tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פולמן פרסם מספר ספרים נוספים מתוך עולם טרילוגיית "חומריו האפלים" שטרם תורגמו לעברית, ביניהם: "Lyra's Oxford" (אוקספורד של ליירה; פורסם ב-2003), "Once Upon a Time in the North" (היה היה בצפון; פורסם ב-2008) ו-"Serpentine" (פורסם ב-2020).
כשני עשורים לאחר פרסום חומריו האפלים, פרסם פולמן טרילוגיה נוספת בשם "ספר האבק" (The Book of Dust), שבה העלילה מתרחשת לפני, בזמן ולאחר העלילה של הטרילוגיה המקורית.
ב-2017 ראה אור הספר הראשון בסדרה זו "סירת מבטחים" (La Belle Sauvage) וב-2019 הספר השני בסדרה "The Secret Commonwealth" (טרם תורגם לעברית).
הספר השלישי בסדרה טרם יצא לאור.
העלילה מתרחשת במספר עולמות מקבילים, רעיון אותו שואב פולמן מתאוריית היקומים המקבילים.
העולם שבו מתרחשת עלילת הספר הראשון הוא עולם שדומה לעולם שלנו, אך ההיסטוריה התפתחה בו בצורה שונה.
שליטתה של הדת הממסדית באוכלוסייה רק התחזקה, ולא נחלשה, בעידן ההשכלה.
כתוצאה מכך, מספר מושגים נקראים בשם שונה מאשר בעולם שלנו (מדען הוא "תאולוג ניסויי" ואילו חשמל הוא "זרם עמברי", למשל), האקלים הפוליטי-מדיני שונה ועוד.
עולם זה נחות מבחינה טכנולוגית יחסית לעולם שלנו, כדוגמת כלי טיס מתקדמים, שבו הם כדורים פורחים וצפלינים.
כמו כן, בעולם זה ישנם מספר מאפיינים בולטים השונים מהמציאות המוכרת של עולמנו:
לכל אדם יש "דֵּמוֹן", אשר לובש צורה של בעל חיים כלשהו ומייצג חלק בלתי נפרד מרוחו של האדם.
ישנן מכשפות, המסוגלות לעוף ומאריכות ימים יותר מבני תמותה רגילים.
המכשפות מסוגלות להתרחק מהדמונים שלהן מרחק רב בזכות מעשה שהן עושות כשהן מתבגרות - חציית ישימון פראי אשר בו דמונים לא מסוגלים לחיות.
הדמונים נותרים מאחור ולאחר מכן הם מסוגלים להתנתק אך עדיין מהווים ישות אחת עם המכשפה.
ישנם דובי לחימה משוריינים, המסוגלים לדבר, בעלי תבונה וכישורי לחימה יוצאי דופן.
ישנם עופות בשם "מבעיתני צוקים" התוקפים יצורים חיים.
במקביל לעולם המרכזי ממנו מגיעה ליירה, קיימים עולמות רבים נוספים המתוארים בעלילה.
העולם השני המוצג בסיפור הוא העולם של ויל, שהוא למעשה העולם המודרני שלנו.
העולם השלישי הוא עולם בשם צ'יטגטסה, אשר מהווה מעין צומת דרכים בין הרבה עולמות, ובו ישנם יצורים שקופים בשם 'רפאים' שזוללים דמונים של אנשים בוגרים.
עולם זה דומה לעולם שלנו ומתקדם מבחינה טכנולוגית.
העולם הרביעי הוא עולם יחסית שקט, עולמם של ה"מולפה" - יצורים תבוניים בעלי חדק ובעלי חוש הומור שנעים על גבי גלגלים.
עולם נוסף הוא עולם חסר חיים תבוניים, אשר בו אביה של ליירה, לורד עזריאל, מקים את הבסיס הצבאי שלו למלחמה בסמכות.
מלבד עולמות אלה (פרט לעולם יוצא דופן נוסף), הדמויות בספר עוברות בין כל מיני עולמות אך בניגוד לעולמות המתוארים, הקורא זוכה להצצה חטופה בהם ואין הזדמנות לעמוד על טיבם.
העולם יוצא הדופן שנזכר לעיל הוא עולם המתים.
עולם זה לא הוזכר עם הרשימה של שאר העולמות מכיוון שהוא נחשב לעולם מיוחד, אשר ככל הנראה מופרד משאר העולמות בדרך כלשהי.
הסמכות משתמש בעולם הזה בתור מחנה מעצר שממנו המתים לא ממשיכים לגן עדן או לגיהנום.
כל היצורים התבוניים שמתים, מגלים שהם באותו המקום שהם היו בו קודם, אך אין קיום גשמי לגופיהם, כיוון שמה שנשאר מהם זה רק הרוח שלהם.
עם היטשטשות הרושם של העולם בו הם חיו, עולם המתים מאבד את צבעיו הבוהקים ונשאר אפלולי ואפור יחסית.
אינסטינקט כלשהו מושך את המתים אל מקום בו הם חוצים נהר על גבי סירה, שמושטת באמצעות איש זקן וכפוף, אשר מוביל אותם לתחנה הסופית שלהם: שממה אפורה ואינסופית בה הם מבלים את הנצח.
מלבד המתים, קיימים באותו העולם יצורים הנקראים הרפיות, שהם עופות בעלי ראש ושדיים של אישה אשר קיבלו מהסמכות את הכוח לראות את הצדדים הגרועים של כל אדם.
אלה עסוקות בהצקה לרוחות בכך שהן מזכירות להן בצווחות את הדברים הרעים שעשו.
דֶמוֹן הוא יצור המהווה התגלמות פיזית של נשמתו של אדם חי.
בעולמה של ליירה, גיבורת הטרילוגיה, הדמונים עוטים צורה של בעלי חיים והם נמצאים בגוף נפרד מגוף האדם אליו הם משתייכים, לעומת העולם שמבוסס על עולמנו, שבו דמונים הם בלתי נראים.
לא ידוע כיצד או מהיכן דמונים נוצרים, אך כשאדם מת הדמון שלו נמוג ומתפוגג כמו "אטומים של עשן".
לדמונים של ילדים שטרם הגיעו לבגרות מינית יש יכולת לשנות את צורתם וללבוש כל צורה שירצו, לפי רצון אישי ונסיבות חיצוניות (מה שמייצג את השינויים והתהפוכות הרגשיות בחייהם של ילדים ובני נוער).
כשאדם מגיע לגיל הבגרות, דמותו של הדמון מתקבעת בצורה הדרגתית.
בני אדם חייבים להישאר קרובים במידה מסוימת אל הדמונים שלהם, מלבד מכשפות, אשר יכולות להימצא במרחק רב מאוד מהם.
בספר הראשון בסדרה מסופר שנגיעה של אדם בדמון של מישהו אחר היא ההפרה הבוטה ביותר של כללי ההתנהגות, למרות שדמונים יכולים לגעת אחד בשני בחופשיות.
לכן, הפרדה כוחנית של אדם מהדמון שלו היא מעשה אכזרי, אשר גורם כאב עצום גם לאדם וגם לדמון, כאב שבסופו של דבר עלול להוביל לנזק בלתי-הפיך ואפילו למוות.
בטרילוגיה, הארגון הכללי להקרבת נוער (אכל"נ), חוטף ילדים (בעיקר יתומים או ממוצא סועני), משתמש בגיליוטינה מיוחדת המאפשרת הפרדה של ילדים מהדמונים שלהם ללא הריגתם, אך גורמת להם להפוך לסוג של זומבים.
בתהליך זה נפלטת אנרגיה רבה, אשר אותה הארגון, הנשלט בידי המגיסטריום, מנצל למטרות שונות.
ליירה בלאקווה - בתם של הלורד עזריאל וגברת קולטר, בעלת כישרון לשקר.
מרבית חייה לא ידעה ליירה כי לורד עזריאל וגברת קולטר הם למעשה הוריה.
במשך שלושת הספרים היא ניחנת בתכונה יוצאת דופן של יכולת לקרוא את מכשיר האלתיומטר (אלתיה= אמת; מד אמת) ולמצוא את דרכה בעזרת מילים (ולכן זוכה בכינוי "לשון חלקות", Silvertongue).
בסוף הספר השלישי, "משקפת הענבר", היא מאבדת את היכולת הזו.
הדמון שלה, "פנטלימון", מתקבע בבגרותה כצובל אורנים.
לפי נבואה עתיקה, ליירה היא למעשה גרסה של חוה, אם כל חטא, לכן המגיסטריום רודף אחריה.
ויליאם 'ויל' פארי - ילד בעל אופי מחושל החובר לליירה בתחילת הספר השני.
ויל הוא נושא ה"סכין המעודן", סכין אשר יכול לפתוח צוהר בין העולמות השונים וגם לסגור אותם.
אימו חולה והוא נאלץ לעזוב אותה ולצאת למסע בכדי לחפש את אביו הנעדר, אשר בו הוא מוצא פתח לעולם אחר.
הדמון שלו, "קירג'אווה", אשר נחשפת לקראת סוף הסדרה, מתקבעת כחתולה.
רוג'ר פרסלואו - נער עובד מטבח בקולג' ג'ורדן, אשר מיודד עם ליירה.
הוא נחטף בידי ארגון האכלנים, מחולץ על ידי ליירה ונהרג בידי לורד עזריאל בסוף הספר הראשון.
ליירה יוצאת למסע בעולם המתים במטרה למצוא אותו.
לורד עזריאל - אביה של ליירה, מדען שעומד בראש הכוח שהכריז מלחמה על ה"סמכות".
הדמון שלו בצורת נמרת שלג.
העביר את ליירה לחסות קולג' ג'ורדן בעודה פעוטה, הסתיר ממנה את העובדה כי הוא אביה וגרם לה לחשוב כי הוא הדוד שלה.
מאריסה קולטר - אמה של ליירה, ומי שעמדה בראש הארגון הכללי להקרבת הנוער (האכלנים) בחסות המגיסטריום.
הדמון שלה בצורת קוף זהוב.
מביעה עניין בליירה לראשונה רק כאשר מלאו לה 12 שנים.
יוריק ברינסון - דב משוריין, מלכם הגולה של הדובים, שליירה עוזרת לו להשיב את מלכותו.
מזכיר לליירה את ויל באישיותו, בזמן שבירנסון מעריך זאת הן כלוחם והן כאדם.
ב"משקפת הענבר" עוזר יוריק לוויל וליירה לתקן את הסכין המעודן שנשבר.
סרפינה פקלה - מלכת המכשפות.
עוזרת לליירה ולוויל במסעם ותורמת למלחמה ב"סמכות".
ד"ר מארי מאלון - מדענית שעוזרת לליירה ולוויל.
יוצרת 'משקפת הענבר', שחוקרת באמצעותה את 'האבק' - השקיל לתודעה האנושית ונראה כמו אור זהוב - ושהוא בעצם מקור חיותם של כל העולמות.
בלתמוס וברוך - שני מלאכים נמוכי דרגה שעוזרים לוויל, המנהלים מערכת יחסים הומוסקסואלית.
שניהם מתים בניסיון לעזור לוויל וללורד עזריאל לנצח.
האב יו מקפייל - הנשיא של בית הדין המשמעתי של מועצת המגיסטריום.
האב לואי גומז - כומר צעיר שנשלח על ידי מועצת הכנסייה של המגיסטריום להרוג את ליירה.
הוא היה קרוב להצלחה אבל בלתמוס חזר והרג אותו לפני שהצליח.
לורד רוק - גילווספי, רב המרגלים של הלורד עזריאל.
לי סקורסבי - אווירונאוט טקסני שמטיס כדור פורח ועוזר לליירה והדב יוריק ברינסון.
לאחר מותו, עזר לכוחותיו של לורד עזריאל להילחם ברפאים.
ג'ון פא - נקרא גם 'לורד פא'.
האביר טיאליס וליידי סלמאקיה - שני מרגלים 'גליווספים' הנשלחים מטעם לורד עזריאל ללוות את ויל וליירה במסעם, מתו יחדיו בשביל להגן עליהם, בעולם המתים.
הסמכות - מלאך רב עוצמה שנברא ראשון והכריז על עצמו כבורא העולם וכשליט עליו.
לבסוף ויל וליירה מוצאים אותו ומשחררים אותו מחדר הבדולח שלו מתוך רחמים (מכיוון שאינם יודעים את מי הם מצאו) ומשב רוח מפרק אותו.
מטטרון - מלאך, עוצר ממלכת השמים שנטל את השלטון לאחר שהסמכות הזדקן.
לורד עזריאל וגברת קולטר הורגים אותו תוך הקרבת חייהם.
ג'ון פארי - אביו של ויל, העביר לויל את משימתו להביא את 'הסכין המעודן' ללורד עזריאל ומיד לאחר מכן מת מחץ של מכשפה (יוטה קמאינן), שהרגה אותו מכיוון שדחה את אהבתה (המכשפה התאבדה לאחר מכן כי פחדה מזעמו של ויל).
אטאל - יצור דמוי פיל בשם מולפה.
התיידדה עם דוקטור מארי מאלון ועזרה לה להכיר את מנהגיהם של המולפות.
מוקסי - החתולה של ויל, בזכותה הצליח לגבור על האנשים שפרצו לביתו.
המצפן הזהוב (במקור: "אורות צפוניים")
הספר הראשון מספר על ליירה בלאקווה, ילדה בת 12 הגרה בעיר אוקספורד שבאנגליה בעולם מקביל.
אוקספורד של ליירה מזכירה את אוקספורד של עולמנו, אך קולג' ג'ורדן שבו היא מתגוררת לא קיים במציאות המוכרת לנו.
ליירה שומעת בחשאי הרצאה של דודה, הלורד עזריאל, בפני פרופסורים בקולג' על סוג של חלקיקים אלמנטריים המכונים "אבק" (Dust).
האבק נמשך למבוגרים, אך לא לילדים ולורד עזריאל מציג כי ישנה "עיר מרחפת בשמיים" באזור הצפון, אותה ניתן לראות דרך צילום מיוחד המתעד את האבק.
לאחר זמן מה יוצא לורד עזריאל לצפון במטרה להמשיך במחקרו על האבק, שם הוא נכלא בידי יריביו.
ילדים רבים מתחילים להיעלם באוקספורד וביניהם רוג'ר, חברה הטוב של ליירה.
ליירה נאלצת לעזוב את קולג' ג'ורדן לראשונה בחייה ולעבור לגור עם אישה בשם גברת קולטר.
לפני עזיבתה, מקבלת ליירה ממנהל קולג' ג'ורדן מכשיר קסום הנקרא אלתיומטר, אשר מסוגל לענות על כל שאלה אם יודעים לפרש את אותותיו (מלאכה קשה ומורכבת).
כאשר היא מקבלת את האלתיומטר מידי המנהל, אומר לה האחרון שלא תגלה עליו לאיש וגם מנסה לספר לה משהו על לורד עזריאל.
לאחר מספר התרחשויות שעוררו את חשדה בנוגע לטיב כוונותיה של גברת קולטר, בורחת ליירה ויוצאת אל הצפון במטרה להציל את חברה.
במסעה היא מלווה באווירונאוט לי סקורסבי, במכשפות, ב"סוענים" (Gyptians, גרסה שונה מעט של הצוענים של עולמנו), ובדוב משוריין (מעין דוב קוטב המסוגל לדבר ולבנות דברים) בשם יוריק בירנסון, מלכם הגולה של הדובים המשוריינים אשר מתגוררים בסבאלברד.
ליירה מגיעה למקום אליו נלקחו הילדים בצפון הרחוק, ושבו נערכים ניסויים בידי ארגון האכלנים.
במסגרת הניסוי מנותק הקשר בין הילדים לבין הדמון שלהם (מעשה אכזרי מאין כמותו בעולם של ליירה).
ליירה נתפסת בידי האויב ועומדת לעבור את הניסוי, אך הדבר נמנע ברגע האחרון על ידי גברת קולטר, שמתגלה למעשה כאמהּ של ליירה.
לאחר שליירה מצליחה להציל את הילדים היא נוסעת עם רוג'ר צפונה יותר, אל המקום בו מוחזק לורד עזריאל (שהתגלה בינתיים כאביה) על ידי מלך הדובים הנוכחי.
היא מצליחה להערים על המלך על מנת שילחם בדו-קרב עם יוריק, אשר הוגלה ממלכת הדובים ויוריק מצליח לנצח ולהדיח אותו.
ליירה זוכה להגיע אל לורד עזריאל, אולם הוא מקריב את חברה רוג'ר על מנת לפתוח שער לעולם חדש, מתוך כוונה לקרוא תיגר על אלוהים (המכונה "הסמכות").
הספר מסתיים כאשר ליירה מתחילה לפסוע אל עבר העולם החדש בעקבות אביה.
הספר השני מציג את ויל (ויליאם) פארי, נער בן גילה של ליירה מעולמנו, המטפל באם הלוקה בנפשה ומחפש את אביו שנעלם בצפון שנים רבות קודם לכן.
כאשר פורצים לביתו שני אנשים המחפשים את אביו, ויל תוקף אותם והורג אחד מהם בטעות.
הוא נאלץ להימלט לאוקספורד, שם הוא מגלה במקרה פתח המוביל אל עולם חדש ומוזר, בו הוא פוגש את ליירה.
השניים מגלים כי באותו עולם מסתובבים "רפאים" (Specters) - יצורים אשר ילדים אינם יכולים לראותם, ואשר תוקפים מבוגרים ושואבים מהם את החיים (זוללים את הדמון שלהם).
ליירה נכנסת אל עולמו של ויל (עולמנו) כדי לחפש מדען שיוכל לעזור לה בניסיונה להבין את מהות האבק, ופוגשת בד"ר מארי מאלון, פיזיקאית החוקרת את החומר האפל, אשר מחקרה מאפשר תקשורת עם האבק.
לאחר שליירה מבקרת את מארי בפעם השנייה, נגנב האלתיומטר שלה על ידי אציל בריטי, שמוצאו מעולמה של ליירה.
האציל מוכן להחזיר לליירה את האלתיומטר אם תביא לו מעולם הרפאים את "הסכין המעודן", שעל תכונותיו הוא אינו מפרט.
ויל וליירה משיגים את הסכין תוך מאבק באדם שמחזיק אותו אצלו לצורך התגוננות מהרפאים, אולם ויל נפצע תוך כדי המאבק ומאבד שתיים מאצבעותיו.
אובדן זה מהווה אות לכך שהוא "נושא הסכין", ונושא הסכין הקודם מלמד אותו כיצד להשתמש בו בכדי לפתוח פתחים לעולמות אחרים - כמו הפתח שדרכו עבר ויל עצמו.
בעזרת יכולת זו מצליחים ויל וליירה להחזיר לעצמם את האלתיומטר ולהימלט, תוך המשך החיפוש אחר אביו של ויל.
במקביל לעלילת ליירה וויל, העלילה מספרת על מסען של המכשפות ועל מסעו של האווירונאוט לי סקורסבי.
המכשפות מחפשות את ליירה ופוגשות "מלאכים" - יצורים תבוניים שנוצרו מהאבק.
לי סקורסבי, מחפש אחר סטינסלאוס גרומן, מלומד בעולמה של ליירה שנעלם בצפון ונחשב למת, אך למעשה מגלה כי הוא בחר להיות שאמאן.
לבסוף מוצאות המכשפות את ויל וליירה ומלוות אותם, ואילו סקורסבי מוצא את גרומן ומלווה אותו אל עולם הרפאים.
בעולם זה הם מותקפים על ידי חיילים מעולמה של ליירה, וסקורסבי נהרג תוך שהוא מאפשר לגרומן להימלט ולחפש את ויל.
בסיום הספר, גרומן מוצא את ויל ומרפא אותו, אך נהרג מיד לאחר שויל מבין כי גרומן הוא למעשה אביו.
כאשר ויל שב למחנה הוא מגלה שהמכשפות הותקפו על ידי הרפאים ושליירה נעלמה.
באותו הזמן מגיעים אליו שני מלאכים בשם בלתמוס וברוך, אשר מבקשים ממנו שיתלווה אליהם אל הלורד עזריאל כדי לסייע לו במלחמתו נגד הסמכות.
הספר מסתיים כאשר ויל נדרש לבצע את ההחלטה.
הספר השלישי מספר על מסעו של ויל ועל הקרב האחרון בין כוחותיו של לורד עזריאל לכוחות "הסמכות" והמגיסטריום.
ויל מצליח להציל את ליירה מידי הגברת קולטר שחטפה אותה והותירה אותה מורדמת תקופה, אך תוך כדי כך שובר את הסכין המעודן ונזקק לעזרתו של יוריק בירנסון בכדי לתקנו.
אל ויל וליירה מצטרפים שני מרגלים של לורד עזריאל, בנים לגזע של ננסים, הדורשים כי ויל וליירה יצטרפו מיידית לכוחותיו של עזריאל.
ליירה, שבזמן תרדמתה חלמה על הסבל שעובר על רוג'ר בעולם המתים, משכנעת את ויל להשתמש בסכין כדי להגיע אל עולם המתים ולחלץ את הנשמות הכלואות בו.
כשוויל וליירה מגיעים לעולם המתים הם מגלים כי הוא משמש כמעין בית כלא לנשמות, שמונע מהן להתפרק חזרה לאבק שמרכיב אותן.
בסיוע רוחותיהם של לי סקורסבי ואביו של ויל, מצליחים השניים לפתוח פתח בעולם המתים אל עולם חדש, שבו המתים מתפוררים חזרה לאבק וזוכים למנוחה.
חלק מהמתים, שאינם מוכנים עדיין להתפורר ורוצים לסייע במלחמה, מצטרפים אל ויל וליירה שפותחים פתח חדש, אל העולם שבו מתנהלת המלחמה של לורד עזריאל נגד הסמכות.
במהלך הקרב הגדול מצליחים ויל וליירה למצוא את הדמונים שלהם, אותם נאלצו להשאיר מאחור לפני שנכנסו לארץ המתים.
עבור ויל זו הפעם הראשונה בה הוא רואה את הדמון שלו כדמות של חיה מחוץ לגופו.
במהלך הקרב מצליחים לורד עזריאל והגברת קולטר, שעברה לצד כוחותיו בשם אהבתה לליירה, לחדור אל מצודתה של הסמכות ולהביס במחיר חייהם את מטטרון, סגנו של הסמכות והמפקד בפועל של כוחותיו.
הסמכות עצמו מתגלה על ידי ויל וליירה כשהוא מוברח מאזור הקרב, והם מגלים כי מדובר במלאך תשוש, שמתפורר לאבק ברגע בו הוא נחשף לאוויר.
וויל וליירה נמלטים מזירת הקרב ומגיעים לעולם חדש, שאליו הגיעה גם ד"ר מארי מאלון, ובו שוכנות חיות תבוניות הנעות על גלגלים, בשם מולפה.
מארי מסייעת להם להבין את מהות הקשר ההולך ונרקם ביניהם, ולאחר שהם מממשים אותו, זרימת האבק באותו עולם - שעד אז הייתה בלתי סדירה וגרמה לגסיסתו - שבה למהלכה התקין.
עם זאת, לאחר הניצחון מובהר לליירה ולויל כי עליהם להיפרד.
זאת מאחר שאף אדם אינו יכול לחיות יותר מדי בעולם שבו לא נולד מבלי לגרום נזקים כבדים לבריאותו, וליירה וויל שייכים לעולמות שונים.
גם הסכין המעודן אינו יכול לסייע להם, שכן מתגלה כי שימוש בסכין הוא הגורם ליצירת הרפאים, והדרך היחידה להשמידם לחלוטין ולמנוע את אובדן האבק הבורח בין העולמות היא סגירת כל הפתחים שנוצרו על ידי הסכין והשמדתו.
נאמר להם כי אפשרי להשאיר פתח יחיד בלבד, אך ליירה מבינה במהרה כי הפתח הזה צריך להיות הפתח מעולם המתים אל העולם הגשמי, כדי להעניק למתים את שחרורם לאחר המוות.
ויל וליירה נאלצים לחזור כל אחד לעולמו שלו ולהיפרד זו מזה לעד.
פולמן מציין כי שלושת מקורות ההשפעה הראשיים שלו הם: "על תיאטרון המריונטות" של היינריך פון קלייסט, "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון, ועבודותיו של ויליאם בלייק.
לטרילוגיה פן אתאיסטי חזק, ופולמן תוקף בה הן את הדת המאורגנת (ובעיקר את הכנסייה הקתולית) והן את השפעת הדת על האנשים.
גישה זו הובילה להתנגדות לטרילוגיה, בעיקר בקרב קבוצות נוצריות אדוקות.
עם זאת, הטרילוגיה זכתה לתמיכה ממספר חוגים דתיים ליברליים יותר שהצביעו על כך שהיא מביעה התנגדות לשימוש בדת כמכשיר דיכוי, ולא לדת עצמה; לדוגמה, הביקורת של המחבר מופנה ברובה כלפי התנגדות הנצרות הקתולית למדע, ותפיסתו כ"דברי כפירה", דבר המאפיין את גישת הכנסייה הנוצרית בימי הביניים, אולם אינו מובנה בדתות עצמן.
למרות הגישה האתאיסטית הבולטת בטרילוגיה, מבין השורות עולים דווקא סממנים דתיים מובהקים, כמו הכוונת פעולות הגיבורים (ליירה, מארי מאלון) על ידי ישות תבונית עליונה כלשהי איתה הם מתקשרים, או קיום כלשהו לאחר המוות.
כמו כן המלחמה בדת עצמה היא מלחמה בחלק מאותן ישויות תבוניות עילאיות, כגון האל ומשרתיו.
"משקפת הענבר" זכה בשנת 2002 בפרס ספר השנה של וויטברד, פרס בריטי יוקרתי.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה ספר מקטגוריית ספרי הילדים זוכה בפרס זה.
"המצפן הזהוב" זכה בשנת 1995 בפרס מדליית קרנגי המוענקת לספרי ילדים.
בשנת 2003 הטרילוגיה נבחרה במשאל של ה-BBC במקום השלישי בדירוג "הספר האהוב ביותר באנגליה" (לאחר שר הטבעות וגאווה ודעה קדומה, ולפני מדריך הטרמפיסט לגלקסיה).
אוקספורד של ליירה (Lyra's Oxford) הוא ספרון קצר בן 68 עמודים פרי עטו של פולמן.
הסיפור מתרחש שנתיים לאחר סוף משקפת הענבר.
הספר מתחיל עם ליירה ופאן יושבים על גגות של אוקספורד, כשלפתע ליירה מאתרת מרחוק דמון של מכשפה, בצורת יסעור, נרדף על ידי להקת זרזירים.
בספר ניתן למצוא גם מפה מאוירת של אוקספורד בעולמה של ליירה, גלויה מהדמות מארי מאלון ותוספות שונות.
הספר יצא לאור בשנת 2003 באנגלית, אך טרם תורגם לעברית.
היה היה בצפון (Once Upon a Time In The North), מתרחש כמה עשרות שנים לפני הטרילוגיה העיקרית, ומספר על איך לי סקורסבי ויוריק בירנסון נפגשו כשהיו צעירים.
הספר יצא לאור בשנת 2008 באנגלית, אך טרם תורגם לעברית.
העלילה מתמקדת בסיפורה של גברת קולטר, לפני עלילת הטרילוגיה המקורית.
במקור פורסם כספר מוקלט בשנת 2014 ופורסם כספר מוחשי לקריאה בסוף שנת 2022. הספר טרם תורגם לעברית.
העלילה מתמקדת בסיפורה של ליירה בת ה-18 במסעה עם פנטלימון לצפון, לאחר עלילת הטרילוגיה המקורית.
במקור הספר נמכר באירוע צדקה בלבד בשנת 2004, אך בהמשך ראה אור בציבור הרחב בסוף שנת 2022. הספר טרם תורגם לעברית.
ספר האבק (The Book Of Dust) היא טרילוגיית סדרת ספרי המשך המתרחשת לפני, במהלך ולאחר טרילוגיית חומריו האפלים.
פולמן תיאר זאת כ"שוויון", ולא כספר המשך, אשר "התחיל ויגמר עם ליירה".
ספר האבק: סירת מבטחים (La Belle Sauvage)
הספר הראשון בסדרה מתמקד בסיפורו של ילד בשם מלקולם, שנקלע למסע בו הוא מגן על ליירה, אשר בעלילה זו עודנה תינוקת.
בנוסף, מתוארים בספר סיפורם של דמויות משניות מהטרילוגיה המקורית, כמו:
כיצד פארדר קוראם וסרפינה פקאלה התאהבו?
איך ליירה הגיעה לקולג' ג'ורדן?
הספר ראה אור באנגלית בשנת 2017 ובעברית בשנת 2018 בתרגומה של יעל אכמון בהוצאת זמורה-ביתן.
הספר מתמקד בליירה בת ה-20, אשר נוסעת למזרח הרחוק דרך הלבנט.
שמו של הספר מגיע מן הספר "אוסף פולקלור" (compilation of folklore) אשר פולמן הכריז עליו כעל הספר האהוב עליו.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2019 וטרם ראה אור בעברית.
הספר השלישי בסדרת "ספר האבק" יצא לאור באנגלית באוקטובר 2025.
הספר הראשון ראה אור לראשונה בעברית בשנת 1998 תחת השם "אורות צפוניים" בתרגומו של בועז וויס ובהוצאת "אופוס".
ב-2003 יצא לאור בשנית, תחת השם "המצפן הזהוב" בתרגומה של יעל סלע - שפירו, ובעריכתה של רבקה פנדריך, בהוצאה משותפת של "כתר ספרים" ו"אופוס".
את עטיפת הספרים המחודשים אייר דוד פולונסקי.
בשנת 2002 קנו אולפני "ניו ליין סינמה" את הזכויות על הספרים, המופקים על ידם ועל ידי סקולסטיק (הוצאת הספרים של הארי פוטר בארצות הברית).
את הסרטים ביים הבמאי כריס וייץ.
הסרט הראשון יצא לאקרנים בישראל ב-7 בדצמבר 2007. תוכנן שאם יצליח, יצולמו שני סרטי ההמשך ברצף, כמו שר הטבעות ושני הסרטים האחרונים בטרילוגית המטריקס.
במאי 2006 פרש טאקר מתפקיד הבמאי והעביר אותו לוייץ.
וייץ אמר שכדי לא לפגוע ברגשות כל הצופים, ייחתכו מהסרט קטעים העוסקים בסמכות ובכנסייה.
ביוני 2006 הוציאו אולפני "ניו ליין סינמה" הודעה ובה נכתב שתקציב הסרט יעמוד על כ-150 מיליון דולר.
הקדימון המלא של הסרט יצא ב-10 באוקטובר 2007.
את דמותה של גברת קולטר גילמה השחקנית ניקול קידמן ואת דמותו של הלורד עזריאל גילם השחקן דניאל קרייג, הידוע בעיקר בזכות תפקידו בסרטי ג'יימס בונד.
את דמותה של ליירה גילמה שחקנית צעירה ואלמונית בשם דקוטה בלו ריצ'רדס.
מתוך התחשבות בסך ההכנסות בארצות הברית בלבד, הוחלט כי לא להמשיך את הטרילוגיה לשני סרטים נוספים.
בנובמבר 2015 רשתות BBC ו-HBO החלו בהפקת עיבוד טלוויזיוני לחומריו האפלים, בשיתוף פעולה עם חברות Bad Wolf ו-New Line Cinema.
ביוני 2018 פורסם כי ג'יימס מק'אבוי לוהק לתפקיד לורד עזריאל, רות' וילסון לוהקה לתפקיד גברת קולטר, לין-מנואל מירנדה לוהק לתפקיד לי סקורסבי ודפני קין לוהקה לתפקיד ליירה.
הפרק הראשון בסדרת הטלוויזיה "חומריו האפלים" שודר ב־33 בנובמבר 2019. סדרת חומריו האפלים סיימה את שידוריה לאחר שלוש עונות בדצמבר 2022 והשלימה את עלילת שלושת ספרי הטרילוגיה.
חֹמֶש היא התנחלות ששוכנת על הר חומש, בשומרון, כ-5 קילומטר מצפון לשבי שומרון.
משנת 2009 שוכנת במקום "ישיבת חומש המתחדשת".
אדמות המדינה של חומש נכללות בתחום שיפוט מועצה אזורית שומרון.
עד ביצוע תוכנית ההתנתקות הייתה במקום התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי־חילוני, של תנועת הנוער בית"ר, שמנתה נכון לשנת 2005 כ־70 משפחות.
היישוב פונה מתושביו ונהרס במסגרת ההתנתקות.
בשנים שלאחר מכן, אנשי ימין שביקשו לחדש את היישוב עלו למקום מספר רב של פעמים, ופונו בידי הצבא והמשטרה.
עד שנת 2023 הייתה השהייה במקום בניגוד לחוק ההתנתקות, אך אז תוקן החוק ובוטל איסור השהייה ביישוב.
לאחר ביטול חוק ההתנתקות בכנסת ואישור שר הביטחון עברה ישיבת חומש למבנה קבע – מבנה הקבע הראשון ביישוב שהוקם בשטחים שפונו בהתנתקות.
היישוב נקרא על שם חמישה כפרים שהיו קיימים באזור בתקופת המשנה והתלמוד, ושמו היווני נשתמר בשם הכפר הערבי פנדקומיה (πέντε –"פנטה", חמש ביוונית).
שם הכפר נשתמר גם בכתובת הפסיפס בבית הכנסת העתיק ברחוב, המבוסס על הברייתא של "תחומי ארץ ישראל".
חומש שוכן מזרחית לכביש שכם–ג'נין, פחות מ-30 ק"מ מזרחית לנתניה, בשטח הררי תלול, כ-650 מטר מעל פני הים, על הרי צפון השומרון.
מזג האוויר באזור מאופיין בקרירות ויובש עקב מיקומו הפיזי של היישוב.
היישוב גבוה מסביבתו ויש ממנו תצפית על צפון השומרון, הגליל, החרמון, הכרמל (אוניברסיטת חיפה) ולעבר מישור החוף עד אשדוד.
בסמוך ליישוב נמצאת תצפית 669 הנקראת גם "גבעה 669", שגובהה 690 מטר.
רוב האדמות שהופקעו הן אדמות פרטיות שנרשמו בטאבו על שמם של תושבי הכפרים.
צו התפיסה הוצא ב"אופן זמני", אך הוא נחתם על ידי מפקד פיקוד מרכז בלא תאריך פקיעה.
בזמן האינתיפאדה השנייה עזבו כמחצית מהמשפחות את היישוב לאחר פיגועי ירי בדרך ליישוב, שבהם נרצחו שלושה מתושבי היישוב ואחרים נפצעו.
כדי לחזק את היישוב הצטרפו אליו תושבים דתיים ואף נוסדה בו ישיבה, והוא הפך ליישוב דתי–חילוני מעורב.
ב-23 באוגוסט 2005 פונה חומש מתושביו במסגרת תוכנית ההתנתקות.
במהלך המחאה נגד תוכנית ההתנתקות הצטרפו ליישוב תומכים רבים, בהם גרעין של ארגון תא כתום.
בתי היישוב נהרסו על ידי צה"ל והריסות הבתים פונו מהמקום, למעט מגדל המים.
תשתיות בסיסיות, כגון מדרכות, כבישים, דרכי עפר ומדרגות הושארו במקומן.
חומש ושא-נור, ששכן צפונית לחומש, היו היישובים האחרונים שפונו במסגרת ההתנתקות.
פינוים היה מהקשים בפינויים שנערכו במסגרת התוכנית, ובמהלכו התפתחו עימותים בין כוחות הביטחון ובין המתיישבים ותומכיהם, שאופיינו במספר רב יחסית של נפגעים.
מפוּני חומש החילונים השתכנו באתר הקרווילות בקיבוץ יד חנה, מתוך מגמה להקים שם את בתי הקבע שלהם.
התושבים הדתיים השתכנו ביישוב הסמוך, שבי שומרון, בשכונת קרווילות צפונית, בסמיכות לבסיס הצבאי שביישוב.
גם לאחר ההתנתקות לא הועברה הריבונות בחומש לרשות הפלסטינית, והשטח נותר בשטח C הנתון בשליטה ישראלית.
המקום הוגדר כשטח צבאי סגור, אם כי צה"ל אפשר כניסה למתחם לתלמידי ישיבת חומש ולמשתתפים באירועים פוליטיים.
באוגוסט 2007 הואשמה נערה שנעצרה על ידי כוחות הביטחון כי הפרה את חוק יישום תוכנית ההתנתקות האוסר על שהייה של ישראלים במקום, אך שופט בית המשפט לנוער בכפר סבא קבע כי חוק זה נועד למנוע מתושבי ההתנחלות לשוב להתגורר במקום, ולא למניעת כניסה לשטחו.
ב-2009 התמקמה בשטח "ישיבת חומש" בראשות הרב אלישמע כהן.
מאז ועד לשינוי בחוק ההתנתקות ב-2023 פונה המקום פעמים רבות, אך הישיבה שבה למקומה לאחר מכן.
עם השנים התמעטה תדירות הפינויים.
על פי דיווח בערוץ 7, במהלך אחד הפינויים בכסלו ה'תשפ"א הרסו המפנים את ארון הקודש שבישיבה ופיזרו חול על ספרי קודש אחרים.
הרב הראשי דוד לאו גינה את המעשה והגדיר אותו כחילול ארון הקודש, וראש מועצת שומרון יוסי דגן דרש לפתוח בבדיקה.
גם לאחר יישום תוכנית ההתנתקות נותר צו התפיסה לשטח על כנו, והפלסטינים היו מנועים מלעבד את האדמות שנתפסו לצורכי צה"ל.
בדצמבר 2011 עתר ראש מועצת בורקה ותושבים אחרים לבג"ץ באמצעות ארגון יש דין, בדרישה לביטול צווי התפיסה הצבאיים.
ב-2013 בוטלו צו התפיסה וצו הסגירה (שקבע כי לפלסטינים אסור להיכנס למקום) ובאוקטובר 2013 ביקרו באתר פלסטינים תושבי האזור, אך לאחר מכן נמנעה מהם גישה חופשית לשטח שפונה ולאדמותיהם שבו, והם החלו לסבול מפעולות אלימות מצד אזרחים ישראלים שהגיעו למקום.
התושבים פנו מספר פעמים לבג"ץ, שהורה לצה"ל לאפשר לתושבים גישה לאדמותיהם, אך צה"ל לא פעל בנושא זה, וגם כיום אסור לבעלי האדמות להתקרב לחלק ניכר מאדמותיהם.
ב-28 במאי 2022 צעדו פעילי "שלום עכשיו" לחומש עם בולדוזר, במטרה להרוס את ישיבת חומש, ונעצרו בהתאם לחוק ההתנתקות האוסר על ישראלים להיכנס לצפון השומרון.
להלן מספר התארגנויות בולטות של אירועים פוליטיים שהתרחשו בחומש לאחר הפינוי, חלקן עם היתר וחלקן ללא היתר:
בחנוכה ה'תשס"ז (דצמבר 2006) הגיעו ליישוב החרב כאלף איש והדליקו נרות.
חלקם שהו בו יומיים ואף שלושה ימים, ואף נערך במקום טקס ברית מילה של בנה של לימור סון-הר מלך, שגרה בעבר במקום.
במהלך יום העצמאות ה'תשס"ז, צעדו כ-12,000 איש להריסות חומש, ובהם חתן פרס נובל לכלכלה, פרופסור ישראל אומן.
כמה מהנאספים ניסו לחסום את הכביש שבין שבי שומרון לחומש, מנעו מעבר כלי רכב צבאיים ותקפו את רכבי המח"ט והמג"ד.
אחדים מהם תקפו חיילי צה"ל לאחר שנאמר להם שמדובר בשטח צבאי סגור, ושני חיילים נפצעו קל.
ביוני 2018, התקיים במקום אירוע הכנסת ספר תורה.
ב-16 במאי 2019, ביקרו כ-12 חברי כנסת בחומש בהם יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין והביעו תמיכה בחידוש ההתיישבות היהודית באזור.
ב-19 בדצמבר 2021, מיד לאחר רצח יהודה דימנטמן, נעשה ניסיון להקים מבנים בשטח.
ב-23 בדצמבר 2021, במלאת שבעה ימים לרצח יהודה דימנטמן, למעלה מ-15,000 בני אדם הגיעו בצעדה רגלית משבי שומרון לחומש.
במקום נערכה אזכרה ועצרת נגד פינוי המקום, בהשתתפות המשפחה ואנשי ציבור.
תושבי בורקה הפגינו במחאה על הצעדה, בטענה שהיא נערכת על אדמתם.
צה"ל פיזר את ההפגנה תוך שימוש בירי חי וירי כדורי גומי: כמה פלסטינים נפצעו.
במקביל, פרצו מספר מתנחלים לכפר בורקה, ניפצו מצבות בבית הקברות, ניקבו מכלי מים והשליכו אבנים.
ב-19 באפריל 2022, התקיימה צעדה רגלית לאורך כ-3 ק"מ ליישוב חומש, לזכרו של יהודה דימנטמן.
על פי הערכות, בין 10,000 ל-20,000 בני משפחות ובני נוער השתתפו בצעדה.
ביישוב עצמו התקיים הפניניג לילדים וסיורים למבוגרים.
בהמשך היום גם נערכה עצרת המונית בהשתתפות רבנים וחברי כנסת.
ב-4 בינואר 2023 הגיע הרב הראשי לישראל דוד לאו לביקור במקום ומסר שיעור בגמרא לתלמידי הישיבה.
ב-29 במאי 2023, ובנוכחות ראש מועצת שומרון יוסי דגן, הועתקה ישיבת חומש לאדמות המדינה שפונו בשנת 2005 ושוכנה במבנה קבע.
מאז, היישוב התפתח דרך קבע, נבנו בו מבנים רבים והגיעו אליו משפחות רבות.
ביום ירושלים ה'תשפ"ה, 26 במאי 2025, החליט הקבינט המדיני-ביטחוני על בנייה מחדש של היישוב במסגרת ביטול ההתנתקות בצפון השומרון, לצד בניית 21 יישובים נוספים, על פי תכנונה של מנהלת ההתיישבות.
ההחלטה מעניקה לחומש מעמד של יישוב בתכנון, ומאפשרת את יישובו מחדש כיישוב מן המניין.
ב-31 באוגוסט 2025, עשרים שנה לאחר פינוי היישוב במסגרת תוכנית ההתנתקות, נפתח מחדש גן ילדים בחומש.
בטקס הפתיחה השתתפו ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן והגננת שפונתה מהמקום בעבר.
האירוע סימן ציון דרך בתהליך שיקום ההתיישבות במקום.
באותו לילה צולמה במקום תוכנית הפטריוטים של ערוץ עכשיו 14.
ב־28 בדצמבר 2025 חתם מפקד פיקוד מרכז אבי בלוט על צו המגדיר את חומש כיישוב וקובע עבורו תחום שיפוט.
ב-26 באפריל 2021 הרס צה"ל את מבני בית המדרש של הישיבה במקום, את מגורי התלמידים ואת בתיהן של ארבע המשפחות המתגוררות במקום.
ב-17 באוגוסט 2021 לפי טארק זביידי, נער פלסטיני, מתנחלים מחומש דרסו אותו, חטפו אותו לחומש והתעללו בו.
מאידך המתנחלים טענו כי חבורה של נערים פלסטינים יידתה אבנים וסלעים לעברם, ועקב כך הם יידעו את צה"ל ופתחו במרדף שבו הצליחו לתפוס את אחד הנערים.
על פי דיווח דובר צה"ל, כוח צה"לי הגיע למקום בעקבות דיווח על פלסטינים שזרקו אבנים אל עבר מתיישבים סמוך לחומש, וזיהו מרדף של מתיישבים אחר נער פלסטיני.
מפקד הכוח טיפל באירוע והעביר את הנער הפלסטיני למשפחתו".
ב-16 בדצמבר 2021 ביצעו מחבלים פלסטינים פיגוע ירי לעבר רכב יהודי שנסע סמוך ליישוב.
בפיגוע נרצח יהודה דימנטמן ו-2 נוספים נפצעו.
ב-21 בדצמבר 2021 צה"ל הקים מוצב בחומש.
ב-26 בדצמבר 2021 החלו הפגנות של פלסטינים בארבעת היישובים שמסביב לחומש: בורקה, בזאריה, סבסטיה וסילת א-ד'אהר.
מפגינים הבעירו צמיגים ויידו אבנים לעבר כוחות צה"ל.
חייל נפצע קל מיידוי אבנים.
צה"ל השתמש באמצעים לפיזור הפגנות.
ב-4 בינואר 2022 הרסו כוחות צבא ומשטרה את מערכת החשמל ביישוב ומבנים נוספים ששימשו את הישיבה ואת המשפחות המתגוררות במקום.
ב-28 בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, מחבל פלסטיני הגיע לחומש ברכב ומצויד בסכין, אך נתפס ונעצר בידי כוחות צה"ל.
ב-4 במרץ 2025 מחבל פלסטיני הגיע לצומת הכניסה לחומש וניסה לתקוף באמצעות סכין כח צה"ל ששהה במקום.
הכח זיהה אותו וחיסל את המחבל.
בשנת 2013 הגיש ארגון יש דין עתירה לבג"ץ בשם תושבי הכפר בורקה המבקשים לגשת ולעבד את אדמותיהם.
הממשלה הודיעה כי דין חומש להתפנות בקרוב, ואי לכך העתירה נדחתה.
לאחר מכן הוגשו מספר עתירות דומות, שנדחו גם הן.
בדיון בבג"ץ בינואר 2023 חדלה המדינה לטעון שהיישוב יפונה, והודיעה כי בכוונתה להסדיר את חומש ולאפשר שהיית ישראלים במקום, בהתאם להסכמים הקואליציוניים של ממשלת ישראל השלושים ושבע, הכוללים את ביטול חוק ההתנתקות.
בתגובה הודיע דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית כי היא מתנגדת להכשרת המאחז ולשינויים בחוק ההתנתקות.
בתיקון מספר 7 לחוק ההתנתקות, שאושר ב-21 במרץ 2023, נקבע שאיסור הכניסה והשהייה בשטחים שפונו לא יחול על אזור צפון השומרון, וב-20 במאי אותה שנה חתם אלוף פיקוד המרכז על צו צבאי המבטל את החוק לגבי חומש.
לאור תיקון החוק (וביטול האיסור על כניסה ושהייה בצפון השומרון) הורה בית המשפט ב-19 באפריל 2023 למחוק כתבי אישום שהוגשו נגד יהודים שעלו לחומש בעילת "חוסר אשמה".
בהלכה היהודית, חומרא דרבי זירא היא מנהג מחמיר שנוצר בתקופת האמוראים על ידי בנות ישראל (ועל כן נקרא לעיתים חומרת בנות ישראל), ומשמעו: חיוב על כל אשה לספור שבעה נקיים בתום כל ראיית דם כלשהי.
חומרה זו מהווה המשך לתקנת רבי בשדות, לפיה כל אשה הרואה דם למשך שלושה ימים ומעלה צריכה לספור שבעה נקיים כזבה גדולה.
הרלוונטיות המרכזית של חומרה זו היא בחיוב כל נידה לספור שבעה ימים נקיים בתום הווסת, במקום שבעה ימים מתחילת הווסת כפי דינה של נידה מהתורה.
כבר מתקופת התלמוד הפך מנהג זה לדין מחייב בהלכות טהרת המשפחה, וכך הוא היחס אליו כיום.
העדות על חומרת בנות ישראל מובאת בגמרא בשם האמורא רבי זירא, ולכן קרויה על שמו.
מן התורה, אישה נחשבת לנידה במשך שבעה ימים מיום תחילת דימום המחזור החודשי, ואסורה בקיום יחסי אישות עם בעלה.
בסוף היום השביעי, אחר צאת הכוכבים, יכולה לטבול ולהיטהר, ומותרת ביחסי אישות.
כאשר האשה רואה דם מעבר לשבעת הימים שמתחילת הווסת, היא נחשבת לזבה הרואה דם "בלא עת נידתה".
על פי מסורת חז"ל, זמן זה נמשך 11 יום אחר שבעת ימי הנידה, מיום השמיני עד יום השמונה עשר לתחילת ראית דם וסתה.
בניגוד לדימום הנידה שנחשב לטבעי ותקין, זיבה נחשבת לחולי.
את דין הזבה חילקו חכמים לשניים:
זבה קטנה - אשה שראתה דם במשך יום או יומיים מאותם 11 ימי הזיבה, ודינה לספור יום כנגד יום, דהיינו לספור יום אחד נקי מדם כנגד היום או היומיים שראתה, שבסופו היא טובלת ונטהרת לבעלה לאחר צאת הכוכבים.
זבה גדולה - אשה שהדימום שלה נמשך שלשה ימים ומעלה מ-11 ימי הזיבה, ודינה לספור שבעה ימים נקיים מדם, ולטבול ביום השביעי לספירה, והיא מותרת לבעלה לאחר צאת הכוכבים.
תקנת רבי וחומרת בנות ישראל
בסוף תקופת התנאים תיקן רבי לעמי הארצות שלא היו בקיאים בספירת ימי הנידה והזיבה, לספור שישה ימים נקיים על ראיית יום או יומיים של דימום, ושבעה נקיים על ראיית שלושה ימי דימום ומעלה: .
לטעם תקנתו הובאו שני הסברים עיקריים: 1. חשש שהאשה ראתה תחילה דם בצבע טהור, וטעתה להחשיבו לדם טמא, ונמצא שהיא מסיימת את ספירת שבעת ימי הנדה לפני הזמן.
2. חשש שהאשה טעתה וסברה שהיא בימי הנדה, בעוד שבאמת היא בימי הזיבה, ואזי אם ראתה שלושה ימים ברצף היא צריכה לספור שבעה נקיים.
או שהיום הראשון לדימום היה בסוף ימי הזיבה, והשני בתחילת ימי הנדה, ואזי את שבעת ימי הדימום של הנדה היא צריכה לספור מהיום השני לראייה.
האם התקנה לכלל ישראל או רק לעמי ארצות
הראשונים נחלקו האם תקנת רבי נועדה לכלל ישראל, או רק לעמי הארצות שהיה חשש שלא יהיו בקיאים בדיני טהרת המשפחה ויבואו לידי טעות.
והיו שצרפו סברה זו לשיקולים הלכתיים נוספים על מנת להקל בדיני ספירת שבעה נקיים בשעת הדחק.
בימי האמוראים הוסיפו בנות ישראל על תקנת רבי, והנהיגו חומרא שעל כל ראיית דם, אפילו יום אחד, ודם מועט ביותר, האישה צריכה לשמור שבעה נקיים כזבה גדולה: .
מכיוון שרבי זירא העיד על חומרה זו, בדרך כלל היא נקראת על שמו 'חומרת רבי זירא', או 'חומרא דרבי זירא'.
בפועל, מכיוון שממוצע הדימום החודשי בקרב רוב הנשים הוא שלושה ימים ומעלה, אין כמעט משמעות מעשית לחומרת בנות ישראל, היות שכבר מתוקף תקנת רבי הרואה דם במשך שלושה ימים צריכה לספור שבעה נקיים.
בתלמוד לא התבאר טעם חומרא זו, ומספר ראשונים כתבו שעל אף שתקנת רבי מנעה כל טעות אפשרית בספירה, בנות ישראל החמירו על עצמן לספור שבעה נקיים אפילו על טיפת דם אחת, משום "הרחקה יתירתא".
טעמים נוספים שהובאו בראשונים לחומרה:
גזרה על ראיית יום אחד אטו ראיית שלושה ימים.
שמא כבר ראתה אתמול ושלשום, וסברה שמה שהרגישה זו הרגשת מי רגליים, ונמצא שהיא זבה גדולה.
שמא טיפה זו שמצאה, מורכבת משלוש ראיות דם בשלושה ימים עוקבים ששהו בצוואר הרחם, ונמצא שהיא זבה גדולה.
רצו להשוות את כל הנשים הרואות דם לזבה גדולה הסותרת את ספירת שבעת הנקיים, שבמקרה זה ראיית דם אחת מצריכה ספירת שבעה נקיים.
וכדי למנוע בלבול וטעויות, החמירו להחשיב את כל הנשים כסותרות ספירת שבעה נקיים.
במסכת נידה מובא שמקור החומרה הוא במנהגן של בנות ישראל, שבעקבותיו קבעו חכמים שכל הנשים שנטמאו מכוח החומרה דינן כספק זבות, כלומר המנהג קיבל אשרור ותוקף של חכמים.
במסכת ברכות אביי מביא את חומרת בנות ישראל כדוגמה ל"הלכה פסוקה".
בעקבות זאת גם כמה מהראשונים כתבו שמדובר בהלכה פסוקה (למשל הרי"ף והרמב"ן).
הרמב"ם קובע בהקשר לחומרות בדיני נידה, ובכללן חומרת רבי זירא, שאין לסור מהן לעולם.
במקרה של ספק או מחלוקת - יש שכתבו שתוקף החומרה כדין דאורייתא, ויש שכתבו שבספק כתמים תוקפה כדין דרבנן ואף קל ממנו, ויש לצדד להקל.
תקנת רבי, במיוחד כשמצרפים אליה גישות מחמירות נוספות, מאחרת אצל מקצת הנשים את מועד הטבילה עד לאחר הביוץ, תופעה המכונה עקרות הלכתית.
הפוסקים האחרונים דנים בתופעה זו והציעו לה פתרונות שונים, רפואיים והלכתיים.
חומרים מסוכנים (בראשי תיבות: חוֹמָ"ס) הם מוצקים, נוזלים או גזים אשר עלולים להזיק לאדם, לחי או לצומח, לרכוש, או לסביבה.
הסכנה בחומרים אלה נובעת מתכונות כגון דליקוּת, רעילוּת, רדיואקטיביות או השפעה מסרטנת.
כדי לדעת אם חומר מסווג כמסוכן או לא (על פי החוק) יש לפנות לחוק החומרים המסוכנים שבאחריות המשרד להגנת הסביבה.
פירוט אפשר למצוא בתקנות סיווג ופטור .
כל חומר הקיים גם בכמות וגם בריכוז הגדולים מן המפורט בתקנות נחשב למעשה חומר מסוכן.
הקטנת הסיכון מן החומרים דורשת אמצעי זהירות בזמן יצירתם, שינועם, אחסונם, השימוש בהם וסילוקם כפסולת.
מרבית המדינות חוקקו חוקים לגבי הטיפול בחומרים מסוכנים, וישנן אמנות בינלאומיות האמונות על אסדרת הטיפול בחומרים הללו.
+ הספרות בקוד פעולות החירוםבשלט האזהרהספרה חומר כיבוי 1 סילון מים 2 ערפל או ריסוס מים דק 3 קצף 4 חומר כיבוי יבש (כגון אבקה)
תחום שינוע חומרים מסוכנים (חומ"ס) כולל לא רק את השינוע עצמו אלא גם את תהליכי הכנת משלוחי חומ"ס במפעלים ואת האריזות וכלי הקיבול שבהם הם מובלים.
הובלת חומ"ס נעשית באמצעי שינוע מגוונים: הובלה בכבישים וברכבות, בים ובאוויר.
התקנות הנפוצות ביותר במדינות העולם בנושא הן המסדירות את הובלת החומרים המסוכנים.
מרבית המדינות אימצו את המלצות "ועדת המומחים להובלת חומרים מסוכנים של האומות המאוחדות", המתייחסות להובלה יבשתית של החומרים.
תקנות להובלה ימית או אווירית של חומרים מסוכנים נגזרות מהמלצות אלו בהתאמה לייחוד שבכל צורת הובלה.
במדינת ישראל החוק הקובע הוא חוק שירותי הובלה, התשנ"ו–1997 ותקנות שירותי הובלה, התשס"א–2001.
לפי חוק חומרים מסוכנים, כל אדם העוסק בחומרים מסוכנים בריכוז או בכמות הגדולים מערך הסף חייב לקבל היתר רעלים מן המשרד להגנת הסביבה.
ערך הסף להיתר רעלים מופיע ברשימת הרעלים בתוספת הראשונה לתקנות חומרים מסוכנים (סיווג ופטור) 1996. היתר הרעלים מנחה בנושאים האלה: אחסון, שילוט, חירום, שינוע, פסולת, מניעת דליפות ופליטות, מינוי אחראי רעלים, ניהול פנקס ועוד.
להלן קבוצות הסיווג לחומרים מסוכנים על פי המלצות האו"ם.
חלק מן הקבוצות חולקו גם לתת-קבוצות.
קבוצה 1 – חומרי נפץ
חומרי הקבוצה מחולקים לחמש תת-קבוצות לפי רמת הסיכון:
1.4 לא מהווה סיכון משמעותי
קבוצת הגזים מתחלקת לשלוש תת-קבוצות:
מיוחד – חמצן (תמונה של קבוצה 5 – גם מחמצן)
2.2 גזים דחוסים לא דליקים
קבוצה 3 – נוזלים דליקים
בשינוע בינלאומי ימי קבוצת סיווג זו מתחלקת לשלוש תת-קבוצות סיווג, בהתאם לנקודת ההבזקה (flash point) של הנוזל –
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שבה הוא משחרר אדים בכמות היוצרת תערובת דליקה עם האוויר.
קבוצה 4 – מוצקים דליקים.
בקבוצה זו נכללים גם נוזלים אשר סיווגם לא נקבע על פי נקודת ההבזק.
4.1 חומרים מוצקים הניתנים להתלקחות מהירה בתנאי הובלה.
חומרי נפץ אשר עברו תהליך הקטנת רגישות
4.2 חומרים המתלקחים מעצמם בתנאי הובלה
חומרים פירופורים – נקודת ההתלקחות העצמית שלהם נמוכה מתנאי חדר (25 מעלות, 1 אטמוספירה)
4.3 חומרים המסוכנים במגע עם מים (כמו מתכות אלקליות)
קבוצה 5 – חומרים מחמצנים ופרוקסידים (על-תחמוצות) אורגניות.
קבוצה זו מתחלקת לשתי תת-קבוצות:
5.1 חומרים מחמצנים שאינם פרוקסידים אורגניים
קבוצה 6 – חומרים רעילים וחומרים מידבקים.
6.1.1 רעיל במיוחד – כולל אזהרה למנוע מגע עם מזון
מיוחד – ציטוטוקסי (חומר הורג תאים.
מדבקה ירוקה שעליה האות C)
קבוצה 7 – חומרים רדיואקטיביים
קבוצה 8 – חומרי איכול
במדינות מסוימות (לא בישראל) מחולקת לשתי קבוצות: 8.1 (חומצות); 8.2 (בסיסים).
תערובת חומרים (יופיע סימן קריאה אדום)
בקבוצה זו עשויים להיות חומרים בעלי אזהרות אחרות מקבוצות 1–8: על החומרים עצמם כמו "מגרה" (X שחור על רקע כתום), או מזיק לסביבה, או על הרכב כמו "חומר מותך".
אפשרות נוספת היא תערובת של חומרים מקבוצות שונות.
בישראל למעלה מ-150 אירועי חומרים מסוכנים מדווחים מדי שנה למשרד להגנת הסביבה.
אירועים אלה כוללים גם מקרים שכיחים וקלים יחסית של דליפת דלקים או אפילו מפגע ריח חריף, אך גם מקרים חמורים יותר של דליפות חומ"ס אשר גורמות לפצועים ואף לנפגעים בנפש.
המקרה האחרון בישראל שבו נהרג אדם כתוצאה מאירוע חומרים מסוכנים התרחש ב-6 בנובמבר 2014. באירוע זה הייתה דליפה של אמוניה במפעל הוד חפר שבעמק חפר, שגבה את חייו של הכבאי סאמר עסלי, אשר היה חלק מצוות החירום שהגיע למקום לטפל בדליפה.
חומרים פעילי שטח (ראשי תיבות: חפ"ש) היא קבוצה גדולה של חומרים, המשמשים ליצירת קולואידים (מערכות מפוזרות): מערכות בהן פאזה אחת (נוזל, מוצק או גז) מפוזרת בפאזה אחרת.
שימוש נוסף ועיקרי של משפחה זו הוא הורדת מתח הפנים של נוזל.
לרוב מדובר בתרכובות אורגניות אמפיפיליות, כלומר שהמולקולות שלהן בנויות מחלק הידרופובי (המכונה "זנב") וחלק הידרופילי (המכונה "ראש").
לחומרים אלו שימוש נרחב בחיי היום יום ובתעשייה.
חומרים פעילי שטח יכולים לעיתים להתארגן באופן ספונטני וליצור מבנים דוגמת מיצלות וליפוזומים.
יצירת מבנים אלה באופן ספונטני מתאפשרת אם קיים רווח אנרגטי משיקולים תרמודינמיים או משיקולים גאומטריים.
לעיתים, ניתן לעזור למערכת על ידי חימום, בחישה או הפעלת מאמצי גזירה.
חומרים פעילי שטח מסוגלים לחצוץ בין שתי הפאזות ולהקטין בכך את מתח הפנים של הנוזל.
הקטנת מתח הפנים גורמת לנוזל לאבד את צורתו ובמקרה של דטרגנטים מאפשרת ספיגה של חתיכות לכלוך שומני אל תוך הנוזל.
לדוגמה, באינטראקצית מים-אוויר למים ישנו מתח פנים של 72erg/cm², וזאת בשל קשרי המימן החזקים של המים.
מתח פנים גבוה זה הוא שגורם לכך שטיפות מים מקבלות את צורתן (העובדה שהמורפולוגיה של החומר נקבעת על פי מתח פנים נכונה לא רק במים).
על מנת להוריד את מתח הפנים הזה משתמשים במולקולות פעילות שטח: בתמיסה מימית, מגיעות המולקולות לפני השטח כאשר הזנב ההידרופובי שלהן פונה כלפי חוץ ואילו החלק ההידרופילי שלהן פונה לתוך התמיסה ובכך יורד מתח הפנים בין המים לאוויר.
החל משלב מסוים הוספה של מולקולות חפ"ש לא תוריד יותר את מתח הפנים שכן פני השטח מלאים ואין מקום למולקולות חפ"ש נוספות.
בשלב זה ישנה שכבה אחת של מולקולות חפ"ש על פני הנוזל - monolayer.
לאחר הגעה ל monolayer, אם נמשיך להוסיף מולקולות חפ"ש, המולוקולות יסתדרו בצורה של מיצלות.
הריכוז שבו מולקולות החפ"ש מתחילות ליצור מיצלות נקרא ריכוז המיצלה הקריטי (CMC (Critical Micelle Concentration.
ריכוז זה משתנה כפונקציה של הממס, סוג החפ"ש והטמפרטורה.
בשל תכונותיהן הייחודיות שהוזכרו לעיל חפ"ש יכולים לשמש לאחד מהתפקידים הבאים:
מזון - במזון נעשה שימוש נרחב בחומרים פעילי שטח.
המיצלות הנוצרות ממולקולות חפ"ש הן בעלות גודל ננו-מטרי ואחיד, בזכות שתי תכונות אלה הן משמשות כתבניות לייצור חלקיקים ננומטרים.
דוגמה אחת לכך היא נוזל מגנטי.
דוגמאות לחומרים פעילי שטח נפוצים
חומרים גולמיים הם יצירה פיסולית מעשה ידי הפסל ברוס נאומן שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.
היצירה הייתה יצירה קולית הבאה לבחון את דרכי התקשורת בין בני האדם ואת האופנים בהם בני האדם מתקשרים או נכשלים בניסיונות התקשורת שלהם.
היצירה כללה 22 מקטעי שמע במטרה ליצור קולאז' של קטעי שמע באולם הטורבינה רחב הידיים של המוזיאון, ולדברי האמן:
המבקרים שומעים את מקטעי הטקסט בעוברם ברחבי אולם הטורבינה אולם פרט למקטעים הקוליים לא הוצג באולם דבר.
הצלילים הושמעו בעוצמות שונות, כאשר חלקם ברורים וחלקם עמומים, והמבקרים יכלו לשמוע בבירור את הצלילים רק בעומדם בחלקים שונים של אולם הטורבינה.
היצירה נועדה להוות מטפורה לעולם האנושי ולתרבות האנושית.
חֹמֶר מָזוֹן (נוּטְרִיֵּינְט או נוטריאנט) הוא יסוד או תרכובת כימית החיוניים לחיים ולגדילה של יצורים חיים.
שני השימושים העיקריים של חומרי המזון הם לבניין הגוף ולאספקת אנרגיה.
כל הנוטריאנטים משתתפים במחזורים ביוגיאוכימיים המאפשרים שימוש חוזר בהם.
מאקרונוטריאנטים הם נוטריאנטים הנצרכים בכמויות גדולות לצורך קיום הגוף.
הם כוללים חמצן, פחמן, מימן, חנקן, זרחן וגופרית.
המולקולות העיקריות הנוצרות מהם הן פחמימות, חלבונים ושומנים.
מיקרונוטריאנטים הם נוטריאנטים הנצרכים בכמויות קטנות יותר.
אחד השימושים המוכרים במיקרונוטריאנט הוא הרעיון של זריעת האוקיינוסים בברזל באזורים בהם הוא גורם מגביל ובכך לעודד פוטוסינתזה.
השפעת האנושות על פיזור הנוטריאנטים
עקב חשיבותם הרבה מרבה האנושות להתערב בתהליכים הקשורים בנוטריאנטים.
הדוגמה הפשוטה ביותר לכך היא ייצור דשנים.
יש לפעילות זו צד שלילי - בשל הזרמת דשנים לים נוצר מצב של עודף נוטריינטים, הגורר פריחת אצות.
במצב של היעדר מין הניזון מהאצות התרבות האצות יכולה להביא לחוסר חמצן באזורים החופיים אשר מובילה לתמותת יצורים ימיים.
אזורים בהם מתקיימת התופעה נקראים אזורי מוות .
חומרא וקולא הם שני כיוונים קוטביים בפסיקת הלכה ובמנהגים, כאשר חומרא היא פסיקה שלרוב אוסרת ומחייבת ואילו קולא היא פסיקה שלרוב מתירה ופוטרת.
להגדרות אלו חשיבות הלכתית, המתבטאת, בין השאר, בקביעה ההלכתית כי "ספק דאורייתא לחומרא" ו"ספק דרבנן לקולא".
חומרא וקולא כמדדים לפסיקת הלכה
לעיתים החומרא והקולא משמשים כמדד לפסיקת הלכה.
כך, למשל, נקבע הכלל "ספיקא דאורייתא לחומרא וספיקא דרבנן לקולא", כלומר בספק בדין מהתורה יש להחמיר ובספק בדברי חז"ל יש להקל.
גם בשיטת הלימוד יש נפקא מינה לחומרא ולקולא.
כך נקבע הכלל "לחומרא ולקולא לחומרא מקשינן", כלומר: כאשר ניתן ללמוד היקש – אחת מדרכי ההיסק המדרשיות – להחמיר או להקל, בוחרים באפשרות המחמירה.
ישנם מספר מצבים בהם נפסק שיש לנקוט בגישה מחמירה או שהוגדר שטוב להחמיר:
חומרות לכתחילה – מצבים בהם ההלכה נקבעה מראש כך שיש עדיפות לקיום מצווה בדרך מסוימת אך הדבר לא חובה.
כך, לדוגמה, יש הנוהגים בחג הסוכות להחמיר ולא לאכול או לשתות דבר מחוץ לסוכה, אף על פי שמן הדין מותר לאכול אכילת עראי מחוץ לסוכה.
סייגים – דינים שנתחדשו על ידי חכמי הדורות כדי לעשות סייג למצוות.
סייגים רבים נקבעו כגזירה מחייבת.
חששות – כאשר במצב של ספק לעיתים חוששים לצד המחמיר.
ישנם חששות שנקבעו להלכה, בתוכם הכלל "ספיקא דאורייתא לחומרא", אך יש חששות שהם רשות בידי הרוצה להחמיר.
ישנם גם מצבים בהם כתבו הפוסקים שאין ראוי להחמיר.
למשל במקום בו יש "הפסד ממון" לישראל אחר אין זו מידת חסידות להחמיר.
בתלמוד הירושלמי נקבעו שני תנאים הקובעים את ערכה החיובי של החמרה בדין:
שאין המחמיר סובר שזהו עיקר הדין, אלא יודע שזוהי חומרא.
חומרא הנובעת מטעות בדין אינה טובה – והאריך לגנותה רבי חיים ויטאל בהקדמתו לספרו עץ חיים, וכתב שהיא נובעת מכפירה בתורת הרזים:
שאין המחמיר מבזה אחרים שמקילים.
על נידון כעין זה השיב המבי"ט:
בספרות ההלכה מופיעים לעיתים ביטויים בשבח החומרא, וחוזר בה הביטוי "המחמיר תבוא עליו הברכה".
דברים בשבח הנטייה הנפשית להחמיר נכתבו גם בספר כף החיים: גם בספר מסילת ישרים, המונה את סולם המעלות בעבודת ה', נכתב שמעלת הפרישות כוללת את היות האדם מחמיר בדינים וחש לדברי יחיד במחלוקת, אם דברי היחיד הגיוניים, אפילו כשההלכה נפסקת לא כמותו.
בהקשר זה, הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק סייג את ההמלצה להחמיר בחומרות רשות, ואמר ש'חשש' לא נמנה בין החומרות אשר בהכרח טוב להחמיר בהן, אמנם אם אדם חושש לצד המחמיר של הספק עליו להחמיר אך רק בגלל האפשרות שכך הוא הדין.
וכן יש דעה שאסור להחמיר ולא לאכול דבר שנתבטל בשישים "והוי כמו אפיקורסות".
מנגד, יש מצבים שבהם נאסר להחמיר: רבן גמליאל ביקר את מעשהו של רבי אלעזר בן עזריה, שהחמיר וקרא קריאת שמע בשכיבה כדברי בית שמאי, וזאת משתי סיבות:
בנימוק שאין לעשות כדברי בית שמאי.
וביאר את חומרת הדבר במסילת ישרים:
בנימוק "שמא יראו התלמידים ויקבעו הלכה לדורות" – כיוון שהחומרא גורמת טעות בדין, יצא שכרו בהפסדו.
אמנם, בדבריו של רבי אלעזר בן עזריה (שגם הם הובאו בפוסקים) מופיע טעם חיובי להחמיר: לחלק מהפירושים הכוונה שאותו אחד מחמיר ולא מגלח את זקנו אפילו באופנים המותרים, כריאקציה כנגד עבירתם של אחרים על "לא תשחית את פאת זקנך" – כלומר, בתער.
החפץ חיים בהקדמה לקונטרסו בנושא זה, הקרוי "תפארת אדם", מעודד גישה זו.
ישנן פעמים שהחומרא מביאה לידי קולא, כגון אדם המקבל על עצמו חומרות בדיני כשרות, אך בעקבות כך מודיע להוריו שלא יאכל בביתם, תוך פגיעה בכבודם.
מקובלת הסברה כי כיום נפוצה יותר בציבור החרדי המגמה להחמיר בעניינים שונים, כגון צניעות וכשרות; ולעומת זאת במגזר הדתי לאומי המצב לא אחיד, ובפלגים מסוימים החומרות נפוצות יותר ובאחרים פחות.
הרב אורי שרקי טען כי הרצון להחמיר הפך לעיתים ל"נטייה כרונית חולנית".
פעמים שהפרעה טורדנית-כפייתית מביאה אנשים לידי חומרות קיצוניות שאינן נובעות מהקפדה הלכתית אלא מאובססיה.
כלי בישול עלולים להכיל חומרים רעילים.
הכלים עשויים מחומרים רבים, לרוב עמידים בחום.
הסיבות לשימוש בחומרים שונים קשורות למחיר המוצר, עמידות לחום, משקל, נוחות השימוש ועוד.
למרות שרוב כלי הבישול עומדים בתקנים של ארגוני הבריאות שימוש ממושך או בניגוד להוראות היצרן עלול לגרום לסכנות בריאותיות.
נוסף לנזק הישיר שלהם, תהליך ייצור של כלי בישול המצופים בטפלון עלול ליצור נזק בריאותי עקיף משמעותי.
זאת עקב מעורבות של PFAS בתהליך וזליגה שלהם אל מי התהום.
חומרים אלה כמו PFOA מצטברים במעלה שרשרת המזון והם עמידים מאד ולפיכך גורמים לזיהום מים וזיהום במזון.
PFOA הוא חומר מסרטן וכן גורר בעיות במערכת ההורמנולית למרות שהכמויות שלו במים הן מזעריות.
עקב הצטברות ביולוגית שלו, הריכוז שלו בדם עולה במשך שנים.
בשנים האחרונות נושא זה נמצא במסגרת מחקר וחקיקה במדינות רבות.
אלומיניום הוא חומר קל משקל, זול ומוליך חום היטב, ולכן פופולרי בייצור מחבתות וסירים.
בזמן בישול, בעיקר בסירים ומחבתות בלויים, חלקי אלומיניום מתמוססים לתוך האוכל; ירקות בעלי עלים ואוכל חומצי כגון עגבניות ופירות הדר סופגים את הכמות הגדולה ביותר.
ארגון הבריאות העולמי מעריך שאדם מבוגר יכול לצרוך עד כ-50 מיליגרם אלומיניום ביום ללא סכנה בריאותית.
בשנות ה-60 וה-70 רווח החשד שיש קשר בין אלומיניום למחלת אלצהיימר ואנשים מסוימים נמנעו משימוש בסירים ומחבתות מחומר זה, כמו גם מפחיות משקה ודיאודורנטים המכילים אלומיניום.
אולם מחקרים שנעשו מאז לא הצליחו להוכיח או להפריך קשר בין אלומיניום למחלה.
ציפוי כלי בישול באלומיניום מתבצע לרוב בתהליך אלגון.
הכלי נטבל בתמיסת אלומיניום ובעזרת חשמל וחומצה המצפים את פני השטח של הכלי בתחמוצת אלומיניום.
ציפוי האלומיניום מוליך חום היטב וקשיח, תכונה ההופכת אותו לחסין שריטות, עמיד וקל לניקוי בהיותו ציפוי לא דביק.
תהליך האלגון מצמצם את כמות האלומיניום שעובר לאוכל.
נחושת היא מתכת המוליכה חום היטב ולכן מאפשרת פיזור אחיד של הטמפרטורה בזמן הבישול.
כלי נחושת ופליז, העשוי מנחושת ואבץ, לרוב פחות נפוצים בכלי בישול.
כמות קטנה של נחושת בריאה לגוף האדם אך כמות גדולה יכולה להיות מסוכנת; אין עדיין מחקרים אמינים הקובעים מה היא הכמות המומלצת ואיזו כמות הופכת לרעילה.
לרוב כלי בישול ממתכת זו מצופים במתכת אחרת ולכן הסכנה שזליגת כמות מסוכנת של נחושת לתוך המזון איננה קיימת לפני שהציפוי נשחק.
פלדת אל-חלד היא אחד החומרים הנפוצים ביותר ביצור כלי בישול.
הפלדה חזקה, עמידה בשריטות ושחיקה גם בטווח הארוך וזולה.
לרוב עשויה מברזל, ניקל וכרום שעלולים להוות סכנה בריאותית.
ברזל בכמויות קטנות בריא ועוזר ליצור כדוריות דם אדומות, בכמויות גדולות הוא רעיל.
מחקרים מראים שכמות הברזל שעוברת לאוכל מכלי הבישול היא כ-20% מהצריכה היומית של אדם בוגר ולכן איננה מסוכנת.
ניקל אינו מסוכן בכמויות קטנות אך עלול ליצור תגובה אלרגית באנשים הרגישים אליו.
האדם הממוצע צורך כ-150–250 מיקרוגרם של ניקל ליום לכן כמות הניקל שעוברת מפלדת אל-חלד למזון היא זניחה יחסית גם כאשר מבשלים מזון חומצי שנוטים לספוג ניקל כגון ריבס, עגבניות ומשמשים.
לאנשים שרגישים לניקל מומלץ לא לאחסן סוגי מזון אלו בכלי פלדת אל-חלד לטווח ממושך.
כמות קטנה של כרום בדומה לברזל טובה לבריאות אך מסוכנת בכמויות גדולות יותר.
טווח הבטיחות הוא כ-50 עד 200 מיקרוגרם ליום.
ארוחה אחת שהוכנה בכלי העשוי מפלדת אל-חלד לרוב מספקת 45 מיקרוגרם של כרום, כמות שאיננה מסוכנת לאדם.
כלים קרמיים, בעלי ציפוי אמייל או זכוכית קלים לניקוי ועמידים לחום גבוה מאוד.
את כלי הקרמיקה והאמייל מזגגים לרוב, בדומה לזיגוג של כלי מתכת, בציפוי זכוכית שעמיד לשחיקה וחלודה.
הסכנות הבריאותיות היחידות שעלולות להיגרם הן מהחומרים שבזיגוג.
לעיתים בתהליך הזיגוג מוסיפים לתערובת פיגמטים, עופרת או קדמיום, בעיקר לצורכי עיצוב וצבע.
חומרים אלו רעילים ביותר גם בכמויות קטנות יחסית.
התקן לגבי החומרים שמהם עשוי הזיגוג אינו אחיד בין המדינות ופעמים רבות אינו קיים כלל.
מכונים מסוימים נוהגים למדוד רק את הנדידה של החומרים המסוכנים מהזיגוג ולא את מרכיביו ואילו אחרים מגבילים את החומרים המסוכנים בתוך הזיגוג ללא התייחסות לזליגה.
לפי תחקיר שנערך על ידי כלבוטק בישראל לא קיים תקן למדידת זליגת חומרים מסוכנים מכלי מתכת בעלי ציפוי קרמי שנועדו לבישול בחום גבוה ורבים מהם מכילים חומרים רעילים.
התקינה שכן קיימת בישראל ת"י 1003 – "שחרור מתכות מכלים קרמיים וסימון הכלים", מתייחסת למשטחי קרמיקה קרים.
כלי זכוכית או חרס שאינם מזוגגים אינם מגיבים עם המזון ואינם מסוכנים.
עופרת היא מתכת רעילה ולכן קיימת בעייתיות בשימוש בה בכלי בית ובפרט לאחסון משקאות שעלולים למצות עופרת מכלי הקיבול.
Guadagnino[2] בדק דליפת עופרת למשקאות הנמזגים לכוס בדולח.
נמצא כי משקאות קולה מיצו לתוכם יותר עופרת ממשקאות אלכוהוליים (כנראה בשל החומציות הגבוהה) ושויסקי מזדהם יותר מיין לבן באותם תנאי חשיפה.
ככל שכלי הבדולח מתיישן דליפת העופרת ממנו יורדת, במחקר שבדק דליפת עופרת מכלי בדולח לשרי נמצא ריכוז העופרת במשקה לאחר אחסון של חודשיים בכלי חדש 1,400 מיקרוגרם לליטר, בכלי בן 10 שנים ריכוז העופרת לאחר אותו זמן חשיפה היה 163 מיקרוגרם לליטר ובכלי בן 20 שנים רק 50 מיקרוגרם לליטר.
כך, למשל, מצהיר פטנט אמריקני 7,091,145 על מקדם שבירה של כ-1.9 ומספר אבה של כ-30 בזכוכית "בדולח" (heavy flint glass) נטולת עופרת כשאת מקומה כמתכת כבדה מחליפה תחמוצת לנתן.
בהמשך השתמשו בטפלון כדי לצפות מחבתות כדי למנוע מאוכל להידבק למחבת.
נוכח הביקרות הציבורית החברה הודיעה כי במקום C8, היא תייצר את הטפלון במאמצעות הוספת חומר אחר, C6, אך ככל הנראה חומר זה גרוע כמעט באותה מידה.
עם כי נוכח השימוש הנרחב בחומרים אלה מדובר באתגר משמעותי כמו כן חומרי PFAS נמצאים במי תהום ובמי גשם ומשם הם עלולים להצטבר בגוף האדם גם כאשר החשיפה אליהם דרך מוצרים נפסקת.
כלי בישול מסיליקון עשויים מגומי סינתטי מעורבב עם כמויות גדלות של סיליקון וחמצן.
היסוד סיליקון נפוץ מאוד באופן טבעי וקיים בכמויות גדולות בחול וסלעים.
השימוש בסיליקון בכלי בישול פופולרי מאחר שהוא ניתן לצביעה, לא דביק, עמיד, מתקרר במהרה ועמיד בטמפרטורות גבוהות.
כיום לא ידוע על בעיות הנובעות משימוש בסיליקון והוא אינו משחרר רעלים לאוכל בזמן חימום, אך עדיף להימנע משימוש בחומר זה בטמפרטורות של מעל 220 מעלות שכן כלים מסוימים עלולים להנמס.
הפלסטיק עשוי מחומרים רבים ושונים בהתאם לתכונות הרצויות; הוא קל, קשה או גמיש ומסוגל לקבל תכונות שקשה להשיג בחומרים אחרים כגון עמידות גם כאשר הוא דק מאוד.
תכונות אילו הופכות אותו לאידיאלי לצורכי בישול ואחסון מזון כאשר כלי מתכת אינם אפשריים כגון בישול במיקרוגל.
הסכנה העיקרית בפלסטיק קיימת כאשר משתמשים בו שלא למטרות שאליהן נוצר, למשל חימום מזון במיקרוגל עם כלי פלסטיק גמיש, שלא נועד לכך או אחסון מזון חם בכלי פלסטיק גמישים.
פתלטים הם קבוצה של תרכובות כימיקליות שמשמשות בעיקר כתוספים למוצרי פלסטיק כדי להפוך אותם לגמישים יותר.
השימוש העיקרי בהם הוא להפיכת פוליויניל כלוריד (PVC) מפלסטיק קשיח לפלסטיק גמיש.
פתלטים הם נוזליים נטולי צבע וריח, הם מסיסים בשומן ובמידה פחותה מכך במים.
משתמשים בפתלטים במגוון גדול של מוצרים - קופסאות מזון חד פעמיות, סכום חד פעמי, בקבוקי פלסטיק לשתייה, ועוד.
פלתטים עלולים לעבור בדרכים שונות אל תוך גוף האדם.
דרך נפוצה במיוחד היא ככל הנראה דרך בליעה של פתלטים שנודדים מהפלסטיק אל המים והמזון, במיוחד כאשר הפלסטיק מתחמם.