tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קבוצת GAC MOTOR משווקת בישראל על ידי אוריון מוביליטי מבית קבוצת יוניון, אחת מקבוצות הרכב הגדולות בישראל (יבואנית טויוטה ולקסוס).
מנכ"ל החברה הוא אלעד גולדפרב והיא יבואנית רכב המשווקת רכבים חשמליים בלבד.
אולמות התצוגה ומרכזי השירות של החברה נמצאים בתל אביב, חיפה, ראשון לציון, רעננה ומודיעין.
החברה החלה לפעול בינואר 2020, בתור אחת מהראשונות בישראל לייבא רכבים סינים.
הדגם הראשון של החברה, רכב קרוסאובר חשמלי מדגם GE3, הושק בארץ במהלך שנת 2020. דגמי ה-SUV החשמליים של החברה, AION Y ו-AION V הושקו בחודש ספטמבר 2025 יחד עם הדגם היוקרתי AION HT.
נכון לשנת 2025, כל דגמי החברה בישראל נמכרים עם אחריות יצרן של 8 שנים לסוללה ולרכב.
קבוצת GAC החלה את דרכה בשנת 1954, בתור המפעל הראשון להרכבה ותיקון אוטובוסים באזור דרום סין.
המפעל, שבגלגולו הקודם היה מפעל מרכבות, בנה את האוטובוס הראשון ידנית וללא ציוד מכני.
בשנות ה-60 הושקה המשאית הראשונה בשם Hongwei, ובראשית שנות ה-70 החל ייצור ניסיוני של מכוניות מותג GAC.
על בסיס תהליכים אלו נוסדה הקבוצה באופן רשמי ב-1955. בשנות ה-80 החלה ההתרחבות של הקבוצה באמצעות מיזמים בינלאומיים, ובראשם השותפות Guangzhou Peugeot שנוסדה בשנת 1985. השותפות עם Peugeot בשנות ה-80, שהובילה לייצור סדרת Guangzhou Peugeot 505, ביססה את מעמד החברה כאחת מהמשמעותיות בתעשיית הרכב הסינית.
ביולי 1998 החל שיתוף הפעולה עם חברת הונדה, תחת חברה בשם GAC Honda, ובעשור לאחר מכן GAC שיתפה פעולה עם יצרניות רכב נוספות כמו טויוטה, מיצ'ובישי ופיאט.
בראשית שנות ה-2000 הורחב הייצור להרכבת דגמים במנעד רחב יותר של מרכבים - מכוניות קומפקטיות, רכבי פנאי-שטח ורכבי סדאן יוקרתיים - תוך אימוץ טכנולוגיות בינלאומיות.
בסוף 2005 הגדירה ההנהלה יעד של פיתוח מותגים עצמאיים, וב-2006 הוקם מכון מחקר להנדסת רכב שתפקידו לבנות פלטפורמות מתקדמות ולייצר דגמים תחרותיים עבור מותגי הקבוצה.
ב-2008 הוקמה חטיבת GAC Motor שהתמקדה בתכנון, ייצור ושיווק המותג העצמאי של הקבוצה.
במקביל, העצימה החברה את תהליכי המחקר והפיתוח באמצעות מרכזי R&D בסין, ארצות הברית ואירופה.
החל מאמצע העשור הקודם האיצה GAC את פעילותה בתחום התחבורה הירוקה, וב-2017 הוצג הדגם החשמלי GE3 כסמן לכניסתה המסודרת לשוק הרכבים החשמליים.
בשנים שלאחר מכן החלה חדירה מדורגת לשווקים בינלאומיים – בין היתר הופעה ראשונה בתערוכת הרכב של דטרויט (NAIAS) ב-2013 ופריסה מסחרית במזרח התיכון, אפריקה ודרום אמריקה – תוך מתן דגש על איכות הייצור, תקני בטיחות ושביעות רצון לקוחות כחלק מאסטרטגיית המותג.
ב-2010 וב-2011 הייתה ליצרנית הרכבים הסינית השישית בגודלה.
ב-2010 הונפקה החברה בבורסה של הונג קונג וב-2012 הונפקה גם בבורסה של שאנגחאי..
בשנים 2013 ו-2017 עברו היקפי הייצור והמכירות את רף מיליון היחידות ורף שני מיליון היחידות בהתאמה, כאשר רוב המכירות הגיעו מהמיזמים המשותפים עם הונדה וטויוטה.
בשנת 2020 דורגה GAC במקום הראשון מדדי האיכות והאמינות של סקרי J.D.
Power בסין בפעם השמינית ברציפות.
באותה השנה הוכרז AION כמותג עצמאי לייצור רכבים חשמלים, ובשנת 2023 עברו המכירות השנתיות של GAC AION את רף ה-480,000 מסירות.
בספטמבר 2022 הושק מותג הפרימיום Hyper תחת AION.
בשנת 2024 נפתח המטה האירופאי באמסטרדם, הולנד, שנועד לפקח על פעילות החברה באירופה.
לאחרונה חתמה GAC על הסכם שיתוף פעולה אסטרטגי עם טויוטה העולמית לפיתוח משותף של טכנולוגיית הנעה מבוססת מימן, וכמו כן תספק טויוטה ל-GAC את הטכנולוגיה ההיברידית שלה.
זו הפעם הראשונה שטויוטה מציעה את טכנולוגיית הליבה ההיברידית שלה לחברה זרה.
חברת GAC Honda הוקמה בשנת 1998 כמיזם משותף של GAC והונדה בבעלות משותפת (50:50).
בסיס החברה בעיר גואנגג'ואו, והיא מפעילה מתקני ייצור ומותג מקומי משני בשם Everus.
בדצמבר 2024 הודיעה החברה על פתיחת מפעל ייעודי לרכבי אנרגיה חדשה (NEV) באזור הפיתוח הטכנולוגי של גואנגג'ואו.
חברת GAC Toyota הוקמה בספטמבר 2004 כמיזם משותף של GAC וטויוטה בבעלות משותפת (50:50).
הייצור הראשון עבור השוק הסיני החל במאי 2006 עם הדגם טויוטה קאמרי, ובשנת 2008 התרחב לדגם יאריס.
בשנה לאחר מכן בנתה החברה קו ייצור חדר והחלה והתרחבה גם לדגמים היילנדר וקמארי בגרסת הנעה היברידית.
בשנת 2022 חצתה GAC Toyota רף מיליון כלי הרכב בשנה, עם צמיחה שנתית חדה במכירות.
כיום, מייצרת החברה כ-10 דגמים שונים עבור השוק המקומי בסין.
חברת GAC Mitsubishi הוקמה במאי 2012 כמיזם בבעלות משותפת (50:50) בין GAC לחברות מיצ'ובישי.
בשנים הראשונות יוצרו דגמים כדוגמת ASX, פאג'רו ופאג'רו ספורט, ופריצת הדרך הגיעה ב-2016 עם תחילת הייצור המקומי של הדגם אאוטלנדר, שהקפיץ את המכירות לשיא של 144 אלף מסירות ב-2018 (לעומת 117 אלף ב-2017).
לאחר השיא חלה ירידה מתמשכת, וב-2022 הסתכמו המכירות ב-33,600 כלי רכב.
באוקטובר 2023 אישר דירקטוריון GAC מהלך במסגרתו רכשה הקבוצה את חלקן של חברות מיצ'ובישי במחיר סמלי, והחברה שינתה את שמה ל-Hunan Zhixiang Automobile Management Co., Ltd., כשהיא עוברת לבעלות מלאה של GAC.
פעילות המכירות והשירות נותרה במסגרת משותפת כדי להבטיח זמינות חלפים ושירותי אחר-מכירה, בעוד שמתקן הייצור הועבר לרשות GAC AION לצורך הרחבת כושר הייצור של רכבים חשמליים החל מ-2024.
חברת GAC FCA הוקמה כמיזם המשותף בין GAC לקבוצת סטלנטיס במרץ 2010 בחלוקת בעלות 50:50 ובהשקעה כוללת של כ-17 מיליארד יואן.
החל מ-2015 יוצרו בסין דגמי Jeep, והיקפי המכירות זינקו ב-2016 בכ-260% לכמעט 180 אלף יחידות, עם שיא של כ-222 אלף ב-2017 הודות לדגמים Compass, Cherokee ו-Renegade.
בהמשך נרשמה ירידה חדה בעקבות תלונות צרכנים, בין היתר על צריכת שמן גבוהה שעלתה בתוכנית טלוויזיה סינית לזכויות צרכנים בשם "315".
ב-18 ביולי 2022 הודיעה GAC על פירוק המיזם עקב הפסדים מתמשכים ואי-יכולת לחזור לייצור סדיר.
בהמשך נקבע בפסק דין בבית משפט בחונאן כי החברה פושטת רגל, וסטלנטיס התחייבה להמשך אספקת שירות ואחזקה לבעלי רכבי Jeep ו-Fiat שנמכרו במסגרת המיזם.
בסוף שנת 2024 הודיעו GAC ו-Huawei על הקמת מותג משותף לרכבים חשמליים עתירי טכנולוגיה, בהון רשום של כ-1.5 מיליארד יואן.
לפי החלוקה התפעולית, קבוצת GAC תהיה אחראית לתהליך הייצור ואילו חברת Huawei תספק את רכיבי הטכנולוגיה, ובהם מערכת נהיגה אוטונומית.
שיתוף הפעולה בין הצדדים החל בשנת 2021, וכלל בעבר תכנון מותג יוקרה עם חטיבת AION.
בספטמבר 2025 הושק רשמית המותג Qijing כמותג פרימיום משותף של שני הצדדים.
במקביל, במסגרת המיזם GAC Toyota הוכרזה העמקת שילוב מערכות Huawei בדגמים ייעודיים לשוק הסיני, בהם הדגם המקומי bZ7.
AION הוא מותג הרכב החשמלי של קבוצת GAC, שהוצג לראשונה בשנת 2018 כחטיבת האנרגיה החדשה של GAC תחת השם "GAC New Energy Automobile Company Limited", ובשנת 2020 הפך לישות עצמאית בשם GAC Aion.
מותג AION מתמקד בייצור רכבים חשמליים ורכבי פלאג-אין היברידיים ובהנדסת ליבה - כולל פיתוח פלטפורמות, מערכות הנעה וסוללות, כחלק ממדיניות מחקר ופיתוח רחבה של הקבוצה.
ל-AION מרכזי עיצוב ייעודיים במילאנו, לוס אנג'לס, גואנגג'ואו ושאנגחאי, כאשר מרכז העיצוב האירופי במילאנו מוביל את שפת העיצוב של הדגמים עבור שווקים מערביים.
למותג מטה ראשי באמסטרדם ומרכז לוגיסטי בצרפת המשמשים בסיס לפעילות בשוק האירופי.
בנובמבר 2025, הודיעה GAC על תחילת ייצור מקומי באירופה של הדגם AION V במתקן "מגנה" בגרץ, אוסטריה.
תחת AION הושק בשנת 2022 תת-מותג בשם "Hyper" שנועד להתמקד בדגמים טכנולוגיים ויוקרתיים, כאשר בשנת 2024 עודכן השם ל-"Hyptec" – הלחם של המילים Hyper ו-Technology.
בסין, מותג AION הפך לאחת החטיבות המרכזיות של קבוצת GAC.
בשנת 2023 מסר המותג כ-480 אלף רכבים, עלייה שנתית של כ-77%, וחצתה מצטבר של מיליון יחידות בתוך פחות מחמש שנים.
בזירה הבינלאומית המותג מרחיב את פעילותו מעבר לסין: היצוא למדינות דרום-מזרח אסיה ומרכז אמריקה החל כבר בשנת 2023. באוקטובר 2024 הושקה רשמית פעילות AION בקטר עם הצגת הדגם AION Y Plus בדוחה, צעד שסימן כניסה לשוקי מדינות המפרץ.
בבריטניה הושקה הזרוע Aion Auto UK, במטרה לבצע מסירות ראשונות ברבעון הראשון של 2026. כמו כן, המותג החל פעילות ב-4 שווקים נוספים באירופה - יוון, פולין, פורטוגל ופינלנד.
בישראל, הושק המותג מחדש בספטמבר 2025 על ידי חברת אוריון מוביליטי מקבוצת יוניון.
AION V - רכב פנאי-שטח חשמלי בעל חמישה מושבים.
טווח הנסיעה המוצהר עומד על 510 ק"מ לטעינה (WLTP), כאשר טעינת DC מ-30% ל-80% אורכת כ-18 דקות.
ההספק המרבי של המנוע עומד על 204 כ"ס וההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 7.9 שניות.
הדגם זכה לציון מרבי של חמישה כוכבים במבחני הבטיחות של יורו NCAP לשנת 2025, והוא מצויד ב-13 מערכות סיוע לנהג ו-7 כריות אוויר.
ברשימת האבזור בישראל נכללים בין היתר מושבים קדמיים עם חימום ואוורור, חלון גג פנורמי, פתיחת דלת תא מטען חשמלית ותאורת אווירה.
הדגם הוצג לראשונה בשנת 2020 ועבר מתיחת פנים בשנת 2021. הדור השני של הדגם הוצג בשנת 2024.
AION Y - רכב חשמלי במרכב SUV, המבוסס על פלטפורמת GEP 2.0 המיועדת לרכבים חשמליים.
ההספק המרבי עומד על 204 כ"ס, תאוצה 0–100 קמ"ש אורכת כ-7.9 שניות, הסוללה בקיבולת 68 קוט"ש וטווח הנסיעה המוצהר עומד על 410 ק"מ (WLTP).
הדגם תומך בטעינת DC מהירה עד 75 קילוואט וטעינת AC ביתית עד 11 קילוואט.
בישראל, תא הנוסעים מאובזר בין היתר בחלון גג פנורמי, מושבים קדמיים חשמליים, תאורת אווירה ודלת תא מטען חשמלית.
הדגם מצויד בשש כריות אוויר.
מכירת הדגם החלה בשנת 2021, כאשר הגרסה העדכנית בשם AION Y Plus הוצגה באוקטובר 2022.
Hyptec HT (AION HT) - מכונית יוקרה חשמלית במרכב קופה עם הנעה אחורית, הספק מרבי של 245 כ"ס ותאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-7.1 שניות.
בישראל, תא הנוסעים מאובזר בין היתר בריפודי עור, מערכת שמע Dolby עם 22 רמקולים, מושבים קדמיים עם חימום, קירור ועיסוי, הדום לרגליים לנוסע הקדמי וספסל אחורי עם הטיית משענת עד 143 מעלות.
מכירת הדגם החלה בשנת 2023.
GAC ביססה מערך טכנולוגי עצמאי בתחום מערכות ההנעה החשמלית ופיתוח הסוללות, המבוסס על שילוב בין מחקר ופיתוח לבין שיתופי פעולה אסטרטגיים.
החברה פיתחה את מערכת ההנעה החשמלית Quark ואת טכנולוגיית הטעינה המהירה 5C, והקימה חברות ייעודיות כגון Yinpai Battery Technology ו-Ruipai Power Technology לפיתוח סוללות ומערכות הנעה.
מפעל הסוללות של Yinpai החל לפעול בדצמבר 2023, והוא מייצר סוללות Magazine המותקנות בדגמי GAC AION ו-GAC Motor, במטרה לספק סוללות לכ-600 אלף רכבים בשנה ולהפחית את התלות בשותפויות חיצוניות.
בשנת 2021 הציגה GAC באמצעות חברת-הבת Aion את טכנולוגיית Magazine Battery – סוללות בהן תאי הסוללה מסודרים בתאי בטיחות נפרדים הדומים למחסניות, במטרה לצמצם את הסיכון להתפשטות חום ולהבטיח מעבר מבחני ניקוב מחט ללא הצתה של מכלול הסוללה.
מאוחר יותר הכריזה GAC על דור ההמשך Magazine Battery 2.0, המשלב שיפורים בחומרים, במבנה, במערכות הקירור ובניהול הסוללה.
הדור הוטמע במפעלי סוללות ייעודיים של הקבוצה.
בנוסף למבחן חדירת המסמר, GAC בחנה את סוללות Magazine Battery 2.0 גם באמצעות מבחן חדירת קליע.
במקביל, GAC משקיעה בפיתוח סוללות בעלות צפיפות אנרגיה גבוהה וטכנולוגיות מצב-מוצק, במטרה להגדיל את טווח הנסיעה ולשפר את בטיחות הרכבים החשמליים שלה.
בתחום הפלטפורמות הייעודיות לרכב חשמלי, GAC פיתחה את פלטפורמות GEP ו-GEP 2.0 לרכבי נוסעים חשמליים, ובנובמבר 2022 את פלטפורמת AEP 3.0, שנועדה לדור השלישי של הרכבים החשמליים שלה.
פלטפורמות אלו משפרות את ניצול המרחב הפנימי, היעילות האנרגטית והבטיחות, מאפשרות שיתוף של רכיבים בין דגמים שונים ותומכות במתח גבוה וטעינה בהספק גבוה.
GAC השיקה גם מערכת נהיגה אוטונומית בשם ADiGO בשנת 2019. המערכת פותחה על ידי GAC בשיתוף חברות טכנולוגיה כמו Tencent ו-Huawei בכדי לפתח טכנולוגיות נהיגה אוטונומית עבור מגוון תרחישי נהיגה.
במסגרת מותג ADiGO הוצגו גרסאות מתקדמות התומכות במערכות סיוע נהיגה מתקדמות (+L2/L2), ובמסגרתן החברה פועלת לפיתוח ויישום מערכות ברמת אוטונומיה L3 בדגמים מסחריים.
קבוצת ING (בהולנדית: ING Groep) היא חברה הולנדית רב-לאומית, המספקת שירותי בנקאות ושירותים פיננסים.
עסקיה העיקריים של החברה הם בנקאות קמעונאית, בנקאות ישירה, בנקאות מסחרית, בנקאות השקעות, בנקאות פרטית, ניהול נכסים ושירותי ביטוח.
לבנק סך נכסים בשווי 1.1 טריליון דולר אמריקני מה שהופך אותו לאחד הבנקים הגדולים בעולם.
הבנק נמצא בעקביות בדירוג שלושים הבנקים הגדולים בעולם.
כמו כן, הוא נמצא גם בין העשירייה הראשונה ברשימת החברות הגדולות באירופה לפי הכנסות.
בשנת 2025 היו ל-ING כ-40 מיליון לקוחות ביותר מ-40 מדינות.
מניית החברה נסחרת בבורסות Euronext וNYSE, והיא נכללת במדד "Euro Stoxx 50".
ING הם ראשי התיבות של "Internationale Nederlanden Groep" (בתרגום לעברית: קבוצת הולנד הבין-לאומית).
האריה הכתום אשר מופיע בלוגו של ING מרמז על מוצאה ההולנדי של הקבוצה.
מטה החברה ממוקם באמסטרדם שבהולנד.
קבוצת אביב ושות' נדל"ן 1963 נוסדה על ידי משה אביב.
הקבוצה החלה את דרכה כקבלן מבצע ויזמה פרויקטים פורצי דרך.
כבר בתחילת הדרך, ראתה החברה לנגד עיניה חזון חדש בנוף הבנייה הישראלי והחלה לרקום, ליזום ולבנות תחת קורת גג אחת.
מאז ועד היום, צברה הקבוצה מומחיות בייזום והקמה של פרויקטים הנדסיים מורכבים ורחבי היקף עבור מגורים, מסחר, בנייה ציבורית ותשתיות בארץ ובעולם והיא הפכה להיות מחברות הנדל"ן המובילות והוותיקות בישראל.
קבוצת אביב הוקמה בשנת 1963 על ידי משה אביב.
בשנים הראשונות לאחר הקמתה עסקה החברה בהקמת פרויקטי תשתיות רבים כגון: המנהרה בכיכר המושבות, גשר יצחק שדה, גשר חיון בערבה, גשרי התחנה המרכזית החדשה בת"א, מפקדת חיל הים בקריה, מוזיאון ארצות המקרא בירושלים, בית הכנסת ובה"ד 1 במצפה רמון, מאיץ החלקיקים במכון ויצמן ועוד.
בשנת 1975 החלה החברה בהקמת בית נועם, בית הקרן, בית אבגד, בית סילבר, מגדל יהלום שהיה למשכנה של הבורסה ליהלומים ועוד.
בשנת 1993 רכשה הקבוצה את החברה הציבורית אוסיף השקעות ופיתוח, שהייתה לזרוע היזמית של הקבוצה, ושלטה בה עד למכירתה בשנת 2007. באמצעותה הקימה וביצעה את מגדל משה אביב, מרכז ויצמן, אביב בגימל, אביב באלתרמן ועוד.
החברה נכנסה לנדל"ן מניב בבריטניה והקימה את הקניונים MALL OF PLOVDA ו-MALL OF SOFIA בבולגריה ועסקה בהקמת פעילות נדל"ן במזרח אירופה.
בשנת 1998 רכשה החברה את גרעין השליטה בחברת עוגן נדל"ן (לשעבר זיקית), שעל שטחה נבנה בית חולים אסותא ברמת החייל.
בשנת 2003 הושק מגדל משה אביב ברח' ז'בוטינסקי ברמת גן, שהיה בעת הקמתו ושנים רבות אחר כך, המגדל הגבוה בישראל ואחד ממגדלי הבטון הגבוהים בעולם המתנשא לגובה 235 מ"ר.
בשנת 2007 הקימה קבוצת אביב, את החברה הציבורית אביב–ארלון שהפכה לזרוע הפעילות הבינלאומית של הקבוצה.
החברה עסקה ברכישה, השבחה וניהול של מרכזים מסחריים.
בארצות הברית מחזיקה החברה כ־9 מרכזים בשטח כולל של כ-180 אלפי מ"ר.
כמו כן עסקה החברה בייזום, הקמה וניהול של מרכזים מסחריים בסרביה שנמכרו לקבוצת ביג, וכן מרכז מסחרי ובית דירות בשכונת זווזדרה שבבלגרד.
שנת 2010- הקימה הקבוצה את חברת הבת אביב ייזום באמצעותה הקימה בתל אביב את הפרויקטים לבונטין, אליפלט, מגדל ליבר בנווה צדק ורובע משרד החוץ בירושלים.
בשנת 2014 מתרחבים לנדל"ן מניב.
הקבוצה רוכשת דירות להשכרה ארוכת טווח ברמת השרון ומגדילה את העתודות הפיננסיות באמצעות נדל"ן מניב.
בשנת 2016 החלה אביב יזום לפעול גם בתחום ההתחדשות העירונית.
בשיתוף חברת אביב אורבן שהיא החברה היזמית אשר בבעלות ארז אביב עם צבר של אלפי יח"ד בהתחדשות עירונית וכן בעסקאות קומבינציה ורכישת קרקעות, הקבוצה הייתה אחראית על ביצוע והקמת פרויקטים רבים כגון אביב הנצח 41 ברמת השרון, חנקין 5 ועוד.
יולי 2022 - מליסרון רוכשת 50% מאביב ייזום
באוקטובר 2024 השלימה מליסרון את רכישת אביב ייזום בלפי שווי של כ-1.25 מיליארד ₪ עם צבר של כ-4,000 יח"ד אחרי בניה וכ-2,400 יח"ד המיועדות למכירה בהתחדשות עירונית.
קבוצת אביב ממשיכה לחדש את מרחב החיים האורבני עם פרויקטים עתידיים, להשקיע לתכנן ולבצע פרויקטים בשכונות חדשות באזורי הביקוש במקצועיות ובאיכות הגבוהה ביותר.
קבוצת אביב היא בית חזק ויציב לקשת רחבה של פעילויות נדל"ן בהן ייזום, תכנון ביצוע ושיווק של הפרויקטים הכי מדוברים של אזורי הביקוש במדינת ישראל.
כחברה שהיא גם היזם וגם הקבלן המבצע עם סיווג ג'5, מממשת הקבוצה את הניסיון שרכשה ומביאה לידי ביטוי את העוצמה הטמונה בבחירות קפדניות, אנשי מקצוע מהשורה הראשונה ותהליכי עבודה מדויקים.
במהלך שנות פעילותה הייתה אחראית קבוצת אביב למגוון פרויקטים:
בנייני משרדים -מגדל משה אביב – מגדל הבטון הגבוה בישראל כשהוקם, המתנשא לגובה 235 מ"ר.
מגדל רוטשילד 22 בתל אביב, המשלב משרדים ומלונאות.
מגדל יהלום במתחם הבורסה ברמת גן, מגדלי אביב ברחוב הרכבת בתל אביב, מגדל ספיר ברמת גן ועוד.
בית החולים אסותא רמת החייל – בית חולים פרטי גדול ומתקדם
מרכז ויצמן הצמוד לבית חולים איכילוב בתל אביב.
פרויקטי מגורים נבחרים בת"א - אביב באליפלט, אביב באחימאיר, מגדל ליבר בנווה צדק, אביב בלבונטין, ויסוצקי 6, הרברט סמואל-six-8, על הטיילת, מתחם מגורים סי אנד סאן בחוף הצוק, אביב בגימל, אביב בצמרת ועוד.
וכן את בוסתן אביב בהוד השרון ורובע משרד החוץ בירושלים.
פרויקט הדגל של החברה - פארק אביב ברמת אפעל החדשה המשלב מגורים תעסוקה ומסחר ב-11 בניינים אותם יזמה תכננה תשווק ותבצע קבוצת אביב.
דורון אביב, המשמש כיו"ר הדירקטוריון של הקבוצה, הוא בוגר הפקולטה להנדסת בניין בטכניון, ומכהן כמנכ"ל משותף של החברה מאז שנת 2001. דפנה הרלב, בוגרת אוניברסיטת בר-אילן בכלכלה ומנהל עסקים, ומכהנת כמנכ"לית.
לני גרופ – החברה יוזמת ומקימה בשיתוף עם קבוצת לני את הפרויקטים רובע משרד החוץ בירושלים והרברט סמואל בתל אביב.
אקרו נדל"ן ו-LR– הקבוצה יוזמת ומקימה בשיתוף עם חברת אקרו נדל"ן וחברת LR את פרויקט ויסוצקי 6 בתל אביב.
אביב אורבן - החברה יוזמת ומקדמת עשרות פרויקטים בהתחדשות עירונית וכן בעסקאות רכישה של קרקעות ונדלן מניב.
החברה בבעלות ארז אביב, סמנכ"ל הפיתוח עסקי של החברה הוא ארז ג'קמן.https://avivurban.co.il/
נסקא תעשיות - אס קיי גרופ בע"מ, המוכרת בשם קבוצת SK, היא חברת החזקות ישראלית בבעלותו של סמי קצב, שבשליטתה חברות תעשייתיות אחדות שעיקר פעילותן היא בתעשיית הנשק.
תעשיות נשק לישראל מבוססת על חברה ממשלתית שהופרטה, עוסקת בפיתוח וייצור של נשק קל לגופים ממשלתיים וצבאיים ברחבי העולם, לרבות צה"ל וכן לשוק האזרחי והממשלתי בארצות הברית דרך חברת הבת IWI US;
PLR – חברת הנשק הקל הפרטית הראשונה בהודו שהוקמה בהמשך למדיניות ראש ממשלת הודו לפרויקט MAKE IN INDIA ובברכת משרד הביטחון הישראלי בשיתוף פעולה של IWI יחד עם חברת אדני;
מספנות ישראל – חברה ממשלתית שהופרטה, והיא המספנה הגדולה בישראל העוסקת הפיתוח, ייצור ומכירת כלי שיט צבאיים ואזרחיים המשרתים את חיל הים הישראלי וגופים ממשלתיים ברחבי העולם;
נמל מספנות ישראל – חברת בת של מספנות ישראל והנמל הפרטי הראשון בישראל המעניק ללקוחותיו שירותי פריקה, טעינה ואחסנת מטענים;
מפרולייט – מפתחת, מייצרת, משווקת ומוכרת כוונות, מערכות אופטיות ואלקטרואופטיות לכוחות יבשה ולחי"ר לכוחות הביטחון הישראליים ולגופי ממשל ברחבי העולם ולגופים אזרחיים בארצות הברית דרך חברת הבת Meprolight USA;
קמרו-טק – עוסקת בפיתוח, ייצור ומכירה של מערכות דימות המספקות מידע על אובייקטים מעבר לקירות ליחידות חי"ר ולוט"ר;
יוניסקופ – מפתחת, מייצרת ומשווקת פריסקופים אופטיים לטנקים, כלי רכב משוריינים וחיל הרגלים לגופי צבא ומשטרה ברחבי העולם ולצה"ל;
אושירה - זרוע הנדל"ן של הקבוצה, היוזמת ובונה פרויקטים מאז הקמתה בשנות ה-80 של המאה ה-20, תוך התמקדות בנדל"ן מניב, כגון מתחם המשרדים O-TECH שבכפר סבא, מתחם אושילנד ועוד.
קבוצת אדמונד דה רוטשילד היא מוסד פיננסי המתמחה בבנקאות פרטית וניהול נכסים.
הקבוצה הוקמה בשנת 1953 על ידי אדמונד אדולף דה רוטשילד ובסיסה בז'נבה היא בבעלות משפחתית ועצמאית.
היא מעסיקה 2,700 עובדים, ב-32 משרדים ב-15 מדינות, ומנהלת נכסים בשווי של 169 מיליארד אירו (נכון לשנת 2018).
הקבוצה כוללת גם את קרנות אדמונד דה רוטשילד (זרוע פילנתרופית), מותג סגנון החיים Edmond de Rothschild Heritage (המשווק יין וגבינה יוקרתיים, מלונות יוקרה ומסעדות), ונותן חסות לקבוצת גיטאנה (Gitana Team), קבוצת ספורט שעוסקת בשיט מפרשיות.
הקבוצה הוקמה בשנת 1953, בידי אדמונד אדולף דה רוטשילד בשם la Compagnie Financière (LCF) Edmond de Rothschild בפריז.
בשנת 1965 הושק סניף לבנקאות פרטית בז'נבה והסניף בלוקסמבורג שלוש שנים מאוחר יותר.
בשנת 1969 הציגה הקבוצה מודל השקעות חדש, ניהול השקעות .
בשנת 1970, הקבוצה קיבלה רישיון בנקאות צרפתי.
בשנת 1973 רכשה את בנק קליפורניה ומכרה אותו לבנק מיצובישי, בשנת 1985, תמורת פי שלושה ממחיר הרכישה.
בשנת 1973, רכש אדמונד דה רוטשילד את היקב שאטו קלארק, היקב הראשון של מותג Edmond de Rothschild Heritage, בהמשך נרכשו מספר יקבים נוספים.
בשנת 1982, כאשר קרוב המשפחה דייוויד דה רוטשילד השיק את בנק "ג'ריון פריז-אורליאן" (שאחר כך שונה שמו ל"רוטשילד ושות'"), LCF רכשה 10% ממנו.
בשנת 1989, ייסד בנז'אמן דה רוטשילד, בנו של אדמונד דה רוטשילד, את קומפני דה טרסורי כדי להציע שירותי ניהול סיכונים פיננסיים מתקדמים.
בשנת 1992, ניהלה הקבוצה נכסים בשווי של 2 מיליארד דולר, ופתחה משרד בהונג קונג.
לאחר מות אביו ב-1997 הפך בנז'אמן דה רוטשילד לנשיא לה קומפני פיננסייר אדמונד דה רוטשילד.
בסוף שנת 2006, הקימה הקבוצה את "קרן הנדל"ן אדמונד דה-רוטשילד (מזרח אירופה)".
בשנת 2009, אריאן דה רוטשילד מונתה לסגן נשיא בקבוצה.
בשנת 2010, "קומפני פיננסייר אדמונד דה רוטשילד" שינתה את שמה ל"קבוצת אדמונד דה רוטשילד".
בשנת 2011 הצטרפה ליוזמת המימון של התוכנית הסביבתית של האו"ם.
בשנת 2011, הקבוצה פתחה משרד בדובאי לפיתוח פעילותה במזרח התיכון, והפכה לחברה במיזם Globa Compact של האו"ם, המעודד עסקים ברחבי העולם לנקוט במדיניות בת קיימא ואחראית חברתית ולדווח על יישומם.
בשנת 2013, היא הודיעה על פתיחת בנק השקעות בלונדון.
ביוני 2014 גייסה הקבוצה קרן של 530 מיליון דולר המיועדת להשקעות באפריקה.
בשנת 2014 אורגנו מחדש כל הנכסים הפיננסיים והלא פיננסיים של החברה במבנה אחד תחת קבוצה אחת, הרשומה בשווייץ.
בשנת 2015, אריאן דה רוטשילד הפכה למנכ"לית של קבוצת אדמונד דה רוטשילד.
היא הייתה האישה הראשונה שניהלה עסק פיננסי של משפחת רוטשילד.
בשנת 2015 פרסמה הקבוצה לראשונה דוח קיימות.
קבוצת אדמונד דה רוטשילד טענה שהשם של הקבוצה המאוחדת "רוטשילד ושות'" (Rothschild & Co) נוגד את המסורת המשפחתית ששם בנק בבעלות המשפחה צריך לכלול גם שם פרטי.
בשנת 2018 הסתיים הסכסוך בפשרה.
בפברואר 2018, גייס אדמונד דה רוטשילד קרן של 345 מיליון אירו שהוקדשה לתעשיית הביוטכנולוגיה והמכשירים הרפואיים.
במרץ 2019, החברה הסירה את אדמונד דה רוטשילד (שווייץ) S.A.
מהמסחר בבורסה והיא מאז בבעלות מלאה של הקבוצה.
במקביל אריאן דה רוטשילד הפכה ליו"ר הדירקטוריון, וינסנט טאופין מונה למנכ"ל הקבוצה.
בשנת 1965, רכשה הקבוצה את בנק כללי לישראל, בינואר 1997 מכרה את הבנק לקבוצת הבנקאות אינווסטק מדרום אפריקה.
בשנת 1968, הייתה החברה בין מייסדי החברה לישראל והחזיקה כ-10% מהמניות.
בשנת 2001 הקימה את "חברת אדמונד דה רוטשילד ניהול קרנות נאמנות ותיקי השקעות" בישראל.
קרנות הנאמנות גייסו למעלה מ-100 מיליון שקל בשבוע פעילותן הראשון בישראל.
בשנת 2019 קבע בית המשפט המחוזי כי החברה חייבת לשלם מס ערך מוסף בישראל, אף שטענה כי היא נותנת שירותים רק מחוץ לישראל, ולכן פטורה ממע"מ בישראל על הכנסות של כ-200 מיליון שקל.
קבוצת איי ז'ואנוויל או קבוצת האיים ז'ואנוויל או ארכיפלג ז'ואנוויל היא קבוצת איים, הנמצאת בקצה הצפון-מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המצר האנטארקטי מפריד בין קבוצת האיים לקצה הצפון-מזרחי של חצי האי; מצפון לקבוצת האיים מצוי מצר ברנספילד.
האי ז'ואנוויל, הוא הגדול באיי הקבוצה.
בסמוך מצפון לאי ז'ואנוויל מצוי האי ד'אורוויל, ובסמוך מדרום לאי ז'ואנוויל מצוי האי דנדי.
תעלת לארסן מפרידה בין האי ז'ואנוויל לאי ד'אורוויל.
קבוצת איי ז'ואנוויל התגלתה ומופתה לראשונה באופן גס, בשנת 1838 על ידי משלחת צרפתית בהנהגת קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל.
האי השני בגודלו בקבוצת האיים (האי ד'אורוויל) נקרא על שמו.
ד'אורוויל נתן לקבוצת האיים את שמה.
קבוצת I2U2 היא קבוצת מדינות הכוללת את הודו, ישראל, איחוד האמירויות הערביות וארצות הברית.
ההצהרה המשותפת הראשונה של הקבוצה, שפורסמה ב-14 ביולי 2022, קובעת כי המדינות שואפות לשתף פעולה בתחומי השקעות כלכליות משותפות ויוזמות חדשות בתחומי המים, אנרגיה, תחבורה, חלל, בריאות וביטחון תזונתי".
הקבוצה הושוותה מספר פעמים לברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי (פורום ביטחוני-אסטרטגי בין אוסטרליה, ארצות הברית, הודו ויפן).
מקור לשם של הקבוצה הוא באותיות הראשונות של שמות המדינות החברות: I2 - India, Israel, U2 - the United Arab Emirates, the United States
הקבוצה הוקמה באוקטובר 2021, בעקבות יוזמה של שרי החוץ של ארבע המדינות - שר החוץ האמירתי עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן, מזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן, שר החוץ ההודי סוברהמניאם ג'אישנקר ושר החוץ ישראלי יאיר לפיד - כחלק מביקור של שר החוץ ההודי בישראל.
הקבוצה קיימה את פסגת הפתיחה שלה בשיחת ועידה ב-14 ביולי 2022 (במהלך ביקורו של ביידן בישראל), בה השתתפו ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, ראש ממשלת ישראל יאיר לפיד ונשיא איחוד האמירויות מוחמד בן זאיד אאל נהיאן.
בפסגה החליטו המנהיגים להקים מסדרון מזון בין הודו לאיחוד האמירויות בשילוב עם טכנולוגיות ישראליות בעלות שמוערכת בכ-2.2 מיליארד דולר.
מלבד זאת, המנהיגים הסכימו גם להמשיך עם פרויקט של אגירת אנרגיית רוח ואנרגיית שמש בגוג'ראט שבהודו, בהיקף של כ-300 מגה-ואט, בשילוב טכנולוגיות ישראליות, אמירתיות ואמריקאיות, בהיקף של 300 מיליון דולר.
ממשלת ישראל הציעה רעיון לפרויקט תשתיות לחיבור הודו, המזרח התיכון והאיחוד האירופי ברשת של מסילות רכבת, קווי ספנות, כבלי תקשורת מהירה וצינורות להעברת אנרגיה.
בספטמבר 2023 הציג הנשיא ביידן את הפרויקט במסגרת כינוס ה-G20 בהודו - מסילת השלום.
הוא הודיע כי ישראל וערב הסעודית יהיו חלק מהפרויקט.
הצעות שונות לצירוף מדינות נוספות לברית עלו על ידי מומחים שונים, על מנת לחזק ולבסס את מעמד הקבוצה ככוח בין-לאומי.
ראג'ה מוהאן, מומחה ליחסי חוץ ועיתונאי סינגפורי-הודי, טען כי הכללת מצרים ב"ברית האינדו-אברהמית" היא חשובה בין היתר בגלל המיקום האסטרטגי שלה, בחיבור בין אירופה, אסיה ואפריקה.
מוחמד סולימאן, בוגר מכון המזרח התיכון, חיזק את טענת מוהאן ואמר כי לקהיר חשיבות רבה מאוד בתחום הדמוגרפי, הכלכלי, הצבאי והגאופוליטי בכלל.
בנוסף לחשיבות המצרית, סולימאן טען במאמרו כי גם הכנסת ערב הסעודית ל-I2U2 היא חשובה ואף קריטית לפיתוח של מערכת מערב-אסייתית יציבה ששומרת על השלום באזור.
קבוצת SEB הוא קונגלומרט צרפתי גדול לייצור מכשירי חשמל ביתיים, היצרנית הגדולה בעולם של כלי בישול.
הקבוצה מחזיקה בבעלות על מותגים בולטים בתחום עיסוקה, של חברות שאותן רכשה ובהן: All-Clad ; IMUSA; קראפס ; מולינקס ; Rowenta וטפאל .
חלק גדול מקו המוצרים של החברה מיוצר בשנים האחרונות בסין.
והמטה שלה פועל מאקולי , פרבר של ליון, בירת חבל האוברן-רון-אלפ שבמרכז־מזרח צרפת.
קבוצת TUI היא חברת תעופה ותיירות גרמנית.
עד לשנת 1997 נקראה החברה Preussag ועיקר עיסוקה היה בתחום הכרייה.
הנהלת החברה יושבת בהנובר שבגרמניה.
TUI היא הבעלים באופן מלא או חלקי של סוכנויות נסיעות, רשתות מלונות, קווי שיט וחנויות קמעונאיות וכן חמש חברות תעופה אירופאיות שלהן צי מטוסי הנופש הגדול ביותר באירופה.
החברה נסחרת תחת השם TUI AG ורשומה במשותף בבורסת פרנקפורט ובבורסת לונדון, ונכללת במדד FTSE 250.
לאחר שהתמזגה ב-1927 עם חברת Hibernia, חברת הפחם של חבל הרוהר היא שינתה את שמה ל-Vereinigte Elektrizitäts und Bergwerks AG (VEBA AG) (החברה המאוחדת לחשמל וכרייה).
ב-1997 רכשה Preussag את חברת השינוע והלוגיסטיקה Hapag-Lloyd שהייתה בעלת 30% מהשליטה בתאגיד TUI שהוקם ב-1968. רכישה זו הפכה את Preussag לשחקן בינלאומי בתחום השירותים והפנאי, ובתוך שנתיים הפכה לבעלת השליטה המלאה ב-TUI.
במקביל רכשה Preussag גם 50% מהשליטה בחברת התיירות תומאס קוק.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 רכשה Preussag גם את החברה המתחרה של תומאס קוק, תומסון טראוול, ואולצה לוותר על השליטה שלה בתומאס קוק.
ב-2002 שינתה החברה את שמה ל-TUI AG.
בשנת 2007 מיזגה TUI את מחלקת התיירות שלה עם חברה בריטית בשם First Choice והפכה לבעלת השליטה בחברה החדשה - TUI Travel עם בעלות על 55% ממניותיה.
ב-2018 רכש המילארדר הרוסי אלכסיי מורדשוב 24.9% ממניותיה של TUI, יותר מכל בעל מניות פרטי אחר בחברה, אך כעבור שנה העביר את מרבית המניות שברשותו לידי חברת האחזקות שמנהלים שני בניו קיריל וניקיטה.
בין השנים 2002–2014 הייתה TUI נותנת החסות של קבוצת הנובר 96 בבונדסליגה, יותר מכל נותנת חסות אחרת בליגה אי פעם.
נכון לשנת 2014 TUI הפעילה:
TUI היא קבוצת התיירות הגדולה באירופה, עם חמש חברות תעופה בבעלותה.
חברות התעופה של הקבוצה מפעילות טיסות סדירות וטיסות שכר ליותר מ-150 יעדים הממריאות מלמעלה מ-60 שדות תעופה ב-9 מדינות באירופה.
ב-2015 החברה מיתגה מחדש את כל החברות שבבעלותה תחת המותג TUI:
לכל חברה רישיון נפרד, אך הן פועלות תחת "ארגון מרכזי אחד" עם "מחלקת הנדסה ותחזוקה אחת".
TUI מפעילה את רשתות בתי המלון:
Blue - אתרי נופש בדגש על תרבות מקומית
Magic Life - אתרי נופש "הכל כלול"
Sensatori - אתרי נופש "הכל כלול" בדרגת 5 כוכבים
Sensimar - מלונות של עד 250 חדרים המיועדים בעיקר לזוגות ומבוגרים ולא למשפחות.
ב-2018 נחשף כי פערי השכר המגדריים ב-TUI הם הגבוהים ביותר מבין כל החברות הגדולות בבריטניה, עם עובדים גברים שהשתכרו עד כפול מעובדות נשים בתפקידים דומים.
עוד באותה שנה קיבלה TUI תלונות על כך שילדים שטסו בטיסות של החברה קיבלו מדבקות "טייס לעתיד" בעוד ילדות קיבלו מדבקות "דיילת לעתיד".
ב-2020 שימשו טיסות שכר שהפעילה TUI לטיסות גירוש של פליטים מטעם משרד הפנים הבריטי.
במאי 2022 חשפה כתבת תחקיר ברשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF כי חברת Preussag ייצרה פצצות עבור המשטר הנאצי, סיפקה כימיקלים לעיראק בימי שלטונו של סדאם חוסיין ששימשו לייצור נשק כימי, וכן סייעה למשטרו של מועמר קדאפי בלוב לבנות מפעל לייצור נשק כימי.
בתגובה לתחקיר אמרה הנהלת החברה כי היא אינה מודעת להיסטוריה של החברה.
KT קורפוריישן הוא קונצרן דרום קוריאני שפועל בתחום התקשורת.
החברה פועלת בתחום תקשורת סלולרית, אינטרנט, העברת שירותי טלוויזיה וטלפוניה קווית.
בשנת 2023 לחברה היו כ-13.5 מיליון לקוחות (השנייה בגודלה במדינה בתחום) והיא נמנית עם הצ'בולים הגדולים בקוריאה הדרומית.
החברה הוקמה כחברה בבעלות ממשלתית בשם KTA במטרה לשקם ולפתח תחום התקשורת.
בשנת 1994 היא מכרה את פעילותה בתחום תקשורת סלולרית.
בשנת 1996 החברה החלה לספק שירותי אינטרנט.
בשנת 2009 היא התאחדה עם ספק סלולרי KTF ושמה שונה ל-KT.
בעל המניות הגדול הוא שירות הפנסיה הלאומי (NPS) כאשר בבעלותו כ-12.5% מסך המניות.
KT פועלת במדינות נוספות באסיה, אפריקה ואירופה.
מניות החברה נסחרות במספר בורסות.
הלוויין הראשון של החברה שוגר בשנת 1995. זה היה לוויין במשקל 1,464 ק"ג שנבנה בלוקהיד מרטין.
הלוויין פעל עד לשנת 2005.
חלק מהלוויינים נמכרו לחברת ABS מאיחוד האמירויות הערביות, אך הם ממשיכים לספק שירותי תקשורת ללקוחות החברה.
חלק מהלוויינים מנוצלים להעברת תקשורת ממשלתית דרום-קוריאנית ותקשורת צבאית.
בידי Thales Alenia Space הזמנה לייצור לוויין נוסף שמתוכנן לשיגור בשנת 2025.
קבוצת MGS עוסקת ביבוא, שיווק והפצה של מותגי ספורט ואופנת ספורט.
החברה הוקמה על ידי גדעון מוליוב בשנת 1986. החברה מחזיקה ברשת חנויות הספורט מגה ספורט וברשת אליטל, מייבאת ומשווקת לישראל 30 מותגי ספורט, ביניהם דיאדורה, ריבוק ואנדר ארמור.
כמו כן מפעילה החברה שבעה אתרי סחר אלקטרוני.
בסוף שנות השבעים החל מוליוב למכור בגדים בשוק הבדואי בבאר שבע ובשווקים ברמלה ולוד.
בשנת 1983 הקים בבאר שבע את החנות "אלוף הספורט", שבהמשך הפכה לרשת חנויות ולחנות מקוונת.
בשנת 1994 קיבל מוליוב את הזיכיון לייבוא נעלי קונברס ובשנת 2005 החל לייבא גם את קולקציית ההלבשה של המותג.
בשנת 2021 עבר הזיכיון על המותג לידי קבוצת ריטיילורס.
בשנת 2003 הקימה חברת אדידס את חברת אדידס ישראל בשותפות עם מוליוב.
לאחר 5 שנים רכשה אדידס העולמית 51% מהחברה.
בהמשך הגדילה את אחזקותיה עד ל-85% ממניות החברה בבעוד ה-15% הנותרים בבעלות הקבוצה.
כמנכ"ל החברה מונה שלום מוליוב, אחיו של גדעון, ששימש בתפקיד במשך 18 שנים עד לפרישתו.
בפברואר 2008 רכשה החברה את רשת מגה ספורט מידי חברת פישמן רשתות תמורת 21 מיליון שקלים.
בשנת 2016 הקימה הרשת אתר מכירות מקוונות.
נכון לשנת 2023 מחזיקה הרשת 79 סניפים.
בשנת 2019 הקימה אלה מוליוב, בתו של גדעון, את האתר One Project.
האתר הוקם בשיתוף קבוצת עזריאלי מתוך מטרה להתחרות באתר Terminal X של קבוצת פוקס-ויזל.
ביולי 2021 יצאה עזריאלי מהשותפות.
בשנת 2022 קיבלו את הזיכיון למותג Forever 21 בישראל.
לקראת סוף שנת 2021 קיבלה החברה את הזיכיון להפעלת רשת החנויות JD Sports בישראל.
בשנת 2022 נבחנה האפשרות להנפיק את החברה בשווי של מיליארד שקל, אך בהמשך הקפיאה את התוכניות לאחר שהתברר שתתקשה לקבל את המחיר המבוקש.
קבוצת אוורגראנד (China Evergrande Group) היא חברת יזמות בנייה ציבורית סינית גדולה.
החברה שהייתה השנייה בגודלה בסין בתחום הנדל"ן נקלעה לקשיים פיננסים בעקבות משבר הנדל"ן בסין ב-2021, והגישה בקשה לפשיטת רגל ב-2023. בראשית 2024 הורה בית משפט בהונג קונג על פירוק החברה.
נוסדה בשם Hengda Group על ידי שו ג'יאיין בגואנגג'ואו ב-1996, במקביל לתקופה שבה חל פיתוח אורבני נרחב בסין.
המודל העסקי של הקבוצה התבסס על גיוס כסף רב כחוב לצורך רכישת קרקעות ולקידום פרויקטי בנייה עליהם, אותו מכרה לציבור.
המלווים לחברה היו הבנקים הסינים הממשלתיים, לצד משקיעים בבורסת הונג קונג שם נסחרו מניות החברה ואיגרות החוב שלה, לאחר הנפקתה ב-2009. בנוסף, החברה גייסה כסף ממנהליה ועובדיה בריבית גבוהה.
ב-2020 החל השלטון הסיני בצעדים לקירור שוק הנדל"ן במדינה, והציב תנאים לחברות היזמות לקבלת הלוואות חדשות מהבנקים.
תנאים אלו הגבילו מאוד את יכולתה של החברה למחזור חוב ישן באמצעות גיוס חוב חדש.
בספטמבר 2021 נכשלה החברה בתשלומי ריבית למחזיקי איגרות החוב, שער המניה וערך איגרות החוב שלה נפלו בחדות.
הממשל הסיני החליט שלא להתערב, ולא להשקיע בחברה כסף ממשלתי בניסיון חילוץ, על אף גודלה.
החשש מהשפעה כלכלית נרחבת בשל גודלה היחסי של החברה, הוביל לירידות שערים ניכרות במדדים שונים, על רקע הערכה שהחברה תקרוס.
נכון ל-2021, החברה מעורבת בכ-800 פרויקטים שונים ברחבי סין הכוללים כ-1.6 מיליון דירות בשלבי בניה שונים שנמכרו, סה"כ חובותיה הרשמיים עומד על כ-300 מיליארד דולר, ובנוסף מוערך כי סכום נוסף בן כ-150 מיליארד דולר הוא חובות לא רשומים.
החברה מחזיקה בבעלותה את קבוצת הכדורגל גואנגג'ואו, ומיזמים בתחומים נוספים כדוגמת רכב חשמלי.
בראשית 2024 הודיע בית משפט בהונג קונג על פירוק החברה, לאור כישלון בשיחות בין הנהלת החברה ומחזיקי החוב שלה.
קבוצת אינטרס או קבוצת בעלי עניין היא ארגון שמטרתו להשפיע על החלטות המתקבלות על ידי הרשויות.
דרכי הפעולה של קבוצות אינטרס
הדרכים הן מגוונות ונעות על ציר שבצידו האחד "השפעה" ובצידו השני "כפייה".
ההשפעה מבוססת בעיקר על דיבורים וניסיונות שכנוע.
ואילו הכפייה מאופיינת באיומים והפעלת לחץ.
חלוקת קבוצות אינטרס לפי סוג ארגונן
קבוצה אקראית - יש בה רמת ארגון נמוכה, נוצרות לזמן קצר בעקבות אירוע נקודתי ואין להם חברים או מימון קבועים.
הם פועלים ברחוב על ידי הפגנות ומחאות.
קבוצה לא מאוגדת - שכבה חברתית בעלת מכנה משונה משותף ואינן מאורגנות.
קבוצות אלה כוללת חלק קטן מהשכבה שהוא פעיל.
לדוגמה: ארגון לקידום מעמד האישה.
קבוצה מוסדית - ארגון שאיננו מפלגה וגם לא מייצג אינטרסים של אזרחים, אך בכל זאת פועל על מנת להשפיע על ההחלטות הציבוריות.
לדוגמה, חברת החשמל וחיילים שמנסים לקבל יותר כוח ותקציבים מהמטכ"ל.
קבוצה מאוגדת - יש לה מבנה ברור, חברים ומימון קבוע.
פעילותם לא תמיד נודעת לציבור על אף האינטרסים הלגיטימיים אותם הם מייצגים.
לדוגמה, האגודה למלחמה בקדחת השגרון בישראל.
חלוקת קבוצות אינטרס לפי אופי ונושאי פעולתן
קבוצות אינטרס פרטי - משקפות מגזרים שונים בחברה.
דוגמאות בולטות: ארגוני עובדים, ארגוני מעסיקים, ארגונים עולים ועוד.
קבוצות אינטרס ציבורי - פועלות כדי לקדם עניינים הקשורים לכלל הציבור לדוגמה: קבוצות איכות הסביבה, קבוצות צרכנים, קבוצות זכויות אזרח, קבוצות דתיות, קבוצות ביטחוניות-לאומיות.
חלוקת קבוצות אינטרס לפי הסיבה להקמת הקבוצה
סיבה חברתית: קבוצות שנוצרות כתוצאה מתהליכים של שינויים חברתיים, מוקמות כתוצאה מקיפוח ופועלות לשפר את מצבן, פועלות בתגובה להישגים של קבוצות אחרות ופונות לממשל כדי שיפתור את בעיותיהן.
סיבה פסיכולוגית: יש אנשים שמצטרפים לקבוצות אינטרנט בשביל להיות "טרמפיסט".
לדוגמה, אם אגודת הסטודנטים תוזיל את שכר הלימוד השנתי, גם סטודנטים שהם לא חברי האגודה ייהנו מהטבה זו.
להלן סיבותיהם של אנשים אלו להצטרף לאגודה ולבזבז זמן אנרגיה וכסף:
פילנתרופיה (רצון לפעול לטובת הכלל), אך נראה שמעטים האנשים שפועלים מתוך סיבה זו.
שידול, לדוגמה חובת השתייכות לארגון מסוים או תגמול סלקטיבי שממנו ייהנו רק חברי הקבוצה.
תחושת שייכות, בקבוצות מסוימות עצם ההשתייכות לקבוצה שווה את ההשקעה בהשתתפות.
סיבה כלכלית: משווה את החברה לשוק, כאשר מקימי הקבוצות הם יזמים ואלו שמצטרפים הם קונים.
ליזם קיימים אמצעים כלכליים, אך אלו ייגמרו במהרה אם לא יקבל אמצעים נוספים מ"קונים" חדשים.
ה"קונים" יקנו את סחורתו של היזם רק אם יזכו בתגמול על כך.
דפוסי האינטראקציה בין הממשלה לקבוצות
מודל "מפלגה דומננטית" - המפלגה השלטת היא החשובה, ומנהיגיה הם אלה שמקבלים את רוב ההחלטות.
המפלגות בדרך כלל ייבדלו זו מזו במימד האידאולוגי.
לקבוצות האינטרס אין כמעט מקום בהשפעה על תהליך קבלת ההחלטות, המפלגה הדומיננטית מקשרת בין הקבוצות לממשלה.
מודל "פלורליסטי" - המפלגות כאן אינן שונות זו מזו בהיבט האידאולוגי ונבחרות על ידי הצעת תוכניות אטרקטיביות לציבור.
במודל זה יש דגש לחשיבות הקבוצות.
כאן הן עצמאיות, בשיטות רבות כדי להשפיע בזירות שונות.
בכל נושא ייווצרו מספר קבוצות שיתחרו ביניהם על השפעה בנושא.
לשום קבוצה אין מונופול על הכוח.
תפקיד הממשלה הוא לגשר בין הקבוצות ולעיתים להציע רעיונות משלה למדיניות הציבורית.
מודל "קורפורטיבי" - הקבוצות כן חשובות, אך ההחלטות בדבר המדיניות הציבורית חשובות מידי כדי שיתקבלו ממאבק בין קבוצות.
הקבוצות בעלי אמצעים וסדר הן המשפיעות על חלק מההחלטות הפוליטיות.
בכל נושא תתגבש קבוצה חזקה אחת שבעיני הממשלה תהיה המייצגת של אינטרס זה.
ההחלטות יתקבלו משיתוף פעולה בין קבוצות.
תפקיד הממשלה הוא לדאוג למעורבותן של קבוצות בתהליך קבלת ההחלטות.
יתרונות וחסרונות של קבוצות אינטרס בהיבט הדמוקרטי
תרומה לדמוקרטיה: הדמוקרטיה הישירה איננה עוד ולכן יש צורך לאזרחים להתאגד כדי להשפיע על קבלת ההחלטות בנושאים שונים, כך גדלה היעילות השלטונית.
הפרעה לדמוקרטיה: יש קבוצות שמטרתן לבקש לעצמן משאבים רבים בלי ניסיון לשנות סדרי עולם באמת.
כבר בתחילת ההתיישבות הציונית היו כבר אינטרס והראשונה שבהם "אגודת הכורמים" שקמה ב-1833.
בתחילת ההתיישבות היו תנאים נוחים להקמת קבוצות שכן הגיעו אנשים בעלי יכולות פוליטיות גבוהות שהגיבו לשינויים חברתיים.
בארץ ישראל היו מחלוקות רבות שכן הגיעו אנשים ממקומות שונים ועם השקפות עולם שונות וזה התבטא בריבוי מפלגות לא פרופרציונלי לאוכלוסייה.
אך בבא בעת לערך האחדות הייתה חשיבות גבוהה, ובתקופת היישוב היא הייתה לערך עליון יותר מניגודי האינטרסים בין קבוצות שונות.
באותה תקופה קבוצות אינטרס נחשבו כדבר שלילי שכן הם ביקשו להיבדל מהאחרים ובכך פגמו באחדות וגם הציגו דעות שונות מן הרעיון האידאולוגי של המנהיגות.
אך למרות אלה ביישוב התפתחו קבוצות אינטרס ב"גלים": הגל הראשון כלל קבוצות של פועלים כמו: ועד הפועלים הכללי, הסתדרות העובדים הכללית.
בעקבות הקמת ההסתדרות החלו גם המעסיקים להתאגד.
ההתאגדות התבטאה גם במישור המקצועי למשל: הסתדרות המורים, הסתדרות רפואית.
במקביל היו גם קבוצות שפעלו למען האינטרס קולקטיבי- אינטרס ציבורי.
למשל: ועד הלשון, מגן דויד אדום.
בתקופת היישוב השלטון לא היה ריבוני אך הוא היה זה שעיצב את המדיניות הציבורית, לא היה מקום רב לפעילות התנדבותית פרטית אך בכל זאת קמו קבוצות אינטרס.
יש גם תופעה של מפלגות שהקימו קבוצות עזר שלפי התאוריה ניתן להגדירן כקבוצות אינטרס אך בפועל הן היו כפופות למפלגות.
היו קבוצות שלהן היה קשר ישיר למפלגה מסוימת למשל לחבר הקבוצות הייתה זיקה למפא"י.
אך להסתדרות למשל לא הייתה למספר מפלגות בשמאל.
היו גם קבוצות כמו קבוצת הגדעונים שלא הייתה לה זיקה לשום מפלגה.
בתקופה של היישוב המטרה העיקרית של קבוצות האינטרס הייתה בשימור יעדים לאומיים, והקבוצות היו קשורות בפעילותן לשלטון המרכזי.
בתחילת דרכה של מדינת ישראל ניתן לומר שהייתה עלייה דרסטית בכמות הקבוצות.
חלק מהקבוצות גם ביקשו לפעול למטרות פרטיות ולא רק ציבוריות-לאומיות.
הגורמים לעלייה בכמות קבוצות האינטרס היו, בין היתר, גידול מהיר באוכלוסייה והתפתחות כלכלית-חברתית מהירה: העלייה באיכות החיים גרמה ליותר אנשים להשתתף בפעילות קבוצתית שכן הפעילים בה הם אנשים ממעמד בינוני שקשיי בעלי אמונה ביכולתן השפעתם.
בהיבט החוקי התנועה הציונית הייתה פלורליסטית וחירות ההתאגדות הפכה לחוק מחייב שמסתמך על מערכות חוקים קודמות שהיו בארץ ישראל.
היחסים האישיים בראשית המדינה היו חשובים ולכן הקבוצות ניסו לפלס את דרכן למקבלי ההחלטות.
החל משנת 1955 אפשר להצביע שדגם האינטראקציה בין המפלגות לקבוצות היה "מפלגה דומיננטית".
על אף המחלוקות בין ימין ושמאל, מפא"י נשארה המפלגה השלטת והיא תפעלה קבוצות בנושאים שונים.
הקבוצות השונות בלי קשר להשתייכותן למפלגה כלשהי התייחסו לעדיפויות של מפא"י אך הם התרכזו בשרים ומשרדים שהייתה להם השפעה על נושאים בהם פעלו הקבוצות.
משנת 1966 החלו היחסים בין הקבוצות והמפלגות החלו להיות יותר רשמיים.
הקבוצות העצמאיות החלו לתפוס תאוצה ולגבש אינטרסים ספציפיים.
אחרי 1967 הקבוצות לחצו על שינויים שיקרו בעקבות מלחמת ששת הימים.
באותה תקופה החלו להופיע קבוצות סביב רעיון או מדיניות מסוימת.
אחרי מלחמת יום הכיפורים החלה לצמוח מערכת של שתי מפלגות דומיננטיות.
והייתה זו תקופה מעוררת עבור קבוצות האינטרס.
אחרי המהפך ב-1977 מפלגת הליכוד שעלתה לשלטון לא הייתה מספיק מאורגנת וגם השמאל לא ניסה לארגן את עצמו מחדש וזה נתן מקום לפעילות של קבוצות אינטרס.
אחרי בחירות 1984 שבהם הוקמה ממשלת אחדות לאומית, הקבוצות החלו להיות פעילות יותר.
קבוצת ארמיות דרום הייתה קבוצת ארמיות גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
גרמניה השתמשה בשתי קבוצות ארמיות כדי לפלוש לפולין ב־1939. קבוצת ארמיות צפון וקבוצת ארמיות דרום.
במערכה זו קבוצת ארמיות דרום הונהגה בידי גרד פון רונדשטט וראש מטהו אריך פון מנשטיין.
במבצע ברברוסה קבוצת ארמיות דרום הייתה אחת משלוש קבוצות ארמיות שפלשו לברית המועצות ב־22 ביוני 1941. מטרתה העיקרית הייתה לכבוש את אוקראינה ואת בירתה קייב.
אוקראינה הייתה מרכז חשוב של תעשייה וכרייה סובייטיים והיו בה גם אדמות חקלאיות טובות שהתאימו לתוכניותיו של אדולף היטלר למרחב מחיה.
כדי לבצע משימות אלה סופחו אל קבוצת הארמיות דרום ארמיית הפאנצר הראשונה, הארמייה השישית, הארמייה ה־17, הארמייה ה-11, והארמיות הרומניות השלישית והרביעית.
ב־1942 פוצלה קבוצת ארמיות דרום לקבוצת ארמיות A וקבוצת ארמיות B.
בפברואר 1943 אוחדה קבוצת ארמיות B עם קבוצת ארמיות דון לקבוצת ארמיות דרום החדשה.
ב-4 באפריל 1944 שונה שמה לקבוצת ארמיות צפון אוקראינה, ובספטמבר הוקמה מחדש על ידי שינוי שמה של קבוצת ארמיות דרום אוקראינה.
בסוף המלחמה נלחמה קבוצת ארמיות דרום באוסטריה ובסביבותיה היא הייתה אחד מהכוחות המשמעותיים האחרונים שנכנעו לבעלות הברית.
קבוצת אלינגהי היא קבוצת שיט יאכטות שווייצרית מן המובילות בעולם.
הקבוצה מונה מאה אנשי צוות מעשרים ואחת מדינות ביניהן: ישראל, שווייץ, ארצות הברית, הולנד, ספרד, עיראק וקנדה.
בין אנשי הצוות ישנם מומחים בנושאי שיט ימי, רופאים, מאמנים ותזונאים.
מנהיג הקבוצה וסגן הנשיא שלה הוא הסקיפר בראד באטרוורת' (Brad Butterworth).
ראש הקבוצה הוא ארנסטו ברטלי (Ernesto Bertaeli), המשמש אף כנווט.
הקבוצה מונה שלושה הגאים בעלי מדליה אולימפית.
הבכיר שבהם אד ביירד, יוכן שומאן (Jochen Schumann), ופיטר הולמברג (Peter Holmberg), הם מקיימים ביניהם סבב רוטציה.
גביע אמריקה הוא גביע השיט היוקרתי ביותר בעולם ובו משתתפות שתי סירות בלבד.
ב-2 במרץ 2003 זכתה קבוצת אלינגהי בגביע אמריקה ה-31, בניצחון 5-0 על מחזיקת הגביע הקודם קבוצת ניו זילנד.
זוהי הזכייה האירופית הראשונה מאז 1851 בגביע והקבוצה הראשונה אשר זוכה בו שהגיעה מארץ ללא חוף ים - שווייץ.
ב-3 ביולי 2007 זכתה הקבוצה גם בגביע אמריקה ה-32, שוב כנגד יריבתה הקודמת קבוצת ניו זילנד, בניצחון 5-2.
בשנת 2010 הפסידה הקבוצה בגביע אמריקה ה-33, לאורקל מרוצים בתוצאה 2-0.
קבוצת ארמיות היא היחידה הצבאית הגדולה ביותר שקיימת רק בצבאות גדולים.
קבוצת ארמיות מוקמת בדרך כלל רק בעימותים גדולים דוגמת מלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות היא יחידה הכפופה ישירות למטה הכללי של הצבא או למפקדת הזירה.
המונח הסובייטי לקבוצת ארמיות הוא חזית.
לרוב, קבוצת ארמיות מורכבת משתיים או שלוש ארמיות וכוללת בין 400,000 ל־1,500,000 חיילים.
קבוצת ארמיות היא למעשה צבא עצמאי לכל דבר ובעלת יכולת פעולה עצמאית לחלוטין.
דרגתו של מפקד קבוצת ארמיות היא גנרל או פילדמרשל, תלוי בצבא המדינה.
קבוצת אקלים היא קבוצת אמנים שקמה בעקבות מלחמת יום כיפור (ולכן נקראו תחילה "אקלים 73") ופעלה בין השנים 1982-1973.
הרעיון להקמת הקבוצה נולד אצל רחל שביט ואליהו גת, אשר החרדה הקיומית שהחלה עם פרוץ המלחמה גרמה להם להתמקד במקומי – באור, בצבע ובנופי הארץ.
בתערוכה הראשונה, שהתקיימה באפריל 1974 בבית האמנים בירושלים, השתתפו: צבי אלדובי, טובה ברלינסקי, מיכאל גרוס, אליהו גת, קליר יניב, אברהם מנדל, אורי ריזמן, ורחל שביט.
למרות סגנונם השונה ורתיעתם מהאוריינטליזם שאפיין את השלב המוקדם של האמנות הישראלית, הם העריכו את הדור הראשון של אמני ישראל, כגון ראובן רובין, ציונה תג'ר ונחום גוטמן, בגלל התייחסותם למקום.
חלק מחברי "אקלים" השתתפו קודם לכן ב"קבוצת העשרה", שפעלה במחצית השנייה של שנות החמישים ושדגלה ברעיונות דומים.
כדי לקדם את רעיונותיהם החליטו החברים המייסדים של "אקלים" לשתף בתערוכות כל אמן שיצירותיו מתאימות לרוחם, כהצהרתם: "קבוצתנו אינה הומוגנית...
הרוח המאחדת את האמנים היא הזיקה השורשית לסביבה".
לכן בתערוכות השונות השתתפו אמנים שונים, בנוסף על המייסדים שהשתתפו ברוב התערוכות.
הקבוצה גם קיימה פעילות אמנותית ענפה באזורים שונים בפריפריה, בשיתוף עם משרד החינוך והתרבות.
למרות שבין חברי הקבוצה היו אמנים חשובים, או כאלה שהפכו עם השנים אמנים מוכרים ומרכזיים, הקבוצה עצמה נתפסה כאנכרוניסטית.
התמקדותה באמנות לוקאלית עמדה בניגוד הן לתפיסות האוניברסליות של הקבוצות שקדמו לה בשנות השישים, כגון "אופקים חדשים" ואחר כך קבוצת "עשר פלוס", והן בניגוד למגמה של האמנות המושגית, ששלטה בשנות השבעים ושנתפסה אז כאמנות חדשנית המייצגת את ההתפתחויות באמנות הבינלאומית.
מגמה מושגית זו באה לידי ביטוי ביצירות של בוגרי המדרשה לאמנות, שאותם כינו חברי "אקלים" בשם "כוח רפי".
הכוונה לתלמידי רפי לביא, שהיה מורה נערץ במדרשה למורים ברמת השרון (כיום בית ברל).
יתר על כן, בגלל התמקדותה של "אקלים" במראות, באור ובצבעים המקומיים (לעומת התכנים הפוליטיים של האמנים המושגיים) היא נתפסה כבעלת אוריינטציה ימנית, למרות שרוב חברי הקבוצה, חלקם קיבוצניקים, היו דווקא שמאלניים.
תערוכה ראשונה באפריל 1974, הוצגה בבית האמנים בירושלים בהשתתפות: צבי אלדובי, טובה ברלינסקי, מיכאל גרוס, אליהו גת, קליר יניב, אברהם מנדל, אורי רייזמן ורחל שביט.
תערוכה שנייה נפתחה ב-7 במאי 1974 באכסדרה של היכל התרבות בתל אביב.
בתערוכה הציגו גם את מנחם שמי ומרדכי לבנון, ששביט וגת ראו בהם את האבות הרוחניים של קבוצת "אקלים".
השתתפו: צבי אלדובי, אליהו גת, קליר יניב, חנה לוי, אורי רייזמן רחל שביט.
תערוכה שלישית התקיימה ביוני 1974 במוזיאון לאמנות חדשה בחיפה.
השתתפו: אברהם אופק, צבי אלדובי, טובה ברלינסקי, מיכאל גרוס, אליהו גת, קליר יניב, חנה לוי, אורי רייזמן, רחל שביט.
תערוכה רביעית הוצגה בינואר 1975, בגלריית אנדסל (Andsell Gallery) בלונדון.
הציגו: אליהו גת, חנה לוי, אורי רייזמן ורחל שביט.
תערוכה חמישית התקיימה בנובמבר 1975, ב"גלריית הצריף" בבאר שבע, בעקבות פעילותו החינוכית של גת והקמת המכון לאמנות על ידו בבאר שבע.
לאחר ההצלחה בלונדון גת הגה את הרעיון של סדנאות ציור בנוף, במקומות שונים בארץ, שנעשו בשיתוף פעולה עם אמנות לעם ומשרד החינוך והשתתפו בהם האמנים: אליהו גת, רחל שביט, אורי רייזמן וחנה לוי, וגם בני המקום שלקחו חלק בסדנה.
תערוכה שישית התקיימה בנובמבר 1975 במוזיאון לאמנות חדשה ע"ש אמנים שנספו בשואה, באילת.
השתתפו: אליהו גת, רחל שביט, אורי רייזמן וחנה לוי - שהציגו קודם בבאר שבע.
תערוכה שביעית נערכה בפברואר 1976 בתיאטרון ירושלים.
לארבעת האמנים הקבועים של הקבוצה (שביט, גת, רייזמן ולוי) הצטרפו דוד בן שאול וג'ון בייל שלימדו בבצלאל, הנה אביתר, שמעון אבני, צבי בן ארץ, שמשון הולצמן, צבי טולקובסקי וראובן כהן.
תערוכה שמינית נערכה ביוני 1976 באוניברסיטת חיפה.
הציגו: הנה אביתר, שמעון אבני, ג'ון בייל, שלומית בן שלום, דגנית ברסט, אליהו גת, שמשון הולצמן, רות יקותיאל, ראובן כהן, חנה לוי, אורי רייזמן, יורם רוזוב, רחל שביט, יחזקאל שטרייכמן.
תערוכה תשיעית התקיימה באפריל 1977, בגלריה גולדמן במרכז הקהילה היהודית בוושינגטון.
הציגו: שמעון אבני, אנג'לין איסאיק, אליהו גת, חנה לוי, אורי רייזמן אברהם רפאל ורחל שביט.
תערוכה עשירית התקיימת ב-1977, בגלריה הרשברג בבוסטון.
הציגו: שמעון אבני, אנג'לין איסאיק, אליהו גת, חנה לוי, אורי רייזמן, אברהם רפאל, רחל שביט.
תערוכה אחד-עשר התקיימה ב-1979 בהיכל התרבות, תל אביב.
הציגו: הנה אביתר, עזרא אוריון, אנג'לין איסאיק, אליהו גת, חנה לוי, חנה מגד, אורי רייזמן, רחל שביט, רן שחורי.
תערוכה שנים עשר התקיימה באפריל 1982 בתיאטרון ירושלים.
הציגו: אליהו גת, חנה מגד, אורי רייזמן אברהם רפאל, רחל שביט.
קבוצת ארמיות ויסלה , הייתה קבוצת ארמיות בוורמאכט שהוקמה בינואר 1945, במטרה להגן על אזור ברלין מכוחות הצבא האדום שהתקדמו מכיוון נהר הויסלה.
קבוצת הארמיות כללה בשיאה כ-500,000 חיילים בשתי ארמיות חיל רגלים וארמיית פאנצר, שהופרדו מקבוצת ארמיות מרכז.
מפקדה הראשון מינואר 1945 היה מפקד האס אס היינריך הימלר, ומחליפו ב-20 במרץ 1945 היה גוטהרד היינריצי.
קבוצת הארמיות לחמה במבצע מפנה השמש, ולאחר מכן בקרב על ברלין עד לכניעת גרמניה הנאצית, ב-8 במאי 1945.
ארמיית הפאנצר השלישית - בפיקוד האסו פון מנטויפל, לרבות קורפוס הפאנצר אס אס ה-3, בפיקוד פליקס שטיינר
הארמייה ה-21 - בפיקוד קורט פון טיפלסקירך
הארמייה התשיעית - בפיקוד תאודור בוסה
גנרל חיל הרגלים קורט פון טיפלסקירך - 28 באפריל 1945 - 29 באפריל 1945
קבוצת אסקום היא חברת נפט וגז טבעי במולדובה.
החברה הוקמה ב-25 במרץ 1994, נשיא החברה הוא אנטול סטאטי ולו ארבעה סגנים: סבטלנה סובין, גבריאל סטאטי, ולריו סברדלוב ואנדריי באסטובוי.
התחומים בהם עוסקת החברה הם:
מחקר ופיתוח שדות נפט וגז
מסחר בנפט, גז, מוצרי נפט וגז נוזלי
אספקת שירותי קבלן לחברות נפט וגז אחרות
עבודות ציבוריות כולל הקמת מתקני ייצור נפט וגז, צינורות, מכלים ועוד.
באוקטובר 2005 הקימה החברה חברת בת (אסקום גרופ בלקן) לטיפול בשני שדות נפט וגז בטורקמניסטן (Depe Gotur ו-Barsa Gelmez).
במרץ 2006 החלה החברה ביצור נפט בשדה Depe Gotur.
ביולי 2000 מקבלת אסקום רישיונות לארבעה אזורים באגן הים הכספי בחבל מנגיסטו שבקזחסטן.
ב-2003 מתגלה מצבור משמעותי של נפט בשדה הנפט מזרח בוראנקול, באותה שנה מוקם צינור נפט באורך 50 ק"מ בין השדות בוראנקול וטולקין (שניהם בקזחסטן).
ב-2005 נחתם חוזה גדול לחיפוש ויצור נפט בסודאן .
ב-2006 השקיעה אסקום 150 מיליון דולר בפיתוח דרכי גישה ובבדיקות ססמיות ברישיונות בסודן.
החברה מייצרת כ-500 אלף טון נפט לשנה וכ-1.3 מיליארד מטר מעוקב של גז טבעי בשנה.
הנהלת החברה יושבת בעיר קישינב, לחברה כ-500 עובדים.
אסקום מחזיקה בקזחסטן עתודות של כ-10 מיליון טון נפט וכ-13 מיליארד מטר מעוקב גז טבעי.
קבוצת ארמיות B הוא שמה של קבוצת ארמיות של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא נודעה בעיקר בזכות חלקה בקרב סטלינגרד.
קבוצת הארמיות הראשונה שנקראה "B" הוקמה לקראת הפלישה לצרפת.
קבוצת ארמיות B כללה ½ 29 דיוויזיות, מתוכן שלוש משוריינות.
מטרתה הייתה להתקדם דרך ארצות השפלה, ולמשוך את צבאות בעלות הברית לעומק בלגיה, שם תכותרנה באגפן על ידי המבקע העמוק של קבוצת ארמיות A.
היא כללה את הארמייה ה-18 בפיקודו של גאורג פון קיכלר והארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו.
לאחר סיום המערכה, פורקה קבוצת הארמיות.
קבוצת ארמיות B הוקמה מחדש בסוף יולי 1942 בעקבות ההחלטה לפצל את קבוצת ארמיות דרום לשתי קבוצות ארמיות, A ו-B.
התפקיד שהוטל עליה היה לכבוש את העיר סטלינגרד, לחסום את נהר הוולגה לתנועה, ולהקים מערך הגנה לאורך נהר הדון, שיחפה על האגף הצפוני של הכוחות הגרמניים בחזית הדרום.
עם הקמתה כללה קבוצת הארמיות את הארמייה השישית, ארמיית הפאנצר הרביעית, הארמייה השנייה, הארמייה ההונגרית השנייה והארמייה השמינית של הצבא האיטלקי.
שתיים מהארמיות של קבוצת ארמיות B (הארמייה השישית וארמיית הפאנצר הרביעית) נטלו חלק בניסיון הכושל של הוורמאכט לכבוש את סטלינגרד, וספגו אבדות כבדות בקרבות הקשים שהתחוללו בתוך העיר ובסביבתה.
שאר הכוחות של קבוצת הארמיות הגנו על האגפים החשופים של איגוד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד.
באוקטובר 1942 תוגברה קבוצת הארמיות בשתי ארמיות נוספות (הארמיות הרומניות השלישית והרביעית), ובשיא כוחה היא כללה כ-80 דיוויזיות, מתוכם למעלה מ-50 דיוויזיות מצבאות גרורותיה של גרמניה הנאצית.
במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד בנובמבר 1942 ספגו כוחות קבוצת ארמיות B אבדות כבדות.
שתיים מהארמיות שלה (הארמייה השישית וחלק גדול מיחידות ארמיית הפאנצר הרביעית) כותרו בכיס סטלינגרד, ובראשית פברואר 1943 נכנעו שרידיהן לצבא הסובייטי.
בסוף נובמבר 1942 פוצלו כוחות קבוצת הארמיות.
קבוצת ארמיות B נותרה עם 3 ארמיות (הארמייה השנייה, הארמייה ההונגרית השנייה והארמייה השמינית האיטלקית), וארבע הארמיות הנותרות, שתוגברו בפלגת הארמייה הולידט, הועברו תחת פיקוד קבוצת ארמיות דון.
בדצמבר 1942 ובינואר 1943 הובסו הארמיות, שנותרו תחת פיקוד קבוצת ארמיות B, בסדרה של מתקפות סובייטיות מוצלחות באזור נהר הדון העליון, וספגו אבדות כבדות מאוד.
בפברואר 1943 אוחדו שרידי קבוצת ארמיות B וקבוצת ארמיות דון, כדי ליצור מחדש את קבוצת ארמיות דרום.
קבוצת ארמיות אחרונה שנשאה את השם "B" הוקמה בצפון איטליה ב-1943 על מנת לתת מענה לאיום בעלות הברית שנחתו באיטליה.
בסופו של דבר התפרסה קבוצת הארמיות בצרפת והובסה בפלישה לנורמנדי.
לאחר הכישלון בהדיפת הפלישה נסוגה קבוצת הארמיות לארצות השפלה.
לאחר מכן השתתפה בקרב הארדנים, אך נכשלה במילוי חלקה בתוכנית.
בסופו של דבר כותרה קבוצת הארמיות בסביבות חבל הרוהר ונכנעה לבעלות הברית ב-21 באפריל 1945.
קבוצת ארמיות H הוא שמה של קבוצת ארמיות של הוורמאכט שנלחמה בהולנד ובנורדריין-וסטפאליה במהלך מלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות H (האות H ל-הולנד) הוקמה ב-11 בנובמבר 1944 בהולנד.
היא כללה את ארמיית הצנחנים הראשונה (בפיקודו של גנרל אלפרד שלם), והארמייה ה-25 (בפיקודו של גינתר בלומנטריט).
בעת שהוצבה בהולנד כללה 12 דיוויזיות.
במרץ 1945 קבוצת ארמיות H הפכה לפיקוד עליון צפון-מערב (Oberbefehlshaber Nordwest) בפיקודו של ארנסט בוש.
לאחר שנהדפה אחורנית מהריין במבצע נבחרת (Varsity) של בעלות הברית בשלהי חודש מרץ, נכנעה קבוצת הארמיות לפילדמרשל מונטגומרי במאי 1945.
קבוצת ארמיות G הייתה קבוצת ארמיות גרמנית שנלחמה בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם השנייה והייתה חלק מה-OB West (הפיקוד הגרמני העליון במערב).
כשהחל מבצע דרגון (פלישת בעלות הברית לדרום צרפת) ב-15 באוגוסט 1944, לרשותה של קבוצת ארמיות G עמדו כ-11 דיוויזיות, ובהן היה עליה להגן על דרום צרפת.
לאחר הנחיתה המוצלחת של בעלות הברית, הורה ה-OKW (הפיקוד הגרמני העליון של הוורמאכט) לקבוצת ארמיות G לסגת מדרום צרפת.
באמצע חודש ספטמבר הייתה ארמיית הפאנצר החמישית בעמדה באגף השמאלי של הקו הגרמני צפונה מהגבול השווייצרי.
משם תקפה ארמיית הפאנצר החמישית, יחד עם אלמנטים מהארמייה הראשונה את הארמייה השלישית (בפיקוד של הגנרל ג'ורג' פטון), כשהארמייה ה-19 נלחמת מול הארמייה הצרפתית הראשונה והארמייה האמריקנית השביעית.