tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2018 הנשיא פוסטאן-ארקאנז' טואדרה שכר מטוס בואינג 777 של אייר פראנס לצורך טיסתו לסין.וייטנאם בכירי המדינה עושים שימוש במטוסיה של חברה הדגל וייטנאם איירליינס.ונואטוונצואלהאיירבוס A319CJמטוס לשימוש הנשיא, אם כי הנשיא לשעבר הוגו צ'אווס נהג לטוס גם במטוס איליושין Il-96 של קובאנה דה אוויאסיון.
לרכישת אותו מטוס מעורב חשד לפרשיית שחיתות בגינה נעצרו בכירים במשרד הביטחון הזמבי.חוף השנהבגאלפסטרים 4
איירבוס A319טאיוואןבואינג 737–800אייר פורס 3701 הוא אות הקריאה למטוס המשמש את נשיא הרפובליקה הסינית.
כשדרושים מטוסים לטווחים יותר ארוכים נעשה שימוש במטוסים השייכים לחברת הדגל צ'יינה איירליינס.טג'יקיסטןטובאלוטוגוטונגהטורקיהחברת הדגל טורקיש איירליינס מחזיקה צי מטוסים ומסוקים המיועדים עבור נשיא טורקיה ובכירי ממשלתו, והם נמצאים בהאנגר מיוחד שנחנך ב-2013 בנמל התעופה הבין-לאומי אנקרה אסנבואה.
שלושה מטוסים מסוג איירבוס A319
שלושה גאלפסטרים 4טורקמניסטןבואינג 200–777ERמטוס מיוחד עבור הנשיא, אשר צבוע בצבעים של חברת הדגל טורקמניסטן איירליינס.טנזניהגאלפסטרים G550
פוקר F28טרינידד וטובגויווןגאלפסטרים 5המטוס נרכש על ידי הממשלה בשנת 2003 בהיותה הנשיאה התורנית של האיחוד האירופי וכחלק מההכנות לאולימפיאדת אתונה.
בואינג 8–747שני המטוסים הללו, המצוידים בציוד צבאי לצורכי הגנה, עומדים לרשותו של אמיר כווית וכן משתמש בהם יורש העצר.
בנוסף, לשימוש הממשל ישנו צי מטוסים הכולל איירבוס A319, איירבוס A320, בואינג 737-900ER וגאלפסטרים G500.כף ורדהלאוסלבנוןבואינג MH-139 גריי וולףנשיא לבנון משתמש במסוק אח"מ של חיל האוויר הלבנוני לטיסות קצרות, זה ניתן לו במתנה על ידי אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני.
לטווחים יותר ארוכים נעשה שימוש במטוסים של חברת הדגל מידל איסט איירליינס.לובאיירבוס A340-200
בעבר שימשו את הממשל מטוס טופולב Tu-134 וכן מטוס יאק-40 שגם הוא היה שייך לאייר מולדובה.מונגוליהלטיסות לטווח בינוני וארוך משתמש הממשל במטוסי בואינג 767-300ER או 737-800 של חברת הדגל MIAT מונגוליאן איירליינס.
המטוס השני הוא מסוג איירבוס 320ACJ שנרכש ב-2015. מטוסים נוספים שעומדים לרשות הממשל הם: בואינג 737–800BBJ, דאסו פלקון 900 ובומברדייה גלובל אקספרס BD-700.מלטהמצריםאיירבוס A340-200בנוסף למטוס זה, ממשלת מצרים מחזיקה גם מטוסים מסוג גאלפסטרים 4 ודאסו פלקון 20s, נכון ל-2015.
חיל האוויר המצרי מחזיק צי נוסף של מטוסים שיכולים לשמש גם כן את צורכי הממשלה, הכולל: ארבעה מטוסי קינג אייר, ארבעה בואינג 737–800, בואינג 707, לוקהיד C-130 הרקולס, מטוסי מנהלים מתוצרת דאסו וגאלפסטרים וכן מסוקים מתוצרת סיקורסקי.מקדוניה הצפוניתלירג'ט 25
לירג'ט 60נכון ל-2015.מקסיקובואינג 8–787המטוס נרכש בשנת 2012, אולם עם היבחרותו של אנדרס מנואל לופס אוברדור לנשיא מקסיקו ב-2018 הוא ניסה למכור את המטוס מאחר שלא נעשה בו שימוש וכדי שהכסף יגיע לנזקקים, אך ללא הצלחה.
בנוסף עומד לרשות הממשלה צי מטוסים הכוללים (נכון ל-2016):
שני איירוספסיאל SA 330 פומהמרוקוחיל האוויר המרוקאי מפעיל צי מטוסים לשימוש בכירי המדינה, כולל המלך וראש ממשלת מרוקו:
בואינג MH-139 גריי וולףנאורונורווגיהדאסו פלקון 20חיל האוויר המלכותי הנורווגי מחזיק מטוס זה לשימוש משפחת המלוכה הנורווגית ובכירי המדינה, אך אלה לרוב טסים בטיסות מסחריות.ניגריהבואינג ביזנס ג'ט (737)מוכר בשם "Eagle One" וסימונו NAF-001, מוחזק על ידי חיל האוויר הניגרי עבור נשיא ניגריה.
בנוסף ישנם עוד מספר מטוסי מנהלים ומסוקים בשירות חיל האוויר.ניו זילנדבואינג 757-200sשני מטוסים מסוג זה לשימוש המושל הכללי, ראש הממשלה וכן עבור משפחת המלוכה של ניו זילנד.ניז'רבואינג 700–737 (BBJ)ניקרגואהנמיביהדאסו פלקון 900מטוס עבור טיסות בין-לאומיות.
מטוס לירג'ט 31A ומסוק אגוסטה וסטלנד AW139 מיועדים עבור טיסות פנים.נפאלשוכרים מטוסים מחברות נפאל איירליינס והימלאיה איירליינס.סאו טומה ופרינסיפהסודאןסומליהביצ'קראפט 1900סוריהדאסו פלקון 900נכון ל-2016.סורינאם איירבוס A340-300
בואינג 300–737מושכרים מחברת הדגל סורינאם אירווייז .סיירה לאוןסיןהטיסות של בכירי המדינה מנוהלים על ידי הדיוויזיה ה-34 של חיל האוויר של צבא השחרור העממי, כאשר עשרה מטוסי מסוג בואינג 737 עומדים לרשות היחידה.
שלושה מטוסים נוספים, בואינג 400–747 של אייר צ'יינה שעוברים התאמות מיוחדות, משמשים את הבכירים לטיסות בין-לאומיות וכך גם בואינג 787 של חברת התעופה הלאומית.
סגן הנשיא משתמש במטוס איירבוס A330 של אייר צ'יינה.סינגפור איירבוס A330ראש ממשלת סינגפור, הנשיא ושאר בכירי המדינה טסים במטוס חיל האוויר הסיגנפוריסלובניהדאסו פלקון 2000EXמופעל על ידי הכוחות המזוינים של סלובניה.סלובקיה שני איירבוס A319-115 ACE
מסוק מיל מי-17מוחזקים ומופעלים על ידי ממשלת סלובקיה.סמואהסן מרינוסנגלאיירבוס A320-251Nסנט וינסנט והגרנדיניםסנט לוסיהסנט קיטס ונוויסספרדשני איירבוס A310s
חמישה דאסון פלקון 900sבאחריות חיל האוויר הספרדי.
איירבוס A330 כבר אושר.סרביהדאסו פלקון 50
לירג'ט 31Aהשירות האווירי הממשלתי הסרבי (Avio-služba Vlade) אחראי על הטסת הנשיא וראש הממשלה לטיסות ארוכות, יחידת המסוקים של משטרת סרביה (Helikopterska jedinica) מטיסה ליעדים קרובים יותר את הנשיא, ראש הממשלה ושר הפנים באמצעות מסוקי איירבוס H-215 וסיקורסקי S-76.סרי לנקהטיסות בין-לאומיות באמצעות חברת הדגל סרילנקן איירליינס.
בטיסות פנים משתמשים במטוסים ומסוקים שונים של חיל האוויר של סרי לנקה .עומאןאיירבוס A319
שישה מסוקי יורוקופטר EC225 סופר פומה
שלושה מסוקי יורוקופטר פאנאק The Royal Flight of Oman (RFO) הוא ארגון אזרחי (לא קשור לחיל האוויר) האחראי על הטסתו של הסולטאן וחברי הממשלה.עיראקנעשה שימוש במטוסי בואינג 737–800 או בואינג 300–777 של חברת הדגל עיראקי איירווייז.ערב הסעודיתלמשפחת המלוכה יש מספר מטוסים: בואינג 300–747, בואינג 400–747, איירבוס A340-200 ובואינג 777-200ER.
כמו כן, נרכשו שני מטוסי בואינג 787 עבור יורש העצר מוחמד בן סלמאן אאל סעוד, אך הם לא נצבעו בסמלים הרשמיים של הממשלה ופועלים בשם משרד האוצר והכלכלה, אשר מפעיל גם שלושה מטוסי Boeing Business Jets ושלושה מטוסי גאלפסטרים G300s.
שני מטוסי בואינג 737 BBJ ומטוס גאלפסטרים G450 מופעלים ומתוחזקים על ידי חיל האוויר הסעודי.פוליןגאלפסטרים G550
בואינג 737–800מתופעלים על ידי חיל האוויר הפולני.פורטוגלשלושה דאסו פלקון 50s.מתופעלים על ידי חיל האוויר הפורטוגלי.פינלנדלממשלה אין מטוס רשמי ובכירי הממשלה משתמשים בטיסות מסחריות.
כל המטוסים תחת אחריותו של חיל האוויר הצ'יליאני ובנוסף לשני הקודמים עומדים לרשות הממשלה גם מטוס Beechcraft 200 King Air ומטוס גאלפסטרים 4.צ'כיה שני איירבוס A319CJs
מסוק מיל מי-8מטוסי אח"מ באחריות חיל האוויר הצ'כי לשימוש בכירי המדינה.צרפת דאסו פלקון 50s
איירבוס A330-200מוחזקים ומתופעלים על ידי יחידת התחבורה 60 של חיל האוויר, הכפופה לשרת ההגנה.
אות הקריאה לטיסות בהן נמצא הנשיא הוא קוטאם 001. שלושה איירבוס A310-304
שני איירבוס A340-200sמטוסים נוספים לשימוש הממשלה שבאחריות יחידה 3/60 .קובהאיליושין Il-96המטוס העיקרי מצי המטוסים של חברת הדגל קובאנה דה אוויאסיון השייכת למדינה בו עושה שימוש הנשיא.
כאשר הנשיא מוטס, אות הקריאה הוא Code One .
חיל האוויר מפעיל גם בואינג 300–737. מסוק סיקורסקי S-92 הוא המסוק הנשיאותי.קוריאה הצפוניתאיליושין Il-62שני מטוסי אח"מ מסוג זה שייכים לחיל האוויר הצפון קוריאני ומתופעלים על ידי צוות של חברת הדגל אייר קוריו.
לפסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור הגיע קים ג'ונג-און באמצעות מטוס בואינג 747 של חברת הדגל הסינית אייר צ'יינה.קזחסטןבואינג 700–737 BBJ
איירבוס A330-200נכון ל-2015.קטר שלושה מטוסי בואינג 8–747/BBJ וכן מטוסי איירבוס הבאים:
בנוסף, מופעל מסוק מיל מי-8 לטווחים קצרים.קריית הוותיקןבואינג MH-139 גריי וולףמסוק המשויך לחיל האוויר האיטלקי ופועל בשירות האפיפיור כאשר נדרש, בעוד ישנם שני מנחתי מסוקים במדינה.
בטיסות לטווח רחוק נהוג לשכור מטוס של חברת הדגל האיטלקית אלאיטליה.
גאלפסטרים G550כנף 7 של חיל האוויר השוודי מפעיל את השני המטוסים מנמל התעופה סטוקהולם ברומה לשימוש ממשלת שוודיה .
חיל האוויר מפעיל גם כן שלושה מטוסי סאאב 340 לשימוש אח"מים.שווייץ דאסו פלקון 900EX EASy II
בורמרדייה צ'לנג'ר 604שירות ההטסה הפדרלית של הממשלה השייך לחיל האוויר השווייצרי אחראי על המטוסים העומדים לשירות הממשלה ונמצאים בנמל התעופה ברן .תאילנדבואינג 737–800מטוס עבור משפחת המלוכה, עליו אחראי חיל האוויר המלכותי התאילנדי.
איירבוס A320CJ מטוסים לשימוש הממשלה, באחריות חברת הדגל תאי איירווייז.
בכירים בממשלה וחברי המשפחה המלכותית גם נוהגים לטוס בטיסות מסחריות של חברת הדגל.אמבראר ERJ-135LRsמטוס לשימוש הממשלה, באחריות הצבא.תוניסיה בואינג 737BBJ מטוס שנרכש ב-1999 ועדיין בשימוש.
לפני המהפכה ב-2011 נרכש מטוס איירבוס A340-542, אולם הוא נמכר לממשלת טורקיה ב-2016.תימןבואינג 747SP שייך לחברת הדגל ימנייה, מופעל על ידיה וצבוע כמטוסיה.
דגל שם דגם המטוס/מסוק הערותהונג קונגראש הרשות המבצעת של הונג קונג טסה בטיסות מסחריות של חברת הדגל קת'אי פסיפיק, בנוסף עומדים לרשותה מסוקים של שירות ההטסה הממשלתי.הרשות הפלסטיניתבואינג 737-7GJ(BBJ)נשיא הרשות הפלסטינית נוהג להשתמש במטוס, אשר רישומו T7-PAL, ושייך לחברת התעופה הירדנית ערב וינגס .
מטוס ללוחמה בעצימות נמוכה הוא מטוס קרב קל המותאם ללחימה בעצימות נמוכה, פעילות נגד-חבלה, לוחמה בטרור, סיור חמוש, ביון, תקיפה קלה, סיוע אווירי קרוב נגד כוחות לא סדירים של מחבלים, מחתרות, מורדים, קרטלי סמים וכדומה.
המטוסים לרוב חמושים באמצעי חימוש קלים כגון רקטות טיפשות, פצצות בקוטר קטן, פוד תותחים וכדומה.
אם כי המגמה לאחרונה היא לצייד מטוסים אלו במצלמות ויכולת להטלת חימוש חכם.
מטוסים אלו יכולים גם לשמש כמוצבי בקרה אווירית קדמית.
מטוסים ללוחמה בעצימות נמוכה לעיתים לא מפותחים מראש לצרכים אלו אלא מותאמים מדגמים סדרתיים של מטוסי טורבו-פרופ, סילון, או בוכנה קלים לטובת הורדת מחירים, חלקם גם מוסבים לצרכים אלו לאחר יצורם.
מטוסים ללוחמה בעצימות נמוכה מכונים באנגלית COIN זה ראשי תיבות של COunter INsurgency.
המטוסים לרוב יהיו מותאמים מדגמים קיימים של מטוסי אימון או תקיפה קלה.
לרוב מטוסים אלו נוטים להיות בעלי מנועי טורבו-פרופ בגלל ביצועי השיוט במהירויות וגבהים נמוכים, וכן בגלל הנצילות בדלק ומחיר המנועים הנמוך יחסית.
המטוסים גם לרוב נושאים כמות חימוש מוגבלת וגודל חימוש קטן בגלל שלרוב המטרות להן החימוש מיועד הן אנשים, כלי רכב או בניינים לא ממוגנים ובאזורים מאוכלסים, וכן בגלל שזה מקטין את דרישות הסבה למטוסים אלו.
מאפיינים עיקריים של מטוסים ללוחמה בעצימות נמוכה:
מחיר רכישה או הסבה נמוך – מטוסים אלו אמורים להשלים יכולות סיור ותקיפה קלים ולעיתים נדרשים במדינות שאין להן יכולת לתפעול מטוסים יקרים ועתירי טכנולוגיות.
גם במדינות שיש להן יכולות כאלו, הטסת מטוסי קו-ראשון בשביל סיור נגד מטרות מזדמנות וקטנות ישפיעו בצורה משמעותית על זמינותם ועל אורך חייהם, ולכן יועדפו מטוסים ייעודיים וזולים לתפקיד זה.
פשטות תפעול והטסה – מטוס פשוט ידרוש פחות טיסות אימון והסבה קצרה יותר לטייסיהם.
מאפיין זה גם מקל על מדינות עם משאבים מוגבלים שאין להם טייסים עם שעות טיסה וכישורים מרובים.
זמינות טכנית גבוהה ופשטות אחזקה – מאפיין זה מאפשר הכנה זריזה של מטוס עם זמן סבב קצר, וגם עם מלאי מטוסים מוגבל, מאפשר יכולת ביצוע משימות בקצב גבוה.
זמינות חלפים – כאמור, לרוב מטוסים אלו מתוכננים כתת-דגמים של מטוסים שפותחו לצרכים אחרים.
זה מגדיל את זמינות הלוגיסטית של הרכיבים וכן מקטין עלויות אחזקה.
זמן שיוט ושהיה גבוהים מעל אזור המטרה – לוחמה בעצימות נמוכה דורשת סיור מתמיד של אזורי עניין עם זמינות מידית של אמצעי לחימה ולכן יכולת שהיה גבוהים באזור הם מרכיב חשוב למטוסים אלו.
לרוב מטוסים מוסבים שלא כוללים יכולת שהיה גבוהה במיוחד יוכלו לשאת גם מכלים נתיקים.
אמצעי ביון ותקשורת – מטוס ללוחמה בעצימות נמוכה אמור לא רק לתקוף מטרות, אלא גם לזהותן ולסייע לכוחות הקרקע או כוחות אוויר נוספים בהכוונתם ולכן המטוסים יכללו אמצעי תקשורת מתאימים להתקשרות עם כוחות קרקעיים ואוויריים.
למרות שאמצעי ביון כגון מצלמות לא היו אופייניים למטוסים אלו, בתקופה האחרונה זה הפך ליותר נפוץ.
לרוב דו-מושבי – למרות שהמטוס הוא פשוט יחסית להטסה, דרישות המשימה עצמן הן לא פשוטות, ויכולות להוות מעמסה גדולה מדי לאיש צוות אחד, ולכן לרוב מטוסים אלו יהיו דו-מושביים.
כאשר איש צוות אחד יתפעל את המטוס ואמצעי החימוש ואיש הצוות השני ינווט, יסתכל החוצה, בעזרת המצלמות יזהה מטרות, ויתקשר עם גורמי הביטחון השונים.
רשימת מטוסים ללוחמה בעצימות נמוכה
מטוס תובלה צבאי, או מטוס מטען צבאי, הוא מטוס תובלה הנמצא בבעלות צבאית.
הוא המשמש לתמיכה בפעולות צבאיות על ידי תובלה אווירית של חיילים וציוד צבאי.
מטוסי תובלה צבאיים חיוניים לתחזוקת קווי אספקה לבסיסים קדמיים שקשה להגיע אליהם בגישה קרקעית או באמצעות ספינות בדרך הים או נהרות.
הם יכולים לשמש למשימות אסטרטגיות וטקטיות כאחד.
הם משמשים לעיתים קרובות גם למשימות סיוע חירום אזרחיות בהובלת סיוע הומניטרי.
מטוסי תובלה צבאיים מוגדרים במונחים של יכולת טווח הטיסה שלהם להעברה אווירית אסטרטגית או רכבת אווירית טקטית כדי לתמוך בצרכים של כוחות היבשה שבהם הם תומכים.
בהתאמה להבחנות אורך הטיסה המסחרית: יורוקונטרול מגדירה מסלולי טיסה לטווח קצר כקצרים מ-1,500 קילומטרים, מסלולי טיסה ארוכי טווח הארוכים מ-4,000 קילומטרים ולטווח בינוני בין הטווחים הקצרים לארוכים.
הדאון הוא כלי טיס שאינו ממונע (ללא מנוע), המשמש להעברת חיילים או ציוד לשדה הקרב.
דאונים צבאיים שימשו במספר קרבות היסטוריים, בעיקר במלחמת העולם השנייה, כגון: במבצעי פלישה כמו הפלישה לנורמנדי (מבצע אוברלורד), הפלישה לארנהם (הקרב על הולנד), בשל יכולתם לשאת מטענים כבדים באזורים שבהם טיסות ממונעות עלולות להתגלות.
מסוקי תובלה צבאיים משמשים במקומות שבהם השימוש במטוסים קונבנציונליים בלתי אפשרי.
לדוגמה, מסוק התובלה הצבאי הוא נכס התובלה העיקרי של חיילי הנחתים האמריקאים.
אפשרויות הנחיתה של מסוקים הן כמעט בלתי מוגבלות, ובמקומות שבהם הנחיתה של מטוסים רגילים בלתי אפשרית, כגון, ג'ונגל דחוס בצפיפות, היכולת של המסוק לרחף מאפשרת לכוחות לפרוס באמצעות סנפלינג וחבלים.
מסוקי תובלה מתחלקים לקטגוריות: תקיפה, בינוניים וכבדים.
מסוקי תקיפה אווירית (Air Assault) הם לרוב הקטנים ביותר מבין מסוקי התובלה, הם מסייעים בדרך כלל לתקיפת באיגוף אנכי ותוכננו לשנע כיתת חיל רגלים או מחלקה קטנה על הציוד שלהם.
מסוקים בתפקיד תקיפה אווירית מצוידים בדרך כלל בחימוש לצורך הגנה עצמית במהלך התנועה ליעד ולדיכוי האויב באזור הנחיתה.
חימוש זה יכול לכלול מקלעים בגחון המסוק או התאמת המסוק עם כנפיים קצרות ומסילות חיצוניות לנשיאת טילים או רקטות.
לדוגמה, מסוק Sikorsky S-70 המצויד במערכת ESSM (מערכת תמיכה למטענים חיצוניים) וגרסת Hip E של מסוק המיל מי-8 הסובייטי המסוגל לשאת חימוש חד-פעמי בכמות המשתווה לעיתים לזו של מסוקי תקיפה ייעודיים.
מסוקי תובלה בינוניים מסוגלים להטיס מחלקת חיל רגלים, או להעביר ארטילריה נגררת או כלי רכב קלים בין אם בתוך תא המטען או תלויים על גבי מתלים או מנוף הגחון התחתון.
בניגוד למסוקי התקיפה הם בדרך כלל לא צפויים לנחות ישירות באזורי נחיתה עוינים, אלא שהם משמשים לחיזוק והספקה מחדש של הכוחות באזורי הנחיתה שנכבשו על ידי גלי התקיפה הראשונים.
דוגמאות למסוקי תובלה בנוניים בלתי חמושים כוללות את Mil Mi-8, יורוקופטר AS-332 סופר פומה, בואינג ורטול CH-46 אביר הים ו־NH90.
מסוקי תובלה כבדה הם הגדולים והחזקים ביותר מבין סוגי מסוקי התובלה.
המשרתים נכון לשנת 2024, הם כוללים את הדגמים סיקורסקי CH-53 סי סטליון ו־CH-53E Super Stallion, בואינג CH-47 צ'ינוק, Mil Mi-26 ואיירוספסיאל SA 321 סופר פרלון.
מסוקים אלה מסוגלים לשאת עד 80 חיילים או כלי רכב קרביים משוריינים קטנים (לרוב כמטען תלוי, אך לעיתים גם בתוך תא המטען).
הם ממלאים תפקיד דומה למטוסי תובלה טקטיים קטנים בעלי מנוע טורבו-פרופ.
אמנם הם איטיים יותר, בעלי טווח קצר יותר וצריכת דלק גבוהה יותר בהשוואה למטוסי תובלה, אך יתרונם המשמעותי הוא בכך שאינם דורשים מסלול המראה או נחיתה.
מטוסי תובלה בחיל האוויר הישראלי בעבר ובהווה
מטוסי התובלה של חיל האוויר הישראלי כוללים מגוון רחב של כלי טיס ששירתו לאורך השנים, משימותיהם כוללות הובלת לוחמים וציוד, ביצוע חילוצים מיוחדים, ושירות במשימות לוגיסטיות ואסטרטגיות.
לוקהיד קונסטליישן: בתחילת מלחמת העצמאות רכשה ההגנה שלושה מטוסים מעודפי צבא ארצות הברית, והם הוברחו לארץ דרך פנמה ואירופה.
נורד 2501 נוראטלס: מאפיינים: מטוס תובלה קל מתוצרת צרפתית, בעל כנפיים גבוהות ושני מנועי מדחף.
שימוש בצה"ל: שירת בין השנים 1956 ל-1978. המטוס שימש להובלת ציוד, כוחות צנחנים, ופינוי נפגעים.
הוא זכה לכינוי "עגור" בחיל האוויר הישראלי.
פעולות חשובות: השתתף במבצעי שיגור כוחות צנחנים במהלך מבצע קדש (1956) ובשנים שלאחר מכן שימש להובלת לוגיסטיקה וטיסות מיוחדות.
בואינג 377 סטרטוקרוזר: מטוס תובלה כבד, שתוכנן במקור כמטוס נוסעים אזרחי.
גרסתו הצבאית נקראה C-97. בחיל האוויר שירת בעיקר משנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-70. חיל האוויר קלט מטוסים אלו מהשוק האזרחי, והם הוסבו לתובלה כבדה ומשימות מיוחדות.
מטוסים אלה שימשו להובלת ציוד כבד, מבצעי תדלוק אווירי, ומשימות מודיעין.
הסטרטוקרוזר נודע במיוחד ביכולתו לשאת מטענים גדולים לטווחים ארוכים.
דאגלס C-47 דקוטה: שימש את חיל האוויר הישראלי בשנותיו הראשונות (1948–2001).
המטוס שימש להובלת ציוד ולוחמים ולמשימות הצנחה, חילוץ ופינוי.
לוקהיד C-130 הרקולס: מטוס תובלה רב-משימתי למשימות צבאיות.
הוא מטוס התובלה העיקרי של חיל האוויר במשך עשורים.
דגמי ה"קרנף" (H) וה"שמשון" (J) שימשו למשימות מגוונות, כולל הובלת כוחות, לוגיסטיקה וחילוצים מיוחדים.
ה"שמשון" הוא גרסה מתקדמת של ה-C-130 בעלת מערכות מתקדמות יותר.
בואינג-707 (ראם): שימש בעיקר למשימות תדלוק אווירי, אך גם למשימות תובלה מיוחדות.
מטוסים אלו הוסבו מחברות תעופה אזרחיות.
מטוס-התובלה הגדול ביותר של חיל-האוויר.
המטוס פותח בשנות ה-50 המוקדמות כמטוס תדלוק ותובלה.
שירותו בחיל-האוויר החל במלחמת יום-הכיפורים.
סיקורסקי CH-53 סי סטליון (יסעור): מסוק התובלה העיקרי של חיל-האוויר, מאז כניסתו לשירות ב-1969. הוא השתתף במבצעים רבים בשטח אויב.
משמש בעיקר לחילוצים ותובלה טקטית ותפקידי תובלה משלימה בצה"ל.
אירוספסיאל SA-321K סופר-פרלון (צרעה): היה פעיל בחיל האוויר החל שנות ה-60 ועד 1985. מסוק תובלה בינוני, תלת-מנועי, רב-תכליתי מתוצרת צרפת, ששירת בחיל-האוויר קרוב ל-25 שנה.
סיקורסקי S-58 מסוק לתובלה ולשימוש כללי מתוצרת ארצות הברית, ששירת בחיל-האוויר בסוף שנות ה-50 ובשנות ה-60, בשנת 1969 יצא משירות בחיל האוויר.
בל-206 ג'ט ריינג'ר / בל-206 לונג ריינג'ר (סייפן / סייפנית): נכנס לשירות בחיל האוויר בשנת 1971, הוא מסוק למשימות תובלה, סיור והדרכה.
הוא אחד המסוקים הקלים הנפוצים ביותר, לשימושים אזרחיים, צבאיים או משטרתיים.
סיקורסקי UH-60 בלק-הוק (ינשוף): מסוק תובלה, שנכנס לשירות בחיל-האוויר ב-1994, ומשמש לחילוץ ופינוי נפגעים ולמשימות תובלה קרבית.
שרידותו הגבוהה ויכולת התמרון שלו, מנועיו החזקים הופכים אותו למסוק האידיאלי למשימות חילוץ ותובלה מורכבות ומסובכות.
מטות הטילים היה מתקן בארץ המחר בדיסנילנד שבקליפורניה.
פתיחה: 22 במאי 1998 (עם הפתיחה המחודשת של ארץ המחר)
סגירה: ספטמבר 2000 (נסגר רשמית באפריל 2001)
מתקן נוכחי במיקום זה: משגרי החלל של באז שנות אור
המתקן נפתח ב-22 במאי 1998 במסגרת ארץ המחר החדשה.
מתקן זה מתקן מהיר שנסע על מסלוליו של המתקן הקודם במיקום זה - פיפלמובר.
המבקרים נכנסו למתקן במקום בו עמד בעבר מתקן מראה-מעגלי 360 בכניסה לארץ המחר.
חדר ההמתנה הראשון היה מעוטר בשרטוטים של מתקנים שונים בארץ המחר, וכן תצוגות של כלי רכב ממתקנים קודמים שהועמדו ליד השרטוטים.
בין רכבים אלה הוצגו רכב הפיפלמובר, רכב ממתקן סילוני הטילים, טיל ממתקן הר החלל וכן תא הנהג של המונורייל מדגם III שנעשה בו שימוש בדיסנילנד.
בחדר התור השני הוצגו על תשעה מסכים היוצרים מסך מעגלי של 360 מעלות מקטעים מהסרט אמריקה היפה.
מאולם ההמתנה השני עברו המבקרים למנהרה שהביאה אותם לתחנת מטות הטילים המוגבהת במרכז ארץ המחר.
כלי הרכב המסיע 5 מבקרים הוביל את המבקרים במורד המסלול תוך סטיות לימין ולשמאל על גבי המסלול על מנת להגביר את ההנאה.
המבקרים עברו דרך בניין סטאר טורס, מנהרה בה נדמה היה למבקרים שהם עומדים להתנגש בכלי רכב נוסף (בפועל השתקפות על גבי מראה), דרך הר החלל, קרוסלת הקידמה ומעל מתקן אוטופיה ומתקן מסע הצוללת.
בשל התורים הארוכים היה מתקן זה הראשון בין מתקני דיסני שאפשר עליית נוסעים בודדים (בלי קבוצות) בתור מקוצר.
המתקן נסגר לשיפוצים בספטמבר 2000 ולאחר שאלה לא בוצעו, באפריל 2001 הוכרז כי המתקן נסגר באופן סופי.
הסיבות לסגירת המתקן נבעה מהעובדה שהמתקן השלים את מסלולו בשלוש דקות - מסלול שלקח למסיע אנשים 16 דקות להשלים.
בעת הקמת המתקן לא היה די תקציב להתאים את המסלול למהירות החדשה, הטיות במסלולים לא נבנו, והרכבים נאלצו להאט לפני הסיבובים על מנת שלא להתהפך.
שיקולים תקציביים אלה נגרמו בשל שלא נמצא מממן למתקן.
שינויי מהירות אלה גרמו לכשלים במחשבי הרכבים המנטרים את המהירות, והמתקן נתקע מספר פעמים ביום, דבר שגרם לתורים להתארך ולהגיע לעיתים לשלוש שעות המתנה, והמבקרים קיבלו כרטיסי כניסה ליום אחר כפיצוי.
לאחר סגירת המתקן נזרקו כלי הרכב שלו, למעט כלי רכב אחד שהוצב בחזית מסעדת הוליווד בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני למשך מספר חודשים בשנת 2002. לאחר מספר חודשים הוסר כלי הרכב.
אזור התור של המתקן משמש כיום את מתקן משגרי החלל של באז שנות אור אשר נפתח בשנת 2005. במסלולי המתקן לא נעשה כיום שימוש.
הפסקול של המתקן התבסס על שיר הנושא "דרכי הקסם המהירות" (Magic Highways) שנכתב על ידי המלחינים האחים שרמן.
מטיאס (בהולנדית: Maatjes) הוא דג מליח (הרינג) צעיר מומלח קלות.
מקור השם הוא שיבוש של השם maagdenharing (דג בתולים) מאחר שמדובר בדג צעיר שעדיין אינו מכיל אברי רבייה מפותחים.
המטיאס כבוש בחביות עץ אלון המכילות תמיסת מלח דלילה (6–21 אחוזי מלח), ומקבל את טעמו הודות לאנזימים מלבלב הדג.
תהליך הכנת המטיאס התפתח בהולנד בימי הביניים.
דגי ההרינג נידוגים בין סוף מאי ותחילת יוני בים הצפוני, בקרבת חופי דנמרק ונורווגיה, לפני תחילת עונת הרבייה שלהם.
בתקופה זו דגי ההרינג עשירים במיוחד בשומן (מעל 15% ממשקלם) וטרם מכילים ביצים.
הזימים מוסרים וחלק מהקרביים מוצא.
חלק אחר מושאר בדג, ובפרט הלבלב.
הדגים נכבשים נאים בחביות עץ אלון למשך 5 ימים.
בנוסח ההולנדי רמת המליחות של תמיסת המלח לכבישה נמוכה מאוד יחסית לנוסח הגרמני והרוסי.
כאמצעי הגנה נגד נמטודות, שהן טפילים לדגי ההרינג העלולים להזיק לאוכליהם, קובע החוק ההולנדי חובת הקפאה בטמפרטורה של 45 מעלות צלזיוס מתחת לאפס (או פחות) לפני הכבישה, כך גם נמשך ייצור המטיאס כל השנה ממלאי הדגים הקפואים.
על פי המסורת ההולנדית, טון דגי המטיאס הראשון בכל עונה ניתן במתנה למלכה.
בהולנד מקובל לאכול את דג המטיאס בשלמותו (לאחר הסרת האדרה, הראש וניקוי מאיברים פנימיים) ללא כל תוספות, בחודשים מאי עד סוף יוני.
לאחר מכן הדג כבר מלוח מידי ונאכל עם בצל כדי להסוות את המליחות.
כן נאכל הדג בשלב זה כשהוא מגולגל סביב מלפפון כבוש ואז הוא מכונה רולמופס (rolmops).
יהודי אשכנז הביאו להולנד את המנהג לכבוש את הדג במים עם חומץ, סוכר ותבלינים.
ניתן גם לאכול את הדג לאחר הסרת העור כשהוא חתוך לחתיכות מלבניות או מרובעות.
ניתן גם לקצוץ את המטיאס לסלט או לטחון.
בדרך כלל אוכלים את המטיאס כפי שהוא, בדרך כלל בליווי לחם ופרוסות בצל.
במטבח הצפון גרמני נפוץ המטיאס ברוטב שמנת או יוגורט המוגש עם תפוחי אדמה מבושלים בקליפתם, אפונה, בייקון פרוס מטוגן ובצל.
מֶטָטְרוֹן הוא מלאך חשוב המופיע בספרות המיסטית היהודית, והושאל ממנה למיסטיקה הנוצרית והמוסלמית, מהמאות הראשונות לספירה ועד לימינו.
השם מטטרון גם משמש במסורות מאגיות שונות להשבעות וכדומה.
על פי מדרש אותיות דרבי עקיבא פצפציה הוא אחד משבעים שמותיו של המלאך מטטרון.
על שורש השם "מטטרון" ישנן מספר דעות:
ספר הערוך בפירושו הראשון כותב: "נראה שעניין הקדמה הוא" (כלומר: זה ש"מקדים").
על דרך זה מפרש בעל "מוסף הערוך": "פירוש בלשון רומי ממונה הולך לפני הצבא לתור לאנשי המלחמה מנוחה ובית מלון".
הערוך בפירושו השני מייחסו ל"שמירה" (כלומר: שומר), כמו שתרגם אונקלוס "וישמר משמרתי": "ונטר מטרת מימרי".
הרמב"ן (1194-1270 בערך) בפירושו הראשון כותב: "כי פירוש המלה: מורה הדרך".
הרמב"ן בפירושו השני כותב: "שמעתי כי שליח בלשון יון: מטטר".
חוקרים מודרניים כשד"ל, הרב שאול ליברמן ומאיר בר-אילן טוענים כי מקור השם מיוונית, והוא הלחם של המילים "מטא" (ליד, סָמוּך) ו"טרונוס" (כסא), כלומר המלאך הסמוך לכס (האל)..
גרשום שלום פסל את ההשערות הללו.
המלאך מטטרון נזכר לראשונה בספרות ההיכלות, בספרי היכלות רבתי והיכלות, ובספר "שיעור קומה".
ההרחבה העיקרית של דמותו מצויה בספר היכלות, שבו מספר מטטרון לרבי ישמעאל את הגניאולוגיה שלו ואת האופן שבו זכה למקום בו הוא נמצא כעת.
ר' ישמעאל עולה למרום ב"צפיית המרכבה", פעולה של התעלות מיסטית, ושם הוא נפגש ב"מטטרון מלאך שר הפנים", שנשלח להדריכו בעולמות העליונים.
ר' ישמעאל שומע כי המלאכים האחרים מכנים את מטטרון "נער", ומטטרון עצמו אומר לו שהאל בעצמו נוהג לקרוא לו כך.
בתגובה לשאלת ר' ישמעאל לפשר הכינוי, מספר מטטרון כי בתחילה הוא היה אדם – חנוך בן ירד המוכר מהמקרא ובעיקר מספר היובלים ו, שהועלה לשמים על מנת לשמש כעד בבני האדם לאחר חטאי דור המבול.
בספר היכלות, חנוך לא משמש רק כעד, אלא הוא מתעלה מעבר לכך.
בעקבות מעשיו הטובים והתעלותו הרוחנית, האל העלה אותו והוא נהפך למלאך רב־חשיבות, אחד מהראשונים בהיררכיה המלאכית השמימית:
בספר מתוארים שלבים רבים של התעלות, מאדם ילוד־אישה ועד למשרת העומד בין מלאכי המרכבה כשווה בין שווים, ולאחר מכן למלאך שמצוי בעמדה נעלה עוד יותר משאר הכוחות העליונים.
הטרנספורמציה של מטטרון היא פיזית ורוחנית כאחד, ולצד הסודות המתגלים לו והתעלותו הרוחנית, הוא גם מקבל צורה אחרת:
לאחר כל התכונות הנוספות הניתנות למטטרון, הוא נעשה דומה במידה רבה לאל עצמו, וזוכה לשבת בכיסא כבוד הניצב בפתח ההיכל השביעי (§20), שם נמצא כיסא כבודו של האל עצמו.
הוא לובש לבוש של אור (§13), ועל כתרו ה' כותב אותיות שבהם נברא העולם (§16).
אלא, שכאשר אלישע בן אבויה, אחד מהמסתכלים בצפיית המרכבה טעה וחשב לאחר שראה אותו יושב שיש שתי רשויות בשמים, מטטרון הורד במידת מה מדרגתו, אף שהוא עדיין היה "מלאך שר הפנים":
מלבד ספר היכלות, מטטרון מופיע גם בחלקים רבים אחרים של מסורת המרכבה וההיכלות, ובכולם הוא מדריך של החכמים שמבקרים בשמים ומלאך חשוב בהיררכיה השמימית.
בקטעים בספרות ההיכלות המכונים "שיעור קומה", אנו מקבלים מידע נוסף על דמותו של מטטרון.
ישנם מאפיינים רבים משותפים למטטרון ב"שיעור קומה" לזה של ספר היכלות.
הוא המלאך הגבוה ביותר בהיררכיה השמימית, הוא קרוי נער, הוא המדריך של האנשים שמגיעים לשמים בהתעלות המיסטית.
גם תפקידו כעד משתקף כאן בשם נוסף בו הוא מכונה, "שרא רבא דאשהדותא" (שר העדות הגדול).
אולם, יש גם הבדלים ותוספות חשובות.
ההבדל הבולט ביותר הוא שאין בספר שיעור קומה כל זכר למסורת שמטטרון היה פעם חנוך בן ירד, והוא מופיע רק כמלאך ללא שורשים אנושיים.
בנוסף, מודגש מאוד התפקיד של מטטרון בתור המקביל לכהן גדול בפולחן השמימי, ואף יש לו משכן:
"אזכרת השם המפורש" של מטטרון דומה מאוד לזו של הכהן הגדול ביום הכיפורים, ומדמה בין הפולחן השמימי לבין הארצי.
מלבד ההתייחסות אליו בספרות המרכבה וההיכלות, ישנם גם מספר אזכורים של מטטרון בספרות התלמודית (מסכת חגיגה ט"ו, ע"א; מסכת סנהדרין ל"ח, ע"ב; מסכת עבודה זרה ג', ע"ב).
האזכור הראשון הוא בתוך הסיפור של "ארבעה שנכנסו לפרדס", ומתאר את חטאו של אלישע בן אבויה, שראה את מטטרון וחשב שמדובר באל או במקביל לו, ומטטרון נענש על כך:
אזכור נוסף הוא בוויכוח בין "ההוא מינא" לבין רב אידית:
במקור זה נוספים פרטים חשובים נוספים לדמותו של מטטרון על פי התלמוד.
גם בסיפור זה אנו רואים שהיו גורמים שאכן חשבו לעבוד למטטרון, בדומה לאלישע בן אבויה.
מכות האש בהן נענש מטטרון מראים כי היה קיים חשש אמיתי מפני תופעה כזו, שיש צורך להגיב עליו באופן חמור.
ייתכן כי עבודה למטטרון הייתה קיימת הן בחוגים המיסטיים והן במסגרת הריטואל המאגי (המשתקפים בסוגיה זו ב"ההוא מינא") וגם אם לא הייתה קיימת ממש – היה חשש מפני האפשרות להתפתחות כזאת.
לדעתו של אפרים אלימלך אורבך, אין לראות בסוגיה במסכת סנהדרין מקור לדמותו של מטטרון בעיני חכמי התלמוד.
השימוש בשם מטטרון הוא שימוש מקרי שאינו מעיד על ניסיון להבין בדיוק את תפקידו, ומדובר פשוט במלאך כלשהו שמשרת כשליח של האל.
לדעת אורבך, הקביעה כי "שמו כשם רבו" הוא הוספה של מיסטיקנים שאינה מתאימה למגמת הסיפור המקורית, המנוגדת לתפיסה עצמית כלשהי של מלאך או של רשות כלשהי.
מטטרון מופיע גם בספרות שאינה מיסטית במובהק, לדוגמה בתרגום המיוחס ליונתן לפסוק (בראשית ה', כ"ד):
כאן מופיעים שני מאפיינים של מטטרון – הסיפור מדובר בעצם בחנוך שהתעלה, ותפקידו כסופר השמימי.
לא מסופר על שינוי שנעשה בגופו או במהותו של חנוך, אלא רק ששמו השתנה.
לדמותו של מטטרון במיסטיקה הקדומה
כהקדמה להבנת דמותו של מטטרון, יש לבחון את ההתייחסות הכוללת למלאכים במיסטיקה היהודית הקדומה.
בספרות האפוקליפטית, המלאכים משמשים בתפקידים שונים, מהם מיוחדים לעולם העליון ומהם משקפים תפקידים מקבילים בחצרות מלכים בני התקופה.
כמו כן, הם נוטלים חלק בהנהגת הבריאה, וממונים על ממדים שונים של היקום.
רבים מהמאפיינים האלה מצויים גם בספרות ההיכלות, אך כאן הפרספקטיבה היא של ההתעלות המיסטית או המאגית, זאת בניגוד לספרות האפוקליפטית שם המלאכים לרוב נזכרים בקשר לשליחות אלוהית ידועה.
חשיבותם של המלאכים הולכת וגדלה בתקופת בית שני.
כך בקומראן ובמגילות מדבר יהודה, בספרות הגנוסטית, וברחבי העולם ההלניסטי בשלהי העת העתיקה (בעיקר בספרות מאגית).
שינוי זה בהתייחסות אל המלאכים הוא בעקבות הפסקת ההתגלות הישירה של האל בעולם, דבר הגורם לצורך במתווכים שונים בין האל הטרנצדנטי לבין האדם.
לתורת המלאכים בספרות ההיכלות יש שלושה מאפיינים: היסוד המיסטי, שמתבטא בכניסה של המיסטיקן למציאות אחרת, השונה מהמציאות הארצית; היסוד המיתי – ריבוי הכוחות האלוהיים, המרכבה; היסוד המאגי־ריטואלי, שבו האדם יכול להשפיע על המציאות באמצעות המלאכים, בזיקה לפולחן ולריטואלים שמתקיימים במקדש השמימי.
מטטרון, כאחד מחשובי המלאכים, מתאפיין בכל המאפיינים האלה.
הוא גם מלאך שבו פוגשים המיסטיקנים שיורדים למרכבה; הוא גם מהווה חלק בהיררכיה השמימית ובכוחות השונים שסובבים את האל; והוא גם משמש במאגיה, לצד תפקידו כמשרת במקדש השמימי.
גרשם שלום מעמידנו על כך שניתן לגבש את המסורות השונות בנוגע למטטרון סביב שתי דמויות שונות.
הדמות הראשונה היא מטטרון כ"שר העולם", או "מלאך הפנים", ישות שנבראה בבריאת העולם או עוד לפני בריאת העולם.
זהו מלאך קדום ורב עוצמה, שנמצא בדרגה גבוהה מאוד בהיררכיה המלאכית.
יש לו תפקידים שונים: הוא הסופר השמימי ואחראי על כתיבת סודות וכן על כתיבת זכויותיהם של ישראל; הוא גם משרת בתור כהן גדול במקדש השמימי.
המקורות לדמות כזו מצויות בספר שיעור קומה, בסיפורי התלמוד, וגם בפרקים מסוימים מספר היכלות.
דמות שנייה היא זו של חנוך שמתעלה והופך להיות מלאך, מטטרון, והיא זו המוכרת לנו מהסיפור העיקרי ב"היכלות".
על פי סיפור זה, מטטרון לא יכול היה לנכוח בבריאה או לשרת בתור "שר העולם".
לפיכך, מסיק שלום, מסתבר כי כותבי ספרות ההיכלות הוסיפו את דמותו של חנוך העולה לשמים למטטרון הקדום, והשתמשו בדמות השנייה כדי להסביר את הראשונה.
שילוב זה התרחש לא לפני סוף המאה השנייה לספירה.
מטטרון כחנוך חסר מהתלמוד בשל הגישה השלילית שנקטו חכמי התלמוד כלפי חנוך באופן כללי.
שלום טוען גם כי דמותו של מטטרון עצמה כפי שהתגבשה בספרות ההיכלות היא גלגול של מלאכים אחרים שהיו קיימים קודם לכן, שרוב מאפייניהם נקלטו בדמותו.
המלאך העיקרי עליו הוא מצביע הוא יהואל.
שם זה מצוי בספרות המאוחרת יותר בתור אחד משמותיו של מטטרון, וכן מצוי בספרות הגנוסטית בת התקופה בתור שם של מלאך רב־כוח, ואף הוא נקרא "ה' הקטן" בדומה לכינוי של מטטרון המצוי בספרות ההיכלות.
לדעתו, שם זה הוא שהיה במקור גם בסוגיות התלמודיות העוסקות במטטרון: אם נחליף את "מטטרון" ב"יהואל", יהיה הרבה יותר ברור מדוע ניתן לומר עליו ש"שמו כשם רבו".
מטטרון היה בתחילה הכינוי של יהואל, כאשר לא רצו לומר את שמו במפורש, ולאחר מכן החליף את יהואל לחלוטין וקיבל את מאפייניו.
גם יוסף דן מסכים כי דמותו של מטטרון בספר היכלות בנויה משני היבטים שונים – מטטרון כשר העולם וככוח אלוהי ממשי, המאופיין ברבים מהמאפיינים של האל בעצמו; ומטטרון כחנוך בן ירד האדם.
דן מציין כי החיבור השילוב שיצר בעל ספר היכלות בין שני היבטים אלו הוא ייחודי לספר, ואינו קיים בספרים אחרים במסורת המיסטית או האפוקליפטית קודם לכן.
דן מוסיף גם נימוק להרכבה זו.
הוא רואה את ספר היכלות כתגובה למציאותם של מיסטיקנים, שבדומה לדעתם של הגנוסטיקנים היו עשויים לראות במטטרון את האל הנמוך יותר, האחראי לבריאת העולם (ה"דמיורגוס", יוצר בראשית) לעומת האל העליון בהיררכיה, שלא ברא בעצמו את העולם.
ספר היכלות מתפלמס עם דעה אפשרית זאת על ידי הרכבת דמותו של מטטרון לדמותו של חנוך בן ירד.
שהרי, כפי שהעיר שלום, אם מטטרון היה במקורו אדם, הרי שהוא לא היה יכול נוכח בבריאה, ועל אחת כמה וכמה שלא היה יכול להיות יוצר בראשית בעצמו.
ההמעטה השנייה של דמותו של מטטרון, עליה כבר דיברנו, היא בכך שענפיאל מכה אותו ששים מכות אש.
בנוסף הוא "מעמידו על רגליו", דבר שמראה שהוא כבר לא מיוחד בקרב הכוחות העליונים בכך שמותר לו לשבת בדומה לאל, אלא כעת גם הוא חייב לעמוד, ואין סכנה שיטעו בו ויחשבו שהוא אל גם כן.
מלאך אחר אותו מזהה שלום עם מטטרון הוא מיכאל, שבמקורות אחרים מוזכר שהוא משרת ככהן גדול במקדש השמימי, או שהוא המלאך החשוב ביותר בהיררכיה השמימית.
מכיוון שמטטרון הוא שמקבל את המעמד הזה, ואף יש לו תפקיד בתור כהן גדול/בעל "משכן", הרי שהוא רכש לעצמו מאפיינים של המלאך מיכאל.
מאפיין נוסף שייתכן שאימץ ממיכאל הוא הכינוי "שר העולם" המופיע במקומות מסוימים וגם בקערות השבעה מהמאות השישית עד השמינית.
יוסף דן מציין כי ייתכן שענפיאל, מלאך שמוזכר בכמה מקומות במסורת המרכבה בתור מלאך חשוב בהיררכיה השמימית, היה זהה בתחילה למטטרון.
לדעתו היה פיצול בין הדמויות שלהם בעקבות "ההורדה בדרגה" של מטטרון והחיבור שעשה בעל ספר היכלות בין מטטרון לחנוך.
כאן, ענפיאל הוא המעניש את מטטרון בששים מכות של אש, ומכאן שהוא אף נעלה ממנו.
משה אידל טוען כי יש קשר עמוק בין דמותו של מטטרון לבין זו של אדם הראשון.
רוב הפיתוח של רעיון זה יהיה בקבלה המאוחרת יותר, אך כבר בשלב זה, לדעתו, ניתן למצוא הדים לה.
אידל מצביע על כך שבספרות הגנוסטית ישנה חשיבות ראשונה במעלה ל"אדם הקדמון" – האדם הראשון שנברא, שהוא גם ארכיטיפ של דמות האדם האידיאלית, שחציו אדם וחציו מלאך/אל.
דמות כזו חסרה במסורת המיסטית היהודית הקדומה, אף על פי שפעמים רבות ישנן מקבילות רבות בין המסורת הזו לבין זו הגנוסטית.
את השרידים למיתוס מעין זה הוא מחפש בדמותו של מטטרון.
כך למשל העובדה שחנוך הוא השביעי לאדם בסדר הדורות מעידה על קשר ביניהם, שכן המספר שבע אינו מקרי בספרות המקראית או החוץ־מקראית בת התקופה.
מטטרון מולבש, במסורת ההיכלות, בבגדי אור (בדומה לאדם הראשון לפני החטא, על פי המדרש), וגודלו הוא מלא העולם כולו, כפי שאדם היה בתחילה.
חנוך־מטטרון מעוצב, לדעת אידל, כמתקן של חטאו של אדם וכמגשים של יעודו המקורי.
רעיון זה יתרחב עוד בקבלה המאוחרת יותר.
בתור מלאך רב־כוח, אין זה מפתיע שמטטרון מופיע לא מעט במסורת המאגית שהייתה רווחת תמיד לצד ההלכה הממוסדת ולצד המסורת המיסטית, תוך זיקה וקשרי גומלין אליהן.
בספרות ההיכלות עצמה, חלק מהאזכורים של מטטרון הם כחלק מהשבעות למטרות שונות.
חלק מהבקשות כאן הן רוחניות, אך חלקן חומריות וארציות למדי.
במאגיה של סוף העת העתיקה בארץ ישראל, נעשה שימוש בחלק מהטקסטים בשמו של מטטרון לצד שמותם של מלאכים אחרים, בקמיעות, בקערות השבעה וכדומה.
נראה שחלק מהכותבים של הטקסטים המאגיים לא הכירו את ספרות ההיכלות החדשה יחסית, או לכל הפחות לא השתמשו בה, ונסמכו על מסורות עתיקות יותר.
אחרים הכירו, כנראה, גם את הספרות הזו.
עדות על שימוש מאגי יש גם מתקופות מאוחרות מעט יותר, מתעודות הגניזה.
המאגיקה של תקופת הגניזה משמשת כגשר בין זו של סוף העת העתיקה לבין ראשית ה"קבלה המעשית".
גם כאן מופיעים קמיעות עם שמות מלאכים ומטטרון בתוכם.
השימוש בשמו של מטטרון לא היה מוגבל ליהודים: שמו מופיע לא מעט גם במאגיה המוסלמית בת התקופה ולמאות שנים לאחר מכן.
כך גם במסורת המנדעית, במשך כאלף שנה.
דמותו של מטטרון ממשיכה להופיע גם במסורות המאוחרות יותר, בקבלה על ענפיה השונים ובספר הזוהר.
גם בקבלה הנבואית של ר' אברהם אבולעפיה ובקבלה התאוסופית, ישנו עיסוק בהתעלותו של חנוך והפיכתו למטטרון.
כאן אין דרמה של מהפך "עלייה לשמים" ושל "ששים מכות אש", אלא הטרנספורמציה היא אינטלקטואלית.
במסגרת טרנספורמציה זו, מטטרון הוא הסמל להישג המיסטי הגבוה ביותר האפשרי, ולאידיאל הדתי המושלם.
הזוהר מכיל אנגלולוגיה עשירה ומגוונת, המבוססת בעיקר על אגדות חז"ל וספרות ההיכלות, אך ניזונה גם ממקורות אחרים.
מטטרון תופס בספר הזוהר מקום חשוב, ויש לו מאפיינים רבים ומגוונים : חלקם מתאימים וממשיכים את המסורות הקודמות, וחלקם חדשים ומקוריים.
גם בזוהר חנוך מתעלה, נכנס לגן עדן, ומלאכים מוסרים לו סודות וספרים גנוזים.
מטטרון הוא ראש הכוחות העליונים, המרכבה והחיות.
נאמר שהוא לא משמש ככהן גדול, אלא הוא "בעל המשכן" של מעלה, המקביל למשכן של משה בארץ.
מטטרון הוא גם שומר המפתחות, שכל הגנזים מצויים בידו.
גם הנשמות המסתלקות ניתנות בידו, והוא שיחזיר אותן לגוף לעתיד לבוא.
שלטונו של מטטרון תלוי בצדיקים – הם שנותנים לו את כוחו, וללא מעשיהם של הצדיקים מטטרון אינו יכול לפעול.
במאמרים אחרים, מטטרון הוא שר העולם באמצעות שבעים שרים, מקבל כוח מהשכינה ומנהיג בעזרתו את העולם.
אך כאן מטטרון הופך לגורם שלילי, מכיוון ששרי עולם אלה הם מהסטרא אחרא, והוא הרי משתף פעולה איתם ולוקח חלק בהנהגתם.
ראייה זו מתאימה לדעה שקיימת גם כן, שמטטרון הוא "עץ הדעת טוב ורע", כלומר שיש בו גם מהטוב וגם מהרע.
אצל ר' יצחק דמן עכו ובמקורות אחרים, מקובל שישנה כפילות בדמותו של מטטרון: קיים "מטטרון רבא" או מטטרון הנאצל, ומטטרון "רגיל".
הראשון הוא למעשה חלק מהאלוהות – הוא הכבוד האלוהי, השכינה של הספירה העליונה או "יוצר בראשית", זאת לעומת מטטרון הרגיל שהוא־הוא חנוך בן ירד שהתעלה, שהוא מלאך אך אינו חלק ממערכת הספירות.
על ידי פיצול זה מוסבר כיצד חנוך בן ירד הצליח להגיע ולהיות מטטרון, שכן אם מטטרון מזוהה עם אחת הספירות, כיצד יכול להיות שאדם יוכל להיהפך אליו?
אלא, שהוא רק "זכה להקראות מטטרון" ולא להיות מטטרון ממש.
פעולתו של חנוך הובנה כפעולה של אדם שמייחד את הספירות האלוהיות על ידי מעשיו הטובים, וכתוצאה מכך מתעלה באופן רוחני, אך אינו מגיע להיות ספירה אלוהית בעצמו אלא רק להיות מלאך תוך איחוד השכל האנושי בשכל האלוהי.
התפיסה כי מטטרון הוא באופן מסוים חלק מהאלוהות אך מצד שני הוא נפרד, מאפשרת להרחיק את היסוד השלילי שראינו שקיים בו ("עץ הדעת טוב ורע"), כך שהוא אינו מהווה חלק מהאלוהות עצמה אלא גורם שפועל תחתיה בלבד, ומצד שני לאפיין אותו בתכונות אלוהיות.
אידל מזהה בעניין זה התפתחות, כאשר בתחילה מטטרון הוא זהה לשכינה ומבטא את הטוב והרע שיש בה, ולאחר מכן, כדי להגביר את האחדות שבאלוהות ולהרחיק את האנתרופומורפיות, הוא נחשב כנפרד ממערכת הספירות ונמוך ממנה.
דמותו של מטטרון־חנוך כמשלימו ומקבילו של אדם מתפתחת בקבלה של תקופה זו.
הזוהר אומר שחנוך קיבל ה"זהרא עילאה" של אדם הראשון, שנלקחה ממנו לאחר שחטא, ולכן היה יכול לחזור במקומו לגן העדן ואולי "לתקן" כך את חטאו:
כך חנוך־מטטרון הוא שמבטא את הפסגה שאליה יכול להגיע האדם.
דמותו של מטטרון הופיעה בסרט דוגמה של הבמאי קווין סמית' משנת 1999 שם הוא מגולם על ידי השחקן אלן ריקמן.
כמו כן, דמותו של מטטרון הופיעה בסדרה על טבעי כמלאך המשמש כסופר של אלוהים.
בסדרת הספרים "חומריו האפלים", מהווה דמותו של מטטרון את אחת מדמויות האנטיגוניסט כסגנו של האל.
בסדרה "בשורות טובות" המבוססת על ספרם של ניל גיימן וטרי פרצ'ט, מופיע מטטרון כנציגה של אלוהים.
את דמותו משחק דרק ג'קובי.
מופיע גם בסדרת האנימה "Neon Genesis Evangelion" כאחד מהמלאכים הרבים הנוספים שמופיעים בסדרה.
מטופל או חולה (בלעז: פציינט) הוא אדם הסובל ממחלה או מטראומה (פציעה, כווייה, חנק וכדומה) ונזקק בשל כך לטיפול רפואי.
הטיפול בחולה נעשה בדרך כלל במרפאה או בבית חולים, שבהם נמצאים הצוות הרפואי והציוד הנחוצים לטיפול.
לעיתים מגיע צוות רפואי לטפל בחולה בביתו.
חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד-1994, מסדיר מתן שירותי בריאות לתושבי ישראל באמצעות קופות החולים.
מכלול השירותים הרפואיים והתרופות הניתנים על פי חוק זה קרוי סל הבריאות.
על מנת לקבל סיוע במימוש זכויות הפרט במערכת הבריאות, ניתן לקבל סיוע באמצעות האגודה לזכויות החולה.
חוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996, "מטרתו לקבוע את זכויות האדם המבקש טיפול רפואי או המקבל טיפול רפואי ולהגן על כבודו ועל פרטיותו" ().
"מטופל זכאי לקבל טיפול רפואי נאות, הן מבחינת הרמה המקצועית והאיכות הרפואית, והן מבחינת יחסי האנוש" ().
"מטופל זכאי למידע בדבר זהותו ותפקידו של כל אדם שמטפל בו" ().
"מטופל זכאי להשיג מיוזמתו דעה נוספת לעניין הטיפול בו" ().
"מטפל, כל מי שעובד בפיקוחו של המטפל וכן כל עובד אחר של המוסד הרפואי ישמרו על כבודו ועל פרטיותו של המטופל בכל שלבי הטיפול הרפואי" ().
"לא יינתן טיפול רפואי למטופל אלא אם כן נתן לכך המטופל הסכמה מדעת" ().
חוק החולה הנוטה למות, התשס"ו-2005, מסדיר את זכויותיו של החולה הנוטה למות, כולל הזכות לדרוש טיפול רפואי, להימנע מקבלת טיפול רפואי ולהפסיק מתן טיפול רפואי אשר החל.
במהותו מאפשר לאדם להורות כי בנסיבות מסוימות תיערך לו המתת חסד.
חוק דמי מחלה, התשל"ו-1976, מתיר לעובד חולה להיעדר מעבודתו ולקבל חלק משכרו בתקופת היעדרותו.
חוקים נוספים מאפשרים לעובד להיעדר בתשלום לשם טיפול בבן משפחתו החולה.
מצוות ביקור חולים נכללת בגמילות חסדים, ועניינה לבקר אצל החולה, להשתתף בצערו, לעודד אותו מורלית ולראות אם יש צורך שהוא נזקק לו.
חז"ל הפליגו בחשיבות מצווה זו, ואמרו שכל המבקר את החולה נוטל אחד משישים מחוליו.
חולה שיש בו סכנה, מצווה לחלל עליו את השבת, משום פיקוח נפש.
חולה שאין בו סכנה, אין מחללים עליו את השבת במלאכות האסורות מהתורה, אך הותרה לגביו אמירה לנוכרי שיעשה בעבורו מלאכה האסורה מהתורה, דבר האסור מדרבנן (לדוגמה, אמירה לגוי להדלקת נר לצורך החולה).
"מטחנת שוקולד מס' 1" (1913) ו"מטחנת שוקולד מס' 2" (1914) הם שני ציורים מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן.
הציורים מציגים מכונה לטחינת שוקולד, אותה ראה דושאן בחלון ראווה של חנות שוקולד בעיר רואן שבצרפת, בעת ששהה שם בביקור בבית הוריו.
במכונה המקורית נטחנו פולי הקקאו בתוך אגן גדול על ידי גלגלים כבדים.
דושאן בחר להוריד את האגן ולהציב את המטחנה על גבי שולחן קטן בעל רגליים מעוקלות.
בנוסף, הוסיף דושאן למכונה גלגל שלישי.
המטחנה סימלה עבור דושאן כמטפורה לאוננות, בשל האיכויות הסנסואליות שבמכונת השוקולד.
בעוד שהציור המוקדם, משנת 1913, מציג איכויות ציוריות כגון תיאור אור וצל וצבעוניות, הרי שבציור המאוחר יותר מתמקד דושאן בתיאור פרספקטיבה ללא התייחסות למרחב בה ניצבת המטחנה.
האיכות הגרפית של היצירה מתחזקת על ידי שימוש בחוטים, המשמשים לתיאור גלגלי המכונה.
בכל, משקפת היצירה את הנטייה הגוברת בעבודותיו של דושאן לטשטוש ודחייה של רעיון "מגע היד" של האמן.
התעניינותו של דושאן במכניקה ובמכשירים מכניים באה לביטוי כבר בעבודות קודמות כגון "מטחנת קפה" (1911) או "כלה" (1912).
מטחנת השוקולד הפכה לאלמנט מרכזי בתיאור ה"רווקים" ביצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה" (1915–1923).
רפרודוקציה של "מטחנת שוקולד מס' 2" הודפסה בשער הגיליון השני של המגזין "", אותו הוציאו דושאן ו במאי 1917.
מֶטֶחי (בגאורגית: მეტეხი) או מֶטֶחיס אוּבַּני הוא רובע היסטורי של טביליסי גאורגיה, הממוקמת על צוק גבוה המשקיף על נהר הקורה.
מטחי כרובע בטביליסי מתוארך למאה ה-12, ופירושו מילולית "האזור שמסביב לארמון".
על פי הרשומות הגאורגיות המסורתיות, בנה וחטנג גורגסלי, מלך ממלכת איבריה, כנסייה ומצודה ששימשו גם כמקום מושבו של המלך, ומכאן שם האזור.
גרסה אחרת לשם הרובע מיוחס לאמירה של וחטנג גורגסלי לאחר שהצליח להביס את האויב: "אכּ מֶה מטֶרי ווטֶחֶה" - "כאן שברתי/הבסתי את האויב" (אכּ=כאן, מֶה=אני, מטֶרי=אויב ווטֶחֶה=שברתי/הבסתי).
שנים לאחר מכן נקרא המקום "מטחי".
כנסיית מטחי היא כנסייה בעלת מבנה כיפתי צולב.
למרות שסגנון זה של כנסייה היה נפוץ בימי הביניים, מבנה הכנסייה אנכרוניסטי קימעה עם שלושה אפסיסים בחזית המזרחית של המבנה וארבעה עמודים תומכים נפרדים המחזיקים בקופולה מבפנים.
חומרי הבניין של הכנסייה הם לבנים ואבנים המסודרים בשורה.
שיחזורי הכנסייה במאה ה-17, ה-18 וה-19 נעשו ברובם בלבנים.
חזית המבנה היא חלקה ברוב חלקיה, וכוללת קישוטים המרוכזים סביב חלונות האפסיס המזרחי.
מסביב לכל ארבעת הצדדים ישנם רצועות אופקיות תחת הגמלונים המשמשות כאלמנט מאחד.
האכסדרה הצפונית של הכניסה היא תוספת מאוחרת אולם היא נבנתה באותו הזמן כמו כל יתר חלקי הכנסייה.
הרובע הוא אחד האזורים המאוכלסים של העיר.
במקום זה בנה וחטנג גורגסלי לראשונה כנסייה ומצודה ששימשו כמקום מושבו.
כמו כן המסורות הגאורגיות את מטחי כמקום קבורתה של המרטירית, שושניק מהמאה ה-5. אף על פי כן, אף לא אחד מהמבנים שרד את הפלישה המונגולית של שנת 1235.
כנסיית העלייה של מרי, שנמצאת כיום במטחי, נמצאת על פסגת גבעה, ונבנתה על ידי דמטרה השני, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, בסביבות 1278–1284 ובמידת מה מהווה דוגמה יוצאת דופן לכנסייה גאורגית בעלת כיפה.
מאוחר יותר ניזוקה הכנסייה ושוחזרה מספר פעמים.
רוסטום מכארתלי (1565-1658), הוואלי של ממלכת כארתלי, ביצר את האזור סביב הכנסייה והפך אותה למבצר עם חיל מצב של כ-3,000 חייל.
לאחר סיפוחה של גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית, בשנת 1801, איבדה הכנסייה את יעודה הדתי ושימשה כקסרקטין.
בשנת 1819, נהרס המבצר והוחלף במבנה חדש שתיפקד ככלא ידוע לשימצה גם בתקופה הסובייטית.
הכלא נסגר רק בשנת 1938.
בתקופת הטיהורים הגדולים, התכוון לברנטי בריה, ראש הנ.ק.ו.ד.
הגאורגי, להרוס את הכנסייה, אולם נתקל באופוזיציה מרה של אינטלקטואלים גאורגיים בראשות הצייר ואספן האמנות, דימיטרי שוורדנדזה.
בריה נענה להתנגדות, וציין כי מדובר בייצוג של הכנסייה כך שניתן לראות בה כמוזאון.
לאחר מכן הציע לשוורדנדזה, באופן פרטי, כי יוותר על מאמציו לשימור הכנסייה ובתמורה הוא ימנה אותו למנהל המוזאון העתידי.
האמן סירב נכלא והוצא להורג, והמבנה נשמר.
בתקופה מאוחרת יותר של תקופת השלטון הסובייטי שימשה הכנסייה כתיאטרון.
בשנת 1961, הוקם, בחזית הכנסייה, בידי אלגוג'ה אמשיקלי, פסל וחטנג גורגסלי, מייסד הכנסייה, רכוב על סוסו.
בשנות השמונים המאוחרות של המאה ה-20 השיק איליה השני, הפטריארך הקתולי של כל גאורגיה, קמפיין שזכה לתמיכה פופולרית, במטרה להחזיר את הכנסייה לפטריארכיה הגאורגית.
זוויאד גמסחורדיה, דיסידנט ידוע, ולימים נשיא גאורגיה, פתח בשביתת רעב בתמיכה לתביעה הדתית.
למרות ההתנגדות שנתגלעה בתחילה מהנהגת המפלגה הקומוניסטית המקומית, חזרה הכנסייה לפעול בשנת 1988.
על פי האגדה פעל אבו תביללי, מרטיר מהמאה ה-8, הפטרון המגן של טביליסי, במטחי.
למרגלות הצוק נמצאת בבניה כנסייה קטנה לכבודו.
הצוק, שנמצא על הגדה השמאלית של נהר הקורה, מחובר לגדה הימנית בגשר מבטון מזוין, שנבנה בשנת 1951 במקום שני גשרים ישנים.
במהלך בניית הגשר נהרסו מבנים ייחודיים ומתחם שלם של מבנים המתוארכים למאות ה-17-ה-19. לאחרונה הצהירה עיריית טביליסי על כוונתו לשחזר חלק זה של טביליסי העתיקה, כפי שהייתה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
מטחי במאה ה-21 מטחי בשנות ה-70 של המאה ה-19
רונלד גריגור סאני (1994), יצירת האומה הגאורגית, ,
לויד הודמן ריצ'רד ג'קסון (2002), גאוגרפיה מסע ותיירות, ,
מטורינוס (צרפתית: Mathurin, מטורין; מת בשנת 300 לערך) היה מגרש שדים ומיסיונר צרפתי, אשר נחשב לקדוש נוצרי.
העדות הכתובה הראשונה לסיפורו מופיעה בספר מרטירולוגיה שכתב נזיר בשם אוזואר (Usuard) ב-875. על פי ההגיוגרפיה המופיעה שם, כ-600 שנים לאחר מותו של מטורינוס, הוא היה בנם של הורים פגאנים, אשר התבקשו על ידי הקיסר מקסימיאנוס לבער את הנצרות מאזורם.
מטורינוס הצעיר, לעומת זאת, הוטבל לנצרות עוד בגיל נעוריו (על פי ההגיוגרפיה על ידי פוליקרפוס, למרות שהלה חי כמאה שנים לפני חייו של מטורינוס) והחל מבצע ניסים, מרגיע אנשים פרועים ומגרש מהם שדים.
כישוריו העל טבעיים הקנו לו שם והוא המיר דתם של רבים לנצרות.
בשנת 297 הוא הומזן לרומא לגירוש שדים מגופה של פלאביה מקסימיאנה תיאודורה, אשתו של הקיסר.
הוא הצליח בכך ונותר בעיר עוד שלוש שנים עד שנפטר.
מטיב: המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה הוקם בשנת 1989 על ידי בית חולים הרצוג בקריית יובל ירושלים, מטפל בנפגעי טראומה נפשית וחוקר נושאים הקשורים לכך כמו בניית חוסן נפשי, הפרעת דחק פוסט-טראומטית ועוד.
החטיבה קלינית של המרכז, מטיב, נותנת טיפול לנפגעי פסיכוטראומה ומתערבת במצבי משבר.
למרכז גם פרויקטים ייעודיים לחיילי צה"ל, לקהילה האתיופית, לנוער בקו העימות וברשות הפלסטינית ולסיוע בינלאומי לאזורים מוכי אסון.
המרכז נוסד ומנוהל על ידי פרופ' דני ברום.
מטיאה בטיסטיני (באיטלקית: Mattia Battistini; 27 בפברואר 1856 - 7 בנובמבר 1928) היה זמר בריטון אופראי איטלקי.
בטיסטיני נולד ברומא וגדל בעיקר בקולבאקרו די קונטיליאנו, כפר סמוך לריאטי שם החזיקו הוריו בנחלת אדמה.
מקורה של משפחת בטיסטיני היה זה דורות מריאטי, בירת הסאבינים העתיקה, ומטיאה בטיסטיני נראה תמיד כרומאי קדום בגופו האיתן, מצחו הגבוה וחוטמו הרומאי המונומנטלי.
משפחתו הייתה אמידה וכבשה מקום מכובד בתחום הרפואה.
סבו, ג'ובאני, ודודו, רפאלה, היו רופאיו האישיים של האפיפיור ואביו, קאבאליירה לואיג'י בטיסטיני, היה פרופסור לאנטומיה באוניברסיטה של רומא.
כמו כן עבד בטיסטיני עם המנצח המפורסם לואיג'י מנצ'ינלי ועם המלחין אוגוסטו רוטולי.
מטיאה בטיסטיני הופיע לראשונה בתיאטרו ארג'נטינה ברומא, בתפקיד אלפונסו ב"לה פאבוריטה" של דוניצטי, ב-11 בדצמבר 1878, והצליח למדי.
בשלוש השנים הראשונות סייר באיטליה, שר תפקידים מתוך כוחו של גורל, "איל פאבוריטה", הטרובדור, ריגולטו, "איל גואראני", הוגנוטים, "דינורה", "האפריקאית", "הפוריטאנים", "לוצ'יה די למרמור", אאידה וארנאני, ואף השתתף בכמה הופעות בכורה.
בשנת 1881 נסע בפעם הראשונה לבואנוס איירס וסייר בדרום אמריקה במשך למעלה משנה.
בדרכו חזרה, הופיע בברצלונה ובמדריד, שם שר את פיגארו בספר מסביליה של רוסיני.
הצלחתו בתפקיד זה הייתה עצומה והייתה ההתחלה לפופולריות האמיתית שלו כזמר גדול.
ב-1883 ביקר בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, שם הופיע כריקארדו ב"פוריטאנים" מול מרצ'לה זמבריך, פרנצ'סקו מרקוני ואדוארד דה רשקה.
הוא שר גם עם אדלינה פאטי, הסופרן הראשונה במעלה בתקופתה.
בחברה כזאת, אין פלא שתשומת הלב לבריטון חדש וצעיר לא הייתה רבה.
תהילה גדולה פי כמה מזומנת לו בהופעותיו בלונדון לעתיד לבוא.
לעומת זאת, קצר הצלחה בהופעותיו הראשונות בתיאטרון סן קרלו בנאפולי בשנת 1886.
בשנת 1888 יצא שוב לבואנוס איירס.
היה זה מסעו האחרון אל מעבר לאוקיינוס האטלנטי.
בטיסטיני לא הופיע מעולם בצפון אמריקה.
היו שאמרו, כי פיתח רתיעה ממסעות ימיים.
בשנת 1888 גם הופיע לראשונה בלה סקאלה, מילאנו.
החל בשנת 1892, ביסס בטיסטיני את המוניטין שלו כחביב הקהל בתיאטראות הקיסריים בסנקט פטרבורג ובמוסקבה, וחזר לרוסיה מדי שנה במשך 23 עונות לסיורים רחבי היקף, קובע את ורשה כבסיס בין מסעותיו.
את נסיעותיו לוורשה, סנקט פטרבורג, מוסקבה ואודסה ערך כנסיך לכל דבר, בקרון רכבת פרטי, עם מזוודות רבות מספור, שהכילו מלתחה כבירה של מחלצות במה מפורסמות בתפארתן ובהידורן.
בטיסטיני רב-הפעלים הופיע גם באופן סדיר למדי בפריז (לראשונה ב-1907), ליסבון, ברצלונה, מדריד, מילאנו, ברלין, וינה, פראג ובודפשט.
אבל הקשרים החברתיים הרבים שיצר ברוסיה ומעמד היתרון שממנו נהנה בקרב המשפחה הקיסרית ומשפחות האצולה גרמו לכך שרוסיה, אולי אף יותר מאיטליה, הייתה ביתו האמנותי עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ששמה קץ לרוסיה הצארית ולחברה, שטיפחה והעשירה כוכבים כדוגמת בטיסטיני.
בטיסטיני היה נשוי לאשת אצולה ספרדיה, דונה דולורס דה פיגרואה אי סוליס, בתו של מרקיז ודודנית של החשמן רפאל מרי דל ואל.
אחרי המלחמה יצא בטיסטיני לסיורים עם להקה משלו והופיע תכופות בקונצרטים.
שמו הלך לפניו כשריד פלאי מעידן קודם, דגול ומובחר יותר.
אך בטיסטיני דק הגזרה וההדור פיתח מחלת לב בשנותיו האחרונות והתמוטט במהלך מסע קונצרטים בדרום אירופה.
הופעתו האחרונה הייתה בגראץ, אוסטריה ב-17 באוקטובר 1927. הוא היה בן 72 כמעט.
בטיסטיני פרש מן השירה אל אחוזתו בקולבאקארו די קונטיליאנו , ריאטי, וכעבור חודשים ספורים מת שם מדום לב, ב-7 בנובמבר 1928.
"האסכולה שלי שמורה בהקלטותי" אמר הזמר הדגול על 120 תקליטיו.
הקלטותיו הראשונות נעשו בוורשה בשנת 1902. בהמשך (1906-24) הרבה להקליט וכל הקלטותיו, פרט לשתי חריגות, היו לחברת גרמופון וחברות הקשורות אליה.
ההקלטה האחרונה שלו הייתה בפברואר 1924. אוסף שלם מאוחר הוצא מחדש על ידי חברת EMI.
מטח כבוד הוא ירי טקסי מתואם של תותחים או רובים שמטרתו לחלוק כבוד.
לפי כללי הפרוטוקול הבינלאומי, ירי של 21 מטחי כבוד היא דרך מקובלת לחלוק כבוד לראש מדינה, נשיא או מלך.
ככל שדרג האישיות בכיר פחות, כך יורד מספר המטחים, אך הוא לעולם אי זוגי.
בהלוויות של אישים וחללי צבא ומשטרה, מקובל בכל העולם ירי של שלושה מטחים מנשק קל, לרוב רובים.
בלוויה של חיילים או שוטרים מקובל כי משמר כבוד, המורכב ממספר אי זוגי של חיילים, יורה שלושה מטחי כבוד.
מקורו של נוהג זה בקרבות באירופה, בו צוין תום הפסקת האש שנועדה לאיסוף הפצועים והמתים בשלוש יריות.
לרוב נעשה שימוש ברובה בעל קנה ארוך, אך בלוויות של אנשי משטרה מקובל גם ירי של אקדחים או רובי ציד.
מקובל כי יורים שלושה כדורים כאשר הרובים מכוונים אל מעל לארון הנפטר.
לרוב, נעשה שימוש בכדורים חסרי קליע, כאשר לאחר כל ירי נטענים הרובים מחדש, באופן ידני, כחלק מכללי הטקס.
במדינות רבות מעדיפים לעשות שימוש ברובים מדוגמת M1 גאראנד או רובה M-14 עקב מראיהם.
עם זאת, נעשה גם שימוש ברובה M16 ונגזרותיו השונות.
מקורו של נוהג זה הוא כפי הנראה במאה ה-17. ספינות מלחמה, בעת קרבתן אל חוף זר, היו מרוקנות את תותחיהן בטרם התקרבותן אל החוף.
כיוון שזמן הטעינה היה ארוך, נוצר מצב שהספינה המתקרבת הייתה ריקה כאשר נכנסה לטווח התותחים המוצבים על החוף, ובכך הפגינה אמון בצד השני, כיוון שהיא נכנסת לשטחו בתותחים ריקים.
מקור המספר 21 אינו ברור, אך ייתכן כי מקורו בעובדה כי על כלי שיט בריטים רבים היו 7 תותחים.
כיוון שבאותה התקופה היה קל יותר לשמור על אבק השרפה, נתרן חנקתי, יבש ביבשה מאשר בים, היה מקובל כי תותחי היבשה יורים פי 3 מאשר שבעת התותחים אשר על הספינה, דהיינו 21 מטחים.
בשלבים מאוחרים יותר, עם תחילת השימוש באשלגן חנקתי כחומר הנפץ ההודף, החלו נפוצים 21 מטחים גם בספינות המלחמה.
בעת ביקור של נשיא, ראש ממשלה או ראש מדינה זרה, נהוג לחלוק לו כבוד על ידי ירי של 21 מטחים.
ככל שהאישיות בכירה פחות, כך קטן מספר המטחים, אך מספרו לעולם אי זוגי.
בארצות חבר העמים הבריטי נהוג לציין את יום הולדתו של המלך (או כל מונרך מכהן) בירי.
בנוסף, יום ההכתרה של המונרך, יום הולדתו של יורש העצר ואירועים נוספים.
בקנדה, מעבר לציונים שהוזכרו לעיל, מצוינים גם יום קנדה ויום הזיכרון הלאומי.
מקרה נוסף בו נעשה שימוש ב-21 מטחים הוא מותו של נשיא ארצות הברית, הנשיא הנבחר או נשיא לשעבר.
במקרה כזה מבצעים מספר גופים וכלי שיט ירי של 21 מטחי כבוד.
בישראל בוטל הנוהג לפיו מכובדים ראשי מדינות במטחים עקב החשש שהירי יצור בהלה בקרב האזרחים, בעקבות פיגועי הטרור.
מטחי כבוד עדיין מקובלים בישראל בהלוויות צבאיות, בהן במטחי הכבוד נורים כדורים חסרי קליע.
במהלך מבצע צוק איתן הורה נריה ישורון, מפקד גדוד שריון על ירי פגזים לעבר מרפאה בשג'אעיה כמטח כבוד והצדעה לקצין שנהרג יום קודם מאש צלפים מאותו מבנה.
כעבור שנתיים ננזף ישורון על ידי סגן הרמטכ"ל, האלוף יאיר גולן, לפי המלצת הפרקליט הצבאי הראשי שרון אפק.
מטופה הוא לוח מלבני הנמצא בין שני טריגליפים, והוא היה אלמנט חשוב באדריכלות יוון העתיקה.
המטופה עשוי להיות חלק, או נושא עליו תבליט.
כך למשל המטופות של החזיתות החיצוניות במקדש זאוס באולימפיה הם חלקים, ואילו כל אחד מן המטופות הפנימיים מציגים את אחת מן המטלות שהוטלו על הרקולס.
מטח דופן הוא ירי בו-זמנית מכל תותחי צד אחד של אוניית מלחמה.
יעילותם של התותחים בעידן המפרש הייתה נמוכה יחסית.
תותחים אלה יכלו להשיג פגיעה משמעותית באוניית האויב רק בטווח קצר.