tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעניין זה, הסרגל והמחוגה אינם הכלים הפיזיים המשמשים בשרטוט, אלא הפשטות גאומטריות, המממשות את שלוש האקסיומות הראשונות מבין חמש האקסיומות של אוקלידס בספרו "יסודות":
הסרגל הגאומטרי הוא כלי, המאפשר יצירת קו ישר או קטע ארוך כרצוננו, העובר דרך שתי נקודות נתונות.
הסרגל אינו מכויל ואינו בעל יכולת מדידה (לא מסומנות עליו שנתות, המציינות יחידות אורך), וההנחה היא שאי-אפשר ליצור עם הסרגל לבדו שני ישרים מקבילים במרחק נתון זה מזה.
המחוגה הגאומטרית מאפשרת להתוות מעגל, שמרכזו הוא נקודה נתונה, ורדיוסו נתון או שווה למרחק בינה לבין נקודה אחרת.
אוינופידיס היה הראשון שהתחיל לחקור את הנושא.
סרגל ומחוגה מאפשרים לבצע שתי פעולות יסודיות:
ניתן לבנות בעזרת הסרגל והמחוגה בניות רבות ומגוונות.
בניית אנך אמצעי לקטע: משרטטים שני מעגלים שמרכזיהם קצות הקטע ורדיוסיהם גדולים מאורך חצי הקטע ושווים זה לזה.
מעבירים ישר דרך נקודות החיתוך של המעגלים וזהו האנך האמצעי.
בניית אנך לישר דרך נקודה נתונה על הישר או מחוצה לו: משרטטים מעגל שמרכזו הנקודה הנתונה והוא חותך את הישר.
האנך האמצעי לקטע שנקודות החיתוך מקצות הוא האנך המבוקש.
העברת ישר מקביל לישר נתון, דרך נקודה שמחוץ לישר: מעבירים אנך לישר דרך הנקודה, ולאחר מכן אנך נוסף לאנך דרך הנקודה.
הקצאת קטע על ישר (כלומר - מציאת נקודה על ישר L שמרחקה מנקודה A שעל הישר שווה למרחק בין שתי נקודות C ו- D)
הקצאת זווית (כלומר, בהינתן הנקודות A,B,C,D,E, מציאת נקודה X כך שהזווית ABX שווה לזווית CDE)
בניית חוצה זווית (כלומר חלוקת זווית נתונה לשתי זוויות שוות): מעבירים מעגל כלשהו שמרכזו בקודקוד הזווית, מחברים את נקודות החיתוך של המעגל עם שוקי הזווית ומעבירים לקטע שנוצר אנך אמצעי.
בניית משולש שנתונים אורכי צלעותיו: משרטטים את אחת הצלעות, ומעבירים שני מעגלים שמרכזיהם בקצות הצלע ורדיוסיהם שווים לאורך שתי הצלעות האחרות.
מחברים את קצות הקטע עם אחת מנקודות החיתוך של המעגלים ונוצר המשולש המבוקש.
בניית מעגל חוסם למשולש (כלומר מעגל העובר דרך שלושת קודקודי המשולש): בונים אנכים אמצעיים לשתיים מצלעות המשולש.
נקודת החיתוך שלהם היא מרכז המעגל, ומרחקה מהקודקודים זהו הרדיוס.
בניית מעגל חסום במשולש (כלומר מעגל המשיק לכל צלעות המשולש): בונים חוצי זווית לשתיים מזוויות המשולש.
נקודת החיתוך שלהם היא מרכז המעגל.
בונים ממנה אנך לאחת הצלעות ואורכו הוא רדיוס המעגל.
פעולות נפוצות נוספות הן: חיבור וחיסור של אורכי קטעים, כפל וחילוק שלהם במספרים רציונליים, חיבור וחיסור זוויות ועוד.
פרט לבעיות הקלות שנמנו בסעיף הקודם, בעיות בנייה היו אחד הכוחות שהניעו את התקדמות הגאומטריה לאורך השנים.
בין הבעיות הנודעות יותר נמנות:
בעיית אפולוניוס: להעביר מעגל שישיק לשלושה מעגלים נתונים.
בעיה זו הוצגה על ידי אפולוניוס מפרגה, 260-170 לפני הספירה, שספרו "חתכי חרוט" פרץ דרכים חדשות בגאומטריה שמעבר לישרים ומעגלים.
אפולוניוס פתר, ככל-הנראה, את הבעיה, אלא שפתרונו (בספר De Tactionbus) אבד.
הבעיה נפתרה על ידי פרנסואה וייט, המתמטיקאי הצרפתי בן המאה השש-עשרה, ואחר-כך, בדרכים פשוטות יותר, על ידי אחרים, בהם על ידי גאוס.
בעיית הביליארד של אל-חסן: לחסום משולש שווה-צלעות במעגל נתון, באופן ששתיים מצלעות המשולש יעברו דרך נקודות נתונות.
הבעיה הוצגה על ידי המתמטיקאי הערבי אבן אל-היית'ם, שחי בין השנים 965 ל-1039, לערך, וכתב ספר חשוב באופטיקה.
בעיה זו אפשר לנסח גם כך: מצא, על מעגל נתון, את הנקודה שסכום מרחקיה משתי נקודות נתונות הוא הקטן ביותר.
את הבעיה פתר אל-חסן, עקרונית, על ידי חיתוך המעגל הנתון עם היפרבולה מתאימה.
בעיית קסטיליון, המבקשת להעביר משולש החסום במעגל נתון דרך שלוש נקודות נתונות.
הבעיה הוצגה על ידי גבריאל קרמר, ונפתרה ב-1776 על ידי G.F.
Salvemini, שנטל לעצמו את השם קסטיליון על-שם מקום הולדתו בעיירה קסטיליון פלורנטינו שבחבל טוסקנה.
בעיית מלפאטי: לשרטט במשולש נתון, שלושה מעגלים שיהיו משיקים לצלעות המשולש ומשיקים זה לזה.
את הבעיה הציג ופתר המתמטיקאי האיטלקי ג'אן פרנצ'סקו מלפאטי , 1731-1807.
בעיית מונג: בהינתן שלושה מעגלים, למצוא מעגל החוצה את שלושתם בניצב.
בעיה זו הוצגה על ידי הצרפתי Monge, 1746-1818. כדי לפתור בעיה זו, הראה מונג שהמקום הגאומטרי של מרכזי המעגלים החוצים בניצב שני מעגלים נתונים, הוא קו ישר.
כל ארבע הבעיות הוכחו כבלתי פתירות, באמצעות יישום אלמנטרי של התורה המתמטית העוסקת בהרחבת שדות.
כדי לבנות מצולע משוכלל בן n צלעות, צריך לבנות את הזווית בת מעלות, כלומר לבנות קטע שאורכו .
מספר זה נמצא בתוך שדה ההרחבה מעל הרציונליים של שורש היחידה מסדר n, המכונה גם השדה הציקלוטומי ה-n-י.
גאוס הוכיח באמצעות השיטות של תורת גלואה ומחקריו על שורשי יחידה, שאפשר לבנות מצולעים משוכללים שמספר הצלעות שלהם הוא מכפלה של חזקת 2 וראשוני פרמה שונים.
בפרט אפשר לבנות את המצולע המשוכלל בן 17 צלעות (גאוס הציג בנייה אלגברית מפורשת למצולע כזה ב-1801), ואת המצולע המשוכלל בן 65,537 צלעות.
לעומת זאת, לא ניתן לבנות את המצולע המשוכלל בן 9 צלעות (משום שזה יצריך בניית זווית של 20 מעלות, בנייה שאינה אפשרית בסרגל ומחוגה).
אם נתון קטע היחידה, כלומר קטע שאורכו 1, אז ניתן להגדיר "מספר חיובי הניתן לבנייה".
כיוון שאפשר לחבר קטעים, אפשר לקבל כל מספר טבעי.
ניתן גם לבצע פעולות נוספות:
כדי לכפול קטעים u ו-v, יש לבנות את הקטע OA שאורכו 1, ו-AC שאורכו u באופן ששלוש הנקודות על אותו ישר.
אחר כך בונים OB שאורכו v כך ש-B לא על אותו ישר.
בונים מ-C ישר מקביל ל-AB וקוראים לנקודת החיתוך שלהם D.
על פי משפט תאלס מתקיים:
, כלומר ומכאן BD=uv כמבוקש.
כדי לחלק קטעים יש למצוא מספר הופכי, כלומר אם נתון u יש למצוא את .
ניתן לעשות זאת באותה דרך, כאשר הפעם בונים כך ש-OA=u, AC=1 ו-OB=1 ואז: ומכאן BD=1\u כמבוקש.
מה שהוסבר עד כה מספיק כדי לבנות כל מספר רציונלי חיובי.
פעולה נוספת שניתן לעשות היא הוצאת שורש ריבועי.
כדי לעשות זאת יש לבנות קטע AB באורך a (ממנו רוצים להוציא שורש) וקטע BC שאורכו 1 כך ששני הקטעים על אותו ישר.
לאחר מכן לבנות מעגל שקוטרו AC, ואז לבנות אנך ל-AC מהנקודה B ולקרוא לנקודת החיתוך שלו עם המעגל D.
מתקיים , ולכן על פי תכונות דמיון משולשים מתקיים או ומכאן כמבוקש.
לאחר שנתונות זוג נקודות, להן אפשר להתייחס כנקודות 0 ו- 1, מגדירים מספר מרוכב כנקודה שהוא מציין על המישור המרוכב.
קבוצת המספרים הניתנים לבנייה בצורה כזאת מהווים שדה הנקרא שדה המספרים הניתנים לבנייה.
ניתן לבנות מספר a+bi אם ורק אם ניתן לבנות את |a| ואת |b|, אותם בונים כמוסבר לעיל.
למספרים הניתנים לבנייה תכונות נוספות.
כך למשל, מספר ניתן לבנייה אם ורק אם הוא שייך לשדה הנמצא בקצה של מגדל הרחבות ריבועיות (הרחבות מממד 2) של שדה המספרים הרציונליים.
אף על פי שבבעיות הבנייה הקלאסיות מקובל היה להשתמש בשני הכלים, הסרגל והמחוגה, ידוע שאפשר להסתפק בהרבה פחות.
כבר ב-1759 עסק ד'אלמבר בפתרון בעיות בנייה בסרגל בלבד.
באותה עת הציע ז'אן-ויקטור פונסלה; 1867-1788) שהוספת מעגל אחד קבוע במישור (יחד עם המרכז של אותו מעגל), די בה כדי לאפשר לסרגל לפתור כל בעיית בנייה במחוגה וסרגל.
ניתן להגדיר עקום שלישי זווית , ובעזרתו, באמצעות סרגל ומחוגה, לחלק זוויות ל-3 חלקים שווים.
הבניין הדקדוקי הוא תבנית דקדוקית במערכת הפועל של השפה העברית ושאר השפות השמיות.
לדוגמה, בעברית קיימים שבעה בניינים: פעל ונפעל, פיעל ופועל, הפעיל והופעל, וכן התפעל.
זהו מרכיב מרכזי במערכת הנטייה של הפועל, הקובע משמעות על סוג הפעולה.
לדוגמה, בחירת הבניין קובעת אם הפעולה נעשית בידי העושה (פעיל: בשפה העברית בבנייני פעל, פיעל, הפעיל והתפעל) או נעשית עליו (סביל, בשפה העברית בבנייני נפעל, הופעל ופוּעל) וכן אם זו פעולה נמשכת או חוזרת (בעברית: בניין התפעל) פעולה בעוצמה גבוהה (אינטנסיבית), גרימה, או פעולה בכוונה תחילה (בעברית בבנייני פיעל ופוּעל).
קיימות משמעויות נוספות ובניינים נוספים בשפות האחרות.
הטיה: את השורש המשובץ בבניין ניתן להטות לזמן (עבר, עתיד, בינוני-הווה וציווי), לגוף (ראשון-מְדַבֵּר, שני-נוכח, ושלישי-נסתר), למין (זכר ונקבה) ולמספר (יחיד, רבים וזוג).
בשפה העברית ובשפות שמיות נוספות, לכל בניין תבנית ידועה וקבועה להטיית השורש לפי שאר גורמי ההטיה.
לדוגמה, בשפה העברית בניין התפעל עם השורשים גנ"ב או כת"ב יוצרים התגנבתי והתכתבתי – עבור מְדַבֵּר יחיד בעבר, ויוצרים יתגנבו ויתכתבו עבור נסתרים רבים בעתיד.
לעומת זאת עבור אותן ההטיות, תבנית בניין נפעל יוצר נגנבתי ונכתבתי ובהטיה לגוף שלישי (נסתרים) רבים בעתיד: יגנבו ויכתבו.
שוני צורני בין בניינים יכול להיות שוני בתנועות בלבד הקרוי שוני פנימי, או תוספות של עיצורים הקרוי שוני חיצוני.
לדוגמה ההבדל בין הצורה שמר בבניין קל, לצורה שוּמר בבניין פועל, שניהם בהטיית יחיד נסתר בעבר, הוא שוני פנימי.
לעומת זאת באותה הטיה, בבניין התפעל הפועל ישתנה ל"השתמר", בתוספת אותיות.
אופן זה של שינוי הצורן (שינוי המורפמות) בבניינים, בו השורש משנה את צורתו המקורית שאינה משתמרת, נקרא תצורת שזירה והתוצר צורן שזור (או: מורפמה שזורה).
זאת לעומת תצורה קווית המתקבלת מהמשקל במערכת השם, שבה לעיתים השורש שומר על צורתו המקורית ורק מתווספת תחילית או סופית, לדוגמה "שחק" ההופך לשחקן במשקל קטלן עבור בעלי מקצוע כשהשורש שומר על צורתו.
לכל בניין בשפה העברית, בדרך כלל יש משמעות לגבי אופן הפעולה – פעיל (אקטיבי) או סביל (פסיבי), לגבי ביצוע הפעולה – פעולה רגילה או פעולה בעוצמה רבה או מתוך כוונה תחילה, ולגבי המשכיות הפעולה – פעולה מיידית לעומת פעולה חוזרת או נמשכת.
הפעילים הם בניין קל (פעל), פיעל והפעיל.
הסבילים הם בניין נפעל, פוּעל והופעל.
הפעולה הנמשכת או החוזרת מיוצגת בבניין התפעל.
פעולות בכוונה או בעוצמה רבה מיוצגת בפיעל (באופן פעיל-אקטיבי) ובפּוּעל (באופן סביל-פסיבי), שבהם הפועל מסמן פעולה על הנושא בעצמה רבה או בכוונה תחילה.
בין זוגות הבניינים "הפעיל" ו"הֻפעל" וכן "פִּעֵל" ו"פֻּעַל" יש רמז צורני על ידי שינוי הניקוד בלבד, הקובע שהראשון מבין כל זוג הוא פעיל – הנושא פועל על המושא, בעוד השני סביל - והפעולה נעשית על הנושא.
ממצאים לשוניים מורים לחוקרי תולדות הלשון שבעבר היה צמד דומה לבניין הקל פעל, אך הזוג הסביל הוחלף בהשפעת הארמית העתיקה בבניין נפעל שבו הרמז הצורני הוא תוספת נו"ן בתחילת המילה.
בשפות רבות שאינן שמיות, ישנה סדרה של תוספות (צורני גזירה) שאפשר להוסיף לפועל אחד, כדי להפוך אותו לפועל אחר, בעל משמעות אחרת.
דוגמאות מאנגלית: He operates, פירושו "הוא פועל" ולעומת זאת He cooperates, פירושו "הוא משתף פעולה".
He locks, פירושו "הוא נועל" ולעומת זאת He unlocks, פירושו "הוא משחרר נעילה".
דוגמה מצרפתית: il marie, פירושו "הוא מחתן" ולעומת זאת il se-marie, פירושו "הוא מתחתן".
בשתי השפות גם יחד, קיימת גם התוספת re, בתחילת פועל, המוסיפה למשמעות הפועל את רעיון החזרתיות.
מעצם קיומן של תוספות כאלו, התפתחה מערכת הבניינים של השפות השמיות.
מאפיינים של בניינים במערכת הפועל של שפות שמיות
במערכת הבניינים של השפות השמיות, מתבטא השוני בין בניין לבניין בשוני בתנועות הפועל (הפעיל – הופעל), לעומת רבות מן השפות הלא שמיות, בהן השוני מתבטא בתוספת.
עקב תבנית הבניין ניתן למצוא לכל הפעלים תבנית אחידה של תנועות, כשרק השורש העיצורי מבדיל בין הפעלים.
כלומר "כל הפעלים נשמעים דומים".
בשפות לא שמיות קשה למצוא קשר בין התנועות הנשמעות במילת פועל אחת לעומת מילות פועל אחרות.
לדוגמה, קשה למצוא קשר בין התנועות של כל הפעלים באנגלית או בצרפתית, שמתחילים בתחילית re.
מאפיין נוסף של השפות השמיות בעקבות הבניין הוא ריבוי מילות פועל שונות לכל הטיה, וריבוי פעלים בכלל, כתוצאה מהקלות של הפיכת כל שם עצם לפועל על ידי הטייתו עם תבנית הבניין.
שינוי הצורה בין בניין לבניין על ידי שינוי תנועות בלבד הוא פיתוח מאוחר, שלא היה קיים כלל בפרוטו-שמית, השפה המשוחזרת בידי החוקרים כאֵם השפות השמיות.
בשפה הקדומה היו בנייני פועל רבים וביניהם גם כפילות של צורות בניין שלהם משמעות דומה למרות צורתם השונה.
עם זאת, כל הבניינים בשפה הפרוטו-שמית נוצרו בהוספת עיצורים או בהכפלת עיצורים (דגש חזק בעברית או שאדה בערבית) של בניינים קודמים.
לא היו בה את הבניינים ה"פנימיים" (דוגמת הבניינים בעברית: הֻפְעַל ופֻּעַל ובערבית فَاعَلَ – פאעל) ואלו הם בניינים חדשים שהתפתחו בשפות המאוחרות בלבד.
כך גם צורתו המקורית של פיעל הייתה פָּעַל, אך עם דגש חזק בע' הפועל בעוד הבניין הקל הושמע בלא דגש, גם בהגאים חותכים כמו אלו מאותיות בג"ד כפ"ת.
בשפה הפרוטו-שמית, טרם הבניינים, היו מלכתחילה רק שלוש תנועות אַ, אִי, ואוּ (A, I, U), ושינוי תנועותיו של פועל, שימש בשפה זו לשינוי תצורת זמן וליצירת צורת הציווי.
כך, כל הפעלים כולם, היו בעלי אחידות תנועות, ומכאן, עם התפתחות הבניינים, התפתחה אחידות התנועות של הפעלים שבתוך כל בניין ובניין (אך שוני התנועות בין בניין לבניין).
לדעת חוקרים הסיבה להתפתחות הבניין בשפות השמיות, נעוץ בזה, שהשפות העתיקות במזרח התיכון, גם השפות השמיות וגם אלו האחרות, היו שפות צירופיות.
הדוברים בשפות אלו העדיפו ככלל ליצור מילים בעזרת צירופי מילים וחלקי מילים.
כשם, שכינויי השייכות בשפות השמיות הן תוספות לשמות העצם ומיליות יחס רבות הן תוספות למילים וגם צורות הריבוי וההטיה לנקבה הן תופסות למילים, כך גם רבים מהפעלים היו פעלים קודמים עם תוספות.
עם התפתחות השפות השמיות, מערכת הבניינים של כל אחת מהן השתנתה.
חלו תהליכים של צמצום מספר הבניינים, הוספת בניינים בעלי משמעות חדשה, שינויי צורה של בניינים ושינויי משמעות.
שינויי המשמעות כללו צמצום משמעות, אימוץ משמעות שונה מזו המקורית, והרחבת משמעות – בדרך כלל כתוצאה מאובדן בניינים.
השפעת השינויים בתבניות הבניינים על השפה בהתפתחותה
השינויים בתבניות הבניינים גררו אחריהם שינויים בשפה.
הקטנת אוצר המילים עקב אובדן בניינים:
בעברית נותר רק בניין בודד לפעולה חוזרת, בניין התפעל, צורת הפעולה החוזרת של פיעל, ובערבית נותר רק בניין סביל אחד – הבניין המקביל לנפעל, שהוא הצורה הסבילה של בניין קל.
וכך, בשפה העברית, שורש שאין לו נטייה בפיעל, לא תהיה לו גם נטייה בחזרתית.
כך לדוגמה אין אומרים "שאל את עצמו" במילה אחת (בערבית אומרים זאת "אִסְתַאַלַ").
בדומה לכך גם בשפה הערבית את מרבית השורשים אי אפשר להטות לפועל סביל, וצורת הדיבור הסביל כמעט ונעלמה לחלוטין מן הערבית.
הן בעברית והן בערבית לא השתמר בניין סביל לפעולה חוזרת.
בשתי שפות אלו אין אומרים במילה אחת "אולץ להתלבש", "אולץ להתפשט", "אולץ להתחסן", "אולץ להתגרד" או "אולץ להתפטר" (המילה "התפוטר" לא נחשבת למילה תקנית).
איחוד משמעות של בניינים בשל אובדן בניינים:
בדומה לבניין أَفْعَلَ – אַפְעַלַ בערבית, משמעותו העיקרית של בניין הפעיל היא גרם לפעולה (לדוגמה, הלביש).
אך קיימת גם משמעות משנית לבניין הפעיל בעברית, משמעות של שינוי מצב (לדוגמה: הסמיק, השמין).
בערבית לעומת זאת קיים לכך בניין נפרד: إِفْعَلَّ – אִפְעַלַּ.
ההבדל הניכר בצורה בין שני הבניינים בערבית הוא הדגש החזק בלמד הפועל.
בעברית, הדגשים החזקים בבניינים נעלמו.
משום כך סבורים שבניין הפעיל העברי הוא איחוד של שני בניינים קודמים לו, בניינים ששרדו בערבית.
בניין פיעל העברי ובניין فَعَّلَ – פַעַּלַ הערבי היו בעבר זהי צורה ומשמעות.
לשניהם היה דגש חזק בעין הפועל, משמעותו העיקרית של הבניין בשתי השפות הייתה פעולה בעוצמה (פעולה אינטנסיבית), ומשמעותו המשנית הייתה גרימה.
בעברית, עם אובדן הדגש החזק, בניין פיעל שימר את המשמעות המשנית הנוספת, בעוד فَعَّلَ – פַעַּלַ הצטמצם למשמעות הגרימה.
משמעות הפעולה האינטנסיבית, בערבית, עברה אל בניין فَاعَلَ – פַאעַלַ, בלא דגש, עם שינוי מקום הטעם והארכת התנועה, תוך שבניין זה משנה את משמעותו ממשמעותו המקורית, משמעות של פעולה בכוונה תחילה.
בניין فَاعَلَ – פַאעַלַ שרד בערבית וגם בלשונות אתיופיה, שם הוא עדיין משמש במשמעות של פעולה בכוונה תחילה.
דוגמאות למערכות בניינים בשפות אחדות
מערכות בניינים שונות קיימות והיו קיימות בשפות השמיות, בשלבים שונים ובתקופות שונות של שפות אלו, וביניהם:
בניינים בעברית החדשה: שבעת הבניינים העיקריים בעברית הם: פָּעַל (מכונה גם "קל"), נִפְעַל, הִפְעִיל, הֻפְעַל, פִּעֵל, פֻּעַל, הִתְפַּעֵל.
דוגמה לבניין נדיר יותר: שִׁפְעֵל.
מבחינה צורנית, הבניינים נבדלים זה מזה בתוספות שלפני פ' הפועל, בתנועות של אותיות הפועל (פָּעַל/פִּעֵל) והבניין הִפְעִיל שונה מהאחרים גם אורך התנועה של ע' הפועל (חיריק מלא במקום תנועה קצרה).
ייתכן שמתפתח כיום בניין חדש תפעל.
בניינים בלשון חז"ל: מערכת הבניינים בלשון חז"ל דומה לזו של העברית המקובלת, אך משתנה מעט, מתקופה לתקופה, בהתאם להשפעותיהן של השפות השמיות האחרות.
אחד השינויים הבולטים הוא קיומו של בניין "נִתְפָּעַל".
בניינים בערבית: בערבית ספרותית ישנם עשרה בניינים עיקריים וחמישה משניים.
לחלק מבנייני השפה הערבית קל למצוא בניינים דומי משמעות בעברית (התפעל, בעברית, דומה ל"תפאעל" בערבית) ולחלק קשה למצוא.
מבחינה צורנית, ההבדלים בין הבניינים העיקריים בשפה הערבית נוצרים גם באופן בו הם נוצרים בעברית וגם בדרכים נוספות.
הדרכים הנוספות הן תוספת דגש לע' הפועל ותוספת עיצור אחרי ע' הפועל.
בערבית המדוברת הפלסטינית, השתמרו שמונה מעשרת הבניינים העיקריים של הערבית הספרותית.
בניינים באכדית: באכדית 13 בניינים.
לחלקם קל למצוא בניינים מקבילים מבחינת המשמעות בעברית או בערבית ולחלקם קשה.
הבניינים באכדית נבדלים מבחינה צורנית בתנועות עצמן, באורך התנועות, בתוספות עיצורים לפני אות השורש הראשונה ובתוספת הברה שלמה (ההברה תַּ ta או ההברה tan תַּן) אחרי אות השורש הראשונה.
בניינים בארמית ארצישראלית גלילית: מערכת הבניינים של הארמית הגלילית היא פשוטה יחסית.
היא מכילה שישה בניינים: פְּעַל (מקביל לבניין קל בעברית), פַּעֵל – המקביל לבניין פִּעֵל בעברית, אַפְעֵל – המקביל לבניין הפעיל בעברית, אֶתְפְּעֵל – סביל של פְּעַל, אֶתְפַּעַל – סביל של פַּעֵל, ובניין נדיר מאוד: אֶתַּפְעַל – סביל של אפעל.
בניינים בארמית אשורית – הארמית הסורית בת ימינו: בארמית הסורית המודרנית, כמו בגלילית יש שישה בניינים עיקריים.
בניינים אלו דומים לבנייני הארמית הגלילית בתצורתם, אולם, שלושת הבניינים האחרונים שינו את משמעותם מסבילות להדדיות.
בנייה ורנקולרית (Vernacular) היא בנייה עממית, ללא אדריכלים, המשתמשת בחומרים מקומיים ובטכנולוגיות מסורתיות.
המושג "ארכיטקטורה ללא ארכיטקטים", הבא לתאר את הבנייה הוורנקולרית, נטבע לראשונה על ידי ברנרד רודופסקי בספרו בשם זה בשנת 1964.
המבנים בכפרים הערביים, כגון סילואן וליפתא, טיפוסיים מאוד לבנייה כזו.
ניתן למצוא גם בירושלים בנייה כזו, כמו במעלות אלרם שבשכונת תלפיות.
בנייה ורנקולרית ניתן למצוא באגן הים התיכון, כמו באי היווני סנטוריני, בעיר מרקש במרוקו ובערים נוספות.
בנייה ורנקולרית כוללת בנייה וטכנולוגיות מקומיות שהתפתחו במשך תקופה ממושכת, כמו בניית בקתות עץ או קש, בנייה באדמה, במבוק וחומרים מקומיים נוספים.
ניתן למצוא בנייה כזו בעיקר באזורים כפריים ובחברות שבטיות באפריקה ובאמריקה, כמו הטיפי של האינדיאנים.
המאפיין העיקרי של עיר הבנויה ורנקולרית הוא אופן התפתחותה.
התפתחות איטית, תוך שינויים קטנים במשך מאות שנים.
צורת התפתחות זו יצרה מרחבים עירוניים מיוחדים שענו על צורכי האוכלוסייה באופן מדויק וממצה.
השינויים הקטנים ומשך ההתפתחות הארוך אפשרו לעיר להתפתח באופן "אורגני" ולהשתלב בסביבתה תוך ניצול יעיל של משאבים וטכנולוגיות מקומיים.
בניין SIS המכונה גם בניין MI6 משמש כמפקדת ארגון הביון האנגלי MI6. הבניין שוכן בווקסהול שבדרום מערב החלק המרכזי של לונדון, בקרבת רציף אלברט, וממוקם על גדת נהר התמזה קרוב לגשר ווקסהול.
בשל צורתו הייחודית מכונה המבנה "לגולנד" או "בבל שעל התמזה" (Babylon-on-Thames) בשל דמיונו לזיקורת בבלי.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל טרי פארל בשנת 1987 בסגנון פוסט מודרני מובהק.
פארל פנה לממשלה הבריטית והתעניין אם יש להם שימוש לתוכניתו.
באותה עת ארגון ה-MI5 חיפש לעצמו אתר מפקדה חדש, והועלה הרעיון כי הן ה-MI6 והן ה-MI5 ישתמשו באותו מבנה.
הצעה זו נזנחה בשל העדר מבנה גדול מספיק שיכול להכיל את שני הארגונים, ובשל שיקולים ביטחוניים.
ביולי 1988 אישרה ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר הקמת מפקדה חדשה עבור ארגון ה-MI6. הממשלה הסכימה לשלם עבור המבנה מיד (ומבלי לערוך מכרז) על מנת להסתיר את ייעוד המבנה.
באותה עת עצם קיום ארגון ה-MI6 הוכחש על ידי הגורמים הרשמיים (במפות העיר לונדון מסוג A עד Z נכתב כי בניין זה היה "משרדי ממשלה" ואילו בית התמזה שימש את משרד צפון אירלנד).
תוכניות המבנה שונו על ידי אדריכלים ממשלתיים, על מנת להתאימם לצורכי הארגון תוך הגברת אמצעי ההגנה על המבנה, הוספת מערכות גיבוי למבנה, והוספת מערכות למניעת אמצעי מעקב אלקטרוניים.
עלויות בניית המבנה לא פורסמו, אף שהבנייה נדונה על ידי משרד הביקורת הלאומית אשר פרסם עליו דו"ח.
על פי אחת הסברות, עלויות המבנה הגבוהות (שאינן ידועות במדויק, אולם משוערות בכ-135.5 מיליון ליש"ט עבור רכישת הקרקע והקמת המבנה עצמו ו-152.6 מיליון ליש"ט עבור התאמת המבנה למטרתו החדשה) נגרמו בשל הצורך לבנות מנהרה מתחת לנהר התמזה, המקשרת בין הבניין לויטהול ובנייני הממשל הבריטי.
לפי סברה אחרת, צבע חלונות המבנה ירוק, משום שהזכוכיות הן זכוכיות מחוסמות שעוביין כ-90 מ"מ.
ב-20 בספטמבר 2000 המבנה הותקף על ידי רקטה נגד טנקים רוסי מדגם RPG-22. הרקטה פגעה בקומה השמינית של המבנה וגרמה נזק רק לקירות החיצוניים.
מתקפת טרור זו מיוחסת לארגון ה-IRA.
המבנה מופיע בסרטי ג'יימס בונד רבים ובהם: גולדן איי, העולם אינו מספיק,סקייפול ולמות ביום אחר.
בסצנת הפתיחה של "העולם אינו מספיק" בונד רודף אחרי אדם חמוש הנמלט מהבניין.
ארגון ה-MI6 התיר לצלם סצנות אלה מחוץ לבניין.
בנייה ירוקה המכונה גם "בנייה בת-קיימא" היא גישה מערכתית כוללת לתכנון, לבנייה ולתפעול של בניינים במטרה לחסוך אנרגיה, מים וחומרי גלם, המיושמת משלב התכנון המוקדם ועד לשימוש בבניין.
מטרת הבנייה הירוקה ליצור סביבת שהייה (מגורים /עבודה ועוד) בריאה ונוחה תוך הימנעות, ככל האפשר, מפגיעה במשאבים טבעיים ובאיכות הסביבה.
בנייה ירוקה באה לידי ביטוי בשימוש בחומרים ידידותיים לסביבה ובחומרים ממוחזרים ותכנון שיאפשר חיסכון מקסימלי באנרגיה.
גישה זו נועדה להשפיע הן על המשתמשים בבניינים ובסביבתם הקרובה והן על היזמים הבונים אותם, על ידי צמצום צריכת משאבים ושיפור התנאים בסביבה הבנויה.
בנייה ירוקה עשויה גם לתרום למניעת תסמונת הבניין החולה.
חלק חשוב בתכנון הוא התייחסות לעלויות מחזור חיי הבניין, הכוללות בין היתר את עלויות ההקמה, התפעול והתחזוקה במשך השימוש בו.
הגדרה של משרד להגנת הסביבה בישראל לבנייה ירוקה
המשרד להגנת הסביבה מגדיר בנייה ירוקה כגישה מערכתית כוללת לתכנון, לבניה ולתפעול של בניינים וסביבתם לניצול יעיל וחסכוני של משאבי הטבע והסביבה, כדי למנוע מפגעים סביבתיים וליצירת תנאים איכותיים ובני קיימא לדיירי הבניין ולשוהים בסביבותיו.
בניינים הם אחד הגורמים העיקריים לצריכת האנרגיה ופליטות גזים מזהמים, ואחראיים לכ-40% מצריכת האנרגיה העולמית.
במהלך 40 השנים האחרונות עלתה דרישת האנרגיה בבניינים ב-1.8% בשנה והצפי הוא שדרישה זו תעלה בכמעט 60% משנת 2010 עד לשנת 2050. עבור פליטת גזי חממה שהשפעתם ידועה, בניינים מייצרים שליש מהפליטות הגלובליות.
מאחר שצריכת האנרגיה בבניינים היא משמעותית ולאור המאמצים הגלובליים להפחתת פליטות גזי חממה, מטרת הפחתת פליטות אלו מבניינים משמעותית.
בנייה ירוקה היא אחת הדרכים להשגת מטרה זו.
הבניה הירוקה מיועדת ליצור סביבת מגורים בריאה ונוחה תוך הימנעות, ככל האפשר, מפגיעה במשאבים טבעיים ובאיכות הסביבה.
לבניה ירוקה כמה עקרונות יסוד:
שימור המשאבים הטבעיים באמצעות שימוש באביזרים חוסכי מים ואנרגיה.
הקטנת הפגיעה בסביבה על ידי שילוב הבנייה בנוף, מזעור היקף עבודות העפר (חפירה או מילוי) ושימוש במקורות אנרגיה נקיים (רוח, שמש).
הגדלת היעילות האנרגטית של הבית באמצעות ניצול מסה תרמית ובידוד תרמי לחסכון באנרגיה לצורך חימום או קירור ותכנון יעיל וחסכוני של השטח בבית וניצולו (אור/צל).
בניית המבנה בצורה כזו, שייכנס אור יום רב לבניין, כך שלא יהיה צורך להדליק תאורה מלאכותית באמצע היום.
שיפור איכות האוויר על ידי בחירה מדוקדקת של חומרי בנייה בהתאם לתכונות כגון ייצור חסכוני באנרגיה, חומרים שאינם מתכלים (חציר, עץ וכו') או שניתנים למחזור (לרבות מרכיבים ממוחזרים) וחומרים שאינם גורמים לפליטת גזים רעילים לאוויר.
שיפור המגוון הביולוגי האורבני והגנה על המערכת האקולוגית באמצעות שימוש קרקע ברי קיימא.
צמצום פסולת הבנייה וההריסה באמצעות שימוש חוזר ומחזור של חומרים בבניינים חדשים.
שיפור יעילות אנרגיה ויעילות שימוש במים תוך צמצום פליטות הפחמן באמצעות יישום אמצעים תכנוניים פסיביים ואקטיביים.
נמצא שמבנים ירוקים לפי התקן האמריקאי LEED יכולים להגיע לחסכון אנרגטי של 28% בהשוואה לרמה הממוצעת הארצית.
כיסוי של 7% בירק בגגות עירוניים יכול להפחית את הטמפרטורה בקיץ בשתי מעלות צלזיוס.
השפעות אלה קשורות לשיפור ביצועי הבניין, בעיקר מבחינת מעגל חיי הבניין.
בנייה ירוקה יכולה להביא לחסכון של עד 30% בצריכת האנרגיה בהשוואה לבניין קונבנציונלי.
אומנם העלות של הקמת בניין ירוק גבוהה יותר בהשוואה לבניין קונבנציונלי, בטווח של 0-10% מסך עלויות הבנייה, אך גם עלות האנרגיה של בניין קונבנציונלי היא גבוהה.
החיסכון בעלויות בהפעלת ותחזוקת בניין ירוק מפצה על עלות הקמת מאפייני הבניין הירוק.עבור בנייני מגורים, במהלך 20 שנים ההחזר הכלכלי מבניין ירוק יהיה פי 4–6 גבוה יותר מפרמיית העלות הראשונית של הקמתו.
ההשפעות החברתיות כוללות אספקת סביבה בטוחה ובריאה לכלל הגורמים הרלוונטיים לרבות עובדי הבנייה, משתמשים ומפעילים, אשר יש להתחשב בה בתכנון הבניין.
התכנון נעשה מתוך חשיבה על צרכים עתידיים של המשתמשים במבנה וסביבתו בכל ההיבטים הרלוונטיים הכוללים ומעודדים תנועה ואינטראקציה עם הסביבה והסובבים (למשל, מסחר, נגישות, מעברים ודרכים, פינות ישיבה ואווירה, עירוב שימושים ועוד).
מחקרים מצאו כי הבריאות וכן הפרודוקטיביות יכולים להטיב הודות לתנאי הבניין הירוק.
הפרודוקטיביות של אדם שעבר מבניין קונבנציונלי לבניין ירוק יכולה אף לעלות עד ל-25%.
בניינים ירוקים מאופיינים בטביעת רגל אקולוגית קטנה, מזעור של צריכת מקורות (אנרגיה, חומר ומים) בכל משך השימוש של הבניין, מזעור הפסולת המיוצרת או לחלופין טיפול בחלקה, תוך שיפור איכות הסביבה הפנימית בבניין וזאת על מנת לוודא את רווחתם של הדיירים, את בריאותם ואת יצרנותם.
כדי להשיג את היעדים הללו נעשה שימוש באסטרטגיות תכנון "ירוקות" שכוללות אמצעים פאסיביים ואקטיביים שמצמצמים את השימוש באנרגיה, בעיקר אנרגיה לאקלום ולתאורה.
התייחסות למבנים עם התייעלות אנרגטית טובה.
כלומר, בניית הבית וכיוונו יהיו בצורה כזו שידרשו כמה שפחות שימוש באנרגיה קונבנציונלית עבור חום או קירור ועוד.
ישנם חמישה אלמנטים מרכזיים עבור סטנדרטים לאמצעים פסיביים:
מעטפת הבניין לרבות בידוד המעטפת באמצעות קירות, חלונות, גג (כגון גג ירוק) ורצפה.
איטום, קרי איטום המבנה ומניעה של זליגת אוויר ממוזג אל מחוצה לו.
אוורור – תכנון עבור אוורור מפולש, כגון אפקט הארובה.
כלומר, בחירת חומר בנייה כגון מסה תרמית או לחלופין בידוד תרמי בהתאם לצורך.
תכנון נכון של יחס חלון-קיר לניצול התאורה הטבעית ולמניעת חדירת חום בקיץ.
נוסף לכך ניתן לומר שהמיקום והפנייה של המבנה צריכים להיות אופטימליים כדי שינצלו כיווני השמש והרוח בצורה מיטבית.
אמצעים אלו הם למעשה אמצעים אשר המתגוררים במבנה צריכים ליישם.
לדוגמה, בקנייתם מערכת מיזוג, יבחרו הדיירים במערכות מיזוג בעלות יעילות גבוהה, מערכות אוורור מאולצות, אמצעי הצללה דינמיים, נוריות "לד" (LED) אשר צורכות פחות אנרגיה ובעלות נצילות אנרגטית גבוהה.
להלן מפורטים מספר אמצעי תכנון של בנייה ירוקה.
קיימים אמצעים תכנון נוספים אשר לא יפורט עליהם בעובדה זו.
מערכת המבוססת על החלפת חום עם האדמה על ידי הזרמת מים במערכת צינורות סגורה.
יתרונה הוא בכך שטמפרטורת הקרקע קבועה.
טמפרטורת הקרקע ברמת הנדיב למשל, עומדת על 21.7 מעלות צלזיוס.
המערכת הגאותרמית בנויה מצינורות החפורים אנכית לעומקים של כמה עשרות מטרים באדמה וחוזרים בחזרה למבנה.
החפירה יכול להיות גם אופקית לעומק של מספר מטרים, כתלות באופי הקרקע ובעומס החום הדרוש.
בצינורות זורמים מים המתקררים או מתחממים (בהתאם לעונת השנה) על ידי האדמה עד לטמפרטורה של אותו מתווה קרקע אשר נע בין 17–23 מעלות צלזיוס.
המים מושבים למבנה כדי לקררו או לחממו.
ניתן ליישם מערכת צינורות גיאותרמיים במבנים חדשים ובמבנים קיימים.
על פי סוכנות הגנת הסביבה האמריקאית ישנו חסכון בעלויות האנרגיה שמופקת במערכת זו בין 25% ל-50% ביחס למערכות אחרות.
השימוש במערכת זו מוריד את הביקוש לחשמל כמעט ל-1 קילוואט לטון של הקיבולת.
המערכת אינה פולטת חומרים מזהמים כגון פחמן דו-חמצני ואורך חיי המערכת הוא כ-20 שנה.
יתרונות השימוש במערכות גיאותרמיות הן, בראש וראשונה שיפור הבריאות והפרודוקטיביות.
שנית, חילוף החום המתבצע באדמה מבטל את הצורך ביחידת עיבוי חיצונית ולכן בעל ערך אסתטי ואקוסטי.
שלישית, המערכת בטיחותית יותר, לנזילות, ריחות או סכנת השריפה.
גג ירוק או גג מגונן הוא גג נושא צמחייה, המיושם על ידי הנחת תשתית המאפשרת אחיזה של חומרי הזנה ומים לצמחייה והגנה למבנה מפני חדירת שורשים ונוזלים.
לגג ירוק ישנם יתרונות רבים:
מהמחקר של וונג ושות' (2003) אשר נעשה על גגות ירוקים בסינגפור ניתן להסיק כי גג עם דשא חוסך כ-10.5% באנרגיה, לעומת גג חשוף ללא צמחייה.
עם זאת, החוקרים טוענים כי גג ירוק אינו תחליף למערכת בידוד.
בידוד אקוסטי – המצע המגונן מהווה בידוד מרעשי הסביבה הנגרם מתנועת מכוניות וכלי טיס, עד כדי הפחתה של כ-10 דציבלים.
ככל שהמצע עמוק יותר יכולות הבידוד התרמי והאקוסטי גדולות יותר.
מגוון ביולוגי – גג ירוק מהווה ביוספרה המזמינה אליה ציפורים, פרפרים ובעלי חיים אחרים.
הוא מסייע בשימור תחושת הטבע בעיר ובהעשרת המגוון הביולוגי.
השהיית מי נגר עילי והפחתת העומס על מערכות הניקוז בספיקת שיא – הגג הירוק מתנהג כשטח חלחול והשהייה של מי הנגר.
נוצר איזון בהגעת מי הגשם אל מערכות הניקוז וכתוצאה מכך העומס עליהן מופחת ונמנעות הצפות וקריסות.
כמות הנגר הנאצר בגג עומדת ביחס ישיר לעומק המצע.
סינון רעלים – צמחיית הגג מסננת רעלים ומזהמים מהאוויר וממי הגשם.
היא סופחת מהאוויר פחמן דו-חמצני, גזים רעילים ומייצרת חמצן.
סינון רעלים ממי הגשם מונע את הגעתם למי התהום.
צמצום תופעת אי חום עירוני – תופעה המוכרת במרחבים עירוניים צפופים המאופיינים בריבוי שטחים בנויים.
משטחים בנויים המורכבים מחומרים אטומים וכהים כגון אספלט ובטון חשופים לקרינה במהלך היום, קולטים את החום ומשפיעים על עליית בטמפרטורות בתוכה.
לעומתם, משטחים מגוננים מסייעים להוריד את הטמפרטורה בעיר.
ערך אסתטי – הגג ירוק הוא ניצול מושכל של גג סתמי ולמעשה הופך אותו לגינה אטרקטיבית בלב מרחב בנוי.
כשטח ירוק הוא תורם לתחושת הרווחה של המשתמשים בו ושל הצופים אליו.
ישנם גם חסרונות למערכת זו והם, ראשית, כוח אדם נוסף הדרוש לתמיכה במערכת.
שנית, עלות ההשקעה הגבוהה יחסית לגג שאין עליו צמחייה יחד עם העלות האחזקה.
מחקרים שנעשו בנושא מראים כי יעילות הגג הירוק בחודשי הקיץ באזור המזרח התיכון נמוכה וכי המערכת אינה מספקת נוחות מלאה ויש צורך בקירור פסיבי נוסף.
ערך חברתי- סביבתי בשטחים ירוקים במרכזים עירוניים
"גג צונן" הוא גג שפניו נשארים "צוננים" ביחס לטמפרטורת הסביבה או הטמפרטורה האופפת את הגג.
בחירת חומרי הגמר של הגג מאפשרת לו להחזיר את קרינת השמש ולמנוע מעבר למבנה תחתיו.
עם זאת, הגג תורם לצמצום הביקוש לאנרגיית קירור ודרישות של צריכת החשמל.
החיסכון השנתי הקולקטיבי לקירור וחימום הוא 8.9%.מבחינת עומסי החום החיצוניים המשפיעים על המבנה, הגג הוא המרכיב החשוב ביותר במעטפת הבניין מבחינה תרמית.
בישראל הגגות הנפוצים הם גגות שטוחים וגגות משופעים.
מהבחינה התרמית (בהיבט של בנייה ותחזוקה), עדיפים גגות שטוחים אטומים בחומר בעל החזר סולרי על פני גגות אחרים.
מבנים ירוקים הם בריאים יותר בהשוואה למבנים רגילים.
זאת בזכות גורמים כגון שימוש בחומרים שאינם פולטים מזהמים לאוויר, חומרים שאינם פולטים קרינה, אוורור טוב יותר, חשיפה גדולה יותר לתאורה טבעית ובידוד אקוסטי משופר.
בנוסף, מבנה ירוק תורם לצמצום משמעותי של צריכת החשמל והמים וכתוצאה מכך עלויות התפעול של הבית פוחתות.
כמו כן, מבנה ירוק הוא השקעה לטווח ארוך.
מבנים אלו נמכרים במהירות רבה יותר ולרוב מחירם בשוק גבוה יותר ממבנים בעלי נתונים דומים שאינם ירוקים.
עלותה של בנייה ירוקה היא גבוהה מזו של בנייה קונבנציונלית בכ־ 5-10%.
על מנת להעניק לבניין את תו ה"בניין ירוק" עליו להיות מותאם לאקלים ותנאי סביבתו.
כלומר, הממצאים להתאמה והסתגלות הבנייה היא לפי תנאי האקלים הנוכחיים ולא ניתן לדעת לאיזה קיצוניות זה יכול להגיע.
הבנייה הירוקה צריכה לעקוב אחר עקרון "עדיפות פסיבית, אופטימיזציה וצעדים אקטיביים".
כלומר, מתן עדיפות לצעדים פסיביים כפי שפורטו קודם לכן, על מנת להפחית את חימום הבניין, מיזוג האוויר ועומס התאורה.
בנוסף, יש ליישם אמצעים אקטיביים כפי שפורטו גם הם קודם לכן.
הדבר מצריך מיקוד בפיתוח הטכנולוגי של ניצול האנרגיה מתחדשת וחדשה, בהתייחס לכל השינויים המודרניים הקיימים ביום יום.
אומנם הגדלת מודעות בעלי העניין בנושא הנ"ל תגדיל את המעוניינים אך ללא תמיכת הממשל הדבר אינו אפשרי.
תקני הערכה של בנייה ירוקה הם התנדבותיים ולא מחייבים.
התקן האמריקאי – Leadership in Energy and Environmental Design) LEED): מדובר בתקן שאינו רשמי אלא מערך הסמכה פרטי.
עם זאת, מדובר בכלי המדידה לבנייה ירוקה הנפוץ ביותר.
הושק לראשונה בשנת 1998 על ידי המועצה האמריקאית לבנייה ירוקה.
מאז ועד היום התקן עודכן בשנים 2005, 2009, 2014 ו-2018 על מנת להתאים לסוגי מבנים וסקטורים שונים כגון בנייה פרטית, בנייה מסחרית, מוסדות חינוך.
השיפורים בגרסה האחרונה כוללים בין היתר התייחסות לחומרי בנייה, רשת חכמה, יעילות שימוש במים.
הסמכה לתקן LEED כוללת חמש קטגוריות כגון צריכת האנרגיה ואיכות האוויר.
על בסיס הקטגוריות השונות ישנה צבירה של עד 100 נקודות אשר יכולה להביא ל-4 דרגות ניקוד.
בנוסף, ניתן לקבל נקודות בונוס בתחומים אשר אינם נכללים בפרקי התקן אלא בקטגוריה ייחודית- 'חדשנות בתכנון ובתפעול'.
כלומר, הניקוד המקסימלי שבניין יכול לקבל הוא 110 נקודות.
התקן האוסטרלי – Green Building Council of Australia Green Star) GBCA): כולל התייחסות לבנייה ירוקה ב-8 סוגי מבנים כגון מוסדות חינוך, משרדים, מבני תעשייה, מוסדות בריאות.
ישנן 9 קטגוריות לדירוג הכוכב הירוק לפי התקן האוסטרלי הכוללות בין היתר ניהול, אנרגיה, תחבורה, מים.
עבור כל קטגוריה ניתן ליישם מספר שיטות התורמות באופן שונה לניקוד.
ישנן 3 דרגות כוכבים המהוות את דירוג הבניין כירוק- 4, 5 או 6 כוכבים.
60% מהבניינים אשר עונים על התקן האוסטרלי הם בנייני משרדים.
התקן האנגלי – BRE Environmental Assessment Method) BREEAM): התקן הראשון בתחום הבנייה הירוקה, אשר הושק בשנת 1990 והמהדורה האחרונה היא משנת 2016. כולל התייחסות ל-10 קטגוריות כגון ניהול, בריאות ורווחה, אנרגיה ותחבורה.
גם עבור תקן זה ישנן דרישות בסיסיות על מנת לקבל דירוג כבניין ירוק.
ישנם 6 דירוגים, כאשר הציון המקסימלי שבניין יכול לקבל הוא 150 נקודות.
את דירוגי התקן ניתן לראות בטבלה 2.
התקן הגרמני – The German Sustainable Building Council) DGNB): הושק לראשונה בשנת 2007 על מנת לקדם בנייה בת קיימא וכלכלית.
המטרה היא ליצור סביבת חיים תואמת לסביבה, ידידותית לה ולמשאבים שלה וחסכונית.
התקן כולל התייחסות לשישה נושאים בעלי היבטים סביבתיים, כלכליים, חברותיים ותפקודיים, טכנולוגיה, תהליכים ואיכות האתרים.
בתוכנית השכונה העירונית אין קטגוריה נפרדת של "איכות האתר" מכיוון שהיא משולבת בכל הקריטריונים.
גם עבור קבלת תקן זה ישנן דרישות מינימליות שיש ליישם.
בדצמבר 2007 הקונגרס האמריקאי אישר למשרד הפדרלי לביצועי מבנים להוציא לפועל את התוכנית לעצמאות וביטחון אנרגטי הכולל התייחסות לניהול בר קיימא של מבנים ולקידום יעילות המבנים הפדרליים.
בקליפורניה הוחלט בשנת 2012 שכל מבני הציבור המוקמים על ידי המדינה יוקמו לפי סטנדרטים של בנייה ירוקה.
סין התפתחה במהירות מאז 1978 והיא נמצאת בשלב של עיור מהיר.
בנייה ושיפוץ מבנים משיגה התפתחות רבה במאה ה-21, במיוחד בערים הגדולות והבינוניות.
כתוצאה בלתי נמנעת, הבנייה של סין עומדת בפני הגברת האנרגיה וסוגיות סביבתיות בתהליך העיור.
הבנייה הירוקה לא קיבלה כל תשומת לב בסין עד המאה ה-21. בשנת 2003, בבייג'ינג, הוועדה של המשחקים האולימפיים פרסמה שהאתר האולימפי יבנה בבניה ירוקה.
ובשנת 2006 אושר תקן הערכת הבנייה הירוקה כסטנדרט ארצי בסין.
התקן שונה ב-2014, והסטנדרט החדש מיושם באופן רשמי החל מ-1 בינואר 2015. ישנם 17 תקני בנייה ירוקים (כולל אלה בפיתוח) ברמה הארצית ועוד כ-50 ברמה הפרובינציאלית בסין.
התקנים "מנסים" להתאים את עצמם לתקנים בינלאומיים, אך סין היא מדינה גדולה בעלת שטח ענק בו ישנם אזורים אקלימים שונים לעיתים וכל אזור חייב להתאים את עצמו לתקן המקומי.
עם זאת, אין מדיניות ספציפית עבור בניית בניין ירוק.
מדיניות התמריצים של סין שמטרתה לקדם פיתוח של בנייה ירוקה אינה מספיקה.
במסגרת תיקון נרחב של חוקי התכנון והבנייה, הייתה הצעת חוק המחייב הקמה של גגות ירוקים.
החוק נדחה על ידי הפרלמנט הצרפתי בשל שיקולים הנוגעים לחוסר הבהירות סביב יעילות ההקמה של הגגות הירוקים והשפעתם על היבטים כלכלים, סביבתיים וחברתיים במשק הצרפתי.
עם זאת, במחוזות מסוימים התקבלו החלטות מקומיות.
למשל, בחבל איל דה פראנס יינתן סיוע למקימי גגות ירוקים, אשר כולל גם מענק של 45€ לכל מ"ר של גג ירוק.
במחוז רמות הסן הוחלט שתינתן גם סובסידיה של עד 48€ על עלויות ההקמה לכל מ"ר של גג ירוק.
התקן הישראלי לבנייה ירוקה שמספרו 5281 הושק לראשונה בשנת 2005 וכלל התייחסות לבנייה חדשה במגורים ומשרדים בלבד.
בשנת 2011 תקן זה עודכן ביוזמת המשרד להגנת הסביבה ומכון התקנים על למנת לייצר תקן לבחינה מהו מבנה ירוק באמצעות אמות מידה מדויקות.
התקן החדש מורכב מסדרת תקנים החלים על מגוון סוגי בניינים, לרבות מבנים קיימים לשיפוץ.
ישנם שמונה חלקים שונים לגרסת 2011 הכוללים דרישות כלליות, התייחסות למבני מגורים, התייחסות לבנייני משרדים, מוסדות בריאות ועוד.
בשנת 2016 התקן עודכן בשנית וכלל התייחסות חדשה למבני תעשייה חדשים וקיימים וכן התייחסות לבניינים שאינם מבני מגורים (כגון מוסדות חינוך ואחסון תיירותי), בנייני מגורים, ובנייני גרעין ומעטפת – בנייני משרדים (ששטחם גדול מ-500 מ"ר).
האחרונים הם בניינים רבי קומות אשר בנייתם אושרה, אף שלא הושלמו בהכרח כל עבודות הגמר הפנימיות, חלוקות המשנה הקומתיות והתקנת המערכות הנדרשות לצורך אכלוסו הסופי, אך הושלמו בו אלמנטים שונים כגון לנועה אנכית (פירי מעליות וגרמי מדרגות); מרחבים מוגנים; חניות; שלד ומעטפת חיצונית.
השינוי העיקרי בעדכון משנת 2016 לעומת 2011 מתבטא בהתייחסות למבני תעשייה.
לפי ת"י 5821 חלק 0 משנת 2016 ישנם מסלולי הערכה שונים לפי סוג הבניין: חדש, משופץ, ותוספת לבניין.
בכל מסלול יש תנאי סף שונים, ניקוד מינימלי שונה, השטח המוערך שונה ולכן האישור שיינתן יהיה עבור השטח המוערך.
חלק 2 לת"י 5281 מתייחס לבנייה ירוקה במבני מגורים.
במסגרת ההתחייבויות של ממשלת ישראל בהצטרפותה לארגון ה-OECD, הממשלה הודיעה כי "תפעל לקידום אסטרטגיה מקיפה להפחתת פליטות, לרבות מדיניות לניהול אנרגיה, וכן קביעת יעדים וצעדים נדרשים לעניין הפחתת פליטות גזי חממה".
על מנת לקדם את מטרות אלו, הוחלט על קידום הבנייה הירוקה בישראל.
החלטה זו כללה ביצוע צעדים מפורטים כדוגמת:
קידום הקמת מרכז ידע ישראלי לבנייה ירוקה אשר יעסוק בין היתר בקידום הידע האקדמי ובריכוז מידע בתחום זה.
קידום מסגרת הכשרת כוח אדם מקצועי בתחום זה לקהלי יעד שונים (כגון מתכננים, מהנדסי בניין, קבלנים ובודקי התקן).
קידום כתיבת ועדכון תקנים על ידי מכון התקנים הישראלי.
קידום מסגרת לעריכת הכשרות בנושא עמידת מבנים בדרישות התקנים השונים הנוגעים בדבר.
למעט החלטת ממשלה זו, אין בישראל התייחסות לבנייה ירוקה, לרבות חוקים או תקנות מחייבים.
ב-13 בפברואר 2013 הערים החברות בפורום ה-15 חתמו על אמנת הפורום ה-15 להפחתת זיהום אוויר ולהגנת אקלים.
במסגרת אמנה זו הערים התחייבו להציב יעדי הפחתה כמותיים ברורים של פליטות גזי חממה וזיהום אוויר בעיר ולהכין תוכנית פעולה עירונית שתוביל להגשמת יעדים אלו.
התחייבויות אלו כללו הפחתת פליטת גזי חממה ב-20% עד 2020 ויחס לפליטות בשנת 2000. אמנת אקלים זו כוללת צעדים ממשיים לפי השלבים הבאים.
שלב מקדמי – הקמת פורום מוביל בעירייה (ועדת היגוי עירונית), סדנת הכשרה לוועדת ההיגוי, אישור תקציב ועדת ההיגוי, בחירת חברת ייעוץ או צוות ייעוץ מקצועי לתכנון והכנת התוכנית.
תהליך התכנון – סקר עירוני למיפוי ואפיון הפליטות, הגדרת חזון ומדיניות, הגדרת יעדי הפחתה כמותיים שלא יפחתו מההתחייבות הכללית להפחתת 20% מהפליטות עד 2020, פירוט התוכנית והתחלת פרויקטים שזמינותם מידית.
הטמעה ויישום – הטמעת דפוסי ארגון וניהול, תקצוב והתחלת תכנון, תקצוב יישום וביצוע פרויקטים פיזיים, חינוך, הסברה, שיווק והנחיה, חקיקה ואכיפה, עמידה ביעדים שנתיים, ניטור ובקרה.
מאחר שאין מנגנונים ממשלתיים מחייבים ליישום בנייה ירוקה, החליטו ראשי עיריות הפורום ה-15 כצעד ראשון לקידום הנושא על אימוץ כלים מידיים להטמעת בנייה ירוקה בערי הפורום ה-15. החלטה זו כוללת מחויבות להכללת עקרונות בנייה ירוקה בכל בקשה שתוגש לאישור הוועדה המקומית לתכנון ובנייה.
החלטת הפורום ה-15 כללה מתווה הדרגתי לאימוץ ת"י 5281. המתווה כולל מבני מגורים, מבני עירייה, משרדים, מבני תיירות ועוד.
בהתכנסות הפורום העירוני בפברואר 2017 עלה כי מתוך 15 הערים החזקות כלכלית בישראל, רק 6 הגיעו ליעד היישום הסופי שהוא תכנון או הקמה של מוסד חינוכי אחד לפחות על פי התקן.
החלטת פורום ה-15 מוסיפה למודעות לנושא הבנייה הירוקה בישראל, שבאה לידי ביטוי בעלייה במבנים שרשומים לבדיקה האם הם עומדים בדרישות התקן.
עוד התקדמות בנושא חלה ב-2015 כשהממשלה הכריזה על סיוע בהקמת העיר חריש על מנת להבטיח שתיבנה תוך שמירה על עקרונות הבנייה הירוקה.
30% מצריכת החשמל הביתית בישראל נועד לשם מיזוג חדרים – קירור או חימום, על כן כל תכנון לצמצום פליטות פחמן דו-חמצני חייב לכלול התייחסות לאנרגיה הנצרכת לחימום וקירור בבניינים.
בנוסף, בישראל אחוז הבניינים החדשים הנבנים כל שנה הוא כ־1.5%.
כלומר, על מנת לצמצם את צריכת החשמל הביתית יש לשפץ מבנים קיימים, דבר אשר דורש פתרונות אחרים בהשוואה למבנים חדשים.
העלות של שיפוץ בניין קיים כבניין ירוק תלויה במצבו של המבנה הקיים, זמינות חומרים וכוח אדם וכן אילוצים משפטיים ורגולטוריים.
בגרמניה, עלות חסכון בחשבון החשמל של 80% היא 300 אירו עבור כל מטר מרובע.
המטרה העיקרית של מחקרים בנושא היא להצדיק את הערך של ה"ירוק" אשר יסייע לקבלת ההחלטות של העשייה.
מחקרים שנעשו בישראל הסיקו כי תוספת העלות של הקמת בניין ירוק נעה בין 2.1% ל-4.1% מעלות הפרויקט הכוללת.
כאשר מדובר בבתי ספר, מחקר שנעשה על ידי המשרד להגנת הסביבה בשיתוף המועצה הישראלית לבנייה ירוקה הראה כי תוספת העלות משתנה בין מרכז הארץ, שם הייתה 2.6% בממוצע מעלות הבנייה הכוללת, לאזורי הפריפריה, שם העלות הייתה 4.5%-6.3% מהעלות הכוללת.
במחקר אחר שנעשה בישראל, נבחנה היתכנות הקמת בתי ספר ירוקים כפרויקט כלכלי.
המחקר כלל בחינת עלות תועלת שהתבטאה בתוספת עלות הקמת הבניין אל מול תועלות משני סוגים – תועלת כלכלית ותועלות התנהגותיות כפי שדווח בשאלונים אנונימיים על ידי המורים המלמדים באותם בתי ספר.
תוספת העלות הממוצעת על מנת לקבל כוכב ירוק אחד לפי ת"י 5281 הייתה 5.3% מעלות הפרויקט הכוללת.
המאפיינים שתרמו הכי הרבה להשקעה הכלכלית בפרויקט הם מעטפת הבניין לרבות הזגוגיות וכן מערכת האקלום (מערכות האוורור ומערכות המיזוג).
התועלות הכלכליות כללו חסכון של 23% בצריכת החשמל בהשוואה לבית ספר קונבנציונלי וצריכת המים בבית ספר ירוק נמוכה ב-24% מבתי ספר קונבנציונליים.
התועלות ההתנהגותיות היו שביעות רצון כללית של המורים הגבוהה ב-20% בהשוואה למלמדים בבתי ספר קונבנציונליים, שביעות רצון כתוצאה מאור טבעי גבוהה ב-30%, שביעות רצון כתוצאה מהאקוסטיקה הגבוהה ב-15-20% ועוד.
החוקרים הסיקו כי תקופת ההחזר על ההשקעה היא כ-45 שנים עבור הבניין כולו וכי על פניו השקעה בפרויקט מסוג זה אינה מוצדקת.
עם זאת, החוקרים לא לקחו בחשבון תועלות כלכליות נוספות כגון שיפור הישגי התלמידים, שיפור המצב הבריאותי וכתוצאה מכך פחות ימי מחלה של העובדים, צמצום פליטת גזי חממה ועוד.
מחקר משנת 2014 ניסה לאמוד האם שיפוץ של מעטפת בתים בישראל מבחינה תרמית, היא בעלת יתרונות כלכליים ישירים לבעלי הבתים (כתוצאה צמצום צריכת האנרגיה בלבד).
המחקר השווה את דרישות האנרגיה למיזוג אוויר של דירות טיפוסיות לפני ולאחר שיפוץ באמצעות סימולציה במחשב.
עלות השיפוץ נלקחה ממספר חברות בנייה והושוותה ליתרון הכלכלי הישיר כתוצאה משימור האנרגיה בכל אחת מאפשרויות השיפוץ.
על מנת לבחון את השפעת האקלים על אסטרטגיות השיפוץ, נבחנו מבנים ב-4 ערים בכל אחד מאזורי האקלים (תל אביב, באר שבע, ירושלים ואילת).
החוקרים מצאו כי יחס התועלת לעלות השיפוץ עבור כל המבנים וכל אסטרטגיות השיפוץ למעט הוספת בידוד תרמי לגג בבניין דירות, היה נמוך מ-1, כלומר, החיסכון בחשמל אינו מצדיק את השיפוץ.
בבנייני מגורים ישנה חשיבות למיקום הדירה בבניין מבחינת הקומה ומיקומה בקומה (חיצוני או פנימית).
בקומה האחרונה, ב-2 סוגי הדירות (פנימית וחיצונית) ועבור כל סוגי האסטרטגיות, הייתה ירידה בצריכת האנרגיה השנתית לחימום וקירור בהשוואה לתקופה שלפני השיפוץ.
בניתוח עלות תועלת ביישום של בידוד תרמי בגג בלבד, שכן מדובר היה באסטרטגית השיפוץ האפקטיבית ביותר, בשני סוגי המבנים בערים השונות נמצא שככל שהאקלים קיצוני יותר (קור עבור ירושלים וחום עבור אילת) התועלת עולה עבור בעל דירה אינדיבידואלי.
באקלים מתון יותר התועלת קטנה יותר או אף שלילית.
מניתוח התוצאות החוקרים הסיקו כי שיפור המאפיינים התרמיים של מעטפת בניין אינו מוצדק.
בנייה תואמת אקלים תחום בקלימטולוגיה היישומית.
המטרה של העוסקים בתחום היא התאמת הבנייה לתנאי הסביבה.
בנייה תואמת אקלים מוכרת ממקומות שונים בעולם, בעיקר בבנייה מסורתית: במדבריות נבנו הבתים תוך התחשבות בכיווני השמש, הרוחות וסופות האבק.
האינואיטים, למשל, יצרו את האיגלו - מבנה המותאם לתנאי האקלים הקוטבי.
באזורים מסוימים בסין נבנו מבנים תת-קרקעיים ועוד.
בנייה תואמת אקלים מצמצמת את כמות המשאבים הנדרשים לחימום וקירור, את הסבל מרוחות עזות, מהצפות ועוד.
ב-1976 השתמשו הבדואיים בטכנולוגיה לטובת בניית בתים.
העיר ניו אורלינס בארצות הברית הוצפה על ידי הנהר משום שנבנתה בגובה נמוך מפני הים.
אזור התעשייה במפרץ חיפה נבנה במפרץ שבו תנאי המיקרו-אקלים מקשים על פיזור המזהמים והתוצאה: זיהום אוויר חריף המסכן את תושבי האזור.
מלון המלך שלמה ומלון מלכת שבא באילת נבנו עם חזית זכוכית לכיוון דרום, דבר המגדיל באופן משמעותי את הוצאות מיזוג האוויר של המלונות.
הפרמטרים בהם מתחשבים בבנייה תואמת אקלים:
טמפרטורה ולחות יחסית (עומס חום)
משקעים - כמות, עוצמה, וכיוון הרוח בעת הגשמים.
תופעות מיוחדות: סופות אבק, זיהום אוויר, מטרדי ריח, סכנות הצפה.
שיפור איכות החיים בבנייה תואמת אקלים וסביבה נעשה באמצעים אחדים:
בנייה סולרית - מניעת חדירת קרני השמש לתוך הבית בקיץ, ניצול השמש לחימום בחורף, לחימום מים ולחשמל.
התאמת גודל הפתחים לאקלים - באזורים חמים הפתחים יהיו קטנים למניעת חדירת קרני שמש לבית.
שימוש בצמחייה ליצירת צל ולהורדת הטמפרטורות.
יצירת צל גם על ידי סככות ופרגולות המורידות באופן משמעותי את הטמפרטורה.
התחשבות בכיווני הרוח - לקירור הבית או להימנעות מסופות אבק.
באזור ארץ ישראל לא מומלץ למשל לבנות חלונות לכיוון מזרח בגלל הרוחות המזרחיות החמות שנושאות אבק ("שרקיה").
אך מעט שכונות ובתים נבנים בהתאם לעקרונות אלו.
בישראל ישנם מספר מקומות בהם יושמו עקרונות אלו: כמה מבסיסי צה"ל (שיזפון, שדה בוקר), קיבוצים ויישובים קטנים: יטבתה, נאות סמדר, לוטן, כליל, שיקום שכונות בירוחם ובבית שאן ובשכונה הקהילתית נווה צין בשדה בוקר.
הסיבות לקשיים ביישום עקרונות הבנייה תואמת האקלים קשורות בראש ובראשונה בעלות בנייה גבוהה בהרבה, בפגיעה בנוחות השימוש במבנים, וחוסר רצון של הרוכשים להיות "שפני ניסיון".
יש המציעים כפיית בנייה תואמת אקלים באמצעות חקיקה שתאלץ קבלנים להתמודד עם האתגר הזה ורוכשים לשלם את העלות הנוספת.
בניין אומדה סקיי הוא גורד השחקים השנים עשר בגובהו באוסקה, יפן, ואחד מהסמלים המוכרים בנוף של העיר.
הוא מורכב משני בניינים בעלי 40 קומות כל אחד המחוברים ביניהם בגשר ובעלי חלק עליון משותף.
גובהו של הבניין הוא 173 מטרים ותוכנן על ידי הירושי הרה.
לבניין מרפסת בקומה האחרונה, The Floating Garden Observatory, המשמשת כמרכז קניות.
במשחק המחשב סים סיטי 3000 יש אפשרות להציב את הבניין בעיר.
בניין אביחיל הוא מבנה המהווה חלק מקריית עיריית ירושלים.
המבנה נמצא בכיכר ספרא 13, בסמוך לרחבת הדקלים שבכיכר, ולמול בניין בנק לאומי.
המבנה נבנה בשנת 1863 כבית חולים עבור הצליינים הרוסים אשר עלו לרגל לארץ.
המבנה, שנקרא אז "בית החולים הרוסי" תוכנן על ידי האדריכל מרטין איוואנוביץ' אפינגר והיה חלק ממבני מגרש הרוסים.
בבית החולים היו 54 מיטות אשפוז, והיה זה בית החולים הראשון מחוץ לחומות העיר העתיקה.
בית החולים סיפק אוהל מרפאה אשר ליווה את הצליינים הרוסים במסעותיהם ברחבי הארץ, בדרכם לאתרים נוצריים שונים.
עם תחילת המנדט הבריטי נמסר בית החולים לצלב האדום האמריקני, שטיפל באוכלוסייה האזרחית.
מאוחר יותר הפך לבית חולים צבאי, ובהמשך, עם הקמת הבריטים בתי חולים ממשלתיים ברחבי הארץ, הפך אף הוא לבית חולים הממשלתי של ירושלים, ונודע בשמו באותה העת כ"בית החולים הממשלתי".
אחד השוהים המפורסמים בבית החולים היה הארכאולוג פלינדרס פיטרי.
באוקטובר 1940 אושפז פיטרי בבית החולים בעקבות התקף קשה של מלריה.
הוא החלים, אבל נשאר חלש והושאר להשגחה רפואית עד פטירתו ביולי 1942.
לאחר מלחמת העצמאות הפך לבית חולים של צה"ל, וניתן לו השם ל"אביחיל".
כמו כן הבניין שימש את מעבדות בית החולים הדסה.
במסגרת התוכניות להקמת קריית עיריית ירושלים הוצעו מספר תוכניות להרוס את המבנה.
לבסוף הוחלט לשמר את המבנה בשל ייחודו הארכיטקטוני וחשיבותו ההיסטורית, והוחלט להרוס רק את האגף האחורי של המבנה (הפונה לרחוב יפו) ולבנות בניין משרדים בן שש קומות שתוכנן על ידי האדריכלים פטר בוגוד ויוניס פיגרדו.
עם הקמת קריית העירייה, ושיפוץ הבניין, התנגדו עובדי העירייה לעבוד במבנה בטענה שהמבנה רדוף רוחות רפאים וכי המבנה מקולל.
בניין אביחיל הוא בניין מלבני מוארך בן שלוש קומות.
בכל קומה מצוי מסדרון מרכזי וחדרים משני צדדיו.
חזיתו הדרומית של המבנה פונה לכיכר ספרא.
חזיתו המזרחית, המהווה את הכניסה הראשית למבנה (ופונה כיום לבניין מועצת עיריית ירושלים) מעוטרת בסגנון בארוק, כאשר בראש הגמלון של המבנה מצוי סמל החברה הארצישראלית האורתודוקסית הקיסרית.
סביב הסמל מצויה ברוסית הכתובת מדברי הנביא ישעיהו:
וכן במרכז הסמל מצויות האותיות היווניות: Α ו-ω המסמלות את ישו על פסוק מחזון יוחנן א', 8 מהברית החדשה בו אומר ישו: "אני הראשית והאחרית".
בנייה טרומית היא שיטת בנייה המבוססת על הרכבה מהירה של רכיבי בניין מוכנים המיוצרים במפעל ומובאים לאתר.
הבנייה הטרומית נחשבת זולה יחסית וקיימים לה יתרונות וחסרונות שונים לעומת הבנייה הקונבנציונלית.
בבנייה הטרומית נעשה שימוש באלמנטים תעשייתיים מוכנים מראש המיוצרים בכמויות גדולות במפעל ומובאים לאתר ומורכבים בו.
תהליך הבנייה במקרה כזה הוא בעיקר הרכבה של אלמנטים טרומיים מוכנים המתחלקים לשלושה סוגים כלליים על פי מספר ממדיהם:
אלמנטים חד-ממדיים - עמודים וקורות טרומיות
אלמנטים דו-ממדיים - קירות מוכנים, עם או בלי פתחים כהכנות לדלתות וחלונות וחלקי רצפות ותקרות מוכנים מראש.
אלמנטים תלת-ממדיים - מערכת רכיבי בניין הכוללת תאי נפח שלמים המיוצרים במפעל ומורכבים באתר לכדי בניין שלם.
אלמנטים אלו יכולים להיות חדרים יבילים שלמים הכוללים ארבעה קירות, רצפה, תקרה ופתחים, כמו כן הכנות למערכות בניין שונות.
היתרון הגדול של הבנייה הטרומית היא עלות נמוכה מאוד של בנייה.
בהיבט זה, ככל שנעשה שימוש ברכיבים קטנים יותר, כך מתאפשרת גמישות גדולה יותר בתכנון ואפשרות להרכבתם בצורה חופשית יותר.
בנוסף, קיומם של אלמנטים טרומיים המתחברים זה לזה באתר יכול להוות נקודת תורפה משמעותית לבניין בכל הנוגע לאטימות כנגד מים.
בבנייה קונבנציונלית, הסיכוי לחדירת מים אל פנים הבניין נמוך יותר מזה שבבנייה הטרומית בשל העובדה שיציקות הבטון הן המשכיות ומונעות חריצים, ולו הקטנים ביותר, אשר מים עלולים לחדור דרכם.
שיקולי התכנון של הרכיבים הטרומיים בפרויקט בנייה כלשהו הם שיקולי הנדסת תעשייה וניהול ושיקולים אדריכליים והנדסיים המנסים בדרך כלל למצוא את הרכיבים האופטימליים לבנייה זולה וטובה.
הוזלת הבנייה היא תוצאה של ייצור המוני יותר של הרכיבים הטרומיים - גם באתר הבנייה עצמו וגם בשימושם באתרים נוספים, מחירי ההובלה שנובעים מגודל הרכיבים והאפשרות להעמיסם ביעילות על משאיות וזמן הרכבתם באתר, שכן הרכבה מהירה וקלה חוסכת כסף המושקע בכח האדם.
הבנייה הטרומית קיימת בעולם במידה מסוימת מאז העת העתיקה, בה חלק מרכיבי הבניין נבנו בסדנאות על ידי אנשי מלאכה שונים ונמכרו עבור מיזמי בנייה שונים.
ההתפתחות המשמעותית של הבנייה הטרומית והתעשייתית החלה למעשה באנגליה בתקופת המהפכה התעשייתית.
ארמון הבדולח שבנה ג'וזף פקסטון בלונדון ב-1851 היה פורץ דרך מבחינה זו שכל רכיביו יוצרו בבית חרושת, הורכבו באתר ופורקו בתום היריד שלכבודו נבנה.
הנסיך אלברט, שהיה בעלה של ויקטוריה מלכת הממלכה המאוחדת, היה תומך נלהב של התעשייה ועודד בנייה תעשייתית וטרומית.
בנייה טרומית, כתחליף לבנייה הקונבנציונלית מבטון מזוין החלה להתפתח רק באמצע המאה ה-20, תפסה תאוצה והפכה מאז לענף תעשייתי עצמאי.
מאז גם החל ייצור טרומי של אלמנטים גדולים יותר מסוג קירות וקוביות שלמות של חדרים או בתים לטובת הרכבה באתר בנייה.
בנייה טרומית מאפשרת הקמה זריזה מאוד של שכונות או אתרי קרוואנים כאשר יש צורך בשיכון מהיר של אוכלוסייה.
שימוש זה נפוץ במיוחד בישראל, שבה השיכון המהיר והזול הוא עניין מרכזי בענף הבנייה.
מבנה יביל ("קרוואן") הוא למעשה מבנה טרומי שהורכב מראש במפעל, אותו ניתן להוביל ממקום למקום ולשכן בו אנשים במהירות.
היתרון הכלכלי בשיטה זו הוא גם האפשרות להוביל את הבתים למקום אחר ולשכן בהם אנשים אחרים לאחר שהקודמים עזבו לבתי מגורים אחרים.
בעליות הגדולות במהלך ההיסטוריה של מדינת ישראל נעשה שימוש רב בבנייה טרומית לבניית שיכונים ולהקמת שכונות קרוואנים ששוכנו מהר.
בבניית היישוב ניצן במסגרת תוכנית ההתנתקות נבנה יישוב שלם מבתים ניידים לטובת מפוני גוש קטיף.
בניית היישוב בבנייה טרומית הוא פתרון זמני ומהיר ונטענו נגדו טענות רבות כנגד איכות המגורים הירודה ובעיות תחזוקה ותשתית חמורות הקיימות באתר.
בנייה מתועשת היא מכלול של שיטות בנייה המייעלות את תהליך הבנייה באמצעים תעשייתיים.
רוב הבנייה המודרנית היא מתועשת במידה כזו או אחרת והיא שונה במהותה משיטת הבנייה הטרומית.
עיקרה של הבנייה המתועשת היא ייצור סדרתי של רכיבי בניין באמצעים שונים, אך בניגוד לבנייה טרומית בה הייצור מתבצע במפעל ומובא לאתר, בבנייה המתועשת מיוצרים הרכיבים באתר הבנייה עצמו ולרוב כחלק אינטגרלי מבניית השלד.
בבנייה קונבנציונלית, בה נבנה השלד מבטון מזוין, נוצקים חלקי המבנה בעזרת טפסות עץ המורכבות בכל פעם לטובת היציקה.
בבנייה מתועשת נעשה לרוב שימוש בטפסות פלדה רב-שימושיות אותן ניתן בקלות יחסית לצקת שורה של רכיבים בקצב תעשייתי.
ניתן להשוותה לפס ייצור המתקדם ומשאיר את התוצר במקום.
לרוב, כאשר מדובר בבנייה מתועשת, נעשה שימוש רב יותר בכלים מכנים הנדסיים משוכללים כדי לייעל את הבנייה בהגברת קצב הבנייה והגדלת איכותה.
שימוש בטכנולוגיית בנייה מתועשת משתלם כאשר נבנה מבנה בעל מאפיינים חזרתיים וכאשר שוק הבנייה מורכב מכח עבודה יקר יחסית.
אחת משיטות הבניה המתועשת המתאימה דווקא למבנים קטנים היא שיטת ICF (Insulated concrete Forms) שבה בונים את הבית מלבני קלקר שבהם חללים להכנסת בטון וברזל.
כך מתקבל מבנה חזק עם בידוד מצוין.
יתרון נוסף של שיטה זו היא הקלות והזמן הקצר בו בונים את המבנה (מלבנים קלות מאד שמשתלבות כמו לגו) ואז יוצקים.
בנייה מעולם אחר היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית שמשודרת בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
כל פרק בסדרה סוקר מבנה או פרויקט בנייה בלתי שגרתי, ומציג את תהליך הבנייה, ההכנות לבנייה ואת צוות הבונים והמהנדסים.
כמעט בכל פרק מוצג ריאיון עם מעצבי המבנה או עם מנהלי הפרויקט, וכך ניתן להבין מה היו הבעיות שניצבו בפני הבונים ובאילו שיטות או טכניקות נעזרו כדי להתגבר עליהן.
במספר מקרים (למשל מגדלי פטרונס), היה צורך בפיתוח של חומר או מוצר חדש שכעת מהווים חלק בלתי נפרד מתעשיית הבנייה.
הסדרה מתמקדת במבנים גדולים במיוחד ובפרויקטים שאפתנים ויקרים.
מוצגים בה המבנים הגדולים ביותר, הגבוהים ביותר, הארוכים ביותר, העמוקים ביותר בעולם וכדומה.
לגבי פרויקטים, פרויקט מוצג בסדרה אם הוא ייחודי או ראשון מסוגו בעולם (כמו פרויקט איי התמרים של דובאי).
הפקת הסדרה החלה בשנת 2004.