tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לשם ההרכב יש שלושה פירושים בשלוש שפות: בערבית זהו פועל של המילה "נצח" (دام), באנגלית השם מציין ראשי תיבות שפירושו הראפרים הערבים ("Da Arab MCs"), ובעברית משמעותו דם - נוזל הגוף.
הלהקה החלה להופיע בסוף שנות ה-90. תאמר ואחיו סוהיל מופיעים יחד משנת 1998. מוחמד ח'ררי, שהיה בקשר עם סוהיל, הצטרף אליהם, וכך ב-1999 הוקם ההרכב.
בשנת 2001 שוחרר לאינטרנט השיר "מין ארהאבי?" ("מי הטרוריסט") אשר מאשים את ישראל בטרור כנגד הפלסטינים, מצדיק את פעולות הטרור הפלסטיניות באינתיפאדה הראשונה במדיניות הכיבוש הישראלית, ואף משווה את ישראל לנאצים.
כאשר נשאלו מדוע הם מזדהים כפלסטינים למרות שהם גרים בלוד, השיבו: "בשבילנו לוד הייתה עוד לפני ישראל, והייתה פלסטינית לגמרי.
אם מחר צרפת תכבוש את ישראל, אתה תקרא לעצמך צרפתי?
הלהיט שלהם "מי הטרוריסט?" הורד מהאינטרנט יותר ממיליון פעם, והאלבום שלהם זכה בדירוג של ארבעה כוכבים מטיים מגזין.
השיר "נע'ייר בוכרה" ("לשנות את המחר"), מתוך האלבום "אידה" משמש שיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית".
כמו כן הלחינו חברי ההרכב את מוזיקת הרקע של הסדרה.
ב-2014 הלהקה התארחה בתוכנית האינטרנטית המוזיקלית Juice Rap News בפרק אשר עסק בסכסוך במזרח התיכון ושודר ב-RT, הפרק גרר אחריו ביקורת קשה מצד ארגונים יהודים, בפרק קראה הלהקה לצופים להחרים את ישראל.
דאמונה (Damona) הייתה אלת פריון במיתולוגיה הקלטית.
פולחנה היה נפוץ בגאליה והיא נחשבת לרעייתו של האל אפולו בורוו ושל אפולו מוריטאסגוס.
ישנה סברה לפיה משמעות שמה הוא "הפרה הקדושה".
דאמונה הייתה האלה השומרת על המעיינות החמים בבורבון-לה-בן (בצרפת של ימינו).
כתובות המוקדשות לאלה התגלו בבורבון-לה-בן ובבורבון-לאנסי שבמזרח צרפת (שניהם - אתרי מעיינות חמים).
ליידי דאמריס מאשם הייתה אחת הפילוסופיות האנגליות הראשונות במאה ה-17. היא כתבה שני חיבורים פילוסופיים חשובים, התכתבה עם הפילוסוף גוטפריד לייבניץ, ופרסמה ביוגרפיה של הפילוסוף ג'ון לוק, שהיה ידידה הקרוב.
רק בשנים האחרונות היא זוכה להכרה כפילוסופית חשובה בזכות עצמה.
מאשם נולדה ב-1658, בתו של הפילוסוף האפלטוניסט רלף קדוורת, שהיה מנהל הכרייסט'ס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' אנגליה.
הסביבה המלומדת בה גדלה מאשם אפשרה לה לרכוש השכלה מעבר למה שהיה מקובל עבור נשים באותה תקופה, אף על פי שאביה, אחד מגדולי המלומדים של התקופה, לא לימד אותה לטינית (שפה שלמדה לבד בגיל מאוחר יותר, בעידודו של לוק).
היא אהבה לקרוא מגיל צעיר והשכלתה הכללית הייתה רחבה ומעמיקה.
ב-1682 פגשה את הפילוסוף ג'ון לוק, באמצעות מכר משותף.
לוק התרשם מאוד מכישוריה הפילוסופיים והשכלתה, ובעקבות היכרותם, שהייתה כנראה מעבר למפגש אינטלקטואלי, הפכה דאמריס מאשם לאחת התומכות הגדולות בהגותו (ויש הטוענים שגם תרמה לה לא מעט).
בין השניים נכתבו שירי-אהבה, וחליפת המכתבים ביניהם נמשכה שנים, בכל התקופה בה שהה לוק בהולנד.
עם שובו לאנגליה בעקבות המהפכה המהוללת ב-1688, התארח בביתה באסקס, ולבסוף הפך לדייר קבע שם, לאחר מותו של בעלה.
ב-1685 נישאה לסיר פרנסיס מאשם, אציל כפרי אלמן עם 9 ילדים, וטיפלה במסירות בילדיו (אורח-חיים שעיכב את התפתחותה האינטלקטואלית והאקדמית).
דאמריס מאשם פרסמה שני חיבורים פילוסופיים:
הראשון (A Discourse Concerning the Love of God 1696), נכתב כתגובה למתקפה שניהלו תלמידיו של הפילוסוף מלבראנש כנגד האמפיריציזם של ג'ון לוק, והם בתגובה הקדישו לה חיבור חדש.
בכתביה דוחה מאשם את החיבור בין דת לבין מוסר, וטוענת בזכות מוסר טבעי-פרגמטי, מחוץ לשליטת הממסד הדתי – רק באמצעות החופש, ניתן להגיע לערכים.
עמדתה ביחס לחינוך הייתה ליבראלית: היא טענה בזכות חינוך שווה לנשים, תוך הדגשת חשיבותן של אימהות ונשים בכלל, בהתפתחות המוסרית והחברתית של ילדים.
עמדותיה בנושאי מוסר וחינוך נשים, השפיעו ללא ספק על הגותו של ידידה ג'ון לוק, ומאוחר יותר, על הנרטיב הפמיניסטי שהחל בדרישה לחנוך נשים, בעבודתה של מרי וולסטונקראפט.
דאמה הוא נהר הזורם במדינות ברנדנבורג וברלין שבגרמניה.
הדאמה הוא אחד היובלים של נהר השפרה.
אורך הנהר הוא 95 ק"מ, והוא זורם דרום-מזרחית לבירת גרמניה, ברלין.
מוצאו של הנהר הוא באזור העיר דאמה, אשר במחוז טלטו-פלמינג.
הוא זורם דרך הערים גולסן, מרקיש בוכהולץ וקניגס ווסטרהאוזן, ונשפך לתוך נהר השפרה בתחום רובע קפניק אשר בברלין.
ישנן מספרת גרסאות למקור שמו של הנהר.
אחת הגרסאות גורסת כי השם הגיעה מהמילה Dembrowa - עץ האלון.
לפי גרסה אחרת, השם מגיע משפות גרמאניות, ומשמעותו "נהר אפל".
דאן דה ז'אמאן (Dent de Jaman) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 1,875 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון וו בשווייץ.
ההר משקיף על העיר מונטרה ואגם ז'נבה וממוקם וצפונית להר רושה דה נה.
דאן דה מוֹרְסל (Dent de Morcles) הוא הר ברכס האלפים הברניים, המתנשא לגובה של 2,969 מטר.
ההר ממוקם בגבול הקנטונים וו וואלה בשווייץ.
דאן דה מורסל הוא ההר הדרום־מערבי ביותר ברכס המרכזי של האלפים הברניים.
ההר צופה על עמק הרון בין הערים מרטיני וסנט מוריץ.
בהמשך הרכס למזרח נמצא הר דאן פאבר ואחריו ההרים פטי מוברן וגראן מוברן.
בצדו הצפוני של ההר שוכן קרחון דה מרטינה (Glacier des Martinets) ובצדו הדרומי שוכן אגם דה פולי (Lac de Fully).
למרגלות ההר בעמק הרון שוכנות העיירות אוויונה (Evionnaz) וקולונז' (Collonges).
בצד צפון־מערב, להר פסגה נוספת נמוכה מעט (2,929 מטר) שיש המכנים אותה פטיט דאן דה מורסל (Petite Dent de Morcles) – השן הקטנה, ואת הפסגה הגבוהה יותר – גראנד דאן דה מורסל (Grande Dent de Morcles) – השן הגדולה.
דאמאליסק (שם מדעי: Damaliscus) הוא סוג של אנטילופה בינונית-גדולה בתת-משפחת הבובאלים, הכוללת שני מינים החיים ביבשת אפריקה.
המינים אינם נחשבים כקרובים לסיכון, בשל תפוצה רחבה או משום שהם מוגבלים לאזורים מוגנים.
שניהם ניצודו באלפיהם בעת הגעת האירופאים לאפריקה, ולפני כן היו בין האנטילופות הנפוצות ביותר בתחום מחייתם.
אף על פי ששניהם מצויים בדרום אפריקה אין ביניהם חפיפה טבעית בטבע.
הדאמאליסקים קטנים יחסית מרוב מיני תת-משפחת הבובאלים, ואצל קרניהם נעדרת הצמיחה המוזרה שמצויה אצל הבובאל, או הגנו - והן דומות יותר לקרני הצבאיים.
השם המדעי "Damalis" פירושו ביוונית שור צעיר\עגל, וכונה כך משום שהזכיר במקצת לחוקרים האירופאים עגלים של בקר.
יש המשייכים לסוג זה גם את ההירולה (Beatragus hunteri) הנדירה המצויה בסומליה וקניה, אך בדרך כלל היא נחשבת כסוג נפרד.
הדאמאליסקים ידועים בצבעי הפרווה הססגונים שלהם, שנוטים לגוונים שונים של אדמדם בניגוד לצבע הבהיר של רוב האנטילופות.
יש להם דמיון רב למיני הבובאל (בייחוד לבובאל הכף ובובאל סוואיני), במבנה הגוף, אך הם קטנים יותר ואין להם "עוקץ קרן" על המצח.
יש להם גוף ארוך ורחב, צוואר קצר יחסית, "דבשת" קטנה בכתפיים, ופרווה קצרה ודלילה.
האוזניים שלהם ארוכות וצרות, האף מחורץ ועגלגל, ובסמוך לו יש זיפים אפורים או חומים.
החרטום צר וארוך, הרגליים ארוכות, ויש עליהם "גרביים" לבנים או חומים.
מתחת לעיניים יש להם בלוטות ריח גדולות.
יש להם על הפנים "מסכה" שחורה או לבנה - תלוי במין.
הזנב שלהם ארוך, ומסתיים בציצת שיער שחורה מברשתנית.
בית הגידול של הדאמאליסקים, הוא סוגים שונים של סוואנות מישור פתוחות.
מינים אלו פעילי יום בעיקר, ונחים בשעות החמות של היום.
הם די תלויים במקורות זמינים של מזון ומים ולשם כך נודדים מדי שנה כאשר הם מתדלדלים.
הנקבות שלהם פעילות בקבוצות קטנות או גדולות, והזכרים המבוגרים טריטוריאליים ונוטים לבדידות.
הטמפרטורות בתחומי מחייתם נעים בין 10 ל-30 מעלות במשך השנה.
אויביהם העיקריים הם הטורפים הגדולים של אפריקה כדוגמת האריה הנמר, הברדלס, הצבוע ועוד.
דאמאליסק הסהר (Damaliscus lunatus) - המין הגדול בסוג.
תואר ב-1824, ומצוי כיום בדרום אפריקה, זימבבואה, בוצוואנה, נמיביה, אנגולה, זמביה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, טנזניה, קניה, אוגנדה, רואנדה, אתיופיה, סודאן, דרום סודאן, הרפובליקה המרכז אפריקנית, צ'אד, קמרון, ניגריה, ניז'ר, בורקינה פאסו, בנין וגאנה.
סימני ההיכר שלו: פרווה אדמדמה-כהה\בהירה, כתמים שחורים גדולים בזרועות ובשוקיים, מסכה שחורה בפנים ורגליים חומות\כתמתמות.
יש לו שישה תת-מינים ודרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC).
דאמאליסק הצבי (Damaliscus pygargus) - המין הקטן בסוג.
תואר ב-1767, ומצוי כיום באופן טבעי בדרום אפריקה, אסוואטיני ולסוטו.
סימני ההיכר שלו: פרווה סגלגלה-ערמונית, רגליים, גחון ועכוז לבנים ומסכה לבנה בפנים.
יש לו שני תת-מינים ודרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC).
דאמאליסק הסהר (שם מדעי: Damaliscus lunatus) הוא מין של אנטילופה גדולה בסוג דאמאליסק החי ביבשת אפריקה.
מין זה תואר לראשונה בשנת 1824 על ידי חוקר הטבע האנגלי ויליאם ג'ון בורצ'ל.
יש לו שישה תת-מינים, ובינו לבין המין השני בסוג - דאמאליסק הצבי יש דמיון בעיקר בצורת הקרניים והססגוניות של הפרווה.
מין זה הוא הגדול בסוג דאמאליסק, והוא קטן במקצת מהמינים שבסוג בובאל.
בחלק מהטקסונומיות, תת-המינים הצפוניים והדרומיים שלו מחולקים לשני מינים נפרדים – ההבדל ביניהם הוא בעיקר במבנה הקרניים.
דאמאליסק הסהר דומה מאוד לקרובו בובאל הכף, ותפוצתם חופפת באזורים מסוימים.
השם המדעי נגזר מיוונית ומלטינית כדלהלן: "Damalis" = שור צעיר או עגל, וכונה כך משום שהזכיר במקצת לחוקרים האירופאים את הבקר.
"luna" = ירח, "atus" = יחד, ומתייחס ככל הנראה לכך שלמבנה של שתי הקרניים ביחד יש צורה של סהר.
דאמאליסק הסהר מוכר גם בכינוי האפריקני "טופי" (= אנטילופה), למרות שבדרך כלל זהו כינוי של תת-מין שלו.
עד שנת 1900 דאמאליסק הסהר היה בין אנטילופות הסוואנה הנפוצות ביותר באפריקה, אך מאז ועד היום אוכלוסייתו פוחתת בהדרגה.
לדאמאליסק הסהר יש זוג קרניים בינוניות עד גדולות, ולהם שני מבנים עיקריים: 1) צורת סהר - הקרן צומחת לכיוון הצדדים ומעלה, ומתעגלת בחדות כלפי פנימה; מאפיין את תת-המינים "צסאסאבה" ו"סופרסט".
2) צורת נבל - הקרן צומחת ישר לכיוון מעלה עם זווית קטנה, מתעקמת לאחורה, ולעיתים מתעגלת שוב למעלה כקרני ה-"S" של הצבי; מאפיין את תת-המינים "ג'ימלאה", "טופי", "טיאנג" ו"קוריגום".
קרני הדאמאליסק עבות למדי לכל אורכם בהשוואה לצבאים, ובסוף הם עלולים להסתיים בחוד מעוגל ועבה, או בחוד דק וחד שנפוץ בייחוד אצל תת-המין "צסאסאבה" ו"סופרסט".
הקרניים צומחות בצידי המצח ובמרחק ניכר מהעיניים והאוזניים.
בבסיס הן די צמודות אחת לשנייה, ובעוד שאצל רוב תת-המינים אין מרחק גדול כל כך ביניהן לאורך הקרן, אצל "צסאסאבה" ו"סופרסט" המרחק בסוף הקרן מגיע לפי-5 מהבסיס.
הקרניים מחורצות בכבדות ב-14-10 טבעות גדולות ובולטות, ולתת-המינים "צסאסאבה" ו"סופרסט" יש פחות טבעות מהאחרים.
לרוב תת-המינים הטבעות מכסות כמעט את כל הקרן מלבד החוד שנשאר חלק, בעוד שאצל "צסאסאבה" ו"סופרסט" לפחות שליש מהקרן עשוי להיות חלק לחלוטין.
כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא מזכירה קרני עיזים - חוד חד עם זווית מעוגלת.
צבע הקרניים הוא אפור בהיר\כהה\כסוף, חלודה או שחור כחלחל; לחוד צבע זהה לשאר הקרן.
הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואין ביניהם הבדל ניכר.
הפרווה של דאמאליסק הסהר חלקה ומבריקה ביותר, ומורכבת משערות דלילות וקצרות.
צבע הפרווה ססגוני למדי ונע בין חום אדמדם בהיר או כהה, לסגלגל אפרפר או חום חולי.
באזור הגב, המותניים והעורף הצבע עלול להיות כהה מהרגיל - ערמוני, ובאזור העכוז לחום חולי או צהבהב.
מלבד הצבע האדמדם כהה שמנוגד לצבע הבהיר של רוב האנטילופות, ניתן לזהות את דאמאליסק הסהר בקלות בשל הכתמים הכהים שיש לו על הירכיים ועל החלק העליון של הרגליים הקדמיות; בירכיים הכתמים גדולים ורחבים, בעוד שרגליים הקדמיות הם דקים וארוכים יחסית ומגיעים עד לכתפיים.
הם גם מתפרשים לפעמים מעבר לברך.
הכתם שחור באזורים התחתונים, והופך לדהוי ביותר עד אפור שחרחר ככל שהוא מתקרב לאזור הגב.
הגחון והשוקיים משתנים בין צהבהב אצל "צסאסאבה" וכתום בולט אצל ה"קוריגום", לחום בהיר אצל ה"גימלאה" וכנראה גם לשאר תת-המינים.
למרות שהכתמים השחורים מקיפים את מרבית החלק העליון של הרגליים, מרכז הצדדים הפנימיים של הרגל זהה לצבע הגחון והשוקיים.
צווארו של הדאמאליסק מתכהה בהדרגה ככל שהוא סמוך לראש, ובדומה לגנו כחול גם לו יש פסים שיורדים מהעורף וכפלי העור גורמים להם לבלוט.
עם זאת, בעוד שלגנו הכחול הם גדולים, ארוכים ובצבע שחור, לדאמאליסק זה הם קצרים בדרך כלל ובצבע אדמדם או חום כהה, ואין זה נדיר שהם נעדרים.
מהעורף ועד לזנב יש לעיתים פס אדמאדאם דהוי, וברוב המקרים הוא נעדר.
הזנב חלק בחלק העליון ובצבע חום בהיר, והוא מסתיים בציצת שיער ארוכה ומברשתנית בצבע שחור.
צבע הפנים של הדאמאליסק הוא אדמדם או ערמוני - הכהה משאר הגוף, ובדומה לגנו הכחול יש לו במרכז הפנים כתם כהה גדול דמוי מסכה.
הכתם מתחיל במרכז המצח, מתרחב סמוך לעיניים ומגיע עד לאף; מתחת לכל עין, נמשך מהכתם פס כהה דהוי המקיף את העין ומגיע עד לאוזן.
גם סמוך לאף נמשכים שני פסים המגיעים עד ללוע.
הן הראשונים והן האחרונים נעדרים אצל תת-המינים "צסאסאבה" ו"סופרסט".
צבע המסכה שחור כהה או דהוי - בהתאם לצבע הכתמים שברגליים, והוא מהווה ניגוד מוחלט לכתם הלבן שנמצא אצל קרובו דאמאליסק הצבי.
השפתיים בצבע אדמדם או חום בהיר, ואצל תת-המין "קוריגום" בצבע כתמתם בולט שמקיף בדרך כלל גם את האף.
צבע האוזניים מתחלק לשלושה: לבן בחלק הפנימי, כתמתם\צהבהב\חום בהיר בחלק החיצוני התחתון ושחרחר בחלק החיצוני העליון.
גופו של דאמאליסק הסהר ארוך ורחב, ויש לו גבנון קטן בכתפיים הגורם לפלג גופו הקדמי להיות גבוה יותר מפלג גופו האחורי.
צווארו קצר ורחב, וראשו גדול ומוארך.
זנבו וחרטומו ארוכים וצרים, ויש לו לוע עגול עם זיפים לבנים.
הרגליים ארוכות ודקות, ומסתיימות בפרסות גדולות וחדות בצבע אפרפר.
האוזניים דקות וארוכות כפי שאופייני לבובאלים, והעיניים בינוניות ובולטות בצבע כתמתם או זהבהב.
בתחתית העיניים סמוך ל"מסכה" ישנם בלוטות ריח גדולות ובולטות בצבע שחור, ולעיתים הן גדולות עד כדי כך שהן נראות כזוג עיניים נוספות כשל ההירולה.
אפו מחורץ ומעוגל באמצעו - וצבעו שחור.
לסוג דאמאליסק אין כמעט הבדל ניכר בין הזכרים לנקבות, כשהראשונים עלולים להיות גדולים וכהים יותר - אך לא בצורה בולטת.
מידות הגוף של דאמאליסק הסהר:
לדאמאליסק הסהר שישה תת-מינים כדלהלן:
gimela), מאכלס את החלקים המזרחיים של מרכז אפריקה.
korrigum), מאכלס את מערב אפריקה.
tiang), מאכלס את מזרח וצפון מרכז אפריקה.
topi), מאכלס את האזור הדרומי של קרן אפריקה.
lunatus), נחשב לעיתים כמין נפרד ומאכלס את האזורים הדרומיים של אפריקה.
superstes), תת-המין עם התפוצה הקטנה ביותר; מאכלס את דרום מרכז אפריקה.
דאמאליסק הסהר נפוץ בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה, אך גם צפונה יותר.
בעבר תפוצתו הייתה רציפה לאורך דרום, מרכז ומערב אפריקה, אך כיום תפוצתו מצטמצמת בהדרגה ותת-המינים למשל מבודדים אחד מהשני.
הוא מצוי במדינות: אתיופיה, סודאן, דרום סודאן, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, ניז'ר, בורקינה פאסו, גאנה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה, קניה, סומליה, רואנדה, טנזניה, זמביה, אנגולה, נמיביה, בוצוואנה, זימבבואה ודרום אפריקה (פרובינציות לימפופו ומפומלנגה).
הדאמאליסק נכחד ממאלי, מאוריטניה, גמביה, סנגל, מוזמביק ובורונדי.
הוא כנראה אף נכחד בטוגו, ובסווזילנד נכחד והוחזר מחדש.
קוריגום מאכלס את דרום מערב צ'אד, צפון קמרון וניגריה, דרום ניז'ר ובורקינה פאסו, ודרום בנין וגאנה.
טיאנג מאכלס את דרום מרכז צ'אד, צפון הרפובליקה המרכז אפריקנית, דרום מזרח סודאן, מזרח דרום סודאן, צפון, דרום, ומערב אתיופיה, וצפון קניה.
טופי מאכלס את דרום סומליה ודרום מזרח קניה.
ג'ימלאה מאכלס את מזרח ודרום אוגנדה, מזרח רואנדה, דרום מערב קניה, צפון ומרכז טנזניה, עם גלישה קטנה למזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
סופרסט מאכלס את צפון מזרח זמביה, וכנראה גולש מעט לדרום מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
צסאסאבה מאכלס את דרום מערב הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מחצית משטחה המזרחי של אנגולה, צפון מזרח נמיביה (רצועת קפריבי), מערב זמביה, צפון בוצוואנה, מערב, מרכז ודרום זימבבואה, וצפון מערב דרום אפריקה.
התפוצה הגאוגרפית משתרעת לאורך הסוואנות האפריקניות, ונעצרת במדבר סהרה מצפון, האזורים הצחיחים של קרן אפריקה במזרח, יערות הגשם במרכז, ומדבר נמיב, מדבר קאלהארי והאזורים ההררים בדרום.
הוא מצוי במידה מועטת בכרי דשא הררים בגובה של עד 1,500 מעל פני הים, ונפוץ בעיקר באזורים נמוכים - אפילו על שפת החופים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו נעות בין 20 לכמעט 40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין פחות מ-100 ל-2,000 מילימטר לשנה.
דאמאליסק הסהר פעיל בכל שעות היממה בחיפוש אחר מזון, עם שיא פעילות בשעות הבוקר והערב ומנוחה בשעות החמות של היום.
אחד מהמאפיינים המפורסמים של הדאמאליסקים הוא הנטייה שלהם לעמוד על תילי טרמיטים הפזורים בסוואנה במשך שעות, ובדרך כלל הפרטים שעומדים עליהם משמשים כזקיפים ומתריעים מפני סכנה מתקרבת, או מפגינים דומיננטיות.
תילי הטרמיטים הם גם אזור מנוחה אהוב על אנטילופות אלה, והם עשויים לנמנם עליהם בשכיבה.
כאשר הדאמאליסק נבהל הוא עשוי לפתוח בסדרת קפיצות וריצה לטווח קצר על מנת להתרחק מהאיום; במקרה הצורך הוא פותח בריצת-נדנדה מהירה שעולה על 70 ק"מ לשעה.
תוך כדי הריצה יש לדאמאליסק הרגל מוזר לטלטל את ראשו לצד, ומשערים כי זה משמש כאיתות לפרטים האחרים שבסביבה לברוח מהאזור.
למרות זאת יש להם התנהגות מטופשת למדי, שכאשר חברם נרדף או ניצוד על ידי טורפים הם צופים באדישות במתרחש אפילו ממרחק קצר.
הטורפים הטבעיים של דאמאליסק סהר בוגר הם בעיקר צבועים מנוקדים, וכן אריות, ברדלסים, נמרים וזאבים טלואים.
העגלים נטרפים גם על ידי תנים וטורפים קטנים אחרים.
עם זאת, גם במקומות בהם הדאמאליסק נפוץ מאודשיעורי הטריפה שלו נמוכים יחסית בהשוואה לפרסתנים אחרים.
התזונה של דאמאליסקי הסהר מורכבת בעיקר מסוגים שונים של עשב ירוק קצר עד בינוני ולעיתים רחוקות גם עלים.
ההעדפה הגדולה שלהם לצמחייה ירוקה גורמת לצפיפות גבוהה סמוך לצמחיית ביצות ונהרות בעונה היבשה.
הם משתמשים בחרטומם הארוך ובשפתיהם הגמישות כדי לאכול את הצמחים הטריים ביותר בנגיסות קטנות ומהירות.
בעונת הגשמים כאשר יש שפע בצמחייה לחה הדאמאליסק אינו זקוק כלל למים, ושותה לעיתים תכופות כאשר תזונתו מבוססת על עשבים יבשים.
כאשר הצמחייה מתדלדלת או יבשה מדי הדאמאליסקים נודדים לשדות מרעה חדשים.
הנדידה הגדולה ביותר שלהם מתרחשת במעבר בין סוואנות הפארק הלאומי סרנגטי לערבות מסאי מארה ובחזרה, שבה נודדים למעלה מאלף פרטים לצד גנואים כחולים, זברות מצויות, צבאי תומסון, איילנדים מצויים, אימפלות, בובאלי קוקה ופרסתנים נוספים.
האופי של בית הגידול והתנאים הסביבתיים קובעים את המבנה החברתי של הדאמאליסקים.
באזורים צחיחים או מדולדלים בצמחייה הדאמאליסקים נמצאים תדיר בנדידה, אך באזורים פוריים כל זכר מקים לעצמו טריטוריה קבועה שגודלה נע בין 3 ל-400 דונם באזורים השונים של אפריקה.
במקומות בהם צפיפות אוכלוסייה גבוה מן הרגיל ישנה מערכת טריטוריאלית אחרת כדלקמן.
זכרים צעירים מגיל 4-1 שנים מקימים לעצמם עדרי רווקים שמונים עד כ-30 פרטים.
במקביל לשטחו של הזכר הטריטוריאלי, מספר נקבות עלולות לכבוש את אותו שטח לתקופה של עד שלוש שנים, וכל טריטוריה כזאת של זכר מכילה כ-20-5 נקבות וצאצאים מתחת לגיל שנה.
נקודות תצפית גבוהות כדוגמת סלעים, גבעות, או תילי טרמיטים נמצאים בשימוש על ידי המינים; הזכרים משתמשים בהם להפגנת נוכחות בטריטוריה ולגלות זכרים פולשניים, בעוד שהנקבות משתמשות בהם בעיקר כדי להתריע במקרים של סכנה.
הנקבות הן רכושו הפרטי של הזכר, והוא והנקבות מגינים יחד על הטריטוריה מפני בני מינם, ומגרשים ממנו דאמאליסקים פולשים.
באופן כללי העדרים נחשבים לסגורים לפרטים מבחוץ, למעט מספר מקרים בהם מתקבלות נקבות חדשות.
כאשר הזכר הטריטוריאלי נעדר, הנקבה בעלת המעמד הגבוה ביותר בקבוצה תופסת את תפקיד המנהיג והמוביל.
בשל כך, עדרי רווקים שנודדים לשטח אחר, מעדיפים לעבור באזורים ששורצים באריות ובטורפים אחרים על מנת להימנע ממפגש עם הזכר והנקבות הטריטוריאליים.
הזכרים מתנהגים באופן שונה לנקבות בהתאם לארגון החברתי של הקבוצה: בעדר קטן, הם מאוד מגוננים של הנקבות, מוודאים שלא נשקפת להם סכנה, ומגינים עליהם מטורפים.
בעדר גדול הזכרים כבר לא מגינים עליהם, ודאגתם היחידה היא למנוע מזכרים אחרים להתקרב אל הנקבות.
הזכר מסמן את שטחו על ידי צואה, שתן, חפירה עם הקרניים בקרקע ומריחת ההפרשות מבלוטות הריח על בצמחייה.
במפגש בין זכרים יריבים מתקיים תחילה טקס של תנוחות ותנועות של איום, ולאחר מכן הקרב, הכולל זינוק אחד על השני עם הקרניים, ודחיפות בראש ובצוואר בכריעה על הברכיים - מאפיין ייחודי לבובאלים.
לדאמאליסק הסהר שתי מערכות רבייה שונות, בהתאם לצפיפות של האוכלוסייה: בצפיפויות נמוכות למשל, ישנו זכר דומיננטי המגן על טריטוריה שבה כ-9 נקבות וצאצאיהם כדלעיל.
עם זאת, בצפיפות אוכלוסין גבוהה ההגנה על שטח גדול הופכת לבלתי כדאית אצל הזכרים, בגלל המאבקים הבלתי פוסקים והמאמץ הנדרש כדי להוציא עשרות פולשים מהאזור.
במצבים כאלה נוצרים שטחי רבייה המכונים "לק", שמלבד הדאמאליסק קיימים גם אצל מספר אנטילופות אחרות.
באזורים שבהם הנקבות מתקבצות באופן קבוע, הזכרים מקיימים ביניהם קרבות רבים על מנת לקבוע את זכות הגישה לנקבות.
הקרב בין הזכרים החזקים מתרחש על מרכז ה"לק" (בייחוד באזורים עם מקורות מים זמינים), בעוד שזכרים חלשים יותר תופסים את השוליים.
כל זכר מסמן את שטחו ב"לק" עם ערימות צואה, והם נעמדים עליהם או על תילי טרמיטים בתנוחה זקופה - מוכנים להילחם בכל זכר שינסה לפלוש.
רוב הנקבות מבקרות ב"לק" בזמן הייחום, והן מעדיפות להתרבות עם הזכרים הגדולים והחזקים ביותר.
התקופה הפורה של נקבות נמשכת רק יום אחד בלבד, ובשל כך בזמן הזה הנקבות עשויות להיות שתלטניות ואגרסיביות מאוד כלפי נקבות אחרות, וישנה תחרות גדולה על גישה לזכרים כדי לוודא שהן נכנסות להריון.
כל נקבה מנסה להתרבות עם מספר זכרים כמה שיותר פעמים, והיא תנסה גם לתקוף את חברותיה כאשר הן יתקרבו לזכרים אחרים.
הזכרים מתעייפים מאוד בעונה זו, בשל הקרבות הרבים, תזונה מועטת, והאגרסיביות של הנקבות שמופנית גם כלפי זכרים שמעדיפים להתרבות עם נקבות רבות.
לעיתים כאשר נקבה מנסה לשבש רבייה של זכר עם נקבה אחרת, הוא יגרש אותה משטחו ולא יתרבה עמה יותר.
ההריון נמשך 8-7.5 חודשים, לאחריהם נולד עגל יחיד המסוגל לעקוב אחרי אימו מיד לאחר הלידה, ושוכב מוסווה בצמחייה בימיו הראשונים.
בתקופה הראשונה צבע פרוותו של העגל הוא חום צהבהב בהיר, עם אזורים לבנים בגחון, הרגליים, הסנטר וסביב העיניים, והוא דומה מאוד לעגלי הבובאל.
בעוד שבעדרים קטנים אימו עלולה להיפרד מהעדר לתקופה ארוכה ולחיות עמו מספר חודשים (בעיקר כשיש צמחייה סבוכה בשפע), בעדרים גדולים לאחר מספר ימים הוא מצטרף לעדר כשבדרך כלל הוא נמצא במרכז העדר יחד עם בני גילו ומוגן מטורפים.
לעיתים גם בעדרים גדולים העגלים נפרדים מהבוגרים בשעות הלילה כדי לחפש מקום מסתור.
עונת ההמלטות משתנה בין האוכלוסיות ברחבי אפריקה, ובדרך כלל בין יולי לדצמבר.
נקבות הדאמאליסק נפרדות מהעדר זמן קצר לפני הלידה, והן יכולות לעכב את זמן ההמלטה במקרה של סכנה באזור.
לעיתים קרובות הנקבות בעדר מקימות מעין "פעוטון" של מספר עגלים בגילאים דומים, כשאחת או שתיים משגיחות עליהם והשאר הולכות לרעות.
העגלים נגמלים בגיל ארבעה חודשים, ונשארים עם אימם קרוב לשנה או עד שנולד עגל חדש.
הנקבות מגיעות לבגרות לאחר 2-1.5 שנים, והזכרים סביבות 4-3 שנים.
תוחלת החיים של דאמאליסק הסהר 15-12 שנה, ומסתיימת בדרך כלל כאשר השיניים שלו נושרות.
דאמאליסק הסהר מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל מספרים גדולים יחסית ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה.
עם זאת, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה בשל ציד נרחב לבשר, עור וקרניים, תחרות חמורה עם בקר הבית ואובדן בית גידול, שגרמו להכחדתו ממאוריטניה, מאלי, מוזמביק, בורונדי, גמביה, סנגל, וכנראה גם בטוגו.
במספר מדינות אפריקניות באזור המערבי הוא מצוי רק באופן ארעי.
תת-המין "קוריגום" נכלל במצב "פגיע" (VU), ותת-המין "טופי" נכלל במצב "קרוב לסיכון" (NT).
למרות זאת באופן כללי מצב המין לא ישתנה בעתיד הקרוב לקטגוריות חמורות יותר.
בסביבות 98% מהאוכלוסיות האחרונות של ה"קוריגום" נמצאות סביב אזורים מוגנים, בעיקר בפארק הלאומי W, (בורקינה פאסו, ניז'ר ובנין) וב"פארק הלאומי וואזה" ו"הפארק הלאומי באנווא" בצפון קמרון.
כרבע מאוכלוסיית ה"טיאנג" מצויה באזורים מוגנים ובהם: "שמורת הציד סאלאמת" ו"הפארק הלאומי זאקומאה" המאכלס את מספר הפרטים הגדול ביותר של תת-מין זה (צ'אד), הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס, (הרפובליקה המרכז-אפריקאית), "הפארק הלאומי דינדר" (סודאן), "הפארק הלאומי אומו", ו"הפארק הלאומי מאג'ו" (אתיופיה) ו"הפארק הלאומי סיבילוי" (קניה).
ב"פארק הלאומי דינדאר" נותרו כנראה רק עשרות בודדות.
"טופי" מתרחש בעיקר מחוץ לאזורים מוגנים בסומליה וקניה, ומצוי במספר שמורות כדוגמת "שמורת הבבונים-דודורי".
למעלה מ-90% מאוכלוסיית "ג'ימלאה" מצויה באזורים מוגנים, בפרט בפארק הלאומי וירונגה, (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), "הפארק הלאומי המלכה אליזבת" (אוגנדה), "הפארק הלאומי אקאגרה" (רואנדה), מסאי מארה (קניה), ופארק הלאומי סרנגטי (טנזניה).
עם זאת בפארק הלאומי אקגרה המהווה את המעוז היעיל האחרון לאוכלוסיית הדאמאליסק ברואנדה, המספרים פחתו מ-7,500 בשנת 1990 ל-2,000 עד שנת 1997; בעקבות הירידה בגודל הפארק החל משנת 1997, משערים כי רק 770 פרטים שורדים היום בשטח החדש של הפארק.
המספרים גם פוחתים בוירונגה וב"מלכה אליזבת".
"סופרסט" מצוי כיום בעיקר בביצת בנגוואולו, ומספריו עולים בהדרגה לאחר הכנסתו לחוות ציד רבות בזמביה.
כ-40% מאוכלוסיית ה"צסאסאבה" מצויה באזורים מוגנים, ו-20% נוספים בחוות ציד ומשקים פרטיים.
המעוזים העיקריים שלו הם בדלתת האוקבנגו, "הפארק הלאומי מוראמי", "הפארק הלאומי צ'וב" (בוצוואנה) והפארק הלאומי קרוגר (דרום אפריקה); הוא גם הובאה לפרובינציות נוספות במדינה כדוגמת קוואזולו-נטאל, המדינה החופשית, הפרובינציה הצפון-מערבית וחאוטנג.
האומדן העולמי של אוכלוסיות דאמאליסק הסהר בסביבות 300,000 פרטים.
דאמאליסק הצבי (שם מדעי: Damaliscus pygargus; לעיתים גם דאמאליסק מצוי) הוא מין של אנטילופה בינונית מסוג דאמאליסק האנדמי הנמצא באפריקה הדרומית, ותואר לראשונה בשנת 1767 על ידי הזואולוג הגרמני פיטר סימון פאלאס.
יש לו שני תת-מינים התופסים אזורים גאוגרפים נפרדים, והוא דומה במקצת לקרובו דאמאליסק הסהר בצורת הקרניים והססגוניות של הפרווה.
למרות זאת, במידות גוף הוא מזכיר יותר את הצבי, ומשום כך שמו המדעי בעבר היה "Dorcas" (δορκάς, "דורקס", צבי ביוונית).
זהו המין הקטן ביותר מתת-משפחת הבובאלים, הכוללת גם את הבובאל, הגנו וההירולה.
דאמאליסק הצבי הוא המין הססגוני ביותר בקרב האנטילופות, ובין המינים החינניים שבהן.
השם המדעי נגזר מיוונית ומלטינית.
δάμαλις (דאמַליס) הוא עֶגלָה ביוונית, וכונה כך משום שהזכיר במקצת לחוקרים האירופאים עגלים של בקר.
πυγή ("פּיגי") הוא עכוז, "argus" הוא זוהר, ומתייחס לצבע הלבן והבולט שלו באזור האחורי.
בדומה ליונקים הראשונים שהתגלו באפריקה בעת הגעת האירופאים לכף התקווה הטובה, האוכלוסיות של הדאמאליסק ירדו בקיצוניות בשל ציד פרוע ואובדן בית גידול על ידי המתיישבים החדשים, והוא כמעט נכחד לחלוטין כמו אריה הכף, הקואגה ואנטילופת סוס כחולה.
בזכות השמירה ההדוקה על הפרטים האחרונים בחוות הפרטיות, החקלאים וארגוני השימור הצליחו להגדיל מחדש את האוכלוסייה; עם זאת, אף על פי שמצבו מוגדר על ידי IUCN כללא חשש (LC), בפועל אין כמעט פרטים פראיים לגמרי, ורובם מוגבלים לחוות ולפארקים מוגנים, בדומה לגנו שחור.
pygargus), הראשון שהתגלה; תפוצתו ומספריו קטנים יותר אך הוא נחשב מוגן יותר מעמיתו מפני שהוא מצוי בחוות ופארקים בלבד.
הפירוש של שמו באפריקאנס הוא "צבעוני", ומתייחס לגוונים הרבים של פרוותו.
phillipsi), תפוצתו רחבה יותר אך הוא מתקרב לדרגת סיכון.
גם שמו מגיע מאפריקאנס ופירושו הוא "כתם" או "סימן", המתייחס לכתם הלבן בפנים.
בממוצע הוא שוקל כ-8 ק"ג יותר מהבונטבאוק.
דאמאליסק הצבי מתאפיין בזוג קרניים בינוניות בצורת נבל ולהם שני מבנים עיקריים:
הקרן צומחת ישר לכיוון מעלה עם זווית קטנה, מתעקמת לאחורה, ומתעגלת שוב למעלה כקרני ה-"S" של צבי תומסון.
הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת לצדדים, ומתעקמת מעט כלפי פנים, כקרני הצבת של הדלגן.
עם זאת, הקרניים בדרך כלל עבות יותר משל הצבאים, והן מסתיימות בשפיץ דק וחד.
הקרניים צומחות סמך מאוד למרכז המצח ובמרחק ניכר מהעיניים והאוזניים.
בבסיס הן די צמודות אחת לשנייה ובדרך כלל אין הפרש ניכר ביניהן לאורך הקרן.
הקרניים מחורצות בכבדות בסביבות 9–15 טבעות גדולות ובולטות, והן מכסות למעלה משני שלישים מהקרן (90-85%), לבד מהשפיץ וסמוך לו שנשאר חלק.
כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא בצורה זהה לאלה של עופרי הצבאיים – שפיץ חד עם זווית מעוגלת כלפי פנים.
צבע הקרניים הוא אפור כסוף, אפור כהה או אפור בהיר, חום חלודה או שחור; לשפיצים צבע כהה יותר משאר הקרן, ואילו הטבעות עלולות להיות בצבע צהבהב או חום בהיר.
למוטציות שפותחו על ידי החקלאים הדרום אפריקנים יש קרניים בצבע אפרפר לבנבן או חום אדמדם.
הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואף על פי שבאופן כללי אין ביניהם הבדל ניכר, לזכרים הן נוטות להיות עבות יותר בבסיס (במקרים קיצונים הרווח ביניהם 2–3 ס"מ בלבד) ובצבע בהיר יחסית.
הפרווה של דאמאליסק הצבי חלקה ומבריקה מאוד, ומורכבת משערות דקות ודלילות.
צבע הפרווה בולט ביותר בשל הססגוניות הייחודית שלו, שמצויה אצל מספר מועט של אנטילופות גדולות כדוגמת בובאל סוואיני וצבי יחמורי.
הצבע משתנה בין חום שוקולד כהה עם ברק סגלגל בפלג הגוף האחורי, החלק העליון של הרגליים, החלק התחתון של המותניים והצוואר, לערמוני בחלק העליון של הרגליים, הגב, בין המותניים לגחון, ולעיתים גם החזה והעורף.
אזור הכתפיים בצבע חום אדמדם כהה, בהיר או אפילו חולי.
הרכב הצבע עלול להשתנות בין הפרטים ולהיות אחיד לגמרי.
הפרווה של הדאמאליסק נראית בוהקת מאוד בשמש (בייחוד בשעות הזריחה והשקיעה), ועלולה לקבל גוונים נוספים של כתמתם, זהבהב, בורדו או שחרחר.
לדאמאליסק יש "גרביים" לבנים בולטות בחלק התחתון של הרגליים, ולעיתים יש עליהם כתמים סגלגלים או שחרחרים.
מלבדם גם הגחון, העכוז לבנים, בעוד שהחלק העליון של הזנב לבן, חלקו התחתון מסתיים בציצת שיער מברשתנית או עגלגלה כשל הבקר בצבע שחור.
באופן כללי ההבדל בין תת-המינים בצבעי הפרווה הוא כך: הבונטבאוק נוטה לגוונים שונים של סגלגל, הוא כהה ורבגוני יותר והאזורים הבהירים בגופו בצבע לבן בוהק, בעוד שהבלסבאוק נוטה לגווני חום אדמדם, יש לו כתמים כהים גדולים יותר על הרגליים, ואזורים הבהירים בגופו בצבע לבן קרמי או צהבהב.
בחוות בדרום אפריקה פיתחו מוטציות של דאמאליסק זהוב, המתאפיין בפרווה זהבהבה אדמדמה בהירה ואחידה ברוב הגוף, כאשר הרגליים, הזנב והגחון בצבע לבן.
כמו כן ישנה גם מוטציה של דאמאליסק לבן לחלוטין.
צבע פניו של דאמאליסק הצבי הוא סגלגל, אדמדם כהה או בורדו, בהתאם לצבע שבצוואר; אזור האוזניים בהיר מעט בסביבות חום אדמדם בהיר.
במרכז הפנים יש לו כתם בהיר גדול דמוי מסכה.
הכתם מתחיל בין העיניים, הופך לצר מעט סמוך לבלוטות הריח, וחוזר ומתרחב עד סוף החוטם.
צבע המסכה לבן בוהק, בהתאם לצבע הרגליים והגחון, בניגוד מוחלט לכתם השחור שנמצא אצל קרובו דאמאליסק הסהר.
מבין הקרניים ועד מרכז המצח יש לו גם כתם לבן קטן יותר בצורת אליפסה, והוא מאפשר זיהוי קל יחסית בין תת-המינים: לבונטבאוק הכתם הקטן מתחבר עם פס לבן דק למסכה הגדולה, בעוד שאצל הבלסבאוק הוא נפרד ממנה על פי רוב.
השפתיים זהות בדרך כלל לצבע הפנים, ולעיתים בהירות מעט.
ישנם פרטים שלהם לחיים אדמדמות בהירות, וסביב העיניים חום-שוקולד כהה.
צבע האוזניים הוא אדמדם בחלק החיצוני התחתון, ואפרפר או לבנבן בקצוות ובחלק הפנימי.
למוטציה של דאמאליסק זהוב צבע הפנים בדיוק הפוך: לבן-אפרפר בלחיים ובמצח, ודווקא המסכה בצבע חום אדמדם.
גופו של דאמאליסק הצבי ארוך ורחב, אך הוא קומפקטי יחסית לדאמאליסק הסהר.
גם לו גבנון קטן בכתפיים הגורם לפלג גופו הקדמי להיות גבוה במעט מפלג הגוף האחורי.
צווארו קצר ובינוני ברוחבו, וראשו גדול ומוארך.
זנבו וחרטומו ארוכים וצרים, ויש לו לוע עגול עם זיפים חומים.
הרגליים ארוכות ודקות, ומסתיימות בפרסות גדולות, חדות ואפרפרות.
האוזניים דקות וארוכות כפי שאופייני לבובאלים, והן רחבות מעט בקצה.
העיניים בינוניות בצבע כתמתם או זהבהב, ומתחתם סמוך ל"מסכה" ישנם בלוטות ריח גדולות ובולטות בצבע שחור, אם כי הן מחופות ברובם בשיער לבן המתמזג עם ה"מסכה".
האף של הדאמאליסק מחורץ ומעוגל באמצעו, וצבעו שחור.
כפי שאופייני לסוג, אצל דאמאליסק הצבי אין כמעט הבדל ניכר בין הזכרים לנקבות, והראשונים שוקלים מעט יותר.
מידות הגוף של דאמאליסק הצבי
דאמאליסק הצבי אנדמי לאפריקה הדרומית.
הוא מצוי באופן טבעי בדרום אפריקה ולסוטו (הוכחד והוחזר), ולא ברור האם גם בסווזילנד היה מצוי באופן טבעי או שהובאה לשם.
בין המדינות שאליהם הוא הובאה הם נמיביה, בוצוואנה וזימבבואה.
התפוצה של תת-המינים אינה חופפת באופן טבעי כדלהלן:
בונטבאוק מאכלס את דרום מערב פרובינציית הכף המערבי בלבד, והוא מצוי במרבית הטווח ההיסטורי של אנטילופת סוס כחולה שנכחדה.
בלסבאוק מאכלס מלבד מערב לסוטו וסווזילנד, את הפרובינציות הדרום אפריקניות: דרום מרכז הכף המזרחי, מרבית המדינה החופשית וחאוטנג, דרום הפרובינציה הצפון-מערבית, מערב מפומלנגה ובמקצת מצפון קוואזולו-נטאל.
שני תת-המינים הובאו לכל חלקי הפרובינציות בדרום אפריקה, וזהו גם איום על קיומם של דאמאליסקים טהורי גזע.
בית הגידול של דאמאליסק הצבי משתנה בין תת-המינים: הבונטבאוק מוגבל לאזור האקלים ים-תיכוני של אפריקה הכולל פסיפס של מישורי-עשב פתוחים, מרעה עם ביצות, כרי דשא, שיחים ואזורי חוף סלעיים.
הוא גם מצוי בשולי חורש ים-תיכוני דליל.
הבלסבאוק מצוי באקלים סובטרופי הכולל סוואנות עשב קצר, גבעות קטנות, מישורי "היגוואלד", ושולי "הקארו הגדול".
שניהם נמנעים ממדרונות תלולים, אזורים סבוכים מדי ויערות, והגורמים העיקריים לבחירת בית הגידול הם מקורות מים זמינים וצל.
כיום הפרטים הובאו לבתי גידול שלא היו מצויים בהם מעולם כדוגמת שולי מדבר קלהארי בנמיביה.
הטמפרטורות בתחומי מחייתם הם 10–30 מעלות לאורך השנה; כמות המשקעים הממוצעת היא 3,000-200 מילימטר לשנה.
דאמאליסק הצבי הוא בעל חיים הפעיל בכל שעות היום, אף על פי שישנה הפוגה בפעילות במהלך השעות החמות ביותר של היום, ואת זמן זה הוא מבלה במנוחה באזורים מוצלים; יש להם התנהגות מוזרה לעמוד בקבוצות בשמש ולנענע את ראשיהם.
בחודשי החורף הקרים והצחיחים הם פחות פעילים, ומבלים שעות רבות יותר במנוחה והעלאת גרה בשמש או בצל עצים.
בניגוד לאנטילופות רבות כדוגמת האימפלה, הדלגן והקודו, מין זה אינו קפצן טוב, כשגדר בגובה של 1.35 מטר נחשבת לגבוהה מספיק כדי לגרום לעדר להקיף אותה בהליכה.
עם זאת, הם די מיומנים בריצת-זחילה מתחת לאובייקטים בדומה לאייל חזירוני.
בשעת סכנה הם משמיעים נעירות ונהמות המשמשות כקריאת אזהרה לשאר.
אף על פי שהם יכולים לשרוד ללא מים במשך מספר ימים, הם מעדיפים אזורים עם מקורות מים זמינים, ומגיעים לשתות לפחות פעם ביום.
תזונתם מורכבת מ-95% של עשבים קצרים וארוכים, ו-5% נוספים משיחים ועלים.
הצמחייה שבאה בעקבות השריפות העונתיות בקיץ או שצומחת באדמות מעובדות, מועדפת מאוד על אנטילופות אלה, והם הולכים למרחקים ארוכים כדי להגיע אליהם.
הם נמנעים מלאכול עשבים יבשים או ישנים משנה קודמת.
ההרכב של התזונה גם משתנה במידה ניכרת בין העונות.
בחורף במהלך הנדידה הם אוכלים סוגים רבים של צמחייה, ובאביב ובקיץ שאז יש שפע רב הם אוכלים רק צמחייה טרייה.
בעבר הטורפים העיקריים של דאמאליסק הצבי היו אריות, נמרים, ברדלסים, צבועים וזאבים טלואים, אך כיום כיוון שרוב אוכלוסייתו מוגבלת למשקים וחוות פרטיות המפגש בינו לבין טורפיו נדיר יותר.
דאמאליסק הצבי הוא בעל חיים חברתי הם חיות חברתיות והם מתחלקים למספר קבוצות: קבוצה משפחתית של 20–120 פרטים הכוללת נקבות בכל הגילאים, וזכרים צעירים עד גיל שנתיים.
קבוצת הרמון של 4–25 נקבות בוגרות בגיל 2.5 שנים ומעלה עם צאצאים עד גיל 10 חודשים.
קבוצת זכרים נחותים בגיל 2–4 שנים ולעיתים אף למעלה מזה.
קבוצת זכרים בוגרים לא טריטוריאליים של 20 פרטים ומעלה בגיל 4–8 שנים; הבלסבאוק נוטה לחיות בעדרים גדולים יותר מהבונטבאוק.
כמו כן ישנו זכר טריטוריאלי מבוגר ובודד בגיל 8 ומעלה, שקשור על פי רוב לקבוצת הרמון של נקבות.
שטחו של הזכר משתנה בין 25–100 דונם אצל הבונטבאוק, ל-6.3-2.5 דונם בלבד אצל הבלסבאוק.
הזכר הטריטוריאלי מסמן את שטחו בערימות זבל בולטות, שעליהם הוא נח לעיתים קרובות.
התנהגות טריטוריאלית אחרת היא שריטת הקרקע עם הקרניים, רקיעת רגל, טלטול הראש, וכן הפרשות מבלוטות הריח שנצפות גם אצל נקבות.
הזכר נשאר בדרך כלל כל ימות השנה בטריטוריה שלו, כשנקבות חוצות מדי פעם שטח של כמה זכרים במהלך עונת הרבייה.
קונפליקטים בין זכרים שכנים על הגבולות הם די נדירים, והם מסתפקים בעיקר בתצוגות טקסיות של איום.
אם בכל אופן מתרחשת לחימה היא עלולה להיות די קטלנית, וכוללת נגיחות רגילות, דחיפות, וכריעה על הברכיים תוך כדי נגיחה.
בעבר הדאמאליסקים היו נודדים מדי שנה בסתיו ובחורף בין שדות המרעה העונתיים, ובמהלכה היו נוצרים עדרים גדולים.
גם כאשר הם הגיעו לאזור עשיר בצמחייה הם המשיכו להיות נוודים למחצה בקבוצות קטנות ורופפות.
ההריון נמשך 8.5-7.5 חודשים, לאחריהם נולד עגל הדומה מאוד במראהו לעגלי דאמאליסק הסהר בדרך כלל מאוגוסט עד אמצע דצמבר.
צבע פרוותו של העגל חום צהבהב בהיר, ויש לו גחון ומשקפיים לבנים.
לאחר מכן הצבע הלבן מתפשט ללחיים ובאותו זמן מתחיל להיות לו "מסכה" בצבע כהה – ההפך מפרטים בוגרים.
הנקבה ממליטה בתוך העדר באזור עם עשב גבוה, ותוך שעתיים מהלידה הוא נייד לחלוטין; יש לעגלים אינסטינקט חזק לעקוב אחרי אימהותיהם.
העגלים נגמלים לאחר כ-4 חודשים, ומגיעים לבגרות בסביבות 2.5 שנים.
תוחלת החיים של דאמאליסק הצבי היא 17-9 שנים בטבע, ובשבי עד 23 שנים.
דאמאליסק הצבי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), כיוון שמרבית האוכלוסייה מוגבלת לחוות ומשקים פרטיים, ופארקים לאומים.
תת-המין בונטבאוק מסווג כ"ללא חשש", בעוד שבלסבאוק מסווג כ"קרוב לסיכון" (NT).
בעבר הדאמאליסקים היו ניצודים בכמויות לבשרם, עורם וקרניהם.
המספרים של הבונטבאוק הופחתו באופן חמור עד 1830 לשפל של 17 פרטים בלבד, אבל החקלאים שבאזור שראו את המצב גידרו את אזור המחיה האחרון שלהם ובכך הצילו את תת-מין זה מהכחדה.
הבלסבאוק ניצוד באלפים וירד לכ-2,000 פרטים, כשגם הפרטים האחרונים שלו נשמרו בשמורות ציד ומשקים.
מאז שני תת-המינים התרבו בהצלחה, ואף על פי שעדיין יש ציד וסחר בבשרם זה אינו מהווה איום כיוון שיש על זה ביקורת קפדנית.
כיום, האיום העיקרי הוא הכלאה בין תת-המינים שאמנם אינו מאיים על קיומו של המין, אך יכול לגרום לאובדן של הגזעים הטהורים שלהם.
באופן כללי שני תת-המינים אינם נמצאים בצורה מוחלטת בבר, אך הישרדותם הרבה יותר בטוחה מבעבר.
שניהם מצוים במספר אזורים מוגנים: הבלסבאוק בשמורת הטבע מאלולוטג'ה , שמורת הטבע סויקארבוסראנד , שמורת סכר סטקארפונטיין , שמורת הציד ויליאם פראטוריוס ועוד.
גם הבונטבאוק מצוי במספר שמורות, והעיקריות מביניהן הן שמורת הטבע דה-הופ , והפארק הלאומי בונטבאוק שהוקם במיוחד עבור העדר האחרון שמנה 30 פרטים.
אומדן האוכלוסייה הכולל לדאמאליסק הצבי הוא 240,000 פרטים לתת-המין בלסבאוק (97% בחוות ציד ומשקים פרטיים, השאר בפארקים לאומיים), וכ-3,500 פרטים לתת-המין בונטבאוק.
דאמי אים (בהנגול: 임다미; באנגלית: Dami Im, ) היא זמרת אוסטרלית - ילידת דרום קוריאה, שייצגה את אוסטרליה באירוויזיון 2016 ובה הגיעה למקום השני.
בשנת 2013 השתתפה דאמי בתוכנית הריאליטי האוסטרלית "אקס פקטור", בעונתה החמישית, שם נבחרה להיות בקבוצה של דני מינוג שלבסוף זכתה בה אים במקום הראשון.
נבחרה לייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2016 עם השיר - Sound Of Silence (צללי הדממה), שהגיע למקום השני.
בשנת 2023 לקחה חלק בעונה החמישית של תוכנית המציאות האוסטרלית "הזמר במסכה" שם הופיעה בדמות שועל לבן וזכתה במקום הראשון.
דאמיר שובשיץ' (בבוסנית: Damir Šovšić; נולד ב-5 בפברואר 1990 בגורז'דה שבבוסניה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת צ'אונן סיטי מהליגה השנייה בקוריאה הדרומית.
שובשיץ' החל לשחק כדורגל בקבוצה קטנה בעיר הולדתו גורז'דה, וכשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של FK סרייבו.
בשנת 2008, בהיותו בן 18, הוחתם על חוזה מקצועני בקבוצת NK זאגרב מליגת העל הקרואטית.
בתחילה שיחק בקבוצת הנוער של המועדון, ובפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.
בצעירותו שיחק שובשיץ' בנבחרת הנערים של בוסניה והרצגובינה, אך בשנת 2011 זומן לנבחרת הצעירה של קרואטיה, במדיה ערך שתי הופעות.
לאחר שקבוצתו ירדה לליגת המשנה בסוף עונת , נרכש שובשיץ' על ידי קבוצת לוקומוטיבה זאגרב בסכום של 600,000 אירו.
שובשיץ' שיחק שנתיים במועדון, וכבש שמונה שערי ליגה ב-57 הופעות.
באוגוסט 2015 עבר שובשיץ' לקבוצת דינמו זאגרב, אלופת קרואטיה.
הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הייתה ב-25 בספטמבר, כאשר נכנס כמחליף במשחק נגד קבוצת אוסייק.
שובשיץ' התקשה לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, ובמהלך העונה ערך 14 הופעות בליגה ובמקביל שיחק גם בקבוצת המילואים של המועדון בליגת המשנה.
ב-11 באוגוסט 2016 הגיע שובשיץ' לישראל והושאל לקבוצת הפועל תל אביב לעונה אחת, עם אופציה לרכישה בתום העונה.
ארבעה ימים לאחר מכן כבר פתח בהרכב הקבוצה, בהפסד 0–2 בדרבי מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
בינואר 2017, לאחר שהקבוצה נכנסה להליך של פירוק, שוחרר שובשיץ' מהמועדון.
ב-14 בפברואר 2017 חתם בקבוצת סוואן בלו-ווינגס מליגת העל הקוריאנית, ובמדיה שיחק שנה.
במרץ 2018 חתם בקבוצת סאנדציה נובי סונץ' מהליגה השנייה בפולין.
בקיץ 2018 חזר לשחק במולדתו לראשונה מאז שהיה נער, וחתם בקבוצת זרינסקי מוסטר, אלופת הליגה הבוסנית.
שובשיץ' ערך הופעת אחת במוקדמות הליגה האירופית במדי הקבוצה, אך במשחק הליגה הראשון שלו במדיה נפצע וחזר לשחק רק באפריל 2019.
דאמוץ (בהונגרית: Dámóc) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה סמוך לעיר ציגאנד.
בכפר נותר בית קברות יהודי.
דאמיה אבליה אי פרס (בקטלאנית-ספרדית: Damià Abella i Pérez, נולד ב-15 באפריל 1982 באולוט שבספרד) הוא כדורגלן עבר קטלאני-ספרדי ששיחק בעמדת המגן הימני ונודע בשמו הפרטי, דאמיה.
במהלך הקריירה שלו, שהתפרסה מאמצע העשור הראשון ועד אמצע העשור השני של המאה ה-21, שיחק דאמיה במדי ברצלונה, ראסינג סנטנדר, ריאל בטיס, אוססונה ומידלסבורו.
דאמיה נולד וגדל באולוט, עיירה בקרבת ז'ירונה שבצפון קטלוניה.
ב-2003, בגיל 21, עשה דאמיה את צעדיו המקצועיים הראשונים במדי פיגרס, ששיחקה באותם ימים בליגה השלישית.
ב-2004 חתם בשורות ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד.
בעיקר בשל פציעות אצל שחקני ההגנה של הקבוצה הבוגרת, זכה דאמיה להזדמנויות במדיה, בעמדת המגן הימני.
ב-27 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה במדי ברצלונה, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המלך נגד גרמנט.
שלושה ימים מאוחר יותר פתח במשחק הלה ליגה נגד אתלטיק בילבאו שהסתיים בתיקו 1–1. ב-20 בנובמבר נכנס כמחליף במשחק הקלאסיקו נגד ריאל מדריד שבו ניצחה ברצלונה בתוצאה 3–0. למרות ההזדמנויות שקיבל, דאמיה לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה.
במהלך עונת 2004/2005 ערך בסך הכול 9 הופעות במשחקי הליגה של ברצלונה, 5 מתוכן בהרכב.
בסיום העונה זכתה ברצלונה באליפות ספרד, תואר שנזקף לזכותו של דאמיה.
בעונה הבאה נכלל בסגל הקבוצה במספר משחקים של ברצלונה, מבלי שיערוך אף הופעה.
בינואר 2006 הושאל דאמיה לראסינג סנטנדר למשך עונה וחצי.
בסנטנדר שיחק בעיקר כקשר ימני והוא עזר לקבוצה במאבקיה בתחתית הטבלה.
ב-18 הופעות הבקיע שלושה שערי ליגה.
הראשון בניצחון 2–0 על אספניול ב-12 בפברואר, השני בהפסד 2–1 לאתלטיקו מדריד ב-12 במרץ והשלישי בניצחון 2–1 על ולנסיה שבוע מאוחר יותר.
סנטנדר סיימה את העונה במקום ה-17 וניצלה מירידה לליגה השנייה.
למרות העובדה שנשארה עוד שנה בהסכם ההשאלה שלו, חתם דאמיה במדי ריאל בטיס, כאשר סנטנדר וברצלונה החליטו לאפשר את המעבר הזה.
למרות זאת, בשל פציעה חמורה במותן שספג עוד בתקופתו בסנטנדר, נעדר ממשחק במשך כל עונת 2006/2007.
לאחר שהתאושש מהפציעה, השתלב דאמיה בהגנת בטיס והפך לשחקן הרכב קבוע בה.
בעונת 2007/2008 סייע לקבוצה להיחלץ מתחתית הטבלה ולסיים במקום ה-13 שבמרכזה.
ב-4 באוקטובר 2008 הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה, בהפסד 2–1 לוויאריאל במסגרת הליגה.
במחזור הליגה הבא נגד מיורקה שבועיים לאחר מכן, בו ניצחה קבוצתו 3–0, כבש שער נוסף.
שני שערים אלו היו שערי הליגה היחידים שכבש במדי בטיס, כשבנוסף לכך כבש שער בודד במסגרת גביע המלך, בשמינית הגמר נגד ריאל אוניון.
בסוף עונת 2008/2009 ירדה ריאל בטיס לליגה השנייה מהמקום ה-18, ודאמיה נשאר עם הקבוצה גם בעונת 2009/2010, אז בטיס הגיעה למקום הרביעי, בשוויון נקודות עם הרקולס אליקנטה ולבאנטה שבמקומות שמעליה, אך עם מאזן פנימי נחות משלהן.
בקיץ 2010 עבר לאוססונה שמהליגה הראשונה בספרד.
גם באוססונה פתח דרך קבע בהגנת הקבוצה.
בשיאה, תחת הדרכתו של חוסה לואיס מנדיליבר, הגיעה הקבוצה למקום השביעי בעונת 2011/2012, אך החל מנקודה זו חלה הידרדרות במצבה.
בסוף עונת 2013/2014 ירדה אוססונה לליגה השנייה.
דאמיה עזב את הקבוצה וניסה את מזלו מחוץ למולדתו לראשונה בחייו כאשר חתם על חוזה לשנתיים במדי מידלסברו האנגלית, אותה אימן חברו למולדת אייטור קרנקה.
במדי מידלסבורו ערך 7 הופעות בלבד, ובתום חוזהו בקיץ 2016 החליט דאמיה לפרוש, בגיל 34.
דאן (ביפנית: 段) היא מערכת דרגות יפנית, המתארות את יכולות האדם בתחום מסוים.
משמעות המילה בתרגום מילולי היא שלב או דרגה.
מערכת זו הונהגה לראשונה בתקופת האדו בבתי הספר.
משם הועתקה השיטה, על ידי ג'יגורו קאנו ממציא הג'ודו בשנת 1883, אל תחום אמנויות הלחימה.
אך דרגות הדאן קיימות בתחומים רבים אחרים, ובהם במשחק הגו, השוגי והאיקבנה (אמנות סידור פרחים יפנית) ועוד.
מספר דרגות הדאן משתנה, כך לדוגמה בג'ודו קיימות 10 דרגות, מ-1 (הדרגה הנמוכה ביותר) ועד 10 (הדרגה הגבוהה ביותר).
במשחק הגו, דרגת הדאן הגבוהה ביותר היא 9.
בקרב הגנדאי בודו דרגת הדאן מקושרת עם לבישת חגורה שחורה, כשבחלק מאמנויות הלחימה בעלי דרגת דאן גבוהה ילבשו חגורה בצבע אחר (אדום, בג'ודו ובשוטוקאן).
בתחילת שנות ה-2000, זרמים מסוימים של אמנויות לחימה (בין השאר וויצ'י ריו) החלו לסמן בצבע חגורה שונה עבור כל דרגת דאן מעל דאן 5 (五段).
דָאנְיָאנְג (בסינית מפושטת: 丹阳; בסינית מסורתית: 丹陽; בפין-יין: Dānyáng) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית בדרום-מערב מחוז ג'יאנגסו שבמזרח הרפובליקה העממית של סין.
העיר שוכנת על גדת נהר היאנגצה.
היא ידועה כמרכז לייצור משקפיים ועדשות.
השפה המדוברת בעיר היא וו.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנפה העירונית 988,900 תושבים בשטח של 1,047 קמ"ר.
בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות העיר הייתה מקום מושבה של כמה שושלות שנציגיהם נקברו בקרבת העיר.
העיר מהווה מרכז לייצור משקפיים.
נכון לשנת 2021 באזור פועלים כ-1,600 מרכזי ייצור בתחום.
בכל שנה מיוצרים כ-100 מיליון משקפיים (כשליש מהייצור בסין).
כמו כן מיוצרות כ-400 מיליון זוגות עדשות (כ-40% מייצור כלל עולמי).
בנוסף באזור מפותחות תעשיות נוספות.
ביער פועל מפעל גדול לייצור אופניים.
בתחילת המאה ה-21 בעיר הוקם מפעל לייצור מכוניות שמייצר בין היתר מכונית מדגם Kawei K1.
העיר מחוברת לנאנג'ינג ושאנגחאי עם מערכת רכבות מהירות שפעולת משנת 2010. מערכת רכבת מהירה נוספת מחברת את האזור עם בייג'ינג וכוללת בין היתר הגשר הגדול דאן-יאנג–קונשאן שהוא הגשר הארוך בעולם באורך של כ-164 ק"מ.
דאמיר שולמן (בקרואטית: Damir Šolman; 7 בספטמבר 1948 – 2 במאי 2023) היה כדורסלן קרואטי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד, בעיקר במדי יוגופלסטיקה ספליט, ושימש כקפטן נבחרת יוגוסלביה בכדורסל.
שולמן, שנולד בזאגרב, הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, החל את הקריירה בגיל 15 במלאדוסט המקומית.
ב-1977 עזב שולמן את יוגוסלביה לטובת ויג'באנו האיטלקית, במדיה שיחק שנתיים.
הוא חזר לספליט ב-1979, ושיחק במדיה עד שפרש ב-1983.
שולמן התחרה במדי נבחרת יוגוסלביה בכדורסל בטורנירי הכדורסל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), מינכן 1972 ובמונטריאול 1976 (שם שיחק כקפטן הנבחרת).
בנבחרת יוגוסלביה הוא שיחק ב-226 משחקים וקלע 1,785 נקודות, וסיים את הקריירה במקום ה-4 ברשימת מלכי ההופעות ובמקום ה-9 ברשימת מלכי הסלים של הנבחרת.
דאמאן היא עיר המרכז המנהלי של טריטוריית האיחוד דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו ההודית.
העיר שוכנת לחופי הים הערבי, על פתחת נהר .
העיר הייתה חלק מהודו הפורטוגזית, בשם דמאו (בפורטוגזית: Damão).
כוחות פורטוגזים בזזו את העיר ושרפוה ב־1531. העיר נבנתה מחדש, וב־1559 נכבשה על ידי הפורטוגזים, שהפכוה למושבה.
העיר הייתה לנמל פעיל, אך התדלדלה עם החלשות האימפריה הפורטוגזית.
ב־1961 נכבשה העיר בידי כחות הודיים, שסיפחוה להודו.
העיר הייתה חלק מטריטוריית האיחוד גואה, דאמאן ודיו.
ב־1987 הפכה גואה למדינה בהודו, בעוד דאמאן הייתה לבירת טריטוריית האיחוד דאמאן ודיו.
ב־2020 אוחדו טריטוריות האיחוד דאמאן ודיו ודאדרה ונאגר האוולי לטריטוריית איחוד אחת, דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו.
דאמאן הייתה לבירת הטריטורייה המאוחדת.
"דאמ" (מאנגלית: Damn, "לעזאזל") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית יסמין מועלם.
את השיר הוציאה ב-14 באוגוסט 2024 לאור חברת התקליטים יהלום רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"דאמ" נכתב על ידי מועלם, ליעם חכמון, עומרי דהאן, אלירן אליהו.
השניים האחרונים הפיקו אותו מוזיקלית עם דין אלבז.
השיר עוסק בתחושות בדידות וחיפוש עצמי בעולם המודרני, כשהדוברת מתארת מצבים יומיים בהם היא נאבקת עם תחושת חוסר שייכות.
השיר משלב רגעים של מחשבות על משמעות החיים והקושי למצוא את דרך המלך.
הדוברת מבטאת את הצורך להיאחז במשהו כדי להרגיש טוב יותר, אך פעמים רבות היא מוצאת את עצמה נופלת להרגלים לא בריאים, כמו התמכרות לטיפה המרה, שמשמשים אותה כאמצעים לברוח מהמחשבות הקשות.
הדימוי של "שוב כל הלבד הזה, חשוך ואז מואר כזה" משקף את המעברים המהירים בין תחושות של חושך לתקווה.
בחלקים אחרים של השיר הדוברת מדברת על השטחיות והרדיפה אחרי הצלחה חומרית מצד אנשים אחרים, כאשר היא שואלת מה טוב העושר אם הוא מתמקד בכסף אך לא בנפש.
על-אף שיש לה את כל מה שאנשים אחרים שואפים אליו (כמו "ארמון"), היא עדיין כמהה להיות נאמנה לעצמה במרוץ החיים הסבוך.
"דאמ" הגיע בשיאו למקום השני במצעד הפזמונים השבועי של מדיה פורסט.
כמו כן, הוא הגיע בשיאו למקום השלישי ב.
בהיטליסט של "מאקו" הגיע למקום השישי.
במצעד סוף השנה של גלגלצ ו"וואלה!" הגיע "דאמ" למקום ה-27.
דאמיה הוא כפר במחוז בלקא בירדן.
שמו נקשר לעיר המקראית אדם, אותה מקובל לזהות עם תל א-דאמיה הסמוך לכפר.
הכפר נמצא ליד גשר אדם, שחוצה את נהר הירדן סמוך לשפך נחל יבוק אל הירדן, והוא מחבר בין ירדן למדינת ישראל.
אוכלוסיית הכפר כוללת מספר משפחות המשתייכות לשבט עבאד כמו רמדנה.
עיקר קרקעות הכפר שייכות לשבטי עבאד, והקרקעות קרובות יותר לנהר הירדן שייכות לשבט אל-מסעיד.
כארבעה קילומטרים מצפון מזרח לכפר מצוי שדה דולמנים דאמיה, שבו שרידי דולמנים מתקופת הברונזה (3600-3000 לפנה"ס).
דאם אלו (בהינדי: दम आलू; באנגלית: Dum Aloo) הוא תבשיל הודי העשוי מתפוחי אדמה ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
התבשיל מבוסס על תפוחי אדמה קטנים שאותם מקלפים, מטגנים בשמן עמוק ומבשלים באיטיות ברוטב המכיל יוגורט, חלב מרוכז או מחית קשיו.
הרוטב מכיל כורכום, פלפל צ'ילי, שום, זנגביל, הל, עגבניות ובצל.
דאם אלו נחשבת למאכל נפוץ בחבל קשמיר ונהוג להגיש אותו בליווי נאן, צ'פאטי או אורז.
דאנה איבגי (נולדה ב-3 באפריל 1982) היא שחקנית, קומיקאית, זמרת ומוזיקאית ישראלית, זוכת שלושה פרסי אופיר למשחק.
איבגי נולדה, גדלה והתחנכה בתל אביב, בתם של השחקנית עירית שלג והשחקן משה איבגי.
דודתה הייתה הבמאית והשחקנית רונית איבגי.
בנעוריה למדה בבית הספר הדמוקרטי הפתוח ביפו.
בעקבות קשיים חברתיים שהתעוררו בבית הספר בתגובה לשמה הייחודי אייתה את שמה כ"דנה" ללא האות א'.
אימצה מחדש את השם "דאנה" לאחר שבגרה.
איבגי נשואה לאמן הפלסטי איתמר שמשוני.
מתגוררת בשכונת שפירא בתל אביב.
בשנת 1992, כשהייתה בת עשר, שיחקה לצד אביה בסרט "מלאכים ברוח".
שנה לאחר מכן השתתפה בסרטו של ערן ריקליס, "זהר", המתאר את חייו של הזמר זוהר ארגוב.
בשנת 1999, בגיל 17, שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי, בסרטו של אלון זינגמן, "כאב השיניים של הרצל".
באותה השנה שיחקה לצד אביה בסרט הקולנוע "זמן אוויר".
בשנת 2001 שיחקה בסרטם של תמר מרום ורם נהרי, "כוכב זורח מעל הלב", לצד השחקנים אילנה ברקוביץ' ואסי כהן.
בשנת 2002 שיחקה לצד זאב רווח ואיתי תורג'מן בסרטו של אורי ענבר, "בית"ר פרובנס", ובסרטו של ניר ברגמן, "כנפיים שבורות", לצדם של מאיה מרון ואורלי זילברשץ-בנאי.
על משחקה בסרטים אלה הייתה מועמדת ל"פרס אופיר".
מועמדות שלישית לפרס קיבלה ב-2003, על משחקה בסרט המנגליסטים".
בשנת 2004 שיחקה בסרט "אור" של קרן ידעיה בתפקיד הראשי, לצדה של רונית אלקבץ.
בזכות משחקה זכתה ב"פרס אופיר" בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר", וכן בפרסים בפסטיבל הקולנוע של סלובקיה ושל ארצות הברית.
בשנת 2005 שיחקה בסרט "גיבורים קטנים".
ב-2006 השתתפה בסרט הסטודנטים של טליה לביא, "חיילת בודדה" ובסרט "אביבה אהובתי".
ב-2007 בסרטו של אבי נשר, "הסודות", בו גילמה אחת מתלמידות המדרשה; ובסרטו הפוליטי של עמוס גיתאי, "התנתקות", לצד ז'ולייט בינוש, היאם עבאס, ז'אן מורו ולירון לבו.
בשנת 2009 שיחקה בסרט "כלת הים" בבימוי קרן ידעיה.
ב-2010 שיחקה בסרטו של רוני ניניו, "היו לילות" לצד אביה, משה איבגי.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "בננות" בבימויו של איתן פוקס.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "אפס ביחסי אנוש", בבימויה של טליה לביא; וכן כיכבה לצד לירון בן-שלוש בסרט "את לי לילה", אותו כתבה בן-שלוש.
על תפקידים אלו זכתה בשני פרסי אופיר; הראשון בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר ("את לי לילה"), והשני לשחקנית הראשית הטובה ביותר ("אפס ביחסי אנוש").
בשנת 2015 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל, על הופעתה בסרט "את לי לילה".
בשנת 2022 שיחקה בסרט סבוי של כאן בתפקיד ראשי.
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "הפילגש" בבימויה של מעיין ריף.
בשנת 2025 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "חמצן" בבימויה של נטעלי בראון.
ב-2003 הופיעה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "תיק סגור".
בשנת 2006 שיחקה בסדרה "המקום" לצד יהונתן סגל, לאורה ריבלין ושמיל בן ארי.
ב-2007 השתתפה בסדרה "מסכים" לצד איתי תורג'מן, אניה בוקשטיין ואחרים.
בשנת 2008 השתתפה בסדרה "חמישה גברים וחתונה" בערוץ 10. ב-2010 שיחקה בתוכנית המערכונים "אין להם מושג", לצד גיא לואל, שירי גדני, אושרי כהן, מיכל לוי, קובי פרג', ואיילת רובינסון.
בין השנים 2007–2014 השתתפה בארבע עונות של סדרת הפשע "הבורר" בתפקיד אושרית אסולין, לצד אביה משה איבגי, שגילם את דודה.
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה לנוער "גרעינים", ששודרה בערוץ הילדים לצופי HOT, לצד דנה פרידר, חנוך דאום, דניאל גד ודוד שאול.
בשנת 2017 הנחתה את העונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "חיות מסך" של יולי אוגוסט הפקות; תוכנית אירוח של דמויות מעולם הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 2018 שיחקה בסדרה הקומית "משיח" בקשת 12, בכיכובו של אודי כגן, ובשתי סדרות של HOT3: "אוטונומיות", של אורי אלון ויהונתן אינדורסקי; ו"מלכות" שיצרו רותי וגל זייד, בכיכובן של ליהי קורנובסקי ואינה בקלמן.
בשנת 2020 שיחקה בסדרה "אבא מטפלת".
על תפקידה בסדרה קיבלה מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה "מעילה" של יס, בה מגלמת את דמותה של אתי אלון.
על תפקיד זה זכתה איבגי בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2024 שיחקה בסדרה טיפול לילי, בה גילמה את נוגה, אחראית על מאפייה בסופרמרקט, שנוצר קשר בינה ובין גיבור הסדרה.
בשנת 2025 שיחקה בסדרה "גחליליות", בה גילמה את השוטרת דקלה מוסרי.
באותה שנה השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה", בתור הסופגנייה, וסיימה במקום הראשון.
בשנת 2015 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, ID, שזכה לביקורות אוהדות.
ב-2018 שוחרר השיר "תרקדי את זה", שכתבה, הלחינה והקליטה בשיתוף עם דניאלה ספקטור.
השיר נכלל באלבומה של ספקטור, "בהתחלה".
ב-2022 הוציאה את הסינגל "למדבר".
איבגי זכתה בשלושה פרסי אופיר, על משחקה בסרטים "אור", "אפס ביחסי אנוש" ו"את לי לילה".
זהו שיא הפרסים לשחקנית ישראלית, אותו היא חולקת עם רונית אלקבץ וענת וקסמן.
כמו כן, זכתה במקום הראשון בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "הזמר במסכה".
כוכב זורח מעל הלב (2001) - סרט טלוויזיה ב-HOT3
חצאית דמעות (2002) - סרט טלוויזיה ב-ערוץ 2
מרחק הליכה (2018) - סרטי אמריקאי-ישראלי דובר אנגלית
דאני שמעון היה פוליטיקאי לבנוני נוצרי מרוני, בנו של נשיא לבנון כמיל שמעון ומנהיג המיליציה שכונתה "הנמרים".
שמעון נולד בעיירה דיר אל-קמר שבהרי השוף.
בתור ילד הוא למד בבית הספר היסודי אינטרנשיונל קולג'.
את לימודיו הוא המשיך בבית ספר פרטי בבריטניה, בזמן שאביו כיהן כשגריר בלונדון.
כאשר דאני היה בן 14, חזרה המשפחה ללבנון והוא סיים את לימודיו התיכוניים.