tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם הוא מספר לו על מעיין הנעורים ועל הסכנות הכרוכות בשתייה ממנו.
כשג'ק שואל אם היה שם פעם אביו שואל אם מראה פניו דומה למי שטבל במעיין הנעורים, אף שטוען בסרקזם שזה תלוי בסוג האור.
ג'יזל וסקהרלט, המגולמות בידי ונסה בראנץ ולורן מאהר בהתאמה, הן שני בחורות המופיעות כאתנחתא קומית בשלושת הסרטים הראשונים וכן בסרט הקצר "Tales of the Code: Wedlocked", בו הם בתפקידים ראשיים.
שניהם מנהלות יחסים עם ג'ק המהתל בהם ומפזר להם הבטחות שלא מתגשמות, כמו נסיעה על "הפנינה השחורה", אותה חוטף ברבוסה מג'ק.
כאשר הם קולטות אותו הן נותנות לו סטירה ללחי ואף מוסרות אותה לאחרים בשמו, כפי שעשו לויל טרנר.
ככל הנראה היחסים ביניהם לא מוצלחות וכל אחת חושדת בשנייה שהיא מושאת החיזור של ג'ק (שלמעשה אינו נאמן לאף אישה).
הם מככבות בסרט הקצר "Tales of the Code: Wedlocked", בו שניהם בדרכם לאירוסין לג'ק (להפתעתם מתברר ששניהם המאורסות) אך מתברר להם שהם עומדות להימכר לפיראטים המרבים במחיר, על פי תקנון חוקת הפיראטים.
בסופו של דבר המכירה הופכת לקטטה רצינית ואחד הפיראטים יורה בספר החוקים, מה שעוצר את המסיבה.
לאחר שסקארלט יוצאת היא אומרת לג'יזל שהיא נקמה בג'ק ולקחה לו חלק ממסמרי הסירה, כך שסירתו שוקעת במהירות.
אנה מריה, המגולמת בידי זואי סלדנה, היא פיראטית שספינתה נגנבה לפני שנים בידי ג'ק ספארו.
היא מתעמתת איתו כאשר הוא משיג צוות לסיפון הספינה "מיירט" (ספינה שג'ק גונב מהצי הבריטי בעזרת ויל טרנר).
ג'ק מנסה להרגיע אותה בכך שתקבל את הספינה עליה הוא מפליג והיא מתרצה ועוזרת לו לנקום בברבוסה ולקחת את "הפנינה השחורה".
ואולם הספינה שג'ק הבטיח לה נופלת בקרב מול ברבוסה.
היא אינה מופיעה יותר בסרטים.
לדברי השחקנית זואי סלנדה, היא קיבלה "רוח קרה" וחוסר כבוד מצוות השחקנים.
המלך ג'ורג' השני, המגולם בידי ריצ'רד גריפית'ס הוא מלך בריטניה הגדולה ואירלנד המופיע בסרט הרביעי.
קודם לכן הוא גורם למאבק קשה, בראשות לורד בקט נגד הפיראטים, אשר נכשל.
הוא ידוע כאויבם של הספרדים השולטים בקריביים וכאשר הוא שומע שהספרדים בדרכם למעיין הנעורים הוא מחליט להשיג אותם, כדי שמלך ספרד לא ישתה מהמעיין הקדוש ויקבל חיי נצח במקום הבריטים.
לשם כך הוא מגייס את קפטן ברבוסה כקפיטן עצמאי והוא מבקש מג'ק ספארו הלכוד תחתיו, לעזור לו למצוא את הדרך למעיין.
ואולם ספארו הכועס על כישלונו של ברבוסה בהצלת "הפנינה השחורה" משחור הזקן מסרב ונמלט מארמון המלך.
ברבוסה מבטיח למלך שהעניין יסודר והמלך מהנהן לו נרגש.
למעשה הספרדים כלל לא רצו את חיי הנצח אלא להרוס את "עבודת האלילים" וחילול הקודש שבמעיין.
המלך פרננדו השישי, בגילומו של סבסטיאן ארמסטו, הוא מלך ספרד המעוניין להגיע למעיין הנעורים לאחר שקיבל מניצול ספינה את יומנו של חואן פונסה דה ליאון למעיין הנעורים והוא מכין מיד משלחת לדרך.
המלך יוצא עם ספינותיו ומשיג את הגביעים למעיין, אך על האי ג'ק וברבוסה מצליחים לגנוב אותם ובהמשך נפרדות דרכיהם.
כאשר שחור הזקן וצוותו והצי המלכותי מגיעים למעיין הנעורים מתברר שהמלך כלל לא מעוניין במעיין אלא בהריסת "עבודת האלילים" שבו, מאחר שרק האל מעניק חיי נצח.
עם זאת ג'ק מציל את הגביעים מידיהם.
הנרי פלהם וג'ון קרטרט, בגילומם של רוג'ר אלאם ואנטון לסר בהתאמה, הם ראש ממשלת בריטניה והלורד נשיא המועצה של בריטניה בהתאמה.
שניהם מייעצים קרובים של המלך ג'ורג' השני.
הם מנהלי המשא ומתן עם ג'ק, אשר מתברר לג'ק שהם כבר מינו את ברבוסה לקפיטן בשירות הצי המלכותי, כך שהוא מסרב להצעתם ונמלט לפני שהם עוצרים אותו בעוון פיראטיות.
סגן ג'ילט, בגילומו של דמיאן או'הייר, הוא קצין בצי המלכותי הבריטי הנאמן ללורד בקט ולמלך ג'ורג' השני.
הוא הקצין הבכיר ביותר בפורט-רויאל לאחר נורינגטון והוא מופיע לצידו ומייעץ לצידו.
הוא עוזר לעצור את ג'ק בתחילת הסרט ורודף אחריו ואחרי ויל ששחרר אותו אך הם גונבים מהצי ספינה.
בהמשך הוא מופיע עם הצי המלכותי במלחמה נגד צוותו האל-מת של ברבוסה, לפני שנורינגטון מגיע.
לאחר שהקללה הוסרה הצוות נכנע והוא ניצל.
הוא לא מופיע בסרטים השני והשלישי, כשהאמינו שהוא מת, אך חוזר תחת שליטתו של ברבוסה הנאמן למלך ספרד.
הוא מגיע יחד עם ברבוסה למעיין הנעורים, אך במהלך מלחמה בין הצי לשחור הזקן והספרדים הוא נקלע לדו-קרב עם שחור הזקן ונהרג במהירות.
סגן מפקד תיאודור גרובס, בגילומו של גרג אליס, הוא קצין בצי המלכותי הבריטי.
הוא נראה לצד נורינגטון וג'ילט בניסיון במעצרו של ספארו וטוען שהוא הפיראט הגרוע ביותר שהיה, אך כאשר הוא וויל משיגים אחת מספינותיהם הוא אומר לנורינגטון שהוא כנראה הפיראט המוצלח ביותר, טענה שנורינגטון מאשר.
הוא נראה גם בקרב בין הצי המלכותי לצוות המקולל של ברבוסה, אך כשהקללה מוסרת מנצחים והוא שורד.
הוא לא נראה בסרט השני אך חוזר בסרט השלישי לצידו של קפטן בקט, בו הוא מפקד הספינה המשני.
כאשר ג'ק וויל מתחילים לנצח את דיווי ג'ונס הוא תוהה אם ג'ק הוא גאון מזהיר, מה שמכעיס את בקט ומשתיק את גרובס.
כאשר צוות "הפנינה השחורה" ו"ההולנדי המעופף" מתקיפים יחדיו את האוניות, בקט מקבל הלם וגרובס קורא לכל הקצינים לנטוש את הספינה, בעוד בקט נהרג.
גרובס חוזר בסרט הרביעי בצי המלכותי שתחת ברבוסה, בדרך למעיין הנעורים, כדי למנוע מהספרדים שליטה על המקום.
כשהם מגיעים מתברר שספינתם ורוב צוותם נתפסו בידי סירנות שטרפו אותם והם נאלצים לנוע על היבשה.
כאשר הם הגיעו למעיין הצוות גילה גם את הספרדים שם וכן את הצוות של שחור הזקן.
גרובס מחליט לתבוע בעלות על המעיין בשם בריטניה, אך נורה למוות בידי הספרדי שמציין את "גבורתו".
גופתו נישאת בהמשך בידי שני קצינים.
הספרדי הוא כינויו של לוחם, בגילומו של אוסקר חאנדה, הוא לוחם מובחר ומפקד הצי הספרדי.
הוא נשלח בידי המלך פרננדו השישי לגלות את המעיין ואז להשמיד אותו והוא מוצא את הגביעים אליו, אך ג'ק גונב לו אותם.
בעוד שחור הזקן והצי הבריטי מגיעים למעיין הוא מגיע עם צבאו ונלחם בהם, והורג את גרובס בתהליך, אך מציין את "גבורתו".
ואולם הוא לא מנצל את המעיין אלא משמיד אותו כ"עבודת אלילים", מאחר שרק האל נותן חיי נצח.
לאחר שהוא הורס את המעיין הוא וצבאו חוזרים.
קפטן בלמי, המגולם בידי אלכס נורטון לצד צוות ספינתו, ביניהם שומר הרובע (בגילום סטיב ספירס), הם צוות של סוחרים ספנים סקוטים מאדינבורו, אשר שייטו בקריביים והפליגו לפורט-רויאל.
אליזבת' עלתה על ספינתם מחופשת לגבר, אך הם גילו את שמלתה שנפלה לה.
לאחר מכן חלק מהמלחים סברו שמדובר ברוח ימית שהביאה את השמלה, אך הקפטן הודיע שישנה בחורה לא לבושה על ספינתם.
הם לא הצליחו למצוא אותה, אך אליזבת' הסתתרה מאחורי תורן והשתמשה בשמלה כדי להפחיד אותם וליצור כתובת אש היוצרת את המילה "טורטוגה", שם נמצא ויל טרנר.
כאשר הספינה נוסעת לטורטוגה היא יורדת בנמל ללא ידיעת הצוות.
בהמשך הם שולים את ויל טרנר שברח מ"ההולנדי המעופף", אך דיווי ג'ונס שולח על הספינה את הקראקן ורק ויל שבורח בסירה קטנה בזמן ניצל מהמפלצת הטורפנית.
טאי הואנג, בגילומו של רג'י לי, הוא שומר הראש של קפטן סאו פאנג בסינגפור, המגיח מזרמי הביוב של האי לתעתוע באויביו.
בפגישה של ברבוסה ואליזבת עם קפטן פאנג הוא מורה להם להוריד את כל הנשק ואומר לאליזבת' להתפשט לגמרי כדי לראות שהיא לא מחביאה נשק.
כאשר פורץ קרב עם הצי המלכותי הוא נאבק בהצלחה ובהמשך מפליג עם אנשיו להציל את ג'ק.
בחזרתם הוא עוזר לפאנג לתפוס את אליזבת', אך כשההולנדי המעוף יורה בקפטן פאנג וגורמת לו לגסוס הוא רואה את אליזבת' עם האוצר שלו אך אומר לה שהיא לא כשירה להיות קפטנית.
ואולם כשג'ונס מגיע לספינה הוא מציג אותה כקפטנית וג'ונס מאמין לו.
הוא משתחרר מההולנדי המעופף עם אליזבת' בזכות נורינגטון ובהמשך עוזר לשחרר את קליפסו מגופה ומקבל את שליטתה של אליזבת'.
הוא שורד את הקרב עם הצי המלכותי.
אשקאי ופוססן, שניהם בגילומו של אומיד ג'לילי, הם זוג אחים פיראטים הודים המשמשים כיועציו של הקפטן אנגריה.
הם מופיעים בסרט השלישי במהלך מועצת הפיראטים והם מתנגדים לשחרורה של קליפסו מגופה.
השניים התנגדו לבחירת מלך למועצה וזלזלו בקוד הפיראטים, אך אז קפטן אדוארד טיץ', אביו של ג'ק יורה באשקאי למוות.
כאשר חלה הצבעה על מלך הפיראטים האח שנשאר, פוססן מצביע לקפטן אנגריה.
לוטננט ג'ון סקארפילד, בגילומו של דייוויד ונהם, הוא מפקד הצי של סנט מרטין.
הוא נראה בסרט החמישי בעודו מורה לעצור ולהוציא להורג את ג'ק ספארו ואת קארינה הנחשבת למכשפה ובהמשך גם את הנרי טרנר, הנחשב לעריק.
עם זאת צוותו של ג'ק באמצעות הנרי משבש את הוצאתם להורג ולאחר מאבק סקארפילד מוצא את קארינה והנרי עם חבל התלייה על צווארה של קארינה וחושב להרוג את שניהם.
אז ג'ק מכה אותו והוא נופל, תוך שג'ק גונב את ספינתו.
סקארפילד, המודע למכשפה האמיתית סהאנסה ומאלץ אותה לגלות לו איפה ג'ק ושאר צוותו והיא מגלה תחת אילוץ שהוא בדרך לקלשונו של פוסידון.
ג'ק לצד קארינה והנרי בורחים לחוף והוא תופס במקום את סקראם ולוכד את צוות הספינה, שלבסוף משתחרר.
בסוף הוא מוצא את ספינת ברבוסה וספארו ומתכונן לירות בתם, אך ספינתו נמעכת בידי "מרי השקטה" של ארמנדו סלזאר והוא נהרג.
המושל דיקס, בגילומו של ברוס ספנס, הוא ראש העירייה של סנט מרטין.
הוא מופיע בתחילת הסרט החמישי בעודו מציג את הבנק המרכזי של העיר, אשר נחשב לממון מפני כל יכולת לפרוץ אליו.
עם זאת כאשר החיילים שלו פותחים את דלת הכספת הם מגלים את ג'ק ספארו שוכב בפנים ומתכוננים לירות בו.
עם זאת הם עוצרים, כאשר הם מגלים להפתעתו של המושל את אשתו, פרנסיס, שנראה שכבה עם ג'ק בטעות.
ג'ק מנצל את המתנתם כדי שצוותו יגנוב את הבנק.
סהאנסה, בגילומה של גולשיפתה פרהני, היא מכשפה ימית העוסקת בקסם שחור וגילוי עתידות, היכולה לנחש עתידות אך מבקשת קורבן דם בתמורה לשירותיה.
היא נהגה לעזור לפיראטים שנתנו לה תגמול דם, ביניהם ברבוסה, לו עזרה להרוג הרבה מאויביו.
היא מגלה את ג'ק בסנט מרטין כשהוא מאבד את מצפנו בתמורה לרום ולוקחת את המצפן.
בהמשך ברבוסה מגיע אליה כדי לבקש ממנה הצלה מסלזאר והיא נותנת לו את המצפן, אך מזהירה אותו שהפלגה למקום קלשונו של פוסידון ייגמר במותו למען אוצר.
ברבוסה שאינו מבין את המסר (שקארינה היא בתו שתהיה בסכנה) מתעקש והיא מניחה לו.
לאחר מכן חייל הצי בראשות סקארפילד מאיים שתסגיר את ג'ק או שיהרוג אותה והיא מגלה לו.
פייר (פיג) קלי, המגולם בידי קן רידלי, הוא פיראט ששלט במימי הקריביים ובעברו פגש את ג'ק, אשר נותר חייב לו כסף.
הוא פוגש בג'ק בסרט החמישי לצד הנרי וקארינה והוא כופה על ג'ק להתחתן עם אחותו האלמנה, ביאטריס.
קלי מכין את האנשים סביב שלד לווייתן גדול וג'ק נאלץ לנשק את האלמנה השמנה והמכוערת.
עם זאת ברבוסה מגיעה בדיוק, יורה ברגלו של קלי ומבריח את האנשים, אך גם לוכד את ג'ק במטרה להביאו לקפטן סלזאר.
ג'ק ספארו הוא דודו של קפטן ג'ק ספארו בעל אותו שם ואחיו של קפטן אדוארד טיג, המגולם בידי פול מקרטני.
ג'ק פוגש את אחיינו הקפטן בסרט החמישי בעודם במעצר בתוך תא מעצר, תוך כדי משחק פוקר עם חברים.
דוד ג'ק נותן לאחיינו מספר עצות על הצלה מהוצאה להורג ואז שר שירי פיראטים.
שוד נורמלמסטורג היה שוד בנק שכלל בני ערובה ובעקבותיו נטבע המונח תסמונת סטוקהולם.
האירוע התרחש בכיכר נורמלמסטורג שבסטוקהולם בירת שוודיה באוגוסט 1973 והיה האירוע הפלילי הראשון בשוודיה ששודר בשידור חי בערוצי הטלוויזיה.
יאן-אריק אולסון ברח מבית סוהר במהלך חופשה שקיבל, התבצר בבנק ותפס ארבעה בני ערובה.
במהלך המשא ומתן איתו, שר המשפטים של שוודיה לנארט גייר התיר לחברו לתא הכלא, קלארק אולפסון , להצטרף אליו לבנק.
לאולפסון הייתה היסטוריה פלילית ארוכה, אך פשעיו לא היו חמורים כמו של אולסון.
השוד התפרסם בעקבות כך שבמהלכו התרחשה התופעה שתוארה כתסמונת סטוקהולם, כשבני הערובה התחברו לשוביהם והגנו עליהם.
בני הערובה לא נתנו אמון במשטרה, והיו משוכנעים שהיא מסכנת את חיי החטופים.
לאחר חמישה ימים, השתמשה המשטרה בגז מדמיע והכניעה את החוטפים.
אולסון נשפט לעשר שנות מאסר בעקבות השוד, ואולפסון זוכה במשפט.
הפעולה הבלתי מתקבלת על הדעת של בני הערובה בפרשה הובילה למחקרים רבים באקדמיה ולעניין ציבורי במקרה, כולל סרט טלוויזיה שוודי מ-2003 שנקרא "Norrmalmstorg", סרט קנדי מ-2018 בשם "סטוקהולם" ולסדרת הטלוויזיה של נטפליקס מ-2022 בשם "קלארק".
האסיר יאן-אריק אולסון שוחרר לחופשה מבית הסוהר ב-23 באוגוסט 1973. הוא נכנס לבנק קרדיטבנקן שבכיכר נורמלמסטורג בסטוקהולם במטרה לשדוד אותו.
משטרת שוודיה הגיעה למקום לאחר זמן קצר.
אחד השוטרים, אינגמר ורפפלדט, נפצע בידו לאחר שאולסון פתח לעברו באש, בעוד שוטר אחר נצטווה על ידו לשבת על כיסא ולשיר.
אולסון לקח ארבעה בני ערובה ודרש שיאפשרו לחברו לתא הכלא, קלארק אולפסון , להצטרף אליו יחד עם שלושה מיליון קרונות שוודיות, שני רובים, אפודים חסיני כדורים, קסדות ומכונית פורד מוסטנג.
אולסון היה עבריין חוזר שביצע מספר מעשי שוד מזוינים ומעשי אלימות, הראשון שבהם כשהיה בן 16. הממשלה אישרה להביא את אולפסון כקשר תקשורת עם מנהלי המשא ומתן של המשטרה.
בת הערובה קריסטין אנמרק אמרה שהיא מרגישה בטוחה עם אולסון ואולפסון, אך חוששת שהמשטרה עלולה להסלים את המצב באלימות.
אולסון ואולופסון חסמו את הכספת הפנימית ובה החזיקו את בני הערובה.
במהלך המשא ומתן הוסכם שיוכלו לברוח במכונית.
אולפסון הסתובב בכספת ושר את "Killing Me Softly" של רוברטה פלאק.
ב-26 באוגוסט, המשטרה קדחה חור לתוך הכספת הראשית מהדירה למעלה וצילמה את בני הערובה עם אולפסון.
אולסון ירה בנשקו לחור ופצע שוטר ביד ובפנים.
אולסון ירה בנשקו ואיים להרוג את בני הערובה אם יתקפו אותו בגז.
אף על פי כן, ב-28 באוגוסט השתמשה המשטרה בגז מדמיע, ואולסון ואולופסון נכנעו לאחר שעה.
אף אחד מבני הערובה לא נפצע.
גם אולסון וגם אולפסון הורשעו.
אולופסון נידון לתקופת מאסר ממושכת.
הוא טען, עם זאת, שהוא לא עזר לאולסון אלא רק ניסה להציל את בני הערובה.
מאוחר יותר הוא זוכה בבית המשפט לערעורים בסווה וריצה רק את יתרת עונשו הקודם.
הוא המשיך לפגוש את בת הערובה קריסטין אנמרק מספר פעמים, ומשפחותיהם התיידדו.
הוא גם ביצע מספר פשעים נוספים.
אולסון נידון ל-10 שנות מאסר.
לאחר שחרורו, נטען כי הוא ביצע פשעים נוספים.
לאחר שברח מהרשויות השוודיות במשך עשר שנים בגין פשעים פיננסיים, הוא הסגיר את עצמו למשטרה ב-2006.
בני הערובה הזדהו עם החוטפים שלהם, מה שהוביל להתעניינות אקדמית בעניין.
המונח תסמונת סטוקהולם, נטבע על ידי הקרימינולוג נילס בז'רוט .
בשנת 1996, יאן-אריק אולסון עבר לצפון מזרח תאילנד עם אשתו ובנו, וחזר לשוודיה בשנת 2013. האוטוביוגרפיה של אולסון התפרסמה בשוודיה בשנת 2009.
סרט הטלוויזיה "Norrmalmstorg" משנת 2003, בבימויו של האקאן לינדה, מבוסס על האירוע.
גרסה בדיונית של השוד נמצאת ב"סטוקהולם" , סרט קנדי משנת 2018 בבימויו של רוברט בודרו .
בפרק של הפודקאסט "Criminal" מובאת שיחה עם אולפסון על השוד.
בשנת 2022 הפיקה נטפליקס סדרה בת שישה פרקים בשם "קלארק" בבימויו של ג'ונאס אוקרלונד ובכיכובו של ביל סקושגורד בתור קלארק אולופסון.
"שודדי הזמן" הוא סרט הרפתקאות פנטזיה בריטי משנת 1981 שנכתב, הופק ובוים על ידי טרי גיליאם.
בסרט מככבים דייוויד רפפורט, שון קונרי, ג'ון קליז, שלי דובאל, ראלף ריצ'רדסון, קתרין הלמונד, איאן הולם, מייקל פיילין, פיטר ווהן ודייוויד וורנר.
הסרט מספר את סיפורו של נער צעיר שנלקח להרפתקה בזמן עם חבורת גנבים ששודדים אוצרות מנקודות שונות בהיסטוריה.
בשנת 1979, גיליאם לא הצליח להקים את סרט המדע הבדיוני שתכנן, "ברזיל", לכן הוא החליט להפיק במקומו סרט לכל המשפחה.
הוא כתב את התסריט בשיתוף עם חברו ממונטי פייתון, מייקל פיילין.
הסרט צולם באנגליה, מרוקו וויילס, ויצא לבתי הקולנוע בבריטניה ב-2 ביולי 1981, וב-6 בנובמבר בארצות הברית.
עם צאתו, הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות.
הסרט הגיע למקום הראשון בקופות סוף השבוע בארצות הברית ובקנדה, והצליח לגרוף סך של 36 מיליון דולר.
גיליאם התייחס ל"שודדי הזמן" כאל הראשון ב"טרילוגיית הדמיון" שלו, כאשר אחריו, יצאו הסרטים "ברזיל" (1985) ו"הרפתקאות הברון מינכהאוזן" (1988).
קווין הוא ילד צעיר המוקסם מההיסטוריה, במיוחד זו של יוון העתיקה.
לילה אחד, בזמן שקווין ישן, אביר לבוש שריון על סוס מתפרץ מארון הבגדים שלו.
קווין מתחבא מתחת לשמיכות בזמן שהאביר רוכב ליער שבו היה קיר חדר השינה שלו; כשקווין מסתכל שוב, החדר חוזר לקדמותו והוא מוצא את אחת התמונות שלו על הקיר בדומה ליער שראה.
למחרת בלילה הוא מכין תיק עם צידה ומצלמת פולארויד, אבל מופתע כששישה גמדים יוצאים מהארון.
קווין מגלה שהחבורה גנבה מפה, ומחפשת יציאה מחדרו.
הגמדים מגלים שקיר חדר השינה מוביל לפורטל לעולם אחר.
קווין מהסס להצטרף אליהם, כשלפתע מגיח מאחוריהם ראש מרחף ומאיים, הישות העליונה, אשר דורש את החזרת המפה.
קווין והגמדים מוצאים חלל ריק בקצה המסדרון.
הם נוחתים באיטליה במהלך קרב קסטיליונה.
קווין לומד שרנדל הוא הגמד המוביל של החבורה, הכוללת גם את פידג'יט, סטרוטר, אוג, וולי וורמין.
הם עבדו בעבר עבור הישות העליונה, בתיקון חורים במארג המרחב-זמן, אך הבינו את הפוטנציאל להשתמש במפה המזהה חורים אלה כדי לגנוב אוצר, ולברוח באמצעות מסע במרחב-זמן.
בעזרתו של קווין, הם מבקרים בכמה מקומות במרחב-זמן, ופוגשים דמויות כמו נפוליאון בונפרטה ורובין הוד.
קווין משתמש במצלמתו כדי לתעד את ביקוריהם.
עם זאת, הם אינם מודעים לכך שהם במעקב של ישות מרושעת, המסוגלת לתמרן את המציאות ומנסה להשיג מהם את המפה.
קווין נפרד מהקבוצה ומגיע ליוון העתיקה, שם פוגש את המלך אגממנון.
לאחר שקווין עוזר למלך להרוג מינוטאור, המלך מאמץ אותו.
חבורת הגמדים מוצאים את קווין וחוטפים אותו, למורת רוחו, ונמלטים דרך חור נוסף, ומגיעים לאוניית הטיטאניק.
הרשע מתמרן את הקבוצה ומעביר אותה לממלכתו, זמן האגדות.
לאחר שהם מצליחים לשרוד מפגשים עם עוגים וענק, קווין והגמדים מאתרים את מבצר החושך, ומתפתים להיכנס למלכודת הרשע.
הרשע לוקח את המפה ונועל את הקבוצה בכלוב מעל בור ללא תחתית.
בעודו מסתכל על התמונות שלקח, קווין מוצא תמונה של המפה, והקבוצה מבינה שיש בור לידם.
הם בורחים מהכלוב, וקווין מסיח את דעתם של רודפיהם בזמן שהאחרים עוברים דרך הבור.
הרשע מתעמת עם קווין ולוקח ממנו את המפה.
הגמדים חוזרים עם לוחמים שונים ומכונות לחימה מכל רחבי הזמן, אך הרשע מביס את כולם ללא מאמץ.
בזמן שקווין והגמדים מתכוננים להיכנע לרשע, הוא נבלע לפתע בלהבות; מתוך העשן מגיח אדם מבוגר, המתגלה כישות העליונה.
הוא מגלה שהוא אפשר לגמדים לשאול את המפה שלו וכל ההרפתקה הייתה מבחן.
הוא פוקד על הגמדים לאסוף את חתיכות הרוע המרוכז, ומזהיר שהם עלולים להיות קטלניים אם לא ייבלמו.
לאחר שיחזור המפה, הוא מאפשר לגמדים להצטרף אליו.
הישות העליונה נעלמת עם הגמדים, ומשאירה את קווין מאחור כשפיסת רוע אחרונה מתחילה להתפוגג.
קווין מתעורר בחדר השינה שלו ומגלה שהוא מלא עשן.
לוחמי האש פורצים את הדלת ומחלצים אותו בזמן שהם מכבים שריפה בביתו.
אחד הכבאים מגלה שהטוסטר אובן החדש של הוריו גרם לשריפה.
כאשר קווין מתאושש, הוא מגלה שאחד הכבאים דומה לאגממנון ומגלה שעדיין יש לו את התמונות מההרפתקה שלו.
הוריו של קווין מגלים סלע מעושן בטוסטר אובן.
קווין מזהה אותו כחתיכת רוע, ומזהיר אותם לא לגעת בו, אבל הם מתעלמים ממנו, עושים זאת ומתפוצצים, משאירים רק את נעליהם.
כאשר הכבאי אגממנון קורץ לילד לפני שהוא עוזב, קווין מתקרב לנעליים המעלות עשן, ונראה מלמעלה כשדמותו הולכת וקטנה, חושפת את כוכב הלכת ואז את החלל החיצון, לפני שהיא מגולגלת במפה על ידי הישות העליונה.
ג'ון קליז - רובין הוד
קתרין הלמונד - גברת עוג
ראלף ריצ'רדסון - ישות עליונה
פיטר ווהן - וינסטון האוגר
דייוויד דקר - טרבור, אביו של קווין
שילה פירן - דיאן, אמו של קווין
ג'ים ברודבנט - מנחה שעשועון טלוויזיה
צ'ארלס מקיאון - מנהל תיאטרון
טוני ג'יי (קול) - הישות העליונה
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-6 בנובמבר 1981 והגיע למקום הראשון בקופות בסוף השבוע, עם הכנסות של $6,507,356 מ-821 בתי קולנוע.
הסרט נשאר במקום הראשון במשך 4 שבועות וגרף 36 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה בתקציב של 5 מיליון דולר (2.2 מיליון ליש"ט), והיה הסרט ה-13 הרווחי ביותר של השנה בצפון אמריקה.
הסרט הופץ מחדש בארצות הברית ב-12 בנובמבר 1982 וגרף 6 מיליון דולר נוספים, והביא לסך הכנסות של 42.4 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג של 91% בהתבסס על 54 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.9 מתוך 10. הקונצנזוס קובע: "שודדי הזמן היא פנטזיית מסע בזמן יוצאת דופן מאת טרי גיליאם, המשתמשת בעיצוב תפאורה פנטסטי ואפקטים מיוחדים תוצרת בית כדי ליצור יקום חי ומקורי".
באתר Metacritic הוא קיבל דירוג ממוצע משוקלל של 79 מתוך 100.
גארי ארנולד מהוושינגטון פוסט אמר כי מדובר ב"טוניקה קולנועית נפלאה, קלאסיקה חדשה ומפוארת במסורת של מסע בזמן והרפתקאות מהאגדות".
דייוויד אנסן מניוזוויק החשיב אותו כ"מתוחכם וילדותי בעת ובעונה אחת, בהיגיון הקסום אך המגניב רגשית שלו".
וינסנט קנבי מהניו יורק טיימס אמר כי מדובר ב"סרט עליז וחסר כבוד - חלקו אגדה, חלקו מדע בדיוני וחלקו קומדיה".
מבקרים אחרים העניקו לסרט פחות שבחים.
רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס אמר: "אני בדרך כלל די בטוח אם ראיתי סרט טוב או לא.
אבל התגובה שלי לשודדי הזמן הייתה מעורפלת.
הייתה לי הערצה גדולה למה שהונח פיזית על המסך...
אבל התאכזבתי מהדרך שבה טופלו הסצנות הדרמטיות ומהקצב המסחרר שערער את האלמנט החשוב ביותר בקומדיה, שהוא העיתוי".
סיסקל מהשיקגו טריביון חשב שמדובר ב"אקסטרווגנזה לא אחידה של אפקטים מיוחדים...
לצערי, יש פשוט יותר מדי ביקורים אצל אנשים מפורסמים".
גיליאם התייחס ל"שודדי הזמן" כאל הראשון ב"טרילוגיית הדמיון" שלו, כשאחריו הסרטים "ברזיל" (1985) ו"הרפתקאותיו של הברון מינכהאוזן" (1988).
שלושת הסרטים עוסקים ב"טירוף של החברה המסודרת והמביכה שלנו וברצון לברוח ממנה בכל דרך אפשרית".
כל שלושת הסרטים מתמקדים במאבקים אלה ובניסיונות להימלט מהם באמצעות הדמיון: "שודדי הזמן" דרך עיניו של ילד, "ברזיל" דרך עיניו של גבר בשנות השלושים לחייו, ו"מינכהאוזן" דרך עיניו של אדם מבוגר.
הסרט דורג במקום ה-22 ברשימת "50 סרטי הילדים הטובים ביותר" של מגזין אמפייר.
הוא מופיע כאחד מ"עשרת סרטי המסע בזמן הטובים ביותר" של מגזין טיים.
מעצב המשחקים ריצ'רד גאריוט קיבל השראה מ"שודדי הזמן" בעת שיצר את המשחק Ultima II: The Revenge of the Enchantress בשנת 1982, והצהיר כי הוא צפה בסרט כ-20 פעמים כדי ליצור עותק של מפת הזמן, שכן המשחק שלו יכלול מכניקה דומה של "דלתות זמן" ובתיבת המשחק אפילו הייתה מפת בד דומה.
טרי גיליאם וצ'ארלס מקיאון כתבו תסריט ל"שודדי הזמן 2" ב-1996 ותכננו להחזיר את צוות השחקנים המקורי, למעט דייוויד רפפורט וטיני רוס שנפטרו.
כשג'ק פרביס מת שנה לאחר מכן, סרט ההמשך נגנז.
הפקת הסדרה התבצעה בניו זילנד בסוף 2022 ובתחילת 2023.
שודדות הוא סרט קומדיה-מערבון משנת 2006 בבימוים של יואכים רונינג ואספן סנדברג, על פי תסריט מאת לוק בסון ורוברט מארק קיימן.
הסרט הוא הפקה משותפת של צרפת, מקסיקו וארצות הברית.
בתפקידים הראשיים מככבות סלמה הייק ופנלופה קרוז, המגלמות שתי נשים ממקסיקו של סוף המאה ה-19, המאחדות כוחות כדי להילחם באנשי בנק אמריקאי המנסים להשתלט על אדמות מקסיקניות.
הסרט צולם במדינות דורנגו וסן לואיס פוטוסי במקסיקו.
הסרט נחל כישלון קופתי כאשר תקציב ההפקה עמד על כ-35 מיליון דולר, והכנסותיו העולמיות הסתכמו בכ-19.3 מיליון דולר.
במקסיקו של שנת 1880, מריה אלברז (פנלופה קרוז) היא בתו של איכר עני, וסרה סנדובל (סלמה הייק) היא בתו של בנקאי עשיר ומשכיל.
כאשר טיילר ג'קסון (דוויט יואקם), נציג בנק אמריקאי, מגיע למקסיקו במטרה להשתלט על אדמות חקלאיות לצורך בניית מסילת רכבת, הוא אינו מהסס להשתמש באמצעים אלימים, כולל רצח.
אביה של מריה נפצע ואביה של סרה נרצח.
מריה וסרה, למרות ההבדלים ביניהן, מחליטות לשתף פעולה כדי לנקום בג'קסון ובבנק שהוא מייצג.
הן פונות לביל באק (סם שפרד), שודד בנקים לשעבר, שמלמד אותן את רזי המקצוע.
במהלך מסען, הן חוטפות את קוונטין קוק (סטיב זאן), בלש אמריקאי שנשלח ללכוד אותן, ומשכנעות אותו להצטרף למאבקן.
סלמה הייק – סרה סנדובל, בתו של בנקאי עשיר ומשכיל.
פנלופה קרוז – מריה אלברז, בתו של איכר עני.
סטיב זאן – קוונטין קוק, בלש אמריקאי שנשלח ללכוד את השודדות.
דוויט יואקם – טיילר ג'קסון, נציג בנק אמריקאי חסר רחמים.
סם שפרד – ביל באק, שודד בנקים לשעבר המשמש כמנטור למריה וסרה.
הסרט "שודדות " קיבל ביקורות מעורבות.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 56% על סמך 16 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.5 מתוך 10. באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 51 מתוך 100, המבוסס על 9 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
מבקרים ציינו כי הסרט מציע בידור קליל עם כימיה טובה בין הייק לקרוז, אך העלילה צפויה וההומור לעיתים מאולץ.
שודדי האוצר האבוד היא סדרת דוקו-פשע ישראלית המשודרת בכאן 11. הסדרה בוימה על-ידי צביקה בינדר, ומקריין אותה אורי גבריאל.
הסדרה עלתה לשידור ב-3 ביולי 2025, ומשודרת בכל יום חמישי.
הסדרה חושפת את הצד האפל של עולם הארכאולוגיה, בו, שודדי עתיקות, ארכאולוגים וסוכנים סמויים מתחרים על המטמון.
בסדרה, שודד עתיקות, ארכאולוג וסוכן סמוי מגיעים למדבר יהודה, ומשם מספרים לצופים על מאבק של אינטרסים מתנגשים בניסיון לשים את היד על חלקים מתוך מגילות מדבר יהודה, מהתגליות הארכאולוגיות הגדולות של המאה ה-20.
מספרתאריך שידורשם הפרק13 ביולי 2025לא יכול להיות שזה אמיתיחשיפת 'מגילת ויקרא' והצלתה210 ביולי 2025פפירוס, דורבן, ו2 מיליון דולרהצלת פפירוס מרים ברת יעקב317 ביולי 2025המתווך השתייןחשיפת פפירוס ירושלים4האיש בעל אלף הפרצופים51 באוגוסט 2025מערת האימה
שוד מוזיאון הלובר התרחש ביום ראשון, 19 באוקטובר 2025, במהלכו שודדים מחופשים לפועלים גנבו תשעה מתכשיטי הכתר של צרפת מגלריית אפולו של מוזיאון הלובר בפריז בירת צרפת.
השוד נמשך ארבע עד שבע דקות, והתרחש בשעות הפתיחה הרגילות.
זה היה שוד האמנות הראשון שאירע בלובר מאז שוד הציור דרך סוור, נוף מפריז בשנת 1998.
מוזיאון הלובר ממוקם בתוך ארמון הלובר, במרכז פריז וליד גני טווילרי.
תחנות המטרו הקרובות ביותר הן הלובר-ריבולי והארמון המלכותי-מוזיאון הלובר.
לפני השיפוצים בסוף שנות ה-80 ושנות ה-90, היו ללובר מספר כניסות בגובה הרחוב, רובן סגורות כיום.
מאז שנת 1993 לערך, ישנה כניסה ראשית מתחת לפירמידת הלובר.
השוד הראשון במוזיאון הלובר תועד בשנת 1911, כאשר עובדי מוזיאון גנבו את המונה ליזה.
בשנת 1998 נגנב הציור דרך סוור, נוף מפריז של קאמי קורו.
בנוסף, בחודשים שלפני השוד, נשדדו פריטים שונים ממספר מוזיאונים צרפתיים, כולל מוזיאון אדריאן דובוש בספטמבר 2025, מוזיאון קוניאק-ג'יי ומוזיאון ירו , שניהם בנובמבר 2024.
השוד התרחש בסביבות השעה 9:30 שעון מקומי, 30 דקות לאחר פתיחת המוזיאון למבקרים.
השודדים הגיעו לבניין על קטנועים ונכנסו מצד הסן, כשהם מביאים איתם מסורי שרשרת קטנים וכלים נוספים.
הפורצים לבשו אפודים צהובים וכתומים (HIVIS) כדי לשוות לעצמם מראה של פועלים.
שני אנשי צוות, כשפניהם מכוסות בבלקלאוות, נכנסו למרפסת בקומה השנייה בצד הדרומי של הבניין באמצעות "monte-meuble" - סולם חשמלי המותקן ברכב הנפוץ בפריז להרמת רהיטים.
במרפסת, השודדים השתמשו בדיסק חיתוך המופעל על ידי סוללה או במטחנה כדי לחתוך חלון זכוכית על מנת לגשת ל-.
כתוצאה מכך הופעלו אזעקות אבטחה.
לאחר שאיימו על השומרים בכלים חשמליים שלהם, השודדים שדדו תשעה פריטים משתי ויטרינות זכוכית, לאחר מכן עזבו את המוזיאון באמצעות הסולם אל שני חברי צוות נוספים, שחיכו על קטנועים.
מסיבות לא ברורות, הם ניסו להצית את "סל המעלית" המותקן ברכב לפני שנמלטו, אך איש צוות המוזיאון חסם אותם מלעשות זאת.
השודדים נמלטו לכיוון הכביש המהיר A6. הגניבה כולה ארכה לא יותר משבע דקות.
המוזיאון פוּנה ולא נפתח מחדש בהמשך היום.
הוכרז כי המוזיאון יישאר סגור גם ביום שני שלאחר מכן.
הפריטים הגנובים זוהו על ידי משרד התרבות כ:
סט נזר, שרשרת וזוג עגילים של מריה אמליה מנאפולי וסיציליה והורטנס דה בוארנה
סט שרשרת וזוג עגילי איזמרגד של הקיסרית מארי לואיז
סיכת מחוך גדולה של אז'ני דה מונטיז'ו
נזר של הקיסרית אז'ני דה מונטיז'ו
הפריט המפורסם ביותר באוסף, יהלום ריג'נט, בשווי של למעלה מ-60 מיליון דולר, הושאר במקומו.
בזמן שנמלטו, השודדים השליכו את כתר הקיסרית אז'ני דה מונטיז'ו, שנמצא פגום, יחד עם "פריט תכשיט" נוסף שלא פורסם.
משרד התובע של פריז פתח בחקירת השוד.
התובעת לור בקואו אמרה כי 60 איש הוקצו לחקירה.
המשטרה סקרה את צילומי מצלמות האבטחה לאורך נתיב המילוט.
תמונות הראו את המשאית הקטנה שחנתה ליד המוזיאון עם בימה מתרוממת ניידת וסולם נמתחו למרפסת בקומה הראשונה.
העיתון "לה פריזיאן" דיווח כי המשטרה איתרה "שתי משחזות זווית, מבער, בנזין, כפפות, מכשיר קשר, שמיכה וכתר" בזירה.
ב-26 באוקטובר 2025, שבוע לאחר השוד, דווח בתקשורת הצרפתית כי ב-25 באוקטובר, שני גברים בשנות ה-30 לחייהם שגרים בפרברי פריז ומוכרים למשטרה מפריצות קודמות נעצרו בחשד שהיו מעורבים בביצוע השוד.
אחד החשודים נעצר בנמל התעופה שארל דה-גול בפריז, בזמן שניסה לעלות על טיסה לאלג'יריה.
חשוד שני נעצר לאחר מכן באזור העיר פריז.
נשיא צרפת עמנואל מקרון גינה את שוד מוזיאון הלובר ואמר: "הגניבה שבוצעה במוזיאון הלובר היא פגיעה במורשת ובהיסטוריה שלנו.
נשיב את היצירות, והמבצעים יועמדו לדין.
נעשה הכל, בכל מקום, כדי להשיג זאת.
בינואר השקנו את פרויקט הרנסאנס החדש של מוזיאון הלובר בהנהגת משרד התובע של פריז, והוא מספק אבטחה מוגברת.
הוא ישמש לשימור ולהגנה על מה שמהווה את הזיכרון והתרבות שלנו."
שֹׁהַם היא מועצה מקומית במחוז המרכז בישראל שהוקמה בשנת 1993, המונה 23,673 תושבים.
שוהם שוכנת באזור חבל מודיעין.
היישוב תחום ממזרח בכביש 444, מדרום בנחל נבלט, מצפון במושב ברקת וממערב במושבים טירת יהודה ובית עריף.
ממזרח ליישוב שוכנים אתרי הנופש והארכאולוגיה פארק יער שוהם, תל נבלט ותל חדיד, ובתוכו עובר שביל ישראל.
שם היישוב מציין את שמה של אחת מאבני החושן – כמו היישובים הסמוכים ברקת ונופך.
בשוהם בחרו להימנע מציון שמות של בני אדם לרחובותיה ושמותיהן סובבים נושא מרכזי שונה לפי שכונה, כשהשכונה הראשונה נקראה על שם אבני החושן.
תוכנית להקמת היישוב עלתה לראשונה בשנת 1965, על ידי המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, באמצעות חברת הבנייה שלה רסקו.
התכנון היה להקים יישוב כפרי-תעשייתי עבור עולים ממעמד הביניים מדרום אמריקה.
המיקום שנבחר היה על גבעה במקום שבו עמד הכפר הערבי דיר טריף, שאדמותיו עברו לחזקת רשות הפיתוח (על חלק מהשטח הוקם כבר קודם המושב בית עריף).
בראשית שנות ה-70 החל קידום התוכנית בפועל, וב-1974, אושרה תוכנית המתאר של היישוב, כמרכז אזורי של המועצה האזורית מודיעין, הכולל מבני ציבור ו-700 יחידות דיור.
הקמת היישוב החלה בשנת 1990, במסגרת פרויקט הקמת יישובי הכוכבים שיזם שר הבינוי והשיכון אריאל שרון, שמטרתה הייתה לספק דיור במהירות, עקב גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. בשלב זה הוגדלה תוכנית המתאר של היישוב ל-3,000 יחידות דיור, רובם בבתים צמודי קרקע (חד ודו-משפחתיים).
במרץ 1991 אושרה תוכנית מתאר מעודכנת ליישוב.
ביולי 1991 נערכה הגרלה ראשונה לרכישת 300 מגרשים ראשונים לבנייה ביישוב, בה השתתפו 3,000 איש.
בנובמבר 1991 נערך מכרז שני לכ-400 מגרשים, במחיר כפול מהמכרז הראשון, עקב הביקוש הגבוה.
באוגוסט 1993 אושר שינוי בתוואי כביש 444 שעבר אז בלב היישוב.
הכביש נסלל בתוואי חדש ממזרח, עם קטע דו-מסלולי בכניסה לשוהם, בנוסף נסלל חיבור חדש של הכביש למחלף בן שמן.
אכלוס היישוב החל בשנת 1993, ותחילה נוהל על ידי ועדה קרואה שמינה משרד הפנים.
הוועדה הקרואה, בהנחיית משרד השיכון, אישרה בניית 1,000 יחידות דיור בבניינים עד 11 קומות, בבנייה עירונית, בניגוד לאופי הפרברי-כפרי שבתוכנית המקורית של היישוב.
בנוסף אושר פרויקט גדול של חברת רסקו בשטח שהוקצה לבית אבות.
בשנת 1997 נערכו לראשונה בחירות מקומיות ביישוב.
המועצה שנבחרה החליטה לבטל את התוכנית לבניית 1,000 דירות בבניינים בני 11 קומות.
בשנת 2002 החלה הקמתו של אזור התעשייה חבל מודיעין ממזרח לשוהם, ובשנת 2009 מצפון לו החלה הקמתו של "היי פארק", פארק עסקים ולוגיסטיקה המשויך לשוהם.
באוגוסט 2019 הוגש כתב אישום נגד הקבלן גבריאל (גבי) מגנזי על תפירת מכרזי פיתוח ותשתיות בשוהם בשווי מאות מיליוני שקלים, רובם במסגרת הקמת פארק העסקים "היי פארק", בתמורה לטובות הנאה.
באוגוסט 2013 נחנכה במקום אנדרטת שירות הביטחון הכללי, הנמצאת ליד מצפור הבנים ומגדל המים בגן הבנים ביישוב.
ביולי 2015 הוועדה לתכנון מתחמי דיור מועדפים אישרה תוכנית לבניית שכונה חדשה בת כ-1,600 יחידות דיור בכניסה הדרומית ליישוב, ממערב לכביש 444 ומצפון לכביש 453, ובה מבנים בגובה של עד שבע קומות, לראשונה בתולדות היישוב, שהבנייה הגבוהה ביותר בו עד אז הגיעה לארבע או חמש קומות.
השכונה קיבלה את השם "שכונת הדרים" ואוכלסה החל משנת 2020.
בינואר 2018 זכתה חברת אפריקה ישראל מגורים במכרז להקמת לפרויקט לשכירות ארוכת-טווח בשוהם.
באוגוסט 2019 אושרה תוכנית מתאר חדשה ליישוב, התוכנית כוללת הוספת כ-65 אלף מ"ר שטחי תעסוקה לתושבי האזור, 27 אלף מ"ר לשטחים מסחריים וכ-7,000 מ"ר לשימושי ספורט ונופש, עבור הגדלת היישוב ל-35 אלף תושבים עד 2040, כולל תוספת של 2,450 יחידות דיור חדשות, בניסיון לעצור את הגירת האוכלוסייה הצעירה ליישובים אחרים.
ביוני 2020 אושרה הקמתו של מרכז העסקים הדרומי של היישוב הנקרא "איירפארק שוהם".
במהלך השנים בוצעו מספר חפירות ארכאולוגיות בתחומי היישוב וסביבתו, רובן חפירות הצלה במסגרת עבודת הפיתוח של היישוב.
בצפון מזרח היישוב נחשפו שרידי יישוב ובו שרידי בנייה מהתקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל וממצאי כלי חרס רבים, בהם קנקנים, קערות וסירים.
במהלך בניית השכונה לאורך רחוב קדם במרכז שוהם, נחשפו חמש שכבות יישוב מהתקופות ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, האומיית והעבאסית, בין השאר שרידי מבנים בהם חדרי תסיסה ליין, חדרי אחסון לשמן, ממגורות, מקוואות וקולומבריום.
בנוסף נחשפו שרידי גתות ומערת קבורה בה גומחות ארקוסוליום, בורות מים ומחצבה.
בדרום היישוב, לאורך נחל בית עריף, נחפרו שרידי בית קברות מהתקופה הכלקוליתית (שנמשכה למן האלף ה-5 לפנה"ס ועד 3300 לפני הספירה בקירוב) ותקופת הברונזה הקדומה ושרידי יישוב מתקופת הברונזה הקדומה.
בקרבת היישוב עד מספר אתרים ארכאולוגיים:
חירבת אל-בירה (או חורבת בירה) חורבה גדולה (בשטח של כ-30 דונם) הממוקמת על גבעה מצפון לפארק העסקים של שוהם "היי פארק".
באתר ובסביבתו נערכו סקרים וחפירות והתגלו שרידי יישובים כפריים קטנים, ובהם בעיקר חוות חקלאיות, המתוארכים למן תקופת הברזל 2 ועד לתקופה המוסלמית המוקדמת, וכן מתקנים רבים לעיבוד תוצרת חקלאית, בורות מים, קברים, מחצבות, כנסייה שבה פריטים אדריכליים ורצפת פסיפס מעוטרת ובית אחוזה.
חירבת בורנאט (תל ברקת) – תל שנחשף ממזרח ליישוב שוהם במהלך עבודות ההקמה של פארק התעשייה חבל מודיעין.
באתר התגלו שרידי עיר גדולה מתקופת הברונזה הקדומה ב' (3050–2700 לפנה"ס), המשתרעת על שטח של כ-40 דונם.
בעיר נשתמרה מערכת ביצורים מורכבת בעלת חומות ושער כניסה, מערך רחובות מתוכננים לצד מבני מגורים ומוקדים ציבוריים.
בחלקו המזרחי והצפוני של התל נתגלו שרידים מתקופת הברזל 2 ועד לתקופה הביזנטית, אך בעיקר מן התקופות ההלניסטית והרומית.
עם תום החפירות בחלק זה, האתר נהרס כמעט כליל לקראת פיתוח אזור התעשייה חבל מודיעין.
חורבת חני (אל-בורג' אל-חנייה), ממוקמת מדרום ליער הכ"ח (יער קולה), בשטח אש שמורת טבע הדום השומרון, סמוך לציר שביל ישראל מקטע 21. האתר נחקר פעמים רבות במהלך השנים ונחשף בו מנזר וכנסייה (בה רצפת פסיפס) מהמאה ה-5. האתר ננטש בסוף המאה ה-8 או בראשית המאה ה-9.
נכון לסוף 2017, מתגוררים בשוהם 20,928 תושבים (מקום 100 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).
האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של 0.9%.
לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לשוהם דירוג של 9 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015–2016) היה 91.4%.
ביישוב פועלים 3 בתי ספר יסודיים ממלכתיים ("צוקים", "ניצנים" ו"רבין"), בית ספר יסודי ממלכתי הפועל בשיטת לימוד ייחודית הקרויה "קשת".
ובית ספר יסודי ממלכתי דתי אחד ("אבני החושן"); בית ספר על-יסודי ממלכתי בשם "יהלו"ם", תיכון "שוהם", תיכון אזורי של המועצה האזורית חבל מודיעין "אמית נחשון", תיכון דתי "שלהבת".
כמו כן פועלים גן חובה וכיתות א' עד ו' במסלול קשת המשולב לדתיים ולחילוניים, וכן בית הספר הדמוקרטי "שחף" לילדים מגילאי גן עד כיתה ט'.
אחוז הזכאים לבגרות בקרב תלמידי י"ב היה הגבוה ביותר מבין כל היישובים בארץ מספר פעמים במשך השנים.
ביישוב יש פעילות רחבה של תנועות נוער: 2 שבטי צופים – עמית, ראם (אשר מספר החניכים בהם עומד על כ-1,600), תנועת בני עקיבא, תנועת עוז, כנפיים של קרמבו, תנועת המד"צים, איגי - ארגון נוער גאה, נבחרות רובוטיקה מטעם אגודת First וחוגי סיירות של קק"ל.
תקציב החינוך ביישוב עומד על כמחצית מתקציב היישוב עצמו והוא אף מפעיל יחידת נוער (הבית הסגול).
קבוצת הכדורסל המקומית היא מכבי שוהם המשחקת בליגה הארצית.
למכבי שוהם יש קבוצות בכל הגילים.
גם היא משחקת בליגה הארצית.
ביישוב פועלת החברה עירונית לתרבות נוער וחוגי ספורט (ידועה כ"חמש" – חינוך משלים שהם).
היא אחראית לפעילויות המיועדות לגיל הרך, נוער, תרבות, ספורט ותחומים נוספים.
ביישוב מועדון אופניים ארצי מקצועי לרכיבת שטח וכביש.
ביישוב מתקיימים מגוון אירועים מדי שנה:
פסטיבל "מוזות בסוכות", בחול המועד סוכות.
"מרוץ שוהם", תחרות ריצה למקצוענים וחובבנים.
"המסע של שני" לזכר שני שמיר שנספתה באסון נחל צפית.
השווא העברי (בניקוד הטברני: סימן הניקוד " ְ") הוא כינוי כולל למספר תופעות בדקדוק המסורתי של השפה העברית: שני סוגי השווא העיקריים הם שווא נע, המתייחס לתנועה שנחטפה, כלומר התקצרה, ושווא נח, המתייחס להיעדר תנועה (עיצור שאחריו אין תנועה).
בנוסף לשווא הנע והנח קיימים גם שווא מרחף, המתייחס למקרה גבולי בין השווא הנע והנח , ושווא געיה, המייצג תנועה מלאה .
הגייתם של סוגי השוואים השונים השתנתה לאורך התקופות.
דוגמאות לאופני הגיית השווא בעברית ישראליתשוואים הנהגים כמו סגול (IPA: [e̞])שוואים שאינם נהגיםשווא נח*קִמַּטְתְּ [ki'mate̞t]הִתְמוֹטַטְתְּ [hitmo̞'tate̞t]קִפַּלְתְּ [ki'palt]הִתְקַפַּלְתְּ [hitka'palt]שווא נעשָׁדְדוּ [ʃade̞'du]לְאַט [le̞'at]שָׂרְדוּ [saʀ'du]זְמַן [z'man](*כל השוואים במילים "קִמַּטְתְּ" ו"הִתְמוֹטַטְתְּ" מסווגים על פי הדקדוק כנחים,למרות זאת השווא תחת האות ט' מבוטא בעברית ישראלית כמו סגול)
הקלדת השווא במערכות הפעלה שונות:
Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והאות ש
Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: בזמן ש־Caps Lock דלוק, לחיצה על Shift והסימן ; (נקודה ופסיק, בקצה השמאלי של שורת הספרות)
אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על האות ש
שווא נע מסמן תנועה שנחטפה.
בתקופת העברית הקלאסית (ואולי רק בתקופת הניקוד הטברני) תנועות שהיו מרוחקות מן הטעם הראשי במילה התקצרו ונהגו כתנועות קצרות יותר.
את התנועה המקורית אפשר לזהות בצורה היסודית, הבלתי נטויה של המילה, ולפעמים גם בצורת ההפסק של המילה.
למשל: במילה "יִשְׁמְעוּ" השווא שתחת האות מ' הוא שווא נע, ועל התנועה המקורית אפשר ללמוד מצורת היסוד יִשְמַע ומצורת ההפסק יִשְמָעוּ.
מבחינה דקדוקית מתנהג שווא נע כתנועה לכל דבר; למשל, אם אחרי שווא נע מופיע אחד מעיצורי בגדכפ"ת לא יוטל בו דגש קל.
הפייטנים שהשתמשו במשקל היתדות והתנועות התייחסו לעיצור המונע בשווא נע כ"חצי הברה" ולצירוף של חצי הברה כזו עם הברה רגילה קראו "יתד".
מבחינה זו אין הבדל גדול בין הגיית החטפים השונים להגיית השווא, וכנראה שהחטפים סומנו לשם הדגשה שמדובר בשווא נע ולא בשווא נח (לא רק בעיצורים גרוניים – ).
בהגייה הספרדית ביצעו את השווא הנע כתנועת , כמו סגול בעברית הישראלית, ואולי כתנועה קצרה במקצת יחסית להן; ביצוע זה התקבל גם בעברית הישראלית, אך בה משך התנועה זהה למשך תנועה רגילה.
ואולם בניגוד להגייה הספרדית, שבה היו מבוצעים כל השוואים הנעים, קיבלה העברית הישראלית את תכונתה של ההגייה האשכנזית, שבה רוב השוואים הנעים מבוצעים כאפס תנועה, ורק במקום שנוצר בעקבות כך צרור עיצורים שאינו מתאפשר על ידי הפונולוגיה של העברית הישראלית, מוכנסת תנועת סגול או תנועת פתח כדי לפרק את הצרור.
כך למשל במילה מְלוּכָה מבוצע השווא הנע שמתחת לאות מ' כסגול, משום שהפונולוגיה העברית החדשה אינה מאפשרת את הגייתו של צרור העיצורים בתחילת מילה; ולעומת זאת במילה שְמוּעָה השווא הנע שמתחת לאות ש' אינו מבוצע משום שצרור זה קביל בעברית החדשה.
למעשה, שווא נע תחת העיצורים השוטפים למנ"ר + י' בראש מילה לעולם לא יבוטא כחוסר תנועה ולעיתים שווא על אות שאחריה א' או ע', שווא שהאות שאחריו זהה לאות אותה הוא מניע ושווא שני מבין רצף שוואים גם יבוטא כמו סגול.
מדקדקי העברית בימי הביניים הציעו כללים שונים שמטרתם להקל על ההבחנה בין שווא נע לשווא נח.
מפורסמים במיוחד חמשת הכללים שהציע במאה ה-16 המדקדק ר' אליהו בחור.
הכללים משקפים את המציאות הפונולוגית, שבה שווא נח הוא אפס תנועה הבאה בסוף הברה, ושווא נע הוא תנועה חטופה הבאה באמצע הברה.
הכללים מדויקים בדרך כלל, בעיקר ביחס לדקדוק העברי המקובל, אך במקרא יש להם מספר חריגים (בעיקר לכלל החמישי, שלו יש חריגים רבים, ואף יש החולקים עליו לחלוטין).
להקלת הזיכרון סומנו הכללים בראשי תיבות המרמזים על הכלל:
שווא בראש מילה (א') הוא שווא נע.
השווא השני (ב') מבין רצף שוואים באמצע מילה הוא שווא נע.
שווא שאחרי תנועה גדולה (ג') בלתי מוטעמת הוא שווא נע.
שווא באות הדגושה בדגש חזק (ד') הוא שווא נע.
השווא המסמן את האות הראשונה מבין שתי אותיות זהות (הדומות – ה') רצופות הוא שווא נע.
המחקר מציג דעות שונות בשאלה אם בעברית המקראית שווא נע הוא פונמה בפני עצמה או שהוא גיוון אלופוני של התנועות, או, לחלופין, אלופון של השווא הנח.
ייתכן שהדבר משתנה במעמדים שונים שבהם נמצא השווא הנח.
בעברית הישראלית חוק החיטוף כבר אינו חל והשוואים הנעים הם ירושה היסטורית בלבד, הם מבוצעים בדרך כלל כאפס תנועה, וביצועם כתנועת הוא גיוון אלופוני מסיבות פונולוגיות בלבד, שמטרתו לפרק צרורות עיצורים שאינם קיימים בעברית המודרנית.
לשוואים נעים ונחים אין השפעה מובנית וישירה על ביצוע עיצורי בגדכפ"ת.
בכמה קטגוריות דקדוקיות בעברית מזדמן שווא שקשה לסווגו.
קטגוריות אלה הן בעיקר בציווי של בניין קל (כִּתְבִי, שִמְרוּ), צורת עתיד שיש בה עיצור גרוני (יַעַמְדוּ), צורת נסמך של המשקלים הסגוליים בריבוי (בִּגְדֵי־, מַלְכֵי־), ולאחר אותיות השימוש (בִּלְבָבִי, כִּכְתָבוֹ).
אפשר להציג את המקרים האלה כמצבים שבהם היו אמורים להופיע שני שוואים נעים בזה אחר זה, אולם השחזור הזה איננו מקובל על דעת כל חוקרי העברית.
לפי ההגדרה הבסיסית של שווא נע, שווא שמקורו בתנועה, הרי הוא שווא נע.
כך מסתבר גם מהעובדה שאותיות בג"ד כפ"ת שלאחריו אינן מקבלות דגש קל.
ואולם העובדה שהוא בא אחרי "תנועה קטנה", וכן הביצוע שלו כאפס תנועה גם בשיטת ההגייה הספרדית ואף בשיטת ההגייה התימנית, הקשו על סיווגו החד-משמעי כשווא נע.
בין מדקדקי העברית בימי הביניים וגם בין חוקרי העברית המקראית בעת החדשה, חלוקות הדעות באשר להגדרת שווא זה.
מוכרת ביותר הדעה שהעלה לראשונה המדקדק שלמה זלמן הנאו במאה ה-18, שרואה בו מהות פונולוגית בפני עצמה המכונה "שווא מרחף" או "שווא בינוני".
אולם סברה זו לא התקבלה במחקר המדעי: רוב המדקדקים המודרניים סבורים שזהו שווא נח לכל דבר, ומבחינה היסטורית מקורו בתנועה.
את ריפוי בג"ד כפ"ת שלאחריו מסבירים בהנחה, שבזמן התאפסות התנועה לא חלו חילופים נוספים אוטומטיים בתוך המילה בין ההגייה הפוצצת והחוככת של עיצורים אלה.
חיים רבין הציע שמבחינה פונולוגית הוא מייצג את אותה פונמה כמו השווא הנע, אך מבחינה פונטית הוא אלופון המבוצע כאפס תנועה, כלומר כשווא נח.
שווא נח מסמן עיצור שאין אחריו תנועה.
בסוף מילה הוא בדרך כלל איננו מסומן, למעט באות ך (סִפְרֵךְ), או באות ת של גוף שני נקבה (שָבַרְתְּ), או כשגם האות שלפניו מנוקדת בשווא (וַיַּרְדְּ) ובמספר מקרים נדירים נוספים.
בעיצורים גרוניים גם שווא נח עשוי להתגוון בתנועה חטופה הזהה לתנועה שלפניה, ואולם לכל הדעות אין כאן מעתק פונולוגי אלא רק הידמות פונטית: *יֶחְרַב > יֶחֱרַב.
במקרא ישנם גם מקרים נדירים יחסית ששוא נח מסומן כתנועה, ויש לכך עדות נוספת לקרבה בהגיית שווא נח ושווא נע בפי נקדני טבריה.
בניגוד לשווא הנע, שאינו קיים בערבית, שווא נח קיים גם בערבית ונקרא "סֻכּוּן".
שודדי התיבה האבודה הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה משנת 1981 בבימויו של סטיבן ספילברג, בהפקתו של ג'ורג' לוקאס ובכיכובו של האריסון פורד.
הסרט הראשון בסדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס, אם כי הוא שני מבחינה כרונולוגית.
נכון להיום, הסרט עדיין נחשב לאחד משוברי הקופות הגדולים של כל הזמנים וזכה להכרה רחבה ולשלל מועמדויות לפרסים.
הוא זכה בחמישה פרסי אוסקר (ביצוע אמנותי, עריכה, פסקול, אפקטים מיוחדים ועיבוד קול) ושבעה פרסי סאטורן (סרט הפנטזיה הטוב ביותר, שחקן ראשי, שחקנית ראשית, בימוי, כתיבה, פסקול ואפקטים מיוחדים).
בנוסף, הסרט זכה בפרס באפט"א בקטגוריית העיצוב האמנותי, פרס גראמי בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר וכן פרס הוגו בקטגוריית העיבוד הדרמטי הטוב ביותר.
הצלחת הסרט הובילה להפקתם של ארבעה סרטי המשך – "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984), "אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון" (1989), "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח" (2008) ו"אינדיאנה ג'ונס וחוגת הגורל" (2023).
הסרט נבחר למקום השני ברשימת 500 הסרטים הגדולים של כל הזמנים, לפי מגזין אמפייר.
בשנת 1999 הוא נכלל בספריית הקונגרס של ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשל חשיבותו התרבותית, ההיסטורית והאמנותית.
הסרט זכה לביקורות טובות ולציון של 95% באתר Rotten Tomatoes.
ד"ר הנרי "אינדיאנה" וולטון ג'ונס ג'וניור (האריסון פורד) הוא ארכאולוג ומרצה להיסטוריה בקולג' בארנט.
במקביל לעבודתו העיונית באוניברסיטה, נוסע ג'ונס ברחבי העולם במסעות אחר פריטים ארכאולוגיים שונים בשליחות האוניברסיטה ואחרים.
בתחילת הסרט, המתרחש בשנת 1936, נראה ג'ונס בלווית שלושה מדריכים צועד בג'ונגלים של דרום אמריקה ומגיע למקדש עתיק בו מצוי פסלון מוזהב.
לאחר שהצליח להתגבר על המלכודות במקום, ועם נטישתם ובגידתם של מלוויו, הוא ועוזרו שנותר נכנסים אל המקדש.
ג'ונס מצליח להניח את ידיו על הפסל אך העוזר לוקח ממנו את הפסל והשוט (מה שמקשה על ג'ונס לברוח) אך הוא מצליח לקפוץ לצדו השני של תהום קטנה, לוקח את הפסל מגופתו של העוזר שנהרג במלכודת ובורח עמו מהמקדש.
ביציאה מהמקדש הוא פוגש ארכאולוג צרפתי יריב בשם בֶלוק (Belloq) אשר המתין לו עם צבא ילידים קטן.
בלוק לוקח את הפסל, אבל ג'ונס מצליח לברוח ממנו במטוס ים קטן שהוכן מבעוד מועד.
מאוחר יותר, בקולג' בו מלמד ג'ונס, פוגשים אותו שני קצינים מהמודיעין הצבאי האמריקאי, מספרים לו על תקשורת נאצית שיורטה ומסיקים שהנאצים מנסים להניח את ידיהם על ארון הברית מתוך הנחה שיוכלו לנצל את כוחו האלוהי כנשק כנגד בעלות הברית.
בסיום שיחה זו, מחליט ג'ונס לנסות להקדים את הנאצים ולחפש את ארון הברית בעצמו.
ראשית, נוסע ג'ונס לנפאל על מנת לפגוש את מורו, פרופסור רייבנווד, אשר התמחה בתאוריות ביחס למיקומו של ארון הברית.
בהגיעו לנפאל, מוצא ג'ונס את בתו, מריון רייבנווד, ומגלה שהפרופסור נפטר.
מריון מחזיקה במדליון אשר יאפשר את מציאת ארון הברית, אך אינה ששה לתת אותו לאינדיאנה ג'ונס גם בעבור תשלום, ואומרת לו שתחשוב על כך ומבקשת ממנו שיחזור אליה ביום המחרת.
זמן קצר לאחר יציאתו של ג'ונס, מגיע סוכן נאצי סאדיסט בשם טוט אל מריון, ומבקש ממנה את המדליון.
כאשר מריון מסרבת, מחליט טוט לקחת ממנה את המדליון בכוח, אך אינדיאנה ג'ונס נכנס לחדר בדיוק בזמן כדי להציל את מריון, ולהבריח את טוט ועוזריו מהמקום.
במהלך המאבק עולה בית המרזח שבבעלות מריון באש והיא מחליטה להצטרף לג'ונס בחיפושיו, עכשיו כשנותרה מחוסרת בית.
משם ממשיך ג'ונס לקהיר שם הוא נעזר בחברו סאלאח (ג'ון ריס-דייוויס) בחיפושיו אחר ארון הברית ובמאבקו אחר הנאצים הרודפים אחריו ומחפשים גם הם את הארון.
בקהיר הנאצים תופסים את מריון ומזייפים את מותה אך למעשה כולאים אותה.
ג'ונס מתגנב לאתר החפירות של הנאצים ובעזרת המדליון מצליח לאתר את המיקום המדויק של ארון הברית.
הוא מוצא את האוהל בו מוחזקת מריון ומגלה שהיא עדיין בחיים.
כדי לא לעורר את חשד הנאצים שאכן הוא נמצא באתר החפירות ומצא את מיקום ארון הברית, ג'ונס לא משחרר אותה.
ג'ונס מגייס קבוצה של חופרים ומורה להם לחפור במיקום בו נמצא ארון הברית.
החפירה חושפת מקדש תת-קרקעי מלא בנחשי אפעה (אחד מפחדיו הגדולים ביותר של ג'ונס).
בעזרת חבל מורד ג'ונס אל המקדש, מצליח למצוא את התיבה ומעלה אותה אל פני הקרקע.
הנאצים שבאתר מזהים מרחוק את התגלית ומגיעים למקום, לוקחים את התיבה, זורקים את מריון אל תוך המקדש ומשאירים אותה יחד עם ג'ונס ללא כל אפשרות להימלט.
בעזרת כישוריו, ג'ונס מוצא באחד מקירות המקדש פרצה ומצליח להוציא אותו ואת מריון דרכה.
הנאצים מתכננים להעלות את התיבה למטוס שייקח אותה לגרמניה.
ג'ונס ומריון משבשים להם את התוכנית וגורמים לפיצוץ של המטוס.
הנאצים במהירות מעלים את התיבה למשאית ובורחים איתה.
ג'ונס במאבק ארוך וקשה מצליח לגנוב להם את המשאית עם התיבה ולהתחמק מהם.
סלאח מסדר לג'ונס להצטרף למכר שלו שייקח אותו ואת התיבה בספינתו לאנגליה.
בבוקר למחרת הנאצים עוצרים את הספינה, לוקחים את התיבה לצוללת וחוטפים שוב את מריון.
ללא ידיעתם ג'ונס מצליח לעלות על הצוללת.
הנאצים מגיעים לחוף ורוצים לבחון את התיבה לפני שמציגים אותה בפני אדולף היטלר.
ג'ונס חושף עצמו ומאיים לפוצץ את התיבה בעזרת משגר טילים אולם הארכאולוג בלוק יודע שהוא משקר וכארכאולוג הוא סקרן לראות בעצמו את כוחות התיבה ולא יפוצץ אותה.
ג'ונס נכנע ונקשר יחד עם מריון לעמוד.
הנאצים מחליטים לפתוח את התיבה ולראות את כוחה.
ג'ונס מזהיר את מריון שהיא חייבת לסגור את עיניה.
בעוד הנאצים מתרשמים מיופייה של התיבה, יוצאות ממנה לפתע רוחות (הנראות כנשמות או כמלאכים) שמשנות את מראיהן לשטניות.
הרוחות מכווצות את פניו של דיטריך, שורפות את פניו של טוט עד שנמסות ואת פניו של בלוק הן מפוצצות.
כל שאר החיילים הנאצים, שהסתכלו אל תוך התיבה נשרפו גם הם.
האש עולה לשמים ומורידה ברק שסוגר את התיבה.
רק לאחר שהרגישו שהסכנה חלפה, ג'ונס ומריון פוקחים את עיניהם ולוקחים את התיבה חזרה לוושינגטון.
צבא ארצות הברית לוקח את התיבה ונאמר לג'ונס שהיא תהיה במקום בטוח ותיחקר על ידי האנשים הטובים ביותר.
במציאות רואים שהתיבה נסגרה בתוך ארגז עץ שעליה נכתב "סודי ביותר" והיא מאוחסנת באזור 51 יחד עם תיבות רבות אחרות.
האריסון פורד – ד"ר הנרי "אינדיאנה" ג'ונס ג'וניור, ארכאולוג ומרצה להיסטוריה בקולג' בארנט, ובמקביל לעבודתו באוניברסיטה, ג'ונס נשלח מדי פעם למסעות ברחבי העולם אחר פריטים ארכאולוגיים שונים בשליחות האוניברסיטה או אחרים, הגיבור הראשי של הסרט והדמות המרכזית.
קארן אלן – מריון רייבנווד, בתו של פרופסור אבנר רייבנווד, מורו של ג'ונס שנפטר.
היא מחזיקה במדליון שיאפשר למצוא את ארון הברית.
בסוף הסרט היא הופכת למושא אהבתו של ג'ונס ואפילו לאשתו בסרט הרביעי.
ג'ון ריס-דייוויס – סאלח, החופר הטוב ביותר בקהיר, שנשכר בידי הנאצים כדי לעזור להם למצוא את הארון אך בוגד בהם והופך לחברו הטוב ביותר של ג'ונס.
דנהולם אליוט – ד"ר מרקוס ברודי, חברו הטוב ביותר של אביו של ג'ונס וחברו הקרוב ביותר אל בנו שאחראי על המסע בחיפוש אחר ארון הברית.
וולף קהלר – קולונל דיטריך, קצין נאצי חסר רחמים שמנהיג את מבצע החיפוש אחר הארון, אבל עד מהרה הוא נהרג בידי כוחותיו העל-טבעיים של הארון בעת פתיחתו, דיטריך הוא הנבל השלישי של הסרט.
רונלד לייסי – מייג'ור ארנולד טוט, חוקר נאצי של הגסטפו אכזרי ביותר וחסר רחמים שמנסה לענות את מריון שעוזר לדיטריך במבצע החיפוש אחרי הארון ונהרג בידי כוחותיו של הארון, טוט הוא הנבל המשני של הסרט.
פול פרימן – רנה בלוק, אויבו המושבע של ג'ונס, בלוק הוא גם ארכאולוג שמחפש אחר הארון עם דיטריך וטוט שעובד למען הנאצים.
הוא ניסה לפתוח את הארון לפני היטלר תוך שהוא לובש בגדי כהן גדול יהודי ונכשל כי נהרג גם הוא בידי כוחות הארון.
בלוק הוא הנבל הראשי של הסרט.
הסרט זכה לביקורות חיוביות והיווה השראה לשלל סרטים ובמאים.
הסרט קיבל דירוג של 95% מתוך 100 ב-Rotten tomatoes.
נכון ל-2024 הסרט נמצא במקום ה-59 ברשימת הסרטים עם הדירוג הגבוה בין משתמשי אתר IMDb.
את המוזיקה לסרט כתב והלחין ג'ון ויליאמס.
שודדי התיבה האבודה: מהדורת דלוקס
שווא הוא תנועה מרכזית חצי-סגורה בלתי-מעוגלת.
מקור המונח במילה העברית "שְׁוָא".
סמל ה-IPA לתנועה הוא /ə/, מעין E קטנה הפוכה.
בכמה שפות קיים סימן מיוחד לציון השווא הפונטי:
ככל הנראה, לא הייתה זו הגייתו של השווא העברי מעולם.
האות 'e' במילים Taken [tʰeɪkənˈ] ו-The [ðə] (לפני עיצור)
שֹׁהַם (אוניקס) היא אבן חן שהיא סוג של כלקדון - קוורץ בעל גבישים זעירים ("קריפטוקריסטלים" – גבישים מוצפנים).
את האוניקס נוהגים לחתוך כקבושון, או כחרוזים, והוא משמש גם להכנת תכשיטים כקמאו (חריתה המשאירה דמות בולטת מפני האבן) וכאינטגליו (יצירת הדמות בנגטיב, ההפך מקמאו), כאשר הפסים מבליטים את הדמות יחסית לרקע.
אוניקס מתאפיינת במבנה בצורת רצועות בעלות צבעים מגוונים, החל בלבן וכלה בכמעט כל צבע (למעט כמה גוונים, כמו סגול או כחול).
רוב דגימות האוניקס הנפוצות מכילות פסים מתחלפים של לבן, חום ושחום.
אוניקס שחור לחלוטין נפוץ למדי וייתכן כי הוא הסוג המפורסם ביותר, אך אינו נפוץ כמו אוניקס בעל פסים צבעוניים.
מקור המילה אוניקס מיוונית ופירושה "ציפורן".
הסבר אחד מנסה לקשור בין ציפורן צבועה באדום שבה רואים לעיתים פסים לבנים, והסבר אחר קושר את השם לאגדה על פיה גזר ארוס את ציפורני אפרודיטה הישנה וטמן אותם בחול והם הפכו לאוניקס.
באוניקס נעשה שימוש במצרים העתיקה כבר בשושלת השנייה על מנת לייצר קערות וחפצי קדרות.
סרדוניקס הוא אחד מסוגי האוניקס שבו הרצועות הצבעוניות הם בגוונים של אבן החן "סרד" (גוונים של אדום) במקום שחור.
שימוש בסרדוניקס מופיע באמנות של התרבות המינואית של כרתים, בייחוד מהחפירות הארכאולוגיות שנעשו בקנוסוס.
אוניקס היה מוכר ליוונים ולרומאים הקדמונים
קיימת סברה כי האבן שוהם המופיעה באבני החושן היא סוג של אוניקס.
באמונה העממית נעשה לעיתים שימוש באוניקס כאמצעי בקללות מכל הסוגים, בייחוד בעלי אופי מיני.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אוניקס היא אבן ההולדת התחליפית של חודש פברואר, וסרדוניקס היא אבן ההולדת החלופית של חודש אוגוסט.
אגדה אורבנית טוענת שהמתכננים של בניין ספריית כתבי היד והספרים הנדירים על שם ביינקה באוניברסיטת ייל התכוונו לחפות אותו באוניקס ירוק, אבל מכיוון שלא הצליחו לאתר בעולם כמות כזו של אוניקס ירוק נעשה שימוש בשיש כתחליף.
השם שוהם לא משמש לשיווק חומרים שאינם שוהם, אולם תחת הכינוי אוניקס משווקים חומרים נוספים שאותם מעבדים או מינרלים אחרים שאותם חותכים, כדוגמת המינרל הקרבונטי קלציט המצוי במקסיקו, בפקיסטן ובמקומות אחרים.
בהשוואה לאוניקס אמיתי, מינרל זה רך ומכיוון שהוא נפוץ הרבה יותר, הוא גם זול ממנו.
חפצים רבים המשווקים כ"אוניקס" הנמכרים כיום מורכבים למעשה מקלציט.
- ישנו שימוש נרחב בשם "אוניקס" ככינוי לחומרים תעשייתיים טחונים ומעובדים שמשמשים כחומרי חיפוי וריצוף בבניית מטבחים וכן לריצוף וחיפוי קירות נוספים בבית.
מלכתחילה שיווקו את החומרים האלו בכינוי marble onyx, אבל כיום מכנים אותם onyx אף על פי שמדובר בחומרים תעשייתיים מעובדים.
שֹׁהַם היא האבן הרביעית בטור השני בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבטי בני יוסף: לשבט מנשה ולשבט אפרים.
כמו כן היו שתי אבני שוהם גדולות, על כתפות האפוד, ועליהן חקוקים שמות שבטי ישראל.
מאחר שאין במקורות פרטים מזהים של אבני החושן, הרי שאין לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה.
זיהויה של השהם שנוי במחלוקת מאז התרגומים הראשונים.
תרגום אונקלוס מתרגם בורלא, וכנראה הכוונה לבריל.
תרגום השבעים מתרגם הופעות שונות של המילה שהם בתרגומים שונים.
השהם של החושן מתורגם כבריליון והשהם של האפוד כאיזמרגד.
גם יוסף בן מתתיהו בחר בבריליון כתרגום לשהם.
תרגומים רבים מזהים את האבן עם כריזופראס, מלכיט או סימופאן שהוא סוג של כריזובריל המכונה עין החתול.
תרגומים אחרים מתקופות שונות מציעים שמות רבים לזיהוי שהם: אזמרגד, סרדוניקס, אוניקס וקרנליאן.
מבחינה אטימולוגית דומה השהם לסַמְטוּ האכדית (Samtu) שהיא אבן אדומה (אולי קרנליאן), ולסוֹם האתיופית.
תרגום המלך ג'יימס גורס אוניקס.
גם בתרגום התנ"ך של ה-Jewish Publication Society of America משנת 1917 מופיעה אוניקס כתרגום לשהם.
האקדמיה ללשון העברית בחרה בתרגום שהם לאקוומרין (סוג של בריל).
עם זאת, התרגום המקובל הוא אוניקס.
על פי פירושו של מהר"ל למובא בתלמוד הבבלי (בבא בתרא, ע"ה, א'), בספרו "נצח ישראל" (נ"א), הגוון של שהם דומה למים, "ומורה על חסד וטוב", מה שתומך בדעה של האקדמיה ללשון העברית.
מכון המקדש זיהו את האבן עם אגט שחור.
אבני חן ומינרלים המיוחסים לשהם
בישראל, שוהה בלתי חוקי (בראשי תיבות: שב"ח) הוא מי שנמצא בתחומי המדינה בלא שיש בידיו היתר לכך.
אף שהביטוי יכול להתייחס לאזרח של כל מדינה באשר היא, השימוש בו מתייחס בעיקר כלפי [[פלסטינים]] תושבי הגדה המערבית ועזה.