tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד לשנת 1786 הייתה צ'ילה מחוז מנהלי אחד במעמד של קפיטניה חנרל במסגרת המנהל הקולוניאלי הספרדי שבאמריקות.
במסגרת הרפורמות הבורבוניות, כבשאר האמריקות, חולקה צ'ילה לשתי אינטנדנסיות (Intendencias): זו של סנטיאגו וזו של קונספסיון.
עם התכנסות הקונגרס הלאומי הראשון בשנת 1811 חולקה הפרובינציה הצפונית של סנטיאגו לשתיים: קוקימבו וסנטיאגו.
לאחר השגת העצמאות הסופית בשנת 1818 נמשך תהליך חלוקת המדינה לפרובינציות, תהליך שהתגבר עם התקדמות כיבוש הספר דרומה מחד, וכיבוש הטריטוריות הבוליביאניות והפרואניות בצפון מאידך.
בתחילת המאה ה-21 מחולקת צ'ילה ל-16 מחוזות (Region, רחיון), כשבראשם מושל (intendente).
כל מחוז מחולק לפרובינציות כשבראשן מושל הפרובינציה (Gobernador provincial).
לבסוף, כל פרובינציה מחולקת לקומונות (Comunas) שבראשן ראש עיר.
מושלי המחוזות והפרובינציות ממונים על ידי הנשיא, ראשי עיר נבחרים על ידי הציבור.
עד 2018 כל מחוז סומן בספרות רומיות.
יוצא דופן הוא המחוז שבו נמצאת סנטיאגו, שקיבל את הכינוי "RM" (קיצור של "Region Metropolitana" – האזור המטרופוליני).
שני מחוזות חדשים אריקה ופרינקוטה ולוס ריוס שפוצלו ב-2007 מהמחוזות טרפקה ולוס לאגוס בהתאמה, שיבשו את חלוקת הספרות הרומיות וב-2018 לאחר שפוצל מחוז נוסף (ניובלה מביוביו) השימוש בהם הופסק.
המספור (1–16) של המחוזות בטבלה להלן מתחיל מהמחוז אריקה ופרינקוטה הצפוני ועד למחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה הדרומי.
מס' שם 1 מחוז אריקה ופרינקוטה 2 מחוז טרפקה 3 מחוז אנטופגסטה 4 מחוז אטקמה5 מחוז קוקימבו 6 מחוז ולפראיסו7מחוז מטרופולין סנטיאגו 8 מחוז או'היגינס 9 מחוז מאולה10מחוז ניובלה 11 מחוז ביוביו 12 מחוז אראוקניה 13 מחוז לוס ריוס 14 לוס לאגוס 15 מחוז אייסן 16 מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה
נוסף על מחוזות אלו צ'ילה שולטת גם על אי הפסחא והאי סאלס אי גומס (Isla Salas y Gómez) וארכיפלג חואן פרננדס הכולל בתוכו את אי רובינזון קרוזו.
צ'ילה טוענת לריבונות גם על חלק מאנטארקטיקה.
משטרת החקירות של צ'ילה היא המשטרה האזרחית במדינה (הגוף המשטרתי השני במדינה הוא המשטרה הצבאית של צ'ילה).
בנוסף קיימים את הכוחות המזוינים של צ'ילה המורכבים מהצבא, חיל האוויר וחיל הים.
על פי נתונים סטטיסטים שנערכו נמצא שאחוז הרציחות ירד ב-2021 לעומת 2020 אבל הוא עדיין גבוה מן הממוצע שעמד על 2.935 מקרי רצח על מאה אלף אנשים כשהוא עמד על 3.63 מקרי רצח על מאה אלף אנשים.
אחוז ההטרדות המיניות ופשעי מין כנגד קטינים הוא יחסית גבוה.
צ'ילה אינה מתועשת בהשוואה למדינות המפותחות, אולם היא אחת מהמדינות המתועשות ביותר שבאמריקה הלטינית.
רוב התעשייה בחלק הצפוני של צ'ילה קשורה למכרות.
בחלק הדרומי התעשייה קשורה לחקלאות ומוצרי חלב.
החלק המרכזי מוקדש לשירותים ותעשייה.
הנמל העיקרי של צ'ילה ולפראיסו (Valparaiso) נמצא בחלק המרכזי.
לצ'ילה יש סקטור ציבורי נרחב ותשתית תקשורת מהמתקדמות בעולם.
תעשיית התיירות היא ענף מתפתח בצ'ילה.
על רקע המצב הכלכלי הקשה בסוף שנת 2019 פרצו מחאות ברחבי המדינה.
לצ'ילה הסכמי סחר חופשי עם מדינות רבות וגושים כלכליים: מדינות מרכז אמריקה, קנדה, מקסיקו, ארצות הברית, סינגפור והאיחוד האירופי.
כמו כן חברה צ'ילה ברמות שונות בארגונים כלכליים בין-לאומיים כגון: APEC, OMC, Mercosur ו-Pacto Andino.
מגוון היחסים הזה מונע תלות בשותף עיקרי כלשהו, ומסייע ליציבות כלכלית.
על פי נתוני 2022, סך כל היצוא מצ'ילה עומד על 99 מיליארד דולר (כ-50% נחושת), והיבוא על 96 מיליארד דולר (כ-22% דלקים).
מוצר היצוא העיקרי הוא נחושת ואחריו מוצרי חקלאות.
עם זאת אלו אינם כה חשובים (40% מסך היצוא), כפי שהיו בחצי השני של המאה ה-20 (70% מסך היצוא).
בסוף המאה ה-20 החלה צ'ילה לייצא יין משובח, דגי סלמון ועץ.
שטחה של צ'ילה (ללא הטריטוריה הצ'יליאנית האנטארקטית ) הוא 756,950 קילומטר רבוע.
צ'ילה שוכנת ברצועה צרה יחסית, לאורך חציו הדרומי של החוף המערבי של דרום אמריקה.
היא גובלת במדינות ארגנטינה במזרח, בוליביה בצפון מזרח ופרו בצפון.
יחד עם אקוודור היא אחת משתי המדינות היחידות בדרום אמריקה שאינן גובלות בברזיל.
צ'ילה מתוארת בדרך כלל כמורכבת משלושה אזורים.
הראשון שבהם, הידוע כצ'ילה היבשתית, כולל רצועה צרה וארוכה של קרקע על החוף המערבי של אמריקה הדרומית המשתרעת בין קווי רוחב 17° ו-56° דרום, בין החוף הדרום־מזרחי של האוקיינוס השקט להרי האנדים.
אורך הרצועה 4,270 קילומטרים, רוחבה המרבי 445 קילומטר בקו רוחב 52°, במצרי מגלן, ורוחבה המינימלי 90 קילומטר בקו רוחב 31°, בין פונטה אמולנס ופסו דה לה קאסה דה פיאדרה.
היא גובלת בפרו בצפון, בבוליביה בצפון-מזרח, ובארגנטינה במזרח, אורך גבולותיה היבשתיים 6,339 קילומטרים.
אזור זה הוא חלק מטבעת האש המקיפה את האוקיינוס השקט והמתאפיינת בפעילות של הרי געש ורעידות אדמה.
השני, הנקרא צ'ילה המבודדת, כולל קבוצה של איים געשיים בדרום האוקיינוס השקט.
ארכיפלג "חואן פרננדס", השייך לאמריקה הדרומית, ואי "סאלה אי גומס" ואי הפסחא, השוכנים גאוגרפית בפולינזיה.
השלישי, הנקרא הטריטוריה הצ'יליאנית האנטארקטית , היא תביעה של צ'ילה לריבונות על שטח של 1.265 מיליון קילומטרים רבועים של אנטארקטיקה.
תביעה זו מושעית לפי תנאי האמנה המכונה הברית האנטארקטית, שצ'ילה חתומה עליה, אך ללא החתימה המהווה ויתור על התביעה.
בגלל נוכחותה באמריקה, אוקיאניה ואנטארקטיקה, צ'ילה מתארת את עצמה כמדינה תלת-יבשתית.
אורך קו החוף של צ'ילה 6,435 קילומטרים והיא מחזיקה בזכויות בלעדיות, ובטענות על דרגות שונות וריבונות על המרחב הימי שלה, הנקרא הים הצ'יליאני .
אלו כוללים ארבעה תחומים: הים הטריטוריאלי (120,827 קילומטר רבוע), האזור הרציף (131,669 קילומטר רבוע), האזור הכלכלי הבלעדי (3,681,989 קילומטר רבוע) והמדף היבשתי המקביל (161,338 קילומטר רבוע).
האקלים בצ'ילה מתאפיין במגוון רחב של תנאי מזג האוויר על פני שטח גאוגרפי גדול המשתרע על פני 38 מעלות רוחב.
על פי שיטת קפן כוללת צ'ילה בגבולותיה שבעה סוגי תת אקלים.
החל מסובטרופי במדבר אטקמה שבצפון, המדבר הצחיח בעולם, דרך אקלים ים תיכוני במרכזה, בו מתקיימת חקלאות עשירה, ובה מגדלים פירות וירקות ליצוא, וכן כרמים רבים מהם מייצרים סוגים רבים של יינות.
בדרומה אקלים מושלג הכולל קרחונים.
באי הפסחא שורר אקלים סובטרופי.
בצפון המדינה שוכן מדבר אטקמה אשר מכיל מאגר מינרלים גדול, בעיקר נחושת וחנקות.
מרכזה של צ'ילה (הכולל את מחוז סנטיאגו דה צ'ילה) מתאפיין בעמקים פוריים בהם מתגוררת רוב האוכלוסייה, וכן מתקיימת רוב חקלאות המדינה.
דרום המדינה מאופיין ביערות רבים, אדמות מרעה, שרשראות הרים, הרי געש ואגמים.
החוף הדרומי הוא מבוך של פיורדים, תעלות, איים ואגמים.
באוקטובר 2024 הקצוות הדרומיים של צ'ילה היוו נקודת תצפית לליקוי חמה טבעתי.
תושבי האזור יכלו לראות את השמש מוסתרת חלקית על ידי הירח, כאשר טבעת אור דקה נותרה גלויה.
הליקוי, שהתרחש במסלול שכלל גם את אי הפסחא והאוקיינוס השקט, הדגיש את מיקומה הייחודי של צ'ילה עבור תצפיות אסטרונומיות.
אוכלוסיית צ'ילה מונה כ-19 מיליון בני אדם.
תוחלת החיים עומדת על כ-80 שנים בממוצע.
השפה המדוברת היא ספרדית צ'יליאנית.
רוב האוכלוסייה הם מסטיסים (בני תערובת אירופאים ואינדיאנים).
חלק מהקבוצות האתנית המקוריות מתגוררות בדרום, באי הפסחא ובהרים שבצפון.
קבוצות מיעוטים אתניות אחרות הם כתוצאה מהגירה מאוחרת של אירופאים בעיקר מגרמניה.
בצ'ילה מתגוררים כ-1.2 מיליון זרים.
כאשר מחצית מהם, כ-500,000 במספר, הם פלסטינים.
מרבית הפלסטינים הגיעו בשלושת העשורים הראשונים של המאה ה-20 מסביבות בית לחם ורובם המוחלט נוצרים.
סקר לאומי משנת 2021 העלה כי 42% הם נוצרים קתוליים, 14% הם פרוטסטנטים, 1% נמנים עם עדי יהוה, 0.13% הם יהודים, 0.92% הם מורמונים, 0.02% הם מוסלמים, 0.06% הם יוונים אורתודוקסים, 4% מחזיקים באמונות אחרות ואילו 37% הם אתאיסטים, אגנוסטים או חסרי אמונה.
אנוסים הגיעו לאזור עם ראשוני הספרדים ב-1535. האינקוויזיציה רדפה את היהודים ובמאה ה-18 כבר לא היו אנוסים בצ'ילה.
במאה ה-20 נתגלו שבטים אינדיאנים הקרואים ישראליטים המקיימים כמה ממנהגי היהדות ולדבריהם קיבלו זאת מהאנוסים.
יהודים הורשו להגר למדינה עם קבלת העצמאות ב-1818 ורובם נטמעו בקרב התושבים המקומיים.
הגירה גדולה של יהודים החלה בראשית המאה ה-20 בעיקר ממזרח אירופה וממקדוניה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיעו יהודים שברחו מהמשטר הנאצי.
פעילות אנטישמית הייתה נפוצה בצ'ילה החל בשנות ה-30 של המאה ה-20 וגברה בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1940 הקימו יהודי צ'ילה ארגון למאבק באנטישמיות.
באמצע שנות השבעים נאמד מספר היהודים בצ'ילה ב-30,000, רובם המכריע בבירה סנטיאגו.
עליית איינדה לשלטון הבריחה חלק מהיהודים, אם כי יהודים נטלו גם חלק פעיל בממשלו.
בשנת 2012 העלה סקר לאומי כי בצ'ילה מתגוררים כ-16,300 יהודים.
צ'ילה היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
רמת החינוך במדינה גבוהה, ושני זוכי פרס נובל לספרות - גבריאלה מיסטרל ופבלו נרודה - הם צ'יליאנים.
הצ'ילאנים מכנים את ארצם país de poetas – ארץ המשוררים.
הסופרת גבריאלה מיסטרל (1889-1957) הייתה הצ'ילאנית הראשונה שזכתה בפרס נובל לספרות בשנת 1945 "על שירתה הלירית השואבת השראתה מרגשות בעלי עוצמה, שהפכו את שמה לסמל השאיפות האידיאליסטיות בכל רחבי דרום אמריקה".
גבריאלה מיסטרל הנוצריה-קתולית כינתה את ישו בשיריה בכינוי "מלך היהודים" והקדישה שיר לעם היהודי.
המשורר הידוע ביותר של צ'ילה הוא פבלו נרודה שאף הוא זכה בפרס ב-1971 וידוע ברחבי העולם בשל יצירתו הרומנטית ועיסוקו בנושאי הטבע והפוליטיקה.
שלושת בתיו של נרודה בצ'ילה הם יעדי תיירות פופולריים.
משורר צ'ילאני נוסף הוא ויקטור חרה שנרצח במהלך ההפיכה הצבאית בצ'ילה ב-1973. מותו האלים, שעמד בניגוד מוחלט לשיריו המטיפים לשלום ואחווה, הפכו אותו לאחר מותו לאחד מגיבורי המאבק העממי של תנועות השמאל ברחבי אמריקה הלטינית וסמל למאבק לזכויות האדם ולצדק.
איזבל איינדה היא הסופרת הצ'ילאנית הפופולרית ביותר, אשר מכרה יותר מחמישים מיליון ספרים ברחבי העולם.
סופר צ'יליאני נוסף שהתפרסם בעולם הוא רוברטו בולניו שתרגומיו לאנגלית זכו לאהדה רבה בקרב מבקרים וסופרים בארצות הברית ובאירופה.
הספורט הלאומי בצ'ילה הוא רודיאו, אך הוא מתקיים לרוב באזורים הכפריים.
בעונת החורף מכוסים מורדות האנדים בשלג ונפתחים מסלולי סקי רבים.
ספורט פופולרי נוסף הוא הטניס, בו מצטיינת צ'ילה עד מאוד ומחזיקה בשתי זכיות בטורניר גביע העולם בטניס בשנים 2003 ו-2004. מרסלו ריוס היה לראשון באמריקה הלטינית שהגיע למקום הראשון בדירוג הטניסאים.
במשחקים האולימפיים זכתה צ'ילה בשתי מדליות זהב בטניס, בשבע מדליות כסף וארבע מדליות ארד.
הכדורגל הוא הספורט הפופולרי בצ'ילה.
הנבחרת הלאומית הופיעה שבע פעמים בטורניר גביע העולם בכדורגל כולל אירוח הטורניר בשנת 1962, עת סיימה בו במקום השלישי.
הקבוצות הבכירות במדינה הן קולו קולו, אוניברסידד דה צ'ילה ואוניברסידד קתוליקה מעיר הבירה סנטיאגו.
ב-4 ביולי 2015 זכתה צ'ילה לראשונה בהיסטוריה באליפות דרום אמריקה בכדורגל, הקופה אמריקה, אותה ארחה.
שנה לאחר מכן, ב-2016, זכתה צ'ילה בתואר בפעם השנייה ברציפות.
צ'ילום הוא כלי המשמש לעישון ג'אראס, ונעשה בו שימוש המתועד מאז המאה ה-18. זהו כלי בצורת חרוט חלול באורך וקוטר משתנים, העשוי בדרך כלל סוגים שונים של קרמיקה או אבן, ולעיתים גם קריסטל.
בתוך החרוט נמצא חלק שתפקידו לחסום מעבר של תערובת העישון מצדו הרחב, שאליו נדחסת התערובת ובו היא מובערת, אל צדו הצר אשר מפתחו נשאף העשן.
לרוב משמשת פיסת בד רטובה (המכונה "סאפי") לכיסוי הפיה (הצד הצר) על מנת לצנן את העשן ולמנוע שאיפת גרגירים מתערובת העישון שחמקו דרך החלק הפנימי.
הצ'ילום נמצא בשימוש (מסורתי ואף דתי) בעיקר בחלקים שונים של הודו.
בעקבות תקנות האיסור על השימוש בג'אראס בהודו בשנות השמונים של המאה העשרים, דעכה תעשיית הצ'ילומים מחימר העשויים בעבודת יד, ונפוץ השימוש בתחליפים חד פעמיים.
בתחילת שנות התשעים החלה אופנה של צ'ילומים מודרניים יותר, לרוב של מעצבים איטלקים.
צ'יליבי מויסה (ברומנית: Cilibi Moise, בעברית: אפרים משה הרוכל (1812–1870) היה רוכל בסדקית יהודי ממולדובה שליקט פתגמים, אמרות ודברי חכמה ופרסם אותם בשפה הרומנית ב-13 או 14 חוברות שזכו לפופולריות רבה.
צ'יליבי מויסה נולד בשם פרוים מויסה שוורץ (Froim Moise Schwartz) בפוקשאן, מולדובה, ועבר לבוקרשט בגיל צעיר.
הוא היה סוחר נוסע ובמגעיו עם הלקוחות אסף חידודי לשון, ברומנית, פתגמים ודברי חכמה שונים.
הוא ליטש את האמרות והקריא אותן באוזני יודעי כתוב רומנית או ישירות לעובדי בית הדפוס.
במהלך השנים פורסמו 13–14 חוברות שזכו לפופולריות רבה והביאו לכך ששמו של צ'יליבי מויסה מופיע באנתולוגיה של הספרות הרומנית בין ראשוני הסופרים הרומנים, אף על פי שלא ידע קרוא וכתוב ברומנית, אלא רק עברית.
צ'יליבי מויסה מת מטיפוס ונקבר בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט.
אחד מספריו, Practica si apropourile (פרקטיקה ואגבים) הופיע שוב בשנת 2000 בבוקרשט בהוצאת HASEFER ("הספר").
צ'ימיצ'ורי הוא רוטב ומשרה (מרינדה) לבשר צלוי על הגריל.
מקור הרוטב במטבח הארגנטינאי, אך הוא מקובל במדינות רבות.
ברוטב זה ניכרות השפעות מהמטבח הספרדי והמטבח האיטלקי, כמו במטבח הארגנטינאי ככלל.
בפרט, קיימת השפעה של רוטב הפסטו על מרכיבי הצ'ימיצ'ורי ואופן הכנתו.
ישנן טענות המייחסות את השם צ'ימיצ'ורי לשם ממציאו, קולוניאליסט דובר אנגלית.
אך אלו ככל הנראה שגויות.
גרסה אחת טוענת כי היה זה אירי בשם ג'ימי מק'קארי, שהיה חייל בצבאו של מנואל בלגראנו במאה ה-19, אשר צידד בעצמאות לארגנטינה.
בגרסה שונה מסופר על ג'ימי קארי, יבואן בשר אנגלי.
גרסה שלישית מספרת על סקוטי בשם ג'יימס צ.
טענות מבוססות יותר הן שמקור המילה מספרד, מהמילה הספרדית "צ'יריבּוּרי" (בספרדית: chirriburri) שמשמעותה בקירוב הוא "המולה", או מהמילה הבסקית טסימיטסורי, שמשמעותה "ערבוב של מרכיבים ללא סדר מיוחד" או "בלגאן".
מרכיבי הצ'ימיצ'ורי הם שמן זית (או שמן אחר), פטרוזיליה קצוצה, אורגנו יבש, שום, מלח, פלפל שחור, מים, חומץ.
לעיתים מתווספים בצל, פפריקה או פלפל אדום.
בארגנטינה מקפידים להשתמש בפפריקה טחונה באופן גס שמכונה "אחי מולידו" (Ají molido).
בארוחת אסאדו ארגנטינאית זהו לרוב הרוטב היחיד לאומצות, לצ'וריסו ולשאר מיני הבשר הצלוי על הגריל.
לעיתים הוא משמש כמשרה לבשר לפני צלייתו.
קיים גם צ'ימיצ'ורי מוכן בבקבוקים וצנצנות, וכן אבקת צ'ימיצ'ורי, להכנה עם מים ושמן.
צ'ילואה, הידוע גם בשם האי הגדול של צ'ילואה (בספרדית: Isla Grande de Chiloé), הוא אי באוקיינוס השקט בסמוך לאמריקה הדרומית, אל מול חופי צ'ילה.
האי הוא האי המרכזי בארכיפלג צ'ילואה, והוא שייך למחוז לוס לאגוס.
אורכו של האי צ'ילואה הוא 190 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבו נע בין 55 ל-65 ק"מ ממזרח למערב.
שטחו משתרע על פני 8,394 קמ"ר והוא האי השני בגודלו בצ'ילה, אחרי ארץ האש, והחמישי בגודלו בדרום אמריקה.
האי נפרד מהיבשת בתעלת צ'קאו (Canal de Chacao) בצפון, במפרץ אנקוד (Golfo de Ancud) ומפרץ הקורקובדו (Golfo de Corcovado) במזרח ובארכיפלגו דה לוס צ'ונוס (Archipiélago de los Chonos) בדרום.
בירת האי היא העיר קסטרו, הנמצאת במזרח האי; העיר השנייה בגודלה בו היא אנקוד, הנמצאת בפינתו הצפון מערבית; כן נמצאים באי מספר כפרים ועיירות נמל קטנות יותר, כגון קייון (Quellón), דלקאווה (Dalcahue), וצ'ונצ'י (Chonchi).
צ'ילגה (באמהרית: ጭልጋ) היא נפה בצפון-מערב אתיופיה ונכללת בתוך מדינת אמהרה.
הנפה גובלת בנפת טקוסה בדרומה, בנפת מתמה במערבה, בנפת ארמצ'הו תחתית בצפונה, בנפת ארמצ'הו עלית בצפון-מזרחה ובנפת דמביה במזרחה.
הנפה נקראת על שם העיירה הראשית צ'ילגה (המוכרת גם בשם אייקל), נקודת עצירה חשובה בדרך המסחר ההיסטורית בין גונדר לסודאן.היא מוזכרת בכרוניקת הקיסר סוסניוס בתחילת המאה ה-17.
הגובה בנפת צ'ילגה נע בין אלף לאלף וחמש מאות מטרים מעל פני הים.
נהר העטברה נמנה עם הנהרות הזורמים בנפה.
כחמישית מפני השטח של צ'ילגה מיוערים וחמישית נוספת ראויה לעיבוד חקלאי.
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 221,462 נפשות שרק 9.37% מהם חיים בערים.
שטחה של הנפה היא 3,071.65 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 72.10 נפש לקמ"ר.
בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 166,086 נפש כאשר הרוב המכריע (68.65%) הוא אמהרי ולצידו מיעוט כמנתי (30.77%).
צ'ילה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באופן רשמי באולימפיאדת סטוקהולם (1912), אם כי הוועד האולימפי שלה טוען כי כבר באולימפיאדת אתונה (1896) השתתף אתלט צ'יליאני אחד, לואיס סוברקסו.
מאז החלה להשתתף באופן סדיר, החמיצה צ'ילה שתי אולימפיאדות - אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) ואולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאורך השנים צברו הספורטאים הצ'יליאנים 15 מדליות אולימפיות, מהן שלוש מדליות זהב, שתים מהן בטניס ואחת בקליעה.
צ'ילה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), למעט אולימפיאדת סאפורו (1972) ואולימפיאדת לייק פלאסיד (1980).
במשחקי החורף לא הגיעו הספורטאים הצ'יליאנים להישגים משמעותיים.
בשלוש באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה לא הגיעו הספורטאים הצ'יליאנים להישגים גבוהים.
ההישג הספורטיבי המשמעותי הראשון הגיע באולימפיאדת אמסטרדם (1928), כאשר רץ המרתון מנואל פלאסה זכה במדליית הכסף.
ההישגים הבאים הגיעו רק לאחר מלחמת העולם השנייה.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה נבחרת הכדורסל במקום השישי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה הרוכב אוסקר קריסטי במדליית כסף בתחרות הקפיצות, וגם הנבחרת בה היה חבר זכתה במדליית כסף בתחרות הקפיצות.
באולימפיאדת מלבורן (1956) בלטו המתאגרפים: רמון טאפיה זכה במדליית כסף וקלאודיו בריינטוס וקרלוס לוקאס זכו במדליות ארד.
האתלטית מרלן ארנס הייתה לספורטאית הצ'יליאנית הראשונה (והיחידה עד כה) שזכתה במדליה אולימפית, מדליית כסף בהטלת כידון.
32 שנים חלפו עד שצ'ילה זכתה לראות ספורטאי נוסף עומד על הפודיום, הקלע אלפונסו דה אירואריסאגה, שזכה במדליית כסף בסקיט באולימפיאדת סיאול (1988).
הישג זה היה אירוע חד-פעמי, והמדליות הבאות הגיעו רק במאה ה-21.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה נבחרת צ'ילה במדליית הארד בתחרות כדורגל, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 2-1 לנבחרת קמרון וגברה במשחק על המקום השלישי 0-2 על נבחרת ארצות הברית.
בשורות הנבחרת שיחק איוואן זמורנו, שכבש לזכותה שישה שערים, והיה למלך השערים של הטורניר.
באולימפיאדת אתונה (2004) הגיעה צ'ילה להישג השיא שלה - 2 מדליות זהב ומדליית ארד אחת, כולן בטניס.
ניקולאס מאסו ופרננדו גונסאלס זכו בטורניר הזוגות לאחר ניצחון על הגרמנים ניקולס קיפר וריינר שיטלר.
מאסו זכה במדליית הזהב גם בטורניר היחידים, לאחר ניצחון על האמריקני מרדי פיש.
גונסאלס זכה במדליית הארד, לאחר שגבר על אמריקני אחר, טיילור דנט.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) לא הצליח הצמד לשחזר את הישגו, והודח כבר בסיבוב השני.
מאסו נעצר בשלב זה גם בטורניר היחידים, ואילו גונסאלס זכה במדליית כסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לרפאל נדאל.
אולימפיאדת לונדון (2012) הייתה הראשונה מזה 16 שנים בה אף ספורטאי צ'יליאני לא זכה במדליה.
המתעמל תומאס גונסאלס, היה הקרוב ביותר לכך, לאחר שסיים במקום הרביעי הן בתרגיל הקרקע והן בתרגיל הקפיצות.
נטליה דוקו סיימה במקום התשיעי בהדיפת כדור ברזל.
גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא הצליחו הצ'יליאנים לזכות במדליות.
הטריאתלטית ברברה ריברוס רשמה את ההישג הגבוה ביותר, כשסיימה במקום החמישי.
תומאס גונסאלס העפיל לגמר הקפיצות וסיים במקום השביעי ומרימת המשקולות מריה פרננדה ואלדס סיימה אף היא במקום השביעי.
גם באולימפיאדת טוקיו (2020) לא הצליחו ה ספורטאים צ'ילאנים לזכות במדליות.
לאחר 20 שנים שחונות, באולימפיאדת פריז 2024 שיאנית העולם בקליעה פרנציסקה קורבטו זכתה במדליית זהב השלישית בהיסטוריה של צ'ילה.
אליה הצטרף יסמאני אקוסטה שזכה במדליית כסף בהיבאקות בסגנון יווני-רומי בקטגוריית המשקל של 130 ק"ג.
הצ'ימבורסו (Chimborazo) הוא ההר הגבוה ביותר באקוודור, גובהו 6,268 מטרים.
ההר, הר געש רדום, ידוע גם בכך שפסגתו היא הנקודה הרחוקה ביותר על פני האדמה ממרכז כדור הארץ, 6,384.4 קילומטרים.
ההר הוא חלק מרכס האנדים שחוצה את אקוודור מצפון לדרום.
ההר נמצא 150 קילומטרים דרומית מערבית לבירה קיטו.
בימים של ראות טובה ניתן לראותו מגואיאקיל ואף מקיטו.
את ההר מקיפה שמורת טבע, המשמרת מערכת אקולוגית שמורה, שהיא בית גידול לויקוניות מצויות, למות ואלפקות.
ההר מכוסה קרחונים ואלו מספקים את המים עבור מחוז בוליבר ומחוז צ'ימבורסו.
הקרחונים קטנים בעשורים האחרונים, ממספר סיבות: ההתחממות העולמית, הצטברות אפר געשי (מהתפרצות הרים אחרים) ותופעות אל ניניו.
ההר התפרץ מספר פעמים בתקופת ההולוקן, כאשר מעריכים כי התפרצותו האחרונה הייתה בשנת 550. כיום נחשב הצ'ימבורסו להר געש רדום.
ההר הוא ההר הגבוה ביותר באקוודור.
גובהו 6,268 מטרים מעל גובה פני הים.
הצ'ימבורסו הוא ההר הגבוה ביותר ברכס האנדים שמצפון לפרו.
אף על פי שהאוורסט הוא ההר הגבוה ביותר בעולם מבחינת גובהו, הצ'ימבורסו הוא ההר שמרחקו ממרכז כדור הארץ הוא הגדול ביותר.
תופעה זו מתרחשת כיוון שכדור הארץ אינו כדור מושלם, אלא פחוס במקצת, ופני השטח הקרובים לקו המשווה, רחוקים יותר מהמרכז מאשר פני השטח הקרובים יותר לקטבים.
ההר השני בגובהו לפי הגדרה זו הוא הר וסקראן, ההר הגבוה ביותר בפרו.
מהמאה ה-16 עד המאה ה-19 נחשב ההר להר הגבוה ביותר בעולם, גורם שמשך אליו מטפסים רבים, במיוחד במאות ה-17 וה-18. אלכסנדר פון הומבולדט, במסעו בשנת 1802, טיפס עד לגובה 5,875 מטרים, לפי יומנו, לפני שנאלצו הוא וצוותו לחזור, כיוון שסבלו ממחלת גבהים.
זה היה ניסיון ההעפלה האירופאי המתועד הראשון לגבי ההר.
פסגת הצ'ימבורסו נכבשה לראשונה בשנת 1880, על ידי הבריטי אדוארד וימפר.
כיוון שהוטלו ספקות רבים האם אכן הגיע לפסגה, טיפס וימפר שנית לפסגה בהמשך אותה שנה, אך מנתיב שונה.
בשנת 1976 נעלמה טיסה מסחרית שטסה בנתיב העובר בסביבת ההר.
בשנת 2002, 26 שנים מאוחר יותר, נמצא המטוס ובו 59 גופות הצוות והנוסעים, על ידי מטפסים מאקוודור שהשתמשו בשביל מזרחי, שלא נעשה בו שימוש.
ההר מופיע בסמל אקוודור, כמסמל את יופייה ועושרה של הארץ.
ההר מוזכר כנותן השראה, באחד משיריו של סימון בוליבר.
כהר הגבוה ביותר באקוודור, ההר מושך אליו מטפסים רבים, וניתן לטפס עליו מרבית השנה, כשהחודשים הטובים הם דצמבר-ינואר ויולי-אוגוסט.
הנתיב הקל ביותר הוא הנתיב המערבי.
צ'ילי קון קרנה (בספרדית: Chili con carne - מילולית "פלפל עם בשר") הוא נזיד מקסיקני חריף מפלפלים חריפים, בשר, שעועית, שום, בצל וכמון.
באופן מסורתי מכינים אותו עם בשר בקר קצוץ או טחון.
יש גרסאות רבות למאכל ובהן נוספים למרכיבים עגבניות, או מרכיבים אחרים.
וריאציות שונות של התבשיל, ע"פ מיקום גאוגרפי או העדפות אישיות, כוללות סוגים שונים של בשר או מרכיבים מגוונים אחרים.
גרסאות צמחוניות וטבעוניות של התבשיל עושות שימוש בתחליפי בשר, דוגמת ה"צ'ילי קון סויה" המבוססת על סויה.
המאכל, שמקורו במקסיקו, נחשב גם למאכל הלאומי של מדינת טקסס בארצות הברית וניתן למצוא אותו גם ברחבי העולם בווריאציות שונות ובפרט במסעדות אמריקאיות.
בספרדית, המילה צ'ילי מתייחסת ל"פלפל הצ'ילי" החריף, ו"קרנה" בספרדית זה בשר.
המתכון המקורי הכיל בשר מיובש, חֵלֶב כבשים, פלפלי צ'ילי מיובשים ומלח אשר נכתשו ביחד, אותם הכינו בצורות לבנים, ייבשו ומאוחר יותר בישלו בסירים.
יש ראיות משמעותיות לכך שהתבשיל הגיע מן הכובשים הספרדים שהגיעו למקסיקו במאה השש-עשרה.
במהלך התערוכה העולמית של שיקגו בשנת 1893 דוכן סן אנטוניו עזר לאנשים לטעום ולהעריך צ'ילי.
דוכן סן אנטוניו היה יעד תיירותי ועזר לצ'ילי קון קרנה בסגנון טקסס להתפשט בדרום ובמזרח..
צ'ימבואה או בשמו המלא צ'ני די פפו (ג'ובאני) צ'ימבואה (באיטלקית: Cenni di Pepo (Giovanni) Cimabue; סביבות 1240 – סביבות 1302) היה צייר ואמן פסיפסים מפירנצה.
ידוע גם בזכות תלמידו ג'וטו די בונדונה.
צ'ימבואה וג'וטו שייכים לתקופת הפרוטו-רנסאנס באמנות, ונמנים עם מבשרי הרנסאנס האיטלקי.
צ'ימבואה נחשב לאחרון הציירים האיטלקים שציירו בסגנון ביזנטי, וחלוץ הגישה הנטורליסטית, משום שהדמויות שצייר היו בעלות פרופורציות והצללה מציאותיות יחסית.
מעט מאוד ידוע על חייו של צ'ימבואה.
הוא נולד בפירנצה ונפטר בפיזה.
בתקופת עבודתו בפירנצה, פעל דוצ'ו בסיינה הסמוכה.
הקריירה האמנותית של צ'ימבואה תוארה בספר Le Vite de' più eccellenti pittori, scultori, e architettori (חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר) מאת ג'ורג'ו וזארי, הנחשב לספר הראשון העוסק בהיסטוריה של האמנות.
הספר פורסם יותר ממאתיים שנים לאחר מותו של צ'ימבואה ורמת מהימנותו מוטלת בספק.
התמונות שנשכר לצייר מעידות כי צ'ימבואה היה אמן מוערך ביותר בתקופתו.
בין היתר נשכר לצייר שני פרסקאות גדולים על קירות הטרנספט בבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי: האחד עוסק בצליבת ישו והשני בהורדה מן הצלב.
ברם, שתי היצירות הללו נראות עתה כצל חיוור של גרסתן המקורית.
בעת כיבושה של העיר על ידי צרפת פרצה במקום שרפה שפגעה קשות בפרסקאות.
הצבע הלבן התבסס על כסף, אשר התחמצן והפך שחור.
צ'ימבואה צייר את ישו הצלוב התלוי בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה.
הצלב המצויר ניזוק קשות בשיטפון שפקד את פירנצה ב-4 בנובמבר 1966, כאשר נהר הארנו עלה על גדותיו.
דנטה אליגיירי השתמש בצ'ימבואה כדוגמה לזמניותה של התהילה האנושית בחלקה השני של הקומדיה האלוהית - כור המצרף.
תרגום: "צ'ימבואה חשב כי הוא ראש לציירים, אולם ג'וטו נטל ממנו את תהילתו והשליכו אל תהום הנשייה".
נראה שדנטה אמנם צדק בעניין זמניותה של התהילה.
אולם צ'ימבואה לא ממש צלל אל תהום הנשייה.
צ'ילה השתתפה לראשונה ב בברצלונה (1992), מיד לאחר חזרתה לשלטון דמוקרטי, ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות.
במשחקי החורף נטלה צ'ילה חלק לראשונה ב.
בשנת 1992 שלחה צ'ילה משלחת ראשונה למשחקי הקיץ הפאראלימפיים שהתקיימו בברצלונה.
המשלחת כללה שני ספורטאים בלבד, האחד שחיין והשני מרים כוח, אשר לא הגיעו להישגים משמעותיים במשחקים.
בהמשך התחרויות המשיכה צ'ילה לשלוח, הן למשחקי הקיץ והן למשחקי החורף, משלחות קטנות המורכבות מספורטאים בודדים שלא הצליחו להוות גורם תחרותי משמעותי במשחקים.
במדליה הפאראלימפית הראשונה בתולדות צ'ילה זכה האתלט כריסטיאן ולנצואלה ב כשזכה במדליית הזהב בריצת 5000 מטר (קטגוריה T11) לאחר שסיים בזמן של 15:26.26 דקות.
ארבעה ספורטאים וספורטאיות מהמשלחת הצ'ילאנית זכו בשש מדליות במהלך המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020).
צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה (Chimamanda Ngozi Adichie, נולדה ב-15 בספטמבר 1977) היא סופרת ופמיניסטית ניגרית הכותבת באנגלית, שזכתה בשנת 2007 בפרס אורנג' הבריטי, המוענק לנשים הכותבות ספר עלילתי באנגלית.
אדיצ'יה היא הסופרת האפריקאית הראשונה שזכתה בפרס ב-12 שנותיו הראשונות.
ספריה זכו לשבחי הביקורת ותורגמו לכ-30 שפות.
אדיצ'יה נולדה בעיר אנוגו שבניגריה, למשפחה מבני איגבו, וגדלה בעיר האוניברסיטאית נסוקה שבדרום ניגריה.
אביה שימש פרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטה של ניגריה בנסוקה, ואמה עבדה כרשמת האוניברסיטה.
אדיצ'יה החלה לימודי רוקחות ורפואה באוניברסיטה של ניגריה, אך במהלך שנת הלימודים השנייה היגרה לארצות הברית, שם נהנתה ממלגה ללימודי תקשורת.
בשנת הלימודים האחרונה שלה החלה בכתיבת הרומן הראשון, "היביסקוס סגול", שזכה לשבחים עם פרסומו.
הרומן השני שלה, "חצי שמש צהובה", עוסק במלחמת האזרחים בניגריה ובתקופה שקדמה לה.
הספר יצא לאור בשנת 2006 ואדיצ'יה זכתה בעבורו ב-2007 בפרס אורנג'.
בשנת 2008 השלימה אדיצ'יה תואר שני בלימודי אפריקה באוניברסיטת ייל, ובאותה שנה פרסמה אוסף סיפורים קצרים, "כרוך סביב צווארך".
ספרה הרביעי "אמריקנה", שיצא בשנת 2013, נבחר לאחד מעשרת הספרים הטובים ביותר של השנה על ידי הניו יורק טיימס.
אדיצ'יה נשואה ומחלקת את זמנה בין ניגריה לארצות הברית.
הספר "היביסקוס סגול", שזיכה את אדיצ'יה במועמדות לפרס האוראנג' ובפרס חבר העמים הבריטי לשנת 2005, עוסק במורשת הקולוניאלית והקתולית בניגריה בתקופת ההפיכה הצבאית.
במרכז הספר משפחה אמידה בה הבת, קמבילי בת החמש-עשרה, מתאהבת בכומר צעיר - אירוע המעורר מתחים בתוך המשפחה והתנגשות בלתי נמנעת.
במרכז ספרה השני של אדיצ'יה, "חצי שמש צהובה", עומדת ניגריה בתקופת מלחמת האזרחים.
במרכז הרומן סיפורם של נער מכפר עני, אישה שנטשה את חיי העושר בבירה לאגוס לטובת חיים עם פרופסור כריזמטי, וצעיר ביישן הנשבה בקסמי אחותה התאומה.
המלחמה קורעת את השלושה זה מזה ומפגישה אותם מחדש בנסיבות שונות.
הספר עובד לסרט באותו השם בכיכובה של טנדי ניוטון ב-2013.
אוסף הסיפורים "כרוך סביב צווארך" כולל סיפורים המתרחשים בארצות הברית ובניגריה, כשבמרכזם נשים משבט האיגבו, החיות בתפר שבין התרבות האמריקנית לניגרית, ומתמודדות עם פערים בין דוריים, אימי המלחמה, ועוד.
ספרה "אמריקנה" עוסק בחייה של צעירה המהגרת מניגריה לארצות הברית לצורך לימודים אוניברסיטאיים.
ההגירה מעמתת אותה עם הסוגיה הגזעית בארצות הברית ומעמידה אותה בפני ההתלבטות האם לחזור למולדתה ולאהוב נעוריה אותו השאירה מאחור.
ספרה החמישי "דג'יוולי היקרה, או מניפסט פמיניסטי ב-15 הצעות" שיצא לאור ב-2017 הוא עיבוד לתכתובת אימיילים אישיים שכתבה אדיצ'יה בתגובה לחברתה, דג'יוולי, שביקשה את עצתה של אדיצ'יה כיצד לגדל את בתה הפמיניסטית.
היביסקוס סגול (2003), תרגמה ג'וד שבא, הוצאת מחברות לספרות, 2005.
חצי שמש צהובה (2006), תרגמה יעל אכמון, הוצאת מחברות לספרות, 2008. על ספר זה זכתה בפרס אניספילד-וולף בשנת 2007.
כרוך סביב צווארך (2009), תרגמה אנה הרמן, הוצאת מחברות לספרות, 2011.
אמריקנה (2013), תרגם גיל שמר, הוצאת מחברות לספרות, 2015.
כולנו צריכים להיות פמיניסטים (2014) תרגמה קטיה בנוביץ', הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2017
Notes on Grief (2021) - טרם תורגם לעברית
Dream Count (2025) - טרם תורגם לעברית
צ'יל תיאודור וילס היה שחקן וזמר אמריקאי אשר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1960 על הופעתו בסרט "האלמו".
החל לשחק ולשיר מגיל צעיר והיה חלק מההרכב המוזיקלי "The Avalon Boys" בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20.
וילס החל לשחק בגיל מאוחר יחסית והתפרסם לראשונה בסרטים "מרד אלגני", "עיירת הבום" בתור דיופוטי הארמוני ג'ונס ובמערבונים "הווסטרנר" בתפקיד דרום מזרח ו"איחוד מערבי".ב-1946 הופיע בסרטים "העופר" של קלרנס בראון בתפקיד באק פורסטר ו"הבנות של הארווי".
בשנות ה-50 שיחק וילס בדרמה "ענק" בתור בוואלי דודו של ראש משפחת החקלאים ביק בנדיקט (רוק הדסון), ובמערבון "ריו גראנדה" בתור המנתח ד"ר וילקינס.
וילס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1960 על תפקידו בתור ביקיפר החובר אל הקולונל דייוויד קרוקט בסרטו של ג'ון ויין "האלמו".
ובקומדיה "מגלגל העסקאות" בתפקיד ג'יי ריי עמיתו של איש העסקים הנרי טיירון (ג'יימס גארנר).התפרסם בפעם האחרונה בשנת 1973 במערבון "פאט גארט ובילי הנער" בתפקיד בעל הסלון לאמיואל ג'ונס.
לווילס נולדו שני ילדים מאשתו הראשונה בטי אליזבת צ'אפל לה היה נשוי עד למותה.
אשתו השנייה לה היה נשוי עד למותו הייתה נוואדין גוג.
וילס מת ממחלת הסרטן ב-15 בדצמבר 1978 בגיל 76 בשכונת אנסינו שבלוס אנג'לס.
נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון גראנד וייו" שבעיר גלנדייל.
טאגבוט אנני מפליג שוב (1940)
הרפתקאותיו של טרזן בניו יורק (1942)
ארוחת ליל רביעי לחייל (1944)
פרנסיס מצטרף לחיל הנשים (1954)
פאט גארט ובילי הנער (1973)
צ'ילפנסינגו דה לוס בראבו (בספרדית: Chilpancingo de los Bravo), או בקיצור צ'ילפנסינגו, היא בירת מדינת גררו במקסיקו.
בעיר מתגוררים למעלה מ-180,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בגררו, אחרי העיר אקפולקו.
העיר נמצאת במרחק של כ-220 קילומטרים ממקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
צ'ילפנסינגו נוסדה ב-1 בנובמבר 1591 וקיבלה מעמד של כפר ב-1636.
לעיר היה תפקיד חשוב במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שהתחילה ב-1810. לאחר המצור על אקפולקו וניצחון המורדים בו ב-1813, מנהיג המורדים באותה עת חוסה מריה מורלוס כינס בצ'ילפנסינגו קונגרס בו הוכרזה באופן רשמי עצמאותה של מקסיקו.
לאחר הקונגרס צ'ילפנסינגו קיבלה מעמד של עיר.
בשלב מסוים שם העיר שונה ל"צ'ילפנסינגו דה לוס בראבו" (מילולית: "צ'ילפנסינגו של (משפחת) בראבו") כהוקרה למשפחת בראבו ילידת העיר שהייתה פעילה בדרום מקסיקו במהלך מלחמת העצמאות.
ב-1849 נוצרה מדינת גררו, ובמשך כ-20 השנים הבירה העברה בין צ'ילפנסינגו וטיקסטלה, עד שהבירה התקבעה סופית בצ'ילפנסינגו ב-1872.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן ניתן למנות את האוניברסיטה האוטונומית של גררו.
את העיר משרת נמל התעופה הלאומי של צ'ילפנסינגו, המשמש בעיקר לתעופה כללית.
העיר מקושרת בכביש המקסיקני הפדרלי 95 לאקפולקו מצד אחד ולמקסיקו סיטי מצד שני.
צ'ימאזי מבה (נולד ב-10 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הבלם ולעיתים כקשר אחורי.
מבה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ווארי וולבס ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת.
בינואר חתם בהכח עמידר רמת גן מליגה הלאומית.
ב-1 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-0 נגד מכבי אום אל-פחם.
ב-22 בפברואר 2013 קיבל כרטיס אדום בתיקו 2-2 נגד מכבי יבנה.
ב-12 ביוני 2013 חתם בואסלנד-בוורן הבלגית.
לאחר שלא זכה לדקות משחק, בינואר חזר לישראל כאשר בהפועל בני לוד עד לסיום העונה.
ב-25 באפריל 2014 הורחק בהפסד 2-0 להפועל פתח תקווה.
ב-22 בספטמבר 2014 חתם בהפועל פתח תקווה עד לינואר עם אופציה עד לסיום העונה.
ב-28 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 3-1 למכבי חיפה.
בינואר פתח תקווה מימשה את האופציה על השחקן והוא חתם עד לסיום העונה.
ביולי חתם בזירה מליגת העל האזרית.
בשנת 2016 חתם בהפועל נצרת עילית, אך שוחרר לאחר מספר חודשים.
ביוני השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 עם ניגריה.
צ'ילסיטו (בספרדית: Chilecito) היא עיר בפרובינציית לה ריוחה בארגנטינה.
צ'ילסיטו נמצאת במרכז הפרובינציה, בעמק בין רכס סיירה דה ולסקו במזרח ורכס סיירה דה פמטינה במערב.
צ'ילסיטו נוסה ב-19 בפברואר 1715 על ידי המתיישב הספרדי דומינגו דה קסטרו אי בסאן תחת השם "ויז'ה סנטה ריטה", על שם הקדושה הנוצרית האיטלקייה ריטה מקאשה (Rita da Cascia).
אחר כך שונה השם ל"ויז'ה ארחנטינה", ולאחר מכן לשם הנוכחי.
מקור השם לא ברור, ואחת הדעות היא שהוא נובע מהשם הילידי של האזור.
במאה ה-19 הכלכלה המקומית הסתמכה בעיקר על כריית זהב במכרות בהרים הסמוכים.
אחת העדויות שנותרו מתקופה זו היא מעין רכבל המקשר את צ'ילסיטו למכרה "לה מחיקנה" (La Mejicana) ברכס סיירה דה פמטינה, אשר הפך לאטרקציה תיירותית.
כיום כלכלת צ'ילסיטו מתבססת על חקלאות, בעיקר על גידול גפנים ובמידה פחותה יותר על גידול פירות שונים.
בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של צ'ילסיטו, שהייתה במקור קמפוס של האוניברסיטה הלאומית של לה ריוחה.
צ'ילה משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הצ'ילינים מדליית זהב יחידה בענף הכדורגל.
צ'ילה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי מצ'ילה במדליה במשחקי החורף.
המשלחת הראשונה של צ'ילה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה 50 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ששלחה צ'ילה עד כה.
המשלחת הגיעה להישגים בענף הכדורגל עם זכיית נבחרת הנערות במדליית הזהב, באתלטיקה עם העפלה לגמר וסיום במקום השישי בהדיפת כדור ברזל נערים, ובטריאתלון עם סיום במקום ה-12 בטורניר הנערות.
המשלחת גם השתתפה בתחרויות בענפים אופניים, הוקי שדה, התעמלות, כדורסל, רכיבה, שחייה ושיט אך ללא הגעה להישגים משמעותיים.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 15 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט.
ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים בענפים חתירה עם סיום במקום החמישי בתחרות הזוגות לנערות ובטריאתלון עם דירוג במקום החמישי בטורניר הנערים.
ספורטאי המשלחת גם התחרו בענפים אתלטיקה, הרמת משקולות, טאקוונדו, רכיבה, קרב חמש מודרני, שחייה ושיט אולם לא הגיעו להישגים משמעותיים.
צ'ילה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
ספורטאי המשלחת הגיעו להישג בענף הגלישת שלג עם העפלה לגמר וסיום במקום התשיעי בתחרות הנערים בגלישה בסגנון מדרון.
המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים סקי אלפיני וסקי בסגנון חופשי.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה שמונה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
בניגוד לאולימפיאדת הנוער אינסברוק המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים.
ספורטאי המשלחת התחרו בענפים גלישת שלג, סקי אלפיני, סקי בסגנון חופשי וסקי למרחקים.
צ'ילנטאיזאורוס (שם מדעי: Chilantaisaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד גדול ממשפחת הנאוונאטוריים, הקרובה לאלוזאוריים.
הוא חי בתור הקרטיקון לפני 92 מיליון שנה במזרח אסיה.
המאובנים שלו נמצאו במונגוליה הפנימית שבסין ב-1964 במין יחיד - Chilantaisaurus tashuikouensis.
מאובנים שנמצאו ברוסיה ושויכו לסוג הופרדו לסוגים אחרים.
הדינוזאור קרוי על שם אגם באזור בו חי (Ch'i-lan-t'ai).
הצ'ילנטאיזאורוס היה טורף גדול באורך של 11–13 מטר ומשקל אפשרי של 2.5-4 טונות וכמה חוקרים סוברים שאף 6 טונות.
הוא היה חבר בקבוצת הקרנוזאוריה, אוכלי הבשר אך בעבר נחשב עקב צורת גופו לקרוב לספינוזאוריים.
בהמשך הנחה זו נשללה ובמקום הוא נחשב לקרוב לקלורוזאוריה.
עם זאת מבנה השיניים והגוף מראה על קרבה לאלוזאורוס ולבני המשפחה קרכרודונטוזאוריים.
דינוזאור זה היה טורף-על מגודל בשטחי סין של הקרטיקון, לצד הטורף הגדול שאוצ'ילונגוהאנקילוזאור גוביזאורוס.
צ'ימגן הגדול(באוזבקית: קאטה צ'ימיון Katta Chimyon) הוא חלק מרכס הרי צ'טקל (הרי טיאן שאן המערביים) הממוקם בשטחי הפארק הלאומי אוגם-צ'טקל, בנפת בוסטנליק של מחוז טשקנט שבאוזבקיסטן.
במורדות ההר זורמים הנחלים צ'ימגנסאי (או אקסאי), בלדרסאי, נורקאטאסאי, צ'ולמירוב (יובל של קאראארצ'י) וגולקמסאי.
לפי השערה אחת, השם צ'מינגן הוא ממקור שתי מילים סיניות.
לפי הסברים אחרים משמעות המילה היא "פיסת עשבה" או "כר דשא שופע מים" או "עמק ירוק".
ההר מהווה לתושבי טשקנט והסביבה אטרקציה תיירותית מזה דורות רבים.
בתחילת המאה ה-20 הוא הפך יעד למטפסי הרים לסוגיהם.
בימי השלטון הסובייטי נחשב ההר לאתגר ראשון לאלפי מטפסי הרים מברית המועצות.
הוא נותן הזדמנויות רבות לטיפוס הרים ולטיולים ולפעילויות ספורט ופנאי נוספות כמו סקי, גלשני שלג, רחיפת מצנחים ורכיבה על סוסים.
קימים על ההר מסלולי טיפוס בעלי דרגאות שונות של מורכבות (צ-1B עד 4B).
מטפסי הרים מתחילים יעלו קודם על המדרון המערבי הפחות מסובך של ההר (1B).
תנאי האקלים מוכתבים על ידי החלק ההררי של פארק הטבע הלאומי אוגם-צ'טקל.
האקלים הוא יבשתי, עם תנודות עונתיות ויומיות.
ביום חם יותר ובערבים קריר.
האביב מתחיל בהרים האמצעים באמצע חודש אפריל.
בהרים הגבוהים יורד שלג ומזג האוויר הוא קר עד לאמצע הקיץ.
הטמפרטורות הגבוהות ביותר הן ביוני-יולי ותחילת אוגוסט.
הטמפרטורה הממוצעת היומית בחודש החם ביותר (יולי) נעה בין 20–35 מאלות צלזיוס.
הכמות הממוצעת השנתית של המשקעים היא 650 מ"מ.
בחורף יורדים שלגים כבדים, המאפשרים ענפי ספורט של חורף כמו סקי וסנובורד.
השלג מכסה את ההרים למשך 4–5 חדשים.
צ'ימגן נמצא כ-60 ק"מ מבירת הנפה, גזלקנט, ו-40 ק"מ מתחנת הרכבת חוג'יקנט.
במרחק 100 ק"מ מההר נמצא נמל התעופה הבינלאומי טשקנט.
כביש חדש איכותי מחבר את טשקנט עם חוג'יקנט.
בכמה אתרים קיימת תאורה מלאכותית.
מחוג'יקנט מגיעים לצ'ימגן באוטובוס ציבורי (50 דקות נסיעה).
קיימים מסלולי אוטובוס לגזלקנט ובחזרה.
ניתן לנסוע במכוניות פרטיות ובמוניות.
הדרכים נגישות כל השנה, לפעמים יש מגבלות באביב בגלל גלישות אדמה ושיטפונות.
בחורף קיימת סכנת אבנים מתגלגלות.
באזור פועלים גם מסוקים אך השימוש בהם מוגבל.
צ'ילה טטאר (בהונגרית: Tatár Csilla; נולדה ב-27 במאי 1983) היא מנחת טלוויזיה הונגרייה.
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-1996, כשדיקלמה שיר בערוץ הטלוויזיה הציבורי "Duna".
ב-2002 החלה לעבוד בערוץ הטלוויזיה "TV2" כמגישה ועורכת.
ב-2009 סיימה ללמוד באוניברסיטת מטרופוליטן בבודפשט (Budapesti Metropolitan Egyetem) בחוגים לתקשורת ומנהל עסקים.
ב-2009 גם הופיעה בסרט הקולנוע "Szuperbojz".
ב-2014 עברה לעבוד ב-"MTVA", רשות השידור הציבורית של הונגרייה.
בין 2015–2017 הנחתה את "A Dal", תחרות המוזיקה בה הזוכה מייצג את הונגריה באירוויזיון, בשנים אלו גם הציגה את הניקוד של הונגריה באירוויזיון.
ב-2015 הנחתה את תחרות היופי "מיס עולם הונגריה", שהזוכה בה מייצגת את הונגריה בתחרות מיס עולם הבינלאומית.
צ'ילדרנס מרסי פארק הוא אצטדיון כדורגל בעיר קנזס סיטי שבקנזס, המשמש כאצטדיון הבית של ספורטינג קנזס סיטי מליגת ה-MLS.
האצטדיון נפתח במהלך עונת 2011 של ה-MLS, ב-9 ביוני 2011 במשחק נגד שיקגו פייר.
האצטדיון מכיל 18,467 מושבים, ויכול להתרחב ל-25,000 להופעות.
ברוב המשחקים של ספורטינג קנזס סיטי תפוסת האצטדיון עומדת על כ-21,000 צופים בשל מצבי אצטדיון שונים.
צ'ילדרנס מרסי פארק הוא האצטדיון הביתי השלישי של ספורטינג קנזס סיטי, שבתחילה הייתה ידועה בשם קנזס סיטי ויזרדס.
הקבוצה שיחקה באצטדיון ארוהד משנת 1996 ועד 2007 ובקומיוניטי אמריקה בולפארק משנת 2008 ועד 2010. בשנת 2013 אירח האצטדיון את משחק האולסטאר של ה-MLS, נבחרת ארצות הברית בכדורגל, ואת משחק גביע ה-MLS, והוא האצטדיון היחיד שאירח את שלושתם באותה השנה.
במקור, "ספורטינג קלאב", קבוצת הבעלות של המועדון, תכננה לעבור לדרום-מזרח קנזס סיטי שבמיזורי, על אדמות עליהן שכן בעבר "קניון בניסטר".
תוכנית הפיתוח מחדש, שנקראה "השבילים" (The Trails), הועברה במועצת העיר ב-13 בדצמבר 2007. חבילת התמריצים הכלכליים, החזר מס בסך 30 מיליון דולר, הועברה ב-21 בנובמבר 2008.
האתר המתוכנן של האצטדיון נהרס כדי להכין את האתר לתשתיות ולבנייה.
האצטדיון תוכנן להיפתח בשנת 2011 עם קיבולת של 18,500 מושבים.
עם זאת, הנפילה בעקבות המשבר הפיננסי בין השנים 2008–2009 הציבה את הפרויקט לרעה, ומפתח האצטדיון ביקש בסופו של דבר להעביר את הפרויקט החדש בסמוך למרכז הקניות "Village West" בקנזס סיטי שבקנזס, בסמוך ל"קנזס ספידוואיי" (מסלול מרוץ) ול"קומיוניטי אמריקה בולפארק" (מגרש בייסבול).
יזם מתחם "השבילים" רצה לקבל סמכות ללקיחת הלוואה נוספת מעיריית קנזס סיטי שבמיזורי, למימון בניית אצטדיון הכדורגל ומתחם הכדורגל החובבני המשויך אליו.
עם זאת, העירייה לא הייתה מוכנה לספק את המימון הרצוי, מה שהוביל את היזם לחפש אתר חדש מעבר לקו מדינת מיזורי, בקנזס סיטי שבקנזס.
בספטמבר 2009, היזם ביקש מבכירי מחוז ויאנדוט ומדינת קנזס לקבל אישור להשתמש בהכנסות מתוספת המס המממן הקיים באזור "Village West" כדי לסייע במימון מתחם הכדורגל.
ב-17 בדצמבר, נשיא ספורטינג קנזס סיטי, רוב היינמן סיפק עדכון על מצב האצטדיון שפורסם באתר הרשמי והבלוג הרשמי של הקבוצה, בו בעיקרון הציב את המיקום בקנזס סיטי שבקנזס כסופי, עד לחתימת ההסכמים הסופיים.
ב-21 בדצמבר כלי הבנייה כבר היו מוכנים באתר והמתינו לטקס התחלת הבנייה.
ב-19 בינואר אישרה מועצת מחוז ויאנדוט את איגרות החוב על מנת לסייע במימון האצטדיון, וב-20 בינואר, התרחש טקס התחלת הבנייה עם מנכ"ל ספורטינג, רוב היינמן, שהשתמש במכונות כבדות כדי להעביר עפר באתר הבנייה.
משחק הפתיחה התרחש ב-9 ביוני 2011, כאשר ספורטינג שיחקה נגד שיקגו פייר וסיימה בתיקו ללא שערים לעיני קהל העולה על קיבולת האצטדיון של 19,925 צופים.
השער הראשון באצטדיון נכבש כמה ימים לאחר מכן במהלך טורניר גביע הזהב 2011 כאשר דוויין דה רוסאריו כבש מבעיטת עונשין לזכות קנדה נגד פנמה.
השער הראשון של ספורטינג קנזס סיטי נכבש על ידי סי.
סאפונג בניצחון 1–0 על סן חוזה ארת'קווייקס, מה שהיה הניצחון הראשון של המועדון באצטדיון.
ספורטינג סיימה את העונה הסדירה הראשונה שלה באצטדיון עם מאזן של 9 ניצחונות, 6 תיקו ו-2 הפסדים בלבד במשחקי הבית.
בעונה השנייה באצטדיון, ספורטינג קנזס סיטי עמד ממוצע צופים על 19,404 למשחק, 105% מתכולת האצטדיון.
באותה שנה, ספורטינג הגיעה לפלייאוף, אך הפסידה ליוסטון דינמו בחצי גמר המחוז המזרחי, וזכתה בגביע ארצות הברית הפתוח לאחר שהביסה את סיאטל סאונדרס בגמר.
בשנת 2013 ספורטינג העלתה שוב את ממוצע הצופים שלה.
עקב זכייתה בגביע ארצות הברית הפתוח בשנת 2012, ספורטינג העפילה לליגת האלופות של CONCACAF, ושיחקה משחקים גם במסגרת ה-MLS וגם במסגרת ליגת האלופות של CONCACAF.
צ'ילדרנס מרסי פארק אירח גם משחק במוקדמות גביע העולם בין ארצות הברית לג'מייקה לעיני 18,467 צופים, בו ניצחה נבחרת ארצות הברית 2–0 את ג'מייקה, וכן את משחק האולסטאר של ה-MLS לשנת 2013 בין רומא ו"כוכבי ה-MLS" לעיני 21,175 צופים, ובו גברה רומא 3–1 על "כוכבי ה-MLS".
ספורטינג קבעה שיא צופים של 21,650 בפלייאוף כאשר ניצחו את יוסטון דינמו 2–1 ועלתה לגמר גביע ה-MLS מול ריאל סולט לייק, ובו ספורטינג ניצחה בבעיטות עונשין, וזה היה הגמר השני רצוף שהתקיים באצטדיון (ביחד עם גמר הגביע שנה קודם לכן).
כמו כן בשנת 2013 הוכרז כי משחק אליפות הפוטבול של חטיבה II של ה-NCAA בשנים 2014 עד 2018 יתקיים בצ'ילדרנס מרסי פארק, לאחר שהתקיים באצטדיון העירוני ברלי בפלורנס שבאלבמה.
עוד הוכרז כי גביע המכללה של ה-NCAA לשנת 2015 יתקיים בצ'ילדרנס מרסי פארק.
בשנת 2015 האצטדיון אירח את משחק הבכורה של קבוצת כדורגל הנשים קנזס סיטי נגד סקיי בלו מסגרת ליגת ה-NWSL.
האצטדיון אירח גם שני משחקים של קנזס סיטי בשנת 2016, ושימש כאצטדיון המשני של הקבוצה.
האצטדיון הודיע בשנת 2016 כי הם מוסיפים "Skycam" (מצלמה התלויה מעל המגרש), כמו גם מצלמות רובוטיות מאחורי השערים ובגג האצטדיון.
במהלך משחק בליגת האלופות של CONCACAF נגד דפורטיבו טולוקה ב-21 בפברואר 2019, מעקה מתכת מעל המנהרה בפינה הדרומית-מערבית נשבר וגרם למספר אוהדים ליפול.
חלוץ טולוקה, פליפה פארדו, נפצע עם שבר בבוהן בגלל המעקה.
צ'ילדרנס מרסי פארק אירח את המשחק הבינלאומי הראשון שלו ביוני 2011 במסגרת גביע הזהב 2011. קנדה ופנמה סיימו בתיקו 1–1 במשחק הראשון, ואחריו הגיע המשחק הראשון של נבחרת ארצות הברית באצטדיון אי פעם, שהסתיים בניצחון 1–0 על גוואדלופ.
משחק כדורגל הנשים הראשון ששוחק באצטדיון התקיים בספטמבר 2011 כאשר נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים במשחקה הראשון לאחר גביע העולם בכדורגל נשים 2011, סיימה בתיקו 1–1 עם קנדה לעיני קהל של 16,191 צופים.
צ'ילדרנס מרסי פארק אירח את משחקי חצי הגמר והגמר בטורניר המוקדמות האולימפי של CONCACAF לשנת 2012.
ב-8 במרץ 2011 הוכרז על שיתוף פעולה עם "קרן לייבסטורנג" של לאנס ארמסטרונג.
במסגרת ההסכם, המועדון אמור לתרום חלק מהכנסותיו, לא פחות מ-7.5 מיליון דולר, לקרן במהלך שש שנים.
ב-15 בינואר 2013, "קרן לייבסטורנג" וספורטינג קנזס סיטי הסכימו לסיים את הסכם החסות על שם האצטדיון.
ב-19 בנובמבר 2015 הוכרז על שיתוף פעולה בן עשר שנים עם "בית החולים צ'ילדרנס מרסי", ושינוי שמו של האצטדיון לשם "צ'ילדרנס מרסי פארק".
משחק האולסטאר של ה-MLS לשנת 2013 שנערך ב-31 ביולי 2013 בין "כוכבי ה-MLS" ורומא, נקבע שיא צופים באצטדיון כשנכחו 21,175 צופים, כולל הכרטיסים ליציע העמידה בלבד.
שבוע לאחר מכן, ספורטינג קבעה שיא צופים חדש בהפסד נגד ניו יורק רד בולס ב-3 באוגוסט עם 21,304 צופים באצטדיון.
ב-23 בנובמבר 2013 שוב פעם שברה ספורטינג את השיא, והעמידה אותו על 21,650 צופים בניצחון בגמר המחוז המזרחי נגד יוסטון דינמו.
שבועיים לאחר מכן ב-7 בדצמבר, הקבוצה השוותה את השיא שוב במשחק בו ניצחה בבעיטת עונשין את ריאל סולט לייק בגמר גביע ה-MLS לשנת 2013. ב-6 ביוני 2015 ספורטינג קבעה שיא צופים לעונה הסדירה עם 21,505 בניצחון 1–0 על סיאטל סאונדרס.
האצטדיון זכה בפרסי "אצטדיון השנה" ו"פרס הקהילה" לשנת 2012 במסגרת "TheStadiumBusiness Awards 2012".
האצטדיון אחד מארבעת המועמדים הסופיים לזכייה בפרס "מתקן הספורט של השנה" במסגרת פרסי עסקי ספורט לשנת 2012 במסגרת אירוע "2012 Sports Business Awards" מטעם "Street & Smith's SportsBusiness Journal" ו"SportsBusiness Daily".
האצטדיון היה אחד משמונת המועמדים הסופיים לזכייה ב"פרס המתקן החדש" במסגרת "TheStadiumBusiness Awards 2012".
צ'ילהאוס הוא בניין משרדים בן עשר קומות, הכולל שטח רצפה של 36,000 מטרים רבועים, ברובע קונטורהאוס בהמבורג בגרמניה.
זוהי דוגמה יוצאת דופן לסגנון האדריכלות של אקספרסיוניזם של לבנים (Backsteinexpressionismus) של ראשית המאה ה-20. בניין זוויתי גדול זה ממוקם באתר של כ-6,000 מטרים רבועים, המשתרע על רחוב פישרטוויטה בהמבורג.
הוא תוכנן על ידי האדריכל הגרמני ובנייתו הסתיימה בשנת 1924. ב-5 ביולי 2015, נוסף הבניין כחלק ממבנים נוספים ברובע קונטורהאוס ורובע שפייכרשטאדט הסמוך לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
בניין צ'ילהאוס מפורסם בזכות הקצה המזרחי שלו המזכיר חרטום של ספינה, והחזיתות שנפגשות בזווית חדה מאוד בפינת הרחוב פומפן ונידרנשטראסה.
המקום הטוב ביותר לצפות על הבניין הוא ממזרח.
בגלל האלמנטים האנכיים המודגשים והקומות העליונות הנסוגות, כמו גם החזית המעוקלת ברחוב פומפן, יש לבניין, למרות גודלו העצום, תחושה של קלילות.
לבניין שלד מבטון מזוין והוא נבנה תוך שימוש ב-4.8 מיליון לבני אולדנבורג כהות.
הבניין בנוי על אדמה רכה מאוד, ולכן כדי להשיג יציבות היה צורך לבנות על גבי יסודות מבטון מזוין בעומק 16 מטר.
הסביבה הקרובה למיקום לנהר האלבה חייבה מרתף אטום במיוחד, וציוד חימום הוקם בתא סגור שיכול לצוף בתוך הבניין, כך שהציוד לא יפגע במקרה של שיטפון.
האלמנטים הפיסוליים בגרמי המדרגות ועל החזית הם מעשי ידיו של הפסל ריכרד קוהל (Richard Kuöhl).
הבניין כולל אחת מ האחרונות שעדיין פעילות בעולם.
בניין צ'ילהאוס תוכנן על ידי האדריכל פריץ הוגר ונבנה בשנים 1922–1924. הוא הוזמן על ידי איל הספנות הנרי ב.
סלומן (Henry Brarens Sloman), שעשה את הונו בסחר המלחת של צ'ילה וחי בה שנים רבות, ומכאן השם בית צ'ילה.
קשה לקבוע את עלות הבנייה, שכן בית צ'ילה נבנה בתקופת ההיפר-אינפלציה שפקדה את גרמניה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, אך לפי הערכות מדובר ביותר מ-10 מיליון רייכסמארק.
נכון ל-2021 הבניין בבעלות חברת הנדל"ן הגרמנית Union Investment Real Estate AG.
בין השוכרים משרדים בבניין נמצאים סניף המבורג של , חנות הכולבו "מנופקטום" (Manufactum) וסניף של יצרן הפסנתרים .
צ'ימויו היא בירת מחוז מניקה במוזמביק, והיא העיר החמישית בגודלה במדינה.
מספר התושבים בעיר עומד על 444,000 נפש נכון לשנת 2021.
שמה של צ'ימויו בתקופת הממשל הפורטוגזי היה וילה פרי Vila Pery.
וילה פרי התפתחה תחת השלטון הפורטוגזי כמרכז חקלאי וטקסטיל חשוב.
קו הרכבת בין ביירה לבולאוואו וכביש מספר 9 לזימבבואה עוברים דרך העיר.
הכביש המהיר ומסילת הרכבת נקראים גם "מסדרון ביירה", המחבר תחבורתית את נמל ביירה, הנמצא על חוף האוקיינוס ההודי לבין פנים יבשת אפריקה.
דרך המסדרון עוברות סחורות מתוך היבשת לנמל ביירה ולהפך.
החשיבות של המסדרון הגיעה לידי ביטוי בכך שבשנות מלחמת העצמאות של מוזמביק ובמלחמת האזרחים שבאה אחריה, כוחות של צבא רודזיה בפיקוד בריטי (שמה של רודיה הוחלף לזימבבואה לאחר עצמאות המדינה) התמקמו לאורך המסדרון כדי להגן עליו על מנת שזרימת הסחורות תימשך ללא הפרעה.
ארבעה קילומטרים צפונית מזרחית מהעיר נמצא הסלע שנקרא "הראש של הזקן" Cabeça do Velho.
צ'ימויו נמצא במרחק של 95 קילומטרים מגבול זימבבואה.
מאז המשבר הפוליטי והחברתי בזימבבואה בשנות ה-2000, צ'ימויו הייתה יעד מרכזי עבור מהגרים מזימבבואה המחפשים עבודה במוזמביק.
במרחק 65 קילומטרים מדרום לצ'ימויו נמצאת תחנת הכוח ההידרואלקטרית הנקראת צ'יקמבה ריאל Chicamba Real על נהר רוויו Revuè .
התחנה מספקת חשמל למנפטות הכותנה, למפעל הפלדה, למכונות האריגה של תעשיית הטקסטיל שבעיר, למפעלי עיבוד המוצרים החקלאיים ומינרליים ואחרים.
השם צ'ימויו ניתן לעיר לאחר עצמאות מוזמביק על שם אחד מבניו של גנדה, המפקד העליון של שבט מויו Moyo, שהגיע מביירה והשתקע אזור.
ההיסטוריה שבעל פה מספרת שצ'ימואו, שהיה צייד גדול, הרג פעם פיל באדמות של שבט אחר.
צ'אורומבה, המפקד של אותו שבט, פסק שהתנהגותו של צ'ימאיו הוא פשע והורה על הוצאתו להורג מיידית.
לאחר מכן ביקש מלך גנדה רשות שבנו ייקבר בארצו של צ'אורומבה ואחד מקרובי משפחתו יתיישב קרוב לקבר על מנת לטפל ולשמור עליו.
מכאן ואילך כל צאצאי שומרי הקבר של צ'ימויו, יחד עם אתר הקבר, נקראו צ'ימויו (שפירושו "לב קטן" בניב המקומי של שבט citewe).
המיקום האסטרטגי של אזור זה הפך אותו למרכז מיוחד שדרכו עברו מוצרים וסחורות מהעורף לחוף.
הערבים עלו בנהרות בוז'י ורובואה לכיוון אדמות האימפריה מוטאפה ששלטה על כל האזור בו נמצאות המדינות המודרניות זימבבואה, מוזמביק, זמביה ודרום אפריקה, בחיפוש אחר זהב וסחורות אחרות, כולל עבדים.
כדי לסמן את נתיביהם, נטעו הסוחרים דקלים מסוג בוראסוס , כל עץ בטווח ראייה מהשני.
במקומות מסוימים עדיין ניתן להבחין בעצי הדקל העתיקים אלה.
אחד המבצרים הוותיקים ביותר לאורך מסלול זה הוא ככל הנראה על ראש הרי הזמבה, מדרום מזרח העיר צ'ימויו הנוכחית.
הפורטוגזים, שכבר היו מבוססים היטב באזורי החוף של מזרח אפריקה מאז המאה ה-15, פנו גם הם לאדמות פנים היבשת האלה וחיפשו את האימפריה מוטאפה המפורסמת והתיישבו בה בהדרגה כקולוניסטים.
אזור זה במוזמביק הוענק אז על ידי חברת צ'רטר לחברת מוזמביק , שאחת ממטרותיה העיקריות הייתה לטפח את ההתיישבות החקלאית.
מכאן שהחברה התחייבה ליישב באזור פורטוגזים וצאצאיהם.
אחת העיירות הראשונות שנוצרו באותה תקופה הייתה וילה בארטו .
היא הוקמה ב־24 בפברואר 1893, קרוב לעיר צ'ימויו הנוכחית.
היא הוקמה על בסיס מחנה ההקמה והבנייה של מסילת הרכבת ביירה-זימבבואה.
העיר נקראה על שם הקפיטאו-מור הפורטוגזי (מושל/קפטן צבאי) פרנסיסקו בארטו , שב־1572 פיקד על המשלחת הצבאית הראשונה לממלכת מוטאפה.
במשך מספר שנים נבנה קו הרכבת בווילה בארטו, מה שתרם לצמיחתה המרשימה.
העיירה נהנתה מתקופת שפע, להקמת בתי מלון, זרם מטיילים ותיירים קבוע, שהיו בדרך למניקה ורודזיה או, בכיוון השני, לביירה.
בסוף 1897 הגיעו עבודות בניית מסילת רכבות לגבול עם זימבבואה, דבר שפגם בדינמיקת התיירות שהשתרשה בווילה בארטו.
בשנת 1899 החליטה חברת מוזמביק להעביר את מטה המחוז מווילה בארטו להתיישבות בשם צ'ימיאלה, שנקראה מנדיגוס.
זה היה השם הראשני של העיר צ'ימויו הנוכחית במשך זמן מה.
העיר מנדיגוס הייתה ידועה הודות לשפע היבולים החקלאיים שלה, שמשך אליה סוחרים, שירותי מלונות ושירותים חברתיים.
ההתיישבות במניקה קיבלה את הדחיפה העיקרית שלה בשנת 1910 עם הגעתו של המושל הפורטוגזי ז'ואאו פרי דה לינד שקבע מספר נהלים לקידום הפיתוח של צ'ימויו.
ב־17 ביולי 1916 שונה שמה של העיר מנדיגוס לווילה פרי כהוקרה לכבודו של המושל ז'ואו פרי דה לינד, שמאמציו הנבונים הפכו את צ'ימאיו לאחד המרכזים החקלאיים הגדולים ביותר במוזמביק.
כמה קילומטרים ממרכז העיר צ'ימויו הנוכחית נמצאת שכונת סאלפו, המעידה על ההתפתחות של התעשייה החקלאית שהפכה את מחוז מניקה לאחד היעדים העיקריים להשקעות חקלאיות במושבה הפורטוגזית.
בשנת 1944 "עיירה קטנה קרובה לעיר צ'ימאיו" נבנתה על ידי SOALPO (Sociedade Algodoeira de Portugal, או חברת הכותנה הפורטוגזית).
מטרת החברה הייתה לעודד ייצור כותנה וטקסטיל.
רובע סאלפו הפך עם הזמן מוזיאון חי.
ב־17 ביולי 1969 העיירה וילה פרי הועלתה למעמד עיר על ידי המושל הכללי של מחוז מוזמביק בפורטוגל, בלטזר רבלו דה סוסה , כהוקרה להצלחת פעילותה הכלכלית והחברתית.
קבוצת הכדורגל של וילה פרי זכתה בתואר אליפות מוזמביק הראשונה בכדורגל בשנת 1969. מועדון הספורט, שנוסד בשנת 1928, תרם לפיתוח פעילויות הספורט והתרבות.
רוב הבניינים בעיר צ'ימויו מציינים אבני דרך לדינאמיות בחיי העיר תחת השלטון הפורטוגזי.
מלון וילה פרי שנבנה בשנת 1920 הפך למרכז החברתי של המשטרה, היה המלון הראשון בוילה פרי.
בית הספר היסודי Caldas Xavier, שנבנה בשנת 1948, היה בית הספר הראשון בוילה פרי.
עם השנים וילה פרי ההיסטרית הפכה ליישוב במועצה העירונית צ'ימויו.
קולנוע מונטלטו, שנבנה בשנת 1969 שננטש מאוחר יותר, נקרא על שם ההר "אלט המונטה" או "ההר הגבוה" של מוזמביק (הר בינגה ) הנמצא ברמת מניקה .
התשתיות המנציחות את תור הזהב של העיר.
עסקו, בקטיף כותנה, ייעור, גידול פירות (כולל הדרים) ותעשיות טקסטיל, מזון ועץ.
תעשיות אלה היו המעסיקים העיקריים בעיר יחד עם שירותים ומנהלה.
בשנת 1974, במהלך המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית / מלחמת העצמאות של מוזמביק, קבוצת גרילה המרקסיסטית פרלימו פתחה במתקפת מרגמות נגד וילה פרי (ששמה הוסב לצ'ימויו), שהייתה עיר חשובה במוזמביק הפורטוגזית.
בהתקפות אלה, וילה פרי הפכה לאזור המאוכלוס בפורטוגזים הראשון (והיחיד) שנפגע באופן כבד מה- FRELIMO במהלך כל המלחמה הקולוניאלית.
לאחר הפיכה צבאית בליסבון, מהפכת הציפורן בשנת 1974, השלטונות הפורטוגזים הציעו עצמאות לשטחי אפריקה, ומוזמביק הפכה למדינה עצמאית.
השינוי השם מוילה פרי לצ'ימויו Chimoio היה ב־12 ביוני 1975, במהלך עצרת ציבורית של הנשיא הראשון של מוזמביק העצמאית, סאמורה מקל, במסעו מנהר רוומה Rovuma שמהווה הגבול הצפוני של מוזמביק עם טנזניה ועד לעיר הבירה מפוטו שבדרום המדינה.