tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא השפיע רבות על שיקו שביאר הסופר הפורה ואיש הספיריטואליזם הברזילאי שכתב כ-412 ספרים בתחום רוחני זה.
"להיוולד, למות, להיוולד מחדש ולהתקדם, זהו החוק".
קברו הממוקם בפריז, היה למקום עליה לרגל של מאמיניו, הבאים לחפש השראה.
קברו מוקף לעיתים קרובות בחסידיו המבקשים לגונן על הקבר מפני תיירים המנסים לצלם אותו.
אלאן ספורטיף שאלון היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר שאלון-סור-סון, הקבוצה מתמודדת בליגה עליונה.
המועדון נוסד בשנת 1955. בשנת 1970 המועדון אוחד עם קבוצת בורנוף מרקורי.
בעונת 1994 החלה הקבוצה לשחק בליגה השנייה, ובעונת החלה לשחק בליגה הבכירה.
הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז עונת .
בין היתר במפעלי גביע קוראץ', גביע ספורטה, גביע יול"ב והיורוצ'לנג'.
ברוב המקרים לא עברה את שלב הבתים.
בעונת 2000/01, הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע ספורטה והפסידה לקבוצת מארוסי מיוון 74-72.
בעונות 2004, 2005, 2007, הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף של הליגה.
בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה בתואר הראשון בתולדותיה, בגביע הצרפתי, לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת לימוז' 71-79.
בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה בדאבל היסטורי, כשניצחה שוב את לימוז' בגמר הגביע 75-83. וזכתה לראשונה בתולדותיה באליפות צרפת כניצחה את קבוצת לה מאן סארת במשחק הגמר 76-95.
בעונת 2011/12, הגיעה הקבוצה עד לגמר היורוצ'לנג'.
אך הפסידה לקבוצת בשיקטש מטורקיה 91-86.
בעונת 2012/2013 השתתפה לראשונה ביורוליג.
בעונת 2016/2017 זכתה בפעם השנייה בתולדותיה באליפות צרפת.
אולם הבית של המועדון הוא הקולוסיאום המכיל 4,540 מקומות ישיבה.
אלאן גבריאל לודוויג גרסיה פרס (בספרדית: Alan Gabriel Ludwig García Pérez; 23 במאי 1949 - 17 באפריל 2019) היה פוליטיקאי פרואני, מנהיג מפלגת APRA ונשיא פרו בשנים 1990-1985 ו-2011-2006.
גרסיה הושבע לראשונה לנשיא ביולי 1985, בגיל 36, ובכך היה צעיר נשיאי פרו.
הוא נבחר לנשיאות מטעם המפלגה הלאומית APRA (אפרה), והיה הראשון והיחיד שנבחר לנשיאות מטעם המפלגה.
גרסיה נבחר כמועמד פופוליסטי-לאומני, שנטה לכיוון ברית המועצות.
בתקופה בה נבחר גרסיה סבלה פרו ממשבר כלכלי קשה, תסיסה ואלימות, שכללה מרידות מצד ארגון המחתרת הנתיב הזוהר.
בעת שהושבע הוא הצהיר שהוא מוותר על רוב שכרו כדוגמה לצעדי הצנע הנדרשים כדי להתגבר על המשבר הכלכלי בפרו.
בחודשים הראשונים בשלטון ניסה לשכנע את קרן המטבע הבינלאומית לדחות את פירעון ההלוואות שלקחו קודמיו, שהכניסו את פרו לחדלות פרעון.
בשנת 1987 ביקש גרסיה להלאים את הבנקים הפרטיים במדינה, צעד שעורר ביקורת רבה מימין.
גרסיה לא הצליח להתגבר על הבעיות הכלכליות של פרו, ולקראת הבחירות באפריל 1990 הייתה פרו מוכת שביתות ואינפלציה.
חוקת פרו אסרה על הנשיא לכהן שתי כהונות רצופות, ולכן גרסיה לא התמודד בבחירות בשנת 1990.
בבחירות לנשיאות פרו בשנת 2001 הוא התמודד שוב, אך הפסיד בסיבוב השני לאלחנדרו טולדו.
גרסיה חזר והתמודד בבחירות בשנת 2006, והפעם בהצלחה וחזר לכהן כנשיא בשנית.
הוא סיים את תפקידו בשנת 2011.
החל משנת 2016 התנהלה נגד גרסיה חקירה בחשד לשחיתות, בקשר לחברת הבנייה הברזילאית אודברכט, אך הוא הכחיש את מעורבותו בפרשיית השוחד.
בשנת 2018 ביקש גרסיה מאורוגוואי מקלט מדיני לאחר שנאסר עליו לעזוב את פרו מחשש שיברח או יפריע להליכי החקירה, אך אורוגוואי דחתה את הבקשה.
ב-17 באפריל 2019 הוחלט לעצור את גרסיה, אך הוא ירה לעצמו בצוואר והתאבד לפני הגעת המשטרה.
הוא נלקח לבית החולים קסימירו אולה, שם נכנס לתרדמת מיד לאחר ניתוח החירום להצלת חייו.
לאחר כמה דקות הוא נפטר מפצעיו.
אלאונורה מרויס-קוסטריץ, מלכת בולגריה הייתה הצאריצה של בולגריה בין 1908 ל-1917.
אלאונורה נולדה בממלכת פרוסיה לנסיך היינריך הרביעי ולנסיכה לואיזה קרולינה מרויס-קוסטריץ.
מקור בית האצולה הגרמני רויס קוסטריץ הוא מנסיכות רויס-גרה אשר שטחיה מצוים בתורינגיה אשר בגרמניה המודרנית.
ב-1899 נפטרה רעייתו של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה, מריה לואיזה.
ב-1908, לקראת ההכרזה על עצמאותה דה יורה של בולגריה והפיכתה לממלכה, ביקש המלך בת לווייה למילוי חובותיו המלכותיים והטקסיים ועל כן ביקש להינשא בשנית.
המלך פרדיננד כבר העמיד צאצאים, היה ידוע בנטיותיו ההומוסקסואליות ולא הייתה לו כל כוונה לממש את נישואיו.
לאחר שנבחנו מספר מועמדות החליט פרדיננד להינשא לאלאונורה, גם בגלל גילה המבוגר יחסית.
המלכה אלאונורה נותרה במעמד טקסי בלבד ושימשה כאם אומנת לילדיו של פרדיננד מרעייתו המנוחה מריה-לואיזה.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה ומלחמת העולם הראשונה שירתה אלאונורה כאחות בבתי חולים צבאיים וזכתה להערכה רבה על פועלה.
ב-1917 חלתה הצאריצה אלאונורה ובספטמבר נפטרה והיא בת 57 שנים.
אלאונורה מגדלנה מנויבורג (גרמנית: Eleonore Magdalene von Pfalz-Neuburg; 6 בינואר 1655 – 19 בינואר 1720), הייתה בתו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואשתו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אלאונורה מגדלנה נולדה בדיסלדורף ב-6 בינואר 1655, לפיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ולאליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג השני, רוזן הסן-דרמשטדט וסופיה אלאונורה מסקסוניה.
באוגוסט 1655 עברו הוריה מדיסלדורף לנויבורג, בעקבות עליית אביה לשלטון ברוזנות פפאלץ-נויבורג.
אלאונורה מגדלנה קיבלה חינוך דתי מסור, והייתה מאוד אדוקה בדת.
בנוסף היא ידעה לטינית, צרפתית ואיטלקית, והיא אהבה מוזיקה, אמנות לצוד ולרקוד.
בצעירותה היו לה הרבה מחזרים, אולם כולם נדחו על ידה, וביניהם חמישה מלכים.
באפריל 1676 התאלמן לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מאשתו השנייה קלאודיה פליציטס מאוסטריה, וב-25 בנובמבר אותה שנה התארסו לאופולד ואלאונורה מגדלנה, אותה העדיף על נשים אחרות, וביניהן מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה ואולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק, לאחר שקיבלו היתר מהאפיפיור, בשל היותם בני דודים.
ב-14 בנובמבר 1676 התחתנו השניים בפסאו, וב-7 בינואר 1677 הגיעו בני הזוג לווינה.
לשניים נולדו 10 ילדים, אך רק חמישה מהם הגיעו לבגרות.
בשנת 1679 פרצה מגפה בווינה, ובשל כך עברה המשפחה הקיסרית למריאצל, ולאחר מכן לפראג.
בנוסף, ההתקוממות של האיכרים הבוהמיים אילצה את הקיסרית ואת ילדיה לברוח לטירת לינץ.
ביולי 1683 עזבה המשפחה הקיסרית את וינה ועברה לפסאו בגלל המלחמה עם הטורקים, שבספטמבר אותה שנה נחלו תבוסה מוחצת ליד וינה.
אלאונורה מגדלנה לא הוכתרה מיד לאחר נישואיה.
ב-9 בדצמבר 1681 היא הוכתרה כמלכת הונגריה בפרסבורג, וב-19 בינואר 1690 היא הוכתרה כקיסרית האימפריה הרומית הקדושה בקתדרלת אוגסבורג.
אלאונורה מגדלנה תמיד הקדישה תשומת לב רבה לענייני דת, ולנדיבותה כלפי נזקקים לא היו כמעט גבולות.
היא לא רק תמכה בבתי החולים ובתי היתומים, כנסיות ומנזרים רבים, אלא אף ביקרה את החולים בבתי החולים, וניסתה לעזור לאנשים רבים ככל שיכלה.
כמו כן, היא השתלטה על כלכלת חצר המלוכה, והצליחה לצמצם את הוצאותיה באמצעות ארגון יעיל יותר.
בשנת 1705 מת בעלה לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנה יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו.
במהלך שלטונו התעמתה אלאונורה מגדלנה עם כלתה וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, בשל דעותיהם הפוליטיות השונות.
בשנת 1711 מת בנה יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו.
אולם, מכיוון שקרל היה באותה העת בספרד, בשל מלחמת הירושה הספרדית, שלטה אלאונורה מגדלנה כעוצרת הקיסרות, ובתפקיד זה חתמה על שלום סאטמאר, שסיים את המרד בהונגריה של פרנץ ראקוצי.
אלאונורה הייתה מעורבת בתיקון סדרי הירושה, והעדפת בנותיו של קרל על פני בנותיו של יוזף.
בשנותיה האחרונות חיה אלאונורה מגדלנה כנזירה, אם כי היא הורתה למשרתיה שלא יספרו על כך דבר.
ב-1 בינואר 1720 נתקפה אלאונורה מגדלנה בשבץ אשר גרם לה לשיתוק בצד הימני של הגוף, וב-19 בינואר אותה שנה היא מתה בווינה ונקברה בקריפטה הקיסרית.
ב-14 בדצמבר 1676 התחתנה אלאונורה מגדלנה עם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה , הייתה אשתו של מיכל הראשון, מלך פולין, ולאחר מכן אשתו של קרל החמישי, דוכס לורן.
אלאונורה נולדה ברגנסבורג ב-21 במאי 1653, לפרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולאשתו השנייה אלאונורה גונזאגה, בתם של קרלו גונזאגה השני, דוכס נוור ורתל ומריה גונזאגה, דוכסית מונטפראט.
ב-27 בפברואר 1670 התחתנה אלאונורה עם מיכל הראשון, מלך פולין, למדה פולנית והתלוותה למיכל במסעותיו.
לבני הזוג לא נולדו ילדים, אלאונורה ילדה ולד מת ולאחר מכן לא הצליחה להיכנס שוב להריון.
בשנת 1673 מת מיכל, ולאחר מכן היא המשיכה להתגורר למשך תקופה בפולין.
ב-6 בפברואר 1678 התחתנה אלאונורה עם קרל החמישי, דוכס לורן, ממנו נולדו לה שישה ילדים, והשניים התגוררו באינסברוק.
בשנת 1690 מת בעלה קרל החמישי, וב-17 בדצמבר 1697 מתה אלאונורה בווינה.
ב-6 בפברואר 1678 התחתנה אלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה עם קרל החמישי, דוכס לורן, ממנו היו לה 6 ילדים:
אלאלוף ושות' ספנות בע"מ המוכרת בשם המקוצר אלאלוף ספנות, היא סוכנות ספנות ישראלית הוותיקה ביותר במדינת ישראל, המצויה עד היום בבעלות ובניהול הדור השלישי למקימיה.
החברה הייתה שותפה לבניין הארץ ולהנחת היסודות לעלייה היהודית בדרך הים והאוויר.
כיום, מהווה אלאלוף ספנות חברה פרטית מהמובילות בישראל בעסקי הספנות והשירותים המשלימים בשינוע ימי ואווירי.
קבוצת אלאלוף הוקמה בשנת 1919 בסלוניקי, יוון על ידי נתן אלאלוף.
בשנת 1932 החלה החברה לפעול גם בארץ ישראל, ופתחה את משרדיה הראשונים ברחוב בוטרוס ביפו, לא רחוק מנמל יפו.
בשנת 1936, בזמן הפרעות ביפו, העבירה החברה את משרדיה לרחוב אלנבי בתל אביב, ומאוחר יותר נוסד גם הסניף בחיפה.
החל משנות ה-80 הפכה אלאלוף ספנות לקבוצת חברות המונה 9 חברות בנות, המספקות פתרונות לוגיסטיים מלאים בתחומי השילוח הבינלאומי, עמילות מכס, הובלה יבשתית ואווירית, מסופי מטענים, תיקוני מכולות, אחסון מכולות ריקות, בניית מבנים ממכולות, ועוד.
בשנות ה-30, עם יסודו של נמל תל אביב, הנמל העברי הראשון, סייעה חברת אלאלוף ספנות בהקמת הנמל, בכך שהאנייה הראשונה שחנכה את הנמל, נכנסה באמצעותה.
בהמשך, עמדה לנגד עיני החברה מטרה לאומית לצד עסקית: העלאת יהודים רבים לארץ ישראל ומאוחר יותר, למדינת ישראל.
אלאלוף הצליחה להביא ארצה אלפי עולים, רובם מעפילים ממדינות אירופה, שעברו דרך סלוניקי והגיעו לנמל יפו.
גם לאחר קום המדינה, המשיכה אלאלוף ספנות להפעיל אוניות שהעלו אלפי יהודים, בהם עולים ממרוקו, מטוניס ומאלג'יריה.
העולים התרכזו ברובם בעיר מרסיי בצרפת, עלו על ספינות החברה, והפליגו לארץ.
בהמשך, הייתה אלאלוף שותפה לעליית יהודים ממצרים ומרומניה.
ב-15 במאי 1948, למחרת ההכרזה על הקמת המדינה, הביאה אלאלוף ספנות עולים ממחנות המעצר בקפריסין בשתי אוניות שהגיעו לנמל תל אביב.
אלאלוף ספנות הייתה גם מחלוצי התעופה בישראל.
עם קום המדינה, הייתה זו שגרמה להגעתה של חברת התעופה הבלגית Cobeta אשר הייתה חברת התעופה הזרה הראשונה שנחתה בישראל.
בשנת 1960 הקימה אלאלוף בשיתוף עם בעלי אוניות פרטיים ביוון, קו נוסעים לישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים, החל משנת 1970, החלה אלאלוף ספנות לשתף פעולה עם חברת הספנות האיטלקית גרימלדי.
עם השנים, שיתוף הפעולה התפתח ליצירת קווי ספנות לישראל מסקנדינביה, בלגיה, ספרד, מערב הים התיכון, דרום אמריקה ואף מערב אפריקה.
בשנות ה-90, עם גל העלייה הגדול של היהודים מחבר העמים, יזמה החברה הובלת קרוואנים מארצות הברית לישראל באופן יעיל של הובלת מטענים חורגים על מנת לסייע למדינת ישראל בשיכון העולים החדשים.
נתן אלאלוף נולד בשנת 1902 בסלוניקי, יוון.
בגיל 16 הצטרף לתנועת הנוער הציונית ובשנת 1932 עלה בגפו לארץ ישראל, כשלנגד עיניו ניצב החזון הציוני ופיתוח היישוב היהודי בארץ ישראל.
אליהו אלאלוף נולד בשנת 1900 ועלה ארצה בשנת 1934.
בשנת 1919 החליט להקים את חברת אלאלוף ספנות ביוון, ועם עלייתו, הקים את החברה בארץ ישראל.
כבר בהיותו צעיר, ניחן נתן אלאלוף בחוש עסקי מפותח של יזם, שתר אחר רעיונות חדשניים בהובלה ימית ואווירית.
תודות ליזמתו, הפכה החברה לנציגה של חברות ספנות רבות, הראשונה שבהן חברת הספנות הנורווגית Herlofson הפעילה עד היום.
נתן אלאלוף מונה בשנת 1949 לתפקיד קונסול הכבוד והקונסול הכללי הראשון של קוסטה ריקה.
ג'קי אלאלוף, הוא בנו של מייסד החברה, כיהן עד שנת 2016 כנשיא הקבוצה.
ג'קי נולד בשנת 1934 בסלוניקי, יוון ובמהלך מלחמת העולם השנייה נמלט עם הוריו מהנאצים.
בשנת 1959 בגיל 25 בלבד הצטרף לעסק המשפחתי.
עם כניסתו רענן ג'קי אלאלוף את החברה והובילה למהפכה בתחומי הובלת הנוסעים והשינוע הימי.
הוא המשיך את תרומתו של אביו, נתן אלאלוף, ופעל בראשית דרכו בהעלאתם ארצה של עולים בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית.
במסגרת זאת יזם והקים עבור העולים מארצות הברית "אולפן צף" ללימוד עברית, עוד בהיותם באוניות, בדרכם ארצה.
בתקופה שבה ניהל את החברה התפתחו עסקי החברה וקשריה המסחריים הבינלאומיים והפכו אותה לחברה הפרטית מהמובילות בארץ בעסקי הספנות והשירותים המשלימים בשינוע ימי ואווירי.
בשנת 1963 מונה ג'קי אלאלוף לקונסול כבוד של קוסטה ריקה בישראל, ובשנת 1992 הקים את לשכת המסחר ישראל-יוון לעידוד הסחר בין המדינות.
בשנת 2005 רכש ג'קי אלאלוף את חלקו (50%) של בן דודו, משה אלאלוף והשיג שליטה מלאה בחברה.
בשנת 2009 הוענק פרס מפעל חיים לג'קי אלאלוף על ידי לשכת הספנות הישראלית, על פועלו רב השנים בפיתוח תחום הספנות בישראל.
נפטר בחודש אוקטובר 2016 והותיר אחריו ארבעה ילדים.
כיום החברה מצויה בבעלותם וניהולם של שלושה מילדיו של ג'קי אלאלוף: נתן אלאלוף המכהן כנשיא קבוצת אלאלוף משנת 2016; דניאל אלאלוף מנהל הפיתוח העסקי של הקבוצה, ומטי אלאלוף מנהלת תקשורת ומשאבי אנוש של הקבוצה.
מנכ"ל החברה הוא גיל מילר, אשר כיהן עד לשנת 2015 כמנכ"ל מארסק ישראל.
החל משנות ה-80 הפכה חברת אלאלוף ספנות לקבוצת חברות המספקת פתרונות לוגיסטיים מלאים, באמצעות תשע חברות בנות, כגון חברת אינטרדל גי'.
טי המשמשת כמובילה בתחום ניהול וביצוע תהליכי שילוח ימי ומשמשת כסוכנות הבלעדית של חברת YUCEN Logistics; חברת אושפיר המתמחה בשירותי האחדת מטענים חלקיים, חברת מסוף 207 הממוקמת בסמוך לנמל אשדוד ומשתרעת על שטח של 70,000 מ"ר לצורך אחסון והפצת מכולות, חברת אייל מטענים והשגחה המחזיקה בצי משאיות להובלת מטענים, ועוד.
בשנת 1996 הייתה אלאלוף ספנות לסוכנות הימית הראשונה שהוסמכה בידי מכון התקנים הישראלי לתקן האיכות הישראלי.
החל משנת 2003 מחזיקה החברה, כאחת החברות הישראליות הראשונות, בתקן הבינלאומי ISO 9001: 2000.
בשנת 2004 עם הליך ההפרטה של חברת צים, שקלה חברת אלאלוף ספנות להיענות להצעת ההפרטה שפרסמה ממשלת ישראל אולם השותף למהלך זה, יצחק תשובה, חזר בו.
בשנת 2021 חתמה הקבוצה על הסכם שיתוף פעולה עם מפעילת הנמלים DP World מדובאי.
אלאן מרקס לוריירו (בפורטוגזית: Allan Marques Loureiro; נולד ב-8 בינואר 1991) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר המרכזי בבוטפוגו ובנבחרת ברזיל.
אלאן התחיל את הקריירה שלה במדוריירה ובגיל 17 הצטרף לואסקו דה גאמה.
בעונת עלה לקבוצה הבוגרת, עמה רשם עלייה לליגת העל הברזילאית בתום העונה.
בתחילת עונת נפצע והחמיץ את תחילת העונה.
ביוני , אלאן חתם באודינזה מהסרייה א' תמורת 7 מיליון דולר.
את הופעת הבכורה שלו ערך נגד יובנטוס, בה בישל שער.
ב-21 ביולי 2015 חתם אלאן בנאפולי.
הוא ערך את הופעת הבכורה הראשונה שלו בסרייה א' במשחק הליגה נגד סמפדוריה.
ב-17 בספטמבר, אלאן ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית כאשר עלה מהספסל בדקה ה-62 בניצחון 0–5 נגד קלאב ברוז'.
ב-5 בספטמבר 2020 חתם אלאן באברטון מהפרמייר ליג, תמורת 25 מיליון שטרלינג.
ב-14 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 1-0 על טוטנהאם הוטספר.
ב-25 בספטמבר 2022 חתם אלאן לשנתיים באל-ווחדה מאיחוד האמירויות.
בקיץ חזר לברזיל וחתם בבוטפוגו.
בצעירותו, אלאן שיחק בנבחרת הנוער של ברזיל, עמה השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 – 2011. אף על פי שהיה יכול לייצג גם את פורטוגל ואיטליה, בחר להמשיך לייצג את ברזיל גם בבוגרים.
ב-26 באוקטובר 2018, זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת.
ב-16 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת.
אלאן נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2019.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20:
מתופף ונגן כלי הקשה אחרים, מחנך למוזיקה וממציא כלי נגינה.
אבל נולד בהובארט, אינדיאנה בשנת 1928. בגיל שבע, התחיל ללמוד נגינה בכלי הקשה.
הוא למד אצל קלארנס קרלסון בבית הספר רוי נאפ ואחר, מ-1947 עד 1951, אצל האסקל האר וויליאם סטריט בבית הספר איסטמן למוזיקה, שם סיים בתואר לביצוע וניגן במשרה חלקית עם התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר.
אחרי גיוס לצבא ונגינה עם תזמורת חיל האוויר של ארצות הברית בשנים 1951–1953, ניגן עם הפילהרמונית של אוקלהומה סיטי מ-1953 עד 1959. ב-1959 היה לחבר בתזמורת פילדלפיה ושם נשאר עד תום הקריירה שלו בשנת 1997. בשנת 1972 התמנה לנגן עמית ראשי בכלי הקשה.
בשנת 1998 צורף ל"היכל התהילה של אגודת אמנויות ההקשה".
ב-2012, הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במוזיקה מאת הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד.
אבל לימד גם באוניברסיטת רטגרס, אוניברסיטת רווואן ואוניברסיטת טמפל.
לקודמו של אבל בתזמורת פילדלפיה, ג'יימס ולריו, היה משולש בנוי לפי הזמנה, שעמיתיו למקצוע חמדו.
אחרי שהמשולש היה בהשאלה אצל אבל במשך שנתיים, הוא המציא דרך לשחזור הצליל הייחודי שלו ויצר את "המשולש של אלאן אבל", העושה שימוש במטיל של פליז מצופה כרום.
ייחודו של המשולש בצליל העילי העשיר שלו.
אבל המציא גם את המתלה לתוף בס בתחילת שנות ה-60', וייצר אותו בעצמו עד 2013, אז העביר את הייצור לאנדרו רימר, שסיפק קודם לכן את התופים.
במתקן זה תלוי תוף הבס על טבעת מסתובבת.
מתלה תוף הבס נמצא בשימוש ברוב התזמורות הסימפוניות בארצות הברית, ויצרני תופים רבים ברחבי העולם מעתיקים את הרעיון ומחקים אותו.
אלאונורה שוורץ (; נולדה ב-1936) היא זמרת אופרה אוסטרית.
בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20 עבדה שוורץ כזמרת אופרה בפולקסאופר של וינה.
את שירה לתחרות, "Nur in der Wiener Luft", כתב והלחין ברונו אוהר.
בעת הופעתה, עוצבה בימת התחרות לפי נופיה של אוסטריה.
בשלהי האירוע התמקמה שוורץ במקום ה-13 והאחרון עם 0 נקודות, יחד עם בלגיה, הולנד וספרד.
יין אָלָאזָנִי לוקח את שמו מנהר אלאזני, המהווה חלק מהגבול בין גאורגיה לאזרבייג'ן במזרח גאורגיה, לפני שהוא זורם לנהר הקורה.
כתוצאה מהאקלים החם יותר בעמק אלאזני, הענבים הגדלים שם מתוקים יותר מאשר במקומות אחרים בגאורגיה.
יין חצי מתוק עשוי מענבי רְכָּאצִיתֵלִי (שמשמעותו: "גבעול אדום").
זהו אחד ממגוון הענבים העתיקים ביותר בגאורגיה, כאשר ארכאולוגים חשפו דוגמאות בכדי חרס מהאלף השלישי לפני הספירה.
לאחרונה ניטעו ענבי רכאציתלי במזרח אירופה, באזור אגמי האצבעות של ניו יורק ואוסטרליה.
יש לו טעם חצי מתוק עם גוני פרותי קל וצבע חום בהיר-צהוב כהה שמתכהה ככל שהיין מתיישן.
יין לבן אלאזני משתלב היטב עם פירות, אגוזים וקינוחים.
יין חצי מתוק מזן ענבים ספראווי, טעמו של היין עדין ורך.
מריה כריסטיאנה אלאונורה פרוכסקה הייתה גרמנייה, אשר התחזתה לגבר והתגייסה ל.
היא נהרגה במהלך קרב גרדה והפכה לגיבורה עממית בגרמניה.
פרוכסקה נולדה בפוטסדאם ב-11 במרץ 1785. אביה היה קצין זוטר במשמר המלכותי הפרוסי ומשפחתה הייתה ענייה מאוד.
לאחר מות אמה, אביה לא היה מסוגל לגדל אותה בעצמו, ולפיכך שלח אותה לבית היתומים הצבאי בפוטסדאם שם הועסקה כמשרתת.
מגיל צעיר היא גילתה עניין רב בצבא ופיתחה שנאה עזה לנפוליאון בונפרטה.
ב-1813 היא התחזתה לגבר בשם אוגוסט רנץ והתגייסה לצבא הפרוסי.
היא הוצבה בגדוד היגרים ה-1 שהיה חלק מהפרייקור של ליצו.
היא שרתה בתחילה כמתופפת ובהמשך הפכה ללוחמת.
היא נפצעה במהלך קרב גרדה כאשר ניסתה להגן על אחד מחבריה, ורופאי השדה מיהרו לטפל בה.
הם גילו לתדהמתם שהיא אישה ומיהרו לפנות אותה לבית חולים בדננברג היא מתה מפצעיה כעבור שלושה שבועות, ב-5 באוקטובר 1813.
אחד מחבריה של פרוכסקה, פרידריך כריסטוף פורסטר, שהפך לימים להיסטוריון צבאי נודע, סיפר לימים גרסה אחרת למותה של פרוכסקה.
לפי פורסטר, פרוכסקה איבדה את נשקה בתחילת המתקפה, אולם כאשר הבחינה שחבריה מתחילים לסגת, היא לקחה תוף צבאי שהושאר מאחור, והסתערה בעזרתו על החיילים הצרפתים.
פרוסטר טען שהוא עצמו פחד להשתתף במתקפה הפזיזה, אולם פרוכסקה ניגשה אליו ולחשה לו "לויטננט, אני ילדה" במטרה לעודד אותו להצטרף אליה.
סיפורו של פורסטר זכה לפרסום רב, אולם הוא נפסל במחקר המודרני כלא-אמין.
סיפורה של פרוכסקה לא ייחודי.
ידוע על נשים רבות נוספות שהתחזו לגברים ושרתו בצבא הפרוסי.
המפורסמות שבהן הן פרדריקה קריגר, אסתר מנואל, ואנה לירינג.
עם זאת, מותה ההרואי בקרב הפך אותה לגיבורה עממית בפרוסיה, והיא זכתה לכינוי "ז'אן ד'ארק של פוטסדאם".
מחזות וספרים רבים נכתבו על סיפורה.
המפורסם שבהם הוא "אלאונורה פרוכסקה" שנכתב בידי יוהאן פרידריך לאופולד דאנקר והולחן בידי לודוויג ואן בטהובן.
המחזה עצמו אבד במהלך השנים, אולם המוזיקה שבטהובן כתב עבורו השתמרה.
אלאן קון הוא מתמטיקאי ופיזיקאי תאורטי צרפתי.
הוא פרופסור אמריטוס בקולז' דה פראנס, IHÉS, אוניברסיטת המדינה של אוהיו ואוניברסיטת ואנדרבילט.
זוכה מדליית פילדס לשנת 1982.
בשנת 1970 קיבל תואר ראשון באקול נורמל סופרייר.
בשנת 1973 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פייר ומארי קירי.
בשנים 1970–1974 היה עמית מחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) בפריז.
בשנת 1975 היה עמית מחקר אורח בקווינס יוניברסיטי בקינגסטון .
בשנים 1976–1980 נמנה עם סגל אוניברסיטת פריז VI.
משנת 1979 הוא פרופסור במכון למחקר מדעי מתקדם (IHÉS) בביר-סיר-איווט .
בשנים 1984–2017 היה פרופסור בקולז' דה פראנס.
בשנים 2003–2011 היה פרופסור באוניברסיטת ואנדרבילט.
בשנים 2012–2020 היה פרופסור באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
קון עוסק בחקר אלגברת אופרטורים, לאחר שבשנות ה-70 עסק בחקר אלגברת פון נוימן וניסח את בעיית ההטמעה של קון .
בהמשך תרם לתורת K ולתורת האינדקס , מחקרים שהובילו להשערת באום-קון .
בתחילת שנות ה-80 החל בפיתוח קוהומולוגיה ציקלית , כצעד ראשון בחקר גאומטריה לא קומוטטיבית.
נמנה עם חברי קבוצת ניקולא בורבאקי.
קון יישם את מחקריו בתחומים של מתמטיקה ופיזיקה תאורטית, בהם תורת המספרים, גאומטריה דיפרנציאלית ופיזיקת חלקיקים.
בשנת 1982 הוענקה לו מדליית פילדס.
בשנת 2001 הוענק לו פרס קראפורד.
בשנת 2004 הוענקה לו מדליית הזהב של CNRS.
היה מרצה מוזמן בקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים בשנת 1974 (בוונקובר) ובשנת 1986 (בברקלי) ודובר במליאה בשנת 1978 (בהלסינקי).
הוא חבר האקדמיה הצרפתית למדעים ואקדמיות נוספות, בהן האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית והאקדמיה הרוסית למדעים.
אלאי עלי פאדל קאסם הוא כדורגלן שוודי-עיראקי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת גטבורג מליגת העל השוודית ובנבחרת עיראק.
קאסם גדל במחלקות הנוער של האקן וגטבורג.
בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של גטבורג במסגרת ליגת העל השוודית.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך קאסם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, בהפסד לנבחרת עומאן במשחק ידידות.
אלאיס טפסן (בהולנדית: Elayis Tavşan; נולד ב-30 באפריל 2001 ברוטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת רג'אנה מהסרייה ב'.
טפסן גדל במחלקת הנוער של ספרטה רוטרדם.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות ספרטה רוטרדם, טלסטאר ספורטקלאב וניימכן במסגרת ליגת המשנה ההולנדית.
בעונת 2021/2022 החל לשחק עם ניימכן בליגת העל ההולנדית.
ב-23 בינואר 2024 חתם בהלאס ורונה, 5 ימים לאחר מכן עלה להופעת הבכורה שלו בסרייה א' שעלה כמחליף בתיקו 1-1 נגד פרוזינונה.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל לצ'זנה עד לסוף העונה.
טפסן הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21. נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
נבחרת הולנד עד גיל 17
אלאן בוסאק הוא כומר דרום אפריקאי בכנסייה ההולנדית, פוליטיקאי ופעיל נגד האפרטהייד בארגונים רבים, הבולטים שבהם הם ה-UDF וה-ANC, בין השנים 1982 - 1991, כיהן כנשיא האיחוד העולמי של הכנסיות הרפורמיות.
בעקבות פועלו בארגונים הללו זכה בשנת 1985 בפרס רוברט פ.
בוסאק נולד בקקמאס , מחוז צפון קייפ , להורים נוצרים.
אביו נפטר כשבוסאק היה בן שש, ועד גיל 14 הוא נאלץ לעבוד כדי לעזור לפרנס את משפחתו, ובערך בגיל 15 החל לעסוק בתאולוגיה ודת.
בגיל 17 התקבל לאוניברסיטת ווסטרן קייפ בקייפטאון בה החל את לימודיו בתאולוגיה, אך בשל היחס הגזעני שקיבל שם, נאלץ לחזור לכנסייה הרפורמית ההולנדית.
בשנת 1968, הוסמך לכמורה וכיהן בכנסייה הרפורמית ההולנדית בקייפ, דרום אפריקה בין השנים 1970–1975, למד בוסאק בסמינר לתאיולוגיה שבאוניברסיטת פרינסטון, ארצות הברית, שם סיים דוקטורט באתיקה.
בשנת 1976 חזר בוסאק לדרום אפריקה על מנת להקים אופוזיציה לממשלת דרום אפריקה, במקביל להצטרפותו לקונגרס הלאומי האפריקאי(ANC).
בשל מעמדו בכנסייה, הייתה לבוסאק השפעה רבה על 2.8 מיליון האזרחים השחורים שסבלו מאפליה גזעית.
בנוסף, בערך בתקופה זו יצא לאור ספרו הראשון, "להתראות, תמימות: מחקר סוציו-אתי על תאולוגיה שחורה וכוח שחור"(1976; באנגלית: "Farewell to Innocence: A Socio-Ethical Study on Black Theology and Black Power") בו הציג את עמדותיו על מתן זכויות הוגנות למיעוטים, בדגש על אנשים שחורים.
לאורך הקריירה שלו כתב ספרים רבים נוספים בהם הציג את פועלו וכך זכה לתהילה עולמית במאבק באפרטהייד.
בשנת 1982 שכנע את חברי האיחוד העולמי של הכנסיות הרפורמיות להכריז על האפרטהייד בדרום אפריקה ככפירה.
באותה השנה מונה לראש הארגון, והחזיר בתפקיד זה עד שנת 1991. בשנת 1983 עזר לייסד את החזית הדמוקרטית המאוחדת(UDF), ארגון רב גזעי של מתנגדי האפרטהייד, שבשנת 1984 הצליח להחרים את הבחירות הלאומיות כחלק ממאבקם בשלטון הגזעני.
ב-15 בנובמבר 1988 בארנד סטרידום, אשר היה ממתנגדיו של בוסאק, ביצע פיגוע ירי בכיכר סטריג'דום שבמרכז פרוטריה, דרום אפריקה, שבמהלכו נהרגו 8 אנשים ונפצעו 16 נוספים.
רוב הקורבנות היו שחורים, מה שמחזק את החשדות למניעים של סטרידום: מחאה של אנשים לבנים בדרום אפריקה כנגד עליית המאבק באפרטהייד, בהנהגת אלאן בוסאק.
אמנם אין עדויות ישירות, אך חושדים כי בוסאק היה המטרה הראשונית של פיגוע הירי, אשר כשל כאשר עובר אורח תקף את סטרידום ולקח ממנו את אקדחו.
לאחר נפילת האפרטהייד בדרום אפריקה בתחילת שנות ה-90', בוסאק נשאר פעיל ב־ANC, שהיה הארגון המרכזי בדרום אפריקה.
בשנת 1994 בוסאק הואשם בכמה פשעים, בין היתר גניבה, מרמה ואף הורשע בהפקעת הכספים שנתרמו לקרן השלום והצדק.
בעקבות ההאשמות הללו נאלץ לוותר על תפקידו כשגריר דרום אפריקה באו"ם ובהמשך נעצר, אמנם בשנת 2001 קיבל חנינה נשיאותית.
לאחר שחרורו, בוסאק המשיך להיות פעיל פוליטי ב־UDF וה-ANC, ובשנת 2008 הצטרף לקונגרס הלאומי העממי.
במהלך מאבקו נגד האפרטהייד, החל גם להביע את תמיכתו במיעוטים נוספים בדרום אפריקה, והבולט שבהם הוא קהילת הלהט"ב.
במשך כשלוש שנים הכנסייה ההולנדית הרפורמית לא תמכה בעמדתו בעד זכויות ללהט"ב, אך בשנת 2010, כאשר הכנסייה הכנסייה הרפורמית באמריקה אימצה את וידוי בלהר, הכנסייה הרפורמית ההולנדית בקייפטאון אימצה את עמדתו של בוסאק גם כן.
גם לאחר עיקר פועלו בדרום אפריקה ובעולם, עבודתו של בוסאק המשיכה בספריו, אשר זכו לפרסום ברחבי כל העולם.
"כאשר תפילה עושה חדשות" (1986; באנגלית: "When Prayer Makes News")
"מהפכנים חסרי אנוכיות" (2021; באנגלית: "Selfless Revolutionaries")
אלאן-רומאו ניום הוא כדורגלן קמרוני יליד צרפת המשחק בעמדת המגן הימני בחטאפה מהלה ליגה.
ניום, יליד נויי-סיר-סן, צרפת, שיחק כדורגל חובבני בלבד בצרפת, בין היתר בקבוצת המילואים של נאנסי ובארל-אביניון מהליגה הצרפתית השלישית.
בקיץ 2009 הוא נרכש על ידי אודינזה מהסרייה א', והושאל מיד לגרנדה מהליגה הספרדית השלישית, כחלק משיתוף פעולה בין המועדונים.
ניום הפך במהירות לשחקן הרכב קבוע בגרנדה, וסייע לה להעפיל מהליגה הספרדית השלישית ללה ליגה בתוך שתי עונות בלבד.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-27 באוגוסט 2011, בהפסד 0–1 בבית לריאל בטיס.
הוא הבקיע את שערו הראשון והיחיד בליגה הבכירה ב-25 באוקטובר 2014, בתיקו 1-1 מול אייבר.
ב-14 ביולי 2015 חתם ניום על חוזה לארבע שנים בווטפורד מהפרמייר ליג, לאחר שעלתה ליגה.
ב-31 באוגוסט 2016 עבר ניום לווסט ברומיץ' אלביון מהפרמייר ליג תמורת סכום שלא פורסם.
בקיץ 2018 חזר ניום להלה ליגה וחתם בלגנס בהשאלה לעונה אחת.
ב-24 ביולי 2019, לאחר סיום ההשאלה, חתם ניום בחטאפה מהלה ליגה על חוזה לשנתיים עם אופציה לאחת נוספת.
ב-28 בינואר 2022 חזר ניום ללגנס מהליגה הספרדית השנייה, וחתם על חוזה ל-18 חודשים.
ב-8 באוקטובר 2024 חזר ניום לחטאפה מהלה ליגה, וחתם על חוזה עד סוף העונה.
ניום בחר לייצג את קמרון וערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 בנובמבר 2011 בניצחון 3–1 על סודאן במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל למונדיאל 2014 וערך את הופעתו היחידה בטורניר ב-23 ביוני נגד ברזיל (הפסד 1–4).
אלאסמוזאורוס (שם מדעי: Elasmosaurus; משמעות השם: "זוחל דק-לוחית") הוא סוג של זוחל ימי קדום מסדרת הפלזיוזאורים וממשפחת האלאסמוזאוריים אשר חי במימי הקרטיקון, לפני 80.5 מיליון שנה באמריקה הצפונית .
מאובניו של זוחל ימי זה התגלו ב-1867 בקנזס ותוארו בידי החוקר אדוארד קופ ב-1868. סוג זה כולל מין אחד, כשמינים נוספים שהשתייכו אליו בוטלו או הועברו לסוגים דומים.
האלאסמוזאורוס היה זוחל גדול מאוד ואורכו הגיע ל-10.3 מטרים, כשצווארו היה ארוך פי שניים משאר חלקי גופו.
כאשר התגלה לראשונה נחשב בעל צוואר קצר וזנב ארוך ונחשי בשל חלוקה שגויה של החוליות.
מבנה הצוואר הקל על בעליו בלכידת דגים ואמוניטים באוקיינוס הקדום.
היו לו חושי מגע וחוש ריח חדים ביותר ואיתם התקרב לטרפו.
אלאסמוזאורוס מילא תפקיד ב"מלחמת העצמות" בין אדוארד דרינקר קופ לעותניאל צ'ארלס מארש ותרם לאיבה ביניהם, כאשר מארש תיקן טעות גסה של קופ ששיחזר את הזוחל הימי כאשר הראש נמצא בקצה הזנב.
פרטים גדולים ביותר של אלאסמוזאורוס מופיעים בסרט מסע אל בטן האדמה בעודם אוכלים דגים.
בסדרה מפלצות ים של נייג'ל מארוון בחלק האחרון של "ים הקרטיקון" מופיעים פרטי אלאסמוזאורוס הדגים יחד, אך מותקפים בידי טילוזאורוסים.
הוא מופיע בסדרות הילדים רכבת הדינוזאורים, "Dino-Riders" ו-"You Are Umasou".
זוחל ימי זה מופיע בסרט Sea Rex 3D.
בנוסף הוא מופיע בסדרות פלאווורלד וכוכב הדינוזאורים.
אלאניס נאדין מוריסט היא זמרת, משוררת ושחקנית קנדית-אמריקאית ממוצא יהודי.
מוריסט החלה את הקריירה שלה בקנדה.
כנערה הוציאה שני אלבומי דאנס-פופ; Alanis (1991) ו-Now Is The Time (1992).
אלבומים אלו הופצו בקנדה בלבד, אך ב-1995 הוציאה לראשונה בהפצה בינלאומית את אלבומה Jagged Little Pill, האלבום מכר למעלה מ-33 מיליון עותקים ועומד בשיא המכירות לאלבום בכורה אי פעם.
עד 2012 הוציאה מוריסט עוד חמישה אלבומי אולפן.
אלבומיה נמכרו בלמעלה מ-75 מיליון עותקים.
מוריסט נולדה באוטווה בירת קנדה, למשפחה קתולית בעיקרה, והיא הגדירה את עצמה גם כבודהיסטית.
אמה ג'ורג'יה מרי אן (לבית פוירשטיין), נולדה בהונגריה להורים ניצולי שואה, ונאלצה להסתיר את יהדותם לאורך השנים.
מוריסט סיפרה בראיון ברשת PBS על כך שגילתה על דבר מוצאה היהודי רק בהיותה בת 28: "אני מרגישה שהתקבלתי לקהילה שהייתי מאוהבת בה תמיד.
תמיד הייתי מאוהבת ביהדות, עכשיו אני מבינה למה".
הוריה, אלן וג'ורג'יה מוריסט, היו מורים בבית ספר והיא התגוררה עימם ועם אחיה-התאום ווייד ואחיה הבכור צ'אד.
אלאניס נקראה על שם אביה.
מוריסט ניסתה להתקבל לעולם המוזיקה דרך תוכנית כישרונות בשם "Star Search", אך נכשלה לאחר הסיבוב הראשון.
ב-1990 חתמה מוריסט חוזה עם MCA Records ובשנת 1991 הוציאה את אלבום הבכורה שלה באורך מלא, שנקרא בפשטות "אלאניס", עם המפיק לסלי הו.
באותו זמן שם הבמה שלה היה "אלאניס", כדי למנוע בלבול אפשרי עם זמרת קנדית אחרת, אלאנה מיילס.
האלבום היה אלבום פופ לכל דבר וסגנונו היה סגנון המכונה כיום באבל-גאם פופ (מוזיקת מסטיק).
האלבום קיבל פלטינה כפולה (מכירות של מעל 100,000 עותקים) והסינגל הראשון שלו, "Too Hot", הגיע למצעד עשרת המושמעים ביותר הקנדי.
ב-1992 הייתה מוריסט מועמדת לפרסי הג'ונו, המקבילה הקנדית לגראמי האמריקאי, בשלוש קטגוריות: סינגל השנה, שיר הדאנס הטוב ביותר והזמרת המבטיחה ביותר, שבו זכתה.
באותה שנה הוציאה את האלבום "Now is the Time".
באלבום זה ניסתה אלאניס להתרחק מסגנון הדאנס-פופ של אלבומה הראשון.
האלבום כלל את הסינגל "An Emotion Away", אך מכר פחות ממחצית העותקים של אלבום הבכורה.
עם הוצאת שני האלבומים פג החוזה שלה עם MCA-קנדה.
ב-1993 עברה מוריסט מאוטווה לטורונטו, שם התגוררה בפעם הראשונה בחייה לבדה, ופגשה מספר מחברי שירים; אך התוצאות תסכלו אותה.
מעבר מאוחר יותר לנשוויל אף הוא התגלה כלא פורה.
מוריסט החלה לנסוע ללוס אנג'לס ולעבוד עם מספר רב של מוזיקאים ככל הניתן, בתקווה למצוא שותפים.
בפרק זמן זה פגשה את המפיק והמחבר גלן באלארד.
על-פי באלארד, החיבור היה "מיידי" ואחרי פגישה שנמשכה 30 דקות הם החלו להקליט שירים בסטודיו הביתי של באלארד.
שירם המשותף הראשון היה "The Bottom Line".
נקודת המפנה בפגישותיהם הייתה השיר "Perfect", שנכתב והוקלט ב-20 דקות.
מוריסט אלתרה את מילות השיר לצלילי נגינתו של באלארד בגיטרה.
הגרסה שמופיעה באלבום Jagged Little Pill היא הגרסה ששניהם הקליטו יחד, וזוהי ההקלטה היחידה של השיר בביצוע שניהם.
עם "Perfect" הסכר נפרץ ומחשבותיה ורגשותיה של אלאניס מצאו את דרכם אל הנייר בקצב מסחרר.
באפריל 1995 אלאניס חתמה עם חברת התקליטים Maverick Records.
ב-1995, בגיל 21, הוציאה מוריסט את האלבום הבינלאומי הראשון שלה, Jagged Little Pill.
הציפיות היו נמוכות והאמרגן של אלאניס, סקוט ולש, שהיה ידיד ותיק, הודה לאחר מכן שלא ציפה שהאלבום ימכור יותר מ-250,000 עותקים.
האלבום הגיע למקום ה-118 במצעד ה-Billboard 200.
דברים השתנו במהרה כאשר די.ג'יי.
מלוס-אנג'לס מתחנת רדיו גדולה נתקל בשיר "You Oughta Know" והחל להשמיע אותו ללא הפסקה.
השיר משך תשומת לב והקליפ שודר שוב ושוב ברשת MTV.
המאזינים נדהמו והתענגו על השימוש הגס והבוטה במילים בשיר, תופעה נדירה עבור אמנית באותו זמן.
בעקבות ההצלחה מוריסט הוציאה להיטים נוספים מאלבום זה, בהם "Hand In My Pocket", ו-"Ironic", שהיה ללהיט המצליח ביותר באלבום זה.
הלהיטים הרבים מהאלבום השאירו אותו ברשימת 20 האלבומים המובילים במשך יותר משנה.
האלבום מכר כ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם, מתוכם 16 מיליון בארצות הברית לבדה.
האלבום זיכה את מוריסט במועמדות ל-6 פרסי גראמי, מהם זכתה ב"אלבום השנה", "הופעת הרוק הנשית הטובה ביותר", "שיר הרוק הטוב ביותר" ו"אלבום הרוק הטוב ביותר".
מנגד, מבקרים רבים ראו במוריסט כבובה של תעשיית המוזיקה.
נאמר עליה שהיא מציגה את יצירותיו של גלן באלארד, למרות הטענות כי היא כתבה את כל הטקסט והלחינה את רוב השירים שבאלבום.
אחרים טענו ששינוי התדמית המפתיע שלה הוא "מחושב, מניפולטיבי וחמדני".
המעריצים אמרו בתגובה שביקורות כאלה אינן מכירות בהתפתחות המוזיקלית של מוריסט כבר מגיל 17.
מאוחר יותר באותה שנה אלאניס יצאה למסע הופעות בן שנה וחצי כתמיכה לאלבום.
בסיבוב הופעות זה היא קיבלה ליווי מFrente!.
ב-1998 מוריסט הקליטה את "Uninvited", שיר נושא לסרט "עיר של מלאכים".
השיר מעולם לא הופץ רשמית כסינגל, אך הוא זכה לזמן אוויר רב בשידורי הרדיו ואף העניק למוריסט מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "שיר הנושא הטוב ביותר".
מאוחר יותר באותה שנה מוריסט הפיצה את Supposed Former Infatuation Junkie, שוב בשיתוף פעולה עם גלן באלארד.
הן המעריצים והן המבקרים היו מופתעים מסגנון הכתיבה החדש של מוריסט, כיוון שרבים מהשירים בדיסק שברו את הנוסח המסורתי של מבנה שיר, כגון "The Couch" ו-"Unsent".
האלבום אכזב ועל אף שהגיע למקום הראשון במצעד ה-Billboard 200, התוכן האישי של שיריו הרחיק מעריצים רבים ואחרי 28 שבועות בלבד הוא נשר מהרשימה, כשהוא מכר 2.5 מיליון עותקים בלבד.
מחוץ לארצות הברית, האלבום מכר כ-10 מיליון עותקים.
ב-1999 זכה "Uninvited" בשני פרסי גראמי - "שיר הרוק הטוב ביותר" ו-"ביצוע הרוק הווקאלי הטוב ביותר לאישה".
הסינגל הראשון, "Thank You", היה מועמד לגראמי ל"ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר לאישה".
באותה שנה מוריסט הוציאה את האלבום האקוסטי (מופע חי) "MTV Unplugged".
ב-1999 הופיעה מוריסט בתור אלוהים בסרטו של קווין סמית' "דוֹגמה", ואף ביצעה את השיר Still כחלק מפסקול הסרט.
בשנת 2000, ביצעה סיבוב הופעות בעולם, בין השאר בהודו, טורקיה, קובה, לבנון וישראל.
הופעתה בישראל כללה שתי הופעות, האחת בקיסריה (19.7) והשנייה בראשון לציון (20.7).
את הופעותיה חיממה להקת סופרגראס.
לשתי ההופעות אזלו הכרטיסים ובסה"כ צפו בהן 30,000 אנשים.
ב-2002, לאחר הפסקה בת 4 שנים, הוציאה מוריסט את אלבומה הבינלאומי השלישי, "Under Rug Swept", לראשונה ללא עזרתו של גלן באלארד.
האלבום הוליד להיט נוסף, "Hands Clean", הגיע למקום הראשון במצעד ה-Billboard 200 ומכר 215,000 עותקים בשבוע הראשון.
בסופו של דבר נמכרו מעט יותר ממיליון עותקים בארצות הברית לבדה, אף על פי שרק שיר אחד זכה להכרה ולזמן שידור משמעותי ברדיו.
מוריסט זכתה בעוד פרס Juno עבור מפיקת השנה על עבודתה באלבום זה.
בדצמבר 2002 מוריסט הוציאה חבילה משולבת של דיסק מוזיקה ודי.וי.די, "Feast on Scraps", שכלל קונצרט במופע חי, 8 שירים לא רשמיים מההקלטות של Under Rug Swept וגרסה אקוסטית ללהיט "Hands Clean".
האלבום היה מועמד לפרס ג'ונו בקטגוריית אלבום השנה.
בנובמבר 2003 מוריסט הופיעה במחזה The Exonerated בברודוויי כיסאני ג'ייקובס, אסירה שנידונה להוצאה להורג ומשוחררת אחרי שהוכח שהיא לא ביצעה את הפשע.
מוריסט הוציאה את אלבומה הרביעי "So Called Chaos" ב-2004, כשהכתיבה וההפקה נזקפו לזכותה.
בשבוע הראשון נמכרו 115,000 עותקים והאלבום הגיע למקום החמישי ב-Billboard 200.
באותה שנה אף הנחתה את טקס פרסי הג'ונו שנערך באדמונטון, קנדה.
ביוני 2004 הכריזה מוריסט על אירוסיה לשחקן ראיין ריינולדס.
ב-11 בפברואר 2005 קיבלה מוריסט אזרחות אמריקאית, בעודה שומרת על אזרחותה הקנדית.
היא רואה את עצמה כקנדית-אמריקאית.
בפברואר 2005 הייתה מוריסט כוכבת אורחת בתוכנית הטלוויזיה הקנדית "Degrassi: The Next Generation" בהשתתפות מכריה מהסרט "דוגמה" - השחקן ג'ייסון מיוס והבמאי קווין סמית'.
ב-13 ביוני 2005 הוציאה מוריסט גרסה אקוסטית של Jagged Little Pill עם גלן באלארד, לאחר שנות נתק רבות.
מסע ההופעות לקידום אלבום זה נמשך חודשיים בקיץ 2005, ומוריסט ביכרה להופיע במקומות אינטימיים ותיאטראות קטנים.
מן האלבום הוציאה כסינגל את "Hand In My Pocket".
אלאניס הופיעה בפרסומת לחברת האופנה GAP, והוציאה גרסת כיסוי לשירו של הזמר סיל "Crazy", אשר נכלל באלבום הלהיטים הגדולים ביותר שלה, "אלאניס מוריסט - האוסף", שיצא ב-8 בנובמבר 2005.
בתקופה של בין so called chaos לאלבומה הבא שיצא ב-2 ביוני 2008, עברו למעלה מ-4 שנים, תקופה שבה הספיקה להפרד מארוסה.
באפריל 2007 החלה לעבוד על אלבומה הבא יחד עם גאי סיגסוורת' (ביורק, מדונה, פרו פרו).
לקראת צאת האלבום ב-14 באפריל 2008 פרסמה מוריסט את הסינגל הראשון מתוכו - "Underneath", סינגל שהקליפ עבורו זיכה אותו בשלושה פרסים בפסטיבל קליפים וסרטים קצרים בספטמבר 2007.
מינואר 2008 יצאה לסיבוב הופעות מוצלח עם Matchbox 20 בארצות הברית, שכמעט כל כרטיסיו נמכרו.
ב-2009 הופיעה בתפקיד קבוע בעונה החמישית של הסדרה "העשב של השכן", בה גילמה דמות של רופאה.
באוקטובר 2011 הודיעה מוריסט כי החלה להקליט אלבום שמיני.
בחודש מאי של אותה שנה הופיעה עם סינגל ראשון מתוך האלבום- "Guardian" שהפך ללהיט ברדיו בתוך ארבעה ימים בלבד.
באוגוסט 2012 יצא האלבום החדש "Havoc and Bright Lights", שזמן קצר לאחר השקתו יצאה מוריסט אל סיבוב הופעות.
ב-3 בדצמבר 2012 סגרה מוריסט את סיבוב ההופעות העולמי שלה בהיכל נוקיה בתל אביב, בהופעה שכל הכרטיסים אליה נמכרו שבועות מראש.
לכבוד 20 שנים לצאתו של אלבום הבכורה שלה "Jagged Little Pill", האלבום יצא בהוצאה המחודשת.
בנוסף, יצאה מוריסט לקדם את אלבומה המצליח בשלל תוכניות אירוח.
בין היתר בנובמבר 2015 אלאניס התארחה בתוכנית הלילה המאוחרת של ג'יימס קורדן לביצוע ל"Ironic" בעדכון גרסה, שמביא את שלל התרחישים האירוניים שבו - אל העשור השני של המאה ה-21.
ב-30 ביולי 2018 הופיעה שוב בישראל, הפעם בלייב פארק בראשון לציון.
נינט טייב נבחרה לפתוח את הופעתה בישראל.
בשנת 2019 עלה בברודוויי המחזמר Jagged Little Pill המבוסס על האלבום בעל אותו שם מאת מוריסט.
ב-29 בספטמבר 2024, מוריסט והאלי ביילי הופיעו באירוע התרמה עבור קמלה האריס בלוס אנג'לס.
היא התחתנה במאי 2010 עם הראפר האמריקאי מריו "סולאיי" טרדוויי .
לאחר מכן, סיפרה בראיון טלוויזיוני שסבלה מדיכאון לאחר לידה במשך כעשור.
מוריסט סבלה בנעוריה ובשנות העשרים שלה מדיכאון ומהפרעות אכילה כמו אנורקסיה ובולמיה.
ב-2005 התאזרחה גם כאמריקאית, ושמרה על האזרחות הקנדית שלה מלידה.
אלאריק הראשון (בגותית: 𐌰𐌻𐌰𐍂𐌴𐌹𐌺𐍃 - אָלָרִיקס, (מ-𐌰𐌻𐌻𐍃-𐍂𐌴𐌹𐌺𐍃 - אַלְס-רִיקס - שליט-הכל).
בערך 370–410), הידוע גם בשמות אלריקוס ואלאריק מלך הוויזיגותים, היה מייסדה של שושלת בלתה, אחת השושלות החשובות הראשונות של השבטים הגרמאניים.
אלאריק ידוע גם ביריבותו המרה נגד האימפריה הרומית המערבית וכמי שכבש ובזז את העיר רומא בשנת 410 בעקבות הפליה, מיסים גבוהים וטבח שבצעה רומא בפיקוד הקיסר הונוריוס כנגד שבטים גרמאניים.
אלאריק נולד קרוב לוודאי בפֶּאוּקֶה, בשפך הדנובה לים השחור.
הוא השתייך לקלאן המכובד ה"בָּלְתָה", הנועזים, שהיה השני בחשיבותו בין הלוחמים הגותים רק ל"אָמָל".
לפי מקום הולדתו, השתייך אלאריק לגותים המערביים, הוויזיגותים, ששכנו אז בשטח שהוא היום בולגריה לאחר שנמלטו ממישורי הדנובה דרומה מפני ההונים.
בשנת 394 שירת אלאריק כפואדרטי, נאמן האימפריה הרומית החייב לה שירות צבאי בתמורה למזון, אדמות או תשלום.
הוא נלחם כפואדרטי תחת פיקוד הקיסר תאודוסיוס הראשון שהביס את הקושר אאוגניוס.
קרב הנהר הקפוא, שהביא קץ למסע המלחמה, נערך בסמוך למעברי האלפים, דבר שלימד את אלאריק ככל הנראה על חולשת ההגנה הטבעית של איטליה בחזיתה הצפון-מזרחית, בקצה הים האדריאטי.
השימוש בברברים כפואדרטי הפך נוהג נפוץ בין קיסרי האימפריה הרומית במהלך המאה הרביעית.
האוכלוסייה בפרובינקיות הפכה דלה ומדולדלת עקב המיסים הכבדים שהטילו עליה הקיסרים ממערב וממזרח, ולא יכלה לספק עוד חיילים במספר הולם להגנת האימפריה.
הברברים, לעומת זאת, היו מנועים מלהפוך לקיסרים בעצמם, משרה שלשמה נדרש מוצא רומי, ולכן נחשבו "בטוחים" יותר מבחינת הקיסרים מאשר קצינים בכירים ממוצא רומי.
הסכנה הייתה, עם זאת, שהקצינים הבכירים ממוצא ברברי, שרכשו את הכשרתם (ולעיתים גם את חינוכם) בחסות רומית, יפנו את כישוריהם נגד האימפריה ויפעלו נגדה גם ללא תואר קיסרי רשמי.
עם מותו של הקיסר תאודוסיוס, פוצלה האימפריה הרומית שוב, והפעם סופית, בין שני בניו: ארקדיוס, שהומלך במזרח האימפריה, והונוריוס במערבה.
שני הקיסרים היו אז ילדים, והשלטון המעשי נמסר לידי אפוטרופסים.
כוונת תאודוסיוס הייתה ככל הנראה להפוך את המצביא הוונדלי המוכשר סטיליקו לאפוטרופוס של שניהם.
בפועל, השתלט על המשרה בחלקה המזרחי של האימפריה פלביוס רופינוס.
עם השינויים הללו באימפריה קיווה אלאריק לזכות במשרת מגיסטר מיליטום לאחת מהפרובינקיות החשובות של האימפריה.
פלביוס רופינוס לא העניק לו את מבוקשו ואף מנע ממנו את קבלת "המתנות המקובלות", דמי הכופר השגורים ששילמה האימפריה לידידים-אויבים כדי למנוע מהם לפעול נגדה.
אלאריק פנה ונקט את הצעד שאליו כמהו הלוחמים הוויזיגותים, שסברו כי "שלום ממושך" ינוון אותם, ויצא בראשם לחפש להם ארץ משלהם.
אלאריק פנה תחילה למסע ארוך של ביזה ברחבי האימפריה המזרחית.
הוא צעד לקרבת קונסטנטינופול וכאן, לפי קלאודיאנוס, בא רופינוס למחנהו לבוש כגותי והגיע להסכם עם אלאריק.
אם אכן כך, ואם משום שמטרתו הייתה אחרת, פנה אלאריק מקונסטנטינופול מערבה ולאחר מכן דרומה לתסאליה, עבר ללא הפרעה במעבר תרמופילי וחדר אל תוך יוון.
במהלך שנת 395 עסקו הוויזיגותים בפיקוד אלאריק בביזה ביוון: הם בזזו את אטיקה ומגאריס, אך לא פגעו בתבאי וחסו על אתונה, ככל הנראה בעקבות קבלת דמי כופר נכבדים.
בפלופונסוס בזז אלאריק את קורינתוס, ארגוס וספרטה, ומכר חלק ניכר מתושבי המקום לעבדים.
בנקודה זו יצא סטיליקו בראש כוח צבאי כדי להפסיק את מסע הביזה של אלאריק.
בארי, היה המניע העיקרי של סטיליקו הרצון להבטיח לחלק המערבי של האימפריה את השליטה בפרפקטורה של איליריה, שכללה את יוון וארצות מרכז הבלקן (דקיה, פאנוניה, דלמטיה ומואסיה).
המניעים המרכזיים של סטיליקו היו, ככל הנראה, הרצון בהבטחת מאגר החיילים העשיר של הרי איליריה ותראקיה, והרצון לצמצם את השטח שבשליטת יריבו רופינוס לפרפקטורת המזרח.
סטיליקו הביס את כוחות אלאריק בתסאליה, אבל כאן, על סף ניצחון מוחץ על הברברים, טוען קלאודיאנוס, הצליח רופינוס לדחוק את הקיסר ארקדיוס לכתוב לסטיליקו ולתבוע ממנו להשיב את הכוחות שגייס באיליריה לקונסטנטינופול ולשוב על עקבותיו בעצמו.
סטיליקו נענה לתביעה, ככל הנראה משום שלא בטח בכוחו להתמודד ישירות מול קונסטנטינופול בשלב זה, או משום שאשתו סרנה וילדיו היו בקונסטנטינופול.
לפי זוסימוס, הייתה הסיבה האמיתית ברית חשאית בין אלאריק לסטיליקו.
סטיליקו פנה לאחור והותיר את מרחבי יוון חופשיים להמשך ביזה של אלאריק, שהמשיך ושהה משך כל שנת 396 כ"אורח" באתונה ובחצי האי פלופונסוס.
בתסאליה נפרד סטיליקו מהכוחות שהיו אמורים לשוב לקונסטנטינופול והפקידם תחת פיקודו של המפקד הגותי גאינס (Gaïnas).
כאשר אלו שבו לקונסטנטינופול יצאו לקראתם, בהתאם למנהג, ארקדיוס ורופינוס, והחיילים רצחו את רופינוס (24 בנובמבר 395).
לפי קלאודיאנוס, הסיבה לרצח הייתה כעסם של החיילים התראקים והיוונים על שרופינוס כפה על סטיליקו לסגת והפקיר את בני מולדתם.
על פי פילוסטורגיוס וזוסימוס, בוצעה הפעולה על ידי גאינס, במצוות סטיליקו.
כל המקורות מסכימים, עם זאת, שלרופינוס היו ככל הנראה שאיפות להפוך לקיסר בעצמו, כך שההתערבות הבוטה שייצג הרצח אומנם גרמה לאי–אמון עמוק כלפי סטיליקו וחשש ממנו, אך הרצח עצמו התקבל דווקא ברצון בבירה.
אחרי רצח רופינוס מונה לפרפקט הפראיטוריאני הסריס אאוטרופיוס.
סטיליקו היה טרוד בהתמודדות עם השבטים הגרמאניים באזור הדנובה ועם התקוממות קונסטנטין, אך באביב 397 שב וצעד אל יוון ושוב הכה בכוחות אלאריק שם ודחק אותו אל הפינה, בהרים הסמוכים לפולוי על גבול אליס וארקאדיה בפלופונסוס.
ככל הנראה, התכוון סטיליקו להפוך את אלאריק לשליט בחלק מאיליריה, כדי להביא את הטריטוריה החשובה תחת השפעת מערב האימפריה, וככל הנראה הגיע להסכם על כך עם אלאריק.
השמועות על המרידה של גילדו בצפון אפריקה, שהייתה חשובה לרומא במיוחד כספקית תבואה, כפו עליו לשוב על עקבותיו בטרם השלים את המהלך.
אלאריק, עם הסכם מובטח ולא ממומש, חצה את מפרץ קורינתוס וצעד עם שלל ביזתו צפונה, לאפירוס, ושם, ככל הנראה, הגיע בשנת 397 להסכם דומה עם אאוטרופיוס ומונה למגיסטר מיליטום באיליריה או חלק כלשהו ממנה.
סברת שליטי המזרח הייתה שאלאריק יישאר נאמן לשבועת האמונים האחרונה שלו, אחרי שמעל בקודמות, או מכל מקום לא ייטה על צידו של סטיליקו לעת עתה.
מכאן ועד שנת 400 לערך נעלם אלאריק מהתיעוד ההיסטורי.
ניתן להניח כי אלאריק השתמש במשרת המגיסטר מיליטום שלו כדי לצייד את הצבא הוויזיגותי שלו בנשק רומי מהדיוקסיה הדקית של המזרח.
בשנת 400 או 401 יצא אלאריק בראש צבאו כדי לפלוש לאיטליה.
יש מספר השערות באשר לסיבה לפלישה ולתזמונה.
אחת מהם טוענת כי אלאריק שאף להשיג לוויזיגותים שלו נחלה קבועה, אך לא היה יכול לקוות לקבל את איליריה לצורך כך, לפחות לא בשלב זה.
האפשרות לפנות מזרחה הרתיעה אותו בגלל לקח כישלונו של גאינאס, הקצין הבכיר לשעבר של סטיליקו, להשתלט על קונסטנטינופול.
המזרח לא היה בשל ליפול בידי שליט גרמאני.
במערב, לעומת זאת, נקרתה לו באותה עת הזדמנות מצוינת: לקראת סוף שנת 401 יצא רדגאיסוס בראש צבא שכלל ונדלים וגרמאנים אחרים ופלש לנוריקום וראיטיה (באזור אוסטריה, חבל טירול ושווייץ של היום).
הפלישה הייתה ככל הנראה מתואמת בין שני המנהיגים הברברים.
היה ברור כי סטיליקו ייאלץ להגיב לפלישה זו ואלאריק סבר שפלישה לאיטליה ואיום על הקיסר הונוריוס במקום מושבו במילאנו תפעיל לחץ על הקיסר להעניק לו נחלת קבע באזור הדנובה – שטח שהיה ככל הנראה הנחלה המועדפת מבחינתו.
בנובמבר עבר אלאריק את האלפים האיטלקיים והתקדם לאקוויליה ומשם אל ונציה, משם היה יכול להשקיף אל עמק הפו ואל מילאנו.
אלאריק זנח את המצור על מילאנו ויצא מערבה, אל הסטה (אסטי) ולאחר מכן לפולנטיה (פולנצו), הנמצאת בקרבת פיימונטה של היום (וכפי שמעיד שמה, שפירושו "מרגלות ההר", שוכנת לרגלי האלפים).
בפולנטיה החליט אלאריק להתעמת עם סטיליקו.
בקרב פולנטיה, שנערך ביום חג הפסחא ב-6 באפריל 402, ניצח סטיליקו והצליח אף לשבות את משפחתו של אלאריק.
הגותים נסוגו לחופי הים הליגורי ופסעו לכיוון אטרוריה.
סטיליקו לא ניסה להכניע את הגותים, ככל הנראה נוכח אבדות כבדות שספג בקרב, שלא הניחו לו לצאת למסע ממושך נגדם.
במקום, החליט סטיליקו להגיע להסכם עם אלאריק.
פרטיו של ההסכם אינם ידועים, אך הם לא מנעו מאלאריק לשוב ולצאת ממזרח איטליה בקיץ 403 לניסיון נוסף להכניע את רומא.
סטיליקו הצליח שוב להביסו, הפעם בוורונה וכאן כמעט והצליח לשבות את אלאריק.
הרומים דלקו אחרי הוויזיגותים, שהיו מלווים גם במשפחותיהם, אל מעבר ברנר אך כאן, כמו בפעמים הקודמות בתסאליה, בפלופונסוס ובליגוריה, הגיע סטיליקו להבנה עם אלאריק ואפשר לו לקבוע את מושבו בגבול דלמטיה ופאנוניה.
עובדה זו, לדעת ברי, מחזקת את הסברה שכוונתו של סטיליקו הייתה עדיין להשתמש באלאריק ככלי לסיפוח איליריה המזרחית (מזרח הבלקן) לחוג ההשפעה של חלקה המערבי של האימפריה.
ניתן לשער, כי לאור הניסיונות החוזרים של אלאריק לפלוש לאיטליה, היה סטיליקו אמור להבין כי השימוש באלאריק ככלי בידיו לא יצלח.
ברי סבור כי אילו היה מצביא רומי עומד בראש הצבא במקום "הונדלי", היו כוחות אלאריק נמחצים לחלוטין וסכנה גדולה הייתה נמנעת מרומא המערבית.
ניתן לשער, כי יותר משהיה כאן ניסיון להרחיב את שטח ההשפעה של האימפריה המערבית, היה סטיליקו עסוק בניסיון נואש לשמר את הטריטוריות שבידו.
פלישות רדגאיסוס ואלאריק חייבו את סטיליקו להעביר את מקום מושב הקיסר ממילנו לרוונה, שהייתה מוגנת בביצות משני עבריה, להסיג את הלגיון העשרים מבריטניה וככל הנראה להחליש מאוד את הכוחות האימפריאליים בגאליה, מה שסייע בתוך זמן קצר לונדלים, לסואבים, והאלנים לפלוש לגאליה ולספרד כמעט באין מפריע.
סטיליקו לא היה יכול להרשות לעצמו, נוכח מצבת הצבא המדולדלת של רומא, להכניע את אלאריק סופית והעדיף להותיר על כנו מנהיג צבאי שהקרבות בעבר הוכיחו כי הוא נחות ממנו בכישרונו.
בשנים שאחרי תבוסת אלאריק נמשך הלחץ על גבולות האימפריה מכל העברים.
סטיליקו נאלץ למשוך את הכוחות שהגנו על גבולות האימפריה ליד הריין חזרה לאיטליה, מה שהותיר את גרמניה תחתית, לוגדוננסיס ובלגיקה מופקרות מצפון וממערב לשבטים הגרמאנים שהמשיכו לזרום דרומה אל גבולות גרמניה עילית וגאליה נארבוננסיס ממזרח ומצפון היו דאקיה, ובמיוחד פאנוניה, נוריקום וראטיה נתונות תחת לחץ הולך וגובר.
מעבר להן, שכנה גאליה קיסאלפינה באיטליה גופא, פרוצה לפלישות.
בשנת 406 ניסה רדגאיסוס את מזלו פעם נוספת, כאשר פלש עם כוחות שנאספו באזור הדנייסטר לאיטליה.
סטיליקו נדרש לחצי שנה עד שהצליח לארגן צבא מתוגבר בהונים ואלאנים כדי להתעמת עם רדגאיסוס ובסופו של דבר ללכוד אותו ולהוציאו להורג ב-23 באוגוסט 406.
היחסים בין המזרח למערב באימפריה המשיכו בינתיים להחריף עד שהגיעו לנתק גמור.
משלחת אנשי דת ששלח הונוריוס לאחיו ארקדיוס הושלכה לכלא ובתגובה ננעלו נמלי איטליה בפני ספינות של נתיני ארקדיוס.
אלאריק, ששכן אותה שעה באפירוס (מזרח יוון), קיבל אזהרה להחזיק בה עבור הונוריוס ואילו יוביוס מונה לפרפקט פראיטוריאני באיליריה.
סטיליקו התכונן ככל הנראה לערוך מסע כיבוש באיליריה ונערך לחצות את הים האדריאטי, אלא שאז הגיעו דיווחים (כוזבים) על מותו של אלאריק ואחריהם על מרידת קונסטנטין בבריטניה ב-407.
אלאריק לא אחר לאתר את ההזדמנות והחל צועד בתחילת 408 מאפירוס צפונה, עד שהגיע לנוריקום.
הוא חנה בפרובינקיה והעביר להונוריוס דרישת תשלום עבור שירותיו באפירוס ובעבור טרחתו במסע צפונה: 4,000 ליטראות זהב.
הדרישה לתשלום נראתה לרומאים כעזות פנים, אך נוכח המרידות עמן היה על סטיליקו להתמודד, הוא הפעיל לחץ על הסנט לקבל את ההצעה.
הסנאט נענה ללחצו של סטיליקו, אך רבים בו ביטאו אי שביעות רצון גם מגובה הכופר וגם מההשפלה עבור רומא בתשלומו.
כפי שהכריז הסנטור למפדיוס: "זה אינו שלום, זהו חוזה עבדות".
מחשש מסטיליקו, נאלץ למפדיוס להימלט אחר הדברים הללו לכנסייה, כדי שידו של סטיליקו לא תפגע בו.
זמן קצר אחרי הדברים הללו מת ארקדיוס, אחי הונוריוס.
הקיסר שקל תחילה לנסוע לקונסטנטינופול, אך סטיליקו הצליח להניא אותו מכך בטענה (או תואנה) שיהיה זה מסוכן מדי עבורו לנסוע כאשר המורד קונסטנטין שולט בגאליה וכוחותיו של אלאריק שוכנים בנוריקום, סמוך לאיטליה.
אחרי-כן, כפי שמספר זוסימוס, נטווה קשר נגד סטיליקו.
אחד מבכירי החצר, אולימפיוס, שכנע את הונוריוס בעת מסעו צפונה, לרוונה, כי מטרתו האמיתית של סטיליקו אינה להבטיח את שטחי איליריה להונוריוס אלא לנסוע לקונסטנטינופול ולהכתיר שם את בנו אאוכריוס לקיסר.
קנוניה זו לא הייתה מעוגנת במציאות, אך שכנעה ככל הנראה את הונוריוס.
כאשר הגיע הונוריוס לטיקיטום, הצליח אולימפיוס להסית את החיילים בשמועות דומות ואלו קמו וטבחו את רוב שרי החצר של הונוריוס.
בעצת אולימפיוס, שלח הונוריוס הוראה למפקד חיל המצב ברוונה לאסור את סטיליקו, שמצא מקלט בכנסייה.
זמן קצר אחרי כן, כאשר הסכים סטיליקו להיאסר, הגיע מכתב נוסף שהורה להוציאו להורג.
סטיליקו אסר על פמלייתו הגרמאנית לשחררו והוצא להורג ב-22 באוגוסט 408 ובנו הוצא להורג זמן קצר אחרי כן ברומא.
מפגן ראווה של עינויים של מקורביו של סטיליקו, שארגן אולימפיוס במגמה להוכיח קיומו של קשר של סטיליקו לא העלה ממצא מרשיע כלשהו.
אלאריק שמע על הוצאתו להורג של בן בריתו בעודו יושב בנוריקום.
מסע טבח במשפחות הפאודרטי הגרמאנים ברחבי איטליה הוביל להימלטות כשלושים אלף מהם למחנהו של אלאריק, כשהם תובעים ממנו להוביל אותם למלחמה כנגד אולימפיוס והונוריוס.
אלאריק ביקש תחילה להמתין לתשלום הסכום אותו תבע ואף העלה דרישות נוספות, אך משבקשתו החוזרת זכתה לסירוב עבר בספטמבר 408 את האלפים ופלש פעם נוספת לאיטליה, כשהפעם עומדת לנגד עיניו מטרה אחת ויחידה: רומא.
המצור על רומא וביזת רומא
אלאריק התקדם במהירות לכיוון רומא, כשהוא אינו עוצר כמעט למטרות ביזה בדרך.
הערכתו הייתה, ככל הנראה, שרומא אינה מוכנה למצור ממושך עתה וניתן יהיה להרעיבה עד כניעה על נקלה.
אלאריק הטיל מצור על רומא והסכים להסירו רק כאשר הסכימו תושבי רומא (באישור הקיסר שישב ברוונה) לשלם לו 5,000 ליטראות זהב, 30,000 ליטראות של כסף וכן טוניקות משי, עורות צבועים ופלפל.
אחרי-כן, נסוג אלאריק מחומות העיר לאטרוריה בדצמבר 408, ותגבר את כוחותיו בעבדים ברברים שברחו מרומא וכן בכוחות אחי אשתו אטהאולף, אותו הזעיק מפאנוניה.
תגבור הכוחות ברומא, במקביל, נתקל בקשיים, כאשר הכוח הגדול ביותר שנשלח לסיוע לבירה כותר והושמד על-ידי אלאריק.
הצטרפות כוחות אטהאולף אפשרה לאויבי אולימפיוס להביא להדחתו והוא נמלט לדלמטיה.
מחליפו, יוביוס, הפך לפטריקיוס ולפרפקט פראיטוריאני של איטליה.
באמצעות קשריו הטובים עם אלאריק, אצלו היה אורח בעבר, ניסה יוביוס לכונן הסכם שלום בין הצדדים.
בפגישה עם אלאריק בארימיניום תבע אלאריק העברת השליטה בפרובינקיות של ונציה, איסטריה, נוריקום ודלמטיה לשליטתו והפיכת תושביהם לפואדרטי וכן אספקת כסף ותבואה שנתית.
יוביוס סבר כי הענקת תואר מאסטר מיליטום ומגיסטר אקוויטום לאלאריק תוכל להביא אותו לפשרה כאן, אך הונוריוס לא היה מוכן להעניק לו את התואר האימפריאלי או את האדמות אותן ביקש.
אלאריק הנרגז רצה לצאת למלחמה ברומא, אך שקל את מצבו ואת הסכנה לרעב בקרב הגותים, והציע הצעה מתונה יותר—קבלת נוריקום ואספקת תבואה מסוימת, תמורת הגנה על גבולות האימפריה (נוריקום שכנה בחגורה השנייה של הפרובינקיות סביב איטליה).
יוביוס, שקודם לכן היה להוט לכרות הסכם שלום, התנגד להצעה בחריפות, ככל הנראה משום שחשש שקבלת הצעה ממותנת זו תציג אותו כבן בריתו של אלאריק, כיוון שקודם יעץ להונוריוס לקבל את הצעתו הקודמת והמחמירה, ולכן נשבע וכפה על כל הנוכחים, כולל הקיסר, להישבע כי לעולם לא יקבלו את הצעת אלאריק.
אלאריק, בתגובה, צעד לקראת סוף שנת 409 לרומא והטיל עליה מצור בפעם השנייה, כשהוא חוסם את אספקת המזון לעיר מן הנמל.
הסנאט, לכוד בין הקיסר המהסס ברוונה והרעב במצור, נענה להצעתו של אלאריק ומינה קיסר חדש: פריסקוס אטאלוס, פרפקט העיר רומא.
אטאלוס ואלאריק שלחו את קונסטנס לאפריקה, כדי להעביר את המושל במקום, שנותר נאמן להונוריוס, לצידם.
הם, בינתיים, צעדו לכיוון רוונה, כשבדרך מצטרף אליהם יוביוס, שהפך את עורו והפך ליריבו המובהק של הונוריוס, כביכול.
האימפריה המזרחית שלחה צבא של 4,000 איש להגן על רוונה, אך הונוריוס עדיין התכוון לנטוש את איטליה, אם יתברר כי אפריקה אבדה לאימפריה.
כאשר נודע כי קונסטנס נרצח, ביקש אלאריק לשלוח צבא ברברי לכבוש את אפריקה, שאסמי התבואה שלה היו חיוניים לאימפריה.