tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חילוקי דעות רבים קיימים לגבי סוג הבדיקה שיש לבצע לאבחון מחלה שארית מינימלית.
ישנן שיטות רגישות, כגון אלה המחפשות אחר רצפי דנ"א ורנ"א הייחודים לתאים הסרטניים, וישנן כאלה הדורשות התבוננות במיקרוסקופ לשם איתור הימצאות תאים סרטניים.
היעילות והרגישות שונות משיטה לשיטה, וכל רופא מחליט אם ואיך לבצע את הבדיקה במטופליו.
ישנם חילוקי דעות לגבי משמעות הימצאות מחלה שארית מינימלית.
ישנם כאלה הגורפים כי לא כל מחלה שארית מינימלית תגרום להישנות המחלה, וכי היכולת שלה לגרום לכך תלויה בגורמים רבים.
המצדדים בגישה זו טוענים כי ייתכן מצב בו הימצאות תאים סרטניים בודדים לאחר טיפול אנטי-סרטני תהיה בטוחה לחולה וכי אין לטפל במצב זה.
יחד עם זאת, רוב הקהילה המדעית מאמינה כי נוכחות תאים סרטניים מהווה גורם סיכון משמעותי וכי יש לטפל בהימצאות תאים אלה.
ישנם סוגי סרטן מסוימים בהם קשה מאוד לטפל, ולכן ישנם חילוקי דעות לגבי הצורך בכלל לאתר מחלה שארית מינימלית בסרטניים אלה.
ייתכן שהחולים לא יגיבו היטב לטיפול שניתן להם ולכן תאים סרטניים מסוימים ישרדו, אבל היות שאין טיפול אנטי-סרטני אחר להציע להם, אין סיבה ממשית לאבחן הימצאות התאים בחולים אלה.
מחלות לב וכלי דם (CVD) הן קבוצה של מחלות שכוללת, בין השאר, מחלת לב איסכמית (IHD), שבץ מוחי, יתר לחץ דם, מחלת לב ראומטית (RHD), מפרצות אב העורקים, קרדיומיופתיה, פרפור פרוזדורים, מחלת לב מולדת, דלקת פנים הלב, ומחלת עורקים היקפיים (PAD).
המנגנונים משתנים בהתאם למחלה הנדונה.
מחלת לב אסכמית (IHD), שבץ, ומחלת עורקים היקפיים (PAD) מושפעות ממחלות רקע, כגון טרשת עורקים או אורח חיים שכולל עישון או חוסר פעילות גופני.
מעריכים כי 90% מכלל המחלות של לב וכלי דם ניתנות למניעה.
ניתן להפחית את הסיכוי לטרשת עורקים על ידי הפחתת גורמי סיכון, כגון תזונה מאוזנת, פעילות גופנית, הימנעות מעישון טבק והגבלת צריכת אלכוהול.
מחלת לב כלילית (הידועה גם כמחלת לב איסכמית)
קרדיומיופתיה -מחלות של שריר לב
יתר לחץ דם - מחלות של הלב הנגרמות עקב לחץ דם גבוה
מחלות לב ריאה - הגדלה וכישלון של החדר הימני של הלב כתגובה ללחץ דם גבוה בריאות
הפרעת קצב - הפרעות קצב לב
דלקת פנים הלב (אנדוקרדיטיס) - דלקת של השכבה הפנימית של הלב, האנדוקרד.
הלב הם המבנים הנפוצים ביוצר שעלולים לסבול מדלקת.
דלקת שריר הלב - דלקת של שריר הלב, בחלק השרירי של הלב.
מחלת כלי דם במוח (cerebrovascular disease) - מחלה של כלי דם המספקים דם למוח (כוללת שבץ)
מחלת עורקים היקפית - מחלה של כלי דם המספקים דם לידיים והרגליים
מחלת לב מולדת - מומים במבנה הלב הקיימים בלידה
קדחת שיגרונית (מחלת שיגרון לב\rheumatic heart disease) - שרירי הלב והשסתומים נפגמים עקב קדחת שיגרון הנגרמת על ידי סטרפטוקוקוס streptococcus pyogens.
ישנם גורמי סיכון רבים למחלות לב, כגון גיל, מין, צריכת טבק, חוסר פעילות גופנית, צריכת אלכוהול מופרזת, תזונה לא בריאה, השמנה, היסטוריה של מחלות לב וכלי דם משפחתית, יתר לחץ דם, יתר סוכר בדם (או סוכרת), רמת כולסטרול גבוהה בדם (היפרליפידמיה), גורמים פסיכו-סוציאליים, עוני ומעמד סוציו-אקונומי נמוך, וזיהום אוויר.
בעוד התרומה האישית של כל אחד מגורמי הסיכון משתנה בין קהילות שונות או קבוצות אתניות, התרומה הכוללת של גורמי סיכון אלה היא מאוד עקבית בכל הקבוצות.
חלק מגורמי הסיכון אלה, כגון גיל, מין או היסטוריה משפחתית, הם בלתי ניתנים לשינוי; עם זאת, גורמי סיכון חשובים אחרים ניתנים לשינוי על ידי שינוי אורח חיים, שינוי חברתי, טיפול תרופתי ומניעת יתר לחץ דם, היפרליפידמיה, וסוכרת.
גיל הוא גורם הסיכון החשוב ביותר להתפתחות מחלות לב וכלי דם, עם עלייה פי שלושה בסיכון עם כל עשור של חיים.
הסיכון לשבץ עולה פי שניים כל עשור אחרי גיל 55.
חוקרים הציעו הסברים מגוונים להשפעת הגיל על הסיכון למחלות לב וכלי דם.
אחד ההסברים מתמקד ברמת הכולסטרול בדם, שכן ברוב האוכלוסיות רמת הכולסטרול הכללית בדפ עולה עם העלייה בגיל.
אצל גברים, העלייה מתמתנת בסביבות גיל 45 עד 50. אצל נשים, העלייה ממשיכה בחדות עד גיל 60–65.
תהליך ההזדקנות קשור גם בשינויים בתכונות מכניות ומבניות של קירות כלי הדם, מה שמוביל לאובדן גמישות עורקים והפחתה בעמידותם, תופעה שעשויה להוביל להתפתחות מחלות עורקים כליליות.
גברים הם בסיכון גבוה יותר למחלות לב מאשר נשים לפני גיל המעבר.
לפי חלק מהמחקרים, אחרי גיל המעבר הסיכון של נשים דומה לזה של גברים.
עם זאת, ישנם מחקרים שמתבססים על נתונים מעודכנים יותר של ארגון הבריאות העולמי (WHO) והאו"ם אשר חולקים על טענה זו.
הסיכון למחלות לב של נשים עם סוכרת גבוה מזה של גברים עם סוכרת.
מחלות לב כליליות הן פי 2 עד 5 פעמים יותר נפוצות בקרב גברים בגיל העמידה מאשר בקרב נשים.
במחקר שנעשה על ידי ארגון הבריאות העולמי, מין תורם לכ-40% מהשונות ביחסים בין שני המינים של תמותה ממחלת לב כלילית.
מחקר נוסף דיווח כי הבדלים בין המינים מסבירים כמעט מחצית מהשוני בסיכון למחלות לב וכלי דם.
אחד ההסברים המוצעים להבדלים בין המינים בהקשר של סיכון למחלות לב וכלי דם קשור להבדלים הורמונליים בין המינים.
בקרב נשים, אסטרוגן הוא הורמון המין השולט.
לאסטרוגן עשויה להיות השפעות מגנות דרך מערכת המטבוליזם של הגלוקוז והמערכת ההמוסטטית, ויכולה להיות השפעה ישירה בשיפור תפקוד תא האנדותל.
הייצור של אסטרוגן פוחת לאחר גיל המעבר, וזה יכול לשנות את חילוף חומרים של שומנים בדם הנשי כלפי טיפוס יותר אטרוגני (נוטה לקדם את ההיווצרות פלאק השומן בעורקים), על ידי הפחתה ברמת ה- HDL כולסטרול ואילו רמות ה- LDL כולסטרול עולות, ועלייה כללית בריכוז הבוליסטרול.
בקרב גברים ונשים, יש הבדלים בולטים במשקל גוף, גובה, חלוקת שומן בגוף, קצב לב, נפח פעימה, ועמידות בעורקים.
באנשים מבוגרים מאוד, הפעימות בעורקיות הגדולות הקשורות לגיל, והנוקשות בעורקים גדול יותר אצל נשים מאשר גברים.
וזה עלול להיגרם על ידי הגודל הקטן של הנשים יחסית לגברים, והממדים של העורקים עצמם שאינם תלויים בגיל המעבר.
סיגריות הן הצורה העיקרית של עישון.
הגורמים לסיכון הבריאות עקב שימוש בטבק, לא רק מצריכה ישירה ופעילה של טבק, אלא גם מחשיפה לעישון פסיבי.
כ -10% ממחלות לב מיוחסים לעישון; עם זאת, לאנשים שהפסיקו לעשן בגיל 30 יש סיכון למוות כמעט יותר נמוך מאלו שמעולם לא עישנו .
פעילות גופנית מספקת (מוגדרת כפחות מ 5x 30 דקות של פעילות מתונה בשבוע, או פחות מ 3 x 20 דקות של פעילות נמרצת בשבוע) היא כיום גורם הסיכון המוביל הרביעי לתמותה בעולם.
סיכון למחלת לב איסכמית וסוכרת מצטמצמת בכמעט שליש במבוגרים המשתתפים ב-150 דקות של פעילות גופנית מתונה בכל שבוע.
בנוסף, פעילות גופנית מסייעת לירידה במשקל ומשפרת את רגולציית רמות הגלוקוז דם, לחץ דם, פרופיל שומנים ורגישות לאינסולין.
השפעות אלה עשויות, לפחות בחלקן, להסביר את היתרונות של הפעילים על הלב וכלי הדם.
קיים קשר סטטיסטי בין תזונה הכוללת כמות גבוהה של שומן רווי, שומן טרנס ומלח, וצריכה נמוכה של פירות, ירקות ודגים, לבין הסיכוי ללקות במחלת לב, אך ישנה מחלוקת על הסיבתיות הישירה של גורמים אלו למחלה.
ארגון הבריאות העולמית מייחס כ -1.7 מיליון מקרי מוות ברחבי העולם לצריכה נמוכה של פירות וירקות.
כמות המלח בתזונה היא גם גורם שמשפיע על רמות לחץ הדם, וכך בעקיפין על רמת הסיכון לחלות במחלות קרדיווסקולריות באופן כללי.
צריכה תכופה של מזונות עתירי אנרגיה, כגון מזונות מעובדים ועשירים בשומנים וסוכרים, מעלה את הסיכון להשמנת יתר ועלולה להגביר את הסיכון למחלת לב.
לצריכת שומן טרנס גבוהה יש השפעות שליליות על ריכוז השומנים בדם, והפסקת צריכתו של שומן טרנס הוא צעד מומלץ על ידי רופאים רבים.
יש הוכחות כי צריכה גבוהה יותר של סוכר קשורה ללחץ דם גבוה ושומנים לא רצויים בדם, בנוסף לזה שצריכת הסוכר מגבירה את הסיכון לסוכרת.
גם לצריכה גבוהה של בשר מעובד יש קשר סטטיסטי למחלות לב וכלי דם.
הקשר בין צריכת אלכוהול ומחלות לב וכלי דם הוא מורכב, ותלוי בכמות האלכוהול הנצרכת.
יש קשר ישיר בין רמות גבוהות של צריכת אלכוהול וסיכון למחלות לב וכלי דם.
לעומת זאת, שתייה ברמות נמוכות בלי פרקים של שתייה כבדה עשויה להיות קשורה דווקא לירידה בסיכון למחלות לב וכלי דם.
מחלת לב וכלי דם משפיעה על מדינות שרמת ההכנסה שלהם בין בינונית ונמוכות, אפילו יותר מאשר במדינות בעלות הכנסה גבוהה.
יש מידע מועט יחסית לגבי הדפוסים החברתיים של מחלות לב במדינות עם רמת הכנסה בינונית או נמוכה, אבל במדינות בעלות הכנסה גבוהה, הכנסה נמוכה ומעמד סוציואקונומי נמוך קשורים באופן עקבי עם סיכון גבוה יותר למחלות לב וכלי דם.
מדיניות שהביאה לפערים חברתיים-כלכליים מוגברים היו מראים על הבדלים גדולים יותר לאחר מכן במחלת לב וכלי דם, עובדה זו רומזת לקשר סיבתי בין המדיניות לסיכון לחלות במלה.
גורמי פסיכו-סוציאליים, חשיפות סביבתיות, התנהגויות בריאות, וגישה איכותית למערכות הבריאות תורמים להפרשים חברתיים-כלכליים במחלת לב וכלי דם.
הוועדה לגורמים חברתיים המשפיעים על הבריאות ממליצים שהייה חלוקה הוגנת יותר של כוח, עושר, חינוך, דיור, גורמים סביבתיים, תזונה ובריאות.
חומר חלקיקי (חומר מוצק או נוזלי מיקרוסקופי התלוי באטמוספירה של כדור הארץ) נחקר על השפעתו קצרות והארוכות הטווח על הסיכון לחלות במחלת לב וכלי דם.
נכון לעכשיו, PM2.5 הוא המוקד העיקרי, שבו המפלים משמשים כדי לקבוע סיכון למחלה קרדיווסקולרית.
לכל 10 מיקרוגרם / m3 של חשיפה ארוכת טווח PM2.5, הוערך עלייה בסיכון לתמותה ממחלה קרדיווסקולרית ב 8-18%.
לנשים יש סיכון יחסי יותר גובה (RR=1.42) למחלת לב כלילית הנגרמת מPM2.5 מושרה בהשוואה לסיכון היחסי אצל הגברים (0.90).
בסך הכל, שיעור חשיפה מוגבר לחומר חלקיקי ארוך טווח מעלה את הסיכון לטרשת עורקים ודלקת.
בכל הקשור לחשיפה לטווח קצר (2 שעות), כל 25 מיקרוגרם / m3 של PM2.5 הביא לגידול של 48% בסיכון לתמותת ממחלת לב וכלי דם.
בנוסף, רק לאחר 5 ימים של חשיפה, עלייה בלחץ הדם הסיסטולי ( 2.8 מ"מ כספית) והדיאסטולי (2.7 לחץ דם) מ"מ כספית התרחש לכל 10.5 מיקרוגרם / m3 של PM2.5. מחקר אחר מוכיח המעורבות של PM2.5 בקצב לב לא סדיר, השתנות קצב לב מופחת (ירידת טון מחנק), ובעיקר אי ספיקת לב.
PM2.5 קשור גם לעיבוי עורק תרדמה (קארוטיד) וסיכון מוגבר לאוטם שריר לב.
עלייה בליפופרוטאין עם צפיפות נמוכה (LDL)
רמות גבוהות בדם של פפטיד natriuretic המוח (הידוע גם בB-סוג) (BNP)
מחקרים מבוססי-אוכלוסייה מראים שטרשת עורקים, שהיא הגורם העיקרי למחלה קרדיווסקולרית, מתחילה בילדות.
גורמים פתוביולוגיים של טרשת עורקים במחקר שנערך על אוכלוסיית בני הנוער הוכיחו כי נגעי השכבה הפנימית ביותר בכלי הדם מופיעים בכל האורטאות, ויותר ממחצית מהעורקים הכליליים התקינים של בני נוער בגילים 7–9 שנים.
סוכרת והשמנת יתר לעיתים קרובות קשורות למחלות לב וכלי דם, כמו גם היסטוריה של מחלת כליות כרונית והיפרכולסטרולמיה.
הסיכון של חולי סוכרת למות מגורמים הקשורים ללב וכלי דם הוא פי שניים עד ארבע גבוה יותר מאשר לא סוכרתיים.
מַחְלוֹן וכִלְיוֹן הם דמויות מקראיות של שני אחים המופיעים במגילת רות.
השניים הם בניהם של אלימלך ונעמי.
השניים נישאו לשתי אחיות: רות וערפה, בהתאמה, שעל-פי חז"ל היו בנותיו או נכדותיו של עגלון מלך מואב.
משפחתם התגוררה בבית לחם ועקב הבצורת והרעב עזבה המשפחה את ארץ ישראל והתיישבו בשדה מואב.
אלימלך ושני בניו מתו במואב ואילו נעמי ורות האלמנות חוזרות לארץ ישראל, לאחר שהבצורת והרעב תמו.
פירוש שמם הפשוט הוא מתיקות ("חילו" בערבית - מתוק) ושלמות (כליל), אך המדרש מוצא בשמם קיים רמז לגורלם המר של הבנים, בבחינת שם המעיד על בעליו, וילקוט שמעוני מבאר את שמם: " למה נקרא שמם מחלון וכליון?
- מחלון שעשו עצמם חולין וכליון, שנתחייבו כליה".
מדרש רות רבה מפרש את שמם כך: "מחלון וכליון - מחלון שנימח מן העולם, וכליון, שכלה מן העולם".
בגמרא מקשרים מחלון וכליון לבין "יואש ושרף" שמוזכרים בספר דברי הימים.
הגמרא מסבירה מדוע הם נקראו בשני שמות:
מחלוקת ביטבורג הייתה סערה ציבורית שפרצה בשנת 1985 בארצות הברית ובמדינות נוספות סביב כוונתו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן לבקר בבית קברות צבאי בגרמניה המערבית, שבו נקברו גם חיילים של הוואפן אס אס, במסגרת אירועי ציון מלאת 40 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה באירופה.
הנשיא רייגן הוזמן להשתתף בפסגת מנהיגי ארגון שבע המדינות המתועשות (G7) בבון בירת גרמניה המערבית בראשית מאי 1985, במהלך השבוע בו חל יום השנה ה-40 לסיום מלחמת העולם השנייה באירופה.
במהלך ביקור בבית הלבן בנובמבר 1984 הציע קאנצלר גרמניה המערבית הלמוט קוהל לרייגן להצטרף אליו במהלך הביקור בגרמניה לביקור בבית קברות צבאי גרמני, וזאת על מנת להמחיש את הפיוס בין גרמניה וארצות הברית, האויבות לשעבר, ואת עוצמת הידידות ביניהן.
הוצע שהביקור יתקיים בבית הקברות קולמסהוהה (Kolmeshöhe) שליד העיירה ביטבורג במדינת ריינלנד-פפאלץ, סמוך לגבולה המערבי של גרמניה.
אתר זה נבחר בשל קרבתו לעיר בון ולבסיס חיל האוויר ביטבורג, שאנשי הצבא האמריקאים המוצבים בו חיו בשכנות טובה עם שכניהם הגרמנים.
בהמשך ציין בפני אחד מעוזריו שהוא חש עצמו כבעל חוב לקוהל, אשר תמך בו במהלך של הצבת טילי פרשינג II בגרמניה המערבית וזאת למרות התנגדות ציבורית ופוליטית רבה.
בפברואר 1985 ערך סגן ראש סגל הבית הלבן מייקל דיוור סיור הכנה בגרמניה ובין היתר ביקר גם בבית הקברות קולמסהוהה.
המצבות באתר היו מכוסות בשלג.
אפשר שבשל כך לא הבחינו דיוור וצוותו בעובדה שאתר קבורים גם 49 חיילי וואפן אס אס - ארגון שאנשיו ביצעו במהלך המלחמה מעשי זוועה רבים ושהוכרז כארגון פושע על ידי בית הדין הצבאי בנירנברג.
צוותו של רייגן גם החליט שלא לכלול בביקורו של רייגן ביקור באתר מחנה ריכוז, כפי שהציע קוהל קודם לכן.
ההחלטה התקבלה כיוון שרייגן ביקש "לא לעורר רגשות מהעבר" כדי שלא לפגוע במארחיו הגרמנים.
ב-11 באפריל 1985 הודיע דובר הבית הלבן לארי ספיקס לעיתונאים על הביקור המתוכנן בבית הקברות.
הוא נשאל מי קבור באתר והשיב שסבר כי קבורים בו אמריקאים וגרמנים.
העיתונאים גילו במהרה כי במקום אין קברי אמריקאים (למעשה, גופות כל האמריקאים שנקברו בגרמניה הוצאו ממנה לאחר המלחמה) וכי בקרבת מקום הטקס המיועד בבית הקברות מצויות מצבות של חיילי וואפן אס אס.
בקשר לכך ציין ראש עיריית ביטבורג כי בכל בית קברות צבאי גרמני צפויים להימצא לפחות קברים אחדים של חיילי וואפן אס אס.
אישי ממשל רבים, קציני צבא ואח"מים אחרים מחו על הכוונה לקיימו.
53 סנאטורים, ובהם 11 רפובליקאים, חתמו על מכתב לנשיא שבו הוא נקרא לבטל את הביקור.
257 חברי בית הנבחרים ובהם 84 רפובליקאים פנו לקאנצלר קוהל במכתב שבו ביקשו כי יחזור בו מן ההזמנה לבקר באתר.
אחד מוותיקי המלחמה בארצות הברית שלח אל רייגן את עיטוריו מן המלחמה כאות מחאה, לרוב כוכב הכסף וכוכב הארד.
הסופר וניצול השואה אלי ויזל ניצל הזדמנות שבה הוזמן בסוף אפריל לבית הלבן לטקס בו הוענק לו פרס.
הוא פנה אל רייגן בדברים נרגשים, באומרו "אני מפציר בך לעשות משהו אחר, למצוא דרך אחרת.
אותו מקום, אדוני הנשיא, איננו מקומך.
מקומך הוא עם קורבנות האס אס.".
גם אשת הנשיא ננסי רייגן ביקשה ממנו שלא לערוך את הביקור בבית הקברות.
הקאנצלר קוהל מצדו הודה כי הפרשה יצרה מתיחות רבה ביחסי ארצות הברית וגרמניה, אך לא ויתר ואמר בריאיון עיתונאי כי אם הביקור לא ייצא אל הפועל ייפגעו רגשות עמו באופן עמוק.
הנשיא רייגן הגן על החלטתו לבקר בבית הקברות בדברים אלו:
רייגן ספג ביקורת על הצהרתו זו.
הרב אלכסנדר שינדלר, נשיא איגוד הקהילות היהודיות באמריקה, אמר כי ההשוואה בין החיילים הנאצים לבין ניצולי השואה הייתה פגיעה חסרת רגישות בעם היהודי.
היו שייחסו את ניסוח ההצהרה למנהל התקשורת בבית הלבן פט ביוקנן, אך הוא הכחיש זאת.
ימים מעטים לפני מועד הביקור המתוכנן הגיע הקאנצלר קוהל לבית הלבן כדי לוודא שרייגן איננו נסוג מתוכנית הביקור בלחץ הביקורת.
יועצו לביטחון לאומי של רייגן רוברט מקפרלן ציין לאחר מכן כי כאשר הבין רייגן כי לקוהל ייגרם נזק ממשי אם יבוטל הביקור בבית הקברות, אמר רייגן "לא אוכל לעשות זאת, אני חייב לו."
בלחץ הביקורת נעשה שינוי אחד בתוכנית הביקור הנשיאותי בגרמניה, ונוסף לה ביקור באתר מחנה הריכוז ברגן-בלזן.
ביום ראשון, 5 במאי 1985, ביקרו הנשיא רייגן והקאנצלר קוהל באתר מחנה ברגן-בלזן.
האבטחה הייתה הדוקה: לאורך הדרך בת 5.5 הקילומטרים בין שני האתרים ניצבו 2,000 שוטרים גרמנים.
מפגינים מעטים ניצבו ליד בית הקברות, וביניהם הבמאי מייקל מור וחבר יהודי שלו, שהוריו נכלאו באושוויץ.
הם נשאו שלט שנקלט במצלמות הטלוויזיה ששידרו בשידור חי מהמקום, ובו נכתב: "באנו ממישיגן, ארצות הברית, כדי להזכיר לך: הם הרגו את משפחתי.".
המצבות בבית הקברות קושטו בפרחים על ידי תושבים מקומיים.
עיטורים על מצבות חיילי הוואפן אס אס ומזכרות שהונחו עליהן הוסרו לפני ביקור הנשיא רייגן והוחזרו למקומם לאחריו.
רייגן שהה בבית הקברות שמונה דקות.
עמו ועם קוהל הגיעו שני ותיקי מלחמת העולם השנייה - גנרל מת'יו רידג'וויי בן ה-90, שפיקד במלחמה על הדיוויזיה המוטסת ה-82 וגנרל יוהנס שטיינהוף, בן 71, אשר שירת במלחמה בלופטוואפה ולימים מילא תפקיד בכיר בברית נאט"ו.
הארבעה השתתפו בהנחת זר הנשיא לרגלי כותל הזיכרון באתר ועמדו דום בעת שחצוצרן השמיע תרועת אבל.
לאחריה פנה שטיינהוף בצעד בלתי מתוכנן ולחץ את ידו של רידג'וויי.
בהמשך היום נשא רייגן נאום בפני קהל של 7,500 צופים בבסיס חיל האוויר ביטבורג.
נאום זה - כמו הנאום שנשא מוקדם יותר בברגן-בלזן - נוסח באופן שכיוון להכיר ברגשותיהם של קרבנות הנאצים וותיקי המלחמה האמריקאים ולנסות לתקן את חלק מנזקי המחלוקת סביב הביקור בבית הקברות.
הקאנצלר קוהל אמר באותו מעמד שהביקור בבית הקברות לא היה קל לעשייה, והודה לרייגן על שקיבל על עצמו לערוך אותו.
מחלה נגיפית (מכונה גם מחלה ויראלית, או זיהום נגיפי) היא מחלה הנגרמת בגלל נגיף.
נגיפים גורמים למחלות בכל סוגי היצורים החיים: ארכאונים, חיידקים, ואאוקריוטים (הכוללים בין היתר צמחים פטריות ובעלי חיים).
הווירוסים יכולים להשתלב בגנום של המארח ולהישאר שם כפרו-וירוס לא פעיל או לשכפל ולווסת באופן פעיל את תהליכי הביוסינתזה של המארח.
דיכוי שעתוק של גנום נגיפי יכול להוביל לזיהום נגיפי סמוי שיתפרץ מאוחר יותר.
מחלות נגיפיות גורמות למחלות רבות בקרב בני אדם, בעלי חיים אחרים וצמחים.
ביחס לחברת האדם מחלות נגיפיות גורמות לסבל, מוות וכן לפגיעה בחקלאות עקב מחלות בצמחים.
קיימים גם בקטריופאג התוקפים חיידקים ולדבר זה יש השלכות שונות - ישנם חיידקים ההופכים למחוללי מחלות בחיות ובצמחים רק כשהם בעצמם נתקפים בנגיף.
מצד שני, בקטריופאגים יכולים לשמש גם להשמדת חיידקים גורמי זיהומים ומחלות באופן דומה לאנטיביוטיקה, אך לעת עתה השימוש בהם בעולם המערבי מצומצם למדי.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 זוהו כמעט 2,000 מיני נגיפים הפוגעים בבעלי חיים, בצמחים ובחיידקים.
מחלות נגיפיות בקרב בני אדם
נגיפים אחראים לרבות מן המחלות התוקפות בני אדם, בהן מחלות נפוצות כמו הצטננות, שפעת, אבעבועות רוח ושלבקת (הרפס).
מחלות קשות שנגרמות על ידי נגיפים כוללות בין היתר את האבולה, כלבת, האיידס, שפעת העופות, SARS וקורונה.
חלק מהמחלות הנגרמות על ידי נגיפים הן מחלות עונתיות.
לדוגמה, בחורף נפוצים נגיפים של מערכת הנשימה כמו שפעת, RSV, נגיף הפארהאינפלואנזה ועוד.
בקיץ, למשל, נפוצים נגיפי המעיים שעלולים לגרום לדלקת קרום המוח הנגיפית.
נגיפים מסוימים כמו אדמת, שלבקת ונגיף הציטומגלו מסוכנים לעובר בשליש הראשון של ההריון ולכן מחסנים היום נשים כנגד אדמת.
נגיף ההרפס (שלבקת) הוא הנגיף הראשון שבודד בתרביות רקמה, ההרפס נמצא בגוף בצורה לטנטית (רדומה) ומתפרץ אצל אנשים שונים בכל פעם מחדש, במיוחד אחרי מחלת חום כלשהי, חשיפה לשמש, וסת אצל נשים ומועקה נפשית.
לזנים שונים של נגיפים יש מנגנונים שונים שגורמים למחלות באורגניזם המארח.
ברמה התאית יכולים נגיפים לגרום להרס התא (Cell lysis), ובאורגניזמים רב-תאיים מוות של תאים רבים עשוי לפגוע בכל האורגניזם.
נגיפים יכולים לפגוע בהומאוסטזיס ולגרום למחלה, אולם הם יכולים להתקיים באורגניזם גם מבלי לגרום נזק.
דוגמה לכך היא נגיף ההרפס הגורם לשלפוחיות בעור, ויכול להיות רדום בגוף האדם בלי שיורגש.
מצב רדום זה נקרא תקופת חביון (Latency).
הנגיף עשוי להתפרץ מאוחר יותר ממצבו הרדום, כמו בשלבקת חוגרת.
נגיפים מסוימים גורמים למחלות כרוניות, שבהן ממשיך הנגיף להתרבות בגוף למרות מנגנוני ההגנה של המארח.
דוגמאות לכך הם הפטיטיס B והפטיטיס C.
בני אדם הנדבקים כרונית בנגיף נקראים "נשאים", ובאוכלוסיות שבהן יש שיעור גדול של נשאים הנגיף נחשב אנדמי.
וירוסים וויירואידים מכילים קבוצה גדולה למדי של פתוגנים הגורמים למחלות צמחים.
מחלות אלה עלולות לגרום לנזק חמור לגידולים חקלאיים בהיעדר אמצעי ניהול ומניעה, במיוחד כאשר הם הווירוס מדביק את הצמח בשלבים מוקדמים של גידולו.
מדענים בתחום הפיטופתולוגיה חוקרים מחלות בצמחים ומייצרים שיטות להפחית נזקים של מחלות אלה.
נגיפי צמחים מגיעים בעיקר בצורה של נגיפי RNA חד-גדיליים ודו-גדיליים, כמו גם רטרו-וירוסים חד-גדיליים וכאלו המכילים DNA.
בשל מגוון גנטי רחב, יש הבדלים ניכרים בדרך כלל בין נגיפים בהיבטים כמו מחזור הרבייה ודפוס החיים.
וירוסים מורכבים ממולקולת חומצת גרעין ומעטפת חלבון מגן (קפסיד).
קפסיד יכול להכיל לפעמים שילוב של חלבונים ושומנים, היוצרים קרום ליפופרוטאין.
הגודל הטיפוסי של וירוס צמחי הוא 30 ננומטר.
התסמינים העיקריים של מחלה נגיפית בצמח הם צמיחה מופחתת של הצמח כולו או חלקיו, שינוי צבע (כלורוזה , אנתוציאנוזה ) ועיוות של איברים שונים.
גלישה – יש נגיפים שחיים ללא השפעה על חיות המאגר המאחסנות, וכאשר הם במקרה עוברים לאדם, הם מפתחים בו את המחלה.
דוגמה למקרה כזה היא בהתפרצות האבולה שהייתה ב-2014, כאשר החולה הראשון היה ילד, שעל פי החשד ננשך על ידי עטלף בקרבת ביתו, ואז הועבר הנגיף אל הילד שפיתח את המחלה, והפיץ אותה הלאה דרך הוריו.
דרך נוספת בה מתפתחת מחלה בבני אדם מנגיף היא כאשר חומר גנטי של זן הפוגע בבעלי חיים מתווסף לחומר גנטי של זן שמתאחסן באדם, והאחרון מפתח תכונה פתוגנית עקב כך.
זואונוסיס (באנגלית Zoonosis) – במקרה שהנגיף הוא פתוגן גם עבור חיה (היינו החיה גם תפתח מחלה) וגם עבור האדם, ויכול לעבור ביניהם.
אפידמיולוגיה ויראלית (אפידמיולוגיה נגיפית) היא הענף המדעי החוקר העברה של נגיפים ובקרה על כך.
העברה יכולה להיות אנכית, מאם אל בנה, או אופקית, שבה נגיף עובר מאדם אחד לאחר.
דוגמה להעברה אנכית היא תינוקות שנולדים כשהם נושאים את נגיף ההפטיטיס B או את נגיף ה-HIV.
דוגמה נדירה יותר היא נגיף וריצלה-זוסטר, שאף על פי שהוא אחראי לדלקות קלות יחסית, עלול להיות קטלני לעובר.
העברה אופקית היא הצורה הנפוצה ביותר של התרבות של נגיפים באוכלוסייה.
קצב ומהירות ההידבקות בנגיף תלוי במגוון גורמים ובהם בין היתר צפיפות האוכלוסייה, מספר הפרטים הרגישים (כאלו ללא חיסון לנגיף), טיב מערכת הבריאות ומזג האוויר.
האפידמיולוגיה מנסה למנוע התפשטות של נגיפים באוכלוסייה כשמתפרצת מחלה ויראלית.
אמצעי בקרה המתבססים על ידע אודות אופן התפשטות הנגיף ננקטים כדי למנוע את ההתפשטות.
ישנה חשיבות להבנת המקור או מקורות ההתפרצות וזיהוי הנגיף האחראי, ומשזוהה הנגיף ניתן לעיתים לעצור את ההתפרצות באמצעות חיסון.
כאשר חיסונים אינם זמינים תברואה וחיטוי יכולים לסייע במניעת התפשטות.
לעיתים קרובות מופרדים חולים משאר הקהילה, ואלו אשר נחשפו לנגיף מוכנסים לבידוד.
כדי לשלוט על ההתפרצות של מחלת הפה והטלפיים בבקר בבריטניה בשנת 2001 נשחטו אלפי פרטים של בקר.
ברוב המחלות הויראליות באדם ובבעלי חיים ישנה תקופת דגירה שבמהלכה לא מופיעים סימנים או סימפטומים.
לאחר תקופת הדגירה יש תקופה שבה הפרט הנגוע מידבק ויכול להעביר את המחלה לחיה או לאדם נוסף.
הכרה של משכה של כל אחת מהתקופות חשובה לבקרה על ההתפרצות.
באמריקה אוכלוסיות של אינדיאנים הושמדו עקב מחלות מידבקות, ובפרט אבעבועות שחורות שהביאו עימם הכובשים האירופאים.
לא ידוע מניין המתים כתוצאה ממחלות זרות לאחר בואו של קולומבוס, אולם ישנן הערכות על כך שכ-70% מאוכלוסיית האינדיאנים מתו ממחלות.
הנזק שגרמו המחלות סייע בידיהם של האירופאים לגרש ולשלוט באוכלוסייה האינדיאנית.
ב-1918 התפרצה מגפת השפעת הספרדית, שנגרמה כתוצאה מנגיף אינפלואנזה A קטלני וחמור במיוחד.
המגפה הייתה יוצאת דופן בכך שגרמה למותם של מבוגרים צעירים ואנשים אחרים שהיו בריאים בדרך-כלל, וזאת בניגוד לשפעת רגילה שהמתים ממנה הם בעיקר תינוקות, קשישים וחולים כרוניים.
המגפה, שהתרחשה במהלך כשנה מ-1918 ועד 1919, קטלה בין 50 ל-100 מיליון נפש ברחבי העולם, כשההערכה הגבוהה מדברת על כ-5% מאוכלוסיית העולם ב-1918.
בשנת 2002 הופיעה מגפת הסארס שהחלה במחוז גואנגדונג בסין והתפשטה לכל העולם.
בשנת 2017 זיהו מדענים סינים מווהאן את מקור נגיף הסארס במושבת עטלפים במחוז יונאן.
בשנת 2019 הופיעה מגפת הקורונה כאשר וירוס COVID-19 (המכונה גם נגיף המק"ס) התגלה בווהאן שבסין והפך עד מהרה למגפה כלל עולמית.
נגיף ה-HIV שככל הנראה התפתח במהלך המאה ה-20 באפריקה שמדרום לסהרה אחראי למגפת האיידס, שכיום חיים כ-38.6 מיליון נשאים שלה ברחבי העולם.
להערכת סוכנות האו"ם למאבק באיידס וארגון הבריאות העולמי הפילה מגפת האיידס יותר מ-25 מיליון קורבנות מאז גילויה לראשונה ב-1981. בשנת 2007 היו כ-2.7 מיליון נדבקים חדשים במחלה, וכ-2 מיליונים מתו ממנה.
מספר נגיפים קטלניים במיוחד שייכים למשפחת Filoviridae.
זוהי משפחה של נגיפים הכוללת בתוכה את נגיף האבולה וכן את נגיף מרבורג.
התפרצות של נגיף מרבורג באנגולה עוררה עניין עולמי באפריל 2005.
נגיפים הם גורם ידוע לסרטן בבני אדם ובאורגניזמים אחרים.
הסרטן עצמו אינו מידבק, אבל הימצאות הנגיף מגדילה את הסיכון לכך שתאים בגוף יהפכו לסרטניים.
הנגיפים העיקריים הקשורים לסרטן בבני אדם הם נגיף הפפילומה האנושי, נגיפי הכבד הפטיטיס B והפטיטיס C, נגיף אפשטיין בר וכן נגיף לימפוטרופי של תאי T אנושיים (HTLV-1).
נגיפי הפטיטיס עלולים לעורר זיהום וירלי כרוני הגורם לסרטן הכבד.
פגיעה של נגיף לימפוטרופי של תאי T אנושיים עלולה לגרום לפגיעה במערכת העצבים (HTLV associated myelopathy / Tropical spastic paraparesis) וללוקמיה של תאי T בבוגרים מסוג ATLL.
נגיפי פפילומה אנושיים הם גורם מוכר לסרטן בצוואר הרחם, בעור, בפי הטבעת ובפין.
בין נגיפי ההרפס (Herpesviridae) נגיף ההרפס הקשור בקפוסי סרקומה (KSHV) אחראי לסרקומת קפוסי וללימפומה, ונגיף אפשטיין בר גורם ללימפומת בירקיט, לימפומת הודג'קין, פגם בפרוליפרציית לימפוציטים מסוג B, ולגידולים סרטניים בלוע האפי.
מחלה זיהומית מַפְצִיעָה היא מחלה ממקור זיהומי ששיעור ההדבקה שלה בבני אדם נמצא במגמת עלייה בעבר הקרוב או עלול לגבור בעתיד הקרוב.
מחלות מפציעות כוללות גם מחלות מידבקות שהופיעו באזורים גאוגרפים חדשים או שהתגברו בפתאומיות.
הקבוצה כוללת מחלות זיהומיות חדשות וכן מחלות שחזרו לאחר תקופת הפסקה.
לפעמים מחלות ישנות מופיעות מחדש במופע קליני חדש שלעיתים עלול להיות קשה או קטלני.
מחלות כאלה מכונות מחלות מפציעות מחדש (re-emerging diseases).
מחקרים מראים שקרוב ל-60% מהמחלות הזיהומיות המוכרות הפוגעות באדם וקרוב ל-75% מהמחלות המפציעות בשלושת העשורים האחרונים מקורם בבעלי חיים.
סקירת נתונים של השנים 1940–2004 הכוללים 335 מקרי מחלות מפציעות מראה שיש אזורים המועדים יותר מאחרים להופעה של מחלות מפציעות ושיש קשר בין המצב הסוציו-אקנומי והסביבה האקולוגית ושכיחות הופעת המחלות המפציעות.
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן מפרסמים כתב עת Emerging Infectious Diseases ומתארים את הגורמים הבאים כתורמים או עלולים לתרום למחלות מפציעות:
הסתגלות מיקרוביולוגית, כמו הסחף הגנטי וההעברה האנטיגנית של נגיף השפעת Infulenza A.
שינוי בפגיעוּת האנושית, כגון היחלשות חיסונית בקרב אוכלוסייה גדולה כתוצאה ממגפת האיידס.
אקלים ומזג אוויר, לדוגמה נגיפים זואוטוניים כגון אלה הגורמים לקדחת מערב הנילוס המועברת על ידי יתושים, מתפשטת אל מעבר לאזורים הטרופיים כתוצאה מההתחממות הגלובלית.
שינויים דמוגרפיים ומסחר, כגון ההתפשטות המהירה של מחלת הסארס או התפרצות נגיף קורונה-ווהאן כתוצאה מנסיעות ברחבי העולם.
מערכת בריאות הציבור לקויה, כגון בזימבבואה.
שחפת היא בעיה המצויה בעיקר באזורי עוני.
טרור ביולוגי כגון התקפות אנתרקס.
סכרים ומערכות השקיה, כגון יתושים הגורמים למלריה המתרבים בעקבות הצטברות מים עומדים.
תנועות התנגדות לחיסונים ותנועות הדוגלות בטיפולים פסאודו-מדעיים במקום ברפואה.
מחלה הנישאת באוויר או מחלה אווירנית היא מחלה הנגרמת על ידי פתוגנים הניתנים להעברה באוויר לאורך זמן ומרחק על ידי חלקיקים קטנים.
הגדרה זו כוללת מחלות בעלות חשיבות הן ברפואה והן ברפואה וטרינרית.
הפתוגנים הרלוונטיים עשויים להיות וירוסים, חיידקים או פטריות, והם עשויים להתפשט באמצעות נשימה, דיבור, שיעול, התעטשות (בשל יצירת נתז נשימתי), העלאת אבק, ריסוס נוזלים, שטיפה בשירותים או כל פעילויות שיוצרות חלקיקי אירוסול או טיפות.
זמן הישרדות הפתוגנים באוויר מושפע בין היתר בסוג הפתוגן, הטמפרטורה, לחות וקרינה על סגולה.
מחלות מוטסות אנושיות אינן כוללות מצבים הנגרמים מזיהום אוויר, כגון תרכובות אורגניות נדיפות (VOC), גזים וחלקיקים המועברים באוויר.
דרך יעילה למנוע התפשטות מחלות אווירניות היא חסימה פיזית של הנתז נשימתי בעזרת מסכה רפואית.
מחלה גרנולומטית כרונית chronic granulomatous disorder), היא שם כולל לקבוצה של מחלות תורשתיות שבהן תאים מסוימים של מערכת החיסון מתקשים ליצור את תרכובות החמצן התגובתיות המשמשות להרג פתוגנים מסוימים, דבר המוביל להיווצרות גרנולומות באיברים רבים.
המחלה אובחנה לראשונה בשנת 1950 אצל ארבעה נערים ממינסוטה, ובשנת 1957 ניתן לה השם "גרנולומטוזיס קטלני של הילדות", בפרסום המתאר את מחלתם.
המנגנון התאי הבסיסי הגורם למחלה גרנולומטית כרונית התגלה בשנת 1967, המחקר חשף את המנגנונים המולקולריים העומדים בבסיס המחלה.
CGD משפיע על כ-1 מתוך 200,000 אנשים בארצות הברית, כאשר כ-20 מקרים חדשים מאובחנים מדי שנה.
המחלה כוללת את התסמינים הבאים:
מורסות בעור ברקמות ובאיברים שונים בגוף האדם
זיהומי עור שטחיים כגון צלוליטיס וסעפת (אימפטיגו)
רוב הלוקים ב-CGD מאובחנים בילדות, לרוב לפני גיל 5.
רוב המקרים של מחלה גרנולומטית כרונית מועברים כמוטציה על כרומוזום X.
הגן המושפע בכרומוזום X מקודד לחלבון gp91. יכול להיות מועבר גם בצורה אוטוזומלית רצסיבית באופן המשפיע על חלבוני PHOX אחרים.
סוג המוטציה שגורמת לשני סוגי ה-CGD הוא מגוון ויכול להיות: , , מוטציית פסק ומוטציית סלף.
האבחון נעשה על ידי בדיקת זרימת חימצון (נשימתית).
ניהול מחלה גרנולומטית כרונית סובב סביב אבחון מוקדם של המחלה כך שניתן יהיה לתת טיפול אנטיביוטי כדי למנוע זיהום.
ריפוי גנטי נחקר כיום כטיפול אפשרי למחלה גרנולומטית כרונית.
CGD מתאים היטב לטיפול גנטי מכיוון שהוא נגרם על ידי מוטציה בגן בודד שמשפיע רק על מערכת גוף אחת (המערכת ההמטופואטית).
נגיפים שימשו להעברת גן gp91 תקין לחולדות עם מוטציה בגן זה, ולאחר מכן הפגוציטים בחולדות אלו הצליחו לייצר רדיקלים חופשיים.
מחלוקת בין אדם לבה שלו או שיחת האדם העייף מהחיים עם נפשו הוא טקסט מצרי עתיק המתוארך לתקופת הממלכה התיכונה.
הטקסט נחשב כשייך לסוגת סבייט, סוג של ספרות חוכמה מצרית.
הטקסט לובש מתאר דיאלוג בין אדם הנאבק להשלים עם קשיי החיים לבין נשמתו.
העותק המקורי של הטקסט מורכב מ-155 עמודות של כתיבה היראטית מימין לשמאל של פפירוס ברלין 3024. כתב היד המקורי נמצא מקוטע ותחילת הטקסט חסר בו.
ב-2017 פורסמו קטעים נוספים, שכללו את תחילת הטקסט שהייתה חסרה קודם לכן.
בשל אופיה הפילוסופי, זכתה היצירה לתשומת לב אקדמאית משמעותית והיא נחשבת לאחת היצירות החשובות ביותר של הספרות המצרית העתיקה.
המושג המצרי הקדום של הנשמה כלל תשעה חלקים נפרדים.
בין אלה ניתן למצוא את הבה, שמקובל לתרגמו כ"נשמה".
נשמת הבה נחשבה כמייצגת הנפש או האישיות של האדם, זו שממשיכה להתקיים לאחר המוות ובעלת היכולת לעבור בין המישור הפיזי והרוחני.
נשמת הבה מתוארת באופן מסורתי באמנות מצרית עתיקה כחסידה בעלת מקור אוכף עם ראש של אדם.
כתב היד המקורי נפתח בהצגת איש מקונן שהבה שלו לא מציית לו.
האיש מצהיר כי הוא חפץ להגיע למערב (כלומר, לעולם הבא) ונוזף בבה שלו על כך ש"[מונעת ממנו] מוות לפני ש[הוא] יבוא אליו".
האיש מציין את האפשרויות של מה טומן בחובו המוות ומשוכנע בערך של שיטות קבורה על פני חיי אדם.
הוא ממשיך ומבטיח קבורה שופעת ושגשוג לנשמתו במותו בניסיון לשכנע אותה לצעוד לקראת המוות.
תגובת הבה לאיש מזכירה לאדם את העצבות שמביא המוות ושכל הגברים, עשירים או עניים, חולקים לבסוף את אותו גורל שכן מורשתם תיעלם מהעולם הזה ללא קשר לשיטות הלוויה שלהם.
הבה דוחקת באדם לשכוח את מחשבותיו על התמותה וליהנות מהחיים.
האיש, שלא משתכנע, מצטט את הרוע והמצוקה של העולם ואת ההבטחות לחיים שלאחר המוות בהתאם לאמונות הדתיות המצריות הקדומות.
הטקסט מסתיים בכך שבה האדם מעודדת את הגבר להמשיך במנהגיו הדתיים בתקווה לחיים שלאחר המוות, אך להמשיך את חייו ולא לייחל לסיומם בטרם עת.
העבודה סקרנה אנשי אקדמיה על מקומה כאחת היצירות הפילוסופיות המוקדמות המשמעותיות והמופנמות ביותר.
עם זאת, הטקסט עצמו תורגם בדרכים רבות ושונות, מה שהוביל להתנגשות תיאוריות אקדמיות בנושאי הטקסט ומשמעותיו.
התרגום המסורתי ביותר של היצירה והפרשנות המקובלת ביותר הוא שהטקסט הוא פרשנות להתאבדות ולפולחן הקבורה המצרית, שכן האדם כמה להבטחות של חיים שלאחר המוות לנוכח סבלו הארצי.
בפירוש זה, הבה שלו מנסה להניא את האיש מלקחת את חייו ולשכנע אותו בערך החיים במישור התמותה.
תרגומים ועבודות מדעיות עדכניות יותר ערערו על הרמיזה של התאבדות בטקסט.
פרשנויות מודרניות רבות רואות במקום זאת את העבודה כמאבק פסיכולוגי של אדם להשלים עם הצער שהחיים מביאים ולקבל את טובתם המולדת.
חלק מהחוקרים מאמינים שהסערה הפסיכולוגית של האדם בטקסט זה היא מטפורה למצב הפוליטי הלא יציב - הטקסט נכתב במהלך תקופת שלטונה של השושלת השתים עשרה במצרים ובעקבות המהפך של תקופת הביניים הראשונה הלא יציבה.
תיאוריה אקדמית נפוצה הייתה שהדיאלוג המרכיב את הטקסט התקיים בפני קהל.
לאחרונה, עם גילוי חתיכות פפירוס חדשות, תיאוריה זו אומתה כאשר הסעיף הראשוני מזכיר את נוכחותה של אישה בשם אנקת, אם כי תפקידה ביצירה נותר מעורפל במקצת.
בתרגומה של מרים ליכטהיים מוצג הטקסט כתערובת של סגנונות: פרוזה, דיבור במבנה סימטרי ושירה לירית.
עותק הפפירוס המקורי נקנה על ידי האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס במצרים בשנת 1843 והוא נמצא כעת ב- Ägyptisches Museum und Papyrussammlung השייך למוזיאוני המדינה של ברלין.
המהדורה הראשונה פורסמה במהלך 1859, ולאחר מכן תורגמה רבות, ולעיתים עם פרשנות שונה.
בכתב יד הפפירוס המקורי, זה שחסר את חלקה הראשוני של העבודה, החל המונולוג של האיש מהאמצע.
בשנת 2017 זוהה פפירוס מיורקה II כשייך לפפירוס ברלין 3024. תוספת חדשה זו לטקסט היא הקדמה של הדמויות בגוף שלישי, שהיה נפוץ לספרות של אותה תקופה.
ההקדמה מזהה את הדובר העיקרי של הטקסט כ"האיש החולה" ואישה בשם אנקת, שנחשבת כעת לקהל עבור הוויכוח שבא לאחר מכן.
מחלה גינקולוגית היא הפרעה במבנה או בתפקוד של מערכת הרבייה הנשית.
מערכת זו כוללת את השחלות, החצוצרות, הרחם, הנרתיק והפות.
ניתן לסווג מחלות גינקולוגיות לפי האיבר המושפע או לפי סוג מחלה, כגון מום, דלקת או זיהום.
ניסויים קליניים הם אחד הכלים הנפוצים לבדיקת היעילות והבטיחות של טיפולים רפואיים.
בעבר הייצוג של נשים בניסויים קליניים היה נמוך מזה של גברים.
בשל כך, תוצאות הניסויים הקליניים היו מוטים ולא הותאמו לנשים.
לדוגמה, מוערך שבשנת 2005 שמונה מתוך עשר תרופות מרשם ירדו מהשוק האמריקאי בגלל שהן יצרו בעיות בריאות גבוהות יותר בנשים.
הפער המגדרי בהשתתפות בניסויים קליניים משתנה לפי סוג המחלה.
במהלך השנים חלה עלייה במספר הנשים המשתתפות בניסויים קליניים.
האבחנה של מחלה גינקולוגית עשויה להתבצע באמצעות בדיקות מעבדה, בדיקות גופניות ו/או סימנים ותסמינים קליניים.
לאורך ההיסטוריה, הדיון על רבייה ומיניות נשית הושפע מסטיגמה חברתית.
מסיבה זו נשים עלולות להימנע מלדון בבעיות אלה עם הרופא המטפל בהן.
כתוצאה מכך, אבחון של מחלות גינקולוגיות עלול להתעכב.
גם כיום קיימת סטיגמה ביחס למחלות הקשורות לאיברי המין.
לדוגמה, במחקר רחב היקף שנערך בארצות הברית נמצא שנשים חשו בושה ואשמה ביחס לצניחת נרתיק, ולא הרגישו בנוח לשוחח על כך עם הרופא שלהן.
יכולה להיגרם על ידי זיהום או על ידי מחלה אוטואימונית הנקראת אי ספיקת שחלות ראשונית.
עלולה להיגרם על ידי זיהומים, בין השאר ממחלות מין.
המחלה עלולה לגרום לבעיות פוריות, כגון אי־פוריות נשית והריון חוץ רחמי.
הריון חוץ רחמי הוא מצב המתרחש כאשר ההריון מתפתח מחוץ לרחם, למשל בחצוצרות.
מדובר במצב חירום העלול להיות קטלני לאישה ההרה.
הטיפול כרוך בדרך כלל ב.
מום בבית הרחם נגרם כתוצאה מחריגה בהתפתחות הנורמלית.
מומים כאלה עלולים לגרום לבעיות פוריות כגון סיכון מוגבר להפלות.
שרירנים ברחם, או מיומות, הם גידולים מוצקים של תאי שריר חלקים לא סרטניים הממוקמים על הרחם.
גורמי סיכון לתופעה כוללים היסטוריה משפחתית, בעיות פוריות, וירוסים וצריכת הורמונים.
נראה כי קיים קשר בין תזונה לבין שינויים הורמונליים שמגבירים את הסיכון להתפתחות שרירנים.
ברוב המקרים שרירנים ברחם הם אסימפטומטיים ולכן אינם דורשים טיפול.
כאשר נלווים לשרירן תסמינים כמו אנמיה, אי פוריות וכאבי אגן וגב, מומלץ לטפל בו.
טיפולים אלו נועדו להקטין את גודל השרירנים ברחם, למנוע את צמיחתם ולשפר את התסמינים.
הטיפולים המשמשים כיום לטיפול בשרירנים ברחם הם תרופות, ניתוחים כגון היסטרוסקופיה ולפרוסקופיה, וטיפולים רדיולוגים כגון אבלציה.
טיפולים אלה יכולים להשפיע על היכולת להיכנס להריון.
אנדומטריוזיס היא מחלה בה רקמה של רירית הרחם צומחת מחוץ למיקומה הרגיל, לרוב בצפק.
מקומות אחרים בהם יכולה לצמוח רקמה זו באופן חריג כוללים את השחלות, קרום הלב, ה, שלפוחית השתן ועוד.
בדרך־כלל המחלה גורמת לכאב ולבעיות בפוריות.
במרבית המקרים, לדלקת צוואר הרחם אין תסמינים, אך חלק מהחולות מדווחות על הפרשות מוגלתיות.
ברוב המקרים, הסיבה לדלקת אינה ידועה, אך בחלקם המחלה מועברת מינית וקשורה לזיבה או כלמידיה.
סיבוכים של המחלה עלולים לגרום למחלות דלקתיות של האגן, לקשיים בהריון ולאנדומטריוזיס.
בשל תוצאות שליליות אלו, המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית ממליצים לנשים לעבור בדיקות PCR באופן שגרתי לזיהוי זיבה וכלמידיה.
צניחת נרתיק, הידועה גם בשם צניחת איברי האגן, קיימת כאשר הנרתיק יורד עקב לחץ באיברי האגן, פגיעה ברקמות או חולשת שרירים.
חלק מגורמי הסיכון כוללים ניתוחי אגן קודמים וכן פעילויות ומצבים המגבירים לחץ תוך בטני כגון לידה, השמנת יתר וגיל מבוגר.
התסמינים של צניחת נרתיק הם בליטה בנרתיק, בריחת שתן וצואה, וחוסר תפקוד מיני.
הטיפול בצניחת נרתיק יכול להיות שמרני או כירורגי.
טיפול שמרני כולל תרגילי קיגל המחזקים את רצפת האגן ו שמטרתם למקם את הנרתיק באופן תקין.
אפשרויות טיפול כירורגיות כוללות (קולפוקלזיס), וגינופלסטיקה וניתוח סקרוקולפופקסיה.
מבין האפשרויות הללו, ניתוח לסגירת הנרתיק מונע את האפשרות לקיים יחסי מין ואגינליים ולכן גם את האפשרות להיכנס להריון באופן טבעי.
וגינוזיס חיידקי הוא מצב המתרחש כאשר יש גידול יתר של חיידקים נורמליים בנרתיק.
קהילת החיידקים הקיימת בדרך כלל בנרתיק נקראת פלורת הנרתיק.
הפלורה מגנה מפני פלישה והתרבות של פתוגנים מזדמנים כולל חיידקים, פטריות, וירוסים ופרוטוזואה.
בעבר האמינו כי החיידק גרדנרלה גורם לוגינוזיס חיידקי, אך מחקרים הראו כי וגינוזיס חיידקי יכול להיגרם על ידי מגוון חיידקים.
נשים נמצאות בסיכון מוגבר ללקות בנרתיק חיידקי אם הן מעשנות, השתמשו לאחרונה באנטיביוטיקה, משתמשות בהתקן תוך רחמי, נוהגות לשטוף את הנרתיק, וכן אם יש להן מספר פרטנרים מיניים.
טריכומוניאזיס הוא מחלת מין הנגרמת על ידי טפיל פרוטוזואה בשם trichomonas vaginalis.
זהו הזיהום הפרוטוזואאלי הנפוץ ביותר בארצות הברית.
הטפיל נמצא גם בקרב גברים, בבלוטת הערמונית ובשופכה.
גורמי הסיכון למחלה הם היסטוריה של מחלות מין, בני זוג מיניים חדשים או מרובים, הזרקת סמים והימנעות משימוש באמצעי הגנה ביחסי מין.
ציסטת ברתולין היא מורסה של בלוטת ברתולין.
בלוטות ברתולין ממוקמות בתוך השפתיים, או קפלי העור המקיפים את פתח הנרתיק.
ציסטות ברתולין עלולות להכאיב ולעיתים דורשות ניקוז או הסרה כירורגית.
Vulvodynia היא מצב כרוני של כאב סביב פתח הנרתיק בתגובה לגירוי פיזי כגון חדירה לנרתיק.
בשל כך, המחלה עלולה לפגוע בקשר האינטימי.
אין טיפול סטנדרטי לוולוודיניה, אך חלק מאפשרויות הטיפול כוללות פיזיותרפיה של רצפת האגן וטיפול תרופתי בכאב.
הוא כל סרטן המתחיל באיברי הרבייה הנשיים.
בארצות הברית, מאובחנות כל שנה כ־100,000 נשים עם סרטן גינקולוגי.
גורמי הסיכון העיקריים הם היסטוריה משפחתית, השמנה, גיל מבוגר והידבקות בווירוס הפפילומה.
סרטן גינקולוגי משפיע באופן חמור על בריאותן של נשים ברחבי העולם.
בעיקר מדובר בסרטן השחלה, צוואר הרחם, הרחם, הנרתיק והפות.
קיים גם סרטן החצוצרות, אך הוא נדיר מאוד.
מהווה כ־90% ממקרי סרטן השחלה הממאיר בנשים, אחד מגורמי המוות המובילים בקרב נשים.
סרטן צוואר הרחם הוא הסרטן הנשי הרביעי בשכיחותו, הנגרם ב־90% מהמקרים מזיהום בווירוס הפפילומה.
סרטן האנדומטריום, או סרטן הרחם, הוא הסרטן הנשי השישי בשכיחותו.
גורמי הסיכון העיקריים עבורו הם רמות גבוהות של אסטרוגן וגיל מבוגר.
לסרטן גינקולוגי יש כמה תסמינים שכיחים:
דימום חריג או הפרשות חריגות מהנרתיק אופייניים לכל סוגי הסרטן הגינקולוגי פרט לסרטן הפות
קושי לאכול, נפיחות, תחושת מלאות מהירה לאחר האכילה, כאבי בטן וגב מאפיינים את סרטן השחלות
לחץ או כאב באגן מאפיינים את סרטן השחלות וסרטן הרחם
צורך דחוף או שכיח להשתין וכן עצירות מאפיינים את סרטן השחלות וסרטן הרחם
גירוד, שריפה, כאב או רגישות בפות וכן שינויים בצבע העור, פריחה, יבלות או פצעים מופיעים בסרטן הפות
חיסון נגד וירוס הפפילומה מגן נגד סרטן צוואר הרחם, הנרתיק והפות.
מומלץ לחסן בנות סביב גיל 11, אך ניתן לחסן מגיל 9. את החיסון מומלץ לתת עד גיל 26, לאחר מכן אפשר להתחסן אך יש לכך יתרון קטן יותר, מכיוון שרוב האנשים נחשפו כבר לווירוס.
הבדיקה המוקדמת היחידה לסרטן גינקולוגי היא בדיקת פאפ המזהה את סרטן צוואר הרחם בשלב מוקדם.
מחלת מין היא זיהום הנגרם על ידי וירוס, פטריה, חיידקים או טפיל שמועבר דרך מגע מיני.
מחלות מין שכיחות מאוד ויכולות לעבור מאדם אחד לשני דרך מין וגינלי, אוראלי ואנאלי.
נשים מושפעות יותר מגברים ממחלות מין בגלל המבנה האנטומי של איברי המין שלהן.
דקה וזיהומים חודרים דרכה בקלות.
נשים עלולות לסבול מסיבוכים של מחלות מין כמו אי פוריות, כאבי אגן כרוניים, ותחלואה ותמותה מוגברת בלידה.
מחלה מטבולית היא הפרעה הפוגעת בעיבודם ובהפצתם בגוף של "חומרי המזון" (המקרונוטריאנטים), כמו חלבונים, שומנים ופחמימות.
המחלות המטבוליות מתרחשות כאשר התהליך התקין של חילוף החומרים (המטבוליזם) נפגע בעקבות תגובות כימיות אבנורמליות בגוף.
חלק מהמחלות המטבוליות מוגדרות כליקוי של גן מורש יחיד, כשברוב המקרים מדובר בליקוי אוטוזומלי רצסיבי.
כמו כן קיימות מחלות מטבוליות נרכשות.(בעקבות תזונה לקויה, רעלים או טוקסינים, זיהומים וכו').
רוב האנשים הנפגעים ממחלות אלה נראים בריאים תקופות של ימים, חדשים ואף שנים.
מבחינה פתוגנטית המחלות המטבוליות מתאפיינות ב:
עלייה בתוצרי ביניים מטבוליים – כמו אלקפטונוריה, אצידוריה משולבת חומצה מלונית ומתיל-מלונית, פנילקטונוריה ופורפיריה
ליקוי בהובלת חמרים – כמו במחלת הרטנופ, ציסטינוריה
ייצור מטבוליטים לא רגילים – למשל החומצה הפניל-פירובית בפנילקטונוריה, חומצות דיקרבוקסיליות בהפרעות בחמצון החומצות השומניות
אגירת תוצרי חילוף חומרים (תזאוריסמוזיס)
הפרעות המאובחנות במעבדה: במטבוליזם השומנים (למשל היפרליפידמיה – העלייה ברמת השומנים בדם במטבוליזם החומצות האמיניות או החלבונים (למשל פורפיריה, שהיא הפרעה בייצור ההמוגלובין), מטבוליזם הפחמימות (למשל סוגים מסוימים של סוכרת) וכמו כן במטבולים המינרלים (למשל חוסר הפוספטים).
קיימות מעל 500 מחלות מטבוליות.
1.סוכרת – מחלה המונעת מהגוף ויסות סדיר של רמת הסוכר בדם בעזרת אינסולין (בארצות הברית 11% במאוכלוסייה, 2018)
סוג 1 – הפרעה אוטוימונית, נדרש לטיפול באינסולין
סוג 2 – הגוף אינו מוסגל להשתמש נכונה באינסולין, עלול להתפתח בכל גיל ויכול להופיע כתוצאה מגורמים כמו תזונה לא נכונה
2. מחלת גושה – מחלה גנטית נדירה (בארצות הברית פוגעת בסביבות 6,000 אנשים)
תוצאה ממוטציה גנטית שמגבילה את ייצור הגלוקוצרברוזידאזב.
כמויות לא מספיקות של אנזים זה גורמות להצטברות של שומנים.
רוב חולי גושה יש להם סוג 1 של המחלה, עם תסמינים כמו עייפות ונטייה לחבורות.
מחלה הפוגעת בספיגת הברזל בגוף.
נובעת ממוטציה בגן HFE או מכמות מופרזת של אכילת ברזל או קבלת עירויי דם.
תסמינים: עייפות, או חולשה, כאבי פרקים, קשיים בתפקוד המין, הכהיית השיער
החולים אינם מסוגלים לפרק חומצות אמיניות ועלולים להיפגע נזק מוחי.
מיטוכונדריות נמנעות ליצור מספיק אנרגיה כדי להבטיח פעילות תקינה של התאים.
נוצרות על ידי מוטציה גנטית.
במחלות מטבוליות עלולים להופיע תסמינים כמו תשישות, ירידה במשקל, צהבת ופרכוסים.
התסמינים יכולים להשתנות לפי סוג המחלה המטבולית.
מבחינים ארבע קטגוריות של תסמינים:
התסמינים מתחילים בדרך כלל כשמטבוליזם הגוף (חילופי החומרים) שרוי תחת מצב דחק - למשל אחרי צום ממושך או בזמן מחלת חום.
במחלות מטבוליות מסוימות ניתן להשיג סריקה אבחנתית טרום-לידתית.
ב-1908 הרופא הבריטי סר ארצ'יבלד גארוד מצא שארבע מחלות תורשתיות ממושכות - אלקפטונוריה, פנטוזוריה, הלבקנות (אלביניזם) והציסטינוריה - נגרמות על ידי ליקויים במסלולים ביוכמיים ספציפיים בעקבות הפחתת פעילות או חוסר מוחלט של אנזים מסוים.
ליקוי באנזים אחד גורם להצטברות פתולוגית של התשתית התואמת, ולליקוי בתוצרים מטבוליים, וזאת סיבה להופעת תסמינים קליניים של המחלה המטבולית.
הצטברות חמרים מביאה לידי הרעלה, עיכוב אנזימים, אגירת חומרים, והפעלת דרכים מטבוליות חלופיות.
ליקוי בהיווצרות חומרים מביא לידי ליקוי מטבולי.
מחלוקת החישוב הכלכלי התנהלה בין שתי מלחמות העולם במאה העשרים בין כלכלנים שביקרו את הסוציאליזם לבין חסידיו.
המחלוקת התעוררה בעקבות מאמר של הכלכלן לודוויג פון מיזס מן האסכולה האוסטרית, ובו טען כי קיומה של כלכלה סוציאליסטית אינו אפשרי.
בתגובה לטיעוניו נאלצו כלכלנים סוציאליסטים לשנות את ההגדרות למשק סוציאליסטי ולאופן פעולתו ולהכיר בחיוניותם של מנגנון שוק כלשהו ושל שימוש בכסף.
בשנת 1920, זמן קצר אחרי עליית הבולשביקים לשלטון ברוסיה, פרסם מיזס את המאמר "חישוב כלכלי במדינות סוציאליסטיות".
במאמר נטען כי היכולת לחישוב כלכלי חיונית לכל מערכת כלכלית מורכבת, וכי על מנת לבצע חישוב כזה יש צורך בכסף כיחידת חישוב, ובמחירים כדי לערוך החלטות כדאיות ביחס לייצור.
מיזס טען כי שני תנאים הם שקובעים אם ניתן לבצע חישוב כלכלי: ראשית, חישוב כלכלי בכלכלה מורכבת שיש בה חלוקת עבודה חייב לכלול גם מוצרים מדרג גבוה ולא רק מדרג נמוך, משום שאחרת לא ייווצרו יחסי חליפין.
כלומר, אין די בחישוב המחיר של לחם (מוצר מדרג נמוך או מוצר סופי) — יש צורך גם ביכולת לחשב את מחיר התבואה או הקמח (מוצרים מדרג גבוה יותר); שנית, יש צורך באמצעי חליפין כללי, כסף, שישמש מכנה משותף בחישוב המחירים גם עבור מוצרים מדרג נמוך וגם עבור מוצרים מדרג גבוה.
בכלכלה סוציאליסטית טהורה המוצרים מדרג גבוה שייכים לקהילה, ולא ניתן להחיל עליהם חישוב והשימוש בכסף אמור להתבטל.
בחברה כזו אפשר לקבוע את יחסי החליפין של לחם, סיגריות או כל מוצר מדרג נמוך (מוצר סופי) מול מוצר סופי אחר.
חישוב כזה ביחס למוצרים מדרג גבוה בכלכלה סוציאליסטית אינו אפשרי הן משום שהוא אסור והן משום שלא ניתן לחשב את מחירם בלי מנגנון כלכלה חופשית שייצור את המחירים הללו ובלי כסף שישמש מדד מחיר.
לדוגמה, לא ניתן לקבוע מהו מחירו של שק גרעיני חיטה כאשר אין לו מוכר ואין לו קונה ואין מנגנון שוק שיקבע מה מחירו.
כדי לאפשר חישוב כלכלי, חלק חיוני בכל מערכת כלכלית מורכבת, יש צורך במנגנון שייקבע את גובהם לפי הצרכים.
באופן תאורטי ניתן להניח כי ייתכן מצב שבו כל המידע הרלוונטי לחישוב כלכלי יוחזק בידי אדם אחד או קבוצת אנשים — מעין ועדה שתקבע מהם הצרכים הדוחקים ומהי הדרך היעילה ביותר כדי לענות עליהם.
בפועל, אפילו מבחינה תאורטית, מצב כזה ייתכן בקירוב במצב סטטי ולא במערכת כלכלית דינמית.
לפיכך, מיזס טען שלמדינה הסוציאליסטית אין ברירה אלא לנקוט מדיניות כלכלית הבנויה על ניחושים ועל הערכות כלליות - "גישוש בחשכה" שיפגר באופן תמידי אחר ההתרחשות הממשית בשוק.
מיזס בחן את הטיעונים של אנגלס ומרקס בזכות תאורית הערך של העבודה כבסיס החישוב למחיר.
תאוריה זו אינה מקובלת עליו (כמו על כלכלנים אחרים), אך כאן היא נפסלת משום שההנחה שערך המוצר נשאב מכמות העבודה המושקעת בו מתעלמת משאלת חומרי הגלם ואיכותם ומהפרשים באיכות העבודה.
לדוגמה, מוצר א', שהופק על ידי פועל באמצעות שתי יחידות חומר גלם ושמונה שעות עבודה, ייחשב בעל ערך פחות ממוצר זהה שהופק על ידי פועל באמצעות שלוש יחידות חומר גלם איכותי פחות ב-10 שעות עבודה.
במטבע דומה, מוצר שנוצר על ידי פועל מיומן וזריז ייחשב בעל ערך פחות ממוצר טוב פחות שהופק על ידי פועל מגושם ואיטי.
"חישוב במונחים של עבודה יהיה חייב לקבוע יחס שרירותי להחלפה בין עבודה מורכבת לעבודה פשוטה, דבר המוציא שיטה זו מכלל חשבון למטרת ניהול כלכלי".
בעיה אחרת בכלכלה סוציאליסטית היא של אחריות ויוזמה, וגם באשר לה סבר מיזס שהפתרון שהציעו הוגים סוציאליסטיים אינו מספק:
"כל המערכות הסוציאליסטיות, כולל זו של מרקס ותומכיו האורתודוקסיים, יוצאות מהנחה שבחברה סוציאליסטית לא ייתכן קונפליקט בין ענייני הפרט והכלל.
כולם יפעלו למען האינטרסים שלהם כשישקיעו את מרב המאמצים, משום שהם שותפים לתוצר הפעילות הכלכלית.
הנקודה שלפרט יש רק עניין מועט בשאלה אם הוא עצמו חרוץ ונלהב, וחשוב לו הרבה יותר שאחרים יהיו כאלו זוכה להתעלמות מוחלטת מצד ההוגים הסוציאליסטיים.
הם מאמינים שהם יכולים לבנות חברה סוציאליסטית על בסיס האימפרטיב הקטגורי לבדו.
את הקלות שבה הם מוכנים להמשיך לפסוע בנתיב הזה מדגים קרל קאוטסקי כשהוא כותב 'אם הסוציאליזם הוא הכרח חברתי, כי אז טבע האדם ולא הסוציאליזם יצטרך להתאים את עצמו, אם השניים יתנגשו'.
מיזס טען כי הסוציאליסטים מניחים כי השינוי שיבוצע עם עלות הסוציאליזם — הלאמת אמצעי הייצור — אינו אלא שינוי קוסמטי וכי המערכת תוסיף לתפקד כפי שתפקדה קודם להלאמה, רק תחת הנהלה חדשה.
עם זאת, הסוגיה שהם מתעלמים ממנה היא העובדה שההלאמה משנה את אופי אמצעי הייצור המולאמים מיסודם.
לנין מניח, אומר מיזס, כי הצורך הדוחק ביותר הוא נטילת משימות ניהול החשבונות והארגון מידי הבורגנות, אך מתעלם מן העובדה שלא ניתן לנהל חשבונות בהיעדר בסיס לחישוב.
כלכלנים סוציאליסטים הציעו מספר תשובות לקריאת התגר של מיזס.
הבולטים במשיבים הם פרד מ.
דיקינסון, אוסקר לנגה ומאוחר יותר אבא לרנר.
הטיעון הראשוני שהועלה, בין השאר על ידי דיקינסון, טיילור ולאנגה וכן מוריס ה.
דוב, היה שניתן להתגבר על בעיית החישוב באמצעות חישוב אקונומטרי.
כדי להפוך את בעיית החישוב הכלכלי לסוגיה אקונומטרית-טכנית גרידא היה צורך להוציא מהדגם אלמנטים הקשורים בזמן, באי-ודאות, באי-ידיעה ובידיעה חלקית.
בנקודה זו נכנס פרידריך האייק לעובי קורת הדיון וטען כי כאשר מוציאים אלמנטים של זמן ושל מוגבלות הידיעה ואי וודאות, החישוב הכלכלי הסינתטי, ללא מחירי שוק, אינו אפשרי מנקודת מבט מעשית.
לאנגה אף הוא הגיע למסקנה כי לא מעשי להמשיך להזות על מנגנון אידיאלי שיפתור את הבעיה שמנגנון השוק פותר באופן מתמיד בעצמו.
עם זאת, חתר לנגה לבטל את העיוותים ואת אי-היעילות המובנות, לדעתו, במנגנון השוק.
המודל שבנה כולל מנגנון שוק רגיל לקביעת מחירי מוצרי-צריכה באמצעות ביקוש והיצע, כאשר גם השכר נקבע על פי כללים אלו.
עם זאת, כדי לפצות על אי-השוויון שיצרו פערי שכר הציע לאנגה תשלום "דיבידנד חברתי" מאזן לפי קביעותיו של ועד תכנון מרכזי.
ועד התכנון המרכזי זה יהיה אחראי גם לקביעת מחיריהם של מוצרי משנה וקרקע, ושיטת הקביעה תתבסס על 'ניסוי וטעייה': תחילה ייקבעו מחירים שרירותיים ואחר כך, לפי תנאי הביקוש וההיצע, ישונה המחיר עד הגעה להתאמה טובה.
במילים אחרות, ועד התכנון אמור לשמש בתפקיד "המוכר במכירה פומבית" של ואלרה ולהגיע בהליך הדרגתי למחיר "שיווי המשקל".
כלומר, גם במודל משופר זה, עדיין יתבססו ההחלטות העיקריות על הנחה שזמן וידע אינם גורמים מרכזיים בקביעת המחיר או, ניסוח אחר, על הנחה שהשוק אינו תהליך דינמי אלא מצב סטטי.
גם במודל המשופר הזה של לאנגה נמשכת החתירה ליעד הסטטי של מחיר שיווי-משקל סופי - בדיוק כמו במתודה ה'אקונומטרית'.
מתוך טעות, הוא מפרש את התייחסותו של האייק (ושל ליונל רובינס) להליך "ניסוי וטעייה" בשוק כאילו מדובר בתהליך של ניסוי וטעייה בדרך להגעה למחיר שיווי-משקל סטטי וסופי.
מתוך כך, הוא סבור כי ועד התכנון יכול לפתוח במחירים היסטוריים כלשהם ובאמצעות שורת צעדי ניסוי וטעייה להתקרב בהדרגה ליעד, "עד שלבסוף מגיעים לשיווי-משקל".
למעשה, האייק מתייחס בדבריו לא לניסוי וטעייה בדרך למחיר שיווי-המשקל, אלא לניסוי ולטעייה של היזם, הפועל בנסיבות של ידע חלקי בנוגע להתרחשות העתידית בשוק.
במובן זה ניתן לומר שאי-ההבנה כאן נובעת מכך שלאנגה התייחס לתפישותיו של האייק ולגישה של האסכולה האוסטרית בכלל מתוך מסגרת ההתייחסות של התפישה הקלאסית והמרקסיסטית, המניחה כי ישנו מחיר אידיאלי אפלטוני שניתן להגיע אליו ושהמצב שצריך לבחון בניתוח התאורטי הוא של תחרות מושלמת.
על פי התפישה האוסטרית, לעומת זאת, השוק הוא התרחשות תחרותית דינמית ומתמדת, לא מושלמת ולא שלמה בהגדרה.
כך, על פי גישה זו, כל מחיר הוא מחיר שיווי-המשקל במובן זה שכל מחיר בכלכלת שוק משקף את הערכת השחקנים בשוק.
מנקודת מבט אחרת, אף מחיר אינו מחיר שיווי-המשקל, משום שכל פעולה בשוק משנה את ההעדפה האישית של השחקן הפועל ומכאן גם את מחיר שיווי-המשקל ה"אידיאלי".
לדוגמה, אם חובב שוקולד קונה חפיסת שוקולד, הפעולה משנה את מידת רצונו לקנות חפיסת שוקולד נוספת, ומתוך כך גם את מחיר שיווי המשקל.
במילים אחרות, לאנגה חותר למצוא את הגביע הקדוש, כאשר מיזס כופר בעצם קיומו של גביע כזה מלכתחילה.
חישוב כלכלי במדינות סוציאליסטיות - מאת לודוויג פון מיזס
סוציאליזם - מאת לודוויג פון מיזס
האם הסוציאליסטים אכן טעו ביחס לחישוב כלכלי?
החישוב הכלכלי בקהילה הסוציאליסטית- מתורגם לעברית
מחלוקת הטבילה מחדש היא מחלוקת שהתעוררה באמצע המאה השלישית ביחס לנוהג הנכון ביחס לנוצרים שכפרו בדתם וביקשו לשוב לכנסייה.
באפריקה ובאסיה הקטנה נוצר בתחילת המאה השלישית מנהג לטבול מחדש כופרים ששבו לחיק הנצרות.
ככל הנראה, נוצר הנוהג באפריקה בזכות צווי ויעוד קרתגו שנערך ככל הנראה בין השנים 218 ו-222; ואילו באסיה הקטנה נבע ככל הנראה מוויעוד איקוניום שנערך בין 230 ו-235.
המחלוקת ביחס לטבילה מחדש, שהתעוררה אחרי רדיפות דקיוס בשנת 250 מקושרת במיוחד לאפיפיור סטפנוס ולבישוף קרתגו קיפריאנוס, שהיה התומך הנלהב ביותר במנהג הטבילה מחדש, ואף קיבל אישור לה בוויעוד שנערך בקרתגו בשנת 256 ובו השתתפו שמונים ושבעה בישופים.
הטיעון המרכזי של קיפריאנוס והבישופים היה, כלשונו של הבישוף הונורטוס מטקה: "מאחר שישו הוא האמת, עלינו ללכת בעקבות האמת ולא בעקבות המנהג".
האפיפיור, לעומתו, התנגד לכך בתוקף וציווה להסתפק בנוהג הישן, לפיו הבישוף מניח את ידיו עליהם בעת קבלת רוח הקודש (פניטציה, paenitentiam).
קיפריאנוס, ותומכו הקנאי פירמיליאנוס לא הצליחו להראות כי מנהג הטבילה מחדש עתיק יותר ממנהג הנחת הידיים, מה שהחליש מאוד את עמדתם בדיון, וחיזק את עמדתו של סטפנוס.
במחלוקת זו הסכים לדעתו של סטפנוס המחבר האלמוני של "טבילה מחדש", שפסל את הטבילה מחדש משום שביקשה לבטל מנהג עתיק יותר, כאשר הנוהג המקובל הוא לא לשנות דבר.
אוגוסטינוס, בחיבורו נגד הדונטיזם משנת 400 לערך סוקר בהרחבה את טיעוניו של קיפריאנוס ומראה כי גם הוא מכיר בעתיקות המנהג וסובר כי אין לטבול מחדש, קודם כל כי זה היה המנהג האפוסטולי.
אילו היו כל האנשים נדרשים, טען אוגוסטינוס, להטבל פעם אחת את טבילת יוחנן המטביל ובשנייה טבילת ישו, ישתמע מן הדבר שטבילתו של ישו—הטבילה המקורית של הנוצרים—אינה שלמה ומלאה ואינה מספיקה לישועה.
וינקנטיוס מלרין (vincentius), כתב בערך בשנת 434 וטען כי הפרשנות החדשה של קיפריאנוס פסולה מעצם היותה חדשה ומעוררת מחלוקת ומנוגדת לנוהג הקנוני.
הוא מסכים לפעולתו של סטפנוס "המבורך" לשמר את הישן ולדחות את החדש.
גם וינקנטיוס וגם אוגוסטינוס כתבו את דבריהם כנגד הכפירה הדונטיסטית, וייתכן כי השניים היו מתנגדים גם לחידוש נכון אם אומץ בידי הצד שכנגד במחלוקת, שבשורשה עמד ויכוח על סמכות וכוח - ובמקרה זה, סביב זכותם של בישופים לכונן מנהגים שלא בהיתר מהאפיפיור, ובהשלכה, על סמכותו של האפיפיור ביחס לבישופים.
אל הריאות מגיע במחזור הדם הריאתי כמעט כל תפוקת הלב- cardiac output (כ- 98% מסך 5 ליטר דם בממוצע שמזרים הלב).
הלחץ בו זורם הדם הוא נמוך יחסית, בממוצע 14 מ"מ כספית.
ריכוז החמצן בדם שמגיע לריאות הוא נמוך, ובהן הוא מתחמצן וממשיך אל הלב השמאלי.
במקביל, קיימת אספקת דם עורקי סיסטמי לריאות באמצעות העורקים הברונכיאליים.
תפוקת הלב שווה בין המחזור הריאתי הסיסטמי, אך קיים הפרש לחצים משמעותי והתנגודת לזרימה היא שונה: התנגודת לזרימת הדם בריאה היא 1.4 בלבד, ואילו התנגודת הסיסטמית שווה ל-13 (נמדד ביחידות של wood units).