tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה השנה, היא החלה ללמוד פיתוח-קול אצל הזמרת הלירית וֶרָה מָרִיה דוּ קנְטוֹ אֶה מֶלוֹ, והחלה לשיר שירי לידר (שירי פולק גרמניים) בגרמנית.
בשנת 2016 היא השתתפה בסבב הופעות ברחבי ברזיל לצד פיטי לאונה וזמרים ברזילאים נוספים.
הקריירה המוזיקלית של טולר החלה בראשית שנות השמונים כסולנית בלהקת הפופ הברזילאית "קיד אבליה והדלעות הפראיות" ("Kid Abelha e os Abóboras Selvagens".
השם קוצר לאחר מכן ל"קיד אבליה").
הלהקה הופיעה בשנת 1985 במסגרת פסטיבל רוק בריו.
גם כיום משמשת טולר כסולנית ההרכב, על אף קריירת הסולו אליה פנתה.
הסינגל הראשון של הלהקה "Distração" יצא בשנת 1982. בתחילה, סברו המבקרים שההרכב קיד אבליה הוא עוד להקה מני רבות שיוציאו מקרבן לא יותר משלושה להיטים לרדיו ודינן להיעלם ממפת הפופ הברזילאי.
עם זאת, נחלה לאורך השנים הלהקה הצלחה רבה, חיברה להיטים רבים, וגם בחלוף 25 שנה, אוזלים הכרטיסים להופעות ההרכב ונמכרים אלבומים רבים.
פאולו בוזלי (באיטלקית: Paolo Boselli; 8 ביוני 1838–10 במרץ 1932) היה מדינאי איטלקי, ראש ממשלת איטליה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בוזלי נולד בעיר סאבונה שבאיטליה.
הוא כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת רומא בשנת 1869.
בשנת 1870 נבחר בוזלי לחבר בפרלמנט האיטלקי מטעם מפלגת הימין.
בשנת 1881 מונה לכהן כשר לתשתיות ציבוריות, תפקיד אותו מילא עד שנת 1891, וכן שימש בתפקיד שר החקלאות.
לאחר התפטרות ראש ממשלת איטליה, אנטוניו סלנדרה, בעקבות תבוסת איטליה לכוחות האוסטריים בקרב אסיאגו, מונה בוזלי לתפקיד ראש הממשלה.
בוזלי, שנחשב לאחד מחברי הפרלמנט הוותיקים באיטליה, הושבע לתפקידו ביוני 1916. בוזלי אולץ להגיש את התפטרותו בחודש אוקטובר 1917 לאחר תבוסה נוספת של צבא איטליה בקרב קפורטו.
בוזלי, כחברים רבים ממפלגת הימין, גילה אהדה רבה לעלייתו לשלטון של בניטו מוסוליני בשנת 1922 לשלטון באיטליה.
מוסוליני מצדו גמל לבוזלי על תמיכתו בו והעניק לו בשנת 1924 אות כבוד מטעם המפלגה הפשיסטית האיטלקית.
בוזלי נפטר ברומא בשנת 1932 בגיל 93. בוזלי היה ראש הממשלה האיטלקי שהאריך חיים יותר מכל ראש ממשלה אחר באיטליה.
פאולה הנקוקס היא כתבת בינלאומית של רשת החדשות CNN.
במסגרת תפקידה, היא מעבירה לרשת CNN דיווחים שוטפים על הנעשה בארץ, בעיקר מהזירה הפוליטית-מדינית, הכלכלית והתרבותית.
לאחר תקופת עבודה בישראל היא עברה לקוריאה.
הנקוקס הצטרפה לרשת CNN ב-1997, ושידרה מהסניף הלונדוני של הערוץ.
היא סיקרה את הסכסוך הישראלי-פלסטיני כמו גם את העימות של ישראל אל מול חזבאללה.
לאחר מכן, שימשה זמן מה כמפיקה משנת 2001 והתקדמה לתפקידה כנציגת הערוץ בישראל.
פאולה פרננדס דה סוזה היא זמרת קאנטרי, פזמונאית ומעבדת מוזיקלית ברזילאית.
זכתה בשני פרס גראמי הלטיני.
בשנת 1993 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Paula Fernandes".
בשנת 2012 התארחה בשיר "Long Live" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
פאולו סילביו בוקון (באיטלקית: Paolo Silvio Boccone; 24 באפריל 1633 – 22 בדצמבר 1704) היה בוטנאי איטלקי.
על שמו קרוי הסוג בוקוניה ממשפחת הפרגיים ומספר צמחים נוספים.
בוקון נולד בפאלרמו למשפחה עשירה, ולכן יכל להרשות לעצמו להקדיש את חייו לחקר הצמחים.
בניגוד לרוב החוקרים בני זמנו, לא עסק במקביל בתחומי דעת אחרים.
פאולו הצעיר הרבה לבקר בגן הבוטני של העיר מסינה, שנוסד על ידי הרופא יליד רומא, פיאטרו קסטלי.
האחרון הפך להיות מדריכו של בוקון, שערך מסעות מחקר בסיציליה, קורסיקה, פריז ולונדון.
לאחר מכן החל בלימודי רפואה ומונה לדוקטור בפדובה.
בתקופה הזו, פרסם בוקון את פרסומיו הראשונים- Recherches et observations naturelles- 'מחקרים ותצפיות בטבע' (פורסם בפריז, 1671 ומאוחר יותר בגרסה מאוירת ומוגדלת באמסטרדם, 1674).
החיבור כלל תאוריות וגילויים רבים בתחומי הטבע, פלאונטולוגיה, רפואה, וטוקסיקולוגיה.
עבודתו הגדולה השנייה נקראת Museo di piante rare della Sicilia, Malta, Corsica, Italia, Piemonte, e Germania - 'תיאור של צמחים נדירים של סיציליה, מלטה, קורסיקה, איטליה, פיימונטה וגרמניה'.
בוקון הועסק כ'בוטנאי החצר' של פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ושל בנו קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
בשנת 1682 הצטרף בוקון למסדר הנזירים הציסטרציאנים, והוסיף לשמו את השם האמצעי סילביו.
פאולו היה מוכר ומוערך בקרב הקהילה המדעית, והחליף כתבים ורעיונות עם רבים מבין חוקרי הטבע האירופאים בני זמנו.
הבוטנאי שארל פלומיה למד תחתיו ברומא, והוא תלמידו הנודע ביותר.
בוקון נפטר בעת שהותו במנזר של סנטה מריה באלטופונטה, הסמוך לעיר הולדתו פאלרמו.
הסוג בוקוניה ממשפחת הפרגיים נקרא על שמו, על ידי תלמידו שארל פלומיה.
קארולוס ליניאוס 'אימץ' שם זה לשיטת הנומנקלטורה שלו לאחר מכן.
מיני צמחי רבים נקראים על שמו של בוקון.
רק אחד מהם גדל בר בארץ ישראל- המין אֶפְזָרִית בּוֹקוֹן (Spergularia bocconei), השייך לסוג אפזרית ממשפחת הציפורניים.
קיים פולמוס בנוגע לכתיבת שמו של בוקון עקב כך שלא ברור איך כתב את שמו בלטינית, ובוקון חי לפני המצאת שיטת המיון של קארולוס ליניאוס.
הגרסאות השונות הן Boccone (כשם שמו האיטלקי), bocconi ו- bocconii.
פאולה מולדן הייתה משוררת וסופרת אוסטרית, התפרסמה בזכות כתיבת המנון אוסטריה.
מולדן נולדה בווינה ב-12 באוקטובר 1887. שנתיים מאוחר יותר, משפחתה עברה לפולה, איסטריה.
מאוחר יותר עברה לקופנהגן, ואז שוב לווינה.
היא נישאה לעיתונאי ד"ר ארנסט מולדן, ונולדו להם שני בנים: אוטו מולדן - מחבר ופעיל פוליטי, ופריץ מולדן - עיתונאי ודיפלומט.
מולדן נפטרה ב-25 במאי 1951, ונקברה בבית הקברות המרכזי בווינה.
מולדן הייתה נכדתו של איש הצבא, המשורר והפוליטיקאי הקרואטי פטר פרארדוביץ'.
פאולה מלקומסון היא שחקנית צפון אירית.
ידועה בעיקר בשל השתתפותה בסדרות הטלוויזיה "דדווד" ו"ריי דונובן" ובסרטי הקולנוע "משחקי הרעב" ובהמשכו "משחקי הרעב: התלקחות".
מלקומסון נולדה בבלפסט, צפון אירלנד.
שיחקה לראשונה כשחקנית מקצוענית בשנת 1993 במערבון "טומבסטון עיר ללא חוק" בתפקיד איילי אשתו של המארשל וירג'יל ארפ (סם אליוט).
בשנת 2000 הופיעה בעיבוד המודרני לדרמה השייקספירית "המלט" בתפקיד מרסלה.
זכתה להכרה לראשונה בזכות תפקידה בסדרת הדרמה "דדווד" בתור הפרוצה טריקסי.
בהמשך דרכה הופיעה בסדרת הדרמה "ER" בתפקיד מג ריילי ובסדרה המדע בדיונית "קאפריקה" בתור אמנדה אשתו של דניל גרייסטון (אריק סטולץ).
ב-2010 הופיעה בעונה השלישית של הסדרה המצליחה "ילדי האנרכיה" בתפקיד מורין אשבי.
בשנת 2012 השתתפה מלקומסון בסרט המצליח "משחקי הרעב" בתפקיד אמה של קטניס אוורדין (ג'ניפר לורנס), תפקיד עליו חזרה גם בסרטי ההמשך "התלקחות", ו"עורבני חקיין (חלקים א', וב')"
משנת 2013 משחקת מלקומסון בסדרת הפשע "ריי דונובן" בתפקיד אבי אשתו של ריי דונובן (לייב שרייבר).
בשנת 2018 שיחקה בסרט "תמיד גרנו בטירה" לצד טאיסה פרמיגה וסבסטיאן סטן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם משנת 1962 שנכתב על ידי שירלי ג'קסון.
מלקומסון שיחקה בסדרה את אשתו של פאריש.
הרץ במבוך: מבחני הכוייה (2015)
פאולהורן (Faulhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,681 מטר, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
ההר ממוקם בין אגם ברינץ (Lake Brienz) והעיירה גרינדלוולד, ובין שטחה המוניציפלי של העיירה איסלטוולד (Iseltwald) ושטחה המוניציפלי של גרינדלוולד כאשר פסגתו מהווה את הגבול שבין העיירות.
בשנת 1830 הוקם על פסגת ההר מלון ברגהוטל.
פאולה וייסמברג-רוזנברג (נולדה ב-15 בנובמבר 1976) היא אשת תקשורת ונטורופתית שעוסקת בצמחי מרפא ובתחומים נוספים ברפואה האלטרנטיבית: פרחי באך וארומתרפיה.
הנחתה עם בעלה, ליאון רוזנברג, את התוכנית "פאולה וליאון" בקשת 12, והשתתפה בהנחיית העונה הראשונה של "בייק אוף ישראל".
נולדה בלה פלאטה שבארגנטינה, למשפחה יהודית-אשכנזית מקומית בשם וייסמברג.
בשנת 1982 עלתה עם משפחתה לישראל ממניעים ציוניים.
את שירותה בצה"ל עשתה כקצינת חינוך בנח"ל.
בשנת 2005, לאחר קריירה קצרה כעורכת דין, החליטה רוזנברג לזנוח את תחום המשפטים, ולעבור לעסוק בנטורופתיה.
זאת, לאחר לימודי נטורופתיה במכללת רידמן לרפואה משלימה ואף לימודים מתקדמים.
הנחתה את תוכנית הרדיו "שישי בבוקר" ברדיו תל אביב עם דליק ווליניץ.
בעלת טור באתר האינטרנט mako.
במהלך החודשים פברואר-מאי 2015 הגישה לצדו של בעלה, ליאון רוזנברג, את התוכנית "חשבון משותף", בשידורי קשת של ערוץ 2. מאוקטובר 2015 החלה להגיש לצדו של רוזנברג את תוכנית הבוקר "בוקר בריא" בשידורי קשת.
מנובמבר 2015 עד ינואר 2016 הגישה במקביל את התוכנית "פאולה וליאון בשישי", לצדו של רוזנברג.
בחודשים אפריל עד יוני 2016 הגישה לצדה של איה קרמרמן את העונה הראשונה של תוכנית המציאות "בייק אוף ישראל", בשידורי קשת.
באוקטובר 2017 עברה התוכנית "בוקר בריא", בהגשתה ובהגשת ליאון בעלה, מיתוג מחודש לקראת המעבר של קשת לערוץ 12, ונקראה בשם "פאולה וליאון".
התוכנית משודרת בימי חול, בשעה 9:00 אחרי "חדשות הבוקר", ועוסקת במגוון נושאים שמחוץ לחדשות, העוסקים לא רק בענייני בריאות לעומת "בוקר בריא".
לרוזנברג קליניקה טיפולית של רפואה אלטרנטיבית ומשלימה, שבמסגרתה היא מרצה בתחום הנטורופתיה ברחבי הארץ והעולם, ומנחה סדנאות לאורח חיים בריא, כגון ניקוי רעלים מהגוף.
בנוסף, היא נטורופתית שעוסקת בצמחי מרפא ובתחומים נוספים ברפואה האלטרנטיבית: פרחי באך וארומתרפיה.
פאולה מגישה שני פודקאסטים ברשת "עושים היסטוריה": את הפודקאסט "יחסינו לאן" בנושא זוגיות היא מגישה יחד עם בעלה ליאון רוזנברג מאז יוני 2019, ואת הפודקאסט "בריאה ומאושרת",, שמתפרסם באופן יומי ועוסק באורח חיים בריא, היא מגישה מאז דצמבר 2021.
כמו כן, היא בעלת טור שבועי ב"ישראל היום".
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה המוקומנטרית "מצולמים" את "הילה ברדה", פרודתו של לירון ברדה, שגילם אסי ישראלוף.
באפריל 2025 התעמתה רוזנברג עם עמית סגל ברשתות החברתיות, לאחר שבתגובה לפוסט של סגל היא כינתה את דבריו "תעמולה".
מטעם סגל נשלח אליה בתגובה מכתב התראה לפני נקיטת הליכים נגדה בגין לשון הרע.
בעלה הוא מגיש הטלוויזיה והשחקן ליאון רוזנברג, ולזוג שתי בנות.
בנותיה, שילה וארבל, השתתפו בעונה השלישית של סליחה על השאלה ילדים בפרק "ילדים של מפורסמים" שמשודרת בכאן חינוכית.
הם התגוררו בהוד השרון, אך בעקבות מלחמת חרבות ברזל, שהביאה להקפאת שידור התוכנית "פאולה וליאון", עברה המשפחה להתגורר בקפריסין בפודקאסט של איתי סגל, מתחילת 2026, הסבירה שההחלטה על המעבר הייתה לפני המלחמה בעקבות צעדי החקיקה של הממשלה, אך המעבר בוצע אחרי פריצתה.
רשימת תוכניות כמנחה או מגישה
"חשבון משותף" (ערוץ 2, קשת) - מנחת התוכנית (לצד ליאון רוזנברג)
"בוקר בריא" (ערוץ 2, קשת) - תוכנית בוקר על בריאות, תזונה, צרכנות והורות
"פאולה וליאון בשישי" (ערוץ 2, קשת) - מנחת התוכנית (לצד ליאון רוזנברג)
"בייק אוף ישראל" (ערוץ 2, קשת) - מנחת התוכנית (לצד איה קרמרמן)
"פאולה וליאון" (קשת 12) - מנחת התוכנית (לצד ליאון רוזנברג)
"שישי בבוקר" (רדיו תל אביב) - מנחת התוכנית (לצד דליק ווליניץ)
"יחסינו לאן" (עושים היסטוריה) - מנחת התוכנית (לצד ליאון רוזנברג).
"בריאה ומאושרת" (עושים היסטוריה) - מנחת התוכנית.
פאולה היברניאנס או מועדון הכדורגל היברניאנס הוא מועדון כדורגל מלטזי מהעיר פאולה.
המועדון הוקם בשנת 1922 בשם "מועדון הכדורגל קונסטיטושנלס" , ולאורך רוב שנות קיומו משחקת קבוצתו בליגת העל המלטזית.
למועדון 11 אליפויות, כשהאחרונה שבהן הושגה בעונת .
הקבוצה זכתה 10 פעמים בגביע המלטזי (בפעם האחרונה בעונת 2012/2013), ושלוש פעמים בסופר קאפ המלטזי.
השנים הראשונות: הפירוק והמעבר למקצוענות
הקבוצה הוקמה בשנת 1922 בשם "מועדון הכדורגל קונסטיטושנלס" והייתה לקבוצה המייצגת של המפלגה החוקתית של מלטה , שהוקמה שנה קודם לכן.
הקבוצה שיחקה בליגת הכדורגל החובבנית במלטה, ונשיאה הראשון היה כרמלו גאוצ'י.
מאז כיהנו כ-15 חברי הנהלה בכירה של הקבוצה בתפקיד.
לאחר עונתה הראשונה הקבוצה התפרקה, וחזרה לפעילות בעונת 1927/1928. בעונת 1930/1931, לאחר שזכתה באליפות הליגה החובבנית, החליטו מנהלי הקבוצה לעבור לליגה המקצוענית, וכחלק מתהליך ההתחדשות והניתוק מעברה הפוליטי של הקבוצה, הוחלט לשנות את שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל היברניאנס".
הקבוצה המשיכה לשחק בשנתיים שלאחר מכן בליגה החובבנית, כיוון שלא התפנה מקום בליגה המקצוענית.
משחקה הראשון של הקבוצה תחת השם החדש הסתיים בניצחון 2-1 על קבוצת אנטלופה.
בינואר 1933 הצטרפה הקבוצה לליגה הבכירה, שממנה לא ירדה עוד (נכון לשנת ).
הקבוצה ניצחה את משחקה הראשון בליגה הראשונה של מלטה (ששינתה את שמה בשנת לליגת העל המלטזית) נגד סלימה ריינג'רס בתוצאה 3-1.
במהלך תחילת מלחמת העולם השנייה (סוף שנות ה-30 של המאה ה-20), הכדורגל במלטה המשיך להיות משוחק ונקלטו בליגה שחקנים זרים רבים, בעיקר פליטים יהודים מהשואה.
הזרים, שנקלטו גם בהיברניאנס, שינו את פני הליגה והעלו את רמתה.
היברניאנס ביססה את מעמדה בשלב זה כמועדון השלישי בטיבו באי, אחרי סלימה וונדררס ופלוריאנה.
הזר הבולט ביותר בקבוצה היה השוער הצ'כוסלובקי אלכסנדר סבודובה.
היברניאנס, שהייתה נתונה בחובות רבים, הושעתה מהליגה במאי 1936 עקב סירובה להשתתף בהפקת הספרים של התאחדות הכדורגל המלטזית.
הקבוצה לא ויתרה בנושא, ולאחר ארבע שנות משפט ניצחה בתיק.
ההתאחדות ויתרה על כל הטענות כלפי הקבוצה לאחר עונת 1939/1940, והבטיחה לה מקום בליגה הבכירה.
רוב שחקניה הבכירים של הקבוצה עזבו אותה במהלך שלוש השנים האלו.
במהלך שיאה של מלחמת העולם השנייה לא שוחק הכדורגל במלטה, וכך יצא שהיברניאנס חזרה לשחק בחטיבה העליונה של הכדורגל המלטזי רק לאחר תשע שנים, בעונת 1944/1945, על אף התנגדותם של מספר מועדונים בכירים בליגה.
בתחילת עונת 1946/1947 הוחלט על איחוד שלושה מועדונים באזור פאולה-טרקסיין, במחוז הדרום-מזרחי במלטה, עקב חוקי ההתאחדות החדשים שקבעו כי מותרת קבוצה אחת מכל אזור בכל ליגה, כולל זו הבכירה.
היברניאנס התאחדה עם "מועדון הכדורגל טרקסיין ריינבואוס" מהליגה המלטזית השנייה ועם "היברניאנס הקטנה" מהליגה המלטזית השלישית.
מטרת האיחוד - חוץ מן העניין הפרקטי, באם אחת מהקבוצות האחרות תעלנה לליגה הראשונה (או שהיברניאנס תרד ליגה) - הייתה חיזוק רמת הכדורגל באזור, על ידי הקמת מסגרת משותפת לכל קבוצות האזור כדי לחזק את העניין המקומי במשחק.
האיחד התאפשר בסופו של דבר בזכות נשיא היברניאנס דאז, סראפינו זוארב, שגישר בין הצדדים עד להשגת ההסכם.
האיחוד יצא לפועל על אף היריבויות המקומיות בין שלוש הקבוצות.
למרות הפשרה שהושגה, היו עדיין רבים בצד הטרקסייני שהתנגדו לאיחוד, כיוון שטענו שהיברניאנס מנסה לקחת מהריינבואוס את האוטונומיה שלה ולהפוך את הריינבואוס למועדון חסות שלה.
האיחוד התפרק שנתיים לאחר מכן, בשנת 1949, והריינבואוס חזרו ונוסדו בליגה השלישית.
כיום טרקסיין ריינבואוס משחקת בליגת העל המלטזית.
במהלך שנות החמישים המשיכה הקבוצה לתחזק את מעמדה כאחת הקבוצות הבכירות במדינה, ואף הצליחה לשים את ידה מדי פעם בפעם על שחקנים מוכשרים במיוחד.
למרות יציבות מסוימת, במהלך העשור נקלעה הקבוצה למשבר כלכלי חמור, שבעקבותיו נאלצה למכור כמה שחקני מפתח, כגון אדווין שמברי.
הקבוצה לא הצליחה לזכות בתארים במשך כל העשור, כששיא הישגיה בתקופת העשור ה-6 של המאה ה-20 היו סגנות האליפות בעונת 1950/1951 וגמרי הגביע בעונות 1950/1951 ו-1951/1952.
העשור היה טרגי במיוחד מצד היברניאנס עקב אסון פייס-גראסו בשנת 1952.
בגביע המלטזי של עונת 1951/1952, כאמור, הגיעה הקבוצה לגמר, תוך שהיא מנצחת ברבע הגמר את סט.
פטריק ובחצי הגמר את ולטה.
בגמר שיחקה הקבוצה נגד סלימה וונדררס, ושני המשחקים הראשונים הסתיימו בתיקו: המשחק הראשון הסתיים בתוצאה 3-3, והמשחק השני, שנערך לאחר שישה ימים, הסתיים בתוצאה 1-1. המשחק השלישי שוחק ב-8 ביוני, ובו ניצחה סלימה בתוצאה 1-0 משער יתרון במחצית השנייה.
לאחר מכן התפוצצו זיקוקים שהיו על משאית אמפיבית בסמוך לאצטדיון שבו נערך המשחק, אשר נועדו לחגיגות שלאחר הזכייה בגביע.
מהפיצוץ נהרגו שני אוהדי היברניאנס מפאולה, ויקטור פייס והארי גראסו, שהיו בני 26 ו-20 בהתאמה.
מגרש הספורט שרייבר בפאולה נקרא על שמם לאחר מכן, אך משנת 2012 הוא מתוכנן להריסה, ובמקומו מתוכנן מרכז קהילתי שיאגד מרכז בריאות, מרכז נגישות, חניון תת-קרקעי ושטח פתוח ציבורי שיכלול פארק ומגרשי ספורט.
בשנות ה-70 המועדון אמנם שמר על עקביות בזירה המקומית, אך לא הצליח לזכות בתארים משמעותיים בתוך מלטה, למעט אליפות אחת.
לעומת זאת, המועדון נחל הצלחה יחסית בזירה האירופית, עם תוצאת תיקו מאופס מול מעצמת הכדורגל ריאל מדריד בגביע המחזיקות, ומעבר שלב באותו מפעל בשנה לאחר מכן מול פראם רייקוואייק, בקמפיין שהסתיים בהדחה משער עצמי בדקה האחרונה של ההארכה מול סטיאווה בוקרשט.
לקראת סוף העשור המזל התחיל לשחק שוב לטובת הקבוצה, ושחקנים ותיקים ומזדקנים פינו את מקומם לכוכבים חדשים וצעירים.
הקבוצה סיימה במקום השני בליגה בעונת 1977/78, ובארבע העונות שלאחר מכן זכתה בשלוש אליפויות, שני גביעים ועוד מספר תארים משניים, כולל דאבל היסטורי בעונת 1981/82. בתקופה הנ"ל השלימה הקבוצה רצף ארוך של משחקים ללא הפסד - 37 משחקים על פני שלוש עונות, שיא מלטזי.
לאחר מכן הקבוצה חוותה ירידה מתמשכת ביכולת, דרך רצף של עונות כושלות שהסתיימו כולן ללא תואר ואף במאבק נגד ירידת ליגה.
שיאו של רצף זה היה בעונת 1988/89, בה הקבוצה ניצלה מירידה לראשונה בתולדותיה רק דרך ניצחון במשחקי פלייאוף הירידה.
שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21: היציבות חוזרת
יציבות זו עזרה לשלב שחקנים צעירים ממחלקת הנוער וביסוסה של זו כאחת הטובות במדינה.
הקבוצה זכתה באליפות נוספת בעונת 2001/02, תחת המאמן מייקל וודס ועוזרו רוברט גאט.
בעונה זו המועדון חגג 80 שנים להיווסדו, והיא הייתה העונה ה-25 במספר של טוני בזינה כנשיא המועדון, תפקיד בו הוא מחזיק עד היום.
בעונה לאחר מכן עברו הפאוליסטים את שלבורן האירית בסיבוב הראשון של מוקדמות ליגת האלופות, אך הפסידו בשלב הבא לבואבישטה הפורטוגלית.
לאחר מכן עברה הקבוצה חמש עונות שבהן היא אמנם לא זכתה באליפות אך הוסיפה לארון הגביעים שני תוארי גביע ותואר סופרקאפ אחד, אחרי עונת 2006/07.
בתחילת עונת 08/2007 נוצחה הקבוצה פעמיים במוקדמות הליגה האירופית על ידי וויבודינה נובי סאד, בהפרש כולל של 1-7 לטובת הקרואטים.
הקבוצה סיימה בעונה זו במקום השביעי המאכזב, וגם בגביע לא נחלה הצלחה יתרה כשהפסידה לוולטה בתוצאה 1-2. לקראת העונה הבאה מונה לאימון הקבוצה המאמן האנגלי מארק מילר, ובעונת 2008/09 רשמה הקבוצה עונה היסטורית: המשחק המכריע של העונה, נגד ולטה, הסתיים בתוצאת תיקו מאופסת, וכתוצאה מכך זכו ההיברנים באליפות העשירית בתולדותיהם.
בגביע הקבוצה הודחה ברבע הגמר פעם נוספת, הפעם בידי סלימה וונדררס.
השחקנים הבולטים בפאולה בעונה זו היו אנדרו כהן, טרנס סקרי וקלייטון פאילה.
בעונת 2009/10 אכזבה הקבוצה כשסיימה במקום השישי בליגה, והפסידה בגמר הגביע בפנדלים לקורמי לאחר שהמשחק הסתיים בתוצאה 1-1 לאחר הארכה.
בעונת ערכה הקבוצה שינויים נרחבים בסגל, כשהיא מצרפת מספר שחקנים ברזילאים, וגם מביאה לשורותיה את קלייטון פאילה, שעבר מסלימה אחרי שנתיים.
בסיום העונה הבוצה סיימה במקום השני בליגה, אחרי ולטה.
בעונה הבאה הקבוצה סיימה שוב במקום השני, וגם הפסידה בסופר קאפ לולטה (הזוכה בדאבל בעונה שעברה).
לעומת זאת, בגביע נחלה הקבוצה הצלחה בעונה זו, כשהיא זוכה בתואר העשירי שלה במפעל זה.
בעונת זכתה פאולה באליפות ה-11 שלה, כשהיא מעפילה למוקדמות ליגת האלופות.
שניים משחקניה הברזילאים, אדיסון וג'ורג'יניו, היו מלכי השערים בעונה זו עם 25 שערים שהובקעו על ידי כל אחד.
במוקדמות האלופות הפסידה הקבוצה למכבי תל אביב מישראל.
בעונת סיימה הקבוצה במקום השני, עם 4 נקודות פחות מהאלופה ולטה.
את עונת פתחה הקבוצה בצורה לא טובה, עם ניצחון אחד בשבעת משחקיה הראשונים בבית, אך אחרי פתיחה זו הציגה הקבוצה יכולת טובה, וסיימה את העונה במקום הראשון - האליפות ה-12 במספר להיברניאנס.
בשתי העונות הבאות לא זכתה הקבוצה באף תואר.
אליפות ליגת העל המלטזית (14):
מפעל שוחקו ניצחון תיקו הפסד הובקעו נספגוגביע האלופות / ליגת האלופות142391135גביע ערי הירידים / גביע אופ"א2220201283גביע המחזיקות142210426גביע האינטרטוטו12228926סה"כ62874736170
שם תקופת כהונה ויליאם א.
פאולו די דונו המכונה פאולו אוצ'לו (באיטלקית: Paolo Uccello) (1397, פרטווקיו, טוסקנה – 10 בדצמבר 1475, פירנצה, טוסקנה), צייר איטלקי, היה ידוע בזכות עבודתו החלוצית על פרספקטיבה ליניארית.
ביוגרפיה של פאולו אוצ'לו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", כרך ראשון.
פאולו אוצ'לו נולד בשנת 1397 בעיירה פרטווקיו שבקרבת ארצו שבטוסקנה.
אביו דונו די פאולו היה גלב-רופא, אמו אנטוניה הייתה בת פירנצה.
בשנת 1407, בהיותו בן 10 התקבל, כשוליה בסדנה של לורנצו גיברטי.
בערך באותו זמן החלה ידידותו רבת השנים עם דונטלו.
ב-1414 התקבל ל-Compagnia di San Luca (הגילדה של הציירים) שנה לאחר מכן קודם לקבוצה המכובדת יותר ה-Arte dei Medici e degli Speziali.
בשנים 1425 עד 1430 עבד בוונציה כיוצר פסיפסים.
פרט לכך עבד רוב חייו בפירנצה.
מדי פעם ביצע גם עבודת בערים אחרות: בשנים 1444-5 בפדואה, בשנים 1465-9 באורבינו,
יצירתו הידועה האחרונה היא "הצייד", מ-1470 בערך.
אוצ'לו היה נשוי לטומסה מַליפיצ'י, לזוג היו בן ובת.
לפי ג'ורג'ו וזארי, בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר", הבת אנטוניה הייתה גם היא ציירת.
פאולו אוצ'לו נפטר בפירנצה בשנת 1475, ונקבר בכנסיית סנטו ספיריטו.
אוצ'לו הושפע מהסגנון הגותי המאוחר של גיברטי, המורה הראשון שלו.
אבל אפשר לראות בו גם אחד מציירי הרנסאנס המוקדם.
אוצ'לו עסק רבות בבעיית הפרספקטיבה הליניארית.
ג'ורג'ו וזארי בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" ציטט את אשתו של אוצ'לו שסיפרה עליו שהיה כל כך אובססיבי בעניין הפרספקטיבה עד שהיה נשאר ער כל הלילה כדי למצוא את נקודת המגוז המדויקת ביצירה עליה עבד.
פאולה נוּניֶיס ריבָס (בספרדית: Paola Ribas Núñez; נולדה ב-8 באפריל 1978) היא שחקנית מקסיקנית.
נונייס נולדה בטקאטה (אנ'), באחה קליפורניה, מקסיקו.
היא הוכשרה כשחקנית ב-CEFAC, בית ספר למשחק השייך לתחנת הטלוויזיה TV Azteca.
בשנת 2001 קיבלה את תפקידה הראשון בטלנובלה שלTV Azteca, "Como en el cine" בתור קארן.
נונייס החלה להתפרסם בשנת 2005 כאשר שיחקה בטלנובלה "אהבה במעצר" כשגילמה את דמותה של ברברה בזטריקה.
בשנת 2007 הצטרפה לעמותת גרינפיס להגברת המודעות הציבורית להתחממות כדור הארץ, היא הוצגה גם במספר מגזינים לאומיים כגון GQ במקסיקו.
בשנים 2007–2008 כיכבה בתור אליסה מונטרו בטלנובלה "Mientras haya vida" לצידן של רומינה גאטני ומרגריטה רוסה דה פרנסיסקו.
ביולי 2010 הופיעה במחזה המקומי "Cinco mujeres usando mismo vestido" בתפקיד טרישה.
בשנת 2014 כיכבה בטלנובלה של טלמונדו (אנ'), "מלכת הלבבות" לצד אאוחניו סייר, חואן סולר, קתרין סיאצ'וקה ולאורה פלורס בתפקיד של ריינה אורטיז.
בשנים 2017–2019, כיכבה נונייס לצדו של פירס ברוסנן בשתי עונותיה של סדרת הדרמה האמריקאית "הבן" מבית רשת הטלוויזיה האמריקאית "AMC", תפקיד זה היה לבכורה שלה בטלוויזיה האמריקאית.
עוד בשנת 2017 שיחקה בעונה השנייה של סדרת הדרמה המקסיקנית "האחים" בדמותה של נטליה אלגון.
בשנת 2019 הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הפשע האמריקאית בכיכובה של קייט דל קסטיו, "מלכת הדרום" מבית טלמונדו (אנ') בתפקיד של מנואלה קורטז סנטוס.
באותה שנה גילמה את אסמה קרמונה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "הטיהור" של רשת USA, המבוססת על סדרת סרטי האימה "הטיהור".
בשנת 2020 גילמה את הקצינה ריטה סקאדה בסרט ההוליוודי, "בחורים רעים לתמיד" לצדם של ויל סמית' ומרטין לורנס.
בשנת 2023 שיחקה במיני-סדרת האימה "נפילת בית אשר" שיצר מייק פלנגן לשירות הסטרימינג "נטפליקס", ומבוסס על הסיפור הקצר באותו שם מאת אדגר אלן פו.
בשנת 2024 ביצעה נונייס הופעת אורח בדמותה של רוברטה בסדרת הפעולה האמריקאית "כבאי קליפורניה" של רשת CBS.
בהמשך, שבה לגלם את דמותה של ריטה בסרט "בחורים רעים: הכל או כלום".
+שנהסרטתפקידהערות2009Tres piezas de amor en un fin de semanaתרזה2010Sin ellaאלחנדרהDepositariosורוניקה2011Los inadaptadosלוקרסיה2013Deseoבחורה צעירהDetrás del poderמוניקהגם מפיקה2014Dariela los martesדריאלהEl más buscadoסוניהגם תסריטאית ומפיקה2015El cumple de la abuelaאנדראה2019La Boda De La Abuelaאנדראה2020בחורים רעים לתמידריטה סקאדה2023מלכות במנוסהפאמלה2024בחורים רעים: הכל או כלוםריטה סקאדה
פאולו בוי (באיטלקית: Paolo Boi; 1528–1598) היה שחמטאי איטלקי הנחשב לאחד מגדולי שחקני השחמט של המאה ה-16.
בוי נולד בסירקוזה שבסיציליה ונפטר בנאפולי.
ההיסטוריון הרולד מארי טען כי הוא הורעל על ידי יריבים שקנאו בו.
מקורות אחרים אומרים כי הוא הצטנן בעת ציד ומת כתוצאה מכך.
פאולה דל מדיקו פליקס היא זמרת שווייצרית.
פאולה היא ילידת סנט גאלן, היא שרה בעיקר בשפות גרמנית וצרפתית.
פאולה ייצגה את שווייץ באירוויזיון 1969 עם השיר "Bonjour, Bonjour" (בעברית: שלום שלום), שהגיע למקום החמישי.
ב-1980 ייצגה את שווייץ באירוויזיון בפעם השנייה עם השיר "Cinéma" (בעברית: קולנוע), אשר הגיע למקום הרביעי.
בין השנים 1981 ו-1990 התארחה בתוכנית הגרמנית "Verstehen Sie Spaß", תוכנית המתבססת על מצלמה נסתרת, בערוץ ARD יחד עם בעלה קורט פליקס.
היא התמודדה על ייצוג את גרמניה בתחרות האירוויזיון 1982 עם השיר "פיטר פן", אך בגמר הלאומי סיימה במקום השני אחרי ניקול שזכתה גם באירוויזיון עצמו.
פאולה מודרזון-בקר (8 בפברואר 1876 – 21 בנובמבר 1907) הייתה ציירת גרמנייה, נציגה בולטת של ראשית האקספרסיוניזם.
בקריירה קצרה, שנפסקה עם מותה בגיל 31, יצרה ציורים פורצי דרך ורבי עוצמה.
היא מוכרת כציירת הראשונה שציירה דיוקן עצמי בעירום.
פאולה בקר נולדה בשנת 1876 ברובע פרידריכשטאדט של דרזדן, שלישית מבין שבעה ילדים.
אביה, קארל וולדמר בקר, עבד כמהנדס בחברת הרכבות הגרמנית.
אמהּ, מטילדה, באה ממשפחה אריסטוקרטית.
בשנת 1888 עברה עם משפחתה לברמן.
בעת ביקור אצל דודתה בלונדון קיבלה שיעורי איור ראשונים.
בשנים 1893–1895 למדה הוראה, ובמקביל קיבלה שיעורים פרטיים בציור.
בשנת 1896 השתתפה בקורס ציור של "איגוד האמנִיות של ברלין".
ידידתה, קלרה וסטהוף, עברה בתחילת 1899 מברמן ללימודים בפריז, ובדצמבר אותה שנה הלכה בקר בעקבותיה, ובשנת 1900 למדה באקדמי קולרוסי שברובע הלטיני.
בשנת 1901 נישאה לצייר אוטו מודרסון, והפכה לאם חורגת לבתו בת השנתיים אליזבת.
בשנת 1903 חזרה לפריז, וחייתה רוב הזמן בנפרד מבעלה, שנשאר בגרמניה.
בשנת 1907 חזרה לגרמניה, ובנובמבר ילדה את בתה, מטילדה.
18 ימים לאחר הלידה נפטרה פאולה מודרזון-בקר מתסחיף שנוצר ברגלה.
לרגל חתונת הכסף של הוריה יצאה משפחת בקר בקיץ 1897 לטיול בכפר וורפסוודה, השוכן בלב אזור הביצות טויפלסמור (ביצת השטן).
פאולה בקר התרשמה עמוקות מן הנוף, וממושבת האומנים שהייתה בו.
שנה מאוחר יותר, בגיל 22, עברה להתגורר במושבת האומנים וורפסוודה, שם שכנו ופעלו אומנים כמו פריץ מקנזן (1866–1953) והיינריך פוגלר (1872–1942) שרצו למחות נגד שליטת סגנון החיים והאקדמיה לאומנות בעיר הגדולה.
היא ציירה את האיכרים בסביבה ואת הנוף הצפוני של גרמניה.
בתקופה זו החלה חברות קרובה עם הפסלת קלרה וסטהוף (1875–1954) ואחר כך גם עם המשורר ריינר מריה רילקה (1875–1926) שהגיע לוורפסוודה (וסטהוף ורילקה הפכו במהרה לזוג נשוי).
עד לשנים בהן פאולה בקר החלה את לימודיה נשים ציירות לא השתמשו באופן נרחב בנשים עירומות כנושאים לעבודתן.
עבודותיה של בקר על העירום הנשי אינם שגרתיות ומבטאות אמביוולנטיות גם לנושא שלה וגם לשיטת הייצוג שלה.
פאולה בקר הוכשרה בשיטות הריאליזם והנטורליזם, יחד עם פשטות של צורה.
היא הצליחה להשיג מרקם מובהק על ידי שריטה בצבע הרטוב.
מאוחר יותר היא נטשה את הטכניקות האלה כדי לעבור לפוביזם.
עד שנת 1907 ביצעה מודרזון-בקר עוד שש נסיעות ארוכות לפריז למטרות אמנותיות, ולעיתים חיה בנפרד מבעלה אוטו.
באחת הנסיעות למדה קורסים באקול דה ביו-ארטס.
היא ביקרה בתערוכות מודרניות לעיתים קרובות והתעניינה במיוחד מעבודתו של פול סזאן.
פוסט-אימפרסיוניסטים אחרים השפיעו במיוחד, כולל וינסנט ואן גוך ופול גוגן.
השפעות פאוביזם מופיעות גם ביצירותיה כמו "בקבוק זכוכית".
בשנת 1906 עזבה מודרזון-בקר את ורפסוידה, וכן את בעלה אוטו כדי להמשיך בקריירה אמנותית בפריז.
ביומנה מיום 24 בפברואר 1906 כתבה מודרזון-בקר: "עכשיו עזבתי את אוטו מודרזון שעמד בין חיי הישנים לחיי החדשים.
אני תוהה איך יהיו החדשים".
בפריז הוכיחה את עצמה כמצליחה מאוד.
בזמן זה היא ביצעה את עבודתה האינטנסיבית ביותר.
במהלך תקופת הציור הזו, היא הפיקה את הדיוקנאות העצמיים הראשונים העירומים שלה, שהיו חסרי תקדים לאמניות, וכן דיוקנאות של חבריה.
בשנת 1907 חזרה פאולה מודרזון-בקר לבעלה בוורפסוודה, למרות התכתבויות תקופתיות שהצביעו על רצונה לעצמאות.
היא כתבה בפירוט על אהבתה לבעלה אך גם על הצורך שלה לעכב את האימהות בשאיפה לחופש אמנותי.
היא המשיכה לבטא אמביולנטיות ביחס לאמהות כיוון שדאגה ליכולתה לצייר בעת גידול ילד.
מהיומנים שלה עולה כי היא תכננה להגיע לקריירת ציור עד גיל שלושים, ואז ללדת ילדים.
לכן, כאשר בתה מתילדה (טילי) מודרזון נולדה ב -2 בנובמבר 1907, פאולה ואוטו שמחו.
השמחה הפכה לטרגדיה כעבור תשע עשרה יום, כשפאולה מתה לפתע.
היא התלוננה על כאבים ברגליים לאחר הלידה, והומלץ לה להישאר במיטה.
כשחזר הרופא ב־21 בנובמבר, הוא המליץ לה לקום.
היא הלכה כמה צעדים, ואז התיישבה, ביקשה לקחת את התינוק בזרועותיה, התלוננה על כאבי רגליים ומתה.
מותה של פאולה היה ככל הנראה תוצאה של פקקת ורידים עמוקה, סיבוך של לידה שכיח יחסית באותה תקופה.
פאולה קבורה בבית העלמין בוורפסוודה, ולימים בנה שם ידידה ברנהרד הטגר פסל-מצבה אומנותי.
פאולה בלן פארטו (בספרדית: Paula Belén Pareto; נולדה ב-16 בינואר 1986) היא ג'ודוקא עבר ארגנטינאית, האלופה האולימפית מריו 2016 וזוכת מדליית הארד מבייג'ינג 2008. פארטו היא אלופת העולם משנת 2015 וסגנית אלופת העולם משנת 2014.
פארטו נולדה בשנת 1986 בסן פרננדו שבארגנטינה ובגיל 9 היא החלה ללמוד ג'ודו בעקבות אחיה הצעיר, מרקו.
במרץ 2014, היא סיימה בהצטיינות לימודי רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס.
בדצמבר 2015 קיבלה פארטו את פרס "אולימפיית זהב" (Olimpia de Oro) ובכך נבחרה לספורטאית השנה בארגנטינה.
פארטו הייתה נושאת הדגל של המשלחת הארגנטינאית בטקס הסיום של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
ביולי 2007, היא זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית - מדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים.
באותה השנה סיימה במקום החמישי באליפות העולם לאחר שהפסידה בקרב על מדליית הארד לפרדריק ג'וסינה הצרפתייה.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008 התחרתה פארטו בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג וזכתה במדליית הארד בסיום דרמטי.
בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה באיפון את טיפאני דיי האוסטרלית תוך דקה ו-20 שניות, ברבע הגמר היא הפסידה בעונשים לריוקו טאני היפנית ונשרה לקרבות בית הניחומים.
פארטו ניצחה בווזארי את שוגן וו הסינית ואת אווה צ'רנוביצקי ההונגרייה ועלתה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה פארטו פגשה את פאק אוק-סונג הצפון-קוריאנית, שהייתה פעילה יותר ולכן קיבלה ניקוד קוקה.
הדרמה החלה בעשר השניות האחרונות של הקרב כאשר הצפון-קוריאנית שהובילה ניסתה לבצע תרגיל אך פארטו השתמשה בתנועה של הקוריאנית לטובתה וביצעה תרגיל נגד בשם קוצ'יקי-טאוטושי שהעניק לה ווזארי וניצחון.
בשנת 2011 היא השתתפה במשחקים הפאן-אמריקאיים וזכתה במדליית הזהב לאחר שניצחה בחצי הגמר את אדנה קרילו המקסיקנית ובגמר את דיאריס אלוורז הקובנית.
באולימפיאדת לונדון 2012, היא סיימה במקום החמישי.
בקרב הראשון היא ניצחה בניקוד יוקו את אלנה מורטי האיטלקייה, ברבע הגמר היא הפסידה בעונשים לטומוקו פוקומי היפנית ונשרה לקרבות בית הניחומים.
פארטו ניצחה את אורנצצג מונקבט המונגולית ועלתה לקרב על מדליית הארד נגד שרלין ואן סניק הבלגית, לה הפסידה בעונשים.
באליפות העולם בשנת 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק, פארטו זכתה במדליית הכסף.
בקרב הראשון היא ניצחה בווזארי את טסיאנה סזאר מגינאה ביסאו, בשמינית הגמר היא ניצחה בעונשים את אווה קונייצני הפולנייה וברבע הגמר ניצחה ביוקו את דיאריס אלוורז הקובנית.
בחצי הגמר היא ניצחה בווזארי את אמנדין בושאר הצרפתייה ובגמר נכנעה בעונשים לאמי קונדו היפנית.
באליפות העולם שנה לאחר מכן, פארטו זכתה במדליית הזהב.
בקרב הראשון היא ניצחה את נגוץ' טו ואן מווייטנאם, בשמינית הגמר היא ניצחה בעונשים את שרלין ואן סניק הבלגית וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את אווה צ'רנוביצקי ההונגרייה.
בחצי הגמר היא ניצחה ביוקו את ג'ונג בו-קיונג הדרום-קוריאנית ובגמר גברה בעונשים על הרונה אסאמי היפנית.
באותה השנה היא זכתה במדליית כסף במשחקים הפאן-אמריקאיים.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, פארטו זכתה במדליית הזהב והפכה לג'ודוקא הראשונה מארגנטינה שזוכה בזהב אולימפי.
בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה באיפון את אירנה דולגובה הרוסייה לאחר כשלוש וחצי דקות באמצעות תרגיל סודה-צוריקומי-גושי, ברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את אווה צ'רנוביצקי ההונגרייה לאחר תרגיל סיאו-נגי ובחצי הגמר היא ניצחה בווזארי את אמי קונדו היפנית שוב באמצעות התרגיל סודה-צוריקומי-גושי.
בגמר היא פגשה את ג'ונג בו-קיונג הדרום-קוריאנית וניצחה בווזארי לאחר תרגיל קו-אוצ'י-גארי.
באליפות העולם בשנת 2018 שנערכה בבאקו, זכתה פארטו במדליית ארד.
היא הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה בניקוד ווזארי לדריה בילודיד האוקראינית ונשרה לקרב על מדליית הארד בו ניצחה באיפון את קתרינה קוסטה הפורטוגלית.
באולימפיאדת טוקיו 2020, פארטו ניצחה את שני הקרבות הראשונים אך הפסידה בשלב רבע הגמר לפונה טונאקי היפנית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם הפסידה לקתרינה קוסטה הפורטוגלית והודחה.
בספטמבר 2021 פארטו פרשה מג'ודו תחרותי.
בייג'ינג 2008: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג
ריו 2016: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג
צ'ליאבינסק 2014: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג
אסטנה 2015: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג
באקו 2018: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג
ריו דה ז'ניירו 2007: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג
גוודלחרה 2011: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג
טורונטו 2015: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג
בואנוס איירס 2009: מדליית זהב
סן סלוודור 2010: מדליית ארד
סן חוזה 2013: מדליית ארד
פנמה סיטי 2017: מדליית זהב
סן חוסה 2018: מדליית זהב
פאולה לוי-מונטלצ'יני (באיטלקית: Paola Levi-Montalcini; 22 באפריל 1909, טורינו – 29 בספטמבר 2000, רומא) הייתה ציירת יהודייה-איטלקייה, בת למשפחה מצאצאי מגורשי ספרד, אחות תאומה לחוקרת המוח זוכת פרס נובל ריטה לוי-מונטלצ'יני.
מונטלצ'יני נולדה בטורינו, איטליה להורים יהודים, נצר למגורשי ספרד - אביה אמאדו לוי היה מהנדס ומתמטיקאי, ואימה אדל מונטלצ'יני הייתה ציירת.
היא הייתה אחת מתוך ארבעה ילדים במשפחה.
אחותה התאומה הייתה הנוירולוגית, חוקרת המוח הנודעת ריטה לוי-מונטלצ'יני, זוכת פרס נובל ברפואה לשנת 1986. אחיה הבכור, ג'ינו, היה אדריכל, ואחות נוספת אנה (נינה).
כבר בילדות מוקדמת גילתה כישרון בולט בציור כפי שציינה אחותה התאומה ריטה בספרה האוטוביוגרפי.
הקשר בין השתיים היה עמוק ואינטנסיבי במיוחד, ובשנת 1963 לאחר מות אמן שבה פאולה להתגורר עם אחותה התאומה ברומא עד יום מותה בשנת 2000 בגיל 91. ריטה תאומתה האריכה ימים אחריה עד גיל 103.
שאיפתה ללמוד ציור נתקלה תחילה בהתנגדות מצד אביה בשל החשש שלימודים גבוהים ופיתוח קריירה מקצועית לא יעלו בקנה אחד עם תפקידה כאישה: הקמת משפחה וגידול ילדים.
אך עלה בידה לרכך את התנגדותו.
בסוף שנות ה-20 של המאה הקודמת למדה אצל פליצ'ה קאסוראטי (אנ'), שהיה אמן כריזמטי רב השפעה שהטביע חותם עמוק בתלמידיו.
בראשית דרכה האמנותית ציירה ציור פיגורטיבי ברוח האימפרסיוניזם והפוסט אימפרסיוניזם, בעיקר ציורי דמויות ודיוקנאות.
עבודתה הושפעה אמנם מקאסורטי אך היא נטלה ממנו בעיקר את העיצוב הגאומטרי ואת התכנון האדריכלי של הדמויות.
כבר בשלב זה הבחינו אמנים גדולים כג'ורג'יו דה קיריקו בכשרונה המיוחד.
דה קיריקו כתב עליה מונוגרפיה ראשונה ב-1939 ובה השווה אותה למאסטרים גדולים כאל גרקו ודלקרואה.
הוא ציין את נטייתה לקונסטרוקציות מוצקות ומשיכתה להיבטים הפנטסטיים של המציאות, בדומה לנטייתו של דה קיריקו עצמו.
היא נסעה להשתלם בפריז באמנות התחריט בסדנת ההדפס, החשובה מסוגה אצל סטנלי ויליאם האייטר (אנ') והוא שלימד אותה גם כתיבה אוטומאטית, שהייתה מהטכניקות שאימצו לעצמם האמנים הסוריאליסטים, בהובלת המשורר אנדרה ברטון והצייר אנדרה מסון אשר שאבו את השראתם מהתאוריה הפסיכואנליטית אודות חשיבות תהליכי הלא מודע.
בשנת 1931, בגיל 22 הציגה תמונת דיוקן אישה (אנה מריה) בקואדריאנלה הלאומית לאמנות ברומא ועוררה תשומת לב מיידית בהבעתה האקספרסיבית יוצאת הדופן על רקע האמנות הרווחת באיטליה באותה תקופה.
היא הוסיפה להציג בתערוכות הקואדריאנלה בשנים 1935 ואילך.
ב־1937 הציגה בביאנלה ה-20 בוונציה ובאותה שנה הוזמנה גם לתערוכת הנשים האמניות האירופיות במוזיאון הז'ה דה פום בפריז.
בשנות השלטון הפאשיסטי בהובלת בניטו מוסוליני ובעיקר לאחר השתת חוקי הגזע עברה להתגורר בפירנצה.
כמו יהודים רבים נאלצה המשפחה לחפש מסתור ועברה להתגורר בפירנצה תחת זהות בדויה.
תקופה זו השפיעה באופן עמוק על עבודתה.
באותה תקופה נאסר על אחותה התאומה ריטה, כמו על כל הרופאים ואנשי האקדמיה היהודים לעסוק במקצועם.
העיר פירנצה עצמה הייתה תחת כיבוש גרמני, אך פאולה וריטה הצליחו להימלט לשם לשרוד תחת זהות בדויה.
בתום המלחמה הציגה תערוכה מעבודותיה בגלריה איל פיורה בעיר.
התערוכה היוותה ביטוי רב עצמה לטראומות שהיו מנת חלקם של האיטלקים בכלל ושל יהודי איטליה במיוחד.
ב-1948 הוזמנה שוב להציג בתערוכת הביאנלה של ונציה.
אופי עבודתה עבר שינוי מסגנון פיגורטיבי ל"קונקרטיזם", שהיה מעין גרסה מאוחרת של הקוביזם.
ב־1950 נמנתה על קבוצת "מאק" (ראשי תיבות של מובימנטו ארטה קונקרטיסטה, כלומר: תנועה לאמנות קונקרטיסטית) בטורינו, שהייתה תנועת אמנים שהחלה את דרכה במילנו ב-1948 ועסקה בהפשטה.
בתקופה זו יצרה את סדרת העבודות "אותיות וכלים" ובהמשך ציירה בסגנון ה"אנפורמל" ציור המשתמש באותיות הא' ב' ואשר רווח בפריז כשני עשורים לפני שהגיע לאיטליה.
ג'ילו דורפלס, תאורטיקן, שהיה קשור לאותה תנועה כתב מונוגרפיה על עבודותיה מאותה תקופה.
בגישתה החקרנית ערכה האמנית אקספרימנטים בחומרים שונים ובטכניקות חדשות.
ובעשור שלאחר מכן השתמשה בסרטי צילום על פלקסיגלס ומכאן עברה לעבוד בגופים תלת־ממדיים והחלה להתעמק בביטוי חזותי של רעיונות מתימאטיים ומדעיים.
בסוף שנות ה-60 של המאה הקודמת יצרה מבנים קינטיים מאירים והוסיפה להם את ממד התנועה.
היא ערכה ניסויים באפקטים של השתקפויות והפצת אור.
ריטה, אחותה התאומה, תארה את עבודותיה כ"יקום נטול שקט" בספר שכתבה על אודות חייה ועבודותיה של אחותה, פאולה לוי-מונטלצ'יני.
בשנות ה-70 של המאה הקודמת יצרה תחריטים על גבי לוחות נחושת ולוחות אבץ, שבהם בחנה מערכות קווים בעלות זיקה מתימאטית דוגמת הסדרות שכינתה "ספיראלות ארכימדס" בכל העבודות הללו מופיעים קווים במקצבים ריתמיים, במקביל יצרה גם סדרות של תחריטים יבשים על מצע נייר לבן שהפכו לתבליטים המחוללים וריאציות של אור.
אותה טכניקה שימשה אותה גם בסדרת העבודות שהציגה ב־1981 בתערוכת הביאנלה לאמנות בסאו פאולו.
בסוף שנות ה-80 בעקבות התבליטים העוסקים באור עברה לפיסול באלומיניום, שהעצים את האפקטים של משחקי השתקפויות אור בחלל.
ב־1990 החלה להשתמש באגוזי אמזונס כמצע לרישומיה הקוויים והכתירה את העבודות הללו בשם "גל מאונך".
בעבודותיה המאוחרות עסקה בחיזיון הספקטאקולארי של האור ועולמה שיקף רב-לשוניות אמנותית המעברים הרבים בין החומרים, המדיומים והטכניקות השונות בעבודתה היוו ביטוי מוחשי לתהליכים הגותיים ורעיונות מופשטים ומדעיים שעסקה בהם.
בקטלוג התערוכה שנערכה במילאנו ב-1992 צוטט מדבריה: "אני סבורה שהמדיומים והטכניקות השונות באמנות הציור, התחריט והפיסול נועדו להוות אמצעי המחקר של התודעה יותר מאשר אמצעי ליצור אובייקטים להנאה חושית.
האמנות היא דיסציפלינה בדיוק כמו הפיזיקה והמתמטיקה.
המדעים המדויקים באותה מידה כמו המוזיקה והשירה הם אמצעי להכרת החיים, הדרכים השונות לדווח על העולם".
האמנית מונה את ההוגים והסופרים שעוררו אותה לכיווני חשיבה שונים וביניהם את הפילוסוף היווני הרקליטוס, את הטרקטט הלוגי פילוסופי של לודוויג ויטגנשטיין, ואת ג'וליו קרלו אראגן.
טורינו, 1929, גלריה דל בוסקו (תערוכת יחיד)
רומא, 1931, הקואדריאנלה הלאומית לאמנות
רומא, 1935, הקואדריאנלה הלאומית לאמנות
ונציה, 1937, תערוכת הביאנלה הבינלאומית לאמנות בוונציה
פריז, 1937, מוזיאון הז'ה דה פום - תערוכת נשים אמניות מאירופה.
פירנצה, 1945, גלריה איל פיורה .(תערוכת יחיד)
טורינו, 1946, גלריה דל בוסקו (תערוכת יחיד)
ונציה, 1948, הביאנלה הבינלאומית לאמנות בוונציה
טורינו, 1956, גלריה לה בוסולה (תערוכת יחיד)
בולוניה, 1958, גלריה לה לוג'ה
פסקארה, 1973, גלריה איל קואדריביו
רומא, 1974, גלריה פיקטוגרמה - תערוכת יחיד
פירנצה, 1978, בפלצו סטרוצי בתערוכה הבינלאומית לגרפיקה
ונציה, 1978, הביאנלה הבינלאומית לאמנות
ניו יורק, 1979, במרכז האיטלקי באוניברסיטת קולומביה .
רומא, 1980, במכון הלאומי לגרפיקה
טורינו, 1981, בפואיה של פיקולו רג'יו
סאו פאולו, 1981, הביאנלה הבינלאומית לאמנות
רומא, 1993 - תערוכה שהקיפה 35 שנות יצירה של האמנית בין השנים 1957 - 1992 ב-Instituto Giapponese di Cultura
וילה פיזאני (בפארק בין ונציה לפאדובה), 2000 - הציגה שבעה פסלי אלומיניום באוצרותה של ויטוריה סוריאן
2004, רומא, תערוכה רטרוספקטיבית מעבודות האמנית 4 שנים לאחר מותה ביזמת המכון הלאומי של האנציקלופדיה איטליאנה.
1950 - פרס ראשון על כרזה לביאנלה לאמנות ה-25 בוונציה
1956 - פרס איל פיורינו בגרפיקה בפירנצה
1957 - פרס הציור של מורגאן רימיני
פאולה סלינג (ברומנית: Paula Seling; נולדה ב-25 בדצמבר 1978) היא זמרת רומנייה.
ייצגה, כחלק מצמד, את רומניה באירוויזיון 2010 ובאירוויזיון 2014.
סלינג נולדה בבאיה מארה ומגיל 6 היא מנגנת על פסנתר.
בגיל 10 הצטרפה למקהלת בית הספר ובגיל 15 נהייתה חברה בלהקה כנגנית בפסנתר.
ב-1998 הופיעה בתחילת קונצרט של צ'יק קוריאה בבוקרשט.
ב-2002 סיימה לימודי עיתונאות בבוקרשט.
היא השתתפה במספר תחרויות מוזיקה, ביניהן בפסטיבל אייל הזהב, וזכתה בפרסים, בהם פרס MTV הרומני לקליפ הטוב ביותר.
סלינג השתתפה מספר פעמים בתחרות השירים השנתית הרומנית סלקציה נציונלה הבוחרת את נציג המדינה לאירוויזיון, ייצגה את רומניה באירוויזיון פעמיים כחלק מצמד יחד עם הזמר אובי, הן בשנת 2010 בה הגיעו למקום ה-3 והן בשנת 2014 בה הגיעו למקום ה-12, וב-2012 הייתה מגישת הניקוד של רומניה באירוויזיון.
שיריה זכו להצלחה ברומניה ובמדינות נוספות דוגמת נורווגיה ופינלנד, וכמו כן הופיעו במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-2010 הגיעה למקום השלישי בתוכנית Dansez pentru tine ("רוקד/ת בשבילך"), הגרסת הרומנית ל"רוקדים עם כוכבים".
ב-2011 שיתפה פעולה עם הזמר אל באנו.
היא דיבבה בסרט מכוניות 2 ושרה בגרסת הדיבוב הרומנית של הסרט אמיצה.
בשנת 2005 נישאה סלינג לבן זוגה, המתופף ראדו בוקורה.
פאולה עובדיה (נולדה ב-6 באפריל 1945) היא פסלת וציירת ישראלית.
פסלה המפורסם "השואה והגבורה", פסל ברונזה, נמצא ברחבה שלפני יד לבנים בבאר שבע.
עובדיה נולדה וגדלה בקהיר, שבמצרים.
משפחתה גורשה ממצרים לאחר מלחמת סיני ובשנת 1957 עלתה לישראל עם משפחתה והתיישבה בקריית אתא, בה למדה בבית ספר דביר.
למדה פיסול בבית רוטשילד בחיפה.
היא שרתה בחיל האוויר ולמדה הנדסה כימית בבית הספר להנדסאים בחיפה.
בשנת 1972 עברה להתגורר בבאר שבע בשל עבודתו של בעלה, והחלה לעבוד במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היא למדה פיסול כשנה בבצלאל בירושלים ועברה ללמוד בבית הספר לאמנות פלסטית בבת ים, בהדרכתו של יעקב אפשטיין במשך כ-6 שנים (1985–1989).
בשנים 1999–2005 כיהנה כיו"ר סניף באר שבע והנגב של אגודת הציירים והפסלים הארצית בישראל, בשנים 2005–2016 היא אוצרת תערוכות בבית בדפנה בעומר ובשנים 2009–2015 מנהלת את קבוצת האקוורל בעומר.
ב-1967 נישאה פאולה לד"ר דוד עובדיה, כימאי ראשי ב"מכתשים" (1972–2018), המשפחה התגוררה בבאר שבע.
לזוג שלוש בנות, שירלי (פסיכלוגית חינוכית), אורלי (מנהלת חינוכית) וטלי (דוקטור לפסיכולוגיה) ומשנת 2000 הם מתגוררים בעומר.
עובדיה מנחה קבוצות בפסיכודרמה בהתנדבות, היא מוסמכת ליוגה צחוק, ליצנות רפואית ותיאטרון פלייבק.
חיילי הכותל - נמצא ביד לבנים, באר-שבע, 1989
חיבוק - פסל שיש, 1.30 מטר, נמצא בכניסה למפעל "מכתשים" ברמת חובב, ליד באר שבע, 1990
השואה והגבורה, לזכר הנספים - פסל ברונזה, 1.80 מטר, נמצא ברחבת יד לבנים בבאר שבע, 1995
אור הלב - פסל מבטון, 1.75 מטר, נמצא ב"גן רוגע", גן הפסלים במרכז הרפואי סורוקה, 2010.
אור - פסל מבטון, 2.75 מטר, נמצא בכיכר האור לזכרו של פרופ' שרגא סגל, 2013
1995 - הספרייה העירונית בבאר שבע
2005 - הספרייה העירונית בבאר שבע
2020 - הבית בדפנה בעומר
פאולה ולִיאון הייתה תוכנית בוקר של ערוץ קשת 12. היא שודרה בשידור חי בימים א'–ה' החל מהשעה 09:35, אחרי "חדשות הבוקר", בהגשתם של בני הזוג פאולה רוזנברג וליאון רוזנברג.
התוכנית שודרה מאולפני הרצליה ועסקה בנושאי לייף סטייל הקשורים לבריאות, תזונה, צרכנות, בידור ואקטואליה.
לפני "פאולה וליאון" הגישו זוג המנחים פאולה וליאון רוזנברג יחד שתי תוכניות ששודרו בערוץ 2: "חשבון משותף" ו"בוקר בריא".
בנובמבר 2017, עם פיצולו של ערוץ 2, שם התוכנית שונה ל"פאולה וליאון", לצד שינוי באופי התוכנית: מתוכנית שעיסוקה העיקרי הוא בנושא הבריאות, לתוכנית העוסקת בנושאי לייף סטייל – בריאות, תזונה, צרכנות, בידור ואקטואליה.
באוקטובר 2023, בשל מלחמת חרבות ברזל והמעבר לשידורי חדשות בלבד, הופסק שידור התוכנית והחוזה של המנחים עם קשת 12 הסתיים ולא חודש.
ב-5 במאי 2025 הודיעה קשת 12 רשמית שהתוכנית לא תחודש.
פאולה סלוסטרו (בספרדית: Paola Sallustro, נולדה ב-22 במאי 1988; בואנוס איירס, ארגנטינה), הידועה בשם Poli, היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית.
ידועה בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה, "המורדים ו"פלוריסיינטה".
סלוסטרו בעלת פרויקט מוזיקלי עצמאי בשם "Pol-Y".
סלוסטרו החלה בלימודי פסנתר בהיותה בת שבע ולימודי שירה ותיאטרון בגיל שלוש עשרה.
ב-2010, סלוסטרו החלה, יחד עם חברי להקתה, להופיע בהופעות חיות וב-2012 החלה להופיע באופן עצמאי עם שירים שהלחינה בעצמה.
היום, סלוסטרו בעלת פרויקט מוזיקלי עצמאי בשם "Pol-Y".
סלוסטרו החלה את קריירת המשחק ב-2003, בטלנובלה הארגנטינאית של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "המורדים", לצידם של בנחמין רוחאס, פליפה קולומבו, לואיסנה לופילטו וקמילה בורדונבה.
בין 2004–2005, סלוסטרו גילמה את תפקידה של מאיה בטלנובלה הארגנטינאית "פלוריסיינטה", של היוצרת והמפיקה הארגנטינאית כריס מורנה, לצדם של חואן מנואל חיל נבארו, בנחמין רוחאס ופלורנסיה ברטוטי.
ב-2005 סלוסטרו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "El Patrón de la Vereda" לצידם של גוסטבו ברמודס וקמילה בורדונבה.
ב-2006 סלוסטרו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "El refugio" לצידם של פרנסיסקו באס וחורחה מאחיו.
ב-2008 סלוסטרו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית של כריס מורנה "כמעט מלאכים", בתפקידה של לולו.
ב-2011 סלוסטרו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית של חברת ההפקות Pol-ka, "היחידים", לצד שחקנים ושחקניות ארגנטינאים וארגנטינאיות.
מ-2014, סלוסטרו נמצאת במערכת יחסים עם המתופף הברזילאי דיאגו ליכטנשטיין.
פאולו ביזי הוא קומיקסאי איטלקי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו בסדרות "מיסטר לא", "זאגור" ו"לזרוס לד".
פאולו ביזי נולד ב-27 בספטמבר 1964 בפיאצ'נצה שבאיטליה.
הוא זכה בתחרות האיטלקית הלאומית בשם "פיירלמביקי" (Pierlambichi) לאמן הקומיקס הצעיר בפראטו, בשנת 1981. לאחר קבלת התואר במכון לאמנות בפארמה, עבד בין השנים 1987–1993 כאמן סטוריבורד ופריסה, כמו גם מאייר עבור ספרי ילדים, עבור לקוחות רבים במילאנו.
הוא חזר לקומיקס בשנת 1992, עם "La Casa dei Fantasmi", סיפור שיצר עם הסופר מרצ'לו טונינלי, שפורסם ב"דארק מגזין".
לאחר מכן עבד עם הסופר אדה קפונה על "רקוויאם" ושני סיפורי "לזרוס לד".
בשנת 1996 הצטרף ביזי לצוות הקבוע של הוצאת סרג'ו בונלי, וצייר את הסדרות "מיסטר לא" ו"זאגור".
הוא גם עשה סדרה בת שלושה חלקים, "מנסון" עם סדריק רסאט עבור המו"ל הצרפתי גלנט, על הרוצח הסדרתי צ'ארלס מנסון (2008-2010).
פאולה אלן היימן הייתה פעילה פמיניסטית והיסטוריונית יהודייה-אמריקאית, מופקדת הקתדרה להיסטוריה יהודית ע"ש לוסי מוזס באוניברסיטת ייל.
היימן הייתה הבכורה מבין שלוש הבנות של הוריה אידה לבית טלמן שהייתה ילידת רוסיה וסידני יליד ליטא.
הייתה נשואה לד"ר סטנלי רוזנבאום לזוג שתי בנות יהודית ועדינה.
היימן נפטרה, לאחר מאבק ארוך בסרטן השד, ב-15 בדצמבר 2011.
תואר ראשון בחינוך יהודי מ"היברו קולג'" של בוסטון - 1966.
תואר ראשון נוסף, בהצטיינות יתרה, ממכללת רדקליף, בהנחיית הפרופסורים יוסף חיים ירושלמי ויצחק אשר טברסקי - 1968.
דוקטורט בהיסטוריה מאוניברסיטת קולומביה - 1975. נושא התיזה היה "מדרייפוס עד וישי - יהדות צרפת מ-1906 עד 1939".
פרופסור חבר להיסטוריה באוניברסיטת קולומביה 1974 עד 1981.
פרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה מ????
ב-1986 עברה לאוניברסיטת ייל שם הייתהמופקדת הקתדרה להיסטוריה יהודית ע"ש לוסי מוזס, שהייתה קתדרה משותפת למחלקות למקרי דתות ולהיסטוריה.
בתפקיד זה שרתה עד מותה ב-2011.
במשך 10 שנים הייתה ראש התכנית ללימודים יהודיים באוניברסיטת ייל.
היימן הייתה האישה הראשונה ששימשה כדקאן של בית המדרש לרבנים באמריקה 1981 עד 1986.
היימן החלה את פעילותה המדעית בחקר ההיסטוריה המודרנית של יהדות צרפת תיזת הדוקטורט שלה הייתה "מדרייפוס עד וישי: התחדשותה של יהדות צרפת 1906 – 1939".
ניתן לסכם את מלוא רוחב היריעה של עבודתה המדעית כמפגש של מחקר ההיסטוריה היהודית בארצות הברית וצרפת עם המחקר הפמיניסטי היהודי.
היימן הייתה בין חלוצות המאמץ הממושך לאפשר לנשים להיות רבות וחזניות ביהדות הקונסרבטיבית.
והייתה כל חייה מהמנהיגות הבולטות של המאבק לשוויון מיגדרי בחיים הדתיים היהודיים.
כבר ב-1971 הייתה ממקימות "עזרת נשים" (Ezrat Nashim) קבוצה אקטיביסטית שפעלה בנושא הזה.
היימן הייתה שותפה לכתיבת מנשר בשם "נשים יהודיות דורשות שינוי" (Jewish Women Call for Change) שקרא להסמכת נשים לרבנות וחזנות והופץ למאות רבנים קונסרבטיביים.
היימן פרסמה 10 ספרים ו-60 מאמרים.
היא ערכה את ה-Modern Jewish Experience של הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה.
הפרס הלאומי לספרים יהודיים - 1998
דוקטור לשם כבוד של בית המדרש לרבנים באמריקה - 2000
דוקטור לשם כבוד של ההיברו יוניון קולג' - 2002
נשיאה משותפת של הקרן הלאומית לתרבות יהודית (the National Foundation for Jewish Culture ) 1995 עד 2002.
פאולה דפה הייתה ציירת וגרפיקאית גרמנית.
היא יצרה ציורים, תחריטים, רישומים ואיורים.
פאולה דפה הייתה הילדה השנייה מתוך ארבעה אחים.
במהלך לימודיה היא גרה גם עם אחיה קלמנס, אחותה לואיז ואמה בדירה במינכן-שוואבינג.
משפחת דפה התגוררה ברוקיצ'אני שבבוהמיה עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
כאשר הועבר מפעל העור הגרמני שניהל קלמנס דפה למדינה הצ'כית, החליטה המשפחה באביב 1918 לעבור להרלאקינג ליד מינכן, ולאחר מכן לעבור לפסאו שבבוואריה התחתונה בשנת 1919. שם קנה האב מנסרה עם משק צמוד.
פולה דפה ואחותה הגדולה פרידה עברו להתגורר בבית בשכונת לאופנבאך.
פולה דפה בילתה את שלוש השנים האחרונות לחייה עם משפחתה בלופנבאך ובסיסטטן.
פאולה דפה הייתה רווקה ובטוחה כלכלית מנכסי משפחתה.
היא נפטרה ב־6 באוקטובר 1922 במרפאת דיידהיימר בפסאו מהרעלת דם.
פאולה דפה החלה את הכשרתה בראשית המאה ה-20 באקדמיה לציור בפילזן, שנפתח באוקטובר 1894. האקדמיה הזו הייתה פתוחה רק לנשים וכללה יחידות הוראה שונות.
באוקטובר 1907 נסעה פאולה דפה למינכן כדי להתחיל את לימודיה באקדמיה לנשים של התאחדות האמנים במינכן.
בעיקרון, השיעורים התבססו על שיעורי האקדמיה לאמנויות.
על מנת להעצים את הכשרתה למדה פאולה דפה גם בבית הספר הפרטי לציור של יוליוס זיילר (1873–1955).
במינכן פיתחה דפה את סגנונה האישי, והתמידה בו בהמשך בביתה הבווארי בזשטטן ליד פסאו.
נושאי עבודותיה על קנבס ונייר היו טבע דומם, נופים, מוטיבים דתיים, דיוקנאות ודיוקנאות עצמיים.
היצירה האמנותית של פאולה דפה מאופיינת בשלבי עבודה אישיים שניתן לראותם בקשר הדוק עם השתתפות בתערוכות או בתחרויות.
היא עבדה בטכניקות שונות, הדיוקנאות בשנות האקדמיה המוקדמות הוחלפו בציורי נוף בצבעי מים, גואש, דיו וגיר אדום וכן תחריטים ולימודי קומפוזיציה דתית, שהוחלפו בציורי טבע דומם ונוף מתקופתה בזשטטן.
פאולה דפה הציגה מבחר מעבודותיה כבר בשנת 1914 בתערוכה הבינלאומית לסחר וגרפיקה של ספרים (BUGRA) ובשנים 1919 ו-1921 בתערוכות הזצסיון החדש במינכן.
חברתה הקרובה ביותר של פולה דפה הייתה ציירת טבע הדומם והנוף גרטה שפרינגר (1880–1960).
בשנת 1917 היא הקימה את המגעים הראשונים בין פולה דפה לזוג האמנים מריה קספר-פילזר וקרל קספר - מייסדי הזצסיון החדש במינכן.
שנתיים לאחר מכן הצליחה פאולה דפה לקחת חלק בתערוכת ארמון הזכוכית יחד עם קבוצה זו.
פאולו נפוליאון ג'יימס באנקרו הוא כדורסלן אמריקאי-איטלקי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד באורלנדו מג'יק מה-NBA.
באנקרו הגיע לגובה של 0.91 מטרים כבר בגיל 15 חודשים, ובילדותו שיחק כדורסל ופוטבול.
בכיתה ז' היה גובהו 1.96 מטרים ובכיתה ח' דורג בין 50 השחקנים המובילים בארצות הברית גם בכדורסל וגם בפוטבול, אך בחר בקריירת כדורסל.
בשנתו הראשונה בתיכון או'דיאה בסיאטל שיחק באנקרו כקוורטרבק בקבוצת הפוטבול של התיכון, וגם שיחק כדורסל.
כ בקבוצת הכדורסל הוא העמיד ממוצעים של 14.1 נקודות ו-10.2 ריבאונדים למשחק.
בעונתו השנייה הוא העלה את ממוצעיו ל-18.2 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק, והוביל את או'דיאה לזכייה באליפות המדינה בדרג 3A, שם נבחר ל-MVP.
כ הוא העמיד ממוצעים של 22.6 נקודות, 11 ריבאונדים, 3.7 אסיסטים ו-1.6 חסימות למשחק והוביל אותה שוב לגמר דרג 3A.
הוא זכה בתואר שחקן השנה של מדינת וושינגטון ונבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
באנקרו קיבל הצעות לשחק כדורסל מכללות בכמה מהאוניברסיטאות המובילות של חטיבה I של ה-NCAA, כולל אוניברסיטת דיוק, אוניברסיטת קנטקי ואוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ועל אף שרוב הפרשנים חזו שהוא יתחייב לאוניברסיטת וושינגטון ב-20 באוגוסט 2020 הוא בחר באוניברסיטת דיוק.
בהופעת הבכורה שלו במכללות ב-9 בנובמבר 2021 קלע באנקרו 22 נקודות בניצחון 79–71 על קנטקי, וזכה בפרס פרשמן השבוע באזור החוף האטלנטי (ACC).
ב-23 בנובמבר הוא קלע שיא קריירה של 28 נקודות וקטף 8 ריבאונדים בניצחון 107–81 על המצודה (המכללה הצבאית של קרוליינה הדרומית).
הוא נבחר לחמישיית העונה הראשונה של ה-ACC ולפרשמן השנה באזור, וב-15 במרץ 2022 נבחר באנקרו לחמישייה השלישית של כל ארצות הברית (אול-אמריקן).
במהלך טורניר אליפות המכללות בכדורסל, בו הגיעה דיוק לפיינל פור, הפגין באנקרו ביצועים טובים, כולל 22 נקודות נגד אוניברסיטת טקסס טק בשמינית הגמר.
כפרשמן הוא העמיד ממוצעים של 17.2 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
ב-20 באפריל 2022 הכריז באנקרו על מועמדותו לדראפט ה-NBA 2022 והחליט לוותר על שלוש השנים הבאות שלו במכללות.
באנקרו נבחר בבחירה הראשונה על ידי אורלנדו מג'יק בדראפט ה-NBA 2022, ושיחק עימה גם בליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-19 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA ורשם 27 נקודות, 9 ריבאונדים, 5 אסיסטים ושתי חסימות בהפסד 109–113 לדטרויט פיסטונס, והפך לראשון מאז לברון ג'יימס שרושם לפחות 25 נקודות, 5 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בבכורה שלו בליגה.
ב-5 בנובמבר הוא קלע 33 נקודות ו-16 ריבאונדים בהפסד 123–126 לסקרמנטו קינגס והפך לבן-העשרה השני, אחרי ג'יימס, שרושם לפחות 30 נקודות ו-15 ריבאונדים במשחק.
בסיום עונת נבחר באנקרו לרוקי השנה ולחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
ב-6 בדצמבר 2023 קלע באנקרו שיא קריירה של 42 נקודות בהפסד 111–121 לקליבלנד קאבלירס, וב-3 בינואר 2024 שיפר שיא זה עם 43 נקודות בהפסד 135–138 בהארכה כפולה לסקרמנטו קינגס.
כעבור שלושה ימים רשם טריפל דאבל ראשון בקריירה של 30 נקודות, 10 ריבאונדים, 11 אסיסטים ו-3 חטיפות בניצחון 122–120 על דנוור נאגטס.
הוא נבחר לראשונה למשחק האולסטאר של ה-NBA ורשם 6 נקודות, 5 אסיסטים ו-9 ריבאונדים ב-19 דקות כשעלה מספסל המזרח.
ב-28 באוקטובר 2024 קלע באנקרו שיא קריירה של 50 נקודות, לצד 13 ריבאונדים ו-9 אסיסטים בניצחון 119-115 על אינדיאנה פייסרס.
באנקרו היה זכאי לשחק בנבחרת איטליה בכדורסל, הודיע כי הוא רוצה לייצג את איטליה בתחרויות בינלאומיות ואף נבחר לסגל המורחב של הנבחרת למוקדמות יורובאסקט 2022 בנובמבר 2020, אך לא שיחק.
עם זאת, הוא זומן לסגל לטורניר גביע העולם בכדורסל 2023, מה שהתאפשר משום שמעולם לא שיחק בפועל בנבחרת איטליה.
הוא העמיד ממוצעים של 9.3 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק כשנבחרתו סיימה במקום הרביעי.
אימו של באנקרו, רונדה (לבית סמית'), שיחקה כדורסל מכללות באוניברסיטת וושינגטון ועזבה כשיאנית הנקודות של הקבוצה בכל הזמנים.
היא נבחרה בסיבוב השלישי בדראפט ה-WNBA לשנת 2000 ושיחקה באופן מקצועי בליגת הכדורסל האמריקאית ומחוצה לה, לפני שהפכה למאמנת כדורסל באקדמיית Holy Names בסיאטל.