tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
– זו אחת מברכות הראייה שיש לאומרה כאשר רואים חכם בחוכמת העולם (כאמור במסכת ברכות, נח ע"א).
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד
מקור נוסף שהשפעתו ניכרת ב"אלוף בצלות ואלוף שום", מבחינה לשונית וסגנונית, הוא שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, החל בצורת היצירה, המקאמה, שהגיעה אל הספרות העברית במסגרת זו.
דוגמה להשפעה לשונית של מקור זה:
- כך מתוארים אנשי האי.
רבי שלמה אבן גבירול כתב על בני עירו, סרגוסה: "המעט היותי בתוך עם / יחשוב שמאלי ימיני".
חוקר הלשון יהודה רצהבי מציין: "מידה מצויה אצל משוררי ערב וישראל בימי הביניים לשזור בשירת החול לשונות מקודשים מן המקרא והמסורת ולהפקיעם מקדושתם.
עקירת מטבע לשון מתחום לתחום ושימוש קולע בו עוררו השתאות בנפש הקוראים למרות אבק חילול הקודש שבדבר".
רצהבי מביא דוגמאות אחדות להשפעה זו של שירת ימי הביניים על "אלוף בצלות ואלוף שום", ובהן:
- הביטוי "וכל קומה לפניך תשתחווה" מופיע בפיוט "נשמת כל חי" הנאמר בתפילת שחרית בשבתות ובחגים (וכן בליל הסדר), והוא מופנה אל הקב"ה.
– הדימוי "כחמור העולה בסולם" מופיע בספרות ימי הביניים לתיאור מאורע בלתי מציאותי, אך ביאליק משתמש בו לתיאור מי שמתקשה מאוד בפעולתו.
- הביטוי העממי "חכם בלילה", שבא ללגלג על מי שאינו חכם במיוחד, משמש כאן כשבח לחוכמתו הרבה של בן המלך.
בחלק מחרוזי היצירה ניכרת השפעתה של ההגייה האשכנזית, האופיינית ליצירתו של ביאליק.
כך בחרוז שבו נחרזת ת"ו רפה בסמ"ך, או בחרוז בו נחרז קמץ בסגול,
וכך גם בחרוז שבו מתבקשת הטעמה מלעילית.
עלילה שבה שני גיבורים הפוגשים את המלך, האחד פועל בתום לב ובא על שכרו, והאחר פועל מתאוות בצע (או מתאוות כוח) ובא על עונשו, מופיעה במקורות רבים.
במידה מסוימת זהו סיפורם של מרדכי היהודי והמן האגגי במפגשם עם המלך אחשוורוש, המופיע במגילת אסתר, שזיקתו הלשונית של "אלוף בצלות ואלוף שום" אליה הובהרה לעיל.
באופן מובהק יותר מופיעה עלילה כזו במדרש רבה ובמדרש תנחומא, ומהם נלקטה על ידי ביאליק ורבניצקי ל"ספר האגדה", שבו מסופר על אדם שנתן לאדריאנוס המלך סלסילת תאנים, והמלך הורה לעבדיו להחזיר לו אותה מלאה בזהובים.
שמעה שכנתו את סיפורו, והורתה לבעלה שילך אף הוא אל המלך, ויכבדו בסל גדול של תאנים.
עשה האיש כמצוותה, אך המלך הורה לעבדיו שיטלו את התאנים ויטפחו אותן על פני האיש.
וכך עשו, עד שנפחו פניו וסמאו עיניו.
אמרה לו: "צא והשתבח בפני אמך, שהיו תאנים ולא אתרוגים, ושהיו בשלות ולא פגות".
עיקרון דומה מופיע גם בסיפור על נחום איש גמזו בגמרא במסכת תענית (כא ע"א), סיפור שהובא גם הוא בספר האגדה.
סיפורים בעלי עיקרון דומה מופיעים בסיפורי עם, ומהם הגיעו גם למעשיות האחים גרים ולאגדות של הנס כריסטיאן אנדרסן.
משל של המגיד מדובנא קרוב ביותר לגרעין העלילה של "אלוף בצלות ואלוף שום".
כך הוא מופיע בספר הבדיחה והחידוד מאת אלתר דרויאנוב:
בסיפורו של אלוף בצלות מופיע , כלומר יש בו מהחוכמה ומהזללנות גם יחד.
ישיש כזה מופיע גם בשער השלישי של "תחכמוני" של אלחריזי, אשר ייבא את המקאמה מהספרות הערבית לספרות העברית.
חוקרת הספרות דבורה ברגמן, במאמרה "יחוס אבות של 'אלוף בצלות ואלוף שום'", הציגה שלל הקבלות רעיוניות בין "אלוף בצלות ואלוף שום" ובין המחברת השמונה-עשרה של עמנואל הרומי.
כך, למשל, מתארת ברגמן את עלילת החלק השלישי של המחברת, הקרוי "הנדיב מקמרינו": "עמנואל, הגיבור הנודד, מתקבל בכבוד גדול בבית נדיב מסביר-פנים.
הוא מבדר את הנוכחים ומרשים אותם בחוכמתו, מתכבד בסעודת מלכים, ויוצא לדרך לאחר פרידה נרגשת וחגיגית.
במרכז ההתרחשות עומדת הסעודה, והיא זוכה לפירוט רחב".
מבנה זה של הסיפור דומה מאוד למבנה סיפורו של אלוף בצלות ולמבנה סיפורו של אלוף שום.
לא רק במבנה הכללי, אלא גם באחדים מפרטי העלילה מתגלה זיקה בין שתי היצירות.
דוגמה מובהקת לכך היא שאלת המארח לאורחו "הלא חסרת דבר בבית הנכבד?" ותשובת האורח: "הדג והבשר טפל והשום והבצל והחציר עיקר".
על פני השטח, המקאמה "אלוף בצלות ואלוף שום" באה לשעשע את הקורא, צעיר ומבוגר כאחד.
צעיר ישתעשע מהעלילה המבדחת, ומבוגר ישתעשע בנוסף לכך גם מהברק הלשוני.
בנוסף לכך מכילה המקאמה מוסר השכל, וניתן לגלות בה מסרים נוספים לקבוצות שונות של קוראים.
חוקרת הספרות, זיוה שמיר, עמדה על כפל הפנים של היצירה:
מוסר ההשכל הבסיסי של היצירה הוא שאדם הפועל בתום לב, מתוך אהבת החוכמה ואהבת הבריות, יזכה בתהילה ובעושר, והבוצע בצע - ייכשל.
מסיפור העלילה לומד הקורא את שבח המקוריות וגנות החקיינות.
מסר זה נאמר גם במפורש בתחילת החלק השני:
דבורה ברגמן מוצאת ביצירה מסר חברתי, ובו עקיצה המופנית לאצולה האירופית הישנה: ביקורת חברתית רחבה יותר מוצאת ביצירה זיוה שמיר, באומרה:
בנוסף למסרים הכלליים מוצאת שמיר ביצירה מסר המופנה אל יריביו ומבקריו של ביאליק בשדה השירה העברית, ומציינת
"אלוף בצלות ואלוף שום" התקבלה בהתלהבות על ידי בני דורו של ביאליק.
יעקב פיכמן תיאר את היצירה:
בנציון בנשלום תיאר את סגולותיה של היצירה:
היצירה הועלתה על הבמה כאגדה משעשעת לילדים: בשנת 1945 הוצגה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של יוסף מילוא, ולאחר מכן הוצגה פעמים נוספות.
בשנת 1951 העלה על הכתב גדעון תמיר מחזה בחרוזים בעקבות האגדה מאת חיים נחמן ביאליק, שיצא בהוצאת מס"ד ב', תשי"ב.
בשנת 1960 העלו תיאטרוני הילדים "תילון" ו"תליל" שהתאחדו את ההצגה "אלוף בצלות ואלוף שום", בעיבודו של אוריאל אופק ובבימויו של מנחם גולן, עם מוזיקה מאת נחום נרדי.
בשנת 1980 היצירה "אלוף בצלות ואלוף שום" עוּבּדה למחזמר, שאת מילותיו כתבה לאה נאור ואת המוזיקה הלחין דובי זלצר.
עלילת המחזמר מתבססת על עלילת סיפורו של ביאליק, אך במילות הפזמונים ניתן למצוא רק דמיון מצומצם למילותיו של ביאליק, ולעיתים אין כל דמיון בין מילות הפזמון לאלה של ביאליק.
זיקה ניכרת למילותיו של ביאליק נמצאת בבית הראשון של הפזמון "הבדל לא גדול", המתאר את תחושתו של בן-המלך בהגיעו לאי:
הדברים קצת שונים, ההבדל לא גדול
רק השמאל פה ימין, הימין דווקא שמאל
האתמול הוא מחר, המחר הוא אתמול
העיגול מרובע, המרובע הוא עגול.
לעומת זאת, בפזמון "אוהב זהב", שאותו שר אלוף שום, אין כל זיקה למילותיו של ביאליק, כפי שממחיש הבית הראשון שלו:
לא רודף אחר הכסף, למה לי?
כמה דולרים זה לא עסק בשבילי.
יש לי רק דבר אחד אשר אותו מאוד אוהב -
זה זהב ועוד זהב ועוד ז-ה-ה-הב!
בשנת 1980 צולם המחזמר לטלוויזיה, וכן יצא לאור בדפוס בהוצאת דביר, יחד עם גרסתו המקורית של ביאליק, ובתקליט בהד ארצי (לימים גם בתקליטור).
התוכנית שודרה לראשונה בערוץ הראשון בסוף אותה שנה ולאחר מכן בשידורים חוזרים רבים.
עורכת ומפיקה: רינה אגוזי, במאי: אנטואן סאלח.
שםתפקיד מוני מושונוב אלוף בצלות דני ליטני אלוף שום אבנר חזקיהו מלך האי חנה לסלאו מלכת האי עזרא דגן זקן החכמים מנחם עיני מספר א' צרויה להב מספר ב' מוצי אביב השליח סדנת המחול הירושלמית, כוריאוגרפיה: דינה ביטון מקהלה בהדרכת רפאל זליג
לאן הם נודדים (שיר פתיחה) – צרויה להב
חכם ביום וחכם בלילה – צרויה להב, מנחם עיני ומוני מושונוב
אנחנו ממשיכים – מוני מושונוב, צרויה להב ומנחם עיני
הבדל לא גדול – מוני מושונוב ומוצי אביב
הזמנה לארוחה – חנה לסלאו
הבצל – צרויה להב ומנחם עיני
אם הוא יכול – מוצי אביב, דני ליטני, צרויה להב, מנחם עיני
אוהב זהב – דני ליטני
השום בריא לגוף – עזרא דגן, חנה לסלאו, אבנר חזקיהו
מחרוזת – צרויה להב ומנחם עיני
היצירה גם עובדה ב-2004 לקלטת הילדים "סיפורי מישמיש 2", שם מקריאה אותה דפנה דקל ובסדרה "אגדות המלך שלמה", שבה הבצל והשום מוחלפים בפלפל שחור ובפפריקה.
בעקבות "אלוף בצלות ואלוף שום"
לסמטה בשכונת פלורנטין בתל אביב ניתן השם "אלוף בצלות".
עיריית תל אביב נימקה את הבחירה בשם כך: "...לא במקרה, סמוך הרחוב לשוק שבו דוכני ירקות ובכללם בצל".
כאשר תורגם לעברית ספרו של טום הודג'קינסון, "How to be Idle" על ידי יניב פרקש ניתן לו השם "אלוף בטלוּת", בהשראת יצירתו של ביאליק.
בשנת 2015 יצא לאור ספרו של אפרים סידון, "מלך המלח ונסיך הפלפל", שאותו מתארת הוצאת הספרים "שני נסיכים, שני הרפתקנים, שני חובבי מסעות.
האחד סקרן, מלא רצון טוב ונדיב, האחר כולו מלא תאוות בצע וקנאה", ומסבירה: "ביאליק קרא לסיפור שחרז 'אלוף בצלות ואלוף שום'.
כמעט בכל שפה אפשר למצוא גרסאות שונות של הסיפור העממי הזה, ולא תמיד עם בצל ושום."
אלוף בן (נולד ב-13 באפריל 1965) הוא עיתונאי ישראלי, פרשן מדיני ועורך עיתון "הארץ".
בן נולד ברמת השרון ב-1965 בשם אלוף בומשטיין, לעתידה ולמשורר אריה סיון.
סבו, חיים בומשטיין, עבד בעיתון "הזמן" בווילנה.
אלוף בן נקרא על שם אחיה הצעיר של אמו, , שנהרג במבצע חץ שחור ב-1955. שירת בצה"ל בחיל המשטרה הצבאית.
החל לעבוד ברשת המקומונים "העיר" ב-1986, אז עיברת את שם משפחתו מבומשטיין לבן.
בתקופת עבודתו ב"העיר" הפכה כתבה שלו, שנאסרה לפרסום על ידי הצנזורה, על חילופים צפוים בראשות המוסד לבסיס לבג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי.
בין שאר הכתבות שפרסם ב"העיר" ניתן למנות את התחקיר הראשון על הונאת "הפנסיה הגרמנית", את הריאיון הראשון עם עמוס לוינברג, קצין המודיעין שנשבה במוצב החרמון ומסר לשוביו הסורים סודות רבים, סיפור גירוש ערביי מג'דל (אשקלון) בשנת 1950 ותחקיר על הפיכתו של הוועד למען החייל לארגון כלכלי שמספק שירותים לצה"ל.
בשנת 1989, עבר לעיתון "הארץ", שם פרסם זמן קצר לאחר מכן את פרשת השחיתות של תא"ל רמי דותן מחיל האוויר.
בן עבד בעיתון במגוון תפקידים, בהם עורך לילה, כתב תחקירים, ראש מערכת החדשות וכתב לענייני ביטחון.
בן צפה את כישלון פסגת קמפ-דייוויד בטור שפרסם ביולי 2000 ערב פתיחתה, אך הודה בטעותו על שלא זיהה את התפנית בעמדתו של אריאל שרון לפני שהודיע על תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2008 זכה ב"מלגת שיף" כחוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
בשנים 2009–2011 שימש ככתב מדיני וכעורך עמוד הדעות של הארץ במקביל לעבודתו כפרשן מדיני, עד שב-1 באוגוסט 2011 מונה לעורך הראשי של העיתון והחליף בתפקיד את דב אלפון.
מאמריו התפרסמו בעיתונים בינלאומיים כמו "הניו יורק טיימס", "הגרדיאן", "פוריין אפיירס" ו"ניוזוויק".
כעורך פרסם בין השאר מספר כתבות על הבוררות בין מדינת ישראל לאיראן בעניין חברת קו צינור אילת אשקלון ומאמר דעה בו טען שעמדתו המדינית של ראש הממשלה בנימין נתניהו היא מאמץ רב שנים למיגור התנועה הלאומית הפלסטינית.
כעורך ראשי פרסם את מאמרו מעורר המחלוקת של גדעון לוי "הרעים לטיס" שמתח ביקורת על מוסר הלחימה של צה"ל בהפצצת עזה בעת מבצע צוק איתן.
החל מ-1 בספטמבר 2017 הוא משמש גם העורך הראשי של דה-מרקר.
הוא מלגאי במכון הישראלי לדמוקרטיה.
בן הזוג של דנה פלד (בתם של דליה וישראל פלד), ולהם בן ובת.
כמו כן יש לו בת מזוגיות קודמת עם העיתונאית ראלי סער.
אלוף העולם הבלתי מעורער , הוא מונח מתחום האגרוף המקצועני המתאר את אלוף העולם באגרוף בקטגוריית משקל כלשהי המוכר על ידי כל הארגונים וההתאחדויות השונות העוסקים בארגון התחרויות בענף.
מאז ראשיתן של תחרויות אגרוף מקצועני בעידן המודרני, בסוף המאה ה-19, ועד לשנות ה-60 של המאה העשרים, לא נעשה שימוש במונח זה.
לאלוף העולם באגרוף בקטגוריית משקל כלשהי הוכתר מתאגרף שניצח בקרב את מי שהחזיק בתואר לפניו.
למרות שארגוני אגרוף שונים היו קיימים עוד משנות ה-20, שררה הסכמה ביניהן על זהותו של האלוף בפועל.
מחלוקות בדבר זהותו של אלוף התעוררו רק במקרים של פרישת אלוף מכהן או מעבר שלו לקטגורית משקל שונה.
במקרים כאלה בדרך כלל אורגן קרב בין הטוענים לתואר שבסיומו שוב הוכתר אלוף עולם מקובל.
בשנת 1962 הוקמה "התאחדות האגרוף העולמית" WBA ובשנת 1963 נוצרה "מועצת האגרוף העולמית" WBC שהפכו לגופים בעלי אוריינטציה כלכלית שיווקית בעיקר, ופחות ספורטיבית באופייה, וכמות המחלוקות בדבר המחזיק בתואר הלכה וגדלה.
בשנות ה-70 הוקמה גם "פדרציית האגרוף הבין-לאומית" IBF והפיצול הלך וגדל כאשר כל ארגון קבע לעצמו רשימות דירוג, אלופים וקטגוריות משקל שונות.
ליאון ספינקס הוכר בשנת 1978 כאלוף העולם באגרוף במשקל כבד הבלתי מעורער האחרון בתקופה שלפני שיא הפיצול וניתוק הקשרים הספורטיביים בין הארגונים השונים.
בסוף שנות ה-80 הוקם ארגון אגרוף נוסף, "ארגון האגרוף העולמי" WBO והמחלוקות והסכסוכים בין הארגונים שברו שיאים חדשים, אשר במרכזם אינטרסים כלכליים ופרסומיים גדולים.
אלה הביאו את הענף כולו לקיפאון וחוסר עניין ציבורי, והאפשרות לאחד את הדירוגים השונים של המתאגרפים וקביעת אלוף עולם מוסכם הפכו לבלתי אפשריים.
לאחר תקופה ממושכת של משא ומתן הסכימו ההתאחדויות השונות על קביעת אלוף העולם במשקל כבד אשר יהיה מקובל על כולם.
לאחר סדרה של קרבות הכנה למועמדים השונים הוכתר בשנת 1987 מייק טייסון כאלוף העולם הבלתי מעורער באגרוף במשקל כבד אשר הוכר על ידי כל התאחדויות האגרוף.
ההסכמה החזיקה מעמד עד שנת 1992, בה התחדש הפיצול ו-WBC הכתירה את המתאגרף רידיק בו כאלוף העולם מטעמה.
רשימת אלופי העולם הבלתי מעורערים במשקל כבד
אלוף בשחור (הרהורים) הוא אלבום האולפן השישי של הזמר והיוצר עמיר בניון אשר יצא בשנת 2007 כשנה לאחר אלבומו הקודם, "הכל עד לכאן".
האלבום מכיל 15 רצועות שהם בעצם חלק מיצירה אחת.
האלבום מרפרף ומתקדם מבריאת האדם למצבו העכשווי, ויש בו ביקורת נוקבת על אלמנטים באופן החיים המודרניים.
הוא בוחן את התנהגותו של האדם, התפתחותו ושאיפותיו.
יש בו ניגוד בין הדמיון שמוצג כאשליה, ומגובה ומועצם על ידי המדיה המכתירה אלופים לרגע.
כאשליה היא במרכז הביקורת, ומולה המציאות המגבילה הממשית.
הוא מדבר על הפספוס, על התעוררות מאוחרת ועל היות לבד.
מול אלו האלבום מציע אלמנטים דתיים, בין היתר מחסידות חב"ד, ושם את הרצון לקרבת אלוהים כביטוי הבסיסי והראשוני ביותר של רצון האדם.
האלבום כולו לא זכה לפרסום רב, אך מתוכו התפרסם השיר "אלוף בשחור" וכן שלושה שירים נוספים ("יכול להיות", "תמיד ידעתי" ו"רוצה אליך") שצורפו לאלבום האוסף שעה של אור שיצא שנתיים לאחר מכן.
כל השירים והלחנים באלבום הם של עמיר בניון והוא הוקלט בשיתוף סימפונט אשדוד ובניצוחו של שמואל אלבז.
בשיר "יכול להיות" מבצע בניון עיבוד לקטע מתוך הפרק הראשון של הסימפוניה החמישית של בטהובן.
בשיר "תמיד ידעתי" הוא משלב הקלטה של הרבי מלובביץ' וחסידיו בשירת "צמאה לך נפשי" על פי לחן של ר' שניאור זלמן מלאדי.
הקטע האחרון (15) הוא מעין סיכום ומוזכרים בו כל הנושאים שהוזכרו בשירים הקודמים.
ארבעים יום וארבעים לילה (0:43)
אלוף הבונים (בנורווגית: Bygmester Solness) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.
הוא ראה אור לראשונה בדצמבר 1892 ונחשב כאחת היצירות הבולטות והחושפניות ביותר שלו.
הצגת הבכורה של "אלוף הבונים" התקיימה ב-19 בינואר 1893 בתיאטרון לסינג, ברלין, כאשר עמנואל רייכר שיחק בתפקיד הראשי של סולנס.
הוא עלה לראשונה בתיאטרון טרפלגר, לונדון, ב-20 בפברואר של אותה שנה, כשבתפקיד הראשי שיחק הרברט וורינג ובתפקיד הילדה שיחקה אליזבת רובינס.
התרגום האנגלי נעשה בידי מבקר התיאטרון ויליאם ארצ'ר.
ההפקות באוסלו ובקופנהגן הועלו באותו תאריך, ה-8 במרץ 1893. כעבור שנה עלה המחזה בתיאטר דה אובר, להקת התיאטרון הבינלאומית שמשכנה בפריז, שהעלתה את ההפקה בפריז, לונדון ובירות אירופאיות אחרות.
"אלוף הבונים" הציג לראשונה בארצות הברית בקרנגי הול, ב-16 בינואר 1900, כשבתפקידים הראשיים שיחקו ויליאם פסקו ופלורנס קאהן.
האלווארד סולנס - קבלן בניה.
ד"ר הרדאל - רופא הבית.
קנוט ברוביק - עוזרו של סולנס, אדריכל בעברו.
ראגנאר ברוביק - בנו, שרטט.
קאיה פוסלי - דודניתו של ראגנאר, מנהלת חשבונות.
הילדה וואנגל, דמות אותה אנו מכירים ממחזה אחר של איבסן, האישה מן הים.
האלווארד סולנס הוא קבלן בניין בגיל העמידה בעיירה נורווגית, שהפך לקבלן מצליח ולבעל שם בקנה מידה מקומי.
יום אחד, תוך כדי שהוא מארח את חברו ד"ר הרדאל, באה לבקר אותו אישה בשם הילדה וואנגל, צעירה בת עשרים וארבע מעיר זרה.
הרופא מייד מזהה אותה מביקורו האחרון בעירה.
מעט אחרי שהרופא עוזב וסולנס נותר לבד עם הילדה, היא מזכירה לו שהם אינם זרים ושנפגשו עשר שנים קודם לכן בעיר שלה, כשהייתה בת ארבע עשרה.
כשסולנס משתהה מלהשיב לה, היא מזכירה לו כי בשלב מסוים אף התקיים ביניהם מפגש רומנטי:
הדבר קרה ב-19 בספטמבר, בדיוק עשר שנים קודם לכן, וכעת היא באה לדרוש את המלכות שהבטיח לה.
בהתחלה אין הוא זוכר זאת, אבל בהדרגה הוא משתכנע בכך.
סולנס הוא גם מנהלה של חברת הבנייה שמעסיקה את קנוט ברוביק, בנו, ראגנאר ואת קאיה פוסלי.
קאיה וראגנאר מאורסים ולראגנאר יש שאיפות לצאת לדרך עצמאית, אך אינו זוכה לברכתו או תמיכתו של סולנס.
לסולנס יש גם קשר מורכב עם אשתו עלינה והשניים מגלים שהם איבדו את ילדיהם התאומים כתוצאה משרפה שכילתה את ביתם, תריסר שנים קודם לכן.
במשך שהייתה של הילדה בביתו, נרקם בינה ובינו קשר קרוב.
במהלך בנייתו של הפרויקט האחרון שכולל מגדל גבוה.
הילדה נוכחת לדעת שסולנס סובל מפחד גבהים, אולם חרף זאת היא מעודדת אותו לטפס למעלה המגדל.
סולנס, שמילותיה מדרבנות אותו, מתחיל להעפיל לרום המגדל של הבית שזה עתה השלים את בנייתו.
לפתע הוא נופל מהבניין ונהרג במקום.
ההמון צורח באימה, רק הילדה מנופפת בצעיפה וצועקת בקול את המילים המסיימות של המחזה:
האלווארד סולנס, אלוף הבונים, נהפך לקבלן הבניה המצליח ביותר בעיר הולדתו בעקבות סדרת אירועים הרי מזל שבהם לא צלח מזלם של מתחריו.
הוא ייחל לכך שתתרחש שרפה בביתו ואכן פרצה שרפה וכילתה את הבית, אף על פי שלא היה לו יד ורגל בפריצתה:
בתום השרפה הוא חילק את שטח האחוזה (שאשתו ירשה מהוריה ובה התגוררו) למגרשים עליהם בנה בתים ומכאן התחילה נסיקתו כקבלן:
סולנס מספר כל זאת להילדה, אישה בת עשרים וארבע אותו פגש עשר שנים קודם לכן, בהיותה בת ארבע עשרה, כשסולנס בנה כנסייה נאה בעירה.
הילדה ביקרה באופן בלתי צפוי בביתו כעבור עשר שנים.
אף על פי שסולנס סבור שפנטזיות אלו הן אינדיקציות לשיגעונו:
הילדה פוטרת זאת כלא יותר מרציונליזציה לפייס את מצפונו בשל מזלו שכה שפר עליו וסייע לו להשיג את הצלחתו.
"אלוף הבונים" הוא המחזה האוטוביוגרפי ביותר של איבסן, איבסן בעצמו הודה כעבור שנים כי דמותו של סולנס דומה לו.
אמילי ברדאך הייתה נערה וינאית בת 18, אותה הכיר איבסן בהיותו בן 60. רוב הביוגרפים סבורים שהיא, יותר מכל אישה אחרת, בת דמותה של הילדה במחזה, אולם אין הוכחה לקיומו של קשר פיזי ביניהם.
אמילי כתבה ביומנה על המכשולים למימוש היחסים ביניהם: "הבדלי הגיל!
היא כתבה במכתב "הוא רוצה לשלוט בי.
זהו רצונו המוחלט." אמילי טענה שלאחר שצפתה בהצגה לא זיהתה בהילדה את עצמה, אך זיהתה בסולנס את איבסן.
איבסן התלהב ממנה והבטיח לה חיים חדשים עם "הנסיכה שאני אוהב".
הלן ראף הייתה ציירת שאיבסן פגש באותה עת והצהיר על חיבתו לה.
הילדור אנדרסן הייתה פסנתרנית שאיבסן פגש לראשונה כשהייתה בת עשר בכריסטיאנה (אוסלו דהיום) ופגש בה בשנית, כעבור 19 שנים.
נמרצותה ואופן דיבורה מזכירים יותר מכל את הילדה במחזה.
איבסן כתב לה שהוא רוצה לעשות איתה "מה שאמר פעמים רבות-רבות", הדבר מזכיר את כך שסולנס נישק את הילדה "פעמים רבות-רבות".
הוא חתם את מכתבו במילים "אלוף הבונים שלך, שלך".
בדומה לכך המחזה מסתיים במילותיה של הילדה "אלופי!
אלא שבניגוד להילדה שחיפשה את סיפוקה בחיים דרך מימוש הקריירה של סולנס, הרי שהילדור הייתה אשת קריירה עצמאית ומוצלחת.
היא נסעה לווינה כדי לפתח את כשרונותיה המוזיקליים, סייעה לאיבסן בכתיבת המחזה ואיבסן העניק לה כתשורה את העותק הראשון שלו.
יחסיו של איבסן עם אשתו סוזנה התאפיינו בחוסר אהבה, אך בכנות, הערכה ונאמנות רבים מאוד.
איבסן הקדיש עצמו לטיפוח הקריירה שלו, נדד ברחבי אירופה, התגורר בבתי מלון ולא שקד על טיפוח המוסד המשפחתי.
לסוזאנה הגיעה שמועה על כך שאיבסן שוהה במחיצתה של הילדור אנדרסן ומעוניין להתגרש, היא שאלה אותו במכתבה על כך.
איבסן כתב לה במכתב תשובה שלא עלה בדעתו להתגרש.
ייתכן שאיבסן חש רגשות אשמה בשל כך שמנע מאשתו חיי נישואים מספקים וייתכן שרגשות האשמה שלו נבעו מכך שאשתו המוכשרת מאוד לא פיתחה את כשרונותיה, אלא הקדישה את עצמה לטיפוח הקריירה של בעלה.
הבית בו איבסן נולד עמד מול כנסייה בעלת מגדל גבוה, יום אחד נפל שומר המגדל למותו.
איבסן אהב מגדלים, בהיותו ילד לקחה אותו האומנת לראש המגדל והוא התפעל למראה כובעי האנשים שהלכו למרגלות המגדל.
אמו שראתה את בנה בראש המגדל התעלפה, בדומה לעלינה סולנס במחזה.
בבגרותו איבסן סבל מפחד גבהים.
יום אחד הוזמן לחניכת מגדל תצפית באיטליה, שנקרא על שמו, הוא התגבר על פחד הגבהים שלו ועלה לראש המגדל.
בדומה לביתו של סולנס במחזה שנשרף, כך גם בית ילדותו של איבסן והכנסייה שניצבה מולו נשרפו.
איבסן שמע פעם הרצאה על אלוף בונים שבנה כנסייה והשליך אותו ממנה.
הוא אמר שלא פלא שזוהי אגדה נפוצה, מכיוון שאדם אינו יכול לבנות גבוה כל כך, מבלי לשלם מחיר על ההיבריס שלו.
ייתכן שהדבר מרמז על איבסן כעל אמן הסובל מהיבריס, החש רגשות אשמה כתוצאה מכך.
ב-1891 נשא קנוט האמסון, סופר נורווגי צעיר עולה, שזכה ב-1920 בפרס נובל לספרות, סדרת הרצאות על הספרות הנורווגית המודרנית.
בהרצאותיו מתח ביקורת עזה על כל גדולי הספרות הנורווגית ובהם איבסן.
איבסן המשיך להגיע להרצאות ישב בהרצאות והיה מרותק להן, זאת אף על פי שהאמסון הוקיע אותו ככותב והוגה גרוע.
ייתכן שזהו המקור לדבריו של סולנס במחזה (שראה אור ב-1893, שנתיים לאחר ההרצאות), שהדור הצעיר מידפק על דלתו ועומד לתפוש את מקומו.
בהרצאתו דיבר האמסון על הצורך בחקירת הרבדים הלא מודעים של הנפש האנושית.
הוא אמר שאיבסן גרוע בניתוח פסיכולוגי ושסוגת הדרמה ככלל אינה טובה בכך.
היה זה תשע שנים לפני פרסום "פשר החלומות" של פרויד שחנך את הפסיכואנליזה.
ייתכן שאיבסן הושפע מכך בתיאור נפשו של סולנס ופחדיו.
ייתכן כי זה המקור לאמונתו של סולנס שמחשבותיו משפיעות על המציאות.
איבסן ראה בעצמו ארכיטקט ובמחזותיו יצירות ארכיטקטוניות.
הנריק איבסן, אלוף הבונים עברית: עדנה קורנפלד; רמת-גן: מרכז ישראלי לדרמה ליד "בית צבי" בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע, 1987.
התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה - דצמבר 1966
היוצרים: תרגום - עדנה קורנפלד, בימוי - גרשון פלוטקין, עיצוב - לידיה פינקוס-גני.
המשתתפים: האלווארד סולנס - יוסף ידין, עלינה - אורנה פורת, ד"ר הרדאל - אלברט כהן, קנוט ברוביק - משה חורגל, ראגנאר - יוסף כרמון, קאיה פוסלי - שולמית ירון, הילדה וואנגל - שושיק שני.
קופרודוקציה בין תיאטרון הבימה לקאמרי, הצגת בכורה - 30 בדצמבר 2010
היוצרים: תרגום - ליזי עובד שיה, עיבוד ובימוי - חנן שניר, תפאורה - רוני תורן, מוזיקה - אלדד לידור, תלבושות - עפרה קונפינו, תאורה - פליס רוס.
המשתתפים: מאסטר האלוואר סולנס - עודד תאומי, אלינה סולנס (אשתו) - גילה אלמגור / סנדרה שדה, דוקטור הרדאל - אלכס אנסקי, קנוט ברוויק - יוסף כרמון, ראגנאר (בנו) - גיל ויינברג, פקידה - תמר קינן, הילדה ואנגל - הילה פלדמן.
אלוף ללא עוררין 2 הוא סרט אמנויות לחימה אמריקאי משנת 2006 של הבמאי הישראלי יצחק פלורנטין בכיכובם של סקוט אדקינס ומייקל ג'יי וייט.
זהו סרט ההמשך לסרט "אלוף ללא עוררין" משנת 2002.
ג'ורג' צ'אמברס (מייקל ג'יי וייט) הוא אלוף העולם באגרוף.
כמה שנים לאחר הסרט הקודם, צ'אמברס מבקר בפדרציה הרוסית לסדרת משחקי אגרוף שם הוא מופלל על החזקת קוקאין ונשלח שוב לכלא.
בכלא הוא מגלה קרבות אגרוף לא חוקיים שהאלוף שלהם הוא האסיר יורי בויקה (סקוט אדקינס).
הסוהרים בבית הסוהר מארגנים את הקרבות הללו, ומשתתפים בהימורים כדי לצאת ברווח אישי, לרוב על חשבון הלוחמים.
צ'יימברס חולק תא עם סטיבן פארקר, נרקומן בריטי.
מנהל הכלא מרקוב עובד בשביל אדם עשיר בשם גאגא (מארק איווניר), ושניהם אומרים לצ'אמברס שאם הוא יילחם בבויקה, ככל הנראה יקבל ערעור מזורז ושחרור מוקדם.
צ'אמברס מסרב בהתחלה, אך לאחר שעבד עבודה פיזית במערכת הביוב של הכלא וחווה ממקור ראשון את אכזריות השומרים, הוא מסכים בעל כורחו.
שני הלוחמים מתאמנים קשה לקראת המשחק, אם כי צ'אמברס עדיין מסתמך על רקע האגרוף שלו, בעוד בויקה מכין סדרה של בעיטות קטלניות, זריקות ומספר תרגילים שנועדו להשפיל את יריבו בזירה.
קרב זה מסתיים בהפסד מצד צ'אמברס לאחר שהכנופיה של בויקה מסממת אותו לפני הקרב.
לאחר מכן גאגא מציע לו עוד קרב והוא מסכים בתנאי שלא יסממו לא אותו ולא את בויקה.
אחרי שלושה סיבובים הוא שובר את רגלו של בויקה ומנצח, משתחרר ומשתמש בכספי הזכייה שלו כדי לקנות גם את החופש של קרוט, חברו הנכה שתמך בו.
מייקל ג'יי וייט - ג'ורג' צ'אמברס
סקוט אדקינס - יורי בוייקה
בן קרוס - סטיבן פארקר
קן לרנר - פיל גולד
ולנטין גנב - מנהל הכלא מרקוב
אלוף ללא עוררין 3 גאולה, בלתי מנוצח הוא סרט אמנויות לחימה בכיכובו של סקוט אדקינס, מיקאל שאנון, מייקל שאנון ג'נקינס ובבימיו של יצחק פלורנטין.
זהו הסרט השלישי בסדרה אחרי אלוף ללא עוררין מ-2002 ואלוף ללא עוררין 2 מ-2006.
זהו המשך של חלק השני כאשר בסוף החלק השני אסיר רוסי בשם בויקה נפגע בברך ובעקבות כך צולע.
מאז הוא סירב להשתתף בקרבות אלא העדיף לנקות שירותים.
בבית הסוהר החדש מפתים את האסירים להילחם בתמורה לחופש, ובויקה דורש את כבודו.
הם מעבירים אותו לבית סוהר אחר ושם הוא פוגש שבעה לוחמים ממדינות שונות (ביניהם אמריקאי שאיתו הוא מתיידד עם הזמן וקולומביאני שהוא לוחם חזק).
אלוף העולם הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי חנן בן ארי.
השיר יצא לאור ב-17 בפברואר 2019 כסינגל ראשון מתוך אלבום עתידי, דרך חברת התקליטים יוניסל.
השיר נכתב על ידי חנן בן ארי, הולחן על ידי בן ארי ונתן גושן והופק על ידי תומר בירן.
הדובר מדבר בשיר על חולשותיו.
בן ארי סיפר על כך: "הרגשתי שאם אני לא אפסיק להדחיק ולהשתיק את החולשות שלי, אז זה אולי יצטלם ויתראיין טוב אבל זה לא ילך לשום מקום".
בהסכת "שיר אחד" הסביר בן ארי שהשיר נכתב בהשראה של הרגשתו אל מול אביו שנתפס בעיניו כגבר חזק ועוצמתי- הן אדם חזק פיזית, בעל נוכחות וכריזמה והן אדם שמהווה כ"נותן גב" שאפשר לתת בו אמון.
בניגוד לאביו- בן ארי החשיב את עצמו כלא גברי מכוון שיש לו נטייה לבכות מדברים שנתפסים בעיניי אחרים כקטנים.
השיר גם חשף את בן ארי כיוצר שמבצע שירים מרגשים ועמוקים.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ט (2019) דורג השיר במקום השלישי.
במצעד המקביל של כאן גימל דורג השיר במקום ה-11.
בדצמבר 2019 השיר התנגן כרגע בפרסומת של סלקום tv לצפייה בערוצי הספורט של החברה.
באפריל 2020 ביצע את השיר בטקס הדלקת המשואות ביחד עם איתי לוי.
חנן בן ארי נוהג לסיים עם שיר זה את רוב מופעיו, ושר אותו ביחד עם הקהל.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר בוים על ידי איתי כהן ואלון זייפרט והועלה לערוץ היוטיוב של בן ארי ב-17 בפברואר 2019, בסמוך לצאת הסינגל.
נראית בו ילדה (קים גיטלמן) המנסה להגשים את חלומה להיות מתאגרפת.
בן ארי נראה בקליפ רק לקראת סופו.
נכון לאוגוסט 2025, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-41 מיליון והוא הקליפ הכי נצפה של בן ארי ביוטיוב.
אלופוגלוסוס (שם מדעי: Alopoglossus) הוא סוג של לטאות בנות הקבוצה דמויי לטאה שהן היחידות במשפחה אלופוגלוסיים (Alopoglossidae).
בעבר השתייכו למשפחה לטאות ממושקפות אך הופרדו ב-2016 למשפחה עצמאית.
ישנם 28 מינים בסוג זה שהוגדר ב-1885 בידי החוקר .
אלו לטאות נאוטרופיות החיות רק ביערות אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית בגבהים של 100 עד 1,500 מטר והן פעילות לילה.
לטאות אלה מזכירות את בני משפחת הלטאיים והן אוכלות כל, לרוב חרקים וטרף דומה שהם תופסים בלשונם.
אלוף הבלשים בלומקוויסט הוא הספר הראשון מתוך הטרילוגיה אלוף הבלשים בלומקוויסט - הרפתקאותיו של ילד השואף להיות בלש, שנכתבה על ידי אסטריד לינדגרן.
הספר יצא לאור לראשונה ב-1946 בשוודית ותורגם לעברית על ידי מרים שוסטרמן בשנת 1982, ועל ידי דנה כספי בשנת 2018.
קאלה בלומקוויסט תמיד רצה להיות בלש, אבל שום דבר אף פעם לא קורה בעיירה השקטה בה הוא גר.
כל יום הוא בילה עם חבריו אווה-לוטה ואנדרס (חבורתם נקראת גם השושנים הלבנות).
יום אחד בן דודה של אמא של אווה-לוטה, הדוד איינר, מגיע לעיירה.
הוא לוקח את קאלה, אווה-לוטה ואנדרס לטירה עתיקה שם הוא פותח את המרתף עם פורץ מנעולים.
פריצת המנעול גורמת לקאלה להתחיל לחשוד בו.
הוא לוקח את טביעות האצבעות שלו ועוקב אחריו.
חבריו לא מאמינים לו וצוחקים עליו.
הם עסוקים במשחק שבו הם נלחמים עם חבורת השושנים האדומות (סיקסטן, בנקה ויונטה).
קאלה החל לרגל אחר איינר ונתקל בשני אנשים שמחפשים אותו.
הוא גילה ששני האנשים האלה השתתפו עם הדוד איינר בשוד יהלומים.
איינר ברח עם כל השלל, ולכן הם איימו להרוג אותו.
קאלה גילה עם אנדרס ואווה-לוטה שאיינר החביא את הקופסה עם היהלומים בחורבות הטירה במרתף, והם לקחו את השלל והחביאו אותו בשידה בבית של אווה-לוטה.
השודדים גילו שהילדים מצאו את היהלומים, כלאו אותם במרתף של הטירה וברחו עם הקופסה.
כשהילדים סוף סוף הצליחו למצוא את היציאה מהמרתף, הם ראו את השודדים ואיינר בורחים עם הרכב שלהם.
הם יצאו עם המשטרה למרדף, ובסוף הצליחו להגיע אליהם.
להפתעתם, השודדים גילו שהם לקחו את הקופסה הלא נכונה: קופסת המסמכים של השושנים הלבנות.
קאלה בלומקוויסט - רוצה להיות אלוף הבלשים, עד כדי כך שהוא ממציא פשעים.
אביו ויקטור מנהל את המכולת "המכולת של ויקטור בלומקוויסט".
כותב את כל הפרטים שנראים לו חשובים בפנקס.
בן 13. מגיע ממעמד הביניים.
אנדרס - רוצה להיות נהג קטר שיהיה גדול.
בעל שיער שחור, ציני, חברו הטוב ביותר של קאלה.
אווה-לוטה ליסנדר - מושא אהבתם גם של אנדרס וגם של קאלה.
בעלת שיער בהיר, חצופה, פיקחת ובעלת כישרונות רבים.
הדוד איינר - גבוה ורזה, בא מסטוקהולם.
בן דודה של אמו של אווה-לוטה מיה.
ידוע גם בתור איינר לינדברג וגם איינר בראנה.
השתתף בשוד יהלומים עם ארתור (אותו קאלה מכנה "החיוור") ושמנדריק (אותו קאלה מכנה "המגעיל") וברח עם כל השלל.
קאלה בלומקוויסט חי חיי סכנה (1951)
אלוף האלופים 2021 היה המהדורה ה-26 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-25 ביולי 2021 באצטדיון סמי עופר שבחיפה, ישראל, ובו זכתה אלופת ליגת העל לעונת 2020/2021, מכבי חיפה, לאחר ניצחון ביתי בתוצאה 0–2 משערים של בן שהר ומוחמד אבו פאני את מחזיקת גביע המדינה של עונה זו, מכבי תל אביב.
אלוף האלופים 2022 היה המהדורה ה-27 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-16 ביולי 2022 בין מכבי חיפה אלופת ליגת העל לעונת 2021/2022 לבין הפועל באר שבע מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2021/2022.
לאחר 90 דקות שהסתיימו בתיקו 1–1 משער למכבי חיפה של עומר אצילי ולהפועל באר שבע של יוג'ין אנסה.
כשללא הארכה ניגשו שתי הקבוצות ישירות לדו-קרב פנדלים, בו ניצחה הפועל באר שבע 3–4 את המארחת מכבי חיפה.
אלוף האלופים 2023 היה המהדורה ה-28 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-22 ביולי 2023 בין מכבי חיפה, אלופת ליגת העל לעונת , לבין בית"ר ירושלים, מחזיקת גביע המדינה לעונת 2022/2023.
בתום 90 דקות ניצחה מכבי חיפה בתוצאת 3–1.
אלוף האלופים 2019 היה המהדורה ה-24 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-20 ביולי 2019 בין מכבי תל אביב, אלופת ליגת העל לעונת 2018/2019, לבין בני יהודה תל אביב, מחזיקת גביע המדינה לעונת 2018/2019.
בתום 90 דקות גברה מכבי תל אביב על בני יהודה תל אביב 0–1 משער של ארון שוינפלד.
אלוף האלופים 2018 היה המהדורה ה-23 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-28 ביולי 2018 בין הפועל באר שבע, אלופת ליגת העל לעונת 2017/2018, לבין הפועל חיפה, מחזיקת גביע המדינה לעונת 2017/2018.
בעונה שלפני כן זכתה הפועל באר שבע לאחר ניצחון של 4-2 על בני יהודה תל אביב.
לאחר 90 דקות שהסתיימו בתיקו 1–1 משער עצמי לטובת הפועל באר שבע של חן דילמוני ושער להפועל חיפה של גבריאל תאמאש, כשללא הארכה, ניגשו שתי הקבוצות ישירות לדו-קרב פנדלים, בו ניצחה הפועל חיפה 4–5 את הפועל באר שבע.
אלוף האלופים 2017 היה המהדורה ה-22 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-10 באוגוסט 2017 בין הפועל באר שבע, אלופת ליגת העל לעונת 2016/2017, לבין בני יהודה תל אביב, מחזיקת גביע המדינה לעונת 2016/2017.
בעונה שלפני כן זכתה הפועל באר שבע לאחר ניצחון של 2–4 על מכבי חיפה.
בתום 90 דקות גברה הפועל באר שבע 2–4 על בני יהודה תל אביב משערים של מוחמד גדיר, תומאש פקהארט, לואי טאהא ואנתוני ואקמה.
אלוף העולם הוא סרט דרמה רוסי, בבימוי אלכסיי סידורוב, שצילומיו תוכננו לתחילת 2020 אך עקב התפרצות מגפת הקורונה במדינה נדחו ליולי 2020. הסרט עוסק באליפות העולם בשחמט בשנת 1978. השחמטאי אנטולי קרפוב מתחרה מול ויקטור קורצ'נוי, שהיגר מברית המועצות.
קרפוב מאבד את משפחתו, מתמודד עם בגידה ותככים של ועדת הספורט של ברית המועצות ועם לחץ מהמפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1961 בברית המועצות, רב-האמן ויקטור קורצ'נוי משחק במשחק סימולטני בעיר .
הוא שואל את טוליה (אנטולי) קרפוב בן ה-10 מדוע לא הכה את המלכה שהקריב קורצ'נוי.
לפי הסרט, עונה הילד בביטחון: "לא ספורטיבי, פיהקת".
קורצ'נוי מבצע בסרט מהלך עם מלכתו, ואומר: "ידידי, אלופים אינם סולחים על טעויות.
ובכן, כעת אתה חסר תקווה".
ב-1974 מסתיים בתיקו המשחק ה-24 והאחרון בתחרות הגמר בין קרפוב וקורצ'נוי.
קרפוב זוכה בתוצאה של 2:3 ו-19 תוצאות תיקו.
מקס אויבה, נשיא פיד"ה, מכריז שקרפוב יתחרה באלוף העולם בובי פישר.
בתגובה מעמיד פישר תנאים שאיגוד השחמט העולמי אינו יכול לקבל.
בסרט, ויקטור בטורינסקי, מנהל מועדון השחמט המרכזי, מביא בצהלה לקרפוב מברק אויבה, המודיע לו שהוכרז רשמית אלוף העולם בשחמט.
קרפוב המום ומאוכזב, אחרי ששאף לשחק מול פישר, אבל לבקשת הנאספים הוא מראה את שמחתו למצלמה.
אחרי שקרפוב שמע במקרה שהוא "אלוף על הנייר", ללא סיכוי מול פישר, הוא מחליט להוכיח לכולם שהם טועים.
בשנתיים הבאות הוא מנצח תחרות אחר תחרות באופן מבריק.
קרפוב פוגש בחשאי את פישר באי במונטנגרו, אך הם לא מצליחים לסכם על משחק.
פישר, שמאוד מעריך את קרפוב, אומר שקרפוב חייב להתקדם יותר מתמיד.
כמתנת פרידה נותן לו פישר תחריט מציור של מוריץ רצש "שחקני שחמט", שבו משחק אדם עם השטן.
לפני תחרות חוץ מתראיין קורצ'נוי בתקשורת ומדבר על קרפוב בזלזול.
הוא נקרא לוועדה הממלכתית לספורט של ברית המועצות, שבה יושב הראש גראדוב ועוזרו מאשימים את קורצ'נוי בהכפשת בית הספר הסובייטי לשחמט, ונזכרים בחטאיו האחרים.
במשרד הכרטיסים של ועדת הספורט נוכח קורצ'נוי כי מלגת רב-האמן שלו ירדה מ-300 ל-200 רובל.
ב-1976 אחרי סיומה של תחרות שחמט בהולנד, פונה קורצ'נוי לתחנת משטרה באמסטרדם, ומבקש מקלט מדיני.
ב-1977 משחק קורצ'נוי במפתיע כפי שלא שיחק מעולם, ומנצח בתחרויות בזה אחר זה את רבי-האמנים הסובייטים טיגראן פטרוסיאן, לב פולוגייבסקי ובוריס ספאסקי.
קרפוב דוחה מכל וכל את הצעתו של שר הספורט גראדוב לנטוש את המשחק עם קורצ'נוי, כדי לא להסתכן בתבוסתו של רב-האמן הסובייטי במשחק עם "בוגד ועריק".
אשתו של קרפוב, הבלרינה ורוניקה, מספרת לו שהועברה מלהקת הבלט לתפקיד סולנית, ומשכנעת את בעלה לקבל את הצעת גראדוב.
קרפוב מבין ששוחדה, ונפרד ממנה מייד.
קרפוב מגיע לישיבה של ועדת הספורט ולוחש לגראדוב שיאסוף את קבוצתו ויביס את קורצ'נוי.
גראדוב מודיע בפומבי שקרפוב נענה לאתגר המתמודד, אך לוחש לקרפוב שאם יפסיד, גראדוב יטחן אותו לאבקה.
הרופאים מספרים לקרפוב שאביו חולה במחלה קשה, ונותרו לו כחודשיים לחיות.
ב-1978 טסים קרפוב וצוותו לעיר הפיליפינית .
שני המתחרים מאשימים אחד את השני בכל ההפרות האפשריות.
במסיבת עיתונאים דורש קורצ'נוי לגזור מראשו של קרפוב את האלקטרודות, שאליהן מועברים טלפתית המהלכים הנכונים, מופיע בשולחן התחרות עם מונה גייגר, ומביא למשחק טלפאת ויוגים הודיים כחלק מקבוצתו.
בטורינסקי, ראש צוות קרפוב, מצהיר שהיוגים נמצאים בארגון טרור, והמשטרה הפיליפינית לא מתירה להם להיכנס למשחק הבא.
קרפוב מזמין את קורצ'נוי לפגישה סודית בתחרות של תרנגולי קרב, שבה טוען קורצ'נוי שכתר השחמט העולמי שייך לו בצדק.
נאמר לו שהגיע תורו להיות אלוף העולם, אבל כוכב צעיר הופיע ויירט את מה שקורצ'נוי המתין לו עשרות שנים.
בלילה מוצא קרפוב נחש בחדרו, ואלמוני איפס את שעונו המעורר.
הצוות מחליט לעבור לבית נפרד.
מצב אביו של קרפוב מחמיר, והצוות עייף מהשהות באזורים הטרופיים במשך חודשים בשיא עונת הגשמים.
מסוק חג בלילה מעל בית המשלחת הסובייטית, ולא מאפשר לקרפוב לישון.
הוא מאבד ריכוז, ואחרי שכבר הגיע לתוצאה 2:5, הוא מפסיד שלושה משחקים כמעט ברציפות (משחקים 28, 29 ו-31).
קורצ'נוי רווה נחת, והמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ליאוניד ברז'נייב מבטיח לגארדוב שאם קרפוב יפסיד, הוא "יוריד את שניהם לתחתית".
יו"ר פדרציית השחמט של ברית המועצות, הקוסמונאוט ויטאלי סבסטיאנוב, מגיע לבאגויו, מזהה את האווירה המדוכדכת וחוסר התקווה, ולוקח איתו את קרפוב למנילה, שבה מעודד קרפוב בהתלהבות את נבחרת ברית המועצות בכדורסל במשחק מכריע על אליפות העולם.
קרפוב נחלץ מהמתח המעיק ומצליח לישון שינה טובה לראשונה מזה זמן רב.
קרפוב מתעורר בביטחון שבמשחק ה-32 קורצ'נוי, שניצח בשלושה מארבעת המשחקים האחרונים, לא ינצח כשהוא בשחור אלא יחפש תיקו.
קורצ'נוי ינסה לעצור את האלוף המקרטע, ולשם כך יבחר בפתיחת פירץ, כפי שעשה שוב ושוב בעבר במצבים דומים.
ב-1964, בתחרות בקיסלובודסק, הביס האמן ההונגרי גיולה קלוגר את אלוף העולם לשעבר מיכאל טל, ששיחק את פתיחת פירץ והמשיך עם אסטרטגיה מקורית באמצע המשחק.
קרפוב זוכר שלפני שנים רבות, כשניתח משחק זה, מצא המשך חזק יותר ללבן.
אבל זה היה כה בלתי צפוי, שהיום הוא מתקשה לזכור בדיוק את המשך המהלכים.
קרפוב מתקשר לאשתו במוסקבה באמצע הלילה ומבקש ממנה ללכת לביתו ולמצוא בארכיונו את ההקלטה של משחק קלוגר–טל מלפני 14 שנה.
שעון התחרות כבר דולק, קרפוב מאחר למהלך הראשון, אבל לו ולעוזריו – רבי-האמנים יורי בלשוב ואיגור זייצב – היה זמן לנתח בנסיעה במשך עשר דקות, בעל פה וללא לוח, את רעיון קרפוב ולהכין תוכנית כללית למשחק.
בסרט, קצין הביטחון מקסימוב, שנהג במהירות במכונית בכבישי ההרים, השתאה מתוכניתם.
במשחק מיישם קרפוב את תוכניתו בצורה מבריקה.
המהלך שמצאה אשתו לא היה נחוץ, אבל הוא הכווין את אסטרטגיית קרפוב.
קורצ'נוי מצא את עצמו לכוד ועיכב את סיום המשחק כשהוא בעמדה חסרת סיכוי.
למחרת בבוקר, מגיעים נשיא פיד"ה והשופט הראשי לבית קבוצתו של קרפוב עם הודעה רשמית: קורצ'נוי נכנע בלי לסיים את המשחק, ואנטולי קרפוב הגן על תוארו כאלוף העולם בשחמט.
המשלחת הסובייטית צוהלת, וקרפוב מתפייס עם אשתו.
לבקשת קרפוב, נותן השופט הראשי של המשחק חבילה סגורה לקורצ'נוי, שבה נמצא עותק מציורו של רצש, שקיבל קרפוב מפישר, עם הערה: "תודה ששיחקת.
הרעיון לעשות סרט על עימות השחמט הגדול של 1978 בין אנטולי קרפוב לוויקטור קורצ'נוי הגיע לבמאי סידורוב לפני יותר משלושים שנה, אבל הוא הצליח להגשים את חלומו רק אחרי ששיתף אותו עם המפיק ליאוניד ורשצ'אגין, שהאמין באפשרות לתאר דרמטית על המסך הגדול סיפור על אחד מענפי הספורט הכי פחות קולנועי.
לדברי סידורוב, הוא מיעט לשחק שחמט, והתקשה בכתיבת תסריט.
לשם כך הוא למד את הספרים האוטוביוגרפיים "באגויו הרחוקה" (1981) מאת אנטולי קרפוב ו"אנטי שחמט.
שובו של העריק" (1992) מאת ויקטור קורצ'נוי, קרא ספרי מומחים לשחמט, והתייעץ עם קרפוב עצמו.
ועדיין, לפי סידורוב, סרטו אינו עוסק במשחק השחמט, אלא עוסק בגורל, בקבלת אתגר, באחריות ובערך המשפחה.
ב-9 באפריל 2019 נכלל הסרט ב-14 פרויקטים קולנועיים של תשע חברות סרטים מובילות בתעשיית הקולנוע הרוסית, המקבלים תמיכה כספית מקרן הקולנוע הממשלתית.
צילומי הסרט נערכו מיולי 2020 עד מרץ 2021 בפיליפינים, בתאילנד, בספרד, בהולנד, במוסקבה ובזלטואוסט.
אלוף האלופים 2024 היה המהדורה ה-29 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-15 ביולי 2024. בין מכבי תל אביב, אלופת ליגת העל לעונת , לבין מכבי פתח תקווה, מחזיקת גביע המדינה לעונת 2023/2024.
בתום 90 דקות ניצחה מכבי תל אביב את מכבי פתח תקווה 2-0 וזכתה בתואר.
המשחק נפתח בשעה 20:00, בדקה ה-14 ערן זהבי כבש מבישול של גבי קניקובסקי.
בדקה ה-90+4 מתן חוזז כבש מבישול של נדב נידם.
בדקה ה-90+6 נשרקה שריקת הסיום ומכבי תל אביב זכתה בתואר, בפעם השמינית בתולדותיה.
אלוף האלופים 2025 הייתה המהדורה ה-30 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-13 ביולי 2025, ובו התמודדו אלופת ליגת העל לעונת 2024/2025, מכבי תל אביב, ומחזיקת גביע המדינה של עונה זו, הפועל באר שבע.
בתום 90 דקות ניצחה הפועל באר שבע את מכבי תל אביב 2–1 וזכתה בתואר בפעם החמישית בתולדותיה.
אלוף האלופים 2016 הייתה המהדורה ה-21 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-11 באוגוסט 2016, ובו התמודדו אלופת ליגת העל לעונת 2015/2016, הפועל באר שבע, ומחזיקת גביע המדינה של עונה זו, מכבי חיפה.
בתום 90 דקות ניצחה הפועל באר שבע את מכבי חיפה 4–2 וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
אלוף האלופים 2015 היה המהדורה ה-20 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי).
המשחק נערך ב-15 באוגוסט 2015. בין מכבי תל אביב, אלופת ליגת העל לעונת , לבין עירוני קריית שמונה, סגנית אלופת ליגת העל לעונת .
לאחר 120 דקות שהסתיימו בתיקו 2–2 משערים למכבי תל אביב של ערן זהבי ולעירוני קריית שמונה של דין מימוני ואחמד עאבד, ניגשו שתי הקבוצות לדו-קרב פנדלים, בו ניצחה עירוני קריית שמונה 5–4 את מכבי תל אביב.
לאחר 120 דקות ופנדלים ניצחה עירוני קריית שמונה את מכבי תל אביב וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה.
אלופי העולם בשחמט נקבעים בתחרויות של אליפות העולם בשחמט, שפתוחות גם להשתתפות נשים.
משנת 2024 מחזיק בתואר גוקש דומרזו.
אליפות העולם בשחמט לנשים נערכת בנפרד.
כמו כן, מתקיימות אליפויות עולם בשחמט לנערים ונערות, לוותיקים וותיקות ולתוכנות מחשב.
בין השנים 1993–2006 לא היה אלוף עולם מוסכם, אך קספרוב היה כמעט בלתי מנוצח (רק קראמניק ניצח אותו בדו-קרב בלונדון ב-2000).
תחרויות הנשים נערכות בנפרד מהתחרויות הפתוחות, שבהן משתתפים בעיקר הגברים.
החל מ-1927 נערכו תחרויות אליפות העולם בשחמט לנשים.
השחמטאית שנחשבת לטובה ביותר בהיסטוריית השחמט, יהודית פולגאר, מעולם לא לקחה חלק בתחרויות אלה.
סוזן פולגאר מעולם לא הפסידה את תוארה במשחק, אך התואר נלקח ממנה לאחר שסירבה לשחק בנסיבות שהוכתבו לה על ידי פיד"ה.
על התואר שנלקח ממנה התחרו שיה ג'ון ועליסה גליאמובה והראשונה זכתה.
סוזאן פולגאר תבעה את פיד"ה וזכתה לפיצוי, אך לא חזרה להתחרות על התואר.
שחמטאים שנחשבו לשחקנים הטובים ביותר בתקופתם טרם אליפויות העולם
רוי לופס דה סגורה (בערך 1560)
ג'ובאני לאונרדו די בונה (בערך 1575)
פרנסואה אנדרה פילידור (בערך 1747–1795)
בפונולוגיה, אָלוֹפוֹן (לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית: גוֹן הֶגְיָן) הוא אחד ממספר צלילי-דיבור אפשריים שמשמשים להגיית פונמה אחת בשפה מסוימת.
המונח בא מיוונית: ἄλλος – אחר ו-φωνή – קול, צליל.
המונח נטבע על ידי הבלשן האמריקאי בנג'מין לי וורף.
למשל, בעברית אין הבדל בין ר' רוטטת המבוצעת בקדמת הפה ונשמעת כמו R בשפה הספרדית, לבין ר' אחורית, המושמעת כמו R בשפה הצרפתית.
ושתיהן מייצגות את אותה הפונמה, כלומר, שתיהן אלופונים של אותה פונמה.
לעומת זאת, בערבית אלה שתי פונמות שונות (ر, غ), ולכן בשפה זו ניתן למצוא זוגות מינימליים של מילים המבחינים ביניהן.
האלופון המסוים שנבחר במקרה מסוים הוא לרוב צפוי וניתן לניבוי מתוך ההקשר הפונמי.
אלופונים כאלה מכונים אלופונים מותנים או וריאנטים תלויי-מיקום (positional variants).
אבל קיימים גם אלופונים שאינם מותנים בסביבה הפונטית (אלא, למשל, במבטאו של הדובר), והם מכונים וריאנטים חופשיים.
על פי הדוגמה שהבאנו קודם, יש המבטאים את הר' העברית כעיצור מכתשי, מקיש, כדוגמת הר' בשפה הספרדית, ויש המבטאים אותה כעיצור ענבלי, חוכך, קולי, כדוגמת הר' הצרפתית.
צפרדע טורקט-היל (שם מדעי: Allophryne ruthveni) היא צפרדע יחידה בסוגה ובמשפחתה.
המשפחה שייכת לסדרת חסרי הזנב.
הצפרדעים הללו חיות בגיאנה, ונצואלה, סורינאם, ברזיל ובוליביה.
צבעיה משתנים- גופה יכול להיות שחור עם פסים ונקודות זהובים או צהוב חיוור, או מצב הפוך- גוף זהוב או צהוב חיוור, עם פסים ונקודות שחורים.
גופה שטוח, וכך גם ראשה.
יש לה שק קול אחד בלבד, הנמצא מתחת ללסתה התחתונה.
הרפידות באצבעותיה גדולות יחסית, והם אף יותר גדולים מהאצבעות עצמן.
היא דומה לצפרדעים ממשפחת האילניתיים, אולם הן נבדלות בצורת הקצה של הגלילים שלהן.
הצפרדע מהסוג Allophryne הוא חלק ממשפחה המכילה סוג אחד בסדרת חסרי הזנב: Allophrynidae.
מחלוקות רבות התעוררו בנוגע לסיווגו של מין זה, בשל היחסים האבולוציוניים המורכבים שלו.
הוא צורף למשפחות כמו האילניתיים, קרפדיים, לפטודקטיליים, ועד לאחרונה המינים הקרובים אליו ביותר לא היו מוכרים וידועים.
Allophryne דומה בצורתו החיצונית לאילניתיים, אך הוא שונה מהם בצורת הגלילים באצבעותיו.
אף על פי שיש להם דמיון מורפולוגי רב, מחקרים פילוגנטיים מ-2012 הראו כי משפחת האלופריניים היא הטקסון-אח של משפחת הצנטרולניים.
גם האלופריניים וגם הצנטרולניים קרובים יחסית ללפטודקטיליים.
צפרדעים אלה הן עציות למחצה, שכן הם מבלות חלק מהזמן בשהייה על עצים שגובהם נע בין מטר אחד לשלושה מטרים, ואת חלקו האחר על האדמה.
הן נוטות להתרבות מהר, שכן הן מנצלות את שלוליות המים הקטנות שנוצרות לאחר תקופה גשומה.
הן נמצאות ביערות דלילים יחסית, אך הן נמנעות מחיים ביבשה חשופה.
מחוז אלוקסנה (בלטבית: Alūksnes rajons) היה אחד מתוך שלושים ושלושה מחוזות לטביה.
בירת המחוז והעיר המרכזית והגדולה ביותר בו היא אלוקסנה שעל שמה קרוי המחוז.
המחוז, כשאר מחוזות (Rajons) לטביה, בוטל כחלק מהרפורמה המנהלתית של 2009.
אלוקסנה (בלטבית: Alūksne, בגרמנית: Marienburg) היא עיר על חופי אגם אלוקסנה שבצפון לטביה, ליד הגבולות עם אסטוניה ורוסיה.
האזור סביב אגם אלוקסנה היה מאוכלס על ידי שבטים פיניים ולטגליים.
תושבי היישוב הלטגלים נכבשו על ידי אנשי המסדר הליבוני בשנת 1342. הם בנו טירה בשם מריאנבורג (על שם מריה, אם ישו) באי הסמוך, אשר שימש הגנה לנתיבי מסחר מריגה לפסקוב.
מריאנבורג נכבשה על ידי כוחות של איוואן הרביעי, צאר רוסיה בשנת 1560 במהלך מלחמת ליבוניה.
העיירה שולבה באיחוד הפולני-ליטאי, בשנת 1582. העיר הפכה חלק של האימפריה השוודית בשנת 1629.
ארנסט גלוק, כומר לותרני והמתרגם הראשון של התנ"ך ללטבית, ייסד את בית הספר הראשון בשפה הלטבית בוידזמה ב-1683. עכשיו זהו מוזיאון אלוקסנה.
הצבא הרוסי כבש את העיר במהלך המלחמה הצפונית הגדולה ב-1702, אשר גרמה נזק רב באזור ולגירוש כל התושבים.
האי של העיירה נקרא טירת האי והאי מריה.
טירת אלוקסנה משמשת כתיאטרון באוויר הפתוח.
אלופי ההפלות הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1976. הסרט עוסק בקורותיה של טייסת קרב בריטית במלחמת העולם הראשונה, וכולל סצנות מרשימות של קרבות אוויר.
הסרט בכיכובו של מלקולם מקדואל בוים בידי ג'ק גולד על פי תסריט של הווארד ברקר.
הסרט נפתח בהרצאתו של אלוף ההפלות, רב-סרן גרשהם, בפני כיתת תלמידים בבית הספר היסודי שבו למד בילדותו.
בסצנה הבאה, המתרחשת בבסיס הטיסה שלו מקבל גרשהם קבוצת מגויסים חדשה ובהם סגן קרופט, אחיה של ארוסתו.
גרשהם מתקשה להתמודד עם לחצי המלחמה והתפקיד ומנסה להתגבר עליהם באמצעות שתיית אלכוהול.
הקושי מתגבר משמתברר לו כי כעת מוטלת עליו אחריות גם לקרובו הצעיר.
הסרט עוקב אחרי תהליך ההתבגרות המהיר של קרופט הצעיר, מנער שאך סיים בית ספר תיכון ועד להפיכתו לטייס קרב.
הסרט מסתיים באופן טרגי עם מותו בקרב של קרופט הצעיר.
בצילומי הסרט נעשה שימוש בציוד, ביגוד ומתקנים הנראים זהים לחלוטין לאלה שהיו בשימוש בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
צילומי האווירה והיחסים בין הטייסים משקפים נאמנה את הלך הרוח של התקופה כולל הסצנות שבה העדיפו טייסים לקפוץ ממטוסים שנפגעו (ללא מצנח) ולא להישרף בהם חיים.
למרות זאת ניתן להבחין בטעות היסטורית-מקצועית אחת כאשר בסרט מופיע מטוס דו מושבי אשר בתקופה זו לא היה בשימוש חיל האוויר הבריטי.
אלזאר עמנואל ארנה אביי דה פראן היה אנטומולוג וחוקר טבע צרפתי.
אביי נולד לפאול-אמנואל פראן (1797–1868) סוחר עשיר ממרסיי חובב גננות ובוטניקה.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים בהצלחה בחר לעסוק בעריכת דין בעיר מולדתו.
הופעותיו המוצלחות בבית המשפט ניבאו לו קריירה מצליחה אך הוא נמשך לידיעת הטבע ושאף לחקור את העולם.
באותו הזמן אחיו הבוגר איבד את אשתו בטרם עת והמקרה ערער את נפשו.
אביי החליט להקדיש את זמנו הפנוי לטיפול באחיו ובמשפחתו הגדולה ובשל כך לוותר על הקמת משפחה משל עצמו.
בתקופה זו פסק מלעסוק בעריכת דין אך לא הצליח לזנוח את אהבתו למדע, הוא הקדיש את כל זמנו הפנוי ללימודי הטבע וב-1864 התקבל לאגודה הצרפתית לאנטומולוגיה והחל לפרסם מחקרים על מינים נדירים שאסף ביערות האלונים בסביבה.
אחת הבעיות הנפוצות בזיהוי והגדרה היא היכולת להבדיל בין וריאציות אקראיות בתוך אותו המין לבין שינויים המלמדים על שוני גנטי בין מינים שונים.
אביי גילה כישרון בתחום זה והצליח לזהות מינים רבים שתוארו כמינים חדשים למדע אך למעשה היו שמות נרדפים למינים ידועים אחרים.
במשך הזמן הצליח לאסוף אוסף חרקים מרשים למדי וחוקרים רבים נהגו לפקוד את האוסף או לבקש פרטים מסוימים מתוכו לצורך מחקר מדעי.
ב-1869 עזר לחברו פֵּרוֹן(Peyron) בפרסום מונוגרפיה על מלכיתיים.
ב-1870 יצא לחקור את המערות של הרי הפירנאים לאחר ששמע על גילויים של מינים חסרי עיניים במערות.
במהלך מסע זה חקר יותר מ-200 מערות ותגליותיו עודדו חוקרים רבים אחרים לצאת ולחקור את מארג החיים בבית גידול ייחודי זה.
יצר ההרפתקנות שלו לחקר מקומות נידחים בשילוב סקרנותו לגבי האירועים שהתרחשו בתחילת הנצרות הובילו אותו ב-1874 לצאת למסע לכיוון ארץ ישראל.
באותה שנה הגיע ליפו והתארח אצל הקונסול הצרפתי של העיר ושם גם פגש את בתו של הקונסול שהקסימה אותו וגרמה לו לזנוח את החלטתו בעבר ולקחת אותה לאישה.
לאחר שביקר במקומות הקדושים יצא למסע לאורך החוף עד לביירות, לטקיה ואיסכנדרון.
במהלך מסע זה נאלץ לעבור בביצות החוף וחלה במלריה, למרות זאת הצליח לאסוף מספר עצום של חרקים (יותר מ-40,000) ולהגיע מותש לביתו שבצרפת.
לרוע המזל כמעט כל החרקים שאסף אבדו ובריאותו התערערה בשל כך.
ב-1879 החליט לצאת למסע זה בשנית והפליג ליפו.
הוא שלח את אשתו לביירות בדרך החוף הבטוחה יחסית ויצא צפונה לכיוון אגם הכנרת ומדבריות סוריה המשתרעים מאחורי הרי מול הלבנון.
בניגוד לדרכים הראשיות לאורך החוף המסע לפנים הארץ היה מסוכן מאוד באותה תקופה מאחר שבדואים נוודים שלטו באזור ונהגו לשדוד ולהרוג זרים שנקלעו לדרכם.
אביי עטה על עצמו ביגוד מקומי רכש סוס זקן ושכר צעיר ערבי שלמד בבית ספר צרפתי כדי שישמש לו כמתורגמן.
במהלך המסע הציג את עצמו כרופא הודי שנקרא לעזרה וביקש מהבדואים שלא לעבור על מנהג הכנסת האורחים ולתת לו לעבור בבטחה.
במשך ארבעת חודשי המסע חלה פעמים רבות ואף ביקש מהמתורגמן לנטוש אותו למוות לאחר שחשב כי כוחותיו אזלו.
בסופו של דבר הצליח להגיע לביירות בכוחותיו האחרונים ובמצב גופני כל כך רעוע עד שאשתו לא הצליחה לזהותו.
ולמרות זאת לימים יתבהר שמסעו הניב הישג אדיר של כ-600 מינים חדשים למדע.
לאחר המסע בריאותו לא חזרה אליו כפי שהייתה והוא החליט לעבור ליֵר עיר נופש קטנה בדרום צרפת בעלת מזג אוויר נוח.
Jaubert) וביחד הקימו מוזיאון טבע בעיר.
המוזיאון נהפך במהרה למרכז מחקרי שעסק לא רק בחרקים אלא גם בארכאולוגיה, ציפורים ונושאי ידיעת טבע אחרים.
ב-1891 פרסם את עבודתו על המלכיתיים של אירופה והסביבה וב-1892 העניקה לו על כך, האגודה הצרפתית לאנטומולוגיה, את פרס דולפוס (Dollfus).
ב-1893 כאשר שמונת ילדיו התבגרו יצא למסע נוסף עם חברו א.
Chobaut) לאלג'יר ושנה אחר כך ביחד עם אשתו לתוניס, את המינים הרבים שאסף פיזר בין מומחים שונים באירופה.
ב-1908 קיבל תואר של כבוד מהאגודה האנטומולוגית.
במשך חייו הגדיר יותר מ-1000 מינים חדשים למדע ולאחר פטירתו אוסף החרקים שלו שכלל חיפושיות, דבוראים, זבובאים וחגבאים עבר לרשות מוזיאון הטבע בפריז.
אלוקסיה (שם מדעי: Alocasia; מכונה גם 'אוזן פיל') הוא סוג צמח במשפחת הלופיים, הכולל כ-80 מינים.
מיני סוג זה מאופיינים בעלים רחבים, ומשום יופי העלים מגודלים כצמחי נוי לעיתים קרובות.
על סוג זה נמנים עשבים רב-שנתיים, ירוקי עד, מכוסי שעווה, בעלי גבעול מרכזי עבה, ששורשו מעובה לכדי פקעת.
הצמח לרוב בעל עלים מעטים, היוצרים שושנת עלים.
צורת העלים דמוית חץ או לב.
הפקעת אכילה, אך מכילה גבישים של סידן אוקסלאט, הרעיל לאדם.
לכן, הרתחה ממושכת דרושה על מנת להכשיר את חלקי הצמח לאכילה.
התפרחת אופיינית למשפחה, עשויה ממתחל ושזרה.
הפרי הוא מטיפוס ענבה בת 1–5 זרעים.
צמחי סוג זה דומים לסוג הקרוב קולקס, אך נבדלים ממנו בכמה תכונות.
התפוצה הטבעית של מיני הסוג היא באסיה הטרופית ובמלזיה.
אלוקסיה ריחנית – Alocasia odora
אלופי הטאי צ'י היא סדרת הנפשה קוריאנית לילדים ששודרה במקור בערוץ KBS הקוריאני ובTheCW4Kids Toonzai בעיבוד האמריקאי שלו.
בישראל הסדרה שודרה בשנת 2012 בערוץ הילדים, בדיבוב לעברית, שני פרקים ברצף כל יום שבת.
לאתר מתקפה אכזרית על ביתו, ילד צעיר בשם ראי מופתע לגלות כי הוא צאצא סודי של הטַייגֵרוֹאִידִים- גזע עתיק של יצורים שלוים אשר נמצאים במאבק מתמשך עם הדְרַגוֹנוֹאִידִים הערמומיים וחסרי הרחמים.
בעולם מקביל ששמו סון, הטַייגֵרוֹאִידִים והדְרַגוֹנוֹאִידִים נאבקים במרץ להחזיר 1000 תווי טאי צ'י אבודים.
מי שיחזיק באותם תווים יקרים וחזקים יחזיק בכוח האולטימטיבי להיות השליט ולהשמיד את אויביו.
בו בזמן בו ראי מתחזק על מנת להילחם בדְרַגוֹנוֹאִידִים, הוא צריך למצוא את תווי הטאי צ'י האבודים כדי להפוך לאלוף הטאי צ'י!
3 עונות באורך של 13 פרקים לאחת הופקו על ידי ערוץ KBS הקוריאני יחד עם חברת Toei היפנית.
זיכיון הסדרה בארצות הברית נרכש על ידי 4Kids Entertainment אשר הפיקה דיבוב אנגלי לשתי העונות הראשונות שלה ששודרו בין ה-17 בספטמבר 2011 ל-2 ביוני 2012. הפקת דיבוב העונה השלישית בוטל לקראת סוף שידור העונה השנייה עקב סיבות לא ברורות, זאת לסירוגין פשיטת רגל החברה כמה חודשים לאחר מכן.
בישראל נרכשו 2 העונות בעיבוד האמריקאי של 4Kids.
ישראל היא המדינה היחידה שרכשה את העיבוד של 4Kids לסדרה ובעקבות זאת גם בישראל לא שודרה העונה השלישית והעלילה פסקה באמצע.
הטַייגֵרוֹאִידִית במסכה/אמא של רַאי (נורית בנאי קורן)
גנרל רשע (וִישֵס) (גיא רושיניאק)
+#שם הפרקלְשַׁחְרֵרעונה 11화광충천(火光衝天) 불 화(火)
חיות מחמד מושלמות(29 ביולי 2007)
תפנית מבחילה של העניינים(26 באוגוסט 2007)
משוטטים לא מוצלחים(16 בספטמבר 2007)
מבצע תקיפת הדרקון!(30 בספטמבר 2007)
מבצע תקיפת הדרקון, חלק שני!(7 באוקטובר 2007)
רשימת כל השחיינים שזכו במדליות באליפות ישראל בשחייה במהלך השנים, לפי המשחים השונים.
אליפויות ארץ ישראל לפני קום המדינה
אליפות ארץ ישראל 1935שחייניותתחרות60 מטר חזהנובקחיפה1:02.8 דקותי.
שייןחיפה1:06.2 דקותבן גרשוןחיפה1:10.8 דקות100 מטר חופשיי.
גבלרחיפה1:52.2 דקותשחייניםתחרות100 מטר חופשיוילהיים ארצימכבי חיפה1:11.4 דקותלרנרמכבי תל אביב1:12.6 דקותאמפיימק"א ירושלים1:15.6 דקות200 מטר חופשילרנרמכבי תל אביב2:56.9 דקותעמנואל כהנוביץ'מכבי תל אביב
עזרא הויזדורףמכבי תל אביב2:59.1 דקות100 מטר גבעזרא הויזדורףמכבי תל אביב1:32.3 דקותבן עמימכבי תל אביב1:32.7 דקותביגרחיפה1:38.4 דקות200 מטר חזהוילהיים ארצימכבי חיפה3:04.8 דקותשיא ארץ ישראליעקב גודארדמכבי תל אביב3:26.3 דקותשייןמכבי חיפה3:35.4 דקותשליחים 5x40 מטר חופשימכבי חיפה2:09.4 דקותמכבי תל אביב
אליפות ארץ ישראל 1936שחייניםתחרות100 מטר חופשי400 מטר חופשי1500 מטר חופשיפאול ואגומכבי חיפה23:55.4 דקותעמנואל כהנוביץ'מכבי תל אביב26:01 דקותמשה פייגנבויםמכבי חיפה26:48.6 דקות100 מטר גביעקב גודארדמכבי תל אביב1:28 דקותפאול ואגומכבי חיפה200 מטר חזהשליחים 4x50 מטר חופשישליחים 4x200 מטר חופשימכבי חיפה אלעזםשלמה תנשמתמשה פייגנבויםפאול ואגו 11:39.4 דקותמכבי תל אביב לבללרנרפריחוצקיעמנואל כהנוביץ'
אליפות ארץ ישראל 1939שחייניותתחרות200 מטר חופשייהודית דויטשמכבי חיפה1:19.4 דקותתהלה רייכרטעתיד תל אביב100 מטר גבאדית קפיךמכבי חיפה1:34.9 דקותשיא ארץ ישראלשחייניםתחרות100 מטר חופשישלמה תנשמתמכבי חיפה1:05 דקות400 מטר חופשיפאול ואגומכבי חיפהפרנצי בק1500 מטר חופשי100 מטר גבבשמכבי חיפה1:29.6 דקותשיא ארץ ישראלריינר200 מטר חזהאלבוגןמכבי חיפה3:02.8 דקותשליחים 4x50 מטר חופשימכבי חיפה א'מכבי חיפה ב'מכבי תל אביב
רשימת כל הזוכות והזוכים במשחה ל-50 מטר חופשי שנה שחיינית קבוצה תוצאה שחיין קבוצה תוצאה1981עופרה מוניוזה.
תל אביב 28.23 שניותאמיר גניאלמ.
תל אביב24.96 שניות רותם גרטל ה.
בני שמעון 28.63 שניותזוהר וייסה.
עמק חפר24.61 שניותענת לויטה.ה.ה.ב.ב.28.68 שניותיוסי אפלמכבי קריית אונו25.04 שניותרותם פורתה.
בני שמעון25.34 שניותנעמה מישר1988ענת לויטה.ה.ה.ב.ב.28.18 שניותרזיאל רימרה.
תל אביב24.11 שניותרויטל וילנאימרכז וייסגל28.43 שניותזוהר וייסה.
בני שמעון24.79 שניות1989ענת לויטה.ה.ה.ב.ב.28.34 שניותיוסי אפלמ.
עמק יזרעאל 24.20 שניותגליה אקרה.
בני שמעון23.85 שניות (ש.י.)יוסי אפלמ.
גלבוע27.53 שניות (ש.י.) יואב ברוקה.
בני שמעון 24.03 שניותיוסי אפלמ.
ירושלים29.04 שניותרז דרה.ה.ה.ב.ב.24.76 שניות1994ליטל כשריאלמ.
חיפה26.53 שניות (ש.י.)אלכסיי מנז'ולהירושלים רבתי23.58 שניות2003אניה גוסטומלסקי מ.
קריית ביאליק26.29 שניות (ש.י.)שי לבנתמ.
קריית ביאליק26.02 שניות (ש.י.)שי לבנתמ.
קריית ביאליק23.91 שניותקרן זיבנרבני הרצליה26.93 שניותנמרוד שפירא בר אורירושלים רבתי23.98 שניות2007אניה גוסטומלסקימ.
קריית ביאליק25.48 שניות (ש.י.)שי לבנתמ.
עמק חפר23.37 שניותקרן זיבנרבני הרצליה26.95 שניותנמרוד שפירא בר אורירושלים רבתי2008אניה גוסטומלסקימ.
קריית ביאליק25.79 שניותנמרוד שפירא בר אורירושלים רבתי23.40 שניותעמית עבריה.