tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זמן קצר לאחר מותו, שונה שמו של היציע הדרומי של אצטדיונה של וסטהאם, אפטון פארק, ל"יציע בובי מור".
מחוץ לאצטדיון, נבנה פסל בדמותו המבוסס על תמונה מפורסמת שצולמה באצטדיון ומבלי בחגיגות הזכייה בגביע העולמי, בה מופיע מור במרכז, מחזיק בגביע, לצד חבריו לקבוצה.
בנובמבר 2003, במסגרת חגיגות 50 שנה לאופ"א, נבחר מור להיות שחקן הזהב של אנגליה על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית, כשחקן המשפיע ביותר ב-50 השנים האחרונות.
פסל ברונזה של בובי מור נבנה מחוץ לכניסה הראשית לאצטדיון ומבלי המחודש במאי 2007, לציון השפעתו על המשחק.
באוגוסט 2008 הוציאה וסטהאם יונייטד את חולצה מספר 6, אותה לבש מור, משימוש, כציון 15 שנה למותו.
לאחר מותו הספידו אותו חלק מחבריו במילים אלו:
"הוא היה חברי, וגם המגן הטוב ביותר ששיחקתי נגדו אי פעם.
העולם איבד את אחד משחקניו הגדולים וג'נטלמן מכובד." פלה
"בובי מור היה ג'נטלמן וחבר אמיתי." פרנץ בקנבאואר
"הקפטן שלי, המנהיג שלי, יד ימיני.
הוא היה הנפש והלב של הקבוצה.
כדורגלן זהיר וקר רוח שיכולתי לסמוך עליו בחיי.
הוא היה מקצוען נעלה, הטוב ביותר עמו עבדתי אי פעם.
בלעדיו אנגליה לא הייתה זוכה אף פעם בגביע העולמי." אלף ראמזי
גביע אירופה למחזיקות גביע - 1965
גמר הגביע האנגלי - 1975
גמר גביע הליגה האנגלית- 1966
כדורגלן השנה בליגה האנגלית לפי התאחדות עיתונאי הכדורגל - 1964
השחקן המצטיין במונדיאל - 1966
אישיות הספורט של השנה של ה-BBC - 1966
דרגת קצין מסדר האימפריה הבריטית - 1967
חבר היכל התהילה של הכדורגל האנגלי - 2002
נבחר כבלם בקבוצת הכדורגל של המאה
בובי טימונס היה פסנתרן ג'אז ומלחין אשר התפרסם בעיקר בנגינתו לצד ארט בלייקי בתור הפסנתרן של מבשרי הג'אז בין השנים 1958–1961 (עם הפסקה קצרה שבה הוחלף על ידי ולטר בישופ).
הלחן המפורסם ביותר של טימונס הוא "Moanin'" אשר נהיה לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר של מבשרי הג'אז.
טימונס נולד כרוברט הנרי "בובי" טימונס בפילדלפיה.
כמו מוזיקאים רבים, גם טימונס פרץ בזכות ארט בלייקי כנגן במבשרי הג'אז.
למעשה הוא היה הפסנתרן הראשון שהתגלה בהרכב, ואחד הפסנתרנים שנתנו את הטון בתחילת הדרך.
הקטע המפורסם ביותר שהלחין טימונס, כאמור, הוא "Moanin'" אשר נהיה לשיר הנושא של האלבום הראשון שלו עם מבשרי הג'אז, ולאחד השירים המוכרים והחשובים של ההרכב.
לקראת סוף העבודה עם מבשרי הג'אז, החל טימונס להקליט גם כמוביל הרכבים.
אלבומו הראשון כמוביל היה בטריו עם סם ג'ונס (קונטרבס) וג'ימי קוב (תופים), האלבום נקרא "This Here Is Bobby Timmons" והוא הופק ב-1960. אחד השירים באלבום הוא "Dat Dere" השיר השני הכי מוכר של טימונס.
לאחר צאת האלבום המשיך להקליט אלבומי סולו בהרכבים קטנים יחסית, לרוב עם מוזיקאים חשובים ומוכרים (כולל את ארט בלייקי).
בסוף שנות השישים הקליט טימונס הקלטה עם תזמורת של מוזיקאי צמרת, כולל למשל את רון קרטר, ג'ימי קוב ובילי היגינס.
לאחר שהקריירה שלו דעכה לאיטה, בובי טימונס נפטר ב-1 במרץ 1974, בניו יורק.
טימונס היה מהפסנתרנים הראשונים בהארד בופ וסגנונו השפיע רבות על הסוגה.
סוגת ההארד בופ מתאפיינת בכך שהיא משלבת את הבי בופ עם מרכיבים מוזיקליים שונים, הסגנון של טימונס היה שילוב של גוספל ופאנק בתוך הג'אז.
הוא אמנם לרוב לא היה מחוכם מבחינה הרמונית אך הצד החזק שלו היה הגרוב המיוחד שלו, והאנרגיות הרבות שהוא הכניס למוזיקה.
טימונס היה בעל ביטחון עצמי נמוך, והיה זקוק לעידודם של מוזיקאים אחרים, למשל, ארט בלייקי.
כמו כן הייתה לטימונס נטייה קשה לאלכוהוליזם, מה שהוביל למותו.
בובי ווטסון הוא נגן סקסופון אלט, מלחין ומפיק אמריקאי.
ווטסון הוא מוזיקאי ג'אז אשר עוסק בעיקר בהארד בופ ובפוסט-בופ.
בין המוזיקאים עמם עבד ניתן למנות את: ארט בלייקי ושליחי הג'אז, מקס רואץ', ג'ורג' קולמן, ברנפורד מרסליס ורבים אחרים.
ווטסון ממשיך ליצור מוזיקה עד היום, ובמשך שנות פעילותו זכה בפרסים רבים.
מלבד עבודתו בצד הביצועי של המוזיקה, ווטסון עסק רבות גם בלימוד באוניברסיטאות.
ווטסון למד מוזיקה באוניברסיטת מיאמי יחד עם מוזיקאים כמו ג'אקו פסטוריוס.
לאחר שסיים את תוכנית הג'אז של האוניברסיטה, שנחשבת איכותית ומוערכת בשנת 1975, נסע ווטסון לניו יורק.
עבודתו הרצינית הראשונה כמוזיקאי, ולמעשה פריצת הדרך שלו, הייתה עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי.
ההרכב שהוקם בשנות ה-50 כבר היה ידוע ביכולתו לגלות כישרונות.
בהרכב של בלייקי ווטסון החל לפתח צליל ייחודי ולעסוק בהלחנה.
ווטסון ניגן עם השליחים בין 1977 ל-1981 והיה במידה רבה הרוח החיה שעזרה להרכב לשוב להצלחה אחרי תקופת יובש של כמה שנים.
בשלב כלשהו היה ווטסון אף המנהל המוזיקלי של ההרכב.
בשנים הללו הקליט ההרכב שלושה עשר אלבומים ששחזרו את הצלחתם של השליחים מהתקופה שלפני שנות השבעים.
בעבודתו עם בלייקי הוא הופיע בארצות הברית ובאירופה ותפס את עיניהם של מוזיקאים רבים, בהם מיילס דייוויס, אשר רצה לצרף אותו להרכבו, אך לא עשה כן כיוון שווסטון היה באירופה באותה תקופה.
ב-1981 עזב את שליחי הג'אז, והוחלף על ידי ברנפורד מרסליס, אחיו של החצוצרן ושליח הג'אז וינטון מרסליס.
ווטסון נחשב אז להבטחה צעירה וניגן עם רבים מהמוזיקאים החשובים של הדור, כולל המתופפים מקס רואץ' ולואיס היאס.
הוא עבד באותה התקופה עם מוזיקאים רבים, כגון ג'ורג' קולמן, סם ריברס והאחים ברנפורד ווינטון מרסליס אותם הכיר בעבודתו עם השליחים.
במקביל לעבודתו עם נגנים רבים, הוא גם עסק בליווי זמרים ידועים, דוגמת בטי קרטר, ג'ו ויליאמס ודיאנה ריברס.
ווטסון הקים עם נגן הקונטרבס קרטיס לונדי והמתופף ויקטור לאויס את ההרכב "Horizon" (בתרגום חופשי: אופק).
ההרכב היה בנוי במידת מה כמו שליחי הג'אז, בכך שהמוזיקאים שעבדו סביב ווטסון היו מתחילים צעירים ובלתי מנוסים וקיבלו את הכשרתם המוזיקלית בהרכב.
ההרכב עסק במוזיקה המעט יותר מודרנית של ווטסון.
Horizon היה אחד ההרכבים המוצלחים של שנות ה-80 ואולי המצליח ביותר בשנות התשעים, לאחר התפרקות השליחים בעקבות מותו של בלייקי.
נוסף על הרכב זה ווטסון הקים גם ביג בנד בן 16 נגנים הנקרא "Tailor-Made big band" שהיה אף מועמד לפרס גראמי.
כמו כן הוא הוביל הרכב מחווה למוזיקה של ג'וני הודג'ס תחת השם "High court of Swing".
ווטסון היה גם ממקימי הרכב כלי הנשיפה "29th Street Saxophone Quartet" (בעברית: רביעיית הסקסופונים של הרחוב ה-29).
גם בתקופה הזו ווטסון לא הפסיק לנגן לצד עשרות מוזיקאים, החל בג'ון היקס וכלה בקרלוס סנטנה.
ווטסון גם הלחין את הפסקול של סרט הבכורה של רוברט דה נירו כבמאי.
את רוב שנותיו המקצועיות עבר ווטסון בעיר ניו יורק.
לצד ההופעות וההקלטות, הוא לימד סקסופון באוניברסיטת ויליאם פטרסון בין השנים 1985 ו-1986, וכן לימד בבית הספר מנהטן למוזיקה בין השנים 1998 ו-1999.
בשנת 2000 שב לקנזס כדי לעסוק בהוראה.
כמו כן גם זכה לקבל את הפרופסורה של כבוד הראשונה של ויליאם די ומרי גראנט ללימודי הג'אז בשנת 2001. ווטסון משמש בשנים האחרונות כמנהל הקונסרבטוריון והמחלקה המוזיקלית של אוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי.
הכנסים שהוא מקים באוניברסיטה זיכו אותו בפרסים ובהוכרה.
ווטסון מנהל משרה כפולה הן כמחנך ומורה, והן כמוזיקאי פעיל המופיע בכל העולם.
ווטסון מנגן בחזית הג'אז כבר כשלושה עשורים, הוא זכה בפרסים רבים ונחשב לאחד הסקסופוניסטים הדגולים של ימינו.
במשך השנים הקליט כ-26 אלבומים כמוביל (נכון ל-2008) ועוד כמאה אלבומים בתור מלווה בתפקידים יותר או פחות מרכזיים.
ווטסון גם הקליט למעלה ממאה קטעים מקוריים שחלקם זכו גם לביצועים של מוזיקאים נחשבים אחרים.
אחד מאלבומיו המוכרים של ווטסון, "Love Remains" זכה לדירוג הגבוה ביותר של המדריך לג'אז בסי די של פינגוין (Penguin Guide to Jazz on CD) ובמהדורה השביעית, האלבום נכנס לרשימת "האוסף הגרעיני" (The Core Collection) שמונה את האלבומים שלפי דעת העורכים מוכרחים להיות בספריה של כל חובב ג'אז.
בין היצירות ברשימה זו נמצאים אלבומים של דיוק אלינגטון, צ'ארלי פארקר, ת'לוניוס מונק וג'ון קולטריין.
גם עבודותיו העכשוויות זוכות להצלחה, דוגמת הפרויקט שלו לחידוש Horizon, שהגיע לראש רשימות הלהיטים בתחום הג'אז.
בובי וולאס הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק במספר קבוצות מליגת העל הישראלית.
וולאס למד בתיכון האזורי של מחוז וונצ'ביל ושיחק בקבוצת הכדורסל של התיכון בליגת הכדורסל של מיזורי.
לאחר סיום לימודיו קיבל מלגה מטעם אוניברסיטת אינדיאנה, שיחק במדי קבוצת הכדורסל ולמד לתואר ראשון.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הוא שיחק בספרד, בלגיה והולנד.
וולאס החל את דרכו בישראל בעונת 1985/86 במדי העולה החדשה לליגת העל אליצור קריית אונו.
בתחילתה של עונת 1988/89 סיכם וולאס במכבי חיפה מליגת העל, ולאחר מכן שיחק בהפועל גבעתיים, מכבי גבעת שמואל ומכבי רחובות, בית"ר רמת גן, מכבי רמת גן, מכבי רעננה.
וולאס התאזרח מתוקף נשיאת אישה ישראלית בשם נעמה, בשנת 1994. לזוג יש שתי בנות - הבכורה משי ובת הזקונים נועה.
פרש מכדורסל בשנת 2002 וחזר לארצות הברית, והוא מתגורר בסנט לואיס מיזורי.
בובי סימונס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע.
סימונס נבחר בדראפט בשנת 2001 על ידי סיאטל סופרסוניקס בבחירה מספר 42, אחרי ששיחק שלוש שנים באוניברסיטת דה פול, אך הועבר מיד לוושינגטון ויזארדס בתמורה לפדראג דרובניאק.
לפני פתיחת עונת עבר בעסקת חליפין ביחד עם יוברט דייוויס וריצ'רד המילטון לדטרויט פיסטונס, בתמורה לג'רי סטקהאוס, בריאן קרדינל ורטקו ורדה.
שבועיים לאחר העסקה, שוחרר סימונס מדטרויט, וחתם בוויזארדס לעונה נוספת.
ב-26 בספטמבר 2003, עבר סימונס ללוס אנג'לס קליפרס כ.
בעונתו הראשונה בקליפרס חווה סימונס את עונת הפריצה שלו, הוא קלע 16.4 נקודות ב למשחק, ובסיום העונה נבחר לשחקן המשתפר של העונה ב-NBA.
באוגוסט 2005 עבר סימונס כשחקן חופשי לקבוצת מילווקי באקס, אך התקשה לשחזר את היכולת הטובה אשר הציג במדי הקליפרס.
בשנת 2006, פציעה בקרסול השביתה אותו ממשחק למשך כל עונת .
ביולי 2008 הועבר סימונס ביחד עם אי ג'יאנליאן לניו ג'רזי נטס בתמורה לריצ'רד ג'פרסון.
בסיום עונת עבר סימונס לקבוצת סן אנטוניו ספרס, אך נופה מסגל הקבוצה כבר בחודש נובמבר של אותה השנה.
סטנלי רוברט וינטון ג'וניור המוכר בשם בובי וינטון הוא מוזיקאי אמריקאי ממוצא פולני המתמחה במוזיקת פופ.
הוא זכה לכינוי "הנסיך הפולני".
וינטון הוא בן יחיד לשני חברי להקה מקומית מצליחה, סטן וינטון ודורותי סטודזינסקי וינטון.
הוריו עודדו את התעניינותו במוזיקה ונתנו לו מדי יום 25 סנט לאחר שהתאמן בנגינה על הקלרינט שלו.
בגיל 16 הקים להקה אשר הופיעה במועדונים באזור פיטסבורג, פנסילבניה.
בעזרת הכסף שהרוויח מהופעותיו, מימן את לימודיו באוניברסיטת דיוקיין, שם למד מוזיקה וקיבל תואר ראשון בקומפוזיציה.
במהלך לימודיו באוניברסיטה, למד לנגן בכל כלי הנגינה של להקתו: פסנתר, קלרינט, סקסופון, חצוצרה, תופים ואבוב.
בשנת 1962, הוציא את להיטו הראשון "Roses Are Red".
לאחר כארבעה שבועות, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. באותה שנה יצא לאור התקליט "Roses Are Red" שכלל את הלהיט המפורסם.
בשנת 1963, יצא לאור להיטו הגדול ביותר לדעת רבים, "Blue Velvet", אשר גם הגיע למקום הראשון במצעד של בילבורד.
בשנת 1986, הבמאי דייוויד לינץ' קרא לאחד מסרטיו "Blue Velvet", על שם שירו המפורסם של וינטון.
בשנת 1990, טיפס השיר במעלה מצעדי השירים בבריטניה בעקבות פרסומת של חברת הקוסמטיקה "Nivea", אשר השתמשה בשיר הזה בפרסומת.
בשנת 1964, התפרסמו שני להיטים חדשים שאף הם הגיעו לראש מצעד הלהיטים של בילבורד: "There!
I've Said It Again" שנכתב במקור בשנת 1945, והשיר המפורסם "Mr.
Lonely" שנכתב על ידי וינטון בזמן ששירת בצבא ארצות הברית.
Lonely" עובד בשנת 2004 על ידי זמר ההיפ הופ אייקון.
באותה שנה הוציא וינטון תקליט נוסף - "Bobby Vinton's Greatest Hits", אשר כלל בתוכו את להיטיו המפורסמים משנים קודמות.
בשנת 1965 המשיך הזמר למנף את הצלחתו כאשר כתב את שירו המפורסם: "L-O-N-E-L-Y".
שיר נוסף שביצע היה "Long Lonely Nights" אשר הגיע למקום ה-12 במצעדים, ונכנס לאלבומו "Bobby Vinton Sings for Lonely Night".
בשנת 1966 כתב להיט נוסף - "Coming Home Solider", אשר היה אחד מהשירים המועדפים ברשתות הצבאיות של אמריקה בתקופת המלחמה הקרה ומלחמת וייטנאם.
בשנת 1967 הוציא את התקליט "Please Love Me Forever" אשר הגיע למקום השישי במצעדי המוזיקה ונמכר בכמיליון עותקים.
בשנת 1968, הוציא וינטון את שירו המפורסם "I Love How You Love Me", אשר נמכר בלמעלה ממיליון עותקים וזכה לתקליט זהב על ידי ארגון תעשיית התקליטים האמריקאית.
בשנות השבעים, וינטון המשיך להוציא שירים אשר הגיעו ל-40 המקומות הראשונים במצעדים.
בשנת 1972, פרסם שיר שנקרא "Ev'ry Day of My Life" אשר הגיע למקום ה-24 במצעדים ואת השיר "Sealed with a Kiss" אשר הגיע למקום ה-19.
שנה לאחר מכן, חברת התקליטים אשר וינטון עבד איתה, Epic Records, סיימה את העסקתו בטענה כי ימי ההצלחה והשגשוג שלו תמו.
בהמשך ביצע שיר פרי עטו בשם "My Melody of Love", אשר חלק ממנו כתוב בשפה הפולנית במימון עצמי של כ-50,000 דולר.
לאחר שנדחה על ידי 6 חברות תקליטים גדולות, חברת התקליטים ABC Records, חתמה איתו על חוזה, השיר נמכר במיליוני עותקים והגיע למקומות הראשונים במצעדי הלהיטים השונים.
בהמשך פורסמו להיטים נוספים חלקם כוללים טקסט בפולנית ואלבום זהב נוסף.
בעקבות הצלחותיו, החל להנחות תוכנית אירוח קבועה באורך של כחצי שעה, אשר נקראה "The Bobby Vinton Show" ושודרה בטלוויזיה במשך שלוש שנים (1975–1978).
בשנת 1978, הגיש תוכנית חדשה באורך של שעה אשר נקראה "Bobby Vinton's Rock N' Rollers".
התוכנית זכתה לנתוני רייטינג גבוהים מאוד.
בנוסף לתוכניות הטלוויזיה, הופיע גם בסרטיו של ג'ון ויין: "Big Jake" ו-"The Train Robbers".
בשנת 1990, בזמן שהופיע ב- שבפיטסבורג, לפני משחק בייסבול של ה-MLB, בין הפיטסבורג פיירטס לבין הסינסינטי רדס, וינטון שר את המנון ארצות הברית תוך שהוא מבלבל מילים רבות ואף מזייף.
סערה ציבורית התפתחה לאחר ש, שדרן CBS, אמר בשידור: "ובכן, כשאתה פולני וגר בפיטסבורג, אתה יכול לעשות כל מה שאתה רוצה עם המילים!"
וינטון היה עד 2002 בעליו של התיאטרון "The Bobby Vinton Blue Velvet Theatre" בברנסון מיזורי, עיר נופש פופולרית, שם נהג להופיע פעמים רבות.
מגזין בילבורד הכתיר את וינטון כ"זמר שירי האהבה המצליח ביותר בתקופת הרוק".
בין השנים 1962 ל-1972, היו לווינטון יותר להיטים שהגיעו לראש מצעד הלהיטים של בילבורד מאשר לכל זמר אחר כולל אלביס פרסלי ופרנק סינטרה.
כהוקרה על הישגיו המרשימים הוענק לווינטון כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
וינטון זכה לתואר דוקטור של כבוד במוזיקה מטעם האוניברסיטה בה למד, אוניברסיטת דיוקיין.
וינטון נשוי לדולורס "דולי" דובינס וינטון משנת 1962, ולהם חמישה ילדים.
וינטון ואשתו מתגוררים באנגלווד, פלורידה.
בובי וי היה זמר אמריקאי.
היה פופולרי בראשית שנות ה-60 ואחד מאלילי הנוער הראשונים של שנות ה-60.
נולד בפארגו שבדקוטה הצפונית ב-30 באפריל 1943, כרוברט תומאס ולין (Robert Thomas Velline).
בובי וי החל לנגן מגיל צעיר יחד עם אחיו וחברו.
ב-3 בפברואר 1959 היו בדרכם לפארגו אליליו של בובי וי, באדי הולי, ריצ'י ואלנס ו"ביג בופר" במסגרת הופעת ה-"Winter Dance Party package tour".
אולם מטוסם התרסק בדרך וכולם נספו (לכן נודע היום כ"היום שבו מתה המוזיקה").
על מנת להמשיך ולקיים את המופע נבחרה להקתו של בובי וי למלא את מקומם.
כך זכה בובי וי בהזנקת הקריירה שלו.
בהמשך נודע בובי וי כנציג מובהק של "סגנון בניין בריל", שירי פופ קלילים, אופטימיים ונאיביים.
הוא נהנה מצוות כותבים מוכשר שכלל את קרול קינג וג'רי גופין שכתבו לו ב-1961 את להיטו הגדול ביותר "Take Good Care of My Baby", ששהה שבועיים בראש מצעד הפזמונים Billboard Hot 100 אחריו באו "Run to Him" ו-"The Night Has a Thousand Eyes".
כמו כן השתתף בתפקיד עצמו בסרטים "Swingin' Along" (1961) ו-"Play It Cool" (1962).
ב-1963 הוציא תקליט זיכרון ומחווה לבאדי הולי בשם "I Remember Buddy Holly".
בעקבות "הפלישה הבריטית" הוציא ב-1964 תקליט בשם "!Bobby Vee Sings the New Sound from England" בו שר בין היתר שירים משל הביטלס.
בוב דילן סיפר בסרטו הביוגרפי של מרטין סקורסזה, "No Direction Home", שבילדותו נהג לספר שהוא בובי וי.
בסוף חייו סבל ממחלת אלצהיימר, והתגורר בבית חולים.
באוקטובר 2016 נפטר מסיבוכים של מחלת אלצהיימר שבה חלה.
כשנה לפני מותו נפטרה אשתו קארן, שלה היה נשוי במשך 50 שנה.
ליאו רוברט "בובי" פארלי ג'וניור הוא במאי קולנוע, תסריטאי, ומפיק אמריקאי, אחיו של פיטר פארלי.
האחים פארלי מפורסמים בעיקר בגין הפקת ובימוי סרטי קומדיה רומנטית העושים שימוש ב"הומור בתי שימוש", כגון: "טיפשים בלי הפסקה", "אני, עצמי ואיירין" ו"משתגעים על מרי".
בשנת 2021, יצר, הפיק וביים עם אחיו - פיטר פארלי את סדרת הקומדיה "The Now" שעלתה בבכורה ב-10 בדצמבר 2021 בשירות הסטרימינג The Roku Channel (לשעבר קוויבי).
טיפשים בלי הפסקה (1994) - במאי, תסריטאי ומפיק
משחקים בלי הפסקה (1996) - במאי
משתגעים על מרי (1998) - במאי, תסריטאי ומפיק
ללא השגחה (1999) - תסריטאי ומפיק
אני, עצמי ואיירין (2000) - במאי, תסריטאי ומפיק
הפנטזיה של הל (2001) - במאי, תסריטאי ומפיק
אוסמוזיס ג'ונס (2001) - במאי ומפיק
תקועים לנצח (2003) - במאי, תסריטאי ומפיק
אשת החלומות (2007) - במאי ותסריטאי
רווקים לשבוע (2011) - במאי, תסריטאי ומפיק
השדון הלא נכון (אנ') (2024) - במאי, תסריטאי ומפיק
בובי ליץ' היה הגבר הראשון והאדם השני, לאחר אנני טיילור, שחצה את מפלי ניאגרה בתוך חבית.
הוא ביצע את הפעלול ב-25 ביולי 1911. בנפילתו, סדק ליץ' את לסתו ושבר את שתי פיקות ברכיו.
כתוצאה מכך אושפז למשך שישה חודשים בבית חולים.
ליץ' עבד בקרקס של ברנום וביילי (Barnum and Bailey Circus) ולכן פעלולנות לא הייתה זרה לו.
קודם לפעלולו במפלי ניאגרה, היה ליץ' בעל מסעדה ברחוב ברידג' והתרברב מול לקוחותיו שכל מה שאנני (טיילור) יכולה לעשות, הוא יכול לעשות יותר טוב.
בניגוד לאנני טיילור לפניו, בובי ליץ' נהנה מהצלחה עקב פעלולו.
במשך כמה שנים הוא סייר בקנדה, ארצות הברית ואנגליה, סיפר על הרפתקתו במופעי וודביל ואולמות הרצאה, הציג והצטלם עם החבית בה חצה את המפלים.
ליץ' חזר למפלי ניאגרה, ניו יורק ב-1920 וניהל בריכת שחייה.
בשנות השישים שלו ניסה לשחות דרך המערבולות שבתחתית המפלים אבל נכשל לאחר כמה ניסיונות.
בניסיונתיו הכושלים, הציל אותו אדם בשם ויליאם "רד" היל, שהכיר את המפלים והיה ידוע באזור לאחר מכן עקב פעולות ההצלה הרבות שביצע.
ב-1926, בזמן סיור פומבי בניו זילנד, ליץ' פצע את רגלו כשהחליק על קליפת תפוז (יש אומרים שהייתה זו קליפת בננה).
רגלו הזדהמה, ועקב נמק נאלצו לכרות אותה.
למרות הכריתה, ליץ' נפטר מפצעיו חודשיים לאחר מכן.
רוברט ג'ררד "בובי" סנדס היה חבר "הצבא האירי הרפובליקני הזמני", הידוע בשל מותו במהלך שביתת רעב במחאה על תנאי הכליאה של הרפובליקנים הצפון-אירים בבתי-הכלא הבריטיים.
סנדס נולד באבוטס קרוס שבעיירה ניוטונאבי מצפון לבלפסט, לג'ון ורוזלינד סנדס.
שני הוריו היו קתולים, אם כי סבו מצד אביו היה פרוטסטנטי, ושם משפחתם מרמז על מוצא סקוטי.
הצלצול הלא-גאלי של השם אפשר למשפחה הקתולית להשתלב בקלות יחסית ברובע האמיד, שהיה מאוכלס כמעט אך ורק בפרוטסטנטים.
בובי היה הבן הבכור, והיו לו שתי אחיות ואח צעירים: מרסלה, ברנדט וג'ון.
לקראת סוף שנות ה-50 החלה המשפחה לסבול הטרדות משכניהם על רקע דתם, שנחשפה לבסוף.
ב-1961, לאחר הצקות ואיומים, נאלצו לעבור מביתם לראת'קול, שיכון אחר בניוטונאבי שבו היוו הקתולים 30% מהאוכלוסייה.
באמצע העשור הלך והחמיר המתח בצפון אירלנד: למול קריאת הקתולים להפסיק את האפליה נגדם, הקימו קיצונים פרוטסטנטים את כוח המתנדבים מאלסטר ב-1966. התנגשויות בין שני הפלגים התחוללו ברחבי הצפון, ובאוגוסט 1969 הן הגיעו לשיאן בגל של מהומות שגבה מאות פצועים והביא לשיגור צבא בריטניה לאזור.
במקביל למאורעות אלו, סבל סנדס הצעיר מהתנכלות שכניו.
הוא ואחיותיו הוכו על ידי ילדים אחרים לעיתים תכופות.
ב-1970 עזב בובי את בית-הספר, בגיל חמש-עשרה, ומצא עבודה כמתלמד במפעל להרכבת אוטובוסים.
הוא עזב את המשרה ב-1972, לאחר שהוכה ואוים ברצח מספר פעמים על ידי העובדים האחרים.
ביוני אותה שנה הותקף בית הוריו על ידי אספסוף, והמשפחה עזבה לרובע קתולי במערב בלפסט.
זמן קצר לאחר המעבר הצטרף סנדס ל"צבא האירי הרפובליקני הזמני" (Provisional IRA), ארגון שפרש מהצבא האירי הרפובליקני (IRA) בדצמבר 1969 בדרישה לנקוט יד קשה בצפון.
כחלק ממחויבותו ללאומנות האירית אימץ לעצמו שם גאלי, רובארד ג'רוייד או'שאכנסי.
בתחילה הקים בעצמו תא פעילים קטן וחובבני, אליו גייס כמה מחבריו.
שלושה מהם נהרגו כשניסו להרכיב פצצה מאולתרת.
לאחר מכן עבר אימונים מסודרים ביותר בנשק מטעם הצאר"ז והצטרף לתא הארגון בפולס רוד שבבלפסט.
הוא השתתף במספר פעולות שוד ובהברחות אמל"ח.
באוקטובר 1972 נעצר לאחר שארבעה אקדחים נתפסו בבית ששהה בו.
בעודו במעצר נשא לאישה את חברתו ההרה, ג'רלדין נואד.
באפריל 1973 הורשע ונגזרו עליו חמש שנות מאסר בבית-הכלא מייז.
בעודו במאסר זכה לתנאי 'מעמד מיוחד'.
אלה הוענקו ביולי 1972 לכל העצירים שעברו עבירות הקשורות לסכסוך הפוליטי, ולמעשה נתנו להם זכויות של שבויי מלחמה.
בשהותו בכלא קרא סנדס את כתבי ג'יימס קונולי, קרל מרקס וצ'ה גווארה ונעשה סוציאליסט.
באפריל 1976 הוא שוחרר ושב להתגורר עם אשתו ועם בנו, ג'ררד.
סנדס המשיך לתמוך בשין פיין ובצא"ר.
הוא הוציא לאור עלון רפובליקני והקים שירות מוניות באזור.
ב-14 באוקטובר 1976 היה חבר בחוליית צאר"ז בת תשעה אנשים שהשליכה מטען על חנות לממכר רהיטים בבלמורל.
לאחר מכן הם ניהלו קרב יריות עם המשטרה.
סנדס ושלושה אחרים נמלטו והתחבאו ברכב, אך נמצאו לבסוף ונעצרו.
אשתו הפילה עובר זמן קצר לאחר מכן והתגרשה ממנו בעקבות זאת, בטענה שההפלה נגרמה בגלל הלחץ שחוותה.
במרץ 1977 הוא זוכה על ידי שופט מהשתתפות באירועי הלילה מחוסר ראיות, אך הואשם באחזקת כלי-נשק שלא כדין ונגזרו עליו ארבע-עשרה שנות מאסר.
המעמד המיוחד בוטל ב-1 במרץ 1976, והרשויות הבריטיות חזרו לנהוג בלאומנים האירים כפושעים פליליים רגילים.
הם איבדו את זכויותיהם להתאגד בכלא לצורך פעילות חברתית, ללבוש בגדים אזרחיים ולהיות פטורים מעבודה.
כבר ב-1976 החלו חברי הצא"ר בכלא למחות על צעד זה; בתחילה סירבו ללבוש מדי אסירים והתעטפו בשמיכות.
במרץ 1978 סירבו הכלואים להתקלח או לפנות את סירי הלילה שלהם.
סנדס נעשה בהדרגה לאחד ממנהיגי אסירי הצא"ר במייז.
טורים פרי עטו התפרסמו באופן קבוע בעיתונים רפובליקניים.
לנוכח אלימות מצד הסוהרים ותנאי כליאה קשים, יזמו האסירים מחאה נוספת להשבת המעמד המיוחד.
ב-27 באוקטובר 1980 החלו שבעה אסירים בשביתת רעב, בהובלת מנהיגם הרשמי של אסירי הצא"ר בכלא, או "הקצין המפקד", ברנדן יוז.
בינואר 1981 הסכימה הממשלה לפשרה והשובתים חזרו לאכול לאחר חמישים ושלושה ימי צום; אחד מהם, שון מק'קנה, שקע לתרדמת קודם לכן אך חייו ניצלו.
עם זאת, תוך זמן קצר התברר שרשויות הכלא לא עמדו בהבטחתם.
סנדס החליף את יוז כ"קצין המפקד" והחליט על שביתה נוספת.
ב-1 במרץ 1981, ביום השנה החמישי לביטול המעמד המיוחד, הוא סירב לאכול ודרש את השבת הזכויות שנלקחו ב-1976. אסירים נוספים הצטרפו אליו במרווחי זמן שנקבעו מראש.
ב-3 במרץ הודיע מזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד, המפרי אטקינס, כי לאסירים לא יינתן מעמד של שבויי מלחמה.
ב-5 במרץ מת לפתע חבר הפרלמנט של מחוז פרמנה ודרום טיירון, פרנק מגווייר, מהתקף לב, ונקבעו בחירות מקומיות כדי להחליפו.
ב-26 במרץ, השין פיין החליטו להריץ את סנדס כמועמד כדי להבטיח לו חסינות פרלמנטרית; מהלך דומה בוצע באותו מחוז ב-1955 עם אסיר הצא"ר פיליפ קלרק, שזכה ברוב הקולות אך נפסל על ידי בית-משפט.
מועמד הסוציאל-דמוקרטים אוסטין קורי ומועמד הלייבור נואל מגווייר ביטלו את התמודדותם כדי לא לפגוע בסיכוייו של סנדס, ויריבו היחיד שנותר היה נציג היוניוניסטים, הארי ווסט.
בהצבעה שנערכה ב-9 באפריל זכה סנדס ב-30,492 קולות למול 29,046 שניתנו לווסט, ונבחר לפרלמנט.
בתגובה להצלחתו נקבע תיקון לחוק שמנע מאסירים להתמודד בבחירות, אם כי זה לא חל עליו בדיעבד.
הוא היה לצעיר מבין החברים בפרלמנט, אם כי מעולם לא יצא את הכלא ותפס את מקומו בו וגם לא הושבע לתפקיד.
ב-21 באפריל 1981 הודיעה ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר כי לא תדון במצב האסירים עם חברי פרלמנט מאירלנד העצמאית, והצהירה: "איננו מוכנים לשקול מעמד מיוחד לכלואים המרצים את עונשם.
פשע הוא פשע, הוא אינו פוליטי." ב-28 באפריל ביקר את סנדס שליחו המיוחד של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ג'ון מאג'י, וניסה לשכנעו לחדול מהשביתה.
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן הודיע כי לא יתערב בענייני בריטניה אך מסר כי הוא "מודאג מאוד." באותו היום הודיע אטקינס כי "אם מר סנדס מעוניין להתאבד, זוהי בחירתו.
הממשלה לא תכפה עליו טיפול רפואי".
בשעה 01:17 לפנות בוקר, ב-5 במאי 1981, מת סנדס לאחר שישים ושישה ימי צום.
גל של מהומות התחולל בצפון אירלנד עם מסירת ההודעה.
אריק ודזמונד גיני, אב ובנו שעסקו בהובלת חלב, מתו לאחר שרכבם נרגם באבני מתפרעים באותו היום והם התנגשו בקיר.
למחרת, שיגרה הממשלה תגבורת של שש מאות חיילים לאזור.
הפגנות פרצו ברחבי העולם; הקונסוליה הבריטית בגנט הותקפה על ידי המון זועם.
איגוד הסוורים בחוף המזרחי של ארצות הברית הכריז על חרם בן 24 שעות על ספינות בריטיות.
אליפות הבית הבריטית, שנועדה להיערך בצפון אירלנד באותו החודש, בוטלה משיקולי ביטחון.
ב-7 במאי נקבר סנדס בבלפסט, בליווי משמר-כבוד רעול פנים של הצא"ר, ומאה אלף איש השתתפו בהלווייתו.
שביתת הרעב נמשכה עד 3 באוקטובר, כששילוב של הסכמה שקטה מצד הממשלה לוויתורים ואיומם של בני משפחות להפנות את בניהם לטיפול רפואי אם ייפלו לתרדמת הניע את מנהיגי האסירים להפסיקה.
עוד תשעה מהשובתים מתו עד לאותו היום.
הפרסום הרב שהעניקה השביתה לרפובליקנים האירים חיזק מאוד את מעמדה של השין פיין בציבור והניע רבים להצטרף לארגונים המזוינים בצפון אירלנד.
סנדס עודנו אחד הקדושים המעונים המפורסמים של הצד הקתולי.
דמותו של בובי סנדס הוצגה מספר פעמים בקולנוע, בין השאר בסרט "בזכות האם" מ-1996 בכיכובה של הלן מירן וב"רעב" מ-2008, בו גולם על ידי מיכאל פסבנדר.
בובי לוקווד הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר בתפקידו כמיק קמפבל בסדרת הנוער "בית אנוביס" וכרידיאן מוריס בסדרת הפנטזיה "זאבים בדם".
לוקווד דיבב את פאטש' בסרט "על כלבים וגנבים 2: הרפתקאות פאטץ' בלונדון" ב-2003. הוא הופע כטיילור הקטן בשלושה פרקים ב"The Bill" ב-2006.
בין השנים 2011–2012 הוא שיחק בתור מיק קמפבל בסדרת הנעורים הבריטית-אמריקאית "בית אנוביס" בשתי עונותיה הראשונות.
לאחר מכן, כיכב בתור כרידיאן מוריס בסדרת הפנטזיה הבריטית-גרמנית של רשת CBBC; "זאבים בדם", הוא חזר לעונה שנייה בשנת 2013 לאחר מכן גם לעונה השלישית שעלתה בשנת 2014.
בשנת 2020 גילם את קווין תומסון לצד אורלנדו בלום וסקוט איסטווד בסרט המלחמה "לכודים תחת אש", אשר מבוסס על ספרו של ג'ייק טאפר שיצא לאור ב-2012 ועוסק בקרב קמדש במלחמת אפגניסטן.
באותה שנה שיחק בתפקיד קטן של תייר אמריקאי בסרט הקומי-מוזיקלי "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga" בהפקתו של ויל פרל שגם כתב את התסריט.
בשנת 2021 שיחק בסרט הפעולה המקורי של שירות הזרמת המדיה נטפליקס "שטח קרב" בתור רג'י, לצד אנתוני מאקי.
באותה שנה החל לגלם בתפקיד חוזר את לאון קוק בסדרת הדרמה הרפואית "חדר מיון" ברשת BBC One.
+שנהסרטתפקידהערות2003על כלבים וגנבים 2: הרפתקאות פאטץ' בלונדוןפאטשדיבוב2015Friday Download: The Movieבובישוחרר לאקרנים תחת השם 'Up All Night"2016שחקי אותה מותק 3לייזרAcres and Acresמאטידוע גם בתור :"Mum's List"2017Access All Areasניית'ןדנקרקימאיVikesוורן2020לכודים תחת אשקווין תומסוןתחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Sagaג'ףGliaגונתר אסהן2021שטח קרברג'י
שנה סדרה תפקיד הערות 2006 The Bill טיילור הקטן 3 פרקיםדרך ווטרלוניצבללא קרדיט 2012-2011 בית אנוביס מיק קמפבל תפקיד ראשי; (עונות 2-1); 105 פרקים 2014-2012 זאבים בדם רידיאן מוריס תפקיד ראשי; (עונות 3-1); 40 פרקים2013Touchstone of raמיק קמפבלסרט טלוויזיה של ניקלודיאון; המשך ל"בית אנוביס"Dani's Castleקונאל קונורפרק: "Hey Mr.
DJ"2015לואיססם לנגטון2 פרקים2017Unforgottenניית'ןפרק: "#2.1"Uncleג'ושפרק: "Bringing Sexy Back"2018רופאיםפול קירקוודפרק: "In the Dark"Ransomשוןפרק: "Radio Silence"2020המופע של אמילי אטאקמרכוס / אולי / מקס2 פרקים2021-הווהחדר מיוןלאון קוקדמות חוזרת; (עונה 35): 10 פרקים
רוברטו "בובי" אלפונסו פארל (בהולנדית: Roberto "Bobby" Alfonso Farrell; 6 באוקטובר 1949 - 30 בדצמבר 2010) היה רקדן וזמר הולנדי יליד ארובה, ידוע בעיקר בזכות תפקידו כסולן הראשי של להקת הפופ והדיסקו המצליחה משנות השבעים, בוני אם.
פארל נפטר במהלך סיבוב הופעות ב-2010.
פארל נולד וגדל באי ארובה המהווה חלק מהאנטילים הקטנים עד לגיל 15. לאחר שסיים את בית הספר הוא עבד כמלח במשך שנתיים לפני שעבר לנורווגיה.
מנורווגיה עבר להולנד, בה התפרנס מתקליטנות כמשרה זמנית לפני שהחליט לעבור לגרמניה.
בגרמניה פארל התפרנס מתקליטנות עד שפרנק פאריאן, מפיק מוזיקלי, הבחין בו והחליט לצרף אותו ללהקת "בוני אם".
פארל היה הגבר היחידי בלהקה, אך כפי שהסתבר, כמעט ולא תרם מקולו להקלטות הלהקה.
פאריאן גילה שנים לאחר התפרקות הלהקה, שפארל כמעט ולא תרם את קולו להקלטות ושכל הקטעים שהצריכו קול גברי הוקלטו בידי פאריאן עצמו.
אחת מזמרות הלהקה, ליז מיטשל, טענה שרק היא, מרסיה בארט ופאריאן הקליטו את שירי הלהקה.
עם זאת, פארל הופיע בהופעות חיות של הלהקה.
פארל עזב את הלהקה בשנת 1981 לאחר עימותים עם פאריאן.
את מקומו תפס רג'י טסיבו.
הוא הצטרף מחדש ללהקה בשנת 1984, והמשיך להיות חלק ממנה עד שהלהקה התפרקה סופית בשנת 1986.
בתו של פארל, זניליה פארל, טענה שפאריאן שלל את זכויותיו של פארל על שירי הלהקה, מה שהוביל את אביה לאבד את כל הכנסותיו לאחר פירוק הלהקה.
לאחר הפירוק, פתח פארל בסיבוב הופעות עם להקה משלו וביצע את שירי הלהקה תחת השם "בוני אם של בובי פארל".
הוא אף כיכב כרקדן בסוף שנת 2005 בקליפ וידאו שנעשה בשותפות עם רוג'ר סנצ'ז.
פארל חי במשך שנים רבות באמסטרדם.
הוא נפטר בבוקר ה-30 בדצמבר 2010, בבית מלון בסנקט פטרבורג מאי-ספיקת לב.
אמרגנו, ג'ון סיין, אמר שפארל התלונן על בעיות נשימה לאחר שביצע שירים עם להקתו בערב שלפני כן.
גופתו של פארל נמצאה על ידי צוות בית המלון, לאחר שלא הגיב לשיחת ההשכמה שלו.
הוא נקבר בבית הקברות "זורגבליד" באמסטרדם.
זמן קצר לאחר מותו, התברר שתאריך מותו של פארל הוא יום השנה למותו של רספוטין, עבורו להקת בוני אם הקדישה שיר מפורסם שזכה לפופולריות רבה.
רספוטין עצמו נפטר (למעשה נרצח) בסנקט פטרבורג, ופארל הופיע פעמים רבות בלבושו של רספוטין כאשר הלהקה שרה את השיר.
בתו של פארל, זניליה, היא ראפרית.
בדצמבר 2011 זכתה בפרס לאומי למוזיקה בהולנד בקטגוריית ההיפ הופ.
רוברט "בובי" מייקל מויניהן ג'וניור הוא שחקן, מדבב וקומיקאי אמריקאי.
ידוע בעיקר בזכות תפקידו כחבר בפאנל התוכנית הקומית "סאטרדיי נייט לייב" משנת 2008 ועד שנת 2017.
נולד באיסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק, לג'ולי ורוברט לי.
סיים תואר ראשון בתיאטרון באוניברסיטת קונטיקט.
בתחילת שנות ה-2000 הופיע בתפקידים קטנים במספר סרטים.
בשנים 2006–2008 הופיע במגוון תפקידים בתוכנית הבידור "לייט נייט" של קונאן או'בריאן.
החל מ-2008 מככב כחבר בפאנל התוכנית הקומית "סאטרדיי נייט לייב".
ב-2009 שיחק בסרט "צוות המסתורין" לצד דונלד גלובר.
ב-2010 שיחק בסרט "להתאהב ברומא".
כן הופיע במספר קליפים ופרסומות, ודיבב בסרטי האנימציה "בית ספר למפלצות" (2013), "הקול בראש" (2015), "החיים הסודיים של חיות המחמד" (2016), "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע" (2017) ו"החיים הסודיים של חיות המחמד 2" (2019).
בשנת 2013 שיחק בסרט הטעות הגדולה.
מויניהן גם דיבב במספר סדרות אנימציה, כגון סיטקום האנימציה "Chozen" מ־2014 בו הוא גילם תפקיד ראשי, ובסדרת האנימציה "בא בדוב" מ־2015.
כמו כן, דיבב בין השנים 2017 ל־2021 את דמותו של לואי דאק בסדרה של דיסני "סיפורים של ברווזים".
בשנת 2017, שיחק בתפקיד הראשי בסדרה הדרמה הקומית "Me, Myself & I", ובאותה שנה השתתף בסרט "גונתר חייב למות", לצד ארנולד שוורצנגר, והחל לדבב בתפקיד הראשי בסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים: התנגדות", במשך שתי עונות עד 2020. בשנת 2019 דיבב בסדרת האתחול "איפה אפי?".
בשנת 2021 שיחק בסרט "פלורה ויוליסס" המבוסס על ספר באותו שם משנת 2013 שכתבה קייט די-קמילו.
בהמשך השנה דיבב את פול רוויר בסרט האנימציה הפארודי "אמריקה: הסרט" בשירות של נטפליקס.
כעת הוא משחק את ג'יידן קוואפיס בסדרה "אדוני ראש העיר", ומדבב את תחש הנהרות לופי בסדרה בעלת אותו השם, אותה הוא יצר, ביים וכתב.
בשנת 2024 דיבב את ג'ובאני בינאצ'י בסדרה "תעלומות ברבי: מרדף הסוס הגדול".
באותה שנה הוא גם החל לשחק בתפקיד משני בסדרה "NCIS: ההתחלה".
במרץ 2025 מוינהן לוהק כשחקן ראשי לצד טרייסי מורגן בפיילוט לקומדיה של NBC שטרם נקבע לה שם, שנוצרה על ידי טינה פיי, רוברט קרלוק וסם מיינס.
מוינהן יגלם את דמותו של "גייטור".
באותה שנה דיבב בסרט הקומדיה המונפש "חרדת סירוס" שביים וכתב גנאדי טרטקובסקי עבור "נטפליקס".
בשנת 2026 צפוי לדבב בסרט "קופצים בראש".
בובי פורטיס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד, בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA.
פורטיס גדל בליטל רוק שבארקנסו בנם של בובי פורטיס האב וטינה אדוארדס.
הוריו נפרדו כשהיה תינוק והוא גדל בשיכון עוני עם אמו ושלושת אחיו הצעירים שנולדו לאמו ולחברה לחיים.
לאחר שורת התעללויות מצד בן זוגה ועימות בין פורטיס לבינו, עזבה האם עם ארבעת ילדיה את הבית ועברה להתגורר בבית אביה.
בתיכון הצטיין בכדורסל, הוביל את קבוצת בית הספר לזכייה בארבע אליפויות מדינה, נבחר לשחקן השנה בתיכונים בארקנסו, למשחק כוכבי התיכונים של נייק ולמשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
ב-2013 החל ללמוד דיאטנות ותזונה ולשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ארקנסו.
בשנתו הראשונה באוניברסיטה השיג ממוצע של 12.3 נקודות ו-6.8 ריבאונדים למשחק, הוא נבחר לחמישיית הפרשמנים (שחקני השנה הראשונה) של העונה בליגת ה-SEC.
בעונתו השנייה השיג ממוצג של 17.5 נקודות ו-8.9 ריבאונדים למשחק, הוא הוליך את ארקנסו עד הסיבוב השלישי בטורניר אליפות המכללות בכדורסל בו הפסידה לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
פורטיס נבחר לשחקן השנה בליגת ה-SEC ולחמישייה השנייה של ה-NCAA.
בתום העונה הודיע על כוונתו להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
פורטיס נבחר במקום ה-22 של דראפט ה-NBA 2015, על ידי שיקגו בולס.
ב-17 באוקטובר 2017, במהלך אימון של הבולס, התקוטט עם חברו לקבוצה ניקולה מירוטיץ' וגרם לו לזעזוע מוח ולמספר שברים בפניו.
בעקבות הקטטה הושעה פורטיס על ידי הקבוצה ל-8 משחקים.
ב-22 בפברואר 2018 קלע שיא קריירה של 38 נקודות במשחק מול פילדלפיה 76'.
ב-6 בפברואר 2019 הועבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס, יחד עם ג'בארי פארקר, בתמורה לאוטו פורטר.
לקראת עונת חתם על חוזה במילווקי באקס.
בסיום אותה עונה זכה עם הבאקס באליפות ה-NBA, כשחקן ספסל.
בשנת 2023 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "Sweetwater" שם גילם את דמותו של הכדורסלן ארל לויד.
רוברט פרנסיס "בובי" וונזר היה כדורסלן ומאמן אמריקאי, ששיחק במשך 9 עונות בקבוצת רוצ'סטר רויאלס מליגת ה-BAA וליגת ה-NBA.
הוכרז כחבר היכל התהילה של הכדורסל כשחקן בשנת 1987.
וונזר נולד בברוקלין, ניו יורק, ולמד באוניברסיטת סיטון הול שבניו ג'רזי.
לאחר עונתו השנייה במכללה התגייס לחיל הנחתים האמריקאי ובמהלך שירותו אף לקח חלק בכיבוש גואם.
בסיום מלחמת העולם השנייה חזר לסיטון הול כדי השלים את לימודיו האקדמיים.
וונזר נבחר על ידי רוצ'סטר רויאלס בבחירה העשירית של דראפט ה-BAA לשנת 1948. לצד כוכב הקבוצה, הקלע בוב דייוויס, הוביל צמד הגארדים את הרויאלס ל-7 הופעות רצופות בפלייאוף ה-NBA, כולל אליפות היסטורית בעונת .
וונזר נודע בשנות השיא שלו כ"שחקן שלם" בעל קליעה מדויקת, שליטה טובה בכדור, יכולות מסירה גבוהות ומשחק הגנה חזק.
הקו האחורי של הרויאלס, אותו הרכיבו וונזר ודייוויס, הוכר כאחד מצמדי הגארדים הטובים ב-NBA של אותה תקופה.
וונזר שיחק במדי הרויאלס לכל אורך הקריירה, במהלכה נבחר 5 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA ונכלל 3 פעמים בחמישייה השנייה של העונה.
ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 12.2 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בעת פרישתו דורג במקום ה-15 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 6,924 נקודות, ושמיני בטבלת המוסרים עם 1,830 אסיסטים.
בשנת 1971 נכלל ברשימת 25 המתמודדים ל"קבוצת כל הזמנים של ה-NBA", שנבחרה במסגרת ציון 25 שנים להקמת הליגה, ובשנת 1987 הוכרז כחבר היכל התהילה של הכדורסל.
בשתי עונותיו האחרונות כשחקן שימש וונזר כ"מאמן-שחקן", ולאחר פרישתו ממשחק המשיך לאמן את הרויאלס במשך עונה וחצי נוספות.
בתקופתו כמאמן העמידה הקבוצה מאזן מצטבר של 98 ניצחונות ו-136 הפסדים (41.9%) והעפילה לפלייאוף פעם אחת.
בשנת 1962 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של "מכללת סנט ג'ון פישר", תפקיד אותו מילא במשך 24 השנים הבאות.
ב-23 בינואר 2016 מת וונזר בביתו שבפיטספורד, ניו יורק, בגיל 94.
בובי שו ווד הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
שחק בעבר בנבחרת ארצות הברית.
ווד, יליד הונולולו, הוואי, החל לשחק כילד בקבוצת Powder Edge בהונולולו.
בשנת 2005 בקבוצת ארווין סטרייקרס מקליפורניה.
שנתיים לאחר מכן, בגיל 15, עבר לשחק בקבוצת מינכן 1860 הגרמנית.
ב-29 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הוגרת, כששותף כמחליף בתיקו 1-1 מול דיסבורג במסגרת הבונדסליגה השנייה.
ב-30 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון במשחק מול ו.פ.ר.
בפברואר 2015 חתם על חוזה השאלה לקבוצת ארצגבירגה אווה מהבונדסליגה השנייה עד לעונת 2017. ווד הספיק לשחק בתשעה משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים, אך בסיום העונה המועדון ירד לליגה השלישית.
ביולי אותה שנה חתם על חוזה לשלוש עונות בקבוצת אוניון ברלין.
במהלך העונה הבקיע 17 שערים.
לקראת עונת 2016/2017 חתם בקבוצת המבורג מהבונדסליגה לארבע עונות.
במשחק הבכורה בקבוצה הבקיע את שערו הראשו, שער שנבחר כשער השבוע.
ב-9 ביולי 2018 הושאל להנובר 96 לעונה אחת.
בתום עונה זו, בה הבקיע ווד שלושה שערים, נשרה הנובר לבונדסליגה השנייה.
בתום עונת ההשאלה, חזר ווד להמבורג.
במאי 2013 זומן לראשונה לסגל הרחב של נבחרת ארצות הברית לקראת משחקי גביע הזהב, שהתקיימו ביולי אותה השנה.
את הופעת הבכורה רשם במשחק ידידות מול נבחרת בוסניה והרצגובינה באוגוסט 2013. שער הבכורה בנבחרת הובקע ביוני 2015 מול נבחרת הולנד.
רוברט אנתוני פיש הידוע יותר בשם הבמה שלו, בובי פיש, הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Impact Wrestling.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT, שבו היה חבר בקבוצת The Undisputed Era (לצד אדם קול, קייל אוריילי ורודריק סטרונג).
בובי פיש ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2002 אחרי שהתאמן תחת הדרכתם של טוני דוויטו וחבר היכל התהילה, הארלי רייס.
הוא התחרה במשך השנים תחת השמות ג'רק ג'קסון ומאדן פיש לפני שבחר את שמו הקבוע, בובי פיש.
את הבכורה בזירה של ROH ערך ב-2 באוקטובר 2004 לצד סקוט קרדינל.
פיש התאבק לאורך השנים בארגונים עצמאיים בצפון מזרח ארצות הברית וחזר לארגון ROH בהפסד לקלאודיו קסטניולי.
בשנת 2010 היה חלק מהמופע הראשון של הארגון Evolve והפסיד לקייל אוריילי.
פיש החל להתאבק בארגון היפני וב-19 במאי 2006 ניצח את אטסושי אוקי.
במשך שנים פיש ביקר בסבב ההופעות של הארגון לפחות פעם בשנה, ולפעמים יותר מפעם אחת.
בשנת 2010 פיש ואדי אדוארדס הפסידו לריקי מארווין וטייאג'י אישימורי בחצי גמר של טורניר הזוגות במשקל כבד של GHC.
בשנת 2012 הרכיב ביחד עם קייל אוריילי את הצמד שנקרא "reDRagon" וכבר בחודש מרץ 2013 השניים ניצחו את האחים בריסקו כדי לזכות באליפות הזוגות של ROH.
לאחר מספר הגנות על התואר, השניים הפסידו את התארים לאלכס קוסלוב ורוקי רומרו ב-27 ביולי, אך השיבו אל מותניהם את האליפויות זמן קצר לאחר מכן מדייבי ריצ'רדס ואדי אדוארדס.
בשאריתה של שנת 2013 הצליחו להגן בהצלחה על התארים עד שהפסידו אותם לצמד היאנג באקס בחודש מרץ של שנת 2014. חודשיים לאחר מכן באירוע המשולב של ROH וארגן NJPW המכונה War of the Worlds זכו בחזרה באליפות הזוגות מאותו צמד להם הפסידו.
השניים שמרו על התארים קצת פחות משנה עד שהפסידו ב-4 באפריל 2015 לכריסטופר דניאלס ופרנקי קאזריאן.
ב-13 במאי פיש כשל בניסיונו לזכות באליפות העולם של ROH מידי ג'יי בריסקו.
בחודש דצמבר באירוע "הקרב האחרון" פיש הפסיד לרודריק סטרונג בקרב על אליפות הטלוויזיה של ROH.
ב-5 במאי 2016 פיש ניצח את טומוהירו אישי כדי להפוך לאלוף הטלוויזיה.
פיש הפסיד את התואר לוויל אוספריי חצי שנה לאחר מכן.
ב-3 בינואר 2017 דווח שפיש חתם על חוזה חדש עם ROH.
פיש כשל בניסיונו לזכות באליפות העולם מידי אדם קול באירוע Manhattan Mayhem VI.
בחודש מרץ פיש הודיע על עזיבתו.
בגלל מערכת היחסים הטובה בין ארגון ROH לארגון NJPW, הצמד reDRagon ערך הופעה בארגון היפני ב-10 באוגוסט 2014 בהפסדם לזכות בתוארי הזוגות נגד אלכס שלי וקושידה.
ב-25 באוקטובר נודע שהצמד יתחרו בטורניר הזוגות סופר ג'וניור ושבוע לאחר מכן זכו בטורניר כשבגמר הם מצליחים לגבור על היאנג באקס.
חמישה ימים לאחר מכן הצמד זכו באליפות הזוגות של IWGP נגד אותם שלי וקושידה.
בתחילת ינואר באירוע הבכיר Wrestle Kingdom 9 הצמד הצליח לשמור על התארים בקרב מרובע, אך חודש לאחר מכן הפסידו אותם ליאנג באקס בקרב משולש.
פיש ואוריילי חזרו ל-NJPW בחודש מאי בכישלון ניסיונם לזכות בתוארי הזוגות בקרב משולש.
ב-16 באוגוסט הצמד ניצח את היאנג באקס כדי לזכות בפעם השנייה באליפות הזוגות של IWGP.
הם הפסידו את התארים לאותם יאנג באקס בקרב מרובע ב-4 בינואר 2016 באירוע Wrestle Kingdom 10.
בובי פיש ערך את הופעת הבכורה שלו במתחם הפיתוח של ה-WWE, בהקלטות לתוכנית NXT, בהפסדו לאליסטר בלאק.
ב-12 ביולי טריפל H אישר את החתמתו של פיש.
באירוע NXT TakeOver: Brooklyn III לצד אוריילי תקפו את צמד SAnitY (אריק יאנג ואלכסנדר וולף) לאחר זכייתם באליפות הזוגות של NXT נגד ה-The Authors of Pain (אקאם ורזאר).
באותו הערב השניים ליוו את אדם קול בתקיפתו על האלוף החדש דרו מקינטייר, מה שהגדיר את שלוש הדמויות כדמויות הרעות.
חודש לאחר מכן נודע שהשלושה נקראים בשם The Undisputed Era.
ב-4 באוקטובר לאחר הקרב של רודריק סטרונג נגד דרו מקינטייר, השלושה יצאו וטפחו לסטרונג על הגב.
ב-18 באוקטובר השלושה נלחמו נגד קבוצת SAnitY בקרב ללא תוצאה.
שבוע לאחר מכן הם נתנו מתנה סרט על הזרוע עם סמל הקבוצה לרודריק סטרונג, עודדו אותו שהוא לא מפסידן והציעו לו מקום בקבוצתם.
ב-1 בנובמבר השלושה תקפו את SAnitY ו-Authors of Pain, מה שהוביל את שלוש הקבוצות להיות בקרב WarGames, קרב שלא נראה במהלך 17 השנים האחרונות והופעתו האחרונה הייתה בארגון WCW.
באירוע NXT Takeover: WarGames השלושה ניצחו את שתי הקבוצות האחרונות כשאדם קול הוא זה שמצמיד את יאנג לניצחון.
ב-20 בדצמבר פיש ואוריילי ניצחו את SAnitY וזכו לראשונה באליפות הזוגות של NXT.
ב-10 בינואר 2018 פיש ואוריילי הגנו בהצלחה על התואר נגד רודריק סטרונג ואליסטר בלאק.
באירוע NXT TakeOver: Philadelphia, שנערך ב-27 בינואר פיש ואוריילי הגנו על התואר בהצלחה נגד הצמד Authors of Pain לאחר שאוריילי הצמיד את אקאם לניצחון.
ב-8 בפברואר קבוצת Undisputed Era נוצחה על ידי קבוצת SAnitY בקרב שלושה על שלושה לאחר שפיש הוא זה שהוצמד על ידי קיליאן דיין.
ב-4 במרץ פיש קרע את הרצועה הצולבת בברכו השמאלית במהלך קרב באירוע שאינו שודר לטלוויזיה.
הוא נכנס לניתוח וצפוי להיעדר מפעילות במשך חצי שנה.
ב-17 באוקטובר, פיש ערך את חזרתו ל-NXT, כשתקף את הצמד War Raiders (הנסון ורואו), מה שאיפשר לחבריו לקבוצה, אוריילי וסטרונג, להגן בהצלחה על חגורות האליפות בקרב נגדם.
ב-12 בדצמבר, פיש הפסיד בקרב יחידים ל-EC3. ב-23 בינואר 2019, פיש נוצח על ידי ולווטין דרים.
ב-22 במאי, פיש ואוריילי ניצחו את ג'וני גרגאנו ומאט רידל.
באירוע NXT TakeOver: XXV, שנערך ב-1 ביוני, פיש ואוריילי התחרו בקרב סולם זוגות מרובע אשר קבע את אלופי הזוגות החדשים של NXT, שבסופו הסטריט פרופיטס (אנג'לו דוקינס ומונטז פורד) ניצחו.
ב-19 ביוני, פיש, קול וסטרונג ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את ולווטין דרים, מאט רידל וטיילר בריז.
באירוע NXT TakeOver: Toronto, שנערך ב-10 באוגוסט, פיש ואוריילי כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של NXT לאחר שהפסידו לסטריט פרופיטס.
ב-30 באוקטובר, פיש ואוריילי ניצחו את קית' לי ומאט רידל בקרב שלא היה על חגורות האליפות.
ב-20 בנובמבר, פיש ואוריילי ניצחו בקרב זוגות את הריבייבל (דאש ויילדר וסקוט דוסון).
יומיים לאחר מכן ב-22 בנובמבר בתוכנית סמאקדאון, פיש רשם את ניצחון הבכורה שלו ברוסטר הראשי כשקבוצת The Undisputed Era גברה בקרב ארבעה נגד ארבעה על הניו דיי (ביג אי וקופי קינגסטון) ו-Heavy Machinery (אוטיס וטאקר).
באירוע NXT TakeOver: WarGames, קבוצת The Undisputed Era הפסידה לקבוצת צ'אמפה (תומאסו צ'אמפה, קית' לי, דומיניק דיג'אקוביק וקווין אואנס) במסגרת קרב ה-WarGames.
לילה לאחר מכן במופע המקדים לאירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-24 בנובמבר, פיש וקיילי אוריילי התחרו נגד ה-Viking Raiders (איבר ואריק) והניו דיי (ביג אי וקופי קינגסטון) בקרב אלופי זוגות משולש, שבסופו ה-Viking Raiders ניצחו.
ב-1 בינואר 2020, פיש ואוריילי קיבלו את פרס צמד השנה של השנה החולפת כחלק מפרסי סוף השנה של NXT.
שבוע לאחר מכן, פיש ואוריילי ניצחו את אלופי הזוגות של NXT UK, Gallus (מארק קופי ווולפגנג) בסיבוב הראשון של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס.
ב-22 בינואר בתוכנית NXT, פיש ואוריילי הודחו מטורניר הזוגות לאחר שהפסידו ל-Grizzled Young Veterans (זאק גיבסון וג'יימס דרייק) כתוצאה מהסחת דעת של קבוצת אימפריום (וולטר, פביאן אייכנר, מרסל ברטל ואלכסנדר וולף).
באירוע Worlds Collide, שנערך ב-25 בינואר, קבוצת The Undisputed Era הפסידה בקרב ארבעה נגד ארבעה לקבוצת אימפריום.
באירוע NXT TakeOver: Portland, שנערך ב-16 בפברואר, פיש ואוריילי הפסידו את חגורות אליפות הזוגות ל-BroserWeights (מאט רידל ופיט דאן).
ב-4 במרץ, פיש ואוריילי גברו על דני בורץ' ואוני לורקאן.
שבוע לאחר מכן, פיש ואוריילי כשלו בניסיונם להשיב אליהם את אליפות הזוגות של NXT לאחר שהפסידו בקרב החוזר למאט רידל ופיט דאן.
ב-1 באפריל, פיש הפסיד לולווטין דרים.
ב-15 באפריל, פיש וסטרונג כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות לאחר שהפסידו לרידל וטאצ'ר (שמילא את מקומו של דאן, מכיוון שהוא לא היה יכול להגיע לארצות הברית עקב התפרצות מגפת הקורונה).
ב-5 באוגוסט, פיש ואוריילי הפסידו לאלופי הזוגות של NXT, אימפריום (אייכנר וברטל) וכתוצאה מכך לא הצליחו לזכות באליפות הזוגות של NXT.
ב-25 במאי 2021, פיש הפסיד לפיט דאן כתוצאה מהכנעה.
ב-3 באוגוסט, פיש נחל הפסד לרודריק סטרונג; קרב שמאוחר יותר התברר כקרב האחרון של ריד ב-WWE.
ב-6 באוגוסט, פיש שוחרר מחוזהו בארגון.
ב-6 באוקטובר 2021 בפרק של התוכנית Dynamite, פיש רשם את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות AEW, כאשר הוא איתגר את סמי גווארה לקרב על אליפות TNT של AEW של האחרון, שבסופו פיש הפסיד.
לאחר התוכנית, נודע שהוא חתם על חוזה בארגון.
ב-15 באוקטובר, הוא השיג את ניצחון הבכורה שלו, כשניצח את לי מוריראטי במסגרת המופע המקדים לתוכנית Rampage.
לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Dynamite, פיש הפסיד לבריאן דניאלסון.
ב-23 באוקטובר בפרק של התוכנית Dynamite, פיש ניצח את אנתוני גרין, כשלאחר הקרב הוא תקף את האחרון, צעד שביסס את הדמות של פיש כרעה.
פאנק הגיע ונחלץ לעזרתו של גרין.
ב-27 באוקטובר בפרק של התוכנית Dynamite, פיש נחל הפסד לאותו פאנק.
ב-12 בנובמבר בפרק של התוכנית Rampage, פיש הפסיד לג'ונגל בוי כתוצאה מהכנעה.
שבוע לאחר מכן בתוכנית, פיש ואדם קול הפסידו בקרב זוגות לג'ונגל בוי ולוצ'סאורוס.
ב-26 בנובמבר בפרק של התוכנית Rampage, פיש ואדם קול גברו על אורנג' קאסידי ווילר יוטה.
באירוע Revolution, שנערך ב-6 במרץ, פיש ואוריילי כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של AEW לאחר שהפסידו לג'וראסיק אקספרס (ג'ונגל בוי ולוצ'סאורוס) בקרב זוגות משולש אשר כלל בנוסף את היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון).
ב-4 במאי בפרק של התוכנית Dynamite, פיש הפסיד לג'ף הארדי בקרב במסגרת השלב הראשון של הגביע לזכר אואן הארט.
ב-17 ביוני בפרק של התוכנית Rampage, פיש נחל הפסד לדארבי אלין.
אליפות במשקל כבד של CPW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות High Risk Wrestling - HRW
אליפות הזוגות של HRW (פעם אחת) - עם קייל אוריילי
אליפות במשקל כבד של NECW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של IWGP (פעמיים) - עם קייל אוריילי
אליפות הזוגות של PWU (פעם אחת) - עם סקוט קרדינל
PWI דירג אותו במקום ה-53 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2017
אליפות הזוגות של ROH (שלוש פעמים) - עם קייל אוריילי
אליפות הזוגות של NXT (פעמיים) - עם קייל אוריילי, אדם קול ורודריק סטרונג (1), קייל אוריילי (1)
פרסי סוף השנה של NXT (פעמיים)
צמד השנה (2019) - עם קייל אוריילי
בובי ריי פילס השני היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA מאז 1992 ועד מותו בתאונת דרכים בשנת 2000.
נודע כקלעי שלשות מצוין, וכשחקן הגנה מחונן; בשנת 1996 התייחס אליו מייקל ג'ורדן כאל "שחקן ההגנה הקשוח ביותר ששמר עליי אי פעם".
בסיום עונת נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ולאורך קריירת ה-NBA העמיד ממוצעים של 11.0 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
פילס נולד בעיר באטון רוז' שבלואיזיאנה, ובשנת 1987 החל ללמוד באוניברסיטת סאות'רן המקומית.
בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, במהלכה שיתף פעולה עם הרכז אייברי ג'ונסון, שותף בכ-7 דקות למשחק בלבד.
בעונה העוקבת נכנס לרוטציית הקבוצה וקלע 13.5 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת 1989/1990 כבר הפך לשחקן המוביל של האוניברסיטה, כשקלע 20.1 נקודות למשחק.
בעונתו הרביעית והאחרונה בבאטון רוז' הוביל את כל שחקני ליגת המכללות עם 4.4 שלשות בממוצע למשחק, וקלע משיא קריירה של 28.4 נקודות למשחק (חמישי בליגת המכללות).
בדראפט ה-NBA 1991 נלקח פילס על ידי קבוצת מילווקי באקס בבחירה ה-45, אך כחצי שנה לאחר הדראפט, בדצמבר 1991, שוחרר מהקבוצה בטרם שיחק במדיה.
משלא קיבל הצעת חוזה מאף קבוצת NBA, חתם בקבוצת סו פולס סקייפורס מליגת ה-CBA.
לקראת סיום עונת חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס, אשר סיימה את העונה עם המאזן השני בטיבו בליגה, 57–25. עד סיום אותה עונה, ובעונה שלאחריה, מיעט פילס לקבל דקות משחק ותרם כ-3 נקודות למשחק בלבד, אך בעונת , עם מינויו של מייק פראטלו למאמן הקאבלירס, הפך לחלק אינטגרלי מחמישיית הקבוצה.
בארבע העונות הבאות ביסס עצמו כאחד משחקני ההגנה הבולטים בליגה, וקלע כ-11.6 נקודות בממוצע למשחק עבור הקאבלירס.
ב-30 בדצמבר 1995 קלע שיא קריירה של 43 נקודות במשחק קבוצתו מול פורטלנד טרייל בלייזרס.
לקראת עונת חתם על חוזה לחמש עונות בשארלוט הורנטס.
בתקופתו בשארלוט המשיך להציג יכולת סולידית כשחקן חמישייה, עם 12.3 נקודות בממוצע למשחק.
ב-12 בינואר 2000, בזמן ששיחק עבור שארלוט הורנטס, נהרג פילס בתאונת דרכים בעיר שארלוט.
מתחקיר האירוע עלה כי פילס נהג במהירות מופרזת של מעל 160 קילומטר לשעה בכביש בו חלה הגבלת מהירות של כ-70 קמ"ש, מאחורי רכבו של חברו לקבוצה דייוויד וסלי שנהג אף הוא במהירות מופרזת.
במהלך הנסיעה איבד פילס שליטה על רכב הפורשה שלו, אשר סטה אל נתיב התנועה שבכיוון ההפוך והתנגש בשני רכבים.
מותו של פילס נקבע במקום התאונה.
דו"ח התאונה קבע כי נהיגתם של פילס ושל וסלי הייתה "בלתי יציבה, פזיזה, רשלנית ואף תוקפנית", והועלתה השערה כי השניים התחרו ביניהם.
בתחילה הואשם וסלי בכך שלקח חלק ב"תחרות נהיגה", אך לבסוף הורשע בגין "נהיגה רשלנית" בלבד.
ב-9 בפברואר 2000 הופרשה גופייתו של פילס עם המספר "13" לתקרת אולמה הביתי של שארלוט הורנטס, במהלך משחק מול קבוצתו הקודמת – קליבלנד קאבלירס.
בובי זינגר היא זמרת אוסטרית.
ייצגה את אוסטריה באירוויזיון (1999).
זינגר נולדה בלינץ בשם טינה שוסר.
ב-1996 הקליטה את שירה הראשון "Egoistic".
ב-1999 נבחרה על ידי רשת השידור האוסטרית "ORF" לייצג את אוסטריה באירוויזיון 1999, שנערך בבנייני האומה בירושלים.
באירוויזיון היא סיימה במקום עשירי.
באותה שנה יצא לאור האלבום היחיד שלה, Before I Die.
שיר הנושא הופיע בפסקול של סרט המתח "Seven Days To Live" משנת 2000.
ב-2005 עזבה זינגר את תחום השירה והחלה לעבוד כמפיקה וכפזמונאית.
ויליאם רוברט "בובי" לאונרד , אשר היה מוכר גם בכינויו סליק לאונרד (Slick Leonard), היה כדורסלן ומאמן אמריקאי.
בין השנים 1956–1963 שיחק בליגת ה-NBA, ובין השנים 1962–1980 שימש כמאמן ראשי בליגות ה-NBA וה-ABA.
זכה ב-3 אליפויות ABA כמאמן אינדיאנה פייסרס בעונות 1970, 1972 ו-1973. בשנת 2014 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל כמאמן.
לאונרד נולד וגדל בעיר טרה הוט שבאינדיאנה, ובשנת 1950 החל ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל בראנץ' מקראקן, וקלע 15.5 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 1952/1953 הוביל את הקבוצה, לצד הסנטר דון שלונדט, לזכייתה השנייה אי פעם בטורניר אליפות המכללות.
במשחק חצי הגמר מול לואיזיאנה סטייט, אותה הוביל בוב פטיט, קלע לאונרד 22 נקודות, ובמשחק הגמר מול אוניברסיטת קנזס, בה שיחק דין סמית', קלע לאונרד את קליעת העונשין אשר קבעה את תוצאת המשחק – 69–68 לזכות אינדיאנה.
בסיום עונתו האחרונה באוניברסיטה, 1953/1954, נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
בדראפט ה-NBA 1954 נלקח לאונרד בבחירה העשירית על ידי בולטימור בולטס, אשר התפרקה באותו הקיץ, וב"דראפט הפירוק" שנעשה על שחקניה נבחר על ידי מיניאפוליס לייקרס.
לקראת עונת הצטרף ללייקרס, וב-5 עונותיו במדיה קלע 8.8 נקודות בממוצע למשחק כרכז הקבוצה.
בעונת העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4.
בדראפט ההרחבה של שנת 1961 נבחר לאונרד על ידי קבוצת שיקגו זפרס, אשר בעונה הבאה שינתה את כינויה ל"שיקגו פקרס" (כיום וושינגטון ויזארדס).
בשתי עונותיו עם הקבוצה רשם ממוצעים של 13.3 נקודות ו-5.1 אסיסטים למשחק.
ממוצעיו הכוללים ב-NBA היו 9.9 נקודות, 3.3 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים למשחק.
במהלך עונתו האחרונה כשחקן, , החליף לאונרד את מאמן הפקרס ג'ק מקמהון, ונשאר בתפקיד זה עד לסיום העונה העוקבת.
בתקופתו כמאמנה רשמה הקבוצה מאזן כולל של 44 ניצחונות ו-78 הפסדים (36.1%).
בשנת 1968 מונה לאונרד למאמן אינדיאנה פייסרס, לקראת עונתה השנייה בליגת ה-ABA, והוא נשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת , אז כבר שיחקה ב-NBA.
בעונת 1969/1970 זכה עם הפייסרס באליפות הליגה, לאחר שגברו על לוס אנג'לס סטארס בסדרת הגמר (4–2).
בעונות 1972 ו-1973 זכתה הקבוצה בשתי אליפויות ABA נוספות, מול ניו יורק נטס (4–2) וקנטקי קולונלס (4–3), בהתאמה.
השחקנים הבולטים של הפייסרס באותה תקופה היו מל דניאלס, רוג'ר בראון, ג'ורג' מקגיניס, פרדי לואיס ובוב נטוליקי.
ב-12 עונותיו כמאמנה ב-ABA וב-NBA, רשמה אינדיאנה מאזן כולל של 529 ניצחונות לעומת 456 הפסדים (53.7%) בעונה הסדירה, ו-69 ניצחונות לעומת 47 הפסדים (59.5%) בפלייאוף.
בשנת 2014 "הפריש" מועדון הפייסרס גופייה עם שמו של לאונרד והמספר "529", המייצג את מספר הניצחונות שלו כמאמן הקבוצה.
משנת 1985 ועד למותו שימש לאונרד כשדרן של משחקי הפייסרס בערוצי טלוויזיה ורדיו מקומיים.
בובי סולו (באיטלקית: Bobby Solo; נולד בשם רוברטו סאטי ב-18 במרץ 1945) הוא זמר, מוזיקאי ושחקן קולנוע איטלקי.
הוא נולד ברומא בשם רוברטו סאטי.
ב-1963 הציעה לו חברת תקליטים להקליט סינגל.
השם "בובי סולו" נולד כתוצאה מטעות של מזכירת חברת התקליטים.
אביו סירב ששם משפחתם יופיע על התקליט, וביקש שיקראו לו "בובי" בלבד ("בלבד" באיטלקית זה סולו (Solo)), וכך נולד שם הבמה שלו בובי סולו.
ב-1964 השתתף סולו בפסטיבל סן רמו עם השיר "Una lacrima sul viso" ("דמעה על פנייך") שכתב לונרו.
מכיוון שהוא לקה בדלקת במיתרי הקול הוא נאלץ לשיר עם פלייבק, מה שפסל את השתתפותו בתחרות.
עם זאת היה השיר ללהיט בינלאומי.
זה היה התקליט הראשון באיטליה שנמכרו ממנו יותר ממיליון עותקים, המכירות ברחבי העולם עלו על שלושה מיליון, והוענק לו תקליט זהב.
בשנה שלאחר מכן זכה סולו במקום הראשון בפסטיבל סן רמו עם השיר "Se piangi, se ridi".
באותה שנה שר את השיר גם באירוויזיון 1965 שנערך באיטליה, וסיים במקום החמישי.
ב-1969 זכה סולו שוב בפסטיבל סן רמו עם השיר "Zingara" ("צוענייה") יחד עם איווה זניקי (כל שיר בוצע בשני ביצועים).
השתתפותו האחרונה בפסטיבל הייתה ב-2003 (יחד עם טוני הקטן בשיר "Non si cresce mai".
סולו שר שיחק בתפקיד זמר במספר סרטים איטלקים, צרפתים ואמריקאים.
סולו נולד ברומא לאם מאיסטריה ואב פורלני.
בדצמבר 1967 הוא התחתן עם סופי טקל, רקדנית בלט צרפתייה.
השניים התגרשו ב-1991. ב-1995 התחתן עם טרייסי קווייד, אמריקאית-קוריאנית, ועבר לגור בארצות הברית.
בין שתי תקופות הנישואים נולד לסולו ילד רביעי.
בובי הנדרסון הוא פיזיקאי אמריקאי, הידוע כמייסד של פסטאפריאניזם, שמאמינה במפלצת הספגטי המעופפת.
הנדרסון נולד בשנת 1980 בעיר שבאורגון.
הוא למד פיזיקה באוניברסיטת המדינה של אורגון.
בשנת 2005 ייסד הנדרסון את דת הפסטאפריאניזם בתגובה להחלטת מועצת החינוך של קנזס על לימוד של תכנון תבוני לצד לימודי האבולוציה בבתי הספר.