tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחשב המערכת מעבד את המידע המתקבל מן הרכיבים האלו, והוא מייצב את התותח ומכוון אותו באופן אוטומטי על פי הנתונים שהתקבלו, במטרה להשיג דיוק רב ופגיעה במטרות רכב קרבי משוריין נעות ומסוקים מנמיכי טוס החל מהפגז הראשון, הן שהטנק בעמדת ירי והן שהטנק נמצא בתנועה גם הוא.
המערכת יכולה לעקוב באופן עצמאי אחר מטרות נעות ונייחות ואף לנעול על מטרות אלו, ובנוסף, בין הטנקים ישנה מערכת קשר, כך שמפקד הטנק יכול לשתף מידע טקטי בין הטנקים הפועלים בשטח, ולקבל מודיעין מגורמים אחרים בצבא.
לתותחן עצמו כוונת פנורמית, המאפשרת ראייה ביום וראייה בלילה ועם הכוונת יכול התותחן לראות למרחק של 8 ק"מ.
הטען האוטומטי של ה-T-80 שונה מהטען שבו משתמשת משפחת טנקי ה-T-72 והוא למעשה מבוסס על אותו מנגנון טעינה אוטומטית, עליו בוסס המנגנון של הטען האוטומטי בו השתמש ה-T-64. טען זה מבוסס על יד רובוטית.
התחמושת בטען זה מוצבת כך שהפגז נמצא במצב אנכי ("עומד") וההודף נמצא במצב שוכב, בניגוד למנגנון של ה-T-72 בו הפגז שוכב ולמעשה עולה בצורה אנכית, ולכן מערכת מסוג זה פשוטה יותר לייצור המוני.
מערכת טעינה זו המבוססת על יד רובוטית יקרה משמעותית ממערכת טעינה בה הפגז "שוכב", היא מורכבת יותר, ובמקרה של כישלון או תקלה במערכת, הטיפול בה מסובך יותר מהטיפול במערכת הטעינה של ה-T-72 (שגם בה הטיפול מסובך במילא), אך במקרה של תקלה למפקד ישנה אפשרות לטעון את התותח באופן עצמאי.
היתרון הגדול הטמון במערכת טעינה בה הפגזים נמצאים במצב אנכי הוא המרחב שהיא מפנה בתוך הטנק, דבר המאפשר לצוות תנאים נוחים יותר.
המערכת חמושה בכ-40 פגזים בסך הכל.
28 מתוכם נמצאים בתוך מנגנון המערכת, ומוכנים לטעינה אוטומטית מיידית.
הפגזים הנותרים נמצאים בצריח, כגיבוי למקרה של תקלה במערכת הטעינה האוטומטית שתצריך טעינה באופן ידני.
5 מתוך הפגזים מאוחסנים בחלקו האחורי של הצריח ו-7 הפגזים הנותרים בצידו השמאלי.
הפגזים הנמצאים בצריח ולא בתוך המערכת חסרי הגנה מספקת וזו אחת מנקודות התורפה של הטנק.
במקרה שהטנק נחדר, ישנו תרחיש סביר כי התחמושת תתפוצץ והטנק יושמד לחלוטין.
מפעל הטנקים מייצר את ה-Oplot-M עם מנוע דיזל ידידותי לסביבה מדגם 6TD-2E עם 6 צילינדרים ובהספק של 1200 כוחות סוס.
המפעל הציע גרסה של הטנק עם מנוע מתוצרת עצמית מדגם 6TD-3 עם 6 צילינדרים ובהספק של 1500 כוחות סוס.
וגם הוא נחשב לידידותי לסביבה.
בדומה ל-BTMP-84, אב טיפוס לטנק נושא גייסות שפותח על בסיס מרכב ה-T-84, המסוגל לשאת בחלקו האחורי של הטנק 5 חיילי חי"ר הנכנסים דרך דלת אחורית, עלתה הצעה לתכנן גרסה על בסיס ה- Oplot-M.
בדגם זה ככל הנראה עברה חטיבת הכוח לחלקו הקדמי של הטנק וישנה דלת כניסה אחורית לטנק.
למעשה, טנק המרכבה לדורותיו והאב-טיפוס של PL-01 הם הטנקים היחידים מלבד גרסה זו של ה-Oplot-M שלה יכולת לשאת חיילי רגלים בחלקו האחורי ובנוסף לשמש כטנק לוחם.
בדומה ל-T-84 שעל בסיסו נבנה טנק גישור הוצע כי גם על בסיס ה-Oplot-M ייבנה טנק גישור.
לא ברור אם מדובר בטנק גישור שיישא גשר צמד קצר עבור מכשולים קלים או גשר מספריים (מתקפל לשניים) ארוך יותר וכבד יותר המאפשר לעבור מכשולים רציניים יותר.
בדומה ל-T-84 שעל בסיסו נבנה טנק חילוץ משוריין, הוצע כי על בסיס ה-Oplot-M ייבנה טנק חילוץ, בשל העובדה כי לו עבירות מעולה ומנוע חזק, תכונות חשובות עבור טנק חילוץ, אלו יאפשרו לטנק לשאת ציוד רב גם בתנאי שטח קשים ומזג אוויר סוער במיוחד.
הכוחות המזוינים של אוקראינה - דווח כי עשרה טנקים נמצאים בשירות (נכון לשנת 2009) וכי עתידים להיכנס לשירות כ-200 טנקים.
הטנקים לקחו לראשונה חלק במלחמת האזרחים באוקראינה.
הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד - אוקראינה הציעה את הטנקים האלו לתאילנד לאחר שזו הביעה רצון להחליף את טנקי ה-M41 ווקר בולדוג האמריקאים הקלים והמיושנים.
הממשלה התאילנדית אישרה רכש במחיר כולל של 7.155 מיליארד באט לרכישה של כ-49 טנקים מסוג זה ומשוער כי בסופו של דבר יוחלפו כ-200 טנקים לטנקי Oplot-M.
תאילנד החלה לקלוט טנקים מסוג זה והטנק העשירי נמסר בפברואר 2014 מפעל הטנקים הציע לתאילנד רכישה של כ-5 טנקים נוספים.
בשנת 2016 דווח כי מסירת הטנקים לתאילנד מתעכבת וכי תאילנד שוקלת חלופות בעקבות העיכובים
צבא פרו - בשנת 2009, החלה פרו לבחון את ה-Oplot-M וה- Oplot הרגיל, אך הממשלה בראשותו של אלאן גארסיה החליטה בסוף שנת 2010 לבחור בטנק ה-MBT2000, גרסת הייצוא של הטנק אל חאליד.
יורשו של גארסיה, אויאנטה אומאלה, החליט לבטל את החלטת קודמו בשנת 2012. במהלך שנת 2013 חזר ה-Oplot-M להתמודד על המכרז והוא נבחן אל מול ה-T-90S הרוסי, הלאופרד 2 בגרסאות A4 ו-A6, האברמס בגרסה M1A1 וגרסה משודרגת של ה-T-64 שהוצעה גם היא על ידי אוקראינה .
בספטמבר 2013 דווח כי רק ה-Oplot-M, ה-T-90S, הT-80 הרוסי והאברמס בגרסה M1A1 הם אלו שנותרו בהתמודדות על המכרז.
בסופו של דבר בחרה בנגלדש בטנק האל חאליד ובניגוד להכרזותיה כי תירכש מסה רצינית של טנקים, רכשה בנגלדש 44 טנקים מסוג זה.
כל טנקי אל-חאליד אשר בשירות פקיסטן ומדינות נוספות להן הטנק נמכר, אשר מספרם גדול מ-1,000 כלים, משתמשות במנוע הדיזל של ה-T-84 Oplot-M, מדגם 6TD-2E בהספק של 1,200 כוחות סוס.
כמו כן, אוקראינה ייצאה שבש מתוצרת עצמית, המיועד לפעול כנגד טילים נגד טנקים בעלי הנחיה אופטית, מערכות בקרת אש, מד טווח לייזר ומצייני לייזר לנשק מונחה עבור טנקי האל חאליד אשר מיוצרים על ידי פקיסטן.
T-DNA (קיצור של Transfer DNA) הוא DNA המועבר דרך מערכת של פלסמיד Ti במינים שונים של חיידקים, לדוגמה, חיידקי Agrobacterium.
ה-T-DNA מועבר מהפלסמיד אשר נמצא בחיידק אל מקום אקראי בתוך ה-DNA הגנומי, הנמצא בגרעין של צמח אותו החיידק הדביק.
ה-T-DNA תחום בשני צידיו בחזרות באורך של 25 נוקליאוטידים.
ההעברה לתוך הגנום המארח נעשה מהגבול הימני ומסתיים בגבול השמאלי.
תהליך ההעברה דורש את נוכחותם של גני ה-vir אשר נמצאים על הפלסמיד Ti.
אורך ה-T-DNA החיידקי הוא כ-24,000 זוגות בסיסים, ומכיל גנים המקודדים לאנזימים שמסנתזים אופינים והורמונים צמחיים.
על ידי העברת ה-T-DNA לגנום הצמח, החיידק משנה את התוכנית התאית וגורם ליצירת גידול, וכן מזון המתאים לחיידק.
סינתזת ההורמונים הצמחיים אוקסין וציטוקינין מאפשר את השגשוג של תאי הצמח ויצירתם של עפצים.
נעשה שימוש במערכת זו במסגרת הנדסה גנטית של צמחים.
העברת DNA לתוך גנום צמחי היא שיטה המשמשת באופן נרחב בביוטכנולוגיה.
כדי לעשות הנדסה גנטית, הגנים אשר מובילים ליצירת אופינים לגידולים מוסרים מהפלסמיד.
אל תוך הפלסמיד מוכנס מקטע ה-DNA אותו רוצים להכניס אל הצמח.
ניתן להכניס גם רצף DNA אשר יהווה סמן ברירה.
רצף זה יסייע לזיהוי הצמחים בהם הפלסמיד הצליח לחדור, מכיוון שהם יצליחו לגדול על מצע בררני (לדוגמה, עמידות לאנטיביוטיקה).
פלסמיד זה מוכנס לחיידק האגרובקטריום, אשר מתקיף את הצמח ומחדיר את ה-T-DNA לתוכו.
בשיטה זו ניתן ליצור צמחים טרנסגנים אשר מכילים מקטע DNA זר.
השלב הראשון בחדירה של ה-T-DNA לגנום המארח הוא שבירה של הפלסמיד באזור הגבול הימני בפלסמיד ה-Ti.
דבר זה גורם ליצירת אזור חד גדילי ב-DNA עד לגבול השמאלי.
חלבונים היודעים להיקשר ל-DNA חד גדילי נקשרים, ונוצר חיתוך גם בגבול השמאלי.
כעת מקטע זה יכול לחדור לגנום המאחר בעזרת גני ה-vir השונים, אשר מקורם באותו פלסמיד.
T-X הוא מחסל שתוכנן ויוצר על ידי סקיינט, הופיע בסרט שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות.
להבדיל מכל המחסלים שיוצרו על ידי סקיינט, הבינה המלאכותית שהחליטה להשמיד את האנושות בסדרת סרטי שליחות קטלנית, המחסל מדגם T-X לובש צורה של אישה ולא צורה של גבר.
ההסתננות לחברה האנושית מתבצעת אם כן על ידי אישה נאה וחטובה שמשתמשת ביכולות הפיתוי שלה כדי לחדור למקומות ולהשיג את מבוקשה.
את דמות המחסלת גילמה השחקנית והדוגמנית ממוצא נורווגי קריסטנה לוקן.
מחסלת זו שנשלחה אחורה בזמן לתאריך 23 ביולי 2004, יוצאת ממכונת הזמן כפי שאר המחסלים בכל הסדרה ערומה כביום היוולדה.
האנדרואידית מאתרת חליפת עור אדומה שמתאימה למידותיה, ניגשת לאישה עשירה הנוסעת במכונית פאר, רוצחת אותה וגונבת את רכבה.
היא ממהרת לאתר את ג'ון קונור בשנות העשרים שלו וכן את הסגנים שלו לעתיד שיהוו חלק מן "המחתרת" האנושית המורדת במכונות.
נסיעתה הפרועה ברחובות מעוררת את תשומת לבו של שוטר תנועה שרוצה לעצור אותה.
בתוך רגעים ספורים היא מגדילה את שדיה והשוטר הנבוך מחייך ו"מוותר" לה על קנס.
לאחר שהמחסל "הטוב" מסביר לג'ון על דגם זה הוא מתפלא ושואל: "היא מחסלת של מחסלים, אתה עובד עליי?".
T-X מהווה קיצור של המילה באנגלית Terminatrix טרמינייטריקס.
דגם מחסל זה מהווה למעשה שילוב בין המחסל הקלאסי T-800 (אותו גילם ארנולד שוורצנגר) והדגם T-1000 שהופיע בסרט השני בסדרה.
במילים אחרות, מחסל זה מורכב מליבת מתכת נוקשה ובלתי שבירה וכן מסגסוגת של מתכת מיוחדת המסוגלת להתנזל, לשנות צורה ולהתמצק.
שוב, הדגם מציג את יכולת הבינה המלאכותית החזקה של סקיינט לחשוב מחוץ לקופסה ולעשות הכלאה בין שני סוגי דגמים כדי ליצור דגם משופר.
בגופה של מחסלת זו ישנו מצבור של כלי נשק שונים וביניהם להביור חזק.
היא מסוגלת לשנות את המראה החיצוני שלה ולהידמות לבני אדם אחרים הודות לסגסוגת המיוחדת שבגופה.
היא רוצחת את ארוסה של קייט ברוסטר, מי שלימים עתידה להיות סגניתו הראשית של ג'ון קונור וכן אשתו, וגונבת את זהותו.
בקרב שנערך בינה לבין המחסל הראשוני (שוורצנגר) היא מצליחה לגבור עליו פיזית ולנתק את ראשו מגופו.
תוך שניות היא מחדירה שבבים ננוטכנולוגיים למעבד הראשי שלו שמשבשים את התכנות שלו וכמעט גורמים לו להרוג את ג'ון קונור, עליו הוא נשלח להגן.
שימוש בשדה מגנטי חזק הנוצר ממאיץ חלקיקים שהופעל גורם לה להתנזל, אך מכשול זה רק מעכב אותה והיא מצליחה לדלוק אחרי ג'ון קונור וקייט במסוק.
גופה מכיל מודם המאפשר לה להתחבר לאינטרנט כדי למסור ולקבל מידע.
היא מסוגלת לשלוט במכונות ובכלי רכב אחרים בו זמנית.
במרדף שמופיע בסרט היא מחדירה חלקים מיוחדים מגופה לכלי רכב שונים בעזרתם היא רודפת אחר ג'ון קונור, המחסל וקייט.
לבסוף, הדגם המיושן T-850, מצליח לגבור עליה ולהשמידה תוך כדי הכרזה "את מושמדת" (You are Terminated).
גם השמדתה אינה טיפוסית ביחס לסרטים האחרים בסדרה.
בשאר הסרטים, המחסלים העוינים מחוסלים על ידי שימוש בקור עז או בחום עז טרם הגבורה עליהם.
המחסל מהסרט הראשון עולה באש ולאחר מכן נכתש במכבש הידראולי חזק, המחסל בסרט השני מוקפא על ידי חנקן נוזלי ולאחר מכן מושמד בחום של מתכת מוצקת.
ה-T-X מושמדת על ידי תאי דלק המוצמדים לפיה ומהווים למעשה מטען גרעיני.
"T-34" הוא שמו של סרט מלחמה רוסי, משנת 2019 בבימויו של אלכסיי סידורוב.
בסרט מככבים אלכסנדר פטרוב ואירינה סטרשנבאום.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-27 בדצמבר 2018 ב-IMAX, אך נדחה לאחר מכן בכמה ימים ויצא ב-1 בינואר 2019.
הסרט זכה גם להצלחה מסחרית רבה משהכניס 2.3 מיליארד רובלים (כ-33 מיליון דולר), לעומת תקציב הפקה של 600 מיליון בלבד, אחרי שבוע של הקרנות.
הסרט זכה גם להערכה והכרה מהאקדמיה הרוסית לקולנוע, כאשר בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, זכה בפרס נשר הזהב בקטגוריות הבימוי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והאפקטים הוויזואלים הטובים ביותר.
גרסה מורחבת באורך 3 שעות שודרה בערוץ רוסיה-1, ב-9 במאי 2020 והייתה אמורה להיות מוקרנת בבתי הקולנוע ביפן ב-31 ביולי 2020, על ידי Chiho Maeta אך ההקרנה בוטלה בשל סגרים שהוטלו כתוצאה מהתפרצות מגפת הקורונה ביפן.
בשנת 1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, במהלך הקרב על וולוקולמסק הסמוכה למוסקבה, מגיע סגן ניקולאי איוושקין, שאך זה סיים את קורס הקצונה, לחזית סמוך לכפר נפיודובקה.
הוא ניצל בקושי מירי של טנק גרמני לעברו ומגיע לנקודת הפיקוד של היחידה הסובייטית שאליה נשלח.
ביחידה שולחים אותו לפקד על הטנק היחיד שבשירות היחידה, טנק T-34 החדש.
אל הכפר מגיע טור טנקים נאצי של יחידה שריון גרמנית בפיקודו של האופטמן קלאוס יגר מחטיבת השריון ה-11 של הורמאכט ובקרב נגדם איוושוקין וצוותו מצליחים להפציץ ולהשמיד את טור הטנקים הנאצי, שסופג פגיעה קשה.
אבל קלאוס יגר, עם הטנק היחיד שברשותו, מצליח לבלום את הטנק הסובייטי ולהרוג את כל אנשי הצוות, למעט שני חיילי השריון איוושקין ונהג הטנק ואסיליונוק שנופלים בשבי.
באביב 1944 איוושוקין וחיילים סובייטים אחרים שנפלו בשבי מובלים אל תורינגיה ומחנה הריכוז SIII.
איוושקין ברח מהמחנות כבר שבע פעמים, מוחזק בבידוד ונחקר ללא הרף על ידי הגסטאפו.
יגר, שמקודם לדרגת שטנדרטנפיהרר אס-אס, נפגש עם רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר ומציע את האסטרטגיה החדשה שלו להדרכת לוחמים כיצד להיאבק בטנקי האויב באמצעות השבויים הסובייטיים.
הוא נשלח לפקד על דיוויזיית הטנקים "היטלריוגנד" ולאמנה במחנה אורדרוף ולהפוך אותו למרכז אימונים עילי של כוחות השריון.
הוא מאלץ את איוושוקין לשמש כמפקד טנק ללא חימוש, על מנת לשמש כ"בשר תותחים" בתרגיל שאמור להוכיח את עליונותו של טנק הפנתר הנאצי.
איוושוקין מפקד על שבויי מלחמה והם מקבלים טנק T-34 דגם 85, שאנשי צוותו מתו בתוך הטנק וגופותיהם נותרו בו.
בעודם קוברים את גופות החיילים בקבר אחים מחביאים אנשי הצוות גם שישה פגזים ומתכננים בריחה.
למחנה מגיעים בכירים מהמטה הכללי הנאצי.
איוושקין משתמש בתרגיל כהזדמנות לבריחה ותודות לגבורת חבריו והבלבול במחנה, מצליח להוציא משימוש טנק פנתר ויורה על מגדל הפיקוח בו ניצבים אנשי הפיקוד הצבאי הנאצי ומנצל את ההמולה כדי לברוח.
עם הטנק הם נמלטים לגבול עם הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, כ-350 ק"מ משם, כאשר אחריהם דולק יגר, ועמו תריסר "פנתרים".
ב-10 ספטמבר 2015, הודיעה חברת הפקות הסרטים "Mars Media" על מעורבותה בהפקת סרט המלחמה "T-34".
הבמאי והתסריטאי אלכסיי סידורוב הגדיר לעצמו את המשימה "לספר את הסיפור של המלחמה שיהווה השראה לצעירים ולא יגרום למחלוקת עבור מי שעדיין חי את המלחמה בזיכרון".
בסרט השתתפו מספר טנקים, כולל טנקים מדגם T-34 אמיתיים שנהרסו במהלך המלחמה וחודשו ושופצו לקראת הצילומים.
בנוסף, ובאמצעות גרפיקה ממוחשבת הוצגו בסרט כמה כלי רכב סובייטים ונאציים כדוגמת Sd.Kfz.
מעצב ההפקה של הסרט קונסטנטין פחוטין במשך חודש, בנה כפר שלם בשדה ליד הכפר סטרלקובקה, במחוז קלוגה.
אף על פי שהבתים נהרסו כבר בתחילת הסרט עוצב כל אחד בסגנון מיוחד משלו, כולל קישוטים ואביזרים שנבחרו בקפידה.
צילומי הסרט החלו ב-23 בפברואר 2017 ונמשכו 61 יום.
הצילומים התרחשו במוסקבה ובמחוז קלוגה שברוסיה, בפראג וערים נוספות בצ'כיה ובאזור "המבצר הקטן" בטרזיינשטט.
הסרט זכה לתמיכת קרן הקולנוע הרוסי וחתום על חוזה הפצה עם רשת הטלוויזיה רוסיה-1.
פרס קטגוריה מועמדים ומקבלי הפרס תוצאהפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה הסרט העלילתי באורך מלא הטוב ביותר אלכסיי סידורוב Jackie Chan International Action Film Week עבודת העריכה הטובה ביותר דמיטרי קוראבלניקוב הסרט הטוב ביותר אלכסיי סידורוב
T-Centralen היא תחנת מטרו המהווה את ליבה של הרכבת התחתית של סטוקהולם.
אל התחנה מתנקזים כל קווי המטרו בעיר והיא נקודת מפגש והחלפה בין אמצעי התחבורה השונים.
התחנה ממוקמת מתחת לפני האדמה, מעל רציפי הרכבת הפרוורית (Stockholms pendeltåg (אנ')), מתחת לרציפי תחנת הרכבת המרכזית (Stockholms centralstation (אנ')) ובצמוד למסוף האוטובוסים המרכזי (Cityterminalen (אנ')) - מה שהופך את התחנה לעמוסה ביותר בסטוקהולם.
התחנה ממוקמת במרכז העיר, ברובע נורמאלם (Norrmalm), בין כיכר סרגל (Sergels torg) לבין רחוב ואסהגטן (Vasagatan).
האות T בשם התחנה נובע מהמילה השוודית לרכבת תחתית- Tunnelbana.
התחנה מכילה 6 רציפים בשלושה מפלסים שונים.
התחנה נפתחה לראשונה בשנת 1957 ושירתה תחילה את הקו האדום והירוק.
התחנה נבנתה ב-2 מפלסים בעומק שונה: אחד בעומק 8.5 מטר והשני בעומק 14 מטר.
בכל מפלס נמצאים 2 רציפים המשרתים רכבות בכיוונים הפוכים לקווים שונים כך שבמפלס העליון עובר הקו הירוק לכיוון צפון בעוד הקו האדום ממשיך דרומה ובמפלס התחתון עוברות רכבות בכיוון ההפוך בהתאמה- הקו הירוק ברכבות לכיוון דרום ואילו האדום ברכבות לכיוון צפון.
חלק שני של התחנה נפתח בשנת 1975 במפלס אחר, בעומק 32 מטרים, גם הוא בעל שני רציפים ויועד לשמש את הקו הכחול.
"" (בעברית: " (הכי קשה אי פעם)") הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ויל.איי.אם, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'ניפר לופז והמוזיקאי מיק ג'אגר.
השיר יצא לאור כסינגל ב-20 בנובמבר 2011.
השיר הגיע אל המקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר נכתב על ידי וויל.איי.אם, קנת' אוליבר ודאלאס אוסטין והופק על ידי וויל.איי.אם, דאלאס ומפיקים מוזיקליים נוספים.
בנוסף לכך, בסמוך לצאתו, סקר מגזין הבילבורד את השיר, תוך שהפנה כלפיו ביקורת חיובית.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, הועלה ליוטיוב ב-12 בדצמבר 2011, והצליח לצבור 53 מיליון צפיות.
מדינהתאריך יציאהפורמטמקורארצות הברית20 בנובמבר 2011הורדה דיגיטלית6 בדצמבר 2011רדיו מיינסטריםגרמניה3 בינואר 2012הורדה דיגיטלית3 בפברואר 2012תקליטורבריטניה5 בפברוארהורדה דיגיטלית
רמיקסים) הוא אלבום הרמיקס הראשון של צמד זמרות הפופ הרוסיות ט.א.ט.ו..
אלבום הרמיקסים יצא לאור ב-26 בספטמבר 2003, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
מהדורת האלבום ברוסיה/אוקראינה מכילה דיסק נוסף DVD שכולל 13 רצועות.
for the Brain" הוא שיר שהוקלט על ידי הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, (1996).
הוא נכתב והופק על ידי המוזיקאי הרומני-גרמני מיכאל קרצו.
השיר הופץ כסינגל השני והאחרון מתוך האלבום ב-17 בפברואר 1997, בהוצאת חברות התקליטים וירג'ין רקורדס ו-EMI רקורדס.
הוא הופץ בנוסף עם ארבעה רמיקסים שונים שנועדו לעזור בקידום שלו ברחבי העולם.
מילות השיר עוסקות בתשוקה עזה, ללא הגדרת גבולות מסוימים וזאת, תוך התנסויות שונות הכוללות שימוש בסמים או השוואתם לאהבה.
for the Brain" זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה ברחבי העולם, שטענו כי: .
השיר זכה להצלחה מסחרית בעיקר בישראל, כאשר דורג בחמישייה הפותחת במצעד הלועזי השבועי של רשת ג' ושהה בו במשך חמישה שבועות בסך הכול.
מחוץ לכותלי המדינה, זכה להצלחה בינונית בממלכה המאוחדת שם דורג במקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי והשישים-ואחד במצעד הסינגלים הסקוטי.
for the Brain" הוקלט באולפני א.ר.ט.
בביתו של המוזיקאי הרומני-גרמני מיכאל קרצו באי איביזה, ופורסם באופן מסחרי ארבעה חודשים לאחר יציאת הסינגל האחרון שיצא לאניגמה באותה העת, "Beyond the Invisible".
העטיפה הייתה דומה לזו האחורית של האלבום , בו נכלל הסינגל.
הוא גם הופץ במטרה לעזור בקידום המכירות של האלבום; הוא צורף לקופסת מתכת כחולה, ובה נכלל השיר הזה בלבד בגרסה הערוכה של "קלאב אדיט", באורך כולל של 4:33 דקות.
במהלך השיר, נעשה שימוש בחליל פאן; כלי נגינה עתיק ממשפחת כלי הנשיפה מעץ אשר מורכב מעשרה צינורות עץ או יותר, פתוחים מצד אחד וסתומים מהצד שממול, באורכים שונים, המחוברים זה לזה ומסודרים בצורה אנכית.
הוא יצא במגוון פורמטים כדוגמת: תקליט 12 אינץ', תקליטור, קלטת שמע ובהמשך היה זמין להורדה דיגיטלית.
את השיר ביצעה הזמרת הגרמנייה סנדרה, שהייתה אשתו של קרצו באותה העת, יוצר הפרויקט המוזיקלי אניגמה, שהקליט את עצמו בתור הקול השני בשיר.
השורה מראה תחושת אינטימיות וקרבה פיזית.
למבצעת יש משיכה חזקה וכמיהה עזה לאדם שאליה היא פונה.
השורה מהווה התבוננות של השניים והכמיהה לבהירות וגבולות במערכת היחסים שלהם; היא מעין אי-חיזוי של אהבה, אך בכל זאת מוכרת ומאופיינת באותנטיות ובטוהר שלה.
for the Brain" ("חומר נפץ למוח") חוזר על עצמו לאורך השיר ומשמש ייצוג מטפורי להשפעה העזה שיש לחיבור הזה על מוחה ורגשותיה של המבצעת.
הדבר מצביע על כך שהחוויה עוצמתית ונפיצה, אך מותירה רושם מתמשך.
למבצעת יש נכונות לאמץ את האתגרים ואי-הוודאות שמגיעים עם הקשר.
השניים מוכנים ללכת בעקבות התחושות ולהתמסר באופן מלא, גם אם זה אומר להיתקל בכאב או להתמודד עם הלא נודע.
כמו כן, ישנו ניסיון לעודד את האדם שפונים אליו לא לפחד או להירתע.
המבצעת מבטיחה להציג את המשמעות האמיתית של החוויה האינטנסיבית הזו.
השורה מצביעה על עוצמת הרגשות המעורבים.
ישנו דגש על כך שמה שהם חווים הוא אהבה עמוקה ואמיתית, לא רק משחק טריוויאלי.
במגזין הבריטי מיוזיק ויק דירגו את השיר בשלושה מתוך חמישה כוכבים, והעירו: "עוד מאותו הדבר לאניגמה עם ההצעה השנייה הזו מאלבום הזהב האחרון שלהם".
הווידאו קליפ הרשמי של "T.N.T.
for the Brain" הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של ב-10 במרץ 2009. את הקליפ ביימה אנתיאה בנטון.
בתחילתו, ניתן לראות כדור דיסקו בו ניתן לראות פנים של אדם.
מיד לאחר מכן, ניתן לראות בחור עם מסכה ובגדים מעור מביט לכיוון המצלמה ומזמין את הצופה להיכנס לתוך הקליפ, לכאורה – הוא מתגלה בהמשך כמנחה המוצג במספר סצנות מעבר, ביניהן אחת בה הוא מוציא אש מהפה שלו.
לאורכו של הקליפ, הוא מבצע את השורה "T.N.T.
הקונספט של הקליפ עוסק באינטראקטיביות הנוצרת בין הצופה לבין הדמויות המופיעות בו והמטרה שלו היא ליצור קשר ביניהם וליצור חוויה דמיונית מסוימת.
בהמשך לכך, פרצופים שונים מוצגים בתוך הכדור ותוך כדי מוצגות ארבע דלתות בסך הכול, לתוכן מציץ דרך עינית הצופה – היא מעוצבת בצורת משקפת.
בקליפ ישנו שימוש עז בגלגל הצבעים המבטא את הרגשות והתחושות של האדם.
משמעותו של הקליפ עוסקת בניסיון לייצג את התת-מודע והחשקים הפנימיים.
את הסצנה המוצגת בדלת הראשונה צילמו בשחור-לבן בשילוב הצבע האפור.
על הספה מתיישב בפתאומיות גבר (הצופה, לכאורה) ומולו רוקדת אישה עם בגדי וינטג' מלכותיים.
היא עוטה מסכה ומפתה את הגבר, אך נוגעת בו במקצת.
לקראת הסוף, היא אוחזת בפרצופו עם הציפורניים שלה והסצנה מתחלפת במהירות.
בסצנה השנייה שצולמה בצבע, בולטים הצבעים החמים שהם אדום–חום.
אותו הגבר שוכב על מיטה מפוארת ושתי נשים מביטות בו.
בהמשך לכך, ישנה סצנת מעבר ניגודית שצולמה בצבעים קרים של כחול–תכלת בה מוצגת אישה מרתיעה שטיפות מים בדמותה זולגות.
אזכור לדלת הראשונה מופיע בהתאמה, כאשר האישה במסכה מוצגת כמאיימת וגדולה אל מול הגבר שעוד שוכב על המיטה.
בהתאם לשתי הדלתות הקודמות, מזמין המנחה את הצופה לחדר השלישי, המאופיין בצבע הירוק.
הגבר מהסצנות הקודמות יושב על מיטה ומביט בשלושה פסלים.
בפתאומיות מופיע פסל רביעי בדמות אישה עם שיח קוצני המכסה את ראשה.
היא מתחילה לרקוד בפניו ואף מנסה לפתות אותו.
עם זאת, היא לא נוגעת בו והסצנה מסתיימת.
לקראת סוף הקליפ, מוצגת הסצנה האחרונה שצולמה בחדר המואר בצבע האדום.
זו הסצנה היחידה בה לא ניתן לראות כמעט את הגבר.
מעבר לכך, מופיעה שם אישה הלבושה כעכבישה בצבע שחור, כשקורי עכביש מקיפים אותה.
היא רוקדת מאחוריהם ומנסה לפתות את הגבר.
הוא נותר קפוא והיא מושיטה לו יד ונותנת לטרנטולה לעלות לו על כף היד.
הוא מתעורר בבהלה וכך מסתיימת הסצנה.
בסוף הקליפ מוצגות כל הסצנות במהירות וכל אותן הנשים מוצגות בזו אחר זו.
הקליפ מסתיים בכך שעינו של הגבר מוצגת על כדור הדיסקו.
for the Brain" לא זכה להצלחה מסחרית גדולה ברחבי העולם.
הוא דורג במקום השישים במצעד הסינגלים הבריטי ושהה בו במשך שבועיים בסך הכול.
בסקוטלנד דורג במקום ה-61 במצעד הסינגלים הסקוטי, אך לא הצליח להעפיל לשישים העליונים.
הצלחתו העיקרית של השיר אירעה בישראל.
ב-15 באפריל 1997 הוא דורג במקום האחד-עשר במצעד הלועזי השבועי של רשת ג'.
בהמשך לכך, הצליח להיכנס לעשירייה הפותחת ואף לחמישייה הפותחת בהתאמה.
בשיאו, דורג במקום הרביעי ובסך הכול שהה במצעד במשך חמישה שבועות עם ניקוד מצטבר של 143 נקודות בסך כול.
מיכאל קרצו – לחן, כתיבה, הפקה, הנדסה, שירת רקע
יוהאן זמברסקי – ארט דיירקשן, עיצוב
LMP – ארט דיירקשן, עיצוב
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם17 בפברואר 1997תקליט 7" • תקליטור • קלטת שמעוירג'ין • EMI
T-Mobile ארנה הוא אולם רב-תכליתי בפרדייז, נבדה, ארצות הברית.
פרדייז היא חלק ממטרופולין לאס וגאס ובה שוכן חלק הארי של הסטריפ של לאס וגאס, בו שוכן גם האולם.
האולם נפתח ב-6 באפריל 2016, ומאז משמש כאולם הביתי של קבוצת ההוקי קרח וגאס גולדן נייטס מליגת ה-NHL.
T-Mobile ארנה אירח אירועי ספורט ובידור שונים, כשהאחרונים כוללים קונצרטים, תערוכות פרסים ותחרויות יופי.
האולם אירח גם אירועי ספורט קרבי שונים, כולל אמנויות לחימה משולבות (MMA), אגרוף, והיאבקות מקצועית.
ה-UFC חתם על הסכם שכירות לטווח ארוך עם האולם ב-2017, במסגרתו היא הסכימה לארח ארבעה אירועים בשנה בשבע השנים הבאות.
בשנת 2007, נודע כי צפוי להיבנות אולם של 20,000 מושבים מאחורי מלונות הקזינו באלי'ס ופריז.
התוכניות המקוריות היו להתחיל את הבניה ביוני 2008 ולסיים את האולם ב-2010, אך הפרויקט נתקע ועד 2009 לא נערכו בדיקת תנועה למרות שמיקומו הוא ליד צומת סואן.
בשנת 2010, התוכניות שונו לבניה באזור מאחורי מלון סיזר'ס פאלאס.
עם זאת, לאור המימון שדרש מיסוי מיוחד, ההתנגדות של מחוז קלארק בנוגע לשימוש בכספי ציבור לפרויקט זה עיכבה אותו עוד יותר.
לבסוף הפרויקט התחיל ב-1 במאי 2014, בהתחלה עם הריסתם של מבנים קיימים וחפירה של שטח עגלגל לאולם.
קורת הפלדה הסופית של המבנה הוצבה ב-27 במאי 2015.
בינואר 2016 הודיעה T-Mobile US כי רכשה את זכויות השיום לאולם החדש בחוזה רב שנתי.
הפתיחה החגיגית של האולם נערכה ב-6 באפריל 2016, עם קונצרט של ילידי לאס וגאס הקילרס, שמיר וויין ניוטון.
בנוסף למשחקי הגולדן נייטס ואירועי UFC, מספר אירועי ספורט מרכזיים נערכו בזירה, כולל קרבות אגרוף כמו קנלו אלוורז נגד גנאדי גולובקין ופלויד מייוות'ר נגד קונור מקגרגור.
בזכות זכיית הגולדן נייטס בגמר המערב 2017-18, היא גם אירחה שלושה משחקים בגמר גביע סטנלי 2018, בין הגולדן נייטס לוושינגטון קפיטלס, כולל את המשחק החמישי בסדרה שהעניק לקבוצה מהבירה את גביע סטנלי הראשון בתולדות המועדון.
ובנוסף אירח גם שלושה משחקים בגמר גביע סטנלי 2023 בין הגולדן נייטס לפלורידה פנתרס, סדרה שבסיומה זכו הגולדן נייטס בגביע סטנלי בפעם הראשונה.
כמו כן בשנת 2023 התקיימו בזירה משחקי הפיינל פור של טורניר אמצע העונה הראשון בהיסטורית ה-NBA.
T1 הוא תקן לריבוב מידע בקצב 1.544 Mbps, המשמש להעברת נתונים בקו תקשורת דיגיטלי ובאיכות שרות גבוהה.
הוא נפוץ בעיקר בארצות הברית וביפן.
התקן המקביל באירופה נקרא תקן E1 ומהירותו 2.048 Mbps.
T1 הוא הקצב הנמוך ביותר שבו מטפל ציוד תמסורת SONET (SDH, במקרה של E1).
הגדרתו המדויקת של T1 היא הערוץ הפיזי (גידים בכבלי טלפון) שעליו נישא הסיגנל הדיגיטלי, ששמו DS1 (Digital Signal 1) אך ההבחנה בין השניים היטשטשה עם השנים.
T1 הוא תקן לקווי נל"ן והשימוש שלו החל כחיבור בין מרכזיות טלפוניה.
הוא מסוגל להעביר עד 24 שיחות טלפון במקביל (ללא דחיסה), כלומר רוחב פס של 1.536 מגה-ביט בשנייה.
כיום משמשים קווים כאלה גם לחיבור צרכני קצה לרשת האינטרנט.
T3 הוא תקן לריבוב מידע בקצב 44.736Mbps, המשמש להעברת נתונים בקו תקשורת דיגיטלי ובאיכות שרות גבוהה.
הוא נפוץ בעיקר בארצות הברית ובקנדה.
התקן המקביל באירופה נקרא E3 ומהירותו 34.368Mbps.
T3 הוא קצב נפוץ מאוד בציוד תמסורת SONET (SDH, במקרה של E3).
הגדרתו המדויקת של T3 היא הערוץ הפיזי (גידים בכבלי טלפון) שעליו נישא האות הדיגיטלי, ששמו DS3 (Digital Signal 3) אך ההבחנה בין השניים היטשטשה עם השנים.
T3 הוא תקן לקווי נל"ן והשימוש שלו החל כחיבור בין מרכזיות טלפוניה.
הוא מסוגל להעביר עד 672 שיחות טלפון במקביל (ללא דחיסה), כלומר רוחב פס של 43.008 מגה-ביט בשנייה.
כיום משמשים קווים כאלה גם לחיבור עסקים גדולים לרשת האינטרנט.
TAPI (ראשי תיבות באנגלית של Telephony Application Programming Interface, ממשק לתכנות יישומי טלפוניה), הוא API לשירותי טלפוניה, בסביבת מערכת הפעלה חלונות.
מדובר בספריות קוד מהודרות שמאפשרות למתכנים ליצור יישומי טלפוניה כמו חייגנים, מזכירות אלקטרוניות ותקשורת קולית וחזותית.
TAPI הוצג לראשונה בשנת 1993, כתוצאה של שיתוף פעולה בין מיקרוסופט לאינטל.
הגרסה הפומבית הראשונה הייתה גרסה 1.3, ששוחרה כטלאי למערכת הפעלה חלונות 3.1. גרסה זו איננה נתמכת כיום, אף שהיא עדיין לעיתים מופיעה בקובצי העזרה של MSDN.
הגרסה הבאה, 1.4, הוכנסה כחלק אינטגרלי ממערכת הפעלה חלונות 95, שבה לא היו הבדלים מהותיים מהגרסה הקודמת.
אחד השיפורים הבולטים היה תמיכה בעיבוד של 32 ביט.
ב-1997 הוצגה גרסה 2.1 שהייתה זמינה כעדכון הורדה, ותמכה הן בחלונות 95 והן בחלונות 2000, גם יחד.
TAPI בגרסה 3.0 שוחררה בשנת 1999 ביחד עם חלונות 2000. גרסה זו מאפשרת טלפוניה בין כתובות IP ברשת או באינטרנט, כשהיא מספקת שיטות גנריות פשוטות ליצירת קשר בין שני (בשימוש ב-H.323) מחשבים או יותר (בשימוש ב-IP Multicast).
היא גם מציעה יכולת גישה לכל מדיה זורמת שמעורבת בתקשורת.
חלונות XP כללה בתוכה את TAPI 3.1 במקביל ל-2.2. גרסה זו תומכת במודל COM של מיקרוסופט לתקשורת בין יישומים, ומספקת סט של אובייקטים למתכנתי יישומים.
גרסה זו מספקת File Terminals שמאפשרת ליישומים, להקליט נתונים זורמים לקובץ, או לנגן קובצי מדיה כנתונים זורמים.
טלפון USB (בראשי תיבות: TSP) שאף הוא כלול, מאפשר ליישומים לבקר טלפון USB ולהשתמש בו כיחידת קצה.
חברת נובל הוציאה ממשק טלפוניה מקביל בשם TSAPI, שמיועד לשירותי רשת מחשבים.
T34 קליופה היה משגר רקטות שהורכב על גבי טנקים והיה בשימוש צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
המשגר הורכב על טנק M4 שרמן וירה מטח רקטות באורך 4.6 אינץ' מ-60 קני שיגור.
משגר הטילים היה מסודר בחמש שורות של 12 קני שיגור.
המשגר פותח בשנת 1943. מספר קטן של משגרים יוצר והיה בשימוש בדיוויזיה המשוריינת השנייה של צבא ארצות הברית בצרפת באוגוסט 1944.
משגר טילים T34E1 קליופה- זהה למשגר הטילים T34 קליופה אך מסודר ב-4 שורות של 14 קני שיגור.
משגר הטילים T34E2 קליופה- גרסה זהה למשגר הטילים T34 קליופה אך קוטר הטילים שונה מ-4.6 אינץ' ל-7.2 אינץ'.
מספר קני השיגור נשאר 60. היה בשימוש בקרבות בין השנים 1944-1945.
ה-T28 היה אב טיפוס למשחית טנקים כבד שפותח על ידי הצבא האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה, אך לא הספיק להשתתף בה.
רק שני כלים מדגם זה נבנו.
לקראת סוף המלחמה, החלו האמריקאים לתכנן טנקים כבדים שיוכלו להתמודד בהצלחה עם הטנקים הגרמניים הכבדים ושיוכלו לפרוץ את קו זיגפריד בדרך לגרמניה.
העבודה על הטנק החלה באביב 1945, ולפרויקט ניתן השם T28. במקור הוזמנו חמישה אבות טיפוס של הכלי, ולאחר מכן תוכננו להיבנות עוד כ-25 יחידות.
כשהתקרבה המלחמה לסיומה, הוחלט לבנות רק שתי יחידות מה-T28, ועד שהושלמה בניית הכלי הראשון הסתיימה המלחמה.
שני ה-T28 נשלחו למבדקים טכניים, אחד באברדין שבמרילנד והשני בבסיס פורט נוקס שבקנטקי.
ב-1947 נפגע אחד מהכלים בצורה קשה כתוצאה משריפה שפרצה במנועו בזמן המבדקים.
ה-T28 מעולם לא נכנס לשירות מבצעי והפרויקט בוטל באוקטובר 1947, לטובת טנקים כבדים כמו ה-T29 וה-T30 שנבנו עם תותח בקוטר גדול וצריח.
בשנת 1974 נתגלה אב טיפוס של ה-T28 נטוש בפורט בלבויר בווירג'יניה.
לא ידוע היכן הוא היה במשך 27 השנים שחלפו.
כיום זהו טנק T28 היחיד ששרד והוא מוצג במוזיאון על שם ג'ורג' פטון בקנטקי.
ל-T28 לא היה צריח, מה שהפך אותו למשחית טנקים ובשנת 1945 שונה שמו ל-T95, אך ביוני 1946 הוא סווג כטנק כבד ושמו שונה בחזרה ל-T28. החימוש העיקרי של ה-T28 היה תותח 105 מ"מ T5E1 בעל מהירות לוע גבוהה במיוחד וטווח של עד 19 ק"מ שהורכב בחזית התובה.
החימוש המשני בטנק היה מקלע כבד M2 בראונינג בקוטר 12.7 מ"מ שהורכב על הטנק.
השריון של ה-T28 היה עבה מאוד יחסית לטנקים מקבילים בתקופתו, כ-300 מ"מ בחזית הטנק שהיה מספיק כדי להגן עליו מפני תותח 88 המ"מ הגרמני החזק.
השריון בחלק התחתון של החזית היה רק 130 מ"מ, ו-64 מ"מ בצדדים.
בנוסף, חצאית פלדה בעובי 100 מ"מ הגנה על המתלים של הטנק.
מנוע בנזין 500 כ"ס Ford GAF V-8 הורכב בטנק אך התברר כחלש מדי, ואפשר לטנק להגיע למהירות מוגבלת של 13 קמ"ש.
משקלו של הטנק מוכן לקרב הגיע ל-86 טונות, וכדי לשאת את המשקל נדרשו ארבעה זחלים במקום שניים, כל אחד ברוחב של 32 ס"מ.
כדי להקל על השינוע היו הזחלים החיצוניים ניתנים לפירוק בשעת הצורך.
עקב משקלו העצום והמנוע החלש שלו, התקשה מאוד ה-T28 לעבור מכשולים ולא היה יכול להשתמש בגשרים ניידים של אותה תקופה, ולכן הוחלט לא להמשיך בפרויקט.
ה-T29 לא היה מוכן בזמן ולא השתתף במלחמת העולם השנייה והפרויקט בוטל שנתיים לאחר מכן.
ה-T29 השתמש בשלדה של הM26 פרשינג, עם תוספת שריון.
עובי השריון של התובה הגיע ל-102 מ"מ, 279 מ"מ בחזית הצריח ו-127 מ"מ בצדדי הצריח.
החימוש העיקרי של הטנק היה תותח 105 מ"מ T5E1 בעל מהירות לוע גבוהה, 3 מקלעי M2 בראונינג, שניים מקבילים ואחד נוסף על הצריח ועוד מקלע M1919 בראונינג בקוטר 7.62 מ"מ.
המנוע של ה-T29 היה מנוע בנזין V12 של פורד עם הספק של כ-770 כ"ס שאפשר לו להגיע למהירות מרבית של כ-35 קמ"ש.
T30: פותח במקביל ל-T29 והיה זהה לו בכל מלבד התותח והמנוע.
T34: גרסה נוספת של ה-T29, ה-T34 השתמש בתותח נ"מ 120 מ"מ ומנוע זהה לזה של ה-T30. רק שני אבטיפוסים של ה-T34 נבנו.
גם הוא בדומה ל-T29 ול-T30 מעולם לא השתתף בקרב אך הניסיון שצברו המהנדסים האמריקאים הוביל לתכנון טנק M103 ששירת בצבא ארצות הברית מהשנים 1957 עד 1974.
שני T29 ו-T30 אחד מוצגים כיום במוזיאון ג'ורג' פטון בפורט נוקס, קנטקי.
T2 (עד ספטמבר 2024 נודעה בשם Tele2 רוסיה; ברוסית: Tele2 Россия) היא חברת תקשורת המפעילה רשת תקשורת סלולרית ברוסיה ומספקת שירותי טלפוניה מקומית, שירותי גישה נרחבים לאינטרנט, טלוויזיה דיגיטלית והיא הוקמה במקור על ידי חברת Tele2 השוודית על בסיס רשתות שנרכשו ברוסיה.
החברה פועלת משנת 2003 וכיום מהווה חברה בת של רוסטלקום.
בסוף שנת 2018 היו לחברה 42.3 מיליון מנויים ברוסיה ונכון לאפריל 2019 היא פעילה ב-67 מחוזות רוסיה.
החברה נסחרת בבורסת מוסקבה ומאז רכישתה על ידי רוסטלקום אין קשר עסקי בינה לבין חברת Tele2 השוודית.
החברה מפעילה תקשורת סלולרית על רשת ה-GSM וה-GPRS ומספקת גם שירותי גישה לאינטרנט (ISP).
TASC Consulting & Capital (בעברית: תאסק) היא חברת ייעוץ אסטרטגי-עסקי ישראלית.
החברה מלווה חברות בישראל במגזר הפרטי ומשרדי הממשלה בגיבוש ויישום מהלכים אסטרטגיים.
חברת TASC הוקמה בשנת 1993 על ידי סלקו קלירקופר, הולנדי שעלה לישראל, לאחר שצבר ניסיון מקצועי בתחום הייעוץ האסטרטגי והפיננסי בחברת ייעוץ בריטית.
מנכ"ל החברה אילן שחורי, החל את דרכו ב-TASC בשנת 1996 כיועץ אסטרטגי ובשנת 2002 חזר לחברה לאחר מספר שנים בארצות הברית בתחום הטלקום והטכנולוגיה.
בתחילת הדרך החברה התמקדה בתחומי התחבורה, האנרגיה והתשתיות.
ב-2015 נערך פיצול של תחומי הייעוץ אסטרטגי והפיננסי לצוותים נפרדים.
בשנת 2016 הרחיבה TASC את הפעילות לתחום הייעוץ הארגוני והתפעולי, ובשנת 2018 התרחבה לתחומי הדיגיטל, עיצוב השירות והדאטה.
בשנת 2022 נחתם הסכם מיזוג עם חברת הייעוץ חושן.
נכון לשנת 2024, החברה מונה 15 שותפים וכ-90 עובדים.
בסוף שנת 2024, החברה ערכה RE-Branding בו השיקה לוגו חדש יחד עם צבעוניות חדשה ואתר חדש.
ביולי 2025 הכריזה TASC על שותפות אסטרטגית עם חברת Argmax, המתמחה בפתרונות למידת-מכונה ומדעי-נתונים, במטרה לספק ללקוחות פתרונות אנליטיקה מתקדמים המשולבים בייעוץ העסקי של החברה.
ייעוץ אסטרטגי – תחום הליבה של החברה, בין השירותים הניתנים בתחום זה: ליווי אסטרטגי להנהלות בצמתי החלטה משמעותיים, פיתוח מנועי צמיחה, שיפור מיצוב תחרותי, הגדרת יעדים, בניית אסטרטגיה תאגידית, התווית אסטרטגיה שיווקית וליווי רגולטורי
ייעוץ פיננסי – ייעוץ בנושאי מימון פרויקטים ומימון תאגידי, סגירה פיננסית, מיזוגים ורכישות (M&A), מימון חברות, גיוסי הון ובנקאות השקעות
מצוינות ארגונית-תפעולית – ייעול ושיפור תהליכים, בניית תוכניות עבודה, התאמת מבנה ארגוני והטמעת מדדי ביצוע (KPI)
דיגיטל ועיצוב שירות – תחום זה מתמקד בבניית אסטרטגיה דיגיטלית, טרנספורמציה דיגיטלית, חוויית משתמש (UX) ולקוח, מסעות לקוח ומסחר מקוון
ייעוץ דאטה ו-AI – תכנון אסטרטגיית דאטה, ארכיטקטורות נתונים, פיתוח מודלים של למידת-מכונה, יישום בינה מלאכותית גנרטיבית (Generative AI) ועיבוד שפה טבעית (NLP), וכן פיתוח אפליקציות דאטה חכמות.
החברה מציעה ייעוץ ב-8 ענפי משק:
TAT-14 (ראשי תיבות של: Trans Atlantic Telephonecable, דור 14) הייתה מערכת כבלי תקשורת תת-ימית שהופעלה מ-2001 עד 2020, וחיברה בין ניו ג'רזי שבארצות הברית לבין דנמרק, גרמניה, הולנד, צרפת, ובריטניה.
המערכת הייתה באורך כולל של 15,428 ק"מ ויכלה להעביר כ-3.15 טרה-ביט לשנייה של מידע.
המערכת נבנתה מכמה זוגות סיבים - סיב אחד בכל זוג שימש לנתונים בכיוון אחד והשני בכיוון ההפוך.
אף על פי שניתן להשתמש בסיבים אופטיים בשני הכיוונים בו זמנית, לצורך אמינות עדיף שלא להשתמש בציוד פיצול בקצה הסיב הבודד כדי להפריד בין שידור וקבלת אותות - לכן משתמשים בזוג סיבים.
ב-TAT-14 השתמשו בארבעה זוגות סיבים - שני זוגות פעילים ושניים כגיבוי.
הסיבים נארזו בכבלים תת-ימיים המחברים בין ארצות הברית לאיחוד האירופי (בריטניה, צרפת, הולנד, גרמניה ודנמרק) בטופולוגיה טבעתית.
עם הפעלת הכבל, ה-"long boom" הצפוי (מונח שטבע המגזין Wired) הסתיים במות בועת הדוט-קום.
השקעת יתר בקיבולת סיבים אופטיים חוצה יבשות הובילה למשבר פיננסי אצל מפעילי כבלים פרטיים כמו Global Crossing.
בדליפת המידע שפרסמה WikiLeaks, התגלה כי נקודת הנחיתה בקטוויק, הולנד כלולה ברשימת תשתיות קריטיות הרגישות להתקפות טרור, ממשלת ארצות הברית.
בנובמבר 2003, TAT-14 סבלה משתי הפסקות תוך מספר שבועות, תחילה בקשר הדרומי בין ארצות הברית לבריטניה, ואז בקשר בין צרפת להולנד שהעניק שירות מיותר לבריטניה דרך הקישור הצפוני דרך דנמרק, וכתוצאה מכך נפגעו לשירותי האינטרנט בבריטניה.
ב-19 במאי 2014 הגיעו דיווחים ראשוניים של ספק האחסון Digital Ocean העלו כי TAT-14 הוא הגורם לשירותים הבעייתיים בין האיחוד האירופי לארצות הברית.
TAM (בספרדית: Tanque Argentino Mediano, "טנק ארגנטינאי בינוני") הוא טנק בינוני תוצרת ארגנטינה, המתבסס על תובה של נגמ"ש הלחימה הגרמני מארדר.
טנק זה מהווה בסיס לכלי רק"ם נוספים, ביניהם תומ"ת (TAM Palmaria VCA-155) ונגמ"ש לחימה.
בסך הכול יוצרו 280 טנקים וכלי רק"ם אחרים המבוססים עליו.
בשנות השישים החלה ארגנטינה לחפש דרכים לחדש את ציוד הצבא המיושן שלה, ובעיקר את הטנקים.
ניסיונות לרכוש טנקים ממדינות אחרות לרוב לא צלחו, ולבסוף הוחלט כי יפותח טנק מקומי.
עקב תעשיית הנשק הלא מפותחת בארגנטינה, נחתם חוזה בין יצרנית הרק"ם מרדר לתעשיית הנשק בארגנטינה לשיתוף פעולה בפיתוח הטנק.
שיתוף הפעולה החל בשנות השבעים והמשיך עד תחילת שנות השמונים.
בשנת 1981 נכנס לשירות הטנק הראשון שיוצר במסגרת שיתוף פעולה זה.
עקב בעיות כלכליות נמשך הייצור של הטנקים כעשור.
בשנים הראשונות לשירות נחשב הטנק לבין הטנקים המוצלחים שנמצאים בשימוש באמריקה הלטינית, אבל עד מהרה איבד הטנק את מעמדו, שכן המדינות השכנות רכשו ציוד מערבי טוב יותר.
בשנת 2015 חתם צבא ארגנטינה על חוזה של 111 מיליון דולר עם ישראל לשדרוג 74 טנקים תוצרת ארגנטינה.
לצבא הארגנטינאי הוצעו שני עיצובים לשדרוג הטנק: TAM-2IP ו-TAM-2C.
אם זאת נכון לשנת 2024 ארגנטינה נמנעת מלקבל את אחד מן הדגמים לאור הבקשה לעשות שינויים חדשים בדגם TAM-2C המועדף על הצבא מבין השניים.
ולאור החשש ממרוץ חימוש באמריקה הלטינית, עקב סכסוכים המתעוררים באזור (דוגמת: סכסוכי גבול ומלחמות האזרחים הרבות).
הטנק TAM מעולם לא לקח חלק בקרב.
אם זאת מספר טנקים הוצבו בקרואטיה מטעם משימת שלום של האו"ם.
לאורך השנים היו מספר ניסיונות לייצא את הטנק למדינות במזרח התיכון, בדרום מזרח אסיה ובאמריקה הדרומית, אבל כל ניסיונות אלה כשלו.
צוות הטנק כולל 4 אנשים.
הטנק מגיע למהירות מרשימה של 75 קמ"ש לנסיעה קדימה ואחורה כאחד.
טווח הפעולה של הטנק עד 800 ק"מ עם תוספת מכל דלק.
שריון הטנק הומוגני ונחשב דליל ביחס לטנקים אחרים כיום.
השריון בקדמת התובה משופע במיוחד ועוביו עד 50 מ"מ; צידי ואחורי התובה 10–20 מ"מ; קדמת הצריח עד 25–50 מ"מ.
בנוסף המנוע נמצא מלפנים, מה שמוסיף סיכויי הישרדות ולרשות הטנק מדוכות עשן.
יש המכנים את TAM בשם "ננס מרכבה" על שם דמיון העיצוב לדגמים הראשונים של המרכבה – עם מנוע מקדימה, צריח בצורת מעוין ותותח 105 מ"מ – וכיוון ששופר בישראל.
TAAG נתיבי אוויר אנגולים (בפורטוגזית: TAAG Linhas Aéreas de Angola) היא חברת הדגל של אנגולה בתחום התעופה.
מרכז החברה ממוקם בבירה לואנדה.
החברה מפעילה צי מטוסי בואינג בטיסות פנימיות בתוך אנגולה וכן טיסות ליעדים באפריקה, ברזיל, קובה ופורטוגל.
חברת התעופה הוקמה במקור על ידי הממשלה ב-1938, וקיבלה את שמה הנוכחי ב-1973. החברה קיבלה מעמד של חברת דגל ב-1975, וכיום היא חברה ביאט"א.
ל-TAAG שותפות קוד עם אייר פראנס, בריטיש איירווייז, קניה איירווייז, KLM, לופטהנזה, רויאל אייר מרוק, בראסלס איירליינס, וסאות' אפריקן איירווייז.
בשנת 1937 נשיא פורטוגל, אושקר קרמונה הורה להקים חברת תעופה באנגולה.
בספטמבר 1938הוקמה החברה תחת הכינוי DTA כחטיבה של מינהל הרכבות, הנמלים והתחבורה האווירית באנגולה הפורטוגזית.
החברה הייתה בבעלות ובניהול הממשלה, שאישרה רכישת כחמישה מטוסים, ששניים מתוכם לא נמסרו בפועל לאור פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הטיסות הראשונות החלו ב-17 ביולי 1940, תוך שימוש במטוסים דו-כנפיים.
המסלולים הראשונים היו בין לואנדה לבין פואנט נואר ולוביטו.
הטיסות הופסקו לסירוגין במהלך מלחמת העולם עקב מחסור בחלקי חילוף, אך עד סוף המלחמה חברת התעופה חידשה את פעילותה.
שני מטוסים שנרכשו מקונגו הבלגית ב-1944 אפשרו ל-DTA לחדש את שירותיה.
במרץ 1946 החלו טיסות לקינשאסה.
חברת התעופה הצטרפה לארגון חברות התעופה הבינלאומי בשנת 1951. בשנה זו החלו טיסות גם מפוטו, אך יעד זה נזנח בשנים שלאחר מכן מחוסר כדאיות כלכלית.
DTA גם הפעילה קו לליווינגסטון בשנים 1951–1952. ב-1956 הושק קו של כ-1,100 קילומטרים לסאו טומה.
עד אפריל 1960 הצי הורכב מארבעה מטוסי ביץ' 18, שבעה מטוסי DC-3 ושלושה מטוסי DH.89. שנה לאחר מכן, DTA הפכה לחברת התעופה האפריקאית השלישית שהזמינה מטוסי פוקר F27 ששולבו בצי בשנת 1962. באותה התקופה החל קו גם לוינדהוק.
בשנת 1973 החברה עברה רפורמה מבנית, פורקה והוקמה מחדש תחת שמה הנוכחי.
החברה הייתה תחת שליטת ממשלת אנגולה (51%), טאפ אייר פורטוגל (29%) ובאופן פרטי (20%).
ב-1974 הוזמנו ארבעה מטוסי בואינג 737-200. בעקבות עליית הקומוניסטים לשלטון ועצמאות המדינה, TAAG הפכה לחברת הדגל הלאומית.
בשנת 1976 הוטל אמברגו אמריקאי של כמספר חודשים בעקבות מלחמת האזרחים במדינה.
עד מרץ 1980 היה ל-TAAG צי של Fשלושה מטוסי בואינג 707-320C, שלושה מטוסי בואינג 737-200C, שישה פוקר F27 וארבעה מטוסי יאק-40. היעדים באותה התקופה כללו את ברזוויל, סאו טומה, לאגוס, מפוטו, ליסבון, מוסקבה, פריז ורומא.
ב-8 ביוני, מטוס יאק-40 התרסק את כל 19 הנוסעים שהיו על הסיפון נהרגו.
ב-16 במאי 1981,ארבעה נוסעים נוספים נהרגו בתאונה.
בשנים שלאחר מכן התרחשו תאונות קטלניות נוספות.
בנוסף על כך, החברה נכנסה לקשיים כלכליים בשנת 1984.
בשנת 1990 לחברה היו כ-18 יעדים בתוך אנגולה, וכן טיסות בינלאומיות לנמל התעופה ברלין שנפלד, ברזוויל, הוואנה, קינשאסה, ליסבון, לוסקה, מפוטו, מוסקבה, פריז, ריו דה ז'ניירו, רומא, סאל וסאו טומה.
ב-1997 TAAG רכשה בואינג 747-300 קומבי מסינגפור איירליינס.
החל משנת 2007 החברה הוחרמה באופן חלקי או מלא על ידי האיחוד האירופי והממלכה המאוחדת בעקבות בעיות בטיחות.
האיסורים וההגבלות הוסרו לחלוטין ב-17 באפריל 2019, ו-TAAG הורשתה להטיס את כל מטוסיה לכל מדינה באיחוד האירופי.
במהלך 2008, TAAG השיקה קו חדש לבייג'ינג.
בסוף ספטמבר 2014, נחתמו הסכמי שיתוף פעולה בין TAAG לבין אמירטס.
ההסכמים כללו שיתוף קוד טיסה ותיאום מועדון הנוסע המתמיד.
בשנת הפעילות המלאה הראשונה במסגרת ההסכם, ההפסדים השנתיים קטנו באופן משמעותי.
החוזה בוטל באופן חד צדדי על ידי אמיריטס ב-2017 בגלל חוסר רווחיות.
כיום TAAG היא בבעלות מלאה של ממשלת אנגולה.
TAAG היא בעצמה הבעלים הבלעדי של אנגולה אייר צ'רטר, המפעילה הובלת מטענים באפריקה.
TAAG מפעילה את המטוסים הבאים (נכון לספטמבר 2020):
29 בנובמבר 1982: מטוס אנטונוב 26 טס לשטח הררי והתרסק.
כל 15 נוסעי המטוס נספו בתאונה.
14 באפריל 1997: מטוס פוקר F-27-600 שמפעיל שירות מטענים מברזוויל ללואנדה, התרסק במסלול ההמראה.
סוכנות הידיעות הפורטוגלית "לוסה" אמרה כי המטוס המריא מבירת אנגולה, לואנדה.
המטוס ניסה לנחות במבאנזה קונגו שבמחוז זאיר, שנמצא בצפון אנגולה (בסמוך לגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו).
לפחות חמישה בני אדם נהרגו ו-66 נפצעו.
בין ההרוגים בתאונה היה ראש העיר של מבנזה-קונגו וכומר רומאי קתולי בכיר מאיטליה.
סוכנות הידיעות פרסמה שהשליטה על המטוס אבדה עם הנחיתה והוא התרסק לתוך בניין.
מנהל רשות שדות התעופה באנגולה טען כי הטייס החמיץ את המסלול מסיבה לא ידועה בזמן שניסה נחיתת חירום.
ככל הנראה המטוס ניקב שנים מצמיגיו עם הנחיתה, וגרם לכנף אחת לנטות ולגעת במסלול.
לאחר מכן יצא המטוס משליטה והתרסק לתוך הבניין.
TCP/IP היא חבילת פרוטוקולי תקשורת שעליה מושתתת רשת האינטרנט, ושם למודל שכבתי המתאר תקשורת ברשתות מחשבים.
חבילת פרוטוקולים זו ידועה בעיקר כמודל 4 השכבות, אך נהוג להתייחס אליה בין היתר כאל מודל 4\5 השכבות.
הבחנה זו נובעת מההסתכלות על שכבת הקשר כשתי שכבות שונות, אחת המקשרת באופן פיזי בין חוליה ברשת לחוליה אליה צריך למסור את המידע (link layer), ואחת שפיזית מבצעת את תמסורת הנתונים (physical layer).
TCP/IP הוא תקן המהווה משפחה של הפרוטוקולים הבסיסיים של רשת האינטרנט.
עם זאת, משפחת פרוטוקולים זו יכולה לשמש גם לתקשורת של רשת פרטית (intranet או extranet) ומהווה הבסיס לרשתות פרטיות רבות.
TCP/IP מאפשר יצירת קשר בין רשתות רבות ושונות, ללא תלות במבנה הרשת ובטכנולוגיה שעומדת בבסיסה.
הפרוטוקולים המרכיבים את TCP/IP מאפשרים לעשות זאת, ובכך ליצור רשת של רשתות.
IP הוא פרוטוקול האינטרנט (אינטרנט – קיצור של interconnected-network, רשת של רשתות).
האינטרנט הוא המקרה הבולט ביותר של קישור בין רשתות.
קיימים גם פרוטוקולים אחרים של "רשתות של רשתות", אבל TCP/IP הוא הנפוץ והשימושי ביותר.
הסיבה העיקרית לכך היא תפוצתו של פרוטוקול ה-IP, שבין השאר עומד בבסיסה של רשת האינטרנט.
פרוטוקול IP מאפשר קישור בין רשתות מסביב לעולם, ולמעשה מאפשר תקשורת כלל עולמית.
כך יכול אדם היושב בביתו להיכנס לאתר אינטרנט, ודפדפן האינטרנט יידרש לדעת רק את כתובת היעד ולא את נתיב ההגעה.
TCP/IP היא תוכנית בעלת 2 שכבות.
השכבה העליונה, פרוטוקול בקרת שליחה (TCP), מנהלת את חלוקת הקובץ שהוא ההודעה ל-packets קטנים שנשלחים ברשת האינטרנט ואוספת מחדש את ה-packets עד לקבלת ההודעה המקורית.
השכבה התחתונה, פרוטוקול אינטרנט (IP), מטפלת בכתובת אליה נשלח כל packet כדי שיגיע ליעד הנכון.
כל מחשב gateway ברשת בודק כתובת זו כדי לדעת לאן לשלוח את ההודעה.
אפילו שחלק מה-packets של אותה הודעה מנותבים באופן שונה, הם יקובצו מחדש ביעד.
TCP/IP עושה שימוש במודל client/server של תקשורת כך שמחשב המשתמש (client) מבקש ומקבל שירות (כמו שליחת דפי Web) ממחשב אחר (server) ברשת.
תקשורת TCP/IP ביסודה היא תקשורת מנקודה לנקודה, כלומר, קשר מנקודה אחת (מחשב host) ברשת לנקודה אחרת או מחשב host אחר.
TCP/IP והיישומים שעושים בו שימוש נחשבים ל-stateless כי כל בקשה של client היא בקשה חדשה שאינה תלויה בקודמות לה (שלא כמו בשיחת טלפון רגילה שדורשת חיבור ייעודי למשך כל השיחה).
מעצם היותה stateless היא מאפשרת לשחרר נתיבי תקשורת כך שכולם יכולים להשתמש בהם באופן רציף (יש לשים לב ששכבת ה-TCP עצמה אינה stateless כל עוד מתייחסים להודעה בודדת.
הקישור שלה נשאר פתוח עד שכל ה-packets של ההודעה התקבלו).
חבילת פרוטוקולי התקשורת של TCP/IP מהווה את הבסיס עליו מושתתת רשת האינטרנט.
רשתות קטנות יכולות להתבסס כל אחת על תשתיות פיזיות שונות (קווי טלפון, רשתות Ethernet וכיוצא בזה).
מאחר שרשתות גדולות, דוגמת האינטרנט, מחברות מספר גדול של רשתות מקומיות – דרוש תקן אחיד בו מחשבים מרשתות פיזיות שונות יוכלו לתקשר.
ארכיטקטורת TCP/IP מאפשרת לשני מחשבים לתקשר גם אם הם נמצאים ברשתות עם אפיקי תקשורת נתונים עם מאפיינים פיזיים שונים, מריצים מערכות הפעלה שונות וכך הלאה.
בנוסף לפרוטוקולים אלה, החבילה כוללת פרוטוקולי עזר רבים נוספים.
אוסף הכללים הקובעים אילו הודעות יש לשלוח ומתי, ואיך לעבד את ההודעות המתקבלות נקרא פרוטוקול.
הודעות הנשלחות על ידי הפרוטוקולים בשכבות שונות נקראות יחידות מידע פרוטוקוליות (Protocol Data Units, או בקיצור PDUs).
התוכניות לשליחת הודעות מחולקות ל"תתי תוכניות" שנקראות שכבות.
כל שכבה נותנת שירות לשכבה שמעליה ומקבלת שירות מזו שמתחתיה.
לכל שכבה מוגדרים היטב השירות אותו היא נותנת לשכבה שמעליה באותו מחשב, ויחסי הגומלין שלה עם שכבה מקבילה במחשבים אחרים.
פרוטוקול ה-TCP אחראי לסידור של המידע בסדר בו נשלח, לווידוא כי כל המידע שנשלח אכן הגיע (ולשליחה חוזרת של מידע במקרה וחלק מהמידע אבד בדרך) ולבקרת זרימה על שטף הנתונים.
כמו כן, TCP משתמש בפורטים על מנת להפריד בין חבילות מידע, וכך ניתן לנהל מספר שיחות לוגיות במקביל בין שתי כתובות.
אף על פי שלכאורה כל אחד מהפרוטוקולים מממש שכבה אחרת במודל ה־TCP/IP המתואר בהמשך, פרוטוקול TCP ניתן לשימוש אך ורק כשכבה מעל פרוטוקול IP, ולא ניתן להשתמש בו מעל פרוטוקול אחר הממלא את אותו תפקיד במודל.
צימוד זה נובע מכך שה-Checksum ב־TCP מחושב גם על חלק מהפתיח (header) של פרוטוקול ה-IP.
הכיוון ההפוך הוא אפשרי, וניתן להשתמש במגוון של פרוטוקולים אחרים מעל לפרוטוקול ה-IP.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 משרד ההגנה האמריקאי בשיתוף עם מוסדות אקדמיים החל בפיתוח חבילת תקני תקשורת שיאפשרו תקשורת בין ציוד קצה מיצרניות שונות.
ב-1969 ארגון ARPA הקים רשת מיתוג מנות עם ארבע נקודות קצה במיקומים פיזיים שונים.
רשת ניסיונית זו התבססה על פרוטוקול תקשורת NCP ותמכה במהירות העברת נתונים של 56 Kbps.
בשנת 1974 וינטון סרף ורוברט א.
קאהן הציעו גרסה חדשה של חבילת תקנים עיקריים עבור רשת ARPANET אך זו אושרה רק בגרסה הרביעית שלה בשנת 1979.
תרומה משמעותית לפיתוח הפרוטוקול ניתנה בשנות ה-70 המוקדמות על ידי חובבי רדיו בארצות הברית וגם על ידי קבוצת פיתוח בארץ אשר השתמשו בפרוטוקול הזה לתקשורת באמצעות מכשירי הקשר שלהם (packet radio) הקבוצה נקראה אז "קבוצת הפאקט".
מודל TCP/IP הוא מודל שכבתי המתאר תקשורת ברשתות מחשבים.
מודל TCP/IP מורכב מארבע שכבות: שכבה 1 היא הנמוכה ביותר, ושכבה מספר 4 היא הגבוהה ביותר, והיא מספקת שירותים למשתמש הקצה.
כל אחת מהשכבות מקיימת את העקרונות הבאים:
כל שכבה מספקת שירותים לשכבה שמעליה;
כל שכבה משתמשת בשירותים שמספקת השכבה שמתחתיה;
כל שכבה מקיימת דיאלוג עם השכבה המקבילה לה במערכת שאיתה היא מתקשרת.
4. שכבת היישום (Application) – פרוטוקול התקשורת שמופעל על ידי תוכנת הקצה, עיבוד נתונים, ניהול תהליכים.
ברבע הראשון של המאה ה-21 פרוטוקול היישום הנפוץ ביותר במשפחה הוא HTTP ואחותו, HTTPS.
3. שכבת התעבורה (Transport) – שמירה על סדר הנתונים ובקרת זרימה.
פרוטוקול TCP שייך לשכבה זו, ולצדו מספר פרוטוקולים נוספים.
TCP נקרא "אמין" - הוא "מבטיח" שהנתונים שנשלחו מצד אחד יגיעו אל הצד השני, וליתר דיוק, הצד השולח מקבל אינדיקציה שהצד המקבל קיבל את הנתונים.
יש פרוטוקולים אחרים במשפחה, כמו UDP שלא מבטיחים זאת.
2. שכבת הרשת (network) – העברת נתונים על פי כתובות לוגיות (IP).
1. שכבת הקשר (link) – ביצוע ההעברה בפועל.
מקבילה לשכבה הפיזית ושכבת הקו של מודל ה-OSI.
יש שמפצלים ביניהם גם במודל TCP/IP ומתארים מודל בן 5 שכבות.
מודל TCP/IP מתבסס במידה רבה על חבילת הפרוטוקולים TCP/IP, ולכן גם קיבל את שמה, אך ניתן לבחון באמצעותו גם רשתות בהן לא נעשה שימוש ב-TCP או ב-IP.
חלוקת השכבות במודל תואמת את חלוקת העבודה בין TCP ל-IP, אך באותה מידה היא גם תואמת את חלוקת העבודה בין IPX ל-SPX ועל כן יש להפריד בין המודל וחבילת הפרוטוקולים.
ניתן לחשוב על ההבדל בין חבילת הפרוטוקולים TCP/IP למודל TCP/IP כך: מתפקידו של המודל להציג בעיות שיש לפתור על מנת ליצור תקשורת.
תפקיד זה זהה לתפקידו של מודל ה-OSI.
במודל TCP/IP מקובצות הבעיות לשכבות על פי פתרונות פרקטיים לשכבות השונות (כך, למשל, קובצו השכבה הפיזית ושכבת הערוץ במודל OSI לשכבה הפיזית במודל TCP/IP – לפי התקן 802.3, הלוא הוא התקן לטכנולוגית Ethernet).
לעומת זאת, חבילת הפרוטוקולים TCP/IP היא חבילה המאגדת בתוכה פתרונות (פרוטוקולים) ספציפיים לבעיות השונות שמציג המודל.
כל רשת ניתן לנתח הן לפי מודל TCP/IP והן לפי מודל OSI, ולכל רשת ניתן לתת פתרונות הכוללים את חבילת הפרוטוקולים TCP/IP, בצורה מלאה או חלקית, או לא להשתמש בחבילה זו בכלל.
מודל TCP/IP מול מודל OSI
למעשה חבילת פרוטוקולי תקשורת TCP/IP היא יישום מעשי של מודל ה-OSI המופשט.
כך שניתן למפות שכבות חבילת TCP/IP לשכבות מודל OSI.
בבחינה של יישומים מעשיים הגיעו מתכנני המודל למסקנה שההפרדה בין Application, Presentation ו-Session אינה עקבית ובמקרים רבים לא קיימת או מלאכותית, והחליטו להוציא את ההבחנה הזו מהמודל ולאגד את שלוש השכבות תחת שם אחד, ולהשאיר את החלוקה הפנימית באחריותו של כל פרוטוקול ספציפי.
במודל TCP/IP ישנן השכבות הבאות:
בשני המודלים, שכבת האפליקציה היא השכבה הגבוהה ביותר, בה נוצר המגע בין תוכנת היישום לבין פרוטוקולי התקשורת.
השכבה הפיזית היא השכבה התחתונה, בה מומר המידע לאותות המועברים בתווך הפיזי שמקשר את הצדדים ביניהם מתקיימת תקשורת.
TCO הם ראשי תיבות של Total Cost of Ownership, ובתרגום לעברית: עלות הבעלות הכוללת, מהווה שיטת הערכה כלכלית המיועדת לעזור לצרכנים ומנהלי מפעלים לשערך את העלויות הישירות והעקיפות המתייחסות לרכישה של (אבל לא רק) תוכנה או חומרה של מחשבים.
הערכת TCO אידיאלית מציעה סיכום המשקף לא רק את עלות הרכישה אלא את כל ההיבטים של השימוש העתידי ותחזוקת הציוד, המכשיר או המערכת הנשקלת.
מכאן שלעיתים TCO נחשב כראשי תיבות של Total Cost of Operation, כלומר "עלות תפעול כוללת".
כאשר TCO מיושמת כחלק מחישובי כדאיות (כגון ROI, IRR, EVA, ROIT, RJE), ה-TCO מספק את הבסיס לעלות כדי להחליט על הערך הכלכלי של ההשקעה.
לדוגמה, ההחלטה לקנות מחשב יכולה להיות מלווה בניתוח TCO הבא: העלות הגבוהה של מחשב חזק מיצרן ידוע, מתאזנת אל מול עלויות התיקונים וההחלפה המוקדמת של מחשב זול יותר מיצרן נחות.
בשקלול שאר הגורמים מחיר הרכישה הוא רק הצעד הראשון בחישוב העלויות לאורך חיי המוצר.
שיטה זו הומצאה לראשונה על ידי חברת המחקר גרטנר בשנת 1987 ומאז פותחה במספר מתודולוגיות וכלי תוכנה שונים.
רכישת ציוד יכולה לכלול מחיר רכישה, תיקונים, תחזוקה, שדרוגים, שירות ותמיכה, רשת תקשורת, אבטחה, הכשרת משתמשים ורישוי תוכנה בין שאר ההוצאות.
תעשיית הרכב עושה שימוש נרחב בעקרון ה-TCO.
בהקשר זה, ה-TCO מאפיין את מחיר הבעלות על רכב מרגע הרכישה, דרך אחזקתו ולבסוף במכירתו כרכב משומש.
מחקרי TCO השוואתיים בן דגמים שונים של מכוניות עוזרים לצרכנים לבחור את המכונית שתתאים לצרכיהם ולתקציבם.
צרכנים רבים, ארגונים וממשלות נכשלים בהבנת וחישוב ה-TCO, ובמקום זאת נשענים על TCA (מחיר רכישה כולל) כדי לקבל את ההחלטות לגבי רכישה.
כמו כן, בכמה מקרים, קניינים לא מביאים בחשבון את כל העלויות המיוחסות ל-TCO, מאחר שיחידות אחרות בארגון נושאות בעלויות אלו (מושג הקרוי הזזת עלות).
קורה לא אחת שתוצאות חישוב ה-TCO סותרות באופן משמעותי חישובי TCA, והוא הרבה יותר רלוונטי בהחלטה לגבי הנחיצות של כל השקעת הון, במיוחד בשוקי אשראי מודרניים.
בנוסף בהתייחס גם להערכת עלויות של עסק עם כל הפרויקטים והתהליכים שלו, מפיקים על ידי ה-TCO את הריווחיות של העסק.
"עלות בעלות כוללת" כנגד "עלות שימוש כוללת"
מאחר שאין "בעלות" על תוכנה (אלא רישיון לשימוש), קיימת טענה ש-TCO הוא מושג מטעה בהקשר זה.
יש הטוענים כי "עלות שימוש כוללת" או "עלות שכירות כוללת" הם מושגים מתאימים יותר בהקשר זה.
ה-TEDAX (בספרדית: Técnicos Especialistas en Desactivación de Artefactos Explosivos - טכנאים מומחים בנטרול מטעני חבלה) הן יחידות במשמר האזרחי ובצבא של ספרד, אשר מתמחות בטיפול בחומרי נפץ.
מטרתן העיקרית היא להציל חיים ולמנוע הרס.
ה-TEDAX של כוחות הביטחון של ספרד הפכו לחיוניים בלוחמה נגד הטרור.
עומדת לרשותם טכנולוגיה משוכללת, כגון רובוטים מותאמים לנטרול פצצות.
ה-TEDAX נוסדו בספרד בשנת 1975 בעקבות ריבוי של פעולות חבלניות של אט"א וארגוני טרור נוספים שפעלו בספרד באותה תקופה.
באירועי הטרור של 11 במרץ 2004 במדריד ה-TEDAX הצליחו לנטרל מטען חבלה שלא התפוצץ, בלי לערוך פיצוץ מבוקר, דבר שהוביל את החקירה למבצעי הפיגועים הרצחניים.
משנת היווסדן של היחידות ועד שנת 2006 נהרגו 12 אנשי TEDAX.
הראשון היה רפאל ולדנברוס אשר נהרג כשניסה לנטרל מטען חבלה של MPAIAC.
TBC Bank (בגאורגית: თიბისი ბანკი, תיבּיסי בַּנקי) או הבנק המסחרי המוביל הוא הבנק הגדול ביותר בגאורגיה.
הבנק הוקם בשנת 1992 ובמשך עשור הפך לאחד משני הבנקים הגדולים בגאורגיה.
לבנק נתח שוק של כ-30% (הנתח שלו בנכסי כל הבנקים הוא 27%).
לבנק 12 סניפים ברחבי גאורגיה, ומרכזו ממוקם בבירה, טביליסי.
ההתמחות הבנק מתמחה במגוון מוצרים קמעונאיים ובנקאות עסקית לתאגידים ולעסקים בינוניים.
ההון העצמי של הבנק עומד על כ-751 מיליון דולר נכון ל-15 באוגוסט 2014.
הבנק זכה בתואר "הבנק הטוב ביותר בגאורגיה" במגזין הבריטי "הבנקאי" ("The Banker") לשנים 2002, 2003, 2004 ו-2005. זאת עקב הצמיחה המהירה שלו וההובלה שלו בכל האינדיקטורים.
הבנק נמצא בבעלות משותפת של: