tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי סנג'ק טבצ'יה דפטרי, האיילט כלל שישה סנג'קים בין 1701 ל-1702:
סנג'ק שבש ולאגוש (קאראנסבש, לוגוז')
סנג'ק אירשובה או Orsova (Orsova)
סנג'ק ליפובה (ליפובה) האיילט כלל שלושה סנג'קים בין השנים 1707–1717:
איילט קניז'ה (בטורקית עות'מאנית: ایالت قنیژه) היה איילט של האימפריה העות'מאנית שהוקם בשנת 1600 והתקיים עד קריסת השלטון העות'מאני במרכז אירופה לאחר 1686 (באופן נומינלי עד 1699).
פרובינציית קניז'ה הוקמה בשנת 1600 לאחר שהעיירה קניז'ה נכבשה מההבסבורגים.
אזור זה שנכבש לאחרונה הצטרף לשטח איילט סיגטוואר, שהוקם בשנת 1596 מכמה סנג'קים של איילט בודין (שהורחב כתוצאה מהרווחים הטריטוריאליים העות'מאניים במהלך המלחמה הארוכה) ואיילט בוסניה.
האיילט התקיים עד לכיבוש קניז'ה על ידי המלוכה ההבסבורגית בשנת 1690. הוא נמסר רשמית לידי המלוכה ההבסבורגית על ידי חוזה קרלוביץ בשנת 1699.
בשנת 1600, האיילט כלל את:
סנג'ק פוז'גה (פוז'גה) הסנג'קים של האיילט במאה ה-17:
סנג'ק סוקולופג'ה מאוחר יותר במאה ה-17, הוא התרחב וכולל את:
איילט סיגטוואר היה איילט של האימפריה העות'מאנית שהוקם בשנת 1596 והתקיים תקופה קצרה עד לשנת 1600, אז צורף לאיילט קניז'ה.
כאשר סולימאן המפואר נפטר ביום האחרון של הקרב על סיגטוואר, בנו סלים השני הגיע להחליפו, ועם כיבוש העיר ב-8 בספטמבר 1566, הוקם מיד סנג'ק סיגטוואר כחלק מאיילט בודין.
בשנת 1596 הפך מהמט השלישי את הסנג'ק לאיילט, אולם בשנת 1600 סופחו כל אדמות האיילט לאיילט קניז'ה כסנג'ק, אשר התקיים עד לשנת 1688.
איילט תימן ( בערבית: إيالة اليمن; בטורקית עות'מאנית: ایالت یمن) היה איילט (מחוז) של האימפריה העות'מאנית.
למרות שרשמית היה חלק בלתי נפרד מהאימפריה, המחוז הרחוק היה ידוע לשמצה כקשה לניהול, ולעיתים קרובות התנהל ללא חוקים.
בשנת 1516 סיפחו הממלוכים ממצרים את תימן; אבל בשנה שלאחר מכן, המושל הממלוכי נכנע לעות'מאנים, וצבאות טורקים השתלטו לאחר מכן על המדינה.
הם אותגרו על ידי האימאם הזיידי, קאסים הגדול (1597–1620), ועד שנת 1636, בני השבטים הזיידים גירשו את העות'מאנים מהמדינה לחלוטין.
בתחילת המאה ה-17, האיילט אבד לחלוטין למדינת הזיידים התימנית, רק כדי לחזור לידי העות'מאנים כעבור מאתיים שנה.
איילט תימן אורגנה מחדש בשנת 1849, עם ההשתלטות העות'מאנית על חלק גדול משטחי תימן רבתי.
ב-1872 הפך רובו לוילאייט תימן לאחר רפורמת הטנזימאט באימפריה.
הסנג'קים של האיילט באמצע המאה ה-19 היו:
איילין או Ailyn הוא שם הבמה של פילאר מריה דל כרמן מוניקה חימנס גרסיה (בספרדית: Pilar María Del Carmen Mónica Giménez García), זמרת מטאל גותי מקטלוניה, ספרד.
איילין למדה שירה קלאסית בית הספר והתחילה את דרכה בפסטיבלי זמר מקומיים וארציים.
ב-2007 התמודדה בתוכנית הריאליטי "האקס פקטור ספרד" אך לא העפילה לשלבי הגמר והודחה רביעית.
איילין זכתה לפרסום עולמי בתור הסולנית של להקת המטאל הגותי הסימפוני סירניה (Sirenia) בה הייתה חברה בשנים 2008–2016 ועמם הקליטה 4 אלבומי אולפן מלאים.
בשנת 2020 הקימה להקה משלה בשם Her Chariot Awaits שהוציאה אלבום אחד, אך פעילותה הוקפאה בשל מגפת הקורונה.
באותו שנה הצטרפה גם ל-Trail Of Tears שקמה מחדש.
בשנת 2022 הוציאה אלבום מוזיקה בשם Burn the Beauty ביחד עם ההרכב Lunarian.
אייליט (ILLIT, בקוריאנית: 아일릿) היא להקת בנות דרום קוריאנית הפועלת תחת הלייבל Belift Lab, ומבוססת על הזוכות בתחרות הריאליטי .
הלהקה מורכבת מחמש חברות: יונה, מינג'ו, מוקה, וונהי ואירוהא.
ב-25 במרץ 2024 הלהקה הוציאה לאור את המיני-אלבום הראשון שלה Super Real Me.
שם הלהקה הוצג בשידור חי בפרק הסיום של התוכנית, ומשמעותו הוסברה כשם ש-"מייצג בחירת פועל שייכנס בין המילים I'll ל־it", וזאת מתוך "היכולת לפעול ולקבל החלטות באופן עצמאי".
ב-20 באפריל 2024 הייתה ללהקת הקיי-פופ הראשונה ששיר הבכורה שלה נכנס למצעד הבילבורד הוט 100
שודרה בין ה-30 ביוני ל-1 בספטמבר 2023 ברשת JTBC, עם 22 משתתפות שהתחרו על קבלה להרכב של להקת בנות חדשה בת שש חברות, שעתידה לפעול תחת הלייבל Belift Lab בפרק האחרון של התוכנית נבחרו שש חברות ללהקה, כאשר שתיים מתוכן נבחרו על ידי ציבור הצופים, והשאר על ידי מפיקי החברה.
בסיום השידור של התוכנית נחשפו הבנות שהתקבלו להרכב הסופי של הלהקה: Wonhee, Youngseo, Minju, Iroha, Moka, Yunah.
ב-5 בינואר 2024 Belift Lab הודיעה כי Youngseo לא תמשיך עם הלהקה, לאחר שהגיעו בהסכמה הדדית להחלטה לסיים את החוזה שלה.
2024–הווה: הוצאת אלבום בכורה - Super Real Me
ב-21 בפברואר הלייבל Belift Lab אישר כי המיני-אלבום הראשון של הלהקה יצא לאור ב-25 במרץ, וכי יו"ר הייב (חברת האם של הלייבל), באנג סי-היוק, ישתתף כמפיק באלבום.
ב-28 בפברואר הלהקה הופיעה לראשונה בתצוגה של בית האופנה Acne Studios במהלך שבוע האופנה בפריז לפני שהופיעו בהופעת בכורה רשמית, והיו לאמן הקיי-פופ הראשון שעושה זאת.
ב-9 במרץ, נחשפה רשימת השירים של האלבום, כאשר יחד השיר "Magnetic" יהיה הסינגל המוביל של האלבום, שיכלול ארבע רצועות בסך הכל.
שמונה ימים לאחר הופעת הבכורה של איליט, הסינגל "Magnetic" נכנס לארבעה ממצעדי הבילבורד בארה"ב.
בנוסף, הלהקה הייתה ללהקת הקיי-פופ הראשונה שנכנסה לדירוג הסינגלים הרשמיים בבריטניה, עם השיר "Magnetic" שהגיע למקום ה-80.
ב-16 באפריל 2024 "Magnetic" הגיע למקום ה-91 בבילבורד הוט 100, הכניסה המהירה ביותר של אמן קיי-פופ למצעד, וכן היה לשיר הבכורה הראשון של אמן קיי-פופ שנכנס למצעד.
הקליפ של השיר "Lucky Girl Syndrome" יצא לאור ב-17 באפריל.
במאי 2024 האלבום נכנס למקום ה-93 במצעד האלבומים בילבורד 200. בנוסף, הלהקה הגיעה למקום ה-41 בטבלת האמנים של הבילבורד - ארטיסט 100, ולמקום השני ברשימת "הגילויים החדשים" של אמנים (Emerging Artist chart).
ב-28 ביוני 2024, הבילבורד העניק ללהקה את הפרס "Billboard's K-Pop Rookie of the Month", כשהיא הלהקה הראשונה שמקבלת פרס מסוג זה.
במרץ 2024, אייליט נבחרה להוביל את הקמפיין העולמי של בית האופנה השוודי Acne Studios.
ב-1 במאי 2024 הלהקה הפכה למודל של מותג הקוסמטיקה הצרפתי Bioderma.
בהמשך, ב-28 במאי, נבחרה למודל של חברת ההנעלה האמריקאית Crocs.
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס המוזיקה של MTV אירופההאמן האסייתי הטוב ביותראייליטפרס MAMAהזמרת החדשה הטובה ביותרשיר השנה"Magnetic"הריקוד הטוב ביותר - להקת בנותהכוריאוגרפיה הטובה ביותרפרס המוזיקה של בילבורדשיר הקיי-פופ העולמי המוביל2025פרס MAMAהופעת הריקוד הטובה ביותר – להקת בנות"Cherish (My Love)"הטופ 10 של המעריצים - נשיםאייליט
איילין בנט ויטינגסטול הייתה טניסאית בריטית.
היא זכתה במקום ראשון בתחרות זוגות נשים וזוגות מעורבים בתחרויות גראנד סלאם 6 פעמים.
איילין בנט נולדה בשכונת פדינגטון של לונדון בשנת 1907. בשנת 1929 היא התחתנה בפעם הראשונה.
מאז ועד לגירושים בשנת 1936 התחרה בשם משפחה ויטיגסטול.
באליפות צרפת בטניס 1928 איילין בנט הגיע לגמר ובאליפות וימבלדון 1928 לרבע הגמר.
הישג נוסף היה באליפות ארצות הברית הפתוחה בה היא הפסידה במשחק הגמר תחרות הנשים.
בתחרויות זוגות נשים היו לאיילין ויטינגסטול הישגים משמעותיים.
היא ניצחה באליפות צרפת בטניס 1928 ואליפות צרפת בטניס 1931. באליפות וימבלדון 1928 היא הייתה במשחק גמר ובאליפות ארצות הברית הפתוחה 1931 היא ניצחה.
באליפות צרפת בטניס 1932 היא הפסידה גמר.
בשנים 1931/1932 היא שיחקה לצד בטי נאטהול.
בתחרויות זוגות מעורבים היא שיחקה לצד אנרי קושה.
הם ניצחו באליפות ארצות הברית הפתוחה 1927, פעמיים באליפות צרפת בטניס ובאליפות צרפת בטניס 1930 הפסידו בגמר.
איילין ויטינגסטול הפסיקה להשתתף בתחרויות בשנת 1935. בשנת 1936 היא התגרשה, התחתנה תוך זמן קצר ובשנת 1937 לזוג נולדה ילדה.
בסוף 1947 הם התגרשו ובקיץ 1947 היא התחנה בפעם השלישית.
בשנת 1957 היא התחתנה בפעם הרביעית ואחרונה.
שנהיריבה בגמרתוצאהאליפות צרפת בטניס 1928 הלן וילס1–6, 2–6אליפות ארצות הברית הפתוחה 1931 הלן וילס4–6, 1–6
אַיֶּלֶת הַשַּׁחַר היא קיבוץ בעמק החולה, בסמוך לחצור הגלילית וליסוד המעלה, השייך למועצה אזורית הגליל העליון.
לצד הקיבוץ נחשף היישוב הקדום חצור, ובכניסה לקיבוץ הוקם מוזיאון עתיקות חצור בתכנון האדריכל דוד רזניק, מבנה ייחודי לאצירת העתיקות שנחשפו במקום.
בזכות מיקומו של היישוב ליד גבול הצפון הוא שימש כנקודת מעבר חשובה למעפילים מסוריה ולבנון לארץ ישראל.
כמו כן, קלט הקיבוץ, לאורך השנים, עולים רבים מרחבי אירופה וצפון אפריקה.
כן שימש כנקודה מרכזית לביטחון הגליל העליון המזרחי וכבלם לכוחות הסורים הפולשים במלחמת השחרור.
איילת השחר נוסדה בסיוע קפא"י בשנת 1915 על ידי קבוצה של חמישה גברים ואישה אחת מאנשי העלייה השנייה.
בתמיכתו של חיים מרגליות קלווריסקי.
הקבוצה קיבלה בחכירה 700 דונם מאדמת נג'מת א-צובח (שעד לאותו זמן הוחכרה לאיכרי ראש פינה, שהחכירו בתורם את האדמה לערבים), לשנת ניסיון בתנאֵי ה הערבים.
באמצע שנת 1918 קיבלו 20 המתיישבים שהתאספו בינתיים חזקה על הקרקע, ובהמשך קנתה הקבוצה אדמות נוספות.
היא קיבלה בחכירה 800 דונם נוספים בשנת 1921, ובשנת 1924 קיבלה מיק"א אדמות שנקנו בשנת 1892. בתחילת שנת 1923 עברה הקבוצה מהגבעה הדרומית-מזרחית לנקודה סמוכה, בגדה הצפונית של נחל "ווגז", הוא נחל חצור.
חיזוק לפעילות המשקית ניתן למתיישבים על ידי קפא"י, שנוסדה זמן קצר קודם לכך.
בשנת 1920 שימשה איילת השחר כמרכז לכוחות שנחלצו להגנת תל-חי וכן בסיס לחוזרים מהקרב.
ב-4 במאי 1923 הוזמנו לקיבוץ אנשי הוועד המרכזי של ההסתדרות החקלאית לכבוד חנוכת הבתים הראשונים של איילת השחר: חמישה מבני מגורים, רפת דו-קומתית ומגדל מים.
נכח באירוע גם חיים קלווריסקי, שתמך בקבוצה בתחילת דרכה.
עשרת בתי המגורים הראשונים, שבנייתם הושלמה ב-1929, סודרו בתבנית של פרסה.
סידור זה היה ייחודי בתנועה הקיבוצית והוא תוכנן כך שהמתיישבים יוכלו לעבור ממודל של קיבוץ למודל של מושב, לחלק את השטח המשותף לנחלות ולגדל תוצרת חקלאית בקרבת הבית.
מיום הקמת היישוב היה החוסר במים, לצד החוסר בקרקעות, הבעיה המרכזית של המתיישבים, שכן היו צריכים להסתפק במי ואדי ווגז (חצור), ששימשו גם את היישובים הערביים הסמוכים.
המים הללו הספיקו בקושי למשק ולאוכלוסייה הקטנה.
במרץ 1926, בעקבות סכסוך מתמשך על מים עם ערביי הסביבה, נדרשו כל הגברים באיילת השחר להגיע למשטרת צפת ושמונה מהם נאסרו.
בראשית שנות ה-30 נבנתה תעלת מים, שהובילה בגרביטציה את מי הוואדי לבריכת אגירה להשקיית גידולים חקלאיים.
אחרי חיפושים וקידוחים עקרים נמצאו ב-1936 מים בקידוח באדמות הקיבוץ.
ב-1951 התחיל הקיבוץ לקבל מים דרך חברת מקורות, שהגיעו ממעיינות עינן.
אז חלה גם תנופת פיתוח של המשק החקלאי.
נכון לשנת 2023 מקבל המשק מים משלושה מקורות שונים, ובהם ממפעל שאיבה עצמי.
בניגוד ליישובים אחרים בגליל, לא הצטרפה איילת השחר לאחר מאורעות תל חי לגדוד העבודה, ולכן נשארה ללא תמיכה כלכלית מספקת מיק"א, פיק"א והמוסדות ההסתדרותיים.
בהיעדר כספים מספיקים ומחסור בכוח אדם הגיעה איילת השחר לידי משבר ופנתה בשנת 1925 לקיבוץ עין חרוד בבקשת הצטרפות שנענתה בחיוב.
באוקטובר 1925 הצטרף הקיבוץ לעין חרוד, שפרש מגדוד העבודה ב-1923 והיה מעוניין בדריסת רגל בגליל העליון.
ההצטרפות לארגון קיבוצי עין חרוד הביאה לשיפור במצבה של איילת השחר, אשר עלתה על דרך המלך.
בשנת 1930 הוקם בקיבוץ בית ספר ובינואר 1936 הונחה אבן פינה למבנה קבע לבית הספר בקיבוץ.
באותו זמן מנה הקיבוץ כ-250 נפש.
לאחר הקמתו של ארגון ההגנה הוא החל לבנות סליקים גדולים ברחבי הארץ.
בשלב ראשון הוביל שאול אביגור הקמת ארבעה סליקים מרכזיים, כשאחד מהם נועד להיבנות באיילת השחר.
המקום שנבחר היה מחסן תבואות, שנבנה ב-1924 ושימש לאחסון תבואה ולהכנת תערובות עבור הרפת והאורווה.
חפירת הסליק נעשתה במהלך המרד הערבי הגדול בשנים 1939-1936. לאחר קום המדינה הועברה תכולת הסליק לרשויות והוא נסגר.
ב-2 במאי, לקראת פלישת צבאות ערב במלחמת העצמאות, הופסקו כל העבודות במשק וחברי הקיבוץ הפנו את כל מרצם לביצורים, כולל בשבת.
למחרת הופסקו הלימודים והנוער העולה בקיבוץ גויס לאימונים.
ב-7 במאי 1948 נפצעו שניים מחברי הקיבוץ שנכנסו לשדה מוקשים.
מ-5 ביוני עד 14 ביוני, הקיבוץ סבל מהפגזות והפצצות אוויריות של הצבא הסורי.
אנשי הקיבוץ מנו 170 פגזי תותחים ו-70 פצצות מהאוויר שנפלו בשטח המשק.
ב-5 ביוני 1948 הופצץ הקיבוץ מהאוויר.
שש פצצות נפלו בשטח הקיבוץ וחבר אחד נהרג.
ב-10 ביוני 1948 הופגז המשק מהאוויר במהלך שעות רבות.
אחת העמדות נהרסה וחמישה מיושביה נהרגו.
בעקבות נפילת משמר הירדן בידי הסורים פונו הילדים עד גיל תשע מהקיבוץ.
הילדים מעל גיל תשע גויסו לעבודת החפירות.
בקרבות עשרת הימים, במבצע ברוש, הופצץ הקיבוץ רבות על ידי הסורים ונשלחו לעברו התקפות שסוכלו.
ב-16 ביולי 1948 הצליחו מגיני הקיבוץ להפיל מטוס סורי מסוג הרווארד.
שרידיו מונחים עד היום ליד גני הילדים של הקיבוץ.
בשנת 1950, כאשר נבנה במרכז קיבוץ איילת השחר חדר אוכל חדש, נתגלו בו עתיקות.
במקום נערכה חפירה על ידי הארכאולוגים פיליפ לנגסטף אורד גיא ומשה דותן מטעם מחלקת העתיקות, ונתגלו יסודותיו של בניין גדול, בנוי לבני טיט.
הבניין תוארך על ידי חופריו לתקופה הפרסית.
בשנת 2009 הושלם סרטו של חבר הקיבוץ ישי אורן "חַפָּשִׂים", שצולם במהלך ארבע עשרה שנים.
הסרט מתאר את התמורות שחלו בקיבוץ איילת השחר מבעד לעיני צעירי הקיבוץ, והוא נועד להקרנה במסגרת פסטיבל דוקאביב בשנת 2010, אך לאחר שהבמאי, שבינתיים חזר בתשובה, הוציא צו מניעה – הקרנתו בוטלה.
מאוחר יותר, בפברואר 2011, הוקרן הסרט בערוץ יס-דוקו, בערב נושא מיוחד שהוקדש לציון 100 שנה לתנועה הקיבוצית.
בשנת 2008 אישרה הוועדה לנושאים תכנוניים עקרוניים (הולנת"ע), את שינוי מעמדו של קיבוץ איילת השחר למושב לבקשת הקיבוץ, אך בסופו של דבר ההחלטה בוטלה באספת הקיבוץ בשנת 2010, ושינוי המעמד לא בוצע בפועל.
מקור שמו של היישוב הוא מן הפסוק בתהילים פרק כ"ב פסוק א': "לַמְנַצֵּחַ, עַל-אַיֶּלֶת הַשַּׁחַר", כלומר קרני אור הבוקר הראשונות המפציעות כקרני האיילה, ומזכיר את השם הערבי של חלקת הקרקע, נַגְ'מַת אֶ-צֻבְּח (نَجْمَة الصُّبْح) כלומר כוכב הבוקר.
השם הערבי נַגְ'מַת אֶ-צֻבְּח מקורו, לפי אגדה מקומית שנשמרה אצל זקני ראש פינה, בשם משפחתו של האיכר העברי שהיה אמון על חלקה זו, חקלאי בשם "מורגנשטרן".
הפועלים הערביים התקשו בהגיית השם, וכדי להקל עליהם תרגם מורגנשטרן בעבורם את שם משפחתו לערבית.
כך הפך "כוכב בוקר" בגרמנית וביידיש לנַגְ'מַת אֶ-צֻבְּח בערבית.
בכור ילדי היישוב זכה לשם "כוכב" והוריו, רוחמה ואריה וישניבסקי, עברתו את שם משפחתם ל"שחר".
הקיבוץ הוא משק חקלאי בעיקרו, המבוסס על שדות בחקלאות שלחין ובעל, מטעים נשירים וענפי בעלי חיים: רפת, לול וכוורות.
לאורך השנים נעשו ניסיונות שונים להקמת תעשיות, שכולן לא זכו להצלחה מרובה.
בין אלה בלט מפעל "איתן", שייצר תבניות לצמיגים, והיה המפעל היחידי מסוגו באזור המזרח התיכון.
ענפי התיירות הקיימים: בית הארחה ובו 63 חדרים, מגרש פיינטבול, מטווח ספורטיבי וכן הפעלת טיולי ג'יפים.
במשך עשרות רבות של שנים, משנת 1936 ועד שנת 2018, קלט הקיבוץ עלייה מארצות שונות, ממערב וממזרח, ומראשית שנות ה-90 גם מרוסיה ומאתיופיה.
חלק גדול מהעולים הגיע דרך עליית הנוער.
עם תחילת העלייה הגדולה של יהודים מאתיופה בתחילת שנות ה-90 הוקם בקיבוץ מרכז קליטה גדול לעולים החדשים, במקום בית ההארחה, שנסגר מעט לפני כן.
באפריל 2018 נסגר מרכז הקליטה.
בשנת 2019 החל הקיבוץ בשיפוץ מרכז הקליטה, כדי להופכו שוב למלון.
בשנת 2023 נפתח המלון, ששמו "איילה ריזורט".
זמן קצר לאחר פתיחתו הרשמית קלט המלון כמה מאות מחברי קיבוץ שניר, שפונו בעקבות הלחימה בצפון.
במהלך השנים הופרט הקיבוץ בהדרגה וחלק מענפי השירות הפכו לעסקים קטנים, בהם נגריה, מוסך וחשמליה.
בקיבוץ פועלת גם "הסנדלריה", סנדלריה הממוקמת באחד ממבני הפרסה הראשונים בקיבוץ, אשר הוקמו בשנים 1929-1923 והוגדרו כאתרי מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
בשנת 2010 החלה המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל בפרויקט שימור ושחזור של המבנה ותכולתו.
בשנת 2012 הסתיימו עבודות השימור, ומאז שוב פועלת הסנדלריה במתכונת מלאה ומשמשת גם כמרכז מבקרים וסדנאות.
בתחילת שנות האלפיים החל הקיבוץ בתכנון השכונה הראשונה בהרחבה, בסמוך לגדר הקיבוץ הצפונית, שנקראה "כפר היין".
בדצמבר 2005 החל הפיתוח של 51 המגרשים ונפתח שלב הקבלה של המשתכנים.
בשנת 2007 החל תהליך בחירת המגרשים, ובתחילת 2009 נכנסו לביתן המשפחות הראשונות.
באוקטובר 2013 החל תכנון ופיתוח שלב ב' בהרחבה, "שכונת הפקאן" הכוללת 87 יחידות דיור, שנועדה עבור חברי קיבוץ או חברים חדשים בלבד, ובשנת 2015 החל אכלוס קבוצת המשפחות הראשונה.
שלב ג', שנכון לשנת 2024 עדיין בתכנון, יחזיק 58 מגרשים נוספים.
איילת זוּרר (נולדה ב-28 ביוני 1969) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית, בעלת קריירה בין-לאומית.
זוכת שני פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה וזוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר על משחקה בסרט "האסונות של נינה".
זוּרר נולדה, גדלה והתחנכה בשיכון דן שבתל אביב והתגוררה בבגרותה במושב מכמורת.
אביה, יהושע זורר, יליד הארץ, ובעברו פקיד במשרד השיכון.
אימה, אביבה זורר, עלתה מצ'כוסלובקיה, והיא מורה לבישול.
בנעוריה למדה תיאטרון במסגרת בית-ספרית בתיכון עירוני י"ד והשתתפה בלהקת צופי תל אביב.
לאחר שירותה בצה"ל בלהקת פיקוד צפון, החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
בתום לימודיה עברה לגור בניו יורק, ולמדה בה משחק גם ב-New Actors Workshop School.
בשנת 1991 שבה לישראל והשתתפה בסרט הקולנוע הצרפתי-ישראלי "אהבנו את לורה".
בשנת 1992 שיחקה בקליפ לשיר "מנגנת באך" של להקת "הרידינג ג'".
הקליפ זכה בפרס בפסטיבל הסרטים בחיפה.
בשנים 1992–1994 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית של הערוץ הראשון, בתפקיד נוגה כספי.
ב-1993 שיחקה בסרט הקולנוע "נקמתו של איציק פינקלשטיין", ובאותה שנה השתתפה גם בתוכנית הטלוויזיה בכבלים "יציאת חירום".
ב-1999 איירה את ספרו של גבי ניצן, באדולינה.
בשנים 1997–1999 שיחקה בתפקיד שירה שטיינברג בסדרת הדרמה "פלורנטין", ששודרה בערוץ 2. בשנת 1997 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "אהבה אסורה".
ב-2000 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "זינזאנה".
בשנת 2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "לילה ללא לולה" ובסרט הקולנוע "כיכר החלומות".
בשנת 2002 השתתפה בסדרות הטלוויזיה "שלווה" ו"הבלוק".
בשנת 2003 השתתפה בסרטו של שבי גביזון "האסונות של נינה", וזכתה על משחקה בסרט בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
באותה שנה כיכבה בסרט "איש החשמל".
בשנת 2004 שיחקה בסרטים "משהו מתוק" וב"מכתוב".
בשנת 2005 שיחקה בסדרות הטלוויזיה "חדר מלחמה" ובסדרת הדרמה "בטיפול" בתור הרופאה ד"ר נעמה לרנר.
בשנת 2006 השתתפה בתוכנית המערכונים "גומרות הולכות".
בתיאטרון שיחקה בין היתר במחזות "היורשת" לצידה של דבורה קידר, "מדריך נשים לתוהו ובוהו", "בגדי המלך", "בואו לא נדבר על זה", "אוהבים את אופאל" ו"מונולוגים מהווגינה".
בארצות הברית שיחקה בהצגות "חלום ליל קיץ", "ריצ'רד השלישי" ו"היריבים".
כמו כן, דגמנה זורר למותגי האופנה "הוניגמן", "גולף" ו"גולברי".
הקריירה הבינלאומית שלה החלה לאחר שלוהקה לסרטו של הבמאי סטיבן ספילברג "מינכן" שיצא לאקרנים בשנת 2006, ועוסק בטבח הספורטאים הישראלים באולימפיאדת מינכן.
זורר גילמה בסרט את דפנה קאופמן.
בשנת 2007 השתתפה בסרט האמריקאי "אדם בן כלב" בו היא מגלמת את האחות שמטפלת באדם שטיין.
באותה שנה השתתפה גם בסרט הישראלי "רק כלבים רצים חופשי" שכתב אסי דיין וביים ארנון צדוק, ובשני סרטים אמריקאים, "סיכוי קלוש" ו"שמונה צדדים לאמת", בו שיחקה לצידם של מת'יו פוקס ודניס קווייד.
בשנת 2008 נבחרה זורר על ידי אתר המבקרים העצמאיים Tccandler.com למקום התשיעי בדירוג 100 הנשים היפות של הוליווד.
בשנת 2009 נבחרה זורר לככב בתפקיד ראשי לצידו של טום הנקס בסרט האמריקאי "מלאכים ושדים" המבוסס על ספרו של דן בראון, שתקציבו 130 מיליון דולר.
בכך הפכה זורר לשחקנית הישראלית המצליחה ביותר בהוליווד באותה עת.
ביולי 2009 נבחרה ליקירת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2011 הופיעה זורר בתצוגת האופנה השנתית של רשת האופנה הישראלית "גולברי".
היא שימשה כפרזנטורית של הרשת במשך 11 עונות.
ב-2016 פוטרה מתפקידה בחברה, אשר שכרה במקומה את שירותיה של הדוגמנית אסתי גינזבורג, מה שיצר הד תקשורתי בנוגע לאי-העסקת נשים מגיל מסוים בעולם האופנה.
זורר הגישה תביעה נגד החברה בגין אי עמידה בהסכם שנחתם עמה.
בהסכם פשרה בינה לבין גולברי, פיצו האחרונים את זורר ב-150 אלף שקל, תמורת סילוק התביעה.
ב-2013 זורר שיחקה את אמו הביולוגית של סופרמן בסרט האמריקאי "איש הפלדה", הראשון בסרטי היקום הקולנועי של DC.
ביוני 2013 עלתה הסדרה הישראלית "שטיסל" בלוויין, שם מגלמת זורר את האלמנה אלישבע רוטשטיין.
באוקטובר 2013 עלתה הסדרה "בני ערובה" בערוץ 10, שם מופיעה זורר בתפקיד הראשי כיעל דנון.
זורר הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה" על שני התפקידים וזכתה בפרס על תפקידה בסדרה "בני ערובה".
ב-2015 התחלה לשחק בסדרה האמריקאית "דרדוויל" מבית Netflix בתפקיד ונסה פיסק אשתו של הנבל המכונה קינגפין.
באותה שנה שיחקה לצד יואן מקגרגור וטיי שרידן בסרט קולנוע "הימים האחרונים במדבר".
ב-2016 שיחקה בגרסה מחודשת לסרט האמריקאי "בן חור" בתור אמו של גיבור הסרט, בבימויו של טימור בקממבטוב, ובכיכובם של ג'ק יוסטון, טובי קבל ומורגן פרימן.
ב-2017 זורר שיחקה בפרק אחד בסדרה האמריקאית "Taken" בתור ליאה.
בנוסף ב-2017, כיכבה בסרט הצ'כי-אמריקאי "Milada" בתור מילדה הורקובה.
בשנת 2018 יצא לאור בהוצאת "ידיעות ספרים" ספרה "מעכשיו..." אותו כתבה ואיירה.
בשנת 2019 החלה לשחק בתפקיד משני בסדרה "מורשות" של הרשת The CW.
בשנת 2020 החלה לשחק בתפקיד ראשי את אליס בסדרה "לאבד את אליס" שיצרה וביימה סיגל אבין לערוץ HOT3, זורר גילמה אשת קולנוע לצד ליהי קורנובסקי וגל תורן.
בשנת 2021 שיחקה את הפסיכולוגית בעונתה השלישית של הסדרה מבית היוצר של נטפליקס, "את", ובאותה השנה לוהקה לסדרת המדע הבדיוני האמריקאית "Moonhaven" ברשת AMC, לצדם של דומיניק מונאהן וג'ו מנגנלו.
בשנת 2024 החלה לשחק בסדרת הדרמה "חולי אהבה" לצד עמוס תמם.
בשנת 2025 חזרה לשחק את תפקידה של ונסה פיסק בסדרה דרדוויל: נולד מחדש.
זורר נישאה לגלעד לונדובסקי, מדריך גלישה שהכירה במהלך חופשה, ב-11 בנובמבר 2002, והיא אם לבן.
הם מתגוררים בווניס לוס אנג'לס שבארצות הברית.
בשנת 2017 נטען בכתבה של "ידיעות אחרונות" כי זורר הייתה בין המפורסמים שהיו חברים בכת מייסודה של חוה גואז.
נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993)
רק כלבים רצים חופשי (2007)
איילת דקל היא במאית קולנוע, טלוויזיה ופרסומות.
בוגרת בית הספר למשחק ולקולנוע בית צבי במגמת קולנוע, ובעלת תואר שני מאוניברסיטת N.Y.I.T בניו יורק בהצטיינות יתרה משנת 1991.
דקל זכתה בפרס הסרט הטוב ביותר וכן בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב ב-2001 על סרטה "צומוד".
ב-2008 הקימה חברה המציעה שירותי תוכן ופיתוח פורמטים לרשת ולטלוויזיה.
"כחול עמוק" (1997) - סדרת טלוויזיה עלילתית משטרתית.
"צומוד" (2000) - סרט תיעודי העוקב אחר סיפורם של ארבעה ילדים פלסטינים במחנה הפליטים דהיישה.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ופרס העריכה בפסטיבל דוקאביב 2001 ומועמד לפרס אופיר באותה שנה.
"החתונה התבטלה" (2006) - סרט תיעודי טלוויזיוני אודות ביטול חתונות.
"אורנה פורת - ביבליוגרפיה" (2006) - סרט תיעודי טלוויזיוני.
"מלחמת המינים" - סדרת דוקו-ריאליטי.
"ג'אגלינג ואמנות אחזקת המשפחה" (2006) - סרט תיעודי אודות נשים בעלות קריירה ומשפחה.
"ביי ביי לאהבה" (2007) - פרויקט קולנועי ניסיוני אודות פרידות.
הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב.
"אינתיפאדה קאלט" (2007) - סרט תיעודי אודות השפעתה של האינתיפאדה השנייה על יצירותיהם של אמנים בתל אביב.
"מקום מפלט" (2019) - סרט תיעודי על מקלטים לנשים מוכות.
בנוסף, נטלה חלק בקמפיין הבחירות של ציפי לבני ומפלגת קדימה לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה וביימה את קטעי הווידאו של בלוג יומן הבחירות של לבני.
אַיֶּלֶת הַשַּׁחַר הוא אתר ארכאולוגי בקיבוץ איילת השחר.
האתר מתוארך לתקופת שלטון אשור בארץ ישראל מהמאה ה-8 לפנה"ס.
בשנת 1950, כאשר נבנה במרכז קיבוץ איילת השחר חדר אוכל חדש נתגלו בו עתיקות.
במקום נערכה חפירה ארכאולוגית בידי הארכאולוגים פיליפ לנגסטף אורד גיא ומשה דותן מטעם מחלקת העתיקות.
נתגלו יסודותיו של בניין גדול, בנוי לבני טיט.
בשנת 1975 הציע רוני רייך, על יסוד פרטי תוכנית הבניין ופרטי הבנייה המיוחדים שלו, כי אלה שרידיו של ארמון בסגנון אשורי משלהי המאה השמינית לפנה"ס.
לפי הצעה זו, לאחר שנכבשה חצור הישראלית (ששרידיה מצויים בתל חצור שמדרום-מערב לקיבוץ) בידי תגלת פלאסר השלישי מלך אשור, בנה המושל האשורי שהוצב במקום במישור של התל (היום שטח קיבוץ איילת השחר).
את מרכז שלטונו מחוץ לתל צר המידות, כיום לא נותר מן השרידים האלה דבר בשטח.
איילין פורד הייתה מנהלת ומייסדת סוכנות הדוגמנות פורד מודלס.
איילין פורד נולדה כאיילין אוטי (Eileen Otte) בגרייט נק, ניו יורק.
היא אהבה לקרוא, בעיקר על בגדים ונסיעות.
התחילה כדוגמנית בעצמה ותוך זמן קצר נוכחה לדעת שהיא מוכשרת לעסקי האופנה וזיהתה את המראה שיצטלם היטב.
אף ישר, עיניים רחבות וסימטריות וצוואר ארוך.
היא למדה בברנארד קולג' וסיימה ללמוד ב-1946.
בשנת 1946 ייסדה ביחד עם בעלה, ג'רלד ויליאם "ג'רי" פורד, את סוכנות הדוגמנות פורד מודלס, אחת מסוכנויות הדוגמנות הראשונות ואחת מסוכנויות הדוגמנות הידועות ביותר בעולם.
"יש שתי מילים בתעשיית הדוגמנות", היא אומרת "עצמות וגוף, גוף ועצמות".
"האישה היפה היא כזאת שבאמת מכירה את עצמה – את פניה, את גופה, את כולה – והיא ממצה את המקסימום מהנתונים שלה."
כתבות ביוגרפיות על איילין פורד פורסמו בכתבי העת Good Housekeeping ב-1968, לייף בנובמבר 1970 וליידיז הום ז'ורנל ב-1971 ומעל במות רבות נוספות.
היא הופיעה ב-1997 בסרט Scratch the Surface המספר את סיפורה של נערה דוגמנית שנהפכת להיות במאית סרטי תעודה, כן הופיעה בסרטה של טארה פיצ'פטריק מ-1999 Intimate Portrait: Eileen Ford, המתאר את תעשיית הביגוד.
ביתה של פורד ב-Tewksbury Township, New Jersey נחרב כמעט לחלוטין ב-1993 כתוצאה משריפה.
היא הפיקה בשנת 2000 את סדרת הטלוויזיה Search for a Supermodel.
איילסטורם (Alestorm) היא להקת פולק מטאל ופאוור מטאל מהיישוב פרת', סקוטלנד.
שירי הלהקה עוסקים באגדות הפיראטים ומסעותיהם בים.
את הלהקה הקימו ב-2004 גאווין הארפר וכריסטופר בווז, במקור בשם "Battleheart".
הם הקליטו את המיני-אלבום הראשון שלהם באופן עצמאי בתחילת שנת 2006. באטלהארט הושלמה עם הצטרפותם של דני איוונס ודאג סווירצ'ק.
הלהקה הופיעה כבר 5 ימים לאחר שחבריה נפגשו לראשונה.
בתחילת שנת 2007 המתופף דאג סווירצ'ק פרש מן הלהקה והוחלף על ידי איאן וילסון.
לאחר שחרורם של שני מיני-אלבומים והחתמתם בנאפלם רקורדס, שונה שם הלהקה לשמה הנוכחי, איילסטורם.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Captain Morgan's Revenge", יצא ב-25 בינואר 2008.
כריסטופר בווז (Christopher Bowes) - סולן, קלידים.
גארת' מרדוק (Gareth Murdock) - גיטרת בס, קולות רקע (2008 – הווה).
מאטֶה בודור (Máté Bodor) - גיטרה חשמלית, קולות רקע (2015 – הווה).
פיטר אלקורן (Peter Alcorn) - תופים (2010 – הווה).
אליוט ורנון (Elliot Vernon) - קלידים, קולות רקע וגראולינג (2011 – הווה).
איילסטורם מרבה להופיע בישראל, ונוהגת לכלול אותה בסיבובי ההופעות הבינלאומיים שלה.
עד כה הופיעה הלהקה בארץ שלוש פעמים, ב-2014, ב-2018 וב-2022. עם תחילת המלחמה באוקטובר 2023, שלח כריס, סולן הלהקה, מסר מוקלט ובו הביע הזדהות ותמיכה בישראל.
איילת גלבוע (נולדה בחיפה ב-1958) היא פרופסור בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה.
את תאריה (ראשון, שני ודוקטורט) בארכאולוגיה עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נושא הדוקטורט היה "החוף הפיניקי הדרומי בתקופת הברזל I-IIA".
היא לימדה באוניברסיטה העברית וכיום מלמדת באוניברסיטת חיפה.
במשך שנים רבות ערכה את עתיקות ואת פרסומי רשות העתיקות, וכן הייתה עורכת משנה של האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל.
כיום היא מנהלת את חפירות תל דור יחד עם פרופ' אילן שרון מן האוניברסיטה העברית.
עומדת בראש פרויקט הפרסום של הממצאים מתקופת הברונזה ותקופת הברזל באתר.
ישראל ומזרח הים התיכון מתקופת הברונזה המאוחרת ועד לתקופה הפרסית
קשרים בין תרבויות הים התיכון בתקופת הברזל
שימושים באנליזת סגנון (style analysis) בארכאולוגיה
מתודולוגיה של דוח"ות אתרים ארכאולוגיים
גלבוע פרסמה עשרות מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
בנוסף פרסמה מאמרים בפרסומי כנסים, ומאמרים בספרים.
וכן הייתה שותפה לכתיבת 11 דוחות חפירה על תל דור.
דור בתקופת הברזל I - נמל ועיר מסחר תחת תמורות תרבותיות וכלכליות, חידושים בחקר מישור החוף (תשנז) 12-33 1997
קיראמיקה אשורית בדור והערות למעמדה של העיר בתקופת הכיבוש האשורי, ארץ-ישראל כה (תשנו) 122-135 1996
שכבה VI במגידו ותופעת "גויי-הים הצפוניים".
איילין מרי קווין היא שחקנית אמריקאית שהתפרסמה בעיקר בתור הילדה אנני בסרט "אנני", תפקיד עליו הייתה מועמדת לשני פרסי גלובוס הזהב.
קווין נולדה ברובע יארדלי שבפנסילבניה.
שאבה את השראתה למשחק מאמה הלנאנן קווין שהייתה במקצועה מורה למשחק.
התגלתה לראשונה בגיל 10 כשנבחרה מתוך למעלה מ-8,000 מועמדות לשחק בדרמה המוזיקלית של ג'ון יוסטון "אנני", בסרט הופיעה בתפקיד הילדה האדמונית היתומה אנני והועמדה ל לשני פרסי גלובוס הזהב, בקטגוריות השחקנית הטובה ביותר בסרט קומי/מוזיקלי והשחקנית החדשה הטובה ביותר של השנה.
כילדה חוץ מלשחק, קווין גם שרה באופן מקצועי ובשנת 1982 שחררה את אלבום הסולו שלה "Bobby's Girl".
בנוסף גם שרה מספר שירים מתוך פסקול הסרט "אנני".
ב-1986 שיחקה לצידם של אלי גורנשטיין והלן האנט בתפקיד הנסיכה זורה בדרמה המוזיקלית הישראלית "נסיך צפרדע".
בשנת 1994 השלימה קווין את לימודייה עם תואר מאוניברסיטת דרו.
לאחר שסיימה את לימודייה עבדה קווין בתור מתורגמנית ובתור מורה לתיאטרון וספרדית.
בשנת 2010 חזרה למסכים לאחר היעדרות ממושכת ושיחקה לצידם של זוכי האוסקר, טימותי האטון ומירה סורבינו בדרמה "סרקזם מרובה".
איילת הירשמן (נולדה ב-6 באוקטובר 1973) היא עיתונאית, בעלת טור ומחברת ספרי בישול ישראלית.
הירשמן נולדה בירושלים לשוש ולחיים הירשמן.
בהיותה בת שנתיים וחצי עברה עם משפחתה לחולון, ובגיל 11 עברה המשפחה לרמת השרון.
בצה"ל שירתה בלשכת הרמטכ"ל ובחיל הים.
בשנת 1997 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה וספרות כללית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1999 התחתנה הירשמן עם תומר עמיר ועבדה במשך כשנה כעורכת וכעיתונאית במגזין "על השולחן".
בשנת 2000 עברה לעיתון "לאשה", בו שימשה כעורכת הראשית של תחום האוכל ומגזין האוכל "שף" עד לשנת 2010. החל מ-2006 יש לה מדור וידאו ב"לאשה", באתר ynet.
במקביל לעבודתה בעיתון, הוציאה את ספרה הראשון "פשוט טעים" ב-2005, שהיה לרב-מכר.
מאז הוציאה עוד שמונה ספרי בישול וכן ערכה את הספר "עוגת השבוע של לאשה" (2009).
משנת 2009 כותבת ביקורת מסעדות בעיתון "ידיעות אחרונות".
כיום (2011) יש לה טור אישי ב"לאשה" (העוסק בכתיבת אוכל, מתכונים וביקורת מסעדות).
ב-2011 השיקה את אתר האינטרנט שלה "יומן מטבח".
במאי 2012 החלה להנחות את התוכנית "פשוט וטעים" בערוץ 10.
הירשמן נשואה לתומר עמיר, בעל משרד "גורן עמיר" ללובי פוליטי וניהול משברים (בשיתוף עם עליזה גורן) ולהם שלושה ילדים.
כל ספריה של הירשמן ראו אור בהוצאת ידיעות ספרים.
פשוט טעים (2005) - ספר בישול ביתי גדול, מפורט ועתיר מתכונים, שיטות הכנה, הסברים וסיפורים, המיועד לאנשים עסוקים שלא רוצים לוותר על בישול יצירתי ואוהבים ליהנות מהחיים.
הפסח הקל שלי (2007) - ספר העוסק במתכונים קלים לחג הפסח ולימי האביב.
ראש השנה הקל שלי (2008) - מתכונים קלים ומרשימים לימי חגי תשרי: לארוחת החג הגדולה, לארוחה המפסקת ולסוכה.
כולל נספח - איך להכין מתנות אוכל כמתנה לחג.
יומן מטבח (2008) - מתכונים וסיפורים, עם הארות והערות וזכרונות, לאוכל שמתאים לכל מיני רגעים בחיים: אוכל מנחם, אוכל "נקי", אוכל בריא, אוכל מושחת.
המטבח של איילת (2010) - ספר המציע מתכונים המבוססים על מוצרי חלב.
מתכוני בישול ואפייה קלים עם גבינות, שמנת, לבנה ויוגורט.
שנה של אוכל טוב (2010) - עוסק באוכל עונתי, מחולק לארבע עונות שנה, בישול לפי עונה.
הוא מציג בישול ואפייה תוך שימוש בחומרי גלם טריים ומדגים איך לנהל מטבח עונתי טעים ובריא.
אוסף חורף (2010) - ספר אוסף לעונה הקרה, שמציע מתכונים מחממים כמו מרקים ותבשילי קדרה, עוגות ועוגיות לימים גשומים.
קיץ שמח במטבח (2011) - עוסק בבישול עם ילדים, מגיש מאכלים שילדים יכולים להכין ביחד עם מבוגרים, עם המלצות לפעילויות לחופש הגדול.
מה שנטע אוהבת (2019)- רומן המספר על נטע אשר חייה שזורים בין שתי אהבותיה: מאפים וגברים.
איילנד רקורדס היא חברת תקליטים אשר נוסדה על ידי כריס בלקוול בג'מייקה.
החברה הייתה מבוססת בבריטניה במשך שנים רבות והיא כיום בבעלות יוניברסל מיוזיק גרופ.
חברת איילנד רקורדס פועלת בתור חברת בת של דאף ג'אם ונחשבת כחברה עצמאית בבריטניה.
איילנד (במקור: The Island - "האי") הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2005, בבימויו של מייקל ביי, ובכיכובם של יואן מקגרגור וסקרלט ג'והנסון.
העלילה מתרחשת בשנת 2019 במתקן אטום ומוגן מהעולם החיצון בארצות הברית המאכלס אלפי בני אדם, בעלי זיכרונות מינימליים מהעבר, שסבורים כי הם הניצולים היחידים בכדור הארץ ששרדו אסון אקולוגי שזיהם את העולם החיצון.
מדי שבוע נערכות במתקן הגרלות שהזוכים בהם יוצאים לגן עדן מופלא ואוטופי המכונה "האי", לכאורה המקום האחרון על פני כדור הארץ שאינו מזוהם.
כאשר חברתו של לינקולן, ג'ורדן 2-דלתא (מגולמת על ידי סקרלט ג'והנסון) נקראת לעבור לאי, לינקולן מחליט להימלט עמה מהמתקן אל העולם החיצוני כאשר צוות אכזרי מטעם המתקן יוצא בעקבותם ומנסה להחזירם למתקן בכל מחיר, בעוד שהם מנסים להגיע אל האנשים המקוריים מהם שובטו.
בסרט כיכבה מכונית הקונספט קדילאק סיאן.
שם השחקן/ית שם הדמות יואן מקגרגור לינקולן 6-אקו סקרלט ג'והנסון ג'ורדן 2-דלתא סטיב בושמי ג'יימס מקורד שון בין דוקטור ברנאד מריק מייקל קלארק דאנקן סטארוויקר 2-דלתא אית'ן פיליפס ג'ונס 3 אקו דג'ימון הונסו אלברט לורנט נועה תישבי מערכת הודעות ממוחשבת
איילית (שם מדעי: Lucanus cervus) הוא חרק ממשפחת האיליתיים (Lucanidae).
האיילית נמנית עם החרקים הכי גדולים ובולטים באירופה.
הזכר מתאפיין בצבתות גדולות ואדמדמות, הדומות לקרניי אייל ושתנועותיהן מזכירות צבת.
אצל היחידים הגדולים יותר אורך ה"קרניים" עשוי להגיע למחצית מן סך אורכו של החרק, שהוא 25–75 מילימטר.
הנקבות הן קצת קטנות יותר מהזכרים ואין להן "קרניים".
לעומת זאת יש להן "צבת" קטן המשמש להן גם להשגת מזון.
אצל הזכר, בעת מעוף הציר האורכי הוא משופע וה"קרניים" מורמות לעיל.
Lucanus cervus cervus - זכרים: 35–92 מילימטר, נקבות: 35–45 מילימטר, תפוצה: מזרח אירופה, מרכז אירופה ומערב אירופה
Lucanus cervus akbesianus - זכרים: 50–100 מילימטר, נקבות: 40–45 מילימטר, תפוצה: סוריה, טורקיה
Lucanus cervus judaicus (איילית סורית) - זכרים: 50–100 מילימטר, נקבות: 40–50 מילימטר, תפוצה: סוריה, טורקיה
Lucanus cervus turcicus - זכרים: 75 מילימטר, נקבות: 35–40 מילימטר, תפוצה: בולגריה, יוון, טורקיה
במרכז אירופה ובדרומה האיילית הפכה לנדירה מאוד.
זאת בעיקר בגלל היעלמות כמה מבתי הגידול, במיוחד יערות האלון.
האיילית Lucanus cervus נרשמה בדירקטיבת בתי הגידול (Habitats Directive) של האיחוד האירופי משנת 1992 שבהן נדרשות המדינות החברות לציין אזורי שימור מיוחדים להגנה על המינים הרשומים.
איילססטאד'יר (באיסלנדית: Egilsstaðir) היא עיירה בצפון-מזרח איסלנד, בירת מחוז אוסטורלנד והעיירה הגדולה בו.
איילססטאד'יר שנוסדה בשנת 1947, היא כיום העיירה החשובה ביותר במזרח איסלנד.
בעיירה קיים בית חולים, מכללה, ושדה תעופה.
בין השנים 2004–2008 התפתחה העיירה במהירות, זאת עקב בניית סכר קראוניוקאר (Kárahnjúkar) בסמוך לה.
איילינגלאפלאפ הוא אטול באוקיינוס השקט הכולל 56 איי אלמוגים.
האיים הם חלק מאיי מרשל.
בשנת 1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל כולם ואיילינגלאפלאפ בכללם.
ב-1884 העבירה ספרד את בעלותה על האיים לאימפריה הגרמנית שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית.
בתקופת השלטון הגרמני הוקמו על האטול מספר תחנות סחר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכלל האטול תחת המנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן.
בעקבות מלחמת העולם השנייה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן עצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.
איילינגלאפלאפ נמצאת 266 קילומטרים מזרחית לאטול מג'ורו בו שוכנת בירת איי מרשל.
כ-4,200 קילומטרים מצפון-מזרח ליבשת אוסטרליה.
שטחו הכולל של האטול הוא 14.7 קילומטרים רבועים.
הוא מקיף לגונה בשטח של 750 קילומטרים רבועים.
כלכלתו מתבססת על גידול אגוזי קוקוס.
באטול קיימים ארבעה מקומות ישוב מרכזיים.
את שלושת המנחתים משרתת חברת התעופה של איי מרשל.
איילין קרול וורנוס הייתה רוצחת סדרתית אמריקאית שרצחה ושדדה שבעה גברים בפלורידה בין 1989 ל-1990 בזמן שעבדה כזונת רחוב.
טענה שקורבנותיה אנסו אותה או ניסו לאנוס אותה, וכל מעשי הרצח נבעו מהגנה עצמית.
היא הורשעה בשישה מהמעשים, נידונה למוות והוצאה להורג בזריקת רעל.
איילין קרול וורנוס נולדה בעיר רוצ'סטר שבמישיגן, בשם איילין קרול פיטמן.
אימה, דיאן וורנוס (ילידת 1939), הייתה בת 15 כשנישאה לאביה של איילין, ליאו דייל פיטמן, ב-3 ביוני 1954. לאחר פחות משנתיים, וחודשיים לפני שאיילין נולדה, דיאן דרשה גט מבעלה.
אחיה הבכור של איילין, קית', נולד במרץ 1955.
איילין מעולם לא פגשה את אביה, ליאו פיטמן; הוא היה עצור בזמן לידתה.
הוא היה סכיזופרן שהורשע בעבירות מין כנגד ילדים, והתאבד בתאו בכלא בשנת 1969. בינואר 1960, כשאיילין הייתה בערך בת ארבע, אימה דיאן נטשה אותה ואת אחיה והם אומצו על ידי סבם וסבתם, הוריה של דיאן ב-18 במרץ 1960.
בגיל אחת עשרה, עברה תקיפות מיניות בבית הספר תמורת סיגריות, סמים ואוכל.
היא גם הייתה מעורבת בפעילות מינית עם אחיה.
היא טענה שסבה האלכוהוליסט תקף אותה מינית והכה אותה בילדותה; לפני שהכה אותה הכריח אותה לפשוט את כל בגדיה.
בשנת 1970, כשהייתה בת 13, נכנסה להיריון כתוצאה מאונס שבוצע על ידי חבר של סבה.
היא ילדה את בנה במעון לנשים לא נשואות והוא נמסר לאימוץ.
מספר חודשים לאחר הלידה היא נשרה מבית הספר ובפרק זמן זה סבתה מתה מכשל בכבד.
כשהייתה בת 15, סבה סילק אותה מהבית, היא החלה לעסוק בזנות ועברה לגור ביער הסמוך לביתה הישן.
ב-27 במאי 1974 נעצרה וורנוס באשמת נהיגה בשכרות וירי מכלי רכב במחוז ג'פרסון שבקולורדו.
למשפט שנערך לה בעקבות המעצר היא לא התייצבה.
בשנת 1976 נסעה וורנוס בטרמפים לפלורידה ושם פגשה את לואיס גרץ פל, נשיא מועדון יאכטות בן 69. הם נישאו באותה שנה וההודעה על נישואיהם פורסמה בעיתון המקומי.
למרות זאת, איילין וורנוס הייתה מעורבת באופן מתמשך בתגרות בבר המקומי ולבסוף נעצרה על תקיפה.
היא גם הכתה את בעלה עם מקל ההליכה שלו, והוא הוציא כנגדה צו הרחקה.
היא חזרה למישיגן וב-14 ביולי 1976 נעצרה באשמת תקיפה והפרת הסדר הציבורי לאחר שזרקה כדור ביליארד על ראשו של מוזג.
ב-17 ביולי מת אחיה קית' מסרטן הושט והיא קיבלה 10,000 דולר מפוליסת ביטוח החיים שלו.
וורנוס ובעלה ביטלו את חתונתם רק תשעה שבועות לאחר מכן.
ב-20 במאי 1981 נעצרה וורנוס במחוז אדג'ווטר שבפלורידה בגין שוד מזוין של חנות נוחות, שבו היא גנבה 35 דולרים ושתי חפיסות סיגריות.
היא נידונה לתקופת מאסר של כשנה, אותה ריצתה מ-4 במאי 1982 עד ל-30 ביוני 1983. ב-1 במאי 1984 היא נעצרה לאחר שניסתה לפזר המחאות מזויפות בבנק בקי וסט.
ב-30 בנובמבר 1985 נרשמה כחשודה בגנבת אקדח ותחמושת במחוז פסקו.
ב-4 בינואר 1986 נעצרה במיאמי והואשמה בגנבת רכב, התנגדות למעצר ושיבוש הליכים שכן היא זייפה את השם בתעודת הזהות שלה לזה של דודתה.
השוטרים במיאמי מצאו אקדח בקליבר 0.38 אינץ' וקופסת תחמושת ברכב גנוב.
ב-2 ביוני 1986 עוכבה וורנוס לחקירה על ידי משטרת פלורידה, לאחר שמכר שלה אמר שהיא שלפה אקדח ברכבו ודרשה ממנו 200 דולרים.
מחקירה שנעשתה עלה שהיא נשאה תחמושת נוספת ואקדח בקליבר 0.22 אינץ' נמצא מתחת למושב בו נסעה.
בתקופה זו בערך, איילין פגשה את טירייה מור, חדרנית בבית מלון, בבר של להט"בים.
הן עברו לגור ביחד ואיילין כלכלה אותן בעזרת כספים שהרוויחה מזנות.
ב-4 ביולי 1987 הן נלקחו לחקירה בנוגע לתקרית בה הן היו מעורבות שכללה תקיפה וחבטה בבקבוק בירה.
ב-12 במרץ 1988 האשימה נהג אוטובוס בתקיפתה, מור נרשמה כעדת ראייה לתקיפה.
ריצ'רד מלורי, בן 51, 1 בדצמבר 1989 - היה בעל חנות למוצרי חשמל מפלורידה.
קורבנה הראשון של וורנוס היה אנס מורשע והיא טענה שהיא רצחה אותו מתוך הגנה עצמית.
יומיים לאחר הרצח, שוטרי מחוז וולוסיה מצאו את רכבו הנטוש של מלורי.
ב-13 בדצמבר נמצאה גופתו במרחק של קילומטרים ספורים מרכבו באזור מיוער.
הוא נורה מספר פעמים, סיבת המוות הייתה שני כדורים שעברו דרך הריאה השמאלית שלו.
זהו הרצח הראשון שנידון במשפט הרציחות של איליין.
דייוויד ספירס בן 43 - גופתו הערומה נמצאה ב-1 ביוני 1990 לצד הכביש המהיר, הוא נורה שש פעמים.
צ'ארלס קרסקדון בן 40, 31 במאי 1990 - עבד במשרה חלקית כפעלולן רודיאו.
ב-6 ביוני 1990 נמצאה גופתו, הוא נורה תשע פעמים.
פטר סיאמס בן 65, היה בדרכו מפלורידה לניו ג'רזי.
ב-4 ביולי 1990 נמצא רכבו במחוז אורנג' ספרינגס בפלורידה.
עדים ראו את מור ואיילין נוטשות את מכוניתו, וטביעת כף ידה של איילין נמצאה על ידית הדלת הפנימית.
טרוי ברנס, מוכר נקניקים בן 50. ב-31 ביולי דווח שהוא נעדר.
גופתו נמצאה ב-4 באוגוסט 1990 ליד כביש מהיר 19 של פלורידה.
צ'ארלס "דיק" המפריס בן 56, 11 בספטמבר 1990 - איש קבע לשעבר מחיל האוויר האמריקאי ובעברו חוקר של התעללות בילדים ושוטר בכיר.
ב-12 בספטמבר 1990 נמצאה גופתו, הוא היה לבוש והוא נורה שש פעמים בראשו ובחלק גופו העליון.
וולטר ג'נו אנטוניו בן 62. ב-19 בנובמבר 1990 נמצאה גופתו, הוא נורה ארבע פעמים.
רכבו נמצא חמישה ימים לאחר מכן.
ב-4 ביולי 1990 נטשו איילין וטירייה את מכוניתו של פטר סיאמס לאחר שהיו מעורבות בתאונה.
עדי ראייה שראו אותן נוהגות ברכביהם של קורבנות הרצח נתנו תיאורים מפורטים שלהן למשטרה, והתיאורים הובילו למבצע בכלי התקשורת לאיתור הרוצחות.
בנוסף, המשטרה מצאה גם חפצים שונים מרכבי הנרצחים בבתי משכון שונים, והצליבו בין טביעות האצבעות שעליהם לבין טביעות אצבעות שנמצאו ברכבים.
מאחר שאיילין ריצתה תקופת מאסר, למשטרה היו צילומים של טביעות האצבעות שלה וכך ידעו שהיא מעורבת במקרים.
ב-9 בינואר 1991 נעצרה איילין בבר של אופנוענים במחוז וולוסיה פלורידה.
המאהבת שלה נעצרה על ידי המשטרה ביום שלמחרת.
טירייה סייעה לשוטרים להפליל את איילין ברצח על מנת לזכות בחסינות משפטית.
היא ביצעה מספר שיחות טלפון מבית מלון שהיו מוקלטות וביקשה את עזרתה.
ב-16 בינואר 1991 הודתה איילין ברציחות.
היא טענה שהגברים ניסו לאנוס אותה ושהרגה אותם מתוך הגנה עצמית.
עורכי דינה ניסו לטעון לאי-שפיות וניסו להצביע על כך שאיילין סבלה מהפרעת אישיות גבולית ומהפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
כמו כן, הם ניסו להציג מסמכים וראיות אחרות שהעידו על כך שהנרצח הראשון, ריצ'רד מלורי, היה אדם בעל נטיות סוציופתיות וכן שהוא הורשע בניסיון לאונס והיה במתקן כליאה במשך שמונה שנים.
השופטים לא הסכימו לקבל את טענות ההגנה בנוגע לעברו של מלורי.
איילין נשפטה למוות על שש רציחות מתוך השבע, זאת מאחר שגופתו של פטר סיאמס מעולם לא נמצאה.
בזמן המעצר שלה ועד להוצאתה להורג, איילין סיפרה שהסוהרים מתעללים בה.
לדבריה בישלו את האוכל שלה עם לכלוך, אזקו אותה בחוזקה רבה ולא הכרחית וכתוצאה מכך נגרמו לה חבלות על הידיים, שעברה בחקירות התעללות אלקטרונית , שהיו הצצות מרובות לתא המעצר שלה ושכל זה נעשה בכדי לשבור אותה נפשית על מנת שתתאבד לפני ההוצאה להורג.
בסופו של דבר היא הוצאה להורג בזריקת רעל, ממנה היא מתה ב-9 באוקטובר 2002 והייתה לאישה העשירית בארצות הברית שהוצאה להורג, ולאישה השנייה שהוצאה להורג במדינת פלורידה.
לאחר מותה, גופתה נשרפה ואפרה פוזר מתחת לעץ במישיגן.
ונכתב ספר על חייה, שני סרטים דוקומנטריים (אחד מהם נוצר בשנת 1994, עוד לפני הוצאתה להורג) וכן סרט דרמה בשם "מונסטר", בו גילמה את דמותה שרליז ת'רון.
הפרק הראשון בעונה הרביעית של הסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד נכתב בהשראת איילין וורנוס.
על פי מספר מומחים, הפשעים של וורנוס קשורים לאישיותה הפסיכופתית ולעבר הטראומטי שלה.
וורנוס קיבלה ניקוד של 32 נקודות ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת, ניקוד אשר מעיד על פסיכופתיה קלינית.
בנוסף לכך, וורנוס גם אובחנה עם הפרעת אישיות גבולית והפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
וורנוס נודעה גם כבעלת בעיות התנהגות מוקדמות כמו מזג מהיר חמה שהגביל את יכולתה ליצור קשרים בין-אישיים, והקשה עליה לשמור על מערכות יחסים.
החינוך שקיבלה בילדותה, לרבות ההתעללות הפיזית והמינית שעברה, נקשרים באופן חלקי להתפתחותן של הפרעות האישיות שלה.
לדברי הצוות הפסיכיאטרי שאיבחן את וורנוס, טראומה כה חמורה יכולה לשבש את הסטרוקטורליזם של הנפש ולגרום ל"הגנות פרימיטיביות, דיסוציאטיביות ומתפצלות כדי להדוף את עוצמת הגירוי הרגשי והמיני".
איילת גונדר-גושן (נולדה ב-1982 בתל אביב) היא סופרת ותסריטאית ישראלית.
זוכת פרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2012 על הרומן "לילה אחד, מרקוביץ'", וזוכת פרס וינגייט לשנת 2016 על הרומן "להעיר אריות".
שירתה בצה"ל ככתבת צבאית בביטאון חיל האוויר.
בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ו-BA כללי באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה.
במקביל ללימודיה עבדה כעיתונאית ועורכת חדשות ב"ידיעות אחרונות" ובמחלקת החינוך של האגודה לזכויות האזרח.
השלימה תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות ולמדה תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
היא מרצה בפקולטה לעיצוב במכון הטכנולוגי חולון, מפרסמת דעות בנושאי תרבות ב-BBC, ומאמרים בעיתונות האמריקאית, הבריטית והגרמנית.
מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה יואב שוטן ושני ילדיהם.
לילה אחד, מרקוביץ', כנרת, זמורה-ביתן, 2012. זכה בפרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2012, ותורגם לתשע שפות.
זכה בפרס ויצו איטליה 2016 יחד עם אתגר קרת.
באותה שנה היה הרומן מועמד גם לפרס סינבד האיטלקי.
בצרפת נכלל הרומן ברשימה הארוכה של פרס Elle Grand Prix.
הרומן הומחז והועלה ב-2018 בתיאטרון בית לסין.
להעיר אריות, כנרת, זמורה-ביתן, 2014. רב מכר בישראל ובאירופה.
הרומן תורגם ל-12 שפות, וזכה לשבחי הביקורת על כתיבת הספר זכתה גונדר-גושן בשנת 2016 בפרס וינגייט הבריטי, אותו חלקה עם הסופר פיליפ סאנדס.
זכויות ההפקה של הרומן נרכשו בשנת 2016 על ידי רשת NBC האמריקאית וקשת אינטרנשיונל.
במרץ 2017 נכלל הרומן ברשימה היוקרתית "בחירת העורכים של הניו-יורק טיימס", ובנובמבר אותה שנה בחר העיתון את הספר לאחד ממאה הספרים הטובים של השנה.
השקרנית והעיר, אחוזת בית ספרים, 2018. נמכר לתרגום ל-11 מדינות.
רילוקיישן, אחוזת בית ספרים, 2022.
אורחים, אחוזת בית ספרים, 2025.
שקיעה, סיפור קצר, זיכה אותה בפרס במסגרת תחרות IEMED, ברצלונה (2012).
קידושין, סיפור קצר, פורסם בעיתון "ידיעות אחרונות" (2014).
מחוץ לחומות, סיפור קצר, פורסם ב-ynet ספרים (2014).
בדרך לאיקאה - השיבה לקראפט מזווית פסיכואנליטית.
עם אסתר הלפרין-מימון, בתוך הספר: "מחשבות על קראפט", הוצאת בצלאל ורסלינג, 2015.
הסרט, בבימוי רפאל בלולו, זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הקצרים של ניו-יורק (2011) בקטגוריית סרטי סטודנטים.
הסרט, בבימוי רפאל בלולו, זכה בפרס Berlin Today בפסטיבל ברלין (2012), והוקרן מאז ביותר משלושים פסטיבלים בינלאומיים.
סדרת דרמה ששודרה בקשת 12. מפיקה: דקלה ברקאי, במאי: אלון זינגמן.
באב א-ג'הנום (שער הגיהנום) - תסריט לסרט ישראלי באורך מלא (יחד עם יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין).
במאי: יבגני רומן (הסרט עתיד לצאת לאקרנים בשנת 2018).
איילת (אלפרט) ירוחם (נולדה ב-11 בפברואר 1965) היא קצינת משטרה בדימוס בדרגת ניצב.
כיהנה כראש אגף תמיכה לוגיסטית.
ירוחם התגייסה למשטרת ישראל ב-1993. שירתה כראש חוליית ארגון, עוזרת ראש מדור ארגון, ראש מדור תכנון תקציבי וראש מחלקת משאבים.
באוגוסט 2013 קודמה לדרגת תת ניצב ומונתה לסגנית ראש אגף תכנון וארגון.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונתה בספטמבר 2018 לראש חטיבת ההדרכה.
בפברואר 2019 מונתה לממלאת מקום ראש אגף תמיכה לוגיסטית.
ב-27 ביוני 2019 מונתה ירוחם לתפקיד ראש אגף התמיכה הלוגיסטית והועלתה לדרגת ניצב.
ירוחם היא בוגרת המכללה לביטחון לאומי, מחזור מ"ה.
בעלת תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
איילת ירוחם נשואה לנתן ירוחם ואם לשלושה.
איילת אוחיון (נולדה ב-20 באוקטובר 1974) היא סייפת-עבר ישראלית שהתמחתה ברומח.
היא ייצגה את ישראל בשלוש אולימפיאדות (אטלנטה 1996, סידני 2000 ואתונה 2004).
אוחיון נולדה וגדלה בעכו, היא החלה להתאמן בסיף בגיל 6. התאמנה בהדרכתו של חיים חתואל.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה אוחיון במקום 26 בתחרות רומח אישי לאחר ניצחון בקרב הראשון על כרמן רודריגס מגואטמלה 2:15 והפסד בקרב השני ללסבינה באו מגרמניה 15:10. היא סיימה במקום 9 בתחרות רומח קבוצתי ביחד עם לידיה חטואל-צוקרמן ולילך פריסקי לאחר הפסד לסין 45:29 וניצחון על ארצות הברית 39:45.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה אוחיון במקום 15 בתחרות רומח אישי לאחר ניצחון בסיבוב השני (קרב הראשון) שלה על אדלין וולים מצרפת 12:15 והפסידה בסיבוב השלישי (קרב שני) לדיאנה ביאנקדי מאיטליה 15:12 שסיימה במקום שישי בטורניר וזכתה יומיים לאחר מכן במדליית זהב ברומח קבוצתי
באולימפיאדת אתונה (2004) התמודדה אוחיון כשהיא בשלבי הריון ראשונים וסיימה במקום 19 בתחרות רומח אישי לאחר הפסד בקרב הראשון לסימון באואר מגרמניה 10:5 בשלב 32.
איילין מארי קולינס (נולדה ב-19 בנובמבר 1956) היא אסטרונאוטית בנאס"א לשעבר וקולונל בדימוס בחיל האוויר של ארצות הברית.
כמדריכת טיסה וטייסת ניסויים לשעבר, קולינס הייתה האישה הראשונה ששימשה טייסת ומפקדת על מעבורת חלל.
קולינס שהתה בחלל החיצון 38 ימים, 8 שעות ו-10 דקות.
היא פרשה ב-1 במאי 2006 ומכהנת כחברת דירקטוריון בקבוצת USAA .
קולינס נולד באלמירה, ניו-יורק .
ההורים שלה היו ג'יימס א.
ורוז מארי קולינס, מהגרים ממחוז קורק, אירלנד.
בתור ילדה הייתה חברה בצופים, וכבר אז הביעה עניין להיות טייסת או אסטרונאוטית.
לאחר שסיימה לימודיה באקדמיה החופשית של אלמירה בשנת 1974, קולינס למדה מתמטיקה בקולג' הקהילתי קורנינג והשלימה תואר ראשון באוניברסיטת סירקיוז ב-1978. סיימה תואר שני במדעים בפעולות מחקר מאוניברסיטת סטנפורד בשנת 1986, ותואר M.A בניהול מערכות חלל מאוניברסיטת וובסטר בשנת 1989.
לאחר סיום לימודיה בסירקיוז, היא הייתה אחת מתוך ארבע נשים שנבחרו להכשרת טיסה בבסיס חיל האוויר ואנס באוקלהומה.
לאחר שקיבלה את כנפי הטיסה שלה, היא נשארה בבסיס ואנס במשך שלוש שנים כמדריכת טיסה על מטוסי T-38 טאלון ולאחר מכן עברה להדריך על מטוס C-141 סטארליפטר בבסיס חיל האוויר טראוויס בקליפורניה.
בין השנים 1986 ל-1989, היא הוצבה באקדמיית חיל האוויר בקולורדו, שם היא שימשה כמרצה למתמטיקה ומדריכת טיסה על מטוסי T-41 .
ב-1989, קולינס נהייתה לטייסת השנייה שהשתתפה בבית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקאי.
היא נבחרה לתוכנית האסטרונאוטים בשנת 1990. סך הכל צברה קולינס כ-6,751 שעות טיסה בכ-30 סוגים שונים של כלי טיס.
על שירותה בחיל האוויר עוטרה בצלב התעופה המצוינת, אות לגיון ההצטיינות, מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה ועיטורים נוספים.
קולינס נישאה לטייס פאט יאנגס בשנת 1987, ולהם שני ילדים.
קולינס נבחרה להיות אסטרונאוטית בשנת 1990, וב-1995 הטיסה לראשונה מעבורת חלל במהלך המשימה STS-63, המשימה כללה מפגש בין מעבורת החלל דיסקברי ותחנת החלל מיר הרוסית.
לאות הוקרה על ההישג שלה בתור טייסת המעבורת הראשונה, היא קיבלה את גביע הרמון .
לקראת השיגור, ולכבוד היותה הטייסת הראשונה, היא הזמינה את נשות קבוצת ה-13 של מרקורי להיות אורחות מיוחדות בשיגור.
מתוך הקבוצה, שבע מהנשים היו נוכחות בשיגור, וקולינס הביאה בטיסה מזכרות מיוחדות בשביל כולן.
בנוסף היא שימשה כטייסת של המשימה STS-84 ב-1997.
קולינס הייתה גם המפקדת הראשונה של רכב חלל בפיקודה על משימת המעבורת STS-93, ששוגרה ביולי 1999 ופרשה את טלסקופ החלל צ'נדרה.
קולינס פיקדה על המשימה STS-114. משימת "חוזרים לטיסה" של נאס"א שנועדה לבחון שיפורים בבטיחות ומילוי אספקה בתחנת החלל הבינלאומית (ISS).
הטיסה יצאה לדרכה ב-26 ביולי 2005 וחזרה ב-9 באוגוסט 2005. במהלך המשימה STS-114 קולינס הפכה לאדם הראשון שהטיס מעבורת באמצעות תמרון רוחב מלא של 360 מעלות (תמרון בו עוגנים לתחנת החלל הבינלאומית).
החשיבות של היכולת לנחות על תחנת החלל הייתה בכך שזה אפשר צילום של בטן המעבורת על מנת להבטיח שאין כל נזק לפני שהמעבורת תצא שוב לדרכה (מה שקרה למעבורת החלל קולומביה שמגן החום שלה נפגע).
ב-1 במאי 2006 הודיעה קולינס שהיא עוזבת את נאס"א כדי שיהיה לה יותר זמן לבלות עם משפחתה ולהתמקד בענייניה הפרטיים.
מאז פרישתה מנאס"א היא שימשה פרשנית לענייני נחיתות והמראות של מעבורות חלל עבור רשת CNN.
על שירותה בנאס"א עוטרה במדליית המנהיגות ובמדליית טיסת החלל.
ביוזמת שר המדע והטכנולוגיה דאז, מתן וילנאי, ורונה רמון הגיעו לישראל האסטרונאוטים שיצאו לחלל למשימות במעבורת דיסקברי.
האסטרונאטים הגיעו לשורת אירועים שנערכו לציון 3 שנים לאסון הקולומביה.
קולינס, מפקדת המעבורת דיסקברי עמדה בראש המשלחת.
האסטרונאוטים הגיעו לישראל ב-27 וב-28 בינואר 2006, מועד נפילתה של מעבורת החלל קולומביה והשתתפו בשורת אירועי זיכרון.
קולינס נאמה בכנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון והשתתפה בכינוס חוג הנשיא למדע בנושא חקר החלל בישראל.
ב-20 ביולי 2016 קולינס נשאה דברים במהלך כנס המפלגה הרפובליקנית בקליבלנד, אוהיו, כחלק ממערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. (ועידה זו אישרה שדונלד טראמפ הוא מועמד המפלגה).
קולינס הייתה אמורה לתמוך פומבית בטראמפ, לא עשתה זאת בנאומה.
שמה של קולינס עלה כמועמדת לתפקיד ראש נאס"א אולם פרשנים העריכו כי סיכוייה לא היו גבוהים לאור חוסר התמיכה הפומבית בטראמפ.
קולינס זכתה בפרס הרוח החופשית ובגביע החלל הלאומי ב-2006. כמו כן היא זכתה שמצפה אסטרונומי ייקרא על שמה – מצפה איילין מ.
קולינס – המנוהל על ידי המכללה הקהילתית קורנינג.
קולינס נמצאת בהיכל התהילה הנשי הלאומי.
אנציקלופדיה בריטניקה הגדירה אותה כאחת מ-300 הנשים בהיסטוריה ששינו את העולם.
שדרת הכניסה הראשית לנמל התעופה סירקיוז הנקוק אינטרנשיונל נקראת על שמה של קולינס.
מכללת אלמירה העניקה לאיילין קולינס תואר דוקטור של כבוד בטקס לציון 148 שנים לייסוד המכללה ב-4 ביוני 2006.
נשות חבר המנהלים של פלנטריום אדלר העניקו לאיילין קולינס את פרס נשים במדעי החלל ב-7 ביוני 2006.
ב-14 ביוני 2006 אוניברסיטת קולג' דבלין העניקה לקולונל קולינס תואר דוקטור של כבוד מהאוניברסיטה הלאומית של אירלנד.
בשנת 2007 קרן החלל העניקה לקולינס את פרס הפעילות הציבורית ע"ש דאגלס ס.
מורואו, פרס שניתן פעם בשנה לאדם יחיד או לארגון אשר תרמו תרומה משמעותית להעלאת המודעות הציבורית בנושא תוכניות החלל.
ב-19 באפריל 2013 איילין קולינס נכנסה להיכל התהילה של האסטרונאוטים בארצות הברית.
קולינס חברה בעמותת חיל האוויר, מסדר הדדליאנים , ארגון הטייסות הצבאיות, קרן החלל של ארצות הברית, המכון האמריקאי למדעי התעופה והחלל וה-99 (ארגון נשים טייסות).
איילת ולדמן היא סופרת ומסאית ישראלית-אמריקאית.
עבדה במשך שלוש שנים כסנגורית ציבורית, וניסיונה זה שימש השראה לספריה.
פרסמה שבעה מותחנים בסדרה "Mommy-Track Mysteries", וארבעה רומנים נוספים.
ספרה "Love and Other Impossible Pursuits" ("אהבה ועוד משימות בלתי אפשריות" בתרגום לעברית שיצא לאור בהוצאת אריה ניר) יצא לאור בשנת 2006, ובשנת 2011 עובד לסרט בשם "האישה האחרת", בכיכובה של נטלי פורטמן.
ולדמן נולדה בשנת 1964 בירושלים, בת ללאונרד וריקי, שעלו ממונטריאול שבקנדה (כשבתחילת המאה ה-20 היגרו לשם מאוקראינה), לאחר שבשלב קודם של חייו אביה לחם במלחמת העצמאות (ונמנה עם מקימי קיבוץ כיסופים).
לאחר מלחמת ששת הימים עברה עם משפחתה למונטריאול, משם לרוד איילנד, ולבסוף התיישבו ברידג'ווד, ניו ג'רזי.
למדה פסיכולוגיה וממשל באוניברסיטת וסליאן שבקונטיקט וסיימה לימודיה ב-1986. עם תום לימודיה שבה לישראל והתגוררה כחצי שנה בקיבוץ ואחר כך חזרה לארצות הברית והחלה בלימודי משפטים בבית הספר למשפטים בהרווארד, ובשנת 1991 סיימה לימודים אלה.
התמחתה אצל שופט פדרלי ובמשרד עורכי דין בניו יורק, ועברה לקליפורניה עם הסופר האמריקאי-יהודי מייקל שייבון, לו נישאה בשנת 1993.
בקליפורניה עבדה כעורכת דין בנושאי פלילים, ובמשך שלוש שנים הייתה סנגורית ציבורית.
בשנים 1997–2003 לימדה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בתקופה זו החלה לכתוב סיפורת, תוך שהיא מתבססת על ניסיונה המשפטי.
בעת שהייתה בחופשת לידה לאחר הולדת בתה הראשונה החלה לכתוב טורים על הורות, וחזרה לעסוק בכך לאחר שפרשה מעבודתה כסנגורית ציבורית.
בשנת 1997 החלה בכתיבת מותחנים.
תחילה כתבה בסתר, ובהמשך זכתה לעידודו של בעלה.
החל משנת 2000 פרסמה שבעה מותחנים בסדרה "Mommy-Track Mysteries", שהגיבורה שלהם היא ג'ולייט אפלבאום, בלשית במשרה חלקית ואם במשרה מלאה.