tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פיצג'רלד היה שמרן נחרץ בנושאים כמו התנגדות להפלות (למעט במקרים של סכנה לחיי האם), מיסוי ונישואים של בני-זוג מאותו המין.
עם זאת, בסוגיות אחדות הוא חלק על עמיתיו השמרניים, בעיקר בענייני סביבתנות ואיכות הסביבה; הוא התנגד לקידוח ימי בשמורת הטבע הארקטית הלאומית (Arctic National Wildlife Refuge) לאורך כל כהונתו בסנאט של ארצות הברית.
כמו כן, פיצג'רלד תמך גם בבקרה "סבירה" על כלי ירייה ונשק, ברפורמת מדיניות ההגירה לארצות הברית ובחקיקת "החוק הדו-מפלגתי לרפורמה במימון בחירות" (אשר נודע בשם "חוק מקיין-פיינגולד").
לאורך כהונתו בסנאט נאבק פיצג'רלד עם ההנהגה הרפובליקנית באילינוי.
הוא התעקש על מינויו של תובע לפדרלי לאילינוי שאינו בן-המדינה, פטריק פיצג'רלד (אין ביניהם קשר משפחתי), לחקירת שחיתות שלטונית בממשלת מדינת אילינוי.
אף על פי שפקידי המפלגה הרפובליקנית רצו למנות תובע ידידותי יותר למדינה, פיצג'רלד התעקש על מישהו שאין לו ידידים או אויבים בממשלת אילינוי.
חקירת התובע הפדרלי, הובילה להגשת כתבי אישום אחדים נגד אישים בולטים, בהם המושל הרפובליקני לשעבר ג'ורג' ראיין, שהורשע בסופו של דבר במספר עבירות פליליות של ניצול סמכות לרעה .
בין אישים אלה נמנה גם מי שהיה אז המושל הדמוקרטי המכהן רוד בלאגוייביץ', שהורשע שנים רבות לאחר מכן בניסיון למכור את מושב הסנאט שפינה יורשו של פיצג'רלד, הנשיא הנבחר של ארצות הברית ברק אובמה.
שערורייה זו נתפסה כביסוס למוניטין של אילינוי כאחת המדינות המושחתות ביותר בארצות הברית מבחינה פוליטית.
כשהממסד הרפובליקני הבהיר כי לא יתמוך בו בבחירות לתקופת כהונה שנייה ב-2004, הודיע פיצג'רלד כי יפרוש בתום כהונתו הראשונה.
הרפובליקנים הריצו את איש העסקים ג'ק ראיין להחליף את פיצג'רלד בבחירות המקדימות.
עם זאת, מאוחר יותר הופעל מכבש לחצים על ראיין בידי המפלגה הרפובליקנית באילינוי בבקשה לפרוש מהמירוץ משהתפרסם מידע מביך מתיק הגירושים שלו.
פיצג'רלד עמד לימינו של ראיין ותמך בו, חרף הלחץ שהפעילו העיתונות והמפלגה הרפובליקנית באילינוי על ראיין לפרישה מהפריימריז.
רק 86 יום לפני הבחירות, המפלגה העמידה לסנאט את אלן קיז , יליד מרילנד.
קיז הואשם כאופורטוניסט, והובס על ידי ברק אובמה בפער של למעלה מ-40% מקולות הבוחרים.
בראייה היסטורית לאחור נאמר כי פיצג'רלד, שהיה פופולרי בקרב בוחרים עצמאיים, כי בעל הסיכויים הטובים ביותר לניצחון רפובליקני בבחירות 2004 לסנאט וכפועל יוצא להביס את אובמה, שנסק ונבחר לנשיאות ארצות הברית ארבע שנים בלבד לאחר מכן.
לאחר פרישתו פורסם מאמר מערכת בפוקס ניוז בכותרת "הסנאטור הפורש עמד על עקרונותיו".
פיטר פרבס סמית' היה צייר אוסטרלי.
הוא היה האמן המודרני הראשון באוסטרליה שצייר נושאים אוסטרליים היסטוריים והיה בין האמנים האוסטרלים הראשונים שהיה להם קשר ישיר עם התנועה הסוריאליסטית הבינלאומית.
עם זאת, הקריירה האמנותית שלו הוקפאה בזמן ששירת במלחמת העולם השנייה, ובהמשך בגלל מחלה.
פיטר פרבס סמית' נולד ב -26 במרץ 1912 במזרח מלבורן, הילד השני והבן היחיד של חקלאים ילידי ויקטוריה ויליאם פרבס סמית' ולו פרבס סמית'.
סבו היגר מסקולטלנד לאוסטרליה בזמן הבהלה לזהב בשנת 1854.
ב־1905 התחתן ויליאם עם לורה (לו) צ'פמן והפך למגדל צאן.
הם גידלו את ילדיהם אליסון (המכונה ג'וסלין) ופיטר במקומות שונים ברחבי ויקטוריה, ומעולם לא התיישבו לצמיתות במקום אחד.
פרבס סמית' למד בבית ספר יסודי באנגליה ובבית הספר באוסטרליה, לצד האמן ועמיתו לעתיד ראסל דרייסדייל.
על מנת לרצות את אביו, פיטר נכנס למכללת חיל הים המלכותית של אוסטרליה בשנת 1926, אך נשר שלוש שנים מאוחר יותר ויליאם פרבס סמית' התאבד בערב חג המולד, 1932.
בעקבות התאבדות אביו, פיטר טייל רבות ברחבי אירופה.
באנגליה, 1934, אחותו של פרבס סמית' שמה לב לתחביב שלו לשרטט, והציעה לו ללמוד בבית ספר לאמנות.
הוא למד בבית הספר לאמנות מודרנית בגרוסוונור בשנת 1935, וחזר לאוסטרליה שם הוא פגש שוב את ידידו ראסל דרייסדייל ואת הסטודנטית מייז ניובולד, שאיתה התחתן בשנת 1946. דרייסדייל והוא עבדו בשיתוף פעולה הדוק והשפיעו אחד על השני.
מלבד מוריו ודריסדייל השפיעו על סגנונו גם אמדו מודיליאני, פול נאש, אנרי רוסו, מוריס אוטריו, כריסטופר ווד והסוריאליזם.
במהלך סוף שנות השלושים של המאה העשרים, צייר פרבס סמית' בלונדון ובפריז.
לא רק שפורבס סמית' צייר את סביבתו הפיזית החדשה ("הבוקר המוקדם בפריז" בשנת 1939) ואת הסביבה הפוליטית (הנאצים, נירנברג משנת 1938), אלא גם המשיך לצייר את הנוף האוסטרלי.
תמונה שלו "צייד הקנגורו", נרכשה על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק.
בשנת 1939, מבקר האמנות ג'ינו ניבי אמר כי "פרבס סמית' נראה כאחד הציירים הטובים ביותר לתת פרשנויות אלגוריות למראה הבתולי של הנוף האוסטרלי".
על פי היסטוריון האמנות סשה גרישין, התיאורים ה"אפוקליפטיים "של פרבס סמית' את השממה של אוסטרליה מעבירים תחושת פחד מפני מרחב עצום".
לאחר פרוץ המלחמה הוא חזר מארצות הברית ללונדון באוקטובר וניסה להתגייס לצבא הבריטי, אך אמרו לו לחכות.
במהלך החודשים שחלפו הלך מצב נפשו והשתנה.
אשתו חזרה למלבורן, ודחקה בפיטר לחזור לאוסטרליה.
אך הוא התגייס במאי 1940.
תפקידו הראשון של פרבס סמית' בצבא היה הובלת דלק וציוד צבאי ברחבי דרום אנגליה.
החיים במחנות האימונים היו קשים מבחינה נפשית.
בספטמבר 1941, לאחר שהתנדב להצבה בארצות אחרות, יצא לשירות פעיל במערב אפריקה.
פרבס סמית' היה סגן שהוצב בניגריה.
מה שנשאר ממכתביו של פרבס סמית' מתאר את ההיבטים היומיומיים בחיים בג'ונגל, מהטבע האפריקאי והסלידה ההולכת וגוברת שלו מריח הגוף ומראה הזיעה.
הוא היה ביחידת תובלה שהעבירה הספקה דרך אזורי המדבר המערבי אל מצרים, עד ספטמבר 1943. הרבה יותר מאוחר, צייר פרבס סמית' מהזיכרון את המסעות בצ'אד במערב אפריקה (1948, הגלריה הלאומית של ויקטוריה).
בשנת 1944 הוא פעל עם וינגייט מאחורי הקווים היפניים בבורמה.
מיד לאחר המלחמה הוא אושפז עקב שחפת.
במאי 1946 חזר לאוסטרליה וגם עבר לצייר בגישה מופשטת הרבה יותר.
ציור השמן האחרון של פרבס סמית' היה נוף שצויר מביתו בסאסאפרס,
בעקבות השחפת, פיטר פרבס סמית' אושפז בשנת 1948 ונפטר לאחר ניתוח ב-23 ביולי 1949.
למרות גוף היצירה הקטן שלו, המונה פחות מ -100 ציורים [5] פרבס סמית' התגלה כאמן מהולל - שהשפיע על רבים מבני דורו - והוכר כ"ראשון האמנים המודרניים הצעירים שתיאר את חיי הארץ ".
שתי תערוכות רטרוספקטיביות התקיימו במלבורן: אחת בגלריית סטנלי קו בשנת 1950, והשנייה בגלריית ג'וזף בראון בשנת 1976. תערוכה נודדת של עבודותיו נערכה בשנת 2001 בעקבות פרסום הביוגרפיה של מרי איגל "פיטר פרבס סמית': צייר בשלום ובמלחמה".
לאחר מות אשתו של ראסל דרייסדייל בשנת 1963, נישא דרייסדייל למייזי פרבס סמית' בשנת 1964.
פיטר פריישטדט (13 באוקטובר 1931 – 14 בינואר 2000) היה במאי קולנוע ותיאטרון, מפיק ושחקן ישראלי, ניצול שואה.
נולד בעיר ברטיסלבה לבלה ואירנה, אח קטן להנס, במשפחה יהודית מבוססת.
סבו אמיל היה עשיר מאד ובבעלותו היה ארמון קיץ שהיה שייך פעם לקיסרית מריה תרזה, שם בילה פיטר זמן רב בקריאת ספרים של סטפן צווייג, ליאון פויכטוונגר, תומאס מאן, פרנץ ורפל, יעקב וסרמן ועוד.
לאביו הייתה חברה להפצת תקליטים ולאימו הייתה חנות מצלמות.
עם הקמת סלובקיה הפשיסטית שבראשה הכומר יוזף טיסו החלו גזירות נגד יהודים, הם נאלצו לעבור לדירה קטנה, לענוד טלאי צהוב ולשאת השפלות.
האם נאלצה לתת את החנות למנהלת ארית במסגרת חוק האריזציה.
בעקבות המרד הסלובקי באוגוסט 1944 פלשו הגרמנים לסלובקיה והחלו לשלח את היהודים לאושוויץ בעת דיכוי המרד, פיטר בן ה-13 נשלח להסתתר אצל משפחה שקבלה כסף מאמו.
הוא נפרד מהוריו ואחיו ויותר לא ראה אותם.
בעקבות הלשנה הוא נעצר ב-18 בפברואר 1945 ונשלח למחנה המעבר בסרד.
כעבור שבועיים הועבר ברכבת של קרונות לבהמות לטרזינשטט, שם עדיין גוועו אלפי יהודים ברעב ובטיפוס.
הוא ירד במשקל ומצבו הידרדר.
אנשי האס אס ברחו ב-8 במאי 1945 ופיטר הצליח לברוח עם שני חברים ולהגיע לקווי הרוסים.
כשחזר לברטיסלבה התברר לו שהוריו נספו באושוויץ ואחיו נהרג במצעד המוות.
דרכו של פריישטדט לאחר המלחמה, בתקופת השלטון הקומוניסטי האנטישמי, הייתה קשה.
לאחר שירות משפיל בצבא, החל להתעניין בצילום ממסרטות שהשאירה לו אמו.
בעזרת קשרים הצליח להתקבל כעוזר הפקה בטלוויזיה ולסיים לימודי בימוי באקדמיה הצ'כית ללימודי קולנוע.
הוא החל לביים בהצלחה הצגות של גולדוני, קונדרה שיקספיר וברכט ושמו התפרסם צ'כוסלובקיה ומחוצה לה.
יום אחד פגש פריישטדט את המזכיר הראשון בשגרירות ישראל בפראג, שנתן לו לקרוא את הרומן אקסודוס של לאון יוריס.
פריישטט החל לבכות עם סיום הקריאה, ונעורו בו רגשות יהודיים וציוניים.
למרות הסיכון הוא הגיש בקשה לביקור בישראל ולאחר חקירה הוא קבל להפתעתו תשובה חיובית לביקור בישראל למשך 21 יום.
בישראל הוזמן פריישטדט לביים את ההצגה "הכד השבור" של היינריך פון קלייסט בתיאטרון האוהל.
בהצגה הכיר את השחקנית בקי סוזין (בת נינתו של שלמה משה סוזין) והתאהב בה.
הוא גם התאהב באווירה החופשית במדינת ישראל.
הוא נאלץ לחזור לפראג ולהיפרד מאהובתו.
כאשר היה כבר במטוס אל על, חמש דקות לפני ההמראה, הוא החליט להישאר ודרש בתוקף לרדת מהמטוס.
לשאלת השוטר בשדה התעופה לכמה זמן יישאר, הוא ענה: "לתמיד".
הוא קיבל מכתב ובו נודע לו כי בית דין בפראג דן אותו לעשר שנות מאסר אם יחזור לשם.
בקי סוזין ופריישטדט נישאו ב-1966, ונולדו להם שני ילדים, אורי ורחל.
פריישטדט הצטרף לאנשי תקשורת נוספים וייסד את הטלוויזיה הישראלית.
כמו כן נטל חלק בהקמת איגודים לשמירה על זכויות האמנים, ובהקמת האקדמיה הישראלית לקולנוע.
הוא הפיק וביים סרטים שונים והופיע בהם גם כשחקן.
כמפעל חייו הוא ראה את הקמת "המרכז להנצחת דמויות מופת בעם היהודי".
פריישטדט ביים והפיק עשרות סרטים תיעודיים, ביניהם סדרה על גדולי העם היהודי: פרנץ קפקא, ש"י עגנון, אהרון מסקין, ברל כצנלסון, מנחם בגין, יעקב חזן, גולדה מאיר, בן-גוריון ואחרים.
"פרנץ קפקא – אמן התענית" היה הסרט האחרון שביים לפני פטירתו.
ב-1992 כתב אוטוביוגרפיה בצ'כית בשם "שדות רחוקים" שתורגמה לעברית והפיק וביים את הסרט "מהפכת הקטיפה – החזרה לפראג".
הורים ובנים (1990) סרט טלוויזיה
פיטר ג'ייסון קוויל , הידוע גם בכינויו סטאר-לורד (Star-Lord), הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי כריס פראט בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU).
פיטר קוויל מתואר בהתחלה כחבר בקבוצת מבריחים המכונה הבוזזים.
הוא נחטף מכדור הארץ בילדותו על ידי יונדו אודונטה לאחר שאמו מתה.
קוויל הופך למנהיג שומרי הגלקסיה שנוצרו על מנת למנוע מרונאן המאשים להרוס את זאנאנדר.
הוא מגלה שהוא חצי שמימי ושאביו, אגו, יצר אותו כאמצעי להשתלטות על כוכבי לכת.
קוויל והשומרים מביסים את אגו, והוא מפתח מערכת יחסים רומנטית עם גאמורה.
קוויל משתתף בעימות נגד תאנוס, נופל קורבן להתפוררות, מושב לתחייה על ידי הנוקמים ומצטרף לקרב האחרון נגד תאנוס.
קוויל והשומרים יוצאים לחלל, ולבסוף מתעמתים ומביסים את הוד התפתחותו.
קוויל עוזב את השומרים כדי לחזור לכדור הארץ, ומתאחד עם סבו.
נכון לשנת 2023, קוויל הופיע בשישה סרטים: "שומרי הגלקסיה", "שומרי הגלקסיה: חלק 2", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "תור: אהבה ורעם" ו"שומרי הגלקסיה: חלק 3".
כמו כן הופיע ב"שומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד".
בשנת 2015, מגזין אמפייר דרג את פיטר קוויל כדמות הקולנוע ה-71 הגדולה בכל הזמנים.
פיטר קוויל נולד בשנת 1980 בסנט צ'ארלס, מיזורי.
אביו היה האגו השמימי (עובדה שקוויל מגלה מאוחר יותר), בעוד שאמו, מרדית', הייתה בת אנוש ממיזורי.
בשנת 1988, קוויל צפה באמו מתה מסרטן.
הוא לא מסוגל להתמודד עם זה, בורח ונחטף על ידי כנופיית מבריחים חוצניים בשם הבוזזים, בראשות יונדו אודונטה.
יונדו נשכר כדי למסור את קוויל לאגו, אך בהיותו מודע לכוונותיו המפלצתיות של אגו, הוא שומר על הילד ומגדל אותו כבנו.
יונדו קשוח עם קוויל, אך גם מחבב אותו.
בשלב מסוים, הוא לועג לניסיונו של קוויל הצעיר לחגוג את חג המולד, הורס את עץ חג המולד שלו וזורק את המתנות שלו.
מאוחר יותר יונדו מתרכך ופותח את המתנה שקוויל נתן לו, ובתמורה מעניק לקוויל סט של אקדחים.
בשנת 2014, קוויל המבוגר הוא חבר בבוזזים, וחווה הרפתקאות רבות ברחבי הגלקסיה.
הוא מוצא את עצמו מסובך במאבק כוחות בין רונאן המאשים וחיל נובה של זאנדאר, בזמן שהוא ניצוד על ידי יונדו מפני שלא הביא לו שריד גנוב שמצא על מורג (אשר מתגלה מאוחר יותר כאבן אינסוף).
לאחר שקוויל משיג בחזרה את אבן הכוח, הוא חוזר לזאנדאר.
שם הוא מתעמת עם גאמורה, שמנסה לגנוב את האבן לעצמה, ועם רוקט וגרוט, שמנסים ללכוד אותו כדי לקבל את הפרס שמוצע על ראשו.
הארבעה נתפסים על ידי חיל נובה ונשלחים לכלא חלל בשם קילן.
גאמורה לוקחת אותם לראשומקום, שם האספן מסביר להם את המשמעות של אבני האינסוף.
אולם, הם מותקפים על ידי כוחותיו של רונאן, נאלצים לברוח, ומאבדים את אבן הכוח במהלך הבריחה.
כשנודע להם שרונאן מתכנן להשתמש באבן הכוח כדי להשמיד את זאנדאר, הם נוסעים לשם כדי לעצור אותו, בעזרתם של יונדו והבוזזים.
לאחר קרב בין צבאו של רונאן לחיל נובה, השומרים מצליחים להרוס את ספינת המלחמה של רונאן.
קוויל מסיח את דעתו של רונאן בעוד האחרים מפוצצים את הגרזן של רונאן ומשחררים את אבן הכוח.
בעזרת אבן הכוח הם משמידים את רונאן.
בסופו של דבר, קוויל והשומרים מוכרזים כגיבורים והוא נשבע לפקוח עין על הצוות למקרה שהם יעברו שוב על חוקים כלשהם.
במהלך ההרפתקאות, קוויל נראה מאזין למיקסטייפ של שירי להיטים שונים מהשנים 1962 – 1986 בווקמן שניתן לו על ידי אמו, המשמש כקשר היחיד שלו עם כדור הארץ.
מספר חודשים לאחר מכן, קוויל והשומרים נשכרים על ידי הריבוניים להגן על סוללות יקרות ערך מפני מפלצת בין-ממדית, בתמורה לנביולה.
לאחר שהם עוזבים, צי של הריבוניים רודף אחריהם מפני שרוקט גנב את הסוללות שלהם.
כתוצאה מכך הם מתרסקים על כוכב לכת, שבו קוויל פוגש את אגו, אביו.
אגו הוא כוכב חי שמימי בעל צורה אנושית המאפשרת לו לתקשר עם מינים אחרים.
קוויל, גאמורה ודראקס נוסעים עם אגו לכוכב הלכת שלו, שם הם פוגשים את העוזרת שלו, מנטיס.
אגו מודיע לקוויל שגם לו יש כוחות שמימיים.
בהתחלה, קוויל שמח שמצא את אביו ושיש לו שוב משפחה.
אולם, בסופו של דבר, מתגלה שאגו מתכוון להשתלט על כוכבי לכת אחרים, ולהרוג את כל צורות החיים האחרות, ויצר את קוויל במטרה שבנו יספק את הכוח הנוסף הדרוש לכך.
לאחר שאגו חושף שהוא הרג את אמו, קוויל יוצא נגדו.
קוויל מעסיק את אגו בלחימה עם הכוחות השמימיים החדשים שלו עד שגרוט מניח פצצה על מוחו של אגו.
לאחר שאגו מת וקוויל מאבד את כוחותיו השמימיים, יונדו מחלץ את קוויל מכוכב הלכת שנהרס, ומתגלה כאבא מאמץ לקוויל.
בחלל, יונדו נותן לקוויל את חליפת החלל האחרונה, ומקריב את חייו כדי להציל אותו.
השומרים מקיימים ליונדו הלוויה מכובדת, והבוזזים מגיעים לחלוק כבוד.
קוויל מחליף את הווקמן שלו, שאגו השמיד, בזון.
בשנת 2018, קוויל והשומרים מגיבים לקריאת מצוקה ובסופו של דבר מצילים את תור שצף בחלל בהריסות של ה"סטייטסמן".
תור מספר להם על התוכנית של תאנוס להשיג את אבני האינסוף, ושהוא מחזיק כבר באבן החלל ובאבן הכוח.
קוויל לוקח את דראקס, מנטיס וגאמורה, עימה הוא נמצא כעת במערכת יחסים רומנטית, לראשומקום.
בדרך לשם, גאמורה גורמת לו להבטיח להרוג אותה אם תאנוס אי פעם ילכוד אותה, כדי למנוע ממנו ללמוד על מיקומה של אבן הנשמה.
כשהם מגיעים לראשומקום, גאמורה נתפסת על ידי תאנוס, אך קוויל לא מצליח להרוג אותה כפי שהבטיח, בגלל השימוש של תאנוס באבן המציאות, והוא עוזב עם גאמורה.
קוויל, דראקס ומנטיס נוסעים לטיטאן ופוגשים את טוני סטארק, פיטר פארקר וסטיבן סטריינג', ולאחר עימות קצר, הם מבינים שהם באותו צד.
כאשר תאנוס מגיע, הם נלחמים בו ומנטיס שולטת בו באופן זמני.
תאנוס משתחרר משליטתה של מנטיס כאשר קוויל לומד מנביולה שגאמורה מתה ומתקיף את תאנוס.
לאחר מכן, תאנוס משיג את אבן הזמן מסטריינג' ועוזב את טיטאן כדי לסיים את הרכבת כפפת האינסוף.
זמן קצר לאחר מכן, קוויל נופל קורבן להתפוררות.
בשנת 2023, קוויל מושב לחיים על ידי הנוקמים ומובא דרך פורטל לכדור הארץ לצפון מדינת ניו יורק, שם הוא משתתף בקרב נגד כוחותיו של תאנוס מהעבר.
במהלך הקרב, קוויל נתקל בגאמורה החלופית, אשר בהיותה מיקום אחר, דוחה אותו.
מאוחר יותר, קוויל וחבריו לקבוצה שהתאחדו משתתפים בהלוויה של סטארק, שהקריב את חייו כדי לעצור את תאנוס.
בשנת 2024, קוויל והשומרים, אליהם הצטרפו תור וקראגלין, יוצאים להרפתקאות בחלל.
קוויל מדוכא בשל אובדן גאמורה.
בחג המולד מנטיס ודראקס מנסים לעודד אותו על ידי חטיפת השחקן קווין בייקון, והענקתו לקוויל במתנה.
קוויל גורם להם לשחרר את בייקון, שמחליט להישאר ולעזור לשומרים לחגוג את חג המולד.
מאוחר יותר, מנטיס מגלה לקוויל שאגו היה גם אביה, מה שהופך אותם לאחים למחצה, וקוויל אומר שהיא מתנת חג המולד הטובה ביותר שקיבל אי פעם.
לאחר שהשומרים בנו מחדש את ראשומקום, קוויל משתכר, עדיין עצוב בעקבות מותה של גאמורה.
השומרים מותקפים על ידי אדם וורלוק.
הצוות מחליט לנסוע למטה של חברת אורגוקורפ, המונהגת על ידי הוד התפתחותו, בתקווה למצוא קוד ביטול למתג.
בעזרתם של הבוזזים וגאמורה החלופית, הם מסתננים לחברה ולוקחים את הקובץ של רוקט.
הם מותקפים על ידי שומרי האורגוספרה, ומצליחים להימלט לאחר שקוויל מפעיל מרחוק את חליפות השומרים.
הצוות נוסע לדמוי-ארץ בניגוד לעצתה של גאמורה.
קוויל, נביולה וגרוט עוקבים אחרי המדען ת'יל לספינה של הוד התפתחותו.
הספינה מתחילה להמריא כשקוויל וגרוט על הסיפון.
השניים מביסים בהצלחה את אנשיו של הוד התפתחותו, לוכדים את המדען ת'יל, קופצים איתו ומשיגים את הזיכרון שלו לפני שגאמורה מצילה אותם.
על ספינתם של השומרים, רוקט גוסס, אבל קוויל מצליח להפעיל את קוד הביטול ולהחיות אותו.
השומרים מביסים את הוד התפתחותו ומצילים את הילדים ובעלי החיים המוחזקים על ספינתו.
קוויל לא בורח בזמן מהספינה, ומתחיל לקפוא בחלל לפני שאדם מציל אותו.
לאחר הקרב, קוויל נפרד בהתפייסות מגאמורה, ומקבל את עובדת מותה של גאמורה המקורית.
הוא עוזב את השומרים, מעניק לרוקט את תואר הקפטן ויוצא לכדור הארץ, שם הוא מתאחד עם סבו ג'ייסון.
בשנת 2014 חלופית, קוויל מגיע למורג כדי לקחת את אבן הכוח אבל נביולה וג'יימס רודס שהגיעו מציר הזמן הראשי גורמים לו לאבד את ההכרה.
בפברואר 2013, כריס פראט לוהק לתפקיד של פיטר קוויל.
פראט תיאר את הדמות כשילוב של האן סולו ומרטי מק'פליי.
ויאט אולף גילם את קוויל הצעיר בסרטים שומרי הגלקסיה, ושומרי הגלקסיה: חלק 2.
ב"שומרי הגלקסיה: חלק 2", פראט אמר שקוויל "מפורסם כעת ברחבי הגלקסיה על שהציל הרבה אנשים...
הוא מרגיש שהוא חלק מהקבוצה הזו, מנהיג של הקבוצה הזו.
הוא קצת יותר אחראי ומנסה להתרחק מצרות, אבל לא עושה בהכרח את העבודה הטובה ביותר".
פראט תיאר את תפקידו בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף", כהופעת קמע ואמר "אתה יכול להיות קצת יותר נמרץ; קצת יותר מזלזל; קצת יותר צבעוני".
פיטר פוסטר קוזי היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, ולאחר מכן המפלגה האמריקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור בשנים 1832–1835 וכמושל דלאוור ה-38 בשנים 1855–1859.
פיטר קוזי נולד בעיירה ברידג'וויל שבדלאוור כבנם של פיטר ט.
המשפחה חיה לזמן מה בעיירה איסטון שבמרילנד, אך שבה לדלאוור ב-1815, והתיישבה במילפורד.
קוזי נשא לאישה את מריה ויליאמס, ולשניים נולדו שישה ילדים.
ב-1850 הם רכשו את בית לווין קארפר הישן, לשעבר מעונו של המושל דניאל רוג'רס, שבסופו של דבר נודע כ"בית קוזי".
משפחת קוזי החזיקה בבעלותה טחנת קמח גדולה והם היו סוחרים מצליחים שניצלו הזדמנויות עסקיות רבות במילפורד באותה תקופה.
ב-1850 כמעט ונבחר קוזי כמועמד מפלגת האיסור למשרת מושל דלאוור, וב-1854 הוא התמודד כמועמד המפלגה האמריקנית.
היה זה שילוב יוצא דופן של מגוון סיבות לכך שמפלגת האיסור הובילה בדלאוור.
קוזי נבחר כמושל לאחר שהביס את מועמד הדמוקרטים ויליאם ברטון, וכיהן בתפקיד מ-16 בינואר 1855 ועד 18 בינואר 1859.
יחד עם קוזי נבחרו לאספה הכללית כמה מאנשי המפלגה האמריקנית, או כפי שהם נודעו, שאינם יודעים דבר.
אין צורך לומר שביטול חוקי היובש עמדו בראש סדר היום שלהם.
לצד סוגיית חוקי היובש, הסוגיה החשובה ביותר בדלאוור באותה תקופה הייתה השלמת סלילתה של מסילת הברזל של דלאוור.
עד ספטמבר 1855 הושלמה הסלילה עד למידלטאון, ובינואר 1857 היא כבר הגיעה עד לדלמר.
מנגד, ב-1861 נאלץ דלאוור קולג' לסגור את שעריו בשל מחסור בתקציב, מצב שהחמיר בשל מקרה רצח לא פתור בתחומי הקמפוס.
כמקדם רפורמות, מתח קוזי ביקורת על האספה הכללית על רקע כל הסוגיות שקודמיו בתפקידו דיברו עליהם במשך שנים.
פיטר קוזי נפטר במילפורד ב-15 בפברואר 1871. הוא נטמן בכנסיית המשיח האפסיקופלית שבעיר.
אחד מנכסיו במילפורד, בית הטחנה, הוכנס ב-1983 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
פיטר פלימפטון סמית' הוא מחנך ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של ורמונט בין השנים 1991-1989 וסגן המושל ה-76 של המדינה בשנים 1987-1983. הוא גם היה נשיא מייסד של המכללה הקהליתית של ורמונט ושל אוניברסיטת המדינה של קליפורניה במונטריי ביי.
סמית' כיהן כעוזר המנהל הכללי לענייני חינוך באונסק"ו.
סמית' מכהן בהווה כסגן נשיא בכיר לאסטרטגיות ופיתוח אקדמיים בחברת "Kaplan Higher Education Corporation", חברת חינוך גלובלית בבעלות חברת Graham Holding.
ב-KHE הוא עמד בראש המאמצים להתאים אישית תוכניות לתואר ומערכות תומכות למידה, תוך חיזוק הפדגוגיה מבוססת התוצאות שלהם ברמת התכנית והקורס.
סמית' גם מפתח עמדות שוק ושירותים חדשים לשוק ההשכלה העל-תיכונית למבוגרים.
סמית' נולד ב-31 באוקטובר 1945 בבוסטון, מסצ'וסטס, וגדל בברלינגטון, ורמונט.
הוא בנו של בנקאי מברלינגטון וסנאטור מדינת ורמונט פרדריק פלימפטון סמית'.
הוא סיים את לימודיו באקדמיית פיליפס ב-1964 וקיבל תואר AB בהיסטוריה מאוניברסיטת פרינסטון ב-1968 לאחר שהשלים תזה בכירה שכותרתה "ברלינגטון, ורמונט, 1791-1848: מחקר על פיתוח כלכלי ושינוי חברתי בקהילה".
בשנת 1970, הוא קיבל תואר שני מבית הספר לחינוך לתואר שני באוניברסיטת הרווארד.
הוא קיבל את התואר השני שלו מבית הספר לחינוך לתואר שני בהרווארד במינהל, תכנון ומדיניות חברתית ב-1983.
סמית' שימש שנה אחת כעוזר לנציב החינוך של ורמונט.
בשנת 1970, הוא הפך לנשיא המייסד של הקולג' הקהילתי של ורמונט, מכללת ורמונט סטייט.
הוא התמודד לראשונה לתפקיד בשנת 1978, והביס את סגן המושל המכהן של ורמונט ט.
גארי באקלי בפריימריז הרפובליקני אך הפסיד בבחירות הכלליות לסגן מושל לדמוקרטית מדלן מ.
בין 1981 ל-1983, הוא שימש כסנאטור במדינת ורמונט וייצג את מחוז וושינגטון.
לאחר שקונין בחרה שלא להתמודד לבחירה מחדש ב-1982, סמית' נבחר להחליף אותה.
הוא כיהן שתי קדנציות של שנתיים.
הוא התמודד על תפקיד מושל ורמונט ב-1986 אך הובס על ידי קונין.
לאחר שנתיים כסגן נשיא לפיתוח באוניברסיטת נוריץ' הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1988 עבור מחוז הקונגרס הכללי של ורמונט עם 41.2% מהקולות.
ב-1990, הוא הובס בהתמודדותו להיבחר מחדש על ידי ברני סנדרס העצמאי.
נכון ל-2024, הוא היה הרפובליקני האחרון שייצג את ורמונט בבית הנבחרים האמריקני.
הספר מקדם קרדיט לקולג' על ניסיון חיים.
סמית הוא גם המחבר של The Quiet Crisis: Hower Education Is Failing America, שזכה לשבחים של חבר מושבעים מהאיגוד האמריקאי לחינוך מתמשך.
מ-1991 עד 1994, שימש סמית' כדיקן של בית הספר לתואר שני לחינוך ופיתוח אנושי באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 1991, הוא גם כיהן כמנכ"ל הוועדה האמריקנית בנושא אחריות למימון השכלה על-תיכונית.
ב-1994, בין השאר בשל עבודתו בהערכה ב-GWU, אוניברסיטת קליפורניה גייסה את סמית' כנשיא מייסד של אוניברסיטת קליפורניה סטייט, מונטריי ביי, משרה שהוא פינה ב-2005. החל מ-20 ביוני 2005, שימש סמית כעוזר המנהל הכללי לחינוך של ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (UNESCO).
באונסק"ו, חוויית החינוך של סמית' באה לידי ביטוי בדאגתו לרווחת הלומדים: "איכות היא בעיה", אומר סמית.
"UNESCO עודדה זה מכבר את הבינלאומיזציה של החינוך ומעורבותם של מגוון שותפים, אך עלינו גם להגן על סטודנטים מפני משאבי למידה לא נאותים, ציוד באיכות נמוכה, מפעלי תואר ומוסדות מזויפים."
לאחר שנכנס לתפקיד עוזר המנהל הכללי (ADG) לחינוך של אונסק"ו, סמית' ביצע מספר מהלכים בהתבסס על המנדט שלו מהוועידה הכללית של אונסק"ו ומהמנהל הכללי שלה בניסיון לעשות רפורמה במגזר החינוך של המוסד.
אלה כללו פיתוח UNESS, אסטרטגיית תמיכה לאומית מפושטת לחינוך; תוכנית פעולה גלובלית; מעורבות ב-G8 ובפורום הכלכלי העולמי; ארגון מחדש של מבנה הממשל של המטה; ויישום תוכנית ביזור ריכוזיות עבור מגזר החינוך של אונסק"ו.
לאחר מחקר אינטנסיבי שנמשך שנה שהוסכם על ידי Navigant Consulting, כל ההמלצות מתוך למעלה מ-50 פרט לשלוש אושרו ליישום על ידי המנהל הכללי ביוני 2006.
השפעות פוליטיות על הרפורמות שאושרו הובילו להאשמות אנונימיות של עבירות פיננסיות בהענקת חוזים בסך 2.2 מיליון דולר ל-Navigant Consulting ללא פיקוח מתאים של אונסק"ו.
נמצא כי סמית' השתמש בהליך מכריע מבוסס אך חלופי בחוקי אונסק"ו.
מועצת המנהלים של אונסק"ו החליטה בסופו של דבר להבהיר ולחזק את הליכי הגשת ההצעות באונסק"ו.
במרץ 2007, ההתנגדות לרפורמות שלו ול"אקלים השלילי" שנוצר בתוך הארגון הביאו לכך שסמית' קיבל איום מוות בביתו בפריז, והוא הציע את התפטרותו.
באפריל 2016, הודיעה מכללת אוניברסיטת מרילנד כי סמית' מונה לתקופת כהונה של שנתיים כיו"ר Orkand Endowed ופרופסור לפרקטיקות חדשניות בהשכלה גבוהה.
בתפקיד זה, סמית אחראי על זיהוי ויישום אמצעים לשיפור אספקת שירותי הלמידה והתמיכה של בית הספר.
סמית' היה אחד משלושים חברי קונגרס רפובליקנים לשעבר שחתמו על מכתב המתנגד למועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות.
ב-2021 פרסם ספר על מערכת ההשכלה הגבוהה האמריקאית.
סמית' אחיו הבכור של נציג המדינה לשעבר צ'ארלס פלימפטון סמית'.
פיטר פן הוא סרט הרפתקאות אילם אמריקאי משנת 1924, בבימויו של הרברט ברנטון ותסריט מאת ג'יימס בארי.
בסרט מככבים בטי ברונסון, ארנסט טורנס, ומרי בריאן.
בתחילת הסרט וונדי דרלינג ואחיה הצעירים, ג'ון ומייקל, מצטרפים לפיטר פן למסע קסום אל ארץ לעולם לא.
בארץ לעולם לא הם מתיידדים עם הבנים האבודים, פוגשים פיות ובנות ים, וחווים הרפתקאות שונות.
לאחר שהפיראט האימתני קפטן הוק חוטף את וונדי ואחיה, פיטר פן והנערים האבודים יוצאים לקרב נועז במטרה להציל אותם.
בטי ברונסון בתפקיד פיטר פן - הנער שלא רצה להתבגר
ארנסט טורנס בתפקיד קפטן הוק - הפיראט הראשי והאויב של פיטר
מרי בריאן בתפקיד וונדי דרלינג - הילדה הבכירה שהצטרפה לפיטר לאי
ג'ק מרפי בתפקיד ג'ון דרלינג - אחיו של ונדי
פיליפ דה לסי בתפקיד מייקל דרלינג - האח הקטן של ונדי וג'ון
הסרט זכה להצלחה בזמנו בשל שימוש חדשני באפקטים מיוחדים, בעיקר להצגת טינקרבל, לפי סרטון לציון 45 שנה להפקת הסרט "פיטר פן" של דיסני.
בשנת 2000, הסרט הוכרז כ"בעל חשיבות תרבותית, היסטורית או אסתטית" על ידי ספריית הקונגרס של ארצות הברית ונבחר לשימור במאגר הסרטים הלאומי.
פיטר פן ושודדי הים היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית המבוססת על פיטר פן מאת ג'יימס מתיו ברי, ששודרה בערוץ פוקס קידס בין ה-8 בספטמבר 1990 ל-10 בספטמבר 1991. 65 פרקים הופקו.
הסדרה הייתה אחת מההתנסויות הראשונות של פוקס בתחום תוכניות לילדים.
בעלות הסדרה עברה לחברת וולט דיסני בשנת 2001, כאשר דיסני רכשה את פוקס קידס.
פיטר פן (מדובב על ידי ג'ייסון מרסדן, בעברית: ירון מלאכי) הוא גיבור הסדרה ומנהיג קבוצתו.
טינקרבל (מדובבת על ידי דבי דריברי, בעברית: אורלי קטן) היא פיה ועוזרת של פיטר פן.
אבק הפיות שלה מאפשר לבני אדם ולחיות לעוף, אך יש לו יכולות אחרות, כמו הדלקת אש או הדלקת אור.
וונדי דרלינג (מדובבת על ידי כריסטינה לאנג, בעברית: נעמה אוזן) היא הבכורה מבין האחים דארלינג.
ג'ון דרלינג (מדובב על ידי ג'ק לינץ') הוא האח האמצעי של דארלינג.
מייקל דרלינג (מדובב על ידי ויט הרטפורד) הוא הצעיר מבין האחים דארלינג.
"הילדים האבודים" הם קבוצה של שישה ילדים בנים שהתייתמו או הלכו לאיבוד.
הם זוכרים רק את חייהם בארץ לעולם לא.
בגדיהם אינם פורמליים וכולם חובשים כובעים המעוצבים מראשי בעלי חיים שונים.
קפטן ג'יימס אלג'רנון קלאודסלי הוק (מדובב על ידי טים קארי, בעברית: מיכה אוזין סליאן) הוא הנבל הראשי של הסדרה ואויבו של פיטר פן.
הוא הקפטן של צוות הפיראטים שלו.
ידו הימנית חסרה ובמקומה יש וו ברזל חד.
למרות חששותיו להיהרג ולהיאכל על ידי התנין, הוא אינו חושש מהמוות בשום דרך אחרת.
סמי (מדובב על ידי אד גילברט, בעברית: גיורא קנת) הוא הקצין הראשון של קפטן הוק.
טום הקצר הוא תוכי זדוני וחיית המחמד של קפטן הוק שעונד רטייה לעיניו.
הוא מסוגל לדבר, אך מוגבל לביטויים שנלמדו אותו.
צוות הג'ולי רוג'ר הוא קבוצת פיראטים, בני כמה שנים, שכתובת ביתם היא הג'ולי רוג'ר: כולל את יוקרטס קוקסון (מדובב על ידי ג'ק אנג'ל), אלף מייסון (מדובב על ידי טוני ג'יי), בילי ג'וקס (מדובב על ידי יוג'ין וויליאמס), רוברט מאלינס (מדובב על ידי ג'ק אנג'ל), ו"ג'נטלמן" איגנטיש פ.
סטארקי (מדובב על ידי דייוויד שונסי).
התנין הוא זוחל גדול שטרף את ידו של קפטן הוק.
היא גרה במערה שלה שצורתה כראש של תנין, ותקתוק שעון נשמע בכל פעם שהתנין קרוב.
האינדיאנים הם שבט של ילידים אמריקאים המתגוררים בארץ לעולם לא ועוזרים לעיתים קרובות לפיטר פן ולילדים האבודים.
רק שלושה מהם תופסים מקום בולט בסדרה.
בתולות הים הן קבוצת נשים צעירות, שהן חצי הכלאות של אדם-דג.
הן חיות בלגונה של בנות הים.
קפטן פאץ' (מדובב על ידי אד גילברט) - ג'ספר הוק הוא אחיו הבכור של ג'יימס הוק, ששימש בעבר כאמצעי שלו.
אלדה בארן הוא גמד לבן שעובד עם סוסים מיניאטוריים ויש לו מגפיים קסומים.
אולוק (מדובב על ידי ג'ק אנג'ל) הוא טרול שחי במערה גדולה עם כניסה סודית.
מייקל בל - במאי קול
לי דנכר - מנהל קול
טוני פסטור – במאי קול
ירון מלאכי - פיטר פן
אורלי קטן - טינקר בל
מיכה אוזין סליאן - קפטן הוק
אסתי ברעד פורים - דמויות שונות
דון לני-גבאי - דמויות שונות
דניאל מגון - דמויות שונות
יהונתן מגון - דמויות שונות
מיקי ילון - דמויות שונות
עידן מורים - דמויות שונות
שי חורש - דמויות שונות
לפני שידור הסדרה, ב-9 ביולי 1990, ערכה פוקס פרזנטציה לכתבי הטלוויזיה המציגה את לוח הזמנים של עונת הסתיו הקרובה שלהם.
בישראל, הסדרה שודרה בתרגום עברי בשנת 1992 בערוץ הראשון תחת השם "פיטר פן והפיראטים" ולאחר מכן בתרגום עברי בערוץ הילדים תחת השם "פיטר פן ושודדי הים".
הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בערוץ Fox Kids בשנת 2002.
פיטר קויוטי הוא שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
נודע בעיקר בזכות משחקו בסרט "אי.טי.
קויוטי נולד בניו יורק לרות ומוריס כהן.
אביו ממשפחה יהודית ספרדית ואימו ממשפחה אשכנזית.
סבו (אבי אימו) החל את ההסמכה שלו לרבנות ברוסיה ונמלט לאמריקה מגיוס לצבא האימפריה הרוסית, השתקע בברונקס ופתח חנות ממתקים.
ב-1964 הוא סיים תואר בספרות אנגלית, במכללת גרינל.
באותה תקופה הוא החליט לשנות את שם משפחתו לקויוטי (זאב ערבות באנגלית).
הוא עבר לחוף המערבי כדי ללמוד כתיבה יוצרת ולהיות מוסמך אוניברסיטה באוניברסיטת המדינה סן פרנסיסקו.
בין השנים 1975–1983, עבד קויטי במועצה לאומנויות בקליפורניה.
ב-1978, חזר לשחק והופיע במחזות בסן פרנסיסקו.
בשנת 1982 שיחק בסרט רוכב הזמן .
ב-1983 כיכב בסרט "שנותי היפות בקרוס קריק" בבימויו של מרטין ריט לצידה של השחקנית מרי סטינבורגן.
ב- 1985 שיחק בסרט "להב משונן" לצידה של גלן קלוז.
בשנת 1988 כיכב לצד ג'ניפר ג'ייסון לי במותחן "לב של חצות".
בשנת 1992, שיחק בסרט "ירח מר" לצידו של יו גרנט את דמותו של אוסקר.
בשנת 1995 שיחק בסרט "ולנטינו לאור ירח" לצד וופי גולדברג, ובנוסף, שיחק במיני-סדרת הדרמה התקופתית "בנות הבאפלו" ברשת CBS, בתפקיד של באפלו ביל, לצידן של אנג'ליקה יוסטון ומלאני גריפית'.
בשנת 1998 שיחק במותחן הפסיכולוגי של בארי לוינסון "ספרה" לצד דסטין הופמן.
בשנת 1999 שיחק בסרטו של סידני פולאק "אהבה מקרית" לצד האריסון פורד.
בשנת 2000, שיחק בסרט "ארין ברוקוביץ'" בכיכובה של ג'וליה רוברטס.
בשנת 2003 השתתף בקומדיה "נקמת הפטיש העברי" בכיכובו של אדם גולדברג.
בשנת 2004 השתתף במותחן "לכודים בצל הפחד" בכיכובו של מת'יו דייוויס.
ב-2005 גילם את המפקח וירג'יל ובסטר בסדרת הדרמה "עבודה מבפנים" ברשת FOX, ושיחק את דמותו של מייק בסדרה "חוק וסדר: משפט וצדק".
ב-2006, שיחק בסדרה "אחים ואחיות" את דמותו של מארק אוגוסט.
בשנת 2008 שיחק בקומדיה "5 דולר ליום" בכיכובה של שרון סטון.
בשנת 2010 שיחק בסרט הניסיוני המקסיקני "זה לא סרט" לצד אדי גטהאגי.
באותה שנה שיחק בסדרה "חוק וסדר: לוס אנג'לס".
ב-2014 שיחק בסרט הצרפתי "מחיר התהילה", לצדה של נאדין לבקי.
במהלך 2015-2014 שיחק בתפקיד אורח בארבעה פרקים בסדרה "תפיסה" של רשת TNT.
בשנת 2017 השתתף קויוטי כקריין בסדרה ההיסטורית דוקומנטרית 'מלחמת וייטנאם'.
שיחק גם את הדמות הראשית במיני-סדרה הקנדית "היעלמות" בתור הנרי סאליבן.
ב-2018 שיחק בסרט "החיוך האטרוסקי".
בשנת 2020 שיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
פיטר לווין שאפר היה מחזאי יהודי בריטי שכתב מחזות רבים שזכו בפרסים, חלקם אף הפכו לסרטי קולנוע.
נולד למשפחה יהודית בליברפול, והוא אחיו התאום של המחזאי אנתוני שאפר.
הוא גדל בשכונת המפסטד בצפון לונדון התחנך בבתי ספר פרטיים "הול", בהמפסטד, ובית הספר "סנט פול", במרכז לונדון.
ולאחר מכן קיבל מלגה לטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם למד היסטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה גיוס לעבוד בתור כורה פחם.
אחר כך עבד במספר עבודות, כולל מוכר בחנות ספרים, ועוזר בספרייה הציבורית בניו יורק, לפני שגילה את כשרונותיו הדרמטיים.
המחזה הראשון של שכתב, "ארץ המלח" (1955), הוצג בערוץ ITV, ב-8 בנובמבר 1955. מעודד מהצלחתו הזו, המשיך שאפר לכתוב וביסס את המוניטין שלו כמחזאי בשנת 1958, בהפקת תרגיל בחמש אצבעות, שעלה בלונדון בבימוי של ג'ון גילגוד וזכה בפרס הדרמה של השנה.
כאשר עברה ההצגה לעיר ניו יורק בשנת 1959, היא התקבלה באותה מידה של הצלחה והעניק, והוא זכה בפרס מעגל מבקרי הדרמה של ניו יורק למחזה הזר הטוב ביותר.
המחזה עובד לסרט בשנת 1962.
ב-1962 כתב שני מחזות קצרים - "האוזן הפרטית" ו"העין הציבורית".
ה"עין הציבורית" עובד לסרט קולנוע בכיכובם של חיים טופול ומיה פארו.
על תפקידו בסרט זכה טופול ב"פרס צדף הזהב", לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
עם הקמת התיאטרון המלכותי הלאומי בשנת 1963, היה שאפר למחזאי הבית שלו.
ב-1964 העלה את המחזה "הציד המלכותי של השמש" על כיבוש האינקה בידי הספרדים והשחתת התרבות המקומית.
מחזה זה הופק לסרט מצליח ב-1969, בכיכובו של כריסטופר פלאמר.
שמוליק קראוס הופיע בו בתפקיד קטן.
ב-1965 עלה המחזה "קומדיה שחורה" המביט בהומור על תעלולי קבוצה של דמויות שמרגישות את דרכן סביב חדר שחור-אפור, למרות שהבמה מוצפת למעשה באור.
בשנת 1973 עלה המחזה "אקווס", אשר זכה בפרס המבקרים ועובד לסרט בשנת 1977. המחזה הוצג למעלה מ-1,000 פעמים בתיאטראות ברודוויי.
המחזה עלה שוב בשנות ה-2000, שבהפקתו האחרונה כיכב דניאל רדקליף בה הופיע בעירום.
בשנת 1979 עלה המחזה "אמדאוס", שבו הוא טווה עלילה לפיה מלחין החצר אנטוניו סליירי ניסה להרוס את וולפגנג אמדיאוס מוצרט, שבו קינא.
המחזה זכה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר בשנת 1981, ועובד לסרט, שזכה בשמונה פרסי אוסקר ב-1984 ואף זיכה אותו בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
בשנת 1986 כתב את המחזה "Lettice and Lovage" במיוחד עבור השחקנית מגי סמית', עליה היה מועמד לפרס טוני נוסף ומגי סמית' זכתה בסופו של דבר בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר, לאחר שלוש מועמדויות, בשנת 1990.
"תרגיל בחמש אצבעות" עלה בתיאטרון "אהל" ב-1959, כחצי שנה בלבד לאחר שעלה לראשונה בלונדון.
צמד המערכונים "האוזן הפרטית" ו"העין הצבורית" עלו באולם נחמני, בבימוי פיטר פריי, בדצמבר 1963.
צמד המערכונים "קומדיה שחורה" ו"שקרים לבנים" עלה ב"אהל" ב-1967
המחזה "קומדיה שחורה" עלה בתיאטרון בית ליסין ב-1990 בתרגום בני ברבש.
המחזה "אמדאוס" עלה בתיאטרון "הקאמרי" בשנת 1982, בתרגום דן מירון ובבימוי היי קילוס.
עלה שוב בתיאטרון הבימה בשנת 1994 בבימויו של מיכאל גורביץ' ובכיכובו של משה בקר.
ושוב ב-2008 בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של עמרי ניצן, עם איתי טיראן בתפקיד מוצרט ויצחק חזקיה בתפקיד סליירי.
המחזה "אקווס" עלה בתיאטרון בית ליסין בשנת 2008 בבימויו של רוני פינקוביץ'.
פיטר רוֹט (נולד ב-17 בספטמבר 1974) הוא זמר, גיטריסט, מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, מפיק ומעבד מוזיקלי ישראלי.
התפרסם לראשונה כחבר להקת מוניקה סקס ואחריה פיתח קריירת סולו משלו לצד הפקה מוזיקלית לזמרים אחרים, ביניהם מאור כהן, אריק איינשטיין, הראל סקעת, שלומי שבת, אלישע בנאי, טל שגב, ברי סחרוף.
רוט נולד בבת ים לזוג הורים מוזיקלי ובגיל 11 עבר להתגורר בחולון שם גדל והתחנך.
אביו, פאול רוט, שהיה חבר בלהקת פיקוד צפון, לימד אותו לנגן על גיטרה מגיל צעיר.
סבו, לסלו רוט, היה מנצח תזמורת רשות השידור בשנים הראשונות להקמתה וכן ניצח על מקהלת צדיקוב.
בתיכון נרשם רוט למגמת כדורסל, אך מכיוון שצמיחתו לגובה נעצרה מוקדם מדי עבר למגמת המוזיקה של תיכון קריית שרת בחולון.
רוט השתתף במספר להקות נעורים, בהן "ועד הבית", "פידבק" ו"הבן של השכן" שבה היה חבר גם אייל אבן צור, שדרכו הכיר רוט את אחיו של אייל, שחר אבן צור.
להקת "פידבק" זכתה בשנת 1989 במקום הראשון בתחרות הכישרונות "קולות וצלילים" של השבועון "מעריב לנוער", ובמסגרת זו הופיע רוט בטלוויזיה לראשונה.
בתחילת שנות התשעים הצטרף רוט ללהקה "מוניקה סקס", שבה היו חברים גם שחר אבן צור, יהלי סובול ויוסי חממי.
הלהקה הופיעה פעמים רבות באזור תל אביב, טיפחה קהל מעריצים וחתמה על חוזה בהד ארצי.
ב-1995 הוציאה הלהקה את האלבום "פצעים ונשיקות" שנמכר בעשרות אלפי עותקים.
רוט הלחין עבור האלבום את השיר "הר של בייגלך", והשתתף בלחני השירים "180" ו"רקוויאם לבלונדינית".
ב-1996 טס רוט עם שאר חברי הלהקה לניו יורק וכעבור שנה וחצי של חיים בארצות הברית התפרקה הלהקה.
רוט חזר לישראל והתחיל לעבוד כנגן בלהקות של אמנים כמו אביתר בנאי, מאור כהן ויהלי סובול.
כמו כן הוא היה חבר בלהקות הזבובים ומלכת הפלקט והתחיל לעבוד כמפיק.
בין האלבומים שבהם השתתף באותה תקופה היו "נגיעות" של ברי סחרוף, "טוב לנו יחד" של מאור כהן, "סוס" של יהלי סובול ו"לרע ולטוב" של ירמי קפלן.
ב-2000 חזרו חברי מוניקה סקס לעבוד ביחד והקליטו במשך 9 חודשים את האלבום "יחסים פתוחים", שיצא ב-2001. רוט השתתף בהלחנת שירי האלבום "איש קש" ו"יחסים פתוחים" וניגן בו בתור גיטריסט מוביל ובאסיסט.
באותה שנה הפיק רוט את אלבומו של טל שגב, שהיה חבר בלהקת "ועד הבית", "אי שקט", וכן השתתף בעיבודי השירים באלבומו של רמי פורטיס "חצי אוטומטי".
ב-2003 השתתפו חברי מוניקה סקס בנגינה באלבומו של שלום חנוך "אור ישראלי".
באותה שנה הוציאו את אלבומם השלישי, "חיות מחמד".
רוט התחיל לעבוד על אלבומו הראשון ב-2003, יחד עם דן תורן.
ב-2004 הפיק ועיבד רוט את האלבום "שתי גיטרות בס תופים" של אריק איינשטיין, שעבורו גם הלחין את השירים "כוכבים התחבאו בדמי" ו"מילים מילים".
באותה תקופה השתתף רוט באלבומיהם של יזהר אשדות ושל מאור כהן.
בשנת 2005 הוציא רוט את הסינגל הראשון מאלבומו, "היא אוהבת", שבו השתתף סבו, לסלו רוט.
ביוני של אותה שנה הוציא את האלבום, שנקרא "פיטר רוט", אשר בזכותו קיבל את פרס אקו"ם לתגלית השנה ה'תשס"ה.
רוט הלחין את כל שירי האלבום, ואת רובם כתב דן תורן.
בין שיריו המוכרים היו גם "צחוק הגורל" ו"שיער קצר".
באותה שנה השתתף רוט בתוכנית הטלוויזיה "מפגשיר" בערוץ 24, שהפגישה בין שני יוצרים שלא שיתפו פעולה בעבר להקלטת שיר משותף.
רוט נפגש בתוכנית עם הזמר יגאל בשן, והקליט יחד איתו את השיר "רק רוצה להתחתן".
בתחילת 2006 יצא אלבומם המשותף של רוט ואריק איינשטיין, "רגעים", בהפקתו של רוט.
רוט הלחין חמישה שירים עבור האלבום, ובהם "טיול רגלי" ו"משהו טוב".
באותה שנה השתתף רוט בעיבודי מספר שירים באלבום הבכורה של הראל סקעת.
בשנת 2007 פיטר רוט החל לנגן עם שלמה ארצי בהופעות חיות כנגן גיטרה באס.
בנוסף, רוט השתתף כנגן גיטרה באס באלבומיו של שלמה ארצי "שפויים" שיצא בשנת 2007 וב"עונת ההופעות" שיצא בשנת 2010 בו הוא שר גם את "טלפני טלפני".
בסוף שנת 2012 פיטר החליט לעזוב את להקתו של שלמה ארצי ולהתמקד בקריירה המוזיקלית שלו.
בשנת 2009 יצא אלבומו השני של הראל סקעת, "דמויות", שגם בו השתתף רוט בעיבודים.
ב-2010 הוציא רוט אלבום סולו שני, "שר צ'יזיק", שהורכב כולו משיריו של הפזמונאי שמוליק צ'יזיק.
לצד גרסאות מחודשות לשיריו של צ'יזיק שהולחנו והוקלטו בעבר, כ"רוצי שמוליק" ששר במקור אריאל זילבר ו"מה תאמרי" ששר יזהר אשדות, כלל האלבום גם מספר שירים שהלחין רוט במיוחד עבורו.
רוט כתב והלחין שיר אחד עבור האלבום, "ילד מפתח".
ביוני 2012 הוציא רוט את השיר "בדרך אלייך", הכולל סימפול משירה של להקת "גזוז", "כחול ים תיכון".
בשנת 2015 החל רוט בעבודה על Ep חדש (יצא לבסוף חמש שנים מאוחר יותר, בשנת 2020), ממנו יצאו הסינגלים: "הולך לי הפוך", "העצב בעיניה", "נראה אותך".
באפריל 2016, הוציא רוט את הסינגל, "כמה שאני מתגעגע", שמוקדש לזכרו של אריק איינשטיין, איתו עבד רוט על האלבום "רגעים" (שיצא בשנת 2006).
בשיר שילב רוט, לקראת סוף השיר, גם את קולו של איינשטיין, מתוך סשן שערכו השניים בזמן ההקלטות של "רגעים".
עוד באותה השנה, בחודש אוגוסט, התארח רוט, יחד עם דנה פרידר בשיר, "על גדות הירקון", של הרכב ההיפ הופ, "כהן@מושון".
ב-2018 הוציא את הדואט "אל תיקח אותי" עם מזי כהן.
ב-2019 הפיק ועיבד עבור חנן בן ארי את החידוש לשיר האליפות "צהוב עולה זה מכבי", כמו כן השתתף באלבום מחווה לשיריו של יגאל בשן כשביצע את השיר "אם הייתי שר לך".
ב־2020 כתב והלחין לדני בסן את השיר "אחרי כל השנים".
עוד באותה שנה הוציא את הסינגל "דום שתיקה" והשתתף בפרויקט "צו השעה".
ב־2021 כתב והלחין יחד עם מאור כהן את השיר "שוב להתאהב" לזמר אבנר גדסי.
כמו כן כתב והלחין לאושיק לוי את השיר "דמעות שמחה".
עוד באותה שנה הוציא רוט את הסינגל "המחר שייך לצעירים" וליום השואה את השיר "הצליל המציל", לחן למילותיו של אהוד מנור.
עיבד וניהל מוזיקלית את המופע לזכרו של מאיר בנאי באמפי ראשון.
עיבד וניהל מוזיקלית מופע משירי יצחק קלפטר בפסטיבל בנימינה.
ב־2022 הוציא עם להקתו מוניקה סקס את הסינגל "הקול שמבפנים".
ניהל מוזיקלית את המופע "חוזרים לנואיבה" השייך לפסטיבל היונה.
כל השירים נכתבו והולחנו בידי פיטר רוט, למעט שלושה שירים שנכתבו בידי שחר אבן-צור, אודי שרבני ואהוד מנור.
באותה השנה הוציא במסגרת הפרויקט "המשקפיים של נויפלד" את השיר "הלב מתרוקן".
ב-18 במאי 2007 נישא רוט לשחקנית נטע גרטי, ולהם בת ובן.
מתגורר בשכונת רמת החייל בתל אביב.
רגעים (במשותף עם אריק איינשטיין) (2006)
פיטר ג'יימס קראוץ' הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ במספר קבוצות בפרמייר ליג ובנבחרות אנגליה.
הוא ידוע בזכות גובהו - 2.01 מטר, שהופך אותו לשחקן הגבוה ביותר ששיחק בנבחרת אנגליה בכל הזמנים.
הוא שיחק 42 פעמים בנבחרת אנגליה בין השנים 2005 ו-2010, הבקיע 22 שערים עבור מדינתו בתקופה הזו והשתתף בשני מונדיאלים.
הוא מחזיק בשיא של השחקן שהבקיע הכי הרבה שערים בנגיחות בהיסטוריה של הפריימר ליג.
ב-12 ביולי 2019 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
משפחתו עברה לסינגפור כשהוא היה בן שנה.
המשפחה גרה במשך שלוש שנים בדרום-מזרח אסיה לפני שהם חזרו לאנגליה.
קראוץ' למד בבית הספר היסודי רוקת' ובבית הספר היסודי נורת' אילינג והתחיל לשחק כדורגל בנורת'הולט הוטספר.
הוא הוזמן למרכז למצוינות של ברנטפורד ב-1991 והוא גם שיחק במועדון הילדים ווסט מידלאקס קולטס בזמן שלמד בתיכון דרייטון מאנור.
קראוץ' סירב לחוזים בצ'לסי ומילוול והצטרף לקווינס פארק ריינג'רס בקיץ 1994. הוא לא נשאר זמן רב בק.פ.ר, מכיוון שבנובמבר צוות האימון בלופטוס רואד עבר לטוטנהאם הוטספר, יחד עם מאמן קבוצת הנוער דס באלפין שהציע לקראוץ' חוזה בספארס.
משפחתו של קראוץ' היו אוהדי צ'לסי והוא הפך לנער כדורים בסטמפורד ברידג' בגיל עשר.
כילד, הוא הלך לכמה משחקים של צ'לסי.
לאחר מכן, הוא אמר לאתר הרשמי של ליברפול שלמרות זאת, הוא וחבריו היו אוהדים של ק.פ.ר.
קראוץ' חתם על חוזה מקצועי עם טוטנהאם הוטספר ב-2 ביולי 1998 אחרי ששיחק שם בקבוצת הנוער.
עם זאת, הוא לא שיחק בקבוצה הראשונה והושאל למועדונים אחרים.
הוא היה תקופה קצרה בדולוויץ' המלט שהייתה בליגת איסת'מיאן ובקיץ 2000 שיחק ב-IFK הסלהולם בשוודיה שהייתה בליגה השלישית במדינה.
ב-28 ביולי 2000, טוטנהאם מכרה את קראוץ' לקווינס פארק ריינג'רס שהייתה אז בליגה הראשונה תמורת 60,000 פאונד.
הוא הותיר רושם מיידי בק.פ.ר והבקיע עשרה שערי ליגה בעונת 2000/2001, אבל זה לא הספיק כדי למנוע את הירידה של הקבוצה לליגה השנייה.
בגלל ירידת הליגה, ק.פ.ר היו צריכים למכור רבים מהשחקנים הטובים ביותר שלהם בשל בעיות כספיות, ופורטסמות' קנתה את קראוץ' עבור 1.5 מיליון פאונד.
במרץ 2002, מועדון הפרמייר ליג אסטון וילה קנה את קראוץ' עבור חמישה מיליון פאונד.
הוא הבקיע במשחק הראשון שלו עבור וילה את השוויון מול ניוקאסל יונייטד והבקיע עוד שני שערים בשבעה משחקים.
עם זאת, קראוץ' לא הצליח לשמור על מקום קבוע בהרכב באסטון וילה בעונת 2002/2003 והוא שיחק 18 פעמים ולא הבקיע.
במטרה לשחק בקבוצה הראשונה, הוא הושאל לנוריץ' סיטי מספטמבר לדצמבר 2003. קראוץ' שיחק 15 פעמים עבור המועדון בעונת 2003/2004, והבקיע ארבעה שערים שעזרו לקבוצה לעלות ליגה.
לאחר תקופת ההשאלה, הוא חזר לאסטון וילה והבקיע צמד נגד לסטר סיטי, שער ניצחון מאוחר נגד מידלסבורו ושער ראשון נגד בולטון וונדררס.
וילה מכרה את קראוץ' ביולי 2004 לסאות'המפטון עבור 2.5 מיליון פאונד.
למרות שבהתחלה שימש כגיבוי לחלוצים הראשונים ג'יימס ביטי וקווין פיליפס, קראוץ' הפך לפוקוס של ההתקפה של סאות'המפטון כאשר הארי רדנאפ הגיע וביטי נמכר.
הוא הבקיע הרבה שערים חשובים במאבק הירידה של סאות'המפטון, כולל שער נגד ליברפול בניצחון 2-0 בבית, שער נגד ארסנל בתיקו 1-1 בבית ושני שערים נגד מידלסברו בניצחון 3-1 בחוץ.
הוא גם הבקיע פנדל מנצח מאוחר במשחק נגד היריבה המושבעת של סאות'המפטון, פורטסמות', בגביע ה-FA.
הרמה שלו בסאות'המפטון גרמה לכך שהוא זומן בפעם הראשונה לנבחרת אנגליה.
הוא הבקיע 16 שערים ב-33 משחקים במהלך עונת 2004/2005. ב-19 ביולי 2005, סאות'המפטון הסכימה למכור את קראוץ' עבור 7 מיליון פאונד לליברפול בחוזה של ארבע שנים.
קראוץ' עבר בחינה מדוקדקת של התקשורת בגלל מחסור בשערים בחודשים הראשונים שלו בליברפול.
ב-19 משחקים - בארבעה חודשים - הוא לא הבקיע.
קראוץ' זכה לשבחים על פנים אחרות של המשחק שלו, כמו הנגיעה שלו בכדור.
הבצורת הסתיימה ב-3 בדצמבר 2005 כאשר הוא הבקיע נגד ויגאן את'לטיק.
הוא הבקיע שער נוסף באותו משחק.
בעונת 2006/2007, הוא הבקיע את השער היחיד במשחק נגד מנצ'סטר יונייטד בסיבוב החמישי של גביע ה-FA, הניצחון הראשון של ליברפול על מנצ'סטר יונייטד בגביע אחרי מלחמת העולם השנייה.
ב-13 במאי הוא עזר לליברפול לזכות בגמר גביע ה-FA נגד וסטהאם יונייטד כאשר הוא בישל שער לסטיבן ג'רארד בשער השני של ליברפול.
הוא הבקיע את שער הניצחון בניצחון 2-1 על צ'לסי במשחק מגן הקהילה.
בעונת 2006/2007 בליגת האלופות, הוא הבקיע את השער הראשון שלו באירופה נגד מכבי חיפה.
ב-31 במרץ הוא הבקיע את השלושער הראשון שלו במועדון בניצחון 4-1 על ארסנל.
זה גם נקרא "שלושער מושלם" מכיוון שהוא הבקיע שער ברגל ימין, ברגל שמאל ובנגיחה.
הוא השתתף בגמר ליגת האלופות 2007, אותו ליברפול הפסידה למילאן באתונה, כמחליף.
הוא סיים את עונת 2006/2007 כמלך השערים בכל התחרויות עם 18 שערים.
בתחילת עונת 2007/2008, היו לו הזדמנויות מוגבלות לשחק בליברפול עקב הגעתם של חלוצים אחרים, כולל פרננדו טורס.
הוא הבקיע נגד טולוז בשלב המוקדמות לליגת האלופות באוגוסט, והוא הבקיע שני שערים בניצחון 8-0 נגד בשיקטש בשלב הבתים בנובמבר.
ב-19 בדצמבר, קראוץ' קיבל כרטיס אדום במשחק רבע הגמר של גביע הפוטבול ליג נגד צ'לסי.
באפריל, הוא הבקיע שער בתיקו 1-1 נגד ארסנל שעזר לליברפול לסיים את העונה במקום הרביעי.
ב-7 ביולי 2008, הוכרז שקראוץ' הסכים מילולית להצטרף למועדון הקודם שלו, ומחזיק גביע ה-FA, פורטסמות' בעסקה בשווי 11 מיליון פאונד.
קראוץ' שיחק 46 פעמים בעונה והבקיע 16 שערים.
ב-27 ביולי 2009, טוטנהאם הוטספר החתימה את קראוץ' עבור 10 מיליון פאונד בחוזה של חמש שנים.
הוא הבקיע את השער הראשון שלו בשביל טוטנהאם בניצחון 5-1 נגד דונקסטר רוברס בגביע הפוטבול ליג ב-26 באוגוסט 2009. הוא הבקיע שוב במשחק הבא שלו את השער הראשון שלו בליגה בשביל ספרס בניצחון 2-1 נגד ברמינגהאם סיטי.
ב-23 בספטמבר, קראוץ' הבקיע את השלושער הראשון שלו בשביל הספרס בניצחון 5-1 נגד פרסטון נורת' אנד בגביע הפוטבול ליג.
במאי, השער המאוחר שלו נגד מנצ'סטר סיטי בניצחון 1-0 במה שנקרא "משחק 15 מיליון הפאונד" שם את הספרס בעמדה לשחק בפעם הראשונה אי פעם בליגת האלופות.
ב-25 באוגוסט 2010, קראוץ' הבקיע שלושער נגד יאנג בויז כדי לעזור לספרס לעלות לשלב הבתים של עונת 2010/2011 בליגת האלופות.
ב-15 בפברואר 2001, קראוץ' הבקיע את שער הניצחון במשחק שמינית הגמר בליגת האלופות נגד מילאן בחוץ.
שלושה שבועות מאוחר יותר, ספרס עלו לרבע הגמר לאחד שהמשחק בבית הסתיים ב-0-0. הוא הבקיע שער עצמי נגד מנצ'סטר סיטי, מה שהבטיח את עלייתה של סיטי לליגת האלופות.
ב-31 באוגוסט 2011, סטוק סיטי החתימה את קראוץ' לארבע שנים עבור 10 מיליון פאונד, מה שהיה אז סכום שיא עבור המועדון.
קראוץ' ערך את משחק הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-0 על ליברפול ב-10 בספטמבר.
הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור הפוטרס בתיקו 1-1 נגד מנצ'סטר יונייטד.
הוא הבקיע את השער השני שלו במשחק הבא נגד בשיקטש בקמפיין עונת 2011/2012 בליגה האירופית.
קראוץ' הבקיע נגד מכבי תל אביב, בלקברן רוברס ו-וולברהמפטון וונדררס לפני שפספס את משחקי חג המולד בגלל וירוס.
ב-2 בינואר 2012, קראוץ' הבקיע שני שערים נגד בלקבורן בניצחון 2-1 ועבר את השער ה-100 שלו בליגה.
ב-24 במרץ 2012, קראוץ' הבקיע נגד מנצ'סטר סיטי בתיקו 1-1. הוא הבקיע 13 שערים בעונה.
בארוחת הפרסים של סוף העונה, הוא זכה בתואר שחקן השנה של המועדון ובפרס שער השנה על השער נגד מנצ'סטר סיטי.
קראוץ' החל את עונת 2012/2013 היטב, והבקיע חמישה שערים בשבעה משחקים נגד סווינדון טאון, ויגאן את'לטיק, מנצ'סטר סיטי וצמד נגד סוונסי סיטי.
הוא איבד כמה שיניים אחרי שפבריסיו קולוצ'יני בעט לו בפה במשחק נגד ניוקאסל יונייטד ב-28 בנובמבר 2012 והיה צריך לעבור ניתוח מתקן.
לאחר מכן, עברו שלושה חודשים שבהם לא הבקיע לפני שהוא הבקיע נגד ויגאן ב-29 בינואר 2013. לאחר מכן עברו עוד שלושה חודשים ללא שער לפני שהוא הבקיע נגד קווינס פארק ריינג'רס, המועדון שלו לשעבר, ב-20 באפריל 2013 בניצחון 2-0. הוא סיים את העונה עם שמונה שערים.
מארק יוז החליף את טוני פוליס כמאמן הקבוצה במאי 2013, ולמרות שקראוץ' פתח בהרכב בשני המשחקים הראשונים של עונת 2013/2014, יוז הוריד אותו לספסל.
הוא חזר להרכב הפותח ב-26 באוקטובר 2013 והבקיע בהפסד 3-2 נגד מנצ'סטר יונייטד.
קראוץ' שמר על המקום שלו בהרכב עד סוף העונה שבה הוא סיים כמלך השערים עם עשרה שערים ב-38 משחקים.
בינואר 2015, קראוץ' חתם על הארכת חוזה לשנתיים בסטוק סיטי.
ב-28 בפברואר 2015, קראוץ' הבקיע את שער הניצחון בניצחון 1-0 נגד האל סיטי והשווה את שיא השערים בנגיחה בפרמייר ליג של אלן שירר של 46 שערים.
הוא שבר את השיא ב-24 במאי עם שער בניצחון 6-1 נגד ליברפול.
קראוץ' השווה את מספר השערים שלו בעונה הקודמת, עשרה שערים.
בסוף העונה, קראוץ' עבר ניתוח במפשעה.
קראוץ' התקשה לקבל זמן משחק בעונת 2015/2016 ושיחק 18 פעמים שתשע מהן היו כמחליף.
הוא הבקיע פעמיים, במשחק נגד פולהאם בגביע הפוטבול ליג ובמשחק נגד דונקסטר רוברס בגביע ה-FA.
קראוץ' הבקיע שלושער בחוץ נגד סטיבנג' בגביע הפוטבול ליג בניצחון 4-0 ב-23 באוגוסט 2016. ב-9 בינואר 2017, קראוץ' חתם על חוזה חדש עם סטוק סיטי עד לקיץ 2018. קראוץ' הבקיע ארבעה שערים בחמישה משחקים עד סוף העונה, כולל השער ה-100 שלו.
הוא היה השחקן המבוגר ביותר להגיע לאבן הדרך הזו.
קראוץ' שיחק 29 פעמים בעונת 20016/2017 והבקיע עשרה שערים.
קראוץ' קבע שיא של מספר ההופעות הגבוה ביותר של מחליף בפרמייר ליג ב-20 בנובמבר 2017 כשהוא נכנס כמחליף בפעם ה-143 במשחק נגד ברייטון אנד הוב אלביון, ושבר את השיא של שולה אמאובי.
הוא הפך לכובש המצטיין של סטוק סיטי בפרמייר ליג בכל הזמנים באותה עונה, עם 45 שערים, אחר ששבר את השיא של ג'ונתן וולטרס.
קראוץ' חתם על חוזה לעוד עונה בסטוק סיטי בנובמבר 2017. קראוץ' שיחק 34 פעמים בעונת 2017/2018 והבקיע שישה שערים.
קראוץ' חתם בברנלי מהפרמייר ליג ב-31 בינואר 2019 על חוזה עד לסוף עונת 2018/2019 ועסקת החלפת שחקן עם סאם ווקס.
קראוץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בברנלי ב-2 בפברואר כשנכנס כמחליף בתיקו 1-1 נגד סאות'המפטון.
היה לו השפעה מיידית מכיוון שהוא היה חלק בכך שברנלי קיבלה פנדל.
הוא שוחרר בסוף העונה והודיעה על פרישה ב-12 ביולי 2019 בגיל 38.
קראוץ' שיחק עבור נבחרת אנגליה עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 ב-1999. הוא שיחק עבור נבחרת העד גיל 21 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשווייץ במאי 2002, בו הוא הבקיע שער נגד שווייץ.
במאי 2005, הוא זומן בפעם הראשונה לנבחרת הבוגרת על יד המאמן סוון-יוראן אריקסון לסיבוב המשחקים של הקבוצה בארצות הברית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד קולומביה.
הוא הופיע פעמיים במוקדמות מונדיאל 2006, כשחקן פותח נגד אוסטריה בניצחון 1-0 וכשחקן מחליף בניצחון 2-1 נגד פולין.
ב-1 במרץ 2006, הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור אנגליה בניצחון 2-1 נגד אורוגוואי.
במאי 2006, קראוץ' נכלל בסגל של 23 שחקנים של אנגליה למונדיאל 2006. קראוץ' פתח במשחק הראשון של אנגליה במונדיאל 2006 נגד פרגוואי ב-10 ביוני 2006. הוא פתח במשחק הבא נגד טרינידד וטובגו והבקיע את השער התחרותי הראשון שלו בנבחרת.
השער הביא למחלוקת מכיוון שבשידור חוזר היה ניתן לראות שקראוץ' משך בשיער של ברנט סאנצ'ו.
קראוץ' לא פתח במשחק השלישי, אבל לאחר פציעה של מייקל אואן בדקה הראשונה של המשחק, הוא נכנס כמחליף.
קראוץ' נכנס כמחליף במשחק רבע הגמר נגד פורטוגל אחרי שוויין רוני הורחק.
אנגליה הפסידה את המשחק בפנדלים.
קראוץ' נשאר חלק מנבחרת אנגליה תחת מחליפו של אריקסון, סטיב מקלרן, ופתח במשחק הראשון של מקלרן כמאמן, משחק ידידות נגד יוון באוגוסט 2006. הוא הבקיע פעמיים והמשחק הסתיים בניצחון 4-0 של אנגליה.
במשחק הפתיחה של שלב המוקדמות ליורו 2008 נגד אנדורה, הוא הבקיע שני שערים בניצחון 5-0 ב-2 בספטמבר 2006. מכיוון שהוא היה זקוק לניתוח אחרי פצע באף שהוא קיבל במשחק של ליברפול, הוא לשחק בשני משחקי מוקדמות במרץ 2007. הוא חזר לשחק נגד ברזיל במאי וביונו והבקיע נגד אסטוניה.
קראוץ' היה המבקיע המצטיין של אנגליה בשלב המוקדמות עם חמישה שערים.
אנגליה סיימה שלישית בבית ולא עלתה ליורו 2008.
ב-1 באפריל 2009, קראוץ' פתח במשחק במוקדמות מונדיאל 2010 נגד אוקראינה תחת פאביו קאפלו.
הוא הבקיע ואנגליה ניצחה 2-1. קראוץ' שיחק במשחק ידידות נגד סלובניה ובמשחק מוקדמות מונדיאל נגד קרואטיה.
הוא הבקיע צמד במשחק מוקדמות מונדיאל נגד בלארוס.
הוא הבקיע עוד צמד במשחק ידידות נגד מצרים ב-3 במרץ 2010 ושער במשחק נגד מקסיקו ב-24 במאי.
קראוץ' נכלל ברשימת 23 השחקנים למונדיאל 2010. הוא עלה כמחליף במשחק הפתיחה נגד ארצות הברית ובמשחק הבא נגד אלג'יריה.
קראוץ' לא היה חלק מנבחרת אנגליה ליורו 2012. אחרי הטורניר, דווח שקראוץ' סירב להיות בנבחרת אלא אם הוא יהיה חלק מההרכב המקורי, לפי המאמן רוי הודג'סון, מה שגרר ביקורות.
עם זאת, קראוץ' אמר מאוחר יותר שזה לא היה המצב ושהוא "לעולם" לא ירצה לא לשחק עבור אנגליה.
קראוץ' והדוגמנית אבי קלנסי התחתנו ב-30 ביוני 2011. יש להם שתי בנות ושני בנים.
באוגוסט 2012 הוא נמצא אשם בנהיגה במהירות מופרזת שארעה בנובמבר 2011, ונקנס ב-1,000 פאונד.
ב-16 באוקטובר 2012 נפסל רישיונו למשך חצי שנה.
קראוץ' הוציא אוטוביוגרפיה בשם "Walking Tall – My Story" ב-2007. ספרו השני, "How to be a Footballer", יצא ב-2018. בסתיו 2018 הוא החל לשדר פודקאסט בשם "That Peter Crouch Podcast" עם טום פורדייס וכריס סטארק.
לקראוץ' יש תעודת הכשרה מקצועית בפנאי ותיירות אשר הוא השיג כחלק מתוכנית לימודי חובה בטוטנהאם הוטספר.
לאחר פרישתו מכדורגל הנחה תוכנית בשבת בערב ב-BBC One בשם "Peter Crouch: Save Our Summer".
ב-2022 הוא השתתף בפאנל של העונה השנייה של "הרקדן במסכה" ובפאנל בפרק של העונה הרביעית של "הזמר במסכה".
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 2003/2004
גביע העולם למועדונים - מקום שני: 2005
שחקן העונה של קווינס פארק ריינג'רס: 2000/2001
פיטר לזלי שילטון הוא כדורגלן עבר אנגלי הנחשב לאחד השוערים הטובים ביותר בכדורגל האנגלי.
שילטון הוא שיאן ההופעות של נבחרת אנגליה.
שילטון שיחק כדורגל מקצועני במשך יותר משלושים שנה, זכה בשני גביעי אירופה, באליפות אנגליה ובגביע הליגה האנגלי.
כמו כן הגיע להישג הנדיר של למעלה מ-1,000 משחקים תחרותיים (1,005) ושיחק בשלושה מונדיאלים.
שילטון שיחק בקבוצת הנערים של לסטר סיטי, שם צד את עינו של גורדון בנקס, שהיה השוער הראשון של הקבוצה.
תגלית זו של בנקס עלתה לו ביוקר בתוך מספר שנים, כששילטון תפס את מקומו בהרכב הראשון של לסטר.