tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגדת לונדון היא כתב יד מאויר מן הרבע השלישי של המאה ה־15, מעשה ידיו של יואל בן שמעון.
כיום היא שמורה בספרייה הבריטית.
ההגדה של פסח נוצרה בין השנים 1451 ל־1478. על פי מאפיינים סגנוניים וביבליו־פילולוגיים, מקובל להניח כי היא נעשתה סביב שנת 1460. קיימת מחלוקת מחקרית בשאלת מקום יצירתה – אם בדרום גרמניה, בצפון איטליה, או בשני האזורים גם יחד.
על פי הקולופון ברור כי ההגדה יצאה מתחת ידו או מסדנתו של יואל בן שמעון, אם כי ככל הנראה לא פעל לבדו.
במחקר הוצעו כמה השערות באשר למשמעותו של המונח „Mhrz" המופיע בקולופון של הגדת לונדון.
"Mhrz" הוא אחד מהבאים :
האחת – כקיצור של הביטוי העברי „מורנו הרב יצחק", כאשר האות „Z" מתפרשת כקיצור לשם „זקֶל", שהוא צורת חיבה לשם יצחק.
יעקב מתתיה זה, בנו של יצחק, ידוע גם כלקוח של כתב־יד נוסף – מחזור, השמור כיום בספריית מדינת בוואריה במינכן.
האפשרות השנייה מציעה כי מדובר בציון שנה, שניתן לקרוא אותה כשנת ה'ריב (5212), היא 1451/52 לספירה.
עם זאת, ההשערה האחרונה נחשבת לפחות סבירה, מאחר ששאר העדויות מצביעות על יצירת ההגדה סביב שנת 1460 וכן על הקשר המזוהה עם המזמין, יעקב מתתיה.
על גורלה של הגדת לונדון בין היותה בבעלותו של יעקב מתתיה במאה ה־15 לבין הופעתה מחדש בחנות ספרים עתיקים במאה ה־19 לא נשתמר כל מידע.
באפריל 1844 רכש המוזיאון הבריטי (כיום הספרייה הבריטית) את כתב־היד תמורת 42 ליש"ט מבית המסחר Payne & Foss.
ההגדה נרשמה בקטלוג הספרייה תחת הסימון Add.
הספר כולל 49 דפי קלף במידות 275×375 מ"מ, הכתובים משני צדדיהם ומקצתם גם מאוירים.
הכריכה, עשויה עור, מתוארכת בקירוב לאותה תקופה שבה נוצר הספר.
היא מעוטרת בדגמים חקוקים בשוליים, ובהם דמויות אנוש, בעלי חיים וצמחים.
משמעותן של דמויות אלו שנויה במחלוקת במחקר.
תוכן כתב־היד הגדת לונדון כוללת שלושה מרכיבים עיקריים:
הטקסט הליטורגי של סדר הפסח, טקס ערב פסח המציין את שחרור בני ישראל מעבדות מצרים.
פירוש לטקסט הליטורגי מאת אלעזר מגרמייזא (1238–1165), חכם ורב בקהילת יהודי וורמייזא.
איורים וראשי תיבות מעוטרים – חלק ניכר מן האיורים הם אותיות פתיחה מפוארות.
עם זאת, לא ניתן לקבוע בוודאות שכל האיורים נעשו בידי יואל בן שמעון.
מחקר סגנוני חילק את האיורים לשתי קבוצות: הדפים 9–37 צוירו בסגנון איטלקי ונחשבים ליצירתו של יואל בן שמעון, בעוד שיתר האיורים מעוצבים בסגנון גרמני עכשווי, שיוחסו ליד אחרת.
דוד גולדשטיין: הגדת לונדון מהספרייה הבריטית.
כתב יד עברי מאמצע המאה ה-15 שנכתב ואויר על ידי יואל בן שמעון פייבוש אשכנזי, עם פירוש המיוחס לאלעזר בן יהודה מוורמס .
הרדר, פרייבורג 1985. ( מהדורת פקסימיליה גרמנית).
כתב יד עברי מאמצע המאה ה-15 מאוסף הספרייה הבריטית, שנכתב ואויר מאת יואל בן שמעון בשם פייבוש אשכנזי, עם פירוש המיוחס לאלעזר בן יהודה מוורמס .
הוצאת תמזה והדסון, לונדון 1985 (מהדורה בשפה האנגלית).
הגדת הדרקון היא הגדה של פסח מודפסת בתבנית קודקס שמקורה בצפון צרפת במאה ה־13. שם ההגדה ניתן לה על סמך עיטורי הדרקונים שמופיעים באיורי ההגדה לצד איורים גרוטסקיים אחרים.
ההגדה נמצאת כיום באוסף המדינה ואוניברסיטת המבורג ומספרה שם COD.
זוהי הגדה של פסח מבין הראשונות שיצאו בעולם.
היא אינה שלמה; גם ההתחלה וגם הסוף חסרים.
הטקסט העברי של ההגדה כתוב בכתב איטלקי מרובע ובכתב יד חצי מחובר.
לטקסט נוספו סימני ניקוד באופן חלקי.
רוב דפי המחצית הראשונה של ההגדה מעוטרים בציורים שנוצרו על ידי שני מאיירים.
האיורים מסבירים את הטקסט, מתארים מאכלים, טקסים ומנהגים; ישנן גם דמויות מאויירות.
העמודים המקבילים קשורים זה לזה בסגנון האיורים שבהם.
יש הטוענים שהביצוע נאיבי במקצת בהשוואה לעבודות ספרותיות יהודיות אחרות עכשוויות, אך הוא בכל זאת מדגים תוכנית ציורית מעניינת.
בטקסט ההבדלה "ברוך אתה ה' מקדש ישראל ואת ימי החג", מצויר זר חגיגי המכיל לולב לחג הסוכות עם ההערה: "זהו לולב".
בטקסט ההבדלה "ברוך אתה, ...
בין יום השביעי לששת ימי העבודה", אדם מצויר ולצידו הכיתוב: "אדם הראשון".
צלחת פסח מאויירת: ביצה וכרפס האופייניים לצלחת ליל הסדר.
איור של ארבע השאלות הטקסיות: הבן התמים והבן הרשע לבושים כאבירים יושבים על חיות בר.
איור של מאכלים סמליים בפסח: מצה, כבש ומרור.
מספר עדויות מצביעות על איטליה כמקום מוצאו של כתב היד:
טקס הפסח הוא איטלקי, למשל, סדר ארבע השאלות תואם לזה שבמחזור תפילה רומא.
בעמוד 21v יש הערה לשם המאייר: "אברהמו"
כתב היד נוצר בין השנים 1280 ו-1320. בתחילת המאה ה-18 הוא היה בספרייתו של הכומר יוהאן כריסטוף וולף בהמבורג ומשם הגיע לספריית המדינה.
הגהה היא שלב של עריכת טקסט, לרוב לאחר שהוא גמור.
הליך ההגהה כולל בעיקר תיקון טעויות לשוניות, טעויות פיסוק, וכן עיצוב, סידור וגימור של הטקסט.
הגהה יכולה להתבצע עבור טקסט בכל פלטפורמה שהיא, לדוגמה עריכת טקסט דיגיטלי עבור אתר אינטרנט או עריכת טקסט שעתיד להיות מודפס עבור כתבה בעיתון.
כל הגהה שכזו בעלת מאפיינים אחרים.
הגהה לקראת הוצאה לאור של יצירה מודפסת
בתהליך ההוצאה לאור של יצירה כתובה שבו עוברת היצירה, לאחר סידורה ועימודה, ישנה קריאה קפדנית שמטרתה איתור שגיאות טכניות שנפלו בה: שגיאות כתיב, טעויות העתקה וטעויות דפוס, כדי לעשותה ראויה לדפוס.
העברת הספר לסדר היישר ממעבד התמלילים של הכותב, כמקובל החל משלהי המאה העשרים, מבטיחה שכמעט לא ייווצרו טעויות העתקה וטעויות דפוס במהלך הסידור.
בכל זאת יש לבדוק את הסדר, בין היתר כדי לגלות שיבושים שקרו בתהליך זה, כגון בחירה שגויה של גופן, סידור לא נכון של קטעים מורכבים (כגון טבלאות, נוסחאות, סימנים מיוחדים ועוד).
בספר המסודר, שאיכות הדפסתו גבוהה משל מעבד תמלילים מצוי, מתגלות גם טעויות שחמקו מעין המחבר בהגיהו את כתב היד.
עם תום העימוד יש לבצע הגהה נוספת, שבה יש לוודא בעיקר שלא חל שיבוש בעימוד.
טעות בכותרת ובסיומת של הדף
טעות בסדר העמודים או בסדר הפסקאות
היעלמות של דף או פסקה
לצורך ההגהה מופקת טיוטת הגהה של הספר המסודר.
לשם תקשורת תקינה וחד-משמעית בין המגיה לסדר, הוגדרו סימנים מיוחדים לסימון דפי ההגהה: ביטול אותיות, הוספת אותיות וכדומה.
ניתן לבטל את הצורך בתקשורת זו כאשר ההגהה נעשית ישירות על הטקסט המעומד המוצג בפורמט WYSIWYG בתוכנת הסידור והעימוד.
חשיבות גדולה במיוחד מיוחסת להגהתם של ספרי התנ"ך, מפאת קדושתם.
דוגמה לכך מוצגת בדפוס של חמישה חומשי תורה משנת 1666, שבתחילתם נאמר על המו"ל:
למרות ההגהות החוזרות ונשנות שעובר הספר עלולות בכל זאת לחמוק שגיאות מעיני המגיה.
במהדורה אנגלית של התנ"ך, שנדפסה בשנת 1631, נשמטה המלה "לא" מהדיבר השביעי "לא תנאף".
בדרך כלל שגיאות הדפוס קלות יותר, כאלה שלא יפגמו ביכולת הקורא להבין את הטקסט.
אף-על-פי-כן אין לזלזל בהן, כפי שאמר מארק טוויין: "הישמר והיזהר כאשר אתה מעלעל בספר העוסק בנושאי בריאות – אתה עלול למות משגיאת דפוס".
ההגהה היא לרוב מלאכה חדגונית, ופעמים רבות נמצאת במקום נמוך בסולם העדיפויות של המו"ל הישראלי.
חשיבותה של ההגהה ניכרת בעיקר כאשר היא נכשלת, כפי שעולה מביקורתו של יורם ברונובסקי:
לצורך ביצוע הגהה מוצלחת בתהליך ההוצאה לאור, אנשי הגהה מתייחסים למסמך בקפידה ובמקצועיות.
הם בודקים את המסמך בקפידה כדי לזהות ולתקן בדיוק כל טעות, גם קטנה.
מתבצעת הדיקה של כל תו במסמך, כולל השורה השורה לפי השורה.
במקביל, נבדק הסדר הכללי של המסמך והשורות שבתוכו ונבדקות סדרי העמודים ונבדק הסדר והמראה של הפריטים החיצוניים במסמך כמו כותרות, פקסים ורשימות.
בסיום ההגהה, המסמך משוקלל מחדש ומוכן לשלב ההדפסה.
לתיקון טעויות שחמקו גם בשלב ההגהה משמש דף אראטה המצורף לספר, אם כי השימוש בו אינו נפוץ.
הגה (או ברבים- הגהים/הגיים) הוא חלק של כלי תחבורה המשמש לקביעת כיוון ההתקדמות שלו.
הוא חלק ממערכת הניווט וההיגוי בכל כלי הרכב היבשתיים המודרניים ורווח גם בכלי תעופה וכלי שיט.
חלק זה של מערכת ההיגוי נשלט על ידי הנהג בעוד ששאר החלקים מגיבים לתנועות ההגה.
הניווט יכול להיעשות בשתי דרכים: בעזרת רכיבים הידראולים (בהגה כוח) או על ידי מחשב (במכוניות מודרניות).
כדי למנוע גנבה של כלי הרכב, רוב ההגאים נעולים כאשר מפתח ההצתה מוצא החוצה מהמנעול.
בדרך כלל ההגאים למכוניות נוסעים עגולים, כאשר ההגה מחובר לעמוד ההיגוי על ידי מספר חישורים.
בארצות שבהן נוסעים בצד שמאל של הכביש, ההגה נמצא בצד ימין של המכונית ולהפך.
ציוד ומכשור נוספים הקשורים להגה
ההגה משמש לא רק להיגוי.
ברוב המכוניות נמצא בהגה כפתור שמפעיל את הצופר.
בנוסף, כלי רכב מודרניים רבים כוללים הגה בעל כפתורים לבקרת שיוט (Cruise Control) ושליטה במערכת הקול של המכונית, זאת כדי להפחית את המקרים בהם הנהג מסיר את ידיו מההגה.
כיום ברוב הגאי המכוניות מאוחסנת כרית אוויר דחוסה במרכז ההגה אשר נפתחת בזמן התנגשות חזיתית.
לכן כדי למנוע פציעה מפתיחת כרית האוויר אין לשבת קרוב מידי להגה אלא במרחק של לפחות 30 ס"מ בין ההגה לחזה הנהג.
קיימים אביזרים לקונסולות משחקים מסוימות המעוצבים בצורת הגה ומיועדים בעיקר למשחקי מרוצים.
לעיתים מותקן על ההגה תפוח הגה המסייע בשליטה על ההיגוי.
הגדת סרייבו היא הגדה של פסח שנכתבה וצוירה, ככל הנראה, בברצלונה שבספרד בשנת 1350 בקירוב ונחשבת לאחת ההגדות העתיקות ביותר שנשתמרו.
ההגדה מוצגת במוזיאון הלאומי של בוסניה והרצגובינה שבסרייבו.
ההגדה נכתבה ואוירה בכתב יד על גבי עור מולבן ומעוטרת בזהב ובכסף.
כתב היד נחלק לשלושה חלקים.
בחלק הראשון מופיעים 34 דפים ובהם איורים של סיפורי התורה על בריאת העולם ועד מותו של משה רבנו, תוך פירוט של האירועים הקשורים בהשתקעות עם ישראל במצרים וביציאתו משם.
האיורים החותמים חלק זה הם איור של בית המקדש הבנוי, של חלוקת חרוסת לקראת הסדר, ושל העם היוצא מבית הכנסת לאחר תפילת החג.
חלק זה מהווה כעין הקדמה מאוירת להגדה.
החלק השני הוא נוסח מעוטר של ההגדה, מלווה באיורים אחדים, ובחלק האחרון מופיע מחזור פיוטים ותפילות לימות הפסח.
לא ידוע מתי יצאה ההגדה מתחומי ספרד.
במועד לא ידוע הגיעה ההגדה מאיטליה לסרייבו, שבעבר הייתה בה קהילה יהודית גדולה.
בשנת 1894 נמכרה למוזיאון הלאומי של בוסניה בסרייבו.
המוכרים היו בני משפחת כהן, שנאלצו למכור את ההגדה המשפחתית לאחר שאבי המשפחה נפטר והיא נותרה ללא מפרנס.
ההגדה עוררה עניין רב בעולם האקדמי, וב-1898 יצא לאור בווינה מחקר על הטקסט ועל האיורים בהגדה, מאת חוקר הליתורגיה דוד היינריך מילר וחוקר האמנות יוליוס פון שלוסר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הסתיר הספרן הראשי של המוזיאון, דרוויש קורקוט, את ההגדה מחשש שהנאצים ישמידו אותה.
קורקוט הבריח את ההגדה מסרייבו, והחביא אותה במסגד בזניצה.
במהלך מלחמת בוסניה, בשלהי המאה ה-20, החביא הספרן ד"ר אנבאר אימאמוביץ (enver Imamović) את ההגדה בכספת תת-קרקעית של סניף בנק.
בעקבות שמועות שלפיהן ממשלת בוסניה והרצגובינה מכרה את ההגדה על מנת לממן רכישת נשק, הציג נשיא בוסניה את ההגדה בסדר פסח שנערך בשנת 1995.
בשנת 1991 הוערך שווי ההגדה ב-7 מיליון דולרים.
במהלך השנים יצאו מספר מהדורות פקסימיליה של ההגדה.
הראשונה בהן נמכרה אך ורק במוזיאון של סרייבו.
ההגדה נכתבה בסביבות שנת 1450. באחד מדפי ההגדה (23ב), היכן שמופיע פסוק מספר תהלים "הייתה יהודה לקדשו", המילה 'יהודה' מודגשת ונצבעה באדום, פרט זה מרמז אולי על שם הסופר שכתב את ההגדה.
משערים כי ההגדה אוירה על ידי המאייר והסופר יואל בן שמעון.
באחד מדפי ההגדה (31א) נוספה הערה "ז"ל אני שמשון", שנוספה על ידי אחד מבעלי כתב היד.
קובץ של כתבי יד איטלקיים ובתוכם הגדה זו היו בבעלות שלמה דה-פרנטה מטריאסטה בין השנים 1832–1855. כעבור שנים אחדות הוא נמכר לברון אדמונד דה-רוטשילד בפריז (סומן: אוסף רוטשילד, מס' 92).
בשנת 1939 נשדדה ההגדה על ידי הנאצים ונעלמה.
לאחר המלחמה נרכשה ההגדה על ידי ד"ר פרד מרפי (F.
Murphy), בוגר אוניברסיטת ייל, אשר הוריש אותה בשנת 1948 לספריית אוניברסיטת ייל.
בשנת 1980 גילה חוקר תולדות האמנות פרופ' J.
Marrow כי ההגדה הייתה שייכת במקור למשפחת רוטשילד, וכתב היד חזר לרשותם.
הברונית אלמנת ג'יימס דה רוטשילד מלונדון, תרמה את ההגדה לספרייה הלאומית בירושלים.
בהגדה היו חסרים 3 דפים (2 הדפים הראשונים, ודף נוסף בין דף 22 לדף 23), שנתלשו ממנה ככל הנראה עוד לפני שהגיעה לידי משפחת רוטשילד.
2 מהדפים (הדף השני, והדף שבין 22 ל-23) נמכרו בבית מכירות צרפתי, וחצי שנה לאחר מכן הם זוהו על ידי ד"ר אוולין מ.
כהן, חוקרת אומנות מארצות הברית, כדפים החסרים מהגדה זו.
דפים אלו נרכשו על ידי תורמים אנונימיים עבור הספרייה הלאומית, וכעת הם משולבים בכתב היד מקורי, ורק הדף הראשון שלה חסר עדיין.
הגדה נוספת מאוסף משפחת רוטשילד כלולה במכלול רוטשילד.
במרכז הדף תוכן ההגדה ובשוליים ציורים ופירושים מרש"י, פסקי הלכה, הערות מכתבי הרמב"ם ומספר יוסיפון.
בין הציורים שבהגדה מובא תיאור סכמתי של תהליך יצירת המצה.
ההגדה במצב דהוי יותר משאר חיבורי האוסף, תופעה המצביעה על השימוש הרב שבה.
העמוד הפותח של ההגדה כנראה חסר, שכן העמוד הראשון אינו מכיל את הקידוש בפתיחתו; על כן סביר לשער שהיה זה עמוד שער.
בהגדה מצויים אזכורי שמות העשויים ללמד על זהות מזמיני ההגדה או על בעליה: "אני שמשון", וכן מובלט גם השם "יהודה".
באחד העמודים כתובת ארוכה, אשר עוסקת בזהות הכותבים, אך לא ניתן לפענחהּ, חוץ מהמילה "כתב יד".
בתחתית של עמודים אחדים מופיע ציור קבוע של עלה, בדומה לסמלים שנהגו סתתים לבצע על אבנים שעיבדו.
יש להניח כי גם אלו סימנים לזיהוי הכותבים.
לאחר הברכה על כוס רביעית, נאמר בלשון אשכנז "נו טרינק אוש", כלומר – "עכשיו שְתה".
מנהגי ההגדה בהשוואה למנהג האשכנזים כיום
ההגדה היא לפי מנהג אשכנז, אלא שמספר מנהגים אשכנזיים המוכרים לנו כיום התגבשו בסמוך לכתיבת ההגדה ולכן חלקם נכנסו כהערות שוליים.
בין המנהגים שאינם מקובלים כיום אצל יהודי אשכנז ניתן למנות:
ברכה על נטילת ידיים שלפני אכילת הכרפס – כיום נוהגים בקהילות אשכנז (ולמעשה כמעט בכל הקהילות למעט התימנים) שלא מברכים על נטילת ידיים הבאה מחמת אכילת דבר שטיבולו במשקה - משום ספק ברכות להקל, בהתאם לשיטת מהר"ם מרוטנבורג, אך לפי המנהג המובא בהגדה יש לברך.
טיבול של הכרפס בחרוסת בהתאם לשיטות של ראשונים רבים.
כבר בתקופת ההגדה היו ראשונים אחרים שערערו על מנהג זה וקבעו לטבל בחומץ, לפיכך כבר בהגדה עצמה אנו מוצאים בצד כיתוב המצריך טיבול בחומץ במקום בחרוסת, מה שלאחר מכן הפך למנהג כלל אשכנזי.
בניגוד למקובל כיום אצל האשכנזים, הנוסח בסיומה של הפסקה המקדימה להלל ("לפיכך אנחנו חייבים") הוא "ונאמר לפניו הללויה" כמו ברוב העדות, ולא כפי שנתקבל כיום אצל האשכנזים "ונאמר לפניו שירה חדשה הללויה".
למרור כתוב שיש לקחת "ליטוגא", שהיא חסה, ולא כמנהג חלק מהאשכנזים לקחת חזרת.
בפסוקי "שפוך חמתך" נזכר למעשה רק הפסוק הראשון, כמו בנוסח איטליה, וחסרים שלושה פסוקים הנאמרים כיום בנוסח אשכנז.
ההגדה מזכירה שתי ברכות השיר – "יהללוך" אחרי הלל המצרי ונשמת כל חי אחרי הלל הגדול, ושתיהן חותמות בברכה, כשיטת כמה מחכמי צרפת ואיטליה בתקופת הראשונים.
ברם בהערת שוליים בצד מוזכר מנהגו של ר' חיים כהן מבעלי התוספות, שאין לחתום בברכה ב"יהללוך", ודווקא מנהג זה המופיע בהערת שוליים הוא המנהג שהתקבל לבסוף בקהילות האשכנזיות.
ההגדה מסתיימת במילים "סליק מה נשתנה".
בקרב קהילות אשכנז נהגו לכנות את ההגדה כולה בשם "מה נשתנה".
בדומה להגדות אחרות מתקופה זו, השירים "אחד מי יודע" ו"חד גדיא" אינם מופיעים.
מן ההגדה ניתן ללמוד אפוא שכמה מהמנהגים האופייניים של יהדות אשכנז של ימינו בליל הסדר טרם פשטו בכל הקהילות האשכנזיות, חלקם חדרו כהערות שוליים וחלקם אינם מוזכרים כלל.
ניתן להבחין בביצוע הנחיות עקבי לכל כותבי ההגדה.
לפי הערות בשולי ההגדה התיקונים הוצגו בשוליים.
במקרה אחד, בסוף הקידוש, בעמוד הבא, ועל כך יש סימן, שהיה מוסכם.
יש הפרדה בין האותיות של תוכן ההגדה לבין אלו הכוללות הוראות לעורך הסדר.
האחרונות זוכות לסלסול מיוחד מעליהן, המבדילות אותן מהטקסט הרגיל.
לנוחיות הקורא, אם משפט אינו מסתיים באותה שורה והמילה שנותרה להשלמתו הייתה צריכה לפתוח שורה חדשה, המילה החסרה נרשמת בשולי הדף.
וכך, הכללתו של משפט עם מילה אחת בלבד בשיר, הבנוי כמקשה אחת, היה פוגע בחזות מבנה של היצירה.
דוגמה לכך: בדף השורה מסתיימת במילה "יום" ואילו ההמשך "לילה" כתוב מחוץ למבנה.
למטרה דומה נוספו מילים בשולי סוף הדף, כאשר במשפט הסוגר את הדף חסרה המילה האחרונה.
היא מופיע בסוף הדף כדי שעורך הסדר לא יישכח להגיד את המילה במועדה.
וכך, כאשר הדף מסתיים בברכה, ההמשך "מוזגים" מופיע בנפרד בסוף הדף וכן בדף החדש.
החלק היפה בהגדה הם האיורים.
לא נעשה כל ניסיון להתאים אותם למציאות של בני ישראל שהיו במצרים; ארבעת הבנים לבושים מכנסים קצרים הדוקים, עם חולצה ארוכה, ובידם נתונות חרבות – כמו נערים בתקופת כתיבת ההגדה באיטליה של המאה ה-15. אחד מהם לבוש כמו ליצן (שאינו יודע לשאול).
הערים הם ערי מבצר עם חומות מבוצרות.
עבודת בני ישראל בבניית ערי מסכנות מומחשת מעבר לאפיק נחל בין שתי הערים: הקיימת והחדשה – שתיהן בראשי ההר – כמו במציאות של ערי מבצר באירופה.
חכמי ישראל, כמו אלה שישבו בבני ברק, לבושים בגלימה ארוכה עם מגבעת, מסיבים על כיסאות עם משענת גבוהה ומחזיקים ספר ביד.
לבושם תואם את הנהוג באותה תקופה.
בהגדה אפילו איור של אישה טופלס ליד הפסוק "ואת ערום ועריה" המתאר את מצב בני ישראל במצרים.
יש באיור זה כדי להדגים את המציאות שבה חיו עורכי המגילה, שלא ראו בה חריג.
ככלל, המציאות שבה מתרחשת ההגדה, לפי האיורים, דומה למציאות שבה חיו כותבי ההגדה ואלו אשר הזמינו את כתיבתה.
הגדת ראשי הציפורים היא כתב יד מאויר של ההגדה של פסח שנוצרה בגרמניה בסוף המאה ה-13. שמה נובע מהאיורים המעטרים אותה, בהם מופיעות דמויות אדם ולהן ראשים של ציפורים.
זו היא ההגדה העתיקה ביותר הקיימת בשלמותה, וכיום היא מוצגת במוזיאון ישראל.
ההגדה נכתבה בשנת 1300 לספירה בקירוב.
שם המעתיק כנראה היה מנחם, כפי שנרמז מהדגשת האותיות מ-נ-ח-ם במילה "מונחים" באחד מעמודי ההגדה.
ההגדה מקושטת בשלל איורים צבעוניים המופיעים לרוב בשולי דפיה.
נוסף על כן יש שני דפים שבהם מופעים ציורים שלמים, אחד בתחילתו של הספר והשני בסופו.
חלק מהציורים מתארים מאורעות בתנ"ך, כגון עקדת יצחק, יציאת מצרים וקבלת לוחות הברית.
איורים אחרים מראים את סממני החג, כגון ארוחת סדר פסח, נטילת ידיים, והצפנת האפיקומן.
לדמויות היהודיות גוף אנוש וראש ציפור; הגברים היהודים חובשים את כובע היהודים שיהודים נדרשו לחבוש בתקופת ימי הביניים שבה נכתבה ההגדה.
דמויות של לא-יהודים, כשל פרעה, אינן מופיעות כציפורים, אך פניהן מוסתרות.
סברות מסברות שונות ניסו להסביר מדוע בחרו המאיירים להעניק לדמויות ראשי ציפור.
הסברה הרווחת היא שיהודי אשכנז נהגו להימנע מלצייר פני בני אדם בגין הדיבר "לֹא-תַעֲשֶׂה לְךָ פֶסֶל וְכָל-תְּמוּנָה" ().
ואומנם, בכתבי יד עבריים אחרים מאותה תקופה נמנעו מאיירים מלצייר פני אדם, והיה נהוג להחליפם בפני חיות, להסתירם או לצייר פנים בלי תווים מזהים.
הסבר אחר הוא שהנשר היה סמל של קיסר גרמניה, והבחירה לצייר את היהודים כנשרים הייתה כדי להפגין נאמנות למלוכה.
ההיסטוריונית רות מלניקוף טוענת שהדמויות היהודיות אינן אלא קריקטורות אנטישמיות נלעגות.
לטענתה, האיורים נעשו בידי אמנים נוצרים, ודמות הציפור בעלת המקור הבולט מרמזת על האף הארוך שיוחס ליהודים.
היא מחזקת טענה זו בעובדה שלחלק מהדמויות אוזני חזיר.
ההיסטוריה של ההגדה אינה ידועה לאשורה.
בכריכתה כתוב שהיא נרכשה בשנת 1864 על ידי ברוך בנדיקט.
אחת מצאצאיותיו, יהודית בנדיקט, נישאה לשר המשפטים של מדינת באדן, לודוויג מרום, וידוע שההגדה הייתה ברשותם.
בשנת 1934 נאסר מרום על ידי הנאצים.
אשתו וילדיו ברחו לצרפת, ולא ידוע מה עלה בגורל ההגדה באותו זמן.
ההגדה התגלגלה לידיו של הרמן קהאן, תושב העיר קארלסרוהה שבה שכנה משפחת מרום, אשר עלה ארצה משווייץ ב-1946. קהאן, שלא ידע להעריך את שוויה של ההגדה ולא ידע שהיא ההגדה הקדומה ביותר הקיימת בשלמותה, ניאות למוכרה לבית הנכות בצלאל.
לאחר מכן עברה ההגדה לאוסף מוזיאון ישראל.
ב-1965 פורסמה פקסימיליה של ההגדה בהוצאת תרשיש, בעריכת מיכאל שפיצר, שלראשונה אפשרה לציבור לצפות בהגדה בשלמותה.
נכדיו של לוודויג מרום הגישו תביעה בניו יורק נגד מוזיאון ישראל לפיצוי כספי ולשינוי שם ההגדה ל"הגדת מרום".
הגה היה עיתון יומי מנוקד ומבואר המיועד לעולים, שיצא בהוצאת דבר בשנים 1940–1949.
בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה הגיעו לארץ ישראל עולים שהצליחו למלט נפשם מגרמניה ומהמדינות דוברות הגרמנית, פרחה בארץ עיתונות בשפה הגרמנית.
העיתונים העבריים התחרו בעיתונות הגרמנית על ידי צירוף כתבות מנוקדות לעיתון.
העיתון דבר נהג לצרף החל מאמצע נובמבר 1935 מוסף שנקרא "דבר לעולה".
אולם הלוחמים למען השפה העברית המשיכו לדרוש הוצאת
עיתון יומי עברי מנוקד עבור העולים.
עוד טרם צאת העיתון "הגה" לאור, באוגוסט 1939, שימש רישיון העיתון כסות להוצאת העיתון דבר שנסגר למשך שבוע ימים בהוראת השלטונות.
בין 17 באוגוסט ל 24 באוגוסט 1939 הופיע העיתון דבר תחת השם הגה וסופק למנויי דבר.
ידיעות שהובאו על ידי "שירות דבר", הופיעו תחת המינוח "שירות הגה" ומודעות האבדות והמציאות הפנו את הקוראים למערכת "הגה".
בשנת 1939 קיבלה הוצאת דבר רישיון להוציא לאור עיתון לעולים שנקרא "הגה".
העיתון החל לצאת כעיתון ערב שמחירו 3 מיל.
בפברואר 1940 הופסקה הפצת עיתון הערב כהכנה לקראת צאת העיתון כעיתון בוקר יומי.
תאריך היעד של יציאת העיתון נקבע ל-15 במרץ 1940. העיתון היומי יצא לאור לראשונה ב 22 באפריל 1940, ערב חג הפסח ת"ש.
העיתון היה כולו מנוקד וכלל תרגום מילים קשות לגרמנית.
עם הופעתו של העיתון כתב דוד זכאי במדורו "קצרות" ב"דבר":
"תחת דברים הרבה, הצהרות והחלטות...בא מעשה.
אני מוכן לומר ניסיון למעשה: לתת לעולה הלועז עיתון עיתון יומי מנוקד...
עיתון יומי מנוקד הוא, דומני, דבר חדש בתולדות העיתונות העברית.
לפי עניות דעתי לא היה עוד עד עתה.
באיזו מידה קשה לעשותו יודע כל מי שיש לו מושג כלשהו ממלאכת הדפוס העברי וכי הדבר רחוק משכר - אף זה ידוע."
העיתון הגיע לתפוצה של ששת אלפים עותקים, אולם לא הגיע לרווחיות.
אנשי העיתון דרשו מהמוסדות לסייע לעיתון במלחמתו למען השפה העברית ומהסתדרויות העולים להפיץ את העיתון במקום להוציא עיתונים בשפות זרות.
ביוני 1947, כאשר הנטל הכספי שהיה כרוך בהוצאתו והסתכם ברבבות לירות ארץ ישראליות, בין השאר בגלל הצורך בסידור יד של האותיות המנוקדות, העיתון נסגר.
בשנים 1948–1949 חודשה הופעתו של "הגה" כשבועון ובשנת 1951 הופיע במקומו, בהוצאת "דבר", העיתון היומי המנוקד אמר שהתמיד בהופעתו עד לשנת 1986.
הגה גובה הוא משטח נע המהווה המשך ישיר למייצב גובה הוא משטח היגוי ראשי במטוסים השולט על ציר העלרוד.
משטח הניהוג מורכב בצורה אופקית לרוב בזנב המטוס.
מטוסים נבנים עם מרכז כובד קבוע, ומערכות הדלק מתוכננות במיוחד כדי לא לשנות אותו.
הגורם שמשתנה תוך כדי טיסה הוא מרכז העילוי, שכן הוא תלוי במהירות האוויר ובזווית ההתקפה.
כדי לאפשר יציבות וניהוג בציר העלרוד יש לייצר מומנט נוסף המאזן את המומנט שיוצר העילוי הראשי (הפועל דרך הכנפיים) יחסית לציר העובר דרך מרכז הכובד של המטוס.
זאת משיגים באמצעות הגה הגובה, משטח המותקן בזנב המטוס או בחרטומו, שתפקידו להגביר או להקטין את כוח העילוי בקצה בו הוא ממוקם.
אף על פי הוא קטן יחסית לכנף, מיקומו בקצה המטוס מעניק לו יתרון מכני על פני כנפי המטוס, וכך יש לו זרוע מומנט מספיק ארוכה כדי לאזן את המטוס ולהשיג את הייצוב הדרוש.
זנב המטוס (והגה הגובה המותקן בו) והכנפיים הראשיות פועלות אם כן כמו שתי משקולות משני צידי מאזניים, המאזנות זו את זו.
במטוסים בעלי כנף אחת שלמה, ללא הגה גובה, ישנה תופעה של אי יציבות בעת עלרוד.
כל הפרעה מסוגלת להביא ל"הרמת אף" מסוכנת (עליית חרטום המטוס ביחס לזנבו), ובגלל זווית ההתקפה הגבוהה שנוצרת וחוסר משטח ניהוג אופקי מרכז העילוי עובר לכיוון חרטומו של המטוס.
כתוצאה מכך המטוס ממשיך "להרים אף" וחוזר חלילה עד שהכנף מאבדת עילוי והמטוס מגיע למצב של הזדקרות.
הגה גובה מונע מצב זה הן בגלל ההתנגדות הפסיבית שהמשטח יוצר הן בגלל ניהוג הטייס או מערכות ההיגוי המתערבים כדי לרסן את המטוס בעלרוד.
עקרונות עיצוב של הגאי גובה
הגה גובה המורכב בזנב המטוס משני צדי הגוף.
סגנון עיצוב זה מספק התנהגות טובה בכל תנאי הטיסה, ולכן הוא המועדף במטוסי קרב.
עם זאת, הגה גובה זה נכנס למערבולות הנוצרות על ידי הכנף, ועקב כך במהירויות נמוכות יכולת הניהוג שלו יורדת.
דוגמאות למטוסים בעלי הגה גובה קלאסי: F-15 ו־F-14.
הגה גובה המותקן על גבי הגה כיוון, השם נובע מהדמיון בין הצורה המתקבלת לאות האנגלית T.
בשל מיקומו גבוה מעל הכנף, הגה גובה מסוג זנב טי לא נכנס למערבולות הנוצרות אחרי הכנף ומצטיין בפשטות החישובים ובניהוג עדיף במהירויות נמוכות בהן יש חשיבות לזרימה חלקה של אוויר.
סגנון עיצוב זה בעל התנהגות מאוד בעייתית בהזדקרויות וזוויות התקפה גבוהות, כאשר הכנף יוצרת מערבולות לא ישרות אשר מונעות כל זרימה מהגה הגובה.
במצב כזה אין יכולת ניהוג ושיכוך בעלרוד והמטוס יטה להרים אף ולהחמיר את המצב (מצב הנקרא הזדקרות עמוקה).
דוגמאות למטוסים בעלי זנב טי: F-104 וטופולב Tu-154.
הגה גובה במרכז מייצב הכיוון
סגנון זה מאגד יתרונות של עיצוב זנב טי בו הזרימה לא מופרעת על ידי מערבולות והמכנף, והתנהגות עדיפה בזויות התקפה גבוהות אשר הזרימה על המשטח נשארת קבועה.
חסרונות עיצוב זה היא הבעייתיות בהרכבת שני משטחי ניהוג (גובה וכיוון) באותו חלל תנועה, בהן יש להתחשב בתנועת מייצב הכיוון והגובה שבל כך הגאי הגובה צריכים להיות גדולים יותר כדי לפצות על השטח שהגה הכיוון לוקח, מה שבתורו מגדיל את מקדם הגרר של המטוס.
דוגמאות למטוסים בעלי הגה גובה במרכז הזנב: גלוסטר מטאור ומיג-15.
הרכבת הגה הגובה בצמוד לאפו של המטוס מקובלת בעיקר במטוסים בעלי כנף דלתא ללא זנב בהן הוספת הגה גובה בזנב המטוס לא מעשית עקב המערבולות שנוטות להיצמד לכנף אשר לא מאפשרות זרימת אוויר סדירה למשטח ההיגוי.
הגה גובה בחרטום המטוס נקרא קנארד.
יתרונו הגדול הוא בכך שכנף המטוס לעולם לא תזדקר: זווית ההתקפה של משטח הקנארד תהיה תמיד יותר גדולה משל זווית התקפת כנף המטוס.
דבר זה יגרום תמיד להזדקרות הגה הגובה לפני כנף המטוס, אף המטוס יירד זווית התקפת הכנף תפחת, והמטוס יצבור מהירות ללא הזדקרות וללא איבוד עילוי הכנף.
דוגמה למטוסים בעלי הגה בחרטום: יורופייטר טייפון.
הגה גובה משולב עם מאזנות
יש מטוסים, במיוחד בעיצוב כנף דלתא, בהם לכאורה אין הגה גובה, כשלמעשה המאזנות משמשות גם כהגה גובה: כדי לגלגל, הטייס מניע את המאזנות בכיוונים הפוכים (כלומר אחת כלפי מעלה ואחת כלפי מטה), ולצורך עלרוד המאזנות מונעות ביחד.
דוגמה למטוסים בעלי הגה גובה משולב עם מאזנות: מיראז' 3.
הגה גובה משולב עם הגה כיוון
הגה גובה כזה בנוי מזוג משטחי היגוי משופעים, בדרך כלל בצורת V.
כאשר שני ההגאים מוטים יחד למעלה או למטה הם משמשים כהגה גובה, וכאשר הם מוטים בכיוונים הפוכים, כלומר אחד כלפי מעלה ואחד כלפי מטה, הם משמשים כהגה כיוון.
דוגמה למטוסים בעלי הגה גובה משולב עם הגה כיוון: פוגה מגיסטר.
מטוסים משתמשים בעקרונות של שיכוך פסיבי (או שיכוך מבני) בהם הטיית הכנף בצורה דיהדרלית (dihedral, כלפי מעלה) או אנהדרלית (anhedral, כלפי מטה) מציעה יתרונות של שיכוך תופעות של צימוד אינרציאלי, גלגול הולנדי, הפרעות רגעיות וכן הלאה.
עיצוב הגאי הגובה מושפע משיקולים אלו ולכן ישנם משטחים אשר בנויים בהטייה.
במטוס הפנטום למשל, הטיית הגאי הגובה כלפי מטה מאפשרת הקטנת צימוד אינרציאלי, גלגול הולנדי והגברת ניהוג בזוויות התקפה גבוהות.
דוגמאות למטוסים בעלי הגה גובה מוטה: F-4 ו־F-16.
הגה כיוון או מייצב כיוון הוא מתקן המשמש להיגוי אונייה, סירה, צוללת, רחפת, מטוס וכלי תחבורה אחרים הנעים בדרך כלל במים או באוויר.
במטוס הגה הכיוון הוא משטח היגוי המורכב בצורה אנכית בזנבו ותפקידו לייצב ולשלוט בציר הסבסוב.
הגה כיוון פועל על ידי הטיית זרם המים או האוויר החולף על פני גוף הרכב ומקנה בכך תנועה צידית, או סבסוב, לכיוון הראשי של תנועת הגוף.
הגה כיוון בצורתו הבסיסית הוא משטח העשוי מיריעת חומר הצמודה בעזרת צירים לירכתי כלי השיט או הטיס.
לעיתים קרובות הגה הכיוון מעוצב בדרך שתפחית את כוח הגרר ההידרודינמי או אווירודינמי.
בכלי שיט פשוטים השליטה בהגה הכיוון נעשית בעזרת מוט ההגה, המחובר לחלקו העליון של הגה הכיוון.
בכלי שיט גדולים ובכלי טיס קיימת מערכת של כבלים, או מערכת הידראולית המאפשרת שליטה בהגה הכיוון לגלגל ההגה בגשר האונייה, או לדוושות הגה הכיוון במטוס.
במטוס מייצב הכיוון הוא משטח היגוי עיקרי ומשמש לתיקון החלקות וייצוב כלי הטיס.
כאשר המטוס מסתובב לצד אחד על מייצב הכיוון יפעל כוח בגלל חוק ההתמדה שיגרום לו לחזור למצב מאוזן.
למרות שמו הגה הכיוון לא משמש כהגה ראשי במטוסים בביצוע פניות כיוון שהוא מייצר החלקה ולא פנייה (בשל גודלו הקטן), השימוש העיקרי של ההגה הוא ייצוב בציר הסבסוב, וביצוע פנייה מתואמת.
הָגָה מצויה (שם מדעי: Alhagi maurorum) היא עשב רב-שנתי קוצני מסוג הגה, בתת-משפחת הפרפרניים.
העשב מגיע לגובה של 50–80 סנטימטר, מתייבש בסוף הקיץ ומתחדש באביב.
העלים פשוטים ותמימים, הפרחים בודדים וצבעם ארגמני והפרי דמוי מפרקת.
טיפוס התפוצה של ההגה הוא מזרח ים-תיכוני והיא גדלה בישראל במלחות, באדמות כבדות ובצידי דרכים.
ההגה המצויה היא עשב שוטה, הצומח גם בשטחים מעובדים; קשה להיפטר ממנה מכיוון שגם אם משמידים את הנוף, השורשים מצמיחים נוף חדש בקיץ הבא.
שמה בערבית הוא 'חאג' ושמה הלטיני הגיע משם זה.
כמו כן, בהמות אינן יכולות לאכול את ההגה המצויה בשל קוצניותה ורק גמלים אוכלים אותה.
בימי הביניים השתמשו רופאים ערבים בתמצית העלים לריפוי מחלות עיניים, כאבי ראש, שיעול, כאבי בטן ועוד.
נוזל סוכרי המופרש מהצמח שימש כסם משלשל ומכייח.
ברפואה העממית בימינו משמשות טיפות השרף הנוזלי המופרשות מהצמח כסם משלשל.
יהודי פרס נוהגים להכין מהפרש המתוק משקה לטיפול בהצטננות, חום גבוה, עצירות וכאבי בטן.
מקובל שצמח זה מוזכר בספר ישעיהו כנעצוץ:
בדברי פורענות על ממלכת ישראל ועל הארמים: .
הצמח נזכר בתלמוד הבבלי בשמו הארמי הִגֵא או היגֵי:
הגהות אשרי הוא תוספות ל"פסקי הרא"ש".
החיבור נכתב במאה ה-14 על ידי רבי ישראל מקרֶמס.
הגהות אשרי לוקט בידי רבי ישראל מקרמס, סבו-זקנו של רבי ישראל איסרלן מחבר הספר "תרומת הדשן".
החיבור מכיל ליקוט של פסקי הלכה מראשוני אשכנז, בעיקר מן הספר אור זרוע של ר' יצחק מווינה (בחתימה 'מא"ז') ופסקי מהרי"ח של ר' יחזקיה ממגדבורג (בחתימה 'פר"י מהרי"ח') ועוד, המשלימים את דבריו של הרא"ש.
הגהות אשרי הנמצא בידינו מכיל את רוב מסכתות הש"ס, והייתה לו השפעה רבה על פסיקת ההלכה במשך הדורות, בעיקר כיוון שהספרים המובאים בו לא באו בדפוס עד העת האחרונה (האור זרוע נדפס במאה ה-19 ומהרי"ח לא נדפס בשלמות עד היום).
הגובלין הירוק הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #14 מיולי 1964, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
הגובלין הירוק הוא האלטר אגו של נורמן וירג'יל אוסבורן, תעשיין ויו"ר חברת אוסקורפ, וכן אבי חברו הטוב של פיטר פארקר, הארי אוסבורן, שהשתמש בנסיוב הגובלין כדי לשפר את יכולותיו הגופניות, אך נסיוב זה גם דחף אותו לכדי שיגעון.
הוא אימץ לעצמו תלבושת בסגנון ליל כל הקדושים כגובלין, המרחף מעל רחפן בצורת עטלף, והנושא מגוון כלי נשק טכנולוגיים חדשניים כדי לזרוע הרס ברחבי העיר ניו יורק.
הוא מיריביו המסוכנים ביותר של ספיידרמן וככזה גם גרם לטרגדיות בחייו של גיבור-העל הצעיר, דוגמת מותה של גוון סטייסי וכן לסאגת המשובטים.
הוא שימש כאנטגוניסט הראשי באירועי "שלטון אפל" ו"מצור" מסוף שנות האלפיים.
דמותו של נורמן אוסבורן מדורגת במקום ה-13 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN וכן במקום ה-19 ברשימת מאה הנבלים הגדולים בכל הזמנים לפי מגזין Wizard.
היסטוריון הקומיקס מייק קונרוי כתב עליו, כי "מכל נבלי ספיידרמן שרדפו אחריו במשך השנים, המופרע והמפחיד ביותר מכולם הוא הגובלין הירוק".
את דמותו בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה" גילם השחקן וילם דפו, וב"ספיידרמן המופלא 2" כריס קופר.
לפי יוצר הדמות סטיב דיטקו, רעיונו המקורי של סטן לי למקורו של הגובלין הירוק היה מציאתו של סרקופג מצרי בידי צוות צילום, שבתוכו התגלה שד מיתולוגי עתיק, הגובלין הירוק.
היה זה דיטקו שהפך את השד לנבל-על אנושי.
זהותו של הגובלין הירוק - שהפציע בחוברת The Amazing Spider-Man #14 - לא הייתה עוד ידועה, אך התבררה כפופולרית דיה כדי להופיע שוב ולהצריך את השימוש בזהות סודית.
ככל הנראה, לי ודיטקו לא החזיקו באותה דעה לגבי זהותה האמיתית: לי רצה שיהיה זה מישהו שפארקר מכיר, בשעה שדיטקו רצה שיהיה זה אדם זר.
דיטקו עזב את סדרת החוברות בחוברת מספר 38, לפני שחשף את זהותו של הגובלין, וג'ון רומיטה האב החליף אותו בעבודת האיור.
לי היה זה שחשף אותו כנורמן אוסבורן - מי שהוצג לפני שתי חוברות כאביו של הארי אוסבורן.
לאחר שהגובלין הירוק הרג את חברתו של פיטר פארקר, גוון סטייסי, הכותב ג'רי קונוויי החליט שעל הגובלין לשלם מחיר כבד על כך.
בשל כך, אוסבורן גרם למותו שלו בקרב נגד ספיידרמן.
אחרים - כמו הארי אוסבורן - אימצו את זהות הגובלין הירוק, והכותב רוג'ר סטרן הציג את הובגובלין כמחליפו של הגובלין הירוק כנבלו העיקרי של ספיידרמן.
במהלך אירועי סאגת המשובטים, נוצרה תהודה ציבורית רחבה בעקבות החלטת הכותבים להחליף את ספיידרמן בשיבוט שלו, בן ריילי.
לבסוף, הכותבים החליטו כי נבל-על של ספיידרמן הוא זה שמשך בחוטים כל אותה עת.
התוכנית המקורית הייתה להשתמש בשד מפיסטו, אולם הוחלט על נבל מציאותי יותר.
הועלתה הצעה שהסייבורג "גאונט" יתגלה כהארי אוסבורן, שמת בחוברת Spectacular Spider-Man #200. גאונט נוצר ככלי עלילתי מאוחר לקשת הסיפור השנויה במחלוקת כדי להחזיר את הארי לחיים.
התוכנית הייתה שהארי ישיב לעצמו את אנושיותו, ייקח על עצמו את הקרדיט על כך ששיטה בפארקר להאמין שהוא שיבוט, ויחזור לזהותו של הגובלין הירוק.
אולם, העלילה שונתה בידי העורך הראשי בוב האראס, שלא אהב את דמותו של הארי ובחר במקומו את נורמן אוסבורן כמוח שעומד מאחורי המזימה, כאשר גאונט התגלה כפרופסור מנדל סטרום.
אוסבורן מיעט את הופעתו כגובלין הירוק ושב לזהות איש העסקים המרושע לזמן קצר לקראת אירועי "הפרק האחרון", שסיכם את הכרך הראשון של סדרת חוברות "ספיידרמן המדהים".
בעקבות אירוע הקרוסאובר "מלחמת האזרחים", וורן אליס החל לכתוב את סדרת "ת'נדרבולטס", ואוסבורן הוא זה שנבחר לשמש כמנהל הקבוצה.
מספר דמויות אחרות נשקלו לתפקיד, אך אליס בחר בו משום חוסר יציבותו והאובססיה שלו לספיידרמן.
הקבוצה החדשה לקחה פקודות מהוועדה לפעילות על-אנושית הבדיונית, מה שנתן לאוסבורן את החופש לעשות כל אימת שירצה.
הכותב כריסטוס גייג' נטל את מלאכת הכתיבה על הסיפורים הקשורים לאירועי פלישה סודית (אותה כתב בריאן מייקל בנדיס), שבסופם אוסבורן היה זה שלקח קרדיט על הבסת גזע הסקרול לאחר שהרג את מלכתם.
הדבר איפשר לדמותו לשחק תפקיד מרכזי בהשלכות הפלישה, באירועי "שלטון אפל".
קבוצת ת'נדרבולטס הפכה בהמשך ליחידת החיסול המיוחדת של אוסבורן, תחת כתיבתו של אנדי דיגל, שהציג דמויות חדשות לקבוצה.
לפי דיגל, "אוסבורן לא מבין שהוא הנבל.
הוא באמת ובתמים מאמין שהוא ראוי להערצה ציבורית, ומפריע לו שגיבורי-העל זוכים להכרה במקומו".
נורמן אוסבורן הוא בנו של התעשיין אמברוז אוסבורן, והוא נולד בניו הייבן, קונטיקט.
למרות שהיה תלמיד מבריק בתחום המדעים, אביו האלכוהוליסט איבד חזקה על חְבְרַתו, וכתוצאה מכך הפנה את זעמו כלפי משפחתו.
באחד מן הימים, אביו כלא את נורמן הצעיר באחד מנכסי המשפחה הנטושים מתוך ניסיון להקשיחו.
באחוזה אפלה וקודרת זו, נורמן הצעיר נרדף בידי יצור ירוק דמוי גובלין שהמתין להסתער עליו.
כל האירועים הללו הותירו צלקת עמוקה באוסבורן, ונטעו את זרעי המלנכוליה שעתידה להשתלט עליו.
הוא לא יבחל בשום אמצעים כדי להשיב את הון משפחתו, אותו איבד אביו.
בבגרותו, פגש אוסבורן בבחירת ליבו, אמילי, במהלך לימודי הכימיה והנדסת חשמל במכללה, עמה התחתן ונולד לו בן, הארי.
הוא הקים את תעשיות אוסבורן יחד עם שותפו לעסקים ד"ר מנדל סטרום, שם שימש כמנהל וכיו"ר.
אולם, לא עבר זמן רב ואמילי חלתה ומתה, טרגדיה שגרמה לאוסבורן להשקיע את מרב זמנו בעבודה ולהזניח את הטיפול בבנו, שטרם מלאה לו שנה.
בתקווה לקבל שליטה מלאה על חברתו, אוסבורן האשים את סטרום במעילה וגרם למאסרו.
בהמשך, אוסבורן ערך חיפוש בין נכסיו ומצא נוסחה ניסיונית להגברת הכוח והאינטליגנציה.
כשהוא ניסה ליצור את הנסיוב, הנסיוב הפך לירוק והתפוצץ בפניו.
התאונה הגבירה את כוחו ואת יכולותיו הפיזיים, אולם גרמה לו לאבד את שפיותו.
אוסבורן מאמץ את הזהות המוזרה של הגובלין הירוק, בהתבסס על אותה מפלצת ממנה פחד בילדותו, מתוך מטרה אולטימטיבית להפוך לבוס הפשע המאורגן בעיר.
הוא מתכוון לבסס את מעמדו על ידי הבסת ספיידרמן.
בתור הגובלין הירוק, אוסבורן רדף אחר ספיידרמן אינספור פעמים אך תמיד נכשל להשיג את מטרתו.
שותפו לשעבר סטרום חוזר ונשבע לנקום בו בעזרת הרובוטים שברשותו, אך ככל הנראה מת מהתקף לב.
אוסבורן מגלה שחברו לכיתה של הארי, פיטר פארקר, הוא ספיידרמן, והוא משתמש בגז עליו כדי להחליש את חוש העכביש שלו.
כשהוא אינו מודע לעובדה שעוקבים אחריו, פארקר מגלה את זהותו הסודית האמיתית.
אוסבורן לוכד את פארקר בביתו, לאחר שגורם לו לאבד הכרה בעזרת גז חנק, ולקראת הקרב הסופי ביניהם מגלה את זהותו האמיתית שלו עצמו.
ספיידרמן מביס את אוסבורן, שמאבד את זכרונו לאחר שנתקל בחוטי חשמל, ותחפושתו מושמדת.
אוסבורן ממשיך לסבול מרסיסי זיכרונות של הקרב בין הגובלין הירוק לספיידרמן, אותם הוא מפרש כהזיות.
זיכרונו שב אליו כאשר הוא צופה במיצג של נבלי-על אותו הכין קפטן ג'ורג' סטייסי ממשטרת העיר ניו יורק.
הוא שב לתקופה קצרה לזהותו של הגובלין הירוק, חוטף את חבריו של פארקר ומאיים על דודתו, אך בעקבות חשיפתו לאחת מהפצצות הפסיכדליות שלו, הוא מאבד בשנית את זכרונו.
בהמשך, אוסבורן נתקל באחת ממאורותיו הסודיות של הגובלין הירוק, וזכרונו שב אליו.
הוא נאבק בספיידרמן למשך שני הגיליונות הבאים, עד אשר נאלץ לאשפז את בנו הארי בעקבות נטילת מנת יתר.
ההלם שנוצר כתוצאה מהמקרה גורם לאוסבורן לאבד שוב את זיכרונו.
בסיפור "הלילה בו גוון סטייסי מתה" בחוברת מספר 121 (יוני 1973), אוסבורן זורק את אהובתו של פארקר, גוון סטייסי, מגשר ברוקלין (לפי הטקסט מדובר בגשר ג'ורג' וושינגטון), לאחר שזיכרונו שב אליו.
היא מתה במהלך ניסיון החילוץ של ספיידרמן כתוצאה מאפקט צליפת שוט של קוריו.
בגיליון לאחר מכן, הגובלין הירוק הורג את עצמו בטעות לאחר קרב עם ספיידרמן.
מתברר, כי נוסחת הגובלין הירוק העניקה לאוסבורן גם יכולת ריפוי שמאפשרת לו להערים על המוות עצמו.
כשהוא אינו סובל יותר מאובדן זיכרון, אוסבורן נמלט מחדר המתים ושם פעמיו לאירופה, היכן שהוא יכול להסתובב בחופשיות וללא כל זיהוי.
הוא הופך למנהיג קאבאל המנבאים (Scrier Cabal), אותו הקים על מנת לנקום בפיטר פארקר, כשבין עושי דברו נמנים סיוורד טריינר, ג'ודאס טרבלר, התן ומנדל סטרום, כעת תחת הזהות גאונט הקיבורג.
זוהי קבוצה זו שמפתה את פארקר במהלך המיני סדרה "סאגת המשובטים" של שנות ה-90, שבה בן ריילי - כפילו של ספיידרמן ויצירתו משנות ה-70 של התן - חוזר לניו יורק.
אוסבורן חוזר לחייו של פארקר ומצליח לשכנע אותו כי הוא עצמו הכפיל ולא ריילי.
כשפארקר לומד את האמת, אוסבורן הורג את ריילי, הכפיל האמיתי.
אוסבורן ממציא סיפור המסביר את היעדרותו הממושכת, ומשיג שליטה מחדש על עסקיו.
הוא אפילו משתמש בכפיל לגובלין הירוק כדי להסיר מעליו את החשדות.
הוא מצטרף לכת באירועי "אסופת החמישה" כדי להשיג כוח נוסף, אך מתדרדר עמוק יותר לתהומות השיגעון.
הוא רואה בפארקר כבן שמעולם לא היה לו ומנסה לגרום לו ליטול את זהות הגובלין הירוק דרך עינויים פסיכולוגיים, אולם הוא נכשל.
תוכניתו הבאה היא לגרום לפלאש תומפסון לנהוג לתוך בית ספר התיכון כשהוא שיכור, ולגרום לו לנזק מוחי.
פארקר זועם עקב כך, ונראה שאוסבורן הצליח לזמן אותו לדו-קרב נוסף.
אולם, פארקר העייף מרדיפותיו מבקש במקום זאת שביתת נשק.
זהותו של אוסבורן כגובלין הירוק מתגלה לציבור במהלך חקירת העיתון "הדיילי ביוגל" לאחר שאוסבורן רוצח אחד מעיתונאיו.
לאחר קרב עם ספיידרמן ולוק קייג', אוסבורן נעצר ונכלא לראשונה בחייו.
למרות זאת, הוא מטקס מזימה שמאפשרת לספיידרמן עצמו להבריח אותו מכלאו.
הוא נמלט לפריז אך נעצר בידי סוכני S.H.I.E.L.D.
אוסבורן מנסה להרחיק עצמו מאישיות הגובלין לאחר שקיבל מרשם לתרופות.
במהלך מלחמת האזרחים על החוק לרישום על-אנושיים, אוסבורן ממונה למנהיג קבוצת ת'נדרבולטס, שמקבלת הוראות לעצור את כל מי שמסרב להירשם.
במהלך הפלישה הסודית של גזע הסקרול משני הצורה, אוסבורן הורג את מלכת הסקרול, ורנקה, שעמדה בראש הפלישה.
לאחר מכן, מתגלה כי פיתח את הנשק שהרג את ורנקה באמצעות קבצים שגנב מדדפול, וכגמול למעשיו, אוסבורן שולח את בולזאיי לחסלו.
בתקופה זו, אוסבורן נמצא במרכז העין הציבורית כמושיע הארץ ומקבל את תפקיד הגיבור בראש האוונג'רס האפלים כאיירון פטריוט (שילוב בין איירון מן לקפטן אמריקה).
כהשלכות המיני-סדרה, אוסבורן ממנף את הצלחתו בהבסת הסקרול כדי להחליף את טוני סטארק כמנהל סוכנות S.H.I.E.L.D, שאותה הוא מחליף בארגון H.A.M.M.E.R, כוח מיליטנטי חתרני שבו הוא משתמש לקידום מטרותיו הנלוזות.
בו זמנית, הוא מקים ברית הקרויה קאבאל עם דוקטור דום, אמה פרוסט, נאמור, לוקי והברדס.
אולם עד מהרה הקאבאל מתפרק כאשר נאמור ופרוסט בוגדים בו כדי לעזור לאקס-מן.
מאמציו המתמשכים להשליט את סמכויותיו נתקלים במבוי סתום בידי גיבורי-העל השונים.
אי לכך, אוסבורן מכנס את חברי הקאבאל הנותרים (ומצרף את טאסקמאסטר כתחליף לאמה פרוסט ולנאמור) לפלוש לאסגרד, עולם ביתו של תור, באמתלא שהוא מהווה סיכון לביטחון לאומי.
במהלך קרב בינו לבין גיבור-העל, הסנטרי גורם לנפילתה של אסגרד על פני כדור הארץ.
סטארק מסיר את שריון איירון פטריוט מרחוק, ומתחתיו מתגלה אוסבורן המופרע כשעל פניו צבע פנים ירוק כדי לשוות לו מראה של הגובלין הירוק.
הוא מנסה להימלט אך נעצר ונכלא במתקן הכליאה "הרפסודה", שם הוא מאשים את אישיות הגובלין הירוק כגורם העיקרי להכשלת ניסיונותיו להשכין שלום בעולם.
למרות זאת, הוא מארגן את בריחתו בעזרת כת הגובלין הירוק אותה אסף ושיחודם של סנאטורים מושחתים כדי לביים בריחה המונית ולכידתו לאחר שהרג את חבריו לכלא.
בכך הוא יצטייר כאלוף המערכת המשפטית, בה יעזר בעתיד.
כאשר הוא מועבר למתקן כליאה תת-ימי חשאי, אוסבורן נוקט בצעדים שישחררו אותו מהכלא - שם הוא גם פוגש בג'וּן קובינגטון ובאיי אפאיק.
הוא משתמש בקבוצת חסידים נאמנים הנקראת 'כת הגובלין הירוק' לברוח מהכלא, תוך שימוש בעזרתם של סנאטורים מושחתים.
הוא תכנן להסגיר את עצמו לאחר שהרג את אלה שברחו עמו, ובכך להפוך לגיבור המערכת המשפטית.
לאחר הבריחה הוא ממתין למשפט במתקן כליאה חדש, שנתון לשליטתם של מאמיניו.
תוך שימוש בזהותו המפוברקת כקולם של נטולי הבחירה, אוסבורן מתכנן להשיג שליטה בשריון איירון פטריוט וליצור קבוצה חדשה של האוונג'רס האפלים: ג'ון קובינגטון כמכשפת השני, איי אפאיק כספיידרמן, בארני בארטון כהוקאיי, סקאאר כהענק הירוק, סופריה כגברת מארוול, גורגון כוולברין וראגנארוק - הקיבורג שנבנה מחדש - כתור.
בקרב הראשון של הקבוצה נגד האוונג'רס, אוסבורן מגלה כי קיבל את כוחותיו של סופר-אדפטויד לחיקוי כוחות על-אנושיים, והוא מכריז על עצמו כראש האבטחה הכלל-עולמית.
הוא מורה על כליאתם של חברי האוונג'רס באשמת פשעי מלחמה, אך סקאאר בוגד בו לאחר שהתברר כי הוא סוכן כפול של קפטן אמריקה.
הוא מותקף ונכנס לתרדמת בידי האוונג'רס.
משאביו מוחרמים בידי ארגון הידרה וארגון H.A.M.M.E.R מפורק.
מאוחר יותר, לאחר שהובגובלין חוזר לניו יורק, דוקטור ואחות נקראים לחדרו של אוסבורן בבית החולים אך מגלים כי גופתו נעלמה.
כאשר עובדיו של הנשר דנים בפעולותיהם הבאות לאחר שספיידרמן העליון הביס את מנהיגם, אוסבורן כ"מלך הגובלינים" המסתורי מופיע בפניהם ומציע להם חלק בצבאו.
הוא נראה מאוחר יותר עם צבאו החדש בביוב, המורכב מחברי כנופיות שונות - עובדיו של הנשר, נינג'ות "היד" וחברי כנופיותיהם של הינשוף והדרקון הלבן.
הוא הכריז על עצמו כ"קינגפין הגובלין של הפשע", וכי הוא שולט במחצית מהפשע המאורגן בניו יורק.
אוסבורן משחרר את פיל יוריק/הובגובלין מהכלא בעזרת אימה, ומשדרג את נשקיו וציודו בתמורה שיעבוד עבורו כ"אביר הגובלינים".
אביר הגובלינים תוקף את ספיידרמן העליון, בעוד אוסבורן משקיף על יחידת ה"ספיידרלינגס" הצבאית של ספיידרמן.
כאשר קרלי קופר הובאה לבסיסו של אוסבורן בידי אימה, הוא גילה כי ספיידרמן העליון הוא דוקטור אוקטופוס שהעביר את תודעתו לגופו של ספיידרמן המקורי.
הוא הופך את קרלי לנבלת-העל "מפלצת" באמצעות נוסחת הגובלין, ודורש לדעת את זהותו הסודית המקורית של ספיידרמן.
הוא שולח את אימה ומפלצת לגלות זאת, ומבטיח להן שהוא נורמן אוסבורן למרות שסירב להסיר את מסכתו.
הוא הורג לכאורה את הובגובלין המקורי, רודריק קינגסלי, אך מגלה כי זה אחד מאנשיו של קינגסלי שהתחזה לו.
לאחר שהטיל מצור על ניו יורק, אוסבורן התעמת עם ספיידרמן העליון, שדחה את הצעתו להצטרף אליו.
לאחר קרב ארוך, ספיידרמן העליון הבין כי נכשל והחזיר לספיידרמן המקורי את השליטה בגופו.
אוסבורן מבין זאת בקרב הסופי, בו ספיידרמן מוריד ממנו את מסכתו ומגלה כי הוא עבר ניתוחי פנים פלסטיים לאחר שנחשף לעולם כנבל-על, וזאת כדי שיוכל להמשיך בעסקיו.
ספיידרמן מביס אותו ומבטל את כוחותיו באמצעות נוסחה מיוחדת, אך אוסבורן בורח.
פיל יוריק מחליף אותו כמלך הגובלינים.
בתחילת אירועי "מלחמות סודיות", וזאת במהלך ההתנגשות בין יקומי ארץ-616 לארץ-1610, הקינגפין כינס כמה וכמה נבלי-על לפני הסוף, ביניהם אוסבורן.
לפתע המעניש הופיע, וזאת כדי להרוג כמה שיותר נבלים לפני מות כולם כתוצאה מההתנגשות.
הוא נראה בחיים בחידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה" שלאחר המלחמות הסודיות כבן בריתם של קבוצת גובליני המלחמה, קבוצה צבאית הפועלת באפריקה הלבושים ומצוידים בתלבושות, פצצות גובלין וגלשנים הדומים לאלו של אסבורן.
אחרי אירועי "מארוול החדשה והשונה" אוסבורן ניסה למנוע מכוחותיו לשוב באמצעות נוסחת הגובלין.
לאחר שהמדע אכזב אותו, הוא הגיע למקדש מסתורי על מנת להפוך לצרכן קסם.
אוסבורן נכנע למבחן שיקבע אם הוא ראוי ללמוד כישופים, אך למרות הפוטנציאל העצום של שומרי המקדש, הם חשבו שהוא נהיה רשע מדי וגירשו אותו.
בנוסף לזאת, אוסבורן ניסה גם להתגנב לביתו של דוקטור סטריינג' על מנת להשתמש בכל חפץ קסום שנמצא ברשותו, אך הוא ברח במנוסה מכיוון שסטריינג' הבחין במעשיו.
אוסבורן ביקש משניים מאנשיו לגנוב את הקופסה שבה היה נעול הסימביוט של קרנג'.
אחרי מעשה הגניבה, אוסבורן הפך להיות הקרנג' החדש ובאמצעותו קיבע את שליטתו כאשר לשם התחלה הרג את שני האנשים שהביאו לו את הסימביוט.
אוסבורן הסכים לתת לסימביוט לטעום דברים נוספים בתנאי שהוא שולט בו.
בעזרת ננו-רובוטים, אוסבורן הצליח לגרום לכך שהסימביוט לא יחזור לגופו של קליטוס קסדי אלא יתמזג עם נוסחת הגובלין.
אחרי שהפך שוב לגובלין, הוא חטף את ג'יי ג'ונה ג'יימסון והחל לעקוב אחרי ספיידרמן.
אחרי שגילה על הקשר עם מרי ג'יין, נורמן החל לפתח אובססיה לגבי זהותו של ספיידרמן.
כשמלך הגובלינים בא אל המחבוא ששם ג'יימסון נשמר על ידי אוסבורן, אוסבורן הלך להתעמת עם מלך הגובלינים החדש.
ההובגובלין לשעבר פיל יוריק מתגרה בו לגבי הדרך בה הוא נוצר, ואוסבורן עוצר את התקפתו והורג אותו עם להבי הסימביוט.
אחרי שהוא לבש את חליפת הגובלין, אוסבורן נזכר שפיטר פארקר הוא ספיידרמן, לאחר שג'יימסון אמר לו שאפילו מאז שהוא השליך מהגשר את גוון סטייסי, הוא לא יוכל לעצור אותו מבלי שהוא ישיב מלחמה.
כשאוסבורן חיבל בגניבת הטריטיום על מנת לפוצצו ולשאת אותו בשק, הוא תקף את המשרד הראשי של "הדיילי ביוגל" בתור הגובלין הירוק ואמר לפארקר שהוא רוצה לתפוס את ספיידרמן.
בעת שהמתין לו, אוסבורן התגרה בבן יוריק על פטירתו של אחיינו פיל ושפצצת הטריטיום הייתה למעשה ראשו הכרות כבדיחה סדיסטית.
כשספיידרמן הגיע לבסוף, הם נלחמו בזמן שכל העובדים פונו.
כמכה מהצד, אוסבורן ראה שיש פצצה בפקעת הקורים של ספיידרמן, אז הוא החליט להתפוצץ ולהידקר מהזכוכיות למוות.
אוסבורן העמיד פנים שהוא גוסס והודה לפיטר על ששימש אויב שלו, תוך שהוא מודע לזהותו הסודית כספיידרמן.
בעזרת הסימביוט של קרנג' הוא הופך לגובלין האדום ומציב לפארקר/ספיידרמן אולטימטום: או שיוותר על הזהות הסודית שלו ויחיה בשלום או שיצפה בו הורג באיטיות ובכאב את כל אהוביו זה אחר זה.
כשספיידרמן נתן לו את השם "הגובלין האדום" הוא עזב מתוך תחושת ניצחון, כשהוא לא מודע שספיידרמן המשיך עמו את המלחמה כפארקר.
לאחר מכן סימן אוסבורן את משפחתו שלו כיעד חדש.
במעקב אחר בנו הארי, אשתו לשעבר ליז אלן, אחיה מארק רקסטון לרשות הנמלים, אוסבורן התעמת עם בני משפחתו ועם רעייתו אמילי, שאותה חשב למתה כל אותן שנים, כשהיא ניסתה להימלט עם נכדם.
ספיידרמן, ביחד עם קלאש, סילק והלפיד האנושי, תקף במתקפה משולבת את הגובלין האדום; למרות זאת, פעולה זו רק הגבירה את הסימביוט על ידי נוזל הגובלין, וההתקפה נחלה כישלון.
אז הגיע הסוכן אנטי ונום שהצליח לתפוס את אוסבורן לא מוכן, אך אוסבורן הכריח אותו לבחור בין להילחם ולהביסו לבין להציל את רעיו בני התמותה הפצועים, כששכבו מדוממים כשהם דברו.
הסוכן בחר באפשרות השנייה, אך אוסבורן שיסע אותו בעת שהציל את אחרון חבריו.
אוסבורן פנה לכיוון משפחתו, שניסתה להימלט בהמון, כאשר יעדו האמיתי היה נכדו נורמי, שאותו הפך באמצעות חתיכה מהסימביוט לגרסה מוקטנת שלו.
התחנה הבאה של נורמן הייתה ב"אלכמקס" על מנת להרוס את הסימביוט של אנטי-ונום שמוחזק שם.
אחרי שהצליח במשימה הוא הבין כשספיידרמן ביטל את העסקה ושלח את נורמי לתקוף את מיי פארקר אך האוקטופוס העליון עוזר למיי, ואוסבורן הגיע לחסל את מרי ג'יין ווטסון שעובדת בחברת סטארק.
בסוף, אוסבורן הותקף על ידי ונום, שנשלח על ידי ג'יימסון בראש על מנת לוודא שמרי ג'יין בטוחה.
לאחר שספיידרמן הגיע גם לעזור, אוסבורן הצליח לתקוף ולהתחמק, ואף לעזור לנורמי, שנלחם באוקטופוס העליון שהגן על מיי.
לאחר מכן, אוסבורן ונכדו נורמי ב"אלכמקס" על מנת לכפות עליהם את האיחוד עם בנם, ולמרות זאת; הם נלחמו בו עם צבא של יומניטרונים ועם גלשן הגובלין הישן של הארי ופצצות הדלעת הישנות שלו, ואז אוסבורן הביס את היומניטרונים, פצע את הארי והעיף את ליז אל מחוץ לחלון.
ואז היא ניצלה על ידי ספיידרמן הוונומי, שתקף את אוסבורן ואת נכדו, שסבו תכנן שהוא יתקוף את שני הוריו.
אז הוחלף במיקום על ידי הגלשן של הארי, ואוסבורן חיקה את התבוסה שלו וגרם לגלשן להתנגש בקיר.
אחרי כן הוא יצא למרדף אחרי ספיידרמן ותכנן להרוג ולפצוע את כל רעיו ומשפחתו של ספיידרמן ולחדור אל תוך מוחם ואז להרוג אותם עם אצבעותיו.
אך מזימתו סוקלה על ידי פלאש בתור האנטי ונום, שאחרי כן נהרג על ידי אוסבורן, בתור נקמה לתבוסתו.
אחרי שפלאש נכנע לפצעיו ומת, ספיידרמן הרחיק את אוסבורן מהבניין.
אוסבורן הובס על ידי יחידת הזמנים, שבאותו מקום החליט שהדרך הטובה ביותר ללכידת ספיידרמן היא פשוט להרוג את כל מה שנראה בדרכו, ואז החל להשליך פצצות קרנג' לכל עבר בהנאה גדולה.
כשתשומת ליבו של ספיידרמן היה מפולגת בין הפצצות והצלת התושבים, אוסבורן הצמיד אותו לרצפה וחנק אותו; ספיידרמן הבחין שהסימביוט יקבל את הקרדיט למותו, כשבו הפקיד אוסבורן את האגו שלו.
כשהוא בטוח מספיק, הוא השיל את הסימביוט על מנת להרוג אותו בתור הגובלין, וספיידרמן עשה גם הוא כך.
השניים נלחמו אחד בשני כשידו של ספיידרמן על העליונה.
מתוך ייאושו, אוסבורן ניסה לעטות שוב את הסימביוט של קרנג', אך ספיידרמן שרף את הסימביוט, והתגובה הנפשית של אוסבורן בעקבות כך הרסה את תודעתו.
מאוחר יותר כשאוסבורן נלקח למוסד המשוגעים רייבנקרופט, הוא תוחקר על ידי ספיידרמן, ובגלל נזק מוחי הוא האמין שהוא עצמו קליטוס קסידי ושספיידרמן עצמו הוא אוסבורן.
בראותו את מצבו הנפשי של אוסבורן, ספיידרמן עזב אותו לנפשו באומרו "נורמן אוסבורן כבר לא קיים יותר".
נורמן אוסבורן הפך לגובלין הירוק הודות לתערובת כימית המבוססת על נוסחה פרי המצאתו של ד"ר מנדל סטרום.
התהליך הקנה לאוסבורן כוח, מהירות, סיבולת וזריזות על-אנושיים כמו גם ליכולת ריפוי שבעזרתה הוא יכול להחלים אפילו מהפציעות החמורות ביותר.
בנוסף ליכולות הפיזיות, רמת האינטליגנציה שלו משופרת מעבר לגבולות הרגילים, מה שהופך אותו לממציא גאון בתחומי הגנטיקה, רובוטיקה, הנדסה, פיזיקה וכימיה.
נוסחת הגובלין נודעה גם בגרימת איבוד שפיותו של אוסבורן, כאשר פגמים באישיותו התרחבו במידה ניכרת והביאו למצבי רוח משתנים ולהזיות.
הגובלין הירוק חמוש במגוון מתקנים מוזרים.
הוא מרחף בעזרת "גלשן הגובלין", דאון הממונע בעזרת טיל מהיר ביותר דמוי-עטלף.
נשקיו הנוספים כוללים פצצות דלעת, רימוני גז ועשן המדמים רוחות וג'ק-או-לנטרן, בומרנגים חדים כתער, וכן כפפות הארוגות מסיבים חשמליים המסוגלות לתעל פרצי חשמל.
הוא לובש את תחפושת הגובלין מתחת לשריון שרשראות.
מסכתו כוללת מסכת גז מובנית כדי למנוע ממנו פגיעה מהגזים שלו.
מנגנון השליטה של גלשן הגובלין נמצא בחזית הגלשן, מאחורי ראש דמוי עטלף.
הטייס מחובר לגלשן בעזרת תפסים אלקטרומגנטיים הממוקמים מעל כנפי גלשן.
לגלשן יכולת תמרון גבוהה מאוד, וניתן לשלוט בתנועה על ידי הישענות קדימה.
אוסבורן הוסיף בהמשך שליטה קולית באמצעות גלי רדיו למסכתו.
המהירות המרבית של הגלשן היא 140 קמ"ש, והוא מסוגל לשאת משקל של כ-180 ק"ג, אם כי הוא יכול לשאת משקלים כבדים אף יותר לזמן קצוב.
טיסה במהירות מרבית, במשקל מקסימלי ובמכל דלק מלא יכול לרוקן את מלאי הדלק לאחר כשעה.
הגלשן נושא מגוון רחב של כלי נשק, ביניהם טילים מונחי חום וחכמים, מקלעי ירייה, להבים מתרחבים, להביור ומטול פצצות דלעת.
רימון יד שבשימושו של הגובלין הירוק, הדומה לג'ק-או-לנטרן מיניאטורי.
כאשר הוא מושלך, הוא ניצת ללא כל רחש ומפיק כמות חום המסוגלת להתיך שכבות פלדה בעובי 76 מ"מ.
הגובלין נושא את הפצצות יחד עם נשקי יד אחרים בתיק צד לו הוא קורא "תיק ההפתעות".
מבין פצצות הדלעת השונות נמנות פצצות גז, פצצות הלוצינוגן ופצצות המנטרלות את חוש העכביש של ספיידרמן.
במהלך אירועי "שלטון אפל", אוסבורן יוצר זהות חדשה - איירון פטריוט (שילוב בין איירון מן וקפטן אמריקה) כדי לבסס את מעמדו כגיבור.
כאיירון פטריוט, אוסבורן משתמש בגרסה שונה לשריון איירון מן.
השריון מכיל מאפיינים כמו כוח על-אנושי, תעופה, פרצי אנרגיה מגנטיים, טילים מונחי חום, לייזרים מיניאטוריים, להביורים, תקשורת לוויינית ויכולת שימור מוגבר באמצעות חומר קריסטלי גמיש בעל מבנה מולקולרי המקביל לזה של מטוסים קשיחים במיוחד אם מעבירים בהם זרם חשמלי.
בשעה ששריון איירון מכיל את טכנולוגיית ההדף, שריונו של אוסבורן אינו מכיל זאת, והוא עיצב מערכת נשק משלו, הבנויה בחזה השריון בצורת הכוכב.
כשניסה לראשונה את הסמביוט של הקרנג' הוא היה יכול ליצור להבים בידיו וככה להרוג בעזרתם אנשים.
הגובלין האדום הוא שילוב של הגובלין הירוק וקרנג'.
בעזרת הכוחות האלה הוא יכול לשכפל את כוחותיו ולתת אותם למי שהוא רוצה (כמו במקרה של נכדו נורמי).
כמו כן הוא בעל זנב שבו הוא יכול לחתוך אנשים ויכול לירות פצצות קרנג' ובמקביל גם להשתמש בכוחות הרגילים של קרנג'.
נורמן אוסבורן תואר לעיתים תכופות כמי שסובל מחולשות לא שגרתיות כתוצאה מאישיותו ההפכפכה ומהפסיכוזה שלו.
הוא סובל ממאניה דיפרסיה, שיגעון גדלות ובחלק מהסיפורים גם מהפרעת זהות דיסוציאטיבית.
בנוסף, הוא סאדיסט ואינו מייחס חשיבות לחיי חפים מפשע אשר עומדים בינו לבין מטרתו.
בסדרת ת'נדרבולטס, אוסבורן תואר כסובל ממאניה דיפרסיה חמורה, ויש לו מצבי רוח משתנים ומסוכנים אם הוא לא לוקח את תרופותיו או מבקר את הפסיכיאטר שלו.
כשהוא נמצא במצב זה, הוא מציג פרנויה, הזיות ויזואליות וקוליות כמו קולו של הגובלין הירוק ופרצופו במראה מאשר פרצופו שלו.
בעבר, גאוותנותו הרבה של אוסבורן מנעה ממנו לעבור טיפולים פסיכיאטריים.
הוא ראה במחלות מנטליות כסימן לחוסר שלמות ולכן לא הודה בכך שהיה חולה.
בשיחות מאוחרות עם הסנטרי, אוסבורן למד להכיר במגרעותיו.
ישנן מספר דוגמאות לתסביך שיגעון הגדלות של אוסבורן.
הוא רואה באנשים אחרים כשרצים חסרי-בינה וחסרי חזון אשר אינם ראויים לשהות במחיצתו.
הוא מזכיר ללא הרף לאחרים על כישלונותיהם האישיים ושאינם מסוגלים להגיע לרף ההישגים שלו, במיוחד בנו.
כך למשל, כאשר נודע לו לראשונה דבר זהותו של ספיידרמן, הוא טען שזה האחרון הביס אותו בזכות התערבותם של גיבורי-על אחרים, וכי ניצחון זה אינו נחשב.
כמו כן, הוא הפסיד את ההזדמנות להצטרף ל"ששת המרושעים" (Sinister Six) משום שע"י כך הוא מודה שהוא זקוק לעזרתם של אחרים בהבסתו של ספיידרמן.
כאשר הוא השתתף בריטואל המיסטי "אחוות החמישה" (Gathering of Five) - המעניק למשתתפיו את מתנות הכוח, אלמותיות, ידע, שיגעון ומוות - הוא היה משוכנע שיקבל באופן אוטומטי את מתנת הכוח מהריטואל, אך במקום זאת רכש את מתנת השיגעון, ונוצר הצורך בקוקטייל תרופות מסוימות כדי להשיבו לרמה יחסית של שפיות.
בזמן שפיקח על ארגון H.A.M.M.E.R, והוא פותה בידי אישיות הגובלין שבו כדי לתקוף את אסגרד משום שהאגו שלו לא היה מוכן לשקול אפילו את האפשרות שהאסגרדיים יאיימו על כוחו.
מאוחר יותר התגלה שלוקי, אחיו החורג של תור, עמד מאחורי מזימה זו.
אוסבורן הציג מידה ניכרת של סאדיזם.
בזמן שהותו בכלא, סוהר ביקש את עצתו לגבי אשתו החולה אנושות, ועצתו של אוסבורן הובילה למותה המהיר ומלא הייסורים.