tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראש המרכז לשעבר פרופ' שאול חורב וחוקרי המרכז השתתפו בפעילות בגופים אקדמיים ואזרחים בעולם ובישראל בנושאים הקשורים למוקדי הידע של המרכז.
לדוגמה השתתפות בכנסים אקדמיים, פעילות של גופים מקצועיים בתחום הימי, מערכת החינוך ועוד.
ריכוז פרסומי המרכז לאסטרטגיה ימית
פרסומים שנתיים- מאז הקמתו מוציא המרכז מדי שנה "הערכה אסטרטגית ימית רבתי למדינת ישראל"
עמנואל פרידנהיים ואריה רונה, האם היה הורדוס אסטרטג ימי?
עיון בפרשת הקמתו של נמל קיסריה/סבסטוס, פברואר 2017.
נעמה טשנר, מיפוי מחלוקות מרחביות וסביבתיות מרכזיות בין נמל-עיר בחיפה יולי 2017.
אריה רונה, אסטרטגיה במלחמות הימיות של פרס ויוון במאה החמישית לפסה"נ, דצמבר 2017.
בני שפנייר, חמישים שנה למלחמת ששת הימים: חופש השיט במצרי טיראן בראי משפט הים - תם ולא נשלם, דצמבר 2017.
ניר זרחי, ניתוח פגיעות לחלופות מערכי טיפול ימיים בגז טבעי, יולי 2018.
עידו גלעד וצבי מירקין, האסטרטגיה הארקטית הרוסית – צעדי התקדמות, מרץ 2019.
שאול חורב, המרחב הימי, אסטרטגיה ימית ומה שביניהם מערכות, 2021.
הערכה אסטרטגית ימית רבתי לישראל 2022/23
ועדה לבדיקת מצב הים התיכון, ספטמבר 2016
המרכז ללימודי מוגבלות הוא מרכז הפועל למען קידום הידע, המחקר וההוראה בתחום לימודי המוגבלות, ברוח התפיסה החברתית-ביקורתית למוגבלות.
המרכז פועל בתוך בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית.
המרכז הוקם בשנת 2017 כשותפות בין בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית ולארגון "ישראל מעבר למגבלות" (המהווה שותפות בין הג'וינט, ממשלת ישראל וקרן משפחת רודרמן).
בשנת 2020 ג'וינט ישראל החליפו את ארגון ישראל מעבר למוגבלויות בשותפות.
מייסדת המרכז ומי שניהלה אותו בשלוש השנים הראשונות היא פרופסור שירלי ורנר, ובשנת 2019 מונה ד"ר רוני הולר לעמוד בראש המרכז.
קידום מחקר בשדה לימודי מוגבלות
המרכז מתמקד בלימודי מוגבלות (disability studies); שדה מחקר בינתחומי ביקורתי מתפתח המזהה במוגבלות תופעה חברתית-תרבותית פוליטית.
המרכז מקדם את תחום המחקר בשדה לימודי המוגבלות בכמה מישורים.
ראשית, במסגרת המרכז פועלת קבוצת תלמידי/ות מחקר ללימודי ביקורת מוגבלות.
הקבוצה פועלת מאז שנת 2018, והייתה חלק מתוכנית "לימוד בחברותא" של האוניברסיטה העברית.
שנית, בכל שנה מעודד המרכז מחקר בתחום לימודי המוגבלות על ידי נתינת מלגות ומענקי מחקר.
במהלך השנים ניתנו מלגות ומענקים למחקרים פורצי דרך בשדה תוך הקפדה על גיוון בין הדיסציפלינות.
הפצת ידע ביקורתי אודות מוגבלות, חברה ותרבות
המרכז מקיים פעילויות הכשרה רבות ומגוונות במתכונת של מפגשים קבועים ושל מפגשים ייחודיים בהשתתפות מרצים וחוקרים מישראל וממדינות נוספות.
המפגשים עוסקים בסוגיות שונות בתחום המוגבלות תוך מתן דגש לפרספקטיבה החברתית (לדוגמה סוגיות של רווחה וזכויות, משפט, חינוך, אקטיביזם ועוד).
הדוברים מגיעים מדיסציפלינות שונות אך ליבת עיסוקם היא מחקר או פרקטיקה בתחום המוגבלויות.
כל שנה עורך המרכז ללימודי מוגבלות גם מספר ימי עיון וכנסים, חלקם בשיתוף עם ארגונים ומרכזים נוספים, וכן את הכנס הבינלאומי השנתי, אשר החל מה-2020 נקרא על שם מילי בלום.
בשנת 2018 הוקם פורום השולחן העגול להוראת לימודי המוגבלות כשותפות של המרכז ללימודי מוגבלות, פורום חיפה ללימודי מוגבלות והקריה האקדמית אונו.
מפגשי השולחן העגול מיועדים למרצות ומרצים אשר מלמדים את לימודי המוגבלות באופן סדיר וקבוע או באופן מזדמן.
במסגרת השולחן העגול מתקיימים דיונים בסוגיות מרכזיות להוראת לימודי המוגבלות והעמקה בדילמות שונות הקשורות לפרקטיקה הפדגוגית של לימודי המוגבלות.
המרכז ללימודי מוגבלות פועל בשיתוף חוקרים ואנשי מקצוע בכירים בתחום מרחבי העולם.
כחלק משיתופי הפעולה מארח המרכז מרצות ומרצים בכירים מרחבי העולם בכנסים וימי עיון שהוא עורך.
המרכז לחקר ולימוד הזיקנה הוא מכון מחקר באוניברסיטת חיפה, המתמקד בחקר הזקנה שנוסד בשנת 1990. מנהל המרכז הוא פרופסור ישראל דורון ויושב ראש הוועד המנהל הוא פרופסור יצחק בריק.
המרכז ממוקם בבניין הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות.
המכון משתף פעולה עם מספר גורמים, ובהם הג'וינט, קרן רש"י, האגודה למלחמה בסרטן, משרד המדע והטכנולוגיה, הנציבות האירופית והקרן הלאומית למדע וכן פקולטות מתוך האוניברסיטה ובהן בית הספר לעבודה סוציאלית, החוג לסיעוד והחוג לגרנטולוגיה.
דורון אמור לסיים את תפקידו כמנהל המרכז בספטמבר 2022.
המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן הוא מרכז באוניברסיטת תל אביב המתמחה בהיסטוריה של עם ישראל.
המרכז נוסד ב-1964 ביוזמתו של ההיסטוריון שלמה סימונסון, אשר עמד בראשו החל מהקמת המרכז ועד 1992. ב-2002 נקרא המרכז על שם הנדבן אברהם גולדשטיין-גורן, שתרם לו כספים רבים והודות לו הצליח המרכז להרחיב את פעילותו.
החל מ-2021 עומד בראש המרכז רוני שטאובר.
המרכז הוציא מספר כתבי עת, כגון גלעד, מיכאל ושבות, וכן הוא מחזיק בבעלותו הוצאת ספרים קטנה.
מטעם המרכז פועלים ארכיון וספרייה בשם "ספריית מהלמן", הכוללים רבבות ספרים וכתבים העוסקים בהיסטוריה יהודית.
נוסף על כך, מארגן המרכז אירועים והרצאות בנושא זה.
המרכז לחקר השואה ומיעוטים דתיים (בנורווגית: Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter) הוא מכון מחקר נורווגי המאורגן כקרן עצמאית ומסונף לאוניברסיטת אוסלו.
המרכז הוקם בשנת 2001. בשנת 2006 הוא עבר מקמפוס אוניברסיטת אוסלו לווילה גרנדה, ביתו לשעבר של וידקון קוויזלינג.
ההקדש של המרכז נתרם על ידי ממשלת נורווגיה בהוראת הקהילה היהודית של נורווגיה כחלק מההחזר שניתן להם בגין החרמת רכושם כשנורווגיה נכבשה במהלך מלחמת העולם השנייה.
המרכז הוקם בחסות אוניברסיטת אוסלו ויש לו משימה כפולה:
חינוך הציבור על השואה, במיוחד בהקשר הנורווגי.
בפירוט בכל הקשור לפעולות שבוצעו כנגד ליהודים: שלילת זכויות, רדיפה, מעצרים, כליאה, החרמה וגירוש למחנות מחוץ לנורווגיה, במיוחד לאושוויץ.
המוסד מתמקד גם במחקרים על אנטישמיות בנורווגיה ומחוצה לה בעבר, בהווה ובעתיד.
לימודים ומחקר על מיעוטים אתניים ודתיים בעולם ובמיוחד בנורווגיה.
לשם כך מציע המרכז חומרים חינוכיים, תוכניות חינוכיות, תערוכות, מוזיאון ואוספי ספרייה.
המכון משתף פעולה עם אוניברסיטת אוסלו, יד ושם והמוזיאון היהודי בטרונדהיים.
ב-23 בינואר 2008 הודיע המרכז כי חפץ בעל חשיבות מסוימת נגנב ממוזיאון המרכז ב-23 בנובמבר 2007 או לפני כן.
המוזיאון נסגר זמנית לאחר מכן כדי לשפר את מערכת האבטחה.
המרכז למוזיקה מן המזרח הוא בית ספר גבוה למוזיקה, קונסרבטוריון ומכללה אקדמית הממוקם בשכונת נחלאות שבירושלים.
המרכז למוזיקה מן המזרח הוקם בשכונת מוסררה בשנת 1996 על ידי יהורם גאון וד"ר אבי שושני.
המרכז מתמקד במוזיקה מזרחית, ונלמדת בו בין השאר סגנונות שירה מזרחיים, והנגינה בעוד, סאז, קאנון, סנטור, סיטאר וכו'.
בינואר 2021 המרכז הפך למקום הראשון בארץ במעניק נקודות זכות אקדמיות עבור קורסים תאורטיים בתחום המוזיקה הקלאסית של תרבויות המזרח.
בספטמבר 2022 עבר הסניף למשכן הקבע שלו סמוך לבית העם ברחוב בצלאל.
המרכז מהווה חלק מקמפוס ירושלים לאמנויות שהקימה עיריית ירושלים במטרה לעודד שיתופי פעולה בין המוסדות הפועלים בו והפיכתו למרכז ארצי ללימודי אמנויות הבמה והקולנוע.
הקמפוס כולל גם את בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה, בית הספר לתיאטרון חזותי וסטודיו למשחק ניסן נתיב.
המרכז ללימודי הכתבים הקדושים הוא מוסד בהאי הממוקם בקשת הבהאית, בגנים הבהאיים בחיפה, ישראל.
תפקידיו של המרכז כוללים לימוד ותרגום כתבי הדת הקדושים לדת הבהאית, על מנת להנחות את בית הצדק העולמי.
מבנה זה הוא השני מימין בקשת, בין מבנה הארכיון הבין-לאומי לבית הצדק העולמי.
המבנה מעוצב בצורה של חצי עיגול כשבחזיתו חצי עיגול נוסף, קטן יותר.
הסגנון האדריכלי של הבניין הוא עכשווי עם אלמנטים ופרופורציות קלאסיות, ששולבו בו על מנת להתאים אותו לשאר הבניינים בקשת.
אחד ממאפייניו הייחודים הוא הפתח בכניסתו, שמספק אור שמספיק גם כמה קומות למטה.
בקומה התחתונה של האזור שמואר באופן טבעי נמצאים מזרקה וגן מיניאטורי.
שטחו של המבנה 7,750 מטר רבוע.
במבנה קיימים חדרי לימוד, מזכירות, חדרי פגישות וכנסים, וספרייה שגודלה 1,803 מ"ר.
הספרייה, שנמצאת בחלק התת-קרקעי של המבנה, נהנית גם היא מאור טבעי מהקומות העליונות.
המוסד הוקם לראשונה בשלב השלישי של בניית הקשת הבהאית, ואדריכל המבנה שלו היה חוסיין אמאנאת.
בניית המבנה הייתה בשנות ה-90 של המאה ה-20, והיא הסתיימה בשנת 1999. פתיחתו הרשמית של המבנה הייתה בשנת 2001.
המבנה מאחסן את ספרי הספרייה הבהאית הבין-לאומית, המתוכננת להיבנות בקצה הקשת.
המרכז למיפוי ישראל (מפ"י), הוא סוכנות המיפוי הלאומית של ישראל הכפופה בתור יחידת סמך מקצועית אל משרד הבינוי והשיכון.
המרכז עוסק בייזום, באפיון, בפיקוח ובבקרה של תהליכים ועבודות בתחום תשתית המידע הגיאודזי, הכרטוגרפי, ומערכות המידע הגאוגרפי של מדינת ישראל.
מקום מושבו של המרכז הוא ברחוב לינקולן 1 (פינת רחוב יהודה הלוי) בתל אביב, בבניין ששימש את המרכז למיפוי ארץ ישראל של המנדט הבריטי, והוא מפעיל יחידות נוספות הפזורות בתל אביב וברחבי הארץ.
בתחומו של המרכז למיפוי בתל אביב נמצא גם מקום מושבה של האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי.
המרכז מסייע לכל המוסדות האקדמאים בחוגים ללימוד מקצועות הקשורים לגאוגרפיה ולכל הרשויות המקומיות בבניית מערכות מידע גאוגרפי ממוחשבות.
ראשיתו של המרכז במסגרת "המרכז למיפוי ארץ ישראל" שנוסד בשנת 1920 בתקופת המנדט הבריטי.
בשנות פעילותו הכין המרכז למיפוי ארץ ישראל מפות רבות, בעיקר מפות טופוגרפיות, מפות המציגות בעלות על קרקע ומפות ערים.
המרכז המשיך לפעול גם לאחר הקמת המדינה תחת השם אגף המדידות של משרד השיכון ומשנת 1988 הוא נקרא "המרכז למיפוי ישראל".
יחידות נוספות קיימות במקומות נוספים בישראל.
בשנת 2012 זכה המרכז למיפוי ישראל בשני פרסים ראשונים בתחרות בינלאומית שנערכה בארצות הברית מטעם חברת "Esri", אחת החברות המרכזיות בעולם בתחום המיפוי.
ואילו הפרס השני שקיבל המרכז הישראלי היה "מפת צפון מזרח הנגב (המכתשים)" שהוכנה במחלקת הכרטוגרפיה במרכז למיפוי ישראל.
בנייתו של בית מחלקת המדידות התנהלה בשנת 1930 (אז נקראה בשם: "המרכז למיפוי ארץ ישראל" או באנגלית: Survey of Palestine), בפיקוחו של המהנדס ארפד גוט.
היה זה במגרש בן 30 דונם בקצהו של רחוב שינקין בתל אביב, במבנה אשר כלל חצר פנימית וגם קודם לכן תוכנן לשמש את תחנת הרכבת של תל אביב.
בית מחלקת המדידות נבנה צפונית לפרדס גינטר (חוות רוהאם) ומערבית למתחם צקלג (בית הקברות הטמפלרי) ונחנך בתאריך 1 בינואר 1931 ובשנת 1935 בוצעה בו הרחבה והקמה של האגף המזרחי הנמצא ברחוב לינקולן מספר 3. במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה שימש בית המדידות בסיס לצבא הבריטי.
לאחר המלחמה נפרץ שביל מזרחה שלאחר מכן בשנות ה-50 נסלל המשך לרחוב שינקין (רחוב לינקולן כיום) על אדמות המושבה הטמפלרית "שרונה" כציר מקשר בין מזרח העיר למערבה.
באמצע שנות ה-30 רצתה ממשלת המנדט להפוך את המבנה לבית חולים לבהמות, אך צעד זה נתקל בהתנגדות נמרצת מצד העירייה ששאפה להפוך את המבנה לבית ספר, כפתרון למחסור במוסדות חינוך בגבולה המזרחי אז של העיר.
בסופו של דבר לא יצאה אף אחת מהתוכניות אל הפועל והמבנה המשיך לשמש את מחלקת המדידות המנדטורית, ולאחר קום המדינה את מחלקת המדידות הממשלתית ואת המחלקה לעבודות ציבוריות (מע"צ).
כיום משמש המבנה את המרכז למיפוי ישראל הכפוף למשרד השיכון וכן משמש יחידה צבאית.
לפני שנת 1930, פעלה מחלקת המדידות מבניין ב"בית הקונסוליה הטמפלרית-גרמנית (רחוב דרך יפו פינת רחוב שלוש)".
בחלקו הצפוני של הבניין פעל בעבר "בסיס משטרה" שהתפנה לצורך בניית גן ציבורי.
חלקו המזרחי של הבניין בו ישב פקיד שומה של משרד האוצר מיועד להריסה עבור הקמתו של בניין מגורים.
חלקו המערבי של הבניין מיועד לשימור במסגרת תוכנית השימור של "העיר הלבנה".
המרכז מורכב כיום מיחידת מטה ומשלוחות מחוזיות.
יחידות המטה כוללות הנהלה, מדען ראשי, מחלקות מקצועיות (גאודזיה, קדסטר ומיפוי, לרבות פוטוגרמטריה וקרטוגרפיה), יחידת עיבוד נתונים אוטומטי, חשבות, תכנון וכלכלה, אמרכלות ושירות מפות ונתוני מדידה.
משרדיו הראשיים של המרכז, בהם פועל המטה, שוכנים ברחוב לינקולן מספר 1 פינת רחוב יהודה הלוי בתל אביב והשלוחות המחוזיות ממוקמות בירושלים, בבאר שבע, בחיפה ובנצרת.
תפקידי השלוחות המחוזיות כוללים רישום ופיקוח על עבודות מודדים מהמגזר הפרטי, מכירת מפות ונתוני מדידה ומתן שירותי מדידה שונים.
המרכז למיפוי ישראל עובד בשיתוף פעולה עם גורמים מקצועיים כגון האגודה הגאוגרפית הישראלית, לשכת המודדים המוסמכים בישראל, האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי, העמותה הישראלית לפוטוגרמטיה וחישה מרחוק (עיפח"מ), איגוד המתכננים בישראל, והאגודה ישראלית למשאבי מים ובשיתוף עם מינהל מקרקעי ישראל והמועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
המרכז הפעיל בעבר בית דפוס והוצאה לאור .
כיום המרכז למיפוי ישראל מפעיל אתרי אינטרנט כגון "אתר המפות הממשלתי - Govmap"' "טופוקד" - המיועד בעיקר לציבור העוסקים במיקצוע המדידות וכן את אתר הנדל"ן הממשלתי המציג עסקאות נדל"ן שבוצעו בהתאם למידע המתקבל מהטאבו.
תחת חסותו של המרכז למיפוי ישראל ושל משרד הפנים נמצאת "הוועדה הבין-משרדית למערכות מידע גאוגרפי" שתפקידה לקדם את תחום ניהול מערכות המידע הגאוגרפיות ברמה הארצית בדרך של שיתוף מידע וידע מקצועי בתחומי הגאוגרפיה, קידום תקנים ונוהלי עבודה מסודרים.
המרכז למיפוי ישראל הוא חבר מלא בפדרציה הבינלאומית של המודדים.
הארכיון הלאומי למפות ותצלומי אוויר ע"ש אביאל רון
על פי החלטת ממשלה ובתיאום עם גנזך המדינה, הוקם במרכז בשנת 2003 "הארכיון הלאומי למפות ולתצלומי אוויר ע"ש אביאל רון", שהיה מנהל המרכז ונהרג עם שני ילדיו בפיגוע במסעדת מצה בחיפה.
בארכיון נמצאות מפות עתיקות של ארץ ישראל מרחבי תבל ועד ימינו כיום, כולל ספריית מפות.
סמכויות המרכז נובעות מפקודות וחוקים שונים, כגון פקודת המדידות 1929 וחוק המקרקעין ה'תשכ"ט-1969, ומהחלטות ממשלתיות כגון חוק שמירת הסביבה החופית 2004.
המרכז פועל במספר תחומים, תחת הנהגתו של רונן רגב מנכ"ל המרכז:
גאודזיה: בתחום הגאודזיה (מדידת הארץ) פועל המרכז כמכון הגאודטי הלאומי.
המרכז אחראי ליצירה, תחזוקה ופיתוח של רשת הבקרה הגיאודטית לפי צורכי המדינה, מתוך דגש על צורכי התשתיות, הבנייה והביטחון.
המרכז מופקד גם על יצירת כלים להתמרות בין רשת קואורדינטות קיימת לבין רשתות אחרות שהיו בשימוש, ולתמוך, במידת האפשר, בהתמרות לרשתות נוספות.
קדסטר: בתחום הקדסטר (רישום קרקעות) משתמש המרכז גוף ממלכתי המרכז את פעילות המדידות לצורך רישום מקרקעין.
על פי השיטה הנהוגה בארץ משנת 1920, שיטת טורנס, נותנת המדינה מעין ערבות לבעלי זכויות במקרקעין לגבי זכויותיהם על ידי רישום ממלכתי מסודר של הקרקעות והזכויות בהן.
במסגרת זו מופקד המרכז על ניהול מדידת גבולות הגושים וחלקות המקרקעין וכן על ניהול הרישום בקואורדינטות ובתרשימים של התוכניות לצורכי רישום.
כללים למדידות אלה מפורטים בתקנות המודדים.
כ-95% משטח מדינת ישראל עברו תהליך של הסדר מקרקעין.
שטח זה מאורגן בכ-15 אלף גושים וכ-800 אלף חלקות.
מדי שנה מטפל המרכז הן בהמשך המדידות להסדר השטחים שטרם הוסדרו והן במדידות לחלוקה מחדש של אזורים מוסדרים שעוברים תהליך של תכנון מחדש, בדרך כלל לצורך בנייה.
סגן המנהל לקדסטר אחראי על פעילות זו והוא מפעיל לצורך כך את אגף הקדסטר, כולל פעילויות תחום קדסטר ותחום פיקוח על המדידות.
מיפוי: בתחום המיפוי מהווה המרכז הגוף הלאומי למיפוי.
המרכז מופקד על קביעת מוצרי המיפוי הבסיסיים הנדרשים במדינת ישראל לתמיכה בצרכים הממלכתיים הבסיסיים לתכנון וביצוע, מתוך דגש על תשתיות ובנייה, ביטחון ושירותי חירום, שליטה ובקרה, איכות הסביבה, מחקר ופיתוח ותיור וטיול.
לצורך כך, מופקד המרכז למיפוי ישראל על קביעת התקנים בנושא, לרבות רשתות קואורדינטות, היטלי מפות, תקני דיוק, שמות וסימבולוגיה.
הסדרה המרכזית בתחום המיפוי כיום (יוני 2006) היא סדרת המפות הטופוגרפיות בקנה מידה 1:50,000 שממנה נגזרת סדרת 1:100,000. מוצרי מיפוי נוספים, המופקים במרכז בהיקפים מצומצמים, הם מפות ערים, מפות ימיות, שהוכנו בשנים האחרונות ואטלס ישראל, המופק בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה העברית.
כמו כן מופקים מוצרי מיפוי רבים בממשלה ומחוצה לה על בסיס מפות בסיס של המרכז בתוספת מידע נושאי למינהו.
הפעילות המרכזית בנושא המיפוי הטופוגרפי במרכז בשלוש עשרה השנים האחרונות מתמקדת באיסוף, בניהול ובעדכון מאגר המידע הגאוגרפי הטופוגרפי כחלק מרכזי ממאגר המידע הגאוגרפי הלאומי.
בתהליך זה נעשות פעולות רבות בתחום התשתית של כיסוי בצילומי אוויר ויצירת טריאנגולציה אווירית.
מאז קום המדינה בשנת 1948 מתבצע כיסוי עתי בסיסי בתצלומי אוויר של המדינה.
פעילויות המיפוי נעשות באחריות סגן המנהל למיפוי ולמאגרי מידע, באמצעות ראש אגף פוטוגרמטריה, ראש אגף רפרודוקציה וראש תחום קרטוגרפיה.
מידע גאוגרפי ומאגר המידע הגאוגרפי: נושא זה התבסס בעבר על המפות המודפסות שהופקו עוד בתקופת מחלקת המדידות של ארץ ישראל (Survey of Palestine) ומחלקת המדידות של מדינת ישראל לדורותיה (מחלקת המדידות, אגף המדידות והמרכז למיפוי ישראל).
נוסף על כך, ניתן שירות מידע ונתונים, בעיקר למודדים, על נקודות הטריאנגולציה, על פנקסי מדידות מהעבר ועל תוכניות קיימות לצורכי רישום.
בהחלטות הממשלה בנושא מאגר המידע הגאוגרפי הלאומי מה-25 בדצמבר 1990 ומה-17 ביוני 1993, הוטל על המרכז להקים מאגר מידע גאוגרפי לאומי הקרוי: בנג"ל (בסיס נתונים גאוגרפי לאומי), לרבות תקן קודים אחיד ופורום בין-משרדי.
מאז החלטת הממשלה, הוקם במרכז מאגר מידע גאוגרפי טופוגרפי מתצלומי אוויר בקנה מידה של 1:40,000 באפיון דיוק של 2 מטרים על כל שטח המדינה.
כן הוקם מאגר מידע גאוגרפי קדסטרי על בסיס מפות הגושים והחלקות הנקרא: בנק"ל (בסיס נתונים קדסטרי לאומי).
על פי החלטת ממשלה משנת 2007 מתוכננות כל יחידות המרכז לעבור אל בניין חדש שעתיד להבנות בירושלים במרכז החדש ישוכנו גם: מרכז מבקרים, ארכיון, וספרייה.
בשנת 2024 הוחלט על ידי משרד השיכון ועיריית תל אביב לפעול על מנת לפנות את מתחם בית המדידות הישן ברחוב לינקולן לטובת מתחם מגורים חדש שבו יהרס חלקו של המתחם וחלקו ישופץ וישומר.
כל היחידות במתחם עתידות לעבור אל מיקום זמני עד למעבר אל המבנה החדש.
המרכז למחקר גרעיני שׂורק (בראשי תיבות: ממ"ג שורק) הוא אחד משני מכוני המחקר לתחום הגרעין במדינת ישראל.
במרכז מתבצע מחקר ופיתוח למטרות אזרחיות.
בניגוד למכון השני, הקריה למחקר גרעיני – נגב, המכון נמצא תחת פיקוח הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית.
המרכז הוקם ב-1958, סמוך לשפך נחל שורק שממערב לעיר יבנה, על ידי הוועדה לאנרגיה אטומית, לשם קידום בניית התשתית הטכנולוגית לשימוש בשיטות גרעיניות במשק החשמל, בתעשייה, ברפואה ובחקלאות בישראל.
הוא נבנה סביב כור גרעיני בהספק של 5 מגה-ואט, אשר נתרם במסגרת התוכנית "אטום למען שלום", על ידי ארצות הברית, בתקופת שלטונו של הנשיא דווייט אייזנהאואר.
לצורך הפעלת הכור קיבלה ישראל מארצות הברית 150 מוטות דלק.
מתכנן האתר היה האדריכל משה זרחי.
בניין הכור הגרעיני עצמו תוכנן על ידי האדריכל פיליפ ג'ונסון בשיתוף האדריכל הישראלי גדעון זיו ונקרא על שם פרופ' ישראל פלח, מקימו ומנהלו הראשון.
מ-1960 עד 1975 סיפקה ארצות הברית 19 ק"ג אורניום מועשר לכור.
ב-1977, על רקע אי-הצטרפות ישראל לאמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, חדלה ארצות הברית מלספק אורניום לישראל, לפי החלטת הקונגרס.
בינואר 2010 הוחזרו לארצות הברית 102 מוטות דלק משומשים מהכור בשורק.
ב-21 ביוני 1990 התרחשה במרכז הגרעיני שורק תאונה רדיולוגית, במתקן השייך לחברה פרטית העוסקת בעיקור מוצרי מזון על ידי קרינת גמא.
תאונה זו הביאה למותו של עובד החברה.
מעט אחרי השעה 17:00 נשמעה אזעקה המתריעה על קרינה, אך העובד כיבה את הכריזה, פתח את נעילת הדלת האוטומטית ונכנס לתא שכלל מקור קרינת גמא עשוי קובלט-60. העובד, שלא היה מודע לקרינה, החל לחוש חום עז בעיניו לאחר כדקה ועזב את התא.
הוא נלקח לבית החולים ונפטר כעבור 36 ימים מתסמונת קרינה חריפה.
בנוסף לכור המחקר, הנמצא תחת פיקוח הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, כולל המרכז גם מאיץ פרוטונים ומעבדות מחקר ופיתוח.
המרכז ידוע כמומחה בתחומי האלקטרואופטיקה ובמכשור לגילוי עצמים חשודים.
כיום עוסק המרכז בתחומי מחקר ופיתוח רבים, הכוללים: פיתוח לייזרים, שיטות גרעיניות, על-קוליות ואופטיות לבדיקות לא הורסות, חישה מרחוק של זיהומים באוויר ונתונים מטאורולוגיים ובטכנולוגיות מגנטיות ואלקטרומגנטיות לגילוי עצמים חשודים.
בנוסף, בסוף שנת 2018 הוקם במרכז המרכז הישראלי לפוטוניקה מתקדמת (ICAP), בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון.
משימתו של ICAP היא לספק לתעשייה ולמוסדות האקדמיים את המתקנים והידע המעודכנים ביותר במדעי הפוטוניקה, על מנת לאפשר התקדמות משמעותית במגוון רחב של טכנולוגיות קריטיות.
במרכז נמצאת ספרייה בנושאי פיזיקה גרעינית וכללית, כימיה, מתמטיקה ועוד.
בזמן ירי רקטות לאזור יבנה או אשדוד, הכור מושבת.
ישראל פלח, 1971–1982, המנהל הראשון, שכיהן באותו תפקיד, תחת התואר "מנהל הכור".
במרץ 2012 הודיעה הוועדה לאנרגיה אטומית כי הכור בשורק יסגר ב-2018. במקומו, יפעל בשורק מאיץ החלקיקים שרף (SARAF - Soreq Applied Research Accelerator Facility), שהוא מאיץ יונים קלים, המסוגל להאיץ גרעיני מימן-1 ודאוטריום לאנרגיות קינטיות של 5 עד 40 מגהאלקטרונוולט.
שרף ישמש למגוון רחב של יישומים, לרבות ניסויי פיזיקת חלקיקים, פיזיקה גרעינית והנדסת חומרים, לצד הפקת איזוטופים עבור ישומי רפואה גרעינית.
המרכז לקיימות מקומית, הפועל החל מינואר 2006, נועד להוות כתובת לנושאי פיתוח בר קיימא (Sustainable Development) ברמה המקומית (רשויות, מועצות מקומיות ואזוריות).
המרכז מספק כלים והכשרות, ופועל ליצירת רשת של הגורמים השונים העוסקים בקיימות מקומית.
המרכז פועל כשיתוף פעולה בין המשרד להגנת הסביבה, מרכז השל לחשיבה ומנהיגות סביבתית, בית הספר ללימודי הסביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב וארגון ICLEI המאגד בתוכו רשת של עשרות ערים מקיימות מרחבי העולם.
המרכז פועל במימון קרן LIFE של הקהילה האירופית.
המרכז פועל הן מול גופים מקצועיים, פוליטיים ונציגי ציבור ברשויות המקומיות, והן ברמה הארצית.
כמו כן עוסק המרכז בקישור ורישות בין הגורמים השונים, ואיסוף והעברת מידע בנושא קיימות מקומית בישראל.
קידום תוכנית אב לפיתוח מקיים במועצות אזוריות בארץ
קיום הכשרות, כנסים וימי עיון ברמת היישוב, הרמה האזורית והארצית
פרסום המלצות לקווי מדיניות להטמעת עקרונות פיתוח בר קיימא ברשויות מקומיות
איסוף מקרי חקר מוצלחים של הטמעת קיימות מקומית בישראל ובעולם
הכשרת מנהיגות מקומית המעוניינת לקדם סדר יום סביבתי-חברתי במקום יישובם
המרכז למורשת יהדות טורקיה הוא מוזיאון להנצחת היסטוריה טורקית ויהדות טורקיה.
המרכז פועל גם לידידות בין העם היהודי והטורקי.
הוא הוקם בשנת 2005 על ידי עמותת ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל בעיר יהוד.
בהמשך הועברו המוצגים לבית האבות רקנאטי לדוברי לאדינו בפתח תקווה.
המבנה מחולק למוזיאון, חדר אתאטורק, מרכז כנסים וכיתת לימוד.
במרכז גני נוי - גן אתאטורק, גן באיזיט השני, גן הפירות של סלאחטין אולקומן, וגן התה של דריו מורנו.
מוזיאון יהדות טורקיה המוזיאון מחולק לכמה חלקים: שיחזור בית עץ מהתקופה העות'מאנית שכולל את המטבח, הסלון ופינת העבודה.
בית כנסת הכולל ספר תורה עתיק מאיזמיר, מגילת אסתר עתיקה, ספר הפטרות, ספרי קודש וספרים נוספים.
באזור אחר של המוזיאון ניתן למצוא ויטרינות המציגות דגמי בתים, כלי בית עתיקים, תמונות, וחפצים שונים.
כיתת לימוד וספרייה המשמשות ללימוד טורקית, לאדינו, אינטרנט ומחשבים.
בספרייה אלפי ספרים בטורקית, עברית ולאדינו בנושאים שונים ובעיקר בנושאים הקשורים ליהדות טורקיה.
חדר אתאטורק מציג עשרות תמונות, ספרים רבים, בולים, פסלים ודברים נוספים הקשורים לנשיא הראשון ומייסדה של הרפובליקה הטורקית – מוסטפא כמאל אתאטורק.
אולם כנסים (על שם אידה פרץ) המשמש להרצאות וכנסים, לאסיפות בחגים ובמהלך היום משמש האולם כמועדון לקשישים.
גינת מוסטפא כמאל אתאטורק כוללת שיחי פסיפלורה התוחמים אותה ובמרכזה אנדרטה לזכרו של אתאטורק.
על כן מוצב פסל דמותו של אתאטורק (חצי גוף) ולצידו דגם של פבילון (גאזבו).
גינת ביאזיט ה-II כוללת עצי צאלון נאה שנקראים על שמו של באיזיט השני מנהיג טורקי במהלך שנות גירוש ספרד, שפתח את שערי ארצו בפני היהודים שגורשו מספרד ופורטוגל.
גינת הפירות של סלאחטין אולקומן הגינה מכוסה באדמת טוף ונטועים בה עצי פרי מסוגים שונים (סמל לניצולים).
קרויה על שם סלאחטין אולקומן שהיה הקונסול הכללי הטורקי ברודוס בתקופה שרודוס הייתה תחת הכיבוש הגרמני.
ובסוף יולי 1944 כשהגרמנים החלו לגרש מהאי 1,700 יהודים הצליח אולקומן להציל כחמישים יהודים.
13 מהם היו אזרחים טורקיים.
הייתה זו יוזמתו האישית והוא ביצע זאת תוך סיכון ממשי לחייו.
על שם פועלו כונה "שינלדר הטורקי".
גינת התה של דריו מורנו שטח הגינה כ-50 מ"ר וסביבה עצי פרי שונים ועשבי תה.
המרכז למחקר מדיני (בראשי תיבות: ממ"ד) הוא גוף האחראי על הערכת מודיעין של משרד החוץ בישראל.
המרכז אחראי על לימוד וניתוח מגמות ותהליכים במזרח התיכון ועיבוד החומר לצורכי יחידות המשרד בישראל ולנציגויותיו בחו"ל.
הממ"ד מהווה חלק מקהילת המודיעין הישראלית והוא כלי עבודה בשירות שר החוץ, הנהלת המשרד, האגפים המדיניים והנציגויות בחו"ל.
בשנת 1950 הוקם אגף החקר במשרד החוץ במטרה "לעסוק בחקר מדיני וכלכלי הקשור במכלול יחסי החוץ של ישראל".
עד 1951 עסק המרכז גם בנושאי מודיעין.
ב-1952 הפך האגף ל"מחלקה לחקר מדיני".
בשנת 1963 המליצה ועדת ידין-שרף לחזק את המחלקה, המלצה זו לא התבצעה.
בשנת 1974 המליצה ועדת אגרנט להפוך את המחלקה ליחידה עצמאית המסוגלת לתת הערכות מדיניות-ביטחוניות המקבילות להערכות חטיבת המחקר של אמ"ן.
בעקבות ההמלצה הפכה המחלקה ל"מרכז למחקר ולתכנון מדיני" ולחברה בקהילת המודיעין הישראלית.
בשנת 1977 הממ"ד הוקם לאחר מלחמת יום הכיפורים בעקבות דו"ח ועדת אגרנט (1974) שקבע כי יש לחזק את "מחלקת החקר המדיני" (כך נקרא האגף בשעתו) על ידי ארגונה כגוף עצמאי במסגרת משרד החוץ, כשאחד מיעדיו העיקריים הוא ביצוע הערכת מודיעין מדינית-אסטרטגית עצמאית.
בשנת 2004 המליצה הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק להקצות אמצעים לתפקוד אפקטיבי של המרכז, או לחלופין לוותר עליו כגורם התורם לגיבוש הערכת מודיעין לאומית.
בשנת 2007 המליצו ועדת וינוגרד וועדת שחק על הגדלת כוח האדם ושיתוף המרכז במידע מסווג של קהילת המודיעין.
המרכז התריע על עימות אפשרי לפני מבצע צוק איתן
המרכז לא העריך נכון את הצלחתו של דאע"ש
המרכז העריך לא נכון כי המשטר הסורי לא יתמוטט בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה
ב-2022 במלחמת אוקראינה-רוסיה באף אחד מהמסמכים שהפיץ הממ"ד לשר החוץ יאיר לפיד ולראש הממשלה נפתלי בנט לא נכתב כי קיימת סבירות לפלישה נרחבת עם התקפה נגד קייב בירת אוקראינה מהיבשה ומהאוויר.
בכמה מסמכים שפרסם הממ"ד כמה שבועות לפני הפלישה נאמר שהסבירות למלחמה נמוכה.
ככל שהחריפה המתיחות שינו אנשי המחקר במשרד החוץ את הערכתם וטענו כי רוסיה עשויה לפלוש, אולם כמהלך מוגבל ורק לאזורים במזרח אוקראינה.
המרכז ניתח חלופות ייצוא הגז הטבעי הישראלי לאירופה, וקבע כי עדיף לייצא גז טבעי דרך מצרים במקום טורקיה בשקלול של יתרונות כלכליים, מדיניים, אסטרטגיים ואנרגטיים.
זאת מכיוון שטורקיה, על פי הדו"ח, היא שחקן מסוכן והפכפך.
המרכז הוציא דו"ח לשר החוץ המזהיר מהשלכות הרפורמה המשפטית על מעמדה הבינלאומי של ישראל.
ב-2016 המרכז העריך כי אירופה אינה מסוגלת להגן על עצמה מפני מתקפה צבאית ישירה, ואף מדינה אירופית אחת מסוגלת להוציא לפועל פעולה צבאית עצמאית לחלוטין.
לממ"ד תפקידים ומשימות רבות, הכוללות בין השאר:
מחקר וניתוח של מדינות, נושאים, מגמות ותהליכים במרחב המזרח התיכון והזירה הבינלאומית;
עדכון והפצת מידע באופן שוטף למטה ולנציגויות תוך מתן מענה לצרכיהן ולפניותיהן;
קיום מפגשים ודיאלוגים עם גופים עמיתים במשרדי חוץ בעולם;
תדרוכים מדיניים לדרג מקבלי החלטות ביניהם ראש הממשלה, שר החוץ, המטה לביטחון לאומי וכן לגורמים בינ"ל ואחרים (כדוגמת דיפלומטים, אנשי אקדמיה ותקשורת);
ניהול הממשק בין קהילת המודיעין למשרד החוץ במטה ובחו"ל;
הצגת המודיעין השנתית בוועדת השרים לענייני ביטחון לאומי בה הוא מציג את עיקרי תמונת המצב בזירה הבינלאומית ובנושאי המזרח התיכון.
הממ"ד כולל עשרות חוקרים ודיפלומטים ומורכב משלוש חטיבות:
חטיבת המזרח התיכון הכוללת את המחלקות הבאות:
מז"ת 2: סעודיה, מפרציות, תימן
מז"ת 3: מצרים, מגרב, בין-ערבי, אסלאם
מז"ת 4: סוריה, לבנון, ירדן
החטיבה הבינלאומית הכוללת את המחלקות הבאות:
בינ"ל 1: צפון אמריקה, אסיה
בינ"ל 2: אירופה, רוסיה, מרכז אסיה, טורקיה, ארב"ל
החטיבה התפקודית הכוללת את המחלקות הבאות:
מחלקת היבטים כלכליים: עוסקת במגמות כלכליות ברמת המדינתית, האזורית והעולמית, וכן בנושאי אנרגיה וסנקציות.
מחלקת אית"ן: עוסקת בניהול המידע, תשתיות טכנולוגיות ומערכות מידע, קשרי חוץ (כולל אירוח קורסים והכשרות), הדרכות לעובדי האגף והיערכות לחירום.
בין ראשי הממ"ד ניתן למנות את:
+שםתקופת כהונההערותיהושע רביב1974-1977משה ששון1977-1978לימים שגריר ישראל במצריםפנחס נתן אליאב1979-1982יצחק אורון1982-1985אריה לוין1985-1988דוד אפקיהוידע חיים2000-2002לימים שגריר ישראל בסיןהרי קני-טל2003-2006נמרוד ברקן2006-2010לימים שגריר הישראלי הראשון ל-OECD, ושגריר ישראל בקנדהדוד ולצר2010-2012לימים שגריר ישראל באיחוד האירופי ובנאט"ובני דגן2012-2017לימים שגריר ישראל בדנמרקדוד עקוב2017-2021לימים שגריר ישראל בדנמרקרחל פיינמסר2021-הווההאישה הראשונה בתפקיד ראש הממ"ד
המרכז למשפט וטכנולוגיה הוא מכון מחקר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
תכליתו היא קידום פעילות מחקרית בתחומי משפט וטכנולוגיה ובנושא קניין רוחני.
מקדם דיאלוג בין אקדמאים, חוקרים, קובעי מדיניות ואנשי עסקים, על מנת לפתח את התשתית המדעית הדרושה לעיצוב מדיניות משפטית בנושאים הנוגעים לטכנולוגיות חדשות.
המרכז נוסד בשנת 2003, על ידי ניבה אלקין-קורן ומיכאל בירנהק, בעת שהיו חברי סגל בפקולטה.
כיום עומדים בראשו פרופ' דניאל בן-אוליאל ופרופ' אלדר הבר.
המרכז עורך סדנאות וכנסים בנושאים שונים לשם קידום המחקר בתחום בקרב חברי סגל באוניברסיטאות, תלמידי מחקר, שופטים, עורכי דין, משפטנים, מקבלי החלטות והציבור הרחב.
במרכז מגוון רחב של קורסים וסמינרים בקניין רוחני ובדיני מידע במסלולי התואר הראשון, התואר השני והדוקטורט.
במסגרת הלימודים המתקדמים מוצעת תוכנית תואר שני במשפטים (LLM) עם התמחות במשפט וטכנולוגיה.
המרכז נהנה משיתוף פעולה עם מרכזים שונים באוניברסיטת חיפה דוגמת מרכז הסייבר.
וכן לוקח חלק ברשת המרכזים העולמית (Network of Centers) למשפט וטכנולוגיה.
כמו כן המרכז נותן חסות לארגון קריאטיב קומנס ישראל.
המרכז צבר מוניטין בינלאומי ונהנה מרשת רחבה של קשרים ושיתופי פעולה עם גופים שונים, ביניהם: הספרייה הלאומית, רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר, משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל ואיגוד האינטרנט הישראלי.
המרכז מקיים פעילות מחקרית בנושאי משפט וטכנולוגיה באמצעות חברי הסגל האקדמי ותלמידי מחקר.
להלן מיזמי מחקר מייצגים מתחילת פעילותו של המרכז:
מדיניות למינוף המחקר בתאי גזע באמצעות קניין רוחני: מחקר בתאי גזע מצוי כיום בחזית המחקר הביוטכנולוגי ופריחתו מעוררת מגוון סוגיות ייחודיות מתחום המשפט ומתחום האתיקה.
מטרת המחקר היא יצירת תשתית לעיצובה של מדיניות מחקר, פיתוח והעברת ידע בתחום תאי הגזע.
מדיניות זו נועדה לעודד חדשנות מחקרית לצד סיוע במינוף מעמדה של ישראל כמובילה בתחום זה בזירה העולמית.
המחקר, חדשני מסוגו, מספק לקובעי המדיניות תמונה רחבה באשר למצב המחקר בתאי גזע בישראל, ולהיבטים המשפטיים הכרוכים בניהול מחקר בתאי גזע.
מחקר זה משלב בין תחומי המומחיות של שני מוסדות מחקריים מובילים בתחומם - מוסד שמואל נאמן למחקר מתקדם במדע וטכנולוגיה והמרכז למשפט וטכנולוגיה באוניברסיטת חיפה.
משטר האכיפה החדש: אכיפת זכויות יוצרים ברשת וחירויות הפרט: לאחרונה אנו עדים למגמה של רתימת גורמים שונים לפעולות אכיפה, תוך הטלת חובה משפטית להשתמש באמצעי סינון ומניעה טכנולוגיים, על מנת לחזק את אכיפת זכות היוצרים ברשתות דיגיטליות.
המדובר בתופעה עולמית, אשר באה לידי ביטוי ביוזמות חקיקה, בהסכמים וולונטריים בין גורמי ביניים לבעלי זכויות יוצרים ובפעילות אכיפה מוגברת.
המחקר בוחן את משטר האכיפה בישראל בכל מה שנוגע לחיוב גורמי ביניים באינטרנט לעשות שימוש בטכנולוגיות חסימה, מניעה וסינון לשם אכיפת זכות יוצרים.
פרויקט השכלה נגישה: שימוש הוגן בהשכלה גבוהה: דיני זכויות יוצרים מהווים בשנים האחרונות את אחד החסמים המרכזיים להנגשת חומרי לימוד לצורכי הוראה ומחקר במוסדות להשכלה גבוהה.
הדבר נובע, בין היתר, מחוסר וודאות משפטית בנוגע לגבולות השימושים המותרים בחומרים שמוגנים בזכויות יוצרים.
מטרתו של המיזם היא לסייע בשיפור הנגישות של חומרי הוראה ומחקר המוגנים בזכויות יוצרים בקרב המוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
פרויקט "טרור מקוון": אחד האיומים הגדולים בימינו הוא איום הטרור הקיברנטי, אליו נחשפים מוסדות חברתיים ומדיניים הפועלים במרחב הקיברנטי.
המחקר, בשיתוף הקליניקה למשפט וטכנולוגיה באוניברסיטת חיפה מבקש לקבוע מדיניות משפטית-טכנולוגית לצמצום תופעת הטרור הקיברנטי על כל גווניו.
מיפוי גבולות המשילות במדיה חברתית: פלטפורמות מדיה חברתית שונות מסייעות ביצירתן של קהילות מקוונות, אד-הוקיות כמו גם פורמליות, המבוססות תוכן גולשים: בלוגים, אתרי שיתוף תמונות (Flicker) וסרטונים (YouTube) ושיתוף פעולה ביצירת והפצת מידע (Wiki Project).
שינויים אלו מאתגרים את תפקידם של מומחים מקצועיים, המבנה הארגוני של ייצור והפצת ידע, והיכולת לשלוט בגישה לתכנים באמצעות צורות המשילות הקיימות.
המחקר עוסק במיפוי צורות המשילות שעוצבו במסגרת החידושים הטכנולוגיים והמרחב החברתי ברשת.
פרויקט הנגשה עברית - הליכי דיגיטציה בספריה הלאומית: במסגרת הפרויקט, נערכת הספרייה הלאומית בישראל לעידן המידע, על ידי העברת כלל אוספיה למדיה דיגיטלית והנגשתם לציבור המשתמשים.
המדובר באוסף עשיר של ספרים, עיתונים, כתבי יד ומדיה.
יוזמה זו מעוררת שורה של סוגיות משפטיות המצויות בלב הדיון המשפטי והציבורי בישראל ובעולם בנושאים הקשורים למשפט וטכנולוגיה.
הקליניקה למשפט וטכנולוגיה באוניברסיטת חיפה מלווה את הספרייה הלאומית באמצעות בחינה משפטית של סוגיות אלה, חיבור ניירות עמדה וביצוע מחקרי מדיניות.
הקליניקה למשפט וטכנולוגיה: הקליניקה עוסקת בסוגיות של קניין רוחני בעלות חשיבות ציבורית: קניין רוחני וזכויות אזרח, קניין רוחני וזכויות אדם, קניין רוחני כמכשיר להעצמה ולשינוי חברתי, והיבטים שונים של טכנולוגיה ומשפט.
זוהי הקליניקה הראשונה מסוגה בישראל, הפועלת במסגרת המרכז למשפט וטכנולוגיה.
הקליניקה היא קליניקה שנתית והנוטלים בה חלק ילמדו סמינר בנושא קניין רוחני ומידע פתוח.
המרכז מציע מגוון רחב של קורסים וסמינרים בנושא קניין רוחני, טכנולוגיות מידע, ביוטכנולוגיה ופטנטים, וכן תוכניות מיוחדות במסגרת מסלולי התואר הראשון, התואר השני והדוקטורט.
תואר ראשון במסגרת האשכול במשפט וטכנולוגיה.
תוכנית משותפת לתואר ראשון במשפטים ובמדעי המחשב: התוכנית מאפשרת השתלבות בתחום המשפטים והכשרה בתחום הטכנולוגיה העילית ותעשיית ההיי-טק.
תוכנית משותפת לתואר ראשון במשפטים ובתקשורת: הידע והכישורים התקשורתיים מעניקים יתרון ברור לעורכי הדין, כמעצבי דעת הקהל הציבורית לטובת מרשיהם.
מקבץ ביוטכנולוגיה: לצד לימודי המשפטים, התמחות בביוטכנולוגיה: ביולוגיה, כימיה, גנטיקה והנדסה גנטית.
תואר שני עם התמחות במשפט וטכנולוגיה
תוכנית ייחודית מסוגה המקנה הכשרה אקדמית ומקצועית בהיבטים משפטיים של טכנולוגיות מתקדמות.
התוכנית מתקיימת בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, במסגרת המרכז למשפט וטכנולוגיה, מן המובילים בתחום בעולם.
לסטודנטים המצטיינים בתואר ראשון ניתנת האפשרות לשלב את לימודי התואר השני יחד עם לימודי התואר הראשון בשנה ד'.
הזדמנויות מחקריות לסטודנטים מצטיינים בנושא קניין רוחני, חדשנות, משפט וטכנולוגיות מידע והיבטים משפטיים של ביוטכנולוגיה.
המרכז לספריות וספרות בישראל (עד נובמבר 2023 נקרא "מרכז הספר והספריות בישראל" ועוד קודם לכן, "מרכז ההדרכה לספריות בישראל" ו"מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות") היא עמותה ללא כוונות רווח הפועלת לקידום הספריות הציבוריות, הספרות ותרבות הקריאה בישראל.
המרכז פועל כגוף עצמאי המתמחה במתן שירות מקצועי לספריות, לספרנים, לעוסקים בתחום המידע ולענף המוציאים לאור בישראל.
בנוסף, יוזם המרכז מפעלי ספרות לעידוד היצירה הספרותית והיוצרים בישראל, המצויים במרכז השיח התרבותי בישראל.
"מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות" נוסד בשנת 1975 ביוזמתו של קורט דוד וורמן.
הארגון מספק מאז שירותים ומוצרים המופצים לכלל הספריות הציבוריות, בתי הספר, אקדמיה וארגונים בישראל ולמעלה מ-6,000 ספרנים ומידענים.
המרכז הוקם כגוף המגזר השלישי לאחר אישור חוק הספריות הציבוריות בשנת 1975, כשיתוף של שלושה גופים שחברו יחדיו: המחלקה לספריות במשרד החינוך והתרבות, אס"י - ארגון ספרני ישראל, שהשתייך להסתדרות העובדים הכללית, ובית הספר לספרנות, מידע וארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים.
המרכז הוקם על פי מודל סקנדינבי של ארגון-גג ארצי, הדואג לאינטרסים המשותפים של כל הספריות.
הגוף החדש היה מופקד על ניהול תקציבי הרכישה של הספריות.
במשך שנים רבות ישבו משרדי "מרכז ההדרכה" בירושלים - בתחילה ברחוב כורש ולאחר מכן, ברחוב החבצלת.
ברחוב החבצלת, משרדי מרכז ההדרכה היו בסמיכות לבניין לב רם, בו שכן משרד החינוך, ובסמיכות לבית הדואר המרכזי בירושלים, שממנו נשלחו הפרסומים המקצועיים וציוד לעיבוד ספרני לספריות ולספקים ברחבי המדינה.
בנוסף, הפעיל המרכז "שירות קיטלוג מרכזי" ממשרד אשר שכן בחנות של רשת "ספרי" ברחוב נחלת בנימין בתל אביב, שהייתה בבעלות הסתדרות העובדים וסיפקה לספריות את הספרים כשהם מוכנים להעמדה על המדף, לפי הנחיות מרכז ההדרכה.
בשנות השמונים עבר משרד הקיטלוג של המרכז למבנה ההנהלה ומחסן הספרים המרכזי של רשת "סטימצקי" שבאזור התעשייה של בני ברק.
המרכז חבר בארגונים הבינלאומיים IFLA ו-ROTNAC.
עם התפתחות מחשוב הספריות ורשת האינטרנט החליטה האספה הכללית של המרכז לשנות את שם העמותה ל"מרכז ההדרכה לספריות בישראל".
הושם אז דגש על קורסים מקצועיים מוכרים לגמול השתלמות, והוכנה תוכנית להקמת קטלוג מרכזי ממוחשב לספריות הציבוריות בישראל.
עוד הוחלט להרחיב את פעילות ההוצאה לאור של ספרות מקצועית וכתבי עת בתחום הספרנות בשפה העברית ולקיים מכרזים לאספקת מוצרים ושירותים לספריות בתנאים הטובים ביותר.
"המרכז לספריות וספרות בישראל" היה המוציא לאור של כתב העת "יד לקורא" וממשיכו, "מידעת", עד שהאחרון פסק מלהתפרסם כמגזין.
מאז זהו שמו של אתר אינטרנט העוסק במידע הקשור לתחום.
מאז העשור השני של המאה ה-21 יושב המרכז בבניין משרדים בבני ברק, הכולל כיתת לימוד בה מתקיימים קורסים שונים.
"המרכז לספריות וספרות בישראל" הוא גוף עצמאי ללא כוונות רווח.
מנכ"ל "המרכז לספריות וספרות בישראל", מאז ינואר 2023, הוא עמית גיטלר.
קדמו לו בתפקיד צביקה מאיר, שמואל שם-טוב, אורלי און וד"ר איריס חי (המנכ"לים של "מרכז ההדרכה לספריות בישראל"), וכן המנכ"לים של "מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות", ד"ר בועז לזינגר וגד רוזנבלט, המנכ"ל המייסד.
חברי הוועד המנהל של המרכז הם הגב' יעל אריאל, הגב' לאה בן טובים, מר ירון גולדפרב, רו"ח יגאל טרייבר, מר שאול יהלום, מר רון ניסל מילר, ד"ר מרים פרבר, ד"ר רחל קדר, מר בועז רדי ומר משה פרל המשמש כיו"ר הוועד המנהל.
כנס "מולטידע": עמותת "המרכז לספריות וספרות בישראל" מפיקה מדי שנה את כנס קהילת המידע – "מולטידע".
כנס זה הוא הגדול והחשוב ביותר בתחומו בארץ, והוא מלווה בתצוגות מולטימדיה ותערוכת ספקים המאפשרות למידעניות ומידענים, לספרניות וספרנים, להתעדכן בחידושים מקצועיים מרחבי העולם.
זו גם הזדמנות חשובה למפגש חברתי וחילופי מידע וניסיון אישי בין המשתתפים.
בכנס מרצים ומנחים אנשי מקצוע בעלי שם מהארץ ומן העולם – אנשי אקדמיה, סופרים ומשוררים, אנשי ציבור, אקטואליה ואנשי עסקים.
הכנס מיועד לכל העוסקים והמתמחים בתחום המידע, לאנשי מקצוע בספריות, במרכזי מידע, ארכיונים, מכללות, אוניברסיטאות, מכוני מחקר, צה"ל, ספריות בתי ספר, ספריות ציבוריות, ספרנים, מידענים, בלוגרים, ארכיונאים, חוקרים, מנהלים, אנשי חינוך ואקדמיה.
הדרכות מקצועיות וקורסים לגמול השתלמות: העמותה היא גוף ותיק ובעל ניסיון רב שנים בפיתוח הדרכות המיועדות לקהל יעד מגוון בספריות השונות.
מחלקת ההדרכה במרכז, מקיימת מערך ענף של הדרכות, קורסים לגמול השתלמות, ימי עיון, סיורים וכנסים.
בעזרת ההדרכות המקצועיות שלנו צוותי הספריות יוכלו להשיג את הפערים המתמידים הקיימים בעידן המודרני המתאפיין בתחרותיות ובהישגיות ולקבל ארגז כלים מקצועי.
צוות המרצים מגיע מהשטח ומהעבודה המעשית, ומשלב ידע אקדמי והכרות עם עולם תוכן נרחב.
LIBBY, הספרייה הדיגיטלית הישראלית: מערכת ייחודית וחדשנית להשאלת כותרים דיגיטליים וקוליים, אשר הוקמה בשנת 2017 על ידי המרכז לספריות וספרות בישראל עבור הספריות הציבוריות בישראל.
הספריות מעניקות את השירות לקהל המנויים ללא כל עלות.
מפעלי ספרות: מחלקת מפעלי ספרות של מרכז הספר והספריות פועלת לטיפוח תרבות הספר וקידום הקריאה והיצירה בישראל.
במסגרת המחלקה מתקיים מגוון תוכניות לעידוד היוצרים/ות והיצירה הכתובה.
הפעילות מתבצעת באמצעות השתתפות בהוצאה לאור של ספרים ובאופנים שונים נוספים.
הפרויקטים השונים משלבים כותבים/ות ומתרגמים/ות בעלי/ות שם כמו גם מו"לים מהשורה הראשונה, וזוכים להוקרה ולתהודה בעולם הספרות והתרבות בישראל.
בוועדות המייעצות למפעלי הספרות יושבים מומחים, אנשי אקדמיה ואמנים, כאשר חברי הוועדות מטפלים בבקשות השונות המוגשות למפעל, ויוזמים מפעם לפעם פרויקטים חדשים, בהתאם לצורכי השעה.
לדוגמה: המפעל לתרגום ספרות מופת, מפעל ספרי ביכורים, ספרי שירה, ספרי אמנויות, ספרי יהדות, פרויקטים במגזר הערבי, פרויקט "הארכיון" ספרות עברית בקול וארכיון הווידאו "סופרים קוראים".
קטלוג ומיון: המרכז לספריות וספרות בישראל משמש כמקור ידע השוקד על פיתוח וייעול כלי עזר לספריות.
מחלקת קִטלוג מפתחת קטלוגים מקוונים ומקדמת פיתוח של מוצרים ועזרים החיוניים לעבודת הספריות.
על צוות המחלקה נמנות נשות מקצוע המומחיות בתחומן.
בין תפקידיה הרבים, המחלקה מהווה גם מרכז תמיכה בתחומים המקצועיים השונים – קִטלוג, מיון ומפתוח ותמיכה בהטמעת הקטלוגים הממוחשבים בתוכנות לניהול ספרייה.
מוצר הדגל של המחלקה הוא "קטלוג הספרים הישראלי" המעודכן באופן שוטף, ובו מעל ל-130,000 כותרים בעברית בכל התחומים: ספרות יפה, ספרי ילדים וספרי עיון.
לקטלוג נוספים מדי שנה למעלה מ-3,500 ספרים חדשים והוא כולל סריקות הכריכה ותקצירים.
הפקת אירועי תרבות בספריות: הפקת אירועי תרבות לקהל הספרייה בהתאם לצורכי כל ספריה וקהל היעד השונה בה.
רכש: מחלקה זו עוסקת ברכש ספרים לספריות, ספריות בתי ספר וכל ארגון המחפש להקים ספרייה.
בנוסף, מחלקת רכש מסייעת ברכש ציוד ספרני.
ספרות ילדים בערבית: המחלקה לתרבות ערבית במרכז לספריות וספרות בישראל מפעילה את פרויקט "חממת חקאיא".
החממה מארגנת החל משנת 2016 סדנאות כתיבה ואיור ייחודיות בסוגן ובפעילותן בצפון ובמשולש, מתוך מטרה לקדם ולשפר את איכות ענף ספרי הילדים בערבית בארץ.
הסדנאות זוכות להיענות נלהבת בקרב הקהילה ובוגריהן כבר נקלטו בתעשיית הספרים בארץ כמאיירים וככותבים.
המחלקה מוציאה לאור בכל שנה ספרי ילדים בשפה הערבית.
מספרי תקן בין-לאומיים - המרכז הוא הנציג הבלעדי של הארגונים הבינלאומיים לאספקת מספרים לפי התקן הבינלאומי: ISBN – לספרים, ISSN – לכתבי עת ו-ISMN ליצירות מוזיקליות.
מאגרי מידע ביבליוגרפיים: הפקה, עדכון ותחזוקה של מאגרי מידע ביבליוגרפיים, קִטלוג ומיון מקצועי של ספרים היוצאים לאור בישראל (משנת 1948)
פרסומים מקצועיים: הוצאה לאור של כתבי-עת וספרות מקצועית בנושאי מידע וספרנות
Depo Library - ריהוט וציוד נילווה לספריה: אספקת ציוד וריהוט ספרני מן המדף או לפי הזמנה מיוחדת
פורום: פורום השולחן העגול לספרנים ומידענים
מפעל קסת לספרות ביכורים: ליווי סופרים ומשוררים בצעדיהם הראשונים של הוצאת ספרי ביכורים על ידי עורך מנוסה
המרכז לניתוח מבצעי שתחת נשיא בלארוס (בבלארוסית: Аператыўна-аналітычны цэнтр пры Прэзідэнце Рэспублікі Беларусь) אחראי לאבטחת סודות מדינה ואבטחת התקשורת הנשיאותית והממשלתית של בלארוס, הארגון נחשב לארגון תיאום מודיעיני בין זרועות הביון במדינה: הקד"ב והמודיעין הצבאי הבלארוסי, בנושאי מודיעין טכנולוגי ופיתוח תשתיות תקשורת.
המרכז הוקם על ידי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו ב-2010 כארגון ביון ממשלתי האחראי על מודיעין אותות, אף שזהו תפקיד המוטל בעיקר על הקד"ב.
הארגון נחשב ליורש הוועדה הטכנית הממלכתית של ברית המועצות, שהוקמה ב-18 בדצמבר 1973. הארגון אחראי להסדרת שוק ספקיות האינטרנט בבלארוס ואחראי על השליטה בתשתיות האינטרנט במדינה, תוך אבטחת שרתי האינטרנט הממשלתיים.
נוסף לכך, מתפקד הארגון כארגון חקירות הבודק את הרקע של עובדי התעשיות הביטחוניות בבלארוס ואנשי הוועדה הממלכתית לתעשייה צבאית.
המרכז לספרי יידיש (שפעם נקרא המרכז הלאומי לספרי יידיש - באנגלית: Yiddish Book Center) באמהרסט שבמסצ'וסטס, בארצות הברית, הוא מוסד תרבותי המוקדש לשימור של ספרים ופריטי מולטימדיה ביידיש.
המרכז, המהווה חלק מאיגוד המוזיאונים "Museums10", הוא ארגון ללא כוונת רווח הפועל בתוך הקמפוס של קולג' המפשייר, ופעילויותיו ממומנות על ידי מנויים ומענקים.
המרכז הוקם בשנת 1980 על ידי אהרון לנסקי.
לנסקי היה סטודנט בן 23 כאשר הוא לקח חופשה מלימודיו באוניברסיטת מקגיל ופרסם מודעה שבה קרא לציבור לשלוח אליו ספרים ביידיש שבעליהם מתכוונים לזרוק או שאינם מעוניינים בהם.
באותו זמן העריכו חוקרים כי קיימים כ-70,000 ספרים ביידיש הניתנים לאיסוף ושימור.
מאז אסף המרכז כמיליון ספרי יידיש, כאשר מאות ספרים נוספים ממשיכים להגיע מדי שבוע.
עם תחילת הפעילות נתקל לנסקי בסירוב מצד ארגונים יהודיים מרכזיים לסייע לו במימון, בטענה כי היידיש היא שפה מתה.
בשנת 1997 פתח המרכז מטה קבוע ומרכז למבקרים בסמוך לקמפוס של קולג' המפשייר במסצ'וסטס, שבו מוצגות תערוכות על ההיסטוריה של הספרות ותרבות היידיש, חנות ספרים, תיאטרון, גינת סופרי יידיש, ו'ערמות' פתוחות של ספרי יידיש.
המרכז מציע תוכנית התמחות קיץ ולימוד שפת היידיש לסטודנטים במכללה.
בספריית המרכז אצורים למעלה ממיליון ספרים שתרמו יחידים מהאוספים הפרטיים שלהם ברחבי העולם.
עם זאת, רוב הספרים הם עותקים כפולים, ומספר הכותרים הבודדים פחות בהרבה (כ-15,000-20,000).
לכן בעוד שהמרכז מגדיר את עצמו כמוסד המחזיק באוסף הגדול ביותר בעולם של ספרי יידיש, ספריית המרכז כוללת פחות כותרים בודדים מאוספי ספרות יידיש בולטים כמו הספרייה הלאומית של ישראל או ספריית וויידנר באוניברסיטת הרווארד.
עותקים של ספרי המרכז שימשו לחיזוק אוספי ספרות יידית בלמעלה מ-450 ספריות, בהן הספריות של אוניברסיטאות הרווארד וייל, ספריית הקונגרס, הספרייה הבריטית, האוניברסיטה העברית בירושלים ואחרים.
עותקים כפולים של המרכז מוצעים למכירה לפי דרישה עבור 48$ לספר.
בשנת 1998 השיק המרכז את פרויקט "הספרייה הדיגיטלית של סטיבן ספילברג" לשם סריקה של יצירות רבות באוסף, לאחר שקיבל מענק של 5 מיליון דולר מטעם קרן חסידי אומות העולם.
במסגרת מיזם זה נסרקו עד כה (2022) כ-12,300 כותרים, הזמינים להורדה בחינם מארכיון האינטרנט.
מאגר הסריקות כולל כתבים המוגנים בזכויות יוצרים, ככל הנראה בהסכמת המו"לים.
פרויקט הסריקה כולל גם את אוסף שטיינר, שבו כ-700 ספרי "יזכור", ספרי זיכרון שנכתבו על ידי ניצולים על אודות הקהילות היהודיות במזרח אירופה שנחרבו בשואה – ספרים שזמינותם הייתה מאוד מוגבלת קודם לכן.
במסגרת שיתוף פעולה בין הספרייה הלאומית והמרכז יש בקיטלוגי הספרייה קישורים לספרים הסרוקים, כך שניתן להגיע לסריקות ישירות מהקטלוג.
החל מ-2020 נוספה אפשרות חיפוש זיהוי תווים אופטי (OCR) בתוך תוכן הספרים, ונכון ל-2022 ישנה אפשרות לחפש בצורה זו בכ-12,300 ספרים.
בנוסף לספרים, בשנת 2012 החל המרכז להעלות לאתר ארכיון האינטרנט פריטי מולטימדיה מ"ספריית האודיו המקוונת של פרנסיס ברנדט" שהוקמה בשיתוף פעולה עם הספרייה הציבורית היהודית במונטריאול.
המרכז האורתופדי לשתילת מפרקים (Center for Implant Surgery) הוקם במסגרת בית חולים רוטשילד - בני ציון בחיפה ב-1980 ושרת את תושבי חיפה והמדינה כולה בטפול במחלות המפרקים הגדולים עם משתלים מלאכותיים.
הקמת המרכז, כחלק מעולם האורתופדיה, הייתה פתיחתה בארץ של תקופה פורצת דרך מחקרית וקלינית שהקדימה את ענפי הכירורגיה האחרים בחזית הטכנולוגית והרפואית.
עם מענק של נשיא איגוד המוציאים לאור מר מורו ברנשטיין, עידוד של שר הבריאות אליעזר שוסטק וגיבוי של מנהל בית החולים ד"ר דב גולן הוקם ונוהל המרכז לשתילת מפרקים על ידי ד"ר דוד מנדס.
תוך זמן קצר שימש אבן שואבת לחולים עם בעיות מפרקים למיניהן מרחבי המדינה ומחוצה לה.
לצוות המרכז נוספו עמיתי מחקר מחו"ל וביניהם לראשונה גם עמית מצרי.
חסות מיוחדת למרכז ניתנה על ידי כל שרי הבריאות בשנות פעילותם וראש העיר אריה גוראל ועוזרו ישראל סביון.
השר מוטה גור עזר בתכנון תיירות רפואית, השרה שושנה ארבלי-אלמוזלינו הכריזה על המרכז 'כמרכז ארצי' והשר חיים רמון תמך בפעילות הקלינית.
פעילות המרכז במשך 25 שנים הקנתה לו מוניטין שהתבטא בשיתוף פעולה של צוותי מחקר בינלאומיים ומענקי מחקר מאישים ומוסדות.
המרכז פתח בפני חוקרים ורופאים אפשרויות חדשות שתוצאותיהן היו פרויקטים מחקריים וקליניים בעלי חשיבות וזכו להערכה בקהילה האורתופדית הבינלאומית.
משנת 1979, אחת לשנה, התקיים כנס בינלאומי שנוהל על ידי צוות המרכז, ונערך בקביעות בימי הפסח מדי שנה במשך 15 שנים.
לכל כנס הוגדר אחד מהנושאים הייעודיים של יחידות המרכז, הוזמנו מרצים מבכירי האורתופדים המובילים בנושא הספציפי ממדינות שונות, וזכה לפרסום בעלון 'האקדמיה האמריקאית לכירורגים אורתופדים' (American Academy of Orthopaedic Surgeons).
בשנים של רגיעה ביטחונית השתתפו בו גם אורתופדים מעזה ומשכם.
הפעילות של מחקר קליני ומעבדתי התבססה על מפגשים חודשיים של סיעור מוחות עם מדענים מפקולטות רבות של הטכניון ושתוף פעולה של חברות תעשייה רבות כמו רפא"ל, התעשייה האווירית, תע"ש, אלסינט, אלביט בנושאים של בעיות כירורגיות וחומרים ביו-רפואיים.
השילוב של תעשיינים, אנשי היי-טק ורופאים הולידה סינרגיה יצירתית אשר הניבה מגוון פרויקטים רחב.
המרכז לסיוע משפטי על שם סילביה ריברה הוא ארגון המבוסס בניו יורק ומציע שירותים משפטיים לאנשים טרנסג'נדרים, אינטרסקס, ובעלי זהויות מגדריות לא-בינאריות.
הארגון הוקם ב-2002 על ידי דין ספייד, פרופסור למשפטים ופעיל טרנסג'נדר, ונקרא על שם הפעילה הטרנסג'נדרית סילביה ריברה, הידועה עבור חלקה במהומות סטונוול ב-1969, ואשר נפטרה בשנה שהמרכז נוסד.
מתוך הצהרת הכוונות של הארגון:
המטרות של הארגון הן להנגיש שירותים משפטיים לאנשים טרנסג'נדרים, אינטרסקס, ובעלי זהויות לא-בינאריות שהכנסתם נמוכה, להציע חינוך ציבורי ולקדם רפורמות משפטיות כדי למגר אפליה ממסדית מטעם המדינה על בסיס זהות ומבע מגדריים.
בכוונת הארגון גם להקים קולקטיב לפיתוח כישורי הנהגה בקרב אנשים טרנסג'נדרים, אינטרסקס ובעלי זהויות מגדריות לא-בינאריות שהם אנשים של צבע, תוך כדי השתתפות בתנועה הרחבה יותר לצדק גזעי, חברתי וכלכלי.
עורכי דין ופעילי שטח מטעם ה-SRLP עובדים במגוון תחומים, כולל אפליה תעסוקתית, פלילים, שירותים ומרחבים מופרדים מגדרית, ורישום במסמכים ומשרדים רשמיים.
פעילים ב-SRLP גורסים ששורש הבעיה בנושא אפליה מגדרית טמונה בשיטה עצמה.
הם גורסים שעל אינדיבידואלים החווים דיכוי להתאחד כדי לקדם מטרות של צדק ושוויון; שעל המדוכאים לפעול למען עצמם, כי אין מזור דרך ערוצים רשמיים, שפעמים רבות יוצרים את הפערים בין אנשים על בסיס מגדר או צבע, במקום למנוע או לתקן אותם.
ולכן, הפרויקט עובד עם קבוצות מגוונות מבחינת זהות, מתוך אמונה שהדיכויים השונים שלהן מקורם זהה, וכן שאין מזור שיאה רק לקבוצה אחת, אלא שהפתרון עבור כל הקבוצות קשור בקשרים הדוקים.
הארגון עצמו מתנהל באופן שוויוני וללא היררכיות.
המרכז לתיעוד הנאציזם הוא מוזיאון ברובע מקספורשטאדט עיר מינכן המוקדש ללימוד ותיעוד ההיסטוריה וההתפתחות של התנועה הנאצית בעיר, והתפשטותה בגרמניה עד לתפיסת השלטון במדינה, השלכותיו ותוצאותיו.
המוזיאון ממוקם באתר שבו ניצב הבית החום, אשר שימש כמטה המפלגה הנאצית במינכן ומדגיש את תפקידה של העיר מינכן כבירה האידאולוגית של המפלגה והמשטר, לעומת ברלין אשר שימשה כבירה הפוליטית והמדינית של המדינה.
העיר מינכן הייתה בעלת חשיבות רבה בתהליך ההתפתחות של המפלגה הנאצית בגרמניה.
העיר שימשה כערש היווצרותה של הלאומנות הגרמנית שלאחר התבוסה במלחמת העולם הראשונה וממנה צמחה התנועה הנאצית.
במינכן התרחשו מספר אירועים מכוננים בתולדות המפלגה וביניהם טקס היסוד, נאומי ההסתה ואירועי האלימות הראשונים שיזמה המפלגה, הפוטש בבית הבירה וניסיון ההפיכה הראשון.
במינכן שכן מרכז המפלגה הנאצית והאדמיניסטרציה שלה גם לאורך כל תקופת השלטון הפורמלי של המשטר הנאצי בגרמניה.
עם סיום מלחמת העולם השנייה ולאחר כיבוש העיר בידי הכוחות האמריקנים, הוסרו כל סמלי השלטון והמשטר הנאצי ממבנים שלא נחרבו בהפצצות, ואילו מבנים שנפגעו והיו בעלי קשר סימבולי למשטר הקודם, נהרסו.
בתקופה זו החלו דיונים בדבר הצורך להנציח וללמוד את אירועי התקופה אך הנושא לא התקדם.
במשך השנים הבאות התנהל תהליך איטי ומסורבל לקידום הנושא.
בשנת 1988 פתחה קבוצת אזרחים ביוזמה להקמת אתר הנצחה לתקופת השלטון הנאצי.
בשנת 1989 הציעה העירייה להקים מוזיאון להיסטוריה עכשווית באתר ההריסות של הבית החום ברחוב בריינר.
בשנת 2001 התקבלה החלטה במועצת העיר לבנות מרכז לתיעוד ההיסטוריה הנאצית באתר המוצע במרכז העיר ובסמוך לכיכר המלכים שהיה אתר בעל משמעות סמלית עמוקה בתקופה הנאצית.
בשנת 2005 הוסכם על כינונו של גוף פיקוח, מועצת נאמנים שהורכבה מגורמים פוליטיים ומדעיים.
קידום הפרויקט המשיך להתנהל בעצלתיים ורק בשנת 2008 העבירה ממשלת בוואריה את השטח עליו עמד הבית החום שהיה בבעלותה, ללא תמורה לטובת הקמת הפרויקט.
בשנה זו גם הוסכם במועצת העיר על צורתו האדריכלית של המבנה.
הבנייה החלה בפועל בשנת 2011 ורק לאחר מכן התקיים הטקס הרשמי של הנחת אבן הפינה, לאחר שגובשו ההסכמות על המקורות למימון ההקמה והתחזוקה השוטפת של המרכז.
כמו לגבי הקמת המרכז עצמו, כך גם לגבי השם שישא המרכז והתכנים ההיסטוריים שיוצגו בו, התקיימו ויכוחים עזים שבהם היו מעורבים גורמים פוליטיים וחברתיים רבים.
השם המסורבל והארוך שנבחר לבסוף מהווה סוג של פשרה המשקפת את התהליך רב השנים להקמתו.
המוזיאון נפתח לציבור בשנת 2015.
למיקומו של המרכז בסמיכות לכיכר המלכים ולמבנים ששימשו כלשכת הפיהרר ומרכז המפלגה הנאצית יש משמעות סמלית רבה.
המרכז מנסה ליצור קשר בין המיקום הפיזי בעל המשמעות ההיסטורית שלו לבין ההיבט החינוכי של מהות קיומו ותוצאות פעילותו של המשטר הנאצי בהקשר הפוליטי וההיסטורי שלו.
במרכז בא לידי ביטוי ובהדגשה רבה מיקומה של העיר מינכן כבירה האידאולוגית של המשטר ושל גרמניה בכלל, במטרה לקדם סיעור מוחות ביקורתי בדבר חשיבות קיומה של חברה אזרחית המגנה על זכויות האדם.
המטרה החינוכית העיקרית ששם לעצמו המרכז הוא לקדם בקרב הדורות הבאים את חשיבות הסובלנות והדמוקרטיה.
בדומה לתהליך ההקמה, כך גם בנושא התכנים המוצגים התקיימו ועדיין מתקיימות מחלוקות רבות בין גורמים פוליטיים וחברתיים המקשות על קבלת החלטות, ומסתכמות בפשרה המשתקפת בתכני התצוגה.
לצורך תכנון ועיצוב המבנה נערכה תחרות שבה הוגשו 48 תוכניות.
ההצעה שנבחרה בתום ההליך הייתה בתכנון משרד האדריכלים וצל (Georg Scheel Wetzel) מברלין, וגם היא נדרשה למספר שינויים על פי דרישת הוועדה העירונית.
המבנה הוא בצורת קובייה בת ארבע קומות מעל פני הקרקע וקומת מבואה, שאורך צלעה 22.5 ועוד שתי קומות תת-קרקעיות כפולות באורכן.
הקירות החיצוניים והפנימיים מכוסים בבטון חשוף בצבע לבן.
החזית כוללת מפתחי חלונות גדולים בין כל שתי קומות, המאפשרים יצירת קשר ויזואלי בין המבנה לסביבתו.
תערוכת המוצגים ממוקמת בארבע הקומות העליונות כך שמסלול התצוגה מתחיל בקומה הרביעית ויורד כלפי מטה.
בקומות המרתף ממוקם אולם כנסים וכן ספרייה ועמדות למידה ועיון מתוקשבות.
במוזיאון בן ארבע הקומות מוצגת תערוכת קבע של מסמכים, וצילומים, בצורה נגישה במיוחד על גבי מסכי תאורה שולחניים, ולוחות דו צדדיים בחלל האולמות ועל הקירות.
על חלק מן הקירות מוקרנים סרטונים תקופתיים.
מסלול התערוכה בנוי בצורה ליניארית החל מסוף מלחמת העולם הראשונה וראשיתה של התנועה הנאצית, ועד לסוף מלחמת העולם השנייה וכיבוש גרמניה.
המבקר בתערוכה מתקדם בין הקומות תוך חוויית התהליך הרציף של האירועים לאורך השנים.
המרכז למטרות מיוחדות של שירות הביטחון הפדרלי הוא יחידה למבצעים מיוחדים של שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית, שנוסדה ב-8 באוקטובר 1998 כגוף עצמאי בשירות הביטחון הפדרלי, המדווח ישירות לסגן מנהל שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה.
משימות היחידה כוללות עצירת חמושים, אירועים עם בני ערובה, התמודדות עם פיגועי מיקוח, לוחמה בטרור, טיפול באירועי חטיפת מטוסים וטיפול בהתפרעויות בבתי סוהר כסיוע ליחידת ההשתלטות של שירות בתי הסוהר הפדרלי.
מפקדת המרכז ממוקמת בעיר מוסקבה.
המשימה העיקרית של המרכז — מאבק בטרור בשטחי הפדרציה הרוסית ומניעת פעולות טרור באמצעות שימוש בטקטיקות ואמצעים מיוחדים.