שחור אלגנטי, חכם וזהיר.
הוא זה שמגלה את מוגלי התינוק ומביא אותו למשפחת הזאבים, ובהמשך משמש כמנטור ומגן נאמן למוגלי.
בגירה מייצג את הצד הפרקטי והזהיר של הג'ונגל.
שירחן - טיגריס בנגלי גדול, אכזרי ונקמני, המשמש כאנטגוניסט הראשי בזיכיון.
הוא שונא בני אדם ורואה במוגלי טרף פוטנציאלי, מה שמוביל לעימותים רבים בינו לבין מוגלי וחבריו.
קא - פיתון הודי ענק וחזק, בעל יכולת היפנוט.
בספרים המקוריים הוא דמות חיובית יחסית, המשמש כמורה וחבר למוגלי.
בעיבודי דיסני, קא לרוב מוצג כדמות מסוכנת יותר, ומתוארת לעיתים קרובות כאנטגוניסטית או כדמות דו-משמעית.
המלך לואי - אורנגאוטן (או גיבון בעיבודים מסוימים) המופיע בעיקר בעיבודי דיסני (במיוחד בסרט האנימציה מ-1967).
הוא מנהיג קבוצת קופים ורוצה שמוגלי ילמד אותו את סוד האש כדי להפוך לאדם.
דמותו ידועה בחיבתה למוזיקה וריקוד.
"ספר הג'ונגל" הפך לאחד הזיכיונות התרבותיים המוכרים והמשפיעים ביותר בעולם, והותיר חותם עמוק על ספרות הילדים, קולנוע, טלוויזיה, ואף על השפה היומיומית.
דמויות כמו מוגלי, באלו, בגירה ושירחאן הפכו לאייקונים תרבותיים המוכרים בכל העולם, במיוחד בזכות עיבודי דיסני.
ספר החיות של אברדין הוא ספר חיות שנכתב במאה ה-12. ספר זה תואר בשנת 1542 ברשימת המלאי של הספרייה המלכותית הישנה בארמון וסטמינסטר.
בספר מתוארים סוגים שונים של חיות, ביניהם גם כמה חיות אגדיות, כגון עוף החול.
ספר החינוך הוא ספר המתאר את כל תרי"ג (613) המצוות שמופיעות בתורה על פי מניינו של המחבר.
הספר נכתב בתקופת הראשונים (בשלהי המאה ה-13) בהמשך למסורת רחבה של מוני מצוות, ביניהם הספרים ספר המצוות לרמב"ם, ספר מצוות גדול וספר מצוות קטן.
שלא כקודמיו, מתאר בעל ספר החינוך גם את טעם המצווה (בלשונו: "שורש המצווה"), דיניה, העונש המוטל על מי שלא מקיים אותה ופרטים נוספים.
ישנן שיטות אחדות לברירת ציוויי התורה שמוגדרים כ"מצוות", וספר החינוך בחר כמקור עיקרי את מניין המצוות של הרמב"ם.
בחלק מהמצוות שהרמב"ן משיג עליהן ומציע לא למנותן או למנותן באופן אחר, משלב המחבר את דעת הרמב"ן ואת נימוקיו.
על הספר נכתבו פירושים רבים המבארים דבריו ודנים במקורותיו, המפורסם מביניהם הוא "מנחת חינוך".
ההנחה היא שהספר נכתב לקראת סוף המאה ה-13, בין 1274 (שנת פטירת הרמב"ן) ל-1310 (שנת פטירת הרשב"א).
במצווה ש"ל, כותב בעל ספר החינוך את המניין לשנות השמיטה, ועל פיו ניתן לקבוע כי הספר נכתב ב-1257 או ב-1258. מניין זה אינו מסתדר עם העובדה שהרמב"ן, שנפטר יותר מעשר שנים מאוחר יותר, מוזכר בספר כמי שכבר עבר מן העולם.
קושי זה יכול להתיישב בכך שמאוחר יותר הוסיפו לשמו של הרמב"ן את ברכת המתים.
מחברו של ספר החינוך בחר להעלים את זהותו, ומתאר את עצמו, בהקדמתו לספר, רק כ"איש יהודי מבית לוי ברצלוני".
בדבריו במצווה שט"ו, יש רמז לכך שכתב פירוש על מסכת ביצה, אך לא נמצא חיבור מעין זה.
בשער של מהדורת הדפוס הראשונה של הספר (דפוס ונציה, רפ"ג) נכתב שמחברו היה "הרב רבי אהרן זלה"ה".
המסורת הרווחת מייחסת את הספר לרבי אהרן הלוי (הרא"ה) מספרד, וכך נכתב ברוב המהדורות של ספר החינוך, אך אין לכך ראיות מכריעות.
הוא הסתמך על כמה מקבילות בין דברי החינוך למובאות בשמו של ר' פנחס.
בדעה זו צידד גם ר"מ הרשלר.
הרב דוד מצגר, בהקדמה לספר במהדורת מכון ירושלים, משער שמחברו של ספר החינוך הוא אחד מתלמידי הרשב"א, והתבסס על כך שישנם מקרים רבים בהם החינוך אומר דברים בשם רבו, והם מופיעים בספרי הרשב"א.
דוד רוזין משער שהמחבר היה מתפרנס מלימוד תורה לנערים.
אין ידיעות לגבי שנת מותו.
מקור המצווה: כיצד היא נלמדת מהפסוק, היכן מופיעה בדברי חז"ל ואופן קיומה באופן כללי.
חלק זה של ספר החינוך מבוסס על ספר המצוות של הרמב"ם.
שורשי המצווה: טעמים לקיום המצווה.
פרטי המצווה: דינים נוספים השייכים למצווה.
גבולות חלות המצווה: על מי המצווה חלה ומתי - כהנים או גם ישראלים, זכרים או גם נקבות, בתקופת בית המקדש או בכל עת ועוד.
עונשו של מי שעובר על הציווי, על פי עקרונות שמוסברים במצוות אחדות.
המצוות בספר החינוך מסודרות לפי סדר הופעתן בפרשיות התורה.
המחבר הפריד בכל פרשה בין מצוות עשה למצוות לא-תעשה, ולפי זה מִספֵר אותן.
בדפוסים מאוחרים יותר סדרו את המצוות בתוך כל פרשה לפי סדרן, מבלי להתחשב בהיותן מצוות עשה או לא-תעשה, וכך נוצר מספור שונה, והוא זה שמקובל עד היום.
עם זאת שבסדר המצוות קבע המחבר חידוש ומנה אותן על פי סדרן בתורה, הרי שבשאלה אלו ציוויים ראויים להכלל במנין נקט המחבר בשיטתו של הרמב"ם וספר החינוך מכיל את אותן מצוות שמופיעות בספר המצוות לרמב"ם.
ספר החינוך סוטה ממניינו של הרמב"ם במצווה אחת שהוסיף ובמקומה הוא משמיט מצווה שמופיעה אצל הרמב"ם.
המצווה שמוסיף בעל ספר החינוך היא מצווה תפ"ז למניינו – "שלא להקריב קורבן פסח בבמת יחיד".
מצווה זו אינה נכללת במניינו של הרמב"ם, בהתאם לשיטתו שלא למנות מצוות שאינן נוהגות לדורות.
בעל ספר החינוך סובר שמצווה זו נוהגת גם לאחר בניין בית המקדש ומצטרפת לאיסור הכולל להקריב בבמות.
המקור לשינוי זה נובע כנראה מנוסח מוטעה של ספר המצוות שהיה לפני בעל ספר החינוך והכיל את המצווה.
נוסח מוטעה זה קדום וכבר רבי אברהם בן הרמב"ם, כשנשאל על הסיבה להכללת מצווה זו במניין, השיב לשואל שיש בידו נוסחה מוטעית.
מצוות לא תעשה קמט במניין הרמב"ם, איסור אכילת זר מקודשי קדשים מושמטת ממניינו של ספר החינוך.
על ספר החינוך נכתב פירוש בשם מנחת חינוך.
בספר, לאחר מצווה ל"ב, כלול קונטרס בשם "מוסך השבת" העוסק בל"ט אבות מלאכה האסורות בשבת, ובסוף הספר - הערות על ל"ב המצוות שהוסיף הרמב"ן על מנינם של הרמב"ם ובעל ספר החינוך.
ספר הַיּוֹבְלִים הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את קורותיהם של אבות עם ישראל.
כמו ספרים חיצוניים אחרים, ספר זה לא היה ידוע או שלא הוכר על ידי הזרמים היהודיים לאורך הדורות, ועל כן כמעט נחשב כחיבור אבוד.
בגילוי מגילות מדבר יהודה נחשפו לראשונה 15 קטעים קטנים של הספר בשפת המקור העברית שבה נכתב.
הספר תורגם בעבר מעברית למספר שפות אחרות, אולם רק התרגום החבשי (לשפת געז) הנקרא "כופאלה" (ኩፋሌ דהיינו "חלוקה" של הזמנים) של הספר השתמר בשלמותו, יחד עם ספרים חיצוניים אחרים כדוגמת ספר חנוך, עליית ישעיהו ואחרים שהשתמרו רק בשפה זו.
המערב התוודע לכתבי היד האתיופיים בסביבות המאה ה־19.
החוקרים משערים כי ספר היובלים נכתב במאה ה-2 לפנה"ס.
הספר נכתב במקור בשפה העברית, אולם שרד במלואו רק תרגומו לשפת הגעז (שפה שמית שדוברה בעבר באתיופיה), כחלק מן הקאנוניזציה של כתבי ביתא ישראל (יהודי חבש) והכנסייה האתיופית האורתודוקסית.
חוקרים רבים סבורים שהספר התקבל על ידי האיסיים, שכן מספר קטעים מהמקור העברי התגלו במגילות מדבר יהודה בקומראן.
חוקרים אחרים סבורים שספר היובלים הוא ממקור כוהני, ושייך לספרייה הקאנונית של הכוהנים בני צדוק.
הספר תורגם לעברית מגעז בשנת 1870 על ידי שלמה רובין, שהוסיף לספר מבוא רחב.
הוא תורגם לאחר מכן גם על ידי משה גולדמאן.
התרגום של גולדמאן פורסם במהדורת הספרים החיצוניים של אברהם כהנא בשנת 1930. ב-2015 תורגם ופורש על ידי פרופ' כנה ורמן ופורסם בסדרת ספרים "בין מקרא למשנה – ספריית דוד וימימה יסלזון" של הוצאת יד בן צבי.
הספר חוזר על סיפורי ספר בראשית, מבריאת העולם ועד לגלות מצרים, בניסוח שונה.
הוא השתמר בצורה השלמה ביותר בשפת הגעז (שפה שמית עתיקה), שאר העולם כלל לא הכיר את תוכני הספר.
קטעים ממנו שרדו גם ביוונית, בסורית (ארמית-נוצרית) ובלטינית.
הוא מכונה גם "בראשית זוטא", "צוואת משה", "גילוי משה", ולפי חלק מהחוקרים אליו הכוונה בספר ברית דמשק בשם "ספר מחלקות העתים ליובליהם ובשבועותיהם".
הספר שייך לסוגה ספרותית המכונה מקרא משוכתב.
לפי המסגרת העלילתית של הספר, מטטרון – מלאך הפנים חוזר על הסיפורים בפני משה במעמד הר סיני.
לכל אירוע בספר היובלים מצוין תאריך מדויק, הקובע את מספר השנים שחלפו מאז בריאת העולם עד התרחשות אותו מאורע ולעיתים אף את החודש והיום באותה שנה ספציפית.
תולדות האנושות מתוארות במחזורים של שבע שנים (שמיטות) המכונים בספר "שבוע", ובמחזורים של שבעה "שבועות" (49 שנים) המכונים "יובל".
בפרק כ"ג, לאחר מות אברהם, משולב חזון אפוקליפטי שאיננו אופייני לסוגה ולסגנון של שאר הספר.
פרופסור רחל אליאור טענה בשורה של ספרים ומאמרים, שבספר היובלים נשקף עניין מובהק בלוח כוהני בן 364 ימים שהם 52 שבתות, ששימש בסיס לעבודת המשמרות בבית המקדש.
זאת משום שניכר בו עניין מובהק בירושלים, בהר ציון ובבית המקדש העומד עליו כמפורט בפרק הפתיחה של הספר, וכן ניכר עניין רב במלאכים, במזבחות, בהקרבת קורבנות, בקטורת ובבריתות במועד קבוע חוזר ונשנה.
בפרקים ל-לב ניכר עניין רב בהיסטוריה של לוי בן יעקב, הקשור במלאכים ובחלומות, מייסד הכהונה בתקופת האבות, סבם של משה בן עמרם ושל אחיו אהרון הכהן.
כל אלה מאפיינים כוהניים מובהקים העוסקים בזמן מקודש, במקום מקודש ובפולחן מקודש, המסור בידי הכוהנים בני לוי, שומרי משמרת הקודש.
לוח השנה הנהוג בספר היובלים (ומהווה בו מוטיב מרכזי) הוא לוח שנה שמשי בן 364 יום.
לוח זה היה נהוג גם בחיי הקהילה שכתביה נתגלו בקומראן, ונזכר בכתבים רבים נוספים שנתגלו במקום, כמו גם בספר מהלך המאורות.
בספר היובלים מוזכר פולמוס עם לוח שנה ירחי שכנראה הוא הלוח העברי: "(נה) והיו אנשים אשר יביטו בירח, הוא המשחית את הזמנים, ויקדים עשרת ימים בכל שנה ושנה.
(נו) ולכן ישחיתו את השנים בימים הבאים, ועשו יום שוא ליום העדות, ויום בלתי טהור ליום המועד."
במהלך החזרה על אירועי העבר מגלה ספר היובלים יסודות מדרשיים ותאולוגיים שלא הופיעו בסיפורי בראשית.
לרבים מן הסיפורים נוספו זוויות ייחודיות האופייניות לשיטתם של כותבי מגילות מדבר יהודה או האיסיים.
במקומות אחרים מופיעות הרחבות לסיפורים, המלמדות גם על האופן שבו קראו בני הכת את ספר בראשית.
כך למשל, מסופר כיצד שבר אברהם את פסלי אבותיו לפני שעזב את בית אביו, בעוד כיום מוכר הסיפור כמדרש, המופיע בבראשית רבה.
הרבה מהתוכן של מדרש תדשא (המיוחס לרבי משה הדרשן) מקביל לכתוב בספר היובלים, ובכמה מקומות מוכח שמקורו משם.
לא ברור אם היה בפניו הספר בעברית או רק מתוך תרגומים לועזיים.
בפירוש אחד מתלמידי רס"ג על דברי הימים כתוב: "ובעניין דברים הללו מַעְיָנִי במדות חכמים ובספר היובלות שהביא אלפיומי רב סעדיה גאון מספרי הישיבה".
הדברים המובאים שם עוסקים בדוד המלך בעוד שספר היובלים מסתיים ביציאת מצרים, נוסח דומה מופיע במדרש סדר עולם.
העיסוק בספר היובלים ביהדות נזנח לאורך השנים.
מחקר מודרני של הספר מתקיים מאז המאה ה-19.
ספר הכרית (קאנג'י: 枕草子) הוא ספר מחשבות והרהורים יפני, שנכתב על ידי סיי שונאגון בזמן היותה אשת-חצר של הקיסרית סדאקו, במהלך תקופת הייאן ביפן.
בספר מתארת הסופרת רשימות למיניהן, מחשבות אישיות, אירועים מעניינים בחצר, שירה וגם דעות על אנשים בני זמנה.
למרות היותה עבודה אישית, כישורי הכתיבה וכישוריה הפואטיים של המחברת הופכים עבודה זו לעבודה אומנותית מעניינת, והיא מוערכת כמסמך היסטורי חשוב.
חלק מהספר נחשף בפני חצר הקיסרות במהלך ימי חייה של שונאגון.
הספר תורגם לאנגלית על ידי איבן מוריס.
ישנו סרט הנושא שם זה של הבמאי פיטר גרינוויי, המתרחש בהונג קונג המודרנית, אך מתייחס לספר.
סְפַר המדבר בארץ ישראל הוא אזור גאוגרפי המפריד בין הנגב ומדבר יהודה לבין החבל הים תיכוני שבו האקלים לח יותר וכמות המשקעים השנתית הממוצעת מעל 400 מ"מ.
ספר המדבר בארץ ישראל מהווה רצועה צרה שכיוונה צפון-דרום בסמוך לגבול מדבר יהודה, ומזרח-מערב בסמוך לגבול הנגב.
לספר המדבר מאפיינים גאוגרפיים, אקולוגיים והיסטוריים המבדילים אותו הן מאזור המדבר והן מהאזור הים תיכוני.
המונח סְפָר המוזכר במגדירי הצמחים ובספרים העוסקים מוגדר (כמו למעלה) כרצועה גאוגרפית צרה במעבר בין החבל הים-תיכוני של ארץ ישראל לחבל המדברי.
ספר מדבר השומרון תחום במערבו על ידי קמר תרצה, שבונה את הרי השומרון.
גובהם של הרים אלה מגיע לכ-800 מ' בממוצע מעל פני הים (הר עיבל 940 מ') וזו הסיבה שהמדבר הנוצר ממזרח להם מתון יותר ממדבר יהודה המצוי מדרומו.
מדבר השומרון, או 'ספר השומרון', סובל פחות מהתופעה הקרויה "מדבר בצל הגשם", שכן הרי השומרון אינם גבוהים דיים כדי לעצור את הגשמים ואלה מצליחים לרדת מזרחה להם.
מדרונות הרי השומרון מתונים ופחות תלולים ממדרונות הרי יהודה, מה שתורם אף הוא לצמצום השפעתה של תופעת 'מדבר בצל הגשם'.
בנוסף, קמר תרצה מתאפיין בפרצות ובבקעות וכך יכולים עננים לחדור דרכו מזרחה ולהמטיר גשמים.
סיבה נוספת לכך שספר השומרון פחות צחיח ממדבר יהודה היא שהוא צפוני יותר וכמות המשקעים היורדת בו גדולה יותר.
ספר השומרון מתאפיין בקרקעות פוריות שהן קרקע סחף מהרי השומרון והוא מתאפיין בצומח האופייני לספר המדבר.
ספר מדבר יהודה מהווה רצועת מעבר בין הקמר של הרי יהודה לקער של מדבר יהודה.
באזורים בהם יש על פני השטח סלעים קשים, דוגמת גיר, נפוץ נוף של טרשונים, גושי סלע הבולטים מעל פני הקרקע.
טרשונים אלו נוצרים בתהליכי המסה קרסטית.
ממזרח לרצועת הספר, ברמת מדבר יהודה, הנוף הופך למתון יותר ובנוי מגבעות.
קיומם של סלעי משקע רכים באזור זה, דוגמת קירטון, קובע את תצורת הנוף שם.
חוקרי הגאולוגיה הראשונים באזור היו פיקרד וסלמוניקה, שביצעו את מחקרם בשנת 1935. התוצאות פורסמו בכתב העת Journal of the Palestine Oriental Society.
המטרה הייתה למצוא מקומות בהם הסיכויים למציאת מים גבוהים.
המסקנה הייתה כי "קו עזה–באר שבע הוא בעל נתונים גאולוגיים מועדפים להתפתחות נביעות" בקידוחים שנערכו באזור נמצא מבנה גאולוגי המתאים להצטברות מי תהום.
מכאן גם בארות המים שבאזור.
אחת התגליות הקשורות לספר המדבר שמצפון לנגב היא קיומו של קניון באר שבע-עזה – קניון עמוק בין עזה לבאר שבע, המכוסה כיום בסלעי משקע צעירים.
מקורו של הקניון הוא בתוואי הזרימה של קניון נהר קדום, שנוצר בתקופת המיוקן, בעת האירוע המסיני כאשר הים התיכון התייבש כמעט לחלוטין.
תוצאות זרימתו הקדומה באים לידי ביטוי בעיצוב הנוף של "אגן נחלי באר שבע".
לאחר שהים התיכון התמלא מחדש החלו בקעת באר שבע ואגן נחל הבשור להתמלא בקרקע לס שהגיעה לשם בעזרת הרוח ובמשקעים נהריים (חלוקים וקונגלומרטים), וזהו הנוף הנוכחי.
ספר המדבר בארץ ישראל מאופיין במיעוט גשמים – ממוצע של 100 עד 400 מ"מ בשנה ואי-ודאות לגבי פיזור המשקעים לאורך השנים, במשך השנה ובמקומות פיזור הגשם.
עקב כך, במרבית השנים כמעט ולא נראית בנוף צמחייה רצופה.
יוצאות מהכלל שנים גשומות במיוחד בהן "מתכסה המדבר במרבדי ירק ובצמחי פריחה מרהיבי עין".
מבחינה פיטוגאוגרפית שייך ספר המדבר לאזור האירנו-טורני, לעומת רוב חלקי ארץ ישראל השייכים לאזור הים-תיכוני.
אופייניים לאזור כמות הגשמים ומזג האוויר: בקיץ חם ויבש והחורף קר מאוד ומושלג.
תכונה אחרונה זו מצויה בארץ ישראל רק בהרי הנגב המרכזיים.
רוב צמחי המדבר גדלים באזורים אליהם נקווים המים המעטים, היורדים בגשמים הלא-סדירים.
לכן ניתן למצוא את ריכוזי הצמחים למרגלות הוואדיות ובתוך הערוצים.
עצים בודדים נראים גם בנוף ספר המדבר, במדרונות שאינם חשופים לרוחות.
תכונה אופיינית לצמחים בספר המדבר היא ה"בשרניות" שלהם.
העלים עבים וכאשר פוצעים אותם נוזל מהם ריר.
אשר ליעודה של תכונה זו, קיימת סברה כי המטרה אינה לספק מים לצמח בזמן שאין הוא מוצא מקור ליניקה, אלא "למהול מלחים או חומצות הנמצאות בריכוז גבוה ברקמותיהם".
ההוכחה לכך היא שכמות המים שצמח בשרני מאדה ביום אחד עולה על כמות המים שהוא אוגר ברקמותיו.
בעלי החיים הנפוצים בספר המדבר הם זוחלים, שמגלים את כושר ההסתגלות המרבי לתנאי המקום.
מעטות הן חיות הבר הנעות בספר המדבר, ותחום מחייתן נשאר ליד מקורות מים.
ספר המדבר בארץ ישראל הוא נתיב נדידת עופות מעצם מיקומו הגאופיזי על כתפי הבקע הסורי-אפריקני.
מאות אלפי עופות דורסים, מאות אלפי חסידות ובסך הכל למעלה מ-200 מינים נודדים דרכו.
ספר המדבר מהווה גם בית גידול ייחודי לעופות יציבים ומקייצים שמקורם מאזורי תפוצה מדבריים או מדבריים למחצה.
קיים שם שילוב של עולם חי ממוצא אפריקאי, אירופי ואסיאתי.
ההתיישבות בספר המדבר הושפעה מיציבות השלטון המרכזי.
בתקופות של שלטון חזק היו יישובים גם באזור ספר המדבר.
לעומת זאת, שלטון חלש, מנע התבססות של יישובים באזורים אלו.
אחד המקומות הבודדים בספר המדבר שבהם נמצאו שרידי יישוב – יחסית גדול – הוא בערד הקדומה השוכנת מערבית לעיר ערד של היום.
העיר מוזכרת במקרא כעיר הראשונה החשה באיום מצד בני ישראל הבאים ממדבר סיני:
בספר יהושע, ערד נמנית עם הערים שנכבשו על ידי יהושע בן נון:
בעיר נמצאו ביצורים, שהגנו עליה מפני השבטים במדבר, ושרידי פולחן, כולל מזבח.
לתושבי ערד הקדומה הייתה בעיה קשה של אספקת מים.
באזור בו ממוצע הגשמים השנתי הוא 100–150 מ"מ בשנה היה צורך לבנות אמצעים נוספים לאגירת מים.
חופרי ערד הקדומה סברו כי מקור המים של התושבים היה מאגר מים פתוח ששטחו 900 מ"ר.
לדעתם הוא שימש את התושבים בתקופת הברונזה הקדומה.
באר שנמצאה מחוץ לביצורי העיר, תוארכה לתקופת ממלכת יהודה.
הייתה הפסקה בשימושה וחזרה לפעול בתקופה ההרודיאנית.
במרכז המצודה נמצאו בורות מים חצובים בסלע ומטוייחים ותעלה חצובה מתחת לחומה והיוצאת החוצה.
זה היה כנראה מקור המים של המצודה, שאיפשר את קיומה.
בתקופת ממלכת יהודה היווה אזור ספר מדבר יהודה חלק מרצועת המגן של הממלכה ונבנו לאורכו מצודות מגן.
בימי בית שני ולאחריהם הייתה כבר פריסה גדולה של יישובים באזור.
חבל הארץ כונה במקורות ישראל "דרומא".
לאחר מלחמת ששת הימים מצא שמריהו גוטמן בסוסיא עיר יהודית באזור מובהק של ספר במדבר.
בסקרים ארכאולוגיים שנעשו באזור גילו שרידים לדרכים רומאיות, כולל מסלול, אבני שפה ואפילו מדרגות בהר ליד היישוב הר עמשא.
הדרכים הובילו מצפון ירושלים לדרום דרך הבשמים וממזרח ים המלח, עם מטעני מלח ומטעני אחרים מעבר הירדן לנמלי הים התיכון.
יישובים רבים נוספים הוקמו בתקופה הרומית ולאחריה בתקופה הביזנטית.
אלו היו תחנות הדרכים במסלול של הובלת הבשמים היא דרך הבשמים.
בסביבות התחנות התגלו גם שרידים רבים לקיום חקלאות עתיקה, בין השאר כרמי גפן.
המחסור התמידי במים, התלות באספקת המים מהצפון, מעט הקידוחים שבוצעו באזור, תנאי האקלים וטיב הקרקע לא נתנו סיכויים טובים לפיתוח החקלאי של האזור.
שלושת המצפים שהוקמו בנגב בשנת 1943 – בית אשל, גבולות ורביבים – הצליחו לנצל את המים המקומיים לצורך חקלאות.
לאור הניסיון של הקיבוצים הוקמו בנגב היישובים 11 הנקודות במוצאי יום כיפור 1946 ובהמשך משאבי שדה ושדה בוקר.
יישוב חקלאי אחד והוא נבטים, הוקם עם 11 הנקודות מזרחית מבאר שבע עם מערכת אספקת מים מקומית.
אחרי מלחמת ששת הימים הוקמו בדרום הרי חברון (באזור שמעבר לקו הירוק) היישובים כרמל, מעון, סוסיא ובית יתיר, שבשטח החקלאי המצומצם שהיה לרשותם גידלו עצי פרי וכרמי יין.
הם קיבלו חלקת אדמה גדולה בבקעת ערד שם הם מגדלים גידולים חקלאיים רבים, בעיקר ממי קולחין של העיר ערד.
ספר החזיונות (ידוע גם בשם שבחי ר' חיים ויטאל) הוא חיבור מאת רבי חיים ויטאל (מהרח"ו), בכיר תלמידי האר"י.
זהו מעין יומן אוטוביוגרפי הכתוב באווירה מיסטית, המנסה למצוא תימוכים לגדולת עצמו ושהוא מיועד להיות המשיח.
יש המפקפקים באמינות החיבור, או חלקיו.
בחיבור זה העלה מהרח"ו על הכתב חזיונות וחלומות אישיים, או חלומות שאחרים חלמו על-אודותיו.
מהרח"ו לא נתן כותרת לחיבור.
את השם "ספר החזיונות" נתן נכדו ר' משה ויטל וכך גם קרא לו החיד"א כשתיאר אותו בספרו שם הגדולים (מערכת ספרים, ח, סעיף מ"ד).
כל סעיפי הספר מתוארכים, אולם את עריכתו הסופית של החיבור ערך המחבר ככל הנראה בין השנים 1612-1609, לקראת סוף ימיו, בעת שישב בדמשק.
ספר זה הוא החשוב ביותר בסוגת האוטוביוגרפיות המיסטיות בספרות העברית התורנית.
קדמו לו בסוגת היומנים המיסטים רבי אברהם אבולעפיה ותלמידיו, וכן רבי יצחק דמן עכו.
חיבורים אחרים מסוגה זו הם ספר המשיב, "מילי דשמיא" לרבי אלעזר אזכרי, "ספר הגירושין" לרמ"ק ו"מגיד מישרים " לרבי יוסף קארו.
מבין אלו, הקרוב ביותר ברוחו לחיבורו של המהרח"ו הוא "מגיד מישרים" שגם הוא מקפל בתוכו אוטוביוגרפיה של המחבר, אולם אין בו אותה מידה של עוצמה רגשית בתיאור הווידויים והגילויים של מסתרי הנפש כמו בספר החזיונות.
חיבורים מאותה סוגה שנכתבו לאחר מכן הם "מגילת ספר" לרבי יעקב עמדן ו"מגילת סתרים" לרבי יצחק אייזיק מקומרנא.
עוצמת החשיפה של המחבר בספרו נובעת ככל הנראה מן העובדה שהחיבור הוא אינטימי ולא היה מיועד לפרסום, אלא נועד רק לשימושו הפרטי של המחבר.
באותה מידה שמר מהרח"ו בקנאות על כתבי האר"י שערך.
בספר, על פי מהדורת אשכולי, משובצים אף דברי גנאי וביקורת כנגד דמויות חשובות ומוכרות מאותה תקופה.
דמויות כגון רבי ישראל נג'ארה שאותו האשים כי "פיו דובר נבלה וכל ימיו שיכור" ולפיכך "אסור מי שידבר עמו ומי שיוציא מפיו הפזמונים שחיבר".
וכן הוא ממשיך ומספר כי נג'ארה חילל את השבת, קיים משכב זכר וכן שכב עם גויה ולכן "אסור ליהנות לו ואסור לתת לו כתובה או גט לכתוב וכמעט שראוי לפוסלן".
עוד יוצא המחבר כנגד רבי משה יונה בעל החיבור "כנפי יונה" ועליו הוא אומר "שנתגלגל בגלגול ל"ו שנים בבהמות וחיות וכיוצא ועתה זכה לבוא בגלגול אדם ולכן הוא ליצן גדול ואינו נוהג כשורה".
אולם אויבו המר ביותר המתואר בספר הוא רבי יעקב אבולעפיה, רבה של הקהילה הספרדית בדמשק אשר לעג ליומרותיו המשיחיות של מהרח"ו.
תודעתו העצמית של מהרח"ו הייתה רוויה בתפיסה עצמית משיחית והשפעתם של דמויות כמו דוד הראובני ושלמה מולכו מתבטאת לא אחת בחלומותיו ומעשיו.
על פי רוב קשר עצמו מהרח"ו לדמותו של משיח בן יוסף ופעמים שקשר עצמו לדמותו של משיח בן דוד.