tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיר נחשבת לאחת מ-33 ערים סגורות ברוסיה, שבאופן רשמי סגורות לביקור אזרחים זרים ללא אישור מיוחד, זאת מאחר שהעיר מאכלסת את מכון המחקר המדעי הטכנולוגי על שם אלכסנדרוב וצמידות העיר לתחנת הכוח הגרעינית לנינגרד.
החל מה-1 בינואר 2013 אין צורך באישור מיוחד לביקור בעיר עבור אזרחי רוסיה.
העיר סוסנובי בור הוקמה ב-10 בדצמבר 1958 על פי החלטת ועדת ההוצאה לפועל של מחוז לנינגרד (לימים ממשלת מחוז לנינגרד) שהחליטה על הקמת יישוב פועלים.
בשנת 1961 מתחיל לפעול מפעל "ראדון" לסילוק פסולת גרעינית והפך לאתר הגדול מסוגו בעולם.
שנה לאחר מכן מוקם המכון למחקר מדעי טכנולוגי על שם אלכסנדרוב.
בשנת 1966 החלה בניית תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד, כשהיישוב משמש ברובו את עובדי תחנת הכוח הגרעינית .
ב-19 באפריל 1973 נשיאות הסובייט העליון מעניקה לסוסנובי בור מעמד של עיר בעלת חשיבות מחוזית.
ב-23 בדצמבר 1973 בתחנת הכוח הגרעינית מתחיל לפעול הכור הראשון מתוך ארבעה.
ב-12 בנובמבר 1974 ועדת ההוצאה לפועל במחוז לנינגרד מחליטה על איחוד חבלים עירוניים שונים בשטחים הסובבים את העיר.
ב-1981 מתחיל לפעול הכור הרביעי של תחנת הכוח הגרעינית ועוצמת תחנת הכוח מגיע להספק של 4 מיליארד קווט"ש והייתה לאחת מתחנות הכוח האטומיות הגדולות בעולם.
בשנת 1996 נערכות לראשונה הבחירות הישירות לראשות העיר.
בשנת 2002 תחנת הכוח הגרעינית מגיעה להספק של 600 מיליארד קווט"ש, מה שהפך אותה לאחת מתחנות הכוח הגרעיניות הגדולות באירופה.
ב-1 בינואר 2006, ממשלת מחוז לנינגרד מחליטה על הקמת המחוז המוניציפלי של סוסנובי בור (Сосновоборский городской округ) כשהעיר מהווה למרכז האדמיניסטרטיבי שלו.
ב-30 באוגוסט 2007 הונחה אבן פינה לתחנת הכוח הגרעינית החדשה תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד 2.
העיר סוסנובי בור שוכנת ממערב לעיר סנקט פטרבורג, בשפך קופור הנשפך למפרץ הפיני, על כביש 41А-007.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2010:
רוב כלכלת העיר נשענת על פיתוחה של תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד שבתחומי העיר ומופעלת על ידי חברת רוסאנרגואטום, חברת בת של תאגיד רוסאטום.
בעיר פועל גם מכון המחקר המדעי הטכנולוגי על שם אנטולי אלכסנדרוב המהווה למכון מחקר בתחום האנרגיה הגרעינית.
בעיר פועלים מספר מפעלים חקלאיים ותעשייתיים ומכון מחקר מדעי לרכיבים אופטיים ואלקטרוניים (НИИ ОЭП).
בנוסף פועלים בעיר סניפים של כל הבנקים הגדולים ברוסיה כדוגמת סברבנק, VTB, גזפרום בנק, אלפא-בנק ואחרים.
בתחומי העיר פועלת תחנת הרכבת "קאלישצ'ה" (Калище) ממנה יוצאות רכבות אל העיר סנקט פטרבורג, עד 2009 שירתה גם יעדים ביערות טייגה.
סמוך לתחנת הרכבת ישנו גם מסוף אוטובוסים.
נוסף לתחנה זו פועלת גם תחנה נוספת המכונה תחנת הקילומטר השמונים המשרתת קו רכבות בודד מהעיר סוסנובי בור אל סנקט פטרבורג.
מועדון הספורט הגדול ביותר בעיר הוא קבוצת הכדורעף דינמו מחוז לנינגרד, שהוקמה בשנת 2004 ומתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורעף.
סוסליק (שם מדעי: Spermophilus) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הסנאיים.
סוג זה מונה יצורים קטנים החיים על הקרקע וקרובים אל המרמיטה והנובחנית.
הם מתחפרים במחילות באדמה, וחיים באזורים פתוחים של ערבות עשב, טונדרה ואף מדבריות ברחבי אירופה, צפון אסיה ואמריקה הצפונית.
סוסליק יפה סטורטוס (שם מדעי: Callospermophilus saturatus) הוא מין של מכרסם ממשפחת הסנאיים ומתת-משפחת סנאיי הקרקע.
מין זה חי ברכס קסקייד בקולומביה הבריטית, קנדה ובמדינת וושינגטון בארצות הברית.
סנאי זה הוא אחד משלושה סנאים מהסוג סנאי יפה (מילולית: "kallos" - יפה, "Spermophilus" - סוסליק).
בעבר שלושתם השתייכו לסוג סוסליק.
הסוסליק בעל מראה של טמיאס עם פרווה אפורה, צידיים בעלי פס לבן ותחתיו פס שחור והבטן והחלק התחתון של הגוף אדמדם.
הזנב קצר ואפור-לבן, והרגליים קצרות.
בדומה לטמיאס, סנאי זה יכול לאגור מזון רב בלחייו.
תפוצת הסנאי היא מנהר קולומביה שבקנדה ודרומה עד לנהר סימילקמין בוושינגטון.
הוא חי במדרונות הרים וביערות ממוזגים והוא ישן שנת חורף.
הסנאי חי על הקרקע ובין הסלעים, בהם הוא מחפש מזון של זרעים, גרגרים, פירות יער ולעיתים גם יצורים קטנים.
סנאים אלה ממליטים 3–5 גורים בכל המלטה, ומטפלים בהם עד הבגרות.
סוסים איטיים היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת מותחן ריגול המבוססת על רומן בשם זה מאת מיק הרון משנת 2010. העלילה עוסקת בסוכן MI5 ריבר קרטרייט (בגילומו של ג'ק לאודן) שנכשל בתפקידו, ועקב כך מועבר ליחידה הכוללת סוכנים נוספים שכשלו.
קרטרייט ועמיתיו, המכונים "סוסים איטיים", מבצעים משימות משרדיות משעממות תחת פיקודו של ג'קסון לאמב (גארי אולדמן), סוכן מבריק אך מתוסכל וגס רוח שעתידו כבר מאחוריו.
את שיר הנושא, Strange Game, הלחין דניאל פמברטון ומבצע מיק ג'אגר.
בינואר 2024, חודשה הסדרה לעונה חמישית על פי הספר החמישי, "חוקי לונדון".
באוקטובר 2024, הסדרה חודשה לעונה 6 על ידי אפל TV פלוס וביולי 2025 חודשה לעונה שביעית.
העונה הששית מהווה עיבוד של שתי ספרים: ארץ ג'ו ובית סלאו.
לאחר שנכשל במשימת הכשרה, סוכן MI5 הבריטי ריבר קרטרייט (ג'ק לאודן) מוגלה לבית סלאו.
בית סלאו הוא המקום שמעסיק את הסוכנים שזהותם נחשפה, הלא־יוצלחים, והאלכוהוליסטים של MI5. הם מועסקים במשימות זוטרות כמו מעקב אחרי סטודנטים שנעדרו מהקמפוס במשך זמן ממושך, וחיטוט בפחי זבל של עיתונאים בעלי נטיות פוליטיות לאומניות.
בראש הארגון עומד ג'קסון לאמב (גארי אולדמן) אדם ציני וגס רוח, שעתידו המפואר מימי המלחמה הקרה מאחוריו.
הכול משתנה כשבית סלאו נעשה מעורב במבצע אמיתי, או לפחות מה שנראה ככזה.
סוכן השטח לשעבר ריצ'רד 'דיקי' באו מזהה אדם שעינה אותו במהלך המלחמה הקרה, עוקב אחריו, ומת באוטובוס חלופי מהתקף לב לכאורה.
ג'קסון לאמב חוקר, מוצא את הטלפון החבוי של באו מתחת למושב עם ההודעה "ציקדה" וגורם לצוות שלו לחקור לעומק את נסיבות מותו.
ריבר מדבר עם סבו על מותו של באו וזה מספר לו על תאוריית ה"ציקדה" לפיה הושתלו סוכנים ביון רוסיים רדומים בחברה הבריטית, ברם ב-MI5 ביטלו את התיאוריה כמתיחה לאחר שלא נמצאו מרגלים וגילו שהמוח לכאורה של התוכנית, אלכסנדר פופוב, לא קיים באמת.
הצוות בבית סלאו מוצא עצמו מסתבך בחקירת ביון עם קשרים למרגלים מהמלחמה הקרה, כמו גם לסוכני ביון של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
שון דונובן ואליסון דאן הם אוהבים ואנשי ביון בריטיים המוצבים באיסטנבול.
לילה אחד דונובן עוקב אחר דאן, בחשד שהיא גנבה תיק מסווג מהשגרירות הבריטית.
היא מאבדת אותו במהלך מרדף בעיר לפני שהחליפה את התיק (שכותרתו 'טביעת רגל') עם גבר אלמוני.
עד מהרה דונובן מוצא את גופתה של דאן ומתאבל עליה.
בבית סלאו, שנה לאחר מכן, הצוות עוסק במשימות המייגעות הרגילות שלו.
קתרין סטנדיש מתיידדת עם דונובן (שקורא לעצמו "ג'ון" ומעמיד פנים שהוא חלק מקבוצת האלכוהוליסטים האנונימיים שהיא משתתפת בה) והם הולכים לבית קפה; סטנדים, שמרגישה אי נוחות לאחר שדונובן מזכיר את ג'קסון לאמב, מנסה להתגנב החוצה אך נחטפת על ידי צוות בראשות דונובן.
למחרת, הצוות של לאמב חוקר את היעדרותה החריגה של סטנדיש.
שירלי דנדר ומרקוס לונגרידג' הולכים לדירה של סטנדיש ומבינים שהיא לא הייתה בבית.
לואיזה גיא עוקבת אחר תנועותיה של סטנדיש לבית הקפה, מבחינה שנחתכו כבלי מצלמות אבטחה ומוצאת חפץ של סטנדיש במעבר תת-קרקעי סמוך.
ריבר קרטרייט מקבל איום בדמות תמונה של סטנדיש עם אקדח לראשה וההודעה "גשר ברביקן, דקה אחת או שהיא תמות".
ריבר לא מספר לאיש על ההודעה, דוהר לגשר הברביקן ופוגש את ג'יימס "ספיידר" ווב, הפועל בשם החוטפים שאיימו על משפחתו.
ווב מורה לריבר לגנוב את תיק הבדיקה של ראש הממשלה ממטה MI5 ('הפארק') לפני הצהריים (שעה) או שסטנדיש תיהרג.
ריבר חושד שהוא קורבן של מתיחה עד שמטרת לייזר של צלף מופיעה על חזהו של ווב.
ריבר זוכה בכניסה לפארק בטענה שמצא יהלום נעדר.
בינתיים, גיא ממשיכה לחקור את סביבת בית הקפה ומקשרת מכונית נטושה לדונובן.
לאמב מבחין במעקב אחר סוכניו.
לאמב נפגש עם מקורב ותיק, סם צ'פמן, וקובע שדונובן מועסק בחברת אבטחה פרטית.
מונטית' מאבד שליטה על המצב, לעומת זאת, כאשר דונובן מתחרפן, חוטף את עובד החברה סטרג'ס ולוקח את סטנדיש וסטרג'ס לבית בטוח חדש.
דנדר ולונגרידג' פורצים לביתו של דונובן ולומדים על "שלב שני" של התוכנית שלו, שהיא להשיג את הספרים האפורים של MI5, תיעוד של תיאוריות קונספירציה שונות.
השניים מדווחים על הממצא הזה ללאמב, שמבטיח את שחרורו של ריבר מ-MI5 ושולח אותו עם גאי למשרדי Chieftain, שם הם מגלים שווב עבד עם החברה כל הזמן.
מונטית' שולח את ווב לשלם לדונובן ולהבטיח את שחרורה של סטנדיש, אבל מריבה מובילה לכך שדונובן הורג את ווב בטעות.
לאמב מפריע לארוחת הערב של ג'אד ומונטית' במסעדה יוקרתית כדי לנסות להבטיח את שחרור סטנדיש.
דונובן זורק את גופתו של ווב מחוץ למסעדה.
עד מהרה מתברר כי הפרשה כולה מהווה קונספירציה בתוך הארגון והצוות מוצא את עצמו מאוים על ידי שכירי חרב מתוך שירות MI5 עצמו.
פיגוע התאבדות מתרחש בקניון "ווסטאקרס" בלונדון.
סרטון עולה לרשת בו נראה המבצע, רוברט ווינטרס, מתוודה על הפיגוע; המשטרה פורצת לדירתו של ווינטרס, אך שלושה שוטרים נהרגים על ידי מלכודת מטענים.
ריבר מתוודה בפני לואיזה שהוא חושב שסבו, דייוויד, סובל מאלצהיימר והופך פרנואיד.
היא מעודדת אותו לטפל בדייוויד, כפי שדייוויד טיפל בריבר כשהיה צעיר.
מרקוס נאבק בנסיונותיו להיגמל מהתמכרות להימורים, רודי טוען שיש לו חברה, סטאנדיש הוחלפה במוירה הנראית כשירה לתפקיד, וג'יי קיי קואו הסובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית הצטרף לבית סלאו.
בבית של דייוויד, גבר מגיע בלילה, טוען שהוא ריבר.
דייוויד יורה והורג אותו, ולאחר מכן ככל הנראה נמלט.
לאמב נקרא לזהות את גופתו של ריבר על ידי אמה פלייט, המפקדת החדשה של יחידת "הכלבים" והוא עושה זאת, למרות שהוא מבין שזה לא ריבר.
לאמב מתעמת עם סטאנדיש בדירתה, שם הוא לומד שריבר ארגן מחסה לדייוויד שם.
ריבר נראה בצרפת, נוסע במושב האחורי של מונית.
לאחר שנודע לו שהאיש שדייוויד ירה בו היה מתנקש בשם ברטראן, ריבר מחביא את דייוויד בדירתה של סטאנדיש, נוטל את זהותו של ברטראן ונוסע לעיירה הצרפתית לאוונד כדי לחקור.
לאמב מגלה לצוות שריבר חי, ומתשאל ללא הצלחה את דייוויד שמצבו הנפשי מידרדר, מדוע ייתכן שיש לו אויבים בצרפת.
אנליסטית ה-MI5, גיטי, מגלה כי רוברט ווינטרס הוא "גופה קרה", דהיינו זהות בדויה שנוצרה על ידי MI5. טאברנר משמידה את הראיות וסוחטת את ראש הארגון החדש, קלוד ווילן, להצטרף לטיוח.
ריבר עוקב אחר רמזים לאחוזה מבודדת, "לֶז אַרְבְּרֶה" (Les Arbres), וכמעט נהרג על ידי אדם מסתורי.
ריבר ניצל על ידי אדם אחר, שמכה אותו בקת רובה הציד שלו ולוקח אותו בשבי.
ריבר מוחזק בשבי על ידי נטשה, אמו של ברטראן, שאחיה הציל את ריבר מלז ארברה.
נטשה מגלה כי האיש שתקף את ריבר הוא אביו של ברטראן, פרנק הארקנס, שגידל כמה בנים אחרים מאמהות שונות בלז ארברה.
ריבר מראה לה תמונה שהוא מצא בלז ארברה של הארקנס עם ברטראן, רוברט ווינטרס, ובן שלישי; נטשה אומרת ששמו האמיתי של ווינטרס הוא איב.
המון מגיע ומחפש להרוג את ריבר, כשהם חושבים שהוא ברטראן, אך הוא מצליח להימלט.
פלייט חוקרת את לאמב, שמגלה את מקום הימצאו של דייוויד.
סטאנדיש מצליחה להסתיר את דייוויד מפלייט, אך דייוויד המבולבל בורח.
ווילן מגייס את גיטי לחקור את "הגופות הקרות" של MI5 מאחורי גבה של טאברנר.
לאמב לומד ממוירה שאיש הקשר של דייוויד, סם צ'פמן, בילה בלאוונד לפני 30 שנה, בדיוק כשם שהארקנס שולח את פטריס, מתנקש ואחד מבניו, להרוג את צ'פמן.
לאמב מצליח להציל את צ'פמן, בעזרת מרקוס ושירלי, אך פטריס נמלט.
צ'פמן מספר ללאמב כיצד נשלח על ידי דייוויד ללז ארברה 30 שנה קודם לכן כדי למסור לקבוצת שכירי החרב שפעלה שם מחבוא של רובים, כסף וזהויות בדויות בתמורה לאישה.
המעסיקים של הארקנס מאיימים להרוג אותו אלא אם כן יעזור להם לטייח את מעורבותם בווסטאקרס על ידי חיסול צ'פמן ודייוויד, ומגלים כי ווסטאקרס נועד להיות חיסול שקט ולא פיצוץ.
לאמב מסיק שדייוויד הלך למטה הישן של MI5, כעת מלון יוקרה ומצליח לחלץ אותו לפני הגעת "הכלבים".
צ'פמן מנסה להימלט מהמדינה, נתפס על ידי פטריס ונהרג לאחר שסירב לגלות את מקום הימצאו של דייוויד.
ווילן מגלה שריבר נסע לצרפת באמצעות זהות "הגופה הקרה" של ברטראן.
כשריבר חוזר ללונדון, הוא נרדף על ידי "הכלבים" ונמלט לביתו של דייוויד, שם הוא משווה תמונה של ציור קיר שראה בלז ארברה עם גלויות מצוירות ביד שאמו שלחה לו בילדותו ומוצא אותם זהים בסגנון.
"הכלבים" מגיעים רגעים ספורים לאחר מכן ופלייט תופסת את ריבר.
דייוויד מגלה ללאמב ולסטאנדיש כי האישה שהוא חילץ בחשאי מלז ארברה הייתה בתו ואמו של ריבר, אותה החליף בכסף, בנשק ובזהויות המזויפות שהארקנס השתמש בהן כדי להקים "יחידת חיסול ניתנת להכחשה" של רוצחים שאומנו מלידה.
לאמב יוצא לחקור את היעלמותו של צ'פמן, בעודו מורה לסטאנדיש לקחת את דייוויד לבית סלאו.
מוירה לומדת מהו שווילן שלח אותה לבית סלאו משום שמצאה שלא במתכוון ראיות לכך שהוא מבקר אצל זונות.
קואו מספר להו ש"חברתו" קים היא למעשה בוט.
ריבר משכנע את פלייט לשלוח את התמונה שמצא בלז ארברה של קבוצתו של הארקנס ל"פארק" (המטה של MI5); גיטי לומדת שהארקנס הוא יוצא הכוחות המיוחדים וסוכן CIA לשעבר, ששוחרר בגין פשעים כולל מעילה ועינויים.
ווילן וטאברנר מקשרים את הזהויות הבדויות של בניו של הארקנס למספר חיסולים קודמים ברחבי העולם ומתכננים טיוח.
הארקנס פורץ לדירתה של מולי ומאלץ אותה למסור לו את פרטי האבטחה שלה כדי שיוכל לעקוב אחר שיירת "הכלבים" שלוקחת את ריבר ל"פארק", ושולח את פטריס ליירט אותה.
פטריס הורג ארבעה "כלבים", מכה את פלייט עד אובדן הכרה וחוטף את ריבר.
ריבר נלקח לפגוש את הארקנס, המאשר שהוא אביו הביולוגי ומציע לאמן אותו להיות חלק מהארגון שלו, הצעה שריבר מסרב לה; ריבר גם מסיק שהפיצוץ של איב בווסטאקרס היה נקמה בהארקנס על שנים של התעללות.
"הכלבים", לואיזה ופלייט מתכנסים במקום הימצאו של ריבר; הארקנס מניח רימון חי בתוך הסווטשירט של ריבר, אך לואיזה משליכה אותו למים שם הוא מתפוצץ.
הארקנס נמלט בתוהו ובוהו אך ריבר רודף אחריו עד לתחנת רכבת, שם הוא מאפשר לעצמו להיעצר.
לאמב מוצא את גופתו של צ'פמן במקום המחבוא של כספי הטיסה שלו, בעוד פטריס, באמצעות הטלפון של צ'פמן, שומע את ההודעה של מוירה שדייוויד בטוח בבית סלאו.
פטריס פולש לשם, הורג את מרקוס בקרב יריות, לפני שהוא מוכנע על ידי שירלי ולאמב שחזר.
קואו משכנע את שירלי לא להוציא את פטריס להורג ואז הורג אותו בעצמו.
הארקנס מנהל משא ומתן על שחרורו בכך שהוא מאיים לחשוף ש-MI5 וסוכנויות ביטחון אחרות העסיקו את קבוצת שכירי החרב שלו לחיסולים, לאחר שהשאיר מכתבים אצל מולי הממוענים לווילן ולראשי שירותים אחרים, המתוזמנים לעלות לרשת בתוך 24 שעות אם יישאר במעצר.
ריבר מפקיד את דייוויד בבית אבות בניגוד לרצונו, לפני שלאמב מזמין אותו לשתות.
גבר חמוש ברובה סער צבאי מבצע טבח ורוצח 11 אזרחים מחוץ לדירתו באבוטספילד, לפני שהוא נורה למוות על ידי צלף סמוי.
בין ההרוגים נמצא פעיל בקמפיין של ראש עיריית לונדון, זאפר ג'אפרי, המתמודד לבחירה מחדש מול חבר הפרלמנט הפופוליסט מהמפלגה הטורית, דניס גימבל.
פלייט מזהה את היורה כרוב טרו, תומך של גימבל שהפך רדיקלי בפורומים של "אינסלים" (incel) וגויס על ידי מי שככל הנראה הרג אותו.
שירלי מצילה את רודי מדריסה, בטוחה שזהו ניסיון התנקשות בחייו, אף ששאר אנשי בית סלאו מבטלים את חששותיה כמקורם ברגשות אשמה והפרעת דחק פוסט-טראומטית בעקבות מותו של מרקוס.
לואיזה מקבלת מסיבת פרידה לרגל חופשת הפוגה בת שישה חודשים, אך אומרת לריבר בארבע עיניים שהיא מתכוונת לעזוב את השירות.
שירלי עדיין חוששת לבטיחותו של רודי, עוקבת אחריו ומופתעת לראות אותו נפגש לדייט, עם טארה; היא עוקבת אחרי שניהם למועדון לילה.
סטאנדיש, שעוקבת אחרי שירלי, מפצירה בריבר להתערב.
שירלי תוקפת בטעות אדם אחר במועדון, מה שמעורר ויכוח סוער עם ריבר, אך היא מחדשת את המרדף שלה לאחר שראתה את רודי וטארה עוזבים את המועדון במונית.
לאחר שרודי מורד בדירתו, טארה שולחת הודעת טקסט סודית לאיש קשר לא ידוע עם מיקומו.
לאמב מזהיר את רודי בדירתו שהוא בסכנה ומציב את שירלי כתצפיתנית.
מתנקש פורץ פנימה, אך לאמב מסנוור אותו באמצעות אקונומיקה ורודי משליך אותו מחלון; שותפים בטנדר יורים עליהם במקלע.
שירלי רודפת אחרי המתנקש הנמלט ודוקרת אותו, אך הוא בורח לפני שצוותו הורג אותו ושורף את גופתו.
מנהיגם פארוק אומר כי המטרה הייתה רק לגרום ל-MI5 להאמין שרודי הוא מטרה.
לאמב לוקח את רודי למסעדת גג ומבקש ממנו להקליט כל מה שהוא יודע על טארה.
ריבר וקואו מבקרים בכתובתה האחרונה, לא מודעים לכך שהיא צופה בהם ממעבר לכביש.
ג'אד מבקר בחשאי את טאברנר בביתה, ומודה שהוא מייעץ לחברת נשק שאיבדה ארגז כלי נשק, שאחד מהם שימש בטבח באבוטספילד.
צלם פפראצי שעובד עבור דודי, אשתו של גימבל ובעלת טור רכילות, מפעיל לחץ ומקניט את ווילן על ההיסטוריה שלו של ביקור אצל זונות.
פלייט מדווחת כי תרמילי הקליעים שנמצאו בדירתו של רודי תואמים לאלו שבהם השתמש הצלף שהרג את טרו, ומקשרת בין האירועים.
קואו מסיק שההתקפות הן חלק מ"אסטרטגיית ערעור יציבות" המבוססת על טקטיקות פלישה לבריטניה.
טאברנר מורה ל"כלבים" לתפוס את רודי ולנעול את בית סלאו, בעוד שהטרוריסטים שוכרים פעילי סביבה לחבל בבית זיקוק לדלק, מה שגורם לשריפות כלי רכב ברחבי לונדון.
בית סלאו נשמר תחת הסגר על ידי "הכלבים" בזמן שמשתולל כאוס עקב שריפות המכוניות.
ווילן מתייעץ עם עורך דין של MI5 לגבי הטלת צו איסור פרסום על חדשות בנוגע לענייניו האישיים.
הטרוריסטים משחדים מכור לסמים כדי שיטמין שלא בידיעתו פצצה ב**מתחם הפינגווינים** בגן החיות של לונדון, מה שהופך לחדשות ארציות ומאלץ את פלייט וחלק מ"הכלבים" לעזוב את בית סלאו.
קואו מזהה את הפשרה של רודי, את ההתקפה באבוטספילד, את שיבושי התחבורה ואת הסחת הדעת התקשורתית כשלבים באסטרטגיה לערעור היציבות הלאומית, כשהשלב הבא הוא התנקשות במנהיג פופוליסטי ומשכנע את לאמב שגימבל יהיה המטרה.
באירוע הקמפיין שלו, ג'אפרי מתעמת עם בנו המאוכזב, אירפאן, שנעצר לאחר שהודה בחבלה בבית הזיקוק.
לאמב חולק אנקדוטה על סוכן שעונה באכזריות על ידי השטאזי יחד עם המאהבת ההרה שלו, וכל זאת בגלל מידע שבסופו של דבר לא היה לו.
שאר "הכלבים" מרותקים לסיפור, מה שמאפשר לריבר, שירלי וקואו לפרק אותם מנשקם ולרסן אותם.
לאמב שולח את סוכניו להגן על ג'אפרי וגימבל.
סטאנדיש שואלת את לאמב אם הוא היה הסוכן באנקדוטה, אך לאמב מכחיש שהסיפור אמיתי.
בינתיים, טאברנר חוקרת את רודי ומגלה שטארה קיבלה גישה קצרה למסד הנתונים של MI5, מה שמעורר חשש מפריצה חמורה.
פלייט משכנעת את רודי לגלות את מיקומה של טארה באמצעות תרמית, אך לאמב מאתר את דירתה ראשון.
לאחר שלאמב מסיק שהיא מסתתרת בדירתו של רודי, הוא תופס את טארה ופלייט עוצרת אותה.
כדי למנוע את פרסום הרומן שלו, ווילן מאיים לחשוף את דניס גימבל כבנו של מהגר טורקי בלתי חוקי ואת דודי גימבל כמרקסיסטית לשעבר, אם כי דניס מקליט את ניסיון הסחיטה הזה.
ג'אפרי לומד שהדלק שחובל גרם למות אישה, מה שמדאיג אותו ואת ראש הסגל שלו, טייסון באומן, לגבי הקשר של אירפאן לטרוריסטים.
שירלי וסטאנדיש מסכלות ניסיון התנקשות בג'אפרי על ידי פארוק, שנמלט.
ריבר וקואו מאבטחים את העצרת של דניס גימבל, שם קואו, המוצב על פיגומים מעל, עד לבאומן נפגש עם גימבל בסמטה אחורית.
באומן מתחנן בפני גימבל להימנע מלהזכיר את אירפאן, אך גימבל מסרב ומסית את באומן באופן גזעני, מה שמוביל את ריבר להתערב בקטטה שנוצרה.
באומן נסוג לאחר שריבר שולף אקדח.
כשקואו יורד מהפיגומים כדי לעזור, התנגשויות ציוד שונות גורמות לפחית צבע ליפול על ראשו של גימבל והורגת אותו במקום.
ריבר וקואו מגלים שהקלטת של גימבל הקליטה את כל המריבה, אז הם גונבים את הקלטת ונמלטים מהמקום.
ריבר וקואו מתוודים בפני לאמב בארבע עיניים שהם הרגו בטעות את גימבל.
לאמב מבקר בריג'נטס פארק כדי להודיע לטאברנר ולווילן שהטרוריסטים הם ככל הנראה ממוצא לובי, ומבקשים נקמה על תפקידה של בריטניה בהתמוטטות ממשלתם לאחר נפילתו של מועמר קדאפי, ומזהיר שהצעד הבא שלהם הוא "לסנוור את האויב".
טאברנר מאשרת את הרקע הלובי של טארה.
במהלך חקירתה, טארה טוענת כי נאלצה לבצע "מלכודת דבש" לרודי, ונותנת ל-MI5 קוד שציון עליה להזין למסד הנתונים שלהם בזמן שרודי היה מחובר.
טכנאי MI5 מגייסים את עזרתו של רודי בחקירת הקוד.
"הכלבים" מאתרים את הטנדר של הטרוריסטים בחניון של נמל תעופה, ומסיקים כי טיסת נוסעים היא המטרה.
טארה אומרת לווילן שהיא חייבת לפגוש את הלובים בחצות בכיכר פיקדילי; ווילן שולח אותה לפגישה כשהיא לובשת מעיל עם אמצעי מעקב, בעוד פלייט ו"הכלבים" שומרים.
בינתיים, שירלי וסטאנדיש מחפשות את המזכרות של רודי מטארה בבית סלאו ומגלות שטארה מקושרת לכל שלב במזימת ערעור היציבות.
דייוויד מתקשר לריבר במצב פרנואידי ומגלה כי "מלכודת דבש" נוספת היא ככל הנראה הצעד הבא בערעור היציבות, אך ריבר מתעלם ממנו.
הקוד שטארה התקינה במחשב הנייד של רודי מתברר כוירוס, והוא מפעיל השבתה של מערכות המחשוב בריג'נטס פארק.
טארה מתחמקת ממעקב MI5, נוטשת את מעילה ברכבת התחתית ונאספת על ידי הטרוריסטים; היא מצהירה שהשלב האחרון של התוכנית שלהם יכול להתחיל.
טארה משתלטת על שגרירות לוב ודורשת 100 מיליון ליש"ט בהכנסות נפט שאבדו בתוספת מעבר בטוח מבריטניה, ומאיימת לתקוף מקום פולחן בתוך שעה אם תסורב.
עם השבתת מערכות MI5 וללא דרך להגן על אינספור מטרות יום ראשון, טאברנר מאשרת את הכופר.
הכסף נשלח לחשבון באיים בבעלות ג'אד, שהשכיר אותו בחשאי עבור הלובים.
פארוק בכל זאת ממשיך בתוכנית עם כמאל, חבר נוסף בתא הלובי, בעוד סמי, המפעיל השלישי שלהם המתנגד למות אזרחים, נוטש אותם.
סטאנדיש ולאמב עוזרים ל"כלבים" ללכוד את טארה ללא שפיכות דמים.
לאמב מסיק כי טקס הזיכרון לג'אפרי במרכז בין-דתי באבוטספילד הוא המטרה.
ריבר, קואו ושירלי מפנים את הקהל; פארוק וכמאל תוקפים, אך שירלי הורגת את כמאל וקואו דוקר למוות את פארוק.
הערה אגבית מדייוויד גורמת לריבר להבין שנותר מחבל אחד, ובעצת לאמב, הוא ממהר להגן על ווילן.
סמי מתעמת עם ווילן באיומי אקדח לאחר ריצת הבוקר שלו על תפקידה של עצתו המדינית בעבר בהתמוטטות לוב, אך ריבר הורג את סמי.
ווילן זומם לסגור את בית סלאו ולהטיל עליהם את האשמה בזמן שג'אד מרוויח מהתשלום.
לאמב משיב מלחמה עם הקלטת של גימבל, מה שמכריח את ווילן לקבל אחריות, להתפטר ולשמור את בית סלאו פתוח.
טאברנר מחליפה אותו, משחררת את רודי ומסרבת לקידום של ריבר.
כף רגלו של לאמב נראית מצולקת קשות, מה שמאשר שהוא היה הקורבן המעונה מהסיפור שלו.
הסדרה הוזמנה על ידי אפל TV פלוס באוקטובר 2019, כאשר פורסם כי גארי אולדמן יככב בתפקיד ראשי.
ליהוק צוות השחקנים הושלם בדצמבר 2020 עם ליהוקם של אוליביה קוק, ג'ונתן פרייס, קריסטין סקוט-תומאס וג'ק לאודן.
הצילומים החלו ב-30 בנובמבר 2020 באנגליה, ונמשכו בפברואר 2021, עם גארי אולדמן וקריסטין סקוט תומאס על הסט בווסטמינסטר לונדון.
ביולי 2021, הצילומים נמשכו בסטראוד, גלוסטרשייר.
הצילומים אמורים היו להתחיל מוקדם יותר בשנת 2020 אך נדחו עקב מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.
כאשר הוכרז תאריך היציאה לאקרנים בפברואר 2022, נחשף גם כי העונה הראשונה תהיה בת 6 פרקים, שבוימו על ידי ג'יימס האוס.
הסדרה עלתה לשידור ב-1 באפריל 2022 באפל TV פלוס.
העונה השנייה עלתה ב-2 בדצמבר 2022 וכללה גם היא 6 פרקים.
צילומי העונה השלישית נערכו במהלך שנת 2022 והתבססו על הספר השלישי בסדרה, "נמרים אמיתיים".
באוקטובר 2024 הסדרה חודשה לעונה שישית על ידי אפל TV פלוס.
העונה השישית התבססה על הספרים "Joe Country" ו-"Slough House" מאת מיק הרון, שהם הספרים השישי והשביעי בסדרה.
ביולי 2025 אפל TV פלוס חידש את הסדרה לעונה שביעית, שתכלול שישה פרקים.
סוסיסון היא ממשפחת השרקוטרי, נקניק עבה, יבש מהמטבח הצרפתי.
בדרך כלל הוא עשוי מבשר חזיר, או תערובת של בשר חזיר ובשרים אחרים, סוסיסון הוא סוג של שרקוטרי הדומה לסלמי.
ישנה גם מסורת של הכנת Saucisse sèche במערב שווייץ, המונח סוסיסון משמש רק לנקניקים עם התיישנות מופסקת, ולכן נקניקים לבישול.
השם סוסיסון מגיע מהמילה הלטינית, כלומר מלוח.
ישנם מתכוני סוסיסון מהתקופה הרומית ומתכונים גאלים לבשר חזיר מיובש.
המילה סוסיסון הופיעה לראשונה בצרפת בשנת 1546 בספר השלישי של פרנסואה לברה.
מלית הסוסיסון עשויה בדרך כלל משני שלישים עד שלושה רבעים בשר רזה והשאר שומן (בעיקר שומן גב חזיר הנקרא ).
התערובת נטחנת לעדינות שונה בהתאם לסוג התוספת ומעורבבת עם מלח, סוכר, תבלינים, ניטריטים ו/או אשלגן חנקתי ועם חיידקים מתסיסים.
לדוגמה, זנים אנטי-ליסטריאליים של לקטובצילוס סאקי משמשים באירופה לייצור סוסיסון וניתן להשתמש בהם לשימור בשר טרי.
גרסאות מסוימות של סוסיסון מכילות גם זרעי פלפל, שום, פטריות, חתיכות של פירות יבשים או אגוזים (כגון פיסטוקים, תאנים או זיתים), גבינות כמו רוקפור, לאיול או אלכוהול כמו יינות או משקה חריף ג'נפי.
סוסים כחולים הוא ציור משנת 1911 מאת הצייר והאמן הגרמני פרנץ מארק (1880–1916).
בשנת 1911 היה מארק ממייסדי קבוצת הפרש הכחול ("Der Blaue Reiter"), שהיוותה מוקד לאמנים גרמנים ואמנים גולים רוסים, בהם אוגוסט מאקה, וסילי קנדינסקי ואחרים.
יצירותיהם היו בעלות חשיבות מכרעת להתפתחות זרם האקספרסיוניזם הגרמני.
היצירה מציגה שלושה סוסים כחולים בצבעים עזים, הנראים מביטים מטה, על רקע נוף של גבעות אדומות מתעגלות.
הציור מאופיין בצבעים ראשוניים עזים.
על פי אנציקלופדיה בריטניקה, "קווי המתאר המעוגלים והפשוטים בעוצמה של הסוסים מהדהדים את הקצב של הנוף ברקע, ויוצרים חיבור דינמי והרמוני בין בעלי החיים לסביבה".
הקווים המעוקלים שבהם השתמש מארק כדי לתאר את הנושא נועדו להדגיש "תחושה של הרמוניה, שלווה ואיזון" בעולם חיות טהור מבחינה רוחנית; על ידי צפייה ביצירה, בני אדם רשאים להצטרף להרמוניה זו.
מארק העניק משמעות רגשית או פסיכולוגית לצבעים ששילב ביצירותיו: כחול סימל גבריות ורוחניות, צהוב ייצג שמחת חיים נשית, ואדום ביטא אלימות וחומריות.
לאורך הקריירה שלו השתמש מארק בכחול כדי לסמל את הרוחניות, והצבעים הבולטים בציוריו נחשבים לניסיון להתעלות מעבר לעולם החומרי ולשוות להם ממד רוחני או טרנסצנדנטי.
הציור, שנעשה בצבעי שמן על בד, אינו חתום, ומידותיו (ללא המסגרת) הן 105.7 ס"מ על 181.1 ס"מ.
זוהי אחת היצירות המרכזיות הראשונות של מארק המתמקדות בבעלי חיים, ונחשבת לאחת החשובות בסדרת ציוריו העוסקת בסוסים.
לעיתים קרובות נטען כי מארק ראה בבעלי חיים יצורים טהורים ויפים יותר מבני האדם, וכי ציוריו משקפים הבנה פנתאיסטית של האלוהי או של הרוחניות.
הצייר השווייצרי ז'אן בלואה ניאסטלה (1884–1942) עודד את מארק "ללכוד את תמציתו של בעל החיים".
לדברי ההיסטוריונית לאמנות גבי לה קאבה, עבור מארק "התחושה שמעורר נושא הציור היא החשובה ביותר" – יותר מהדיוק הזואולוגי.
בשנת 1942 נרכש הציור "סוסים כחולים" על ידי מרכז ווקר לאמנות במיניאפוליס, מינסוטה, באמצעות קרן T.
Walker וקרן הזיכרון על שם גילברט מ.
זהו הציור המודרניסטי החשוב הראשון שנכנס לאוסף המוזיאון.
הציור היווה השראה לכותרת ספר השירה "סוסים כחולים" (2014) מאת המשוררת האמריקאית מרי אוליבר.
בציור נראים שלושה סוסים חומים-כחולים, המתוארים מן הצד או מאחור.
הם עומדים בראשיהם מורכנים שמאלה, על רקע נוף הררי שמעליו שמים עם עננים לבנים.
קווי המתאר של הסוסים משקפים את קווי המתאר של ההרים.
בולטים בציור שני גזעי עצים לבנים וחלקים, אחד בחזית ואחד ברקע, הניצבים באלכסון.
הסוס הקדמי נוגע בגזע העץ הקדמי.
הציור נעשה על נייר חום, ושוליו אינם סדירים.
בצדו השמאלי של הציור מופיעה חתימתו של מארק, ללא ציון שנת היצירה.
הציור סוסים כחולים ("Die großen blauen Pferde"), שנוצר באותה שנה בשמן על בד, מבוסס על מחקר זה.
ציור זה, שגודלו 106 × 181 ס"מ, מציג את אותו המוטיב, אך עם שינויי צבעים משמעותיים: גופם של הסוסים צבוע בכחול עז, ואילו הנוף והשמים צבועים בגוונים של אדום וסגול, שאינם מציאותיים.
בשנת 1911 יצר מארק גם את הציורים "סוס כחול I" ו-"סוס כחול II".
בתקופה זו חיבר מארק בין הצבע הכחול ובין משמעות רוחנית עמוקה, כאשר לדבריו שימש הכחול כצבע המייצג את העיקרון הגברי בתורת הצבעים שלו.
הסוסים ביצירותיו, בדומה לפרח הכחול ברומנטיקה הגרמנית, מסמלים שאיפה לשחרור מכבלי החומר.
בשנת 1913 צייר את "מגדל הסוסים הכחולים", שבו שוב מופיעים סוסים כחולים, אך מקום הימצאו של ציור זה אינו ידוע מאז שנת 1945.
ב-5 בנובמבר 2013, במהלך מסיבת עיתונאים ששודרה בטלוויזיה ועסקה בגילוי אוסף שוואבינג (אוסף גורליט), הציגה ההיסטוריונית לאמנות מייקה הופמן את הציור לצד יצירות נוספות, בהן שני רוכבים על החוף מאת מקס ליברמן.
כמו שאר היצירות שהוצגו, גם ציור זה היה חלק מאוסף האמנות של סוחר האמנות הילדברנד גורליט, אשר עבר בירושה לבנו, קורנליוס גורליט.
בפברואר 2012 החרימה פרקליטות אוגסבורג את האוסף במסגרת חקירה פלילית, וב-3 בנובמבר 2013 פורסם הדבר לראשונה בתקשורת.
עד שנת 1937 היה הציור בבעלות מוזיאון מוריצבורג לאמנות ותעשייה בעיר האלה, ונרכש בשנת 1914 על ידי מנהלו, מקס זאוארלנדט.
עובד לשעבר במוזיאון זיהה את היצירה בצבע, לאחר שעד אז הייתה מוכרת רק מתיעוד בשחור-לבן.
המשטר הנאצי ראה בציור יצירה "מנוונת", ולכן הוא הוחרם מהמוזיאון ונמסר להילדברנד גורליט.
סוף העולם שמאלה הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אבי נשר, אשר יצא לאקרנים בשנת 2004.
הסרט הדרמטי-קומי מתאר את המציאות החברתית של אנשי עיירת עולים חדשים ישראלית בנגב ב-1968, דרך סיפור חברותן של שתי נערות, שרה טלקר (לירז צ'רכי), עולה חדשה מהודו הנמנית עם קהילת בני ישראל, וניקול שושן (נטע גרטי), בת להורים יוצאי מרוקו.
סיפור החברות מתחיל כאשר משפחת עולים מהודו, משפחתה של שרה, מגיעה אחרי חודש אולפן והבטחות שווא על מגורים במרכז הארץ, לגור בעיירת הסְפר המאוכלסת רובה ככולה בעולים קשי יום ממרוקו.
ותיקי העיירה, המזדהים עם התרבות הצרפתית, מתייחסים בעוינות לעולים החדשים מהודו ומתנשאים עליהם.
ההודים מצדם, הרואים עצמם כבני התרבות הבריטית, חושבים את האוכלוסייה המקומית לבורה וגסת-רוח.
בין שתי הקבוצות נוצרת מלחמת תרבות, אך שתי הנערות יוצרות ביניהן חברות ייחודית.
חוקר הקולנוע שמוליק דובדבני רואה בסרט כפרק הראשון בטרילוגיה של נשר, לצד פעם הייתי והחטאים.
שיר הנושא של הסרט בוצע על ידי זוכת העונה הראשונה של התכנית "כוכב נולד", נינט טייב.
גרסה בימתית של הסרט יצאה לאור באוגוסט 2023.
השנה 1968. האדם עומד לנחות על הירח, וסטודנטים מפגינים ברחובות פריז, אך נדמה כי דבר ממאורעות אלה אינו משפיע על החיים בעיירה קטנה ומבודדת במדבר הישראלי.
שתי משפחות שעלו לישראל, האחת ממרוקו והשנייה מהודו, מוצאות את עצמן חיות בשכנות.
אין להן דבר במשותף מלבד החלום ושתי בנות בגיל ההתבגרות.
למרות ההבדלים ביניהן, ניקול המשוחררת והקלילה ושרה, ההודית, השקולה והרצינית, הופכות לחברות טובות.
הנעורים והתשוקה שלהן לחופש עוזרים להן להתגבר על דעות קדומות, בזמן שבעיירה לא רק שההודים מוצאים עצמם במקום המרוחק מה"מערב" הנשאף, אלא הם אף נגררים למלחמות תרבות עם המרוקאים.
המרוקאים היצירתיים והיצריים, המחשיבים עצמם "צרפתים", מתנשאים מעל ההודים "השחורים".
ההודים המאופקים והשקטים, המחשיבים עצמם "בריטים", רואים במרוקאים בני אדם בורים וגסי רוח.
ההתנגשות בין המהגרים משתי "האימפריות" אינה עוזרת לפתרון המשבר הכלכלי ותחושת הנטישה והאובדן.
שתי הנערות הבוחנות את גבולות המוסר המרדני, מתמרדות כנגד הוריהן בעוד הן רוקמות חלומות על כוכבות בסגנון המערב, ובמשפחות שלהן הכול הרבה יותר מורכב.
המהלך ה"רגיל" של החיים נעצר בבת אחת כאשר אביה של ניקול, איזק, מארגן שביתה במפעל היחיד בעיירה.
הדבר משבית את העיירה כולה ומוביל למשבר כלכלי וחברתי.
כתוצאה מהמצוקה הקולקטיבית והפרטית, נראה כי כל הגבולות התרבותיים קורסים: מכיוון שאין כלל מקורות עבודה אחרים באופק, אנשי העיירה מוצאים לעצמם "הרפתקאות" שונות על מנת להימלט מהשעמום ולמצוא משמעות כלשהי.
בעוד רוג'ר, אביה של שרה, מוצא עצמו מעורב ברומן לוהט עם סימון, רקדנית לשעבר מקזבלנקה, רייצ'ל, אשתו, מנסה להציל את נישואיה בעזרת כישופים.
איזק מגלה שאשתו האהובה (אמה של ניקול) גוססת מסרטן הדם ובתם ניקול ממשיכה ברומן האסור עם המורה הצעיר.
שרה אינה מתנגדת לחיזוריו של גבי, בריון העיירה, ושאר התושבים מכלים זמנם לריק בבית הקפה השכונתי.
השביתה אינה מובילה לשום מקום, אך העובדים, מתוך כעס וייאוש, מחליטים להילחם עד הסוף המר.
רק נס יכול להציל את המצב, והוא לא מאחר להגיע: רוג'ר וחבריו מנסים לשמור על ניצוץ של זהות אימפריאלית דרך הדבקות במשחק הקריקט היומי.
מכיוון שחסרים להם ציוד ומדים, הם פונים לקונסוליה הבריטית בתל אביב לעזרה.
הבריטים, המצפים ליחסי ציבור רבים סביב המשחק, עוזרים לא רק על ידי הקצאת תמיכה אתלטית אלא גם על ידי הבטחה לשלוח את אלופת הקריקט של אנגליה למשחק ידידותי נגד "הקבוצה" של העיירה.
החדשות אודות אירוע הספורט ההיסטורי מאחדות את העיירה כולה, את ההודים והמרוקאים גם יחד, מאחורי משחק שרק מעטים מהם מבינים את חוקיו.
אך האירוע שמבטיח שהעיירה תהיה "על המפה" גורם למשפחות לקוות שאולי סוף סוף יגיע השינוי שכולם מחכים לו.
ביום הגדול, בעוד חברי פרלמנט וסלבריטאים שונים מגיעים למקום מתל אביב, נראה כי הגאולה באופק, אך תושבי העיירה אינם מצליחים לעמוד בקצב האיטי והמהורהר של המשחק.
החלטת שופט יוצרת מהומה קטנה, המתפתחת למהומה גדולה, שנהפכת בסופו של דבר לתוהו ובוהו מוחלט והקבוצה הבריטית נמלטת בקושי מן המקום.
סופה העגום של העיירה נראה ודאי.
אלא שנראה כי המשחק בכל זאת הביא עמו ברכה: השביתה הפכה למבוכה פוליטית.
כתוצאה מפרסומו של המשחק, מאלצת הממשלה את בעלי המפעל להיענות לדרישות העובדים.
וכך, בצורה עקיפה, ה"נס" אכן מתרחש.
הסרט מגולל לכאורה את סיפורה של העיר דימונה, אך הצילומים נערכו בחודשי מרץ ואפריל ביישובים מדרשת בן-גוריון ובירוחם.
המיקומים בהם צולמו הסצנות נבחרו כך שיהיו כמה שיותר קרובים למקור.
הסצנה של משחק הקריקט המופיעה בסרט צולמה במגרש הקריקט של שדה בוקר ואחד מהבניינים בסרט, הבניין בו גרה סימון, הוא שיחזור של בניין אמיתי שהיה.
הסרט זכה להצלחה קופתית רבה, ומאות אלפים צפו בו בבתי הקולנוע בישראל.
הסרט השתתף בפסטיבלים בינלאומיים לקולנוע בארצות הברית, באוסטרליה, בהודו ובמדינות אירופה, וזכה במספר פרסים, בהם פרס חביב הקהל בפסטיבל טאורמינה ופרס חבר השופטים בפסטיבל טוקיו, יפן.
בישראל זכה הסרט בשני פרסי אופיר.
בשנת 2005 יצא ה-DVD של הסרט, אליו התווספו קטעים מיוחדים.
גם ה-DVD זכה להצלחה גדולה בישראל.
סכסוך משפטי מתוקשר נוצר בין השחקנית רובי פורת-שובל, המשחקת בסרט, ובין הבמאי אבי נשר, כאשר שובל דרשה להיות רשומה גם כיוצרת הסרט בטענה כי הוא מבוסס על חייה.
ב-2011 הגיעו הצדדים להסכם, במסגרת הליך בוררות חשאי, במסגרתו רכשו מפיצי הסרט את חלקה של פורת שובל.
בנוסף, במאי 2011 פסק בית המשפט כי היא תקבל חצי מיליון שקל על זכויות היוצרים לסרט.
המחזמר "סוף העולם שמאלה" בהפקת תיאטרון חיפה, והתיאטרון הארצי
בשנת 2023, הועלה "סוף העולם שמאלה" כמחזמר תיאטרלי ב בשיתוף עם תיאטרון חיפה.
בבימויו של אודי גוטשלק, שגם כתב את ההצגה ועם שירים שכתב נעם חורב.
סוף המאה הוא סרט דרמה רומנטי ארגנטינאי, בבימויו של לוסיו קסטרו משנת 2019. בסרט מככב חואן ברבריני בתפקיד אוצ'ו, גבר ארגנטינאי שחי בניו יורק ומגיע ב-2019 לחופשה בברצלונה.
הוא נפגש לצורך מין מזדמן עם חאבי, אותו מגלם רמון פוז'ול, גבר ספרדי שמתגורר בברלין ומצוי כעת בביקור מולדת.
השניים מבינים עד מהרה שהם נפגשו בעבר, 20 שנה קודם לכן בשנת 1999, כששניהם עוד היו בארון בנוגע למיניותם וחששו מדי מכדי לנהל מערכת יחסים אחד עם השני.
בסרט מככבת גם מיה מאסטרו בתפקיד סוניה, בת-זוגו של חאבי ב-1999.
אוצ'ו (חואן ברבריני) הוא גבר ארגנטינאי שחי בניו יורק ומגיע ב-2019 לחופשה בברצלונה.
הוא נפגש לצורך מין מזדמן עם חאבי (רמון פוז'ול), גבר ספרדי שמתגורר בברלין ומצוי כעת בביקור מולדת.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות חואן ברבריני אוצ'ו גבר ארגנטינאי שחי בניו יורק ומגיע ב-2019 לחופשה בברצלונה רמון פוז'ול חאבי גבר ספרדי שמתגורר בברלין שמגיע ב-2019 לברצלונה לביקור מולדת מיה מאסטרו סוניה בת-זוגו של חאבי ב-1999
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע New Directors/New Films Festival שבניו יורק ב-30 במרץ 2019. לאחר מכן, הסרט הוקרן לראשונה בארגנטינה ב-8 באפריל בפסטיבל הבינלאומי של בואנוס איירס לקולנוע עצמאי, שם זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בארגנטינה.
בהמשך, הסרט הוקרן במספר פסטיבלי סרטים ברחבי העולם, בהם Frameline Film Festival שבסן פרנסיסקו, בו זכה בפרס הסרט העלילתי באורך מלא הטוב ביותר.
סוף הדרך היא תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בערוץ 2 על ידי הזכיינית רשת בשנים 2004–2005.
התוכנית מבוססת על הסדרה המירוץ למיליון.
בתוכנית, מצוותים 24 אנשים שלא מכירים זה את זה ל-12 זוגות.
הזוגות מתחרים במשימות, כאשר בכל פעם הזוג שמגיע אחרון מודח מהתוכנית.
הזוג שנשאר בסוף זוכה בפרס של חצי מיליון שקלים.
התוכנית הופקה במימון הארגון צו פיוס, השואף לחבר בין חלקי החברה השונים, בעלות של חצי מיליון דולר.
בשל כך הורכבו הזוגות משני בני זוג שאחד דתי והשני חילוני.
בעונה הראשונה של התוכנית ניצח הצמד אריאל פרקש (רופא דתי) וחצב מן (חילוני הומוסקסואל גלוי ואיש השנה של המגזין "הזמן הוורוד").
בעונה השנייה ניצח הצמד עובד בן חורין (תושב נוב, בנו של מיכאל בן חורין, פעיל מפלגת הימין הקיצוני כך) וג'ניה וסרמן (חילונית, עולה מחבר המדינות, במאית ושחקנית טלוויזיה).
תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של 29.6%.
אלי אילדיס עצמו השתתף אף בפרודיות שנעשו לתוכנית: ספיישל ששודר בערוץ הילדים במסגרת חג הפורים בהשתתפות כל כוכבי המגילה וב"היכל התרבות" במסגרת מערכון שעסק בידוענים שמחתנים.
סוּף (שם מדעי: Typha) הוא סוג של צמח, ממשפחת הסופיים.
מיני הסוג הם עשבוניים רב שנתיים, שעליהם הארוכים (עד 2 מטרים) צומחים בשושנה סביב השורשים.
התפרחות צומחות על גבי עמודי תפרחת ארוכים - כשני מטרים ויותר אורכם.
התפרחות - הזכרית בראש העמוד והנקבית מעט מתחתיה נראות כמברשות ארוכות.
מיני הסוף צומחים על גדות נחלים ומקווי מים מתוקים, בחגורת הצומח הראשונה.
שורשיהם מסוגלים לנבוט אף כ-30 ס"מ תחת פני המים, והעלים מצוידים ברקמות אוגרות אוויר - תאים חלולים גדולים מאוד, המסייעים לצמח לנשום תחת המים.
רקמה אוגרת אוויר זו נקראת אארנכימה.
בסוג 11 מינים, תפוצתם באזורים הממוזגים בחצי הכדור הצפוני כולל אירופה ואסיה.
בארץ מיוצג הסוג על ידי סוף הַקָּרִין, סוף מצוי, סוף רחב עלים
הסוף נזכר 4 פעמים כצמח מים הגדל על שפת היאור שבתוכו הוסתרה תיבת משה (שמות ב ג-ה).
הוא גדל בסמוך ל'קנה', ועם התייבשות מי היאור צמחים אלה קמלים: .
פעם אחת נזכר בתפילת יונה כצמח הנמצא בים: .
כנראה ש"ים סוף" (הנזכר 23 פעמים במקרא) נקרא על שם ה'סוף' שגדל בו או על שפתו.
ל'סוף' אין מסורת זיהוי מוצקה, אך לפי הקשר הפסוקים וכן לפי רוב התרגומים יש להבחין בין ה'סוף' הנזכר בספר יונה כצמח של ים הגדל בים התיכון (יונה א, ג) שמזוהה כאלג"א (אצות) על ידי אחד המפרשים, לבין שאר האזכורים המתייחסים לצמח הגדל בנילוס, שהוא מקווה מים מתוקים.
לפי פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן, ה'סוף' המקראי הוא כנראה שם קיבוצי לכלל הצמחים היוצרים נוף סבוך במקווי מים מתוקים ומלוחים.
הצמח הנקרא בימינו סוף מצוי (Typha domingensis) הוא אפוא רק אחת מהאפשרויות לזיהוי ה"סוף" המקראי.
סוף היום הוא אלבום הסולו החמישי של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1981.
אלבום זה נחשב לאחת מההפקות היקרות והגדולות ביותר שנעשו בישראל בתחום המוזיקה הפופולרית.
התארחו בו טובי הזמרים והנגנים הישראלים באותה העת וכן תזמורת כלי נשיפה וקבוצת נגנים חברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הפזמונאי אהוד מנור כתב כמחצית משירי האלבום, ואת השאר כתבו שמרית אור, יעקב גלעד ונתן זך.
כספי הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום.
לאחר כחמש שנים בהן התרכז כספי בהפקתם של אלבומים לאחרים ובהקלטתם של שני אלבומים: "צד א' צד ב'" (1978) ו"צד נוסף" (1980), שעיקרם לא היה חומר חדש, יצא בשנת 1981 אלבום הסולו החמישי של כספי, "סוף היום".
כבאלבומיו הראשונים של כספי, גם באלבום זה לא כתב כספי את המילים לשירים.
קדמו להקלטת האלבום הקלטתם של מספר שירים בשלהי שנות ה-70, ובהם "תופים השניים" ו"פרלוד (השלום)", שנגנזו על ידי כספי.
("השלום" הוקלט מחדש לאלבום "את האשה שלי" ב-2005.)
להוציא "שיר" ו"מי ששר", כל שירי האלבום מתארים קשיים, כשרבים מהם נוגעים להתפוררותה של הזוגיות במערכת יחסים.
דומה כי גם תמונת העטיפה של האלבום מעידה על היות האלבום צומת דרכים בחייו של כספי.
בין היתר מכיל האלבום לחני סמבה ורגיי, שיר בסגנון מחזות הזמר האמריקניים וכמה שירי רוק-פאנקי.
לכספי, שניגן כהרגלו בקלידים, גיטרות וכלי הקשה הצטרפו חיים רומנו בגיטרות, ז'אן פול זימבריס בתופים, קובי כהן בבס, וכן צמד הפרברים והזמרות נורית גלרון ומזי כהן בקולות רקע.
בחלק גדול מהשירים נעשה שימוש גם בהרכב כלי נשיפה, ובהרכב נגני כלי מיתר מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, ואפילו נבל.
ההיכרות של כספי עם המוזיקה הברזילאית מצאה את ביטויה בין היתר ברשימה הארוכה של כלי ההקשה המיוחדים בהם ניגן כספי באלבום זה: סורדו, ויברוסלב, רקו רקו, אפושה, אגוגו ועוד.
האלבום הניב מספר רב של שירים שהפכו לקלאסיקות מייד עם יציאת האלבום.
בהם ניתן למנות את "שיר", "עוד תראי את הדרך", "מי ששר", ו"ימי בצורת" במקצב הרגאיי.
מתי כספי - תופים, כלי הקשה, גיטרות, בס, סינטיסייזר, פסנתר פנדר, פסנתר, קלוינט, אורגן, טמבורין, אקורדיון, מחיאות כפיים, קולות
קובי כהן - גיטרה בס
תזמורת כלי נשיפה - חצוצרות, טרומבונים, סקסופונים
קבוצת נגנים חברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית - כנורות, ויולות, צ'לים
אריק סיני - מחיאות כפיים
דני רובס - מחיאות כפיים
הפרברים: אורי הרפז ויוסי חורי - קולות
יוריק בן דוד - קולות, מפיק
אבי גנור - צילום עטיפה
מנחם רגב - עיצוב עטיפה
תופים, קונגס, בונגוס, גיטרה בס, סינטיסייזר, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, פסנתר פנדר רהודס, פסנתר, קלווינט, אורגן, טמבורין - מתי כספי
מחיאות כף - אריק סיני, דני רובס, מתי כספי [הקליט - פרנקי]
קולות רקע - יוריק בן-דוד, מתי כספי.
תופים, קונגס, רוטו-טם, גיטרה אקוסטית, קלרינט, סינטיסייזר, פסנתר פנדר רהודס - מתי כספי
קולות ב-"אההה....." - יוריק בן-דוד, מתי כספי.
סועאד מאסי היא זמרת, משוררת, גיטריסטית ופעילה פמיניסטית אלג'יראית המתגוררת כיום בצרפת.
סועאד מאסי נולדה באלג'יר בשנת 1972 למשפחה מרובת ילדים ממוצא קבילי (אחד משבטי האמזי'עים), בת המעמד הנמוך ולמאסי שישה אחים.
מאסי החלה ללמוד מוזיקה ונגינה על גיטרה בגיל צעיר.
בילדותה ונעוריה, אהבה להאזין למוזיקה עממית, ובעיקר לשעבי ומוזיקת קאנטרי.
בשנת 1989, בהיותה בת 17, הצטרפה מאסי ללהקת פלמנקו אלג'יראית אך כעבור זמן-מה מאסה בסגנון זה ועזבה את הלהקה.
מאסי התקשתה להתקדם בקריירה המוזיקלית שלה היות שסגנונה המוזיקלי, שילוב של רוק, פופ ומוזיקת פולק אלג'ירית, לא היה פופולרי באלג'יריה באותה התקופה ובשנות ה-90 המוקדמות היא העדיפה להתמקד בלימודי הנדסה.
בשנת 1992, בהיותה סטודנטית, הצטרפה מאסי ללהקת רוק-פוליטי מקומית.
סגנונה המוזיקלי של הלהקה הושפע מלהקות רוק מערביות כגון לד זפלין ו-U2 ושירי הלהקה היו בעיקרי שירי מחאה פוליטיים.
הלהקה זכתה להצלחה רבה באלג'יריה, חברי הלהקה הקליטו אלבום מצליח וצילמו שני וידאו קליפים שזכו להצלחה גם הם.
מאסי זכתה לחשיפה תקשורתית בזכות פעילותה בלהקה אך גם משום צורתה החיצונית, שיערה הקצוץ ובגדי הגברים שלבשה דאז, מראה שלא היה מקובל בקרב הנשים באלג'ריה באותה התקופה.
בשנת 1999 עזבה מאסי את הלהקה ועברה להתגורר בפריז, בירת צרפת.
באותה השנה החלה בקריירת סולו, היא הוזמנה להופיע בפסטיבל "Femmes d'Algerie" (נשות אלג'יריה) שנערך בפריז וחתמה על חוזה הקלטות עם חברת ההקלטות "Island Records".
מאסי שרה בעיקר בצרפתית ובניב האלג'ירי של השפה הערבית, ולה אף מספר שירים בשפה הקבילית.
בתחילת דרכה כזמרת מקצועית, שיריה היו בעיקר שירים בעלי מסרים פוליטיים מרדניים ופמיניסטיים אך באלבומיה האחרונים מרבית השירים דווקא שירים אישיים העוסקים באהבה, בדידות וערכים ושולבו בהם אלמנטים של מוזיקה קבילית מסורתית.
מאסי נודעה בזכות קולה העדין והלחנים המלנכוליים של שיריה.
לחני שיריה מושפעים ממוזיקת פולק; מוזיקה הודית, פלמנקו, שאנסון צרפתי ומוזיקת קאנטרי.
בשנת 2000, קיימה מופע משותף בפסטיבל שהתקיים בלינקולן סנטר שבניו יורק, ביחד עם הזמרת דיקלה.
מאסי הוציאה שלושה אלבומים וכן אלבום הופעה, כולם זכו להצלחה רבה.
בתחילה, בצרפת בלבד ומאוחר יותר במדינות נוספות מערב אירופה וגם בישראל.
שיריה בשפה הערבית הפכו לפופולריים מאוד במדינות ערביות הנחשבות למתונות (במספר מדינות הוחרמו אלבומיה משום שכללו טקסטים פוליטיים), והיא זכתה לתהילה רבה בצפון אפריקה ובאלג'יריה, מולדתה, בפרט.
בשנת 2003, השתמשה במאית הקולנוע הלבנונית, רנדה שהל, בשירה של מאסי, "Raoui", מאלבומה הראשון הנושא את אותו השם, בסרטה "העפיפון", אשר נחשב לסרט המוכר והמצליח ביותר של במאית זו.
אלבומיה הבאים של מאסי, "Deb" ו-"Mesk Elil", זכו אף הם להצלחה רבה ומאסי קיבלה את התואר "האמנית הצפון אפריקאית המצליחה ביותר במערב".
סגנונה המיוחד של מאסי משלב מספר רב של סגנונות מוזיקליים והיא זוכה לפופולריות רבה הן במערב והן במזרח.
עם זאת מרבית מעריציה נמנים עם סקטור של חובבי ז'אנרים מוזיקליים מסוימים.
במערב, היא זוכה לפופולריות בעיקר בקרב חובבי מוזיקת פולק או מוזיקה אוריינטלית ובמזרח שיריה נחשבים דווקא למוזיקה מערבית, היות שסגנונה שונה מהמוזיקה הערבית הקלאסית או הפופולרית.
בזכות הצלחתה במדינות רבות, היא מרבה להופיע באירופה ובארצות ערב, בעיקר בצפון אפריקה.
כמו כן, היא הופיעה בשנת 2007 ברמאללה שברשות הפלסטינית.
מאסי הוזמנה להופיע בישראל במסגרת חגיגות "לילה לבן" שנערכו בעיר הלבנה בתל אביב ונענתה להזמנה, אך בעקבות לחץ מצד גורמים ערביים היא ביטלה את הופעתה בארץ.
סוף העולם הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת אימה ומתח, בבימויו של פיטר היימס.
הסרט יצא לאקרנים ב-24 בנובמבר 1999. בסרט שיחקו ארנולד שוורצנגר, רובין טאני וגבריאל ביירן.
השטן משתחרר אחרי אלף שנים במטרה להשמיד את העולם ב-1 בינואר 2000 שנת המילניום.
לשם כך הוא מתחזה לבנקאי (גבריאל ביירן) ועליו למצוא את בת זוגו כריסטין יורק (רובין טאני) כדי להביא ילד לעולם ולהשמידו לפי הנבואה.
ומי שעוצר אותו הוא ג'ריקו קיין (ארנולד שוורצנגר), שוטר אלכוהוליסט שרדוף על ידי העבר, שאשתו ובתו נהרגו.
סוף שבוע האולסטאר ב-NBA הוא אירוע שנתי של ליגת ה-NBA המתקיים מדי חודש פברואר, באמצע עונת ה-NBA.
האירוע כולל מגוון משחקים, מופעים ותחרויות הקשורות לכדורסל.
שיאו של סוף השבוע הוא משחק האולסטאר של ה-NBA, הנועל את האירוע בערב יום ראשון.
משחק הסלבריטיז: נערך לראשונה ב-2003. טורניר של משחקי "שלוש נגד שלוש" המורכב משחקן עבר ב-NBA, שחקנית ליגת ה-WNBA וידוען.
משחק הכוכבים העולים: נערך לראשונה ב-1994. משחק ראווה בו מתמודדים שחקני NBA מצטיינים בשנתם הראשונה (רוקיז) והשנייה (סופמורז).
דרים פקטורי: נערך לראשונה ב-2008. אירוע הכולל תחרות הטבעות, תחרות שלשות ותחרות "חיובים" של שחקני ליגת הפיתוח (D-League), בדומה לתחרויות המתקיימות בליגת ה-NBA.
משחק האולסטאר של ה-D-League: נערך לראשונה ב-2007. משחק המפגיש את השחקנים הטובים ביותר בליגת הפיתוח של ה-NBA.
המשחק משוחק באולם שונה מאשר זה שמתקיימים בו שאר אירועי סוף השבוע.
תחרות ההטבעות של ה-NBA: נערך לראשונה ב-1984. תחרות המציגה יצירתיות ואתלטיות של המטביעים הטובים ב-NBA.
החוקים הספציפיים משתנים משנה לשנה על מנת לשמר את רמת העניין והיצירתיות בתחרות.
לאחר כל ניסיון הטבעה המתמודד מקבל ציון שנע בין 6–10 מחמישה שופטים כך שהניקוד המרבי האפשרי הוא 50. אין צורך במהלך ניסיון ההטבעה לשמור על החוקים הרגילים של המשחק כמו צעדים או דאבל.
תחרות השלשות של ה-NBA: נערך לראשונה ב-1986. תחרות המפגישה בין טובי קלעי השלשות בליגה.
כל מתמודד זורק חמישה כדורים מחמישה מקומות שונים מחוץ לקשת שלוש הנקודות.
כל קליעה שווה נקודה חוץ מהכדור האחרון בכל עמדה (השונה בצבעו משאר הכדורים ומכונה "Money Ball"), השווה שתי נקודות.
הניקוד המקסימלי האפשרי לסיבוב הוא 30 נקודות.
המתמודדים מקבלים דקה אחת לביצוע הזריקות.
אתגר הכישורים: נערך לראשונה ב-2003. תחרות המיועדת בעיקר עבור רכזים וכוללת מסלול הבוחן יכולת כדרור בין מכשולים, יכולת מסירה ויכולת קליעה.
המהירות והדיוק של השחקן באים לידי ביטוי כיוון שהמנצח הוא זה שעובר את המסלול בשלמותו בזמן המהיר ביותר.
משחק האולסטאר של ה-NBA: נערך לראשונה ב-1951. אירוע השיא של סוף השבוע - משחק ראווה המפגיש בין כוכבי הליגה המשחקים באזור המערבי לבין אלו המשחקים באזור המזרחי.
ב-2018 שונתה שיטת משחק האול סטאר של ה־NBA לקפטנים שבוחרים את השחקנים שנבחרו בהצבעה (הקפטנים הם אלו שקיבלו הכי הרבה קולות).
בנוסף, הליגה מקיימת החל מ-1992 "פסטיבל כדורסל" (Theme park of basketball) בשם "NBA Jam Session" שבו אוהדים נוטלים חלק בפעילויות רבות הקשורות לכדורסל בשבוע שבין יום שלישי ליום שני שלאחריו.
פסטיבל זה מיועד בדרך כלל עבור אוהדים צעירים.
תחרות השוטינג סטארס: נערך בשנים 2004–2015. שחקן עבר בליגת ה-NBA, שחקן הווה בליגת ה-NBA ושחקנית ליגת ה-WNBA המייצגים את הקבוצות של אותה מדינה מתמודדים ביחד בתחרות קליעות מנקודות שונות במגרש.
אגדות קלאסיות ("Legends Classic"): התקיים בשנים 1984–1993. המשחק כלל משחק של שחקני עבר ב-NBA.
בדומה למשחק האולסטאר של ה-NBA, השחקנים חולקו בין קבוצות מאזור המערב לקבוצות מאזור המזרח.
המשחק פתח את אירועי יום השבת.
המשחק בוטל אחרי 1994 בשל פציעות רבות שנגרמו במהלך משחק זה עקב גילם המבוגר של המשתתפים.
הוא סרט קומדיה אמריקאי, הסרט הראשון שבוים על ידי סת' רוגן ואוון גולדברג.
הסרט יצא לאקרנים ב-12 ביוני 2013. הסרט היה לשובר קופות כבר בסוף השבוע הראשון להקרנתו והוא רווחי ביותר ביחס לתקציבו.
לאחר סדרה של אירועים קטסטרופליים משונים שהרסו את לוס אנג'לס, שישה חברים נלכדים בביתו של חברם, ג'יימס פרנקו, אחרי מסיבה פרועה שערכו.
כעת, כשהעולם בחוץ מתפרק, האספקה האוזלת והדיכאון בבית מאיימים לקרוע את החברות מבפנים, נאלצת בסופו של דבר החבורה לעזוב את הבית ולהתמודד עם המציאות.
השחקנים ברשימה מגלמים גרסאות מוקצנות של עצמם.
באתר של המבקר רוג'ר איברט ניתן לסרט 3.5 כוכבים מתוך 4 ונכתב שהסרט מצחיק, כיפי, מותח ומשוחק היטב.
גם בישראל הסרט התקבל בביקורות חיוביות.
באתר seret כתב המבקר יאיר הוכנר כי הסרט פרוע וכייפי, בעיתון הארץ נכתב שזהו הסרט "המרענן" של הקיץ.
באתר ynet נכתב כי הסרט הוא מאוד מצחיק ועם השנים הוא יקבל מעמד של סרט פולחן.
מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות הכתיר את הסרט כאחת מקומדיות הטובות והחכמות של העשור.
טקס פרסי הקומדיה האמריקני: הסרט המצחיק ביותר – זכייה
טקס פרסי הקומדיה האמריקני: הבמאים הטובים ביותר לסרט קומדיה (סת' רוגן ואוון גולדברג) – זכייה
טקס פרסי הקומדיה האמריקני: התסריט הטוב ביותר לסרט קומדיה (סת' רוגן ואוון גולדברג) – מועמדות
טקס פרסי הקומדיה האמריקני: השחקן הקומי הטוב ביותר (סת' רוגן) – מועמדות
טקס פרסי הקומדיה האמריקני: שחקן המשנה הקומי הטוב ביותר (ג'ונה היל) – מועמדות
טקס פרסי הקומדיה האמריקני: שחקן המשנה הקומי הטוב ביותר (דני מקברייד) – מועמדות
טקס פרסי הקומדיה האמריקני: שחקנית המשנה הקומית הטובה ביותר (אמה ווטסון) – מועמדות
טקס פרסי ה-mtv: הרגע המוזיקלי הטוב ביותר (הבקסטריט בויז, סת' רוגן, קרייג רובינסון וג'יי בארושל) – זכייה
טקס פרסי ה-mtv: הקרב הטוב ביותר (ג'יימס פרנקו, סת' רוגן וג'ונה היל) – מועמדות
סוף העולם הוא קומדיית מדע בדיוני משנת 2013 בבימויו של אדגר רייט ובכיכובם של סיימון פג וניק פרוסט.
זהו הסרט השלישי בטרילוגיית סרטים המכונה "טרילוגיית הקורנטו" ("The Three Flavours Cornetto"), (הכוללים גם את הסרט "מת על המתים" משנת 2004 ואת הסרט "שוטרים לוהטים" משנת 2007).
סיימון פג - בתפקיד גארי קינג
ניק פרוסט - בתפקיד אנדרו "אנדי" נייטלי
רוזמונד פייק - בתפקיד סם צ'מברלין
פאדי קונסידיין - בתפקיד סטיבן פרינס
מרטין פרימן - בתפקיד אוליבר צ'מברלין
אדי מארסן - בתפקיד פיטר פייג'
סועאד סבאח (בערבית, سعاد الصباح; בתעתיק מדויק: סֻעַאד אלצבאח; 22 במאי 1942) היא כלכלנית, משוררת וסופרת פמיניסטית כוויתית.
סועאד סבאח נולדה ב-1942 בכווית, למשפחה שהיא חלק ממשפחת המלוכה הכוויתית.
היא הייתה הבכורה והבת היחידה של הוריה - אביה אלשיח' מוחמד אל סבאח (الشيخ "محمد الصباح, 1892) שנקרא על שם סבו, שהיה שליט כווית, ואמה שאיקה א-ת'אגיב, בתו של אלשיח' אחמד א-ת'אגיב, שליט אלזובייר, מערב הסעודית.
החלה לכתוב שירה בגיל 13.
ב-1959, בגיל 17, היא נישאה בשידוך לאלשיח' עבדאללה אל-מובארכ, ששימש כסגנו של שליט כווית.
נולדו להם חמישה ילדים, שלושה בנים ושתי בנות.
בנה הבכור, שייח' מובארכ (1961–1973), נפטר בעת טיסה כשהוא בן 12. סבאח עדיין ידועה כ"אום מובארכ".
בנה השני, שייח' מוחמד (1971ׂׂׂׂ), היה למדינאי ומשמש כשר בממשלת כווית, ובנה הצעיר, גם הוא שייח' מובארכ (1978) הוא איש עסקים.
כשכווית קבלה את עצמאותה ב-1961, התפטר אל-מובארכ מתפקידו, והזוג עבר לגור בלבנון.
סבאח עברה אז תקופה קשה כאשר נפטרו שני הוריה וכן סבתה ודוד כולם תוך שנה, והרגישה בודדה.
בעלה עודד אותה לכתוב ופרסם את עבודתה, והוא גם הזמין אותה להיות לקחת חלק בדיוואן שלו (מפגש גברים) כדי להכיר מגוון אנשים חדשים.
היא פרסמה אז את ספר שיריה הראשון, "זוהר מוקדם" (1961).
היה זה הספר הראשון שפורסם על ידי אישה במדינות המפרץ הפרסי.
בזמן שחייתה בביירות, פרסמה סבאח עוד שני אוספים, "רגעים מחיי" (1961), ו"מחיי" (1964), ושיריה הגיעו לכדי פרסום בינלאומי.
ב-1965, הזמין אותם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר לבוא לקהיר, והם עברו לשם עם בנם מובארכ.
בקהיר סבאח המשיכה לכתוב, וגם המשיכה את לימודיה.
ב-1973 סיימה תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה בהצטיינות באוניברסיטת קהיר, ותואר שני ב-1975. ב-1981 נסעה סבאח עם משפחתה - כעת עם שלושה ילדים - לבריטניה, היא סיימה את הדוקטורט במדעי מדינה וכלכלה באוניברסיטת סארי בעיר גילפורד בבריטניה.
נושא הדוקטורט שלה היה "תכנון ופיתוח במדינת כווית ומעמד האישה".
היא האישה הכוויתית הראשונה שקיבלה דוקטורט בכלכלה בשפה האנגלית.
משם חזרה המשפחה לכווית, שם פרסמה ספר שירים נוסף ב-1982, שכלל שירים לזכר בנה שנפטר, ונקרא "לך, בני".
אוסף שירים פמיניסטים בשם "פירורי אישה" יצא ב-1985, אך הוחרם על ידי ממשלת כווית וברחבי מדינות המפרץ.
סבאח פתחה במלחמה משפטית נגד משרד המידע ולבסוף ספרה פורסם בארצה.
באותה שנה, הקימה את בית הדפוס "דאר סועאד סבאח", אשר מוציא ספרים במגוון סוגות ונושאים, וכן את פרס ג'איזט א-סבאח, פרס ספרותי שמטרתו לתמוך בסופרים צעירים מהעולם הערבי.
ספרה "ובראשית הייתה האישה" יצא ב-1988, והאוסף "שיח בין הוורדים לרובים" ב-1989. ב-1990, כשעיראק פלשה לכווית, יצא ספרה מטעם ממשלת כווית, "מברקים דחופים אל מולדתי", שכלל שמונה שירים לאומניים שכתבה מלונדון, שם פעלה בתמיכה לבני עמה ולמען שחרור כווית.
שיריה פורסמו גם בעיתונים של גולים כוויתים, ונקראו בתחנות רדיו.
עם שחרור כווית ב-1991, נפטר בעלה.
סבאח פרסמה עוד ספר של שירי אבל לזכרו, בשם "אחרון החרבות", ב-1992, ובאותה שנה פרסמה גם את הספר "שירי אהבה".
בשנים הבאות פרסמה עוד מספר אוספי שירה: "אישה ללא חוף" ב-1994, "קח אותי לגבולות השמש" ב-1997, "השיר הוא אישה והאישה היא שיר" ב-1999, "גם הפרחים כועסים" ב-2005, אוסף שירה דתית ב-2006, "אגרות מהתקופה היפה".
האוסף האחרון שיצא הוא "שירה ופרוזה רק לך" מ-2016.
סך הכל, לסבאח 17 ספרי שירה, ביניהם שירים ליריים, שירים לאומניים, שירים פמיניסטיים, שירי קינה ושירי אהבה במגוון סגנונות, הכתובים בערבית כוויתית וכן בערבית סטנדרטית.
מספר משיריה המפורסמים יותר הולחנו, וזמרים מובילים בעולם הערבי הופיעו עמם.
חלקם פורסמו בכתבי עת ספרותיים בינלאומיים ובאנתולוגיות, ויצירותיה תורגמו ללפחות 15 שפות, ביניהן קוריאנית, סינית, פרסית, בולגרית, אלבנית, גרוזית, סרבית, בוסנית, שוודית, רומנית, גרמנית, ספרדית, צרפתית, אנגלית, איטלקית ועברית.
שיריה נלמדים בבתי ספר ובאקדמיה והוגשו עליהן תזות לתארים מתקדמים ודוקטורט בירדן, מצרים, ערב הסעודית, לבנון, בחרין, צרפת, סין ואיראן.
סבאח כתבה גם ספרים היסטוריים וביוגרפיים, כולל ספרים אודות בעלה המנוח, וכן אודות אביו, אלשיח' מובארכ א-סבאח, השליט השביעי של כווית ומייסד כווית המודרנית, הידוע כ"מובארכ אלכביר" (מובארכ הגדול).
סבאח פרסמה מספר ספרים כחוקרת.
ספרה הראשון מ-1983, היה מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה, The Planning and Development in the Kuwaiti Economy and the Role of Women, ולאחר מכן שורת ספרים שהתמקדו בתפקיד נשים בכלכלת כווית והמפרץ, נפט וכלכלת משאבים טבעיים, ותפקידן של כווית וערב הסעודית בכלכלה אזורית ובינלאומית.
היא גם שמשה כמנכ"לית הבורסה לניירות ערך הכוויתי, Kuwait Stock Exchange (KSE).
הרבה משירתה של סבאח הייתה פמיניסטית.
בשיריה היא ביקשה הכרה בזכויות נשים בכל העולם הערבי.
בשיר אחד אף כתבה "דמוקרטיה אין פירושה שגבר יכול להביע דעתו ללא התרסה; דמוקרטיה היא כשאישה יכולה לומר את דעתה באהבה..
בנוסף להתבטאויותיה הספרותיות ומחקריה האקדמיים בנוגע לכלכלה ונשים, סבאח, פעלה למען זכויות פוליטיות לנשים בארצה.