tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין השנים 2021–2022 הופיעה בתפקיד המנהלת ברטון בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "אחת שיודעת".
בשנת 2022, היא השתתפה בתפקיד דונה זאוורי בפרק "Two Birds, One Throne" בסדרת הטלוויזיה "להמציא את אנה".
בין השנים 2022–2023 גילמה את גברת אסטור באחד עשר פרקים בסדרת הטלוויזיה "העידן המוזהב".
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2023 גילמה את הרוזנת אורליה בהפקת המחזמר "עולם יקר" אשר הועלתה בניו יורק סיטי סנטר.
באותה שנה שבה לדבב את אמא גותל במשחק הווידאו "Disney Dreamlight Valley".
בשנת 2024 היא דיבבה בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "האביר האמיץ".
בין השנים 2024–2025 השתתפה בתפקיד ד"ר מיוריאל לנדון בשבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "Brilliant Minds".
בשנת 1990 נישאה לשחקן שון אליוט.
השניים היו נשואים עד לפטירתו ב-11 במרץ 2016.
שנהשםתפקידהערותהערות שוליים1995ג'יידקארן הלר—1998October 22קרולמסע בין כוכבים: המרדאניז'1999אשת האסטרונאוטנטלי סטרק2000מרכז הבמהג'ולייט2004ספיידרמן 2רוזלי אוקטביוס2006אירה ואביד"ר בטסי גולדמןמגדלי התאומיםג'ודי ג'ונאסהמעייןבטי2007יומני האומנתג'ודי בראדוק2008Sherman's Wayאוולין בלאק2010פלונטראמא גותלדיבוב2011סוס אפלמארי—2012זהות גנובהדיטה מנדי2016No Pay, Nudityפרל2020אנסטסיהיארה הקוסמת
146/147)"האביר האמיץטרולהדיבוב; פרק: "Cedric & the Troll"2019–2020Powerלורט וולש5 פרקים2021–2022אחת שיודעתהמנהלת ברטון4 פרקים2022להמציא את אנהדונה זאווריפרק: "Two Birds, One Throne"2022–2023העידן המוזהבגברת אסטור11 פרקים2024האביר האמיץיסמין, טרולהדיבוב; 2 פרקים2024–2025Brilliant Mindsד"ר מיוריאל לנדון7 פרקים
שנהשםתפקידהערותהערות שוליים2010פלונטר: משחק הווידאואמא גותלדיבוב2019Kingdom Hearts IIIדיבוב בגרסה האנגלית2023Disney Dreamlight Valleyדיבוב2024Cookie Run: Witch's Castleמכשפת צלדיבוב בגרסה האנגלית
דוני דארקו הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה/מותחן פסיכולוגי/מדע בדיוני, אשר נכתב ובוים בשנת 2001 על ידי ריצ'רד קלי.
הסרט בכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול מתמקד בנער בשם דוני דארקו החווה הזיות שמקורן לכאורה בסכיזופרניה פראנואידית.
הסרט לא זכה להצלחה רבה כאשר יצא לראשונה לקולנוע ב-2001, אולם צבר פופולריות רבה לאחר שיצא ב-DVD ובמשך השנים אף זכה למעמד של סרט פולחן.
בזכות המעמד שהסרט הגיע אליו, הופק לו סרט המשך שנקרא "ס.
הנושאים העיקריים שבהם עוסק הסרט הם פרדוקסים הנוגעים למסע בזמן ולפילוסופיה.
הצד הפילוסופי של הסרט נוגע בסתירה שבין דטרמיניזם לבין חופש הבחירה של האדם (הגישה הפטליסטית).
הסרט מציג את שתי הגישות ומעמת אותן זו בזו.
הסיפור מתרחש בכפר בדיוני בשם מידלסקס שבמדינת וירג'יניה במהלך תקופת קמפיין הבחירות לנשיאות של שנת 1988. דוני דארקו הוא נער מתבגר אינטליגנטי אך מוטרד רגשית ובעל נטייה לסהרוריות, הנמצא בטיפול אצל פסיכיאטרית שעמה הוא דן במחשבותיו הכמוסות ביותר.
לילה אחד נופל מנוע סילון של כלי טיס מסחרי היישר אל תוך חדר השינה של דוני.
דוני ניצל ממוות בטוח משום שציית לקול אשר גרם לו ללכת בשנתו, לצאת מחדרו ולשנות את ייעודו.
הקול הוא של פרנק, ידידו הדמיוני של דוני אשר לבוש בתחפושת של ארנב מפלצתי.
בחצות ה-2 באוקטובר 1988 פרנק מנבא בפני דוני שסוף העולם יתרחש בעוד 28 ימים, 6 שעות, 42 דקות ו-12 שניות.
פרנק משפיע על דוני לבצע פעולות מסוימות אשר מובילות לנקודת השיא של הסרט: בתחילה דוני גורם להצפה של בית הספר התיכון שבו הוא לומד; הפעולה נותנת לו הזדמנות לחזר אחר חברתו החדשה לכיתה ואהבתו הפוטנציאלית, גרטשן רוס.
בהמשך, משום שדוני מתעניין במסע בזמן, הוא מחליט לשוחח על תאוריות מסע בזמן עם המורה שלו למדע; הלה נותן לדוני את הספר "הפילוסופיה של מסע בזמן" שכתבה רוברטה ספארו, תושבת מקומית זקנה ותמהונית הידועה בכינוי "סבתא מוות" בפי ילדי השכונה.
דוני וגרטשן הולכים לקולנוע לצפות בסרטים "מוות אכזרי" (The Evil Dead) ו"הפיתוי האחרון של ישו" (The Last Temptation of Christ).
לאחר שגרטשן נרדמת בהקרנה, מופיע פרנק ומראה לדוני פורטל חור תולעת דרך מסך הקולנוע.
דוני מגלה שפרנק הוא נער בן גילו, בעל פצע חמור בעינו הימנית.
פרנק גורם לדוני לשרוף את ביתו של ג'ים קאנינגהם, איש עשיר ואהוב בקהילה המתמחה במתן עצות לשיפור החיים, ובעקבות השריפה מתגלה ספרייה של פורנוגרפיית ילדים במרתף ביתו.
המעצר של קאנינגהם גורם לכך שאמו של דוני נאלצת ללוות את אחותו הצעירה ואת חברותיה לקבוצת הרקדניות בטיסה ללוס אנג'לס לצורך השתתפותן בתחרות כישרונות צעירים טלוויזיונית.
דוני מצליח לראות את הגלים אשר משפיעים על המרחב-זמן: הם נראים כזרועות היוצאות מתוך החזה של אנשים ויוצרים מסלול אשר מסמן להיכן ינועו בעתיד הקרוב.
הזרועות הללו מתוארות גם בספרה של רוברטה ספארו.
זרוע נוספת היוצאת מחזהו של דוני מובילה אותו לאקדח שהוסתר בארון של הוריו, והוא גונב אותו.
בליל 29 באוקטובר, בעת שהוריו של דוני נמצאים מחוץ לעיר, דוני ואחותו אליזבת' מארגנים מסיבה גדולה בבית המשפחה כדי לחגוג את קבלתה של אליזבת' לאוניברסיטת הרווארד.
דוני, אשר יודע שהזמן עד לסוף העולם עומד להסתיים בחצות, לוקח עמו את גרטשן ושני ידידים נוספים ויחדיו הם נוסעים באופניים לביתה של רוברטה ספארו.
הם נתקלים שם בשני בריונים מבית הספר השודדים את ביתה של ספארו.
במאבק בין דוני לאחד הבריונים הוא מצמיד סכין לצווארו של דוני.
הבריון שואל את דוני: "מדוע לעזאזל אתה כאן?
דוני משיב "דאוס אקס מכינה" (משמעותה המשפט הלטיני היא "אל מתוך מכונה") הבריון המבולבל שואל את דוני: "מה לעזאזל אמרת כרגע?" ודוני פשוט עונה לו: "המושיע שלנו".
גרטשן נדחפת על ידי הבריונים לכביש מול ביתה של ספארו ונדרסת למוות על ידי מכונית חולפת.
הבריונים המבוהלים בורחים מן הזירה.
המכונית שדרסה את גרטשן נעצרת והנהג יוצא ממנה.
דוני רואה שהנהג הוא חברהּ של אליזבת', פרנק, הלבוש בתלבושת של ארנב לרגל חג ליל כל הקדושים.
דוני נושא את גופתה של גרטשן ומניח אותה במכוניתו.
לאחר שדוני מאתר פורטל חור תולעת אשר נפתח ישירות מעל ביתו הוא נוסע לעבר הגבעה המשקיפה על העיירה בזמן שניידות המשטרה עוצרות מול ביתו.
מפסגת הגבעה הוא מבחין בפורטל דמוי טורנדו ובמטוס הטס ישירות מעל למקום.
אמו של דוני ואחותו הקטנה נמצאות במטוס זה בדרכן חזרה מתחרות הכישרונות, ומטוסן נקלע לעין הסערה.
אחד ממנועיו של מטוס הסילון מתפרק ונופל מהמטוס.
המנוע נופל ישירות לתוך פורטל הזמן, חוזר בזמן 28 ימים לאחור ומתרסק היישר לתוך חדר השינה של דוני, אך הפעם דוני בוחר להישאר במיטתו ולהיהרג.
הסיפור מסתיים בבוקר למחרת התאונה המקורית של מנוע של הסילון.
דוני, שנהרג כתוצאה מהתרסקות מנוע הסילון, מפונה מהבית לעיני בני משפחתו האבלים.
גרטשן, שלא פגשה מעולם את דוני בקו זמן זה, רוכבת מול ביתו על אופניה ונעצרת למראה הבית ההרוס והמשפחה המתאבלת.
היא מדברת עם ילד על התאונה שאירעה ומנפנפת שלום לאימו של דוני.
מכיוון שעלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-80 פסקול הסרט מכיל רפרנסים רבים לעשור זה.
ומלבד קאבר של גארי ג'ולס לשיר Mad world של להקת Tears for Fears הוא מכיל שירים מהגל החדש, בין השאר של ג'וי דיוויז'ן, אקו והבאנימן ועוד.
דוני דארקו (ג'ייק ג'ילנהול) - הדמות הראשית.
נער החווה הזיות שמקורן בסכיזופרניה פראנואידית עליו מוטלת המשימה להציל את היקום מקריסה.
אליזבת' דארקו (מגי ג'ילנהול) - אחותו הגדולה של דוני.
גרטשן רוס (ג'נה מאלון) - חברתו של דוני.
פרנק (ג'יימס דובאל) - החבר של אליזבת'.
רוז דארקו (מרי מקדונל) - אימו של דוני.
אדי דארקו (הולמס אוסבורן) - אביו של דוני.
סמנתה (סם) דארקו (דביי צ'ייס) - אחותו הקטנה של דוני.
קארן פומרוי (דרו ברימור) - המורה לספרות אנגלית של דוני.
פרופסור מוניטוף (נואה ויילי) - המורה למדעים בבית ספרו של דוני.
קיטי פארמר (בת' גראנט) - מורה בבית ספרו של דוני.
רוברטה ספארו (פיישינס קליבלנד) - אישה זקנה וסנילית אשר מתגוררת בעיירה של דוני.
סופו של הסרט המקורי מ-2001 לא היה ברור והשאיר פרשנויות רבות שרובן פורסמו באינטרנט.
ההתעסקות הרבה בסרט העניקה לו מעמד של סרט פולחן.
בעריכה המחודשת של הסרט (גרסת הבמאי מ-2004) ניסו יוצריו לספק פרשנות רשמית להתרחשויות בגרסה המקורית: הם הוסיפו קטעים חדשים לסרט, וכן קטעים נבחרים מהספר הבדיוני "הפילוסופיה של המסע בזמן" מאת רוברטה ספארו, שאף מאוזכר מספר פעמים בסרט המקורי.
קטעים אלו מוצגים תוך כדי הסרט בגרסה המחודשת, וכמו כן ניתן לקרוא אותם באתר הסרט.
דונאטו די ניקולו די בטו בארדי, המוכר יותר בשמו דונטלו (באיטלקית: Donatello; בערך 1386 - 13 בדצמבר 1466) היה אחד מגדולי הפסלים בהיסטוריה, ומהבולטים באמנים האיטלקים של תקופת הרנסאנס.
הוא אף נחשב לאבי הפיסול המודרני.
דונטלו, יליד העיר פירנצה, היה תלמיד של הפסל ואומן הזהב לורנצו גיברטי, ולמד ויצר תחת הדרכתו בסדנת הקתדרלה של פירנצה.
בשנת 1408 קיבל דונטלו את ההזמנה הראשונה שלו.
בתקופת לימודיו והכשרתו יצר דונטלו בעיקר יצירות דתיות שנועדו לקתדרלה עצמה ולכנסייה הסמוכה, אורסנמיקלה.
סגנונו ריאליסטי, רב הבעה ועוצמה ומונומנטלי.
המפורסמים בפסליו בתקופה זו הם פסלו של סן ג'ובאני אוונג'ליסטה (1415) שניצב בעבר בחזית הקתדרלה, והיום מצוי במוזיאון שלה, ופסליו סן מרקו (1413) וסן ג'ורג'ו (1417), שהוצבו בתחילה בגומחות בקיר החיצוני של כנסיית אורסנמיקלה.
"סן מרקו" מוצג במוזיאון הכנסייה, ו"סן ג'ורג'ו" במוזיאון הלאומי ברג'לו.
דונטלו נטל מלימודי הפיסול הקלאסי גם את תנוחת הקונטרה פוסטו, שאומני התקופה עשו בה שימוש רב, אך הוא עשה בה שימוש חופשי ונועז יותר, בשונה ממיכלאנג'לו, שחי אחריו, ונאני די בנקו.
בסגנון זה הדמות היישובה נשענת לצד אחד אך נוטה או מביטה לצד אחר ואבריה יוצרים פוזיציה א-סימטרית.
"סן מרקו" הוא אחד הפסלים הראשונים שהחיה, לאחר 1000 שנים, את אמנות יוון העתיקה ואת תנוחת הקונטרה פוסטו.
בשירות הסדנה של הקתדרלה הוא יצר גם חמישה פסלים שהוצבו בגומחות מגדל הפעמונים הצמוד, קמפנילה די ג'וטו.
בצד המזרחי הוצבו הנביא חסר הזקן, הנביא המהורהר ועקדת יצחק.
בצד המערבי הוצבו פסלי הנביאים ירמיהו וחבקוק.
פסלים אלה הועברו בשנת 1937 למוזיאון הדואומו ובמקומם הוצבו עותקים.
משנות ה-20 של המאה ה-15 מופיעה ביצירתו של דונטלו טכניקה אותה פיתח, "סטיאצ'טו", כלומר "בסגנון של ציור בשיש".
הפיסול הוא אמנם עדין ומדויק אך עומק הסיתות רדוד עד כדי דמיון לציור ולא לפסל.
סגנון זה שואב את השראתו מהפיסול הקלאסי העתיק.
יצירתו המשותפת עם הפסל מיקלוצו, פסלו של האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה, משנת 1427 בקירוב, המצויה בבפטיסטריום (אגף הטבילה של הקתדרלה), פרצה דרך בעיצוב מצבות קבר.
בשנים 1430 - 1432 שהה דונטלו ברומא ושם העמיק את גישתו הקלאסית ואת סגנון הסטיאצ'טו.
בסגנון זה הוא פיסל ב-1433 סדרה של ילדים-מלאכים שמנמנים וערומים למרפסת המקהלה בקתדרלה של פירנצה, האוחזים ידיים ורוקדים.
בשנת 1433 עבר דונטלו לעיר פדובה ושם יצר את אנדרטת גאטאמלאטה רכוב על סוסו, פסל ברונזה בגודל טבעי, בפיאצה דל סאנטו (1443–1447).
פסלים כאלו לא נראו מאז התקופה הקלאסית העתיקה.
אמנים שונים בפדובה יצרו בהשראת הסגנון הקלאסי שלמדו מדונטלו.
גם בפירנצה השפיע מבחינה סגנונית על אומנים בהם דזידריו דה סטיניאנו.
בשנת 1453 דונטלו חזר לעיר הולדתו פירנצה, שם יצר את מרים המגדלית בעלת התשובה.
הוא ביצע את העבודה כשהיה בן יותר משישים, זקנתו ודעיכתו הפיזית השפיעו על בחירת הנושא, הקשור למוות.
היצירה התקבלה בתדהמה עקב הריאליזם חסר התקדים שלה.
מרים המגדלית מוצגת בתור נזירה זקנה ומקומטת, עומדת בתנוחת קונטרה פוסטו כשידיה שלובות בתפילה.
גם הבחירה בחומר ממנו עשוי הפסל: עץ, חומר אורגני פגיע שיכול להתרכך, נראית מתאימה כאן.
פסלים בולטים נוספים של דונטלו הם: דוד (1430) ויהודית והולופרנס (1456, פאלאצו וקיו, עותק הוצב בכיכר הסיניוריה), שנוצר עבור משפחת מדיצ'י.
שני הפסלים הוצבו זה לצד זה כשלושים שנה ונחשבו בפועל כזוג.
גם יהודית וגם דוד במאבקו מול גוליית נתפסו כקוטלי עריצים ושניהם נחשבו כמגיני העיר כנגד תוקפנות חיצונית.
דונטלו מת בשנת 1466 בגיל 80. הוא מעולם לא נשא אישה ולא היו לו ילדים.
דונטלו היה נערץ והיווה דמות לחיקוי למיכלאנג'לו ורפאל.
עם זאת נשכח דונטלו כמעט לחלוטין עם חלוף השנים, וזכה להכרה בגדולתו וחשיבותו רק בשנת 500 להולדתו, היא שנת 1886, עת נערכה תערוכה של יצירותיו בגלריה של פירנצה.
ביוגרפיה של דונטלו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
דונייל למאר מרשל הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 15 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
בצעירותו שיחק מרשל באוניברסיטת קונטיקט (לצידו של דורון שפר) ובשנת 1994 נבחר על ידי מינסוטה טימברוולבס במקום הרביעי בדראפט ה-NBA.
במהלך עונת הרוקי שלו, הועבר לגולדן סטייט ווריורס, בה שיחק עד לשנת 2000. בשנים הבאות שיחק ביוטה ג'אז, שיקגו בולס וטורונטו ראפטורס ובעונת חתם בקליבלנד קאבלירס.
בקליבלנד תיפקד כ"שחקן שישי" ובעונתו השנייה בקבוצה, , אף סייע לה להעפיל לגמר ה-NBA, אך קבוצתו הפסידה בסדרה לסן אנטוניו ספרס.
במהלך עונת עבר לסיאטל סופרסוניקס ולאחר עונה נוספת במדי פילדלפיה 76' פרש ממשחק פעיל.
מרשל החזיק בשיא ה-NBA לקליעת שלשות במשחק אחד, במשותף עם קובי בראיינט וסטפן קרי, לאחר שקלע 12 מתוך 19 זריקותיו מטווח השלוש במשחקה של טורונטו ראפטורס נגד פילדלפיה 76' ב-13 במרץ 2005. השיא נשבר על ידי קרי ב-8 בנובמבר 2016.
דונייל מרשל הוא בן דודו של צ'סטר סימונס ששיחק בליגת העל הישראלית.
דונכאד בק (Dúnchad Bec) היה מלך קינטייר שבדאל ריאטה בראשית המאה השמינית.
דונכאד אינו מוזכר בסנכוס פר נ-אלבאן המזכיר את שמות המלכים עד אמצעו המאה השביעית אולם הוא מוזכר בכתבים היסטוריים מאוחרים יותר (ובהם "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך").
בשנת 719 לחם דונכאד בראש קנל נגבריין (שבט גבריין) נגד סלבאך מק פרכייר מקנל לואריין (שבט לואריין).
קרב נוסף נערך בשנת 721 ובקרב זה מצא דונכאד את מותו.
לא ידוע מי ירש את דונכאד ועמד בראש שבט גבריין לאחר מותו - וייתכן שמדובר באאוכייד מק אכדאך, אשר הדיח את דונגל מק סלבאך בשנת 726.
דונכאד מק קונייג או דונכאד מק דוביין (בגאלית סקוטית: Dúnchad mac Conaing - "דונכאד בנו של קונייג" או Dúnchad mac Dubáin - "דונכאד בנו של דוביין"; נפטר בשנת 654) היה מלך דאל ריאטה, ביחד עם קונאל קראנדומנה החל משנת 650 ועד פטירתו.
על פי "דברי ימי טיגרנאך", דונכאד נהרג בשנת 654 לאחר שהובס בקרב על ידי טלורקן מלך הפיקטים בקרב סטרת' את'יירט (Strath Ethairt).
בשל צורות כתיבה שונות של שם אביו, לא ברורה זהות האב.
על פי "דברי ימי טיגרנאך" שם אביו הוא קונייג, ואילו על פי ה"סנכוס פר נ-אלבן" שם אביו הוא אידאן מק גאבראן.
ככל הנראה היה לדונכאד בן אחד - קונאל קאאל, אשר נפטר בשנת 681, וישנה סברה לפיה דונכאד בק הוא אחד מצאצאיו.
דונכוירכה או דון כורכי (בגאלית סקוטית: Donncoirce או Donn Corci ; נפטר בשנת 791) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 781 או 782 לערך ועד פטירתו.
דונכוירכה מוזכר ב"דברי ימי אלסטר" בתיאור שנת 791 המקבילה לשנת 792 ובה מצוינת כהונתו כמלך דאל ריאטה ופטירתו באותה שנה.
דונכוירכה אינו מוזכר ב"פלאן מייניסטרך" או ב"דואן אלבאנאך".
אלאן אור אנדרסון הציע כי משמעות שמו "דגנים חומים" ומדובר בכינוי.
דאויט בראון סבור כי מלכותו החלה לאחר מותו של פרגוס מק אכדאך היינו בשנת 781 או 782.
דונלד אדוארד וולברג ג'וניור הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה וזמר אמריקאי.
התפרסם בזכות תפקידיו בתור הבלש אריק מת'יוס ב"סדרת סרטי המסור", לוטננט קארווד ליפטון בסדרת המלחמה "אחים לנשק" ובסרטים "החוש השישי", "כופר" ו"שומר גן החיות".
החל מ-2010 מככב בסדרה שוטרים בדם, יחד עם טום סלק בתור הבלש דני רייגן.
וולברג נולד בשכונת דורצ'סטר שבבוסטון לדונלד אדמונד וולברג ולאלמה איליין.
וולברג הוא אחיהם של מועמד פרס האוסקר מארק וולברג ושחקן הקולנוע רוברט וולברג.
אחיינו הוא השחקן ג'פרי וולברג.
ב-1999 גילם תפקיד אורח בסדרה הפרקליטים בתפקיד אסיר לשעבר שחוטף את בובי דונל (עונה רביעית)
ב-2001 התקבל וולברג לסדרת המלחמה ההיסטורית של סטיבן ספילברג וטום הנקס "אחים לנשק", שם שיחק בתור לוטננט קארווד ליפטון מהדיוויזיה המוטסת ה-101.
ב-2003 שיחק כשחקן ראשי בסדרת הפשע "בומטאון" בתפקיד הבלש ג'ואל סטיבנס
החל משנת 2010 כיכב וולברג בסדרת המשטרה "שוטרים בדם" בתפקיד הבלש דני רייגן.
התפרסם לראשונה בשנת 1996 במותחן "כופר" ובסרט הפשע "בולט".
ב-1999 השתתף וולברג במותחן הפסיכולוגי שובר הקופות של מ.
נייט שאמלאן "החוש השישי" בתפקיד וינסנט גריי המטופל אצל הפסיכולוג ד"ר מלקולם קרואו (ברוס ויליס).
ב-2003 השתתף בעיבוד הקולנועי למותחן האימה הספרותי של סטיבן קינג "לוכד החלומות".
ב-2005 התפרסם בסרט האימה "המסור 2" בתפקיד הבלש אריק מת'יוס החוקר את ג'ון קריימר (טובין בל) במטרה למצוא את בנו דניאל שנחטף לצורך המשחק.
את התפקיד המשיך לגלם גם בשני סרטי המשך בסדרה.
ב-2006 הופיע בדרמה "אנאפוליס" בתור קצין הצי האמריקאי בארטון.
ב-2007 שיחק בסרט האימה "דממת מוות" בתפקיד הבלש ג'ים ליפטון.
ב-2008 הופיע במותחן הפשע "רצח מוצדק" בתור הבלש ריילי.
ב-2011 שיחק בקומדיה "שומר גן החיות" בתפקיד שיין, שומר בגן החיות.
וולברג היה חבר בלהקת הבנים המפורסמת ניו קידס און דה בלוק מבוסטון, משנת 1989 ועד היום.
לוולברג שני ילדים מגרושתו קים פיי.
באוגוסט 2014 נישא לג'ני מקארתי.
מעגל הבנים השחורים (1997) - בתפקיד: גראגו.
החוש השישי (1999) - בתפקיד: וינסנט גריי.
איש היהלום (2001) - בתפקיד: בובי וולקר.
לוכד החלומות (2003) - בתפקיד: דאטיטס.
בית ספר לריקודים סלוניים ולנימוסים של גב' הוצ'קיס (2005) - בתפקיד: ראנדל איפסוויץ'.
אנאפוליס (2006) - בתפקיד: לוטננט בארטון.
דממת מוות (2007)- בתפקיד: הבלש ליפטון.
מה שלא הורג אותך (2008) - בתפקיד: הבלש מוראן.
Tooken (2015) - בתפקיד: עצמו / דוני וולברג.
הפרקליטים (1999) - בתפקיד: פאטריק רוניי.
שוטרים בדם (2010-הווה) - בתפקיד: דני רייגן.
Return of the Mac (2017) - בתפקיד: עצמו – דוני וולברג.
דונטלה ורסצ'ה (באיטלקית: Donatella Versace, נולדה ב-2 במאי 1955) היא מעצבת אופנה איטלקייה והיו"ר הנוכחית של חברת ורסצ'ה.
ורסצ'ה נולדה באיטליה והייתה הצעירה מבין ארבעה אחים ואחיות.
אחותה הגדולה טינה מתה בגיל 12 מטטנוס.
במהלך שנות השבעים הלכה בעקבות אחיה ג'אני לפירנצה כדי להתחיל קריירה בתחום העיצוב.
בתחילה שימשה לאחיה כאשת יחסי ציבור אך ג'אני נעזר בה יותר בתור השראה ומבקרת.
בשנות השמונים הפיק בית האופנה של ג'אני, ורסצ'ה, קו בישום ואחד מהבשמים אף הוקדש לדונטלה ונקרא "Blonde".
ב-15 ביולי 1997 נרצח אחיה של דונטלה, ג'אני ורסצ'ה, מחוץ לביתו שבמיאמי, פלורידה.
הוא נרצח ביריית אקדח על ידי אנדרו קונאנן, שהתאבד זמן קצר לאחר מכן.
ההלוויה הרשמית נערכה בקתדרלת מילאנו.
בין המפורסמים שנכחו בהלוויה נמנו: ג'ורג'ו ארמני, קרל לגרפלד, דיאנה, הנסיכה מוויילס, נעמי קמפבל, מדונה, קורטני לאב, לוצ'אנו פבארוטי, סטינג ואלטון ג'ון.
דונטלה ורסצ'ה הייתה בין הראשונים שבחרו להשתמש במפורסמים על תצוגות מסלול.
היא בחרה בחבריה הקרובים כדוגמת ליל קים, ג'ניפר לופז, כריסטינה אגילרה וג'ונתן ריס מאיירס בתור הפנים של המותג שלה בנוסף למפורסמים נוספים כמו ביונסה נואלס, ליידי גאגא וג'נוארי ג'ונס.
שנה לאחר מותו של ג'אני השיקה דונטלה את קולקציית הקוטור שלה במלון ריץ שבפריז, צרפת.
דונטלה ידועה במסיבותיה המפורסמות אותם נוהגים לפקוד אלטון ג'ון, ליז הרלי, קתרין זיטה-ג'ונס, קייט מוס ואף צ'ארלס, נסיך ויילס הגיע מספר פעמים למסיבותיה.
במטרה לחדור לשווקים נוספים השיק המותג ורסצ'ה מלון בגולד קוסט באוסטרליה.
בנוסף, מלון הפאר בורג' אל-ערב משתמש ברהיטים ומצעים המיוצרים תחת השם ורסצ'ה.
ב-2005 פורסמו תוכניות לבנות מלון בדובאי.
בשנת 2002 הוצבו במוזיאון ויקטוריה ואלברט חלק מעיצוביהם המפורסמים והבולטים ביותר של דונטלה וג'אני ורסצ'ה כחלק מתערוכה מיוחדת.
לוורסצ'ה ובעלה לשעבר, הדוגמן פול בק, יש שני ילדים ומהם 7 נכדים.
אלגרה, בתה של וורסצ'ה הייתה במשך שנים בכותרות בעקבות הפרעות אכילה ממנה היא סבלה והיום מצבה יציב.
וורסצ'ה הייתה אוכלת בעבר מוצרים מהחי, עד שבשנת 2014 עברה לתזונה צמחונית.
שווי הבית של וורסצ'ה הוא כ-256 מיליון דולר ו-980 אלף.
בסדרה בטי של רשת ABC בוצעה פרודיה על דמותה של דונטלה שגולמה על ידי השחקנית ג'ינה גרשון.
מועדון כדורגל דוניי סרם (בסרבית: Фудбалски клуб Дoњи Срем Пећинци) הוא מועדון כדורגל סרבי, מהעיר פצ'ינסי שבסרביה.
המועדון נוסד לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה.
נכון לעונת 2020/21 המועדון משחק בליגה אזורית (ה-5 בחשיבותה בסרביה).
המועדון נוסד בשנת 1927 בשם מועדון כדורגל בוראק פצ'ינסי ובהמשך שינה את שמו למועדון כדורגל דוניי סרם.
המועדון שיחק בליגות הנמוכות ביוגוסלביה ומשנת 1992 עם התפרקות יוגוסלביה בליגות הנמוכות של סרביה ומונטנגרו.
בסוף עונת 2005/2006 הקבוצות של מונטנגרו פרשו מהליגות המשותפות עם סרביה והוקמו ליגות חדשות של קבוצות מסרביה.
המועדון שיחק בליגות הנמוכות של סרביה.
בסוף עונת 2008/2009 עלה לליגה השלישית בסרביה.
בסוף עונת 2010/2011 עלה לליגה השנייה בסרביה.
בסוף עונת 2011/2012 עלה בפעם הראשונה לליגת העל הסרבית.
המועדון משחק בליגת העל הסרבית מעונת 2012/2013. בעונת 2013/2014 הגיע לרבע גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת יגודינה.
בעונת 2014/2015 ירד לליגת המשנה הסרבית.
בהמשך המועדון המשיך לרדת בליגות עד שבעונת 2020/21 הגיע לליגה אזורית שהיא ה-5 במדינה.
דונטו מנדוציו (באיטלקית: Donato Manduzio, 24 ביולי 1885 - 15 במרץ 1948), המכונה "הנביא מסן ניקנדרו", היה איטלקי קתולי, יליד ותושב הכפר סן ניקנדרו שבדרום איטליה, אשר התגייר וגייר עשרות מתושבי כפרו, בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה.
בישראל חיים מאות מצאצאי יהודי סן ניקנדרו ובכפר סן ניקנדרו נותרו כמה עשרות אנשים הרואים את עצמם כממשיכי דרכו.
מנדוציו נולד בכפר סן ניקנדרו שבנפת פוג'ה, מחוז פוליה, בדרום מזרח איטליה, לחופי הים האדריאטי.
הוריו, ג'וזפה מנדוציו, סוחר יין עני וקונצ'טה לבית פרסקריה היו קתולים ומנדוציו היה בנם הבכור.
הוא הוטבל לנצרות לאחר היוולדו, כמקובל, אך סירב בנערותו לעבור את טקסי הקתוליות האחרים, ונודע כשובב וכמתמרד.
כרבים מתושבי כפרו, לא למד בבית ספר כלל והיה אנאלפבית עד התבגרותו.
ב-1915 סמוך לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס מנדוציו לצבא האיטלקי ונלחם בשורותיו.
ב-1918, לקראת סוף המלחמה, נפצע ברגליו ואושפז בבית חולים צבאי בפיזה, למשך תקופה ארוכה.
בשל הטיפול הלקוי נותר משותק באחת מרגליו.
במשך האשפוז הממושך הוא למד קרוא וכתוב מהחייל הפצוע ששכב לצדו.
כשחזר לכפרו ב-1919 הפך ביתו של מנדוציו לאתר עליה לרגל, משום שהיה אחד הבודדים בכפר שלא היה אנאלפבית.
בשל נכותו הוא לא עבד, אך קיבל קצבת נכות מהצבא וכן כסף למחיה מהורי אשתו.
הוא הקדיש מזמנו לכל מי שרצה בכך ורבים מתושבי סן ניקנדרו הקיפוהו שעות רבות מדי יום בשבתו במרפסת ביתו, הקשיבו לסיפורים שקרא בפניהם וסיפרו לו את צרותיהם.
ביומן שכתב מציין מנדוציו את התאריך המדויק שבו ייסד את קהילת יהודי סן ניקנדרו: הלילה שבין ה-10 ל-11 באוגוסט 1930, כלומר בהיותו בן 45. הוא חלם באותו לילה שהוא ניצב בשדה, אוחז נר בידו ואדם זקן מצווה עליו: "שא נא את הנר ברַמָה והפץ את אוֹרי".
את חלום זה הוא פירש כציווי להביא את בשורת היהדות לבני הכפר.
כשנתיים לפני אותו חלום הביא לו אחד מחסידיו ספר תנ"ך, "הברית הישנה", כתוב באיטלקית.
באותה תקופה, באזורי איטליה העניים, ספרי התנ"ך היחידים היו כתבי "הברית החדשה", כתובים בלטינית, כך שרק כמרים יכלו לקראם.
הוא קרא בברית הישנה, התווכח עם כומר הכפר, ובעקבות החלום שחלם הגיע למסקנה כי היהדות היא הדת האמיתית וכי תפקידו בחיים יהיה להפיץ את בשורתה.
מנדוציו וקהל חסידיו למדו מתוך ספר הברית הישנה שהיה בידם, באיטליה הפשיסטית, ההולכת ומתקרבת אל הנאצים.
מנדוציו למד את הלוח העברי למשל, וחישב את מועדי ישראל.
הוא וחסידיו החלו לקיים את מצוות התורה כפי שהבינו אותן ולחוג את חגי ישראל.
ב-1936 נודע למנדוציו לראשונה, משוטר שהגיע למקום, שהדת היהודית והיהודים עדיין קיימים.
מנדוציו הנרגש מיהר לשלוח מכתבים לרב הראשי של רומא, אנג'לו סצ'רדוטי.
המכתבים הראשונים לא נענו, מאחר שיהודי רומא חששו כי מדובר בתעלול או במזימה כנגדם.
בהמשך השתכנעו מכנות כוונותיו והחלו חילופי מכתבים בין רבני רומא לבין מנדוציו, שכללו מחד גיסא ספרי תנ"ך ויהדות, תפילין ותשמישי קדושה יהודיים, ומאידך גיסא אזהרות, כי לא זו העת לנוצרים קתולים כשרים להצטרף ליהדות.
ב-1938 הוחלו חוקי הגזע על היהודים, ואף כי מנדוציו וקהילתו לא נכללו בין הנרדפים, בשל מוצאם האיטלקי הטהור, הקשר עם יהודי רומא נותק.
כעבור חמש שנים, ב-1943 הגיעו חיילי הבריגדה היהודית, ובהם אנצו סירני, אל הכפר ויצרו קשר עם מנדוציו וקהילתו.
שלוש שנים אחר כך, באוגוסט 1946 התגיירו כל בני קהילתו של מנדוציו, 74 איש בסך הכול, והחלו לחשוב על עלייה לארץ ישראל.
יש עם זאת ספקות לגבי השלמת גיורו של מנדוציו עצמו, באשר הוא לא היה באותה עת במצב גופני טוב מספיק לעמוד בקשיי ברית המילה.
במרץ 1948 נפטר מנדוציו ובני קהילתו קברו אותו כיהודי בשם לוי מנדוציו.
הוא נקבר בבית הקברות של סן ניקנדרו, לצד שכנים נוצרים, אבל במרחק מה מהם.
על קברו שני מגיני דוד במקום צלב.
על מצבתו נחרטו המילים הבאות:
קהילתו עלתה כמעט כולה לישראל ב-1949 והתיישבה בגליל במושבים עלמה וכרם בן זמרה.
כיום גרים בישראל כמה מאות מצאצאיה.
בכפר סן ניקנדרו נותרו בעקבות זאת שלוש נשים מהקהילה ובראשן אלמנתו.
הן המשיכו את דרכו של מנדוציו והורישו את תורתו לבנותיהן (אך לא לבניהן, בדרך כלל).
הבנות ממשיכות ומורישות את תורת מנדוציו הלאה, מדי דור.
כיום חיות בסן ניקנדרו כארבעים נשים כאלה ובנוסף להן גם כמה גברים השומרים על כללי היהדות.
מפעם לפעם מי מהקהילה מתגייר, אבל רובם נשארים בדרך כלל קתולים מבחינה פורמלית, כאשר הבנות שומרות על כללי היהדות.
דוניה רוסיטה הרווקה או שפת הפרחים (בספרדית: Doña Rosita la soltera) הוא מחזה תקופתי בן שלוש מערכות פרי עטו של המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה משנת 1935.
הצגת הבכורה של "דוניה רוסיטה הרווקה" התקיימה בברצלונה, ב-12 בדצמבר 1935, והוא נחל הצלחה רבה.
כותרת המשנה של המחזה היא "פואמה הנטועה בגרנדה של שנות התשעים (של המאה ה-19), נחלקת לגנים אחדים עם קטעי מחול וזמר." לורקה בחר לתפקיד הראשי של דוניה רוסיטה בשחקנית הידועה מרגריטה קסירגו , שגילמה אותה שנה את דמותה של ירמה.
ההצגה הפכה לאירוע מרכזי בחיי התרבות של ברצלונה באותה תקופה.
העיתונים הרבו לדווח אודות ביקוריו בבתי הקפה הפופולריים ועל מפגשיו עם מאורות התרבות בעיר, ביניהם הצייר סלבדור דאלי, חברו הטוב עוד מתקופת חייו הסטודנטיאליים.
דוניה רוסיטה מתגוררת בביתם של דודתה ודודה.
היא מאורסת לגבר שנוסע לדרום אמריקה בעקבות הוריו ומבטיח שישוב כדי לשאת אותה לאישה.
דוניה רוסיטה מאוהבת בארוסה ומחכה לו בציפייה דרוכה במשך עשרים שנה, במהלך הזמן הזה הוא נושא לאישה מישהי אחרת והיא הופכת מצעירה תוססת ומלאת חיים לרווקה מבוגרת ודיכאונית.
התמורה המתחוללת בחייה מקבילה למחזור חייו של ורד שדודה מגדל בחצר ביתו.
בצעירותו הוורד בוהק בצבע אדום, הוא מחוויר בבגרותו עד שלבסוף הוא קמל ומלבין לגמרי.
כשלורקה כתב את "דוניה רוסיטה" הוא היה בשיא תהילתו והוכר כמחזאי ומשורר דגול.
הוא סיפר לחבריו שרצה לנוח מהעומס הנפשי שהוטל על כתפיו שהיה כרוך בכתיבת הטרגדיות שלו "ירמה" ו"חתונת הדמים", שהקנו לו את תהילתו.
לורקה מיקם את עלילת "דוניה רוסיטה" בגרנדה שבמחוז אנדלוסיה.
בשנת 1909, בהיותו בן שתים עשרה, עברה משפחתו של לורקה מן הכפר לגרנדה, בה יכלה לדאוג לחינוך טוב יותר לילדיה.
לורקה למד בה בגימנסיה הישועית.
באותה עת פעלה בגרנדה קבוצה פעילה ודינמית של אמנים, אנשי רוח ואנשי אקדמיה.
הוא ראה בעברה ההיסטורי המפואר, שבמרכזו המפגש בין המסורת הנוצרית למסורת המוסלמית במאה ה-15, מקור לעיצוב דמותו של האדם הספרדי המודרני.
בדומה ליצירותיו האחרות, בחר לורקה להדגיש את התכונות אותן ביקש לשנות: השמרנות, חוסר הסובלנות כלפי האחר והעמדת הפנים הכנועה בהתאם לנורמות החברתיות.
בשל התגברותם של הזרמים הפוליטיים הקיצוניים ובשל כך שלורקה היה ידוע כלוחם למען החופש, התעוררה תמיהה על העלאתו של מחזה קליל כ"דוניה רוסיטה".
אם במחזהו הקודם "ירמה", כיכבה גיבורה טרגית, הרי שב"דוניה רוסיטה" הגיבורה הראשית היא נערה עירונית שמחה, עטופה באהבה; זאת למרות שהמחזה מסתיים בצורה טרגית, הגיבורה מחכה שנים רבות לאהובה שאינו מגיעה.
המחזה מתאר את הווי החיים והדמויות של גרנדה בצורה אמפתית ושמחה.
מתחת לפני השטח לורקה מותח ביקורת על החברה הספרדית בת תקופתו ומוקיע את רשעותה וצביעותה.
רוסיטה היא סמל לנשים הרבות שמחכות במשך שנים לארוסיהן, שאינם מגיעים, ובשל כך הן דחויות ונלעגות בידי החברה.
רוסיטה הייתה הגיבורה האהובה ביותר על לורקה.
ייתכן שראה ביופיה, נאמנותה ועוצמת רגשותיה, נפש תאומה לשלו.
ייתכן שבדומה לדוניה רוסיטה, הרווקה המזדקנת, שקמלה כמו השושנה שמעניקה לה את שמה, כך גם לורקה, ההומוסקסואל עתיר הכישרונות, לא יכול היה וייתכן גם שלא רצה, להיות חלק מהחברה.
מתחם ארמונות אלהמברה בגרנדה, ספרד, בו באה לידי שיא האדריכלות האסלאמית.
זהו מתחם ארמונות המורי העתיק, השמור והיפה ביותר שנותר על תילו.
דוניה רוסיטה, שמה של גיבורת המחזה, קרויה ככל הנראה על שם של סנטה רוסה (1617-1586).
סנטה רוסה הייתה האדם הראשון באמריקה שהוכר כקדוש.
היא חיה כל חייה בלימה, פרו והלכה לעולמה ב-30 באוגוסט, תאריך שנהפך להיות יום חגה, יום בו נהוג להביא מתנות ולחגוג עם כל מי שנקרא על שמה.
סנטה רוסה עבדה קשה על מנת לתמוך בהוריה, היא גידלה פרחים ועסקה בעבודות תחרה וריקמה.
היא התנגדה לנישואים ובהיותה בת עשרים פרשה והקדיש זמן רב מחייה לתפילה והתבודדות.
היא טיפלה בחולים, סייעה לעניים, עבדים ואינדיאנים.
היא מוכרת בפרו כפטרונית של שירותי הרווחה.
המאיות המופיעות בהצגה הן המאיות שפרנסיסקו דה גויה הרבה לצייר.
מאיה הוא כינויה של אישה ספרדית חושנית מבנות העם.
המאיה פיתתה את הגברים בעזרת לבוש חושני, חושפני ופרובוקטיבי.
פדריקו גארסיה לורקה, דוניה רוסיטה הרווקה, או, שפת הפרחים; עברית: עזה צבי, רמת-גן: בית-צבי, בי"ס לאמנות הבמה והקולנוע, 1990. הוצג על ידי תלמידי שנה ג' של בית הספר למשחק בית צבי בדצמבר 1989. במאי יורם פאלק.
פרדריקו גרסיה לורקה, מחזות, תרגום מספרדית, הערות ואחרית-דבר: רנה ליטוין; תל אביב: חרגול ; עם עובד, תשס"ז 2007.
דוניה רוסיטה, תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 11 באוגוסט 2001'''
יוצרים: תרגום – שמעון בוזגלו, בימוי – דוד מוכתר-סמוראי, עיצוב תפאורה - היינץ האוזר, עיצוב תלבושות - אורטה איקר, עיצוב תאורה - פליס רוס, הלחנת מוזיקה - ווילפריד וובר, עריכה וניהול מוזיקלי – מישה בלכרוביץ', כוריאוגרפיה – דייוויד טוגורי, תנועה על פי טוגורי – אילן ממן.
דוֹנִי מִיכוֹלְיָאץ (נהגה כ: דוֹנִיִי, בקרואטית: Donji Miholjac, בהונגרית: Alsómiholjác – אלשומיהויָאץ) היא עיירה במזרח קרואטיה, השוכנת לגדות הנהר דראווה, בשטחי מחוז אוסייק-ברניה אשר בחבל סלאבוניה וסמוכה לגבול עם הונגריה.
היישוב מתועד לראשונה בכתובים מאמצע המאה ה-11 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה.
ב-1526 נכבש האזור על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת הבסבורג ונותרה בחזקת ההבסבורגים מתוקף הסכם קרלוביץ אשר חתם את המלחמה.
בהמשך, עבר האזור לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והעיירה דוני מיכוליאץ נכללה בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה.
לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה, עברה העיירה לחזקת קרואטיה.
הקהילה נוסדה במחצית המאה ה-19 וב-1860 הוקם בית הכנסת.
בני הקהילה עסקו בסחר במזון ותוצרת חקלאית ומקצתם היו בעלי טחנות קמח וחוות חקלאיות.
ב-1921 מנתה הקהילה 156 נפשות וב-1931 התגוררו בדוני מיכוליאץ 224 יהודים.
מבחינה הלכתית, נסמכה הקהילה על רבני אוסייק ומהם ניתן לציין את הרב שמעון אונגר שכיהן מ-1901 ובמשך 36 שנים, גם כרבה של קהילת דוני מיכוליאץ.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה 173 יהודים, שהיוו כ-3 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
לאחר כיבוש יוגוסלביה הוחל ברדיפות יהודים.
בני הקהילה הובלו למחנות ההשמדה ונרצחו.
דונייבצי (באוקראינית: Дунаївці; בפולנית: Dunajowce; ביידיש: דינעוויץ) היא עיר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון של דונייבצי הוא משנת 1403. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך זיגמונט השלישי ואזה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלי תעשייה רבים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-5,000 יהודים.
תחת השלטון הסובייטי עבדו חלק מיהודי העיר בקולחוזים שהוקמו בסביבתה.
בשנת 1936 סגרו הרשויות את בית הכנסת בעיר.
ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך.
19 יהודים הוצאו להורג בחודש זה בגין הפרת החוקים.
באביב 1942 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל, ואליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה.
ב-8 במאי 1942 נערכה בגטו סלקציה, וכ-2,500 יהודים נלקחו ממנו למכרות ליד הכפר דמיאנקובצי (Demiankovtsy), ושם נקברו חיים בתוך המכרות שפוצצו עליהם.
לאחר מכן, הועברו לגטו שבעיר יהודים נוספים מהסביבה לרבות מוליקי ז'וונצ'יק.
ב-18 באוקטובר 1942 רוכזו כ-3,000 עד 5,000 היהודים שנותרו בגטו, ונרצחו כולם סמוך לכפר סולוניצ'ניק (Solonichnik).
דונילוביצ'ה (בבלארוסית: Дуні́лавічы, דונליביצ'י; בפולנית: Duniłowicze; ביידיש: דונילאוויטש) הוא כפר במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון לדונילוביצ'ה הוא משנת 1473. במהלך המאה ה-17 הוקמו בכפר כנסייה ומנזר.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכלל במחוז וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בשנת 1941, תחת השלטון הסובייטי, קיבל היישוב מעמד עירוני, אך בשנת 1954 הושב למעמד כפרי.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-700 יהודים, קרוב למחצית תושביו.
בכפר פעלו מוסדות דת ותרבות יהודיים, וכן תנועות נוער ציוניות.
בספטמבר 1939 הועבר הכפר לשליטה סובייטית, ובתקופה זו נסגרו בו המוסדות היהודיים, ועסקים פרטיים במקום הולאמו.
ב-4 ביולי 1941 נכנסו לכפר הגרמנים, ותוך מספר הטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובת ענידת טלאי צהוב.
בהמשך, הוקם בכפר יודנרט, בראשות ישעינו פרידמן, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה.
ב-6 בינואר 1942 רוכזו כ-900 יהודי הכפר בגטו שהוקם בסמטה מוזנחת בו, בו הועסקו בתנאי רעב.
בקיץ 1942 הגיעו לגטו פליטים יהודים מיישובי הסביבה.
בלילה של ה-21 בנובמבר 1942 נכנסו לגטו אנשי איינזצגרופן ושוטרים פולנים ובלארוסים, והחלו לירות על בתי הגטו, ולהצית אותם.
יהודים שנתפסו מסתתרים בגטו, או שניסו להימלט ממנו, נורו במקום.
כ-800 היהודים הנותרים הובלו לאורווה גדולה בסמוך לכפר, ושם נורו כולם.
מהיהודים שהצליחו להימלט מהכפר היו שהצטרפו ליחידות פרטיזנים.
דונטלו , הידוע גם בכינויים דוני (Donnie) ודון (Don), הוא דמות בדיונית של גיבור-על צב-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה.
דמותו של דונטלו הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
דונטלו משתמש במוט בו רב עוצמה כנשקו, ומדי פעם גם בנגינטה.
במקור של מיראז', דונטלו עוטה על עיניו בנדנה אדומה, אם כי בסדרות האנימציה, בסרטים ובחידוש של IDW, זו בנדנה סגולה.
הוא קרוי על שם אמן הרנסאנס ואיש האשכולות דונטלו.
נער צעיר בשם לא ידוע רכש בחנות חיות ארבעה צבי מחמד, ולקח אותם לביתו.
בדרך, הנער חצה כביש סואן, ומשאית התנגשה בו.
בעקבות ההתנגשות, הנער מצא את מותו, בעוד הצבים שרדו אך בקושי.
המשאית שהתנגשה בנער ובצבים התגלתה כמכילת מוטגן, שהתפזר לכל עבר, וסחף את הצבים לביוב, יחד עם עכברוש שנכח במקום.
בביוב, החמישה הושפעו מהמוטגן, והפכו לדמויי-אנוש בעלי אינטלקט מפותח.
העכברוש העניק לעצמו את השם "ספלינטר", ולצבים שמות על פני אמני רנסאנס - דונטלו, לאונרדו, מיכלאנג'לו ורפאל.
ספלינטר אימן את הצבים באמנות הנינג'יטסו, והסית אותם נגד אורוקו סאקי, המזוהה בשם "שרדר", על מנת שירצחו אותו, כמעין "נקמת דם" אישית.
לאחר אימונים רבים, ארבעת הצבים עלו למעל פני השטח, ושם הם נאבקו בסאקי.
בסופו של הקרב, דונטלו הנדס פצצה מתוחכמת, ואותה הוא נותן ללאונרדו שהפעיל אותה על סאקי, אשר התפוצץ.
הארבעה סיפרו על האירועים לספלינטר, שהביע שביעות רצון, והחליט לאמץ אותם כאב.
נגלה כי אורוקו סאקי שרד את הפיצוץ, וכי הוא החל במעקב אחר הצבים וספלינטר, עבור נקמת דם.
במהלך חגיגת ערב חג המולד, סאקי תקף את החמישה בעת חגיגה משותפת בביתה של אפריל א'וניל.
תוך זמן קצר, הצבים מצאו עצמם מובסים, מושפלים וחלשים, הן פיזית והן נפשית, והם ברחו יחד עם א'וניל לבית החופשות שלה אשר בנורת'המפטון.
שם, במחשבה כי הוא אשם בתבוסה, דונטלו החל לתקן כל דבר שבדרכו, על מנת לא להגיע בשנית ל"כישלון".
כעבור שנה, בכוחות מחודשים, הצבים חזרו לניו יורק, ותקפו במפתיע את סאקי.
הם הרגו אותו, שרפו את גופתו והשליכו את אפרה לנהר.
כאשר ארגון "שבט הרגל" התחלק לשני פלגים בשל היעדרות מנהיגם, אורוקו סאקי המת, פרצה מלחמה, אליה ארבעת הצבים נגררו בשל בקשת קראי, בהבטחה כי אם ויעזרו לה לעצור את המלחמה ולהשיג שליטה, היא תדאג שהארגון לא יפעל יותר כנגדם.
המעורבות במלחמה חילקה את הצבים, כאשר מיכלאנג'לו ודונטלו אינם מצאו כל היגיון במעורבות, בעוד לאונרדו ורפאל התעקשו על דעתם.
בסופו של דבר, הארבעה התאחדו לקרב, בו הם ניצחו והעניקו לקראי את השליטה המיוחלת.
בתום אירועים אלו, הארבעה החליטו על דרכיהם להיפרד.
ללא אחיו, דונטלו שהה יחד עם ספלינטר בנורת'המפטון.
יום אחד, בעת מדיטציה שגרתית, דונטלו חווה חיזיון.
בזה, דונטלו צפה במותו של ספלינטר, ובקבירתו בהר נידח ביפן.
דונטלו נרתע, וצווה על ידי לספלינטר לעשות את אשר ראה.
בקפיצת זמן של שתים עשרה שנים, ספלינטר נפטר ודונטלו מתחבט בשאלה האם לעשות את אשר צווה עליו, כשבסופו של דבר הוא מחליט שלא.
כאשר הצבים יצאו במרדף אחר פורעי חוק קטלניים, הם מצאו עצמם בקרב אווירי.
ההליקופטר עליו היה דונטלו ספג ירי ומתקפת קיבורג, והתרסק לאדמה.
ההתרסקות פצעה את דונטלו במצב אנוש, ועל מנת להבטיח את חייו, הוא התאחד עם הקיבורג.
בתחילה, הקיבורג לא השפיע על דונטלו, והוא חי את חייו כרגיל.
עם זאת, לאחר שדונטלו הובס בקרב הקיבורג השתלט על גופו ונלחם במקומו, וניצח.
בשיגעון הניצחון, הקיבורג תקף את הצבים, וגרם לנזק רב, הן גופני והן נפשי.
בסופו של דבר, תודעתו של דונטלו התעוררה, ולקחה בחזרה את השליטה בגוף.
לאחר סיעור מוחות עם הקיבורג, הוחלט כי הוא יקבל את הגוף רק בעת קרבות.
בגלגול קודם, המאטו יושי ערק מארגון "שבט הרגל" בו היה חבר, מה אשר גרם לאורוקו סאקי לרצוח אותו, את רעייתו טאנג שן ואת ילדיו, כמעין "נקמה".
לאחר הירצחם, יושי התעורר בגלגול חדש, בו הוא מצא עצמו עכברוש, ואת ילדיו צבים, כשהם במעבדת ניסויים של מדען בשם בקסטר סטוקמן.
אחת מעובדות המעבדה, אפריל או'ניל, חיבבה את הצבים עד מאוד, וראתה בהם אנושיים.
כאשר המעבדה הותקפה, הצבים הושלכו לשלולית מוטגן, הושפעו ממנה, והפכו לדמויי-אנוש בעל אינטלקט מפותח.
יושי העניק לעצמו את השם "ספלינטר", ולצבים שמות על פי אמני רנסאנס - לאונרדו, רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו.
בנוסף, הוא החל לאמן אותם באמנות הלחימה נינג'יטסו.
כאשר ספלינטר נחטף בידי הגלגול הנוכחי של אורוקו סאקי, "שרדר", דונטלו ואחיו הצבים יצאו בעקבותיו.
במהלך חיפושיהם, הם נחשפו לחייהם בגלגול הקודם.
זעומים, הצבים תקפו את שרדר ללא רחמים, ושחררו את ספלינטר.
בהתרשמות מכוחם, ספלינטר התיר לצבים להתחיל לעלות מעל לפני השטח ולפעול בעזרת הכישורים אותם למדו, מה שהיה אסור להם קודם.
מעל פני השטח, דונטלו החל לסייר באופן יום-יומי ברחובות מנהטן.
יום אחד, הוא חזה בגנבה אותה ביצע פרופסור ידוע בשם הרולד, ונחשף לחזונו ליצור רובוט בעל בינה אנושית שיילחם בפשע.
דונטלו סייע לו במלאכה, והשניים העניקו לרובוט את השם "ראש מתכת".
כאשר "ראש מתכת" הגיע ליכולת מבצעית, הרולד הרולד בגד בדונטלו והפעיל את הרובוט נגדו.
בלית ברירה, דונטלו נאלץ לתקוף את הרולד ו"ראש מתכת".
מאוחר יותר, כאשר "שבט הרגל" החל בחיפושים אחר ספר עתיק ובעל חשיבות רבה, דונטלו יצר קשר עם הרולד, שהסתייע לצד שלהם.
דונטלו והרולד השלימו, והחלו לבנות מחדש את "ראש מתכת".
כאשר הצבים פגשו בסלאש ונלחמו בו, דונטלו האמין בטיב אישיות ובכך שכל חטאו הוא חוסר הידע לדרך ניצול כוחותיו.
בעקבות כך, דונטלו נמנע מלהשתתף בקרב נגד סלאש, אך עשה זאת בלית ברירה לאחר שספלינטר גער בו.
כאשר הקרב הסתיים במותו לכאורה של סלאש על ידי לאונרדו, דונטלו החל לערער ביחסיו עם משפחתו.
אחר כך, בעת המלחמה נגד גנרל קראנג במימד X, דונטלו החליט כי אין בכוונתו להשתתף בתקיפה מחשש לנזק עודף ופגיעה בחפים מפשע, וקיבל את האחריות על הגנת האזרחים.
בנוסף, כאשר שרדר חטף את לאונרדו ושטף את מוחו במטרה להפוך אותו לסגנו, ומלחמה כוללת של "שבט הרגל" פרצה במנהטן, דונטלו השתתף עם אחיו בלחימה ובהגנה.
כמו השאר, לאחר המלחמה גם הוא יצא לפרישה זמנית בנורת'המפטון.
בתחילת אירועי "מלחמת האלים", שרדר הורה לביבופ ורוקסטדי להרוג את דונטלו במקרה ודבר מה ישתבש.
כאשר דבר כזה אכן קרה, השניים מצאו את דונטלו ללא כל הגנה, והרגו אותו.
ספלינטר מצא את דונטלו חי במישור הרוחני, רגע לפני מעברו ל"עולם הבא".
גופו של דונטלו הוכנס לשימור, ונשלח לבדיקות אצל הרולד אשר העביר את תודעתו באופן זמני לגופו של "ראש מתכת".
בגוף הרובוט, דונטלו סייע לאחיו בקרבות, כשבמקביל הרולד נעזר בראש-תנין בשיקום גופו של דונטלו.
בסופו של דבר, דונטלו חזר לחיים, ונלחם יחד עם אחיו בקרב הסופי נגד שרדר ו"שבט הרגל".
בעקבות הסטטוס-קוו החדש שלאחר מיטוט "שבט הרגל", הצבים החליטו כי על מנת להגיע לשלום מוגמר, עליהם להשכין שלום עם בקסטר סטוקמן.
לשם כך, הם שלחו את אפריל או'ניל למעבדתו כדי שתשוחח עמו בדבר בעוד הם גיבו אותה בסתר.
עם זאת, הם נתקלו במארב של "הכוח להגנת כדור הארץ" ("Earth Protection Force") ונאלצו לנוס בטרם יימצאו כשבויים, אך זה במחיר השבתתו של דונטלו.
נחיתותם המספרית של הצבים כנגד החיילים הרבים של הכוח הוביל אותם לשיתוף פעולה עם מוטאנטית מסתורית, הנחשבת לטרוריסטית.
לאחר שהצליחו להימלט מהכוח בכוחות משותפים, הם נתקעו על גג גורד שחקים ללא מוצא.
בסופו של דבר, מותשים, הם מצליחים לברוח ולשוב לביתם.
בסרט מ-1990, דמותו של דונטלו גולמה על ידי ליף טילדן, ודובבה על ידי קורי פלדמן.
בסרט ההמשך מ-1991, טילדן שב לגלם את הדמות, ואילו פלדמן הוחלף באדם קרל.
בסרט השלישי מ-1993, טילדן הוחלף בג'ים ראפוסה, ואילו פלדמן שב לדבב את הדמות.
בטרילוגיה זו, דונטלו הוצג כבעל קשר הדוק ומיוחד עם קייסי ג'ונס, מאפיין שנלקח מרפאל, וכבעל חוש הומור שחור, מאפיין שנלקח ממיכלאנג'לו.
דונטלו הוצג רק לעיתים רחוקות כמי שבעל אינטליגנציה גבוהה וכישורי מחשבים ומדעים, וברב הזמן הוא הופיע כאתנחתא קומית.
בסרט מ-2007, דמותו של דונטלו דובבה על ידי מיטשל וויטפילד.
דונטלו עבד בקו תמיכה טכנית למחשבים, על מנת להשלים את הכנסת הבית, ועם היעלמותו של לאונרדו למרכז אמריקה, וגסיסתו של ספלינטר, דונטלו קיבע עצמו כמנהיג, ושימש כ"המבוגר האחראי", כאשר שמר על מיכלאנג'לו מפני צרות ועל רפאל רגוע ושליו.
בגרסה העברית דובב על ידי עידו מוסרי.
בסדרת הסרטים החדשה, את דמותו של דונטלו מגלם השחקן ג'רמי הווארד.
בסרט הראשון, שיצא ב-2014, דונטלו הוא זה שעוצר את מתקפת הרעל של שרדר, ושבסוף הסרט בונה את רכבם המשוריין של הצבים.
במבט כללי, דונטלו מוצג כרציני יותר מאשר בשאר הסרטים, וכ"חנון" מרכיב משקפיים, אם במבנה הגוף הצנום שלו או אם באינטליגנציה הגבוהה שלו, הזוכה לגנאי.
דמותו בגרסה העברית של הסרט השני מדובבת על ידי דניאל מגון.
ב"צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים" גם שמה מרכיב דונטלו משקפיים.
וסיפור מקורו ונשקו לא השתנו.
מדובב על ידי מיקה אבי, ובדיבוב העברי על ידי איתי ארד.
בסדרת הטלוויזיה מ-1987, דמותו של דונטלו דובבה על ידי בארי גורדון.
דונטלו הוצג כגאון מדעים, מחשבים וטכנולוגיה ומהנדס מוכשר, וכמעין "חנון".
יכולותיו האינטליגנציות של דונטלו סייעו לצבים בעם קרבותיהם, אם בכלי נשק המשוכללים אותם הוא המציא, או אם בתכנון האסטרטגי אותו הוא הוביל.
דמותו דובבה בעברית על ידי שי זורניצר.
בסדרת הטלוויזיה מ-1997, דמותו של דונטלו גולמה על ידי ריצ'רד יי, ודובבה על ידי ג'ייסון גריי-סטנפורד.
דונטלו בילה רבות עם וונוס, ונהג לדון איתה על מיסטיקה ומדע.
בניגוד לסרט מ-1990, אותו הסדרה ממשיכה, דונטלו הוצג באופן רציני יותר, ללא שום אזכורים קומיים.
דמותו בגרסה העברית דובבה על ידי יובל סגל.
בסדרת הטלוויזיה מ-2003, דמותו של דונטלו דובבה על ידי סם ריגל.
דונטלו הוצג כחכם ביותר מבין הצבים, וכמי שעומד מאחורי כל הגאדג'טים שלהם, ביניהם נשקיהם החדישים, וכן רכבם המשוריין.
דמותו בגרסה העברית דובבה על ידי יובל סגל ודניאל מגון.
בסדרת הטלוויזיה מ-2012, דמותו של דונטלו מדובבת על ידי רוב פולסן.
דונטלו מוצג כחכם וכאחראי ביותר מבין הצבים, ולעיתים מכונה בגנאי "חנון".
בנוסף, דונטלו מוצג כמי המאוהב בסתר באפריל או'ניל, המתוסכל מכך, עקב הידיעה כי הוא צב והיא בת-אנוש.
דובב בגרסה העברית על ידי דניאל מגון.
בסדרה "עלייתם של צבי הנינג'ה" משנת 2018, התכונות של דונטלו לא השתנו, ונשקיו בסדרה הם מקל בו בעל טכנולוגיה מתקדמת, שבהמשך הוא מחליף אותו במקל בו מעץ, ושריונות קרב שעימם הוא טס.
כמו כן, הוא שידרג את אחד השריונות, שאותו הוא מכנה שלדון, ונתן לו בינה מלאכותית.
מאמין שכישוף נחות יותר ממדע, דבר שבגללו הסתכסך עם חבורת מכשפות בעיר התחתית.
דונטלו בגרסה הזאת הוא צב מסוג צב רך.
דובב על ידי ג'ון ברנר.
בגרסה העברית על ידי דניאל מגון ואורי זלצמן.
בסדרה "סיפורם של צבי הנינג'ה" משנת 2024, דמותו של דונטלו לא השתנתה מהסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים".
על פי הסדרה, דונטלו הוא יוצרו של ראש-פח.
וכן בעונה השנייה מצוין שהוא לומד רובוטיקה.
מדובב על ידי אורי זלצמן.
דוני בראסקו הוא סרט דרמה וסרט פשע אמריקאי משנת 1997, בבימויו של מייק ניואל ובכיכובם של אל פאצ'ינו וג'וני דפ.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'וזף (ג'ו) פיסטון (דפ), סוכן סמוי של ה-FBI שחדר למשפחת הפשע "בונאנו" בניו יורק במהלך 1970, בשם הבדוי 'דוני בראסקו', הידוע בתור "איש התכשיט".
הסיפור מגולל את סיפורו של סוכן FBI (דפ) אשר מתחזה לסוחר יהלומים, כדי לחדור לתוך משפחת מאפיה מסוכנת, אך מוצא את עצמו מעורב עמוק מדי במשפחה, והגבול בין חייו האישיים וזהותו הבדויה הולך ומטשטש.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט זכה להצלחה בקופות והרוויח 124.9 מיליון דולר ולביקורות אוהדות מצד מבקרי הקולנוע.
דוני בראסקו הוא למעשה ג'ו פיסטון, סוכן FBI סמוי.
הוא מצליח לחדור לארגון הפשע אחרי שהוא מושך את תשומת ליבו של לפטי, פעיל בכיר בארגון שערב לו בפני הבוסים.
אשתו שונאת את עבודתו, ובני הזוג חווים ויכוחים לאורך כל הסרט.
בבית, התנהגותו של דוני הופכת להיות יותר ויותר כמו הפושע שהוא מתיימר להיות.
בעקבות הצלחת חדירתו של דוני למאפיה, דין בלנפורד מוושינגטון, מתעניין במקרה.
הוא מבקש מדוני לשלב סוכן FBI ממיאמי, ריצ'רד "ריצ'י", לתוך המבצע.
דוני מסרב אבל משכנע את סוני בלאק והצוות להיפגש עם ריצ'י במיאמי.
כשהסרט מתקדם מופיע הציטוט הידוע מאחת התגרות האחרונות בין דוני ואשתו אשר הופכת לפיזית.
דוני מכה את אשתו ואז הוא מתחרט: "אני לא הופך להיות כמוהם, מגי, אני הם".
בעקבות הידיעה שהוא יצטרך לסיים את ענייניו ולבצע מעצרים, דוני מנסה לשכנע את לפטי, שהפך עבורו להיות סוג של דמות אב, להימלט מהחיים הפליליים שלו.
לפטי מתעמת עם דוני בנוגע לחשדו שדוני עובד עם ה־FBI, אבל דוני מצליח להפיג את החשד.
סוכני ה־FBI באים לחשוף את זהותו האמיתית של דוני לפני סוני בלאק והצוות.
בסרט נרמז שבעקבות כך המאפיה מחסלת את לפטי, מה שלא קרה במציאות.
הסרט מסתיים בהענקת המחאה על סך $500 ומדליה עבור עבודתו, אך דוני במקום להיות מאושר וגאה מרגיש אבוד ומתוסכל.
דוניס ג'מה אבדייאי (באלבנית: Donis Xhemë Avdijaj, נולד ב-25 באוגוסט 1996 באוסנבריק, גרמניה) הוא כדורגלן המשחק בעמדת הקשר בקבוצת TSV הארטברג מהבונדסליגה האוסטרית.
לאחר שהבקיע 78 שערים ב-77 משחקים במדי הקבוצות הצעירות של שאלקה 04 צורף אבדייאי לסגל הקבוצה הבוגרת.
ב-17 בספטמבר 2014 נכלל בסגל הקבוצה במשחק מול קבוצת צ'לסי במסגרת שלב הבתים של בליגת האלופות, אך לא שותף במשחק.
הוא שותף במספר משחקים בקבוצת המילואים של הקבוצה, אך לא בקבוצה הבוגרת.
בינואר 2015 הושאל לקבוצת שטורם גראץ האוסטרית ל-18 חודשים.
ב-21 בפברואר ערך את הופעת הבכורה במשחק רשמי, כשעלה כמחליף בדקה ה-81 במשחק נגד קבוצת וינר נוישטט.
שתי דקות לאחר שנכנס למשחק בישל שער, שהעלה את הקבוצה ליתרון זמני.
חודש לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה במשחק נגד קבוצת אדמירה וואקר.
בעונתו הראשונה תופקד בעיקר כשחקן באגף השמאלי.
הוא השתתף ב-17 משחקים, בהם הבקיע 6 שערים.
בעונת 2015/2016 המשיך לשחק בקבוצה האוסטרית ותופקד במרכז השדה.
במהלך חודש אוקטובר סבל מפציעות בירך ובמותניים, פציעות שהשביתו אותו עד לתחילת חודש פברואר.
עד לסיום העונה שותף ב-25 משחקים והבקיע שלושה שערים.
לאחר סיום ההשאלה חזר אבדייאי לשאלקה.
במהלך סיבוב משחקים שעשתה הקבוצה בסין כהכנה לעונה נפצע במניסקוס.
בינואר 2018 הושאל אבדיאיי לרודה ההולנדית עד לתום עונת 2017/18. בקיץ 2018 סיים אבדיאיי את החוזה בשאלקה וחתם בוילם II מליגת העל ההולנדית.
בסיום העונה חתם בקבוצת טרבזונספור על חוזה לעונה אחת.
באוקטובר 2014 הודיע אבדייאי על סירובו לשחק בנבחרת הצעירה של גרמניה בשל רצונו לייצג את אלבניה.
ב-10 בנובמבר 2016 הצטרף לסגל נבחרת קוסובו לקראת משחקה מול נבחרת טורקיה, עקב בעיות בהגשת המסמכים נמנעה ממנו ההשתתפות במשחק.
ב-24 במרץ 2017 אבדייאי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
דוני ין (נולד ב-27 ביולי 1963), הידוע גם בשם ין ג'י-דן (בסינית: 甄子丹), הוא שחקן קולנוע, אמן לחימה, במאי, מפיק, כוריאוגרף פעולה ומלחין סיני.
לשעבר אלוף העולם בטורניר קונג פו וו-שו.
נחשב כיום לאחד מגדולי שחקני הקונג פו.
נולד לקליסטר ין (Klyster Yen) גרנד-מאסטר באמנויות לחימה סיניות, ולבאוו סים מארק.
אחותו היא השחקנית ואמנית הלחימה כריס ין.
הזוג התגרש ב-1995 ולהם בן משותף.
ין התחתן בשנית בשנת 2003 עם סיסי וואנג בטורונטו ולהם שני ילדים.
ין נחשב לבין השחקנים האסייתים המרוויחים ביותר.
הונו מוערך בכ-50 עד 70 מיליון דולר.
ין בא ממשפחה של מומחים לאמנויות לחימה, דוני ין עצמו התאמן מגיל צעיר מאוד.
אמו (גראנד מאסטר לאמנויות לחימה סיניות המתמחת בקונג פו, ט'אי צ'י ועוד) החלה ללמד אותו את אמנות הטאי צ'י כשהיה רק בן 4 שנים, במהלך התבגרותו הוא ניסה אמנויות לחימה שונות כגון טאקוונדו.
לאחר מכן התרכז באמנויות הקונג פו, בהן קונג פו וו-שו, בה זכה במדליית זהב באליפות הטורניר.
בנוסף לאליפות העולם בוו-שו ין מחזיק בחגורה שחורה בדרגת דאן 6 בטאקוונדו, חגורה שחורה בג'ודו וחגורה סגולה בג'ו ג'יטסו ברזילאי.
בנוסף עבר הכשרה של 9 חודשים תחת ייפ צ'אן (- בנו של ייפ מאן) באמנות הלחימה וינג צ'אן קונג פו לצורך סרטו הראשון של ין על חייו של ייפ מאן.
ין השתתף במהלך הקריירה שלו בתפקידים שונים בלמעלה מ-200 הפקות, הכוללים סרטים וסדרות טלוויזיה.
את תפקידו הראשון בתור שחקן גילם בשנת 1984, כשהיה בן 21, בסרט "ט'אי צ'י שיכור" של יואן וו-פינג.
הפריצה שלו לעולם הקולנוע הבינלאומי התרחשה בשנת 2008 עם הסרט "ייפ מאן" בו גילם את דמותו של אמן הלחימה הסיני ייפ מאן (מורו של ברוס לי).
"ייפ מאן 2" יצא לאקרנים ב-2010, ואחריו הפרק השלישי, "ייפ מאן 3", ב-2015, ברו ין נלחם נגד מייק טייסון.
הסרט ה-3 הצליח באופן משמעותי ביחס לקודמיו וגרף לקופות למעלה מ-156 מיליון דולר.
הסרט האחרון בסדרה "ייפ מאן 4", משנת 2019, גרף לקופות כ-175 מיליון דולר.
הסדרה עומדת על סך הכנסות של 426.2 מיליון דולר, והיא אחת מהסדרות המצליחות ביותר בז'אנר סרטי אמנויות הלחימה.
הולדתה של הרפובליקה - 2009
רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים (2017)
דוני ענבר (נולד ב-9 ביוני 1958) הוא איש תקשורת ותיאטרון ישראלי, מתרגם וחוקר תרבות יהודית.
סיים לימודי הוראת משחק ובימוי ב"דרמה סנטר" בלונדון (1983–1981).
בעל תואר דוקטור מ-Graduate Theological Union, ברקלי (קליפורניה) (2002).
כתב את עבודת הדוקטורט שלו על אברהם גולדפדן, תיאטרון היידיש, הולדת השואו ביזנס היהודי וחלקו בתופעות החילון של העם היהודי במזרח אירופה, באמריקה ובארץ ישראל.
בוגר האקדמיה הקולינרית של קליפורניה בסן פרנסיסקו (1999–1997).
מאז 1997, מתגורר בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
את שירותו הצבאי עשה ב"גלי צה"ל" (1980–1976) כעורך ומפיק תוכניות.
בין השאר היה העורך הראשון של תוכנית האקטואליה "שעתיים משתיים" בהגשת יצחק בן נר, מיכאל הנדלזלץ ותום שגב וערך תוכניות תרבות רבות, ביניהן תוכנית התיאטרון הפומבית "האולם כולו במה" בהנחיית יעקב אגמון.
כמו כן היה כתב התיאטרון של התחנה והגיש תוכניות תרבות בעריכתו.
בגל"צ החל לתרגם שירים באופן מקצועי.
בין השאר תרגם שירים להפקות פומביות בביצוע שחקנים וזמרים דוגמת חנה מרון ("גברת וורת'ינגטון" – מאוחר יותר "גברת ורדימון" של נואל קאוורד), סנדרה ג'ונסון, מיקי קם, וחנה לסלאו.
המשיך לערוך ולהגיש תוכניות בגל"צ עד 1997.
בתקופות לימודיו ב"דרמה סנטר", שימש כתב התרבות של "ידיעות אחרונות" בלונדון.
בין השאר ריאיין את ליז טיילור, גלנדה ג'קסון, איאן מקלן, הבמאי אלן פארקר וחיים טופול.
בישראל הצטרף לעיתון "הארץ" ב-1985, שם שימש כעורך עמודי הפנים, עורך חדשות ובעל טור בנושאי טלוויזיה.
מאוחר יותר היה עורך המקומונים "כלבו" בחיפה ו"העיר" בתל אביב.
תפקידו האחרון ברשת שוקן היה העורך המייסד של רשת IOL, שהעלתה את המהדורה האינטרנטית הראשונה של "הארץ".
עוד פרסם כתבות ב"מעריב", ובכתבי עת כ"מסע אחר", "דווקא", ו"הד החינוך".
שימש כרכז המערכת של התוכנית "ערב חדש" של הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
כילד שיחק בהצגות התיאטרון מארץ עוץ של אברהם לוריא בשנים 1972–1970, ביניהן "היידי בת ההרים" ו"פינוקיו".
ב-1980 שימש כעורך ומתרגם ראשי של המופע "פנטסיה בארץ הפלאות" בהפקת אבשלום רובין ובבימוי צדי צרפתי.
במופע כיכבו ששי קשת, ציפי שביט, נורית גלרון ולהקת סקסטה.
ענבר תרגם למעלה ממחצית משירי המופע, ביניהם "זה עולם קטן", "שבעים ושישה טרומבונים", "שם מעבר לקשת", "זיפיטידודה," "כפית סוכר" ו"המון דברים יפים בעולם".
תרגם וביים בתיאטרון בית לסין את "טנזי" (1983) בהשתתפות אורלי זילברשץ, דליק ווליניץ, עמוס לביא, נירה רבינוביץ', אריה מוסקונה וענת טופול.
מאוחר יותר המחזה עלה ב"בית צבי" באותו תרגום.
באותה שנה תרגם גם את מחזהו של טרי ג'ונסון "עניין שולי" בבית לסין.
ב-1984 תרגם לתיאטרון הבימה את "בית הבובות" בהשתתפות דליה פרידלנד, מישא אשרוב, יהודה אפרוני, ואלכס פלג.
ב-1985–1983 לימד, ביים ותרגם מחזות ב"בית צבי" - בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה.
בין השאר תרגם לראשונה לעברית גם את המחזמר "ברנשים וחתיכות", וביים את "השפעת קרני גמא על ציפורני החתול".
בהוצאת בית צבי יצא לאור גם תרגומו של ענבר ל"בית הבובות".
ביים וחיבר שירים להצגות ילדים.
ב-1985 כתב וביים במסגרת פסטיבל עכו ו"תיאטרון יובל" את "בצחוק ודמע יהודה נפלה, בצחוק ודמע יהודה תקום: מלודרמה קורעת" על פי המחזה "ימות המשיח" של אברהם גולדפדן.
בעקבות ההפקה כתב את עבודת הדוקטורט על גולדפאדן והולדת השואו ביזנס היהודי.
באותה שנה ביים בתיאטרון צה"ל את מחזהו של הלל מיטלפונקט, "טירונות בנות".
כעבור שנתיים, ביים הפקה מסחרית של המחזה שצולמה במלואה עבור הערוץ הראשון.
בשנת 1986 ביים בסינפונייטה הישראלית באר שבע את האופרטה "העטלף" של יוהאן שטראוס (הבן) בניצוחו של מנדי רודן.
באותה שנה שימש כבמאי הישראלי (לצד רובר מנואל הצרפתי) בהפקת "גברתי הנאווה" בהפקת משה יוסף, בכיכובם של ריטה, עודד תאומי, שלמה בר-שביט ואריק לביא.
עוד תרגם ענבר שירים רבים להפקות עצמאיות כגון "לואיזה" של אלכס כגן.
בין המחזות שתרגם: הטרגדיה האליזבתנית "היהודי ממלטה" של כריסטופר מרלו.
התרגום יצא לאור ביולי 2019 בהוצאת "קמין" תל אביב.
כמו כן תרגם בהוצאת "זמורה ביתן" את הספרים "קופסת הטבק מבגומבו" של קורט וונגוט ו"הכתם האנושי" של פיליפ רות.
בין השנים 2004–1999 עבד ענבר בקונסוליה הישראלית בסן פרנסיסקו, שם שימש כנספח התרבות.
לאחר מכן, היה מנהל התרבות של "מרכז ישראל" בפדרציה היהודית בסן פרנסיסקו (2015–2006).
במסגרת שני תפקידיו אלה היה אחראי להבאת תרבות ישראלית לאזור סן פרנסיסקו ועמק הסיליקון, ואירח סופרים, מוזיקאים, שחקנים ויוצרים ישראלים.
בנוסף, היה אחראי להבאת קונצרטים, הופעות מוזיקה, הצגות מחול ותיאטרון מישראל.