tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ולכן דרישת המתנגדים לחקיקת חוק אזורים ימיים מחמיר סביבתית, הענקת סמכויות הגנה סביבתית להגנ"ס בכל המרחב הימי כולל המים הכלכליים, חקיקת חוק נזיקין לים שיחייב את המזהם לשלם - הפקדת ערבויות של הקודח למקרה אסון סביבתי, הגשת תלמ"ת ועיגונה בחוק הישראלי ושכל זה יעשה תוך שיתוף הציבור ובשקיפות מלאה.
פעילי המאבק הצהירו בעבר שהם מברכים על הפקת גז טבעי משדות הגז בים התיכון, מתוך הכרה ביתרונות של הפקת אנרגיה מגז לעומת החלופות: פחם ומזוט.
אולם, המיקום המתוכנן הנוכחי של אסדת הטיפול בגז הוא שעומד במוקד המאבק.
לטענתם, מיקום של אסדת טיפול בקרבה לחוף יוצר שורה ארוכה של מפגעים בפועל, ובנוסף לכך סיכונים בכוח.
בחודש אוגוסט 2019 שינו את עמדתם והודיעו שמאבקם אינו מתמקד עוד בהרחקת האסדה וכי הם מתנגדים לשימוש בגז טבעי בכלל, וטוענים שעל המדינה לעבור רק לאנרגיות מתחדשות.
לטענת המתנגדים, מאז שנת 2010, כמעט כל אסדות הטיפול בגז טבעי המופק בים בכל העולם (כ-97%) נמצאות "על פי הבאר", ולא בקרבת החוף.
לטענתם, האסדות המעטות שנמצאות בקרבת החוף, הן ישנות יותר, או שהוקמו שם מפני שהשדה נמצא בקרבת החוף, או על היבשה.
בפועל, יש נכון לשנת 2019 כ-7 מתקני FPSO (מתקן צף לייצור, אחסון ופריקה) בלבד שמטפלים בגז טבעי, בעוד מרבית המתקנים הם מתקנים לטיפול בנפט או במאגרים בהם יש כמויות גדולות של קונדנסט וגז טבעי.
פרופ' סרגיו קפוסטה גורס שאין כמעט מתקנים צפים לטיפול בגז טבעי בעולם, ושהמתקנים הללו הוקמו לצורך הפקת ואחסון נפט.
לדבריו, "שמעתי על זה (על הטענה שצריך FPSO) ואמרתי.
טוב, אז ישראל תהיה המדינה הראשונה בעולם שיהיה לה FPSO להפקת גז טבעי.
זה לא שיש לישראל כל-כך הרבה ניסיון בהפקת נפט וגז ואתם רוצים להיות החלוצים?
אני חושב שזה רעיון רע".
כמו כן, טוענת פרופ' עינת אהרונוב, גאופיזיקאית, ראש תוכנית הגאולוגיה של נפט וגז במכון למדעי כדור הארץ של האוניברסיטה העברית, כי ישראל היא ייחודית בבחירתה למקם את אסדות הזיקוק שלה במרחק גדול מהמאגר וכי יש לשיטה הזו חסרונות מובנים.
מומחים נוספים ובהם פרופ' דוד ברודאי מהטכניון, פרופ' אורי דיין מהאוניברסיטה העברית, ודר' מיכאל גרבר, יועצים לעמותת שומרי הבית ומצדדים בעמדה כי יש למקם את האסדה רחוק ככל הניתן מהחוף.
אמנון פורטוגלי, חוקר במכון ון-ליר התבטא גם הוא כנגד התוכנית להקים אסדה בקרבת החוף, וגם מומחים עולמיים ובהם איימי רוזנשטיין, מומחית לבריאות הציבור, ופרופ' ריק שטיינר מומחה לטיפול בתקלות שפך, מזהירים מפני הסיכונים והסכנות לציבור ולסביבה, המתלווים לאסדה קרובת חוף, וממליצים להרחיק את המפגע מהאוכלוסייה ככל האפשר.
בתהליך הטיפול בגז על גבי אסדת הטיפול, משתחררים לאוויר חומרים מסוכנים לבריאות, בעיקר בנזן, שהוא גורם מסרטן.
בנוסף, תהליך זיקוק הגז פולט מתאן לאטמוספירה, חומר הגורם ליצירת אוזון- מסרטן מסוכן
אסדת זיקוק הגז תמר היא המפעל המזהם ביותר בישראל, והיא פולטת מזהמים בכמות הגדולה בסדרי גדל, מהערכים שהתחייבה אליהם נובל אנרג'י בטרם התחילה תמר את פעולתה.
רמות הזיהום מאסדת תמר התגלו רק בסוף שנת 2017, בדו"ח מפל"ס שנת 2016 שפרסם המשרד להגנת הסביבה.
גם היום מוסתרות רמות הזיהום מאסדת תמר באמצעות ניטור חלקי ולקוי.
יצוין שבישראל מתים למעלה מ-2,200 בני אדם בשנה, כתוצאה ישירה של זיהום אוויר.
בנוסף, להערכת המשרד להגנת הסביבה, מדי שנה כ-200 איש מתים בטרם עת כתוצאה מחשיפה לזיהום אוויר שמקורו בתחנות כוח פחמיות.
בעזרת חיבור מאגר לווייתן ומאגרי גז נוספים לתשתית האנרגיה, משרד האנרגיה מתכנן לסגור תחנות אלה בהדרגה החל מ-2022 ועד סוף שנת 2030.
לטענתה של חברת נובל אנרג'י, שיעור פליטת המזהמים הצפוי באסדת לווייתן נמוך באופן משמעותי משיעור הפליטה באסדת תמר, הפועלת כבר משנת 2013, וזאת בזכות שימוש בטכנולוגית טיפול חדישה יותר.
הפליטות מאסדת תמר, שנצבת מחוץ למים הטריטוריאליים של ישראל, לא השפיעו על איכות האוויר בחוף וביבשה.
השותפות במאגר תמר הקימו על האסדה מתקן טיפול חדיש, בעלות של מעל מאה מיליון שקלים, שהביא להפחתה של כ-98–99 אחוזים מהפליטות והביאן לרמה הדומה לרמה שדווחה במקור, ואף למטה מכך.
על פי המשרד להגנת הסביבה, על אסדת לווייתן תותקן מערכת סגורה להפחתת פליטת חומרים אורגנים נדיפים (VOC), וביניהם בנזן.
המערכת תשלב מספר טכנולוגיות המוגדרת כ-BAT (הטכנולוגיות המיטביות הזמינות) במטרה לאסוף את הגזים שעלולים להיפלט מחיבורים ופתחים שונים, ולהעבירם לדחיסה ולשימוש כמקור אנרגיה באסדה.
על האסדה יוקמו גם שני לפידים (לחץ גבוה-HP ולחץ נמוך-LP) שתפקידם לשרוף גזים במקום לאפשר את פליטתם לאוויר.
יעילותם המוכחת היא של 98-99%.
על פי צוות הסביבה של נובל אנרג'י, רדיוס ההשפעה של האסדה על איכות האוויר יהיה מאות מטרים בלבד.
כלומר, הפליטות מאסדת לווייתן אינן צפויות להשפיע על איכות האוויר ביבשה.
גם לדברי פרופ' דוד ברודאי מהפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית של הטכניון, השפעת הפעילות השגרתית באסדה על קו החוף צפויה להיות נמוכה.
בחוות דעת שערך פרופ' מיכה ברחנא, מומחה לאפידמיולוגיה סביבתית ולשעבר ממונה על רישום הסרטן במשרד הבריאות, בנוגע להשלכות הבריאותיות האפשריות של פעילות האסדה קבע הפרופ' שלא קיימת סבירות של השלכות בריאותיות מפעילות שנעשית במרחק של 10 ק"מ ממגורי אדם.
במהלך הובלת הגז הגולמי יורדת הטמפרטורה שלו ל-6 מעלות מתחת לאפס, ועל כן מוסיפים לו נוזל למניעת קיפאון .
כשהחומר מגיע לייעדו, ממחזרים את החומר מונע הקיפאון.
תהליך זה גרם לפליטות גבוהות מהמצופה של בנזן לאוויר באסדת תמר.
המערכות באסדת לווייתן שונות לחלוטין מהמערכות באסדת תמר.
מערכת מיחזור הנוזל בלווייתן אינה כוללת נישוב פתוח לאוויר ולא צפויה לפלוט כמויות משמעותיות של בנזן לאוויר.
אחד מתוצרי הטיפול בגז הוא דלק בשם קונדנסט, שהוא תערובת של פחמימנים במצב נוזלי.
זהו חומר שימושי, אולם הוא נדיף ונפיץ ביותר (ובשל כך מכונה "בנזין טבעי"), הקונדנסט נכלל ב"חוק חומרים מסוכנים" התשנ"ג, של המשרד לאיכות הסביבה יחד עם חומרים נוספים ביניהם זהב, כסף ונפט.
בשל כך על החברות המטפלות בו להצטייד ב"היתר רעלים".
התוכנית של נובל אנרג'י היא להובילו בצינור תת-מימי ותת-קרקעי.
מי-תוצר (או "מי-מוצר" כהגדרתם בתסקיר תמ"א 37ח'): אלה הם נוזלים הנותרים בסוף תהליך הטיפול בגז הטבעי, הרכב מי-התוצר משתנה ממאגר למאגר.
הוא עשוי להכיל שמנים מסיסים ולא מסיסים, מוצקים מרחפים, מתכות וכימיקלים שונים.
אותם יש לסלק מאסדת הטיפול.
רק אחרי סינון הרעלים, ניתן לשפוך את מי המוצר לים.
בתמר נעשה שימוש בשיטת "סקימר" לסילוק מכני של שמנים.
אף על פי שמדובר בשיטה מיושנת יחסית.
ניטור שנעשה בסביבות האסדה לאורך השנים מצא שמי התוצר לא משפיעים על הסביבה הימית.
לאסדת לווייתן תוכננה מערכת מתקדמת יותר שמשתמשת בחומר סופח הידרוקרבונים כדי לטפל במי התוצר.
תקלות שפך מתרחשות מדי פעם באסדות ובמתקנים יבשתיים.
בפרט, חברת נובל-אנרג'י צברה היסטוריה של תקלות, שהציבה אותה במקום הראשון בין החברות בקולורדו, ארצות הברית, ארבע שנים ברציפות החל מ-2009, וכן ב-
2016. בנוסף לכך, במהלך הקידוחים בשדה לווייתן דלפו מי ים לתוך הקידוח.
במדינת ישראל, בנוסף על כל הגורמים שעלולים לגרום לתקלות שפך בעולם כולו, קיים גם האלמנט הביטחוני: אסדת זיקוק גז כמו גם המתקנים הנלווים אליה דוגמת מכלי האחסון של הקונדנסט, הם מטרה נוחה ונייחת לאויב המעוניין לפגוע במדינת ישראל.
בסימולציה לתקלת שפך, התברר שכ-60% מהחומר יתנדף תוך יממה, אמירה זו התגלתה כלא מדויקת שכן בדוח זה התגלו סתירות מהותיות בין הסימולציות בכמויות השפך המסומלץ בצינור ובאסדה כנגד הקיבולות בפועל.
לחברת נובל אנרג'י יש תוכנית מסודרת לטיפול באירועי שפך שפורסמה בפומבי.
כמו כן, קיימת סכנה של שפך הקונדנסט, שיוזרם מאסדת הטיפול אם זו תמוקם בקרבת החוף, במקרה של תקלה בצינורות ההובלה.
באזור חוף דור קיימת תופעה גאולוגית הידועה בשם "Dor Disturbance", המאופיינת בתזוזות של הקרקע.
על פי דעת מומחים שונים, תופעה זו יוצרת סכנה ממשית של התבקעות הצינור ושפך הקונדנסט אל קרקעית הים.
החומר עלול לגרום לפגיעה במערכת האקולוגית בים.
דו"ח לבחינת הסיכונים הגאולוגיים שהוכן על ידי חברת עמוס שירן-רעידות אדמה מצא ש"אין סיכוי מקריעת פני קרקעית הים כתוצאה מהעתקה פעילה".
במסגרת תוכנית הזרמת הקונדנסט אל היבשה, מתוכנן להיבנות מכל, למקרה שההזרמה לא תתאפשר באופן זמני (עד 24 יום).
המכל מתוכנן להיבנות באתר "חגית" של חברת החשמל, מאגר זה קרוב למקומות יישוב, ובמקרה של דליפה עלול לחדור הקונדנסט אל מי התהום.
במסגרת תוכנית המתאר הארצית הקצתה המדינה 300 דונם לצורך בניית המאגר.
לטענת המתנגדים, העובדה ששטח זה הוא הרבה יותר מהדרוש למכל בנפח של 10,000 מ"ק, כפי שהוצהר; מצביעה על כוונת החברה לבנות בעתיד מכלים נוספים, ובכך להגביר את הסיכון לתושבי האזור.
החברה הודיעה כי בכוונתה לבנות מכל אחד בלבד, ושתוכנית זו עולה בקנה אחד עם תמ"א 37 ח.
באוגוסט 2018 סוכם שמשרד האנרגיה יזמן פגישה עם נציגי משרדי ממשלה, ארגוני סביבה ונציגי ציבור כדי להציג את מכל האחסון, אתר התפעול, וציוד הבטיחות והתחזוקה הנלווה בהתאם לתוכנית הפיתוח.
קיימת גם תוכנית של נובל אנרג'י להוביל את הקונדנסט במשאיות.
יש הסכמה רחבה בדבר הסכנה הפוטנציאלית בכך, במקרה של תאונות דרכים.
בצמוד לתחנת הכוח בחדרה פועל מתקן להתפלת מי ים.
כ-70% ממי השתייה בישראל מותפלים, ומתוכנן להקים עוד שני מתקנים בחופים הסמוכים.
דליפת שמנים בקרבת החוף עלולה לפגוע באיכות המים.
במקרה של תקלה, ייתכן שהמתקן יושבת.
הממברנות שבשיטת אוסמוזה הפוכה רגישות לעליה בריכוז פחמימנים ומתכות מומסות (ברזל, מגנזיום).
שילוב של שניהם מחמצן את הצינורות.
פחמימנים עוברים את סינון הממברנות בשיעור 10% (סיכון עליית תחלואה בסרטן), וגם מתגבשים עליהן ופוגעים ביעילות.
מחקרים שעוסקים בדליפות מאסדות קידוח לנפט מראים שדליפה כרונית ממתקני זיקוק משפיעה עד 30 ק"מ (אסדת לווייתן אינה אסדת קידוח, ואינה מטפלת בנפט אלא בגז טבעי וקונדנסט).
סימולציות שנעשו קבעו שאין סכנה לפגיעה במתקני ההתפלה כתוצאה מההזרמות השוטפות מהאסדה ואולם, הדו"ח זה מתייחס לאסדת תמר כשבפועל לא נעשתה אנליזת שפך מלאה וסטטיסטית להוכחת הטיעון לגבי אסדת דור.
האסדה בשלב הזה היא עובדה מוגמרת אולם לטענת התושבים באזור מערך הניטור עדיין לא פועל בצורה אמינה.
יש הבדלי קריאות בין תחנות נובל לבין האיגוד.
בנוסף חברת נובל מסרבת לבצע ניטור רציף באסדה ושקוף בנתונים לכלל הציבור.
אחת הטענות שהועלו על ידי נובל ומשרד ההגנ"ס הן כי אין ניטור רציף באסדה בעולם.
עניין זה של העדר ניטור רציף לא עמד במבחן ובבדיקה בינלאומית שערך קבינט הגז הסתבר ההפך.
כפועל יוצא של התהליך שהובילו פעילי המאבק והלחץ הציבורי שנוצר, חברת נובל אנרג'י הודיעה כי תבצע ניטור רציף על אסדת לווייתן, זאת בהתאם לסיכום אליו הגיעה עם מועצת חוף כרמל ואיגוד ערים לאיכות סביבה שרון כרמל.
ניטור זה, שאינו מחויב על-פי היתר הפליטה שהתקבל לאסדה ולפי דרישת התושבים יש לחייבו בהיתר כי טכנית ניתן לנתר במתקן, יבוצע בנוסף לניטור ודיגום שמתבצע על האסדה בהתאם להיתר הפליטה.
אולם גם אמירה זו עדיין אינה מספקת שכן נושא השקיפות בזמן אמת לא מולא ויש עמידה על המקח מטעם נובל לתת דגימות במקום שידור ניטור רציף בזמן אמת.
הדרישה של נובל שהנתונים יועברו בלעדית לאיגוד ערים.
בתהליכי הנישוב שהתרחשו ב-31 בדצמבר 2019 וכן ב-6 בינואר 2020 לא הוזרמו נתוני ניטור מן המתקן.
משטר הרוחות היה מורד רוח צפון מערבי כך שאם היה זיהום גם תחנות החוף לא יכלו לנטר אותו.
עניין זה הוא זיהום סמוי אשר אינו מנוטר.
ההנחיות וההגדרות לאופי תחנות הניטור מוגדר היטב במסמך הגנ"ס.
זאת בנוסף לביצוע פעילות שוטפת לאיתור מקורות פליטה בלתי מוקדיים (LDAR).
בעולם מקובל להשתמש במצלמות תת-אדום, שרק בהן אפשר לראות את אדי הקונדנסט.
בארצות הברית, הסוכנות להגנת הסביבה (EPA) של משרד המשפטים התקינה מצלמות מהסוג הזה, וכך התגלו דליפות חריגות.
ארגון שומרי הבית הפעיל ביקורת משלו באמצעות מצלמת תת-אדום שנתרמה לו מחברת אופגל.
בעקבות טענות הארגון לניטור לקוי, מחיקת נתונים ונישובים שלא בתיאום עם המשרד להגנת הסביבה, הארגון השיק קמפיין מימון המונים למימון מערך ניטור עצמאי.
בנוסף הארגון הגיש מספר עתירות שמטרתן להחמיר את הניטור ואת הדרישות מנובל אנרג'י, ובכלל זה הפעלת הלפיד, תוך הצבעה על סתירות בין הצהרות נובל אנרג'י למתרחש בפועל והבעת אי אמון בפעילות המשרד להגנת הסביבה.
מהעתירות עולה כי לא מתקיים ניטור רציף.
חלק מהעתירה התייחס לאי הפעלת הלפיד שיש לה משמעות מבחינת הנזק הצפוי לסביבה מפליטות לא מטופלות של מתאן, גז חממה בעל אפקט גדול פי 80 משל פחמן דו-חמצני.
המצב בפועל ביבשה הוא כי התחנות המנטרות היחידות המכוילות הן של איגוד ערים כאשר תחנות נובל מודדות ערכים לא מכוילים.
מצב הניטור ואירועי הניטור בכלל התחנות במרחב דור וחגית מנוטר בזמן אמת על ידי צוות הטכני של שומרי הבית אש בנה אפליקציה המנטרת את הקריאות באתרי הגנ"ס ואיגוד ערים.
האפליקציה מתעוררת לכל אירוע של כיול ומחיקת נתונים ממסד הכיול.
באופן זה שומרת אירועי קריאה גם ולאחר אירוע מחיקה או כיול לצור השוואות ובחינת המאורע בכל תחנה.
מספר אירועי לפיד התרחשו, האחרון התרחש ב-23 במאי 2020. אירועים של לפיד מחייבים תחקיר מעמיק לפי היתר הפליטה אשר כמתחייב חייב להיות משוקף לציבור.
לטענת התושבים אירועים אלו לא משוקפים.
בעקבות אירוע זה ואי הפעלת מערך הניטור באסדה כפי שסוכם תיקנס נובל על ידי משרד ההגנ"ס.
לטענת ארגון שומרי הבית אירועים אלו מהווים הוכחה לאשר נטען לאורך כל הדרך כי קיים חשש סביבתי ממתקן זה.
המועצה המקומית זכרון יעקב הגישה ערר לבית המשפט העליון ובו בקשה לדרוש מהרגולטור כי יאכוף על חברת נובל אנרגי' ניטור אובייקטיבי ובקשה כי הרגולטור הוא זה שיפקח על הניטור.
בעקבות חריגות וזיהום קנס בגובה 3.7 מיליון שקלים הוטל על נובל אנרג'י-שברון בגין חריגות מאסדת לווייתן שמול חוף הכרמל.
פתרון מוצע על ידי המתנגדים
הפתרון הנפוץ ביותר בעולם לטיפול במאגרי נפט שהתגלו במים עמוקים, הוא אסדה צפה.
פתרון כזה עבור מאגר לווייתן, תוך שימוש באסדה צפה מטיפוס FPSO , הוצע כאמור, על ידי חברת נובל אנרג'י בעצמה (חלופה 9), והיא אף בחנה את פוטנציאל הפיכת כלי השיט למתקן טיפול בגז טבעי.
ב-2014 שינתה החברה את החלטתה, והודיעה על בניית אסדה מטיפוס אחר, המקובעת לקרקעית הים בקרבת החוף.
לטענת עמותת "שומרי הבית", החלטה זו מיטיבה כלכלית עם חברת נובל אנרג'י וחברת "דלק קידוחים" בבעלות יצחק תשובה, השותפה במאגר לווייתן, וכן עם חברת בז"ן שבשליטת עידן עופר, שתהפוך למונופול במכירת קונדנסט - במקום שיימכר מהבאר, באוניות, אל הצרכנים, בעיקר מחוץ לישראל.
המתנגדים לא הציגו סימוכין לטענה זאת.
חסכון בבנייה ופירוק; במקרה חירום היא יכולה להרים עוגן ולשוט משם.
בנוסף לכך, אסדה צפה מאפשרת להפיק עוד כ-100 BCM, לקראת סוף חיי הבאר, בהשוואה לאסדה קבועה, בזכות מפל לחצים נמוך יותר.
באתר "שומרי הבית" מרוכזת רשימה וקישורים של 35 אסדות צפות הפעילות בעולם מתוכן 25 הן אסדות לטיפול בנפט.
עובדתית תמ"א 37ח' מאפשרת הצבת מכלית אחסון צפה מטיפוס FSO בצמוד לאסדת הרגליים קרובת החוף, עובדה ששומטת את הקרקע מתחת לטיעון הכמויות הקטנות.
במכלית כזו צפוי לאחסן עד 100,000 חביות קונדנסט, כך ששפך ממנה יהווה אסון סביבתי ובריאותי קשה ויכול לגרום להתפשטות של ענן גזים רעילים שיחייב פינוי אוכלוסייה מאסיבי.
נובל אנרג'י הודיעה כי אינה מתכוונת לעשות שימשו במתקן כזה ליד אסדת לווייתן, ואולם בבקשת היתר הפליטה החדשה שלה עבור לווייתן נכתב כי: "באסדה קיימת הכנה להטענת קונדנסט למכליות ים", וכן מצוין עבור אותו המקור: "אמצעים קיימים למניעת שפיכות/דליפות- אין." וכן: "אמצעים קיימים לבקרה וניטור דליפות- אין".
טענות בעד ונגד המיקום המתוכנן
הארגונים התומכים באסדה קרובת חוף טוענים בהצהרתם המשותפת שאי אפשר להפעיל רגולציה על אסדה שנמצאת מחוץ למים טריטוריאליים (ב"מים הכלכליים"), ועל כן, היא מהווה סכנה סביבתית פוטנציאלית גדולה יותר.
בג"ץ קבע כי די ברגולציה הקיימת במים הכלכליים וכי ניתן לאכוף אותה.
התוכנית עברה את כל הליך התכנון והאישור, בהליך תקין (כפי שקבע בג"ץ במספר פסיקות).
כמו כן, חלק גדול מעבודות התשתית לתוכנית כבר בוצעו, כולל הנחת צינורות בקרקעית הים והצבת רגלי האסדה באתר המיועד, וחלקה התפעולי נמצא כבר בשלבי בניה מתקדמים במספנות בטקסס.
בנקודת זמן זו, ביטול התוכנית לאסדה קבועה יגרור הוצאה של כמה מיליארדי דולרים (הסכום נתון במחלוקת).
כמו כן, תמ"א 37ח' (החלטת ממשלה 2933, 28 בפברואר 2001) אושרה אחרי 4 שנות דיונים במועצה הארצית לתכנון ולבנייה, בהשתתפות הציבור, כולל ההחלטה לשנות את מיקום אסדת "תמר", מהיבשה למיקומה בים.
שדות הגז "תמר" ו"לווייתן" מסווגים כשדות עם תכולת קונדנסט נמוכה (1.3 ו-1.8 חביות למיליון רגל מעוקב, בהתאמה); על פי דיווחי חברת נובל אנרג'י, אסדת "תמר" עומדת בדרישות תכולת הקונדנסט, וכך גם עתידה להיות אסדת "לווייתן".
בנוסף לכך, שר האנרגיה יובל שטייניץ קבע כי שינוי המתווה הקיים, יעכב את הפקת הגז במספר שנים, וידחה את השבתת תחנת הכוח הפחמית אורות רבין, דבר זה היה גורם להמשך זיהום האוויר בתוצרי פחם, במקום ניצול יתרון הגז הטבעי.
המשרד להגנת הסביבה ביצע סימולציה של פליטות עתידיות מלווייתן, והתוצאה נמצאה בתחום המותר.
פרופ' דוד ברודאי, מומחה לזיהום אוויר מהטכניון, טוען שהמודל שבו השתמשו נובל אנרג'י והג"ס שגוי.
גם ד"ר מיכאל גרבר, לשעבר מהמשרד להג"ס, סיפק דו"ח שמזהיר מפני חריגה מחוק אוויר נקי, במקרה של אסדה בקרבת החוף, וממליץ שלא להקים את האסדה בקרבת החוף על מנת לא להפוך אזורים נרחבים בישראל למוכי זיהום אוויר.
הדו"ח של ברודאי ספג לביקורת מטעם המומחה לזיהום אוויר של עמותת אדם טבע ודין, דר אריה ונגר.
ונגר קבע שהניתוח של ברודאי הסתמך על קצב פליטה גבוה משמעותית מקצב הפליטה הצפוי באסדה (פי 16), ועל מידע מאסדת נפט במפרץ מקסיקו.
ונגר הסביר שנתונים אלה שונים גם מבחינה אקלימית וגם בהבדלים שבין נפט וגז.
כמו כן ציין שהדו"ח של ברודאי אינו מצביע על חריגה מהתקנים השנתיים לחשיפה לבנזן ביבשה.
עו"ד עמית ברכה, מנכ"ל ארגון אדם טבע ודין, מתנגד לבניית האסדה כאסדה צפה בלב ים ממספר סיבות: האכיפה והרגולציה במים הכלכליים הן אפסיות, זאת בניגוד לאכיפה ולרגולציה במים הטריטוריאליים.
כמו כן, אסדה צפה סובלת מטלטלות הגלים שעלולות להוביל לתקלות בהן קשה יותר לטפל בלב ים.
לעומת זאת כאשר האסדה קרובה יותר לחוף ומקובעת לקרקע התקלות מועטות יותר ויכולת הטיפול והתיקון גבוהה יותר.
נעם סגל, חבר ב"פורום הישראלי לאנרגיה", טוען שקידוח לווייתן יהיה גדול מדי מכדי לטפל בתוצריו באמצעות אסדה צפה (FPSO), מבחינת כמות הגז שיופק, וגם מבחינת הלחץ שלו.
מאידך, קיימת לפחות אסדה אחת המטפלת בכמויות גז גדולות פי שניים מהכמות המתוכננת, אך מדובר במאגר שמכיל גם כמויות קונדנסט גדולות מאוד ושונה באופיו ממאגר לווייתן.
חברת נובל אנרג'י בעצמה תכננה בתחילת הדרך לפתח את מאגר לווייתן באמצעות אסדה צפה.
הובלת קונדנסט: עדיף להוביל את הקונדנסט בצינורות תת-קרקעיים מאשר באמצעות מכליות ים או מכליות כביש.
אין מדובר בכמויות גדולות של קונדנסט, לפי הערכות מדובר על 2,500 חביות ביום ועד כ־7,000. כמויות הקונדנסט שיאוחסנו על גבי אסדה צפה הן גדולות משמעותית ולכן בתקלת שפך מאסדה צפה הנזק הסביבתי יהיה הרבה יותר חמור.
רני עמיר, מנהל מחוז חיפה במשרד להגנת הסביבה, שניהל את אגף ים וחופים, הצהיר על תמיכתו באסדה קרובה.
החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים הודיעו על תמיכה בבניית האסדה קרוב לחוף.
להצהרה שפרסמו הצטרפה גם עמותת אדם טבע ודין.
במאי 2014, מפקד חיל הים לשעבר וקמ"ן חיל הים הודיעו שלדעתם ניתן להגן על האסדה הצפה על פי הבאר - כדרישתם של המתנגדים לאסדה בחוף דור.
משרד הביטחון פרסם חוות דעת, הקובעת שמבחינה ביטחונית עדיף להגן על אסדה שקרובה לחוף.
(מנכ"ל משרד האנרגיה, שאול מרידור, טען שענף עלום בחיל הים הוא שנתן את חוות הדעת).
אולם שר הביטחון בעת שניתנה חוות הדעת, משה יעלון, טוען שלא נשאל ולא התבקש לתת אותה, ושהיא ניתנה שלא על דעתו.
הוא סבור שבעזרת ספינות סער 6 החדשות שחיל הים רכש למטרה זו כבר בשנת 2013, אין בעיה לאבטח את האסדה המרוחקת.
ביולי 2018 הודיע דובר צה"ל שמשיקולי ביטחון צה"ל תומך בקירוב אסדות כריש-תנין ולווייתן ליבשה.
עמדת מערכת הביטחון וחיל הים נובעת מחשש שארגוני טרור ינסו לפגוע באסדות, ואם הן יהיו רחוקות 120 ק"מ מהחוף (לווייתן) או 100 ק"מ מהחוף (כריש-תנין) יהיה קשה מאוד להגן עליהן.
גם שר הביטחון שאחריו, אביגדור ליברמן, הודיע ב-31 בדצמבר 2018, שלא היה ידוע לו על כל המלצה לבנות את האסדה במקום כלשהו, משיקולי ביטחון.
המדינה הצהירה באופן חד משמעי במענה לעתירה שהוגשה לבג"ץ כי: "כלל השיקולים הביטחוניים הובאו בחשבון במסגרת הליכי התכנון, וכי עמדת משרד הביטחון וצה"ל היא שקיים יתרון מובהק בקירוב האסדה לקו החוף בכל הקשור לכל להיבטים הביטחוניים הנובעים ממיקום אסדת לוויתן".
המדינה ציינה כי כל ההחלטות בנושא בוועדות התכנון התקבלו בדיונים בהם נכח נציג משרד הביטחון, שאף הביע עמדה ברורה בדיון.
הדיונים בוועדות התכנון התקיימו בעת שמשה יעלון היה שר הביטחון, ועמדת המדינה בבג"ץ סותרת לכאורה את טענתו כי לא תקיימו דיונים בנושא.
החל משנת 2010 הוגשו מספר עתירות לבית המשפט הגבוה לצדק, ולבתי משפט נוספים, בעניינים שונים הקשורים למאבק.
מרביתן נדחו או נמשכו על ידי העותרים בהמלצת בית המשפט.
בג"ץ 2293/10 ובג"ץ 4687/10, בדרישה לבצע הליך תכנוני מסודר ושקוף לציבור בנוגע למתקן קבלת גז ממאגר תמר- העתירות התקבלו, והחלטת המועצה הארצית לתכנון ולבנייה בעניין שונתה.
בשנים 2012–2013 הוגשו עתירות כנגד בניית מאגרי גיבוי ביבשה - העתירות נדחו, בנימוק שהן מוקדמות מדי בהתחשב במצב התכנון.
בג"ץ 7737/14, 8079/14 ו-8077/14 נגד אישור תמ"א 37ח, התוכנית שמסדירה את השימושים בים ועל-פי ניתן לקבוע היכן תמוקם האסדה בתחומי המים הטריטוריאליים של ישראל.
העתירות נדחו, בכפוף לשני שינויים שהמועצה הארצית לתכנון ובניה ביקשה.
בהחלטה התווספה הערה, שתינתן עדיפות לטיפול בגז בים.
כעבור ארבעה חדשים, הודיעה חברת נובל אנרג'י על שינוי ההחלטה, ועל הקמת האסדה בסמוך לחוף.
בהחלטת כתבה השופטת דפנה ברק ארז כי מדובר במאבק מסוג NIMBY.
בג"ץ 3397/14 לביטול שטר החזקה שניתן לשותפות במאגר לווייתן.
העתירה נמחקה בעצת בית המשפט.
בג"ץ 8365/16 נגד הקמת מכל החרום באתר חגית.
העתירה נמחקה לאחר שהנושא הוחזר לעיון המועצה הארצית לתכנון ובניה והקמת המתקן אושררה.
בג"ץ 2974/17, כנגד מאגר הגיבוי באתר חגית - העתירה נדחתה בדצמבר 2017. בפסק הדין כתבה השופטת דפנה ברק ארז ש"נחה דעתנו כי ההחלטות בעניין זה התקבלו לאחר שנבחנו ההיבטים הבטיחותיים והסביבתיים של הנושא.
באופן יותר ספציפי, לאחר שעיינו בפרוטוקול הדיון במועצה הארצית מ-5 בדצמבר 2017, אנו סבורים כי ההליך שהתקיים במועצה הארצית היה הליך ראוי, שבחן את טענותיהם של העותרים באופן רציני".
בג"ץ 10063/17 לביטול תוכנית הפיתוח של מאגר לווייתן.
העתירה נמשכה ב"עצת" בית המשפט ונמחקה.
עתירה מנהלית לבית משפט מחוזי חיפה 35065-06-18 לביטול ההתרים להנחת צנרת יבשתית.
השופט המחוזי רון סוקול ציטט את קביעת ה-NIMBY של השופטת ארז וקבע ש"דברים אלה נכונים גם במקרה הנוכחי".
עתירה מנהלית לבית משפט מחוזי ירושלים 57192-07-18 לקבלת מסמכים על-פי חוק חופש המידע בנוגע להיתרי הבניה לצנרת הקונדנסט.
העתירה נמחקה לאחר שימים ספורים לפני הדיון הודיעה המדינה ונובל אנרג'י כי יספקו את המסמכים הנדרשים.
למרות זאת, חלק מהמסמכים לא נמסרו עד היום.
בג"ץ 5964/18 למניעת פרסומת בטלוויזיה למאגר לווייתן.
בג"ץ 6942/18 לביטול הודעות הפקעה.
העותרים חזרו בהם בעצת בית המשפט והעתירה נדחתה.
עתירה מינהלית 23727-10-18 לבית משפט מחוזי חיפה לביטול היתר הבניה לביצוע עבודות באתר חגית.
השופט המחוזי מנחם רניאל השית על העותרים הוצאות משפט בסך 15,190 שקלים.
עתירה מנהלית 44501-10-18 לבית המשפט המחוזי בחיפה בדרישה לא לתת היתר בניה למכל בחגית.
השופט רון סוקול דחה את העתירה והשית על העותרים 15 אלף שקלים הוצאות.
עתירה מנהלית 60792-11-18 לבית משפט מחוזי חיפה נגד מיקום המכל בחגית ותוכנית הניהול הסביבתית.
השופט המחוזי רון סוקול דחה את העתירה והשית על העותרים (שומרי הבית ורשויות מקומיות) הוצאות בסך 15 אלף שקלים.
עתירה מנהלית 31320-01-19 לבית משפט מחוזי חיפה למתן צו ביניים למניעת כניסת רגלי האסדה לישראל, לביטול היתר בניה לרגלי האסדה והצבתן.
הבקשה לצו ביניים נדחתה והעתירה נמחקה.
השופט המחוזי רון סוקול הטיל על העותרים הוצאות בהיקף מצטבר של 50 אלף שקלים.
עתירה מנהלית 17694-01-19 לבית משפט מחוזי חיפה לביטול היתר בניה למכל באתר חגית.
השופט המחוזי מנחם רניאל השית על העותרת הוצאות בסך 15,190 שקלים.
בג"ץ 576/19 בדרישה לקיים הליך ביטחוני סדור לבחינת מיקום האסדה מאחר שלא נבחנה כראוי הסוגיה הביטחונית של מיקומה.
העתירה נדחתה לאחר שהעותרים, עמותת שומרי הבית, והרשויות המקומיות באזור, משכו אותה בהמלצת השופטים.
עתירה מנהלית 5874-08-19 שהגישו שומרי הבית בדרישה שלא לתת לאסדת לווייתן היתר פליטה ולהוציא צו ביניים שיאסור על כך.
בית המשפט דחה את הבקשה לצו מניעה ואמר כי העתירה עצמה היא "למצער, מוקדמת מדי".
עתירה מנהלית 13308-04-19 שהגישו הרשויות המקומיות (חוף כרמל, זכרון יעקב ואח') בדרישה לאסור על שימוש במכליות כביש לפינוי דלק ממתקן חגית.
העתירה נדחתה ושופט בית המשפט המחוזי בחיפה רון סוקול קבע ש"לא נפל כל פגם בהחלטת רשות הרישוי לאישור תנ"ס 5 ולמתן ההיתר".
הוא פסק לעותרות 50 אלף שקלים הוצאות (שישולמו למדינה ולנובל אנרג'י, נגדן הוגשה העתירה).
עתירה מנהלית 58974-08-19 שהגישה עמותת שומרי הבית.
בית המשפט המחוזי בירושלים דחה את הבקשה להוציא צו ביניים שיאסור על המשך הרצת אסדת לווייתן.
השופט רם וינוגרד כתב, בין היתר, כי לא הוכחה טענתם שיש "סכון בריאותי אפשרי" מההרצה ושיפלטו במהלכה "מזהמים בשיעור בשיעור גדול עד מאוד ובלתי צפוי".
עתירה מינהלית 4873-11-19 שהגישו מועצת זכרון יעקב, צלול ורשויות מקומיות נוספות בדרישה לבטל את היתר הפליטה לאסדת לווייתן ולהוציא צו ביניים.
בראשית קיבל השופט אברבנל את הטעון בעתירה ולכן הנישוב הראשון הושהה והוגשה בקשה לדיון דחוף על ידי המדינה באמצעות משרד הגנ"ס הבקשה להוציא צו ביניים נדחתה.
השופט אלי אברבנל קבע שלא הוצגו עדויות מומחים שיוכיחו את הטענה שיש סכנה מבצוע ההרצה.
אולם עתירה זו שבה היה מעורב גם הצוות הטכני של קבינט הגז (שהוא גוף של המועצה המקומית זכרון יעקב ובו גם מהנדסים מתנדבים) גררה לאחר מכן עוד שיהוי בנישוב הראשון עד אשר הובהר כי מערך הניטור מכויל כראוי.
עתירה מנהלית שהגישה עמותת "שומרי הבית" בטענה שהרכב הקונדנסט לא פורסם כנדרש.
שופט בית המשפט המחוזי בירושלים רם וינוגרד דחה את העתירה וציין כי היו סתירות פנימיות בעתירה שהוגשה וכי היא הוגשה "ללא תשתית מספקת, והתבררה עד מהרה כמיותרת".
הוא השית על העמותה הוצאות משפט בסך 60 אלף שקלים.
עתירה מנהלית 38365-12-19 שהגישה עמותת "שומרי הבית" בדרישה לבטל את היתר הפליטה.
השופט המחוזי אלי אברבנל דחה את העתירה.
המאבק המשפטי כנגד הרחבת תמ"א-37 ניטור וזיהום
המועצה המקומית זיכרון יעקב יחד עם מועצה אזורית חוף כרמל, מועצה אזורית עמק חפר, מועצה אזורית מגידו, ועירית חדרה הגישו ב-14.1.2021 עתירה שעניינה הוא צמצום שטחי תמ"א-37ח'.
מטרת העתירה למנוע אפשרות של הקמת מתקני תשתית נוספים בים וביבשה בשטחי תמ"א-37ח.
מדיניות תכנון המרחב הימי, ומסמך מדיניות תכנון המרחב הימי עלול לאפשר הקמת עשרות מתקנים פטרוכימיים (אסדות, בתי - זיקוק ועוד) וחוות טורבינות רוח ענקיות על איים מלאכותיים במרחק 3-7ק"מ מהחוף.
מדובר בעיקר באזור מישור החוף בין מפרץ חיפה לנתניה.
עתירה זו הוגשה בהמשך לעתירה שהוגשה באוקטובר 2020 בנושא ועדת ולחוף/ מסמך מדיניות תכנון המרחב הימי.
שתי העתירות יחד מהוות בסיס מרכזי במאבק הכולל למניעת מתקנים פטרוכימיים (אסדות, בתי - זיקוק ועוד) וחוות טורבינות רוח ענקיות, לאורך מישור החוף ובשטחי תמ"א-37ח' בים וביבשה.
המועצה המקומית זיכרון יעקב יחד עם מועצה מקומית פרדס-חנה כרכור, מועצה מקומית ג'סר א-זרקא, מועצה אזורית עמק-חפר ועמותת צלול הגישו עוד שתי עתירות בנושא ניטור וזיהום מאסדת לוייתן.
עתירה ראשונה הייתה בנושא הדרישה לניטור רציף ושקוף על גבי אסדת לוויתן כאשר הניטור אינו יכול להיות על ידי המפיק אלא על ידי הרגולטור והוא משרד הגנ"ס לפי העיקרון המזהם אינו מנטר.
העתירה הוגשה על ידי משרד עו"ד ד"ר רענן הר זהב, אדלשטיין וברמן.
הדיון בבית המשפט העליון בעתירה התרחש ב-5 באפריל 2021 .
עתירה שנייה היא בעצם הדרישה לניטור רציף על המתקן וסביבתו.
טרם היה דיון בעניין זה.
על העתירות של מועצה מקומית זכרון יעקב ניתן ללמוד בפרוטפוליו המתואר באתר קבינט הגז של מועצה מקומית זיכרון יעקב .
פעילי המאבק טוענים, שבעלי שדה הגז הצליחו מספר פעמים להשתיק דיווחים על המחאה כנגד האסדה.
בקיץ 2017 הקליטו אנשי הערוץ הראשון 8 שעות של ראיונות עם פעילים, כדי לשדר כתבה על המחאה.
רינו צרור סיפר בתוכניתו בגלי צה"ל, כי הופעלו לחצים על התחנה שלא לשדר דיווחים על הפגנות של פעילי המחאה.
צרור טוען, שכתוצאה מהלחצים, הפגנה שהתקיימה בכיכר רבין בספטמבר 2018 לא זכתה לסיקור ברוב כלי התקשורת.
ב-22 ביוני 2018 יצרו 992 גולשי גלים מעגל גולשים בחוף הרצליה, במטרה לעורר מודעות למאבק להרחקת אסדת הגז.
בכך נשבר שיא גינס למספר הגולשים הגדול ביותר במעגל אחד, שיא שעמד קודם לכן על 511 גולשים.
במוצ"ש 1.9.18 נערכה על ידי עמותת "שומרי הבית" עצרת סביבתית בכיכר רבין.
בדצמבר 2018 נדחתה בקשתה של חברת נובל אנרג'י להיתר פליטה לאסדת לווייתן.
החברה הגישה בקשה חדשה להיתר פליטה והיא נבחנת במשרד להגנת הסביבה מתוך מגמה לאשרה ברבעון השלישי של שנת 2019.
ב-10 בינואר 2019 שלחה עמותת "שומרי הבית" מכתב לשר האנרגיה, בדרישה להפסיק את בניית האסדה - משיקולי ביטחון.
יסודות אסדת לווייתן הוצבו במקומם המיועד בינואר 2019, לקראת הצבת החלק התפעולי שלה ברבעון השלישי של שנת 2019.
במרץ 2019 השיקה שותפות לוויתן מהלך אסטרטגי לשיתוף ציבור והודיעה שהיא בוחנת הקמת פורום ציבורי משותף לה, לתושבי האזור ולמחזיקי עניין נוספים לשם חילופי מידע ודו שיח.
במצעה לבחירות לכנסת ה-21 התחייבה מפלגת העבודה לפעול להרחקת אסדות הגז מחופי ישראל.
בבחירות לכנסת בשנת 2019 הצטרף יו"ר שומרי הבית למפלגה בשם צדק חברתי, והצהיר שזה נעשה במטרה להשפיע על המערכת הפוליטית מבפנים ולהתמנות כשר.
המפלגה לא עברה את אחוז החסימה וקיבלה באזור חוף הכרמל כ-200 קולות בלבד.
יולי 2019 - בווידאו שפורסם בעמוד הפייסבוק שלהם הודיעו שומרי הבית כי מאבק אינו מתמקד יותר בשינוי מקום האסדה.
בספטמבר 2019 הוצבו חלקיה התפעוליים של אסדת לווייתן במקומם.
בנובמבר 2019 ניתן לאסדה היתר פליטה.
בנובמבר 2019 הושג סיכום בין נובל אנרג'י ושותפות לוויתן למועצה האזורית חוף כרמל ואיגוד ערים שרון כרמל כי יבוצע על האסדה ניטור רציף, אף על פי שהדבר אינו מחויב בהיתר הפליטה.
בנובמבר 2019 נשלח מכתב שעליו חתמו 100 מדענים ידועים ובו נכתב כי אין להשתמש בגז טבעי שיופק במאגר ויש להעדיף שימוש באנרגיה מתחדשת.
בין דצמבר 2019 לינואר 2020 בוצעו על אסדת לווייתן פעולות הרצה, ובהן גם שני נישובים מרכזיים שבוצעו מבלי שנגרמה השפעה על איכות האוויר של תושבי האזור.
ב-31 בדצמבר 2019 החלה הזרמת גז טבעי מהמאגר.
בעקבות טענות ארגון שומרי הבית לניטור לקוי, מחיקת נתונים ונישובים שלא בתיאום עם המשרד להגנת הסביבה, הארגון השיק קמפיין מימון המונים למימון מערך ניטור עצמאי.
המאבק על כל טיפה: כיצד הניסיון הישראלי מציל את העולם מצמא הוא ספר מאת איש העסקים האמריקאי סת' סיגל העוסק בהתמודדותה של מדינת ישראל עם משבר מים.
הספר יצא לאור באנגלית ב-2015 ותורגם ל-15 שפות, בהן סינית, פורטוגזית וצ'כית.
הספר תורגם לעברית בשנת 2016 על ידי מתן דרור ויצא לאור בהוצאת סלע מאיר.
הספר זכה לשבחים של מנהיגים בישראל ובעולם: שמעון פרס, רוהאקנה רוגונדה, טוני בלייר ומייקל בלומברג והופיע ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
הספר סוקר ומתאר את התהליכים שבוצעו במדינת ישראל כדי להתמודד עם מחסור במים, הן מצד הרשויות והן מצד יזמים פרטיים.
לטענת סיגל, ישראל היא המדינה היחידה שהצליחה לצמצם את שטחי המדבר (בניגוד לתהליך העולמי של מדבור) ומהווה מודל עולמי לחיקוי.
הסקירה מתחילה מהתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל ונמשכת עד למאה ה-21. בין ההמצאות שנסקרות בספר: הטפטפות שהמציא שמחה בלאס, זרעים עמידים לבצורת, שיטות לניצול מי שפכים להשקיה וזרעים סופגי מלח.
בנוסף להתייחסות הישירה לנושא המים, מנסה הספר להראות כיצד הפיתוחים הישראליים מחזקים את מעמדה הדיפלומטי של ישראל בעולם.
כך, לדוגמה, לטענתו של המחבר, יחסי ישראל–סין התחדשו כתוצאה מהצורך הסיני להיעזר בפיתוחים הישראליים בתחום משק המים.
המאבק על נחל האסי היה מאבק ציבורי בישראל למתן גישה חופשית לציבור, לנחל עמל הקרוי גם "נחל האסי" או בשמו הערבי אל עאסי, הנובע מגן השלושה, עובר בקיבוץ ניר דוד, ונשאב ביציאה ממנו לשימושים חקלאיים.
המאבק, שהחל בשנת 2012, הובל בראשיתו על ידי ארגון "הטבע שייך לציבור".
והסתיים ב-2016 בהסכם פשרה בין הארגון לקיבוץ ניר דוד.
הסכם הפשרה לא קוים וב-2020 הגיש אחד מחברי המחאה עתירה על אי קיום ההסכם.
החל משנת 2019, חודש המאבק הציבורי בהובלת קבוצת מוחים ושם קבוצת פייסבוק זהה - "משחררים את האסי"
המאבק הגיע לשיאו בקיץ 2020 בעת מגפת הקורונה בישראל והובילו אותו בעיקר צעירים מעמק בית שאן ובמיוחד מהעיר בית שאן ויישובי האיזור.
בהנהגת המחאה עמדו נתי וקנין, רותם לב שפירו כהן, שלי דרעי ופרח שלמה חדד.
המאבק התנהל בצורת הפגנות בשערי הקיבוץ ועל גדות הנחל, הופעות בכלי התקשורת, ובבתי המשפט.
בספטמבר 2020 הגישו חבר הכנסת משה ארבל ומפלגת ש"ס עתירה מנהלית בבית המשפט המחוזי בחיפה כנגד מועצה אזורית עמק המעיינות, קיבוץ ניר דוד (תל-עמל), היועץ המשפטי לממשלה ורשות מקרקעי ישראל בדרישה לאפשר גישה ציבורית לנחל.
ביוני 2020 הוגשה בבית המשפט המחוזי בתל אביב תובענה ייצוגית כנגד קיבוץ ניר דוד על סך 36 מיליון ש"ח.
באוגוסט 2021 ניתן פסק הדין המורה למדינה להסדיר את הגישה לנחל האסי תוך 18 חודשים
בעקבות פסק הדין, פרסם משרד המשפטים במאי 2023 את "מסקנות הצוות לגיבוש הסדר קבע להסדרת גישת הציבור לנחל האסי"
בנובמבר 2024 פורסם הסרט התיעודי קו המים בהפקת כאן 11 המתאר את המאבק הציבורי מנקודת מבטם של חברי המחאה.
בשנת 2008 שונה שמה של מועצה אזורית בקעת עמק בית-שאן למועצה אזורית עמק המעיינות.
מהלך המיתוג מחדש כלל גם הפרטה חלקית והסדרת הגישה למעיינות והנחלים הנמצאים בעמק.
במכרז לניהול פעילות התיירות של עמק המעיינות זכתה קבוצת תיירות ניר דוד.
לדברי שלמה גלזר, מזכיר הקיבוץ דאז, הדבר הוביל לכניסה מוגברת אל נחל האסי העובר בקיבוץ והוביל את הקיבוץ להחליט על סגירת השערים בפני "זרים".
בעקבות כך החל מאבק ציבורי ומשפטי על ידי קבוצת "הטבע שייך לציבור" והוגשה תביעה אזרחית נגד הקיבוץ בשנת 2015 שהסתיימה בהסכם פשרה.
בשנת 2016 התחייב הקיבוץ "לפעול ברצינות לקידום תוכנית (תב"ע) שמטרתה לאפשר לציבור גישה נוחה ומוסדרת לנחל".
ביולי 2020 הגיש אחד מחברי קבוצת "הטבע שייך לציבור" עתירה לבית המשפט בטענה שהקיבוץ לא קיים את חלקו בהסדר הפשרה.
בספטמבר 2019 הוקמה קבוצת הפייסבוק "משחררים את האסי" שהחלה בפעילות מחאה ציבורית בקריאה לאפשר גישה לנחל האסי לכלל הציבור.
המאבק צבר תאוצה וקיהל הד תקשורתי רחב, בין היתר על רקע מגפת הקורונה והאיסור לצאת מהארץ.
מול שערי הקיבוץ החלו להתקיים אירועי מחאה והפגנות.
בהמשך הפכה הקבוצה לעמותה רשומה.
במקביל למאבק, ובמהלך סגרי מגפת הקורונה בישראל חלק מהיישובים בארץ מנעו כניסה ליישוב של מי שאינו מתגורר בו.
באפריל 2020 פרסם היועץ המשפטי לממשלה באותה עת, אביחי מנדלבליט, את עמדת משרד המשפטים ש"ליישובים חקלאיים או קהילתיים אין סמכות למנוע כניסה אל היישוב של מי שאינם תושביו"
בספטמבר 2020 הגיש חבר הכנסת משה ארבל בשמו ובשם מפלגת ש"ס עתירה כנגד קיבוץ ניר דוד, מועצה אזורית עמק המעיינות, רשות מקרקעי ישראל בדרישה לאפשר גישה לנחל ולהפסיק את חסימת הדרך אליו.
בריאיון לתוכנית "משכן לילה" בערוץ כנסת סיפר כי הגיש את העתירה בעקבות ביקור שלו בשערי הקיבוץ בו ביקש להיכנס לקיבוץ עם משפחתו.
בעוד הקיבוץ איפשר לו להיכנס בשל היותו חבר כנסת ומתוקף חסינותו, הוא לא אפשר כניסה לבני משפחתו אל הנחל.
ב-30 במאי 2021, בהמשך לדיון, מצד המדינה נקבע כי לא ניתן למנוע באופן גורף מהציבור הרחב גישה אל הנחל, אף שהיא מחייבת מעבר בשטחי הקיבוץ, והפרקליטות הציעה להגיע להסדר בין אנשי המחאה לקיבוץ ולמועצה האזורית עמק המעיינות, ולאפשר גישה חופשית על פי הצעה המוסכמת על הצדדים.
בנוסף, המדינה הוסיפה כי הקיבוץ יהיה אחראי לייצר את דרכי הגישה לנחל.
ב-26 באוגוסט 2021 ניתן פסק הדין הקבע כי נחל האסי הוא מקרקעין ייעוד, קרקע ציבורית המיועדת לתועלת הציבור, וכי יש אל הנחל שלוש דרכים ציבוריות המובילות אליו.
בית המשפט קבע כי זכות הגישה של הציבור הרחב לנחל צריכה להיות מאוזנת עם זכויותיו של הקיבוץ.
הוא הורה למדינה לאפשר גישה לנחל דרך "החוף הירוק" במהלך כל ימי השבוע כולל שבת וחג, אסר על שימוש במערכות הגברה או לינה בשטח וביקש מהמדינה לקבוע את המתווה הסופי המאפשר גישה לנחל האסי בתוך שנה וחצי.
במאי 2023 פרסם משרד המשפטים את "הסדר הקבע המוצע להסדרת גישת הציבור לנחל האסי" המאמץ ברובו את פסק הדין, מצמצם את הגישה לחוף הירוק לימי חול בלבד, ומרחיב את הגישה לנחל האסי גם לתוך הקיבוץ על ידי מעבר לגדה אחת של הנחל, עד 15:00 בימי חול, עם מסירת אמצעי זיהוי.
עמותת "משחררים את האסי" וכן האגודה לזכויות האזרח בישראל טוענים שהמתווה ניתן ללא סמכות ובאופן לא סביר וכי הוא "פותח פתח להפרת חוק נרחבת על ידי יישובים נוספים".
בעד המאבק לפתיחת מקטע הנחל
לפי סעיף 1 לחוק המים: מקורות המים שבמדינה הם קניין הציבור, נתונים לשליטתה של המדינה ומיועדים לצורכי תושביה ולפיתוח הארץ.
לפי סעיף 4 לחוק המים: זכותו של אדם בקרקע אינה מקנה לו זכות במקור מים הנמצא באותה קרקע או העובר בה או בגבולה.
לפי סעיף 107 לחוק המקרקעין: "מקרקעי יעוד" הם מקרקעי ציבור המיועדים לתועלת הציבור, והם כוללים נהרות, נחלים ותעלות וגדותיהם.
לפי סעיף 1325 למג'לה, שהייתה עודנה בתוקף בעת הקמת הקיבוץ: לבעלי קרקע הסמוכה לנהר ציבורי אסור להגביל את הגישה למים אם דרך הגישה היחידה עוברת דרך אותה הקרקע.
מדינת ישראל היא הבעלים של הנחל, כפי שנכתב בשטר הקניין של הנחל, המתועד בלשכת רישום מקרקעין, וכן על פי פסיקת ביהמ"ש המחוזי בחיפה בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים בעת"מ 1706-09-20.
חלק מהדרכים המובילות אל הנחל והעוברות בתוך הקיבוץ הן דרכים סטטוטוריות בבעלות ואחריות המדינה ואין לקיבוץ רשות למנוע תנועה עליהן.
עצם מניעת הכניסה לשטח הקיבוץ, בדרכים הציבוריות ובשטחים הפתוחים שבו, אסורה לפי חוק, גם בתקופת הקורונה.
הקיבוץ כבר מפעיל בתשלום מתחמי צימרים ואטרקציות בשטחו ובשטח הנחל, ובכך נחלשת הטענה על פגיעה בפרטיות (שכן זו מתרחשת בלאו הכי).
צדק חלוקתי – טענה זו מושמעת אף כנגד טענת הקיבוץ כי קיבלו את זכויות הקרקע המלאות מן המדינה, שכן על פי טענה זו אין למדינה סמכות להעניק זכויות הנוגדות את עקרון השוויון.
נגד המאבק לפתיחת מקטע הנחל
שטח הקיבוץ, למעט הנחל, הוא שטח פרטי ב'חכירה לדורות' מרשות מקרקעי ישראל, והנחל כלול בתב"ע של הקיבוץ והוא מתוחזק מכספי חברי ותושבי הקיבוץ (במשפט שהתנהל קיבוץ ניר דוד התקשה להמציא קבלות המאששות את הטענה הזו).
כניסת זרים מהווה מטרד עבור תושבי הקיבוץ תוך השארת פסולת, יצירת רעש, תנועת כלי רכב הומה ותפיסת מקומות חנייה ופגיעה בפרטיותם.
חוק המים כלל לא קשור לרחצה בנחלים אלא נועד לעגן בזכות את אספקת המים לביתו של כל אדם לשתייה ושימוש ביתי, ולאסור בזבוז וזיהום מקורות מים השייכים למדינה.
החוק אינו דן בזכות לבילוי ורחצה במקווי המים הפתוחים, בשונה מחוק הסדרת מקומות הרחצה.
בקיבוץ ניר דוד יש דרכים שכלל לא מגיעות לנחל, ובכלל עצם הגדרתן ככאלה, אינה מקנה זכות לציבור לעבור בהן טרם הופקעו.
על מנת ששטח יהיה שטח ציבורי פתוח בו הציבור רשאי להסתובב כרצונו בכל שעות היממה נדרשים שני תנאים מחייבים: (1) על השטח להיות מוגדר בתב"ע בייעוד ציבורי; (2) על השטח לעבור הפקעה למדינה שכן השטח המדובר מוחכר לקיבוץ שמשלם עליו כחוק.
המתארחים במתחם הצימרים של הקיבוץ, מקבלים הנחיה ברורה לא לשחות בנחל האסי, משום שהחופים אינם מוסדרים, אין מציל וזו סכנה.
לאורך כל אפיק הנחל מוצבות גדרות למניעת נפילות למי הנחל ושלטים החוזרים ומתזכרים על איסור השחייה.
למרות כך, השחייה בנחל בעונת הקיץ היא פרקטיקה נפוצה בקרב אלו שהגישה לנחל לא נמנעת מהם.
לא ניתן להקים מסביב לנחל פארק מים לאומי, בלב יישוב קהילתי, בלי שירותי חניה, הצלה, ניקיון, ביטחון ותחזוקה.
המאבק הקטלוני לעצמאות, הוא סדרה של אירועים בהם הביעו תושבי האזור רצון לעצמאות.
שורשיו של המאבק ניתנים לאיתור החל מהמאה ה-15. המאבקים הרשמיים לעצמאות התחילו כחלק ממלחמות הירושה בספרד (1701–1715) שהגיעו לקיצן עם השתלטות מדריד בירת ספרד על קטלוניה.
לאחר השתלטות מדריד על ספרד, קמו תנועות שחרור אזרחיות בסוף המאה ה-19, שנלחמות עד ימינו על עצמאות קטלוניה מספרד.
ספרד היא מדינה פדרטיבית, וקטלוניה הוא חבל ארץ אוטונומי למחצה שמהווה אחד מ - 17 המחוזות (שחלקם אוטונומיים) של ספרד, שמתנהלת כפדרציה לא רשמית בחלק מניהול ענייני הפנים שלה.
התוצר הלאומי גולמי (תל"ג) של קטלוניה מהווה כחמישית מהתוצר של ספרד, ולכן לעזיבה אפשרית שלה יש השלכות דרמטיות על הכלכלה הספרדית.
ישנן עדויות להתעוררות פוליטית ברחבי העולם מתחילת המאה ה-19, הציפיות של האזרחים השתנו באותה תקופה והתחילה מגמה של התרחקות משלטונות אימפריאליים/מונרכיים לכיוון של שלטונות שנותנים מקום לאזרחים ולרצונותיהם.
השינוי הזה יצר אומות שייחדו את עצמן מהאחרות או ששחררו את עצמן משלטונות מונרכיים/אימפריאליים.
כמו מדינות אירופיות מסוימות, ספרד כללה בעבר טריטוריות רבות (כולל טריטוריות בדרום אמריקה) עם משתנים היסטוריים ושורשים שונים ביניהן וחלקן אף התנסו במשילות עצמית.
קטלוניה היא אחת מהטריטוריות הללו, והיא חיקתה את חלקן ברצונה לצאת לעצמאות מספרד, והתייחסה לרצון להשתחרר משלטון ספרד כשחרור משלטון קולוניאלי.
באותן שנים התגבשו קולות שקראו לשחרור קטלוניה, לעצמאות, לדמוקרטיה ופעילים פוליטיים קטלונים ציפו להקים מדינת לאום עצמאית קטלונית, וזאת בשל ההיסטוריה המשותפת, התרבות והשפה שאיחדו בין אזרחי האזור.
מעבר להיסטוריה המשותפת ומעבר לדיכוי השפה והתרבות שחוו בקטלוניה במאה ה-18 על-ידי מלך ספרד פליפה החמישי, ותחילת המאה ה-20 על-ידי מיגל פרימו דה ריברה, לקטלוניה יש סיבות נוספות שהביאו אותה לרצון לצאת לעצמאות.
עוד מהמאה ה-19 המדינה הפכה למוקד תעשייתי שכלכלתו מאוזנת ואף מוצלחת יותר מזו של ספרד מה שאפשר לה להיות מחוז בדלני שלא באמת מתקיים בתלות בספרד.
מעבר לעובדה שמדריד הוא השלטון המרכזי, שפתם שונה, תרבותם ונקודת המבט ההיסטורית שלהם שונה, נוסיף לכך שכלכלת האזור פורחת ללא קשר למדריד ושהוא יכול לקיים את עצמו, מה שגרם לקטלונים להבין בשלב דיי מוקדם שהם לא מוכרחים להיות חלק שווה (לא אוטונומי) מספרד.
למרות הקריאה לעצמאות קטלונית, בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ההתעוררות הייתה בעיקר בקרב פעילים פוליטיים קטלונים, שפעילותם נקראה "קטלוניזם" והיו מיעוט באזורם.
תחילה הם רצו לבנות אוטונומיה בתוך ספרד שהתאפיינת בהיסטוריה, שפה ותרבות משלה שלא זכתה לאהדה רבה.
למרות זאת, המאבק לעצמאות המשיך, ובין השנים 1913–1923 תחת דיכוי של הניסיונות להשגת אוטונומיה קטלאנית.
אחרי מאבק של כמה שנים ובעזרת גנרל פרימו דה ריוארה ניתנה לקטלוניה אוטונומיה בשנת 1931, עד לביטולה המחולט במלחמת האזרחים של ספרד שהתרחשה בין 1936–1939. המלחמה נפתחה בהפיכה צבאית שנעשתה נגד שלטון הרפובליקה השנייה.
הרפובליקה השנייה של ספרד נפלה וכך גם קטלוניה שנכבשה והאוטונומיה בה בוטלה בשנת 1938.
בהמשך ישיר למלחמת האזרחים, קטלוניה, כמו שאר ספרד הייתה נתונה תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו שדיכא את הקטלאניים, בעזרת דיכוי השפה, הבידול והתרבות.
הדיכוי של פרנקו היווה נקודת מפנה בתנועת ההתנגדות ועצר במקום מסוים את המשך ההתנגדות הגלויה והניסיונות להשגת עצמאות, האירוע העיקרי שגרם לבלימת המאבק היה הוצאתו להורג בירייה של נשיא קטלוניה ליואיס קומפאניס בשנת 1940 בטענה שהנהיג מרד צבאי, יחד עם השמאל הרפובליקני של קטלוניה.
פרנקו ביטא את שליטתו בספרד בעזרת שליטה על המדיה, החינוך, האליטות והבירוקרטיה.
כך יצר ממשל שעוקב אחרי אזרחיו ושולט בכל תנועתם, מה שכמעט ולא אפשר מאבק אמיתי והתקדמות אל עבר אוטונומיה.
למרות זאת, אחרי מלחמת העולם השנייה התחילה התעוררות מחודשת של התנועה לשחרור קטלוניה שאט אט נלחמה למתן אוטונומיה.
בשנת 1975 פרנסיסקו פרנקו הלך לעולמו, מה שאפשר מאבק גלוי לשלטון עצמי.
בשנת 1978 המטרה הזו הוגשמה באופן חלקי כשחוקקו את החוקה החדשה של ספרד, שאפשרה חופש חלקי (המטרה של ספרד דאז הייתה לשמור אחדות).
במהלך שנות השמונים והתשעים קטלוניה הרחיבה את הסמכויות שניתנו לה במסגרת היותה אוטונימיה ולקחה אחריות על תחומי הפנים שלה, כדוגמת החינוך, הבריאות, התכנון, בתי הסוהר וכו'.
בסוף שנות התשעים הייתה קריאה מחודשת מצד ספרד לאחדות וביטול הסמכויות הפנימיות הללו, מה שלא צלח בעקבות התנגדות עיקשת מצד הקטלאניים למהלך הזה.
בשנת 2003 נערכו בחירות בקטלוניה, בהן ניצחה המפלגה הסוציאליסטית, שמטרתה העיקרית הייתה לקדם כמה שיותר את השאיפה לעצמאות.
ב-30 בספטמבר 2005 הפרלמנט של קטלוניה אישר ברוב קולות (120 מתוך 135) חוק אוטונומיה נוסף שמכריז על קטלוניה כלאום.
לאחר מכן, במשאל עם החוק אושר ברוב קולות גם כן.
בהמשך התקיימו אירועים נוספים שקידמו את קטלוניה יותר ויותר במאבקה להשגת עצמאות, כדוגמת ביטול חלקים מסמכויות קטלוניה שהחיו את התנועה להיפרדות מספרד בשנת 2010, ומשאל עם לא רשמי ב-2014 ש - 80% מהצבעותיו היו בעד היפרדות.
בנוסף לאירועים הפוליטיים שנערכו לאורך השנים, בשנת 2008 ספרד עברה למדיניות כלכלית יותר מצומצמת (בעיקר בשל המשבר של 2008).
מה שהיווה מעין גזירה מרעה את מצבם של הקטלאניים, שהיו אחראים על חמישית מהתוצר המדיני והיצוא שלהם מהווה רבע מהיצוא המדיני.
מדובר באזור עשיר יחסית ומדינת ספרד דרשה ממנו לשלם מיסים גבוהים שבסופו של דבר מגיעים לאזורים יותר עניים ספרדיים, שהקטלאניים בכל אופן לא מרגישים שייכים אליהם.
כל אלו היוו בסיס לחלק מהסיבות לבדלנות בת ימינו של תומכי המאבק בעצמאות, טענתם בנושא הכלכלי היא שהתרומה שלהם לכלכלה הספרדית לא מקבלת את התמורה ההולמת.
מן הצד הספרדי מדיניות הצנע והקיצוצים שנעשו מאז המשבר של 2008 נועדו לתרום להורדת הגירעון, שירד גם בקטלוניה (מ - 4.5% ל-0.7%).
עוד הם טענו, שכל המחוזות והאזורים האוטונומיים/אוטונומיים למחצה בספרד נשאו בנטל.
תנועות אזרחיות רבות בעולם מורכבות מאליטות אינטלקטואליות, כאלה הן התנועות האזרחיות שעוסקות במאבק לעצמאות קטלוניה.
כמו כן, רוב הפעילות לקראת השגת אוטונומיה, ובהמשך הפעילות להשגת היפרדות מספרד מאופיינת בהנעת תהליכים מלמטה למעלה.
התנועה האזרחית בחבל הארץ היוותה מנוע גדול להנעת הממשלה הקטלונית לרדיפה אחר העצמאות.
התנועה האזרחית הייתה ועודנה זו שדוחפת את המדינה למהלכים שמקצינים עם הזמן.
זאת בעזרת התרעויות, הפגנות, מפגני תרבות ועוד.
בתקופתו של פרנקו, היא הייתה היחידה שהניעה מהלכים בין אם גלויים ובין אם סמויים.
מה שהביא לכך שהחברה האזרחית הפכה למיתוס תרבותי בקרב החברה הקטלאנית.
כמו כן, ניתן להבחין בעובדה שהמאבק הקטלוני לאורך השנים עבר שינוי משמעותי.
מדרישה לאוטונומיה בתוך ספרד, שנמנעת מחיכוכים עם המדינה, המאבק עבר שלבים רבים קדימה למאבק להיפרדות מהמדינה הספרדית ולהקמת מדינה קטלאנית עצמאית.
אמנם מדובר בשינוי מאסיבי, ומפלגות פוליטיות בקטלוניה ובשלטון היו צריכות לשנות את עמדותיהן לאורך השנים בהתאם לדרישות של החברה האזרחית, אך זה מאפיין הרבה חבלי ארץ שנלחמים לעצמאות, וכך גם אוטונומיות או אזורים בעלי מאפיינים תרבותיים והיסטוריים דומים.
מה שמבדיל את הקטלאניים מקבוצות אתניות/תרבותיות אחרות (כדוגמת הכורדים) הוא שיש להם יכולות כלכליות/מדיניות שהם עלולים לאבד.
הפוליטיקאים הקטלאניים, ככל ששינו את עמדתם לאורך השנים, עדיין היו צריכים להתחשב במשתנים סקטוריאליים אחרים, לאליטות הפוליטיות יש מה להפסיד כשמדובר בהיפרדות מספרד.
הן גם רוצות לזכות באוטונומיה באזורים נוספים בספרד ששייכים לאותה תרבות ובנוסף לכך הם מודעים להפסדים הכלכליים/חברתיים שעומדים בפניהם בדרישה לעצמאות.
אירועי משאל העם של 2017
ביוני 2017 נשיא קטלוניה קרלס פוג'דמון הכריז על משאל עם רשמי, בדבר היפרדות ממדינת ספרד ויציאה לעצמאות.
זאת בזמן שבתי המשפט והממשלה במדריד הגדירו אותו כבלתי חוקי, ובזמן שישנה התנגדות נחרצת מצד ספרד.
בספטמבר קרלס פוג'דמון וחברי הקבינט של קטלוניה חתמו על מזכר רשמי שהכניס לתוקף את חוק משאל העם, חוק שעבר ברוב קולות ומטרתו הייתה לפתוח לאזרחים את האפשרות להשתתף בהחלטה האם להיפרד מספרד ולצאת לדרך עצמאית או לא.
מכיוון שמשאל העם נחשב כלא חוקי בספרד, מריאנו רחוי, ראש ממשלת ספרד, הצהיר כי מדריד תנקוט בכל האמצעים שברשותה כדי למנוע את משאל העם, וכך היה.
ביום משאל העם, ה-1 באוקטובר, שוטרים מרחבי המדינה ירו כדורי גומי על אזרחים קטלונים, תקפו אותם ומנעו מהם הצבעה.
בנוסף לכך, שוטרים רעולי פנים התפרצו לקלפיות וסגרו כמעט מאה קלפיות בזמן שניסו לעצור את משאל העם.
כמו כן, במשאל העם הצביעו כ-42% מתושבי קטלוניה, שמתוכם, 90% הצביעו בעד עצמאות לקטלוניה, מה שהביא לפקפוק בתוצאות משאל העם ופקפוק בנוגע לתוצאות האפשרויות שיכולות להיות למדינה קטלונית.
בשל אחוזי ההצבעה הנמוכים, מאוד קשה לקבוע האם זה באמת מה שהעם הקטלוני בחר והאם עצמאות תוביל באמת למדינה מצליחה ומשגשגת, כל עוד היא חלוקה בתוך עצמה לשני מחנות שונים
בתגובה לאירועי משאל העם, ממשלת ספרד הפעילה את סעיף 155 בחוקתה שמשמעותו היא שהממשלה יכולה להפעיל את כל האמצעים הדרושים כדי לכפות על קטלוניה ויתור על כל המהלכים והצעדים שנקטה.
הממשלה הספרדית רוצה להשאיר את המצב כמו שהוא, זאת דרך התנגדות לא מתפשרת לכל לשינוי במעמדם של חבלי הארץ בספרד.
מדובר בעמדה חד משמעית שמדכאת כל התנגדות שתהיה לשינוי במדינה והקטנת שטחיה.
כמו כן, הממשלה הספרדית מנסה לשמור על אחדותה ומדובר במלחמה לאחדות שנמשכת כמה מאות, אך חשוב לציין כי החבל הקטאלני מחזק מאוד את כלכלתה של ספרד מתוקף היותו 20% מהתוצר המדיני.
זאת בנוסף לזליגה שיכולה להיות מחבלים אחרים במדינה..
האיחוד האירופי טען כי משאל העם הוא סוגיה ספרדית שהטיפול בה תחת אחריות ספרד, שהוא לא מכיר בעצמאות הקטלונית ושכל שיח דיפלומטי עתידי של האיחוד אל מול האזור יתקיים דרך ספרד בלבד.
מדינות רבות ברחבי היבשת גינו את אירועי משאל העם והפעלתו תוך מעבר על החוק בספרד.
מדינות רבות הצהירו שהן אינן מכירות בהצבעה הלא חוקית ושהן תומכות בספרד ובצעדים שנקטה כדי לבלום את הקטלאניים.
אפילו מדינה כמו בלגיה, שהציעה מקלט מדיני לדמויות מוכרות בקטלוניה, הצהירה כי כל קשריה הדיפלומטיים ינוהלו מול מדריד.
כמו כן, חבלי ארץ באזורי היבשת מתאפיינים בתמ"ג יחסית גבוה לשאר המדינה.
כך שהיפרדות חבלי ארץ מהמדינה יכולה לגרור לתוצאה כלכלית לא טובה למדינה עצמה.
קטלוניה היא אחת מחבלי ארץ אלה; התמ"ג לנפש בחבל הוא 27,800, בעוד שבספרד עצמה התמ"ג לנפש הוא 23,200. מדובר בתופעה מוכרת ורחבה באירופה, שניתן לראותה גם בגרמניה וחבל בוואריה, או בפלנדריה ובלגיה.
כל אלה מביאים לאי רצון של המדינות הללו להפריד בין האזורים הללו לבין המדינה עצמה ולהוריד את רמתה הכלכלית, שכן מדובר באזורים משלמי מיסים.
בנוסף, מדינות האיחוד מתנגדות בתוקף להכריז על קטלוניה כמדינה שאינה קשורה/תלויה בספרד, וזאת מכיוון שיכולה להיפתח תיבת פנדורה שתעורר עוד ועוד רגשות לאומיים לא מנוצלים ברחבי אירופה, מה שיאפשר לאזורים נוספים להילחם על עצמאות ולזליגה במרחב האירופי.
כתוצאה ממשאל העם של 2017, הועמדו לדין 12 אנשי פוליטיקה וחברה אזרחית מרכזיים בחבל הקטלוני.
תחילה הם הואשמו בעבירת מרד אלים בנוסף לעבירות הסתה ושימוש לא חוקי בכספי הציבור והיה רצון בקרב השופטים לדון אותם ל-25 שנות מאסר.
אחרי שחלקם הוחזקו במעצר ללא אפשרות לשחרור בערבות, לבסוף הם הואשמו בשני הסעיפים האחרונים וחלקם רק בהסתה.
עונשי המאסר שלהם נעו בין 9 ל-13 שנים.
גזר הדין הביא להגברת האבטחה בקטלוניה כדי לא לפגוע באזרחים/פעילים נוספים.
הרשעתם, כמו גם כל התהליך הפלילי נגדם לוו בהפגנות רבות, חלקן אלימות
תגובת הקטלאניים להרשעתם של הבכירים הפוליטיים הייתה יציאה לרחובות, להפגנות אלימות שלוו בהצתת צמיגים, רכבים ומעצרים רבים מצד המשטרה הספרדית.
מדובר בתגובה מאוד חמורה, ובעיקר כשהיציאה האלימה לרחובות התרחשה שנתיים אחרי משאל העם שהצית את החיכוך בין קטלוניה לספרד ומעצרם של מפעילי משאל העם.
ניכר כי ממשלת ספרד לא מגלה כל סוג של אדישות לכל תרחיש שנוגד את חוקתה ואת הסדר שהיא משליטה במדינה
מתנגדי העצמאות הקטלונית (מתוך קטלוניה)
למרות הסיקור הרב והמאבק העיקש, הרצון לעצמאות היה שייך לרוב לדעת המיעוט שלא באמת התקרבה לזכייה בתמיכה של רוב מוחלט בבחירות, במשאלי עם או בסקרי דעת קהל.
עוד יגידו כי הרעיון של העצמאות הקטלונית הוא רעיון פרטיקולרי ואין הוא מגדיר את רצון האומה הקטלונית.
הם רואים לעיניהם את הסיבות הכלכליות חברתיות יותר מאשר את נושא הלאום, זאת בשל העובדה שלא הממשל המרכזי של ספרד ולא האיחוד האירופי מכירים במדינה קטלונית, מה שיכול להביא לפגיעה עמוקה בכלכלה הקטלונית, וזאת למרות התמ"ג הגבוה של קטלוניה.
כמעט 6 שנים ממשאל העם של 2017, פוליטיקאים שלקחו חלק ויזמו את משאל העם עדיין נמצאים על הכוונת הספרדית.
קלרה פונסטי, שרת החינוך לשעבר עוכבה בברצלונה כשחזרה לאזור אחרי גלות בבלגיה וסקוטלנד.
הנשיא לשעבר קרלס פודג'מון, שיזם את משאל העם עוד מגיב על אירועים בקטלוניה ועל כל החלטה של הממשל בספרד מאז היום בו עזב את המדינה.
נוסף לכך, אחרי אירועי משאל העם שכשלו התמיכה בהיפרדות מספרד ירדה ל-40.9%.
למרות זאת, תושבי קטלוניה מעידים שלמרות הכישלון במשאל העם ולמרות שהממשלה הספרדית החזירה יותר כוח אליה, הם עדיין מרגישים שייכות לקטלוניה ולא לספרד.
המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא, הוא ביטוי המציין את חומרת המאבד את עצמו לדעת ביהדות, ואת עונשו על כך.
מספר ראשונים ורבים מהאחרונים מייחסים את המשפט לחז"ל, הביטוי מובא במקורות קדומים בלי ייחוס לחז"ל, אחרונים אחרים טענו שאין מקור לביטוי בדברי חז"ל, יש שמצאו מקור רעיוני לביטוי בדברי חז"ל או בפסוקים.
משמעות הביטוי הפשוטה היא כי יהודי המאבד את עצמו לדעת אינו יכול לקבל גמול טוב בעולם הבא, אף אם היה אמור להיות זכאי לכך מחמת מעשיו ב.
המאבד-את-עצמו-לדעת שלא מת מיד מחמת שליחת ידו בנפשו, והספיק לשוב בתשובה לפני מותו, כתבו אחרונים שיש לו חלק לעולם הבא, שכן שב בתשובה (וכשם שמועילה תשובה ברוצח אחרים).
לביטוי אין מקור חז"לי מפורש שמביא אותו בצורה זו.
בספרות ההלכה שמזמן האחרונים - החל מהמאה ה-16, ויותר מהמאה ה-17 ואילך - הוא מופיע בצורה זו, ובכמה מקורות הוא אף מצוין כמאמר חז"ל, במפורש או במשתמע.
בספרות חז"ל, כולל מאלו המיוחסים לחז"ל, יש אזכורים דומים, שיש שציינו אותם כמקור לביטוי זה, מהם:
, ובהתאם למסופר על אחיתופל בנביאים: , בייחוס פרשנות שלילת חלקו לעולם הבא בשל שליחת ידו בנפשו.
יש מי שציין לדברי יוסף בן מתתיהו (סוף תקופת בית שני): , שמהם משתמע כי תפיסה זו שורשיה עתיקים ביהדות.
קיים דיון בפוסקים אם יש טעם לעשות פעולות לעילוי נשמה עבור מי שאיבד את עצמו לדעת, או שמא זה אינו מועיל שכן ממילא אין לו חלק לעולם הבא.
למעשה יש שכתבו שמחמת שאין הדבר באופן גורף ושכן שייך צד של קבלת שכר גם למאבד את עצמו לדעת, משכך נכון לעשות גם עבורו פעולות לעילוי נשמה, כמו אמירת קדיש, מצוות צדקה, עלייה למפטיר, עריכת אשכבה, תפילה ושאר פעולות אחרות כיוצא באלו.
אחת ממערכות המרד הגדול שבשלהי תקופת בית שני הייתה המצור על יודפת.
המצור הסתיים בכיבוש העיר על ידי הצבא הרומאי שהרג את יהודי העיר בהמוניהם.
מעט מהם הצליחו להימלט ולהתחבא בסביבות העיר.
בין אלו נמנה יוסף בן מתתיהו שהיה ממנהיגי המרד.
ביום השלישי לשהותם במערת מחבוא התגלה מקום מחבואם, והרומאים שלחו להציע ליוסף ולאנשיו להגיש כניעה.
יהודי המערה סירבו וביקשו לבצע התאבדות המונית.
יוסף בן מתתיהו נשא נאום ארוך ובו הוא קרא להם להימנע מאיבוד עצמם לדעת ותמך בכניעה.
בתוך נאומו הוא ציין את חומרת המאבד עצמו לדעת וכי .
רבי יחיאל יעקב וינברג סיפר כי לקראת חיסול גטו ורשה, פרסמו רבנים בגטו קריאה שלא להתאבד, בהסתמכם על שימוש בפתגם זה, וקראו: .
"הם רואים הכל" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי שנכתב ובוים על ידי הבמאית אישנה נייט שאמלאן והופק על ידי אביה, מ.
נייט שאמלאן, על בסיס רומן באותו השם מאת א.
בסרט מככבות דקוטה פנינג וג'ורג'ינה קמפבל.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-7 ביולי 2024, תחת הפצת אולפני האחים וורנר.
האמנית מינה בת ה-28 נתקעת ביער במערב אירלנד.
עם מציאת המחסה, היא נלכדת ללא ידיעתה עם שלושה זרים אשר נצפים ועוקבים אחריהם יצורים מסתוריים בכל הלילה.
בפברואר 2023, הוכרז ש"ניו ליין סינמה" תפיק את הסרט, שיבוים על ידי מ.
באפריל 2023, דקוטה פנינג וג'ורג'ינה קמפבל הצטרפו לצוות השחקנים.
שלב הצילומים העיקרי התרחש בדבלין, וויקלואו וגולוויי מיולי עד ספטמבר 2023. באמצע יולי, ההפקה קיבלה אישור להמשיך את הצילומים במהלך שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו שהחלה ב-14 ביולי 2023.