tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נחזור על הניסוי אך טרם המדידה של בוב נבצע סיבוב של הקיוביט של בוב בעזרת השער הקוונטי המוגדר על ידי האופרטור
(הפעלת השער ומדידה בבסיס החישוב/אדמר, שקולה לביצוע מדידה על ידי בסיסים המסובבים בזווית מבסיס החישוב/אדמר).
חישוב התוחלת מחדש מראה כי
כך שעבור מתקבל ערך תוחלת של אשר מפר את אי-השוויון.
מצבי בל הם כלי עיקרי בחישוב קוונטי ומאפשרים ביצוע פעולות כגון טלפורטציה קוונטית.
חלק מפרוטוקולי הצפנה קוונטית עושים שימוש במצבי בל.
ארבעת מצבי בל מהווים בסיס עבור מערכת קוונטית ארבע-ממדית (כלומר - בסיס עבור שני קיוביטים).
מצב הרוח הוא עלון שבת פופולרי בציבור הדתי-לאומי.
עורך העיתון הוא חגי הוברמן.
העלון החל לצאת מסוף שנת 2008 בעריכת מוטי זפט, מייסד שבתון, שערך את עשרת הגיליונות הראשונים.
בעקבות בחירתו של זפט לסגן ראש עיריית פתח תקווה, מונה חגי הוברמן לעורך העלון.
העלון המודפס מופץ בבתי הכנסת בכל רחבי הארץ, ובנוסף במדיה הדיגיטלית לעשרות אלפי מנויים.
יו"ר העלון הוא שאול יהלום ומנכ"לי העלון הם אלי עציון ושוקי גולובינסקי בעלי משרד הפרסום אשדיר.
לצד הכתבות הרבות מתפרסמות מודעות לציבור ומדורים של רבנים ורבניות.
נכון לינואר 2026, יש בעיתון טורים של חגי הוברמן, מנחם רהט, מנחם הורוביץ, נחמן שפירא (שמשמש גם כרכז המערכת), פרופסור אשר כהן, ישי לפידות, ויהונתן דובוב.
שאול יהלום כותב בכל שבוע בדף האחורי את מדור ביקורת המסעדות של העלון.
מדי שבוע מחולקים כ-45,000 גיליונות של העלון בבתי כנסת של הציבור הדתי לאומי.
מכיוון שהעלון מגדיר את עצמו כעיתון הוא מפרסם כתבות ומדורי פובליציסטיקה, שאינם מדורים קלאסיים בעלוני שבת.
באתר כיפה, בטור "המעלעל", שסוקר את עלוני השבת השונים, נמתחה ביקורת על מדורים אלו מכיוון שלדעת הכותב אין מקומם של מדורים מסוג זה בבתי הכנסת.
ב-6 בפברואר 2012, בעקבות פרסומים בתקשורת על כך שאמון הציבור בבית המשפט העליון הולך ויורד, התלוננה דורית ביניש, נשיאת בית המשפט העליון לשעבר, על כך שעלוני השבת מסיתים את הציבור נגדה.
בתגובה לדבריה של ביניש אמר חגי הוברמן, עורך העלון, "אם אמירת אמת נחשבת להסתה אז אין ספק כי אנחנו נמשיך להסית".
באנליזה פונקציונלית (ובמיוחד באנליזה ספקטרלית) מצב הוא פונקציונל ליניארי חיובי המוגדר על אלגברת סי כוכב עם יחידה I ומקיים כי .
השם מצב נובע מהעובדה שבהינתן תיאור של מערכת קוואנטית באמצעות אלגברת סי כוכב, כל מצב פיזיקלי שבו המערכת יכולה להימצא מתואר על ידי פונקציונל כזה עד כדי נורמליזציה.
בהינתן אלגברת סי כוכב , אופרטור A יקרא חיובי אם (כאשר הוא הספקטרום של A.
בהתאם, פונקציונל ליניארי יקרא חיובי אם הוא מקיים כי לכל A חיובי.
אם בנוסף הפונקציונל מקיים כי נאמר כי הפונקציונל הנ"ל הוא מצב.
את קבוצת המצבים נהוג לסמן
מצב המקיים בנוסף כי הוא אינו צירוף קמור של זוג מצבים אחרים יקרא מצב טהור, קל להראות כי הגדרה זו שקולה לטענה כי אם עבור מצב כלשהו , אזי עבור סקלר כלשהו .
את קבוצת המצבים הטהורים נהוג לסמן .
נשים לב כי בהינתן שני מצבים קל לראות כי הפונקציה כאשר מגדירה פונקציונל ליניארי.
כמו כן מתקיים לכן קבוצת המצבים היא קבוצה קמורה.
מהגדרת המצב הטהור נובע באופן מידי שקבוצת המצבים הטהורים היא בדיוק קבוצת נקודות הקיצון של קבוצת המצבים, כלומר .
כמו כן, נובע ישירות מהגדרת המצב ומההגדרה של הטופולוגיה החלשה כוכב כי סגורה בטופולוגיה זאת ולכן נובע ממשפט קריין-מילמן כי .
הקשר בין מצבים לבין ספקטרום
הקשר בין מצבים לבין הספקטרום של אופרטור נתון על ידי הטענה הבאה.
טענה: בהינתן אופרטור A על אלברת סי כוכב ובהינתן קיים מצב המקיים .
סקיצת הוכחה: נתבונן בתת-המרחב .
נגדיר עליו את האופרטור , מאוד קל לראות כי ולכן ניתן להרחיב אותו באמצעות משפט האן-בנך לפונקציונל באופן משמר נורמה.
קל לראות כי הוא המצב הדרוש.
ידוע כי באלגברת סי כוכב איבר הוא צמוד לעצמו אם ורק אם הספקטרום שלו ממשי, כמו כן, איבר הוא אוניטרי אם ורק אם הספקטרום שלו מוכל במעגל היחידה.
על ידי המשפט לעיל ניתן לראות שבאופן שקול איבר הוא צמוד לעצמו אם ורק אם הוא מקבל ערך ממשי על כל פונקציונל, וכי היא אוניטרי אם ורק אם הוא מקבל על כל פונקציונל ערך על מעגל היחידה.
למעשה קיימת שקילות מוחלטת בין הספקטרום לערכים על פונקציונלים וכל תכונה נוספת שאפשר להגדיר בעזרת הראשון (כמו חיוביות, או אפסיות) ניתן להגדיר גם באמצעות השני.
את המשפט הנ"ל ניתן להפריט למצבים טהורים ולקבל את אותה השקילות דרך העובדה שכל מצב הוא צירוף קמור של מצבים טהורים.
במדעי המחשב ובתורת האוטומטים, מצב הוא תצורה (קונפיגורציה) ייחודית של נתונים במעגל דיגיטלי או בתוכנה.
המונח משמש לתיאור כלל הנתונים המאוחסנים ברגע נתון בזמן, שהמעגל או התוכנה יכולים להשתמש בהם.
ניתן להתייחס למצב כתמונת מצב (snapshot) של התנאים השונים המתקיימים ברגע זה במערכת.
בתורת האוטומטים, "מצב" מוגדר פורמלית במסגרת מודל מתמטי חישובי אבסטרקטי שנקרא אוטומט סופי (מכונת מצבים).
מודל זה משמש הן בעיצוב של מעגלים דיגיטליים סדרתיים והן בעיצוב של תוכנות מחשב.
בין אם מדובר באוטומט סופי, באוטומט מחסנית או אפילו במכונת טיורינג מלאה, "מצב" הוא סט ספציפי של הוראות אשר יבוצעו בתגובה לקלט שיתקבל.
ניתן לחשוב על מצב כמקבילה לזיכרון הראשי במחשב אמיתי.
בתורת האוטומטים, התנהגות המערכת היא פונקציה של: (1) הגדרת האוטומט; (2) הקלט שהאוטומט מקבל; (3) המצב הנוכחי של האוטומט.
מצבים תואמים (compatible states) הם מצבים במכונת מצבים שאינם סותרים זה את זה עבור כל קלט אפשרי.
כך עבור כל קלט, שני המצבים צריכים לתת את אותו הפלט, והמצב הבא שאליו עוברים משני המצבים אמור להיות זהה, או שלא אמור להיות מעבר למצב אחר.
קיום מצבים תואמים הוא מיותר אם הם קיימים באותה מכונת מצבים.
מצבים ברי הבחנה (distinguishable states) הם מצבים במכונת מצבים שקיים עבורם לפחות רצף קלטים אחד שמביא לרצף פלטים שונה, ללא קשר למהו המצב ההתחלתי.
מצבים שקולים (equivalent states) הם מצבים במכונת מצבים אשר עבור כל רצף אפשרי של קלטים, יפיקו את אותו הרצף של פלטים, ללא קשר למהו המצב ההתחלתי.
באלקטרוניקה ספרתית, הפלט של מעגלים סדרתיים הוא פונקציה של הקלט הנוכחי וגם של היסטוריית הקלטים הקודמים.
במעגלים מסוג זה, המידע מהקלטים הקודמים מאוחסן ברכיבי זיכרון אלקטרוניים כדוגמת פליפ פלופ.
כלל תוכן המידע אשר מאוחסן ברגע נתון בזמן על גבי רכיבי זיכרון כאלה, הוא "המצב" של המעגל.
המצב מייצג את כל המידע המזוקק לגבי העבר, שלמעגל יש גישה אליו.
לדוגמה, המצב של מיקרו מעבד הוא התוכן של כל רכיבי הזיכרון במעגל המשולב, כגון זיכרון מטמון, אוגרים ודגלים.
כאשר מחשבים כמו לפטופים נכנסים למצב שינה ממושך (hibernation) על מנת לחסוך באנרגיה על ידי כיבוי המעבד, המצב של המעבד ותוכן זיכרון ה-RAM נשמרים לכונן הקשיח של המחשב, כך שניתן יהיה לשחזר אותם כאשר המחשב ייצא ממצב השינה, והמעבד יוכל להמשיך לעבוד מאותו המצב בו נעצר קודם.
מאחר שלכל רכיב זיכרון בינארי יכולים להיות רק שני מצבים אפשריים, 0 או 1, המספר הכולל של מצבים שונים שמעגל ספרתי יכול להימצא בהם הוא סופי, ומוגבל על ידי מספר רכיבי הזיכרון.
אם במעגל ספרתי ישנם N רכיבי זיכרון בינאריים, למעגל יכולים להיות לכל היותר 2N מצבים שונים.
באופן דומה, תוכנות מחשב שומרות נתונים בתוך משתנים המייצגים מקומות אחסון בזיכרון המחשב.
התוכן של המקומות האלה בזיכרון, ברגע מסוים בזמן הריצה של התוכנית, נקרא המצב של התוכנית.
לעיתים משתמשים בהגדרה צרה יותר של המושג עבור תוכנות מחשב הפועלות בצורה סדרתית על זרמים של נתונים, כגון תוכנות לביצוע ניתוח תחבירי (parsers), חומות אש, ותוכנות הצפנה.
בחלק מהתוכנות מהסוג הזה, ההיסטוריה של הקלטים הקודמים משפיעה על עיבוד הקלט הנוכחי.
כלומר, ניתן למדל תוכנות אלה כמכונות מצבים.
תוכנות כאלה מתוארות כ-stateful, והמשתנים אשר מכילים ערכים מהעיבוד שבוצע בשלב הקודם מהווים את "המצב" של התוכנה.
קיימות תוכנות סדרתיות אחרות שהפלט שלהן תלוי רק בקלט הנוכחי; תוכנות כאלה נקראות stateless.
תוכנות מחשב אשר שומרות מידע אודות המצב נקראות stateful (סטייטפוּל), ואילו תוכנות הפועלות רק על סמך הקלט הנוכחי נקראות stateless (סטייטלֵס).
כמו כן, כאשר מערכת מידע או פרוטוקול תקשורת מסתמכים על מצבים, הם מתוארים כ-stateful, וכאלה שאינם מסתמכים על מצבים נקראים stateless.
פרוטוקול זה אינו מספק שום אמצעי לאחסון מידע מהמשתמש בין בקשות.
הפרוטוקול מטפל בכל בקשה כטרנזקציה נפרדת, שאינה קשורה לשום בקשה קודמת, כך שהתקשורת מורכבת מזוגות נפרדים של בקשות ותגובות.
בתרמודינמיקה, מצב מטסטבילי או מצב יציב למחצה הוא מצב במערכת תרמודינמית בעל זמן מחצית חיים קצר מאוד ביחס למצבים אחרים, יציבים, במערכת.
האנרגיה של מצב מטסטבילי היא מינימום מקומי אך לא מינימום מוחלט של המערכת.
בדוגמה יומיומית, מצב מטאסטבילי דומה לערמה לא יציבה של חפצים: הערמה עלולה ליפול עקב כל מגע קל, או סתם ליפול מעצמה.
כאשר החפצים בערימה האנרגיה גבוהה מאוד אך היא במינימום מקומי, כי אפשר לנדנד אותה בעדינות רבה והיא תישאר עומדת.
כאשר כל החפצים נפלו לרצפה הם במצב יציב, כי האנרגיה שלהם במצב הנמוך ביותר במערכת.
דוגמה קלאסית למצב תרמודינמי מטאסטבילי היא קירור-על: כאשר מקררים מים מזוקקים במקפיא הם יכולים להתקרר הרבה מעבר לטמפרטורת הקיפאון, אך כל מגע קל מקפיא את המים באופן מיידי.
בתורת הקוונטים מצבי האנרגיה הם בדידים, כלומר אנרגיה של חלקיק יכולה להיות אחת מסדרה של ערכים.
המצב בעל האנרגיה הנמוכה ביותר נקרא מצב היסוד של המערכת, שאליו היא תגיע לאחר זמן מספיק ארוך.
לשאר המצבים יש זמני חיים שונים.
גרעין של אטום רדיואקטיבי נמצא במצב מטאסטבילי: זמן מחצית החיים שלו ארוך מספיק כדי להתקיים כחומר בפני עצמו, אך בהדרגה הגרעינים מתפרקים למצבים יציבים יותר.
בפליטה רדיואקטיבית סך האנרגיה של התוצרים נמוכה יותר מהאנרגיה של הגרעין המקורי.
לעיתים המצב החדש הוא גם מטסטבילי והגרעין מתפרק בשרשרת תגובות, שבסופה מתקבל המצב היציב בעל האנרגיה הנמוכה ביותר.
היפוך אוכלוסייה הוא מצב תרמודינמי שבו מרבית האטומים במערכת הם במצב קוונטי מטסטבילי בעל אנרגיה גבוהה.
מצב זה הכרחי למשל כדי ליצור לייזר.
כדי להגיע למצב היפוך משתמשים ברמה מטסטבילית עם זמן חיים קצר בהרבה מהרמה המבוקשת, ועם אנרגיה גבוהה יותר מהרמה הגבוהה המבוקשת (פעולה הנקראת שאיבה קוונטית).
האלקטרונים נופלים מהר מאוד מהרמה היותר גבוהה לרמה המבוקשת, ונשארים בה מספיק זמן ליצירת פליטה מאולצת.
מצאת החמה עד צאת הנשמה הוא סרט פשע ואימה אמריקאי משנת 1996 בבימויו של רוברט רודריגז ובכיכובם של ג'ורג' קלוני, קוונטין טרנטינו, הרווי קייטל, ג'ולייט לואיס, סלמה הייק, צ'יץ' מרין, פרד ויליאמסון ודני טרחו.
עלילת הסרט מתארת את קורותיהם של שני אחים הבורחים מה-FBI, ומוצאים מקלט ללא ידיעתם, במוסד אשר מאוכלס על ידי ערפדים.
אף על פי שהסרט לא הצליח היטב בהכנסות בקולנוע, הוא השיג במרוצת השנים מעמד של סרט פולחן בקרב מעריצי ז'אנר סרטי ערפדים.
לסרט יש שני סרטי המשך שהופצו ישירות בווידאו ב-1998 וב-1999. ההמשך "מצאת החמה עד צאת הנשמה 2: כסף דם טקסני", וסרט פריקוול בשם "מצאת החמה עד צאת הנשמה 3: בתו של התליין".
שני סרטי ההמשך קיבלו ביקורות גרועות ממבקרים.
דני טרחו הוא השחקן היחיד שהופיע בכל שלושת הסרטים.
טרנטינו ורודריגז, יחד עם לורנס בנדר היו המפיקים של כל שלושת הסרטים.
בסוף 2010, היו דיווחים על מגעים להפקתו האפשרית של סרט רביעי בסדרה.
אולם לא היו דיווחים נוספים בנושא זה.
בשנת 2014 עלתה לשידור סדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת הסרטים, "מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה".
את הסדרה פיתח במאי הסרט המקורי, רוברט רודריגז.
שני אחים, סת' (ג'ורג' קלוני) וריצ'רד "ריצ'י" גקו (קוונטין טרנטינו), שמבוקשים על ידי ה-FBI ומשטרת טקסס בגין שוד בנק שהותיר כמה אנשים הרוגים, עוצרים בחנות אלכוהול בכוונה לקנות מפה של המדינה.
ואולם ריצ'י, הפסיכוטי, הורג את הסייר ארל מקגרו (מייקל פרקס) ואת הקופאי (ג'ון הוקס) ושורף את החנות.
בחילופי היריות ריצ'י נפגע בידו השמאלית.
האחים נעים לכיוון מקסיקו, היכן שאיש קשר סידר להם בית בטוח להתחבא בו.
בדרכם הם עוצרים במוטל, ואז מתגלה שהם החזיקו עימם באוטו כבת ערובה, קופאית (ברנדה הילהאוס) מהבנק אותו שדדו.
בזמן שסת' הולך לקנות אוכל, ריצ'י אונס ורוצח בברוטליות את הקופאית, דבר שמרתיח את סת' עם חזרתו למוטל.
בינתיים, ג'ייקוב (הארווי קייטל), כומר אשר חווה משבר אמוני, מגיע לאותו מוטל עם ביתו קייט (ג'ולייט לואיס) ובנו סקוט (ארנסט ליו).
בהבינם כי הקרוון של משפחת הכומר יכול לסייע בידם לעבור את המדינה לעבר הגבול, מחליטים האחים לחטוף את המשפחה.
לאחר דין ודברים מבטיחים האחים כי שום רע לא יאונה למשפחה, במידה והם יגיעו לגבול בבטחה.
עם ההגעה לגבול המקסיקני, מתחבאים האחים יחד עם ביתו של הכומר, קייט, כדי להבטיח שהכומר לא יסגיר אותם לשוטר (צ'יץ' מרין).
לאחר שעברו את הגבול, החבורה מגיעה למועדון חשפנות בשם "טיטי טוויסטר", באזור נידח במקסיקו, ומחכים שם כדי לפגוש את איש הקשר שלהם קרלוס עם השקיעה.
סת' וריצ'י מכים בברוטליות את שומר הסף של המועדון צ'ט פוסי (צ'יץ' מרין) כשהוא מנסה למנוע מהם את הכניסה.
בתוך המועדון סת' וריצ'י שותים בכבדות ומעודדים את שאר החבורה לעשות כך גם כן.
ריצ'י מבחין בעיקר בכוכבת המועדון סנטניקו פנדמוניום (סלמה הייק) בזמן ריקוד סולו.
לאחר מכן, צ'ט פוסי ואנשים נוספים מתקרבים לאחים על-מנת "לסגור חשבון" עימם.
לאחר עימות קצר, ריצ'י נדקר ביד הפצועה שלו, ועם מראה הדם שפורץ מידו פנדמוניום תוקפת אותו תוך כדי שהיא הופכת לערפד מחריד ומוצצת את דמו למוות.
מהומה וכאוס פורצים מיידית בזמן שכל עובדי המקום, כולל החשפניות ולהקת הבית מתגלים כערפדים.
אחת החשפניות נועלת את הדלת, והערפדים מתחילים לאכול את האנשים הכלואים.
השורדים היחידים של המתקפה הם סת', ג'ייקוב, קייט, סקוט, אופנוען בשם סקס משין (טום סביני) ונהג משאית בוגר מלחמת וייטנאם בשם פרוסט (פרד ויליאמסון) והם מכריזים על הפסקת אש ביניהם כדי שיוכלו להילחם עם הערפדים ולשרוד את הלילה.
מחוות לסרטים אחרים של היוצרים
ארל מקגרו, הפך לדמות נשנית בעבודותיהם של טרנטינו ורודריגז עם הופעות בסרטים "קיל ביל", "פלאנט טרור" ו"חסין מוות".
בירה צ'נגו וכיסוי המפשעה של הדמות סקס משין, הם אזכורים לסרטו הקודם של רודריגז, "דספרדו".
המבורגר קהונה - דמותו של קלוני, סת' חוזרת למלון עם המבורגרי קהונה, שהיו בשימוש גם בסרטו הידוע של טרנטינו, "ספרות זולה".
הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות באופן כללי ולציון 64% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 44 ביקורות.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1996 MTV Movie award ג'ורג' קלוני - פרס הופעת הפריצה הקולנועית 1996 פרס סאטורן ג'ורג' קלוני - פרס השחקן הטוב ביותר 1996 פרס סאטורן פרס סרט האימה או מתח הטוב ביותר
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי הוא סיבוך חריף של מחלת הסוכרת שבו רמות הגלוקוז בדם עולות לרמות חריגות ביותר עד כדי עלייה ניכרת באוסמולריות של הדם.
מצב זה, הנגרם לרוב על רקע גורם דחק בנוכחות סוכרת מסוג 2, מתפתח בהדרגה עם סימנים של השתנה מרובה, צמא מוגבר וירידה במשקל, ועלול להגיע לירידה בתפקוד ההכרה שיכולה להתבטא בבלבול, רדמת ואף תרדמת.
הטיפול במצב היפרגליקמי היפראוסמולרי כולל עירוי נוזלים ואינסולין.
בשונה מחמצת קטוטית סוכרתית, סיבוך שנפוץ יותר בסוכרת מסוג 1, במצב זה אין גופי קטו בדם.
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי שכיח יותר בגילאים מבוגרים מ-65 החולים בסוכרת מסוג 2. שיעור התמותה מסיבוך זה גבוה מאשר סיבוכים חריפים אחרים של סוכרת, והוא עומד על 5%–20%.
התמותה מן הסיבוך נקשרת בגורמי הדחק המשרים מצב זה.
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי יכול להיגרם כתוצאה מנטילה בלתי מספקת של אינסולין או להיות מושרה על ידי גורמי דחק, כגון אוטם שריר הלב או שבץ מוחי.
גם זיהומים חמורים, כגון אלח דם ודלקת ריאות, יכולים להשרות מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי.
כמו כן, מצבי נכות שבהם קיים סיכון לצריכת מים מועטה עלולים לתרום להתפתחות סיבוך שכזה.
מחסור יחסי באינסולין גורם בחולי סוכרת מסוג 2 לעלייה ברמות הסוכר בדם, הן בשל היעדר כניסת סוכר לתאים, אשר מתווכת על ידי אינסולין, והן בשל גליקוגנוליזה וגלוקונאוגנזה.
ההיפרגליקמיה שנוצרת מעודדת השתנה שגורמת לירידה בנפח הדם, ירידה שמוחמרת בהיעדר שתייה וצריכת נוזלים.
ההשתנה היא השתנה אוסמוטית, כלומר - הסוכר מסונן בפקעיות הכליה אך אינו יכול להיספג חזרה באבוביות, ולכן הוא מושך אחריו מים.
כתוצאה מן ההתייבשות הסינון הכלייתי נפגע וריכוז הסוכר בדם עולה עוד יותר.
גופי קטון אינם נוצרים במצב היפרגליקמי היפראוסמולרי, ייתכן משום שבסוכרת מסוג 2 יש עמידות לאינסולין, ורמתו בדם אינה נמוכה ביחס להורמונים המעודדים פירוק של חומצות שומן לגופי קטון – גלוקגון ואחרים.
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי הוא מצב חריף אך מתפתח בהדרגה.
ראשיתו בהשתנה מרובה, צמא מוגבר וירידה במשקל, אך הוא עלול להחמיר ולגרום לירידה במצב ההכרה, לרבות בלבול, רדמת ותרדמת.
החולים מציגים סימני התייבשות, לחץ הדם שלהם נמוך והדופק מהיר.
לעיתים הסימנים הנוירולוגיים מתבטאים בצורה מוקדית, למשל חולשת פלג או עיוורון פלג, או בפרכוסים.
מצב היפרגליקמי היפראוסמולרי מתאפיין ברמות גלוקוז בדם מעל 600 מ"ג/ד"ל, ולעיתים אף יותר מ-1,000 מ"ג/ד"ל, ורמות אלקטרוליטים בדם (נתרן, אשלגן, מגנזיום, כלור וזרחה) תקינות.
עם זאת, תכולת האשלגן והזרחה הכללית בגוף נמוכה.
אוסמולריות הדם עולה מעל ל-320 מיליאוסמול לליטר.
רמות הקראטינין בדם עולות במידה בינונית וייתכנו גופי קטון.
רמת החומציות של הדם העורקי גבוהה מ-pH=7.3, כשהלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני תקין ורמות הביקרבונט תקינות או מעט נמוכות.
השלב הראשון בטיפול במצב היפרגליקמי היפראוסמולרי הוא מתן נוזלים לצורך ייצוב המודינמי – 1–3 ליטר של תמיסת מלח 0.9% למשך שעתיים–שלוש.
מתן נוזלים מהיר מדי עלול להחמיר את התפקוד הנוירולוגי.
לאחר השגת ייצוב המודינמי, מיועד עירוי הנוזלים להחזיר מים חופשיים לגוף, וזאת באמצעות תמיסות היפוטוניות למשך יומיים.
כמו כן, הטיפול כולל החזר של אשלגן.
מלבד זאת, הטיפול כולל מתן אינסולין במינון של מנה ראשונית של 0.1 יחידות לק"ג ואחר כך עירוי של 0.1 יחידות לק"ג לשעה.
כאשר רמות הגלוקוז יורדות ל-250–300 מ"ג/ד"ל, מוסף גלוקוז לעירוי הנוזלים וקצב העירוי של אינסולין מופחת עד לחצי, זאת כדי לשמור על ערכי סוכר מאוזנים.
האינסולין ניתן בעירוי עד שהחולה מסוגל לאכול בכוחות עצמו ולעבור להזרקה עצמית תת-עורית של אינסולין.
ממשלה יכולה להכריז כי המדינה נמצאת במצב חירום.
בזמן מצב החירום הממשלה יכולה להשעות או לשנות את תפקוד וסמכויות הרשות המבצעת, המחוקקת והשופטת.
בנוסף, מצב החירום מזהיר את האזרחים כי עליהם לשנות את אורח החיים הרגיל שלהם, וכן מפעיל את תוכניות החירום בארגונים הממשלתיים.
הממשלה יכולה להכריז על מצב חירום בזמן אסון שנגרם על ידי הטבע או האדם, הפרות סדר על ידי אזרחים, הכרזת מלחמה או סכסוך מזוין פנימי או חיצוני, וכן להכריז על פינוי חירום.
מצב חירום יכול להצדיק (או לתרץ) הגבלת זכויות אזרחיות המעוגנים בחוקי היסוד או החוקה של המדינה.
אופן הביצוע משתנה בהתאם למדינה.
חוקים בינלאומיים מאפשרים למדינה להגביל זכויות, לדוגמה: מדינה יכולה לעצור ולהחזיק אזרחים ללא משפט.
האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות קובעת בחלק 2, סעיף 4, כי ניתן להגביל זכויות "רק כאשר מתקיים מצב חירום המאיים על חיי האומה" וגם אז לא ניתן לפגוע בזכות לחיים, החופש מעינויים ועבדות, חופש המחשבה והאמונה.
חלק מהמדינות הגדירו ניסיון לשינוי חוקה או חוקי חירום כלא חוקיים בזמן מצב חירום, בעוד מדינות אחרות מאפשרות לבצע שינויים אלה בכל עת.
על פי האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות, המדינות חייבות להודיע בצורה פומבית על מצב חירום.
בנוסף לעדכן במיידית את המזכיר הכללי של האו"ם בסיבה למצב החירום, תאריך תחילתו וסיומו הצפוי של מצב החירום ופעולות שננקטו.
למרות שההנחיה מופיעה באמנה, לעיתים קרובות היא לא מבוצעת.
בנוסף למצב חירום במדינה, תקנות הבריאות הבינלאומיות מאפשרות לארגון הבריאות העולמי להכריז על מצב חירום בריאותי בינלאומי במקרה של אירוע יוצא דופן (בדרך כלל מגפה) שעלול לסכן את בריאות הציבור במספר מדינות באמצעות התפשטות עולמית, ונדרשת עבורו תגובה בינלאומית מתואמת.
למרות שהדבר פחות נפוץ בדמוקרטיות, משטרים דיקטטורים מכריזים לעיתים על מצב חירום לזמן בלתי מוגבל, במשך כל תקופת כהונת השליט.
בחלק מהמצבים מוכרז במקביל משטר צבאי, המאפשר לצבא סמכויות נרחבות יותר.
במקרים אחרים כלל לא מוכרז מצב חירום אך פעולות חירום ננקטות בידי הממשלה.
סעיף 4 האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות מתירה פגיעה מסוימת בזכויות "בעת מצב חירום", אך בהלימה לאירוע שבגינו הוכרז מצב החירום.
כמו כן, האמנה האירופית לזכויות אדם וכן האמנה האמריקאית לזכויות אדם מכילות הוראות דומות בדבר הגבלת חלק מהזכויות האזרחיות.
ניתן לנצל לרעה הפעלה של מצב חירום, כך לדוגמה המדינה יכולה לדכא את האופוזיציה לשלטון מבלי לשמור על זכויות האדם.
דוגמה לניצול לרעה הייתה בעת ניסיון ההפיכה שהתחולל בברית המועצות בשנת 1991, שבוצעה על ידי מתנגדים למשטר.
ניסיון ההפיכה כשל, וברית המועצות קרסה מספר חודשים לאחר מכן.
חוקים למצב חירום במדינות שונות
חוקי מצב חירום שונים בכל מדינה בפדרציה האוסטרלית.
בוויקטוריה יכול ראש הממשלה להכריז על מצב חירום אם יש איום על התעסוקה, ביטחון הציבור או השמירה על הסדר.
התוקף פג לאחר 30 יום, והחלטה של בית הנבחרים העליון או התחתון יכולה לבטלו מוקדם יותר.
בחוקת המדינה אין הגדרה למצב חירום או משטר צבאי.
החוקה מאפשרת הכרזת מצב חירום, כאשר יש סכנה לחוקה עצמה או לרשויות שפועלות מתוקף החוקה על ידי תסיסה פנימית או התקפה חיצונית.
אפשרות זו נוצלה לרעה והעניקה לדיקטטורות ששלטו במדינה יד חופשית לדיכוי המתנגדים.
האמנה האמריקאית לזכויות אדם אומצה בשנת 1969, אך רק ב-1984 אושררה על ידי ממשלת ארגנטינה מיד לאחר סיום המשטר הצבאי בארגנטינה.
בארצות הברית ישנן מספר שיטות להכרזה וניהול מצבי חירום.
המושל או ראש העיר יכולים להכריז על מצב חירום בתחום השיפוט שלהם.
הליך זה מקובל במקרים של אסונות טבע.
לנשיא ארצות הברית, מתוקף החוק למצבי חירום לאומיים, הסמכות להכריז על מצב חירום לאומי.
הוראות החירום היחידות בחוקת ארצות הברית הן איסור הגבלת צו הביאס קורפוס, בהן נקבע כי: "אין להגביל את סמכויות בתי המשפט למתן צו זה אלא במקרה של מרד או פלישה, כאשר הדבר דרוש להגנה על ביטחון הציבור".
הכרזה על מצב חירום מאפשרת לסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום להפעיל את סמכויותיה על מנת לטפל במצב.
נכון לאוקטובר 2014, קיימים כ-30 מצבי חירום מוגבלים מתמשכים ברמות שונות בארצות הברית, כגון: מצב חירום שהוכרז בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
ב-29 ביוני 2022, הוכרז מצב חירום בטיניאן, אחד מאיי מריאנה הצפוניים, עקב התפשטות גז רעיל.
מצב חירום יכול להיות מופעל במקרים הבאים:
הפרעה מהותית בעלת השפעה לאומית
חוסר תפקוד ביעילות של כוחות הביטחון
מצב החירום יכול להימשך למשך 30 יום וניתן להאריכו אם התנאים שבגללם הוכרז מצב החירום לא השתנו.
רק הנשיא יכול להכריז או להאריך מצב חירום, לאחר שקיבל אישור רשמי מהקונגרס הלאומי ולאחר שהתייעץ עם האחראי על הביטחון הלאומי.
בבריטניה בכל איום מוחשי כגון מתקפת טרור על חיי אדם, החברה או הסביבה, ניתן להכריז על תקנות מצב חירום על ידי המלוכה, המועצה המלכותית או ראש הממשלה, תחת החוק להגנה אזרחית משנת 2004. מצב החירום פג לאחר שבעה ימים, אלא אם כן הוארך על ידי הפרלמנט.
מצב חירום הוכרז לאחרונה בשנת 1974 על ידי ראש הממשלה אדוארד הית' בתגובה בעקבות עיצומים ושביתות שהתקיימות על ידי ארגוני עובדים בבריטניה.
חוקת רפובליקת ויימאר אפשרה החלת מצב חירום תחת סעיף 48 במטרה לטפל במרד.
סעיף 48 הופעל לעיתים קרובות במהלך 14 שנות קיומה של הרפובליקה, לפעמים ללא סיבה למעט רצון הממשלה להשיג רוב פרלמנטרית במצב בהם לא הצליחה להשיג רוב זה.
בגרמניה שלאחר המלחמה חוקי מצב החירום קובעים שכמה מהזכויות הבסיסיות בחוקת גרמניה יוגבלו אם ידרש לכך במקרה של מצב הגנה, מצב של מתיחות, או מצב חירום פנימי או אסון.
תיקונים אלה לחוקה הועברו ב-30 במאי 1968, למרות התנגדות עזה באופוזיציה החוץ-פרלמנטרית כביכול.
חוקת הודו מאפשרת לנשיא הודו להכריז על מצב חירום כאשר המצב הביטחוני נמצא תחת איום חיצוני או פנימי.
מצב חירום הוכרז בהודו פעמיים:
מ-26 באוקטובר 1962 עד 10 בינואר 1968, בתקופת מלחמת הודו–סין, הוכרז מצב חירום עקב "איום על ידי תוקפנות חיצונית" על ביטחון המדינה.
מצב החירום בהודו (1975): אינדירה גנדי השתמשה בסעיף 352 בחוקת הודו, המאפשר להכריז על מצב חירום עקב "הפרעה פנימית" במדינה, ומקנה לראש הממשלה סמכויות הדומות למשטר טוטליטרי.
גנדי דחתה את הבחירות, ביטלה זכויות אזרח רבות, כלאה את רוב מתנגדיה הפוליטיים, הטילה צנזורה על העיתונות, והובילה תוכנית לעיקור כפוי המוני.
תקופה זו נחשבת לאחת התקופות השנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריה של הרפובליקה של הודו.
בשנת 1977, לאחר סיום מצב החירום, הוגבלו במידה ניכרת סמכויות הנשיא להכריז על מצב חירום בגלל איומים פנימיים.
לפי החוקה ההונגרית, האספה הלאומית יכולה להכריז על מצב חירום במקרים של מרד מזוין, אסון טבע או תעשייתי.
מצב החירום תקף ל-30 יום וניתן להאריך אותו.
ניתן להשהות את רוב זכויות האזרח, אך לא ניתן לפגוע בזכויות אדם בסיסיות.
בזמן מצב חירום לא ניתן לפזר את הפרלמנט.
מאז היווסדה של הרפובליקה הטורקית ב-1923, הכוחות המזוינים של טורקיה ביצעו 3 הפיכות והכריזו על משטר צבאי.
המשטר הצבאי בין 1978 ל-1983 הוחלף על ידי מצב חירום שנמשך עד נובמבר 2002. מצב החירום האחרון הוכרז על ידי הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן ב-20 ביולי 2016, בעקבות ניסיון ההפיכה הצבאית ב-15 ביולי.
מצב חירום הוחל בישראל סמוך להקמתה כחלק מאישור פקודת סדרי השלטון והמשפט, שבעיקרה הותירה בתוקף את החוקים שהיו תקפים תחת שלטון המנדט הבריטי, והוא עדיין בתוקף.
מצרים פעלה תחת חוק חירום (מספר 162, 1958) בין השנים 1967 ל-2012, למעט הפסקה של 18 חודשים בשנים 1980–1981. מצב החירום הוכרז בעקבות מלחמת ששת הימים וחודש שוב לאחר ההתנקשות באנואר סאדאת.
החוק הוארך כל 3 שנים מאז 1981. סמכויות המשטרה הורחבו, זכויות בחוקה הוגבלו והופעלה צנזורה מתוקף החוק.
כל פעילות פוליטית לא ממשלתית: הפגנות, ארגונים פוליטיים שלא אושרו ותרומות כספיות לא רשומות נאסרו באופן רשמי.
כ-17,000 אנשים נעצרו מתוקף החוק ומעריכים כי היו כ-30,000 אסירים פוליטיים.
באוגוסט 2013, בעקבות ההפיכה במצרים הוכרז מצב חירום למשך חודש אחד על ידי הנשיא הזמני, והצבא המצרי הרג מאות מפגינים בקהיר בניסיון לפזרם.
החוק לניהול הגנה אזרחית במצב חירום, מעניק לממשלה ולרשות המקומית את הסמכות להכריז על מצב חירום, בכל המדינה או באזור מסוים.
החוק מאפשר להשהות עבודה ושירותים חיוניים אי יש צורך בכך.
מצב החירום פג לאחר שבעה ימים, אלא אם כן הוארך.
השר להגנה אזרחית או ראש העיר, יכולים להעלות את רמת מצב החירום לאחר סקירה ראשונית של המצב בשטח.
ב-23 בפברואר 2011, הכריז השר להגנה אזרחית על מצב חירום לאומי בפעם הראשונה בהיסטוריה של ניו זילנד, בעקבות רעידת האדמה בקרייסטצ'רץ', מצב החירום נמשך כשבוע.
מצב חירום מקומי הוכרז בעקבות רעידת האדמה שהתרחשה באותו אזור ב-4 בספטמבר 2010.
מצב חירום בצרפת מופעל מתוקף 4 עקרונות, שניים מהם מוגדרים בחוקה ועוד שני חוקים: סעיף 16 בחוקת צרפת, מאפשר "סמכויות חריגות" לנשיא צרפת בזמן משבר.
סעיף 36 בחוקה מגדיר "מצב של מצור" (état de siège), והחוק מ-3 באפריל 1955 מאפשר לממשלת צרפת להכריז על מצב חירום.
ההבדל בין סעיף 16 לחוק מ-1955 נוגע בעיקר לחלוקת סמכויות, והחוק מ-1955 מאפשר הכרזה על מצב חירום למשך 12 יום שלאחריהם נדרש להאריך את מצב החירום על ידי הצבעה בפרלמנט.
חוק רביעי נחקק במרץ 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה בצרפת, ומגדיר "מצב חירום תברואתי".
מאז 1955 הוכרז מצב חירום בצרפת 7 פעמים:
מלחמת העצמאות של אלג'יריה - 1955
מרד הגנרלים באלג'יריה - 1961
בשל התנגדות לצרפת בקלדוניה החדשה בשנת 1984
במהלך פיגועי נובמבר 2015 בפריז
במהלך הפרות הסדר בקלדוניה החדשה (2024)
הממשלה הפדרלית של קנדה יכולה להכריז על מצב חירום, אשר פג לאחר 90 יום, אלא אם כן הוארך על ידי המושל.
ישנם מצבים שונים של מצבי חירום: רווחת הציבור, סדר ציבורי, בינלאומי ומלחמה.
מצב החירום יכול להיות מוחל גם ברמת הפרובינציות או הטריטוריות.
על פי סעיף 120 בחוקת שווייץ לפרלמנט יש את הסמכות לזמן עד 4,000 חיילים לשירות למשך 3 שבועות, במקרה של איום פנימי או חיצוני.
כמות גבוהה יותר של חיילים או זמן ארוך יותר כפוף להחלטה פרלמנטרית.
העיקרון של פריסת יחידות צבאיות בתוך שווייץ מדבר על כך שכצעד ראשון, על הכוחות הקיימים להתגבר על האיום בסיוע יחידות המשטרה של הקנטון.
מצב הטבע הוא מושג בו משתמשים פילוסופים שונים במחשבה מדינית, כאשר מדובר על המצב שבו חיו אנשים לפני היווצרות השלטון.
הוגים שונים מתארים את מצב הטבע בצורה שונה.
לדוגמה, תומאס הובס מתאר את המצב הטבע כמלחמת כול בכול (אדם לאדם זאב).
לעומתו ג'ון לוק סובר שמצב הטבע הוא מצב שבו כל אדם נשמע לציווי השכל שלו, וזה מנחה אותו לפי משפט הטבע.
כלומר, האדם פועל לפי ריסונו הפנימי, אינו נשלט על ידי כוח כפייה חיצוני, ולמעשה ישנו כיבוד הדדי אוניברסלי של הזכויות הטבעיות שהן חיים, חירות ורכוש.
בני האדם מכבדים את הזולת וקניינו, מתוך הנחה שהתבונה מחייבת גם את הזולת לנהוג בדרך זו.
ז'אן-ז'אק רוסו הציג עמדת נגד להשקפות של חלק מקודמיו, ולזו של תומאס הובס במיוחד, בכל הנוגע לאופי מצב הטבע.
עדות אחת לעמדתו הנגדית ניתן לראות בחיבורו של רוסו, מאמר על המקור והיסודות לאי-השוויון בין בני-האדם.
חשו בצורך ללכת אחורה למצב הטבע...
אפילו לא אחד מהם הגיע לשם...
כל אחד מהם, בקצרה, בהתבטאות מתמדת על רצונות, שקיקה, דיכוי, יצרים, וגאווה, העביר למצב הטבע רעיונות שנרכשו בחברה; בכך, הדיבור על הפראי, הם תיארו את האדם החברתי".
רוסו, אם כן, התייחס למצב הטבע כמצב קדם-חברתי מוחלט, הנשקף לא רק באופי הסביבה, אלא גם, ובאופן החשוב ביותר, במאפיינים של האדם עצמו.
האדם במצב הטבע, טען רוסו, מונע מתוך אהבה עצמית, אך מסוגל להרגיש גם חמלה – הוא לא אגרסיבי ולוחמני, אלא, חרד ורודף שלום.
אם מתקיים במצב הטבע סכסוך בין שני אנשים על פריט מזון, לדוגמה, כל אחד מהמשתתפים "יראה במעשי האלימות האלה אירועים טבעיים בלבד, בלי שמץ של רגשות חוצפה או פגיעה, או כל תחושה אחרת, זולת החדווה או הצער של הצלחה או כישלון".
מצב חירום אקלימי הוא מצב חירום המוכרז על ידי רשות מחוקקת, כמו פרלמנט או רשות מקומית, וכולל רשימת פעולות שיש לנקוט כדי להאט את קצב התחממות כדור הארץ.
הכרזה כזו היא קריאה לגופי הרשות המבצעת, בהם הממשלה, לנקוט באמצעים מעשיים מעבר למה שנעשה עד כה, הן ברמה הארצית והן ברמה האזורית או העירונית.
מצב חירום אקלימי הוכרז על ידי מספר מדינות בעולם, וכן על ידי מאות עיריות ומחוזות.
הביטוי הוכרז כמילת השנה לשנת 2019 על ידי מנהלי מילון אוקספורד.
פעולות להאטת קצב התחממות כדור הארץ
המונח "מצב חירום אקלימי" נטבע בהפגנות נגד שינויי האקלים.
אחד המקרים הראשונים בהם נעשה שימוש במונח היה במצעד האקלים שנערך ב-13 ביוני 2009 במלבורן.
עיריות ומחוזות רבים בעולם החלו לנקוט פעולות לשינוי האקלים בעקבות פעילותה של גרטה טונברי בנושא זה, ובעקבות המחאה הציבורית של ארגוני חברה אזרחית אקלימיים, שהבולט בהם הוא המרד בהכחדה.
בדרך כלל הכרזת מצב חירום אקלימי כוללת רשימת פעולות לביצוע שעשויות להאט את שינויי האקלים.
לדוגמה, העיר קונסטנץ בגרמניה הכריזה על מצב חירום אקלימי בתחילת מאי 2019, ובהכרזה נכללו קווים מנחים לתכנון מבנים חדשים תוך התחשבות בשינויי האקלים, ניהול האנרגיה במבנים עירוניים והקצאת משאבים לשיקום עירוני.
הכרזת מצב חירום אקלימי בערים ובמחוזות
באוסטרליה חלה התחממות משמעותית באקלים משנת 2000 ואילך .
בחודש מאי 2016 הציעה מועצת העיר דרבין, במדינת ויקטוריה (אוסטרליה) להכריז על מצב חירום אקלימי.
ב-21 באוגוסט 2017 הודיעה מועצת העיר:
לאחר הודעה זו מאות ערים ומחוזות בעולם הכריזו אף הן על מצב חירום אקלימי.
באוסטרליה 20 עיריות ומחוזות הכריזו עד כה על מצב חירום אקלימי, בהן טריטוריית הבירה האוסטרלית, הכוללת את קנברה, בירת אוסטרליה.
בממלכה המאוחדת 111 עיריות ומחוזות הכריזו על מצב חירום אקלימי, בהן לונדון, דיבון, לסטרשייר ומחוזות נוספים בהם מתגוררים כמחצית מתושבי המדינה.
בקנדה 387 עיריות ומחוזות הכריזו על מצב חירום אקלימי.
בארצות הברית 17 עיריות ומחוזות הכריזו על מצב חירום אקלימי, בהן לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו.
הכרזות דומות יצאו מערים ומחוזות אחדים באיטליה, אירלנד, בלגיה, גרמניה, ניו זילנד, ספרד, צ'כיה, צרפת ושווייץ.
הכרזת מצב חירום אקלימי במדינה
הממלכה המאוחדת הכריזה על מצב חירום אקלימי ב-1 במאי 2019, בעקבות "שבוע המרד" של תנועת המרד בהכחדה שהחל ב-15 באפריל, ובעקבות הצהרות דומות של גופי ממשל בסקוטלנד ובוויילס.
האי ג'רזי הכריז על מצב חירום אקלימי ב-2 במאי 2019.
אירלנד הכריזה על מצב חירום אקלימי ב-9 במאי 2019.
האי מאן הכריז על מצב חירום אקלימי ב-10 במאי 2019.
צרפת הכריזה על מצב חירום אקלימי ב-14 ביוני 2019.
קנדה הכריזה על מצב חירום אקלימי ב-17 ביוני 2019.
הפרלמנט האירופי הכריזה על מצב חירום אקלימי ב-28 בנובמבר 2019. הכרזה זו תקפה לכל מדינות האיחוד האירופי, בהן גם הממלכה המאוחדת, שפרשה בתחילת 2020 מהאיחוד אך לא ביטלה את ההכרזה.
במהלך שנת 2019 הכריזו על מצב חירום אקלימי גם ארגנטינה ובנגלדש.
מספר ארגונים למען איכות הסביבה בישראל, בהם המרד בהכחדה, מגמה ירוקה, ושומרי הבית, קראו לממשלה להכריז על מצב חירום אקלימי.
ב-15 במאי 2019, בעת נאומה בכנסת, קראה חברת הכנסת מיקי חיימוביץ' להכריז על מצב חירום אקלימי בישראל.
במחאה השתתפו גם חברי הכנסת מיקי חיימוביץ', אלון שוסטר ורם שפע, וכן חברת הכנסת לשעבר יעל כהן-פארן.
בפברואר 2020, הודיעו תנועות השומר הצעיר ותנועת הצופים כי הן תומכות במאבק במשבר האקלים ומבקשות מהמדינה להכריז על מצב חירום אקלימי.
בפברואר 2022, דווח על קידום החלטת ממשלה בטיפול במניעת שריפות ענק ובניית מפות סיכונים ייעודיות לישראל, שיאפשרו החלטות מבוססות ידע
ולא קישור לערך באנגלית כאשר ערך אינו קיים בעברית|כל הערך=כן}}
מצב חירום תעופתי הוא מצב שבו מוכרז על נחיתת חירום של כלי טיס בשדה תעופה.
ישנם שני מצבי חירום: "חירום 2" ו"חירום 3".
חירום 2 הוא מצב שבו מוכרז חירום על אובדן מנוע בזמן טיסה, או על כל מצב חירום שרוב הסיכויים שהמטוס ישרוד, אך יש עדיין סיכוי לאסון תעופתי.
במצב זה מוזנקים רכבי חירום כגון: כיבוי אש, לפעמים אמבולנסים, ולפעמים גם מוזנקים רכבי כיבוי אש חיצוניים.
על מגדל הפיקוח לנהל גם את הנחיתות והמראות של המטוסים בשדה התעופה, וגם להתייחס למטוס הנוחת נחיתת חירום, שפעמים רבות זה מסוכן.
חירום 3 מוכרז אחרי חירום 2 (אם אחרי שמוכרז חירום 2, המצב מסתבך, מכריזים על חירום 3.)
במצב זה מוזנקים רכבי החירום הבאים: כיבוי אש, אמבולנסים, רכבי כיבוי אש חיצוניים, רכב מדרגות (Air stairs) ו־2–3 אוטובוסי שדה תעופה (Airport Bus).
על מגדל הפיקוח לעכב נחיתות והמראות במרחב שדה התעופה ולהפנות את רוב היחס שלהם למטוס הנוחת נחיתת חירום.
מצב טיסה הוא הגדרה בטלפונים חכמים ומכשירים אלקטרוניים אחרים דוגמת מחשבים אישיים, מחשבי לוח, שעונים חכמים ואחרים, שנועד בעיקרו למצב בו המכשיר נמצא במטוס ועלול לשבש את המהלך התקין של הטיסה ללא מעבר למצב זה.
כשמצב הטיסה מופעל, הוא משהה את כל תעבורת הנתונים במכשיר, ובין היתר שיחות טלפון ונתונים סלולריים, Wi-Fi ובלוטות' במטרה למנוע הפרעות אלקטרומגנטיות למכשירים שבמטוס.
עם זאת, ה-Wi-Fi והבלוטות' ניתנים להפעלה גם במהלך מצב טיסה על ידי אישור של המשתמש.
ה-GPS עשוי להמשיך לפעול, מאחר שהוא לא משתמש בשידור גלי רדיו.
ברוב המקרים המשתמש מתבקש להעביר את המכשיר למצב זה במהלך שהות במטוסים.
בהיעדר קליטת או פליטת נתונים, מצב טיסה מאריך את תוחלת החיים של הסוללה באמצעות הפחתת צריכת הסוללה במכשיר.
: בהערכה מחודשת ב-2013 פרסמה רשות התעופה הפדרלית (ה-FAA) המלצה על שימוש במכשירים אלקטרוניים באמצעות מצב טיסה – יש להשעות שיחות טלפון, בזמן שניתן להשתמש ב-Wi-Fi אם המפעיל הסלולרי מאפשר זאת.
שידור לטווחים קצרים כגון בלוטות' מותר בכלי טיס שיכולים לאפשר זאת.
: ב-9 בדצמבר 2013 הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה עדכנה את ההוראות שלה באשר למכשירים אלקטרוניים, ואישרה להשתמש בהם במהלך טיסות תוך שהם במצב טיסה
: עד ספטמבר 2017 כל המכשירים הסלולריים היו אסורים לשימוש גם במצב טיסה, אף שמכשירים אחרים היו מותרים בעת שיוט.
ב-18 בספטמבר 2017 עדכנה רשות התעופה האזרחית של סין את הנהלים ואישרה לכל המכשירים להיות בשימוש בעת טיסה כל עוד הם במצב טיסה.
: ב-23 באפריל 2014 המינהל הכללי לתעופה אזרחית שינה את הכללים שאסרו על שימוש במכשירים אלקטרוניים ואפשר את השימוש בהם במהלך כל הטיסה.
מצב החירום בהודו היה מצב חירום שהוכרז ב-25 ביוני 1975 על ידי ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי, ונמשך כשנה וחצי, עד 21 במרץ 1977.
גנדי השתמשה בסעיף 352 בחוקת הודו, המאפשר להכריז על מצב חירום עקב "הפרעה פנימית" במדינה, ומקנה לראש הממשלה סמכויות הדומות למשטר טוטליטרי, בהן דחיית בחירות וביטול זכויות אזרח.
גנדי כלאה את רוב מתנגדיה הפוליטיים, הטילה צנזורה על העיתונות, והובילה תוכנית לעיקור כפוי המוני.
מצב החירום הוא אחת התקופות השנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריה של הרפובליקה של הודו.
רקע: עלייתה של אינדירה גנדי
בפברואר 1967 זכתה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי ברוב גדול בבחירות בהודו, ואינדירה גנדי נבחרה לראשות הממשלה.
היא נודעה בתקיפותה, ומיד עם היבחרה החלה להנהיג שינויים במבנה השלטוני.
החלטות חשובות התקבלו במשרד ראש הממשלה, במקום בקבינט, כפי שהיה נהוג עד אז.
הקבינט הורכב מחברי הפרלמנט ההודי שהיא לא נתנה בהם אמון.
גנדי ויועציה קידמו מדיניות פנימית לפיה על פקידי הממשל להפגין נאמנות מוחלטת למפלגה השלטת.
מעשיה גרמו לפיצול במפלגת הקונגרס הלאומי בשנת 1969. תומכיה פרשו מהמפלגה והקימו מפלגה בשם הקונגרס הלאומי ההודי (R), שכונתה "המפלגה החדשה", האות R הוחלפה לאחר זמן מה באות I שסימלה בהתחלה את השם "אינדירה" ולאחר מכן את השם India.
גנדי שלטה במפלגה ביד רמה, וחברי המפלגה נדרשו להוכיח חדשות לבקרים את נאמנותם לגנדי ולבני משפחתה.
יריביה של גנדי נשארו במפלגה הישנה, שכונתה הקונגרס (O) (האות O סימלה את המילה Organization), וזכתה לתמיכה מועטה.
בבחירות הכלליות ב-1971 זכתה מפלגת הקונגרס (R) ברוב עצום.
במהלך שנת 1971 פרצה מלחמת הודו–פקיסטן השלישית, שהסתיימה בניצחון הודי מוחץ, והתערבה במלחמת העצמאות של בנגלדש, דבר שנחשב בהודו כהישג.
גנדי העצימה את מוקדי השפעתה של הודו והפכה אותה לגורם המדיני החשוב ביותר בדרום אסיה.
היא קיבלה את העיטור "בהרט רטנה" וכונתה "האלה דורגה".
גנדי הייתה כריזמטית וזכתה לתמיכה ציבורית רחבה.
היא נקטה בצעדים שמאליים-פופוליסטיים, בהם הלאמה של מספר בנקים מרכזיים וביטול "הארנק האצילי", התמיכה הממשלתית בבתי המלוכה השונים בהודו.
צעדים אלו לוו בחיכוכים מול המערכת המשפטית.
מתנגדיה הגישו עתירות בהן נטען כי הצעדים מנוגדים לחוקת הודו, וכך סבר גם בית המשפט העליון.
בתגובה ביצע הפרלמנט שינויים בחוקה, אך בית המשפט העליון של הודו פסק שהשינויים הם בלתי-חוקתיים, כי הם משנים זכויות יסוד המוגדרות בחוקה.
לאחר פסיקה זו קידמה גנדי את השופט A.
Ray, שהיה מתומכיה, לתפקיד נשיא בית המשפט העליון.
תחת הנהגתו הוכנס התיקון ה-26 לחוקת הודו, המאפשר לפרלמנט לשנות גם סעיפים מהותיים בחוקה.
צעדיה של גנדי שנועדו להכפיף את הרשות השופטת נתקלו בביקורת קשה בעיתונות ומצד מתנגדיה הפוליטיים.
יום מינויו של נשיא בית המשפט העליון כונה "היום השחור ביותר של הדמוקרטיה ההודית", ואחריו נערכו הפגנות מחאה רבות ברחבי הודו, שאורגנו על ידי לשכת עורכי הדין וארגוני זכויות האדם, ונמשכו חודשים רבים.
בשנת 1973 גברו המחאות נגד המשטר, ולוו במספר ניסיונות לפגוע בשרי הממשלה.
בשנת 1974 התקיימו אירועים המוניים רבים של התנגדות בלתי אלימה נגד המשטר במחוז ביהר, בהשתתפות סטודנטים, איכרים וארגוני עובדים.
חודש לאחר מכן הושבתו שירותי הרכבת בכל הודו על ידי ארגון עובדי הרכבת.
שביתה זו דוכאה באכזריות על ידי ממשלת גנדי, שעצרה אלפי עובדים וגירשה את משפחותיהם מבתיהם.
ב-2 בינואר 1975 נרצח בפיגוע בביהר שר הרכבות בממשלת גנדי.
גנדי ערערה על פסק הדין אך ערעורה נדחה.
באותו זמן נערכו בדלהי הפגנות תמיכה בגנדי מול ביתה, בד בבד עם הפגנות מחאה המוניות של מתנגדי הממשלה ברחבי העיר.
בהפגנה ב-25 ביוני 1975 נאמר כי מעשיה של אינדירה גנדי אינם מוסריים, וכי הם מנוגדים למורשתו של מהאטמה גנדי.
הצהרה כזו פורשה על ידי גנדי כהמרדה.
בשעות הערב של ה-25 ביוני 1975 הכריז נשיא הודו על מצב חירום במדינה, לבקשתה של אינדירה גנדי.
בתוך שלוש שעות נותק החשמל לכל מערכות העיתונים הגדולים, ונעצרו כל ראשי האופוזיציה.
הקבינט המדיני אשרר את ההכרזה למחרת בבוקר.
בין הנימוקים למצב החירום נמנו איומים על הביטחון הלאומי מצד פקיסטן, הבצורת שפקדה את החקלאות באותה שנה, משבר האנרגיה העולמי והמצב הכלכלי של הודו.
אחד מיועציה המשפטיים של גנדי ניסח עבורה מכתב ובו פירט כיצד מצב חירום מעין זה מאפשר לצמצם את הזכויות הדמוקרטיות מבלי להפר את חוקת הודו.
בגלל אילוצי החוקה, נדרש נשיא הודו להאריך את מצב החירום בכל שישה חודשים, עד לסיומו בינואר 1977.
אינדירה גנדי נשאה נאום לאומה ששודר ברדיו כל הודו, ובין השאר אמרה בו: "מאז שהתחלתי לבצע צעדים לקידום הגברים והנשים הפשוטים של המדינה, נרקמה נגדי קונספירציה עמוקה."
הודו נשלטה בתקופת מצב החירום בידי אינדירה גנדי ובנה הצעיר, סנג'אי גנדי.
כחלק ממצב החירום הגדירה אינדירה גנדי תוכנית כלכלית בת 20 נקודות, בהן הגדלת הייצור החקלאי והתעשייתי, שיפור השירותים הציבוריים ומיגור העוני.
סנג'אי גנדי הגדיר חמש נקודות נוספות, בהן קידום האוריינות, תכנון משפחה, נטיעת עצים, מיגור הקאסטות בהודו וביטול מנהגי הנדוניה.
בהתאם לסעיף 352 בחוקה ההודית, גנדי העניקה לעצמה סמכויות נרחבות שאפשרו פגיעה משמעותית בזכויות אזרח ובנציגי האופוזיציה.
הממשלה הפעילה כוחות משטרה רבים כדי למנוע כל אפשרות של הפגנה או שביתה, עצרה מנהיגים פוליטיים במעצר מונע והוציאה ארגוני מחאה אל מחוץ לחוק.
רוב מנהיגי האופוזיציה נעצרו, בהם ראשי מפלגות, מלכים ונסיכות של בתי מלוכה, מנהיגים קומוניסטיים ואף חברי מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי שהביעו ביקורת על מדיניות הממשלה.
בין העצורים נמנה מורארג'י דסאי, מהמנהיגים הוותיקים של הקונגרס ומנהיג הקונגרס (O).
כמו כן סילקה מתפקידם ראשי ממשל אזורי בגוג'ראט ובטמיל נאדו, שהתנגדו למדיניותה.
באחד המקרים נעצרו 25 חברי אופוזיציה והואשמו בהאשמת שווא כי תכננו פיגועים נגד מבני ממשל ופסי רכבת.
במקרה אחר סטודנט להנדסה נעצר בקרלה בחשד שהוא משתייך לנקסליטים, והוא מת כתוצאה מעינויים בתחנת המשטרה.
גופתו לא נמצאה עד היום.
נדחו כל מערכות הבחירות לפרלמנט ולממשלים האזוריים.
לגנדי היה רוב של שני שלישים בלוק סבהה, וכך יכלה להעביר כל חוק שחפצה בו.
במקרים בהם החקיקה הייתה איטית מדי לטעמה, השתמשה בצו נשיאותי מתוקף חוקי החירום, המאפשר לה להחיל כל חוק באופן מיידי, ללא אישור הפרלמנט.
אחד החוקים המרכזיים שהעבירה באופן זה הוא חוק המנקה אותה מכל חשד להונאת בחירות ומבטל את פסיקת בית המשפט העליון בנושא זה.
כמו כן הלאימה את רוב גופי התקשורת הציבוריים והפרטיים, בהם רשת הטלוויזיה הלאומית, והשתמשה בהם ללא הרף לשידורי תעמולה.
גנדי עיוותה את חוקת הודו בתיקון ה-42 לחוקה, הנחשב לתיקון החוקתי מהשנויים במחלוקת בהיסטוריה.
התיקון נועד לצמצם את סמכותו של בית המשפט העליון לפסול חוקים שאינם חוקתיים, ולקבוע בסיס חדש לחוקה, שכונה "חוקת אינדירה".
בתיקון נכללו שינויים כמעט בכל סעיפי החוקה, כולל ההקדמה והתיקונים הקודמים.
סעיפי תיקון 42 צמצמו את מרבית הסמכויות של בית המשפט העליון, והניעו את המערכת הפוליטית לעבר משילות פרלמנטרית, תוך צמצום הזכויות הדמוקרטיות במדינה.
רוב הסמכויות הועברו בצורה גורפת למשרד ראש הממשלה.
התיקון העניק לפרלמנט כוח בלתי מרוסן לשנות סעיפים בחוקה ללא כל ביקורת שיפוטית.
בספטמבר 1976 יזם סנג'אי גנדי תוכנית נרחבת של עיקור כפוי להגבלת גידול האוכלוסייה בהודו.
בלב התוכנית הייתה תקנה לביצוע חסימת צינור הזרע אצל גברים שיש להם שני ילדים או יותר.
הניתוח בוצע בכפייה לגברים שהתנגדו לו.
התוכנית יושמה בעיקר בקרב קהילות מוסלמיות.
במהלך תקופת מצב החירום עוקרו כ-11 מיליון בני אדם.
תוכנית העיקור הכפוי התקבלה בבוז אצל כל שכבות הציבור הרחב.
היא נחשבת עד היום לאסון לאומי.
תנועת ראשטריה סווג'מסווק סאנג, שארגנה אירועי מחאה נגד הממשלה, הוצאה מחוץ לחוק ואלפים מפעיליה נכלאו.
הפעילים הנותרים ארגנו סאטיאגרהא (סוג של התנגדות בלתי אלימה) בה השתתפו אלפים, שקראו לבטל את תקנות החירום ולהשיב את הדמוקרטיה.
לאחר מכן הקימו תנועות מחתרתיות לקידום הדמוקרטיה, שהפיצו בסתר ספרות ליברלית ושמרו על קשר עם הפעילים הכלואים.
גם הסיקים והשירומאני אקאלי דאל בהודו מחו נגד מצב החירום.
ב-9 ביולי 1975 ארגנו מחאה המונית תחת הכותרת "הקמפיין להצלת הדמוקרטיה".
המשטרה הגיעה למקום בכוחות גדולים ועצרה את רוב המפגינים.
על פי נתוני אמנסטי אינטרנשיונל, 140,000 בני אדם נעצרו ללא משפט במהלך מצב החירום, כשעל פי ההערכות, כ-40,000 מהם היו סיקים, על אף שהיוו רק שני אחוזים מאוכלוסיית הודו.
בינואר 1977 הייתה אינדירה גנדי בטוחה כי שיתקה כליל את האופוזיציה.
ב-18 בינואר שוחררו כל האסירים הפוליטיים, וגנדי הודיעה על עריכת בחירות ללוק סבהה במרץ 1977. מיד עם שחרורם, הקימו מנהיגי ארבע מפלגות האופוזיציה הגדולות מפלגה מאוחדת בשם ג'נטה, שזכתה לרוב בבחירות, להפתעתה של גנדי.
במקומה מונה מורארג'י דסאי, שהיה ראש הממשלה הראשון שאינו ממפלגת הקונגרס.
בחירות אלה מכונות בהודו "המהפך של 1977".
ניסיונות להעמיד לדין את אינדירה גנדי ואת בנה, סנג'אי גנדי, נתקלו בקשיים ביורוקרטיים וחוקתיים.
הם נעצרו, אך שוחררו לאחר זמן קצר בתואנה כי המשטרה לא הצליחה לגבש ראיות מפלילות נגד השניים.
ב-23 במרץ 1977 פג באופן רשמי תוקפן של תקנות החירום, ולא חודש עוד.
אחת הפעולות הראשונות של הממשלה החדשה הייתה ניסוח התיקונים ה-43 וה-44 לחוקה, שביטלו את תיקון 42 והחזירו את רוב סעיפי חוקת הודו למצב בו היו לפני מצב החירום.
תיקון 44 לחוקה מגביל, בין השאר, את סמכות הנשיא להכריז על מצב חירום שאינו קשור להתקפה מבחוץ.
ספרים עלילתיים רבים נכתבו על תקופת מצב החירום בהודו, רובם במבט ביקורתי.
בין הספרים נמנים ילדי חצות מאת סלמאן רושדי, ו"הודו: תרבות פצועה" מאת וידיאדר סורג'פרסאד נייפול.
בספר "חיי פיי" של יאן מרטל, אביו של פיי מחליט למכור את גן החיות ולהגר עם משפחתו מהודו לקנדה עם תחילתו של מצב החירום.
כמו כן הופקו סרטים רבים על רקע התקופה, בהם עיבוד קולנועי לספר "ילדי חצות" וסרט תיעודי על העינויים שעברו מתנגדי המשטר שנכלאו.
בספר שיצא בשנת 2011 לציון 125 שנה למפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, נכתב על תקופה זו כך: "אין ספק כי מצב החירום היה פרק חריג בתולדותיה של הודו, וסיוט שנמשך 19 חודשים עבור כל מי שחי בה...
נדרש זמן רב לשטוף מהמערכת הפוליטית את הגופים הזרים שהוזרמו אליה במצב החירום."
מצב החירום המלאי היה מלחמת גרילה, שהתנהלה בפדרציית מלאיה בין השנים 1948–1960. העימות התנהל בין הכוחות המזוינים של חבר העמים הבריטי לבין הלוחמים למען העצמאות של צבא השחרור הלאומי המלאי - MNLA, שהיה הזרוע הצבאית של המפלגה הקומוניסטית המלאית - MCP.
המלחמה ניטשה על רקע הניסיונות של הכוחות הקומוניסטים להשיג עצמאות למלאיה מהאימפריה הבריטית ולמסד כלכלה סוציאליסטית.
הלחימה התרחשה הן במהלך התקופה הקולוניאלית והן לאחר קבלת העצמאות ב-1957. אף על פי שהיא כונתה על ידי הרשויות הקולוניאליות "מצב החירום", ה-MNLA כינה אותה "מלחמת השחרור הלאומית האנטי-בריטית".
העימות כונה על ידי הבריטים "מצב חירום" משיקולי ביטוח, שכן, חברות הביטוח שבסיסם היה בלונדון לא היו משלמות על תביעות שהתבססו על מצבים של מלחמת אזרחים.
ביוני 1948 הכריזה הממשלה הקולוניאלית של מלאיה על מצב חירום במושבה לאחר תקרית בה נרצחו שלושה אירופאים בהתקפה שנערכה על מטע גומי.
בהנהגתו של צ'ין פנג , התארגנו הפעילים הקומוניסטים מחדש בג'ונגלים של מלאיה והקימו את ה-MNLA כדי לנהל מלחמת גרילה נגד השלטון הקולוניאלי הבריטי.
רבים מלוחמי ה-MNLA שלחמו נגד הקולוניאליזם הבריטי, היו חברים לשעבר של "הצבא העממי המלאי האנטי-יפני" , שאומן ומומן שנים קודם לכן על ידי הבריטים כדי להילחם נגד הצבא הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
רוב התמיכה למורדים הקומוניסטים הגיעה מהאוכלוסייה המלאית-סינית, שרובה חיה בתנאי עוני, הייתה נתונה לאפליה גזעית ונמנעה מהם זכות הבחירה.
התנגדותם של הקומוניסטים לאפליית נשים אפשרה לנשים רבות להצטרף לשורות ה-MNLA ולרשת התמיכה האזרחית שלו, שנקראה "מין יואן".
עם זאת, לאור ציפיותיהם של הילידים מהקבוצה האתנית אורנג אסלי , לא עלה בידי ה-MNLA לגייס תמיכה משמעותית מכל קבוצה אתנית שהיא למעט המלאים-סינים, זאת בשל הזיקה בין הקומוניזם לבין סין ובשל המתחים הגזעיים ארוכי הימים במלאיה.
לאחר שה-MNLA הקים שורה של בסיסים בג'ונגלים, הם החלו לנהל פשיטות על בסיסי המשטרה הקולוניאלית הבריטית ועל מתקנים צבאיים.
מכרות בדיל ומטעי גומי היו גם הם מטרה תכופה למעשי החבלה של הקומוניסטים בניסיונם להפוך את עלות הכיבוש הקולוניאלי של מלאיה לגבוה מדי עבור הבריטים.
ההתנסות הצבאית של הבריטים במהלך מצב החירום הניחה את הבסיס לפעולות העתידיות נגד המורדים, שהמפורסמת מביניהן הייתה מלחמת וייטנאם, בה ניסו הכוחות המזוינים של ארצות הברית (לרוב ללא הצלחה) לעשות שימוש באסטרטגיות שהבריטים עשו בהן שימוש במלאיה.
הפעולות הטקטיות של כוחות חבר העמים הבריטי הניחו את היסוד לשיטה של "חפש והשמד" שעשתה שימוש נרחב באייג'נט אורנג' והרחיבה את השימוש במונח Hearts and Minds.
דגש רב ניתן ליחידות לתגובה מהירה, שנתנו מענה מיידי למתקפות כוחות הגרילה ולהקמתם של כוחות עזר מקומיים.
במסגרת מה שכונה "תוכנית בריגס", הקימו הבריטים מערכת של 400 מחנות כליאה שכונו "כפרים חדשים" כדי לכלוא בהם יותר מ-400,000 אזרחים, רובם סינים, אך גם הודים ואף אנשי האורנג אסלי, בניסיון להפריד את לוחמי ה-MNLA מהאוכלוסייה האזרחית.
לאחר מכן ניסו הבריטים להרעיב את לוחמי הגרילה הקומוניסטים על ידי ניהול מערכה למניעת מזון באמצעות הנהגת קיצוב במזון לאוכלוסייה האזרחית, חיסול משק החי ושימוש בקוטלי עשבים כימיים כדי להשמיד אזורים חקלאיים.
הניסיונות המוקדמים להביס את הקומוניסטים כללו את הוצאתם להורג של כפריים בלתי חמושים, כשהמקרה הידוע ביותר היה "הטבח בטאנג קאלי" , שלעיתים מכונה "טבח מי ליי הבריטי".
אף על פי שמצב החירום הסתיים ב-1960, חידשו הקומוניסטים בהנהגתו של צ'ין פנג את המרידה כנגד ממשלת מלזיה ב-1967. השלב השני של המרד נמשך עד 1989.
כלכלתה של מלאיה נשענה על ייצוא של בדיל וגומי, ולפיכך היא הייתה נתונה לשינויים בשוק העולמי.
כאשר השתלטו הבריטים על הכלכלה המלאית, הם הטילו מיסים על סחורות מלאיות שהשפיעו על התעשיות המסורתיות.
מהלך זה הוביל לעוני של העם המלאי.
סינים רבים מצאו תעסוקה במכרות הבדיל או בתחומי סחר חומרי הגלם.
מצב זה הסלים את המתיחות הבין-גזעית לאחר שהמלאים הבינו שהסינים תפשו את מקומות העבודה שלהם בתחומים מסוימים ומציאת מקום עבודה הפכה למשימה קשה יותר.
מצב זה אילץ מלאים רבים לפנות לעבודה בתעשיית הגומי, שהייתה תלויה מאוד במחירים העולמיים המשתנים.
המתיחות על רקע כלכלי התגברה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הכיבוש היפני של מלאיה החל ב-1941 ומנקודת זמן זו והלאה הייצוא של מוצרי היסוד היה מוגבל לכמויות קטנות יחסית שנדרשו עבור הכלכלה היפנית.
מצב דברים זה גרם לנטישת שטחים רחבים של מטעי גומי ולסגירתם של מכרות בדיל רבים.
סגירת המכרות נגרמה בשל מחסור לחלקי חילוף למכונות.
ייבוא האורז, שמהווה חלק משמעותי בתפריט המלאי, הצטמצם במהירות בשל תנועת הסחר שהוגבלה וכך נאלצה האוכלוסייה להתמקד במאמציה להשגת מזון.
רבים האמינו שעד מהרה ישובו הבריטים ו"יושיעו" אותם, ולפיכך הם לא עשו שום ניסיונות לרכוש מיומנויות בחקלאות שהיו חיוניות להישרדותם.
מצב זה הוביל לרעב המוני שהתחולל במלאיה החל מ-1942.
תבוסתה של יפן בסוף מלחמת העולם השנייה הותירה את הכלכלה המלאית מנותצת.
בין הבעיות שבפניהם היא ניצבה היו אבטלה, שכר נמוך והאמרת מחירי המזון.
המפלגה הקומוניסטית המלאית החלה לעשות שימוש בכלכלה המתמוטטת ככלי תעמולתי נגד הבריטים.
הבריטים לא התייחסו לבעיות הכלכליות היסודיות שכעת היו גרועות יותר במלאיה יותר מאי פעם.
אי-שקט תעשייתי התחולל ומספר רב של שביתות התקיימו בשנים 1946–1948. דוגמה אחת לאלו הייתה שביתה כללית של 24 שעות שהמפלגה הקומוניסטית ארגנה ב-29 בינואר 1946. באותה תקופה ניסה השלטון הבריטי לארגן את כלכלת מלאיה, שכן ההכנסות מבדיל ומגומי היו חשובות לבריטים כדי לשקם את כלכלתם שלהם בתקופה שלאחר המלחמה.
היחס כלפי מפגינים היה קשוח, ונעשה שימוש במעצרים ובצווי גירוש.
המפגינים מצידם היו תוקפניים יותר ויותר.
בשנת 1947 לבדה, ארגנו הקומוניסטים כ-300 שביתות.
מיד לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ניסו הרשויות הבריטיות להקים את האיחוד המלאי, מדינה בה כל האזרחים, מלאים, סינים והודים, יזכו לזכויות שוות.
מהלך זה נדחה על ידי מלאים רבים ועל ידי שליטיהם של מדינות שונות שהיו מוגנות על ידי הבריטים.
כתוצאה מכך נסוגו הבריטים מההצעה וסינים רבים ראו בכך בגידה לאחר שהקהילות שלהם נשאו בנטל המאבק בכיבוש היפני.
היריות הראשונות במצב החירום המלאי נורו בשעה 8:30 בבוקר 16 ביוני 1948, במשרד אחוזת אלפיל, 32 ק"מ ממזרח לעיירה סונאי סיפוט שבמדינת פרק.
שלושה מנהלים אירופאים של המטע, ארתור ווקר, ג'ון אליסון, ואיאן כריסטיאן, נורו על ידי שלושה צעירים סינים.
מתקפה מתוכננת זו הייתה אמורה גם להתבצע נגד אירופאי רביעי באחוזה הסמוכה.
מתקפה זו כשלה שכן הקורבן המיועד לא הצליח להגיע לעבודתו בזמן בשל תקלה ברכב השטח שלו.
לוחמי מחתרת נוספים נשלחו להורגו, אך עזבו את המקום לאחר שלא איתרו אותו.
יומיים לאחר מכן, ב-18 ביוני, הכריזו הבריטים על צעדי חירום, ראשית בפרק, כתגובה על התקרית בסונגאי סיפוט.
צעדי חירום אלו נכנסו לתוקף ביולי בכל רחבי מלאיה.
על פי צעדי חירום אלו, רבים מהאיגודים המקצועיים, המפלגה הקומוניסטית וארגוני שמאל נוספים, הוצאו מחוץ לחוק.
למשטרה נתנה סמכות לעצור קומוניסטים ואת כל מי שנחשד בסיוע להם.
בהנהגתו של צ'ין פנג, נסוגו שארית הקומוניסטים המלאים לאזורים הכפריים והקימו את צבא השחרור הלאומי המלאי, אף על פי ששמם תורגם שלא כראוי כ"צבא השחרור של הגזעים המלאים" (Malayan Races Liberation Army - MRLA) או "צבא השחרור העממי המלאי" (Malayan People's Liberation Army - MPLA).
פנג היה ותיק המחתרת האנטי-פשיסטית ואיש האיגודים המקצועיים, שלקח חלק חשוב בפעילות המחתרת נגד היפנים, ה-MPAJA במהלך מלחמת העולם השנייה.
ה-MNLA החל את מלחמתו לעצמאות המלאית כאשר שם לעצמו למטרה את התעשיות של השלטון הקולוניאלי להפקת המשאבים הטבעיים, בעיקר מכרות הבדיל ומטעי הגומי, שהיו מקור ההכנסה העיקרי של שלטון הכיבוש הבריטי במלאיה.
ה-MNLA תקף את התעשיות הללו מתוך תקווה לגרום לבריטים לפשיטת רגל ולזכות בעצמאות באמצעות הפיכת השהות של הבריטים במלאיה ליקרה מדי.
ה-MNLA היה בחלקו הקמה מחדש של הצבא העממי המלאי האנטי-יפני.
ב-1942 סייעו להם הבריטים בחשאי ואימנו אותם בשימוש בחומרי נפץ, בכלי נשק ובמכשירי רדיו.
כשפורק הצבא העממי המלאי האנטי-יפני בדצמבר 1945, החזירו אנשיו באופן רשמי את כלי הנשק לממשל הבריטי, אף על פי שרבים מהם החביאו בחשאי מאגרי נשק במקומות מסתור בג'ונגלים.
לאלו שהסכימו להתפרק מנשקם הוענקו תמריצים כספיים.
כ-4,000 מתוכם דחו את המענקים הללו וירדו אל המחתרת.
ה-MNLA עשה בדרך כלל שימוש בטקטיקות של לוחמת גרילה, חבלה במתקנים, תקיפת מטעי גומי והריסת דרכי התחבורה והתשתיות.
התמיכה ב-MNLA התבססה בעיקר על כ-500,000 איש מתוך 3.12 מיליון הסינים שחיו אז במלאיה.
היחס לסינים אלו היה כאל "פולשים", ורובם חיו כחקלאים בשולי הג'ונגלים, שם היה הבסיס העיקרי של ה-MNLA.
מצב דברים זה אפשר ל-MNLA להצטייד במזון והסינים היו למקור למצטרפים חדשים אליהם.
לעומת זאת, המלאים האתניים תמכו בהם במספרים נמוכים יותר.
ה-MNLA השיג תמיכה מהסינים בשל העובדה שנשללה מהם זכות הבחירה, הם לא היו בעלי קרקעות, ובדרך כלל הם חיו חיי עוני.
רשת האספקה של ה-MNLA נקראה "מין יואן" (Min Yuen, "ארגון המונים").
הייתה להם רשת של קשרים בתוך האוכלוסייה הכללית.
לצד אספקת חומרי גלם, בעיקר מזון, היה ארגון זה חשוב ל-MNLA כמקור למודיעין.
הבסיסים והמחבואים של ה-MNLA שכנו באזורי הבלתי נגישים של הג'ונגל הטרופי עם תשתיות מוגבלות.
רוב אנשי המחתרת היו סינים, אם כי היו כמה מלאים, אינדונזים והודים בקרב חבריה.
ה-MNLA התארגן לרגימנטים, אם כי לאלו לא היה מנגנון קבוע וכל אחד מהם איחד את כל הכוחות שפעלו באזור מסוים.
ברגימנטים היו גופים פוליטיים, קומיסרים, מדריכים ושירות חשאי.
בעת שהותם בבסיסים שמעו הלוחמים שיעורים במרקסיזם-לניניזם וכתבו עלונים שהופצו בקרב האוכלוסייה האזרחית.
ה-MNLA הוציא גם הנחיה לאנשיו שעליהם לקבל רשות לכל קשר רומנטי בו היו מעורבות נשים מהאוכלוסייה האזרחית.
בשלבים הראשונים של מצב החירום שאפו לוחמי הגרילה למסד שליטה "בשטחים המשוחררים" שמהם הם מיגרו את כוחות הממשלה, אך לא נחלו הצלחה בכך.