tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"Merci Chérie" מאת קלוד קארר ואנדרה סלווט (צרפתית)
"Merci" מאת ויטו פללביציני (איטלקית)
"Merci Cherie" מאת בייקר קוונדיש (אנגלית)
"Merci Chérie" מאת פרד בקקי (הולנדית)
"Merci Chérie" מאת אל סנדסטרום (שוודית)
"Merci Chérie" מאת ג'ינה טרנדאפירסקו (רומנית)
"Merci Cheri" מאת אנדז'יי אוזגה (פולנית)
בנוסף להקלטת הסטנדרטית "Merci, Chérie", הוציא מאט מונרו גרסאות כיסוי נוספות לחמש יצירות של יורגנס, כולן באנגלית.
ב־21 בדצמבר 2014 נפטר יורגנס בגיל 80 מאי ספיקת לב חריפה במינסטרילן שבשווייץ.
חצי שנה לפני מותו, עם זכייתה של אוסטריה באירוויזיון 2014, הביע יורגנס נכונות להופיע באחד ממופעי האמצע של התחרות הבאה.
עם מותו הוקירו מארגני תחרות 2015 בווינה לזכרו יום מחווה ב-20 במאי ובתחילת מופע הגמר.
אודו גוסטב וילהלם אגון פון ווירש היה מפקד אס אס בכיר בגרמניה הנאצית, האחראי על הוצאה לפועל של מדיניות הגזע במהלך מלחמת העולם השנייה.
מתחילת 1914 עד 9 בפברואר 1919, ווירש שירת בצבא הגרמני כחייל זוטר במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מ-10 בפברואר 1919 עד 23 באוגוסט 1920, ווירש היה מקושר עם ארגון בשם "גרנץ שוץ" ("הגנת גבולות").
הוענק לו צלב הברזל (דרגה ראשונה).
לפי ההיסטוריון ריצ'רד גרונברגר, ווירש היה חבר בפרייקור במהלך שנות 1920. ווירש הצטרף למפלגה הנאצית והאס אס.
היינריך הימלר הטיל עליו לארגן את ה-SS בשלזיה הנאצית, כשלעצמו ווירש נהיה המפקד הראשון של ה-SS-oberabschnitt südost (פלוגת פיקוד שהפעילה פעולות SS במערב גרמניה).
הוא היה מפקד האס אס והמשטרה באלבה.
ב-1934 ווירש השתתף בליל הסכינים הארוכות, והורה על הוצאתו להורג של יריבו מה-SS, אמיל סמבאך.
ב-30 ביוני 1934, הוא לקח פיקוד בשלזיה, ולפי פקודות הרמן גרינג אסר מספר מנהיגי אס אה, פירק את נשקם של כל שומרי מפקדת אס אה והתיישב במשרדי משטרת ורוצלב.
אנשיו הוציאו להורג מספר קציני אס אה בעקבות סכסוך פרטי.
ווירש היה בידידות קרובה עם היינריך הימלר וריינהרד היידריך, והיווה חלק מצוותו הפרטי של הימלר.
ב-1 בינואר 1935 הוא קודם לאס אס אובר-גרופנפיהרר הדרגה השנייה הגבוהה ביותר ב-SS.
בספטמבר 1939 ווירש פיקד על האיינזצגרופן, האחראים על השלטת טרור ורציחת אוכלוסיית יהדות פולין.
ווירש היה אחראי על כמה מטבחי היהודים הקטלניים ביותר בפולין ב-1939, ובצפון-מזרח שלזיה הוא הוביל את הקבוצה שרצחה 500 יהודים בקטוביץ, בנדין וסוסנוביץ.
האכזריות של האייזנצגרופן בקטוביץ הייתה כה נוראית שכמה קציני ורמאכט קישרו עצמם לגסטפו כדי לסגת מהאחריות על המעשים.
עם זאת, הרבה מפקדי צבא זוטרים תמכו נמרצות בקמפיין של ווירש.
בין 20 באפריל 1940 לפברואר 1944, ווירש היה מפקד האס אס והמשטרה בכיר במחוז צבאי IV ומפקד מחוז דרזדן.
ווירש הודח ממשרתו ב-1944 בשל אי כשירות.
ווירש נעצר בידי הבריטים מ-1945 עד 1948. ב-1948, הוא נשפט ל-20 שנה בכלא בגין השתתפותו בליל הסכינים הארוכות ב-1934. עם זאת, הוא שוחרר ב-1952. הוא נשפט שוב ב-1957 ונשלח לעשר שנים בכלא.
אודה אונוריודה מרשל הוא כדורגלן ניגרי, המשחק בעמדת החלוץ.
מרשל התחיל את הקריירה שלו באנוגו ריינג'רס מליגת העל הניגרית.
בינואר חתם מרשל בסון לאם נגהה אן מליגת העל הווייטנאמית, במדיה כבש עשרה שערים ב-26 הופעות.
בהמשך הקריירה שלו, מרשל שיחק ביידנארבון, ריברס יונייטד, מירבט, איסמאעילי, נאפת אל-ווסאט ואל-אורובה.
ב-13 באוגוסט 2020 חתם מרשל בהפועל חדרה מליגת העל הישראלית.
ב-27 ביולי 2021 חתם מרשל בקבוצת בולוספור מליגת העל הטורקית.
בפברואר 2022 חתם בקבוצת בני סכנין מליגת העל הישראלית.
ב-28 במאי חתם בהפועל אום אל פאחם.
אך שוחרר אחרי 4 הופעות וחתם בהפועל כפר סבא.
אודה קרוהג (בנורווגית: Oda Krohg; 11 ביוני 1860 – 19 באוקטובר 1935) הייתה ציירת נורווגית, ואשתו של מורה ועמיתה כריסטיאן קרוהג.
היא הייתה בתם השנייה של הפרקליט הציבורי כריסטיאן לסון ואלכסנדרה קתרין הנרייט פון מונטה אפ מורגנשטיינה.
היא גדלה במשק בית ליברלי-שמרני, יחד עם שמונה אחיות ושני אחים.
אחיה פר לסון הפך למלחין ידוע ואחותה קרוליין "באקן" לסון זמרת וסופרת.
בשנת 1881 התחתנה עם איש העסקים יורגן אנגלהרדט (1852–1921), עימו נולדו לה שני ילדים.
היא נפרדה מאנגלהרדט בשנת 1883, והתגרשה ממנו בשנת 1888. בשנת 1885 היא הפכה לתלמידה של אריק ורנסקיולד וכריסטיאן קרוהג, אליו נישאה באוקטובר 1888. בשנת 1885 נולדה בתם ננה וב-1889 בנם.
פר קרוהג שגם הפך לצייר.
בתקופה 1901–1909 התגוררה המשפחה בפריז.
ב-kafeinteriør התחריט של אדוורד מונק (1893), מתואר את אודה מוקפת בוהמיינים ואנשים קרובים אליה: מונק, כריסטיאן קרוהג, יאפה נילסן, הנס יגר, גונאר הייברג ויורגן אנגלהרדט.
בספרו Syk Kjærlihet ("אהבה חולה", 1893), מתאר הנס יגר משולש אהבה בו היה מאוהב מאוד באישה שעומדת להתחתן עם צייר.
אומרים שאודה הייתה המודל של האישה, והספר מתאר את הקשר בין יגר, אודה וכריסטיאן במהלך הקיץ והסתיו 1888.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 משפחת קרוהג עברה לברלין.
בברלין התאהבה אודה קרוהג בבמאי גונר הייברג ובשנת 1897 לקחה את אחד מילדיה, בנה פר ועברה להתגורר בפריז עם הייברג.
בעלה נכנס לתפקיד מדריך אמנות באקדמיה קולארוסי בפריז זמן לא רב לאחר מכן ואודה השיגה סטודיו אמן במונפרנס.
תוך זמן קצר התוודעה לכמה מהאמנים המובילים בעיר, כולל אנרי מאטיס.
בשנת 1903 הציגה בסלון דה פריז, וכעבור שנה קיימה את התערוכה הראשונה שלה בסלון הסתיו, שם המשיכה להיות מעורבת בקביעות עד 1909. במהלך תקופה זו היא הייתה בקשר עם המשורר ומבקר האמנות יאפה נילסן.
אודה נפרדה ממנו וחזרה לבעלה.
כעבור זמן קצר הם חזרו לאוסלו.
היא הייתה בעלת השכלה פורמלית מעטה באמנות, אבל קלטה במהירות את הידע של הסביבה האמנותית שהיא הייתה חלק ממנה.
הופעת הבכורה שלה הייתה בשנת 1886 עם הציור העששית היפנית, הנמצאת כעת בגלריה הלאומית של נורווגיה.
שנותיה הראשונות כאמנית נתפסות כדוגמה לציור רומנטי חדש.
עבודות הדיוקן המאוחרות שלה יוצרות רושם חזק יותר.
אודה קרוהג ידועה בנופיה, ועבודות אחרות.
היא ציירה גם דיוקנאות של אסטה הנסטין, איוואר ארסניוס, גונאר הייברג, יוהנה דיבוואד וכריסטיאן קרוהג.
אודה הייתה גם דמות מרכזית בתנועה האנטי-תרבותית של הבוהמיינים בכריסטיאניה (הפכה לאוסלו משנת 1924) בשנות ה-80 וה-90.
הדימוי הציבורי שלה כנסיכה בוהמית טשטש במידה מסוימת את הרושם של ציירת מוכשרת.
אודה קרוהג הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
היא נקברה בבית העלמין הלאומי באוסלו.
אודהם סינג (26 בדצמבר 1899 – 31 ביולי 1940) היה מהפכן הודי המשתייך למפלגת הג'אדר, הידוע בעיקר בהתנקשותו בלונדון במייקל או'דווייר, סגן מושל פרובינציית פנג'אב בהודו הבריטית, ב-13 במרץ 1940. החיסול נעשה כנקמה על הטבח בג'אליאנוואלה באג באמריטסר בשנת 1919, שאו'דווייר היה אחראי עליו.
סינג נשפט לאחר מכן והורשע ברצח ונתלה ביולי 1940. בהיותו במעצר, הוא השתמש בשם ראם מוחמד סינג עזאד, המייצג את שלוש הדתות הגדולות של פנג'אב ואת רגשותיו האנטי-קולוניאליים.
אודהם סינג הוא דמות ידועה בתנועת העצמאות ההודית.
הוא מכונה גם שאהד-אי-עזאם סרדר אודהם סינג (הביטוי "שהיד-עזאם", פירושו "הקדוש הגדול").
מחוז אדהאם סינג נאגאר באוטרקהנד נקרא על שמו לזכרו באוקטובר 1995 על ידי ממשלת מאיאוואטי.
אודאי (באוקראינית: Удай) הוא נהר באוקראינה, אחד מיובליו של הדנייפר ויובלו המרכזי של נהר הסולה.
אורכו של הנהר הוא 327 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-7,030 קמ"ר.
מקורו הוא במחוז צ'רניהיב, והוא עובר בשפלת הדנייפר בטרם הוא מגיע למחוז פולטבה.
הנהר בדרך כלל קופא בין נובמבר–ינואר למרץ–אפריל, וזרימתו מתחדשת בעוצמה בעת הפשרת השלגים.
הערים המרכזיות ששוכנות לגדותיו הן פיריאטין ופרילוקי.
אודו מורנאל רויטר (בשוודית: Odo Morannal Reuter; 1850–1913) היה אנטומולוג ומשורר שוודי-פיני.
נולד בטורקו ב-28 באפריל 1850, ושם גם נפטר ב-2 בספטמבר 1913. רויטר החל את לימודיו כסטודנט באוניברסיטת הלסינקי ב-1867. קיבל את התואר השני שלו ב-1873, ואחריו תואר דוקטור ב-1877, בהיותו פרופסור חבר לזואולוגיה.
רויטר התמחה במשפחת החרקים רכנפיים, והפך בזמנו למומחה המוביל בעולם בקבוצה זו.
הוא טבע את המונח "פרזיטואידים" כדי לתאר את אורח חייהם של מינים, כמו צרעות רבות, הניזונות מהמארח אך לא הורגות באופן מידי.
הוא פרש רשמית בשנת 1910 עקב בעיות בריאות אך התלהבותו נותרה בעינה, ובשנת 1911, למרות עיוורונו, פרסם את Nattens sånger (שירי לילה) המתאר את חוויות שנותיו האחרונות.
נפטר ב-2 בספטמבר 1913 בטורקו.
הפרסומים הרבים של רויטר בנושא אנטומולוגיה כוללים:
אוד רוגר אנוקסן (בנורווגית: Odd Roger Enoksen; נולד ב-25 בספטמבר 1954) הוא פוליטיקאי נורווגי ממפלגת המרכז אשר שימש כשר הרשויות המקומיות וכסגן ראש הממשלה בין השנים 1999–2000, כשר הנפט והאנרגיה בין השנים 2005–2007, וכשר ההגנה בין 2021–2022.
אנוקסן נולד ב-25 בספטמבר 1954 בכפר איי שבמחוז נורלנד.
הוא עבד כחקלאי וניהל עסק למוצרי כבול, לפני שב-1989 הצטרף למפלגת המרכז ונבחר כסגנו של נציג מחוז נורלנד לסטורטינג.
ב-1993 הוא נבחר בעצמו לסטורטינג מטעם המחוז.
ב-1997 הוא מונה לסגן מנהיג מפלגת המרכז, וב-1999 הפך למנהיג המפלגה והוביל אותה להצטרפות לממשלתו של קייל מאגנה בונדוויק.
במסגרת חלוקת התפקידים קיבל אנוקסן את תיק שר הרשויות המקומיות ואת תפקיד סגן ראש הממשלה.
אנוקסן החזיק בשני התפקידים עד התפזרות הממשלה במרץ 2000. ב-2003 הוא הוחלף בתפקיד מנהיג המפלגה בידי אסלוג האגה.
ב-2005 הצטרפה מפלגת המרכז ל"ממשלה האדומה-ירוקה" בראשות ינס סטולטנברג.
במסגרת חלוקת התיקים קיבל אנוקסן את תפקיד שר הנפט והאנרגיה.
הוא החזיק בתפקיד עד ספטמבר 2007 אז הודיע על פסק זמן מהחיים הפוליטיים בנימוק שהוא מעוניין להקדיש זמן למשפחתו.
ב-14 באוקטובר 2021 מונה אנוקסן לשר ההגנה בממשלתה של ארנה סולברג.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיע אנוקסן כי ארצו תספק לצבא האוקראיני קסדות ואפודי מגן.
כמו כן הודיע כי נורווגיה תציב חיילים בליטא כדי למנוע את התרחבות המלחמה.
בתחילת אפריל של אותה שנה, הילדה לנגאלי, לשעבר סגנית מנהיגת מפלגת המרכז, הגישה תלונה רשמית נגד אנוקסן בטענה שהוא נגע בה בצורה בלתי הולמת 20 שנה קודם לכן.
אנוקסן טען שהוא אינו זוכר את המקרה, אולם התנצל בפני לנגאלי.
כעבור כמה ימים הגיעה תלונה מאישה נוספת, שנותרה אנונימית, שטענה ליחס דומה מצד אנוקסן בתקופה בה זה שימש כשר הנפט והאנרגיה.
ב-9 באפריל הגיש אנוקסן את התפטרותו לראש הממשלה.
אוד איזאקסון וילוך (בנורווגית: Odd Isaachsen Willoch; 26 בפברואר 1885 – 9 באפריל 1940) היה קצין ימי נורווגי אשר נהרג במלחמת העולם השנייה.
וילוך נולד בלרוויק ב-26 בפברואר 1885. הוא היה בנם של איינר וילוך ואנה איזאקסן.
משפחת איזאקסן הייתה משפחה מוכרת ומשפיעה בנורווגיה.
סבו היה הפוליטיקאי איזאק איזאקסן, דודו היה הצייר אולף איזאקסן, ובני דודיו היו המדען הוקון איזאקסן והפיזיקאי דניאל איזאקסן.
מצד אביו הוא היה בן דודו של הצייר הרמן וילוך.
בין אחייניו נמנו המשפטן אריק וילוך והפוליטיקאי קארה וילוך - לימים ראש ממשלת נורווגיה.
וילוך התגייס לצי הנורווגי, ולמד באקדמיה הצבאית הנורווגית.
לאחר מכן נשלח להשלים את השכלתו הצבאית בבריטניה.
הוא פיקד על הספינות HNoMS פרידטיוף ננסן, ו-HNoMS מיקל סארס.
ב-1928 הוא הוביל את החיפושים אחר חוקר הקוטב רואלד אמונדסן שנעלם באזור ים ברנץ.
ב-1940 הוא הועלה לדרגת אורלוג-קפיטן ומונה למפקד ספינת הגנת החופים HNoMS איידסוולד.
וילוך הוצב עם ספינתו ליד חופי העיר נרוויק - עיר אסטרטגית אשר הן גרמניה הנאצית והן בריטניה זממו להשתלט עליה.
ב-9 באפריל 1940, פלשו הגרמנים לנורווגיה, וכוח של עשר משחתות גרמניות נע לעבר נרוויק.
וילוך ירה יריית אזהרה לעבר הגרמנים, אולם הגרמנים ביקשו לשלוח נציג להידברות.
וילוך אפשר לנציג גרמני לעלות על ספינתו, וזה האחרון הצהיר שהגרמנים באים לנורווגיה כידידים, אולם על הנורווגים להסגיר את ספינותיהם.
וילוך פנה אל מפקדו הישיר פר אסקים, אשר הוצב על סיפון HNoMS נורגה.
אסקים הורה לווילוך לפתוח באש, אולם עוד לפני שווילוך הספיק לעשות זאת, ירו המשחתות הגרמניות והטביעו את ה"איידלסוולד".
מתוך 183 אנשי הצוות של הספינה, 175 נהרגו, כולל וילוך עצמו.
ב-1911 התחתן וילוך עם מארי כריסטין ("מאג'ה") פוס.
הם התגוררו בהורטן והיו להם שלושה ילדים.
אחד מבניהם היה איש העסקים פין וילוך, אשר היה אביה של הפוליטיקאית אינגריד וילוך.
אודו סף (באסטונית: Uudo Sepp; נולד ב-28 במרץ 1997 בקורסארה) הוא זמר אסטוני.
בשנת 2018 זכה סף במקום הראשון בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית Eesti otsib superstaari ("אסטוניה מחפשת סופרסטאר").
זכייתו בתוכנית הביאה לו הכרה רחבה ופתחה בפניו דלתות רבות בתעשיית המוזיקה האסטונית.
ב-2020 השתתף סף בתחרות Eesti Laul 2020, הקדם האסטוני לאירוויזיון, עם השיר "I'm Sorry.
בתחרות זו דורג במקום העשירי, הישג שהגביר את המודעות הציבורית כלפיו והרחיב את קהל מעריציו.
בשנת 2024 חבר סף לשרה מארי, ויחד הם השתתפו שוב בתחרות Eesti Laul, הפעם עם השיר "Still Love".
למרות שהשיר זכה לאהדה רבה, הם לא הצליחו להעפיל לגמר התחרות.
אוד ננסן (6 בדצמבר 1901 - 27 ביוני 1973) היה אדריכל, סופר ופעיל זכויות אדם נורווגי.
הוא נחשב למייסד שותף של קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים וידוע בשל מאמציו ההומניטריים למען היהודים בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה.
אוד ננסן נולד בבארום באקשהוס שבנורווגיה.
הוא היה השני מבין חמשת ילדיו של המדען והחוקר פריטיוף ננסן.
הוא גדל בליסקר שליד אוסלו.
לאחר שאמו אוה ננסן מתה ב-1907, הוא גדל בביתו של שכנו אנטון קלאבנס .
בשנת 1920, הוא החל ללמוד אדריכלות במכון הטכנולוגי הנורווגי בטרונדהיים.
במהלך 1930 חזר לאוסלו והתלמד אצל ארנשטיין ארנברג .
בשנת 1931 החל ננסן לעבוד באדריכלות באוסלו.
הוא גם הקים את הארגון ההומניטרי Nansenhjelpen ב-1936 כדי לספק סיוע ליהודים שנמלטו מרדיפות הנאצים במרכז אירופה.
בית הילדים היהודי באוסלו הוקם במהלך 1939 בחסות Nansenhjelpen.
ננסן מיקד את מאמציו במצב בצ'כוסלובקיה.
יחד עם אשתו קארי ננסן והעיתונאית טובה פילסת', אשתו של המו"ל מקס טאו , הוא הקים משרד שטח בפראג ונסע רבות באירופה ב-1939 כדי לעזור לפליטים.
לאחר שחזר לנורווגיה, הוא הצטרף להתנגדות הנורווגית המתהווה נגד ממשלתו של וידקון קוויזלינג, הוא נעצר שוב ושוב על ידי הגסטפו, וגורש למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
הוא גם היה עובד כפייה במחנה הכלא וידל .
ננסן ניהל יומן במהלך מאסרו שהסתיר ושימר.
יומנים אלו פורסמו לאחר המלחמה וסיפקו תיאור מעמיק של החיים והמוות במחנות הריכוז וההשמדה של גרמניה הנאצית.
הוא שרד את השבי במחנות וחזר לנורווגיה שם חידש את הקריירה האדריכלית שלו, תוך שהוא יזם כמה מאמצים הומניטריים.
הוא היה נשיא One World מ-1947 עד 1956, והוא נחשב למייסד שותף של יוניסף.
על מאמציו ההומניטאריים, זכה אוד ננסן לעיטורים רבים ונורווגיים ובינלאומיים.
הוא מונה למפקד מסדר אולב הקדוש בשנת 1970. הוא קיבל את עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ואת עיטור הכבוד עבור שירותים לרפובליקה של אוסטריה .
בין העבודות הארכיטקטוניות של ננסן ניתן למנות את בניין הטרמינל הראשי בשדה התעופה פורנבו (המושבת כיום) משנת 1963. הוא גם הוביל עבודות שיקום לבית ילדותו בפולהוגדה.
בניו הם האדריכל ופעיל זכויות האדם איגיל ננסן והמשפטנית מרית גרווה , אשתו של הדיפלומט טים גרווה .
אודג'וב הוא דמות בדיונית מסדרת ג'יימס בונד שנכתבה על ידי איאן פלמינג המופיעה לראשונה ברומן השביעי בסדרת ספרי ג'יימס בונד, "גולדפינגר" ובסרט המבוסס על הרומן.
ברומן ובסרט משמש אודג'וב כמשרתו האישי של האנטגוניסט הראשי, אוריק גולדפינגר.
בסרט מגולמת הדמות על ידי הרולד סאקאטה, מתאבק מקצועי אמריקאי ממוצא יפני.
הדמות נחשבת לאחת מהפופולריות ביותר בסדרת ג'יימס בונד.
אודג'וב הוא אדם אסייתי, חסון ונמוך קומה, בעל שיער שחור ושפם.
הוא משמש משרתו, נהגו ושומר ראשו של אוריק גולדפינגר.
הוא אילם, גס רוח לאויביו ותמיד בעל הבעת פנים קשוחה.
יש לו כוח שרירי יוצא דופן: הוא יכול להרים אנשים מעל לראשו ללא מאמץ ניכר, להטביע מייד כדור גולף באמצעות ידו הימנית ולשבור מוט ברזל לשניים בעזרת קראטה.
הוא גם מאוד עמיד בפני התקפות פיזיות: ג'יימס בונד מנסה לא פעם להפיל אותו בבעיטות ובאגרופים, או בהתחמשות במוט ברזל, אבל גם כאן מצליח אודג'וב לעמוד בפני המכות מבלי ליפול.
למרות יכולותיו העל-טבעיות, אודג'וב הוא בלתי פגיע רק חלקית ולכן ניתן להכניע אותו: בתום קרב קשה בפורט נוקס מצליח בונד להרוג אותו בעזרת חשמול.
אהוד (אודי) אדיב (נולד ב-21 בינואר 1946) הוא פעיל שמאל רדיקלי ישראלי שהורשע בריגול למען סוריה ובחברות בתא טרור שהפעיל המודיעין הסורי.
בעל תואר דוקטור למדע המדינה ומלמד בבית הספר הערבי-פלסטיני לקולנוע בנצרת.
אדיב נולד בקיבוץ גן שמואל ב-1946 כבן בכור לאוריאל (אורי) וטובה אדיב.
כבן גן שמואל, גדל אדיב בסביבה פוליטית "מפ"מניקית".
אדיב התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת הצנחנים, ולחם במלחמת ששת הימים.
עם פרוץ המלחמה, החל לחוש ניכור מדרכה של מפ"ם ביחס למלחמה, ועם סיומה, ולאחר שחרורו מהצבא, גיבש מודעות פוליטית קומוניסטית, והצטרף לקבוצת השמאל הרדיקלי "מצפן", שפרשה כמה שנים לפני כן ממק"י.
בספטמבר 1970, נמנה אדיב על הפלג שפרש ממצפן והקים את "הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק)".
לאחר מכן, בסוף 1971, כשלמד באוניברסיטת חיפה, הצטרף אדיב אל "החזית האדומה".
ביוזמת שותפים ל"חזית האדומה", יהודים וערבים, יצר אדיב קשר עם סוכן סורי, פלסטיני חבר אש"ף.
אדיב טס לאתונה במימון סורי ופגש עמיתים שהציגו עצמם שותפים לרעיון המאבק בציונות.
לאחר כשנה יצא שוב למפגש עם פעילים באתונה שם הונפק לו דרכון סורי על שם "ג'ורג' ח'ורי" וניתן לו סיפור כיסוי.
מאתונה יצא בטיסה לדמשק שם פגש את מפעיליו שהיו אנשי מודיעין סוריים.
אדיב מסר לסורים ידיעות באשר לחברה הישראלית, למחנות צה"ל, ססמאות גיוס וכיוצא באלה.
לאחר מכן הוא שב לישראל.
על פי התוכנית, היו אמורים חברי החוליה לבצע פעולות חבלה כאשר ישדרו הסורים ברדיו מסרים מוצפנים.
תוכניות אלו לא יצאו לפועל שכן השב"כ עקב באופן צמוד אחרי המגויסים.
כאשר יצא אדיב עם דן ורד, מגויס נוסף, לפגישות ביוון ובתורכיה, עקבו אחריהם אנשי יחידת המבצעים של השב"כ וצילמו אותם בחשאי בפגישותיהם עם "אבו כאמל".
ב-8 בדצמבר 1972 נעצרו אדיב, שהיה אז כבן 26, ועמו 20 ערבים (בהם ראש הרשת דאוד תורכי) וארבעה יהודים נוספים (דן ורד, יחזקאל כהן, רמי ליבנה ודוד קופר).
בחקירתו הודה אדיב כי העביר לסורים מידע רב על בסיסי צה"ל ועל מערכי ההגנה שלו לאורך גבולות המדינה.
בנוסף, סיפר כי יחד עם שאר חברי החוליה עבר בסוריה אימונים בהפעלת ציוד חבלה וקשר.
בביתו של אדיב נמצא ספר הדרכה להכנת חומרי נפץ.
על פי דן מרגלית, שמעון אילן, בן קיבוץ גן שמואל ואחיו של אורי אילן, היה הראשון שחשד בכך שאודי אדיב הוא מרגל, וגרם לתפיסתו על ידי שירותי הביטחון הישראלים.
מעצרם של אדיב וחבריו ותוכניותיהם לריגול וחבלה עוררו סערה ציבורית גדולה ותדהמה רבה בציבור הישראלי.
בפברואר 1973 הוגשו נגדם כתבי אישום על ריגול חמור, בגידה, מגע עם סוכן זר, מסירת סודות צבאיים לאויב וסעיפים נוספים.
חלק מהמשפט התנהל בדלתיים סגורות וחלקו היה פתוח לציבור וסוקר בעיתונות.
כשנכנסו ששת הנאשמים העיקריים לאולם בית המשפט המחוזי בחיפה, הם שרו את "האינטרנציונל" בעברית ובערבית.
אדיב סירב להביע חרטה על מעשיו והציג את השקפתו:
ב-25 במרץ 1973 נגזר דינם של חברי החוליה: אדיב נידון ל-17 שנות מאסר.
דן ורד, אשר הביע חרטה על מעשיו, נידון ל-10 שנות מאסר, רמי ליבנה נדון ל-4 שנות מאסר.
חברים אחרים בפרשה נידונו לתקופות מאסר קצרות יותר.
לבקשתו נכלא באגף אסירים ביטחוניים פלסטינים.
בשנת 1975, בטקס שנערך בכלא רמלה, נישא אדיב לסילביה קלינגברג, בתו של האפידמיולוג מרקוס קלינגברג, שלימים הורשע כמרגל למען ברית המועצות, אך כעבור כשלוש שנים התגרשו.
בשנת 1981, לאחר שריצה 8 שנות מאסר ביקש משירות בתי הסוהר להתחתן עם חברתו לאה לשם ולהתייחד עמה במטרה ללדת ילד.
לאחר הסירוב הגיש עתירה לבית המשפט במטרה להתחתן ולהתייחד עם חברתו אך עתירתו נדחתה.
הוא המשיך ופנה לגורמים ממלכתיים בבקשות להתחתן עם חברתו ולהתייחד אך בקשותיו נדחו.
פנייתו לנשיא המדינה בבקשה לחנינה נדחתה.
במאי 1985 לאחר 12 וחצי שנות מאסר ולאחר שהביע חרטה על מעשיו והודה שהיה כלי משחק ביד הסורים (ולא הפלסטינים שלמענם חפץ להילחם), שוחרר אדיב מבית הסוהר בתנאים מגבילים, כמהלך מקדים לעסקת ג'יבריל.
באוגוסט 1985 נישא ללאה לשם שהייתה חברתו בראשית שנות השבעים בטרם נתפס והייתה עמו בקשר בתקופת מאסרו.
מפאת גילם לא הצליחו להביא ילד לעולם וביקשו לאמץ ילד.
בתחילה בקשתם סורבה בשל עברו של אדיב אך לבסוף רשויות הרווחה נעתרו לבקשת האימוץ בכפוף לתנאים.
לאחר שחרורו פנה אדיב ללימודי מדע המדינה והשלים דוקטורט בתחום בבירקבק, אוניברסיטת לונדון.
כיום הוא מלמד בבית הספר הערבי-פלסטיני לקולנוע בנצרת.
בשנת 2017 יצא לאור ספרו "הסוציאליזם הציוני, שברו של חלום", המבוסס על הדוקטורט שלו.
בשנת 2023 יצא לאור, בהוצאת פרדס, ספרו האוטוביוגרפי "המהפכה שלא הייתה".
אדיב גרוש בשנית, אב לבן שאימץ ומתגורר בחיפה.
בשנת 1988, כשלוש שנים לאחר שחרורו, הורשע אחיו, אסף אדיב, באשמת חברות בארגון עוין בראשות הטרוריסט נאיף חוואתמה וריצה עונש מאסר של שנה וחצי.
אודטה שוורץ (בעבר אודטה דנין; נולדה ב-12 בינואר 1953), מוכרת יותר בשמה הפרטי אודטה, היא מנחת טלוויזיה ישראלית, סופרת, ועיתונאית בעלת טור בנושאי סגנון חיים ופנאי.
נודעת כ"כוהנת הטיפים והלייף סטייל".
נולדה בשם אודטה שוורץ ברומניה להוריה מריאטה וברקו.
ב-1959 משפחתה עלתה עמה לישראל כשהייתה בת שש.
ב-1977, כשהייתה בת 24, החלה את הקריירה העיתונאית שלה בשבועון "העולם הזה" במדור בישול, הורות וסגנון חיים.
ב-1982 עברה עם מדורה למוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות".
ב-2003 עברה עם מדורה למוסף השבת של "מעריב" לאחר שמו"ל ידיעות, נוני מוזס, סירב לאפשר לה לעבוד בערוץ 10 במקביל.
כתבה במעריב עד לירידת המדור בשל קשיים כלכליים של העיתון ב-2011.
אודטה הוציאה ארבעה ספרים ושני יומני בית, כולם רבי מכר.
"ספר הבישולים של אודטה" (א.
"הספר המשפחתי של אודטה" (א.
בשנת 1996 החלה את דרכה בטלוויזיה, בערוץ 2, כשהפיקה והגישה פרסומות בהן המליצה על מוצרים שונים.
בהמשך הנחתה פינה בתוכנית הבוקר "קפה טלעד" בערוץ 2. בראשית שנת 2003 החלה להנחות את תוכנית האירוח וסגנון חיים "אודטה" ששודרה בערוץ 10 בהפקת "ענני תקשורת".
בתחילה שודרה התוכנית בשעות הבוקר 8:00–10:00, במשך חמישה ימים בשבוע ולאחר מספר חודשים עברה התוכנית לשעות הערב (16:00–18:00).
בהמשך, קוצרה תוכניתה לשעה אחת בלבד.
ב-19 במרץ 2007 שידרה שוורץ את תוכניתה האלף, ולאחר מכן הודיעה לערוץ כי ברצונה לסיים את התוכנית.
בשנים אלו, תוכניתה אף זכתה שלוש פעמים ברצף בפרס מסך הזהב.
עד 2011, תוכניותיה שודרו בערוץ בשידורים חוזרים.
ב-2005 זכתה גם לתהודה ציבורית בזכות השתתפותה בדרמה היומית "השיר שלנו" בתור עצמה, ובזכות החיקוי שלה ב"ארץ נהדרת" על ידי טל פרידמן.
באוקטובר 2011 חזרה אודטה עם תוכנית חדשה בערוץ 2 אצל רשת, בשם "החיים על פי אודטה".
כשב-2012 הופסקו שידורי התוכנית, ושוורץ חזרה לעיתונות בלבד.
בשנת 2006 נתבעה על ידי אורן זריף בטענה של לשון הרע, אך בית המשפט דחה את תביעתו.
באותה שנה הגיעו תלונות לרשות השנייה על כך שאודטה מקדמת את כת הסיינטולוגיה בתוכנית האירוח שלה שבערוץ 10. ב-2014 בריאיון לחדשות 2 הודתה אודטה שהיא אכן למדה מספר קורסים בסיינטולוגיה (וזאת הסיבה שהתנגדה לריטלין, קמפיין המזוהה כסיינטולוגי), אך היא איננה משתייכת לסיינטולוגיה.
בשנת 2006 ספגה ביקורת מצד גורמים שונים בציבור הישראלי בשל הכפשת הורים הנותנים לילדיהם הסובלים מ-ADHD תרופות לשיפור הריכוז בהוראת רופא, מהן שוורץ המליצה בתוכניותיה להימנע.
דבריה שודרו בתוכנית הטלוויזיה שלה ונכתבו בטור שלה בעיתון.
באוקטובר 2015 שבה לטלוויזיה והנחתה תוכנית ראיונות "עצה טובה מאודטה", ששודרה בערוץ 20.
בדצמבר 2015 ספגה ביקורת קשה באתר המדע הפופולרי "מדע גדול, בקטנה", על פרסום המלצות רפואיות-תזונתיות שגויות, אודטה הודתה בטעות והסירה את פרסומיה מהרשת.
בינואר 2019 עלתה תוכנית הלייף סטייל השבועית שלה "אודטה" בקשת 12.
ב-7 במרץ 2019 הצטרפה כתושבת לתוכנית המציאות "2025" בקשת 12, והודחה לאחר ארבעה שבועות.
נישואיה הראשונים נמשכו כחמש שנים, כשהתחתנה עם החבר הראשון שלה בגיל 18. נישואיה השניים נמשכו כ-17 שנים לאיציק דנין, ולהם בת (שנשואה למייק, אחיו של שוקי זיקרי) ובן משותפים.
נישואיה השלישיים נמשכו כ-14 שנים לאילן שוורץ, נוכל שהונה אותה וטען בפניה ובפני נשים אחרות שהיה בכיר במוסד, וטייס - ומעל באמונן.
סיפור הגירושים שלה ממנו הובילו להד תקשורתי.
ב-2019 סיפרה אודטה בריאיון ל"ישראל היום" שהתגלה אצלה גידול טרום סרטני ליד השחלות, שהוסר בניתוח.
"אודי" הוא קומיקס ישראלי מאת אריאל ויסמן, הסובב סביב חייו של נער מתבגר לא-יוצלח.
הקומיקס פורסם באופן שבועי בג'נענע, פורטל הצעירים של "נענע" עד אוגוסט 2008. אודי הופיע בנוסף גם ב"החוברת המסריחה הזאת", פרויקט קומיקס משותף לוויסמן וליוצרים אחרים.
דמותו של אודי החלה את דרכה בקומיקס הוברט הוברט, בתור נער המגלה מנהרה המובילה לתוך ראשו של השחקן טום הנקס (בדומה לרעיון המובע בסרט להיות ג'ון מלקוביץ').
סדרת קומיקס בכיכובו של אודי הוצעה לראשונה על ידי ויסמן לעיתון מעריב לנוער אך נדחתה.
הקומיקס התקבל לאחר מכן על ידי ג'נענע באתר נענע, והתפרסם בו מאז ה-6 בפברואר 2006 עד ה-5 באוקטובר 2007 וחזר ב-20 בינואר 2008 .
הסדרה הפסיקה להתפרסם ב-13 באוגוסט 2010.
ב-22 לאוקטובר 2025, אריאל חזר לשתף בעמוד בפייסבוק שלו את אותו הקומיקס.
אודי – הדמות הראשית בקומיקס.
פריק על פי הגדרתו, מעריץ חדי קרן ומשתוקק להפוך לחד קרן בעצמו, או לכל הפחות לפגוש באחד.
הוא לא חכם ואלים כמו אביו.
נוהג להתבטא באופן גזעני והומופובי, אם כי לעיתים קרובות נרמז כי הוא עצמו מסתיר נטיות הומוסקסואליות חבויות.
אודי מדבר לרוב באופן עילג ומבולבל, והטקסט שלו מכיל לעיתים קרובות שגיאות כתיב באופן מכוון.
אודי קופץ מדת לדת באופן חופשי ודוגל באלימות.
שי גרינברג – חברו הקרוב ביותר של אודי.
אודי מחשיב את שי כחבר טוב, על אף ששי לעיתים קרובות מתייחס אליו בצורה מזלזלת ואף טוען במפורש כי הוא אינו מחשיב את אודי כחבר.
שי הוא בעל עור ירוק ושיער ארוך המכסה כמעט את כל פניו, אשר כמעט לעולם אינן מוצגות בגלוי בקומיקס.
דמותו של שי משמשת לרוב כהנגדה לדמותו של אודי, כשהוא מנסה להשתמש בהגיון כדי לסתור את רעיונותיו השגויים של אודי ולהעמיד אותו על טעויותיו, לרוב ללא הצלחה.
זיו פינקלשטיין – חבר נוסף של אודי, המתואר על ידיו בתור "הילד הכי קרציה בשכבה".
על־אף כי נראה כי זיו כופה את חברתו על אודי בניגוד לרצונו, אודי מקבל אותה בסופו של דבר.
נרמז לעיתים קרובות כי זיו סובל מהתעללות מינית מצד הוריו ומוריו, והוא מתאר את חייו כ"חיים מלאים מעשי סדום".
לזיו יש גם "זהות סודית" כפי שמתואר באחד הפרקים.
עמרי "הארי פוטר" פרידמן – אויבו של אודי.
אודי מכנה אותו "הארי פוטר", בגלל דמיונו החיצוני לדמות הספרותית, על אף שהוא אינו מרכיב משקפיים ואין לו צלקת על המצח.
אודי שונא אותו בתחילה בגלל הזיהוי המוטעה שלו עם הארי פוטר, ולאחר מכן מכיוון שהוא יוצא עם דנה.
עמרי נכנס לכלא לאחר שהופלל על ידי אודי ברצח תלמידה בבית־הספר אך באחד הפרקים חוזר לנקום.
דנה – בת 16 וידידתו של אודי הדוחה את חיזוריו בעקביות.
הייתה חברתו של עמרי ("הארי פוטר") עד שנכלא, ולאחר מכן נעשתה לחברתו של שי.
לתקופה קצרה הייתה גם בת-זוגו של אביו של אודי,של זיו בזמן שמוחו של זיו הושם בטעות בגופו של שי ושל אשכי כאשר נדחתה על ידי שי כשצמחו לה חצ'קונים רבים (על פי שי:"אודי ממין נקבה").
אבא – אביו האלים והמתעלל של אודי.
נוהג להרביץ לבנו לעיתים קרובות, ומכאן נטיותיו האלימות של אודי.
בדומה לבנו, גם הוא נוהג להתבטא בגסות באופן הומופובי וגזעני.
יניב – חבר נוסף של אודי, נער הטוען כי הוא ערפד.
אולג – תלמיד מגודל ממוצא אוקראיני, אשר שונא את אודי בשל התבטאויותיו הגזעניות כנגדו.
מכונה על ידי אודי "אולג האילג" (השגיאה במקור).
קרקר – ילד דחוי חברתית אשר אודי מתנדב לשמש לו כ"אח גדול" במסגרת המחויבות האישית שלו.
קרקר לא נוהג לדבר במשפטים סדירים אלא במילים גסות בודדות.
עם זאת, הוא מסוגל להתבטא טוב יותר בכתב.
אשכי – חבר נוסף של אודי אשר הוזכר כמקובל וכנרקומן.
הוא ומשפחתו מחשיבים את אילן רמון לגיבור, ובביתם יש פינת זיכרון לכבודו.
אורי – הופיע לקראת הפרקים האחרונים של העונה הראשונה.
אורי ניסה ללמד את אודי להיות נורמלי אך ללא הצלחה.
כתוצאה מכך אורי אומר לו את האמת ובזכותו אודי נהיה מיליונר והעונה נגמרת ביריקה של אודי לעין של אורי.
אורי לא הופיע יותר עד הפרק שפורסם ב-31.10.08.
אמא של אודי – לא ידוע באיזה חלק של חייו של אודי היא נעלמה/עזבה אך ידוע שהיא התייחסה אליו בדומה לצורה בה אביו מתייחס אליו אך היא לא השתמשה באלימות.
כנראה שאביו הפך להיות כמו שהוא בקומיקס בגלל עזיבתה.
אוֹדזרְחֶה (בגאורגית: ოძრხე או ოძრახე, אוֹדזרַחֶה) הייתה עיר-מבצר היסטורית במסחתי (כיום סאמצחה-ג'אוואחתי), שבדרום גאורגיהבאזור העיירה אַבָּסְתּוּמָאנִי שבנפת אדיגני, על הגדה הימנית של נהר האוֹצְחִיסְצְקָאלִי (ოცხისწყლი).
המבצר ישב על רכס סלעי גבוה שהשקיף על הדרך העוברת בין אודזרחה לנהר קוּרְצְחָנָה .
על פי המסורת הגאורגית העיר הוקמה על ידי גיבור מיתולוגי בשם אודזרחוס מבניו של כרתלוס ונקראה על שמו.
חורבות הביצורים עיר המבצר עדיין נמצאות על תילן.
למרות שברור, דור אחר דור, כי ההיסטוריה של שושלת בגרטיוני התחילה רק מהמאה השמינית, טען ההיסטוריון גאורגי, סיריל טואומנוף , כי שורשיו של הענף הגאורגי הראשון של הבגרטים מגיעים עד למאה השנייה, כאשר הם נזכרים כשליטי נסיכות אודזרחה.
הענף האוזדרחי של הבגרטיונים, ידוע ברשומות הגאורגיות מימי הביניים כ"ביבריטיאנים", ומגיע עד למאה החמישית, תקופת שלטונו של וחטנג גורגסלי.
"ביבריטיאנים" אלה אינם יכולים להחשב כאבות הקדמונים של הבגרטים.
אודזרחה נזכרת עוד בשנת 885, כאשר הנסיך מבית בגרטיוני מטאו-קלארג'תי, נאסרה, בא לתבוע את ירושתו בראש צבא שניתן לו על ידי גיסו בגרט הראשון, מלך אבחזיה .
הוא הצליח לכבוש את המבצרים אודזרחה, ג'וואריסציחה ולומסיאנתה (ლომსიანთა), אבל לאחר מכן הובס על ידי הכוחות המאוחדים של קרובי משפחתו, אשוט הראשון מארמניה ואדרנסה .
נאסרה נהרג באספינדזה בשנת 888.
אודות שמידט הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 2002, בבימויו של אלכסנדר פיין ובכיכובו של ג'ק ניקולסון.
הסרט מבוסס על ספר הנושא שם זהה, פרי עטו של הסופר לואיס ביגלי.
ג'ק ניקולסון משחק את דמותו של וורן שמידט, והופ דייוויס משחקת בתפקיד בתו, ג'יני.
וורן שמידט הוא אקטואר (אדם העוסק בחישוב שיעורי הסיכונים התשלומים והפרמיות של ביטוח) בחברת ביטוח באומהה, נברסקה, ובתחילת הסרט פורש לגמלאות.
הוא זוכה למסיבת פרידה בחברת הביטוח בה עבד, ומוחלף בידי עובד חדש וצעיר.
הוא מתקשה להסתגל לאורח חייו החדש, ומרגיש חסר תועלת.
הוא מבין שלמרות כל השנים שבהן עבד והניסיון אותו צבר, הוא בר החלפה.
יום אחד שמידט רואה בטלוויזיה פרסומת על תוכנית לאימוץ ילדים אפריקנים על ידי תמיכה כספית.
הוא נכנס לתוכנית ה"אימוץ", ולאחר כמה זמן מקבל חבילה בדואר ובה פרטים על הילד הטנזני ה"מאומץ" שלו, אנדוגו (NDugu).
שמידט מספר במהלך הסרט על מערכת היחסים עם אשתו, אשר הייתה מנוכרת כלפיו.
היא מתה לפתע מקריש דם במוח.
חבריו ובתו ג'יני מנסים לנחמו.
הוא נקלע לוויכוחים עם ג'יני, המתעתדת להתחתן עם ראנדל הרצל (מגולם על ידי דרמוט מלרוני), מהלך ששמידט מתנגד לו.
שמידט סבור, שהוא לא מתאים לבתו.
ג'יני ורנדל עוזבים לאחר זמן קצר חזרה לדנוור, קולורדו.
שמידט מוצא את עצמו לבדו.
שמידט מזניח את עצמו, הוא מפסיק לתפקד.
הוא נרדם ומתעורר מול הטלוויזיה, יוצא לטיולים בחצר בפיג'מה שלו, ולבסוף אף גומר את כל האוכל במטבח שלו.
לבסוף הוא מחליט לערוך מסע במעונוע שלו כדי לראות את ג'יני ולשכנע אותה לא להתחתן עם ראנדל.
הוא מתקשר לג'יני כדי להודיע לה על כך שהוא מגיע, והיא דורשת ממנו לא להגיע אלא זמן קצר לפני החתונה.
הוא מחליט לערוך טיול למחוזות ילדותו.
הוא מגיע לדנוור זמן קצר לפני החתונה, ופוגש את המשפחה של ראנדל.
הוא ממשיך לנסות להניא את בתו מלהינשא.
אף על פי שמתעורר ויכוח גדול ומכוער, בחתונה נושא שמידט נאום ונמנע מלהזכיר את ביקורתו, וחוזר חזרה לביתו.
שמידט מתחיל לתאר את סיפור חייו לאנדוגו במכתבים אותם הוא שולח לו.
הוא תוהה במכתביו אילו הישגים השיג במהלך חייו, ונדמה שהכתיבה היא סוג של תרפיה והתבוננות עצמית, ששמידט מתחיל לעבור לאחר מות אשתו והפרישה.
לקראת סוף הסרט מקבל שמידט חבילה מטנזניה, ובה מכתב מנזירה המטפלת באנדוגו.
היא אומרת שהוא לא יודע לקרוא או לכתוב, אולם מאוד שמח לשמוע את תוכנם.
שמידט מתרגש מאוד למשמע הדברים, ועיניו מתחילות לדמוע.
+פרסקטגוריהמועמדתוצאהטקס פרסי אוסקר ה-75השחקן הטוב ביותרג'ק ניקולסוןשחקנית המשנה הטובה ביותרקתי בייטסטקס פרסי גלובוס הזהב ה-60הסרט הטוב ביותר - דרמההבמאי הטוב ביותראלכסנדר פייןהתסריט הטוב ביותראלכסנדר פיין וג'ים טיילורהשחקן הטוב ביותר - סרט דרמהג'ק ניקולסוןשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט דרמהקתי בייטס
אודטה הייתה זמרת עם אפריקאית-אמריקאית.
אחת הבולטות בין זמרות שירי העם האמריקאים במאה ה-20, אודטה הופיעה ברחבי העולם בקונצרטים רבים, והשתתפה באין ספור אירועי צדקה.
אודטה צעדה לצד מרטין לותר קינג ג'וניור, הופיעה בפני הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי וביל קלינטון והשפיעה על בוב דילן הצעיר.
אודטה נולדה בברמינגהאם שבמדינת אלבמה.
בגיל 6 עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס.
מגיל צעיר הופיעה במקהלת הכנסייה ובלטה בקולה הצלול והחזק.
בגיל 13 החלה ללמוד פיתוח קול ולמדה עד שאימה לא יכלה לעמוד במחיר השיעורים.
אמן הבובות הארי ברנט נחלץ לעזרתה ומימן את המשך שעורי פיתוח הקול.
מאוחר יותר המשיכה בלימודי מוזיקה ושירה קלאסית ואופראית בקולג' של לוס אנג'לס.
האלבום הראשון של אודטה יצא לאור ב-1945 ונקרא The Tin Angel.
בגיל 19 השתתפה בהצגה Finian's Rainbow שהגיעה לסן פרנסיסקו, שם נחשפה לראשונה למוזיקת בלוז.
בשנה שלאחר מכן הופיעה בחופשת הקיץ בהצגה "ברנשים וחתיכות".
בשנת הלימודים הבאה בקולג' עבדה כעוזרת בית והופיע עם זמר הבס האגדי פול רובסון.
ב-1953 עזבה אודטה את לוס אנג'לס ונסעה לניו יורק והחלה להופיע במועדון למוזיקת פולקלור הנודע בשם Blue Angel.
פיט סיגר והארי בלפונטה, שעקבו אחרי הקריירה של אודטה, הזמינו אותה להופיע איתם:
הרי בלפונטה בקרנגי הול ופיט סיגר בבנין העירייה של ניו יורק.
בתחילת דרכה ליוותה אודטה את עצמה בגיטרה ונחשבה לזמרת סופרן.
כשהתבגרה הפכה למצו סופרן, ומאוחר יותר, הודות לאימון ולהבשלת קולה, הגיע טווח הקול שלה מסופרן ועד בריטון וקונטרה אלט.
לאחר מכן מיעטה להקליט אלבומי סולו, ובמשך שלושים השנים הבאות הקליטה 4 אלבומים בלבד.
בשנות השישים הצטרפה לתנועת המחאה לשוויון זכויות לשחורים, וב-1963 צעדה עם מרטין לותר קינג ג'וניור בסלמה ובוושינגטון.
בשירתה השפיעה אודטה על זמרי וזמרות עם רבים וידועים, ביניהם: בוב דילן, ג'ואן באאז וג'ניס ג'ופלין.
לותר קינג כינה את אודטה מלכת מוזיקת העם האמריקאית.
בשנת 1999 העניק לה נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, את מדליית האמנות National Medal of the Arts & Humanities על תרומתה למוזיקת העם האמריקאית.
ב-2007 הייתה מועמדת לפרס גראמי לאלבום הפולקלור הקלאסי הטוב ביותר, עבור האלבום "Gonna let it Shine".
בסך הכול הקליטה אודטה 27 אלבומי סולו, האחרון ב-2007, והשתתפה כזמרת בעשרות אלבומים נוספים לצד זמרות וזמרים כגון מרים מקבה, אריק ביב וג'יימס קוטון.
ב-2008 נפטרה אודטה בניו יורק ממחלת לב, בגיל 77.
אודורי אבי (ביפנית: 踊り海老 / 躍り海老 - מילולית: "חסילון רוקד") הוא מאכל מסוג איקיזוקורי הנחשב מעדן במטבח היפני.
בעוד שהסשימי הוא מאכל המכיל דג או סרטן נא (שאינו מבושל), האודורי אבי מכיל חסילון כשהוא עדיין חי, והוא עדיין נע בעת אכילתו.
לצורך הכנת המאכל טובלים את החסילון בסאקה על מנת לשכר אותו ולמנוע את ניסיונות בריחתו, וטובלים את החסילון ברוטב.
אודון הוא תבשיל אטריות עבות מחיטה מלאה, שמקורו במטבח היפני.
אטריות אודון מוגשות כשהן חמות, בקערת מרק.
בהעברה למטבח הישראלי, בצורה הפשוטה והבסיסית הן מוגשות כמרק אטריות.
אולם בצורתן המסורתית, הן מהוות חלק עיקרי ממרקם טעמים המוגשים ביחד.
בצורה המסורתית מוגשות אטריות אודון עם ציר דאשי, כאשר בקערות נפרדות מוגשים בצל ירוק, מירין (ליקר אורז מהמטבח היפני), טמפורה ורוטב סויה חם.
ניתן לשלב רק חלק מהמרכיבים או להוסיף מרכיבים נוספים לפי הטעם.
יחודו של תבשיל אודון, בניגוד למרקים ומאכלי אטריות בסגנון אירופי, הוא בכך שמרכיביהם לא משתדכים יחד במהלך הבישול או ההגשה.
למעשה, הכנתם הנכונה היא בנפרד, בכלי בישול נפרדים, כאשר כל אחד מהם שומר על טעמו ועל אופיו הייחודי.
מרכיבי המנה מוגשים בקערות נפרדות, ונוגעים זה בזה לראשונה בצלחת.
אודט ג'ולייט אנאבל היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
נודעת בזכות תפקידה כד"ר ג'סיקה אדמס בסדרה "האוס", וכסמנתה אריאס בסדרה "סופרגירל".
נולדה בשם אודט ג'ולייט יוסטמן (Odette Juliette Yustman) בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבה מצד אביה היה יהודי-אשכנזי.
אמה לידיה (לבית נודרסה) היא קובנית, ואביה ויקטור יוסטמן הוא קולומביאני.
בוגרת התיכון הנוצרי וודקרסט בריברסייד, קליפורניה.
את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה אנאבל בגיל 5 בקומדיית הפעולה "שוטר בגן ילדים" בתפקיד של ילדה דוברת ספרדית.
ובשנת 1996 חזרה לשחק בתפקיד מינורי של אנג'לה בסרט הקומי "אלוהים היקר" של הבמאי גארי מרשל.
את הופעת הפריצה שלה עשתה בשנת 2008 בסרט האסונות המצליח "קלוברפילד" בתפקיד אליזבת' מקינטייר, חברתו של גיבור הסרט רוב הוקינס.
ב-2009 הופיעה בסרט האימה של דייוויד ס.
גויר "התאום" בתפקיד הראשי בתור בחורה הרדופה על ידי דיבוק.
ב-2010 שיחקה אנאבל בקומדיה "רק לא את" בתור ג'ואנה קלארק יריבתה של גיבורת הסרט מרני אולסן אותה מגלמת קירסטן בל, במותחן האימה "ובקרוב האפלה", ובקומדיית הפעולה "מבצע סוף משחק".
ב-2011 שיחקה במותחן הריגול "דאבל", ודיבבה בסרט "הצ'יוואווה מבוורלי הילס".
כשהתבגרה אנאבל זכתה לחשיפה בזכות הופעותיה בסדרות "חזרה לשורשים" בתור אוברי דיאז, "South Beach" ובהפקה הטלוויזיונית "חיים גנובים".
בשנת 2010 הופיעה כשחקנית אורחת בעונה החמישית של סדרת הדרמה "אחים ואחיות".
בשנת 2011 זכתה לשדרוג במעמדה כשחקנית טלוויזיה בזכות תפקידיה בעונה השמינית של הסדרה "האוס" בתור ד"ר ג'סיקה אדמס, ובסדרה הקומית "ברייקינג אין".
החל מינואר 2013, אנאבל משתתפת בסדרת הפעולה "באנשי" כאחותו של צ'יף השבט האינדיאני, נולה לונגשאדו.
בשנת 2017 החלה אנאבל לשחק בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "סופרגירל" של רשת The CW בתפקיד סמנתה אריאס/ריין, והייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת טלוויזיה.
בשנת 2019 החלה לשחק בעונה השנייה של סדרת המסתורין "ספר לי סיפור" ב-CBS, בתפקיד מאדי פריט, ילדת הסנדוויץ' במשפחה שבורה.
היא הייתה מאורסת בעבר לשחקן טרבור רייט , עד שהשניים נפרדו ב-2008. באוקטובר 2010 התחתנה עם עמיתה לסדרה "אחים ואחיות", השחקן דייב אנאבל, ולהם בת משותפת שנולדה בספטמבר 2015. באוקטובר 2019 הודיעו בני הזוג על פרידתם, אך הודיעו על חזרתם באוגוסט 2020.
אנאבל הביעה את תמיכה במועמדת הדמוקרטית, הילרי קלינטון, בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016.
+שנהסרטתפקידהערות1990שוטר בגן ילדיםרוזה1996אלוהים היקראנג'לה2006החופשהנשקנית2007רובוטריקיםאשת החברה הגבוהההולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס מעשנת2008קלוברפילדאליזבת' "בת'" מקינטייר2009התאוםקייסי בלדון2010מבצע: סוף המשחקממתינהGroup Sex ונסהובקרוב האפלהאלירק לא אתג'ואנה קלארק2011הצ'יוואווה מבוורלי הילס 2קלואידיבובדאבלנטלי גירי2012הצ'יוואווה מבוורלי הילס 3קלואידיבוב2018The Truth About Liesרייצ'ל סטון2025Under Fire ואסקזTBAAnimaהלנה
+שנהסדרהתפקידהערות1996הנצחהשרלוטסרט טלוויזיה של NBC2004חמישיותקלי הלברגפרק: "Disdainfully the Helbergs"2005הפמליהדוגמנית של XBOXפרק: "Chinatown"2006סאות ביץ'אריאל קאסטהתפקיד ראשי; 8 פרקיםמונקקורטניפרק: "Mr.
תפקיד אורח (עונה 5); 24 פרקים2018-2017אלנה מאוולורסניוריטה מריסולדיבוב; פרק: "Science Unfair"2018No Sleep 'Til Christmasליזיסרט טלוויזיה של Freeform2020-2019Tell Me a Storyמדליין "מאדי" פרוטתפקיד ראשי; (עונה 2): 10 פרקים2021אי החלומות (אנ')דפני מאדןפרק: "His and Hers/The Heartbreak Hotel"2021-הווהווקרג'רדלין "ג'רי" ברוסארדתפקיד ראשי (3 עונות); 56 פרקים
אודז'יבול (בפולנית: Odrzywół) היא עיירה במזרח פולין, כ-85 ק"מ מדרום לוורשה, ובה כ-1,300 תושבים, על צומת דרכים בין כביש ורשה-קונסקי וכביש לודז'-ראדום.
בשנת 1418 אפשר המלך ולדיסלב השני יגיילו לשליט העיר רדום להכריז על אודז'יבול כעל עיר, עקב הצטיינותו של האחרון במלחמה הליטאית-פולנית-טבטונית.
בשנת 1815 צורפה אודז'יבול לפולין הקונגרסאית שבשליטת רוסיה.
עקב השתתפות תושביה במרד הפולני של 1863–1864 נשלל מעמד העיר של אודז'יבול.
בין שתי מלחמות העולם חיו באודז'יבול יותר מ-300 יהודים – כרבע מתושביה.
בספטמבר 1939 כבש הצבא הגרמני את העיירה.
בסוף 1941 קבעו הגרמנים גטו בעיירה בו נאסרו יותר מ-700 יהודים, בהם פליטים שהגיעו לעיירה עם פרוץ המלחמה.
באוגוסט 1942 גרשו הגרמנים את אסירי הגטו לגטו נובה מיאסטו על הפיליצה ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
במאות ה-19 וה-20 כיהנו רבנים נחשבים, ביניהם רבי ישראל ניסן קופרשטוק שהגיע לאודזיבול בהגיע בערב ראש השנה של שנת ה'תרמ"א (1881).
כמו כן כיהנו בעיירה גם רבי יהודה לייבוש ליכט ורבי צבי רינקוביץ'.
הרב ששימש בשנות השלושים עד המלחמה היה רב שלמה זרח קסטנברג.
אודון טהָאנִי (בתאית: อุดรธานี; בתעתיק לטיני: Udon Thani) היא העיר החמישית בגודלה בתאילנד, ומשמשת כבירת מחוז אודון טהאני.
שוכנת בצפון-מזרח המדינה, בחבל ארץ איסאן.
אודון טהאני מרוחקת כ-560 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק, העיר היא מרכז מסחרי חשוב ומשמשת כשער ללאוס, צפון וייטנאם, ודרום סין.
היישוב העתיק ביותר בתאילנד, אתר המורשת העולמית באן צ'יאנג, ממוקם כ-47 קילומטרים מזרחית לעיר.
באתר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים שתוארכו למאה ה-21 לפנה"ס.
בתקופת מלחמת וייטנאם השתמש חיל האוויר של ארצות הברית, בבסיס חיל האוויר המלכותי התאילנדי הסמוך לעיר.
החיילים האמריקאים הרבים שהוצבו בבסיס, הביאו להקמת בתי מלון, בארים, ובתי קפה.
פליטים וייטנאמים רבים הגיעו לעיר, צאצאיהם עדיין מתגוררים בה, הם דוברים ביניהם וייטנאמית, וכיום נמצא בעיר הריכוז הגדול ביותר של וייטנאמים בתאילנד.
אודטה (נקראה בעבר "הבוקר של אודטה") היא תוכנית אירוח ופנאי בהנחיית אודטה שוורץ.
התוכנית עוסקת בנושאים כגון משפחה, הורות, ילדים, אופנה, בסגנון חיים ולייף סטייל.
התוכנית נודעה בטיפים והעצות שניתנו בה, ובכך שהיא מכוונת לקהל יעד נשי ולעקרות בית.
בתוכנית היו אורחים שונים ומשתתפים קבועים שהגישו פינות שונות.
התוכנית עלתה לראשונה ב-2 בינואר 2003 בערוץ 10 (שהיה בתחילת דרכו).
התוכנית עלתה כתוכנית בוקר ועסקה בנושאים שונים.
התוכנית השיגה נתוני מדרוג גבוהים יחסית לערוץ, ובעקבות כך הוחלט להעביר אותה לשעה 5 בערב בקיץ 2004 ולאחר מכן ב-2005 עברה לשעה 6 אחר הצהריים, והוחלט לקצר את התוכנית לשעה במקום שעתיים.
בספטמבר 2005 השיגה שיא מדרוג (רייטינג) מיום עלייתה לאוויר.
בעקבות הצלחת התוכנית אודטה שוורץ אף זכתה לחיקוי בתוכנית ארץ נהדרת.
במרץ 2007, ביקשה שוורץ מערוץ 10 לצאת לחופשה.
ב-19 במרץ 2007 שודרה התוכנית ה-1,000 בערוץ 10 כאשר אחריה אודטה הייתה אמורה לצאת לחופשה.
לאחר התוכנית ה-1,000 לא שבה התוכנית למרקע והיא ירדה סופית מהאוויר.
התוכנית שודרה בשידורים חוזרים בין השנים 2007–2011.
ב-17 בינואר 2019 התוכנית חזרה במתכונת חדשה בקשת 12.
שםתפקידשניםמגיש פינת קולנועדנה דבוריןמגישת פינת ילדים והורות2003-2007שגב משהשף2003-2007שרית ישי לוימגישת פינת תיירות2003-2007סער פלסכתב צרכנות2003-2007שוקי זיקרימגיש פינת עיצוב שיער2005-2006אפרת אנזלמגישת פינת גאדג'טיים2004-2005מירי בלקיןמגישת פינת בריאות2003-2004
שנהטקספרסתוצאה2003טקס פרסמסך הזהב2003תוכנית הפנאיהטובה ביותר2004טקס פרסמסך הזהב2004תוכנית הפנאיהטובה ביותרפרסי האקדמיהלטלוויזיה לשנת2004תוכנית מגזיניתבתחומי תרבותופנאי הטובה ביותר2005טקס פרסימסך הזהב2005תוכנית הפנאיהטובה ביותר2006פרסי האקדמיהלטלוויזיה לשנת2006תוכנית מגזיןבתחומי תרבותופנאי הטובה ביותר
אודט פילפול הייתה חסידת אומות העולם מצרפת.
בתקופת לימודיה הפכה פילפול לחברתה של לורט קרסו (Carasso), יהודייה ממוצא יווני שרכשה אזרחות צרפתית בזכות נישואיה לז'ורז' ארדיטי, אזרח צרפתי.
בעלה של אודט פילפול, ז'ק פילפול, היה יהודי ונולד בראשון לציון.
במאי 1941, בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, מונתה פילפול לתפקיד סגנית מנהלת הרובע השלישי של פריז.
ביולי 1942, במהלך גירוש היהודים מפריז, ביקשה לורט מאודט פילפול לעזור לה להסתיר את הוריה.
פילפול הסתירה את ההורים בביתה במשך מספר חודשים.
היא השיגה עבורם מסמכי זהות מזויפים, וכך גם לאודט ולבעלה, כדי למנוע את גירושם למחנות ההשמדה הנאציים במזרח אירופה.
שוטרים צרפתים חשפו את המחבוא ועצרו את הנוכחים, אך הסכימו לשחררם בתמורה לכך שפילפול תעיד לטובתם לאחר המלחמה.
לאחר השחרור עשתה זאת פילפול.
פילפול הצילה יהודים רבים מפני גירוש, בכך שהזהירה אותם מפני פשיטות משטרתיות עליהן קיבלה מידע מבעוד מועד.
היא מצאה מקומות מסתור עבור יהודים, סיפקה להם מסמכי זהות מזויפים וכן השיגה להם כרטיסי קיצוב מזון.
הצלת היהודים הייתה חלק מפעילותה בשורות תנועת ההתנגדות הצרפתית לטובת כלל מתנגדי משטר וישי והכיבוש הנאצי, פעילות במסגרתה הצילה מאות אנשים.
ב-3 במרץ 1944 נעצרה פילפול על ידי הגסטפו.
היא גורשה למחנות הריכוז רוונסברוק ובוכנוואלד אך שרדה.
לאחר המלחמה הוענקו לפילפול, כאות הוקרה על פעולותיה, אות צלב המלחמה, מדליית ההתנגדות, אות לגיון הכבוד הצרפתי וצלב מלחמת העולם השנייה .
בשנת 2002 הוכרה פילפול על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם.
בשנת 2006, שנת המאה להולדתה של פילפול, נקרא על שמה אולם בבית העירייה של הרובע השלישי של פריז ונחנך שם לוח זיכרון המנציח את פעולתה בתקופת המלחמה.
פילפול הונצחה במספר מוקדים נוספים בצרפת.
אודונטובטרכיים (שם מדעי: Odontobatrachidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב, בתוכה סוג אחד אודונטובטרכוס (Odontobatrachus).
בני הסוג הם קרוביהם הרחוקים של משפחת פטרופדיים ובעבר היו שייכים לה ולסוג Petropedetes.
המין Odontobatrachus natator התגלה ב-1905 בחוף השנהב, ושויך בתחילה לסוג Petropedetes ושאר המינים התגלו רק ב-2015. על פי בדיקות מולקולריות הם הפכו למשפחה עצמאית עתיקה שהתפתחה כבר בתקופת הקרטיקון.
צפרדעים אלה חיות ביערות אפריקה, באזור חוף השנהב וגיאנה והן שוכנות נחלים.
אורכם עד 65 מ"מ והם בעלי קרומי שחייה, עור בעל בלוטות דמויות גרגירים ולסתות גדולות היכולות להיפער ולבלוע במהירות טרף קטן וכן שיניים קטנות.
הראשנים שטוחים ובעלי פה יונק העוזר להם להיאחז בסלעים.
אודונטופריניים (שם מדעי: Odontophrynidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
בני משפחה זו חיים ביערות אמריקה הדרומית והמרכזית.
הם סווגו לראשונה בשנת 1969, כחלק ממשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae) הגדולה.
ב-2006 עברו על פי בדיקות מולקולריות למשפחת הקיקלורמפידיים (Cycloramphidae), וב-2011 סווגו כמשפחה עצמאית.
משפחת קרפדות אלו חיים ביערות הלחים, הם בעלי גוף מגושם ורגליים קצרות מאוד, לסת גדולה ולחלקם ישנם "קרניים" מעל עיניהם.
המשפחה כוללת 52 מינים ב-3 סוגים:
אודונה הראשון, רוזן סבויה (באיטלקית: Oddone I di Savoia; 1023 – 1057), היה רוזן סבויה בין השנים 1051–1057.
אודונה נולד בשנת 1023 לאומברטו הראשון, רוזן סבויה ולאנצ'ילה מלנצבורג.
בשנת 1046 אודונה התחתן עם אדליידה מסוזה, בתם של אולדריקו מנפרדי השני, מרקיז טורינו וברטה ממילאנו, ועל ידי כך שלט עמה במרקיזות סוזה ובמרקיזות טורינו.
בשנת 1048 מת אביו אומברטו הראשון, רוזן סבויה, ואחיו אמדאו הראשון, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1051 מת אחיו אמדאו הראשון, ואודונה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1057 מת אודונה, ובנו פייטרו הראשון, רוזן סבויה ירש את כל נחלותיו.
בשנת 1046 התחתן אודונה עם אדליידה מסוזה, בתם של אולדריקו מנפרדי השני, מרקיז טורינו וברטה ממילאנו, ממנה היו לו 5 ילדים:
ברטה מסבויה (1051–1087), התחתנה עם היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
אדליידה מסבויה, דוכסית שוואביה (1052–1079), התחתנה עם רודולף מריינפלדן
אודונה השלישי, בישוף אסטי (לא ידוע–1098)
אוֹדוֹנָטוֹפּטֶרָה (שם מדעי: Odonatoptera) היא על-סדרה של חרקים קדומים בעלי שני זוגות כנפיים, ובה סדרת השפיראים.
קבצה זו החלה להתפתח בקרבון הפנסילבני, 320 מיליון שנה לפני זמננו.
חרקים אלה הכילו בעבר סדרות רבות, אך מרביתן נכחדו בסוף עידן הפלאוזואיקון ומכולן נותרה רק סדרת השפיראים.
המינים הנכחדים הכילו מינים גדולים בהרבה מרוב החרקים.
הגדול שבהם היה המגאנוירה, שהגיעה למוטת כנפיים של 75 ס"מ.
התכונות הבולטות שלהם הם גוף בעל ארבע כנפיים דמויות-להב, עיניים משוכללות ובטן ארוכה.
מינים אלה הם טורפים וניזונים מחרקים קטנים יותר הנחטפים באוויר.
סדרת מגאניסופטרה (Meganisoptera) – נכחדה
אודונתספיס (שם מדעי: Odontaspis) הוא סוג כרישים מהמשפחה כרישי חול שבסדרה דמויי עמלץ.
בסוג זה קיימים 2 מינים.
סוג זה קרוב לסוג כריש חול (או כריש-שן), אך מיניו חסרים חלק מהשיניים האחוריות של כרישי החול, בעלי חוטם מחודד יותר ומצויים בימים עמוקים יותר.
הם נדירים יחסית וכמעט לא רואים אותם.
הם יכולים להגיע לאורך 3.6 מטר.
כרישים אלה שוחים סביב קרקעית הים עד לעומק 1 ק"מ ומחפשים דגים קטנים ורכיכות סביב האוקיינוסים הממוזגים והטרופיים בכל העולם.
כריש חול קטן-שיניים (Odontaspis ferox)
אודוריקו מפורדנונה היה נזיר פרנציסקני, מיסיונר וחוקר ארצות.
הוא היה אחד מהאירופאים המעטים שהגיעו לסין בימי הביניים.
הדיווח על ביקורו בסין היה מקור חשוב לספר מסעותיו של סר ג'ון מנדוויל.
רבים מהדיווחים של מנדוויל הם, ככל הנראה, גרסאות מוגזמות של תיאורי עד הראייה אודוריק.
אודוריקו נולד בוילנובה, ליד העיירה פורדנונה בפריולי, איטליה ב-1286. הוא בא ממשפחת מאטיוסי, אחת המשפחות האחראיות על הגנת העיר פורדנונה מטעם אוטוקאר השני, מלך בוהמיה.
קיימת סברה כי מוצא משפחתו מצ'כיה.
אך יש החולקים על קביעה זו.
לאחר ש את נדרי המסדר הפרנציסקני הצטרף למנזר באודינה בירת פריולי.
בשנת 1296 יצא אודוריקו כמיסיונר לאזור הבלקן ואז נסע אל המונגולים בדרום רוסיה.
אודוריקו יצא למזרח באפריל 1318. הוא נסע מפדובה לקונסטנטינופול דרך ונציה ואז חצה את הים השחור אל טרפזונטס.
משם נסע להטיף בארמניה, מדי ופרס.
בכל המדינות הללו הקימו הפרנציסקנים מרכזי שליחות.
מסולטנייה הוא המשיך לעבר פרספוליס, שיראז ובגדאד אל המפרץ הפרסי.
עם עוד נזיר, ג'יימס מאירלנד, כבן לווייתו, הפליג ממצר הורמוז להודו, לאזור מומבאי.
באותה העת, נהרגו בעיר ההודית ת'אנה תומאזו מטולנטינו ושלושת חבריו הפרנציסקנים, שהוצאו להורג לאחר שהואשמו בחילול שמו של מוחמד והפכו למרטירים.
את שרידיהם אסף ג'ורדן מסווראק, דומיניקני שעזב אותם זמן קצר לפני כן והיה לימים לבישוף הקתולי הראשון בהודו.
אודוריקו מספר שהוא לא ויתר על שרידים אלה ונשא אותם איתו במסעותיו האחרים.
הוא המשיך משם לחוף מלבר ולקונדונגאלור.
בעקבות ביקרי בפורי, ב-1321 היה בין הראשונים שהביאו תיאור של פסטיבל המרכבה של האל ההינדי ג'אגנת לעולם המערבי, אודוריקו תיאר כיצד החוגגים שמו את "האלילים" על מרכבות, והמלך והמלכה וכל האנשים משכו אותם מבית התפילה בשירה ומוזיקה.
מהודו הפליג אודוריקו לסומטרה וביקר בנמלים שונים בחוף הצפוני של אותו האי.
משם המשיך לג'אווה, בורנאו, צ'אמפה, ובגואנגג'ואו.
מגואנגג'ואו הוא נסע לנמל הגדול של צ'ו'אנג'ואו ("זייתון") שם היו לפיקוחו שני בתים של המסדר הפרנציסקני.
באחד מאלה הוא הפקיד את שרידי ארבעת המרטירים, אם כי המשיך לשאת את ראשו של תומאזו עד שמסר אותו לפרנציסקנים בעיר הולדתו של הקדוש טולנטינו באיטליה.
מפוז'ו המשיך אל ג'יאנג וביקר בהאנגג'ואו ("קאנזי").
שהייתה באותה תקופה אחת הערים הגדולות בעולם ואודוריקו - כמו מרקו פולו, מריניולי ואבן בטוטה - מתאר בפירוט את תפארתה.
הוא המשיך צפונה על ידי נאנג'ינג וחוצה את נהר היאנגצה, יצא ל"תעלה הגדולה" ונסע למטה של החאן הגדול (ככל הנראה יסון טאמור חאן) בחאנאבליק (בתוך בייג'ינג של ימינו).
הוא נשאר שם שלוש שנים, ככל הנראה משנת 1324 עד 1327. ללא ספק, הוא היה קשור לאחת הכנסיות שהקים הארכיבישוף הפרנציסקני ג'ון ממונטה קורבינו, בתקופה זו בגיל מבוגר.
הוא ביקר גם בעיר יאנגז'ואו שם נמצאה מצבה של קתרינה וויליוני.
שם קיים, ככל הנראה, מיסה, בסביבות שנת 1324. הטקס הזה, הקדים את המיסה של פרדיננד מגלן בשנת 1521ן, שנחשבת בדרך כלל למיסה הראשונה בפיליפינים, .
עם זאת, ההיסטוריון ויליאם הנרי סקוט הגיע למסקנה לאחר שבחן את כתביו של אודוריקו על מסעותיו כי סביר להניח שמעולם לא דרכה רגלו באדמת פיליפינים.
דרכו של אודוריקו בחזרה לאירופה מתוארת פחות בבירור.
הוא חזר דרך היבשת ברחבי אסיה, כנראה דרך מונגוליה ודרך קאסן, טיבט, ואפילו אולי ביקר בלהסה.
לאחר מכן עבר, כנראה, בצפון פרס, במילסטורטה, ברמת אלבורז.
במקורות אין התייחסויות נוספות לתוואי שלו עד וונציה, אם כי כמעט בטוח שהוא עבר דרך טבריז.
אופיו העמום והשברירי של סיפור החזרה לאירופה, מנוגד לתיאור הברור החזק על הדרך שעשה למזרח.
אודוריקו נסע לעבר חצר האפיפיור באביניון, בהיותו בפיזה חלה, ופנה חזרה לאודין, בירת מחוז הולדתו, ושם נפטר.
את המסע של אודוריקו ניתן אולי לתאר כמשימה דיפלומטית, בנוסף ליעדיו הדתיים.
כמעט מאה קודם לכן, המונגולים פלשו לאירופה בין 1237 ל-1238 הם כבשו את מרבית רוסיה, ועד 1241 הם פלשו לפולין והונגריה גרמו בהן הרס רב.
האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי שארגן את המשלחות הראשונות אל שליט הטטרים, החאן הגדול בשנת 1254, הטיל אותן על הפרנציסקנים.
כך גם משלחות נוספות שיצאו לאחר מכן במאה הבאה.
ניקולו, מתאו ומרקו פולו יצאו לשני מסעות בשנת 1260 ו-1271, ובשנת 1294 המיסיונר
ג'ובאני ממונטקורבינו יצא למסע דומה עבור האפיפיור ניקולאוס הרביעי.
אודוריקו זכה לתהילה בעיקר במחוז הולדתו ופחות בקרב אחיו הפרנציסקנים.
האחרונים עמדו לקבור אותו - ללא דיחוי ובלי טקס, אך אנשי עיר מולדתו פעלו להלוויה ציבורית.
לאחר מותו, פשטו שמועות על מסעותיו המופלאים ועל נסים שעשה וההתלהבות מסיפורים אלה פשטה כמו אש בשדה קוצים בערים פריולי וקרניולה.
מסיבה זו היה צורך לדחות את הטקס לא אחת ולבסוף הוא התקיים בנוכחות הפטריארך של אקוויליה וכל נכבדי המקום.
תוך זמן הפכה ההתלהבות הרחבה את קברו למקום פולחן והעירייה הקימה קבר מפואר לתהילתו כקדוש ונוסע.
תהילתו התפשטה אבל רק אחרי ארבע מאות שנה (1755) הכס הקדוש הכתיר אותו כקדוש רשמי.
בשנת 1881 הוקם פסל של אודוריקו בפרדונה.
עותקים רבים של הסיפור של אודוריקו (הן מהטקסט המקורי והן מהגרסאות בצרפתית, איטלקית וכדומה) שהגיעו לתקופתנו, בעיקר מהמאה ה-14, מראים עד כמה זכה לפופולריות במהירות ובתפוצה רחבה.
ישנם מספר קטעים בספר המתארים את אודוריקו כחוקר ארצות אמיתי ומקורי.
הוא האירופי הראשון, אחרי מרקו פולו, שמזכיר במפורש את שמה של סומטרה.
תאורי הקניבליזם וקהילת הנשים שמייחסים לאנשים אחרים בסומטרה או באיים הסמוכים, בהחלט שייכים לו.
תיאורים שונים בארכיפלג אינם נקיים מטעויות, אך הן טעויות אפשריות של עד ראייה.
כך גם תיאוריו על סין: התיאורים שלו על מנהג הדייג עם קורמורניים מאולפים, המנהג לתת לציפורניים לגדול בצורה מוגזמת, והדחיסה של כפות הרגליים של נשים.
נוסעים אחרים אינם מזכירים פרטים אלה, אפילו מרקו פולו משמיט את כולם.
אודוריקו לא ביקר רק במדינות רבות, אלא גם כתב עליהן כדי שיוכל לחלוק את ידיעותיו עם אחרים.
אודוור נורדלי (בנורווגית: Odvar Nordli; 3 בנובמבר 1927 – 9 בינואר 2018) היה ראש ממשלת נורווגיה בשנים 1976–1981, מטעם מפלגת העבודה.
נורדלי נולד וגדל בכפר טאנגן שבסטאנגה שבמחוז הדמרק.
את שירותו הצבאי הוא עשה לאחר מלחמת העולם השנייה בחיל הכיבוש הנורווגי בגרמניה.
לאחר מכן הוא למד ראיית חשבון ומשנת 1951 עד 1963 היה סגן ראש עיריית סטאנגה, במקביל לעבודתו כרואה חשבון.
בשנת 1961 הוא נבחר לסטורטינג כנציג מחוז הדמרק.
בשנים 1971–1972 הוא כיהן כשר לענייני שלטון מקומי ועבודה.
באפריל 1975 נבחר נורדלי פה אחד למועמד מפלגתו לראשות הממשלה כאשר ראש הממשלה המכהן, בראטלי, יפרוש, במסגרת הסכם פשרה בינו לבין ריון סטון, על פיו סטון יהיה מנהיג המפלגה ונורדלי ראש הממשלה.
נורדלי שנטה יותר למרכז, היה תשובת מפלגתו לעליית כוחם של השמרנים.
בעקבות התפטרותו של טריגווה בראטלי, נבחר נורדלי בינואר 1976 לראש ממשלת נורווגיה.
בבחירות לסטורטינג בספטמבר 1977 התחזקה מפלגתו מ-62 ל-76 מושבים, הודות לפופולריות שלו ושל שותפו להנהגת המפלגה, על חשבון המפלגה הסוציאליסטית שנחלה מפלה.
בתחילת 1981 התפטר נורדלי "מטעמי בריאות".
ההערכות היו שהוא התפטר בגלל חילוקי דעות בתוך מפלגתו ומחשש מתבוסה בבחירות.
לאחר פרישתו מראשות הממשלה הוא כיהן בשנים 1981–1985 כסגן יו"ר הסטורטינג.