tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חבר המושבעים במשפט פסק שלא להגיש כתב אישום נגד הקצין ומחלקת המשפטים של ארצות הברית הגיעה גם היא למסקנה לאחר חקירה מדוקדקת, כי הקצין חשש לחייו וירה כהגנה עצמית.
עם זאת, בחקירה נפרדת, משרד המשפטים מצא גם כי משטרת פרגוסון נהגה ונוהגת באופן שיטתי בצורה מפלה כנגד השחורים בעיר ומשתמשת בכוח שאינו פרופורציונלי כנגד השחורים.
מיזורי גובלת באיווה בצפון, אילינוי, קנטקי וטנסי במזרח, ארקנסו בדרום, אוקלהומה וקנזס במערב ונברסקה בצפון מערב.
למיזורי ישנם שני מעברי גבול ימיים: בצפונה נהר מיזורי על גבול איווה, ובמזרחה נהר המיסיסיפי על גבולות אילינוי, קנטקי וטנסי.
נהר נוסף חשוב במדינה הוא נהר ארקנסו.
חלקה הדרומי-מזרחי של המדינה מכונה האזור הבוטיאלי של מיזורי, המהווה חלק ממישור אלבוויאליה של מיסיסיפי.
אזור זה הוא החלק הנמוך ביותר והשטוח ביותר במדינה.
הוא גם בין העניים ביותר, שכן הכלכלה שם היא בעיקר חקלאית.
עם זאת הוא האזור הפורה ביותר בגידולי הכותנה והאורז.
במיזורי מגוון של צמחייה וחיות בר, ישנה כמות גדולה של מים מתוקים המגיעים מנהר מיסיסיפי, נהר מיזורי ועוד מספר אגמים ונהרות.
במיזורי שורר בדרך כלל אקלים יבשתי לח עם קיץ קריר, עם חורפים וקיצים חמים, לחים ורטובים.
בחלקה הדרומי של המדינה, במיוחד בבוטהיל, האקלים יותר סובטרופי ולח.
בשל מיקומה של מיזורי, במרכז ארצות הברית מיזורי חווה לעיתים קרובות טמפרטורות קיצוניות.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה במיזורי היא C° 48 ב-14 ביולי 1954, והטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה היא C° 40− ב-13 בפברואר 1905.
מיזורי ממוקמת גם בסמטת הטורנדו, דבר המוביל למזג אוויר קיצוני בצורה של סופות רעמים וסופות טורנדו קשות.
סופת הטורנדו האחרונה במדינה שגרמה לנזק ונפגעים הייתה טורנדו ג'ופלין שארעה בשנת 2011, הטורנדו הרסה בערך שליש מהעיר ג'ופלין, הסופה גרמה לנזק של כ־1–3 מיליארד דולר, נהרג 159 בני אדם ונפצעו יותר מאלף.
היה זה ה־EF5 הראשון שפגע במדינה מאז 1957 והקטלני ביותר בארצות הברית מאז 1947, מה שהפך אותה לטורנדו השביעית הקטלנית ביותר בהיסטוריה של אמריקה.
בעיר סנט לואיס ובפרבריה היסטוריה של סופות טורנדו קשות במיוחד, כאשר האחרונה הזכורה התרחשה ב-22 באפריל 2011 בעוצמה של EF4 שפגעה קשות בנמל התעופה הבינלאומי למברט-סנט לואיס.
אחת מסופות הטורנדו הזכורות והקשות ביותר בתולדות אמריקה פגעה בסנט לואיס ב-27 במאי 1896, כאשר נהרגו לפחות 255 בני אדם ונזק כלכלי של 10 מיליון דולר (שווה ערך ל־3.9 מיליארד דולר בשנת 2009 או 4.65 מיליארד דולר כיום).
ב-2006 התוצר הכולל של מיזורי הוערך בכ-225.9 מיליארד דולר.
ב-2006 ההכנסה הפרטית לנפש עמדה על 32,705 דולר שממקם את מיזורי במקום ה-26 בארצות הברית.
התעשיות העיקריות הן תעשיית החלל, תעשיית כלי תחבורה, תעשיית התעופה, עיבוד מזון, תעשיית התאורה ובירה.
מיזורי מדורגת שישית בארצות הברית בייצור חזיר, שביעית בייצור בקר ובין החמישה הגדולים בגידול פולי סויה.
ב-2001 למיזורי היו 108,000 חוות, שנייה במספר אחרי טקסס.
ענף החקלאות במיזורי מכניס לכלכת המדינה כ-33 מיליארד דולר ומייצר מכירות של כ-88 מיליארד דולר ולמעלה מ-378,000 משרות.
בארות נפט במיזורי ייצרו 120,000 חביות נפט גולמי בשנת 2012.
מיזורי היא המדינה היחידה עם שני בנקים של הבנק הפדרלי – האחד בסנט לואיס והשני בקנזס סיטי.
שיעור האבטלה במדינה נכון לאפריל 2017 היה 3.9 אחוזים.
בשנת 2005 ביקרו במיזורי כ-16,695,000 תיירים בפארקים הלאומיים ובאזורי הבילוי האחרים בהיקף של 101,000 דונם (410 קילומטרים רבועים), מה שהעניק לה הכנסות שנתיות של 7.41 מיליארד דולר, 26.6% מהוצאות התפעול שלה.
מיזורי היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת – מושל מדינת מיזורי; מחוקקת – המורכבת משני בתים: האספה הלאומית של מיזורי וסנאט מיזורי, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של מיזורי.
בירת המדינה הנוכחית היא ג'פרסון סיטי.
הרשות המבצעת במיזורי מורכבת מהמושל, סגן המושל, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך.
המושל הנוכחי הוא מייק קיהו, חבר המפלגה הרפובליקנית.
בבית המחוקקים 34 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-163 חברי אספה מחוקקת הנבחרים לתקופה של שנתיים.
בבית המשפט העליון של מיזורי שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים.
למיזורי 10 קולות (אלקטורליים) – 2 סנאטורים ו-8 חברי בית הנבחרים, בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
נציגיה בסנאט של ארצות הברית הם אריק שמיט וג'וש האולי הרפובליקנים.
נציגיה בבית הנבחרים הם (נכון לקונגרס ה-119): וסלי בל, אן וגנר, בוב אונדר, מארק אלפורד, עמנואל קליוור, אריק ברליסון, בילי לונג וג'ייסון סמית'.
הארי טרומן, נשיא ארצות הברית ה-33 (1884–1972), הוא יליד מיזורי והאדם היחידי מן המדינה שנבחר לתפקיד.
טרומן החל את תפקידו הציבורי כשופט במחוז ג'קסון, והמשיך לשרת את מיזורי בסנאט של ארצות הברית למשך עשר שנים, עד שנבחר לסגן הנשיא לצדו של פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-1944. לאחר פרישתו מן הנשיאות שב להתגורר באינדפנדנס.
במשך שנים ארוכות מיזורי הוגדרה כמדינה מתנדנדת ללא תמיכה במפלגה באופן קבוע וגורף.
עם זאת, בשנים האחרונות מספר אזורים במדינה החלו לתמוך בצורה מובהקת וקבועה בצד הימני של המפה הפוליטית ולכן המדינה כבר איננה נחשבת לכל כך חשובה במערכות הבחירות כמו שהייתה בעבר.
תושבי מיזורי הצביעו פעמיים נגד הנשיא הדמוקרטי ברק אובמה, שניצח ב-2008 וב-2012 אז הצביעו התושבים בעד המועמד הרפובליקני מיט רומני בהפרש של כמעט 10%.
מיזורי ידועה בזכות היחס המתירני שלה ביחס לאלכוהול ואפילו אחד מהכינויים הלא רשמיים של המדינה הוא "מדינת Show-Me".
כתוצאה מכך, מיזורי היא אחת המדינות עם צריכת האלכוהול הגבוהה ביותר ממדינות ארצות הברית.
מחקר שנקרא "חופש ב-50 המדינות" שנערך ב-2013 על ידי מרכז מרקטוס באוניברסיטת ג'ורג 'מייסון, דירג את מיזורי במקום ה-3 באמריקה בחופש בצריכת אלכוהול ומספר 1 בחופש בצריכת טבק (מספר 7 באופן כללי).
המחקר מציין כי "משטר האלכוהול של מיזורי הוא מהפחות מגבילים בארצות הברית, ללא חוקים ועם מיסים מתחת לממוצע".
החוק במיזורי קובע שאסור למעסיק לסרב להעסיק או לפטר עובד שמשתמש כדין באלכוהול או במוצרי טבק כשהוא לא בעבודה.
מצביעי מיזורי דחו בשלושה משאלי עם נפרדים בשנת 1910, 1912 ו-1918 לאסור ולהחמיר תקנות אלכוהול והם לא חלו כלל במיזורי עד שנת 1934.
כיום, חוקי אלכוהול נאכפים על ידי ממשלת המדינה, ואסור על סמכות משפטית מקומית לחרוג מחוקי המדינה הללו.
במיזורי אין איסור כלל על מכירת שתיית אלכוהול או איסור על שתייה בפומבי (מה שמאפשר מכירת אלכוהול אפילו לבתי מרקחת ולתחנות דלק).
כמו כן, חוקי המדינה מגנים על אנשים מפני מעצר או על עונש פלילי בגין שיכרון בציבור.
החוק במיזורי אוסר במפורש על כל סמכות שיפוטית לשנות הגדרת המדינה למדינה יבשה (כלומר, לחוקק חוקים האוסרים למכור אלכוהול או לצרוך אותו במקומות מסוימים) החוק במיזורי מאפשר גם במפורש להורים ולאפוטרופוסים לאפשר לילדיהם לצרוך אלכוהול.
באשר לטבק (נכון ליולי 2016), למיזורי יש את מחיר המיסים הנמוך ביותר לסיגריות בארצות הברית, במחיר של 17 סנט לחפיסה.
במשאלי עם שנערכו במדינה בשנת 2002, 2006, 2012, ופעמיים בשנת 2016 בחרו להשאיר את המחיר כמו שהוא.
בשנת 2007, פורבס הגדיר את המטרופולין הגדול ביותר של מיזורי, סנט לואיס, "העיר הטובה ביותר למעשנים באמריקה".
על פי נתוני המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, בשנת 2008 היה במיזורי האחוז הרביעי הגבוה ביותר של מעשנים מכלל מדינות ארצות הברית עם 24.5%.
אף על פי שגיל המינימום לעישון במיזורי לרכישה והפצה למוצרי טבק הוא 18, ניתן לחלק מוצרי טבק לאנשים מתחת לגיל 18 כל עוד הם בני משפחה.
באוקטובר 2008, סקר ממלכתי לבריאות ושירותים בכירים במיזורי מצא כי רק 27.5% מהמיזורים תומכים באיסור עישון בברים ומסעדות.
החוק במיזורי מתיר למסעדות, ברים, באולינג וכדומה, שיושבים בהן פחות מ-50 איש, להחליט על מדיניות העישון שלהם בעצמן כולל ללא הגבלה.
מפקד אוכלוסין בארצות הברית מעריך את אוכלוסיית מיזורי בכ-6,137,428 נכון ל-1 ביולי 2019, גידול של 2.48% מ מפקד של שנת 2010.
בשנת 2004 דווח על 6.6 אחוזים מאוכלוסיית המדינה כצעירים מגיל 5, 25.5 אחוז צעירים מגיל 18, ו־13.5 אחוזים 65 ומעלה.
הנקבות היו כ-51.4 אחוז מהאוכלוסייה.
81.3 אחוזים מתושבי מיזורי היו בוגרי תיכון (יותר מהממוצע הארצי), ו-21.6 אחוזים היו בעלי תואר ראשון ומעלה.
3.4 אחוז מהאוכלוסייה היו ילידי חוץ, ו־5.1 אחוזים דיווחו שהם אינם דוברים אנגלית בבית.
קבוצת האוכלוסייה הכי גדולה במיזורי מורכבת מצאצאי גרמנים, המהווים 25.6% מכלל התושבים.
הקבוצה השנייה היא צאצאי אירים, עם 13.9% ממניין האוכלוסייה, ולאחריהם צרפתים (13.3%), אמריקאים (10%) ואיטלקים (3.5%).
קנזס סיטי היא ביתם של קהילות מהגרים גדולות וצומחות מאמריקה הלטינית, בעיקר ממקסיקו וקולומביה, כמו כן ממדינות באפריקה (כגון סודאן, סומליה ניגריה) ומדרום-מזרח אסיה כולל סין והפיליפינים.
במיזורי יש חוק לימוד חובה מגיל שבע עד שבע עשרה, ועל כן, חובה מצד כל הורה או אפוטרופוס או כל אדם אחר שיש לו משמורת על ילד בגילים אלו לוודא שהילד נרשם, נוכח ולומד באופן קבוע בבית ספר.
נוכחות חובה מסתיימת כאשר הנער מגיע לגיל 16. עם זאת, בגילי חמש עד שבע אין חובה להירשם לבית ספר אך אם הם נרשמים, חובה על ההורה או על האחראי עליו לדאוג שיגיע למוסד בו הוא לומד באופן קבוע.
האוניברסיטה הגדולה במיזורי היא אוניברסיטת מיזורי, עם למעלה מ-35,000 סטודנטים.
אוניברסיטאות נוספות גדולות במדינה הן אוניברסיטת מיזורי – קנזס סיטי, אוניברסיטת מיזורי –סט.
לואיס, ומיזורי אוניברסיטת המדע והטכנולוגיה ברולה.
מוזיקאים ידועים רבים נולדו או חיו במיזורי, לדוגמה: הזמרת והשחקנית ג'וזפין בייקר, הזמרת טינה טרנר, זמרת הפופ שריל קרואו, צ'אק ברי, הראפר נלי, אייקון, כולם מתגוררים במדינה או שהתגוררו בעבר.
התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי ושל סנט לואיס הן התזמורות החשובות של המדינה.
האחרונה היא גם התזמורת הסימפונית השנייה הוותיקה ביותר במדינה.
מיזורי אירחה את אולימפיאדת הקיץ ב־1904 בסנט לואיס, הייתה זו הפעם הראשונה שהמשחקים התקיימו בארצות הברית.
סמלי מדינת מיזורי דגל סמל מוטו כינוי דגל מיזוריFlag of Missouri סמל מיזוריSeal of Missouri "רווחת האנשים צריכה להיות החוק העליון""Salus populi suprema lex esto" "מדינת הראה-לי""Show-Me State" עץ פרח ציפור חיה קרנית פלורידהCornus florida עוזררHawthorn כחל מזרחיEastern bluebird פרדMissouri mule
מיזורי הוא הנהר הארוך ביותר בארצות הברית.
המיזורי מנקז כשישית מיבשת אמריקה הצפונית וספיקת מימיו ליד העיר הרמן שבמיזורי, סמוך לשפכו לנהר מיסיסיפי, היא כ-2,490 מ"ק לשנייה.
מיזורי הוא יובלו הראשי של הנהר מיסיסיפי, ושניהם יחד הם הנהר הרביעי באורכו בעולם, באורך כולל של 5,971 ק"מ, לאחר הנילוס, האמזונאס והיאנגצה.
נהר מיזורי מתחיל במיזוג הנהרות מדיסון, ג'פרסון וגלטין במונטנה והוא נשפך למיסיסיפי מצפון לסנט לואיס שבמדינת מיזורי.
כל אגן הניקוז של הנהר נקנה על ידי ארצות הברית מצרפת ברכישת לואיזיאנה ונחקר במשלחת לואיס וקלארק.
המיזורי משמש עדיין כנתיב תחבורה חשוב להובלת מטענים, אך הובלת מטענים באמצעות ארבות נמצאת בירידה מתמדת, ובין 1977 ל-2000 ירדה מ-3.3 מיליון טונות ל-1.3 מיליון טונות.
להלן רשימה של ערים נבחרות ששוכנות על גדות נהר המיזורי:
המטרופולין של קנזס סיטי (משותף למיזורי ולקנזס)
מיזוג אוויר היא מערכת שנועדה לשפר את הנוחות האקלימית של אלו הנמצאים בחלל כלשהו, או את תנאי העבודה של ציוד.
כל מערכת אוורור, חימום וקירור המשמשת למטרה זו יכולה להיות מוגדרת כמערכת מיזוג אוויר או כמערכת בקרת אקלים.
הקירור מבוצע על ידי משאבת חום או על ידי התאיידות של מים.
החימום מבוצע גם הוא על ידי משאבת חום או על ידי הסקה (הבערת אש).
המדען והממציא הבריטי מייקל פאראדיי גילה כי דחיסה והפיכה לנוזל של גז מסוים יכולה לצנן את האוויר כאשר מאפשרים לאמוניה נוזלית להתאדות.
הראשון ליישם רעיון זה היה ג'ון גורי, רופא מאפלצ'יקולה שבמדינת פלורידה בארצות הברית שבשנת 1842 יצר מכונה שהשיבה רוח על פני דלי של קרח, כדי לצנן חדרי חולים בהם שכבו חולי מלריה וקדחת צהובה.
גורי רשם פטנט על ההמצאה, אך אחרי מותו של המממן העיקרי שלו בשנת 1851 לא הצליח גורי למצוא מממן מתאים להמשך פיתוח ההמצאה, שסבלה מדליפות ומפעולה לא אחידה.
גורי האשים בכישלונו את פרדריק טיודור, "מלך הקרח" במדינה.
לפי כותבת הביוגרפיה שלו, ויוויאן מ.
שרלוק, סבר גורי כי טיודור הפעיל מסע השמצות נגדו.
מסקנתו הסופית ביחס להמצאה, עם זאת, הייתה כי היא "הקדימה את צורכי המדינה".
גורי מת בשנת 1855 ועמו שקעה גם המצאתו.
מערכות מיזוג אוויר עבור מוסדות רפואיים או עבור מוסדות ציבוריים החלו להיווצר בסוף המאה התשע עשרה.
אחד היישומים הראשונים של טכנולוגית מיזוג האוויר נוצר על ידי המהנדס אלפרד וולף מהובוקן שבמדינת ניו ג'רזי, שיצר בשנת 1902 מערכת המספקת צינון וחימום לבורסה בניו יורק.
באותה שנה יצר ויליס קרייר מערכת מיזוג אוויר עבור בית דפוס גדול בברוקלין שבניו יורק.
המערכת של קרייר סייעה גם בהשגת טמפרטורה נמוכה, וגם בהורדת רמת הלחות, כדי למנוע עיוותים בצורת הנייר ובמריחת הדיו בעת ההדפסה.
מעט מאוחר יותר, בשנת 1906 ניסה סטיוארט וו.
קריימר משרלוט שבצפון קרולינה למצוא דרכים להורדת הלחות באוויר במפעל הטקסטיל שלו.
קריימר שילב שליטה בלחות ואוורור כדי לבקר את רמת הלחות והחום במפעל.
קריימר היה גם זה שלו מיוחסת טביעת המונח "מיזוג אוויר", שבה השתמש ברישום הפטנט שלו, כדי להבחין את המונח מ"מיזוג מים" שהיה הליך מקובל במפעלי טקסטיל.
מערכות מיזוג האוויר המודרניות הראשונות – הראשונה בהן היא זו שהותקנה בבית החולים רויאל ויקטוריה בבלפסט שבצפון אירלנד בשנת 1915 – השתמשו בסוגים שונים של גזים רעילים כמו אמוניה וכלורומתאן, שגרמו לתאונות קטלניות כאשר דלפו.
המהנדס האמריקני תומאס מידג'לי היה הראשון (1928) שעשה שימוש בגז הפריאון, שהתברר כבטוח יותר לשימוש.
כיום, בגלל נזקי הפריאון לשכבת האוזון מופחת השימוש בו בהדרגה ובמקומו משתמשים ב-R-410A, תערובת כמעט אזיאוטרופית של הגזים מתאן דו-פלואורי ואתאן חמש-פלואורי, הנפוצה בשם המסחרי "פיורון" (Puron).
אלא שגז זה הוא גז חממה חזק יותר מאשר הפריאון.
השימוש במיזוג אוויר במערכות ביתיות החל רק בסוף שנות הארבעים ובתחילת שנות החמישים.
ישנם שני סוגים עיקריים של יישומי מערכות מיזוג אוויר.
הראשון, המכונה יישום נוחות מכוון להציע טמפרטורה אחידה, נוחה לבני אדם, בתוך שטח סגור, בלי קשר לטמפרטורה החיצונית.
הטענות לפיהן מערכות מיזוג אוויר מגבירות את פוריות העבודה שנויות במחלוקת (חלק מהחוקרים סבורים כי השינוי נובע מאפקט הות'ורן), אך מערכות מיזוג אוויר פותרות את אחת הבעיות העיקריות הקשורות ב"תכנון עומק" של בניינים, באפשרן בניית בניינים רחבים יותר וגבוהים יותר.
מיזוג האוויר מאפשר אוורור ואספקת אוויר צח לחללים פנימיים ולחדרים בקומות גבוהות, בהן השימוש באוורור טבעי באמצעות רוח אינו אפשרי בגלל מהירות הרוח.
יישום אחר של מערכות מיזוג מכונה יישום תהליך וייעדו לספק סביבה המתאימה לקיום תהליכים מסוימים התובעים סביבה בטמפרטורה אחידה, כמו חדרי ניתוח בבתי חולים, תהליכי "חדר נקי" בייצור תרופות או שבבים אלקטרוניים, מתקנים במעבדות, מיזוג אוויר במטוסים, חדרי שרתים ועוד.
עקרון הפעולה שעליו מבוססת פעולת המזגן נובע מעקרונות התרמודינמיקה, לפיהם בין היתר, הפיכת נוזל לגז (הרתחה) כרוכה בהשקעת אנרגיה והפיכת גז לנוזל (עיבוי) משחררת אנרגיה.
אנרגיה זו בדרך כלל מבוטאת בצורה של חום.
החום הדרוש לשינוי מצב הצבירה מכונה גם "חום כמוס" מאחר שבתהליך שינוי מצב הצבירה (המבוצע בלחץ קבוע) אין שינוי בטמפרטורה.
על פי משוואת קלאוזיוס-קלפרון, הטמפרטורה בה מתרחש שינוי מצב הצבירה (מנוזל לגז או מגז לנוזל) תלויה בלחץ.
כך בדרך כלל הגדלת הלחץ תעלה את טמפרטורת הרתיחה של החומר ואילו הקטנתו תוריד את טמפרטורת הרתיחה.
עקרון הפעולה של המזגן הוא למעשה העברת חום באמצעות שינוי מצב צבירה של קרר (קרר כגון אמוניה או פחמן כלורו-פלואורי (CFC) או פחמן הידרו-פלאורי (HFC)).
הקרר מתעבה תחת לחץ גבוה בטמפרטורה גבוהה ומוסר חום לאוויר החיצוני.
הוא מתאייד תחת לחץ נמוך בטמפרטורה נמוכה וגורע חום מהאוויר בחדר.
הגז מכיל מעט שמן סיכה (לסיכת המדחס).
גז בלחץ נמוך ובטמפרטורת החדר נכנס למדחס (4 באיור), שם מושקעת עבודה לדחיסת הגז באמצעות מנוע חשמלי.
הגז יוצא בלחץ גבוה, ובטמפרטורה גבוהה (עקב חוק הגז האידיאלי).
הגז הדחוס והחם מוזרם בצינורות המעבה (1 באיור).
המעבה מזרים אוויר (או לעיתים מים) בעזרת מאוורר על גבי הצינורות, ומקרר את הגז הדחוס עד שהוא מתעבה לנוזל.
עקב הלחץ הגבוה, הגז מתעבה גם בטמפרטורה גבוהה בהרבה מזו שבה הוא היה מתעבה אילו היה נתון בלחץ אטמוספירי, כך שדי בטמפרטורה של האוויר לשם כך.
הנוזל היוצא מהמעבה נמצא בלחץ גבוה, והוא מוזרם דרך שסתום התפשטות (2 באיור), חריר או צינור נימי (קפילר), להורדת הלחץ.
הנוזל שכעת בלחץ נמוך, מוזרם למאייד (3 באיור), שם באופן טבעי עובר התאיידות עקב ההפחתה של הלחץ.
היות שנוזל מתאדה סופח בו חום, האוויר הבא במגע עם הנוזל מתקרר.
מאוורר משמש לפיזור האוויר המקורר בחדר.
הגז יוצא מהמאייד בלחץ נמוך ובטמפרטורה רגילה וחוזר למדחס לסיבוב נוסף.
תהליך הקירור של המזגן מבוצע באמצעות הרתחה (איוד) של נוזל בלחץ נמוך.
מאיידים מטיפוס התפשטות ישירה (Direct expansion) מורכבים מצינורות שבתוכם מוזרם קרר, במצב הצבירה הנוזלי בלחץ נמוך.
כאשר הלחץ נמוך, נמוכה גם הטמפרטורה שבה מתרחש שינוי מצב הצבירה.
מחוץ לצינורות מוזרם אוויר מהחדר.
לצינורות מחוברות צלעות לצורך הגדלת השטח ושיפור מעבר החום.
הנוזל בתוך הצינורות סופח חום מהאוויר המוזרם על פני הדפנות החיצוניות של הצינורות והופך לגז.
האוויר מהחדר, המוזרם על פני הצינורות, מעביר חום לנוזל שרותח ועקב כך מתקרר.
במאיידים מוצפים (flooded) זורם הקרר מחוץ לצינורות, ואילו בתוך הצינורות זורמים מים.
המים מוסרים חום לקרר וכך הם מתקררים.
המים המקוררים מסופקים ליחידת קצה (יחידת טיפול באוויר, יחידת מפוח נחשון או יחידת אויר-מים) שבה סליל קירור נוסף, שמשמש כמחליף חום בין האוויר המטופל למים המקוררים.
פעולת החימום במזגן מתבצעת על ידי הפיכת כיוון זרימת הגז במערכת כך שהחלק הפנימי של המזגן הופך למעבה והחלק החיצוני הופך למאייד, כך שהמזגן סופח חום מבחוץ במקום מתוך החדר.
כאשר המזגן עובד במצב חימום בחורף, צינורות היחידה החיצונית מתקררים מהיותם מאייד.
במצב זה, בטמפרטורות חוץ הנמוכות מ-5 מעלות צלזיוס וכן לחות גבוהה, עלולה להתרחש קפיאה של צינורות היחידה החיצונית, שעלולה להפריע לזרימת האוויר על גבי הצינורות, וכתוצאה מכך לשבש את פעולת החימום וכן להגדיל את צריכת האנרגיה של המזגן.
כדי להתמודד עם הבעיה עובר המזגן בחזרה למצב קירור למשך מספר דקות, כאשר כל המאווררים של שתי היחידות שלו לא עובדים, כדי לאפשר ליחידה החיצונית להפשיר ולמנוע כניסת אוויר קר לחדר, שעלול להיות לא נעים בחורף.
גם אם מזג האוויר יבש, ואין הצטברות של קרח על גבי הצינורות של היחידה החיצונית, המזגן מאבד מיכולתו לחמם בטמפרטורות הנמוכות מ-5 מעלות צלזיוס.
מסיבה זו, מזגנים לא נפוצים במדינות בעלות אקלים קר כמו אירופה, וכן בארצות הברית ששם משתמשים במערכות שבקיץ מתפקדות כמזגן מרכזי ובחורף מתפקדות כהסקה מרכזית (מוכר גם בשם HVAC, ראשי תיבות של Heating, Ventilation, and Air Conditioning או מערכת בקרת אקלים).
מזגן חלון – במזגן זה כל הרכיבים ארוזים בתוך אותה מעטפת.
מזגן מסוג כזה הוא חלש יחסית בגלל מגבלת מקום וחלקים קטנים.
כמו כן, המזגן רועש יותר ממערכות מיזוג אחרות, מאחר שגורם הרעש העיקרי שלו, המדחס, נמצא בתוך המבנה יחד עם המאוורר לצד הקר.
התכונה המרכזית של המזגן היא קלות ההתקנה, כיוון שניתן להתקין אותו על ידי הנחתו בחלון, וסגירת שאר הרווח באמצעות החלון.
צורה זו של התקנת מזגן חלון, מקובלת בעיקר בארצות הברית, שם עיצוב החלונות מאפשר התקנה כזאת (פתיחה וסגירה מלמעלה במקום מהצד כמו בישראל) מבלי לפגום באסתטיקה.
בישראל, עיצוב החלונות הופך צורת התקנה זו לבלתי נוחה ובלתי אסתטית, ולכן נהוג להתקין את המזגן בתוך חור בקיר.
מזגן מפוצל – מזגן בו הרכיבים מפוצלים לשני מארזים: מארז אחד פנימי ומארז אחד חיצוני.
בצד הפנימי מצויים כפתורי ההפעלה, מקרן הקירור ומאוורר.
ובצד החיצוני מצויים המדחס, מקרן החימום והמאוורר הנוסף.
בין שני המארזים יש צינור כפול המוביל את הגז הקר ומחזיר את החם, כבל חשמלי וכן צינור לניקוז המים שנוצרים מההתעבות בחלק הקר.
מזגן זה יכול להיות בעל עוצמה רבה, כאשר גורם הרעש העיקרי נמצא מחוץ למבנה.
מזגנים מסוג זה מסוגלים למזג את האוויר גם בשטחים גדולים מאוד כמו קניונים ובנייני משרדים.
מזגן נייד - כל רכיבי המזגן ארוזים במעטפת דמוית קופסה, שכולל פתח יניקת אוויר, פתח פליטה להזרמת אוויר קר, ופתח פליטה להזרמת האוויר החם לחוץ באמצעות צינור פליטה.
יתרונותיו של מזגן זה שאינו מצריך כל התקנה, ואפשר לניידו מחדר לחדר ומדירה לדירה, חסרונותיו שהיעילות האנרגתית שלו נמוכה בכשליש ממזגן רגיל, שהספק הקור שלו נמוך (בין כ-8000 ל-1300 BTU לשעה), זמן הקירור שלו איטי, והוא מרעיש כיוון שהמדחס שלו בתוך מקום הקירור.
חלק ממזגנים אלו מוגבלים לקירור ולא מאפשרים חימום, ואלו שכן מאפשרים חימום, מחממים על פי רוב על ידי גופי חימום בדומה למפזר חום ולא על ידי שינוי כיוון זרימת הגז במערכת (משאבת חום) בדומה למזגנים אחרים.
מזגן מטיפוס זה לא יהיה יעיל לחללים גדולים אלא לחדר קטן עד בינוני.
מערכת קירור מים (צ'ילר) – במקומות בהם צריך להעביר את הגז הקר למרחק גדול בין המדחס לבין החלק הקר (קניונים, חנויות, מרכולים, בתי חולים, מפעלים, מוסדות ציבוריים וכדומה), משתמשים במערכת קירור מים.
במקומות כאלו מזגן מפוצל רגיל מאבד את יעילותו.
ולכן, מצננים מים לטמפרטורה נמוכה בעזרת הגז ביחידת הקירור, ואז מזרימים את המים לאורך הצנרת למרחקים גדולים.
בצד הקר, האוויר נושב על צינורות המים, וכך נפלט קור למקום הדרוש.
יחידת הקצה נקראת "יחידת טיפול באוויר".
יחידות טיפול באוויר קטנות נקראות יחידות מפוח נחשון או יחידות אוויר-מים (AW).
מגדל קירור – כדי לייעל את תהליך פיזור החום מהמקרן החם ניתן להשתמש במים מקוררים.
את המים מקררים בתהליך התאדות בו המים מטפטפים ועליהם מוזרם אוויר – מה שגורם לצינון המים.
קירור המקרן החם באמצעות המים תורם לחסכון באנרגיה חשמלית לטווח הארוך.
בתהליך ההתאדות פוחתת כמות המים במערכת ויש לפצות על כך בהוספת מים חדשים.
עוצמת המזגן נמדדת ביחידות BTU (British Thermal Units).
יחידת BTU אחת, השווה ל-1,055 ג'אול, היא כמות האנרגיה הדרושה לחימום פאונד אחד של מים (בערך 0.45 קילוגרם) לטמפרטורה של מעלת פרנהייט אחת (בערך 0.56 מעלות צלזיוס).
את עוצמת הקירור של מזגנים מקובל לציין ביחידות של BTU לשעה (אם כי הנוהג הנפוץ והמטעה הוא לקרוא לכך רק "BTU").
כאשר מדובר במזגנים, טון קירור אחד שווה ל-12,000 BTU.
כדי לחשב את יעילות המזגן, מחלקים את כמות ה-BTU לשעה שהמזגן מפיק בהספק החשמלי שהוא צורך.
לדוגמה: למזגן שמפיק 18,000 BTU לשעה ושצורך 2,250 ואט תהיה יעילות של 8 EER (Energy Efficiency Ratio).
מדד אחר ליעילות המזגן הוא: COP - Coefficient Of Performance, אשר מחושב בצורה דומה, כאשר עוצמת המזגן נתונה ביחידות ואט.
ניתן להמיר את היעילות מ-EER ל-COP באמצעות חלוקה ב-3.413. לדוגמה מזגן בעל יעילות של 8 EER הוא למעשה בעל יעילות של 2.34 COP.
יש להבדיל בין יעילות אנרגטית שגבוהה מ-1, לבין יעילות תרמית שאינה יכולה להיות גבוהה מ-1. ההבדל הוא שהיעילות האנרגטית לוקחת בחשבון רק את החלל הממוזג, אולם בתהליך כולו גם יש מעבר חום בין החלל אל החוץ (המעבה פולט החוצה).
בישראל נפוץ למדוד את עוצמת המזגן בכוח סוס, אולם זוהי טעות.
מזגן בתפוקה משתנה הוא מזגן אוויר שביחידת המדחס שלו מנוע הפועל בתדר משתנה.
כאשר משנים מהירות במנוע רגיל, הפועל בתדר הרשת מתקבל גם שינוי בכוח המנוע.
לכן מנוע כזה אינו מתאים להפעלת מזגן במהירות משתנה - שימוש בו יגרום למנוע להיעצר בעת הורדת מהירות.
מנוע עדיף להפעלת מזגן במהירות משתנה הוא מנוע בתדר משתנה, שבו מיישר זרם, שממיר זרם חילופין לזרם ישר, וממיר זרם (Inverter) שממיר זרם ישר לזרם חילופין בתדר משתנה.
במנוע כזה ניתן להוריד מהירות ועדיין לשמור על כוח שיספיק להפעלת מדחס המזגן.
הפעלת מזגן בתפוקה משתנה מאפשרת עבודה רציפה של המזגן כאשר בשלב ההדלקה של המזגן המנוע מסתובב במהירות גבוהה.
לאחר שהמזגן הגיע לטמפרטורה הרצויה המנוע יוריד מהירות, אך ישמור על מהירות נמוכה ומתאימה לצורכי המשתמש.
במזגן רגיל המדחס נעצר עד אשר תעלה הטמפרטורה במספר מעלות ואז שוב פועל בעצמה גבוהה.
השינוי הרציף בתפוקת המזגן, מאפשר קירור או חימום ללא גלי חום וקור האופייניים למזגנים רגילים, וגם מאפשר גריעת לחות קבועה בקירור.
למרות הטענה של היצרנים שמזגנים בתפוקה משתנה חוסכים עד 30-50% בצריכת חשמל, אין כל הוכחה שמזגן בתפוקה משתנה יותר חסכני באנרגיה לעומת מזגן רגיל, גם אם שניהם מכוונים לאותה טמפרטורה, ובפרט כאשר הבידוד התרמי של החדר הוא מושלם.
במצב כזה במזגן רגיל, המדחס רוב הזמן לא יעבוד כאשר במזגן בתפוקה משתנה הוא יעבוד כל הזמן בתפוקה נמוכה ובכך יבזבז חשמל שמזגן רגיל לא היה מבזבז.
מצנן אוויר הוא מכשיר חשמלי מזרים אוויר דרך רפידות הספוגות במים.
בתנאי אקלים חמים ויבשים, מצנן האוויר עשוי לקרר מאוד.
בניגוד למזגן שמייבש את האוויר בקירור, מצנן אוויר מעלה את רמת הלחות באוויר.
מצנני אוויר אינם יכולים לקרר כאשר הלחות גבוהה.
שלא כמו סוגים אחרים של מזגנים, מצנני אוויר מסתמכים על כך שהאוויר החיצוני ינתב דרך רפידות קרירות יותר שמקררות את האוויר לפני שהוא מגיע לפנים הבית באמצעות מערכת צינורות האוויר שלו.
יש לאפשר לאוויר החיצוני המקורר לסלק את האוויר החם יותר בתוך הבית החוצה דרך דלת פתוחה או חלון.
מסיבות אילו הפעלת מצנן אוויר ומזגן על קירור ביחד, עלולה לפגום ביעילות של שני המכשירים, משום שהמזגן מוריד את הלחות בקירור והמצנן מעלה אותה.
לפני המצאת המזגן המודרני, נעשה שימוש באדריכלות ייעודית עבור קירור מבנים באזורים חמים ויבשים.
דוגמה לכך היא מגדל רוח, ארובה חיצונית צמודה למבנה אשר מקורה באיראן.
השימוש באלמנטים אדריכליים לקירור מבנים הוזנח על ידי האדריכלות המודרנית, משיקולים של יעילות ופשטות עבודה, אולם בשנים האחרונות יש עניין מחודש בהטמעת שיטות לאוורור בניינים מודרניים, לטובת הגברת האוורור וחסכון בחשמל.
מאחר שאופן הפעולה תלוי באקלים ותנאים מקומיים, לא כל השיטות מתאימות בכל מקום, ויש להתאים את התכנון לגאוגרפיה.
מִיזוֹגִינְיָה (מיוונית: מיסוֹס = שנאה; גינֶה = אישה) היא שנאה כלפי נשים או זלזול בהן, המבטאים גישה סקסיסטית שלפיה נשים ראויות לסטטוס חברתי, פוליטי וכלכלי נמוך מזה של גברים.
המונח הופיע במאה ה-17 בתגובה לחוברת שנכתבה נגד נשים.
לאחר מכן נזנח, אך חזר להיות פופולרי באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, בגל השני של הפמיניזם.
למיזוגיניה שלל ביטויים אידאולוגיים ומעשיים, החל בביטויי זלזול מפורשים או מרומזים המעידים על תחושת עליונות כלפי נשים וכלה בהתעללות פיזית ונפשית.
דוגמאות למיזוגיניה כוללות הטרדה מינית, אלימות נגד נשים ואלימות במשפחה, ובמקרים קיצוניים רצח נשים וטרור מיזוגיני.
מיזוגיניה משמשת גם מנגנון פסיכולוגי להצדקת אפליית נשים בחברה.
הסברים פסיכולוגיים להתפתחות המיזוגיניה חוזרים לעיתים לילדות המוקדמת ולקשר בין הילד להוריו, ובמיוחד לאמו.
נטען כי בסביבות גיל שנתיים, ילד/ה שאינם משלימים כהלכה את שלב העצמאות והניתוק עלולים לחוש תלות עצומה באם, ולפתח רגשות שנאה וכעס כלפיה.
נטען כי שילוב מוקדם זה של תלות ושטנה מאפיין את המיזוגן במשך כל חייו.
התוצאה היא יחסי אהבה-שנאה: לצד התלות בנשים, המיזוגן חש שנאה כלפיהן ורצון לשלוט בהן.
הוא יחוש מושפל ומאוים בכל אינטראקציה עם נשים, ולכן ינסה להשתיק את בת שיחו, להקטין אותה ו"להעמיד אותה במקום".
נהוג לקשור גם בין מיזוגיניה לפטריארכיה, ולטעון כי שנאת נשים היא הן תולדה של התפקידים המגדריים והן אמצעי לאכיפתם.
מיזוגיניה אינה תופעה ייחודית לגברים, ויש לה גילויים גם בקרב נשים.
לעיתים מדובר במיזוגיניה מופנמת: הטיה תת-מודעת שהיא תוצאה של הפנמת הסטריאוטיפים המגדריים (לדוגמה, קישור של נשיות לחולשה).
תופעת המיזוגיניה הנשית מקיימת זיקה הפוכה לתופעת הסולידריות הנשית (קרי, המיזוגיניה הנשית שוככת ככל שהסולידריות הנשית מתחזקת).
המושג המקביל למיזוגניה הוא מיזאנדריה (שנאת גברים).
מיזוראם היא מדינה בהודו, אחת משמונה מדינות בצפון-מזרח הודו.
היא מוקפת על ידי מיאנמר (בורמה) ומתחברת להודו רק בקצה הצפוני, לשלוש המדינות אסאם, מניפור וטריפורה.
זו מדינה הררית שהייתה למדינה ה-23 בפדרציה ההודית בפברואר 1987, עד אז הייתה מחוז של אסאם.
למיזוראם חשיבות אסטרטגית גדולה, בהיותה ממוקמת בין מיאנמר לבנגלדש, עם גבול באורך 722 ק"מ.
כמו בשאר מדינות האזור, ההיסטוריה של השבטים השונים במיזוראם מסתורית.
ככל הנראה שבטים אלו היגרו למדינה במהלך המאה ה-16. עד תקופת הראג' הבריטי השבטים התקיימו במין ממלכות אוטונומיות בחברה גרונטוקרטית.
כפרים אלו התקיימו בעיקר מחקלאות.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 הודו הבריטית הרחיבה את שלטונה לאסאם ובורמה.
בעקבות פשיטות של שבטי מיזו על השטחים הבריטים פלשו הבריטים למיזו, והביאו אותה תחת שלטונם ב-1891. מבחינה רשמית, סביבת מיזוראם הפכה לחלק מהודו הבריטית בשנת 1895. בשנת 1898 האזור ההררי של מיזוראם הפך לחלק מאסאם כנפת הרי מיזו וגבולות אזורי השבטים השונים הוגדרו בבירור.
אם זאת, לא נעשה מאמץ להחיל את החוק הבריטי באזור מבחינות אחרות, והמערכת הממשל המקומי שהונהגה בהודו ואסאם תחת חוק ממשלת הודו, 1935 לא הוחלה על האזור, שנותר להתנהל בשיטות המסורתיות.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 החל גל מיסיונריות נוצרית באזור זה.
לאחר עצמאות הודו בשנת 1947, החלו סכסוכים בין ראשי השבטים הרבים לבין השלטון הממשלתי.
בעשרים השנים שלאחר מכן אף הוקמו מחתרות בדלניות.
ב-1972 הייתה מיזוראם לטריטוריית איחוד, וב-1987 הפכה למדינה.
בעשורים האחרונים חל שקט יחסי במיזוראם.
במיזוראם נוף הרים גבעות תלולות מגוון.
ההרים מתנשאים לגובה ממוצע של 1,000 מטר ומופרדים בנהרות רבים הזורמים דרומה ביוצרם נקיקים ועמקים רבים.
הפסגה הגבוהה במיזוראם היא ההר הכחול (פוונגפוי) שגובהו 2,210 מטר.
האקלים במיזוראם מתון: הקיץ נעים והחורף קריר.
הטמפרטורות הן 11–21 מעלות צלזיוס בחורף ו-20–29 בקיץ.
כל האזור נתון תחת השפעת המונסון וגשם יורד בשפע בחודשים מאי-ספטמבר.
ממוצע הגשם הרב שנתי עומד על 2,540 מ"מ.
התמ"ג המקומי במיזוראם עמד בשנת 2012 על כ-1.1 מיליארד דולר.
אחד מעמודי התווך של הכלכלה המקומית הוא הסחר עם דרום-מזרח אסיה, זאת בעקבות מיקומה של המדינה.
מקורות נוספים לצמיחת המדינה הם חקלאות, מנהל ציבורי ובינוי.
מגזר השירותים היווה נתח מרכזי מהכלכלה.
נכון לשנת 2013 ועל פי הבנק המרכזי של הודו, 20.4% מכלל אוכלוסיית המדינה נמצא מתחת לקו העוני, בדומה לממוצע הארצי.
שיעור העוני באזורים הכפריים גבוה במיוחד ועומד על כ-35.4%.
לעומת זאת, העוני באזורים העירוניים יחסית נמוך, ועומד על כ-6.4%.
לאורך ההיסטוריה, החקלאות הייתה נפוצה באופן מסורתי באזור כמקור למזון לפרט, ולאו דווקא כמקור לצמיחה כלכלית אזורית.
המוצרים המרכזיים המיוצרים במדינה כוללים אורז, פירות ותבלינים.
למרות העיסוק הרב בחקלאות, ענף זה מפיק תפוקה נמוכה יחסית.
מיזוראם היא אחת היצרניות המובילות של במבוק בהודו.
במדינה גדלים 27 מינים של במבוק, והיא מספקת 14% מהייצוא המסחרי של במבוקים מהודו.
מוצרי היער תורמים כ-5% לתוצר הגולמי של המדינה.
התחבורה במיזוראם היא סוגיה מורכבת, בגלל מיקומה המרוחק בארץ.
עצמאות הודו והפיצול מבנגלדש האריך בכ-1,400 ק"מ את הדרך לבנגל ולמטרופולין קולקטה.
מערכת הכבישים כוללת 8,500 ק"מ, מתוכם 700 ק"מ כבישים מהירים.
רוב תנועת הרכבות היא מסחרית.
בשנים האחרונות ישנו ניסיון לפתח את נתיבי המים על מנת לחזק את התחבורה המקומית ואת הקשר המסחרי עם מיאנמר.
נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011, אוכלוסיית מיזוראם מונה כ-1,091,014 נפש.
המפקד מצביע על צמיחה של 22.8% מאז המפקד של שנת 2001. מיזוראם היא המדינה השנייה בקוטן אוכלוסייתה בהודו.
מבחינה מגדרית, 50.62% מהאוכלוסייה הם גברים, לעומת 49.38% נשים.
צפיפות האוכלוסייה היא 52 נפשות לקילומטר מרובע.
שיעור האוריינות במיזוראם עומד על כ-91.33% - השני בגובהו בהודו (אחרי קרלה) ומעל הממוצע הארצי העומד על כ-74%.
כ-52% מאוכלוסיית המדינה מתגוררים באזורים עירוניים, הרבה מעל לממוצע בהודו.
מבחינה אתנית, רוב מכריע של האוכלוסייה מורכב משבטים רבים ומגוונים.
החלוקה הדתית בשנת 2011 הייתה כך:
מרבית מהאוכלוסייה היא נוצרית, בעיקר פרוטסטנטית.
ישנם זרמים נוצרים נוספים כגון הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי וצבא הישע.
המיעוט הגדול ביותר הוא הבודהיזם, והזרם השכיח במדינה הוא הטהרוואדה.
בעשורים האחרונים החלו בני המיזו, הנקראים גם לוש'אי (לו-סאיי), קרוביהם של שבטי קוקי-צ'ין, ממדינות מיזוראם ומניפור שבצפון מזרח הודו - לזהות את עצמם כצאצאי השבטים האבודים ולהתקרא בני מנשה.
למעלה מאלף מהם עברו בפועל גיור אורתודוקסי ואלפים המירו את דתם ומחכים להתגייר.
בתי כנסת ומרכזי לימוד הוקמו באייזול בירת מיזוראם, באימפל בירת מניפור, ובמספר עיירות נוספות.
בשנת 2005 הוקפאו הליכי הגיור של בני מנשה עקב בעיות הלכתיות ומתחים שנגרמו ביחסים בין ממשלות ישראל והודו, בשנת 2006 חודשה פעילות הגיור אם כי בממדים צנועים ביותר.
באוקטובר 2006 עלו לארץ כשלוש מאות מבני המנשה ממיזוראם לישראל בליווי תקשורתי גדול, דרך מומבאי, והצטרפו לכאלף בני העדה הנמצאים בארץ.
בשל מאבקי כוח בין הרשויות הדתיות, גוירו בני המנשה ברובם על פי מסורת יהדות ספרד, ונשלחו להתנחלויות בשטחי יהודה והשומרון.
במהלך השנים היו עוד כמה עליות של בני המנשה מימזאורם ומניפור.
בשנת 2014 עלו קהילה גדולה מימזאורם ועשו גיור והתקבלו באהבה רבה בנוף הגליל בתמיכת ראש העיר רונן פלוט ובשנת 2022 עלתה קהילה גדולה של כמעט 800 איש ממניפור לנוף הגליל גם בתמיכת ראש העיר.
מה שהביא לזה שהקהילה בנוף הגליל של בני המנשה נהייתה הגדולה בישראל.
המושל (ראש המדינה הטקסי) ממונה אחת לחמש שנים על ידי נשיא הודו.
ראש השרים (ראש הרשות המבצעת וראש המדינה בפועל) הוא מנהיג המפלגה הגדולה או קואליציית מפלגות בפרלמנט.
הבחירות ל, נערכות אחת לחמש שנים.
הבחירות האחרונות התקיימו בנובמבר 2023.
במיזוראם ישנם כשמונה מחוזות ושלוש מועצות אזוריות האמורות לספק אוטונומיה לשבטים השונים.
בית הספר היסודי הראשון הוקם בשנת 1898 על ידי מיסיונרים נוצריים.
המדינה נהנתה מזה זמן רב משיעורי אוריינות גבוהים במיוחד ביחס לממוצע בהודו.
במפקד משנת 2011 הוא הגיע ל-92%, לעומת הממוצע הארצי שעמד על כ-74%.
בימינו, מיזוראם היא השנייה בשיעור האוריינות לאחר קרלה.
מתוכם 42% נמצאים בבעלות ציבורית ומנוהלים על ידי השלטון, 28% פרטיים ללא מימון ממשלתי, 21% פרטיים עם מימון ממשלתי, והשאר הם בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים השייכים למחוזות האוטונומיים.
היחס בין המורה לתלמיד הוא בערך 1:20 ללימודים יסודיים ו-1:15 בבתי ספר על-יסודיים.
במדינה פועלת אוניברסיטה ציבורית, אוניברסיטה פרטית ומכללה אחת להנדסה.
מִיזְאַנְדְרִיָה או שנאת גברים (מיוונית: mɪsˈændri מיזוס = שנאה ואנדרוס = של גבר), היא שנאה, בוז או דעה קדומה כלפי גברים.
מדובר במונח המקביל למיזוגיניה, שהיא שנאת נשים.
לצד שני המושגים קיים גם מושג המיזנתרופיה, שנאת בני האדם ככלל.
מושג קשור הוא אנדרופוביה, פחד מגברים.
מיזאנדריה יכולה לבוא לידי ביטוי בדרכים רבות, בהן הדרה חברתית, אפליה מינית, עוינות, זלזול בגברים, אלימות נגד גברים והחפצה מינית.
פעילי זכויות הגברים (MRAs) וקבוצות גבריות אחרות מאפיינים חוקים מודרניים הנוגעים לגירושין, אלימות במשפחה, גיוס חובה לצבא, ברית מילה (בעיקר על ידי מתנגדים להשחתת איבר המין גברי), וטיפול בקורבנות אונס גברים כדוגמאות מודרניות למיזאנדריה.
על אף זאת כיום כמעט בכל החברות המודרניות, למיזאנדריה אין תמיכה מוסדית ומערכתית דומה לזו של מיזוגיניה, שנאת נשים.
בעידן האינטרנט, משתמשים המפרסמים בפורומים אינטרנטיים העוסקים בפעילות זכויות הגברים טוענים כי המיזאנדריה נפוצה, מבוססת בהעדפה לנשים, ומוצגת כסוג של אפליה נגד גברים.
רבים מהחוקרים מבקרים את ה-MRAs על קידום שוויון שקרי בין מיזאנדריה למיזוגיניה, וטוענים כי הפעילות המודרנית סביב מיזאנדריה מייצגת תגובת נגד אנטי-פמיניסטית, ואיבה בין המינים.
הרעיון השקרי שמיזאנדריה נפוצה בקרב פמיניסטיות כל כך נפוץ שהוא נקרא "מיתוס המיזאנדריה" על ידי מספר מומחים לנושא.
המונח מיזאנדריה פחות נפוץ בשימוש מהמונח המקביל: מיזוגיניה, והדיון הציבורי והאקדמי עליו נדיר למדי.
מספר חוקרים, רואים את המיזאנדריה כצורה נוספת של דעה קדומה, בדומה למיזוגיניה, גזענות, אנטישמיות והומופוביה.
לטענת חוקרים אלו, גברים עוברים סטריאוטיפיזציה במספר דרכים כך שהם הופכים ל"שד", או למי שאין בו צלם אנוש.
אחד מהספרים הבולטים באשר למיזאנדריה הוא ספרה של הפמיניסטית ג'ודית לווין בספרה "My Enemy, My Love: Man-hating and Ambivalence in Women's Lives", הרואה את המיזאנדריה כ"השנאה אשר אינה מעזה לומר את שמה", פרפרזה של הציטוט הידוע של אלפרד דאגלס.
Young) הוציאו סדרת ספרים גם הם בנושא זה.
פרופסורית פרומה צייטלין מאוניברסיטת פרינסטון דנה במיזאנדריה בספרות היוונית העתיקה במאמרה "דפוסי מגדר בדרמה האשילית: שבעה נגד תבאי וטרילוגיית הדנאידים".
שייקספיר הביא ביקורת ספרותית וטען כי למרות שהמילה מיזאנדריה כמעט ואינה נשמעת בספרות, לא קשה למצוא מיזאנדריה מרומזת, ואף מפורשת.
בהתייחסו ליצירותיו של שייקספיר, טען הרולד בלום: אני לא יכול לחשוב על מקרה אחד של מיזוגיניה בעוד שמיזאנדריה היא מרכיב חזק בכתביו.
שייקספיר מבהיר לחלוטין שנשים באופן כללי צריכות להתחתן עם גברים נחותים ושגברים הם נרקיסיסטים ולא אמינים וכן הלאה.
בסך הכל, הוא נותן לנו חזון קודר יותר של גברים מאשר של נשים, ונוטה להציג דמויות גבריות בפן שלילי.
מיזאנדריה גזעית מתרחשת הן בתרבות "גבוהה" והן בתרבות "נמוכה" בספרות.
לדוגמה, גברים אפרו-אמריקאים הוצגו לעיתים קרובות באופן מזלזל כילדותיים או כהיפר-גבריים ומיניים, בהתאם לסטריאוטיפים התרבותיים השוררים בחברה.
בשנת 2020, המאמר המיזאנדרי שבשמו יש ביטוי מיזאנדרי מפורש "Moi les hommes, je les déteste" (אני שונאת גברים) מאת הסופרת הצרפתייה פולין הרמנג עורר מחלוקת רבה בצרפת לאחר שפקיד ממשלתי איים על המו"ל שלה בתביעה פלילית.
מיזותאיזם היא "שנאת האל או האלים" (נגזרת מהביטוי היווני הקדום μισόθεος, צירוף של μίσος "שנאה" ו-θεός "אל").
במספר דתות הדוגלות בריבוי אלים רווחה האמונה כי ניתן להעניש את האלים עם הפסקת הסגידה להם.
היו שטענו כי במיתולוגיה הנורדית, לדוגמה, מוזכרים לפרקים בני תמותה אשר, בשלב מסוים בחייהם, נמלאו תיעוב כלפי האמונה באל, ותחתיו שמו מבטחם ואמונתם בכוחם שלהם ובמעלותיהם האנושיות.
בדתות הדוגלות באל יחיד, הרגש המיזותאיסטי עולה לעיתים בהקשרי בעיית הרוע.
דוגמה לכך היא בחיבורו של גתה "פרומתאוס", אשר חובר בשנות ה-70 של המאה ה-18, במקביל לביטוייו המודרניים הראשונים של האתאיזם.
בהקשר זה יוזכר המונח דיסתאיזם (ביוונית δύσθεος, "בלתי אלוהי"), האמונה כי האל אינו טוב ואף במובנים מסוימים - מרושע.
במערכות אמונה פוליתאיסטיות, אלים הנוקטים בתכסיסים ובתחבולות במגעיהם עם בני התמותה הם בעלי טבע דיסתאיסטי.
כך, אשו, אל תכסיסן מהמיתולוגיה היורובית , חולל בכוונה מלחמות וסכסוכים בין בני האדם למען הנאתו האישית, בציינו כי "יצירת שסעים היא הגדולה שבהנאותיי".
אולם, אלים פוליתאיסטיים משחר ההיסטוריה הדתית נתפסו כנייטרליים בציר המוסרי, לעיתים ללא מאפיינים של טוב ורע, לעיתים עם שניהם.
לפיכך, המונח דיסתאיזם משמש על פי רוב לתיאורו של האל היחיד שבמרכז האמונה המונותאיסטית.
ההנחה כי האל המונותאיסטי אינו טוב באופן מוחלט, ואגב כך אינו שלם, היא סתירה פנימית ביחס לאמונה זו.
מיזותאיזם מקביל במידת מה למונח היווני ἄθεος ("אתאוס") שמשמעו "דחיית האלים" או "נזנח על ידי האלים".
השוני המהותי הוא, כי במיזותאיזם מובע רגש ממשי כלפי האל (שנאה), בעוד שבאתאיזם ישנה אמירה בנוגע לטבעו (הבלתי קיים).
היו שראו במונח בבחינת נקיטת עמדה הומניסטית אמיצה כנגד הכוחות השולטים ביקום.
דיסתאיזם היא האמונה כי אלוהים קיים, אולם אינו טוב באופן מוחלט ואף עשוי להיות מרושע.
המונח ההפוך הוא יותאיזם, האמונה כי האל קיים וטוב באופן מוחלט.
בניגוד למיזותאיזם, ייחוס חוסר מוסר לאל אינו מעיד בהכרח על קיומה של שנאה כלפיו.
מלתאיזם הוא פיתוח מודרני של החשיבה המיזותאיסטית, ובבסיסה הרעיון כי האלוהים אינו אחראי לבריאת העולם, כי אם דווקא להשמדתו.
לפי תפיסה זו, גם אם האל התנ"כי אכן קיים, אין הוא ראוי לסגידה נוכח חוסר המוסריות שבמעשיו.
אנטיתאיזם הוא ניגוד מוחלט לתאיזם, כלומר, ההתנגדות לעצם האמונה באל ולא לאל עצמו.
אנטיתאיזם, על פי הגדרה זו, אינה מהווה אמונה בפני עצמה.
דואליזם, בתצורות מסוימות, גורס כי הישות אליה סוגדים בני התמותה בעולמנו היא למעשה מתחזה מרושע.
לפי תפיסה זו, האל הטוב והמטיב קיים מחוץ לעולם זה.
הגנוסטים מאמינים כי האל המופיע בתנ"ך ובברית החדשה הוא למעשה בורא מרושע אשר חוצץ בין המאמינים לבין ישות אלוהית קדושה וטהורה יותר.
לא ברור מדוע האל הנשגב אינו האחראי למעשה הבריאה, או מדוע הוא מתיר למתחזה המרושע להמשיך ולפעול בעולם.
מרקיוניסטים טענו, באופן דומה, טענות מלתאיסטיות בבסיסן, המציגות את האל התנ"כי כשד מרושע, זועם ואלים המפיק עונג מלמחות את האנושות מעל פני האדמה.
, כפי שהוא מיוצג על ידי כנסיית השטן, אינה דוגלת בסגידה לשטן כישות קיימת, כי אם במרד כנגד האל הגלוי.
כדבריו של אנטון שאנדור לאוויי, מייסד הכת, "הטענה שהאל דואג לשתויים ולשוטים אינה מדויקת.
למען האמת, הוא כלל לא מודע לקיומם.
זוהי הסיבה שדברים רעים קורים לאנשים אלו.
לכן אני מניח כי אלוהים הוא אידיוט, אשר דואג דווקא למי שאינו זקוק ל"טיפולו" המפוקפק: הרגישים, הצדיקים, העשירים, המוכשרים, המחוננים.
הם הפרפרים שאת כנפיהם האל תולש.
צריך להיות מישהו מיוחד כדי שהוא יקלל אותך." בפועל, שטניזם מסוג זה הוא אתאיסטי ומורד באמונה ולכן כנסיית השטן מהווה מעין דת פרודית.
החשיבה הדיסתאיסטית עולה בעיקרן מבעיית הרוע - השאלה מדוע האל, הנמצא בכל ומטיב עם הכל, יאפשר לרוע להתקיים בעולם.
בראייה הדיסתאיסטית אין סתירה בין קיומו של הרוע בעולם לבין המשך האמונה באל: למעשה, התשובה הדיסתאיסטית (לפיה האל אינו טוב באופן מוחלט) עשויה להיתפס, כשלעצמה, כפשרה לבעיית הרוע.
מסקנה זו מהווה בסיס לדילמת אותיפרון, התוהה האם המוסר (הטוב והרע) קיים בנפרד מאלוהים.
היסטורית, מושג ה-"הטוב האבסולוטי" מקושר לאל ולמעשיו.
במובן זה, התשובה הדיסתאיסטית מנוגדת באופן קיצוני לאחד מעיקרי האמונה המונותאיסטית: ההנחה שהטוב המוחלט גלום באל.
ארתור שופנהאואר כתב "לא ייתכן שהעולם נוצר על ידי ישות מלאת אהבה, כי אם על ידי שטן שברא יצורים רק כדי ליהנות ממראה סבלם." בדומה לכך, מבקריה של תפיסת הפרדסטינציה שגיבש קלווין טענו כי הלה כשל בניסיונותיו להימנע מלתאר את האל כ"אבי הרשע".
החשיבה התאולוגית שהתפתחה בעקבות שואת יהודי אירופה, ובמיוחד בתפיסה היהודית, מוקדת בחלקה לחשיבה מחדש אודות מוסריותו של האל.
תאולוגים יהודיים מודרניים טענו כי לאלוהים יכולת להתערב ולהשפיע באופן מכריע בכל רגע כדי לשפר את מהלך ההיסטוריה, ואולם הוא בוחר שלא לנצל יכולת זו.
כך, למרות היותו ריבון העולמים ואולי דווקא בשל כך, הואשם האל בשורת עבירות, החל מהזנחת חסרי ישע וכלה ברצח המונים.
פאול ארדש, מתמטיקאי הונגרי מפורסם, התייחס לאלוהים בתור "הפאשיסט העליון", אשר נוהג להסתיר דברים מבני האדם - החל מארנקים וגרביים וכלה בנשגבות שבהוכחות המתמטיות.
טענות לרשע אלוהי בכתבי הקודש
ישנן מספר דוגמאות בכתובים המעלות שאלות דיסתאיסטיות בדבר אופיו של האל.
לעיתים, דוגמאות אלה מצוטטות כנימוקים לביסוס האתאיזם.
דוגמה בולטת היא ספר איוב, אבן בוחן קלאסית לבעיית הרשע - דיון גלוי ומודע בשאלות דיסתאיסטיות.
תומאס פיין כתב ב"עידן ההיגיון" כי "כל אימת שאנו קוראים את הסיפורים המזעזעים ...
הממלאים את ספרי התנ"ך, מוטב שנכנה את הכתובים כדבר השד ולא כדבר האל." השקפתו של פיין, יש לומר, הייתה מנוגדת לעצם האמונה באל ולא כנגד האל עצמו.
טענות דיסתאיסטיות הנסמכות על התנ"ך
אלוהים טמן מלכודת לאדם וחוה בגן העדן (בראשית ב' ט"ו).
אלוהים העניש בקנאתו את האנושות לאחר שבני האדם ניסו להצליח בכוחם שלהם (מגדל בבל, בראשית י"א' א').
האל התערב ישירות ברצונו החופשי של פרעה וגרם לו להתנהג באופן שיגרום לו להיענש מאוחר יותר.
(הקשחת לב פרעה במהלך ניסיונותיו של משה רבנו לשחרר את עם ישראל מעבדות במצרים)
עקדת יצחק - אלוהים גרם לאברהם אבינו להעלות את יצחק בנו לקורבן (בחלק מן המדרשים הוא אף שיסף את גרונו והאל החיה אותו).
אלוהים קרא לגילויי אכזריות כלפי הכנענים ואף להשמדתם.
אלוהים התווכח עם השטן וגרם בעקיפין לאדם צדיק לסבול.
אלוהים התוודה מפורשות אודות קנאתו והענשת ילדים תמימים בגין חטאי אבותיהם.
טענות דיסתאיסטיות הנסמכות על הברית החדשה
האל מוצג כמרושע, ובמיוחד כשהוא קרוי "נסיך העולם" (יוחנן, י"ד: ל'), או "אלוהי העולם הזה" (השנייה אל הקורינתים, ד': ד'), אשר "עיוור בהם מחשבותיהם".
התאולוגיה הנוצרית המודרנית רואה בפסוקים אלה התייחסות לשטן, אולם הגנוסטים והמרקיוניסטים סבורים שמדובר בהתייחסות לאלוהים עצמו, כאשר ישו מורד, לכאורה, כנגדו.
קבוצות דואליסטיות אלה החזיקו, כאמור, ברעיון לפיו קיים אל טוב יותר מחוץ לעולם זה, וכי האל הנוכחי הוא מתחזה מרושע.
חנניה ורעייתו שפירה הושמדו על ידי האל בגין טענת שווא שתרמו לכנסייה אף שלא עשו כן.
באל הרומאים, ט', פאולוס פירט (ט':ט'-י"ג') כיצד גורלם של יעקב ועשיו נקבע מראש על ידי אלוהים לפני שביצעו כל מעשה (טוב או רע), והסיק (ט': י"ד-י"ח) כי גאולת נשמתו של האדם - או ענישתה בגיהנום - אינן נקבעות על בסיס רצונו או מעשיו, כי אם על פי רצון האל.
לדבריו (ט':כ-כ"ב) - האל רשאי לברוא אנשים מרושעים למטרותיו הוא, ובפרט - המחשת זעמו ועוצמתו כאשר הוא מביא להשמדתם.
האל איים על מי שאינם מאמינים בו בעונש נצחי של השלכה לאגם גופרית בוער.
ביטויים מיזותאיסטיים או דיסתאיסטיים שזורים בתולדות הספרות והאמנות.
דוגמאות בולטות הן "פרומתאוס" של גתה ועבודותיו של המרקיז דה סאד.
גן העדן האבוד של ג'ון מילטון מצוטט לעיתים קרובות כהצדקת המרד שהוביל השטן כנגד האל, בטענה שאם עליונותו של האל מוצדקת בשימוש בכוח בלבד, הרי שהשטן רשאי למרוד כנגד רודנות זו.
שירה של אמילי דיקינסון כפי הנראה - ללא הפתעה מציג את האל כמי שמתיר לסבל לשרור בעולם.
מארק טוויין העלה טענות כנגד האל בספר שפורסם לאחר מותו, התנ"ך על פי מארק טוויין: רשמים אודות גן העדן והמבול.
בין היתר מזכיר טווין את "החולי המרדים" באפריקה, המלריה.
איוון קרמזוב, גיבור האחים קרמזוב מאת דוסטויבסקי, מביע טיעונים דיסתאיסטיים במהלך הספר.
במחזהו של אלי ויזל "משפט האל" (1979), ניצולי פוגרום שבוצע בכפר יהודי במאה ה-17 מעמידים את אלוהים למשפט באשמת אכזריות ואדישות לסבלם.
המחזה מבוסס על "משפט" דומה בו השתתף ויזל יחד עם אסירים נוספים במחנה הריכוז אושוויץ בשואה הנאצית, אך מתייחסת גם לאירועים דומים בהיסטוריה היהודית דוגמת המשפט שערך הרב החסידי לוי יצחק מברדיצ'ב: "גברים ונשים מוכרים, מעונים ונרצחים.
אכן, הם קורבנות של בני תמותה.
אך הרוצחים רוצחים בשם האל.
אך די בכך שאחד מהם יהרוג למען תפארת האל - והאשמה תרבץ לפתח האל.
כל הסובל או הגורם לסבל, כל אישה הנאנסת, כל ילד המעונה - כולם מרשיעים אותו...
שמע נא - או שאחראי הוא למעשים, או שאינו אחראי.
אם כן - הבה נשפוט אותו.
אם לאו - יחדל הוא מלשפוט אותנו."
ה-BBC הפיק בשנת 2008 סרט טלוויזיה על פי מחזהו של אלי ויזל, שנקרא: God on Trial- משפט האל
טענות דומות באשר למוסריות קלוקלת של האל העלו כותבים כסלמאן רושדי ("פסוקי השטן") ואנה פרובוסט: "מדוע לכם לבטוח באל שמעולם לא העניק לנו את הספר הנכון?
לאורך ההיסטוריה, העניק ספרים ליהודים, לנוצרים ולמוסלמים.
ישנם קווי דמיון רבים בין הספרים, אך יש גם סתירות רבות.
עליו לשוב וליצור בהירות ולא ...
לגרום לבני האדם להילחם על צדקתם.
תשובתי האישית לשאלתך, 'האם עלינו לבטוח באל שכזה' - שלילית."
ביצירות מדע בדיוני ופנטזיה רבות מוצגות השקפות דיסתאיסטיות ואף מלתואיסטיות נוקבות.
כך, לדוגמה, בסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים נדרש צוות האנטרפרייז להתמודד עם ישויות אלוהיות ולמנוע מהן להשליט שלטון רודני על גזעים שונים ואילו בספרי חומריו האפלים נדרש הלורד עזריאל להתמודד עם אלוהים המכונה בספר "הסמכות".
מיזוג חברות מוגדר בישראל כ"העברה של כלל הנכסים והחיובים, לרבות חיובים מותנים, עתידיים, ידועים ובלתי ידועים, של חברת יעד לחברה קולטת, אשר כתוצאה ממנה מתחסלת חברת היעד".
אם כן, פעולת מיזוג, בצורתה הפשוטה ביותר, מערבת שתי חברות: אחת הממשיכה להתקיים (החברה הקולטת) ואחרת הנקלטת בחברה הראשונה ומפסיקה להתקיים (חברת היעד).
לאחר המיזוג, חברת היעד מחוסלת במרשמי רשם החברות והמיזוג מתועד במרשם המתנהל לגבי החברה הקולטת.
מבחינה כלכלית ועסקית, חברות מתמזגות כדי ליהנות מהיתרונות והרווחים העתידיים שעשויים לנבוע, לדעתן, מאיחוד הפעילות והמבנה התאגידי שלהן.
החברה הקולטת סבורה שחברת היעד אוחזת בנכסים שיפיקו רווח בעתיד.
כן סבורים, שאותם נכסים יתפתחו ויניבו תשואה כלכלית רבה יותר דווקא במסגרת החברה הקולטת.
דוגמה לכך היא חברת תרופות בינלאומית גדולה, הממזגת לתוכה חברה מקומית קטנה שפיתחה תרופה חדשנית למחלה מסוימת.
החברה הקולטת (הבינלאומית) סבורה שנכסי חברת היעד (בעיקר הקניין הרוחני שלה, כגון הפטנט על התרופה החדשה) יוכלו לייצר רווחים.
בו בזמן, אנשי חברת היעד זקוקים ל"מטריה" של חברה גדולה ומבוססת כדי לקבל גישה להון נוסף (שיאפשר את המשך הפיתוח) ולמנגנון הפצה הפועל ברחבי העולם.
במקרה כזה, עשוי להיות כדאי לשתי החברות להתמזג.
מידת הנטייה לאשר את המיזוג תהיה תלויה גם בגובה התשלום שמוכנה החברה הקולטת להעביר לבעלי המניות הנוכחיים של חברת היעד (מיזוג משול לרכישת 100% מהמניות של חברת היעד).
שתי תמורות המיזוג הנפוצות הן מזומן ומניות (או ניירות ערך אחרים) של החברה הקולטת או חברה שלישית.
במקרה של רכישת חברה, החברה הנרכשת מוסיפה להתקיים ולא מתחסלת.
כיום, מיזוגים פחות נפוצים מרכישות.
זאת, בעיקר עקב היתרונות הנובעים מהמשך קיום האישיות המשפטית של החברה הנרכשת.
בישראל, בחברות גדולות (בפרט חברות ציבוריות), מיזוגים של ממש נדירים למדי ומרבית הפעולות המדווחות כ"מיזוג" אינן מיזוג אמיתי, אלא מיזוג משולש הופכי, שהוא למעשה סוג של רכישה.
בשל תוצאותיו הדרמטיות של המיזוג, המשפיעות על קהלים שונים (החברות המתמזגות עצמן, בעלי מניותיהן ונושיהן), מיזוג דורש שורה של אישורים.
אלו צריכים להינתן על ידי הגופים המושלים בחברות המתמזגות: הדירקטוריון והאסיפה הכללית.
השלב הראשון בדרך למיזוג הוא אישור של כל אחד מהדירקטוריונים של החברות המתמזגות.
אסור לדירקטוריון לאשר מיזוג אם הוא סבור שבעקבותיו, החברה הקולטת לא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה לנושים.
לאחר שכל דירקטוריון אישר בנפרד את המיזוג, שניהם יחד מנסחים וחותמים על הצעת מיזוג.
מסמך זה עומד בבסיסו של הליך המיזוג.
בהצעת המיזוג מפורטות, בין השאר, תמורות המיזוג – מה יקבלו בעלי המניות הנוכחיים בחברת היעד.
השלב הבא הוא הבאת הצעת המיזוג לאישורן של האסיפות הכלליות, בכל אחת מן החברות המתמזגות.
עם זאת, החוק מוותר על הדרישה לכנס אספה כללית בחברת יעד הנמצאת בשליטתה המלאה של החברה הקולטת ושכל מניותיה בבעלות החברה הקולטת; לפיכך, חברה המחזיקה 100% ממניותיה של חברה אחרת יכולה למזג אותה לתוכה בקלות רבה יחסית.
כמו כן, אין צורך לכנס אספה בחברה הקולטת, כאשר מתקיימים שלושה תנאים במצטבר: המיזוג אינו כרוך בשינוי התקנון של החברה הקולטת; החברה הקולטת אינה מקצה למעלה מ-20% מזכויות ההצבעה (קרי, המניות) שלה, ואף אדם לא יהפוך לבעל שליטה בה, במסגרת המיזוג; ועסקת המיזוג אינה סוג של עסקת בעלי עניין.
אישור המיזוג בכל אחת מהאסיפות הכלליות צריך להתבצע ברוב רגיל, שהוא רוב פשוט מבין הנוכחים בהצבעה.
מסיבה זו, פעמים רבות עדיף לחברה קולטת "לרכוש" חברה אחרת בדרך של מיזוג ולא בדרך של הצעת רכש, הדורשת היענות רחבה יותר.
על הצעת מיזוג, לעומת זאת, מכריעים רק בעלי המניות המתעניינים בה מספיק כדי להגיע להצבעה, וברוב נמוך יותר.
לאחר 30 יום מקבלת ההחלטה (המאוחרת מבין השתיים) באספה הכללית, יבוצע המיזוג עצמו.
כאשר חברה מתחסלת, מובן מאליו שגם הון המניות שלה חדל מלהתקיים.
מבחינה מעשית, פירוש הדבר הוא שבעלי המניות מקבלים לידיהם (באופן אוטומטי, שלא כמו בהצעת רכש, בה הם מתבקשים לאשר באופן פעיל את מכירת מניותיהם) את תמורת המיזוג, בעוד המניות שהיו להם – נמחקות.
החיובים הנובעים מניירות ערך אחרים של חברת היעד, כגון אג"ח, ימשיכו להתקיים ולעיתים גם להיסחר באופן ציבורי, אך ני"ע אלו או חלופיהם יהיו כעת חלק ממצבת ניירות הערך של החברה הקולטת.
לעיתים, מיזוג מעורר סוגיות של הגבלים עסקיים.
חברה הפועלת בענף מסוים יכולה לשאוף למזג לתוכה חברה אחרת, המתחרה בה, רק כדי לבטל את האיום על מעמדה בשוק.
חברות, המתכוונות להתמזג, עשויות ליפול בגדרם של תנאים מסוימים המחילים על המיזוג את דיני ההגבלים.
במקרה כזה, קיים צעד מקדים לכל שלבי המיזוג שצוינו לעיל (עוד לפני הצעת המיזוג), והוא קבלת אישור מהממונה על ההגבלים העסקיים.
החברות צריכות להמציא לממונה הודעת מיזוג.
הממונה יאשר או ידחה את המיזוג, לפי השאלה האם הציבור או התחרות באותו ענף יפגעו.
רק אם ניתן האישור, רשאיות החברות להתמזג.
בית הדין להגבלים עסקיים רשאי להורות על פיצול חברה שהיא תוצאה של מיזוג בלתי-חוקי.
פעמים רבות, חברה מעוניינת לרכוש חברת מטרה, מבלי שזו האחרונה תתחסל.
הדרך הרגילה לביצוע המהלך היא רכישה פשוטה של המניות (כאשר חברת המטרה היא פרטית), או הצעת רכש מלאה (כאשר חברת המטרה היא ציבורית).
אולם, הצעות רכש מחייבות אחוזי היענות גבוהים מצד בעלי המניות הנוכחיים של החברה הנרכשת – נדרשים 95% כדי לאפשר רכישה מלאה.
מיזוג, לעומת זאת, דורש רוב פשוט.
לכן, פותח מנגנון, העושה שימוש בכלי המיזוג כדי לבצע רכישה: המיזוג המשולש ההופכי (reverse triangular merger).
במיזוג כזה פועלות שלוש חברות: חברה רוכשת (שאינה מהווה חברה קולטת או יעד); חברה נרכשת (החברה הקולטת) וחברת יעד.
ראשית, החברה הרוכשת מקימה חברה-בת.
זו מוקמת רק לצורך המיזוג, והיא מהווה את חברת היעד.
שנית, החברה הנרכשת ממזגת לתוכה את חברת היעד; בתור תמורת המיזוג, בעלת המניות הנוכחית של חברת היעד – שהיא החברה הרוכשת – מקבלת מניות של החברה הנרכשת.
שלישית, חברת היעד מתחסלת, והחברה הרוכשת נותרת עם המניות של החברה הנרכשת.
התוצאה הסופית זהה לזו שהייתה מתקבלת ברכישה.
מיזוג משולש הופכי מעורר בעייתיות מסוימת: מנגנון הצעת הרכש (אותו המיזוג עוקף) עוצב כדי להגן על בעלי המניות בחברה הנרכשת, מפני רכישת חלקם במחיר נמוך מדי.
לכן, נדרש שהחוק יספק לפחות הגנה דומה לבעלי המניות בחברה הקולטת במיזוג משולש הופכי (החברה הנרכשת).
החוק אכן מספק הגנה מסוימת, בדמות הקביעה שבית המשפט יאשר מיזוג הסכמי (במקרה בו זה הגיע לבית המשפט) רק אם שוכנע שהתמורה לבעלי המניות היא הוגנת וסבירה.
למרות ההכרה בבעיית עקיפת הצעת הרכש, בית המשפט בישראל אישר רכישת חברה על דרך של מיזוג משולש הופכי וקבע כי אין בכך סתירה להוראות חוק החברות ולכוונתו.
נותר עדיין צורך לקבוע הגנות ראויות לבעלי מניות החברה הנרכשת במיזוג מעין זה.
מיזוג לפי סעיף 350 לחוק החברות
חברה יכולה לסיים את חייה (חיסול) בשתי דרכים: במיזוג או בפירוק.
כשם שפירוק יכול להתבצע בידי בית המשפט או מרצון, הרי שבדומה לכך, מיזוג, אף שלרוב הוא נעשה בצורה הסכמית, ניתן לביצוע בהוראת בית המשפט.
זה הוא המיזוג הנובע מ"הסדר בין חברה לבין [...] בעלי מניותיה" לפי .
תוצאותיו של מיזוג כזה קבועות ב:
מיזוג כזה עושה שימוש בהליכים של פשרה או הסדר, הקבועים ב.
אלו מיועדים הן לחברות הנמצאות במצבי חדלות פרעון והן לחברות אחרות, המבקשות לבצע שינוי במערך זכויותיהן וחיוביהן כלפי נושיהן או בעלי מניותיהן, כאשר אותו שינוי מצריך שיינתן לו אישור בית המשפט, בעיקר בשל אלמנט הכפייה המעורב בו (האפשרות לגרום לכך שגם בעלי מניות שאינם מסכימים למיזוג יהיו כפופים לו).
אותו אלמנט כפייה נמצא גם במיזוג הסכמי רגיל לפי , אלא שבכל זאת קיימים מקרים בהם מיזוג כאמור אינו ההליך המתאים ונדרשת מעורבותו של בית המשפט.
סעיף 351 מיועד להסדיר את התוצאות של מיזוג חברה לפי סעיף 350, כך שיהיו זהות לאלו המתקבלות במיזוג רגיל (כל נכסי וחיובי החברה המעבירה עוברים לחברה הנעברת והראשונה מתחסלת).
מיזולה היא עיר במדינת מונטנה אשר בארצות הברית.
שטחה הכולל של מיזולה הוא 61.9 קמ"ר, מתוכם 0.3 קמ"ר הם מקווי מים.
מוזלה ממוקמת בעמק בקרבת נהר הקלארקפורט, נהר הביטר-רוט ונהר הבלקפוט.
הראשונים שהתיישבו במיזולה היו אינדיאנים בני שבט הסאליש.
האזור כונה בפיהם "נמיסולטקו", ושם זה היווה בסיס לשמה המודרני של העיר.
בשנת 1805, במהלך מסעם של לואיס וקלארק נפגשו האינדיאנים לראשונה במתיישבים האירופאים בארצות הברית.
עד שנת 1860 לא הייתה במיזולה התיישבות קבועה של לבנים.
היגינס ופרנסיס וורדן תחנת מסחר באזור, שלאחריה בנו טחנות קמח, שכונו "תחנות מיזולה".
כעבור מספר שנים נבנה כביש מרכזי בין וושינגטון למונטנה שעבר בעירייה, ובשנת 1877 נבנה במקום בסיס צבאי.
בשנת 1893 נפתחה בעיר אוניברסיטת מונטנה.