tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לכן, כאשר חברה מזהה ששוק המניות או החוב נמצא במגמת עליה, ייתכן וכדאי לה לדחות ולו במעט את מועד ההנפקה, כדי שמחיר הני"ע בשוק הראשוני יהיה גבוה יותר ולקופתה יכנס סכום כסף רב יותר.
מנגד, המשקיעים הפועלים בשוק הראשוני שואפים לרכוש את הני"ע המוצעים בהנפקה במחיר נמוך ככל האפשר, כך שיוכלו למכור אותם לאחר מכן ברווח.
קיימת פעולה נוספת בשוק הראשוני, שהיא ההפך מהנפקה: רכישה עצמית.
חברות ישאפו לבצעה דווקא לאחר שמחירי ניירות הערך שלהן ירדו בשוק המשני, כך שיתאפשר להקטין את היקף החבות של החברה בעלות נמוכה יחסית.
כל הפעילות בקרנות נאמנות מסוג קרן פתוחה (קרנות הנאמנות בישראל הן רובן ככולן מסוג זה) היא בשוק הראשוני.
כלומר, יחידות קרן הנאמנות כלל לא נסחרות בין המחזיקים בהן.
מתבצעות רק פעולות של רכישה ופדיון ישירות מול מנהל הקרן.
באופן כללי, גם מחוץ להקשר של שוק ההון, "השוק הראשוני" הוא מכלול העסקאות הנעשות בין יצרן לצרכן, להבדיל מעסקאות בין צרכן אחד לאחר (השוק המשני).
המסחר עם יבואני הרכב הוא השוק הראשוני של תחום הרכב בישראל: הצרכנים קונים מהיצרנים (או, במקרה של ישראל, מהזרוע הארוכה של היצרן – היבואן והמשווק).
שוק המכוניות המשומשות הוא השוק המשני של תחום הרכב.
בין שני סוגי השווקים מתקיימים יחסי גומלין.
ירידת מחירים בשוק הראשוני תגרור ירידה גם בשוק המשני.
היעדר סחירות בשוק המשני תשפיע על השוק הראשוני (לרעה בעיקר).
המשתתף העיקרי בשוק הראשוני הוא החתם (underwriter).
בהליך ההנפקה מתחייב החתם לרכוש מהחברה המנפיקה את כל ניירות הערך (מניות או אג"ח) שלא יירכשו על ידי הציבור.
בנוסף הוא מסייע לחברה בתכנון ההנפקה, משווק את ניירות הערך למשקיעים השונים, עוזר בניסוח התשקיף ועוד.
ברוב המוחלט של המקרים נעשית פעילות החיתום על ידי בנקי השקעות.
חוק ניירות ערך מחייב את החתם לחתום על התשקיף, ובכך הוא גם נושא באחריות לכתוב בו.
בעצם החתם מבצע הסכם חיתום עם החברה, ובו הוא מסכם עימה על השער שבו ירכוש ממנה את ניירות הערך הנותרים, המועד שבו ירכוש אותם ואת גובה עמלת החיתום שיגבה מהחברה בעבור שירותים אלה.
לעיתים חוברים מספר חתמים או בנקי השקעות יחדיו על מנת לספק שירותים חתמות ביחד לגוף מסוים ועל ידי כך להקטין את הסיכון בהנפקה.
המשתתף השני הוא החברות הפונות לציבור - אלה יכולות לפנות בפעם הראשונה או בבקשה נוספת לגיוס הון מהציבור.
בין אם מדובר בפעם הראשונה ובין אם לא התהליכים הם זהים אך החתם יכול להיות גוף אחר.
עבור שירותי החיתום משלמת החברה המנפיקה עמלות לחתם.
עמלות אלה נקובות כאחוז מתמורת ההנפקה (נקרא גם הוצאות הנפקה).
עלויות אלה מגיעות לעיתים גם ל-12% מתמורת ההנפקה והן תלויות ברמת הסיכון של החברה המנפיקה ובתזמון ההנפקה.
בעצם אפשר לומר שעמלת החיתום מורכבת מהכנת ההנפקה הכוללת טיפול במסמכים מול הרשויות, הכנת תשקיפים וייעוץ, ומחלק הביטוח - כלומר תמורת הסיכון הנובע מההנפקה.
הנפקה בעיתות גאות בשווקים תהיה מסוכנת פחות ולהפך.
אפשר לראות בחיתום סוג של ביטוח עבור החברה - החתם מבטיח לחברה קבלת תמורה עבור הנפקת המניות, ובתמורה מקבל ממנה פרמיה (עמלה) המתאימה לגודל הסיכון שהוא נושא על עצמו.
עם הרצון להנפיק מביאה החברה מסמכים לרשויות המפקחות (בישראל - רשות ניירות ערך) במטרה לבצע את הליך התשקיף, בו מוצגים לציבור כל נתוני המנפיקה.
שלב נוסף הוא החתימה המוקדמת - בשלב זה מוקצים חלק מניירות הערך לגופים אשר מתחייבים לרכוש כמות מסוימת מניירות הערך מראש, תמורת מחיר נמוך יותר.
אלה בדרך כלל משקיעים מוסדיים.
החתמה מוקדמת מקטינה את סיכוני החתם.
גישות חלופיות להפצת ניירות ערך
במקרה זה החברה פונה ישירות לציבור ונושאת בסיכון שבו חלק מניירות הערך יישארו ללא רוכש.
בשיטה זו נמכרים ניירות הערך של החברה המנפיקה ישירות לגופים גדולים, ללא פנייה לציבור הרחב.
רק לאחר מכן הם מוכרים את ניירות הערך בשוק המשני והציבור הרחב מקבל גישה אליהם.
במקרה זה לא נדרש תשקיף והדבר חוסך במשאבים מול הרשויות.
בשיטה זו החברה לא קובעת את מחיר נייר הערך בהנפקה והוא נקבע בצורת מכרז לפי הביקוש.
בעצם ציבור הרוכשים מציעים גם כמות וגם מחיר (לעומת כמות בלבד במצב הרגיל).
הכמות שתימכר בסופו של דבר לא תהיה לפי המחיר הגבוה ביותר שהוצע אלא בשער אחיד הגבוה ביותר האפשרי שבו תימכר הכמות הגבוהה ביותר מסך ההנפקה.
היתרון של שיטה זו על פני מכירה במחיר קבוע מראש היא שמחיר נייר הערך נקבע על ידי הציבור ובעצם משקף את הערך ה"אמיתי" שלהם.
בדרך זו החברה מוכרת בפרמיה הגבוהה ביותר שהיא יכולה.
הנפקת מניות בדרך של זכויות
זוהי בעצם הנפקת מניות לבעלי המניות הקיימים של החברה, במחיר מוזל מהמחיר בשוק.
השוק הסיטונאי היה שוק סיטונאי של פירות וירקות שפעל במרכז תל אביב בין השנים 1952–2006. מאז 2006 השוק הועבר לצריפין, דבר שהיה אמור להיות זמני, בשל לחצים ואתגרים מגורמים מרובים בעניין השוק עדיין לא הוחזר לעיר.
השוק הוקם בשנת 1952 על ידי חברת השוק הסיטונאי בע"מ (בקיצור - חברת השוק) שהייתה בבעלות של חברת תנובה (60%) וסיטונאים פרטיים.
עד אותה תקופה פעל אתר למסחר סיטונאי, בשיטה של מכירה פומבית, במתחם שוק העלייה בדרום העיר בין הרחובות: "העלייה, וולפסון וצ'לנוב".
חברת השוק חכרה ל-99 שנה שטח של 59 דונם השייך לעיריית תל אביב במתחם משולש בין הרחובות קרליבך, החשמונאים ודרך בגין (דרך פתח-תקוה דאז).
השוק כלל שלושה ביתנים מקורים שנקראו בפי הסוחרים "רמפות" ושימשו לאחסון התוצרת, למסחר ולפריקה וטעינה.
כמו כן, הוכשרו בשוק שטחים נרחבים לתנועה וחניה של משאיות וכלי רכב.
המסחר בשוק במהלך השנים התקיים במודל של היצע וביקוש כמקובל בשווקים מודרניים.
בזמן הקמתו שירת השוק את מחוז תל אביב רבתי ומספר שווקים סיטונאים נוספים בישראל, ולפני סגירתו שיווק השוק כ-360 אלף טונות תוצרת בשנה, כשישית מכלל הצריכה של הירקות והפירות בארץ.
מסביב למתחם השוק הסיטונאי שכנו הנהלות של חברות חקלאיות רבות, כגון: מועצת החלב, מועצת הדבש, מועצת הירקות ומועצת הפירות.
כשהוקם השוק הוא היה מרוחק יחסית ממרכז העיר, אך בשל ההתפתחות האורבנית המואצת והגידול בשטח העיר, הוא הפך תוך מספר שנים למובלעת בעיר עצמה.
אזור השוק הפך למטרד בשל בעיות תברואה, ריחות רקבון, כניסת משאיות רבות למרכז העיר ועומס תנועה כבד בשעות הלילה והבוקר המוקדמות.
כבר בשנת 1965 נהגתה תוכנית לפינוי השוק, בין השאר הוצעה להעבירו לשטח סמוך למזבלת חירייה וב-1997 אף התקבלה החלטת ממשלה על פינוי השוק.
ב-1998 איתר משרד החקלאות ומינהל מקרקעי ישראל שטח של 350 דונם סמוך למחלף מסובים להקמת השוק החדש.
בינואר 2002 נחתם הסכם בין עיריית תל אביב ותנובה לפינוי השוק ושינוי יעוד המתחם למגורים.
ועדת המשנה להתנגדויות של הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה מחוז תל אביב, אישרה למתן תוקף את התוכנית לפיתוח מתחם השוק בינואר 2005. סוחרי השוק שהחזיקו במניות חברת השוק תמכו באופן טבעי בפינוי בשל ההשבחה הצפויה בערך הנדלנ"י, ואילו הסוחרים ששכרו מחסנים ישירות מעיריית תל אביב ניהלו מאבק לקבלת פיצויים הוגנים.
ב-18 במאי 2006 נסגר השוק באופן סופי והמסחר עבר למתחם זמני בשוק הסיטונאי בצריפין.
זהו מתחם מיושן אשר לא מתאים לצורכי השוק המודרני.
עם סגירת השוק שימש מתחם השוק לתקופת ביניים כחניון ענק ששירת את תושבי העיר ומבקריה, בעיקר את אלו הבאים להיכל התרבות, לתיאטרון הבימה, לסינמטק ולאזור הבילויים ברחוב הארבעה הסמוך.
באפריל 2010, נמכר המתחם תמורת כ-1.5 מיליארד שקל לטובת בנייה בשטח.
במתחם השוק מוקמת על ידי החברות "משה ויגאל גינדי", "גינדי השקעות" ו"רבוע כחול נדל"ן", שכונת מגורים הכוללת 10 מגדלי מגורים של 12 קומות, מבני מסחר ותעסוקה, מבני ציבור ופארק.
השכונה תכלול גם בית ספר יסודי, גני ילדים, קאנטרי קלאב, מוזיאון מדע וחניון תת-קרקעי ענק.
המתחם תוכנן על ידי האדריכלים יעקב יער ובתו טלי יער-קוסט.
מבני המגורים מתוכננים על ידי ישר אדריכלים, הקניון על ידי יסקי מור סיון אדריכלים ומבני הציבור על ידי אליקים אדריכלים.
בהמשך מתוכננת הקמתם של שני מגדלי מגורים בני 45 קומות, 153 מטרים, כל אחד.
בסך הכל מתוכננות להיבנות במתחם 1,800 דירות.
ב-24 במרץ 2017 נפתח במתחם קניון אופנה בשם קניון TLV, המוקף בבנייני מגורים ומתחמי מזון וקניות.
פרויקט השוק החדש במתחם מסובים
ב-1998 איתרו משרד החקלאות ומינהל מקרקעי ישראל שטח של 350 דונם סמוך למחלף מסובים להקמת השוק החדש, וב-1999 פורסם מכרז לתכנון השוק.
חברת "צנובר יועצים" זכתה במכרז לתכנון השוק, יחד עם חברת SEMMARIS הצרפתית, המנהלת את רנז'יס, השוק הסיטונאי של פריז, ומשרד האדריכלים אורבך.
התוכנית שהוגשה בשטח כולל של 230 דונם; מהם 80 דונם מיועדים למסחר בירקות ובפירות, 24 דונם מיועדים למסחר בפרחים ובעציצים, 40 דונם מיועדים לשטחי קירור ואחסנה, 55 דונם מיועדים למנהלה, שירותים, מלונית שתשרת את הנהגים וחניה, ו-30 דונם ישמרו לעתודה, להגדלת נפח השוק בעתיד.
בשנת 2001 התקבלה החלטת הממשלה על הקמת השוק הסיטונאי החדש בסמוך למחלף מסובים, "שנועד להביא להפחתה בפער התיווך ולעלייה באיכות התוצרת החקלאית, לרווחת הצרכנים והחקלאים".
בשנת 2002 אושרה התוכנית בוועדה המחוזית.
ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, יזם מהלך להקמת איגוד ערים בגוש דן לניהול השוק, אך שר החקלאות ישראל כ"ץ הודיע שהוא יוקם על ידי חברה ממשלתית חדשה.
הפרויקט לא קודם במשך מספר שנים.
לאחר סגירת השוק בתל אביב בשנת 2006 עבר השוק למתחם בצריפין ב"אופן זמני" עד להקמת שוק קבוע בשטח שהיקפו פחות משליש מהשטח של השוק שמתוכנן עם תנאי עבודה ירודים.
המדינה התחייבה להקמת שוק חדש ומודרני בסמוך למחלף מסובים תוך שלוש עד חמש שנים, אך ממשלת ישראל לא הצליחה להוציא לפועל את החלטת הממשלה להקמת השוק.
התנגדות השחקנים הגדולים שהן רשתות השיווק אשר קיבלו רישיון כסיטונאיות, לא הסכימו להקמת השוק אשר יתחרה בצורה ישירה במרכזים הלוגיסטיים שלהן והפעילו לחצים על הממשלה לא לבנות את השוק, בטענה שהוא לא יכול לתת שירות לרשתות הגדולות עקב גודלו הקטן והיקף הסחורה הקטנה הנמכרת בו.
כמו כן, במשך השנים העלתה הממשלה דרישות נוספות להקמת השוק אשר ייקרו את עלות הקמתו בכ-550 מיליון שקל.
באוקטובר 2010 שוב התקבלה החלטת ממשלה על הקמת השוק, שיהיה בבעלות המדינה וינוהל בידי חברה ממשלתית שתבחר בקבלן הקמה באמצעות מכרז BOT - בנה-הפעל-העבר.
לצורך הקמתו נוסדה בפברואר 2011 החברה הממשלתית, "חברת שוק סיטוני לישראל בע"מ", שפרסמה ביוני 2013 מכרז להקמת השוק.
ביולי 2013 מונה אלכס ויסמן למנכ"ל החברה, שהבטיח להפעיל את השוק לקראת סוף 2014 ושמחירי הירקות והפירות בו יקבעו על בסיס נתונים שיוזרמו בזמן אמת לחדר בקרה ממוחשב.
ויסמן התפטר מתפקידו לאחר שנה, על רקע טענות לאי-סדרים ובזבוז תקציבי בחברה.
באפריל 2018 הודיע משרד החקלאות כי החברה תיסגר עד לסוף שנת 2018, בעקבות חוסר היכולת לקדם את הפרויקט, ובעקבות העלויות הגבוהות בבניית הפרויקט ביטלה המדינה את החלטתה להקמת השוק.
במאי 2019 פרסם מבקר המדינה יוסף שפירא דו"ח על הפרויקט, בו כתב:.
תקופת השושלות הדרומיות והצפוניות (סינית: 南北朝; פיניין: Nán Běi Cháo) היא תקופה בתולדות סין שתחילתה בשנת 420 עם נפילתה הסופית של שושלת ג'ין המזרחית, וסיומה עם עליית שושלת סווי בשנת 589.
בתקופת אי-יציבות זו, בה סבלה סין ממלחמות פנימיות, הייתה סין מחולקת לשתי מדינות, צפונית ודרומית.
עקב חילופי שלטון תכופים שלטו במהלך התקופה תשע שושלות נפרדות - חמש בצפון וארבע בדרום.
תקופה זו נחשבת גם לתקופת פריחה בתחומי האמנות והתרבות, תקופה של התפתחויות טכנולוגיות ושל התפשטות זרם המהאיאנה הבודהיסטי ושל הטאואיזם.
בתקופה זו הבודהיזם הסיני התחיל להתגבש ולסגל לעצמו מאפיינים ייחודיים, ביניהם - הפגודה הסינית, שמקורה בסטופות ובמסורות בודהיסטיות, ומטרתה הייתה הגנה על טקסטים בודהיסטיים קדושים.
במהלך תקופה זו התרחש תהליך מואץ של סיניזציה בקרב קבוצות לא-סיניות (מהגרים בצפון ובני שבטים ילידיים לא-סיניים בדרום).
בנוסף, הייתה הגירה מצפון לדרום סין.
זוהי גם התקופה שבה התפתחה
נערכו ויכוחים בין בני המלוכה והאצילים בשושלות השונות האם הבודהיזם צריך להמשך ולהתקיים.
לקראת סוף התקופה התמתנו העמדות הניציות, ומאמיני שתי הדתות גילו סובלנות הדדית, שלתפיסתן ממשיכה לאפיין את סין עד היום.
הדתות זכו לפריחה, והתפשטו בכל רחבי סין.
במהלך הפלישה והמרידה בקיסרות, נרצחו הקיסרים הרביעי והחמישי של שושלת ג'ין המערבית.
משפחת הקיסרות נאלצה להעביר פעמיים את בירתה.
כתוצאה מנסיגת שושלת ג'ין ובני העם הסיני (האן) מצפונה של סין עד קו הנהר הצהוב, השתלטו בהדרגה על השטח מספר שבטים נוודים לא-סינים (בעיקר טורקים, הונים, מונגולים וטיבטים) אשר הקימו קואליציה של שש-עשרה הממלכות עיקריות (שהתקיימו זמן קצר) ששלטו בין השנים 304-439 על צפון סין.
תחילת תקופת השושלות הדרומיות והצפוניות
יש הרואים את תקופת שושלת ג'ין המזרחית משנת 317 עד 420, כחלק מתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות.
משנת 317 שלטה שושלת ג'ין המזרחית (המחודשת) רק על האזור שמדרום לנהר הצהוב, בעוד שצפון סין נשלט על ידי שש-עשרה הממלכות הלא-סיניות.
השושלת שרדה עד שנת 420 לספירה, אז אולץ הקיסר גונג די סימה דוון (הקיסר ה-11 של שושלת ג'ין המזרחית או ה-16 של כלל השושלת) לפרוש, ונכנסה סין לעידן השושלות הצפוניות והדרומיות.
ניסיונות לאיחוד הצפון נעשו מספר פעמים, לשווא.
ניסיון אחרון ומוצלח לאיחוד הצפון בוצע על ידי הקיסר טאו-בה-ג'יי, שהתחיל את סדרת השושלות הצפוניות בשנת 386, עם שושלת וי הצפונית (386–534).
הדוגמה הבולטת ביותר היא זו של שושלת וי הצפונית, שהייתה שושלת של בני שבט השְׂיָאובֵּיי.
שושלת זו דגלה בהפרדה תרבותית בין השיאוביי לבין ההאן.
בני ההאן הורחקו מעמדות מפתח, הם קיבלו משרות בתחומי הפקידות כמו גובי מיסים.
אך הפרדה זו באה לקיצה עם עלייתו של הקיסר שְׂיָאווֵן, שהחל בשנת 497 ליישם תוכנית להתבוללות בקרב הסינים.
ארבע מהשושלות הדרומיות (לְיוֹ-סונְג, צִ'י, לְיָאנְג, צֶ'ן) נכללות ב"שש השושלות", ששנות שלטונן החל בנפילת שושלת האן המזרחית, והסתיימו בעת הקמת שושלת סווי.
ישנן שתי גרסאות לגבי שש השושלות:
שש השושלות אשר בירתן שכנה בגְ'ייֵן-קָאנְג (מדרום לנהר הצהוב)
שש השושלות אשר שנות שלטונן מסודרות ברצף כרונולוגי
בשנת 420 הקים הקיסר ווּ מסונג את שושלת סונג הדרומית, לאחר כניעת הקיסר האחרון של שושלת ג'ין.
השושלת של סונג שרדה 59 שנים, עד שנת 479, וכללה 9 קיסרים.
לאחר חתירה תחת הקיסרים האחרונים של שושלת סונג, והקמת כוח פוליטי בשושלת סונג, אילץ גָאו את הקיסר האחרון של סונג שׁוּן למסור לו את כתר הקיסרות הדרומית בשנת 479. הוא הקים שושלת צ'י הדרומית, ששרדה 23 שנה בלבד, עד שנת 502, וכללה 7 קיסרים ונסיכים.
בשנת 502, לאחר הכנעת מרד האזרחי, בניית כח פוליטי חזק, וחיסול בני המשפחה של השושלת השלטת, נטל הגנרל שְׂיָאו יֵן את השלטון מהקיסר האחרון הֶה של שושלת צ'י הדרומית.
הוא הפך לקיסר ווּ מליאנג.
השושלת שרדה 55 שנה, עד שנת 557, וכללה 6 קיסרים ונסיכים.
בשנת 557, לאחר הפיכה נגד השושלת השלטת של ליאנג, נטל הגנרל צֶ'ן בָּה שְׂייֵן את השלטון מהקיסר האחרון, גִ'ינְג של שושלת ליאנג הדרומית.
הוא הפך לקיסר ווּ הראשון של שושלת צ'ן.
צ'ן החלשה שרדה 32 שנה, וכללה 6 קיסרים ונסיכים.
בשנת 589 נפלה צ'ן לידי מקים שושלת סווי.
וֵיי הצפונית שרדה זמן רב, 148 שנה, משנת 386 עד שנת 534. היא כללה 15 קיסרים ונסיכים.
וֵיי הצפונית נחלקה בשנים 534 עד 537 לשתי מדינות, וֵיי המזרחית ווֵיי המערבית.
וֵיי המזרחית הייתה שושלת בת קיסר אחד, ששרדה 14 שנה בלבד.
שנת 550 הדיח גָאו יָאנְג את הקיסר היחיד של השושלת, והכריז על עצמו ון שׂוֵ'אן די, קיסר צ'י הצפונית הראשון.
בשנת 557 הדיח קיסר ג'וֹאוּ הצפונית הראשון את הקיסר האחרון של שושלת וֵיי המערבית.
בשנת 577 השלימה ג'וֹאוּ משלימה את המהלך תוך כיבוש צ'י הצפונית.
צ'י הצפונית שרדה רק 27 שנה, וכללה 6 קיסרים ונסיכים.
ב-581 הצליח הקיסר יָאנְג גְ'ייֵן וֶן גָאודְזוּ לכבוש את ג'וֹאוּ הצפונית.
ג'וֹאוּ הצפונית כללה 5 קיסרים, ושרדה 24 שנה.
ב-587 כבש הקיסר יָאנְג גְ'ייֵן וֶן גָאודְזוּ את ליאנג המערבית.
ב-589 הושלם איחודה של סין, על ידי הקיסר יָאנְג גְ'ייֵן וֶן גָאודְזוּ, מייסד שושלת סְווֵי.
הוא כבש את שושלת צֶ'ן הדרומית, והפך את השליט האחרון של צ'ן, הלורד יָאנְג שׁוּבָּאו, לממונה תחתיו (בתפקיד לא חשוב, תוך עידוד נטייתו לשתייה חריפה).
כך אוחדה סין, לראשונה מזה כ-300 שנה.
מיקום השושלות במהלך ההיסטוריה של סין
שלוש הממלכות שושלת ג'ין השושלות הדרומיות והצפוניות 420-589שושלת סווי
השורה המורמונית (או המחוז ההיסטורי מורמון רואו - באנגלית: Mormon Row Historic District) היא שורה של מבנים לאורך כביש ג'קסון-מוראן במדינת ויומינג בארצות הברית, לצד הקצה הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גרנד טיטון, בעמק הקרוי ג'קסון הול.
שורת בתים זו מהווה עדות נוף כפרית היסטורית: במקום ישנם שישה ריכוזי בתים וכן חורבות בית מבודד, שבהם יש כדי לשפוך אור על ההתיישבות המורמונית במקום; נותרו בו עדויות על מערכות הניקוז של המתיישבים, על אסמיהם, על שדותיהם ועל מכלאותיהם לחיות המשק.
האזור גם ידוע בשם "מישורי האנטילופה" (Antelope Flats), והוא ממוקם בין היישובים מוס (Moose) וקלי (Kelly).
המקום מהווה מוקד משיכה פופולרי לתיירים ולצלמים, בשל המבנים ההיסטוריים שבו, עדרי הביזון הרועים בו והנוף המרשים של רכס טיטון שניצב ברקע.
אדמת הסחף שבמזרח ההר בלקטייל ביוט (Blacktail Butte) הייתה מיקום מתאים יותר לצורכי חקלאות ממרבית האזורים האחרים בעמק ג'קסון הול, המאופיינים בקושי להשיג מים ממקור זמין.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו חוואים מורמונים מאיידהו ליישב את המקום, והם ייסדו במקום קהילה בשם "גרובונט" (Grovont), המונה 27 בתים.
המתיישבים המורמונים נטו להקים קהילות מצופפות, בניגוד לסגנון ההתיישבות המבודד שהיה לפני כן מקובל יותר בעמק ג'קסון הול.
עיקר חשיבותה של שורת מבנים היסטורית זו בתקופות בניית החוות של אנדי צ'יימברס (Andy Chambers), תומאס אלמה מולטון (או ת.א.
Moulton) ואחיו ג'ון מולטון (John Moulton) מ-1908 עד שנות ה-50 של המאה ה-20. ת.א.
מולטון בנה את האסם שלו עם בניו בין 1912 ל-1945, ולצדו נבנה האסם של אחיו ג'ון; שניהם נחשבים כיום אתרים סמליים ומושאי צילום פופולריים, לרבות בלוחות שנה ובפרסומות.
החווה של אנדי צ'יימבס היא מבנה החווה היחיד ששוּמר עד כדי שנותר כיום שלם כמעט וללא שינוי.
מלבד אנדי צ'יימברס, ג'ון וט.א.
מולטון, ניתן למנות בין שאר המתיישבים באזור את ג'וזף אגלסטון (Joseph Eggleston), אלברט גונטר (Albert Gunther), הנרי מאי (Henry May), תומאס מורפי (Thomas Murphy) וג'ורג' ריניקר (George Riniker).
ב-1997 נרשם המחוז ההיסטורי מורמון רואו ברשימה הלאומית של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
השורד האחרון הוא סרט הישרדות אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2013. במאי הסרט והתסריטאי הוא פיטר ברג, שכתב אותו על בסיס ספרם של מרקוס לוטרל ופטריק רובינסון: "Lone Survivor: The Eyewitness Account of Operation Redwing and the Lost Heroes of SEAL Team 10".
בסרט מככב מארק וולברג שהוא גם בין מפיקי הסרט.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של מרקוס לוטרל, לוחם ביחידת אריות הים של צי ארצות הברית, שהיה הניצול היחיד מצוות של היחידה במבצע כושל מ-2005 לחיסולו של מנהיג טליבאן באפגניסטן (Operation Red Wings).
הסרט נפתח באוסף של קטעים תיעודיים מהמיונים ליחידת אריות הים ומאימונים המפרכים של הלוחמים.
סצנה לאחר מכן עוקבת אחר פינויו המוסק של חייל פצוע אנוש (מרקוס לוטרל בגילומו של מארק וולברג) על רקע מונולוג של הלוחם.
עלילת הסרט עוקבת אחר צוות של לוחמי אריות הים באפגניסטן, שנשלח למבצע סיור לאיתורו וחיסולו של אחמד שאה, מנהיג טליבאן מקומי.
הצוות המונה 4 לוחמים, מונחת על רכס הרים ומפלס דרכו לעבר מחנהו של שאה.
במהלך השהות במארב, נתקל הכוח ברועי צאן מקומיים, בין חברי הצוות ניטשת מחלוקת כיצד לנהוג, האם להרוג את הרועים, להשאירם כפותים או לשחררם.
מרפי מחליט לשחרר את הרועים ולנסות ליצור קשר עם בסיס האם על מנת לקבל הנחיות נוספות או להתפנות לאור החשיפה.
במהלך הטיפוס נתקל הצוות בשאה ואנשיו שככל הנראה הוזעקו למקום על ידי רועי הצאן המשוחררים.
מתפתח קרב ממושך במהלכו נפגעים כל הלוחמים.
מרפי מחליט להקריב עצמו ולטפס לפסגת המצוק כשהוא חשוף לירי הטליבאן, במטרה להזעיק עזרה בקשר.
בכוחות אחרונים הוא מצליח להעביר הודעה לבסיס היחידה לפני שנהרג.
צוות חילוץ של אריות הים בפיקודו של לוטננט קומנדר אריק כריסטנסן מתארגן ומוסק לאזור ההתקלות על ידי שני מסוקים מהרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160. בניגוד לנוהל, הכוח לא זוכה לחיפוי של מסוקי AH-64 אפאצ'י.
בהגיעם למקום, מתארגנים הלוחמים להשתלשלות מהמסוק הראשון, כשרקטה ממטול RPG-7 פוגעת במסוק ומשמידה אותו על כל צוותו והלוחמים שבו.
המסוק השני מסתלק מהאזור לאחר שנתקל באש אויב חזקה.
מרקוס הפצוע, שנותר השורד האחרון מהצוות נתקל בחבורת כפריים פשטונים בהנהגתו של גולאב.
גולאב שהיה עד למעשי זוועה של שאה ואנשיו, מושיט למרקוס המפוחד והמופתע עזרה ומעניק לו מחסה בכפר.
הוא מבקש מהם להעביר הודעה לכוחות האמריקאים על מקום הימצאו.
על הכפר פושטים אנשיו של שאה, שמתכוונים להוציא את מרקוס להורג, אך גולאב ואנשיו מתערבים ומונעים זאת, כשהטליבאן מבטיחים לחזור ולנקום.
בפשיטה הבאה מגיעים כוחות גדולים של טליבאן, אך נסוגים רגע לפני חיסול מרקוס וכל אנשי הכפר, לאחר שכוחות חילוץ אמריקאים גדולים מגיעים למקום.
מרקוס מפונה במצב אנוש לבסיס האם.
הסרט מסתיים באוסף תמונות וסרטים אמיתיים מהחיים האישים והצבאיים של לוחמי אריות הים שנהרגו, וכן תמונה מהמפגש ב-2010, 5 שנים לאחר האירועים, בין מרקוס לבין מצילו גולאב.
הכתוביות מסבירות כי הקוד השבטי של הפשטונים מחייב אותם להעניק מחסה לאדם בודד הנמצא תחת איום בכל מחיר.
מבצע כנפיים אדומות (Operation Red Wings), במלחמת אפגניסטן, יצא לפועל בליל 27 ביוני 2005. במהלך הסתבכות המבצע והקרבות שהתפתחו נהרגו 19 חיילים אמריקאים, במה שהפך את הקרב לקטלני ביותר בתולדות הכוחות המיוחדים של צי ארצות הברית.
מייקל מרפי זכה על גבורתו בקרב למדליית הכבוד של הקונגרס, שלושת חברי הצוות הנוספים זכו לעיטור צלב הצי.
לוטרל, השורד היחיד מהצוות השתחרר ב-2007 ופרסם את ספרו שהיה לרב מכר.
מוחמד גולאב, האיש שמצא את מרקוס והתעקש לפרוס את חסותו עליו, הוא הבן של ראש הכפר (עמו הוא התווכח במהלך הסרט, ומרקוס שחשב שזה מפני שהוא מהטליבאן איים לפוצץ עליו את רימונו האחרון).
גולאב המשיך להתגורר באפגניסטן והיה יעד למספר רב של ניסיונות התנקשות.
הוא החל לפנות לארצות הברית בבקשה למקלט בסיועו של מרקוס, ובשנת 2014 הוא הועבר למדינה שלישית חסויה.
הדמות בסרט שחקן/ית תיאור מרקוס לוטרל מארק וולברג לוחם ביחידת אריות הים, השורד היחיד בצוות מייקל מרפי טיילור קיטש קצין ביחידת אריות הים, נהרג בקרב.
עוטר במדליית הכבוד לאחר מותו.
צילומי הסרט בוצעו באזוריה ההרריים של ניו מקסיקו, ובבסיס קירטלנד של חיל האוויר של ארצות הברית שדימה את בסיס באגרם באפגניסטן.
ההפקה זכתה לשיתוף פעולה נרחב מהכוחות המזוינים של ארצות הברית שסיפקו לה כלי רכב, כלי טיס וניצבים.
את המוזיקה לסרט חיבר סטיב יבלונסקי בשיתוף עם להקת Explosions in the Sky.
הסרט התקבל בהצלחה בקרב הקהל, כשהוביל את רשימת הסרטים המכניסים, עם הכנסות של 37.85 מיליון דולר בסוף בשבוע הראשון להקרנתו.
הייתה זו הפתיחה המכניסה ביותר לסרט בחודש ינואר, לאחר הסרט "קלוברפילד".
באתר Rotten Tomatoes המרכז את דיווחי המבקרים מארצות הברית דווח כי הממוצע לו זכה הסרט הוא 90% בקרב הצופים ו-74% בקרב המבקרים.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, בקטגוריות הסאונד ועריכת הסאונד.
הוא זכה בפרס מבקרי הקולנוע לסרט הפעולה הטוב ביותר ולשחקן הטוב ביותר (מארק וולברג), כמו כן זכה בפרס גילדת שחקני המסך לצוות הפעלולנים הטוב ביותר.
השורד המיועד היא סדרת דרמה פוליטית אמריקאית שנוצרה על ידי דייוויד גוגנהיים, בכיכובו של קיפר סאת'רלנד, המשודרת ברשת ABC.
הפרויקט דילג על שלב הפיילוט והוזמן ישירות כסדרה ב-14 בדצמבר 2015, וב-6 במאי 2016 הוכרזה הסדרה באופן רשמי.
הפרק הראשון שודר ב-21 בספטמבר 2016 והפרק ה-21 והאחרון של העונה הראשונה שודר ב-17 במאי 2017. ב-7 ביוני 2019 עלתה העונה השלישית לשידור בנטפליקס.
פרק הבכורה של העונה השנייה שודר ב-27 בספטמבר 2017, וזכה בממוצע צפיות של 5.50 מיליון, והפרק ה-22 והאחרון של העונה השנייה שודר ב-16 במאי 2018.
ב-11 במאי 2018 הודיעה רשת ABC על החלטתה לא להמשיך לעונה שלישית, כנראה בעקבות ירידה ברייטינג.
זמן קצר לאחר מכן, הודיעה רשת eOne כי הם ניהלו דיונים על אפשרות המשכת הסדרה ביחד עם נטפליקס אשר משדרת אותה ברמה הבינלאומית (מחוץ לארצות הברית וקנדה).
לבסוף, הסדרה חודשה לעונה שלישית על ידי נטפליקס, שתכלול עשרה פרקים.
העונה השלישית עלתה לאוויר ב-7 ביוני 2019 ומשודרת בנטפליקס.
ביולי 2019, הוכרז על ידי נטפליקס שהסדרה לא תמשיך לעונה נוספת בגלל בעיות עם חוזי השחקנים.
על בסיס הסדרה צולמה סדרה קוריאנית "השורד המיועד: 60 יום".
הסדרה פותחת בפיצוץ מסתורי שמתרחש בעת נאום מצב האומה בבניין הקפיטול וגורם למותם של כל הנוכחים שם, בהם נשיא ארצות הברית, סגנו, יו"ר בית הנבחרים וכמעט כל הממשל; למעשה כל יורשי הנשיאות לפי סדר הירושה הנשיאותי.
עבור קירקמן מדובר במהפך משמעותי, שכן בבוקר שלפני הפיצוץ נמסר לו מטעם הנשיא שהוא אמור לפנות את מקומו בקבינט לטובת תפקיד נידח של שגריר בארגון תעופה במונטריאול, עובדה שכאשר תיחשף בראיון טלוויזיוני בהמשך, תזיק למעמדו הציבורי.
יחד עם אשתו אלכסנדרה וילדיהם ליאו ופני הם עוברים לבית הלבן.
במקביל נחשף כי הבן ליאו מסתיר מהוריו את עובדת היותו סוחר בסם אקסטזי, עד שהוא נתפס על ידי אמו בהמשך.
כבר באותו לילה מתמודד קירקמן בהתחלה עם משבר של הסטת משחתות איראניות לחסימת מצר הורמוז.
העובדה שקירקמן היה מיועד לפיטורין, יחד עם התגברות החשד שמתכנני הפיגוע הם מוסלמים, מובילה לאסלאמופוביה ולהפגנות במישיגן.
מושל מישיגן, רויס, מסרב לבקשות הנשיא להימנע מלחץ מוגבר וממאסרי שווא ביחס לקהילה המוסלמית המקומית, מה שמוביל גם למותו של נער בן 17. קירקמן שולח למישיגן את אמילי רודס, עוזרת שליוותה אותו מתחילת דרכו הפוליטי ומונתה כיועצת מיוחדת לנשיא, כדי להשקיף על התנהלות תקינה של הפגנות נגד רויס.
רודס נתקלת במושל ובשוטרים שבאו לחסום את דרכה בשדת התעופה, כשגם ניסיון להפוך את המשמר הלאומי למשמר פדרלי נכשל לאחר שהגנרל שעומד בראשות המשמר הלאומי המקומי מתייצב מאחורי המושל, משכנעת רודס את רויס להצטרף איתה לוושינגטון, שם הוא נעצר עם רדתו מהמטוס בשל ניסיון ההפיכה שביצע.
בתחילת הסדרה נדמה שהפיצוץ תוכנן ובוצע על ידי ארגון טרור אסלאמי בשם "אל-סאקאר", שבראשו עומד הטרוריסט מג'יד נסאר.
ההערכה מבוססת על נפל של חומר נפץ שנמצא באתר הפיגוע, וכמו גם על סמך קובץ וידאו שנשתל במחשבו של הנשיא במתקפת האקרים על מחשבי הבית הלבן, ובו לוקח נסאר את האחריות לפיגוע.
הנשיא קירקמן מורה לכוח קומנדו ימי לשבות אותו במקום מסתורו בבית חולים באלג'יר ולהביא אותו לחקירה בארצות הברית, אחרי שקודם לכן סירב לתקוף מתחם שנסאר שהה בו, וגם פיטר את ראש מטה הכוחות המשולבים המכהן משום שפעל באופן עצמאי.
בחקירתו של נסאר, סוכנת ה-FBI האנה וולס מוציאה ממנו וידוי שהוא לא אחראי לפיצוץ בקפיטול, לאחר שהחקירה שניהלה משכנעת אותה שחבר הקונגרס פיטר מקליש מעורב בפיגוע והצלתו לא הייתה מקרית.
וולס חשפה קודם לכן בנייה חריגה שהפכה את אחד החדרים בקפיטול למקלט מוגן, וכן חשפה תמונה שהוכיחה שמקליש יצא מהאולם והלך למקלט לפני הפיצוץ.
לפי נסאר, הוא קיבל כסף מאדם בשם קטאלן כדי לקחת את האחריות לפיגוע.
אחרי שהחוקרת וולס והבוס שלה, סגן ראש ה-FBI ג'ייסון אטווד עוזבים את הכלא השמור, נסאר מורעל למוות.
במקביל, מתרחשים עוד אירועי טרור, כולל ניסיון ירי לעבר הבית הלבן בעת מפגש של הנשיא עם מושלי המדינות, והפצת נשק ביולוגי על מכונות הצבעה לקראת הבחירות המיוחדות שנקבעו לבית הנבחרים.
בזמן שוולס מנסה להתחקות על עקבותיו של קטאלן באמצעות ידיד ב-CIA, הנשיא קירקמן נכשל בניסיון לשחרר מאמן ספורט אמריקני שנעצר ברוסיה באשמת אחזקת סמים וריגול.
קירקמן רוקם עסקה סיבובית עם סעודיה, אבל למפרע מתברר שהרוסים שיטו בו והספורטאי היה סוכן כפול שלהם.
במקביל, המפקד של האנה, ג'ייסון אטווד נסחט על ידי אישה שמחזיקה בבנו, היא דורשת ממנו להגיע לפגישה אישית עם הנשיא ולהודות ברצח מג'יד נאסאר, מעשה שלאחריו הוא נעצר.
בינתיים, נפגש מקליש עם האישה שחטפה את בנו של אטווד ומתאם איתה את טשטוש חקירת רצח נסאר.
הוקסטראטן מנסה לעכב את השימוע של מקליש לתפקיד סגן הנשיא, בהמתנה להוכחות שאספה וולס שיוכיחו שעיטור המלחמה שקיבל היה על סמך טיוח שקרי, ואת מעורבותו בפיגוע, אלא שוולס נקלעת לתאונה ולניסיון חיסול בדרכה לקונגרס.
בינתיים, קירקמן מקבל מחושף שחיתויות מה-CIA מידע שמראה שהפיגוע התבסס בעצם על משחק מלחמה פנימי של הממשל.
במילים אחרות, בוגד בממשל הוא זה שעומד מאחורי הפיגוע או לפחות סייע לו.
בלית ברירה, מסתיים השימוע ומקליש נבחר לתפקיד סגן הנשיא.
בזמן ההשבעה של מקליש, קטאלן (שמו האמיתי הוא נסטור לוזאנו, וכפי שמתברר הוא שירת עם מקליש באפגניסטן) יורה בנשיא והוא מפונה בדחיפות לבית החולים, הירי לא היה קטלני משום שוולס מספיקה לזהות את המזימה, להגיע למקום ולירות באקדח לכיוון המלון בו הסתתר הצלף ולהיעצר.
בעקבות הירי בנשיא, הוא מוכנס לניתוח בהרדמה, ומקליש נהיה הנשיא בפועל, ובינתיים המאבטח האישי של הנשיא, מייק ריטר, נשלח על ידיו לשוחח עם וולס.
כאשר ה-FBI מוצאים את לוזאנו, מקליש שמכהן כנשיא זמני, מורה להם להרוג אותו במקום לקחת אותו לחקירה.
לאחר מכן, חפותו של ג'ייסון מוכחת והוא משוחרר, אך בנו שנחטף נמצא מת.
במקביל, עיתונאים מעלים חשדות באשר לקשר בין מקליש וניסיון ההתנקשות, וקירקמן מאשר בשידור את ההוראה שנתן מקליש להרוג את המתנקש.
קירקמן ממנה את קורניליוס מוס, נשיא לשעבר, לתפקיד מזכיר המדינה.
ראש הסגל של קירקמן פוגש במקרה ברחוב בראש הסגל של הנשיא הקודם, צ'ארלי, שנחשב עד אז כמת.
צ'ארלי נפגש עם הנשיא ומספר לו על מה שהוא יודע - הוא הכיר מספר שנים קודם אישה (שהתגלתה כאותה אישה שסחטה את אטווד) שהזדהתה כעובדת אצל קבלן ממשלתי, לה הוא נתן קובץ הערכת סיכונים מסווג של הקפיטול, שבעזרתו אפשר היה לתכנן את הפיגוע בקפיטול.
הוא נתן לה את הקובץ בתום לב.
ביום נאום מצב האומה, היא הכריחה אותו למנות את קירקמן כשורד מיועד, אך הוא סירב והיא איימה עליו.
צ'ארלי ניסה להזהיר את ה-FBI על כך ונסע מהבית הלבן אך גורם זר השתלט לו על המכונית וגרם לו ליפול לתוך נהר.
כשצ'ארלי מראה לוולס את התמונה של האישה, היא נעזרת בצ'אק כדי לקחת טביעות אצבע מהתמונה, ובכך הם מגלים מה שמה האמיתי ומקום הימצאותה.
כשהאנה וג'ייסון מוצאים אותה הם מנסים לעצור אותה, אך היא מנסה לשלוף אקדח וג'ייסון יורה והורג אותה.
האנה וצ'אק מגלים שהבית בו שהתה נמצא בבעלות בראונינג ריד, חברת אבטחה שעבדה עם הפנטגון ולכאורה פשטה את הרגל.
האנה וג'ייסון טסים לצפון דקוטה כדי לחקור נכס אחר של החברה.
הם מגלים שם מתקן לשיגור טילים בליסטיים מתקופת המלחמה הקרה שמשמש לאחסון של אותן פצצות מהסוג שנמצא בין הריסות הקפיטול.
בעיירה סמוכה למקום הם מגלים חברים במעין כת, שמעוניינת למוטט את הממשל ולהפוך את אמריקה לאימפריה.
כשהם עוקבים אחריהם למקום המפגש שלהם, הם רואים את לוזאנו מגיע למקום במסוק, ומגלים שהוא עדיין חי.
הנשיא קירקמן מציג לציבור את תוכנית 100 הימים שלו, שנועדה לבסס את הנשיאות.
במהלך תקופה זו הוא מתכוון להתחמק מנושאים טעונים ומקטבים, אך נקלע לאחד כזה - הזכות להחזקת נשק - אחרי שאשתו, הגברת הראשונה - אלכס, מדברת בכנס על הטלת פיקוח על נשק.
למרות זאת, כשהוא מדבר במפגש עם אזרחים עם אישה שהבת שלה נרצחה על ידי חבר שלה לשעבר, הוא מודיע שיתמוך בהצעת חוק בסנאט לבדיקות רקע בנשק.
הצעת החוק זוכה לתמיכת הדמוקרטים, אך מכיוון שהם המיעוט בסנאט, על קירקמן לגייס סנאטורים רפובליקנים להצביע בעד ההצעה, והוא עושה זאת בזכות יו"ר בית הנבחרים הרפובליקנית הוקסטראטן, ותוך מאבק בסנטור הרפובליקני באומן.
בהמשך, באומן מנסה לטרפד גם את ההסכמות שהשיג הנשיא בין המפלגות לחידוש בית המשפט העליון, אך קירקמן מוצא פשרה בדמות מינוי שמונה שופטים בלבד, ארבעה שמרנים וארבעה ליברלים.
במקביל, האנה נחטפת על ידי אנשיו של פטריק לויד, מנכ"ל חברת בראונינג המוביל קו קיצוני נגד הממשל האמריקני.
לפני כן היא מספיקה להפעיל באופן עצמאי את ג'ייסון למעקב אחרי לויד.
הוא מגיע לביתו ושומע אותו נפגש שם עם היועץ לביטחון המולדת ובכך הוא מגלה שהיועץ הוא הבוגד בבית הלבן, הוא מספיק לשלוח את ההקלטה והצילומים של השניים להאנה.
לאחר מכן, לוזאנו מוצא אותו עוקב אחרי ביתו של לויד ויורה בו למוות.
בנוסף, מתברר שהיועץ לביטחון המולדת הוא זה שמתדרך עיתונאי בכיר בנוגע לפרשת מקליש ולחקירת הפיגוע, למרות הדיסקרטיות שמפעיל הבית הלבן, כדי לא לפגוע בחקירה.
האנה מצליחה להתגבר על חוטף שמביא לה מזון, להשתחרר ולגלות שהייתה כלואה בתוך מכולה על ספינה.
היא משדרת אות מצוקה אך נלכדת שוב, וכשה-FBI מאתר את הספינה היא כבר נמצאת במקום אחר, בתוך רכב ממולכד בחניון בניין ה-FBI.
היא מספיקה להסיע את הרכב לתוך אגם סמוך, נלכדת ומובאת אל הנשיא, שמקבל החלטה לעצור את לויד מיידית, בתמיכתו של מזכיר המדינה החדש שהפך לשותף סוד.
לויד נמלט, אבל צ'אק מזהה פריצה למחשבי הפנטגון שנועדה לאפשר כניסה ללוזאנו והוא מזהיר את האנה.
היא מגיעה באיחור ומזהה את רכבו של לוזאנו עוזב את המקום, בתום מרדף קצר ועימות היא הורגת אותו, ואז היא מתפנה לבדוק הודעות שקיבלה - ומוצאת את המסר מג'ייסון לגבי זהות הבוגד, ויטאקר, היועץ לביטחון המולדת.
העונה הראשונה מסתיימת כשהנשיא חושף את הקנוניה בנאום בקונגרס, ושומע לאחר מכן שלויד מחזיק ברשותו את כל מאגר המידע של הפנטגון, שהועבר לו על ידי לוזאנו.
העונה השנייה נפתחת שנה לאחר מכן, עם סיום השיפוץ מחדש של מבנה הקפיטול, והמרדף אחרי לויד עדיין בעיצומו.
האנה משתפת פעולה עם סוכן MI6 בריטי בשם רנט, והם עולים על עקבותיו של לויד בדרך חזרה לארצות הברית, שם הוא פוגש את בנו המנוכר.
במקביל, מטוס רוסי נחטף בשיקגו על ידי טרוריסטים אוקראינים, במשבר שהנשיא מצליח לסיים, אך ידיד ותיק שלו שהיה על הטיסה נהרג.
לויד מתבצר בבונקר ליד וושינגטון ומאיים להפיץ סארין בכל העיר, אלא אם הנשיא יעניק לו חנינה בפומבי.
בסופו של דבר, קירקמן מורה להפציץ את הבונקר ולויד נהרג.
לצוות מצטרפת היועצת משפטית קנדרה דיינס והיועץ הפוליטי ליאור בון, המתאפיין בהתנהגות אישית מוזרה.
לפני מותו, פרץ לויד לבית חמותו של הנשיא והשאיר שם מסמך רפואי הנוגע להשתלת לב שעבר בעלה.
האנה מנסה ללכת בעקבות המסמך למה שנחשף כעסקת שוחד שסגרה חמותו של הנשיא כשעבדה במשרד ההגנה עם חברה פרטית בשם 'איקרוס' כדי לקדם את בעלה בתור להשתלת לב.
בהמשך מתברר שהחמות נפגשה עם נציג החברה המשחדת גם לפני חצי שנה, במועד בו נחקרה עסקה חשודה נוספת.
במקביל, האנה חוקרת את רצח חברת פרלמנט בריטית, ומתברר כי לחברת הפרלמנט היה רומן עם מזכיר המדינה קורנליוס מוס.
בתום החקירה מתברר כי העוזרת שלה רצחה אותה, מוס מציע את התפטרותו לנשיא על כך שהסתיר ממנו את הפרטים, אולם הנשיא דוחה אותה.
חקירת השוחד מובילה את ה-FBI לחשוד באשת הנשיא, משום שנפתח על שמה חשבון בנק והופקדו בו 2 מיליון דולר.
האנה משוכנעת שהבנקאי שפתח את החשבון עשה זאת לבקשת לויד כדי להפליל את משפחת הנשיא.
במסגרת המעקב אחריו, היא מגלה שמישהו מזהיר אותו מתוך צוות החקירה וחושדת בסוכן הבריטי דמיאן רנט, שבינתיים הפך גם לבן זוגה.
במהלך חקירתו היא מגלה שהוא קשור לשגרירות הרוסית ועוצרת אותו על גשר, הוא מושיט יד לכיסו כדי להראות לה משהו, אבל היא יורה בו והוא נופל למים - אך ניצל בגלל שכפ"ץ שלבש.
במקביל, החקירה נגד אשת הנשיא נסגרת, ואז היא נהרגת בתאונה.
רנט חוזר ומסגיר את עצמו להאנה ומציע לה מידע.
לדבריו, הרוסים חששו שהחקירה תגלה שהם החזיקו בעבר בבעלות חלקית על 'איקרוס' ותקשור ביניהם ובין לויד, ולכן הוא נשלח לחבל בה.
רנט חושף סדרה של פריצות שבוצעו על ידי האקר, כולל פריצה לנאס"א ולסוכנות החלל הרוסית שמסכנת את חיי האסטרונאוטים.
בסופו של דבר, נפתר המשבר בעזרת רנט ובסיועו של מזכיר המדינה, בתמורה להתחייבות שלא לחקור את מעורבותה של רוסיה בתקרית 'איקרוס'.
עם זאת, הנשיא זועם על התנהלותו של מוס ומפטר אותו, אך נעזר בו בהמשך כדי לפתור סכסוך בין שתי מדינות במזרח הרחוק, רק כדי לגלות שהוא נהג להדליף מידע פנימי מהבית הלבן לעיתונות.
מעט לאחר מכן, אחרי הפסקת חשמל בוושינגטון כתוצאה מפריצה ממוחשבת, הוא בוחר בראשת העיר כמועמדת לסגנות הנשיא.
במקביל, בנו העריק מורעל בזמן שהוא נתון בידי ה-FBI, אך בבית החולים מתברר שהוא בלע אבקת אפייה כדי להתל בשומריו ונמלט.
הוא נמצא באתר שנצפה בו קודם לכן מי שנחשד כמחבל שמוביל את הפצצה.
בסופו של דבר, האנה מוצאת את המחבל מת מהרעלת צזיום והפצצה המלוכלכת מתפוצצת בתחנת רכבת שפונתה קודם לכן, כשרק ראש ה-FBI וכמה מאנשיו נהרגים.
החקירה מובילה לממשלת מדינת קונאמי (מדינה בדיונית במזרח התיכון, עם רמיזה לאיראן או תימן), וארצות הברית יוצאת למלחמה.
בתום המלחמה ואחרי הדחת האמיר וגילוי העומדים מאחורי המזימה, ממשיכה האנה במרדף אחרי ההאקר המסתורי, שמפרסם בינתיים הקלטות ממחשבו האישי של הפסיכולוג שטיפל בנשיא לאחר מות אשתו.
בעקבות ההקלטות, הקבינט מתכנס ומעוניין להדיח את הנשיא בשל אי כשירות, אולם סגנית הנשיא אלינור דרבי, שחתימתה נדרשת, מתעכבת ומוכנה לתת לו הזדמנות להוכיח את כשירותו.
שרשרת העקבות מובילה את האנה לחשוד באנדריאה פרוסט, מדענית ומנהלת חברת נשק שנמצאה בקרבת הנשיא והוא מפתח רגשות רומנטיים כלפיה.
במהלך המעקב, נורה הסוכן רנט למוות, לאחר שסייע לה במשימה והגן עליה בגופו.
הנשיא עומד לשימוע מול הקבינט ובין השאר מזומנים להעיד פרוסט וקורנליוס מוס שמציינים חששות לגבי יכולתו לכהן כנשיא, אך הקבינט מחליט להשאיר אותו בתפקיד.
הזימון של פרוסט להעיד בשימוע התבסס על שיחה אישית שהתקיימה בחדר הסגלגל.
בעקבות כך, הנשיא מחפש מכשירי האזנה ומוצא אחד מותקן בדוגמית של רכב שניתנה לו במתנה על ידי תעשיין רכב בשם דקס מינטר.
יחד עם האנה הוא מביים הדחה שלה, כביכול בעקבות החשדות שהעלתה נגד פרוסט.
האנה פונה למינטר ומבקשת ממנו לזמן את פרוסט לארוחה כדי לאפשר לה לפרוץ לבית של פרוסט ולמצוא הוכחות, ולמעשה היא פורצת לבית שלו ומגלה את התשתית שאפשרה את הפריצה לנאס"א ואת הפצת הקלטות הפסיכולוג של הנשיא ומינטר נעצר.
בחיפוש במחשבו מתברר שהוא שכר סוכנת רוסיה כדי להרוג את האנה, והיא רצחה בסוף את דמיאן רנט.
האנה עוזבת את ה-FBI כדי שתוכל לנקום בסוכנת, היא פורצת לביתה ונעצרת.
האנה מאתרת דיסק און-קי שהוטמן על ידי רנט לפני מותו, ובו הוא מספר לה על חששו שהסוכנת הרוסיה תנסה להרוג את בתו הנערה בלונדון, היא טסה ללונדון, פוגשת את הבת אבל האחרונה מנסה לחמוק ממנה.
בסופו של דבר מתברר שרנט הטמין רשימה של סוכנים בריטיים, והעובדה שהבת מודעת לקיומה של הרשימה מסכנת את חייה.
האנה מטמינה מלכודת לרוסיה ומחסלת אותה.
במקביל, מטורף שמנסה לנקום בתובעת הכללית יורה בראשת הסגל אמילי רודס ופוצע אותה.
דובר הבית הלבן והיועץ לביטחון לאומי נקלעים לצונאמי במהלך שליחות דיפלומטית והקשר איתם מנותק לזמן מה.
שתי המפלגות פותחות בגישושים אצל הנשיא בתקווה שיסכים להיות מועמדן לנשיאות, אך הוא מצהיר כי אם יתמודד יעשה זאת כעצמאי.
העונה מסתיימת בנאום של הנשיא, בו הוא מכריז שיתמודד שוב לנשיאות כעצמאי, וכשהאנה מגלה קובץ וידאו ובו אמילי, ראשת הסגל ששוקלת התפטרות, מוסרת מעטפה לידיה של הסוכנת הרוסיה המתה.
העונה השלישית נפתחת במרוץ הבחירות של הנשיא, בהובלתו של ראש סגל חדש בשם מארס הרפר ובעימות של קירקמן מול הקונגרס.
היריב העיקרי מטעם המפלגה הרפובליקנית הוא קורנליוס מוס, שמנסה לחזור לקדנציה שנייה כנשיא.
מנגד, סגנית הנשיא אלנור דרבי, מחליטה להתמודד על הנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית (אך לא זוכה בה בסוף, ובמקומה מתמודד מועמד בשם פורטר).
ראשת הסגל לשעבר אמילי רודס חוזרת לבית אמה החולה בפלורידה, שם מוצאת אותה האנה ודורשת הסבר לווידאו בו היא נפגשת עם ולריה, הסוכנת הרוסייה שהאנה הרגה בעונה הקודמת.
אמילי טוענת כי העבירה מידע לרוסים בהוראת הנשיא.
בעידוד אמה חוזרת אמילי לבית הלבן, שם קירקמן מתחיל את מסע הבחירות בכישלון בהצבעה בסנאט ובנסיעה לאייווה.
האנה עומדת לשימוע ומסולקת מה-FBI, אבל פוגשת נציגה של ה-CIA שמגייסת אותה למאבק בטרור ביולוגי.
קירקמן נפגש עם תורם סעודי שנשוי לקטינה ומחולל משבר עם סעודיה כשהוא מבקר אותה בתקשורת.
במקביל, מתפתח דיון פנימי על נישואי קטינות בארצות הברית והנשיא מחליט להפוך את זה לנושא דגל במסע הבחירות.
עם זאת, בעקבות דרישתה של מנהלת הקמפיין, לורן זימר, הוא נמנע מלהשיק חקיקה רשמית בנושא בנאום בחירות בצפון קרוליינה כפי שתכנן בתחילה.
בנוסף, היא מציעה להציב את אהרן שור כמועמד לסגנות הנשיא בתקווה להרוויח את הקול הלטיני.
בקמפיין צף גם נושא שינוי מין וקירקמן נאלץ להיעזר בגיסתו שעברה את התהליך ומתייצבת לצדו בנאום שזוכה לאהדה עצומה בקהל צעיר שלא הצביע בעבר.
בנוסף, קמפיין השחרה ברשת מפרסם סיפור קונספירטיבי המאשים את קירקמן ברצח אשתו אלכס.
בהמשך מתברר כי לורן הפיצה את הסיפור, כדי לתת לקירקמן דרייב ופוקוס בעימות מול מוס.
האנה מאתרת מדען עצמאי שעוקב אחרי התפתחויות ביולוגיות, הוא מפנה אותה לתופעה מדאיגה של עופות מתים ולעמית למקצוע שערך ניסיונות בווירוסים שונים שמשפיעים על עופות.
הם נוסעים למעבדה שלו ומגלים שהיא רוקנה וקורצפה, אך מישהו השאיר סימנים לאבעבועות שחורות.
להערכת המדען עמיתו הפריד את החלק שמזרז הדבקה ושילב אותו בווירוס של שפעת עופות, שהתחיל להתפשט באזור מסוים והתאפיין בתופעת לוואי של הפלות מוקדמות.
הם ממשיכים לטמפה ומגלים וירוס שהונדס לתקוף רק בני מיעוטים בעלי צבע עור שונה.
הם מגלים כי אותו אדם הזריק חיסון לחולים באתר אחד והשפיע על צנרת המיזוג באתר השני ופותחים במרדף אחריו.
הם מזהים את שמו, קרופורד, ונתקלים בו במהלך חיפוש במעבדה שלו, האנה הורגת אותו ומגלה כי הוא ניהל תא פאשיסטי באזור והיה תחת מעקב של ה-FBI.
בשלב זה מבין המדען שמטרת תא הטרור להצליח לחבר את יכולת ההפצה המהירה של הווירוס עם היכולת לברור בין בעלי צבע עור, כדי להדביק אותם במחלה שתוביל למוות המוני.
ה-FBI מפקיע את החקירה מידיה של האנה ופושט על מוקד מרכזי של הכת, רק כדי למצוא את כל החברים מתים ומדממים.
האנה והמדען משוכנעים שהבסיס ליצירת המחלות קשור למבשלה שהזמינה את רכיבי הנגיפים וממשיכים בחקירה באישור ה-CIA.
בזמן שהאנה פורצת למבשלה, המפקדת שלה ב-FBI מקבלת מידיד, סוכן 'המוסד' הישראלי, את פרטיו של מדען גזע נמלט שעשוי להיות המוח שמאחורי הפרויקט.
המדען - מנהל המבשלה החשודה - מגלה את האנה ופוגע בה באמצעות גז עצבים שמוביל למותה.
בת זוגו של שור, פורטו-ריקנית המכהנת גם היא בתפקיד בבית הלבן, מקדמת יוזמות אקטיביסטיות פרו לטיניות המובילות לעימותים חוזרים ונשנים בינה ובין שור, כולל דיון על חנינה למיגל סלסדו, ישיש בן 86 שנשפט בעבר לעשרות שנות מאסר על הסתה שהובילה לטרור.
הנשיא מחליט לחנון אותו ומשתמש בזה בעימות הנשיאותי כדי לנגח את מוס ולנצח בעימות.
בעיות זוגיות תוקפות גם את ראש הסגל הנוכחי, שאשתו - בת של פוליטיקאי בכיר ואמיד שאביה שימש לו כמקפצה פוליטית - מכורה סדרתית, אבל הוא נקרע בין הניסיון שלה לשקם את יחסיהם ולגרום לו לפרוש מתפקידו לטובת זוגיות יציבה ובין הפילגש והעבודה שלו.
בשלב מסוים הוא מוצא אותה חסרת הכרה אחרי ניסיון התאבדות.
כתוצאה מכך הוא פותח בחקירת ההתמכרות למשככי כאבים ומגיע לקנוניה שנרקמה בזמן כהונתו של הנשיא מוס, ואשר מקושרת בעקיפין לחקירת הנגיפים.
בחקירה פרטית שעורכת לורן באמצעות פגסוס, היא מגלה במכשיר הסלולר של מוס רמזים לפרשה.
מקרה של ילד מגואטמלה שהוברח על ידי הוריו לעיר אל פאסו לצורך השתלת כליה מעורר דיון פוליטי על הגירה.
הנשיא מוביל פשרה שבסיומה הילד עובר השתלה בתרומה מאביו, אך משפחתו מגורשת בחזרה ליעד.
אהרן שור מלווה את המשפחה ונקשר בילד, ואז נחשף בתקשורת כי בצעירותו הוא הבריח ילדה, מהגרת לא חוקית שדודתו הצילה מקרטל, לתוככי ארצות הברית.
בנאום מבריק הוא מחלץ את עצמו מהאירוע, אבל באותו ערב מודה לזוגתו שבגד בה עם אמילי באופן חד פעמי והם נפרדים.
במקביל נפתח המרדף אחרי ווטר מומברג, מדען הגזע הנמלט שזוהה כמנהל המבשלה, כשההערכה שהוא מתכוון לפזר גרסה של הווירוס הקטלני במאגר מים.
בתום המרדף הוא נלכד בטקסס, כשמושל המדינה הרפובליקני פועל בניגוד לעצת הנשיא וכמעט מוביל למצב בו מיליונים ייכנסו לסגר כפוי.
במקביל, מתברר כי מי שמימן אותו הוא מנכ"ל חברת התרופות שפשעה בזמן כהונתו של מוס, וכי פיל ברנטון, מנהל הקמפיין של מוס, ניסה לגייס מדענים לעסוק בתחום.
ברנטון נחקר ומסגיר את המנכ"ל.
בסיום, קירקמן מנצח, ובמקביל ה-FBI מגלים את השימוש בפגסוס של לורן זימר.
מאפיין ייחודי של העונה השלישית הוא השימוש בקטעי וידאו אמיתיים של דעות שצולמו על ידי בני אדם בנושאים שונים.
תומאס אדם 'טום' קירקמן (קיפר סאת'רלנד): נשיא ארצות הברית ומזכיר השיכון והפיתוח העירוני לשעבר, שהושבע לנשיא ארצות הברית בפועל בעקבות התקפה בה נהרגו כל הקודמים לו בסדר הירושה.
בסוף העונה השנייה מכריז על התמודדותו לכהונה מלאה ובעונה השלישית נבחר לכהן כנשיא ארצות הברית.
אלכסנדרה 'אלכס' קירקמן (נטשה מקאלהון) (עונות 1–2): רעייתו של טום קירקמן, ועורכת דין לשעבר בענייני הגירה, אשר הפכה, בניגוד לרצונה, לגברת הראשונה של ארצות הברית.
נהרגה בתאונת דרכים בעונה השנייה.
אהרון שור (אדן קנטו): משנה לראש הסגל של הבית הלבן, שהפך לראש הסגל ביום הפיגוע.
התפטר לאחר שנחקר בעניין מעורבותו בפיגוע, ובעקבות כך עבר לשמש כעוזר ליו"ר בית הנבחרים קימבל הוקסטראטן, בטרם חזר לבית הלבן כיועץ לביטחון לאומי של קירקמן.
במסגרת ההתמודדות של טום קירקמן לכהונה שנייה (במהלך העונה השלישית) נבחר להיות המועמד מטעמו לסגן הנשיא.
ניהל לזמן מה רומן עם אמילי רודס.
אמילי רודס (איטליה ריצ'י): ראש המטה של טום מימיו כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני שהפכה ליועצת מיוחדת עם המעבר לבית הלבן, ובהמשך לראש הסגל לאחר התפטרותו של אהרון.
בהמשך נאלצה להתפטר מתפקיד ראש הסגל בשל שורת טעויות שביצעה.
סת' רייט (קאל פן): כותב נאומים שבפרק הראשון הטיל ספק ביכולתו של טום קירקמן להנהיג את ארצות הברית, אך בהמשך מונה לדובר הבית הלבן והפך לאחד ממקורבי הנשיא.
ניהל רומן עם אמילי רודס.
ליאור בון (פאולו קוסטנזו) (עונה 2): המנהל הפוליטי של הבית הלבן, יועץ פוליטי מיומן, אך מוגבל מבחינה חברתית, שנשכר כדי לפתח את האסטרטגיה הפוליטית של ממשל קירקמן.
מייק ריטר (למוניקה גארט) (עונות 1–2): סוכן השירות החשאי יוצא הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, שומר הראש של טום קירקמן, והאחראי על אבטחת משפחת קירקמן אחרי הפיגוע.
ליאו קירקמן (טאנר ביוקנן) (עונות 1–2): בנו הצעיר של טום קירקמן, שעושה כל שביכולתו כדי לתמוך באחותו הקטנה פני, אך מתקשה לעשות זאת אחרי שפורסם בעיתונות כי הוא אינו בנו הביולוגי של טום קירקמן, עובדה שהתבררה בהמשך כלא נכונה.
הוא עוזב את הבית הלבן כדי ללמוד באוניברסיטת סטנפורד.
האנה וולס (מגי קיו): סוכנת FBI שמונתה לחקור את השתלשלות האירועים סביב התקפת הקונגרס, החוששת כי האנשים האחראים לא השלימו את משימתם.
בעונה השנייה עבדה עם דמיאן כדי לחקור אירועים נוספים.
בעונה השלישית מצטרפת ל-CIA, לאחר שפוטרה מה-FBI וחוקרת מקרים של מתקפות ביולוגיות על ידי וירוסים ומחלות מהונדסים גנטית, התוקפים בעלי עור לא לבן בלבד.
לאחר שהיא מגיעה לאחראי על ההתקפות, היא נהרגת על ידיו בעזרת גז VX.
קנדרה דיינס (זואי מקלאלן) (עונה 2): היועצת המשפטית של הבית הלבן.
ניהלה רומן עם אחיו של הנשיא.
דמיאן רנט (בן לוסון) (עונה 2): סוכן MI6 שהוקצה לחקור את נסיבות הפיצוץ בקונגרס, אשר פיתח יחסים תחרותיים ורומנטיים עם האנה וולס.
בהמשך נמצא כי הוא עבד בעבור הרוסים.
סנאטור ג'ק באומן (מארק דקלין): סנאטור רפובליקני ממונטנה, אופוזיציונר לנשיא.
פני קירקמן (מקנה גרייס): בתם הצעירה של תום ואלכס קירקמן.
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאההפניות 2016 TV Guide הסדרה החדשה המלהיבה ביותר השורד המיועד Critics' Choice Television Award 2017 פרס בחירת הקהל סדרת הדרמה החדשה האהובה ביותר השחקן האהוב ביותר בסדרת טלוויזיה חדשה קיפר סאת'רלנד פרס סאטורן סדרת הפעולה/מתח הטובה ביותר השורד המיועד
השורקים הוא סרט מותחן פשע רומני משנת 2019 בבימויו של קורנליו פורומביו ובכיכובו של ולאד איבנוב.
הסרט הוקרן בבכורה בתחרות בפסטיבל קאן 2019. נבחר כנציג רומניה לפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-92, אך לא נכנס לרשימת המועמדים הסופית.
כריסטי הוא קצין משטרה מנוסה שמנהל במקביל לעבודתו קשר עם המאפיה.
הוא מגויס על ידי צעירה יפה למשימת שחרור בן זוגה הכלוא, איש העסקים זולט.
הוא מגיע לאי הספרדי לה גומרה כדי ללמוד את שפת אל סילבו (שפת השורקים) ולשחרר את זולט ומוצא את עצמו לכוד בין עמיתיו השוטרים שחושדים בו, המאפיה ורגשותיו כלפי הצעירה.
הסרט הופק באמצעות חברת הבמאי, 42 km Film, בשיתוף פעולה עם Les Films du Worso הצרפתי וחברת Komplizen Film הגרמנית, כאשר mk2 מטפלת במכירות ההפצה.
הצילומים התרחשו ברומניה ובאיים הקנריים.
הסרט התמודד על "פרס דקל הזהב" בפסטיבל קאן 2019. במאי 2019 נמכרו זכויות ההפצה של הסרט בבריטניה לחברת Curzon Artificial Eye.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג של 83% על סמך 18 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.5 / 10. מטקריטיק, שמשתמש בממוצע משוקלל, הקצה לסרט ציון של 74 מתוך 100, בהתבסס על 11 ביקורות, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
השור הוא סרט קולנוע פשע דרמה רוסי, בבימויו של בוריס אקופוב.
הסרט הוקרן בבכורה ברוסיה ב-22 באוגוסט 2019. זכה בפרס הראשי של פסטיבל קינוטאבר לשנת 2019 והיה מועמד לפרס ניקה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לשנת 2020.
המשבר הכלכלי והפשע פשוטים ממש בכל פינה.
מנהיג צעיר של כנופיית פשע, אנטון ביקוב, המכונה "השור", נאלץ להרוויח את פת לחמו בכל אמצעי כדי לספק את כל מה שדרוש למשפחתו.
אחרי קרב יריות בשכונה, אנטון מוצא את עצמו במחלקת המשטרה, משם מציל אותו מאפיונר, אחד מראשי הפשע של מוסקבה.
בתמורה המאפיונר מבקש מהגיבור שירות קטן אך מסוכן.
קינוטאבר 2019 - הפרס הראשי לסרט באורך מלא
פסטיבל קרלובי וארי 2019 - פרס תחרות "מזרח ומערב"
השורד המיועד: 60 יום (בקוריאנית: 60일, 지정생존자) היא סדרת טלוויזיה דרום קוריאנית משנת 2019, המבוססת על סדרת הטלוויזיה האמריקאית השורד המיועד.
בסדרה מככבים ג'י ג'ין-הי, הו ג'ון-הו, קאנג האן-נא, לי ג'ון-היוק ובאי ג'ונג-אוק.
הסדרה שודרה ברשת tvN והופצה על ידי נטפליקס החל מ-1 ביולי ועד 20 באוגוסט 2019.
פארק מו ג'ין הוא השר לאיכות הסביבה.
יש לו מעט אמביציה כפוליטיקאי ועוד פחות ניסיון כשהוא מונה לתפקיד השר רק שישה חודשים קודם לכן על ידי הנשיא.
בעברו היה מדען ומורה ללא רקע פוליטי.
יום אחד, פיצוץ מתרחש במהלך כינוס רשמי בבניין האספה הלאומית שהרג רבים מהפקידים הבכירים הנוכחים כולל הנשיא.
מכיוון שפארק מו-ג'ין הוא ככל הנראה פקיד הממשל הבכיר ביותר שנותר בחיים, הוא הופך לנשיא בפועל למשך שישים יום.
כשהוא רודף אחרי האנשים האחראים לפיצוץ, הוא מתחיל לצמוח כמנהיג לאומי.
ג'י ג'ין הי - פארק מו ג'ין, ממלא מקום נשיא הרפובליקה של קוריאה, לשעבר פרופסור לאיכות הסביבה וכימיה במכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריה.
היי ג'ון-הו - האן ג'ו-סונג, מזכיר הנשיא
קאנג האן-נא - האן נא-קיונג, אנליסטית שירות הביון הלאומי מכוח המשימה למלחמה בטרור
לי ג'ון-היוק - הו יאונג-סיאוק, קצין הצי הדרום קוריאני לשעבר וחבר עצמאי באספה הלאומית.
באיי ג'ונג-אוק - יון צ'אן-קיונג, מנהיג המפלגה הרפובליקנית סיאונז'ין האופוזיציונית.
השור המסתער הוא פסל מעשה ידיו של הפסל ארטורו די מודיקה (Arturo Di Modica), המוצב ברובע הפיננסי שבמנהטן, ניו יורק.
הפסל המתאר שור מסתער, הסמל של שוק מניות עולה, הפך לאתר תיירות פופולרי.
הפסל עשוי ברונזה במשקל של כ-3,200 ק"ג, באורך של 4.90 מטרים ומתנשא לגובה של 3.40 מטרים.
כשמו, הפסל מתאר שור מסתער, הסמל של שוק מניות עולה.
הפסל מוצב על אי תנועה ברחוב ברודויי, צפונית לפארק באולינג גרין, בין ברודוויי 26 ממזרח וברודוויי 25 ממערב, ברובע הפיננסי במנהטן.
הפסל ארטורו די מודיקה (26 בינואר 1941 – 19 בפברואר 2021), יליד סיציליה, למד אומנות בפירנצה בטרם הגיע לניו-יורק ב-1970. בניו-יורק זכה להצלחה אמנותית וכלכלית.
לאחר המשבר הכלכלי באוקטובר 1987, החליט די מודיקה ליצור פסל של שור מסתער, הסמל של שוק מניות עולה, כמחווה אופטימית בזמן של משבר כלכלי, וכאות תודה לארצות הברית שבה זכה להצלחה.
די מודיקה השקיע מכספו כ-350,000 דולר ביצירת הפסל.
די מודיקה החליט להציב את הפסל באופן פיראטי מול בניין הבורסה לניירות ערך.
ב-15 בדצמבר 1989 העמיס די מודיקה את הפסל על משאית והגיע עם כמה חברים, בשביל לגלות שבמקום המיועד הוצב עץ חג מולד.
בהחלטה של הרגע הפסל הוצב מתחת לעץ החגיגי.
הפסל משך תשומת לב רבה ביום למחרת, עד אשר המשטרה החרימה את הפסל ולקחה אותו מהמקום בשל הצבתו הבלתי חוקית.
בעקבות מחאה ציבורית, הוחלט כעבור כשבוע להציב אותו במקומו הנוכחי.
הפסל הפך לאטרקציית תיירות פופולרית, ורבים עומדים בתור כדי להצטלם עמו.
השורדים היא סדרת טלוויזיה רוסית שביים אנדריי פרושקין והופקה על ידי Luk-Film ו-OKKO Studios עבור רשת Okko.
פרק הבכורה שודר בקיץ 2021. בסדרה כיכבו ארתור סמוליאנינוב, אלכסיי פילימונוב, אנה סליו, סרגיי בונדארצ'וק, ולנטינה לוקשצ'וק וגלב פוסקפאליס.
הסדרה מתרחשת בעיר רוסית קטנה, שם מופיע וירוס קטלני.
רוב התושבים מתים ורק אנשים בודדים נותרו בחיים, הנגועים במחלת שינה: אנשים אינם יכולים להתעורר בעצמם ולאחר שעתיים של שינה הם נופלים לתרדמת.
הסרט שאב השראה מרומן מאת איליה קולוסוב בשם "השורדים רוצים לישון".
עיר תעשייה רוסית בינונית, בה לא קורה דבר מעניין, מוצאת את עצמה לפתע בימי הביניים החדשים ללא חשמל, מים ותקווה לעתיד תקין.
ראשית, מגפה לא ידועה חיסלה את רוב אוכלוסיית העיר ואז הניצולים המעטים נפגעים ממחלת שינה: אם מישהו יחליט לישון יותר משעתיים, אז האדם הזה כבר לא יתעורר.
מי שנרדם נופל למצב הדומה לתרדמת.
השלטון במקום הנורא הזה נתפס במהירות על ידי קבוצות פשע.
אך עד מהרה מופיעה המשטרה המקומית (כמעט ערנית), שמנסה לעזור לתושבים.
כל הכניסות לעיר נשלטות על ידי הצבא וזה לא ממש ברור איך העולם נראה כעת מעבר למחסומים.
מטופל מבית החולים הפסיכיאטרי לשעבר סשה מורוזוב חוזר הביתה.
אך כתוצאה מהתפרצות הנגיף נותרה רק אחת מבני משפחתו - אחותו, כאשר בעלה ובנו מתים במהירות.
סשה פוגש בטעות את נסטיה, בתה ליזה ומורתה של הילדה אוליה.
הם מאחדים כוחות כדי לשרוד.
מוקדם יותר ראה סשה את נסטיה בחלומותיו.
הוא כבר מזמן מתבלבל בין מציאות ופנטזיה ולכן הוא עדיין לא יכול להאמין שזו בחורה אמיתית מולו ולא המצאה, שלא יוצאת מראשו.
מהר מאוד נסטיה נרדמת וסשה מתחיל לטפל בה.
את ליזה לוקחים אל אביה, חייל הכוחות המיוחדים שחזר לאחרונה מסוריה.
המלחמה מעולם לא נגמרה בשבילו, רק עכשיו התחילה חדשה, הוא רואה שליחות חשובה בסיוע לניצולים.
בשלב מסוים, הגיבורים מבינים שהם צריכים לעזוב את העיר, יש רק מוות סביבם.
השאלה היחידה היא מתי הוא מגיע אליך.
אומרים שבמקום רחוק יש מכון מסתורי, שבו נלחמים במגפה.
הפסיכיאטרית לברובה מאמינה שסשה מורוזוב יכול לעזור לכל העולם.
שווה לפחות לנסות להגיע לשם.
אלכסיי פילימונוב - סשה מורוזוב
הפרויקט הוכרז בשנת 2019. הבמאי היה אנדריי פרושקין, המפיק היצירתי היה בוריס חלבניקוב.
התסריט נכתב על ידי אלכסנדר לונגין, רומן וולבוב וילנה ואנינה.
פרק הבכורה שודר בניז'ני נובגורוד, במסגרת פסטיבל לסדרות אינטרנט בשם Realist Web Fest שהתקיים ב-21 ביולי 2021. החל מ-12 באוגוסט 2021, הסדרה זמינה לצפייה ברוסיה בשרתי ספק שירותי הזרמת המדיה Okko.
לדברי המבקר יגור מוסקוויטין, הסדרה נשארה בצל הסדרה "הצלה", מאחר שהיוצרים לא יכלו לחשוב על רעיון "פורץ דרך".
השוק העירוני בבאר שבע הוא שוק מזון, ביגוד וכלי בית בעיר באר שבע, המשמש כשוק מרכזי במטרופולין.
הוא ממוקם על ציר התחבורה הראשי בין דרך דוד חכם (התחנה המרכזית, תחנת הרכבת באר שבע מרכז) לבין דרך חברון ורחוב רמב"ם, וציר התחבורה הציבורית בית אשל.
בשנת 1965 החלה בסמוך "החברה לפיתוח באר שבע" בפיתוח שוק עירוני חדש על שטח של 60 דונם, שכלל גם מתחם חדש לשוק הבדואי.הבנייה התעכבה עקב חפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום, בהן נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
השוק הבדואי החדש נחנך בשנת 1967, ובשנת 1969 נחנך השוק העירוני, בסמוך לתחנה המרכזית, בין הרחובות בית אשל ודרך חברון.
מאז ועד היום הוא משמש את תושבי באר שבע והתושבים ביישובי עוטף העיר.
השוק משתרע על כ-50 דונם ופועלים בו כ-622 דוכני פירות וירקות, אטליזים, חנויות דגים, דוכני תבלינים חנויות ביגוד והנעלה, חנויות תכשיטים וחנויות כלי בית.
בשוק יש גם דוכני פרחים, חנויות תכשיטים וזהב, מרכולים וחנויות עם מוצרים מהמגזר הבדואי, כלים ייחודיים, בית מרקחת, דוכני פלאפל ומסעדות פועלים.
הדוכנים והחנויות בבעלות העירייה, מהם 415 חנויות המוחכרות בהסכמים ארוכי טווח ל-49 שנים.
השוק מחולק לרבעים לפי סוג הסחורה, והדוכנים ממוספרים כדי להקל על ההתמצאות בו.
בין הדוכנים אפשר למצוא כאלה הפעילים עוד מימיו הראשונים, חלקם בבעלות דור שלישי ורביעי לאותה משפחה.
השוק העירוני מחולק לארבעה רביעים.
רביע א' ורביע ב' ברובם בעלי חנויות יהודים, רביע ג' הוא הרביע העתיק עמו החל השוק בשנת 1967, בנוי לבנים מקוריות ומאוכלס בעיקר בבעלי דוכנים ממוצא בדואי.