tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, מותר לצבא יפן ולגורמים נוספים לספק לתלמידים כלי נשק העשויים מחומר מיוחד הרעיל עבור היצור (אך בלתי-מזיק עבור בני אדם).
הממשלה היפנית מציעה לכל מי שיצליח להרוג את היצור 10 מיליארד ין (בערך 100 מיליון דולר), ובפרט לתלמידי הכיתה אם הם יצליחו.
זמן קצר לאחר כניסתו לכיתה, אחת מתלמידות הכיתה, קָאֶדֶה קָאיָאנוֹ, נותנת לו את השם קוֹרוֹ-סֶנְסֶיי, שילוב של המילה קוֹרוֹסֶנָאי (בלתי-ניתן להריגה) וסֶנְסֶיי (מורה), וזהו השם אותו הוא מאמץ מאותו רגע ואילך.
במהלך העלילה, מנסים התלמידים להתנקש בקורו-סנסיי במגוון דרכים מתוחכמות.
קורו-סנסיי לא כועס עליהם, אלא אפילו מעודד אותם ומלמד אותם מה הן הטעויות אותן עשו בניסיונות ההתנקשות.
יחד עם זאת התלמידים גם מגלים שקורו-סנסיי הוא מורה מעולה, שיודע ללמד ולהסביר בצורה ברורה ונותן יחס אישי ועצות אישיות לכל אחד מהם.
כמה פעמים במהלך העלילה מנסה הצבא היפני "להתחכם" לתנאי ההסכם עם קורו-סנסיי, על ידי הכנסת תלמיד המתמחה בהתנקשות לכיתה.
כך למשל הם הכניסו לכיתה מכונת לחימה עם בינה מלאכותית, וקורו-סנסיי לא היה מסוגל להילחם נגדה אלא רק לנסות להתחמק ממתקפותיה, כיוון שהתחייב שלא לפגוע בתלמידי הכיתה.
כמו כן מתנקשים שאינם תלמידי הכיתה מנסים את מזלם בהתנקשות בקורו-סנסיי, לאור הפרס הגבוה המובטח למי שיצליח בכך.
בשלבים מתקדמים יותר של העלילה, התלמידים מגלים בהדרגה מיהו בכלל קורו-סנסיי, מהם קשריו למורה הקודמת שהייתה להם, מה באמת גרם לפיצוץ הירח, ומדוע הם חייבים להתנקש בו עד סוף השנה.
הכרך הראשון של המאנגה נמכר בלמעלה ממיליון עותקים,, וכרכים אחרים הופיעו לפרקים בראשי רשימות רבי-מכר של מאנגות.
המאנגה הייתה מועמדת לפרס בתחרות המאנגה טאישו השישית בשנת 2013.
כיתאב אל-אום הוא אחד מהספרים הכי חשובים, עמוקים, מעמיקים ומקיפים בעולם ההלכה האסלאמית, אשר נכתב על ידי אחד מגדולי פוסקי ההלכה באסלאם, אימאם א-שאפעי.
הספר הפך במהרה להיות אחת מאבני היסוד של האסכולה השאפעית
בעוד שאת כל החומר כתב האימאם א-שאפעי, את עבודת איגודו של החומר לכדי ספר ביצע אל-בויטי, אשר ערך את הספר לפי הסדר המקובל בספרי ההלכה, החל בפרק על הטהרה, לאחר מכן פרק על התפילה, וכך הלאה.
כיתתנו בלילה צועדת הוא שיר שנכתב ב-15 במאי 1948 על ידי אברהם ברוידס והולחן בידי מרק לברי.
לחן נוסף חיבר יואל ולבה.
הלחן של לברי הוא חלק מהמארשים של תזמורת צה"ל.
על יצירת השיר סיפר לברי לחוקרת הזמר העברי ציפי פליישר:
לשיר ארבעה בתים, עם פזמון חוזר הפותח את השיר ונכלל גם לאחר הבית השני והבית הרביעי.
בכל בית ארבע שורות בחריזה מסורגת.
עיקר בתי השיר עוסקים בכיתת חיילים דרוכה לקרב, ורק בבית האחרון משתנה אופי השיר, במילים" "יֵשׁ אַחַת אֵי שָׁם בַּמּוֹלֶדֶת / אֲשֶׁר אֲהַבְנוּהָ כָּל כָּךְ".
השיר פתח שנים רבות את שידורי גלי צה"ל עד שהוחלף בשנת 1963 במארש צה"ל של יואב תלמי.
כיתת מחשבים (לפעמים נקראת גם מעבדת מחשבים או חוות מחשבים) היא חדר לימוד שבו התלמידים או הסטודנטים יושבים מול מחשבים.
בכיתות אלה נלמדים בדרך כלל מקצועות המתמטיקה, מדעי המחשב, גרפיקה, ומדעי הטבע אך לעיתים גם מקצועות אחרים באמצעות כלים ממוחשבים, לומדות, מאגרי מידע, אינטרנט או סרטוני המחשה.
מטרת קיום הכיתה היא לאפשר לתלמיד לבצע במחשב את הנחיות המורה ולראות באופן מיידי את התגובה הישירה לפעולתו.
לומדות מאפשרות לבצע סימולציה של ניסוי מדעי ולהראות לתלמיד את התוצאה באנימציה ממוחשבת.
פעמים רבות משמשת כיתת המחשבים לתרגול החומר הנלמד בכיתה, בעיקר במדעי המחשב ובקורסי תיכנות, בו התלמידים מתכנתים או עושים תרגילים לפי הוראות המורה, שעובר במהלך השיעור בין התלמידים ועוזר להם.
בחלק מכיתות המחשבים יש למורה יכולת השתלטות על מסכי מחשבי התלמידים, על מנת להציג עליהם את המראה על מסכו שלו או של מסך מחשב אחר בכיתה.
מחוץ לשעות השיעורים הרשמיות, משמשת כיתת המחשבים את התלמידים לצרכים אישיים ולימודיים.
שימושים אלו כוללים פתרון שיעורי בית, תרגול של תיכנות וביצוע עבודת כיתה ובית (כגון כתיבת סיכום במעבד תמלילים).
מעבר לשימושים לימודיים התלמידים משתמשים במחשבים, בעיקר כאשר יש גישה לאינטרנט, לבדיקת דואר אלקטרוני, להתעדכן בחדשות, לגלוש באתרי אינטרנט שונים וברשתות חברתיות מקוונות וכן לשחק במשחקי מחשב (בעיקר במשחקי רשת מרובי משתתפים התומכים ברשת LAN פנימית, כגון DOOM, Half-Life, Counter-Strike, Starcraft ו-Fortnite).
כיתה קטלנית היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת מותחן פעולה-פשע המבוסס על קומיקס באותו השם מאת היוצר ריק רמנדר.
הסדרה נוצרה על ידי צמד האחים רוסו, ומככבים בה בנג'מין וודסוורת', לאנה קונדור, מריה גבריאלה דה פריה, בנדיקט וונג, לוק טני, מייקל דובאל וליאם ג'יימס.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-16 בינואר 2019 והכילה 10 פרקים.
ביוני 2019 הכריזה הרשת על ביטול הסדרה.
במאי 2021, הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה נטפליקס.
עלילת הסדרה עוקבת אחר מרקוס לופז ארגואלו, נער שהתייתם בגיל צעיר וגדל מאז ברחובות, שמוצא את עצמו כתלמיד חדש מן המניין באקדמיית "קינגס דומיניון" - אקדמיה לנערים שגדלו במשפחות פשע המחנכת אותם לגדול ולהתמקצע בדרכיהם של הוריהם לפניהם.
בנג'מין וודסוורת' - מרקוס לופז ארגואלו, התלמיד החדש ביותר באקדמיית "קינגס דומיניון" ובן חסותה של סאיה.
לאנה קונדור - סאיה, המנהיגה של "אגודת קורוסקי" והפטרונית של מרקוס.
מריה גבריאלה דה פריה - מריה, חברה בארגון "סוטו ואטוס" ובת זוגו לשעבר של צ'יקו.
בנדיקט וונג - מאסטר לין, מנהלו האכזרי, הקפדן וחסר הרחמים של אקדמיית "קינגס דומיניון".
לוק טני - וילי, מנהיג הארגון "F.W.O" וחברו הטוב ביותר של מרקוס באקדמיה.
מייקל דובאל - צ'יקו, מנהיג הארגון "סוטו ואטוס" ובן זוגה לשעבר של מריה.
ליאם ג'יימס - בילי, רוקר ופאנקיסט חברותי ובנו של שוטר מושחת שמבריח סמים.
טיילור היקסון - פטרה, נערה גותית המשתייכת לכת המוות.
הנרי רולינס - יורגן דנקה
סיובן ויליאמס - ברנדי, יפהפייה דרומית וגזענית שמנהיגה את ה"דיקסי מוב".
שון דפנר - ויקטור, נער ידוע לשמצה בשל היותו בנו של המתנקש הבכיר ביותר של יוסיף סטלין.
אייזיאה לת'ינן - שאבנם, בנו של בנקאי עשיר ומושחת.
רשימת הליהוק עבור הפיילוט לסדרה נחשפה על ידי רשת "Syfy" בנובמבר 2017, עם בנג'מין וודסוורת', לאנה קונדור, מריה גבריאלה דה פריה, בנדיקט וונג, לוק טני, מייקל דובאל וליאם ג'יימס בתפקידים הראשיים.
ב-18 באפריל 2018, רשת"Syfy" הזמינה רשמית את הסדרה, ותזמנה את עלייתה לשידור לשנת 2019.
כיתריה פאוץ' (נולדה ב-17 בדצמבר 1996), המוכרת בשמה הפרטי כיתריה, היא זמרת פופ ישראלית, מקהילת העבריים מדימונה.
כיתריה נולדה וגדלה בדימונה בבית להורים מוזיקליים ממוצא אתיופי.
אמה, זהורה, אשר הייתה בעצמה זמרת, אביה, חזקיה, הוא נגן פסנתר ותופים.
היא חלק מקהילת העבריים מדימונה.
בשנת 2018 התפרסמה לראשונה בתחרות The Four ישראל והגיעה למקום השני.
לאחר סיום התחרות השתתפה בסינגל של איזי "עוד לא נגמר השיר".
בהמשך אותה שנה השתתפה בעונה השישית של הכוכב הבא לאירוויזיון והגיעה למקום השני.
בשנת 2019 השתתפה במחזמר כמו גדולים.
בשנת 2020 השתתפה בסינגל של סאבלימינל לכבוד יום העצמאות 2020 "ימים טובים" יחד עם האולטראס, רן שפיר, ים רפאלי וגד אלבז.
כיתריה מתגוררת כיום ברמת גן ועובדת במאפייה.
כיתה ח' הוא סרט התבגרות דרמטי קומי אמריקאי משנת 2018, שכתב וביים בו ברנהם (שסרט זה הוא סרט הביכורים שלו).
בסרט מככבת בתפקיד קיילה דיי, תלמידת כיתה ח', במהלך השבוע האחרון ללימודיה לפני שהיא עוברת מחטיבת הביניים לבית ספר תיכון.
על מנת להתמודד עם חרדה חברתית, קיילה מצטלמת לולוג, בו היא מעניקה עצות לחיים.
ברנהם החל לכתוב את התסריט ב-2014 בהשראת המאבקים האישיים שלו בחרדה.
הוא התקשה למצוא מימון לפרויקט עד 2016. צילומי הסרט נערכו בספרן ובוייט פליינס שבמדינת ניו יורק בקיץ 2017. פישר לוהקה לאחר שברנהם צפה בה ביוטיוב; יחד איתה, לוהקו לסרט ג'וש המילטון ואמילי רובינסון.
הסרט מתמקד בנושאים של שימוש כבד במדיה החברתית, בריאות הנפש ב-דור ה-Z ומיניות.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית ב-19 בינואר 2018, במסגרת התחרות הדרמטית האמריקאית בפסטיבל הסרטים סאנדנס.
לאחר הקרנות בפסטיבלי קולנוע נוספים, הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-23 ביולי 2018, בהפצת A24. בארצות הברית, הסרט הוגבל לצפייה מגיל 17 ומעלה, דבר שעורר ביקורת ציבורית, שכן ההגבלה מונעת מתלמידי כיתות ח' מלצפות בסרט באולמות הקולנוע.
בתגובה, מפיצי הסרט ערכו הקרנות של הסרט ללא דירוג בחינם ברחבי ארצות הברית.
בסופו של דבר, הסרט הכניס מהקרנות בצפון אמריקה 13.5 מיליון דולר, לעומת תקציב של 2 מיליון דולר.
הסרט זכה לשבחים רבים מצד מבקרי הקולנוע, בפרט על התסריט והבימוי של ברנהאם והמשחק של פישר.
הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים המובילים של 2018. הסרט זכה במספר פרסים ומועמדויות, לרבות מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר עבור פישר ומועמדויות לפרס גילדת הכותבים של אמריקה ופרס גילדת הבמאים של אמריקה עבור ברנהם.
קיילה דיי () היא תלמידת כיתה ח' במהלך השבוע האחרון ללימודיה לפני שהיא עוברת מחטיבת הביניים לבית ספר תיכון.
היא מפרסמת ביוטיוב סרטונים, בהם היא מעניקה עצות לחיים בנושאי ביטחון עצמי ודימוי עצמי, הזוכים לצפיות מועטות בלבד.
בשל היותה ביישנית המתקשה להתיידד עם אחרים, היא נבחרת על ידי חבריה לכיתה לתואר "התלמידה השקטה ביותר".
בינתיים, מארק (ג'וש המילטון), אביה הפרוד מאשתו, מתקשה לתקשר איתה ולמנוע ממנה להסתמך כל כך על מדיות חברתיות.
קיילה מוזמנת למסיבת בריכה שעורכת חברתה לכיתה, קנדי, אשר הזמינה אותה רק לאחר שאמא שלה הכריחה אותה.
במסיבה, קיילה סובלת מהתקף חרדה בשירותים אך בסופו של דבר יוצאת החוצה ונכנסת לבריכה, שם היא פוגשת את גייב, בן דודה האקסצנטרי של קנדי.
לאחר שהיא מנסה לעזוב את המסיבה מוקדם, קיילה פוגשת את איידן, בחור שהיא מאוהבת בו בסתר, שמציע לה לחזור למסיבה.
קיילה מתגברת על המבוכה ועל הפחד, ומתנדבת לשיר קריוקי.
בבית הספר, קיילה מגלה שאיידן נפרד מחברתו האחרונה כיוון שהיא סירבה לשלוח לו תמונות עירום של עצמה.
קיילה מנסה להרשים את איידן, ומשקרת לו שיש לה בטלפון שלה תיקייה עם תמונות עירום.
איידן מגלה עניין, ושואל אותה אם ביצעה פעם מין אוראלי.
קיילה הנבוכה משקרת ואומרת שכן.
מאוחר יותר באותו היום, היא צופה בסרטוני הדרכה ביוטיוב כיצד לבצע מין אוראלי, אך נגעלת מכך.
קיילה מצטרפת לתוכנית חונכות, במסגרתו היא פוגשת את אוליביה, תלמידת כיתה י"ב ידידותית שמתנדבת להראות לה את בית הספר התיכון בו תלמד בשנה הבאה.
אוליביה נותנת לה את מספר הטלפון שלה, ומזמינה אותה לצאת לקניון עם חבריה.
קיילה נהנית בחברתם, עד שהיא מגלה שאביה מרגל אחריהם מרחוק, והיא אומרת לו לעזוב.
ריילי, חבר של אוליביה, מציע לקחת את קיילה טרמפ הביתה בשעת לילה מאוחרת.
באמצע הדרך, ריילי מחנה את מכוניתו, ויוזם משחק מביך של אמת או חובה שבמסגרתו הוא שואל את קיילה שאלות מביכות על הניסיון המיני שלה, מוריד את החולצה שלו ומבקש ממנה להוריד גם את החולצה שלה.
בבית, קיילה נשברת בבכי ומתנחמת בזרועות אביה.
היא מעלה סרטון בו היא מודיעה שתפסיק לעשות סרטונים, מכיוון שאיננה סבורה עוד שהיא האדם המתאים להעניק עצות לאחרים.
קיילה פותחת קפסולת זמן שהכינה בתחילת כיתה ו', וצופה בסרטון של עצמה.
היא מבקשת מאביה שיעזור לה לשרוף את תוכן הקופסה.
היא שואלת את אביה אם היא גורמת לו עצב, והוא אומר לה שהיא ממלאת אתו גאווה ושהיא לעולם לא תוכל להעציב אותו, והיא מחבקת אותו.
במהלך טקס סיום הלימודים, קיילה מתעמתת עם קנדי, על כך שהתנהגה אליה בצורה לא יפה, בעוד קיילה הייתה כל הזמן רק נחמדה כלפיה.
בהמשך, קיילה אוכלת ארוחת ערב יחד עם גייב, בביתו, והשניים נהנים מאוד מהבילוי המשותף.
קיילה מכינה קפסולת זמן חדשה שהיא ואביה קוברים בחצר האחורית; היא משאירה סרטון וידאו לעצמה, בו היא מעודדת את עצמה להתמיד גם בזמנים קשים.
מיינר, שפרסמה בשנת 2018 מאמר על הסרט, כתבה כי 22% מבני הנוער נאבקים בדיכאון ובחרדה, ונערות מתבגרות התאבדו בשיעורים גבוהים יותר בשנת 2015 לעומת השיעורים שהיו בארבעים השנים הקודמות.
החרדה המתוארת היא טיפוסית בחטיבת הביניים, אך לדברי הכתבת ולרי שטראוס, משקפת גם את החיים בשנת 2018 בהם אנשים בכל הגילאים רואים "קקופוניה של אדישות ושוויון נפש".
גם המילים "אה..." ו-"כזה / כאילו" בתסריט משקפות את "תהליך המאבק", ולאו דווקא את חוסר האינטליגנציה של הדמויות.
המבקר אוון גלייברמן כתב שזהו סרט פורץ דרך בעיסוקו בבני נוער שמעולם לא הכירו עולם ללא אינטרנט, ואף עוסק בשליחות של מסרונים בעלי תכנים מיניים.
ב-CBS News ציינו כי מלבד העיסוק הרגיל ב-"חרדות ואקנה" (המאפיינים סרטים וסדרות על בני נוער), הסרט "כיתה ח" מתאר כיצד קיילה מבלה זמן רב באינטרנט ועוסקת בשליחה של מסרונים.
הדבר משקף מגמות כלליות בדור ה-Z, בשונה מדור ה-Y, בו 94% מבני הנוער השתמשו בסמארטפונים בטרם מלאו להם 14. סקר אמריקאי משנת 2018 העלה כי 45% מבני הנוער דיווחו כי הם משתמשים באינטרנט "כמעט כל הזמן".
24% סברו כי השפעותיו "לרוב שליליות", בעוד 45% מאפיינים את השימוש באינטרנט כ-"לא שלילי ולא חיובי".
לדברי (השחקנית הראשית בסרט כיתה ח'), "עבור קיילה המדיה החברתית היא כמעט [פולחן] דתי".
בו ברנהם (במאי הסרט) הסביר: "המדיה החברתית גרמה לי לחשוב אחרת כאדם.
זה גרם לי לחרדה רבה יותר, אני חושב".
הפרופסור לפסיכולוגיה ז'אן טנג'נג מצאה קשר בין העלייה בשימוש באינטרנט לבין הירידה בבריאות הנפש של בני הנוער.
גלייברמן כתב כי הסרט בוחן את המצוקות חסרות התקדים שבני נוער נמצאים בהן כיום.
הסופר רוברט בארקר ערך השוואה בין "כיתה ח'" לבין סרטי התבגרות מוקדמים יותר, כגון נעורים בקצב מהיר (1982) וילדות רעות (2004).
הוא כתב שבמקום להשתייך לקליקה חברתית, קיילה וחבריה מצאים ב"מלחמה דיגיטלית של כולם כנגד כולם, העמדות פנים, ומתייחסים לעצמם כאל קהל אנונימי".
בארקר ראה גם בשליחות של מסרונים מיניים בין הדמויות כעדות לאובדן התמימות.
NPR פירשה את ההשפעה של האינטרנט במהלך גיל ההתבגרות כ"אחד מנושאי המפתח בסרט", והעירה כי המדיה החברתית הוסיפה סיבוכים לבני הנוער שבגיל זה, שלא היו בעבר.
אף על פי כן, NPR הצהירה כי קיילה עדיין מצליחה להתבגר ולהתגבר, למרות האתגרים הגדולים הניצבים מולה.
על פי המבקר קייל בוכנאן, "התעלומה הגדולה ביותר עבור ...
[קיילה] היא המין השני", בהתחשב בהתעניינותה באיידן וסרטוני ההדרכה המקווננים בהם היא צופה על מנת ללמוד כיצד לבצע מין אוראלי.
עם זאת, העיתונאי כריס או'פלט הציע שקיילה לא באמת מוכנה לקיים יחסי מין, אלא פשוט "נלחצת לעשות שימוש במיניותה על מנת לזכות בקבלה חברתית".
המגזין טיים הזכיר את דבריה (השקריים) של קיילה לאיידן, כאשר טענה שיש לה צילומי סלפי של עצמה בעירום, כאחת מה-"חוויות המשפילות הקלאסיות של חטיבת הביניים", כפי שהן מתוארות בסרט.
ברנהם מתח ביקורת גם על החינוך המיני האמריקאי, שאינו עוסק בהסכמה מינית, כפי שהיא באה לידי ביטוי בסצנה בה משחקים הילדים "אמת או חובה".
אף על פי שבתחילת הסרט קיילה נראית משתתפת בשיעור לחינוך מיני, היא לא יודעת כיצד להגיב כאשר ריילי מנסה לנצל אותה מינית, והיא מתנצלת בפניו על כך שהיא מסרבת להצעותיו.
מבקרי קולנוע קישרו את הסצנה הזו לתנועת Me Too, אם כי התסריט לסרט נכתב עוד לפני שהתנועה קמה.
בהקרנות של הסרט בפסטיבלי קולנוע, צופים רבים חשו שלא בנוח במהלך הקרנת סצנה זו.
בנוסף, עלילת הסרט בוחנת את מערכת היחסים שבין קיילה לבין אביה, מארק, בן דור ה-X, שממנו היא מנסה להתנתק, תוך שהיא מפגינה התנהגות טיפוסית לגילה.
הוא מנסה שוב ושוב לתקשר איתה, אך חווה תסכול כתוצאה מהקיבעון שיש לה כלפי הסמארטפון שלה.
עם זאת, העיתונאית סוניה ראו מצאה לנכון לציין שדווקא מארק הוא "הנוכחות הקבועה היחידה בחייה"; מארק מקדיש את כל חייו לקיילה ומאוחר יותר אף אומר לה עד כמה הוא גאה בה.
כקומיקאי שנמצא בסיבוב הופעות, בו ברנהם, תסריטאי ובמאי הסרט, סבל מהתקפי חרדה הקשורים להופעותיו מאז 2013. בעוד שהכוונה המרכזית שלו הייתה לכתוב סיפור על חרדה, הוא בחר לספר אותו מנקודת המבט של תלמידה בכיתה ח' מאחר שחש כי "החרדה גורמת לי להרגיש מבועת כמו ילד בן שלוש עשרה".
כמו כן, הוא הביע את דעתו כי כיתה ח' היא שנה מכרעת לגיבוש מודעות עצמית:
בורנהאם קיבל השראה לסרט מהתבוננות בבחורה בקניון שצילמה תמונות סלפי של עצמה כשהיא לבדה; הוא האמין שהיא מודאגת מהופעתה.
בהתחשב בכך שהקריירה שלו התחילה בהפקת סרטוני יוטיוב שזכו להצלחה, הוא רצה לחקור את חייה של דמות שיוצרת סרטונים שלהם מספר מצומצם מאוד של צפיות.
העבודה על התסריט החלה במרץ 2014. בטיוטות הראשונות של התסריט, קיילה לא הייתה הגיבורה היחידה, אך בסופו של דבר ברנהאם החליט להתמקד בה מכיוון שקולה הרגיש הכי נכון מבין הדמויות.
הוא החליט שדמות הגיבור של הסרט שלו תהיה בת, ולא בן, לאחר שצפה ביוטיוב והבחין כי "הבנים מדברים על מיינקראפט והבנות מדברות על חייהן ...
כנראה משום שבנות פשוט מתבגרות מהר יותר ומשם שהתרבות שואלת בנות שאלות עמוקות יותר בגיל מוקדם יותר לעומת בנים".
הוא גם אהב את הרעיון של גיבורה על מנת להימנע מהשלכה של הזכרונות האישיים שלו מכיתה ח' כבן.
במקור, שמו של הסרט היה "הילדה המגניבה ביותר בעולם" .
על מנת לכתוב את הדיאלוגים בין בני דור ה-Z, ברנהאם צפה ביוטיוב.
דעותיו האישיות של ברנהאם על ההבדלים בין דור זה לקודמיו היוו השראה לסצנה בה דמותו של טרבור מתארת כיצד הגישה לרשתות החברתיות כבר בגיל צעיר עיצבה את הדור הזה.
מערכת היחסים של קיילה ומארק מבוססת על מערכת היחסים של ברנהאם עם אמו.
ברנהאם ראה במערכת היחסים של נער מתבגר עם הוריו כשלב בחיים שבו "אתה רוצה עצמאות, ואתה רוצה גם חיזוק".
את הסרט הפיקו סקוט רודין, אלי בוש ו-A24 עם תקציב של 2 מיליון דולר.
מנהלת A24, ניקולט אייזנברג, ציינה שהסרט היה "אישי" עבורה.
במשך שנים ברנהאם חיפש מימון לסרט, וסבר שיצליח לשווק זאת תוך שימוש בהצלחתו כקומיקאי כמנוף.
אף על פי שמעולם לא ביים סרט באורך מלא בעבר, ברנהאם היה נחוש בדעתו לביים בעצמו, ובמשך שמונת החודשים שקדמו לצילומים הוא עסק בקריאת ספרים כמו "Making Movies" מאת סידני לומט.
חמישים בנות-עשרה עשו אודישנים לתפקיד של קיילה.
ברנהאם גילה את ביוטיוב, והיה עליה לעבור שלושה אודישנים על מנת לקבל את התפקיד.
פישר, באותה העת בת 13, אמרה כי היא התקשתה למצוא תפקיד המציג באופן מציאותי חייו של מתבגר לפני שהגיעה לאודישן לסרט.
ברנהאם ליהק את פישר מכיוון שהיא הייתה "היחידה שהרגישה כמו ילדה ביישנית שמעמידה פנים כבעלת ביטחון - כל האחרים הרגישו כמו ילדים בעלי ביטחון המעמידים פנים שהם ביישנים".
פישר אמרה כי אחת הסיבות שהיא חששה באודישן הראשון הייתה שהיא מעריצה של ברנהאם.
היא נמשכה לתפקיד מכיוון שגינוני הדיבור של קיילה דומים לשלה.
היא עצמה סיימה כיתה ח' שבוע לפני תחילת ההפקה.
לאחר שסקר את התסריט, אביה של פישר צעק וקילל כאשר קרא את סצנת המשחק "אמת או חובה", אך דאג לכך שלבתו יהיה נוח עם החומר.
ברנהאם סבר שלג'וש המילטון הייתה "תחושה של אבא".
דניאל זולגדרי לוהק לתפקיד ריילי.
בגלל סצנת משחק "אמת או חובה", שחקנים צעירים רבים שהגיעו לאודישנים שיחקו את התפקיד כדמות של אדם מרושע, אך ברנהאם הדריך את זולגדרי להיות "ההפך מקריפי".
אמילי רובינסון ואימני לואיס היו שתיהן בגיל העשרה כאשר לוהקו, ושתיהן אמרו שחשו הזדהות עם האופן שהוא הוצגה חרדה בסרט.
ג'ייק ריאן, שגילם את גייב, העיר כי בתסריט גייב "היה אמור להיות off-centered", ומאחר ולא ידע מה משמעות הביטוי הזה, הוא פשוט שיחק את עצמו.
ניצבים רבים בסרט היו מורים אמיתיים ותלמידים אמיתיים, שלימדו/למדו בחטיבת הביניים "סופרן" בניו יורק, כאשר המנהל בריאן פוקס אמר כי בין 5 ל-10 מתלמידיו לוהקו לסרט.
במהלך תהליך האודישן של תפקידי תלמידי כיתות ח', תלמידה אחת טענה כי אקזמה היא "הכישרון המיוחד" שלה בעוד תלמיד אחר אכל פלפל כאילו היה תפוח, כחלק מהאודישן שלו.
המורה למוזיקה דייב ירינגטון אמר שברנהאם ליהק אותו כי הוא "אהב את המראה שלי".
הסרט צולם בסופרן, ניו יורק בקיץ 2017, במשך 27 יום, כאשר הצילומים בבית הספר התיכון סופרן נערכו בחודש יולי.
עבור סצנות הקניון, צילומי החוץ התקיימו ב-Palisades Center שבווסט ניאק, ניו יורק, בעוד צילומי הפנים התקיימו ב-The Galleria at White Plains שבוייט פליינס.
ברנהאם בחר שלא לטשטש את המראה הטבעי של עורה של פישר, שהשתמשה במעט מאוד איפור, אך האקנה שלה נותר גלוי.
השימוש של קיילה בביטוי "גוצ'י!" כדי לסיים את בלוגי הווידאו שלה, הגיע מהרגלה של פישר עצמה לסיים כך את שיחותיה בצורה זו; ברנהאם, כמו גם אנשים אחרים על הסט, חיקו התנהגות זו.
הרגלים אחרים של פישר, למשל הליכה השפופה, שולבו גם הם בדמותה של קיילה.
יוצרי הסרט אימצו את עצתה של פישר לפיה "אף אחד כבר לא משתמש בפייסבוק", ועל כן היא נראית בסרט משתמשת באינסטגרם.
מעבר לשינויים קלים, לעיתים רחוקות נעשה שימוש באלתור בצילומי הסרט.
כאשר עלה הצורך להציג על המסך דמויות כשהן שולחות הודעות טקסט, ברנהאם סירב לעשות זאת באמצעות אפקטים חזותיים המציגות הודעות טקסט בצורת בועות על המסך, כמו בסדרה "בית הקלפים".
במקום זאת, הוא בחר לעשות זאת על ידי צילום הטלפונים עצמם.
בלוגי הווידאו של קיילה צולמו באמצעות מקבוק פרו.
מכיוון שהאינטרנט מוצג על המסך מספר רב של פעמים במהלך הסרט, מעצב ההפקה סם ליזנקו ומעצבת האביזרים אריקה סברסון יצרו חשבונות פיקטיביים רבים של אינסטגרם וטוויטר.
יוצרי הסרט השתמשו בעיקר במצלמות קולנוע דיגיטליות אדומות ובעדשות רחבות, כאשר ברנהאם העדיף את השימוש במצלמת זום.
סצנת המשחק "אמת או חובה" צולמה כאשר פרט לשחקנים, נכחו על הסרט שמונה אנשי צוות בלבד.
בזמן הצילומים, פישר הניחה את התסריט על ברכיה, על מנת לקרוא ממנו כאשר דמותה משפילה מבטה ומביטה מטה.
היא התייחסה אל צילומי סצנה זאת, בכך שאמרה: "רק רצינו לנקוט בגישה רגישה ופשוט להיות כנים בקשר לזה ולתאר סוג של אירוע רעיל שיכול לקרות".
מאחר שפישר הייתה קטינה בעת צילומי סצנת הבננות, סצנה זו צולמה באופן דומה - עם צוות מינימלי.
העורכת ג'ניפר לילי וברנהאם השלימו את כל עבודת הפוסט-פרודקשן על הסרט שלושה ימים בלבד לפני הקרנת הבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס בינואר 2018. בסרט נעשה שימוש בהקלטה של פישר מגיל 11, כשהיא שרה "Masha and the Bear".
המוזיקאית הבריטית אנה מרדית' , אשר מתמחה במוזיקה אלקטרונית, כתבה והקליטה את פסקול הסרט באולפן שלה בלונדון.
ברנהאם, שבכוונה רצה להימנע ממוזיקה "חמודה", פנה למוזיקה האלקטרונית, משום ש"החוויה של קיילה מרגישה בעיניי כה אינטנסיבית", ובחה במרדית' מכיוון שסגנונה לא היה דומה "להרבה מוזיקה אלקטרונית [...] קר מאוד וגברי".
עבור מרדית', היה זה סרט הקולנוע הראשון לו הלחינה פסקול, והיא תיארה את התהליך כ"אתגר", והדגישה שכמלחינה "אתה לא מציג רק את המוזיקה שאתה רוצה.
אתה מנסה לעשות את מה שהסרט זקוק לו".
ברנהאם השתמש בשיר "Orinoco Flow" בביצוע המוזיקאית האירית אניה לסצנת המונטאז' של קיילה הגולשת ברשתות החברתיות.
הוא רצה להשתמש בשיר כדי להעביר את התחושה שהאינטרנט היה "דתי" ו"רוחני" עבור קיילה.
ברנהאם כתב מכתב לאניה וביקש את אישורה האישי להשתמש בשיר, והיא הסכימה.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה במסגרת התחרותית של פסטיבל הסרטים סאנדנס לשנת 2018, ב-19 בינואר, ולאחר מכן הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו באפריל.
הסרט הוקרנה גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסיאטל ביוני 2018.
חברת A24 הפיצה את הסרט, תחילה בצורה מוגבלת ב-13 ביולי, ולאחר מכן בהפצה רחבה ב-3 באוגוסט.
איגוד הסרטים הקולנועיים של אמריקה (MPAA) העניק לסרט דירוג R (לגילאי 17 ומעלה) בגין גסויות ותוכן העוסק במין אוראלי.
לברנהאם הייתה אפשרות לערוך את הסרט כדי להבטיח דירוג PG-13 מתירני יותר (לגילאי 13 ומעלה), אך בחר שלא לעשות זאת, ואמר: "זה לא הרגיש כמו האחריות שלנו להציג מציאות שמתאימה לילדים, אלא לתאר את המציאות שבה הילדים חיים בפועל".
מבקרי הקולנוע מתחו ביקורת על החלטת ה-MPAA בכך שהיא מונעת ממתבגרים לצפות בסרט שבו מסרים חיוביים.
נציג ה-MPAA, כריס אורטמן, הצהיר כי A24 מעולם לא ערערה על דירוג ה-R, אף שהייתה לה הזכות לעשות זאת.
ברנהאם הצטער על הדירוג משום שהוא מדיר בני נוער בגילאי חטיבת הביניים.
כדי לעקוף את הדירוג, A24 ארגנה הקרנה בחינם ללא דירוג בכל מדינה בארצות הברית ב-8 באוגוסט.
ברנהאם הביע את שביעות רצונו מהדירוג "לגילאי 14 ומעלה" שהסרט קיבל בקנדה.
הסרט עלה לאקרנים ברחבי בקנדה ב-3 באוגוסט.
בספטמבר 2018 רכשה Sony Pictures World Acquisitions את זכויות ההפצה הבינלאומיות לסרט.
חברת Lionsgate השיקה את מהדורות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט באזור 1 עם פרשנות של הבמאי וסצנות שנמחקו החל מה-9 באוקטובר.
הסרט יצא לאקרנים בבלגיה ובהולנד בפברואר 2019. הפצת הסרט בממלכה המאוחדתת ובאירלנד החלה ב-26 באפריל 2019.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט הוצג ב-14 בתי קולנוע בלבד החל מה-13 ביולי, והכניס בסך הכל 252,284 דולר, ממוצע של 63,071 דולר למסך.
בכך, הסרט עקף את "אי הכלבים" של וס אנדרסון (60,011 דולר) והיה לסרט הרווחי ביותר (בממוצע למסך) לשנת 2018, עד אשר עקף אותו "סולו חופשי" (75,201 דולר) בסוף ספטמבר.
בסוף השבוע השני להקרנתו, הסרט הופץ ב-33 אולמות קולנוע, והכניס 794,370 דולר, ובסוף השבוע השלישי להקרנתו הכניס 1.3 מיליון דולר מהקרנות ב-158 אולמות קולנוע.
הפצתו הנרחבת של הסרט החלה ב-3 באוגוסט ב-1,084 אולמות קולנוע; עד ל-6 באוגוסט הסרט הכניס 6.6 מיליון דולר.
עד ל-16 באוגוסט הסרט הכניס 10.5 מיליון דולר, הסרט העצמאי השישי הרווחי ביותר של הקיץ בהכנסות בארצות הברית.
עד ל-26 בספטמבר הסרט הכניס 13.5 מיליון דולר בצפון אמריקה.
נכון ל-20 ביוני 2019, הסרט הכניס 14.3 מיליון דולר ברחבי העולם.
באתר Metacritic לסרט ציון ממוצע משוקלל של 90 מתוך 100, בהתבסס על 49 מבקרים.
ריצ'רד רופר כתב כי הסרט "מתוק ונבון" ושיבח את פישר בזכות "הופעה אותנטית וטבעית לחלוטין".
טיי בר גם כן התייחס להופעתה של פישר, וכתב שהראתה "מבוכה מעולה ללא כל שמץ של ריקנות" ושיבח אף את ג'וש המילטון על משחקו האמפתי.
מנוהלה דרגיס מהניו יורק טיימס התייחסה אל ג'וש המילטון כ"מושלם".
אן הורנאדיי מוושינגטון פוסט כתבה כי הופעתה של פישר הייתה "גולמית ונדיבה במיוחד".
פיטר דבריג' (וראייטי) כתב כי הסרט "כנה עד כאב" אך קלישאתי, בכך שקיילה התאהבה בילד אחד (בגילומו של לוק פראל) והתעלמה ממושא אהבה טוב יותר (אותו גילם ג'ייק ריאן) עד לשלב מאוחר בסרט.
פיטר טרוורס שיבח את הסרט על היותו "מיוחד וייחודי" בשל האמפתיה שבו, וכתב שאף על פי שהסרט שומר על עמדה נייטרלית בנוגע להשפעות האינטרנט על החברה, ברור כי קיילה עצמה מכורה למסכים.
במגזין הניו יורקר, נעמי פריי שיבחה את הסרט על היותו "אמיתי להחריד" ועל בחינת ההשפעה של המדיה החברתית על חייהם של בני נוער.
בפורבס, דני די פלסידו כתב כי ייצוג השימוש בטכנולוגיה היה טוב יותר מאשר ברוב הסרטים, והראה שהם "כלים תקשורתיים רבי עוצמה שיכולים לבודד אותנו, או לקרב אותנו, תלוי איך נבחר להשתמש בהם".
מייקל פיליפס מהשיקגו טריביון כתב כי בהתחשב באיך שברנהאם עצמו התפרסם באמצעות האינטרנט, הרי שהוא מכיר מקרוב את "הפיתויים המסעירים של חיינו המקוונים".
בלוס אנג'לס טיימס כתב ג'סטין צ'אנג כי הסרט "חד, רגיש ובעל השפעה רבה מאוד".
אנטרטיינמנט ויקלי העניק לסרט דירוג "A", כאשר כריס נשואטי שיבח את ברנהאם על כך שהציג את חרדותיה ואת תקוותיה של קיילה "בכל יופיין המופלא, המרתיע, האוניברסלי".
Club ציין את הסצנות המשותפות לפישר ולהמילטון כסצנות "המצחיקות והנוקבות ביותר".
מבקר SF Gate, פיטר הרטלאוב, כתב שהסרט כולל קומדיה בשילוב עם "אימה חברתית ומינית טהורה".
בעיתון הגרדיאן, בנג'מין לי התייחס לפסקול הסרט, וכתב כי השימוש במוזיקה אלקטרונית היה בלתי צפוי אך "יעיל".
מספר אמצעי תקשורת דיווחו על השבחים שהעניקה לסרט השחקנית מולי רינגוולד.
רינגוולד צייצה בטוויטר: "ראיתי עכשיו [את הסרט] וחשבתי שזה הסרט הטוב ביותר על גיל ההתבגרות שראיתי מזה זמן רב.
אולי [הטוב ביותר] אי פעם".
רינגוולד השוותה בין הסצנה המינית בסרט כיתה ח' לזו שמוצגת בסרטו משנת 1985 של ג'ון יוז "מועדון ארוחת הבוקר", בו כיכבה, וסיכמה כי לדעתה סרטו של ברנהאם מעודכן יותר לתקופתנו.
רבים הישוו לטובה את הסרט "כיתה ח'" עם סרטיו של יוז.
אדם צ'יטווד כתב ביקורת מעורבת ב-Collider.com, וכינה את הסרט "טיוטה גסה" שזקוקה לעריכה כדי להעביר את המסרים שלה.
ריצ'רד ברודי (הניו יורקר) כתב כי הסרט מאכזב משום שהוא "סנטימנטלי, סטריאוטיפי ובעל כוונות טובות", ולמרות הופעתה של פישר, "קיילה נותרה רק אוסף של מאפיינים".
מולי לאיץ' (Missoula Independent) השווה את הריאליזם של הסרט לטיפול "אצל רופא שיניים".
הסרט נכלל בתחרות על הפרס הגדול מטעם חבר השופטים של פסטיבל הסרטים סאנדנס לשנת 2018. הוא היה מועמד לארבע פרסי אינדפנדנט ספיריט, לרבות הסרט הטוב ביותר, וזכה בקטגוריית תסריט הביכורים הטוב ביותר.
פישר קיבלה את מועמדותה הראשונה לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, אולם הסרט עצמו לא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, אף על פי שהעיתונאי קייל ביוקנן סבר שהיה זה המועמד הטוב ביותר של חברת ההפקות A24 לקטגוריה זו.
ברנהאם ופישר זכו כל אחד בפרס גותהאם בקטגוריות פריצת דרך בבימוי ופריצת דרך במשחק, בהתאמה.
בנוסף, הסרט זכה בשני פרסי המועצה הלאומית לביקורת, ואף נכלל ברשימת עשרת הסרטים המובילים של שנת 2018;
גם מכון הסרטים האמריקאי כלל אותו ברשימת עשרת הסרטים הטובים של השנה.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי סטלייט, בין השאר עבור הסרט העצמאי הטוב ביותר, ושלושה פרסי בחירת המבקרים, מתוכם זכה בקטגוריית הופעת המשחק הצעירה הטובה ביותר, שהוענק לפישר.
כמו כן, ברנהאם זכתה בפרס גילדת הבמאים של אמריקה על סרט הביכורים הטוב ביותר ובפרס גילדת התסריטאים של אמריקה על התסריט המקורי הטוב ביותר.
Area Film Critics Association 3 בדצמבר 2018 הופעת פריצת הדרך הטובה ביותראלזי פישר התסריט המקורי הטוב ביותרבו ברנהם Women Film Critics Circle 21 בדצמבר 2018 סרט המשפחה הטוב ביותר Eighth Grade השחקנית הצעירה הטובה ביותראלזי פישר Writers Guild of America Awards 17 בפברואר 2019 התסריט המקורי הטוב ביותר בו ברנהם
"כך" או "כך במקור" הוא ביטוי מקובל אשר מוכנס לאחר מילה או קטע שצוטטו ומציין כי החומר שצוטט הועתק או תורגם בדיוק כפי שנמצא בטקסט המקור, עם כל איות או פיסוק שגויים, עתיקים או שאינם סטנדרטיים בדרך אחרת.
ניתן להוסיף אותו גם לאחר קביעה מפתיעה, נימוק לקוי או כל עניין אחר שעלול להתפרש כשגיאת תמלול.
הביטוי העברי מקביל לביטוי הלטיני sic שמשמעותו "כך נכתב" ונמצא בשימוש בהרבה שפות לטיניות כיום.
מטרתו העיקרית היא ליידע את הקורא כי כל שגיאה או שגיאה לכאורה בחומר המצוטט אינם נובעים משגיאות במהלך התמלול או העריכה, אלא מועתקים בכוונה, בדיוק כפי שהם מופיעים בטקסט המקור.
בדרך כלל כותבים אותו בסוגריים מרובעים כדי לציין שהוא אינו חלק מהעניין שצוטט.
תבניתו של הביטוי אינה קשיחה ולעיתים קרובות ניתן למצוא וריאציות של הביטוי כגון "השגיאה במקור" או "כך במקור".
לעיתים משתמשים בביטוי זה בלעג, כדי להפנות את תשומת לב הקוראים לטעויות הכתיב המקוריות או להיגיון השגוי, או על מנת להפגין הסתייגות כללית או אי הסכמה עם הנאמר.
כיתה י"א היא שנת הלימודים האחת-עשרה במסגרת כיתתית, בבית ספר תיכון.
גיל התלמידים בכיתה זו הוא בדרך כלל 16–17.
מלבד השמות המקבילים באנגלית לכיתה י"א, ביניהם eleventh grade (ולחלופין 11th grade) או grade 11, בחלק מהמדינות מקובלים שמות אחרים עבור כיתה זו.
בארצות הברית נקראת כיתה זו גם junior year, כינוי המקובל לתיאור השנה השלישית ללימודים כלשהם (גם בבית ספר וגם בלימודי קולג'/אוניברסיטה), אשר קודמת לשנת הלימודים האחרונה, הנקראת senior year ("שנת בוגר").
בוויילס ובאנגליה, השם המקביל לכיתה זו הוא Year 12, וגם שם היא קודמת לשנת הלימודים האחרונה.
בחלק מהמקומות, כדוגמת ג'מייקה, קיים גם שימוש בשם fifth form לכיתה זו, משום שהיא השנה החמישית בבתי ספר על-יסודיים.
באוסטרליה, כיתה י"א (שם היא נקראת Year 11), היא השנה השתים-עשרה ללימודים, והשנה החמישית בתיכון.
שנה זו קודמת לשנת הלימודים האחרונה במדינה (Year 12).
על אף שיש הבדלים קלים בין המדינות, רוב התלמידים בכיתה זו הם בני 15 עד 17. בקווינסלנד, תלמידי כיתה זו הם הצעירים ביותר במדינה, אותה הם מתחילים בדרך כלל בגיל חמש עשרה.
בניו סאות' ויילס, כיתה זו היא הקצרה ביותר משום שהיא כוללת רק שלושה סמסטרים לאורך השנה.
שנת הלימודים שלאחר מכן, Year 12, נפתחת כאשר אמור היה להתחיל הסמסטר הרביעי של כיתה זו.
באינדונזיה, לאחר שסיימו את בחינות ה-Class X Boards, התלמידים בוחרים בתוכנית שהם רוצים ללמוד.
מדע, הכוללת את המקצועות פיזיקה, כימיה וביולוגיה
חברה, הכוללת את המקצועות כלכלה, גאוגרפיה וסוציולוגיה
שפה, הכוללת את המקצועות שפות זרות, ספרות אינדונזית ואנתרופולוגיה
באירלנד שנה זו נקראת Fifth Year (או באירית Cúigú Bhliain), והיא השנה החמישית של בית הספר התיכון, בה לומדים בני 15 עד 17, ולאחריה ניתן לבחור להמשיך לשנה נוספת.
בשנה זו התלמידים מתכוננים לקבלת תעודת סיום הלימודים (Leaving Certificate).
בארצות הברית, תלמיד בכיתה י"א מכונה בדרך כלל "student in the eleventh grade" או "junior".
הרוב המכריע של התלמידים בכיתה י"א עוברים את מבחן SAT או ACT, המתקיימים בסמסטר השני של שנה זו, השלישית בתיכון.
תלמידי מתמטיקה בשנה זו בדרך כלל לומדים את החלק השני בלימודי האלגברה (Algebra II), אך נושאים כמו טריגונומטריה או הכנה לחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי מוצעים לפעמים לתלמידים המעוניינים ללמוד מתמטיקה ברמת-קולג' בשנתם האחרונה בתיכון (כיתה י"ב).
בחלק מהמדינות עשויים להיות שילובים של כל אחד מהנושאים המפורטים.
הם עשויים גם לקחת קורסים קלים יותר כגון Algebra I (החלק הראשון בלימודי האלגברה) וגאומטריה, אם אין להם את התנאים המוקדמים הנדרשים לקורסים המתקדמים יותר שפורטו.
תלמידים מתקדמים במתמטיקה לומדים לעיתים קרובות גם חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי או סטטיסטיקה.
בשיעורי מדעים, תלמידי שנה זו לומדים בדרך כלל ביולוגיה, פיזיקה או כימיה, ובמיוחד כימיה במעבדה.
בשיעורי אנגלית, תוכנית ההכנה-למכללה תכלול גם ספרות אמריקאית.
לרוב, ספרות אנגלית נלמדת בשנה זו.
בין הספרים הנלמדים נמנים ביבר הזכוכית, אות השני, ציד המכשפות, גטסבי הגדול, על עכברים ואנשים, הרפתקאותיו של האקלברי פין, ענבי זעם, ובין הסופרים הנלמדים נמנים ג'ונתן אדוארדס, אמי טאן ולוריין הנסברי.
בתוכנית לימודי החברה, תלמידי שנה זו לומדים בדרך כלל על ההיסטוריה של ארצות הברית או על ההיסטוריה של העולם משנות ה-70 של המאה ה-19 עד המאה ה-21. קורסים אלה נלמדים גם בכיתה ט' או י'.
בנוסף, התלמידים עשויים לרכוש ידע מתקדם יותר בתרבות עולמית ובגאוגרפיה, לצד לימודי מקצועות חברתיים מתקדמים יותר כמו פסיכולוגיה, כלכלה, סוציולוגיה וממשל.
תלמידי תיכון רבים בשנה זו בוחרים ללמוד שפה זרה, אף על פי שאין זה נדרש בתוכניות הלימודים בחלק גדול מבתי הספר התיכוניים.
בעוד שבדרך כלל אחרי כיתה זו באה כיתה י"ב, חלק מהקולג'ים יקבלו תלמידים מצטיינים מכיתה זו כחלק מתוכנית לכניסה מוקדמת לקולג'.
לחלופין, חלק מהסטודנטים עשויים לבחור לסיים את לימודיהם מוקדם יותר באמצעות מבחנים מותאמים או נקודות זכות.
בני נוער הלומדים בכיתה זו חייבים להיות בני 16 לפחות ב-31 באוגוסט, מכיוון שב-1 בספטמבר באותה שנה מתחילה שנת הלימודים האקדמית.
בני נוער מגיעים לגיל 17 במהלך שנת לימודים זו, והיא הקודמת לשנת הלימודים האחרונה בלימודי התיכון.
בבולגריה, כיתה י"א קודמת לשנת הלימודים האחרונה בתיכון (גימנסיה).
תלמידי כיתה זו הם בדרך כלל בני 17–18.
בבלגיה, כיתה י"א נקראת "5e secondaire" (מילולית, "השנה החמישית לבית הספר התיכון") בחלק דובר הצרפתית של המדינה, "5de middelbaar" בחלק דובר ההולנדית ו"5te sekundäre" בחלק דובר הגרמנית.
בבנגלדש, תלמידים מתקבלים לכיתה י"א לאחר שעברו את הבחינות לתעודת בית ספר תיכון (SSC).
מוסדות חינוך המציעים חינוך לכיתות י"א–י"ב ידועים במדינה בתור מכללות.
כדי ללמוד בכיתה י"א, על התלמידים לבחור באחד משלושה זרמים (תחומי דעת) – מדעים, מדעי הרוח ולימודי עסקים.
בברזיל, כיתה י"א היא "segundo ano do ensino médio", כלומר "הכיתה השנייה בתיכון".
תלמידי כיתה זו הם בדרך כלל בני 16.
בהודו, לאחר שסיימו את בחינות ה-Class X Boards, התלמידים בוחרים בזרם (תחום הדעת) שהם מעוניינים ללמוד.
מדע, הכולל את המקצועות פיזיקה, כימיה, ביולוגיה/מתמטיקה, אנגלית, מדעי המחשב/טכנולוגיית מידע/חינוך גופני/פסיכולוגיה/כלכלת בית/תזונה ודיאטטיקה/יישומי רשת
מסחר, הכולל את המקצועות חשבונאות/מימון, שיווק/קמעונאות, אנגלית, לימודי עסקים/מנהל עסקים, כלכלה, טכנולוגיית מידע/מתמטיקה שימושית/חינוך גופני
מדעי הרוח/אומנות הכולל את המקצועות אנגלית, היסטוריה, מדע המדינה, גאוגרפיה/כלכלה, תקשורת המונים/מוזיקה/תזונה ודיאטטיקה, פסיכולוגיה/לימודי אופנה/חינוך גופני ומדעי המחשב/טכנולוגיית מידע
בתי ספר מסוימים מציעים לימודי הינדית/בנגלית גם כמקצוע עיקרי או מקצועי.
שילוב הזרמים הלימודיים יכול להשתנות בין המוסדות במדינה.
תלמיד יכול לשנות את הזרם שבחר באמצע שנת הלימודים ממדעים לזרמים אחרים (אך לא להפך).
בכיתה י"א התלמידים מתכוננים לגשת למבחני קבלה במכללות ובאוניברסיטאות השונות ברחבי המדינה.
בהונג קונג, כיתה י"א נקראת Form 5.
Year 12, או Lower Sixth form, היא המקבילה לכיתה י"א בארצות הברית (11th grade).
זוהי השנה השישית, והקודמת לשנת הלימודים האחרונה בלימודי התיכון.
במהלך Year 12, התלמידים בדרך כלל נבחנים על המחצית הראשונה של שלושה-ארבעה מקצועות ברמה A או מקצועות מקבילים אליהם.
חלק מהסטודנטים ניגשים לבחינות ברמה משנית-מתקדמת (AS-Level) בסוף כיתה זו.
לאחר מכן, התלמידים עולים ל-Year 13 (המקבילה לכיתה י"ב), וייתכן שיוכלו לפרוש ממקצוע.
סיום מוצלח של הלימודים יביא מביא בדרך כלל להענקת תעודה ברמה A, אם כי ניתן לקבל הסמכה ברמות BTEC (המועצה ללימודי עסקים וטכנולוגיה).
בסקוטלנד, השנה החמישית (לחינוך תיכוני) או S5 היא אופציונלית, והתלמידים בה יעמדו לרוב ברמת "Higher", המהווה את דרישת הליבה לכניסה לאוניברסיטה.
אחריה מגיעה השנה השישית והאחרונה (הידועה גם כ-S6), שגם אינה חובה.
גיל התלמידים בכיתה זו נע בדרך כלל בין 16 ל-17.
המערכת דומה לזו שבאנגליה בכיתה זו.
ב-Lower Sixth Form (הידועה גם כ-Year 13), התלמידים מתחילים קורס בן שנתיים, שבסיומו עליהם לצבור שלושה ציוני A במקצועות שבחרו.
בפיליפינים, כיתה י"א (בפיליפינית "Ikalabing-isang Baitang") היא השנה הראשונה בתיכון.
נושאי הלימוד תלויים בארבעת המסלולים הקיימים:
STEM (מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה)
תלמידי שנה זו הם בדרך כלל בני 16–17.
ביוון, כיתה י"א נחשבת לשנה ב' של בית הספר התיכון (Δευτέρα Λυκείου – דֶּפְטֵרָה לִיקִיוּ).
היא אינה שנת חובה מבחינת החוק, והיא קודמת לשנת הלימודים האחרונה בלימודי התיכון במדינה.
בישראל, גיל התלמידים בכיתה י"א נע לרוב סביב 16–17. בכיתה זו התלמידים במדינה מתחילים את בחינות הגמר שלהם לקראת קבלת תעודת הבגרות.
בלבנון, כיתה י"א ידועה גם כ-"grade 11" או "premiere".
לקראת כיתה י"ב התלמידים מחולקים למדעי החיים (LS או SV) או מדעים כלליים (GS או SG), כלכלה (ES או SE) או מדעי הרוח (H).
החלוקה נעשית לפי ציוני התלמידים, ולעיתים גם לפי בחירת התלמיד כמקצוע שילמד בהמשך בקולג'.
ניתן לעבור ממקצוע מדעי לכלכלה בכיתה י"ב, אך לא להפך.
במלזיה, כיתה י"א, הידועה גם כ-Form 5. בשנה זו התלמידים הם בני 17, וזוהי השנה החמישית והאחרונה בבית הספר העל-יסודי.
בחלקים מסוימים במקסיקו, כיתה י"א היא השנה השנייה בתיכון.
רוב התלמידים נכנסים לכיתה זו בגיל 16, אך חלקם עשויים להיכנס מוקדם יותר (בגיל 15) או מאוחר יותר (בגיל 17).
בסינגפור, כיתה י"א נחשבת כ"שלב 5 בתיכון".
רק תלמידים שלוקחים דרגות N (דרגות אקדמיות רגילות) ילמדו בכיתה זו, ואלו שבזרמים המהירים יותר יקבלו את דרגות ה-O שלהם (דרגות רגילות) ב"שלב 4 בתיכון" (כיתה י'), ולאחר מכן ימשיכו לקולג' צעיר למשך שנתיים או לפוליטכניון (מוסד גבוה ללימודים טכניים) ל-3 שנים.
בספרד, המקבילה הקרובה ביותר לכיתה י"א היא השנה הראשונה של הבגרויות (Bachillerato בספרדית).
בכיתה זו לומדים בדרך כלל בגיל 16 עד 17. בשנה זו עוברים התלמידים שינויים רבים, כאשר הם יכולים להתחיל לבחור את תחומי הדעת שהם מעוניינים ללמוד בהמשך באוניברסיטה.
ישנם שלושה סוגים של "בגרויות":
מקצועות עיקריים (חובה): ספרדית, אנגלית, חינוך גופני ופילוסופיה.
מדעים: מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, גאולוגיה (תארים מוכווני-בריאות) או ציור טכני.
מדעי הרוח/סוציולוגיה: לטינית ויוונית או סוציולוגיה וכלכלה, היסטוריה וספרות.
אומנויות: מוזיקה, דרמה, עיצוב, תולדות האמנות.
בנורווגיה, השנה האחת-עשרה ללימודים היא השנה הראשונה של בתי הספר התיכוניים במדינה (Videregående skole).
היא לא נקראת "כיתה י"א", אלא "הכיתה הראשונה בתיכון" או VG1. אף על פי שלימודי התיכון בנורווגיה אינם חובה במדינה, כ-93% מבני ה-16–18 נרשמים אליהם.
אין מגבלת גיל מקסימלית להתחלת או לסיום הלימודים בבית הספר התיכון, אך תלמידים אינם יכולים להירשם אליו מוקדם יותר מהשנה שבה ימלאו להם 16 שנים.
בניו זילנד, Year 12 היא המקבילה לכיתה י"א, והתלמידים בכיתה זו הם בני 16 או 17. זו השנה הרביעית של בית הספר התיכון והשנה השתים-עשרה של החינוך החובה במדינה.
במהלך ה-Year 12, רוב התלמידים משלימים את השלב השני לקבלת התעודה הלאומית להישגים חינוכיים (NCEA), ההסמכה הלאומית העיקרית במדינה לתלמידי תיכון.
סטודנטים בשנה זו בדרך כלל לומדים אנגלית (או מאורית) ולפחות חמישה מקצועות בחירה, כאשר מקצוע המתמטיקה מומלץ מאוד לבחירה.
בנפאל, לאחר שהתלמידים משלימים את בחינות ה-SEE שלהם, הם מתחילים את כיתה י"א, שנחשבת לתחילת שלב ה"לימודים ברמת קולג'".
כיתה י"א אינה נחשבת שנת בית ספר, אך סטודנטים בקולג' יכולים לבחור מבין שלושה זרמי לימוד שונים (מדע, אמנויות או ניהול).
מתמטיקה, מדעי החברה, נפאלית ואנגלית הם מקצועות חובה בכל הזרמים.
כיתה י"א היא הראשונה מבין השנתיים בקולג' (כיתה י"ב היא השנה האחרונה לפני תחילת הלימודים האוניברסיטאיים), והיא מכונה באותה מידה גם "שנה ראשונה".
תלמידי כיתה זו הם בני 15 עד 16. בשנה זו, התלמידים יכולים לבחור מבין הנושאים הבאים:
מקצועות החובה הם אורדו, לימודי אסלאם (בשנה א' בלבד) ולימודי פקיסטן (בשנה ב' בלבד).
התלמידים יכולים לבחור את הנושא המועדף עליהם על בסיס תוצאת מבחן ה-SSC (המתקיים בכיתות ט' ו-י').
בפינלנד יש שלוש שנות תיכון.
כיתה י"א היא השנייה מביניהן.
המקבילה לשנה זו היא ה-"Première", הקודמת לשנת הלימודים האחרונה בלימודי התיכון בצרפת ("Terminale").
בשנה זו נדרשים כל הסטודנטים להתמחות בתחום דעת כלשהו.
כדי להבדיל מהתמחות בלימודים אוניברסיטאיים, נוהג זה נקרא 'אלפביתיזציה' (alphabetisation); רוב הזמן ההתמחות כוללת מתן שירותים לקהילה, כמו הוראה בבתי ספר, או סיוע בבתי חולים או ספריות.
בנוסף, בשנה זו התלמידים עושים את המבחן הלאומי של ה-ICFES (המכון הקולומביאני לקידום השכלה גבוהה), וכן מתייצבים לגיוס לצבא קולומביה.
לפי החוק, הצבא לא יכול לגייס תלמידים קטינים; ורוב תלמידי כיתה י"א במדינה הם בני 16–17, כך שהגיוס לעיתים משתנה לתשלום כספי.
בכל המחוזות והטריטוריות, למעט קוויבק, יש להמשיך לכיתה י"ב כדי להשלים את לימודי התיכון.
בקוויבק, Grade 11 (או sec.
5) היא השנה האחרונה בחינוך על-יסודי, כשלאחריה CEGEP (קיצור של Collège d'enseignement général et professionnel - "קולג' כללי ומקצועי"), שלב קדם-אוניברסיטאי הייחודי למדינה.
כיתה י"א היא השנה האחרונה בחינוך העל-יסודי, סוף התיכון, וזוהי שנת בחינות, שבה הלימודים לקראת קבלת תעודת ה-USE אינטנסיביים יותר מאשר בכיתה י'.
בשנה זו ניתנת עדיפות לחזרה על החומר שנלמד בתיכון (כיתות ה'–י') במתמטיקה, ברוסית ובמקצועות הבחירה של התלמידים.
בשוודיה, כיתה י"א היא השנה הראשונה בבית הספר העל-יסודי.
כישלון קופתי או כישלון בקופות הוא סרט שאינו רווחי או נחשב לכישלון מסחרי גדול במהלך תקופת ההקרנה שלו בבתי הקולנוע.
אף על פי שכל סרט שבו עלויות ההפקה, השיווק וההפצה עולות על ההכנסות אחרי ההפצה נחשב "לכישלון", המונח משמש לרוב בנוגע להפקות גדולות של אולפנים שהיו צפויות מאוד, שווקו בהרחבה, והיו יקרות להפקה, אך נכשלו מסחרית בסופו של דבר.
עם הופעתן של פלטפורמות מדיה חברתית כגון פייסבוק וטוויטר בשנות ה-2000, שמועות לגבי סרטים חדשים הופצו בקלות מפה לאוזן והייתה להן השפעה ניכרת על ביצועי הסרט בקופות.
יכולתו של סרט לזכות או להיכשל בתגובה חיובית או שלילית יכולה להשפיע באופן משמעותי על ביצועיו בקופות, במיוחד בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
סרטים יכולים להכישל מסחרית בשל נסיבות שאינן קשורות לתוכן הסרט, כגון תזמון היציאה שלו.
זו הייתה אחת הסיבות לכישלון המסחרי של הסרט "אי-סובלנות" של ד.
גריפית', שיצא לאקרנים ב-1916 כתגובה לסרטו המצליח "הולדתה של אומה".
בשל עיכובים בהפקה, הסרט יצא לאור בתקופה שבה תחושות אנטי-מלחמתיות פינו מקום לתמיכה בכניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
דוגמה נוספת היא הדוקו-דרמה "תשוקות מאוחדות" מ-2015, שעסקה בפיפ"א והציגה את הארגון באור חיובי.
הסרט יצא בתקופה שבה מנהיגי הארגון נחקרו בשל שחיתות בפרשת השחיתות בפיפ"א 2015, דבר שהשפיע על ביצועי הסרט שהרוויח 918 דולר בלבד בסוף השבוע הראשון בארצות הברית.
לעיתים, כישלון מסחרי של סרט נובע ממשבר לאומי או מאסון, כמו פיגועי 11 בספטמבר ב-2001, הוריקן הארווי ב-2017, ומגפת הקורונה בין השנים 2020–2021.
בבואנו להעריך את ההכנסות ברוטו מקופות הקולנוע יש לזכור שלא כל הכסף חוזר לאולפן הסרטים.
חלק מההכנסות נשמרות אצל המפיצים ומפעילי בתי הקולנוע.
בדרך כלל, נהוג להעריך שאולפני הסרטים מקבלים כמחצית מסכום ההכנסות ברוטו.
תקציב גדול עלול לגרום לסרט להיכשל מבחינה כלכלית, גם אם הוא מצליח יחסית בקופות.
לדוגמה, הסרט "שערי החופש" מ-1980 חרג מלוח הזמנים המתוכנן בשלושה חודשים, ותקציבו התנפח מ-12 מיליון דולר ל-44 מיליון דולר.
הסרט הרוויח 3.5 מיליון דולר בלבד בקופות.
בסרט "סהרה" משנת 2005, התקציב התנפח ל-281.2 מיליון דולר להפקה, הפצה והוצאות נוספות.
הסרט הרוויח 119 מיליון דולר בקופות ו-202.9 מיליון דולר בסך הכל, אך בכל זאת הפסיד 78.3 מיליון דולר.
ב-2012, דיסני דיווחה על הפסדים של 200 מיליון דולר על הסרט "ג'ון קרטר", שהרוויח 234 מיליון דולר ברחבי העולם, אך זה היה קצר מתקציבו שעמד על 250 מיליון דולר בתוספת עלויות פרסום.
הסרט "מצפן הזהב" מ-2007 עלה 200 מיליון דולר להפקה.
כדי לממן את הסרט, ניו ליין סינמה נאלצה למכור את כל זכויות ההפצה הבינלאומיות למפיצי סרטים ברחבי העולם.
הסרט הצליח בינלאומית אך נכשל בקופות בארצות הברית, וניוליין סינמה לא קיבלה נתח מההכנסות הבינלאומיות, מה שתרם לכך שנהפכה לחטיבה כחלק מאולפני האחים וורנר.
הסרט "47 רונין" משנת 2013 הוא דוגמה בולטת נוספת לכישלון קופתי שנגרם בשל עלויות הפקה גבוהות.
הסרט, בכיכובו של קיאנו ריבס הוא סרט פנטזיה אפי שהתבסס על סיפורם של הסמוראים המפורסמים ביפן.
עלות ההפקה של הסרט הסתכמה ב-175 מיליון דולר, כאשר הציפיות היו שהוא יצליח במיוחד בשוק הבינלאומי ובמיוחד ביפן.
עם זאת, הסרט לא עמד בציפיות: הוא הכניס 151 מיליון דולר בלבד ברחבי העולם, סכום שלא כיסה את עלויות ההפקה והפרסום.
הכישלון הזה נחשב לאחד הכישלונות הקופתיים הגדולים של אותה שנה.
סרטים שנחשבו בתחילה ל"כישלונות" יכולים להחזיר את ההכנסות ממקורות אחרים.
סרטים רבים כשלו בארצות מוצאם, אך הצליחו מספיק בשווקים בינלאומיים כדי לכסות את ההפסדים ואפילו להפוך להצלחות כלכליות.
סרטים עשויים גם להחזיר כסף דרך הפצה בינלאומית, מכירה לסינדיקציה טלוויזיונית, הפצה מחוץ לקולנוע ומכירת מדיה ביתית.
סרט הפעולה הפוסט-אפוקליפטי מ-1995, "עולם המים", היה הסרט היקר ביותר שהופק בזמנו, לאחר שעבר קשיים רבים בהפקה.
אף על פי שהצליח יחסית בקופות בארצות הברית, הסרט לא היה רווחי מיד לאחר שחרורו ונחשב לכישלון קופתי.
עם זאת, הכנסות מהקופות הבינלאומיות וממכירת סרטי וידאו הובילו לכך שהסרט הפך לרווחי בסופו של דבר.
בשנת 2023, הסרט "משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות – חלק ראשון", שלא הצליח בקופות, קיבל תשלום פיצויים בסך 57 מיליון ליש"ט (71 מיליון דולר) בשל ביטוח בגין נזקי מגפת הקורונה.
ישנם סרטים שלאחר שחרורם נחשבים לכישלונות מסחריים אך זוכים להערכה מחודשת והופכים לפופולריים לאחר זמן רב, בדרך כלל כסרטי פולחן.
בין הסרטים הידועים בתיאור זה ניתן למצוא את "ורטיגו", "בלייד ראנר", "הקוסם מארץ עוץ", "אלו חיים נפלאים", "האזרח קיין", "חומות של תקווה", "נערות שעשועים", "מועדון קרב", "היצור", ו"האקסים של החברה שלי", שכל אחד מהם הפסיד כסף בקופות בתחילה, אך עם הזמן זכה להערכה מחודשת והפך לפופולרי.
לעיתים כישלון מסחרי של סרט יחיד עלול לגרום לאולפן הסרטים להיכנס לבעיות כלכליות קשות.
במקרים קיצוניים, כישלון קופתי עשוי לדחוף את האולפן לפשיטת רגל או סגירה.
דוגמאות לכך כוללות את אולפני יונייטד ארטיסטס, שנכנסו לקשיים כלכליים בעקבות כישלון הסרט "שערי החופש", ואת חברת קרולקו פיקצ'רס, שנסגרה בעקבות כישלון הסרט "אי הפיראטים".
הסרט "מצפן הזהב" היה הצלחה בקופות הבינלאומיות והרוויח 372 מיליון דולר ברחבי העולם, אך הכישלון בקופות בצפון אמריקה נחשב לגורם משמעותי בהחלטת אולפני וורנר ברדרס להשתלט על ניוליין סינמה.
בשנת 2001, חברת Square Pictures, שהייתה חברה בת של Square, הפיקה את סרטה היחיד פיינל פנטסי.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ונכשל לכסות את עלותו שהייתה 145 מיליון דולר.
בעקבות כישלונו, החברה לא הפיקה עוד סרטים והפכה לחברה בת של Square Enix.
בשנת 2011, הסרט "דרושות אמהות במאדים" היה הסרט האחרון שיצא על ידי חברת ImageMovers Digital לפני שסגרה את פעילותה, כשהפסדיו עמדו על כ-140 מיליון דולר – ההפסד הגדול ביותר של סרט בהיסטוריה במונחים דולריים נומינליים.
למרות זאת, ההחלטה לסגור את החברה התקבלה עוד לפני יציאת הסרט.
הסרט העצמאי "דרך זיזיקס" משנת 2006 הכניס 30 דולר בלבד בקופות בארצות הברית.
עם תקציב של 1.2 מיליון דולר וכוכבים כמו טום סייזמור וקתרין הייגל, ההכנסות הקטנות נבעו מהפצה מצומצמת מאוד – הסרט הוקרן במשך שישה ימים בלבד בבית קולנוע אחד בדאלאס לצורך עמידה בדרישות של גילדת שחקני המסך.
המפיקים כיוונו מראש לשוק הווידאו ולכן עשו הקרנה רק לצורך הבירוקרטיה באותה שנה הסרט הרוויח 368,000 ממכירות DVD וקניית זכויות ההפצה על ידי חברת GoDigital.
הסרט הבריטי "Offending Angels" משנת 2000 הפך לשם דבר לאחר שהכניס פחות מ-100 פאונד (כ-150 דולר) בקופות.
לסרט היה תקציב של 70,000 פאונד (כ-105,000 דולר), אך הוא זכה לביקורות נוראיות, כולל ביקורת של ה-BBC שתיארה אותו כ"ערימת זבל איומה באמת", והמגזין טוטאל פילם כינה אותו "בלתי ניתן להצלה".
"כך הולכים השותלים" הוא שיר ילדים ידוע לכבוד ראש השנה לאילנות.
השיר נכתב על ידי יצחק שנהר והולחן על ידי ידידיה אדמון בשנות ה-30 של המאה ה-20.
השיר פורסם בחוברת "שיר לכת", דפי זמרה ערוכים בידי הדסה שרמן, מורה למוזיקה בגימנסיה העברית "הרצליה" מאמצע שנות השלושים, וכן בספר "חג זיכרון בכורים" בעריכת הוועדה לאמנות, מתוך הסדרה "חומר לחגים ולמועדים", 1935.
החזן עמנואל רוזנברג מארצות הברית, הקליט ללחן השיר, גרסה באנגלית בשם "Tu B'Shvat" בשנת 1950.
יפה ירקוני, מקהלת קול ציון לגולה, עמנואל רוזנברג
גאולה גיל, דליה עמיהוד, אסנת פז
ישראל גוריון ונירה עדי, חבורת חג לטף
עוזי חיטמן, דורית ראובני, דודו זכאי, עוזי מאירי ודורית פן, רינת גבאי, אמיר דדון, לירון רביבו
כיתת תקשורת היא מסגרת חינוכית מיועדת לתלמידים המאובחנים על הרצף האוטיסטי, המתקיימת בתוך בתי ספר רגילים או במסגרת חינוך מיוחד.
בכיתות אלו מספר התלמידים מוגבל ומכיל בין 5 ל-11 תלמידים.
הצוות החינוכי כולל מורה לחינוך מיוחד וסייעת, ובמהלך הלימודים התלמידים מקבלים טיפולים פרא-רפואיים בהיקף של כ-2.9 שעות בשבוע, על פי מימון משרד החינוך.
כל תלמיד מקבל בתחילת השנה תוכנית לימודים אישית (תל"א), שמפרטת את המטרות, היעדים וההנחות הנדרשות להתקדמותו הלימודית.
שנת הלימודים מתחילה ב-1 בספטמבר ומסתיימת ב-15 באוגוסט.
בחטיבות הביניים והתיכונים, שנת הלימודים עשויה להסתיים ב-5 או ב-15 באוגוסט, עם הפסקה לימודית בין 21 ל-30 ביוני.
ימי הוראה מורחבים ותקופות חופשה
בכיתות התקשורת ובבתי ספר לחינוך מיוחד, הלימודים מתקיימים בימים א'-ה' עד השעה 16:45, ובימי שישי עד השעה 12:45. הלימודים מתקיימים גם במהלך חופשות החגים (כגון פסח וסוכות) ובחופשת הקיץ.
כיתה (בלועזית: סקטה, מלטינית: Secta) בהקשר סוציולוגי היא פלג מתבדל מהותית במסגרת תנועה דתית, פוליטית או פילוסופית רחבה יותר, או בחברה ככלל.
היא בדרך כלל מתפתחת כתת־קבוצה, לעיתים כסיעה רשמית, המתבדלת ופורשת מקבוצה גדולה יותר למסגרת התארגנות עצמאית, המתאפיינת במערך ייחודי של רעיונות ונוהגים המדגיש התבדלות מהותית מהתנועה הרחבה.
לא כל פלג מיעוט דתי או פוליטי נתפס בהכרח ככיתה דתית או פוליטית, והגדרה זו עשויה להיות שנויה במחלוקת.
המונח כיתתיות (סקטנטיות) מתייחס לתופעה של התפצלות לכיתות מתבדלות, ומזוהה עם נטייה לגישה הממוקדת באינטרסים קבוצתיים צרים על פני האינטרסים של התנועה הרחבה, לרבות הימנעות משיתופי פעולה הנחשבים נחוצים, עד כדי עימותים אלימים במסגרת מאבקי כוחות בין כיתות דתיות או פוליטיות.
כך, מלחמת האזרחים בלבנון (1975–1990) או הסכסוך בצפון אירלנד נחשבים לדוגמאות לעימותים כיתתיים מדממים בין כיתות אתניות־דתיות.
גזירה לאחור בעברית החדשה מהמילה התלמודית כִּתּוֹת, שהיא ריבוי המילה כַּת, לפי ההיקש למילים כגון פִּנּוֹת, טִפּוֹת, שצורת היחיד שלהן היא פִּנָּה, טִפָּה.
המונח כת, אף שמקורו במשמעות כללית רחבה של תת־קבוצה של אנשים, משמש כיום לרוב בהתייחסות לצורה קיצונית של כיתה דתית, במשמעות קבוצת פולחן מסתגרת וקנאית (cult).
המילה secta בלטינית, שממנה נגזר המונח באנגלית ובמספר שפות אחרות, מקורה בפועל sequi, במשמעות "דרך, נתיב".
כיתה לעומת כת כצורת קיצון
כאמור, במקור המונח 'כת' היה טעון במשמעות כללית רחבה של 'פלג' או 'עדה', אך בעברית המודרנית המונח מזוהה לרוב עם המשמעות של צורת הקיצון של כיתה דתית, הנחשבת בעיני הזרם המרכזי בחברה כפוגענית והרסנית ביותר (בדומה למונח Cult באנגלית).
ישנן הגדרות שונות ותפיסות שונות בתרבות הפופולרית ובאקדמיה ביחס למונחים כיתה וכת, והסיווג של קבוצה כלשהי – דוגמת תנועה דתית או פוליטית חדשה או מצומצמת – גם במשמעות הרחבה עשוי להיות שנוי במחלוקת.
בתולדות הדתות והאסכולות המיסטיות סווגו ככיתה דתית (ולעיתים במונח כת במשמעות רחבה) קבוצות אנשים שאימצו תורה פילוסופית או דתית מסוימת, או קבוצות שנפרדו מעיקרי אמונה של ממסד דתי קיים.
בכלל זה, ענף שהתפצל מדת מרכזית, ובמיוחד כזה שאימץ תפיסות טהרניות יותר או שונות לגבי יישום עיקרי דת מסוימים – לדוגמה, כיתות הנאו-פיתגוראים, האיסיים, הקתרים או ה"דונמה".
במקרים רבים שימש הסיווג לצורך ייחוד הקבוצה המתבדלת לשלילה, ולעיתים קרובות לווה ייחוד זה גם ברדיפות ובניסיון למגר את הקבוצה.
בהקשר זה טען נפוליאון כי .
כיתות שמאמיניהן נשבעים אמונים לאחת הדתות הממוסדות, אך משנים עיקר דתי או נוהג דתי לטובת מנהגיהם הייחודיים.
פעמים רבות מתמזגת הכיתה עם הזמן בזרם המרכזי, אף שהיא עשויה לשמר כמה וכמה ממנהגיה הנבדלים.
דוגמה אפשרית לכיתה מסוג זה היא החסידות בראשית דרכה, כאשר נחשדו אנשיה בעשיית מעשי ליצנות ואף הוחרמו על ידי ראש המתנגדים, הגאון מווילנה.
דוגמאות בולטות אחרות הם הזרמים הפרוטסטנטיים השונים, ובמיוחד הבפטיסטים והאנבפטיסטים וזרמים שונים בקלוויניזם, שהוגדרו תקופה ממושכת ככיתות מורדות או כמינים על ידי נציגי הדת השלטת בארצותיהם.
סוג המערֵב מרכיבים אמונתים ודתיים מדתות שונות.
לדוגמה, הנצרות בראשיתה הכליאה תחת קורת גג אחת רבים ממאפייני היהדות עם מאפיינים בולטים של הדתות הפוליתאיסטיות והדואליסטיות.
דוגמה נוספת היא השיעה באסלאם, ששולבו בה מרכיבים שונים מן האמונה הזורואסטרית.
דוגמה עדכנית יותר לכיתה דתית ששילבה אלמנטים מדתות שונות היא עדי יהוה, שההוגה שלה, צ'ארלס ראסל, הכליא אמונה נוצרית עם אלמנטים משיחיים ומילניאריים.
כת – צורת קיצון של קבוצה פולחנית קנאית
איסיים – כיתה דתית יהודית שהתקיימה בקומראן במאות האחרונות של תקופת בית שני.
הנצרות הקדומה – תנועה שצמחה מתוך היהדות וביקשה למן המאה הראשונה ועד המאה השלישית לספירה להפיץ את המונותאיזם והאמונה בישו ברחבי העולם ההלני.
כיתות הגנוסטיקה – מניכאיזם, סימוניזם, מרקיוניזם ועוד – שהאמינו בדואליזם מהותי, במאבק בין האל הרע שברא את העולם הגשמי (הדמיורגוס) לבין האל הטוב הרוחני הנמצא מעבר לגשמיות.
כיתות הח'וארג' המוסלמיות שהחלו להיווצר בתקופת הח'ליף עלי, כמו האיבאדים והיזידים.
התנועה הוולדנסית – תנועה נוצרית מן המאה ה-12 באירופה, שקראה לעוני, הטפה וריכוז הסמכות הדתית בכתבי הקודש.
שבתאות – תנועה יהודית מהמאה ה-17 שהאמינה במשיחיותו של שבתי צבי והחזיקה בפרשנות חריגה ליחס בין חטאים לגאולה.
פרנקיזם – גרורה מאוחרת של השפעת משיחיותו של שבתי צבי, בהנהגתו של יעקב פרנק.
החשישיון – פלג של הזרם האסלאמי האיסמאעילי.
עקרונותיהם של החשישיון היו חוסר אמונה בקיום שמימי כלשהו, הפיכת העולם למקום "טוב יותר" בהתנגדות מוחלטת לשלטון רודני, ואמונה בחופש האדם.
דונאטיזם הייתה כיתה דתית נוצרית מהמאות הרביעית והחמישית לספירה; הנצרות סימנה אותה כמינות.