tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוונטוסים תוקפים אותו, והוא מאבד נעל אך נשאר בחיים, להפתעתם של שניים מהוונטוסים אותם הוא מחסל.
במהלך הקרב הדג' מציל את ליאו, וכשפייפר נופלת מהגשר, הדג' מעודד את ג'ייסון להציל את פייפר - ואינסטינקטיבית הוא קופץ אחריה, תופס בה, ואז מגלה שהוא יכול לעוף על ידי שליטה בלחץ האוויר.
הם חוזרים לגשר, ומגלים שהוונטוסים נעלמו ולקחו את המאמן הדג'.
אחרי כמה דקות, מגיעים למקום שני בני נוער במרכבה: נערה אחת בלונדינית עם עיניים אפורות, ונער שרירי עם קעקוע של קשת בענן.
הנערה מציגה את עצמה כאנבת' צ'ייס, אומרת שהיא מחפשת את חברה פרסי ג'קסון, ושנאמר לה שהבחור בעל הנעל האחת הוא התשובה.
ג'ייסון, פייפר וליאו משוחחים עם אנבת', בת אתנה, ובוץ', בן איריס, בדרכם למחנה החצויים, והיא מספרת להם את הסיפור.
אנבת' מספרת להם על פרסי, חצוי שנעלם לפני מספר ימים, החבר של אנבת' וגיבור הקרב על מנהטן.
אנבת' ובוץ' מביאים את ליאו, ג'ייסון ופייפר למחנה החצויים, ומציגים אותם בפני החניכים.
ג'ייסון מזהה חלק ניכר מהדברים שמתרחשים במחנה, וכירון, מנהל הפעילויות במחנה, מגלה שג'ייסון יודע לטינית, ואף מעדיף את שמם הרומי של האלים על פני השם היווני.
כירון אומר לג'ייסון שהוא אמור היה למות, אך מסרב להרחיב.
בזמן שג'ייסון וכירון מדברים, הרה משתלטת על ראש נמר מפוחלץ ופונה דרכו אל ג'ייסון, מכנה את עצמה 'הפטרונית שלו', ומפצירה בו לבוא ולהצילה.
בהמשך היום ליאו מגלה שאביו הוא הפייסטוס, אל הנפחים והאש; פייפר מגלה שאימה היא אפרודיטה, אלת האהבה; וג'ייסון מגלה שאביו הוא זאוס, אל השמים ומלך האלים.
פייפר מסתכסכת כמעט מייד עם המדריכה הראשית בביתן שלה, דרו.
היא נזכרת במה שגילתה שלושה ימים קודם - אביה, טריסטן מקלין, שחקן מפורסם, נחטף על ידי הענק אנקלדוס.
אנקלדוס מאיים להרוג את אביה, אם פייפר לא תשתלב במחנה החצויים, תצא למסע חיפושים ותטה אותו לכיוון הענק כדי שיהרוג אותם בתמורה לאביה.
היא גם מגלה שיש לה, כמו לדרו, כוח של דיבור הקסמה - היא יכולה לעיתים לשכנע אנשים לעשות כדברה; כך הגיעה לבית הספר לילדים בעייתיים, כששכנעה סוחר מכוניות 'להשאיל' לה מכונית יקרה, על מנת למשוך את תשומת הלב של אביה, שאינו פנוי אליה.
תחושת בטן גורמת לפייפר להיכנס לביתן הרה הריק, ושם היא פוגשת את רייצ'ל דר, האורקל של המחנה, גלגולה של האורקל מדלפי, שפונה אליה בקולה של הרה ואומרת לה להצילה.
ליאו מגלה שדרקון מכני מארד מאיים על המחנה, ושקללה שוררת על ביתן הפייסטוס - מאז מותו של מדריכם הקודם, צ'ארלס בקנדורף, ובריחת הדרקון, הפרויקטים שלהם נכשלים.
ליאו נזכר בשריפה בה מתה אמו, ובאשת אדמה שהתגלתה אליו אז, שגרמה לו להאשים את עצמו במותה של אמו.
לליאו היו כוחות ליצירת אש (דבר נדיר אצל בני הפייסטוס ונחשב למזל רע), שליטה בה וחסינות אליה, אותם גילה בעידודה של השמרטפית שלו, שכינתה את עצמה 'טיה קאלידה' (דודה קאלידה) אך למעשה הייתה הרה בתחפושת.
אשת האדמה, שמתבררת כגאיה, גורמת לליאו להאמין שהוא האחראי למותו של אמו, אבל הוא מחליט שישתמש בכוחות האש שלו כדי למצוא את הדרקון.
בביתן זאוס, ג'ייסון מגלה שיש לו אחות - תאליה גרייס, שעזבה את המחנה כדי להצטרף לחבורת הציידות שמלווה את האלה ארטמיס.
ג'ייסון, ליאו ופייפר מתבקשים להציל את הרה, מלכת האלים שנחטפה.
נבואתה של רייצ'ל שולחת אותו, יחד עם בת אפרודיטה ובן הפייסטוס, לצאת ולהציל את האלה - עד יום אמצע החורף עליהם להגיע אליה.
דרו מבקשת להצטרף למסע החיפושים כבת אפרודיטה, אך פייפר לבסוף מצטרפת אחרי שאפרודיטה מכירה בה כבתה.
אנבת' לא מצטרפת, כי היא אינה מחבבת את הרה, ואומרת שתנהיג במקום משלחת למציאתו של פרסי.
ליאו אומר שיצטרף כבן הפייסטוס, ושהוא יוכל לארגן גם אמצעי תחבורה - הוא יוצא אל היער במטרה ללכוד את הדרקון תוך שימוש בשליטתו באש.
הוא אכן מוצא את הדרקון, שמנחה אותו למקום המכונה "בונקר תשע", והשתייך לביתן הפייסטוס בעבר.
הוא מכנה את הדרקון פסטוס ומתקין לו כנפיים שמצא בביתן, ואז גם רואה תרשים עתיק שמציג ספינה, אותה ליאו מזהה בבירור מציור שצייר לפני שנים רבות כילד.
הוא מחליט להניח לעניין ומשקיע את כל זמנו בתיקון פסטוס, אותו הוא מנחית במחנה למחרת כדי שיוכלו לצאת.
הנבואה שמנחה את מסע החיפושים נאמרת על ידי רייצ'ל:
בן הברק, מהאדמה הישמר- ג'ייסון שמתברר כבן יופיטר, אל השמים והברקים, צריך להיזהר מהאדמה - גאיה, אויבתם הגדולה.
נקמת הענקים מהשבעה תתעורר- ה"שבעה" הם שבעה חצויים שהוזכרו בנבואה גדולה שניתנה על ידי רייצ'ל בקיץ הקודם, לפיה שבעה חצויים יצאו למסע חיפושים אפי.
הענקים - ובמקרה הזה, מלכם פורפיריון - יעלו וינסו לפגוע בשבעה.
הכבשן והיונה את הכלוב ישברו- הרה מוחזקת בכלוב, ורק כוחם המשותף של ליאו, בנו של הפייסטוס שאותו מסמל כבשן, ופייפר, בת אפרודיטה שאותה מסמלת יונה, יוכל לחלצה ממנו.
ובזעמה של הרה את המוות יעוררו- אחרי שחרורה של הרה היא חושפת את דמותה האמיתית והורגת בכך את ג'ייסון, אך פייפר מצליחה להשיבו לחיים.
ג'ייסון, ליאו ופייפר מגלים שגאיה, אלת האדמה שישנה שנים רבות, כלאה את הרה, ושחררה את בניה הענקים מטרטרוס.
הרה כלואה בכלוב בו נשאבים ממנה כוחותיה כדי להעיר את פורפיריון, מלך הענקים.
גאיה ובניה, הענקים, מנסים לשחזר את הגיגאנטומכיה (כפי שבשנים הקודמות במהלך עלילת הסדרה פרסי ג'קסון והאולימפיים שוחזרה הטיטאנומכיה).
גאיה תעיר את פורפיריון, ואז את יתר בניה, וכל אחד מהם יחסל את האל שלשם הריגתו נוצר.
פורפיריון, אנטי-זאוס, ימלוך על הענקים ויעיר אותם אחריו.
את מסעם מתחילים השלושה בחיפוש אחר רוחות הסערה שלקחו את הדג', בהנחה שהם פקודיה של גאיה.
בוונטוסים שולט שר הרוחות, איולוס, וכדי להגיע אליו ג'ייסון, פייפר וליאו מחפשים את בוראס, אל רוח הצפון, שקבע את מושבו בקוויבק.
הם מוצאים אותו, ומסתכסכים עם בניו החצויים, זטס וקאלאיס, ועם בתו האלה קיאונה, המכונים יחד הבוראסים.
הבוראסים רוצים בהתחלה לפגוע בהם, בעיקר בגלל החום והאש של ליאו, אך בוראס מחליט שישמע את דבריהם, ומחבב אותם לאחר שפייפר מדברת איתו בשפתו, צרפתית (אותה מדברים בקוויבק), שהיא מכירה בשל היותה שפת האהבה.
ג'ייסון מיטיב לזהות את בוראס דווקא בדמותו הרומית, אקווילון, ולבסוף אל הצפון מבין את תוכניתה של הרה, טוען שאלי האולימפוס מסתגרים כי הם מפחדים מהשלכות התוכנית, ומשחרר אותם לדרכם, על אף מחאתה של קיאונה.
בוראס שולח את השלושה לכלבו של מדיאה, שכלאה את הוונטוסים.
הם מגיעים והיא מתייחסת אליהם בחביבות, משתמשת בדיבור הקסמה באיכות גבוהה בהרבה מזה של פייפר.
ג'ייסון וליאו נשבים לחלוטין בקסמיה, בעוד שפייפר נגררת אחריהם בחוסר אונים.
בדרכם מדיאה מספרת להם את סיפורה, על הימים בהם הייתה נסיכת קולכיס ואשתו של יאסון, שזנח אותה.
מדיאה כמעט מצליחה לשכנע את ג'ייסון וליאו להילחם זה בזה, אבל פייפר מצליחה לשכנע אותם להימנע מכך בעזרת דיבור ההקסמה שלה, ומדיאה משחררת במקום שני דרקוני שמש שיילחמו בהם.
פסטוס מגיע ומביס את הדרקונים בזמן שפייפר נלחמת במדיאה, מבינה שהיא חזרה לחיים בסיועה של גאיה.
בעוד ליאו וג'ייסון מחלצים את רוחות הסערה ואת הדג', פייפר מכה בשולחן עליו ניצבו כל שיקוייה של מדיאה ויוצרת תערובת קטלנית ואז נמלטת עם פסטוס, משאירה את מדיאה בכלבו שלה בעודו מתפוצץ.
התחנה הבאה אליה הם ממשיכים היא ארמונו של מידאס, שחזר לחיים בעזרתה של גאיה.
פסטוס מתקלקל באוויר בגלל קיפאון בדיסקית הבקרה שלו, והם נוחתים לתוך האחוזה, שם מערכת ההגנה בלייזר מחריבה אותו.
הם מצליחים לשחרר את הדג', ומידרדרים לקרב עם מידאס לאחר שהם שומעים שהציידות עברו באחוזה בחיפושן אחרי פרסי ג'קסון.
הזהב של מידאס משבית את דיבור ההקסמה של פייפר ואת האש של ליאו, ומידאס הופך אותם לזהב, אבל ג'ייסון מצליח להביס את בנו של מידאס, ליט, וגורם למידאס להפוך את בנו לזהב.
ג'ייסון משתמש בכוחותיו כבן יופיטר כדי לזמן ברק, שמחריב את הגג של המבנה, מפיל על מידאס נברשת, וגורם לגשם להיכנס פנימה - והמים הזורמים הופכים את כל אויביו הקפואים של מידאס חזרה לאנשים.
הפגישה עם ליקאון וארמונו של איולוס
התחנה הבאה והאחרונה של הקבוצה היא ארמונו של איולוס.
בדרך אליו הם עוצרים במערה בשל סופה, וכי פייפר סובלת מהיפותרמיה שכן ג'ייסון וליאו טבלו אותה במים כדי להפוך את השפעתו של מידאס.
במערה הם נחים אבל אז מגיע ליקאון, איש הזאב הראשון, מלווה בלהקתו - ותוקף אותם.
הם מצליחים רק לעכב אותו, שכן יש צורך בכסף כדי לפגוע באנשי זאב, אבל אז מפתיעות אותם ציידות ארטמיס, שמצילות אותם ומבריחות את אנשי הזאב.
בראש הציידות עומדת תאליה, שמופתעת לשמוע שג'ייסון הוא אחיה.
היא מספרת לג'ייסון שכשהיה תינוק אמם זנחה אותו, ותאליה לא ראתה אותו מאז גיל שנתיים.
אחרי האיחוד תאליה מחליטה שתיפרד למעט זמן מהציידות, ותלווה את ג'ייסון לאיולוס, אבל הם מופרדים.
ברגעים האחרונים היא צועקת לו ואומרת שייפגשו בבית הזאבים, שם נמצאים הרה ופורפיריון.
בארמונו של איולוס, שר הרוחות מתברר כמשוגע לחלוטין.
עליו לקבוע את מזג האוויר אחת ל-12 דקות בהתאם לרצונם של האלים, ורצונותיו - כמו כיוון הרוח - חסרי כיוון.
הוא מופתע מכך שהנחה כמה חודשים קודם לכן את רוחות הסערה לתקוף חצויים, ואוהד את ג'ייסון אותו הוא זוכר מהפעם הקודמת בה ביקר אצלו - ג'ייסון אינו זוכר את המפגש.
המזכירה שלו, נימפת אוויר בשם מלי, מדברת בעדם, ואיולוס כבר מתכנן לסייע לחצויים אבל אז הוא מקבל הנחיה מגאיה לפגוע בהם - והאלים כולם מסכימים שאין להכעיס את אלת האדמה.
איולוס מנסה לפגוע בחייהם, אבל מלי מסייעת להם, ויחד עם ג'ייסון היא שולטת באוויר, ממלטת אותם מהארמון ושולחת אותם לעבר סן פרנסיסקו, אל אנקלדוס.
אפרודיטה גם היא מסייעת בידם, ומעניקה לפייפר כמתנה שיקוי שכחה שימחק את הזיכרונות של אביה.
הקרב עם אנקלדוס קשה, אך בזמן שפייפר מצילה את אביה, ליאו מצליח להילחם במשרתיו של הענק, וג'ייסון מצליח להיאבק באנקלדוס במשך כמה זמן.
במהלך הקרב אנקלדוס מזכיר לג'ייסון חלקים מעברו - הוא החריב את הכס השחור במצודת אותריס, והביס את קריוס במו ידיו.
לבסוף הוא טועה וחניתו נשברת, יוצרת גל הדף ומכתש בראש ההר.
חבריו מגיעים לסייע לו, אבל הענק לא יכול למות מיד חצויים בלבד; ג'ייסון מבין שאין לו ברירה, והוא מתפלל לאביו שיסייע לו עם ברק.
הברק מפיל את אנקלדוס אל המכתש, שקרקעיתו מתפוררת, והחצויים מפילים אותו סופית ומביסים אותו.
בית הזאבים והמאבק עם פורפיריון
בעזרת מסוק 'מושאל' מפקחי היערות, הם טסים לשדה התעופה הקרוב; בדרך, ג'ייסון מתחיל לזהות את הנוף.
בשדה"ת של אוקלנד הדג' מחליט שיסייע לאבא של פייפר, ששותה את השיקוי ומתעלף, והם יוצאים במטוס הפרטי שלו.
השלושה משתמשים שוב במסוק כדי להגיע לבית הזאבים, שם זכרונו של ג'ייסון חוזר אליו.
ליאו מטיס אותם אל עבר שדה הקרב - ביתו של ג'ק לונדון, בן מרקורי.
כשהם מגיעים הם פוגשים את תאליה, שמעדכנת אותם שנכנסו למלכודת - מפלצות מקיפות אותם, והציידות לא מצליחות לחלץ את הרה.
לג'ייסון יש דז'ה וו, ותאליה מספרת שכאן נטשה אותו אמם.
הם מגיעים למקום בו כלואה הרה ובו עולה פורפיריון, והם מתכוננים להילחם כשאלת השלג, קיאונה, מופיעה.
היא חושפת את תוכניתה לדרדר את העולם לכאוס וליצור עידן קרח חדש, והקרב ניצת מחדש.
ג'ייסון נעזר בסוס סערה בשם סער עליו הוא כופה את רצונו, וליאו נלחם בקיאונה, מפר את קסמי הקרח שלה.
ג'ייסון ופייפר מביסים את המפלצות, וליאו מבריח את קיאונה, ואז השלושה ניגשים להרה.
פייפר מפעילה את כוחות דיבור ההקסמה שלה וליאו תוקף את הכלוב מכנית, אבל אז פורפיריון יוצא מכלובו.
הוא אף גדול מאנקלדוס ובכל זאת ג'ייסון מחליט לעכבו.
הוא מתרברב בהישגים שבקושי זכר שהיו שלו, משיג חרב, ומכה בענק.
הקרב מוטה לרעתו כמעט מיד, אבל הרה נחלצת, ופורפיריון בורח ונבלע באדמה.
הרה מנצלת את דמותה האמיתית להניס את המפלצות - אך כמעט הורגת את ג'ייסון בדרך, ורק דיבור ההקסמה של פייפר מציל אותו.
כמחוות תודה, הרה שולחת אותם חזרה ללונג איילנד.
הרה מחזירה לג'ייסון חלק מזכרונו, והוא נזכר שהוא חלק ממחנה חצויים רומי, שנמצא ליד סן פרנסיסקו - מקום שמקושר לרוע במחנה החצויים.
פייפר נעשית המדריכה הראשית של ביתן אפרודיטה, ואביה מסתדר עם המאמן הדג'.
ליאו מציג לביתן הפייסטוס, ג'ייסון, פייפר וכירון מבקרים את בונקר תשע.
כירון מספר להם שמדובר בבונק, שנעשה בו שימוש לאחרונה בידי ביתן הפייסטוס במלחמת האזרחים האמריקאית.
הוא מסביר להם שהמלחמה לוותה בעימות בין חצויים - לא בתוך מחנה החצויים, אלא ביניהם לבין קבוצה אחרת; כירון אומר שנשבע לא לדון בנושא, אבל שהאלים נחרדו מהמחיר ועשו הכל כדי שהמפגשים לא יחזרו על עצמם.
ליאו מסביר ששרטוט הספינה בבונקר הוא נבואה - זוהי ספינה מעופפת שעליהם לבנות, כדי להפליג לעבר הארצות העתיקות, שם מתכננים הענקים לפגוע באלים.
ג'ייסון נזכר חלקית, ומספר למחנה החצויים שיש קבוצה נוספת של חצויים, רומיים, שמשמרים את המסורת של איניאס, ושהנתק נשמר במשך שנים.
כירון וג'ייסון מספרים יחד את הסיפור - בזמן שמחנה החצויים הגן על האולימפוס, מחנה יופיטר החריב את מצודת אותריס, הבסיס של הטיטאנים.
ג'ייסון, פייפר וליאו יהיו שלושה מתוך השבעה שימריאו לארצות העתיקות, אך תחילה הם יטוסו מערבה למחנה יופיטר.
שם, ג'ייסון משוכנע, הם ימצאו את פרסי ג'קסון - שנשלח לשם, חסר זיכרון בדיוק כמו ג'ייסון.
הספר הוא הראשון בסדרת ספרים חדשה.
בסדרה זו בניגוד לקודמת, הסדרה לא מתרכזת בגיבור אחד שמספר את הסיפור מנקודת מבטו, אלא כל קבוצת פרקים מתמקדת בגיבור אחר.
הספר הבא בסדרה הוא בן נפטון, אך העלילה בספר מתמקדת בפרסי ג'קסון, הייזל לבסק ופרנק ז'אנג במחנה יופיטר.
הגיבן מנוטרדאם 2: סוד הפעמון הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני.
זהו סרט המשך לסרט "הגיבן מנוטרדאם".
הגיבן שולט על העיר פריז מלמעלה, ממגדל הפעמונים של הנוטרדאם.
קווזימודו וחברו זפיר, בנם של אזמרלדה ופיבוס, עוצרים בקרקס נודד ומתיידדים עם מדלן, הבת המאומצת של קוסם מרושע בשם סארוש, שזומם לקטוף את הפעמונים של הקתדרלה המפורסמת.
דמות מדבבים בגרסה האנגלית מדבבים בגרסה העברית קווזימודו טום הולס אלון אופיר מדליין ג'ניפר לאב יואיט מיכל צפיר אזמרלדה דמי מור לירז ברגמן פיבוס קווין קליין אוהד שחר סארוש מייקל מקיין יורם יוספסברג
הסרט קיבל ביקורות שליליות רבות ממבקרי קולנוע ברחבי העולם.
מבקרים הוסיפו כי איכות האנימציה בסרט ירודה, ואף הוסיפו שפסקול הסרט ירוד עוד יותר.
לאחר שפורסם אלבום הלהיטים של דיסני כמה משירי הסרט הפכו לפופולריים.
במבצע שלום הגליל, שהחל את מלחמת לבנון הראשונה, הייתה בגזרה המרכזית לחימה בין צה"ל לכוחות אש"ף וצבא סוריה.
הצבא הסורי אמנם הוכה על ידי צה"ל בקרבות, אולם צה"ל הגיע לכביש ביירות-דמשק רק לאחר הפסקת האש, וכוחות צבא סוריה התחפרו בלבנון.
כוחות צה"ל בגזרה המרכזית של לבנון היו תחת פיקוד הצפון.
הכוחות כללו שלושה כוחות אוגדתיים.
אוגדה 162 - בפיקוד מנחם עינן, הייתה הכוח הצה"לי המערבי ביותר בגזרה, וכללה 2 חטיבות שריון.
חטיבה 500 בפיקוד דורון רובין (מתוגברת בגדוד 932 ובגדוד 9263)
חטיבה 460 בפיקוד חגי כהן (בהמשך הועברה החטיבה לכוח דני ורדי)
חטיבה 609 בפיקוד חגי לוי (התווספה לאוגדה בשלב הלחימה השני)
כוח דני - בפיקוד דני ורדי, היה כוח מאולתר שהורכב תוך כדי הקרבות וכלל בשיאו חטיבת שריון ו-2 חטיבות חי"ר.
חטיבה 460 בפיקוד חגי כהן
כוח סמח"ט גולני בפיקוד גבי אשכנזי שכלל גדוד חי"ר, פלס"ר גולני, ו-2 פלחה"ן
חטיבה 623 בפיקוד נחמיה תמרי
חטיבה 769 בפיקוד שאול מופז
כוח יוסי - בפיקוד יוסי פלד, היה כוח שהורכב תוך כדי הקרבות וכלל בשיאו חטיבת שריון, חטיבת נ"ט, וצוות קרב חטיבתי משולב.
גדוד 77 גדוד טנקי מרכבה בפיקוד דוביק טל
גדוד 7063 גדוד צנחנים בפיקוד נחשון ישראלי
חטיבה 409 בפיקוד עוזי בן יצחק
חטיבה 514 בפיקוד יורם אלדר פחות גדוד אחד שהיה בפיקוד אוגדה 252
כמו כן בתחילת המערכה פעלה בגזרה אוגדה 36, שהתקדמה מאצבע הגליל דרך רמת נבטיה לעבר צידון.
הכוח העיקרי של צבא סוריה בגזרה המרכזית בלבנון היה:
בהר מול הלבנון נערכה חטיבת שריון 91 מדיוויזיה 1, שכללה טנקי T62 ולה גם כוח חי"ר ממוכן ו־2 אגדי קומנדו.
על פי התוכנית, היו אמורים כוחות צה"ל בגזרה המרכזית להגיע בסוף היום השני ללחימה לכביש ביירות-דמשק וליצור משם איום על הכוחות הסורים בלבנון.
בשלב זה, היו אמורים כוחות צה"ל בגזרה המזרחית להיכנס ללחימה בלבנון, להגיע לכביש ביירות-דמשק ולבקעת הלבנון ולסלק את צבא סוריה מלבנון.
ביום ראשון, 6 ביוני, חטיבות גולני ו-188 התקדמו מכיוון אצבע הגליל, חצו את הליטני בגשר עקיה ללא כל התנגדות, והמשיכו להתקדם צפונה לכיוון רמת נבטיה, תוך שחטיבת גולני מושכת מערבה לכיוון הים.
על חטיבה 769 הוטל לחצות את הליטני בגשר חרדלה (צפונית מזרחית לכפר ארנון) לכיוון רמת נבטיה, אולם עקב מיקוש ומיכשול בצירים לא הצליחה החטיבה להתקדם לכיוון רמת נבטיה.
עם זאת, על ידי יצירת רושם שזוהי גזרת המאמץ העיקרי, הקלה מאוד על שאר כוחות האוגדה באזור גשר עקייה.
באותו יום אחר הצהריים, נכנסה אוגדה 162 שהייתה עד אז עתודה פיקודית, בעקבות אוגדה 36 והתקדמה דרך גשר עקייה לכיוון "גשר חבוש" שעל נהר זהרני, צפונית מזרחית לכפר חבוש.
למחרת ב-7 ביוני, לאחר כיבוש הבופור בידי חטיבת גולני, התקדמה חטיבה 769 יחד עם כוח בפיקוד סמח"ט גולני גבי אשכנזי לכיוון העיר נבטיה, ועם ערב נכבשה העיר.
במהלך אותו יום התקדמה אוגדה 162 בציר ההר, עד גשרי הבסרי.
בבוקר 8 ביוני נתקלו כוחות חטיבה 500 בכוח סורי קטן מחטיבה 85 באזור גשר הבסרי, וחיסלו אותו בקרב קצר.
באותו יום הוטל על גדוד מחטיבה 500 לכבוש את ג'זין, אך הגדוד נסוג עקב מטח טילי סאגר, והמשימה הוטלה על כוח דני ורדי.
חטיבה 460 תקפה את המתחם ממערב, חטיבה 769 מדרום, ואילו כוח סמח"ט גולני מדרום מערב.
הכוחות השמידו את הכוח הסורי, והשתלטו על מרחב העיירה.
זה היה הקרב הראשון של צה"ל עם הצבא הסורי במלחמה זו.
מיד לאחר מכן כוח סמח"ט גולני וחטיבה 409 כבשו באיגוף עמוק את ג'בל בארוכ.
בשלב זה הורה פיקוד הצפון לאוגדה 162 להתקדם במהירות ולהגיע לכביש ביירות-דמשק, בעקבות ההחלטה התפצלה חטיבה 500 לשתי צוותי קרב חטיבתיים - אחת בפיקוד מח"ט 500 דורון רובין, והשנייה בפיקוד המח"ט הקודם בני טרן.
כתוצאה מכך התקדמה האוגדה אותו יום במהירות, ועל אף הציר הקשה, התקדמו הכוחות 60 ק"מ עד עין זחלתא.
כאשר נכנסה חטיבה 500 לעין זחלתא התפתח במקום קרב קשה עם יחידות קומנדו ושריון סוריים, שנמשך עד 10 ביוני בערב.
ב-9 ביוני הוטל על חטיבה 460 לכבוש את הכפר עין א-תינה, הכפר נכבש על ידי כוחות החטיבה, אולם עקב טעות בזיהוי, ירו כוחות החטיבה זה על זה, ובאירוע נהרגו 5 לוחמים.
במהלך 10 ביוני הוטל על כוח יוסי פלד לכבוש את הכפר .
גדוד הטנקים, בפיקוד דוביק טל תקף את הכפר מן החזית, כאשר הוא משמיד מספר טנקים סורים, ואילו גדוד הצנחנים 7063 תקף מהעורף ממורדות ג'בל בארוכ.
כמו כן סייעו לתקיפה מסוקי קרב בל AH-1 קוברה של חיל האוויר, שפגעו גם הם בטנקים הסורים ואספו מודיעין על היערכות הכוח הסורי בכפר.
החיילים הסורים שלא נפגעו ונהרגו נמלטו, כשהם משאירים מאחוריהם כלי רכב וטנקים.
הכיבוש הסתיים בתוך שעה ללא נפגעים לכוח התוקף.
בבוקר 11 ביוני, החלה אוגדה 162 לנוע לעבר כביש ביירות-דמשק, אך נבלמה ב עקב כניסת הפסקת האש לתוקפה.
גדוד 7008 מחטיבה 409 שהייתה חלק מכוח יוסי פלד, השתתף דקות ספורות קודם הפסקת האש במארב לשריון סורי מצפון לכפר עמיק, והשמידו 11 טנקי T-72, עשרות כלי רק"ם ו-4 מסוקי גאזל.
על אף החבירה לנוצרים בגזרה המערבית וניתוק מערב ביירות, הפרוזדור הצר באזור כפר שימא היה נתון להטרדות סוריות שישבו בשטח הגבוה בעאליי.
המאפיין הפיזי יוצא הדופן של סוג האדם הוא היחס החריג בין משקל הגוף לנפח המוח האנושי.
בעלי חיים הדומים לאדם במשקלם מתאפיינים במוח קטן הרבה יותר, של פחות מ-500 סמ"ק בהשוואה ל-1300 סמ"ק בממוצע לזכר אנושי בוגר.
מקובל לראות בחריגה זו את הסיבה ליכולת השכלית יוצאת הדופן של המין האנושי בכלל, ובפרט את מה שאפשר למיני האדם לפתח כלים, תרבות, מדע וטכנולוגיה.
במסגרת תהליך זה השתנה מעמד אבות האדם מקופי אדם בעלי תפוצה מצומצמת לטורפי-על בעלי תפוצה כלל עולמית, ממועמדים להכחדה למכחידים הגדולים ביותר בין בעלי החיים.
להתפתחות זו באבולוציה של האדם, של הגידול בנפח המוח ממעט יותר מ-400 סמ"ק ללמעלה מ-1300, יש מחיר לא קטן: המוח העצום בגודלו צורך משאבים הרבה מעבר למשקלו.
כ-20 אחוז מתצרוכת החמצן של האדם מופנית למוח, למרות שהוא מהווה רק כשני אחוזים ממשקל הגוף.
בנוסף, הגודל הפיזי החריג של המוח מהווה בעיה קשה בעת הלידה, ונשים מוּעדות לסיבוכי לידה קטלניים הרבה מעבר ליונקים אחרים.
במונחים אבולוציוניים, התפתחות כה חריגה וכה יקרה מחייבת מניע אבולוציוני חזק.
הנושא של גידול בנפח המוח קשור באופן ישיר גם להתפתחות האינטליגנציה האנושית
עד שלהי המאה ה-20 נהוג היה לחשוב שהתפתחות נפח המוח קשורה באופן הדוק לשני תהליכים: המעבר להליכה על שתי רגליים עקב הירידה מהעצים, והשימוש בכלים.
על פי סברות אלו, ראשית התהליך בתקופת היובש שארעה לפני כ-2.5 מיליון שנים באפריקה, שבעטיה נאלצו אבות המין האנושי להסתגל לחיים בשטח פתוח.
הסתגלות זו, המעבר מסביבת היער לסביבת הסוואנה, העניקה יתרון לעמידה זקופה, ומשם למעבר להליכה על שתי רגליים.
בכך השתחררו ידי אבות האדם וניתן היה להתחיל לייצר כלים.
על פי סברות מוקדמות אלו, בכך נוצר תהליך שהגביר את עצמו, משוב חיובי שנתן עדיפות למוח גדול יותר שמאפשר עיצוב טוב יותר של כלים וחוזר חלילה.
עם זאת, הצטברו עדויות שסתרו הסברים אלו.
הסתבר שקופי אדם דוגמת האורורין הלכו על שתיים חמישה מיליון שנים לפני המעבר לסוואנה, מה שפוסל את המעבר להליכה זקופה כמניע התהליך.
יתר על כן, תהליך גידול המוח החל בשושלת האדם כבר אצל האוסטרלופיתקוס אפרנזיס, לפני ארבעה מיליון שנים לכל המאוחר, כמיליון וחצי שנים לפני תקופת היובש המדוברת.
עדיין ניתן לקבל את הסברה שיצירת כלים האיצה את גידול המוח במידה רבה.
מספר הצעות חלופיות הוצע על מנת להחליף את הגישות המוקדמות.
הגישות החדשות הללו מציעות תהליכים סבירים, שאפשר והתקיימו במקביל, ואינם סותרים את הידע הפלאונטולוגי הקיים.
למרות ויכוחים עזים בתחום, אין אפשרות כרגע להעדיף הסבר זה או אחר, או לפסול אחד מהם.
ריצת סיבולת ו"אני רץ, משמע אני חושב"
האנתרופולוג פיאלקווסקי התבסס על מחקרים בדבר יכולתו יוצאת הדופן של האדם לריצת סיבולת בתנאי עקת חום, כמו גם בשימוש שנעשה עד ימינו בתרבויות תקופת האבן ביכולת זו למטרות ציד.
למין האנושי יכולת יוצאת דופן לקיים ריצה קלה לאורך זמן ממושך וטווחים ארוכים, בתנאי עקת חום.
ליכולת זו אין מתחרים בין החיות היבשתיות.
רק באזורים קרים יכולות חיות אחרות להתחרות באדם בריצת סיבולת.
ציידים בני תרבויות תקופת האבן הקיימות בימינו, דוגמת בני הסאן (בושמנים), משתמשים ביכולת יוצאת דופן זו לציד גם כיום.
הם מנהלים מרדף התשה אחרי טרפם בשעות החום, חמושים בנשק קל יחסית ובמים.
היתרון של ציד בשיטת ההתשה הוא כפול: הם נמנעים ממפגש בטורפים, שאינם מיטיבים להתמודד עם החום ולכן אינם פעילים בשעות אלה, והחיה הניצודה מותשת הרבה לפני האדם הרודף אותה עד שאינה מסוגלת לברוח עוד.
פיאלקווסקי ראה קשר בין היכולת לריצת סיבולת לנפח המוח.
לשיטתו נפח מוח מוגדל מביא עמו יתירות בתאי העצב, כך שגם בתנאי סף-כשל, המוח כולו יכול להמשיך ולתפקד.
על פי פיאלקווסקי, התהליך מתחיל בתת-אוכלוסייה של אבות האדם, האוסטרלופיתקנים, שהחלה לנצל נישה חדשה של מרדף-סיבולת בשעות החום למטרת צייד, נישה שנפתחה בזכות המוח הגדול יחסית של קופי האדם.
תת-אוכלוסייה זו זוכה ביתרון, משום שבשר הוא מקור תזונה עשיר לאין ערוך מפירות, שורשים ואפילו דגנים.
כך מתחיל משוב חיובי חדש, בו יתרון בנפח המוח גורר הצלחה גוברת בציד, וחוזר חלילה.
על פי השערה זו האינטליגנציה האנושית אינה אלא תוצר לוואי של תהליך זה.
כמובן מאליו, התהליך הואץ במידה רבה מרגע שאבות האדם החלו בייצור כלים.
ממשיכיו של פיאלקווסקי, דוגמת דניאל ליברמן, ממשיכים את הקו, שהתפתחות המוח חלה בזכות יכולת הריצה, אך אינם מייחסים חשיבות מיוחדת למוח כיתרון בריצה בתהליך.
לשיטתם שפע החלבון שזכו בהם הציידים הראשונים שנקטו ציד-התשה די בו להסביר את ההתפתחות המוח הבזבזני.
מספר גישות דומות מבארות את הגידול בנפח המוח במונחים של יתרון חברתי.
מוח מפותח יותר מוצלח יותר בראיית מקומו של הפרט בחברה, בהבנה של מניעי הפרטים האחרים, בתחזית-מראש של מעשיהם והתנהגותם.
על פי גישה זו המוח הגדול של האדם הוא תוצאה של מרוץ-חימוש חברתי: מאחר שהאדם הוא חיה חברתית, הצלחתו תלויה ביכולותיו החברתיות.
ככלל גישה זו לוקה בביסוס חסר של ידע על המבנה החברתי ומידת החיברות (סוציאליזציה) של אבות האדם האוסטרלופיתקנים.
כמו כן, אין בה כדי לבאר מדוע איננו חוזים במירוץ-חימוש מקביל בקרב שימפנזים, גורילות, או אפילו זאבים או כלבי-הדינגו.
אף על פי כן, משפחת הבאורים מגישה זו הולכת ומתרחבת.
מספר דונבאר והמספר האופטימלי של חברי קבוצה לכידה
הפסיכולוג האבולוציוני רובין דונבאר מבאר את התפתחות המוח במונחים של היכולת למיין ולנהל כ-150 קשרים חברתיים במקביל, במסגרת קבוצה מלוכדת אחת.
הוא מציין שבעוד שלקבוצת שימפנזות המספר האופייני הוא 50 פרטים, אצל בני אדם המספר המקביל הוא 150 - מספר המכונה מספר דונבאר.
מאחר שמעקב אחרי כל יחסי הגומלין מחייב עלייה אקספוננציאלית, הדרישות מהמוח על מנת לעקוב אחרי כל יחסי הגומלין גדולות לאין ערוך.
דונבאר מציין שקבוצות גדולות, מלוכדות ומשתפות-פעולה מהוות יתרון הישרדותי ברור, מה שמבאר בנקל פתיחה של מרוץ חימוש אבולוציוני, כמו גם המשך שלו עד לממדי המוח של ימינו.
גם באור זה מתחיל ממניעים חברתיים, אך שם דגש על יתרונות הסחר בין קבוצות המאכלסות סביבות שונות.
זאבים החיים על גדות נהרות אינם סוחרים בדגים עם זאבים החיים ביער, שמצידם אינם סוחרים באיילים.
חשבון פשוט מראה שמאחר שלשתי הסביבות יש יתרונות שאין לרעותה, סחר כזה היה טומן בחובו רווח לשתי האוכלוסיות - הזאבים שוכני הנהר יהנו מסעודות של איילים בעת שהנהר קפוא בחורף, ושוכני היער יהנו ממקור מזון נוסף שיעצים את אוכלוסייתם.
אך על מנת שסחר שכזה יצליח, על הזאבים להבין את היתרונות הגלומים בו, וחובה שתהיה לאוכלוסיות הזאבים יכולת תקשורת שתאפשר עסקאות שכאלה, ומוח הזאב אינו מסוגל לכך.
על פי באור זה מאחר שלאוסטרולופיתקנים כבר היה מוח גדול במידה ניכרת ממוח הזאבים, ניתן לשער שהתחלה של תקשורת וסחר היא אפשרות סבירה, ומרגע שהסחר מתחיל, התהליך נכנס למשוב חיובי בו נפח מוח גדול יותר מניב סחר פורה יותר וחוזר חלילה.
פסיכולוג אבולוציוני נוסף, ג'פרי מילר, טוען שהאינטליגנציה האנושית מיותרת בחלקה הגדול באורח החיים של צייד-לקט.
לטענתו, אין להסביר את העלייה בנפח המוח והגידול באינטליגנציה הנובע ממנה ביתרונות השרדותיים, אלא במופע-ראווה של הוכחת יכולת לשרוד למרות העקה של פרנסת מוח גדול.
גישה זו מקובלת בביולוגיה בשם עקרון ההכבדה, ורואה למשל בזנב הטווס המרהיב אך המסורבל תצוגת יכולת של זכרי הטווס, בבחינת "למרות המשקולת המפוארת הזו, הנה אני שרדתי", ומשתלבת היטב בכך שיפי הזנב מושפע באופן ישיר מבריאות וכושר הטווס, כך שלא ניתן להציג מצג שווא של יכולת שאינה קיימת.
התוצאה של מופע הראווה היא העדפה מינית של פרטים בעלי מוח גדול על פני אחרים, וכך נוצר לחץ אבולוציוני קבוע המעדיף מוח הולך וגדל.
שאלת מצג השווא נותרת פתוחה, שכן באותה מידה יכול להתפתח ראש גדול המכיל מוח קטן.
הטענה של מילר בדבר מיותרותה של אינטליגנציית הצייד-לקט עומדת בסתירה למחקרי אנתרופולוגים על מאות חברות של ציידים-לקטים, המעידים על כך ששרידה כצייד-לקט מחייבת גוף ידע שהקפו לכל הפחות זהה לדוקטורט במדעי החברה.
על הצייד-לקט לזהות מאות מיני צמחים, ומאות מיני בעלי חיים.
עליו לדעת אלו טובים למאכל ללא טיפול, אלו מתאימים לאחר בישול או על ידי סתירת רעלים בשימוש בחומצה חלשה, מאילו מקורות ניתן לבנות את סט הכלים החיוני לו וכיצד לבצע זאת.
היכן כדאי לבנות מחסה וכיצד לבנות אותו מחומרים הזמינים.
ציידים-לקטים מומחים בהכרת כיפת השמים, מה שבא לידי ביטוי ביכולתם להעריך מתי נוצרו סימני מרבץ סביב עץ בהתחשב בשעה בה היה במקום המרבץ צל.
מנגד קיימות הוכחות של מודלים מתמטיים המוכיחות שמרוץ-ראווה שכזה סביר, וייתכן שהניע את התהליך והביא אותו רחוק די הצורך ליצירת כלים וליצירת משוב חיובי חדש שקיים את העלייה בנפח עד ימינו כמעט.
אינטליגנציה כעדות אמינה לעמידות בפני חולי
באור דומה אך לא זהה הוצע ב-2007 על ידי לג'וס רוזה.
המחקר מביא הוכחות לכך שהתפתחות מוחית תקינה מחייבת כושר עמידה טוב בפני מחלות, ובפרט זיהומים בקטריאליים, פטרייתיים וויראליים.
כושר העמידה עומד במבחן הולך ומחמיר ככל שנפח המוח גדול יותר.
מכאן ההעדפה של בעלי מוח גדול כשותפים גנטיים.
הסבר זה נמנע מהנקודות השנויות במחלוקת ברעיונותיו של מילר מחד, ומביא לתוצאה זהה, של לחץ אבולוציוני קבוע ומתמשך למוח גדול יותר מאידך.
הגיבורים של בוסטון הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של פיטר ברג, אשר גם כתב אותו יחד עם מאט קוק וג'ושוע זטומר על בסיס הספר "בוסטון חזקה".
הסרט מספר על הפיגוע במרתון בוסטון שבוצע בשנת 2013 והמשך המצוד אחר המחבל שהובל על ידי משטרת בוסטון.
בסרט מככבים מארק וולברג, מישל מונאהן, ג'ון גודמן, קווין בייקון, ג'ק פיקינג ומליסה בנויסט.
הצילומים החלו ב-29 במרץ 2016 בקווינסי ובוסטון, מסצ'וסטס.
הסרט יצא בהפצה מוגבלת ב-21 בדצמבר 2016, ובהפצה רחבה ב-13 בינואר 2017.
הגיבור (ברומנית: AS Haggibbor ובהונגרית: Haggibbor SE) הייתה אגודת ספורט יהודית בעיר קלוז', ברומניה, בין השנים 1920 – 1941, שנסגרה במסגרת החקיקה האנטישמית בהונגריה, לאחר סיפוח המקום להונגריה במסגרת תכתיב וינה.
בתחילה עסקו באגודה רק בכדורגל, אך בהמשך עסקו בענפי ספורט נוספים, כגון אתלטיקה, איגרוף, טניס, טניס שולחן, כדורמים, סיף ושחייה.
להקמת האגודה בקלוז' התלוו הקמות של אגודות דומות בסאטו מארה, סיגט, ארד, טימישוארה (קדימה), בראשוב (עברייה) ואורדיה (מכבי).
ב-22 במרץ 1920, ביוזמתם של הסופר יוחנן גוש חלב (בשמו ההונגרי יאנוש גיסקלאי שהוא התרגום להונגרית של השם העברי יוחנן מגוש חלב) הרופא ברנאט קנפלר (Knöpfler Bernat) ועורך הדין חיים ויסבורג הוקמה אגודת הספורט היהודית הראשונה בטרנסילבניה.
המהנדס יוליו הורוס רכש עבור האגודה קרקע בשטח 3,253 הקטרים, עליה הוקם המרכז הספורטיבי של אגודת הגיבור.
בראש האגודה עמד הפעיל הציוני יוסף פישר.
האגודה אושרה רשמית באותה שנה.
בכדורגל בלט במיוחד הקשר יעקובי דזידריו ( Jakobi Dezső), שזומן לנבחרת רומניה בכדורגל, ונחשב לקשר הטוב ביותר ברומניה באותה תקופה.
יעקובי שיחק במשחק הבינלאומי הראשון של נבחרת רומניה, והיה בנבחרת רומניה, שיצאה למשחקי אולימפיאדת פריז (1924), אולם בדרך לשם נפצע יעקובי במשחק של נבחרת רומניה בווינה, אושפז שם בבית חולים, ומת בגלל זיהום בגיל 24. כדורגלן בולט נוסף היה השוער רוזנברג, שעבר בהמשך לשחק בהכח וינה.
כדורגלנים בולטים נוספים היו, ארנסט יעקובי, ראאב מיקלוש, ארש וילמוש, ראדו-ארנסט, הלמר הירש, פאוול דויטש ורוזנפלד טרנדפירסקו השני.
נבחרת הכדורגל של יהדות רומניה, שזכתה במקום הראשון במכביה השנייה כללה כדורגלנים רבים של אגודת הגיבור.
באתלטיקה התבלטו מוראריו וסילה, מוראריו אלכסנדרו, אנדור אימרה ולודוביק שוורץ.
בין הטניסאים בלטו ארנסט ראדו, גירגי רוזמברג, פרנץ חאבאש, לדיסלאו דיאמנט וארנסט הירש.
בין הטניסאיות התבלטו גולדשטיין, חאבאש, וייס ושולץ.
בטניס שולחן בלטו מרין וסילה-גולדברגר ופרקש פנט שזכו במדליית כסף באליפות עולם (1936) בטורניר הקבוצתי.
נוסף אליהם בלט ארווין דיאמנדשטיין.
הקבוצה זכתה 3 פעמים באליפות רומניה לגברים (1934–1936) ובאליפות רומניה לנשים (1940).
בנוסף היא סיימה במקום שלישי באליפות רומניה לנשים בשנת 1937.
בין הבולטים בסיף היו פיליפ דויטש, אריש וילמוש ולודוביק שוורץ.
החקיקה האנטישמית ברומניה פגעה בהדרגה בפעילות האגודה, וביכולתם של הספורטאים היהודים לפעול במסגרות הלאומיות.
ב-30 במרץ 1935 קיבל איחוד הפדרציות הספורטיביות של רומניה החלטה בנושא היחס המספרי בין רומנים ובין בני מיעוטים באגודות הספורט ובנבחרות.
ההחלטה פגעה ביהודים ובין היתר הביאה לניפויו של פרקש פנט מהנבחרת שיצאה לאליפות העולם בטניס שולחן בקהיר.
המועדון הונצח בסדרת בולים, שהופקה ב-1920 וכללה בולים בערך של לאו רומני אחד בצבעים שחור ואדום, שני לאי בצבעים שחור וצהוב, חמישה לאי בצבע שחור ועשרה לאי בצבע חום.
לקראת שנת 2000 יצא גיליון חגיגי לרגל מלאות 80 שנה מייסוד הגיבור.
באותה הזדמנות הדואר הרומני הפיק מעטפת זיכרון המוקדש למחלקת השחייה של המועדון, על המעטפה יש בול המוקדש לשחייה וחותמת שמזכירה את האגודה "הגיבור" בעברית וברומנית.
מעטפה דומה הוקדשה למחלקת האגרוף של אגודת "הגיבור", על המעטפה בול רומני המציג מתאגרפים וחותמת המזכירה את האגודה בעברית וברומנית.
הגיבור שלי הוא סיטקום בריטי שיצר וכתב פול מנדלסון.
הסדרה שודרה ברשת ה-BBC במשך שש עונות משנת 2000 עד 2006.
הסדרה עוקבת אחר ההרפתקאות היומיומיות של גיבור-על טיפש מכוכב אולטרון הידוע בכינוי "תרמומן", בגילומו של ארדל או'הנלן, ושל אשתו האנושית, ג'נט, בגילומה של אמילי ג'ויס.
"תרמומן" הוא גיבור-על בעל כוחות מרובים שמקורו בכוכב אולטרון.
במאמץ להשתלב בחיים על כדור הארץ הוא קורא לעצמו ג'ורג' סנדיי.
אבל בשל חוסר ההיכרות שלו עם החיים האנושיים, המוזרויות שלו גורמות לאי הבנות לרוב.
אף על פי שתרמומן הוא אינטליגנטי במהותו, הקושי שלו להבין את המנהגים של בני האדם גורמים לו להיראות כמו אידיוט לאלה שאינם יודעים מיהו.
בשנת 2006 הודיע או'הנלן שהוא מפסיק לגלם את הדמות של ג'ורג' סנדיי.
בעקבות החלטתו, לוהק ג'יימס דרייפוס לגלם את האלטר-אגו של "תרמומן" בעונה השישית והאחרונה של הסדרה.
על אף שהסדרה זכתה לנתוני צפייה קבועים, הם החלו לרדת אחרי ליהוקו של דרייפוס.
הליהוק שלו תואר ב-Broadcast Magazine בסגנון של "דוקטור הו", ומכיוון שכך הסדרה הורדה.
בשש העונות של הסדרה שודרו 51 פרקים.
הסדרה נכתבה בידי צוות של כותבים, תכונה האפיינית לקומדיות מצבים אמריקאיות.
צוות הכותבים העיקרי כלל את יוצר הסדרה פול מנדלסון, פול מייהו-ארצ'ר, פול אלכסנדר, ג'יימס קארי, סיימון בריית'ווייט, גארי לוסון, ג'ון פלפס, איאן בראון וג'יימס הנדרי.
כל הפרקים בוימו בידי ג'ון סטראוד וצולמו לפני קהל חי באולפני טדינגטון בלונדון.
אתר צילומים נוסף היה העיירה פינר שבלונדון.
מספר הפרקים השתנה מעונה לעונה.
בעונות הראשונה והשנייה היו שישה פרקים, בעונות השלישית עד החמישית היו 10 פרקים לעונה, והעונה השישית כללה שמונה פרקים.
העונה הראשונה כללה גם פרק ספיישל לחג המולד.
שמות כמה מהפרקים היו משחקי מילים לשמות ספרים וסרטים ידועים.
כגון: "How Green Was My Ollie" הוא משחק מילים של הספר "How Green Was My Valley" ("מה יפית עמק נוי"), והפרק "First Husbands Club" הוא משחק מילים על שם הסרט "The First Wives Club" ("מועדון האקסיות").
הסדרה שודרה בשידורים חוזרים בערוץ Gold הבריטי.
בארצות הברית שודרה הסדרה ברשת PBS, וכן לזמן קצר בערוץ BBC America.
באוסטרליה שודרו פרקי הסדרה בערוץ BBC UKTV.
ערוץ BBC Entertainment שידר את הסדרה בארצות סקנדינביה וכן בישראל.
שלוש עונות של הסדרה הופצו על גבי DVD.
ארדל או'הנלן – ג'ורג' סנדיי "ת'רמומן" (עונות 1–5)
ג'יימס דרייפוס – ג'ורג' סנדיי "ת'רמומן" (עונה 6)
אמילי ג'ויס – ג'נט דוקינס, אשתו של ג'ורג'
ליל ראפלי – אלה דוקינס, אמה של ג'נט
טים וילטון – סטנלי דוקינס, אביה של ג'נט
לו הירש – ארני קובלסקי, בן דוד של ג'ורג'
יו דניס – ד"ר פירס קריספין, רופא כללי בנורהולט
ג'רלדין מקנולטי – גברת רייבן, פקידת קבלה במרפאה של ד"ר פירס
פיליפ ויטצ'רץ' – טיילר, שכן של משפחת סנדיי
מוירה בריידי – אבריל, עוזרת בחנות של ג'ורג' (עונה 1)
פאט קלמן – Ultron Postie, הדוור מאולטרון (עונות 3–6)
פינלי סטראוד – אפולו "אולי" סנדיי, הבן של ג'ורג' וג'נט (עונות 2–6)
מדלן מורטימר – קסנדרה "קאסי" סנדיי, בתם של ג'ורג' וג'נט (עונות 5–6)
בארצות הברית הופצה הסדרה ב-DVD באמצעות BBC Video.
העונה הראשונה יצאה לאור ב-16 בינואר 2007, והשנייה ב-7 באוגוסט 2007.
בממלכה המאוחדת רק העונה השלישית יצאה ב-7 באוקטובר 2002 על גבי וידאו בפורמט VHS באמצעות IMC Vision.
ואילו סט של שני DVD הכולל את העונה הראשונה והשנייה יצא לאור באותו יום.
סט DVD הכולל גם את העונה השלישית יצא לאור ב-IMC Vision ב-14 במאי 2012.
הגיבור האחרון , היא גרסה רוסית לתוכנית המציאות הטלוויזיונית האמריקאית "הישרדות" ("Survivor"), המופקת ומשודרת ברשת הטלוויזיה TV3 ברוסיה.
התוכנית משודרת מאז 17 בנובמבר 2001, בהנחיית סרגיי בודרוב הבן.
את העונה השישית הנחתה קסניה סובצ'ק שהייתה המנחה-אישה השנייה בתולדות הזיכיון כולו.
שם התוכנית הרוסית הוא רעיון שהצע על ידי סרגיי סופונב מהערוץ הראשון ברוסיה, בה שודרו שש העונות הראשונות, עד מרץ 2009. עשור לאחר סיום העונה הששית, בספטמבר 2018 הוחלט כי החל ממרץ 2019 התוכנית תשודר בערוץ TV3. בעונה החדשה ישתתפו מדיומים ושחקני קולנוע וטלוויזיה רוסיים.
הצילומים החלו בינואר 2019 באי פלוואן שבפיליפינים.
למנחה נבחרה השחקנית יאנה טרויאנובה.
העונה השמינית החלה את שידוריה במרץ 2020 בערוץ TV3 רוסיה.
בינואר 2021 החלו צילומי עונה תשיעית ובה היו 16 משתתפים.
באוקטובר 2019 התוכנית זכתה בפרס TEFI הרוסי בקטגוריית "תוכנית הריאליטי הטובה ביותר".
מנחים עונות 1 2 3 4 5 6 7 8 9 סרגיי סרגייביץ' בודרוב דמיטרי פבצוב ניקולאי פומנקו אלכסנדר דומוגארוב ולדימיר מנשוב קסניה סובצ'ק יאנה טרויאנובה
בשנת 1611 (ה'שע"א) חלה נער בן שש-עשרה מלבוב, יצחק וואלפיש, וקרוביה של אשתו 'בת שבע' (בת ר' שמואל וייבש תאומים) מווינה - שחששו שבמקרה וימות תזדקק אשתו לחליצה - ביקשו ממנו שייתן גט לאשתו, על תנאי שאם לא ימות ישוב ויישא אותה שנית לאישה.
את הגט סידרו רבי מנוח הנדל רבה של וינה, מגדולי פוסקי הדור, ורבי יהושע פלק כץ, בעל הסמ"ע, אף הוא פוסק נודע.
הגט עצמו לא היה מעוגן בתנאי, אלא ניתן ללא תנאים, כאשר ההבטחה שיישא את האישה אם יבריא ניתנה בלא קשר לגט.
לאחר זמן הבריא הבעל, אולם לאחר ריב פתאומי עם קרובי אשתו הודיעו לו הקרובים כי אינם משיאים לו שוב את בת שבע.
הבעל, שנותר ללא אישה ואף ללא נכסים (את ביתו כבר נתן במתנה לאשתו לשעבר), פנה אל המהר"ם מלובלין, רבה של לבוב, וזה פסק כי לאחר שהבריא הבעל הגט אינו גט, כיוון שלא התקיים התנאי שהבטיח את קיומו (מות הבעל).
לפיכך, פסק המהר"ם כי האישה עודנה נשואה לבעלה, וכדי להתגרש ממנו היא זקוקה לגט חדש.
בדבריו של המהר"ם מלובלין, שטען שהגט בטל, תמך גם רבי מרדכי יפה בעל ה"לבושים", שהיה אז זקן גדולי הדור.
שניהם לחמו נגד הכשרת הגט, והמהר"ם הריץ תשובות לגאונים רבים כדי להוכיח את דעתו.
כמה רבנים נטו לצדד בדברי המהר"ם ופסקו כמותו, ביניהם רבי שמואל בן הרב פייבוש מפשמישל, רבי בנימין הדיין מפוזנא, ורבי שמשון ב"ר יצחק בוך (בוכנר) מלבוב, שהיה תלמיד הסמ"ע, ידיד המהר"ם מלובלין ולימים גם מחליפו של המהרש"א ברבנות אוסטראה.
לעומתם, כאשר באה השאלה אל שאר גדולי הדור, פסקו כמעט כולם כי הגט נותר בתוקפו.
ועד ארבע ארצות, הגוף המרכזי של יהודי פולין, התכנס לדון בשאלת הגט מווינה ביריד שנערך בעיר ירוסלב בשנת 1611 (ה'שע"א), בהשתתפות כל גדולי הדור ההוא.
טרם הוועידה נפוצו שמועות שגדול תומכיו של המהר"ם, בעל ה"לבוש", שהיה מוטל אז על ערש דווי, חזר בו מדעתו; אולם בעל ה"לבוש" שיגר ממיטתו מכתב (שלושה ימים קודם פטירתו) ובו חזר ופסק כדעת המהר"ם, שהגט אינו תקף.
בדיון נכח גם המהר"ם עצמו, שעמד על דעתו בכל תוקף.
למרות כל זאת, פסק הוועד כדעת רוב גדולי הדור, וקבע כי הגט שריר וקיים.
המהר"ם לא קיבל את פסיקת הוועד, והמשיך לכתוב תשובות הלכתיות להצדקת שיטתו; כתוצאה מכך התכנס בשנה הבאה ועד ארבע ארצות לדון שוב בשאלת הגט מווינה, ביריד שנערך בעיר גרמניץ בשנת 1612 (ה'שע"ב).
גם בדיון זה הכריעו חכמי הוועד להתיר את הגט, אולם למרות שכל הגאונים התווכחו ארוכות עם המהר"ם נותר המהר"ם בדעתו.
לאחר מכן הוצרך רבי בנימין סלניק לפרסם מכתב פומבי ובו הסכמת רבנים הפוסקים לדורות כי הגט כשר.
יש הטוענים כי פרשה זו היא שגרמה לפיטוריו של המהר"ם ממשרתו כאב"ד לבוב בידי השלטון.
סמטת יהודי פרנקפורט , הנקראת גם הגטו היהודי של פרנקפורט, הייתה הגטו היהודי הראשון בעיר פרנקפורט ואחת הגטאות הראשונים בגרמניה.
הגטו התקיים מ-1462 עד 1811 והיה ביתה של הקהילה היהודית הגדולה ביותר בגרמניה בתקופה המודרנית המוקדמת, יהדות פרנקפורט.
בסוף המאה ה-19 נהרסו רוב המבנים בסמטה.
האזור ספג הרס גדול במהלך מלחמת העולם השנייה והשיקום לא הותיר סימנים גלויים של הגטו בנוף העירוני של פרנקפורט של היום.
השימוש בשטח לאחר המלחמה כלל חניון, תחנת דלק ושוק פרחים סיטונאי.
ההחלטה על הקמת מתחם מנהלי עוררה דיון ציבורי בשאלה מה יש לעשות עם השרידים הארכאולוגיים שנחשפו במהלך החפירה בשנת 1977. נמצאו יסודות של 19 מבנים וחמישה מהם ניתן לראות ב"מוזיאון יודנגאסה" ששולב במבנה החדש של הסמטה.
הצייר מוריץ אופנהיים ששהה בילדותו בגטו הנציח את מראות ילדותו בעיר במספר ציורים.
הגטו היה ממוקם מחוץ לחומות העיר ממזרח לחומת העיר העתיקה (Staufenmauer) ויצר עיקול קל מהקונסטבלרוואכה של היום ועד בורנהפלאץ, ליד נהר המיין.
אורכו של הרחוב היה כ-330 מטרים, רוחבו שלושה עד ארבעה מטרים, והיו בו שלושה שערים.
השערים ננעלו בלילה וכן בימי ראשון וחגים נוצריים.
בשל הרחוב הצר והגישה המוגבלת, נהרס הגטו שלוש פעמים בשריפה במאה ה-18 בלבד, ב-1711, 1721 ו-1796.
בתחילה התגוררו ביודנגאסה בפרנקפורט כ-15 משפחות עם כ-110 חברים, כאשר הוצאו מהעיר בכוח והועברו לגטו בצו של פרידריך השלישי בשנת 1462. עד המאה ה-16 עלה מספר התושבים ליותר מ-3,000, שהתגוררו ב-195 בתים.
בגטו הייתה אחת מצפיפות האוכלוסין הגבוהות באירופה.
מסמכים בני זמננו תיארו אותו כצר, מעיק ומלוכלך.
הגיאנות הוא אזור גאוגרפי בצפון אמריקה הדרומית, בין שפכי הנהרות אמזונאס ואורינוקו.
השליטה בשטח זה מתחלקת בין חמש מדינות, ברזיל, גיאנה הצרפתית, סורינאם, גיאנה וונצואלה.
חלקה הצפוני-מערבי של גויאנה הוא אזור גואיאנה (Guayana) בוונצואלה, חלקה הדרומי הוא אזור אמאפה (Amapá) בברזיל.
במזרח נמצאת גיאנה הצרפתית, ובמרכז נמצאות סורינם וגיאנה.
חבל גיאנה היה אחד האזורים הראשונים באמריקה, שנתגלו על ידי ספנים ספרדים ופורטוגלים בסוף המאה ה-15 ובראשית המאה ה-16. אך הם לא התנחלו באזור, בין השאר בגלל תנאי האקלים הקשים.
המתיישבים הראשונים בגויאנה, במאה ה-17, היו אנגלים, הולנדים וצרפתים.
ב־1667 מסרו האנגלים לידי ההולנדים את סורינם, תמורת ניו אמסטרדם (היא ניו יורק), שהייתה מושבה הולנדית.
במאה ה-19 נקבעו הגבולות בין שלוש המושבות - הבריטית במערב, ההולנדית במרכז והצרפתית במזרח.
תנועת העצמאות של מושבות ספרד ופורטוגל ביבשת בראשית המאה ה־19 פסחה על שלוש המושבות בגויאנה, אבל באמצע המאה ה־20 התחיל תהליך הענקת העצמאות גם באזור זה.
ב־1946 הייתה גיאנה הצרפתית למחוז בצרפת, ב־1948 הוענק לסורינם מעמד של מחוז בהולנד, וב-1953 קיבלה גיאנה הבריטית ממשל עצמי נרחב.
ב-1966 הייתה גיאנה הבריטית למדינה עצמאית, החברה בחבר העמים הבריטי; וב-1975 ניתנה עצמאות לסורינם מידי הולנד.
עקב פני השטח והאקלים הקשים, אזור גויאנה, פרט לגואיאנה, החלק שבשליטת ונצואלה, הוא אחד האזורים המבודדים והפחות מאוכלסים בכדור הארץ.
עוד הבדל בין גואיאנה ליתר חלקי גויאנה נעוץ בכך שבעוד שבגויאנה האוכלוסייה המועטה מרוכזת בשפכי הנהרות, סמוך לחוף, בגואיאנה שבוונצואלה מרוכזת האוכלוסייה בפנים הארץ, ושם אף שוכנות הערים סיודד גואיאנה וסיודד בוליבר.
גויאנה הוא אחד האזורים המגוונים ביותר על פני כדור הארץ מבחינה אתנית ומבחינת גזע, בייחוד נכון הדבר באשר לחלקים שאינם שייכים לוונצואלה ולברזיל.
כך למשל, בגיאנה ובסורינם נמצא מספר רב של תושבים ממוצא הודי, והוא הדין בתושבים ממוצא מערב אפריקני.
באותן מדינות קיימת בנוסף אוכלוסייה ניכרת שמוצאה מאינדונזיה, מסין ומפורטוגל.
כן נמצאת בסורינם קהילה יהודית קטנה.
בגיאנה הצרפתית רוב האוכלוסייה מוצאה מאפריקה השחורה, עם מיעוטים שמוצאם מן המזרח הרחוק ומאירופה.
כן נמצאים בגואינה אינדיאנים במספרים ניכרים.
גויאנה, בה נמצא מגוון עצום של עמים וגזעים, מצטיינת במספר רב יחסית של שפות.
השפות הרשמיות הן ספרדית בגואיאנה, אנגלית בגיאנה, הולנדית בסורינם, צרפתית בגיאנה הצרפתית ופורטוגזית באמאפה.
פרט לאלה, מדוברות באזור שפות ילידים שונות, שפות ילידים אינדיאנים, כמו גם שפות קראוליות ופידג'ין.
מבחינת פני השטח אפשר לחלק את גיאנה לשלושה חלקים עיקריים.
בצפון משתרע מישור חוף שרוחבו 15 עד 80 ק"מ, והוא נוצר על ידי הסחף שהביאו הנהרות בדרכם אל האוקיינוס האטלנטי.
ברצועה צרה זו חיים רוב תושבי האזור.
מדרום לרצועת החוף משתרעת ארץ של גבעות והרים נמוכים.
בדרום מתרוממת רמת גויאנה, ששיאה בהר רוריימה (2,810 מ'), בגבול גיאנה, ונצואלה וברזיל.
הר רוריימה, והרים רבים אחרים באזור, הם הרי טבלה, כלומר פסגתם שטוחה כשולחן ומדרונותיהם יורדים בתלילות לכל העברים.
הנהרות היורדים מהרי הטבלה של גיאנה אל האמזונס, האורינוקו או האוקיינוס האטלנטי, יוצרים מפלים גבוהים מאוד, בגלל תלילותם של ההרים האלה ובגלל סלעיהם הקשים, שאינם מניחים לנהרות לחתור בהם ערוצים.
משום כך רוב הנהרות של גיאנה מתאימים לשיט רק בחלקם התחתי.
האקלים בגיאנה הוא טרופי משווני, חם ולח.
מידות החום גבוהות והמשקעים מרובים מאוד.
ההבדלים בין עונות השנה מועטים.
יערות משווניים עבותים מכסים חלק ניכר מן השטח.
ביערות אלה חיים היגואר והפומה, טפיר וקופים למיניהם, ובאזורי הביצות שליד החוף ולגדות הנהרות חיים קיימנים, שהם מין תמסח, ונחשים, ובהם נחשי אנקונדה ענקיים.
הגיבור פראג (בצ'כית: ŽSK Hagibor Prague) היה מועדון ספורט יהודי, מפראג, צ'כיה.
המועדון כלל ספורטאים ממספר תחומים - אתלטיקה, כדורמים, שחייה, כדורגל, הוקי שדה, חתירה, טניס, שחמט ענפי ספורט החורף ביניהם הוקי קרח וקבוצות ספורט לנשים.
במהלך 25 שנות קיומו של המועדון, הוא הצליח להגיע לפסגת הספורט הצ'כוסלובקי בכדורמים, שחייה ובאתלטיקה.
קבוצת הכדורמים של הגיבור פראג זכתה באליפות צ'כולוסבקיה 4 פעמים.
הגיבור פראג נוסד בשנת 1914 מספר חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
בראש המועדון עמד ד"ר רודולף בק וסגנו היה אוסקר קמינסקי.
כדורגל היה ענף הספורט הראשון שהתחילו להפעיל.
בתום מלחמת העולם הראשונה נפתחו קבוצות שחייה וטניס והוקמו במועדון קבוצות הוקי שדה והוקי קרח.
בהמשך נוספו למועדון ענפי ספורט נוספים כמו חתירה, שחמט ענפי ספורט החורף וקבוצות ספורט לנשים.
בשנת 1926 עבר מועדון הספורט היהודי לשטח שנמצא ממזרח לעיר העתיקה של פראג בשכונת מגורים הנקראת בשם "הגיבור" .
הקהילה היהודית המקומית רכשה את הקרקע בתחילת המאה ה-20, על מנת להקים בית חולים ובית אבות, תוכנית שלא יצאה לפועל.
ב-12 ביוני 1927 נחנך האצטדיון החדש של הגיבור פראג.
מרכז הספורט המשיך לתפקד גם במהלך השנים הראשונות של תקופת הכיבוש של הנאצים.
בשנת 1943 הוחרם המקום על ידי השלטונות ופסק מלפעול.
בקיץ 1944 הוקם באתר מחנה עבודה, של עובדי כפייה מקרב אוכלוסיית היהודים "המועדפים" (מישלינג) שנכלאו במחנה "הגיבור".
בתום מלחמת העולם השנייה שימש מחנה "הגיבור" תקופה קצרה את הסובייטיים ולאחר מכן הוחזקו במקום שבויי מלחמה גרמניים ומשתפי פעולה צ'כים.
בתחילת שנות ה-50 הוחזר השטח לקהילה היהודית, אשר הקימה במקום בית חולים.
בשנת 2006 עבר המבנה שיפוץ יסודי, והפך לבית אבות לאנשי הקהילה היהודית.
אביגדור אנגל אלוף ושיאן צ'כוסלובקיה בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, אלוף משחקי הסטודנטים הבינלאומיים (טורינו 1933) בריצת 200 מטר.
אוסקר הקש פעמיים ברציפות אלוף צ'כוסלובקיה (1929 ו-1930) ושיאן צ'כוסלובקיה בריצת מרתון, ייצג את ארצו במרתון באולימפיאדה (לוס אנג'לס 1932).
אתלטים בולטים נוספים שהצטיינו ב שנערכה בסוף יוני 1929 היו: פ.
פולק בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, ולטר פרנקל בריצות למרחקים בינוניים, ד"ר צנדר בקפיצות לגובה ולרוחק וקלמפפנר בהדיפת כדור ברזל.
ב הצטיינו: בדריך ווסר זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק, וילי פטשאו זכה במדליית זהב בקרב עשר.
קבוצת הכדורמים של הגיבור פראג זכתה 4 פעמים באליפות צ'כוסלובקיה בשנים 1928, 1935, 1936 ו-1937. בין השחקנים המובילים היו פרנטישק גטרויר, פרנטישק שולץ והוגו קלמפפנר שייצגו את צ'כוסלובקיה בכדורמים במשחקים האולימפיים (אמסטרדם 1928), פרידריך טורברג, פרנטישק קראוס.
שחקנים נוספים היו: סמי פוליאקוב, גוסטב וולנר, אדא פוליאקוב וד"ק פיק.
יוליוס בלס אלוף צ'כוסלובקיה בקפיצה למים, בעל מדליית ארד מאליפות אירופה (בודפשט 1926).
ייצג את ארצו בקפיצה למים בשתי אולימפיאדות (פריז 1924 ואמסטרדם 1928).
פרנטישק גטרויר התאמן בקבוצת השחיה של הגיבור פראג וקבע 25 שיאים לאומיים סיים במקום רביעי באליפות אירופה (פריז 1931) וזכה ב-3 מדליות זהב במכביה השנייה (1935), פרנטישק קראוס.
Abeles) זכה במדליית כסף במכביה השנייה ואלוף משחקי הסטודנטים הבינלאומיים (טורינו 1933).
הגיבורים של הוגאן הייתה קומדיית מצבים אמריקאית.
העלילה מתרחשת במחנה שבויים בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, שם קבוצת שבויים של בעלות הברית משתמשים במחנה כבסיס מבצעי למטרות חבלה וריגול נגד גרמניה הנאצית.
הסדרה כללה שש עונות (168 פרקים), והיא שודרה מ-17 בספטמבר 1965 עד 4 באפריל 1971 ברשת CBS.
הסדרה מחזיקה בשיא השידור הארוך ביותר של סדרת טלוויזיה אמריקאית בהשראת מלחמת העולם השנייה.
בוב קריין כיכב כקולונל רוברט הוגאן, המפעיל צוות בין-לאומי של אסירי בעלות הברית המנהלים בחשאי יחידת מבצעים מיוחדת מהמחנה.
ורנר קלמפרר גילם את קולונל וילהלם קלינק, המפקד התמים של המחנה, וג'ון באנר שיחק את סמל המשמר הנס שולץ.
הסדרה מתרכזת בקולונל רוברט הוגאן המשרת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית וצוות המומחים שלו שהם שבויי מלחמה במלחמת העולם השנייה.
העלילה מתרחשת בחורף הקבוע במחנה סטאלג 13 הבדיוני ממש מחוץ להמלבורג בגרמניה הנאצית, אם כי הפרטים בתוכנית אינם עולים בקנה אחד עם המחנה האמיתי והמיקום של העיר בפרנקוניה.
כשהקבוצה הוקמה בפיקודו של הוגאן, הם קיבלו את הפקודות הבאות: "אתם תסייעו לאסירים נמלטים, תשתפו פעולה עם כל הכוחות הידידותיים ותשתמשו בכל אמצעי כדי להטריד ולפצוע את האויב".
הוגאן מדקלם את הפקודות הללו מילה במילה מהזיכרון בפרק "The Collector General" בעונה ה-3. בהתאם לפקודות אלה, הקבוצה משתמשת במחנה בחשאיות כדי לרגל ולחבל ובנוסף לעזור לשבויי בעלות הברית שנמלטו ממחנות אחרים דרך רשת סודית של מנהרות הפועלות תחת חוסר הכשירות של המפקד קולונל קלינק ומפקד המשמר שלו, סמל שולץ.
האסירים משתפים פעולה עם קבוצות התנגדות (שנקראות ביחד "המחתרת"), עריקים, מרגלים, מרגלים נגדיים וקצינים גרמנים לא נאמנים.
האסירים לפעמים משחדים או סוחטים קצינים גרמנים נאמנים כדי לתמרן את מעשיהם.
תחת הנהגתו של הוגאן, האסירים גם מתכננים תוכניות כמו ביקור של סמל קרטר במחנה כשהוא מחופש לאדולף היטלר כהסחת דעת, או חילוץ סוכן תנועת ההתנגדות הצרפתית ממפקדת הגסטפו בפריז.
לקולונל קלינק יש רקורד מבצעי מושלם כמפקד המחנה, שכן אף אסיר לא נמלט בהצלחה במהלך כהונתו.
הוגאן ואנשיו מסייעים בשמירה על המצב הזה כדי שיוכלו להמשיך בפעולותיהם החשאיות ללא התערבות אקטיבית של הצבא הגרמני.
בהתחשב ברקורד של קלינק, ובעובדה שבעלות הברית לעולם לא יפציצו מחנה שבויים, נראה שסטאלג 13 הוא מיקום מאוד בטוח.
כתוצאה מכך, הגרמנים מרבים להשתמש במחנה לפגישות של דרגים בכירים, כדי להסתיר אנשים חשובים ולפתח פרויקטים סודיים.
זה מביא את האסירים למגע עם נציגים חשובים רבים, מדענים, מרגלים, קצינים בכירים, וכמה מפרויקטי הנשק המתוחכמים והסודיים ביותר של גרמניה כמו הוונדרוואפה ותוכנית הגרעין של גרמניה הנאצית, אותם מנצלים האסירים במאמציהם להפריע למאמץ המלחמתי הגרמני.
הסדרה מתרחשת במחנה סטאלג 13 הבדיוני, מחנה שבויים של בעלות הברית.
כמו מחנה סטאלג 13 ההיסטורי, הוא ממוקם ממש מחוץ לעיירה בשם המלבורג, אם כי מיקומו בפועל הוא בדיוני.
בפרק "Killer Klink" בעונה ה-2, סמל שולץ מציין כי המחנה נמצא במרחק של 106 ק"מ מביתו בהיידלברג בטיסה ישירה; זה משקף היטב את המרחק הישיר של היידלברג מהמלבורג האמיתית.
הסדרה משלבת מספר סגנונות כתיבה שהיו פופולריים בשנות ה-60: סדרות על "תקופת המלחמה", סדרות על "מרגלים" ו"קומדיית המחנה".
אף על פי שבמציאות המלבורג נמצאת עמוק בפנים הארץ בפרנקוניה, כמה פרקים בעונה הראשונה ממקמים את המחנה קרוב יותר לים הצפוני (אולי כדי להפוך את הבריחות המוצלחות לאנגליה להגיוניות יותר).
בפרק "Anchors Aweigh, Men of Stalag 13" בעונה הראשונה, מציין קולונל קלינק שהמחנה נמצא במרחק של 97 ק"מ מהים הצפוני; שלושה פרקים קודם לכן, הוא ציין שהחוף נמצא במרחק של 8 ק"מ בלבד.
כדי לסבך את העניינים עוד יותר, מוזכר לעיתים קרובות כי העיר הגדולה הקרובה ביותר למחנה היא דיסלדורף, שגם היא די עמוקה בפנים הארץ ובמרחק אווירי נמצאת כ-253 ק"מ מהמלבורג האמיתית.
במחנה יש 103 שבויים במהלך העונה הראשונה, אך המספר גדל עד סוף הסדרה.
למעט אסירים יש תפקידים משמעותיים בקווי העלילה מלבד צוות השחקנים.
בסטאלג 13 תמיד יש שלג.
מעבר להעברת המסר של סביבה קיצונית, זה הקל במניעת בעיות בהמשכיות הסדרה ואף אפשר להציג את הפרקים בכל סדר.
בפרקים שבבירור לא קרו במהלך החורף, כמו "D-Day at Stalag 13", לא צילמו שום סצנה בסט החיצוני או שנזהרו לא להציג שום שלג.
בוב קריין בתור קולונל רוברט הוגאן, קצין השבויים הבכיר ומנהיג האנשים במחנה השבויים.
הוא משתמש בשנינותו ובכושר ההמצאה שלו כדי לחבל ולהשיג מידע צבאי.
התפקיד הוצע לקריין לאחר שהופיע בתוכניות טלוויזיה שונות בתפקיד "השכן".
ורנר קלמפרר בתור קולונל וילהלם קלינק, מפקד מחנה השבויים.
הוא כלל לא מודע למבצע של הוגאן וגאה שלמחנה יש רקורד מושלם של אי-בריחה בפיקודו.
בחיים האמיתיים, קלמפרר היה בן לאב יהודי, המנצח אוטו קלמפרר; קלמפרר סיפר כי "היה לי תנאי אחד כשקיבלתי את התפקיד: אם אי פעם יכתבו קטע שקולונל קלינק ייצא בו גיבור, אני עוזב את התוכנית".
ג'ון באנר בתור סמל הנס שולץ, הסמל של המחנה.
הוא אדם מגושם וחסר כישרון, אך חביב ביותר, שלעיתים קרובות מסר מידע לאסירים עבור שוחד או בישול הגורמה של רב"ט לה-בואו.
לא פעם הוגאן ואנשיו זממו או ביצעו את פעולותיהם החתרניות לעיני שולץ, בידיעה שלעולם לא ידווח עליהם מחשש שייענש או יישלח להילחם בחזית הרוסית על כך שהתיר פעילות כזו במשמרתו.
באנר נולד להורים יהודים ובאמת שירת כסמל במהלך מלחמת העולם השנייה, אך בצבא האמריקני.
רוברט קלארי בתור רב"ט לואי לה-בואו, שף גורמה וצרפתי פטריוטי, מכונה לעיתים קרובות "הג'וק" על ידי קלינק ושולץ.
קלארי היה יהודי בחיים האמיתיים וגורש למחנה ריכוז נאצי, אך שרד על ידי שימוש בכישרונו בשירה ובריקוד.
קלארי אמר בריאיון ללוס אנג'לס טיימס, "לשיר, לבדר ולהיות במצב בריאותי טוב בגילי, זו הסיבה ששרדתי.
הייתי מאוד לא בוגר וצעיר ולא ממש הבנתי את הנסיבות בהן הייתי...
אינני יודע אם הייתי שורד לו אכן ידעתי".
ריצ'רד דוסון בתור רב"ט פיטר ניוקירק, איש התחבולות של הקבוצה, קוסם, כייס, זייפן, סוכן הימורים, חייט, פורץ מנעולים ומפצח כספות.
הוא חייט מיומן ואחראי על הכנת מדים לשבויי המלחמה המתחזים לחיילים גרמנים.
לפי הדיווחים, תפקידו של דוסון כחייל בסרט "מלך עכברוש" היה הסיבה שהוא קיבל את התפקיד בסדרה.
אייבן דיקסון בתור סמל-ראשון ג'יימס קינצ'לו (עונות 1–5), האחראי ליצירת קשר עם המחתרת ברדיו.
הליהוק של דיקסון, או כל שחקן אפרו-אמריקאי, כדמות משנה שהוצגה בצורה חיובית היה צעד חשוב עבור תוכנית טלוויזיה באמצע שנות ה-60. דיקסון עזב את התוכנית לפני העונה האחרונה והוחלף על ידי קנת וושינגטון בתור סמל ריצ'רד בייקר, עוד דמות אפרו-אמריקאית אבל עם תפקיד פחות בולט.
לארי הוביס בתור הסמל הטכני אנדרו קרטר, תותחן המומחה בכימיה וחומרי נפץ.
הוא מייצר מטעני חבלה לפי הצורך.
הוביס הופיע בפרק הפיילוט כדמות אחרת, אך הפך לדמות קבועה לאחר הפיילוט.
קנת' וושינגטון בתור סמל ריצ'רד בייקר (עונה 6).
קיבל על עצמו את תפקידו של סמל קינצ'לו לאחר שאיוואן דיקסון עזב את הסדרה.
עם מותו של רוברט קלארי ב-16 בנובמבר 2022, וושינגטון הפך לשחקן האחרון ששרד מצוות השחקנים של "הגיבורים של הוגאן".
הסדרה "הגיבורים של הוגאן" צולמה בשני מיקומים.
סצנות פנימיות צולמו באולפני Desilu , בעונות 1–4, ולאחר מכן אולפני Cinema General בעונות 5 ו-6, שהיו ממוקמים בהוליווד.
סצנות חיצוניות צולמו במגרש האחורי של RKO Forty Acres .
המיקום של RKO Forty Acres היה בלוס אנג'לס רבתי.
המפיקים היו צריכים לדאוג לשמר את האפקט שתמיד היה חורף מושלג, דבר לא רגיל בדרום קליפורניה החמה אבל רגיל בחורף הגרמני.
השחקנים נאלצו ללבוש בגדים חמים ולהעמיד פנים שקר להם.
אף על פי שמעולם לא ירד שלג על הסט ומזג האוויר היה נראה שמשי, היה שלג על הקרקע וגגות הבניינים, וקרה על החלונות.
מעצבי התפאורה יצרו את האשליה של שלג בשתי דרכים: השלג במהלך העונות הראשונות היה עשוי ממלח.
בעונה הרביעית, מפיקי התוכנית מצאו פתרון קבוע יותר ובעל עלות נמוכה יותר, תוך שימוש בצבע לבן כדי לתת אשליה של שלג.
בעונה השישית והאחרונה, עם תקציב קטן יותר, רוב השלג על הסט היה עשוי מצבע.
לאחר שהסדרה הסתיימה ב-1971, התפאורה נותרה עומדת עד שנהרסה ב-1974 בסצנת הסיום של Ilsa, She Wolf of the SS .
בוב קריין שהיה מתופף מומחה, ניגן בתופים בהקלטת האלבום.
השחקנים ששיחקו את ארבעת התפקידים הגרמניים הגדולים – ורנר קלמפרר (קלינק), ג'ון באנר (שולץ), ליאון אסקין (גנרל בורקהלטר), והווארד קיין (מייג'ור הוכשטטר) – היו כולם יהודים.
למעשה, קלמפרר, באנר ואסקין ברחו מהנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה; קיין, ששם הולדתו היה כהן, היה אמריקאי.