tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1881 החלה בעיר התיישבותה של קהילה נוצרית מארצות הברית שהורכבה מפורשי הכנסייה הפרוטסטנטית בשיקגו, ונודעה בשם המושבה האמריקאית בירושלים.
גם קהילה זו הייתה לכאורה בחסותו של קונסול ארצות הברית, אולם לאורך שנים ארוכות שררו יחסי עוינות ואיבה בין אנשי המושבה לבין הקונסולים שפעלו בעיר, על רקע התנגדות דתית ואידאולוגית להשקפותיה ואורחות חייה.
אנשי המושבה אף התלוננו על התנכלויות חוזרות ונשנות מצד הקונסולים ד"ר סלה מריל ואדווין וואלס בפניות לשגרירות ארצות הברית בקושטא ולמחלקת המדינה בוושינגטון הבירה.
עם תהליך היציאה מן החומות עברה הקונסוליה בסוף המאה ה-19 למשכן חדש ברחוב הנביאים 48, בצד קונסוליות נוספות שהתמקמו ברחוב שנודע באותה תקופה כ"רחוב הקונסולים".
ב-1912 עברה שוב הקונסוליה למשכן חדש, בית שרכשה בסמוך לבית הקברות ממילא מידי המיסיונר הגרמני פרדיננד וסטר.
הבית, שנבנה במקור ב-1868 כבית מגורים של משפחת וסטר, ממשיך עדיין לשמש את שגרירות ארצות הברית, וממוקם ברחוב אגרון 18 דהיום.
תפקיד הקונסוליה הפך למרכזי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, ועם הצטרפות טורקיה למלחמה בנובמבר אותה שנה.
בעקבות הצטרפות טורקיה למלחמה נאלצו הקונסולים של מדינות ההסכמה - בריטניה, צרפת ורוסיה לעזוב את ארץ ישראל, ואלו הפקידו בידיו של קונסול ארצות הברית ד"ר אוטיס אלן גלייזברוק את השמירה על האינטרסים שלהם.
בסך הכל תפקדה הקונסוליה בתקופת המלחמה כשומרת על האינטרסים של שמונה מדינות בארץ ישראל ובכללן רוסיה, צרפת, אנגליה, איטליה, סרביה, מונטנגרו ויפן.
בנוסף ניהלה הקונסוליה את חלוקת הסיוע מארצות הברית שהגיע לארץ ישראל במהלך המלחמה וסייעה לתושבים בהתמודדות עם השלטונות.
עם הצטרפות ארצות הברית למלחמה באפריל 1917 נסגרה גם הקונסוליה של ארצות הברית, והקונסול גלייזברוק הועבר זמנית לתפקיד מנהלתי במחלקת המדינה בוושינגטון.
עם עזיבתו העביר גלייזברוק לידי הקונסול הספרדי דון אנטוניו דה ביובר את הטיפול בסיוע ליישוב היהודי ואת הפיקוח על האינטרסים של המעצמות האירופיות שהופקדו בידו.
לאחר כיבוש ירושלים בידי הבריטים, נשתנה מעמד הקונסולים הזרים בעיר.
הסדרי הקפיטולציות בוטלו בידי הבריטים, וכוחם הפוליטי של מרבית הקונסולים פחת.
אולם דווקא חשיבותו של קונסול ארצות הברית, כנציג בעלת בריתה הגדולה והחשובה ביותר של האימפריה הבריטית, עלתה.
על פי חוקי המנדט הבריטי אזרחי ארצות הברית המשיכו ליהנות מן הזכות לבחור להישפט בעניינים פליליים בפני הקונסול של ארצם, זכות שבוטלה לנתיני כל הלאומים האחרים.
הקונסול גלייזברוק היה הנציג הזר הראשון שחזר לירושלים בשוך הקרבות, עוד במהלך השלטון הצבאי הבריטי, והקונסוליה נפתחה מחדש במהלך בנובמבר 1919. הקונסוליה באותה עת זכתה לאמון רב מצד האוכלוסייה הערבית והיהודית כאחד, והיוותה כתובת לטענות כל צד כלפי השני וכלפי השלטון הבריטי.
הקונסוליה באותה עת ייצגה את ארצות הברית בכל שטחי ארץ ישראל המנדטורית וכן בעבר הירדן.
בעת מאורעות תר"פ (1920) השתמשו נציגי המשלחות הציוניות מארצות הברית ששהו בארץ בערוץ הקונסוליה של ארצות הברית כדי לעקוף את מגבלות הצנזורה הבריטית ולהעביר דיווחים בהולים על המצב לעמיתיהם בארצות הברית.
הקונסול גלייזברוק, שנחשב אוהד ליהודים, הזרים מברקים ודו"חות למחלקת המדינה אודות מאורעות האלימות הקשים.
כך עשה גם הקונסול שהחליפו, אדיסון סאות'רד, בעת מאורעות תרפ"א (1921), אם כי דיווחיו של סאות'רד, דיפלומט מקצועי וערביסט מובהק ששירת במספר תפקידים ברחבי עולם הערבי בשירות החוץ של ארצות הברית, נראו כפחות אוהדים לצד היהודי במאורעות הדמים.
ב-1923 מונה לתפקיד הקונסול אוסקר הייזר, שהיה אוהד גדול של המפעל הציוני.
כהונתו הייתה ארוכת שנים ובמהלכה, ב-1928, שדרגה מחלקת המדינה את מעמדה של הקונסוליה בירושלים ל"קונסוליה כללית" (Consulate General).
ב-1947, עם גבור המתיחות בירושלים על רקע תוכנית החלוקה ותמיכת ארצות הברית בה, הביע הקונסול רוברט מקאטי חששות הולכים וגוברים מפני התנכלות ערבית לקונסוליה של ארצות הברית ולאנשיה.
באוקטובר 1947 התפוצץ מטען בקונסוליה, שלא גרם לנפגעים אך עורר בהלה.
השלטונות הבריטיים העמידו אבטחה לטובת הקונסוליה, אך בה בעת החלו להתארגן לקראת עזיבתם את ארץ ישראל בתוך חודשים ספורים.
הקונסול מקאטי דרש ממחלקת המדינה שתשלח כוח נחתים לאבטחת בניין הקונסוליה ולליווי אנשיה במשימותיהם ברחבי העיר, אך מחלקת המדינה דחתה את בקשתו ותחת זאת אישרה שליחת מספר מצומצם של מאבטחים אזרחיים, שהוכחו כבלתי יעילים.
בפברואר 1948, שבועות אחדים לקראת עזיבת הבריטים, הורתה מחלקת המדינה לקונסוליה לצמצם את פעילותה בירושלים ולהעביר את מרבית הצוות, הציוד והמסמכים למשרדים בחיפה.
בסמוך לעזיבת הבריטים ביקש מקאטי לסיים את תפקידו כקונסול, וכמחליפו מונה תומאס ואסון - דיפלומט ותיק ועתיר ניסיון שירות באזורי סיכון.
בעיצומה של המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות היה הקונסול תומאס ואסון חבר בוועדת הפסקת האש של מועצת הביטחון של האו"ם, ועסק בניסיונות דיפלומטיים לתווך הפסקת אש.
במיוחד הוטרד ממצב הקמפוסים של האוניברסיטה העברית ובית החולים הדסה בהר הצופים, שהיו נתונים תחת הפגזה כבדה של הלגיון הערבי.
ב-22 במאי 1948 השתתף בפגישה של ועדת הפסקת האש שהתקיימה בקונסוליה הצרפתית ברחוב פול-אמיל בוטה, ליד מלון המלך דוד, מרחק כמה מאות מטרים מן הקונסוליה האמריקאית שברחוב אגרון.
בדרכו חזרה לקונסוליה של ארצות הברית, עת צעד ברחוב ווקופ (רחוב הס, כיום), נורה ואסון בידי צלף ומת למחרת היום.
זהות המתנקש לא נודעה, וקיימים דיווחים סותרים לגבי היותו ערבי או יהודי.
ואסון עצמו, לפי עדויות אחיות בית החולים שטיפלו בו על ערש דווי, מסר טרם מותו כי ערבים ירו בו.
הוא הספיק לכהן בתפקידו שבעה שבועות בלבד.
בעקבות מותו של ואסון קיבל סגנו, ויליאם בורדט, מינוי זמני של קונסול בפועל ואת מושבו של ואסון בוועדת הפסקת האש.
הוא המשיך במאמצי תיווך הפסקת אש בין הכוחות הלוחמים בירושלים, וביולי 1948 היה בין אדריכלי הסכם הפירוז של הר הצופים.
תוצאות המלחמה יצרו מציאות חדשה בירושלים, שחייבו את שינוי היערכותה של הקונסוליה.
בהסכמי שביתת הנשק חולקה ירושלים בין ישראל לירדן, מעמדה הבינלאומי נותר מעורפל, והיא לא זכתה להכרה דיפלומטית בינלאומית כבירת המדינה ואף לא כחלק ממדינת ישראל.
שגרירות ארצות הברית נוסדה כנציגותה הדיפלומטית הרשמית של ארצות הברית בישראל, ומוקמה בתל אביב בדומה לשגרירויות של מדינות אחרות.
גם בעמאן נפתחה שגרירות, שייצגה את האינטרסים של ארצות הברית בעבר הירדן המזרחי.
מעמדה של הקונסוליה בירושלים היה שנוי במחלוקת במחלקת המדינה.
השגריר בתל אביב, ג'יימס מקדונלד, רצה לראות את הקונסוליה כיחידה של משלחת ארצות הברית לישראל, אולם הקונסול בירושלים סירב לקבל את מרות השגריר ועמד על היותה של הקונסוליה בירושלים משלחת עצמאית הכפופה ישירות למחלקת המדינה בוושינגטון.
מצב זה נותר על כנו לאורך כ-70 שנה, עד 2019, כאשר אוחדה הקונסוליה עם השגרירות שעברה מתל אביב לירושלים.
בהגדרת תפקידה בתקופת ירושלים המחולקת, הייתה הקונסוליה אחראית על האינטרסים של ארצות הברית בירושלים, הן המערבית שבשליטת ישראל והן המזרחית שבשליטת ירדן, מבלי שהכירה ארצות הברית בריבונות של מי מן המדינות על העיר.
הקונסוליה המשיכה לפעול בבניינה ברחוב אגרון שבירושלים המערבית ששימש כמשרד לשירותים קונסולריים וכמעון הקונסול, ובמקביל נפתח בית קונסוליה נוסף במזרח ירושלים שתחת שלטון ירדן, במבנה בדרך שכם שנשכר ב-1952. עדיין הוצב קונסול כללי אחד לירושלים, שהתגורר במערב העיר ועבר מדי יום בין מערב העיר למזרחה דרך מעבר מנדלבאום.
בינואר 1956, במהלך הפגנה אלימה במזרח ירושלים במחאה נגד ברית בגדאד, ניסו מפגינים להסתער על מתחם הקונסוליה בדרך שכם ולפרוץ לבניין.
בניסיון לפזרם, ירו חיילי הלגיון הירדני למוות בשישה מפגינים.
גם סגן הקונסול, סלייטר בלאקיסטון, איש מארינס בעברו, ירה לתוך קבוצת מפגינים וגרם לפציעת נערה.
מחלקת המדינה פעלה במהירות להחזיר את בלאקיסטון לוושינגטון ובכך למנוע משבר עם השלטון הירדני והאוכלוסייה הפלסטינית.
לאחר איחוד העיר בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, כדי להימנע ממראית עין של הכרה דה-פקטו באיחוד העיר, החליטה מחלקת המדינה ששני מבני הקונסוליה ימשיכו לפעול במקביל בשני חלקי העיר.
מתחם הקונסוליה ברחוב אגרון שבמערב העיר שימש כבית הקונסול הכללי וכמשרדי הנהלת הקונסוליה ומרבית מחלקותיה, והמחלקה הקונסולרית פעלה עד 2010 במבנה הקונסוליה שבדרך שכם (ובהמשך במבנה חדש בשכונת ארנונה).
בהדרגה, התרחב תפקוד הקונסוליה מעבר לאספקת שירותים קונסולריים שגרתיים והיא הפכה לזרוע של מחלקת המדינה העוסקת בדיווח על המצב הפוליטי והכלכלי בשטחי ירושלים ויהודה ושומרון.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 נבנו קשרי עבודה בין הקונסולים הכלליים לבין גורמים בהנהגה הפלסטינית שהיו מעורבים בהשתתפות בוועידת מדריד ב-1991, ולאחר חתימת הסכמי אוסלו והקמת הרשות הפלסטינית מינתה מחלקת המדינה את הקונסול הכללי בירושלים כאחראי על קיום דיאלוג מתמשך עם ההנהגה הפלסטינית הרשמית.
החל מ-2002, משאימץ הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את פתרון שתי המדינות כמדיניות רשמית של הממשל האמריקני, קיבלה הקונסוליה אחריות נוספת בסיוע להקמת מוסדות השלטון ומנגנוני הביטחון של מדינה מתוכננת זו, וכן קיבלה אחריות גם על שטח רצועת עזה מטעם מחלקת המדינה.
בשנת 2002 הודיעה הקונסוליה כי החליטה להעביר חלק מפעילויות הקונסוליה שלה במזרח ירושלים למתקן חדש שייבנה במערב העיר, בגלל הקשיים באבטחת הקונסוליה.
הקונסוליה הגיעה להסכם לרכישת מגרש ברחוב דוד פלוסר 14 בשכונת ארנונה, חלק ממתחם מלון דיפלומט הסמוך.
בשנת 2006, משהיה המתחם ברחוב אגרון צר מלהכיל את כל משרדי הקונסוליה ומחלקותיה, שכרה הקונסוליה את מבנה מנזר הלזריסטים השכן ומיקמה בו חלק ממשרדיה.
העברת הקונסוליה למבנה החדש הושלמה באוקטובר 2010. מלון דיפלומט עצמו שימש כמעון לעולים קשישים מאז 1991, וחוזה השכירות שלו חודש גם לאחר הקמת הקונסוליה.
עם השלמת הבניין, עברה אליו המחלקה הקונסולרית מהבניין בדרך שכם, ובו התקיימה קבלת הקהל בענייני ויזות ושירותים קונסולריים אחרים.
לשכת הקונסול, מעונו, הנהלת הקונסוליה ורבות ממחלקותיה המשיכו לפעול מן המתחם הראשי ברחוב אגרון.
ב-6 בדצמבר 2017 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כך שארצות הברית מכירה רשמית בירושלים כעיר הבירה של מדינת ישראל, ועל כוונתו להתחיל בהכנות להעברת שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב לירושלים.
ב-14 במאי 2018 התקיים טקס רשמי לציון מעבר השגרירות מתל אביב לירושלים, למבנה המחלקה לשירותים קונסולריים של הקונסוליה ברחוב פלוסר.
ב-18 באוקטובר 2018 הודיע מזכיר המדינה מייק פומפאו על כוונת מחלקת המדינה להכפיף את הקונסוליה בירושלים לאחריות השגריר בישראל, ולמזג את פעילותה לתוך פעילות שגרירות ארצות הברית החדשה בירושלים.
על פי הודעתו, הקשר עם האוכלוסייה הפלסטינית בירושלים, ביהודה ושומרון וברצועת עזה יימשך באמצעות "המדור לעניינים פלסטיניים", שיפעל כיחידה בתוך שגרירות ארצות הברית בישראל ולא עוד כמשלחת דיפלומטית עצמאית.
החלטה זו מומשה במרץ 2019, והמבנים ששימשו את הקונסוליה בירושלים עברו לשימוש שגרירות ארצות הברית בישראל.
בראיון לאתר "זמן ישראל" הסביר השגריר דייוויד פרידמן כי מי שביקשו להיות מוצבים בקונסוליה בירושלים נטו לגלות אהדה רבה יותר כלפי הפלסטינים, דבר שהוביל לדיווחים "חד-צדדיים" בנושאים הקשורים לזכויות אדם, להתנחלויות ולפלסטינים, לכן יזם את סגירתה.
ב-25 במאי 2021 הכריז מזכיר המדינה אנתוני בלינקן, במהלך ביקורו של בלינקן ברמאללה, כי "ארצות הברית תקדם את פתיחתה מחדש של הקונסוליה במזרח ירושלים.
זאת במטרה לשרת את הפלסטינים בעיר ואת תושבי הגדה המערבית".
ב-28 באוקטובר 2021 אמר סגן מזכיר המדינה כי ארצות הברית תצטרך את הסכמת ישראל לפתיחת הקונסוליה שוב בירושלים.
ב-6 בנובמבר 2021 אמר ראש הממשלה, נפתלי בנט, במסיבת עיתונאים כי "אין מקום לקונסוליה אמריקאית שמשרתת את הפלסטינים בירושלים".
שר החוץ, יאיר לפיד, אמר כי "אם האמריקאים רוצים לפתוח קונסוליה ברמאללה, אין לנו בעיה עם זה אך לא בירושלים".
במהלך ביקור הנשיא ג'ו ביידן בישראל, ביולי 2022, נמסר כי ההחלטה על פתיחת הקונסוליה מחדש הוקפאה.
ביוני 2022 הוקם משרד לעניינים פלסטיניים בכפיפות ישירה למזכיר המדינה של ארצות הברית ולא לשגרירות ארצות הברית בישראל.
במאי 2025 נסגר המשרד והאחריות ליחסים עם הרשות הפלסטינית הושבה לשגרירות.
קונסואלו ואנדרבילט , הידועה גם כקונסואלו בלסאן וקונסואלו, הדוכסית ממרלבורו, הייתה חברה בולטת במשפחת ואנדרבילט האמריקנית ובאצולה האנגלית.
היא נולדה בעיר ניו יורק, והייתה בתו של מיליונר הרכבות ניו יורקי ויליאם קיסאם ואנדרבילט, ואשתו הסופרג'יסטית אלווה ארסקין סמית' (1853–1933).
שמה הספרדי נובע מהסנדקית שלה, מריה קונסואלו איסאנגה קלמנט (1858–1909), שהייתה סוציאליסטית קובנית למחצה שגרמה לעניין רב שנה קודם לכן כשנישאה לג'ורג' דרוגו מונטגיו, ויסקונט מנדוויל.
הדמות הדומיננטית בצעירותה הייתה אמה, אלווה, שהייתה נחושה כי בתה תמצא שידוך חשוב כמו האשה שעל שמה נקראה, למרות שלא היה לה אילן יוחסין טוב.
באותה תקופה נערכו חתונות רבות בין אריסטוקרטים אירופיים ליורשות אמריקניות.
נישואים כאלה נחשבו עבור חלק מאנשי העולם הישן כמקור בושה, אך הם היו שימושיים מבחינה כלכלית.
בביוגרפיה שלה היא תיארה כיצד נדרשה ללבוש מקל פלדה, שנמשך לאורך עמוד השדרה שלה והיה מהודק סביב בית החזה והכתפיים שלה, על מנת לשפר את התנוחה שלה.
חינוכה העיקרי היה חינוך ביתי, ומלמדיה העיקרים היו אומנות ומדריכים שכבר בגיל צעיר הקנו לה ידע בשפות זרות.
אמה דגלה במשמעת נוקשה, ונהגה להכות בה קלות אם התנהגה לא כראוי.
היא סיפרה גם כי התנגדה לביגוד שאמה בחרה עבורה, ובתגובה נאמר לה "אני חושבת, ואת תעשי מה שאומרים לך".
בדומה לסנדקית שלה היא זכתה לתשומת לבם של מספר אצילים שהיו מוכנים להחליף את מעמדם החברתי במזומן.
נטען גם כי אמה של קונסואלו קיבלה חמש הצעות נישואים עבור בתה.
לקונסואלו ניתנה האפשרות לשקול רק את הצעתו של הנסיך הגרמני פרנסיס יוזף מבטנברג, אך היא דחתה אותה.
כל המועמדים האחרים לא היו מספיק טובים עבור אלווה ואנדרבילט, שהייתה בעצמה בתו של סוחר.
קונסואלו נחשבה ליפה מאוד ביחס ליורשות עשירות אחרות באותה תקופה, וסר ג'יימס ברי, היוצר של פיטר פן, כתב עליה "הייתי עומד כל היום ברחוב על מנת לראות את קונסואלו מרלבורו נכנסת למרכבה שלה".
אלווה הייתה נחושה להבטיח לבתה את השידוך הטוב ביותר, שהיה משדרג את מעמד המשפחה בחברה הניו יורקית, וארגנה פגישה בין קונסואלו ובעל האדמות העני צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו, שהיה הבעלים של ארמון בלנהיים.
קונסואלו לא הביעה עניין רומנטי כלשהו בדוכס, כיוון שהייתה מאורסת בסתר לאמריקני וינתרופ רתרפורד.
אלווה זעמה כשגילתה על כך, ולבסוף פקדה על בתה להינשא למרלבורו.
כשקונסואלו, שהתכונה הבולטת שלה כנערה הייתה הצייתנות המשפילה לאמה, ניסתה לברוח, היא ננעלה בחדר שלה כשאלווה מאיימה להרוג את רתרפורד.
למרות כל זאת היא נותרה בסירובה, אך רק כשאלווה טענה כי בריאותה מתדרדרת בגלל מעשיה היא הסכימה להינשא לדוכס.
אלווה החלימה במהירות רבה ממחלת השווא שלה.
קונסואלו נישאה לדוכס בכנסיית סנט תומאס האפיסקופלית שבניו יורק ב-6 בנובמבר 1895. לה ולדוכס נולדו שני ילדים: ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל, המרקיז מבלנדפורד (לימים הדוכס העשירי) ולורד איבור ספנסר-צ'רצ'יל.
כשהחתונה נערכה נאמר כי קונסואלו עמדה ליד המזבח בכנסייה כשהיא בוכה מתחת להינומה שלה.
הדוכס מצדו ויתר על נישואים לאשה באנגליה שאותה אהב, ודרך הסכם הנישואים קיבל סכום של 2.5 מיליון דולרים באמצעות מניות בחברת הרכבות המשפחתית.
הדוכסית החדשה זכתה להערכה רבה בקרב העובדים באחוזתו של בעלה.
היא החלה להיות מעורבת במיזמים פילנתרופיים שונים, בעיקר בכאלה שהשפיעו על אמהות וילדים.
היא זכתה גם להצלחה חברתית רבה עם האריסטוקרטיה הבריטית.
אולם, כיוון שהשידוך בינה לבין הדוכס נעשה בכפייה, הייתה זו שאלה של זמן לפני שהנישואים יחלו להתדרדר.
בסופו של דבר התאהב בה בן דודו של הדוכס, רג'ינלד פלוז (Fellowes), בעוד שהדוכס מתאהב באמריקנית גלדיס מארי דיקון, שהייתה ענייה אך חכמה ויפה כמו קונסואלו.
היא נפרדה ממרלבורו ב-1906, התגרשה ב-1921. כעבור חמש שנים הוכרזו הנישואים כמבוטלים לבקשת מרלבורו ובהסכמתה של ואנדרבילט.
למרות שהביטול נתפס כדרך להגשמת רצונו של הדוכס האנגליקני להמיר את דתו לקתוליות, הצעד זכה לברכתה של אלווה ואנדרבילט שהודתה כי הנישואים נעשו בכפייה: "אילצתי את בתי להינשא לדוכס...
תמיד היה לי כח מוחלט על הבת שלי".
בשנים שלאחר מכן השתפרה במקצת מערכת היחסים בין קונסואלו לאמה.
ב-4 ביולי 1921 נישאה ואנדרבילט ללוטננט קולונל ז'אק בלסאן, טייס צרפתי ששבר מספר שיאים בטיסה בכדור פורח ומטוס, ועבד עם האחים רייט.
גם לאחר ביטול נישואיה וחתונתה עם בלסאן היא שמרה על קשר עם אישים אחדים ממשפחת צ'רצ'יל, בעיקר וינסטון צ'רצ'יל.
בשנות ה-20 ושנות ה-30 הוא ביקר אותה רבות בחדריה שבסן ז'ורז' מוטל, קומונה קטנה במרחק כ-80 קילומטרים מפריז, בה השלים את ציורו האחרון לפני מלחמת העולם השנייה.
ב-1953 פרסמה קונסואלו את האוטוביוגרפיה שלה, שנקראה The Glitter and the Gold; היא השתמשה בסופר הצללים סטיוארט פרסטון, שהיה כתב אמריקני שבין השאר עבד עבור הניו יורק טיימס כמבקר אמנות.
בביקורת בעיתון נכתב על הספר כי הוא "אפיטף אידיאלי לעידן האלגנטיות".
היא מתה בכפר סאות'המפטון שבלונג איילנד ב-6 בדצמבר 1964, ונקברה לצד בנה הצעיר לורד איבור ספנסר-צ'רצ'יל, בכנסיית סנט מרטין שבאנגליה, השוכנת במרחק קצר מארמון בלנהיים.
קוֹנְסְטֶלֵיישֶן , הייתה פריגטת מפרשים אמריקנית נושאת 38 תותחים ואחת משש האוניות הראשונות של הצי האמריקני לאחר הקמתו מחדש ב-1794, והושקה ב־7 בספטמבר 1797.
את טבילת האש עשתה במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798–1800) בהגנה על ספינות סוחר אמריקניות מפני אוניות מלחמה ופריבטירים צרפתיות.
היא האונייה הראשונה בצי האמריקני החדש שניצחה ולכדה אוניית אויב בקרב ימי – את הפריגטה הצרפתית "ל'אִינְסְיוּרְזֶ'נְט" (L'Insurgente), ב־9 בפברואר 1799 ליד האי נֶוויס.
ב־1 בפברואר 1800 ניהלה קרב נגד הפריגטה הצרפתית "לָה וֶונְזֶ'נְס" (La Vengeance) והסבה לה נזקים כה כבדים, עד כי מפקדה העלה אותה על החוף ובלבד שלא תיפול לידי האויב.
"קונסטליישן" נטלה חלק גם במלחמה הברברית הראשונה נגד שודדי הים של אלג'יר וטריפולי (1801–1805).
עם סיום המלחמה הושמה בעתודה.
היא השתתפה במלחמת 1812 ובמלחמה הברברית השנייה (1815), והוסיפה לשרת שירות פעיל בצי עד 1853, אז פורקה ונגרטה.
קונסטהאוס גראץ (גרמנית: Kunsthaus Graz) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית בעיר גראץ שבאוסטריה, הידוע גם בשל צורתו הארכיטקטונית הבלתי שגרתית של המבנה שבו הוא שוכן.
המוזיאון נבנה על שפת הנהר מורה החוצה את העיר.
הוא הוקם לקראת שנת 2003, שבה שימשה גראץ כבירת התרבות של אירופה, ונחנך באותה שנה, כיוזמה משותפת של עיריית גראץ ומדינת שטיריה שבה היא שוכנת.
מתכנני המבנה - פיטר קוק וקולין פורנייה - תכננו אותו ברוח ארכיטקטורת הבלוב והעניקו לו צורה כשל יצור אורגני, המצופה בלוחות אקריליים כחולים.
930 נורות פלואורסצנט טבעתיות כחולות המופעלות על ידי מחשב (בסגנון BIX Media) משולבות בקיר החיצוני של הבניין ומשמשות להעלאת מיצגי אור אמנותיים.
המבנה בולט מאוד בסביבתו על רקע אדריכלות הבארוק המסורתית של הבניינים שסביבו.
הוא זכה לכינוי "החייזר הידידותי" והפך לאחד מסמלי העיר.
המוזיאון מתרכז בהעלאת ואירוח תערוכות אודות אמנות מודרנית רב-תחומית משנת 1960 ואילך.
אין לו אוסף מוצגים קבוע משל עצמו.
קונסול מערכת (ידוע גם בשמות קונסול מחשב, קונסול שורש, קונסול מפעיל, או בקיצור קונסול) הוא התקן פיזי להצגת והכנסת הודעות טקסט, הקשורות לניהול מערכת ממוחשבת.
הקונסול נפוץ לניהול ביוס, מנהל אתחול, ואת מערכת ה-init ויומן המערכת (syslog), בליבת מערכת ההפעלה.
הקונסול הוא התקן פיזי המכיל צג ומקלדת, ובאופן מסורתי מסוף מחשב טקסטואלי, אך ייתכן גם מסוף גרפי.
קונסול מערכת מתנהל כשעליו מסוף מחשב, ושניהם יכולים ליישם באופן מופשט, קונסולים וירטואליים, ומדמי מסופים.
כיום תקשורת עם קונסול מערכת מתבצעת בדרך כלל בצורה מופשטת על ידי הזרמים הסטנדרטיים (stdin, stdout, ו- stderr) אך היא יכולה גם להתבצע באופן מותאם אישית למערכת מסוימת כמו לליבת מערכת ההפעלה.
קונסול לינוקס הוא קונסול מערכת פנימי לליבת לינוקס.
הוא מספק דרך לליבה ולתהליכים נוספים לשלוח פלט טקסטואלי למשתמש, ולקבל קלט טקסטואלי מהמשתמש.
הכנסת קלט הטקסט מתבצעת באמצעות מקלדת וקריאתו מתבצעת על גבי צג המחשב.
ליבת לינוקס תומכת בקונסולים וירטואליים, קונסולים הנפרדים באופן לוגי, אך הגישה אליהם מתבצעת באמצעות אותה חומרה של מקלדת וצג.
הקונסול של לינוקס (וכן זה הווירטואלי) מנוהל על ידי תת-המערכת TV הקיימת בליבה, ואינו מסתמך כלל על תוכנות שבמרחב המשתמש.
צורת מימוש זו זה מנוגדת למימוש מדמה מסוף שהוא תהליך השייך למרחב המשתמש ומדמה מסוף מחשב, ובדרך כלל מוצג בסביבת תצוגה גרפית.
קונסול לינוקס היה אחד מתכונות הליבה הראשונות, ונכתב במקור על ידי לינוס טורבאלדס ב-1991 .
קיימים שני יישומים לקונסול לינוקס; framebuffer ו-מצב טקסט.
היישום ב-framebuffer קיים כברירת מחדל בהפצות הלינוקס המודרניות, וביחד עם תוכנת הגדרת מצב התצוגה (Mode setting) על ידי הליבה, מסופקת תמיכה ברמת-הליבה להתקני תצוגה ותכונות נוספות, כמו הצגת גרפיקה בזמן עליית המערכת.
היישום במצב הטקסטואלי היה בשימוש במערכות תואמות IBM-PC עם כרטיסים גרפיים מהסוגים CGA, EGA, MDA ו-VGA.
מערכות שאינן בנויות על פי ארכיטקטורת x86, תומכות בישום ה-framebuffer בלבד, כיוון שהן אינן מיישמות מצב טקסטואלי כלל.
הקונסול של לינוקס משתמש במפת סיביות בגודל קבוע ובגופן ברוחב אחיד, אשר מוגדרים בדרך כלל כברירת מחדל, לגודל של 8x16 פיקסלים.
הקונסול לינוקס הוא אופציה בליבת הלינוקס שאינה חייבת להיות פעילה, וברוב מערכות המחשב המשובצות בלינוקס התכונה אינה פעילה.
מערכות שכאלו מספקות בדרך כלל ממשק משתמש חילופי (למשל מבוסס רשת), או שהן מאותחלות היישר לתוך ממשק משתמש גרפי, ומשתמשות בו כאמצעי המרכזי לתקשר עם המשתמש.
יישומים אחרים של הקונסול של לינוקס, הם הקונסול ברייל המספק תמיכה בתצוגות ברייל מתרעננות, וקונסול המחובר ליציאה טורית.
קונסטלציה משפחתית היא שיטת פסיכותרפיה אלטרנטיבית, המתבססת על הבנה שלמערכת המשפחתית אליה אנחנו שייכים יש השפעה מהותית על אופן התנהלות שלנו.
הקונסטלציה המשפחתית מנסה לחשוף מהעבר הלא מוכר מערכות דינמית המשתרעת על פני מספר דורות במשפחה, על מנת לפתור את ההשפעות המזיקות של הדינמיקה הזו על ידי עידוד למפגש נציגים מעבר ולקבל את המציאות העובדתית של העבר.
ברט הלינגר הוא פסיכותרפיסט גרמני הנחשב לאבי גישת הקונסטלציה המשפחתית והקונסטלציה המערכתית.
קונסטאנטין קאראדז'ה (ברומנית: Constantin Jean Lars Anthony Démétrius Karadja; 24 בנובמבר 1889 - 28 בדצמבר 1950) היה דיפלומט רומני, עורך דין, ביבליוגרף, ביבליופיל וחבר כבוד של האקדמיה הרומנית.
היה חסיד אומות העולם, שהציל במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה כ-52,000 יהודים מגרמניה ומרומניה מרצח בידי הנאצים.
קאראדז'ה נולד בשנת 1889 לאב יווני ואם שוודית בהאג, במהלך כהונתו של אביו כשגריר האימפריה העות'מאנית בהולנד.
הוא היה בנם של הנסיך ז'אן קאראדז'ה פאשה (1835–1894), ושל מארי לואיז סמית' משוודיה, הידועה גם בשם הנסיכה מרי קאראדז'ה (1868–1943).
קאראדז'ה למד משפטים באוניברסיטת פרמלינגהם ובלונדון.
הוא ידע לדבר בשפות: אנגלית, שוודית, רומנית, גרמנית, צרפתית, דנית ונורווגית, כמו גם לטינית ויוונית.
בשנת 1916 נישא לדודניתו, הנסיכה מרסלה (Princess Marcela Elena Caradja), ובני הזוג החליטו להתיישב ברומניה.
קאראדז'ה התאזרח ברומניה, והצטרף לשירות הדיפלומטי הרומני ב-1920. הוא ייצג את רומניה במשימות שונות, בין היתר כיהן כקונסול בבודפשט (1921-1922), כקונסול כללי בסטוקהולם (1928-1930) וכשליח לברלין (1932-1941).
עם התמחות נוספת בכלכלה, הוא עבד גם כעו"ד במשרד האוצר הרומני, והשתתף בשנת-1927 כראש המשלחת הרומנית בוועידה הכלכלית הבינלאומית בז'נבה.
בין היתר, הוא חיבר מדריך דיפלומטי וקונסולרי.
כיון שקאראדז'ה היה ביבליופיל ואספן נלהב, הוא הקים את אחד האוספים החשובים ביותר של ספרים ישנים ונדירים בדרום-מזרח אירופה, שבימינו נמצאים בספרייה הלאומית ובאקדמיה הרומנית בבוקרשט.
בזמן ששימש קונסול כללי בברלין ובמקביל לפעולותיו הדיפלומטיות, המשיך קאראדז'ה את מחקרו בעניין האינקונבולה ופרסם יצירות חשובות על ההיסטוריה העתיקה של רומניה.
בעקבות פעילותו המרשימה של קאראדז'ה כביבליוגרף וכחוקר, הוא התקבל כחבר כבוד באקדמיה הרומנית ב-3 ביוני 1946. מכתב המלצתו נחתם בין היתר על ידי שמונה עשר אקדמאים רומנים נכבדים באותה התקופה.
כעבור שנתיים, הוא גורש מן האקדמיה על ידי המשטר הקומוניסטי, אך לאחר המהפכה הרומנית של 1989, הוחזרו כתביו של קאראדז'ה אל חיק האקדמיה.
בשנת 1940, הוציא המשטר הנאצי צו שהורה על איסור הנפקה וחידוש דרכונים ליהודים ובכך מנעו למעשה תנועה חפשית של יהודים ברחבי אירופה.
באופן זה, גם מיהודי רומניה נשללה האפשרות לחזור לארץ מולדתם.
הדעה הרווחת ברומניה הייתה כי יש לשמור על היהודים הרומנים הנמצאים בגבולות רומניה, אך אין לעודד אותם לחזור לגבולותיה.
כתוצאה מדעה זו, נשלחו יהודים רומנים רבים, למחנות ריכוז ברחבי אירופה.
קאראדז'ה, שם לב כי היחס ליהודי רומניה שונה מיחסה של הונגריה ליהודיה, שם הגן המשטר על היהודים מנחת זרועם הישיר של הנאצים.
קאראדז'ה ביקש שמדיניות דומה לזו ההונגרית תחול גם ברומניה.
בשנת 1941, הורו הנאצים על סימון כל דרכון של יהודי, במילה "יהודי".
קאראדז'ה התנגד בתוקף לצו והורה לסמן את יהדותם של אזרחי רומניה בסימן מוסכם על כל הרשויות ברומניה, אך שלא יהיה ניתן לגילוי בידי רשויות זרות, על מנת להבטיח ביטחון ליהודים המקומיים.
העיקרון אשר הנחה את קאראדז'ה הוא שיש לתת הגנה לכל הרומנים ללא כל הבדלי דת או גזע.
בשנים 1942–1943 נערכו ברחבי אירופה מעצרים של יהודים רק מפאת יהדותם.
מרבית היהודים העצורים, נשלחו לגטאות, למחנות הריכוז ולמחנות השמדה באופן מידי.
ההנהגה הרומנית, הסכימה כי יש לאפשר ליהודים הרומנים לחזור לרומניה, אך זאת בתנאי שעם חזרתם יישלחו לחבל טרנסניסטריה.
תנאי נוסף לקבלתם היה כי היהודים החוזרים, לא יקבלו את רכושם בחזרה.
כתגובה לצווי הנאצים ולשלטונות הרומנים, פרסם קאראדז'ה בשם רומניה, רשימה של אמרות המופנות כלפי היהודים ברומניה, שכללה למשל את האמרות הבאות:
ההנהגה הרומנית תמשיך לנסות לפתור את הבעיה היהודית באופן מהיר ככל האפשר, שלא יפגע ביהודים.
אם הבעיה לא תיפתר, היא תמשיך להיות מלומדת ברחבי רומניה עד אשר תיפתר.
רומניה תהווה מקלט זמני למיעוטים נרדפים, שיחפצו במדינה שומרת.
הרומנים לא מעלימים עין מהתהליך שקורה באירופה.
הם רואים את אובדן השפיות והזכויות של יהודי אירופה, ובעיניהם הדבר ההגיוני ביותר לעשות הוא להחזיר אותם לביתם.
היהודים הוכרחו לעזוב את ביתם ברומניה, ועל כן אם יחזרו, רומניה תשמח לקלוט אותם ולתת להם יחס הוגן ומתאים.
רומניה מבינה שהיהודים זקוקים למדינה ריבונית, רחוקה ככל האפשר מאירופה, בה הם יוכלו לקיים חיים משותפים וחופשיים.
רומניה תשתף פעולה עם הקמת מדינה יהודית ותעזור בהקמתה.
בעקבות פרסום רשימה זו, הודח קאראדז'ה מתפקידו, מאחר שהדברים שכתב סתרו באופן מוחלט את עמדת ההנהגה הרומנית, ואף העמידו את המדינה בסכנה מול השלטון הנאצי.
קונסטאנטין קאראדז'ה היה איש חזק ועקשן שלא היה מוכן לוותר על דעותיו.
הוא ביסס את כל טיעוניו על עקרונות זכויות האדם ועל החוקה הבינלאומית.
הוא תמיד היה בסכנת פיטורין מפני שתמיד הביע את דעתו מול משטר דיקטטורי, ואף חייו היו בסכנה מפני שנלחם על זכויות היהודים- ולכן הוא נמצא זכאי לתואר חסיד אומות העולם.
ב-15 בספטמבר 2005 קיבל קונסטאנטין קאראדז'ה את אות "חסיד אומות העולם" מ"יד ושם" שבירושלים.
את האות, קיבל בטקס בשגרירות ישראל בברלין ובנוכחות שגריר רומניה.
מאמציו הדיפלומטיים הוצגו בפירוט רב על סמך מכתבים, תזכירים, ודיווחים ששלח לממונים עליו.
באמצעים אלו, הציל קאראדז'ה כ-52,000 גברים, נשים וילדים יהודים, מגירוש ומהשמדה מחלקים של אירופה שנשלטו בידי הנאצים, בעיקר מגרמניה, מצרפת, מהונגריה, מיוון ומאיטליה.
קונסולידייטד B-24 ליברייטור היה מפציץ כבד בעל ארבעה מנועים שפותח על ידי קונסולידייטד איירקראפט בשנות ה־30 של המאה ה־20 ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה בכוחות האוויר של בעלות הברית; בעיקר בחילות האוויר של צבא ארצות הברית, צי ארצות הברית, חיל האוויר המלכותי, וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
הליברייטור פותח כדי להתעלות על המפציץ B-17, שהיה ערב מלחמת העולם השנייה המפציץ העיקרי של צבא ארצות הברית.
הוא עוצב בצורה ייחודית, שכן כנפי המטוס היו גבוהות מהמקובל, וזנב המטוס כלל זוג מייצבים אנכיים משני צידי מייצב הגובה (בצורת 'H').
מטוסי ה-B-24 היו בעלי טווח רב בהרבה ממפציצי התקופה ופי שניים מ-B-17, אך הם הוגבלו בסייג רום יחסית נמוך וביצועי טיסה בינוניים.
הליברייטור היה מטוס חשוב ונפוץ מאוד והתאים כמעט לכל אופי לחימה ונפרש בזירות רבות ברחבי העולם.
הטווח הרב שלו עשה אותו למטוס גמיש לשלל משימות וייעודים, החל מהפצצה אסטרטגית ועד לסיור, תצפית, תובלה ולוחמה נגד צוללות ב ובאוקיינוס האטלנטי.
לאורך המלחמה דגמי ה-B-24 שירתו בכל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית בנוסף לכמה מדינות נוספות.
סך הכול נבנו כ-18,500 מטוסי B-24, המספר הגבוה ביותר של מפציצים, מפציצים כבדים, מטוסים רב-מנועיים ומטוסים צבאיים אמריקאיים שנבנו עד כה.
צי ארצות הברית וחילות האוויר של הצבא
אבות טיפוס: ב-30 במרץ 1939 הוזמן XB-24, אב הטיפוס הראשון על ידי חיל האוויר האמריקאי.
מטוס האב טיפוס טס את טיסת הבכורה שלו ב-29 בדצמבר 1939. בשלב הבא יוצרו שבעה מטוסים: שישה בכינוי LB-30A, והם נשלחו לבדיקות חיל האוויר המלכותי ומטוס אחד בכינוי YB-24 שנותר לבחינות בארצות הברית.
בהמשך דגם YB-24 עבר כמה שינויים קלים ופיתוחים ונכנס לשירות בשם B-24.
B-24A: דגם היצור הראשון שממנו יוצרו 9 מטוסים עבור חילות האוויר של ארצות הברית ו-20 נוספים (בשם LB-30B) עבור חיל האוויר המלכותי.
דגם זה כלל בעיקר שיפורים לאווירודינמיקה של מבנה המטוס.
את מהירות המטוס עלתה ב-60 קמ"ש.
עמדת המקלען האחורית שופרה באמצעות צריחון הידראולי A-6 בעל זוג מקלעי בראונינג M2. נערכו שיפורים גם בעמדת המקלען הקדמית.
B-24D: הדגם הראשון בייצור נרחב שבעיקרו כלל מנועים משודרגים R-1830-43. בסך הכול יוצרו 2,696 מטוסים מדגם זה.
B-24E: מטוסים בייצור חברת פורד.
הדגם התבסס על B-24D, ולרובם היה מנוע משודרג R-1830-65 ובודדים יוצרו עם המנוע המקורי של דגם D.
בסך הכול יוצרו 801 מטוסים מדגם זה.
B-24G: מטוסי ליברייטור שנבנו תחת רישיון על ידי נורת' אמריקן אוויאיישן, הדגם כלל צריחון כדור קדמי שכלל 3 מקלעי 12.7 מ"מ.
בסך הכול יוצרו 25 מטוסים מדגם זה.
B-24G-1: דגם דומה (בייצור נורת' אמריקן) אך בעל צריחון קדמי מסוג A-6. בסך הכול יוצרו 405 מטוסים מדגם זה.
B-24H: דגם שכלל שיפור לקדמת המטוס.
עמדת המקלען הקדמית שונתה לצריחון בהפעלה חשמלית מסוג 'אמרסון A-15' מעל לעמדת המטילן.
כמה שינויים נוספים נכללו בדגם זה כדי לשפר את שרידות המטוס מפני תקיפות אוויריות, בהם הגדלת החלונות בזנב המטוס לשיפור הראות של מקלען הזנב, שיפורים בצריחון הזנב והוספת חלונות פלקסיגלס למקלענים בצידי המטוס.
רוב מטוסי B-24H יוצרו על ידי חברת פורד.
בסך הכול יוצרו 3,100 מטוסים מדגם זה.
B-24J: דגם שכלל מערכת טייס אוטומטי משופרת מסוג C-1 וכוונת מטילן משופרת מסדרת M-1. בשל מחסור בצריחוני אמרסון A-15 רוב מטוסי B-24J שנבנו במפעלי קוסולידייטד בסאן-דיאגו כללו צריחון 'קוסולידייטד A-6' בהפעלה הידראולית.
בסך הכול יוצרו 6,678 מטוסים מדגם זה.
B-24L: דגם שפותח כדי להוריד את משקל B-24J, צריחון הכדור התחתון מסוג 'ספרי' הוחלף בפתח פשוט ובו תושבת לזוג מקלעי בראונינג M2, וצריחון הזנב A-6B הוחלף בצריחון M-6A.
בסך הכול יוצרו 1,667 מטוסים מדגם זה.
הדגם היה פיתוח נוסף כדי להוריד את משקל המטוס.
בזנב המטוס הותקנה גרסה קלה של צריחון הזנב A-6B, עמדות המקלענים בדפנות נותרו פתוחות וצריחון הכדור התחתון הוחזר.
בסך הכול יוצרו 2,593 מטוסים מדגם זה.
C-87 ליברייטור אקספרס: דגם מטוס נוסעים והובלה שכל חלקו הפנימי הותאם להובלת 20 נוסעים.
C-87 נועד להיות מטוס תובלה בעל טווח רב וסייג רום גבוה יותר מ-דאגלס C-47 דקוטה.
F-7: דגם סיור וצילום אווירי של B-24H.
F-7A ו-F-7B היו דגמי סיור וצילום שהתבססו על B-24J: הראשון כלל 3 מצלמות בתא הפצצות והשני כלל 6 מצלמות.
PB4Y-1: השם שניתן בצי ארצות הברית ל-976 מטוסי B-24 ליברייטור מדגמי D, J, L ו-M שעברו הסבה לשירות בצי.
PB4Y-1P: דגם צילום וסיור ימי.
PB4Y-2 פרייבטיר: מטוס מבוסס על הליברייטור שפותח על ידי קונוסלידייטיד בהתאם לדרישות הצי.
הפרייבטיר כלל שינויים והתאמות רבות.
בין היתר הוא היה ארוך יותר והיו בו תוספת של עמדת מהנדס טיסה, שינויים למערכות הניווט, האנטנות ושינויים במבנה זנב המטוס ממייצב אנכי כפול הנהוג במטוסי B-24 למייצב אנכי בודד וגבוה יותר (כפי שהופיע בקונסולידייטד B-32 דומינייטור) בדומה לתצורה של B-17 מבצר מעופף.
חיל האוויר המלכותי וחבר העמים
ליברייטור B סימן I: השם שניתן ל-20 המטוסים הראשונים שנקלטו בחיל האוויר המלכותי.
רובם לא נכנסו לשירות מבצעי.
ליברייטור B סימן II: דגם שפותח עבור חיל האוויר המלכותי בהתאמה לצרכיו ולחימושו.
דגם זה כלל כמה שינויים: תוספת של כמטר בקדמת המטוס, זנב רחב יותר מזה של הדגם הרגיל ושחלקו האחורי הייתה רצפה רחבה מעט יותר.
בסך הכול יוצרו 165 מטוסים מדגם זה.
ליברייטור B סימן III: דגם שהתבסס על B-24D שנעשו בו התאמות לשירות ביחל האוויר הבריטי: צריחון זנב מסוג בולטון פול בעל ארבעה מקלעי בראונינג 7.7 מ"מ, מקלע בראונינג בודד בקדמת המטוס ושניים בכל אחת משתי עמדות המקלענים בדפנות המטוס.
בסך הכול יוצרו 156 מטוסים מדגם זה.
ליברייטור B סימן IIIA: השם הניתן לדגמי B-24D אמריקאים שנכנסו לשירות בחיל האוויר הבריטי אך נותרו בעיצוב ובחימוש המקורי של ארצות הברית כחלק מתוכנית השאל-החכר.
ליברייטור B סימן V: דגם דומה לסימן III אך בעל מכלי דלק גדולים יותר לטווח טיסה רב יותר במחיר הפחתה בפלטות מיגון.
ליברייטור GR סימן V: דגם מבוסס על B-24D שהותאם ללוחמה נגד צוללות לשירות פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי,.
הדגם צויד במערכות זיהוי, רדאר וזרקורים.
ליברייטור B סימן VI: השם הניתן לדגמי B-24H אמריקאים בחימושם המקורי אך בהחלפה של עמדת מקלען הזנב הצריחון בוולטון פול.
ליברייטור GR סימן VI: דגמי B-24G/H/J שהותאמו לשירות פיקוד החופים כמטוסי סיור ותצפית ימיים.
ליברייטור B סימן VIII: דגם שהתבסס על B-24J.
ליברייטור C סימן VI: דגם תובלה שהתבסס על הליברייטור B סימן VIII
ליברייטור GR סימן VIII: דגמי B-24J שהותאמו לשירות פיקוד החופים ללוחמה נגד צוללות.
ליברייטור C סימן VII: השם הניתן לדגמי C-87 בשירות בריטי.
: בחיל האוויר המלכותי האוסטרלי מטוסי ליברייטור בתשע טייסות בנוסף ליחידות אימון ותובלה.
: חילות האוויר של צבא ארצות הברית וצי ארצות הברית
יחידות חילות האוויר של צבא ארצות הברית בהן שירתו מטוסי ליברייטור:
פיקוד לוחמה בצוללות: קבוצת חיפוש ותקיפה 1, להקי לוחמה בצוללות 479 ו-480, להק הפצצה 304 וכנף לוחמה בצוללות 26.
חיל האוויר החמישי של ארצות הברית: טייסת מיפוי קרבי 20, ולהקי הפצצה 22, 43, 90, ו-380.
חיל האוויר השישי של ארצות הברית: להק הפצצה 6.
חיל האוויר העשירי של ארצות הברית: להק הפצצה 7.
חיל האוויר השביעי של ארצות הברית: טייסת מיפוי קרבי 86, ולהקי הפצצה 11, 30, 86, ו-494.
חיל האוויר השמיני של ארצות הברית: 20 להקי הפצצה סך הכול.
חיל האוויר התשיעי של ארצות הברית: להקי הפצצה 98 ו-376.
חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית: להק משולב 28.
חיל האוויר ה-13 של ארצות הברית: להקי הפצצה 5 ו-307 וטייסת הפצצה 368.
חיל האוויר ה-14 של ארצות הברית: להק הפצצה 308.
חיל האוויר ה-15 של ארצות הברית: להק מיוחד 2641, ו-13 להקי הפצצה.
חיל האוויר העשרים של ארצות הברית: טייסת סיור ותצפית 3 וטייסת תצפית מזג אוויר 55
בצי ארצות הברית שירתו דגמי ה-PB4Y פריבטייר בשבע טייסות בזירה האטלנטית, ו-20 טייסות בזירת האוקיינוס השקט.
: מספר מטוסי ליברייטור נפלו בידי גרמניה והוכנסו לשירות כנף הפצצה 200 של הלופטוואפה.
: חיל האוויר הדרום-אפריקאי הפעיל שתי טייסות של מטוסי ליברייטור (טייסת 31 ו-32).
: כ-40 מטוסי ליברייטור ניתנו להודו לאחר עצמאותה ב-1947 והם נותרו בשירות עד 1968. חיל האוויר ההודי היה האחרון להפעיל את הליברייטור.
: בחיל האוויר המלכותי שירתו 2,091 מטוסי ליברייטור, מהם כ-850 בפיקוד החופים, אימון וחילוץ ימי.
השאר שירתו ביחידות הפצצה ותובלה.
טייסות חיל האוויר המלכותי בהן שירתו מטוסי ליברייטור:
: חיל האוויר הפולני בבריטניה הפעיל מפציצי ליברייטור בטייסת ההפצצה 301 ששירתה לצד חיל האוויר המלכותי.
: חיל האוויר המלכותי הקנדי כלל ארבע טייסות לוחמה בצוללות, טייסת תובלה כבדה אחת וטייסת הפצצה אחת בהן שירתו מטוסי ליברייטור.
רוברט אלטמן – מפיק, תסריטאי ובמאי אמריקאי ששירת במהלך המלחמה כטייס B-24 ליברייטור וטס בכ-50 משימות הפצצה בזירת האוקיינוס השקט.
האל קלמנט – סופר מדע בדיוני ששירת כטייס וטייס משנה בטייסת ההפצצה 68 של חיל האוויר האמריקאי וטס בכ-35 משימות מעל אירופה.
ג'וזף קנדי ג'וניור – אחיו של ג'ון פיצג'רלד קנדי, נשיא ארצות הברית.
נהרג במשימת הפצצה כשהטיס מפציץ ליברייטור.
ג'ורג' מקגוורן – טייס ליברייטור במהלך המלחמה ולימים סנאטור מדקוטה הדרומית.
ג'יימס סטיוארט – שחקן אמריקאי ששירת כטייס וקצין בטייסת מפציצי B-24.
לואי זמפריני – אצן אולימפי אמריקאי ואיש צוות ליברייטור (מטילן).
נפל בשבי היפני לאחר שמטוסו הופל.
עליו התבסס הספר והסרט לא נשבר.
קונסולידייטד איירקראפט קורפוריישן הייתה יצרנית כלי טיס אמריקאית.
החברה נוסדה בשנת 1923 על ידי ראובן ה.
פליט בבאפלו שבמדינת ניו יורק, כתוצאה מפרוק וחיסול חברת "Gallaudet Aircraft" ורכישות עיצובי מטוסים שביצע פליט מחברת דייטון-רייט, בזמן שחברת בת זו הייתה בתהליך סגירה על ידי חברת האם שלה ג'נרל מוטורס.
קונסולידייטד נהייתה מפורסמת במהלך שנות ה-20 וה-30 (של המאה ה-20), בשל קו הסירות המעופפות שלה.
המטוס המצליח ביותר מבין מטוסי הסיור של החברה היה ה-PBY קטלינה, אשר יוצר לאורך כל תקופת מלחמת העולם השנייה ושימש באופן נרחב על ידי בעלות הברית.
מפורסם במידה שווה, היה המטוס B-24 ליברייטור, מפציץ כבד, שבדומה למטוס הקטלינה, ראה פעילות מבצעית רבה, הן בזירה הפסיפית והן בזירה האירופאית.
בשנת 1943, התמזגה החברה עם וולטי איירקראפט כדי ליצור את "קונסולידייטד-וולטי איירקראפט, שנודעה מאוחר יותר כקונבאייר.
הקונסוליה הסינית בלוס אנג'לס היא הנציגות הדיפלומטית של הרפובליקה העממית של סין בלוס אנג'לס, השוכנת ברחוב שאטו פלייס 443 שבעיר.
הקונסוליה משרתת את דרום קליפורניה (את צפון קליפורניה משרתת הקונסוליה בסן פרנסיסקו), ואת המדינות אריזונה, ניו מקסיקו, והוואי.
כמו כן, הקונסוליה אמונה גם על מתן שירות עבור הטריטוריות של ארצות הברית באוקיינוס השקט.
מאז 2013, הקונסול הכללי של סין העממית בלוס אנג'לס הוא ליו ג'יאן.
בשנת 1987 הגיעו סין וארצות הברית להסכמה, לפיה כל מדינה תפתח נציגות דיפלומטית חמישית במדינה האחרת, מה שהוביל לפתיחת הקונסוליה בלוס אנג'לס ונועדה גם להביא לפתיחת הקונסוליה האמריקאית בווהאן .
בדצמבר 2011, ירה אדם קליעים מסוג 9x19 מ"מ פרבלום לעבר משכן הקונסוליה, בכוונה להרוג מאבטח עמו הסתכסך במחאה שהתרחשה קודם לאירוע.
עם זאת, התוקף החמיץ את מטרתו ולא נרשמו נפגעים בנפש.
היורה זוהה כפעיל בן 67 משאנגחאי שהיה חלק ממחאה קבוצתית שהפגינה נגד הפרות זכויות אדם בסין, וימים אחדים לאחר האירוע הוא הואשם בתקיפה באמצעות נשק חם.
ב-1 באוגוסט 2017, פתח אדם בירי לעבר חלקו הקדמי של הבניין, תוך שהוא יורה לפחות 17 פעמים.
כתוצאה מהירי נגרמו נזקים ניכרים לחלונות ולחזית המבנה.
לאחר המעשה, שם קץ לחייו.
הגנרל קונסטנד לאובשר וילויון (באפריקאנס: Constand Laubscher Viljoen; 28 באוקטובר 1933 – 3 באפריל 2020) היה איש צבא ופוליטיקאי דרום אפריקני.
הוא ייסד את חזית העם האפריקאני ובהמשך הקים את חזית החירות (כיום חזית החירות פלוס).
הוא נחשב למי שמנע התפרצות אלימה בקרב האוכלוסייה הלבנה בדרום אפריקה לפני הבחירות הכלליות שלאחר האפרטהייד.
וילויון סיים את לימודיו ב־1951 בבית הספר התיכון סטנדרטון.
הוא התגייס לכוח ההגנה של האיחוד דרום אפריקה בשנת 1956 לאחר שקבל תואר במדעי הצבא באוניברסיטת פרטוריה.
בשנת 1974 מונה וילויון למנהל הפעילות הכללית של צבא דרום אפריקה, ולאחר מכן כיהן כקצין המטה הראשי של ראש כוח ההגנה של דרום אפריקה.
הוא ירש את מקומו של הגנרל מגנוס מאלן כראש כוח ההגנה של דרום אפריקה בשנת 1980.
וילויון היה קצין הצבא הבכיר שפיקד על מבצע סוואנה בשנת 1975. הוא גם תכנן את התקיפה האווירית הגדולה הראשונה בהיסטוריה הצבאית של דרום אפריקה, קסינגה, פשיטה שנערכה נגד מורדי ארגון העם של דרום-מערב אפריקה.
למרות דרגתו, וילויון נכח במהלך הקרב, דבר אשר שזיכה אותו בכבודם של רבים בציבור האפריקאנרי.
בשנת 1993 הקימו וילג'ון ועמיתיו גנרלים בדימוס את חזית העם האפריקאנרי, גוף גג לאפריקאנרים שמרניים.
עם זאת וילויון ניהל מערכת יחסים מתוכה עם מנהיגי מפלגות ימין אחרות, שחשבו שהוא מתון מדי.
מיד לפני הבחירות הכלליות ב-1994 פיקד וילויון על כוחו של בין 50,000 ל-60,000 חיילים לבנים, עם יכולת לתפוס חלקים גדולים במדינה.
הכוח הורכב כהכנה למלחמה עם חנית האומה, הזרוע הצבאית של הקונגרס הלאומי האפריקני, במקרה ותפרוץ מלחמת אזרחים.
במרץ 1994 הוביל וילויון מאמץ של כמה אלפי מיליציות חזית העם האפריקאנרי להגן על לוקאס מנגופ, נשיא בופוטאצוואנה, נגד הפיכה.
אף על פי שביקש מיוג'ין טר'בלאנש ואנשי חזית ההתנגדות האפריקאנרית שלא להשתתף בפעולה בגלל הדעות קיצוניות שלהם, טר'בלאנש ואנשיו התקדמו חמושים לבופוטצוואנה, מה שעורר עימותים עם כוחות הביטחון.
מיד לאחר התקרית התפצל וילג'ון מחזית העם ויזם את הקמתה של מפלגת חזית החירות כדי להתמודד בבחירות.
נראה ההחלטה שלו להשתתף בבחירות מנעה התנגדות מזוינת מצד הימין הקיצוני האפריקאנרי ולרגל פרישתו מהפוליטיקה, ממשלת דרום אפריקה הכירה שבכך שבחר להשתתף
בבחירות ולא להחרים אותם נמנעה מלחמת אזרחים עקובה מדם.
החלטתו של וילויון הושפעה לפחות בחלקה מתיווך של אחיו התאום, אברהם וילויון (בראם), שהיה פעיל נגד האפרטהייד.
בבחירות הכלליות ב-1994 קיבלה חזית החירות בהנהגת וילויון ב־2.2% מהקולות הלאומיים ותשעה מושבים באספה הלאומית.
היא הפכה למפלגה החזקה ביותר מחוץ לממשלת האחדות הלאומית של נלסון מנדלה.
אף על פי שתומכיו היו מסוכסכים עם הממשלה, וילויון שיבח את מנדלה לרגל נסיגתו מהפוליטיקה בשנת 1999, ואף סיים את נאומו הפרלמנטרי בנאומו בשפת האם של מנדלה, קוסה.
בשנת 2001 העביר וילויון את הנהגת חזית החירות לידי פיטר מולדר ופרש מהפוליטיקה וציין את תסכולו בעבודה עם פרלמנט הנשלט על ידי הקונגרס הלאומי האפריקני.
בשנת 2003 התברר כי וילויון היווה יעד לקבוצת הימין הפרה-צבאית בורמאח, אשר ראתה בו בוגד שמכר את העם האפריקאנרי.
בשנת 2008 וילויון, בן 74, נאבק בשני אנשים, שנעצרו לאחר מכן, שניסו לשדוד אותו והבריח אותם.
מנהיג חזית החירות פלוס הנוכחי, פיטר גרינוולד, הודיע ב-3 באפריל 2020 כי וילויון נפטר בחוותו באוריגסטרד, לימפופו.
הוא היה בן 86 והיה מוקף בילדיו.
הוא הותיר אחריו את רעייתו כריסטינה סוזנה הקרודט, ארבעה בנים ובת.
קונסורציום או מַאֲגָד הוא התאגדות של לפחות שני אינדיבידואליים, חברות, ארגונים או ממשלות (או כל שילוב של גופים אלה) במטרה להשתתף בפעילות משותפת או לאחד את משאביהם להשגת מטרה משותפת.
קונסורציום היא מילה לטינית שמשמעותה "שותפות", "התאחדות" או "חברה", ונובעת מהמילה consors ("חולקים ברכוש"), עצמה מ-con- ("יחד") ו-sors ("גורל").
הנחה מקובלת בעולם שפיתוח טכנולוגיה הנשענת על ידע חדש מהווה יסוד למשק מודרני ומתחדש.
המקור העיקרי לפיתוח ידע חדש הוא מערך המחקר הבסיסי הנמצא ברובו באוניברסיטאות המחקר, אבל כושר היישום שלו נמצא ברובו בתעשייה המתקדמת.
מכאן נובע הצורך לשיתוף פעולה הדוק ואפקטיבי בין האוניברסיטאות לתעשייה.
בישראל, גופים ממשלתיים מעודדים הקמת קונסורצייה מסוג זה באמצעות הענקת מענקי מחקר להתארגנויות נבחרות של אקדמיה-תעשייה.
הגורמים הפעילים העיקריים בתחום זה הם: משרד התעשייה והמסחר - לימים משרד הכלכלה באמצעות המדען הראשי של המשרד; המדען הראשי במשרד המדע; ומו"פ ממשלתי בתחום הבריאות.
(BTAA) במערב התיכון והאטלנטי בארצות הברית, קונסורציום (7Cs) בדרום קליפורניה, במסצ'וסטס ו הם בין קונסורציומים ההשכלה הגבוהה הוותיקים והמצליחים ביותר בעולם.
קונסורציומים אלה איחדו את המשאבים של הקולג'ים והאוניברסיטאות החברות בהן כדי לחלוק נכסים אנושיים וחומריים וכן לקשר משאבים אקדמיים ומנהליים.
דוגמה לקונסורציום ללא מטרות רווח הוא (ACA) הממוקם בריצ'מונד, קנטקי.
האיגוד כולל 33 קולג'ים ואווניברסיטאות פרטיים הפרוסים לאורך הרי האפלצ'ים המרכזיים במדינות קנטקי, קרוליינה הצפונית, טנסי, וירג'יניה ווירג'יניה המערבית.
המוסדות החברים בקונסורציום מסייעים ל־ACA בבדיקת בקשות למענקים ולמלגות, בהעברת סדנאות ובמתן סיוע טכני.
דוגמה לקונסורציום למטרות רווח היא קבוצה של בנקים המשתפים פעולה למתן הלוואה - המכונה גם סינדיקט.
סוג זה של הלוואה ידוע יותר בתור .
באנגליה מקובל שקונסורציום רוכש מועדוני כדורגל שנקלעו למצב כלכלי כדי להימנע מפירוק.
איירבוס תעשיות הוקמה ב־1970 כקונסורציום של יצרני תעופה וחלל.
שמירת נכסי הייצור וההנדסה על ידי החברות השותפות הפכה למעשה את איירבוס תעשיות לחברת מכירות ושיווק.
הסדר זה הוביל לחוסר יעילות עקב ניגוד העניינים המובנה איתם התמודדו ארבע החברות השותפות; שניהם היו בעלי המניות של הקונסורציום וגם קבלני המשנה שלו.
החברות שיתפו פעולה בפיתוח טווח האיירבוס, אך שמרו על הפרטים הפיננסיים של פעילות הייצור שלהן וביקשו למקסם את מחירי ההעברה של מכלולי המשנה שלהן.
מטוס הטורנדו תוכנן על ידי קבוצת החברות המאגדת את החברות: "בריטיש אירוספייס" הבריטית, "" (MBB) הגרמנית ו"" האיטלקית.
שיתוף פעולה של מתחרים משמש כאשר חברות מתחרות משתפות פעולה בקונסורציום כדי לשתף פעולה בתחומים לא אסטרטגיים עבור עסקי הליבה שלהן.
הם מעדיפים להפחית את העלויות שלהם בתחומים הלא אסטרטגיים הללו ולהתחרות בתחומים אחרים שבהם הם יכולים להבדיל עצמן טוב יותר.
לדוגמה, הוא קונסורציום ללא מטרות רווח בין יצרניות רכב שונות במטרה להקל על בניית מערכת (ICE).
דוגמה נוספת היא World Wide Web Consortium, שהוא קונסורציום המתקן טכנולוגיות אינטרנט כמו HTML, XML ו־CSS.
(IFSH) הוא קונסורציום המורכב מ (Illinois Tech), (CFSAN) של מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) וחברים מתעשיית המזון.
חלק מהעבודה הנעשית במכון כוללת, "הערכה ותיקוף של טכנולוגיות חדשות וחדישות לבטיחות ושימור מזון, מערכות עיבוד ואריזה, שיטות מיקרוביולוגיות וכימיות, רכיבי מזון מקדמי בריאות ואסטרטגיות לניהול סיכונים".
הקונסוליה הישראלית בסן פרנסיסקו היא אחת מהנציגויות הדיפלומטיות של ישראל בעולם, הממוקמת בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית.
הקונסוליה היא הקונסוליה הכללית של ישראל לאזור צפון־מערב האוקיינוס השקט, אחראית על ניהול היחסים עם ישראל באלסקה, צפון קליפורניה, איידהו, מונטנה, אורגון ווושינגטון.
לקונסוליה יש קשרים רבים עם הקהילה היהודית המקומית ואף עם תעשיית ההיי־טק המקומית.
ב־2015 הייתה הקונסוליה בסכנת סגירה בעקבות קיצוצים במשרד החוץ אך בסופו של דבר הוחלט שלא לסגור את הקונסוליה.
בנובמבר 2018 נערכו עבודות שיפוצים נרחבות בקונסוליה.
הקונסוליה הכללית של ישראל בבנגלורו מייצגת את האינטרסים של ממשלת ישראל במדינות הודו קרנאטקה והמדינות הסובבות אותה טאמיל נאדו, קרלה ופודוצ'רי.
היא נפתחה ב-20 במאי 2013 ברחוב מרפי, האלאסורו בבנגלורו.
הקונסוליה מדווחת לשגריר בשגרירות ישראל בניו דלהי.
באמצע 2012 תכננה ממשלת ישראל לפתוח קונסוליה בבנגלורו עד סוף אותה שנה.
הממשלה הכריזה על תוכניותיה להקים שלושה מרכזי מצוינות (CoE) בקרנטקה הקשורים לגננות.
באותה תקופה הם בנו בהצלחה מערכת יחסים קרובה עם מחלקת הגננות של ממשלת קרנטקה.
הקונסוליה נחנכה רשמית ב-20 במאי 2013, לרגל 65 שנה להקמתה של מדינת ישראל.
זו הייתה הקונסוליה הישראלית השנייה בהודו אחרי מומבאי, מלבד השגרירות הראשית שלה בניו דלהי.
הודו היא המדינה החמישית בה הקימה ישראל יותר משתי נציגויות דיפלומטיות במהלך אירוע ההשבעה אמר שגריר ישראל אלון אושפיז: הנוכחות של ישראל בבירת הטכנולוגיה של הודו מגיעה באופן טבעי מאחר שישראל היא גם מרכז טכנולוגי.
אנחנו משתפים פעולה עם המדינה גם בתחומים נוספים כמו חקלאות.
מנחם כנאפי הפך לקונסול הכללי של ישראל בבנגלורו.
הוא אמר בנאומו: בנגלורו היא מעצמה של הודו.
זהו עמק הסיליקון של המדינה.
ישראל היא גם כמו עמק הסיליקון בעולם.
כל אחד מאיתנו יכול להרוויח אחד מהשני.
החל מ-1 ביולי 2014 החלה הקונסוליה להנפיק אשרות לישראל עבור תושבי דרום הודו קרנטקה, קראלה, טמיל נאדו ופודוצ'רי.
הם שיתפו פעולה עם IVS Processing Services Ltd עבור שירות זה.
באותה תקופה נסעו לישראל יותר מ-40,000 הודים מדי שנה.
מנחם כנאפי, הקונסול הכללי של ישראל בבנגלורו, אמר אז:פתיחת המרכז תגביר את הקשר בין אנשים באמצעות נסיעות.
אנו מחויבים באופן מלא לחיזוק הקשר בין ישראל להודו.
במקביל חתמה הקונסוליה על תוכנית קרנטקה-ישראל לטיפוח מיזמי מחקר ופיתוח תעשייתי (R&D) שיתופיים בין קרנטקה לחברות ישראליות על ידי מתן תמיכה כספית.
ביולי אותה שנה ארגנה הקונסוליה פסטיבל קולנוע ישראלי לאזרחי בנגלורו.
אירוע זה אורגן במשותף עם אגודת הסרטים סוצ'יטרה ושותפי תרבות בנגלורו.
בין 3 ל-31 ביולי הוקרנו תשעה סרטים ישראלים.
בשנת 2014 החלה הקונסוליה גם להעניק מלגות לסטודנטים הודים ללימודים במוסדות חינוך בישראל.
בספטמבר 2014 ג'ון ג'ו ואטטארה היה הסטודנט הראשון מבנגלורו שקיבל מלגה לקורס הנדסת חשמל ואלקטרוניקה בן ארבע שנים אוניברסיטת תל אביב.
בנובמבר 2015, זיו שלווי, סגן ראש הנציגות והקונסולרית, הקונסוליה הכללית של ישראל בבנגלורו, ביקר בקוצ'י, קרלה ופגש את קיי.סי ג'וזף, שר התרבות של המדינה כדי לדון בתוכניות ובאפשרויות של שיקום אנדרטאות יהודיות במקום ובסביבתו.
קונסומה הוא סוג של מרק צלול העשוי מציר עשיר בטעמים שעבר זיקוק, בתהליך המשתמש בחלבוני ביצה כדי להסיר שומן ומשקעים.
לקונסומה יש שלוש הגיות באנגלית: באופן מסורתי בבריטניה, הדגש הוא על ההברה האמצעית; באנגלית מודרנית בבריטניה, הדגש הוא על הראשונה ובארצות הברית הדגש הוא על האחרונה.
קונסומה מוכן על ידי הוספת תערובת בשר טחון, יחד עם מירפואה (שילוב של גזר, סלרי ובצל), עגבניות וחלבוני ביצה לתוך ציר.
החלק העיקרי בהכנת קונסומה באיכות גבוהה הוא בעבוע, הרתיחה יחד עם ערבוב תכוף, מביאה למשקעים או חלקים לא צלולים לצוף על פני הנוזל, אשר נמשכים עוד יותר עקב נוכחות החומצה מהעגבניות.
בסופו של דבר, המוצקים מתחילים להתקרש על פני הנוזל, ויוצרים מעין 'רפסודה', אשר נוצרת על ידי החלבון בחלבוני הביצים.
ברגע שה-'רפסודה' מתחילה להיווצר, מחלישים את החום ומבשלים את הקונסומה על אש נמוכה יותר עד שהוא מגיע לטעם הרצוי, תהליך שנמשך לרוב בין 45 דקות למעל שעה.
הנוזל המתקבל הוא נוזל צלול ובעל צבע ענברי עשיר (בקונסומה בקר או עגל) או צבע צהוב בהיר מאוד (עבור קונסומה עוף).
לאחר מכן הוא מועבר בזהירות מהסיר ומסונן דרך פילטר כדי להבטיח את צלילותו.
לאחר הסינון הוא עובר תהליך ממושך שבו השומן הנראה לעין מוסר מפני השטח.
כדי להבטיח צלילות מוחלטת, ניתן לשמור את הקונסומה בקירור, אשר מוציא את השומן הנותר, אותו ניתן לסנן באמצעות בד גבינה.
לחלופין, ניתן להניח את הקונסומה בכלי רחב ורדוד כמו מחבת או קערה גדולה ולהעביר על פני הנוזל רצועות רחבות של נייר אפייה; הכמויות הזעירות של השומן שנותרו נצמדות לנייר, ומשאירות את הקונסומה חסרת שומן לחלוטין.
בבישול הציר יש להשאיר על הבשר את הסחוס והגידים המכילים בתוכם ג'לטין, שמעצים את תחושת הפה ועומק הטעמים של המרק.
אם משתמשים בבשר בקר או עגל, בשר שוק הוא אידיאלי מכיוון שהוא דל מאוד בשומן ועשיר מאוד בסחוס, ולמרות שמשומש לעיתים נדירות במנות שונות, טעמו חיוני לטעם הקונסומה.
הבשר לרוב יהיה טחון דק מאוד.
קונסומה מוגש בדרך כלל חם מכיוון שהוא נוטה להתקרר מהר יותר ממרקים אחרים ולהפוך לג'ל.
לרוב הוא מוגש עם קישוטים, המשתנים במורכבותם, החל משפריץ פשוט של יין שרי או חלמון ביצה, ירקות חתוכים ועד חביצות בצורה המכונה 'רויאלס'.
כמות גדולה של בשר מניבה רק כמות קטנה של קונסומה; במתכונים מסוימים, 500 גרמים של בשר מספיקים רק לכ-250 מיליליטר הגשה.
תפוקה נמוכה זו היא חלק ממה שבאופן מסורתי העניק לקונסומה את המוניטין המעודן שלה כמנה יוקרתית.
סוגים אחרים של קונסומה כמו קונסומה עגבניות מוגשים באופן מסורתי קרים, מה ששומר על צלילות הקונסומה.
קונסומה כפול הוא קונסומה שנעשה בכדי להעצים את טעמו.
קיימות לפחות שלוש שיטות לייצור קונסומה כפול, הראשונה שבהן היא הכפלת כמות הבשר בשימוש במתכון, השנייה שבהן היא צמצום הנוזלים בעוצמה רגילה והקטנתם למחצית מהנפח והשלישית היא ייצור קונסומה שכל הנוזל במתכון מוחלף בכמויות שוות של קונסומה שהוכן מראש.
הוא נמצא לעיתים קרובות בשימוש במנות קרות, במיוחד במנות ג'לי או כאלו המשתמשות בג'לטין טבעי.
גרסה נפוצה נוספת היא קונסומה קר או קונסומה ג'לי.
הם מוגשים קרים ומסמיכים באופן טבעי על ידי הג'לטין המופק מהעצמות בעת הכנת הציר המקורי.
הג'לטין נותן לקונסומה מרקם ג'לטיני כשהוא מתקרר.
ניתן להוסיף ג'לטין נוסף במהלך החלק האחרון של תהליך הזיקוק כדי להבטיח שהוא יתייצב כראוי.
קונסומה מדרילן הוא מרק צלול בעל טעם נקי וטהור, בדרך כלל בטעם עגבנייה ומוגש צונן.
במאמר של הניו יורק טיימס משנת 2007, הרולד מק'גי פרסם שיטה חלופית לזיקוק המרק, שהתפתחה בקרב שפים מתנועת הגסטרונומיה המולקולרית: סינון ג'לטין.
סינון ג'לטין היא שיטת זיקוק חדשה, המסתמכת על מהמאפיינים של תמיסה רוויית יתר של ג'לטין, שנוצרת בהקפאה, כדי להסיר חלקיקים מאקרוסקופיים הגורמים לעכירות בציר מבוסס מים.
שיטה זו נבדלת מהקונסומה המסורתי הן בטכניקה והן בתוצר הסופי, שכן סינון ג'לטין מביא למרק נטול ג'לטין, בעוד שהקונסומה המסורתי נותן תוצר סופי עשיר בג'לטין, שמעניק תחושה עשירה יותר בפה.
הקפאת תמיסה על בסיס מים הופכת את כל המים בתמיסה לגבישי קרח, אך מים הקשורים למומסים – במקרה של ציר מרק, ג'לטין, שומן ותרכובות טעם – נותרים במצב נוזל בטמפרטורות נמוכות בהרבה; בפועל, טמפרטורת ההקפאה של מולקולות המים הקשורות הללו היא הרבה מתחת ליכולתם של מקפיאים רגילים.
לפיכך, סינון ג'לטין פועל על ידי הקפאת תמיסה על בסיס מים המכילה ג'לטין ולאחר מכן הפשרתה במסננת דקה ממש מעל טמפרטורת ההקפאה של מים.
הג'לטין והמומסים האחרים מתרכזים במים הלא קפואים, הג'לטין יוצר רשת יציבה באמצעות קשרים כימיים, בדיוק כמו בג'ל סטנדרטי.
רשת יציבה זו פועלת כמסננת ולוכדת חלקיקים גדולים של שומן או חלבון, תוך שהיא מאפשרת למים ולתרכובות קטנות יותר, המשפיעות על הטעם, לעבור דרכה.
כשהמים הקפואים נמסים, הם עוברים תחילה דרך רשת הג'לטין ולאחר מכן דרך המסננת, לתוך כלי הקיבול.
מכיוון שהטמפרטורה נשמרת ממש מעל לנקודת הקיפאון, המים הקפואים נמסים באיטיות, וכיוון שהם מסוננים לתוך כלי נפרד, הם אף פעם לא במגע עם הג'לטין מספיק זמן בכדי להתחיל להמיס את רשת הג'לטין.
לאחר שכל המים נמסים, רשת הג'לטין נשארת במסננת עם החלקיקים המאקרוסקופיים הכלואים והציר המזוקק (המים ותרכובות הטעם) נאסף בכלי הקיבול.
מכיוון שהכנת קונסומה מסונן בג'לטין אינו דורש יצירת רפסודה לבנה מחלבוני ביצה כמו בקונסומה מסורתי, הוא נחשב ליותר בר קיימא.
הטכניקה ישימה גם למגוון רחב יותר של "צירים": מכיוון שאין צורך בחימום, ניתן לזקק נוזלים רגישים לחום, כמו מיצי פירות, על ידי הוספת כמות קטנה של ג'לטין, ולאחר מכן להעבירם בתהליך הסינון בג'לטין.
בשיטה זו נוצרו מרקי קונסומה מודרניים, שאינם מבוססים על ציר, ביניהם: "קונסומה בייגלה", "קונסומה דוריטוס", "קונסומה חמאה חומה" ו"קונסומה תבלין פאי דלעת".
אובדן של ג'לטין המהווה חלק חשוב בתהליך הסינון בג'לטין, מביא לקונסומה עם תחושת פה משמעותית פחות עשירה מזו של קונסומה המוכן באופן מסורתי, ומשפיע גם על תכונות הקונסומה בעת הקירור.
קונסומה מסורתי נקרש לג'ל כשהוא קר ואילו קונסומה מסונן בג'לטין לא.
מרק מזוקק הנקרא קונסומה נמצא בשימוש מאז ימי הביניים, בצורות רבות, החל ממרקים פשוטים ועד למרקים העשויים מבשר של מגוון רחב של בעלי חיים פחות נפוצים.
סוג מיוחד של קונסומה שהורתח אך ורק עם גידים וסחוסים ללא תוספת מלח הומתק, התווספו אליו פירות והוא הוגש כקינוח.
קונסומה מתוק זה היה בעצם המקור לקינוחי הג'לטין של ימינו.
במוזיקה, קוֹנְסוֹנַנְס ודִיסוֹנַנְס הם סיווגים של צלילים בו-זמניים או עוקבים.
קונסוננס הוא הרמוניה שהצלילים שמרכיבים אותה משלימים זה את זה ומגבירים את התהודה זה של זה.
דיסוננס הוא הרמוניה שבה הצלילים מתנגשים זה עם זה ויוצרים אינטראקציות אקוסטיות מורכבות יותר.
הגדרה פשטנית יותר למונחים היא שהרמוניות ומרווחים קונסוננטיים הם נעימים לאוזן ואילו הרמוניות ומרווחים דיסוננטיים אינם נעימים לאוזן.