tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2007 מונה על ידי משרד הפנים כחבר המועצה הממונה של עיריית לוד, ושימש כיו"ר ועדת הנחות, חבר ועדת הכספים, חבר בדירקטוריון החברה הכלכלית של לוד וחבר הוועדה מקומית לתכנון ובניה.
במקביל שימש כחשב מלווה של שלוש רשויות מקומיות שנקלעו לקשיים.
בשנים 2009–2010 כיהן בדש כמנכ"ל מועדון הכדורגל הפועל באר שבע ובשנת 2011 מונה למנכ"ל תאגיד המים והביוב האזורי "מי שבע" שנתון היה בהפסדים מיום הקמתו וצבר גירעון מצטבר גדול.
בדש הוביל תהליך הבראה אינטנסיבי שכלל קיצוץ של 50% במספר העובדים, הקטנת אובדני המים וגידול בשיעורי הגביה והסתיים בעליה על פסי רווחיות ומחיקת גירעון מצטבר של כ-40 מיליוני ש"ח בשלוש שנים.
בשנים 2014–2017 מונה בדש כמנכ"ל ומנהל הכספים של המועצה האזורית תמר.
בשנים 2018–2020 מונה בדש למנכ"ל חברת "מיתר - שירותים מוניציפליים" מתקדמים מקבוצת "וואן טכנולוגיות" במסגרת האסטרטגיה של הקבוצה לביסוס ולהרחבת הפעילות במגזר המוניציפלי, ובשנת 2020 מונה למנכ"ל "מושבי הנגב", תפקיד בו כיהן כשנה עד למינויו כמנהל מטה השטח של מפלגת ימינה בבחירות לכנסת ה-24.
בחודש יולי 2022 מונה לראש מועצה מקומית תעשייתית נאות חובב.
בבחירות לרשויות המקומיות בפברואר 2024 נבחר לראש מועצת עומר.
דודו הוא ראש המועצה המקומית שקדם לו, פיני בדש.
ארז חזן (נולד ב-1 באוקטובר 1961) הוא כדורסלן עבר ששיחק 20 עונות בליגת הכדורסל הבכירה בישראל, רובן במועדון הפועל גליל עליון.
כמו כן שיחק חזן בהפועל ירושלים, הפועל צפת, מכבי קריית מוצקין ובנבחרת ישראל.
חזן התבלט לאורך השנים ביכולת הקליעה שלו והוא מדורג במקום ה-13 ברשימת קלעי כל הזמנים של ליגת העל.
כיום משמש חזן כמנהל מקצועי בהפועל גליל עליון.
חזן הוא בנו של כדורסלן העבר חיים חזן, אשר שיחק בשנות ה-50 וה-60 בהפועל תל אביב.
חזן נולד ב-1961 לשחקני הכדורסל חיים חזן ואסנת פיאנקו אשר שיחקו בהפועל תל אביב.
לאחר שנפרדו הוריו עבר עם אמו לבית אלפא ומאוחר יותר לקיבוץ שמיר שם עסק בכדורמים, שחיה ואתלטיקה.
בגיל 15 החל לעסוק בכדורסל והצטרף להפועל גליל עליון (שנקראתה אז הפועל כפר גלעדי/גליל עליון).
ב-1979 זכה עם הקבוצה באליפות המחוז הצפוני של הליגה הארצית והעפיל עמה לליגה הלאומית.
בקיץ 1980 נטל חזן חלק בזכייתה של נבחרת הנוער במקום השביעי באליפות אירופה ביוגוסלביה.
חזן הוביל את קלעי הנבחרת במשחק על המקום השביעי נגד צ'כיה כאשר קלע 19 נקודות.
בעונת 1986/7 הגיע חזן עם גליל עליון לגמר גביע המדינה שם נוצחה על ידי מכבי תל אביב.
ב-1987 עבר חזן להפועל ירושלים ושיחק במדיה שש עונות.
באוקטובר 1990 באחד מהמשחקים הזכורים ביותר בהיסטוריה של הפועל ירושלים, בו הביסה את מכבי תל אביב בהיכל הספורט ביד אליהו בהפרש של 23 נקודות, הוביל חזן את קלעי הקבוצה עם 28 נקודות.
ב-1992 שיחק במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם-אולימפי בספרד.
ב-1993 חזר חזן להפועל גליל עליון וב-1995 הגיע איתה לגמר הפלייאוף שם הפסידה למכבי תל אביב.
ב-1995 עבר לשחק בהפועל צפת ולאחר שזו התפרקה במהלך עונת 1996/7 עבר למכבי קריית מוצקין בליגה השנייה.
לאחר מכן חזר להפועל גליל עליון לשנתיים נוספות והגיע איתה לגמר גביע המדינה ב-1998 שם שוב הפסידה למכבי תל אביב.
עונת 1998/9 הייתה עונתו האחרונה וזו העונה היחידה בה לא העמיד ממוצע דו-ספרתי של נקודות.
במהלך שנותיו בגליל עליון ובירושלים נטל חזן חלק גם בגביעי אירופה השונים, בעיקר גביע קוראץ'.
חזן פרש ממשחק ב-1999 ובעונת 1999/2000 שימש כעוזר מאמן בהפועל גליל עליון תחת ארז אדלשטיין.
מאוחר יותר אימן את הפועל ראש פינה בליגה א' וב-2004 התמנה למנהל המקצועי של הפועל גליל עליון, תפקיד בו שימש כאשר הקבוצה התאחדה עם גלבוע.
ב-2009 עבר לשמש כמנהלה המקצועי של הקבוצה החדשה של הפועל גליל עליון שהתאחדה עם קצרין.
ב-2021 העפילה גליל עליון לליגת העל.
חזן עוסק למחייתו בביטוח ונוהג להשתתף במשחקי ראווה.
ב-2010 השתתף חזן במשחק ראווה בו התמודדו נבחרת הרמטכ"ל מול נבחרת ישראל לדורותיה.
בקיץ 2013 השתתף חזן במשחק ראווה בכפר בלום לציון 20 לזכייתה של הפועל גליל עליון באליפות בו התמודדו שחקני הקבוצה משנות ה-90 נגד שחקני הקבוצה משנות ה-2000 ונבחר לחמישיית כל הזמנים של המועדון לצידם של דורון שפר, עודד קטש, נדב הנפלד ועידו קוז'יקרו.
ביוני 2015 השתתף בטורניר מיוחד לזכרו של איש הטלוויזיה עמוס כרמלי.
בקיץ 2018 היה חזן אחד מ-32 שחקני עבר החתומים על מכתב שנשלח לשרת הספורט מירי רגב, בו הם קוראים לשרה לחזק את מעמדו של הכדורסלן הישראלי.
במכתב טענו שחקני העבר כי הטבות שניתנות לשחקנים זרים, כגון הטבות מס, פוגעות בכדורסלן הישראלי.
ארז ישראלי (נולד ב-16 בדצמבר 1974, באר שבע) הוא אמן ישראלי המתגורר כיום בברלין.
אמן רב תחומי המתעסק בפיסול, הדפס, צילום ומיצבי וידאו.
ישראלי הוא בוגר המדרשה לאמנות בבית ברל ובעל תואר שני מבצלאל.
בעבר לימד בתיכון תלמה ילין, בבית ברל, בסמינר הקיבוצים, במחלקה לעיצוב פנים במכללה למינהל.
עבודותיו הוצגו במוזיאונים שונים בארץ ובעולם, וגם נמצאות באוספים חשובים.
בתחילת דרכו כאמן הוא הרבה לעסוק בקלישאות ובנושאים רגשניים וקולקטיביים בתרבות הישראלית כמו קיטש ומוות, הנצחה, כאב, תשוקה וזיכרון לאומי.
הטיפול שלו בנושאים אלו מאיר אותם באופן חדש, לעיתים מגוחך ולעיתים מצמרר.
ישראלי אינו בורח מהפתוס הטמון בנושאים אלו אלא להפך, מאדיר ומגביר אותו עד כדי הגזמה המביאה בסופו של דבר לפירוק ושיבוש הסמל התרבותי והצגה חתרנית שלו.
בשלב מאוחר יותר ביצירתו, הסיט ישראלי את עיסוקו במוות ושכול מההקשר הצבאי-ישראלי, והחל לעסוק באירופה, גרמניה וגם בשואה.
כמו בנושא השכול, גם כאן הוא מחפש אחר הפאתוס ומעצים אותו.
ישראלי נולד בבאר שבע ב-1974, הצעיר משני בניהם של פקידת השמה ואיש התעשייה האווירית.
הוריו התגרשו כשהיה בן 6 והוא עבר עם אימו מספר דירות.
בכיתה ט' ישראלי עבר לפנימיית מושבת האמנויות במצפה רמון.
"ההחלטה הכי חשובה שעשינו בסופו של דבר." אומר ישראלי בריאיון לעיתון הארץ.
אחרי הצבא חזר לפנימייה, הפעם על תקן מורה.
כשמאס בכך, נרשם בסוף שנות ה-90 למדרשה לאמנות בבית ברל.
היה תלמידו ועוזרו של האמן גדעון גכטמן (1942-2008) שהשפיע על עבודותיו ונתן לו השראה.
במהלך לימודיו במדרשה לאמנות בבית ברל הרבה ישראלי לעסוק בדימויי שכול והנצחה.
עבודות אלו כללו פריטים שונים, כגון ספסל שעליו הונחו כריות יצוקות בטון, ציורים של דמותו כחייל מת, וכן גרלנדת זרים - סמל מובהק של שכול - יצוקה בבטון (חומר עמיד הנקשר לביצורים צבאיים ואנדרטאות), ובגרסה אחרת - זר זיכרון צה"לי עשוי רקמת חרוזים.
"חלק מהעניין שלי בכך היה הרגע שבו נערים נלקחים בשיא היופי שלהם.
שמתי את עצמי המון במקום של הגיבור המת.
אם זה לצייר אותי בתור גיבור מת, או לעשות לעצמי סרט זיכרון ('בחור כארז').
חלק מזה היה הפחד מאובדן וממוות, במדינה שמתים בה כל הזמן." אומר ישראלי.
בפרויקט הסיום שלו במדרשה בשנת 2003 הציג ישראלי מיצב שכלל ייצוגים שונים של חיילים צעירים ברגעי מותם.
באחד המיצבים נראה ג'יפ צבאי מוקטן כאשר ראשו של חייל מת נשמט על ההגה ומפעיל צופר זיכרון.
הדימוי הזכיר את המשוריינים הניצבים בצדי הדרך לירושלים ומייצר חוויה אינטנסיבית של מפגש מצמרר וחשוף עם ייצוגיהם של רגעי המוות.
ישראלי מסביר בריאיון לעיתון מעריב כי ההחלטה להתעסק בייצוג חיילים לא הייתה פשוטה: .
בעבודה "אל מלא רחמים" מ-2004 נראה ישראלי כשהוא מחליק שוב ושוב מאחיזת אמו, כאשר רפיונו מסמן את המוות, את האובדן ואת חוסר יכולתה של האם להושיע.
ברקע מתנגנת תפילת "אל מלא רחמים", הנהוגה בלוויות, שהואטה.
בעבודה שנוצרה כהמשך ישיר לקודמתה "ללא כותרת" מ-2006, מחזיקה האם את ישראלי בתנוחת "פייטה" ומורטת נוצות הדבוקות בשעווה אל גופו.
המריטה החוזרת על עצמה מציגה את ההשלמה של האם עם מות הבן ואת חוסר היכולת שלה להיפרד ממנו.
בעבודה זו הוחרפה תחושת המוות באמצעות הפעולה האכזרית באופייה שמבצעת האם.
מריטת הנוצות מרמזת על הכנת מרק עוף בשבת, פעולה הקשורה אסוציאטיבית לביתיות ומשפחתיות: האם משלימה עם מות הבן, אך לא נפרדת ממנו, אלא מנסה, באמצעות אכילתו, להשיבו אל הגוף ממנו יצא.
דימוי חוזר ביצירתו המוקדמת הם זרי הפרחים הקשורים באבל ובזיכרון.
בתחילה עסק בצילומי זרים שהושלכו הצידה בבתי הקברות, ולאחר מכן יצק זרים מבטון, בניסיון להפוך אותם לנצחיים, למצבות של עצמם.
בתערוכה "העברים החדשים: מאה שנות אמנות ישראלית" מציג ישראלי את עבודתו "שדה פרחים" מ-2005. ישראלי יצר שדה פרגים עשוי חרוזי זכוכית נוצצים.
התצלום "קושקוש (דיוקן עצמי בגיל 30)" הוא תוצר לוואי של מיצג מצולם שערך ישראלי, אשר במהלכו תפר לגופו זר צה"לי של גרברות אדומות כאילו היה הגוף עצמו מעין זר הנצחה חי, ובסופו נמרטו הפרחים מגופו יחד עם שיער חזהו ובטנו והגוף הופשט מסימני גבריותו.
בראיון שנתן ישראלי לגיתית גינת הוא מסביר על השימוש המרובו בגופו ביצירותיו לחיבור עם שכול ומוות : " מעניין אותי המקום שבו המדינה מייצרת באופן מודע פעולות גופניות כחלק מההבניה של זיכרון קולקטיבי.
את יום העצמאות אנחנו זוכרים דרך מעגלי המחולות ברחובות, בימי הזיכרון אנחנו עומדים דום בצפירה.
הגוף הוא מאוד משמעותי ופעיל בטקסים הקולקטיביים שלנו."
בעבודת הווידאו "Jewish lesson" משנת 2009 נראה האמן כשהוא תופר טלאי צהוב שיצר על גופו, כמו מנסה לחוות את הכאב, זה שהפך לקלישאה בתרבות הישראלית באופן פיזי ממשי.
בריאיון לעיתון הארץ מסביר ישראלי את יחסיו לדימוי הטלאי: "
על עיסוקו בשכול אמר ישראלי: "תמיד שואלים אותי 'מה הסיפור, אתה ממשפחה שכולה?', תמיד משייכים אותך לדור שני-שלישי-רביעי.
אני חושב שאני מייצג משהו שכבר מנותק מזה.
דור שכבר לא מרגיש מחויב לסיפור מהבית.
אני חושב שלו היה כזה, לא הייתי יכול לטפל בנושאים האלה.
כולנו הרי בתוך הסיפור הזה.
אין אחד שלא מכיר מישהו שמת או נפגע בצבא ושאין לו קשר לשואה, אבל זה לא בא אצלי מהמקום הזה (...) זה רומן שהתחיל ממקום פורמליסטי, של צורה ונפח ויחסים צורניים".
במיצב "ליל שישי", מ-2009 ישראלי מטפל באופן ישיר בקלישאות ובפתוס סביב נושא השואה.
ישראלי הציב בקומה התחתונה של גלריה גבעון שולחן אליפטי מכוסה מפה לבנה סרוגה, וערך אותו למה שנראה כסעודת ליל שישי לארבעה סועדים.
על השולחן חלה קלועה, סכו"ם כסף מהודר וארבע צלחות פורצלן שבתחתיתן "מרק" העשוי מיציקת אפוקסי.
סביב שולי השולחן רכבת צעצוע עם סמלים נאציים נוסעת סחור סחור על מסילה.
הסמליות עזה וברורה: צלחות מרק העוף הופכות לייצוג מיידי של יהדות אירופה הנכחדת; פעולת הקפאתו של הנוזל הצהוב מסמנת את הקפאת הרגע שבו ננטש השולחן והזמן עצר מלכת, בעוד שרכבת המלחמה ממשיכה בנסיעתה.
"המיצב שלו כמעט קלישאתי – זה הרי כמעט מביך לסמל את השואה באמצעות רכבת", כותבת מבקרת האמנות הילה שקולניק־ברנר על העבודה,
השימוש האינטנסיבי של ישראלי במוטיבים של שואה ושכול, הקימו לישראלי מבקרים רבים שהאשימו אותו בציניות ובמסחור.
יניב יהודה אייגר, כתב מעריב לענייני תרבות ואמנות אמר על תערוכתו "ליל שישי": "העבודות של ארז ישראלי כל כך מנסות להרגיז וכל כך קלישאתיות, עד שגם הסיכות שהוא מחדיר לבשר לא מכאיבות באמת".
ב-2010 ישראלי השתתף בתערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לרגל מועמדותו לפרס גוטסדינר לאמנות ישראלית.
לתערוכה הוא קרא "אשפרה" והיא נולדה במידה מסוימת מתערוכתו הקודמת "ליל שישי".
ההצבה הפיסולית רחבת ההיקף שבמרכז התערוכה קושרת בין מוטיבים מבניים אדריכליים ובין טקסטיל (בד המעיל) וטקסט (ספר התורה).
היא מבוצעת במגוון אופני עיבוד של בטון, חומר שישראלי מרבה להשתמש בו מאז עבודותיו המוקדמות.
התערוכה "אדמה נמוכה" מ-2012 היא תוצאה של שהות בת חצי שנה בדיסלדורף שבגרמניה, עירו של יוזף בויס, בתנאי מלגה מלאה.
התערוכה ממשיכה את ההתעסקות של האמן באופן ישיר ועקיף באירופה של מלחמת העולם השנייה ובשואה בפרט.
התערוכה ספגה ביקורות קשות מצד מספר מבקרים וכותבים.
גליה יהב, מבקרת אמנות בעיתון הארץ, כתבה על תערוכתו של ישראלי: "למרות המיומנות הפיסולית 'אדמה נמוכה' של ארז ישראלי המתכתבת עם יוזף בויס וגרמניה הנאצית היא תערוכה קיטשית נטולת אירוניה הלופתת חזק מידי את הצופה בגרונו."
ב-2014 ייצר ישראלי עבודת קיר על בניין מרכז האמנות בתניאן.
ישראלי זכה בתחרות בה השתתפו 7 אמנים, בהזמנת האוצר ומנכ"ל המרכז כריסטוף טאנרט.
"כבר מן הרגע הראשון היה לי ברור שעבודתי תעסוק באופן ישיר בעברו של הבניין, קרי באחים ליאו ופליקס ישראל, ובמפעל האור שהקימו, ושפעל בבניין עד לעליית הנאצים לשלטון ב-1933" אומר ישראלי.
יצירתו של ישראלי מחיה את העבר, כאשר הוא מנכיח מחדש את זכרו של ישראל פליקס, בכתיבת אותיות שמו על הבניין.
אולם כפי שהעבר מתכסה בשכבות של שנים וכפי שהבניין משנה את שימושיו במשך שבעת העשורים שחלפו מאז, כך גם שמו של בעל המפעל מופיע ביצירה: אות על אות, האחת על השנייה, בקנה מידה גדול ובצבעים פלואורסצנטיים זוהרים - בלי להתממש לכדי שם קריא וקוהרנטי.
כך נוצר דיסוננס בין השם והעיסוק בזיכרון, לבין התוצאה החזותית, האניגמטית.
מה שנותר הוא אקט סימבולי, "מחיקת הסובייקט והנצחתו" כדברי האמן.
ב-2015 במסגרת תוכנית חילופי אמנים בה הציג בגלריית קרונה הברלינאית יצר ישראלי סדרת עבודות בשם "ההבדל בין אוווווו לאהההה".
הסדרה הראשונה היא איורים של בדיחות על שואה, על גרמנים ועל קווירים שמצא ישראלי ברשת ויצר להן אילוסטרציות, כאשר יש דגש על הקשר הוויזואלי בין האף לאיבר המין של היהודי.
השנייה היא סדרה שיצר על גופו, כאשר במשך 10 שבועות קעקע מדי שבוע את החותמות שהוטבעה על ידו שנכנס למועדון הברגהיין הברלינאי.
במהלך הביקורים חיבר מצלמה לזרועו שצילמה את המתרחש מ-'נקודת המבט' של החותמת.
השלישית היא סדרה של עבודות עץ העוסקות בחדרי החושך שבמועדון הזה ובמועדונים אחרים, בהם דמות שמופעלת על ידי חוט ואיבריה שמציצים מתוך החשכה הם אפים ואיברי מין גבריים.
בימים אלו מתגורר ישראלי בברלין והוא מיוצג על ידי גלריית קרונה (Crone).
2003 - בוגר בית הספר לאמנות המדרשה, מכללת בית ברל
2005 - בוגר התוכנית ללימודי המשך באמנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב.
2003 - "21 תערוכות יחיד" מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2007 - "שיר אהבה" המרכז למדיה חדשה - יציאת חירום, מוזיאון חיפה לאמנות
2009 - "ליל שישי", גבעון גלריה לאמנות, תל אביב
2010 - "ארז ישראלי: אשפרה", מועמד בשלב הגמר, פרס גוטסדינר, הפרס לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות
2012 - "אדמה נמוכה", גבעון גלריה לאמנות, תל אביב
2015 - "ההבדל בין אוווווו לאהההה", קרונה גלריה לאמנות עכשווית, ברלין.
2002 - מלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל
2002 - מלגת הצטיינות, בית הספר לאמנות המדרשה, מכללת בית ברל
2003 - מלגת הצטיינות, בית הספר לאמנות המדרשה, מכללת בית ברל
2003 - מלגת הצטיינות בתחום המיצב ע"ש ברל כצנלסון, בית הספר לאמנות המדרשה, מכללת בית ברל
2004 - מלגת לעידוד היצירה, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2005 - מלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל
2005 - פרס קרן ריץ', בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2005 - פרס ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמנות לאמן ישראלי
2006 - מענק ע"ש הדסה ורפאל קלצ'קין, קרן התרבות אמריקה-ישראל
2006 - פרס האמן הצעיר, משרד המדע התרבות והספורט
2007 - פרס קרן מורשה, מוזיאון תל אביב לאמנות
2009 - פרס קרן דן סנדל וקרן משפחת סנדל לפיסול, מוזיאון תל אביב לאמנות.
ארז אלקבץ (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהן כראש מטה פיקוד דרום.
קודם לכן פיקד על בית הספר להגנת הגבולות, המרכז לאימונים טקטיים במל"י, מפקד חטיבת כרמלי, קצין אג"ם של אוגדת הבשן, סגן מפקד חטיבת גולני, מפקד גדוד 13 ומפקד פלחה"ן גולני.
אלקבץ נולד בחיפה וגדל במעלות.
בנם של שלמה למשפחת אלקבץ ודינה למשפחת תורג'מן, שעלו בשנות השישים ממרוקו לישראל.
אביו עבד במשך עשרות שנים כתעשיין בתחום עיבוד שבבי, כרסום וחריטה, ואימו גידלה וטיפחה את המשפחה ולימים עבדה כמטפלת בבית אבות.
טרם גיוסו לצה"ל, נהרג דודו של ארז, סא"ל משה מועלם, בפברואר 1997 באסון המסוקים, עת שימש כמפקד רכס הבופור בלבנון.
אלקבץ התגייס לצה"ל בשנת 1998, ושובץ בגדוד 13 בחטיבת גולני.
בסיום הקורס שב לגדוד 13 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בהמשך מונה למפקד פלוגה בגדוד 13, לקח חלק בהגנה על יישובי גוש קטיף, ופיקד על הפלוגה במהלך תוכנית ההתנתקות בשנת 2005. לאחר מכן מונה למפקד פלחה"ן גולני בין השנים 2006–2007, והוביל אותה בין היתר במבצע גשמי קיץ ובמלחמת לבנון השנייה.
לאחר מכן יצא ללימודי תואר ראשון, במהלכם השתתף במבצע עופרת יצוקה.
בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 51. בין השנים 2012–2013 שירת כקצין אג"ם של חטיבת גולני, ובין היתר במבצע עמוד ענן.
בשנת 2013 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 13 עד לשנת 2015, והוביל אותו בין היתר במהלך מבצע צוק איתן.
בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2015–2016. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת הבשן בין השנים 2016–2018.
ב-15 בספטמבר 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת כרמלי, במקביל שימש כמפקד המרכז לאימוני מפקדות חטיבה (מאמ"ח) בזרוע היבשה.
בתפקידו כמפקד המאמ"ח שירת עד יוני 2020 ובתפקידו כמפקד חטיבת כרמלי שירת עד 21 בספטמבר 2020. במקביל, אלקבץ השלים את לימודיו לתואר שני.
ב-25 ביוני 2020 מונה למפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י, תפקיד אותו מילא עד יוני 2022.
ב-4 ביולי 2022 מונה למפקד בית הספר להגנת הגבולות, עליו פיקד במהלך מלחמת חרבות ברזל.
אלקבץ סיים את תפקידו כמפקד בית הספר באוגוסט 2024.
אלקבץ יצא ללימודים בשנת 2024–2025 במכללה לביטחון לאומי, והשלים לימודי תואר שני נוסף בהתמחות באסטרטגיה וביטחון לאומי.
ביולי 2025 מונה אלקבץ לרמ"ט פיקוד הדרום והועלה לדרגת תת-אלוף.
אלקבץ בוגר תואר ראשון במדעי המדינה וביטחון מטעם אוניברסיטת בר-אילן, מוסמך תואר שני במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה.
אלקבץ סיים את לימודיו במסגרת המכללה לביטחון לאומי ומוסמך תואר שני נוסף בהתמחות באסטרטגיה וביטחון לאומי מטעם אוניברסיטת חיפה.
דודתו היא חברת הכנסת לשעבר שולי מועלם-רפאלי.
אלקבץ מתגורר בכוכב יאיר, נשוי לעדי ואב לשלוש בנות.
ארז לוסטיג (30 באפריל 1933 – 4 בפברואר 2021) היה כדורסלן ישראלי בגובה 1.79 מטרים, ששיחק בעמדת הרכז, בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
היה שותף לשתי אליפויות וגביע אחד של הפועל תל אביב, ונחשב לאחד מגדולי שחקניה בכל הזמנים.
לוסטיג נולד וגדל בתל אביב.
ביסודי למד בבית הספר "במרכז" ליד כיכר דיזנגוף.
כבר בגיל בית הספר היה ספורטאי מצטיין והגיע ראשון בכל תחרות.
בגיל 14 עבר ללמוד בתיכון חדש, שם בספסל הלימודים ישב ליד יצחק פרלשטיין, לימים כדורסלן בהפועל תל אביב, אשר הפציר בו להצטרף לקבוצת הנוער של הקבוצה.
לוסטיג החל לשחק בקבוצה, ובתוך מספר חודשים בלט בקליעת הניתור שלו והפך לשחקן חמישייה.
לימים, הגדיר אותו אריק איינשטיין כמייקל ג'ורדן של אותה תקופה.
בהמשך התגייס לצה"ל, ותוך כדי שירותו הצבאי הגיע סיים במקום השני באליפות צה"ל בריצת 5,000 מטר.
לאורך הקריירה שלו עבד בקבלנות בניין, היות שהכדורסל היה אז חובבני.
בתחילת שנות ה-50, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, והפועל באותן שנים שיחקה במשחקי ידידות במסגרת "אליפות הפועל" ובמשחקים בין-לאומיים בעיקר מול קבוצות צבאיות שונות.
עונת 1953/1954 הייתה העונה הראשונה של הליגה הלאומית בכדורסל.
בהתאם לרוח התקופה, הורכבה הליגה בשיטת ה-"50-50", כשמרכזי הפועל ומכבי שולחים כל אחד ארבע קבוצות, על מנת ליצור ליגה בת שמונה קבוצות.
את הפועל הדריך באותה עונה המאמן ברוך שליין, ובסגל בלטו, בנוסף ללוסטיג, השחקנים שמעון שלח, דני ארז, משה בארי, עזרי לובושיץ, דוד הייבלום ואחרים.
במשחק הליגה הראשון אי פעם, אירחה הפועל במגרש במתנ"ס שלווה את הפועל גבע, וגברה עליה בתוצאה 30–45. בהמשך הליגה הפסידה הפועל בשני הדרבים העירוניים, וסיימה את העונה במאזן של עשרה ניצחונות מול ארבעה הפסדים - במקום שלישי אחרי מכבי תל אביב והפועל חולון.
בעונת הליגה הראשונה, סיים לוסטיג כסגן מלך הסלים של הקבוצה עם 294 נקודות (באותה עת מלך הסלים היה לפי כמות נקודות, לעומת ממוצע הנקודות היום), אחרי עמוס קופפר-תובל.
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, הפועל תל אביב שסבלה מעזיבתו של דני ארז לאשדות יעקב, סיימה במקום הרביעי, לאחר הפסד ביתי 68:53 למכבי תל אביב שזכתה באליפות שנייה ברציפות.
לוסטיג השתתף ב-20 משחקים, וקלע בממוצע 14.7 נקודות למשחק.
בשנת 1954 קלע סל ניצחון נגד נבחרת בלגיה באליפות הסטודנטים.
בעונה הבאה 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב סכסוכים באיגוד הכדורסל בישראל, ונערכו משחקי גביע המדינה בלבד.
הפועל תל אביב העפילה לגמר הגביע נגד היריבה העירונית מכבי.
במשחק הדרבי הראשון שאותו אירחה מכבי, הצטיין לוסטיג עם 14 נקודות, והפועל הפסידה בהפרש קטן 49:52. גם בגומלין הפסידה הפועל 56:60, ובכך הפסידה למכבי את הגביע.
בעונת 1956/1957 המשיך סטטוס הקוו בצמרת הכדורסל בישראל, כאשר מכבי זכתה שוב באליפות ובגביע.
אולם נרשמה היסטוריה כאשר לראשונה בתולדותיה הצליחה הפועל לנצח את מכבי במשחק הדרבי 51–56 בסיבוב הראשון של העונה.
לוסטיג שיחק ב-11 משחקים וקלע בממוצע 7.4 נקודות למשחק.
את עונת 1957/1958 סיים לוסטיג כמלך הסלים של הקבוצה.
באותה עונה, זכתה מכבי תל אביב שוב באליפות, לאחר ששתי הקבוצות מתל אביב סיימו בשיווין בטבלת הליגה, אולם מכבי ניצחה בשובר שוויון: ניצחה את הפועל בדרבי בסיבוב הראשון 41 - 36, והפסידה בסיבוב השני רק 36 - 37. גם בעונה הבאה, 1958/1959, סיימה הפועל סיימה כסגנית של מכבי.
לוסטיג שמר על ממוצע שלו עם 11.8 נקודות למשחק, וסיים שוב כמלך הסלים של הקבוצה.
בשנת 1959 השתתף לוסטיג במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1959 שנערכה באיסטנבול.
לוסטיג, שהיה קפטן הקבוצה, קלע בממוצע של 12.5 נקודות למשחק, והיה חלק מחמישיית הקבוצה (בתמונה) יחד עם חיים חזן, אורי גוטהלף, עזרי לובושיץ וצבי לובצקי.
בסיום העונה נבחר לוסטיג לחמישיית העונה.
בשנת 1960 השתתף לוסטיג במדי הנבחרת בטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת רומא (1960).
לוסטיג כיכב באותו טורניר בניצחון הגדול על יוון, בו הוא כונה בתקשורת כ"אדריכל הניצחון".
מצד שני, הוא זכור במיוחד במשחק נבחרת יוגוסלביה, שנחשבה לנבחרת הטובה באירופה, כאשר בשורותיה שיחק השחקן הטוב באירופה רדיבוי קוראץ', שעל שמו נקרא גביע קוראץ.
מאמן הנבחרת היה יהושע רוזין.
מספר שניות לסיום הובילה יוגסלביה בנקודה והכדור היה של ישראל.
רוזין הורה למסור את הכדור לאברהם הופמן, שעד אז קלע 28 נקודות, אבל לוסטיג היה זריז יותר, וקמינסקי הרכז מסר אליו.
לוסטיג זרק לסל, הכדור הסתובב על הטבעת ויצא, ונבחרת ישראל הפסידה.
לימים הגדיר לוסטיג את ההחטאה הזו, כאכזבה הכי גדולה שהייתה לו בקריירה.
בעונה הבאה, היה שותף לוסטיג לאליפות שנייה ברציפות של הפועל תל אביב, בזכות הפרש סלים טוב יותר מזה של סגניתה מכבי.
כן לוסטיג לקח חלק במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל 1961 שנערכה בבלגרד.
במהלך העונה קלע לוסטיג בממוצע 11.2 נקודות למשחק ב-18 משחקים.
המשחק הדרמטי הגיע לשוויון 48-48, והוכרע על ידי לוסטיג בסל ניצחון, 20 שניות לסוף, שקבע 48–50 להפועל.
לוסטיג קלע 10 נקודות בגמר.
לימים הגדיר לוסטיג את סל הניצחון בגמר 1962 כרגע השיא בקריירה שלו.
בשתי העונות הבאות, 1962/1963 ו-1963/1964, לא זכתה הפועל תל אביב בתארים, וכמויות המשחקים של לוסטיג ירדו משמעותית, 8 ו-6 משחקים בכל עונה בהתאמה.
לקראת עונת 1964/1965 צירפה הפועל תל אביב לשורותיה שני שחקנים חדשים - דוד קמינסקי ועמי שלף, ולוסטיג לא רשם דקות משחק באותה עונה.
בעונת 1966/1967 עלתה הקבוצה לליגה הבכירה, אולם סיימה במקום האחרון ונשרה חזרה לליגה השנייה.
בסיום העונה, בגיל 34, פרש לוסטיג מכדורסל מקצועני.
לוסטיג שיחק במשך 11 עונות בליגה הבכירה (10 מתוכן בהפועל תל אביב), בהן קלע 1,780 נקודות, ממוצע של 11 נקודות למשחק, שמדרגות אותו במקום ה-13 בין קלעי כל הזמנים של הפועל תל אביב.
היה שותף לזכייה ב-2 אליפויות וגביע המדינה אחד.
במדי נבחרת ישראל קלע לוסטיג 117 נקודות ב-25 משחקים והשתתף בשתי אליפויות אירופה.
חיים חזן ששיחק לצד לוסטיג בהפועל, קרא לבנו ארז חזן (כדורסלן עבר גם הוא) על שמו של לוסטיג.
כן לדבריו של לוסטיג, גם ארז אדלשטיין נקרא על שמו.
בעונת 2007/2008 הפועל אוסישקין המחודשת קיימה לכבודו של לוסטיג טקס הוקרה לפני המשחק האחרון של העונה.
לאחר פרישתו, שיחק לוסטיג במשך כמה שנים בקבוצת "קאונטרי קלוב" בליגה השלישית.
בשנת 1970 הורחק לאחר שזרק כדור על ראשו של שופט.
בשנים הבאות הפך בעלים של חברה לאיטום.
בין השנים 1974 ל-2002 היה לוסטיג מעורב כצד התובע במשפט שהוגדר בתקשורת כ"משפט הארוך בהיסטוריה", במהלכו הוציא כ-2 מיליון דולר על ניהול משפט שנמשך 28 שנה נגד הטניסאי לשעבר גבי דוביצקי.
בשנת 1986 נפטרה ממנת יתר בתו מנישואיו הראשונים, נדין לוסטיג.
בתו השנייה היא דנה לוסטיג, מפיקת סרטים.
מנישואיו השניים נולדו לו שני ילדים.
בן דודו הוא שמחה לוסטיג, שהיה איש עסקים וספורטאי ישראלי.
לוסטיג נפטר ב-4 בפברואר 2021.
ארז דוד מייזל (נולד ב-3 בספטמבר 1969) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף.
שימש כראש החטיבה לקשרי חוץ.
מייזל סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי בשנת 1987. עם גיוסו לצה"ל התנדב מייזל לצנחנים ושובץ בפלחה"ן צנחנים.
בהמשך עבר לחיל המודיעין ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל ובהם ראש מחלקת הבקרה בשנים 2010-2014. בשנת 2016 מונה לראש החטיבה לקשרי חוץ, ומילא תפקיד זה עד נובמבר 2019. במסגרת התפקיד, יזם והוביל את פרויקט מורשת קשרי החוץ של צה"ל - "חץ הדורות".
ב-24 בנובמבר 2019 הוענק לו מטעם כוח המשקפים הרב-לאומי (כמ"ר - MFO) את אות מנכ"ל הכמ"ר להצטיינות.
ארז ברנבוים (נולד ב-1964) הוא רופא במקצועו, מומחה ברפואה פנימית ומִנהל מערכות בריאות.
מנהל לשעבר של בית החולים אסותא באשדוד.
החל מנובמבר 2025 משמש כמנהל הרפואי של המרכז הרפואי רבין.
ברנבוים הוא יליד חיפה, בן יחיד להוריו.
ב-1990 סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסגרת העתודה האקדמית.
בבית החולים מאיר השלים התמחות ברפואה פנימית, במחלקה פנימית ב' בראשות פרופ' יוסי מקורי.
את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת הנח"ל ובבית הספר להנדסה צבאית כרופא גדודי וחטיבתי.
לאחר מכן, עבר לחיל האוויר, שירת כרופא בגף הפינוי המוטס בבסיס חצרים, כמפקד גף רפואה בבסיס חצור וכמפקד הגף הקליני ביחידת רפואה אווירית.
ב-2001 מונה למפקד יחידת הרפואה האווירית.
הוא שימש סגן מפקד קצין הרפואה החילי ומשנת 2006 עד 2009 שימש בתפקיד קצין הרפואה של חיל האוויר.
ב-2009 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי בה השלים תואר שני במדעי החברה במסגרת אוניברסיטת חיפה.
לאחר הלימודים, שימש מפקד המרכז לשירותי רפואה בחיל הרפואה ואחר כך, קצין הרפואה של חיל האוויר ומפקד המרכז לשירותי רפואה בחיל הרפואה.
הוא סיים את שירותו בצה"ל בשנת 2015, לאחר שלא נבחר לתפקיד קצין רפואה ראשי.
לאחר סיום שירותו הצבאי, שימש עוזר למנכ"ל המרכז הרפואי שיבא ובתפקיד סגן ראש מינהל טכנולוגיות ותשתיות רפואיות במשרד הבריאות.
במסגרת קופת חולים כללית שימש כסגן מנהל בית חולים מאיר.
ב-2019 מונה למנהל המרכז הגריאטרי בית רבקה בפתח תקווה.
מנובמבר 2019 עד אוקטובר 2025 שימש כמנהל בית חולים אסותא אשדוד מקבוצת קופת חולים מכבי.
בנובמבר 2025 נבחר לתפקיד המנכ"ל בבית החולים בילינסון.
החליף את ד"ר איתן וירטהיים שמונה למנכ"ל כללית.
ברנבוים הוא בעל תואר שני במינהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון.
נשוי לסילבינה ולהם ארבעה ילדים.
ארז מזרחי (נולד ב-7 ביוני 1980) הוא במאי ועורך טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
מזרחי נולד וגדל בבת ים ולאחר מכן בראשון לציון כבן בכור לאב ממוצא מצרי שהיה פנסיונר של צבא הקבע ואם ממוצא עיראקי שהייתה מורה, ולו אחות קטנה.
את לימודי התיכון עשה מזרחי בבית הספר התיכון "רמות בבת ים.
מזרחי שירת בצה"ל כפקח טיסה ומבצעים בחיל האוויר.
מזרחי בעל תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה ממכללת ספיר.
מזרחי יוצר בטלוויזיה הישראלית מאז שנת 2008.
ב-2008 יצר וביים יחד עם סהר שביט את "צלקות", סרט דרמה בן ה-42 דקות שהועלה בפסטיבל קולנוע דרום.
ב-2018 הפיק וביים סרט הדרכה עלילתי בן 30 דקות עבור מרכז יצחק רבין.
ביים second unit של The Leak (פיילוט לסדרת טלוויזיה), "דוז פואה", סדרת דרמה שהוקרנה בכאן 11 ו"אביב נעורים", סרט דרמה שהוקרן בקשת.
בינואר 2018 יצא סרטו הראשון של מזרחי באורך מלא, "הלומים" והוקרן בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
את הסרט יצר, ביים והפיק יחד עם סהר שביט, אותו הכיר בלימודיו במכללת ספיר.
והוא זכה לתמיכה מקרן הקולנוע הישראלי, קרן מקור, הקרן לעידוד קולנוע ישראלי ומפעל הפיס.
כיום (נכון ל-2024) מזרחי מסיים את כתיבת סרט הקולנוע השני שלו, "עלמא" שיופק על ידי חברת ההפקות "נורמה" (אסף אמיר) על השתלת איברים בין ישראלית לפלסטינית.
הרעיון לתסריט השתתף בתחרות הפיצ'ינג הבינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2018.
מזרחי נשוי ואב לשתי בנות.
מתגורר בשכונת נווה צדק בתל אביב.
ארז גביש (נולד ב-1970) הוא מעצב גרפי רב תחומי, מאייר ואנימטור ישראלי, ומשנת 2016 מכהן כראש המחלקה לתואר ראשון בתקשורת חזותית בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
ארז גביש נולד ב-1970 וגדל בגבעתיים.
סיים תואר ראשון במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל, בשנת 1997. לקראת סיום לימודיו, ייסד את 'פרימוס', סטודיו לעיצוב ומיתוג לערוצי טלוויזיה, תוכניות, סרטי אנימציה, ופוסט-פרודקשן.
בפעילותו בסטודיו, גביש עסק בעיצוב תוכניות וסדרות בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 2010 ייסד גביש את חברת "Candy Bear" לפיתוח והפקת סדרות אנימציה.
החברה עסקה ביזמות והפקת סדרות אנימציה בינלאומיות לילדים, ביניהן את הסדרה זאק וקוואק – סדרת אנימציה לילדים המשודרת בערוץ ניקלודיאון ובערוצים נוספים בכמאה ושמונים מדינות ברחבי העולם.
על עיצוב הסדרה גביש היה מועמד לפרס אנני מטעם איגוד האנימציה של הוליווד.
בשנת 2019 השתתף גביש בעיצוב והניהול האמנותי של העונה השנייה של העברים – סדרת סרטי תעודה ביוגרפיים אודות אנשי רוח בתרבות העברית.
באותה שנה הוא עיצב אמנותית את שיעור מולדת, סדרת תעודה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
גביש היה מועמד בפרויקט זה בקטגוריית אפקטים מיוחדים ווידאו ארט בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2019.
גביש מתגורר בתל אביב ונשוי לשפית מירב גביש.
ביצירותיו גביש משלב מדיום מגוון כמו איור, עיצוב גרפי, טיפוגרפיה, אנימציה, קוד, וידאו, אפקטים מיוחדים וסאונד.
תערוכת יחיד של גביש בשם "תרבות אגודה" (תרגום מילולי של שם להקת הפופ משנות ה-80 "Culture Club") הוצגה בנובמבר 2018 במסגרת שבוע האיור בתל אביב בגלריה P8, ובמתכונת מורחבת בבית הנסן בירושלים, באפריל 2019. בתערוכה הוצגו איורים, תנועה ועבודת סאונד אותן ביצע גביש בטכניקה ייחודית המשלבת הדפס, עיצוב גרפי והקרנה.
תהליך העבודה כלל, בשלב הראשון, ציור של הדימויים בקנבס מודפס והנפשה בווידאו בקובץ דיגיטלי, ובשלב השני הפרדה של השכבה המודפסת על קנבס מהשכבה המונפשת.
חיבור כל המרכיבים - התאמת השכבות המונפשות והצבת המקרנים לדימויים התלויים - נעשה בחלל בזמן ההצבה.
בתערוכה משלב גביש בין מציאות ודמיון בהשראת גיבורי התרבות של נעוריו, כמו קראפטוורק וגארי ניומן, דמויות מיתולוגיות ושירה בתרגום אלקטרוני, במעין "חלל תפילה".
1996 פרס יוסי שטרן לאיור
2016 פרס אסיף, סרטון האנימציה הטוב ביותר לילדים, על 'זאק וקוואק - מרוץ הפופ-אפ'
2018 פרס מגנוליה, פסטיבל הטלוויזיה והקולנוע בשנגחאי, לסדרה זאק וקוואק
ארז ברנוי (17 במרץ 1966 – 7 באוגוסט 2021) היה מוזיקאי ג'אז, נגן סקסופון ומלחין ישראלי, איש חינוך בתחום הג'אז.
ניהל את המרכז ללימודי ג'אז בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב (2009–2019) והוביל את הרכב הג'אז שלו.
ברנוי נולד בבאר שבע, ובגיל צעיר עברה משפחתו לגבעתיים.
הוא החל לעסוק במוזיקה בגיל מאוחר יחסית, בגיל 22, לדבריו בעקבות מרתון ג'ון קולטריין אותו שידר דני קרפל בגלי צה"ל.
הוא למד סקסופון אצל מוזיקאי הג'אז סטו הכהן.
על הלימודים אצל סטו אמר ברנוי: "סטו עורר בי אהבה עצומה לג'אז, האמין בי ודחף אותי קדימה".
לאחר מספר שנים בהם למד גם בבית ספר רימון אצל עמיקם קימלמן וממלו גיאטנופולוס, נסע ברנוי בגיל 26 לניו יורק, שם למד ב"מאנס קולג'" ולאחר מכן ב"ניו סקול".
במסגרת לימודיו בניו סקול למד ברנוי אצל בילי הרפר, ג'ורג גרזון ועוד.
הוא חלק במות עם מוזיקאי ג'אז מהמעלה הראשונה, כמו החצוצרן רנדי ברקר ונגן הטנור אברהם ברטון.
לאחר שובו לארץ בשנת 1997 הופיע ברנוי עם הרכבים בהובלתו, ולצד נגני ג'אז ישראליים מובילים בפסטיבלי ג'אז רבים בישראל, דוגמת פסטיבל "ג'אז בים האדום" באילת, פסטיבל "ג'אז סרטים" בתל אביב, ועוד.
שיתוף הפעולה המוזיקלי האחרון של ברנוי על הבמה, היה בהרכב דואו עם הפסנתרנית הילה קוליק, אותה הכיר עוד כתלמידת תיכון.
בשנת 2009 הוא הצטרף ללהקת ילדוג'אז.
לצד פעילותו המוזיקלית, הקדיש ברנוי את מרצו לחינוך ולקידום הדור הבא בג'אז.
הוא היה מורה לתיאוריה, אימפרוביזציה וסקסופון ומנחה הרכבים במקומות שונים בארץ.
הוא ריכז את מחלקת הג'אז בעירוני א' לאומנויות ת"א, לימד בבית ספר רימון, בבית הספר למוזיקה מזמור, תיכון תלמה ילין במתא"ן ובכיתות אמן ברחבי הארץ, וכאמור, גם בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
ברנוי נפטר בפתאומיות ב-7 באוגוסט 2021, בגיל 55.
מספר חודשים לאחר מותו, בחודש יוני 2022, נערך במוזיאון תל אביב ערב הוקרה לזכרו, בהשתתפות תלמידים וחברים קרובים מקהילת הג'אז, איתם ניגן לאורך השנים.
הופיעו בו, בין השאר, יובל כהן ואחיו אבישי כהן, בהרכב לצד ברק מורי, שי מאסטרו וזיו רביץ, בקטע "Dolphin Dance" של הרבי הנקוק; הילה קוליק בקטע סולו פסנתר שכתבה בשם "ארז"; את הערב סיימו הרכב הביג בנד של יונתן וולצ'וק, שאירח את אלון אולארצ'יק.
הערב בהנחיית יפתח קליין, התקיים בנוכחות בני משפחתו של ברנוי וביוזמת עמותת פאנוניקה ג'אז.
ארז בן ציון (נולד ב-30 באפריל 1980) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כמפקד בסיס חיפה.
לפני כן שימש כמפקד שייטת ספינות הטילים.
בן ציון התגייס לצה"ל ב-1999 והוא בוגר קורס חובלים.
ב-2016 מונה לראש ענף גילוי ולוחמה אלקטרונית במחלקת אמל"ח של זרוע הים.
ב-2017 מונה למפקד פלגה 31 בשייטת 3. ב-2018 מונה למפקד פרויקט הספינות מסדרת סער 6 במספן הציוד.
בספטמבר 2021 החליף את מאיר עזורי ומונה למפקד שייטת ספינות הטילים.
ביולי 2023 סיים את תפקידו זה.
בשנת 2024 מונה לראש מחלקת אמצעי לחימה של חיל הים.
ב-12 בפברואר 2026 נכנס לתפקיד מפקד בסיס חיפה.
בן ציון בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
ארז אסקל (נולד ב-1977) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
שימש ראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית ומפקד יחידה 9900 באגף המודיעין.
אסקל התגייס לצה"ל בשנת 1996, שובץ בחטיבת הנח"ל והתקבל לפלנ"ט נח"ל.
בסיום הקורס שב לפלנ"ט, מונה למפקד צוות ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
בשנים 2005 עד 2013 שירת בחיל האוויר במגוון תפקידים בלהק המודיעין ובהם בתחום איראן.
ב-2013 מונה לראש ענף בזירה הצפון-מזרחית (זיצ"מ) של חטיבת המחקר.
ב-2015 מונה לקצין המודיעין של אוגדת יהודה ושומרון.
ב-2017 מונה לראש הזירה הצפון-מזרחית בחטיבת המחקר.
ב-2019 מונה למפקד יחידה 9900. במהלך תפקידו הועלה באוגוסט 2021 לדרגת תת-אלוף.
ב-2023 החל בתפקיד ראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית.
באוקטובר 2025 מונה לראש מטה הבינה המלאכותית (AI) הלאומי, במשרד ראש הממשלה.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
ארז לבנון (א' בשבט ה'תשכ"ה, 4 בינואר 1965 – ז' באדר ה'תשס"ז, 25 בפברואר 2007) היה מוזיקאי ישראלי חסיד ברסלב שנרצח בפיגוע דקירה בעת שהתבודד בטבע בגוש עציון.
נולד בשכונת בת גלים בחיפה לכרמלה ומרדכי לבנון.
למד בבית הספר היסודי "עליה", בחטיבת ביניים "תיכון חדש", וב"תיכון שוב" חיפה.
כשהיה בן 16 הוריו התגרשו.
בבית ספר תיכון הצטרף ל, החל לנגן על גיטרה ואורגן חשמלי והקים עם חברים להקת רוק.
בצה"ל שירת בנח"ל אלישע ועלה יחד איתם להיאחזות באורטל.
בצה"ל שירת כמפקד כיתה בנח"ל מוצנח.
אחרי הצבא ארז החל בחיפוש אחר משמעות החיים, ובגיל 23 החל תהליך של חזרה בתשובה.
למד במכון מאיר, בישיבת עוד יוסף חי, בכולל "מנוחה רחל" ב ובכולל "קבר רחל".
הוא התחתן עם דפנה הירדני, וב-1993 הם עברו להתגורר בבת עין ונולדו להם שלושה ילדים.
הוא שידר ברדיו ברסלב, כתב והלחין שירים והוציא אלבום.
העביר שיעורים בהתנדבות במרכז "שיר חדש" של הרב ישראל יצחק בזנסון בתל אביב.
השתתף בהקמת "הבית היהודי" בהודו, ונסע למנאלי וללה מדי קיץ במשך שבע שנים.
ב-2005 אירח במהלך ערב אחד את אביב גפן וגיא מרוז במסגרת התוכנית פעם בחיים.
הגיש לצד משה סגיר את התכנית "לקום להתעורר" ברדיו ברסלב.
הוציא קלטת אודיו בשם "עוד פסיעה".
ב-1999 ביצע את שירו של ישראל חברוני "לך לאט אסוף את הזרעים" באלבום "שמרני כאישון בת עין".
את המילים לשירים כתב יחד עם אשתו, שגם איירה את עטיפת האלבום.
באלבום 14 שירים, ובהקלטת האלבום השתתפו לייזר לויד ודניאל אהביאל.
ב-2024 יצא השיר "להודיע" לזכרו.
היה נשוי לדפנה אמונה (נפטרה ב-2022) ונולדו להם שלושה ילדים.
נרצח בפיגוע דקירה על ידי שני נערים מבית אומר בעת שיצא להתבודדות בז' באדר ה'תשס"ז, 25 בפברואר 2007 בנחל צופית, כ-200 מטרים ליד בת עין.
נקבר בבית העלמין בכפר עציון.
באזכרת השלושים שנערכה במכון מאיר נשאו דברים לזכרו הרבנים מיכי יוספי, דב ביגון, ארז משה דורון, דניאל סטבסקי ועוד.
ב-2009 הוקם מאחז ליד נחליאל בשם "חוות ארז", על שמו.
אלמנתו כתבה ספר ילדים בשם "הזרעים של אבא ארז".
לפני שנהרג החל בעבודה על אלבום מוזיקה בשם "אַבָּא'לֶה אוֹהֵב אוֹתְךָ" ובו שירי ילדים.
בשנת 2020 יצא לאור התקליטור (בעיבוד מוזיקלי חדש של אבי טל ועמית יצחק) יחד עם שירים נוספים שהקליט וסיפור שהקריא.
ישי אורן יצר סרט תיעודי עליו בשם "ארז בלבנון".
מונצח באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל בלוח מס' 69.
ארז כלפון (נולד בשנת 1971) הוא מנהל ישראלי.
מכהן כיו"ר קבוצת שופרסל, יו"ר חברת קו צינור אירופה אסיה (קצא"א) ויו"ר מנהלת הליגות לכדורגל.
בעבר כיהן כמנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, יועץ ראש הממשלה אריאל שרון וראש מטה שר האוצר משה כחלון.
כלפון נולד וגדל ברמת גן.
את שירותו הצבאי, כרובאי 07, עשה כמפקד טירונים בתוכנית לחיילי מקא"ם.
בעל תואר ראשון במדעי החברה ותקשורת מטעם אוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת רייכמן.
בשנת 2001, מונה ליועץ ראש הממשלה אריאל שרון.
בתפקידו היה אחראי על הקשר מול רשויות מקומיות, וניהול הסיורים והאירועים במשרד רה"מ.
בשנים 2006–2009 כיהן כמנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, תחת שלושה שרים.
בתפקיד זה קידם רפורמה בחקיקה במיסים לעולים חדשים ולתושבים חוזרים.
בנוסף התמקד המשרד בתחום היזמות העסקית, ובקליטת הון אנושי מהתפוצות, באמצעות תוכנית להשבת תושבים חוזרים.
מאז סיום כהונתו מכהן כסגן נשיא ארגון נפש בנפש.
בתפקיד זה, אחראי על גיוס תרומות מתורמים פרטיים בישראל ובארצות הברית.
בשנת 2015, מונה על ידי שר האוצר משה כחלון לראש המטה שלו.
בתקופה זו ריכז את עבודת אגפי המשרד לגיבוש תקציב המדינה לשנים 2015-2016 ולאישורו בממשלה ובכנסת.
כן היה שותף לגיבוש הסכם השכר של עובדי המגזר הציבורי במשק מול ההסתדרות.
משנת 2016 מכהן כלפון כיו"ר חברת קו צינור אירופה אסיה (קצא"א).
בין השנים 2016 ל-2019 כיהן כיו"ר דירקטוריון דוראד אנרגיה.
בתפקידו קידם עסקה לרכישת גז טבעי מהמאגרים כריש ותנין.
משנת 2018 מכהן כיו"ר מנהלת הליגות לכדורגל
במרץ 2024 מונה לדירקטור בלתי תלוי בקבוצת שופרסל ושלושה חודשים לאחר מכן ליו"ר זמני של הקבוצה.
כלפון מתגורר בקריית אונו, הוא נשוי ואב לשניים.
ארז דבורה (נולד ב-1971) הוא מרצה לקולנוע ותקשורת ומבקר קולנוע ישראלי, מבקר הקולנוע של ynet משנת 2007.
דבורה למד במגמת ספרות, קולנוע ואומנות בתיכון עירוני א' בתל אביב.
ב-1993 סיים תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה וקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו, החל לעבוד בארכיון החוג לקולנוע וטלוויזיה בו עבד עד לשנת 1998.
בנוסף עבד כמתרגל בחוג וכעוזר אקדמי של נחמן אינגבר בשיעורי מבוא לתולדות הקולנוע ולקולנוע מודרני.
הוא ייסד, ריכז וערך תוכנית הקרנת סרטי חובה בחוג, שמאז פועלת כבחינת בקיאות רב שנתית.
בשנת 1998 לימד בקורס "להבין סרטים", ניתוח סרטים ותולדות הקולנוע ב.
בשנת 2003 פרסם מאמרים בכתב העת של סינמטק תל אביב.
ב-2005 השלים תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בהצטיינות יתרה.
נושא עבודת הגמר שלו היה "הנשגב הקאנטיאני ואפשרות סילופו הפנאטי ב'אולימפיה'".
שנה לאחר קבלת התואר, החל ללמד בחוג לקולנוע בכתיבת פרו סמינריון בתחומי קולנוע שונים בהם תיאוריות קולנועיות עכשוויות, אסתטיקה פשיסטית, מדע בדיוני וקולנוע אמריקאי.
דבורה משמש מאז כעמית הוראה.
בשנת 2007 החל לכתוב ביקורות קולנוע לאתר ynet ומאז הוא אחד ממבקרי הקולנוע המרכזיים של האתר.
באותה השנה ערך מדעית (חוזרת) את קיצור תולדות הקולנוע שחיברו ג'רלד מאסט וברוס פ' קאווין ומהווה את ספר הלימוד המרכזי בקורס "תולדות הקולנוע" של האוניברסיטה הפתוחה.
דבורה מרצה לקולנוע ועובד במכללות וחוגי קולנוע שונים.
הוא עבד בשנת 2007 במנשר לאמנות בתחומי קולנוע אסייתי, ניתוח סרטים וקולנוע אמריקאי של שנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנת 2010 לימד בחוג לקולנוע ותקשורת בסמינר הקיבוצים (מבע קולנועי, תיאוריה קולנועית ובמאים פורצי דרך) ומ-2012 בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
בשנת 2012 נתמנה כלקטור בקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב במסלולי פיתוח ופיצ'ר עלילתי.
ארז אל שוף היא שמורת טבע בנפות עלאיי ושוף שבלבנון, וממוקמת על מורדות הר ג'בל בארוכ כשהיא מתפרשת על פני כ-550 קמ"ר, כמעט כ-5.3% משטח לבנון, מה שהופך אותה לשמורת הטבע הגדולה ביותר בלבנון.
בשטחי השמורה נמצאים יערות ארז הלבנון של ג'בל בארוכ, והיא מאופיינת כאזור ציפורים בעל חשיבות וכאזור תיירות אקולוגית.
כמו כן, בשטחיה חיים כ-32 מינים של יונקים, כ-200 מיני עופות וכ-500 מיני צמחים.
כ-32 יונקים חיים בשטחי השמורה, בניהם נמצאים: חזיר בר, זאב הודי, דלק הסלעים, צבי ארץ-ישראלי, תן זהוב, שועל מצוי, גירית קווקזית, סנאי זהוב, אייל הכרמל, יחמור פרסי, עז הבר, חולד ארץ ישראלי, דורבן הודי, צבוע מפוספס, חתול בר, קרקל ושפן סלע.
כמו כן, השמורה ניסתה להקים פרויקט השבה לטבע של היעל הנובי מפרטים בירדן, לאחר שהמין נכחד מהאזור באמצע המאה העשרים.
בשמורה תועדו כ-200 מיני עופות, מתוכם כ-19 נחשבים נדירים ברמה הלאומית.
יותר מ-22 מינים הם מקננים, השאר הם חולפים נודדים או נדירים.
בין מינים אלו נמצאים: חוגלת סלעים, עורבני שחור כיפה, שחרור, עורב שחור, צחיחנית החרמון, חכלילית עצים, פרוש מצוי, תור, בארית ההרים, חוחית, בז מצוי, נשר מקראי, עיט זהוב ועוד.
חוגלה יוונית ופסיון מצוי הם שני מינים שהובאו אל הרי שוף על מנת לצוד אותם והרחיבו את תפוצתם גם אל שטחי השמורה.
בשמורה תועדו כ-26 מינים של זוחלים, כששניים מהם אנדמיים ללבנון.
המינים כוללים: צפע מצוי, צב יבשה מצוי, זיקית ים-תיכונית, חומט ועוד.
בשמורה חיים גם כארבעה מינים של דו-חיים: קרפדה מצויה, קרפדה ירוקה, אילנית מצויה וסלמנדרה כתומה.
אַרְזָה או בשמו המלא ארזה - בית הבראה לחלוצים, הוא מתחם שבו פעל בית הבראה, המצוי ביישוב מוצא עילית על כביש שבע האחיות.
ראשיתו של המתחם - ארז הרצל
את ראשיתו של מתחם ארזה ניתן לזהות עוד בסוף 1898. ב-2 בנובמבר הגיעו למקום בנימין זאב הרצל ודוד וולפסון ונטעו בו עצים (הרצל נטע עץ שזוהה כארז ווולפסון נטע דקל).
הרצל הגיע לאזור מוצא (לאחר סיום פגישתו עם הקיסר וילהלם השני בירושלים) בעקבות הצעתו של שמואל ברוזה, מחקלאי המושבה.
הרצל מתאר את האירועים ביומנו:
באופן מקרי העץ, שניטע כסמל לחידוש ההתיישבות היהודית באזורי יהודה, ניטע בדיוק בתאריך שבו פורסמה לימים הצהרת בלפור (2 בנובמבר).
הארז שניטע באותו יום קיבל בספרות ובעיתונות את השם "ארז הרצל".
המקום הפך לסוג של אנדרטה וחקלאי מוצא שמרו עליו.
באוגוסט 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נפגע האתר והעצים נפגעו קשות, ככל הנראה כתוצאה מפגיעה של ערביי הכפרים השכנים.
לימים טענה סועאד אל-חוסייני, בתו של המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני, שאביה היה זה שגדע את הארז, כאשר למד בנערותו לרכוב על סוסים בשדות המשפחה בקולוניא, והוא וחבריו, האחים ראג'ב ורושדי אלאימאם, החליטו לבטא את איבתם לציונות באמצעות גדיעת העץ.
הניסיונות לשקם את העצים עלו בתוהו.
לבסוף, כמה ימים לאחר ט"ו בשבט 1920, נטעו במקום אנשי הוועד הלאומי (בנוכחות הרברט סמואל) כמה עצי אורן ירושלים.
מאוחר יותר ניטעו עצים נוספים בסביבה והצליחו לשקם את הדקל שנטע וולפסון.
גדם הארז שנטע הרצל שוּמר מאוחר יותר בתוך קופסת זכוכית במקום.
על אף שהמסורת על העץ שנטע הרצל התקבעה על ארז ואף העניקה למתחם את שמו, העץ אותו נטע הרצל היה כנראה ברוש.
במאמר מ-1914 כתב דוד ילין: "בשם ארז קראו לו לאותו הברוש המתרומם בגדלו שם ב"מוצא".
שם מלך עצי היער נתנו לו.
כי מי יכול לציר לו אחרת את עצו של הרצל?"
בדיקה בוטנית שנעשתה לגדם העץ השמור בארזה הראתה שהגדם הוא אכן של ברוש..
כך או אחרת, את מסורת נטיעת העצים במקום העביר הרצל הלאה לראשוני נשיאי מדינת ישראל שנטעו כל אחד בתורו עץ במתחם.
כיום מצויים בו העצים ששתלו יצחק בן-צבי (ברוש), זלמן שזר (ברוש), אפרים קציר (ברוש), יצחק נבון (ארז) וחיים הרצוג (ארז).
ב-1923 הונחה אבן פינה להקמת בית הבראה במתחם, בצמידות לאתר שבו ניטעו שלוש שנים קודם לכן האורנים.
מדובר היה בגלגולו של רעיון שהעלה עוד הרצל.
שטחו של בית ההבראה הוקצה ב-1904 והקמתו עברה להסתדרות הכללית בסוף 1920. בית ההבראה פתח את שעריו לציבור הרחב ב-1927 ובו כשישים מיטות.
בית ההבראה נקרא על שם שרה שמוקלר, חלוצה ואחות רחמנייה שנפטרה בשנת 1919 מקדחת.
דוד רמז הציע לקרוא למקום "ארזו" על שם ארזו של הרצל אם כי בהמשך הלכה ותפסה המקבילה הנקבית שהתקבלה לבסוף - "ארזה".
בשנת 1939 התמנה הד"ר יהושע ליבוביץ כמנהל בית ההבראה, ומילא תפקיד זה עד 1948.
בתחילה שימש המבנה בעיקר לטיפול בבעיות במערכת העיכול והוא שימש כמוסד רפואי של ממש.
עם הזמן החלה הפעילות במקום להיות יותר ויותר אינטנסיבית.
בשנות השלושים של המאה העשרים, נקלעה ההנהלה למשבר כלכלי, בעקבות כך עבר בית ההבראה למתכונת פעילות חלקית כאשר הוא פועל רק מספר חודשים בשנה ונשקלה החכרתו ל"ליגה למלחמה בשחפת", דבר שלא יצא לבסוף אל הפועל.
בחלוף השנים התבסס בית ההבראה כמוסד מוכר והתחזק כלכלית.
בתחילת מלחמת העצמאות ספג המתחם, שהיה בלב סביבה עוינת, הפגזות מכוחות חזית ההצלה של קאוקגי, פונה והפך למפקדה צבאית של הכוחות שנלחמו באזור ובעיקר של גדוד "בית חורון".
עדויות שונות מצביעות על כך שבעת פינוי המתחם לקחו איתם תושבי מוצא גם את "ארז הרצל" מחשש שייפול בידי הערבים.
לאחר ארבעה חודשים, עם סיום הקרבות באזור, שוקם בית ההבראה על ידי אריה סגל וחזר לפעילות מלאה.
בתחילה נשא המקום אופי אריסטוקרטי והפך לאתר נופש מלון ידוע לאליטה הישראלית המתהווה.
בשמו של המקום נקשרו גם אגדות על שייח'ים עשירים מחצי האי ערב שהגיעו אליו על מנת להתבשם מהאוויר ומהנופים.
בהמשך גדל מספר החדרים במקום והוא איבד מהאריסטוקרטיות שלו.
בשנות השמונים הוסב המתחם למרכז כנסים והשתלמויות של קופת חולים ונבנו לצדו בניינים נוספים.
בשנת 1991, עם הפרטת נכסיה של ההסתדרות ומכירת חברת הכשרת היישוב שהייתה אחראית על המתחם, הוא הפסיק לשמש כבית הבראה, ושיכן במשך כמה שנים בית ספר למינהל.
אחר כך, גווע המקום סופית ובהדרגה החלו להתהוות תוכניות נדל"ניות לשטח.
חברת הכשרת היישוב בעלת הקרקע, יחד עם הקבלן אבי ארנסון וחברת דירום, התאגדו לחברת "משכנות מוצא" במטרה לבנות במקום שכונת מגורים.
בשנת 2002 אושרה תוכנית לבניית 220 יחידות דיור, על שטח של 22 דונם במתחם, סביב מבנה בית ההבראה.
בשנת 2003 ועדת הערר של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה דחתה את ההתנגדויות לתוכנית, אך קבעה כי לפני מתן היתרי הבנייה יבוצע שלב תכנון נוסף שיתייחס לטופוגרפיה ולשימור העצים והאתרים ההיסטוריים במתחם.
באוקטובר 2004 קבע בית המשפט המחוזי, בעתירה מינהלית שהוגשה, כי רשויות התכנון שאישרו את התוכנית קיימו דיון ממצה ומקצועי, ודנו בהרחבה בכל היבטי התוכנית והחלטתם לאישורה היא מאוזנת ומקצועית.
בשנת 2010, רכש את המתחם המיליארדר הקנדי הרשי פרידמן, תמורת 150 מיליון שקל.
לאחר שנים רבות של עיכובים בהם המתחם היה נטוש, מגודר והעצים שנטעו בשדרה במתחם נשיאי מדינת ישראל מתו ברובם, החלה, בשנת 2013, חברת הבנייה אזורים (שגם אותה רכש איש העסקים הרשי פרידמן) לבנות את הפרויקט בהשקעה של 700 מיליון שקל.
מלבד הבנייה החדשה במתחם, התחייבה החברה לשמר מספר בניינים היסטוריים שיהפכו לשטחים ציבוריים.
בשנת 2019 החלו עבודות השימור והשיקום של המבנה הראשי שיהפוך למרכז תרבות במימון חברת אזורים.
המרכז יכלול אודיטוריום להופעות והרצאות, ספריה אלקטרונית, חדר מוזיקה, חדר חוגים, בית קפה ומוזיאון.
בהמשך, תשוקם גם שדרת הנשיאים בה ננטעו ארזים על ידי ראשוני הנשיאים.
אדריכל השימור הוא גיורא סולר ועל עיצוב הפנים של המקום הופקדו האדריכלים דייוויד ויז ושרון אפל "אפל-ויז אדריכלים".
את המבנה הראשון, הראשי, שקרוי גם "הבית הלבן" עיצב האדריכל יוסף ברלין בסגנון נאו-קלאסי.
חזית המבנה דמתה לסגנון שהיה מקובל בירושלים באותה תקופה.
על הסגנון הנאו-קלאסי הוסיף ברלין מעטה מודרני.
את הבניין מעטרים עמודים דוריים, בכל אחת מן הקומות בולטת אכסדרת עמודים עגולה.
אופיו הייחודי של בניין זה הביא להכרזתו כ"מבנה לשימור".
את מבנה המנהלה שנבנה ב-1930, עיצבו בסגנון הבאוהאוס, נקי מעיטורים וממונומנטליות.
מבנה זה מהווה מבחינות רבות ניגוד למבנה הראשי שביקש לבטא באופן סמלי את הקשר בין העבר לעתיד המקום.
זהות המתכנן שלו לא ידועה.
במתחם כולו ניטעו עצי ארז רבים (כדי להצדיק את שמו) ונחפרה בריכת שחייה.
ארז פריש הוא עיתונאי וכתב חדשות ישראלי.
ארז פריש נולד בישראל והתחנך בבריטניה.
בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני בעיתונאות.
פריש עבד ברשת "סקאיי" הבריטית, ולאחר-מכן במחלקת "SHOWBIZ" באותה הרשת.
בהמשך עבד עבור רשתות זרות - ABC האמריקנית, TF1 הצרפתית, ומקומיות בבריטניה.
הוא התמקצע בתחום חדשות החוץ והפקת כתבות במזרח התיכון ובאירופה.
בשנת 2002 החל לעבוד ברשת ה-BBC, ובמקביל החל לעבוד לראשונה בתקשורת הישראלית - ככתב ביומן חדשות החוץ של קול ישראל.
לאחר מכן מונה לכתב חדשות ערוץ 10. כיום הוא מתפקד כעיתונאי מקומי בלונדון ובמקביל משדר וכותב עבור התקשורת הישראלית (גל"צ, רייטינג).
ארז מרקוביץ' (נולד ב-10 ביולי 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
גובהו 2.08 מטר והוא שיחק בעמדת הסנטר.
מרקוביץ' גדל בקבוצת הנוער מכבי ראשון לציון, ושיחק במקביל גם בנבחרת של תיכון קריית שרת בחולון, עמה זכה באליפות ליגת העל בשנת 1996, וגם באליפות הנוער על עם מכבי ראשון לציון.
בעונת הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת של מכבי ראשון לציון, אם כי כמעט ולא שותף במשחקיה.
בעונה שלאחר מכן שיחק במכבי רחובות בליגה הלאומית, ואז חזר לליגת העל, לעירוני רמת גן.
הוא בילה בקבוצה זו שלוש מתוך ארבע העונות הבאות (ב-2001 שיחק באליצור אשקלון), באחרונה שבהן, 2002, הגיע עימה עד לגמר הפלייאוף.
מאוחר יותר עבר מרקוביץ' לעירוני נהריה, והפך לראשונה לשחקן חמישייה.
למרקוביץ' היה חלק חשוב בהעפלתה של נהריה לגמר הפליי אוף ב-2003 ולהישגיה של הקבוצה ביורוקאפ.
הוא שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות, ובסיום עונת שיחק גם לתקופה קצרה בראסינג פריז הצרפתית.
בסיום העונה חתם בהפועל ירושלים, עמה זכה בגביע המדינה בכדורסל בעונות 2006/2007 ו-2007/2008 (באחרונה אף שימש כקפטן הקבוצה וזכה להניף את גביע המדינה).
ב-2009 חזר מרקוביץ' לקבוצת נעוריו, מכבי ראשון לציון.
בתחילת 2010 שוחרר ממכבי ראשון לציון וחתם בהפועל חולון.
לאחר עונה אחת באליצור אשקלון, חתם מרקוביץ' בחודש אוגוסט 2011 בקבוצת מכבי קריית גת מליגה ארצית.
לאחר שעלה ליגה עם קריית גת חתם מרקוביץ' בקיץ 2012 בקבוצת א.ס.
רמת השרון, גם היא מליגה ארצית.
בשנת 2014 חתם במכבי רחובות.
בליגה הארצית זכה לעלות 6 קבוצות לליגה הלאומית.
מרקוביץ' שיחק עם נבחרת הנוער של ישראל במוקדמות אליפות אירופה ב-1996 (הנבחרת לא העפילה לאליפות עצמה) ועם נבחרת העתודה באותה שנה.
הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-2002, למשחק ידידות מול כוכבי המכללות של ארצות הברית, אך רק במשחקי מוקדמות אליפות אירופה ב-2005 הפך לחבר קבוע בסגל הנבחרת.
ארז מסיקה (נולד ב-20 בדצמבר 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
מסיקה החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מכבי חיפה ואף עלה לקבוצת הבוגרים.
בעונת 2000/2001 הצטרף להפועל תל אביב ולאחר מכן שיחק במכבי נתניה ובהפועל חיפה.
בעונת 2003/2004 הוא הובא למכבי תל אביב על ידי המאמן ניר קלינגר.
יחד עם הקבוצה זכה בגביע המדינה לאחר שהבקיע גול בגמר שהשווה לתוצאת תיקו 2 ולאחריו הכרעות בפנדלים וכן שיחק בליגת האלופות לאחר שהבקיע שער ניצחון מחצי מגרש במשחק החוץ מול פאוק סוליניקי.
לאחר חמש שנים במכבי תל אביב עבר לשחק בקבוצה הקפריסאית א.א.ק.
לרנקה תחת הדרכתו של ניר קלינגר.
לקראת עונת 2009/2010 חתם מסיקה בהפועל באר שבע.
מספר מחזורים מפתיחת העונה נאלץ מסיקה לפרוש מכדורגל בעקבות מום שהתגלה בליבו.
בעקבות הפרישה פרצה מחלוקת בין השחקן לקבוצתו בנוגע לתשלום שכרו.
בבוררות בין הצדדים נקבע שהפועל באר שבע תשלם למסיקה 344,000 ש"ח וכן הוצאות משפט ושכר טרחה.
מסיקה ניהל בית ספר לכדורגל באור עקיבא במשך 10 שנים, עד לסגירתו בספטמבר 2024
נשוי לעורכת דין הדר סבג מסיקה, סגנית מלכת היופי של ישראל לשנת 2002 ולהם שלושה ילדים.
הרב ארז משה דורון (נולד ב-1962) הוא מורה רוחני אשר משנתו מבוססת על כתבי רבי נחמן מברסלב.
בעבר עמד בראש ארגון "לב הדברים".
נולד בחיפה, בנו של הסופר והעיתונאי עמי דור-און.
למד בתיכון בליך ברמת גן.
לאחר שנתיים בתיכון, עבר לפנימיית הנוער הדסים, שם סיים את התיכון והתגייס לצבא.
ב-1985, לקראת סיום שירותו הצבאי הסדיר בשריון, חזר בתשובה והפך לחסיד ברסלב.
במשך מספר שנים התגורר ביישוב עמנואל שבו ניהל עמותה בשם "להב"ה".
בהמשך התגורר גם בבית שמש ובמצפה רמון.
הוציא לאור למעלה מ-30 ספרים, המבוססים על משנתו של רבי נחמן מברסלב.
חלק מספריו תורגמו לאנגלית (למעלה מן הזמן, לוחמי התמורות, לב העולם אתה, אבק לזהב וכנפיים), לרוסית (מסע ואיש היער) ולספרדית (מסע).
בתחילת 2011 התגרש מהציירת חוה דורון, שגידלה עמו בת מאומצת.
נישא שנית בנובמבר אותה שנה לשרית, ונולדו לו שני ילדים.
כיום מעביר שיעורים ברחבי הארץ.
ושיעוריו מוקלטים וניתנים לשמיעה בערוץ האישי של הרב ביוטיוב.
"לב הדברים" הוא ארגון שהוקם בשנת 2000 כדי להפיץ את משנת רבי נחמן מברסלב.
בראש הארגון עמד הרב ארז משה דורון (עד שנת 2013) ולצידו הרב ישראל אסולין, ערן רז וגידי דבוש.
במסגרת הארגון פיתח דורון גישה העוסקת בתמיכה נפשית על פי כתבי רבי נחמן ("סדנת שקוף"), ולפיה בבסיס כל תיקון הנפש עומדות עצותיו המרכזיות של רבי נחמן: התבודדות, שיחה אישית בשפה פשוטה בין האדם לבוראו ושיחת נפש כנה עם חבר טוב.
הסדנאות מתקיימות מאז שנת 2009. בתחילה בעיר מודיעין, כיום במבוא חורון.
חברי הארגון עוסקים בהעברת שיעורים, סמינרים וסדנאות, מסעות לקבר רבי נחמן מברסלב שבאומן, וכן בכתיבה ובהקלטה של ספרים ודיסקים.
במהלך שנת 2013, פרש הרב דורון מ"לב הדברים" לאחר שלדבריו נפגע באופן אישי מהשיטה.
יש מאשימים את דבוש בכך שסדנאותיו יצרו מעין כת, ורבנים רבים יצאו כנגד הסדנאות.
בשנת 2014 הרב דורון הקים את ארגון "אור פנימי ברסלב", העוסק בהפצת ספריו ושיעוריו.
כנפיים - סיפורי מעשיות של רבי נחמן כמשל ונמשל.
בגרסה קודמת נקרא "אורח בעל כנפיים" (כולל בתוכו את הספרים אבק ברוח (על "מעשה מחיגר"), איש היער (על "מעשה מבן מלך ובן שפחה שנתחלפו" וכן מספר חוברות שיצאו על ידו - מסע (על "מעשה מרב ובן יחיד"), ומי אתה ומה אתה עושה כאן באמצע הרחוב).
רב הסמוי והנעלם - חוברת שירים
שמחת עולם - בנושא השמחה
מלכות - על יום השבת
לוחמי התמורות - קורות המלחמה האחרונה.
הספר מהווה משל קבלי לתמורות החלות לדבריו בימים אלו של ערב הגאולה.
נתיב לא ידעו עיט - מדריך להתבודדות
רוח צפונית - מדריך ללימוד ליקוטי מוהר"ן
אור פנימי - יסודות תורתו של רבי נחמן מברסלב
היכל הגוונים המשתנים - קורותיו של רבי נחמן מברסלב
גבול הקדושה - ביאור על התורות 'אזמרה' (חלק א' רפ"ב) ו'איה' (ח"ב י"ב) מהספר ליקוטי מוהר"ן, מבוא חורון, 2006
למעלה מן הזמן - השבת והמועדים במשנתו של רבי נחמן מברסלב
לב העולם אתה - 58 סיפורים על מתבודדים והתבודדות.
שם הספר לקוח מציטוט מהספר לוחמי התמורות.
אבק לזהב - על חינוך ילדים
לעוף - משל על ציפור שברחה מן השבי.
הנמשל מתייחס בין היתר ליתרונותיהם של בעלי התשובה על החרדים מבית.
מלווה בציורים של גל אדרי.
הלב והמעיין - התכתבות עם בעל תשובה בשם דניאל
התבהרות - שאלות ותשובות בנושאים אקטואליים
התכלית של הכל זה אושר גדול
ארזורום (בטורקית: Erzurum; בארמנית: Կարին - קרין; בכורדית: Erzîrom/ئەرزیڕۆم - ארזירום) היא בירת מחוז מזרח אנטוליה ונפה בעלת שם זהה במזרח טורקיה.
לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 749,993 בני אדם.
ארזורום שוכנת בגובה של 1,853 מטר במרכזו של מישור ארזורום, המוקף הרים מכל כיווניו, במרחק של כ-720 ק"מ מזרחית לבירה אנקרה.
בשל כך ובשל גובהה של העיר שורר בה אקלים יבשתי קיצוני עם ממוצעי טמפרטורה של 11°C- בינואר, וערכי מינימום העשויים להגיע ל-30°C- ופחות מכך.
שלג יורד בעיר לפחות 50 יום בשנה, ומכסה אותה במשך כ-120 יום בשנה בממוצע.