tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מעלילות ראשית עד מלכים ונביאים: מקורות חוץ לתוכנית הלימודים החדשה במקרא - עם עובד, 2003. הספר מביא קטעים מתעודות ויצירות ספרותיות עתיקות ומאיר את הקשרים ביניהן לתרבות העברית ולמקרא בפרט.
בין השנים 1970 ל-1976, ראיינה כארבעים סופרים ומשוררים, ראיונות שהתפרסמו בעיתון דבר.
בג'ונגל שהשתלט על הבקורת הספרותית, נראה לי הראיון הספרותי כז'אנר המאפשר לאמר דברי בקורת - בנחת.
ספרות יהודית בלשון העברית - יונתן רטוש, מבוא, הערות ומראי מקום ש.
ראשית הימים - יונתן רטוש, בעריכת ש.
גיל שוחט, מיכל - מחזור שירים לסופרן ותזמורת קאמרית.
גיל שוחט, בת-שבע - מחזור שירים לאורטוריה (ביצוע בכורה ב-23 באפריל 2005, מילווקי, ארצות הברית).
גיל שוחט, אם ובנה - פנטזיה בשני חלקים למקהלת ילדים, פסנתר וכלי הקשה.
שרה שוהם, אם הרחמים - יצירה למקהלה בקולות שווים שנכתבה עבור מקהלת לי-רון.
הגר קדימה, "ולס לקושרת את נפשה לאהבה", לסופרן, קלרינט, כינור, צ`לו ופסנתר.
חיים רחמני, פשוט שיר בביצוע טליה אליאב מתוך האלבום קוד הזיכרון.
חיים טוקצ'ינסקי, מחזור שירים לקול ולפסנתר, הולחן ב-2008.
צבי לחמן, אלבום תחריטים מלווה טקסט מעלילות גילגמש, הוצאת אבן-חֹשן 1999 (65 פריטים).
תמר גלעדי, תערוכת כריכות לספרים בהשראת אשה שמתאמנת בלחיות (בספריית אוניברסיטת חיפה ובגלריה ברמת השרון).
יפה צורי, חורף 2003, פסלים בלוויית טקסטים של מיתוס התמוז ובהשראתם (במוזיאון אשדות יעקב).
1987– פרס ראש הממשלה, על כלל יצירתה
1989– פרס ראש הממשלה, על כלל יצירתה
1992 – פרס אקו"ם, על קובץ הסיפורים "רחוב החול"
1997 – פרס ראש הממשלה, על כלל יצירתה
1997 - פרס לאה גולדברג, על קובץ הסיפורים "רחוב החול"
1998 – פרס טשרניחובסקי לתרגום מטעם עירית תל אביב, על "בימים הרחוקים ההם"
2001 – פרס עמיחי, על ספר השירים "אישה שמתאמנת בלחיות"
2001 – פרס זאב מטעם משרד החינוך ועיריית תל אביב, על "עלילות גלגמש לילדים ובני נוער"
2002 – עיטור אנדרסן מטעם IBBY (בזל), על "עלילות גלגמש לילדים ובני נוער"
2004 – פרס נשיא המדינה לספרות בשיתוף עם האוניברסיטה העברית, על מפעל חיים (כלל יצירתה)
2007 – (תשס"ח) פרס ברנר מיסודה של קרן יעקב והדסה האפט, על מפעל חיים
2010 – פרס א.מ.ת תרגום שירה וספרות
בגיליון אלף ממאי 1972 פרסמה מאמר, "לא לבעול, ולא בשמחה - על בעיית האהוב הזר בספרות הארץ-ישראלית", בשם העט יוסף דותן.
שרעבערק (שְׂרֶבֶּרְק; Sreberk), יזרעאל ושלמה שרברק היו הוצאות ספרים עבריות מייסודם של שלמה זנוויל שְׂרֶבֶּרְק (בכתיב יידי: שרעבערק; 1876–1944) וילדיו אלכסנדר יזרעאל (1906–1982) ואידה שרברק (1901–1983), שפעלו מ-1902 בווילנה, בשנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 בוורשה ומ-1933 בארץ ישראל.
הוצאת יזרעאל, ההוצאה הארצישראלית מיסודו של ש' שרברק, פעלה בישראל על ידי יורשיו עד שנת 1988.
בשנת 1902 ייסד שלמה שרברק (שרעבערק; 1866–1944) בווילנה הוצאת ספרים בשמו, ש.
בתחילת דרכה התמחתה ההוצאה בספרי לימוד בעברית וספרי עזר ביידיש.
להצלחה מיוחדת זכתה סדרת "מקרא מפורש" של ההוצאה, שהחלה לצאת ב-1910 ואשר הגישה חוברות של ספרי התנ"ך עם פרשנות נגישה לכול.
בשנת 1911 היה שרברק בין המו"לים היידיים והעבריים הגדולים באימפריה הרוסית שהחליטו לייסד סינדיקט הוצאה לאור בשם "צענטראַל" (צֶנטרָל; בעברית נקרא גם: "מרכז").
ב"צענטראל" ראו אור יצירותיהם של גדולי הסופרים, ההיסטוריונים והפדגוגים העבריים והיידיים, כמו גם סדרת ספרי ילדים, סדרת ספרי נוער וכן ספרי לימוד ומקראות.
זו הייתה ההוצאה לאור היהודית הראשונה שקשרה קשרים עם קהילות יהודיות מחוץ לרוסיה (כולל בארצות הברית), והביאה להפצת ספריה ברחבי העולם.
ב-1921 נפטר בן אביגדור, ושרברק רכש את "תושיה" ומיזג אותה לתוך הוצאתו.
ב-1922 הגיע לוורשה כשבאמתחתו מבחר פרסומים, בהם כל כתבי ש.
אנ-סקי, וההוצאה המאוחדת "צנטרל" והוצאת-הבת "אחיספר" התגבשו מחדש בבעלותם של שימין, קפלן ושרברק.
באמצע שנות ה-20 השקיע שרברק בהוצאת שטיבל, שנקלעה לקשיים.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה שרברק לארץ ישראל ופתח בתל אביב את הגלגול הארצישראלי של הוצאתו, שעבורה בחר שם עברי: יזרעאל.
לאחר מותו של שרברק ב-1944 המשיך בנו אלכסנדר יזרעאל (שרברק) (1906–1982) את ניהול הוצאת הספרים.
לאחר מותו שלו ניהלה את ההוצאה אלמנתו, אדלה יזרעאל.
עיקר פעולה של הוצאת "יזרעאל" היה בתחומי ספרות הילדים והנוער וספרי הלימוד.
בהוצאה ראו אור מאות ספרים לנוער, מקוריים ומתורגמים – בפרט ספרי קריאה היסטוריים לנוער, וכן ספרות יפה למבוגרים וספרי מדע במקצועות שונים.
בהוצאה ראו אור כותרים רבים מספרות הילדים הקלאסית של המאה ה-20 – אריך קסטנר ("אמיל והבלשים", "אמיל והתאומים"), מארק טוויין ("תום סויר", "האקלברי פין"), "הקוסם מארץ עוץ" וז'ול ורן, וסדרות של סיפורי האחים גרים, סיפורי האנס כריסטיאן אנדרסן וחכמי חלם.
עוד ראו בה אור ספרי יסוד כגון "משפט האורים" ("מילון התנ"ך") ליהושע שטיינברג, "דברי ימי ישראל" לצבי גרץ (בתרגום עברי חדש) ו"דורות האחרונים" למרטין פיליפסון (תולדות עם ישראל) וספרי היסטוריה כללית; ולצדם ספרי עזר כגון מדריך לידיעת הארץ מאת אפרים ומנחם תלמי, ספרי פסיכולוגיה וספרי משחקים מאת מרגלית עקביא.
"יזרעאל" הוציאה לאור גם את התנ"ך בכרך אחד בהדפסה משובחת ובצורה נאה, וכן המשיכה להוציא את סדרת "מקרא מפורש".
בשנת 1938 הוציאה את "תורת הבריאות" של הד"ר אשר גולדשטיין.
אחד ממפעליה הגדולים של ההוצאה היה הוצאתה של אנציקלופדיה כללית מקיפה.
העבודה על האנציקלופדיה החלה בימי חייו של שרברק, ולאחר מותו נמשכה על ידי בנו.
ה"אנציקלופדיה כללית יזרעאל" החלה להופיע בשנת תש"י-1950, ועד תשכ"ב-1961 הופיעו 16 כרכיה.
דגש מיוחד הושם בה על נושאים יהודיים.
לאחר מותו של שרברק ייסדה בתו אידה שרברק (1901–1983) הוצאה על שמו – הוצאת שלמה שרברק.
ההוצאה פעלה בנפרד עד שנות ה-70, אז אוחדה עם הוצאת יזרעאל בהנהלת אלכסנדר יזרעאל.
ההוצאה המאוחדת פעלה עד שנת 1988.
שלמה חברה לביטוח בע"מ, המוכרת במותג שלמה ביטוח, היא חברת ביטוח ישראלית העוסקת בביטוח אלמנטרי.
החברה הוקמה בשנת 2006 והיא חלק מקבוצת ש.
שלמה החזקות הבורסאית שבשליטת עתליה שמלצר.
החברה נוסדה בשנת 2006 על ידי שלמה שמלצר.
בנובמבר 2007 קיבלה החברה רישיון מהמפקח על הביטוח, והיא החלה לפעול בתחילת 2008, תחת חברת ההחזקות ש.
שלמה החזקות, שהיא חלק מקבוצת שלמה.
שלמה שמלצר כיהן כיושב ראש דירקטוריון החברה ובעל השליטה בה, עד לפטירתו ב-2014. חברת ש.
שלמה החזקות מחזיקה ישירות ב-1.47% מהבעלות בחברה, ויתר הבעלות הוא בידי חברת ש.
שלמה החזקות עסקי ביטוח בע"מ, שהיא חברה בת בבעלות מלאה של ש.
מנכ"ל החברה משנת 2022 הוא דורון גינת.
לפניו, מאז 2012 מילא את התפקיד אורי אומיד אשר פרש מהחברה בסוף 2022..
יושב ראש הדירקטוריון הוא ישראל פיקהולץ.
החברה פועלת באמצעות סוכני ביטוח בתחומים הבאים:
"שלמה CAR" - ביטוח רכב
"שלמה HOME" - ביטוח דירה
"שלמה BUSINESS" - ביטוח בתי עסק
"שלמה GUARD" - ביטוח תאונות אישיות.
לפי פרסומי החברה שווי תיק ההשקעות של החברה עומד על סך של 1.7 מיליארד ש"ח.
בין השאר מבטחת החברה בביטוח חובה בישראל את צי הרכב של קבוצת ש.
באוגוסט 2016 קבע ביה"ד לעבודה כי חברת שלמה ביטוח פגעה בהתארגנות עובדים והחברה חויבה לשלם להסתדרות חצי מיליון שקל.
בשנת 2018 נחתם הסכם קיבוצי בין החברה לעובדים.
במהלך ינואר 2020 הוציא בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב צו האוסר על שלמה חברה לביטוח לנקוט בכל פעולה שעלולה לפגוע בחופש ההתארגנות של העובדים.
שלמה החזקות בע"מ היא חברה פרטית ישראלית שנוסדה בשנת 1969 ועוסקת כחברת החזקות בליסינג של כלי רכב, בהשכרת רכב, בסחר בכלי רכב, במתן אשראי בעיקר לשם רכישת כלי רכב) ובביטוח אלמנטרי.
בנוסף יש לחברה השקעות בחברות טכנולוגיה (בהן יומן אקסטנשנס) ובחברת תיירות.
בנוסף לפעילות בישראל יש לחברה פעילות ברומניה.
החברה נמצאת בבעלות עתליה שמלצר כחלק מקבוצת שלמה.
איגרות חוב של החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1996 רכשה החברה את חברת "קופל נהיגה עצמית" ושינתה את שמה ל"חברת ניו קופל", שקיבלה את ניהול צי הרכב של לקוחות קבוצת שלמה.
בשנת 2013 הטיל המשרד להגנת הסביבה קנס בסכום כולל של 1,549,100 ש"ח על מספר יבואני רכב ובהם "קבוצת שלמה", משום שלא פרסמו החברות את שיעור פליטת הזיהום של המכוניות.
בהודעה שפרסם המשרד להגנת הסביבה צוין כי אין זו הפעם הראשונה שבה קבוצת שלמה נקנסת בשל ההפרה המדוברת.
באוקטובר 2020 נכנסה החברה כשותפה בחברת התיירות "תלמה תיירות", והיא מחזיקה כ-30% ממנה.
החברה מחזיקה בצי של כ-80,000 כלי רכב.
היא מחזיקה בכ־25% מנתח שוק הליסינג בישראל עם צי כלי רכב המונה כ־54,000 כלי רכב לחכירה לתקופה ארוכה.
בתחום הליסינג הפרטי לחברה כ-20,000 לקוחות מאז שנת 2009, כ־32% מנתח השוק, עם 27 נקודות מכירה פרוסים ברחבי הארץ.
בתחום השכרת הרכב מחזיקה קבוצת שלמה כ־25% מהשוק הישראלי עם צי של 13,000 כלי רכב להשכרה ו-29 תחנות השכרת רכב ברחבי הארץ.
קבוצת שלמה מחזיקה בזיכיון בלעדי בישראל של חברת ההשכרה הבינלאומית Sixt שלה נציגות ב־105 מדינות ברחבי העולם עם כ-4,000 נקודות השכרה.
לקבוצה 700,000 לקוחות עם 1,500 סוכני ביטוח פעילים.
תביעות נגד החברה וחברות הקשורות בה
בעקבות תובענה ייצוגית שהוגשה נגד החברה וחברות הקשורות בה, נקבע בהסכם פשרה שאושר על ידי בית המשפט במאי 2020 שהחברה תיתן ללקוחותיה הטבה בסך 38 מיליון ש"ח בצורת זכות לשכור כלי רכב ללא תמורה על פני תקופה כוללת של 6 שנים.
בשנת 2019 פתחה רשות המיסים בחקירה עקב חשדות בעניין התנהלותן של חברות בקבוצה בקשר עם גביית מע"מ בגין ביטוחי חובה.
במאי 2020 הסתיימה חקירה זו בהסדר לפיו תשלם הקבוצה מס בסך כ-12.7 מיליון ש"ח בגין השנים 2008–2011, ובנוסף תשלם כופר בסך 478 אלף ש"ח.
שא־נור היא התנחלות בשלבי הקמה בצפון השומרון, בעמק סאנור, סמוך לכביש 60. שמה, שנבחר בהתייעצות עם נעמי שמר, הוא על שם הכפר הפלסטיני הסמוך סנור, השוכן צפונית-מזרחית לה.
היישוב נמצא בהקמה בפעם השלישית, לאחר שההתיישבות השנייה בו פונתה מתושביה ונהרסה במסגרת תוכנית ההתנתקות ב-2005, בעוד השליטה הביטחונית במקום נותרה בידי צה"ל.
במהלך 20 השנים שלאחר ההתנתקות אורגנו מספר ניסיונות חזרה ובנייה מחדש של המקום, כשבסופו של דבר במאי 2025 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את הקמתו של היישוב מחדש.
עם זאת, צו של אלוף פיקוד המרכז מגדיר את השטח כשטח צבאי סגור, כך שכיום לא ניתן להיכנס אליו באופן חוקי אלא בתיאום עם חטיבת שומרון.
ההתנחלות הוקמה סביב מצודת טגארט שהוקמה על ידי משטרת המנדט בשנת 1941, במטרה להגן על כביש שכם–ג'נין העובר בסמוך (במקור הוא המצודה נקראה משטרת סילת א-ד'אהר על שם הכפר הסמוך סילת א-ד'אהר).
ב-28 בספטמבר 1977, ביצעו חברי גרעין "דותן" ניסיון התנחלות ראשון במבנה.
הם בחרו במקום מאחר שבניין המשטרה היה רכוש ממשלתי בריטי, אחר כך רכוש ממשלתי ירדני, ולאחר מלחמת ששת הימים עבר לחזקת צה"ל.
המבנה היה נטוש, אך הוא שימש לאימוני לוחמה בשטח בנוי של טירוני הצנחנים ממחנה סנור הסמוך (מחנה צבא ירדני לשעבר ששימש כבסיס אימונים של חטיבת הצנחנים באותן שנים).
גרעין "דותן", הוקם על ידי תנועת גוש אמונים בינואר 1975 בחיפה, במטרה להקים התנחלות בעמק דותן.
בגרעין היו כ-50 חברים, חילונים בעלי מקצועות חופשיים תושבי חיפה, הקריות ועמק יזרעאל.
לאחר המהפך בבחירות 1977, החלו לפעול למימוש התוכנית.
ניסיון ההתנחלות בוצע ללא אישור כחלק מ"מבצע התנחלות" שארגן "גוש אמונים", בו בוצעו ניסיונות התנחלות בחמש נקודות בו זמנית.
צה"ל פינה את כולם מיד ללא התנגדות, לאחר שהושג הסדר שהציע ראש הממשלה מנחם בגין, על פיו יכלו המתנחלים לעבור למחנות צה"ל סמוכים באופן זמני.
במסגרת ההסדר שהושג היה על חברי גרעיני גוש אמונים, ללבוש מדי צה"ל ולפעול כחיילים.
חברי גרעין "דותן" קיבלו אישור לנקות ולשפץ את מבנה תחנת המשטרה בעודם לובשים מדי צה"ל.
מטרת המהלך הייתה למנוע משבר מדיני עם ממשלת ארצות הברית, שהתנגדה להתנחלויות, ולהסוות את ההתנחלות כפעילות צבאית.
הם הגיעו למקום ב-12 באוקטובר 1977 והחלו בשיפוצים.
אנשי הגרעין התגוררו במבנה המשטרה ובקרוואנים, אך לאחר שנה פקד את היישוב משבר עקב סכסוכים בין חברי הגרעין ורוב המשפחות עזבו את המקום.
באוגוסט 1979 אותר שטח של כ-100 דונם ליד עראבה להקמת יישוב קבע לחברי הגרעין בשם מבוא דותן וועדת השרים להתיישבות אישרה את הקמת היישוב בסוף אוגוסט 1979. ההחלטה אושררה בממשלה באמצע ספטמבר, לאור טענות שלוועדת השרים להתיישבות לא הייתה סמכות לאשר יישובים הרחק מיישובים קיימים.
מבוא דותן עלה על הקרקע ביוני 1981 והמקום חזר לשמש את צה"ל לאימונים.
באפריל 1988 עלתה למקום קבוצה של אמנים, עולים מברית המועצות, שהקימו במקום כפר אמנים לפי המודל של עין הוד.
המקום קיבל אז את השם "שא־נור".
על פי עדות יעל בן יעקב, ממייסדות ההתיישבות בשומרון, ניתן השם שׂא־נור על ידי המשוררת נעמי שמר, לאחר התייעצות עמה בבחירת השם.
מבנה המשטרה שופץ ושימש אולם לתערוכות, הוקמה גם סדנה ובית יציקה לפיסול.
בסך הכל גרו במקום 11 משפחות של אמנים, רובם ציירים.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרפו אליהם מספר אמנים נוספים עולים מברית המועצות, ביניהם גם אדוארד גרוסמן.
בסוף שנת 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, הפכה הגישה להתנחלות המבודדת למסוכנת, רוב האמנים נטשו את המקום ונותרו בו רק 7 תושבים.
במקומם עברה קבוצה של משפחות ורווקים מאנשי חב"ד להתגורר בו, והם הקימו ישיבה במבנה ששימש את החיילים הירדנים כמסגד.
כעבור חצי שנה גם אנשי חב"ד נטשו את המקום ונשארו במקום משפחות בודדות.
בשנת 2005, לקראת פינוי ההתנחלות במסגרת תוכנית ההתנתקות, הצטרפו להתנחלות תושבים נוספים, בהם חבר הכנסת אריה אלדד (שיצא ממנה למסע מחאה נגד ההתנתקות), יוסי דגן, ראש המועצה האזורית שומרון, ו-25 תלמידים מישיבת ניר שבקריית ארבע.
לפני פינוי ההתנחלות ציטטו אמצעי התקשורת גורמים צבאיים שהביעו חששות שביישוב ישנם אמצעי לחימה ושמתבצרים קיצוניים השייכים לכך או לנוער הגבעות מתכוונים להשתמש בנשק חם כנגד הכוחות המפנים.
ראשי היישוב, שאספו את כל כלי הנשק מהתושבים ודאגו לרסן את הגורמים הרדיקלים ביותר מבין מתנגדי ההתנתקות, הכחישו האשמות אלה, וטענו שהן נועדו להשחיר את שמם של מתנגדי ההתנתקות.
הפינוי נערך ב-23 באוגוסט 2005, ובו התנגדו מרבית המתבצרים באופן פסיבי בלבד, שבהמשך הביא את הרמטכ"ל דן חלוץ, המפכ"ל משה קראדי ודוברת צה"ל מירי רגב לציין לשבח את הנהגת היישוב ואת רבני יש"ע על שדאגו להרגיע את הרוחות ומנעו אלימות בזמן הפינוי.
אולם, במהלך פינוי המצודה ביישוב נדקרה חיילת על ידי מתנגדת לתוכנית ההתנתקות, ובמקרה אחר השתמשו הכוחות המפנים במנופים על מנת לפנות אנשים שהתבצרו על הגגות.
בית הכנסת החדש במקום, על שמו של רב-אלוף רפאל איתן, שנחנך זמן קצר קודם לפינוי היישוב, מולא ונקבר בעפר, לאחר שהתברר כי לא ניתן לפרק אותו, ולאור החלטת הממשלה כי בתי הכנסת בהתנחלויות המפונות יישארו על תילם.
את הרעיון לקבור את בית הכנסת הגה אלוף פיקוד המרכז, יאיר נווה.
בסיס הקבע של צה"ל, בסיס סנור, שהיה על מורדות ההר שמול ההתנחלות, פונה אף הוא כשנה לאחר תוכנית ההתנתקות.
ב-2006 נבדקה בפיקוד המרכז האפשרות להקמת הבסיס מחדש בנימוק שהוא חיוני למלחמה בטרור באזור צפון מערב השומרון.
חוות דעת משפטית שהוגשה לאלוף פיקוד מרכז העלתה שהקמת הבסיס מחדש עומדת בניגוד להחלטת הממשלה על תוכנית ההתנתקות.
מספר חודשים לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, הגיעה קבוצה של כשישים בנות אולפנה לשא־נור בהליכה רגלית מאלון מורה, אך פונתה באותו יום.
ביום העצמאות של שנת 2008 הגיעו לשא־נור מספר קבוצות מכיוונים שונים לאחר הליכה לילית, שאורגנו על ידי מטה צפון ומטה חומש תחילה.
הקבוצות התפנו מההתנחלות לאחר יום העצמאות.
ב-21 ביולי 2009, עשרות מתנחלים הסתננו לשא־נור, כדי לערוך במקום ברית מילה לתינוק שנולד לזוג שפונה מההתנחלות.
ב-28 ביולי 2015, שבו כ-200 פעילי ימין במבצע חשאי להתנחלות ובהם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' וחבר הכנסת לשעבר אריה אלדד ומספר משפחות שגרו בהתנחלות.
כעבור שתי יממות פינה אותם הצבא.
ב-15 בנובמבר 2020 פורסם על גרעין שא־נור המתחדש ובו כ-20 משפחות ששמו להם למטרה לבטל את חוק ההתנתקות ולהחזיר את ההתנחלות היהודית בצפון השומרון.
ב-17 בנובמבר 2020, במבצע לילי, עלו להתנחלות כ-100 איש, בהם כ-15 משפחות חברות הגרעין, יחד עם ח"כ אריאל קלנר, במטרה ליישב מחדש את ההתנחלות.
בבוקר הגיעו למקום ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן וארבעה חברי כנסת והביעו תמיכה במתנחלים.
ב-23 בפברואר 2021, סיירו חברי הכנסת של סיעת הציונות הדתית בשא-נור והצהירו על הכנסה של ביטול חוק ההתנתקות בהסכמים הקואליציוניים העתידיים.
ב-16 במרץ 2021 עלו חברי הגרעין להתנחלות עם 100 איש, יחד עם חברת הכנסת אורית סטרוק במטרה להקים את היישוב מחדש.
בחול המועד פסח ה'תשפ"ג, אפריל 2023, עלו לשא־נור משפחות המפונים ממנו, בהם ראש מועצה אזורית שומרון יוסי דגן, וכל משפחה נטעה עץ בחצר ביתה לשעבר.
מיד לאחר מכן חתם אלוף פיקוד המרכז יהודה פוקס על צו האוסר את הכניסה ליישובים אלו ומכריז עליהם כשטח צבאי סגור.
במאי 2025 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני הקמה של 22 התנחלויות חדשות ביהודה ושומרון, בהן שא־נור, בהתאם לתכנון מנהלת ההתיישבות, במסגרת ביטול ההתנתקות בצפון השומרון.
ההחלטה נתנה להתנחלות המפונה סטטוס של יישוב בהקמה, ובהתאם מתבצעים התהליכים הבירוקרטיים והתכנוניים הדרושים על מנת לבנות מחדש את שא־נור.
כחלק מתהליך ההקמה מחדש, הוקם ב-4 באוגוסט אותה שנה גרעין משפחות, המורכב מזוגות צעירים ותושבים ממפוני שא־נור, המתוכנן להקים את היישוב מחדש.
הגרעין התחיל לקיים פגישות ולערוך תיאומים לקראת הקמת היישוב, ופגישתו הראשונה התקיימה במשרדו של ראש מועצה אזורית שומרון יוסי דגן.
בהמשך אותו החודש אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בשומרון תוכנית בניין עיר עבור היישוב, הכוללת בניית 126 יחידות דיור, פי שלושה מכמות המשפחות ביישוב קודם הריסתו.
התוכנית משתרעת על פני 65 דונם וכוללת בנייה צמודת קרקע לצד בנייה רוויה, וכן שטחים המיועדים למבני ציבור.
בנובמבר אותה שנה חתם מפקד פיקוד המרכז אבי בלוט על צו המעניק לשא־נור מעמד רשמי של יישוב.
בדצמבר החזיר משרד הפנים ליישוב את סמל היישוב שהוקפא לאחר ההתנתקות.
באותו חודש אושר תקציב ממשלתי של 20 מיליון שקלים לסלילת כביש העוקף את סילת א-ד'אהר, על מנת לאפשר הגעה בטוחה אל שא-נור, והוחלט שגרעין ההתיישבות המיועד ליישוב יעלה להתיישבות בו עד פורים ה'תשפ"ו.
בנוסף הורה השר במשרד הביטחון האחראי על מנהלת ההתיישבות על הקמה של בסיס צה"ל בשא-נור, מהלך שיבטל את העתקת הבסיסים הצבאיים שבוצעה מהאזור במסגרת תוכנית ההתנתקות.
שברש "שאבו" אודאג'יאן (ארמנית: Շավարշ "Շավո" Օդաջյան, Shavarsh "Shavo" Odadjian; ) הוא מוזיקאי אמריקאי ממוצא ארמני המשמש כבסיסט בלהקת ההבי מטאל מקליפורניה, סיסטם אוף אה דאון.
בנעוריו, נהג אודאג'יאן לגלוש בסקייטבורד ולשמוע מוזיקת פאנק רוק (Punk rock) והבי מטאל.
הלהקות האהובות עליו היו: דד קנדיז, סלייר, קיס ובלאק סבאת'.
כשהיה צעיר, עבר אודאג'יאן ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם גדל עם סבתו.
לאחר מותה, טען שאיבד את אמונתו והפסיק להתפלל כל לילה כמו שהיה עושה קודם לכן.
הוא למד באותו בית ספר יחד עם דארון מאלכיאן וסרג' טנקיאן, אך כל אחד למד בשכבת גיל שונה.
כשעבד אודאג'יאן בבנק, הוא החל לשמש כמנהל להקת "Soil" יחד עם מאלכיאן וטנקיאן ב-1993, לאחר שפגש אותם באולפן הקלטות.
ב-1995, הפך אודאג'יאן לבסיסט הרשמי של הלהקה.
הם קראו לעצמם סיסטם אוף אה דאון בעקבות שיר שנקרא " ויקטימס אוף א דאון" שכתב דארון מאלכיאן.
סיסטם אוף אה דאון התפרקה בשנת 2006, וחזרה לפעילות בשנת 2011.
אודאג'יאן הוא די ג'יי ידוע באזור לוס אנג'לס.
הוא משתמש בכינוי "די ג'יי טקטיק".
בנוסף הוא מפיק של להקת "Onesidezero".
שַׁאאַנְשִׂי (; בפין-יין: Shǎnxī) הוא מחוז במרכז הרפובליקה העממית של סין.
המחוז משתרע על פני 205,624 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-39.529 תושבים.
99.5% מהתושבים הם בני האן ו־0.5% האחרים הם מוסלמים בני חווי.
למחוז, ובמיוחד לבירתו שִׂיאָן, חלק חשוב בהתהוות התרבות הסינית ובהיסטוריה שלה.
13 שושלות פיאודליות, משושלת ג'ואו ב ועד שושלת טאנג, ששלטה עד 907, בחרו למקם את בירתן בעיר או בקרבתה.
זהו גם קצה של דרך המשי, שהובילה סחורות במשך למעלה מאלף שנה לאירופה, לחצי האי ערב ולאפריקה.
צ'ין שה-חואנג, הקיסר הראשון משושלת צ'ין והראשון שאיחד את סין כולה, הקים את בירתו בשיין-יאנג, קרוב לשיאן של ימינו.
לא רחוק משם הקים את מה שהיה עתיד להיות קברו, כשצבא של פסלי חיילים ופרשים מטרקוטה מלווים אותו בדרכו לעולם הבא .
שושלת האן, שיוסדה אחרי הפיכה נגד שושלת צ'ין קצרת הימים (221 לפנה"ס עד 207 לפנה"ס), יסדה את בירתה בצ'אנג-אן, שׂיאן של ימינו.
השושלת שרדה ארבע מאוד שנה ולאחריה התפוררה סין.
ב-581 שוב אוחדה סין בידי שושלת סווי ובירתה שבה להיות צ'אנג-אן ב-582. ב-681 הוחלפה שושלת סווי בידי שושלת טאנג ותחתיה שגשגה צ'אנג-אן ונהייתה לעיר הגדולה באסיה, אם לא בעולם כולו.
המחוז נחלק לארבעה חלקים טופוגרפיים - מדבר בצפון סמוך למונגוליה הפנימית; מישור אדמת לס במרכז המחוז; רכס הרי צ'ין-לינג דרומית לו; ואקלים סובטרופי בדרום המחוז.
מחוז שאאנשי מחולק לעיר תת-מחוזית אחת ותשע נציבויות עירוניות:
דירסאו שאבייר פרנסיסקו (בפורטוגזית: Dirceu Xavier Francisco, נולד ב-18 בדצמבר 1977), מוכר בישראל כשאבייר דירסאו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
דירסאו, יליד בקבו פריו שבמדינת ריו דה ז'ניירו, החל את הקריירה שלו בקבוצות הבוגרים החל בפלומיננסה, אחד המועדונים הגדולים בריו דה ז'ניירו.
הוא שיחק שם כחמש שנים בהן זכה עם הקבוצה אליפות המחוזית.
לאחר ירידת הקבוצה לליגה השנייה עבר לז'ובנטוס, קבוצה קטנה בברזיל.
בזמן משחק נפצע, עזב את הקבוצה והושבת לשנה.
לאחר שהתאושש מהפציעה חזר לליגה הברזילאית, לקבוצת סנטו אנדרה.
בשנת 2004 הגיע דירסאו לישראל וחתם בשורות האלופה, מכבי חיפה.
הוא עזר לחיפה לזכות באליפות התשיעית שלה ב-2005 ובעשירית ב-2006. הוא הצטרף למועדון כאלמוני אך הפך במהרה לאחד הקשרים האחוריים המובילים בליגת העל.
באוגוסט 2007, זמן קצר לפני תחילת העונה, שוחרר ממכבי חיפה וחתם על חוזה לשלוש עונות במכבי פתח תקווה אך שוחרר לאחר עונה אחת וחזר לברזיל.
שאבייר קונסייסאו אנדרסון (בפורטוגזית: Anderson Conceição Xavier; נולד ב-22 בינואר 1980) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
את הקריירה המקצוענית שלו פתח אנדרסון בקבוצת ויטוריה, במדיה שיחק עד גיל 25 ובשורותיה כבש תשעה שערים.
בשנת 2005 הצטרף לקבוצת קורינתיאנס אך לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה.
בתחילת עונת הגיע אנדרסון לישראל והצטרף לקבוצת מכבי חיפה.
את משחקו הרשמי הראשון במדי האלופה הישראלית, ערך אנדרסון בהפסד 2-1 לליברפול במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
במשחק הגומלין, שהסתיים בתיקו 1-1, ביצע אנדרסון את המהלך שהוביל לשערו של רוברטו קולאוטי.
במשחקים שלאחר מכן נשמעו קולות לפיהם יש להחליפו ושאינו מתאים לקבוצה, אך לאחר מספר שבועות כבש אנדרסון את שערו הראשון, בנגיחה, במשחק מול פרטיזן בלגרד במסגרת שלב הבתים של גביע אופ"א.
בעונת הושאל לואסקו דה גאמה.
בספטמבר 2008 חזר אנדרסון למכבי חיפה לאחר שלא מצא קבוצה אחרת, אך במהרה עזב וחזר לברזיל.
לאחר שהגיע ל-3 קבוצות שונות ב-2009 אך בכולן כשל, החליט אנדרסון לתלות את נעליו.
טורניר ריו - סאו פאולו: 2005
שא טין (בסינית: 沙田區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בטריטוריות החדשות.
צפיפות האוכלוסין בו היא 8,842 איש לקמ"ר.
בשא טין ממוקמת האוניברסיטה הסינית של הונג קונג ובגבול המחוז עם מחוז טאי פו ממוקם פארק המדע של הונג קונג.
רכבת ה-KCR עוצרת במקום בשני קווים; הקו המזרחי וקו טאי מו שאן.
נהר שינג מאן (城門河) - אורכו 7 קילומטרים ורוחבו המרבי 200 מטר.
הנהר זורם באזור טאי ואי דרך שא טין ונשפך לים בנמל טולו.
לגדות נהר שינג מאן מתנשאים בנייני מגורים גבוהים, מבני תעשייה וכפרים שונים.
שאבאתנוק (באדיגית: Шэбтэнкъо) היה אחד מהמפורסמים שבנארתים הצ'רקסיים ובנם של הנארתים ואזרומודג' וסטניה.
את ילדותו העביר תחת חסותה של סטניה ללא ידיעת אביו, אשר סבר שמת בעת לידתו.
בעודם מחכים לילד נוסף אשר ייוולד לבני הזוג, סטניה ביימה את פטירתו של התינוק אחרי הלידה והסתירה אותו.
היא פונה לאבי התינוק ומספרת כי הילד נפטר בעת הלידה ורצונה כעת היא לקבור אותו מתחת לעץ גדל.
האב לא התנגד לרעיון, נתן את הסכמתו לקבור את הילד והתאבל עליו.
בחלוף מספר ימים מנצלת סטניה את היעדרותו של האב מהבית כדי למצוא פתרון בדבר מקום גידולו וחינוכו של הילד הצעיר כדי שיתאימו לרצונותיה.
היא יצאה אל הכרם כדי להרהר במחשבותיה למציאת הפתרון.
זוג זקנים שעבד בכרם העניק לה את התשובה, והיא החליטה שהם אלו אשר יגדלו את בנה במרתף ביתם תחת הדרכתה.
לא מעטים היו האויבים של "ואזרומודג'" וכולם רצו להחליף אותו כמנהיג הנארתים.
סטניה אשר רצתה שבנה הוא זה שיחליף בבוא מן הימים את אביו, ביימה את פטירתו על מנת להסתירו מפני אויביו.
לפני אחד מכינוסי מועצת הנארתים בבית הנארת אלידג', ערך השליט אספה חשאית עם מספר ממקורביו וסיפר להם על התוכנית להתנקש בחייו של ואזרומודג' ולנשל אותו מתפקיד מנהיג הנארתים.
חרושת השמועות על תוכנית ההתנקשות הגיעו לאוזניה של סטניה.
השמועה אמרה, כי בעת הרמת הכוסית לנעילת ישיבת הנארתים, יוכנס לכוסו של ואזרומודג' (הכוס של מנהיג הנארתים הייתה תמיד גדולה משאר הכוסות) נחש ארסי חבוי אשר יכיש אותו ויביא למותו.
סטניה החליטה שזה היה הרגע לחשוף את זהותו של שאבאתנוק.
סטניה סיפרה לבנה את הסיפור האמיתי וכי הגיע הרגע בו הוא יבצע את המשימה הראשונה בחייו.
היא ביקשה ממנו להגיע אל הכנס, להסתנן בסתר אל האולם, ורגע לפני הרמת הכוסית לעצור את אביו מלנסות לשתות מהכוס, לשבור אותה ולחשוף את הנחש הארסי ואת המזימה לרצוח אותו.
שאבאתנוק הצליח במשימתו להצלת את אביו מההתנקשות, חשף את זהות המתנקשים, אולם הוא נס מן המקום בחזרה אל המרתף בביתו בטרם הצליח ואזרומודג' לחשוף את זהותו.
רק בחלוף כמה ימים מששב ואזרומודג' אל ביתו, סטניה סיפרה כי האמיץ אשר הציל את חיו הוא בנו שאבאתנוק, אשר את פטירתו היא ביימה מחשש לחייו.
אף אויב לא רצה להיתקל בשני הלוחמים הללו, שאבאתנוק וסוואסרוקו.
לפי הפולקלור הצ'רקסי נודעו לוחמים אילו כאמיצים ללא פחד, רוכבים מצוינים ולא היו סיכויים רבים לנצח אותם בקרבות.
התכונות שלהם היו זהות לגמרי.
אחד הדברים שאהבו לעשות היה לצאת לצייד ולערוך ביניהם תחרויות.
באחד הימים יצאו לצוד שועלים, כשראו שועל סוואסרוקו נתן פקודה לכלבי הציד לרדוף אחרי השועל, אולם שאבאתנוק רטן עליו כי ההוראה לכלבים הבהילה את השועל שברח ליער ולא ניתן היה לתופסו עוד.
ויכוח קל נוצר ביניהם והם שבו בסוף היום בידיים ריקות.
למחרת בבוקר הקדים סוואסרוקו את השכמתו ויצא לצוד את השועל.
שאבאתנוק ידע כי סוואסרוקו לא יוותר בנקל ולכן הוא יצא בעקבותיו, הגיע אליו ומצא אותו יושב ופושט את עורו של השועל שצד.
בעוד סוואסרוקו אמר "כמה שלא תהייה מהיר, לא תוכל לברוח ממני", שאבאתנוק לגלגל בחזרה: "כי לא אפשרת לשועל לברוח".
סוואסרוקו לא נשאר חייב וענה: "ואתה היכן היית?
תשובתו של שאבאתנוק הייתה: "שנינו יחד תכננו את הציד והסכמנו על הדרך היעילה ביותר והיא לצוד את השועל בשטח פתוח ולא ביער, הלא זה לא מה שהופך אותנו למיוחדים?
למעשה זה מה שהפך את החברות ביניהם להצלחה בשדה הקרב.
התחרות הפנימית מי חזק יותר ומי אמיץ יותר תמיד העניקה להם דחף להצליח יותר.
שָאבָּאץ (בסרבית קירילית: Шабац) היא עיר במערב סרביה, בירת מחוז מאצ'בה.
היא ממוקמת לצד נהר הסאווה, בקרבת ההר צר.
אוכלוסיית העיר מונה כ-70 אלף תושבים, מתוך כ-115 אלף בשטח השיפוט של העיר.
שאבאץ קיבלה מעמד של עיר ב-2007.
מקור השם "שאבאץ" אינו ידוע בוודאות, אך ייתכן כי מקורו ב"סאווה".
בסרבית ובבוסנית שם העיר "שאבאץ" (Šabac), בגרמנית: "שאבאץ" (Schabatz) ובהונגרית: "סאבאץ'" (Szabács).
ההתיישבות האנושית באזור החלה עוד בתקופה הנאוליתית.
בימי הביניים התקיימה באזור ההתיישבות הסלאבית זסלון (Zaslon).
ההתיישבות הייתה תחת שלטון דספוטט סרביה עד שנפלה לידי האימפריה העות'מאנית ב-1459. העות'מאנים הקימו מבצר בעיר וקראו לו בּוֹיוּרְדֶלֶן (Böğürdelen), "המאגף".
ב-1476 מתיאש הראשון מלך הונגריה כבש את המבצר והוא הפך לחלק מממלכת הונגריה עד 1521, כשנכבש מחדש בידי האימפריה העות'מאנית.
בתקופה העות'מאנית העיר הייתה מרכז אזורי וכללה רחובות צרים, חנויות קטנות ומספר מסגדים.
אוכלוסיית העיר הורכבה מסרבים ומוסלמים גם יחד.
עד המאה ה-19 העיר עברה בין שליטת האימפריה העות'מאנית לשליטת בית הבסבורג מספר פעמים.
העיר הפכה לאתר חשוב בהיסטוריה הלאומית הסרבית במרד הסרבי הראשון, ב-1806, כשג'ורג'ה פטרוביץ' (קאראג'ורג'ה) הוביל את המורדים בהנהגתו לאחד מניצחונותיהם הראשונים על האימפריה העות'מאנית בכפר מישר (Mišar) בקרבת העיר.
עד 1813, העיר הייתה בשליטתו.
אחרי נפילת סרביה, העיר חזרה לשליטה עות'מאנית לשנתיים, עד המרד הסרבי השני שהחזיר את העיר לשליטת נסיכות סרביה.
עם זאת, הצבא העות'מאני נשאר במבצר העיר עד כמה עשורים לאחר מכן.
בשנים 1820 עד 1850 העיר עברה תהליכי מודרניזציה ואורבניזציה, בתרומתה הרבה של שושלת אוברנוביץ'.
העיר שגשגה עד מלחמת העולם הראשונה עת נכבשה ונהרסה על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי ואוכלוסייתה הצטמצמה בכ-50 אחוז (מכ-14,000 לכ-7,000).
קרב צר התרחש באזור ההר "צר" (Cer) ובתוך העיר בין סרביה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ונגמר בניצחונם של הכוחות הסרבים בפיקודו של סטפה סטפנוביץ'.
לאחר המלחמה העיר זכתה במספר עיטורים.
עד מלחמת העולם השנייה, העיר הייתה חלק מממלכת יוגוסלביה.
שיקום העיר נקטע ב-1941, כשהיא נכבשה על ידי גרמניה הנאצית.
בעיר הוקם מחנה ריכוז ומעבר, וכמה אלפים מתושבי העיר נרצחו.
העיר שוחררה בידי הפרטיזנים היוגוסלבים ב-1944. לאחר המלחמה העיר הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפכה לעיר תעשייתית ומודרנית.
לפני מלחמות יוגוסלביה, כלכלת שאבאץ הייתה מאוד מפותחת, אך הסנקציות הכלכליות שהוטלו על יוגוסלביה במהלך מלחמת בוסניה פגעו בכלכלה מאוד.
בראשית העשור השני של המאה ה-21, עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מענפי החקלאות, התחבורה ותעשיית המזון.
עיסוק מספר בריאות ועבודה סוציאלית 2548 חינוך 1628 ממשל או ביטוח סוציאלי 724 נכסים והשכרתם 419 שירותים פיננסיים 272 תעבורה, אחסון ותקשורת 1670 מלונאות ומסעדנות 394 בסיטונות, קמעונאות תיקון 2515 בנייה 981 הולכת חשמל, ייצור חשמל - גז ומים 655 ייצור 6880 כרייה 52 שירות קהילתי, ציבורי ואישי אחר 631
ב-1900 מנתה הקהילה 232 נפשות וב-1905 נוסדה בעיר האגודה הציונית הראשונה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בשאבאץ 83 יהודים ואליהם הצטרפו בהמשך כ-1,000 פליטים מגרמניה ואוסטריה שהיו בדרכם לארץ ישראל ולא הצליחו להמשיך במסעם לאחר קפיאת מי הדנובה.
נכון ל-2018 עמדו מבנה בית הכנסת ובית העלמין היהודי על תילם ומצבם התחזוקתי טוב.
שאבּה פָדֵילה הוא כינויה של פדילה זלמאט היא זמרת אלג'יראית בתחום מוזיקת ראי, כמו כן, גם שחקנית תיאטרון וקולנוע.
המוזיקה ששרה שילבה מקצבים מערביים וטכנולוגיה אלקטרונית עם הליריות והמוחצנות המחאתית של ה"ראי".
פדילה זלמאט נולדה בשנת 1962 בעיר אוראן באלג'יריה בשכונת עוני במה שהיה בעבר הרובע היהודי של העיר.
היא התחילה להופיע במופעי מוזיקה מגיל 8. בגיל 14, ב-1976 היא כיכבה בסרט "ג'לטי" בבימויו של מוחמד פתיסאן.
בהמשך בלטה כזמרת בלהקתו של בוטייבה סע'יר.
היא שיחקה בהלהקת התיאטרון של עבד אל-קאדר אלולה.
פדילה התחילה להקליט שירים בשלהי שנות ה-1970 אצל המפיק רשיד באבא אחמד.
היא הייתה האישה הראשונה שהפרה את האיסור שחל על נשים לשיר במועדונים וזכתה להצלחה רבה בארצה.
ב-1979 השיר שלה "אנא מא חלאלי אנום" (أنا ماحلالي النوم, לא מתחשק לי לישון) הפך ללהיט באלג'יריה.
פדילה, בעלת קול ומראה מרשימים, זכתה לכינוי "בילי הולידיי האלג'יראית".
היא פגשה את הזמר א-שאבּ מוחמד סחראווי והתחתנה איתו בשנת 1982. השניים שיתפו פעולה כצמד החל משנת 1983 כשהקליטו ביחד את הלהיט "נסאל פיךּ" (את שלי نسال فيك), אחד מראשוני הלהיטים הבינלאומיים של מוזיקת הראי.
ב-1989 הקליטו שניהם אלבום שירים בחברת Mango/Island/PolyGram Records.
בשנות ה-1980 ערכו שאבה פדילה ושאב סחראווי סיורים ברחבי העולם והקליטו אלבומים נוספים.
ב-1993 בניו יורק הקליטו את האלבום "ואלי" בחברת ההפקות של ביל לזוול.
בשנת 1994 פדילה ובעלה התיישבו בצרפת
בסוף שנות ה-1990 שני הזמרים התגרשו והפסיקו את קשר האמנותי ביניהם ופדילה המשיכה את הקריירה המוזיקלית שלה כזמרת סולו.
שא'מרקוס קנדי הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצה הרומנית קראיובה.
את קריירת המכללות שלו החל קנדי במכללת צ'יפולה.
בעונתו השנייה, קנדי הוביל את המכללה בנקודות עם 15.1 נקודות למשחק, ריבאונדים עם 7.1 למשחק וחסימות עם 50 במהלך העונה הסדירה כולה.
הוא נבחר לקבוצה הראשונה של הליגה והוביל את צ'יפולה לטורניר האליפות של המחוז.
בשנת 2018, קנדי עבר לאוניברסיטת המדינה של מקניס.
ב-30 בדצמבר 2018, הוא קלע שיא עונתי של 30 נקודות בניצחון על אוניברסיטת קמפבלסוויל-הרודסבורג.
בעונתו השלישית במכללות, קנדי העמיד ממוצעים של 13.1 נקודות ו-7.1 ריבאונדים למשחק ורשם 59 חסימות.
בנוסף הוא הוביל את המחוז באחוזים מהשדה עם 64.1 אחוז.
ב-10 בדצמבר 2019, במהלך עונתו האחרונה במכללות, קנדי רשם טריפל דאבל של 17 נקודות, 10 ריבאונדים ו-10 חסימות בניצחון על אוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי.
ב-25 בינואר 2020, הוא קלע שיא קריירה של 37 נקודות יחד עם 14 ריבאונדים בניצחון על אוניברסיטת הבטיסטון ביוסטון.
ב-8 בפברואר, קנדי קלע 22 נקודות והוריד שיא קריירה של 21 ריבאונדים בהפסד בהארכה לאוניברסיטת מרכז ארקנסו.
בעונתו האחרונה, הוא העמיד ממוצעים של 18.6 נקודות, 10.9 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק, כשהוא קולע ב-67.9 אחוז מהשדה, מה שהוביל את המכללה למקום השני בעונה.
קנדי העמיד 17 פעמים דאבל דאבל במהלך העונה, מקום שלישי בכל המכללות.
הוא נבחר לשחקן השבוע של המכללה ארבע פעמים ונבחר לשחקן ולחמישיית העונה.
הוא נבחר לקבוצת העשור של המכללה.
ב-4 ביולי 2020 חתם קנדי בפלקנסטרו קאנטו מהליגה האיטלקית, עם זאת ב-1 באפריל 2021 הוא שוחרר מהקבוצה.
ב-20 משחקים העמיד קנדי ממוצעים של 8.9 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-1.8 חסימות.
ב-7 באפריל 2021, קנדי חתם ברסטה פכטה מהליגה הגרמנית.
ב-8 משחקים העמיד קנדי ממוצעים של 6.8 נקודות ו-4.6 ריבאונדים.
ב-19 ביולי 2021, קנדי חתם בבני הרצליה מהליגה הישראלית.
ב-24 בפברואר עזב את הקבוצה מישראל זמן קצר לאחר שזכתה בגביע המדינה, והצטרף לקראיובה הרומנית.
חלימה מאזי , המוכרת תחת שם הבמה שאבה זאהווּאניה , היא זמרת מרוקאית-אלג'יראית בז'אנר הראיי.
נולדה באוראן שבאלג'יריה לאב ממוצא מרוקאי ולאם מקומית.
בשנת 1981 החלה את הקריירה שלה בביצוע מוזיקת ראיי, ובשנת 1986 זכתה להכרה ציבורית גדולה יותר עם השיר "Khâli ya khâli" שביצעה יחד עם שב חמיד.
את התואר "שאבה", המקביל ל"שב" ומשמעותו צעירה, קיבלה בתקופה זו כנהוג בז'אנר הראיי.
בקיץ 1987 זכתה לפרסום רב הודות לדואט "Beraka" שביצעה לצד שב חסני.
השיר כלל תוכן שנחשב לבוטה בסטנדרטים של אלג'יריה, וגרם להקצנת העמדות של גורמים פונדמנטליסטים כנגדה וכנגד חסני.
לאחר שחסני נרצח ב-1994 בידי גורמים קיצוניים, זאהווּאניה נמלטה ועברה להתגורר בצרפת.
ב-1999 הורשתה לחזור לאלג'יריה, שם הקליטה מספר שירים.
מאז, הקליטה במהלך השנים עוד שירים רבים לצד אמנים שונים.
שאבון לואיס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בעירוני קריית אתא.
לואיס גדל בניו יורק, ובחר לשחק בקבוצת הכדורסל של מכללת מאריסט, מכללה פרטית קתולית לאמנויות ליברליות.
הוא סיים את הקריירה במכללה כמלך הסלים בכל הזמנים במכללה.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2015 ב-NBA, לואיס שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדיה של פילדלפיה 76'.
לאחר מכן חתם ביובנטוס אוטנה הליטאית, ובקיץ 2016 שיחק שוב בליגת הקיץ, הפעם במדי דטרויט פיסטונס.
משם המשיך לואיס לצ'ארני סלופסק וסטארט לובלין הפולניות, לקאלב/קארמו האסטונית ולניז'ני נובגורוד ויניסיי קרסנויארסק הרוסיות.
באוקטובר 2020 שב לקאלב/קארמו האסטונית.
ב-9 באוגוסט 2021 חתם בהפועל גליל עליון, העולה הטרייה לליגת העל הישראלית.
ביולי 2022 חתם בעירוני קריית אתא.
שאבז הארט היה אתלט מאיי בהאמה, סגן אלוף העולם באולם (פורטלנד 2016) בריצת שליחים 4x400 מטר.
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט במוסקבה שברוסיה סיים הארט במקום 36 במוקדמות ריצת 100 מטר בתוצאה של 10.36 שניות, ולא העפיל לחצי הגמר.
כמו-כן, סיים יחד עם נבחרת השליחים של איי בהאמה במקום 14 במוקדמות ריצת שליחים 4x100 מטר בשיא לאומי חדש של 38.70 שניות, שלא סייע להעפלה לגמר.
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין סיים הארט יחד עם נבחרת השליחים של איי בהאמה במקום 12 במוקדמות ריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.96 שניות, ולא העפיל לגמר.
סגן אלוף העולם באולם בריצת שליחים 4x400 מטר
באליפות העולם באולם שנערכה בחודש מרץ בפורטלנד שבארצות הברית זכה הארט יחד עם נבחרת השליחים של איי בהאמה בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא לאומי חדש של 3:04.75 דקות, אחרי נבחרת השליחים של ארצות הברית (3:02.45 דקות) ולפני נבחרת השליחים של טרינידד וטובגו (3:05.51 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה בחודש אוגוסט בריו דה ז'ניירו שבברזיל סיים הארט במקום חמישי במקצה המוקדמות השביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות, ולא העפיל לגמר.
כמו-כן, סיים במקום שביעי במקצה השני בשלב רבע הגמר בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.74 שניות, וגם בה לא העפיל לגמר.
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת נפסל הארט יחד עם נבחרת השליחים של איי בהאמה במוקדמות ריצת שליחים 4x100 מטר.
ב-3 בספטמבר 2022, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-30, נורה הארט למוות במהלך קטטה במגרש חנייה בצפון איי אבאקו שבאיי בהאמה.
שאבי וורן באביקה הוא כדורגלן גבונזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית ובנבחרת גבון.
באביקה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות מנגה ספורט מליגת העל הגבונזית וקיובו ספורטס מליגת העל הרואנדית.
ב-5 באוגוסט 2021 חתם באביקה באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך באביקה ב־21 באוגוסט בניצחון 2–1 על אולימפיאקוס ניקוסיה.
ב-12 בדצמבר של אותה שנה כבש באביקה את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–0 בדרבי של לימסון מול אפולון כאשר הוא כבש צמד באותו משחק.
ובסך הכל סיים את העונה עם 3 שערים ב-28 הופעות בליגה.
בעונתו השנייה בקבוצה עונת 2022/2023 כבש באביקה 8 שערים ב-35 הופעות וסייע לקבוצה לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה.
בעונה לאחר מכן בשלב הבתים בליגה האירופית כבש באביקה 3 שערים עבור לימסול.
בליגה הוא כבש שער בודד בשנים עשר משחקים עד ינואר.
ב-14 בינואר 2024 חתם באביקה בטולוז מליגת העל הצרפתית, אשר שילמה עבורו 2.75 מיליון אירו במה שהיווה שיא עבור אריס לימסול למכירת שחקן.
באביקה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-21 בינואר במשחק הגביע נגד רואן.
את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך באביקה ב-28 בינואר בהפסד 0–2 ללאנס.
ב-4 בפברואר כבש באביקה את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 3–2 על ריימס.
ב-2 באוגוסט 2025 חתם לשנתיים בכוכב האדום בלגרד.
ב-4 ביוני 2022 ערך באביקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גבון, בניצחון 1–0 על נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
שַאבִּישוּ היא גבינת עיזים צרפתית חצי רכה, לא מפוסטרת, בעלת קליפה טבעית (Fromage de Chèvre) ובמרקם מוצק וקרמי.
שאבישו מיוצרת בצורה גלילית הנקראת "בונד", לפי צורת חבית יין.
היא מיושנת בין 10 לבין 20 ימים.
זוהי גבינת העיזים היחידה שהבשלתה רכה ומותרת לפי תקנות כינוי מקור מוגן לייצור באמצעות חלב מפוסטר.
שאבישו מאוד לבנה, חלקה וגמישה על החיך, עם ריח גדי עדין.
האגדה על שאבישו חוזרת לשנת 732, בזמן תבוסת הערבים באזור במאה ה-8, לאחר קרב טור.
רבים מהם עזבו את האזור אך חלקם התיישבו שם עם משפחותיהם ובמיוחד עם עדרי העיזים שלהם.
האזור הכפרי התאים למרעה שכן שטחי המרעה היו מצוינים.
הגבינה נקראה אז שבליס ("עז", בערבית), שם שיהפוך ל"שאבישו" לאחר מכן.
עם זאת, ביות העיזים באזור זה הולך לאחור עד לקולוניזציה הרומית והיא נמשכת עד ימינו.
השאבישו, שיוצרה באופן בלעדי בצפון אזור אקיטן החדשה, קיבלה הסמכת ה-AOC שלה ב-1990 בסיוע מאמציה של סגולן רויאל.
הגבינה ידועה בתווית האופיינית שלה.
Chabichou du Poitou עשוי מחלב עיזים מלא טרי.
תחילה נותנים לחלב להקריש למשך 24 שעות בטמפרטורה שבין 20 לבין 22 מעלות צלזיוס.
לאחר מכן יוצקים את הגבן באופן ידני בעזרת מצקת או מין מיקסר לתבניות מחוררות וקטומות ומניחים לניקוז למשך 18 עד 24 שעות נוספות תוך הפיכתו פעמיים או שלוש, ושמירה על 22 מעלות צלזיוס.
לאחר מכן מוציאים את הגבינות מהתבניות וממליחים אותן במלח בישול יבש או לפעמים באמבט תמלחת.
אחר כך מניחים אותן בחדרי ייבוש, כלומר מנקזים אותן תוך הנחת התבניות למשך 24 עד 48 שעות.
בשלב הבא הגבינה נשארת להתיישן במרתפים בטמפרטורה שבין 10 לבין 12 מעלות צלזיוס, ובטווח של 80% עד 90% לחות.
הגבינות נשארות שם לפחות 10 ימים, אבל בדרך כלל במשך שבועיים או שלושה.
חלקן אפילו נשארות ליישון במשך חודשים על מנת לקבל טעם נמרץ יותר.
שאבלי הוא מחוז היין הצפוני ביותר של אזור היין של בורגון בצרפת.
האקלים הקריר שלו מייצר יינות עם יותר חומציות ופחות פירותיות מגפני שרדונה הגדלים באזורים חמים יותר.
בהסמכת כינוי מקור מבוקר של שאבלי (Chablis Appellation d'origine contrôlée) נדרש להשתמש בענבי שרדונה בלבד.
הגפנים מסביב לעיירה שאבלי מייצרים יין לבן יבש (באותו שם) הידוע בטוהר הארומה והטעם שלו.
בהשוואה ליינות הלבנים משאר בורגון, יין שאבלי מושפע בדרך כלל הרבה פחות בטעמו מחבית יין מעץ אלון.
השאבלי הבסיסי ביותר אינו מיושן כלל בחביות עץ אלון ומיוצר במכלי נירוסטה.
משך ההתיישנות בחבית, אם בכלל, היא בחירה סגנונית המשתנה מאוד בין מפיקי השאבלי.
יינות גראן קרו ופרמייר קרו רבים מתיישנים לתקופה מסוימת בחביות עץ אלון, אך בדרך כלל הזמן בחבית ושיעור החביות החדשות קטן בהרבה מאשר עבור יינות לבנים של קוט דה בון.
שאבלי שוכנת כ-16 ק"מ מזרחית לאוסר במחוז יון, הממוקם בערך באמצע הדרך בין קוט ד'אור לבין פריז.
מבין אזורי גידול היין של צרפת, רק אזור היין שמפאן, לורן ואלזס נמצאות במיקום צפוני יותר.
שאבלי קרובה יותר למחוז אוב הדרומי של שמפאן מאשר לשאר בורגון.
במהלך ימי הביניים הכנסייה הקתולית, במיוחד נזירים ציסטרציאנים, הפכו לבעלי השפעה גדולה בביסוס האינטרס הכלכלי והמסחרי של גידול גפנים עבור האזור.
מנזר פונטיני נוסד בשנת 1114, והנזירים נטעו גפנים לאורך הסריין.
אנסריק דה מונטריאול (Anséric de Montréal) נתן כרם שאבלי למנזר בשנת 1186. בשנת 1245 תיאר הכרוניקן סאלימבנה די אדם יין שאבלי.
מאמינים כי שרדונה ניטע לראשונה בשאבלי על ידי מנזר הציסטרציאנים של פונטיני במאה ה-12, ומשם התפשט דרומה לשאר אזור בורגון.
אזור שאבלי הפך לחלק מדוכסות בורגונדיה במאה ה-15. יש תיעוד באמצע המאה ה-15 של משלוח יין שאבלי לפלנדריה ולפיקארדי, אבל בפברואר 1568 העיר הייתה במצור על ידי ההוגנוטים, ששרפו חלק ממנה.
בהיותו ממוקם בצפון מזרח צרפת, אזור שאבלי נחשב לשלוחה הצפונית ביותר של אזור היין של בורגון, אך הוא מופרד מקוט ד'אור על ידי גבעות המורבן, כאשר עיירת היין הראשית בבורגון, בון (Beaune), ממוקמת יותר מ-100 ק"מ משם.
עקב כך, אזור שאבלי מבודד יחסית מאזורי ייצור יין אחרים, כאשר הכרמים הדרומיים של אזור שמפאן במחוז אוב, הם אזורי ייצור היין הקרובים ביותר.
המאה ה-20 ראתה התקדמות רבה בטכנולוגיה ובשיטות ייצור יין - במיוחד הכנסת תסיסה מבוקרת טמפרטורה והשריה מבוקרת של תסיסה מלולקטית.
הנושא בייצור יין שעדיין שנוי במחלוקת באזור הוא השימוש בעץ אלון.
מבחינה היסטורית התיישן שאבלי בחביות עץ ישנות שהיו נייטרליות במהותן: הן לא העניקו את טעמי עץ האלון האופייניים (וניל, קינמון, טוסט, קוקוס וכו') שקשורים היום ליישון יין בחביות.
קשה היה לשלוט בהיגיינה עם החביות הישנות הללו, והן היו עלולות לפתח פגמים ביין, כולל שינוי צבע.
החביות הישנות הללו הוחלפו במכלי תסיסה מנירוסטה אשר גם נשלטים בטמפרטורות.
כל שאבלי עשוי 100% מענבי השרדונה.
כמה מומחי יין, כמו ג'נסיס רובינסון, מאמינים שהיין משאבלי הוא אחד הביטויים ה"טהורים" ביותר לאופי הזני של השרדונה, בגלל הסגנון הפשוט של ייצור היין המועדף באזור זה.
יינני שאבלי רוצים להדגיש את הטרואר של האדמה הגירנית והאקלים הקריר יותר המסייעים לשמור על חומציות גבוהה.
יינות שאבלי מאופיינים בצבעם הירקרק-צהוב ובבהירותם.
החומציות העזה, דמוית תפוח ירוק, היא סימן מסחרי של היינות ויכולה להיות מורגשת בזר.
החומציות יכולה להירגע עם הגיל.
כמו רוב הבורגונדי הלבן, שאבלי יכולה להתיישן.
בעוד שהסגנונות והוינטג' של ההפקה יכולים למלא תפקיד משפיע, גראן קרו שאבלי יכול בדרך כלל להתיישן הרבה יותר מ-15 שנים בעוד שרבים מהפרימייר קרואים יזדקנו היטב במשך 10 שנים לפחות.
קולינס אובינה צ'יבוז' הידוע בשמו הפרטי שאבוזי (Shaboozey) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר, במאי קולנוע ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
המוזיקה שלו משלבת סגנונות שונים כגון היפ הופ, קאנטרי, רוק ומערבית.
הוא זכה לתשומת לב רבה בזכות השיר "Start a Riot" עם הרפאר Duckwrth, מהפסקול Spider-Man: Into the Spider-Verse (Soundtrack from & Inspired by the Motion Picture) משנת 2018. בשנת 2024, שיתף פעולה שאבוזי עם הזמרת-יוצרת ביונסה בשתי רצועות מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Cowboy Carter.
שאבוזי נולד בצפון וירג'יניה להורים מניגריה וגדל בפיירפקס.
שם הבמה שלו נגזר מהגייה שגויה של שם משפחתו קולינס, שפירושו "אלוהים הוא המלך" באיגבו.
בילדותו, הוא קיבל השראה מצפייה בקליפים ב-106 & Park, כמו גם מהזמן שלו בפנימייה בניגריה לחטיבת הביניים.
בשנת 2014 הקים שאבוזי את חברת ההפקות V Picture Films.
בשנת 2014 הוציא שאבוזי את הסינגל הראשון שלו, "Jeff Gordon".
הוא הוחתם על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס ב-2017 לאחר שמשך את תשומת ליבם עם הסינגלים "Starfoxx" ו-"Robert Plant", והוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Lady Wrangler, בשנה שלאחר מכן.
אלבום האולפן השני שלו, Cowboys Live Forever, Outlaws Never Die, יצא לאור באוקטובר 2022, על ידי חברת התקליטים אמפייר דיסטריביושן.
ב-22 במרץ 2024, יצא אלבום האולפן השמיני של ביונסה "Cowboy Carter".
שאבוזי מתארח בשני שירים באלבום - "SPAGHETTII" ו "SWEET HONEY BUCKIIN".
מדובר בהישג חסר תקדים יחסית לאמן חדש וכמעט אנונימי שמתארח בשני שירים באלבום בסדר גודל כזה.
ב-25 בדצמבר 2024, התארח בהופעת המחצית של ביונסה ה- "Beyoncé Bowl" במשחק חצי גמר הסופר בול ביוסטון, טקסס.
ב-12 באפריל 2024, הוציא את הסינגל "A Bar Song (Tipsy)".
מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Where I've Been, Isn't Where I'm Going, אשר יצא לאור ב-31 במאי 2024, אותו הוא יקדם עם סיבוב הופעות בארצות הברית, כמו ישמש כמופע חימום בהופעות של הזמרת ג'סי מורף.
ב-15 בנובמבר שאבוזי הוציא את הסינגל "Good News".
בפעם הראשונה בקריירה שלו, היה לאורח מוזיקלי בפרק של "סאטרדיי נייט לייב" ששודר ב-ב-7 בדצמבר 2024.
ב-11 בספטמבר 2025 שאבוזי יוציא שיר בשם "Let 'Em Know" שנוצר בשיתוף פעולה עם Prime Sports של אמזון וישמש כפתיח לתוכנית Thursday Night Football.
בספטמבר 2025 הקים את חברת התקליטים שלו, American Dogwood, בשיתוף עם חברת EMPIRE.
למרות שלמוזיקה הקודמת שלו הייתה יותר השפעת מוזיקת טראפ, לשירים המאוחרים שלו יש יותר צליל פולק-פופ עם גיטרה אקוסטית.
בראיון ל-ColorsxStudios, סיפר שאבוזי שהוא הושפע מאומנים כמו הרולינג סטונז, גרייטפול דד, בוב דילן, לד זפלין, כמו גם מסרטי מרטין סקורסזה "נהג מונית".
השפעות נוספות כוללות פלה קוטי, קליפס, רוג'ר ווטרס, בקסטריט בויז, פארל ויליאמס, מיסי אליוט, לדבלי וג'וני קאש.
שַׁאבּ֫וּרַה היא שכונה במרכז רפיח, שנחשבת לפעמים חלק ממחנה הפליטים רפיח.
השכונה היא קומץ מבנים שנבנו על שטח שנותק ממחנה הפליטים רפיח בעת הקמתו בידי אונר"א בשנת ה-50 המוקדמות לאחר מלחמת העצמאות, והיא מכונה על שם עובדה זו.
עד שנות ה-80 המאוחרות של המאה ה-20 לא היה נהוג להתייחס לשכונה כאזור מגורים מובחן והכינוי "שאבורה" היה בפי המקומיים בלבד.
במהלך האינתיפאדה הראשונה התפרסם שמה של השכונה בשל הפרות הסדר המרובות בה ומקרי רצח מרובים על רקע חשד בשיתוף פעולה עם ישראל.
ערב הסכמי עזה ויריחו תחילה, תיאר העיתונאי שלומי אלדר את המקום כטריטוריה שאין אליה כניסה לישראלים ושגם כוחות הביטחון נרתעים מלהיכנס אליה.
עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, שהחלה ב-9 בדצמבר 1987 והתאפיינה בתחילתה בעיקר בהפרות סדר המוניות שכללו הפגנות, ידויי אבנים, חסימות צירים ובמקרים מסוימים גם השלכת בקבוקי תבערה.
עמדה שאבורה כמו מחנה הפליטים רפיח ושאר מחנות הפליטים ברצועת עזה בחזית המאבק.
בשכונה התחוללו הפרות סדר רבות ומקרי עוצר אחדים.
במהלך השנים נרצחו בשכונה תושבים שנחשדו בשיתוף פעולה עם ישראל.
במקרים אחדים הגיעו אירועי ההתקוממות לכדי הטלת עוצר על השכונה, בדרך כלל במקביל לעוצר על שכונות אחרות.
בנובמבר ובדצמבר 1988 הוטל עוצר על השכונה יחד עם מחנות פליטים נוספים.
בחודש מרץ 1989 שוב הוטל עוצר על השכונה.
במאי 1989 הוטל עוצר ממושך על תושבי המחנה שנמשך 16 ימים.
גם לאחר שהוסר העוצר (ב-22 במאי) שב והוחזר בערבים הבאים.
בעקבות הסגר, ב-4 ביוני 1989, לאחר שהצבא הישראלי סירב להעביר תרומה של מזון ותרופות לתושבי המחנה, ארגנו פעילי שמאל ישראלים (הלאה הכיבוש, קו אדום, די לכיבוש, נשים בשחור, שלום עכשיו, בני הכפר ופעילי המפלגות הפוליטיות) שיירת מכוניות כדי להעביר את הכבודה לתושבי המחנה.
הצבא הישראלי חסם את דרכם בטענה ששטח הרצועה כולו הוא אזור צבאי ושהפעולה אינה הומניטרית.
במחסום ארז התפתחה קטטה בין חברי השיירה למתנחלים מחבל עזה.
ב-24 בדצמבר 1991 הוטל עוצר על מחנה הפליטים רפיח כולו, לאחר שחייל צה"ל איבד בשכונה את נשקו האישי במהלך מרדף אחרי מיידי אבנים.
העוצר הוסר רק לאחר שהנשק נמצא.
במהלך חג הפסח תשמ"ט (אפריל 1989) התחוללו מהומות ברחבי רצועת עזה ובכללה גם בשכונת שאבורה.
ב-20 במאי 1989 במהלך סגר ממושך שהקשה על חיי התושבים, התפרץ המון זועם בתוך השכונה, וחמישה תושבים נהרגו במהלך דיכוי המהומות.
ב-27 ביוני 1989 נפצעו חמישה פלסטינים באורח קשה במהלך פיזור הפגנה גדולה בשכונה.
ב-30 באוקטובר 1989 נפצע נשיא רשת CBC הקנדית, ג'ון לה־פן, מירי אמצעים לפיזור הפגנות בעת שסיקר התפרעויות בשכונת שאבורה.
ב-26 בפברואר 1990 התחוללו מהומות בשאבורה וביבנא, אחרי שצעיר נהרג מירי חיילי צה"ל.
במהומות נפצעו בין 29 ל-131 פלסטינים.
ב-24 בספטמבר 1989 נרצח בחופי רפיח תושב שכונת שאבורה בן 24 במכות גרזן ודקירות סכין בחשד לשיתוף פעולה.
ב-8 בינואר 1990 נרצחה תושבת השכונה בדקירות סכין על רקע חשד לשיתוף פעולה עם ישראל.
בספטמבר 1990 נהרג במחנה רעול פנים שנחשד בהשתייכותו ל"חוליית השהיד רפיק סלמי", חוליית חיסול משתפי־פעולה, שפעלה מטעם פת"ח ברצועת עזה.
בנובמבר 1990 נרצח בשכונה צעיר בן 17 בדקירות סכין ובמכות גרזן בחשד לשיתוף פעולה עם ישראל.
באוקטובר 1990 הותקפה תצפית צה"ל על גג בניין במרכז המחנה.
בתקרית שהתפתחה ונמשכה שבע שעות נפצעו תושבים רבים.
בראשית נובמבר 1990 הותקף סיור צה"ל במחנה בירי.
ב-24 באוקטובר 1991 היו במחנה התנגשויות קשות בין מיידי אבנים לחיילי צה"ל ולפי מקורות במחנה נפצעו כ-15 חיילים מירי.
במחצית הראשונה של מאי 1993 הושלך רימון רסס לעבר תצפית צה"ל במחנה ובעקבותיה הוטל עוצר מתמשך.
בתחילת אותו שבוע נורו יריות קלצ'ניקוב לעבר סיור רגלי של צה"ל במחנה.
ב-2 במרץ 1993 נרצח בפאתי המחנה יהושע וייסברוד, חשב בחברת פטרולגז שתעה בדרכו ברכבו.
יום טוב סמיה שפיקד אז על כוחות צה"ל ברצועת עזה, רמז למידע מודיעיני שלפיו הפיגוע תוכנן מראש.
ב-2013 השקיעה עיריית רפיח, לפי פרסומי העירייה, כ־22 מיליון דולר בפיתוח התשתיות בעיר, כאשר חלק הארי הושקע בשכונת שאבורה ובנקודות נוספות.
אך העיר נפגעה קשות בקרב רפיח במבצע צוק איתן ב-2014.
על המבצע פיקדו מתוך חמ"ל המבצעים המיוחדים של השב"כ ראש השב"כ, הרמטכ"ל, מפכ"ל המשטרה, מפקד הימ"מ, ראש אמ"ן, ראש אמ"ץ, ומפקד חיל האוויר.
על התקיפות מהאוויר פיקדו מתוך מפקדת פיקוד הדרום בבאר שבע מפקד פיקוד הדרום, ירון פינקלמן, ומפקד אוגדה 98, דן גולדפוס.
קרב רפיח (2024): ב-10 ביוני דיווחה סוכנות הידיעות רויטרס לפי עדויות של מקומיים, שצה"ל התקדם לשכונת שאבורה.
כתוצאה מהפיצוץ נהרגו שלושה חיילי צה"ל.
חוסאם זומלוט – נציג הרשות הפלסטינית בבריטניה, וקודם לכן בארצות הברית (2017–2018), הוא יליד שאבורה (1973)
מוחמד שבאנה – היה מפקדה של חטיבת רפיח בזרוע הצבאית של חמאס עד שנהרג בסיכול ממוקד ביחד עם מוחמד סינוואר.
שאאע מוחסן מוחמד א-זנדאני הוא פוליטיקאי תימני המכהן כראש ממשלת תימן החל מ-15 בינואר 2026. מכהן במקביל גם כשר החוץ של תימן.
בין השנים 1990–1991 כיהן כסגן שר החוץ של תימן.
בין השנים 1991–1994 כיהן כשגריר תימן בממלכה המאוחדת, ובין השנים 2005-2010 כיהן כשגריר תימן באיטליה, וכן כשגריר שאינו תושב ביוון, סרביה, אלבניה וסן מרינו.
בין השנים 2008–2010 שימש כשגריר תימן בארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות.
בשנת 2010 מונה לשגריר תימן בירדן.
הוא התפטר מתפקידו בעקבות ההפיכה בתימן בשנת 2011, אז בהמשך חזר לתפקיד וכיהן בו עד לשנת 2015. בין השנים 2017–2024 כיהן כשגריר תימן בערב הסעודית, וכן כנציג קבוע בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
ב-15 בינואר 2026 מונה לראש ממשלת תימן, לאחר התפטרותו של ראש הממשלה סאלם סאלח בן בריכ.
שאה (בפרסית: شاه) הוא תוארם של מלכי פרס (כיום איראן) והאימפריה הפרסית האחמנית הקדומה.
מקור התואר הוא במילה הפרסית הקדומה "𐏋 xšāyaθiya" שמשמעה "מלך".
השאה האחרון, מוחמד רזא פהלווי, קרא לעצמו "שאהנשאה" (בפרסית: شاهنشاه), שפירושו "מלך המלכים" בעת הכתרתו.
המלוכה שאליה השתייך, שושלת פהלווי, הייתה האחרונה באיראן.
הטוען לכתר פהלווי בשנת 2026 הוא רזא כורש עלי פהלווי, אשר פועל נגד משטר הרפובליקה האסלאמית מהגלות.
בנוסף, כינו עצמם בתואר פאדישאה שליטים מוסלמיים בהודו, סולטאני האימפריה העות'מאנית, והסלג'וקים ושליטי אימפריות אחרות במרחב האיראני והטורקי.
מקור השם של משחק הכס שחמט הוא מפרסית (הלחם בסיסים של "שח" + "מט"), שפירושו "מארב למלך" או "מלך מובס".
אטימולוגיה עממית מייחסת לשמו של המשחק את הפירוש "מלך מת", אך זו אינה המשמעות האמיתית.
השימוש הקדום ביותר בתואר דומה הוא של מלכי האימפריה הפרסית האחמנית.
שליטים בעלי תואר שאה שלטו בפרס תקופה ממושכת.
מוסד השאה התערער בהדרגה במהלך המאה ה־20, בה החלו באיראן תהליכי מודרניזציה, והתעורר קונפליקט בין תנועות חברתיות מודרניות לבין הממסד השמרני.
משברים כלכליים וחברתיים לאורך המאה עוררו תנועות התנגדות מול השאה, כאשר גם כינונה של חוקה בשנת 1906 לא סייעה להרגיע את הרוחות לאורך זמן.
לאחר תקופת שפע באמצע המאה ה־20, הגיעה תקופת שפל כלכלי, וההתנגדות הציבורית כלפי השלטון דווקא בתקופה של שיפור כלכלי לכאורה, זאת מכיוון שהשגשוג הגיע רק לחלקים קטנים של האוכלוסייה והגביר את התחושה של הניכור והמרד, שנענו מצד השאה בדיכוי.
התדרדרות כלכלית נוספת בשנות ה־70 הגבירה את ההתנגדות לשלטון לשפל חדש.
בשנת 1979 התאחדו להפלת ממשל השאה מוחמד רזא פהלווי קבוצות שונות, שכל אחת הייתה בעלת אג'נדה שונה.
שיתוף פעולה זה יצר את המהפכה האסלאמית באיראן שהפילה את השלטון וחתמה את הגולל על מוסד השאה האיראני.
לאחר תקופת השאה באיראן, הפכה איראן לתאוקרטיה, ותואר המנהיג במדינה השתנה למנהיג העליון של איראן.
רזא כורש עלי פהלווי הוא בנו של מוחמד רזא שאה פהלווי, השאה האיראני האחרון, ונכדו של רזא שאה פהלווי, מייסד שושלת פהלווי.
ב-1979, בעקבות המהפכה האיראנית, יצא רזא לגלות בארצות הברית יחד עם הוריו כשהוא בן 19. ב-31 באוקטובר 1980, יומיים לאחר מות אביו ממחלת הסרטן, הומלך רזא בגיל 20 בקהיר.
הוא עשה שימוש בהשפעתו הפוליטית לצורך תמיכה במשטר דמוקרטי וביקר קשות את מצב זכויות האדם באיראן.
שאה-רוח' ח'אן (Shah Rukh Khan, באורדו: شاہ رخ خان, ידוע גם כ-SRK; נולד ב-2 בנובמבר 1965 בניו דלהי, הודו) הוא שחקן ומפיק קולנוע הודי, זוכה 15 פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי).
נחשב לאחד השחקנים הגדולים בקולנוע ההודי בכל הזמנים.
מאז שנות ה-90 הוא נחשב לאחד משלושת כוכבי הקולנוע הגדולים של בוליווד, המכונים "שלושת החאנים" (יחד עם אמיר ח'אן וסלמאן ח'אן), שכיכבו בעשרות סרטי בוליווד הרווחיים ביותר ושלטו בקופות ההודיות.
שאה רוח ח'אן היה המצליח ביותר במשך רוב שנות ה-90 וה-2000. ב-2017 כתב עליו פורבס כי הוא "ללא ספק כוכב הקולנוע הגדול בעולם".
בתפקידו הראשון שיחק בסרט "ראג'ו ג'נטלמן" (1992) ומאז שיחק במספר רב של סרטים כמו "עונת האהבה", "קאראן וארג'ון" ועוד.
ח'אן שיחק לעיתים קרובות לצד השחקניות פריטי זינטה, מדהורי דיקסיט, ג'והי צ'אולה וקאג'ול.
כבר בתחילת דרכו הוא הוכיח לכל מבקרי הקולנוע והטלוויזיה את כישרונו בתחום המשחק, יותר מכל בסרטים "גחמה" לצד מדהורי דיקסיט ו"הקוסם" לצדן של קאג'ול ושילפה שטי.
בסרטים אלה הוא גילם תפקידים שליליים.