tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1931 הציע שיטת הרדמה ספינלית היכולה להיות מותאמת מבחינת מינון החומר המאלחש ורמת ההרדמה.
רק בשנת 1936 ביצע קירשנר אישית 3,500 ניתוחים בשיטת הרדמה זו.
בנוסף הוא פיתח טכניקת הרדמה מקומית תחת לחץ גבוה, בה השתמש ב-25,000 ניתוחים במהלך 12 שנים.
החומר המאלחש הוזרק תחת לחץ, בעזרת פחמן דו-חמצני או אוויר דחוס, בעזרת מכשיר מיוחד.
כן השתמש קירשנר בהרדמה על ידי הזרקת טריברומואתנול.
כמו כן הפיץ את השימוש בחוסם עורקים ברפואת החירום.
ניסח קווים מנחים לגבי טיפול העזרה הראשונה במקום התאונות.
בדק אותם בשטח ופיתח אותם תוך כדי עבודתו בימי מלחמת העולם השנייה.
קירשנר פרסם 249 מאמרים בכתבי עת רפואיים, השתתף בכתיבת 8 ספרי לימוד בכל תחומי הכירורגיה, וערך חמישה ג'ורנלים רפואיים.
בשנות השלושים השתלם אצלו ד"ר מייקל דבייקי מהחלוצים בעולם בכירורגית לב וכלי דם.
(מרטין קירשנר ואלפרד שוברט - עורכים - ספר לימוד לכירורגיה כללית וייחודית - 5 כרכים)
(קירשנר ואוטו נורדמן - עורכים - סינופסיס של כירורגיה כללית וייחודית, 6 כרכים)
(שיטה חדשה לכירורגיה פלסטית של הוושט)
(מקרה של ריפוי תסחיף של עורק הריאה באמצעות ניתוח ע"ש טרנדלנגבורג)
(הטיפול בפריטוניטיס חריף מוגלתי חופשי)
(שיפורים בשיטת המתיחה בעזרת חוטים)
(שיטה סינכרונית מורכבת בטיפול הרדיקלי של סרטן החלחולת)
(בית החולים הכירורגי הנייד - מחלקה לרדיולוגיה, ניתוחים ולטיפול בפצעים קשים)
1934 - יושב ראש איגוד הכירורגים הגרמנים.
1938 נבחר כחבר באקדמיה לאופולדינה בברלין
מרטין קומפסטון הוא שחקן סקוטי והיה בעברו כדורגלן מקצועני.
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות סמל בילוש סטיב ארנוט הנמצא ביחידה לחקירת שוטרים בסדרת הדרמה "שחיתות" של ערוץ BBC Two.
תפקידים ידועים נוספים שלו הם בדמות ליאם בסרטו של קן לואץ' "16 מתוק", ובדמות יואן ברודי בסדרה "בחזרה לאחוזת העמק".
הוא למד בבית הספר התיכון קולומבה בשכונת גורוק.
ככדורגלן נוער, הצטרף אחרי שסיים את לימודיו למועדון הכדורגל גרינוק מורטון.
לקומפסטון אח מבוגר ממנו בשם בארי.
בסוף עונת 2001–2002 השתתף קומפסטון בשני משחקים של קבוצת מורטון.
בשתי הפעמים הופיע כשחקן מחליף.
על אף שלא שיחק בסרטים לפני כן נבחן קומפסטון לתפקיד הראשי בסרט "16 מתוק" של קן לואץ' שצולם בקרבת מקום.
הסרט זכה להצלחה בפסטיבל הקולנוע בקאן והוא קיבל מיד מעמד של סלבריטי בסקוטלנד.
קריירת המשחק שלו בקולנוע בהמשך דרכו הייתה מינורית, והוא התחיל להופיע בתפקיד קבוע בסדרת הדרמה של ה-BBC "בחזרה לאחוזת העמק".
ב-2010 כיכב קומפסטון בסרט "Soulboy" לצדו של קרייג פרקינסון וגילם את ג'ו מק'קיין.
עוד הופיע בסרט האימה "The 4th Reich", בתפקיד ניומן, ושיחק בתפקיד קמע בסדרת אינטרנט דלת תקציב בשם "Night Is Day".
קומפסטון הופיע בווידאו קליפים של הלהקה הסקוטית "The View" בשירים "Grace", וב-"How Long", בהיותו ידיד של חברי הלהקה.
ב-2012 החל קומפסטון להופיע בתפקיד הראשי בדמות סמל בילוש סטיב ארנוט המשרת ביחידה משטרתית לחקירת שוטרים, בסדרה זוכת הפרסים של ה-BBC בשם "שחיתות" (Line of Duty), שוב לצדו של קרייג פרקינסון.
עוד ב-2012 כיכב קומפסטון במותחן האלים "Piggy".
אחר כך שיחק בתפקיד ראשי בסרט "The Wee Man" בבימויו של ריי בורדיס, המתאר את חייו של הגנגסטר הידוע מגלאזגו, פול פריס.
הסרט יצא לאקרנים בבריטניה בינואר 2013.
באפריל 2013 כיכב קומפסטון במיני-סדרה "The Ice Cream Girls" של רשת ITV.
בסרט "שוד הרכבת הגדול" הופיע קומפסטון בתפקיד רוי ג'יימס.
ב-2014 חזר קומפסטון לגלם את דמותו של סמל בילוש סטיב ארנוט בעונה השנייה של הסדרה המשטרתית "שחיתות" של ערוץ BBC Two.
במרץ 2016 שב ושיחק בתפקיד סטיב ארנוט בעונה השלישית של הסדרה "שחיתות" על היחידה לחקירת שוטרים.
עונה רביעית של הסדרה בכיכובו של קומפסטון עלתה לשידור במרץ 2017.
ב-2016 כיכב קומפסטון בדרמה טלוויזיונית בת שלושה חלקים בשם "In Plain Sight" בדמות רוצח סדרתי בשם פיטר מנואל, שהורשע על ידי בלש בשם ויליאם מוניס ולבסוף הוצא להורג.
ב-19 ביוני 2016 התחתן קומפסטון עם טיאנה שאנל פלין.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2002 16 מתוק Sweet Sixteen ליאם 2003 בחזרה לאחוזת העמק Monarch of the Glen יואן ברודי סדרת טלוויזיה (20 פרקים) The Royal ג'פרי קרפנטר בפרק "Snakes and Ladders" 2004 נייסלנד Niceland (Population.
מרטין "מרטי" פיידן היה אתלט אמריקאי-יהודי.
אלוף המכביה הראשונה (1932) בקפיצה לגובה.
פיידן גדל בברוקלין, ניו יורק.
בשנת 1928 הוא קבע בקפיצה לגובה תוצאה של 1.78 מטר.
שיאו האישי בקפיצה לגובה עומד על תוצאה של 1.905 מטר.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה פיידן בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.80 מטר, לפני הרולד גינצבורג מארצות הברית (1.75 מטר) ואהרן ולסלי מאנגליה (1.65 מטר).
מדליית ארד בקרב 3 (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל), אחרי לב גוריון מצ'כוסלובקיה (1481.8 נקודות) וגרינמן מארץ ישראל (1375.2 נקודות).
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה פיידן במדליית כסף, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.00 מטר, אחרי שיפר מצ'כוסלובקיה (3.10 מטר).
לאחר המכביה בחר שלא לשוב עם המשלחת לארצות הברית, כמו חברו ביל שטיינר, אלא להישאר בישראל במטרה להשתקע ולהתחתן.
הוא הצטרף לקבוצת מכבי חיפה.
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה פיידן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב, בקפיצה במוט בתוצאה של 2.80 מטר, לפני אלחנן טרכטנברג (2.75 מטר) ויהודה בקר (2.65 מטר), שניהם ממכבי ראשון לציון.
מדליית כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.57 מטר, אחרי סם שטיינברג (1.62 מטר) ולפני עמיחי כספי (1.57 מטר), שניהם ממכבי תל אביב ומדליית ארד, בריצת 110 מטר משוכות, אחרי עמיחי כספי (18.7 שניות) ו אהרן פשיגודה ממכבי עתיד תל אביב (22.0 שניות).
מרטין פופ היה פרופסור יהודי-אמריקאי לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת ניו יורק.
תגליותיו של קשרים אוהמיים (Ohmic Contacts) ומחקר בתחומים של מבודדים אורגניים ומוליכים למחצה הובילו לטכניקות שמאפשרות מוליכים למחצה אורגניים לשאת זרם גדול יחסית, ולהמיר חשמל לאור ולהפך.
גילויים אלה הובילו ליישומים באלקטרוגרפיה, דיודות אורגניות פולטות-אור (OLED), תאים פוטו-וולטאיים, סנסורים ביולוגיים, טרנזיסטורים, אלקטרוניקה-מולקולרית וסוללות.
עבור עבודתו, קיבל פופ את מדליית דייווי מהחברה המלכותית בשנת 2006.
מרטין פררו הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי.
ברוב סרטיו הוא מהווה שחקן אופי.
הוא נולד בספטמבר 1947 בכפר ברוקפורט שבמונרו, ניו יורק הצטרף לתיאטרון שחקני קליפורניה בלוס גאטוס שבמחוז סנטה קלרה, קליפורניה.
בשנת 1979 עבר ללוס אנג'לס והחל להופיע בסרטים שונים.
הוא השתתף לראשונה בסדרת הבת הקומית לסדרה שלושה בדירה אחת, "The Ropers".
באותה שנה השתתף באחד מפרקי הסדרה בועות.
בשנה שאחריה השתתף בסדרה מ.א.ש בתור גבר פצוע בג'יפ.
באותה שנה השתתף בסרטו הראשון "The Incredible Shrinking Woman" של ג'ואל שומאכר ובסרט הדרמה אבירי האתמול.
בסדרת הפשע מיאמי מחלק מוסר מ-1984 שיחק פררו כאיזידור מורנו, הפושע הקובני והמשיך בתפקיד עד 1989. שנה לאחר מכן שיחק בבלוז לכחולי המדים בתור אלן ברנפורד ובקומדיית המצבים חופשי על הבר.
שנה לאחר מכן השתתף בבלשים בלילה.
ב-1987 שיחק בתקועים בדרך של ג'ון יוז.
שנה לאחר מכן הופיע בסדרה פרקליטי אל איי.
פררו שיחק את לואיג'י פינוקי בסרט הקומדיה אוסקר!
אל תיגע בבת שלי בכיכובו של סילבסטר סטאלון ב-1991. שנה לאחר מכן השתתף בסרט עצור!
או שאמא שלי יורה בתור פאולין.
ב-1993 יצא הסרט שובר הקופות של סטיבן ספילברג פארק היורה בו פררו נודע לציבור בתור עורך הדין דונלד ג'נרו.
בניגוד לספר גנרו בו הוא בורח מהאי, בסרט הוא נטרף מטירנוזאורוס בעודו תקוע בשירותים.
לתפקיד זה חזר ב-2011 בסדרה הפרודית הקומית של אתר CollegeHumor על הסרט "פארק היורה".
אותה שנה הוא השתתף בסרט Reckless Kelly.
ב-1995 שיחק בסרט הפשע של מייקל מאן היט.
פררו שיחק ב-1997 בתור סם פלדברג בהפרקליטים.
ב-1998 שיחק באלים ומפלצות בתור ג'ורג' קיוקור והשתתף בסדרת המדע הבדיוני תיקים באפלה.
מרטין ניקולאס קמפאניה דלגאדו (בספרדית: Martín Nicolás Campaña Delgado; נולד ב-29 במאי 1989) הוא כדורגלן אורוגוואי, המשחק בעמדת השוער בפניארול.
קמפאניה, התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות, ובגיל 13 הצטרף לדפנסור ספורטינג.
בשנת , הושאל לדפורטיבו מלדונדו, בה שיחק טרם הצטרף לדפנסור ספורטינג.
בינואר הצטרף לאטנס, במדיה רשם 18 הופעות בליגה.
בעונת , קמפאניה חתם בסרו לארגו.
בעונתו הראשונה, בקבוצה שימש כשוער שני, אך בעונה שלאחר מכן הפך לשוער הראשון.
בקיץ , הושאל לראסינג מונטווידאו, לאחר שסרו לארגו ירדה לליגה השנייה.
בקדנציה זו במלדונדו, שותף רק במשחק אחד בו הפסידה קמפאניה 0–2 לדנוביו.
בעונת , חזר לסרו לארגו.
בינואר , קמפאניה חזר לקדנציה שנייה בדפנסור ספורטינג, אליה הושאל עד לסיום העונה בעקבות פציעת השוער הראשון של הקבוצה.
בסיום העונה, דפנסור רכשה את כרטיס השחקן של קמפאניה.
בעונת , הגיע עם הקבוצה לחצי הגמר גביע ליברטדורס.
ב-12 בינואר 2016, קמפאניה חתם באינדפנדיינטה מליגת העל הארגנטינאית, הקבוצה הראשונה שלו מחוץ לגבולות אורוגוואי.
ב-6 במרץ, קמפאניה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד קולון.
ב-24 בספטמבר 2020, קמפאניה חתם באל-באטין מליגת העל הסעודית.
ב-16 בינואר 2025 חזר לאורוגוואי וחתם בפניארול.
בצעירותו, קמפאניה שיחק בנבחרות הצעירות של אורוגוואי, ואף נכלל בסגל נבחרת הנוער לקראת גביע העולם בכדורגל גיל 20 - 2009. בקיץ , זומן לראשונה לסגל הנבחרת האולימפית לקראת המשחקים האולימפיים בלונדון.
קמפאניה שיחק בכל שלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים.
ב-27 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בהפסד 1–3 ל.
מרטין פטיוב פטרוב (; נולד ב-15 בינואר 1979 בוראצה) הוא כדורגלן עבר בולגרי, ששיחק כקיצוני שמאלי.
פטרוב רשם קריירה ענפה בליגות הבכירות בבולגריה, שווייץ, גרמניה, ספרד ואנגליה.
לזכותו תשעים הופעות במדי נבחרת בולגריה, בה כבש 19 שערים.
בין היתר, ייצג את הנבחרת בטורניר יורו 2004.
פטרוב החל את הקריירה הבוגרת שלו במדי בוטב וראצה מעיר הולדתו, ששיחקה בליגה השלישית בעונת .
פטרוב הפגין יכולת טובה במדי הקבוצה, ולקראת עונת זכה לשדרוג כאשר חתם במדיה של צסק"א סופיה, קבוצת הפאר מהליגה הבכירה.
פטרוב התקשה להתאקלם בקבוצה, ולא זכה לדקות משחק משמעותיות בעונת הבכורה שלו, שהסתיימה בזכייתה של צסק"א באליפות.
פטרוב ערך שלוש הופעות ליגה בלבד באותה העונה, וכלל לא נכלל בסגל הקבוצה למשחק גמר הגביע הבולגרי, בו ניצחה צסק"א את יריבתה העירונית לבסקי סופיה בדרך לזכייה בדאבל.
גם בעונה הבאה זכה פטרוב לדקות מועטות בלבד, וסיים את העונה עם ארבע הופעות ליגה.
הפריצה של פטרוב הגיעה בעונת .
הוא החל לזכות לדקות משחק נרחבות יותר במדי קבוצתו, כבש במסגרת מוקדמות גביע אופ"א, והצטיין בצמד המשחקים מול סרבט ז'נבה במסגרת הסיבוב הראשון של המפעל.
היכולת הגבוהה שהפגין מול השווייצרים הביאה להחתמתו בקבוצה כבר בחלון ההעברות של החורף, לאחר שכבש שלושה שערי ליגה ב-12 הופעות בחציה הראשון של העונה במדי צסק"א.
פטרוב בן ה-19, שהוחתם תמורת כ-1.2 מיליון אירו, התאקלם היטב במדי קבוצתו החדשה.
הוא תרם שני שערי ליגה ב-12 הופעות לזכייתה של סרבט באליפות שווייץ.
פטרוב הפך לשחקן הרכב משמעותי בשתי העונות הבאות, בהן הוסיף במצטבר עשרים שערי ליגה ב-63 הופעות.
הוא אף תרם לזכייתה של סרבט בגביע לעונת , כאשר כבש את השער השני בניצחון 0–3 במשחק הגמר מול איוורדון.
לקראת עונת 2001/2002, עבר פטרוב לוולפסבורג מהבונדסליגה.
כבר במשחק הבכורה הרשמי שלו בקבוצה, בניצחון 3–4 על דינמו מינסק בגביע האינטרטוטו, רשם פטרוב שער ובישול.
בליגה רשם פטרוב שישה שערים ו-11 בישולים ב-32 הופעות בעונת הבכורה שלו.
פטרוב שמר על מקומו בהרכב במדי הקבוצה במשך ארבע עונות, כאשר בעונה הרביעית שלו במועדון, עונת 2004/2005, הגיע לשיאו.
תחת המאמן אריק גרטס, קבע פטרוב שיא קריירה של 12 שערי ליגה, והיה למלך שערי הליגה של הקבוצה בצוותא עם תומאס ברדריץ'.
כמו כן, הוסיף 14 בישולים.
בלטה במיוחד יכולתו במשחק הליגה מול מיינץ 05, אז כבש רביעייה בניצחון קבוצתו 3–4.
בסך הכול בארבע עונות במדי וולפסבורג, כבש פטרוב 28 שערי ליגה ב-116 הופעות.
לקראת עונת 2005/2006 נרכש פטרוב על ידי אתלטיקו מדריד תמורת כעשרה מיליון אירו.
בעונת הבכורה שלו היה לשחקן הרכב משמעותי, עם 36 הופעות ליגה, אך תרם שער ליגה אחד בלבד כאשר קבוצתו סיימה במקום העשירי בטבלה.
עונה לאחר מכן, תחת מאמן חדש, חאבייר אגירה, פתח פטרוב היטב.
הוא פתח בהרכב בכל ששת מחזורי הפתיחה, ואף כבש את שערו הראשון באותה העונה כבר במחזור השלישי.
ב-14 באוקטובר 2006, במשחק מול רקראטיבו ולבה במסגרת המחזור השישי, ספג פטרוב פציעה קשה ברצועות ברכו, והושבת לכחצי שנה מהמגרשים.
הוא חזר לשחק רק במחזור ה-32, ב-28 באפריל 2007, ועד לתום העונה הוסיף שער אחד בשבע הופעות.
בסך הכול סיים את העונה עם שני שערים ב-13 הופעות ליגה.
ב-26 ביולי 2007, לאחר שתי עונות במדריד, חתם פטרוב במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, תחת המאמן סוון-יוראן אריקסון, תמורת כשבעה מיליון אירו.
פטרוב היה לשחקן הרכב קבוע בעונת הבכורה שלו.
במחזור השביעי של העונה, כבש את צמד שערי הבכורה שלו בקבוצה, בשוויון 3-3 מול פולהאם.
בעונה שלאחר מכן, תחת המאמן מארק יוז, סבל פטרוב מפציעות מתמשכות שהגבילו אותו לתשע הופעות ליגה בלבד.
לקראת עונת 2009/2010, הוזכר פטרוב כמועמד לעזיבה, וזאת בעקבות הגעתם של שחקנים בכירים לחלק ההתקפי, ובהם קרלוס טבס ועמנואל אדבאיור.
פטרוב נותר לבסוף בקבוצה ואף כבש שלושה שערי ליגה בשלוש הופעותיו הראשונות בהרכב תחת יוז באותה העונה.
לאחר החלפתו של יוז ברוברטו מאנצ'יני זכה פטרוב ליותר משחקים בהרכב, אך עד מהרה איבד את מקומו בסגל בגלל פציעות.
הוא ערך את הופעת הליגה האחרונה שלו במועדון ב-16 בפברואר 2010, כאשר רשם דקות משחק בודדות כמחליף מול סטוק סיטי, וכחודשיים לאחר מכן אישר כי סיים סופית את העונה בעקבות הפציעה בברכו.
בסך הכול כבש פטרוב ארבעה שערי ליגה ב-16 הופעות באותה העונה.
בסיום העונה, עם תום חוזהו במועדון, שוחרר פטרוב מהמועדון.
בשלוש עונות במנצ'סטר כבש פטרוב תשעה שערי ליגה ב-59 הופעות.
ב-1 ביולי 2010, לקראת עונת 2010/2011 חתם פטרוב בבולטון וונדררס מהפרמייר ליג, תחת המאמן אואן קויל.
הוא ערך 28 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, מתוכן 18 בהרכב הפותח, וכבש שלושה שערי ליגה.
את שערו הראשון כבש כבר במחזור השישי, בשוויון 2-2 מול מנצ'סטר יונייטד.
עונה לאחר מכן זכה לקרדיט נרחב יותר מקויל, כאשר כבש ארבעה שערים ב-31 הופעות ליגה (מתוכן שלושים בהרכב), אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה והיא נשרה לליגת המשנה.
פטרוב פתח את העונה במדי בולטון, ולאחר מחצית העונה רשם 14 הופעות ליגה ושלושה שערים.
הוא עזב את בולטון לאחר שתי עונות וחצי עם עשרה שערי ליגה ב-73 הופעות.
ב-14 בינואר 2013 חתם פטרוב באספניול, לקראת חציה השני של עונת 2012/2013. הוא שב לשתף פעולה עם חאבייר אגירה, שאימן אותו באתלטיקו מדריד.
עם זאת, נחשב פטרוב בן ה-33 לשחקן משלים בלבד, ועד לתום העונה רשם שמונה הופעות ליגה, כולן מהספסל.
בתום העונה, לאחר חצי עונה בלבד, שוחרר מהקבוצה.
בעונת , 15 שנים לאחר שעזב את צסק"א סופיה ואת בולגריה, חזר פטרוב לקבוצה במדיה פרץ, לעונת פרישה.
הוא ערך 17 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה כסגנית האלופה.
בתום העונה פרש פטרוב ממשחק פעיל בגיל 35.
פטרוב ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בולגריה ב-9 ביוני 1999, תחת המאמן דימיטר דימיטרוב, במפגש מול במסגרת מוקדמות יורו 2000. הופעת הבכורה שלו הסתיימה מוקדם מהצפוי, כאשר פטרוב, שעלה מהספסל במחצית המשחק, הורחק בכרטיס צהוב שני רק 12 דקות לאחר מכן.
רק הופעתו התשיעית של פטרוב בנבחרת, ב-7 באוקטובר 2000 במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, הייתה בהרכב הפותח.
את שער הבכורה שלו כבש כחודש לאחר מכן, בניצחון 1–2 על במשחק ידידות.
לפטרוב היה חלק משמעותי במשחק מוקדמות המונדיאל, כאשר כבש שני שערים בתשע הופעות במסגרת המוקדמות, אך בולגריה נותרה מחוץ לטורניר הגמר כאשר סיימה במקום השלישי בבית.
תחת המאמן פלאמן מרקוב, הצליחה בולגריה להעפיל ליורו 2004. פטרוב כבש שער בודד בשבע הופעות בטורניר המוקדמות, וזומן על ידי מרקוב לטורניר הגמר.
פטרוב פתח בכל שלושת משחקיה של בולגריה בטורניר, בו הפגינה בולגריה יכולת חלשה.
היא הובסה 0–5 על ידי במשחק הפתיחה, הפסידה 0–2 ל במשחק השני, והפסידה 1–2 ל במשחק השלישי והאחרון.
מול איטליה כבש פטרוב בפנדל את שער היתרון של נבחרתו, שהפסידה משער שנכבש ארבע דקות בתוספת הזמן.
פטרוב היה מהבולטים בנבחרתו במשחקי מוקדמות יורו 2008. הוא כבש צמד מול שהחזיר את נבחרתו מפיגור 0–2 לשוויון 2-2 בדקות הסיום, וכבש גם בניצחון 0–3 על ובשוויון 1-1 מול .
למשחקים אלו היה גורם מכריע בבחירתו לשחקן השנה בבולגריה לשנת 2006.
על אף שלא הצליח לסייע לנבחרתו להעפיל שוב לטורניר משמעותי, היה פטרוב לשחקן משמעותי לאורך שנותיו בנבחרת.
את הופעת הבכורה שלו ערך בהפסד 1–3 ל במוקדמות יורו 2012, ב-6 בספטמבר 2011. בסך הכול, ב-12 שנות קריירה בינלאומית, כבש 19 שערים בתשעים הופעות.
הוא ממוקם בין עשרת הכובשים המצטיינים בתולדות הנבחרת, ובין עשרת מלכי ההופעות שלה.
מרטין ניקולייב ראינוב (בבולגרית: Мартин Николаев Райнов; נולד ב-25 באפריל 1992) הוא כדורגלן בולגרי בעמדת הקשר.
ראינוב, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים יאנטרה גברובו ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של ברואה סטארה זגורה.
בקיץ , ראינוב הושאל לאיטר 1924 מהליגה הבולגרית השנייה.
ב-13 באוגוסט, ראינוב ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0-1 נגד ליובימטס.
ב-12 בנובמבר, ראינוב הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד דורוסטול.
בינואר , הושאל לסילבן 2000.
בקיץ , ראינוב חזר לברואה.
ב-11 באוגוסט, ראינוב ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבולגרית, בניצחון 0-4 נגד בוטב וראטסה.
בינואר , ראינוב הושאל לבנסקו.
בקיץ , ראינוב עזב את ברואה וחתם בחאסקובו.
בקיץ , ראינוב חזר לליגה השנייה וחתם בלוקומוטיב גורנה אוריאחוביצה.
בקדנציה זו, כבש 5 שערים ב-17 משחקי ליגה עד לאמצע העונה, אז חתם בלוקומוטיב פלובדיב.
ב-24 בספטמבר 2016, ראינוב הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הבולגרית, בניצחון 1-2 נגד נפטוהימיק.
בינואר , ראינוב חזר לברואה.
בקדנציה זו, ראינוב הפך לשחקן הרכב מוביל בקבוצה.
ב-5 בפברואר 2019, ראינוב חתם בלבסקי סופיה.
אשדוד מליגת העל, שהייתה קבוצתו הראשונה מחוץ לבולגריה.
באשדוד, ראינוב רשם שתי הופעות במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג בצמד המשחקים נגד קרבאך.
ב-10 בספטמבר 2021 ראינוב חתם בארג'ש פישטש מליגת העל הרומנית.
באוגוסט , ראינוב זומן לראשונה לסגל נבחרת בולגריה.
כעבור חודשיים, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-0 ל.
מרטין קופייק (נולד ב-4 בדצמבר 1956) הוא גנטיקאי וחוקר סרטן ישראלי, פרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב.
לשעבר נשיא האגודה הישראלית לגנטיקה, וחתן פרס לנדאו למדעים לשנת 2017.
קופייק נולד בארגנטינה ועלה לישראל בשנת 1977.
הוא השלים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בשנת 1979 והמשיך ללימודי תואר שלישי בגנטיקה (במסלול ישיר) בהנחייתו של פרופ' גיורא שמחן, גם כן באוניברסיטה העברית.
נושא התזה שלו, שהוגשה בשנת 1985, היה "תפקידם של גנים מתקני-דנ"א במיוזה של השמר Saccharomyces cerevisiae".
בשנים 1985–1988 שהה קופייק כעמית בתר-דוקטורי במחלקה לגנטיקה מולקולרית וביולוגיה של התא באוניברסיטת שיקגו, בהנחייתו של תומאס פיטס (Thomas Petes).
עם סיום תקופה זו שב לישראל והשתלב כמרצה במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, אז גם זכה במלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים.
ב-1992 קודם לדרגת מרצה בכיר, ב-1998 לפרופסור חבר וב-2003 לפרופסור מן המניין.
ברבות השנים ביקר כחוקר אורח במספר מוסדות, ובהם אוניברסיטת וושינגטון, מכון וייטהד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קופייק מכהן כיושב ראש הקתדרה על שם פאשה גול למיקרוביולוגיה שימושית וניהל את מכון קונסטנטינר לגנטיקה מולקולרית עד לשנת 2020. בשנת 2013 נבחר לנשיא החברה לגנטיקה בישראל, המקדמת נושאי מחקר וחינוך הקשורים להתפתחויות האחרונות בתחום הגנטיקה, ושימש בתפקיד זה עד 2020.
עם תלמידיו של קופייק לאורך השנים נמנים: הפרופסורים תמיר טולר ועדי ברזל (מאוניברסיטת תל אביב), שי בן ארויה (מאוניברסיטת בר-אילן), סיגל בן יהודה (מהאוניברסיטה העברית), אמנון קורן (מאוניברסיטת קורנל), יובל מזור (מאוניברסיטת המדינה של אריזונה), שרית סמוליקוב (מאוניברסיטת איווה) והדוקטורים אורן פרנס (מהאוניברסיטה העברית) ועופר רוג (מאוניברסיטת יוטה).
קופייק משתמש בשמרים כמערכת מודל על מנת לבחון תהליכים יסודיים ואוניברסליים שקשה לבחון אותם באורגניזמים אחרים.
זאת מאחר ששמרים הם אורגניזם איקריוטי שנלמד בצורה הטובה והמעמיקה ביותר מבחינת תפקודיו הגנטיים.
שני השמרים המשמשים כמודלים במחקרו של קופייק הם שמרי אפייה (Saccharomyces cerevisiae) ושמרי ביקוע (Schizosaccharomyces pombe).
הגנטי והמולקולרי שנבנה עבור שמרים הביא ללידתו של תחום הביולוגיה של מערכות (Systems biology).
קופייק עושה שימוש בכלים אלה על מנת לענות על שאלות יסודיות הקשורות לסידור גנים וליחסי הגומלין ביניהם, כמו גם ליחסי הגומלין בין חלבונים לבין עצמם.
בפיתוח הכלים הללו שיתף קופייק פעולה עם מדעני מחשב באוניברסיטת תל אביב.
קופייק שימש כעורך וכחבר מערכת במספר כתבי עת מובילים בגנטיקה ובחקר הסרטן.
פרס נתן טריינין מטעם האגודה למלחמה בסרטן (1999)
פרס הצטיינות בהוראה מטעם אוניברסיטת תל אביב (2007, 2021)
מחזיק הקתדרה על שם פאשה גול למיקרוביולוגיה יישומית (מאז 2008)
חבר האקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה (מאז 2011)
נשיא האגודה הישראלית לגנטיקה (2013–2020)
מרטין קלבה הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ופעלולן אמריקאי בעל גמדות שגובהו 1.24 מטר.
ידוע בעיקר מתפקידו כמרטי בסרטי שודדי הקריביים.
קלבה נולד ב-1969 במישיגן שם למד ב"תיכון אתונה".
הוא החל לשחק ב-1992 כשהקריירה המוקדמת שלו הייתה בתוכניתו של הווארד סטרן, "המופע של הווארד סטרן", בתחנת הרדיו "הווארד 100".
ב-2001 הופיע לראשונה בסרט כוכב הקופים של טים ברטון בתור חיית מחמד של קופים ובתפקידים קטנים בסרטים: "Corky Romano" ו-"קיץ אחד של סוטול".
ב-2003 שיחק בסרט האקשן 2 צעדים למוות ובסרטו של גור ורבינסקי שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה בתור הפיראט מרטי, אחד מאנשי הצוות של ג'ק ספארו (ג'וני דפ).
הוא שיחק בסרטים ההמשך בסדרה (למעט הרביעי) באותו תפקיד.
בהמשך הופיע במספר סרטים וסדרות טלוויזיה שונות.
בנוסף הוא פעלולן מקצועי שהופיע במספר סרטים כמו: ואן הלסינג, גדול מהסרטים, פגוש את הספרטנים, מבול של צרות, סיפורים לפני השינה, ברוכים הבאים לזומבילנד, הנקוק ועולם היורה (בו גילם דימורפודון התוקף את כריס פראט).
בשנת 2021 לוהק לסרט "שלגיה" בכיכובה של גל גדות ורייצ'ל זגלר, אשר מתוכנן לצאת לאקרנים במהלך 2025.
בשנת 2025 שיחק בסרט הקומדיה וההרפתקאות "שלב החשמל" (אנ') שהופק עבור נטפליקס, ואת הסרט ביימו האחים רוסו על פי תסריט מאת כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי והוא מבוסס על הרומן באותו שם מאת סיימון סטאלנהאג.
הוא נשוי מאז 2011 למישל דילגארד ולשניהם שני ילדים – אלק ומקנזי.
קלבה הוא יו"ר הקרן ללא מטרת רווח: "Coalition for Dwarf Advocacy", התורמת 100% מההכנסות לאנשים נמוכי קומה.
מרטין קרגן, באנגלית: Martin Cregan (1788 - 10 בדצמבר 1870) היה צייר דיוקנאות אירי.
קרגן נולד בשנת 1788 במחוז מית'.
הוא גדל אצל הורים מאמצים ואימץ את שמם, ומאוחר יותר שינה אותו לקרגן.
בעודו ילד, הכירו בכישרון האמנותי שלו, ומימנו את השכלתו בבתי הספר של חברת דבלין, בתחילת המאה ה-19. בעודו בבית הספר, זכה קרגן במדליות ב-1806 וב-1807 עבור יצירותיו.
בני הזוג סטיוארט המשיכו לממן את לימודיו בלונדון, שם היה קרגן תלמידו של מרטין ארצ'ר שי.
הוא היה התלמיד הראשון והיחיד של שי.
קרגן התחתן עם ג'יין שוורצל בלונדון בשנת 1816. אביה היה הנרי שוורצל, ועבד בבית המלוכה הבריטי.
ויליאם סטיוארט קרגן, בנם הרביעי של בני הזוג, הציג פעמיים באקדמיה המלכותית היביריאן בשנים 1860 ו-1872.
קרגן מת בביתו ברחוב לנוקס ב-10 בדצמבר 1870. הוא נקבר בבית הקברות מאונט ג'רום.
לגלריה הלאומית של דבלין יש עותק שלו של דיוקנו של סר ג'ושוע ריינולדס.
ב-1889 צויר דיוקן של קרגן לאחר מותו על ידי סר תומאס ג'ונס.
מ-1812 עד 1821, בזמן שהתגורר בלונדון, הוא הציג מדי שנה באקדמיה המלכותית ובמוסד הבריטי.
הוא חזר לאירלנד, ועבר לדבלין ב-1822, והתבסס כצייר פורטרטים.
הסטודיו שלו היה בבית מגורים השייך לסטיוארט ברחוב ליינסטר 6. הוא היה חבר האקדמיה המלכותית היבריאן ( RHA ) מיום היווסדה.
ב-1823, נבחר למזכיר הראשון של האקדמיה.
ב-1826, בתערוכה הראשונה של האקדמיה, הוא הציג 26 ציורים.
הוא המשיך להציג ב-RHA עד 1859.
באוקטובר 1832 נבחר קרגן לנשיא ה-RHA, לאחר התפטרותו של ויליאם קאמינג.
הוא כיהן בתפקיד זה במשך 23 שנים.
לקראת סוף כהונתו, קריגן ספג ביקורת על התערוכות הלא מוצלחות והחובות ההולכים וגדלים של ה-RHA וכן על מאמציו לבצע רפורמה בארגון.
קרגן תמך במזכיר האקדמיה וברפורמטור המוביל, מייקל אנג'לו הייז, שלא היה פופולרי בקרב החברים הוותיקים.
בשנת 1856, מתיו קנדריק נבחר לנשיא ה-RHA, אך קרגן לא קיבל את הבחירות והחזיק בחשבונות, במסמכים ובמפתחות של האקדמיה.
הוא הודה בתבוסה באוקטובר 1857, כאשר ג'ורג' פיטרי נבחר לנשיא.
כאשר אומץ דו"ח מקלאוד הממשלתי וחוקה חדשה, קרגן והייז הוחזרו לתפקידם.
בשיא הקריירה שלו, קרגן נחשב לאחד מציירי הדיוקנאות הטובים ביותר בדבלין.
הוא צייר דיוקנאות עבור אישים מפורסמים בחברה האירית.
מאוחר יותר בחייו, הוא היה בתחרות מצד סטיבן קטרסון סמית, אך קרגן המשיך לצייר והשלים הזמנה ליצירת מזבח לפני שמת.
מרטין קרויצריגלר הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גראצר א.ק.
קרויצריגלר גדל במחלקות הנוער של SV רייכראמינג ו-AKA לינץ, ושיחק בקבוצות בלאו-וייס לינץ, ס.ו.
הורן, אוסטריה לוסטנאו, פלורידסדורפר, פאולה היברניאנס, סנדפיורד ווידזב לודז'.
ב-24 ביולי 2023 חתם על חוזה לשנה וחצי בוולרנגה מליגת העל הנורווגית.
מרטין ג'ון קונל (; נולד ב-1968) הוא תת-אדמירל בריטי אשר שימש כמפקד זרוע האוויר של הצי המלכותי בין השנים 2019–2022, ומאז 12 בינואר 2022 משמש כלורד הים השני.
קונל נולד ביורקשייר ב-1968. ב-1987 הוא התגייס לצי המלכותי הבריטי ושרת בזרוע האוויר.
הוא מונה למפקד טיסה בנושאת המטוסים HMS Coventry ואז ב-HMS Manchester.
ב-2003 הוא מונה למפקד ספינת הסיור HMS Severn.
ב-2006 הוא הועבר לפקד על הפריגטה HMS Chatham.
ב-2012 הוא הועבר לפקד על נושאת המטוסים HMS Illustrious.
ב-10 בפברואר 2015 הועלה לדרגת קומודור.
באותה שנה הוא מונה למפקד קבוצת המשימות האמפיביות.
ב-2016 הוא מונה לנספח צבאי בוושינגטון די סי.
ב-2019 הוא מונה למפקד זרוע האוויר של הצי המלכותי.
ב-2020 הוא הפך למפקד במסדר האימפריה הבריטית.
ב-12 בינואר 2022 הוא הועלה לדרגת תת-אדמירל ומונה ללורד הים השני.
מרטין קרטאבי (נולד ב-9 במרץ 2004) הוא שחיין ישראלי.
ייצג את ישראל באליפות אירופה (רומא 2022).
זוכה בשתי מדליות ארד ברציפות באליפות אירופה לנוער (2021 ו-2022) ובינואר 2024 קבע את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת פריז, במשחה ל-50 מטר חופשי.
קרטאבי שחיין הפועל דולפין נתניה מתאמן בהדרכתו של דימה ריבינסקי.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2021 זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.92 שניות, אחרי דוד פופוביץ' מרומניה (22.22 שניות) וניקיטה צ'רנוסוב מרוסיה (22.83 שניות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן, רומניה ביולי 2022 זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.57 שנות, אחרי דוד פופוביץ' (22.16 שניות) וירה ריבר מקרואטיה (22.55 שניות).
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.73 שניות, אחרי מירון חרותי ממכבי חיפה (22.19 שניות) וזיו קלונטרוב ממכבי אשדוד (22.55 שניות).
בתחרות שנערכה ברוטרדם, הולנד ב-3 בדצמבר 2023 קבע במשחה ל-50 מטר חופשי שיא אישי חדש של 22.13 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא אישי חדש של 49.99 שניות.
בתחרות בינלאומית שנערכה בז'נבה, שווייץ ב-20 בינואר 2024 קבע קרטאבי בשלב המוקדמות במשחה ל-50 חופשי שיא אישי, שיא אליפות ואת התוצאה השנייה בטיבה של שחיין ישראלי של 21.90 שניות.
נוסף לכך, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.05 שניות.
כשחיין ראשון הוא קבע שיא אישי חדש של 21.86 שניות, שתי מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של מירון חרותי.
מרטין ישראלביץ' קבצ'ניק היה כימאי סובייטי ממוצא יהודי.
התמחה בחקר תרכובות מבוססת זרחן.
קבצ'ניק נולד ביקטרינבורג למשפחה יהודית.
אביו עבד בסניף מקומי של חברת "תה ויסוצקי" ואמו הייתה רופאת שיניים עם שורשים מוילנה.
לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה הגיע להארבין בו קבצ'ניק התחיל ללמוד.
בהמשך הם חזרו לברית המועצות.
בשנת 1931 סיים לימודי כימיה באוניברסיטה הרוסית לטכנולוגיה כימית ע"ש מנדלייב.
לאחר סיום הלימודים קבצ'ניק החל לעבוד במכון לכימיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות והיה מלמד באקדמיה להגנה מפני נשק כימי.
בשנת 1936 לזכותו של קבצ'ניק כבר היו מעל ל-20 פרסומים מדעיים.
על בסיס מכלול זה הוא קיבל תואר דוקטור ללא ביצוע עבודה ייעודית.
בשנת 1943 הוא השלים פוסט-דוקטורט.
בתקופת מלחמת העולם השנייה קבצ'ניק המשיך בפיתוח תרכבות על בסיס זרחן ועל פעילותו הענקה לו פרס ברית המועצות על פיתוח חומרים בעלי חשיבות ביטחונית.
פעילות מדעית של קבצ'ניק התרכזה בחקר תרכובות על בסיס זרחן.
הוא פיתח תהליך שידוע כיום כ"תהליך קבצ'ניק-פילדס".
בשנת 1974 לקבצ'ניק הוענק פרס לנין על פיתוח חומרים לצורכי צבא.
בנוסף לכך הוענקו לקבצ'ניק מספר עיטורים לרבות עיטור לנין (פעמיים) ועיטור הדגל האדום של העמל (פעמיים).
בשנת 1978 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
בשנת 1958 קבצ'ניק התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1975 לאקדמיה לאופולדינה.
החל משנת 1983 קבצ'ניק היה חבר בוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי.
קבצ'ניק נפטר בשנת 1997 במוסקבה ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש.
מרטין קוריק היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף המכביה השלישית (1950) בקפיצה במוט ובקרב 10. דורג שמיני בעולם בקפיצה במוט (1949).
הוא למד באוניברסיטת טנסי וסיים את לימודיו בשנת 1950.
בתחרות שנערכה בגיינסוויל, פלורידה ב-26 במרץ הוא קבע בקפיצה במוט שיא אישי חדש של 4.31 מטר ודורג בסוף השנה במקום שמיני בעולם.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בסוף ספטמבר 1950 זכה קוריק בשתי מדליות זהב, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.70 מטר, לפני צבי ינובר (3.42 מטר) ויצחק קלאוזנר (3.00 מטר), שניהם מישראל ובקרב 10 בתוצאה של 5281 נקודות, לפני האחים מישראל זאב כספי (4818 נקודות) ויצחק כספי (4406 נקודות).
במהלך התחרות קרב 10 קבע בקפיצה במוט שיא מכביה חדש של 4.00 מטר.
משנת 1961 היה המוציא לאור של העיתון "Jewish Record", עיתון שבועי אשר שירת את הקהילה היהודית של אטלנטיק סיטי רבתי ודרום ניו ג'רזי, ממנו פרש בשנת 1996.
מרטין צ'יטנדן היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1790–1796, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1803–1813, ולאחר מכן ועד 1815 כמושל ורמונט השביעי.
מרטין צ'יטנדן נולד בסולסברי שבמושבת קונטיקט, כבנם של תומאס צ'יטנדן, מושל ורמונט הראשון, ושל אליזבת מייגס צ'יטנדן.
ב-1776 עברה המשפחה לרפובליקת ורמונט, בעקבות ייסודה של העיירה ויליסטון על ידי אביו.
צ'יטנדן התחנך בבית הספר מארס, וב-1789 סיים את לימודיו בדארטמות' קולג'.
לאחר סיום לימודיו בדארטמות', עבר צ'יטנדן לג'ריקו שבוורמונט, והיה מעורב בעיסוקים בחקלאות ובמסחר.
באוקטובר 1789 הוא מונה כשופט שלום, וב-1791 הוא שימש כנציג בוועידת החוקה המדינתית שאשררה את חוקת ארצות הברית.
בשנים 1790–1793 הוא שירת כפקיד בית המשפט של מחוז צ'יטנדן.
בשנים 1790–1796 היה צ'יטנדן חבר בית הנבחרים של ורמונט.
בשנים 1793–1795 הוא היה שופט בבית המשפט של מחוז צ'יטנדן, ולאחר מכן ועד 1813 נשיא בית המשפט.
הוא היה הפוקד הראשון של מפקד האוכלוסין במחוז צ'יטנדן.
ב-1793 מונה צ'יטנדן כקפטן ברגימנט הראשון של הדיוויזיה השביעית של המיליציה של ורמונט, קודם בהמשך לדרגת לוטננט קולונל והיה למפקד הרגימנט ב-1794. ב-1799 הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל, ומאוחר יותר לדרגת מייג'ור גנרל, וכמפקד הדיוויזיה השלישית, תפקיד בו הוא שימש עד 1803.
ב-1802 נבחר צ'יטנדן מטעם המפלגה הפדרליסטית לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא נבחר שוב ארבע פעמים נוספות, וכיהן בבית הנבחרים בשנים 1803–1813.
ב-1813 נבחר צ'יטנדן כמושל ורמונט, והחליף את גיסו ג'ונאס גלושה, שלאחר תום כהונתו של צ'יטנדן כמושל, שב לתפקיד לתקופת כהונה שנייה.
צ'יטנדן כיהן כמושל בשנים 1813–1815 והיה אחרון מושלי המדינה שנבחרו מטעם המפלגה הפדרליסטית.
במהלך כהונתו כמושל, התחוללה לחימה עזה בין ארצות הברית לבין בריטניה, מלחמת 1812, על מה שהיום מהווה את גבול ארצות הברית – קנדה.
בנובמבר 1813, מתוך חשש לפלישה בריטית בפלטבורו, ניו יורק, ביקשו אנשי המיליציה של ורמונט מצ'יטנדן שיאפשר להם להתערב.
הוא סירב לבקשה, אם כי מנהיגי המיליציה טענו שהחלטתו זו הייתה תוצאה של לחץ מצד יועציו.
לאחר סיום כהונתו, שימש צ'יטנדן כנציג העיירה ויליסטון וכשופט שלום בשנים 1821–1823.
צ'יטנדן היה נשוי לאנה בנטלי, ולשניים נולדו 12 ילדים.
צ'יטנדן היה גיסם של מתיו ליון, גם הוא חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ושל ג'ונאס גלושה, גם הוא מושל ורמונט.
ליון נשא לאישה את אחותו של צ'יטנדן, באולה, ואחת מארבע נשותיו של גלושה, שכולן נפטרו לפניו, הייתה מרי, אחותו של צ'יטנדן.
צ'יטנדן היה גם דודו של בנו של מתיו ליון, צ'יטנדן ליון, שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קנטקי.
מרטין צ'יטנדן נפטר בוויליסטון ב-5 בספטמבר 1840. הוא נטמן בבית הקברות תומאס צ'יטנדן שבעיר.
מרטין "מרצי" פרוכט (בסלובקית: Martin "Marci" Frucht) היה שחיין יהודי-סלובקי, אלוף ושיאן צ'כוסלובקיה במשחי החזה וחופשי.
פרוכט התאמן בשחייה במועדון בר כוכבא ברטיסלאבה בהדרכתו של פבל שטיינר.
באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה ב-18 וב-19 ביולי הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חזה, במשחה שליחים 3x100 מטר מעורב ביחד עם היינץ בדרלה ופבל שטיינר בשיא לאומי חדש ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם אבלס, היינץ בדרלה ופבל שטיינר.
בתחרות שנערכה ב-8 במאי 1937 הוא קבע במשחה ל-500 מטר חופשי שיא לאומי חדש.
שבוע לאחר מכן, ב-15 במאי הוא קבע במשחה ל-400 מטר חופשי שיא לאומי חדש נוסף.
באליפות צ'כוסלובקיה שנערכה ב-6 באוגוסט ועד 8 באוגוסט הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי, במשחה ל-400 מטר חופשי, ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם היינץ בדרלה, שטפן פולדס ופבל שטיינר בשיא לאומי חדש נוסף.
בתחרות שנערכה ב-31 באוקטובר הוא קבע במשחה ל-200 מטר חופשי שיא לאומי חדש.
בישיבת היסוד של איגוד השחייה האוטונומי של סלובקיה ב-11 בדצמבר 1938, נמחקו כל השיאים הלאומיים שנקבעו על ידי שחיינים יהודים, כולל זמניו של פרוכט.
מרטין פפיסטר הוא היסטוריון ופוליטיקאי שווייצרי, שמכהן כחבר המועצה הפדרלית של שווייץ מאז 2025, ועומד בראש המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט.
פפיסטר הוא מורה מוסמך ואוברסט בצבא השווייצרי, לאחר ששירת בו במשך שמונה שנים.
הוא כיהן בעבר כשר קנטוני של צוג בין השנים 2016 ל-2025, ואחראי על מחלקת הבריאות.
פפיסטר נולד ב-31 ביולי 1963 בצוג וגדל שם ובבאר, שם הוא מתגורר כיום עם משפחתו.
כצעיר, פפיסטר היה פעיל ב.
במהלך שירותו הצבאי, למד בבית ספר לקצינים ב.
במקביל לשירותו הצבאי, עבד כעוזר לפרופסור ב.
הוא למד היסטוריה ולימודי גרמנית, ובמיוחד את ההיסטוריה של חברי המועצה הפדרלית השווייצרית, וכתב את עבודת הגמר שלו על , לשעבר חבר מועצה פדרלי מצוג.
למרות המלצת הפרופסור שלו, בחר פפיסטר שלא לפתח קריירה אקדמית.
הקריירה הפוליטית של פפיסטר החלה עם בחירתו למועצת הקנטונים של צוג בשנת 2006, תפקיד בו החזיק עד 2016. משנת 2009 ועד 2012 שימש כמנהיג המפלגה של ה-CVP בצוג.
בבחירות המשנה שנערכו ב-17 בינואר 2016 למועצה המבצעת של קנטון צוג, נבחר פפיסטר למלא את מקומו של .
פפיסטר עמד בראש מחלקת הבריאות של צוג בין השנים 2016 ל-2025. כראש ועידת מנהלי הבריאות במרכז שווייץ, היה לפפיסטר תפקיד בולט בהתמודדות עם מגפת הקורונה.
הוא זכה במספר הקולות הרב ביותר מכל מועמד בבחירות למועצה המבצעת ב-2022.
בשנת 2025 נבחר פפיסטר למועצה הפדרלית במקום ויולה אמהרד.
כניסתו לניהול המחלקה הפדרלית לביטחון הייתה צפויה ואושרה רשמית בחלוקה מחדש של המחוזות בין חברי המועצה הפדרלית יומיים לאחר הבחירות.
פפיסטר נשוי לקסילדה ג'קומטי פפיסטר.
יחד, הם מגדלים ארבעה ילדים.
פפיסטר תומך בשיתוף פעולה ביטחוני עם מדינות אחרות, והוא מעורב בהחלטה לגבי עסקת הרכישה של רחפנים מחברת אלביט הישראלית.
מרטינגל בתורת ההסתברות הוא מודל המתאר "משחק הוגן", כלומר תהליך המתרחש במשך זמן בדיד או רציף והמאופיין בכך שבכל שלב בו המידע לגבי ההיסטוריה אינו מאפשר לנבא את תוחלת ערכו בעתיד.
כלומר אם כעת המשחק נמצא בזמן אז התוחלת העתידית שלו בזמן שווה לערכו הנוכחי.
דוגמה למרטינגל היא למשל הימור על סדרת הטלות של מטבע הוגן, כאשר נניח כי "עץ" מהווה זכייה בנקודה 1+, ו"פאלי" מהווה הפסד של נקודה 1-.
הוא משתנה מקרי המייצג את מספר הפעמים שיצא "עץ" עד השלב ה- פחות מספר הפעמים שיצא "פאלי" עד השלב ה- ולפיכך הוא נותן את הניקוד הכולל של המהמר לאחר כל הטלה (עד אליה וכולל אותה).
מכיוון שההימור הוגן, תוחלת הניקוד הכולל של המהמר בשלב ה- שווה לניקוד הכולל שלו בשלב ה-.
מרטינגל מהווה הכללה לשרשרת מרקוב שבה התפלגות התוצאות בהווה תלויה כולה רק בנקודת הזמן הקודמת ובפרט התוחלת בהווה תלויה רק בנקודת הזמן הקודמת.
בתהליך מרטינגלי התוחלת בהווה אומנם תלויה רק בנקודת הזמן הקודמת אך התפלגות התוצאות בהווה יכולה להיות תלויה בכל ההיסטוריה של התהליך.
מרטינגל הוא תהליך סטוכסטי המורכב מסדרת משתנים מקריים , כך שמתקיים לכל :
מרטינגל יחסית לפילטרציה , כלומר סדרה עולה של תת-סיגמא-אלגבראות של הסיגמא-אלגברה של המרחב, הוא תהליך סטוכסטי כך שמתקיים לכל :
ההגדרה הסטנדרטית למרטינגל מתקבלת מההגדרה של מרטינגל יחסי על ידי בחירת הפילטרציה הטבעית, .
סופר-מרטינגל הוא תהליך סטוכסטי , כך שמתקיים לכל :
תת-מרטינגל מוגדר בדומה, כאשר כיוון אי-השוויון מתהפך.
הוא תת-מרטינגל אם ורק אם הוא סופר-מרטינגל.
מקור המילה מרטינגל הוא בשיטת הימורים כושלת שהייתה נפוצה בצרפת במאה ה-18. השיטה מבטיחה לכאורה זכייה בטוחה, בדרך הבאה:
המר על סכום כסף מסוים.
במקרה של הפסד, מכפילים את הסכום ומהמרים שוב.
תהליך זה חוזר על עצמו עד לזכייה.
הזכייה בסוף התהליך מבטיחה למהמר רווח בגובה סכום ההימור הראשוני.
אולם השיטה אינה משפרת את התוחלת של ההימור מאחר שההימורים אינם תלויים אחד בשני, ובטח שאינה הופכת תוחלת שלילית לחיובית.
בכל תקציב סופי מביאה השיטה לתוחלת הפסד, וברצף הפסדים ההפסד גדול במיוחד (פשיטת רגל).
כדי להמחיש את הנושא, ערך האתר "Wizard of Odds", הדמיה ממוחשבת למשחק שבו משתתפים שני שחקנים, המהמרים במשחק הקוביות Craps בו 49.29 אחוזי הצלחה, כאשר שניהם מתחילים עם 255 דולר בכיסם, באופן הבא:
השחקן הראשון יהמר דולר בכל פעם, 100 פעמים.
השחקן השני ישתמש בשיטת מרטינגל.
הוא ישתמש בדולר כסכום ההימור ההתחלתי, ויכפיל אותו בכל הפסד עד לניצחון, שבעקבותיו יחזור לסכום ההימור הראשוני, או עד שלא יוכל לכסות את סכום ההימור הבא, ויפסיק לשחק, או עד הניצחון הראשון אחרי הפעם ה-99.
הדמיה של מיליון משחקים כאלה הראתה שבסופו של דבר, השחקן השני, הנוקט בשיטת מרטינגל, יפסיד בממוצע פי 4 מהשחקן הראשון, הנוקט בשיטת הימור סטנדרטית.
עבודה זו מראה את הנחיתות של שיטת מרטינגל להימור על פני שיטת הימור סטנדרטית, במשחקי מזל המורכבים מסיבובים שחוזרים על עצמם מספר רב של פעמים.
מרטינה הינגיס (סלובקית: Martina Hingis; נולדה ב-30 בספטמבר 1980) היא טניסאית שווייצרית שהייתה מדורגת ראשונה בעולם.
במהלך הקריירה היא זכתה בחמישה טורנירי גראנד סלאם ליחידות, שלושה באליפות אוסטרליה הפתוחה (1997, 1998, 1999), אחד בווימבלדון (1997) ואחד באליפות ארצות הברית הפתוחה (1997).
ב-26 באוקטובר 2017 הודיעה כי תפרוש מטניס בתום אותו טורניר.
הינגיס נולדה בקושיצה שבסלובקיה (אז צ'כוסלובקיה) בשם מרטינה הינגיסובה מוליטור, להורים שחקני טניס, מלני מוליטורובה וקרול הינגיס.
היא קרויה על שמה של מרטינה נברטילובה, שחקנית הטניס הנערצת בצ'כוסלובקיה.
בגיל 6 התגרשו הוריה ובגיל 7 עברה עם אמה לשווייץ.
הינגיס החלה לשחק טניס בגיל שנתיים ולהשתתף בתחרויות בגיל 4. בשנת 1993, בהיותה בת 12 וחצי, זכתה הינגיס בתואר גראנד סלאם לנערות הראשון, אליפות צרפת הפתוחה ובכך הייתה לשחקנית הטניס הצעירה ביותר שזכה בטורנירי גראד סלאם לנערות.
בשנת 1994 היא זכתה בתואר לנערות יחידות באליפות צרפת ובאליפות וימבלדון והגיעה לשלב הגמר באליפות ארצות הברית.
באוקטובר 1994 שבועיים לאחר יום הולדתה ה-14 היא ניכנסה לסבב המקצועני וסיימה בתוך חודש וחצי את העונה במקום 87 בעולם.
בשנת 1996 בהיותה בת 15 ו-9 חודשים הייתה הינגיס לשחקנית טניס הצעירה בהיסטוריה שזכתה בטורניר גראנד סלאם, לאחר שזכתה ביחד עם הלנה סוקובה בת ארצה בטורניר זוגות נשים באליפות וימבלדון.
בסוף ינואר 1997 זכתה הינגיס באליפות אוסטרליה הפתוחה, זכייה ראשונה בקריירה שלה בתואר גראנד סלאם לנשים, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מארי פירס מצרפת (2-6, 2-6).
ב-31 במרץ 1997 היא דורגה לראשונה בקריירה שלה במקום הראשון בעולם.
אותה שנה היא זכתה בשני גראנד סלאם נוספים בטורניר ליחידות נשים, באליפות וימבלדון, לאחר ניצחון במשחק הגמר על יאנה נובוטנה מצ'כיה (2–6, 6–3, 6–3) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון במשחק הגמר על ונוס ויליאמס מארצות הברית (6–0, 6–4).
נוסף לכך, היא הגיעה לשלב הגמר באליפות צרפת הפתוחה שבו הפסידה לאיבה מאיולי מקרואטיה (6-4, 6-2).
בשנת 1998 החזיקה הינגיס במקום הראשון בעולם הן בדירוג היחידות והן בזוגות, והייתה השחקנית השלישית בהיסטוריה שהגיעה להישג זה.
בסך הכל החזיקה מרטינה 80 שבועות בדירוג במקום הראשון.
שורה של פציעות גרמו לפרישתה בגיל צעיר יחסית, 22, ולאחר 3 שנות היעדרות חזרה להתחרות בינואר 2006. מאז הצליחה הינגיס להגיע למקום השישי בדירוג העולמי, השיגה שלושה תארים (והייתה הסגנית בשלושה טורנירים אחרים), והצליחה להגיע לאליפות סבב ה-WTA בספרד.
את שנת 2007 סיימה הינגיס במקום ה-19 בדירוג העולמי.
ב-1 בנובמבר, לאחר שסבלה מפציעות בחלק גדול מן השנה, היא הודיעה על פרישה סופית מטניס, תוך שהיא מודה שבשתי בדיקות סמים שנערכו במהלך טורניר וימבלדון נמצאה חיובית לשימוש בקוקאין.
הינגיס הכחישה כל שימוש בסם, אך טענה שאין בה את האנרגיות להאבק להוכיח את צדקתה.
בדצמבר 2010 נישאה לקופץ הראווה ת'יבולט הוטין.
ביולי 2013 חזרה הינגיס לשחק טניס במשחקי זוגות.
מרטינה נברטילובה (בצ'כית: Martina Navrátilová, ; נולדה ב-18 באוקטובר 1956) היא אחת מהטניסאיות הטובות ביותר בהיסטוריה.
נברטילובה החלה להשתתף בתחרויות בשנות ה-70 ופרשה בשנת 2006. היא ייצגה את מולדתה צ'כוסלובקיה ולאחר מכן את ארצות הברית אליה ערקה ב-1975. היא דורגה במקום הראשון בעולם ומחזיקה בשיאים רבים של טניס הנשים, ובראשם זכייתה ב-167 טורנירים ליחידות, יותר מכל טניסאי אחר (נשים וגברים).
נברטילובה נולדה בפראג, צ'כוסלובקיה (לשעבר) ב-18 באוקטובר 1956. שמה היה מרטינה סוברטובה.
הוריה התגרשו והיא אימצה את שמו של הגבר לו נישאה אימה, מרטין נברטיל.
נברטילובה החלה את אימוניה בטניס על משטח החימר האיטי והייתה נערה שמנמנה וחסרת כושר.
במשך השנים השתפר כושרה ונברטילובה שינתה את סגנון המשחק שלה להתקפי, אולי האגרסיבי ביותר מבין כל הטניסאיות בהיסטוריה.
היא החלה לשחק על גבי משטחי דשא, וניצלה היטב את כושרה הגופני הגבוה.
את יריבותה בת 16 השנים עם כריס אוורט פתחה נברטילובה ב-1973, כשהיא בת 17. באותה השנה העפילה לרבע הגמר באליפות צרפת כטניסאית אלמונית למדי, והפתיעה בעשותה כן עם משחק הסרב\וולי האגרסיבי שלה, שנחשב ללא אורתודוקסי על החימר.
בשנת 1973, נברטילובה זכתה בתואר הראשון שלה בפלזן.
נברטילובה נכנסה לארבע הראשונות בדירוג העולמי ב-1975 - ולא ירדה למיקום נמוך יותר ממס' 4 עד 1991 - 16 שנים ברצף.
את תואר הגראנד סלאם הראשון שלה גרפה נברטילובה במפתיע בצרפת (1974), בטורניר הזוגות המעורבים לצד איוואן מולינה.
את תואר הגראנד סלאם הראשון שלה ביחידים, השיגה נברטילובה באליפות וימבלדון.
נברטילובה ואוורט נאבקו על בכורת הדירוג ועל השליטה בענף במשך שנים - החל מ-1978 ועד 1981 השליטה החליפה ידיים כל מספר חודשים, ורק מספר טניסאיות מובחרות הצליחו להתחרות בנברטילובה ואוורט - טרייסי אוסטין, האנה מנדליקובה ואיבון גולגונג הצליחו לגנוב מספר תארים לשתי הגדולות.
עונת 1983 הייתה העונה המוצלחת ביותר של טניסאית בעידן הפתוח כשהיא מנצחת בשמונים ושניים משחקים ומפסידה רק אחד - לקאת'י הורוואט האמריקנית ברולאן גארוס, אם נברטילובה הייתה מנצחת במשחק היא הייתה עשויה לזכות בכל ארבעת הטורנירים הגדולים בטניס באותה העונה (ה"גראנד סלאם").
שיא העונה מבחינת נברטילובה היה עשוי להיות באליפות ארצות הברית הפתוחה ובווימבלדון, שם היא הפסידה רק עשרים ועשרים וחמישה משחקונים (בהתאמה) במהלך כל הטורנירים.
1984 הייתה עונה מצוינת לנברטילובה, בה נראה היה כי סוף סוף אישה נוספת תזכה בגראנד סלאם, בפעם הראשונה מאז מרגרט קורט ב-1970. נברטילובה ניצחה את שלושת טורנירי הגראנד סלאם הראשונים של העונה - צרפת, ווימבלדון וארצות הברית.
נברטילובה הגיעה לחצי הגמר של הטורניר האחרון בשנה, אליפות אוסטרליה, עם רקורד מדהים של שבעים וארבעה ניצחונות ורק הפסד אחד.
הלנה סוקובה, ששימשה כבול-גירל (Ball Girl) בטורניר בו מרטינה שיחקה מספר שנים לפני המפגש, ניצחה את נברטילובה 1–6 6-3 7-5. אגב, הפסד זה קטע בין השאר רצף נדיר של שש זכיות רצופות בטורנירי גראנד סלאם יחידים - ב-1983 היא זכתה באליפות וימבלדון, ארצות הברית ואוסטרליה, וב-1984 בצרפת, וימבלדון וארצות הברית.
ב-1985 איבדה נברטילובה את המקום הראשון בעולם לאוורט, לאחר 156 שבועות ברציפות.
עד סוף העונה השיגה נברטילובה את המקום הראשון בחזרה וסיימה עונה נוספת במקום הראשון בעולם.
ב-1986 לא התקיים טורניר באוסטרליה, אבל נברטילובה זכתה בשניים מתוך שלושת הגראנד סלאמים שכן שוחקו.
1987 הייתה השנה שסימנה את סוף הקריירה - אף על פי שנברטילובה זכתה גם בווימבלדון וגם באליפות ארצות הברית, שטפי גראף עלתה למקום הראשון בעולם.
נברטילובה, כפרס תנחומים, זכתה בכל שלוש התחרויות באליפות ארצות הברית - ביחידות, בזוגות עם פאם שרייבר ובזוגות מעורבים עם אמיליו סאנצ'ס.
ב-1988 ו-1989 התבססה שליטתה של שטפי גראף בעולם הטניס, ורק ב-1990 נברטילובה זכתה בתואר הגראנד סלאם הראשון שלה (ביחידות) מאז 1987, בווימבלדון.
התואר בווימבלדון היה אבן הדרך אולי החשובה ביותר בקריירה של נברטילובה - היא זכתה עתה בתשעה תארים בווימבלדון (ביחידות) - אחד יותר מהלן וילס, מחזיקת השיא הקודם.
זה היה הכתר האחרון שלה בגראנד סלאם, אבל היא התנחמה בעוד חמישה תארים בזוגות לאחר מכן - מאוחר יותר באותה העונה בארצות הברית (עם פרננדז), בעוד שניים בזוגות הנשים ווימבלדון (93, 95), ובעוד שניים ב"קריירה השנייה" שלה (פירוט בהמשך).
נברטילובה נפרדה מהסבב (באופן רשמי, באותו הזמן) ב-1994, כשהיא מפסידה בסיבוב הראשון של אליפות סבב ה-WTA לגבריאלה סבטיני 4-6 2-6. באותה העונה נברטילובה הגיעה לגמר ה-12 במספר שלה בווימבלדון, אך הפסידה לקונצ'יטה מרטינס.
נברטילובה פתחה ב"קריירה השנייה" שלה בתחילת המאה ה-21, וכששאלו אותה "מדוע?", היא ענתה "מדוע לא?".
היא זכתה בטורניר הזוגות המעורבים באוסטרליה ב-2003 עם לאנדר פאיס - מה שהשלים אוסף כמעט יחיד במינו (קורט ודוריס הארט עשו את זה לפניה) של זכיות - נברטילובה זכתה בכל 12 טורנירי הגראנד סלאם השונים בהם יכלה לזכות - טורנירי היחידות, זוגות הנשים והזוגות המעורבים בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם.
היא זכתה כמו כן בווימבלדון מספר 20 שלה, גם עם פאס בזוגות המעורבים, כשהיא משווה את ההישג של בילי ג'ין קינג.
ב-6 ביולי 2006, לאחר שהפסידה לאנדי רם וורה זבונרבה במהלך הסיבוב השלישי בטורניר הזוגות המעורבים בווימבלדון, פרשה נברטילובה ממשחק פעיל.
נברטילובה נולדה בצ'כוסלובקיה וחיה תחת המשטר הקומוניסטי עד גיל 19. ב-1975, היא עזבה את צ'כוסלובקיה והיגרה לארצות הברית, בטענה שהיא לא יכולה להתאמן כראוי תחת המשטר הקומוניסטי, שהיא חיה בפחד ושהיא לא מקבלת את מלוא הכסף שמגיע לה על הזכיות שלה.
כלי התקשורת בצ'כוסלובקיה לא פרסמו מילה על הטניסאית עד לזכיתה באליפות וימבלדון בפעם הראשונה ב-1978. היא קיבלה אזרחות אמריקנית ב-1983. היא חזרה לצ'כוסלובקיה בפעם הראשונה ב-1985, כשזכתה בגביע פד שנערך בעיר הולדתה, פראג, כנגד המדינה ממנה היגרה.
היא אומנם חזרה כגיבורה, אבל הביקור שלה עורר גל מבוכה בצמרת השלטון.
נברטילובה נחשבת על ידי רבים לשחקנית הגדולה ביותר שאי פעם שיחקה את המשחק, ולא לחינם.
השיא המדהים שלה של זכייה ב-167 טורנירי סבב הוא אחד הכבירים בהיסטוריה.
נברטילובה זכתה ב-1448 משחקים בקריירה שלה והפסידה 221 בלבד, רקורד של 87% של ניצחונות בקריירה שנמשכה במהלך שלושים ושתיים שנים.
נברטילובה השפיעה רבות על המשחק גם בהישגים שלה על המגרש וגם מחוצה להם ועשתה רבות כדי לחזק את הספורט הנשי בכלל ואת הטניס הנשי בפרט.
בשנת 2019 ביצעה תפקיד משחק ראשון בסדרת הטלוויזיה הקומית "הפוליטיקאי" של נטפליקס, בתור ברידג'יט, מאמנת סוסים והמאהבת של ג'ורג'ינה (גווינת' פלטרו).
נברטילובה יצאה מהארון כלסבית בשנת 1981, לאחר שקיבלה אזרחות אמריקאית.
בתחילת שנות ה-80 היא ניהלה מערכת יחסים עם הסופרת האמריקאית והפעילה למען זכויות להט"ב, ריטה מיי בראון.
בשנים 1984–1991 היא הייתה בקשר זוגי עם הסופרת ג'ודי נלסון.
לאחר פרידתן הגישה נלסון תביעת מזונות נגד נברטילובה אף על פי שלא היו נשואות.
נברטילובה ידועה כפעילה למען זכויות הלהט"ב.
בשנת 1998 בטקס הפתיחה של המשחקים הגאים שנערכו באמסטרדם, היא נשאה נאום מוקלט שהוקרן על מסכי הענק באצטדיון.
בשנת 2006 בטקס הפתיחה של האאוטגיימס העולמי הראשון, שנערך במונטריאול, מארק טוקסברי והיא קראו את הצהרת מונטריאול, העוסקת בזכויות הלהט"ב.
ב-7 באפריל 2010 אובחנה נברטילובה כחולה בסרטן השד.
היא החלימה אולם ב-2023 אובחנו אצלה שני גידולים ממאירים נוספים בגרון ובשד.
לאחר כחודשיים, הודיעה כי החלימה גם מהם.
ב-6 בספטמבר 2014 במהלך חצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס, הציעה נברטילובה נישואין לבת זוגה יוליה למיגובה.
מרטין ריט היה במאי, שחקן ומחזאי יהודי-אמריקאי שפעל במקביל בקולנוע ובתיאטרון.
מרטין ריט נולד בניו יורק.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק, הוא מצא עבודה בקבוצת שחקני תיאטרון, כשזמן קצר אחר כך, הוצע לו לשחק בהצגות.
תפקידו הראשון על הבמה היה ככראון ב"פורגי ובס".
לאחר שקיבל ביקורות חיוביות על תפקידו, הבין כי מקומו הוא בתיאטרון.
לאחר מכן החל ריט לעבוד ב"מנהל השיקום הלאומי" שייסד הנשיא פרנקלין רוזוולט, כמחזאי ב"פרויקט התיאטרון הפדרלי", שנועד להעלאת המורל של האזרחים.
כשהיה השפל הגדול בשיא עוצמתו, הבמאים והמחזאים בתיאטראות המגויסים הללו הושפעו על ידי השמאל הקיצוני והקומוניזם, וריט לא היה יוצא דופן.
שנים אחר כך יצהיר ריט כי הוא מעולם לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, אף שהוא החשיב עצמו כשמאלן, ומצא בסיס משותף עם חלק מן העקרונות המרקסיסטים.
מ"פרויקט התיאטרון הפדרלי" עבר ריט ל'קבוצת התיאטרון', שם פגש את הבמאי איליה קאזאן.
קאזאן ליהק את ריט כממלא מקום במחזהו "ילד הזהב", וכך החלה קריירת המשחק של ריט.
המודעות החברתית והשקפותיו הפוליטיות המשיכו להבשיל בזמן עבודתו עם קבוצת התיאטרון, דבר שעתיד להתבטא בסרטיו.
לאחר שעבד כמחזאי ב"מנהל השיקום הלאומי", שיחק על הבמה, וביים עשרות הצגות תיאטרון, ריט נהייה לבמאי טלוויזיה מצליח.
בראשית שנות החמישים הוא ביים, שיחק והפיק עד אשר נתפס ברשתה של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית שחקרה השפעות קומוניסטיות בהוליווד.
אף על פי שהוא לא הוזכר ישירות בוועדה ולא נכנס ל"רשימה", צוין ריט בעלון חדשות אנטי-קומוניסטי, שפורסמה על ידי קבוצה של יועצי השקעות, שנוסדה על ידי שלושה סוכני FBI.
העלון טען שריט עזר למפלגה הקומוניסטית בזכות עבודותיו בטלוויזיה ובתיאטרון.
בסופו של דבר ריט כן צורף לרשימה
ללא יכולת לעבוד בטלוויזיה, ריט חזר לתיאטרון למספר שנים.
ב־1956 ה- "Red Scare", שהיה אחראי על רדיפת הנחשדים בקומוניזם וההבאתם בפני הוועדה, הפחית מהאינטנסיביות בה פעל, ולא מנע מריט לשוב ולביים בהוליווד.
סרטו הראשון כבמאי קולנוע נקרא "גם הוא בענקים".
סרט זה היה חשוב ביותר לריט ויכל לתת לו לבטא את ניסיון העבר שלו.
הסרט, שעסק בעובד במזח המאוים על ידי בוס מושחת.
בסרט מופיעים אלמנטים שיופיעו גם בסרטיו הבאים: שחיתות שלטונית, גזענות, הפחדה, דיכוי ממשלתי וזכויותיהם של העובדים.
הוא נודע כבמאי המרבה לעסוק בבעיות חברתיות, המושפעות מחייו שלו עצמו.
בהמשך ביים 25 סרטים נוספים, ביניהם ארבעה עם פול ניומן.
סרטו הנחשב לטוב ביותר הוא "האד" (1963), שעסק בעימות בין חוואי הדוגל בערכים הישנים לבנו המורד, החושב שהאב אינו ראוי לנהל את עסקי חוות הבקר.
ריט קיבל על סרטו זה מועמדות יחידה לפרס האוסקר, לבימוי.
ב-1965 ביים ריט את "המרגל שחזר מן הכפור", שנחשב לאחד העיבודים הטובים ביותר למסך לספרי ג'ון לה קארה, בכיכובם של ריצ'רד ברטון, קלייר בלום ואוסקר ורנר.
ב-1976 ביים את הסרט הראשון שעסק בציד המכשפות על הוליווד שחווה על בשרו בזמן המקארתיזם.
הסרט נקרא "שם בהשאלה", סאטירה בה גילם וודי אלן במאי כושל, המתבקש על ידי אומנים הנמצאים ברשימה השחורה להשאיל להם את שמו, ועקב כך מטרידות אותו דילמות מוסריות קשות.
בסרטו משנת 1979 "נורמה ריי", גילמה סאלי פילד פועלת טקסטיל ההופכת למנהיגת העובדים במאבקם מול ההנהלה, על שיפור תנאי השכר והתברואה במפעל.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, וזיכה את סאלי פילד בפרס האוסקר.
סרטיו משנות השמונים היו מתונים הרבה יותר מסרטיו הראשונים.
הוא נפטר בדצמבר 1990, בגיל 76, תשעה חודשים לאחר צאת סרטו "למדי אותי לאהוב".
"שנותי היפות בקרוס קריק" (1983)
ראמון אנתוניו ג'ררדו אסטבז , הידוע בשם הבמה שלו מרטין שין (Martin Sheen), הוא שחקן אמריקאי, עטור פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב.
בין תפקידיו הנודעים ניתן למנות את קפטן וילארד בסרט "אפוקליפסה עכשיו" ונשיא ארצות הברית ג'וזיה ברטלט בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "הבית הלבן".
מלבד ההכרה הציבורית שקיבל כשחקן, שין נודע כאקטיביסט שדעותיו הפוליטיות משולבות עם אמונותיו הדתיות.
שין נולד בדייטון, אוהיו שבארצות הברית למארי אן, שנמלטה מאירלנד במלחמת העצמאות האירית בגלל קשרי המשפחה שלה ל ולפרנסיסקו אסטבז, מהגר מספרד.
במהלך לידתו, זרועו השמאלית של שין נפגעה על ידי מלקחיים רפואיות, וכתוצאה מכך התנועה של זרועו השמאלית נעשתה מוגבלת, והיא קצרה מהזרוע הימנית ב-7.6 סנטימטר.
שין היה הילד השביעי מתוך עשרה (9 בנים ובת אחת).
אחד מאחיו הוא השחקן ג'ו אסטבז.
במהלך שנות השלושים, משפחתו גרה בברמודה, שם עבד אביו של שין כפועל ומפקח של חברת NCR.
שין היה הילד הראשון שנולד לאחר חזרת המשפחה מברמודה לדייטון באוהיו.
בילדותו חלה שין בפוליו, וטופל על ידי הרופאים בשיטת אליזבת קני, מה שעזר לו לקבל חזרה שליטה בתנועת רגליו.
בהיותו בן 11, נפטרה האם.
בעזרת הכנסייה הקתולית בדייטון, עשרת האחים נשארו יחד ולא הועברו לבית יתומים או משפחות אומנה.
שין למד בבית ספר קתולי "שמינייד" בדייטון.
בגיל 14, כשעבד כנער כדור (קאדי) במגרש גולף, ארגן שין שביתה של הנערים עובדי הקאדי.
בראיון בשנת 2008 אמר כי שחקני הגולף, שהיו לרוב מנהיגי הקהילה, דיברו בשפה גסה ובביטויים אנטישמיים אל הנערים הצעירים שעבדו במגרש.
שין נמשך למשחק מגיל צעיר, אולם אביו לא קיבל את התעניינותו בתחום בעין יפה.
למרות התנגדותו של אביו, שין לווה כסף מכומר קתולי ונסע לעיר ניו יורק, בתחילת שנות העשרים שלו, ולמד שם במשך שנתיים ב (The Living Theatre), התיאטרון הניסיוני הראשון בארצות הברית.
בניו יורק פגש את הפעילה החברתית הקתולית דורותי דיי והצטרף אליה בפעילותה בתנועת הפועלים הקתולית.
כדי להמשיך בניסיונותיו להפוך לשחקן, שין נכשל בכוונה במבחן הכניסה לאוניברסיטת דייטון.
שין אימץ את שם הבמה שלו כיוון שהיה קשה לו לקבל תפקידים עם שמו הספרדי, אסטבז.
בראיונות סיפר שין שבחר את השם כמחווה של כבוד לשני אנשים: מלהק של CBS, רוברט דייל מרטין, שנתן לו את התפקיד הראשון שאיתו פרץ לתודעה; והארכיבישוף ושדרן הרדיו הקתולי פולטון שין.
שין סיפר כי המשיך להשתמש תמיד בשם אסטבז במסמכים רשמיים כמו רישיון הנהיגה והדרכון שלו, וכי אחת החרטות הגדולות שלו היא שלא שמר על שם המשפחה שלו, דבר שציער את אביו.
בשנת 1963, הופיע בפרק בסדרה The Outer Limits.
בשנה שלאחר מכן, כיכב בברודוויי, במחזה The Subject Was Roses , שבשנת 1968 הפך גם לסרט בכיכובו.
ב-1970 שיחק תפקיד משנה במלכוד 22, סרטו של מייק ניקולס על פי הספר של ג'וזף הלר.