tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אל מול הציבור שמר ויילד על תדמית הרואית.
הוא היה האדם שהחזיר סחורות גנובות ותפס פושעים.
בשנת 1718 הכתיר עצמו כ"תופס הגנבים הראשי של בריטניה הגדולה ואירלנד".
על פי עדותו שלח שישים מאנשיו אל הגרדום.
החזרת הסחורות הגנובות הייתה עיסוק שבוצע בחשאי ובפרטיות, אך להסגרת הגנבים ניתן פרסום רב.
משרדיו של ויילד באולד ביילי היו מקום הומה.
קורבנות פשע היו מגיעים, לעיתים אף בטרם הגיעו אל המשטרה, על מנת לגלות כי אנשיו של ויילד כבר "מצאו" את הסחורות הגנובות, ולעיתים היה מציע להם ויילד למצוא את הגנבים ולהענישם, אם ישלמו תשלום נוסף.
עם זאת, יש הסבורים כי ויילד מעולם לא הסגיר אחד מאנשיו רק בשל תשלום שקיבל מקורבן השוד, על אף שתדמיתו בקרב בני התקופה קבעה כי היה עושה כן.
ב-1720 הייתה תהילתו של ויילד כזו, עד כי המועצה המלכותית התייעצה עמו בדבר שיטות לשליטה בפשיעה.
המלצתו של ויילד הייתה כי יש להעלות את התשלום עבור הסגרת גנבים.
בהתאם לכך עלה התשלום מעשרים לירות שטרלינג למאה וארבעים לירות שטרלינג באותה השנה.
ויילד היה המרויח הראשי מעלייה זו.
יש עדויות לכך שהפוליטיקאים מן המפלגה הויגית נטו חסד לויילד או העלימו במתכוון עין ממעשיו, בעוד שהפוליטיקאים השמרנים התנגדו לו.
ב-1718 קבוצה שמרנית הצליחה להביא להחמרת החוק כנגד סוחרים בסחורות גנובות, במטרה לפגוע בויילד.
באופן אירוני הדבר אך חיזק את ויילד שכן עתה היה קשה הרבה יותר לגנבים להיפטר מסחורתם ללא עזרתו של ויילד.
עלילותיו של ויילד הלהיבו את הציבור.
ויילד עצמו היה מספר לעיתונים את עלילותיו, ואלו העבירו אותן לציבור הצמא לידיעות.
כך, בשנת 1724 פרסמו העיתונים את עלילות ויילד אשר הפיל את כנופיית קאריק, שמנתה עשרים ואחד חברים (ועל כך קיבל שמונה מאות שטרלינג בתמורה, במונחים של ימינו כעשרים וחמישה אלף שטרלינג).
בכל פעם שאחד מחברי הכנופיה הזו השתחרר, היה ויילד רודף אחריו ומביא למעצרו בשל "מידע נוסף" שהתקבל.
הציבור ראה זאת כהגנה נועזת על הסדר הציבורי, אך למעשה הייתה זו מלחמת כנופיות במסווה של שמירת חוק.
דוגמה לשיטותיו של ויילד הייתה מודעה שפרסם בעיתונות בשנת 1724, המופיעה בספרו של הנרי פילדינג "ג'ונתן ויילד":
"אבד, בראשון באוקטובר, ספר שחור כרוך בעור, וקצותיו מפורזלים במתכת, הכולל מספר רשימות.
הספר אבד ברובע ה"סטרנד", ליד אכסניית המזרקה, בערך בשעה שבע בערב.
כל החפץ בספר יוכל למצוא אותו אצל ג'ונתן ויילד באולד ביילי, ויתן לו את שכרו – לירה אחת".
מודעה זו הייתה למעשה סחיטה.
הביטוי "מספר רשימות" רמז לכך ששמו של בעלי הספר שאבד ידוע.
"אכסניית המזרקה" הייתה בית בושת מפורסם, וויילד למעשה מוסר לבעלי הספר שמעשיו ידועים, ושאם לא ישתף פעולה ייחשף כמי ששהה בבית הבושת.
ויילד אף נוקב בשכר שתיקתו – לירה אחת.
ב-1724 סבלו החיים הפוליטיים בלונדון ממשבר באמון הציבור.
"בועת הים הדרומי", תרמית מניות בה היו מעורבים גורמים רמי דרג, התפוצצה, והציבור הפך לחסר סבלנות בנוגע לשחיתות.
דמויות ציבוריות סבלו מספקנות הציבור באשר למעשיהן.
בפברואר 1724 נתפס הפורץ ושודד הדרכים ג'ק שפרד על ידי ויילד.
שפרד עבד עם ויילד בעבר, אך פנה לאחר מכן לעסקים משלו.
כהרגלו של ויילד, עירב את רצונו להסיר את שפרד מדרכו, עם טובת הציבור שדרש את מאסרו של שפרד.
שפרד נכלא, אך נמלט מיד.
במאי אסר ויילד שנית את שפרד, והביא לכליאתו בתנאים מחמירים, אך שפרד נמלט תוך פחות משבוע.
הוא הואשם, הורשע, והושם בכלא ניוגייט.
בלילה בו היה אמור גזר דין המוות שהוטל על שפרד להתבצע, בליל ה-30 באוגוסט, נמלט שפרד שוב.
בשלב זה היה שפרד ל"גיבור מעמד הפועלים".
הוא היה איש לונדון, "קוקני", לא אלים, ויפה תואר.
ב-11 בספטמבר נתפס שפרד על ידי אנשי ויילד בפעם הרביעית, והוכנס לחדר השמור ביותר בכלא ניוגייט.
שפרד נכלא באזיקים ונכבל בשלשלת כבדה לרצפה.
הוא הצליח לשבור את האזיקים, ושישה מנעולים של דלתות פלדה שהפרידו בינו ובין החופש.
המלטות זו הדהימה את לונדון, ודניאל דפו, שעבד אז כעיתונאי, כתב עליו כתבה רבת תהודה.
בסוף אוקטובר נכלא שפרד בפעם החמישית והאחרונה.
הוא הושם במרכז כלא ניוגייט, במקום בו היה נתון למשמר כבד בכל עת, והושמו עליו מאה וחמישים קילוגרמים של שלשלאות ברזל.
הוא היה כה מפורסם עד שאנשי החברה הגבוהה בלונדון הגיעו לכלא על מנת לבקרו, עבור תשלום ששולם לסוהריו, וצייר הדיוקנאות בן התקופה, ג'יימס ת'ורנהיל צייר את דיוקנו.
ב-16 בנובמבר 1724, הוצא שפרד להורג.
מרדפו של ויילד אחר שפרד הביא להסרת חסדו של ויילד מן הציבור.
בפברואר 1725 הביא ויילד באלימות לשחרור אחד מחברי כנופייתו מן הכלא.
עתה נכלא והושם בכלא ניוגייט, אך המשיך לנהל משם את מעשיו.
ויילד הואשם במעשה אלימות, ובמקרה אחד של גנבת יהלומים.
הציבור עמד עתה לטובת האדם הפשוט, ובז לאנשי סמכות.
משפטו של ויילד אירע במקביל לחשיפה כי הלורד צ'נסלור תומאס פרקר קיבל שוחד של מאה אלף ליש"ט.
עתה נראה כי הציבור זועם על ויילד, ואנשי כנופייתו החלו לנצל עובדה זו והחלו למסור עדויות על כל מעשיו.
עתה נחשפו מעשיו במשך שנים, והתברר כי איש החוק היה בעצם מנהיג כנופיית גנבים.
נחשפו עדויות על שיחוד פקידים בכירים.
ויילד נידון למוות, והוצא להורג בטייבורן, ב-24 במאי 1725. דניאל דפו אמר שהקהל היה הקהל הגדול ביותר שנאסף לראות תלייה באנגליה מאז ומעולם, וכי ויילד התקבל ביללות ובשריקות.
ואכן, תלייתו של ויילד הייתה אירוע ציבורי, וכרטיסים למקומות הטובים נמכרו מראש בסכומי עתק.
גופתו של ויילד נמסרה למנתחי הגופות בבית הספר המלכותי לרפואה, ושלדו מוצג שם עד היום.
דמותו של ויילד שימשה כמקור השראה לסטיריקנים.
כאשר נתלה היו העיתונים מלאים בידיעות על מעשיו, על אמרותיו, נאומי הפרידה שלו וכדומה.
דפו כתב כתבה ל"אפלבי ג'ורנל" ולאחר מכן הפך אותה לספר בשם "הסיפור האמיתי והמקורי על חייו ומעשיו של המנוח ג'ונתן ויילד".
ביוני 1725 התפרסם הספר, והתחרה במספר ספרים נוספים בנושא, שהתיימרו אף לכלול ציטוטים מיומנו של ויילד.
הביוגרפיה הפלילית הייתה אז לסוגה מפותחת.
יצירות אלו היו פופולריות אז כעתה, ומילאו צורך שהיה קיים בציבור לשמוע על עלייתו ונפילתו של פושע, בצירוף פרטים עסיסיים על מעשים מיניים, אלימות, ולבסוף חזרה בתשובה וחרטה.
יצירות כ"מול פלנדרס" של דפו שנכתבו בז'אנר זה שרדו כבעלות ערך עד ימינו.
ייתכן שספר זה מבוסס על חייה של מול קינג, אחת מן הזונות שהועסקה בשירותה של מרי מילינר, אהובתו של ויילד.
דפו אף כתב ביוגרפיה של ג'ק שפרד.
אך חייו של ויילד לא היו סיפור פשע פשוט.
בני התקופה ערכו השוואות בין ויילד לבין פוליטיקאים ויגים כרוברט וולפול.
השוואה זו הייתה אהובה על פוליטיקאים שמרנים מאותה העת.
"אופרת הקבצנים" מאת ג'ון גיי, שהועלתה לראשונה ב-1728 מתייחסת לחייהם של ויילד ושפרד, אשר הוכתרו בשמות הדמיוניים פיצ'ם ומקהית', ואשר שימשו מסווה לביקורת על וולפול, ועל אנשי חבורת "הים הדרומי".
וולפול עצמו ראה את האופרה, ואף נהנה ממנה, מבלי להבין כי המדובר בביקורת נוקבת על אישיותו.
ברגע שהדבר הובא לידיעתו אסר על העלאת האופרה "פולי", שהייתה המשך לאופרת הקבצנים.
ב-1742 איבד וולפול את כוחו הפוליטי, קיבל תואר אצולה, ועבר לשרת בבית הלורדים.
ב-1743 נכתב ספרו של הנרי פילדינג – "סיפור חייו של המנוח הדגול מר ג'ונתן ויילד".
הספר כלל התקפה ארסית על וולפול, המוסווית באופן דק כביוגרפיה של ויילד.
הזיהוי בין וולפול ובין ויילד ביצירה זו הוא מושלם.
ברטולט ברכט בחר בדמויות הדמיוניות פיצ'ם ומקהית' כגיבורי יצירתו "אופרה בגרוש", אשר הייתה מעין עדכון לתקופתו של יצירתו של ג'ון גיי.
מקהית' גיבורו של השיר הידוע מתוך האופרה - "מקי סכינאי".
ג'ונתן האוסמן דייוויס הוא זמר, כותב שירים ומוזיקאי אמריקאי, סולן להקת הנו-מטאל קורן.
נולד בבייקרספילד שבקליפורניה, שם הוא חי עם אביו, אמו ואחיו למחצה מארק צ'אבס, סולן לשעבר ב-adema וסולן Midnight Panic.
דייוויס סבל מאסתמה בילדותו, ובגיל 5 הוא קיבל התקף קשה שגרם לאשפוזו.
בנוסף, הוא גם סבל מהתעללות קשה מצד קרוב/קרובה של המשפחה שלהם, על מה שקרה לו הוא כתב את השיר Daddy של קורן.
בילדותו, קיבל דייוויס את מערכת התופים הראשונה שלו ואז הוא התחיל להתעניין במוזיקה.
הלהקה המועדפת עליו הייתה הקיור.
הקריירה המוזיקלית של דייוויס החלה עם להקה בשם סקסארט.
שניים מחברי הלהקה ראו אותו שר והציעו לו להצטרף אליהם.
דייוויס בדרך כלל נראה בהופעות ובקליפים רבים משתמש בסטנד למיקרופון שעוצב על ידי הפסל והאמן השווייצרי הנס רודי גייגר.
מנגן על חמת חלילים, גיטרה חשמלית, תופים וכלים נוספים.
לראשונה הוא נישא ב-1998 לחברתו בתיכון רנה פרץ.
לזוג נולד בן בשם נתן.
הם התגרשו ב-2001. ב-5 באוקטובר 2004 הוא נישא לשחקנית הפורנו לשעבר דיוון דייוויס.
ב-2005, נולד בנו השני, פירייט, וב-28 באפריל 2007, נולד בנו השלישי, זפלין.
ג'ונתן סימון וודגייט הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם וכיום מאמן כדורגל.
וודגייט, יליד מידלסברו, הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מידלסברו, אך בגיל 16 עבר ללידס יונייטד בעקבות מחלוקות עם הנהלת המועדון על דרכו העתידית.
הוא הוביל את לידס לזכייה בגביע ה-FA לנוער ב-1997, ובנובמבר שלאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בסגל הבכיר.
ב-1999 הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת אנגליה, והיה לשחקן הראשון שנולד בשנות ה-80 ומשתתף במשחק מלא של הנבחרת.
אולם, הקריירה שלו בנבחרת לא הייתה רציפה מאותן סיבות שפגעו בקריירת המועדונים שלו.
בשנת 2000 הוא הועמד למשפט ביחד עם חברו למועדון לי בויר בעקבות תקרית מחוץ למועדון לילה שבה סטודנט נפצע באורח קשה.
המשפט הראשון בוטל, ובמשפט השני שנערך בדצמבר 2001 זוכה בויר משני האישומים ואילו וודגייט הורשע במעורבות בקטטה ונדון למאה שעות עבודות שירות לתועלת הציבור.
התאחדות הכדורגל האנגלית השעתה אותו מהנבחרת, וכתוצאה מכך הוא לא היה יכול להיכלל בסגל לקראת מונדיאל 2002.
בינואר 2003 הוא הועבר לניוקאסל יונייטד תמורת סכום של 9 מיליון לירות שטרלינג.
הוא הפגין יכולת טובה בתחילת דרכו שם, אך בעקבות פציעה נאלץ לסיים את העונה בשלב מוקדם מאוד.
באוגוסט 2004 הוא הועבר לריאל מדריד תמורת 13.4 מיליון לירות שטרלינג.
היה זה מהלך שהפתיע אנשים אחדים בתחום הכדורגל, בגלל פציעותיו התכופות במועדונים שבהם שיחק, והוא אף היה פצוע בזמן שהמעבר התבצע.
הוא לא שיחק כלל בעונתו הראשונה בריאל, וערך את הופעת הבכורה במשחק הליגה מול אתלטיק בילבאו ב-22 בספטמבר 2005. הוא הבקיע שער עצמי והורחק במשחק.
הוא הבקיע את שערו הראשון עבור ריאל בניצחון הבית על רוזנבורג בליגת האלופות ב-19 באוקטובר 2005.
וודגייט היה לשחקן קבוע בהרכב הפותח, ותואר כמנהיג של ריאל מדריד.
אולם, הוא נפצע פעם נוספת ולא היה יכול לשחק.
וודגייט היה מועמד להיכלל בסגל של נבחרת אנגליה לקראת מונדיאל 2006, אך לא נכלל בו לאחר שעבר ניתוח בגבו.
ביולי 2007 הוא דורג במקום הראשון מבין השחקנים הגרועים שהוחתמו בריאל, במשאל שנערך באתר האינטרנט של העיתון דיאריו מארקה.
ב-30 באוגוסט 2006 הוא הושאל למידלסברו למשך עונה אחת.
וודגייט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק החוץ מול ארסנל ב-9 בספטמבר.
במשחקו השני במידלסברו הוא קיבל את סרט הקפטן במקומו של ג'ורג' בואטנג המושעה.
בין הופעתו החמישית להופעתו השישית בנבחרת הפריד פער של כמעט שלוש שנים, והפעם הראשונה שבה עלה בהרכב הפותח הייתה במשחק הידידות מול נבחרת ספרד ב-7 בפברואר 2007.
באפריל 2007 הודיעה הנהלת מידלסברו על כוונתה להחתים את וודגייט בקיץ תמורת סכום של 7 מיליון לירות שטרלינג.
הוא חתם על חוזה עד 2011. באוקטובר 2007 הוא זכה בתואר שחקן השנה של אזור צפון מזרח אנגליה מטעם קרן הנסיך, וגבר על שחקנים מניוקאסל וסנדרלנד.
אולם, במהלך משחקי ההכנה לעונת 2007/2008 הוא נפצע והוחלף בהרכב על ידי דייוויד ויטר.
ויטר הפגין יכולת טובה שזיכתה אותו במקום קבוע בהרכב, ואילו וודגייט הועבר לטוטנהאם הוטספר תמורת 7 מיליון לירות שטרלינג.
כשהגיע לטוטנהאם הוא קיבל את חולצה מספר 39. הוא ערך את הופעת הבכורה במשחק מול אברטון ב-30 בינואר 2008, והבקיע את שערו הראשון בגמר גביע הליגה מול צ'לסי ב-24 בפברואר 2008, שהיה גם שער ניצחון שזיכה את טוטנהאם בתואר ראשון מאז 1999. הוא אף זכה בתואר השחקן המצטיין של המשחק.
הוא הבקיע את שער הפרמייר ליג הראשון שלו בתיקו 4 - 4 מול צ'לסי בווייט הארט ליין ב-19 במרץ 2008. הוא ענד את סרט הקפטן של טוטנהאם בפעם הראשונה בהפסד לאסטון וילה ב-15 בספטמבר.
לאחר הגעתו של הארי רדנאפ מונה וודגייט לתפקיד ממלא מקומו של רובי קין בתפקיד הקפטן.
טוטנהאם פתחה את עונת 2008/2009 בצורה רעה, והוא סיפר בתקשורת כי התוצאות יותר גרועות מהתקופה שבה לידס ירדה ליגה.
הייתה זו טעות כיוון שוודגייט הועבר מלידס כ-16 חודשים לפני ירידת הליגה בסיום עונת 2003/2004.
בשנת 2011 עבר לסטוק סיטי שם שיחק עונה אחת.
ב-6 ביולי 2012 חזר למועדון נעוריו מידלסברו וחתם לשלוש שנים.
ג'ונתן דייטון היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו ג'רזי ואחד החותמים על חוקת ארצות הברית והצעיר שבהם.
על שמו נקראת העיר דייטון.
דייטון נולד באליזבת, ניו ג'רזי.
הוא עזב את הלימודים בקולג ניו ג'רזי בשנת 1775 כדי השתתף במלחמת העצמאות של ארצות הברית ושנה אחר כל זכה לתואר אוניברסיטאי של כבוד.
במהלך המלחמה שירת תחת פיקודו של אביו, אליאס דייטון, בחטיבה השלישית של ניו ג'רזי.
בגיל 19 קיבל דרגת קפטן.
לאחר המלחמה למד משפטים והתעסק במרבית זמנו במשפטים, כלכלה ופוליטיקה.
במהלך חייו רכש קרקעות רבות ברחבי ארצות הברית.
את הקריירה הפוליטית שלו החל כאשר היה בן 26. הוא נבחר לנציג בקונגרס הקונטיננטלי והשתתף בוועידת פילדלפיה בשנת 1787. הוא היה החבר הצעיר ביותר בוועידה.
הוא הפך למחוקק בולט מטעם המפלגה הפדרליסטית.
בשנת 1789 נבחר לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית אך החליט לוותר ונכנס לבית הנבחרים רק בשנת 1791 לאחר שנבחר בפעם השנייה (החליף את ג'יימס שורמן).
הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של הקונגרס הרביעי והחמישי.
כמו רוב הפדרליסטים גם דייטון היה תומך נלהב של אלכסנדר המילטון.
דייטון תמך ברכישת לואיזיאנה בשנת 1803.
בשנת 1807 דייטון נעצר בחשד לבגידה במדינה לאחר שנטען שניסה לעזור לארון בר בניסיון להקמת מדינה עצמאית במערב ארצות הברית.
הוא מעולם לא נשפט על זה אך הקריירה הפוליטית שלו תמה.
דייטון מת בעיר הולדתו בשנת 1824 ונקבר ב'כנסיית סנט ג'ון' בקבר לא ידוע.
העיר דייטון, אוהיו נקראת על שמו מכיוון שבמהלך חייו הוא רכש 1,000 ק"מ רבועים שעליהם נבנתה העיר וזאת למרות שהוא מעולם לא ביקר בה.
רוברט ג'ונתן דמי היה תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי.
דמי זכה פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לשנת 1991 על עבודתו בסרט "שתיקת הכבשים".
דמי נולד בכפר באלדווין שבמחוז נאסו, ניו יורק.
דמי הוא דודו של הבמאי טד דמי.
דמי היה אב לשלושה ילדים: רמונה, ברוקלין וג'וזפין משתי מערכות יחסים שניהל עם ג'ואן הווארד ואוולין פורסל.
דמי החל את הקריירה שלו בתחילת שנות ה-70 כשעבד כעוזר-במאי של רוג'ר קורמן.
ב-1973 ביים (במשותף עם צ'יריוס סנטיאגו וקרטיס הנסון) את Fly Me וגם ביים (במשותף עם וולף רילה) את קומדיית המצבים הארוטית Secrets of a Door-to-Door Salesman.
בשנת 1974 עבר דמי לבימוי עצמאי וביים את סרטו הראשון "כלא לוהט".
סרטיו של דמי בתחילת דרכו, ובהם "אמא מטריפה" (1975), "פייטינג מאד" (1976), "סיטיזנס בנד" (1977) ו"חיבוק קטלני" (1979), קיבלו ביקורות אוהדות מצד המבקרים אך לא זכו להצלחה קופתית.
סרטו השישי "מלווין והווארד" בכיכובה של מרי סטינבורגן יצא לאקרנים ב-1980 וזכה בשני פרסי אוסקר, לשחקנית המשנה סטינבורגן, ועבור התסריט של בו גולדמן.
הסרט פרץ עבור דמי בן ה-36 את מחסום האלמוניות, והקנה לו מעמד של במאי מתחיל ומוערך מאוד בהוליווד.
הצלחת הסרט הובילה את דמי לביים את דרמת המלחמה "נשים בעורף" בכיכובם של גולדי הון, קורט ראסל וכריסטין לאטי (קיבלה מועמדות אוסקר), ואת סרט הקאלט האלים "משהו פראי".
דמי חתם את עבודתו בשנות ה-80 עם קומדיית הפשע "נשואה למאפיה", לסרט ליהק דמי צוות שחקנים שכלל את מישל פייפר, מת'יו מודין ודין סטוקוול (זכה למועמדות אוסקר על תפקידו).
דמי היה מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט עבור הסרט "לשחות לקמבודיה" אותו ביים אודות המצב הפוליטי בקמבודיה.
סרטו המפורסם ביותר של דמי הוא מותחן האימה "שתיקת הכבשים", המבוסס על ספרו של תומאס האריס.
הסרט זכה להצלחה עם הכנסה של למעלה מ-200 מיליון דולרים, זכה בחמישה פרסי אוסקר, בהם פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לדמי, שקיבל גם מועמדויות נוספות לפרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ופרס סזאר.
סרטו הבא של דמי היה הדרמה "פילדלפיה", המבוססת על סיפורו האמיתי של עו"ד ההומוסקסואל ג'פרי באוורס אשר נדבק במחלת האיידס ונאלץ להילחם על זכויותיו המשפטיים והעקרוניים.
דמי היה מועמד בזכות סרט זה לפרס הבמאי הטוב ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
ב-1998 ביים דמי את הדרמה המבוססת על ספרה של טוני מוריסון "חמדת", העלילה מתרכזת בחייה של סת' (אופרה וינפרי) בחורה אפרו אמריקאית המנהלת חיים נעימים ומסודרים באוהיו, לאחר שברחה מעבר של עבדות.
בשנת 2002 ביים דמי את המותחן "האמת אודות צ'ארלי" בכיכובם של מארק וולברג וטים רובינס, הסרט נכשל בקופות וגם הביקורות לא היטיבו עימו.
שנה לאחר מכן הפיק דמי ביחד עם צ'ארלי קאופמן את הדרמה "אדפטיישן" בכיכובם של ניקולס קייג', מריל סטריפ וכריס קופר.
ב-2004 הצליח עם מותחן המסתורין "המועמד ממנצ'וריה" שהכניס כמעט 100 מיליון דולר.
סרט זה הוא רימייק לסרט מצליח משנת 1962, וחושף קונספירציה בחלונות הגבוהים בממשל האמריקאי.
הסרט מביא את סיפורו של קצין בצבא האמריקני, בנט מרקו, שחושד שהפלוגה שלו עברה שטיפת מוח במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, כדי לקדם עניינים פוליטיים בוושינגטון.
סרטו התיעודי של דמי "האיש מהמישורים" ("Man from Plains") מתעד את סיפור חייו של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר.
הוא צולם לאחר צאת ספרו פלסטין: שלום ולא אפרטהייד, וזכה בשלושה פרסים במסגרת "פסטיבל הסרטים של ונציה".
בשנת 2008 ביים דמי את סרטו האחרון "רייצ'ל מתחתנת", דרמה ריאליסטית על בחורה מעורערת שחוזרת לחיק משפחתה ומכניסה את כולם למערבולת של רגשות.
דמי היה מועמד על סרט זה לפרס האינדיפנדנט ספיריט.
ב־26 באפריל 2017, בגיל 73, הלך דמי לעולמו כתוצאה מסרטן הוושט וסיבוכים של מחלת לב.
דמי הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
ג'ונתן דוס סאנטוס רמירס (בספרדית: Jonathan dos Santos Ramírez; נולד ב-26 באפריל 1990 במונטריי) הוא כדורגלן מקסיקני-ספרדי ממוצא ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בקלוב אמריקה ובנבחרת מקסיקו.
כשהיה דוס סאנטוס צעיר, ייצגו הוא ואחיו ג'ובאני את עירם בטורניר כדורגל בצרפת וסקאוט של קבוצת ברצלונה הספרדית, אשר התרשם ממשחקם החליט להביאם לקבוצה.
במשך שבע שנים שיחק דוס סאנטוס בקבוצות הילדים והנוער השונות של ברצלונה ובמהלך עונת נבחר לתפקד כקפטן קבוצת הנוער ואף קיבל אזרחות ספרדית שאיפשרה לו לשחק בקבוצה הבוגרת בעתיד.
לקראת עונת נבחר לעלות לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק (אז בליגה הספרדית השלישית), ומעט לאחר מכן זומן על ידי ז'וזפ גווארדיולה למשחקי הכנה של הקבוצה הבוגרת באנגליה וארצות הברית.
כמו כן, זומן למשחק הסופר קאפ הספרדי נגד אתלטיק בילבאו, אך לבסוף לא נכלל בסגל וצפה במשחק מהיציע.
את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק ערך ב-5 בספטמבר 2009 במשחק נגד מיורקה ב' שהסתיים בתיקו 1-1 וב-28 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כאשר נכנס כמחליף לסיידו קייטה בדקה ה-80 של משחק גביע המלך הספרדי נגד קולטוראל לאונסה.
כחודש לאחר מכן, ערך את הופעתו הראשונה בליגת האלופות, כאשר החליף את אנדרס אינייסטה בדקות הסיום של המשחק נגד אינטר מילאנו, בו ניצחה ברצלונה 0-2.
על אף אזרחותו הספרדית, העדיף דוס סאנטוס לייצג את מולדתו וב-30 בספטמבר 2009, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו הלאומית, במשחק ידידות נגד , בו הפסידה מקסיקו 2-1. במרץ 2010 ערך שתי הופעות נוספות עבור הנבחרת, במשחקים נגד ו.
עם סיום עונת נכלל בסגל המורחב של מקסיקו למונדיאל 2010, אולם לאחר שהפגין יכולת חלשה במשחקי ההכנה, לא נכלל בסגל הסופי לטורניר, דבר שעל פי דברי אביו של דוס סאנטוס, פגע קשות באחיו, ג'ובאני שהתלבט אם לפרוש מהמונדיאל, אך לבסוף השתכנע לקחת חלק בטורניר.
ב-9 ביולי 2014 חתם דוס סאנטוס בויאריאל.
ב-27 ביולי 2017 חתם דוס סאנטוס בקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי, בה שיחק עם אחיו ג'ובאני.
ב-23 בדצמבר 2021 חתם בקלוב אמריקה.
אביו הברזילאי של ג'ונתן, ג'ראלדו דוס סאנטוס, היה גם הוא כדורגלן ששיחק בליגת העל המקסיקנית בין השנים 1980-1991. גם שני אחיו, ג'ובאני ואדר הם כדורגלנים מקצועניים.
ביוני 2011, דוס סנטוס ושבעה מחבריו לנבחרת מקסיקו נתפסו חוגגים עם נערות ליווי במלון בקיטו בזמן מחנה אימונים של הנבחרת.
התאחדות הכדורגל המקסיקנית הענישה אותם בהרחקה ממשחקי הנבחרת לשישה חודשים ובקנס על סך 4,100 דולר.
בספטמבר 2017 דווח כי ארוסתו עזבה אותו לאחר שסיפר לה שהוא ביסקסואל ושניהל רומן במשך כ-7 חודשים עם מתיו מוסקיו, כדורגלן ארגנטינאי.
דוס סנטוס ומוסקיו הסבירו כי מדובר בטענות כוזבות.
ג'ונתן דייטון (Jonathan Dayton; נולד ב-7 ביולי 1957) וואלרי פאריס (Valerie Faris; נולדה ב-20 באוקטובר 1958), הם זוג נשוי, הפועלים כצמד במאים, בעיקר לפרסומות וקליפים למוזיקה.
ב-2006 יצא לאור סרטם הראשון באורך מלא, מיס סנשיין הקטנה, וזכה להצלחה גדולה ולפרסים (פרס סזאר לסרט הזר, פרס אינדפנדנט ספיריט לבימוי).
דייטון נולד באלמידה שבקליפורניה וגדל בעיירה גראס-ואלי.
הוא למד בבית הספר לקולנוע של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
במהלך לימודיו פגש בוואלרי פאריס שלמדה מחול, והשניים התחתנו.
כזוג ביימו והפיקו קליפים למוזיקה, סרטים דוקומנטריים, פרסומות וסרט באורך מלא.
הם עבדו עם כמה מהלהקות המצליחות בעולם, בהן אואזיס, רד הוט צ'ילי פפרז, ביסטי בויז ואר.אי.אם.
בעבור הוידאו קליפ שהפיקו לשיר "Tonight Tonight" של הסמאשינג פאמפקינס, זכו בשישה פרסי ערוץ MTV.
ב-1998 ייסדו חברת הפקה בשם Bob Industries.
ב-2017 יצא לאקרנים סרטם "קרב המינים", בכיכובם של אמה סטון וסטיב קארל.
ב-2019 עלתה לנטפליקס הסדרה "לחיות עם עצמך" בבימוים.
בשנת 2022 ביימו דייטון ופאריס שלושה פרקים מתוך המיני-סדרה "פליישמן בצרות" של רשת FX on Hulu.
הרב ג'ונתן (יונתן) ויטנברג הוא רב קונסרבטיבי בריטי, יליד סקוטלנד.
משנת 2008 הוא הרב הראשי של "אספת בתי הכנסת המסורתיים בבריטניה".
משנת 1987 החל לכהן כרב בית הכנסת ניו נורת' לונדון (New North London Synagogue).
הוא פועל למען פיוס בין התרבויות והדתות השונות בבריטניה.
הרב ויטנברג כותב ספרים ומפרסם באופן קבוע מאמרים בעיתונים "ג'ואיש כרוניקל ו"קונזרבטיב ג'ודאיזם".
כמו כן השתתף בתוכניות דת ("תפילת היום") בתחנות רדיו בי.בי.סי ו"אל מוסתקילה" ("העצמאית").
ויטנברג נולד וגדל בגלאזגו במשפחה של רבנים בעלת שורשים במזרח אירופה וגרמניה.
בגיל 6 עבר לגור בלונדון עם משפחתו.
הוא למד שפות קלאסיות ומודרניות ביוניברסיטי קולג' סקול בלונדון, סיים תואר בספרות אנגלית (1976-1979) בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
לאחר שנתיים בהן לימד ופעל בתחום החברתי בישראל, קיבל תעודת הוראה במכללת גולדסמית בלונדון.
בשנת 1987 הוסמך לרבנות באמצעות מכללת לאו בק בלונדון ובירושלים.
היה תלמידו של הרב לואי ג'ייקובס באנגליה ושל הרב ד"ר אריה סטריקובסקי בישראל.
בעקבות שיח בין הדתות בבריטניה, הציע הרב ויטנברג להקים באנגליה בית ספר תיכון המשלב בין דתות שונות.
בשנת 2010 במלאת מאה שנה לבית הכנסת וסטנדהפרנקפורט על נהר מיין בגרמניה, שבו שרת כרב סבו מצד אמו, ערך הרב ויטנברג (יחד עם כלבו מצפה) מסע ברגל מפרנקפורט ללונדון, ובאופן סמלי, הביא לקהילתו באנגליה להבה מתוך נר התמיד של בית הכנסת הגרמני.
הוא מתגורר בצפון לונדון והוא נשוי לניקולה סולומון ויש לו שלושה ילדים.
ג'ונתן הרשמן וינטרס השלישי היה קומיקאי, שחקן, סופר ואמן אמריקני.
וינטרס נחשב לחלוץ הסטנד-אפ המאולתר והוא ניחן בכישרון חקיינות, גילם מספר רב של דמויות ומזוהה עם יצירתיות ומקוריות.
היה לאחד מראשוני הסלבריטאים ששיתף בפומבי את דבר מחלתו הנפשית והרגיש כי סבל מסטיגמה בעקבות כך.
נתן השראה לקומיקאים רבים כדוגמת ג'ורג' קרלין, ביל קוסבי, רובין ויליאמס, בילי קריסטל, לואיס בלק, ג'ים קארי, טרייסי אולמן, לילי טומלין, קונאן או'בריאן ואנדי קאופמן.
ויליאמס ציין כי וינטרס היה מורו הרוחני, והשניים שיחקו יחדיו בסדרה "מורק ומינדי".
קריירת המשחק של וינטרס נמשכה כשישה עשורים והוא נחשב לדמותג של תוכניות אירוח ליליות רבות, עם הופעות רבות כדמויות אקצנטריות ב"המופע של סטיב אלן", "המופע של גארי מור", "מורק ומינדי", "העולם המשוגע של ג'ונתן וינטרס" ו"מטורף, מטורף, מטורף העולם" של הבמאי סטנלי קריימר.
זכה בפרס גראמי על האדפטציה שלו משנת 1975 לספר הילדים הקלאסי הנסיך הקטן ועל אלבום הקומדיה Crank(y) Calls בשנת 1996. בשנת 1991, וינטרס זכה בפרס אמי בקטגוריית שחקן המשנה בסיטקום Davis Rules.
וינטרס נולד בבלברוק, אוהיו לאליס קילגור רודג'רס - אשת רדיו לעתיד - ולג'ונתן הרשמן וינטרס השני - סוכן ביטוח שהפך לסוכן השקעות.
מוצאו של וינטרס הוא בחציו סקוטי-אירי ובחציו אנגלי.
וינטרס תיאר את אביו כאלכוהוליסט שהיה קשה לו לשמור על עבודה יציבה.
סבו היה קומיקאי מתוסכל ובעליו של עסק בנקאות משפחתי אשר נחל הפסדים בעקבות השפל הגדול.
הוריו של וינטרס נפרדו כשהיה בן שבע.
אמו לקחה אותו לספרינגפילד, אוהיו לחיות עם סבתו.
בבדידותו הרבה, וינטרס יצר לעצמו דמויות והרבה לראיין את עצמו.
הוא בידר את חבריו ללימודים ופיתח לעצמו רפרטואר של אפקטים קוליים מוזרים.
במהלך שנתו הראשונה בבית הספר התיכון, וינטרס הפסיק את לימודיו והתגייס לחיל הנחתים האמריקני, שם שירת כשנתיים וחצי במערכה באוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עם שובו, הוא למד אמנות והנפשה, ובאותה תקופה פגש את אשתו לעתיד, איילין שאודר, עימה התחתן בספטמבר 1948.
הקריירה של וינטרס החלה בעקבות תחרות כישרונות אליה נקלע לאחר שאיבד את שעונו והשתתף בה, כשהפרס היה שעון יד.
תחרות זו הובילה למשרת קריינות שבה תפקידו היה להכריז על שירים ולהודיע על מזג האוויר.
עד מהרה, כישרון החקיינות שלו ואישיותו גרמו להצלחת התוכנית.
הוא החל לעסוק בקומדיה ומשחק בעת שלמד במכללה, וכשדרן רדיו למשך שנתיים וחצי.
בשנת 1953 עבר וינטרס לניו יורק והחל להופיע במועדוני לילה.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בסדרה Chance of a Lifetime משנת 1954.
וינטרס עשה היסטוריה בשנת 1956, כאשר תאגיד הרדיו RCA שידר את הפרסומת הראשונה לתוכנית שלו בצבע.
כפי שצוין בעיתון הניו יורק טיימס בשנת 2006, "(וינטרס) השתמש בטכנולוגיית הצבע כדי להופיע כשתי דמויות נפרדות, ושינה את מיקומו הלוך ושוב.
אפשר להגיד שהוא המציא את פעלולי הווידאו".
פריצתו הגדולה הייתה בתוכניתו של אליסטר קוק ברשת CBS, "אומניבוס".
בין השנים 1959–1964, וינטרס הופיע בפרסומות טלוויזיה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, הקליט אלבומי קומדיה קלאסית רבים תחת חברת התקליטים ורב רקורדס.
דמות ידועה שלו מאותה תקופה הייתה זו של מוד פריקט, זקנה נחמדה לכאורה בעלת לשון עוקצנית.
הוא היה המועדף על ג'ק פאר, המנחה של תוכנית האירוח The Tonight Show בשנים 1957–1962, והופיע לעיתים קרובות בתוכניותיו.
הוא אף הרחיק לכת וחיקה את נשיא ארצות הברית דאז ג'ון פיצג'רלד קנדי במתיחה טלפונית על פאר.
אולם, וינטרס השתתף גם בהופעות דרמטיות כמו בסדרת האימה אזור הדמדומים וכן הקליט את שיריו של אוגדן נאש ליצירתו של קאמי סן-סנס, "קרנבל החיות".
בתוכנית הלילה שבהנחייתו של ג'וני קרסון (1962-1992), וינטרס הופיע בתחפושות של דמויות שונות.
וינטרס הופיע במעל ל-50 סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה רבות, כאשר ראויים לציון הם הסרט "מטורף, מטורף, מטורף העולם" וכן תפקיד כפול כהנרי גלנוורת'י ואחיו התככן והאפל, הכומר וילבור גלנוורת'י בסרט "אמריקה לאן?" שהואאדפטציה קולנועית לספרו של אוולין וו, The Loved One.
הוא היה משתתף קבוע בתוכניות האירוח של דין מרטין ואנדי ויליאמס וכן בתוכנית השעשועונים תשע בריבוע.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, וינטרס שיחק בסרט הקומדיה "הרוסים באים, הרוסים באים", בתוכנית אירוח לילית בשם "המופע של ג'ונתן וינטרס" משנים 1967–1969 וכן בסרט הקומדיה "ויוה מקס" לצד פיטר יוסטינוב.
בנוסף, הוא היה אורח קבוע בתוכנית הילדים של שבת בבוקר Hot Dog בתחילת שנות ה-70. בין השנים 1972–1974 הופיע בתוכנית משלו בשם "העולם המשוגע של ג'ונתן וינטרס", והיה מועמד לפרס אמי על בימוי מוזיקלי בשנת 1973.
הופעותיו הטלוויזיוניות של וינטרס בשנות ה-80 כללו הופעות אורח במופע החבובות, קומדיית המדע בדיוני "מורק ומינדי" ותוכנית המערכונים "הי הו".
בשנת 1992, היה לווינטרס תפקיד משנה בסיטקום Davis Rules, עליו זכה באמי.
הוא שיחק בתפקיד גאני דייוויס, סב אקצנטרי שעזר לגדל את נכדיו לאחר שבנו איבד את אשתו.
עבודות הדיבוב שלו כללו את קולו של דרדסבא בסדרת האנימציה "הדרדסים" (1986-1990) וכעובד מפעל מפוטר במשפחת קדמוני (1994).
בהיפוך גמור לפן ההומוריסטי שבהופעותיו, וינטרס שיחק את מפקד המשטרה חמור הסבר ודודו של למונט קרנסטון בסרט גיבורי העל "הצל".
וינטרס קיבל 11 מועמדויות לפרס גראמי על אלבומי קומדיה במהלך הקריירה שלו, וזכה באחד על האלבום Crank(y) Calls בשנת 1996.
בשנת 1999 הוענק לווינטרס פרס מארק טוויין להומור אמריקאי מטעם המרכז לאמנויות הבמה ג'ון פ.
לווינטרס היו מגוון תפקידים נוספים בתחילת שנות ה-2000, לרבות השתתפות בקומדיית הלייב אקשן "הרפתקאות רוקי ובולווינקל" והקומדיה הרומנטית "טלטול", לצד טום סקריט וז'קלין ביסט.
בשנת 2004, וינטרס דורג במקום ה-18 ברשימת מאה קומיקאי הסטנד-אפ המצחיקים ביותר, לפי קומדי סנטרל.
בשנים 2005–2006, וינטרס הופיע בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל.
בשנת 2008, הוגש לווינטרס פרס כבוד מטעם רשת TV Land בידי רובין ויליאמס.
באותה שנה, רשת PBS שידרה שני סרטי דוקומנטרי - "חלוצי הטלוויזיה" ו"גרום להם לצחוק: העסק המצחיק של אמריקה", בהם הופיע וינטרס.
הופעותיו האחרונות של וינטרס בקולנוע היו בדיבוב דמותו של דרדסבא בסרטי הלייב אקשן "הדרדסים" ו"הדרדסים 2".
ב-8 בפברואר 1960, הוענק לווינטרס כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בריאיון לארכיב הטלוויזיה האמריקנית שבחסות האקדמיה לאמנויות הטלוויזיה והמדעים, וינטרס חשף כי העביר שמונה חודשים בבית חולים פסיכיאטרי בשנת 1959 ושוב ב-1961. הקומיקאי סבל מהתמוטטויות עצבים ומהפרעה דו-קוטבית.
עם אנרגיה חסרת תקדים, וינטרס התייחס בערפול למחלתו ולאשפוזיו בהופעות הסטנד-אפ שלו, במיוחד באלבומו משנת 1960 The Wonderful World of Jonathan Winters במהלך קטע "הצלחת המעופפת".
בקטע זה, וינטרס מציין כי אם לא יהיה זהיר מדי, הרשויות ייקחו אותו חזרה ל"גן החיות", התייחסות ישירה לבית החולים הפסיכיאטרי.
בהיותו מעריץ של גראוצ'ו מרקס ושל הצמד לורל והארדי, וינטרס ציין כי "לרוב עשיתי את מה שתכננתי לעשות...
עשיתי חיים, וככל שאני מזדקן אני פשוט הופך לילד זקן יותר".
הוא התגורר ליד סנטה ברברה שבקליפורניה ונהג לבדר את פקידי האשנב בבנק כל אימת שהגיע למשוך כספים.
בנוסף, הוא בילה את זמנו הפנוי בציור והופיע בגלריות רבות.
לא פעם הוא הציג את אמנותו בהופעותיו.
ב-11 בינואר 2009, אשתו של וינטרס למשך יותר מ-60 שנה, איילין, נפטרה בגיל 84 לאחר מאבק של 20 שנה בסרטן השד.
וינטרס מת בנסיבות טבעיות בגיל 87 בביתו במונטסיטו, קליפורניה בליל ה-11 באפריל 2013, כשהוא מוקף במשפחה וידידים.
לווינטרס שני ילדים - ג'יי ולוסינדה וינטרס - וחמישה נכדים.
ג'ונתן וילה פריירה (בספרדית: Jonathan Vila Pereira; נולד ב-6 במרץ 1986 בפורינו שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
וילה שיחק בכל קבוצות הילדים והנוער של סלטה ויגו, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך ב-17 בדצמבר 2006, כשנכנס כמחליף 14 דקות לסיום בתיקו 1-1 מול לבאנטה.
וילה הפך לשחקן הרכב בסלטה בעונת , כשהייתה בליגה השנייה בספרד, ובעונת עזר לקבוצה לעלות חזרה לליגה הבכירה.
ב-13 בינואר 2014 הגיע וילה לישראל והושאל לחצי עונה לבית"ר ירושלים.
לקראת עונת חתם בריאל אוביידו מהליגה השלישית בספרד.
ב-16 ביולי 2017 חתם ברקראטיבו ולבה.
ב-23 באוגוסט 2018 וילה חתם בפונה סיטי מהסופר ליג ההודית.
ג'ונתן אלכסנדר דה גוזמן (באנגלית ובהולנדית: Jonathan Alexander de Guzmán, נהגה בהולנדית "יונתן דה גושמן"; נולד ב-13 בספטמבר 1987) הוא כדורגלן קנדי-הולנדי ממוצא פיליפיני-ג'מייקני המשחק בעמדת הקשר המרכזי בספרטה רוטרדם.
שיחק בעבר בנבחרת הולנד ולו 14 הופעות במדיה.
דה גוזמן נולד בטורונטו, אונטריו שבקנדה, לאב פיליפיני ולאם ג'מייקנית, שהיגרו לקנדה בגיל 10. לדה גוזמן אח ואחות: ז'אנל וג'וליאן.
אחיו ג'וליאן גם כדורגלן מקצועי.
ילדותו של דה גוזמן הייתה ממוקדת באופן מוחלט בכדורגל.
אביו רצה תחילה שבניו ישחקו כדורסל, אך מכיוון ששני האחים נמוכים מכדי להיות כדורסלנים, הם החלו להתמקד בענפי ספורט אחרים.
ברגע שהחלו לשחק כדורגל, האחים דה גוזמן התאהבו לחלוטין בענף זה:"אחרי בית הספר, כל מה שעשינו היה לשחק כדורגל.
זה היה די יוצא דופן בקנדה, מכיוון שכמעט אף אחד בגיל שלנו לא שיחק כדורגל.
קנדה היא לא מדינה של כדורגל, היינו יוצאים מן הכלל" (ג'ונתן דה גוזמן).
דה גוזמן החל את קריירת הנוער שלו בקבוצת הכדורגל צפון סקרבורו שבטורונטו.
כדי לשפר את יכולתו, התאמן דה גוזמן 6 ימים בשבוע, ב-3 קבוצות נוער שונות.
בשנת 1997, כאשר אחיו הבוגר ג'וליאן עזב את קנדה וחתם במחלקת הנוער של אולימפיק מרסיי, גדל הדחף של דה גוזמן לשחק באירופה.
בגיל 12, שנתיים לאחר שעזב אחיו של דה גוזמן את קנדה, חתם ג'ונתן דה גוזמן במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ההולנדי פיינורד.
ב-18 בספטמבר 2005 ערך דה גוזמן את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של פיינורד, בניצחון הליגה 1-5 על הירנביין, כאשר נכנס כמחליף לחוסאם ע'אלי בדקה ה-87. את שערו הראשון ככדורגלן מקצועי כבש ב-30 בספטמבר 2005, בניצחון 1-3 את וילם II.
לאחר הופעת הבכורה שלו, הפך דה גוזמן במהירות לשחקן הרכב בפיינורד.
ב-11 בדצמבר 2005 זכה דה גוזמן לשבחים רבים משחקנה של פ.ס.וו.
איינדהובן באותה תקופה, פיליפ קוקו, בעקבות ניצחון פיינורד 0-1 על פ.ס.וו.
בעונתו הראשונה ככדורגלן מקצועי, עונת , הופיע דה גוזמן ב-31 משחקים במדי פיינורד והיה לשחקן מפתח בהרכב הקבוצה.
בתחילת עונת מכרה פיינורד שחקנים מובילים בקבוצה כמו דירק קאוט וסלומון קאלו.
להנהלת פיינורד היו ציפיות גבוהות מדה גוזמן.
למרות זאת, לא הצליח דה גוזמן למנוע מפיינורד עונה מאכזבת, בה סיימה הקבוצה במקום ה-7 בליגה ההולנדית.
הקבוצה איבדה סיכוי לשחק במסגרת אירופית בעונה הבאה, לראשונה מזה 16 שנים.
בסיום העונה אמר דה גוזמן כי בעקבות עזיבתם של שחקנים רבים בקבוצה, נוצר עליו עומס והוא לא הצליח להוביל את הקבוצה לבדו, בגיל 19 בלבד.
בעונה שלאחר מכן, עם הגעתם של ג'ובאני ואן ברונקהורסט מברצלונה ושל רוי מקאיי מבאיירן מינכן, הוסר העומס מדה גוזמן.
בעקבות הגעתו של ואן ברונקהורסט, הוצב דה גוזמן בעמדת הקשר הימני, לאחר ששיחק עד אז כקשר מרכזי.
בסיום העונה נפוצו שמועות רבות על עזיבתו של דה גוזמן את פיינורד.
למרות זאת, נשאר הקשר בקבוצה.
דה גוזמן הורחק במשחק פתיחת עונת של פיינורד.
עם חזרתו של השחקן, ב-31 באוגוסט 2008, קיבל דה גוזמן כרטיס אדום במשחק נגד הראקלס אלמלו, כאשר בסופו של דבר הוא הורחק לארבעה משחקים.
זמן קצר לאחר ההרחקה, נתקל דה גוזמן בבעיות פיזיות.
מה שהחל בכאבים במפשעה ובברך, הסתיים בניתוח מניסקוס בינואר 2009. בעקבות כך נעדר דה גוזמן לשארית העונה.
בעקבות ההרחקות בתחילת העונה והפציעות של השחקן בהמשכה, הוא שיחק בכל העונה שני משחקים בלבד.
דה גוזמן חזר לשחק בטרום עונת , במשחק ידידות נגד ספורטינג ליסבון.
בעקבות העובדה כי חוזהו של דה גוזמן צפוי להסתיים בקיץ 2010, הייתה להוטה הנהלת פיינורד למכור את השחקן, אך מאמן הקבוצה, מריו בין, החליט להשאיר את דה גוזמן, והיה מוכן לאפשר לו לשחק בעמדת הקשר המרכזי, העמדה המועדפת על השחקן.
למרות התעניינות מצד צ'לסי ומצד ולנסיה, דה גוזמן נשאר בפיינורד.
לאחר פתיחת עונה מרשימה של הקשר, כאשר כבש שלושה שערים בתשעת המשחקים הראשונים של העונה, נפצע דה גוזמן בסחוס של ברך ימין, והיה צורך בהתערבות כירורגית.
בעקבות כך נעדר דה גוזמן במשך כחודשיים.
ב-4 במרץ 2010, לאחר ששיחק ארבעה משחקים בלבד אחרי הפציעה, נפצע דה גוזמן פעם נוספת בברך, אותה פציעה בה נפצע בשלב המוקדם יותר של העונה, כאשר הפעם נפצע בברך שמאל.
דה גוזמן חזר במשחק האחרון של פיינורד באותה עונה, ב-6 במאי 2010, בהפסד הקבוצה 4-1 לאייאקס אמסטרדם בגמר הגביע ההולנדי.
בקיץ 2010 פג תוקפו של חוזהו של דה גוזמן בפיינורד, והוא הפך לשחקן חופשי.
הקשר בן ה-22 קיבל הצעות מאספניול, מפ.ס.וו.
ב-27 ביולי 2010 חתם דה גוזמן על חוזה ל-3 שנים במאיורקה, מהלה ליגה הספרדית.
דה גוזמן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון מהאיים הבלאריים ב-29 באוגוסט 2010, נגד ריאל מדריד, במשחק שנגמר בתוצאת השוויון 0-0. שלושה שבועות לאחר מכן כבש דה גוזמן את שער הבכורה שלו במאיורקה, בניצחון הביתי 0-2 על אוסאסונה.
את עונת פתח דה גוזמן כשחקן מאיורקה, בניצחון הביתי 0-1 את אספניול, בו כבש דה גוזמן את השער היחיד במשחק.
ב-31 באוגוסט 2011, מספר שעות לפני סגירת חלון ההעברות של קיץ 2011, הושלמה העברתו של דה גוזמן לויאריאל, תמורת סכום שלא פורסם, אך לפי הערכות עמד על כ-8.5 מיליון אירו.
בעקבות כך החלו להתפשט שמועות על חזרה אפשרית של דה גוזמן לליגה ההולנדית.
בסיום עונת ירדה ויאריאל לליגה הספרדית השנייה, ובעקבות כך הודיע דה גוזמן על רצונו לעזוב את הקבוצה.
ב-10 ביולי 2012 הושלמה השאלתו של דה גוזמן לסוונסי סיטי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסוונסי ב-18 באוגוסט 2012, במחזור הפתיחה של הפרמייר ליג, בניצחון 0-6 על קווינס פארק ריינג'רס.
הקשר כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-31 באוקטובר 2012, בניצחון סוונסי 1-3 על ליברפול, במסגרת גביע הליגה האנגלית.
בעונתו הראשונה בפרמייר ליג רשם הופעות מרשימות, ובסך הכל שיחק ב-45 משחקים במדי סוונסי, בהם הבקיע שמונה שערים.
נוסף לעונת הבכורה המרשימה שלו באנגליה, נבחר שערו של דה גוזמן נגד סטוק סיטי ב-19 בינואר 2013 לשער העונה של סוונסי.
לאחר עונתו הראשונה בסוונסי, הסכים דה גוזמן להאריך את חוזה ההשאלה שלו לקבוצה לעונה נוספת.
בעונת המשיך דה גוזמן להיות שחקן הרכב בקבוצה, והופיע ב-42 משחקים בהם כבש שבעה שערים.
ב-20 באוגוסט 2014 חתם דה גוזמן בקבוצת נאפולי האיטלקית לארבע שנים.
ב-31 באוגוסט 2014 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2-1 על גנואה, בו כבש את שערו הראשון בדקה החמישית של תוספת הזמן שהיה לשער הניצחון.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שבעה שערים ב-36 משחקים.
ב-28 בינואר 2016 הושאל לקארפי עד לסוף העונה.
ב-13 במרץ ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בו הבקיע את שער הניצחון בפנדל בדקה ה-90, בניצחון 2-1 על פרוזיננה.
ב-26 באוגוסט 2016 הושאל לקייבו ורונה.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד לאציו.
ב-22 בדצמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 3-1 לרומא.
ב-10 ביולי 2017 חתם באיינטרכט פרנקפורט לשלוש שנים.
ב-2020 הצטרף ל-OFI כרתים מליגת העל היוונית, וב-2022 חזר להולנד וחתם בספרטה רוטרדם.
לאחר השערות רבות לגבי הנבחרת אותה ייצג דה גוזמן, בחר השחקן בנבחרת הולנד.
זה התאפשר לו בעקבות קבלת אזרחות הולנדית בפברואר 2008. החלטתו התקבלה באכזבה רבה במדינה בה נולד וגדל, קנדה.
אחיו, ג'וליאן דה גוזמן, משחק בנבחרת קנדה.
לאחר החלטה זו, הופיע דה גוזמן בנבחרת הולנד עד גיל 21 ב-26 במרץ 2008, במשחק מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21, נגד נבחרת אסטוניה עד גיל 21. בנוסף, זומן דה גוזמן לסגל נבחרת הולנד לקראת אולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008.
בשנת 2011 הביע דה גוזמן את רצונו לשחק בנבחרת קנדה הבוגרת לצד אחיו, ג'וליאן דה גוזמן.
למרות זאת, בשנת 2012 אמר דה גוזמן בריאיון לתקשורת ההולנדית כי הוא מקווה שיזומן לסגל הולנד ליורו 2012. ב-6 בפברואר 2013 הופיע דה גוזמן לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת של הולנד, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-46 במשחק ידידות נגד .
ב-31 במאי 2014 הודיע מאמן נבחרת הולנד לואי ואן חאל על 23 השחקנים שזומנו לסגל הסופי של נבחרת הולנד למונדיאל 2014, כאשר דה גוזמן היה אחד מהשחקנים.
מקום שלישי בגביע העולם: 2014
ג'ונתן סאנדי זונגו (נולד ב-6 באפריל 1989) הוא כדורגלן עבר בורקינאי ששיחק בעמדת הקשר.
זונגו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ואגאדוגו.
בהתחלה הצטרף לקבוצת המילואים וב-13 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד דפורטיבו לה קורוניה במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-29 בינואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי הקבוצה הבוגרת.
לאחר שבסיום העונה המועדון ירד לליגה השנייה וזונגו הצטרף לקבוצה הראשונה.
תחילה כשחקן ספסל, אך בעקבות עזיבתם של לאונרדו אוז'ואה ואארון ניגווס בינואר הוא הפך לשחקן הרכב.
ב-12 בנובמבר 2013 האריך את חוזהו עד 2017. ב-4 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה ובכך הפך לכדורגלן הראשון מבורקינה פאסו שמשחק בליגה זו.
בדצמבר חתם בארמי יונייטד התאילנדית.
ב-16 באוגוסט 2019 חתם בבדלונה.
ב-7 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות נגד .
זונגו השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2015.
ג'ונתן מוס טאקר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי.
מוכר בעיקר בשל תפקידיו בסרטי הקולנוע "המנסרים מטקסס", "בן ערובה" ו-"בעמק האלה" ומסדרת הטלוויזיה "ממלכה" כג'יי קולינה.
טאקר נולד בבוסטון, במסצ'וסטס שבארצות הברית לאב קתולי ולאם יהודייה.
אמו אשת יחסי ציבור ואביו מרצה לאמנות באוניברסיטת מסצ'וסטס המתמחה בקלוד מונה.
בילדותו למד בלט, וכשהיה בכיתה ג' החל לגלם את דמותו של פריץ במופע "מפצח האגוזים" שהועלה בבלט של בוסטון.
הוא גילם תפקיד זה במשך חמש שנים.
אף שגדל בבוסטון, למד בבית ספר תיכון פרטי בתנאי פנימייה באוהיי שבקליפורניה.
החל כנער להשתתף במספר סרטי קולנוע: "צרות במערב" (1994) בבימויו של טרנס היל, "בזמן שגנבת" (1996), "סליפרס" (1996) בבימויו של בארי לוינסון, ו-"חמש ילדות יפות" (1999) בבימויה של סופיה קופולה.
בשנת 2000 לוהק לתפקיד הראשי בקומדיה הרומנטית "100 בנות".
לאחר סיום לימודיו בתיכון, התקבל לאוניברסיטת קולומביה, אך ויתר והעדיף להתרכז בקריירת המשחק.
במקביל להשתתפותו בסרטי קולנוע, השתתף בפרקים בודדים של מספר סדרות טלוויזיה, בהן "מהדורה מוקדמת", "CSI", "הפרקליטים", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "עמוק באדמה" ו"חוק וסדר: כוונה פלילית".
ב-2007 גילם את דמותו של טומי דונלי בסדרת הטלוויזיה "האחים דונלי" של רשת NBC, העוסקת במשפחה ממוצא אירי המעורבת בפשע המאורגן בשכונת הל'ס קיצ'ן בניו יורק.
הסדרה ירדה מהמסכים לאחר עונה אחת.
במהלך השנתיים הבאות המשיך טאקר לככב על מסך הקולנוע, בין היתר בסרטים "The Ruins" (2008), "אנגלי בניו יורק" (2009), "ורוניקה מחליטה למות" (2009), "מסקדה" (2010), "שיעורי טיסה" (2010), ו"שלושת הימים הבאים" (2010), וכן השתתף בפרקים בודדים בסדרות הטלוויזיה "צווארון לבן", "מחשבות פליליות" ו"רופא להשכיר".
בין 2011 ל-2013 גילם דמות משנה שהופיעה במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "הורים במשרה מלאה" של רשת NBC.
בשנים שלאחר מכן השתתף בפרקים בודדים של הסדרות "מבוקש" ו"חניבעל", וב-2014 שוב לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ממלכה", בה גילם את דמותו של ג'יי קולינה, צעיר הסובל מבעיות סמים ואלכוהול המנסה להשתקם בעזרת אמנויות לחימה משולבות.
ב-2015 הצטרף לצוות הסדרה "צדק פרטי", בעונתה השישית.
ב-2017 שיחק בסרט "וירג'יניה המתוקה".
בשנת 2018 שיחק בתפקיד מרכזי בסרט הקצר "Skin" של במאי הישראלי גיא נתיב, זוכה פרס האוסקר בקטגוריית "הסרט הקצר הטוב ביותר", ושיחק בעונה השנייה של הסדרה "שלג צח", בתפקיד של מאט מקדונלד, ובעונה השנייה של הסדרה "וסטוורלד" ב-HBO בדמותו של קראדוק הבוגר.
בשנת 2019 החל לככב בסדרה "העיר על הגבעה", כפרנקי ריאן ברשת שואוטיים, ושיחק בתפקיד הנבל בסרט "המלאכיות של צ'רלי" שביימה אליזבת' בנקס.
ב-16 ביוני 2012 נישא טאקר לטארה אחמד, בתו של ההיסטוריון הכלכלי זוכה פרס פוליצר ליאקת' אחמד.
טאקר הוא המייסד של העמותה "קרן פגסוס", המשלימה את מסעם האקדמי של סטודנטים בעלי הישגים טובים על ידי שליחתם למחנה קיץ כאמצעי לעזור להם להתכונן לסביבות הגאוגרפיות והחברתיות החדשות של בתי הספר התיכוניים הפרטיים שבהם הם מתכננים ללמוד.
+שנהסרטתפקידהערות1994צרות במערבמוזס ג'וניור1996בזמן שגנבתטודסליפרסתומאס "טומי" מארקנו1999חמש ילדות יפותטים ווינר2000100 בנותמת'יו2001מים עמוקיםבו האלBall in the Houseג'יי ג'יי2003המנסרים מטקססמורגן2004עמדת המדינהמארקקרימינלמייקל2005בן ערובהדניס קלילגעת במיליםתלמידללא קרדיט2006פעימהג'ושLove Comes to the Executionerהאק2007אהבה מסוכנתג'ורדן וולסבעמק האלהמייק דירפילד2008חורבות (אנ')ג'ף2009אנגלי בניו יורקפטריק אנגוסורוניקה מחליטה למותאדוארד2010Flying Lessonsבילימסקדהשייןשלושת הימים הבאים דייוויד2017Sweet Virginia מיטשל2018Skinג'פרי2019המלאכיות של צ'רליהודאק2023God Is a Bulletארול גריידקלים ועמודי חשמלטום
ג'ונתן דייוויד לארסון היה מחזאי ומלחין אמריקאי יהודי שנודע בשילוב נושאים חברתיים כגון רב-תרבותיות, התמכרות לסמים והומופוביה ביצירותיו.
דוגמאות אופייניות לשימוש בנושאים אלו נמצאים ביצירותיו "רנט" ו-"טיק, טיק...
לאחר פטירתו לארסון קיבל שלושה פרסי טוני ופרס פוליצר לדרמה, עבור אופרת הרוק "רנט".
לארסון נולד לנאנט (לבית נוטריוס) ולאלן לארסון בווייט פליינס, ניו יורק, ב--4 בפברואר 1960. משפחתו הייתה יהודית.
סבו, ברנרד אייזק לזרסון, היה יליד-רוסיה ושינה את שם משפחתם המקורי ללארסון.
הוא נחשף לאמנויות הבמה, בעיקר למוזיקה ולתיאטרון, מגיל צעיר, ניגן בחצוצרה ובטובה, שר במקהלת בית ספרו ולקח שיעורי פסנתר.
ההשפעות המוזיקליות המוקדמות שלו היו מוזיקאי הרוק האהובים עליו, כמו אלטון ג'ון, הביטלס, הדלתות, The Who ובילי ג'ואל, כמו גם המלחינים הקלאסיים של התיאטרון המוזיקלי, במיוחד סטיבן סונדהיים.
לארסון היה מעורב גם במשחק בתיכון, והופיע בתפקידים ראשיים בהפקות שונות בתיכון ווייט פליינס.
לארסון סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1978. שם היה פעיל בהפקות דרמטיות ומוזיקליות.
הוא למד באוניברסיטת אדלפי בגן סיטי, ניו יורק, עם מלגה לארבע שנים כמנהל משחק, בנוסף להצגות רבות ובתיאטרון מוזיקלי.
במהלך שנותיו בקולג', הוא החל להלחין מוזיקה.
תחילה להפקות סטודנטים קטנות, הנקראות קברטים, ולאחר מכן את הפרטיטורה למחזמר בשם: ספר האהבה הטובה (Libro de Buen Amor), שנכתב על ידי ראש המחלקה, ז'אק בורדיק.
בורדיק שימש כמנטור של לארסון במהלך לימודיו בקולג'.
לאחר שסיים את לימודיו עם תואר ראשון באמנויות יפות, לארסון השתתף בתוכנית תיאטרון קיץ בתיאטרון אסם באוגוסטה, מישיגן, כנגן פסנתר, מה שהביא לכך שהוא זכה בכרטיס הון עבור חברות באיגוד ההון של השחקנים.
לארסון עבר ללופט בקומה החמישית של בניין בפינת רחוב גריניץ' ורחוב ספרינג במנהטן התחתונה, שם התגורר עם שותפים שונים לדירה, ביניהם גרג בילס, עיתונאי במגזין ניוזוויק ואחיה של השחקנית ג'ניפר בילס וג'יימס קלוני, כיום מנהל קריאייטיב בסוכנות הפרסום BBDO.
במשך תשע שנים וחצי לארסון עבד כמלצר ב-Moondance Diner בסופי שבוע ועבד על הלחנה וכתיבת מחזות זמר במהלך השבוע.
בדיינר לארסון פגש את ג'סי ל.
מרטין, שהיה חניך הממתין שלו ואחר כך ימלא את התפקיד של טום קולינס בקאסט המקורי של רנט.
לארסון ושותפיו לדירה חיו בתנאים קשים עם מעט כסף או רכוש.
המחזמר "רנט" הוצג בברודוויי בתיאטרון נדרלנדר מהבכורה שלו באפריל 1996 ועד 7 בספטמבר 2008. זהו המופע ה-11 הארוך ביותר בהיסטוריה של ברודוויי.
רנט הוצג ברחבי ארצות הברית, קנדה, ברזיל, יפן, בריטניה, אוסטרליה, סין, סינגפור, הפיליפינים, מקסיקו, גרמניה, פולין וברחבי אירופה, כמו גם במקומות נוספים.
עיבוד קולנועי לרנט שוחרר בשנת 2005.
לארסון נפטר במפתיע בבוקר הופעת הטרום-בכורה הראשונה של "רנט" על בימת אוף ברודוויי.
הוא לקה בבתירת אבי העורקים, שככל הנראה נגרמה כתוצאה מתסמונת מרפן לא-מאובחנת, בשעת בוקר מוקדמת ב-25 בינואר 1996. חוקרים רפואיים של מדינת ניו יורק הגיעו למסקנה - אם הבתירה באבי העורקים היה מאובחנת כראוי ומטופלת, לארסון היה חי.
הוא סבל מכאבים בחזה, סחרחורת וקוצר נשימה במשך מספר ימים שקדמו לפטירתו, אולם הרופאים במרכז הרפואי קבריני ובבית החולים סנט וינסנט לא הצליחו למצוא סימנים של התקף לב, גם לאחר שלארסון עשה צילום חזה ואק"ג, ולכן הם אבחנו אותו כחולה שפעת או כסובל ממתח נפשי.
אף לאחר פטירתו של לארסון, מופעו זוכה הפרסים "רנט" זכה למספר הפקות מסביב לעולם ואף לגרסה קולנועית.
לאחר פטירתו של לארסון, משפחתו וחבריו של לארסון הקימו את קרן ג'ונתן לארסון לאמנויות הבמה כדי לספק מלגות כספיות לאמנים, במיוחד למלחיני תיאטרון מוזיקלי ולכותבים, כדי לתמוך בעבודתם היצירתית.
מענקי ג'ונתן לארסון מנוהלים כעת על ידי אגף התיאטרון האמריקני, הודות למענק הממומן על ידי הקרן ומשפחת לארסון.
עבודתו של לרסון ניתנה לספריית הקונגרס האמריקאי בוושינגטון די.סי., בדצמבר 2003. אוסף ג'ונתן לארסון הוא תוספת חדשה לאחזקותיו העיקריות בתחום התיאטרון המוזיקלי.
האוסף מתעד את התפוקה הפורה להפליא של לארסון, כולל מחזות זמר רבים, רוויו, קברטים, שירי פופ, פרויקטים של ריקוד וידאו - גם בהפקה וגם ללא הפקה.
ב-19 בנובמבר 2021 יצא לשירות הסטרימינג "נטפליקס" הסרט המוזיקלי-ביוגרפי "טיק...טיק...בום", המבוסס על אודות חייו.
ג'ונתן הייד הוא שחקן אנגלי יליד אוסטרליה, אשר התפרסם בזכות תפקידיו כמשרת הנאמן בסרט "ריצ'י ריץ'", כג'יי ברוס איסמיי בסרט "טיטניק", וורן וסטרידג' בסרט "אנקונדה" וכצייד ואן פלט ב"ג'ומנג'י".
הייד נולד בבריזביין, קווינסלנד, אוסטרליה.
הוא חבר בלהקה השייקספירית המלכותית ובוגר האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הייד היה חבר בצוות המקורי של מבט הפוך.
הייד שיחק בתפקיד גי' ברוס איסמיי, דירקטור בחברת וייט סטאר ליין בסרט טיטניק, האגיפטולוג אלן צ'מברלין בסרט המומיה ואן פלט בג'ומנג'י.
הוא הופיע בסדרות טלוויזיה וביניהן: הרפתקאות שרלוק הולמס ורציחות במידסומר.
ב-2007, שיחק בתפקיד ד"ר דורן במחזה השחף, שנכתב על ידי אנטון צ'כוב, וכן כרוזן קנט בהמלך ליר.
כמו כן השתתף בסדרה הבריטית "ספוקס" בתפקיד איליה, שר רוסי.
הוא שיחק בסדרה "הנגיף", בתפקיד אולדריץ' פאלמר, מיליארדר קשיש אשר רודף אחר חיי נצח.
בשנת 2016 שיחק במיני-סדרה "משפט טוקיו", דרמה היסטורית המתארת את בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק.
בשנת 2024 גילם את לסלי וודרוב בסרט הדרמה ההיסטורי "הברוטליסט".
הייד נשוי לסופרנו הסקוטית, איזבל ביוקנן.
לזוג יש שתי בנות, אחת מהן היא השחקנית ג'ורג'יה קינג.
ג'ונתן טרופר הוא סופר, תסריטאי ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי וחבר סגל חיצוני במכללת מנהטנוויל.
טרופר נולד בעיר ניו יורק.
הוא השלים תואר ראשון בשפה האנגלית בישיבה יוניברסיטי ותואר שני בכתיבה יוצרת באוניברסיטת ניו יורק.
לאחר מכן הוא ניהל חברה במנהטן שייצרה מתקני תצוגה לחברות תכשיטים במשך שמונה שנים.
הוא כתב בלילות ובסופי השבוע, וכך פרסם בסופו של דבר את הרומן הראשון שלו, Plan B, שמשך את תשומת לבו של סוכן, מה שאיפשר לו בסופו של דבר לעזוב את עבודתו לעסוק בכתיבה במשרה מלאה.
זכויות ההסרטה לארבעה מספריו נמכרו במכירה פומבית תוך שבוע מפרסומם (ספר ג'ו, איך לדבר עם אלמן, Everything Changes ומכאן אני ממשיך).
הנושאים של ספריו בדרך כלל נובעים מהחוויות האישיות שלו: הם עוסקים בנושאים כמו חיי רווקות, התבגרות, חתונה, חיי נישואין, גירושין והחיים בפרברים.
עיר מגוריו, ניו רושל במחוז וסטצ'סטר במדינת ניו יורק, היא מקור השראה עיקרי עבורו ביצירת הדמויות והרקע בספריו.
"באיך לדבר עם אלמן" היה בחירת "התוכנית של ריצ'רד וג'ודי" בשנת 2007 באנגליה.
שלושה מספריו של טרופר מעובדים לסרטי קולנוע.
טרופר היה כותב-שותף לעיבוד הקולנועי של "ספר ג'ו" יחד עם אד בארנס, שיביים את הסרט.
מכאן אני ממשיך פורסם באוגוסט 2009 והיה אחד מרבי המכר של הניו יורק טיימס.
בשנת 2014 הספר עובד לסרט בעל אותו השם.
הרומן האחרון של טרופר, רק עוד דבר אחד, פורסם באוגוסט 2012.
טרופר, יחד עם דייוויד שיקלר, יצר את סדרת הטלוויזיה "באנשי", שהוקרנה לראשונה בינואר בערוץ סינמקס.
טרופר משמש כמפיק בפועל של הסדרה.
בשנת 2021 לקח חלק בכתיבת התסריט לסרט "פרויקט אדם" בבימויו של שון לוי ובכיכובו של ראיין ריינולדס, אשר עלה לפלטפורמות של נטפליקס במהלך 2022.
בשנת 2025 יצר וכתב את סדרת הדרמה "החברים והשכנים שלך" בשירות הסטרימינג "אפל TV פלוס" ובכיכובם של ג'ון האם ואוליביה מאן.
טרופר נשוי ויש לו ארבעה ילדים, המשפחה מתגוררת בניו יורק.
2004 - ספר ג'ו (יצא לאור בעברית בהוצאת מעריב)
2007 – איך לדבר עם אלמן (יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת)
2009 – מכאן אני ממשיך (יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת)
2012 - רק עוד דבר אחד (יצא לאור בעברית בהוצאת כנרת)
ג'ונתן לוקה (בפורטוגזית: Jonatan Lucca; נולד ב-2 ביוני 1994) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פחטקור טשקנט האוזבקית.
לוקה התחיל את הקריירה שלו בסנטו אנגלו ממנה עבר למחלקת הנוער של מועדון הפאר אינטרנסיונל.
בקיץ הצטרף למחלקת הנוער של רומא.
במדי פרנאאנסה שיחק 4 משחקים בליגה בעונתו הראשונה ובינואר חתם רשמית במועדון.
בקיץ חתם בגואראטינגואטה מהליגה הברזילאית השלישית.
באוקטובר חתם בגואה מהסופר ליג ההודית.
ב-15 באוקטובר 2015 לוקה הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1–3 נגד נורת'אסט יונייטד.
בינואר חתם בקלאנטן מליגת העל המלזית בה עד ה-2 ביוני 2016, אז שוחרר מהמועדון.
באוקטובר חזר לסופר ליג ההודית כאשר חתם בפונה סיטי.
ב-28 ביוני 2017 חתם ביחד עם לוקאס גאוצ'ו בבני סכנין מליגת העל, אך שוחרר ב-28 באוגוסט 2017 וחזר לפונה סיטי.
ג'ונתן דייוויד היידט (בשם מלא באנגלית: Jonathan David Haidt; נולד ב-19 באוקטובר 1963) הוא פסיכולוג חברתי יהודי-אמריקאי.
תחום התמחותו של היידט הוא היבטים פסיכולוגים וחברתיים של תפיסות מוסר.
הוא היה בין מייסדי תאוריית היסודות המוסריים.
היידט סיים את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת ייל בשנת 1985 ואת הדוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1992. כיום הוא פרופסור לפסיכולוגיה בבית הספר למנהל עסקים "שטרן" של אוניברסיטת ניו יורק.
הוא הוזכר כאחד מ"בכירי הוגי הדעות בעולם" על ידי המגזינים Foreign Affairs ופרוספקט.
בספרו "The Righteous Mind" (תורגם לעברית תחת הכותרת "למה אתם תמיד צודקים") טען היידט שבני אדם מחווטים לשישה סוגים של רגישויות מוסריות: חמלה, חירות, הוגנות, נאמנות, סמכות וקדושה.
היידט, המזדהה כליברל וכתומך המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית, טען שהמערך המוסרי של ליברלים נסמך כמעט רק על שני המושגים הראשונים (חמלה וחירות), בעוד המערך המוסרי של שמרנים נסמך על כל ששת הסוגים הללו.
היידט תיאר זאת כחיסרון של הגישה הליברלית-פרוגרסיבית, הן ברמה המעשית (חוסר אטרקטיביות בעיני הבוחרים) והן ברמה העקרונית (תפיסה חלקית של נפש האדם).
עוד הוסיף היידט ששמרנים מיטיבים להבין ליברלים מאשר להפך, משום ששמרנים רגישים לערכי החמלה והחירות היקרים לליברלים, בעוד ליברלים אינם מבינים את המשמעות המוסרית שיש בעיני שמרנים לערכים כמו סמכות וקדושה.
יחד עם גרג לוקיאנוף כתב את הספר The Coddling of the American Mind, המטיח ביקורת חריפה בתרבות התקינות הפוליטית המוקצנת בקמפוסים האמריקניים.
לטענת הכותבים, לתרבות הזו יש לא רק מחיר אידאולוגי של השתקת דעות חלוקות, אלא אף מחיר פסיכולוגי של טיפוח רגישות מוקצנת, המקשה על התמודדות בוגרת עם אתגרים וקשיים.
בזמן טבח שבעה באוקטובר כתב שזה מסביר את המחזות בשמאל הרדיקלי שהובילו לתמיכה בחמאס ואי הבעת תמיכה בישראל.
ג'ונתן רפאל כהן הוא דיפלומט יהודי-אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית במצרים.
טרם מינויו לתפקיד זה כיהן כסגן שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות.
בעבר כיהן כסגן עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים אירופיים ואירואסיינים, מאוגוסט 2016 עד יוני 2018. בראשית 2018 החליט נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למנותו לסגן השגריר האמריקאי באו"ם, ומינויו אושר פה אחד על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-24 במאי אותה שנה.
החל מ-1 בינואר 2019 כיהן כהן כשגריר ארצות הברית באו"ם בפועל, אחרי שניקי היילי עזבה את התפקיד.
בספטמבר חדל מלאייש תפקיד זה עם אשרור מינויה של קלי קרפט לתפקיד בידי הסנאט של ארצות הברית.
כהן נולד בפאלו אלטו שבקליפורניה.
הוא בוגר אוניברסיטת ג'ורג'טאון, אוניברסיטת פרינסטון והאוניברסיטה העברית בירושלים.
כהן כיהן בתפקידים דיפלומטיים שונים המייצגים את ארצות הברית החל מ-1986, עת הצטרף אל מוסד שירות החוץ.
הוא כיהן כסגן ראש המשלחת הדיפלומטית של ארצות הברית בניקוסיה בירת קפריסין בשנים 2008–2011. לאחר מכן, בשנים 2011–2013 היה ציר-יועץ לעניינים פוליטיים בשגרירות ארצות הברית בפריז שבצרפת, וכיהן גם כסגן ראש המשלחת הדיפלומטית בשגרירות ארצות הברית בבגדאד שבעיראק בשנים 2013–2016.
כהן מילא תפקידים רבים בשגרירויות ובקונסוליות האמריקאיות בבנגקוק שבתאילנד, בירושלים שבישראל, בווינה שבאוסטריה, בסטוקהולם שבשוודיה, באנקרה שבטורקיה וברומא שבאיטליה.
באוגוסט 2016 הוא הועלה לתפקיד סגן עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים אירופיים ואירואסיינים, ובפרט עסק בענייני קפריסין, טורקיה ויוון.
במהלך כהונתו כסגן עוזר מזכיר המדינה, נפגש כהן עם הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול ברתולומאיוס מקונסטנטינופול וטען בפני הוועדה לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (Commission on Security and Cooperation in Europe) כי על ארצות הברית לשתף פעולה עם טורקיה במטרה להגביל את ההשפעות של איראן ורוסיה באזור.