tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האחרון אף זכה בשל כך לכינוי "The Last Cocked Hat".
השימוש בכובע שלוש הפינות פסק בשלהי המאה ה-18. את מקומו תפס הכובע כפול-הפינות (bicorne), שנפוץ מאוד בקרב קציני צבא באירופה מ-1790 לערך עד מלחמת העולם הראשונה ונעלם לגמרי מן האופנה רק במלחמת העולם השנייה.
אשר לחיילים הסדירים, את כובע שלוש הפינות החליף מ-1800 ואילך הכובע הנקרא שאקו (shako).
השינויים לא פסחו גם על הכובע כפריט לבוש אופנתי לגברים שאינם אנשי צבא, והוא הוחלף על ידי כובע הצילינדר.
כובע צילינדר הוא סרט קומדיה מטורפת מוזיקלית בכיכובם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס, משנת 1935.
אסטר מגלם בסרט את הרקדן ג'רי טראוורס שמגיע ללונדון כדי לככב במופע שמופק על ידי הוראס הארדוויק (אדוארד אברט הורטון) ומנסה להתחבב על דייל טרמונט שמגולמת על ידי רוג'רס.
את השירים בסרט כתב אירווינג ברלין, וביניהם השיר Cheek to Cheek בביצועו של פרד אסטר וממוקם במקום ה-15 ברשימת מאה שנים...
מאה שירים של מכון הסרטים האמריקאי.
סרט זה נחשב לרווחי ביותר מבין עשרת הסרטים שבהם כיכבו אסטר ורוג'רס.
ג'רי טראברס (פרד אסטר), רקדן אמריקאי, מגיע ללונדון כדי לככב במופע שמופק על ידי הוראס הארדוויק (אדוארד אברט הורטון).
בזמן שהוא מתאמן על קטע הסטפס שלו בחדר המלון של הוראס, הוא מעיר את דייל טרמונט (ג'ינג'ר רוג'רס) שנמצאת בחדר בקומה שמתחתיו.
בזמן שהיא מתפרצת לחדרו כדי להתלונן, ג'רי מתאהב בה קשות ועוקב אחריה בלונדון.
דייל חושבת שפגשה את הוראס שנשוי לחברתה הטובה מאדג' (הלן ברודריק) ולא את ג'רי.
לאחר הצלחת המופע בלונדון, הוא עוקב אחרי דייל לוונציה, שם היא מבקרת את מאדג' ומדגמנת את השמלות של אלברטו בדיני (אריק רודס), מעצב אופנה איטלקי מגונדר.
ג'רי מציע נישואים לדייל, שעדיין חושבת שהוא הוראס והיא נגעלת מהמחשבה שבעלה של חברתה יכול להציע להתנהג כך, ומסכימה להתחתן עם אלברטו.
למרבה המזל, את טקס החתונה עורך בייטס (אריק בלור), המשרת הבריטי של הוראס, שהתחזה לכומר.
בזמן שהם שטים בגונדולה, ג'רי מצליח לשכנע את דייל והם חוזרים למלון ומשלימים.
פרד אסטר - ג'רי טראוורס
ג'ינג'ר רוג'רס - דייל טרמונט
אדוארד אברט הורטון - הוראס הארדוויק
אריק רודס - אלברטו בדיני
הלן ברודריק - מאדג' הארדוויק
כוויצת דופיטרן או מחלת דופיטרן (באנגלית - Dupuytren's contracture ; Dupuytren's disease) היא התעבות לייפתית של חיתולית כף היד (Palmar Fascia), העוטפת את גידי כף היד והאצבעות.
המחלה גורמת להתכווצות קבועה של האצבעות וחוסר יכולת ליישר אותן.
המחלה נקראת על שם הכירורג הצרפתי גיום דופיטרן (1777–1835), שתיאר אותה ב-1831.
תסמיני המחלה מופיעים בתחילה בזרת ובקמיצה, על פי רוב, ועשויים להתפשט לשאר האצבעות ולכף היד.
ניתן לחוש בתופעת ההתעבות של הגידים באמצעות מגע, אליו עשוי להתלוות עקצוץ מקומי.
על פי רוב, נקבעת האבחנה על פי המידה שבה מצליח הנבדק לשטח את כף ידו כנגד שולחן באופן מלא ("בדיקת שולחן").
המחלה נפוצה אצל גברים ביחס של 1:10 לעומת נשים, ושכיחה בעיקר בארצות צפון-מערב אירופה (עובדה שהעניקה לה את הכינוי "מחלת הוויקינגים" או "היד הקלטית").
למחלה מרכיב גנטי משפחתי, ועל פי רוב תתפרץ לאחר גיל 40. לייפת עשויה להופיע במוקדים נוספים, כמו בפין (מחלת פיירוני) או בכף הרגל, כתחלואה נלווית.
המחלה שכיחה יותר אצל חולי סוכרת, אלכוהוליזם ושחמת הכבד.
הטיפול השמרני נועד למקרים קלים בשלביה הראשונים של המחלה, והוא כולל הקרנה והזרקת סטרואידים או חמרים המכילים את האנזים "קולגנאז", אשר מפרק את סיבי הקולגן.
הטיפול הניתוחי מיועד למקרים מתקדמים בהם יש פגיעה בתפקוד כף היד.
טיפול זעיר פולשני על ידי חתך קטן והכנסת מחט המפרידה את רקמת החיבור מהגידים (Needle Aponeurotomy).
היתרון הוא צלקת קטנה, זמן החלמה קצר ולרוב אין צורך בטיפול בריפוי בעיסוק.
החיסרון הוא אפשרות פגיעה בגידים או בעצבים תחושתיים של כף היד.
טיפול ניתוחי המשחרר את כל הגידים על ידי כריתת רקמת החיבור הפתולוגית והסרתה או חיתוכה (Dupuytren's Fasciotomy/Fasciectomy).
היתרון הוא שיפור גדול יותר בתנועת האצבעות לעומת שיטת המחט, החיסרון הוא זמן החלמה ארוך וצורך בטיפול בריפוי בעיסוק ממושך.
יש חזרת המחלה עד ל-50% מהמנותחים תוך מספר שנים.
ברוב המקרים נעצרת המחלה בפגיעה בזרת ובקמיצה ומאפשרת עדיין תפקוד של היד ללא צורך בניתוח.
הניתוח אמנם משפר את התפקוד אבל מספר מחקרים הראו שיש חזרת המחלה עד 50% במנותחים.
כובען הוא אדם העוסק בהכנת כובעים או פרטי לבוש אחרים המשמשים לכיסוי הראש.
כובעים אותם יוצרים כובענים נמכרים כיום לנשים, גברים וילדים, אם כי המונח כובען נפוץ יותר לכובעי נשים.
בעבר מכרו כובענים בחנויותיהם כובעים שייצרו או ייבאו, לצד פריטי לבוש נוספים כגון חולצות, גלימות ועוד.
תיעוד ראשון של מקצוע זה קיים עוד מהמאה ה-16.
קיימים סוגים שונים של כובעים אותם ייצרו כובענים לאורך ההיסטוריה, ששימשו למצבים ואירועים שונים.
למשל, הכובעים אותם ייצרו נועדו להיות חלק מחליפה או ממדים צבאיים, או שנועדו להצביע על מעמד חברתי מסוים.
דוגמאות לכובעים אותם ייצרו היו למשל כובע צילינדר לגברים, כובע קאובוי, וכובע קוקטייל כלבוש ערב לנשים.
במחזה הסאטירי הדרקון של המחזאי הסובייטי יבגני שוורץ משנת 1944, כובען ייצר למען האביר לאנסלוט מצנפת שהחובש אותה נהפך לרואה ובלתי נראה.
אנדרו לי פוטס גילם את תפקיד הכובען במיני סדרת טלוויזיה "אליס" בשנת 2009.
כובענים ביצירותיו של לואיס קרול
הסופר הבריטי, לואיס קרול, הציג את דמות הכובען בחלק מיצירותיו.
הכובען הידוע ביותר ביצירותיו הוא "הכובען המטורף", דמות המופיעה בספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת קרול.
על פי המסופר, גיבורת הספר אליס מצאה את הכובען המטורף, הארנביב (המכונה גם ארנב ניסן או ארנב האביב) ונמנמן ישנוני בעיצומה של מסיבת תה אבסורדית.
סביב לשולחן התנהלה שיחה מוזרה, עד שלבסוף אליס החליטה לעזוב את המקום, תוך שהיא מכריזה "זוהי מסיבת־התה המטופשת ביותר שהייתי בה בימי!".
בבלדה ההומוריסטית, ציד הסנרק (מסכת ייסורים בשמונה צירים), מאת קרול, הארוכה ביותר מבין הבלדות שלו ואחת מיצירות האיגיון החשובות ביותר, מסופר על קבוצת הרפתקנים שיוצאים לצוד סנרק - יצור אגדי שטבעו לא ברור.
הכובען הוא חלק מהחבורה שהתארגנה למטרת ציד סנרק.
חייקל פלמן, ממייסדי תל אביב, היה כובען במקצועו.
לאחר שהחליט להפסיק להתקיים על כספי החלוקה, למד את מקצוע הכובענות ועבר להתגורר בנווה שלום.
פלמן היה מבין מייסדי בית הכנסת הגדול.
במוזיאון אוצרות בחומה מוצגות חנויות שונות של בעלי מלאכה, ביניהן חנות של כובען על כלי עבודתו המקוריים.
יעל כהן פתחה סוכנות לעיצוב כובעים ומלמדת בקורס כובענות.
בכורת הסרט שצולם בהזמנת הטלוויזיה הממשלתית של ברית המועצות, הייתה בערוץ הראשון של הטלוויזיה הממשלתית ב-4 בינואר 1975.
קצין התותחנים, רודף השמלות, לאונידס פדינאר (אנדריי מירונובׂ) מחליט לסיים את חיי הרווקות שלו ולהתחתן משיקולים כלכליים עם בתו של גנן כפרי, נונקור (ולדיסלב סטרז'לצ'יק).
אבל לא קל למצוא כובע חדש ופדינאר מתחיל מרוץ אחרי הזמן כדי למצוא כובע חדש אפילו במחיר מופקע של 500 פרנק.
אנדריי מירונוב - לאונידס פדינאר, חתן
ולדיסלב סטרז'לצ'יק - אנטואן פפיטייר נוננקור, אבי הכלה
זינובי גרדט - אדון טרדיבו, מנהל חשבונות בחנות של הגב' בוקארדון
יפים קופליאן - אדון בופרטיו
יקטרינה וסיליבה - הגב' אנאיס בופרטיו, בעלת כובע הקש
לודמילה גורצ'נקו - קלארה בוקארדון, בעלה חנות הכובעים
אליסה פרנדליך - הברונית דה שמפיניי, מארגנת ערב מוזיקלי
מיכאיל קוזקוב - ויקונט דה רזלבה, כותב ושר רומנסה פסטורלית על נערים
איגור קוושה - סגן אמיל טברניי
אלכסנדר ביניאמינוב - דוד וזיניה
ולדימיר טטוסוב - פליקס, המשרת של פדינאר
אירנה מגוטו - ורדג'יני, המשרתת של הגב' בופרטיו
תקליט עם שירים מהסרט הוקלט באולפני "מלודייה" באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, על פי לחנים של יצחק שוורץ ומילים של בולט אוקודז'בה.
שיר הפתיחה של המשורר נודד, ביצוע: יבגניה ווטלובה, אלכסנדר קולפשניקוב - קישור לשיר
שיר על כובע הקש, ביצוע: יבגניה ווטלובה, אלכסנדר קולפשניקוב (פרק א') ואנדריי מירונוב (פרק ב')
"מתחתן, מתחתן...", ביצוע: אנדריי מירונוב - קישור לשיר
שיר המוסקטרים, ביצוע: אלכסנדר קולפשניקוב
שיר החלומות האבודים (על סגן הפרשים (Cornet (rank), ביצוע: לודמילה גורצ'נקו וזינובי גרדט - קישור לשיר
שיר האוהבים, ביצוע: יבגניה ווטלובה, אלכסנדר קולפשניקוב - קישור לשיר
העיירה שלנו כמו פריז, ביצוע: זינובי גרדט - קישור לשיר
רומנסה - איחוד לבבות, ביצוע: יבגניה ווטלובה, אלכסנדר קולפשניקוב - קישור לשיר
המשרת מסתובב, ביצוע: יבגניה ווטלובה, אלכסנדר קולפשניקוב - קישור לשיר
שיר הסיום (חלומות פז, אז'ן לביש), ביצוע: יבגניה ווטלובה, אלכסנדר קולפשניקוב - קישור לשיר
המשך חייהם המקצועיים של השחקנים הראשיים שהשתתפו בסרט
יבגנייה ווטלובה - הגרה למזרח גרמניה ואחר ההגירה מחקו את שמה מרשימת המשתתפים בסרט
אנדריי מירונוב ולודמילה גורצ'ינקו - לאחר הסרט קיבלו תדמית של שחקני וודוויל ותקופה מסוימת התקשו לקבל תפקידים רציניים.
כמו למשל תפקיד בסרט נוסף סובייטי פופולרי "צחוק הגורל" שיצא לאקרנים ב-1975.
מיכאיל קוזקוב - עלה לארץ ישראל ב-1991, שיחק בתיאטרון הקמרי, ב-1996 חזר לרוסיה ונפטר ב-2011
בתחילת 1990 יצא הסרט בפורמט של קלטת וידאו על ידי חברת "קרופני פלאן" המתמחה בשחזור ושימור של סרטים מהתקופה הסובייטית, אולפני "48 שעות", ושוב בשנת 2000 על ידי חברות "לנפילם ווידאו" ו"מסטר טייפ".
בשנת 2000 יצא DVD משוחזר על ידי חברת "טוויסטר" עם פסקול ב-Dolby Digital עם כתוביות ברוסית ובאנגלית.
כובע קלוש () הוא כובע נשים בצורת פעמון שהומצא בשנת 1908 על ידי הכובענית קרולין רֶבּוּ (Caroline Reboux).
כובעים אלו היו פופולריים ואופנתיים במיוחד מ-1922 עד 1933. שמו נגזר מהמילה הצרפתית קלוש (Cloche) שפירושה "פעמון".
במהלך השנים המוקדמות של המאה העשרים, הייתה הפופולריות וההשפעה של כובעי הקלוש בשיאה.
בתי אופנה יוקרתיים (הוט קוטור) כמו לנוון ומולינקס פתח אטליות לייצור כובעים, שהותאמו לעיצובי הבגדים שלהם.
כובעי קלוש הוכנו בדרך כלל מלבד, כך שהתאימו בצורה נוחה לראש, ובדרך כלל תוכננו להילבש על המצח, כשעיני הלובש נמצאות רק מעט מתחת לשוליו.
בשנים מאוחרות יותר, כובע קלוש קיצי היה עשוי מסיבי סיסל או קש.
היה ניתן אף להכין אותם מחרוזים או תחרה כך שיתאימו לבגדי ערב, לקוקטיילים, לריקודים או אפילו לשמלות כלה.
סגנון האר דקו, ששגשג באותה תקופה, השפיע לעיתים קרובות על קווי המתאר של שולי הכובע או על סגנון התפרים.
בעוד כובעי הקלוש, ברובם, היו פשוטים ונטולי קישוטיות מיוחדת ואפשרו לתסרוקת הקצרה לקבל נוכחות במראה הכללי, לעיתים רחוקות הם היו מעוטרים רקמות, סיכות משובצות, מטפחות, נוצות, או הדגשות דומות.
בסוף שנות העשרים, החלה אופנה לחבוש את הכובע כששוליו מורמים.
סגנון זה נשאר נפוץ עד שכובעי הקלוש יצאו מהאופנה, סביב 1933–1934.
לעיתים קרובות, סגנונות שונים של סרטים שהודבקו או הוצמדו לכובעים שידרו מסרים שונים על הלובשת.
כמה מסרים פופולריים כללו: סרט דמוי חץ שציין נערה רווקה, שהייתה מצויה במערכת יחסים עם בן זוג, קשר חזק סימל נישואים ואילו קשר פרפר העיד על כך שהלובשת היא רווקה ומעוניינת להתערבב באירועים חברתיים (mingling).
כובע הקלוש נהנה מ"גל שני" וחזר לאופנה של שנות השישים של המאה ה-20. כעשרים שנים לאחר מכן, דגמים חדשים של הקלוש, כמו הגרסה של המעצב פטריק קלי שהיה עם שוליים מכופתרים, עשו את דרכם חזרה לאופנה באותה עת אם כי בצורה מתונה.
כובעי קלוש הופיעו גם בקולקציות של מעצבים רבים בסתיו 2007; המגזין Elle קרא באותה תקופה לכובע הקלוש "אביזר הוט קוטור של הרגע" בגיליון ספטמבר 2007 שלו.
כווייה חשמלית היא כווייה שנגרמת ממעבר חשמל דרך הגוף (התחשמלות) באופן הגורם לפציעה מהירה.
כווייה חשמלית שונה מכווייה תרמית או כימית, באופן שבו היא גורמת לנזק תת-עורי גדול בהרבה.
הכוויות החשמליות עשויות ליצור נזק על פני השטח, אך לרוב רקמות עמוקות מתחת לעור ייפגעו באופן חמור.
מכאן ניתן להסיק, שכווייה חשמלית קשה לאבחון כראוי, ואנשים רבים מבצעים הערכת חסר את חומרת הכווייה.
במקרים קיצוניים, החשמל עלול לגרום הלם למוח, לאמץ את הלב ולפצוע איברים נוספים.
כדי לסווג כווייה כחשמלית – חשמל חייב להיות הגורם המרכזי.
לדוגמה, כווייה על האצבע ממגהץ חשמלי תהיה תרמית ולא חשמלית.
באופן דומה, שרפה שנובעת ממקור חשמלי, לא בהכרח תוביל לכווייה חשמלית (מלבד במקרים נדירים).
כווייה חשמלית עשויה להיגרם ממספר גורמים שונים.
בין גורמים אלו ניתן למנות פגיעה ממכת ברק, הכנסת אצבעות לשקע חשמלי, מקור מים מחושמל.
עם ההתקדמויות בטכנולוגיה, כוויות חשמליות הופכות נפוצות יותר והן הסיבה הרביעית של מוות בטראומה במקום העבודה.
ניתן לסווג כוויות חשמליות ל-6 קטגוריות, שיופיעו לחוד או במקביל על נפגע כווייה חשמלית:
כווית מתח נמוך – כווייה שנובעת ממגע עם מקור מתח של 500 וולט או פחות.
הזרם במתח זה אינו מספיק כדי לגרום לנזק רקמתי לאורך דרכו, מלבד בנקודת המגע.
סוג כווייה זה יכול להיות קל, שטחי או חמור לפי זמן המגע.
כוויות מתח גבוה – כווייה חמורה מאוד שכן הנפגע יוצר מגע עם מקור המתח והנזק נע במסלול דרך הגוף.
הפגיעות החיצוניות מטעות, שכן רוב הנזק מתרחש מתחת לעור.
בפגיעה זו הרקמות הסאבדרמליות נפגעות באופן חמור.
כווית קשת – סוג כווייה זו מתרחשת כשאנרגיה עוברת ממקום של התנגדות גבוהה לאזור עם התנגדות נמוכה.
מגע אינו נדרש לכווייה זו, שכן החשמל מיינן חלקיקי אוויר כדי להשלים את המעגל.
החום שנוצר יכול להיות גבוהה עד 4,000 מעלות צלזיוס, טמפרטורה שמספיקה להצית בגדי אדם.
בנוסף קשת זרם גבוהה יכולה לייצר גל לחץ בעוצמה של 1,000 פאונד פר אינץ' מרובע של מתח.
מכאן שבנוסף לכווייה החשמלית עצמה ישנה פגיעה נלווית בקורבן.
כווית להבה – נגרמות בשל מגע לאובייקטים שהוצתו בידי מקור חשמלי, כשמשויכים להבזק ושריפת קשת.
כווית אוראליות – נגרם בשל נשיכה או מציצה של כבל חשמל.
זרם חשמלי לרוב עובר מצד אחד של פה הילד לצד השני, באופן שעלול לגרום לנכות.
ארבעה גורמים חשמליים קובעים חומרת הנזק שנגרם בכווייה חשמלית: מתח, זרם, התנגדות ותדירות.
החומרה של הכווייה גם תושפע ממסלול הזרם בגוף.
באופן כללי זרם ינוע דרך התנגדות מועטה ככל הניתן: ראשית כלי דם, עצב ושריר.
לאחר מכן עור, גידים, שומן ועצם.
לרוב, פגיעות חשמליות באות לידי ביטוי בגפיים חיצוניות, אך גם אזורים קריטיים בגוף עלולים גם להיות מושפעים ולגרום לסיבוכים חמורים.
כשהגוף בא במגע עם מקור חשמלי, הוא הופך להיות חלק מהמעגל החשמלי.
במצב שכזה, הזרם בעל נקודת כניסה ויציאה שונות על הגוף.
נקודת הכניסה נוטה להיות שקועה, בעוד שנקודת היציאה נוטה להיות דרמטית יותר ובעלת אפקט רב.
קשה להעריך בדיוק כווייה חשמלית – שכן לרוב נראה רק נקודת הכניסה והיציאה, אך לא את הנזק הפנימי לרקמות.
אפקט ישיר של זרם חשמלי על רקמות הגוף.
מעבר של אנרגיה חשמלית לאנרגיה תרמית – מתבטא בכוויות עמוקות וגם שטחיות.
זרם בעוצמה של 100mA שיעבור דרך הלב עלול לגרום לפרפור חדרים.
רוב הנזק הגרם מכוויות חשמליות משויך ממעבר האנרגיה מאנרגיה חשמלית לאנרגיה תרמית.
רקמות גוף עם התנגדות גבוהה בעלות נטייה להתחמם ולהיקרש, לעומת העברת הזרם.
האיבר עם ההשפעה הגדולה ביותר על חומרת הכווייה החשמלי הוא העור: עור יבש בעל התנגדות של כ-100,000 אוהם.
כאשר העור בעל רטיבות, ההתנגדות יורדת לפחות מ-2,500 אוהם.
לפיכך – במקרים מסוימים מספיק זרם חלש עם ההתנגדות הרקמתית הנמוכה ליצור זרם חזק עם פגיעה משמעותית, לעומת זרם חזק עם התנגדות גבוהה בכמה מונים של העור שלא ייצור זרם כה חזק.
חשיפה ל-20–35 mA על שטח של 2 מילימטר בריבוע של עור למשך 20 שניות משוערת להעלות את טמפרטורת העור ל-50 מעלות צלזיוס – גורם לשלפוחיות והתנפחות.
חשיפה באותו האופן לזרם גדול יותר של 75mA תעלה את הטמפרטורה של העור ל-90 מעלות צלזיוס – עלול לגרום לכוויות חמורות וחריכה.
אין לגעת או לטפל בנפגע כווייה חשמלית עד שמקור המתח הוסר.
פציעות חשמליות לרוב בעלות פגיעה נרחבת מזו של הכווייה וכוללות הפרעות קצב בלב כמו פרפור חדרים.
טיפול עזרה ראשונה כולל הערכת ההכרה של הקורבן, הערכת דופק וסירקולציה וכן טיפול בכוויות.
לרוב, נפגע כווייה חשמלית בעל שטח פגוע קטן יותר משאר נפגעי הכוויות, אך עדיין עלול לסבול מסיכונים וסיבוכים חמורים בהרבה בשל טיב הפגיעה והשפעתה על רקמות פנימיות שונות.
לרוב, האזור הפנימי הפגוע מחייב אשפוז.
אם לא יטופל, עלולים להיווצר סיבוכים כמו נמק אי איסכמיה לאיברים שונים, והמצב עלול להדרדר לכדי קטיעה.
כוויית אבקה היא כווייה הנגרמת כתוצאה מחשיפה לגזים לוהטים היוצאים מלוע כלי ירייה בעת הירי.
כוויות אלו נגרמות רק כאשר האדם עומד קרוב מאוד ללוע כלי הירייה, ממנו יוצאים הגזים, משום שהגזים מתפוגגים במהירות.
כוויית אבקה משמשת לעיתים כאימות במקרה שמסקנת הפתולוג היא כי האדם נורה מטווח קצר.
"כובשת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם.
את השיר הוציאה לאור ב-19 במאי 2013 חברת התקליטים NMC, והוא נכלל כרצועה ה-15 באלבום האולפן השלישי של הזמר, מוזיקה ושקט.
השיר נכתב על ידי אבי אוחיון ואסף צרויה, והופק על ידי עמית רוב.
ב-20 במאי פרסם אדם באותה השנה את הווידאו קליפ הרשמי שלו – קליפ מילים בעל תמונה קבועה המציגה את אדם בחלל אוחז בכדור בוהק בצבע לבן.
במצעד סוף השנה 2013 של המוביל הארצי דורג במקום ה-35. נכון לאוגוסט 2025 לשיר זה יש מעל ל-6.6 מיליון צפיות.
השיר דורג במקום הראשון ברדיו לב המדינה.
כוהל בנפח או אחוז אלכוהול (באנגלית מסומן alc/vol או ABV) הוא מדד לכמות האלכוהול (אתנול) המצוי בנפח נתון של משקה אלכוהולי, המבוטא כאחוז מהנפח.
הוא מוגדר כמספר המיליליטר (מ"ל) של אתנול טהור הקיים ב-100 מ"ל של תמיסה בטמפרטורה של 20°C.
אחוז האלכוהול כמדד למשקאות חריפים נמצא בשימוש ברחבי העולם.
הארגון הבינלאומי למטרולוגיה חוקית פרסם טבלאות צפיפות של תערובות מים-אתנול בריכוזים וטמפרטורות שונות.
אחוז האלכוהול במשקה מגדיר אותו חוקית כאלכוהולי או לא אלכוהולי.
במדינות שונות קיימים חוקים שונים להגדרת משקה כאלכוהולי - בפינלנד, למשל, כל משקה שאחוז האלכוהול בו קטן מ-3% אינו נחשב למשקה אלכוהולי.
באיראן משקה לא אלכוהולי הוא משקה בו הריכוז קטן מ-0.5%.
החוק בישראל מגדיר משקה אלכוהולי כמשקה בו אחוזי האלכוהול גבוהים מ-2%.
למשקאות מסוימים יש דרישות של תכולת אלכוהול על מנת לקבל אישור כמותג או לסימונו בסימן מסחרי מסוים.
סימון אחוז האלכוהול על גבי בקבוקי משקה מתבצע על ידי יצרנים הן מסיבות חוקיות והן כחלק משיווקו.
האסדרה של סימון מונעת גם סימון מטעה של כמות האלכוהול במשקה.
ידיעה של אחוז האלכוהול מאפשרת חישוב של "מנת משקה".
למושג מנת משקה מספר שימושים:
משטרת ישראל מגדירה מנת משקה ככמות האלכוהול אותה לוקח לגוף 45 דקות לפרק ולנטרל.
באמצעות הגדרה זו ניתן לזהות דפוסי צריכה בעייתיים, קרי צריכה מופרזת של אלכוהול.
זו מוגדרת כצריכה של מעל 2 מנות ביום או מעל 15 מנות בשבוע לגברים, מעל מנה אחת ביום או מעל 8 מנות בשבוע לנשים ("שתיינות כבדה"), או שתייה תוך פרק זמן של כשעתיים של 5 מנות ומעלה לגברים או 4 ומעלה לנשים ("שתיינות אפיזודית").
הכרה של הרגלי שתייה אישיים מאפשרת לאנשים לדעת מה תהיה השפעת צריכת האלכוהול על התנהגותם, לפי מספר מנות המשקה שצרכו.
אחוז האלכוהול במשקאות שונים הוא תוצאה של תהליך הייצור.
במשקאות אלכוהוליים המופקים בתהליך של תסיסה, הופכים השמרים את הסוכר שבתירוש לאלכוהול, ופועלים כך עד שהסוכר נגמר (למשל בסיידר יבש) או שאחוז האלכוהול במשקה עולה לרמה שהשמרים אינם יכולים לסבול.
בתירוש בו כמות סוכר נמוכה ניתן להוסיף סוכר על מנת להעלות את אחוזי האלכוהול הסופיים במשקה, אולם אם לא כל הסוכר יתפרק משתנה טעמו של המשקה (כמו ביין יבש, חצי יבש או מתוק).
שמרי בירה מסוגלים לתסוס עד לריכוז של 8%-12%.
שמרי יין נעים בדרך כלל בתחום 14%-18%, אולם קיימים שמרי יין מיוחדים המסוגלים לתסוס עד לריכוז של 20%.
משקאות המכילים אחוזי אלכוהול גבוהים מאלו מופקים בתהליך של זיקוק.
אחוז האלכוהול במשקה משפיע על בחירת האריזה בה נמכר המשקה.
משקאות בהם אחוז אלכוהול נמוך יכולים להימכר באריזה שכוללת מנה "אישית".
אריזות כאלה משמשות בעיקר לבירה ולסיידר ונפוצות בנפחים של 250, 330 ו-500 מיליליטר.
למשקאות עם אחוז אלכוהול גבוה מעט יותר, כמו יין, למשל, יכילו האריזות יותר ממנה בודדת והנפח הפופולרי לבקבוקי יין הוא 750 מיליליטר, כ-5 מנות שתייה.
יוצאת דופן היא שמפניה, אותה מקובל לשווק גם בבקבוקים בני מנה בודדת של 187.5 או 200 מיליליטר.
במשקאות החריפים ניתן למצוא מגוון של נפחי בקבוקים, שכן מנת השתייה קטנה מאוד ובכל מקרה יכיל הבקבוק מספר רב של מנות.
צפיפותם של מים היא 1.000, ולכן הצפיפות של נוזל עם מומסים תהיה שונה - ככל שריכוז המומסים במים עולה – צפיפות הנוזל עולה.
בנוסף, צפיפות הסוכר במים גדולה מצפיפות האלכוהול במים.
באמצעות הידרומטר ניתן לבדוק את הסוכרים המומסים בנוזל.
בתירוש הטרי, לפני התסיסה, קיימת כמות סוכרים מסוימת.
עם התקדמות התסיסה הסוכרים מנוצלים על ידי השמרים, וכך יורדת הצפיפות ואיתה משתנה הקריאה של ההידרומטר.
לאחר מדידת השינוי במשקל הסגולי של התמיסה לפני ואחרי גמר התסיסה, ניתן להעריך את אחוז האלכוהול במשקה באמצעות נוסחאות אמפיריות.
"Top Hat, White Tie and Tails" (בעברית: "כובע צילנדר, עניבה לבנה וזנבות") הוא שיר שנכתב על ידי אירווינג ברלין לסרט "top hat" (כובע צילינדר) מ-1935 של RKO שבוצע בו על ידי הרקדן פרד אסטר.
השיר מתאר אדם המתכונן למסיבה ומתכונן אליה כשהוא מתלבש לפי קוד הלבוש "עניבה לבנה" שכולל גם מעיל זנבות וכובע צילינדר.
ההקלטות הפופולריות ביותר שלו ב-1935 היו של פרד אסטר ואל בוולי.
אירווינג ברלין נולד ברוסיה או בלארוס בשם ישראל איזדור ביילין, הלהיט הגדול הראשון שלו היה השיר Alexander's Ragtime Band, שנכתב בשנת 1911 וזכה מאז לביצועים רבים, כולל אלו של לואי ארמסטרונג, בינג קרוסבי וריי צ'ארלס.
ומשם המשיך להוציא שירים מפורסמים רבים כמו: "god bless america" ,"Puttin' On the Ritz" ו־"blue skies" שהושר ב"זמר הג'אז" אחד הסרטים המדברים הראשונים.
הוא נחשב לאחד מהמשוררים החשובים בארצות הברית פרד אסטר נולד ב־1899 באומהה נברסקה, בן למהגרים יהודים ממורים מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, הוא התחיל מלהופיע עם אחותו על במות, אדל עד שהתחתנה, וב-1933 חתם עם RKO על חוזה שכלל גם את "כובע צילינדר" עם ג'ינג'ר רוג'רס.
שם הוא נפגש עם אירווינג ברלין שהלחין וכתב את השיר לסרט.
השיר והסרט בכללו זכו להצלחה, השיר קיבל גרסאות כיסוי רבות ואוזכר מגוון פעמים.
האחיות בוסוול הקליטו את השיר ב־8 באוקטובר 1935 לדקה רקורדס.
קרול גיבונס ו"יתומי סאובוי" ב-1935.
פרד אסטר כלל את השיר באלבום "The Astaire Story" (בתרגום חופשי: "סיפורו של אסטר") שיצא ב־1952.
מל טורמה כלל את השיר באלבום "מל טורמה שר פרד אסטר" ב־1956.
לואי ארמסטרונג כלל השיר באלבום "לואי מתחת לכוכבים".
אלה פיצג'רלד כללה את השיר באלבום "אלה פיצג'רלד שרה את ספר השירים של אירווינג ברלין" ב-1958.
פרד אסטר הקליט את השיר גם ב־1975 וניתן למצוא אותו באלבום The Complete London Sessions (בתרגום חופשי: "כל סשני לונדון")
טוני בנט כלל את השיר באלבום "Steppin' Out" (בעברית: יוצאים החוצה) ב-1993.
המטראולוג הנורווגי כריסטיאן טרגדה שר את השיר עם רקדנים בפרק השני של תוכנית הטלוויזיה "Skjemtegauken" ב־1968.
רקדן הבלט רודולף נורייב השתתף בתפקיד הראשי בפרודיה על השיר בחבובות ב־1977.
בפרק הראשון של העונה התשיעית בסדרת הטלוויזיה מ.א.ש הוקאיי שר את השיר בסצנה הראשונה.
במערכון של SCTV בטלוויזיה ששודר ב-1981 "המכבסה של אל סניטון" יוג'ין לוי שר את השיר ורוקד סטפס בפרסומת מדומה למכבסה.
בסרט "באטמן לנצח" מ-1995 אדוארד ניגמה שר פרודיה קצרה על השיר.
ג'ים קארי שר פרודיה על השיר בטקס פרסי אוסקר ה-69 ב־1997.
כובע צילינדר, עניבה לבנה וזנבות"
שום דבר לא יכול להוציא לי את הרוח מהמפרשים,
בגלל שאני מוזמן לצאת הערב
בכובע צילינדר, עניבה לבנה וזנבות
הו, אני חובש את כובע הצילינדר שלי,
קושר את העניבה הלבנה שלי,
אני מכפתר את חזית החולצה שלי,
שם בתוכה את ניטי החולצה,
ואני סומך עלייך שתסלחי לי על האבק
חובש את כובע הצילינדר שלי
מבלגן את העניבה הלבנה שלי
כּוּהדָשְת (בפרסית: كوهدشت; בכורדית: کوێیەشت, הגייה: Kwêyeşt) היא עיר בנפה המרכזית של מחוז קוהדשת (Central District (Kuhdasht County), בפרובינציית לורסתאן, באיראן.
העיר משמשת בירת הנפה והמחוז כאחד.
העיר שוכנת כ-90 קילומטרים מערבית לח'ורמאבאד, כ-180 קילומטרים בקוו אווירי מדרום מזרח לכרמאנשאה, כ-200 קילומטרים מזרחית לגבול איראן–עיראק.
תושבי העיר כורדים שיעים ודוברים כורדית בניב .
במפקד האוכלוסין הלאומי ב-2006, מנתה אוכלוסיית העיר 85,519 נפשות.
במפת גוגל, מסומן בחלק הצפון מערבי של העיר מתקן צבאי בשם: زراد خانه سری شاه حسن (בתרגום מילולי: "מחסן נשק סודי של שאה חסן").
כווית שמש היא סוג של כווית קרינה המשפיעה על רקמות חיות, כגון העור, הנובעת מחשיפת יתר לקרינה אולטרה סגולה (UV), בדרך כלל מהשמש.
תסמינים נפוצים בבני אדם ובעלי חיים כוללים - עור אדום או אדמדם אשר חם למגע או כואב, עייפות כללית, וסחרחורת קלה.
תסמינים אחרים כוללים שלפוחיות, קילוף של העור, נפיחות, עור מגרד ובחילה.
כוויות שמש הן שכיחות למדיי ומשפיעות על אנשים מכל הגילאים ועם כל סוגי העור, אך היא שכיחה יותר אצל אנשים בהירי עור ואנשים שמבלים זמן רב יותר בחוץ ללא הגנה מתאימה מפני השמש.
לילדים סיכון מוגבר יותר לקבל כוויות שמש.
חשיפת יתר לקרינת UV היא הגורם המוביל לגידולי עור לא ממאירים, אשר במקרים קיצוניים עלולים אפילו להיות מסכני חיים.
כווית שמש היא תגובה דלקתית ברקמות המופעלת כאשר קרינת ה-UV גורמת לנזק ישיר ל-DNA.
כאשר ה-DNA של התאים ניזוק יתר על המידה מקרינת UV, מתרחש מוות תאי מסוג I והרקמה מוחלפת.
מניעת כוויות שמש חשובה במיוחד על מנת לשמור על בריאות העור ועל מנת הפחתת הסיכון לסרטן העור.
הדרך הטובה ביותר למנוע כוויות שמש היא להימנע מחשיפה ממושכת לשמש, במיוחד בשעות השיא בהן קרני השמש חזקות ביותר.
לבישת ביגוד כגון כובעים וחולצות עם שרוולים ארוכים, שימוש בקרם הגנה עם מקדם הגנה גבוה ושהייה בצל במידת האפשר יכולים גם לסייע במניעה של כוויות שמש.
תסמינים של כוויות שמש מופיעים בדרך כלל מספר שעות לאחר החשיפה לקרינת UV ויכולים להימשך מספר ימים.
כוויות שמש חמורות עשויות לדרוש טיפול רפואי, כולל תרופות מרשם וטיפולים מיוחדים.
כוורת הייתה להקת פופ רוק ישראלית שהוקמה בשנת 1973, מלהקות הרוק הראשונות בישראל, הנחשבת לאחת מן הבולטות והמצליחות ביותר בתחום, ובמוזיקה הישראלית בכלל.
חבריה היו דני סנדרסון, גידי גוב, יצחק קלפטר, אלון אולארצ'יק, מאיר פניגשטיין, אפרים שמיר ויוני רכטר.
הלהקה התאפיינה בסגנון רוק מלודי, עשיר בהומור נונסנס ובשילוב מערכונים, ונכנסה במהרה לליבת המיינסטרים הישראלי וזכתה להצלחה מסחרית גדולה ואף למעמד פולחני.
היא פעלה עד שנת 1976 והוציאה שלושה אלבומי אולפן: "סיפורי פוגי", "פוגי בפיתה" ו"צפוף באוזן".
לאחר פירוק הלהקה המשיכו חבריה לקריירות עצמאיות והוציאו אלבומי סולו משלהם.
חברי הלהקה סנדרסון וגוב המשיכו לשתף פעולה בלהקות גזוז ודודה.
דני סנדרסון, גידי גוב, אפרים שמיר, אלון אולארצ'יק ומאיר פניגשטיין נפגשו כששירתו יחד בלהקת הנח"ל.
סנדרסון ופניגשטיין היו הוותיקים מביניהם, ושירתו כבר ב"תוכנית ה־21" של הלהקה ("קרנבל בנח"ל"), שעלתה בשנת 1968. גוב, שמיר ואולארצ'יק הצטרפו ללהקה בתוכניתה ה-22 ("בהיאחזות הנח"ל בסיני"), שעלתה בשנת 1969. חברי הלהקה שירתו בלהקת הנח"ל בתקופה שבה חלחלו אליה סממנים קצביים יותר של מוזיקת רוק.
שמיר ואולארצ'יק, שהיו עולים חדשים מפולין, כמו גם סנדרסון, שהעביר את שנות התבגרותו בניו יורק, נחשפו למוזיקת רוק, בתקופה שבה היא כמעט ולא הייתה מקובלת בישראל.
בזמנם הפנוי בצבא היו חברי הלהקה מנגנים ביחד, ומחוץ לצבא היו מופיעים במקומות קטנים.
במקביל לשירותו הצבאי הקים סנדרסון את להקת "השניצל", שנודעה בציבור הרחב בשם "השניצלים".
לצידו פעלו בלהקה אלי מגן ודייוויד שנן, ומדי פעם היו מצטרפים אליה פניגשטיין, אולארצ'יק ושמיר.
לאחת הנסיעות של להקת הנח"ל הצטרף דורי בן זאב, שהגיש באותה תקופה תוכנית רדיו בשם "ממנו אלייך" בגלי צה"ל.
בן זאב הבחין בהומור הייחודי של סנדרסון וחבריו, והציע לשלב מערכונים שלהם בתוכניתו.
חברי הלהקה נענו בהתלהבות, והחלו בהקלטתם של מערכונים וקטעי נגינה, רובם בחדרו של סנדרסון בסביון.
מדי שבוע היה סנדרסון מעביר את ההקלטות לדורי בן זאב, ששידר אותן בתוכניתו.
הצלחתם של המערכונים הביאה לשידורם במשבצת קבועה בתוכנית, שנקראה "פינת פוגי".
הדמות הקבועה במערכונים אלו הייתה דמותו של "פוגי" בגילומו של פניגשטיין.
הדמות נוצרה במהלך הופעה של להקת הנח"ל בקיבוץ מפלסים, שבה מנחה אחד שהציג את להקת "שלישיית מפלסים", הלהקה המקומית של הקיבוץ ובמבטא ארגנטינאי הטיפוסי לחברי הקיבוץ הזמין את להקת הנח"ל לעלות לבמה ולהופיע.
קולו המאנפף של "פוגי" הוא למעשה חיקוי של אותו מנחה.
פרט לפניגשטיין השתתפו באופן קבוע במערכונים סנדרסון, אולארצ'יק, שמיר ומנחם זילברמן, ובהמשך גם גוב.
במסגרת המערכונים יצרו פניגשטיין וסנדרסון את השיר "פוגי מתחשמל", שלחנו שימש מאוחר יותר כלחן שירה של כוורת "ילד מזדקן".
השיר "סיפורי פוגי" אף הוא בוצע לראשונה במסגרת מערכונים אלו, וכן הוקלטו במסגרת התוכנית שלושה מערכונים שהפכו בהמשך לחלק מתוכניותיה של להקת כוורת: "מתמטיקה", "שיעור פסנתר" ו"סיפור הארון".
בשנת 1970 חיבר סנדרסון אופרת רוק בשם "אופרת פוגי", בהשפעת אופרות רוק שהצליחו באותה תקופה, ומתוך רצון לקשר בין השירים שנוצרו במסגרת פינות פוגי ברדיו.
האופרה התבססה על סיפור קצר שכתב סנדרסון בשם "סיפור הארון", ועלילתה תיארה את שובו של "פוגי" (פניגשטיין) מיפן.
בהקלטה של האופרה השתתפו לצד סנדרסון, פניגשטיין, גוב, שמיר ואולארצ'יק, חברים נוספים מלהקת הנח"ל: מירי אלוני, מנחם זילברמן ותמי עזריה וכן דייוויד שנן.
סנדרסון כתב והלחין את רוב שירי האופרה.
לשיר אחד בה, "לא ידענו מה לעשות", כתב מילים על פי לחן שחיבר שמיר בתקופת שירותו הצבאי, והוסיף לחן משלו לשורות הפותחות ב"ארצות ומדינות תלויות בכוכבים".
חלק מהשירים שנוצרו במסגרת האופרה שולבו מאוחר יותר באלבומיה של כוורת: "לא ידענו מה לעשות" (בסולו של אלוני), "נחמד" ו"פה קבור הכלב".
על לחן השיר "משקה קר ותוסס" נכתבו מאוחר יותר מילות השיר "סוכר בתה".
סגנונה המוזיקלי של האופרה הושפע מהפקות כגון האלבום "Tommy" של להקת The Who והמחזמר "ישו כוכב עליון", ובעיקר מן האלבום "Fillmore East – June 1971" של פרנק זאפה ולהקת "אימהות ההמצאה", שכלל שילוב של מוזיקת רוק, הומור ומערכונים שזורים בשירים.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1971 חיבר סנדרסון את המחזמר "המלך ממבו", שבמסגרתו כתב, הלחין ועיבד מספר שירים.
עלילת המחזמר תיארה את סיפורו של ממבו, סוחר אבטיחים שהוכתר למלך בעקבות טעות בזיהוי.
שירי המחזמר הוקלטו כסקיצות, בהרכב שכלל את סנדרסון, גוב, אולארצ'יק, פניגשטיין וענת גוב, שהצטרפה בקולות רקע.
סנדרסון שאף לעניין את הטלוויזיה הישראלית במחזמר, אך נכשל והפרויקט נגנז.
על לחנו של השיר "נביא מלומד" מתוך המחזמר נכתב בהמשך שירה של להקת כוורת "אינספקטור פיקח".
עוד בשנת 1971 הקליט סנדרסון את היצירה "הילד מברזיל" עם אולארצ'יק, מנחם זילברמן ודייוויד שנן, שניגן לצדו של סנדרסון בלהקת "השניצל".
במסגרת יצירה זו חוברו שני שירים שהפכו בהמשך לחלק מהרפרטואר של להקת כוורת: "אוכל ת'ציפורניים", שכתבו סנדרסון וזילברמן, ו"המגפיים של ברוך", שכתבו סנדרסון, אולארצ'יק וזילברמן.
לאחר שהשתחרר אולארצ'יק מהצבא הוא ניגן זמן קצר בלהקת הפלטינה, ולאחר מכן שהה כמה חודשים בלונדון במטרה לנסות את מזלו שם.
במהלך שהותו שם ביקר אותו סנדרסון, והשניים הקליטו סקיצות לשירים אחדים שהפכו בהמשך לחלק מהרפרטואר של כוורת: "למרות הכול", "Mushroom Revolution" שעל פיו נכתב השיר "משה כן משה לא" ו-"The Fastest Man Alive", שהפך ל"האיש הכי מהיר".
סנדרסון כשל בניסיונות לעניין חברות תקליטים בלונדון בהקלטות החדשות, ועם שובו לישראל החל להתמקד בהפקת האופרה "סיפורי פוגי".
לאחר שבהקלטת הניסיון של האופרה השתמש גם בקולות נשיים, שאף לשלב גם בהפקה הבימתית זמרות.
הוא פנה לג'וזי כץ ולרותי נבון, אך לא הצליח לשלבן באופרה.
לאורך כמה חודשים ב־1972 ניסה סנדרסון לעניין את הטלוויזיה הישראלית וחברות הפקה שונות בהעלאת האופרה, אך לא צלח בכך.
בעצת חברם, אמרגנם הראשון אשר ביטנסקי, צירפה הלהקה לשורותיה את יצחק קלפטר, שהיה ידוע בסצנת המועדונים של התקופה הודות לנגינתו בלהקת הצ'רצ'ילים, ומאוחר יותר גם בלהקת אחרית הימים.
בחיפוש אחר קלידן פנה סנדרסון מלכתחילה לשלמה גרוניך, אך חש שסגנונו אינו מתאים ללהקה.
ביטנסקי הציע לסנדרסון לפנות ליוני רכטר, שהיה קלידן בלהקת חיל התותחנים.
רכטר התחבר לסגנונה של הלהקה, אך באותה תקופה התלבט אם להתמיד בקריירה מוזיקלית או ללכת בדרכו של אביו יעקב רכטר וללמוד אדריכלות.
לאחר שסנדרסון פנה לפסנתרן ירון גרשובסקי כדי לשלבו בלהקה, החליט רכטר סופית לזנוח את לימודי האדריכלות ולהתמקד בפעילות הלהקה.
הלהקה החלה בחזרות כשישייה, עוד לפני שובו של אולארצ'יק מלונדון, ובתחילתן מילא שמיר את תפקיד הבסיסט.
לאחר כחודשיים חזר אולארצ'יק לישראל, והצטרף ללהקה כבסיסט.
לאחר גיבושם של חברי הלהקה בחר סנדרסון את שמה, "כוורת", מתוך כמה שמות אחרים שהוצעו ונפסלו.
השם התקבל באהדה בקרב רוב חברי הלהקה, שחשו כי הוא מבטא אווירה של יצירה משותפת, כדבורים הפועלות יחדיו למען הפקת דבש.
הצלם יעקב אגור תיעד את חזרות הלהקה בתמונות בשנים 1973–1975.
בפברואר 1973 החלו חברי ההרכב בחזרות לקראת המופע "סיפורי פוגי".
במרץ באותה שנה הקליטו שני שירים ראשונים באולפני קולינור: "שירות עצמי" ו"לא ידענו מה לעשות".
שניהם יצאו על גבי תקליט שדרים באפריל של אותה שנה, ולא זכו להצלחה או להתעניינות של מפיקים וחברות תקליטים.
חברי הלהקה פנו לחברת ההפקות "הגר" של אריק איינשטיין וצבי שיסל, אך אלו החליטו שהלהקה אינה מתאימה להם.
ביום העצמאות תשל"ג נערך פסטיבל הזמר והפזמון, שבו התמודדו באותה שנה שניים מחברי הלהקה: גידי גוב, ששר את השיר "יעלה ויבוא", ואפרים שמיר, ששר עם ירדנה ארזי וחנן יובל את השיר "ליל חניה".
מטרתם העיקרית הייתה למשוך את תשומת ליבם של מפיקים למען קידומה של הלהקה.
במהלך הפסטיבל יצר המפיק אברהם דשא (פשנל) קשר עם גוב, ואחר כך עם הלהקה כולה.
חברי הלהקה השמיעו לפשנל את השיר "פה קבור הכלב", והוא מצידו התלהב וציין שלדעתו מדובר בחומר המוזיקלי הטוב ביותר ששמע מאז שעבד עם להקת התרנגולים.
הוא הסכים להחתימם על חוזה הקלטות, בתנאי שיוותרו על המבנה השאפתני של אופרת הרוק לטובת תוכנית רגילה שתורכב משירים ומערכונים.
דרישתו של פשנל הביאה למחלוקת בין חברי הלהקה, ואחדים מהם התעקשו על שימורה של האופרה.
לבסוף נעתרו חברי הלהקה לבקשתו, ובהשפעת המבנה של תוכניות להקת הנח"ל, שכללו שירים ומערכונים, כתבו סנדרסון וגוב מערכונים קצרים שיצרו קשר בין השירים.
לאחר תקופה של חזרות על המופע החדש ערכו חברי הלהקה ב־7 ביוני 1973 הופעת הרצה בבית המורה בתל אביב.
ההופעה זכתה לביקורות חיוביות, ולאחריה נערכה ב־14 ביוני עוד הופעת ניסיון בבית העם שברשפון.
ב־15 ביוני נערכה הופעת הבכורה הרשמית של המופע "סיפורי פוגי", שהתבסס על שילוב בין שירים ומערכונים מפינות פוגי בתוכנית "ממנו אלייך" ומאופרות הרוק שתוכננו.
הופעה זו לא התקבלה באהדה בקרב הקהל, ורבים מהצופים עזבו במהלכה.
גם ההופעות האחרות בחודש הראשון של המופע לא זכו להצלחה רבה.
המפנה הגיע לאחר כמה שבועות, כששודרה במבט לחדשות כתבה על הלהקה ובה הושמע השיר "פה קבור הכלב".
כתבה זו הביאה לחשיפה רבה ללהקה, וחבריה החלו להופיע בתדירות של כשלושים הופעות בחודש.
במקביל להופעות, החלו חברי כוורת בהקלטת שירים לקראת אלבום הבכורה של הלהקה, באולפני טריטון של טומי פרידמן.
ההקלטות נמשכו עד סוף ספטמבר 1973. ביוני 1973 התפרסם תקליט השדרים "פה קבור הכלב".
השיר צעד שבועות אחדים במצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל, אך גם הוא לא זכה להצלחה רבה.
לעומת זאת, שני תקליטי השדרים שיצאו אחריו, "המגפיים של ברוך" ו"שיר המכולת", היו להיטים גדולים והגיעו למקום הראשון במצעדי הפזמונים של גלי צה"ל ושל קול ישראל.
בספטמבר 1973 נערכו מצעדי הפזמונים השנתיים של הגל הקל ושל גלי צה"ל.
הרפרטואר המוכר של כוורת כלל אז רק מספר תקליטי שדרים, אך למרות זאת זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" בשני המצעדים.
השיר "המגפיים של ברוך" היה להיט גדול, וזכה בתואר "שיר השנה" בשניהם.
באוקטובר 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים, וחברי הלהקה גויסו למחלקת ההווי והבידור של צה"ל.
במהלך המלחמה הופיעה הלהקה פעמים רבות בבסיסים ברחבי ישראל, חלקן במשותף עם להקת הנח"ל.
במסגרת ההופעות נוסף לרפרטואר הלהקה הלהיט "יו יה", שיר הבנוי ממקבץ סיפורים קצרים המתבססים על משחקי מילים, מאפיין מרכזי בכתיבתו של סנדרסון.
את השיר כתבו סנדרסון ואולארצ'יק והלחינו סנדרסון וקלפטר, והוא נחשב לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה.
השיר הגיע בחודש דצמבר למקום הראשון במצעד הפזמונים של קול ישראל, ובמצעד השנתי של התחנה לשנת תשל"ד דורג במקום השלישי.
בנובמבר יצא אלבומה הראשון של הלהקה, "סיפורי פוגי".
שמו נבחר במטרה לקדם את המופע של הלהקה, שנקרא גם הוא כך.
האלבום הניב מספר להיטי ענק כמו "המגפיים של ברוך", "פה קבור הכלב", "שיר המכולת", "ביום ובלילה", "שירות עצמי", "ילד מזדקן", "למרות הכול", "נחמד" ו"יו יה".
האלבום מכר 70,000 עותקים תוך זמן קצר, כמות חסרת תקדים בישראל עד אז.
עד סוף שנות השמונים נאמדו מכירותיו בכ־140,000 עותקים.
ב־27 בדצמבר 1973 זכתה כוורת בפרס כינור דוד בתואר "הצגת הבידור של השנה".
סנדרסון זכה בטקס זה בתואר "מלחין השנה".
בשנת 1974 בחרה רשות השידור בלהקה לייצג את ישראל באירוויזיון 1974 בברייטון עם השיר "נתתי לה חיי", שתחת המעטה של שיר אהבה סטנדרטי כלל רמיזות פוליטיות כנגד שלטונה של גולדה מאיר ובעד הקמת מדינה פלסטינית.
העיבוד התזמורתי של השיר נעשה על ידי נעם שריף.
באירוויזיון עצמו הופיעה הלהקה בשם "Poogy", שהיה שם קליט יותר.
במהלך הביצוע באירוויזיון לא ניגן יוני רכטר עם הלהקה אלא ניצח על התזמורת, עקב תקנה המגבילה את מספר המופיעים על הבמה (לרבות נגנים, רקדנים או זמרי ליווי) לשישה.
רכטר, שלא היה לו ניסיון קודם בניצוח, עבר לשם כך קורס מזורז אצל שלום רונלי-ריקליס, אדוארד אולארצ'יק ונעם שריף.
הלהקה הופיעה בתחרות עם פלייבק שהוקלט מראש, ולמעשה רק התזמורת הגדולה ניגנה בשידור חי.
השיר הגיע למקום השביעי בתחרות והלהקה הוציאה לשוק האירופאי תקליטון הכולל שניים משיריהם בגרסאות אנגליות: "She Looked Me in the Eye" ("נתתי לה חיי") ו־"Morris and his Turtle" ("המגפיים של ברוך").
את המילים האנגליות לשני השירים כתב סנדרסון, ללא זיקה למילים העבריות המקוריות.
תקליטון זה הופץ גם בישראל.
תחרות שירי האירוויזיון אמנם לא הביאה ללהקה הצלחה בעולם, אך דני סנדרסון זכה בתמלוגים נאים בעקבות העובדה שהשיר "נתתי לה חיי" זכה לגרסה בשפה הצרפתית, "Le Service Militaire" בביצועו של כוכב הזמר הצרפתי ז'ו דסאן.
בישראל נחל השיר הצלחה מיידית, ובאפריל 1974 זכה להישג הנדיר של כניסה ישירה למקום הראשון במצעדי הפזמונים השבועיים של גלי צה"ל ושל קול ישראל.
השיר הוביל את מצעדי הפזמונים במשך שבועות רבים, וגם נבחר כ"שיר השנה" במצעד השנתי תשל"ד של קול ישראל.
ביולי באותה שנה יצא האלבום השני של הלהקה, "פוגי בפיתה".
בנוסף ל"נתתי לה חיי", כלל האלבום ברובו שירים מהאופרה "סיפורי פוגי" אשר לא נמצא להם מקום באלבום הראשון.
כמו כן כלל האלבום גרסת כיסוי לשירה של להקת הנח"ל "הורה היאחזות", שעיבדו במקור סנדרסון ואולארצ'יק לכבוד כינוס של להקת הנח"ל.
השיר בגרסת הלהקה זכה לאהדה רבה בהופעות והפך לחלק בלתי נפרד מתוכניות הלהקה.
השיר החותם את האלבום, "הבלדה על ארי ודרצ'י", לא התקבל באהדה בהופעות וביצועו החי נפסק עד להופעות האיחוד בשנת 1984. עם זאת, במצעדי הפזמונים זכה השיר להצלחה רבה יותר ודורג במקום התשיעי במצעד השנתי תשל"ד של קול ישראל.
על אף שהורכב מחומרים ישנים ברובו, התאפיין האלבום בצליל שונה מזה של קודמו.
חברי הלהקה החלו מתנסים בכלי נגינה שונים שבלטו בסצנת הרוק המתקדם הבריטית של התקופה, כגון גיטרות 12 מיתרים, מלוטרון, מוג, אורגן האמונד וחלילית.
כמו כן, לראשונה לוותה הלהקה במוזיקאים חיצוניים: בשיר "לאמור א'לאבי" ניגן המוזיקאי אברהם סאלמן על קאנון, השירים "נתתי לה חיי" ו"התמנון האיטר" בוצעו בליווי תזמורת, וב"שיר המחירון" שרה מקהלה שהורכבה בעיקר מחברי הלהקה ובנות זוגם, בשם "מקהלת השפלה".
בעקבות האלבום זכתה כוורת בפעם השנייה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל.
פרט ל"נתתי לה חיי" ו"הבלדה על ארי ודרצ'י" צעדו במצעדי הפזמונים גם השירים "שיר המחירון" ו"משה כן משה לא" מהאלבום, וזכו גם הם להצלחה.
בשנת 1975 החלה הלהקה בעבודה על אלבום שלישי ותוכנית חדשה בשם "צפוף באוזן".
שלא כבעבודותיה הקודמות של כוורת, שהתאפיינו בדומיננטיות של סנדרסון, "צפוף באוזן" היה תוצר של עבודת צוות שבה הוזמנו כל היוצרים בלהקה לתרום משיריהם.
הם חיפשו מקום להתבודד בו והיו "חברי משק" בקיבוץ גבעת חיים מאוחד, שם כתבו את שיריהם ועבדו עליהם במשך שישה חודשים.
על כל אחד מהשירים נערכה הצבעה, ומספר שירים שהוצעו לא התקבלו, דוגמת "הפסנתר", אותו חיברו אולארצ'יק ורכטר והלחין רכטר, ואשר לחנו שימש מאוחר יותר לשיר "שיר התעוררות", אותו הקליט גוב במסגרת אלבום הסולו הראשון שלו.
לחן נוסף שלא התקבל היה לחנו של סנדרסון למה שהפך בהמשך לשיר "כחול ים תיכון" של להקת גזוז.
כמו כן, שקלו חברי הלהקה לצרף לאלבום גרסת כיסוי לשיר "רומיה ויואל" של רביעיית איילון ואף הקליטו גרסה כזו, לפני שוויתרו על הרעיון.
למעט שני קטעים שסנדרסון כתב בעצמו, "אינספקטור פיקח" ו"האיש הכי מהיר", נכתבו רוב השירים תוך שיתוף פעולה שלו עם אולארצ'יק.
לצד "גוליית", המספר בהומור ילדותי את הסיפור התנ"כי על דוד וגוליית, "טנגו צפרדעים", ו"מדינה קטנה" אשר הולחן יחד עם רכטר, נכללו גם לחניו של אפרים שמיר ל"שיעור מולדת", "העולם שמח" ו"ככה היא באמצע", וכן שני לחנים של יצחק קלפטר, "שיר הטמבל" ו"היא כל כך יפה".
העטיפה האחורית של האלבום, אשר צוירה על ידי יוסי אבולעפיה, הציגה קולאז' של דמויות מתוך שירי האלבום, בסגנון האיורים של טרי גיליאם ומונטי פייתון.
באלבום זה ניכרה התפתחות סגנונית משמעותית מהרוק ההומוריסטי של שני האלבומים הראשונים.
הבלדה "שיעור מולדת" הציגה צד נוסטלגי ורך של הלהקה, כשהיא מלווה בעיבוד מיתרים של רכטר.
למרות סלידתו של סנדרסון מהכללת השיר באלבום בזמנו, הוא הפך ברבות השנים לקלאסיקה ישראלית.
בשיר "העולם שמח", קטע סמבה אנרגטי ולא אופייני ללהקה, התארח המתופף אהרלה קמינסקי.
"שיר הטמבל" אמנם כלל מילים הומוריסטיות אופייניות, אך לווה בלחן מינורי בעיבוד מינימליסטי של פסנתר וגיטרה.
חריגות אלו מה"אתוס" של כוורת הובילו לחיכוכים בין אישיים בלהקה, אשר גברו כשהלהקה התמודדה לראשונה עם חיצי הביקורת והקהל עם צאת האלבום.
התוכנית "צפוף באוזן" עלתה לראשונה במופע הרצה ב־21 ביולי 1975 בקולנוע שביט שבחיפה, וכעבור יומיים בבכורה רשמית בהיכל התרבות בתל אביב.
ההופעה התקבלה בביקורות מעורבות, ובחודש ספטמבר החלו חברי הלהקה בעבודה על שיפוץ התוכנית ושיפורה.
גם המופע המחודש לא התקבל באהדה רבה, והוא נמשך עד ינואר 1976.
למרות הביקורת היחסית זכו שירי האלבום להצלחה רבה במצעדי הפזמונים, והביאו לשתי זכיות נוספות של הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל, בשנים תשל"ה ותשל"ו.
השיר "גוליית" נבחר כ"שיר השנה" בשנת תשל"ה, ובכך השלימה הלהקה שלוש זכיות רצופות בתואר זה, הישג שלא שוחזר מעולם.
בתחילת 1976 החליטו חברי הלהקה לנסות את מזלם בארצות הברית.
סנדרסון כתב מילים באנגלית לשירי הלהקה, ואלו הוצגו לראשונה בשתי הופעות שערכה הלהקה בתחילת פברואר.
הופעות אלו הציגו שני שירים חדשים שיצר סנדרסון: "Don't Pull The Trigger" ו־"Lesson In Love".
במקביל הוציאה הלהקה תקליטון של השיר "יו יה" מתורגם לאנגלית (בשם "Yo-Ya").
ב־10 בפברואר 1976 יצאו חברי הלהקה לארצות הברית.
ב־21 בפברואר 1976 נערכה ההופעה הראשונה, ב"טאון הול" (אנ') שבניו יורק.
כבר בהופעה זו התברר שהקהל, שהורכב בעיקר מיהודים אמריקאים לא היה מעוניין בתרגומי השירים לאנגלית, ודרש שהלהקה תבצע את כל השירים בעברית בלבד.
במשך שלושה חודשים הופיעו חברי הלהקה לקהילות היהודיות בארצות הברית, קנדה ומקסיקו.
על אף הצלחת ההופעות, התגברו במהלך המסע המתחים האישיים בין חברי הלהקה, וכך למשל אירעה קטטה בין שמיר לגוב.
למרות זאת הם הצליחו לעורר את התעניינותה של חברת התקליטים פולידור רקורדס וקבעו מולה מבחן בד, בתקווה להשיג חוזה הקלטות בחברה.
לצד "Don't Pull The Trigger" ו־"Lesson In Love" הציגו חברי הלהקה גם את השיר "You Are My Soul", שכתב סנדרסון על פי לחן קיים של שמיר ערב לפני המבחן מול אנשי חברת התקליטים.
השיר הרביעי ששרו במבחן זה היה הגרסה האנגלית של "יו יה".
השירים לא התקבלו באהדה בקרב אנשי חברת התקליטים, וחברי הלהקה חזרו לישראל לאחר מכן.
שלושה מהשירים הוקלטו מאוחר יותר בעברית על ידי חברי הלהקה: לחנו של השיר "Don't Pull that Trigger" שימש מאוחר יותר כלחן שירו של גוב "בקצה המערב", שהוקלט עבור אלבומו "אין עוד יום".
שמיר, שהלחין את השיר "You Are My Soul", הקליט אותו כעבור כמה חודשים בעברית במילים של יהונתן גפן, בשם "ערב של יום בהיר".
על לחן השיר "Lesson in Love" כתב סנדרסון מאוחר יותר את השיר "היפנוזה".
כישלון המבחן מול חברת "פולידור" הביא למשבר סופי בין חברי הלהקה, ובהופעה האחרונה בארצות הברית הוחלט על פירוקה.
כשחזרו לישראל הופיעו חברי הלהקה בסיבוב הופעות אחרונות.
חלק מהן היו בהצגה כפולה עם חברי הגשש החיוור, ללא קשר בין שני המופעים.
ב־31 באוגוסט 1976 התקיימה ההופעה שנועדה להיות האחרונה של כוורת, אך בסוף ספטמבר חזרו חבריה להופעות מילואים אחדות בבסיסי תובלה.
הופעתה האחרונה של כוורת נערכה ב־30 בספטמבר 1976, ללא אולארצ'יק וקלפטר.
במקומו של אולארצ'יק ניגן בבס בהופעה זו אפרים שמיר.
אחריה התפרקה הלהקה סופית, וכל אחד מחבריה יצא לקריירה אישית.
דני סנדרסון הקים עם גידי גוב בשנת 1978 את להקת "גזוז" שהייתה מעין גרסת ביג בנד ל"כוורת", ובשנת 1980 את להקת "דודה" שנטתה לכיוון רוקיסטי יותר.
כל חברי הלהקה, פרט למאיר פניגשטיין, המשיכו לקריירות סולו מצליחות.
פניגשטיין היגר לארצות הברית ופנה לעסקי הקולנוע.
ב־1984 התאחדו חברי "כוורת" מחדש לשורה של הופעות, שהמפורסמת שבהן הייתה הופעת החינם בפארק הירקון.
בהופעה זו השתתפו על פי הערכת המשטרה כחצי מיליון איש, מספר שיא של צופים, אף כי נטען שבפועל המספר היה נמוך בכמחצית.
אלון אולארצ'יק כתב לכבוד האיחוד את השיר "מאיר ואלון", העוסק בו ובמאיר פניגשטיין שהגיעו במיוחד מארצות הברית לסיבוב ההופעות.
כמו כן ביצעו חברי הלהקה מערכון בשם "הוותיק", שבמרכזו ריאיון נוסטלגי עם חלוץ מזדקן.
ההופעה יצאה באלבום כפול ובקלטת וידאו.
באוגוסט 1984 הופיעה הלהקה בפני חיילי צה"ל בגזרה המזרחית בלבנון.
בשנת 1989 יצאו כל שלושת אלבומיה של הלהקה בגרסאות תקליטור, שכללו קטעים נוספים כמו מערכונים שבמקור הוקלטו עבור תוכנית הרדיו "ממנו אלייך" וקטעים שהוקלטו בזמן הופעות וחזרות.
כמו כן צורפו לאלבומים אלו שני שירים שאמנם הוקלטו על ידי הלהקה באולפן, אך לא נכללו באלבומים המקוריים: "מחכים לשולה" ו"הפסקת חשמל".
שלושה מהקטעים החדשים הופצו באותה שנה גם על גבי תקליטון בשם "כוורת כוורת?
האלבומים המחודשים נמכרו בכ־25,000 עותקים בתוך כשנה.
בקיץ 1990 יצאו לסיבוב איחוד נוסף בשם "כוורת חוזרת".
סיבוב ההופעות הונצח בסרטו התיעודי של צבי שיסל "כוורת – תמונות מחיי הלהקה".
הסרט יצא בשנת 1992 וכן הופץ בקלטת וידאו, ובשנת 2013 ראה אור לראשונה על גבי DVD.
במופעים אלו צפו יותר מ־100,000 אנשים.
ב־1995, לאחר רצח יצחק רבין, הופיעו שישה מחברי הלהקה (ללא פניגשטיין) בעצרת הזיכרון לרבין וביצעו את השיר "מדינה קטנה".
ב־1998, לכבוד שנת היובל למדינה וחצי היובל לצאת האלבום "סיפורי פוגי", התאחדה הלהקה שוב למופע ענק חד־פעמי בפארק הירקון.
האיחוד לווה בהוצאת שני שירים חדשים שנכתבו במשותף על ידי חברי הלהקה: "זוכר, לא זוכר" (בהשתתפות די ג'יי צ'ופי) ו"מחפש דרך חזרה".
המופע וקטעים מהחזרות לקראתו תועדו באלבום המשולש "כוורת בפארק" ובסרט טלוויזיוני באותו שם.
מופע נוסף התקיים ב־14 במרץ 2000 באופן חד־פעמי, במטרה לגייס כסף עבור ניתוח דחוף בראשו של חבר הלהקה יצחק קלפטר.
משנת 2001 מועלה המופע "דני, גידי וחברים", שבו משתתפים סנדרסון, גוב, אולארצ'יק, שמיר ומזי כהן מגזוז.
כעבור כשנתיים העלו קלפטר, אולארצ'יק ושמיר את המופע "נפגשנו".
"נפגשנו" לווה בשני שירים חדשים: "מטוטלת" שכתב אולארצ'יק ו"שווה זהב" שכתב קלפטר.
ב־10 במרץ 2013 הודיעה הלהקה במסיבת עיתונאים כי היא צפויה להתאחד פעם נוספת לשתי הופעות ביוני 2013 בבריכת הסולטן בירושלים, במסגרת פסטיבל ישראל ולציון 40 שנה לצאת אלבום הבכורה "סיפורי פוגי".
כל הכרטיסים לשתי ההופעות הללו אזלו תוך שעות ספורות, ולאור זאת החליטה הלהקה על קיום הופעה נוספת, ב־22 ביוני, שגם אליה אזלו כל הכרטיסים תוך מספר שעות.
לאור הביקוש הנוסף הוכרז על קיומה של הופעה בפארק הירקון בתל אביב ב־8 באוגוסט, שגם לה אזלו 45 אלף הכרטיסים תוך 12 שעות בלבד.
ב־30 באפריל 2013, הודיעה הלהקה כי בעקבות הביקוש העצום היא מוסיפה הופעה אחרונה בפארק הירקון, ב־7 באוגוסט 2013. בסך הכל צפו בהופעות האיחוד של שנה זו כ־120,000 איש.
בהופעות הראשונות בסיבוב הופיע גוב כשידו חבושה לאחר ששבר את כתפו סמוך להופעה הראשונה.
לצד ההצלחה במכירת הכרטיסים, זכה סיבוב ההופעות לשבחים רבים על שימור האיכויות המוזיקליות והאמנותיות על אף הזמן הרב שעבר מאז הפסקת פעילותה הרציפה של הלהקה.
בריאיון לידיעות אחרונות הצהיר דני סנדרסון כי זהו האיחוד האחרון של הלהקה.
לקראת האיחוד יצא באותה שנה מארז מיוחד של כוורת שנקרא "כוורת בקופסא" המכיל קטעים שרואים אור לראשונה על גבי דיסק, ביניהם "פינות פוגי", אופרות הרוק המקוריות והופעות מוקלטות ב-DVD.
ההופעה עצמה תועדה בסרט DVD ובתקליט כפול בשם "כוורת – המופע האחרון" שהגיע למעמד אלבום זהב.
החזרות למופע תועדו בסרט "שק של סנטימנטים" של הבמאי אבידע ליבני ששודר ב-Yes דוקו באפריל 2014.
שניים מהתקליטורים במארז "כוורת בקופסא" תיעדו הופעה של הלהקה בתיאטרון ירושלים משנת 1974. הופעה זו הופצה בשנת 2017 על גבי תקליט.
ב-8 בדצמבר 2022 הלך לעולמו יצחק קלפטר, והיה לחבר הלהקה הראשון שנפטר.
להקת כוורת התאפיינה בכמות גדולה יחסית של גיטריסטים ובהשתתפות של כל החברים בשירה.
את הרעיון למבנה זה שאב סנדרסון מן הלהקות להקת האחים אולמן ומובי גרייפ, שגם בהן מבנה דומה.
אף על פי שכל חברי הלהקה ביצעו קטעי שירה, בתוכניתה הראשונה של הלהקה ("סיפורי פוגי") נתפסו גוב ושמיר כסולנים העיקריים, בעוד כל החברים האחרים לא ראו עצמם כזמרים, ושרו קולות רקע בלבד.
על חלוקת הקולות היה אחראי סנדרסון, שהחליט מי ישיר כל שיר.
רק בשני האלבומים הבאים ניתן משקל רב יותר גם לקולותיהם של שאר חברי הלהקה, ואחדים קיבלו קטעי סולו.
דוגמאות בולטות הן שיר הסולו של רכטר "שיר מחאה (אנטיביוטיקה)", "שיר הטמבל" בסולו של קלפטר והסולו של פניגשטיין בתור "פוגי" בבתי השיר "לו לו".
גם בנגינת הגיטרות חלה חלוקת תפקידים.
נגינתו של קלפטר אפיינה בעיקר את קטעי הנגינה המהירים, כגון הפתיח של "ככה היא באמצע" או הקטע המלווה את המשפט "קלע לו בול בפוני" בשיר "גוליית".
לעומתו ניגן סנדרסון את קטעי הרוק הכבדים יותר, כגון פתיחת השיר "שיר מלחים".
מאפיין בולט ומרכזי של שירי כוורת הוא השימוש הניכר בהומור שנעשה בהם.
בחלק מהשירים מתבטא השימוש בהומור במשחקי מילים ופרודיות על ביטויים עבריים שונים, כדוגמת "יו יה" ו"פה קבור הכלב".
שירים אחרים נכתבו בהומור נונסנס המערב מציאות ודמיון, כדוגמת השיר "המגפיים של ברוך" שגיבורו רוחש אהבה רומנטית למגפיו או הפרודיה על הסיפור התנ"כי בשיר "גוליית".
נטייה זו להומור חוזקה באמצעות המערכונים שקישרו בין השירים ובראשם "סיפור הארון" ו"סיפור המכולת".
גם שירים רציניים כדוגמת "שירות עצמי" שדוברו מסתכל על חייו במבט נוגה, נעטפו בבדיחות קלילות.
יוצא דופן מבחינה זו הוא השיר "ילד מזדקן" שמילותיו רציניות לחלוטין, כמו גם עיסוקו בקשיי ההתבגרות.
רוב שירי האהבה של כוורת נכתבו אף הם בנימה הומוריסטית, אף על פי שלרוב נושאם היה גבר שלא הצליח לכבוש את לב אהובתו, ובהם "ביום ובלילה", "היא כל כך יפה" ו"נתתי לה חיי".
הכתיבה ההומוריסטית הייתה מאפיין בולט של דני סנדרסון, שהמשיך את הקו הזה ביצירתו גם בלהקת גזוז ובאלבומי הסולו שלו.
ברוק הישראלי, לעומת זאת, נותרה כוורת בין הדוגמאות הבודדות לשילוב הומור ביצירה המוזיקלית.
על אף האנטי-תזה שהיוותה כוורת לשירי הלהקות הצבאיות היו גם לה שירים שעסקו בנושאים לאומיים, אך גם אלו נכתבו מנקודת מבט אישית ומינורית יותר.
בולט בהקשר זה "שיעור מולדת" הנוסטלגי, שמילותיו נכתבו על ידי עלי מוהר ולא על ידי חברי הלהקה, וכן "מדינה קטנה".
גם גרסת הכיסוי של כוורת לשירה של להקת הנח"ל "הורה היאחזות" נעשתה בעיבוד רוקי מובהק ותוך הכנסת אלמנטים הומוריסטיים.
לצד הגישה הקלילה כללו לא מעט משירי כוורת מסרים רציניים ואף פוליטיים במילותיהם.
אופייני לעניין זה הוא השיר "נתתי לה חיי" שטען בעד הקמת מדינה פלסטינית.
דוגמאות אחרות הן "נחמד" כשיר מחאה כנגד ההשלמה עם המצב הפוליטי־חברתי והדחקתה של מציאות כואבת ו"שיר מלחים" שגיבוריו ממהרים להיכנע ונכתב כנגד ההירואיות הציונית.
חשיבותה של כוורת במוזיקה הישראלית נעוצה בעיקר בהיותה להקת הרוק הראשונה שזכתה להצלחה רחבה, ובכך שינתה את פני המוזיקה הישראלית.
עד לפריצתה של הלהקה נעשתה היצירה הדומיננטית במסגרת הלהקות הצבאיות וכן בלהקות זמר, שסגנונן המוזיקלי הושפע מהמוזיקה הרוסית (שימוש נרחב באקורדיון) והצרפתית.
השירים נכתבו על ידי משוררים ופזמונאים והולחנו על ידי מלחינים בנפרד מהמבצעים.
רבים מהטקסטים עסקו בחוויות הקשורות בצה"ל, במלחמות ישראל ובהווי החקלאי וההתיישבותי ונכתבו על פי רוב בלשון רבים.
יצירתה של כוורת הייתה שונה באופן מובהק.
ראשית, מבחינת הסגנון המוזיקלי עשתה כוורת שימוש בשלוש גיטרות חשמליות (סנדרסון, קלפטר ושמיר) לצד הבס (אולארצ'יק) ובכך התאפיינה יצירתה בצליל רוקי מובהק, בעוד קודמותיה בתחום השתמשו בכלים חשמליים באופן חלקי בלבד.
בנוסף עשתה כוורת ניסיונות מוזיקליים מורכבים יותר, כדוגמת רוק פרוגרסיבי ב"הבלדה על ארי ודרצ'י", קטעים אינסטרומנטליים בהשפעה ים תיכונית כמו "התמנון האיטר" ו"לאמור א'לאבי" וקטעים מורכבים ומרובי אקורדים כדוגמת "למרות הכל".
שנית, נעשתה היצירה בלהקה באופן קבוצתי, ועל אף הדומיננטיות של סנדרסון היא פעלה לפי המודל של להקת רוק בה שותפים כל החברים בכתיבה, נגינה וביצוע.
עם זאת שמרה כוורת על מקצב ה"אסטה אסטה" המקובל של התקופה, על מבנה התוכנית של הלהקות הצבאיות המורכב משירים ומערכונים וכן הופעה בפני קהל יושב.
כוורת הקצינה נטייה זו כשהקדישה שירים לנושאים הומוריסטיים או לחפצים שוליים, בניגוד לכובד הראש של שירים רבים אחרים שנכתבו במקביל או קודם לכן.
דוגמאות אופייניות לכך הם השירים "המגפיים של ברוך", "שיר המכולת", ו"לך ספר לסבתא".
גישה זו סימלה את עלייתו של דור חדש שלא מעמיד במרכז את הישגי הצבא והפרחת השממה ולא חש דחף להגן על המדינה החדשה, ובמקום זאת מעדיף לעסוק בענייני היום-יום ובחייו האישיים.
השפעתה של כוורת על המוזיקה הישראלית ניכרת גם לאחר פירוקה - היות שיצירותיה התקבלו בהכרה ציבורית ומסחרית, היא סללה את הדרך לרוק הישראלי.
מעמד זה התחזק עקב היות שישה מתוך שבעת חבריה יוצרים בולטים ומצליחים בסגנון זה בשנים הבאות.
תהליך השינוי ארך עוד מספר שנים אך בסופו של דבר, כוורת קיבעה את מעמדה כסמל המהפכה המוזיקלית, וכן באופן פרדוקסלי לסמל של "ארץ ישראל הישנה והטובה".
כוורת נחשבת לאחת הלהקות האהובות ביותר בישראל, וכך למשל היא זכתה בתואר "להקת השישים" בסקרים נפרדים שערכו בשנת 2008 שידורי קשת והערוץ הראשון בשיתוף רשת ג'.
בשנת 2013 זכתה בתואר "הלהקה הכי ישראלית" בסקר שנערך באתר mako, ובשנת 2018 זכתה בתואר "להקת השבעים" בסקר שערך העיתון ידיעות אחרונות.
הפופולריות הרבה של הלהקה הביאה למחוות אחדות שנעשו לשיריה.
בשנת 2009 הועלה המופע "ככה היא באמצע", שבו ביצעו איה כורם, אפרת גוש, אמילי קרפל ואניה בוקשטיין את שירי הלהקה.
בשנת 2012 העלתה קבוצת מוזיקאים צעירים בשם "אנשי הארון" מופע מחווה ללהקה שבו ביצעו את שיריה על פי הביצועים, התלבושות והתפאורה המקוריים.
בהמשך אף שיתפה הקבוצה פעולה עם מאיר פניגשטיין במופע שהוקדש לדמותו של פוגי במערכוני הלהקה.
בשנת 2013, במלאת ארבעים שנה לאלבום "סיפורי פוגי", הפיקו תחנות הרדיו גלי צה"ל וגלגלצ תוכנית מחווה לאלבום, ובה הקליטו להקות שונות גרסאות מחודשות לשירי האלבום.
הביצועים שהוקלטו עבור התוכנית הופצו בשנת 2014 באלבום בשם "מסיפורי פוגי אפשר ללמוד".
בשנת 2025 שודרה בכאן 11 הסדרה הדוקומנטרית "נתתי לה חיי", אותה יצר יואב קוטנר
ביישוב מכמנים במועצה האזורית משגב, שלרחובותיו ניתנו שמות להקות בישראל, נקרא רחוב ע"ש להקת כוורת.
גידי גוב (זמרה, כלי הקשה)
דני סנדרסון (גיטרה חשמלית, זמרה)
אלון אולארצ'יק (גיטרה בס, קולות רקע, זמרה)
יצחק קלפטר (גיטרה מובילה, קולות רקע, זמרה)
יוני רכטר (קלידים, קולות רקע, זמרה)
מאיר פניגשטיין (תופים, דקלום וזמרה כ"פוגי")
כוונן פסנתרים (כַּוְנָן) הוא אדם העוסק בכיוון פסנתרים - אומנות מתיחת מיתרי הפסנתר כך שיפיקו צליל מדויק והרמוני.