tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמענה לספר "מלחמות ה'" של הרב קאפח, חכמי תימן השיבו בחיבור הנקרא "אמונת ה'", בחיבור זה הם השתדלו להשיב אחת לאחת על כל טענותיו של הרב קאפח כנגד ספר הזוהר וטענו כי יסודות הקבלה הם עתיקים, כדוגמת ספרות ההיכלות.
יש הטוענים שאת הספר חיבר הרב יוסף צוברי בעזרת רבותיו ובראשם הרב סעיד עוזרי, אולם הפרופסור יוסף טובי הוכיח על פי מכתב מאותה התקופה כי מחבר הספר היה הרב יחיא ערוסי הלוי, מרבותיו של הרב צובירי, ולצידו כמה רבנים צנעאניים נוספים.
בתשובה לחרמות חכמי ירושלים עליו, פרסם הרב קאפח חוברת תשובה בשם "עמל ורעות רוח - וחרמות ותשובתם" ואף הגיב בחרם משלו שפרסם חרם מטעמו ומטעם רבנים שהיו תלמידיו כנגד רבני ירושלים.
תוך זמן קצר הפכה מחלוקת זו למחלוקת שפיצלה עמוקות את יהדות תימן בין ה'עיקשים' לבין ה'דרדעים'.
למרות האמור, רבני תימן לא החרימו את הרב קאפח בפועל והמשיכו לשבת איתו בבית הדין.
המאבקים ההדדיים, ההלשנות לשלטון המוסלמי והאלימות הקשה בין שני המחנות דעכו רק עם עליית יהדות תימן לישראל.
עם זאת, מתחים הקשורים במחלוקת ממשיכים להתקיים.
בשנת ה'תר"ץ הקימו תלמידי הרב יחיא קאפח את "ארגון אבי דוד" על שמו ועל שם בנו דוד שנרצח.
לארגון היו סניפים בתל אביב ובירושלים.
סכסוך התחולל בין קהילת אבי דוד בתל אביב לבין קהילה סמוכה בנוסח ה"שאמי", הרב קוק התערב ודרש מהארגון שיוציא כרוז שבו יצהירו אנשיו כי הם מאמינים בזוהר.
חברי הארגון בירושלים רכשו בשנת ה'תרצ"ה בית כנסת והקימו בו בהמשך תלמוד תורה, אך ננטש לאחר כמה שנים.
בשנת ה'תרצ"ח יזמו חברי הארגון פיוס בין פלגי העדה, לפני הרב הרצוג והרב חרל"פ.
באותה שנה פנה הארגון לרבנים הראשיים כדי למנוע את הדפסת הספר אמונות ה', שבו נכתבו דברים חריפים נגד רבם.
עם השנים התנועה התפזרה, וחברי התנועה כיום משתייכים לספקטרום רחב של מגזרים, בין תלמידי הרמב"ם בציונות הדתית, שכונות תימניות אדוקות בירושלים ובכרם התימנים ואף קבוצת מתנחלים ביהודה ושומרון.
חלק מבתי הכנסת של הארגון קיימים היום תחת אותו השם, ונמצאים בירושלים, תל אביב, הרצליה וחולון.
לאחר פטירתו של הרב יחיא קאפח המשיך את דרכו תלמידו הרב יחיא אביץ' שאף מונה לרב הראשי בתימן בהסכמת כל הקהילה.
המחלוקת דעכה לאחר שניסיונות הפיוס בין שתי הקבוצות הצליחו, כשהדרדעים תחת הרב שלום קורח, ומתנגדי הדרדעים תחת הרב סעיד עוזרי, התאספו יחדיו.
עם עליית יהודי תימן לארץ, היווה נכדו של הרב יחיא קאפח, הרב יוסף קאפח, כדמות הבכירה בקרב קבוצה זו.
הרב יוסף קאפח, חתן פרס ישראל, שאף להמשיך את דרכו של סבו בכל הנוגע להליכה אחר משנתו של הרמב"ם, במחשבה, בהלכה ובנוסח התפילה, וכחלק ממפעל חייו ערך חיבורים חשובים רבים של הרמב"ם ורב סעדיה גאון , וכן הוציא שתי מהדורות חדשות של סדר התפילה הבלאדי.
בניגוד לסבו הוא נמנע מלהביע כל דעה על הזוהר, מעבר לאמירה שמוטב לאדם לשאוב השפעה רוחנית מחיבוריו של הרמב"ם.
יתר על כן, במענה לשאלת עיתונאי הוא השיב כי הספר מקובל עליו ואף הפנה בספריו לספר הזוהר.
לכן יש ספק אם יש להתייחס לרב קאפח הנכד כדרדעי או לא.
כוונתו הייתה כנראה ליישב בין שתי הקבוצות, כמו שהמהרי"ץ ניסה ליישב בין המסורתיים לבין המקובלים.
עם זאת הוא לא הביע בפומבי התנגדות לספר הזוהר.
הרב יוסף קאפח נפטר בשנת 2000. תלמידו וממשיכו העיקרי, הרב ד"ר רצון ערוסי, רבה של קריית אונו, הבהיר בתשובה כי אין מקום היום להתנגדות לספר הזוהר.
לדבריו, הסיבות שגרמו לפריצת המחלוקת בתימן, בהן אמונות טפלות שהוגדרו כקבליות אך אסורות גם לדעת רבים מפוסקי אשכנז וספרד, אינן קיימות היום בישראל.
עוד כתב שהמחלוקת בעניין זה פסה מן העולם ואך "שועלים קטנים מחבלים כרמים" הם הממשיכים להחיותה.
מחוץ לעדת תימן, הרב חיים קניבסקי פסק שדרדעים שאינם מאמינים בספר הזוהר אינם מצטרפים למניין והם כאפיקורוסים.
הרב בן ציון מוצפי מביא בשם הרב חיים סינואני והרב מרדכי שרעבי שהם ככופרים בתורה שבעל פה ואסור להתפלל בבתי הכנסת שלהם אם הם מפרסמים את דעתם ברבים.
הרב יצחק יוסף אמר שאביו, הרב עובדיה יוסף הסתפק בדבר ולמעשה חשש לצרף דרדעים למניין, אך הוסיף שהיות וכולם גדלו בישיבות של בני העדות האחרות לא נשארו מהם מי שכופרים בזוהר.
כלומר, הרב עובדיה יוסף לא ראה בכפירה בזוהר כפירה בתורה, היות שלספר הזוהר אין מסורת בישראל.
מאידך, הרב יחיא קאפח פסק בספרו "מלחמות ה'" כי מי שדבק בספר הזוהר ובמקובלים הרי הוא עובד עבודה זרה ואסור לאכול משחיטתו ולצרפו לכל דבר שבקדושה, ואין לו חלק לעולם הבא.
התנועה ביקשה לשחזר את מה שהבינה כתפיסה היהודית המקורית בתחומי ההלכה, מחשבת ישראל, תפילה, חינוך ועוד.
זאת, במטרה לשוב אל היהדות הרבנית "האותנטית" ולתקן סטיות שהשתרשו במהלך השנים.
המודל שעמד לפני מייסדי התנועה היה זה של הרמב"ם כפי שבא לידי ביטוי בחיבוריו ההלכתיים, בתפיסת העולם הרציונליסטית בה החזיק, בשיטתו בענייני אמונות ודעות ובאופן בו שילב תורה ומדע.
הדרדעים דוחים את תפיסת העולם הקבלית בשל הבנתם את התאולוגיה הקבלית כמכוונת את העבודה לאל רק באמצעות הספירות.
בכך הם רואים פגיעה בייחוד השם ועבודה זרה.
כמו כן, הם מתנגדים לעולמה של הקבלה המעשית הכולל קמיעות, לחשים ועוד - תחום שהתפתח מאוד במאות האחרונות ביהדות תימן.
בנוסף, הדרדעים טוענים שספר הזוהר לא נכתב בידי רבי שמעון בר יוחאי, ואין לספר הזוהר שום קשר לחז"ל.
הדרדעים קיבלו עליהם את שיטת הרמב"ם בכל עניין, הן בענייני הלכה ומנהג, הן בפילוסופיה יהודית.
בסידוריהם, המבוססים על התכלאל הבלדי, השמיטו את מרבית הקטעים שמקורם בקבלה, ואשר נוספו במהלך השנים לסידורי יהודי תימן.
הם נמנעים מלקיים מנהגים המבוססים על הקבלה.
את פעולותיו של הרב יחיא צאלח (המהרי"ץ) במהלך המאה ה-18 תפסו הדרדעים כניסיון למתן השפעה קבלית על סידור התפילה.
הדרדעים מייחסים חשיבות מיוחדת לעיקר האמונה השני של הרמב"ם בנושא הייחוד המוחלט של האל, שלדעתם נפגמה על ידי מערכת הספירות בקבלה הרווחות כיום.
לתמיכה בכך הם פונים לכתבים הפילוסופיים של גאונים וראשונים שונים כמו רב סעדיה גאון, רבנו בחיי אבן פקודה, רבי יהודה הלוי והרמב"ם.
מן הספר מלחמות ה', ניתן להסיק שהמחלוקת היסודית ביותר שהייתה וישנה לדרדעים עם הפרשנות הפופולרית של הקבלה נוגעת לייחוד הטרנסצנדנטי המוחלט של הבורא ולחוקים נגד עבודה זרה.
הדרדעים מאמינים כי מהותה המודרנית של הקבלה, הרווחות כיום, מנוגדות לאחדות הבורא המוחלטת ומפרה איסורי הלכה נגד עבודה זרה ופוליתאיזם, ובמיוחד האיסור על "ריבוי רשויות" (הסגידה או התפישה של האלוהות ככמה ישויות שונות, או נפרדות במהותן באופן חלקי), אשר מקור איסורים אלה במשנה תורה לרמב"ם.
המילה "קבלה" משמשת במקורות יהודיים עתיקים יותר ובפי הרמב"ם כ"מסורת", ואינה צריכה להתייחס למיסטיקה מכל סוג שהוא.
יתר על כן, הדרדעים מקבלים כי בימי התלמוד הייתה קיימת תורת סוד, העוסקת במעשה בראשית ומעשה מרכבה, אך ברוח הרמב"ם מפרשים את אלה כמתייחסים לנושאים הדומים לפיזיקה האריסטוטלית ולמטאפיזיקה, בהתאם.
הם דוחים את התפישה שמסורת זו מיוצגת על ידי ספרות הקבלה ומתפרשת לפיה.
הרב יוסף קאפח, פרסם את הטקסט המיסטי העתיק "ספר יצירה" יחד עם פירושו של רס"ג.
כמו כן, רבנו בחיי אבן פקודה ור' אברהם בן הרמב"ם (המתוארים לעיתים כ"סוּפים יהודים") זוכים למעמד של כבוד בקרב דרדעים.
בפועל, הדרדעים אינם בהכרח דוחים את תורת עשר הספירות, כפי שמופיע בספר יצירה.
בספר היצירה, שלא כמו בקבלה מאוחרת יותר, הספירות אינן מוצגות כישויות אלוהיות, חלקים מהאלוהים או אף תכונות אלוהיות: הספירות הן ייצוג ספרותי, הנחשבות כפרמטרים הממדיים אשר שימשו בבריאת העולם.
עקרונות קבלה כמו אלה נראים בעיני הדרדעים כמקורבים בצורה לא הגונה לפוליתאיזם.
חלקים אחרים של היהדות האורתודוקסית חולקים את נקודת המבט המתונה הזו של הדרדעים, למרות שלא בהכרח דוחים את הזוהר עצמו, כוללים את רוב תלמידי הרמב"ם, כמו גם חלקים מהקהילה האורתודוקסית המודרנית ואחרים.
חלקים מבין הקבוצות הללו שאינם דוחים את הזוהר טוענים כי הקבלה כפי שנלמדת כיום, מייצגת עיוות של תורתו המיועדת של הזוהר.
עם זאת, החלקים הספציפיים מתוך ספר הזוהר, אותם רואים הדרדעים כבעייתיים, מופיעים בכל המהדורות העדכניות והעתיקות של הזוהר.
ישות שעליה מדובר תכופות בחיבורים האזוטריים של הקבלה, במיוחד בזוהר, היא הנקראת כ"זעיר אנפין", (במקביל לדמיורגוס), אשר לפי המונח והשימוש בו לקוח ממוצא הכנסייה הגנוסטית, אם כי בתקופות מאוחרות יותר נתפש בעיני המקובלים כאחד המלאכים בגן עדן הקשורים ליכולות הרגשיות של הנשמה ולמושג "כוח סופי".
אותה דמות ידועה גם בכתבים לטיניים בשם Microprosopus, שמקורה ביוונית mikros = קטן, בשילוב prosopon = פנים, ונאמר שיש לה אב.
מקובלים מסוימים טוענים שהתפילות ועשיית המצוות הולכות אל "זעיר אנפין", ושהעולם נברא על ידו.
עבור מארי יחיא קאפח, אמירות כאלה היו בגדר כפירה, שכן לפיו אין ולא היה אחר מלבד אלוהים שברא את העולם, ואליו בלבד עלינו להתפלל.
מנגד, טוענים ה"עיקשים" (מתנגדי הדרדעים בפי הדרדעים) שגם הרמב"ם לא חף מהשפעות זרות, שכן גם הוא למד ויישם את הפילוסופיה היוונית והושפע ממנה בתפיסתו התאולוגית-פילוסופית.
על כך ישיבו הדרדעים ותלמידי הרמב"ם שהרמב"ם אכן הושפע מהפילוסופיה היוונית, אך זו לא הייתה אחד ממקורותיו בעת שקבע את פסיקותיו במשנה תורה.
יתרה מזאת, לפי תפישת הדרדעים הרמב"ם מעודד ואף מחייב את האדם ללמוד לימודי חול ובראשם מדעים ופילוסופיה, ואין בכך פסול משום שמותר ללמוד חכמות חול מהגוים, והאיסור הוא על לשאוב מהגוים רעיונות רוחניים (כפי שלטענתם עשו המקובלים עם רעיון הגנוסיס), והם נשענים על דברי המדרש: "חכמה בגוים – תאמן...
במכתב להראי"ה קוק, טוען מארי יחיא קאפח כי אמונות כמו אלה עומדות בפועל בסתירה לתורה שניתנה לעם ישראל על ידי משה.
כל האמונות הללו, טען מארי קאפח, צריכים להימחק מדת ישראל.
משום שמשמעות התורה ברורה שרק אלוהים, ואלוהים לבדו, עשה את כל הנסים וההתגלויות האלה למען ישראל.
סלע מחלוקת נוסף בין דרדעים למקובלים נוגע לדחיית הדרדעים את הרעיון של גלגול נשמות.
בין היתר הם מבססים את דעתם עקב חוסר הציון של גלגול הנשמות בתלמוד; העובדה שהגלגול תופס חלק מרכזי בדתות פגאניות אחרות; ובעיקר על בסיס התנגדותו של רס"ג, שכתב:
נקודת מבט זו משותפת לא רק לתלמידי הרמב"ם שאינם דרדעים, אלא גם לרבים ביהדות האורתודוקסית המרכזית.
יתרה מזאת, הדרדעים נמנעים מלהתפלל, לפנות או לבקש בקשות מכל כוח או ישות נפרדת ובלתי תלויה מלבד אלוהים.
הם נגד פנייה אל מלאכים או רבנים שנפטרו.
ההתנגדות כוללת מקרים בו האדם מעוניין שהמלאך או נשמת הצדיק ייפנו את התפילה שלו לאלוהים, כלומר ישמשו כמתווכים (או, "מליצי יושר").
הדרדעים מחשיבים מנהגים כאלה כמנוגדים לחלוטין לעקרונות המהותיים ביותר של מה שהם מאמינים כיהדות אותנטית: לשרת את הבורא האחד שאין דומה לו מבלי לצרף מתווכים בתפילות ובקיום המצוות.
זאת על סמך הבנתם את הספרים הנזכרים לעיל, ובפרט על ההלכות הנוגעות למתווך או מליץ המוזכרים במשנה תורה ובעיקר החמישי של י"ג עיקרי האמונה.
תפילה, ביהדות, היא סוג של הביטוי האוניברסלי והשכיח ביותר לעבודת ה' מאז שבוטלה הקורבנות לאחר חורבן בית המקדש השני.
זו, כך הם טוענים, אותה הסיבה שהמסורת היהודית אינה מפרטת את מקום קבורתו של משה.
בניגוד לכך, מסופר בתלמוד הבבלי על כלב בן יפונה שהתפלל ב"קברי אבות" בעת כניסת המרגלים לארץ.
על כך ישיבו הדרדעים שבמקרה של כלב לא מדובר בעליה לרגל קבועה וממוסדת, אלא ביקור חד פעמי; הסיפור לא מובא כמקור ללימוד הלכה, אלא מסופר כהערה צדדית בחלק מדיון בגמרא, והדבר מנוגד לדברי התלמוד ירושלמי: "והצדיקים אין בונים להם נפש על קברותיהם שדבריהם הם זכרונם ולא יפנה אדם לבקר הקברות".
כמו כן ישיבו שאין להבין אגדה זו כפשוטה ודברי חז"ל "הם רק משל וביטוי לפרישתו של כלב מעצת מרגלים ושנדבק באמונתם של האבות".
הדרדעים שוללים מנהגים, הלכות וחידושים בהלכה היהודית שלדעתם באים על חשבון או מבטלים מנהגים תלמודיים עתיקים יותר, ולעיתים אף מנוגדים להלכה הקיימת בתלמוד, עקב אי הבנה של סוגיה, פסיקה לפי כתב יד ששוכתב מחדש, או התאמה של ההלכה לצורכי החיים באותה התקופה, כפי שכותב פרופ' ישראל תא-שמע:
הדרדעים ותלמידי הרמב"ם מתנגדים במיוחד לחידושים ומנהגים שנולדו בעקבות הקבלה והזוהר.
לדעתם, ובייחוד לדעת תלמידי הרמב"ם, אין לחכמים סמכות לחדש תקנות ומנהגים בהלכה – ללא הבדל אם התקנה באה להחמיר או להקל – מאז חתימת התלמוד ותום תקופת האמוראים.
הדרדעים סבורים שבקשר לתפקידם של רבנים מאוחרים יותר, עליהם לשמש מנהיגים רוחניים של קהילתם ולשמור על ההקפדה של ההלכה והנגשתה לכלל העם.
מנגד, הם מכירים בכך שמצב זה אינו אידיאלי, וסוברים שכל עוד הסנהדרין לא מוקמת אין לחכמים סמכות לחדש בהלכה.
על כן, דרדעים רבים מצדדים בהקמה מחדש של הסנהדרין שתשב בלשכת הגזית בירושלים.
לשיטתם, ספר ההלכה משנה תורה לרמב"ם הוא המקור המדויק ביותר להלכה על פי המשנה והתלמוד, עקב העבודה השיטתית של פסיקת הרמב"ם בהלכה, עיונו בכתבי יד וגרסאות שונות של התלמוד, ואיחוד מקורות מהמשנה, התלמוד הבבלי, התלמוד הירושלמי, התוספתות ושאר מדרשים.
עקב כך, יצירתו נחשבת למוסמכת ביותר בהלכות התלמוד, והיא כשלעצמה אסמכתא מספיקה ללא פניה למקור אחר.
בניגוד לרבים מתלמידי הרמב"ם המאוחרים, הדרדעים ותלמידי הרמב"ם הראשונים לא שללו באופן גורף כל מנהג מקומי, בין אם ספרדי או אשכנזי או מכל מקור אחר, ולא פסלוהו משום היותו חדש גרידא.
אלא, הם שמרו על מאפייני קהילה מסוימים (כמו בתימן) אשר מקורם אינו רמב"ם, בהנחה שמדובר בעניינים קלים וחסרי השפעה בקיום המצוות ההלכתי או בתפישת האל.
אולם הם סברו, בהסתמכות על פוסקים כמו הרדב"ז ור' יוסף קארו, שדעותיו של הרמב"ם צריכות להיות מקובלות לא רק בתימן אלא גם בארץ ישראל, מצרים והמזרח הקרוב בכלל.
קיים קו מנחה בין עמדת הדרדעים בעניין ההלכה היהודית לבין סוגיות אחרות, והוא שהטיעון המרכזי לקבלת המשנה תורה כמקור המדויק והמקורי ביותר של ההלכה הוא שרוב הפוסקים המאוחרים, (כמו רבי יוסף קארו, החתם סופר, החפץ חיים והרב עובדיה יוסף), האמינו ועסקו בתורת הקבלה ופסקו פעמים לפי הזוהר.
לכן, לדעתם, אין לקבלם כפוסקי הלכה.
לעומת זאת, הוגים יהודים רבים של העת המודרנית (כמו פרופ' ישעיהו ליבוביץ) טענו כי רבי יוסף קארו ושאר הפוסקים פסקו לפי השיטות המחמירות של החשיבה ההלכתית, וכי פסיקותיהם לא הושפעו בשום אופן מהשקפותיהם הקבליות האישיות (בדיוק כפי שמנקודת המבט ההפוכה, פסיקותיו ההלכתיות של הרמב"ם אינן מושפעות מקבלתו את הפילוסופיה היוונית).
ישנן מספר מצוות והלכות עליהם הדרדעים עשויים לשים דגש, להבליט במיוחד או להחשיב כקווים מנחים וערכי יסוד, עקב טענתם שנושאים אלה ננטשו או שונו לבלי היכר על־ידי חלקים גדולים בעולם היהודי.
הלכות מסוימות בנושא כשרות, כגון חליטה - טבילת הבשר במים רותחים לפני הבישול;
חיוב כיסוי הראש גם לנשים לא נשואות
קיום מצוות הנחת תפילין הכוללת את חול המועד של חגי סוכות ופסח;
השתדלות על עטיית טלית או תפילין לאורך כל היום (למעט במקרים שהתלמוד אוסר, כמו בבית הכסא).
הדרדעים מתפללים לפי נוסח התפילה הבלאדי של הרב יוסף קאפח, אשר נוסח זה בנוי זה על נוסח התפילה של המהרי"ץ, ולכן מכיל כמה תוספות קבליות, המאפשר להם להתפלל יחד עם המתפללים בנוסח הבלאדי שאינם דרדעים.
עם זאת, התוספות הקבליות מסומנות בבירור על ידי הערות שוליים כתוספות מאוחרות יותר.
תנועת אומ"ץ היא עמותה ישראלית שמטרתה לפעול למען מנהל תקין, צדק חברתי ומשפטי, כנגד הקשר ההדדי בין הון לשלטון, נגד השחיתות ולמען שוויון הכול בפני החוק.
העמותה הוקמה במאי 2003 כשדרוג לעמותת אמיתי, שהפסיקה לפעול.
בהודעת ההקמה נאמר שהעמותה הוקמה עקב מה שחבריה רואים כשימוש ציני בנושאים ביטחוניים ומדיניים לעסקיהם הפרטיים של כמה מבכירי הממשל ומקורביהם, וחדירת גורמים פליליים למערכת הפוליטית הממלכתית והמקומית.
זוהי עמותה א-פוליטית, המתקיימת מתרומות ומדמי חבר, ללא תקצוב מהמדינה, וחבריה פועלים בהתנדבות.
בראשה עמד העיתונאי אריה אבנרי עד לפטירתו.
מאפריל 2016 עומד בראש העמותה פליצ'ה פלד.
בעקבות תלונת עמותת אומ"ץ נזפה ועדת האתיקה של הכנסת בארבעה מבכירי מפלגת העבודה, חברי הכנסת שמעון פרס, דליה איציק, בנימין בן-אליעזר וחיים רמון, בשל קבלת טובת הנאה.
עם זאת, ועדת האתיקה ביטלה את הנזיפה בחברת הכנסת איציק בעקבות ערעורה, ובג"ץ הפך, למעשה, את החלטת ועדת האתיקה לגבי רמון, ודחה את עתירת אומ"ץ שדרשה לחייב את רמון בהחזר כספי ולקיים חקירה פלילית נגד ארבעת חברי הכנסת (בג"ץ 10339/05; 15 בפברואר 2006).
הרב הראשי לישראל יונה מצגר השעה עצמו זמנית מבית הדין הרבני הגדול ומהוועדה לבחירת דיינים, עד שהיועץ המשפטי לממשלה יחליט אם להגיש נגדו כתב אישום בפרשת קבלת טובות הנאה מבית מלון בירושלים.
בעקבות הודעה זו ובהמלצת בית המשפט משכה אומ"ץ את עתירתה (בג"ץ 4983/05) נגד מינויו של הרב יונה מצגר.
בפברואר 2009 דחו שופטי בג"ץ את עתירתה החוזרת של העמותה, בה דרשה למנוע מהרב מצגר מלשמש כדיין בבית הדין הרבני הגדול.
ב-26 בספטמבר 2006 הגישה שוב עתירה (בג"ץ 7802/06) נגד שר המשפטים, בדרישה להדחתו של מצגר.
בעקבות פניית אומ"ץ לשרת המשפטים ולנשיא בית המשפט העליון בבקשה לכנס את הוועדה לבחירת שופטים, הוחלט לכנס את הוועדה כדי לדון בהמשך כהונתה של השופטת הילה כהן.
בעקבות פרשת התארים של ח"כ אסתרינה טרטמן פנתה אומ"ץ ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, בדרישה שיורה על חקירה פלילית בנושא.
היועץ המשפטי לממשלה דחה דרישה זו, ונימוקו "מדובר בסוגיה שמיקודה הוא בהיבט הציבורי של התנהלות חברת הכנסת, ולא במישור הפלילי.
לפיכך, ראוי שהדברים יתבררו בזירה הציבורית, ולא בזו המשפטית".
ביולי 2011 הגישה התנועה, קובלנה לוועדת האתיקה של הכנסת נגד חבר הכנסת חיים כץ, בגין העברת חוק המיטיב עם קבוצת אקויטל-ישראמקו, שהוא מחזיק באורח אישי במניותיה.
לאחר שכץ קידם את "תיקון 44 לחוק ניירות ערך" בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות שבראשותו.
בשנים 2004–2008 טיפלה העמותה גם בנושאים הבאים:
מתקנים מסוכנים, המכילים חומרים מסוכנים.
סיכוני קרינה בלתי מייננת ממערכות טלפון סלולרי, והסדרת התקינה הכרוכה במדידות קרינה ממערכות כאלו.
בשנת 2015 עתרה העמותה לבג"ץ בדרישה לפתוח בחקירה גלויה נגד ראש יאח"ה, תת-ניצב אפרים ברכה, ולהשעותו מתפקידו, "מחמת עבירות פליליות לכאורה שביצע תנ"צ ברכה, כפי שאלה נחשפו בפירוט באתר News1 על ידי העיתונאי יואב יצחק".
כעבור כשבוע התאבד ברכה, ולאחר מכן שיבח משרד המשפטים את הגינותו של ברכה ואת מסירותו לשלטון החוק.
בינואר 2021 בעקבות עתירתה של תנועת אומ"ץ התחייבה המדינה להעביר את דירת השרד בניו יורק, הרשומה על שמו של ראש הממשלה בנימין נתניהו לחזקת מדינת ישראל.
אומדן שווי הדירה הוא בהערכה גסה כ-17 מיליון דולר, רכוש השייך למדינת ישראל מיום קנייתה לפני 34 שנים אך עדיין הייתה רשומה על שם בנימין נתניהו לשעבר שגריר ישראל באומות המאוחדות
עמותת אומ"ץ מעניקה בכל שנה את אות אומ"ץ לאישים אשר לדעת העמותה תרמו למדינה בהתאם למטרות העמותה.
2006: אות אומ"ץ הוענק לפוליטיקאים ציפי לבני ואבשלום וילן, לעיתונאים משה נגבי, רותי סיני ואילנה דיין וכן קיבלו אותו המועצה לשלום הילד, ניצב משנה בדימוס ד"ר מאיר גלבוע, והאדריכלית והשמאית גילה הרץ.
2008: הוענק אות המופת לניצב בדימוס יעקב בורובסקי.
אותות אומ"ץ הוענקו לעיתונאי רביב דרוקר, לשדר הרדיו נתן זהבי, לחבר הכנסת אריה אלדד, לכתבת הרדיו כרמלה מנשה, לפרופסור רחל לב-ויזל.
עיטור כבוד הוענק לחבר העמותה לשעבר מיכאל קורינאלדי.
השופטת בדימוס דליה דורנר קיבלה אות הוקרה מיוחד.
2009: אות אומ"ץ הוענק לשר החינוך, חבר הכנסת גדעון סער, לעיתונאים מיקי רוזנטל, קרן נויבך, וסטלה קורין ליבר, ולמי שפעלו למען השבת הרכוש היהודי מתקופת השואה, נוח פלוג, איתמר לוין, קולט אביטל וגיא מרוז ולחושפי השחיתות דוד איידלמן וז'קלין סויסה.
לפרופסור מרדכי קרמניצר הוענק אות המופת ולפסיכיאטר אלי גרינר - עיטור כבוד מיוחד.
2010: אות אומ"ץ הוענק ליועץ המשפטי לממשלה לשעבר, עו"ד מני מזוז - אות המופת, לתת-ניצב שלומי איילון, ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה (יחא"ה) במשטרת ישראל לשעבר, לעו"ד סוזי נבות, פרופ' למשפטים, לאל"ם במיל.
2011: שר התקשורת משה כחלון, בגין פעילותו לטובת צרכני הטלפונים הניידים וצרכני הטלוויזיה בכבלים, ובמקביל עבור צעדים משמעותיים שננקטו ביוזמתו בתחום הרווחה לטובת האוכלוסיות החלשות והפגועות.
הוענק עיטור כבוד מטעם יושב ראש הנהלת אומ"ץ לעו"ד מרדכי וירשובסקי, אשר קיבל את הפרס בשל מאבקו למען מנהל תקין, טוהר המידות ושמירת זכויות האדם והאזרח כדרך חיים.
פרופ' דפנה ברק-ארז דיקן הפקולטה של אוניברסיטת תל אביב, על פעילותה בעוולות משפטיות, צדק חברתי וסגירת פערים חברתיים, רזי ברקאי שדרן גלי צה"ל על מלחמתו למען הצדק.
גל גבאי-דולפין, בגין התוכניות החברתיות בערוץ 2. ד"ר נגסט מנגשה על פעילותה הרבה למען יוצאי אתיופיה.
נצ"מ (בדימוס) ישראל אברבנאל על חשיפת מחדלי הקצונה במשטרה, העיתונאי צבי זרחיה על חשיפת קשרי הון ושלטון, יצחק ג'קי אדרי בגין מאבקו למניעת העדפות יתר בכי"ל.
עו"ד פנחס פישלר עבור מאבקו הממושך, העקבי והבלתי מתפשר למען שמירת שלטון החוק ולמען שמירת טוהר המידות במשטרת ישראל.
2013: בין הזוכים דויד גרוסמן - איש המופת של העשור; ד"ר מרים אדלסון; ד"ר יועז הנדל - פעילות למען זכויות אדם; עיתונאי מעריב ברוך קרא; השופטת בדימוס סביונה רוטלוי; הפורום לשוויון בנטל; עמיר פלג, עיתונאי ספורט בידיעות אחרונות; עמותת חיבוק ראשון המטפלת בתינוקות נטושים וכן זוכים נוספים על מאבקם בשחיתות.
2014: בין הזוכים דפני ליף - חלוצת המחאה החברתית.
2015: בני גנץ, לוסי אהריש, דורון אלמוג, זאב בילסקי, מרדכי גילת, מיכל שבת ועוזי דיין, נגה ניר נאמן וסיון כהן, יובל כהן, נחום לוי, אליהו מצא, יעקב קורי, ישראל גודוביץ, עמי דור-און, עו"ד רויטל כרם, טל שניידר
קרמשניט עבר לשירותי הכבאות ובדצמבר 2016, אחר כשלוש וחצי שנים, הוחזר למשטרה.
תנועת אומץ ליוותה את מאבקו של נצ"מ ישראל אברבנאל, בחשיפת מחדלי המשטרה הפרשת "רצח המקורות", מאבק שלווה בצמידות לעו"ד פיני פישלר.
נצ"מ ישראל אברבנאל קיבל אף הוא את אות אומץ בשנת 2011.
תנועת האוהלים הייתה תנועת מחאה חברתית שקמה בשנת 1973 בשכונת הקטמונים בירושלים ופעלה לאורך שנות ה-70 בשיכונים ובשכונות של בני המעמד הנמוך מקרב העולים מעדות המזרח.
התנועה קמה מתוך מועצת הנוער (קבוצת התיאטרון הקהילתי) "אוהל יוסף" משכונת קטמון ט' בירושלים שהתארגנה בסתיו 1973. היא העלתה את ההצגה "יוסף יורד קטמונה" בבימויו של אריה יצחק.
מקבוצת תיאטרון זו קמה תנועת האוהלים .
בשנת 1975 ירש אוהל יוסף את הוועד המקומי בקטמון ח'-ט' ונהיה לגוף הדומיננטי באזור, תוך הרחבת השירותים לכלל התושבים.
בנובמבר 1976 העלתה את ההצגה "הנושר", העוסקת באופן חזיתי ורדיקלי בשאלות חייהם של נערים בשולי החברה הישראלית.
בין השנים 1975–1979 הוקמו מועצות אוהלים במספר שכונות נוספות בירושלים (שמואל הנביא, נחלאות וקריית היובל).
התנועה קיבלה סיוע כספי מיהדות צרפת.
"אוהל נחלאות" הוקם במסגרת גיבוש שכונות מצוקה ונציגי שכונות אותנטיים ל"תנועת מרכז האוהלים".
נציגי תושבים נבחרו לראשונה בתהליך דמוקרטי לבחירות שכונתיות בעיר ירושלים.
במסגרת גבולות שכונות ה"נחלאות" בחסות המחלקה הקהילתית-עירונית התקיים ב-1978 תהליך בחירות קהילתי דמוקרטי.
להנהלת "אגודת אוהל נחלאות" - תושבים לקידום השכונה והקהילה, נבחרו: יוסף (יוסי) חוברה, הרבנית ברכה קאפח, שלום חוברה, מרים מלכה, ג'ף הלפר ועוד ובסה"כ 9 נציגי תושבים נבחרו להנחלת "אוהל נחלאות".
יוסי חוברה נבחר ליו"ר "אוהל נחלאות ובמקביל גם לדובר התנועה.
חוברה פרש מ"תנועת האוהלים" והחל לפעול כאגודה עצמאית ובלתי מפלגתית, ביום החלטת "תנועת מרכז האוהלים" להשתלב בממסד הפוליטי מפלגתי (בשנת 1981 בהקמת מפלגת שכונות, ולאחר מכן השתלבות במערך וכו').
התנועה הושפעה רבות ממאבק תנועת הפנתרים השחורים בשנים שקדמו להקמתה.
בשנת 1977 הצטרף לתנועה ימין סוויסה ועמד בראשה.
התנועה עברה שינוי והחל שלב המחאה.
פעולתה העיקרית הייתה הקמת התנחלות הפגנתית של זוגות צעירים בסמוך לקטמונים במחאה על הפניית תקציבים להתנחלויות במקום לשכונות.
ההתנחלות שכונתה "אוהל מורה", שם שרומז על אלון מורה, עלתה לקרקע בחודש יוני 1980 והתקיימה במשך 12 יום עד שפונתה בהסכמה.
מימון לפעולה בסך 2 מיליון לירות הגיע מחבר הכנסת שמואל פלאטו-שרון.
בזמן המשא ומתן לפינוי, נפגשו נציגי המתנחלים עם ראש הממשלה מנחם בגין, אשר נזף בהם על שהופיעו לפגישה בלתי מגולחים, בלתי מסורקים ובלבוש מרושל.
במאמצי התיווך השתתף נשיא הפדרציה הספרדית העולמית נסים גאון.
בליווי המשפטי נטל חלק שמעון שטרית.
לאחר סיום הפרשה החליט היועץ המשפטי לממשלה יצחק זמיר שלא יוגשו כתבי אישום נגד מתנחלי "אוהל מורה", וזאת בהתחשב בנסיבות המיוחדות של המקרה.
ההתנחלות שימשה השראה לחסרי דיור ברחבי הארץ.
באותו קיץ קמו התנחלויות קצרות מועד בנחלת יהודה וביהוד ("יהוד מורה").
בחלוף השנים כל ארגוני השכונות ("האוהלים") התמסדו וכל אחד מהם הפך ל"מנהלת השכונה" - מעין מודל מקצועי ועצמאי יותר של ועד השכונה הישן.
המחאה התמוססה וחלק מהפעילים הפכו לעובדים מקצועיים בתחומים השונים של ניהול חיי הקהילה, החינוך והתרבות בשכונה.
בסוף דרכה השתתפו מנהיגי תנועת האוהלים בבחירות לכנסת העשירית בשנת 1981, קיבלה 545 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
לאחר מערכת בחירות זו, בשנת 1981 הצטרפה התנועה ל"מערך".
תנועת אור לפיתוח ויישוב הנגב והגליל היא תנועה מיישבת הפועלת לפיתוח וקידום ההתיישבות באזורי הנגב והגליל.
התנועה יזמה את הקמתם של שבעה יישובים חדשים בנגב ובגליל – מרחב עם, מצפה אילן, אליאב (שם קודם: חרוב), באר מילכה, רתמים, גבעות בר, כרמית, חירן ושיזף.
כמו כן יישבה התנועה 23 גרעיני התיישבות צעירים ביישובי הפריפריה.
מלבד הקמת היישובים וגרעיני ההתיישבות, הקימה התנועה את מרכז המידע הארצי להתיישבות בנגב ובגליל המעניק הכוונה וסיוע למשפחות המתעניינות במעבר לנגב או לגליל.
לפי נתוני התנועה, סייע המרכז למעבר של מעל ל־49,000 תושבים ליישובי הנגב והגליל.
התנועה הקימה גם את מרכז המבקרים "השער לנגב" בית בלומפילד, ויצירת אימפקט חברתי של מאות אלפי מוטבים ואימפקט כלכלי של למעלה מ-12 מיליארד ₪ עד היום (על פי KPMG).
התנועה מפעילה שדולה בכנסת לחיזוק הפריפריה.
תנועת אור נוסדה בשנת 2002 על ידי רוני פלמר (המשמש יושב ראש ומנכ"ל התנועה) שבשנת 2000 היה ממקימי היישוב סנסנה, אופיר פישר, ניר בלושטיין וזאביק יעקובוביץ'.
התנועה פועלת ללא מטרות רווח, בשיתוף פעולה עם משרדי ממשלה, הסוכנות היהודית, רשויות מקומיות וקק"ל.
במסגרת פעולתה חידשה וחיזקה התנועה את פעילות שדולת נגב־גליל בכנסת, הקימה עשרות מבני ציבור וקהילה ביישובים בנגב ובגליל וייסדה את מרכז המבקרים "שער לנגב" בעיר העתיקה בבאר שבע.
תנועת אור מפעילה את מרכזי המידע לנגב ולגליל, הכוללים מידע מקיף על היישובים, המועצות והרשויות בנגב ובגליל, בתחומי המגורים, התעסוקה, התרבות, החינוך וההטבות.
מרכז המידע מיועד למשפחות, גרעינים וקבוצות המהווים קהלי יעד פוטנציאליים להתיישבות בנגב ובגליל.
פרס איכות החיים של יו"ר הכנסת
פרס ראש הממשלה ליזמות וחדשנות
פרס יגאל אלון על מעשה חלוצי
תנועת דרור-ישראל הוקמה בשנת 2006 ומאגדת בתוכה את תנועת הנוער "הנוער העובד והלומד", תנועת הבוגרים "מחדשי רעיון החלוץ בישראל" (מרח"ב), ואת "קהילת קיבוצי הקבוצות השתפנים משימתיים".
מאז הקמתה בשנות ה-20 ועד שלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, אפיק הפעולה המקובל בתנועת הנוער העובד והלומד היה חיים בוגרים במסגרת קיבוץ.
בוגרי התנועה היו מצטרפים לקיבוץ קיים או מקימים קיבוץ חדש.
עד קום המדינה, הקמת הקיבוצים על ידי בוגרי התנועה התבצעה במבצעים לאומיים (כגון: חומה ומגדל, שלושת המצפים, 11 הנקודות) לאחר תקופת הכשרה.
מאז קום המדינה הוקמו קיבוצים באמצעות היאחזות נח"ל.
בוגרי הנוער העובד והלומד הקימו וחיזקו למעלה ממאה קיבוצים ביובל השנים 1930–1980.
לאחר תהליכי השינוי וההפרטה בקיבוצים במהלך שנות ה-90, בוגרי התנועה התקשו לממש במסגרתם את ערכי השיתוף והחלוציות.
שינויים אלה הביאו לתהליך של חשיבה מחודשת על יעדי ההגשמה בתנועת הנוער העובד והלומד, תהליך שכונה "להוביל שנית" שהתקיים בין השנים 1992 ל-1995, ובמסגרתו הוחלט לשנות את אפיק ההגשמה בתנועה.
במקום יעד ההגשמה המסורתי בחרו הבוגרים להקים תנועת בוגרים שתפנית-משימתית המגשימה את הייעוד החלוצי באופנים אחרים.
בוגרי התנועה החלו להתרכז בהקמת קיבוצי מחנכים וקיבוצים עירוניים בהקמת ארגונים קואופרטיביים, בעשייה חינוכית ועוד.
תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד (מרח"ב) מונה -1,000 חברים המאורגנים במעגלים שונים.
גודלה של התנועה, הקשרים בין תנועת הבוגרים לתנועת הנוער והרצון בהרחבת הפעילות הובילו להחלטה להקים את תנועת דרור ישראל, שתאגד בתוכה את מכלול פעילויות "הנוער העובד והלומד", ארגונים חדשים שהוקמו על ידי בוגרי התנועה, ואת מסגרות חייהם המגוונים של בוגרי התנועה.
בשנת 2006 החלה תנועת הבוגרים לשלוח עשרות צעירים בשנה לפעול בחטיבת בני המושבים.
הנוער העובד והלומד החליטה על ייסוד תנועת דרור-ישראל בישיבת מזכירות החניכים הארצית (מוסד נציגותי של חניכי הנוער העובד והלומד) בנובמבר 2008. החלטת המזכירות והצטרפות תנועת הנוער לאותה תנועה רעיונית הביאה להקמת תנועת דרור-ישראל המשותפת לחניכי הנוער העובד והלומד ובוגריו.
לתנועה הצטרפו גם בוגרים של הבונים דרור שעלו לישראל.
התנועה זכתה בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי לשנת תשע"א (2011).
באוקטובר 2018 פרשה תנועת הנוער בני המושבים מתנועת דרור-ישראל בשל טענות שאנשי תנועת הנוער העובד והלומד לא העבירו לתנועת בני המושבים עשרות מיליוני שקלים שקיבלו עבור פעילותה וכן טענות בדבר אי סדרים כספיים.
תנועת דרור ישראל אימצה את שמה ואת רעיונותיה של תנועת "דרור-פרייהייט", שפעלה באירופה בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה ולקחה חלק פעיל במרידות בגטאות.
התנועה, שעל חניכיה וחבריה נמנים ילדים מגיל בית ספר יסודי ואילך, מגדירה עצמה כ"תנועת חיים", ומסגרות החיים, החינוך וההגשמה שלה מקיפים את חיי החבר לפי תנאי חייו המשתנים כפעוט, ילד, נער, בוגר ומבוגר.
בימינו פועלים במסגרת דרור ישראל ארבעה מעגלי חיים: "בית הדמיון היוצר" מיועד לפעוטות וילדים עד גיל בית ספר יסודי.
"תנועת הנוער" מיועדת לגיל הנעורים עד הגיוס לצבא.
תנועת הבוגרים (מרח"ב) מיועדת לצעירים בישראל.
קהיליית קיבוצי הקבוצות השתפניים-משימתיים מיועדת למבוגרים.
במעגל זה חברים החניכים בקבוצת שווים במסגרת חברות הנערים והילדים (קרי - קנים, סניפים, מועדונים וכדומה) בתנועת הנוער העובד והלומד.
המעגל מכיל בתוכו מגוון של צורות פעילות (קן עירוני/קיבוצי, מועדון נוער קהילתי, סניף מחדשים לנוער עובד, בתים למדע ועמדה וכו') על מנת להתאים עצמו לסביבה בה הוא מתקיים ולצורכי הנערים עצמם.
הדגש הוא על אוטונומיה, אחריות חברתית-קהילתית, הדרכה צעירה וקיום קבוצות על פי שכבת גיל שעוברות תהליך משותף.
חניכי תנועת הנוער שבוחרים לעשות כן, "יוצאים להגשמה" בחוות ההכשרה, ולפעמים בוחרים להמשיך את חברותם בתנועה גם בתור בוגרים, וזאת במסגרת מעגלי החיים האחרים.
מרח"ב - מחדשי רעיון החלוץ בישראל, היא תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד.
היא צמחה מתוך תנועת הנוער כנתיב הגשמה אלטרנטיבי לקיבוץ, עקב השינויים שחלו בתנועה הקיבוצית.
חברי תנועת הבוגרים חיים בקומונות בכל רחבי הארץ, במרחב העירוני והכפרי כאחד ועוסקים בפעילות חינוכית, בתנועת הנוער ומחוצה לה.
חברי מרח"ב נעים בין גילאי 21 (בפרק המשימה, כחלק ממסלול השירות בנח"ל) עד 30 לערך.
הדגש במעגל זה הוא על "התנסות" - שילוב של למידה וניסיון, באורחות חיים שיתופיים וחינוכיים.
מעגל קהיליית קיבוצי הקבוצות השתפניים-משימתיים
בקהיליית קיבוצי הקבוצות השתפניים-משימתיים חיים חברי דרור ישראל המבוגרים ומשפחותיהם.
חברים אלה בדרך כלל בעשור הרביעי לחייהם או מבוגרים יותר, חיים ביישובים רבים בישראל, בצורות חיים שונות, וממשיכים בהגשמת ערכי התנועה במסגרת חייהם המבוגרים.
גם חברי מעגל זה עוסקים בחינוך במסגרת אחד מאפיקי הפעולה של תנועת דרור-ישראל, אולם לרוב אינם פועלים במסגרת תנועת הנוער.
רבים הם בוגרי "בית המדרש למורי עם" - מסלול לימודים אקדמאי המתקיים במכללה האקדמית בית ברל, המיועד לחברי התנועה ותנועות בוגרים נוספות ואשר מקנה תואר ראשון בחינוך, בהתמחויות שונות.
האופן המרכזי שבו חיים בוגרי תנועת הנוער הוא זה של קבוצות וקיבוצי מחנכים.
המילה "קבוצה" מתארת בראש ובראשונה שותפות רעיונית, אולם שותפות זו מקבלת גם ביטויים כלכליים וחינוכיים.
החברים חיים בקהילות וקבוצות שיתופיות, קיבוצים וקיבוצים עירוניים, ומקיימים פעילויות ומשימות חינוכיות בתנועת הנוער ומחוץ לה.
קיבוצי המחנכים מונים כ-1,200 חברים בכ-80 קבוצות.
כל "קיבוץ" מונה בין 30 ל-100 חברים המחולקים ע"פ רוב למספר קבוצות (על כן יש להבין את המונח "קיבוץ" בהקשר זה כאוסף של קבוצות).
בכל שנה מצטרפים לקיבוצי המחנכים עוד כ-100 חברים בוגרי שירות צבאי (בעיקר במסלול נח"ל) או אזרחי.
אופן החיים המשותפים שונה ומשתנה בין הקבוצות והוא מעוצב על ידי בחירותיהם האישיות; הקבוצות מעצבות את אופיין ואת אופן חברותם בתנועה באופן בלתי פוסק.
חברי התנועה ברובם חיים אורח חיים צנוע והתנדבותי.
חלק ניכר מהכנסות הבוגרים מקורו במשרות בתחום ההדרכה והחינוך.
קיימים בתנועה גם מספר קואופרטיבים יצרניים, חלקם חינוכיים, אשר מסייעות לקיומה הכלכלי, וחלק מהחברים עובדים בעבודות שונות.
קיבוצי התנועה הם רביד ואשבל.
התנועה מפעילה גם קיבוצי מחנכים עירוניים בערים: מצפה רמון, באר שבע, אשקלון, שדרות, רחובות, ראשון לציון, תל אביב, הדר הכרמל חיפה, עפולה, כרמיאל, נתניה, פתח תקווה, עכו, וירושלים, רמת גן, חולון, אזור, טבריה, ואלמוג.
החברים הבוגרים בתנועה שואפים לבסס את אורח חייהם על הערכים של תנועת הנוער.
התנועה פועלת לאור תפיסה של שינוי חברתי באמצעות חינוך ודוגלת ברעיונות של שוויון ערך האדם, ציונות סוציאליסטית, חלוציות, חתירה לשלום וערכי תנועת העבודה; ובאורח חיים של הגשמה, שיתוף וחינוך.
חברי תנועת דרור-ישראל מחנכים עשרות אלפי בני נוער, ילדים וצעירים במסגרות שונות - פורמליות ובלתי פורמליות.
כל "קיבוץ" אחראי על אזור גאוגרפי מסוים (אולם קיימים שיתופי פעולה בין הקיבוצים והאזורים על פי רוב חופפים) ובהתאם לגודלו ולצורכי המקום בא במגע חינוכי עם בין 2,000 ל-4,000 בני נוער.
הפעילות החינוכית מיועדת לכלל הסקטורים בחברה הישראלית: יהודים, עולים, ערבים, בדואים, דרוזים, בני נוער מהמרחב ההתיישבותי והעירוני וכו'.
התנועה רואה חשיבות עליונה בפעולה בתוך כלל המגזרים בחברה הישראלית.
המעורר - מרכז לחינוך בלתי פורמלי בין תחומי, אשר שם לו למטרה לעורר את השיח החברתי-ערכי בכל שדרות החברה הישראלית.
המרכז הוקם ב-1996 ומפעילים אותו כ-200 מדריכים מרחבי הארץ.
המרכז פועל במתכונות שונות (סמינרים מרוכזים, סיורים בחברה הישראלית, "חדר מורים משוחח", הרצאות, מסעות לפולין ועוד) בהתאם למסגרת החינוכית הפורמלית איתה הוא עובד.
שם המרכז לקוח מעיתון ציוני בעל שם זהה אותו ייסד י.ח.
הרשת - הסתדרות הצעירים - "הרשת" מאגדת בני הנוער והצעירים בגילאי 14–25 במטרה ללוות את כניסתם של בני הנוער אל עולם המבוגרים, דרך סיוע בתחומי המפתח של העבודה, הצרכנות והתרבות.
דרור בתי חינוך - (לשעבר רשת "מקצוע ועבודה") עמותה שנוסדה בשנת 1982 על ידי הסתדרות הנוער העובד והלומד על מנת לייצר מענה לאוכלוסיות של נוער מנותק ונוער בסיכון.
העמותה פועלת בשני מישורים מרכזיים:
פיתוח סביבות חינוכיות לימודיות ומשלימות לנוער מנותק ולנוער בסיכון, שמטרתן להקנות מסגרות השתייכותיות, חיזוק הדימוי העצמי, הקניית מיומנויות למידה ושילוב במסגרות נורמטיביות של לימודים, תעסוקה והכנה לגיוס לצה"ל.
פיתוח מסגרות התנדבות של בני-נוער ומבוגרים, עם דגש על פעילויות חינוכיות, לימודיות וחברתיות עם ולמען בני נוער וילדים בעלי קשיים בתחומים לימודיים וחברתיים.
בנוסף מפעילה העמותה את "הבתים למדע ועמדה" בהם מדריכים חלק מחברי תנועת הבוגרים, המשלבת פעילות חינוכית פורמלית ובלתי פורמלית.
דרור לנפש - הוצאת ספרים שנועדה לקדם שיח בנושאים בהם התנועה עוסקת, ביניהם - ציונות, כלכלה, יהדות וחינוך.
בית היוצר - איגוד סדנאות חינוכיות המאפשרות במת מפגש בלתי פורמלית ויצירתית.
המרכז החינוכי להתחדשות שתפנית - מרכז חינוכי הממוקם בקיבוץ רביד ומארח הן פעילות תנועתית (סמינרים, ימי עיון וכדומה) והן פעילות חוץ-תנועתית.
הוועד למאבק ברצח עם - ארגון יהודי וכלל אנושי.
פועלים למניעת רצח עם ומעשי זוועות באשר הם.
נאבקים להכרה במעמדם של פליטים ניצולי רצח עם בישראל.
דרור ישראל מובילה ומשתתפת במאבקים ציבוריים רבים במטרה לקדם את מטרותיה בחברה הישראלית ובמוסדות הנבחרים.
מאבקים אלו מיועדים להגברת השוויון בין אדם לאדם, לצמצום הפערים ולהפסקת כל צורה של ניצול, גזענות ואי-צדק במדינת ישראל.
מאבק בהפרטת הקרקעות במדינת ישראל במסגרת קואליציה בשם מטה המאבק בהפרטת קרקעות ישראל.
שהוקמה בקיץ 2009 במסגרת זו עתרה התנועה לבג"ץ כנגד הרפורמה ברשות מקרקעי ישראל.
בג"ץ דחה את העתירה בפסק דין בג"ץ תנועת דרור ישראל נגד ממשלת ישראל, דבר שאיפשר את קידום הרפורמה, והעברת קרקעות רשות מקרקעי ישראל מחכירה לבעלות פרטית.
מאבק לצדק חברתי במסגרת קואליציה בשם הפורום לצדק חברתי.
מאבק בגילויי גזענות והסתה במסגרת קואליציה בשם לעולם אדם.
עיצוב זיכרון רצח רבין סביב שמירה על אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל במסגרת קואליציה בשם זוכרים את הרצח.
מאבק להסדרת מעמדם של פליטים בישראל במסגרת קואליציה בשם הקונצנזוס הישראלי שהוקמה בספטמבר 2014
מאבק ברצח העם היזידי במסגרת קואליציה בשם מטה הסיוע הישראלי ליזידים שהוקמה בספטמבר 2014
מבצע חום אנושי במטרה לספק ציוד חורף לעקורים בסוריה.
המבצע נערך ב-3 חורפים בין 2014–2017 בשיתוף עם ארגון עזרה ישראלית מוטסת וכלל עשרות מוקדים לתרומת ציוד.
מספר כתבות ופרסומים מתחו ביקורת על התנועה.
המבקרים טענו שהתנועה מחייבת את חבריה לעבוד בחינוך בלבד והיא מאפשרת להם ללמוד במסלול חינוך אחד בלבד בבית ברל, ושכתוצאה מכך, בוגר אשר עוזב את התנועה מוצא עצמו עם כישורים מוגבלים.
בנוסף נאמר כי התנועה אינה מאפשרת לחבריה לשרת בצה"ל מחוץ למסגרת הנח"ל או לטייל בחו"ל אחרי צבא.
לפי טענות נוספות התנועה כופה על חבריה חיים בצמצום, וכל הוצאה דורשת דיון והחלטה משותפת וכתוצאה מכך נסמכים החברים על תמיכה כלכלית מהוריהם.
תנועת בעלי חיים ביבשה התפתחה כאשר בעלי החיים עברו התאמה מסביבה ימית לסביבה יבשתית .
תנועת בעלי חיים ביבשה יוצרת בעיות שונות מאשר התנועה במים, כאשר את החיכוך הנמוך יותר בתנועה ביבשה מחליפה ההשפעה של הכבידה.
קיימות שלוש צורות בסיסיות של תנועה בבעלי חיים:
שימוש בגפיים - תנועה בעזרת רגליים.
בלא גפיים - תנועה בלי רגליים, בעיקר שימוש בגוף בעל החיים כאמצעי הנעה.
גלגול - גלגול הגוף על גבי מצע.
תנועה בעזרת גפיים היא צורת התנועה הנפוצה ביותר של בעלי חיים ביבשה.
זוהי הצורה הבסיסית של שתי קבוצות בעלי חיים עיקריות, בהם בעלי חיים יבשתיים רבים, בעלי חוליות ופרוקי-רגליים.
היבטים חשובים של תנועה בעזרת גפיים הם יציבה (הדרך שבה הגוף נתמך על ידי הרגליים), מספר הרגליים, המבנה התפקודי של הרגל וכף הרגל.
בנוסף, קיימות דרכי הילוך רבות, הדרכים בהן מונעות הרגליים על מנת להפיק תנועה, דוגמת הליכה, ריצה וקפיצה.
בגפיים ניתן להשתמש לצורך תנועה בכמה דרכים.
ליציבה, הדרך בה נתמך הגוף על ידי הרגליים, יש חשיבות בהקשר זה.
צ'ריג (Charig 1972) זיהה שלוש דרכים עיקריות בהן תומכות רגליים בבעלי חוליות - משתרע, זקוף למחצה וזקוף לגמרי.
כמה בעלי חיים משתמשים בצורות יציבה שונות בנסיבות שונות, תלוי ביתרון המכני שמעניקה צורת יציבה מסוימת.
בניגוד לצפוי, אין שום הבדל מוחשי בעלות האנרגיה הנצרכת בזמן התנועה בין צורות היציבה השונות.
צורת היציבה המשתרעת היא הפרימיטיבית ביותר והיא גם צורת היציבה המקורית של הגפיים אצל בעלי החיים הקדומים וממנה התפתחו צורות היציבה האחרות.
בצורה היציבה המשתרעת ניצב החלק העליון של הגפיים אופקית בעוד שהחלק התחתון של הגפיים ניצב אנכית, אם כי הזווית ביניהן יכולה לגדול משמעותית בחיות גדולות.
הגוף עצמו יכול להיגרר על פני הקרקע כמו אצל הסלמנדרות, או שיכול להיות מורם מהקרקע באופן ניכר כמו אצל לטאות מהסוג כוח.
דרך ההילוך של בעלי חיים שהיציבה שלהם מסוג זה היא טפיפה (התנדנדות מצד לצד), וגופם מתכווץ מצד לצד במהלך התנועה במטרה להגדיל את אורך הצעד.
דוגמאות ליציבה זו אצל בעלי החוליות: כל הזוחלים בעלי הגפיים והסלמנדרות, כמו גם הברווזן וכמה מינים של צפרדעים.
דוגמאות יוצאות דופן ליציבה זו אפשר למצוא אצל דגים אמפיביים, כדוגמת היבשתנים, הגוררים עצמם על היבשה על סנפיריהם החסונים.
דוגמאות ליציבה זו אצל חסרי החוליות ניתן למצוא במרבית בעלי החיים במערכת פרוקי הרגליים - הכוללת את הקבוצה המגוונת ביותר של בעלי חיים, החרקים - שאת צורת העמידה שלהם ניתן לתאר בקירוב כמשתרעת.
יש גם עדות אנקדוטית שכמה ממיני התמנון (דוגמת הסוג Pinnoctopus) יכולים אף הם לנוע על היבשה למרחק קצר כשהם גוררים את גופם על גבי זרועות הציד שלהם (לדוגמה במרדף אחרי טרפם בין בריכות בסלע).
את היציבה ה"זקופה למחצה" ניתן לתאר בצורה מדויקת יותר כסוג של צורת היציבה המשתרעת שבה הגובה בין גוף בעל החיים לקרקע גדול בצורה קיצונית.
צורת תנועה זו מצויה אצל הלטאות הגדולות דוגמת הכוח והטגו (Tupinambis).
היציבה של היונקים והעופות היא בדרך כלל זקופה לגמרי, אם כי כל מחלקה פיתחה יציבה זו באופן נפרד.
במחלקות אלו ממוקמות הרגליים מתחת לגוף בעל החיים.
עובדה זו משויכת לעיתים קרובות להתפתחות ההומיאותרמיות ("בעלי דם חם"), שכן בצורת יציבה זו נמנעת מגבלת קרייר (Carrier's constraint - הקושי לנשום בעת תנועה בשל כיווץ הגוף מצד לצד על מנת להאריך את הצעדים) ולכן היא מאפשרת תקופות ממושכות של פעילות.
היציבה הזקופה לגמרי אינה בהכרח היציבה "המפותחת ביותר"; צורת הגפים הקדמיות של התנינאים היא של יציבה זקופה למחצה בעוד שגפיהם האחוריות במנח של יציבה זקופה לגמרי.
לדוגמה, ההשערה כי תנינאים מהסוג הנכחד Erpetosuchus מעידן המזוזואיקון חיו ביבשה בלבד והיו בעלי יציבה זקופה לגמרי.
מספר הגפיים שנועדו לתנועה משתנה בין בעלי החיים, ולעיתים אותו בעל חיים ישתמש במספר שונה של רגליים בנסיבות שונות.
הנציג הטוב ביותר לתנועה על רגל אחת (חד-רגליים) הם בעלי החיים מסדרת הקפזנביים, אף שהם שייכים לעל-מחלקת שש-רגלים נוהגים יצורים מסדרה זו להימלט מאיום בעזרת איבר (furcula) הדומה למוט מתפצל המקופל בדרך כלל מתחת לגופם ובעת סכנה הוא נשלף ופועל כקפיץ וגורם לקפזנב לזנק באוויר.
כמה מינים נעים ועומדים על שתי רגליים, כלומר הם דו-רגליים.
הקבוצה שהיא דו-רגלית לגמרי היא מחלקת העופות, צורת התנועה של העופות היא הליכה (מעבר בין רגל לרגל) או קפיצה.
קיימים גם כמה מיני יונקים דו-רגליים.
רוב היונקים הדו-רגליים נעים בעזרת קפיצות - לדוגמה הסוגים במשפחת הקנגוריים (Macropodidae) וכמה מינים של מכרסמים.
רק במעט מינים מבין היונקים, דוגמת האדם והפנגולין הענק צורת התנועה היא הליכה (מעבר בין רגל לרגל).
בנוסף, תיקנים וכמה לטאות מסוגלים לרוץ על זוג רגליהם האחוריות.
מינים ממשפחת הקנגוריים, דוגמת הקנגורו הם נציגים יחידים במחלקת היונקים של תנועת תלת-רגלית.
לקנגורו יש זנב עבה ושרירי וכשהוא נע באיטיות הוא משעין את משקלו לעיתים על זנבו ולעיתים על שתי רגליו האחוריות.
מלבד העופות רוב בעלי החוליות היבשתיים שיש להם רגליים הם ארבע-רגליים - היונקים הזוחלים והדו-חיים נעים בדרך כלל על ארבע רגליים.
קיימות צורות רבות של הליכה על ארבע.
הקבוצה המגוונת ביותר של בעלי החיים, החרקים, כלולים בטקסון נרחב יותר הקרוי שש-רגלים, שמרביתם נעים או עומדים על שש רגליים.
יוצאי דופן בין החרקים הם סדרת גמלי שלמה ומשפחת העקרבניים (Nepidae), שהולכים על ארבע משום שזוג רגליהם הקדמיות התפתחו לזרועות לפיתה של טרף, כמה פרפרים המשתמשים בארבע רגליים בלבד, וכמה סוגים של פגיות של חרקים שלהם אין רגליים בכלל (למשל רימות) או שיש להם רגליים מדומות (למשל זחל אמיתי).
עכבישים ורבים מקרוביהם נעים על שמונה רגליים.
יצורים אחרים נעים על הרבה יותר רגליים.
לסרטנאים יבשתיים יש מספר נאה של רגליים - לטחבית מצויה יש ארבע עשרה רגליים.
כמו כן, כפי שהוזכר קודם, לכמה הפגיות של החרקים כדוגמת זחלים אמיתיים ותת-סדרת דבוראים אל-שנציים (Symphyta) יש רגליים מדומות בשרניות בנוסף לשש הרגליים שיש לכל החרקים.
לכמה מיני של חסרי חוליות יש אפילו יותר רגליים.
ל"תולעת הקטיפה", בעל חיים יוצא דופן ממערכת נושאי הציפורניים יש רגליים קצרות מתחת לכל גופו, בסך הכול כמה עשרות זוגות של רגליים.
לנדלים יש זוג רגליים לכל פרק בגופם, בממוצע כ-50 רגליים, אבל למינים מסוימים יש מעל ל-200 רגליים.
חיות היבשה עם מספר הרגליים הרב ביותר הם רבי-הרגליים.
ליצורים אלה יש שני זוגות רגליים לכל פרק בגופם, ולמינים הנפוצים יש בין 80 ל-400 רגליים בסך הכל, כשלמינים הנדירים Illacme plenipes יש עד 750 רגליים.
בעלי חיים בעלי רגליים מרובות נעים בדרך כלל כשהם מפעילים את זוגות הרגליים בזו אחר זו בתנועה גלית לאורך גופם.
ברגליים של בעלי ארבע רגליים, הקבוצה העיקרית של בעלי החוליות היבשתיים יש עצמות פנימיות, שאליהן מוצמדים שרירים האחראיים על התנועה.
לצורה בסיסית זו יש שלושה מפרקים עיקריים: מפרק הכתף, מפרק הברך ומפרק הקרסול, שאליו מחוברת כף הרגל.
תבנית בסיסית זו כוללת מגוון רב של צורות.
צורה חלופית לרגליים של בעל חוליות הם הסנפירים של הדגים האמפיביים.
בנוסף, אצל כמה מיני בעלי ארבע רגליים, דוגמת הקנגוריים, עבר הזנב התאמה ומשמש כגף תנועה נוסף.
בצורה הבסיסית של כף הרגל של בעל חוליות יש חמש אצבעות.
עם זאת, חלק מבעלי החיים התפתחו כך שכף רגלם מכילה פחות אצבעות.
בניגוד לכך, לחלק מבעלי ארבע רגליים הקדומים היו יותר אצבעות.
לAcanthostega, סוג נכחד של בעל חיים מתור הדבון, היו שמונה אצבעות.
כף הרגל התפתחה במגוון צורות בהתאם לצרכים של בעל החיים.
המיקום בכף הרגל עליו מוטל משקלו של בעל החיים מהווה גורם חשוב בקביעת צורת כף הרגל.
מרבית בעלי החוליות - הדו-חיים, הזוחלים, וכמה מיני יונקים, דוגמת האדם והדובים - הולכים על כל כף הרגל (באנגלית plantigrade).
יונקים רבים דוגמת החתולים והכלבים הולכים על האצבעות (באנגלית digitigrade).
צורת הליכה זו מאפשרת יצירת פסיעה ארוכה יותר ועקב כך מהירות תנועה גדולה יותר.
יונקים ההולכים על אצבעות רגליהם מיומנים בדרך כלל גם בתנועה שקטה.
גם העופות הולכים על אצבעותיהם.
כמה בעלי חיים, דוגמת הסוסים, הולכים על קצות האצבעות (באנגלית unguligrade).
צורה זו מגדילה עוד יותר את אורך הפסיעה ולכן את מהירותו של בעל החיים.
מעט יונקים ידועים בהליכה על פרקי האצבעות, לפחות ברגליהם הקדמיות.
הליכה על פרקי אצבעות מאפשרת לכף הרגל (יד) להתמחות באיסוף מזון ו/או בטיפוס, כפי שאירע במשפחת ההומינידיים (לדוגמה אצל הגורילה) ובקבוצת המינים הנכחדים של ה-chalicothere, או להתמחות בשחייה כפי שאירע אצל הברווזן.
אצל בעלי חיים בהם התפתחה כף הרגל לכף יד שימושית אפשרית גם הליכה על הידיים.
בין חסרי החוליות היבשתיים יש מספר צורות של רגליים.
הרגליים של פרוקי הרגליים בנויים (כפי ששמם מעיד עליהם) מפרקים ונתמכים בשריון חיצוני קשה, כשהשרירים מוצמדים למשטח הפנימי של שלד חיצוני זה.
לבעלי החיים ממערכת נושאי הציפורניים - קבוצה של בעלי חיים יבשתיים בעלי רגליים - יש רגלים קצרות רכות הנתמכות על ידי שלד הידרוסטטי (מבנה המכיל נוזל).
לרגליים המדומות, שיש לחלק מהזחלים האמיתיים בנוסף לשש הרגליים הפרוקות התקניות שיש להם, יש מבנה דומה לאלו של נושאי הציפורניים, עובדה שגרמה לחוקרים לשער כי היה להם בעבר אב קדמון משותף.
בעלי החיים משתמשים במגוון רב של דרכי הילוך (באנגלית gait), הסדר שבו הם ממקמים ומרימים את הגפיים שנועדו לתנועה.
ניתן לקבץ דרכי הילוך לקטגוריות של התבניות של סדר ההפעלה.
דרך ההילוך מוגדרת כסימטרית אם בתנועה נעים יחד זוגות צולבים של גפיים (רגל ימנית קדמית עם רגל אחורית שמאלית) כמו אצל הכלבים, והיא מוגדרת אסימטרית אם בתנועה נעים הגפיים מאותו צד של הגוף, לדוגמה אצל הפילים.
עבור הולכים על ארבע ישנן שלוש קטגוריות עיקריות: הליכה, ריצה ודהירה.
באחת משיטות המיון של דרכי ההילוך נמנו 60 תבניות ייחודיות: 37 תבניות הליכה, 14 תבניות ריצה ותשע תבניות דהירה.
בהליכה מונחות, בכול פרק זמן נתון, חלק מהרגליים של בעל החיים על הקרקע.
זו היא דרך ההילוך הנפוצה ביותר, והיא מצויה בכמעט כל בעלי החיים בעלי רגליים.
ריצה היא, על פי ההגדרה הבלתי פורמלית, דרך הילוך שבה בחלק מהזמן מצויות כל הרגליים באוויר.
מצב המכונה "רגע התליה באוויר".
טכנית "רגעי תלייה באוויר" מתרחשים לא רק בריצה אלא גם בדהירה וגם בקפיצה.
דרכי הילוך בהן מתרחשים "רגעי תלייה באוויר" נפוצים בין בעלי חיים רבים, ובהשוואה להליכה זו דרך הילוך מהירה יותר אבל זו צורת תנועה בזבזנית יותר באנרגיה.
בעלי חיים ישתמשו בדרכי הילוך שונות לפי הצורך במהירויות שונות, על פי תוואי הנוף ועל פי המצב.
לדוגמה לסוסים יש באופן טבעי ארבע דרכי הילוך, מהאיטי ביותר למהיר ביותר: הליכה, טפיפה, דהירה קלה ודהירה.
לבעלי חיים יכולות להיות דרכי הילוך יוצאות דופן בהן נעשה שימוש מדי פעם, כמו תנועה הצידה או אחורה.
לדוגמה, דרכי ההילוך של בני האדם הם הליכה וריצה על שתי רגליים, אבל בני האדם יכולים ליישם מדי פעם דרכי הילוך רבות אחרות, כולל זחילה על ארבע במקומות צרים ונמוכים.
בהליכה, ואצל בעלי חיים רבים בריצה, תנועת הרגליים מתחלפת בין צדי הגוף.
אצל בעלי חיים אחרים התנועה מתחלפת בין הרגליים הקדמיות לאחוריות, דוגמת הסוס בזמן דהירה או זחלים בתנועה.
דוגמה אחרת לדרך הילוך היא קפיצה, שבה כל הרגליים נעות ביחד.
כדרך התנועה העיקרית ניתן למצוא צורת תנועה זו אצל הדו-רגליים או הדו-רגליים למחצה.
בין היונקים השימוש בקפיצה נפוץ אצל הקנגוריים (קנגורו וקרובי משפחתו) ירבועים, פדטים (Pedetes), עכברי קנגורו (Dipodomys), עכברים מהסוג Notomys, גרביליים ולמור דלקי (Lepilemur).
גידים מסוימים ברגליו האחוריות של הקנגורו אלסטיים מאוד, ומאפשרים לקנגורו לנוע בקפיצות תוך שמירת אנרגיה מקפיצה לקפיצה, דרך חסכנית ביותר בשימוש באנרגיה בסביבה דלה במזון.
ציפורים קטנות רבות משתמשות בקפיצה כדרך תנועה כמו גם בעלי חיים נוספים, דוגמת חסרי זנב והפרעושים.
מרבית בעלי החיים נעים בכיוון ראשם.
עם זאת, קיימים גם יוצאים מן הכלל.
סרטנים קצרי בטן (Brachyura) נעים הצידה, חולד עירום (Heterocephalus), החי במנהרות צרות מתחת לפני הקרקע, יכול לנוע קדימה או אחורה באותה מהירות.
סרטני נהרות (Astacoidea) נעים אחורה מהר יותר משהם נעים קדימה.
ניתוח דרכי הילוך (באנגלית Gait analysis) הוא מחקר דרכי ההילוך בבני אדם ובעלי חיים אחרים.
ניתוח דרכי הילוך יכול לכלול צילום בווידאו של בעלי החיים הנחקרים תוך שימוש במסמנים (אמצעים הבולטים בצילום) על נקודות ציון אנטומיות ספציפיות ומדידת הכוחות המופעלים על ידי כף הרגל על ידי שימוש במדי לחץ ברצפה.
למדידת פעילות שרירים נעשה שימוש באלקטרודות המחוברות לעור.
כמה בעלי חיים התפתחו בלא גפיים, דוגמת בעלי חוליות חסרי גפיים יבשתיים ודו-חיים וכן חסרי חוליות.
בהיותם נטולי גפיים משתמשים בעלי חיים אלו בגופם ליצירת כוח הנעה.
תנועות של בעלי חיים אלו מכונים "החלקה" או "זחילה", אף שבשני מונחים אלו לא נעשה שימוש פורמלי בספרות המדעית ובמונח השני משתמשים גם כדי לתאר תנועה מסוימת של בעלי חיים הנעים על ארבע גפיים.
כל בעלי החיים נטולי הגפיים שייכים לקבוצות ההטרותרמיות (בעלי "דם קר" או גם פויקלתרמיים), אין אף בעל חיים הומיאותרמי (כלומר בעל "דם חם") שהוא נטול גפיים, כלומר אין עופות או יונקים נטולי גפיים.
כמו שלבעלי החיים בעלי רגליים חשובה כף הרגל, כך חשוב לבעל חיים נטול גפיים המשטח התחתון של גופו.
כמה מבעלי החיים, דוגמת נחשים או לטאות חסרות רגליים (דוגמת הקמטניים - Anguidae), נעים על בטנם החלקה והיבשה.
לבעלי חיים אחרים תכונות שונות המסייעות לתנועה.
רכיכות כדוגמת חשופיות וחלזונות נעות על שכבה של ריר אותו הן מפרישות מתחתית גופן, ובכך מקטינות את החיכוך וגם מגינות על עצמן מפגיעה כאשר הן נעות על חפצים חדים.
לשלשולים יש זיפים קצרים הננעצים במצע ועוזרים להם לנוע.
לכמה מסוגי בעלי החיים, דוגמת העלוקות, יש כפתורי הצמדה משני צדי הגוף.
הן מעגנות את גופן לעצם בעזרת הכפתור האחורי ואז מתקדמות, מעגנות את גופן בעזרת הכפתור הקדמי, מושכות את גופן וכך הלאה.
גם בעל חיים בעל רגליים כדוגמת זחלים מסוימים נעים באופן זה, כשהם משתמשים בגפיים על מנת להיאחז בעצם.
בעלי חיים נטולי גפיים יכולים לנוע גם בעזרת "גל תנועה רגלי", תנועה גלית של תחתית הגוף.
זו שיטת התנועה העיקרית שבשימוש רכיכות כחלזונות וחשופיות, כמו גם תולעים שטוחות גדולות, כמה תולעים אחרות ואפילו כלבי ים.
הגלים יכולים לנוע בכיוון הפוך לתנועה, ואז הם מכונים "גלים נסוגים", או באותו כיוון ואז הם מכונים "גלים ישירים".
תולעי אדמה (שלשולים) נעים בעזרת גלים נסוגים הנעים כשהתולעים מרחיבות ומכווצות את גופן לחלופין לאורך גופן, הקטעים בגופן אותם הן מרחיבים נאחזים במצע באמצעות הזיפים.
רכיכות ימיות דוגמת הצלחיות, שלעיתים עולות על היבשה, נוטות לנוע תוך שימוש בגלים נסוגים.
לעומת זאת, רכיכות יבשתיות דוגמת חלזונות וחשופיות נוטות להשתמש בגלים ישירים.
תולעי פיתיון (Arenicola marina) וכלבי ים משתמשים אף הם בגלים ישירים.
מרבית הנחשים נעים ב"תנועת התפתלות צדית" (lateral undulation) שבה גל צדי נע במורד גוף הנחש בכיוון הפוך לתנועת הנחש ודוחף את הנחש מעבר לתוואים בלתי סדירים בקרקע.
תוואים אלו נדרשים על מנת לנוע בשיטה זו.
צורה נוספת של תנועה בשימוש אצל חלק מהנחשים, בייחוד נחשים גדולים, דוגמת הפיתון והבואה היא "תנועה ישרה" (rectilinear locomotion).
בצורת תנועה זו דוחפים קשקשים גדולים המצויים בבטן הנחש את הנחש קדימה או אחורה.
סוג תנועה זה יעיל רק על משטחים ישרים ונעשה בה שימוש בתנועה איטית ושקטה, כאשר הנחש אורב לטרף.
נחשים משתמשים גם ב"תנועת קונצרטינה" על מנת לנוע באיטיות במחילות.
בתנועה זו הנחש מעגן חלקים מגופו לקירות המחילה כשהוא מתכווץ ומתרחב.
לבסוף, נחשים ממשפחת הפתניים משתמשים בשיטה המהירה והמיוחדת של "זחילה לוליינית" (sidewinding) על חול או על אדמה רופפת.
הנחש נע כשהוא משליך את פלג גופו הקדמי בכיוון התנועה ואז מצרף את פלג גופו האחורי בזווית ישרה לתנועה.
אף שבעלי חיים מעולם לא פיתחו גלגלים לתנועה, מספר קטן של בעלי חיים יכול לנוע לעיתים על ידי "גלגול" של כל גופם.
ניתן לחלק את "החיות המתגלגלות" לכאלו המתגלגלות בכוח הכבידה ולכאלו המתגלגלות תוך שימוש בהנעה עצמית.
בדוגמה לגלגול בעזרת כבידה ניתן לצפות בהתנהגות של כמה מינים של סלמנדרה בעלת רגלים שאצבעותיהם מחוברות בקרומי שחייה (ולכן מכונה באנגלית Web-toed salamander) ממשפחת Hydromantes (למשל Hydromantes platycephalus), סלמנדרה שאורכה 10 ס"מ השוכנת על הרים נישאים ברכס סיירה נבדה בקליפורניה.
כאשר הסלמנדרה חשה מאוימת היא מתכרבלת לכדור קטן ומתגלגלת במורד ההר.
קרפדה מהמין Oreophrynella niger (באנגלית Pebble toad - קרפדת חלוק האבן) חיה על פסגת טפוי (כינוי להר שולחן) ברמות של גויאנה שבאמריקה הדרומית.
כאשר היא חשה מאוימת, לעיתים קרובות על ידי טרנטולה, היא מתכרבלת לכדור, וכיוון שהיא חיה על מדרון, מתגלגלת בכוח הכבידה כמו חלוק נחל.
מין העכביש מהסוג Carparachne השוכן במדבר נמיב, מסוגל להתגלגל במורד חולית, תכונה שהקנתה לו את שמו האנגלי " Namib wheeling spiders" (העכביש המתגלגל של נמיב).
העכביש נוקט בדרך פעולה זו על מנת להימלט בהצלחה מטורפים דוגמת צרעות העכביש (צרעה ממשפחת הצרעכבישיתיים - Pompilidae) המטילים ביצים על העכביש לאחר שמשתקים אותו באמצעות ארס על מנת שישמש אוכל לפגיות כשהביצים יבקעו.
העכבישים מטים את גופם הצדה ואז מתגלגלים על רגליהם המכופפות.
סיבוב העכביש מהיר, כשהמין Carparachne aureoflava (באנגלית golden wheel Spider - עכביש הגלגל הזהוב) מתגלגל עד 20 פעם בשנייה ונע במהירות של מטר בשנייה.
במהירות זו נראה העכביש המתגלגל ככדור מטושטש.
פנגולין, סוג של יונק המכוסה בקשקשים, מתכדר לכדור הדוק כשהוא מאוים.
דווח על פנגולינים שנמלטו מסכנה על ידי גלגול תוך שימוש בכוח הכבידה או בהנעה עצמית.
חוקר דיווח על פנגולין בסומטרה שכאשר נמלט מהחוקר רץ לקצה הצוק, התכרבל לכדור והתגלגל במורד המדרון, כשהוא מרסק את הצמחייה בדרכו, ומכסה מרחק של 30 מטרים או יותר בתוך 10 שניות.
כאשר הזחל של העש Pleuroptya ruralis מותקף הוא נוגע בראשו עם זנבו ומתגלגל אחורה, עד 5 סיבובים בקצב של 40 ס"מ לשנייה, פי 40 ממהירותו הרגילה.Nannosquilla decemspinosa, מין של טרפידים קצר רגליים וארוך גוף, חי בחופים החוליים הרדודים לאורך חוף האוקיינוס השקט באמריקה התיכונה והדרומית.
כאשר הטרפיד, שאורכו 3 ס"מ, מוצא את עצמו על קרקע יבשה עקב שפל מהיר, הוא שוכב על גבו ומבצע גלגול באוויר שוב ושוב.
בעל החיים נע עד 2 מטרים כל פעם, כשהוא מסתובב בין 20 ל-40 פעמים, במהירות של עד 72 סיבובים לדקה, כ-1.5 אורכי גוף לשנייה.
החוקרים מעריכים שהטרפיד פועל כגלגל אמיתי כ-40% מהזמן במהלך סדרת הגלגולים.
יתרת ה-60% מהזמן הוא צריך לאתחל את הגלגול על ידי שימוש בגופו להטיל עצמו למעלה וקדימה.
גם הפנגולינים מתגלגלים מפני סכנה בשיטות של הנעה עצמית.
חוקר אריות בסרנגטי שבטנזניה ראה מקרה שבו הקיפה קבוצת אריות פנגולין, אך לא יכלה לטרוף אותו משום שהחיה, שפלג גופה העליון מוגן בקשקשים, התכרבלה לכדור של קשקשים.
משום כך התקבצו האריות סביב הפנגולין והמתינו, כשהם מנמנמים מדי פעם.
כשהוא מוקף אריות, נפתח הפנגולין מעט, דחף עצמו והתגלגל למרחק מה, עד שכאשר עשה זאת מספר פעמים התרחק מהאריות למרחק בטוח.