tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לטענת כתבה מאתר "הארץ" שנכתבה על ידי דוד רפ, הספר שאמור לסייע לילדים נמוכים יורה לעצמו ברגל.
הוא מסביר כי הגישה העדינה לדברים בספר בקרב ילדים קטנים לא עוזרת כשמדובר על מודעות לקשיים.
הספר הוא חלק מסדרת ספרים בשם "הספרייה שלי".
הסדרה מותאמת לילדים שמתחילים לקרוא קריאה עצמאית, מפני שהוא מסייע להם להתקדם ברמת קריאתם.
בספר מופיעים שלושה דיוקנים שמתארים את הגובה של נמוכונת לעומת הגובה של משפחתה.
בשני הדיוקנים הראשונים ניתן לראות שנמוכונת ציירה את הגבהים במשפחתה בפרופורציות לא הגיוניות ולא נכונות, אך בציור השלישי ניתן לראות שנמוכונת ציירה את הדיוקן בפרופורציות אמיתיות נכונות.
על זה דוד רפ הגיב ואמר: "האם אפשר להירגע משום שהילדה הפנימה את מקומה על הגרף המשפחתי?
ומה בעצם קרה בין שני הקצוות הללו של הסרגל?"
נמוכונת הולכת להפגנה עם משפחתה, והשלטים המוצגים בה ריקים (בלי כיתוב; עמודים 14–15 בספר).
על דבר זה הוגב שילדים קטנים שרק מתחילים לקרוא מסתכלים יותר על האמצעים החזותיים מאשר על האמצעים המילוליים, החוסר במילים בשלטים שנמצאים בהפגנה נוגדים את האינטרסים של התמודדות עם קשיים.
בעמוד 22 בספר נמוכונת כותבת חיבור ומקבלת ציון 100. בזכות זה היא מגלה את כישרונה, ומחליטה להשתמש יותר בדמיונה.
בהופעה הבאה היא נעזרת בדמיונה ומפצה על כך שאינה יכולה לראות את המתרחש בבמה.
במאמר שדוד רפ כתב עולה השאלה "האם הדמיון אמור לחפות על החוויה עצמה".
לאחר מכן הוא טוען שאי אפשר לוותר על המציאות בשביל הפנטזיה.
נמו ת'ומסן (בדנית: Nemo Thomsen; נולד ב-5 באפריל 2004) הוא כדורגלן גרינלנדי המשחק בעמדת החלוץ בהולבאק.
בשנת הצטרף לקבוצת הכדורגל הבוגרת של נגדלונגוואק במדיה כבש שלושער כאשר היה בן 14. שנה לאחר מכן הצטרף לאקדמיה לכדורגל של סונאוסקה.
בשנת עזב לדנמרק והצטרף לאקדמיה לכדורגל של סונאוסקה.
בגיל 17 הצטרף לנוער של קולדינג.
בפברואר , ת'ומסן הצטרף למחנה אימונים של הקבוצה הבוגרת שנערך בטורקיה.
את עונת סיים כמלך שערים עם 25 שערים.
ב-8 באוגוסט 2023, ת'ומסן כבש שלושער בניצחון 19–1 נגד אבראסיה במסגרת הגביע הדני, הניצחון הגדול ביותר בהיסטוריה של המפעל.
כעבור מספר שבועות חתם ביאנג בויז אף.די.
ב-1 בפברואר 2024 חתם בהולבאק.
בשנת ת'ומסן ייצג את גרינלנד במשחקי הקטרגל במסגרת משחקי החורף הארקטי, בה כבש 22 שערים היה מלך שערי הטורניר ועזר לגרינלנד לזכות במדליית זהב.
באוקטובר זומן לראשונה לסגל נבחרת גרינלנד כאשר היה בן 16 והיה השחקן הצעיר ביותר בסגל של שהיו בו 40 השחקנים.
לקח חלק במשחק הידידות נגד נבחרת קוסובו הצעירה.
נמיאש אסדרס ברבוזה קייטה (בפורטוגזית: Neemias Esdras Barbosa Queta; נולד ב-13 ביולי 1999) הוא כדורסלן פורטוגזי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA ובנבחרת פורטוגל.
קייטה הוא השחקן הפורטוגזי היחיד אי פעם שנבחר בדראפט ה-NBA, וכן הפורטוגזי היחיד אשר שיחק בליגת ה-NBA.
קייטה נולד בליסבון, פורטוגל, לזוג מהגרים מגינאה ביסאו.
בגיל 10 הצטרף למועדון הכדורסל של בריירו, ושיחק עמה בליגות נוער עד לשנת 2017. בעונת 2017/2018 שיחק עבור בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
בשנת 2018 עבר לארצות הברית, והחל ללמוד באוניברסיטת המדינה של יוטה.
בשלוש עונותיו בקבוצת האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות, 9.0 ריבאונדים ו-2.5 חסימות למשחק.
קייטה נבחר בבחירה ה-39 של דראפט ה-NBA 2021, על ידי סקרמנטו קינגס, ובכך הפך לפורטוגזי הראשון אי פעם שנבחר בדראפט ה-NBA.
לקראת עונת חתם בסקרמנטו על "חוזה דו כיווני".
בשתי עונותיו עם הקינגס שותף ב-20 משחקים בסך הכול, וקלע 2.9 נקודות בממוצע למשחק.
במקביל, שיחק ב-25 עם קבוצת סטוקטון קינגס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ורשם במדיה ממוצעים של 17.6 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-2.0 חסימות למשחק.
בספטמבר 2023 חתם קייטה על "חוזה דו כיווני" בבוסטון סלטיקס, ובאפריל 2024 הומר חוזהו בקבוצה לחוזה NBA סטנדרטי.
נמו מטלר , המוכרים בשם הבמה נמו (Nemo), הם אישיות שווייצרית העוסק.ת בראפינג, בשירה ובנגינה.
מטלר ייצגו את שווייץ באירוויזיון 2024 שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "The Code", שזכה במקום הראשון.
מקום הלידה של נמו הוא ביל/ביין שבקנטון ברן בשווייץ.
הוריו.ה הם מרקוס מטלר, יזם ומשקיע, ונַדְיָה שְׁנֶצְלֵר, עיתונאית.
שפת האם שלו.ה היא גרמנית.
לו.ה אחות צעירה, אלה, המשתפת איתו.ה פעולה בפרויקטים מבחינת הכיוון האומנותי.
במהלך שליחות אליה יצא.ה מטעם הצלב האדום השווייצרי באל סלוודור ב-2018, הסביר.ה נמו מדוע קיבל.ה שם זה, שפירושו "אף אחד" בלטינית: "הוריי חשבו שאם לא אהיה אף אחד, אוכל להיות כל דבר".
החל מגיל 3 התפתח העניין של נמו במוזיקה, כאשר למד.ה לנגן בכינור, בפסנתר ובתופים; בין גיל 9 ל-13 למד.ה שירת אופרה.
בגיל 10, נמו הצטרפ.ה להרכב האופרה לילדים בעיר ביל/ביין.
במסגרתו השתתפ.ה באחד התפקידים הראשיים ב"חליל הקסם", אופרה מאת מוצרט אשר בהמשך שאב.ה ממנה השראה ביצירת השיר "The Code".
מגיל 13 החל.ה להתעניין בראפ, והשתתפ.ה במספר תחרויות בשווייץ עם שירים שכתב.ה.
עד מהרה התגלו כישוריו.ה של נמו בבאטל ראפ, ובהמשך הלכ.ה להשתתף בעונתה השלישית של תוכנית המציאות , הגרסה השווייצרית לפורמט הבריטי .
בשנת 2015 יצא לאור המיני-אלבום של נמו, Clownfisch, תחת השם "Nemo (CH)".
המיני-אלבום הגיע למקום ה-95 במצעדי המוזיקה בשווייץ.
בשנת 2017 יצאו לאור המיני-אלבומים Momänt-Kids (בשוודית "רגע, ילדים") ו-Fundbüro (בתרגום חופשי מגרמנית "משרד אבדות ומציאות"), כמו כן תחת השם "Nemo (CH)".
בין הסינגלים שיצאו לאור מתוך Fundbüro נמנה "Du" שהגיע למקום הרביעי בשווייץ.
גם השירים "Ke Bock" ו-"Himalaya" מתוך האלבום Momänt-Kids, שהשני מהם גם יצא כסינגל, נכנסו למצעדי המוזיקה במדינה.
באותה שנה, נמו למד.ה שירת סולו בג'אז ובפופ באוניברסיטת ציריך לאמנויות, הוענק לו.ה פרס הכישרון הטוב ביותר מטעם SRF 3, ובהמשך עבר.ה להתגורר בברלין כדי להגשים את הקריירה המוזיקלית שלו.ה.
בשנת 2018 הוענקו לנמו ארבעה פרסים בטקס פרסי המוזיקה השווייצריים, בהם פרס "הלהיט הטוב ביותר" עבור השיר "Du", ופרס "ההופעה החיה הטובה ביותר".
בשנת 2020 התגורר.ה נמו לזמן מה בלוס אנג'לס, ובעקבות זאת החליט.ה לעבור לשיר באנגלית במקום בגרמנית שווייצרית.
בשנת 2021 השתתפ.ה בעונה השנייה של "The Masked Singer Switzerland", הגרסה השווייצרית לפורמט "The Masked Singer" (הזמר במסכה), בדמות הפנדה, וסיימ.ה במקום החמישי.
בשנת 2022 יצא לאור המיני-אלבום Whatever Feels Right, הפעם תחת השם "Nemo".
ב-29 בפברואר 2024 נבחר.ה נמו לייצג את שווייץ באירוויזיון 2024, עם השיר "The Code", והופיע.ה בחצי הגמר השני שנערך ב-9 במאי.
בגמר, שנערך ב-11 במאי, זכה השיר במקום הראשון עם 591 נקודות, במה שהפך את נמו לזוכה הא-בינארי.ת הראשונ.ה בתחרות.
בשנת 2022 יצא.ה נמו מהארון כפאנסקסואל.ית בחשבון האינסטגרם שלו.ה.
בנובמבר 2023 יצא.ה נמו מהארון כא-בינארי.ת בריאיון לשבועון השווייצרי "SonntagsZeitung".
כמו כן ציינ.ה נמו את ההעדפה לפנייה בשם הפרטי במקום בכינויי הגוף השונים בגרמנית, ולכינוי הגוף they/them באנגלית.
שם פרטי האלבום מיקומי שיא שווייץ Clownfisch יצא לאור: 13 ביוני 2015
פורמטים: הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה 95Momänt-Kids יצא לאור: 21 באוקטובר 2017
פורמטים: הורדה דיגיטלית, סטרימינג— Fundbüro יצא לאור: 17 בנובמבר 2017
פורמטים: הורדה דיגיטלית, סטרימינג — Whatever Feels Right יצא לאור: 9 בספטמבר 2022
פורמטים: הורדה דיגיטלית, סטרימינג — "—" מציין שהמיני-אלבום לא יצא לאור או לא זכה להיכנס למצעד במדינה זו.
שם שנהמיקומי שיאתאריםאלבוםשווייץ ""201731 IFPI שווייץ: זהבMomänt-Kids""90Fundbüro
פרסשנהקטגוריהעבורסטטוסמקורEnergy Star Night2017פרס המוזיקה של אנרג'ינמוPrix Waloהכוכב העולה הטוב ביותרפרסי המוזיקה השווייצרייםהכישרון הטוב ביותר2018הופעת הסולו הטובה ביותר - גברההופעה הפורצת הטובה ביותרההופעה החיה הטובה ביותרהלהיט הטוב ביותר""פרסי OUTmusic2024שיר האירוויזיון של השנה"The Code"פרסי Eurostoryמילות השיר הטובות ביותרפרס המוזיקה של MTV אירופההאמן השווייצרי הטוב ביותרנמו
הנמטורי בלטינית: Nemeturii; בגאלית עתיקה: Nemeturioi, 'תושבי נמטון' - ) היו שבט גאלי ששכן בהרי האלפים מריטימה בתקופת הברזל.
הם מוזכרים כ-Nemeturicae על ידי קוֹלוּמלה (המאה הראשונה לספירה), וכ-Nemoturica ו-Nematuri על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה).
השם האתני Nemeturii הוא צורה לטינית של המילה הגאלית Nemeturioi.
הוא נובע מהשורש nemeto, שפירושו 'מקום קדוש, מקדש', וניתן לתרגם אותו כ'תושבי המקומות הקדושים'.
הנמטורי שכנו בעמק ורדון או ואר העליון.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מזרחית לאגואיטורי, מערבית לאקדיני, צפונית לוורגוני ול-Nerusii, ודרומית לסבינקאטס והקטוריגס.
נמי (באיטלקית: Nemi) היא עיירה קטנה במרכז איטליה, במחוז לאציו, במטרופולין של רומא.
מספר תושביה היה 1,881 בשנת 2023. העיירה היא חלק מקבוצת יישובים קטנים הממוקמים בקרבת רומא ומדרום לה, הנקראים "" (באיטלקית: Castelli Romani), כיוון שבאזור זה היו בתי קיץ ונופש לאצילי ומכובדי רומא העתיקה.
נמי שוכנת על הנמצאות דרומית לבירה רומא.
נמי מרוחקת למעלה משלושים קילומטרים מרומא, ונמצאת בצמידות לאגם נמי, ומשקיפה עליו מהפרש גובה של למעלה מ-200 מטרים.
נמי מרוחקת כ־10 קילומטר מקסטל גנדולפו, העיירה בה ממוקם מעון הקיץ של האפיפיור, ומאגם אלבאנו (Albano) המצוי ליד קסטל גנדולפו.
העיירה ממוקמת בראש גבעה, שהיא חלק מגבעות קאבו (Cavo), שהר קאבו הוא הפסגה הגבוהה ביותר שלהן, ומגיע לגובה של 950 מטר.
נמי עצמה גבוהה כמעט 550 מטרים מעל לפני הים.
הגובה של אגם נמי מעל פני הים הוא 316 מטר.
הגובה מעניק לנמי ולשכנותיה באזור קסטלי רומאני יתרון אקלימי על פני רומא בתקופת הקיץ החמה.
ממוצע הטמפרטורה בנמי בחודש אוגוסט הוא 29 מעלות צלזיוס ביום ו-16 מעלות בלילה (24 מעלות בממוצע כללי).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 619 מ"מ.
החודש הגשום ביותר הוא נובמבר.
בין החודשים דצמבר-מרץ יכול לרדת שלג, אך בדרך כלל לא בכמויות גדולות.
בעת העתיקה לא היה במקום יישוב אנושי, והשטח בו נמי קיימת היה שייך לעיר הלטינית אריצ'יה (Aricia).
פירוש שמה של נמי הוא יער קדוש, כיוון שהיא מוקפת יערות, ולחופי האגם שלרגליה היה מקדש של דיאנה, אלת הציד, הפריון והיערות.
מיקומה של העיירה קרוב כדי קילומטרים בודדים לאלבה לונגה (Alba Longa), המקום בו נולדו רומולוס ורמוס, שלפי המסורת ייסדו את רומא.
אצילי רומא נהגו לבוא לאגם נמי הסמוך למקדש דיאנה ולפעילויות נופש, ספורט ושייט.
בימי הביניים התפתחה בנמי ובאזור חקלאות עשירה, בעיקר בענפים של פירות, וגידול גפנים ותעשיית יין.
במאה התשיעית הוקמה במקום טירה.
בהמשך, הוקם מנזר שאויש על ידי נזירות ונזירים מהזרם הטראפיסטי (Trappists) - זרם שהלך בעקבות משנתו של בנדיקטוס הקדוש.
בעקבות המנזר והטירה הגיעו גם מתיישבים אחרים.
האזור עבור חליפות בין בעלות הכנסייה הנוצרית ובתפעול המנזר, לבעלות של בעלי אחוזות פיאודלייים באזור.
בין המשפחות שהתחלפו בבעלות על אדמות האזור, היו גם משפחות קולונה ובורג'ה (Colona, Borgia) החזקות מאד, שחלק מבניהן הגיעו להיות אפיפיורים.
עם איחוד איטליה בשנת 1861 על ידי המלך ויטוריו אמנואלה השני, הפכה נמי ליישוב.
ספינות הקיסר קליגולה - הקיסר קליגולה בנה שתי ספינות גדולות באגם נמי.
הספינות היו גדולות מדי לשייט אמיתי באגם הקטן.
למעשה, הספינות שימשו למסיבות ונשפים של הקיסר.
לאחר שהקיסר נרצח, יורשיו הטביעו את הספינות.
הספינות נמצאו במאה העשרים, בהנחייתו של בניטו מוסוליני, שוחזרו והוצגו בקרבת האגם.
כאשר חיילי גרמניה הנאצית נסוגו צפונה עם פלישת בעלות הברית לאיטליה, השאירו הנאצים אחריהם אדמה חרוכה, ושרפו את הספינות.
מקדש דיאנה - בימי הרומאים היה על שפת האגם מקדש ענק של דיאנה, על שטח של 45,000 מטרים ריבועיים.
במקדש נערכו טקסים, שבחלקם כונו ריטואלים דתיים פראיים.
מהמקדש נשארו אתר עתיקות, עמודים, קשתות, פסלים וקטעי פסיפסים.
תותים ופירות יער - נמי ידועה בפירות שלה.
תותי בר ופירות יער שונים, בצבעים מגוונים.
עונת פירות היער העיקרית בנמי חלה ממחצית חודש מאי והלאה.
בכל שנה, ביום ראשון הראשון של חודש יוני מתקיים בנמי פסטיבל פירות היער, שבמסגרתו נערות צעירות מציעות סלסלות פרי למקומיים ולמבקרים.
תצפית על אגם נמי - אחת האטרקציות המרכזיות בעת הביקור בנמי, היא תצפית על אגם נמי מאחת ממרפסות התצפית הקיימות בעיירה.
אומנים רבים ביקרו בנמי, יצרו בה, ציירו אותה, ויצירתם הושפעה מהביקור בה.
ציור: במוזיאון לאומנויות יפות בבוסטון - ארצות הברית, תלויה יצירתו של ג'ורג' איננס (George Inness), צייר הנופים בן המאה ה-19, "אגם נמי".
במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, תלוי ציורו של ריצ'רד וילסון - אגם נמי וגנצאנו, בתצפית ממרפסת המנזר הקפוצ'יני.
באתר של המוסד לאומנויות של שיקגו - ציורו של ז'אן-בטיסט קאמי קורו (Jean-Baptiste-Camille Corot) - מזכרות מפרוורי אגם נמי.
כל הציירים והציורים בני המאה ה-18–19.
ספרות: לורד ביירון ביקר בנמי, ומסופר שבהשראתה הנציח את המקום במסעו של הילד הרולד.
בפיאצה (כיכר) רומא שבעיירה יש מרפסת לתצפית נוף, הנקראת על שמו של לורד ביירון.
בעיירה ביקרו גם הנס כריסטיאן אנדרסן הדני, גתה הגרמני, סטנדל הצרפתי, ו-גבריאלה ד'אנונציו האיטלקי.
מוזיקה: המלחין גונו, כתב את אווה מאריה (Ave Maria) שלו בהשראת נמי.
גונו הנציח את התאריך בכתב, ורשם על הגיטרה שלו: "נמי, 24 באפריל 1862".
לא קיימת תחבורה רכבתית ישירה לנמי, וגם קווי המטרו של רומא אינם מגיעים לאזור.
ניתן להגיע לנמי ולעזוב אותה במספר דרכים.
הדרך המהירה ביותר היא שילוב בין רכבת למונית: ברכבת מהתחנה המרכזית של רומא (Termini), לעיירה קאמפולאונה (Campoleone).
מקמפולאונה לנמי במונית, מרחק של מעט יותר מ-.13 קילומטר.
אפשרות זולה יותר היא באוטובוס.
אפשרות זו אומנם הזולה מכולן, אך הדרך אורכת כמעט שעתיים וחצי, כיוון שיש להחליף אוטובוס של חברת (ATAC), בעיירה גנצאנו די רומא (Genzano di Roma).
ניתן להגיע במונית ישירות מרומא, או בנהיגה עצמית, מרחק של יותר מ-31 קילומטר, יש לקחת בחשבון שרוב המסלול הוא נסיעה בדרכים מישניות.
אפשרות הגעה אחרת היא הצטרפות לסיור מאורגן.
נמות ולא נתגייס היא סיסמה נגד גיוס חרדים לצה"ל הנפוצה בעיקר בחוגים חרדיים קיצוניים החל מהעשור השני למאה ה-21.
הסיסמה מתועדת לכל הפחות החל משנת 2014, שבה נעשה שימוש בסיסמה בהפגנות של הפלג הירושלמי.
גרסה שונה במקצת "נמות כיהודים ולא נתגייס" הופיעה כבר ב-2012 בהפגנה של העדה החרדית.
הסיסמה, ודומות לה כמו "הצבא גרוע ממוות" ו"יהרג ואל יעבור", מושמעת לעיתים קרובות מאד בהפגנות שמארגנים הפלג הירושלמי, העדה החרדית וחסידות סאטמר, ובשנים האחרונות התפשטה גם לחוגים רחבים יותר בציבור החרדי.
ב-2024 בהפגנה של חסידות סאטמר בירושלים, ילדים צעדו ברחוב עם דגמים של גרדומים, ועל חולצתם הכיתוב "נמות ולא נתגייס" וכן "להתגייס או לגרדום?
ב-2025 הושרו המילים "נמות ולא נתגייס" כחלק משיר בחתונה שבה נוכח השר דאז יצחק גולדקנופף והוא אף רקד לצליליו.
לאחר מכן הוא התנצל על כך וטען כי נותר במקום רק כדי לא לפגוע בחתן.
האנשים המזדהים עם הסיסמה נותנים הסברים שונים לכוונתם.
חלקם אומרים שאם יכפו עליהם למות או להתגייס הם יבחרו למות.
אחרים אומרים שהכוונה היא שהם מעדיפים שאויבי המדינה יהרגו אותם ואת צאצאיהם, ואפילו יחריבו את כל המדינה, ולא להתגייס, שמא יהפכו לחילונים בצבא.
לעיתים רחוקות יותר נשמעת בהפגנות נגד הגיוס גם הגרסה "תמותו ולא נתגייס" כשהיא מופנית כלפי חיילים חרדים.
בינואר 2026 פורסמה בערוץ 14 תאוריית קונספירציה כוזבת מאת יקי אדמקר שאולי הסיסמא הומצאה בזמן מלחמת חרבות ברזל ע"י "קפלניסטים" יחד עם חרדים קיצוניים, על אף העובדה שהוא עצמו דיווח על הסיסמא כבר ב-2018.
בשנים הראשונות לקיום מדינת ישראל קבעו רוב הרבנים החרדים בראשות החזון איש כי שירות נשים בצה"ל הוא בגדר יהרג ובל יעבור.
אמנם לא הייתה קביעה מפורסמת כזאת ביחס לגיוס גברים חרדים, ואפילו בני ישיבות, ולא הוברר האם מפאת שוני עקרוני או כיוון שנושא זה לא היה על השולחן.
אך ב־1998 הרב שך כתב ביתד נאמן כי"איסור גמור ללכת לצבא, וצריך למסור את הנפש על זה.
הציבור הליטאי נחלק בפירוש דבריו אלו.
הזרם המרכזי טוען כי דבריו של הרב שך על "מסירת נפש" היו מטאפורית, לחיזוק נחישות הציבור החרדי, לעומת זאת הפלג הירושלמי קיבל זאת כפסק הלכה.
הנימוקים לתפישה זו הם שהניסיון לכפות שירות צבאי על חרדים הוא בבחינת גזירת שמד שנועדה לעקור את הדת, ובמצב כזה חייבים לההרג ולא לעבור אף על דברים שאינם אסורים ממש מבחינה הלכתית, או ש"הצבא זה עבודה זרה, שפיכות דמים וגילוי עריות".
פוליטיקאים שונים מתומכי הגיוס, וכן חרדים תומכי גיוס, משתמשים בסיסמה נגדית "נמות אם לא נתגייס", "נתגייס או נמות" או "נתגייס וָלֹא נמות".
העיתונאי חגי סגל ציין שאנשים אחרים מתים בגלל שהחרדים לא מתגייסים.
העיתונאית קרני אלדד ציינה שהימנעות מגיוס זו למעשה דרך לא למות במלחמה.
אישים מהציבור הדתי לאומי רואים בסיסמה חילול השם ועבירה על דין תורה.
גם בקרב הציבור החרדי יש מי שהביעו הסתייגות פומבית מהסיסמה, כגון השר לשעבר אריאל בוסו והשר לשעבר שלמה בניזרי.
לדעתם של מירב ארלוזורוב וגלעד ברנע, הסיסמה היא סיסמה ריקה, וניסיון לשדר מסר של נחישות, בעוד שלמעשה המאבק האמיתי הוא על מניעת סנקציות כלכליות.
הסיסמה הפכה גם למקור לפרודיות על העמדה החרדית.
נמייה מצויה שם מדעי: Herpestes ichneumon) היא יונק ממשפחת הנמייתיים הכלולה בסוג נמייה.
פרוות הנמייה ארוכה ואפרורית-חומה, לעיתים רחוקות אף בגווני אדום וצהוב.
רצועת עור ללא שיער מקיפה את העיניים.
הגוף דק וגמיש ואילו הזנב סבוך וארוך, אורכו 33 עד 54 ס"מ.
צורתה של הנמייה מזכירה מרחוק מעין זוחל גדול.
פניה ארוכות, אוזניה קטנות ועגולות, גפיה קצרות ובעלות 5 אצבעות בכל גפה.
הרגליים האחוריות חסרות שער עד העקב, הטפרים חדים ומעוקלים ומשמשים לחפירה.
קיימת בלוטה אנאלית בעלת שני פתחים.
כאשר היא מאוימת, היא מקמרת את גבה ומסמרת את שערותיה כך שהיא נראית כמעט כפולה בגודלה.
הנמייה המצויה נפוצה במרבית יבשת אפריקה.
באירופה היא נפוצה בספרד ופורטוגל.
התפשטה באמצעות האדם אל מדגסקר ואיטליה.
הנמייה המצויה חיה על פני הקרקע, מעדיפה אזורים מיוערים בקרבת מקווי מים.
מוצאת מחסה במאורות ובמחילות וכן בגומחות הנוצרות בעצים עתיקים.
בעת האחרונה נמצאת אף בשדות מעובדים ובשטחי חקלאות שונים.
מטבעה היא פועלת בשעות היום, אך בסביבת האדם הסתגלה ופועלת גם בלילה.
הנמייה היא אוכלת כל, הניזונה מבעלי חיים קטנים ממנה: עופות, דגים, חרקים ומפירות וירקות.
בתפריטה נמנים גם נחשים, נמייה יכולה להתמודד כמעט עם כל נחש, ארסי ככל שיהיה.
במפגש בין נמיה לנחש, יתחולל קרב פעיל משני הצדדים.
זהו אינסטינקט הטבוע בכל בני משפחת הנמייתיים והגחניים (וזו גם כנראה אחת הסיבות שבעבר שייכו אותם למשפחה זאת).
במקרה שהנמייה ניצחה, היא גם תאכל את הנחש, אף על פי שהיא מעדיפה מזונות אחרים.
הנמייה יכולה להועיל לחקלאות בטריפה של מכרסמים שמזיקים לה.
היא מועילה לאדם גם בצמצום מספר הנחשים הארסיים.
בארץ ישראל היא מהווה גורם חשוב בוויסות אוכלוסיית הצפעים.
עם זאת, היא אחראית גם לנזקים בחקלאות, בהתפרצות ללולים והריגת תרנגולים.
נמיות כיס (שם מדעי: Dasyuridae) היא משפחה של חיות כיס הכוללת 61 מינים המחולקים ל-15 סוגים.
הם נפוצים באוסטרליה ובגינאה החדשה.
משקלן של נמיות הכיס הוא בין חמישה גרמים לשמונה קילוגרמים.
למרות השוני הרב במשקלן, צורותיהן של מרבית נמיות הכיס דומות זו לזו.
גופן ארוך, ראשן מחודד ומוארך, וזנבן שעיר, ארוך וקשה לתפוס אותו.
אורך רגליהן קצר עד בינוני.
למינים החיים בסביבות של עצים יש בוהן קטנה אך ניידת על רגליהם האחוריות, אולם אצל המינים שחיים ביבשה היא קטנה יותר ולעיתים אינה קיימת כלל.
בנוסף, כפות רגליהן של נמיות הכיס היבשתיות נוטות להיות ארוכות יותר.
לנמיות כיס רבות חסר הכיס (המאפיין את חיות הכיס); אצל מינים אלו מצויות הפטמות על חלק עור מעגלי בבטן.
נְמייה (שם מדעי: Herpestes; על פי מספר חוקרים השם הוא: Urva) הוא סוג של יונק בסדרת הטורפים, הנמנה עם משפחת הנמייתיים, וכולל 10 מינים.
הסוג נפוץ באפריקה, באסיה ובדרום אירופה, והופץ כמין פולש על ידי האדם.
גופה של הנמייה נמוך ומאורך ובעל צורה גלילית.
זנבה ארוך, ראשה מחודד ורגליה קצרות.
מזונה של הנמייה מגוון: היא טורפת מגוון רחב של בעלי חיים קטנים, בהם יונקים, זוחלים, עופות, דגים וחרקים, וכן אוכלת פירות וירקות.
כל חושי הנמייה מפותחים, אך בעיקר חוש השמיעה וחוש הריח.
הנמייה היא בעל חיים חברתי החי במשפחות פוליגמיות המונות זכר אחד, עם אחת עד שלוש נקבות בוגרות, וגוריהם.
הנמייה מגלה חסינות מסוימת לארס של כמה נחשים ארסיים, איתם היא מתמודדת בהצלחה בעיקר עקב זריזותה.
גודלה של הנמייה הבוגרת הוא כ-65 ס"מ, אורך זנבה כ-45 ס"מ, וגובהה כ-20 ס"מ.
בדרך כלל המלטה אחת בשנה, אך אם הנקבה מאבדת את גוריה היא עשויה להמליט פעם נוספת באותה שנה.
הגורים נולדים עיוורים, אוזניהם אטומות וגופם מכוסה פרווה צהבהבה דלילה.
הפרווה מתחלפת לאחר מספר ימים.
העיניים מקבלות צבע אפור אופייני כאשר הגורים בני גיל שלושה שבועות, ובני פחות מחודש ימים מתחילים הצעירים להגיב לקולות.
בגיל חודשיים וחצי מתחילים הגורים להתלוות אל הוריהם ולחקותם.
בגיל שנה הם מגיעים לגודל של בוגר ולבגרות מינית.
המין נמייה ארוכת-אף הועבר לסוג היחידי xenogale.
רפובליקת נמיביה היא מדינה בדרום-מערב אפריקה, השוכנת לחופי האוקיינוס האטלנטי.
נמיביה גובלת באנגולה ובזמביה בצפון, בבוטסואנה במזרח ובדרום אפריקה בדרום.
נמיביה השיגה את עצמאותה מדרום אפריקה ב-1990.
המפורסמים ביותר הם הבושמנים (נקראים גם "סן"); משערים שהם קיימו את ההתיישבות המוקדמת ביותר באזור הנקרא כיום נמיביה, בוטסואנה ודרום אפריקה.
הדברים החשובים ביותר בהרכב התזונה שלהם היו פירות, אגוזים ושורשים, אך מלבד זאת הם גם צדו סוגים שונים של אנטילופות.
לאחר זמן קבוצות אתניות אחרות התיישבו בנמיביה - במאה ה-9 שבט הדמארה, במאה ה-17 שבט ההררו ובמאה ה-19 שבט ההימבה.
במאה ה-19 נעו איכרים לבנים ("אורלמים") לכיוון נמיביה מדרום, תוך שהם הודפים את השבטים הקויטאנים הילידים, שהקימו התנגדות עזה לאורך נהר האורנג'.
אפריקנר הוכר כ"שליט עליון" וקיבל מס שהעלו לו בני הנאמה.
לאחר מכן השתלטו האורלמים גם על אדמותיהם של שבטי ההררו והדמארה.
אף על פי שהחשיבו את עצמם לבנים, כשהגיעו האירופאים הם דחקו את רגליהם ואילצו אותם לנדוד.
הם התיישבו במרכז נמיביה, שם ייסדו את העיר וינדהוק.
בשנת 1793 החליט השלטון הגרמני במושבת הכף להשתלט על מפרץ ואלוויס.
ב-1797 כבשו הבריטים את מושבת הכף וכן את ואלוויס ביי, אך הן הגרמנים והן הבריטים לא הרחיקו לפנים הארץ.
קבוצה שדווקא גילתה עניין בפנים הארץ הייתה המיסיונרים.
רק במאה ה-19 כשהחל המירוץ לאפריקה, החלו מדינות אירופאיות לגלות עניין בנמיביה.
בשנת 1904 פרץ מרד נוסף של שבטי הנאמה וההררו כנגד הגרמנים.
המרד דוכא באכזריות רבה במה שנודע כרצח העם של ההררו והנאמה, וההשערה היא שרוב בני ההררו ומחצית משבט הנאמה נהרגו - יותר מ-65,000 בני הררו וילידים אחרים.
היהודים בנמיביה נהנו מביטחון יחסי במקום שבו הגרמנים החלו בהדרגה לנסות פרקטיקות שדור אחר כך שימשו אותם בתקופת השואה.
חיילים גרמנים דחקו את בני השבטים ילידי המקום לאזורי המדבר, ומדענים גרמנים הגיעו לשם לבצע ניסויים אכזריים.
מוריו של יוזף מנגלה, שאז היו מרצים בבית ספר לרפואה, התלמדו על הנמיביים, שאותם כינו "תת אדם".
היינריך גרינג, אביו של הרמן גרינג, שירת כמושל בנמיביה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה העניק חבר הלאומים לדרום אפריקה את המנדט לאחיזה מנהלית ותחיקתית בחבל דרום-מערב אפריקה; מנדט זה אמור היה להסתיים עם הקמת האו"ם בשנת 1946, אך דרום אפריקה סירבה לוותר על אחיזתה בשטח.
המאבק בין האו"ם ובין דרום אפריקה הוביל לדיונים משפטיים בפני בית הדין הבינלאומי לצדק.
בשנת 1966 החל מאבק מזוין לעצמאות של "ארגון העם של דרום-מערב אפריקה" (South West African People's Organization; SWAPO) המרקסיסטי בראשותו של סם נוג'ומה.
בסוף הסכימה ממשלת דרום אפריקה לוותר על שליטתה בשטח במסגרת תוכנית שלום של האו"ם.
ב-21 במרץ 1990 קיבל החבל עצמאות, וקמה מדינת נמיביה.
בשנת 1994 הועברו לנמיביה העיר ואלוויס ביי וסביבתה שהיו עד אז מובלעת דרום-אפריקאית.
המשטר בנמיביה, כפי שנקבע בחוקתה, הוא דמוקרטיה נשיאותית.
המדינה צעירה, ומנגנוני הממשלה מצויים עדיין בשלבי גיבוש.
ראש המדינה הוא הנשיא, הנבחר אחת לחמש שנים בבחירה ישירה, ומוגבל לשתי תקופות כהונה.
הנשיא ממנה את ראש הממשלה ואת שרי הקבינט.
נשיא נמיביה הנוכחי הוא האגה גוטפריד גיינגוב (Hage Gottfrid Geingob), שנכנס לתפקידו ב-2015. באותה שנה סאארה קוגונגלווה החלה את כהונתה כראשת ממשלה.
בדצמבר 2024 נערכו בחירות בהם ניצחה נטומבו ננדי-נדיטווה.
הרשות המחוקקת היא פרלמנט בן שני בתים.
הבית התחתון, האספה הלאומית, מונה 78 נציגים, שמהם נבחרים 72 בבחירות יחסיות ושישה ממונים על ידי הנשיא.
הבית העליון נקרא המועצה הלאומית, ומונה 26 חברים שנבחרים ב-13 מחוזות בחירה, שניים בכל מחוז.
SWAPO, הכוח העיקרי מאחורי העצמאות, שמאז התנתק משורשיו המרקסיסטיים, מחזיק עדיין בכל מוקדי הכוח, ובכלל זה בנשיאות וברוב מכריע בשני בתי הנבחרים.
פעילותן של מפלגות אופוזיציה מותרת, אך השפעתן מועטה מאוד.
צבא ההגנה של נמיביה כולל כ-20 אלף אנשים.
עם זאת, שתי המדינות אינן מחזיקות בשגרירויות רשמיות במדינה השנייה, כאשר מקום מושבו של השגריר הישראלי בנמיביה הוא דרום אפריקה.
נמיביה הייתה מיוצגת בישראל על ידי קונסוליית כבוד, אשר מקום מושבה היה בחיפה.
הכלכלה תלויה באופן משמעותי בכרייה ובעיבוד מינרלים לייצוא.
נמיביה היא היצואנית הרביעית בגודלה באפריקה של מינרלים שאינם דלק והיצרנית החמישית בעולם של אורניום.
בדרום המדינה נמצא שטח גדול אסור לכניסה בשם שפרגביט ובו מבוצעת כריית יהלומים.
ממזרח לשטח שוכנת עיירת הכורים ראש פינה.
כמחצית מהאוכלוסייה תלויה בחקלאות לפרנסתה.
אף על פי שהתמ"ג לנפש הוא פי חמישה מהתמ"ג לנפש במדינות העניות ביותר באפריקה, רוב אוכלוסיית נמיביה חי בעוני ניכר בשל האבטלה הגבוהה, פערי ההכנסה הגדולים והון רב שמגיע לידי זרים.
לכלכלתה של נמיביה קשרים חזקים עם דרום אפריקה.
הושגו הסכמים להפרטה של מספר חברות בשנים הקרובות, שאמורים לדרבן השקעות זרות ארוכות טווח.
בסמוך לחוף האטלנטי משתרע מדבר נמיב, ובמזרח המדינה שוכן מדבר קלהרי ובסמוך אליו סביבה אקולוגית ייחודית שבה שוכן האגם התת-קרקעי הגדול בעולם במערת נשימת הדרקון.
באזור זה נכללת גם רצועת קפריבי (אוקבנגו), הזרוע הצרה שיוצאת מצפון שטחה המרכזי של נמיביה לכיוון זמביה.
הלחות היא נמוכה, וכמות המשקעים נעה בין כמעט 0 מ"מ בחוף השלדים, ליותר מ-600 מ"מ ברצועת קפריבי.
לעיתים בחורף מתרחשת תופעה הידועה בשם "ברגווינד", כאשר רוח חמה ויבשה נושבת מפנים הארץ לחוף.
ביוני 2022 דווח על גל קור חזק, מינוס 6 מעלות, שגרם למות של דייר רחוב.
בעקבות כך יצא בית חב"ד במבצע של חלוקת ציוד חורפי לנצרכים
אוכלוסיית נמיביה מונה 2.5 מיליון נפש.
צפיפות האוכלוסייה נמוכה מאוד, 2.68 תושבים לקמ"ר.
זוהי המדינה הריבונית השנייה בדלילות אוכלוסייתה בעולם, אחרי מונגוליה.
תוחלת החיים היא 63.7 שנים.
שיעור הפריון הוא 3.2 ילדים בממוצע לאישה.
מגפת האיידס ושיעור התמותה הגבוה ממנה מדלדלים את אוכלוסיית המדינה ומקשים על ריכוז נתונים דמוגרפיים מדויקים.
הערים הראשיות הן הבירה וינדהוק וכן לידריץ, ואלוויס ביי, גובאביס ואוצ'יוורונגו.
האנגלית היא שפתה הרשמית היחידה של נמיביה (בניגוד לדרום אפריקה השכנה שמדיניותה רב-לשונית), אך היא אינה השפה הנפוצה ביותר.
אפריקאנס וגרמנית - שהיו השפות הרשמיות עד לקבלת העצמאות ב-1990 - נפוצות בקרב התושבים שמוצאם אירופי, וגם מדוברות כשפה שנייה בקרב חלק ניכר מהתושבים שמוצאם אפריקאי ומשמשות לתקשורת בין בני קבוצות אתניות שונות.
כמחצית האוכלוסייה דוברת את שפת אובמבו כשפת אם.
רוב אוכלוסייתה של נמיביה היא אפריקאים שחורים.
לבנים מנו כ-6% מאוכלוסיית המדינה, מרביתם ממוצא אפריקאנרי או גרמני.
כיום אחוז הלבנים הוא פחות מ-2 אחוז.
ירידה דרסטית באחוז הלבנים בשנים האחרונות.
שיעור דומה הם ממוצא מעורב.
האוכלוסייה השחורה היא ברובה מעמי בנטו, אך ישנו גם מיעוט אתני של קויסאנים, צאצאים לתושבים הקדומים של אזור אפריקה הדרומית, בהן בני נאמה ובושמנים.
הקבוצה האתנית הגדולה ביותר של בני באנטו, המהווה קרוב לחצי מן האוכלוסייה, היא אוֹבַמבּו , השוכנת בצפון המדינה.
קבוצות גדולות יחסית נוספות, ששפתן קרובה לשפת אובמבו, הן ההֵרֶרו, הקָבַנגוֹ וההימבָּה.
רוב גדול מן התושבים, כ-87.9 אחוזים, הם נוצרים, ברובם לותרנים, הקהילה הלותרנית הגדולה באפריקה.
שאר התושבים מחזיקים באמונות מקומיות ו-1.5% מגדירים עצמם חסרי דת.
האחים דה-פאס נחשבים למתיישבים היהודים הראשונים בשטח של נמיביה של היום.
האחים דה-פאס היו סוחרים מקייפטאון שעלו צפונה לאורך החוף המערבי של אפריקה ובשנת 1861 פתחו חברה לחציבת נחושת בפומונה שבדרום נמיביה.
לאחר שהוכרזה כמושבה גרמנית השתתפו מספר יהודים גרמנים בפיתוח האזור, בהם קרל פורסטנברג, בנקאי יהודי גרמני שהשקיע בכריית יהלומים ובהנחת מסילת ברזל באזור, אמיל רתנאו שהקים סינדיקט כרייה וחברת מחקר למפעלי השקיה, וולטר רתנאו שכיהן במינהל הגרמני של דרום מערב אפריקה.
בשנת 1892 הקימה הקהילה בית כנסת משלה.
עם זאת, רק מתיישבים יהודים מעטים הגיעו לאזור ובשנת 1905 כתב ד"ר הרץ, שסקר את היהדות בדרום אפריקה, שבדרום מערב אפריקה אין סימנים של חיים יהודיים.
בשנת 1908 התקיימו תפילות במנין בימים הנוראים בלידריץ ובווינדהוק ובסווקופמונד, בה התרכזו רוב היהודים בדרום מערב אפריקה, שם הייתה קהילה יהודית של 12 משפחות עם שוחט ופעילות ציונית.
בשנת 1911 נתבקשה הכרה רשמית בקהילה היהודית בקיטמנסהופ.
לאחר כיבוש האזור על ידי דרום אפריקה, הגיעו אליה יהודים נוספים.
בשנת 1917 נוסדה קהילה יהודית בווינדהוק ובשנת 1924 הוקם בה בית כנסת.
בשנת 1927 הוקם בית כנסת בקיטמנסהופ.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ביקשו יהודים מגרמניה להגר לנמיביה אך לא הורשו לצאת את גרמניה בטענה שגרמניה אינה מעוניינת ביהודים במושבותיה.
במהלך השנים קטנה הקהילה בנמיביה.
בשנות ה-70 נסגר בית הכנסת בקיטמנסהופ.
לצד הקהילות בקיטמנסהופ ובלידריץ הוקמו בתי קברות יהודיים הקיימים עד היום.
בשנת 2021 נפתח לראשונה במדינה בית חב"ד בווינדהוק על ידי הרב יוסף רחימי שמשרת את הקהילה המקומית תיירים ואנשי עסקים.
נמיביה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992).
עד אולימפיאדת טוקיו (2020) רק ספורטאי נמיבי אחד זכה במדליה אולימפית, האתלט פרנקי פרדריקס.
פרדריקס זכה ב-4 מדליות כסף, לאחר שסיים במקום השני בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר הן באולימפיאדת ברצלונה והן באולימפיאדת אטלנטה (1996).
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה כריסטין מבומה במדליית הכסף בריצת 200 מטר.
פרדריקס נעדר מאולימפיאדת סידני (2000) עקב פציעה, ובאולימפיאדת אתונה (2004), כשהוא בן 33, סיים במקום הרביעי בריצת 200 מטר, ובמקום ה-19 בריצת 100 מטר.
אתלטית נמיבית נוספת שבלטה באתונה הייתה אגנס סמריה, שהשיגה את התוצאה השמינית בטיבה בחצי הגמר בריצת 800 מטר, אך מאחר שסיימה חמישית במקצה שלה, לא העפילה לגמר.
שני מתאגרפים נמיבים, ג'וזף ג'רמיה ופאולוס אמבונדה, הודחו בשלב רבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) בלטה רצת המרתון הלאליה ג'והאנס, שסיימה במקום ה-12.
נמיביה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
נמיביה השתתפה לראשונה ב בברצלונה (1992), לאחר מכן נעדרה משני טורנירים ושבה להתחרו בקביעות החל מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004).
במשחקי החורף לא נטלה נמיביה חלק מעולם.
לאורך השנים, המשלחות ששלחה נמיביה למשחקים הפאראלימפים היו תמיד משלחות קטנות.
את המדליה הפאראלימפית הראשונה קטפה נמיביה ב עם זכייתו של האתלט רג'ילנד בנדה במדליית ארד בזריקת דיסקוס (קטגוריה F35-36).
ב זכתה המשלחת במדליית זהב ראשונה כשהאתלטית ג'והנה בנסון ניצחה בריצת 200 מטר (קטגוריה T37) עם תוצאה של 29.26 שניות, והוסיפה מדליית כסף בריצת 100 מטר כשעצרה את השעון על 14.23 שניות.
ב זכתה המשלחת מנמיביה בשיא של חמש מדליות פאראלימפיות.
נמייה צהובה (שם מדעי: Cynictis penicillata) היא מין של נמייה החיה בדרומה של אפריקה ומין יחיד בסוג Cynictis.
הנמייה חיה בשטחים פתוחים ותת-מדבריים, בסבכים ובסוואנות באנגולה, בוצואנה, דרום אפריקה, נמיביה וזימבבואה.
תת-המינים הצפוניים קטנים ואפורים יותר ומותאמים לאקלים חם יותר.
תת-המינים הדרומיים גדולים יותר וחומים - צהובים יותר ופרוותם ארוכה יותר.
מזונם הוא בעיקר פרוקי-רגליים, אך גם יונקים קטנים, לטאות, נחשים וביצים.
הם פעילי יום החיים במאורות תת-קרקעיות בלהקות של עד 20 פרטים, לעיתים גם עם סנאי קרקע.
אויביהם הם בעיקר עופות דורסים, חתולים גדולים ותנים.
הנמיות יולדות באוקטובר-דצמבר בתוך המאורה שני גורים שנגמלים עד גיל 10 שבועות ומגיעים לגודלם המלא אחרי 10 חודשים.
נמייה צרת-פסים (שם מדעי: Mungotictis decemlineata) הוא מין טורף החי במדגסקר שבאוקיינוס ההודי והוא מין יחידי בסוגו.
למרות השם נמייה הוא שייך למשפחת טורפי מדגסקר שקרובים לגחניים.
הנמייה היא מין טורף קטן ומגיעה לגודל 26–35 ס"מ ולמשקל 700 עד 400 גרם.
יש לנמייה גוף אפור ומוארך מעט בעל פסים דקים לאורך הגוף שמסתיים בזנב שעיר ביותר.
הראש האפור צר וקטן והלסת קטנה עם אוזניים בולטות.
הנמייה חיה בלהקות היררכיות עם זכר ונקבת אלפא שמטפלים יחדיו בכל הצאצאים.
עם זאת הצאצאים של זכרי ונקבות האלפא מקבלים את התנאים הטובים ביותר לעומת שאר הצעירים.
הם משוטטים במשך היום וחיים בקנים בין השיחים, ע"פ כמה שמועות יחד עם למורים מסוימים.
מזונה העיקרי של הנמיה הוא חרקים ועכבישים, אך גם ביצים, יונקים קטנים, נחשים, לטאות ואף גורי למורים ננסיים.
היא חיה בטבע רק ביערות הנשירים של דרום מערב מדגסקר בין הנהרות Tsiribihina ו־Mangoky.
היא נמצאת בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות לבניית ערים באזור ומשריפות יער.
נמייה מפוספסת ענקית או נמייה מלגשית ענקית (שם מדעי: Galidictis grandidieri) היא מין דמוי נמייה ממשפחת טורפי מדגסקר, החי באזור מצומצם ביערות הקצה הדרומי מערבי של מדגסקר.
נמייה זו מצויה בסכנת הכחדה.
היא קרויה גם נמיית גרנדידייה ע"ש המגלה שלה, אלפרד גרנדידייה (1836–1921).
היא קרובת משפחה של הנמייה המלגשית רחבת-הפסים, ממנה היא גדולה בהרבה.
הנמייה חיה בטבע באזור היערות של הפארק הלאומי צימנמפצוצה מלאת עצי הבאובב הענקיים והאגמים סביבה.
על אף שמה, זו נמייה קטנה שמשקלה 500–600 גרם.
צורתה מוארכת, ומראה מזכיר את קרובתה הקטנה ממנה.
שתיהן מפוספסות בפסים שחורים על רקע גוף צהוב, וזנבן הארוך לבן ושעיר כמו זנב הסנאי.
הן חיות באזורי אדמה קשה, ושם הן גם ממליטות גור אחד מדי שנה.
הן חיות בזוגות ויוצאות לצוד בלילה.
תזונתן משתנה במהלך השנה: בעוד בעונה הגשומה יש שפע של חרקים שמהווים טרף קל עבור הנמייה, בעונה היבשה מתבסס מזונה על אכילת חולייתנים קטנים.
נמייה מלגשית רחבת-פסים (שם מדעי: Galidictis fasciata) היא מין של טורף קטן ממשפחת טורפי מדגסקר - דמויי חתול החיים רק ביערות הגשם באי מדגסקר.
צבע הפרווה חום-אדמדם ולבן-שחור באזור הפסים במרכז הגב.
הם בעלי אוזניים גדולות אך לסתות קטנות ורגליים גדולות וזריזות העוזרות להם לרוץ ברחבי היערות בהם הם חיים במזרח מדגסקר.
המזון העיקרי שלהם הוא מכרסמים קטנים, אך גם ביצים, חרקים, זוחלים ופירות.
כמו רוב בני המשפחה הם יוצאים בלילה לציד והם חיים בקבוצות קטנות.
Galidictis fasciata fasciata - בעל זנב חום-אדמדם ובין 8 ל-10 פסים על הגוף.
Galidictis fasciata striata - בעל זנב לבן ודק בעל כ-5 פסים על פרוותו.
נמייה לבנת-זנב (שם מדעי: Ichneumia albicauda) היא מין יחיד בסוגה של נמייה החיה ברחבי אפריקה ובחצי האי ערב והיא למעשה הנמייה הגדולה ביותר בעולם עם אורך של 53 עד 71 ס"מ ולמשקל של 1.8 עד 5.2 ק"ג כשהממוצע הוא 3.38 ק"ג.
כפי ששמה רמז זנבה הוא בצבע לבן.
הנמייה חיה במרבית אפריקה שמדרום לסהרה וגם בחלק מחצי האי ערב.
הם חיים במגוון בתי גידול מסוואנות טרופיות וערבות שופעות או ביצות ועד לבתות יבשות ואזורים תת-מדבריים.
הם לא נוטים להימצא ביערות צפופים מדבריות או הרים.
לנמייה זו גוף גדול בצבע אפור כהה עם שערות שחורות בעיקר על גבה והזנב לבן.
היא בעלת רגליים ארוכות וגבוהה יותר ממרבית הנמיות והיא בעלת טפרים חדים, אוזניים גדולות ושיניים חדות.
הנמייה היא יצור לילי הנמצא במהלך היום בין שורשים, אבנים או בגזעי עצים.
הם חיים בדרך כלל לבד בטריטוריות מוגדרות, אך נקבות עם צאצאים מקימים קבוצה איתה הם שומרים על הגורים.
הנמייה אוכלת יצורים קטנים כמו חרקים, יונקים קטנים, עקרבים וזוחלים קטנים וכנפוץ אצל נמיות גם נחשים כולל ארסיים.
הם גם אוהבים לאכול ביצים ונעזרים באבנים כדי לשבור אותם.
נמייה מפוספסת גמביאנית או מונגוס גמביה (שם מדעי: Mungos gambianus) הוא מין בינוני ממשפחת הנמייתיים החי באזור הטרופי שבמערב אפריקה.
הוא חי מגמביה עד לניגריה.
הוא אינו מין נפוץ ביותר אך גם אינו בסכנה.
קרוב משפחתו היחיד לסוג הוא הנמייה מפוספסת.
המונגוס בעל פרווה חומה-אפורה ובעל פס כהה לאורך הצוואר.
יש לו זנב קצר ומחודד, הרגליים בינוניות באורכם לנמיות עם 5 טפרים באצבע.
הפנים קצרות והשיניים לא בולטות.
אין בין שני המינים דו צורתיות זווגית מובהקת.
המונגוס הוא אוכל כל הניזון ממגוון יצורים קטנים כמו חרקים, עקרבים, מכרסמים וגם מנחשים, כולל ארסיים.
הוא יכול להפנט את הנחש בריקוד מסובב ואז להפתיע אותו ולנשוך לו את הראש וכך להורגו.
הנמיות חיים בקבוצות קטנות בערבות אפריקה ויוצאים לחפש מזון ביום.
הם יכולים להכיל עד 40 פרטים, זכרים ונקבות, בקבוצה אך כשהם נתקלים בקבוצה יריבה הם נהיים תוקפנים וטריטוריאליים ביותר ועלול להיווצר קרב רועש ואגרסיבי בין הקבוצות.
הם חיים במאורות מתחת הקרקע ומתקשרים ביניהם במגוון של קולות גבוהים.
הם מתרבים בכל השנה וכל הנקבות מולידות באותו זמן בערך.
לעיתים הם גם מזדווגים עם פרטים מלהקות שכנות.
הגורים שנולדו, נגמלים כעבור חודש.
נְמִיָּה מְפֻסְפֶּסֶת מצויה או מונגוס מפוספס (שם מדעי: Mungos mungo) הוא מין בינוני ממשפחת הנמייתיים החי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה והוא חי בערבות עשב וסוואנות טרופיות ולפעמים גם ביערות, אך לא במדבריות.
המונגוס הוא נמייה בינונית בעלת פרווה חומה-אפורה עד חומה כהה ועל הגב פסים שחורים (ומכאן שמו) והפרטים החיים באזורים לחים ורטובים יותר הם גדולים וכהים יותר מאלה החיים באזורים יבשים.
הזנב מגיע עד לאורך 30 ס"מ.
יש למונגוס ראש גדול, אף ואוזניים ורודים, זנב ארוך ורגליים קצרות ובעלות טפרים חדים.
הם בעלי גפיים חזקות וחזה גבוה וצר יחסית.
המונגוס, לעומת מיני נמיות אחרות חיים בחבורות גדולות שנמצאים במאורות שונות וגם בקני טרמיטים גדולים והם מתחבאים גם בשיחים וסבכים שונים.
לעיתים הם גם נפוצים על קרקעות חקלאיות מחפשים שם מזון.
הם אוכלי בשר הניזונים מיצורים קטנים כמו חרקים כמו חיפושיות, יונקים קטנים, זוחלים כמו לטאות ונחשים וגם מרבי רגליים.
הם ניזונים גם מביצים שונות ונעזרים גם באבנים כדי לשבור את הביצים.
הם עצמם עלולים להיתקף על ידי עופות דורסים, אריות, צבועים וזוחלים גדולים כמו נחש הפיתון.
השומרים של הלהקה מתריעים מראש מהסכנה ושאר החבורה בורחת לעבר המאורה או אזור המקלט הקרוב.
נמייה ליבראית (שם מדעי: Liberiictis kuhni) הוא מין יחיד בסוגו ממשפחת הנמייתיים הנפוץ בטבע רק במדינת ליבריה ומצוי בסכנת הכחדה.
זו נמייה קטנה שהתגלתה ב-1958 במדינת ליבריה שבמערב אפריקה, שם היא נמצאת היום, וייתכן שגם בסיירה לאון ובחוף השנהב ביערות גשם.
היא נפוצה בעיקר בפארק הלאומי טאי.
לנמייה גוף באורך של 20 ס"מ ומשקלה עד 2.3 ק"ג.
הפרווה בצבע חום כהה יחד עם פס לבן על הצוואר והכתפיים.
היא בעלת טפרים ושיניים חדות.
כמו רוב הנמיות היא יוצאת בלילה לצוד יצורים קטנים כמו עכברים, חרקים וזוחלים כמו נחשים כולל ארסיים.
היא תאכל גם פירות אם היא תמצא.
הנמייה נמצאת בסכנה בטבע עקב ציד ועקב תחום מחייתה הצר שפוגע באוכלוסייה.
נמייה דקה אנגולית (שם מדעי: Galerella flavescens) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים החי בטבע בערבות עשב וסוואנות בדרומה של אפריקה בעיקר באנגולה ונמיביה.
הם חיים בעיקר באזורי סוואנות.
זוהי נמייה רזה וארוכה כשהזכרים גדולים מעט מהנקבות.
הם בעלי פרווה חומה ושעירה, זנב מוארך, אוזניים קטנות ושיניים חדות.
אורכם הממוצע 31—35 ס"מ והזנב מגיע לאותו אורך.
הנמיות הן חיות טורפות שאוכלות יצורים קטנים שונים ביניהם: חרקים, זוחלים כמו לטאות ונחשים, יונקים קטנים, עופות וביציהם וגם פירות.
הנמיות הזכרים חיים בסמוך לטריטוריות של נקבות, אך נפגשים איתם רק למטרות הזדווגות והם אינם עוזרים לגידול הצאצאים.
הגורים נולדים לאחר 60 יום בערך ועוזבים את אמם לאחר 10 שבועות והופכים לבוגרים לאחר 24 שבועות.
נמייה קצרת-זנב (שם מדעי: Herpestes brachyurus) היא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים הנפוצה ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה והודו.
צבע פרוותה הוא חום-אדמדם עד שחור, כשהרגליים שחורות.
כפי שהשם מרמז היא ייחודית לסוגה בכך שזנבה קצר ומגיע לאורך 25 ס"מ בלבד.
נמייה זו חיה בטבע בחצי האי המלאי, בורנאו, סומטרה ואיי פלאוואן וBusuanga שבפיליפינים.
היא חיה באזורי נהרות ומקווי מים מתוקים דומים שם היא צדה טרף קטן כולל דגים, צפרדעים, חלזונות, סרטנים ומכרסמים קטנים וגם פירות או נבלות.
נמייה דקה סומאלית (שם מדעי: Galerella ochracea) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים האנדמית למדינת סומליה באפריקה.
היא קרובת משפחה של הנמייה הדקה האנגולית.
נמייה זו בעלת פרווה חומה-כתומה ולפעמים כהה יותר.
הזנב ארוך, הגפיים קטנות, האוזניים קטנות והראש מוארך מעט עם אף מחודד ושינים חדות.
נמייה זו חיה בערבות והסוואנות של סומליה שבמזרח אפריקה והיא חיה בחבורות קטנות.
כמו רוב הנמיות היא אוכלת כל היוצאת לציד בעיקר ביום.
היא אוכלת חרקים, זוחלים קטנים כמו לטאות ונחשים, יונקים קטנים ועופות וביצים וגם פירות.
נמייה דקה אפורה (שם מדעי: Galerella pulverulenta) הוא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים החיה בטבע באפריקה הדרומית.
זו נמייה קטנה שאורכה 55–69 ס"מ ומשקלה עד 1 קילוגרם.
היא אפורה כהה עם זנב שקצהו שחור.
גם הרגליים הקטנות כהות משאר הגוף.
הנמייה חיה בערבות עשב בדרום אפריקה בעיקר באזור הכף המערבי וגם מעט באנגולה.
לא ברור באיזה אזורים הם נפוצים אבל כנראה שזה באזורים של הכף המערבי בעיקר וגם קצת בשאר דרום אפריקה.
נמייה זו שוכנת שיחים באזורי הכף הדרומיים של אפריקה, שם חיים מגוון של יצורים קטנים היכולים לשמש לה מזון.
היא צדה מכרסמים קטנים (העיקריים הם בני הסוגים האפריקנים Otomys וRhabdomys) וחרקים, אך גם עופות, נחשים, דוחיים, עכבישים, רבי רגליים וחסרי חוליות אחרים וכן פירות שונים.
לפעמים הם יתקפו חיה גדולה יותר מהטרף הרגיל כמו ארנבת או אפילו דוקרן הכף.
את טרפם הם הורגים בנשיכה קטלנית בצווארו.
הם עצמם עלולים להיטרף על ידי חתולים גדולים, תנים, צבועים, פיתונים ועופות דורסים.
אחד מבני החבורה שומר עליה מטורפים וכשמשמיע אזעקה כל הנמיות בורחים למאורה או למחסה.
נמייה דקה שחורת-זנב (שם מדעי: Galerella sanguinea) הוא מין של טורף ממשפחת הנמייתיים, החי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה בעיקר בערבות עשב וסוואנות.
הוא קיבל את שמו עקב הזנב הארוך בעל הקצה השחור שלו.
לנמייה זו קרוב ל-50 תת-מינים הנפוצים ברחבי האזור האפרוטרופי.
הנמיות חיות ברחבי מגוון בתי גידול מערבות ואזורים שחונים ועד לערבות שיחים וביצות.
הם נדירים ביערות עבותים וצפופים ובמדבריות.
כמו ששמה מרמז, לנמייה הדקה גוף צר ומוארך שאורכו 27–40 ס"מ, זנבם באורך 23–33 ס"מ ומשקלו 640–715 גרם אצל זכרים ו-460–575 גרם בנקבות.
הם בעלי פרווה שמשתנה לפי כל תת-מין מהנמייה הדקה השחורה (Galerella sanguinea nigrata ;לעיתים נחשבת למין עצמאי) שפרוותה שחורה ועד לחום-אדמדם ולכתום-אדום וחלק אף אפורים בהירים או "בלונדינים".
הם בעלי זנב ארוך עם קצה שחור והרגליים קצרות.
הנמיות חיות לבד או בקבוצות קטנות והן פעילות בעיקר ביום.
הן מתחבאות במאורות בין העצים, הסלעים או בתל טרמיטים.
הטריטוריה של הזכרים, הגדולים מהנקבות, יכולה לכלול כמה נקבות בשטחה והם נפגשים למטרות הזדווגות.
הזכרים לא עוזרים לטפל בגורים הנולדים (בדרך כלל שני גורים להמלטה) לאחר הריון של 60–70 יום.
אלו טורפים קטנים הניזונים בעיקר מחרקים או עכבישים.
בנוסף לחרקים הם אוכלים גם מכרסמים קטנים, זוחלים כמו לטאות ונחשים, דו-חיים, ביצים ואף נבלות.
הם אוכלים גם פירות יער.
לעיתים מטפסים על עצים שם הם יכולים לצוד עופות קטנים או עטלפים.
הנמייה עלולה לפגוע גם בלולי עופות, מה שגורם לציידים שונים לרדוף אותה באזורים רבים.
כמה תת-מינים נחשבים מאוימים, אך המין עצמו לא נמצא בסכנה.
נמייה ננסית אתיופית או נמייה ננסית מדברית (שם מדעי: Helogale hirtula) היא מין של נמייה קטנה ביותר ממשפחת הנמייתיים והיא הנמייה השנייה בקוטנה במשפחה לאחר קרובת משפחתה נמייה ננסית מצויה.
היא חיה בטבע באזורים תת-מדבריים במזרח אפריקה, בעיקר באזור אתיופיה, קניה וסומליה.
נמייה זו מזכירה מאוד את קרובת משפחתה הקטנה יותר וכמוה היא בעלת ראש מחודד עם אף מוארך ואוזניים קטנות, זנב ארוך יחסית ורגליים קצרות עם טפרים חדים.
היא בערך באותם ממדים כמו קרובתה: אורכה 20–27 סנטימטרים ומשקלה 200–350 גרם.
היא אדמדמה עד חומה והיא חיה רוב זמנה במחילות קרקעיות או מתחת לגזעי עצים.
כמו קרובתה היא חיה בלהקות קטנות השומרות מסכנות.
הנמייה היא ציידת שאוכלת יצורים קטנים כמו זוחלים, צפרדעים, עכבישים וחרקים.
בשל מצב שימורה לא נשקפת לה סכנת הכחדה.
נמייה ננסית מצויה (שם מדעי: Helogale parvula) היא מין של נמייה קטנה ממשפחת הנמייתיים החיה באזור אפריקה שמדרום לסהרה.
היא המין הקטן ביותר במשפחת הנמייתיים.
לנמייה זו ראש מחודד וטיפוסי לנמייה, אוזניים קטנות, זנב ארוך ורגליים קצרות עם טפרים חדים.
זוהי הנמייה הקטנה ביותר בעולם וגם הטורף הקטן ביותר באפריקה.
נמייה זו חיה בטבע בערבות וסוואנות אפריקה, ביערות פתוחים ובאזורי שיחים.
הם יימצאו באזורים עד גובה 2,000 מ'.
הם מורגלים גם לאזורים אנושיים אך מתרחקים מיערות עבותים או מדבריות.
תפוצתם בטבע היא ממזרח אפריקה עד מרכז אפריקה ומאריתריאה ואתיופיה בצפון עד לטרנסוואל שבדרום אפריקה.
נמייה זו חיה בקבוצות גדולות בטבע (2 עד 30 פרטים) והם חיים יחדיו באותה מאורה ולעיתים קרובות גם בקן גדול של טרמיטים וגם בין אבנים או גזעי עצים.
הקבוצה בנויה על היררכיה שבראשה זוג בכיר ושאר הפרטים עוזרים לטפל בגוריהם ולשמור על הלהקה מטורפים.
לעיתים הנחלות חופפות לנחלות של נמיות אחרות ואז מתנהלת קטטה רצינית בין שתי הקבוצות.
המפסידים עשויים להתרחק כמה קילומטרים מהאזור של המנצחים.
הנמיות מתרבות בעונה הגשומה, בין אוקטובר לאפריל.
רק הזוג הבכיר מתרבה והם ממליטים 4–6 גורים שמגיעים לבגרות אחרי 10 שבועות.
עד אז הם נשארים במאורה הקרקעית שלהם ובני הקהילה שומרים עליהם מטורפים ומשיגים להם מזון.
ישנו קשר בין הנמיות הללו לעופות הקלאו ששני המינים אוכלים יחדיו בערבה וכשאחד מוצא טורף הוא משמיע קריאה וכולם בורחים.
כמו רוב הנמיות הם אוכלים בשר, בעיקר של חרקים שונים, בעיקר שוכני אדמה, עכבישים, עקרבים, עופות קטנים, מכרסמים קטנים ולטאות ונחשים קטנים.
הם יאכלו גם פירות יער שהם ימצאו.
הם עצמם נטרפים על ידי חתולים גדולים, עופות דורסים, נחשים ולטאות כמו הכוח וגם קרוב משפחה רחוק שלהם - צבוע מנומר.
נמיית הסרטנים (שם מדעי: Herpestes urva) היא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים, החיה בטבע בדרום-מזרח אסיה באזורי יערות, שדות לחים וביצות.
תפוצתה בטבע היא מתת-היבשת ההודית לעבר דרום סין וטאיוואן ולדרום-מזרח אסיה עד למלזיה.
זו נמייה אפורה בעלת זנב רחב ואורכה הממוצע 36–52 ס"מ ומשקלה 1–2.3 ק"ג.
היא בעלת פס לבן רחב על צווארה והפנים נראות מזוקנות מעט.
החום של נמייה זו מוארך יחסית והעיניים והאוזניים קטנים, והזנב קצר ועבה.
נמייה זו נפוצה בקבוצות של עד 4 נמיות, והן יוצאות לצוד באזורי נחלים או ביער לפנות ערב או בלילה והן יודעות גם לשחות.
כפי ששמן מרמז הטרף העיקרי שלהן הוא סרטנים שונים וגם דגים, צפרדעים, יונקים קטנים, רכיכות, עופות וביציהם וזוחלים קטנים.
הנמייה בעלת תפוצה רחבה ואינה בסכנת הכחדה.
נמיית הצווארון (שם מדעי: Herpestes semitorquatus) היא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים, החיה בטבע באזור היערות של אינדונזיה, ברוניי ומלזיה.
נמיית הצווארון מגיעה לאורך 45.5-40 ס"מ ומשקלה 4-3 ק"ג.
היא בעלת פרווה חומה בהירה ורגליים שחורות.
שיער הצוואר שלה גדול ועבה ומכאן שמה.
כמו כן היא בעלת אף מוארך, אוזניים קטנות ורגליים וטפרים קטנים.
הנמייה חיה בטבע רק באי בורנאו יערות הגשם והיא מין המתמחה בטיפוס.
היא חיה לבד ויוצאת לצוד בלילות אוכלת מה שנקרא בדרכה והיא מטפסת כדי לצוד עופות, עטלפים, לטאות עצים וביצים וגם תאכל פירות.
נמייה אסייתית קטנה (שם מדעי: Herpestes javanicus) היא מין של נמייה ממשפחת הנמייתיים החיה בטבע באסיה.
מין זה של נמייה קטן בהרבה מקרובי משפחתו שחיים באותו אזור.
הגוף שלה דק ומוארך עם חוטם מחודד, הרגליים קטנות ובעלות טפרים והזנב עבה וארוך.
הזכרים גדולים ובעלי ראש גדול וחזק יותר מהנקבות.
הן מסוגלות לחיות גם באזורי הומי אנשים.
הנמייה היא ציידת הניזונה בעיקר ממכרסמים קטנים ומזוחלים, כולל נחשים.
הנמייה מהפנטת נחשים כגון מיני קוברה, צפע הודי וצפע, מרקדת סביב הנחש ומקשה עליו להכות בה.
אז היא תוקפת אותו ובנשיכה בראשו הורגת את הנחש.
היא גם חסינה לארס של נחשי פתן.
בנוסף לחיות היא תאכל גם פירות וירקות שהיא תמצא.
הנמיות חיות במבנה של קבוצות קטנות משוטטות יחדיו.
המין נמייה הודית קטנה (Herpestes auropunctatus) הופרד למין עצמאי לאחר שנחשב בעבר לתת-מין שלה.
נמייה הודית חומה (שם מדעי: Herpestes fuscus) היא מין של נמייה החיה בטבע רק בקצה הדרום-מערבי של הודו ובסרי לנקה.
לעיתים היא נחשבת לתת-מין של נמייה אסייתית קטנה.
זו נמייה גדולה יחסית למיני הנמיות האסייתיים והיא מגיעה למשקל 2-7 ק"ג כשאורכה 19-33 ס"מ.
היא בעלת פרווה חומה כהה והרגליים שחורות.
הזנב עבה וארוך מאוד כשני שלישים מאורך הגוף.
לנמייה פרווה עבה על רגליה האחוריות מה שעוזר להבחין במינה.
הם חיים בטבע באזורים הרריים בטווח גובה 700-1,300 מטרים בהרי גהט המערביים בעיקר במדינות קרנאטקה וקרלה ובקצה טאמיל נאדו שבהודו ובעיקר בהרי נלג'ירי וכן בסרי לנקה.
נמייה זו מצויה בסכנת הכחדה עקב הפגיעה באזור חיותה ועקב פיזורי אוכלוסיות בין ההרים השונים.
הנמיות הם ציידות ליליות הניזונות מיצורים קטנים כמו עכברים, חולדות, חרקים, עכבישים, עקרבים, לטאות ונחשים כולל ארסיים.
הנמייה מחוסנת מארס של נחשים כמו הקוברה המרשים.
היא תאכל גם פירות שהיא תמצא.
נמייה שחורת-כפות (שם מדעי: Bdeogale nigripes) היא מין של טורף קטן השייך למשפחת הנמייתיים, אשר חי בטבע במרכז אפריקה.
נמייה זו נפוצה ביערות במדינות:אנגולה, קמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גבון, הרפובליקה של קונגו וניגריה.
היא בעלת זנב ארוך, פרווה חומה-כהה ארוכה וכפי ששמה מרמז כפות רגליים שחורות, והיא בעלת 4 אצבעות ברגל בשונה מרוב הנמיות, להן 5 אצבעות.
הנמייה חיה ביערות סבוכים, יערות במבוק, וביצות.
הנמיות יוצאות בלילה לציד המבוסס בעיקר על מכרסמים וחרקים, אך גם על פירות.
לא ידוע הרבה על הרגלי הנמייה, אך מעריכים שהיא אינה בסכנת הכחדה.
נמייה עבת-זנב (שם מדעי: Bdeogale crassicauda) היא מין של טורף קטן השייך למשפחת הנמייתיים, החיה בטבע במרכז אפריקה מדרומה של קניה עד למרכז מוזמביק.
היא בעלת פרווה עבה ואפורה ופנים מוארכות ומחודדות מעט.
כפי שמשתמע משמה היא בעלת זנב ארוך ועבה.
הנמייה חיה בחבורות קטנות בערבות עשב ואוכלת מגוון מזונות מהחי והצומח, בעיקר חרקים, יונקים קטנים, זוחלים כמו נחשים, עופות וביצים וגם פירות.
זו נמייה חשאית שלא ידוע הרבה עליה.
crassicauda - נפוץ במרכז מוזמביק, מלאווי וזמביה
nigrescens - נפוץ במרכז קניה
omnivora - נפוץ בחופים הצפוניים של טנזניה ושל קניה.
puisa - נפוץ בצפון מוזמביק ודרום טנזניה
עלול להיות בסכנת הכחדה בקרוב
נמיית ג'קסון (שם מדעי: Bdeogale jacksoni) היא מין של טורף קטן השייך למשפחת הנמייתיים, שתפוצתה בטבע היא באזור קטן מאוד באפריקה במדינות: קניה, אוגנדה וטנזניה.
מצב השימור שלה הוא קרוב לסיכון.
נמיית ג'קסון היא נמייה בינונית שאורכה מעל 50 סנטימטרים ומשקלה 2–3 קילוגרם.
הפרווה הארוכה היא בצבע שחור-לבן, אך החזה, הצוואר והצד התחתון של הפנים והלחיים הם צהבהבים.
הרגליים חומות או שחורות והזנב העבה לבן.
נמייה זו חיה בטבע ביערות הרריים, יערות במבוק וג'ונגלי שפלה אפריקאים והיא מחפשת טרף באזורי ביצות סבוכים באזורים אלה.
נמייה זו יוצאת בלילה ומתחבאת בין השיחים.
הנמייה היא אוכלת בשר שניזונה מחרקים שונים כולל נמלים ציידות, חיפושיות, מכרסמים קטנים (בעיקר מהסוגים Praomys, Otomys ו-Dasymys) המהווים 50% מהתזונה, וכן לטאות, נחשים, ביצים, רכיכות ותולעים.
לא ידוע הרבה על הרבייה אצלם, אך הם חיים לבדם או בזוגות ולא בלהקות.
נמייה ננסית (שם מדעי: Helogale) הוא סוג של נמייה החיה באפריקה שמדרום לסהרה.
נמיות אלה הן הנמיות הקטנות ביותר בעולם.
הן חיות בחבורות קטנות בסוואנות באפריקה וניזונות מיצורים קטנים כמו חרקים, זוחלים קטנים ומכרסמים.
נמייה ננסית אתיופית (Helogale hirtula) - נפוצה רק באזור מזרח אפריקה בקניה, סומליה ואתיופיה.
נמייה ננסית מצויה (Helogale parvula) - נפוצה בדרום מזרח אפריקה מאתיופיה ואריתריאה עד לדרום אפריקה.
נמייה עבת-זנב (שם מדעי: Bdeogale) הוא סוג של טורפים ממשפחת הנמייתיים בו 3 מינים החיים בערבות עשב וביערות גשם במערבה של אפריקה.
אלו נמיות גדולות שמסתתרות במשך היום ובלילה יוצאים לצוד יצורים קטנים כמו חרקים, זוחלים ועכברים.
נמייה שחורת-כפות (Bdeogale nigripes) - נפוצה בעיקר בקניה וטנזניה
נמיית ג'קסון (Bdeogale jacksoni) - נפוצה בעיקר בקניה, טנזניה ואוגנדה.
נמייה עבת-זנב (Bdeogale crassicauda) - נפוצה מניגריה עד לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
בכמה מיונים משייכים את תת-המין של הנמייה עבת-הזנב Bdeogale crassicauda omnivora למין עצמאי (Bdeogale omnivora).
נמייה מפוספסת או מונגוס (שם מדעי: Mungos; משמעות השם הוא "נמייה") הוא סוג של טורפים קטנים ממשפחת הנמייתיים החיים ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה בסוואנה.
נמייה מפוספסת גמביאנית (Mungos gambianus) - חי במערב אפריקה מגמביה עד לניגריה
נמייה מפוספסת מצויה (Mungos mungo) - חי במרבית אפריקה שמדרום לסהרה עד לדרום אפריקה ברחבי הסוואנות.
אלו הם טורפים זריזים הניזונים ממגוון יצורים קטנים וגם מפירות וירקות שהם מוצאים.
הם לא מפחדים ממאבק בנחשים ארסיים ומתמחים גם בשבירת ביצים על ידי הפלתן על אבנים.
נמייה דקה (שם מדעי: Galerella) היא סוג של נמייתיים החיים ברחבי אפריקה וכוללים 4 מינים בעלי גוף מוארך וזנבות ארוכים עם קצה שחור.
הם חיים בסוואנות, בקבוצות קטנות בהם הם מחפשים ואוכלים מזון הן מהחי והן מהצומח.
חלק מהחוקרים רואים בסוג זה טקסון מבוטל הכלול בסוג נמייה (Herpestes).
ישנם 4 מיני נמיות בסוג:
נמייה דקה אנגולית (Galerella flavescens) - נפוצה באנגולה ונמיביה
נמייה דקה סומאלית (Galerella ochracea) - אנדמית למדינת סומליה
נמייה דקה אפורה (Galerella pulverulenta) - נפוצה בדרום אפריקה ובקצה אנגולה
נמייה דקה שחורת-זנב (Galerella sanguinea) - נפוצה במרבית אפריקה שמדרום לסהרה
מספר חוקרים משייכים לסוג גם את הנמייה המצויה, החיה בישראל.
נמייה מפֿוספּסת-צוואר (שם מדעי: Herpestes vitticollis) היא מין של נמייה גדולה ממשפחת הנמייתיים, החיה בטבע רק בקצה הדרום-מערבי של הודו ובסרי לנקה.
היא הנמייה השנייה בגודלה מנמיות אסיה (אחרי המין נמייה לבנת-זנב שחיה בעיראק).
לנמייה בעלת פרווה עבה יחסית ובעלת גוף מוצק ורגליים גבוהות, לעומת שאר מיני הנמיות.
יש לה פס שחור גדול לאורך הצוואר, מה שנתן את שמה.
הגוף בצבע חום-בהיר עד אפור והראש כהה בהרבה משאר הגוף.
הזנב גדול ושעיר וקצהו שחור כמו קצוות הרגליים.
הנמייה חיה בסמוך לאזור מים מתוקים כמו בביצות ושדות לחים כמו שדות אורז בהודו וסרי לנקה.
היא משוטטת ביום ובלילה בחיפוש אחר מזון קטן כמו עכברים, זוחלים וחסרי חולות.
היא יכולה להתמודד גם עם טרף גדול כמו ארנבת או נחש קוברה.
כמו כן היא אוכלת פירות.
vitticollis - חיה בטבע בדרום-מערב הודו ובסרי לנקה.
מזוהה על ידי הפרווה האדמונית שלה.
inornatus - חיה בטבע רק במדינת קרנאטקה.
נמייה זו אינה נמצאת בסיכון למרות טווח המחיה הקטן שלה.
נמייה ארוכת-אף (שם מדעי: xenogale naso) היא מין של גדולה יחידה בסוגה ממשפחת הנמייתיים (בעבר השתייכה לסוג נמייה) החיה בטבע באפריקה והיא קיבלה את שמה עקב האף המוארך שלה.
לנמייה זו פרווה חומה והיא מגיעה לאורך 32-42.5 ס"מ.
משקלה הממוצע 1.9-4.5 ק"ג והזכרים גדולים מעט מהנקבות.
כפי ששמה מעיד היא בעלת חוטם מוארך מעט העוזר לה לרחרח את הסביבה.
הנמייה חיה בטבע ביערות מניגריה עד לגבון דרך יערות קונגו.
היא מצויה בעיקר באזורים עם סביבה מיימית שם היא צדה יצורים מימיים קטנים כמו דגים, צפרדעים, חרקי מים, עופות מים ועכברים.
הנמיות חיות בבדידות ולא כמו שאר הנמיות החיות בקבוצות קטנות.
היא יוצאת לצוד בלילה וביום ישנה במאורה בגזע עצים או בין הסלעים.
תפוצת הנמיה במדינות: קמרון, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה המשוונית, גבון, קניה, ניגריה וטנזניה.
הנמייה נפגעת על ידי ציידים ילידים הצדים אותה לבשר וכן נפגעת מכריתת היערות הגדולים.
עם זאת כרגע היא אינה בסכנת הכחדה.