tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האשוחים המשמשים באופן מסורתי כעץ חג המולד נכרתים ומיוצאים למערב אירופה.
בשנים האחרונות, עקב כריתת העצים המוגברת ליצוא, הדלדלו יערות האשוח, עד כדי כך שקטנה כדאיות כריתת האשוחים לייצוא.
מי הבורג'ומי המפורסמים התפרסמו בראשית המאה התשע עשרה, כאשר חיילים מצבא האימפריה הרוסית, שחנה בעיר גורי, נשלחו לערוץ בורג'ומי כדי להצטייד בעצים.
כשהגיעו ליער שמעו את רעש המים וגילו מעיין חם הנובע מהאדמה.
הקצין האחראי דאג להגדיל את פתח המעיין ולמלא בקבוקים מהמים הנובעים עבור הרגימנט.
בשנת 1829 נלקחו, לראשונה, דגימות ממעיינות בורג'ומי למוסקבה.
מאז החל פרסומם של מי הבורג'ומי בכל רחבי האימפריה הרוסית כמים בעלי סגולות מרפא.
בשנת 1845 הביא הנציב העליון של הקווקז, ייבגני גולובין, את בתו, קתרינה, להתרפא בבורג'ומי, ומשהחלימה קרא למעיין על שמה "מעיין קתרינה".
באותה שנה גם הוחשה העברת הבעלות הרשמית על המים משליטת הצבא לשליטה אזרחית.
בשנת 1850 הפכו את מקום נביעת המעיינות ואת כל האזור לפארק לאומי גדול.
ניקולאס מיכאלוביץ' (Николай Михайлович) גילה את הפוטנציאל הגלום במים המינרליים, וייסד ב-1906 את המפעל הראשון למילוי בקבוקים במי בורג'ומי עם סמל מסחרי שנשא את שם עיירת הנופש בורג'ומי.
הוא הקים במקום עיירת נופש וקיט, שהייתה מפורסמת מאוד בקרב האצולה הרוסית ובני בית המלוכה הרוסי.
המותג מי בורג'ומי היה מהמפורסמים ברחבי ברית המועצות.
עד 1996, לאחר תקופה של עשור שבה עודדו יוזמה חופשית, הביאה זו לעליית הפיראטיות והמאפיה בפועל.
כ-90% ממי הבורג'ומי ששווקו תחת הסמל המסחרי של בורג'ומי היו למעשה זיוף.
בשנת 1996 החלה חברת בורג'ומי במסע פרסום וערכה שינויים בתהליך האריזה של מי הבורג'ומי שהקשו על זיופה.
בשנת 1998 עברה גאורגיה משבר כלכלי חמור שהקטין את כדאיות הזיוף והביא להפסקת הפעילות של רבים מהזייפנים.
ההערכה כיום היא כי משנת 2000 כ-90% מיצוא מי הבורג'ומי הוא מקורי.
בתחילת מאי 2006 החליטה רוסיה להחרים את יבוא המים המינרלים מגאורגיה, חמישה שבועות לאחר החרם שהטילה רוסיה על יבוא היין הגאורגי (סוף מרץ 2006), כחלק ממלחמת המסחר של רוסיה כלפי גאורגיה.
יצוא המים המינרלים, יחד עם יצוא היין היו מעמודי התווך של הכלכלה הגאורגית, ומדינת היצוא העיקרית לשני המוצרים הייתה רוסיה, בשאיפה להביא את גאורגיה תחת ההגמוניה הרוסית.
הטענה הרוסית להטלת החרם הייתה כי בדיקה שנערכה על ידי רשויות הפיקוח על מוצרים גילתה כי המים בבקבוקי הבורג'ומי אינם מי בורג'ומי.
החרם גרם למעשה לעצירת את מכירת המים לרוסיה שעמדה בשנת 2005 על כ-23.6 מיליון דולר.
החברה המחזיקה בבעלות על מי הבורג'ומי טענה כי בניגוד ליין הגאורגי, יצוא המים לרוסיה היווה, באותה תקופה, רק כ-50% מהכנסותיו (17% מהמכירות היו לאוקראינה, 15% לשוק המקומי בגאורגיה ויתר המים שווקו ל-25 מדינות אחרות).
ההחלטה הרוסית הביאה בסופו של דבר לגידול במכירת המים למדינות האחרות.
בשנת 1995 הוקמה חברת ג'ורג'יאן גלאס אנד מינרל ווטר (Georgian Glass and Mineral Water), החברה הגדולה ביותר להפקת מים מינרלים ומי מרפא בגאורגיה.
החברה, שמקום מושבה בטביליסי, מפיקה ומשווקת את המותג בורג'ומי.
כיום כ-80% מהמים המופקים על ידי החברה הם לייצוא, כאשר לפני מאי 2006 נמכר 60% מהייצוא לרוסיה (יתר ה-40% שווק למדינות אחרות בהן ארצות הברית, מערב אירופה וישראל).
אולם לאחר החרם שהטילה רוסיה על יבוא היין והמים המינרלים הגאורגי, הפכו המדינות הבלטיות וקזחסטן כיעדי היצוא העיקריים.
ב-22 ביוני 2005 הגישה גאורגיה בקשה למועמדות אירוח המשחקים האולימפיים בחורף 2014 בעיירה בורג'ומי ובקוריאני.
ב-22 ביוני 2006 הודיעה הוועד האולימפי הבינלאומי לגאורגיה כי בחרה את העיר סוצ'י שברוסיה לאירוח המשחקים, ולפיכך מועמדותה של בורג'ומי נדחתה.
בתקופת הביניים עד לקבלת הודעת הדחייה השיקה גאורגיה אתר רשמי לטובת העניין (www.borjomi2014.ge) ואף הוכן לוגו.
פארק בורג'ומי - פארק מים מינרלים גדול בגובה 1,000 מטר מעל פני הים
לואיס מקריינולדס (2003), רוסיה במחזות: פעילויות הפנאי בסוף העידן הצארי, עמ' 173, ,
בורגונדי הוא צבע אדום עם סגלגלות המזוהה עם צבעו של יין הבורגונדי ששמו מגיע מהאזור בו הוא מגודל ומיוצר – מחוז בורגונדי במזרח צרפת.
צבע בורגונדי דומה לגוונים אחרים של אדום כהה כגון בורדו.
האזכור הראשון לשימוש בצבע היה בשנת 1881.
בורגונדי הוא צבע פופולרי באופנת גברים ונשים גם יחד.
לעיתים קרובות הוא משמש כמוטיב בחתונה.
כל דרכוני האיחוד האירופי הם בעלי כיסוי בגוון בורגונדי.
הצבע היה אחד מצבעי השפתון הפופולריים ביותר בקרב נשים בשנות ה-90 ועד תחילת שנות ה-2000. זהו גוון שפתון פופולרי עבור אנשים המשתייכים לתת התרבות הגותית.
וריאציה של הצבע בורגונדי היא "בורגונדי חי" (Vivid burgundy) שהיא גרסה בהירה יותר של הגוון והיא נפוצה כגוון לצביעת שיער.
אסף יוסף בורגר (נולד ב-20 באוקטובר 1987), הידוע בשם הבמה "Borgore", הוא מפיק דאבסטפ, אלקטרו האוס, טראפ ותקליטן ישראלי.
הוא המייסד של חברת ההקלטות Buygore Records ומתופף לשעבר בלהקת הדת' מטאל הישראלית "Shabira".
בורגר גם חבר לשעבר בצמד המוזיקלי "Alphamale Primates", יחד עם טומבה.
בורגר מתאר את עצמו כחיבור בין מטאל לבין דאבסטפ, ובמוזיקה שלו משולבים קולות תופים יחד עם אפקטים של הבי מטאל ומכנה את סגנונו כ-"Gorestep".
נכון למאי 2022 בורגור ממוקם במקום ה-10 ברשימת האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם כ-1 מיליון מאזינים חודשיים, ובמקום ה-7 ברשימת האמנים הישראלים הנעקבים ביותר בספוטיפיי עם כ-570 אלף עוקבים.
ב-2012, הוא פרסם את הסינגל "Decisions", עם ביצוע קולי של מיילי סיירוס, אשר גרם לו לפרסום רב.
בשנת 2017, פרסם את הסינגל "Salad Dressing" בשיתוף פעולה עם בלה ת'ורן, שזכה למעל למיליון צפיות.
ב-8 ביולי 2014 הוציא Borgore לאור את אלבום האולפן הראשון שלו שנקרא "NEWGOREORDER#", תחת חברת ההקלטות שלו Buygore, ותחת רישיון בלעדי לחברת ההקלטות של סטיב איוקי, Dim Mak, בה הוא חתום.
האלבום כלל 12 שירים מסגנונות האלקטרו האוס, הדאבסטפ והטראפ ועוד שני שירי בונוס.
ב-2 בדצמבר יוצאת לאור גרסת הדלוקס של האלבום הכוללת שני רמיקסים לשיר "Syrup", שני רמיקסים לשיר "Last Year", רמיקס טראפ ורמיקס דאב לשיר "Fame" ועוד שני רמיקסים לשיר "Ratchet".
ב-13 בינואר 2015, יצא לאור המיני-אלבום של Borgore בשם "The Buygore Album" המייצג את חברת ההקלטות שלו, Buygore Records.
באלבום ישנם שבעה שירים וביניהם שיתופי פעולה עם המפיקים דן פרבר, Riggi & Piros, Sikdope ו-Jauz בסגנון האלקטרו האוס, שני שירים בסגנון הטראפ, שיר סולו ושיר נוסף יחד עם היוצר Dotcom והראפר ShayGray ובנוסף שיר בסגנון הטראפ אותו הפיקו BLVCKSTAR ו-Ookay ובו Borgore רק אחראי על הזמר.
"Blast Ya" (בשיתוף בארינגטון לוי)
בורגוס (בספרדית: Burgos) היא עיר בצפון ספרד והבירה ההיסטורית של אזור קסטיליה.
אוכלוסיית העיר נאמדת בכ-180,000 תושבים וכעשרים אלף תושבים נוספים חיים במטרופולין שלה.
היא עיר הבירה של מחוז בורגוס שמהווה חלק מהקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
חלקים מהעיר, כולל חומותיה המסורתיות, השתמרו מתקופת ימי הביניים.
בעיר מצויים אתרים היסטוריים חשובים רבים ובראשם קתדרלת בורגוס, אשר מוגדרת כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
דמויות היסטוריות חשובות כגון אל סיד מקושרות לתולדות העיר.
בהקשר להיסטוריה היהודית, טרם גירוש ספרד התקיימה בעיר קהילה יהודית משגשגת, שממנה יצאו משוררים ומלומדים חשובים כגון ר' מאיר הלוי אבולעפיה.
במהלך המאה ה-14 המירו את דתם (לנצרות) שני רבנים חשובים תושבי העיר: הראשון, אבנר מבורגוס, בראשית שנות העשרים (1320) והשני, שלמה הלוי מבורגוס, בראשית שנות התשעים (1390) של אותה מאה.
לאחר המרתו נקרא בשם פבלו דה סנטה מריה.
בעיר נמצאת אוניברסיטת בורגוס וכן מוזיאון האבולוציה האנושית שנפתח בשנת 2010 ומהווה אחד מעשרת המוזיאונים הפופולריים בספרד.
בקרבת העיר שוכן שדה תעופה בורגוס, שדה תעופה קטן המיועד בעיקר לטיסות בתוך ספרד.
בורגה ברנדה (בנורווגית: Børge Brende; נולד ב-25 בספטמבר 1965) הוא נשיא הפורום הכלכלי העולמי, ובעברו פוליטיקאי נורווגי מהמפלגה השמרנית, שכיהן מה-16 באוקטובר 2013 עד 20 באוקטובר 2017 כשר החוץ של ממשלת נורווגיה.
הוא נולד ברולדאל כבנם של קנוט וקארי, אביו היה מהנדס.
בגיל צעיר עברה המשפחה לטרונדהיים.
כשהיה בן 15 נסע לארצות הברית במסגרת חילופי סטודנטים ולמד כלכלה ומשפטים.
הצטרף למפלגה השמרנית בשנת 1985, והתקבל כחבר בסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי) בשנת 1997. בין השנים 2001–2004 כיהן כשר לאיכות הסביבה, ובשנת 2005 מונה לשר המסחר והתעשייה ב-2008 מונה למזכיר הכללי של ארגון הצלב האדום הנורווגי.
ב-2011 הצטרף לפורום הכלכלי העולמי.
זמן קצר לאחר מינויו ביקר בישראל וברשות הפלסטינית, ונפגש עם בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן ויאיר לפיד.
בריאיון למעריב אמר ברנדה: "אני מבקר פה חמישה שבועות אחרי קבלת המינוי שלי ואחת המטרות המרכזיות שלנו היא להראות את המחויבות שלנו לאזור ולישראל, וכן להראות שאנחנו מאוד רוצים להמשיך ולהעמיק את היחסים בין שתי המדינות שלנו".
בשנת 2015 בירך ברנדה את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
שרת ההגנה, אינה מארי אריקסן סוריידה החליפה אותו בתפקיד זה.
בינואר 2017 נועד עם ראש ממשלת ישראל ושר החוץ בנימין נתניהו, ובפברואר 2022 נפגש עם שר הביטחון בני גנץ במסגרת ועידת מינכן לביטחון.
בורגון-פראנש-קונטה הוא חבל במזרח צרפת, החל מ-2016. בירת המחוז היא דיז'ון.
החבל הורכב משני חבלים קודמים: בורגון, פראנש-קונטה בעקבות רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית.
החבל מורכב משמונה מחוזות: קוט-ד'אור (Côte-d'Or), דו, ז'ורה, נייוור (Nièvre), סון עילית, סון ולואר (Saône-et-Loire), יון (Yonne) וטריטוריית בלפור.
שמו של החבל נוצר מאיחוד שמו החבלים ב-1 בינואר 2016 כשם זמני.
ביולי 2016, מועצת החבל החליטה כי שם זה יהיה השם הרשמי.
חבל זה נמצא במזרח צרפת המטרופוליטנית וגובלת בשווייץ במזרח.
בצפון היא גובלת בחבל גראנד אסט מצפון, ממערב בחבלים איל-דה-פראנס וסאנטר-עמק הלואר ובדרום בחבל אוברן-רון-אלפ.
11 מתוך 13 חבלי צרפת המטרופוליטנית.
בזאנסון: 116,914 תושבים - בירת החבל לשעבר פראנש-קונטה
בורגדורף היא העיר הגדולה במחוז אמנטל שבקנטון ברן שבשווייץ.
העיר הייתה בירת מחוז שנשא אותו שם, עד שב-2010 היא הייתה חלק ממחוז אמנטל החדש.
ממצאים ארכאולוגיים פזורים מעידים שהאזור סביב לבורגדורף היה מיושב במהלך התקופה הנאוליתית, תקופת הברונזה המאוחרת ובתקופת האלשטאט.
בשיא ימי הביניים היו השטחים שיהפכו בהמשך לבורגדורף נחלתה של ממלכת בורגונדי ולאחר 1080, לנחלתם של דוכסי זרינגן.
המלכים או הדוכסים בנו את הטירה שעל הגדה השמאלית של נהר אמה.
בורגדורף מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1236 בשם in oppido Burchtorff והטירה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1080 בשם castellum Bertoldi ducis.
ברבע האחרון של המאה ה-12 בנו דוכסי זרינגן עיר (החלק המערבי העליון של העיר של היום) סביב לטירה.
לאחר שהקו הזכרי של שושלת דוכסי זרינגן נכחד, עברה בורגדוף לרוזני קיבורג.
אלה הרחיבו ב-1278 את העיר לחלק המזרחי העליון ובין השנים 1278 – 1300 הם סיפחו לעיר את היישוב הולצברונן שהיה לעיר התחתית.
ב-1300 היה כבר השטח שבתוככי חומת העיר בנוי כולו.
החל מ-1323 חל איסור על בנייה בתוך החומות שהיו גבולות העיר עד לשנת 1800, תחת שלטונם של רוזני קיבורג או נוי-קיבורג, הייתה בורגדורף לבירת המחוז והרוזנים היו ראשי העיר.
במאה ה-14 שקעו רוזני נוי-קיבורג בהדרגה בחובות.
ב-11 בנובמבר 1382 שיגר רודלוף השני, רוזן נוי-קיבורג, מתקפה כנגד העיר זולותורן כדי לנסות לאלץ אותה למחוק את חובותיו.
מבחינתה של העיר ברן, מתקפה זו על עיר שהייתה בעלת בריתה, היוותה הזדמנות מצוינת לנתק את הקשרים עם רוזני נוי-קיבורג.
במרץ 1383 צעד הצבא המשותף של ברן וזולותורן אל בורגדורף.
צבא זה הסתייע בכוחות מהקנטונים המיוערים של מרכז שווייץ, מלוצרן, ציריך, נשאטל ובית סבויה והיה חמוש בקטפולטות וברובים פרימיטיביים.
בשל העובדה שרודולף השני מת לפני תחילת המלחמה, הגן על בורגדורף דודו של רודולף, ברכטולד הראשון.
בהנהגתו של זה האחרון עמדה העיר במצור של 45 יום.
ניסיון להגיע להסכמה על הפסקת אש ב-21 באפריל 1383 בין ברן והאזרחים של ברוגדורף כנגד רוזני נוי-קיבורג, נחל גם הוא כישלון.
כשהם נמצאים בלחץ עצום עקב הלחימה, ועקב איש שקט אזרחי מבית, שאפה מועצת העיר ברן לתיווך של הקונפדרציה לסיום המלחמה.
ב-5 באפריל 1384 הסכימו רוזני נוי-קיבורג למכור את הערים ואת הטירות של בורגדורף ושל תון לברן תמורת 37,800 גילדרים.
כחלק מהסכם השלום, הכירה ברן בזכויות שהעניקו רוזני קיבורג לבורגדורף.
העיר נהנתה ממידה לא פחותה של אוטונומיה בהשוואה לערים אחרות בעיר המדינה של ברן.
לעיר היה ראש עיר משלה, מועצה, בית משפט עליון ובית משפט השלום.
החל מ-1394 החלה העיר לרכוש חצרות, אדמות ויערות מידי האצולה המתרוששת.
היא החלה גם לרכוש כפרים ועיירות בסביבה.
ב-1394 הוכנסה ריטשלן לשליטתה של בורגדורף.
הנהגת העיר כללה מועצה קטנה של 12 חברים ומועצה גדולה של 32 חברים.
החל מ-1384 נבחר ראש העיר על ידי ברן.
ההמלצות לחברי המועצה הקטנה ניתנו על ידי בורגדורף ואושרו על ידי ברן, בעוד שהמועצה הגדולה מונתה על ידי המועצה הקטנה.
במאה ה-15 מנתה אוכלוסיית העיר כ-900 איש ובכך היא הייתה לגדולה יותר מהערים הסובבות אותה.
החקלאות נותרה הענף הכלכלי העיקרי עד סוף המאה ה-18. הסחר נותר ברובו אזורי והתוצרת המקומית (עורות, צמר ואריגי פשתן) נמכרו רק בסביבה הקרובה.
עד לסוף המאה ה-15 פעלו בעיר גילדות מעטות שנותרו ללא כוח פוליטי או חברתי.
הן היו אחראיות בעיקר למחויבויות המעטות של העיר, כולל הפיקוח על האש ושמירה על ביטחון העיר.
בעיר העליונה התקיימו חמישה בתי גילדות (נפחים-נגרים, קצבים-סנדלרים, אופים, אורגים וחייטים) ובית גילדה אחד בעיר התחתית (בורסקאים).
כל גילדה כללה כמה מקצועות, לדוגמה: גילדת הנפחים-נגרים נתנה את ההרשאות לעסוק ב-22 מקצועות שהיו כרוכים בעיבוד ברזל, אבן ועץ.
הצמיחה הכלכלית של בורגדורף במאה ה-15 אפשרה לה לבנות מבני ציבור ולהחזיק ביצורים ואזורים ציבוריים.
בניין העירייה, הכנסייה והשוק, כולם נבנו או הורחבו באותה תקופה.
יחד עם זאת, החל משנות השישים והשבעים של המאה ה-15 החלה כלכלת העיר לדרוך במקום.
בהדרגה החלו הגילדות להיות רבות עוצמה יותר והחלו לחנוק את כלכלת העיר.
במאה ה-16 החלו הכלכלות של הכפרים סביב לבורגדורף לצמוח בלי להיות תלויים בחוקי הגילדות.
הגילדות, ששלטו בשווקים של בורגדורף, ניסו להתחרות עם השווקים הקטנים הללו על ידי הטלת איסור על ייבוא טובין מהכפרים הסובבים את העיר.
איסורים אלו, שהוטלו ב-1619 ושוב בין השנים 1666 – 1674, גרמו גם לירידת כוחה של בורגדורף כמרכז שיווק ושירותים אזורי.
בורגדורף נותרה עוינת לעסקים החדשים שבכפרים ובמקרים מסוימים גרמה להם לשווק את תוצרתם בערים אחרות.
עם סלילתה של הדרך לקירשברג באמצע המאה ה-18, נותרה בורגדורף מחוץ לנתיבי הסחר.
השריפות שב-1706 החריבו את העיר העליונה וב-1715 את העיר התחתית, אילצו את מועצת בורגדורף לבנות מחדש את רוב שטחי העיר.
מעל הכול, הגידול באוכלוסיית העיר קפא על שמריו ולאחר 1655 נעשה תהליך קבלת האזרחות של בורגדורף קשה יותר ויותר.
ב-1764 ירד שיעור התושבים שהצליחו להשיג אזרחות של העיר מתחת ל-40%.
כשירד מספר בעלי המלאכה בעיר, היו פחות ופחות משפחות שיכלו להיות מיוצגות במועצת העיר.
בזמנים מסוימים כיהנו במועצה הגדולה 27 חברים בלבד במקום 32, עקב חוסר במועמדים.
במהלך מלחמת האיכרים של 1653 נותרה בורגדורף נאמנה לברן.
למרות שתושבי העיר חששו שהיא תותקף על ידי האיכרים, ההתקפות פסחו עליה.
הפלישה הצרפתית של 1798 והרפורמות שנכפו על ידי הרפובליקה ההלווטית חיסלו את רובו של הבנה המסורתי השמרני ואת הזכויות של בורגדורף.
שטחה של בורגדורף הוא 15.6 קמ"ר.
מתוכם 25.1% משמשים לחקלאות, 40.7% הם שטחים מיוערים, 31.3% הם שטחים בנויים, 2.4% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.3% הם שטחים בלתי מעובדים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית בורגדורף 15,998 תושבים.
בורג הוא סרט ישראלי משנת 2014 בבימויה של שירה גפן, ובכיכובן של שרה אדלר וסמירה סרייה.
הסרט מביא את סיפורן של שתי נשים, מיכל ונאדין.
מיכל היא אמנית פלסטית מצליחה המתגוררת בירושלים.
היא מזמינה מחברת ריהוט בשם "איתקה" (מעין פרודיה על "איקאה") מיטה זוגית חדשה, אך כאשר זו מובאת אל ביתה מתברר שאחד הברגים הנחוצים להרכבתה, חסר.
בבוקר אחד היא נופלת ממיטתה, ומאבדת את הזיכרון.
נאדין, פלשתינאית שחיה במחנה פליטים יחד עם אחיה הגדול, אמה נפטרה ואביה כלוא בישראל, לא נשואה למורת רוחה של החברה, אך כמהה לילד.
את רוב זמנה היא מבלה במחסומים בדרכה לעבודה במפעל, שם היא מועסקת בהכנסת ברגים לשקיות.
נאדין מפוטרת מעבודתה בעקבות תלונתה של מיכל על הבורג החסר.
הכל משתנה כשחייל מתבלבל ביניהן במחסום ושולח את כל אחת לביתה של האחרת.
בסדרת סצנות סוריאליסטיות, הן מתחילות להתחלף בזהויותיהן ובחייהן, משני צידיו של המחסום.
מהסרט נגנזו שלוש סצנות שהורדו בעריכה הסופית, בהן כיכבה שני פרידן, אשתו לשעבר של אחיה של הבמאית אביב גפן.
הסרט הוקרן במגוון פסטיבלים, כולל פסטיבל הקולנוע בקאן, במסגרת שבוע המבקרים, שם נרכש להפצה בצרפת ובאוסטרליה, ופסטיבל הקולנוע ירושלים, שם ביקשה גפן מהקהל לעמוד דקת דומייה לזכר ארבעה ילדים פלסטינים שנהרגו באותו יום מתקיפת צה"ל.
הסרט גם הוקרן בערב הפתיחה של AICE פסטיבל סרטי ישראל במלבורן, אוסטרליה, ובפסטיבל סרטי נשים בהודו.
הסרט זכה בפרסי התסריט והעריכה בפסטיבל ירושלים, ובפרס הראשון של פסטיבל הסרטים של מכון הקולנוע האמריקאי (AFI) בלוס אנג'לס, במסגרת "אוטרים חדשים".
בביקורת בהוליווד ריפורטר, המבקרת קלרנס צואי כתבה שהסרט מלא "הומור שחור" ושהוא משתמש ב"קטעים סוריאליסטיים כדי לדבר על נושאים שהם קשים במציאות".
וגם, "מה שגפן מנסה להעביר הוא איך המראה של אדם הוא רק חזית", וסיימה במסקנה שהסרט מציג "מחשבה משעשעת ומהורהרת על המגבלות המוטלות על נשים, או אולי פשוט על כולם, גם."
מבקר הקולנוע אורון שמיר כתב על הסרט:
בורגווארד הנזה 2400 (בגרמנית Borgward Hansa 2400) היא מכונית סלון, 6 צילינדרים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1952–1959.
דגמי בורגווארד הנזה 2400 יוצרו בשתי גרסאות: 3 קופסאות (נוצ'בק), ופאסטבק (הצ'בק).
סך הכול יוצרו 1,032 יחידות.
דגם בורגווארד הנזה 2400 היה הדגם הגרמני הראשון שיוצר בגרסת הילוכים אוטומטיים.
דגמי בורגווארד הנזה 2400 בתצורת נוצ'בק אשר יוצרו משנת 1955, תפקדו כלימוזינות נהוגות על ידי נהג מקצועי.
בורגווארד B 611 היא מכונית מסחרית אשר יוצרה ב-3 תצורות: טנדר, ואן ומיניבוס.
דגם ה-"בורגווארד B 611" נבנה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1957–1961.
סך הכול יוצרו 14,748 יחידות.
תצורות דגמי "בורגווארד B 611"
בורגווארד P100 (בגרמנית Borgward P 100) היא מכונית סלון, 4 דלתות, 6 צילינדרים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1959–1961.
דגם ה"בורגווארד P100" הוצג לראשונה בתערוכות המכוניות בפרנקפורט ב-1959.
סך הכול יוצרו 2,530 יחידות.
מחיר דגם ה"בורגווארד P100 " בהשקה עמד על 12,350 מרק גרמני.
בורגווארד הנזה 1500 (בגרמנית Borgward Hansa 1500) היא מכונית משפחתית, בעלת ארבעה צילינדרים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1949–1954.
תאוצת הדגם המשפחתי 0-100 קמ"ש עמדה על 33,6 שניות.
בורגווארד הנזה 1500 - סלון, 2 דלתות
בורגווארד הנזה 1500 - סלון, 4 דלתות
בורגווארד הנזה 1500 - קופה ספורט
בורגווארד הנזה 1500 - קבריולה
בורגווארד הנזה 1500 - סטיישן, 3 דלתות
בורגווארד הנזה 1500 - מסחרית, 3 דלתות (2 חלונות צד בלבד בקדמת הרכב)
בשנת 1952 התחיל ייצורו של דגם ה"בורגווארד הנזה 1800" אשר אופיין על ידי מנוע 1,758 סמ"ק, המפיק 60 כ"ס.
מנוע דיזל (פותח משנת 1953)
מחיר הדגם בהשקתו עמד על 1,493 לירות שטרלינג, בבריטניה
בורגווארד BX7 היא מכונית קונספט, מהודרת, בעלת הנעה כפולה 4x4, בתצורת "SUV", אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Borgward Group AG".
הדגם הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה, שווייץ, בשנת 2015.
דגם הקונספט ה"בורגווארד BX7" יוצר 54 שנים לאחר סגירתה של חברת המכוניות הגרמנית "Borgward"Goliath-Werke Borgward & Co." ופתיחתה המחודשת בשנת 2009. הדגם יוצר בעזרת חברת ייצור המכוניות "Foton Motor" הסינית.
דגם ה- בורגווארד BX7 מוגדר כ: Sport utility vehicle (שילוב של מרכב גבוה כשל דגמי קרוסאובר, בתצורת דמוי סטיישן, הנעה 4x4 (רכב שטח), בגימור של מכונית סלון ומנוע רב עוצמה).
לדגם ה-" בורגווארד BX7" נבנו 5 דלתות (4 דלתות צדדיות ודלת 1 אחורית).
בורגווארד RS היא מכונית מרוץ (מושב לנהג בלבד), אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1952–1958.
RS - מנוע 1,498 סמ"ק, 2 בוכנות לצילינדר, מאייד כפול
RS - מנוע 1,488 סמ"ק, 4 בוכנות לצילינדר, מערכת הזרקת דלק
בורגווארד איזבלה (בגרמנית Borgward Isabella) היא מכונית משפחתית, בעלת 2 דלתות, ו-4 צילינדרים, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב "Goliath-Werk G.m.b.H" הגרמנית בין השנים 1954–1962.
בשנת 2017 הציגה חברת "Borgward" את מכונית הקונספט "בורגווארד איזבלה (2017) קונספט", מלבד השם המשותף "בורגווארד איזבלה" לא היה כל דמיון בין הדגמים.
בורגווארד איזבלה - 2 דלתות סלון
בורגווארד איזבלה - קופה 2+2
בורגווארד איזבלה - קבריולה 2+2
בורגווארד איזבלה - סטיישן, 3 דלתות
בורגווארד איזבלה (2017) קונספט היא מכונית קונספט, 4 דלתות, בתצורת סלון - קופה אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Borgward Group AG"
המפרט הטכני נותר חסוי, מלבד הגדרת דגם ה"בורגווארד איזבלה (2017) קונספט " כ"רכב חשמלי."
דגם ה- "בורגווארד איזבלה (2017) קונספט" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות ב- פרנקפורט גרמניה בשנת 2017.
דגם הקונספט ה"בורגווארד איזבלה (2017) קונספט" יוצר 56 שנים לאחר סגירתה של חברת המכוניות הגרמנית "Borgward"Goliath-Werke Borgward & Co" ופתיחתה המחודשת בשנת 2009.
דגם ה-"בורגווארד איזבלה (2017) קונספט" הוצג שנתיים לאחר הצגת דגם הקונספט בורגווארד BX7.
שם הדגם "בורגווארד איזבלה (2017) קונספט" הזכיר את דגם המכונית המשפחתית אשר בנתה החברה בסוף שנות החמישים של המאה העשרים : בורגווארד איזבלה.
בורגווארד FW 200 הוא טנדר, בתצורת תלת אופן אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1937–1938.
במקביל לבניית דגם ה"בורגווארד FW 200" יוצר דגם "Borgward FW 400", אשר הופעל על ידי מנוע 2 צילינדרים, המפיק 13 כ"ס.
מהירות השיא של דגם "Borgward FW 400" הייתה 50 קמ"ש.
בורגווארד B 4500 היא משאית כבדה, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1953–1961.
סך הכול יוצרו 3,928 יחידות.
בורגווארד B 3000 היא משאית כבדה, אשר יוצרה על ידי חברת הרכב "Goliath-Werk G.m.b.H" הגרמנית בין השנים 1941–1944, ולאחר סיום מלחמת העולם השנייה בין השנים 1948–1950.
יוצרו 4,641 יחידות מדגמי "בורגווארד B 3000" מתוכם, 2,700 יחידות יוצרו לאחר מלחמת העולם השנייה.
דגמי "בורגווארד B 3000" יוצרו ב-2 סוגי הנעה: הנעה 4x2, והנעה 4x4 (רכב שטח).
דגמי "בורגווארד B 3000" בשימוש הוורמאכט בין השנים 1942-1944
בורגווארד B 622 היא משאית, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1955–1959.
סך הכול יוצרו 2,487 יחידות.
בורגהארט קלאוסנר הוא שחקן גרמני.
ב-1969 החל ללמוד ספרות גרמנית ודרמה באוניברסיטה החופשית של ברלין, ובאותה שנה עבר ללמוד בבית הספר למשחק מקס ריינהארדט (Max-Reinhardt-Schule für Schauspiel).
מ-1970 ועד 1972 עבד בתיאטרון "Schaubühne am Halleschen Ufer" בברלין, לאחר מכן עבד במספר תיאטראות אחרים.
ב-1984 היה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "Das Rätsel der Sandbank", המבוססת על רומן של הסופר רוברט ארסקין צ'יילדרס.
ב-1992 שיחק בסרט "Kinderspiele" אותו ביים וולפגנג בקר.
ב-2003 הופיע בסרט "להתראות לנין!".
ב-2004 גילם איש עסקים עשיר בסרט "המחנכים".
ב-2006 שיחק בסרט "רקוויאם", אודות נערה הסובלת מבעיה נפשית.
ב-2007 שיחק בסרט המתח "Yella".
ב-2008 גילם את השופט במשפטה של חנה שמיץ, פושעת מלחמה ששימשה כשומרת במחנה ריכוז בסרט "נער קריאה".
ב-2009 גילם את הכומר בסרטו של מיכאל הנקה, "סרט לבן".
ב-2010 שיחק ב-"Goethe!", סרט ביוגרפי אודות יוהאן וולפגנג פון גתה.
וכן הופיע גם בסרט "חלומות ושערים".
ב-2015 שיחק בסרט "גשר המרגלים" בתפקיד התובע הכללי של מזרח גרמניה.
ב-2017 התארח בסדרת הדרמה ההיסטורית "הכתר", בעונתה השנייה, בתור קורט האן.
בשנת 2018 גילם את הפוליטיקאי פריץ לאנגה בסרט הדרמה "המהפכה השקטה".
קלאוסנר חבר באקדמיה הגרמנית לקולנוע "Deutsche Filmakademie".
הוא נשוי, ולו שני ילדים.
בורגאו היא עיירה בבוואריה, גרמניה.
העיירה בורגאו שוכנת על נהר מינדל, ואוכלוסייתה מונה קצת פחות מ-10,000 איש.
בתחילת האלף השני, השטח שמסביב לבורגאו היה במקור חלק מדוכסות שוואביה.
מותו של קונראד השלישי לבית הוהנשטאופן ב-1268 הביא להתמוטטות הדוכסות.
ההתמוטטות התרחשה לאחר שהאצילים המקומיים התנגדו לניסיונותיו של רודולף הראשון, מייסד שושלת הבסבורג, לספח את הדוכסות.
בשנת 1212 הועמד לראשונה מארקגראף בראשות בורגאו.
עם מותו של הנרי השלישי, מארקגראף בורגאו, בשנת 1301, נפלה האצילות.
לאחר הנפילה, העביר אלברט הראשון את זכויות הפיאודליזם לשני בניו, ובכך סיפח את השטח לשלטון ההבסבורגי.
לאורך המאה ה-14 נאלצו ההבסבורגים למשכן את השטחים או חלקים מהם.
המשכנתה האחרונה נחתמה מול הבישוף של אוגסבורג, והסתיימה בשנת 1559.
האימפריה האוסטרית נפלה בידי הקיסר פרדיננד הראשון בשנת 1522, ועם מותו עברה לבנו, פרדיננד השני, ארכידוכס אוסטריה.
יורשו של פרדיננד השני, אחיינו הקיסר רודולף השני, הפקיד את האצילות בידי קארל, מארקגראף בורגאו, בנו של פרדיננד השני.
קארל היה השליט האחרון של האצילות, בין השנים 1609–1609. עם מותו חזרה האדמה לבית הבסבורג האוסטרי.
כשפג תוקפו של הקו הארכי-דוכסי המדובר, עם מותו של הארכידוכס , האחריות לשטח עברה לבית המשפט של וינה.
בשנת 1978, הרשויות העצמאיות אוברקנורינגן, אונטרקנורינגן, גרוסנהאוזן, קליינהאוזן ולימבאך אוחדו לתוך בורגאו.
בשנת 1997, העיר חגגה 850 שנה לאזכור הראשון שלה בתיעוד היסטורי.
חגיגות נוספות צוינו ב-2001, לרגל 700 שנה להצטרפות לאוסטריה, וב-2005, לרגל 200 שנה להצטרפות לבוואריה.
מאז מלחמת שלושים השנים, קיים בעיירה מנהג שנתי בשם .
בשנות החמישים, החיה אלברט ווגל את המנהג.
בזמן פסטיבל , בנו המתופף של אלברט ווגל מתחפש לחייל, והולך ברחבי העיר עם הילדים תוך כדי נגינה בתוף.
הילדים קוראים קריאות קרנבל מסורתיות מול חנויות העיר, ודורשים מהחנוונים לחלק להם מתנות.
כך נפתח קרנבל רחוב שאורך יום אחד, ומושך אליו אלפי צופים מדי שנה.
החל מראשית ימי הביניים ועד תחילת המאה ה-17, התקיימה בבורגאו קהילה יהודית גדולה, שהגיעה לשיאה במאה ה-16. בשנת 1617 גורשה הקהילה היהודית רשמית, לאחר שהואשמה ב"ניצול יתר בהלוואת בריבית".
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה הוקמו בבורגאו שני מחנות משנה של מחנה הריכוז דכאו - אחד לגברים ואחד לנשים.
יותר מ-1,000 אסירות, כולל 500 נשים ונערות יהודיות מפולין והונגריה, הועברו למחנה מדכאו, מברגן בלזן ומראוונסבריק.
האסירים אולצו לעבוד בתנאים קשים, בין היתר בהאנגר מטוסים.
שמונה עשר אנשים מתו ונקברו בבית הקברות היהודי באיכנהאוזן.
לאחר המלחמה, כ-1600 עקורים התיישבו מחדש בבורגאו.
בּוּרְג או בּוּרְח (באנגלית עתיקה: Burg או Burh) הוא השם האנגלי העתיק לביצורים או יישוב מבוצר.
הפלישה הוויקינגית במהלך המאה ה-9 גרמה לאלפרד הגדול מלך וסקס לפתח מערכת של בורגים המקושרים ביניהם על ידי דרכים כמענה להתקפות.
חלק מהבורגים היו חדשים ואחרים נבנו על בסיס מבצרי גבעה מתקופת הברזל או קסטרה מהתקופה הרומית, ובמקרים רבים נעשה שימוש בשרידים אלה כחומרי בניין.
בדומה ללונדון העתיקה ("לונדנבורג"), נבנו בורגים רבים סמוך לנהרות.
בצורה זו נעשה ניסיון לשלוט על נתיבי פלישה אפשריים אל פנים הממלכה מכיוון הנהרות באמצעות אוניות בעלות שוקע נמוך, כגון הספינות הארוכות של הוויקינגים.
תפקידם המשני של הבורגים היה לשמש כמרכזים למסחר לעיתים גם לאדמיניסטרציה.
ביצורים אלו שימשו להגנה על המטבעות המלכותיות של אנגליה.
המילים "בורג" ו"בורח" הן התפתחות מאוחרת של אנגלית עתיקה מהשפה הפרוטו-גרמאנית; "Burg-s" הוא קוגנט עם הפועל "Berg-an" ("להסתגר למטרות הגנה").
בנוסף, מילים אלה הן קוגנטים עם המילה הגרמנית "בּוּרְג" (Burg), ההולנדית "בּוּרְכְט" (Burcht) והסקנדינבית "בּוֹרְג" (Borg) ובאנגלית התפתח ל"בּוֹרוֹ", "בּוּרְג" ובעיקר באזור מזרח אנגליה וסקוטלנד - "בּוֹרָא" (Burgh).
צורות שונות אלו באו לתאר גבעות, שטחים מבוצרים ומקומות מקלט.
בִּירִיג (Byrig) היא צורת הרבים באנגלית עתיקה לבורג או בורח ומשמעותו "מבצרים" או "ביצורים", ומשמשת גם בצורת פועל שמשמעותה "לתוך המבצר" או "עבור המבצר".
צורה זו התפתחה ל"בארי" (Bury) ו"ברי" (Berry) אשר שימשו לתיאור אחוזות, חוות גדולות או יישובים הסמוכים למבצרים.
בנוסף לגרסאות האנגליות המתוארות לעיל, נעשה שימוש בשמות אלה כתרגום שאילה במספר שפות מקומיות נוספות, כגון בריטונית, בסיומת דוּנוּם ובוולשית בסיומת קַאֵיר (Caer) (למשל: סולסברי, שנקראה בעבר סירוביריג (Searobyrig), בבריטונית נקראה Sorbiodūnum ובהיסטוריה בריטונום מופיעה בוולשית כ-Caer-Caradog).
במקורם נבנו בורגים לשימוש צבאי הגנתי.
על פי ההיסטוריון הבריטי ה.ר.
לויד, "ייצג הבורג בסך הכול שלב, אם כי חשוב ביותר, בהתפתחותה של העיירה והעיר האנגלית של ימי הביניים".
גבולותיהם של הבורגים העתיקים ניתנים לעיתים לזיהוי על פי תחומן המוניציפלי של המנהלות המקומיות האנגליות של ימינו.
הראשון שהחל בבנייתם של בורגים היה ככל הנראה אופה, מלך מרסיה, אשר מלך בשנים 759–796 ובנה גם את הסוללה הנקראת על שמו.
רוב הבורגים נוסדו על ידי אלפרד הגדול כמדיניות מכוונת ומתוכננת, שנמשכה גם בימי יורשו, אדוארד הזקן, וביתו אתלפלדה ובעלה אתלרד השני, מלך מרסיה.
תיעוד של ממלכת מרסיה מספר על בנייתם של עשרה בורגים בימי שלטונה של אתלפלדה, חלקם נותרו בעלי חשיבות, כגון טאמוורת' וסטאפורד שבסטאפורדשייר, בעוד אחרים אינם ניתנים לזיהוי בימינו.
חלק מהבורגים נבנו על בסיס ביצורים ישנים מהתקופה הרומית, חלקם באתרים חדשים וככל הנראה נבנו נוספים במועדים מאוחרים יותר.
אתלסטאן, מלך אנגליה, העניק לבורגים את הזכות לטבע מטבעות ובמאות ה-10 וה-11 נאסר בחוק על טיבוע מטבעות מחוצה להם.
מסמך בין המאה ה-10, המוכר בימינו כ"בורגל הידאייג'", כפי שכונה ב-1897 על ידי ההיסטוריון פרדריק ויליאם מייטלנד, תיעד 33 חלקות לצורכי גביית מס בממלכת וסקס.
במהלך המאה ה-20 הסיקו חוקרים כי התיעוד תיאר את הביצורים שנבנו בממלכה במטרה להגן על האזור מפני פשיטות הוויקינגים.
רק שמונה בורגים השיגו מעמד מוניציפלי והפכו לעיירות במהלך ימי הביניים: צ'סטר, ברידג'נורת' (Bridgnorth), טאמוורת', סטאפורד, הרטפורד, ווריק, בקינגהאם ומלדון.
הבורגים הגדולים ביותר הוקמו בווינצ'סטר, וולינגפורד ו-ווריק, כאשר בוולינגפורד ובוורהאם שרדו הביצורים המרשימים ביותר מתקופה זו.
בוולינגפורד נדרשו, על פי הערכות, יותר מ-120,000 שעות עבודה על מנת לבנות את הסוללות באורך 2,700 מטרים, שהקיפו את הבורג.
לעיירות שהוקמו בבורגים היה בדרך כלל תכנון אחיד של רחובות, שחלקם השתמרו עד ימינו.
בניית הבורגים נחשבת למקור ממנו התפתחו החיים העירוניים באנגליה.
במרבית המקרים, שמרו הבורגים שנבנו מחדש על ידי אלפרד על שמם המקורי, ובאתרים אלה עדיין נותרו שרידי ביצורים מתקופות קדומות יותר.
הבורגים נבנו במגוון דרכים שונות, בהתאם לחומרים הזמינים באתרים בהם הוקמו וגודל היישוב עליו נועדו להגן.
במקרים רבים נבנה הבורג על בסיס ביצורים קודמים באותו אתר.
לעיתים, כגון בווינצ'סטר, אקסטר, יורק, בורג קסטל ופורטצ'סטר, שופצו חומות רומיות עתיקות.
במקרים אחרים, כגון בדובר, נעשה שימוש בשרידי ביצורים, בתעלות מגן ובסוללות עפר שנותרו באתר מאז תקופת הברזל.
עם זאת, היו בורגים שנבנו כביצורים חדשים לחלוטין, והוקמו במקומות בעלי חשיבות אסטרטגית, בחופים, סמוך לנמלים או חולשים על דרכי מסחר.
מספר גדול של עיירות חדשות נבנו על חלקות אדמה שטוחות בתצורה מלבנית, ביניהן ניתן למנות את אוקספורד, וואלינגפורד, קריקלייד ו-וורהאם.
מסורתית, נבנו תחילה הבורגים כסדרה של סוללות עפר מסיביות, כשלפניהם נחפרה תעלת מגן.
בדרך כלל נתמכו הסוללות בגזעי עצים מלפנים ומאחור, כאשר עליהן נבנו חומות עץ עשויות כלונסאות מחודדים עד לגובה שלושה מטרים כשעליהן משטח עמידה.
בעיירות כדוגמת טאמוורת' התפוררו הסוללות במשך הזמן וכדי למנוע זאת נתמכו באמצעות אבנים, מה ששדרג את רמת ההגנה והגדיל את תוחלת החיים של הביצורים.
המטרה העיקרית של הקמת הבורגים הייתה הגנה על נמלים, עיירות והשטחים הכפריים המקיפים אותם.
על פי הכרוניקה האנגלו-סקסונית, בנה אלפרד סדרה של בורגים המופיעים ב"בורגל הידאייג'", ומספרם הגיע ליותר מ-30. ככל הנראה תכנן אלפרד שיישובים חקלאיים יהיו תמיד במרחק שלא יעלה על 32 ק"מ מבורג.
אלפרד בנה רשת של דרכים צבאיות שתוחזקו בקפידה, וכונו הרפאת' (Herepath), אשר חיברו את הבורגים זה לזה ואפשרו לאוכלוסייה לתפוס מחסה במהירות בבורג המקומי, במרחק קצר מהאזור בו התגוררו.
ההרפאת' אפשרו לכוחותיו של אלפרד לנוע במהירות וליצור מגע עם האויב, כמו גם לגיוס ולהעברת תגבורות מבורגים אחרים בהתאם לצורך.
החוקר ראיין לאוול (Ryan Lavelle) הציע שבכל בורג הוחזקו כוחות פרשים מוכנים לפעולה מיידית כנגד פשיטות ויקינגים.
ככל הנראה נעשה שימוש במערכת העברת אותות באמצעות משואות על ראשי גבעות בווסקס, שהתריעו על תחילתן של פלישות.
באמצעות מערכת הגנה זו, כשהבורגים מהווים את ליבה, היה ביכולתו של אלפרד להקשות על הוויקינגים לכבוש עיירות ונמלים בעלי חשיבות אסטרטגית.
לבורגים היה גם תפקיד משני כמרכזים כלכליים, מקומות בטוחים למסחר ולמלאכה.
בבורגים הוקמו מחסני נשק, נפחיות, מטבעות מלכותיות ותחנות מסחר.
הם שמשו כמרכזי אספקה לצבא האנגלו-סקסוני בשעה שכוחותיו שהו בשדה, והבטיחו זרימה שוטפת של כלי נשק, מזון וסוסים רעננים.
במהלך תקופת שלטונו של אלפרד היה קיים הבדל ברור בין הפירד המלכותי (הצבא המלכותי) לאלה של הפירד המקומי (כוחות ההגנה המקומיים).
כוחות הפירד המקומיים היה אחראים לבנייתו ולהגנתו של הבורג שלהם, בעוד אנשי הפירד המלכותי שירתו ישירות תחת המלך ולא הוגבלו לאזור מסוים.
בורגוס (בספרדית: Burgos Club de Fútbol) הוא מועדון כדורגל ספרדי.
המועדון נוסד בשנת 1936 בעיר בורגוס.
בעבר קבוצת המועדון שיחקה בלה ליגה ופורקה בשנת 1983.
בשנת 1985 בעיר הוקם מועדון חדש באותו שם אך לא היה לו קשר עם המועדון הישן.
המועדון הוקם בשנת 1936. המועדון הוקם בשם Gimnástica Deportiva Burgalesa והחל משנת 1948 פעל בשם הנוכחי.
לאחר מספר עונות בליגה אזורית בשנת 1943 קבוצת המועדון החלה לשחק ברמה ארצית ובעונת 1952/1953 קודמה לליגה השנייה אך ירדה ממנה לאחר עונה בודדת.
בעונת 1961/1962 היא חזרה לליגה השנייה בפעם השלישית ושיחקה בה עד לעונת 1970/1971 אותה סיימה במקום השני וקודמה ללה ליגה.
הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה שתי עונות וחזרה לליגת משנה.
בעונת 1976/1977 היא חזרה לליגה הבכירה ושיחקה בה 4 עונות.
לאחר נשירה מליגה הבכירה היא שיחקה בליגת משנה עד שירדה ממנה ופורקה עקב בעיות כספיות בשנת 1983.
המועדון נוסד בשנת 1985 בעיר בורגוס.
המועדון הוקם לאחר סגירת מועדון באותו שם שהכריז על פשיטת רגל בשנת 1983. נכון לעונת 2025/2026 הקבוצה משחקת בליגה השנייה.
הוא התחיל להשתתף בתחרויות בשנת 1994.
לאחר מספר עונות בליגה אזורית ובליגה ארצית נמוכה קבוצה החלה לשחק בליגה השלישית.
בעונת 2001/2002 היא קודמה לליגה השנייה.
לאחר עונה בודדת הקבוצה ירדה לליגה השלישית ותוך זמן קצר לליגה הרביעית.
לקראת עונת 2021/2022 הקבוצה חזרה לליגה השנייה ומאז היא משחקת בליגה זו.
בתחרויות גביע המלך הקבוצה הגיע לשלב 1/32 בעונת 2023/2024.
אצטדיון הקבוצה מבנה בשנת 1964 ועבר שדרוג בשנת 2018.
בשנת 2019 למועדון הצטרפה קבוצת כדורגל נשים שהייתה פועלת בעיר משנת 1990 ומתמודדת בליגה השנייה לכדורגל נשים.
בּוּרְג היא עיר בסקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
זוהי בירת מחוז יריכוור לאנד.
העיר שוכנת כ-25 צפונית-מזרחית למגדבורג, בצמוד לתעלת אלבה-האבל, נתיב מים המקשר בין נהר אלבה לנהר האבל.
עדויות להתיישבות קדומה באזור, קיימות כבר מתקופת הברונזה ותקופת הברזל.
האזכור הכתוב הראשון הידוע של העיר קיים בהקשר של הקמת בישופות ברנדנבורג על ידי אוטו הראשון, משנת 948. במאה ה-13, היה האזור בשליטתה של ארכיבישופות מגדבורג ובורג הייתה העיר השלישית בחשיבותה, לאחר מגדבורג והאלה.
במלחמת שלושים השנים ניזוקה העיר קשות מהקרבות.
במסגרת הסכם שלום פראג (1635), הועברה השליטה באזור לנסיכות הבוחר מסקסוניה.
ב-1687 נמכר האזור לברנדנבורג-פרוסיה, והשתייך לשטח השיפוט של דוכסות מגדבורג.
באותה עת התיישבו בדוכסות הוגנוטים רבים שברחו מהרדיפות נגדם בצרפת.
בנוסף, התקיימה קהילה יהודית בעיר, וקיים בה עדיין בית כנסת שנבנה ב .
ב-1817 הוקם מחוז יריכוור, כשבירתו היא בורג.
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה העיר לשמש כבירת המחוז, תחת שלטון גרמניה המזרחית.
הערים התאומות של בורג הן:
בורגנות הוא מושג נפוץ בתחומי המחקר הסוציולוגי, ההיסטורי, והכלכלי, המתאר מעמד חברתי המתגורר בערים שאינו עוסק בעבודות כפיים.
עם ירידת מעמד האצולה בצרפת במאה ה-18, המונח כלל את המעמד שאיננו האצולה או הכמורה.
לבורגנות היה תפקיד חשוב בעליית המסחר, התיעוש והכלכלה המודרנית.
בעבר שימשה המילה בורגני כינוי למי שיושב במצודה או בעיר.
מאוחר יותר, החל המושג לציין באופן כללי את אנשי הערים בני מעמד הביניים.
באופן נגזר מההקשרים הכלכליים והפוליטיים של המעמד העירוני, החל "בורגני" להיות כינוי לטעם בינוני שאינו יוצא דופן, וגם כינוי לבעל תחומי עניין חומריים או קפיטליסטיים.
בתאוריה המרקסיסטית, הבורגנות היא המעמד המודרני של בעלי ההון, הכולל בני אדם המתפרנסים מניכוס אמצעי הייצור והערך העודף של התוצר, בניגוד למעמד הפועלים (פרולטריון) המתפרנס משכר עבודתו בעסקים שבבעלות הבורגנות.
התיאוריה מבחינה בין בורגנות לבין בורגנות זעירה, שכן הזעיר בורגנים אינם שולטים על אמצעי הייצור הראשיים, אלא הם בעלי עסקים קטנים או משקיעים קטנים שנאלצים לעבוד בעבודה שכירה אצל בעלי ההון.
מקור המילה העברית "בורגנות" הוא בשפות ההינדו-אירופיות, בהן תצורות שונות של המילה "בּוּרְג", פירושן מגדל או מצודה.
בצרפתית, למשל, מקור המילה המודרנית Bourgeoisie הוא כינוי לשוכני העיר.
המונח נגזר מן הצרפתית העתיקה, בה המילה burgeis ציינה עיר מוקפת חומה.
גם במקורות חז"ל מופיעים הביטויים "בורגנין", בהקשר של מגדלים או מצודות: .
וכדוגמה לשימוש ב"בורגני" ככינוי ל"יושב בית", או איש עיר: .
כמו כן מופיעה המילה בורגנין גם בתלמוד בהקשר לסוכות של שומרי העיר: המילה התגלגלה גם לערבית, בה פירוש המילה בורג'ה (برج) הוא מגדל.
לידתו של מעמד הבורגנות בימי הביניים המאוחרים, בתקופה בה החלו לצמוח הערים.
כתוצאה ממעבר המרכז הכלכלי מהכפר, ומהסתמכות הכלכלה על עיבוד הקרקעות השייכות לאצולה, אל העיר, ולהסתמכות הכלכלה על הייצור בבתי המלאכה העירוניים, התחזק תחילה השלטון המרכזי, דהיינו המלוכה, ונחלשו שני מעמדות האצולה והכמורה באירופה.
לצידם של שני מעמדות אלו היה המעמד השלישי, שכלל, ללא הבחנה, הן את העניים והן את אלו שלימים יכונו בורגנים: הסוחרים, בעלי המקצועות החופשיים - עורכי דין, רופאים ויועצים אחרים ששירתו את המלוכה - וכן בעלי בתי המלאכה.
הבורגנים, בהיותם החלק העשיר במעמד השלישי, נאלצו לשלם את רוב המסים במדינה, היות שהכמורה והאצולה היו פטורות בדרך כלל מנטל המס.
במאה ה-18 והמאה ה-19, בעקבות המהפכה הצרפתית ומהפכות אחרות שהתחוללו בארצות אירופה, לקחה הבורגנות תפקיד מוביל בשינוי שיטת המשטר ממלוכני-פאודלי למשטר פרלמנטרי, שבו רוכז עיקר הכוח בידי הבורגנים.
המהפכה התעשייתית אפשרה התעשרות חסרת תקדים של חלקים בבורגנות האירופאית, ויצרה שני תתי-מעמדות: הזעיר בורגנות, כלומר בעלי העסקים הקטנים והמקצועות החופשיים, והבורגנות הגבוהה המחזיקה בבעלות על עסקים גדולים ומנהלת אותם.
אחד המקורות הידועים לתפיסה המודרנית של הבורגנות היא הגותו של הסוציולוג והפילוסוף קרל מרקס.
מרקס ראה בבורגנות שלפני המהפכה התעשייתית כמעמד מהפכני המוביל את השינויים בפני החברה המודרנית, וכזה שבזכותו חוותה האנושות קידמה חסרת תקדים.
ואולם לטענתו, עם התבססות השיטה הכלכלית הקפיטליסטית התעשייתית, תפסה הבורגנות עמדת כוח והפכה למעמד ריאקציוני ושמרני.
כוחה של הבורגנות בא לה מכך שהיא מעמד בעלי הרכוש ואמצעי הייצור, ועושרה נובע מניצול בני מעמד העובדים, הפרולטריון.
על פי הניתוח של מרקס, העושר של הבורגנות מצטבר וגדל כאשר בעלי אמצעי היצור שומרים לעצמם את הערך העודף הנובע מן הפער בין השכר המשולם לפועל ובין המחיר המבוקש עבור הסחורה בשוק.
מכאן יוצא כי אותם פועלים אשר מייצרים את הסחורות משלמים עליהן יותר ממה שהם מקבלים כתמורה לעבודתם, וזהו תהליך של התרוששות הולכת וגוברת.
מרקס ייחל לכך שמעמד הפועלים יתעורר וישתחרר מן הניצול בידי הבורגנות, וכך יחל עידן כלכלי חדש, ששיטתו קומוניזם.
על פי תורת המרקסיזם, ההתפתחות ההיסטורית ההכרחית תוביל למאבק בין הבורגנות לפרולטריון, שבו תנושל הבורגנות מנכסיה.
נכסים אלו יועברו לבעלות הפרולטריון, אשר ייצור לבסוף חברה נטולת מעמדות.
בּוּרְגְּתָה הוא מושב עובדים בשרון, על כביש נתניה–טולכרם (כביש 57).
קרוי על שמו של היישוב בורגתה ששכן במקום בתקופת התלמוד.
היישוב הוא חלק ממועצה אזורית עמק חפר.
מושב בורגתה הוקם בשנת 1949 ביוזמת המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, על ידי קבוצה של עולים מטורקיה, אליהם הצטרפו ארבע משפחות שעלו ממרוקו.
חברי הקבוצה המייסדת שלטו היטב בשפת הלאדינו, אותה למדו מגיל צעיר בבתי הוריהם.
המתיישבים עלו על אדמת אל-בורג', הסמוכה לקו הירוק, והקימו עליה את מחנם הארעי, שהפך במשך הזמן ליישוב של קבע.
בדומה לרוב ישובי העולים, באו תושבי בורגתא אל הנחלה היישר מבתיהם, ללא הכנה מוקדמת, והצליחו להתאקלם ולהקים משק חקלאי מניב.
תחילה, התגוררו העולים באוהלים, וכעבור כשנה עברו לצריפי עץ שהוקמו עבורם.
בהמשך, הוקמו בתי הקבע שחלקם משמש את המשפחות עד היום.
בשנת 1953, הוקם במושב גן ילדים במיקום זמני ובשנת 1957 הוקם צריף גן הילדים הקבוע הראשון כגן רב גילאי (מגיל שנה עד גיל 6).
רוב הילדים דיברו לאדינו מהבית, והגן היה המקום בו למעשה למדו את השפה העברית.
עם הזמן, המושב התפתח וכיום מתגוררות בו כ-250 משפחות.
ביישוב פועלות מספר משפחות העוסקות בחקלאות.
משפחה אחת בעלת רפת גדולה, ועוד ארבע משפחות העוסקות בגידול של תוצרת חקלאית ופרחים.
יתר המשפחות עובדות מחוץ למושב.
ועד מושב בורגתה, יחד עם המועצה האזורית עמק חפר והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, החליטו לשמר מבנה חשוב זה ולהסב אותו למרכז שימור תרבות הלאדינו ומקום מפגש ולימוד מורשת המושב.
המועצה לשימור אתרים הציבה בסמוך לגן שלט מורשת, המביא את סיפורו.
מתוך כבוד למורשתם של ראשוני המושב, הוצבו ליד כמה מבנים ואתרים היסטוריים בבורגתה שלטים מראי מקום גם בלאדינו.
בין אלה ניתן למצוא את הכניסה למושב, בית הכנסת, בית העם, הצרכניה, בית הספר, גן השעשועים, מגרש הספורט, בית העלמין ועוד.
בהמשך, מתוכנן שילוט דומה גם על בתי משפחות ותיקי המושב.
במושב קיים גן פסלים של יגאל תומרקין.
בצד המזרחי של היישוב לכיוון בארותיים קימת טיילת לאורך נחל אלכסנדר.
שם נבנה בית ספר קדם לשירות אוכלוסיית מזרח עמק חפר.
בסמוך, נפתח בית ספר לחינוך אקולוגי בבארותיים.
חברי המושב שומרים ומטפחים את מורשת הלאדינו בחיי היום-יום.
מספר התושבים כיום כ-1200 נפשות, 250 משפחות.
על פי האקדמיה ללשון, בּוּרְגּתָה הוא שם היסטורי של יישוב שהיה במקום בתקופת התלמוד.
העיר בורגתה נזכרת בתלמוד הירושלמי.
בתלמוד הבבלי המקום נקרא ברקתא.
יש הקושרים את השם בורגתה למילה הרומית burgus, שמשמעותה היא "מבצר" או "מגדל צופים קטן".
בצד הדרומי של היישוב הגובל בכביש 57 ניצב שריד למצודה מן התקופה הצלבנית הקרוי חורבת בורגתה.
לפי השערה, המבנה נמצא באתר בורגתה הקדומה.
מן המצודה שרד הקיר הדרומי המתנשא לגובה של כ-15 מטר ובו חרכי ירי.
בחלקו הפנימי של הקיר ניתן להבחין בחלוקה לשתי קומות בעלות אולמות מקומרים.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל (מפת PEF) משנת 1881 הוא מכונה "ח'רבת בוּרג' אל-עטוּט" (Burj el'Atut, برج العطوط), שפורש כ"המגדל הממוטט".
בתקופת הצלבנים שימש המבנה כמרכז מינהלי וכאכסניה על דרך השיירות שעברו מהמזרח לכיוון הים.
הערבים קראו למבנה "בורג' אל-אחמר" (המגדל האדום), שֵם הנגזר ככל הנראה מהצבע האדום של אדמת המקום, החמרה.
גם שמותיו במקורות מהתקופה הצלבנית – Turris Rubea (בלטינית) ו- Rouge (בצרפתית) – משמעם "מגדל אדום".
בורדר קולי הוא אחד מגזעי כלב הבית.
הוא טופח לצורך שימוש בו כסיוע לרעיית צאן.
אינסטינקט הרעייה החזק של הקולי פותח במקור באזורי הגבול בסקוטלנד (ומכאן גם שמו, שפירושו "קולי הגבול").
מגדליו טיפחו את נכונותו לקבל אילוף ואת תבונתו, ולא את הופעתו החיצונית.
הבורדר קולי מופיע, בדרך כלל, במבחני עבודה ולא בזירת התצוגה.
במשך שנים היה הגזע כפוף לתקנים של יכולת עבודה שקבע המועדון הבינלאומי לכלבי רועים, ורק ב-1976 הוכר רשמית על ידי התאחדות הכלבנים של בריטניה.
הבורדר קולי משמש גם להרחקת ציפורים ממסלולי המראה בשדות תעופה.
בישראל הוא משמש לרעיית עדרי צאן ובקר.
הבורדר קולי הוא כלב מלא מרץ ואנרגטי.
נבחר בסקר שנערך באנגליה ב-1998 כגזע בעל אינטליגנציית העבודה הגבוהה בין כל גזעי הכלבים.
בספרו של הפרופסור לפסיכולוגיה סטאנלי קורן "האינטליגנציה של הכלבים", המדרג אינטליגנציית כלבים לפי ביצועיהם בשני משתנים ("הבנה של פקודות חדשות" ו"ציות לפקודה הראשונה"), דורג הבורדר קולי ראשון בקבוצה "הכלבים החכמים ביותר" מתוך 80 גזעים שנבדקו.
האינטליגנציה מתבטאת בתחומים רבים, הכלב מגיב טוב מאוד לאילוף נכון ולרוב יבין פקודה אחרי מספר מועט של חזרות ביחס לכלבים אחרים.
כמו כן הוא יכול לזכור על מספר רב מאוד של מילים.
בניסוי המשך זכרו חלק מכלבי הבורדר קולי שמות של צעצועים רבים גם אחרי שנתיים.
לדברי החוקרים, זו יכולת שקיימת או שאינה קיימת, ואין רצף של מסוגלות.
החוקרים עצמם לא זכרו אף שם.
בורדו היא עיר השוכנת סמוך לחופי האוקיינוס האטלנטי בדרום-מערב צרפת, בחבל אקיטן החדשה.
העיר, המרוחקת כ-500 ק"מ מפריז, בנויה על גדותיו של נהר הגארון ומחולקת לשני חלקים – הגדה הימנית במזרח והגדה השמאלית במערב.
מבחינה היסטורית, הגדה השמאלית מפותחת יותר.
הגדה השמאלית היא מישור נמוך שחלקו ביצתי.
העיר מכוּנה גם "פנינת אקיטן" ו"היפהפייה הנרדמת" בזכות מרכז העיר העתיק שהקירות בו בצבע שחור בשל זיהום האוויר.
ארגון אונסק"ו הכיר בחלקה העתיק של העיר כאתר מורשת עולמית, בהיותו "מתחם עירוני וארכיטקטוני יוצא מן הכלל" של המאה השמונה עשרה.
המוטו של העיר הוא: "הפלר דה ליס לבדו שולט בירח, בגלים, בטירות ובאריה".
בימי מלחמת העולם השנייה, הממשל הצרפתי נסוג מפריז במהלך הפלישה לצרפת והתמקם בבורדו ועוד ניסה לזמן קצר להמשיך להילחם בגרמניה הנאצית בטרם החליט להיכנע, למסור את העיר לשליטה ישירה של גרמניה, ולייסד את משטר וישי בעיר וישי.
בורדו מוּכּרת ברחבי העולם כ"בירת היין", בעיקר בזכות הכרמים הרבים שמסביבה, ובזכות יין בורדו המיוצר באזור.
אחת לשנה נערך בעיר יריד יינות בין-לאומי, וינאקספו, ומבקרים בו כ-50,000 איש מ-150 מדינות.
בבורדו שורר אקלים ממוזג: הקיץ בעיר נוטה להיות חם יותר (ממוצע של 20 מעלות צלזיוס) והחורף קר יותר (ממוצע של 7 מעלות) לעומת רוב האזורים עם אקלים דומה.
במפקד של 2005 נצפתה עלייה חדה ומספר התושבים הגיע ל-230,000 איש.
במפקד של 2010 שוב עלה מספר התושבים והגיע ל-240,000 תושבים.
רוב התושבים הם צרפתים, אך יש בעיר גם קבוצות גדולות של איטלקים, ספרדים (כחמישית מתושבי העיר טוענים למורשת ספרדית במידה זו או אחרת), פורטוגזים, טורקים, גרמנים, וצפון-אפריקאים.
בורדו נחשבת כעיר של אמנות והיסטוריה.
יש בה מעל 300 מבנים ואתרים, חלקם עוד מן התקופה הרומית.
לא בכדי הוכרזה בורדו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
בעיר נמצאת קתדרלת בורדו, אשר נחנכה ב-1096 על ידי האפיפיור אורבנוס השני.
מהמבנה הרומנסקי המקורי נותר רק קיר בספינה הראשית.
ב-1137 נישאה בכנסייה זו אלינור מאקוויטניה ללואי השביעי, מלך צרפת, מספר חודשים לפני שהוכתר כמלך.
השער המלכותי הוא מהמאה ה-13 בעוד ששאר המבנה נבנה במאה ה-14 והמאה ה-15 בסגנון גותי.
בעיר גם מגדל פעמונים שהוקם במאה ה-15 וגשר מ-1822.
בורדו היא העיר הראשונה בצרפת שהקימה, בשנת 1980, תערוכה ומרכז מחקר לארכיטקטורה בשם Arc en rêve ("קשת בענן").
בעיר מספר רב של בתי קולנוע, תיאטראות, והאופרה הלאומית של בורדו.
יש אתרים רבים למופעי מוזיקה.
מדי שנה מתקיימים בעיר מספר פסטיבלים.
בורדו מהווה צומת חשוב של מסילות רכבת בין פריז לספרד.
העיר מחוברת לרשת הרכבות המהירות TGV.
שדה התעופה של בורדו הוא החמישי בגודלו בצרפת, ועוברים בו כארבעה וחצי מיליון נוסעים בשנה.
בעיר גם פעילות ימית חשובה.
בנמל בורדו עוגנות מדי שנה כ-1,600 אניות המובילות 4 מיליון טון סחורות.
בעיר בורדו יש שרידי מבנים המעידים על קיום קהילה יהודית כבר במאה הרביעית.
במאה ה-16 הגיעו לעיר יהודים 'פורטוגזים', שבאו מחצי האי האיברי, במסווה של 'נוצרים חדשים', וכן יהודים מקהילות שונות בפרובאנס, בעיקר אביניון.
במהלך המאה ה-18 נעשתה העיר לאחד הנמלים החשובים ביותר במסחר הצרפתי עם הקולוניות הצרפתיות באמריקה ומספר משפחות יהודיות שהתגוררו בעיר הרוויחו הון רב מהמסחר הימי הנרחב.
יהודי בורדו החלו לצבור זכויות באופן הדרגתי לאורך המאה ה-18 וחלקם אף זכו במעמד של אזרחים.
בשנת 1776 קיבלו יהודי העיר כתב חסות מהמלך שאיפשר להם חופש תנועה ומגורים בכל רחבי צרפת.
הקהילה היהודית בעיר (ובעיר באיון השכנה) מנתה ערב המהפכה כ-3,500 תושבים והייתה לקיבוץ היהודי השני בגודלו בצרפת אחרי יהדות אלזס ולורן.
עם ראשיתה של המהפכה חששו יהודי בורדו שזכו כבר למעמד כמעט זהה לאזרחים ולא נהנו מאוטונומיות משפטיות שהמהפכה תחיל חוק מיוחד על היהודים שאו יקנה להם זכויות חלקיות בלבד או יאזרח אותם באופן מדורג ובכך תפגע בזכויותיה.
לבסוף ב-28 בינואר 1790 זכו יהודי העיר באזרחות צרפתית מלאה והפכו לקהילה היהודית הראשונה לקבל שוויון אזרחי מבין יהודי צרפת, במסגרת המהפכה הצרפתית.
במרוצת המאה ה-19 פרחה הקהילה ויהודיה השתלבו בחיי המסחר והרוח בעיר.
אברהם פורטדו, מראשי הקהילה כיהן כסגן ראש העיר.
בית הכנסת הגדול של בורדו נחנך ב-1882, בנוכחות הרב הראשי של צרפת, לזר איזידור, רב טולוז, אורי, ורבה הראשי של בורדו, שמעון לוי.
בית הכנסת שקדם לו, ברחוב קאסרוז' שבלב הרובע היהודי הישן של בורדו, הוקם ב-1812, ונהרס בדליקה ב-27 ביוני 1873.
הנוסע מבורדו הוא כינויו של מחבר אלמוני של הספר – מסע מבורדו (Itinerarium Burdigalense), יומן מסע המתאר את עלייתו לרגל בסביבות שנת 333 (בזמן כתיבת החיבור העיר בורדו הייתה הפרובינציה הרומית גאליה אקוויטניה).
תיאור המסע מתחיל בעיר בורדו, ומתאר מסע לארץ ישראל, ביקור באתרים בה וחזרה ממנה לבורדו.
המסע לארץ ישראל ובחזרה מתואר בצורה יבשה, ומצוינים בה רק שמות המקומות בהם הנוסע החליף את סוסו, את המקומות בהם עצר ללינת לילה ואת שמות הערים שעבר בדרך.
המרחק בין כל תחנה ותחנה מצוין במילים, ורק לעיתים רחוקות מצוין אתר בעל עניין בנתיב המסע, כגון קברו של חניבעל או עיר הולדתו של אלכסנדר מוקדון.
התיאור מפורט יותר לגבי אתרים בארץ ישראל, ביהודה וירושלים ובין השאר מתאר את הר ציון, הר הזיתים, קבר רחל, מעיין אלישע ובית אל, אם כי הוא לא חף מטעויות.
לבורדו 14 ערים תאומות (בסוגריים – שנת חתימת ההסכם):
בורגנלנד היא מדינת המחוז המזרחית ביותר, החדשה ביותר (התקבלה לתוך הפדרציה האוסטרית בשנת 1921) והמישורית ביותר של הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה.
היא השביעית (מתוך תשע) בגודלה מבחינת השטח והקטנה ביותר מבחינת מספר האוכלוסין.
בורגנלנד גובלת במזרח בהונגריה, בצפון בסלובקיה, במערבה במדינות האוסטריות אוסטריה תחתית ושטיריה, ובדרומה בסלובניה.
צורתה מאורכת בציר צפון-דרום, ובמרכזה מצטמצם רוחבה לכדי 4 קילומטר בלבד.
עד השנים 1920/1921 השתייך חבל בורגנלנד להונגריה, ונודע בתור Deutsch-Westungarn.
בחבל היה רוב לדוברי גרמנית עוד מזמן המלחמות עם הטורקים.
לאחר מאבקים ודיונים רבים הובטח החבל לאחר מלחמת העולם הראשונה לאוסטריה בהסכם סאן ז'רמן ובהסכם טריאנון.
ההעברה בפועל התבצעה ב-28 באוגוסט 1921 וטקס העברה רשמי התקיים ב-29 באוגוסט 1921, אולם ההונגרים לא נסוגו לגמרי מהחבל, והצבא המלכותי האיטלקי נאלץ להתערב ולשלוח כמה גדודים כדי לאיים על ההונגרים שנאלצו לפנות את החבל.
בעקבות מחאות נמרצות של הונגריה נערך משאל עם בנוגע לעתידו של האזור שסביב שופרון, שנועדה להיות עיר הבירה של החבל, ובו הוחלט שאזור זה יישאר בהונגריה.
רבים פקפקו בהתנהלותו התקינה של משאל העם.
קבלתו של החבל לתוך הפדרציה האוסטרית הושלמה בחקיקה ביום 25 בינואר 1921.
עד שנת 1925 שימשה באד זאורברון בתור מקום מושבם הזמני של מוסדות הממשל, ואז הוכרזה העיירה אייזנשטט, שהייתה אז מועטת חשיבות, לבירתה של מדינת המחוז.
ההונגרים לא ויתרו על חלומם לשוב ולספח את החבל לארצם.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה בורגנלנד באזור הכיבוש הרוסי והונגריה דרשה את החבל בחזרה.
ממשלת מדינת המחוז מורכבת משבעה חברים שמייצגים בהרכבם את חלקן היחסי של הסיעות בבית הנבחרים של מדינת המחוז.
מאז הבחירות של שנת 2000 חברים בממשלה ארבעה נציגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית SPÖ ושלושה נציגי מפלגת העם האוסטרית ÖVP.
ראש מדינת המחוז הוא האנס ניסל (Hans Niessl) מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שנבחר לתפקידו בתמיכת מפלגת הירוקים האוסטרית.
בבחירות לבית הנבחרים של בורגנלנד בשנת 2005 זכתה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לרוב מוחלט.
כמה מן הסיעות בבית הנבחרים פועלות למעבר מהשיטה היחסית להרכבת ממשלת מדינת המחוז לשיטה קואליציונית רגילה.
מפלגת העם האוסטרית מתנגדת לכך, ובשל כך נמנע השינוי הנדרש בחוקתה של מדינת המחוז.
בשנות השפל הכלכלי בשנות העשרים לאחר מלחמת העולם הראשונה עקרו רבים מתושבי בורגנלנד לארצות הברית, שבה התרכזו בעיקר בשיקגו.
גם בשל מדיניות מסך הברזל בתקופת המלחמה הקרה התקשתה כלכלתה של בורגנלנד להתפתח כבשאר מדינות המחוז של אוסטריה, וגם כיום רבים יוממים בווינה לצורכי עבודה.
רק עם התרחבותו של האיחוד האירופאי מזרחה ועם הגברת ההשקעות מטעמו בבורגנלנד מתחילים להיווצר בה יותר מקומות עבודה.
במפקד של שנת 1991 הצהירו 29,000 איש כי הם משתייכים למיעוט הקרואטי, וכן 5,000 הצהירו שהם משתייכים למיעוט ההונגרי.
122 איש הצהירו ששפת אמם היא רומאני.
מספרם הממשי של הצוענים הוא כנראה גבוה הרבה יותר.
כמו באוסטריה כולה, רובם של תושבי בורגנלנד הם נוצרים קתולים, אף שחלקם של הפרוטסטנטים גבוה יחסית, כ-14%.
בורגנלנד מחולקת לשבעה מחוזות (הנקראים בגרמנית Bezirke), ושתי ערי מחוז.
צפונה של בורגנלנד שטוח מאוד, בהשוואה לדרומה.
בצפון משתרעת ימת נויזידל ובקרבתה שוכנת שמורת הטבע לאנגה לאקה (Lange Lacke) ובה כמה מינים של ציפורים נדירות.
הרום המרבי בבורגנלנד הוא פסגת Geschriebenstein, שגובהה 884 מטר.
בורגנלנד היא מדינת המחוז הענייה ביותר באוסטריה, והוכרזה כאזור לפיתוח בידי האיחוד האירופי.
כ-23,000 מן התושבים נוסעים מדי יום לווינה לצורכי עבודה.
בורגנלנד היא אזור גידול הגפנים החשוב ביותר של אוסטריה, ביחד עם אוסטריה תחתית.
בורגנלנד מציעה, בעיקר בקיץ, מגוון של פעילויות תרבות.
במורביש נערך מדי קיץ פסטיבל אופרטות על חופי אגם נויזידלר, וכן נערכים פסטיבלים נוספים.
בשל ריבוי המיעוטים האתניים, הפולקלור בבורגנלנד מגוון מאוד.
בני המיעוט ההונגרי והקרואטי עורכים ערבי תרבות ייחודיים להם.
בעיר Wiesen נערכים קונצרטי רוק, ג'אז ואחרים המושכים אלפי צעירים מכל אוסטריה.
מספר התיירים המבקרים בבורגנלנד גדל בהתמדה בשנים האחרונות, אף שאינו יכול להשתוות עם מוקדי התיירות במערבה של המדינה.
האטרקציות המרכזיות הם אגם נויזדלר ומספר מרחצאות חמים.
רשת שבילי אופניים באורך כולל של 5,000 קילומטר זוכה לאהדה מיוחדת.
יהודי בורגנלנד - שבע קהילות אשכנז
עד לעליית הנאצים לשלטון בגרמניה והאנשלוס - סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית היו באזור בורגלנד חיים יהודיים מלאים.
שבע קהילות יהודיות חשובות התקיימו ופעלו בבורגנלנד עוד לפני הקמת הקיסרות האוסטרו-הונגרית.
ראשי הקהילות יצרו יחסים טובים עם השליטים באזור.
הקיסר פרנץ יוזף הראשון (שכונה גם בפי היהודים: הקיר"ה (הקיסר ירום הודו)) קיבל תמורה ליחסו הטוב ליהודים, בכך שהם נשאו תפילה מיוחדת לשלום שלטונו.
במלחמת העולם הראשונה יהודי האזור גויסו לצבא האוסטרו-הונגרי ולחמו לצד מדינות הציר הגרמני.
על גבי מצבות הנצחה המפוזרות ברחבי האזור יש הרבה שמות של יהודים ולחלקם מוצמד תואר 'רב'.
יהודי המקום גורשו סופית מהאזור לגטו וינה באישון לילה, זמן קצר לאחר האנשלוס.
כל רכושם הולאם על ידי השלטונות.
חלקם נאלצו להתגורר במשך כמה חודשים בסירה על הדנובה.
חלק גדול מהם הצליחו - למרות הקושי הכרוך בכך - לעזוב את אוסטריה ולעלות לארץ ישראל המנדטורית, או להגר לארצות הברית או למדינות באירופה, לפני או מיד אחרי ליל הבדולח.
כמעט כל היהודים שנותרו באוסטריה הושמדו במחנות ריכוז באוסטריה ואחר כך באושוויץ בפולין במהלך שנות המלחמה.