tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עקב כך החריפה העוינות בין הסוציאליסטים לרוויזיוניסטים, וההסתדרות החליטה לשלול מתנועת בית"ר זכויות רבות, ביניהן את המעמד של "ארגון חלוצי", מה שגרם לביטול הסרטיפיקטים לאנשי התנועה, גם לאלה שהיו בהכשרות לקראת עלייה.
ז'בוטינסקי כינה את המעשה "גזלה" וכעס על הפעולה שנראה שלא הייתה עבור טובת היישוב והציונות, אלא נועדה לשמש בלעומתיות כלפי אנשי בית"ר, ונגד ז'בוטינסקי עצמו.
בשנתיים שלאחר מכן הסכסוך רק החריף, וכאשר בחורף 1937 נודע לצעיר פולני בשם שמחה פאלושניצקי כי לא יקבל אישור עלייה, הוא התאבד.
התאבדותו של פאלושניצקי נודעה בשער בת רבים ועוררה עניין - וגם זעם - ברחבי התנועה הציונית.
לטענת הבית"רים ההסתדרות היא זו שנשאה באחריות לחייו של בן ה-22 שהמית עצמו.
כתגובה לפרשה כתב ז'בוטינסקי את הגרסה הראשונה לשיר "כולה שלי", ופרסם אותו בעיתון הירדן בשם "שיר בית"ר לתרצ"ז".
ז'בוטינסקי עיבד את השיר במשך תקופה, עד לפרסומו ברבים בגרסתו האחרונה בכינוס העולמי השלישי של תנועת בית"ר, בוורשה, סתיו 1938. כינוס זה היה האחרון מסוגו בו השתתף ז'בוטינסקי, שנפטר שנתיים לאחר מכן.
בכינוס, בין השאר, התקבלו החלטות לעודד יצירה אומנותית בקרב חברי התנועה, ולהוציא קובץ שירים הכולל תווי נגינה משירי התנועה.
שם השיר הוא פרפרזה של המשפט הפותח של מסכת בבא מציעא: "שניים אוחזין בטלית...
זה אומר כולה שלי וזה אומר כולה שלי", ובאמצעותו מוסר המשורר את תפיסתו את המאבק בין הצד הימני-רוויזיוניסטי לבין הצד השמאלי - תנועת העבודה.
כמילות השיר "יד אחים הסגירתני בכלא...
ותבחר את אחי לתליין" שנכתבו על מסורבי העלייה שנדחו על ידי אחיהם מן השמאל, "זה הריב לא נגמר הוא עדיין בין אדום ללבן ותכול" - כלומר, בין מפא"י, שדגלה היה אדום כצבע הסוציאליזם, לבין דגל בית"ר - בכחול ולבן.
על פי פרופ' דן מירון התכתבותו של ז'בוטינסקי ב"כולה שלי" עם שיר העמק מאת נתן אלתרמן לא נגמרת בשורות המצוטטות אצלו בהציגו לראשונה את השיר.
בבית הלפני-אחרון של השיר נזכרים "טל המרד" והגדרתו של העמק כ"מרחב התפארת".
טל המרד מוצג בניגוד ל"טל מלמטה" שנמצא "מבית אלפא עד נהלל" - זהו דמם של הלוחמים ולא טללי השלווה של יושבי העמק השאננים והנינוחים.
התקת העמק מהקשרו הפואטי הקודם כ"ארץ תפארת" והעברו ל"מרחב" מדגישה את ההקשר הפוליטי המוכרח והקשה שלו, כחלק מחבל אדמה שייגאל על ידי דם לוחמים, ורק אז יתפנו תושביו לעסוק בטללי השדות.
מבחינת לשונית-פואטית, "כולה שלי" נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו של ז'בוטינסקי בהתאמתה לעתידה של הספרות העברית המתחדשת.
על פי מירון נטבעו בשיריו של ז.
"מטבעות לשון, (שנעשו) חלק מהמטווה הקיים והעומד בשיח הציבורי העברי במשך שבעים שנה"; זהו אחד משמונת שיריו "הציוניים הפוליטיים" של ז'בוטינסקי, שבהם "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי...
את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון" הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
על "כולה שלי" כתב מירון כי הוא "המעניין שבין שירי ההמנון הפולמוסיים (של ז'בוטינסקי)".
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, היה השיר אהוד בקרב אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וחניכי תנועת הנוער בית"ר מרגע הצגתו לקהל הרחב.
נהוג לשיר אותו בטקסים והתקהלויות.
ערן צור הלחין מחדש את השיר והוא הוקלט באלבומו "המסלול המואר" בשנת 2016.
בקיבוצים, כולבויניק, ציבורית או משיירת, הוא כלי עשוי פח, אלומיניום, נירוסטה או פלסטיק, שהוצב על השולחנות בחדרי האוכל, ונועד לאיסוף שאריות המזון.
מקורו של המנהג להשתמש בכלי זה אינו ידוע.
לפי אחת הסברות, השימוש בכולבויניק חסך לסועדים את הצורך לקום ממקומם במהלך הארוחה כדי לפנות אשפה.
עד שנות ה-70 נעלם בהדרגה הכולבויניק משולחנות חדרי האוכל הקיבוציים, והיו שמצאו בכך סמליות.
בכתבתה של עפרה ריזנפלד "אפילו הכלבויניק מת", שעסקה בירידת מעמדם של חדרי האוכל הקיבוציים, נכתב: .
הביטוי "כולבויניק" עצמו גלש גם מעבר לייעודו המקורי, והוא מתאר גם אדם שיכול לבצע סוגי עבודות שונים.
הכינוי יכול גם לשמש לשלילה, כרמיזה לכך שאותו אדם אינו בעל כישורים לעבודה מסוימת.
נטען לגבי התשדיר על ידי גורמים שונים כי הוא גזעני ופוגעני, והוא הפך לתופעת רשת לאחר שזכה לפרודיות רבות.
התשדיר מציג טקס חופה וקידושין שבו מתחת לחופה ניצבים כלה בעלת חזות סלאבית סטריאוטיפית ומבטא רוסי וחתן בעל חזות מזרחית.
החתן מופתע לגלות מכשיר פקס מתחת לחופה, והכלה מסבירה לו "ביתנו שלח" (רמז למפלגת ישראל ביתנו), כדי "לקבל אישור מכוכבית גיור".
החתן שואל בתדהמה: "רגע, את לא יהודייה?".
הכלה שולפת תעודת גיור ממכשיר הפקס ועונה: "עכשיו כן".
כאשר הכלה רוכנת אל החתן כדי לנשקו, הוא נרתע ממנה בסלידה.
התשדיר ספג גינויים רבים במערכת הפוליטית, בטענה שהוא גזעני ופוגע בעולים מברית המועצות לשעבר, בתגובה יצא איש ש"ס אריאל אטיאס, בהגנה על התשדיר ואמר כי "הוא נועד להציב מראה בפני החברה הישראלית - מה יכול לקרות אם ש"ס לא תבלום חקיקה של נישואי בזק ונישואין אזרחיים.
אנחנו לא נגד גיורים, אבל אנחנו רוצים לשמור שהגיורים יישארו דרך הרבנות הראשית, כפי שהיה מאז ומעולם".
בעקבות עתירות כנגד התשדיר פנה יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופט אליקים רובינשטיין, לש"ס וביקש להפסיק לשדרו, בהנמקה ש"תיתכן תחושה של פגיעה מכלילה, שראוי להימנע ממנה ככל הניתן".
בש"ס נענו לבקשה, אך הבהירו שמלכתחילה לא התכוונו לשדרו יותר מפעמיים.
משפט המפתח בסרטון הבחירות, "רגע, את לא יהודייה?", זכה לפרודיות רבות, שבהן הוצמד המשפט לסצנות רבות שבהן מופיעים גבר ואישה.
סצנות מסרטי טלוויזיה: דרדס הפונה לדרדסית, קרמיט הצפרדע הפונה למיס פיגי, ורבים אחרים.
סצנות מסרטי קולנוע: ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) פונה אל רוז (קייט וינסלט) בסרט "טיטניק" ועוד.
תמונות מיומני חדשות: אביגדור ליברמן פונה אל אנסטסיה מיכאלי, ציפי לבני פונה אל קונדוליזה רייס, הנסיך ויליאם וקייט מידלטון בחתונתם ועוד.
תוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ארץ נהדרת" יצרה פרודיה על התשדיר בשלמותו, שבה, בתגובה לשאלת החתן (בגילומו של יובל סמו) "מה, את לא יהודייה?" מגיבה הכלה (בגילומה של שני כהן) בצרור שאלות: "מה, אתה לא עובד?
מה, אתה לא יודע אנגלית?
אתה עושה יותר ילדים ממה שאתה יכול לפרנס?
הספר היחיד שקראת בחיים שלך זה התנ"ך?
אתה עושה כל מה שאיש בן 92 עם שמלה אומר לך?
אתה מתגרה מכל תמונה של אישה בפרסומת, אפילו שזו רק הפרה של עלית?" – הצגה, מוקצנת קומית בחלקה, של טענות מקובלות בקרב חילונים נגד החרדים.
אתר האינטרנט "תורת פיך", שהוקם ביוזמת משרד החינוך והפיקוח על הוראת התורה שבעל פה בחינוך הממלכתי דתי ובשיתוף המרכז לטכנולוגיה חינוכית, מציע מערך שיעור בנושא הגיור לתלמידי כיתות י"א-י"ב, שתחילתו הקרנת התשדיר "כוכבית גיור", והמשכו חשיפת התלמידים למורכבות של נושא הגיור, באמצעות דיון בשאלות שמעורר התשדיר.
כולי האי ואולי הוא ביטוי ארמי שנאמר בתמיהה, ומשמעותו: "וכי גם אם יושקעו המאמצים המרובים ביותר - כל מה שיעלה בידינו הוא רק סיכוי להצלחה?"
מקור הביטוי הוא בתלמוד הבבלי, בו מובאים דבריהם של כמה אמוראים, שהבינו מתוך הפסוקים שביחס לדרישות האל מהאדם תמיד קיימת האפשרות שהאדם לא מילא את חובתו.
ביטוי בעל משמעות דומה הוא כולי האי ואפשר.
בתלמוד מסופר על רבי אלעזר בן פדת שהיה עני מרוד.
מסופר עליו, כי כאשר הקיז דם, לא היה לו מה לאכול, והוא תחב בפיו ראש של שום, והתעלף מחולשה.
הקב"ה התגלה אליו בחלומו ושאל אותו אם ברצונו שיהפוך את העולם מתחילתו, דהיינו שיחריב את העולם ויברא אותו מחדש, כדי שאולי הפעם יולד רבי אלעזר במזל טוב.
כוכית גדות (שם מדעי: Riparia riparia) היא מין ציפור שיר ממשפחת הסנוניות, הדוגרת בכל אירופה, ברוב אסיה ובדרום אמריקה.
בישראל היא נודדת בעונת הסתיו, בדרכה מאירופה לאפריקה.
כוכית גדות נמצאת על פי רוב סביב מקורות מים ומקננת בכוכים שהיא חופרת בעצמה, בעיקר בגדות נחלים.
כוכית גדות היא סנונית קטנה, הזעירה ביותר מבין כל הסנוניות.
החלקים העליונים של גופה בצבע חום אפרפר, ללא ברק מתכתי, וגרונה לבן.
על החזה שלה מופיע פס חום רחב, המתבלט על רקע הגחון הלבן ומפריד בין הבטן והצוואר.
זנבה קצר יחסית, רגליה קצרות וחלשות ואינן מנוצות, ואצל הצעירים מופיעים שוליים בהירים בנוצות העליונים.
הנוצות על גופה של כוכית גדות רכות יותר מהנוצות של שאר הסנוניות.
השם המדעי של כוכית גדות, Riparia riparia, מקורו מן השפה הלטינית שבה המשמעות של Ripariusֹ היא "גדת הנהר".
כך גם השם בעברית "כוכית גדות" מתייחס למקום מחייתה של כוכית זו: בעיקר סביב מקורות מים.
הכוכית מקננת בכוכים שאותם היא חופרת בעצמה.
התפוצה של כוכית גדות משתרעת על פני מרבית שטחן של אירופה, אסיה ואמריקה הצפונית.
בישראל נודדת הכוכית בעיקר בעונת הסתיו, באילת ובעמק החולה, בדרכה דרומה מאירופה כדי לחרוף באפריקה.
כוכית גדות מעדיפה להימצא בסביבת נהרות ואגמים, ואף בקרבת האוקיינוס, כיוון שהיא נוהגת לצוד חרקים וזבובים בזמן שהיא מעופפת מעל פני המים.
היא נמנעת מאזורים הרריים .
כוכית גדות דוגרת בעיקר בלבנון, ומעדיפה קרקעות רכות וחוליות כדי לקנן בהן.
היא מקננת בכוכים שהיא חופרת בגדות נחלים, במחצבות ובקירות עפר – וזאת בעזרת מקורה, רגליה וכנפיה.
עומק הכוך עשוי להגיע למטר, וקצב הכרייה של הכוכית הוא 10-8 ס"מ ביום.
תוחלת החיים של הכוכית היא כשנתיים בלבד.
זוהי אחת הציפורים המתלהקות ביותר באכילה, בנדידה ובלינה.
"כולי באורות" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
הוא יצא לאור ב-4 בנובמבר 2012, בהוצאת חברת התקליטים ביג בוס רקורדס.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד של רשת ג', והשישי במדיה פורסט.
השיר נכתב על ידי דורון מדלי, הולחן על ידי סינאן אקסיל והופק על ידי תומר מתנה.
"כולי באורות" הוא שיר בסגנון הים-תיכוני המכיל בחלקו גם מוזיקה לטינית עם מקצבים המאפיינים את הסוגה, והוא תוכנן לצאת כסינגל מתוך אלבום שאותו מרגלית צנעני תכננה להוציא, אך לבסוף לא נכלל באף אלבום.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, והעניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
טרם הוציאה את הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה מרגלית צנעני לערוץ היוטיוב שלה אודיו של "כולי באורות", המציג את עטיפתו של הסינגל, בה נראית צנעני כשהיא חוגגת.
בנוסף לכך, הוציאה צנעני רמיקס רשמי של "כולי באורות", אותו עשה בנה, אסף לביא צנעני.
כוליות ואינסוף: מסה על החיצוניות הוא חיבור פילוסופי מאת עמנואל לוינס שיצא לאור ב-1961. "כוליות ואינסוף" מכיל את עיקרי שיטתו של לוינס מתקופת הגותו האמצעית, האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד ואנציקלופדיה בריטניקה מחשיבות אותו לאחד משני חיבוריו החשובים ביותר, לצד "אחרת מהיות" .
החיבור נכתב בתור התזה המרכזית בדוקטורט ד'אטה של לוינס.
בעקבות "כוליות ואינסוף", ז'אק דרידה פרסם את מאמרו "אלימות ומטפיזיקה: מאמר על המחשבה של עמנואל לוינס", שנכלל באסופת המאמרים המשפיעה שלו "כתיבה והבדל" .
הספר תורגם לעברית על ידי רמה איילון, ומצורפת לו הקדמה מאת ד"ר ז'ואל הנסל, העורכת המדעית.
לוינס פותח את החיבור בטענה: .
הוא מתאר מתח בין השאיפה להיות מוסריים, לבין האפשרות המתמדת למלחמה.
כלומר, כל עוד ישנן מלחמות, מחויבויות מוסריות מושהות ושום דבר אינו יציב.
ממשותה של המלחמה "מגחיכה" את המחשבה המוסרית כשהיא מדכאת את השאיפה לחרוג מהמצב הנתון.
לוינס מנגיד בין המוסר ששואף לשלום, לבין הפוליטיקה, שמובילה למלחמות, ומאפיין את השנייה בתור .
לוינס טוען כי המלחמה מהווה התנסות טהורה בהוויה הטהורה, כי היא "מגייסת" את בני האדם לתוך מכלול שבו היחידיות הסובייקטיבית האנושית נעלמת בתוך סדר אובייקטיבי.
המלחמה הורסת את הזהות העצמית ("זהותו של הזהה").
האלימות של המלחמה לא מאפשרת המשכיות לזהות הסובייקטיבית של בני האדם ומובילה לתחושות של זרות עצמית ושל ניכור.
המלחמה היא טוטאלית (כוּלית), באופן שהוא גם אנלוגי למונח הכוּליות בפילוסופיה המערבית ועל כן: .
האלטרנטיבה של התודעה המוסרית יכולה להתקיים רק אם היא מתתבססת על הודאות של השלום, שלא תלויה בהוויה הנוכחית ובהיסטוריה, יחס שלפי לוינס הוא קמאי ובראשיתי.
כנגד האונטולוגיה של המלחמה, לוינס מציב את האסכטולוגיה, המצביעה על מה שמעֵבר לממשות של הכוּליות.
בכך, לוינס מבקר את רעיון "השלום הנצחי" של קאנט המתבסס על הנחות מוצא אימננטיות ומתמשש בשל אינטרסים (במונחיו של קאנט: "בהתאם למוסר" ולא "מתוך המוסר") והן את תפיסת "קץ ההיסטוריה" של הגל.
לוינס מאפיין את השלום כבלתי תלוי בהוויה ובהיסטוריה, באופן טרנסצנדנטי ואינסופי החיצוני להוויה, וכ"שבר" בכוליות.
לוינס תוהה האם קיימת אפשרות לתפוס את ההוויה באופן שלא על דרך ייצוג, ולא באופן מחפצן או אלים.
לטענתו, ניתן להגיע למצב שבו הכוליות "נשברת" בהזדהות עם החיצוניות של ה"אחר", תופעה אשר בטרמינולוגיה של לוינס מכונה ה"פנים" של הזולת.
הופעת הפנים של האחר יכולה להתגלות בתור מה שלא כפוף לחוקיות של הכוליות ולא לאוטונומיות ולאגואיזם של האני, אלא בתור מה שתמיד נשאר אינסופי ו"אחר לחלוטין" (l'absolument autre).
כמו כן, לוינס עורך השוואה בין היחס לאחר כבלתי ניתן לכפיפות בהוויה לבין פרשנותו לאופן שבו דקארט מתייחס ל"אידאת האינסוף" ב"הגיונות", המצביעה על מה שתמיד יישאר חיצוני לאימננטיות של המחשבה, אותה ימשיך לפתח בהמשך הספר.
החזקת הסובייקטיביות - ממשות החיים הפנימיים וממשות המדינה - המובן של הסובייקטיביות
ההיות כטוב - האני - פלורליזם - שלום
הספר מהווה בין היתר תגובה וביקורת של לוינס להגותם הפנומנולוגית של מוריו, הוסרל והיידגר, כמו גם ביקורת על הגותו של הגל, תוך שהוא נסמך בין היתר על הפילוסוף היהודי-גרמני פרנץ רוזנצוויג וספרו "כוכב הגאולה" ועל הפילוסופיה הדיאלוגית של בובר.
בספר לוינס גם מתנגד לפילוסופים אקזיסטנציאליסטים בני זמנו כמו סארטר ומרלו-פונטי, ודוחה את תפיסת האדם של הסטרוקטרליזם, המרקסיזם והפסיכואנליזה.
הספר נחשב לחיבור מקורי ובעל השפעה על עולם הפילוסופיה ובפרט על הפילוסופיה הקונטיננטלית והדקונסטרוקציה.
ז'אק דרידה חיבר בעקבות ספר זה את מאמרו "אלימות ומטפיזיקה" בתוך "כתיבה והבדל" .
דרידה אומנם מעריך את המפנה האתי שלוינס מציע ביחס לאחר, ורואה בחיים עבור האחר ערך עליון, אך יחד עם זאת, הוא מאתגר את הנחת היסוד של לוינס בדבר קדימות המפגש פנים-אל-פנים, בטענה שכתיבה עשויה להיות קדושה לפחות כמו דיבור.
הפילוסוף הישראלי שמואל ויגודה טוען כי "כוליות ואינסוף" הוא "ניסיון נוקב לבחון מה בפילוסופיה יכול היה לאפשר כשל כביר כמו מלחמת העולם השנייה, ומנגד הרצון להבין כיצד ניתן לבנות פילוסופיה שתמנע כל אפשרות להופכה לכלי שרת של הרוע או שתאפשר אדישות כלפיו".
עמנואל לוינס, כוליות ואינסוף: מסה על החיצוניות, תרגום: רמה איילון, הוצאת מאגנס, 2010.
כוכבים ופסים לנצח הוא מארש מאת המלחין ג'ון פיליפ סוזה.
המארש, שחובר בשנת 1896, נקבע על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית למארש הלאומי הרשמי של ארצות הברית.
סוזה כתב כי חיבר את המארש בחג המולד של 1896, כאשר שהה על אונייה בדרכו חזרה לארצות הברית לאחר חופשה באירופה.
השמעת הבכורה של המארש התקיימה ב-14 במאי 1897 בפילדלפיה והוא התקבל מיד באהדה.
בעסקי השעשועים נודע המארש כ"קוד אסון", התזמורת הונחתה לנגן את המארש כאיתות אזעקה בעת אירוע מסכן חיים כגון שרפה באולם ונגינתו היוותה איתות לסדרנים לפנות את הקהל במהירות.
שימוש מפורסם בנגינת המארש היה בעת השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד ב-1944.
למארש נכתבו גם מילים, אף שאלו אינן מושרות בדרך כלל והביצוע המקובל הוא ביצוע כלי בלבד.
במרש זה ניתן למצוא את אחד מתפקידי הסולו הבודדים לפיקולו.
החלק השלישי של המארש (Trio) קיבל את התמליל "Here We Go" ומשמש כהמנון אוהדי כדורגל ובפרט כהמנון מועדון הכדורגל אברטון.
כוכבית נצח-דולב (נולדה ב-28 בספטמבר 1969) היא עורכת דין ישראלית ושותפה במשרד אגמון עם טולצ'ינסקי.
בין השנים 2015–2023 שימשה פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי) בפרקליטות המדינה.
כוכבית נצח-דולב נולדה לחיים ורחל נצח, וגדלה בשכונת קריית משה בירושלים למשפחה דתית.
למדה בבית הספר מימון בשכונה ובמדרשיית עמליה.
שירתה בצה"ל כמש"קית חינוך והוראה.
בשנת 1989 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים והיא בעלת תואר ראשון ושני במשפטים, שניהם בהצטיינות.
ב-2013 השלימה תואר שני נוסף, במדיניות ציבורית מבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית.
בשנת 1993 התמחתה שנה בבית המשפט העליון אצל השופט אליהו מצא.
בשנת 1994 הצטרפה נצח-דולב לפרקליטות המדינה.
היא שימשה כפרקליטה בתחום הפלילי והאזרחי.
תחילה עסקה במספר רב של תיקי פלילים דוגמת הונאה, סמים, מין, אלימות.
ייצגה את המדינה בהליכים מורכבים ומתוקשרים דוגמת עתירות מכרזים בנוגע לכביש חוצה ישראל, התפלת מי ים והולכת הגז הטבעי, עתירות בתחום התכנון והבניה, תיק ועד שכונת עין כרם, מחשוב הנהלת בתי המשפט ועוד.
בנוסף לעבודתה בפרקליטות הרצתה נצח-דולב בקורסים לניהול ועדות מכרזים לעובדי מדינה בכירים.
בשנים 2006–2005 הייתה חברה בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין במחוז ירושלים.
בשנת 2008 מונתה למשנה לפרקליטת מחוז ירושלים.
במסגרת תפקידה ייצגה את משרד ראש הממשלה בתביעת מני נפתלי, ונתפרסמה בחקירה נגדית אגרסיבית שערכה לנפתלי.
כן ייצגה את המדינה בתביעת פיצוי מחבר הכנסת לשעבר עופר חוגי, ביטול הבחירות המקומיות בעיר בית שמש בשנת 2013, ובפרשת בית הספר חילוני בעיר שהפך למוסד חרדי.
כן ייצגה בערכאות את תקציב המדינה.
החל משנת ממאי 2015 שימשה פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי) (כולל אזור יהודה ושומרון).
ב-2019 ייצגה את המשרד להגנת הסביבה בפרשיית המאבק להרחקת אסדת לווייתן.
נצח דולב והובילה וקידמה את תחום האכיפה המשולבת, במסגרתו עוסקים גופים שונים – הפרקליטות הפלילית, הפרקליטות האזרחית, והיחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית – באיתור יעדים ובייבוש מקורות כספיים של הפשע המאורגן בישראל.
ביולי 2023 סיימה את תפקידה.
משנת 2023 נצח-דולב שותפה במשרד אגמון עם טולצ'ינסקי ומכהנת כראש תחום ליטיגציה מנהלית במשרד.
נשואה לאריאל דולב, מהנדס אלקטרוניקה בחברת פרטנר, ואם לארבעה.
כוכבים ופסים לעד הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1952 בצבעי טכניקולור, בבימויו של הנרי קוסטר, עם קליפטון וב, רוברט וגנר, דבורה פאג'ט ורות האסי בתפקידים הראשיים.
הסרט הוא על המלחין והמנצח ג'ון פיליפ סוזה שכונה "מלך המרשים" והוא מבוסס באופן רופף על האוטוביוגרפיה שלו "Marching Along".
בסרט מתואר שמנגן צעיר הגה את כלי הנשיפה סוזאפון אבל במציאות זה היה תכנונו של סוזה בעצמו.
בסרט מנוגנים המרשים המפורסמים שלו כמו "כוכבים ופסים לעד", "וושינגטון פוסט" "סמפר פידליס (נאמנות לנצח)" ועוד וכן יצירות אחרות שלו כמו האופרטה "אל קפיטן" וקטעים נוספים כמו "הפרשים הקלים" של פרנץ פון סופה.
בשנת 1890 מבקש סרג'נט מייג'ור ג'ון פיליפ סוזה להשתחרר מתפקידו כמנצח תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית כדי לפתוח בקריירה פרטית.
הוא מנמק זאת במשכורת הנמוכה שהוא מקבל שאינו יכול לפרנס בה את אשתו ג'ני (רות האסי) ושלושת ילדיו.
הוא מבקש לשחרר גם את נגן הסוזאפון, וילי ליטל (רוברט וגנר) שאתו ועם חברתו הזמרת לילי בקר (דבורה פאג'ט) נמצאים סוזה ואשתו ביחסי חברות.
לפני כן הוא מוזמן לנגן לפני הנשיא בנג'מין הריסון וזוכה לכבוד ולהערכה לאחר שהוא מנצח שם על המרש "סמפר פידליס" (נאמנות לתמיד).
בניו יורק בוחן סוזה את מיטב הנגנים ומקים תזמורת מפוארת.
הנגנים לא מורשים להביא את נשותיהם אבל לילי מצטרפת אליהם בתור זמרת.
הם מופיעים ברחבי ארצות הברית בהצלחה כבירה.
כאשר סוזה מקבל הודעה כי הביקור שלהם באטלנטה בוטל בגלל שתזמורות אחרות נכשלו, הוא מגיע עם תזמורתו בצעדה כשהם מנגנים את המנון מדינות דרום ארצות הברית, "דיקסי", לתשואות הקהל.
סוזה ותזמרתו מלווים מקהלת אפרו-אמריקים בשיר "מזמור הקרב על הרפובליקה".
היחסים בין לילי לווילי מתהדקים והם מחליטים להתחתן באופן סודי כדי שהיא תוכל להמשיך להופיע עם התזמורת.
הסוד מתגלה לסוזה אבל הוא לא מגיב.
סוזה מנצח בכל רחבי אירופה - בפני המלכה ויקטוריה, הקיסר פרנץ יוזף, הקיסר וילהלם השני ועוד.
ב-1898 פורצת מלחמת ארצות הברית-ספרד.
וילי מתגייס ונועבר לקובה שם הוא נפצע ורגלו נקטעת.
באותו זמן נמצאת לילי בחזרות לאופרטה "אל קפיטן" של סוזה בניו יורק.
וילי מוחזר לניו יורק ומאושפז בבית חולים צבאי.
סוזה מארגן הופעה לחיילים הפצועים.
הוא מכריז על המרש החדש שלו ומבקש מוילי לעלוץ ולתפוס את מקומו בתזמורת עם הסוזפון.
וילי עולה בעזרת קבים, תופס את הסוזאפון והתזמורת מתחילה לנגן את "כוכבים ופסים לעד" לקול תשואות הקהל.
בסיום רואים את המרש הזה מבוצע על ידי מספר תזמורות על רקע בניין הקפיטול כשדמותו של סוזה צועדת ביניהן.
קליפטון וב היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
רוברט וגנר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לכישרון החדש המבטיח ביותר.
כוכבים על פני האדמה (בהינדי: तारे ज़मीन पर; Taare Zameen Par) הוא סרט דרמה הודי משנת 2007, בבימויו והפקתו של אמיר ח'אן, העוסק בסיפורו של אישהן נאנדקישור אווסטי, ילד המתמודד עם דיסלקסיה.
דארשיל ספרי מגלם את אישהן ואמיר ח'אן מגלם את המורה שלו לאומנות.
בתחילה הסיפור עובד על ידי אמיל גופטה.
הסרט זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס פילמפייר לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר לשנת 2008 ופרס הסרט הטוב ביותר לכל המשפחה לשנת 2008.
אישהן אווסטי הוא ילד כבן 9. הוא מתקשה בקריאה, בכתיבה ובחשבון, אך אוהב אומנות וציור.
אביו הוא איש עסקים מצליח שמצפה ממנו להישגים, אמו היא עקרת בית מסורה שמתוסכלת מאי הצלחתה לעזור לו בלימודים, ואחיו יוהאן הוא תלמיד וספורטאי מוצלח שמאפיל עליו.
לאחר שאישהן בורח מהלימודים ומקבל ציון גרוע במיוחד במבחן בחשבון, הוא מסולק מבית הספר והוריו שולחים אותו לפנימיה, שם המשמעת קפדנית יותר.
הוא מרגיש בודד ושוקע בפחד, חרדה ודיכאון.
חברו היחיד הוא רג'אן דמודהרן, ילד נכה ותלמיד מצטיין.
התפנית מתרחשת כאשר לפנימיה מגיע מורה חדש לאמנות - ראם שנקר ניקומב, שהוא גם מורה בבית ספר לילדים עם מוגבלויות התפתחותיות.
הוא עליז ומשוחרר יותר מהמורה הקודם לאמנות.
הוא שם לב למצוקה של אישהן ומאבחן את הקושי שלו כדיסלקסיה.
ניקומב נוסע לביתו של אישהן, שם הוא מדבר עם הוריו ומסביר להם על הקושי של אישהן.
הוא מופתע לגלות שאישהן מוכשר באמנות, שכן לא ראה אותו מצייר בכיתה כלל.
אביו של אישהן מסרב לקבל את הסבריו וטוען שהתנהגותו של אישהן נובעת מעצלות, אך בסופו של דבר משתכנע.
ניקומב חוזר לפנימיה ומעביר שיעור בו הוא מספר על אנשים מפורסמים שבילדותם חוו קושי בלימודים.
בסוף השיעור הוא קורא לאישהן ומעודד אותו בסיפורו האישי - הוא עצמו דיסלקט.
אישהן אכן מתעודד ולראשונה יוצר בשיעור אומנות - הוא בונה סירה שיכולה לשוט על פני המים.
ניקומב משיג מהמנהל אישור ללמד את אישהן באופן פרטי, ומצליח לקדם אותו.
לקראת סוף השנה הוא מארגן תחרות ציור גדולה לכל בית הספר.
אישהן, שצייר דמות יושבת על שפת אגם, זוכה במקום הראשון, וניקומב שצייר דיוקן אמנותי של אישהן זוכה במקום השני.
כאשר הוריו של אישהן פוגשים את צוות הפנימיה ביום האחרון ללימודים, הם מופתעים מהשיפור הגדול שחל בו.
אביו מכיר בטעותו ומודה לניקומב.
לפני שעזב, אישהן רץ אל ניקומב, שמרים אותו גבוה אל השמיים בחיבוק.
אמיר ח'אן – ראם שנקר ניקומב
סאצ'ט אינגניר – יוהאן, אחיו של אישהן
– רג'אן דמודרהן, חברו הטוב ביותר של אישהן
הסרט גרף כ-3.8 מיליון דולר בשבוע הפתיחה שלו, ובסך הכל כ-22 מיליון דולר ברחבי העולם.
באתר Rotten Tomatoes, המאגד ביקורות על סרטים, קיבל הסרט 93 אחוזי תמיכה בהתבסס על 14 ביקורות.
ג'ספריט פנדוהר כתב ב-BBC ש"כוכבים על פני האדמה" הוא "סיפור מעורר השראה, מרגש לא פחות ממשעשע; סרט שהוא כוכב קטן מנצנץ".
גוטאמאן בהסקראן שיבח ב"הוליווד ריפורטר" את דרשיל ספארי ה"מבריק" ואת אמיר ח'אן ש"הצליח להעביר את הטראומה של הילד ברגישות נפלאה", אך טען שהתסריט חלש ושהסוף צפוי באופן מאכזב.
ב"וראייטי" העניק דרק אלי לסרט ביקורת שלילית, וכתב שהוא "נטול דרמה אמיתית ודמויות מעניינות".
הסרט הטוב ביותר בנושא רווחת המשפחה לשנת 2007
פרס פילמפייר לסרט הטוב ביותר לשנת 2008
פרס פילמפייר לבמאי הטוב ביותר לשנת 2008
פרס זי סיין לבמאי המבטיח ביותר לשנת 2008
פרס זי סיין להופעת הבכורה המבטיחה ביותר (דרשיל ספרי) לשנת 2008
פרס אפסרה לסרט הטוב ביותר לשנת 2009
פרס אפסרה לאפקטים המיוחדים הטובים ביותר לשנת 2009
פרס מסך הכוכבים לדיאלוג הטוב ביותר לשנת 2008
כוכבים תועים (ביידיש: בלאָנזשענדע שטערן) הוא רומן מאת הסופר שלום עליכם, שתורגם למספר שפות.
הרומן עוסק בקורותיהם של שני ילדים, רייזל ולייבל, הנמלטים מביתם כדי להצטרף לתיאטרון היידי.
בעיירה הקטנה הולנשט שבבסרביה, מתגוררים הילדים רייזל, בתו של הש"ץ העני המרוד ספיבאק, ולייבל, בנו של הגביר רפאלוביץ'.
אהבתם המשותפת לתיאטרון היידי מחברת ביניהם.
לילה אחד, השניים בורחים מבתיהם כדי להצטרף ללהקת שחקנים נודדת העוברת בעיירה.
המנהלים החמדנים והמסוכסכים מפרידים ביניהם, ושניהם מפתחים את הקריירה האמנותית שלהם בנפרד, בתוך העולם הקשה והנכלולי של התרבות היידית, במסע ממושך בין שיכוני המהגרים היהודים בכרכי אירופה, ואף בקרב הקהל הגוי.
רייזל הופכת לרוזליה ספיבאק, זמרת אופרה; לייבל נעשה ללאו רפאלסקו, שחקן תיאטרון.
על אף הזמן שעבר, שניהם זוכרים זו את זה.
לבסוף, לאו ורוזה עוקרים שניהם לניו יורק, ומזהים אישה את רעה, ומשוחחים ארוכות.
העלילה מסתיימת, ומכתב מרוזה לאמה באפילוג מגלה כי הזמן עשה את שלו, ולאחר פגישתם הם נפרדו.
תיאטרון הקאמרי העלה את ההצגה "כוכבים תועים" בשנת 1950. המחזה עובד על ידי רוזה טורקוב בהתבסס על תרגום של אברהם שלונסקי למקור.
המחזה לא נחל הצלחה בקרב הקהל.
ב-1991 יצא עיבוד קולנועי בן שעתיים וחצי בברית המועצות, בבימוי וסבולוד שילובסקי.
תיאטרון יידישפיל העלה עיבוד נוסף, ביידיש, בשנת 2016. את ההצגה כתבו איה קפלן ויהושע סובול, וקפלן גם ביימה אותה.
גרסה זו זכתה לביקורות טובות ממבקרי תיאטרון.
השחקנים שהשתתפו מנו את דורון תבורי, ענת עצמון, יעקב בודו, יהונתן רוזן ועוד.
מבקר "הארץ", מיכאל הנדזלץ שיבח את ההפקה וציין כחלק מדברו: "אינני דובר יידיש, ובכל זאת נשאבתי לסיפור הזה."
כּוּכִית כֵּהַת-גָּרוֹן (שם מדעי: Riparia paludicola) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסנוניתיים.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר עם שלוש תצפיות ודאיות בלבד, ב-1985, 1989 ו-2003, שלושתן של תת-המין האסייתי chinensis (כפי שיתואר בהמשך, תת-מין זה פוצל כיום למין נפרד: כוכית אפורת-גרון).
ביולי 2015 ככל הנראה נצפתה בדרום ים-המלח כוכית כהת-גרון מאחד מתת-המינים האפריקאים, אך תצפית זו לא התקבלה רשמית בשל חוסר בתיעוד מספק.
מין זה תואר לראשונה רשמית כ-Hirundo paludicola על ידי חוקר הצפרות הצרפתי לואי וייו ב-1817 ב-Nouveau Dictionnaire d'Histoire Naturelle שלו.
בעבר הוא נחשב למין אחד יחד עם המין כוכית אפורת-גרון (R.
cowani) תחת השם "כוכית פשוטה" ("Plain martin"), אך המין פוצל בהמשך לשני מינים נפרדים.
שם הסוג Riparia נגזר מהמילה הלטינית, "Ripa", גדת נהר.
שם המין הספציפי paludicola גם הוא מלטינית, ומשמעותו שוכן-ביצות; "palus" - ביצה, ו-"cola" - שוכן.
תת-המינים נבדלים בגודלם ובגווני הנוצות של החלקים העליונים או התחתונים:
paludicola, (Vieillot, 1817) – אנגולה עד דרום טנזניה ודרום אפריקה.
קטנה וכהה יותר בחלקים העליונים.
minor, (Cabanis, 1851) – סנגל וגמביה עד לצפון אתיופיה
newtoni, Bannerman, 1937 – צפון-מזרח ניגריה ומערב קמרון.
כהה יותר בחלקים העליונים, חלקים תחתונים חומים.
ducis, Reichenow, 1908 –מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה, קניה, וצפון ומרכז טנזניה.
הכוכית נמצאת בתפוצה רחבה באפריקה.
זהו מין נודד חלקית, כאשר אוכלוסיות מסוימות מבצעות תנועות עונתיות.
כוכית כהת-גרון היא מין בעל הרגלי קינון קבוצתיים, כאשר זוגות רבים מקננים בצמוד זה לזה, בהתאם למרחב הפנוי.
הקנים נמצאים בקצה מנהרות באורך של 30 עד 60 ס"מ, ומשוקעים בגדות חול.
הקן בפועל הוא גיבוב של קש ונוצות בתא בקצה המנהרה.
בתטולה יש שתיים עד ארבע ביצים לבנות, ושני ההורים משתתפים בדגירה עליהן.
גבה החום, גודלה הקטן ותעופתה המהירה והקפצנית מבדילים את הכוכית כהת-הגרון מרוב בני משפחת הסנוניות האחרים.
היא דומה מאוד לכוכית גדות, מקבילתה הצפונית.
אורכה של הכוכית כ-12 ס"מ, היא חומה מלמעלה ובעלת גוני לבן או חום חיוור מלמטה.
היא חסרה את הרצועה החומה הצרה על החזה שמופיעה בכוכית גדות; מקורה שחור ורגליה חומות.
הזוויגים דומים, אך לצעירים יש קצוות חיוורים לנוצות בעל-שת ובכנפיים.
התזונה של מין זה מורכבת מחרקים קטנים, בעיקר יתושים וזבובאים אחרים שגלגוליהם הראשונים ימיים.
לכוכית כהת-גרון שירה צפצפנית מתמשכת בתעופה, שהופכת לנימה פטפטנית יותר לאחר התיישבות במקום.
ישנן גם קריאות אזהרה חדות יותר.
כּוּכִית אֲפֹרַת-גָּרוֹן (שם מדעי: Riparia chinensis) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסנוניתיים, הנפוצה ממרכז עד לדרום-מזרח אסיה.
בעבר נחשבה לתת-מין של כוכית כהת-גרון.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר עם שלוש תצפיות בלבד, ב-1985, 1989 ו-2003.
השם הסוג Riparia נגזר מהמילה הלטינית "Ripa", 'גדת נהר', ומתאר את בית הגידול המועדף על הכוכית.
משמעות שם המין הספציפי chinensis הוא 'סיני', ומרמז לשכיחותה באזורים שונים של סין ובמדינות שכנות.
בעבר היא סווגה כתת-מין של כוכית כהת-גרון (R.
paludicola), יחד הן נחשבו למין יחיד תחת השם "כוכית פשוטה" ("Plain martin", לעיתים מתייחסים לכוכית אפורת-גרון כ-"כוכית פשוטה אסייתית", "Asian plain martin"), אך המין פוצל בהמשך לשני מינים נפרדים.
Gray, 1830) - נפוצה בטג'יקיסטן וצפון אפגניסטן עד דרום סין, דרום-מזרח אסיה, וטאיוואן
tantilla Riley, 1935 - מצפון הפיליפינים (האיים לוזון ומינדורו)
כוכית קטנה בצבע אפור-חום עם חלקים תחתונים בגוון לבן חיוור.
הסנטר, גרון והחזה העליון בצבע אפור-חום; ובניגוד למרבית הכוכיות אין לה רצועת חזה כלל.
זנבה קצר ומרובע, לפעמים מפוצל במעט.
אצל פרטים צעירים מתקבל לפעמים גוון צהבהב או ורדרד בגרון ובחזה, ואצל חלקם יש רמז לרצועת חזה; דבר המקשה על זיהויים ממינים קרובים של כוכיות.
תפוצתה משתרעת מטג'יקיסטן, אפגניסטן דרך תת-היבשת ההודית לדרום סין, טאיוואן וצפון הפיליפינים.
יציבה ברוב תפוצתה, אך ישנן תנועות מקומיות בפקיסטן, הודו ובנגלדש; באזורים בהם הן נוכחות כל השנה, מספריהן פוחתים לעיתים קרובות מחוץ לעונת הקינון.
נצפית בבהוטן, שם אין עדות לקינון, אך ורק באביב (סוף מרץ עד אמצע מאי).
הכוכית אפורת-הגרון מצויה בבתי גידול פתוחים כמו אדמות חקלאיות, אדמות עשב וסוואנה, לרוב בקרבת מקורות מים.
היא חובבת נהרות בעל זרימה איטית, אגמים, שטחי עשב לחים ובתי גידול אחרים של שטחי ביצה.
היא נצפית בעיקר בתעופה, אך לפעמים יושבת על חוטי חשמל; או על הקרקע או על מצוקים בזמן עונת הקינון.
הקן נחפר כמאורה על ידי שני ההורים באדמה רכה או חול, לפעמים באדמת סחף או טיט מנחלים, עם מנהרת כניסה באורך של עד 150 ס"מ.
הקן עצמו נבנה ככרית של עשבים יבשים ושורשים עדינים, ומרופד בנוצות.
היא מתקבצת למושבות קינון המונות בדרך כלל 30–75 זוגות בפקיסטן, לפעמים מקננות עם לצד כוכיות גדות.
התטולה מכילה 2–4 ביצים לבנות, לעיתים עד 6 בהודו.
הדגירה מתבצעת על-ידי שני ההורים, אבל בעיקר על-ידי הנקבה; שניהם גם משתתפים בהאכלת הגוזלים, אשר פורחים מהקן לאחר כ-21 ימים; אך נשארים עם הוריהם לכמה ימים נוספים.
בפקיסטן דווחו מחזורי קינון שניים ואף שלישיים באותה שנה.
תזונתה של הכוכית מורכבת באופן בלעדי מחרקים: בעיקר ימשושים, יתושי אנופלס, זבובאים שונים, טיפולות, וכנימות; כמו גם מיני חיפושיות קטנים.
ניזונה בלהקות של כ-20 פרטים, אך לפעמים גם מאות, או אפילו אלפי כוכיות; לעיתים קרובות עם מיני סנונית אחרים, כמו כוכית גדות.
בדרך-כלל מעל מים בגובה ממוצע של 14 מטר, אך גם קרוב לפני המים.
לא נערך אומדן לגודל האוכלוסייה העולמית, אך המין תואר כנפוץ ובעל תפוצה נרחבת.
בשל כך, על-אף שנצפתה ירידה מסוימת באוכלוסייה בשל אובדן בתי גידול לחים, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע סיווג את המין במצב שימור "ללא חשש".
כוכי (בר כוכבא) דוקטורי (נולד ב-1941) הוא צייר ישראלי אמריקאי יוצר בסגנון ציור מופשט מינימליסטי ורישום אקספרסיבי.
בנם של תמר ושלמה דוקטורי, נולד בעיר קיפרי בעיראק, ובגיל 10 עלה עם הוריו ואחיו לישראל.
בתחילה התגוררה המשפחה במושב עזריה.
דוקטורי למד במכון אבני לאמנות בשנים 1967–1968 בתל אביב, ובשנים 1968–1972 למד פיסול בבית הספר לאמנות של מוזיאון ברוקלין בניו יורק.
יצירותיו הוצגו במוזיאונים שונים ונמצאות באוספים רבים.
דוקטורי חי ויוצר בגלריה שלו בשכונת סוהו בניו יורק.
נשוי ללני, אזרחית ארצות הברית ואב לשלושה.
1972 - "Latex wall hangings", גלריית וורן בנדק, ניו יורק, ארצות הברית
1973–1974 - "Drawings", גלריית רייה לנדיס, ניו יורק, ארצות הברית
1978 - "Special Project Installation", גלריית האל ברום, ניו יורק, ארצות הברית
1981 - "ציורים חדשים", גלריית גימל, ירושלים, ישראל
1981 - "Koki Doktori", גלריית טראודה נקה, נירנברג, גרמניה
1982 - "משחקי צבע", גלריית גימל, ירושלים, ישראל
1985- "דיוקן עצמי", גלריית גימל, ירושלים, ישראל
1992 - "עבודות על בד", גלריית טובה אוסמן, תל אביב, ישראל
1992 - "אותיות", המשכן לאמנות בעין חרוד, ישראל
1994 - מוזיאון רמת גן לאומנות, רמת גן, ישראל
1995 - "Implied", גלריית קים פוסטר, ניו יורק, ארצות הברית
2006 - גלריית גל-און, תל אביב, ישראל
1979 - "מתקשרים עם קדישמן", מוזיאון ישראל
1994 - "חזרה: יצירות מעשרים השנים האחרונות", גלריה גימל, ירושלים
2007 - "מעברים", המשכן לאמנות בעין חרוד, ישראל
2008 - "ארוטיקה", גלריית גל-און, ישראל
"כוכבים לא משקרים" הוא שיר שהולחן על ידי יגאל בשן למילים של אבי קורן, בשנת 1974 ויצא כחלק מהפסקול של הסרט "שרית", שיצא באותה השנה.
ביצירת השיר שהלחין בשן, השתתף גם המוזיקאי אלברט פיאמנטה, שעיבד את השיר ונתן לו את גוון הג'אז שלו.
הסרט "שרית", מאת ג'ורג' עובדיה, עוסק באישה שרצחה את בן זוגה ואבי בנם המשותף, ושבתום ריצוי מאסרה על פשעיה, עובדת כעוזרת בית אצל משפחת האומנה של בנה ומתייסרת בהתלבטות לגבי האפשרות לחשוף את זהותה בפני בנה.
הסרט, בכיכובם של דליה פרידלנד, ירדנה ארזי ויגאל בשן, זכה להצלחה רבה, למרות שהפסקול שלו לא התפרסם במיוחד.
בביצועו לשיר, שר יגאל בשן לצד מקהלה מלווה, שכללה גם את הזמרת ריקי גל.
השיר נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב־24.6.1974, זכה להצלחה וצעד תשעה שבועות, עד 2.9.1974. בשיאו הגיע למקום הרביעי במצעד.
הזמר גילי ארגוב (בנו של זוהר ארגוב), הקליט את השיר בשם "אין אמת בכוכבים", באלבום "אבא שלי" משנת 1989.
בשנת 2011 הוציאו יוצר המוזיקה ישי רזיאל, הידוע בשם הבמה Jess-E, וגיסו פבלו רוזנברג, גרסת דאנס לשיר.
הזמר אבי סינוואני הקליט גרסת כיסוי לשיר בשנת 2016, מתוך האלבום "שר מהסרטים".
כוכבת היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית שנוצרה על ידי איימי שרמן-פלדינו ודניאל פלדינו.
בסדרה מככבים לוק קירבי, שארלוט גינסבורג, לו דה לאז' וגדעון גליק .
העונה הראשונה הכוללת 8 פרקים שודרה בבכורה באמזון פריים וידאו ב-24 באפריל 2025. ב-6 ביוני של אותה השנה הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת, למרות שהוזמנה מראש לשתי עונות.
בסדרה, בניסיון להציל את מוסדותיהן, מחליפות שתי להקות בלט בעלות שם עולמי בעיר ניו יורק ובפריז את הכוכבים המוכשרים ביותר שלהן.
שארלוט גינסבורג מגלמת את המנהלת הזמנית של הלהקה הפריזאית ולוק קירבי מגלם את המנהל האמנותי בניו יורק.
לוק קירבי בתפקיד ג'ק מקמילן, המנהל האמנותי של הבלט המטרופוליטן של ניו יורק
שארלוט גינסבורג בתור ז'נב לאבין, המנהלת האמנותית של לה בלט נשיונל בפריז
לו דה לאז' בתור שיין טוסנט, בלרינה צרפתייה שעברה לניו יורק.
גדעון גליק בתור טוביאס בל, רקדן בלט וכוריאוגרף אמריקאי חסר יכולת חברתית שעבר לפריז.
ידוע שיש לו בעיות שונות שרוב האנשים לא מצליחים להבין וידוע שהוא מאבד את זה כשהתוכנית לא הולכת כמו שהוא רוצה.
דייוויד אלוורז בתפקיד גאל רודריגז, בן זוג לריקוד של שיין שעבר לבלט המטרופוליטן בהוראתה.
גאל וג'ק לא רואים עין בעין לאחר שזה חיבל בנישואי אחותו.
איבן דו פונטביצה בתפקיד גבין רו, רקדן צרפתי של לה בלט נשיונל המופיע תחת הכוריאוגרפיה של טוביאס, שידוע כנטל בשל נטיותיו להיכנס לסכסוכים
ארקדיאן ברוד משמש ככפיל ריקודים של דו פונטביצה.
טאיס וינולו בתפקיד מישי דופלסיס, בלרינה צרפתייה שרוקדת באמריקה וחוזרת לפריז.
היא העדיפה להישאר בניו יורק.
דייוויד הייג בתפקיד ניקולס לאוטווילק, רקדן לשעבר בבית הספר הישן שמוטרד מהעלייה של הטכנולוגיה והמדיה החברתית.
הוא רוצה לפרוש אבל ג'ק מפציר בו להמשיך לאמן את הקבוצות הצעירות.
למאי זנג בתור סוסו לי, בלרינה צעירה סינית-אמריקאית שאפתנית שאמה היא המנקה של המטרופוליטן.
אמה לא יכלה להרשות לעצמה לספק לה שיעורי ריקוד, אבל שיין, שראתה את הפוטנציאל שלה, דחקה בג'ק לתת לה שיעורים ללא תשלום
סיימון קאלו בתור קריספין שאמבלי, ברון נפט בריטי עשיר הממן של שתי חברות הבלט.
הוא אוהב את הבלט ומתווכח עם שיין על תפיסת עולמה האקטיביסטית.
לג'ק, לעומת זאת, יש סיבות משלו לבוז לו.
יאניק טרוסדייל בתור רפאל מרצ'נד, מורה בלה בלט נשיונל שעובד ישירות תחת לאבין.
מארי ברטו בתפקיד ברונה טוסיין, אמה של שיין.
מישי מתגוררת איתה בפריז כדי להתחמק מהוריה.
קונסטנס דברני בתפקיד מלאני מקמילן, אחותו של ג'ק, מנצחת מוזיקלית.
דברני משמשתגם ככפילת ריקודים של דה לאז'.
קלי בישופ בתור קלרה מקמילן, אמו של ג'ק.
פטריק פייג' בתור ג'ון פיש, דודו של ג'ק.
יוניטי פלן בתפקיד ג'ולי, בלרינה כוכבת בבלט המטרופוליטן.
כריסטין צ'אנג בתור פיי, אמה של סוסו, המנקה.
אליסטר מאדין בתפקיד מת'יו ריווייר, רקדן צרפתי מיומן בלה בלט נשיונל שיש לו יריבות מתמשכת עם גאבין רו.
ג'וי וומאק בתפקיד טאשה, בלרינה רוסית בבלט הלאומי.
טריסטן רידל בתור טריסטן מגן, רקדן צרפתי בבלט הלאומי שנעשה לבן זוגה של מישי לריקוד.
יאניג סמוט בתפקיד פלורנט דופלסיס, אביה של מישי.
איזבל קנדלייר בתור קליאה דופלסיס, אמה של מישי.
דידי קון בתור דיאן, ארכיונאית MBT.
ג'ונתן גרוף בתפקיד קווין, האקס של טוביאס.
באוקטובר 2022, איימי שרמן-פלדינו ודניאל פלדינו ערכו ליהוק פתוח לסדרה על מופע בלט כהמשך לקומדיה שלהם "גברת מייזל המופלאה".
הצמד עסק בעבר בנושא הבלט בסדרה "בנהאדס" , והסדרה "בנות גילמור" כללה מורה לבלט בין דמויות המשנה שלה.
ב-26 באפריל 2023 דווח שהסדרה החדשה, Étoile, קיבלה הזמנה לשתי עונות מאמזון פריים וידאו, וכי יככבו בה לוק קירבי וגדעון גליק (שניהם שיחקו ב"גברת מייזל המופלאה"), כמו גם קמיל קוטין, סיימון קאלו ודייוויד אלוורז.
שארלוט גינסבורג החליפה מאוחר יותר את קוטין, שעזבה בגלל בעיות בלוחות הזמנים.
ב-26 בנובמבר 2024 דווח כי דייוויד הייג צורף לקאסט כדמות קבועה.
יאניק טרוזדייל וקלי בישופ מ"בנות גילמור" יהיו בעלי תפקידים חוזרים בסדרה.
הסדרה הופקה על ידי איימי שרמן-פלדינו, דניאל פלדינו ודנה ריברה גילברט, כאשר סקוט אליס משמש כמפיק שותף.
הסדרה שאבה השראה חלקית מסרטים דוקומנטריים בנושא בלט של פרדריק ויסמן .
הסדרה צולמה בניו יורק ובפריז.
ב-6 ביוני 2025 הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת, למרות שהוזמנה מראש לשתי עונות.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025הכוריאוגרפיה הטובה ביותר לתוכנית מתוסרטתמרגריט דריקסהצילום הטוב ביותר בסדרה (שעה אחת)אם.
דייוויד מולןפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2025השיר הטוב ביותר – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה"At Dawn I Look For You"שיר הנושא הטוב ביותר - תוכנית טלוויזיה/מיני סדרהSons of Raphaelפיקוח מוזיקלי – טלוויזיהרובין אורדנג
כוכבית מצויה (שם מדעי: Stellaria media) היא צמח חד-שנתי ולעיתים דו-שנתי רב-אזורי ממשפחת הציפורניים.
זהו צמח עדין ושרוע למחצה שגובהו 13 עד 20 ס"מ; פרחיו הלבנים ערוכים בתפרחות דו-בדיות אמיריות, הפרחים נישאים על עוקצים דקים וארוכים, וכותרתם הפרושה לרווחה היא בת חמישה עלי כותרת לבנים שסועים לעומק, כך שהם נראים כעשרה, על רקע חמישה עלי גביע ירוקים.
מין זה מצטרף לעוד שני מינים מן הסוג כוכבית: כוכבית גדולה וכוכבית חיוורת.
אף שמיני הסוג כוכבית, ובהם כוכבית מצויה, נוטים להיתפס כעשבי בר שוליים ואף מטרידים שיש לסלקם לטובת צמחים בעלי פרחים גדולים ונראים לעין, כוכבית מצויה היא למעשה אחד מצמחי הבר הנפוצים והמצליחים ביותר בעולם, והצלחתה האקולוגית יוצאת הדופן טרם זכתה לדיון ממוקד נרחב.
כוכבית מצויה שייכת לסוג כוכבית הכולל 189 מינים שתחום תפוצתו הטבעי הוא באזורים ממוזגים וסובטרופיים ועד אזורים הרריים טרופיים.
בישראל מלבד כוכבית מצויה גדלים עוד שני מינים: וכוכבית חיוורת (Stellaria pallida) כוכבית גדולה (Stellaria cupaniana) המצוי בגליל העליון ונדיר בגולן.
יש להדגיש שבמגדירים הישנים ובפלורה פלסטינה המין כוכבית גדולה אינו מופיע במניין המינים בישראל.
והוא מופיע רק באתרי האינטרנט.
המין כוכבית מצויה נחשב למין בעל שונות מורפולוגית וגנטית רחבה ובעל תפוצה רב-אזורית, ולפיכך חסר חלוקה טקסונומית פנימית יציבה.
שונות זו ניכרת כבר ברמה הכרומוזומלית: לכוכבית מצויה טווח רחב של מספרי כרומוזומים (2n = 40, 42, 44), המעיד על פוליפלואידיות ומורכבות גנטית, בעוד שכוכבית חיוורת מאופיינת במספר כרומוזומים יציב ודיפלואידי (2n = 22).
פער זה מחזק את ההבחנה בין מין פולימורפי בעל שונות פנימית גבוהה לבין מין בעל מבנה גנטי יציב יחסית.
בהתאם לגישה זו, במערכות מיון מודרניות אחדות, ובהן World Flora Online, כוכבית גדולה אינה מוכרת כמין עצמאי אלא מטופלת כתת-מין של כוכבית מצויה (Stellaria media subsp.
cupaniana), דבר המשקף תפיסה הרואה בכוכבית מצויה קומפלקס פולימורפי רחב ולא יחידה טקסונומית חדה.
עמדה זו אינה אחידה, והיא עומדת בניגוד לגישת Plants of the World Online (POWO), שבה כוכבית גדולה עדיין מוכרת כמין נפרד.
ברוב תנאי הגידול מתנהגת כוכבית מצויה כצמח חד-שנתי חורפי; עם זאת, בתנאים לחים ומוצלים עשויים פרטים לשרוד עונה נוספת ולהתנהג כצמח דו-שנתי קצר חיים.
גמישות זו במחזור החיים, בצירוף קצב צמיחה מהיר, כושר ייצור זרעים גבוה ויכולת לנצל בתי גידול מופרעים, תורמת לכך שכוכבית מצויה היא המין הנפוץ ביותר בסוג כוכבית וליכולתה להתפשט באזורים רבים בעולם.
כוכבית מצויה גדלה בשדות ובמקומות לחים, לרוב בצל עצים ובמעזבות, והיא אופיינית לבתי גידול מופרעים.
זהו עשב רע נפוץ בגינות, בחצרות בתים ובשטחים חקלאיים, בעיקר בקרקעות כבדות, ונוטה להופיע גם בצדי דרכים ובאזורים מוצלים ולחים יחסית, כגון בצל אילנות, משוכות וגדרות.
כוכבית מצויה היא צמח חד-שנתי או לעיתים דו-שנתי, בעל תפוצה רב-אזורית, הגדל בעיקר באזורים בעלי אקלים ממוזג.
תחום תפוצתו הטבעי של המין משתרע באירו-אסיה הממוזגת, ובצפון וצפון-מזרח אפריקה הטרופית.
זהו המין הנפוץ ביותר בסוג כוכבית, והוא מצוי בצפון אירופה, לרבות סקנדינביה, בצפון רוסיה ועד שולי האזורים הארקטיים, וכן באזור הים-תיכוני, באסיה ובאזורים טרופיים של אפריקה.
המין התאזרח ברוב אמריקה הצפונית והדרומית, וכן בדרום אפריקה, ובאיים אוקיאניים שונים.
באוסטרליה תפוצתו מוגבלת, והוא מצוי כצמח מתאזרח בעיקר בטסמניה ובאזורים איים נלווים, ואינו נפוץ באוסטרליה היבשתית.
בישראל מצויה כוכבית מצויה בעיקר בחבלי הארץ הים-תיכוניים ובאזורים לחים בצפון ובמרכז הארץ.
תפוצתה כוללת את השרון ודרום מישור החוף, הגליל העליון והגליל התחתון, הכרמל, עמק עכו, עמק יזרעאל, בקעת החולה, בקעת כנרות, הגלבוע, השומרון, השפלה והרי יהודה; המין מצוי גם בגולן ובמואב.
לעומת זאת, היא נדירה או נעדרת באזורים המדבריים, ואינה מצויה בנגב, בערבה, באזור אילת ובמדבר יהודה.
כוכבית מצויה (Stellaria media) היא צמח חד-שנתי או לעיתים דו-שנתי, שרוע למחצה, גובהו 13 עד 20 ס"מ.
השורש הוא שורש שיפודי דק.
הגבעולים עדינים ושבירים, שרועים עד מזדקפים, מסועפים במידה משתנה ואורכם 10 עד 50 ס"מ; בקצותיהם נישאות תפרחות מסוימות דו-בדיות.
בגבעולים השרועים על פני הקרקע עשויה להתפתח השרשה במפרקי הגבעול (שורשים אדוונטיביים).
הגבעולים קירחים, פלומתיים או מכוסים שערות בלוטיות, ולעיתים ניכרים בהם טור אחד או שני טורי שערות לאורכם.
לפי תיאור נוסף במגדיר הצהוב, בחלקו העליון של הגבעול מצויות לעיתים שערות, ולעיתים ניכר טור שערות לאורך חלקו העליון; במקרים אחרים הגבעול קירח.
העלים נגדיים, פשוטים, תמימים וחסרי לוואים.
הפטוטרת ארוכה בחלקו התחתון של הגבעול, ואילו כלפי מעלה היא מתקצרת, והעלים נעשים יושבים או כמעט יושבים.
העלים באורך 1 עד 6 ס"מ וברוחב 0.6 עד 3 ס"מ; הטרף דמויי ביצה עד אליפטי; קודקודו חד או מחודד מעט; העלים קירחים או ריסניים בשפתם.
עוקצי הפרחים שווים באורכם לעלי הגביע או ארוכים מהם, ולרוב פלומתיים.
הפרחים דו-מיניים על פי רוב, נכונים ובעלי עטיף כפול; הצופנים מצויים בבסיס האבקנים.
הפרחים הרבים והלבנים ערוכים בתפרחות מסוימות דו-בדיות (dichasial cymes).
עלי הגביע חמישה, מחודדים, מפורדים זה מזה ומשתיירים; אורכם 4.5 עד 5 מ"מ, ולעיתים קצר יותר (3 עד 5 מ"מ); צורתם דמוית ביצה-אזמל עד מוארכת-אזמלית, שפתם לבנה צרה, והם פלומתיים עד קירחים.
על רקע עלי הגביע הירוקים בולטים עלי הכותרת לעין.
עלי הכותרת חמישה, לבנים (בישראל); אורכם ארוך מעלי הגביע, שווה להם או קצר מהם; הם שסועים לשניים לשתי אונות בקודקודם, ולעיתים חסרים.
מספר האבקנים לרוב בטווח של 5 עד 10, ולעיתים קטן עד 2 בלבד ואף נעדרים; הם ערוכים מתחת לשחלה (hypogynous) או סביבה (perigynous), וברוב המקרים יושבים על גבי דיסק טבעתי.
השחלה עילית, בעלת מגורה אחת וביציות רבות או מעטות.
עמודי השחלה שלושה, קצרים מאוד, באורך עד 1.5 מ"מ.
הפרי הלקט דמוי ביצה-מוארך, ארוך מן הגביע או שווה לו באורכו, ולרוב נפתח באמצעות שישה קשוות ונראה ככוכב מתוך הגביע המשתייר, קרקפתו דמוית כוכב.
הזרעים רבים (בהלקט פורה עד 30), מעוגלים עד כלייתיים, פחוסים במידה מה; קוטרם 0.8 עד 1.3 מ"מ, צבעם חום-אדמדם כהה עד חום בהיר, ופניהם מכוסים גבשושיות חדות או קהות.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה באמצע מאי.
הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד תחילת מאי.
חנטת הפרי מתרחשת מסוף ינואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יוני.
עיתוי הנביטה והפריחה מושפע מתנאי האקלים: בחורפים רגילים הנביטה מתחילה עם הגשמים הראשונים, ואילו בחורפים קרים וגשומים היא עשויה להתחיל מאוחר יותר.
משך חיי הפרח הוא יום אחד.
בימי שמש הפרחים נפתחים בשעות הבוקר (בערך 9:00-10:00) ונסגרים בשעות אחר הצהריים המוקדמות.
בימים מעוננים או גשומים הפרחים נותרים סגורים; בימים קרים הכותרת נפתחת רק כאשר הטמפרטורה עולה לקראת הצהריים.
בכוכבית מצויה ההאבקה היא לרוב עצמית, והמין מאופיין בתאימות עצמית.
עם זאת, תיתכן גם האבקה זרה באמצעות חרקים.
בשדה נצפו על הפרחים, נוסף על דבורים, גם נמלים וזבובים, והוצע כי הם נמשכים לצוף המופרש בצופנים שבבסיס האבקנים.
האבקנים מבשילים לפני הצלקות (פרוטאנדריה), ומשחררים אבקה בטרם הבשלת הצלקת, תכונה שעשויה לצמצם האבקה עצמית מוקדמת.
עם הבשלת עמודי השחלה הן מתארכות ונעות לעבר האבקנים, אוספות מהם גרגרי אבקה ומאפשרות הפריה.
תואר גם מקרה שבו תנועת עמוד השחלה גרמה לקטימת מאבק.
לפיכך, אף שהמין מסוגל להפריה עצמית יעילה, קיומה של האבקה זרה עשוי לתרום לשמירה על שונות גנטית באוכלוסיות טבעיות, בעיקר בתנאים שבהם פעילות חרקים מאביקים שכיחה.
שילוב פרוטאנדריה עם תנועת עמודי השחלה יוצר מנגנון רבייה דינמי: בשלב ראשון מצטמצמת ההאבקה העצמית ומוגברת האפשרות להאבקה זרה, ואילו בשלב מאוחר יותר מובטחת הפריה גם בהיעדר מאביקים פעילים.
בתנאי אקלים מסוימים הפרחים אינם נפתחים, וההאבקה מתרחשת בפרח סגור (קלייסטוגמיה).
במצב זה, עם פתיחת הפרח כבר מצויים גרגרי אבקה על הצלקת והנביטה מתחילה, בדומה למנגנון המתואר בנזמית לופתת ובמרווה ארץ-ישראלית.
קלייסטוגמיה זו מהווה אסטרטגיית רבייה משלימה, המבטיחה יצירת זרעים גם בתנאים סביבתיים קשים, כגון מזג אוויר קר, גשום או מחסור במאביקים.
כוכבית מצויה היא עשב חד-שנתי ולעיתים דו-שנתי, הגדל בבתי גידול מופרעים ולחים בחבל הים-תיכוני; בבתי גידול אלה היא עשויה לגדול יחד עם כוכבית גדולה וכוכבית חיוורת.
אורך עלי הגביע אינו עולה על 4.5 מ"מ (לעיתים רחוקות עד 5 מ"מ); מאפיין זה שולל את כוכבית גדולה, שבה אורך עלי הגביע 4.5 עד 6.5 מ"מ, ובנוסף חלקו העליון של הגבעול מכוסה שערות בכל היקפו.
בחלקים העליונים של הגבעול מצויות שערות בלוטיות, ולעיתים מתווספות אליהן שערות פשוטות הערוכות בטור אחד או שניים; לעיתים רחוקות הגבעול קירח.
מאפיין זה שולל את כוכבית חיוורת, שבה הגבעולים מאופיינים בעקביות בטור אחד של שערות פשוטות בלבד, ללא שערות בלוטיות; בהתאם לכך עלי הכותרת חסרים בדרך כלל, ואם הם קיימים – הם שקופים למחצה וקצרים מן הגביע.
שם הסוג Stellaria מקורו בלטינית ומשמעותו „דמוי כוכב".
על פי פרשנות בוטנית מקובלת, השם מתייחס בעיקר למראה הפרי הפתוח, שבו ההלקט נפתח בקשוות היוצרות צורה כוכבית מתוך הגביע המשתייר, ולאו דווקא למבנה הפרח עצמו.
שם המין media משמעותו בינוני.
בשפות רבות משקפים השמות העממיים של כוכבית מצויה (Stellaria media) את שימושיה כצמח מאכל לעופות ולציפורים ואת שכיחותה הרבה.
באנגלית מכונה המין Common chickweed („עשב האפרוחים הנפוץ"), ובגרמנית Vogelmiere („עשב הציפורים").
גם בערבית נפוץ השם حشيشة الدجاج („עשב התרנגולות"), ובטורקית Kuşotu („עשב הציפורים"), ולעיתים Serçe otu („עשב הדרורים").
שמות אלה מדגישים את היות הצמח רך, נפוץ ואינו רעיל, ואת מקומו במסורת החקלאית כצמח מספוא טבעי לעופות, בניגוד לשם העברי „כוכבית", המבוסס על מראה הפרח ולא על שימושיו.
השם העברי "כוכבית", כשמו המדעי, ניתן למין Stellaria media כבר ברשימה "הצמחים המצויים בארץ" משנת 1913 (עמ' 14).
המונח חודש על ידי ועד הלשון, והרשימה עובדה בידי חבר ועד הלשון ישראל איתן, מורה לידיעות הטבע בגימנסיה העברית בירושלים.
כבר בשנים הסמוכות לכך, ובטרם התגבשה אחידות בשמות, נכלל השם "כוכבית" גם בחוברת "שמות צמחי ארץ ישראל שנתחדש או שנתבררו" מאת אפרים רבינוביץ, בהערה 204 (עמ' 19), משנת תרע"ז (1916–1917).
באותה חוברת נקרא המין "כוכבית בינונית", ואילו לכוכבית חיוורת הוצע השם "כוכבית בינונית חסרת כותרת".
השם "כוכבית", שהומלץ על ידי ועד הלשון בשנת 1913 התקבל במילון "ילקוט הצמחים" (1930, הערה 334), ונכלל גם במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" (1946), בסעיף 878. הוא אושרר מחדש ב"מילון צמחי ארץ ישראל [בוטניקה]" (2003), ובו נכללו גם שמות המינים: כוכבית מצויה, כוכבית חיוורת וכוכבית גדולה.
כוכבית מצויה שימשה למאכל לבני אדם כסלט חי או בבישול ומאכל לחיות הבית וכן ברפואה העממית.
כולל אברכים הוא מסגרת לימודית תורנית עבור אברכים אחרי הנישואין, האברכים בכולל מקבלים מלגה חודשית לקיום משפחתם.
בעבר שימש המונח "כולל" לציין קרנות מהם קיבלו יהודי ארץ ישראל את כספי החלוקה מיהודי חוץ לארץ.
מכיוון שברוב המקרים האברכים מקבלים מלגה חודשית קבועה בזמן לימודיהם כדי שיוכלו לקיים את משפחתם, הושאל המושג כולל לציון מוסדות לימוד לנשואים.
עולם הכוללים כולל סוגים רבים, ולא לכולם מטרה אחת.
ישנם כוללים שמטרתם העיקרית היא עצם הלימוד, "לשמה".
כוללים אחרים מיועדים להצמיח רבנים, מורי הוראה, דיינים ועוד.
כאמור, האברכים בכולל מקבלים מלגה חודשית.
ברוב הכוללים בישראל המלגה כוללת תוספת מלבד תשלום ממשרד החינוך המועבר לכולל עבור כל אברך.
עם זאת קיימות מסגרות שונות בהן לא ניתנת תוספת מלגה מעבר למה שמועבר ממשרד החינוך.
סכום המלגה החודשית הגבוהה ביותר שניתנה על ידי משרד החינוך - נכון לשנת 2023 - הייתה בשנת 2011 ועמדה על 879 שקל לאברך.
על פי הערכת משרד האוצר בשנת 2025 עלות ההטבות של אברך שנשאר בכולל לאורך חייו, ביניהן הטבה במעונות, מחיר למשתכן והנחות בארנונה ובצהרונים, נעה בין מיליון שקל למיליון וחצי שקל.
מוסדות כולל בצורתם כיום מוכרים מסוף המאה ה-19, כדוגמת כולל קובנה וכולל ברודסקי.
לאחר השואה נוסדו כוללים רבים עם התפתחות חברת הלומדים.
קודם לכן, מי שרצו להמשיך ללמוד לאחר נישואיהם היו צריכים למצוא תורם עשיר אשר יממן אותם.
הדרך הבולטת לעשות זאת הייתה נישואין לבתו של אדם אמיד אשר מעוניין שחתנו ילמד תורה, אולם גם במקרים אלו בדרך כלל מדובר היה במספר שנים מוגבל ולא בעיסוק בתורה במשך כל החיים.
השינויים הכלכליים במחצית השנייה של המאה העשרים אפשרו לעשרות אלפי אברכים ללמוד במסגרת כוללים.
המוטיבציה להישאר לאורך שנים בכולל נובעת לעיתים גם מרצון להסתגר מול החילון.
בדומה למוסדות חינוך ותרבות רבים אחרים, מדינת ישראל מסבסדת גם כוללים.
שיעור ההקצבה פרופורציונלי למספר התלמידים בכולל, שמחויבים ללמוד בו בכל שעות הלימוד הקבועות.
תקציב זה ידע לאורך השנים עליות ומורדות, כאשר ב-2014 קיבלו הכוללים ממשרד הדתות כ-450 שקלים בחודש עבור כל תלמיד נשוי.
נכון ל-2016 מקבלים הכוללים ממדינת ישראל כ-750 שקלים בחודש עבור כל תלמיד נשוי.
יתרת המימון של הכוללים מגיעה בעיקר מתרומות מאנשים פרטיים.
סכום המלגה ברוב הכוללים נע בין 800 ל-2500 ש"ח בחודש.
בשל עובדה זו חיות משפחות אברכים רבות מתחת לקו העוני.
מקורות פרנסה נוספים לאברכים יהיו לרוב פרנסת האישה ועזרה מההורים.
חלק גדול מן הכוללים הם מסגרות לימוד לחצי יום עם מלגה בהתאם.
מסגרות אלו מאפשרים לעובדים חצי יום ללמוד בחצי היום שאינם עובדים, אם כי רוב הלומדים במסגרת כזו לפני הצהריים לומדים במסגרת דומה גם אחרי הצהריים.
רוב הכוללים הם מוסדות קטנים עם כמה עשרות תלמידים ולעיתים גם פחות מכך.
בסביבות שנת 2005 קבע משרד האוצר שלא ייתן הקצבה לכוללים שיש בהם פחות מ-25 תלמידים והדבר גרם לאיחוד של כוללים קטנים.
כל כולל קובע לעצמו את אופיו בהתאם לעומד בראשו (ראש הכולל) ולתלמידים הלומדים בו.
רבים מהכוללים מסונפים לישיבה מסוימת וקולטים בעיקר בוגרים של הישיבה.
ישנם כוללים המתמקדים בהלכה, בדיינות, בבקיאות, וכמעט לכל סוג ואופן לימוד ישיבתי.
חלק מהכוללים מתאפיינים בזרם אשר אליו הם משתייכים, חסידות מסוימת, עדה מסוימת, קבוצות מסוימות (חוזרים בתשובה), השקפה מסוימת (ציונים, חרדיים).
חלק מהכוללים מתאפיינים בראש ובראשונה במקומם.
למשל, ישנם כוללים המוקמים בהתנחלויות על מנת לחזק את ההתנחלות, כוללים היושבים ליד קברי צדיקים, וכוללים המוקמים בערים על מנת לחזק בהם את היהדות.
ישנם גרעינים תורניים המפעילים כולל.
המושג כולל משמש בימינו גם לציון מוסדות לימוד למבוגרים אשר אינם מקדישים את עצמם רק ללימוד תורה.
ישנם למשל מוסדות ללימוד מעבר לשעות העבודה הנקראים כולל בעלי בתים או כולל יום שישי.
כולל גמרא - כולל בו נלמדים לימודי גמרא, לרוב מדובר בתלמידים שלמדו בעבר בישיבות והרמה הלימודית גבוהה יותר.
כולל הלכה - הוא כולל המיועד להעמקה בלימודי הלכה, הלימוד לרוב הוא בספרי גמרא כבסיס ללימוד ובית יוסף ושו"ע כעיקר הלימוד, קיימים שני סוגי כוללי להלכה:
כולל הוראה הנקרא גם כולל רבנות - כולל הלכה בו עיקר הלימוד הוא בנושאי אורח חיים ויורה דעה.
כולל דיינות - כולל הלכה בו עיקר הלימוד הוא בנושאי חושן משפט ואבן העזר.
כולל ש"ס - כולל המיועד להקיף את כל הש"ס, ולהתמקד בידיעתה.
הכולל המרכזי בישראל משתייך לחסידות צאנז הפועל על פי עקרונות הלימוד של הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם האדמו"ר הראשון של החסידות.
עקרונות אלו קובעים התעמקות ובחינות על כל התלמוד הבבלי - גפ"ת במשך כשלש-ארבע שנים ורק לאחר מכן לימוד מעמיק של ספרות הראשונים והאחרונים.
כולל קדשים וכולל טהרות - כולל בו נושא הלימוד המרכזי הוא הלכות בית המקדש או הלכות טומאה וטהרה.
כולל קבלה - כולל בו עיקר הלימוד מתמקד בתורת הסוד ביהדות.
כולל הדף היומי - כולל בו עיקר הלימוד הוא בדף הגמרא היומי הנלמד על ידי יהודים באותו יום בכל העולם.
כולל ליבו חפץ - כולל בו לומד כל אברך כחפצו ואין חומר לימודים אחיד, בדרך כלל הכולל מיועד לאברכים מבוגרים ותלמידי חכמים שכבר מיצו את ההתפתחות התורנית במסגרות מוגדרות ומוכתבות ומעוניינים להתקדם בנושאים מגוונים בכל חלקי התורה.
ישנם גם כוללים המתייחדים בזמני הלימוד, או בקהל הלומדים שלהם:
כולל ערב - כולל בו הלימודים נעשים בערבים, בדרך כלל חמישה ימים בשבוע.
כולל חצות - כולל בו הלימודים מתחילים בחצות הלילה ונמשכים עד עלות השחר, על פי דברי התלמוד (חגיגה, דף י"ב, עמ' ב') "כל העוסק בתורה בלילה - הקדוש ברוך הוא מושך עליו חוט של חסד ביום".
כולל יום השישי - כולל לבעלי בתים, אנשים עובדים שאין להם אפשרות ללמוד במסגרת במהלך כל השבוע, מגיעים ליום לימודים מרוכז בן כמה שעות ביום השישי.
כולל גמלאים - כולל שנועד בעיקר לגמלאים, הממלא תפקיד כפול - גם לימוד תורה וגם אפשרות למלא את הזמן של הגמלאים אשר מוצאים את עצמם לפתע ללא תעסוקה.
בדומה לשאר מוסדות תורניים, גם בכולל ישנו רב או אישיות רבנית העומדת בראש הכולל, הקובע את התנהלותו, כגון את סדרי הלימוד, ההספק הלימודי, מתן תשובות לתלמידי הכולל ועוד.
בחלק מהכוללים אחראי ראש הכולל על גיוס הכספים וחלוקת המלגות לאברכי הכולל.
ישנם כוללים, בעיקר אלו השייכים למוסדות או רשתות תורניים, שבהם ראש הכולל אחראי רק על הפן הרוחני.
כולל הו"ד (הולנד ודויטשלנד) – אגודת יהודים יוצאי הולנד וגרמניה בארץ ישראל במאה ה-19.
בארץ ישראל ובפרט בירושלים התקיימו אגודות ליהודים יוצאי ארצות בחוץ-לארץ שקיימו קשרים עם ארצות מוצאם.
הכוללים היוו בעיקר צינור דרכו הוזרמו "כספי החלוקה" מנדבנים בחו"ל אל היהודים בארץ.
כולל הו"ד ריכז בארץ ישראל את יוצאי גרמניה והולנד, ארצות שיהודיהן נחשפו לתהליכי אמנציפציה ותמורה חברתית מקיפים בשלב מוקדם יחסית ולכן היו מודרניים ביחס ליהודי ירושלים.