tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקיברנטיקה ותרבות המחשב, למשל, עשויים להעדיף נפשות אוטיסטיות במקצת".
לפני כן, על אף שלא השתמש במפורש במונח 'מגוון נוירולוגי', כתב בלום בניו יורק טיימס ב-1997:
כל מי שבודק את הנושא באינטרנט מגלה במהרה צד אחר של האוטיזם.
במרחב הווירטואלי, רבים מאזרחיה האוטיסטים של האומה עושים בדיוק את מה שהתסמונת לכאורה מונעת מהם – הם מתקשרים."
"עם זאת, בנסותם להתמודד עם עולם הנשלט בידי נוירוטיפיקלים, האוטיסטים אינם מוכנים או מסוגלים לוותר על מנהגיהם הייחודיים.
במקום זאת, הם מציעים שיטה חברתית חדשה, המדגישה ריבוי נוירולוגי."
"ההסכמה העולה מפורומים ומאתרי אינטרנט של אוטיסטים ...
היא שנוירוטיפיקליות היא רק אחת מתוך תצורות עצביות רבות – ללא ספק הנפוצה שבהן, אבל לא בהכרח הטובה שבהן."
בלום חזה גם את תפקידה של רשת האינטרנט בקידום רעיון המגוון הנוירולוגי:
"קיים מימד פוליטי לקשר הדוק זה לאינטרנט.
פרויקט בשם "מרחב קיברנטי 2000" מוקדש לחיבור כמות גדולה ככל הניתן של אנשי ספקטרום אוטיסטי לאינטרנט עד שנת 2000, כאשר הסיבה לכך היא "האינטרנט היא אמצעי חיוני עבור אוטיסטים לשם שיפור חייהם, כי לעיתים קרובות היא האמצעי היחיד באמצעותו הם מסוגלים לתקשר באופן יעיל".
הקהילה האוטיסטית, שייתכן שלא הייתה מגיעה לבגרות ולמודעות עצמית ללא האינטרנט, מציבה בפנינו אתגר.
האתגר שיוצב בפנינו יותר ויותר, בעולם המקוון ומחוץ לו, הוא לראות את עצמנו באופן שונה מהאופן שראינו את עצמנו בעבר, לקבל את הגיוון הנוירולוגי.
נוירוטיפיקליות היא רק אופן קיום אחד."
בשנת 1999, כתבה ג'ודי סינגר בעבודת הגמר האוניברסיטאית שלה:
חשיבותו הבסיסית של "הספקטרום האוטיסטי" טמונה בקריאתו לפוליטיקה של "מגוון נוירולוגי".
"השונים נוירולוגית" מהווים תוספת חדשה לקטגוריות הפוליטיות המוכרות של מעמד/מגדר/גזע והם יגבירו את התובנות של המודל החברתי של הנכויות."
ציטוט בדפוס הופיע בעיתון הבריטי "איבנינג טלגרף של קובנטרי" בשנת 2004, בהתייחסות לקבוצת המגוון הנוירולוגי של קובנטרי ווריקשייר.
"מגוון נוירולוגי" הוא מונח הקיים מהיום בו אוטיסטים החלו להקים אתרי אינטרנט.
מאז, הורחב המונח והוא כולל לא רק "אוטיסטים ובני דודים", אלא הוא מביע את הרעיון שמגוון דרכי החשיבה האנושית הוא דבר טוב, ושאנחנו הדיסלקטים, האוטיסטים, האנשים עם הפרעות הקשב, האנשים עם הדיספרקסיה ועם תסמונת טורט כולנו בעלי מכנה משותף, בכך שמוחותינו אינם פועלים באופנים נוירוטיפיקליים."
בעוד שהמונח מופיע בעיקר אצל הקהילה האוטיסטית המקוונת, השימוש בו התרחב והפך לכללי יותר, וכיום קיים ויכוח האם לכלול בו גם אנשים עם שיתוק מוחין, מחלת פרקינסון, אמנזיה וכו'.
יש המעדיפים לכלול בו רק תופעות שאינן ניכרות כלפי חוץ, כפי שהן מוגדרות על ידי אגודת המגוון הנוירולוגי של בריטניה.
מגוון גנטי, בתחום גנטיקה של אוכלוסיות, הוא מדד לשׁוֹנוּת הקיימת בחומר התורשתי של אורגניזמים המשתייכים לאותה אוכלוסייה או לאותו המין.
המגוון הגנטי הוא אחד הגורמים התורמים למגוון הביולוגי.
ישנן מספר היפותזות המסבירות את קיומו של המגוון הגנטי.
התאוריה הנייטרלית טוענת כי הצטברות מוטציות נייטרליות באוכלוסייה מגדילה את מגוון האללים של כלל הגנים.
הסבר נוסף הוא קיומה של ברירה מפריעה , הגורמת לשימור של לפחות שני פנוטיפים שונים של תכונה כלשהי.
ברירה תלוית תדירות , לפיה הערך ההישרדותי של אלל תלוי בשכיחותו היחסית בין כל מופעי הגן, תורמת להגדלת המגוון הגנטי על ידי שימור של מספר אללים לגן.
הקשר בין המגוון הגנטי למגוון הביולוגי
בעת האחרונה נחקרה תופעה של ירידה במגוון הגנטי במינים שונים של עולם החי.
מחקר נוסף גילה תלות בין המגוון הגנטי למגוון הביולוגי.
לטענת החוקרים, קיומו של מגוון גנטי בתוך מין דרוש על מנת לשמר מגוון בין מינים, וגם ההפך.
השפעת המגוון הגנטי על יכולת ההישרדות וההתאמה של מין
למגוון הגנטי תפקיד מכריע ביכולת ההישרדות של מין באמצעות התאמה לשינויים בסביבתו.
מגוון גנטי רחב מעלה את הסיכוי להימצאות אללים באוכלוסייה המשפרים את ההתאמה של הפרט לסביבתו המשתנה.
לכן, למינים בעלי מגוון גנטי נמוך יש סיכוי מופחת להישרדות.
בנוסף לכך, מגוון גנטי נמוך מאלץ דמיון גנטי גבוה בין שני פרטים מזדווגים, מצב הדומה למקרה של הכלאת קרובים.
הכלאה מעין זו מקטינה את כושר הרבייה באוכלוסייה בעקבות ירידה בקצב הילודה, ירידה בחיות של הזרע, תמותה גבוהה של ילודים ובעיות נוספות.
השבחה גנטית היא שיטה לחיזוק תכונות מועילות בפרטים של אוכלוסייה ולסילוק תכונות מזיקות.
משחר ימי החקלאות בני אדם השתמשו בשיטה זו על מנת ליצור זנים מתורבתים של צמחים המתאימים לגידול חקלאי.
אולם, ההשבחה גורמת לירידה במגוון הגנטי, לעיתים עד לביטולו כליל.
הירידה במגוון הגנטי מקטינה מאוד את יכולתו של הזן לעמוד בפני מחלות, במיוחד לאור יכולתם של חיידקים להשתנות בזמן קצר.
כאשר חיידק הגורם למחלה משתנה כך שהוא יכול לתקוף זן חקלאי בעל תכונות מסוימות, יש סכנה להידבקות מהירה של יבול שלם של זן זה, בעקבות הדמיון הגנטי הגדול שקיים בין צמחים מאותו יבול.
דוגמה למקרה כזה היא הגורם לתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד.
ריבוי תפוחי אדמה מתרחש באופן וגטטיבי, לכן כל הפרטים ביבול תפוחי אדמה הם זהים לחלוטין מבחינה גנטית.
במאה ה-19 תפוחי אדמה היו מקור מחייתם העיקרי של תושבי האי אירלנד, אך חלקים עצומים של היבול באי נהרסו כתוצאה מהתקפת כימשון, סוג של פטרייה המסוגלת להדביק את אותו זן ששימש לחקלאות באי.
המחלה שתקפה את יבולי תפוח האדמה בשנת 1845 הובילה לתקופה של רעב המוני, בהיקף של מאות אלפי בני אדם.
ישנן מספר דוגמאות בטבע לדרכים הגורמות להגדלה או שימור של המגוון הגנטי.
בתהליך ההדבקה על ידי נגיפים יכולה להיות תחלופה של מידע גנטי בין הנגיף לנשא אותו הוא מדביק.
הדבקה באמצעות נגיפים של פלנקטון, הגדל באוקיינוסים, היא תהליך הגורם לחידוש תדיר של המידע הגנטי באוכלוסיית הפלנקטון, ותורם לשמירה על אוכלוסייה גדולה גם בתנאי גידול קשים המשתנים באופן בלתי צפוי.
דוגמה נוספת היא רבייה באוכלוסיית הברדלס.
הברדלס נמצא בסכנת הכחדה, וכל הפרטים החיים כיום שייכים למין יחיד.
בעבר היו קיימים מינים נוספים של הסוג ברדלס, אך שינויים אקלימיים שהתרחשו לפני כ-10,000 גרמו להיכחדותם.
המין ששרד נקלע למצב של צוואר בקבוק גנטי, ופרטים בעלי קרבה משפחתית נאלצו להתרבות זה עם זה.
רביית קרובים זו גרמה לירידה גדולה במגוון הגנטי של המין ולפגיעה ביכולת הרבייה וההישרדות שלו – רק כ-5% מהצאצאים בטבע מגיעים לבגרות.
עם זאת, לאחרונה התגלה שנקבות הברדלס מזדווגות עם יותר מזכר אחד לפני כל המלטה.
במנגנון רבייתי הידוע במספר מיני יונקים, כל הזדווגות מביאה לביוץ מחודש, ולכן צאצאים שונים של אותה המלטה יכולים להגיע מאבות שונים.
מנגנון זה מגדיל את המגוון הגנטי שיכול להצטרף לאוכלוסייה בעקבות המלטה בודדת.
מגומד-עלי מגומדוביץ' מגומדוב היה מנהיג דאגסטני ממוצא דרגיני, שהחזיק במשרות רמות ברפובליקת דאגסטן הן לפני התפרקות ברית המועצות והן לאחריה.
מגומדוב נולד בכפר לוואשי שבדאגסטן שברוסיה הסובייטית, כבן למיעוט הדרגיני, עם צפון מזרח קווקזי שמאמין באסלאם, המהווה את המיעוט האתני השני בגודלו בדאגסטן.
בשנת 1949 סיים את בית הספר התיכון, והחל לעבוד כמורה.
לאחר מכן סיים את הסמינר למורים של דאגסטן, ועבד במשרות הוראה וניהול שונות במערכת החינוך הדאגסטנית.
בשנת 1957 החל לעבוד בקולחוז, ולהתמחות בחקלאות.
בשנת 1968 סיים לימודי חקלאות בהתכתבות במכון החקלאי של דאגסטן.
במקביל התקדם בשורות המפלגה הקומוניסטית, וקיבל שורה של משרות מנהליות.
בין ינואר 1979 למאי 1983 שימש כסגן יושב ראש מועצת השרים של הרפובליקה הסובייטית של דאגסטן, ומ-1983 כיושב ראש המועצה.
בשנת 1987 נבחר לנשיא המועצה העליונה של הרפובליקה הסובייטית של דאגסטן.
לאחר התפרקות ברית המועצות היה מגומדוב לאחד המנהיגים הסובייטים הבכירים היחידים ששמרו על עמדתם גם במבנה המדיני החדש.
הוא הצליח לתמרן במבנים הפוליטיים החדשים שנוצרו במהלך פירוק ברית המועצות, ולהשיג לעצמו כוח פוליטי, שהבטיח את המשך שליטתו.
מגומדוב טען כי על דאגסטן להישאר חלק מן הפדרציה הרוסית ודיבר כנגד גופים בדלנים שדרשו את פרישתה של דאגסטן, בדומה לצ'צ'ניה השכנה.
בשנת 1994 קיבלה דאגסטן חוקה, ולפיה היה לראש הרשות המבצעת גוף קולקטיבי בן 14 חברים, המורכב מנציגי העמים השונים המאכלסים את דאגסטן, שכונה "מועצת המדינה".
מגומדוב הנהיג את דאגסטן בשנות העצמאות הראשונות, דרך משברים כמלחמת צ'צ'ניה הראשונה ומלחמת צ'צ'ניה השנייה.
על אף שלא שימש בתפקיד "נשיא", ולכאורה היה חלק מגוף קולקטיבי, היה מגומדוב האיש החזק בדאגסטן.
אחת מדרישות הקיצונים הצ'צ'נים שפלשו לדאגסטן בשנת 1999 באירוע שהצית את מלחמת צ'צ'ניה השנייה הייתה סילוקו של מגומדוב, שנחשב ל"פרו רוסי".
במהלך השנים שמר מגומדוב על יחסים תקינים עם רוסיה, ועם נשיאיה בוריס ילצין וולדימיר פוטין.
שינוי נוסף ברוח זאת התקבל בשנת 2001 לקראת תום תקופת כהונתו השנייה, על מנת לאפשר לו לכהן בתפקיד ארבע שנים נוספות.
במהלך תקופות כהונה אלו ניסה מגומדוב לשנות את חוקת דאגסטן כך שתכלול תפקיד של נשיא, אך שלושה משאלי עם בשאלה זו קבעו כנגד דעתו.
בשנת 2003 קיבלה דאגסטן חוקה חדשה, שקבעה כי את מועצת המדינה יחליף נשיא, כראש הרשות המבצעת, אך חילופים אלו ייעשו בשנת 2006 לאחר תום תקופת כהונת מועצת המדינה.
עם זאת, לאחר תום תקופת כהונה זו, פרש מגומדוב בן ה-76 מן הפוליטיקה, ואת משרת הנשיא קיבל מוחו אלייב, יושב ראש הפרלמנט הדאגסטני, שהיה מועמדו של ולדימיר פוטין לתפקיד.
מגומדוב היה נשוי, ולו שישה ילדים.
בנו הבכור, מגומדסלאם מגומדוב, החליף את אלייב בתפקיד יושב ראש הפרלמנט הדאגסטני, לאחר פרישתו של מגומדוב והחלפתו בידי אלייב.
מגומדוב הבן שימש בתפקיד כשנה.
מָגוֹג הוא בנו השני מתוך שבעה של יפת בנו של נח במקרא, אחיהם של גומר, תירס, יוון, תובל, משך ומדי.
מגוג בדרך כלל משתייך למסורות של אחרית הימים, בעיקר בספר יחזקאל פרקים ל"ח-ל"ט בהקשר של: הוא ידוע במיוחד על אזכורו בהקשר של מלחמת גוג ומגוג.
יוסף בן מתתיהו זיהה כצאצאיו של מגוג את העם הסקיתי, עם ממוצא הודו-אירופי שישב בין המאה ה-8 לפנה"ס למאה הראשונה לפנה"ס בערבות אוקראינה הדרומית לחופיו של הים השחור.
לפי דבריו היוונים קראו לסקיתיה מגוגיה.
איזידורוס מסביליה הוסיף גם את הגותים לבניו של מגוג.
ג'ואנס מגנאוס החשיב את בניו של מגוג גם לגותים וגם לשוודים וכריסטינה, מלכת שוודיה, החשיבה את עצמה כמספר 249 בשושלת המלכים יוצאי חלציו של מגוג.
על פי המלומד הפיני דניאל יוּסְלֶנְיוּס (Daniel Juslenius; 1676–1752), העם הפיני הוא אחד מצאצאיו של מגוג שהיגר לפינלנד.
על פי כמה מקורות הוא קשור גם לעם האירי.
למגוג היה גם נין שנקרא "חבר", שצאצאיו הופצו באזור הים התיכון.
מגוואטי סוקרנופוטרי (באינדונזית Diah Permata Megawati Setiawati Sukarnoputri ) (נולדה ב-23 בינואר 1947) היא פוליטיקאית אינדונזית ומנהיגת האופוזיציה כראש מפלגת PDI-P.
מגוואטי היא בתו של סוקרנו, נשיאה הראשון של אינדונזיה.
בשנת 1999 התמודדה על נשיאות אינדונזיה מטעם המפלגה הדמוקרטית, אולם הפסידה בבחירות, בין השאר, בגלל התנגדות גורמים איסלמיים לכך שבראש המדינה תעמוד אישה.
בבחירות זכתה מפלגתה ל-396 מושבים בפרלמנט והיא נבחרה לסגנית הנשיא.
שימשה כסגנית נשיא אינדונזיה בשנים 1999–2001 תחת מנהיגותו של הנשיא עבד א-רחמן וחיד.
כשהודח וחיד על ידי הפרלמנט ב-23 ביולי 2001, מונתה מגוואטי לנשיאת אינדונזיה במקומו.
מיד לאחר הבחירות מינתה לסגנה את מנהיג המפלגה המוסלמית, כדי למנוע התנגדות לכהונתה על רקע היותה אישה.
היא כיהנה כנשיאה עד ל-20 באוקטובר 2004 והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה במדינה.
היא הפסידה את הנשיאות לסוסיליו באמבאנג יודהויונו ב-2004 ולאחר מכן ב-2009. ב-2004 היא דורגה כאישה ה-8 ברשימת מאה הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס.
בעלה השלישי של מגוואטי הוא תופיק כיאמס.
מגזין הוא כתב עת אינטרנטי בשפה האנגלית העוסק בנעשה במדינת ישראל וברשות הפלסטינית.
אתר הוקם בשנת 2010 על ידי קבוצת כותבים מישראל ומשטחי הרשות הפלסטינית.
שמו נלקח מאזור החיוג , המשותף למדינת ישראל ולשטחים הפלסטיניים.
"טיים מגזין" בחר בו כאחד מ-50 הבלוגים ה"מגניבים ביותר".
ב-2009 זכתה ליסה גולדמן, אחת ממייסדות האתר, בפרס על שם אנה לינד לעיתונאות קונפליקט.
חגי מטר זכה באותו פרס על סדרת כתבות שפרסם באתר ב-2012.
בשנת 2011 נסעה גודלמן לסקר את המהפכה במצרים באמצעות תקציב שגויס בעזרת מימון המונים מקוראי האתר.
האתר עוסק בעיקר בנושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ורוב כותביו מזדהים עם השמאל בישראל.
האתר פועל במסגרת עמותה אחת לצד "שיחה מקומית" והאתרים לפעמים חולקים תוכן.
מגורי המטרופוליטים של בוקובינה ודלמטיה (אוקראינית Резиденція митрополитів Буковини і Далмації) הוא מכלול אדריכלי השוכן על גבעה בעיר צ'רנוביץ שבאוקראינה, בין נהר פרוט וקלוקוחקה, אחד מיובליו.
המכלול הוקם בין השנים 1864 ו-1882 בידי האדריכל הצ'כי יוסף הלאווקה (Josef Hlavka), ושילב את מגורי המטרופוליטים עם מנזר, כנסייה וסמינר תאולוגי.
מבני המכלול שכנו בגן מטופח שבו שולבו פריטי גן שונים.
בשנת 2011 הוכרז המכלול כאתר מורשת עולמית.
בשנת 1774, במסגרת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה אשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית, אשר התחוללה בין השנים 1768–1774, עברה בוקובינה לשלטונה של האימפריה האוסטרית.
יוזף השני קיסר האימפריה הרומית הקדושה הפקיד את כל עריה ומנזריה של בוקובינה בשליטתו של המטרופוליט של בוקובינה, שהיה בשנת 1781 למייסדה של הכנסייה האורתודוקסית של בוקובינה.
עד מהרה התאחדה האפרכיה של בוקובינה עם זו של דלמטיה, וב-1873 מינה הקיסר את הבישוף הקמן יבגני (Гакман Євгеній) לארכיבישוף של צ'רנוביץ ולמטרופוליט בוקובינה.
קודם לכן, ב-1860, הזמין יבגני את הקמתו של מתחם המגורים, במקום בו שכנו בית הבישוף העשוי עץ וכנסיית אבן.
שני מבנים אלה נהרסו לחלוטין, והקמת המתחם הופקדה בידיו של יוסף הלאווקה הצ'כי.
המימון לבנייה בא מקופת הקיסרות האוסטרו-הונגרית ונועד להעיד על הסובלנות הדתית של השלטון כלפי האוכלוסייה המקומית.
הפרויקט רחב ההיקף העניק תנופה לתעשיית הבנייה בבוקובינה: בתי ספר להכשרת בנאים נוסדו, מחצבות נפתחו לצד הדנייסטר ומפעלי לבנים ורעפים נחנכו.
מלאכת הבנייה נמשכה בשלבים מ-1864 עד 1882. תחילה הוקמו קפלת איוון הקדוש מסוצ'אבה וארמון המגורים של המטרופוליט.
לאחר מכן הגיע תורם של הגנים ומבני הגן ששולבו בהם, ולבסוף נבנתה כנסיית שלושת ההיררכים.
כוחה הפוליטי והשפעתה הרבה של הכנסייה האורתודוקסית של בוקובינה, אשר היו המשמעותיים ביותר בדרום-מזרח אירופה באותה עת, ניכרים במכלול המונומנטלי.
בוקובינה נכבשה בידי רוסיה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, נמסרה לשליטת רומניה, והכנסייה האורתודוקסית המקומית שולבה עם זו של רומניה.
ב-1944 נכבשה בוקובינה על ידי הצבא האדום ומאז היא חלק מאוקראינה.
ב-1955 נמסר האתר לרשותה של אוניברסיטת צ'רנוביץ, ובמבניו הותקנו הסקה מרכזית, צנרת מים, מיזוג אוויר ובתי שימוש מודרניים.
ב-1963 הכירה הרפובליקה העממית של אוקראינה באתר כבעל חשיבות היסטורית, והחל ב-1967 נערכו בו עבודות תחזוקה על בסיס קבוע.
ב-1975 הוחלפו גגות המבנה ונזקים שהוסבו לו במשך השנים תוקנו ושוחזרו.
עם קבלת עצמאותה ב-1991, הכירה אוקראינה בארמון כאתר בעל חשיבות לאומית.
מבני המכלול ערוכים סביב חצר מרכזית שהכניסה אליה היא מכיוון דרום-מזרח.
בתווך שוכן ארמון המטרופוליט, משמאלו (דרום-מערב) ניצבים הסמינר התאולוגי וכנסיית שלושת ההיררכים, ומימינו (צפון-מזרח) עומד מבנה המנזר ומגדל השעון שלו.
קפלת איוון הקדוש ממוקמת בקצהו הדרום-מערבי של ארמון המטרופוליט, והמכלול כולו מוקף בגן נופי התחום בחומה.
אורכה של החצר המרכזית הוא 100 מטרים ורוחבה 70 מטרים.
היא מעוצבת כגן פורמלי שבו חלקות הנבדלות זו מזו במשוכות שיחים.
אל החצר מוביל שער מסוגנן שלו שלושה פתחים, וממנו נמתח שביל רחב לעבר מגורי המטרופוליט.
מבני המכלול מצופים באבן אדומה, והם משלבים סגנון ביזנטי, רומנסקי וימי ביניימי.
במבנה המגורים הניצב בתווך שכנו דירת השרד של המטרופוליט ואולמות האירוח והמפגש.
הקומה הראשונה בנויה כאנפילדה וחדריה מסודרים לאורך פרוזדור שאורכו 77 מטרים ורוחבו שלושה מטרים.
הפרוזדור מאפשר גישה גם אל המרפסת הצופה אל החצר.
עם האולמות העיקריים במבנה נמנים אולם הסינוד ("אולם השיש") אשר שימש כחדר המפגש העיקרי עבור הבישופים, "האולם הכחול" ששימש כספרייה, "האולם האדום" (אולם סינוד קטן יותר), וכן "האולם הירוק" ששימש כחדר קבלת הפנים האישי של המטרופוליט.
תקרת החדרים מעוצבת כקמרון חבית, והם מעוטרים בשיש, ציורי קיר, חריטת אבן ותשבץ אבנים דקורטיבי.
לאורך אולם הסינוד משתרעות ארקדות הנישאות על-גבי עמודי אלבסטר, והוא מעוטר בציורי פרסקו ובפסיפסים המתארים אירועים מרכזיים בדברי ימיה של בוקובינה והכנסייה האורתודוקסית.
בניין הסמינר מקיף את כנסיית שלושת ההיררכים משלושת צדדיה.
הכנסייה נושאת כיפה ביזנטית ובה ציורי טמפרה המתארים את לידת ישו, תחייתו ועלייתו לשמיים.
בניין המנזר כלל בית ספר דתי, מוזיאון, בית ספר לציור איקונות, אגף אירוח וחנות נרות.
במרכזו ניצב מגדל שעון נושא כיפה שעוטרה במגיני דוד, כאות תודה לקהילה היהודית של העיר, אשר סייעה כספית להקמת המכלול.
מערך מבני המכלול אמור לייצג באופן סכמטי את העיר ירושלים - הסמינר והכנסייה מייצגים את בית המקדש, הפרסביטריום שמנגד להם מייצג את הפרטוריום הרומי, ומגורי המטרופוליט מייצגים את הקבר הקדוש.
מערך זה הוא גרסה בת המאה ה-19 של ההרים הקדושים, אתרים המוכרים מאיטליה ומפולין (המתחם הדתי בקלוואריה זבז'ידובסקה).
נוסף על כך, השילוש הקדוש מוצא ביטוי במערך המבנים המשולש, בכך שכל חזית נחלקת לשלוש קומות ולשלושה אגפי רוחב.
מאחורי ארמון המטרופוליט משתרע גן רשמי שבו נטועים, בין היתר, עצי אדר, אלון וליים.
במרכז הגן ניצב פסלו של האדריכל יוסף הלאווקה, לצד שתי בריכות נוי שבהן מרקות ועץ אשוח שגילו כגיל הגן.
מעבר לגן זה משתרע גן אנגלי נופי בסגנון המאה ה-19, שבו גבעות מלאכותיות, ספסלי גן, פסלים וגרוטו עשוי אבן.
מגודלים 2 הוא סרט חבר'ה קומי אמריקאי, סרט ההמשך של הסרט "מגודלים".
הסרט הופק על ידי אדם סנדלר, בוים על ידי דניס דוגן ומככבים בו אדם סנדלר, קווין ג'יימס, כריס רוק, דייוויד ספייד וסלמה הייק.
הסרט הופק על ידי חברת ההפקות של סנדלר, האפי מדיסון, והופץ על ידי סרטי קולומביה.
הסרט מתרחש שלוש שנים לאחר אירועי הסרט הראשון.
לני פדר (אדם סנדלר) ומשפחתו עברו לעיירה הקטנה בה הוא וחבריו גדלו.
הסרט עוקב אחרי היום האחרון ללימודים בו הילדים מתכוננים לחופשת הקיץ, והמבוגרים מתכננים מסיבה בביתו של לני.
היגינס פוגש את בנו שלא ידע עליו ומנסה להתחבר איתו בעוד ששאר החברים נכנסים למלחמה עם תלמידי קולג' על אזור הבילויים בעיירה.
הסרט נכתב על ידי אדם סנדלר, טים הארלי ופרד וולף, בוים על ידי דניס דוגן והופץ על ידי סרטי קולומביה.
צילומי הסרט נמשכו כחודשיים וחצי, מ-2 במאי 2012 עד 15 ביולי 2012. הסרט יצא לאקרנים ב-12 ביולי 2013 בארצות הברית וב-11 ביולי בישראל.
שנה פרס קטגוריה מועמד/ים תוצאה 2014 פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון שחקן הקולנוע המועדף אדם סנדלר
מגודלים הוא סרט חבר'ה קומי אמריקאי.
הסרט הופק על ידי אדם סנדלר, בוים על ידי דניס דוגן ומככבים בו אדם סנדלר, קווין ג'יימס, כריס רוק, רוב שניידר, דייוויד ספייד וסלמה הייק.
בשנת 2013 יצא לסרט המשכון בשם "מגודלים 2".
30 שנה אחרי שגמרו תיכון, נפגשים חמישה חברים לנבחרת הכדורסל של בית הספר בבית על האגם שבו חגגו את הניצחון הגדול ביותר שלהם, כדי להתאבל על מותו של המאמן שלהם.
במשך סוף השבוע חמשת החברים ומשפחותיהם נסעו לעיירת הולדתם ונאספים בבקתה בחיק הטבע.
במשך החופשה חמשת החברים מגלים שזה שהם גדלו לא אומר שהם התבגרו, אפילו לא קצת.
בתורת החבורות, מגוון הוא משפחה של חבורות, הסגורה ביחס לתת-חבורות, לתמונות הומומורפיות ולמכפלה ישרה (לאו דווקא סופית).
כל מגוון מוגדר על ידי מערכת של זהויות, ולכן חקר המגוונים השונים שקול להבנת מערכות של זהויות.
סריג המגוונים הוא סריג מודולרי.
אוסף החבורות האבליות הוא מגוון, המוגדר על ידי הזהות .
אוסף החבורות המקיים את הזהות הוא מגוון ברנסייד .
אוסף החבורות הנילפוטנטיות ממחלקה c לכל היותר הוא מגוון, המוגדר על ידי הקומוטטור המרובה באורך המתאים.
גם אוסף החבורות הפתירות ממחלקה c לכל היותר הוא מגוון.
עם זאת אוסף כל החבורות הנילפוטנטיות אינו מגוון (מכפלה של חבורות נילפוטנטיות שהמחלקה שלהן אינה חסומה, אינה נילפוטנטית).
לכל חבורה G, המגוון הקטן ביותר המכיל את G מסומן ב-VarG.
לדוגמה, המגוון הנוצר על ידי החבורה הסימטרית מוגדר על ידי הזהויות , והמגוון הנוצר על ידי חבורת הקווטרניונים מסדר 8 מוגדר על ידי הזהויות .
החבורה הדיהדרלית מסדר 8 יוצרת את אותו מגוון.
כל זהות של חבורה סופית מאקספוננט e שקולה לזהויות כאשר w מכפלה של קומוטטורים.
המכפלה AB של מגוונים A,B מוגדרת כאוסף ההרחבות של חבורה מ-B בחבורה מ-A (כלומר כאוסף החבורות G עם תת-חבורה נורמלית N מ-A, עם מנה G/N השייכת ל-B).
כל מגוון של חבורות, מלבד המגוונים הטריוויאליים (זה שכולל רק את החבורה הטריוויאלית וזה הכולל את כל החבורות) ניתן לפירוק באופן יחיד כמכפלה של מגוונים אי-פריקים.
מכפלה AB נוצרת על ידי חבורה סופית אם ורק אם האקספוננטים של A ו-B זרים, A נילפוטנטי ו-V אבלי; ומכפלה ABC לעולם אינה נוצרת על ידי חבורה סופית (Smelkin, 1964).
קבוצת זהויות המגדירה מגוון, נקראת בסיס של המגוון הזה.
אחת השאלות היסודיות על מגוון של חבורות היא האם יש לו בסיס סופי.
למגוון הנוצר על ידי חבורה סופית תמיד יש בסיס סופי (משפט Oates-Powell), והוא קטן .
הדוגמאות הראשונות למגוונים שאין להם בסיס סופי ניתנו ב-1969 (על ידי Olshanski, Adyan, Voghan-Lee, בשיטות שונות).
דוגמה פשוטה יותר ניתנה ב-1973 (על ידי Bryant ו-Kleinman): אוסף הזהויות מגדיר מגוון, , שאין לו בסיס סופי (לעומת זאת אם n,m זרים אז מוגדר לפי הזהות ).
בשפה של חבורות מנוקדות (היינו עם יחס 0-ארי), יש חבורה סופית עם קבוע, היוצרת מגוון שאינו בעל בסיס סופי (Bryant, 1982).
מגוון הוא קטן אם הוא מכיל רק מספר סופי של תת-מגוונים.
יש רצף של מגווני חבורות המכילים 3 תת-מגוונים.
חבורות למחצה מתנהגות אחרת מבחינה זו.
Perkins (ב-1969) הראה שלמגוון הנוצר על ידי מונויד Brandt (יחידות המטריצות בגודל 2 על 2, עם האפס והיחידה) אין בסיס סופי (זהו מונויד בגודל 6; אברהם טרכטמן הוכיח שכל מגוון הנוצר על ידי חבורה למחצה בגודל 5 הוא בעל בסיס סופי)
זהות של חבורות נכתבת באמצעות כפל והפכי.
אבל יש זהויות שאפשר לכתוב גם באופן חיובי, כזהות של חבורה למחצה.
למשל, הזהות שקולה לזהות .
יש מגוונים שאפשר להציג באמצעות מלים חיוביות, ויש כאלה שלא: Neumann-Taylor (1963) הראו שאפשר להציג את המגוון של חבורות נילפוטנטיות ממחלקה נתונה באמצעות זהות חיובית אחת.
מאידך, Lewin-Lewin (1969) הראו שבמגוון המקיים זהות חיובית, כל חבורה פתירה נוצרת סופית היא נילפוטנטית-מעל-סופית; בפרט, המגוון של חבורות פתירות ממחלקה קבועה אינו ניתן להצגה באמצעות זהויות חיוביות.
מגומד עלייביץ' סולימנוב , הידוע גם בשם אבו אוסמאן גימרינסקי , היה טרוריסט אסלאמי-דאגסטני ברוסיה והמנהיג השלישי של אמירות קווקז, קבוצה מיליטנטית ששמה לה למטרה לכונן אמירות אסלאמית בצפון הקווקז תחילה ולאחר מכן להשליט אסלאם בעולם.
ב-11 באוגוסט 2015, מגומד נהרג במהלך פעילות כוחות מיוחדים של הרוסים במהלך פשיטה ליד גימרי שבמרכז דאגסטן.
מגומי איגראשי (ביפנית: Igarashi Megumi; באנגלית: 五十嵐恵), המשתמשת בשם הבדוי רוקודנאשיקו (ביפנית:ろくでなし子 או 碌でなし子, ["ממזר", "לא יצלח"] עם הסיומת קו ["ילד" או "קטן", סיומת נפוצה לשמות יפנים לבנות], היא פסלת ואמנית מאנגה יפנית שזכתה לפרסום בשל עבודותיה המציגות פות.
היא שמה לעצמה למטרה לפעול נגד האפליה נגד איבר המין הנשי, שלטענתה מוצנע יתר על המידה.
בצעירותה מגומי מעולם לא ראתה איברי מין של נשים אחרות, לא ידעה איך הם אמורים להראות, ולכן הייתה מודאגת כי הפות שלה חריג.
היא רוצה שנשים ירגישו בנוח לדבר על גופן ומאמינה כי "הפות הוא כמו ידי ורגלי, אין בו דבר גס".
לדעתה היחס לפות כאל דבר גס נובע מהצנעת היתר.
היא החלה להשתמש באומנות שלה כמחאה לאחר שקיבלה ביקורת חריפה על יצירת דיורמה של הפות שלה, אף על פי שעשתה זאת כי חשבה שהדבר יהיה מצחיק.
מגומי איגראשי יצרה עבודות רבות בצורת פות, מכונית על שלט רחוק, כיסויי פלאפון, גנדאמים, תכשיטים, ועוד עבודות רבות המבוססות על מודל הפות שלה.
מרבית עבודותיה הוחרמו על ידי המשטרה, אך עדיין קיימות תמונות שלהם.
העבודה המרכזית שהביאה לפרסומה היא קיאק המבוסס על סריקה תלת־ממדית של הפות שלה.
היא מימנה את הפרויקט בעזרת קמפיין מימון המונים, ושלחה את קובצי הסריקה לכל מי שתרם 3,000¥ או יותר.
בנוסף, יצרה איגראשי דמות מצוירת בשם מנקו-צ'אן (בתרגום "גברת פות"), בתקווה להפוך אותה לחלק מתרבות הפופ.
למנקו-צ'אן מנגה, פסלונים, בובות ממולאות וחליפה המבוססים עליה.
ביולי 2014, איגראשי נעצרה בשל הפרה של חוקי יפן לתועבה על כך ששלחה בדואר אלקטרוני סריקה תלת־ממדית של הפות שלה לתומכים במימון ההמונים של הקיאק שיצרה.
מעל 21 אלף אנשים חתמו על עצומה ברשת לשחרורה, וכעבור שבוע המשטרה שחררה את איגראשי.
ב-3 בדצמבר 2014, איגראשי נעצרה פעם נוספת בחשד להצגת דבר גס.
ב-24 בדצמבר 2014, הוגש נגדה כתב אישום בגין "תצוגת תועבה", "תיעוד אלקטרוני גס" ו"תיעוד אלקטרוני גס עם הפצה בינונית".
היא שוחררה בערבות ב-26 בדצמבר 2014.
ב-14 באפריל 2015, החל משפט נגדה בבית המחוזי טוקיו.
ב-8 במאי 2016 מצא בית המשפט כי היא נמצאה חפה מפשע בכל הקשור לקיאק מכיוון שהקיאק אינו מרמז מיידי על צורה של איבר מין נשי בשל העיטור והצביעה.
למרות זאת, היא נמצאה אשמה בכל הקשור לשליחת הסריקה התלת־ממדי ונקנסה ב-400,000¥.
איגראשי נשואה למוזיקאי מייק סקוט.
ב-2 בפברואר 2017 נולד בנה הראשון.
מגומד מוסטפאייביץ' אוזדוייב (נולד ב-5 בנובמבר 1992, בגרוזני, צ'צ'ניה, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת הקשר בפאוק סלוניקי ובנבחרת רוסיה.
הוא נולד בגרוזני, צ'צ'ניה שברוסיה, למשפחה מוסלמית.
החל את קריירת המשחק שלו במועדון אנגושט נזראן.
בגיל 15 עבר לקבוצת הנוער של טרק גרוזני.
אך כעבור שנה נשלח לשחק בשורות קבוצת הנוער של דינמו קייב האוקראינית.
בפברואר 2010 עבר ללוקומוטיב מוסקבה ובה אחר כך שיחק בשורות הקבוצה הבוגרת.
באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו ולמעשה את שער הניצחון במשחק הליגה נגד וולגה ניז'ני נובגורוד.
ביולי 2014 הושאל לקבוצת רובין קאזאן ובלט בה כקשר מרכזי.
את שער הבכורה הבקיע בדקה הרביעית, נגד פנרבחצ'ה בשלב 16 האחרונות של הליגה האירופית, במשחק שנערך ב-21 בפברואר 2019. את שער הבכורה במדי זניט בליגת העל הרוסית בכדורגל הבקיע ב-21 ביולי 2019 בניצחון קבוצתו על סוצ'י במשחק המחזור השני שנערך באצטדיון פישט.
במחזור 28 מונה לראשונה לקפטן הקבוצה במשחק נגד אחמט גרוזני, בשל העדרם של איבנוביץ' (הקפטן) ודזיובה (קפטן המשנה).
הוא מונה לקפטן מחליף גם במשחק הסופר קאפ הרוסי בכדורגל 2020 שבו הבקיע את שער הניצחון במשחק נגד לוקומוטיב מוסקבה שהסתיים ב-2:1 ובו קבוצתו זכתה בסופר קאפ החמישי בתולדותיה.
ב-27 ביולי 2021 נפצע ונזדקק לשיקום ארוך וחזר למגרשים רק ב-19 בנובמבר, כשעלה כמחליף לויאצ'סלב קרבאייב בניצחון הבייתי של קבוצתו על ניז'ני נובגורוד.
הוא תרם את חלקו גם במשחק ליגת האלופות במחזור האחרון של שלב הבתים באותה עונה כשהבקיע את שער השוויון לקבוצתו במשחק מול צ'לסי שהסתיים בתוצאה המפתיעה 3:3. במאי 2022 סיים את חוזהו בקבוצה.
הוא חתם בקבוצה פתיח מהליגה הטורקית למשך עונה אחת.
בקיץ 2023 חתם בפאוק סלוניקי מהליגה היוונית.
במדיה זכה באליפות הליגה היוונית בעונת 2023/2024.
אוזדויב נשקל אומנם כמי שיצורף לסגל הנבחרת ליורו 2012 אך לא צורף לבסוף ובמקומו נכנס איגור דניסוב מלוקומוטיב מוסקבה.
לבסוף את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עשה תחת פאביו קאפלו במשחק הידידות נגד נבחרת אזרבייג'ן בכדורגל בסתיו 2014.
נולד בגרוזני אך בעקבות מלחמת צ'צ'ניה הראשונה עברה המשפחה לאינגושטיה.
נשוי למרגריטה מוסילמובאיה משנת 2015 ולשניים יש בן.
מגורי ריונגסונג (בקוריאנית: 룡성 관저) המכונים גם מגורים מס ' 55 () וידועים בפי המקומיים כאחוזת היוקרה המרכזית () הם המתחם הכולל את ארמון הנשיאות של צפון קוריאה, מעונו הרשמי של מנהיג המדינה האבסולוטי קים ג'ונג-און ומשמש גם את שאר בני משפחת קים.
מעון הקיץ הרשמי הוא מעון קנגדונג.
הארמון ממוקם במחוז ריונגסונג בצפון פיונגיאנג, בסביבות 12 קילומטרים צפון-מזרחית לכיכר קים איל סונג.
גודל כלל המתחם הוא בסביבות 12 קילומטרים מרובעים.
על פי מאבטחו לשעבר של קים ג'ונג איל, לי יונג-קוק, ישנם לפחות שמונה מתחמי מגורים עבור מנהיגי צפון קוריאה מחוץ לפיונגיאנג.
המתחם נבנה על ידי חטיבת הבניה של הצבא הצפון קוריאני, ובנייתו הסתיימה בשנת 1983 תחת שלטונו של קים איל-סונג.
המתחם היה בשימוש מאוחר יותר על ידי קים ג 'ונג-איל, אחותו קים יונג הוי, וגיסו צ'אנג סונג-טק מאוחר יותר בעקבות הצלחתו השלטונית, קים ג'ונג און עבר לגור במתחם.
למתחם מטה מלחמה תת-קרקעי, מוגן על ידי קירות עם מוטות ברזל ובטון ומכוסה בעופרת למקרה של מלחמה גרעינית.
ישנן מספר רב של יחידות צבאיות המוצבות כדי להגן על המתחם, וברשותן מספר רב מאוד של נשק קונבנציונלי.
האזור מוקף גדר חשמלית, שדות מוקשים, ומרובה בנקודות אבטחה.
המטה מחובר למגורי צ'אנגיונג (מגורים מס ' 26) ומגורים אחרים באמצעות מנהרות תת-קרקעיות.
תחנת רכבת תת-קרקעית נמצאת גם כן בתוך המגורים במתחם.
מלבד בתים גדולים וגנים מטופחים ישנם אגמים מעשי ידי אדם, ומתקני פנאי שונים.
עדי ראייה דיווחו על חללי פנים מפוארים עם ריהוט מצועצע, שטיחי קטיפה עמוקים, ונברשות מפוארות.
אולמות אירועים על שפת האגם.
בריכת שחייה בגודל וברוחב עם מגלשת מים ענקית.
מגולה הוא אופנוע, מתוצרת חברת "Megola-Werke G.m.b.H" אשר יוצר במינכן, גרמניה בין השנים 1921–1925.
מנוע כוכבי 5 צילינדרים, 637 סמ"ק.
מנוע סיבובי הממוקם בגלגל הקדמי.
מושב 1 - לנהג בלבד כולל משענת גב.
2 מושבים - ללא משענת גב.
מגזוסטרודון (שם מדעי: Megazostrodon; משמעות השם מיוונית: "חגורת שיניים גדולה", על שם החלקים שסביב הטוחנות שלו) הוא סוג של יצור דמוי יונק נכחד אשר חי בעידן המזוזואיקון והיה מאבותיהם של היונקים המודרניים.
הוא נמצא ב-1968 בלסוטו, דרום אפריקה.
הוא חי בין סוף הטריאס לתחילת היורה.
המגזוסטרודון דמה לחדף, באורך 10–12 ס"מ בלבד, והיה בעל מבנה המזכיר מצד אחד יונקים אמיתיים אך היה בעל מספר הבדלים, למשל מבנה שונה של חוליות השדרה וקיומה של בליטה מעל עצם הבריח, שהזכירו את אבותיו הקיינודונטיים.
ככל הנראה הוא היה המפותח שבדמויי היונקים.
המגזוסטרודון היה בעל מוח גדול יחסית, חוטם מחודד ושיניים חדות שהותאמו לטריפת חיות קטנות יותר כמו לטאות וחרקים.
אזור המוח מראה שחוש הריח שלו היה מפותח מאוד, בדומה לחדפים רגילים.
ייתכן שהיה פעיל בלילה כדי להימנע מתחרות וטריפה עם הדינוזאורים וזוחלים נוספים.
ככל הנראה היה בעל דם חם, על מנת לפעול בשעות לילה, וייתכן שאף היה מכוסה פרווה.
מגומד-שאפי קמילייביץ' סוליימאנוב הוא שחקן כדורגל רוסי ממוצא קווקזי-דאגסטני, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ספורטינג קנזס סיטי מליגה ה-MLS האמריקנית.
סוליימאנוב נולד במחצ'קלה בירת דאגסטן (רפובליקה של רוסיה) למשפחה מוסלמית, וגדל בבתי הספר לכדורגל בעיר.
הוא התחיל לעסוק בכדורגל מגיל 6 והמאמן אצל המאמנים סמיון וליאבסקי, מורזה מורזאייב ורוסטאם איזבולאטוב.
ב-2013 הגיע לאקדמיה של קרסנודאר.
במדי קבוצת הנוער של קרסנודאר הבקיע 14 שערים ב-54 הופעות בליגת העל הרוסית בכדורגל לנוער וזכה עמה באליפות רוסיה לנוער בעונת 2017/2018.
ב-16 ביולי 2017 הופיע בהופעת בכורה במדי קרסנודאר בליגת העל הרוסית בכדורגל, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 במשחק נגד רובין קאזאן, כשהחליף את ריקרדו לאבורדה והיה לבוגר אקדמיית קרסנודאר הצעיר ביותר ששיחק במשחק רשמי בהרכב קרסנודאר.
ביולי 2017 השתתף לראשונה במשחקי שלב המוקדמות השלישי בליגה האירופית כששיחק נגד לונגבי.
ב-26 באוגוסט 2018 הבקיע שער בכורה באליפות רוסיה במשחק השוויון נגד אורנבורג (1:1).
ב-8 בספטמבר 2021 הושאל לגירסונספור הטורקית.
במדיה כבש חמישה שערים ובישל עוד שניים ב-42 הופעות בכל המסגרות.
ב-17 באוגוסט 2022 חתם בהפועל באר שבע על חוזה השאלה לעונה אחת עם אופציית רכישה ב-28 באוגוסט 2022 כבש בבעיטה חופשית שער בכורה בהופעת הבכורה בקבוצה במשחק נגד בית"ר ירושלים.
אולם, בהמשך חלה ירידה גדולה מאוד בכושרו, כשבנוסף השתתף בתגרה שהתקיימה בסיום משחק מול מכבי חיפה (בגינה הורחר ל12 משחקים ) ולכן הוחלט שלא להמשיך את ההתקשרות עמו.
בחודש אוקטובר 2023, במקביל לטבח שביצע ארגון חמאס באזרחי מדינת ישראל, שיתף שאפי במספר הזדמנויות בפרופיל האינסטגרם שלו תכנים נגד מדינת ישראל ותמיכה בטרור.
על אף ששיחק במדינה זו בעבר.
סוליימאנוב שיחק במדי הנבחרות הצעירות של רוסיה.
הוא עלה לראשונה לשחק בטורניר לזכר גרנטקין במשחק נגד רומניה ב-2014. במרץ 2019 שיחק לראשונה במדי הנבחרת הצעירה, במשחק ידידות נגד שוודיה שבו הבקיע ובישל.
במדעי החברה, מגוון תרבותי מתאר חברה בה משולבות תרבויות שונות המכבדות זו את זו.
מצב זה שונה ממצבים של אחידות תרבותית או חברה חד-תרבותית.
מגוון תרבותי במדעי החברה דומה למגוון ביולוגי במדעי החיים.
בפוליטיקה של זהויות, בני אדם מייחסים לעצמם תכונות שונות, הכוללות נתונים דמוגרפיים (למשל גזע, מין וגיל) וכן ערכים ונורמות תרבותיות.
קבוצות שונות של בני אדם נבדלים ביניהם בשפה, בלבוש ובמסורת, כמו גם באופן ההתארגנות החברתית, באמונה הדתית, בנורמות מוסריות ובדרכי התקשורת עם הסביבה.
חברה הכוללת תרבויות שונות המכבדות זו את זו היא בעלת מגוון תרבותי עשיר.
בהכרזה האוניברסלית בנושא המגוון התרבותי של אונסק"ו נאמר: הקבלה זו בין מגוון תרבותי למגוון ביולוגי יוצרת תמיכה אינטואיטיבית.
על פי הקבלה זו, כשם ששימור חיות בר חשוב לאיכות הסביבה, כך יש לשמר מנהגים של עמים ילידיים.
נגד עמדה זו נטען שהיא איננה עומדת בכללי המוסר, מאחר שמנהגים רבים של עמים ילידיים אינם לגיטימיים בימינו, למשל השחתת איבר המין הנשי, פוליגמיה, נישואי ילדים וקורבנות אדם.
קשה לכמת מגוון תרבותי באזור מסוים, אך אחד המדדים המקובלים הוא מספר השפות המדוברות בו.
הבלשן הבריטי דייוויד קריסטל זיהה תהליכים של הומוגניזציה תרבותית הגורמים לשפות להיכחד.
להערכתו, עד שנת 2100 יותר מ-90% מהשפות המדוברות בעולם ייכחדו.
האמנה הראשונה שעסקה במגוון תרבותי הייתה הכרזה של אונסק"ו משנת 2001 בשם "ההכרזה האוניברסלית בנושא המגוון התרבותי".
ההכרזה הוצגה ככלי חוקי המכיר במגוון התרבותי כ"מורשת המשותפת של האנושות" ומתארת את המגוון התרבותי כנושא בעל חשיבות דומה לכבוד האדם.
בשנת 2003 אושררה ההכרזה בוועידת האו"ם בנושא חברת המידע בז'נבה.
באוקטובר 2005 אונסק"ו ניסחה את האמנה להגנה וקידום של מגוון ביטויים תרבותיים , הנחשבת לכלי החוקי העיקרי המחייב את המדינות החתומות באמנה.
רוב מדינות העולם, וכן האיחוד האירופי, חתמו על האמנה.
בולטות בחסרונן ישראל, ארצות הברית ואוסטרליה.
חשיבות השמירה על מגוון תרבותי מוזכרת בהצהרת מונטריאול (2006).
גם הצהרה זו אומצה על ידי האיחוד האירופי.
בשנת 2009 פסק בית הדין האירופי לצדק כי יש לצדד בהשקפה רחבה בנושאי תרבות, בפרט בכל הנוגע לקשרי תרבות ומסחר בין האיחוד האירופי לבין הרפובליקה העממית של סין.
האיחוד האירופי וסין התחייבו לטפח בין הצדדים חילופי תרבות מאוזנים, לחזק את שיתוף הפעולה הבינלאומי, ולזהות הזדמנויות עסקיות בנושאי תרבות ואמנות.
אחידות תרבותית היא ההפך ממגוון תרבותי.
ניתן לזהות אחידות תרבותית באירועים לאומיים, באירועים דתיים, ואף באירועים בעלי אופי מקומי של קהילות מעורבות.
עם זאת, על פי אונסק"ו יש להגביל את האחידות התרבותית ולשמר את המגוון התרבותי במידת האפשר, כדי למנוע תופעות חברתיות שליליות הנלוות לאחידות זו, בהן:
למשל, בצרפת קיימות שפות רבות ללא מעמד חוקי או הגנה, הנמצאות בסכנת הכחדה, בהן ברטונית, אלזסית ובסקית.
החשש לאיבוד מסורות עממיות, למשל בקרב עמים ילידיים בניו זילנד, באזורי החוף באוסטרליה, באמריקה הצפונית ובאמריקה המרכזית.
התפשטות התרבות האמריקאית בעולם על ידי הפצת מוצרי תרבות, בהם סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, מוזיקה, אופנה, מוצרי צריכה והרגלי אכילה (למשל מסעדות מזון מהיר).
אחידות תרבותית כלל-עולמית נתפסת כחלק מתהליך של גלובליזציה תרבותית.
ישראל יישמה מדיניות כור היתוך בשנים הראשונות לאחר קבלת עצמאותה, שמטרתה הייתה ליצור אחידות תרבותית בחברה וזהות ישראלית משותפת.
בשנים שחלפו מאז הפכה החברה הישראלית לחברה הטרוגנית המאגדת בתוכה לאומים, עדות, דתות ותרבויות שונות.
שינוי זה הגדיל במידה ניכרת את המגוון התרבותי, ורבים קוראים להפוך את החברה הישראלית לצודקת יותר, הוגנת, סובלנית לשוני ולאחר, ונוהגת כבוד בזולת.
מגומאייב היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה מוזיקלית-ביוגרפית, בהפקת חברת Amedia ומככבים בה מילוש ביקוביץ' כמוסלים מגומאייב עם אירינה אנטוננקו וסבטלנה אוסטינובה לצדו.
פרק הבכורה שודר ב-9 במרץ 2020 בשעה 21:30 (שעון מוסקבה) בערוץ הראשון.
צילומי הסדרה נערכו בבאקו, אזרבייג'ן ובמוסקבה, רוסיה.
סוף שנות השישים, שיא עידן ברז'נייב.
מוסלים מגומאייב, בזמן הקלטת תוכנית קונצרט, פוגש את זמרת האופרה המקסימה, תמרה סיניאווסקאיה.
בין מלך הבמה הסובייטי לכוכבת העולה של תיאטרון בולשוי במבט ראשון עובר ניצוץ שהופך להתחלה של אהבה גדולה.
עם זאת, תמרה נשואה, ומוסלים אינו חופשי ...
אבל לאהבה אמיתית אין שום מחסומים, והגורל שוב מפגיש בין האוהבים, הפעם בפריז.
מילוש ביקוביץ' - מוסלים מגומאייב
אירינה אנטוננקו - תמרה סיניאוובסקאיה, זמרת אופרה, רעייתו של מוסלים
סבטלנה אוסטינובה - אנג'ליקה לארינה, עורכת תוכניות מוזיקליות
אליונה איב'צנקו - יקטרינה פורצבה, שרת התרבות של ברית המועצות
אלכסנדר סוקולובסקי - סרגיי ברז'נוי, אמן בלט, בעלה הראשון של תמרה
אלכסנדר נסטרוב - צ'ינגיז סאדיחוב, פסנתרן, חברו של מוסלים
איליה רזניק - היידר אלייב, המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של אזרבייג'ן
מגורשים (נקראים גם: קאסטיליאנוס) הוא כינוי ליהודים שחיו במרוקו ומוצא אבותיהם ממגורשי ספרד.
בשנת 1391 נערכו בספרד נערכו פרעות ביהודים על ידי האוכלוסייה הנוצרית-קתולית וציבור גדול של יהודים היגר מספרד וחיפש מקלט בטוח במדינות שכנות.
היהודים הספרדים שגורשו בפרעות קנ"א (1391) והגיעו לצפון אפריקה פגשו יהודים מקומיים שהיו שונים מהם בנושאי הלכה, מנהגים ובשפת הדיבור והלשון הכתובה.
בואם של גולי קנ"א הביא ליצירתם של שני קהלים יהודים שונים, בני הקהלים הוותיקים שנקראו "בעלי המצנפת" (גם "שכליין") והספרדים כונו "בעלי הכפרון" (גם "אלכפוסיין").
עם גירוש ספרד (1492) וגירוש פורטוגל (1497) פקדו את מרוקו גלי של הגירה של מגורשים.
ההיסטוריונים חלוקים בדעתם מהו מספר מגורשי ספרד באופן כללי, וכמה מהם הגיעו לצפון אפריקה בפרט.
האומדנים המקובלים לגבי מספר מגורשי ספרד שהגיעו לצפון אפריקה נעים בין 40,000-20,000 אנשים.
בעקבות הגעתם של מגורשי ספרד ופורטוגל למרוקו נוצרו בקרב האוכלוסייה היהודית שתי קהילות: קהילות התושבים - אלה אשר התגוררו במשך דורות במרוקו, וקהילות המגורשים - שהורכבו מהמהגרים החדשים מחצי האי האיברי.
התושבים דיברו בערבית וחלק דומיננטי מהמגורשים דיבר בשפת החכיתיה.
בדיני כשרות הבשר התגלע ביניהן פולמוס הנפיחה.
גם בדיני אישות היו חילוקי דעות.
מפעם לפעם פרצו מחלוקות בין התושבים למגורשים, ולעיתים אף עימותים פיזיים, אך בהמשך היטשטשו גבולות חלוקה זו והקבוצות השתלבו האחת עם השנייה.
למעט אזורים מסוימים ששמרו על השימוש בחכיתיה, כגון תטואן, טנג'יר, סאוטה ומלייה, ברוב המקומות דיברו צאצאי המגורשים בשפה הערבית.
ההבדל שנותר עד לעלייה ממרוקו בשנות הקמת המדינה הוא בשטר הכתובה.
בחלק מהמקומות היא נכתבה לפי מנהג התושבים (הידוע גם בשם: "כתובה כדת"), אך לרוב היא נכתבה לפי תקנות המגורשים .
וכך כותב רבי יהודה בן עטר:
היו אומנם מקרים יוצאי דופן שבהם שמרו התושבים על מנהגיהם וניהלו את חייהם במוסדות נפרדים.
המקרה הידוע הוא קהילת התושבים בפאס, הידועה בבתי הכנסת העתיקים: צלאת אל פאסיין ואבן דנאן.
החל מגירוש ספרד יצרו רבני המגורשים בשיתוף עם מנהיגי קהילותיהם תקנות במגוון נושאים, תקנות אלו מכונות תקנות המגורשים.
התקנות נהפכו במשך הזמן לקודקס ההלכתי של רובה של יהדות מרוקו והן גישרו בין המגורשים לתושבים.
בין רבני המגורשים כיהנו שושלות של רבנים, בעיקר בעיר פאס.
עם השושלות הידועות נמנות המשפחות: אבן עטר, אבן צור (פאס), אזולאי (בעיקר במרקש), ביבאס, בירדוגו, בן זמרה (או: "בן זמירו".
בעיקר באספי), די אבילה, הצרפתי, טולידאנו, מונסונייגו (פאס), מנסאנו, סירירו (פאס), עוזיאל (פאס), פינטו (מרקש ומוגדור), קורייאט (מרקש, טיטואן ומוגדור).
מהרבנים המגורשים או מצאצאיהם, המזוהים עם קהילות המגורשים ומסורתן:
מגוריט ישראל בע"מ היא חברה ציבורית הפועלת כקרן השקעות בנדל"ן (באנגלית REIT - Real Estate Investment Trust).
החברה כלולה במדד תל אביב SME60 ובמדד תל אביב נדל"ן.
מגוריט ישראל בע"מ הוקמה בשנת 2016, ביוזמת עורכי הדין חיים ויספיש וארז רוזנבוך, כקרן השקעות בנדל"ן הראשונה בישראל הפועלת בשוק הדיור להשכרה ארוכת טווח.
זמן קצר לאחר כניסתו לתוקף של תיקון 222 לפקודת מס הכנסה באפריל 2016 המסדיר פעילותן של קרנות להשקעה במקרקעין למגורים.
על פי תקנות אלו מס רכישה שמשלמת הקרן היא בשיעור 0.5%, בלבד, הקרן פטורה ממע"מ, וממס חברות, על משקיע פרטי לשלם מס דיבידנד בשיעור 20% בלבד, והקרן מחויבת לחלק באופן קבוע מדי שנה לפחות 90% מרווחיה, שינבעו מדמי השכירות שיניבו הדירות, כדיבידנד.
המודל העסקי של הקרן מבוסס על רכישת מקבצי דיור, הכוללים לפחות 20 יחידות דיור או המוצעים למכירה על ידי המדינה במסגרת פרויקט דירה להשכיר.
הקרן מחזיקה ומשכירה את הדירות לפרקי זמן ארוכים.
במהלך ספטמבר 2016 גייסה הקרן 180 מיליון שקל מארבעה גופים: קופות הגמל של אקסלנס וקרן קיימת לישראל (40 מיליון שקל כל אחת) ושני מוסדות ציבוריים, קופת הפנסיה של חברה קדישא וקופת העיר (100 מיליון שקל ביחד).
אחר כך השלימה הנפקה ראשונה לציבור ומניותיה החלו להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
הקרן גייסה כ-12 מיליון שקל בשלב הציבורי של ההנפקה, בנוסף ל-48 מיליון שקל שגייסה שבוע קודם ממשקיעים מוסדיים.
בין 2017 ל-2020 גייסה מגוריט בסך הכל כ-1.2 מיליארד שקל במספר הנפקות של מניות ואיגרות חוב.
רוב מניות החברה מוחזקת על ידי משקיעים מוסדיים.
ביניהם קופות גמל ותעודות סל בניהולם של: הראל, מנורה מבטחים, אלטשולר שחם, פסגות בית השקעות מגדל שוקי הון ואקסלנס נשואה.
נכון לתחילת 2021, מגוריט מחזיקה בכ-500 דירות ב-13 פרויקטים פעילים ברחבי הארץ ובעוד כ-1100 דירות ב-15 פרויקטים נוספים שנמצאים בשלבי הקמה.
34 דירות במגדלי מידטאון שנרכשו תמורת כ-71.4 מיליון שקל בינואר 2017.
מגדל בפרויקט מגורים ברמלה הכולל 84 יחידות דיור, אותו רכשה מחברת אלקטרה נדל"ן תמורת כ-121 מיליון שקל, בפברואר 2017.
20 דירות במרכז בני ברק שרכשה תמורת 38 מיליון שקל בפברואר 2017.
בניין מגורים היסטורי בן 7 קומות, הממוקם במרכז ירושלים, ברחוב הלל פינת רחוב קינג ג'ורג', אותו רכשה תמורת כ-75 מיליון שקל באוקטובר 2018.
בניין בן 30 דירות בהרצליה, המושכר במסגרת פרויקט דיור בר השגה לזכאים של עיריית הרצליה, אותו רכשה תמורת 62 מיליון שקל במרץ 2020.
36 דירות ברמת השרון אותן רכשה תמורת כ-98.5 מיליון שקל בנובמבר 2020.
בניין מגורים באשקלון בו 56 דירות, אותו רכשה מחברת י.ח.
דמרי בניה ופיתוח תמורת כ-91 מיליון שקל בדצמבר 2020.
מגושליגט (בהונגרית: Magosliget) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-15.
ספרו של ז'יגמונד מוריץ A boldog ember (בעברית: "האדם המאושר) משנת 1935 מספר את סיפור חייו של איכר ממגוסליגט בשם ג'יורי ג'ו.
יהודים חיו במגושליגט בתקופות זמן שונות.
בשדה ישן בכפר טוענים תושבים מקומיים כי היה בית קברות יהודי.
מגומי יוקוטה (ביפנית: 横田 めぐみ; נולדה ב-5 באוקטובר 1964) הייתה ילדה יפנית בת 13 שנחטפה על ידי סוכן צפון קוריאני ב-1977 כשהייתה תלמידת חטיבת ביניים.
היא הייתה אחת משבעה עשר אזרחים יפנים לפחות שנחטפו על ידי צפון קוריאה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. ממשלת צפון קוריאה הודתה בחטיפתה, אך אמרה שהיא מתה בשבי.
הוריה של יוקוטה ואנשים אחרים ביפן הביעו בפומבי את האמונה שהיא עדיין בחיים בצפון קוריאה וניהלו קמפיין ציבורי המבקש את שחרורה.
יוקוטה נחטפה ב-15 בנובמבר 1977 בזמן שהלכה הביתה מבית הספר שלה.
ההערכה היא שהיא נחטפה בגלל שבמקרה היא הייתה עדה לפעילות של סוכנים צפון קוריאנים ביפן ולכן הסוכנים רצו להשתיק אותה.
על פי הדיווחים, הסוכנים גררו אותה לתוך סירה ולקחו אותה היישר לצפון קוריאה, למתקן שבו לימדו אותה את השפה הקוריאנית.
בסופו של דבר היא שובצה באוניברסיטה שבו לומדים מרגלים צפון קוריאנים שפות זרות ומנהגים.
שם היא לימדה את השפה היפנית מרגלים שעברו הכשרה לחדור ליפן.
מגווי (בבורמזית: မကွေးမြို့) היא עיר הבירה של מחוז מגווי במיאנמר, וממוקמת על גדות הנהר איראוואד (Irawad).
פגודת מיאטלון , הממוקמת בצפון העיר על גדות נהר איראווד, מהווה נקודת ציון עירונית חשובה במגווי.
אזור מגווי מפורסם בגידולי שומשום וסוגים רבים של אגוזים.
זוהי גם העיר השנייה בגודלה במחוז מגווי.
נמל התעופה מגווי שוכן ממזרח לעיר.
העיר מהווה מרכז כלכלי אזורי לתעשיות שונות ובהם נפט ועץ.
לפי מפקד האוכלוסין של 1953, אוכלוסיית מגווי מנתה 1,327. על פי מפקד האוכלוסין של 2014, אוכלוסיית העיר מונה 289,247.
באלגברה אוניברסלית, מגוון הוא משפחה של מבנים אלגבריים בעלי אותה חתימה, הסגורה ביחס למעבר לתת-מבנים, לתמונות הומומורפיות, ולמכפלה ישרה (לאו דווקא סופית).
לפי משפט בירקהוף (נקרא גם משפט HSP על שם הפעולות האלה), כל מגוון מוגדר על ידי מערכת של זהויות.
באנגלית נקרא המגוון בשם variety, המתורגם לעברית בדרך כלל בתור .
יש התאמה בין מגוונים לבין קונגרואנציות על המבנה החופשי.
כאשר סריג הקונגרואנציות הוא מודולרי, גם סריג המגוונים הוא מודולרי.
משפט מלצב (1954, ) נותן קריטריון המבטיח את המודולריות של סריג הקונגרואנציות.
לדוגמה, סריג המגוונים של לולאות הוא מודולרי.
כל מבנה אלגברי יוצר מגוון.
לדוגמה, חבורה ציקלית מסדר n יוצרת את המגוון הכולל את כל החבורות האבליות מאקספוננט המחלק את n.
סריג המגוונים של רצועות ידוע באופן מלא.
מגוון הנוצר על ידי מבנה סופי הוא נוצר סופית.
שבהם כל מגוון נוצר סופית הוא נוצר סופית תורשתית (כל תת-מגוון נוצר סופית)
מגוון המכיל מספר סופי של תת-מגוונים הוא קטן.
לדוגמה, המגוון הנוצר על ידי חבורה סופית הוא קטן.
מאידך, יש חבורה למחצה בגודל 6 היוצרת מגוון שיש לו רצף של תת-מגוונים.
יש שני מגוונים קטנים ונוצרים סופית של חבורות למחצה שהצירוף (join) שלהם מכיל רצף של תת-מגוונים.
מגוון הנוצר על ידי מספר סופי של זהויות הוא בעל בסיס סופי.
יש מבנים אלגבריים (חבורות, חוגים אסוציאטיביים, סריגים, חבורות-למחצה קומוטטיביות) שעבורם כל מגוון נוצר סופית הוא בעל בסיס סופי.
בעיית טארסקי שאלה האם יש אלגוריתם המכריע עבור מבנה סופי האם המגוון שהוא יוצר הוא בעל בסיס סופי; McKenzie הוכיח (ב-1996) שהתשובה - אפילו עבור מגמות - שלילית.
הבעיה פתוחה עבור חבורות למחצה.
מגוון שהוא בעל בסיס סופי תורשתית (כל תת-מגוון הוא בעל בסיס סופי) יכול להכיל רק מספר בן מניה של תת-מגוונים.
מגוון שהוא קטן, בעל בסיס סופי ונוצר סופית נקרא מגוון Cross.
מאידך, מגוון שסריג תת-המגוונים שלו מכיל עותק של כל סריג סופי, נקרא מגוון אוניברסלי סופית.
לדוגמה, המגוון של חבורות למחצה המוגדר על ידי הזהות xx=yxy הוא אוניברסלי סופית (Volkov, 1989).
אומרים שמגוון V מקיים את תכונת הכיסוי אם לכל תת-מגוון U יש תת-מגוון W המכיל את U כך שאין אף מגוון X המקיים U<X<W.
המגוון של כל החבורות למחצה מקיים את תכונת הכיסוי.
עבור תכונה P של מבנים אלגבריים, המגוון V הוא P-מקומית אם כל מבנה נוצר סופית ב-V מקיים את התכונה P.
עבור חבורה למחצה S, השאלה האם לאף מגוון סופי מקומית המכיל את S אין בסיס סופי היא decidable (בת-חישוב), (Sapir, 1991).
מגזין 14 (נהוג להיקרא: עכשיו מגזין) הוא ירחון ישראלי בתשלום מבית ערוץ "עכשיו 14" שנוסד ביולי 2021 בשם "מגזין 20".
עם המעבר לאפיק 14, שמו של המגזין שונה ל"מגזין 14".
המגזין מתאפיין בסגנון כתיבה קליל ועוסק במגוון נושאים, בהם: אקטואליה, היסטוריה, ציונות, ספורט, פוליטיקה ותרבות.
לירחון השקפת עולם המזוהה עם הימין הפוליטי בישראל, דבר המתבטא בכתבות ובמאמרי הדעה המתפרסמים בו.
המגזין אינו נמצא בפיקוח הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ומכיל לעיתים תוכן שנוי במחלוקת.
כך לדוגמה, עמוד שער בירחון בשנת 2022 כלל את הכותרת 'להט"ביסטאן' וקריקטורה הומופובית, וזכה לביקורת נוקבת מצד האגודה למען הלהט"ב בישראל ונתי לנגרמן, שליח חדשות 14 לאירופה.
העורך הראשי הוא רועי אהרוני ועורכי המשנה הם אבנר שאקי וז'ולייט שיליאן פדלון.
מנהל המערכת הוא אורן הניג.
בעלי המגזין הוא איש העסקים יצחק מירלשוילי, על ידי חברת ערוץ יהודי ישראלי בע"מ שבבעלותו, שבבעלותה גם ערוץ "עכשיו 14", המוציא לאור של "מגזין 14".
"מגזין 14" הוקם על ידי העורך רועי אהרוני, אשר הופקד על גיוס הכותבים ואנשי המערכת.
בין בעלי הטור במגזין נמנים המזרחן מרדכי קידר והעיתונאי ינון מגל.
ביולי 2024 התווספו למגזין מדורים.
בסך הכל, המגזין כולל 15 טורים ומדורים קבועים.
המגזין כולל טורים ומדורים קבועים, בנוסף לכתבות וראיונות שמתפרסמות בו לעת עתה.
מדור דעות הקוראים שלו משתרע על פני שני עמודים, ומתפרסם בו מאמר אחד בנושא משתנה הנכתב על ידי אחד מקוראי המגזין בטרם הוא יוצא לדפוס ושיר אקטואלי אשר נכתב על ידי אמנון יוספיאן.
מאמר המערכת משתרע על פני עמוד אחד ומדור הספורט משתרע על פני שני עמודים.
טורי ומדורי מגזין 14 וסגל הכותבים
בנוסף לבעלי הטור ולכותבים הקבועים, במגזין 14 מועסקים עיתונאים.
נקודת פתיחה – מאת רועי אהרוני
נצרב בתודעה – מאת אודי בן חמו
על הדרך – מאת דנה ורון
כותל המזרח – מאת מרדכי קידר
על כוס קפה – מאת גלי בת חורין
מנות ראשונות – מאת 2 אורחים משתנים
קרב מגל – מאת ינון מגל
הכוס המלאה – מאת משה ויסטוך
14 סקופ – מאת דוד אוחנה
נמסר בתגובה – מאת יתי אטלו
ארץ-עיר תנ"כי – מאת רפאל מיוחס
קוראים כותבים – מאת קוראי מגזין 14
עם הלשון בחוץ – מאת ירעם נתניהו
שיר סיום – מאת עקיבא נוף
האגמוניה – מאת מיכל אגמון
ב־30 במאי 2022 פרסם המגזין מאמר שכותרתו "להט"ביסטאן: כך מתארגנת המהפכה שמנצלת את להט"ביה ואוכלת את בניה", מאת גלי בת חורין.
על שער המגזין נכתב: "להט"ביסטאן: כך משליטים ארגוני שמאל רדיקלי את דת הלהט"ב על מדינת ישראל", על רקע איור של אנשים משתחווים לעגל בצבעי דגל הגאווה.
בעקבות הפרסום, הפגינו צעירים ממודיעין נגד אולפני "עכשיו 14", האגודה למען הלהט"ב בירכה על התארגנות ההפגנה.
חן אריאלי, סגנית ראש עיריית תל אביב ויו"ר האגודה למען הלהט"ב לשעבר אמרה: "תעמולת ההסתה של ערוץ 14 היא גילוי שנאה ודמוניזציה מתוך פחד".
ב־28 במרץ 2023 פרסם המגזין מאמר שכותרתו "כך מסלילים צעירים בישראל לסירוס וניתוחים בעקבות האידאולוגיה הטרנסג'נדרית", מאת עובדת סוציאלית, ד"ר טל קרויטורו.
על השער, בצבעי אדום ושחור, נכתבו כותרות נוספות: "התעללות בקטינים", "מסמך מצמרר" וכן "אזהרה – לא לילדים!".
דוריאן ון אלן, אקטיביסט בקהילה הטרנסית, כתב שהמאמר עמוס בשגיאות ושקרים ונועד להפיץ בהלה, להסית נגד הקהילה הטרנסית ולהחזיר לאחור מאבק של שנים.
הארגון הלהט"בי "חוש"ן - חינוך ושינוי" הגיב: "כשחשבנו שערוץ 14 לא יכול ללבות עוד יותר שנאה ופילוג בחברה, גילינו שאפילו כשמדובר בהתכנות של פגיעה ישירה בחיי אדם – כל האמצעים כשרים".
מגזין הייתה להקת רוק בריטית שהוקמה בשנת 1977 במנצ'סטר שבאנגליה על ידי הזמר הווארד דווטו והגיטריסט ג'ון מק'גיוק.
לאחר שעזב את להקת הפאנק באזקוקס בתחילת 1977, החליט דווטו להקים להקת רוק מתקדמת יותר ופחות "מסורתית".
ההרכב המקורי של מגזין הורכב מדווטו, מק'גיוק', בארי אדמסון על הבס, בוב דיקינסון על הקלידים ומרטין ג'קסון על התופים.
אלבום הבכורה שלהם, Real Life מ-1978, זכה לשבחי המבקרים והיה אחד מאלבומי הפוסט-פאנק הראשונים.
לאחר שהוציאו שני אלבומים נוספים, Secondhand Daylight ו-The Correct Use of Soap, עזב מק'גיוק את הלהקה ב-1980 והצטרף ללהקת סוזי והבנשיז.
מגזין הוציאו אלבום אולפן נוסף ופורקו בשנת 1981. כל ארבעת אלבומיהם הגיעו ל-40 המובילים במצעד האלבומים הבריטי.
הם התאחדו בשנת 2009 לסיבוב הופעות בבריטניה עם נוקו בגיטרה.
באוקטובר 2011 הוציאו אלבום של חומרים חדשים, No Thyself, ואחריו יצאו לסיבוב הופעות קצר בבריטניה.
המגזין צוטטו כמושפעים על ידי להקות ומוזיקאים כמו סימפל מיינדס, הסמית'ס, רדיוהד, פאלפ וג'ון פרושיאנטה.
דווטו הקים את מגזין במנצ'סטר, זמן קצר לאחר שעזב את באזקוקס בתחילת 1977. באפריל 1977 פגש את הגיטריסט מק'גיוק, אז סטודנט לאמנות, והם החלו לכתוב שירים, שחלקם הופיעו באלבום הראשון של הלהקה.
לאחר מכן הם צירפו את בארי אדמסון על הבס, בוב דיקינסון על הקלידים ומרטין ג'קסון (לשעבר מהפרשיז) על התופים, ויצרו את ההרכב הראשון של הלהקה.
לאחר שחתמו בחברת התקליטים וירג'ין רקורדס, המגזין הופיעו לראשונה בהופעה חיה ב-Rafters במנצ'סטר ב-28 באוקטובר 1977.
דיקינסון, אחד מכותבי "Motorcade", שהרקע שלו היה במוזיקה קלאסית ואוונגרדית, עזב זמן קצר לאחר מספר הופעות בסוף 1977. בתחילת 1978 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה, "Shot by Both Sides", שיר שמגזין הקליטו כרביעייה.
הוא כלל צליל גיטרה-בס-תופים הדומה לפאנק רוק (Punk rock).
זמן קצר לאחר יציאת הסינגל, דייב פורמולה, שניגן עם להקת רוק מצליחה ממנצ'סטר בשנות ה-60 בשם סנט לואיס יוניון, הצטרף כקלידן.
"Shot by Both Sides" השתמש באקורד מתקדם שהוצע על ידי פיט שלי, אשר שימש גם בשיר "Lipstick" של באזקוקס.
הסינגל של המגזין פספס את 40 המקומות הראשונים בבריטניה.
הלהקה, עם פורמולה על הקלידים, הופיעה לראשונה בטלוויזיה ב-Top of the Pops בפברואר 1978, וביצעה את הסינגל.
לאחר סיבוב הופעות בריטי לקידום אלבום הבכורה שלהם, Real Life (שהגיע לטופ 30 בבריטניה), עזב ג'קסון את מגזין בסוף יולי.
הוא הוחלף לזמן קצר על ידי פול ספנסר, שהופיע עם הלהקה בהופעות ברחבי אירופה ובכמה הופעות טלוויזיוניות, כולל The Old Grey Whistle Test, שם ניגנו את "Definitive Gaze".
ספנסר פרש באמצע סיבוב ההופעות, והצטרף ל-The Speedometors זמן קצר לאחר מכן.
הוא הוחלף באוקטובר על ידי ג'ון דויל, שהשלים את סיבוב ההופעות לקידום Real Life ונשאר בלהקה.
אלבומם השני של מגזין, Secondhand Daylight, יצא בשנת 1979 והגיע לטופ 40 בבריטניה.
האלבום כלל שימוש רב יותר בסינתיסייזרים.
באותה שנה, מק'גיוק, אדמסון ופורמולה הצטרפו לפרויקט האלקטרוני ויסאג', הקליטו ושחררו את הסינגל "Tar".
לאחר יציאתו של Second hand Daylight, החליט דווטו להחליף מפיקים.
הוא בחר במרטין הנט, שהפיק את אלבומם הבא, The Correct Use of Soap, שיצא שנה לאחר מכן ושוב הגיע ל-30 הראשונים, בעוד הסינגל "Sweetheart Contract" זכה להצלחה מינורית במצעד הסינגלים.
לאחר יציאתו, עזב מק'גיוק את הלהקה, עייף מהמכירות הנמוכות של מגזין ומהשירים הפחות מכוונים לגיטרה.
עד מהרה הצטרף לסוזי והבנשיז.
כדי להחליף אותו, שכרה הלהקה את רובין סיימון, שהיה באולטראווקס ו-Neo.
ההרכב יצא לסיבוב הופעות באירופה ובאוסטרליה, והקליט את האלבום הבא שלהם, Play.
סיימון ערך כמה הקלטות ראשוניות וחזרות לקראת מה שיהיה האלבום הבא של המגזין, כולל כתיבה משותפת של השיר "So Lucky", אך הוא עזב את הלהקה לפני יציאת האלבום כדי שיוכל להקליט את אלבום הסולו של ג'ון פוקס The Garden.
שוב ללא גיטריסט, דווטו הזמין את חברו לשעבר מהקולג' בבולטון, בן מנדלסון (חבר לשעבר מאמזורבליידס).
הרכב זה השלים את הקלטת אלבום האולפן הרביעי של הלהקה משנת 1981, Magic, Murder and the Weather, אך דווטו פרש במאי אותה שנה, חודשים ספורים לפני יציאתו, ושאר הלהקה התפרקה.
שנה לאחר מכן, יצא לאור אוסף המגזין הראשון, After the Fact.
אדמסון המשיך לשתף פעולה עם ויסאג', וגם החל לעבוד עם שלי, The Birthday Party ו-Nick Cave and the Bad Seeds.
פורמולה המשיך כחבר בויסאג' והצטרף ללודוס, ומנדלסון הצטרף למקונס.
דויל הצטרף ל-The Armoury Show בסקוטלנד ב-1983, שבו השתתף גם מק'גיוק; האחרון ניגן מאוחר יותר בגיטרה עבור Public Image Ltd..
לאחר סיור סולו קצר ושני אלבומים עם Luxuria, עזב דווטו את המוזיקה כדי להפוך לארכיונאי תמונות, עד ששיתוף פעולה חדש עם שלי הפיק את האלבום Buzzkunst בשנת 2002. מק'גיוק נפטר בשנת 2004, בגיל 48.
בוב דיקינסון - קלידים (1977)
מגומי פושיגורו (ביפנית: 伏黒 恵; בכתב : Fushiguro Megumi) הוא דמות בדיונית ואחד הפרוטגוניסטים הראשיים של סדרות המאנגה והאנימה "ג'וג'וטסו קאיסן", שנוצר על ידי המאנגקה .
פושיגורו הוא מכשף ג'וג'וטסו שנה ראשונה בתיכון ג'וג'וטסו שבמחוז טוקיו וצאצא למשפחת זנין, אחת ממשפחות הג'וג'וטסו עתיקות-היומין השולטות בעולם הכישוף.
בתחילת המאנגה, מקבל פושיגורו הוראה ממורו, סאטורו גוג'ו, לאתר את אחת מאצבעותיו של ריומן סוקונה, רוח מקוללת הנחשבת למלך הקלוות לרוח המקוללת החזקה ביותר בכל הזמנים, מה שמוביל אותו לשתף פעולה ולהתיידד עם יוג'י איטדורי.
בעיבוד האנימה למאנגה, את דמותו של פושיגורו מדבבים יומה אוצ'ידה בדיבוב היפני ורובי דיימונד בדיבוב האנגלי.