tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודש שלאחר מכן, רוי בראיינט ואחיו למחצה ג'יי.
מילאם עמדו למשפט בגין חטיפתו ורציחתו של טיל אך זוכו על ידי חבר המושבעים שהיה מורכב כולו מלבנים לאחר משפט של חמישה ימים ודיונים של 67 דקות.
אחד המושבעים אמר, "אם לא היינו עוצרים לשתות פופ, זה לא היה לוקח כל כך הרבה זמן".
חודשים בלבד לאחר מכן, בראיון למגזין Look ב-1956, מוגנים מפני סיכון כפול, הודו בראיינט ומילאם שהרגו את אמט טיל.
בהלוויה של בנה, טיל התעקשה שהארון המכיל את גופתו יישאר פתוח, כי, במילותיה, "רציתי שהעולם יראה מה הם עשו לתינוק שלי".
עשרות אלפי אנשים צפו בגופה של אמט, ותצלומים נפוצו במדינה.
בזכות תשומת הלב המתמדת שהמקרה זכה לו, הפך תיק טיל לסמל של פערי הצדק לשחורים בדרום.
ה-NAACP ביקש ממיימי לצאת למסע הסברה במדינה תוך התייחסות לאירועי חייו של בנה, מותו ומשפטם של רוצחיו.
זה היה אחד ממסעות הגיוס המוצלחים ביותר שידע NAACP.
לאחר רצח בנה, הפכה במהירות טיל-מובלי לדוברת פעילה.
היא נהנתה ממערכת יחסים קרובה עם כלי תקשורת אפרו-אמריקאים רבים, וה - NAACP שכר אותה לצאת למסע נאומים ברחבי הארץ ולשתף את סיפורו של בנה.
זה היה אחד מסיורי גיוס הכספים המוצלחים ביותר בתולדות ה-NAACP, אם כי המסע נקטע בשל סכסוך עסקי עם מזכיר ה-NAACP, רוי וילקינס, על התשלום עבור הסיור.
טיל-מובלי המשיכה לדבר, ובמאמץ להשפיע על חבר המושבעים במהלך משפטם של רוצחי בנה היא טסה למיסיסיפי והעידה.
האקטיביזם של טיל-מובלי התרחב הרבה מעבר למה שעשתה בעקבות מותו של בנה.
עם זאת, מאז מותו של אמט שהפך לסמל בשנות החמישים, היא נותרה ידועה ביותר בהקשר זה.
חלק גדול מעבודתה ופעילותה התרכזו בחינוך, שכן היא תמכה בילדים החיים בעוני במשך למעלה מ-40 שנה, בהן 23 שנות הוראה במערכת בתי הספר הציבוריים בשיקגו.
טיל-מובלי הקימה את "The Emmett Till Players", קבוצת תיאטרון שעבדה עם ילדי בית ספר מחוץ למסגרת בית הספר, למדה והשמיעה נאומים מפורסמים של מנהיגי זכויות אזרח כמו מרטין לותר קינג כדי לעורר תקווה, אחדות, ונחישות.
מיימי נישאה לג'ין מובלי ב-24 ביוני 1957. היא סיימה את לימודיה במכללת המורים של שיקגו בשנת 1960 (כיום אוניברסיטת שיקגו סטייט, 1971).
היא הפכה למורה, שינתה את שם משפחתה לטיל-מובלי, והמשיכה את פעילותה.
בשנת 1976, היא סיימה תואר שני במנהל מערכות חינוך מאוניברסיטת לויולה בשיקגו.
מיימי וג'ין מובלי נשארו נשואים עד מותו של ג'ין משבץ מוחי ב-18 במרץ 2000.
ב-6 בינואר 2003, טיל-מובלי מתה מאי ספיקת לב בגיל 81. טיל-מובלי נקברה ליד בנה בבית הקברות בור אוק, שם נכתב על המצבה שלה, "כאבה איחד אומה".
טיל-מובלי כתבה יחד עם כריסטופר בנסון את ספר הזיכרונות שלה, Death of Innocence: The Story of the Hate Crime that Changed America, שפורסם בהוצאת רנדום האוס ב-2003, כמעט 50 שנה לאחר מות בנה.
היא מתה כמה חודשים לפני פרסום ספרה.
וופי גולדברג הכריזה ב-2015 על תוכניות לסרט בשם סיפורו של אמט טיל, המבוסס על ספרה של טיל-מובלי והמחזה שלה, The Face of Emmett Till.
דניאל דדווילר מגלמת את טיל-מובלי, ג'לין הול בתור אמט וגולדברג בתור אלמה קרת'ן.
הסרט ייצא לאקרנים ב-7 באוקטובר 2022.
טיל-מובלי מוצגת על ידי אדריאן וורן בדרמת הטלוויזיה בת שישה חלקים משנת 2022, " נשות התנועה".
מיינהרד ג'קובי היה צייר, פסל, מדליסט, גרפיקאי ואומן יהודי גרמני שהיגר לברזיל.
מיינהרד ג'קובי היה בנו של חרט הנחושת לואיס ג'קובי, שהגיע ממשפחה יהודית בהאוולברג.
לאחר שלמד בבית הספר התיכון בברלין, הוא למד ציור ופיסול באקדמיות לאמנות בברלין ובמינכן ובאקדמיה ז'וליאן בפריז.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתתף כסגן מילואים ביחידת ארטילריה בחזית המזרחית.
ג'עקובי עבד מ-1912 עד שנות ה-20 של המאה ה-20 כמורה בשרלוטנבורג והתגורר בגרונוולד.
בשנות ה-20 הוא חי בברזיל במשך שמונה שנים ליד ריו דה ז'ניירו.
ב-1934/35 חזר לברזיל ולא חזר לגרמניה עקב עליית הנאציזם לשלטון.
הוא התגורר בפראיבה דו סול שבמדינת ריו דה ז'ניירו בסביבות 1955.
ג'קובי צייר פורטרטים, ציורי ז'אנר ונופים, וכפסל יצר פסלי דיוקנאות, מדליות ושלטים.
הוא גם עבד כאמן מסחרי ומאייר ספרים, תוך שימוש בתחריט ובחיתוכי עץ משלו.
הזמנות גדולות יותר שביצע כללו את הציור של בית הספר הממלכתי בברלין-וייסנזה, וכן את הליציאום ובית העירייה של קולברג.
בתחום האנטומולוגיה עסק מיינהרד ג'קובי בנמלים גוזרות עלים ובהדברתן ופרסם מאמרים רבים בכתבי עת.
בשנת 1931 קיבל פטנט על אמצעי להשמדת נמלים גוזרות עלים, ובשנת 1935, יחד עם הכימאי הנס שמאלפוס, הוציא פטנט נוסף על שיטה להשמדת חרקים בוני קנים.
מיימת בכליה או הידרונפרוזיס מתואר כהתרחבות הידרוסטטית של אגן הכליה והגבעולים כתוצאה מחסימה בזרימת השתן במורד הזרם.
לחלופין, hydroureter מתאר את התרחבות השופכן, ו-hydronephroureter מתאר את הרחבת כל מערכת השתן העליונה (הן מערכת האגן הכלייתית והן השופכן).
הידרונפרוזיס מתפתח בדרך כלל תוך שעות בלבד מרגע שנוצרה החסימה, על פי רוב מאבן בכליות.
במקרים אחרים, כתוצאה מגידול, שהתפתחותו איטית, החסימה עלולה להתפתח אט אט, במשך שבועות או אפילו חודשים.
הסימנים והתסמינים של הידרונפרוזיס תלויים בשאלה אם החסימה היא אקוטית (חריפה) או כרונית, חלקית או מלאה, חד-צדדית או דו-צדדית.
הידרונפרוזיס המתרחש בצורה חריפה עם הופעה פתאומית (הנגרמת כאמור מאבן בכליה) יכולה לגרום לכאבים עזים (עווית של הכליה) באזור המותן (בין הירכיים והצלעות) המכונה קוליק כליות.
מבחינה היסטורית, סוג זה של כאב תואר כ"משבר של דיטל".
לעומת זאת, הידרונפרוזיס המתפתח בהדרגה לאורך זמן יגרום בדרך כלל לאי נוחות עמומה או ללא כאב.
עלולות להופיע גם בחילות והקאות.
חסימה המתרחשת בשופכה או במוצא שלפוחית השתן עלולה לגרום לכאב ולחץ הנובעים מהתפשטות שלפוחית השתן.
חסימת זרימת השתן תהיה בדרך כלל נוטה לדלקת בדרכי השתן בשל זיהומים שעלולים להוביל להתפתחות נוספת של אבנים, חום והמטוריה או פיאוריה (מוגלה בשתן).
אם מתרחשת חסימה מלאה, עלולה להופיע גם אי-ספיקת כליות (נפרופתיה חסימתית).
צורך תכוף מהרגיל במתן שתן
בדיקות דם עשויות להראות פגיעה בתפקוד הכליות (עלייה בשתנן או קריאטינין) או חוסר איזון אלקטרוליטים כגון היפונתרמיה או חמצת מטבולית היפרכלורמית (Hyperchloremic acidosis).
בדיקת שתן כללית עשויה להצביע על PH גבוה עקב הרס משני של נפרונים בתוך הכליה הפגועה, אשר פוגע בהפרשת החומצה.
בדיקה גופנית בחולה רזה עשויה לזהות מסת בטן או פלנקס מוחשית הנגרמת על ידי הכליה המוגדלת.
הידרונפרוזיס היא תוצאה של כל אחת מכמה התרחשויות פתופיזיולוגיות חריגות.
חריגות מבניות של הצמתים בין הכליה לבין השופכן ושלפוחית השתן המובילות להידרונפרוזיס יכולות להתרחש גם בהריון במהלך התפתחות העובר.
חלק מהפגמים המולדים הללו זוהו כמצבים תורשתיים, אולם היכולת של בדיקות גנטיות לנבא ולאפשר אבחון מוקדם לא נקבעו.
חריגות מבניות אחרות יכולות להיגרם מפציעה, ניתוח או טיפול בקרינה.
הידרונפרוזיס נגרמת על ידי חסימת שתן לפני אגן הכליה.
החסימה גורמת להרחבת צינוריות הנפרון והשטחה של רירית הצינוריות בתוך הכליות אשר בתורה גורמת לנפיחות של הגביעים הכלייתיים.
הידרונפרוזיס יכולה להיות כאמור חריפה או כרונית.
בהידרונפרוזיס חריפה רואים התאוששות מלאה של תפקוד הכליות.
עם זאת, עם הידרונפרוזיס כרונית, אובדן קבוע של תפקוד הכליות נראה גם לאחר הסרת החסימה.
בהריון, דקסטרורוטציה (סיבוב ימינה) של הרחם עלולה לגרום לדחיסה על השופכן הימני, ובכך להפוך את הידרונפרוזיס לנפוצה יותר בכליה הימנית מאשר בכליה השמאלית.
חוץ מזה, הורמונים כמו אסטרוגן, פרוגסטרון ופרוסטאגלנדין יכולים לגרום להתרחבות השופכן ובכך לגרום להידרונפרוזיס למרות היעדר חסימה גלויה לאורך דרכי השתן.
אבחון טרום לידתי אפשרי, ולמעשה, רוב המקרים בילדים מטופלים מתגלים במקרה על ידי אולטרסאונד סקר שגרתי המתקבל במהלך ההריון.
עם זאת, כמחצית מכל ההידרונפרוזיס המזוהה לפני הלידה היא חולפת, וחולפת עד למועד לידת התינוק ובעוד 15% מהמקרים ההידרונפרוזיס נמשכת, אך אינה קשורה לחסימת דרכי השתן (מה שנקרא non-refluxing, non-obstructive הידרונפרוזיס).
עבור ילדים אלו, רגרסיה של ההידרונפרוזיס מתרחשת באופן ספונטני, בדרך כלל עד גיל 3. עם זאת, ב-35% הנותרים מהמקרים של הידרונפרוזיס טרום לידתי, ניתן לזהות מצב פתולוגי לאחר הלידה.
הטיפול בהידרונפרוזיס מתמקד בהסרת החסימה וניקוז השתן שהצטבר מאחורי החסימה.
לכן, הטיפול הספציפי תלוי במקום בו נמצאת החסימה.
חסימה חריפה של דרכי השתן העליונות מטופלת בדרך כלל על ידי החדרת צינור נפרוסטומיה.
חסימה כרונית של דרכי השתן העליונות מטופלת על ידי החדרת סטנט שופכן או פיאלופלסטיקה .
הפרוגנוזה של הידרונפרוזיס משתנה מאוד ותלויה במצב המוביל להידרונפרוזיס, האם אחת הכליות (חד צדדיות) או שתיהן (דו-צדדית) מושפעת, בתפקוד הכליות הקיים, משך ההידרונפרוזיס (חריף או כרוני), והאם הידרונפרוזיס.
התרחש בכליות מתפתחות או בשלות.
נזק קבוע לכליות יכול להתרחש מהידרונפרוזיס ממושכת משנית לדחיסת רקמת הכליה ואיסכמיה.
מיימנה (בפשטו ובפרסית: میمنه) היא עיר בצפון-מערב אפגניסטן ובירת מחוז פאריאב.
על פי תחזית רשמית לתאריך 21 בספטמבר 2020, התגוררו בעיר 95,971 בני אדם.
ב-14 באוגוסט 2021, מיימנה נכבשה על ידי לוחמי הטליבאן, והפכה לבירת המחוז העשרים ושתיים שנכבשה על ידי הטליבאן כחלק מהשתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן.
אולם החל מינואר 2022, דווח על עימותים בין הטליבאן ללוחמי ההתנגדות והפגנות בעיר.
העיר שוכנת על גדת הנהר הנושא את אותו שם, שהוא יובל של נהר מורגאב, בגובה 877 מטרים מעל פני הים, כ-430 ק"מ צפון-מערבית לבירה קאבול ובקרבת הגבול עם טורקמניסטן.
ברמות הגבוהות של אזור מיימנה יש בדרך כלל קרקע עליונה עשירה מאוד התומכת בפעילויות חקלאיות עונתיות.
העיירה משרתת אזור חקלאי מושקה מנהר מיימנה ומטפלת גם בסחר ב עם נוודים.
מיימנה היא מרכז חי חשוב באפגניסטן.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 פרחה בעיר תעשיית עיבוד הצמר והכותנה.
מיימנה היא שוק למוצרי עור, משי, שטיחים, חיטה, שעורה, מלונים וענבים.
את מיימנה משרת , אשר היו לו טיסות ישירות להראת החל ממאי 2014.
מיימנה היא העיר השמינית בגודלה (אחרי קאבול, קנדהאר, הראת, מזאר-י שריף, ג'לאלאבאד, קונדוז וע'זני) באפגניסטן עם תחנת רדיו עצמאית בניהול נשים, רדיו קיאש, שהוקמה בפברואר 2005.
אוניית המערכה מיין (BB-10), הייתה אוניית מערכה הראשונה מסדרת מיין, והספינה השנייה של צי ארצות הברית שנקראה לכבוד המדינה ה-23. מיין הונחה בפברואר 1899 במספנת ויליאם קרמפ ובניו בפילדלפיה.
היא הושקה ביולי 1901 והוכנסה לשירות בצי בדצמבר 1902. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) ויכלה להפליג במהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
לאחר שחזרה לארצות הברית, היא שירתה כאוניית הדגל של השייטת השלישית.
במהלך השתתפותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה מאפריל 1917 עד נובמבר 1918, מיין שימשה כספינת אימונים.
היא נשארה בשירות פעיל עד מאי 1920, אז הוצאה משירות.
האונייה נמכרה בסופו של דבר לגריטה בינואר 1922 ונגרטה תחת תנאי הסכם הצי של וושינגטון שנחתם באותה שנה.
חגורת השריון הראשית של מיין הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה ובעובי 8 אינץ' (203 מילימטרים) במקום אחר.
מיין נבנתה על ידי מספנת ויליאם קרמפ ובניו בפילדלפיה; השדרית שלה הונחה ב-15 בפברואר 1899. הספינה הושקה ב-27 ביולי 1901 והוכנסה לשירות בצי ב-29 בדצמבר 1902. מיין פעלה עם הצי הצפון-אטלנטי החל מ-1903; במהלך ארבע השנים הבאות, היא השתתפה בתרגילי אימונים שונים בזמן שלום באוקיינוס האטלנטי ובקריביים.
בתקופה זו היא גם יצאה לים התיכון.
היא שימשה כאוניית הדגל של אדמירל משנה רובלי ד' אוונס.
ב-16 באפריל 1907, אוונס העביר את דגלו לאוניית המערכה שנכנסה לשירות לאחרונה קונטיקט.
הפעולה המשמעותית הבאה של מיין הייתה השייט של הצי הלבן הגדול ברחבי העולם, שהתחיל בסקירה ימית עבור הנשיא תאודור רוזוולט בהמפטון רודס.
לאחר מכן חידש הצי את מסעו במעלה חוף האוקיינוס השקט של אמריקה, ועצר בסן פרנסיסקו, שם נותקה מיין משאר הצי.
הדוודים של האונייה התגלו כמאוד לא יעילים, ודרשו כמויות מוגזמות של פחם כדי לעמוד בקצב של הצי.
גם אוניית המערכה אלבמה עזבה את הצי, בגלל ראש צילינדר סדוק.
מיין ואלבמה חצו את האוקיינוס השקט באופן עצמאי, דרך גואם והפיליפינים.
לאחר הפלגה באוקיינוס ההודי, הן עברו את תעלת סואץ ושייטו בים התיכון.
הן חצו את האוקיינוס האטלנטי וחזרו לחוף המזרחי של ארצות הברית באוקטובר 1908, הרבה לפני שאר הצי הלבן הגדול.
לאחר שחזרו, מיין הוקצתה כאוניית הדגל של השייטת השלישית, הצי האטלנטי, ופעלה מול החוף המזרחי במשך החודשים הבאים.
ב-14 בפברואר, מיין, אוניות המערכה החדשות ניו המפשייר, מיסיסיפי ואיידהו, שתי סיירות משוריינות ושתי סיירות תצפית אורגנו כדי לפגוש את הצי הלבן הגדול החוזר.
מיין ושאר השייטת, בפיקודו של אדמירל משנה קונוויי הילייר ארנולד, יצאו לאוקיינוס האטלנטי ונפגשו עם הצי הלבן הגדול ב-17 בפברואר.
הצי המשולב הגיע להמפטון רודס ב-22, שם נערכה סקירה ימית גדולה עבור תאודור רוזוולט כדי לחגוג את המסע.
ב-31 באוגוסט 1909, האונייה הושבתה זמנית בפורטסמות', ניו המפשייר.
היא חזרה לשירות ב-15 ביוני 1911 לתפקיד בצי האטלנטי.
במהלך המלחמה, מיין הועסקה כספינת אימונים לאנשי חדר מכונות, שומרים חמושים לאניות סוחר וצוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית.
מיין השתתפה בסקירת צי שהתקיימה בניו יורק ב-26 בדצמבר כדי לחגוג את ניצחון מדינות ההסכמה.
באותה תקופה, רוב אוניות המערכה של הצי האטלנטי שימשו כאוניות תובלה להסעת חיילים אמריקאים חזרה מצרפת.
מיין במקום זאת נשארה בחוף המזרחי עם הצי האטלנטי.
ב-15 במאי 1920, היא הושבתה במספנת הצי של פילדלפיה וסווגה מחדש כ-BB-10 ב-17 ביולי.
היא נשמרה במשך שנה וחצי לפני שנמכרה לגריטה ב-23 בינואר 1922 ל-JG Hitner ו-WF Cutler מפילדלפיה.
עד 17 בדצמבר 1923, היא פורקה מנשקה בהתאם לאמנה הימית של וושינגטון, שקבע צמצום משמעותי בכוח הצי.
מייסאו דמונד באסטון הוא כדורסלן-עבר אמריקאי.
באסטון שיחק בנבחרתה של אוניברסיטת מישיגן.
בלט ביכולות ההטבעה ובמשחק ההגנה הקשוח שלו.
באסטון השיג ממוצעים של 10.7 נקודות ו-6.6 ריבאונדים למשחק במהלך הקריירה שלו במישיגן, שכללה הופעה בטורניר אליפות המכללות ב-1995 וב-1998, ובטורניר המוזמנות הלאומי ב-1997.
ב-1998 נבחר באסטון במקום ה-58 של הדראפט על ידי שיקגו בולס, אך לא השתתף ולו במשחק אחד במדיה.
הוא שיחק בקוואד סיטי ת'אנדר מה-CBA (כאשר בשנת 2000 השתתף במשחק האולסטאר של הליגה), מונטקטיניטרמה מאיטליה, חובנטוד בדאלונה מספרד ובטורונטו ראפטורס (פברואר - אפריל 2003, 2007–2008).
בעונת 2003/2004 הצטרף באסטון למכבי תל אביב ושיחק במדיה שלוש עונות.
עם מכבי הוא זכה בשלוש אליפויות, ושלוש פעמים בגביע המדינה, פעמיים באליפות היורוליג והשתתף בהפסד לצסק"א מוסקבה בגמר יורוליג נוסף עם הקבוצה.
באסטון הוא שיאן החסימות למשחק בפיינל פור של היורוליג, לאחר שחסם שש פעמים בחצי הגמר מול טאו ויטוריה בשנת 2006.
ב-28 ביולי 2006 הוא הוחתם על ידי אינדיאנה פייסרס על חוזה של שנתיים בשווי 1.8 מיליון דולרים, כאשר מימוש החוזה בשנה השנייה נתון לבחירתו.
הוא השתתף ב-47 משחקים וקלע 3 נקודות בממוצע למשחק.
ב-11 ביולי 2007 הוא חזר לראפטורס וחתם על חוזה לשנתיים תמורת 3.8 מיליון דולרים.
ב-9 ביולי 2008 חזר באסטון לפייסרס בעסקה שכללה את ג'רמיין אוניל וטי ג'יי פורד.
ב-28 בספטמבר 2009 חתמו באסטון והרכז צ'אקי אטקינס על חוזים לא מובטחים עם דטרויט פיסטונס, וב-21 באוקטובר, טרם פתיחת העונה, שוחרר באסטון מהקבוצה.
הוא ניהל מגעים עם כמה קבוצות אירופאיות וב-1 במרץ 2010 חתם לבסוף בקבוצת בודיוולניק קייב מאוקראינה.
באסטון שיחק במדי הקבוצה משחק אחד בלבד ושוחרר ממנה כעבור זמן קצר.
בנובמבר 2010 הוא חתם על חוזה עד תום העונה בקבוצת בני השרון, שמאמנה דן שמיר היה עוזר המאמן במכבי תל אביב כשבאסטון שיחק שם.
בינואר 2011 הודיעה בני השרון על שחרורו מהקבוצה לאחר שבעה משחקים בלבד עקב רצונו לעזוב בשל עניינים אישיים.
כיום מנהל ביחד עם אשתו ושותפים נוספים חנות מאפים ברויאל אוק, מישיגן.
מַיינץ היא עיר עצמאית והבירה של מדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה והעיר הגדולה במדינה זו.
מיינץ נוסדה בשם מוגונטיאקום (Mogontiacum) בשנת 13 לפנה"ס על ידי המצביא הרומי דרוסוס כבסיס צבאי על גדות נהר הריין.
הנהר מהווה את הגבול בין ריינלנד-פפאלץ מדרום והסן מצפון; מעברו השני של הנהר שוכנת ויסבאדן, בירת הסן.
הקהילה צמחה במהירות, וזכתה לזכויות מסוימות של ממשל עצמי בשנת 1118 והפכה לעיר אימפריה חופשית בשנת 1244. בתור "מיינץ גולדן", היא הייתה מרכז רב עוצמה בשנת 1254 ונסיכות הבוחר הכי חשובה באימפריה הרומית הקדושה.
העיר אמנם נכבשה על ידי שוודיה וצרפת במלחמת שלושים השנים, אך היא נותרה מרכז מסחרי ותרבותי משגשג עד שנכבשה מחדש על ידי צרפת בשנת 1792. היא הייתה נצורה על ידי פרוסיה ואוסטריה (1793), אך היא ניתנה לצרפת על ידי אמנת קמפו פורמיו (1797) ואמנת לונוויל (1801).
אוניברסיטת מיינץ היא השישית בגודלה בגרמניה; בשנת 2007 למדו בה כ-35,000 סטודנטים.
האוניברסיטה קרויה על שמו של יוהאן גוטנברג, ממציא הדפוס, אשר נולד וחי בעיר.
בעיר נמצא כיום מוזיאון גוטנברג להיסטוריה ולאומנות הדפוס.
במכללת מיינץ לומדים כ-4,400 סטודנטים.
במיינץ נמצא מכון מקס פלאנק לכימיה ולחקר הפולימרים.
למיינץ ברית ערים תאומות עם העיר חיפה.
בשנת 2021 אונסק"ו הכירה באתרים היסטוריים יהודיים בגרמניה - בערים שפייר, וורמס ומיינץ - כאתרי מורשת עולמיים.
מיינץ נקראת במקורות היהודיים מגנצא, והייתה עיר מרכזית ומכוננת ביהדות אשכנז.
במשך כאלף שנים התקיימה בה קהילה יהודית מפוארת.
ביחד עם הערים וורמס (ורמיזא) ושפייר הרכיבה את שלוש הקהילות היהודיות הגדולות שלאורך הריין, שנודעו בראשי התיבות שו"ם.
במהלך מסע הצלב הראשון נפגעה הקהילה היהודית קשות על ידי הצלבנים שעברו בעיר בדרכם מזרחה.
לאחר שטבחו ביהודי וורמס המשיכו הצלבנים אל מיינץ.
בתחילה מצאו 1,300 יהודים מחסה בבית ההגמון, תמורת סכום כסף רב (חמש מאות מארקים של כסף).
לאחר יומיים של משא ומתן בין הצלבנים לארכיהגמון נפתחו שערי העיר בפני הצלבנים, ביום מתן תורה.
יהודי הקהילה, כשבראשם עומד ר' קלונימוס בן משולם, "לבשו שריונים וחגרו כלי מלחמתם" ולחמו אל מול הפורעים.
כשהתברר שהפורעים מנצחים במערכה ברחו אנשי חיל המשמר של ההגמון ואף הארכיהגמון עצמו.
כשהתברר שאין מנוס, בחרו יהודי הקהילה ללכת בדרכי מתבצרי מצדה ולהמית את יקיריהם בעצמם מאשר להפקיר אותם למוות באכזריות בידי הצלבנים, דבר שבתקופה זו היה ביטוי עליון של אצילות נפש.
כמו כן הספיקו היהודים לשרוף בעצמם את בית הכנסת כדי שלא יחולל.
הפליטים נרדפו ונטבחו ורק כ-60 מעשירי העיר הוברחו אל מחוץ לעיר אולם גם הם נתפסו ונרצחו.
בקהילה זו כיהן כרב רבנו גרשום מאור הגולה, והיו בה חכמים גדולים נוספים, כרבי שמעון הגדול, רבי קלונימוס מלוקה, רבי יעקב בן יקר, רבי יצחק בן יהודה ועוד.
על פי האגדה, הקהילה היהודית במקום תרמה למסורת היהודית, בין השאר, את תפילת "ונתנה תוקף" המפורסמת (אלא שככל הנראה נתחברה תפילה זו בארץ ישראל וזמן רב לפני היישוב היהודי באזור).
מיינקה כץ (בכתיב יידי: מעינקע קאַץ; באנגלית: Menke Katz; 1906 – 24 באפריל 1991) היה משורר יידיש, שכתב שירה גם באנגלית, מסאי ומתרגם.
מיינקה כץ נולד בליטא, והיגר לארצות הברית כבר בשנת 1920, בגיל 14. הוא מהבודדים מבין משוררי היידיש בארצות הברית שהחל לכתוב שירה באנגלית לאחר הגירתו.
בארצות הברית הוא מוכר כמשורר דו-לשוני.
שירי היידיש המוקדמים שלו תורגמו לאנגלית בידי המתרגם הישראלי לשעבר, פרופ' בנימין הרשב ואשתו ברברה.
רבים משיריו של מיינקה כץ הולחנו, הוא עצמו נהג לשיר אותם בהופעותיו עם הגיטרה שלו, והפכו לשירים מוכרים ואהובים.
שירים רבים משלו הולחנו בידי מאיר בוגדנסקי.
בנו הוא החוקר הירש-דוד כץ.
לעברית תורגם רק ספר אחד מספריו.
בבית הספרים הלאומי רשומים 10 מספריו ביידיש, וכן רשומים שניים מספריו באנגלית.
מעינקע קאץ, פרח סלע (מאנגלית: דב ורדי), ספרית פועלים, 1973.
מיינלנד הוא האי המרכזי והגדול באיי שטלנד שבסקוטלנד.
שטחו 969 קמ"ר ועליו נמצאת העיר היחידה באיים, לרוויק.
האי הוא השלישי בגודלו בסקוטלנד, וכן השלישי בגודלו באיי בריטניה הגדולה (אחרי האיים לואיס והאריס וסקאי).
ניתן לחלק את האי לארבעה אזורים גאוגרפיים:
חלקו הדרומי של האי הוא חצי אי ארוך.
אזור זה מצוי דרומית לעיר לרוויק וכולל אזורי ערבה ושטחים חקלאיים.
באזור התגלו שרידים ארכאולוגיים רבים.
מרכז האי מיינלנד כולל ברובו שדות חקלאיים ומעט חורשות.
בחלקו המערבי של האי מצויים היישובים איית' (Aith) ווולס (Walls).
בחלקו הצפוני של האי (המהווה בעיקרו חצי אי גדול המחובר במצר יבשה צר אל שאר חלקי האי במייויס גריינד) מצויים בעיקר שדות בור ואזורים סלעיים.
בצפון האזור מצוי נמל הנפט סאלום וו.
מיינסטרים (מאנגלית: Mainstream; בעברית: זרם מרכזי, ולרוב בצורה המיודעת: הזרם המרכזי) היא הנטייה הדומיננטית בכל תחום (מדעי, תרבותי, וכו') במשך תקופת זמן מסוימת של רוב הציבור.
לעיתים קרובות מונח זה מתייחס לכל הטרנדים התרבותיים העכשוויים בתחומי האומנויות, המוזיקה, הקולנוע והספרות לעומת התרבויות האלטרנטיביות למיניהן.
המיינסטרים יכול להיתפס בעיני אנשים אניני טעם ובעלי טעם מיוחד כקיטש אשר כולם אוהבים באופן אוטומטי, המסמל טעם רדוד ורגיל ללא ייחוד כלשהו.
המונח משמש לרוב בהקשר אומנותי כדי לתאר את העבודות אשר הצליחו להגיע בקלות יחסית לציבור נרחב, באמצעות עלויות הפקה ושיווק גבוהות.
דוגמה טובה לכך היא מוזיקת פופ מיינסטרימית אשר מופקת מראש במטרה למקסם מכירות ורווחים.
לעיתים אומנות מיינסטרימית נקשרת עם אומנות שאיננה איכותית וייחודית אשר מטרתה העיקרית, אם לא הבלעדית, היא רווח כספי, ולא הבעת יצירתיות בדרכים מקוריות.
סרטי מיינסטרים הם סרטים מסחריים אשר מופצים בקנה מידה נרחב ומוצגים בבתי קולנוע אשר מציגים בעיקר סרטי מיינסטרים מחברות הסרטים העיקריות, במשך התקופה בה כל סרט מופץ לראשונה.
סרטים הוליוודים נחשבים בדרך כלל לסרטי מיינסטרים.
בסוציולוגיה, הדחף להשתייך למיינסטרים דרך פעולות כמו לחץ חברתי כופה על היחידים בחברה לקבל את מוסכמותיה.
הבאת תלמידים עם צרכים מיוחדים ושילובם בזרם החינוך המרכזי הן על ידי שילוב בכיתות רגילות והן על ידי הקצאת כיתות ייחודיות לתלמידים עם צרכים דומים.
עקרון השילוב של תלמידים בעלי צרכים מיוחדים בחינוך הרגיל מדגיש את זכותם לחוות חיים רגילים, ללמוד בבית ספר הקרוב למקום מגוריהם ולקבל השכלה בסביבה הכי פחות מגבילה.
מייסדי העיר תל אביב היו 66 משפחות ובודדים, חברי אגודת אחוזת בית ביפו, אשר השתתפו בהגרלת המגרשים לאחוזת בית ב-11 באפריל 1909, אירוע המסמל את ייסוד העיר תל אביב.
משפחות מייסדי העיר תל אביב
לרוב עיסוקה של האשה לא מוזכר ויש לשער שרוב הנשים לא היו בעלות מקצוע ועבדו במשק ביתן בעיקר.
מקצוע הנשים מוזכר רק אם הוא ידוע.
שם עיסוק מוצא מגרש הערותשלמה אבולעפיה ורבקה לבית פריימןמורהשלמה: ארץ ישראל
רבקה: פוליןיהודה הלוי 20שלמה נפטר לפני הגרלת המגרשיםישראל יהודה אדלר וברכה לבית אייזנברגמורה ומו"לבלארוסאחד העם 26ביתם הוא בית אדלריהושע אהליאבזון ובלההדרום אפריקההרצל 6
הרצל 1 פינת אחד העם 20לא חתום על אמנת הערבות ההדדית כי לא היה זקוק להלוואהישראל פיינברג ופניה פיינברגחלוץ וחקלאיחצי האי קריםיהודה הלוי 22 (פינת הרצל)לא בנה בית בתל אביב.
יהושע ובלהה אהליאבזון באתר מייסדי תל אביב.
שמואל אידלסון ולאה לבית אייזנברג
שמואל נולד בוויטבסק ב-1883 למשפחת חסידי חב"ד ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בהיותו בן 8. המשפחה התגוררה בבית ויטנברג ברובע המוסלמי בירושלים.
לאה נולדה בפינסק ב-1884, לבלהה ולאהרון אייזנברג.
המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1886 ונדדה ביפו, ראשון לציון, ואדי חנין (נס ציונה) ורחובות ונמנתה על משפחות המייסדים של שתי המושבות האחרונות.
אחותה הייתה יהודית הררי, גם היא ממייסדי תל אביב.
שמואל ולאה נישאו ב-1902, שמואל היה מראשוני הפקידים של בנק אפ"ק.
ביתם היה מראשוני בתי אחוזת בית וניכר בגנו הנאה.
הבית, ששמר על צורתו המקורית שנים רבות, נהרס ב-1975. בעת מלחמת העולם הראשונה שהה שמואל בחו"ל ונמנע ממנו לשוב לארץ ולכן נסע לארצות הברית, משפחתו שהתה ברחובות.
ב-1919 חזר שמואל לארץ ולקח עמו את משפחתו לעשר שנים נוספות בארצות הברית.
ב-1929 חזרו שמואל ולאה עם אחת מבנותיהם לתל אביב (שלושת הבנים נותרו בארצות הברית).
רחל הייתה פעילה באגודות שונות ובין היתר הייתה גזברית אגודת "עזרת נשים".
שמואל ולאה אידלסון באתר מייסדי תל אביב.
נולדה ברוסיה ליקותיאל-זוסמן ליבין ב-1854, התחתנה עם ישעיהו בהרב ביקטרינוסלב ולזוג נולדו חמישה ילדים, שניים מהם נפטרו בצעירותם.
בנוסף גידלו בביתם שני ילדים מנישואיו הקודמים של ישעיהו.
האווירה בבית הייתה ציונית והשפה - עברית.
ישעיהו נפטר ב-1903, שנה לאחר מכן עלתה רבקה עם ילדיה, לאחר שחתנה, יהודה הלב"ץ, עלה שנה קודם לכן כדי להכשיר את הקרקע.
את ביתה בתל אביב בנתה בעבודה עברית מלאה, שהייתה יקרה בהרבה מעבודת פועלים ערבים.
חתנה, הלב"ץ, רכש ביוזמתה אדמות בעטרות להתיישבות יהודית.
על מנת לפרנס את משפחתה לאחר מות חתנה השכירה חדרים בביתה.
בעת גירוש תל אביב שהו ביבנאל.
רבקה נפטרה ב-1924. כל ילדיה המשיכו בפעילות ציונית וחלוצית.
סוניה ויהודה הלב"ץ חיו בירושלים והיו ממיסדי הגימנסיה העברית, בית העם ובית הספר "תחכמוני".
בנה יקותיאל היה עוזרו של פנחס רוטנברג ומזכיר חברת החשמל .
רבקה בהרב באתר מייסדי תל אביב.
ניסן נולד בברדיצ'ב ב-1857, לארץ ישראל עלה ב-1906. הוא היה בעל בית מלאכה לברזל.
בנה את ביתו ליד בית חתנו (בן זוגה של בתו, שרה בלומה) דוד סמילנסקי.
ואירח בו את בית הכנסת הראשון בתל אביב.
ניסן ופסיה בלוצרקובסקי באתר מייסדי תל אביב
אברהם היה חלבן ובנה את ביתו יחד עם אליעזר גרשון צדיקוב.
אברהם דוד ושיינה בלכמן באתר מייסדי תל אביב.
דב ברגר, יליד 1860, היה עם עלותו לארץ ב-1881 פועל חקלאי במושבה זכרון יעקב, שם הכיר את דבורה, בת למשפחת מייסדים.
לאחר מכן הפך לסוחר מכולת ביפו והיה בין חברי הוועד הראשונים של אחוזת בית.
דבורה ודב ברגר באתר מייסדי תל אביב.
משה נולד בירושלים בשנת 1856 לחיים יהושע ("חיים בֶּקֶר") ואסתר איטה (לבית טרופ) גולדברג.
משפחתו עברה להתגורר ביפו כאשר היה בן שלוש ואביו הפך לאחד מראשי העדה האשכנזית בעיר.
כשבגר יצא לווינה על מנת לקבל זיכיון לייצוג חברת הביגוד והאריגים "טירינג" בארץ ישראל.
כשחזר פתח בתי מסחר בירושלים וביפו.
הוא נשא לאשה את אסתר בת יצחק הלולא, שהיה אחד מראשוני קבלני הבניין היהודים בשכונת מאה שערים ולזוג נולדו שמונה ילדים.
בשנת 1910 נפטרה אשתו והוא מכר את הבית שבנה ונסע עם ילדיו לפריז על מנת להפקיד את חינוכם של חלק מילדיו בידי אחות אשתו, רחל זילברשטיין, או על מנת להרחיב את עסקיו.
אסתר ומשה גולדברג באתר מייסדי תל אביב.
ישראל היה אחיהם של המוהל נחום ויינשטיין ושל שושנה רסקין.
יחד עמם הקים בית בן ארבע דירות בליליינבלום 18–20. בדירה הרביעית התגורר ר' אליהו ויינשטיין, אביהם.
ישראל נולד בירושלים ב-1877 וזכה לחינוך דתי בישיבת עץ חיים, עם זאת למד במקביל בעצמו גם מתמטיקה.
בן 17 נשא לאשה את חיה באביל הורביץ.
הוא עבר ליפו ולימד שם בחדר מתוקן.
היה בין מייסדי אגודת אחווה, מייסדי בנק קופת עם ועוד.
הוא התפרנס כמלמד אך סייע לתושבים בבעיות הנדסיות שונות הקשורות לבניין ולתפעול.
נפטר ב-1935 ונקבר בנחלת יצחק.
ישראל וחיה ויינשטיין באתר מייסדי תל אביב.
משה חיינקו 1886–1967 עלה לארץ ישראל ב-1908 לאחר מעצר ברוסיה וכיהן כסגן הקונסול הרוסי.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ירדו למצרים ולאחר מכן חזרו לירושלים, בה חיו בעוני.
משה ודורה חיינקו באתר משפחות מייסדי תל אביב.
אברהם גרשון נולד בווילנה ב-13 בדצמבר 1868, עלה לארץ ישראל ב-1906 יחד עם רעייתו ושני ילדיהם והשתכן בשכונת נוה שלום.
היה חבר בית משפט השלום, חבר ועד הקהילה וממארגני ההגנה והשמירה היהודית ב-1910. נפטר ב-18 בפברואר 1947 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
אברהם גרשון ומלכה חנוך באתר משפחות מייסדי תל אביב.
אלכסנדר נולד בירושלים ב-1870 אמו, רבקה, הייתה נצר למשפחת ילין.
נדד בדרום אמריקה במושבות הברון הירש.
חזר ליפו ב-1895 ועבד במסחר עם קרובו, יחזקאל דנין (סוכובולסקי).
נישא ב-1904 והצטרף לאחוזת בית בשכנועו של דנין.
אלכסנדר ואהובה כהן באתר משפחות מייסדי תל אביב.
משה היה יליד ירושלים, 1882. אביו יסד את בית המלון "מלון אשל" ביפו, לימים "מלון משה כהן".
המלון היווה מרכז קליטה לעולים שהגיעו ליפו.
משה כהן נפטר בירושלים ב-7 במרץ 1926.
משה וחסיה כהן באתר משפחות מייסדי תל אביב.
שמואל נולד בעיר בוכרה בשנת 1867 ועלה לארץ שם משפחתו ב-1874. היה מראשי יהדות בוכרה וממייסדי שכונת הבוכרים בירושלים.
היה מייסדי בית הכנסת "אוהל מועד" בתל אביב ופעל בו כגבאי עד מותו ב-1952. אחיו היה השד"ר הבוכרי הראשון, בנימין יוחננוף.
שמואל ורחל כהן-יוחננוף באתר משפחות מייסדי תל אביב.
ישראל נולד ליד ביאליסטוק ב-10 ביולי 1869, עלה לארץ ישראל ב-1889 ועבד כפועל חקלאי במושבות גדרה, חדרה, רחובות ובאר טוביה.
ב-1898 עבר להתגורר עם אשתו במטולה וב-1901 פתח טחנת קמח בצידון ויזם את הקמת בית הספר של כי"ח שם.
לאחר שלוש שנים עברו ליפו וישראל היה מבין חברי אגודת אחווה.
לאחר מאורעות תרפ"א השתתף ביוזמה להקמת מרכז למסחר סיטונאי ברחוב הגשר בתל אביב.
חיה נפטרה בכ"ב תמוז תרפ"ז (1927) ונקברה בבית הקברות טרומפלדור.
ישראל נפטר בכ"ב אדר ב' ת"ש (1940) ונקבר ליד רעייתו.
ישראל וחיה כהן-שצקי באתר משפחות מייסדי תל אביב.
דוד לבני וייסברוד נולד ב-1870. היה הראשון מיוצאי וילנה שעלו עם משפחתם לארץ ישראל.
דוד ורעייתו הינדה מנוחה עלו לישראל ב-1906 עם חמשת ילדיהם, שלמדו כולם בגימנסיה העברית הרצליה.
בעת מלחמת העולם הראשונה היה בסנקט פטרבורג ובשל המלחמה והמהפכה נמנעה ממנו חזרה לארץ ישראל עד 1920. עקב כך גם איבד את רוב הונו.
היה איש ציבור, חבר ועד המתיישבים ולאחר מכן חבר מועצת העיר וממייסדי בית הכנסת הגדול, בו גם שימש כגבאי.
פרסם בעיתון הארץ פרקי זיכרונות על ההווי של יהודי ליטא, בשם "ירושלים דליטא", והכרך הראשון מהשניים התפרסם בכסלו תר"ץ (דצמבר 1929).
דוד נפטר ב-9 בספטמבר 1930, אשתו האריכה ימים ונפטרה ב-4 באפריל 1962, שניהם נקברו בבית הקברות טרומפלדור.
מנוחה ודוד לבני-וייסברוד באתר משפחות מייסדי תל אביב.
בן ציון נולד ב-1885 ונפטר בכ"ו ניסן תרס"ט, 17 באפריל 1909, שישה ימים בלבד לאחר הגרלת המגרשים.
הוא היה פקיד בבנק אפ"ק ונישא לשרה מהודר, נכדתו של אהרן שלוש שנה לפני כן.
אלמנתו, שהייתה מורה למלאכת יד בבית הספר לבנות בנוה צדק, בנתה את ביתה יחד עם הוריה.
בן ציון ריזו ושרה לוי באתר משפחות מייסדי תל אביב.
דוד יליד העיר העתיקה בירושלים, 1865, נשא לאשה את רוזה, בת יוסף אשכנזי בנקאי יהודי מהעיר ניש בסרביה, שעלתה לארץ בגפה.
בהיותו אזרח עות'מאני סייע למתיישבים במגעיהם עם השלטון וארגן שמירה עברית.
סחר במזון וסיפק מזון לצבא הטורקי.
סחר גם ביין והבריח יין לפקידים טורקים (שדתם המוסלמית אוסרת על שתיית אלכוהול), עקב כך זכה לנגישות מיוחדת למידע אותו העביר למאיר דיזנגוף.
דוד נפטר בירושלים ב-1935 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים, אשתו רוזה האריכה ימים, נפטרה ב-1962 ונקברה בבית הקברות טרומפלדור.
רוזה ודוד מזרחי באתר משפחות מייסדי תל אביב.
יוסף נולד ביפו ב-1874, דור חמישי בארץ ישראל.
בייה הייתה בת למשפחת מטלון שהתגוררה ביפו דורות רבים, מאז שאהרן מטלון התיישב שם.
למשפחה לא היה צורך בבית כיוון שהיו לה בתים ביפו ובנוה שלום, אך הם הצטרפו ל"אחוזת בית" מסיבות חברתיות ולאחר ההגרלה מכרו את המגרש.
יוסף נסים היה גבאי בבית הכנסת "אליהו הנביא" שברחוב לוינסקי.
בייה ויוסף נסים מזרחי באתר משפחות מייסדי תל אביב.
את ביתו מכר לשאול לוי.
שבתאי מירקיס באתר משפחות מייסדי תל אביב.
אברהם פוגל נולד בשנות ה-60 של המאה ה-19 באודסה, ניסה להגר לארצות הברית אולם משלא קיבל ויזה החליטו בני המשפחה ב-1904 לעלות לארץ ישראל יחד עם שני בניהם, משה ויעקב.
עבד בקונסוליה הרוסית כאחראי על הדואר.
אברהם נרצח בביתו ב-29 באפריל 1939 בנסיבות שלא הובהרו.
נכון ל-2019, הרצח אינו מפוענח.
בחצר הבית הייתה גינה ובה בריכת דגי נוי.
אברהם ורבקה פוגל באתר משפחות מייסדי תל אביב.
חייקל נולד ברוסיה ב-1874 ועלה לירושלים עם הוריו בגיל צעיר.
אסתר נולדה ברוסיה ב-1881 ועלתה עם הוריה ב-1882. שניהם היו חרדים, אך לאחר שהתחתן חייקל ונולד בנו הראשון נפטרה אשתו הראשונה.
זמן קצר לאחר מכן התחתן עם אסתר, החליט להפסיק להתקיים על החלוקה, למד את מקצוע הכובענות ובני הזוג עברו להתגורר בנוה שלום.
חייקל היה מבין מייסדי בית הכנסת הגדול.
הוא נפטר בשנת 1912 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
אסתר ניהלה בית שהיה פתוח לאורחים ולענייני ציבור.
בנה, משה, היה ממייסדי תנועת הנוער העובד וממייסדי קיבוץ נען, בית פלמן היה אחד ממקומות הכינוס של התארגנויות אלה.
בן הזקונים, יהושע פלמון, היה איש "ההגנה" ונמנה עם מקימי הש"י (שירות הידיעות של ההגנה) יחד עם עזרא דנין (בנם של יחזקאל ורחל דנין) והיה גם יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים.
אסתר נפטרה ב-1953 ונקברה לצד בעלה.
חייקל ואסתר פלמן באתר משפחות מייסדי תל אביב.
נחמן פלמן ומיכל לבית שלאנק
נחמן פלמן נולד בעיירה מזריטש ועלה ב-1884 לכפר סומייל, שם הכין אביו קרקע.
ב-1892 עבר לפתח תקווה ושימש שם מדריך חקלאי.
הוא נשא את מיכל שלאנק הירושלמית.
הוא עסק בפרדסנות ובשיווק יינות יקבי ראשון לציון והיה בעל בית מסחר ליינות ביפו.
היה גם פקיד בשלוחה הארץ-ישראלית של חברת הנפט "Vacuum Oil" (כיום אקסון מוביל) והתקדם עד שהיה למנהל השלוחה.
השתתף גם בייסוד שכונת בית-וגן בת-ים.
וייסד את חברת "מרכולת" שהקימה את חלקו הצפוני של המרכז המסחרי יחד עם מנחם גילוץ.
מיכל נפטרה בשנת 1950 ונקברה בבית הקברות טרומפלדור.
ב-1955 נפטר נחמן פלמן ונטמן לידה.
מיכל ונחמן פלמן באתר משפחות מייסדי תל אביב.
פסיה נולדה ב-1882 בירושלים למשפחת הורוביץ.
היא נמסרה לכמה שנים למשפחה אומנת מאחר שמשפחתה הייתה ענייה כל כך שלא היה אוכל בבית עבורה.
דודה היה הרב המקובל שמעון צבי לידר שנחשב לאחד מל'ו הצדיקים בדורו.
יעקב פרלשטיין נולד בירושלים ב-1878, שם גם נישאו בני הזוג בשידוך והם עברו ליפו כשיעקב היה בן 19. ביתם של פסיה ויעקב פרלשטיין בלילינבלום 32 היה הבית השני שנבנה באחוזת בית, אולם בתחילה הושכר ורק לאחר זמן עברה אליו המשפחה.
במסגרת חנוכת הבית עשה פרלשטיין סעודה לעניים.
ביפו ובתל אביב נולדו להם ארבע בנות ובן, וכל הבנות הלכו יום יום דרך החולות מביתן בתל אביב לבית הספר לבנות בנווה צדק.
יעקב פרלשטיין היה אחד החברים האמידים ביותר באחוזת-בית, עד פרעות תרפ"א עסק במסחר בקמח ועצים לעגלות ומאוחר יותר סחר בקרקעות.
השתתף ביסוד החדר הדתי לאומי "תחכמוני" ובפעילויות ציבוריות אחרות.
בין השנים 1922–1925 היה חבר מועצת העיר הראשונה של תל אביב.
היה ממקימי בית וגן (בת ים של היום) וב-1934 עבר לגור בה.
יעקב פרלשטיין נפטר בביתו בבת-ים, ב-1941, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
פסיה ויעקב פרלשטין באתר מייסדי תל אביב
יצחק פרנק עלה מרוסיה בשנות ה-80 של המאה ה-19. הוא היה מוזיקאי וניגן בתזמורת הראשונה בארץ ב-1894. הוא היה גם סוחר עצים והיה שותף להפקת המחזה "שולמית" מאת אברהם גולדפדן, שהועלה ב-1894 בבית החרושת של ליאון שטיין.
בהצגה שיחקה אולגה סלוצקין מחדרה.
יצחק נשא לאשה את אולגה שנחשבה ל"פרימדונה של היישוב".
שניהם ניגנו ואף ילדיהם ניגנו בפסנתר ובכינור.
בשנת 1912 מכרו את ביתם לחייקל שיף וירדו מן הארץ לז'נבה בשל רמת החינוך הירודה בארץ, לדבריהם, ועקבותיהם נעלמו.
במבנה שהיה ביתם ממוקם מוזיאון הרצלילינבלום.
יצחק ואולגה פרנק באתר משפחות מייסדי תל אביב.
בני הזוג צדיקוב עלו לארץ מרוסיה מיד לאחר נישואיהם ב-1906 והתיישבו ביפו.
בבית צדיקוב ביפו התקיימו כמה מהישיבות הראשונות של ועד אחוזת בית.
אליעזר היה סוכן נוסע של מכונות תפירה "זינגר".
ב-1913 ירדו למצרים ומשם לדרום אפריקה.
אליעזר ושרה צדיקוב באתר משפחות מייסדי תל אביב.
מנחם-מנדל רוזין נולד בוויטבסק ב-1872 ועלה ב-1891. היה השען הראשון של תל אביב.
נפטר ב-1933, ורעייתו שרה - שנה אחריו.
בנם היחיד, יצחק בן עמי (רוזין), היה חלק ממשלחת האצ"ל בארצות הברית בראשות הלל קוק וחזר לארץ על האלטלנה.
בנו, ג'רמי בן עמי, הוא מייסד ונשיא הארגון היהודי-אמריקני J Street.
מנחם ושרה בריינה רוזין באתר משפחות מייסדי תל אביב.
משה רסקין נולד ב-1 באפריל 1878 בעיירה ז'רוויץ שבמחוז הומל בבלארוס למשפחת חסידי חב"ד.
אמו הייתה פרידה בת פנחס רבינוביץ.
אביו זלמן לוי יצחק היה מלמד.
רסקין למד בתלמוד תורה ולאחר שבגר השתלם בעסקי הבורסקאות (עיבוד עורות).
בן 22 גויס לצבא הצאר ושירת שנתיים בהצטיינות.
בשנת 1904 עלה לארץ ישראל.
תחילה עבד כבורסקאי בירושלים ולאחר זמן קצר עבר ליפו ועבד כמומחה בבית החרושת לעורות של משה בצלאל טודרוסוביץ (אביו של החוקר והביוגרף דוד תדהר).
משה בצלאל לקח את הצעיר תחת חסותו ושידך לו ב-1905 את שושנה רייזל (אז בת 17), בתו של השוחט ובודק ליהודי יפו, ר' אליהו ויינשטיין.
הזוג עבר להתגורר סמוך לבית הוריה בשכונת נוה שלום.
ב-1909 הצטרפה המשפחה, עם ילדיהם דבורה ויעקב, לאגודת אחוזת בית.
הם הגרילו את המגרש ברחוב ליליינבלום 20, ובו בנו את ביתם ב-1910. בית זה היה אחד הבתים הראשונים שהוקמו.
בתל אביב נולדו להם ילדיהם פנחס, שולמית, יהושע וזילפה.
בעת גירוש תל אביב (1917) עברה המשפחה לפתח תקווה, אולם כיוון שהצבא הטורקי הזדקק לעורות מעובדים, הותר לו לפתוח, בתיווכו של ספק הצבא הטורקי ישראל חבס (אביה של ברכה חבס), מפעל לעיבוד עורות באדמות הכפר סומייל (בפינת רחוב ארלוזורוב ורחוב אבן גבירול של היום).
לאחר מלחמת העולם הראשונה העביר את המפעל לשכונת עג'מי ביפו.
בעת פרעות תרפ"א (1921) התקיף המון את המפעל והרס אותו כליל.
משה רסקין עצמו הוסתר על ידי בעל הבית הערבי.
אשתו, שושנה רייזל, הזעיקה את כוחות ההגנה לחפש ולהציל את בעלה.
כיוון שעם המפעל אבד כל הונה של המשפחה התיר מאיר דיזנגוף למשפחה לפתוח חנות מכולת ברחוב ליליינבלום.
הייתה זו המכולת הראשונה בתל אביב הקטנה.
משה נפטר ב-21 באפריל 1958, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
שושנה רייזל נולדה ב-1888 והייתה בתו של השוחט ובודק של יפו, ר' אליהו וינשטיין.
היא נולדה בדירה מעל החמאם (לימים, מקומו של מועדון לילה ידוע ביפו העתיקה).
חברי ילדותה היו בני משפחת שלוש, כיוון שלא היו משפחות יהודיות רבות בסביבה.
ב-1894 עברה עם משפחתה לנוה שלום.
גם אחיה, המוהל נחום ויינשטיין והמורה ישראל ויינשטיין היו מבין מייסדי אחוזת בית.
ב-1980 קיבלה את אות יקירת העיר תל אביב-יפו והיא בת 92. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-13 במאי 1984 נפטרה, אחרונת מייסדי אחוזת בית.
משה ושושנה רסקין באתר משפחות מייסדי תל אביב.
בניגוד למסורת משפחתו לא עסק במסחר אלא נטה ללימודי ספרות ושירה.
הוא למד בביירות שירה ערבית וכן ערך ופרסם מחקרים על הקשר בין שירה עברית וערבית.
כשחזר ליפו התמנה על ידי זלמן דוד ליבונטין לגזברו הראשון של בנק אפ"ק, תפקיד בו שירת 40 שנה.
יעקב שלוש נחשב לבורר ומגשר אמין.
הוא נישא לפרלה, נולדו להם שני בנים ושלוש בנות.
הבן גבריאל, שהיה מהנדס ואיש ההגנה, נהרג בעת המרד הערבי הגדול בשנת 1938. הבן שלמה פעל במסגרת המוסד לעליה בהעלאת יהודי מרוקו לישראל.
הבת מרגלית נישאה למתמטיקאי ואיש משרד הביטחון משה חבצלת (בתם היא רוני רובינשטיין, אשת אמנון רובינשטיין); מאירה נישאה לבנקאי וולטר אדם, ולאה נישאה לדוד לובינסקי.
יעקב ופרלה שלוש באתר משפחות מייסדי תל אביב.
מועדון ספורט מיינץ 05 הוא מועדון כדורגל גרמני אשר ממוקם בעיר מיינץ שבריינלנד-פפאלץ, ומשחק בבונדסליגה מאז עונת .
המועדון הוקם בשנת 1905 על ידי איש העסקים היהודי אויגן סלומון, והפך מקצועי (העפיל לבונדסליגה השנייה) בשנת 1988. בעונת 2003/2004 העפילה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה לאחר שסיים במקום השלישי בבונדסליגה השנייה ועונה לאחר מכן העפילה לגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה לאחר שהקבוצה זכתה בדירוג המשחק ההוגן של אופ"א.
בעונת 2024/2025 הייתה הקבוצה קרובה להבטיח השתתפות בליגת האלופות לראשונה בתולדות המועדון, אולם סיום עונה עם 7 משחקים ללא ניצחון גרם לקבוצה לסיים במקום השביעי ולהעפיל לקונפרס ליג בלבד.
מיינלנד הוא הגדול שבין איי אורקני, שבסקוטלנד, שבממלכה המאוחדת.
שתי הגדולות שבין ערי איי אורקני הן קירקוול וסטרומנס והן מצויות על האי זה.
האי המשמש כמרכז הכלכלי, התקשורתי והתחבורתי של איי אורקני.
75% מאוכלוסיית האיי אורקני מתגוררת במיינלנד וצפיפות האוכלוסין בו גדולה מאשר ביתר האיים.
שמו של האי - "מיינלנד" הוא שיבוש של שמו בשפה הנורדית "Meginland" - "מגינלנד".
בעבר נקרא האי בשם "הרוסיי" (Hrossey - אי הסוסים).
במפות מסוימות מופיע השם "פומונה" על שם אלת הפירות במיתולוגיה הרומית, אולם שם זה מקורו בטעות תרגום של ג'ורג' ביוקנן, ובפועל מעולם לא נעשה בו שימוש באי.
בצפון האי מצויים צוקים, ובצפון ומערב האי מצויים שני לוכים ובהם מים מתוקים: לוך סטנס ולוך האראי.
לחלקו המזרחי של האי צורת האות "W" ובו שלוש לשונות יבשה מופרדות בשתי לשונות ים.
חצי האי המזרחי ביותר נקרא בשם דירנס.
בדרום האי מצויים מחסומי צ'רצ'יל אשר נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה, ועליהם כביש המקשר את האי מיינלנד לבוריי ולדרום רונלדסיי דרך האיים לם הולם וגלימס הולם.
האי מחולק ל-13 מחוזות כנסייתיים:
סנדוויק (Sandwick), בירסיי (Birsay) וסטרומנס (Stromness) במערב האי; הולם (Holm), דירנס (Deerness) וסנט אנדרוז (St Andrews) במזרח האי, רנדאל (Rendall) ואיווי (Evie) בצפון האי; סנט אולה (St Ola) בו מצויה העיר קירקוול, במרכז האי; ופירת' (Firth), אורפיר (Orphir), סטנס (Stenness) והאריי (Harray) במרכז האי, מערבית לקירקוול.
באי שלושה יישובים עיקריים: קירקוול, סטרומנס ופינסטאון.
קירקוול משמשת כבירת האיים ונמצאת על מצר יבשה צר המפריד בין חלקו המערבי לחלקו המזרחי של האי מיינלנד.
העיר מהווה את מקום מושבו המסורתי של בישוף אורקני ובה נמצאת קתדרלת מגנוס הקדוש.
סלע התשתית של מיינלנד, בדומה למרבית איי אורקני, הוא אבן חול אדומה שנוצרה בתקופת הדבון, לפני כ-400 מיליון שנים.
מתחת לאבני חול אלה נמצאים סלעי צפחה.
במספר אזורים באי מיינלנד יש מחשופים של סלעי גנייס אפורים וגרניט.
עדויות ארכאולוגיות שהתגלו באי מלמדות כי האי היה מיושב החל מהתקופה הנאוליתית.
האתרים הנאוליתיים שנשתמרו, המכונים לב אורקני הנאוליתית מהווים כיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו וכוללים את הקבר של מיס האו, את האבנים הניצבות בסטנס, את טבעת ברודגאר ואת הכפר הנאוליתי שהשתמר היטב בסקארה ברי, ואשר מאפשר לארכאולוגים להבין את אורח החיים בצפונה של סקוטלנד בתקופה הפרה היסטורית.
כמו כן נשתמרו באי שרידים מהתקופה הפיקטית ושרידי התיישבות ויקינגית.
מתיישבים ויקינגים התיישבו באי במהלך המאה השמינית.
במאה ה-15 עברו איי אורקני לשליטת סקוטלנד.
קתדרלת מגנוס הקדוש וארמון הרוזן וארמון הבישוף בקירקוול (שני האחרונים הרוסים כיום) נבנו במאה ה-16.
במהלך המאה ה-16 החלה התיישבות באזור סטרומנס (קיים תעוד בדבר פונדק באתר בתקופה זו).
העיר גדלה בשלהי המאה ה-17 במהלך המלחמה בין אנגליה וצרפת עת נעשה שימוש רב בנמל העיר על ידי חברת מפרץ הדסון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב באי.
מחסומי צ'רצ'יל נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת להגן על מימי האיים בעקבות הטבעת ספינת הוד מלכותו רוייל אואוק ב-14 באוקטובר 1939 על ידי צוללת גרמנית.
בניית המחסומים החלה במאי 1940 והסתיימה בספטמבר 1944.
אקלים האי ממוזג, על אף מיקומו הצפוני, בשל מעבר זרם הגולף בסמוך לאי.
הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס (כאשר הטמפרטורה הממוצעת לחורף היא 4 מעלות צלזיוס, ולקיץ היא 12 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 850 ל-940 מ"מ גשם.
חודשי הקיץ והסתיו מאופיינים בערפל.
סופות עזות פוקדות את האי בחודשי החורף.
באי מיילנד מצויות מרבית הדרכים של איי אורקני.
האי מקושר בסוללה לאיים דורם רונלדסיי ובוריי (הסוללות עוברת מעל מחסומי צ'רצ'יל).
קיימות תוכניות להקמת מנהרת אורקני אשר תקשר את האי לסקוטלנד.
שדה התעופה העיקרי של איי אורקני הוא שדה התעופה קירקוול המצוי באי מיינלנד.
שדה התעופה מנוהל על ידי חברת שדות התעופה היילנדס והאיים בע"מ.
חברת התעופה לוגנאייר מקיימת טיסות סדירות בין מיילנד לאברדין, אדינבורו, גלאזגו ואינוורנס שבסקוטלנד וכן לשדה התעופה סמבורג שבשטלנד.
שירות מעבורות מקשר את האי מיילנד לסקוטלנד, וליתר איי אורקני.
קווי מעבורות מקשרים בין קירקוול ללרוויק שבשטלנד ולאברדין שבסקוטלנד.
קו נוסף מקשר את סטרומנס לסקרבסטר.
האי מיילנד משמש אתר קינון לציפורי ים רבות, הניזונות מהדגה הרבה המקיפה את האי.
לוך האראיי משמש אתר קינון לברווזים החורפים בו, ונצפו בו למעלה מ-10,000 ברווזי בר בחורף אחד.
באיים מספר מועט של חיות בר - הקאטיק (Cuttick) סוג של מכרסם בר (Microtus arvalis orcadensis) הנמצא רק באיי אורקני, הוא זן אנדמי לאי.
כמו כן ניתן למצוא באי ארנבות, שפנים וצפרדעים.
600 מינים שונים של צומח תועדו באי.
בין הצמחים הנדירים שבאי ניתן למנות את צמח הצדפה (Mertensia maritima) ואת הורד הסקוטי (Primula scotica).
מרבית שטחי האי מכוסים בצמחייה עשבונית, והשטחים המיוערים באי מועטים.
מייסה (בכתיב לועזי: Meissa), שנקרא גם הקה (Heka) או λ באוריון הוא הכוכב המייצג את ראשו של אוריון והוא אחד הכוכבים העמומים שזכו לשם משלהם.
פרוש שמו של הכוכב הוא בערבית "הזוהר", בניגוד להיותו אחד הכוכבים העמומים יותר בקבוצה.
השם במקור היה שייך לכוכב אלהנה בקבוצת תאומים (קבוצת כוכבים), אך מסיבה לא ידועה עבר לכוכב זה.
שמו השני של הכוכב נגזר גם כן מערבית (الهقعة, אל-הַקְעה) ופירושו "הכתם", אולי בשל היות הכוכב מוקף בערפילית פליטה ואולי משום שהקבוצה ייצגה בעבר כבשה שחורה עם כתם לבן, אותו ייצג הכוכב.
מייסה הוא כוכב זוגי במרחק של כ-1,100 שנות אור המורכב מזוג כוכבים כחולים וחמים.
את מייסה מקיפה טבעת של גז בין-כוכבי מיונן מעוצמת הקרינה של מייסה, בקוטר של כ-150 שנות אור.
לא ברור אם מקור הגז הוא בחומר הבין-כוכבי שממנו נוצר מייסה או שמדובר בשרידים של כוכב נוסף במערכת שהתפוצץ כסופרנובה לפני מספר מיליוני שנים.
מייסה A הוא ענק כחול בעל סיווג ספקטרלי O8 עם מסה של כ-25 מסות שמש ורדיוס של כ-7 פעמים רדיוס השמש.
טמפרטורת פני הכוכב היא כ-35,000 קלווין כך שאף על פי שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 65,000 מעוצמת השמש, כמעט כל הקרינה היא בתחום העל-סגול, כך שבאור נראה הוא מאיר "רק" פי 4,100 מהשמש.
בשל מסתו העצומה צפוי הכוכב לסיים את חייו כסופרנובה.
מייסה B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול חם למדי מסוג ספקטרלי B0.5. הוא נמצא במרחק זוויתי של כ-4 שניות קשת ממייסה A, שמהווה כ-1,350 יחידות אסטרונומיות.
בהירותו הנראית היא מדרגה 5.6, וניתן להבחין בו באמצעות טלסקופ חובבים.
עוצמת הארתו הכוללת היא פי 5,500 מעוצמת השמש, אך רק כעשירית מעוצמה זו היא בתחום הנראה לעין, מה שמביא לעמימותו.
מסתו של מייסה B מוערכת בפחות מ-10 מסות שמש, כך שככל הנראה הוא יסיים את חייו כננס לבן מסיבי המורכב מחמצן וניאון.
מיינרד פרגוסון היה חצוצרן ג'אז שנודע ביכולתו לנגן ברגיסטרים הגבוהים ביותר של החצוצרה תוך שמירה על דיוק.
וולטר מיינרד פרגוסון נולד סמוך למונטריאול בקוויבק, קנדה.
הוא היה ילד פלא וניגן בגיל ארבע בפסנתר וכינור, בגיל עשר עבר לנגן בקורנית ובגיל 13 ניגן כסולן עם תזמורת איגוד השידור הקנדי (CBC).
הוא זכה למלגת לימודים ולמד בקונסרבטוריון המוזיקה של קוויבק בין השנים 1943 עד 1948, בשנה זו עבר לארצות הברית בתקווה לנגן בתזמורתו של סטן קנטון.
ב-1950 החל פרגוסון לנגן עם קנטון ב"Kenton's Innovations Orchestra" בת 40 הנגנים ולאחר מכן בגרסתה בת 19 הנגנים.
נגינת הסולו שלו, בגבהי צליל ובווירטואוזיות שלא נודעו עד אז, הפכה אותו לכוכב.
בין 1950 ו-1953 זכה ברציפות במשאל הקוראים של דאון ביט בתואר "החצוצרן הטוב ביותר".
ב-1953 עזב את קנטון ועבר לעבוד בהוליווד וב-1957 הקים את "תזמורת החלומות", ה"Birdland Dreamband" שבסיסה היה במועדון בירדלנד.
בתזמורת זו, שפעלה עד 1965 ניגנו בין השאר דון אליס, ג'ו זאווינול, ג'קי ביירד, ג'ון באנץ' ועוד.
בין המעבדים לתזמורת זו היה ג'ימי ג'ופרה.
לאחר התפרקות התזמורת, מחוסר עניין ציבורי בסוגה זו, עבר פרגוסון לבריטניה.
ב-1969 נסע להודו ולמד בודהיזם.
לאחר מכן חזר לבריטניה וניגן בתוכניות טלוויזיה עיבודים לשירים פופולריים בסגנונו הייחודי הגבוה והצלול.
ב-1971 חזר לארצות הברית ועסק בעיקר בחינוך, הוא הפעיל תוכניות ללימוד חצוצרה, בין היתר במכללת ברקלי למוזיקה.
ב-1976 הופיע בקטע סולו בטקס הנעילה של אולימפיאדת מונטריאול (1976).
בין 1976 ו-1988 הוציא פרגוסון אלבומים רבים בהם ניגן עיבודים לנעימות פופולריות (ממוזיקה לטינית ועד נעימות נושא של סרטים כמו רוקי ומלחמת הכוכבים).
ב-1988 הקים מחדש ביג בנד בת 19 נגנים בסגנון בי בופ בשם "Big Bop Nouveau Band", שזיכתה אותו שוב בהכרה.
בשנת 1992 קיבלה הכרה זו הוכחה כאשר התקבל פרגוסון להיכל התהילה של הג'אז.
הוא המשיך להופיע ולהקליט במסגרת זו עד מותו מכשל בכבד.
מֵיינינגן היא עיר בדרום מדינת תורינגיה שבגרמניה.
העיר משמשת כמרכז המנהלי של מחוז שמאלקאלדן-מיינינגן.
מיינינגן נחשבת למרכז הכלכלי והתרבותי של דרום מדינת תורינגיה, וכלכלתה מתבססת בעיקר על תיירות, תעשיות היי-טק וייצור מכונות.
העיר היא חלק מאזור פרנקוניה.
מקום היישוב מוזכר לראשונה בשנת 982 לספירה, ובמהרה הפך לעיר הצפונית ביותר בבישופות ווירצבורג, מחוז באימפריה הרומית הקדושה.
מיינינגן מוזכרת לראשונה כעיר בשנת 1230. במהלך המאה ה-16 השליטה בעיר עברה ידיים מספר פעמים.
משנת 1680 ועד 1918, הייתה העיר בירתה של דוכסות סקסה-מיינינגן.
בשנת 1858 חוברה העיר לראשונה למסילת ברזל.
עד תחילת המאה ה-20 נפתחו בעיר מספר בנקים גדולים, והפכו אותה למרכז כלכלי חשוב בגרמניה.
העיר נפגעה קשות מהפצצת חיל האוויר האמריקני ב- 23 בפברואר 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח מזרח גרמניה, יחד עם כל מדינת תורינגיה.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990, הפכה העיר למרכז המחוז שמאלקאלדן-מיינינגן.
מיינינגן מכונה לעיתים "עיר התיאטרון", בזכות התיאטרון העירוני המפורסם שבה, שהחל את דרכו בתור תיאטרון חצר, בשנת 1831, ולאחר הריסתו נבנה בשנת 1909 מבנה הקבע הנוכחי של התיאטרון.
פרסומו של התיאטרון נבע גם בזכות פועלו הרב של גאורג השני, דוכס זאכסן-מיינינגן, אשר התיאטרון היה מפעל חייו, וזיכה אותו בכינוי "דוכס התיאטרון".
תזמורת החצר של מיינינגן, אשר נוסדה בשנת 1690 על ידי הדוכס ברנהרד הראשון, היא אחת מהתזמורות המצליחות והוותיקות באירופה.
המלחינים והנגנים הנס פון בילו, ריכרד שטראוס ומקס רגר היו אחדים ממנהליה, ויוהנס ברהמס הגיע למיינינגן כדי לנסות את יצירותיו.
כיום התזמורת היא חלק מתיאטרון מיינינגן, ומונה 68 חברים.
בעיר מספר רב של מוזיאונים וגלריות.
ארמון אליזבטנבורג, נבנה בשנת 1692.
טירת לאנדסברג, נבנתה בשנת 1840.
התיאטרון העירוני המפורסם של מיינינגן, הוקם בשנת 1909.
מפעל לייצור ותחזוקת רכבות קיטור.
פרץ ברנשטיין, ממנהיגי הציונות הכללית, מחותמי מגילת העצמאות, שר בממשלות ישראל וחבר הכנסת מטעם המפלגה הליברלית.
מיינקראפט הוא משחק וידאו משנת 2011 מסוגת סאנדבוקס ועולם פתוח שמפותח על ידי חברת Mojang Studios.
המשחק נוצר במקור על ידי מייסד החברה, המתכנת השוודי מרקוס "נוטץ'" פרסון.
"מיינקראפט" יצא לאור בעבר עצמאית על ידי Mojang Studios כמשחק אינדי והוא משחק הווידאו הנמכר ביותר בכל הזמנים.
המשחק הוא מסוגת סאנדבוקס ועולם פתוח, המאפשר יצירתיות רבה לשחקנים לעשות ככל העולה על רוחם.
היבטים אחרים במשחק הם הישרדות, חקר העולם ולחימה.
כמו כן, יש גם שרתי משחק קהילתיים שמתרכזים במיני-משחקים.
נכון לשנת 2025 ישנן שתי גרסאות עיקריות למשחק:
מהדורת ג'אווה (Java Edition) - הגרסה המקורית, הכתובה בשפת התכנות ג'אווה, הזמינה למערכות ההפעלה Windows, macOS ולינוקס.
מהדורת בדרוק (Bedrock Editon) - גרסה של המשחק הכתובה ב-C++ וזמינה לקונסולות משחק, טלפונים ניידים ול-Windows.
בשנת 2025, מגזין רולינג סטון דירג את המשחק במקום ה-28 ברשימת 50 משחקי הוידאו הגדולים בכל הזמנים.
המשחק יצא למחשב לראשונה ב-2009 בגרסת אינפדב (Infdev), ב-2010 בגרסת אלפא, ב-2011 בגרסת בטא, ובהמשך בגרסה הרשמית.
באותה שנה יצאו לאור גם גרסאות ל-iOS ולאנדרואיד בשם "Pocket Edition" ב-2012 יצאה גרסה ל-Xbox 360, שפותחה בשיתוף עם 4J Studios.
כבר מגרסאותיו הראשוניות זכה המשחק להצלחה מרובה.
נכון לשנת 2023, המשחק מכר מעל 300 מיליון עותקים לכל הפלטפורמות, מה שהופך אותו למשחק הווידאו הנמכר ביותר בכל הזמנים.
ב-15 בספטמבר 2014 הודיעה מיקרוסופט על עסקה לרכישת Mojang בסך 2.5 מיליארד דולר, יחד עם הבעלות על הקניין הרוחני של מיינקראפט.
בשנת 2016 הושקה מהדורת החינוך של מיינקראפט, שבמסגרתה ניתן ללמוד תכנים שונים תוך כדי משחק.
ב-4 באפריל 2025 יצא הסרט המצליח "מיינקראפט: הסרט" אשר מבוסס על משחק זה.
מיינקראפט הוא משחק סאנדבוקס תלת-ממדי בו אין יעדים ספציפיים שעל השחקן להשלים.
דבר זה מאפשר לשחקנים מידה רבה של חופש במשחקם.
עם זאת, קיימת מערכת הישגים המכונה "Advancements" במהדורת הג'אווה של המשחק, ו-"Trophies" במהדורות הפלייסטיישן.
מערכת זו מעודדת את השחקן לחקור ולבצע פעולות שונות במשחק, רובן הומוריסטיות, אך היא איננה נחוצה ולא מביאה לשחקן אף "פרס".
בנוסף ישנו בוס סיום אשר נקרא "Ender Dragon" (דרקון הסוף) שנחשב לבוס הסופי, והריגתו נחשבת לסיום המשחק.
לאחר הבסת הדרקון, ניתן לחזור לשחק כרגיל.
המשחק הוא משחק גוף ראשון כברירת מחדל, אך לשחקנים יש אפשרות לשנות לפרספקטיבה של גוף שלישי.
עולם המשחק של מיינקראפט מורכב מאובייקטים תלת־ממדיים, רובם בצורת קובייה, שבדרך כלל מכונים "בלוקים".
הבלוקים מייצגים חומרים שונים, כגון אבנים, עפרות, גזעי עצים, מים ולבה.
המשחק סובב סביב איסוף ושימוש בחפצים אלה.
השחקן יכול לנוע בחופשיות ברחבי העולם, לחצוב בלוקים ואז למקם אותם במקום אחר או ליצור איתם חפצים חדשים ולבנות בעזרתם.
במהלך המשחק השחקנים נתקלים ביצורים שונים שאינם שחקנים, כמו חיות, אנשים כפריים ומפלצות.
ניתן לצוד יצורים פסיביים, כמו פרות, כבשים, חזירים ותרנגולות, ולקבל מהם מזון, כלים וחומרי יצירה.
היצורים הפסיביים נוצרים ביום, ואילו המפלצות, כגון עכבישים, שלדים, זומבים וקריפרים נוצרות במהלך הלילה או במקומות חשוכים.
מספר מפלצות, כמו זומבים ושלדים, נשרפות כשהן נחשפות לאור השמש.
חלק מהמפלצות ייחודיות למשחק, למשל הקריפר הוורדן והאנדרמן (יצור בעל יכולת טלפורטציה).
לחלק מהיצורים במשחק ישנן גרסאות שונות התלויות במקום בו הם הזדמנו.
המשחק מכיל חומר המכונה "רדסטון" (Redstone, או האבן האדומה), שהוא סוג של תחליף לחשמל.
בעזרת הרדסטון ניתן ליצור מכשירים מכניים פרימיטיביים, מעגלים חשמליים ושערים לוגיים, המאפשרים בנייה של מכונות מורכבות יותר.
עולם במשחק נוצר באופן אקראי על ידי אחד מה- "זרעים" (Map seeds) האפשריים ומחולק ל"נתחים" (Chunks), שהן יחידות תלת־ממדיות שגודלן 16x16 בלוקים ושמשתרעות מגובה -64 עד לגובה 319, שהוא הגובה המקסימלי בו ניתן להציב בלוקים.
כל עולם מוגבל בגבול ריבועי הנמצא 30,000,000 בלוקים ממרכז המפה.
בסך הכל, ניתן ליצור במשחק כ- עולמות ייחודיים.
מרחב העולם בנוי על בסיס מערכת צירים תלת-ממדית, וקואורדינטות האובייקטים במשחק מסומנות ב-.
העולם מחולק לביומות הנעות בין מדבריות לג'ונגלים לשדות שלג; המפה יכולה לכלול מישורים, הרים, יערות, מערות וגופי לבה ומים שונים.
מערכת הזמן במשחק מורכבת ממחזור קבוע של יום ולילה.
מחזור שלם (יום אחד) נמשך 20 דקות.
במימד הגיהנום (Nether), בלוק משתווה ל-8 בלוקים במימד הרגיל (Overworld), מה שמאפשר לשחקן לבצע הליכות מהירות ממיקום אחד לאחר.
בעת פתיחת עולם חדש, על השחקנים לבחור באחד מחמשת מצבי המשחק, ובאחת מארבע רמות קושי, הנעות בין שליו (Peaceful) לחסר רחמים (Hardcore).
הגדלת הקושי של המשחק גורמת לכך שלשחקן ירדו יותר נקודות חיים מפגיעה של מפלצת, לכך שמד הרעב שלו יתרוקן יותר מהר ולעוד השפעות אחרות הקשורות לקושי.
לדוגמה, רמת שליו גורמת לכך שמפלצות לא ייווצרו, ורמת הקושי חסר רחמים (שנמצאת רק בגרסת הג'אווה) מאפשרת לשחקנים לרעוב למוות אם מד הרעב שלהם מתרוקן.
לאחר שהשחקן בחר את רמת הקושי ופתח את העולם החדש, הוא יוכל לשנות את רמת הקושי, אך מצב המשחק יישאר נעול וניתן לשנותו רק באמצעות רמאויות.
השחקן יכול להשתמש בתיבת הטקסט/בלוק פקודה כדי לכתוב פקודות.
כל פקודה מתחילה בסימן "/", ואחריה יש מבנה מיוחד לכל פקודה הכולל את שמה ואת הפרמטרים שהיא מקבלת.
הפקודות מסייעות לשחקן לבנות דברים, לזמן יצורים, לשנות בלוקים שונים, לשנות את זמן המשחק ועוד.
לשחקנים חדשים יש עור (Skin) ברירת מחדל שנבחר באופן אקראי בין הדמות של סטיב (בן) לבין הדמות של אלכס (בת - גוף צר), ועוד שמונה עורות ברירת מחדל שנוספו ב-1.20. האפשרות ליצור עורות מותאמים אישית הועמדה לרשות השחקנים בשנת 2010.
במצב הישרדות, על השחקן לאסוף משאבי טבע כגון עץ ואבן הנמצאים בסביבה על מנת ליצור בלוקים ופריטים מסוימים.
בהתאם לרמת הקושי, מפלצות נוצרות באזורים חשוכים במרחק מסוים מהדמות, מה שמחייב את השחקנים לבנות מקלט בלילה.
למצב הישרדות יש גם מד חיים שמתרוקן מפגיעות של יצורים עוינים, מנפילות מגובה רב, מטביעה, מנפילה ללבה, מרעב ועוד.
לשחקן יש גם מד רעב, אותו יש למלא מדי פעם על ידי אכילת אוכל.