tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1958, יחד עם הפיזיותרפיסט גרשון הוברמן, הנהיגה קייטנות לילדים משותקים ויחד, הם היו מחלוצי ספורט הנכים השיקומי בישראל.
זוננפלד הייתה שותפה בהקמת מרכז הספורט לנכים ועבדה כמאמנת שחייה פאראלימפית עבור כל משלחות ישראל מהמשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) ועד ל, נוסף לתחרויות לאומיות ובינלאומיות אחרות לרבות משחקי סטוק מנדוויל.
היא טיפלה, הדריכה, שיקמה והובילה נכים רבים להישגים בינלאומיים, ולימדה והכשירה מאות מדריכים, מורים, פיזיותרפיסטים, הידרותרפיסטים ומאמנים בתחום השחייה הפראלימפית.
נפטרה ב-2 בנובמבר 2017 בגיל 92, והובאה למנוחות בבית העלמין כפר נחמן ברעננה .
לאחר פרישתה מעבודה, המשיכה זוננפלד והתנדבה בבית הלוחם תל אביב בהדרכת נכי צה"ל צעירים בשחייה, וגם הייתה חברת ועדת השחייה של ההתאחדות לספורט נכים.
בשנת 2003, פרסמה את הספר "במים כולם שווים: שחיית הנכים בישראל – סיפורה של מרגלית
ב-2015, לכבוד יום הולדתה ה-90, קבלה אות הוקרה מהוועד הפראלימפי הישראלי וההתאחדות לספורט נכים, ונרשמה בהיכל התהילה לספורט
מרגלית זינאתי (נולדה באוקטובר 1931) היא בת למשפחת זינאתי שהיא אחת מ-3 משפחות הכהנים שהתגוררו בפקיעין מזה מאות בשנים.
מרגלית הייתה במשך שנים היהודייה היחידה במקום ושומרת על בית הכנסת העתיק.
מרגלית מכונה "שומרת הגחלת היהודית" בפקיעין.
בשנת 2018, שנת ה-70 למדינת ישראל, נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות.
זינאתי נולדה בפקיעין ליוסף ומזל, נצר למשפחת כוהנים, שעברה לפקיעין לפני מאות שנים מהישוב היהודי החרב בכפר חנניה.
ב-1938, בעקבות החמרת המצב הביטחוני, עזבה משפחת זינאתי את הכפר יחד עם כל היהודים לחדרה.
ב-1940 חזרו רק 2 משפחות לפקיעין.
בגיל 14 עזבה מרגלית את הכפר והלכה ללמוד בבית ספר ביגור.
כעבור שנתיים עברה למוסד דתי בירושלים, אך עזבה כעבור שנתיים וחזרה לפקיעין.
בגיל 17, במלחמת העצמאות, עזבה את הכפר יחד עם משפחתה לנהריה.
כעבור כמה חודשים, בתום המלחמה ולאחר קום המדינה, חזרה עם משפחתה בשנית לפקיעין.
בשנות השבעים עבדה מרגלית במשך כעשור במפעל טקסטיל בנהריה.
לאחר פטירתם של הוריה מונתה לשמור על ההקדש היהודי בפקיעין.
למרגלית מופע משותף עם השחקן אוריאל רוזנבאום בשם 'פיסות של פקיעין'.
המופע, הנערך בבית המשפחה, חושף את סיפור חייה, לצד שאלות מקהל המבקרים במקום.
לפני למעלה מעשור הוקמה עמותת בית זינאתי, עמותה שמטרתה לפתח מרכז תיירות בפקיעין.
זינאתי הייתה במשך שנים היהודייה היחידה בכפר.
זינאתי זכתה בפרס ירושלים בשנת תשע"ו, נבחרה להדליק משואה ביום העצמאות ה-70 של מדינת ישראל.
זינאתי בחרה שלא להינשא, כדי שלא תצטרך לעבור למקום אחר.
בני משפחתה המורחבת מתגוררים ברחבי הארץ.
במחסן שהיה תחת ביתה, הקימה זינאתי מוזיאון למורשת יהדות פקיעין.
מרגלית גפני (נולדה בדצמבר 1959) היא חלילנית ישראלית.
גפני נולדה בשנת 1959 בקיבוץ גזית.
אביה גיטריסט חובב ואמה הייתה מורה למוזיקה.
החלה לנגן בחלילית בכיתה ב' ובגיל 12 עברה לחליל צד.
למדה לנגן בכלי זה בעפולה ומשם לטבעון, בהדרכתו של רענן אילון.
שלוש שנים לאחר מכן החלה ללמוד אצל אורי שוהם, החלילן הראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בגיל 16 הופיעה לראשונה כסולנית בתזמורת הסימפונית ירושלים.
הופיעה כסולנית עם התזמורת הקאמרית הקיבוצית בניצוחו של נעם שריף, בקונצרטים בישראל ומחוצה לה.
הייתה הזוכה הראשונה בפרס פרנסואה שפירא, הפרס החשוב ביותר במוזיקה הניתן לאמנים ישראלים בישראל.
ומאז סיירה פעמים רבות באירופה ובהצלחה רבה בקרב הקהל ואצל המבקרים כאחד.
כן זכתה בפרס רשות השידור לאמן מבצע ופרס ארמסטרונג של רשות השידור הציבורית בארצות הברית.
גפני למדה באקדמיה הישראלית למוזיקה בירושלים, באוניברסיטת ייל, בבית הספר ג'וליארד ובאוניברסיטת אינדיאנה שם זכתה בתואר אמן.
גפני הופיעה בצפון אמריקה ובדרומה, הופעתה שודרה בערוץ הרדיו הציבורי של ארצות הברית, וכן ברשת הטלוויזיה של גרמניה המערבית, עוד הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, בקונצרט שהוקלט ושודר בארצות רבות בעולם.
היא הופיעה בקונצרטים קאמריים בדרום אמריקה, בצפון אמריקה ובישראל.
בין היתר הופיעה בפסטיבלים רבים בקנדה, פורטוגל, ארצות הברית, גרמניה ועוד.
בשנת 1987 יסדה וניגנה בהרכב "אופוס 3" הכולל חליל, צ'לו ופסנתר.
ההרכב הופיע רבות בניו יורק ואוהיו, והמשיך בפעילותו עד 2008.
בשנת 1989, כששבה לישראל, היא הקימה שלישייה המופיע בישראל ובארצות אחרות.
בנוסף להופעות עם ההרכב מרבה גפני להופיע בהרכבים קאמריים שונים, הוזמנה ללמד בכיתות אמן בארצות הברית, בספרד ובארגנטינה.
מרגלית גפני הייתה החלילנית הראשונה בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בין השנים 1989 - 2025. כמו כן הרבתה להופיע כסולנית בתזמורת ראשון לציון, במגוון יצירות לחליל סולו ותזמורת.
בשנת 2018 ניגנה בבכורה עולמית את הקונצ'רטו מס 2 לחליל ולתזמורת מאת עודד זהבי.
היצירה, המבקשת לקחת את המאזינים למסע רגשי במרחב הזמן דרך השיח בין החליל והתזמורת, נכתבה עבור גפני והמנצח דן אטינגר.
גפני היא אם לשתי בנות העוסקות באומנות.
מרגל במשרה חלקית הוא סרט אמריקאי משנת 2010 בבימויו של בריאן לבנט ובכיכובו של ג'קי צ'אן.
הצילומים החלו בסוף אוקטובר 2008 והסתיימו בסוף דצמבר 2008. בארצות הברית הסרט שוחרר ב-15 בינואר 2010.
בוב הו (ג'קי צ'אן) הוא סוכן סמוי של ה CIA, המחליט לפרוש מחיי הביון לאחר שהצליח לתפוס את המבוקש הרוסי אנטון פולדארק.
הוא נפגש עם חברתו ג'יליאן הגרה בשכונתו שאיתה הוא במערכת יחסים, ומבקש ממנה להתקדם הלאה במערכת היחסים ביניהם, ג'יליאן מסרבת מפאת שילדיה אינם מחבבים את בוב כלל.
בוב שתכנן לספר לה על עבודתו האמיתית אינו מספיק מכיוון שהוא נקרא בדחיפות לסוכנות הביון, לג'יליאן יש שלושה ילדים ממערכות יחסים קודמות.
הגדולה פארן (בת חורגת) המאמינה שאביה שעזבה יחזור אליה, איאן ונורה.
ג'יליאן וילדיה בטוחים כי בוב הוא מוכר עטים.
לאחר זמן, אביה של ג'יליאן חלה, והיא נסעה לבקר את אביה בבית חולים, בוב מתנדב להשגיח על ילדיה כדי לרכוש את חיבתם, ונתקל בקושי רב מצידם, הם בזים לו ורבים איתו כדי להיפטר ממנו.
הוא מחליט להיעזר בטכנולוגות של ה- CIA, ולאחר מאמצים אף משיג שליטה עליהם.
בינתיים שותפו קולטון ג'יימס () מודיע לו כי פולדארק נמלט כשהובל בדרך לכלא והם חושדים שיש חפרפרת ב- CIA.
קולטון שולח קובץ למחשב של בוב שנלקח ממחשביהם של הרוסים המכיל צופן סודי ביותר עבור פולדרק.
ובעת שביקרו הילדים בביתו של בוב, איאן מוריד את הקובץ הסודי לאייפוד שלו כי חשב שזה קובץ מוזיקה.
הרוסים מגלים שיש למישהו עותק של הקובץ ומאתרים את בוב.
הם תוקפים אותו ליד נורה הקטנה אך לאחר קרב הוא מצליח להימלט מהם.
בוב אוסף את הילדים והולך למסעדה סינית, שם אחד הרוסים תוקף אותו שוב.
בוב מביס אותו ולילדים הנדהמים הוא נאלץ לספר על עבודתו האמיתית.
הבוס שלו גלייז מופיע וחושף שבוא הבוגד, ותוך שהוא מכוון אליו אקדח הוא דורש את הקובץ, בוב מטעה אותו עם הצב של נורה ונמלט מהמקום, ושוכר חדר במלון שם מסתתר עם הילדים.
פארן מתקשרת לג'יליאן ומספרת לה על עבודתו המסוכנת של בוב המאשר את דבריה בלית ברירה.
ג'יליאן נזעקת וממהרת הביתה מחשש לביטחונה של ילדיה, וכועסת על בוב ששיקר לה ושסיכן את משפחתה.
בוב יוזם פגישה עם הרוסים וגלייז הבוס שלו, ומפזר מצלמות ומיקרופונים כדי לתעד את בגידתו של גלייז.
איאן שרוצה להיות מרגל כמו בוב עוקב אחריו ומגיע למפעל, ופארן שעקבה אחרי איאן מגיעה אחריו.
השלישייה נתפסת על ידי הרוסים שגילתה את כל המצלמות והמיקרופונים.
לאחר שחקרו אותם התברר שאיאן הוא זה שהעתיק בטעות את הקובץ על ה- אייפוד שלו.
הם הולכים לביתה של ג'יליאן ומשאירים כמה שומרים על בוב והילדים, בוב מצליח להביס את השומרים והם נוסעים במהירות הביתה.
בוב מאוכזב שלא הצליח לתעד את בגידתו של גלייז אבל איאן הפתיע אותו שהקליט הכל על הסלולרי שלו.
בוב שולח את ההקלטה לחבירו קולטון גיימס.
לאחר נסיעה מהירה במיוחד הם מצליחים להגיע לפני הרוסים לביתה של ג'יליאן, ופולדרק וצוותו מגיעים מיד אחר כך.
איאן שלקח לעצמו אביזרים של בוב, משתמש בהם כדי להביס את הרוסים שניסו לתפסם.
זמן קצר לאחר מכן, קולטון וצוות CIA מגיעים לעצור את הרוסים ואת גלייז.
ג'יליאן בתחילה מתעמתת עם בוב ודורשת ממנו שוב להתרחק, אבל לאחר שנורה אומרת שהיא רוצה שהוא יהיה אבא שלה ופארן ואיאן משכנעים אותה שבוב שיקר כדי להגן עליהם, היא מבינה כי הוא אדם טוב, והם מתחתנים.
לאחר שבוע מעת שעלה לאקרנים, ההכנסות עמדו על 9,9 מיליון דולר מ -2,924 בתי קולנוע.
הסרט הכניס לבסוף 45.1 מיליון דולר מתקציב של 28 מיליון דולר.
ב-IMDb קיבל הסרט דירוג של 5.5, וכמו כן נכתבו על הסרט ביקורות שליליות כגון "העדר תסריט מצחיק מספיק" ו-"נכשל בכל רמה שאפשר להעלות על הדעת".
מרגלים לא רגילים הוא סרט מדע בדיוני, קומי אמריקאי, בהנפשה ממוחשבת של חברת Blue Sky Studios, בהפצת פוקס המאה ה-20. הסרט מבוסס על הסרטון הקצר "Pigeon: Impossible".
הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2019. זה הסרט הראשון של "בלו סקיי", בהפצת חברת וולט דיסני בעקבות רכישת פוקס המאה ה-20. הסרט היה גם סרט האנימציה האחרון שיצא תחת השם פוקס המאה ה-20, לפני שחברת וולט דיסני שינתה את שם הסטודיו לאולפני המאה ה-20.
בנוסף, זהו הסרט האחרון שנוצר באולפני Blue Sky Studios עקב סגירתו באפריל 2021.
לאנס סטרלינג הוא מרגל, כלומר הסוכן המגניב ביותר בעולם, כי הוא כל יכול.
הוא פוגש רשעים ותמיד מנצח אותם.
אבל אז מגיע הרשע שברשעים, ומסיבה לא ברורה, בעקבות אירוע שהתקיים בעבר בין שניהם, הרשע מחליט לנקום בו ובחבריו למקצוע.
הוא גם משתמש בדרך ערמומית מאוד; הוא לוקח על עצמו מסיכה בדמותו של לאנס סטרלינג, במטרה לבלבל את האויבים שלו.
בינתיים, לאנס סטרלינג יוצא למשימה; הוא צריך למצוא מזוודה.
הוא מביא את המזוודה לסוכנות, אבל אז מתברר שהמזוודה ריקה.
ענף אחר של מרגלים ואנטי מרגלים נכנס לתמונה; הם מאשימים את סטרלינג על כך שגנב מהמזוודה את כל החומר שהיה בה, כאשר למעשה מי שגנב אותה הוא האיש עם המסכה של סטרלינג.
כאן נכנס לתמונה הגאון וולטר הצעיר, שכולם מכנים אותו "המוזר", משום שהוא מסוגל להמציא את ההמצאות המוזרות והייחודיות ביותר על מנת להציל את העולם.
לאנס סטרלינג – ויל סמית'
וולטר בקט – טום הולנד
מארסי קאפל – ראשידה ג'ונס
רוקי בקט – בן מנדלסון
אדית' "עיניים" בראון – קארן גילאן
"אוזניים" – די ג'יי חאלד
פנלופה בקט – רייצ'ל ברוסנהאן
לאנס סטרלינג - אסף פריינטא
וולטר בקט - יהונתן מגון
ג'רלדין - נורית בנאי קורן
וונדי בקט - שירלי לילו
וולטר בקט הילד - אדם זילברמן
קול מחשב - צליל-חן זקס
ב-9 באוקטובר 2017, הוכרז כי הפקת הסרט תבוסס על סרטון האנימציה הקצר "Pigeon: Impossible", ושויל סמית' וטום הולנד ידבבו את הדמויות הראשיות.
מרגלית אשוש (נולדה ב-22 באוקטובר 1964) היא סופרת, מחזאית ומשוררת ישראלית.
מרגלית אשוש היא מורה וסופרת, בעיקר של ספרות ילדים, מחזאית ילדים ומשוררת הכותבת את השירים במחזות.
מרגלית אשוש נולדה בשנת 1964 למשפחה יהודית בתוניס בירת תוניסיה.
עלתה לישראל עם משפחתה בגיל שנה והתגוררה בנתיבות.
סיימה תואר ראשון בחינוך ובמחשבת ישראל ולאחר מכן, למדה תואר שני בספרות עברית ב"אוניברסיטת בן-גוריון".
בשנות העשרים לחייה נישאה, ועברה להתגורר במושב תקומה שבתחום המועצה האזורית שדות נגב והחלה לעבוד כמורה ומחנכת.
הדרך לכתיבתה החלה מכתיבת יומן אישי המתעד זיכרונות, מחשבות ושירים.
המפנה היצירתי החל מסיפורים חדשים משלה, שסיפרה לילדים בילדותם, כתיבתם והוצאתם לאור.
את ספרה הראשון "המשאלה של צבי" כתבה ופרסמה בשנת 1998. הספר הצליח מאוד בשל המסר החינוכי שבו: קבלה עצמית וקבלת האחר השונה.
ספרה השני "הרפתקה בשביל הקסמים" יצא לאור בשנת 2009.
בשנת 2013 עיבדה למחזה את הסיפור "מנגינת הפלאים", שכתבה.
בשנת 2014 הוציאה לאור את הספר "סוד מראת הקסם".
לאחר מבצע צוק איתן בשנת 2014 כתבה את הספר "האור של קיפודי", במטרה שילדים יוכלו להתמודד טוב יותר עם הפחדים שנגרמו בשל המצב הביטחוני באזור עוטף עזה בו התגוררה.
דמות הקיפוד נבחרה מפני שהקיפוד מתכדר בשעת סכנה ופחד.
כל ספריה הומחזו על ידה והם מוצגים ב"תיאטרון אגדה" לילדים וכולם נכללים בסל תרבות ותיאטרון ארצי.
בשנת 2018 הוציאה, לראשונה, ספר למבוגרים "ניחוח האפרסמון", רומן היסטורי המתאר עלילה דמיונית המתרחשת על רקע בית שני בתקופתו של הורדוס.
ניחוח האפרסמון, דני ספרים, קריית גת, 2017.
המשאלה של צבי, דני ספרים, קריית גת, 1998.
הרפתקה בשביל הקסמים, דני ספרים, קריית גת, 2009.
סוד מראת הקסם, ספרי צמרת, אזור, 2014.
האור של קיפודי, דני ספרים, קריית גת, 2018 .
מנגינת הפלאים, קריית גת : דני ספרים, 2022.
האור של קיפודי, דני ספרים, קריית גת, 2018.
נסיך צפרדע, אגדה מאת האחים גרים.
מנגינת הפלאים, תיאטרון אגדה, 2013.
דרך המשלים, תיאטרון אגדה, 2019.
בכתיבתה יש דגש על מסרים חינוכיים וערכיים ומעולמם של הילדים ואלו בעלי השפעה ביבליותרפית המעצימה ומחזקת את הילד מבחינה רגשית.
מרגלית אשוש משלבת נושאים לימודיים באופן סיפורי המעורר סקרנות ועניין אצל הילד, כפי שמתארת זאת בכתיבת ספרה הרפתקה "בשביל הקסמים".
ספרה "בניחוח האפרסמון" מתרחש בתקופת תחיית העם היהודי, על רקע ההתרחשויות ההיסטוריות בתקופת בית שני.
במהלך לימודי התואר השני בבן-גוריון השתתפה בסדנאות כתיבה רבות של עמוס עוז, חיים באר, אורלי קסטל בלום ואורי ברנשטיין, והיא כותבת כתיבה יוצרת.
בשיתוף עם ביתה, אפרת אשוש, שחקנית, רקדנית, אמנית ומאיירת ובעלת תיאטרון "אגדה", יצרו השתיים מספר מחזות המבוססים על ספריה של אשוש.
קשר זה משלב את ספריה בעולם הבמה, כאשר מרגלית ממחיזה את ספריה ואפרת יוצרת את העיבוד התיאטרלי.
המחזה "המשאלה של צבי" המבוסס על ספרה הראשון אושר בסל תרבות תיאטרון ארצי ובפמי פרימיום תרבות לפריפריה.
ספרים נוספים שהומחזו בשיתוף פעולה זה הם "מנגינת הפלאים", הנושא עמו מסר חינוכי על שמירת הסביבה, "האור של קיפודי", שנכתב כאמור בעקבות מבצע צוק איתן וכן "נסיך הצפרדע" הנושא מסרים חינוכיים של מסירות, דאגה וחברות מעבר למראה החיצוני.
מרגל להשכרה היא סדרת ספרי מתח ופעולה העוסקת בחייו של אייל גלבוע, "סוכן-על", בוגר המוסד, בעל יכולות אגדיות.
הסדרה נכתבה על ידי הסופרת החרדית רות רפפורט בשם העט "יונה ספיר".
הסדרה מפורסמת בעיקר בקרב הציבור הדתי והחרדי.
הסדרה עוסקת בסיפורו של סוכן המוסד אייל גלבוע, שניחן בכוחות בלתי רגילים בהם הוא משתמש לבצע פעולות הנראות כבלתי הגיוניות ומסוכנות ביותר.
בספרים בסדרה ישנו מוטיב חוזר בו ארגוני ביון וגופים שונים מבקשים מאייל לבצע עבורם משימות קצה שרק הוא מסוגל לבצען.
לפעמים מדובר במשימות הנוגדות את החוק, או אפילו משמשות בבירור כנגד מדינת ישראל וכנגד הצדק, אך אייל נאלץ לבצען מכיוון שהוא נסחט באיומים על חייו, משפחתו, או חבריו.
פעמים רבות הוא נקלע למצבים המעמידים אותו בהתלבטות בין אחריות למשפחתו וחבריו שלו לבין מחויבותו למדינה ולמוסד.
אייל מנסה ללהטט בין ערכיו לבין המשימות המוטלות עליו במטרה להשיג את הצדק, וכשהוא מסתבך - הוא מתעלם מהחוק והסדר ונוהג כפי הבנתו על מנת להצליח במדינה ולהציל את הנסחטים, בהצלחה לא מועטה.
הראשון, "אויב באדמת ידיד", יצא בשנת 2014, והאחרון, "מגן אנושי", יצא בשנת 2022. נכון לנובמבר 2025 עתיד לצאת ספר תשיעי בסדרה בשם "חוקי מלחמה", אך מועד יציאתו לאור אינו ידוע.
כל ספרי הסדרה פרט לספר מגן אנושי תורגמו לאנגלית.
אריה להב, ראש ממשלת ישראל, שחלה בסרטן, מעדיף למות כגיבור, ומבקש מסוכן המוסד אייל גלבוע, השוהה באיראן בפעילות סודית, לעזור לו לביים את חטיפתו ולגרום לכך שימות בשבי כגיבור.
המשימה מסתבכת ויוצאת מכלל שליטה, עד שבסופה משתלטת קבוצת החוטפים המורכבת למעשה משישה סוכנים, סוכני מוסד וסוכנים כפולים כאחד, על 40 חברי ומאבטחי הכנסת.
החוטפים דורשים לקבל נשק סודי וחדשני שפיתחה מדינת ישראל בשיתוף ארצות הברית, ומאיימים שאם לא יתקבלו דרישותיה, הם יפוצצו שש נקודות בליבם של ערים חשובות במדינת ישראל.
סוכני המוסד חששו לבצע פעולות נגד חבריהם לחוליה, מכיוון שכל אחד מששת הסוכנים הטמין את הפצצה שניתנה לו במקום הידוע רק לו, ויכול בכל רגע נתון לפוצצה באמצעות שלט רחוק.
הם לא ידעו מיהו סוכן אמיתי ומיהו סוכן כפול, ולכן ידיהם היו כבולות.
אייל גלבוע, שברח בינתיים מאיראן ונחשד כסוכן כפול ובוגד בגלל מספר מעשים תמוהים שביצע, חש להציל את הכנסת, ובתוכנית גאונית ובשיתוף פעולה עם חברו אלי וצעיר חרדי בשם בני, הצליח להציל את חברי ומאבטחי הכנסת ולהרוג את הבוגדים, ובכך להוכיח גם את חפותו.
בן דודו של אייל חולה בלוקמיה, וזקוק להשתלת מח עצם.
מתברר, שהיחיד המתאים לתרום מח עצם הוא מחבל שסומן לחיסול על ידי המוסד.
בעוד המוסד שולח חוליה לחסל את המחבל, יוצא אייל להגן עליו, בעזרת חבר שלו מן החוליה (מכונה הארפר) אלי שגם הוא חלק מן החוליה.
בסופו של דבר, נפטר בן הדוד, ואייל מחסל את המחבל.
בעקבות מעשה זה מפוטר אייל מן המוסד, הוא מתחתן עם אשת בן דודו, אפרת, אם לשלושה ילדים, והם מתיישבים ביישוב "שלומים" שבצפון, בו גר בן דודו לפני שנפטר.
אייל מתחיל לעבוד בתור חוקר פרטי.
בעקבות חקירת מותו של אדם בשם יום טוב כהנא בה הוא פתח, הוא מגלה את קיומו של ארגון "אחוות מלאכי השלום", השואף לשלום עולמי ולא בוחל בשום אמצעי על מנת להגיע לשלום הזה.
בראש הארגון עומדים עשרה אנשים מצמרת השלטון העולמית, המכונים "מושבעים", וזהותם בלתי ידועה.
המוסד והשב"כ מבקש מאייל להיענות לבקשת האמריקנים ולחדור לארגון על מנת לחסל אותו מבפנים.
אייל מצליח לחדור לארגון, אך נחשף במהירות.
פעילי האחווה מחדירים לגופו שבב ממוחשב למעקב, שהוצאתו מן הגוף גורמת לקריסת כל המערכות ולמוות.
ארגון "אחוות מלאכי השלום" שולח את אייל לבצע את משימת חיסולו של אוליגרך אוקראיני בשם דימטרי רובנוב.
אייל טס לאוקראינה ביחד עם חברו אלי, קונה את אמונו של האוליגרך ונעשה למאבטחו האישי.
הוא לא מתכוון לבצע את הרצח, אלא לגרום לכולם לצאת 'בזול', כשמישהו מקדים אותו ורוצח את רובנוב, אך גורם למשטרה לחשוב שאייל רצח אותו.
אייל נתפס על ידי המשטרה ובורח, אך אדם המכנה עצמו איקס ומזדהה בפני אייל כסורי שצבא סוריה הפגיז את ביתו והרג את משפחתו כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה, חוטף את בנו, וסוחט את אייל על מנת לעזור לו להביא את נשיא ארצות הברית לאזורי הקרבות בסוריה.
תוך שאייל יודע שעומדים לחטוף את נשיא ארצות הברית הוא מנסה ללהטט בין ערכיו לבין אחריותו על משפחתו, אך לבסוף הנשיא נרצח, ואייל הורג את איקס ואנשיו.
לבסוף מתברר, שרובנוב שלח את איקס (שהתגלה כשכיר חרב אמריקאי ושהסיפור שסיפר לאייל על משפחתו בסוריה - אינו נכון) על מנת לסחוט את אייל, וזאת כיוון שעל מנת לזכות להיות אחד מעשרת ה"מושבעים" של ארגון ה"אחווה", הוטלו עליו שתי משימות: רציחתו של הנשיא, והימלטות מאייל שנשלח להורגו.
המזימה נחשפה וסגן ראש הCIA, פול פרוגסון, מצליח להפליל את רובנוב על עסקיו הלא חוקיים באמצעות הקלטת שיחה בה רובנוב כמעט רוצח את אייל.
פול מציל את אייל ממעצר למרות מעורבותו ברצח הנשיא, ודורש ממנו בתמורה לנסות להפיל את האחווה בשנית.
הספר מסתיים בכך שאייל שומע מגיסו גידי על כך שרובנוב מת מהתקף לב בתא כלאו.
גיסו של אייל, גידי, מסתבך עם מאפיה מסוכנת בקובה.
אייל חש להצילו, ומגלה כי המאפיה מורכבת מקבוצת כפריים המנסים להשיג תרופה על מנת להציל את כפרם המבודד מהמחלה המכה בו.
אייל משיג להם את התרופה תוך עבירה על החוק וסיכון שיתפס על ידי ממשלת קובה, שהתנגדה למהלך.
בינתיים, באופן מפתיע, מתים תשעה מתוך עשרת ראשי "אחוות מלאכי השלום", ואייל מגלה כי העשירי הוא ראש המוסד, זאב אבשלום.
הוא לוכד אותו ומחזיק בו.
בספר מתברר כי רובנוב לא התאבד, אלא מת כתוצאה משיבוש השבב שהושתל בגופו, ובגופם של כל מושבעי האחווה.
שיבוש השבבים הייתה משימה של המוסד שבוצעה על ידי אלי הדר, חברו הטוב של אייל.
אייל מתבקש על ידי השב"כ לבצע משימת ריגול באגף האסירים הפלסטינים בכלא תבור, בו כלוא גיסו, עמיאל, בעוון פעילויות תג מחיר.
אנשיו של עמיאל משתלטים על הכלא ואייל נאלץ לבחור בין נאמנותו למדינה לבין נאמנותו למשפחתו.
לבסוף הוא מחלץ את הכלא, אך גם מבריח את גיסו למדינה זרה.
בהמשך אייל מגלה שבעת מבצע באיראן, אלי חברו ירה בילד בן שמונה חף מפשע, ונקיפות המצפון גרמו לו לשלוח למשפחתו כסף שיעזור בשיקומו.
אנשיו של עמיאל עקבו אחריו וסחטו אותו לעזור להם בהשתלטות על כלא תבור, כדי שהם לא יחשפו את מעשיו הבלתי חוקיים.
בנוסף, מגלה אייל שמי שעמד מאחורי רצח נשיא ארצות הברית, היה סגן הנשיא, אוסוולד מרטין קליפורד, שהפך לנשיא.
אייל גלבוע נקרא למילואים בצה"ל, ויוצא למשימת חיסול בסוריה, אותה הוא מבצע יחד עם חברו אלי וכמה חיילי קומנדו.
אייל, כהרגלו, שם את החוקים ואת שולחיו בצד ומתנהל במבצע כבשלו.
המבצע נכשל, וכל חברי החוליה לבד מאייל - שמודר מהמבצע על ידי מפקדו בישראל - נופלים בשבי.
שוביים - ראשיד אבו מוחמד, (ש-14 שנה לפני כן שבה ועינה את אייל) דורש מאייל להשיג לו אונת כבד המתאימה להשתלה לבנו, שהיה חולה אנוש.
פרופסור צ'רלס אודמן, מדען גאוני מארצות הברית שהמציא מכונה להדפסת איברים, ובו תלה אייל את תקוותו למילוי מבוקשו של ראשיד - נרצח.
אייל יוצר קשר עם חואן, בוס מאפיה העוסקת בסחר לא חוקי באיברים שמתחייב (בעבור משימה מאייל) לתת לו את בקשתו.
לבסוף, בעקבות שכנועיהם של אשתו ושל חברו בנצי - ובהסכמתו ועידודו של רבו - מחליט אייל לבטל את ההזמנה מהמאפיה.
לבסוף אייל עולה על עקבותיו של רוצח הפרופסור, בראד טיילור, שטוען שרצח את הפרופסור מכיוון שעסק בסחר לא חוקי באיברים, ואף מוכיח זאת.
באמצעות הממצאים שבידו אייל משיג חנינה מנשיא ארצות הברית לאנשיו של בראד, ואחד מהם מתגלה כמתאים לתרומת אונת כבד לבנו של ראשיד.
הוא מוטס לסוריה עם אייל, וכל חברי החוליה הישראלית משתחררים מלבד אחד שלא שרד את השבי.
לאחר שחרור חבריו מהשבי אייל חוזר לסוריה ביחד עם הרופא סטי אליר בניגוד להתנגדותו של חברו אלי והורג את ראשיד בזריקת אשלגן כלורי.
לפני מותו ראשיד מזהיר את אייל שבצמרת הביטחון בישראל רוצים לנטרלו ואף ניסו לעשות כך בסוריה על ידי אחד מחבריו.
אייל - שצפוי היה לו משפט צבאי בישראל בעקבות מעלליו בארצות הברית ובסוריה ואחרי ניסיון התנקשות בו בביתו - בורח עם משפחתו למקום מסתור עלום "איפשהו בגלובוס", שבספר השמיני מתברר כמחוז סצ'ואן בסין.
אייל מנסה, ללא הצלחה, לחיות חיי שגרה.
הוא מתגורר בצ'נגדו שבמחוז סצ'ואן בסין עקב בריחתו מהארץ, ומתקבל לעבודה כמאבטח בבית ספר לילדי עשירים מקומיים.
מנהל בית הספר שקולט שאייל לא מאבטח רגיל מציע לאייל לחקור פרשיית חטיפה של בנו העיתונאי של מיליונר סיני בשם שאן.
הוא מאיים על אחד החברים במאפיה שחטפה את העיתונאי והאיש מוסר לו את הכתובת בה העיתונאי נמצא.
לבסוף מתברר שאייל הולך שולל ושאן אינו אביו של מאנג אלא איש טריאדה שרצה דיסק און-קי שהיה בידיו של העיתונאי ומכיל מידע על דובי פנדה בעולם.
הם נכלאים באותו חדר, והעיתונאי מנסה לברוח ונהרג.
לאחר כמה ימים בהם אייל הורעב בכדי לנסות לחלץ ממנו את המידע על מיקומי של האון-קי הוא מצליח לברוח.
בדרכו ביער הוא פוגש את שנטו, יליד המקום שמסביר לו את מקרה החטיפה ומבקש ממנו עזרה בהצלת אחיו החטוף בידי המאפיה.
בתחילה אייל מסרב, אך לאחר שברח מהשמורה ונתפס על ידי המשטרה שמאיימת עליו במוות אם לא יחזור לשמורה ולהשיג מידע מודיעיני.
אגב כך מודיעים לו שכל השותפים לחטיפה נידונו למוות.
הוא חוזר לשמורה כדי להזהיר את שנטו מעונש המוות הממתין לו, ואז נתפס על ידי שכירי החרב בשנית.
הוא מצליח לסכסך בין שכירי החרב השומרים על דובי הפנדה לבין חברי הטריאדה, כשהוא בצידם של שכירי החרב.
למרות שלא רצה להציל את אחיו של שנטו, בסוף הוא מציל את אחיו של שנטו, בעוד שנטו נהרג על ידי הטריאדה.
בנוסף, למרות רצונו שלא לעזור ליחסי ישראל-סין הוא עוזר למדינה ונותן לממשלת סין את דובי הפנדה, ולכן המדינה מחליטה מעניקה לו חנינה ממאסרו.
אייל ומשפחתו חוזרים לארץ בשלום.
אולם, יובל, אחיו של אלי הדר, שמתברר כחבר בוועדה ביטחונית בכירה וסודית, מחליט להוציא את אייל מכלל פעולה עקב טענתו שהוא מסוכן למדינה.
הוא יורה לכיוון אייל ונחום דודו מסתער לעבר אייל וסופג את הקליעים שיועדו לאייל.
אלי מגלה שאמנדה, בתו של פרופסור אודמן – היא זו שניהלה רשת הסחר איברים, ושברני האמר, ראש השירות החשאי, הוא זה שניסה לרצוח את בנצי, היא מודה בכך שבנצי מורעל, ומביאה לאלי את הסם הנוגד בתמורה לכך שירדו ממנה.
בנצי חוזר לעצמו אך נהיה עיוור.
אלישמע בנו של אייל מציע שידוך לאלי - סוכנת שהצילה אותו בסין בשם טליה.
אייל גלבוע - גיבור הסדרה.
סוכן מוסד בעל יכולות אגדיות.
שירת בשייטת 13, ולאחר מכן עבר שירת במוסד במשך שנים.
בכרך 2 פוטר מהמוסד עקב חוסר יכולתו הכרונית לציית למפקדיו, ולאחר מכן חזר בתשובה.
בעלה של אפרת, אב לשילה, ואב חורג לחגלת, אלישמע ואליצפן.
מתגורר עם משפחתו ביישוב 'שלומים' שבצפון הארץ.
אליאור (אלי) הדר - סוכן מוסד.
חברו הטוב של אייל, ולשעבר פיקודו בשייטת.
האדם היחידי עליו אייל סומך לחלוטין.
פיקד על השתלטות הכנסת וחטיפת ראש הממשלה בכרך הראשון כחלק מתוכניתו של אייל שנרקמה בהוראת ראש הממשלה כחלק מהתוכנית ללחימה מול איראן.בכרך השמיני נופל בשבי בסוריה.
בסוף הכרך השמיני נישא לטליה, סוכנת מוסד שהצילה את אלישמע מביתם השרוף של משפחת גלבוע בצ'נגדו, כשהלה ניסה לחלץ את התפילין של אביו - אייל.
בן ציון (בנצי) שיין - חבר טוב של אייל מהמוסד.
בעל חברת אבטחה פרטית יחד עם יהונתן סימס, ומאבטחו של נשיא ארצות הברית.
עוזר רבות לאייל בפעולות שונות.
בכרך השביעי נפצע אנושות, ובכרך השמיני חוזר לישראל כשהוא עיוור ופצוע.
בעלה של נורית, ואב ליהלה ורותם.
אפרת גלבוע (כרכים 2-8)- אשתו של אייל עימו התחתנה לאחר שבעלה (שמעיהו, בן דודו של אייל) נפטר.
אם לחגלת, אלישמע ואליצפן מנישואיה לשמעיהו, ולשילה מנישואיה עם אייל.
במהלך הסדרה היא כמהה לחיי רוגע ושלווה מצד אייל, והוא מתקשה לספק לה את אלה.
מתוארת רבות כמי שמביטה על אייל ב-"כעס, הערצה, וחרדה" בו זמנית.
חוגלת גלבוע (כרכים 2-8)- ביתו החורגת הבכורה של אייל, בת 11 וחצי (נכון למגן אנושי).
סקרנית וחטטנית שנוהגת להתערב בשיחות על אביה בין אפרת למשפחתה.
בכרך השני חילצה מאייל הבטחה שיעשה הכל למען אביה וזו הייתה אחת הסיבות לנישואיו עם אפרת, בכרך השביעי הצילה את אייל במרתף מידי אחד מרוצחיו.
אלישמע גלבוע (כרכים 2-8)- בנו החורג השני של אייל, בן 9. ילד שובב ומופרע שפעמים רבות חוטף עונשים בבית ספר בעקבות התנהגות מופרעת ואייל רואה פעמים רבות אותו- עצמו בתור ילד.
בכרך השמיני שידך בין אלי (חברו הטוב של אביו) לטליה (סוכנת מוסד שפגש בסין).
אליצפן גלבוע (כרכים 2-8)- בנו החורג הצעיר של אייל, בן 7. בגיל חמש נחטף בידי אנשיו של איקס על מנת לסחוט את אביו.
בעקבות החטיפה סובל מפוסט טראומה.
שילה גלבוע (כרכים 6-8)- בנו הביולוגי הראשון של אייל, נולד במהלך הכרך השישי.
זאב אבשלום (כרכים 1-6)- ראש המוסד, מתגלה בכרך החמישי כמושבע העשירי של האחווה.
שאול לרנר - ראש השב"כ.
בכרך השלישי שולח את אייל לפרק את ארגון האחווה.
בכרך השישי מפעיל את אייל כמסתערב בכלא "תבור".
אורי שבתאי - מפקדו של אייל (ראש אגף 'קיסריה') בתחילת הסדרה, בכרך השישי מתמנה לראש המוסד לאחר שזאב אבשלום התגלה כמושבע של האחווה.
פול פרוגסון (כרכים 4-6) - סגן ראש ה-CIA, מאלץ את אייל לפרק את האחווה.
בכרך השישי נרצח על ידי הטמנת פצצה במטוסו.
שמעיהו גלבוע - בן דודו של אייל, בעלה של אפרת, ואביהם של חגלת, אלישמע ואליצפן.
גידי פרישר – גיסו של אייל, בן 18. אייל עוזר לו לצאת מתסבוכת עם המאפיה הקובנית בספר החמישי.
הוא נדבק בנגיף קשה בכפר בקובה, ונזקק להשתלת כליה.
בספר השביעי מקבל השתלה ומבריא.
נחום גלבוע – דודו של אייל מצד אביו, אביו של שמעיהו, וסבם הביולוגי של ילדיו החורגים של אייל.
בספר השמיני הוא מת לאחר שהגן בגופו על אייל מיובל הדר אחיו של אלי שניסה לגרום לאייל נכות פיזית.
רפי פרישר – חמיו של אייל.
מתחילה זועם על אייל, אך במהלך הסדרה דעתו משתנה לטובה.
עמיאל כהן – גיסו של אייל.
פעיל ימין קיצוני שבכרך השישי משתלט על כלא "תבור".
מוברח על ידי אייל למדינה אחרת.
מנחם גלבוע – אביו של אייל.
מאור שובל (כרך 6–8) – נציב השב"ס, שמח על שאייל שחרר את הכלא מידי גיסו, אך רתח מזעם לאחר שהבריח אותו למדינה אחרת.
בספר השביעי דורש למצות עם אייל את הדין על מעלליו בשני הספרים האחרונים.
שי לנדס (כרך 8-7) - מפקד חיל הים שכועס על אייל בשל צאתו לפעולה בסוריה ללא אישור.
פועל יחד עם מאור שובל כדי להעמיד את אייל לדין.
ארנון קהלי (כרך 7) – מפקד המילואים של אייל בישראל.
לא אוהב את דרכו העצמית של אייל, ומעמיד אותו במבחני אמון, בארץ ובסוריה.
איתן בר (כרך 7–8) – חייל שנשלח למשימה עם אייל בסוריה.
נפצע מקליע שיועד לאייל, אך לאחר מכן מקבל הוראה ומנסה לפצוע את אייל ובספר השמיני מתחרט על מעשיו ומנסה לעזור לו.
חברם הטוב של אלי ואייל.
במהלך הספרים יצא למספר משימות ביחד עם אלי.
במהלך התקופה שבין הספרים השני והשביעי מתפטר מהמוסד.
חוזר למילואים בספר השביעי לבקשתו של אייל למשימה בסוריה.
אחד הלוחמים שנפלו בשבי על ידי ראשיד.
מואב (כרכים 3-8) - האגף הטכנולוגי, עובד לעיתים קרובות ביחד עם רועי.
מתואר כגאון מחשבים שעובד לאורך כל שעות היממה ומתבודד חברתי.
לאורך כל הספרים מנסה להיגמל מעישון.
בכרך השמיני מסייע לאייל למרות הידיעה על כך שאייל מבוקש על ידי כל רשויות החוק בישראל ובעקבות כך מושהה מתפקידו במוסד.
רועי (כרכים 3-8) - האגף הטכנולוגי.
עובד לעיתים קרובות ביחד עם מואב.
טליה (כרך 8)- סוכנת הנשלחה בהוראת ראש המוסד לסיוע בהגנה על משפחתו של אייל.
הצליה את בנו של אייל - אלישמע - משריפה שהוצתה בביתם בסין.
מתחתנת בסוף הספר עם אלי בזכות שידוכו של אלישמע.
הרב שינדלהיים (כרך 2–8) – מתואר כניצול שואה שעונה על ידי הנאצים, רבו של אייל לאחר חזרתו בתשובה.
אייל מתייעץ אותו לעיתים, בצמתים חשובים שאין לו יכולת להחליט כיצד לנהוג.
אריה להב (כרך 1) – ראש הממשלה החולה בסרטן, ומבקש מאייל לארגן חטיפה שלו על מנת למות כגיבור.
העניינים מסתבכים, ולבסוף הוא נפטר.
יובל הדר (כרך 8) – אחיו של אלי.
בספר השמיני מנסה להשבית את אייל ללא הצלחה, לבסוף הוא מסכם עם אייל שהוא יסתיר את זה שניסה להתנקש בו מאחיו אלי.
דימיטרי רובנוב (כרך 4) – אוליגרך רוסי.
אייל נשלח על ידי האחווה לרצחו, אך רובנוב מת בטרם עת, מה שהתברר בהמשך כמוות מזויף.
נעצר על ידי שלטונות אוקראינה ומת בכלאו, מה שנחשד כהתאבדות והתברר כרצח על ידי שבבי האחווה.
יוסף יצחק כגן רב קהילה באוקרינה ועוזר לאייל להימלט מהמשטרה
רודי קולטר (כרך 2) - מפקד היחידה ללוחמה בטרור בסקוטלנד יארד, וחוקר את הפיצוץ שהתרחש במוזיאון הבריטי.
תומאס ריג'ל\אבו ריגל (כרך 2) - איראני בכיר בארגון הטרור 'אל פלסטין'.
משמש כראש תא הטרור של הארגון באנגליה ובשל כך נשלחים סוכני יחידת כידון לחסל אותו.
אבו ריגל הוא היחיד שיכול לתרום מח עצם לשמעיהו, בן דודו של אייל גלבוע, ובשל כך רוצה אייל ללכוד אותו.
לאחר שלכד אותו, גילה כי הורעל על ידי בוס המאפיה, והורג אותו.
דה קרלו (כרך 2) - בוס מאפיה בקנה מידה בינלאומי הובר מכלאו על ידי ג'ק נובר (אייל גלבוע) הרעיל את אבו ריג'ל, חוטף את אלי בהשפעת מחבלים מ'אל פלסטין', בסוף הספר מחסל אותם ונעצר.
דה קרלו ג'וניור (הזאב) (כרך 2) - הפעיל את המאפיה בתקופת מעצרו של אביו, ונעצר בסוף הספר עם אביו.
דוקטור סטי אליר – רופא אמריקאי הפעיל בארגון רופאים ללא גבולות, שנפגש עם אייל במהלך חדירתו לארגון "אחוות מלאכי השלום", ולאחר מכן עזר לו בכמה פעולות בהן הוא נזקק לעזרת רופא צמוד.
פורד (כרך 3–5) – מדריכו של אייל באחווה.
בכרך החמישי נרצח על ידי אנשיו של פול.
אוסוולד מרטין קליפורד (כרך 5–8) –היה סגן נשיא ארצות הברית, אחרי מותו של ג'ק הנשיא, מרטין הפך לנשיא אחריו.
אייל מחזיק במידע מפליל על הנשיא, ובשל כך הנשיא רוצה להרוג אותו, אך אינו יכול: אייל עוצר ידנית בכל יום את העלאת המידע המפליל על הנשיא לרשת, ואם יהרוג אותו הנשיא - יעלה המידע המפליל לרשת.
איקס\בשאר חובייר (כרך 4) – איש המזדהה כסורי שצבא אסד הרג את כל משפחתו ופוצץ את ביתו, ולבסוף מתברר כשכיר חרב אמריקאי.
חטף את אייל על מנת שיחטוף בשבילו את נשיא ארצות הברית, אייל הצליח להימלט וכתגובה איקס חטף את בנו אליצפן והשתמש בו על מנת לסחוט את אייל שיעשה עבורו את המשימה.
פרופסור צ'רלס אודמן (כרך 7) – מדען אמריקאי הטוען שפיצח את חידת "המימד הרביעי" והמציא מכונה להדפסת איברים מוכנים להשתלה.
לאחר שנרצח התגלה שהאיברים שמכר היו איברים של נידונים למוות שהורשעו על ידי שופטים ששוחדו גם הם, ולמעשה הוא עסק בסחר באיברים.
אמנדה אודמן (כרך 7-8) – בתו של הפרופסור, האקרית, בספר השמיני מתגלית כמי שסחטה את אביה – פרופ' צ'רלס אודמן, לסחור באיברים במעטה של הדפסת איברים.
צ'אק אודמן בנו של צ'רלס ואחיה של אמנדה, בסוף הספר השימני אמנדה חודלת מפעילות הסחר באיברים לאחר שאחיה מאיים עליה שינתק איתה קשר.
בראד טיילור (כרך 7) – במהלך הספר השביעי בראד מקים לעצמו חבורה של אנשים שהורשעו ברצח שלא בצעו (כמותו) ודינם לההרג בכלא האמריקאי.
הוא חוקר לגבי העניין ומגלה שהרשיעו אותם בגלל סוג הדם המיוחד שלהם.
במהלך הספר הוא מגלה שמישהו שיחד את השופטים האחראים לגזר דינם על מנת "שיהרגו" בכלא ויוכלו לקחת את איבריהם ולמכור לאלא הזקוקים להם, תמורת סכום כספי כמובן.
הוא מגלה שכל סיפור הדפסת האיברים עליה אחראי פרופסור אודמן הוא תרמית אחת גדולה ולא יותר מאשר סחר באיברים.
פרופסור אודמן מקבל הזמנה של איבר ובמקום להדפיס אותו דואגים לזה שהאנשים הנכונים יעצרו על פשעים שלא ביצעו על מנת שיהרגו אותם ויהיה את האיבר הרצוי.
אחרי שבראד מגלה זאת הוא מחליט לשים סוף לסיפור, ורוצח את הפרופסור הזקן.
בהמשך הספר בראד טיילור נרצח על ידי איתן שכלל לא התכוון לפגוע בו, אלא כיוון לאייל שחשב שהיה איפה שבראד נמצא.
במהלך דקותיו האחרונות שעוד נותרו לו בראד מספר לאייל את כל מה שהוא יודע ומשלים לו חלקים חסרים בפאזל.
בראד מבקש ממנו שידאג לשאר חבריו שנאלץ להשאיר מאחור ואייל כמצופה אכן דואג לחבורתו של בראד ומשיג חנינה לכולם מנשיא ארצות הברית.
ג'רום (כרך 5) - מפקד המשטרה בהוואנה.
מציג בפני אייל 2 אופציות: להישאר בכלא מבודד כל חייו, או להיות מפקד בצבא קובה.
אייל בוחר באפשרות השנייה, תחת איום על חיי בני משפחתו.
בדרך למחנה הצבאי רואה אייל כי האיום הוסר, וקופץ מהמסוק אל הים.
ברונו (כרך 5) – רופא הכפר, עושה הכל על מנת להציל את יושבי הכפר 'קמפו דל קסטיליו', התושבים מעריכים אותו מאוד ומחשיבים אותו למושיע שלהם.
בספר החמישי נלחם במגפה ועשה כמיטב יכולתו על מנת להציל כמה שיותר נפשות.
היה מוכן להסתכן ולבוא במגע עם החולים אפילו שידע שקיים סיכוי סביר שידבק, הכל על מנת להציל את האנשים הגרים בכפר.
עמנואל (כרך 5) – ראש הכפר, עבד בשיתוף פעולה עם ברונו על מנת להציל את כפרם האהוב מן המגפה.
בהמשך הספר מתגלה שהוא ועוד כמה מחבריו הקימו את 'כנופיית היערות' על מנת להציל את כפרם (במהלך הספר מסופר שחטפו מספר אנשים וביניהם היה גם גידי).
מישאר (כרך 5) – סגנו וממלא מקומו של עמנואל בזמן שנעדר.
ראשיד אבו מוחמד (כרך 7) – קצין סורי בכיר, מקורב לאסד, התעלל באייל בעבר – פיזית ונפשית.
חוטף את ידידיו של אייל וסוחט אותו בתמורה לשחרוריהם.
בסוף הכרך השביעי, אייל שולח את סטי אליר להרוג אותו על ידי זריקת אשלגן כלורי.
יאסר (כרך 7) – אחד ממפקדי המחנה בסוריה אליו הגיע אייל בתחילת הספר השביעי, בהמשך הספר נחטף על ידי אייל וחבריו ולבסוף נרצח על ידי סלע.
ג'רבוע (כרך 7) – אחד מאנשיו של יאסר, נחטף ביחד עם יאסר ולבסוף נרצח עימו.
נאצ'ל (כרך 7) – סוחר באיברים, אייל בא אליו על מנת להשיג אונת כבד לבנו של ראשיד.
במהלך הספר אייל נעזר בו על מנת להבריח את איתן מחוץ לגבולות סוריה, תמורת סכום כספי מכובד.
בכרך השמיני מסתבר שהוא הסגיר את הקבוצה של אייל לראשיד.
שנטו (כרך 8) - צעיר סיני המתגורר בשמורת הטבע, אחיו של בהטי.
בהטי (כרך 8) - אחיו הקטן של שנטו.
שאן (כרך 8) -ראש טריאדה נעזר באייל וגורם לו לחשוב שהוא אב למאנג עיתונאי חטטן שעלה על תוכניותיו הסודיות של שאן לאחר שאייל מסגיר את מאנג לידו הוא שובה את אייל במטרה לחלץ מידע ממאנג.
יאן טאו (כרך שמונה) - בנו של שאן, מתחזה בתחילה בתור אחד שסולד ממעשיו של אביו אך מתגלה שהוא חלק מהטריאדה ובסוף הספר הוא יורש את מקומו של אביו ושולח אנשים לחסל את אייל ללא הצלחה.
מאנג (כרך 8) - עיתונאי שהחזיק בדיסק אונקי עם מידע על דובי הפנדה ובשל כך נחטף על ידי שאן שאילץ את אייל להוציא ממאנג מידע על מיקומו של הדיסק.
מאנג לא הסכים לגלות לאייל את מיקומו של הדיסק וניסה לברוח, ונורה למוות בידי אחד השומרים.
מרגלית בנאי (27 ביולי 1927 – 11 ביוני 1976) הייתה סופרת, כתבת ושחקנית ישראלית.
מרגלית בנאי נולדה בכ"ז בתמוז תרפ"ז.
לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים התנדבה ב-1945 לפלמ"ח ושמשה כקשרית.
נעצרה בידי הבריטים וישבה במחנה המעצר בלטרון, שם ארגנה את פעולות התרבות של העצירים.
במלחמת העצמאות הייתה חברה בלהקת הצ'יזבטרון ולאחר שחרורה הופיעה זמן-מה בתיאטרון מקצועי, בין השאר, בהצגה "הוא הלך בשדות" בתיאטרון הקאמרי.
אחר-כך התמסרה בעיקר לכתיבה לילדים.
השתתפה בשבועוני נוער, חיברה תסכיתים לרדיו והפיקה בתחילת שנות ה-60 את סדרת תקליטי "לילה טוב" שכללו סיפורים לילדים.
חיברה, יחד עם בעלה, הרברט רוסקול (1921–1985), איש מח"ל, ספרים באנגלית.
לבני הזוג נולד הבן מיכה.
השניים פתחו חנות תקליטים "סטודיו 1" ברחוב אלנבי בתל אביב.
התגוררה זמן מה בארצות הברית ושימשה בסוף שנות ה-60 ככתבת "למרחב" שם.
הייתה זמן מה חברת קיבוץ דפנה.
בתחילת שנות ה-70 ביימה הצגות במסגרת בימת הקיבוץ.
בשנותיה האחרונות התגוררה בערד וארגנה את תערוכת "אמנויות המדבר", אותה התכוונה להפוך לתערוכת קבע לאמני הנגב.
מרגלית בנאי מתה ב-1976 ממחלת הסרטן, בגיל 48. נטמנה בבית העלמין הדרום.
מרגלית אנקורי (נולדה ב-1941) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
אנקורי נולדה בשכונת שבזי בתל אביב, לאסתר ושלמה, דור שביעי בארץ ממוצא מצרי, אחת מבין חמישה אחים ואחיות.
בצעירותה נשלחה לפנימייה והתבלטה בכישרון השירה שלה.
אחר כך התגוררה בקיבוץ במשך ארבע שנים כילדת חוץ, ובהמשך התקבלה לבית ספר לאחיות.
במקביל ניסתה לפתח קריירה כזמרת.
החלה את הקריירה בסוף שנות ה-50 ב"להקת איילון" שהקים חיים פולני.
באפריל 1960 השתתפה בתוכנית הפתיחה של הסניף החיפאי של "מועדון התיאטרון" בחמישיית נשים בשם "היחפניות" (יחד עם רבקה מיכאלי, גאולה נוני, אסנת שדה ומיה זיו).
בקיץ 1961 הופיעה בתוכנית "הכל אודות חוה" של "מועדון התיאטרון" שכתב דן אלמגור, ביים שרגא פרידמן והלחין מאיר נוי, כחלק מלהקת הנשים יחד עם עליזה עזיקרי, זהר אוריין וברוריה אביעזר.
התוכנית עלתה לראשונה ביוני בתל אביב, ובספטמבר בחיפה עם צוות אחר שכלל בנוסף לאנקורי את גליה טופול, נילי כהן ודינה ויסברג.
בסוף 1962 נסעה עם התוכנית "הכל אודות חוה" להופיע בניו יורק.
בספטמבר 1962 השתתפה במסגרת מועדון החמאם בתוכנית בשם "שורש כל רע" שנכתבה על ידי חיים חפר, דן בן אמוץ ויורם מטמור לפי המחזה "לה מנדראגולה" עם מוזיקה של יוחנן זראי ובבימויו של שמואל בונים.
ב-1963 שיחקה בסרט "אולי תרדו שם".
בסוף אותה שנה עברה לגור בניו יורק, ב-1965 התחתנה עם ספר אמריקאי ממוצא איטלקי, ב-1967 נולד בנה וזמן קצר אחר כך התגרשה.
בשנים שגרה בארצות הברית, הופיעה כזמרת במועדוני לילה בניו-יורק, והשתתפה בהפקות שונות.
ב-1969 לוהקה להופיע במחזמר על פי הספר "זורבה היווני" בברודוויי, אולם לאחר כמה הצגות הרצה, שחקנית אחרת לוהקה במקומה ואנקורי חזרה לישראל.
במאי 1970 השתתפה בגרסה הישראלית של המחזמר המצליח "שיער", וזכתה בפרס כינור דוד על תפקידה.
ביולי 1970 חזרה לניו יורק להופיע במחזה "זורבה היווני", לאחר שהמפיקים שלחו לה מברק וביקשו שתחזור ותשתתף במחזמר.
בשנת 1972 שיחקה בסרט "מציצים" והשתתפה במחזמר "אל תקרא לי שחור".
בשנת 1973 שיחקה בסרט "חכם גמליאל".
בשנת 1975 שיחקה בהצגת הילדים "עמי ותמי".
בשנת 1976 הופיעה עם להקת גן עדן, ושרה שירים של ג'ניס ג'ופלין.
הם הופיעו ביחד בערבי הרוק שארגן שאול גרוסברג ב"בית לסין" בתל אביב ובהופעות ברחבי הארץ שארגן אשר ביטנסקי.
אחר כך שוב נסעה לניו-יורק שם שרה בעיקר במועדון הישראלי "הפינג'אן".
ב-1982 חזרה לישראל לאחר שהות של חמש שנים בניו-יורק והוציא לאור את שיר הסולו הראשון שלה, "שכונת שבזי (מלכת השכונות)", שאותו כתבה והלחינה, ומני בגר עיבד והפיק מוזיקלית.
בנוסף החלה להופיעה במועדונים בתל אביב וירושלים.
ב-1983 השתתפה במופע לילדים "עדלידע 83", בו שרה עם אריה מוסקונה גרסה בעברית ללהיט "לבנה נוספת בחומה" של להקת פינק פלויד.
ב-1984 יצא לאור אלבומה "מוכרחים לזוז".
בהקלטת האלבום השתתפו: רמי לוין בפסנתר, משה לוי בסינתיסייזר, דני רובס בגיטרות אקוסטיות, שמעון בוקאי בגיטרות חשמליות, שי פרץ בבס, מאיר פרץ בתופים וטל ברגמן בכלי הקשה.
מני בגר שר קולות רקע, עיבד והפיק מוזיקלית.
הוא גם הלחין את השיר "אדמה".
עם צאת האלבום לאור יצאה לסיבוב הופעות.
ב-1987 כתבה מילים לשירים אחדים שהקליט שלומי שבת לאלבום הבכורה שלו "מן החושך חזרתי", בהם השיר "מן החושך חזרתי", "לפעמים אני נשבר" ו"בואי אמא".
אנקורי גם השתתפה באלבום בשירת קולות רקע.
באותה תקופה הופיעה עם הרכב בשם "להקת אינטרס־ משותף".
ב-2008 יצא לאנקורי אלבום מקורי חדש בשם "זה לא מה שהיה" בהפקתו של משה דעבול, בו שיתפה פעולה גם עם דני ליטני, באלבום שיר המוקדש למונה זילברשטיין ועוד.
ב-2010 התארחה אנקורי במופע של להקת שליחי הבלוז, שעלה במסגרת פסטיבל תרבות של שלום.
ב-2023 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "זה לא מה שהיה".
מרגל (בקוריאנית: 스파이) היא סדרת טלוויזיה דרום קוריאנית משנת 2015 המבוססת על הדרמה הישראלית "תא גורדין", אך שונתה כדי לתאר את יחסי צפון ודרום קוריאה.
דרמה משפחתית עם אלמנטים של מותחן ריגול, בה כיכבו קים ג'ה-ג'ונג כאנליסט גאון שעובד עבור שירות הביון הלאומי, בעוד באי ג'ונג-אוק גילמה את אמו, מרגלת לשעבר מצפון קוריאה.
הסדרה שודרה ברשת KBS2 מ-9 בינואר עד 6 במרץ 2015, בסך הכל שודרו 16 פרקים.
לאחר הוצאתו להורג של הגנרל הצפון קוריאני ג'אנג סונג-טק, יום אחד מגיעה פקודה מצפון קוריאה ומפעילה מחדש את המרגלת לשעבר, פארק היי-רים, שבילתה עשרות שנים בדרום קוריאה כעקרת בית רגילה.
היא מקבלת משימה להתפנות ולהביא את בנה, קים סון-וו.
סון-וו, גאון בעל ראש קריר, מהיר מחשבה, עובד כמנתח מידע על צפון קוריאה העובד עבור שירות הביון הלאומי הדרום קוריאני.
חברתו יון-ג'ין היא מדריכת טיולים לתיירים סינים שאינם יודעים לדבר סינית, והם התאהבו כשסון-וו עזר לה לתרגם.
היי-רים נאלצת לפתע לבחור בין בנה למדינה ומסכנת את חייה כדי לממש את הבחירה.
שחקן אופי תיאור קים ג'ה-ג'ונג קים סון-וו מנתח מידע צפון קוריאני בשירות הביון הלאומי הדרום קוריאני
מול הוריו הוא מסתתר כפקיד ציבור רגיל, אך למעשה, הוא אנליסט גאון בעל יכולות יוצאות דופן בניתוח מידע.
הוא תמיד דואג למשפחתו, לחברתו ולעמיתיו בלב חם ובבגרות.
באי ג'ונג-אוק פארק היי-רים אמא של סון-וו; מרגלת לשעברהאינסטינקט כמרגלת עדיין נשאר בה.
כמו חולה בהפרעה טורדנית כפייתית, היא קצת נזהרת מאנשים סביבה ומנסה להפוך את הכל במשפחתה למושלם.
עם זאת, היא מוקירה ואוהבת את בנה ואת משפחתה יותר מכל אחד.
יו או-סונג הוואנג קי-צ'ול סוכן צפון קוריאניסוכן שבא לארגן מחדש את טבעת הריגול בדרום קוריאה אבל הוא לא עובד בעצמו.
הוא פשוט בוחר את האנשים שהופכים להיות החיילים בלוח השחמט שלו.
הפעם הקורבן במשחקו האינטליגנטי הוא המשפחה השלווה והמאושרת של היי-רים וסון-וו.
קו סונג-הי לי יון-ג'ין החברה של סאן-וואישה מסתורית עם הרבה סודות.
היא טוענת שהיא יתומה אבל מתגלה בהמשך שזה לא נכון.
עם זאת, היא מאוד נחמדה ואכפתית בדיוק כמו סון-וו.
בדיוק כשהיא חולמת על משפחה מאושרת עם סון-וו, היא לא יכלה לצפות שהיא תתמודד עם התנגדותה של אמו, היי-רים.
מרגלי יהושע בן נון ביריחו, הוא סיפור מקראי המתואר ב.
על פי המסופר במקרא, יהושע בן נון שלח שני מרגלים לרגל את הארץ ואת יריחו.
על פי המסופר במקרא יהושע שלח שני מרגלים שמשימתם הייתה: .
המרגלים חצו את הירדן הגיעו ליריחו ונכסו לביתה של רחב הזונה.
דבר הגעתם נתגלה למלך יריחו והוא שלח שליחים לתפוס אותם.
רחב החביאה את המרגלים בביתה והטעתה את השליחים בכך שהפנתה אותם לרדוף אחרי הזרים לכיוון מעבר הירדן.
לאחר מכן השביעה רחב את המרגלים להציל אותה ואת בני משפחתה תמורת הצלתם.
המרגלים נשבעו לרחב וחזרו לספר ליהושע על חוות הדעת החיובית שמסרה רחב על הפחד של העמים מפני ישראל.
חוקרים נחלקו ביניהם בנוגע לפרשנות המגמה של סיפור שליחת המרגלים.
יש שהעריכו את הסיפור ואת דמויותיו באופן חיובי, כחלק מהמגמה של ספר יהושע המציגה את יהושע כממשיכו של משה.
המגמה מופיעה בדבר ה', כבר בפרק הראשון של הספר: ועל פי גישה זו, יהושע נהג כפי שנהג משה קודמו, ששלח מרגלים.
גם דמותם של המרגלים ורחב מוצגים באופן חיובי, באשר רחב הצילה את המרגלים מפני הכנענים והמרגלים השיבו לה כגמולה והצילו אותה מגורלם של יושבי כנען שהושמדו על ידי ישראל.
הצהרת האמונה הייחודית של רחב: .
מעידה על מעלתה של הדמות מכיוון שזו הצהרה ללא הבעת ביקורת גלויה או אפילו רמוזה בפסוקים.
מסתבר שהצהרה והערכה ברוח זאת לדמותה של רחב עודדה את הכיוון הדרשני בדבר נישואי רחב ליהושע.
אולם יש חוקרים שראו בסיפור המרגלים, סיפור ביקורתי כלפי יהושע והמרגלים.
על יהושע על שליחת המרגלים שלא לצורך, את המרגלים על שנתפסו ברגע שהגיעו לעיר ושליחותם פסקה.
על-פי פירוש זה, כישלונם אף מועצם ומודגש באמצעות פועלה של רחב, שניצלה את הסיטואציה על מנת להציל עצמה ואת בני משפחתה, בניגוד לצו המפורש להחרים את יושבי ארץ כנען.
זקוביץ, אף רואה בסיפור זה סיפור הומוריסטי המציג את המרגלים ואת יהושע באופן נלעג.
בשל העובדה שהמגמה של הסיפור אינה גלויה ומפורשת, נדמה שלאמצעים הספרותיים, מבנה הסיפור, השוואתו לסיפורים ולמודלים סיפוריים עשויה להיות השפעה גדולה.
השוואת הסיפור לסיפור חטא המרגלים ומשמעותה
ההשוואה בין סיפור מרגלי יהושע לסיפור מרגלי משה נזכרת על ידי פרשנים וחוקרים רבים.
ההתייחסות הראשונה להשוואה זו מצויה כפי הנראה בבחירת סיפור זה כהפטרה לפרשת שלח שסיפור חטא המרגלים עומד במרכזה.
ההשוואה מתחזקת מן העובדה שיהושע עצמו השתתף כאחד מגיבורי סיפור מרגלי משה.
ההשוואה בין שני הסיפורים ומשמעותה, עשויה לשפוך אור על הערכת התנהלותו של יהושע והמרגלים מצד אחד, ושל רחב מצד שני בסיפור שלפנינו.
כעולה מגישותיהם השונות של הפרשנים והחוקרים בסוגיה זו.
הפרשן הראשון שעמד על רכיבי ההשוואה ומשמעותם היה דון יצחק אברבנל בפירושו לסיפור המרגלים בתורה (במדבר י"ג-י"ד), לכמה מן החוקרים ההשוואה מוכיחה את מגמתו החיובית של סיפור המרגלים בבית רחב גישה זו בולטת בספרו של עסיס על ספר יהושע.
לגישה זו, סיפור מרגלי יהושע מהווה תיקון לחטא מרגלי משה.
סיפור החטא של מרגלי משה גרם לעונש ההליכה במדבר במשך ארבעים שנה, ואילו סיפור מרגלי יהושע פותח את סיפורי כיבוש הארץ.
זקוביץ אף ראה בסיפור זה, סיפור הומוריסטי, המתאר את התנהלותם השלומיאלית של המרגלים שנפלו ברשתה של רחב הכנענית.
ורואה לפיכך בסיפור המרגלים, סיפור ביקורתי על יהושע, המרגלים ורחב.
לצד שתי תפיסות מנוגדות אלו, יצוין כי בקריאת הסיפור, קשה עד בלתי אפשרי להוכיח את מגמתו החיובית של הסיפור לנוכח העובדה שהסיפור המסתיים בהצלת רחב, אכן עומד בניגוד לצו ה' להחרים את יושבי כנען.
מאידך, קשה גם להוכיח את מגמתו השלילית של הסיפור בשל התיאור החיובי של רחב כאישה שהצהירה הצהרה אמונית בנוגע לכוחו של ה' ושל ישראל וכסיפור מקדים לסיפורי כיבוש הארץ.
גישה ממוצעת בין שתי התפיסות מוצעת על ידי י' רייס הטוענת שהסיפור שלפנינו מעלה מתח וקונפליקטים סביב העקרונות התאולוגיים המצויים בספר יהושע בין הצלחה וכישלון בכיבוש הארץ ושאלות הקשורות להתנהלותם של יהושע וישראל על מול מצוות החרמת יושבי כנען.
מתח זה תורם למבוכה ולקושי להכריע בהערכה השיפוטית לדמותה של רחב ולסיפור כולו, ולהפיכת הקורא לשותף פעיל בתהליכים המוצגים במהלך ספר יהושע, ולהכנסתו לעמדה של מבוכה.
זהותם של המרגלים לא מופיעה בכתובים אולם על פי מדרש רבה שני המרגלים הם כלב בן יפונה – שנשלח כבר כמרגל אצל משה רבינו ודיבר טובה על הארץ יחד עם יהושע – וכן פינחס בן אלעזר הכהן.
אפשר שהיעדר זהותם של המרגלים הוא מכוון והוא משקף את המסתורין שבדרך שליחתם בניגוד לסיפור חטא המרגלים.
הרד"ק הסביר בכך את כוונת הכתוב שאלו היו אנשים טובים, בניגוד לעשרה מתוך שנים עשר המרגלים של משה.
בנוסף הסביר הרד"ק שיהושע בחר לשלוח את המרגלים בחשאי כדי שלא יקרה כי חשש שאם אנשים ישמעו שצריך ושולחים מרגלים, הם עלולים לפחד ויהושע רצה לשמח את העם עם בשורות טובות שהמרגלים יביאו בחזרתם.
לפי חקר המקרא, היעדר ציון שמם של המרגלים מלמד על סטיית המשימה מהאופן בו יש לשלוח מרגלים, שכן אלה צריכים להיות מקרב האצולה.
כך למשל, בהשוואה לסיפור המרגלים במדבר, אלה נשלחו מנשיאי השבטים.
לפי חישוב המובא בסדר הדורות, המרגלים יצאו ממקום מחנה ישראל בה' בניסן שהיה יום שישי.
לאחר יציאתם של המרגלים, הם נכנסו ליריחו ובאו להתארח בפונדק של רחב.
פקידי המלך חשדו באורחים החדשים ודיווחו למלך יריחו כי באו מרגלים מבני ישראל לרגל.
מלך יריחו שלח שליחים אל רחב שתוציא את המרגלים מביתה ותסגיר אותם, אך היא מצידה החביאה את המרגלים, ואמרה לשליחי המלך שהמרגלים היו בפונדק אך כבר יצאו לדרך.
לאחר ששליחי מלך יריחו יוצאים מבית רחב, היא מספרת למרגלים את השמועה שהיא ותושבי יריחו שמעו על ישראל ואת הפחד שלהם מפניהם:
מרגית כהן (נולדה ב-1959) היא פרופסור מן המניין ומחזיקה בקתדרה למשפט השוואתי ע"ש פאני והרי הרכבי באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא בוגרת תואר ראשון (1984) ותואר שני (1995) מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ודוקטורט (2000) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך לימודיה לתואר הראשון שימשה יועצת פרלמנטרית לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין, בשנים 1983-1982. היא התמחתה במשרד החוץ ובמחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה (1986-1985).
בשנים 2001-1986 היה עבדה במחלקה המשפטית בבנק ישראל, ובשנים 2002-2005 הייתה מרצה בבית הספר למשפטים, אוניברסיטת לסטר בבריטניה.
מאז 2006 היא חברת סגל בכיר באוניברסיטה העברית בירושלים.
תחומי המחקר שלה הם משפט ציבורי השוואתי, הרשות המבצעת בהקשר תאורטי והשוואתי, ביקורת שיפוטית, והממשק בין משפט לחברה.
כהן חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית.
מרגלית סטנדר (1939 – 3 בדצמבר 2015) הייתה במאית ושחקנית תיאטרון ישראלית, ממייסדי תיאטרון באר שבע.
סטנדר נולדה בליטא ב-1939 ושרדה את השואה כתינוקת בגטו קובנה.
למדה בסטודיו ובמכון התיאטרלי בליטא ובמכון לתיאטרון בלנינגרד.
ב-1957 עלתה לישראל ולמדה עברית, ובשנת 1960 התקבלה לשנת ניסיון בסטודיו של הבימה, בהנהלתו של צבי פרידלנד.
בהמשך השלימה לימודי הוראת תיאטרון בסטודיו למשחק בטורונטו.
את קריירת המשחק שלה החלה סטנדר בדרכה מלנינגרד לישראל כששיחקה במשך שמונה חודשים ביידיש בתיאטרון היהודי הממלכתי בוורשה, בהנהלתה של אידה קמינסקה.
תפקידה הראשון על הבמה בישראל היה כמחליפה של גילה אלמגור בהפקה של "הלילה ה-12" בקאמרי בבימויו של שמואל בונים ב-1959. שנה לאחר מכן ליהק אותה בונים לתפקיד בקומדיה "רוזנים ואביונים" לצד אברהם חלפי, תרצה אתר ועודד קוטלר.
ב-1961 שיחקה בהצגות "שועלים קטנים" בבימוי היי קיילוס, "הגברת השחורה מהסינטות" מאת ג'ורג' ברנרד שו בבימויו של גרשון פלוטקין, "כנרת כנרת" מאת נתן אלתרמן, גם כן בבימויו של פלוטקין, ו"מרי סטיוארט" של שילר בבימויו של פלוטקין.
ב-1962 השתתפה בתסכית על פי המחזה "נער השעשועים של העולם המערבי" מאת ג'ון מילינגטון סינג לצד אבנר חזקיהו, גילה אלמגור, עדנה פלידל ושמוליק סגל.
באותה שנה גם החליפה את גילה אלמגור בהצגה "האידיוטית" בבימויו של סם בסקוב.
ב-1963 שיחקה בהצגות "גיבור היום" של הסופר הבלגי מישל דה גלרוד בבימויו של שמואל בונים, "מהומה רבה על לא דבר" לצד חנה מרון, יוסי ידין, עודד קוטלר ואחרים, ו"הבובה ה-17" של המחזאי האוסטרלי ריי לולר בבימויה של נולה צ'לטון.
בין השנים 1965–1970 שיחקה סטנדר בתיאטרון חיפה, בין היתר בהצגות "ערב מאושר בפארק אווניו" בבימוי דוד לוין, "מעיין הכבשים" בבימויו של אלברטו קוולקאנטי, ו"שלוש אחיות" של צ'כוב בבימויו של יוסף מילוא.
ב-1970, לאחר ששבה לארץ מלימודיה בטורונטו הקימה וניהלה סטודיו לדרמה בבאר שבע, וב-1973 התגייסה ליוזמה להקמת תיאטרון בעיר לצד נעמי בלומנטל.
עם הקמתו של תיאטרון באר שבע הייתה לאחת השחקניות הראשיות בו, ושימשה כנציגת השחקנים בהנהלה הציבורית עד לשנת 1996. במשך כ-25 שנים כיכבה בעשרות הצגות שהועלו בתיאטרון באר שבע, ביניהן "טרטיף" בבימוי עדנה שביט (1974), "בית ברנרדה אלבה" בבימוי יורם פאלק (1976) ו"מידה כנגד מידה" בבימוי עמית גזית (1981).
בשנותיה בבאר שבע סטנדר גם ביימה, בין היתר את ההצגות "ההבטחה" מאת אלכסיי ארבוזוב (1974) "לא ביום ולא בלילה" ו"תרגיל בחמש אצבעות" (1980).
תפקידה האחרון על הבמה בבאר שבע היה בהצגה "כסף של אחרים" ב-1997. שנה לאחר מכן היא ביימה בתיאטרון את "מנהל הבית" מאת פינטר.
לאחר פרישתה מתיאטרון באר שבע שיחקה ב-2004 בהצגה "גן עדן טרום חובה" שכתב וביים ניקו ניתאי ב"תיאטרון קרוב".
בשנת 2005 כתבה וביימה את המונודרמה "והוא האור" המבוססת על רומן מאת לאה גולדברג.
במונודרמה שיחקה עירית שילה והיא הוצגה בפסטיבל החורף של "תיאטרון קרוב".
ב-2008 ביימה באותו תיאטרון את ההצגה "שתי נשים וגבר" מאת דליה כהן-קנוהל.
כמו כן השתתפה לצד תמי ספיבק ודוד אזולאי בסרט הקצר "גם ילדים התחילו קטנים" בבימויו של יניב ברמן (2006), וכן שיחקה בסרט "בדרך אל החתולים", בבימויו של חורחה גורביץ' על פי רומן מאת יהושע קנז (2009).
סטנדר נישאה לפיזיקאי ד"ר אהרון לונקה וב-1966 נולד בנם הראשון.
בעקבות עבודתו של בעלה עברו השניים ב-1967 להתגורר בקנדה, שם נולדה ביתם השנייה.
לונקה נפטר ב-1989 וסטנדר נפטרה בפתאומיות בשנת 2015 לאחר שאושפזה בבית החולים איכילוב בתל אביב.
היא הותירה אחריה את בן זוגה משה ביאלי ואת שני ילדיה – אביטל לונקה, מנמ"רית חברת דיפלומט וד"ר יוסי לונקה, מרצה במחלקה למתמטיקה ולמדעי המחשב באוניברסיטה הפתוחה.
"מרגניות" הוא שיר שכתב הסופר והמשורר היידי זלמן שניאור.
השיר נכתב במקור ביידיש בשם "מארגאריטקעלעך" ונדפס לראשונה בגיליון הראשון של היומון "די אידישע שטימע" שהופיע בריגה ב-13 באוגוסט 1910. השיר נדפס בשנית ב-28 באוקטובר 1910, בגיליון מס' 3 של השבועון "פאַריזער ז'ורנאַל".
שניאור כתב את הנוסח העברי בשם "רומאנס" כעבור שנתיים בשנת תרע"ב (1912).
מניחים כי מילות השיר הותאמו מראש ללחן העממי-יידי, של השיר "רקפת" מאת לוין קיפניס.
הנוסח העברי של "מרגניות" נדפס בחוברת "נשירה רעים: שירים לזמרה בציבור ולמקהלה" בעריכת משה גורלי, בשנת תש"ד (1943).
בשנות השבעים, תרגם הסופר והמתרגם יעקב שבתאי את השיר מחדש, לעברית בהטעמה מלרעית.
חוה אלברשטיין הוציאה את השיר המקורי ביידיש באלבומה "מארגאריטקעלעך" מ-1969, ואילו חנן יובל הקליט את השיר המתורגם לעברית באלבום "על הדרך עץ עומד, מבחר שירי יידיש מתורגמים", משנת 1975.
מרגליות הים הוא חיבור על מסכת סנהדרין מאת הרב ראובן מרגליות ספר יסוד בלימוד המסכת.
"מרגליות הים" מאת הרב ראובן מרגליות נדפס לראשונה בירושלים בשנת תשי"ח בהוצאת מוסד הרב קוק, לקראת לימוד מסכת סנהדרין במסגרת הדף היומי.
מהדורה ראשונה יצאה בשני כרכים.
לאחר מכן נדפס שוב בתשל"ז; תשנ"ה; תשנ"ו; תשס"ה ותש"ף.
בספר ליקוט שיטתי של עשרות דיונים על המסכת, הפניות לספרי הראשונים והאחרונים בשילוב חידושים מאת המחבר.
מספר פיסקאות בספר הן מאמרים שהתפרסמו בכתבי עת דוגמת סיני, קול תורה, הפוסק ועוד.
רבי משולם ראטה כתב הערות על הספר ונדפסו בשו"ת קול מבשר.
בסוף המהדורה הראשונה נכתב בשורה בולטת: "בס"ד, נגמר בדפוס ביום מלאת עשר שנים לתקומת מדינת ישראל, ה' יכוננה.
ופתאום יבוא אל היכלו האדון אשר אנחנו מבקשים - המלך המשיח".
שורה זו הובלעה במהדורה החדשה.
מַרְגָּנִית הַשָׂדֶה (שם מדעי: Lysimachia arvensis, בעבר Anagallis arvensis) היא צמח חד שנתי שרוע ממשפחת הרקפתיים.
בישראל נקראת מרגנית השדה גם "עין התכלת" על שם גוון הכחול-תכלת של עלי הכותרת של הפרח.
צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי, קירח, נמוך, גובהו 10 עד 30 ס"מ ופרחיו כחולים או לעיתים רחוקות אדומים כצבע השני.
מרגנית השדה שעלי כותרתם בצבע השני, גדלה בקרבת מעיינות של מים מתוקים בכל חלקי הארץ
הגבעולים רְבוּעִים נושאי עלים, ומסועפים ומשתרעים על הקרקע.
העלים נגדיים או ערוכים שלושה-שלושה לאורך הגבעול.
זוגות העלים העוקבים ממוקמים בזווית ישרה זה לזה (עלה אחד נמצא בזווית של 90 מעלות לעלה שמתחתיו או מעליו), כלומר על הענף ערוכים 4 טורים של עלים.
העלים פשוטים, יושבים (ללא פטוטרת), מקיפים את הגבעול ואורכם 1.5 עד 3 ס"מ.
הטרף ירוק בהיר דמויי ביצה או משולש-ביצי (דמוי אזמל), קודקודו מחודד ושפתו תמימה.
מאפיין ייחודי הוא שיש לטרף נקודות שחורות (בלוטות) בחלק התחתון, כך אפשר לזהות מרגנית אם אין פרח.
העלים מכילים רעלן בשם ציקלמין המצוי גם בפקעת הרקפת.
עוקצי הפרחים דקים וארוכים באופן ניכר מן העלה שמחיקו הם יוצאים.
הפרחים דו-מיניים, נכונים, בעלי עטיף כפול, כחולים או אדומים, נישאים יחידים מחיק העלים על עוקצים.
הפרחים עשויים להיות חומים-אדומים (הזן הנפוץ באירופה) או כחולים (הזן הנפוץ בישראל).
בעבר נחשבו שני צבעי הפרחים למין שונה, אך כיום ידוע שמדובר באותו המין.
הגביע בעל עלים מאוחים ומספרם 5. אורך הגביע כאורך הכותרת.
הכותרת גלגלית בת 5 עלים שמאוחים בבסיסם ופרושים.
עלי הכותרת תמימות או משוננות ובעלות שערות בלוטיות זעירות.