tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מראדונה השתתף במרץ 2008 במשחק ראווה בלה פאס, בוליביה במחאה על האיסור שהטילה פיפ"א לארח משחקים בעיר בשל הסכנה הבריאותית בקיום משחקים בגבהים.
ביולי 2018, במהלך גמר המונדיאל, נועד מראדונה עם יושב ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
במהלך הפגישה אמר מראדונה: "אני פלסטיני" והביע תמיכה בפלסטינים.
לאחר הפגישה פרסם תמונה לאינסטגרם וכתב: "האיש הזה רוצה שלום בפלסטין.
לנשיא עבאס יש מדינה ויש זכות".
בארגנטינה, מראדונה נחשב סמל, "גיבור ספורט" ומכונה "אלוהים".
הוא נושא לשיחה במונחים השמורים לאגדות.
שמו מוזכר בסרטים, ספרים ושירים.
מאז 1986, מקובל עבור הארגנטינאים בחוץ לארץ לשמוע את השם של מראדונה כאות הכרה.
באיטליה, בקרב אוהדי נאפולי, מראדונה נחשב עד היום לשחקן האהוב ביותר.
כהוקרה על תרומתו לקבוצה, החליט המועדון, בסוף שנת 2005, כי אף שחקן לא ילבש עוד את החולצה עם מספר 10, מספרו של מראדונה בעת ששיחק בקבוצה.
לעיתים ניתן בתקשורת, בעיתונות ובקהל כינוי "מראדונה החדש" לכדורגלן ארגנטינאי הנחשב למוכשר ביותר.
הכינוי ניתן בעקבות ההשוואה למראדונה והתקווה בארגנטינה לשחקן שיוביל את נבחרת ארגנטינה להישגים, בדומה למראדונה בזמנו.
לאורך השנים הכינוי ניתן לשחקנים רבים, אך הארגנטינאים נחלו אכזבות רבות בתקוות שתלו בשחקניהם.
הכינוי ניתן בדרך כלל לשחקנים צעירים, שמזוהים כבעלי יכולת טובה.
לעיתים, דייגו מראדונה עצמו היה מכנה כך שחקנים הדומים לו ומזכירים אותו ביכולת ובסגנון המשחק.
הכינוי ניתן לשחקנים המשחקים בעמדות התקפה: חלוץ, קשר התקפי או קיצוני.
מבנה גופני דומה לזה של מראדונה היה גורם להשוואה גדולה אף יותר.
דוגמאות טובות לכך הם קרלוס טבס וליונל מסי, שהם נמוכי קומה ובעלי משקל דומה לזה של מראדונה בחייו.
היה נהוג להשוות למראדונה בעיקר את ליונל מסי מברצלונה בזכות, בין היתר, הפעולות שעשה.
ב-18 באפריל 2007, במסגרת חצי גמר גביע המלך הספרדי מול חטאפה, כבש מסי שער לאחר שעבר מספר שחקני יריבה ממחצית המגרש, הדומה לשער של מראדונה במדי נבחרת ארגנטינה במשחק מול נבחרת אנגליה ברבע גמר מונדיאל 1986 – שער המאה.
במחזור הלפני האחרון בליגה הספרדית של עונת 2006/2007 במשחק מול אספניול, כבש מסי שער בעזרת ידו, בדומה לשער של מראדונה באותו משחק מול נבחרת אנגליה במונדיאל 1986, שכונה שער יד האלוהים.
לאחר שער זה, ניתן למסי הכינוי "מסידונה".
מראדונה רשם 694 הופעות במדי קבוצותיו השונות ונבחרת ארגנטינה, וכבש 354 שערים, ממוצע של שערים למשחק.
השחקן המצטיין באליפות העולם לנוער: 1979
ספורטאי המאה בארגנטינה ("אולימפיית פלטינה") (1): 2000
כדור הזהב של גביע העולם: 1986 (מקום ראשון), 1990 (מקום שלישי)
נעל הזהב של גביע העולם: 1986 (מקום שני)
דייגו רודריגס דה סילבה אי ולאסקס (בספרדית: Diego Rodríguez de Silva y Velázquez; הוטבל ב-6 ביוני 1599 – 6 באוגוסט 1660) היה צייר ספרדי והאמן הבולט ביותר בחצרו של פליפה הרביעי, מלך ספרד.
טכניקת הציור הריאליסטית שלו והקומפוזיציות בהן השתמש הקנו לו שם כאחד האמנים הדגולים שקמו במערב, במיוחד בזכות דיוקנאות משפחת המלוכה הספרדית שצייר.
ולאסקס זכה לתהילה מחודשת ומועצמת מתחילת המאה ה-19, כשטכניקת הציור הווירטואוזית שלו, ובמיוחד הקומפוזיציות המתוחכמות וחסכנותו במשיחות מכחול בציוריו המאוחרים, זכו לשבחים רבים.
ציירים כאדואר מאנה, מראשי האימפרסיוניסטים המוקדמים, וציירים ריאליסטים רבים הושפעו מעבודותיו, וגם ציירים שרוח עבודותיהם הייתה רחוקה משלו, כמו רנואר, נהרו למוזיאונים כדי להתפעל מיצירותיו.
ולאסקס המשיך ליהנות מהשפעה גם במאה ה-20, כשציירים ספרדים רבים, ובהם פבלו פיקאסו וסלבדור דאלי מכירים לו חוב.
דיוקן האפיפיור אינוקנטיוס העשירי שלו שימש בסיס לסדרת עבודות מרכזית ביצירתו של האמן המודרני הבולט פרנסיס בייקון.
ולאסקס נולד בסביליה בתחילת חודש יוני של שנת 1599, וטקס ההטבלה שלו נערך בעיר ביום השישי לחודש זה.
אביו, רודריגס דה סילבה, היה עורך דין מצליח, בן למשפחת אצולה פורטוגלית.
בהתאם למנהג שהיה מקובל בזמנו בספרד, הוא ידוע בעיקר בשמה של אמו - ולאסקס.
הוא חונך על ידי הוריו כילד דתי, והם ייעדו לו עתיד כמלומד, דבר שהביאם ללמדו פילוסופיה ושפות רבות.
אולם, נטיית לבו של ולאסקס הצעיר פנתה כבר בגיל מוקדם לכיוון האמנות, ובנערותו התמחה אצל האמן הסיבייאני פרנסיסקו דה הררה, צייר נמרץ אשר זילזל בהשפעתן של האסכולות האיטלקיות של התקופה על אסכולת סביליה.
מעבודותיו של הררה שנשתמרו, ניתן ללמוד כי הוא היה אמן אמיץ, בעל ייחוד, אשר עבודותיו מתאפיינות בסגנון עצמאי ואפקטיבי.
אולם בד בבד, סבל הררה ממזג חם ומתפרץ, דבר שהקשה על תלמידיו להישאר במחיצתו לזמן רב.
ולאסקס הצעיר נשאר בסטודיו של הררה שנה אחת בלבד, אולם הייתה זו שנה שהשפיעה על חייו.
בשנת לימודיו אצל הררה למד את היסודות אותם פיתח מאוחר יותר לסגנון המאפיין אותו - שימוש במכחולים ארוכי שיער, המשווים לצבע המונח על הבד תחושה של ריחוף וריאליות.
לאחר שעזב את בית מדרשו של הררה, עבר ללמוד אצל מאסטר שונה לגמרי - פרנסיסקו פאצ'קו המלומד והקפדן, שפרסם באותו זמן ספר עב כרס על תורת הציור.
ולאסקס שהה בבית ספרו של פאצ'קו כ-5 שנים, במהלכן למד את רזי הפרספקטיבה והפרופורציה, ונחשף לכל ספרי האמנות המובילים של התקופה.
הייתה זו גם התקופה שבה התאהב בבתו של מורהו, חואנה, אותה נשא לבסוף לאישה בשנת 1618. לאחר סיום התמחותו הרשמית אצל פאצ'קו, החל ולאסקס מצייר את כל אשר ראה סביבו: כדי חימר כפריים, ציפורים, דגים, פירות ופרחים.
הציור המדויק של העצמים כפי שהוא ראה אותם במו עיניו, תיאורו בדייקנות וצביעתו בצבעו המקורי בתנאי תאורה ספציפית ומסוימת, הפך למטרה המרכזית באמנות המוקדמת של ולאסקס.
ולאסקס בחר בכוונה ברורה לצייר נושאים פשוטים אלו, באומרו כי הוא מעדיף להיות ראש ציירי הנושאים הפשוטים מאשר זנב לציירי אמנות העל.
כעבור זמן מה הבין ולאסקס כי ההתמחות בציור נושאים פשוטים דורשת התמקצעות וחקר מעמיק עליהם, ובעיקר - על גוף האדם ככלי הבעתי.
לצורך כך, שכר את שירותיו של נער כפרי, אשר שימש כמשרתו האישי וכמודל למספר גדול של רישומי פחם וגיר, וכן ציורי צבע שאותם יצר במטרה לתפוס ולתעד את הנימות הדקיקות ביותר שמופיעות בהבעתו של המודל.
הבעותיו של המשרת הצעיר נשקפות כיום מהגדולות שביצירותיו של ולאסקס, בהן, הנער הצוחק ביצירתו "ארוחת הבוקר" שבמוזיאון הארמיטאז', והצעיר שב"מוזיקאים".
בעבודות אלו השתית ולאסקס יסודות לסגנונו ההבעתי והחודר אל תוך מושא הציור וכמו מנתח את הסיבה להבעה מבפנים.
ולאסקס תפס את העולם סביבו כסביבה שוקקת חיים, חיים פשוטים ועממיים המשמשים את המושא האידיאלי ביותר לציוריו.
תפיסה זו הביאה לא פעם להקבלה בינו ובין הסופר סרוואנטס שתיאר גם הוא ביצירתו את הדמויות הפשוטות של דרום ספרד.
בשל העובדה כי ב-1658 דחה הצעה לקבל דרגת אבירות בטענה כי מוצאו אינו מיוחס מספיק כדי לקבל את המשרה ובשל העובדה כי ידוע שסביו היו סוחרים הוצע כי ייתכן ומוצאו היה מאנוסים יהודים (על אישים שמוצאם היה יהודי או מוסלמי באילן היוחסין שלהם נאסר להתמנות למשרות אצילות או בכירות).
לאחר שביסס את מעמדו כצייר מוכר באזור מגוריו, התפנה ולאסקס להקמת משפחה.
יחד עם אשתו חואנה הביא לעולם שתי בנות: הצעירה נפטרה בילדותה, ואילו הבכורה, פרנסיסקה, נישאה בנעוריה לצייר באטיסטה דל מאזו, צייר אשר הושפע מוולאסקס ושכמה מעבודותיו נחשבו בטעות לעבודותיו של ולאסקס.
לאחר הולדת בנותיו החל ולאסקס להתעניין בעולם שמחוץ לאזור הכפרי שבו בילה את ימיו מראשיתם.
בשנת 1622, מצויד במכתבי המלצה רבים, נסע למדריד בליווי משרתו ושהה שם חודשים מספר.
ביקור זה הותיר רושם נכבד על פרנסי האמנות בעיר, וכעבור שנה הוא זומן לחזור אליה על ידי אחד מיועציו של המלך, אשר
שילם לו ביד נדיבה את הוצאות הנסיעה.
בשנת 1624 הוא קיבל הזמנה אישית מהמלך פליפה הרביעי, בצירוף 300 דוקטים, ובה הוא התבקש להעתיק את משפחתו וביתו לבירה, שהפכה למקום מגוריו עד סוף ימיו.
המלך פליפה הרביעי היה מנהיג חלש שאהב אמנות ואף התגאה בהיותו צייר ומשורר חובב.
אהבת אמנות זו, יחד עם ההכרה בכישרונו האדיר של ולאסקס, הפכה את המלך לחברו הקרוב והנאמן של ולאסקס לתקופה של 36 שנים, שבהן הכריז כי ולאסקס יהיה האמן היחיד לו יותר לצייר את הפורטרטים המלכותיים.
ולאסקס קיבל משרה כצייר בחצר המלכותית וכל צרכיו, החל בטיפולים רפואיים וכלה בציוד לציוריו, שולמו על ידי המלך.
בשנת 1628 הגיע לביקור בספרד האמן רובנס, וולאסקס מונה על ידי המלך כמדריכו האישי של האורח לאוצרות התרבות הספרדית.
שלא כצפוי, רובנס, שהיה אז בשיא תהילתו, לא השפיע כהוא זה על סגנונו ומנהגו של ולאסקס, אולם הוא עורר בו דחף עז לבקר באיטליה ולחזות בעבודותיהם הגדולות של האמנים האיטלקיים.
באותה שנה צייר את ניצחון בכחוס, ציורו הראשון בנושאים מיתולוגיים.
בשנת 1629 התיר המלך פליפה לוולאסקס להגשים את חלומו ולנסוע לאיטליה, וזאת תוך שמשכורתו נשארת בעינה.
ולאסקס יצא לדרכו מנמל ברצלונה באוגוסט של אותה השנה, על סיפון ספינתו של המרקיז דה ספינולה, המצביא הספרדי שכבש את ברדה שבהולנד, אשר היה בדרכו לקחת את הפיקוד על חיל המצב הספרדי במילאנו.
בזמן הפלגה זו שמע ולאסקס את פרטי הקרב המפואר בברדה מפי המצביא עצמו, ואף רשם לעצמו את הפורטרט של המנצח, אולם התמונה המפורסמת המתארת את הניצחון - כניעת ברדה, צוירה זמן רב לאחר מכן, כיוון שקרנו של המרקיז בקרב חצר המלוכה ירדה באותה תקופה.
במהלך מסעו באיטליה, ביקר ולאסקס ברומא ובוונציה, שם העתיק יצירות מופת של אמני הרנסאנס, ואף צייר כמה יצירות משלו בהשראת ציורים אלו.
לאחר שובו ממסעו, המשיך ולאסקס לעבוד בשירות המלך, אשר הקפיד לבקרו מדי יום בסטודיו בו עבד, ולשמש לו כמודל לציוריו בהם הוא נראה בשלל תנוחות ותחפושות.
בשנת 1647 גמל המלך בלבו לפתוח במדריד אקדמיה חדישה ללימודי האמנות.
אוצר הממלכה כלל בשעתו מאות ציורים ורישומים אך מעט מאוד עבודות פיסול, ולכן נשלח ולאסקס למסע שני לאיטליה, כדי לרכוש ממיטב יצירות הפיסול האיטלקי ולהביאן לקישוט מסדרונות המוסד החדש.
ולאסקס יצא לדרכו בשנת 1649 מנמל מאלגה ונחת בג'נובה, משם המשיך למילאנו, לוונציה ולבסוף למודנה.
במסעו זה העשיר ולאסקס את ידיעותיו בנושאי האמנות האיטלקית, דבר שהשפיע על יצירתו.
בסופו של המסע, הגיע ולאסקס לרומא, שם התקבל על ידי האפיפיור אינוקנטיוס העשירי.
ולאסקס יצר תמונת פורטרט של האפיפיור הזקן, שתוארה על ידי מבקרי האמנות האיטלקיים כתמונה הטובה ביותר שהוצגה אי פעם ברומא.
לצורך הכנה ליצירת דיוקנו של האפיפיור, צייר ולאסקס את עוזרו האישי ועבדו, בדיוקן דיוקנו של חואן דה פארחה.
בתמונה זו, שפורסמה בפני עצמה כבר לאחר יצירתה, תיאר ולאסקס את העבד השחור כשהוא לבוש בבגדים מכובדים ומישיר מבט נוקב.
גברים ממוצא אפריקאי לא צוירו לרוב בתקופה זו, כאנשים לבנים, וציור זה אף נחשב כמתריס ביחס לתקופתו.
מרומא יצא ולאסקס לביקור קצר בנאפולי, שלאחריו שב לספרד לבקשת המלך פליפה הרביעי בשנת 1651, והביא עמו ציורים רבים וקרוב ל-300 פסלים מסוגים שונים, אותם קיטלג וסידר מאוחר יותר לבקשתו של המלך.
מרבית הפסלים אותם הביא ולאסקס מאיטליה, נתפסו כבלתי צנועים בעיני הכנסייה הקתולית בספרד, ולאחר מותו של המלך הם נעלמו בהדרגה.
אלמלא מינויו כצייר בחצר המלך, אשר איפשר לו לחמוק מהצנזורה של האינקוויזיציה, הוא לא היה יכול לצייר את ונוס מול המראה, אשר מתוארך לבין השנים 1647–1651, זאת אומרת מיד לפני ביקורו של ולאסקס באיטליה, תוך כדי הביקור, או מיד אחרי הביקור.
זהו ציור העירום היחיד של ולאסקס ששרד.
בין השנים 1635–1644 צייר את הכתרת הבתולה עבור קפלת התפילה החדשה של המלכה אליזבת מצרפת במצודה בה שוכן הארמון המלכותי של מדריד.
בין השנים 1655–1660 צייר את משל ארכנה, יצירה עם קומפוזיציה מורכבת, עבור לקוח פרטי.
בשנת 1644 נפטרה המלכה אליזבת, והמלך נשא תחתיה לאישה את אחייניתו מריאנה מאוסטריה, אשר הפכה עד מהרה לנושא שאותו תיאר ולאסקס רבות בציוריו.
בתקופה זו, החל ולאסקס מתאר ביצירותיו גם את יושבי הארמון פחותי המעמד, ובהם המשרתים, הנערות, הננסים, חיות המחמד וילדיה של המלכה החדשה.
בתה הבכורה של המלכה החדשה היא זו המופיעה ביצירת המופת המפורסמת ביותר של ולאסקס: לאס מנינאס ("הנערות").
בציור מופיע ולאסקס כשעל חזהו הצלב האדום של יעקב בן זבדי, סמל למסדר האבירים הספרדי.
ועדה זו הייתה שלב נדרש בדרך לאבירות בספרד, והיא וידאה את היעדרם של שרידי דם יהודי או מורי בדמו של המועמד, וכן בדקה שלא עסק מימיו במסחר, משלח יד שנחשב בזוי.
ולאסקס זכה בתואר האבירות בשנת 1659, וזאת לאחר שהושג הסדר מיוחד שבו הוכר רשמית כצייר החצר, ובכך הוסר הספק לגבי היותו "סוחר" בתמונות אותן יצר.
בשנת 1660 נחתם חוזה שלום בין ספרד וצרפת ואושר סופית באמצעות נישואיהם של הנסיכה מריה טרסה מספרד ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
ולאסקס מונה למעצב הראשי של הטקס והוא השקיע בו מאמצים רבים.
ב-26 ביוני של אותה שנה הוא שב למדריד וכעבור שבוע לקה בקדחת.
בהרגישו שקיצו קרב, חתם ולאסקס על צוואתו בה הוריש את כל רכושו לאשתו ולחברו הטוב פואנסלידה, מנהל הגנזך המלכותי.
הוא נפטר ב-6 באוגוסט ונקבר בחלקת הקבר של פואנסלידה בכנסיית סן חואן.
שמונה ימים לאחר מכן נפטרה גם אשתו ונקברה לצידו.
בשנת 1811 נהרסה הכנסייה שבה נקבר ולאסקס בידי הצבא הצרפתי, כך שמקום קבורתו אינו ידוע כיום.
על אף הזיקה שהייתה לו לזרם האיטלקי של ימי הרנסאנס, ועל אף היותו חבר קרוב של רבים מהציירים המשפיעים ביותר בספרד של ימיו, ולאסקס היה אמן חזק מספיק כדי לשמור על סגנונו הייחודי לאורך כל שנות יצירתו, ולפתחו במרוצת השנים כראות עיניו ובהתאם לתפיסת העולם שלו בלבד.
כריאליסט, תיאר ולאסקס בציוריו רק את שראה במו עיניו, ועל כן מתקבלת לעיתים התחושה שדמיונו היה מוגבל.
גם במרבית הציורים בנושאים דתיים שצייר, מועבר המסר באופן פשוט ובלתי אמצעי, על אף שמספר עבודות כאלו מביעות פאתוס רב.
הדמויות בציוריו של ולאסקס תמיד חיוניות ונראות כמו נלכדו בעדשת מצלמה בעת מעשיהן ולא כמו שצוירו במשך שעות בצבעי שמן.
עד למאה ה-19, לא היה עניין רב בוולאסקס וביצירותיו בקרב שוחרי האמנות מחוץ לספרד.
הראשונים שגילו את יצירותיו לעולם היו דווקא האנגלים ובראשם האמן דייוויד וילקי אשר ביקר במדריד בשנת 1828 וכתב כי הוא חש בנוכחותו של כוח חדש באמנות העולמית כאשר הוא מביט ביצירותיו של ולאסקס.
יצירותיו של ולאסקס, הפתיעו את האמנים האנגלים בקוי הדמיון שלהן ליצירות הזרם האמנותי ששלט באותה התקופה באנגליה.
הם הופתעו לראות שמה שנחשב ל"מודרני" בארצם, היה קיים כבר מאתיים שנים קודם לכן בספרד, וזאת בשלמות וחיוניות.
מבקר האמנות הבריטי ג'ון רסקין כתב על ולאסקס כי: "את כל אשר עשה ולאסקס, יש לקבל כנכון ביותר לכל תלמיד אשר חפץ ללמוד אומנות טובה מהי".
בריטניה, שהייתה האומה הראשונה להכיר בגאוניותו של ולאסקס, היא גם זו המחזיקה את הנתח הגדול ביותר מעבודותיו שנשתמרו מחוץ לספרד.
מתוך 274 היצירות המזוהות עם ולאסקס, 121 נמצאות בבריטניה, בעוד בצרפת ישנן 13, במדינות אוסטרו הונגריה לשעבר נמצאות 12, ברוסיה 7 וכן מספר דומה בגרמניה.
לפי מחקריו של האמן והיסטוריון האמנות הספרדי ברואטה, שעסק בבדיקת מקוריותן של יצירות ולאסקס, רק 14 מתוך כלל היצירות המיוחסות לוולאסקס אשר נמצאות בבריטניה הן אכן יצירות מקוריות של האמן, אך זהו עדיין מספר גבוה יותר מאשר בשאר מדינות אירופה.
שיא יצירתו של ולאסקס מוצג במוסאו דל פראדו שבמדריד, בו מוצגות יותר מ-60 יצירות מופת של האמן המקיפות מגוון רחב של נושאים, בהם נושאי היסטוריה, דת ומיתולוגיה, כמו גם ציורי נוף ופורטרטים.
לעומת זאת, בעיר הולדתו של ולאסקס, סביליה, לא ניתן למצוא כיום אף לא עבודה אחת של האמן.
לא ניתן לומר על ולאסקס כי הוא יצר זרם חדש באמנות האירופאית.
מלבד עובדת היותו צייר חצר, אשר מרבית עבודותיו לא יצאו את כותלי הארמון המלכותי במדריד ולא נודעו בקרב הציבור הרחב, גאוניותו הייתה אישית מכדי להעבירה הלאה לתלמיד כלשהו.
אולם, השפעתו על הציירים בסביבתו הקרובה ניכרת היטב.
בשנת 1642 הוא התיידד עם הצייר הסיביליאני בארטולמו מוריו כאשר האחרון הגיע לביקור במדריד ואף אימץ אותו כתלמידו למשך שלוש שנים.
חתנו של ולאסקס, מאזו, הושפע גם הוא מיצירותיו וניתן להצביע על מספר לא מבוטל של יצירות אשר נזקפו בעבר לזכותו של ולאסקס, אך כיום ידוע כי צוירו בידיו של מאזו.
ההשפעה המעטה שהייתה לוולאסקס על האמנים איתם לא עמד בקשר קרוב, החלה דועכת מיד לאחר מותו עם תחילתה של ההתפוררות המדינית שאחזה בספרד.
לאחר גילויו מחדש באמצע המאה ה-19, החל ולאסקס להשפיע רבות על האמנות האירופאית.
אמנים ספרדים רבים, ובהם פיקאסו ודאלי שאף ביצעו כל אחד מהם מחווה ל"לאס מנינאס", שאלו מוטיבים וטכניקות מציוריו, וזרמים חדשים היו למעשה פיתוח של סגנונו האמנותי דוגמת התפיסה התיאורית והכמעט צילומית שהיוותה את יסודות הזרם האימפרסיוניסטי.
דייגו פורלאן קוראסו (בספרדית: Diego Forlán Corazo; נולד ב-19 במאי 1979) הוא כדורגלן עבר מאורוגוואי אשר שיחק בעמדת החלוץ באתלטיקו מדריד.
לזכותו של פורלאן 112 הופעות ו-36 שערים במדי נבחרת אורוגוואי.
פורלאן התחיל את דרכו בגיל 14 בקבוצה האורוגוואית פניארול.
בשנת 1998 עבר לשחק בארגנטינה בקבוצת אינדפנדיינטה.
שנת 2001 הייתה שנת מפתח בקריירה של פורלאן - הוא היה סגן מלך השערים בליגת האפרטורה, לאחר שהבקיע 11 שערים.
בינואר 2002 הצטרף לקבוצה מנצ'סטר יונייטד באנגליה, שם התקשה לכבוש בתחילה והפך מושא ללעג, אך עם הזמן הרבה לכבוש שערים חשובים נגד היריבות הגדולות של הקבוצה, ליברפול וצ'לסי.
בתחילת דרכו כונה בפי האוהדים "For Loan" (להשאלה) בשל החמצות השערים שלו.
ב-2004 עבר לקבוצת ויאריאל הספרדית, והוכתר "מלך השערים" של הליגה הספרדית; ובנוסף זכה בנעל הזהב האירופית, לאחר שהבקיע 25 שערים.
בקיץ 2007 עבר לאתלטיקו מדריד.
פורלאן עזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי בטבלה, ובכך לזכות במקום במוקדמות ליגת האלופות, בפעם ראשונה לאחר 12 שנה.
ב-2009 סיים שוב כמלך השערים בליגה הספרדית, עם 32 שערים, וזכה בפעם השנייה בנעל הזהב האירופית.
בסוף עונת השתתף בגמר הליגה האירופית ביחד עם קבוצתו אתלטיקו מדריד.
פורלאן כבש את הראשון בדקה ה-32, ודקה ה-116 (4 דקות לסיום ההארכה) כבש שער מכריע, שבזכותו זכתה הקבוצה בגביע.
הוא גם נבחר למצטיין של משחק הגמר ושל הטורניר.
בתחילת עונת 2011/12 עבר פורלאן לאינטר מילאן מהסריה א' האיטלקית כמחליפו של סמואל אטו, אך חווה עונה גרועה בשורות הקבוצה האיטלקית, כשרשם 18 הופעות ושני שערים בלבד.
בסוף עונת 2011/12 התירה אינטר מילאן את חוזהו, והחלוץ חתם לשלוש שנים בשורות אינטרנסיונל הברזילאית.
בינואר 2014 חתם על חוזה ל-18 חודשים בסרסו אוסקה היפנית.
ב-24 ביוני 2015 חזר לאורוגוואי וחתם לעונה אחת בפניארול.
ב-14 באוגוסט חתם לשלושה חודשים במומבאי סיטי ההודית.
ב-4 בינואר 2018 חתם פורלאן בקיצ'י מליגת העל של הונג קונג.
ב-7 באוגוסט 2019 הודיע על פרישה מכדורגל.
פורלאן שיחק במדי נבחרת אורוגוואי במונדיאל 2010, במהלכו הבקיע חמישה שערים וסייע לנבחרתו להגיע עד לשלב חצי הגמר.
במשחק על המקום השלישי הפסידה הנבחרת ל בתוצאה 2 - 3, ולפיכך זכתה במקום הרביעי.
פורלאן חלק את תואר מלך השערים של הטורניר עם שלושה שחקנים נוספים, וזכה בפרס כדור הזהב של פיפ"א לשחקן המצטיין של הטורניר.
פורלאן הוא גם שיאן ההופעות במדי הנבחרת - 112 משחקים.
בגמר קופה אמריקה 2011 הבקיע צמד שערים בניצחון נבחרתו על נבחרת פרגוואי.
אליפות מדינת ריו גראנדה דו סול - 2013
אליפות אורוגוואי - 2015 אופוארטה
קופה אמריקה 2011 - מקום ראשון
מונדיאל 2010 - מקום רביעי
גביע הקונפדרציות 2013 - מקום רביעי
כדור הזהב - מונדיאל 2010
מלך השערים, מונדיאל 2010 (אחד מארבעה)
איש המשחק של גמר הליגה האירופית, 2010
השחקן הלטיני המצטיין בלה ליגה (גביע EFE), שנת 2005
מלך השערים של אליפות מדינת ריו גראנדה דו סול, 2013
דייגו לונה אלכסנדר (בספרדית: Diego Luna Alexander; נולד ב-29 בדצמבר 1979) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע מקסיקני.
לונה נולד במקסיקו סיטי בשם דייגו דיוניסיו לונה אלכסנדר.
אמו נהרגה בתאונת דרכים כשהיה בן שנתיים.
היא עבדה בתעשיית הקולנוע ודאגה שגם בנה יהיה מעורב בה.
כבר מגיל צעיר החל להיות מעורב באהבתו הגדולה של אביו - הבידור.
דייגו החל להופיע בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון.
את הופעת הבכורה הקולנועית שלו עשה כבר בגיל שנתיים וחצי בסרטו של הבמאי הספרדי הנודע קרלוס סאורה, "אנטוניאטה" (1982).
בגיל שבע החל להופיע בתיאטרון וזכה שם להצלחה.
ב-1992 הופיע בטלנובלה מקסיקנית בשם "Abuelo y yo, El", לצד חברו הטוב גאל גרסיה ברנאל.
ומאז החל לקבל יותר תפקידי משחק, כשהבולט שבהם היה תפקיד המשנה שעשה בסרט עטור השבחים "לפני שהלילה יורד" (2000).
את הפריצה עשה שנה אחר כך, כשכיכב פעם נוספת לצד גרסיה ברנאל, בסרט המצליח של הבמאי אלפונסו קוארון, "ואת אמא שלך גם" שעל תפקידו לצד גרסיה ברנאל זכו השניים בפרס מרצ'לו מסטרויאני בפסטיבל הקולנוע בוונציה.
לאחר מכן ניסה לפרוץ לשוק האמריקני כשכיכב בסרטים "פרידה", בסרט המשך ל"ערפדים", לצד ג'ון בון ג'ובי, ב"שטח פתוח", מערבון שביים קווין קוסטנר, בסרט ההמשך ל"ריקוד מושחת", "לילות הוואנה", בו גילם את התפקיד שעשה פטריק סווייזי בסרט המקורי, ב"טרמינל", שביים סטיבן ספילברג ובדרמת הפשע "קרימינל".
ב-11 בנובמבר 2011, השתתף בקליפ מוזיקלי של הזמרת קייטי פרי, "The One That Got Away", בתפקיד אהובה שנהרג בתאונת דרכים.
בשנת 2016 שיחק בסרט המדע הבדיוני "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים", הסרט הוא התשיעי בסדרת הסרטים של "מלחמת הכוכבים", והוא גילם את קאסיאן אנדור בסרט בה הוא מככב לצד פליסיטי ג'ונס, פורסט ויטאקר ומאדס מיקלסן.
באוגוסט אותה שנה שיחק בסרט הפעולה "נמלטת" לצד מל גיבסון, אליזבת רוהם וויליאם ה.
באפריל 2025 לונה נכלל ברשימת טיים 100 לשנת 2025 בזכות תרומתו רבת-השפעה לעולם הקולנוע והתיאטרון, כרוח יצירתית המחפשת דרך לביטוי אנושי עמוק ולשיפור חברתי באמצעות אמנות.
בשנת 2014 ביים והפיק את סרטו הראשון "סזאר צ'אבס" שמבוסס על חיו של הפעיל למען זכויות האזרח סזאר צ'אבס, בגילום דמותו של מייקל פניה לצד אמריקה פררה ורוזריו דוסון.
בשנת 2016 ביים את סרטו השני "המסע למקסיקו", שגם כתב והפיק.
בסרט מככבים דני גלובר ומאיה רודולף.
ב-5 בפברואר 2008 נישא לונה לשחקנית המקסיקנית קמילה סודי, אחייניתה של הזמרת טליה.
גם מפיק2021מאיה ושלושת הלוחמים (אנ')זאטצדיבוב; 7 פרקים2022–הווהאנדורקאסיאן אנדורתפקיד ראשי; גם מפיק בפועל
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (2024)
מועמד פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה (2024)2024לה מקינה (ספ')אנדי לוהאןמיני-סדרה
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה, מיני-סדרה, סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיה (2025)
מועמד פרס הטלוויזיה של ג'ותהם להופעת המשנה הטובה ביותר בסדרה מוגבלת (2025)
דייגו אלברטו מיליטו (בספרדית: Diego Alberto Milito; נולד ב-12 ביוני 1979) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא מכונה "אל פרינסיפה" ("El Principe"), ובעברית: "הנסיך".
אחיו, גבריאל, שיחק עמו בסרגוסה עד סוף עונת .
מיליטו החל את הקריירה ככדורגלן בראסינג קלוב, כשבמקביל שיחק אחיו גבריאל בקבוצה היריבה, אינדפנדיינטה.
באחד ממשחקי הדרבי דרש דייגו מהשופט להרחיק את אחיו לאחר שלטענתו האחרון ביצע בו עבירה.
"הנסיך" היה אחד החלוצים הטובים בליגה הארגנטינאית, כבש 34 שערים ב-137 הופעותיו במדי הקבוצה ועזר לה לזכות באליפות ב-2001.
בינואר 2004 עבר לקבוצת גנואה מסרייה ב' באיטליה באמצע העונה, אותה סיים עם 12 שערים ב-20 משחקים.
בעונה שלאחר מכן הוביל את הקבוצה לעלייה לסרייה א' עם 21 שערים ב-39 משחקים, אך שערוריית מכירת משחקים הביאה להורדת הקבוצה לסרייה ג'.
בעקבות כך החליטה הקבוצה להשאילו לריאל סרגוסה.
בסך הכול כבש במדי הקבוצה 33 שערים ב-59 משחקים.
עונתו הראשונה של השחקן בליגה הספרדית הייתה מרשימה והוא סיים את העונה עם 15 שערי ליגה, בנוסף הצטיין גם במשחקי הגביע ואף כבש ארבעה שערים בניצחונה של סראגוסה על ריאל מדריד.
את עונת סיים עם 23 שערים, שניים פחות ממלך שערי הליגה, ההולנדי רוד ואן ניסטלרוי.
בכך ביסס את מעמדו כאחד החלוצים הטובים בליגה הספרדית.
מיליטו שיחק בסראגוסה במשך שלוש עונות בהן היו לו 108 הופעות בליגה וכבש 51 שערים.
בעונת היה מבוקש על ידי מספר קבוצות בכירות מרחבי אירופה, אך ירד בסיומה עם סראגוסה לליגה השנייה.
למרות התעניינות מצידן של קבוצות מרחבי אירופה, בחר מיליטו לבסוף להצטרף לגנואה סמוך לתום חלון ההעברות בהעברה שהוערכה בשמונה מיליון אירו.
החזרה לקבוצה הייתה מוצלחת, ומיליטו כבש חמישה שערים בחמשת המשחקים הראשונים בהם שיחק.
ב-21 במאי 2009 הצטרף לאינטר מילאנו.
במהלך שהותו בקבוצה כבש מיליטו מספר שערים חשובים; ביניהם שער בכל אחד מהדרבים של מילאנו ושערים נגד צ'לסי וברצלונה במסגרת ליגת האלופות.
הוא הוסיף לכבוש גם בגמר הגביע האיטלקי שנערך ב-5 במאי 2010 נגד רומא, שער שהביא את התואר הראשון שלו במדי אינטר.
ב-16 במאי 2010 כבש שער מול רובור סיינה מבישול של ארגנטינאי אחר, חאבייר זאנטי, שער שהתברר כשער האליפות, ובכך זכה באליפות הראשונה שלו בקריירה.
ב-22 במאי הבקיע את שני השערים בניצחון קבוצתו על באיירן מינכן בתוצאה 0–2 בגמר ליגת האלופות ונבחר לתואר השחקן המצטיין של הגמר ביחד עם וסלי סניידר.
לאחר הזכייה והשלמת הטרבל עם אינטר נבחר מיליטו לשחקן השנה של 2010 בליגת האלופות.
ב-19 ביוני 2014 חזר למועדונו הראשון וחתם בראסינג קלוב לחוזה לשנה וחצי.
על אף הצלחתו הרבה, לא הצליח מיליטו לתפוס מקום של קבע בסגל נבחרת ארגנטינה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בינואר 2003, במשחק הידידות מול הונדורס.
על אף הסטטיסטיקה המרשימה שימש בשנותיו האחרונות בקריירה כמחליפו של הרנן קרספו.
מרבית הופעותיו היו מול נבחרות קטנות ובמסגרת סגלים שהורכבו משחקני ליגת העל הארגנטינאית.
לזכותו ארבעה שערים ב-25 הופעות.
מיליטו זומן לסגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 2010, אך כמעט ולא זכה לשחק, מה שעורר תהיות רבות בקרב צופי הכדורגל כיוון שמיליטו עבר עונה טובה ולמרות זאת, מאמן ארגנטינה, דייגו ארמנדו מראדונה החליט לא לשתפו.
השחקן המצטיין בגמר ליגת האלופות 2010
שחקן השנה בליגה האיטלקית: 2009/10
דייגו פבלו סימאונה גונסאלס (בספרדית: Diego Pablo Simeone González; נולד ב-28 באפריל 1970 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ארגנטינאי בהווה המאמן את אתלטיקו מדריד מאז 2011. לסימאונה 106 הופעות בנבחרת ארגנטינה ועד 2007 החזיק בשיא ההופעות בנבחרתו.
סימאונה היה ידוע בסגנון משחקו הקשוח ומכונה צ'ולו (Cholo).
לסימאונה 3 בנים המשחקים כדורגל מקצועי ג'ובאני, ג'אנלוקה וג'וליאנו.
סימאונה הוא המאמן הלא ספרדי עם הכי הרבה ניצחונות בלה ליגה.
סימאונה החל את הקריירה בקבוצת ולז סרספילד ב-1987, בה שיחק שלוש שנים ועבר לקבוצת פיזה האיטלקית, אחרי שנתיים בשורות הקבוצה האיטלקית, עבר סימאונה לסביליה בה שיחק שנתיים.
בקיץ 1994, אחרי שהופיע במדי ארגנטינה במונדיאל שנערך בארצות הברית, עבר לאתלטיקו מדריד, אחת מקבוצות הפאר של ספרד.
במדריד הפך סימאונה לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ולאהוב הקהל.
סימאונה זכה יחד עם הקבוצה ב"דאבל" (אליפות וגביע בעונה אחת) ב-1996.
בשנת 2003 הוא חזר לאתלטיקו מדריד ושיחק בשורותיה עונה וחצי נוספת בטרם החליט לחזור לארגנטינה וחתם בקבוצת ראסינג קלוב, אחרי שהקבוצה נקלעה לקשיים והתדרדרה לתחתית, הציעה לו ההנהלה את תפקיד מאמן הקבוצה.
סימאונה הופיע ב-106 משחקים במדי נבחרת ארגנטינה מאז ערך את הופעת הבכורה שלו ביולי 1988 במשחק מול אוסטרליה וכבש 11 שערים.
עד 7 בפברואר 2007 הוא החזיק בשיא ההופעות בנבחרת הארנטינאית, אז נשבר השיא על ידי רוברטו אז'אלה (כיום מחזיק בשיא ליאו מסי).
הוא הופיע במונדיאל 1994, מונדיאל 1998 ובמונדיאל 2002. בנוסף, הוא זכה עם הנבחרת פעמיים בגביע הקופה אמריקה (1991, 1993), בגביע הקונפדרציות ב-1992 וכן במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).
המשחק המפורסם ביותר בו הופיע במדי הנבחרת היה במשחק שמינית הגמר מול אנגליה במונדיאל 1998 לאחר שגרם להרחקתו של דייוויד בקהאם.
סימאונה ערך את משחקו האחרון כשחקן ב-17 בפברואר 2006 ומונה כמאמן ראסינג קלוב בה שיחק.
סימאונה הצליח לשקם את הקבוצה ולסיים את העונה בצורה מכובדת.
סימאונה עזב את תפקידו כמאמן ראסינג קלוב לאחר שהנהלת הקבוצה התחלפה וב-18 במאי 2006 מונה כמאמן אסטודיאנטס לה פלאטה.
לקבוצה חזר בינתיים חואן סבסטיאן ורון ויחד עם שחקנים צעירים מוכשרים כדוגמת מריאנו פאבונה וחוסה סוסה הציגה הקבוצה יכולת מצוינת והצליחה להדביק פער גדול מהמוליכה בוקה ג'וניורס ולסיים את העונה עם אותו מספר נקודות.
כחלק מחוקי ליגת העל הארגנטינאית נערך משחק אליפות שהתקיים ב-13 בדצמבר 2006 ואסטודיאנטס ניצחה במשחק וזכתה באליפות הראשונה שלה אחרי 23 שנים.
הוא נבחר על ידי העיתון 'אולה' (Ole) כמאמן הטוב ביותר בארגנטינה לשנת 2006.
בדצמבר 2007 מונה סימאונה כמאמנה של ריבר פלייט, ענקית הכדורגל הארגנטינאי שמצויה הייתה בקשיים מזה תקופה ארוכה, במקומו של דניאל פסארלה.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל סימאונה את הקבוצה לזכייה באליפות הקלאסורה לשנת 2008. עם זאת, הוא נכשל לשחזר את הצלחת הקבוצה בטורניר האפרטורה של אותה שנה, והתפטר מתפקידו ב-7 בנובמבר 2008 אחרי שקבוצתו התדרדרה למקום האחרון בליגה והודחה בשלב רבע גמר גביע סודאמריקנה.
אחרי התפטרותו של אלפיו באסילה מתפקיד מאמן הנבחרת הלאומית, נחשב סימאונה לאחד המועמדים המובילים לקבל את התפקיד אך לבסוף החליטה התאחדות הכדורגל הארגנטינאית לבחור בדייגו מראדונה.
ב-23 בדצמבר 2011 מונה למאמן אתלטיקו מדריד.
תחת הדרכתו זכתה הקבוצה בליגה האירופית בעונת 2011/12, לאחר ניצחון במשחק הגמר 3-0 על אתלטיק בילבאו, בסופר קאפ האירופאי ב-2012 ובגביע המלך הספרדי בעונת 2012/13.
בשנת 2014 הוביל את אתלטיקו מדריד לגמר ליגת האלופות וכשל לזכות בתואר, אך הוא זכה איתה בלה ליגה ובסופר קאפ הספרדי לאחר שגברה על יריבתה העירונית ריאל מדריד.
בשנת 2016 הגיע עם קבוצתו עד לגמר ליגת האלופות, אך שוב כשל בניסיון לזכות בתואר לאחר שהפסיד לריאל מדריד בבעיטות הכרעה לאחר תיקו 1-1 בתום הזמן החוקי וההארכה.
דייגו רודולפו פלסנטה (בספרדית: Diego Rodolfo Placente; נולד ב-24 באפריל 1977 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
פלסנטה גדל במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס.
הוא ערך הופעת בכורה במדי הקבוצה בליגה ב-31 במרץ 1996 ושיחק בשורותיה שנה אחת בטרם הוחתם על ידי קבוצת הפאר הארגנטינאית ריבר פלייט בשנת 1997.
במדי ריבר ביסס פלסנטה את מעמדו כאחד המגנים השמאליים הטובים במדינה, הוא היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות ובסופרקופה סודאמריקנה, וערך 110 הופעות במדי הקבוצה בהן כבש 5 שערים, בין היתר.
יכולתו לא נעלמה גם מעיניהם של מועדונים באירופה ובשנת 2001 חתם פלסנטה בקבוצה הגרמנית באייר לברקוזן מצמרת הבונדסליגה באותן שנים.
במדי לברקוזן פלסנטה היה שותף בעונתו הראשונה להגעתה של הקבוצה לגמר ליגת האלופות, גמר הגביע הגרמני ולמקום השני בליגה.
פלסנטה היה משחקניה הבכירים של הקבוצה ושיחק בשורותיה עד גמר חוזהו ב-2005. במהלך 4 עונותיו ערך 133 הופעות בליגה במדי הקבוצה.
עם תום חוזהו, בחר פלסנטה לעבור לסלטה ויגו למרות הצעות מצידן של קבוצות אנגליות.
פלסנטה המשיך לשחק בקבוצה גם לאחר ירידתה לליגה השנייה.
בינואר 2008 ביקש פלסנטה לחזור לארגנטינה, למרות התעניינות מצידה של ריבר פלייט, בחר פלסנטה בסן לורנסו, בעיקר בשל יחסיו החמים עם רמון דיאס, מאמן הקבוצה ומאמנו בשנים בהן שיחק בריבר פלייט.
עם פיטוריו של דיאס מהקבוצה, החליט פלסנטה לעזוב גם כן והצטרף לבורדו מצמרת הליגה הצרפתית.
לקראת עונת 2012/2013 חתם פלסנטה בארחנטינוס ג'וניורס, קבוצת נעוריו, במאי 2013 עזב את הקבוצה.
פלסנטה היה שותף לזכייתה של נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 1997 ובאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 גם כן באותה שנה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הארגנטינאית בדצמבר 2000. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2002 וערך בשורותיה 22 הופעות.
סופרקופה סודאמריקנה - 1 (1997)
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 - 1 (1997)
דייגו הרנן ואלרי (בספרדית: Diego Hernán Valeri; נולד ב-1 במאי 1986 בלנוס שבפאתי בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בשורות פורטלנד טימברס.
ואלרי דובר בנוסף לשפת אמו ספרדית גם אנגלית וגרמנית.
ואלרי גדל במחלקת הנוער של לנוס.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-27 בספטמבר 2003 אך סבל מקרע ברצועות הצולבות בברכו הימנית בנובמבר 2005. הוא התפרסם בזכות יכולתו במהלך אפרטורה 2007, אז מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של לנוס באליפות.
אקוסטה משחק בעיקר באגף השמאלי ויכול לשחק גם כקשר מרכזי.
הוא ניחן ביכולת טכנית גבוהה.
רבים בארגנטינה משווים את סגנון משחקו לזה של חואן רומן ריקלמה.
יכולתו הביאה מספר מועדוני צמרת מאירופה להתעניין באפשרות לרכוש את כרטיסו, בין המתעניינות אלופת איטליה אינטר מילאנו.
ב-16 ביולי 2009 הושאל לקבוצה הפורטוגזית פורטו למשך עונה אחת וזכה איתה בגביע המדינה.
ב-2010 הושאל שוב לקבוצה הספרדית אלמריה למשך שישה חודשים.
ב-2011 חזר לאחר שתי ההשאלות לקבוצתו לנוס אשר שימש כקפטן הקבוצה.
בינואר 2013 ואלרי הושאל לקבוצה האמריקאית פורטלנד טימברס, באוגוסט 2013 נקנה באופן קבוע על ידי פורטלנד ושוחרר מלנוס לאחר 10 שנים.
ב-2015 זכה עם הקבוצה באליפות ה-MLS הראשונה של פורטלנד, וזכה ב-MPV של גמר הפלייאוף בניצחון 2-1 על קולומבוס קרו.
על ההופעות שלו בעונת 2017 הוא זכה בפרס ה-MVP של ה-MLS.
ב-20 בינואר 2022 חזר לקבוצת נעוריו לאנוס לאחר תשע שנים.
ביוני 2022 הודיע על פרישה ממשחק.
ואלרי משתייך לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה.
הוא נכלל ברשימת 56 המועמדים למשחקים האולימפיים שנערכו בקיץ 2008 אך לבסוף לא זכה להיות בין 18 שחקני הסגל שזומנו על ידי המאמן סרחיו בטיסטה.
דייגו ולאסקס דה קוּאֶיָאר (בספרדית: Diego Velázquez de Cuéllar; 1465, קואיאר - 12 ביוני 1524, סנטיאגו דה קובה) היה קונקיסטאדור ספרדי ומושלה הראשון של קובה.
ולאסקס השתתף במסעו השני של כריסטופר קולומבוס לעולם החדש ב-1493, התמקם בהיספניולה, וסייע בהפיכתה למושבה בהנהגתו של ניקולאס דה אוונדו.
ב-1511 יצא לכבוש את קובה, ולאחר שדיכא את ההתנגדות המקומית במהלך 1512, השלים את כיבושה.
מנהיג הילידים, אטואי, הוצא להורג בשריפה ב-2 בפברואר 1512. במהלך ההשתלטות על האי ייסד ולאסקס כמה ערים ובהן ברקואה (1512), סנטיאגו דה קובה (1514) והוואנה (1515).
בשלב זה היה ולאסקס למושל קובה.
התושבים החדשים לא היו מעוניינים להיות כפופים למושל איי הודו המערבית, דייגו קולומבוס, וולאסקס הקים ממשל מקומי שהיה כפוף ישירות לספרד.
ב-1518 מונה באופן רשמי למושל הכללי של קובה.
ולאסקס תמך במסעו של הרנאן קורטס לכיבוש מקסיקו, אך משנוכח כי קורטס מתכוון להתנער מחסותו, ולעשות לו מה שעשה לקולומבוס, שלח את פאנפילו דה נווארס לעצרו.
קורטס תקף את נווארס עוד קודם לכן, ניצח אותו, ושכנע את כוחותיו להצטרף אליו.
ולאסקס נותר ללא כל השפעה במקסיקו.
דייגו לופס רודריגס (בספרדית: Diego López Rodríguez; נולד ב-3 בנובמבר 1981 בפרדלה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
לופס החל את הקריירה שלו בריאל מדריד כשוערו המחליף של איקר קסיאס במשך שנתיים ושיחק שני משחקים.
בשנת 2007 עבר לוויאריאל ולאחר פציעתו של סבסטיאן ויירה הפך לשוער ראשון.
היכולת הטובה שהפגין השאירה אותו כשוער ראשון גם לאחר שוויירה החלים מפציעתו.
ב-25 בינואר 2013 חתם בריאל מדריד לארבע שנים, בעקבות פציעת השוער הראשון של הקבוצה, איקר קסיאס, ונשאר השוער הראשון במסגרת משחקי הליגה גם לאחר שקסיאס החלים, כאשר האחרון משחק בליגת האלופות ובגביע המלך הספרדי.
באוגוסט 2014 חתם במילאן לארבע שנים, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-31 באוגוסט של אותה שנה, בניצחון 1–3 על לאציו.
במשחק הדף בעיטת עונשין בדקות האחרונות של המשחק.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לאספניול לעונה אחת.
ב-23 במאי 2017 חתם באופן קבוע בקבוצה.
ב-2 ביולי 2022 חתם בראיו ואיקאנו.
ב-28 בדצמבר 2023 הודיע על פרישה מכדורגל.
דייגו אלפרדו לוגאנו מורנו (בספרדית: Diego Alfredo Lugano Moreno; נולד ב-2 בנובמבר 1980 בקנלונס) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם.
בעבר שימש כקפטן בנבחרת אורוגוואי.
לוגאנו החל את דרכו במחלקת הנוער של ליברטד קנלונס, מועדון בו שיחק בעבר אביו במשך 20 שנים.
ב-1998 הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות מחוז קנלונס, והבקיע את השער שהעניק לקבוצתו את הזכייה.
בעקבות כישרון שהפגין הוא משך את עינהם של מועדוני כדורגל בכירים באורוגוואי.
ב-1999 החל לוגאנו בקריירה המקצוענית שלו, בקבוצת נסיונל.
הוא שיחק בתחילה בקבוצת המשנה של המועדון, שהשתתפה בליגה השלישית, אך כעבור זמן קצר קודם על ידי המאמן הוגו דה לאון לקבוצה הראשונה, ששיחקה בליגת העל האורוגוואית.
לוגאנו השתתף ב-15 משחקים במדי הקבוצה, והיה שותף לזכייתה בשתי אליפויות אורוגוואי בעונות 2000 ו-2001.
ב-2002 הצטרף לקבוצת פלסה קולוניה, והפגין במדיה יכולת מרשימה שגררה התעניינות בשירותיו מצד קבוצות רבות ברחבי אמריקה.
לבסוף, הוא בחר לעבור ב-2003 לסאו פאולו הברזילאית.
הכוח הרב והטכניקה במשחק ההגנה של לוגאנו סייעו גם להצלחתה של סאו פאולו: הוא היה שותף לזכייה בגביע ליברטדורס ב-2005 ובאליפות העולם לקבוצות באותה שנה, לאחר ניצחון בגמר על ליברפול.
הוא נבחר לשחקן ההגנה המצטיין באמריקה הדרומית לשנה זו.
ב-2006 הוא זכה עם הקבוצה באליפות ברזיל.
ב-2006 עבר לוגאנו לראשונה לכדורגל האירופי, אל קבוצת פנרבחצ'ה הטורקית, ובמהרה הפך לאחד מהשחקנים הבולטים בכדורגל הטורקי.
הוא סייע לפנרבחצ'ה לזכות באליפות ליגת העל הטורקית בעונת , ולהגיע עד לרבע גמר ליגת האלופות בעונה העוקבת, שם הודחה על ידי צ'לסי.
הישג זה הוא הגבוה ביותר של המועדון במפעלים האירופיים.
בינואר 2013 הושאל לוגאנו מפריז סן-ז'רמן למאלגה הספרדית.
אחרי חצי עונת השאלה במאלגה, שוחרר לוגאנו מפריז סן-ז'רמן, וחתם לשנתיים בהעברה חופשית בוסט ברומיץ' אלביון האנגלית.
במרץ 2015 עבר להאקן מליגת העל השוודית, בקיץ עבר לסרו פורטניו מליגת העל הפרגוואית ובינואר 2016 שב לסאו פאולו.
בשנת 2003 זומן לוגאנו לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של אורוגוואי, ובמשך השנים שימש כקפטן שלה.
הוא הוביל את הנבחרת כקפטן לזכייה במקום הרביעי בקופה אמריקה ב-2007. הוא סייע לנבחרת להעפיל למונדיאל 2010, לאחר שכבש שער נגד קוסטה ריקה בשלב הפלייאוף של המוקדמות.
דייגו פרננדו פרס אגואדו (בספרדית: Diego Fernando Pérez Aguado; נולד ב-18 במאי 1980, במונטווידאו) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי, ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי.
לזכותו של פרס 88 הופעות בנבחרת אורוגוואי.
בגיל 19, החל פרס לשחק בקבוצת הבוגרים של עיר מולדתו, דפנסור ספורטינג.
עד מהרה, הפך להיות שחקן הרכב קבוע בסגל הקבוצה.
אחרי ארבע שנים מוצלחות בקבוצתו הראשונה, הוא הצטרף לאחד ממועדוני הפאר של אורוגוואי, פניארול.
במהלך עונתו הראשונה בפנארול, 2003-2004, שיחק פרס רק ב-13 משחקים, לפני שדידייה דשאן הביא אותו למונקו הצרפתית.
במהלך שנותיו במונקו, נאבק פרס על תפקיד הקשר ההגנתי בקבוצה עם שחקנים רבים.
מרבית הזמן, הוא שימש כמחליף בקבוצתו.
ב-31 באוגוסט 2010 עבר פרס לשורות הקבוצה האיטלקית בולוניה תמורת 2.1 מיליון אירו, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בתום עונת 2014/2015.
פרס מייצג גם את נבחרת אורוגוואי.
את הופעתו הראשונה בנבחרת ערך בשנת 2001. הוא נכלל בסגל הנבחרת במהלך טורניר מונדיאל 2010, בו הוא שימש כחלק בלתי נפרד בקישור של אורוגוואי.
הוא זומן גם לסגל הנבחרת למשחקי מונדיאל 2014.
דייגו מטיאס היפוליטו (בפורטוגזית: Diego Matias Hypólito; נולד ב-19 ביוני 1986) הוא מתעמל ברזילאי, סגן אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ופעמיים אלוף עולם (2005 ו-2007) בתרגיל הקרקע.
היפוליטו נולד בעיר סנטו אנדרה הסמוכה לסאו פאולו.
הוא החל להתאמן בהתעמלות בגיל 7, בעקבות אחותו דניאלה, וזכה מספר פעמים באליפויות ברזיל לגילאי ילדים ונוער.
להישג הראשון בזירה הבינלאומית הגיע כשהיה בן 16, וזכה במקום החמישי בתרגיל הקרקע באליפות העולם שנערכה בדברצן ב-2002. באליפות שנערכה ב-2003 באנהיים סיים במקום הרביעי, יחד עם הרומני מריאן דרגולסקו.
באליפות העולם שנערכה במלבורן ב-2005 זכה במדליית הזהב, והיה לדרום אמריקאי הראשון בהיסטוריה שרושם הישג כזה באליפות העולם בהתעמלות.
באליפות שנערכה ב-2006 באורהוס איבד את תוארו לדרגולסקו, וזכה במדליית הכסף.
הוא שב והוכתר כאלוף העולם בשטוטגרט (2007).
חודשים ספורים לפני אולימפיאדת בייג'ינג (2008) לקה היפוליטו בקדחת דנגי, אך החלים בזמן והשתתף במשחקים.
בשלב המוקדמות דורג ראשון, אך בשלב הגמר נפל במהלך התרגיל שביצע, וסיים רק במקום השישי.
כן השתתף בקרב-רב, אך פרש לאחר ביצוע שני תרגילים.
לאליפות העולם שנערכה בלונדון ב-2009 הגיע לאחר שהחלים מפציעה, ולא הצליח להעפיל לשלב הגמר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו ב-2011 חלק את מדליית הארד עם אלכס שטילוב.
הייתה זו המדליה הראשונה בה זכה מזה ארבע שנים.
בנוסף להישגיו באליפויות העולם, זכה היפוליטו גם במדליות הזהב בתרגילי הקרקע וסוס הקפיצות במשחקים הפאן-אמריקאיים בריו דה ז'ניירו (2007) ובגואדלחרה (2011).
ב-2011 היה גם שותף לזכייה הקבוצתית של נבחרת ברזיל במדליית הזהב.
באולימפיאדת לונדון (2012) נחשב היפוליטו לאחד המועמדים הבולטים להעפיל לשלב הגמר בתרגיל הקרקע, אך עקב נפילה ומעידה במהלך ביצוע התרגיל בשלב המוקדמות קיבל ציון נמוך וסיים במקום ה-59 בלבד.
באליפות העולם שנערכה ב-2014 בנאנינג זכה במדליית הארד, ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית הכסף.
הרמס דייגו מרטינס (בספרדית: Hermes Diego Martínez; נולד ב-5 ביולי 1992) הוא שחקן כדורגל ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אלמרגו מהליגה השנייה בארגנטינה.
מרטינס ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריבר פלייט ב-16 במאי 2012, במשחק בשלב רבע הגמר של גביע ארגנטינה נגד סן לורנסו במשחק שהסתיים בניצחון 0-2. ב-23 בספטמבר אותה שנה ערך את הופעת הבכורה בליגה, במשחק נגד ראסינג קלוב.
ב-22 בינואר 2016, הצטרף מרטינס לניו יורק סיטי מה-MLS, במדיה הופיע 5 הופעות.
ב-10 בפברואר 2017 הצטרף בהעברה חופשית למועדון ספורט אסטודיאנטס מהליגה השלישית הארגנטינאית.
ב-20 ביולי 2017 הצטרף לקבוצת סן מרטין טוקומן, וב-1 ביולי 2018 חתם על חוזה ל-4 שנים בקבוצת נואבה שיקגו ששיחקה באותה עת בליגה השלישית בארגנטינה.
בעונת 2018-19 מרטינס עזר לקבוצה להעפיל לליגת המשנה הארגנטינאית, אולם בתום עונת 2020-21 שוחרר מהקבוצה וחתם לעונה אחת במועדון הכדורגל וילה דלמינה.
מרטינס היה שותף ל-30 משחקי ליגה בקבוצה, אולם החליט בסוף העונה שלא להאריך את חוזהו ולעבור לקבוצת אלמרגו מהליגה השנייה בארגנטינה.
גביע ליברטדורס עד גיל 20: 2012
דייגו חאבייר יורנטה ריוס (בספרדית: Diego Javier Llorente Ríos; נולד ב-16 באוגוסט 1993 במדריד, שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בבטיס מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
בגיל תשע הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
בעונת החל לשחק בקבוצה השלישית של המועדון, ריאל מדריד ג', ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-24 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד, כשנכנס כמחליף בדקה ה-35 בניצחון 0–4 על קורדובה במסגרת המחזור ה-31 בליגה הספרדית השנייה.
ב-1 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהחליף את אלברו ארבלואה בדקה ה-85 בניצחון 2–4 על אוססונה במסגרת המחזור ה-38 בליגת העל הספרדית.
לקראת עונת הושאל לראיו ואיקאנו מליגת העל הספרדית.
ב-22 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד ולנסיה במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-3 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 מול ריאל סוסיאדד במסגרת המחזור ה-18 בליגה.
שבועיים לאחר מכן הבקיע שער נוסף, בתיקו 2-2 מול ולנסיה, במסגרת המחזור ה-20. ב-3 במרץ הורחק לראשונה בקריירה המקצועית שלו, כשספג כרטיס אדום ישיר בדקה ה-42 בהפסד 1–5 לברצלונה במסגרת המחזור ה-27 בליגה.
הוא ערך 33 הופעות בראיו ואיקאנו, בהן הבקיע שני שערים.
ב-8 ביולי 2016 הושאל למאלגה.
ב-19 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אוססונה.
ב-26 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אספניול.
ב-1 במאי 2017 הבקיע שער נוסף בניצחון 2–4 על סביליה.
הוא ערך 25 הופעות ליגה במלאגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-26 ביוני 2017 חתם בריאל סוסיאדד, אשר רכשה את כרטיס השחקן שלו תמורת שישה מיליון יורו מריאל מדריד.
ב-24 בספטמבר 2020 חתם על חוזה לארבע שנים בלידס יונייטד.
ב-5 בדצמבר 2020, לאחר שהחמיץ את החודשיים הראשונים של העונה בשל פציעה, ערך יורנטה את הופעת הבכורה שלו מול צ'לסי, שהסתיים בהפסד 1–3, לאחר שהחליף את רובין קוך שנפצע זמן קצר לאחר פתיחת המשחק.
ב-26 בינואר 2021, לאחר היעדרות ארוכה נוספת בשל פציעה, שיחק לראשונה בהרכב הפותח, במשחק בו ניצחה לידס 1–2 את ניוקאסל יונייטד, אך נפצע והוחלף כבר בדקה העשירית של המשחק.
ב-23 בפברואר פתח בהרכב והשלים בפעם הראשונה 90 דקות במדי לידס, בניצחון 0–3 על סאות'המפטון.
ב-19 באפריל כבש את שערו הראשון במדי לידס, בתיקו 1-1 מול ליברפול, ובנוסף נבחר לשחקן המצטיין במשחק.
יורנטה ערך את הופעת הבכורה שלו לעונת 2021/2022 במשחק מול ברנלי ב-29 באוגוסט 2021, שהסתיים בתיקו 1–1. את שערו הראשון לעונה הבקיע יורנטה ב-2 באוקטובר במשחק מול ווטפורד, שהסתיים בתוצאה 1–0, והיה ניצחון הבכורה של לידס בליגה מתחילת העונה.
יורנטה ערך את הופעת הבכורה שלו לעונת 2022/2023 ב-6 באוגוסט 2022, במשחק הראשון של העונה, בו ניצחה לידס את וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 1–2.
ב-31 בינואר 2023 הושאל לרומא מהסרייה א' עד לסיום העונה, עם אפשרות רכישה.
ב-4 בפברואר נכנס כמחליף בשניות הסיום של המשחק מול אמפולי, שהסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 0–2. ב-2 באפריל פתח לראשונה בהרכב בניצחון 0–3 על סמפדוריה.
ב-29 במאי 2016 ערך יורנטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, כשהחליף את ססק פברגאס בדקה ה-60 בניצחון 1–3 על נבחרת בוסניה והרצגובינה, במסגרת משחק הכנה ליורו 2016.
דייגו וילרסון פריירה סוזה ובשמו המוכר דייגו סוזה (בפורטוגזית: Dyego Wilverson Ferreira Sousa, נולד ב-14 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדות החלוץ, באלמריה.
סוזה נולד בסאו חוסה דה ריבמאר, מרניאו, ברזיל.
בגיל 12 הצטרף למועדון הכדורגל מוטו קלאב.
ב-2004 חתם בפלמיירס מהליגה הראשונה.
בהמשך עבר לנסיונל מדיירה, עד אשר החל לשחק בבוגרים במועדון אופראירו מהליגה הרביעית בברזיל.
באותה השנה סוזה יצא לראשונה לאירופה כאשר חתם בלייקסואס מהליגה השנייה בפורטוגל.
בסוף העונה עבר סוזה לאינטרקלובה מליגת העל האנגולית אך לא ערך ולו הופעה אחת בקבוצה בטרם שוחרר.
בשנת 2012, סוזה חזר לאירופה כשחתם בטונדלה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
לראשונה בקריירה שלו, נהיה סוזה שחקן הרכב במשך עונה שלמה במהלכה כבש 4 שערים.
בתום העונה עבר ליריבתה לליגה של טונדלה, פורטימוננסה, לעונה אחת.
לקראת עונת 2013/2014 חתם סוזה בפורטימוננסה במטרה לסייע לה להישאר בליגה.
בעונה זו שיחק פחות מאשר בעונה הקודמת, אך רשם את מספר השערים הגדול ביותר שלו עד אז, 6 ב-26 הופעות.
בעקבות העונה הטובה שלו, הוחתם במאריטימו בסוף העונה.
ב-13 ביולי 2014, הוא חתם על חוזה לשלוש שנים מאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
בעונת 2015/2016 עשה את הפריצה שלו כשחקן מוביל כאשר כבש 12 שערים ב-36 משחקים.
בשנת 2017 חתם בספורטינג בראגה מצמרת הליגה.
בינואר הושאל לשנה לקבוצת בנפיקה ליסבון.
דייגו פרוטי (נולד ב-26 ביולי 1988) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר הקיצוני ולעיתים בעמדת הקשר ההתקפי.
פרוטי הצטרף בקיץ 2007 מדפורטיבו מורון מעיר הולדתו לסביליה.
תחילה הוא שיחק בסביליה אתלטיקו, קבוצת המילואים של סביליה, שבאותה עונה בדיוק העפילה לליגת המשנה בספרד.
ב-15 בפברואר 2009 פרוטי רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצת האם, כשנכנס כמחליף לרבע השעה האחרונה בניצחון 0–2 על אספניול.
השער הראשון שכבש הגיע ב-23 במאי נגד דפורטיבו לה קורוניה בדקה ה-90, שער שהבטיח את המקום השלישי בליגה הספרדית ושלח את הקבוצה למפעל הליגה האירופית.
בעונת 2009/10 פרוטי זכה במקום בהרכב הפותח על חשבונו של דייגו קאפל.
ב-16 במרץ 2010 הבקיע נגד צסק"א מוסקבה במסגרת ליגת האלופות, שער שלא הספיק לסביליה כדי לעלות לשלב רבע הגמר.
פרוטי רשם 58 הופעות בכל המסגרות במדי סביליה בין השנים 2011 ל-2014, כשבחלק ניכר מהזמן היה פצוע.
ב-2 ביולי 2014 פרוטי חתם לארבע שנים גנואה מהליגה האיטלקית.
את הופעת הבכורה שלו רשם ב-31 באוגוסט בהפסד 1–2 לנאפולי.
ב-1 בפברואר 2016 הושאל לרומא בעבור מיליון אירו עם אופציה רכישה, שהאחרונה יכולה לממש בעבור 9 מיליון אירו.
את השער הראשון שלו בקבוצה הבקיע שישה ימים בלבד לאחר ההצטרפות בניצחון הבית 1–2 על סמפדוריה.
בסוף אותו חודש המועדון החליט לממש את אופציית הרכישה והחתימה אותו עד ליוני 2019.
ב-7 בדצמבר 2017 האריך פרוטי את חוזהו במועדון עד לשנת 2021.
ב-5 באוקטובר 2020, פרוטי חתם לשנתיים בפנרבחצ'ה הטורקית עם אפשרות לשנה נוספת.
ב-2 בפברואר 2022 חתם בסלרנטינה מהסרייה א'.
חמישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בתיקו 2-2 עם ספציה.
ב-9 בנובמבר 2009 פרוטי זומן לנבחרת ארגנטינה.
את הבכורה במדי הנבחרת ערך חמישה ימים לאחר מכן כשנכנס לעשר הדקות האחרונות כמחליף של ליונל מסי בהפסד 1–2 במשחק הידידות נגד ספרד.
דייגו דמה הוא כדורגלן גרמני ממוצא איטלקי המשחק בעמדת הקשר האחורי בהרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה.
דמה גדל בנוער של ארמיניה בילפלד, ובשנת 2010 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
בעונת הבכורה שלו, 2010/11, בה ערך 10 הופעות ליגה, נשר דמה עם הקבוצה לליגה הגרמנית השלישית.
את עונת 2011/12 פתח דמה בארמיניה בילפלד, והפך לשחקן הרכב קבוע.
בפגרת החורף של העונה עבר לפאדרבורן 07, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
דמה השתלב בקבוצה במהרה, וסייע לה לסיים את העונה במקום החמישי.
בעונת 2012/13 דמה ערך 29 הופעות ליגה וסיים עם פאדרבורן במקום ה-12 בבונדסליגה השנייה.
בעונת 2013/14 דמה המשיך להציג יכולת גבוהה בפאדרבורן, אך עזב את הקבוצה במחצית העונה, על מנת להשתלב בר.ב.
לייפציג, מועדון שנבנה באותם ימים עם שאיפות גבוהות להגיע לצמרת הכדורגל הגרמני.
דמה השתלב היטב בלייפציג, והעפיל עם המועדון בתום עונת 2013/14 לבונדסליגה השנייה, וגם פאדרבורן זכתה להעפיל לבונדסליגה בסיום העונה, כך שדמה בעצם סייע לשתי קבוצות לעלות ליגה באותה עונה.
לייפציג, אך כשל להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה.
לייפציג העפלה היסטורית לבונדסליגה, כשהוא שיתף פעולה בקישור של הקבוצה עם אמיל פורסברג ודומיניק קייזר.
בעונת 2016/17 היה דמה שותף לעונה טובה מאוד של ר.ב.
לייפציג שסיימה במקום השני בבונדסליגה כבר בעונת הבכורה שלה, כשהוא מציג יכולת יציבה בקישור ושיתוף פעולה עם פורסברג ונאבי קייטה.
ב-11 בינואר 2020 חתם דמה בנאפולי.
ב-6 ביולי 2024 חתם דמה בהרטה ברלין לשנתיים.
דמה זומן לסגל נבחרת גרמניה לגביע הקונפדרציות 2017 על ידי המאמן יואכים לב, בזכות יכולתו הטובה במדי ר.ב.
את הופעת הבכורה במדים הלאומיים ערך דמה ביוני 2017, בניצחון 0–7 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. דמה נכנס כמחליף במשחק זה בדקה ה-75 במקום יוליאן דראקסלר.
לאחר מכן נפצע דמה באימון, ונופה מהסגל לגביע הקונפדרציות.
דייגו טריסטן הררה (; נולד ב-5 בינואר 1976) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
בשיאו היה טריסטן לאחד מהחלוצים הספרדים הבולטים בתקופתו.
הוא צבר קרוב למאה שערים בליגה הספרדית הראשונה, ובלט בעיקר בתקופתו בדפורטיבו לה קורוניה, בה שיחק במשך שש עונות, ועמה זכה בגביע המלך הספרדי וכן בתואר מלך השערים של הליגה.
לזכותו של טריסטן ארבעה שערים ב-15 הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג בין היתר בטורניר מונדיאל 2002.
טריסטן החל את דרכו בקבוצת הנוער של ריאל בטיס.
בעונת , כשהיה בן 19, החל לשחק בקבוצת המילואים בטיס ב' בליגה השלישית, ובלט עם 33 שערים בקרוב למאה הופעות ליגה, על פני שלוש עונות.
לקראת עונת עבר טריסטן לקבוצת המילואים של מיורקה ששיחקה בליגת המשנה.
הוא השתלב היטב בהרכב הקבוצה, רשם 39 הופעות ליגה והוביל את רשימת הכובשים של הקבוצה עם 15 כיבושים (בצוותא עם אלברט לוקה).
עם זאת, מיורקה ב' נשרה בתום העונה לליגה השלישית, לאחר שסיימה במקום ה-19, נקודה בלבד מהקו האדום.
על אף הירידה לליגה השלישית, זכה טריסטן לקידום ועבר לסגל הקבוצה הראשונה של מיורקה, ששיחקה בליגה הבכירה.
בנוסף, כבש חמישה שערים בעשר הופעות באירופה, כאשר קבוצתו העפילה עד לרבע גמר גביע אופ"א באותה העונה.
לקראת עונת 2000/2001 עבר טריסטן לשורות האלופה הטרייה, דפורטיבו לה קורוניה של המאמן חאבייר אירורטה.
בתחילה היה מועמד לעבור לריאל מדריד, אך מועמדותו נפלה עם שינויי הנשיאים במועדון, ובכך הושלמה עסקת העברתו ללה קורוניה.
יחד עם רוי מקאיי, יצר טריסטן שיתוף פעולה התקפי פורה, וכבר במשחקיו הראשונים בקבוצה סייע לדפורטיבו לזכות בתואר הסופר קאפ הספרדי, לאחר ניצחון בגמר כפול על אספניול.
במשחק הראשון בחוץ שותף כמחליף בלבד (0-0 בסיום), אך בגומלין פתח בהרכב ואף כבש את השער שקבע את תוצאת המשחק, 2-0 לדפורטיבו.
את העונה סיים טריסטן ככובש המצטיין של קבוצתו, עם 19 שערי ליגה (רביעי בטבלת מלך הכובשים) שסייעו לקבוצה לסיים את העונה כסגנית האלופה, אך עם זאת התאכזב ממעמדו במועדון, מאחר שמקאיי הועדף על פניו בחוד.
טריסטן שותף ב-29 משחקי ליגה בלבד, מתוכם רק 22 בהרכב הפותח.
עונה לאחר מכן קבע טריסטן שיא קריירה אישי של 21 שערי ליגה ב-34 הופעות, כאשר לה קורוניה של אירורטה שוב סיימה כסגנית האלופה.
באותה העונה זכה טריסטן בתואר הפיצ'יצ'י, מלך השערים של הליגה הספרדית, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה עם זכייה בגביע המלך הספרדי עם ניצחון 1–2 על ריאל מדריד.
טריסטן כבש את שערה השני של קבוצתו בדקה ה-37 של ההתמודדות, והעלה את מאזנו לחמישה שערים בטורניר הגביע של אותה העונה.
בליגת האלופות כבש טריסטן שישה שערים באותה העונה, ובסך הכול בשלושת המפעלים עמד מאזנו על 32 כיבושים.
בעונת 2002/2003, לאחר שסבל מפציעה אותה ספג במדי הנבחרת, איבד טריסטן את מקומו כחלוץ הבכיר של הקבוצה לרוי מקאיי, שאף זכה בנעל הזהב האירופית בזכות הופעותיו באותה העונה.
טריסטן התקשה לחזור לכושר, ועל אף עזיבתו של מקאיי לבאיירן מינכן בתום העונה, לא הצליח לחזור לכושרו המלא.
בעונה הבאה רשם 90 דקות בעשרה משחקים בלבד - הוא הוחלף בעשרים משחקים, ועלה ב-18 נוספים מהספסל.
גם קצב כיבוש השערים של טריסטן פחת, והוא הסתפק בפחות מעשרה שערי ליגה בשלוש עונות ברציפות.
בתום עונת 2005/2006, ולאחר שש עונות במועדון, סיים טריסטן את דרכו בלה קורוניה, לאחר ששוחרר מהקבוצה על ידי המאמן חואקין קפארוס בצוותא עם ליונל סקאלוני ששוחרר אף הוא.
בסך הכול ערך טריסטן 179 הופעות ליגה וכבש 77 שערים במדי הקבוצה, וממוקם שני בטבלת מך השערים של הקבוצה בכל הזמנים (אחרי מקאיי).
מאז שחרורו מלה קורוניה נקשר שמו של טריסטן במספר מועדונים בספרד ומחוצה לה, עד שב-13 בספטמבר 2006 חתם במיורקה, הקבוצה אותה עזב לטובת לה קורוניה שש שנים קודם לכן.
עד לחודש ינואר ערך טריסטן 13 הופעות ליגה ושלוש הופעות בגביע במדי הקבוצה, כולל שמונה הופעות בהרכב הפותח, אך כשל למצוא את הרשת בכל 16 הופעותיו.
ב-31 בינואר 2007, ולאחר חצי עונה בלבד, שוחרר מהקבוצה עקב כושר לקוי ויכולת חלשה.
ביולי 2007, לאחר חצי עונה מחוץ למגרשים ולקראת עונת 2007/2008 בסרייה א', עזב טריסטן לראשונה את ספרד ועבר לשחק בליבורנו שחיפשה מחליף לכריסטיאנו לוקארלי.
טריסטן לא עמד בציפיות המוקדמות ממנו, וכבש שער ליגה בודד ב-21 הופעות.
על אף זכה ב-17 הופעות בהרכב הפותח, הצליח טריסטן לסיים רק שני משחקים לאורך העונה כולה.
בתום העונה המאכזבת, מבחינה אישית וקבוצתית, נשרה הקבוצה לסרייה ב', וטריסטן סיים את דרכו במועדון.
ב-28 בספטמבר 2008 הגיע טריסטן לתקופת מבחן בקבוצת וסטהאם יונייטד, זמן קצר לאחר הצטרפותו של המאמן ג'אנפרנקו זולה.
ב-14 באוקטובר חתם טריסטן על חוזהו בקבוצה, ואת הופעת הבכורה שלו ערך כחודשיים לאחר מכן, כשעלה כמחליף בהפסד הביתי 0–2 לטוטנהאם הוטספר.
את הופעתו הראשונה בהרכב ערך רק בסוף חודש מרץ, אך מאז פתח בשמונה הופעות ליגה ברציפות, כאשר הוא משלים 90 דקות בשש מההופעות וכובש פעמיים.
בסיום העונה תפסה הקבוצה את המקום התשיעי בטבלה, וטריסטן נפרד מהמועדון עם שלושה שערי ליגה ב-14 הופעות.
לקראת עונת שב טריסטן לספרד, לתחנה הרביעית שלו בארבע עונות, כאשר הצטרף לקדיס מליגת המשנה.
טריסטן בן ה-33 רשם 29 הופעות ליגה באותה העונה, מתוכן 14 בהרכב הפותח, ותרם שמונה שערי ליגה שלא הספיקו לקבוצה כדי לשרוד, והיא נשרה בתום העונה לליגה השלישית.
בסיום העונה פרש טריסטן ממשחק פעיל בגיל 34.
תקופת השיא של טריסטן במדי לה קורוניה נמשכה כשנתיים, ובתקופה זו ערך את כל הופעותיו במדי נבחרת ספרד.
את הופעת הבכורה שלו ערך טריסטן תחת המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו ב-2 ביוני 2001, בניצחונה הביתי של ספרד 1–4 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. טריסטן פתח בהרכב באותו המשחק, ושתי דקות בתוך תוספת הזמן של ההתמודדות כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, וקבע את תוצאת המשחק.
טריסטן הוסיף שלוש הופעות ושער אחד נוסף בטורניר המוקדמות (בניצחון הביתי 0–4 על ), וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר.
טריסטן זומן על ידי קמאצ'ו לסגל ספרד למונדיאל בדרום קוריאה וביפן, ויועד לתפקיד החלוץ הפותח לצדו של ראול.
טריסטן פתח בהרכב בניצחון 1–3 על , אך הוחלף לאחר 67 דקות, מאחר שספג פציעה בקרסולו.
על אף הפציעה, פתח טריסטן בהרכב בניצחון 1–3 על , אך הוחלף במחצית ולא שב לשחק עוד בטורניר, בו הודחה ספרד בשלב רבע הגמר.