tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשהיא מבקשת להתקבל כחברת קיבוץ מזמנת חסידה (חן רוזנטל) האידאולוגית של הקיבוץ, ישיבת חברים, מדברת על עקרונות הקיבוץ ועל התנגדותה לקבלתה של חוה בשל התנהגותה.
בהצבעה מצביעים נגד קבלתה, והיא מגורשת מהקיבוץ.
לבסוף נערכות שלוש חתונות - יוסק'ה ושולה, לייזר ואורק'ה, יוסי וזיוה.
יוסל'ה מגיע לחתונות, פוגש שם את נעמה ואז היא מבינה שהיא אוהבת אותו ומתחיל רומן חדש.
שחקןתפקיד דב נבון יורם יהונדב פרלמן יוסק'ה צבי קורמן יוסי אייל נחמיאס יוסל'ה אביגיל אריאלי תמי אסנת עופר זיוה זוהר זמיר חוה משה פרסטר אברום עליזה אברג'יל נעמה נוגה פז אורק'ה שירי חבקין שולה ניר רון לייזר חני רוזנטל חסידהלואיס רוזנברגרב
יוסיפ איליצ'יץ' (בסלובנית: Josip Iličić; נולד ב-29 בינואר 1988 בפריידור) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקופר מליגת העל הסלובנית ובנבחרת סלובניה.
בילדותו שיחק בקבוצות הנוער הסלובניות טריגלאב ובריטוף.
בגיל 19 החל איליצ'יץ' את הקריירה המקצועית שלו כשחקן בוגר בקבוצת בוניפיקה.
בקיץ 2008 חתם בקבוצת אינטרבלוק ששיחקה בליגה הראשונה בסלובניה.
ב-9 באוגוסט 2008 הופיע איליצ'יץ' לראשונה במדי בוניפיקה כשעלה מהספסל בדקה ה-81 מול קבוצת רודאר ולנג'ה.
ב-7 במרץ 2008 כבש את שערו הראשון בקריירה במדי הקבוצה הבוגרת נגד קבוצת דראווה פטוי וב-20 במאי 2009 כבש את השלושער הראשון שלו בקריירה, במשחק מול קבוצת NK נאפטה.
ב-29 באפריל 2009 הבקיע איליצ'יץ' את שער הניצחון של אינטרבלוק במסגרת חצי גמר הגביע הסלובני נגד מאריבור, שזכתה באליפות הליגה באותה העונה, המשחק הסתיים בתוצאה 3–2. איליצ'יץ' וקבוצתו הגיעו לגמר הגביע ואף זכו בו.
בקיץ 2010 חתם איליצ'יץ' במאריבור עבור סכום של כ-72 אלף פאונד, ושיחק במדיה במוקדמות הליגה האירופית 2010/11 ובמחזורים הראשונים של הליגה הסלובנית.
איליצ'יץ' רשם בסך הכל 11 הופעות במדי מאריבור בכל המסגרות, כשמתוכן כבש ארבעה שערים (שלושה שערים במוקדמות הליגה האירופית).
ב-28 באוגוסט 2010, יום לאחר הדחתה של מאריבור על ידי פלרמו האיטלקית ממוקדמות הליגה האירופית, חתם איליצ'יץ' בפלרמו.
את שערו הראשון בפלרמו כבש כבר במשחקו השני נגד אינטר מילאנו ב-19 בספטמבר 2010, המשחק הסתיים בניצחונה של אינטר מילאנו בתוצאה של 1–2. באותה עונה הגיעה פלרמו לגמר הגביע האיטלקי, כשאיליצ'יץ' היה חלק משמעותי מאוד בשלב חצי הגמר, כשבישל שני שערים נגד מילאן.
ב-6 בינואר 2013 הופיע לראשונה במדי פלרמו כקפטן הקבוצה במשחק נגד פארמה, המשחק הסתיים בתוצאה 1–2 לטובת פארמה.
באותה העונה (2012/2013), מתוך 31 הופעות ליגה, כבש עשרה שערים ובישל שניים, אך הפעם נשרה הקבוצה לסרייה ב' לאחר שסיימה במקום ה-18 בטבלה עם 32 נקודות.
ב-23 ביולי 2013 חתם איליצ'יץ' בפיורנטינה שסיימה במקום הרביעי בסרייה א', תמורת כשמונה מיליון פאונד.
ב-3 במאי 2014 שיחק בגמר הגביע האיטלקי נגד נאפולי, ואף הצליח לרשום בישול באותו משחק.
משחק הגמר הסתיים בניצחונה של נאפולי בתוצאה 1–3. בעונת 2014/2015 הצליחו איליצ'יץ' ופיורנטינה להגיע עד לשלב חצי הגמר של הליגה האירופית, שם הפסידו 0–5 לסביליה בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2015/2016 כבש 13 שערים ובישל חמישה ב-30 הופעות במסגרת הליגה.
ב-18 בדצמבר 2016 רשם את הופעתו הראשונה במדי פיורנטינה כקפטן הקבוצה במשחק נגד לאציו, המשחק הסתיים בתוצאה 1–3 לטובת לאציו.
ב-5 ביולי 2017 חתם באטאלנטה ששילמה עליו סכום של כחמישה מיליון פאונד.
עמו העפילה הקבוצה לשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית, שם הוגרלה נגד בורוסיה דורטמונד.
ב-15 בפברואר 2018 העלה איליצ'יץ' את קבוצתו ליתרון זמני כשהתוצאה עמדה על 2–1 לטובת אטאלנטה במשחק החוץ נגד בורוסיה דורטמונד, אך לבסוף הקבוצה הפסידה 2–3 כאיליצ'יץ' מבקיע צמד.
אטאלנטה הודחה מהליגה האירופית לאחר שסיימה בתוצאת שוויון במשחק הגומלין בין הקבוצות.
עונה לאחר מכן (2018/2019) סייע איליצ'יץ' לאטאלנטה להגיע לגמר הגביע האיטלקי לאחר שגברו על יריבות חזקות כגון: יובנטוס ופיורנטינה.
במשחק הגמר מול לאציו הפסידה אטאלנטה בתוצאה 0–2. באותה העונה סיימה אטאלנטה במקום השלישי בטבלת הסרייה א', מה שהבטיח לה עלייה לשלב הבתים של ליגת האלופות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
באותה העונה העפילה אטאלנטה לשלב שמינית הגמר של ליגת האלופות לאחר שסיימה במקום השני בשלב הבתים.
ב-10 במרץ 2020 כבש רביעייה נגד ולנסיה הספרדית והבטיח את העלייה של אטאלנטה לשלב רבע הגמר של ליגת האלופות, לאחר שהמשחק הסתיים בתוצאה 4–3 לאטאלנטה.
הוא הפך לשחקן הראשון שכובש רביעייה במשחק חוץ בשלב הנוקאאוט בליגת האלופות.
והמבוגר ביותר לעשות זאת, את ההישג הזה עשה בגיל 32 ו-41 ימים וכך עבר את שיאו של זלאטן, לאחר המשחק זכה איליצ'יץ' בפרס שחקן השבוע בליגת האלופות.
בסיום באותה שנה היה איליצ'יץ' בין 50 המועמדים לקבוצת השנה של אופ"א.
ב-31 באוגוסט 2022, לאחר חמש שנים במועדון, שוחרר איליצ'יץ' מאטאלנטה בהסכמה הדדית על רקע אי יכולתו להתייצב למשחקי קבוצתו עקב משבר בחייו האישיים.
במהלך כל התקופה שלו במועדון ערך איליצ'יץ' 173 הופעות וכבש 60 שערים.
איליצ'יץ' הגיע לכדי פרישה ממשחק פעיל בתחילת עונת 2022/23 בעקבות מה שדווח כ"סיבות אישיות".
ב-5 באוקטובר 2022 חזר מפרישתו וחתם לשלוש שנים במאריבור.
איליצ'יץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה ב-11 באוגוסט 2011 נגד נבחרת אוסטרליה.
ב-10 בספטמבר 2013 כבש את שערו הראשון בנבחרת נגד נבחרת קפריסין.
ב-2020 סבל מדיכאון עקב משבר בחייו האישיים, לאחר שגילה כי אשתו ניהלה רומן מחוץ לנישואים בזמן שהוא שיחק באיטליה.
איליצ'יץ' התאושש וחזר למגרשים כעבור מספר חודשים אך בשלהי שנת 2021 סבל מדיכאון פעם נוספת ונעדר מהמגרשים עד לסיום עונת 2021/22 ואף הודיע על פרישה ממשחק פעיל בעקבות מצבו, טרם חזר למגרשים באוקטובר 2022.
השחקן השנה בסלובניה : 2019
שחקן החודש בליגת העל הסלובנית: פברואר 2024
נבחרת העונה בליגת העל הסלובנית: 2024/24
יוסיף דאודה מוסא הוא כדורגלן ניז'רי-גנאי, המשחק בעמדת הקשר בא-טלאבה.
מוסא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל פוליס המקומית.
ב-3 באפריל 2019, מוסא חתם ביילבס מליגת העל הפינית.
4 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד קוקולן פלובייקוט.
ב-27 ביולי 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–3 נגד היפק.
מוסא שיחק ביילבס עונה אחת וזכה עמה בגביע בסיום העונה.
בינואר , מוסא חתם בבני יהודה מליגת העל, אך כעבור זמן קצר נפצע ובני יהודה ויתרה על שירותיו עד לסיום העונה..
ב-23 ביוני 2020, מוסא חתם לארבע שנים בקבוצה ב-2 בספטמבר 2021 חתם בהפועל פתח תקווה.
בינואר חתם ביילבס מליגת העל הפינית.
בפברואר חתם בא-טלאבה מליגת העל המצרית.
ב-13 באוגוסט 2017, מוסא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניז'ר בניצחון 1–2 נגד .
ב-19 בנובמבר 2019, מוסא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2–6 ל במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
יוסיפ סטנישיץ' (בקרואטית: Josip Stanišić; נולד ב-2 באפריל 2000 במינכן שבגרמניה) הוא כדורגלן קרואטי יליד גרמניה המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת באיירן מינכן מהבונדסליגה ובנבחרת קרואטיה.
סטנישיץ' החל לשחק במחלקת הנוער של מינכן 1860, ובגיל 15 עבר למחלקת הנוער של פירסטנפלדברוק.
בגיל 17 עבר למחלקת הנוער של באיירן מינכן מהבונדסליגה.
בעונת החל לשחק בבאיירן מינכן II, קבוצת המילואים של המועדון, בה ערך 42 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-10 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, כשפתח בהרכב בתיקו 1-1 נגד אוניון ברלין במסגרת המחזור ה-28 של הבונדסליגה לעונת 2020/2021. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בה זכתה באיירן מינכן באליפות גרמניה.
ב-1 ביולי חתם על חוזה מקצועני במועדון עד לשנת 2023.
לאחר שהרשים את המאמן יוליאן נגלסמן בקדם עונת , קודם סטנישיץ' לסגל הקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-17 באוגוסט פתח בהרכב ושיחק 87 דקות בניצחון 1–3 על בורוסיה דורטמונד במסגרת הסופר קאפ הגרמני.
ב-14 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את ניקלאס זולה בדקה ה-82 בניצחון 0–3 על ברצלונה במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/22.
באוגוסט 2023 הושאל סטנישיץ' לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה איתה זכה כבר בעונתו הראשונה בדאבל הגרמני (אליפות וגביע).
סטנישיץ' מחזיק באזרחות גרמנית ובאזרחות קרואטית.
על-אף ששיחק בנבחרת גרמניה עד גיל 19, הוא זומן לסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21 ב-23 באוגוסט 2021 לקראת משחקי מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 נגד נבחרות אזרבייג'ן ופינלנד.
עם זאת, הוא לא שיחק במשחקים אלו בשל פציעה.
ב-20 בספטמבר 2021 זומן סטנישיץ' על-ידי המאמן זלאטקו דאליץ' לסגל נבחרת קרואטיה הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד נבחרות קפריסין וסלובקיה.
ב-8 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשפתח בהרכב בניצחון 0–3 על נבחרת קפריסין.
יוסיף מיסאק (8 באפריל 1948–18 ביולי 2017, לביב) הוא מדען אוקראיני בתחום כוח וחום ופעילות תחנות כוח, פרופסור של אוניברסיטה טכנית בלביב.
יוסיף מיסאק נולד בכפר במחוז לבוב בשנת 1948. בשנת 1972 הוא סיים לימודי הנדסה באוניברסיטה טכנית של לביב והתחיל לעבוד בתכנון תחנות כוח.
הוא נקלט כמהנדס מתחיל ובהמשך הקריירה מונה למנהל בתחום הנדסה ומדע של הארגון ולמנכ"ל של החברה.
בשנת 1989 מיסאק התחיל ללמד באוניברסיטה טכנית בה למד.
בשנת 1994 הוא סיים עבודת הדוקטורט ובשנת 1996 מונה למנהל קתדרה של תחנות כוח.
יוסיף מיסאק היה פעיל בתחום ניתוח פעילות של תחנות כוח ופיתוח אמצעים להגדלת יעילותם.
בתקופת ברית המועצות המצאות שלו נוצלו באוקראינה הסובייטית וברפובליקות סובייטיות נוספות.
הוא פרסם כ-450 מאמרים, קיבל כ-100 פטנטים ופרסם 7 ספרים בנושא.
בשנת 2012 הוא היה חבר של צוות שכלל גם איסאק סיגל שקיבל פרס אוקראינה למדע ולטכנולוגיה על תרומתם בתחום.
הוא היה פעיל במסגרת אקדמיה למדע של אוקראינה ובמסגרת משרד למדע וטכנולוגיה של המדינה.
יוסיפ שוּטַאלוֹ (בקרואטית: Josip Šutalo; נולד ב-28 בפברואר 2000 בצ'אפלינה שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן קרואטי יליד בוסניה המשחק בעמדת הבלם באייאקס מליגת העל ההולנדית ובנבחרת קרואטיה.
שוטאלו גדל במחלקות הנוער של נרטבה ודינמו זאגרב.
הוא החלק לשחק בקבוצה הבוגרת של דינמו זאגרב בעונת .
ב-18 בינואר 2021 הושאל למשך חצי עונה לאיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
במשך תקופת ההשאלה ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון.
לאחר תקופת ההשאלה חזר לדינמו זאגרב.
שוטאלו הוא חלק מסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21.
ב-10 ביוני 2022 ערך שוטאלו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, בניצחון 1-0 על נבחרת דנמרק במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
יוסיפ יוראנוביץ' (בקרואטית: Josip Juranović; נולד ב-16 באוגוסט 1995 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אוניון ברלין מהבונדסליגה ובנבחרת קרואטיה.
יוראנוביץ' גדל במחלקות הנוער של נ.ק.
הוא ערך 36 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של נ.ק.
דוברבה במסגרת הליגה הקרואטית השלישית, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-26 בינואר 2015 חתם יוראנוביץ' על חוזה לשלוש עונות וחצי בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית.
הוא ערך 136 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-31 ביולי 2020 חתם יוראנוביץ' בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית.
הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
הוא זכה עם המועדון באליפות פולין.
ב-21 באוגוסט 2021 חתם יוראנוביץ' על חוזה לחמש עונות בסלטיק מליגת העל הסקוטית.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 26 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים, וזכה עם המועדון באליפות סקוטלנד ובגביע הליגה הסקוטית.
ב-14 בינואר 2017 ערך יוראנוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת סין במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת קרואטיה בטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
יוסיף איוואן שומליאנסקי שכינה את עצמו "יוסיף מוויטוויצה שומליאנסקי" (באוקראינית: Йосиф Іван Шумлянський; בפולנית: Józef Szumlański; 1643–1708) היה בישוף אורתודוקסי של לבוב, והחל משנת 1677 בישוף יווני-קתולי אוקראיני של האפארכיות לבוב, הליץ' וקמנץ פודולסקי.
באותה תקופה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בשנת 1700 קמה רשמית הכנסייה האוקראינית המאוחדת עם רומא ושומליאנסקי היה הבישוף שלה בלבוב.
שומליאנסקי היה נציג של הענף שומליאנסקי בשושלת האצילים הרותנית קורצ'ק.
אחיו הצעיר, אלכסנדר, היה לבישוף יווני-קתולי של לוצק בשם אתנסי שומליאנסקי (1695–1688).
יוסיף שומליאנסקי נולד, אולי בסביבות שנת 1643, במשפחה רותנית אורתודוקסית אדוקה.
אביו, אווסטאכי שומליאנסקי, היה ראש הכפר הושיב ותרם בזמנו שלושת אלפי זלוטי למנזר הושיב.
סבתו הייתה בת למשפחת רוז'נטובסקי, צאצאים לשושלת האצילים סאס.
בצעירותו שירת שומליאנסקי בצבא הפולני והשתתף כקפטן בקרבות על יד צ'ודנוב בספטמבר 1660. באותה תקופה התיידד עם המצביא יאן סובייסקי.
לפי מקורות אחדים שומליאנסקי התחתן עם האצילה הקתולית הלנה יבלונסקה.
בשירותו הצבאי קבל שירותי דת מכמרים קתולים וכך התוודע לדת הקתולית.
ביוני 1667 שומליאנסקי התנזר בשם יוסיף.
ב-בספטמבר 1667 הוא נבחר כבישוף אורתודוקסי של לבוב.
אולם בחירתו הייתה שנויה במחלוקת עד שנת 1676. התנגדו לו "אחוות לבוב" והבישוף פשמיסל, אנטוני ויניצקי שמילא זמנית גם את התפקיד של מיטרופוליט קייב.
קיבל הכרה רק מהארכיבישוף הקתולי יאן טרנובסקי ונסע לנסיכות מולדובה, בה הזמין שני בכירים יוונים של הכנסייה האורתודוקסית שנודו של ידי פטריארכיית קונסטנטינופול.
אלו הסמיכו אותו בכפר ויסוצ'קי (כיום ויסצ'קה, מחוז בורשצ'בסקי).
בהיעדרו, המיטרופוליט אנטוני ויניצקי השתלט על קתדרלת גאורגי הקדוש בלבוב וב-21 בינואר 1668 יזם את בחירת מועמדו יבסטאכי סוויסטלניצקי כבישוף לבוב תחת השם ירמיה.
בשובו ללבוב, שומליאנסקי תקף פעמים מספר את הקתדרלה בלבוב ולבסוף לוחמיו השתלטו עליה.
הם הפקיעו גם את כל הציוד ששייך לבישופות.
הפרשה הגיעה לבית הדין שפסק לטובת בשומליאנסקי.
ב-10 במאי 1668 בכנסיית העלייה השמיימה בלבוב ארגן אנטוני ויניצקי את הכתרת ירמיה סוויסטלניצקי כבישוף לבוב והטיל חרם על שומליאנסקי.
אולם המיטרופוליט של קייב יוסיף טוקלסקי שחזר משבי הפולני וכעס על ויניצקי הכיר בכל זאת בבחירתו של שומליאנסקי.גם פטריארך אלכסנדריה פאיסיוס, תמך בהחלטה זו.
אך העימות המשיך עוד שנים רבות.
ב-1670 פטריארך ירושלים, דוסיטאוס הכריז כי שומליאנסקי הוא בישוף מזויף ובירך את סוויסטלניצקי.
רק אחרי 1674, שנת עלייתו לכס המלכות של יאן סובייסקי, שהיה לו ידיד אישי, הצליח שומליאנסקי לגבור על יריביו.
ב-1675 כבישוף לבוב, הוא התמנה גם כאחראי על דיוקסיית קייב.
ב-1677 אחרי מגעים עם הנונטיוס של האפיפיור בוורשה המיר יוסיף שומליאנסקי את דתו לנצרות הקתולית.
בוועידה מקומית ב-1700 יחד עם אנשי הכמורה בדיוקסיה שלו הצטרף יוסיף שומליאנסקי לאיחוד ברסט תחת הנהגתו של מיטרופוליט קייב, גליציה וכל רותניה, לב זאלנסקי.
"אחוות לבוב" סירבה ללכת בעקבותיו וניסתה לשמור על הצביון הנוצרי אורתודוקסי.
אולם ב-1708 הצטרפה גם היא לאיחוד.
שומליאנסקי הנחה את הכמרים לשמור על מטריקה ואיך להתנהג בכנסייה ומחוצה לה.
שומליאנסקי היה מיודע עם ההטמאנים פטרו דורושנקו ואיוואן מזפה.
יוסיפ לוציץ' (בקרואטית: Josip Lucić; נולד ב-26 באפריל 1957) הוא גנרל קרואטי בדימוס, אשר כיהן כראש המטה הכללי הקרואטי בין השנים 2002–2011.
לוציץ' נולד ב-26 באפריל 1957 בפוסבסקי פודגאצ'י.
לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה, הוא התגייס לצבא קרואטיה.
הוא השתתף בארגונו והקמתו של הצבא הקרואטי, ובין דצמבר 1991 לאפריל 1992, כיהן כעוזר ראש המטה הכללי הקרואטי.
לאחר מכן כיהן כמפקד המחוז הצבאי אוסייק עד יוני של אותה שנה.
לאחר מכן מונה לראש מנהל כוח האדם במשרד ההגנה.
בדצמבר של אותה שנה מונה למפקח הצבא.
בפברואר 1996 מונה למפקד האקדמיה הצבאית "פטר זרינסקי".
ב-20 באוקטובר 2000 הוא מונה לסגן הרמטכ"ל.
הוא כיהן בתפקיד קדנציה אחת עד 16 בינואר 2008. לאחר מכן מונה סלאבקו באריץ' לממלא מקום הרמטכ"ל עד שיימצא מחליף קבוע.
ממשלת קרואטיה והנשיא לא הצליחו למצוא מועמד מתאים, ולפיכך, ב-28 בפברואר הוא חזר לקדנציה שנייה בתפקיד.
הוא היחיד בתולדות התפקיד, שכיהן בו שתי קדנציות.
ב-1 במרץ 2011, הוא סיים את הקדנציה השנייה שלו ועזב את הצבא.
יוסיפ טומאשביץ' (בקרואטית: Josip Tomašević; נולד ב-4 במרץ 1994 בסין שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הפועל חדרה מליגת העל הישראלית.
טומאשביץ' שיחק בקבוצות ספליט וציבאליה מליגת העל הקרואטית, אימוצקי ודוגופוליה מליגת המשנה הקרואטית, לוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית, אטרומיטוס מליגת העל היוונית ואנגניסי קרדיצה מליגת המשנה היוונית.
בחודש פברואר 2024 חתם בהפועל חדרה מליגת העל הישראלית.
יוסיף מילדינוב (בבולגרית: Йосиф Миладинов; נולד ב-23 ביוני 2003) הוא שחיין בולגרי, סגן אלוף אירופה (בודפשט 2020) במשחה ל-100 מטר פרפר.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ביולי בקאזאן שברוסיה זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.11 שניות.
מדליית ארד באליפות העולם לנוער
באליפות העולם לנוער שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.48 שניות.
באליפות אירופה שנערכה במאי בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא בולגריה חדש של 50.93 שניות, אחרי כרישטוף מילאק מהונגריה (50.18 שניות) ולפני ג'יימס גאי מהממלכה המאוחדת (50.99 שניות).
בנוסף, סיים במקום 17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בשיא בולגריה חדש של 3:52.14 דקות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ביולי ברומא שבאיטליה זכה בשתי מדליות זהב: במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.59 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.00 שניות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה בסוף אותו חודש סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.49 שניות.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט ברומא שבאיטליה סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.41 שניות.
בשלב חצי הגמר של המשחה קבע שיא בולגריה חדש של 23.20 שניות, כששבר את שיא בולגריה הקודם אותו קבע בעצמו בשלב המוקדמות של המשחה ועמד על 23.46 שניות.
בנוסף, סיים במקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.34 שניות, ובמקום 49 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.07 שניות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר סיים במקום 25 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא בולגריה חדש של 54.06 שניות, ובמקום 34 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.17 שניות.
בנוסף, סיים במקום תשיעי במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בשיא בולגריה חדש של 1:26.58 דקות, במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא בולגריה חדש של 3:12.15 דקות, ובמקום 13 במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:41.37 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן סיים במקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.81 שניות, ובמקום 16 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.40 שניות.
באליפות העולפ שנערכה בפברואר בדוחה שבקטר סיים במקום 21 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.63 שניות.
בנוסף, סיים במקום 16 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא בולגריה חדש של 3:20.53 דקות.
הרוזן יוסיפ ילאצ'יץ' מבוז'ים ("בוז'ימסקי") (בקרואטית: Josip grof Jelačić Bužimski, 16 באוקטובר 1801 – 19 במאי 1859) היה גנרל ופוליטיקאי קרואטי, שהיה פלדמרשל לוטננט בצבא הקיסרי האוסטרי, וכיהן בין 23 במרץ 1848 ל-19 באפריל 1859 כבאן (משנה למלך) של ממלכת קרואטיה וסלבוניה בימי השלטון האוסטרי בארצו, מפקד המסדר מריה תרזיה.
הוא היה צאצא למשפחת אצילים קרואטים מן היישוב בוז'ים שבאזור צאזים.
בימי אביב העמים ב-1849-1848, באוקטובר 1848 דיכא יחד עם הנסיך אלפרד פון וינדיש-גרץ את המרד המהפכני בווינה.
נודע גם בהשתתפותו בדיכוי המהפכה ההונגרית ב-1849-1849 ובהחלטתו לביטול הצמיתות אצל איכרי קרואטיה.
ילאצ'יץ' נחשב לגיבור לאומי של קרואטיה.
יוסיפ ילאצ'יץ' נולד ב-1801 בפטרוורדין שהייתה חלק מאזור הספר הסלבוני של האימפריה ההבסבורגית והשייכת כיום לחבל וויבודינה בסרביה.
הוא היה בנם של הברון פראניו ילאצ'יץ' בוזימ'סקי (או בגרמנית - Franz Freiherr Jelačić von Bužim) (1810-1746), צאצא למשפחה אצילה קרואטית מפטריניה ושל אנה, ברונית לבית פורטנר פון הפליין (Portner von Höflein), ממוצא גרמני בווארי..
אבותיו מצד האב היו קרואטים קתולים שבאו מן היישוב בוז'ים על יד ביהאץ' בצפון-מזרח בוסניה, ונמלטו במאות 17-16 מן האזור הולדתם שנמצא תחת השלטון העות'מאני לאזור הספר של האימפריה האוסטרית.
ילאצ'יך הוטבל לנצרות הקתולית בכנסייה על שם יורי הקדוש בפטרוורדין.
ילאצ'יץ' הבן התחנך באקדמיה הצבאית התרזיאנית בווינה, בה זכה לחינוך מקיף, ונמשך בעיקר ללימודי שפות והיסטוריה.
הוא למד לשלוט בכל השפות הדרום-סלאביות, כמו כן בגרמנית, איטלקית, צרפתית והונגרית.
ב-11 במרץ 1819 התגייס ילאצ'יץ' לצבא האוסטרי עם דרגת לוטננט בגדוד שנקרא על שם דודו: וינקו פרייהר/
ב-1819 הוא שירת בלוטננט משנה בגדוד הפרשים השלישי בגליציה.
ב-1822 בריאותו הידרדרה ושהה בבית הוריו בזגרב.
ב-1825 חזר ילאצ'יץ' לגדודו בווינה, התמנה ללוטננט ראשון וכעוזר למפקד בריגדה.
ב-1830 הועלה לדרגת לקפטן לוטננט בגדוד אוגולין.
ב-17 באוקטובר 1835 פיקד ילאצ'יץ' על מסע צבאי נגד הכוחות הבוסנים העות'מאנים בווליקה קלדושה וקיבל עיטור.
ב-20 בפברואר 1837 הוא קודם לדרגת מייג'ור בגדוד על שם הברון פון גולנר.
במאי 1841 הפך ללוטננט קולונל בגדוד הראשון של משמר הגבול הקרואטי בגלינה.
ב-18 באוקטובר הועלה לדרגת קולונל.
ב-22 במרץ 1848 התמנה ילאצ'יץ' כמייג'ור גנרל ובו זמנית
הסאבור (האספה הלאומית של קרואטיה) בחר בו כבאן קרואטיה.
הסאבור החליט לקיים בחירות פרלמטריות ראשונות במאי 1848. כעבור זמן קצר, ב-8 באפריל 1848 הועלה ילאצ'יץ' לדרגת פלדמרשל-לויטננט והתמנה למפקד כל הכוחות ההבסבורגיים בקרואטיה.
באותה תקופה החזיק ילאצ'יץ' עמדות פוליטיות קרובות לתנועה האילירית
יוסיף פרידליאנדר היה מדען יהודי סובייטי - אוזבקי בתחום הנדסת חומרים, מומחה ביצירת סגסוגות לתעשייה.
יוסיף פרידליאנדר נולד בשנת 1913 באנדיז'ן (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוזבקיסטן) למשפחה יהודית.
בשנת 1929 הוא סיים לימודי בית ספר והחל עבודה כעיתונאי בעיתון מקומי.
בשנים 1930–1931 היה עיתונאי בעיתון "קומסומולסקאיה פראבדה" בדושנבה.
בשנת 1931 פרידליאנדר החל לימודים ב וסיים את הלימודים בשנת 1937.
בשנת 1937 פרידליאנדר החל לעבוד במכון לחומרים לתעשיית התעופה ועבד בו עד לשנת 2009. בשנת 1943 הוא סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1958 פוסט דוקטורט.
החל משנת 1945 במקביל לעבודה במכון פרידליאנדר החל ללמד במכון לטכנולוגיית תעופה ועבד בו עד לשנת 1986.
פרידליאנדר פיתח סגסוגות אלומיניום שנוצלו לבניית מטוסי קרב מתוצרת טופולב, סוחוי ומיג.
כמו כן חומרים אלו נוצלו לבניית משגרים, טילים בליסטיים וצנטריפוגות לתעשיית הגרעין.
בשנת 1955 הוא לראשונה יצר סגסוגת על בסיס בריליום.
פרידליאנדר פיתח תאוריה להתיישנות סגסוגות שאיפשרה להכין תקנים מתאימים.
פרידליאנדר התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות בשנת 1984. בשנת 1949 הוענק לו פרס ברית המועצות ובשנת 1963 פרס לנין.
כמו כן הוא קיבל מספר עיטורים על פעילותו.
יוסיף עמוסין היה היסטוריון סובייטי ממוצא יהודי.
הוא התמחה בחקר התקופה העתיקה ובמיוחד מגילות מדבר יהודה.
יוסיף עמוסין נולד בשנת 1910 במוהילב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית שעסקה בייצור פרוות.
בשנת 1928 הוא נשפט על השתתפות בחוג ציוני.
לאחר סיום תקופת מעצר עמוסין חזר ללנינגרד בו התגוררו הוריו והחל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת לנינגרד.
בשנת 1938 הוא נעצר שנית, שוחרר בשנת 1939 וסיים לימודים בשנת 1941.
בשנת 1940 עמוסין התחתן עם לאה גלוסין, ביתו של הרב הראשי מנחם מנדל גלוסקין.
לאחר פלישת גרמנים לברית המועצות עמוסין התנדב לשורות הצבא האדום ושירת בצבא עד סוף המלחמה.
לאור מצב בריאותו רוב השירות היה בחיל הרפואה בו התקדם עד לדרגת לוטננט.
בשנת 1946 עמוסין החל ללמד במכון למורים ובהמשך באוניברסיטת לנינגרד.
לאחר תחילת המאבק נגד קוסמופוליטיות הוא פוטר ונאלץ לעזוב את העיר.
עד לשנת 1954 הוא היה באוליינובסק בה לימד במכון למורים.
עמוסין סיים עבודת תואר שלישי בשנת 1949 ופוסט-דוקטורט בשנת 1965. הוא כיהן כפרופסור.
יוסיף עמוסין היה יועץ של יואל ויינברג בעבודת פוסט-דוקטורט.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 עמוסין חזר ללנינגרד ונקלט לעבודה במכון לארכאולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים.
החל מתקופה זו הוא התרכז בחקר מגילות מדבר יהודה.
בנושא זה עמוסין פרסם מספר רב של מאמרים וספרים.
הוא היה בין ההיסטוריונים הסובייטים הראשונים שהיה בדעה שישו הוא דמות היסטורית.
נפטר בשנת 1984. נקבר בבית הקברות פראוברז'נסקי היהודי בלנינגרד.
יוסיף סטאריק היה כימאי סובייטי ממוצא יהודי.
הוא היה מומחה בחקר חומרים רדיואקטיביים.
יוסיף סטאריק נולד בשנת 1902 בסראטוב למשפחת יהודית.
לאחר סיום לימודים בגימנסיה מקומית סטאריק החל לימודי כימיה באוניברסיטת סראטוב, בשנת 1921 עבר לאוניברסיטת קייב והחל משנת 1922 למד אוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1924.
לאחר סיום הלימודים סטאריק עבר ללנינגרד והתחיל לעבוד במכון לחקר רדיואקטיביות.
בשנת 1929 הוא סיים עבודת תואר שלישי בנושא תמיסות רדיואקטיביות.
בתחום זה הוא עסק גם בהמשך.
בשנת 1937 הוא הועמד בראש מעבדה שחקרה שיטות לקביעת גיל עצמים בשיטות רדיואקטיביות.
בשנת 1938 סטאריק סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1946 סטאריק מונה לסגן מנהל המכון וכיהן בתפקיד זה עד סוף חייו.
באותה שנה הוא התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
כאשר באוניברסיטת סנקט פטרבורג הוקמה קתדרה לרדיו כימיה סטאריק הועמד בראשה וכיהן בדרגת פרופסור.
סטאריק השתתף בפרויקט בניית פצצה גרעינית סובייטית.
בתחום זה הוא השתתף בחיפושי מרביצי אורניום ופיתוח טכנולוגיה לקבלת פלוטוניום כחבר צוות של ויטלי חלופין לצד אלכסנדר רטנר.
כמו כן הוא פיתח שיטות להערכת רמת רדיואקטיביות של מים בטבע.
על פעילות בתחום זה הוא קיבל פרס ברית המועצות 3 פעמים ועיטור לנין (3 פעמים).
סטאריק נפטר בשנת 1964 ונטמן בעיר בה עבד.
יוסיף שפירו היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
הוא היה מומחה בתחום פיזיקת חלקיקים.
יוסיף שפירו נולד בשנת 1918 בקייב למשפחה יהודית.
זו הייתה תקופה של מלחמת האזרחים ברוסיה ושליטה על העיר עברה מצד לצד מספר פעמים.
בשנת 1926 המשפחה עברה למוסקבה בה הוא סיים לימודי בית ספר.
בשנת 1941 שפירו סיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה ובמקביל סיים לימודי שנה שנייה בבית ספר גבוה למשחק.
לאחר פלישת נאצים לברית המועצות שפירו נשלח לקורס קצינים ולחם בחזית כקצין ביחידת תותחנים.
הוא קיבל עיטור על פעילותו.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שפירו שוחרר מהצבא ונשלח לאוניברסיטת מוסקבה בה עבר השתלמויות בפיזיקה גרעינית.
לאחר סיום הקורס הוא החל לעבוד במכון לפיזיקה גרעינית של האוניברסיטה.
שפירו היה מעורב בפרויקטים שקשורים לבניית פצצה גרעינית.
בשנת 1952 בתקופת משפט הרופאים נשללה ממנו גישה לחומרים סודיים והוא היה מועמד לפיטורין כמו יהודים אחרים.
בלחץ הנהלה מדעית של המכון הוא נותר בעבודה ולאחר פטירת יוסיף סטלין הוא קיבל בחזרה את הסיווג הביטחוני.
שפירו עבד תחת איליה פרנק שבהנחייתו סיים לימודי תואר שלישי ובהמשך עשה עבודת פוסט דוקטורט.
בשנת 1958 שפירו התחיל לעבוד במכון לפיזיקה ניסויית ותאורטית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1981 הוא עבר למכון לבדב לפיזיקה וכיהן בו כמנהל מחלקה.
במקביל לעבודה המחקרית שפירו היה מלמד באוניברסיטת מוסקבה, מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה וב בה כיהן כפרופסור במשך כ-20 שנים.
בשנת 1979 שפירו נבחר כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים.
שפירו נפטר בשנת 1999 במוסקבה ונטמן עם משפחתו בבית העלמין דונסקויה החדש.
יוסיף שפירו היה מומחה לתחומים שונים בפיזיקת חלקיקים.
הוא כתב מספר ספרים בתחום מומחיותו וספרי לימוד למוסדות להשכלה גבוהה.
הוא היה חבר מערכת של כתבי עת שיצאו לאור בברית המועצות ושל Nuclear Physics.
שפירו התעניין בהיסטוריה של פיזיקה ונתן מספר הרצעות בנושא.
יוסיף רייבסקי היה שחקן, במאי תיאטרון ומורה למשחק סובייטי ממוצא יהודי.
בשנת 1968 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
יוסיף רייבסקי (גראדוס) נולד בשנת 1902 באורנבורג למשפחה יהודית.
הוא התחיל לשחק בתיאטרון בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.
בשנים 1922-1925 הוא למד משחק בבית ספר פרטי שאורגן על ידי שחקנים של התיאטרון האמנותי של מוסקבה.
הוא סיים את הלימודים בשנת 1925, אך כבר משנת 1922 שיחק על במת התיאטרון.
בשנת 1932 רייבסקי החל לביים בתיאטרון האמנותי.
בנוסף הוא היה מביים בתיאטראות נוספות במיוחד בבלארוס הסובייטית (על בימוי של הצגות במינסק הוא קיבל עיטור הדגל האדום של העמל).
חלק מהצגות של רייבסקי צולמו עבוד הטלוויזיה והוקרנו.
רייבסקי שיחק בבמת "תיאטרון אמנותי" עד לשנת 1968 וביים עד לשנת 1970.
רייבסקי היה מלמד באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון החל משנת 1932. בשנת 1939 הוא מונה לפרופסור ובשנת 1946 לראש קתדרה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא היה מנהל האקדמיה ומנהל אמנותי של תיאטרון האקדמיה שנתן הצגות בחזית הלחימה.
בין תלמידי רייבסקי היה מארק זכרוב ואלכסנדר אבדולוב.
על פעילותו רייבסקי קיבל מספר עיטורים.
בשנת 1968 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
רייבסקי נפטר בשנת 1972 במוסקבה ונטמן בפרדלקינו.
יוסיף גנאדייביץ' סימין הוא ג'ודוקא ישראלי-רוסי המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג.
עד לשנת 2019 ייצג סימין את רוסיה בתחרויות בין-לאומיות, והחל משנת 2022 החל לייצג את ישראל.
באליפות ישראל שנערכה בינואר זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג.
בגראנד פרי זאגרב שנערך בספטמבר זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג.
בגראנד פרי אוסטריה שנערך במרץ סיים במקום חמישי בקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג, לאחר שהפסיד בקרב על מדליית ארד.
יוסיף יוסיפוביץ' רוּדָקוֹבסקי נולד ב-24 בדצמבר 1914 בוורונז', רוסיה היה אמן שחמט.
למד הנדסה אזרחית במכון להנדסה ובנייה בוורונז'.
את עיקר פרסומו הוא השיג בזכות כישרונו יוצא הדופן בשחמט שם הוא נודע בסגנון משחק יצירתי וייחודי.
בשנת 1939 הוענקה לו דרגת "אמן ספורט של ברית המועצות".
רודקובסקי היה אחד משחקני השחמט הצעירים המוכשרים ביותר באוקראינה של שנות ה-30. הוא השתתף במספר תחרויות חשובות, ובהן:
גמר אליפות ברית המועצות בשנת 1934, במוסקבה 1940, שם סיים במקום ה-12 (ניצח את אנדור לילינטל ואיגור בונדרבסקי) ובשנת 1945 (מקום 7–9).
בשנת 1940, סיים במקום השלישי באליפות השחמט האוקראינית בקייב (ניצח את יצחק בולסלבסקי).
אלוף אזור קרסנודר פעמיים בשנים 1944 ו-1945, אלוף צ'רנוביץ בשנת 1946.
שחקן לוח המילואים הראשון של נבחרת ברית המועצות במשחק הרדיו נגד נבחרת ארצות הברית בספטמבר 1945.
רודקובסקי נפטר משחפת בשנת 1947 בצ'רנוביץ, אוקראינה.
לבן: וסילי סמיסלוב – שחור: יוסיף רודקובסקי; מוסקבה 1945
יוסיפ מישיץ' (בקרואטית: Josip Mišić; נולד ב-28 ביוני 1994) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר האחורי בדינמו זאגרב.
מישיץ' גדל במחלקת הנוער של אוסייק וב-2012 עלה לקבוצה הבוגרת בליגת העל הקרואטית.
את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית ערך בניצחון 3–1 על סנטה קולומה.
בדצמבר 2014 חתם על חוזה ל-4.5 שנים ברייקה (כדורגל) מליגת העל הקרואטית.
לאחר שלוש שנים מוצלחות ברייקה, בינואר 2018 עבר מישיץ' לספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית תמורת 3 מיליון אירו.
ב-17 בינואר 2019 הושאל מישיץ' לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית עד יוני 2020, עם אופציית רכישה.
ב-2020 הושאל מישיץ' לדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית, וב-2021 הפכה ההשאלה להעברה קבועה.
מישיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה בינואר 2017 בטורניר גביע סין נגד צ'ילה, ורשם הופעה שנייה ואחרונה באותו טורניר נגד המארחת סין.
בנובמבר 2022 נכלל בסגל המורחב למונדיאל 2022, אך לא נכלל בסגל הסופי.
מלך הבישולים של ליגת העל הקרואטית: 2013/2014
נבחרת העונה של ליגת העל היוונית: 2019/2020
יוסל בירשטיין (24 בספטמבר 1920 – 28 בדצמבר 2003) היה סופר ומשורר ישראלי יליד פולין, כתב ביידיש ובעברית.
יוסל בירשטיין נולד ב-1920 בעיירה הפולנית ביאלא פודולסק (שאותה הוא מרבה להזכיר בספריו).
למד ב"חדר" והיה חניך של "השומר הצעיר".
בשנת 1937, כשהיה בגיל 17, היגר לבדו לאוסטרליה.
במלחמת העולם השנייה שירת במשך ארבע שנים בצבא האוסטרלי, יחד עם חברו הצייר יוסל ברגנר, שאותו פגש במשרדי ההגירה של "היאס" בוורשה, ואתו עשה את הדרך לאוסטרליה.
לאחר המלחמה עסק בעריכת ירחון לנוער יהודי, שהופיע בעברית, אנגלית ויידיש.
התחתן בשנת 1941 עם מרגרט וייסברג, שבישראל נקראה בשם מרגנית.
לזוג נולדו שתי בנות: חנה, שנקראה בישראל חנה ענבר (נולדה ב-1948 באוסטרליה), ונורית, שנקראה בישראל נורית שני (נולדה ב-1956 בישראל).
ב-1950 עלו בירשטיין ואשתו לישראל והתיישבו בקיבוץ גבת, שם היה בירשטיין רועה צאן במשך 11 שנה.
בריאיון לציפי גון-גרוס סיפר כיצד התגלגל לעיסוק זה:
לאחר מכן עבר להתגורר בקריית טבעון ואחר כך בנוף הגליל (נצרת עילית דאז).
עבד כפקיד בבנק הפועלים, והגיע לתפקיד של מנהל מחלקת השקעות (על רקע עבודתו זו נולד ספרו "המוטבים").
החל לספר סיפורים קצרים בגלי צה"ל, ולהופיע כמספר סיפורים ביידיש ובעברית ברחבי הארץ מטעם אמנות לעם, יחד עם בתו הציירת נורית שני.
יוסל בירשטיין נודע באהבת האדם וחוש ההומור המעודן שלו ורבים מסיפוריו מעוררים חיוך.
ב-1949 פרסם קובץ שירה ראשון ביידיש, "אונטער פֿרעמדע הימלען", שיצא לאור במלבורן, ולווה ברישומים של יוסל ברגנר.
לאחר שפרסם עוד כמה קובצי שירה, התמקד בירשטיין בפרוזה.
סיפוריו מתאפיינים בהסתכלות אירונית על מצבו של האדם.
ספרו הראשון, "במדרכות צרות", פורסם ביידיש ב-1958, ובעברית ב-1959. היה זה הספר הראשון שיצא ביידיש על חיי הקיבוץ.
בירשטיין כתב את רוב ספריו ביידיש, ובתרגומם לעברית הסתייע בנסים אלוני ובמנחם פרי.
בנוסף עסק בתרגום מיידיש לעברית ומעברית ליידיש, וכן עבד בספרייה הלאומית באוניברסיטה העברית בירושלים, שם ניהל, בין השאר, את עיזבונו של משורר היידיש מלך ראוויטש.
בירשטיין עשה שימוש בכתביו של ראוויטש בספר "פנים בענן".
מרבית ספריו יצאו לאור במסגרת "הספריה החדשה".
הרומן האחרון שלו, "אל תקרא לי איוב", יצא בשנת 1995. הספר מגולל את סיפוריהם של אנשים הנודדים בין פולין, אוסטרליה וישראל - התחנות בחייו של בירשטיין.
יוסל בירשטיין נפטר בירושלים ב-28 בדצמבר 2003, בגיל 83, ונטמן בבית הקברות נס הרים שבהרי ירושלים.
לאחר מותו יצא לאור ספרו "סיפורים מאזור השלווה", על-פי כתב יד שנמצא בעיזבונו.
בחלק מהסיפורים בקובץ זה ניכרת התמודדות עם המוות הקרב.
לכבוד יום הולדתו המאה יצא לאור קובץ נוסף של סיפוריו, העונה לשם: "ומאז רק סיפורים: סיפורים מן העזבון" (בר-אילן, 2020).
הקובץ כולל סיפורים שנמצאו בארכיונו האישי או כאלו שפורסמו בבימות שונות, אך לא נכללו בקובצי סיפוריו הקודמים.
פרופ' מנחם פרי, המו"ל והעורך של ספריו, אמר על יוסל בירשטיין:
בשנת 2011 התסריטאית דיתה גרי כתבה את התסריט סיפורים רוקדים על פי ספריו "כתם של שקט" ו"סיפורים רוקדים ברחובות ירושלים", שיצאו לאור בהוצאת הספרייה.
יוסל בירשטיין זכה להערכה בישראל ובארצות אחרות, במיוחד בסין.
ספריו זכו בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש, ובפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
צרור בן 23 מכתבים שכתב למשוררת מירה מינצר-יערי, נמצא בארכיונה שבמרכז לוין קיפניס לספרות ילדים, במרכז האקדמי לוינסקי וינגייט.
במדרכות צרות, רומן מחיי הקיבוץ, עברית - מ' רביד, תל אביב, התשי"ט 1959.
ציפייה ועוד סיפורים, משרד הביטחון, תשכ"ו (1966).
נסיעתו הראשונה של רולידר, ועוד שני סיפורים, מיידיש - נסים אלוני וי' בירשטיין; עם שמונה רישומים מאת יוסל ברגנר, ספרית פועלים, תל אביב, תש"ל 1970.
סיפורים קטנים, ליקט אלכס זהבי, עיבד משה מנור, ירושלים, תשמ"ה 1985.
הספר הראשון שכתב בירשטיין בעברית, על-פי סיפורים שכתב לתוכנית "שעתיים משתיים" בגלי צה"ל.
ומאז רק סיפורים: סיפורים מן העזבון עורך - עמינדב רוטנברג, בר-אילן, 2020
דײַנע געסלעך – ירושלים: קלײנע מעשׂיות (1989)
פרס בימקו, הסיפור הטוב ביותר (הופיע ברבעון היידי "די גאלדענע קייט", תל אביב), 1954
פרס "הקונגרס לתרבות יידיש בצרפת" על הרומן "במדרכות צרות", 1960
פרס סטולר, (ארגנטינה) עבור הרומן "במדרכות צרות", 1959
פרס חיפה ע"ש דוד פינסקי עבור "נסיעתו הראשונה של רולידר", 1976
פרס יעקב פיכמן, תל אביב, 1983
פרס ראובן ולנרוד, אגודת הסופרים העברים בישראל, תל אביב, 1986
פרס אטרן, מטעם הירחון "די צוקונפט" ניו יורק, 1988
פרס הורביץ על הרומן "המוטבים", ירושלים, 1985
פרס שלום עליכם מטעם "בית שלום עליכם" בתל אביב, 1989
פרס איציק מאנגר, תל אביב, 1991
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, 1999
יוֹסְל בֶּרגנֶר היה מגדולי הציירים הישראלים, מאייר ספרים, צייר תפאורות ומעצב תלבושות לתיאטרון ישראלי, ובעיקר עבור הצגותיו של המחזאי נסים אלוני.
חתן פרס ישראל לאומנות לשנת 1980 (ה'תש"ם).
ולדימיר יוֹסִיף (יוֹסְל) בֶּרגנֶר נולד בווינה בשנת 1920, בנם של הזמרת פניה ברגנר והמשורר מלך ראוויטש (זכריה חנא ברגנר), ואחיינו של הסופר הרץ ברגנר.
ילדותו עברה עליו בבית רוחש בסופרים ומשוררים, ובוויכוחים על ספרות והגות.
בילדותו התגוררה משפחתו בוורשה, ושם החל ללמוד ציור אצל הצייר הירש אלטמן.
כשהיה בן שבע-עשרה היגרו הוא ואחותו לאוסטרליה, שם למד ברגנר אמנות בבית הספר לאמנות שעל יד הגלריה הלאומית של ויקטוריה במלבורן.
במשרדי ההגירה של "היאס" (HIAS) בוורשה פגש ברגנר את יוסל בירשטיין, ואתו עשה את הדרך לאוסטרליה.
השניים שירתו יחד בצבא האוסטרלי במלחמת העולם השנייה, כפי שמתאר ברגנר:
לאחר שירותו הצבאי בצבא האוסטרלי הקים ברגנר, יחד עם חברו בירשטיין, קבוצה של ציירים שעסקו בציור ריאליסטי-חברתי.
ברגנר עלה לישראל בשנת 1950 יחד עם אשתו הציירת אודרי ברגנר, והם קבעו את משכנם בצפת.
מאז עלייתו הפך לאחד הכוחות המשמעותיים באמנות הישראלית.
בשנת 1950 גם הציג ברגנר את תערוכת היחיד הראשונה שלו בישראל בגלריה לאמנות כ"ץ.
משנת 1957 ברגנר חי ויצר בתל אביב.
ביצירותיו הביע ברגנר את נשמתו והווייתו באמצעים ציוריים-ספרותיים וסימבולים, ואלו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובשאר העולם ונרכשו על ידי אספנים רבים.
בתחילה המוטיבים שהובילו את ציוריו נחשבו לגלותיים, אך עם השנים סגנונו של ברגנר נתפס כמייצג את הישראליות באמצעות פן ייחודי.
הוא צייר בסגנונו הייחודי אירועים שחווה וסיפורים ששמע מהעבר, בעיקר במציאות הארץ-ישראלית: מעולם החלוצים (נושא שנחשב אז לחידוש), מעולם התיאטרון בשנות ה-70 ועוד.
ברגנר הוא חתן פרס ישראל לאמנות לשנת 1980 (יחד עם פנחס ליטבינובסקי ואנה טיכו
בשנת 2013 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
ברגנר הותיר את אודרי אשתו, את בתם הינדה ברגנר וארבעה נכדים.
כיכר יוסל ברגנר הוקמה בצומת הרחובות רחוב חסן שוקרי-ברוולד, מול בניין עיריית חיפה.
על הכיכר ניצב פסלו של האמן - "אחוות אחים".
המחזה "המעלית", מתוך הספר "מה זאת אמנות, לעזאזל?!
אוסף מחזות אקזיסטנציאליסטיים" מאת דורון בראונשטיין, מוקדש ליוסל ברגנר - שאף היווה השראה לדמותו של יוסל'ה במחזה.
במסגרת המיזם של עיריית תל אביב להנצחת אמנים ואנשי רוח תושבי העיר, הוצבה לוחית זיכרון ליוסל ואודרי ברגנר בכניסה לביתם ברחוב ביל"ו 32.
עיקר שכחתי: מסעות ומעשיות / יוסל ברגנר; רשמה: רות בונדי, אור יהודה: הד ארצי, תשנ"ו-1996.
הכלה וצייד הפרפרים, 1967 - ציור זה שימש השראה למחזה באותו שם, שכתב מאוחר יותר נסים אלוני.
סדרות של ציורי כלים, בעיקר כלי מטבח על שולחן.סדרות של ציורי פרחים, בעיקר באגרטל או בביצה.
סדרות של ציורי דמויות המתבוננות בצופה, בעיקר מבעד לחלונות.סדרות של ציורים במחווה לסופר פרנץ קפקא.
משיחות ערב: סיפורים עממיים, מאת: אשר ברש, ציורים: יוסל ברגנר, הוצאת מסדה, תשי"ט, 1958.
אביון לפני הניצה, שירים, מאת ישראל הר, ציור העטיפה והרישומים יוסל ברגנר, קשב לשירה, תל אביב, 2005.
אדמת החול, פואמה מאת אבא קובנר, צייר יוסל ברגנר, ספרית פועלים, תל אביב, 1961.
אומר אהבה, שירים מאת יחיאל מר, רישומים - יוסל ברגנר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1979.
אחר הדברים האלה, שירים, מרים אורן, רישומים - יוסל ברגנר, ספרית פועלים, 1962.
אכפת, שירים, מאת בנו רותנברג, רישומים מאת יוסל ברגנר, מחברות לספרות, 1957.
חרוזי ילדים קלוקלים ואחרים, טוביה ריבנר, איורים - יוסל ברגנר, הוצאת צבעונים, ירושלים, 2004.
טוביה החלבן, סנדר בלאנק, סטמפניו, שלום עליכם, מיידיש - אריה אהרוני, רישומים - יוסל ברגנר, ספרית פועלים, 1997.
כריח שדה, שירים, פינחס אלעד-לנדר, הרישומים מאת יוסל ברגנר, תל אביב, 1962.
מזל דגים, שמואל יוסף עגנון, רישומים יוסל ברגנר, ירושלים, 1981.
מזמורים ופזמונות, מעין שירי עם, מאת חיים נחמן ביאליק, עם רישומי ציפורן מאת יוסל ברגנר, דביר, תל אביב, 1973.
המלאך הקטן מיכאל, לילדים, סיפר אבא קובנר, צייר יוסל ברגנר, ספרית פועלים, 1989.
מפי העם, י' ל' פרץ, עם אחד עשר רישומים מאת יוסל ברגנר, דביר, 1970.
מקום לדאגה, יהונתן גפן, רישומים - יוסל ברגנר, תל אביב, 1976.
סיפורים לילדים, יאנוש קורצ'אק, רישומים - יוסל ברגנר, עדה פוזננסקי-הגרי - ספור חייו של קורצ'אק, הקיבוץ המאוחד, 1966.
שירי אהבה, יונתן רטוש, איורים - יוסל ברגנר, הדר, תל אביב, 1980.
תרנגולים על גשר הירקון, חיים חפר, ציורים - יוסל ברגנר, תל אביב, א.
ספר הפזמונים של חיים חפר, מעוטר בציורים של יוסל ברגנר, ירושלים, ידיעות אחרונות, 1981.
פריץ שיף, יוסל ברגנר, מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה, 1959.
רות פלד, יוסל ברגנר - ציורי שמן, גלריה בינט, ירושלים, 1965.
גרשון בינט, נסים אלוני, יוסל ברגנר ציורים 1963-68, הוצאת בינט, ירושלים, 1969.
פנואל פטר כהנא, יוסל ברגנר - רישומים לפרנץ קפקא, רמת גן, 1970 (נדפס במהדורה בת 361 עותקים.
תרגום לעברית של המהדורה המקורית באנגלית שראתה אור בהוצאת תרשיש, ירושלים, 1959).
יוסל ברגנר - ציורי צעצועים, גלריה בינט, תל אביב, 1977.
נסים אלוני, רודי בינט-פרי, יוסל ברגנר ציורים 1938 - 1980, הוצאת כתר, ירושלים, 1981.
טוביה ריבנר, יוסל ברגנר - ציורים לפרנץ קפקא, הוצאת שבא, 1990.
כרמלה רובין (אוצרת), נסים אלוני, קלייב סינקלר, נתן זך, טוביה ריבנר, דן פגיס, חיים חפר, יוסל ברגנר - רטרוספקטיבה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2000.
משה אביר, יוסל ברגנר - ספינות טיול ביפו, גלריה דן, תל אביב, 2004.
תערוכות בהן הוצגו יצירותיו לאחר מותו
סינדרום שבתאי, אצרה דניאל צדקה-כהן, מוזיאון פתח תיקווה, 2025.
יוֹסֵף הוא דמות מקראית, בנם של יעקב ורחל.
במסורת היהודית נקרא גם יוסף הצדיק.
על פי המקרא, שמו ניתן לו על ידי רחל אמו, שהייתה עקרה שנים רבות, וכשנולד ראתה בו סימן לבן נוסף: .
על פי הסיפור המקראי, יוסף היה בנו האהוב של יעקב, דבר שהביא לקנאת האחים בו ולמכירתו לשיירת סוחרים.
לאחר הגעתו למצרים, נמכר יוסף לפוטיפר והפך לראש ביתו.
אולם, בעקבות עלילה שטפלה בו אשת פוטיפר, הוא הושלך לבית האסורים.
בבית הסוהר פתר יוסף את חלומותיהם של שר המשקים ושל שר האופים.
בהמשך, פרעה נזקק גם הוא לפותר חלומות, ויוסף הוצא מבית הסוהר לשם כך.
יוסף פתר לפרעה את חלומותיו, ובישר לו על שבע שנות שובע העומדות בפתח ולאחריהן שבע שנות רעב.
בתגובה לפתרון החלומות, מינה פרעה את יוסף למשנה למלך ולאחראי על הצלת מצרים מהרעב הצפוי לה.
לאחר שבע שנות השובע, כאשר התחילו שנות הרעב, אחיו של יוסף ירדו מצרימה להביא לחם, ופגשו אותו שם.
יוסף הכירם, אך אחיו לא הכירו אותו.
יוסף העביר את אחיו תלאות רבות, עד שלבסוף נגלה אליהם כיוסף אחיהם.
יוסף ואחיו מתפייסים, וכל משפחת יעקב יורדת מצרימה לחיות במצרים בארץ גושן.
במותו, מצווה יוסף את אחיו להעלות את ארונו אל ארץ ישראל, לאחר שה' יגאל אותם ממצרים.
לצד חוקרים שקיבלו את עיקרי התיאורים המקראיים ביחס ליוסף ולאבות, במחקר העדכני של תקופת המקרא נוטים להניח כי תקופת האבות אינה תקופה היסטורית, ולפיכך אין לדעת דבר ברור גם על יוסף וקורותיו.
עם זאת, הוצעו מקבילות רבות לסיפור יוסף בספרות מצרים העתיקה.
לפי ספר היובלים ומקורות ומאוחרים יותר, יוסף נולד בא' בתמוז.
על פי הסיפור המקראי, היה יוסף בנו של יעקב מאשתו אהובתו רחל, לה היה זה הבן הבכור, ולכן יעקב אהב אותו אהבה יתרה, והעניק לו כתונת פסים.
אהבה זו גרמה לקנאה גדולה.
בנוסף, יוסף הביא את דיבת אחיו בפני אביהם – והם שנאו אותו בשל כך.
על פי המשך המקרא, חלם יוסף חלום ובו הוא ואחיו אוספים אלומות שיבולים בשדה, ולפתע אלומתו של יוסף קמה, ניצבת על עומדה, והאלומות של כולם משתחוות לאלומתו.
המשמעות הייתה ברורה: כל האחים יבואו להשתחוות ליוסף, והוא ימלוך עליהם או ישלוט בם.
יוסף, שראה בחלום זה כבחלום הנוסף נבואה, סיפר את חלומו לאחיו, מה שגרם לסיבה נוספת לשנאתם אותו.
לאחר מכן חלם יוסף חלום נוסף: בו 11 הכוכבים, יחד עם השמש והירח, באים להשתחוות לו.
הפעם הייתה המשמעות רחבה יותר: לבד מ-11 הכוכבים (=האחים, השבטים), יבואו גם השמש (האב, יעקב) והירח (האם) להשתחוות ליוסף בסופו של דבר.
יוסף סיפר גם חלום זה לאחיו.
אחיו לא הגיבו לסיפור החלום, ויוסף שב וסיפר את החלום לאביו בפניהם.
יעקב הגיב בגערה: "הבא נבוא אני ואמך ואחיך להשתחוות לך ארצה"?
על פי רש"י, הגערה נועדה לשכך את קנאתם של האחים על ידי יצירת הרושם כי החלום הוא חלום שווא.
לכאורה, כיוון שאימו של יוסף – רחל – נפטרה כבר, הרי שאין אפשרות כי החלום יתקיים.
אולם, מיד בהמשך נכתב "ואביו שמר את הדבר".
מכך ניתן ללמוד, על פי רש"י, כי יעקב האמין שביום מן הימים החלום יתגשם.
לאחר עניין החלומות, שלח יעקב את יוסף לדרוש בשלום אחיו שנדדו עם הצאן לאזור שכם ועמק דותן.
האחים הבחינו בו מרחוק וקראו זה לזה: ראובן, הבכור, מנע מהם לבצע את הרעיון, והם השליכו אותו לבור.
לאחר מכן הלך ראובן לשמש את אביו.
יהודה הוסיף ואמר: "מה בצע כי נהרגהו", הוא הציע למכור את יוסף לשיירה של ישמעאלים שעברה במקום, שמכרו אותו למצרים.
כשראובן חזר והבחין בנעשה הוא הבין שמוכרחים לעשות משהו כדי להסתיר את הדבר מאביהם הזקן.
הם שחטו גדי עיזים, טבלו את כתונת יוסף בדם, ובאו אל יעקב ושאלוהו: הכתונת בנך היא זו?
יעקב הנדהם ביכה את מות יוסף, באומרו: "חיה רעה אכלתהו, טָרֹף טֹרַף יוסף".
יוסף במצרים וניסיון אשת פוטיפר
יוסף נמכר לעבד בבית פוטיפר שר הטבחים - משרי פרעה.
לאחר שהתברר כאיש ארגון מוצלח הוא הושם להיות אחראי על בית פוטיפר.
אשת פוטיפר שחשקה לשכב עם יוסף, ניסתה פעמים מספר לשכנעו בדברים, אך יוסף סירב בהתמדה.
לבסוף, כשהיו שניהם לבדם בבית, ניסתה לתפוס את יוסף ולגרום לו לשכב עמה, אך יוסף ברח מהבית, בעוד בגדו נשאר בידה.
אשת פוטיפר האשימה את יוסף בניסיון לאנוס אותה, ועקב כך הוא הושם בבית הסוהר.
ה' שוב עמד לימינו, והוא נשא חן בעיני שר בית הסוהר, שמינה אותו לשרת את שר האופים ושר המשקים, שנכלאו בשל רשלנות בהכנת מאכלי המלך.
כאשר שניהם חלמו חלומות מוזרים, יוסף פתר להם את החלומות: שר האופים ייתלה, ואילו שר המשקים יקבל חנינה וישוב למשרתו.
יוסף ביקש משר המשקים לזכור לו חסד ולשחררו מבית האסורים, אך שר המשקים שכח את יוסף.
לאחר שנתיים, כאשר פרעה חלם חלומות שלא היה מי שיפתור אותם, נזכר שר המשקים בנער העברי היושב בבית הכלא, והמליץ לפרעה להיעזר בשירותיו כדי לפתור את החלום.
יוסף פתר בהצלחה את חלום פרעה: שבע שנות שפע יגיעו לעולם, ולאחריהן שבע שנות רעב.
בעקבות הפתרון, הזדרז יוסף והציע לפרעה לאגור מזון בזמן השבע כדי שהארץ תוכל לשרוד בזמן הרעב.
פרעה התפעל עד מאוד מהפתרון ומההצעה המעשית שבעקבותיו, ומינה את יוסף על ביצוע משימת אגירת המזון, ומינה אותו להיות משנה למלך.
בעקבות כך, העניק פרעה ליוסף את השם צָפְנַת פַּעְנֵחַ.
יש האומרים שפירושו של שם זה הוא "מגלה נסתרות" (שכן יוסף פירש את חלומו של פרעה).
יוסף ביצע בהצלחה את המשימה, אגר אוצרות מזון רבים, ומכר אותם ליושבי מצרים.
במשך כל זמן זה, הוא חיכה שאחיו יבואו מצרימה, על מנת לפגשם.
לאחר זמן רב, הם אכן הגיעו כדי לקנות מזון במצרים, ואז יוסף העליל עליהם שהם מרגלים.
הוא דרש מהם להביא את אחיהם הקטן - בנימין, כביכול כדי להוכיח שכוונותיהם חיוביות.
בנוסף, לאחר שבנימין ירד מצרימה, האשים אותו יוסף בגנבת הגביע שלו.
לבסוף התגלה יוסף אל אחיו: "אני יוסף - העוד אבי חי"?, ומיהר לשלוח שלוחים אל אביו שיבוא אליו.
יעקב הסכים, ויוסף הוריד אותו בכבוד רב מצרימה.
משהגיע למצרים עם כל אחיו, הקצה להם מקום מיוחד – ארץ גושן, שם הם התגוררו בשלום ובשלווה.
לאחר פטירת אביו יעקב, נפטר גם יוסף, לאחר 80 שנות מלכות במצרים.
לפני מותו השביע יוסף את אחיו להעלות את עצמותיו לארץ ישראל, כאשר יעלו גם הם.
יוסף נשא לאישה את אסנת בת פוטי-פרע כהן העיר און שבמצרים העתיקה.
על סיפור אהבתם ונישואיהם מסופר בחיבור יוסף ואסנת בספרים החיצוניים.
בתרבות היהודית הפך יוסף לסמל לאדם שבתבונתו ואמונתו מחלץ את עצמו משפל תחתיות ומהמצב הנואש ביותר להיות שליט הארץ.
חז"ל ראו בו דמות של צדיק, שמתגבר על יצריו ומעביר על מידותיו ואינו נוקם ונוטר על עוולות שנעשו לו.
יש הרואים בסיפור גדולתו של יוסף מעבר ממשפחתיות ללאומיות, בכך שיוסף "מתאמן" בתכסיסי מלכות ושלטון במצרים, כהכנה ליצירת עם.
לפי ספר בראשית יוסף נפטר בגיל מאה ועשר במצרים, ובמדרש כתוב שהיה זה א' בתמוז, היום שבו נולד.
מקום קבורתו של יוסף מיוחס למצבת קבר הממוקמת בסמוך לאתר המקראי שכם הקדומה, בפאתי העיר שכם (בסמוך למחנה הפליטים בלאטה) והמכונה קבר יוסף.
חוקרים רבים שוללים את ההיסטוריות של תקופת האבות, וממילא גם של סיפורי יוסף, משום שהסיפור המקראי גדוש בפרטים אנכרוניסטיים המשקפים את תקופת המלוכה המאוחרת, ולזמן זה מתארכים את כתיבת סיפורי האבות.
ייתכן שמדובר בשילוב של מסורות מקומיות על אבות יושבי יהודה, הנגב וישראל הצפונית, כאשר אברהם הוא האב הקדמון של יהודה.
עם זאת סיפורי האבות ויוסף כוללים גם מסורות שהגיעו מתקופות קדומות יותר, כפי שנסקר להלן.
יש המזהים את יוסף עם אמחותפ, המשנה למלך ג'וסר שחי בימי השושלת השלישית.
על פי אסטלת הרעב שהיא כתובת ארכאולוגית, הוא ייעץ למלך ג'וסר כאשר באו על הארץ שבע שנות רעב.
אחרים מזהים את יוסף עם סגנו של המלך אמנמחת הראשון מהשושלת השתים עשרה, סובקנחת , שפיתח את תעלת 'בחר יוסף' שממערב לנילוס.
אולם יש מערערים על זיהויים אלו, שכן לפי התיארוך המקובל שני אלו קודמים ליוסף המקראי במעל לאלף שנה (אמחותפ, המשנה למלך ג'וסר, אף חי לפני אברהם אבינו).
הוצע שהכתוב "וַיָּקָם מֶלֶךְ חָדָשׁ עַל מִצְרָיִם אֲשֶׁר לֹא יָדַע אֶת יוֹסֵף" מתייחס לגירוש השליטים הזרים ממצרים, שבעקבותיו השלטונות החלו לראות את בני ישראל כאִיום: "פֶּן יִרְבֶּה וְהָיָה כִּי תִקְרֶאנָה מִלְחָמָה וְנוֹסַף גַּם הוּא עַל שֹׂנְאֵינוּ".
משושלות אלו לא נותרו כמעט כל תעודות, כך שאין כרגע ממצא המאשש או סותר השערה זו.
ישנם חוקרים (כדוגמת ישראל פינקלשטיין וישראל קנוהל) הטוענים כי בניגוד לתיאור המקראי של מוצא עם ישראל ממסופוטמיה, מקורו הוא למעשה בקבוצות כנעניות מקומיות שהתגבשו בתקופת הברזל לעם אחד באזור ההר.
לפי השערה זו, סיפורו של יוסף הוא ייצוג הזיכרון של שלטון החיקסוס במצרים, כפי שהשתמר אצל צאצאיהם של מגורשי החיקסוס.
פרשנות זו טוענת שהחיקסוס היו חלק מהקבוצות הפרוטו-ישראליות שהתגבשו לעם ישראל.
בסרט "פענוח יציאת מצרים" שנעשה בשנת 2006 ועסק בחקר האמת ההיסטורית של יציאת מצרים, נטען כי יוסף הוא אחד משליטי החיקסוס שהשתמש בטבעת חותם שעליה מוטבע השם: "יעקבהר".
לטענת הסרט, זהו השימוש היחידי בשם עברי מהתנ"ך ("יעקב") בהיסטוריה של מצרים העתיקה.
סיפור יוסף זכה למדרשים רבים, בהם המציגים אותו כצדיק, שמתגבר על יצריו ומעביר על מידותיו ואינו נוקם ונוטר על עוולות שנעשו לו.
התורה מספרת , והמדרש מרחיב ומפרט מה הייתה הדיבה שבפי יוסף וכיצד נענש על כך:
רבי מאיר ורבי יהודה ורבי שמעון:
רבי מאיר אומר: חשודים הן בניך על אבר מן החי;
רבי שמעון אומר: תולין הן עיניהן בבנות הארץ;
רבי יהודה אומר: מזלזלין בבני השפחות וקורין להם עבדים.
רבי יהודה בר סימון אמר על תלתיהון לקה, "פלס ומאזני משפט לה'".
אמר לו הקדוש ברוך הוא:
אתה אמרת חשודים בניך על אבר מן החי - חייך אפילו בשעת הקלקלה אינם אלא שוחטים ואוכלים "וישחטו שעיר עזים".
אתה אמרת מזלזלים הם בבני השפחות וקורין עבדים - "לעבד נמכר יוסף".
אתה אמרת תולין עיניהם בבנות הארץ - חייך שאני מגרה בך את הדוב, "וַתִּשָּׂא אֵשֶׁת אֲדֹנָיו וְגוֹ'".
לפי צוואת גד א' 6–7: "ויגד יוסף לאבינו כי שחטו בני זילפה ובלהה את כל הטוב בעדר ויאכלו, למרות דעת ראובן ודעת יהודה; כי ראה יוסף כי אנוכי הצלתי טלה מפי הדוב ואהרגהו ונאכלהו, ויגד כזאת לאבינו".
את הפסוק , המתאר את הבור אליו השליכו אחי יוסף את יוסף, דרשו חז"ל "ממשמע שנאמר 'והבור רק' איני יודע שאין בו מים?
אלא מה תלמוד לומר 'אין בו מים' - מים אין בו, אבל נחשים ועקרבים יש בו"
דברי אחי יוסף הובילו למדרש: "אפשר יוסף בן שבע עשרה שנה היה רואה את אחיו מוכרים אותו והוא שותק?
אלא מלמד שהיה מתחבט לפני רגליו של כל אחד ואחד כדי שיתמלאו עליו רחמים - ולא נתמלאו."
בפסוק נדרשו חז"ל לכפילות, שהרי כשנאמר "בן שבע עשרה שנה" אין צורך להוסיף "והוא נער", ופירשו "אלא שהיה עושה מעשה נערוּת, ממשמש בעיניו מתלה בעקיבו מתקן בשערו", ורש"י מבהיר: "כדי שיהיה נראה יפה".
בתורה מתואר: מדרש תנחומא ממחיש את יופיו של יוסף: "פעם אחת נתקבצו המצריות ובאו לראות יופיו של יוסף, מה עשתה אשת פוטיפר?
נטלה אתרוגים ונתנה לכל אחת ואחת מהן, ונתנה סכין לכל אחת ואחת, וקראה ליוסף והעמידתו לפניהן.
כיוון שהיו מסתכלות ביופיו של יוסף היו חותכות את ידיהן.
אמרה להן: ומה אתן בשעה אחת כך, אני שבכל שעה רואה אותו על אחת כמה וכמה."
את המילים דורש המדרש כמלמדות על צניעותו של יוסף: "בשעה שיצא יוסף למלוך על מצרים היו בנות מלכים מציצות עליו דרך החרכין, והיו משליכות עליו שירין וקטלין ונזמים וטבעות כדי שיתלה עיניו ויביט בהן.
אעפ"כ לא היה מביט בהן.
אמר לו הקדוש ברוך הוא: אתה לא תלית את עינך והבטת בהן, חייך שאתה נותן לבנותיך צעידה בתורה.
פרשה." הפרשה שהובטחה ליוסף היא פרשת בנות צלפחד, שהיו מצאצאי יוסף.
מאמציה של אשת פוטיפר לפתות את יוסף מתוארים במדרש: "הייתה אדונתו עמו בבית והייתה משדלתו בכל יום ויום בדברים, והייתה מחלפת ג' חליפות בגדים בכל יום ויום - כלים שלבשה בשחרית לא לבשה אותם בחצי היום, ובחצי היום לא לבשה בין הערבים.
ובכל יום ויום משדלתו בדברים ועמד ביצרו."
דבריו של יעקב בברכתו ליוסף, , משמשים את המדרש כדי ללמוד שלא בקלות התגבר יוסף על יצרו: "ר' שמואל אמר: נמתחה הקשת וחזרה, הדא הוא דכתיב (בראשית מ"ט) 'ותשב באיתן קשתו' - קשיותו.
ר' יצחק אמר: נתפזר זרעו ויצא דרך צפרניו, שנאמר 'ויפוזו זרועי ידיו'.
רב הונא בשם רב מתנא אמר: איקונין של אביו ראה וצנן דמו, דכתיב 'משם רועה אבן ישראל'."
על דברי התורה על חלומות פרעה אומר המדרש: "פותרין היו אותו, אלא שלא היה קולן נכנס באזניו.
'שבע פרות הטובות' - שבע בנות אתה מוליד; 'שבע פרות הרעות' - שבע בנות אתה קובר.
וכן אמרו 'שבע שבלים הטובות' - שבע מלכיות אתה מכבש; 'שבע שבלים הרעות' - שבע אפרכיות מורדות בך.
כדי שיבוא יוסף באחרונה ויטול גדוּלה.
אמר הקדוש ברוך הוא: אם יבוא יוסף תחילה ויפתור את החלום אין זה שבחו - יכולין החרטומים שיאמרו לו: אילו שאלת אותנו כבר פתרנו אותו לך.
אלא המתין להם עד שנתייגעו והוציאו את רוחו ואחר כך בא יוסף והחזירה עליו."
על הפסוק מסופר שאמרו איצטגניני פרעה: "עבד שלקחו רבו בעשרים כסף תמשילהו עלינו?" אמר להן: "גינוני מלכות אני רואה בו".
אמרו לו: "אם כן, יהא יודע בשבעים לשון".
בא גבריאל ולימדו שבעים לשון.
למחרת כל לשון שפרעה דיבר עמו השיב לו.
לבסוף דיבר יוסף בלשון הקודש ופרעה לא הבין מה הוא סח.
לימד יוסף את פרעה, אך הוא לא למד.
אמר לו פרעה: "הישבע לי שלא תגלה".
כשאמר יוסף לפרעה "אבי השביעני לאמור", אמר לו פרעה: "לך ושאל על שבועתך" (כלומר מצא מי שיתיר לך נדרך).
אמר לו יוסף: "אם כן, אשאל גם על השבועה שנשבעתי לך".
על כורחו אמר פרעה ליוסף: "עלה וקבור את אביך כאשר השביעך".
בספרי חסידות, דמותו של יוסף משמשת פעמים רבות כדי לסמל את הקדושה וההתגברות על החטא.
מידת ה"יסוד" אשר מסמלת את הקדושה נקראת מידתו של יוסף, וכאשר נאמר "וצדיק יסוד עולם" – הצדיק הוא יוסף.
כמו כן, בסדר האושפיזין נמצא יוסף ביום השישי של סוכות (או ביום הרביעי לפי מנהג הגר"א), והוא כנגד מדת היסוד.
בחסידויות שונות (בעלזא ועוד) עורכים טיש מיוחד שנקרא "ויוסף הוא המשביר" ומתפללים שבזכותו תגיע הפרנסה לעם ישראל.
יוסף מוזכר בברית החדשה, כסמל לדבקות באל (האיגרת אל העברים: פרק י"א, פסוק כ"ב).
יוסף נמנה עם האבות הקדושים של הכנסייה הארמנית, ומונצח בלוח חגי הקדושים הנוצרים הליטורגי שלה, ב-26 ביולי.
בנצרות האורתודוקסית וכן בנצרות הקתולית המזרחית, להן משותף הפולחן הביזנטי, מתואר יוסף כ"יוסף הנאה ביותר" (Joseph the all-comely), תיאור הנוגע לא רק להופעתו החיצונית אלא יותר חשוב מכך, ליופיים הרוחני של חייו.
כל אחת מהן מנציחה אותו ביום ראשון של האבות הקדושים (ביום ראשון שחל שבועיים לפני חג המולד) וכן ביום שני הקדוש (יום שני של השבוע הקדוש של חג הפסחא).
באיקונוגרפיה הנוצרית, מתואר יוסף כמי שעוטה על ראשו את הנמס, פריט לבוש אותו נהגו לחבוש הוזירים שבמצרים העתיקה.
הכנסייה הלותרנית - סינוד מיזורי, מנציחה את יוסף כפטריארך ב-31 במרץ.
בנוסף להנצחתו, הנצרות נטתה לראות את יוסף כמבשר טיפולוגי של ישו, מגמה שהתגברה במיוחד בתקופת אבות הכנסייה.