tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בינתיים משפחת גולדמן וברברה חוזרים לסלון, שם מוצאים את קווין, לואיז וקת'רין, ובנקודה זו הם מסבירים הכל: ההומוסקסואליות, היות בני משפחת גולדמן יהודים וכו'.
קווין ולואיז מעוניינים לעזוב ביחד עם ברברה, אך הם מגלים שהתקשורת אורבת להם, מחכה לתפוס אותם בחברת ההומוסקסואלים.
אלברט מעלה רעיון, לפיו משפחת קילי יתחפשו לדראג קווין שמשתתפות במופע בכלוב הציפורים, וכך יימלטו מהתקשורת.
התוכנית מצליחה ובני משפחת קילי, בעזרתם של בני משפחת גולדמן, נמלטים מהמקום מבלי להיתפס על ידי התקשורת.
בסוף הסרט ואל וברברה מתחתנים בחתונה יודו-נוצרית, המנוהלת בידי רב וכומר.
רובין ויליאמס - ארמנד גולדמן
ג'ין הקמן - קווין קילי
דיאן ויסט - לואיז קילי
דן פוטרמן - ואל גולדמן
קליסטה פלוקהארט - ברברה קילי
הסרט לועג לערכי השמרנות, המסרבים להכיר בכך שהעולם השתנה.
כמו כן הוא לועג למה שהשמרנות מגדירה כ"מוסריות" ו"ערכי משפחה", כשלמעשה כבר יש צורות רבות של תא משפחתי: משפחות חד הוריות, משפחות עם שני הורים מאותו מין, משפחות מעורבות מבחינה דתית ועוד, כשבסופו של דבר דווקא משפחה שאינה שמרנית מצילה את בני משפחת קילי מהתקשורת.
כמו כן, הסרט לועג מעט גם לחברה הלהט"בית, כשארמנד ואלברט מנסים לסגל לעצמם מנהגים של סטרייטים ומנסים להסתיר את היותם הומוסקסואלים בכל דרך אפשרית, עד כדי ריקון ביתם מכל פריט אפשרי, במקום להיות מי שהם.
בנוסף, הסרט לועג גם לתקשורת, כמספקת רכילות במקום לספק חדשות ענייניות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מידי הקהל והמבקרים.
מבקרים רבים מטעם הקהילה ההומולסבית צידדו בסרט, שמנסה לטשטש את ההבדלים בין הקהילות השונות, ולהראות שבסופו של דבר כולם בני אדם.
לעומת זאת, הגולשים באתר IMDb דירגו את הסרט בדירוג ממוצע של 6.5 כוכבים בלבד.
כמו כן, הסרט זכה בפרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר.
בסופו של דבר, הסרט לא היווה שובר קופות אך הצליח להחזיר את ההשקעה.
כלודיו (Chlodio; בערך 392–448 לספירה) היה מלך הפרנקים הסאלים מתחילתה של השושלת המרובינגית.
הוא נודע כמלך ארוך שיער (כמו כל מלכי שושלת זו) והתגורר בטוקסנדריה בטירה של דואיסבורג.
ב-414 הפך למלך תרואן (כיום בחבל נור-פה דה קאלה שבצפון צרפת).
ב-428 גילה כי עריה של גאליה בלגיקה היו מחוסרות הגנה.
פלביוס אאטיוס, ששימש כמגיסטר מיליטום של רומא בגאליה, נאלץ לשלוח את חייליו כדי ללחום בוויזיגותים, ולכן הצליחו כלודיו ואנשיו להביס כוח רומאי ליד קמברה ולהתיישב בצפון גאליה.
אף על פי שהותקף על ידי פלביוס אאטיוס ב-431, הצליח כלודיו להרחיב את כיבושיו דרומה עד נהר הסום.
ב-432 הוא לכד את טורנה וכבש את קמברה על כל סביבותיה.
למעשה, מטרתו הייתה ליצור ממלכה שתשתרע מן הריין עד הים הצפוני, כולל אזורי נהר הסום ונהר המז.
פלביוס אאטיוס נאלץ לחתום על הסכם פוידרטוס עם כלודיו - הסכם שלפיו הפכו הפרנקים הסאלים לחיילי האימפריה הרומית והורשו להתיישב על קרקע רומית, מה שהביא בעקבותיו להקמת האימפריה הפרנקית מייסודו של כלוביס הראשון.
אין אנו יודעים מי היו ילדיו של כלודיו, אולם ישנה אגדה על אודותיו, או ליתר דיוק, על אודות המלך מרובך.
כלבת הוא סרט אימה ישראלי, אותו כתבו, ביימו וערכו אהרון קשלס ונבות פפושדו.
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ב-1 בדצמבר 2010 וזכה בפרס אופיר בשנת 2011 בקטגוריית האיפור הטוב ביותר.
"כלבת" נחשב לסרט האימה הישראלי הראשון באורך במלא בקולנוע הישראלי.
"כלבת" היה הסרט הישראלי החמישי הנצפה ביותר בשנת 2011 כשהביא לקופות 33,000 צופים.
ארבעה חברים הולכים לאיבוד עם ג'יפ בפתח יער.
הם דורסים צעיר הטוען שאחותו בסכנה.
הבנות נשארות לשמור על הג'יפ ובמקביל הבנים מנסים לעזור לצעיר.
בעוד הבנים נקלעים לסיוט שלא נגמר בתוך היער, על הבנות נכפה סיוט בצוות שוטרים מושחתים, שאחד מהם אף מטריד אותן מינית, ואחת הבנות חוטפת את נשקו של השוטר ופוצעת אותו.
לכל זה מצטרף צייד ביער שכלבו נרצח בידי רוצח סדרתי, אותו רוצח חוטף את אחותו של הפצוע המדמם, אותו דרסו ארבעת החברים, ויחד איתו מנסים שני הבנים לאתר את מקומה לאחר שנזרקה פצועה וחבולה ביער.
במהלך החיפושים מתפתח ריב דמים אלים בין הבנים.
הפצוע לבסוף מאתר את אחותו, והורג בטעות את הצייד היערן שניסה להציל אותה מהאדם שפצע אותה והשליך אותה ביער, בעוד הבנות מנסות להימלט מהשוטר המטורף אותו פצעו, כאשר הוא לא מרפה, רודף אחריהן ומחפש נקמה.
הסרט זכה להצלחה בינלאומית גדולה.
הוא השתתף בלמעלה מ-50 פסטיבלים בכל רחבי העולם ונמכר להפצה בעשרות מדינות.
בפסטיבל הסרטים טרייבקה נבחר הסרט לאחד מחמשת הסרטים הטובים של הפסטיבל על ידי העיתונים לוס אנג'לס טיימס, וראייטי, וול סטריט ג'ורנל ועוד.
הסרט זכה בפרס "סרט האימה הטוב ביותר" בפסטיבל האימה שבדנוור, קולורדו (בו שפט ג'פרי רדיק, יוצר סדרת "יעד סופי"); פרס "סרט האימה הטוב ביותר" בפסטיבל אימה בבואנוס איירס; פרס "חביב הקהל" בפסטיבל אדינבורו; פרס המבקרים בפסטיבל פנטספורטו הפורטוגזי, וזכה לציון לשבח ואזכורים מיוחדים בכמה פסטיבלים נוספים.
כלודומר (Chlodomer; בערך 495 - 21 ביוני 524) היה בנם של כלוביס הראשון, מלך הפרנקים ושל אשתו השנייה קלותילדה.
אחרי מות כלוביס הראשון (27 בנובמבר 511) ממלכת הפרנקים חולקה בין ארבעת בניו: תאודוריק, בנו בכורו של כלוביס מאשתו הראשונה (שהייתה נסיכה פרנקית), כלודומר, שהיה בנה בכורה של קלותילדה, ואחיו כילדברט וכלותאר.
תאודוריק קיבל את מחציתה המזרחית של ממלכת הפרנקים ומלך כתיאודריך הראשון, מלך מץ, ואילו כלודומר התחלק עם שני אחיו במחציתה המערבית של ממלכת הפרנקים.
הייתה זו ממלכת סואסון (או ממלכת סיאגריוס) לשעבר.
כילדברט הראשון הפך למלך פריז וקיבל גם את חלקו הצפוני של עמק הנהר סום, ואת חבלי הארץ שהפכו מאוחר יותר לברטאן, נורמנדי, מיין ואקיטן.
כלותאר הראשון הקים את ממלכת נויסטריה, הפך את סואסון לבירתו, ומלבד הערים לאן, נויון, קמברה ומאסטריכט, שלט גם בחלקו התחתון של עמק הנהר מז.
כלודומר קיבל לידיו את הנחלות שהשתרעו לאורך הנהר לואר וקבע את בירתו בעיר אורליאן ככלודומר, מלך אורליאן.
מלבד בישופות אורליאן, ממלכתו כללה גם את בישופות טור ואת בישופות פואטייה, וכן את העיר בורז' ואת האזור שהפך מאוחר יותר לחבל לימוזן.
הוא נשא לאישה את גונדיוק (495 - 532) שילדה לו שלושה ילדים: גונתר, תיאודבאלד וקלודואל (סן קלוד לעתיד).
אם כי תקופת שלטונו של כלודומר הייתה רצופה מלחמות, הוא עסק גם בענייני הממלכה.
היות שהחזיק בתפקיד הרומאי לשעבר של מגיסטר מיליטום היה בסמכותו למנות בישופים.
ב-522, אחרי מותו של דניליוס בישוף טור, כלודומר מינה במקומו את אמאטיוס.
ב-523, בהשפעת אמם קלותילדה, שחפצה לנקום בזיגמונד, מלך בורגונדיה על כך שאביו גונדובד רצח את אביה ואת אימה, כלודומר, מלך אורליאן ושלושת אחיו יצאו למערכה נגד הבורגונדים.
הם הביסו אותם, ואחרי שזיגמונד, אשתו ושני בניו נפלו בידיו של כלודומר הוא לקח אותם כאסירים לאורליאן.
אולם, גונדומר, אחיו של זיגמונד, יצא בראש צבא בורגונדיה יחד עם בני בריתו האוסטרוגותים, כבש את בורגונדיה בחזרה מידי הפרנקים והוציא להורג את אנשי חיל המשמר שלהם.
ב- 1 במאי 524 כלודומר, מלך אורליאן הוציא להורג את זיגמונד, את אשתו ואת שני בניו, ואחרי כן יצא למערכה מחודשת נגד ממלכת בורגונדיה בעזרת אחיו תאודוריק הראשון.
כלודומר נהרג בקרב וזרונטיה (21 ביוני 524), כאשר, אחרי שהביס את גונדומר ואת בני בריתו האוסטרוגותים, הם טמנו לו מלכודת.
גונדומר המשיך לשלוט בממלכת בורגונדיה עשר שנים נוספות עד אשר ב-534 כלותאר הראשון וכילדברט הראשון פשטו על בורגונדיה וכבשו את העיר אוטן.
גונדומר נהרג והמנצחים חילקו ביניהם את ממלכת בורגונדיה.
אחרי מות כלודומר, שלושת בניו נמסרו להשגחת אמו קלותילדה, בעוד שאחיו כלותאר הראשון נשא לאישה את אמם גונדיוק.
אך לא היה בכך די כדי להשביע את רצונו של כלותאר הראשון, שרצה לספח לעצמו את נחלותיו של אחיו כלודומר.
על פי החוק הסאלי היו חייבים לחלק נחלות אלה בין שלושת בניו של כלודומר.
אך כילדברט הראשון שפחד כי המלכה קלותילדה תחלק את ממלכת אורליאן בין בניו של כלודומר, הזמין את אחיו כלותאר הראשון לפריז כדי להגיע להסכם על חלוקת נחלות אלה.
הם החליטו לרצוח את שלושת אחייניהם, או לקצץ את השיער הארוך שלהם, שהיה סמל להיותם בני מלוכה.
כדי לתת תוקף חוקי למעשיהם, הם שלחו אל קלותילדה את ארקאדיוס (נכדו של סידוניוס אפולינאריס) עם זוג מספריים ועם חרב.
הוא שאל אותה מה על בניה לעשות עם אחייניהם: להשאיר אותם בחיים כשהם קצוצי שיער, או להורגם.
על פי הנוהג הגרמאני היה זה בסמכותה של המלכה בלבד להחליט מי יירש את הכתר, ועל פי המסורת הגרמאנית הכתר עבר בירושה קודם כל לאחים ורק אחר כך לבנים, לדודים ולאחיינים.
קלותילדה השיבה: "אם אין הם מיועדים למלוך, מוטב לי לראותם מתים מאשר קצוצי שיער."
שני הדודים רצחו את גונתר ואת תיאודבאלד, בניו של אחיהם כלודומר, אך הבן הצעיר קלודואל הצליח להימלט.
הוא קיצץ את שיער ראשו, הצטרף למנזר, ומאוחר יותר הפך לסן קלוד, אב מנזר נוז'אן.
קלותילדה הניחה את גופות שני נכדיה על אלונקה והביאה אותם לקבורה בכנסיית השליחים בפריז, לצדם של כלוביס ושל ז'נבייב הקדושה.
כלוביס הרביעי (Clovis IV; בין 680 ל-682 - 695) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.
כלוביס היה בנו הבכור של תיאודריך השלישי ואשתו כלוטילדה.
עם מות אביו ב-691, לאחר שבע עשרה שנות שלטון, הוא עלה לכס המלוכה כשהוא עודו ילד, כשהיה בערך בן עשר.
כמו אביו וכמה מקודמיו, נעדר כלוביס כל סמכות ממשית ממילא: זה עשורים שכוחם של המלכים המרובינגיים היה סמלי בעיקרו, והם מלכו בתואר בלבד, בעוד שהכח האמיתי היה שייך למאיורדומוס שלהם.
אי לכך, כונו השליטים המאוחרים בשושלת בשם מלכים עושי-כלום.
תיאודריך השלישי היה חלש גם ביחס לקודמיו, שכן תמך במאיורדומוס ברתר נגד המאיורדומוס פפין האמצעי.
כשפפין ניצח בקרב טרטי ב-687, הוא נותר בעל הכח הבלתי מעורער בממלכה הפרנקית המאוחדת והחל לכנות את עצמו דוכס הפרנקים.
פפין שלט למעשה במדינה בזמן מלכותו של כלוביס הצעיר.
הרשומות מספקות מידע מועט ביותר על חייו, ומזכירות רק שירש את אביו וממת ממחלה כעבור פחות מארבע שנים, בעודו בן ארבע עשרה או חמש עשרה.
כלוב הצלעות הוא הסדר של העצמות בבית החזה של בעלי חיים.
הוא נוצר על ידי עמוד השדרה, צלעות ועצם החזה ומקיף את הלב והריאות.
מקור השם מהמילה כלוב המתייחסת למארז המשמש כדי להכיל או להגן על הדברים שבתוכן.
אצל בני אדם ישנן 12 זוגות של צלעות, רובן מחוברות לעצם בית החזה (סטרנום).
מתחת לכל צלע עובר וריד, עורק ועצב.
בין כל צלע ישנם שרירים בין צלעיים.
הצלעות התחתונות מכסות חלק מחלל הבטן.
הנזק לכלוב החזה עקב הלם לבית החזה.
הצלעות, עצם החזה וכן עמוד השדרה הגבי יכולות לעבור שברים שונים.
בין העיוותים הללו, אנו מוצאים את זה של דופן החזה הקדמית:
בית החזה במשפך, הגורם לעיוות חלול, עקב השלכה מאחורי עצם החזה.
בית החזה התכווץ, וגרם לעיוות בחבטות, עקב השלכה קדימה של עצם החזה.
הוא מתייחס לפתולוגיה המשפיעה על חלל הפלורלי, על המרווח בין הריאות לכלוב הצלעות.
הוא בא לידי ביטוי בכאבים עזים בחזה, הקשורים לעיתים בקשיי נשימה.
גידולים ראשוניים או משניים יכולים להתפתח בעצמות או ברקמות רכות.
כלוב הצלעות יכול להיות המקום להתפתחות מחלות עצמות כגון אוסטיאופורוזיס (בריחת סידן) או דלקת חוליות מקשחת.
כלוב הזהב הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי מקורי ששודר בערוץ 2 (רשת) בהנחייתו של אבי קושניר בו התחרו זוגות בשאלות טריוויה, על מנת להשיג זמן משחק בכלוב מלא בפרסים, אותם הם צריכים לאסוף בזמן קצוב.
עד פיצול ערוץ 2, לא שב השעשועון לעונה חמישית.
התוכנית משודרת בשידורים חוזרים בערוץ 13 ובערוץ השעשועונים.
ב-14 בינואר 2025 נודע כי לאחר יותר מעשור מאז שירד מהמסך, השעשועון יחודש לעונה חמישית בערוץ רשת 13. עונה זו תהיה העונה הראשונה שתשודר בערוץ מאז פיצול ערוץ 2. המנחים החדשים יהיו צביקה הדר ועדן פינס.
במשחק משתתפים זוג מתמודדים בתשעה סיבובים שונים.
לאחד מבני הזוג מוצגות שאלות טריוויה בנושאים שונים, כל תשובה נכונה מאפשרת זמן מסוים בתוך כלוב המכיל פרסים שונים.
מטרת המתמודד לענות על כל תשע השאלות ולסיים בהצלחה את המשחק, תוך מתן זמן מקסימלי לבן/בת הזוג בכל סיבוב כדי להוציא כמה שיותר פרסים.
בלב המשחק ישנו כלוב ובו כלואים פרסים שונים ברמות מחיר שונות.
אחד מבני הזוג עונה על שאלות טריוויה, והשני אוסף את הפרסים מהכלוב בהתאם לזמן שמקנה כל תשובה נכונה.
המנחה מציג בפני השחקן את שאלות הטריוויה, לכל שאלה קיימות ארבע תשובות.
השחקן צריך לבחור מהי התשובה הנכונה לשאלה המוצגת.
אם ענה השחקן נכונה, נפתחת מיידית זירת הפרסים (הכלוב) והמשתתף השני יכול לרוץ פנימה ולהתחיל לאסוף את הפרסים.
הוא יכול לבחור בפרסים שאפשר לקחת מיד או בכאלה שדורשים אתגר מורכב יותר לאיסוף.
לאחר שהשאלה מוצגת, שחקן הטריוויה יכול לענות עליה מיידית או להשתמש באחד משני גלגלי הצלה:
החלפת שאלה: השאלה מוחלפת אך התשובות נשארות זהות.
החלפת תפקיד: שני המתמודדים מחליפים תפקידים לצורך שאלה אחת בלבד.
שחקן הכלוב עולה לענות על שאלת הטריוויה ואם התשובה שלו נכונה, שחקן הטריוויה נכנס לשער הכלוב להוציא פרסים.
לאחר מכן שני המתמודדים חוזרים לתפקידיהם המקוריים.
בכל גלגל הצלה ניתן להשתמש פעם אחת בלבד לאורך כל המשחק.
בשלבים מסוימים נערכת התייעצות אסטרטגית בין בני הזוג, והם יכולים להתייעץ על הפרס שיאספו ולייעץ לבן הזוג שעושה את המשימות באיזו שיטה לנקוט, אך מהרגע בו נחשפה השאלה אסור להם להחליף מילה או רמז ביניהם, עד שייפתח שער הכלוב.
כדי לנצח ולהרוויח את כל הכלוב, על שחקן הטריוויה לענות על תשע שאלות, בהן ירוויח פרסים, לענות ביחד עם השחקן השני על השאלה העשירית (שאלת הכלוב) ורק אז לזכות בכל תכולת הכלוב.
החל מהסבב השישי, באפשרות המתמודדים לבחור האם לפרוש מהמשחק עם כל הפרסים שצברו או להמשיך במשחק ולענות על השאלה הבאה.
שני המתמודדים יכולים להתייעץ יחד על האפשרות שיבחרו.
במקרה של מתן תשובה שגוי או אי יציאה מהכלוב בתום הזמן המוקצב, המשחק מסתיים והמתמודדים מפסידים את כל הפרסים שצברו עד לאותה נקודה.
בתום סיבוב רגיל, מתקיים בשעשועון סבב VIP מהיר עם חמש שאלות בלבד, בו השתתפו: יעל לבנטל, ענת וקסמן, עודד פז, אילן רוזנפלד, שימי תבורי, יונה יהב, אסתי זקהיים, קובי פרץ, ליהיא גרינר, עמית פרקש ועוד.
בסבב VIP אין גלגלי הצלה ואין שאלת כלוב.
ניתן לפרוש אחרי כל שאלה.
עבור הפרסים הגדולים, כגון מכונית חדשה, טיסה לאירופה ומוצרי חשמל, יש לבצע משימות שישחררו אותם:
מוצרי החשמל: משימת הכוכבים - על המתמודד שבכלוב לקפוץ על מסך מגע.
על כל כוכב שהוא קופץ עליו הוא מקבל כוכב, ועל כל קפיצה על משבצת אדומה הוא מאבד כוכב.
כאשר נצברים שמונה כוכבים משתחררת עגלה עם מוצרי חשמל, וניתן להוציא אותה.
הטרקטורון: משימת האוגרים - על המתמודד ללכת על גלגל אוגרים גדול כדי לחשוף מפתח שיפתח את המנעול של הטרקטורון והמתמודד יוכל להוציא אותו החוצה.
האופנוע: משימת הכספות - על המתמודד ללכת אל כספות עליהן יש שאלות שקשורות אל שני חברי הצוות.
תשובה נכונה פותחת את הכספת וחושפת את השאלה הבאה.
בכספת השלישית יש מפתח שפותח את מנעול האופנוע והמתמודד יכול להוציא אותו החוצה (אותו משימה יכולה להתבצע עם טבעת יהלום במקרה של זוגות חברים).
הפלגה למגוון יעדים בעולם: משימת המזוודות - על המתמודדים לקחת עגלה, לשים עליה את מזוודות ולהוציא אותן החוצה, וכך לזכות בהפלגה.
משימת המכונית: משימת גיבור העל - על המתמודד לעמוד מול המסך ולעשות תנועות תעופה, כאשר הוא רואה מכונית עליו לעשות תנועה של ניפוץ זכוכית.
לאחר שלוש פעמים המכונית משתחררת וניתן לקחת אותה.
משימת האמבטיה: משימת הבועות - המתמודד צריך לחפש בין הבועות בועה עם מפתח, איתו יוכל לפתוח את הקופסה ולקבל את האמבטיה.
פריטי סלון: משימת הבלון - המתמודד צריך ללחוץ על הכפתור שמנפח בלון עד שיתפוצץ.
אז המתמודד יכול לקחת את המפתח שיפתח את הקופסה שתזכה את המתמודד בסלון.
חופשה בחו"ל: משימת האופניים - המתמודד צריך לרכב על אופניים שמדמים מסלול על רחוב ברומא וכך יוכל לקחת גלובוס המזכה אותו בחופשה.
בעונה השנייה נוספו משימות חדשות שהחליפו משימות קודמות:
מוצרי החשמל: משימת המגנט - על המתמודד שבכלוב להיכנס אל תוך מכל עם קופסאת מגנט אליו להוציא מהמכל את הקופסה שבתוכו מפתח שמשחרר את עגלת מוצרי החשמל.
קטנוע: משימת הכוכבים - על המתמודד שבכלוב לקפוץ על מסך מגע על כל כוכב כשהוא לוחץ עליו הוא מקבל כוכב על כל לחיצה על משבצת אדומה יורד להם כוכב כאשר נצברו שמונה כוכבים משתחרר הקטנוע וניתן להוציא אותו.
נופש זוגי באירופה: משימת המשקל העודף - על המתמודד לשים בעגלה כדורי רגל/בובות עד שישקלו קילוגרם לאחר מכן לשים על העגלה גלובוס ולהוציא אותם מהכלוב עם העגלה.
משימת האמבטיה: משימת הבועות - המתמודד צריך לחפש בין הבועות בועה עם מפתח כך יוכל לפתוח את הקופסה ולקבל את האמבטיה.
אופנוע: משימת המפוח - המתמודד צריך ללחוץ על הכפתור שמנפח את הבלון כדי שיתפוצץ כך יכול לקחת את המפתח שיפתח את הקופסה שתזכה את המתמודד באופנוע.
חופשה בחו"ל: משימת האופניים - המתמודד צריך לרכוב על אופניים שמדמים מסלול על רחוב ברומא וכך יוכל לקחת גלובוס המזכה אותו בחופשה מפנקת.
משימת המכונית: משימת גיבור העל - על המתמודד לעמוד מול המסך ולעשות תנועות תעופה כאשר רואה מכונית עליו לנפץ את הזכוכית כך שלוש פעמים כך שהמכונית משתחררת וניתן לקחת אותה.
טבעת יהלום: משימת ביצת ההפתעה - על המתמודד לסובב את רגליו של האפרוח בביצה עד שהוא בוקע ומקורו נפתח, ואז המתמודד יכול להוציא את טבעת היהלום.
כלוב העליזים הוא מחזמר אמריקאי שכתב הארווי פירסטיין עם פזמונים ומוזיקה מאת ג'רי הרמן, המבוסס על מחזה צרפתי באותו שם מ-1973, מאת ז'אן פוארה (על סמך המחזה נוצר ב-1978 סרט קולנוע צרפתי מצליח, וכן סרט אמריקאי בשם "כלוב הציפורים" ב-1996).
העלילה מתמקדת בזוג הומואים: ז'ורז', מנהל מועדון לילה בסן טרופה שמציע בידור דראג, ואלבין, שותפו הרומנטי וכוכב דראג.
הרפתקאות מגוחכות נוצרות כאשר בנו של ז'ורז', ז'אן מישל, מביא לפגישה בביתם את הוריה האולטרה-שמרנים של ארוסתו.
הפירוש המילולי של "La Cage aux Folles" הוא "כלוב המשוגעות" אך "folles" הוא גם מונח סלנג להומואים נשיים ("מלכות").
הפקת ברודוויי המקורית מ-1983 רצה 4 שנים עם 1,761 הופעות, המחזמר האמריקאי הראשון זה עשור שעבר את רף אלף ההופעות.
ההפקה קיבלה תשע מועמדויות לפרסי טוני וזכתה בשישה, כולל פרס טוני למחזמר הטוב ביותר, היצירה הטובה ביותר והמחזאי הטוב ביותר.
הצלחתו של המחזמר הולידה הפקה בווסט אנד ומספר הפקות בינלאומיות.
חידוש המחזמר בברודוויי ב-2004 זכה בפרס הטוני למחזמר המחודש הטוב ביותר, וחידושו בלונדון ב-2008 זכה בפרס לורנס אוליבייה לחידוש מוזיקלי.
חידושו בברודוויי ב-2010 היה מועמד לאחד עשר פרסי טוני וזכה בפרס המחזמר המחודש.
הוא המחזמר היחיד שזכה בפרס טוני למחזמר המחודש פעמיים והמופע היחיד שזכה בפרס טוני להפקה הטובה ביותר עבור כל אחד מהפקותיו בברודוויי.
ז'ורז', מנהל הטקס, מברך את הקהל ב"כלוב העליזים", מועדון הלילה שלו בסן טרופה.
אלבין, בן זוגו או "האישה" שלו, חי איתו יחד באושר במשך שנים רבות בדירה שמעל למועדון, עם "העוזרת" יעקב.
אלבין הוא שחקן דראג קווין וכוכב המועדון תחת השם הבדוי "זאזא".
כשאלבין מתכונן להופעה, בנו בן ה-24 של ז'ורז', ז'אן מישל (מאישה בשם סיביל) מגיע הביתה עם הידיעה שהוא מאורס לאנה דינדון.
ז'ורז' מסרב לאשר את האירוסין של ז'אן מישל, אבל בנו מבטיח לו שהוא מאוהב באנה.
למרבה הצער, אביה הוא ראש מפלגת "מסורת, משפחה ומוסר", שמטרתה המוצהרת היא לסגור את מועדוני הדראג המקומיים.
ההורים של אנה רוצים לפגוש את חמיה העתידי של בתם.
ז'אן מישל שיקר לארוסתו, כשתיאר את ז'ורז' כדיפלומט בדימוס.
הוא מתחנן בפני ז'ורז' להורות לאלבין להיעדר מהביקור עם כל ההתנהגות הראוותניות שלו, ואומר לז'ורז' לשפץ את הדירה באופן מאופק יותר.
ז'אן מישל גם מעוניין שז'ורז' יזמין את סיביל, שבקושי ראתה אותו מאז לידתו, לארוחת ערב במקומו של אלבין.
אלבין חוזר מהמופע כדי לברך את הבן, כאשר ז'ורז' מציע לו ללכת לטייל.
ז'ורז' לוקח את אלבין לבית קפה בטיילת, בבעלות האדון וגברת רנו, שם הוא מנסה לרכך את הרגשות של אלבין לפני שסיפר לו על בקשתו של ז'אן מישל.
לפני שז'ורז' בישר לו את הבשורה, אלבין מאיץ בו לחזור למועדון כדי להיות מוכנים בזמן להופעה הבאה.
הם מגיעים בזמן ואלבין עולה לבמה פעם נוספת כזאזא.
בעוד אלבין מופיע, ז'ורז' וז'אן מישל משפצים במהירות את הבית.
כשהוא מתאפר עבור ההופעה הבאה שלו, הוא מבחין בשניים נושאים את השמלות שלו ודורש לדעת מה קורה.
ז'ורז' לבסוף מספר לו על תוכניתו של ז'אן מישל ומצפה ממנו להתפוצץ מזעם, אבל הוא שומר על שתיקה.
אלבין אז מצטרף מחדש ללהקת Les Cagelles על הבמה, אומר להם לעזוב ומתחיל לשיר לבדו בהתרסה מול ז'אן מישל, כי הוא גאה על מי שהוא ומסרב להשתנות בפני אף אחד.
הוא זורק את הפאה שלו על ז'ורז' ויוצא בטריקת דלת.
למחרת בבוקר, ז'ורז' מוצא את אלבין בבית הקפה בטיילת לאחר עזיבתו הפתאומית ומתנצל בפניו.
לאחר מכן הוא מציע לאלבין שהוא יתלבש לארוחת ערב כמאצ'ו ויוצג כבתור "הדוד אל".
אלבין עדיין נסער, אך בחוסר רצון מסכים להתנהג כמו הטרוסקסואל בפני ז'אן מישל.
בעזרתו של אדון וגברת רנו, ז'ורז' מלמד את אלבין לנטוש את הצעקנות שלו.
בדירה שעוצבה מחדש בצניעות, ז'ורז' מציג את "הדוד אל" לז'אן מישל.
ז'אן מישל לא אוהב את הרעיון ומביע את הסלידה שחש לאורח החיים של אלבין.
ז'ורז' כועס ומזכיר לבנו כמה טוב אלבין שימש לו כבתור "אמא".
לאחר מכן הם מקבלים מברק שסיביל, אמו של ז'אן מישל, לא תבוא, ובינתיים ההורים של אנה מגיעים.
בתקווה להציל את המצב, אלבין מופיע כאמו שופעת החזה של ז'אן מישל, עם פנינים ונעלי עקב.
יעקב העצבני שורף את ארוחת הערב, ולכן מוסדרת במהירות נסיעה למסעדה מקומית, השייכת לז'קלין, ידידה ותיקה של אלבין וז'ורז'.
אף אחד לא סיפר לז'קלין על המצב החדש, והיא מבקשת מאלבין (כזאזא) לשיר, והוא מסכים לכך בהיסוס.
כולם במסעדה מתחילים לקחת חלק בשיר, וגורמים לאלבין להיכנע לטירוף הביצוע ולתלוש את הפאה שלו בשיאו של השיר, דבר המגלה את זהותו האמיתית.
בחזרה לדירה, הוריה של אנה מתחננים בפני בתם לנטוש את הארוס שלה, עקב הזעזוע שלהם מהוריו ההומוסקסואלים, אבל היא מאוהבת בז'אן מישל ומסרבת לעזוב אותו.
ז'אן מישל, בוש ונכלם בדרך שהתייחס לאלבין, מבקש את סליחתו, הניתנת באהבה.
הוריה של אנה מתכוננים לצאת לדרך, אבל דרכם נחסמת בידי ז'קלין, שהגיע עם העיתונות, מוכנה לצלם את הפעילים הידועים לשמצה נגד ההומוסקסואלים יחד עם זאזא.
לז'ורז' ואלבין יש הצעה: אם אנה וז'אן מישל יוכלו להתחתן, ז'ורז' יעזור להוריה של אנה להימלט דרך מרתף המועדון.
ז'ורז' נפרד מהקהל, תוך כדי שלהקת Les Cagelles מכינים את הוריה של אנה לגראנד פינאלה.
ז'ורז' מציג אותם לבושים כאמני דראג ברביו של מועדון הלילה, והם בורחים מצלמי הפפראצי עם ז'אן מישל ואנה מאחוריהם.
כשכולם נעלמו, אלבין נכנס והוא וז'ורז' שרים כביטוי לאהבתם ומתנשקים.
ז'ורז' - שותפו של אלבין והבעלים והמנחה של מועדון "כלוב העליזים".
אלבין –בן זוגו של ז'ורז' והכוכב של המועדון, מופיע כדראג קווין בשם "זאזא".
יעקב – עוזר-בית ועוזרו האישי של אלבין.
ז'אן מישל - בנו של ז'ורז' מרומן קצר לפני עשרים וארבע שנים.
אן דינדון - ארוסתו של ז'אן מישל.
מסיה אדואר דינדון- אביה של אנה.
אולטרה שמרן ומנהיג מפלגת "מסורת, משפחה ומוסר" .
מאדאם מארי דינדון - אשתו של אדוארד ואמה של אנה.
ז'קלין - חברתם של ג'ורג' ואלבין והבעלים של מסעדת "צ'אז ז'קלין".
אדון וגברת רנו - הבעלים של בית הקפה בטיילת.
פרנסיס - מנהל הבמה של המועדון.
Les Cagelles - אמני דראג במועדון הלילה, המשמשים גם כלהקת רקע לזאזא.
"אנחנו מה שאנחנו " - ז'ורז' ו-Les Cagelles
"מסקרה (קצת יותר)" – אלבין ו-Les Cagelles
"עם אן על הזרוע שלי" - ז'אן מישל וז'ורז'
"איתך על הזרוע שלי" - ז'ורז' ואלבין
"אני מה שאני" – אלבין מערכה II
"שיר על החול" (ביצוע נוסף) - ז'ורז' ואלבין
"גבריות " - ז'ורז', אלבין, מסייה רנו, מאדאם רנו
" קונטרפונקט קוקטייל" - ז'ורז', אדוארד דינדון, גברת דינדון ויעקב
"הטוב שבזמנים" - אלבין, ז'קלין והלהקה
"תסתכל לשם" (ביצוע נוסף) - ז'אן מישל
הבכורה הישראלית עלתה באוגוסט 2019 במרכז סוזן דלל, תחת השם "לה קאג' או פול" על ידי חברת ההפקות הנווד.
ההפקה עלתה למשך יומיים בלבד, וכל הכנסותיה נתרמו אל "יש עם מי לדבר" למניעת התאבדות בקרב נוער להט"בי.
להקת השחקנים הישראלית המקורית כללה את רועי דולב בתור אלבן ואורן חבוט בתור ג'ורג'.
המחזמר עלה בשפה העברית בתרגומו ובימויו של רועי דולב, וכללה תזמורת חיה בניצוחו של יובל גולדשטיין.
ההפקה הייתה הראשונה בישראל ששיתפה פעולה עם מותג Playbill בהוצאת תוכניה מיוחדת, כנהוג בברודוויי, אשר חולקה לקהל ללא תשלום.
כלה ודעה קדומה הוא סרט רומנטי מוזיקלי בבימויה של גורינדר צ'דהא משנת 2004. התסריט של צ'דהא ופול מיידה ברגס הוא עיבוד מודרני בסגנון בוליווד לרומן של ג'יין אוסטן "גאווה ודעה קדומה".
שפת הסרט היא בעיקר אנגלית עם מעט דיאלוגים בהינדית ופנג'אבי.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-11 בפברואר 2005 וזכה לביקורות חיוביות.
עלילת הסרט מבוססת על הרומן "גאווה ודעה קדומה" של ג'יין אוסטן.
לחלק מהדמויות בסרט יש אותם שמות כמו בספר והאחרים שונו לשמות הודים עם צליל דומה לשם המקורי (כגון לליטה במקום אליזבת).
הסיפור מתרחש בעיר אמריטסר שבהודו, ועוקב אחרי חייה של לליטה אישה צעירה החיה עם אביה האוהב, ועוזרת לו לנהל את העסק המשפחתי.
אמא של לליטה להוטה להשיג לבנותיה חתנים מכובדים ועשירים.
ללליטה שלוש אחיות ג'איה, מאיה ולאקי.
לכבוד נישואי אחת מחברותיהן מגיע לעיר מאנגליה עורך הדין בלראג' עם אחותו קירן.
יחד איתם נמצא גם ויל דארסי, ידידו של בלראג' משכבר הימים, צעיר אמריקאי נאה ואמיד העובד בעסקי המלונאות המשפחתיים.
האירועים בסרט חופפים בערך לאלה של הרומן בתוספת של שירים וריקודים בסגנון בוליווד.
דארסי נמשך לליטה למרות רצונו, והיא חושבת עליו שהוא שחצן, יהיר, ולא סובלני כלפי הודו ותרבותה.
התנהגותם של בני משפחת באקשי במסיבות ובמפגשים מדהימה את דארסי וחבריו, גברת באקשי בפטפוטיה חסרי הדעת, הריקוד הקיטשי של מאיה, והפלירטוט חסר המעצורים של לאקי.
התנהגות זו מביישת את ג'איה ואת לליטה.
בלראג' וג'איה מתאהבים ממבט ראשון, אך אי הבנות והתערבות אחרים בחייהם גורמות להם להיפרד.
לליטה פוגשת את ג'וני ויקהאם ונמשכת אליו.
ג'וני מכיר את דארסי מילדות והוא מאמת את דעתה עליו.
מר קולי, קרוב משפחה מאמריקה, הוא צעיר עשיר אך גס, מגושם וראוותן.
הוא מציע ללליטה נישואים שהיא דוחה, אך חברתה הטובה צ'נדרה מקבלת את הצעת הנישואים לתדהמתה של לליטה.
כאשר האחות הצעירה של לליטה, לאקי, בורחת עם ויקהאם, דארסי ולליטה מוצאים את השניים ומפרידים ביניהם, לפני שיהרוס את חייה כפי שעשה לאחותו הצעירה של דארסי.
לבסוף בחזרה בהודו, בלראג' וג'איה מתחתנים.
דארסי מפתיע את לליטה כשהוא מצטרף ללהקת מתופפים מסורתית, בכוונה להראות לה שהוא לומד להעריך את התרבות ההודית.
הסרט מסתיים בחתונה כפולה של ג'איה ובלראג' ולליטה עם דארסי, כאשר שני הזוגות רוכבים על פילים ברחובות אמריטסר.
אישווריה ראי - לליטה באקשי (אליזבת בנט)
מרטין הנדרסון - ויליאם "ויל" דארסי (פיצוויליאם דארסי)
דניאל גיליס - ג'וני ויקהאם (ג'ורג' ויקהאם)
נאבין אנדרוס - מר בלראג' (מר בינגלי)
אנופם קר - מר באקשי (מר בנט)
נדירה באבר - גברת באקשי (גברת בנט)
נמרטה שירודקר - ג'איה באקשי (ג'יין בנט)
אינדירה וארמה - קירן בלראג' (קרוליין בינגלי)
סונלי קולקמי - צ'נדרה למבה (שרלוט לוקאס)
ניטין גאנאטרה - מר קולי (מר קולינס)
מגנה קותרי - מאיה באקשי (מרי בנט)
פייה ראי צ'ודהרי - לאקי באקשי (לידיה בנט)
אלקסיס בלדל - ג'ורג'ינה "ג'ורג'י" דארסי (ג'ורג'ינה דארסי)
מרשה מייסון - קתרין דארסי (ליידי קתרין דה-ברג)
הרוויי וירדי - גברת למבה (גברת לוקאס)
ג'ורג'ינה צ'פמן - אן דה ברג
הסרט קיבל מימון של מועצת הקולנוע של בריטניה בתנאי שרוב הצילומים יהיו בבריטניה.
בין אתרי הצילומים של הסרט היו אתרים בבקינגהמשייר: הלטון האוס , סטוק פארק קלאב , טורוויל טחנת הרוח קומבסטון , וכמו כן אתרים בלונדון: סאותהול , "ליטל וניס", לונדון איי וב"תיאטרון הסרטים הלאומי".
אתרי צילום נוספים היו במקדש הזהב באמריטסר, החופים של גואה, הגרנד קניון, אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני בלוס אנג'לס והחוף של סנטה מוניקה.
הזמרת אשנטי שרה בסרט את השירים "Take Me to Love" ואת "Touch My Body".
לדברי הבמאית גורינדר צ'דהא הופעתה של אשנטי בסרט היא הומאז' למסורת של הופעות קמאו של ידוענים השרים שיר שאינו קשור ישירות לעלילת הסרט.
עם צאתו זכה הסרט לביקורות אוהדות.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes הוא קיבל ציון של 79% בהתבסס על ביקורות של 33 מבקרים, ודירוג ממוצע של 6.6 מתוך 10.
כלוּב או סוּגַר הוא מבנה או מארז שלפחות אחד מצדדיו הוא שבכה, המשמש כדי להגביל, להכיל או להגן על מה שנמצא בתוכו.
כלובים באים במספר צורות, הנפוצות בהן תיבה או גליל.
המונח משמש גם לתיאור מבנים דומים לכלוב (למשל כלוב הצלעות) ולדימויים שונים.
כלובים משמשים למטרות רבות, הנפוצות הן שמירה על בעלי חיים בשבי, לכידתם, ותצוגת בעלי חיים בגן חיות.
שימושים נוספים הם הגנה על עצים צעירים, הגנה בפני נפילה, הגנה בפני גניבה, ועוד.
אף שהמושג מתייחס לרוב לסוג הכלובים הנפוצים בגידול תרנגולות, שימוש בכלובים דומים קיים גם בגידול יונקים קטנים בתעשיית הפרוות ובמעבדות ניסוי.
כלוב מוגן כרישים הוא כלוב מתכת המשמש צוללנים לצפות מקרוב במינים מסוכנים של כרישים, בביטחון יחסי.
הצפייה יכולה לכלול מינים שונים של כרישים, כשהנצפים ביותר מתוך כלוב הם עמלצים לבנים וכרישים שוריים, אשר שניהם ידועים כתוקפנים לעיתים.
כלובים מוגני כרישים בנויים כך שיעמדו בהתנגשויות ונשיכות כרישים, ויהיו מסוגלים להגן על הצוללנים מפני התקפות.
כלובי-צלילה מאפשרים לאנשים לעקוב מקרוב אחר כרישים, ולעיתים לקיים איתם אינטראקציה.
כלוב מוגן כרישים משמש גם לצורכי פנאי.
על מנת לאפשר צפייה בכרישים מקרוב, מפעילי האטרקציה משליכים לים פתיונות שונים, כדי למשוך את הטורפים לסביבת הכלוב.
ב-4 בספטמבר 1979, נרשם בארצות הברית פטנט מספר 4166462 עבור כלוב מוגן כרישים בעל הנעה עצמית; שתוכנן כדי לאפשר לצוללנים לאסוף אוזני-ים מבלי להיות חשופים לפגיעה.
בפטנט נרשם שבזכות מערכת ההנעה, צוללני אוזן-הים יאמצו את עצמם פחות, ולכן, יוכלו לאסוף את טרפם במשך זמן ארוך יותר.
תקציר הפטנט מפרט כלוב בעל הנעה עצמית עם לפחות פתח גישה אחד ושלדה הנושאת מדחף ומנוע אוויר.
למסגרת הכלוב מחובר חומר ציפה כך שהכלוב יכול לצוף באופן נייטרלי במים מלוחים.
בשנת 2005, מרק קארי, תייר בריטי שצלל בכלוב כרישים מול חופי דרום אפריקה, נחשף לסכנה חמורה, כאשר עמלץ לבן באורך 5 מטר חדר דרך הסורגים של הכלוב הכרישים בו שהה במהלך הצלילה.
הכריש הקיף את הספינה מספר פעמים, והחל לתקוף את צד הכלוב, ואז התחיל לרסק ולנשוך.
הקפטן של הספינה ניסה להסיח את הכריש על ידי שהכה אותו בראש עם מוט ברזל, אבל הכריש נגס את אחד המצופים בחלקו העליון של הכלוב, דבר שגרם לכלוב להתחיל לשקוע.
קארי הבין שהיות שהוא מצויד רק במסכה, ללא כל התקני נשימה, הברירות העומדות בפניו הן להאכל או לטבוע.
הוא שחה במהירות דרך החלק העליון של הכלוב, והוצא למבטחים על ידי קפטן הספינה, שהדף את הכריש על ידי מהלומות בראשו.
ב-2007, כלוב כרישים מסחרי נהרס מול חוף האי גואדלופה לאחר שעמלץ לבן באורך 4.6 מטר גדול הסתבך בו וקרע את הכלוב לשניים במאמץ קדחתני לחלץ את עצמו.
תיירים צילמו וידאו של התקרית, שהתפשט במהירות ברחבי האינטרנט.
החולקים על תעשיית כלובי-הצלילה, כמו קרייג בווים שניצל מהתקפת-כריש, מאמינים כי פיתוי כרישים מתמיד במטרה למשוך כרישים לכלובי התיירים, עשוי לשנות את התנהגות הכרישים.
החולקים על בווים, כמו איכות הסביבה הימית, טוענים כי אין שום קשר בין פיתיון כרישים להתקפות נגד בני אדם.
עם זאת, ישנן ראיות כי פיתוי של כרישים לצורכי תיירות משנה את דפוסי התנועה של עמלצים לבנים.
כלוב הזהב (מהולנדית: De Gouden Kooi), הייתה הקונספט המקורי והתוכנית המקדימה של האח הגדול.
בשנת 2006 היא חזרה לחיים והפכה לפורמט נוסף של תוכנית ריאליטי.
הרעיון עבור כלוב הזהב נולד ב-4 בספטמבר 1997, במהלך סיעור מוחות אצל בית ההפקות ג'ון דה מול הפקות, שלוחה עצמאית של Endemol.
המשתתפים היו ג'ון דה-מול עצמו, פטריק שולץ, בארט רומר ואחיו פול רומר.
לאחר שג'ון דה מול עזב את Endemol הוא חידש את הפורמט המקורי בתחנת הטלוויזיה שלו- תחנת Talpa.
אם המתחרה מפסיד באתגרים השבועיים, הדיירים עם מספר הנקודות הנמוך ביותר יתמודדו עם הדחה אשר תיקבע על ידי המתחרים.
בכל שבוע דייר אחד מודח והשותפים בוחרים אדם אחד שיעזוב.
מאחר שאין מועמדות להדחה והצבעות כמו בבית האח הגדול, פסיכולוגים מניחים כי הטרדה ובריונות יהוו דרכים להיפטר מאחד היריבים וכך לקבל את הפרס, דבר שמספק דוגמה רעה עבור הנוער של הולנד.
לפיכך, מורי סטון הבטיח להציג את שופט בריונות.
המפיקים, מצידם, מצפים כי הדיירים יעזבו אם הם חווים געגועים לביתם או סיבוכים משפחתיים (מוות, לידה או מחלה).
התוכנית ספגה ביקורת עקב העירום המוצג בה.
המקלחות בכלוב הזהב הן שקופות לחלוטין, וכן קיימות מצלמות בתוכן.
דבר זה גורם לכך שהמתמודדים מצולמים בעירום מלא, ומאחר שמדובר בשידור חי, לא מתקיימת כל צנזורה.
כמו כן, נטען שהמתמודדים מוצגים טופלס באופן קבוע, ואף מקיימים יחסי מין אל מול המצלמות.
כלה בהפתעה הוא סרט קומדיה רומנטית בריטי משנת 2011 שכתבו הקומיקאית סאלי פיליפס וניל ג'וורסקי.
בסרט מככבים דייוויד טננט, אליס איב וקלי מקדונלד.
מקום ההתרחשות הוא באי בדיוני בשם הג, שממוקם באיים ההברידיים החיצוניים בסקוטלנד.
את הסרט הפיקה חברת Ecosse Films.
לארה טיילר (אליס איב) היא אחת מכוכבות הקולנוע המפורסמות ביותר.
כל מה שהיא רוצה הוא להינשא לבחיר לבה, הסופר ג'יימס ארבר (דייוויד טננט).
הם עורכים חתונה מסורתית בכנסייה האמורה להיות סודית, אבל הטקס מופרע כשלארה מגלה שצלם הפפראצי מרקו באלאני (פדריקו קסטלוצ'יו) מתחבא בארון ליד המזבח, והיא מסלקת אותו משם.
לארה וג'יימס נואשים למצוא מקום שקט ולא מוכר שבו יוכלו להתחתן בשלווה ובאושר.
כשהעיתונאים צרים עליהם, ובמיוחד באלאני שיש לו אובססיה לגבי לארה, הם נמלטים לאי קטנטן בסקוטלנד בשם הג.
באלאני מצליח איכשהו גם הוא להגיע לאי, ואמה של אחת הצעירות המקומיות קייטי (קלי מקדונלד) מודיעה לעיתונאים תמורת כסף על מקום הימצאה של לארה.
לארה מגלה כל מה שמתרחש, ובכעסה היא מתחבאת מכולם.
צוות ההפקה, בראשות סטיב קורביץ (מייקל לורנזו אוריה), מוצא פתרון לערוך טקס נישואים מדומה, בתקווה שאנשי הפפראצי יעזבו אחר כך את האי.
קייטי, שחזרה לא מכבר לאי שבורת לב אחרי פרידה מהחבר האחרון שלה, נבחרת להעמיד פנים שהיא לארה.
הנסיבות לאחר מכן מובילות את קייטי וג'יימס להתאהב זה בזו.
קלי מקדונלד – קייטי מגהייד, הכלה המדומה
דייוויד טננט – ג'יימס ארבר, סופר אנגלי של רבי מכר שרוצה להתחתן עם לארה אבל מתחתן שלא בידיעתו עם קייט, הכלה המדומה.
זוג של זקנים חרשים מאמין שהוא נגן חמת חלילים מפורסם, והם רוקדים בשמחה מסביבו.
אליס איב – לארה טיילר, שחקנית הוליוודית מפורסמת, שרוצה להתחתן עם הסופר ג'יימס ארבר
מייקל לורנזו אוריה – סטיב קורביץ, ראש צוות העוזרים של לארה והסוכן שלה
סאלי פיליפס – אמה, העוזרת של סטיב קורביץ
מורין ביטי – איזיבייל ניק אוד
פדריקו קסטלוצ'יו – מרקו באלאני, עיתונאי שמצלם ללא הרף את לארה וג'יימס
ג'יימס פליט – אדון הטירה
ויקטוריה גרוב – אנאיס אנאיס
אלכס צ'יילדס – מראיין בטלוויזיה
טוני רופר – הכומר מקדונה
בן אדיס – עיתונאי 1
ויליאם אוון – עיתונאי 2
קאלום מקנב – עיתונאי 3
רוס ארמסטרונג – צלם פפראצי 1
סמואל ראוקין – צלם פפראצי 2
פטריק רג'יס – כומר בהוליווד
דני בייג' – שוער במלון
רוברט פייף – איכר ישיש
מריאן טרנר – אשתו של האיכר הישי
דייוויד טננט אמר שהסרט הוא מחווה לסרט "גיבור מקומי" משנת 1983 המתרחש בסקוטלנד.
ההשראה לאי הג התקבלה מהאיים ג'ורה ואג.
החזרות החלו בלונדון ב-21 ביוני 2010. הצילומים החלו ב-27 ביוני באי מאן ואחר כך בסקוטלנד.
סיום הצילומים היה ב-31 ביולי 2010. רוב צילומי החוץ נערכו באי מאן, והשאר צולמו בגלאזגו ובטירת קארלוורוק בדופריס ובלוך פיין בארגייל.
את הפסקול לסרט כתב ג'וליאן נוט.
CinemaNX הפיצו את הסרט בממלכה המאוחדת, וחברת HanWay Films היא חברת ההפצה הבינלאומי.
באתר Rotten Tomatoes קיבל דירוג של 23%, ובאתר Metacritic ציון של 42/100.
ניל גנזלינגר מהניו יורק טיימס אהב את הסרט, שיבח את משחקם של טננט ומקדונלד, ולעג לתרבות הסלבריטאים.
כלוביס היא עיר שמשמשת כמושב המחוז של מחוז קארי בניו מקסיקו, ארצות הברית.
העיר ממוקמת כ-2,385 ק"מ מבירת ארצות הברית, וושינגטון די.
סי., וכ-288 ק"מ מבירת ניו מקסיקו, סנטה פה.
החודש הכי חם הוא יוני (30 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 347 מילימטרים בשנה.
חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (70 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
כלבת הוא מותחן עלילתי רוסי, בבימויו של דמיטרי דיאצ'נקו ובכיכובו של אלכסיי סרבריאקוב.
הקרנת הבכורה נערכה בפברואר 2023.
הדמות הראשית של הסרט היא אדם שמביא את בנו המכור לסמים לבית ציד בטייגה כדי להחזיק אותו שם בזמן הסגר במדינה.
ממש ברגע זה מתחילה מגפת כלבת אצל חיות הבר.
הצילומים החלו בינואר 2021 באלטאי.
המפיקים היו אלכסיי קזאקוב, איליה סטיוארט, פאבל בוריה ומוראד אוסמן, בבימויו של דמיטרי דיאצ'נקו, הידוע בטרילוגיית הסרטים שלו "הבוגאטיר האחרון".
כלולות הוא בלט ויצירה תזמורתית קונצרטנטית, שהלחין איגור סטרווינסקי לכלי הקשה, פסנתרנים, מקהלה וזמרים סולנים.
המלחין תיאר את היצירה בכותרת: "תמונות כוריאוגרפיות עם מוזיקה וקולות" והקדיש אותה לאמרגן סרגיי דיאגילב.
אף כי ייעודה המקורי היה יצירה לבלט, היא מבוצעת במקרים רבים ללא מחול.
ביצוע הבכורה של הבלט בניצוח ארנסט אנסרמה בבלט רוס, עם כוריאוגרפיה מאת ברוניסלבה ניז'ינסקה, התקיים ב-13 ביוני 1923 בפריז.
ליצירה כמה גרסאות, לעיתים בהחלפת התזמורת בכלי הקשה ופסנתרים או בשימוש בפיאנולה לפי גרסת היצירה, שסטרווינסקי נטש בלי לסיים.
סטרווינסקי הגה לראשונה את כתיבת הבלט ב-1913, והשלים אותה בפרטיטורה מקוצרת באוקטובר 1917. הוא כתב את הלברית בעצמו, תוך שימוש בטקסטים של שירי כלולות רוסיים, שנלקחו ברובם מקבצי שירים שאסף פיוטר קירייבסקי ואשר יצאו לאור ב-1911. במהלך תקופת דגירה ממושכת, חלו שינויים דרמטיים בתזמור היצירה.
סטרווינסקי תכנן תחילה להשתמש בתזמורת סימפונית מורחבת, בדומה לזו של פולחן האביב.
תמורות רבות חלו בחשיבתו, ובין היתר שקל בנקודה מסוימת שימוש בכלי נגינה מתואמים הפועלים באמצעות גליל, בהם פיאנולה, אבל ויתר על הרעיון ונטש גרסה זו באמצע.
סטרווינסקי בחר לבסוף בהרכב הבא: סולנים: סופרן, מצו-סופרן, טנור ובס; מקהלה מעורבת; ושתי קבוצות של כלי הקשה (כלי הקשה מכווננים, כולל ארבעה פסנתרים, וכלי הקשה שאינם מכווננים).
התזמור הזה מדגים את נטייתו הגוברת של סטרווינסקי לקבוצות צלילים מפושטים, צלולים ומכניים בעשור שלאחר "פולחן האביב", אם כי הוא לא חזר לייצר אפקט צלילי קיצוני כל כך בכלי הקשה בלבד.
ב-1962, מהרהר באותה תקופת יצירה, נזכר סטרווינסקי, "כשניגנתי לראשונה את ,כלולות' לדיאגילב ...
הוא בכה ואמר, שזו הבריאה היפה ביותר והטהורה ביותר ברוסיותה של הבלט שלנו.
אני חושב, שהוא אהב את ,כלולות' יותר מכל יצירה אחרת שלי.
משום כך הבלט מוקדש לו."
הצגת הבכורה של היצירה התקיימה ב-13 ביוני 1923 בתאטר דה לה גאיטה בפריז, בביצוע בלט רוס, בכוריאוגרפיה מאת ברוניסלבה ניז'ינסקה.
על ההרכב הכלי של ארבעה פסנתרים וכלי הקשה ניצח ארנסט אנסרמה.
היצירה מבוצעת בדרך כלל ברוסית או בצרפתית; לעיתים משתמשים בתרגום לאנגלית, וסטרווינסקי בחר בגרסה האנגלית להקלטות בניצוחו בשביל קולומביה רקורדס ב-1934 וב-1959.
בביצוע הבכורה בלונדון ב-14 ביוני 1926 בתיאטרון הוד מלכותה, ניגנו את תפקידי הפסנתר המלחינים פרנסיס פולנק, ז'ורז' אוריק ויטוריו ריאטי וורנון דיוק.
כשסטרווינסקי ניצח על ההקלטה שבה נעשה שימוש בלברית האנגלית בשנת 1959, ארבעת הפסנתרנים היו המלחינים סמיואל בארבר, ארון קופלנד, לוקאס פוס ורוג'ר סשנס.
בהפקה מחודשת של הבלט בקובנט גארדן בלונדון ב-23 במרץ 1962, ניגנו ארבעה מלחינים - ג'ון גרדנר, מלקולם ויליאמסון, ריצ'רד רודני בנט ואדמונד רוברה - את תפקידי הפסנתר.
הגרסה הכוללת פיאנולה, שסטרווינסקי לא סיים, הושלמה ברשות יורשיו של סטרווינסקי על ידי המלחין ההולנדי תיאו ורביי ובוצעה בהולנד ב-2009.
"כלולות" התקבל ברגשות מעורבים בביצועיו הראשונים.
בעוד שביצוע הבכורה של הבלט בפריז ב-1923 התקבל בהתלהבות, הביצוע בלונדון שלוש שנים אחר כך קיבל תגובה שלילית כל כך מן המבקרים, שלדברי אריק וולטר וייט, "הארס שבהתקפה הזאת הרגיז כל כך את הסופר ה.
ולס, שב-18 ביוני 1926 הוא יצא במכתב פומבי.
מכתבו של ולס, כפי שציטט אותו וייט, אומר: "אינני מכיר שום בלט אחר שוא מעניין כל כך, מבדר כל כך, מרענן כל כך או מרגש כל כך כמו ,כלולות' ...
הבלט הזה משקף בצליל ובמראה את נפש האיכר, ברצינותו, במורכבות השקולה והתמימה שלו, בגיוון הדק של מקצביו ובזרמי המעמקים של ריגוש המחלחלים בו, שידהימו ויענגו כל איש או אישה אינטליגנטיים, בבואם לצפות בו."
תגובתם הצדקנית של המבקרים הסובייטים כגון טיחון חרניקוב לא הפתיעה איש: "בפטרושקה ו,כלולות' עושה סטרווינסקי, בברכת דיאגילב, שימוש במנהגים עממיים רוסים במטרה לשים אותם ללעג לטובת קהל צופים אירופאי, ולצורך זה הוא שם דגש על מאפיינים אסייתים - פרימיטיביות, גסות וחושים חייתיים - ומשלב בכוונת זדון מוטיבים סקסואליים.
נעימות-עם עתיקות מסולפות בכוונה כמשתקפות בראי עקום." לעומת זאת, בשנת 1929 יצא בוריס אספייב, מוזיקולוג שלא נטה כל כך לדבוק ב"קו המפלגה", בנבואה מרחיקת-ראות: "הדור הצעיר ימצא בפרטיטורה של ,כלולות' מקור בלתי נדלה של מוזיקה ושל שיטות חדשות להתנסחות מוזיקלית - ממש ספר לימוד למיומנות טכנית."
ואכן, עם חלוף הזמן מתגלה "כלולות" כאחד מהישגיו המעולים והמקוריים ביותר של סטרווינסקי.
במאמר משנת 1988 כתב סטיבן וולש, "אף כי היו בין יצירותיו האחרות של סטרוינסקי לתיאטרון כאלה שנהנו מיוקרה רבה יותר, ,כלולות' היא מבחינות רבות הרדיקלית ביותר, המקורית ביותר ואולי הגדולה בכולן."
הווארד גודול עומד על השפעת המצלולים הייחודיים של "כלולות": "מכל מקום, על מלחינים אחרים, שהתוודעו בהדרגה ל,כלולות', נסכו הפרימיטיביות המדומה שלו וצלילו הנוקב קסם שאין לעמוד כנגדו ...
עולם הצליל של ,כלולות' הוא, פשוט מאוד, מושא החיקוי הגדול שבכל צירופי המאה העשרים מחוץ לתחומי הג'אז והמוזיקה הפופולרית".
גודול מזכיר מלחינים, שנשבו בהשפעתו, כגון אורף, בארטוק, מסייאן ורבים אחרים, לרבות מלחינים לסרטי קולנוע.
בזכרונותיה מן העבודה כסוכנת של סטרווינסקי בעשור האחרון לחייו, מציינת ליליאן ליבמן את חיבתו המיוחדת של המלחין ליצירה: "ועם זאת, האם הייתה לו יצירה שהעדיף, כפי שאב מעדיף אחד מבניו?
אני חושבת שזו הייתה, כלולות' ...
היא משכה אותו, כך נראה, יותר מכל יצירה אחרת שחיבר.
במשך הזמן שהכרתי אותו, אזכור ,כלולות' העלה על פניו תמיד אותו חיוך, שבו קיבל את פני אלה, שלהם רחש חיבה מיוחדת."
הקלטה משנת 1934 בניצוח סטרווינסקי, עם לברית אנגלית, יצאה לאור מחדש על גבי תקליטור בחברת EMT, כחלק מסדרת "מלחינים פנים אל פנים" (Composers in Person) שלהם.
רוברט קרפט הקליט גרסאות מוקדמות של "כלולות" בראשית שנות ה-70' של המאה ה-20 על אריך נגן של קולומביה, עם פסנתרים במקום פיאנולה.
אנסמבל דמיטרי פוקרובסקי הוציא הקלטה, שבה חלק גדול מן החומר שנכתב לפסנתר ערוך באמצעות MIDI (ממשק דיגיטלי עבור כלים מוזיקליים) במחבי מקינטוש.
המלצת שירות השידור הבריטי היא להקלטה שנעשתה ב-1990 על ידי המקהלה הקאמרית וורונז', אנסמבל המקהלה הקאמרית ניו לונדון, בניצוח ג'יימס ווד, תקליטור היפריון 66410.
ליאונרד ברנשטיין ניצח על התזמורת והמקהלה של פסטיבל באך האנגלי בהקלטה לדויטשה גרמופון בשנת 1977, עם מרתה ארחריץ', כריסטיאן צימרמן, צ'יפריאן קאצאריס והומרו פרנצש כפסנתרנים.
האינטרפרטציה הכוריאוגרפית של כלולות" מאת ברוניסלבה ניז'ינסקה נקראת "פרוטופמיניסט".
"כלולות" מוותר על האופטימיות האופיינית לחתונה טיפוסית, ותחת זאת מציג את טבעה הכובל והמגביל של חובת האישה להינשא.
התפאורה הכהה והקודרת מספקת את הרקע לתלבושות הפשוטות והתנועות הנוקשות.
האינדיבידואליות של הרקדן מסולקת מעליו בכוריאוגרפיה של ניז'ינסקה, ומציבה בכך את השחקנים על נתיב מוכתב מראש, כיוון שנישואים הצטיירו כדרך לקיים ולהגדיל את הקהילה.
הכוריאוגרפיה מקרינה סמליות, כשהנשים, המכונסות יחדיו, הולמות שוב ושוב ברצפה בנעלי הבוהן שלהן בלהט קשוח, כמבקשות לספר את סיפור מאבקן והכניעה אומרת הכבוד שבסופו.
תרבות האיכרים הרוסית והכרת החובה שהחדירה באנשיה מיוצגת ביצירה של ניז'ינסקה.
כלואים / מאסר היא סדרת דרמה בת שתי עונות שבכל אחת מהן שלושה חלקים, שכתב ג'ימי מקגוורן וביים לואיס ארנולד.
בסדרה מככבים שון בין וסטיבן גראהם.
שידור הבכורה של העונה הראשונה היה ב-6 ביוני 2021 בערוץ BBC One, ושל העונה השנייה ב-29 באוקטובר 2023.
בעברית קיבלה הסדרה שני שמות שונים ב-yes היא נקראת "מאסר", ואילו ב-HOT היא נקראת "כלואים".
מארק קובדן נכלא בפעם הראשונה, הוא אכול רגשות אשמה על הפשע שביצע, ומתקשה להתרגל לחיים בבית הסוהר.
הוא פוגש את אריק מקנאלי, סוהר הגון שמנסה בכל כוחו להגן על האסירים שבהשגחתו.
אבל כשאסירים מסוכנים מזהים את חולשותיו, אריק נאלץ לבחור בין עמידה על עקרונותיו לבין הגנה על בני משפחתו.
שון בין – מארק קובדן
סטיבן גראהם – אריק מקנלי
האנה וולטרס – סוניה מקנלי
נדין מרשל – אליסיה קובדן
סו ג'ונסטון – ג'ון קובדן
דייוויד קלדר – ג'ון קובדן
ג'ונתן הרדן – ברנדן מרפי
טרנס מיינארד – קאוואנה / "קאב"
קווין הארווי – פול מקאדמס
בריאן מקארדי – ג'קסון ג'ונס
מייקל סוקה – קני מדוז
הסצנות באגפים ובתאי הכלא צולמו בכלא שרוסברי, שיצא משימוש ב-2013. רוב אתרי הצילומים היו בעיר ליברפול.
הצילומים בליברפול כללו את שאר חלקי בית הסוהר בשילוב עם אולמות משפט, תחנות משטרה, ומבני חינוך.
צילומי חוץ נערכו בין השאר בגשר Silver Jubilee בווידנס וב-Southport Pier.
הקונספט של כלות בהזמנה (Mail-order bride) רווח מאז סוף המאה ה-20, כאשר נשים רבות ממדינות מתפתחות, השואפות לשפר את רמת חייהן, בוחרות לפרסם את עצמן באמצעות קטלוגים המנוהלים על ידי סוכנויות נישואין, בתקווה למצוא בעל ממדינה מפותחת.
הנשים הללו הן לרוב ממדינות פחות מפותחות מבחינה כלכלית וחברתית ממדינתו של הבעל לעתיד.
מדינות הגוש המזרחי לשעבר, מדינות מזרח אירופה, מדינות אמריקה הדרומית, מדינות אמריקה הלטינית, מדינות אזור מזרח אסיה ומדינות אזור דרום מזרח אסיה הן בדרך כלל מדינות מוצא אופייניות לכלות בהזמנה.
כמה ממדינות המוצא הנפוצות ביותר לכלות בהזמנה כוללות את המדינות רוסיה, אוקראינה, בלארוס, הפיליפינים, תאילנד, קולומביה, ומקסיקו.
מדינות אמריקה הצפונית כמו ארצות הברית וקנדה, ומדינות מערב אירופה הן יעדים פופולריים עבור כלות בהזמנה.
ניתן לחפש באינטרנט כלות בהזמנה באמצעות קטלוגים מקוונים שונים.
קטלוגים אלו מאפשרים לאנשים לדפדף בפרופילים של כלות פוטנציאליות ולבחור את זו שעימה הם הכי מעוניינים להתחתן.
תופעת הכלות בהזמנה בדואר אינה מוגבלת לנשים בלבד.
יש פלח קטן יחסית של גברים שגם מפרסמים את עצמם בקטלוגים הללו ומכונים "בעלים בהזמנה".
המבקרים של הסדר הכלות בהזמנה טוענים שהסדרים מסוג זה עלולים להוביל לניצול של חלק מאותן הנשים, אשר נמצאות במצב יותר פגיע, ומנציחות את התפקידים המגדריים המסורתיים.
בנוסף, יש הטוענים שתהליך הבחירה המקוון של בנות הזוג הפוטנציאליות מערער את קדושת הנישואין וכי מדובר בהחפצה של אנשים.
בנוסף, יש הטוענים שדינמיקת הכוח ביחסים אלו נתפסת לעיתים קרובות כבעייתית, וכמחזקת מבנים פטריארכליים.
כלואה הוא סרט מתח אמריקאי משנת 2022 בבימויו של די.
קארוסו ובכיכובם של רייני קוואלי, ג'ייק הורוביץ, לוסיאנה ונדט ווינסנט גאלו.
זהו הסרט המקורי הראשון של The Daily Wire והשלישי שלהם ששוחרר בפלטפורמת הזרמת המדיה שלהם (כיום +DailyWire).
The Daily Wire אירח צפייה מיוחדת בסרט ב-10 בפברואר 2022 בערוץ היוטיוב של החברה.
ג'סיקה נאש, אם צעירה לשניים, נמצאת בעיצומו של פינוי בית סבתה המנוחה (אשר היא קיבלה בירושה) כדי שתוכל למכור אותו ולעבור.
עם זאת, היא נתקעת בטעות בתוך המזווה.
היא מנסה לגרום לבתה הקטנה, לייני, לעזור לה לצאת, אך מנגנון הדלת חלוד וקשה מדי ללייני לפתוח.
רוב, בן הזוג לשעבר של ג'סיקה, מופיע עם חברו סמי ומחלץ אותה.
עם זאת, ג'סיקה כועסת על רוב שהכניס יחד איתו את סמי, הפדופיל, לתוך ביתה.
סמי מתמרן את רוב כדי לגרום לו להכניס את ג'סיקה בחזרה למזווה לפני שהם עוזבים את הבית.
רוב אכן סוגר עליה את הדלת, לא לפני שהשאיר לה 3 גרם של מתאמפטמין, ואף ממסמר את הדלת עם קורות עץ, דבר שגרם לג'סיקה פצע חמור בידה הימנית.
לאחר מספר רב של ניסיונות כושלים להצליח לצאת, כשלייני מביאה לה חפצים דרך חרך בחלק התחתון של הדלת, ג'סיקה מתחילה לשבור את המרצפות באמצעות מברג.
עם זאת, סמי נכנס פנימה לבית ומציין בפני ג'סיקה שרוב חייב לו כסף אז הוא בא לגבות אותו על ידי פגיעה בילדים שלהם.
ג'סיקה מצליחה להערים על סמי להכניס את ידו בחרך הדלת, שם היא ממסמרת את ידו לקרקע עם המברג, לוכדת את סמי לידה.
היא צועקת ללייני להישאר למעלה בחדר עם אחיה התינוק מייסון, אבל לייני יורדת למטה.
סמי תופס את לייני ומאיים לתקוף אותה אם ג'סיקה לא תשחרר אותו, אבל ג'סיקה מציתה את ידו באמצעות גפרורים וליקר שהיו במזווה.
זה מצליח לגרום לסמי לשחרר את לייני ממנו מבלי לפגוע בה.
למרות שג'סיקה נאלצת לכבות את האש כדי שהיא עצמה לא תיחנק, ידו של סמי נצרבת קשות ונשחתת, ונראה כאילו סמי מת.
ג'סיקה מסירה את המברג כדי שתוכל לברוח על ידי זחילה דרך התקרה אל הקומה השנייה.
היא לוקחת את לייני ומייסון למכונית (למרות שהמפתחות אצל רוב), אך מתחיל לרדת גשם זלעפות וג'סיקה מחזירה את ילדיה פנימה בזמן שהיא לוקחת את האוכל שהיא ארזה מוקדם יותר במכונית.
עם זאת, סמי עדיין חי והוא תופס את הילדים.
ג'סיקה ממהרת חזרה פנימה, אבל סמי מחזיק סכין לגרונו של מייסון.
רוב שוב מגיע ומאיים על סמי עם אקדח, ג'סיקה לוקחת את הילדים למטה בזמן שרוב יורה בראשו של סמי.
רוב, ששמע על המציאה של ג'סיקה, סכום כסף גדול שסבתה החביאה בתוך ספר תנ"ך, מנסה להתפייס עימה.
עם זאת, ג'סיקה מבינה שרוב תמיד ישים את הסמים שלו לפניה ולפני ילדיהם, אז היא מכינה לו כריך עם חמאת תפוחים ועם 3 הגרם של הקריסטל מת'.
רוב חוטף מנת יתר, אבל לפני שהוא מת הוא מנסה להכריח את ג'סיקה לעשות גם סמים, והאחרונה דוחפת אותו מהחלון אל מותו.
זמן מה לאחר מכן, ג'סיקה וילדיה נראים בבית, שעבר שיפוץ, מכינים ומוכרים חמאת תפוחים משלה (בהשראת המתכון של סבתה) ובעיקר מכל הם מאושרים.
רייני קוואלי – ג'סיקה נאש
לוסיאנה ונדט – לייני נאש
איידן סטיימר – מייסון נאש
המפיקים דאלאס סונייר ואמנדה פרסמיק קיבלו את התסריט של הסרט ב-2018 מהתסריטאית מלאני טוסט.
התסריט של טוסט הוצג בשנת 2019 במהלך , סקר שנתי לתסריטים שטרם הופקו.
הסרט תוכנן בתחילה להיות מופק על ידי ניו ליין סינמה כשג'ייסון בייטמן יאייש את תפקיד הבמאי.
לאחר תקופה של קיפאון, האופציה לסרט פגה תוקף וסונייר בחר לקחת אותו ל-The Daily Wire.
The Daily Wire חשפו את ליהוקו של וינסנט גאלו ב-1 בדצמבר 2021. זה ציין את התפקיד הראשון של גאלו בסרט באורך מלא מאז שנת 2013. תפקידו האחרון היה כהרולד מרקוס בסרט היפני "Human Trust".
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 10 ביקורות של מבקרים 60% מהן חיוביות.
המבקר השמרני כריסטיאן טוטו נתן לסרט ציון של 3 מתוך 4. רנדי מאיירס מהעיתון The Mercury News נתן לסרט ציון של 2.5 מתוך 4. אלן נג מ-Film Threat כתב: "די.
קארוסו מתזמר בצורה מופתית את סימפוניית המתח הזו, אמנם סימפוניה בת עשרים קטעים, אך סימפוניה בכל זאת".
ג'ון סמלי מניו ריפבליק היה יותר ביקורתי ואף כינה אותו "משעמם".
קאת' קלארק מהגרדיאן העניקה לו 2 מתוך 5 כוכבים.
"כלוב השלום" (1978) הוא מיצג מאת האמן הישראלי דב אור-נר.
את היצירה "כלוב השלום", יצר אור-נר בשנת 1978. היא בוצעה לראשונה ב-1 בספטמבר 1978 במסגרת ההפגנה לתמיכה בהסכם השלום בין ישראל למצרים, ערב ועידת קמפ דייוויד.
אור נר, כשהוא לבוש חולצת טי שעליה הודפס הכיתוב "Museum of Museumes" , נישא בתוך כלוב ברזל בראש מצעד שנערך בשדרות שאול המלך ורחוב אבן גבירול בדרך אל הפגנה של "שלום עכשיו" בכיכר רבין (אז "כיכר מלכי ישראל").
המיצג בוצע בשנית במסגרת "סדנה פתוחה 3x3", שנערכה בגלריה הקיבוץ בתל אביב-יפו בסוף השבוע של ה-25-24 בנובמבר.
אור-נר נישא בידי קבוצת אנשים בכלוב הברזל, שהועמד בפינת הרחובות דיזנגוף וגורדון ולרגלי הכלוב הונח שלט ועליו הטקסט "כלוב השלום: מוצג של מוזיאון השלום".
כאן, הושם הדגש על יצירת דו-שיח עם הקהל, שהיה הטרוגני.
על תגובת הקהל ניתן ללמוד מביקורת אמנות שפורסמה בעיתון דבר:
ב-15 ביוני 1979 ביצע אור-נר את העבודה במסגרת הפגנה של "שלום עכשיו" שנערכה ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות.
ב-1980 בוצע המיצג בפתיחת התערוכה "גבולות" במוזיאון ישראל.
תיעוד העבודה הוצג במספר תערוכות במהלך השנים.
בין היתר בתערוכה "כתוב בגוף: פעולה בשידור חי" (2006) במוזיאון חיפה לאמנות.
כלוב הזכוכית הוא סרט דרמה משנת 1965, קופרודוקציה צרפתית-ישראלית בבימויו של פיליפ ארטהויס וז'אן לואי לוי-אלווארס, על פי תסריט שנכתב על ידי ארטהויס.
הסרט נבחר כמועמד הישראלי לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-38, אך לא התקבל לטקס.
הוא גם השתתף בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי במוסקבה, בפסטיבל הקולנוע בקאן, ובפסטיבלים נוספים.
עלילת הסרט מתרחשת על רקע השואה ומשפט אייכמן ועוקבת אחרי שש דמויות.
במרכז העלילה ניצבים מהנדס יהודי, ניצול שואה שמנסה לשכוח בכל כוחו את ימי האימה שעברו עליו, ואשתו, הצרפתייה נוצרייה האוהבת את בעלה ומנסה להבין את אותה נכות רוחנית.
כל אחד מהם סגור כביכול בכלוב הזכוכית שלו, כלוב שהתממש עם העמדת אייכמן לדין (ושהושב בכלוב זכוכית במהלך המשפט) ועם העלאת הזיכרונות מהם ניסה הבעל להימלט.
לצידם של השניים, מזכירתו של המהנדס, שגם היא הייתה במחנות הריכוז, אך למדה לחיות עם עובדה זו, עיתונאי צרפתי המסקר את המשפט באופן קר ועיתונאי צעיר, המכיר את הנאצים מסיפורי משפחתו, ועומד בפעם הראשונה בפני העובדות.
בסרט שולבו גם קטעים דוקומנטריים ממשפט אייכמן.
צילומי הסרט החלו באוגוסט 1964, בתקציב של 600 אלף ל"י, ונערכו ברחובות תל אביב, בבית הספר אליאנס תל אביב בשבטה וביפו.
בספטמבר נערכו צילומים גם בבית העם בירושלים (שם נערך משפט אייכמן) ובבית לוחמי הגטאות, לשם הובא כלוב זכוכית ממשפט אייכמן.
חברת ההפקה הישראלית הייתה חברת "סרטי נוי" של המפיקים שלמה נוימן ויאיר פקר.
תקציב הסרט גויס מקבוצת משקיעים צרפתים וישראלים במאי הסרט פיליפ ארטהויס היה מוזיקאי שהיה זה סרטו הראשון שביים, הוא גם כתב את המוזיקה לסרט.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-9 ביולי 1965, בקולנוע אורנע בירושלים.
ז'ורז' ריבייר - בתפקיד קלוד
ז'אן נגרוני - בתפקיד פייר
מוריס פולי - בתפקיד אנטואן
דינה דורון - בתפקיד סוניה
רינה גנור - בתפקיד תמר
נתן כוגן - בתפקיד דוקטור
כלודולף (Chlodulf או כלודולד, Clodould; 605 – 8 ביוני 696 או 697, אחרים אומרים 8 במאי 697) היה הבישוף של מץ בערך משנת 657 עד שנת 697.
כלודולף היה בנו של ארנולף, הבישוף של מץ, ואחיו של אנסגיזל, המאיורדומוס של אוסטרזיה.
לפני הסמכתו התחתן כלודולף עם אישה לא ידועה והוליד בן בשם אונולף (Aunulf).
בשנת 657 הוא הפך לבישוף של מץ, יורשו השלישי של אביו, אף על פי שהיה לו מוניטין של כפירה בצעירותו.
הוא כיהן בתפקיד זה 40 שנה.
במהלך תקופה זו הוא עיטר בשפע את הקתדרלה סטפן הקדוש.
הוא גם היה בקשר הדוק עם גרטרוד מניוול , אחותה של בגה, אשת אחיו.
הוא נפטר במץ ונקבר בכנסיית ארנולף הקדוש.
בניוול הוא זכה להערצה מקומית כ"קלו הקדוש" (Clou), במיוחד בגלל הקשר שלו לגרטרוד הקדושה.
יום החג שלו הוא 8 ביוני.
כלוביס השני (Clovis II; 633–657) היה מלך הפרנקים בנויסטריה ובבורגונדיה, לאחר שירש את שלטונו של אביו דגוברט הראשון בשנת 639.
אחיו סיגברט השלישי היה מלך אוסטרזיה מאז 634. הוא היה בתחילה תחת השלטון של אמו ננתילד עד מותה בשנת 642, בשנות השלושים המוקדמות לחייה.
מותה אפשר לכלוביס ליפול תחת השפעתם של בעלי הנכסים רבי ההשפעה החילונים, שהקטינו את כוח שלטונה של המלוכה לטובתם; תחילה אגה ואחר כך ארכינואלד .
המאיורדומוס הבורגונדי פלאוכד השתמש בו כדי לפתות את יריבו, ויליבאד , לקרב אוטון , שבו נהרג ויליבאד.
כלוביס התחתן עם בלתילד (או בטילדיס), אנגלו-סקסונית שנמכרה לעבדות בגאליה.
היא הייתה בבעלותו של המאיורדומוס הנויסטריאני של הארמון, ארכינואלד, אבל אז משכה את התעניינותו של המלך.
נולדו להם שלושה בנים, שכולם הפכו למלכים לאחר מותו.
הבכור, כלותאר השלישי, ירש אותו, והבא אחריו, כילדריך השני, הוצב על כס המלכות האוסטרזי ובסופו של דבר הצליח גם בנויסטריה.
הצעיר ביותר, תאודריך השלישי, ירש את כילדריך בנויסטריה והפך בסופו של דבר למלך יחיד של הפרנקים.
כלוביס היה קטין לאורך כמעט כל תקופת שלטונו.
לפעמים הוא נחשב כמלך אוסטרזיה במהלך פרק הזמן 656–657 כאשר כילדברט המאומץ כבש את כס המלוכה.
גרימואלד הזקן, המאיורדומוס של אוסטרזיה, נתפס והוצא להורג מאוחר יותר בפריז על ידי כלוביס, מלך נויסטריה, בשנת 657. הוא נחשב לעיתים קרובות כ"מלך עצל" מוקדם.
ההיסטוריון הבלגי אנרי פירן קבע שכלוביס "מת מטורף".
כלוביס השני נקבר בבזיליקת סן-דני, בפריז.