tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא תמך בברקזיט, התנגד לזכויות טרנסג'נדרים, אימץ עמדות איסלאמופוביות רדיקליות וקרא לגירוש המוני של מהגרים וצאצאי מהגרים, לחיסול הרב-תרבותיות ולהשבת זהותה האנגלית, הלבנה והנוצרית של הארץ.
הוא הביע תמיכה באנשי ימין כמו נייג'ל פרג' וטומי רובינסון.
ב-2025 הסביר כי הוא אתאיסט, אך "לאומנות נוצרית היא הדבר היחיד שיכול להצילנו מן האסלאם...
בעולם האמיתי, חילוניות והומניזם הם אך תחביבים"; וכי לשם המאבק שהוא מטיף לו כנגד האסלאם דרושה "נצרות לוחמנית...
שכן הנאורות, שהביאה בכנפיה את עידן התבונה, נתבררה כחסרת יכולת להתמודד עם דפוס מחשבה הפוסל את התבונה."
קונדל ידוע גם בעמדתו הפרו-ישראלית לגבי הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא תוקף בחריפות את הרשות הפלסטינית ואת החמאס שלפיו עסוקים אך ורק בקידום דעות אסלאמיות קיצוניות וטרור.
הוא רואה בהנהגת הרשות חוסר רצון מוחלט להכיר בישראל כמדינה, ובכך מטיל את מלוא האשמה על הרשות בכך שלא הושג הסכם שלום עד כה.
בנוסף, רואה קונדל את פעולות צה"ל כלגיטימיות לחלוטין, ומאשים את התקשורת הבינלאומית בכלל והאירופאית בפרט בכך שהן מעוותות את המציאות ומעודדות התפשטות של דעות אנטי-ישראליות ואפילו אנטישמיות.
קונדל מציין את העובדה כי ישראל היא המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון.
לא פעם, בסרטוני הווידאו שלו, גינה קונדל בחריפות את מדיניותה של הרשות הפלסטינית והביע תמיכה מוחלטת במדיניות של מדינת ישראל.
בשנים האחרונות החל קונדל לתקוף בחריפות את מדיניותן של מדינות המערב כלפי המהגרים המוסלמים המציפים את אירופה.
הוא מרבה ללגלג על הליברלים הרואים עמדות מעין אלה כ"גזעניות" שעה שעמדתם מאפשרת את השתוללות הברבריזם החדש באירופה.
פטריק ג'וזף "פט" ביוקנן הוא פוליטיקאי ועיתונאי אמריקאי מהזרם השמרני.
ביוקנן התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית בשנים 1992 ו-1996, ובבחירות הכלליות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000 כמועמד מפלגת הרפורמה.
דעותיו של ביוקנן הן בדלניות, והוא מוגדר על ידי מספר מנהיגים וארגונים יהודיים כאנטישמי.
ביוקנן נולד למשפחה קתולית בוושינגטון הבירה.
הוא למד בבתי ספר קתוליים ולאחר מכן באוניברסיטת ג'ורג'טאון, החל לעבוד כעיתונאי ועד מהרה נודע כפרשן פוליטי שמרן.
ביוקנן היה יועצו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ועסק בין השאר בכתיבת נאומים.
הביטוי "הרוב הדומם" מיוחס לו.
לאחר התפטרותו של ניקסון חזר ביוקנן לעיתונות והחל להגיש תוכנית רדיו ברשת NBC בה התעמת עם העיתונאי הליברלי טום בריידן.
תוכנית זו שימשה השראה לתוכניות הטלוויזיה "אש צולבת" (Crossfire) ו"חבורת מק'לוכלן" (The McLaughlin Group) בהן הופיע.
ביוקנן שב לעבוד לבית הלבן בימי הנשיא רונלד רייגן ושימש כראש צוות התקשורת בשנים 1985 עד 1987. הוא ריכז את המאמץ התקשורתי לערער את מעמד הממשלה הסנדיניסטית בניקרגואה.
באותה תקופה ביקר רייגן בגרמניה והניח זר פרחים בבית קברות בביטבורג בו קבורים גם חללי אס אס, למרות מחאות רבות של ארגונים יהודיים ואחרים.
לדברי אלי ויזל, ביוקנן היה היחיד בסגל הנשיא שתמך במסע, ואמר שלא ניתן להציג את הנשיא כנכנע לקבוצות לחץ יהודיות.
הוא שב לעבודתו העיתונאית לאחר שעזב את התפקיד ובשנת 1992 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית מול הנשיא המכהן ג'ורג' בוש האב.
בבחירות במדינת ניו המפשייר הוא הפתיע את בוש והשיג 37% מהקולות (לעומת %53 לבוש).
התוצאה הצביעה על חוסר שביעות הרצון מהנשיא, ותרמה להפסדו של בוש בבחירות הכלליות לביל קלינטון.
הוא התמודד גם בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית בשנת 1996 וניצח במספר מדינות בתחילה, בהן ניו המפשייר.
בסופו של דבר ניצח בוב דול.
בשנת 2000 התמודד לנשיאות מטעם המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית שנוסדה על ידי רוס פרו (הלה סירב לתמוך במועמדות ביוקנן).
הוא זכה ב-0.4 אחוז מהקולות.
יחד עם זאת ייתכן שלמועמדותו הייתה השפעה מכרעת: במחוז פאלם ביץ' שבפלורידה טעו רבים והצביעו עבורו עקב עיצוב מבלבל של פתקי הבחירות (Butterfly Ballots) והדבר מנע את ניצחון אל גור.
ביוקנן הוא שמרן ומתנגד לזרם ה"ניאו שמרני" (לעיתים מוגדרת האידאולוגיה שלו כ"פלאו שמרנות").
הוא בדלן ומתנגד בחריפות למעורבות אמריקאית בארצות שמעבר לים.
הוא בעד הגבלה דרסטית בהגירה לארצות הברית ובעיקר מגבול מקסיקו, מתנגד לסחר חופשי ותומך בפרוטקציוניזם.
בין היתר התנגד להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA) ודרש לשנות את המדיניות מול סין.
בעת מועמדותו כנציג מפלגת הרפורמה בשנת 2000 קרא לעזיבת ארצות הברית את האו"ם ולגירוש המוסד מאדמתה.
הוא ביקורתי ביחס לישראל ומדבר לעיתים תכופות נגד השפעת היהודים על מדיניות ארצות הברית.
הוא ידוע במספר אמירות פרובוקטיביות בהקשר זה.
ביוקנן הוא קתולי המשתייך לזרם המסורתי, דהיינו אלה המתנגדים לרפורמות של ועידת הוותיקן השנייה מ-1961. הוא מתנגד להפלות ולהכרה בזכויות ההומוסקסואלים.
הוא קרא לביטול מצעד הגאווה בניו יורק ואמר כי הוא מתייחס לפוליטיקאים קתולים שאינם חולקים עמו דעות אלה ככופרים.
הוא הגן על האפיפיור פיוס ה-12 שכיהן בזמן מלחמת העולם השנייה וטען כי ההאשמות כי שיתף פעולה עם השמדת היהודים בשתיקתו הן דיבה שהיא "היטלרית בממדיה".
פטריק אנתוני ג'נינגס הוא כדורגלן עבר צפון אירי ששיחק בעמדת השוער, והשתתף בלמעלה מ-1,000 משחקים בקריירה.
בתחילת הקריירה שלו שיחק ג'נינגס בקבוצה עד גיל 18 של שמרוק רוברס, אך לאחר זמן מה החל לעסוק בכדורגל גאלי עד גיל 16, אז הצטרף לניורי טאון מהעיר שבה גדל.
ג'נינגס הפגין יכולת טובה, ובמאי 1963 הועבר לווטפורד האנגלית מהליגה השלישית.
גם במדיה הוא המשיך להפגין את יכולתו הגבוהה, ושיחק בכל אחד ממשחקי המועדון בעונתו הראשונה, ובסופה הועבר לטוטנהאם הוטספר תמורת 27,000£.
ב-15 באפריל 1964, בגיל 18 ובעוד משחק עבור ווטפורד, ערך ג'נינגס את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק נגד נבחרת ויילס במסגרת אליפות הבית הבריטית.
המשחק הסתיים בניצחון של אירלנד בתוצאה 3 - 2; שחקן נוסף שערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו במשחק זה היה ג'ורג' בסט.
ג'נינגס שיחק במשך 13 שנים בווייט הארט ליין, ובסך הכול הופיע במדי טוטנהאם ב-591 משחקים בכל המסגרות, מתוכם 472 בליגה.
ב-1967 הוא זכה עם טוטנהאם בגביע ה-FA, בגביע הליגה ב-1971 ו-1973, ובגביע אופ"א ב-1972. במשחק מגן הצדקה נגד מנצ'סטר יונייטד שנערך ב-1967 הוא הצליח לכבוש את שערו היחיד בקריירה.
ב-1973 הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות עיתונאי הכדורגל, ושלוש שנים מאוחר יותר בתואר כדורגל השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות שחקני הכדורגל.
באוגוסט 1977 הועבר ג'נינגס למועדון הכדורגל ארסנל, היריב הידוע ביותר של טוטנהאם, כיוון שבטוטנהאם האמינו כי הוא על סף סיום הקריירה שלו.
אולם, ג'נינגס שיחק בארסנל במשך שמונה עונות, בהן סייע למועדון להעפיל לשלושה משחקי גמר של גביע ה-FA (1978, 1979 ו-1980).
אולם, רק המשחק השני, נגד מנצ'סטר יונייטד, הסתיים בניצחון של ארסנל.
במשך שמונה השנים שבהן שיחק עבור ארסנל הוא השתתף ב-327 משחקים, מתוכם 237 בליגה.
בזמן ששיחק בארסנל ג'נינגס היה חלק מסגל הנבחרת הצפון אירית שהעפילה לסיבוב השני במונדיאל 1982.
לאחר פרישתו מכדורגל קבוצתי ב-1985 הוא חזר לטוטנהאם, ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון על מנת שיהיה בכושר לקראת השתתפותה של נבחרת צפון אירלנד במונדיאל 1986. זמן קצר לאחר המונדיאל הוא חזר לשמרוק רוברס, והשתתף במשחק לזכרו של הבלם המרכזי שיי ברנן.
משחקו הבינלאומי האחרון של ג'נינגס נערך ביום הולדתו ה-41, ובאותה תקופה הוא היה השחקן המבוגר ביותר שמשתתף במונדיאל.
המשחק היה האחרון בשלב הבתים של מונדיאל 1986, וצפון אירלנד הפסידה בו לנבחרת ברזיל בתוצאה 0 - 3. בסך הכול הופיע ג'נינגס 119 פעמים במדי הנבחרת, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה.
ג'נינגס החל לעבוד כמאמן שוערים לאחר פרישתו, ועסק בתפקיד זה בטוטנהאם עד 1993. בשנת 2003 צורף שמו של ג'נינגס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה על הכישורים שהפגין בליגה האנגלית.
בנו של ג'נינגס, פטריק ג'וניור, משחק גם כן כשוער.
אישיים: שחקן השנה בליגה האנגלית (1973 - התאחדות עיתונאי הכדורגל, 1976 - התאחדות שחקני הכדורגל)
ג'ון פטריק "פט" פלנגן היה כדורגלן אנגלי.
פלנגן היה חלוץ שני שהחל את קריירת הנוער שלו בסטורברידג', ב-1908 הצטרף לנוריץ' סיטי, וכעבור שנה עבר לפולהאם.
הוא לא הרבה לשחק בפולהאם, ובדצמבר 1910 הצטרף למועדון וולוויץ' ארסנל, שבדומה לפולהאם היה בבעלותו של הנרי נוריס.
פלנגן ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 בפברואר 1911, ובמשך העונות הבאות הוא שיחק במרבית העמדות הקדמיות במערך המשחק של ארסנל.
באותה תקופה נאבק המועדון על מקומו בליגה, כאשר בעונת 1909/1910 הוא מסיים במקום ה-18 ובעונת 1912/1913 במקום ה-20, וכתוצאה ממיקום זה ירד ליגה; באותה עונה זכה פלנגן בתואר מלך השערים של ארסנל ביחד עם צ'ארלס לואיס.
פלנגן הסתגל במהירות לסגנון המשחק של הליגה השנייה, ובעונת 1913/1914 הבקיע 12 שערי ליגה ושער אחד בגביע ה-FA, בעונה שהייתה הראשונה בתולדות המועדון באצטדיון הייבורי.
אולם, פלנגן איבד את מקומו בהרכב בסוף עונת 1914/1915, ובמשך שתי העונות הבאות לא שיחק הרבה.
ב-1917 הוא החליט לפרוש בעקבות פציעה.
בסך הכל הוא הבקיע 28 שערים ב-121 משחקי ליגה וגביע במדי ארסנל.
פט (או כפת) הוא עמדה בשחמט שבה השחקן שתורו לשחק אינו יכול לבצע אף מסע חוקי אך אינו נמצא תחת איום שח.
במקרה כזה נקבעת תוצאת תיקו.
הפט הוא אחת מהדרכים של שחקן הנמצא בחסרון למלט את עצמו מהפסד, ובכך הוא משמש איום על השחקן העומד לנצח.
במהלך המאה ה-19 נקבע כי תוצאתו של משחק המסתיים בפט היא תיקו.
לפני כן היו מקובלות מוסכמות שונות בארצות שונות, לעיתים ניצחון לצד שהצליח להגיע לפט, לעיתים הפסד, ולעיתים תיקו.
בארצות אחרות נקבע כי השחקן שנמצא בפט מפסיד את תורו, ובמקומות אחרים אסרו על השחקן לשחק מסע שמוביל לפט.
המונח שאול מן הצרפתית pat, ובמקורו מן הלטינית pactum.
באנגלית המונח המקביל הוא Stalemate שמשמעותו מבוי סתום.
השחור במסע ואיננו יכול לנוע, בעמדה הימנית המלך השחור לא יכול לנוע לאף ערוגה שכן חלקן מאוימות על ידי המלכה וחלקן מאוימות על ידי הרץ הלבן.
העמדה שמופיעה בדיאגרמה השמאלית התרחשה מספר רב של פעמים במשחקים תחרותיים, וידועים שני מקרים ממשחקי אמנים איימוס ברן-הרי נלסון פילסבורי משנת 1898 וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר-ריכרד רטי משנת 1925.
בעמדה הראשונה, במשחק בין וישוואנתן אנאנד-לולדימיר קראמניק שהתקיים במסגרת אליפות העולם בשנת 2007 על השחור להכות את הרגלי ב-ו5 ולגרום לפט, שכן כל מסע אחר יפסיד במשחק.
בעמדה השנייה, במשחק בין ויקטור קורצ'נוי-לאנטולי קרפוב גרם קורצ'נוי במתכוון לפט במסע ה-124 של המשחק החמישי על אליפות העולם בשנת 1978. המשחק היה בעמדת תיקו תאורטי מזה מסעים רבים, שכן גם אם הלבן יזכה ברגלי השחור אין הוא יכול לנצח.
אך שני השחקנים לא דיברו זה עם זה ולכן לא הגיעו לתיקו בדרך של הסכמה.
קורצ'נוי גם אמר שנהנה להשפיל את קרפוב ולהביא אותו לעמדת פט; זהו המשחק היחיד באליפות עולם שהגיע לעמדת פט.
בעמדה השלישית, במשחק משנת 1946 בין אוסיפ ברנשטיין -לווסילי סמיסלוב נפל אלוף העולם לעתיד במלכודת של יריבו.
בעמדה זו השחור יכול לזכות על ידי הקרבת רגלי ו' ולהפעיל את המלך להגן על רגלי ב'.
סמיסלוב לא השקיע מחשבה רבה ושיחק 1...ב2??
והופתע מתגובת הלבן 2. צ:ב2!
המשכים אחרים יאפשרו ללבן להתגונן מפני הכתרת הרגלי).
וישוואנתן אנאנד-ולדימיר קראמניקויקטור קורצ'נוי-אנטולי קרפובאוסיפ ברנשטיין -וסילי סמיסלוב
בעמדה הראשונה רואים את העמדה שהייתה מתפתחת לו השחור היה משחק 2...צח2+ 3. מו3 צ:ב2 פט.
במשחק עצמו שיחק סמיסלוב 2...מז4 ולאחר 3. מו1 המשחק הסתיים בתיקו.
במשחק בין אוסיפ ברנשטיין לווסילי סמיסלוב הפט הושג עקב משגה של השחור.
במשחק בין מילאן מטולוביץ' וניקולאי מינב הפט אירע לאחר תכנון: המשחק נמשך מהעמדה האמצעית באופן הבא:
והלבן יזכה אך השחור שיחק 3...צ:א6!
אם הלבן משחק 4. צ:א6 מגיעים לעמדת הדיאגרמה השמאלית, פט.
הלבן שיחק 4. צג5+ ולאחר מספר מסעים הוסכם על תיקו.
אוסיפ ברנשטיין -וסילי סמיסלובמילאן מטולוביץ'-ניקולאי מינבמילאן מטולוביץ'-ניקולאי מינב
בעמדה הימנית אנו רואים את העמדה מהמשחק בין אליהו ויליאמס לדניאל הארוויץ משנת 1846, לאחר המסע ה-72 של הלבן מא1.
בעמדה זו לשחור יתרון של פרש ורגלי בסיום, יתרון שאמור להיות מכריע, אך שחור לא הצליח למצוא דרך לניצחון משום איומי הפט שהלבן העמיד בפניו.
ולשחור אין מספיק כלים כדי לזכות לאחר 80...פ:ד3 81. מ:א2)
בעזרת כלי ניתוח מודרניים ניתן להיווכח כי העמדה ההתחלתית ניתנת לזכייה בתוך 15 מסעים, וגם לאחר המסעים ששוחקו ניתן עדיין לזכות עד לשגיאה 82...פג3. המסע הזוכה הוא 82...פב4 לדוגמה:
העמדה השמאלית לקוחה מתוך המשחק בין לארי אוונס לשמואל רשבסקי משנת 1963 (העמדה היא לפני המסע ה-47 של הלבן).
הדיאגרמה ממחישה כי ניתן להשיג פט גם כאשר יש יותר כלים על הלוח, אם כי במציאות התחרותית אלו מקרים נדירים שמתרחשים בעיקר כאשר הצד עם היתרון החומרי לא שם לב לאפשרות של פט, בדרך כלל הנלווית להקרבת כלים לא צפויה על מנת לכפות את הפט.
כלי שמוקרב במטרה להשיג פט נקרא לעיתים "מתאבד".
אליהו ויליאמס-דניאל הארוויץאליהו ויליאמס-דניאל הארוויץלארי אבנס-שמואל רשבסקי
אחת הדוגמאות המפורסמות של כלי מתאבד היא המשחק בין לארי אבנס לשמואל רשבסקי שכונה "הונאת המאה"
אבנס הקריב את מלכתו במסע ה-49 והמשיך בהקרבת הצריח במסע ה-50. הכאת הצריח גוררת פט, ואי הכאתו פשוט גוררת איום שח נוסף על השורה השביעית.
לכן נקרא הצריח במשחק זה "הצריח הנצחי".
בעמדה האמצעית משחק בין בוריס גלפנד לולדימיר קראמניק מתחרות המועמדים של פיד"ה לשנת 1994, העמדה היא לאחר המסע ה-67 של הלבן.
לקרמניק שני רגלים פחות והוא נמצא בעמדת מגננה.
המסע 67. צה7 נראה מסע חזק המאיים 68. מה:ו6 וזוכה ברגלי שלישי אלא שלשחור משאב בלתי צפוי בדמות 67...מהג1!.
ופט לאחר מ:ח2 (דיאגרמה שמאלית).
גלפנד ענה 68. מהד5 והמשחק הסתיים בתיקו.
לארי אבנס-שמואל רשבסקיבוריס גלפנד-ולדימיר קראמניקבוריס גלפנד-ולדימיר קראמניק
במשחק משנת 1896 בין מחבר הסיומים הידוע אלכסיי טרויצקי לבין ווגט דמיונו העשיר של מחבר הסיומים מצא את ההונאה הבא: 1. צד1!
והשחור נופל למלכודת שהוכנה לו 1...רח3?
ללבן שלושה כלים, רץ, פרש ורגלי ו' שכולם מרותקים ואינם יכולים לנוע.
בעמדה השמאלית ישנה עמדת פט נדירה בה קיימים רק כלים קלים.
פאכמן ניסה לכפות ניצחון מהיר על ידי 1...ח2+?
2. מח1 רו3+ אך הופתע מתשובת הלבן 3. צז2+ וכופה פט.
הדרך הנכונה לזכייה כרוכה בתמרון עם הרץ מ-ה2 והעברת המלך השחור לאגף המלכה.
אלכסיי טרויצקי-ווגט לפני 1. צד1אלכסיי טרויצקי-ווגט לאחר 3...מה:ד1ויקטור צ'וקלטיה-לודק פאכמן
פטרישה "פט" הד סאמיט הייתה מאמנת כדורסל מכללות לנשים בארצות הברית.
היא שימשה כמאמנת ראשית של קבוצת הכדורסל "טנסי ליידי וולס" (Tennessee Lady Vols) באוניברסיטת טנסי בשנים 1974 עד 2012. בעת פרישתה הייתה המאמנת המצליחה ביותר במאזן ניצחונות בענף הכדורסל ב-NCAA בנבחרות גברים ונשים גם יחד, בכל הרמות.
במהלך עבודתה זכתה עם הליידי וולס בשמונה אליפויות NCAA, הישג הנופל רק מ-10 האליפויות בהן זכה מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ג'ון וודן ומ-11 אליפויות בהן זכה מאמן אוניברסיטת קונטיקט ג'ינו אוריימה.
סאמיט היא המאמנת היחידה בהיסטוריה של ה-NCAA, ורק אחת מחמישה מאמנים בכדורסל המכללות בארצות הברית, עם הישג של למעלה מ-1,000 ניצחונות.
באפריל 2000 היא זכתה בתואר "מאמנת הכדורסל של המאה ע"ש נייסמית'".
בשנת 2009 היא דורגה במקום ה-11 בין 50 מאמני הכדורסל הגדולים של כל הזמנים, על ידי הירחון "ספורטינג ניוז", היא הייתה האישה היחידה ברשימת ה-50. בכל 36 שנותיה כמאמנת מעולם לא סיימה עונה עם מאזן ניצחונות שלילי.
ב-2012 העניק לה נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית, העיטור האזרחי הגבוה במדינה.
סאמיט נולדה בעיר קלארקסוויל שבמרכז טנסי למשפחה בה חמישה אחים שכולם עסקו בנערותם בספורט.
בהיותה נערה עקרו הוריה לעיר הנרייטה הסמוכה כדי שבתם תוכל לשחק כדורסל.
היא המשיכה לשחק אף באוניברסיטת טנסי במרטין, שם למדה וזכתה להכרה כספורטאית בולטת.
היא צורפה לנבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים ובמסגרתה שיחקה באולימפיאדת מונטריאול (1976) וזכתה במדליית כסף.
בשנת 1984 שימשה כמאמנת נבחרת כדורסל הנשים של ארצות הברית לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) וזכתה במדליית זהב.
בכך הייתה לספורטאית האמריקאית הראשונה שזכתה במדליות אולימפיות כספורטאית ומאמנת גם יחד.
בשנת 1974, בהיותה בת 22 בלבד, בעת שהייתה תלמידה לתואר שני, התמנתה למאמנת נבחרת כדורסל הנשים של אוניברסיטת טנסי.
אותה עת השתכרה עבור עבודתה 250$ בחודש וכחלק ממטלותיה כיבסה את מדי השחקניות ושימשה כנהגת למשחקי החוץ של הקבוצה.
בעונת המשחקים 1981-1982 החל לראשונה טורניר ה-NCAA לכדורסל נשים וקבוצת הליידי וולס הייתה אחת מ-32 הקבוצות שהוזמנו לטורניר הראשון, כשהיא מדורגת שנייה באזורה.
הקבוצה הגיעה לסבב 4 הקבוצות הטובות בטורניר, בטרם הפסידה.
בעונת 1986-1987 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ה-NCAA לכדורסל נשים כאשר גברה על לואיזיאנה טק.
הקבוצה זכתה באליפות ה-NCAA בפעם השנייה בעונת 1988-1989 כאשר גברה על נבחרת אוניברסיטת אובורן.
עונה זו הייתה הטובה ביותר בקבוצה, כאשר הפסידה רק 2 מתוך 37 משחקים.
בעונת 1990-1991 זכתה קבוצת הליידי וולס באליפות NCAA שלישית, הישג עליו חזרה אף בעונות 1995-1996, 1996-1997, 1997-1998. בעונת 1997-1998 הצליחה הקבוצה לסיים עונה שלמה ללא הפסד (39-0) בעודה מתמודדת עם קבוצות כדורסל הנשים הטובות בארצות הברית.
רק שלוש קבוצות אשר התמודדו באותה עונה עם הליידי וולס הצליחו להפסיד בהפרש הקטן מ-10 נקודות.
בעונות 2002-2003 ו-2003-2004 הגיעה הקבוצה לגמר טורניר ה-NCAA, אולם הפסידה פעמיים לנבחרת אוניברסיטת קונטיקט.
בעונת 2007-2008 זכתה הקבוצה בטורניר ה-NCAA בפעם השביעית, הקבוצה חזרה על הישגה זה אף בעונת המשחקים הבאה.
ב-5 בפברואר 2009 ניצחה הקבוצה את נבחרת אוניברסיטת ג'ורג'יה, אשר נרשם כניצחון 1,000 לפט סאמיט.
סאמיט נחשבת לאחת ממאמנות הכדורסל הקשוחות ביותר בהיסטוריית כדורסל המכללות בארצות הברית, לגברים ונשים כאחד.
לדבריה במהלך השנים "התרכך" סגנונה.
בריאיון עיתונאי שהעניקה בשנת 2007 אמרה שאיננה נוהגת עוד לצעוק על שחקניותיה כפי שנהגה בעבר.
סאמיט היא מאמנת כדורסל נשים היחידה בהיסטוריה של ה-NCAA שהשיגה מעל 1,000 ניצחונות בקריירה.
בשנותיה כמאמנת מעולם לא סיימה עונה במאזן ניצחונות שלילי.
סאמיט אימנה את הליידי וולס ל-16 אליפויות בליגה הדרום-מזרחית למכללות (SEC), 15 זכיות בגביע ה-SEC, 8 פעמים הוכתרה כמאמנת השנה ב-SEC], 7 פעמים מאמנת השנה ב-NCAA, 8 פעמים אימנה את קבוצתה לזכייה בטורניר ה-NCAA.
בשנת 1999 היא הוכנסה להיכל התהילה של כדורסל הנשים בארצות הברית.
בשנת 2000 הוכנסה להיכל התהילה של הכדורסל.
באפריל 2000 הוכתרה כמאמנת הכדורסל של המאה ה-20 ע"ש נייסמית'.
שני מגרשי כדורסל נקראו על שמה, מגרש הכדורסל בו שיחקה באוניברסיטת טנסי במרטין, ומגרש הכדורסל של אוניברסיטת טנסי, השוכן באולם בו 21,678 מושבים, אחד מאולמות הכדורסל הגדולים בארצות הברית.
בחודש אוגוסט 2011 הודיעה סאמיט כי אובחנה כלוקה במחלת אלצהיימר כשלושה חודשים מוקדם יותר.
למרות מחלתה הודיעה כי בכוונתה להמשיך ולאמן את הקבוצה בעונת 2011-2012. הנהלת אוניברסיטת טנסי יצאה בהודעת תמיכה במאמנת והודיעה כי תמשיך להעסיקה.
באפריל 2012 הודיעה על פרישתה מאימון.
סאמיט נפטרה ב-28 ביוני 2016, שבועיים לאחר יום הולדתה ה-64, בעת ששהתה בדיור מוגן בעיר נוקסוויל.
היא הורישה את מלוא עזבונה לבנה.
לאחר מותה נחנכה בבית החולים האוניברסיטאי של אוניברסיטת טנסי מרפאה לטיפול במחלת אלצהיימר בכספים מקרן שהקימה.
בשנת 2017 יסד ה-NCAA את "פרס סאמיט" להכרה באלה שהשפיעו באופן חיובי על סטודנטים אתלטים.
פט פארקר , משוררת ואקטיביסטית אמריקאית שחורה ולסבית.
פארקר נולדה ב-20 בינואר 1944, בשם פטרישה קוקס .
היא גדלה עד גיל 4 בשכונת עוני שחורה ביוסטון אשר בטקסס, ולאחר מכן עברה משפחתה לאזור פרקינסון, שהיה בפריפריית העיר.
הם גרו בבית קטן ללא מערכת ביוב באמצע שדה עשבים.
אמה, מארי לואיז קוקס, עבדה כעוזרת בית, ואביה, ארנסט נת'ניאל קוקס, חידש צמיגים משומשים לפרנסתו.
בגיל 17, בעידוד אביה שהאמין שהשכלה היא המפתח לחופש, היא עקרה ללוס אנג'לס, שם סיימה תואר ראשון.
ב-1962, בגיל 18, היא נישאה למחזאי אד בולינס.
במהלך שלוש וחצי שנות הנישואים, עזבה פארקר את בולינס האלים מספר פעמים, אך תמיד חזרה אליו.
בריאיון לרדיו ב-1975, הסבירה פארקר שבולינס בעלה היה מכה אותה והיא פחדה שהוא יהרוג אותה.
במהלך נישואיהם עבר הזוג לעיר אוקלנד, ולאחר פרידתם פארקר המשיכה בלימודי תואר שני והחלה לעשות אקטיביזם ולכתוב שירה.
ב-1966 נישאה שוב, הפעם לסופר רוברט פ.
לאחר זמן קצר החליטה לעזוב אותו ושנישואים הם "לא הדבר שלה".
ב-1969 פארקר החלה להזדהות כלסבית.
היא סיפרה שבגיל ההתבגרות הייתה לה מערכת יחסים רומנטית עם נערה אחרת, אך כשהוריה גילו והענישו אותה, החליטה להתכחש למשיכתה לנשים.
פעילותה האקטיביסטית בסוף שנות ה-60 ומערכת יחסים עם אישה גרמו לה לצאת מן הארון.
הקראת שירה פומבית עשתה פארקר לראשונה ב-1963. עד 1968 כבר הייתה משוררת מקובלת בקרב לסביות פמיניסטיות, ונשים שחורות בכלל.
נושאי שיריה כללו את מלחמת וייטנאם, זכויות האזרח, גזענות, זכויות נשים ועוד.
מה שייחד אותה בתור משוררת היה שהיא לא רק פרסמה את שיריה בכתב, ולא רק הקריאה אותם באירועי חתימה, אלא נתנה בקריאתה מופע, ולכן נחשבה גם למופיעה בימתית.
ספרה הראשון, "ילדה של עצמי" יצא ב-1972.
קהל קוראיה צמח במשך שנות ה-70 והיא המשיכה לפרסם שירים, מקבצים, והקלטות שזכו לקבלה פופולרית וביקורתית נלהבת.
בתקופה זו, היא פרסמה אנתולוגיות מוקלטות בשיתוף פעולה עם ג'ודי גראן, והחלו ללמד את עבודתה בתוכניות מגדר באוניברסיטאות אמריקאיות.
בשנות ה-70 פארקר החלה להיות פעילה בארגון הפנתרים השחורים, וב-1980 היא יסדה את המועצה המהפכנית של הנשים שחורות , וגם תרמה להקמת קולקטיב דפוס הנשים (Women's Press Collective), בנוסף לפעילות שוטפת במגוון ארגונים להט"בים.
מ-1978 ועד 1987 היא עבדה במרכז לבריאות האישה באוקלנד כרכזת רפואית.
פארקר נפטרה מסרטן השד ב-1989, בגיל 45. היא הותירה אחריה שתי בנות ואת בת זוגה לחיים, מרטי דנהם.
פארקר התעקשה על שימוש בעגה מדוברת של הקהילות מתוכן כתבה, כמו זו של שחורים דרומיים משכונות עוני.
דבר זה לעיתים גרם למבקרי שירה לבטל את עבודתה, מה שעיכב במשהו את קבלת יצירותיה להיכלי האקדמיה, אך עם הזמן דווקא סגנון זה גרם לה להיחשב למשוררת עממית (folk) בולטת בזמנה, ולבסוף הפכה לחלק מהקאנון הספרותי של לימודים שחורים ולימודי מגדר.
שירתה נטתה לנושאים אוטוביוגרפיים, והיא התייחסה רבות לאירועים מילדותה, לאלימות בנישואיה, לסקס לסבי, ולמאבקי שחרור.
עם זאת, יש גם הרבה הומור בשיריה, והיא ידועה בשל שימוש ב"פאנצ'ליין" - שורת מחץ, כמו בבדיחה.
הפאנצ'ליין לפעמים היה הומוריסטי, אך לפעמים פשוט העביר מסר רגשי חד ומיידי.
(תורגם על ידי ד"ר יעל לוי-חזן ופורסם בכּוּשִׁילָאִמָּאשֶׁלָּהֶם: שירה שחורה – אנתולוגיה זמנית.
היא ממשיכה בתיאור ש"הם יבואו" באופן מקצועי - להוציא קווירים ממגורים ומעבודות, באופנים נורמטיביים, ושה"נגעים" יילקחו לשיקום על ידי רופאים בחלוקים.
כלומר, שהפחד העיקרי לא אמור להיות מארגונים שחורטים על דגלם את שנאת האחר, אלא מההגמוניה שלא מאפשרת לשונה להתקיים.
פט פארקר נחשבת למשוררת מובילה בתחומי לימודים קווירים, פמיניזם ואקטיביזם שחור.
נקראו על שמה בניינים רבים, כמו ספריה עירונית בניו יורק, מרכז קהילתי בשיקגו, וכן תוכניות מלגה ללימודי נשים באוניברסיטאות.
כּוּשִׁילָאִמָּאשֶׁלָּהֶם - אנתולוגיית שירה שחורה, 2012, הוצאת רעב עורך ערן צלגוב
איפה תהיו, 2014, הוצאת רעב עריכה יעל דקל ויעל לוי חזן
פטרישה מיי אנדרייבסקי , הידועה בשם פט בנאטר , היא זמרת-יוצרת ורוקיסטית אמריקאית, אשר זכתה בארבעה פרסי גראמי.
את רוב הצלחתה המסחרית נחלה בשנות השמונים, עם שני אלבומי מולטי-פלטינום, חמישה אלבומי פלטינום, שלושה אלבומי זהב, ו-17 סינגלים במצעדי הטופ-40, כולל הלהיטים "Hit Me with Your Best Shot", "Love Is a Battlefield", "We Belong" ו-"Heartbreaker".
בנאטר נולדה בברוקלין, ניו יורק, וגדלה בבבילון, לונג איילנד.
מגיל צעיר התעניינה בתיאטרון, ולמדה פיתוח קול.
עם קול מצו-סופרנו והכשרה כקולורטורה, תוכניתה של בנאטר הייתה ללמוד בג'וליארד, אך היא הפתיעה את משפחתה ומוריה כשהיא החליטה ברגע האחרון שקריירה במוזיקה קלאסית אינה מתאימה לה, ונרשמה ללימודי חינוך.
כעבור שנה, נשרה מלימודיה, ונישאה לחברה מהתיכון, דניס בנאטר, שבדיוק התגייס לצבא האמריקאי, והוצב בווירג'יניה.
שם בנאטר עבדה כפקידה בבנק.
ב-1973 עזבה בנאטר את הבנק, לאחר ששאבה השראה מהופעה של לייזה מינלי שראתה בריצ'מונד.
היא עבדה בתור מלצרית מזמרת במועדון לילה בסגנון שנות ה-20, וגם הופיעה באופן קבוע עם להקה מקומית.
הלהקה קצרה הצלחה מקומית רבה, וערוץ PBS אפילו עשו עליהם תוכנית (שלא שודרה), ובנאטר אף יצאה עם סינגל ששודר ברדיו האזורי.
ההזדמנות הגדולה של בנאטר הגיעה ב-1975 כאשר השתתפה בערב חובבנים במועדון קומדיה Catch a Rising Star בניו יורק, והרשימה את בעל המועדון ריק ניומן, שלימים נהיה האמרגן שלה.
כשדניס השתחרר מהצבא, חזרו השניים לניו יורק, ובנאטר הופיעה במועדון של ניומן באופן קבוע במשך שלוש השנים הבאות.
בתקופה זו, בנאטר השתתפה במופע התיאטרון המוזיקלי של הארי צ'ייפין, The Zinger, מופע רוק עתידני, יחד עם כריסטין לאטי ובוורלי ד'אנג'לו.
בנאטר מספרת על החוויה, "הייתי בת 22 עד שהתחלתי לשיר רוק, אז הייתי מאוד מודעת לטכניקה וכתוצאה טכנית מדי.
זה היה מגביל, וחסרון בהופעה, אז התחלתי לשיר באופן אינטואיטיבי.
וזאת הדרך היחידה לשיר רוק - מהבטן.
זה אינסטינקט שמשותף לכל הזמרים הטובים ביותר".
בנוסף, בנאטר הקליטה מספר ג'ינגלים לפרסומות של פפסי ועסקים אזוריים אחרים, ואף הוחתמה לסדרת מופעים במועדון Tramps המפורסם, שם "גילו" אותה נציגים של מספר חברות תקליטים.
היא חתמה חוזה הקלטות בכריסליס (Chrysalis Records) כעבור שבוע.
פט ודניס התגרשו זמן קצר לאחר מכן.
אלבום הבכורה של בנאטר, In the Heat of the Night, יצא באוגוסט 1979, והגיע למספר 12 במצעדים האמריקאים ב-1980. האלבום מיצב את בנאטר ככוח חדש בעולם הרוק.
את האלבום הפיק מייק צ'פמן, שהפיק אלבומים עבור בלונדי ו-הנאק.
צ'פמן נשבע שלא ייקח על עצמו עבודה עם אמנים חדשים, אך כששמע את הקלטת הדמו של בנאטר, נמלך בדעתו.
האלבום כלל שירים שכתבו ג'ון קוגר מלנקמפ, אלן פרסונס, ואריק וולפסון.
בסוף 1980 האלבום קיבל סטטוס פלטינום בארצות הברית, ופלטינום 4x בקנדה.
בנוסף, בשנת 1980 השתתפה כשחקנית במותחן הפשע מסוגת נאו נואר "עיר אפלה" בכיכובה של דבי הארי.
באוגוסט 1980, יצא תקליטה השני, Crimes of Passion, עם הסינגל האייקוני "Hit Me with Your Best Shot" והשיר השנוי במחלוקת "Hell Is for Children", שנכתב בעקבות סדרה על התעללות בילדים בניו יורק טיימס.
"Hit Me with Your Best Shot" היה הסינגל הראשון שלה שנכנס לטופ-10, והיה גם הראשון שהגיע לסטטוס זהב.
בינואר 1981, בנאטר זכתה בפרס גראמי עבור הופעת הרוק הטובה ביותר.
סינגל נוסף מהאלבום, "You Better Run", היה הקליפ השני ששודר בערוץ החדש דאז MTV, בדיוק אחרי השיר של The Buggles' "Video Killed the Radio Star".
האלבום היה בעצם הראשון שלה שהגיע לססטוס פלטינום (אלבומה הראשון הגיע לסטטוס זה מאוחר יותר).
באוקטובר 1980, בנאטר הופיעה על שער רולינג סטון, יחד עם הגיטריסט שלה ובעלה לעתיד, ניל ג'ירלדו.
במשך כל שנות השמונים בנאטר כיכבה בעולם המוזיקה.
ביולי 1981 יצא אלבומה השלישי, Precious Time, ותוך חודש הגיע למספר 1 בבילבורד 200. האלבום כלל מספר סינגלים שהיו ללהיטים, ובנאטר זכתה בגראמי השני שלה בעטיו.
לקראת סוף 1982, יצאה באלבומה הבא, Get Nervous, שכלל את הלהיט "Shadows of the Night", שהביא לבנאטר את גראמי השלישי שלה.
גם אלבום זה זכה להצלחה מסחררת, והיווה את הפלטינום הרביעי שלה ברציפות.
עד 1983, בנאטר כבר הייתה מוכרת בכך שהיא שרה על נושאים "קשים", והשיר "Love Is a Battlefield" הוא דוגמה מצוינת.
בשלב זה של הקריירה שלה, הסגנון שלה רוכך מרוק כבד לטונים של פופ, והקליפ של הסינגל היה מכוון לשידור ב-MTV, ואפילו כלל סצנת ריקוד סטייל מייקל ג'קסון - דבר שכלל לא היה מובן מאליו באותה תקופה, במיוחד לא בין מוזיקאי רוק.
השיר זיכה את בנאטר בגראמי הרביעי שלה.
הוא היה אחת משתי הקלטות סטודיו שנכללו באלבומה החמישי, Live from Earth, אלבום ממסע ההופעות שלה לאלבומה הקודם.
גם אלבום זה הגיע למעמד פלטינום.
באוגוסט 1984, יצא אלבומה השישי (חמישי בסטודיו), Tropico, שכלל את הלהיט "We Belong", שהיה הלהיט הראשון שלה במצעדים הבריטיים.
באלבום זה, חקרה בנאטר צלילים רכים יותר מאשר באלבומיה הקודמים.
גם אלבום זה זכה למעמד פלטינום.
בשנה זו גם נולדה בתה, היילי.
אלבום הסטודיו השישי, Seven the Hard Way, יצא ב-1985. היו לה שתי מועמדויות לגראמי עבור סינגלים באלבום ("Invincible", שהיה שיר הנושא של הסרט The Legend of Billie Jean (1985) ו-"Sex As a Weapon"), והיה לאלבום הפלטינום השביעי שלה ברציפות.
אוסף הלהיטים של בנאטר, Best Shots, יצא קודם בבריטניה ב-1987, ובארצות הברית ב-1989, וכלל רמיקסים לחלק מלהיטיה הגדולים.
האלבום הגיע באותה שנה לסטטוס אלבום זהב, ומאוחר יותר גם הוא הגיע לפלטינום.
בשנות התשעים בנאטר המשיכה ליצור ויצאה במספר אלבומים, אך אלו זכו לזמן אוויר והצלחה מסחרית מופחתים לעומת עבודתה הקודמת.
אלה כוללים את True Love (1993), Gravity's Rainbowו- (1991), אשר היה אלבומה האחרון עם כריסליס, שלא קידמו את האלבום, וכשנמכרו מאוחר יותר ל-EMI, אבד הקליפ לסינגל של בנאטר "Everytime I Fall Back", שבסוף לא שוחרר כלל.
המעמד של בנאטר כאייקון של שנות השמונים לא עבר טוב לשנות התשעים.
ייתכן שלחיי המשפחה של בנאטר הייתה השפעה על כך - השותפות ההדוקה שלה עם בן זוגה הגיטריסט יצר חיכוכים עם חברת התקליטים, ובזמן שיצא האלבום Gravity's Rainbow הייתה בנאטר בהריון עם בתה השנייה, האנה.
ב-1997 חתמה חוזה הקלטות חדש עם CMC, ויצאה עם אלבום חדש, Innamorata, ומאז יצאה רק באלבום חדש אחד, Go, ב-2003.
הזוגיות המוצלחת של ג'ירלדו ובנאטר היא אכן ההשפעה הגדולה ביותר על הקריירה שלה משנות התשעים והלאה.
השניים כותבים ויוצרים ביחד, ומופיעים רבות - במיוחד בהקשרים של נוסטלגיה לשנות השמונים שגאתה בשנות האלפיים, כאשר שניהם כבר עברו את גיל הששים.
בנאטר יצאה לסבבי הופעות עם אמנים אחרים מתקופתה, כולל בלונדי, וסטיקס.
ביוני 2010 יצא ספר זכרונותיה של בנאטר, Between a Heart and a Rock Place.
היא מספרת בו על הסכסוכים עם כריסליס, על הקושי לקיים חיי משפחה לצד הקריירה במוזיקה, ועל פמיניזם.
היא כתבה, "בכל יום מאז אני בוגרת מספיק לחשוב, החשבתי את עצמי לפמיניסטית...
זה מעצים לראות ולדעת שאולי, באופן כלשהו, אני עזרתי להפוך את הדרך הקשה שעומדת בפני נשים לקצת יותר קלה".
הספר היה רב מכר ברשימת הניו יורק טיימס.
למרות היסוסה בהתחלה, בנאטר כל כך נהנתה מתהליך הכתיבה שהיא המשיכה וכתבה לאחר מכן רומן.
פטרישה הייווד היא שחקנית סקוטית שהופיעה בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
הייווד נולדה בגרטנה גרין שבמחוז דמפרישייר שבסקוטלנד.
היא בת למשפחה בת חמישה ילדים, אביה ג'ון דייוויד הייווד היה מהנדס.
בנעוריה למדה בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק".
מאוחר יותר היא הצטרפה ללהקת התיאטרון והופיעה ב-1954 במחזמר "Salad Days" בתפקיד ראוונה.
באותה שנה הועברה ההפקה לתיאטרון וודוויל בלונדון, שם הוצגה במשך חמש שנים, תקופת שיא למחזמר באותה עת.
בשנת 1968 הופיעה הייווד לראשונה בסרט קולנוע והיא בת 36. היא גילמה את דמות האומנת בסרטו של פרנקו זפירלי "רומיאו ויוליה".
בהמשך שיחקה בתפקידי משנה בסרט "Staircase" ובסרט "הקרב על בריטניה", שניהם מ-1969. תפקידה הבא היה בפסיכודרמה "Mumsy, Nanny, Sonny and Girly" מ-1970 בבימויו של פרדי פרנסיס.
בעקבות הופעתה זו קיבלה תפקידים בקומדיות, סרטי מתח וסרטי אימה.
ב-1978 גילמה הייווד את דמותה של אלן (נלי) בסדרת הטלוויזיה "אנקת גבהים", עיבוד של ה-BBC לרומן מאת אמילי ברונטה.
עוד בטלוויזיה השתתפה בסדרה הקומית "Root Into Europe" בה זוג בריטים מבוגרים מטיילים במדינות שונות באירופה.
ב-1987 שיחקה בתפקיד אמו של דיקון בעיבוד לספר "סוד הגן הנעלם" של רשת הולמארק.
היא שיחקה בתפקיד אורח בפרק "Second Time Around" של הסדרה "המפקח מורס".
על תפקידה בסרט "רומיאו ויוליה" הייתה הייווד מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1969.
הייווד נשואה לאוליבר נוויל, לשעבר מנהל של האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
פטריק (פט) לויד מקרורי הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קרוליינה הצפונית משנת 2013 ועד ינואר 2017. קודם לכן כיהן כראש העיר שארלוט במשך 14 שנים.
מקרורי גדל במחוז גילפורד שבקרוליינה הצפונית.
הוא סיים תואר ראשון בחינוך ובמדע המדינה בקטוובה קולג' ולאחר לימודיו עבר לשארלוט, שם עבד בחברת תשתיות החשמל דיוק אנרג'י במשך 28 שנים.
ב-1989 נבחר למועצת העיר שארלוט וכיהן כחבר מועצה במשך שלוש קדנציות.
ב-1995 נבחר לראש העיר שארלוט, וכיהן בתפקיד עד דצמבר 2009. ב-2008 התמודד ללא הצלחה בבחירות למשרת מושל המדינה, לאחר שהפסיד ליריבתו בוו פרדו מהמפלגה הדמוקרטית ברוב של 50.2% מול 46.9%.
לאחר תקופת כהונתו כראש העיר עבד במשרד עורכי דין "Moore & Van Allen" ושותף בחברת הייעוץ מקרורי ושות' שייסד אחיו פיל.
ב-2012 נבחר למושל קרוליינה הצפונית ברוב של 54.6%, והושבע לתפקיד בינואר 2013. הוא התמודד לכהונה שנייה בנובמבר 2016 אך הפסיד לרוי קופר.
ב-2022 התמודד בבחירות מקדימות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לסנאט, אך הפסיד לטד באד.
פט פרדי'ז דרופ היא להקה מניו זילנד.
סגנון המוזיקלי של הלהקה הוא שילוב של רגאיי, דאב, ג'אז, רית'ם אנד בלוז וטכנו.
הלהקה נוצרה בסוף שנות ה-90 על ידי מספר מוזיקאים מלהקות שונות מוולינגטון, ניו זילנד.
חברי הלהקה המשיכו להופיע בהרכבים המקוריים עד שפט פרדי'ז דרופ הפכה למרכז הפעילות שלהם.
דאלאס טמיירה (Dallas Tamaira) - שירה, גיטרה, 1999 ואילך.
קריס פאימו (Chris Faiumu) - כלי הקשה, הפקה, 1999 ואילך.
טובי ליינג (Toby Laing) - חצוצרה, 1999 ואילך.
טהימנה קר (Tehimana Kerr) - גיטרה, 2000 ואילך.
אייאן גורדון (Iain Gordon) - קלידים, 2000 ואילך.
ג'ו לינדסי (Joe Lindsay) - טרומבון, טובה, מפוחית, 2000 ואילך.
סקוט טוורס (Scott Towers) - סקסופון, 2007 ואילך.
מרק ויליאמס (Mark Williams) "MC Slave" - מכונה "פרדי ה-8" - ראפ
וורן מקסוול (Warren Maxwell) - סקסופון, 2000-2007.
פט פרדי'ז דרופ הוציאו 4 אלבומי אולפן ו-4 אלבומי הופעה חיה.
פט קאש הוא טניסאי עבר אוסטרלי.
אחד הטניסאים הבולטים בעולם בשנות ה-80. הוא זכה פעם אחת בטורניר גראנד סלאם לגברים.
בסך הכל הוא זכה ב-18 תחרויות: 6 תחרויות יחידים ו-12 תחרויות זוגות.
אביו של קאש היה שחקן פוטבול אוסטרלי.
בתחילת שנות ה-80 היה קאש שחקן נוער בולט.
בשנת 1982 הוא ניצח בתחרות זוגות באליפות צרפת הפתוחה, אליפות ליחידים באליפות וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
בסוף אותה שנה הוא עבר לטניס בוגרים, ובסוף השנה ניצח בתחרות הראשונה שלו.
בשנת 1983 היה לטניסאי הצעיר ביותר שהשתתף בנבחרת גביע דייוויס של אוסטרליה.
בשנת 1986 זכה עם הנבחרת בגביע בפעם השנייה.
ב-1984 ו-1985 הוא הגיע לגמר תחרויות זוגות באליפות וימבלדון, אך הפסיד בגמר.
בשנת 1987 הוא זכה באליפות וימבלדון, אך לא הצליח לשחזר הישג זה בהמשך.
לאחר הפרישה הוא עבר לגור בלונדון.
הוא עוסק באימון ופרשנות טניס בטלוויזיה.
פטריק ג'וזף טומי הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כנציגה של מדינת פנסילבניה בסנאט של ארצות הברית בשנים 2011–2023. טרם בחירתו לסנאט היה איש עסקים ובנקאי בוול סטריט, עד שנבחר לסנאט מטעם פנסילבניה ב-2010 מטעם המפלגה הרפובליקנית.
לאחר קריירתו העסקית שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של פנסילבניה במשך שלוש תקופות כהונה, בשנים 1999–2005, אם כי לא התמודד לתקופת כהונה רביעית לאחר שהבטיח לא לכהן למעלה משלוש תקופות כהונה ב-1998.
פטריק טומי נולד בפרובידנס, בירת רוד איילנד לזוג הורים נוצרים קתולים.
בילדותו היה חבר בתנועת הצופים.
הוא למד באקדמיית לה-סאלה בפרובידנס, זאת לפני שהיה לבוגר מכללת הרווארד בלימודי ממשל.
לאחר שנבחר למועמד הרפובליקני בבחירות 2010 לסנאט של ארצות הברית בפנסילבניה, נבחר טומי לסנאט ב-2 בנובמבר אותה השנה אחרי שהביס את יריבו מן המפלגה הדמוקרטית, לשעבר אדמירל שלושה-כוכבים בצי ארצות הברית ג'ו ססטק.
נכון ל-2018, טומי הוא בעל המשרה הרמה ביותר בפנסילבניה המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית.
במהלך כהונתו, ישב טומי בשולחן הממתקים של הסנאט.
בסנאט האמריקאי מכהן טומי בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים; ועדת התקציב; ועדת הכספים והוועדה הכלכלית המשותפת של הקונגרס, נוסף על חברויותיו בוועדות משנה.
בשנת 2011 הוא שירת גם בוועדה המיוחדת המשותפת להצמצום הגירעון.
הוא נבחר מחדש ב-8 בנובמבר 2016, לכהונתו השנייה בסנאט.
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, התנצח איתו טומי לא פעם.
כאשר הודיע טראמפ ב-1 במרץ 2018 על כוונתו להטיל מכסי מגן של 25% על פלדה מיובאת ו-10% על אלומיניום, כינה טומי את הנשיא "תימהוני".
באותו היום דרש טראמפ להעלות את הגיל המינמלי לרכישת כלי נשק, טומי הציע לצמצם את ההגבלות רק על רכישת רובי סער והראשון הטיח באחרון כי הוא מפחד מאיגוד הרובאים הלאומי.
ב-5 באוקטובר 2020 הכריז טומי כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה שלישית בבחירות 2022. כהונתו תמה ב-3 בינואר 2023.
מכתש פט הוא מכתש פגיעה הנמצא על כוכב חמה אשר קרוי על שמו של המשורר הרוסי ממוצא גרמני אפנאסי פט.
רוברט "פט" וייט הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל.
בתפקידו האחרון שירת כמפקד הקורפוס השלישי של צבא ארצות הברית.
וייט סיים ב-1986 תואר ראשון בהיסטוריה בקולג' קלרמונט מק'קנה והתגייס לצבא כקצין שריון.
במהלך שירותו הוצב במזרח התיכון, באירופה ובדרום אסיה.
הוא השתתף במלחמת עיראק, מלחמת אפגניסטן ובמבצע נחישות טבועה.
בתחילת שירותו הצבאי שימש מפקד מחלקה ברגימנט המשורין ה-77 וברגימנט המשורין ה-33 בפורט לואיס.
הוא סיים קורס מתקדם של קציני שריון וארטילריה וב-1991 מונה למפקד פלוגה ברגימנט ה-32 של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה ולאחר מכן עוזר למפקד הדיוויזיה.
ב-1993 מונה למפקד פלוגה ברגימנט החי"ר הרביעי המוצב בגרמניה.
ב-1998 מונה לקצין מבצעים בגדוד השני של הרגימנט המשורין ה-70 ובתפקידו הבא שימש קצין מטה בפיקוד הכוחות המשותף.
במלחמת עיראק פיקד על הגדוד השני ברגימנט המשורין ה-37 ושימש קצין מטה בדיוויזיה המשוריינת הראשונה.
ביוני 2007 מונה למפקד החטיבה השנייה בדיוויזיה שתחת פיקודו הוצבה בעיראק.
ביולי 2009 מונה לסגן מפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית.
ביוני 2011 מונה לסגן מפקד מרכז הלוחמה המשולב בפורט לוונוורת'.
ביוני 2012 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה השלישית, בתקופת שירותו הוצבה הדיוויזיה באפגניסטן והוא שימש סגן מפקד אזור דרום של כוח נאט"ו.
באוגוסט 2013 מונה לראש תא התיאום לפקיסטן ואפגניסטן באגף התכנון של המטות המשולבים.
בספטמבר 2015 מונה לסגן לענייני מבצעים, תכנון ואימונים בפיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
ב-2016 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, תחת פיקודו הוצבה הדיוויזיה בעיראק והוא שימש כמפקד הכוח המשותף היבשתי בלחימה נגד דאעש.
בתפקידו הבא שימש קצין אג"ם של פיקוד אירופה.
ביוני 2019 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס השלישי, בספטמבר 2019 מונה למפקד כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה.
כיהן בתפקיד עד פרישתו באוקטובר 2022.
וייט בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת מרכז מישיגן ותואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
פרסטון "פט" מרדוק גרין השלישי הוא פוליטיקאי ואיש ממשל אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית מיולי 2007 ועד ספטמבר 2009. קודם לכן הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית מטעם טקסס.
כיום הוא משמש כנשיא של מוסד סיד ריצ'רדסון בפורט וורת', טקסס.
הוא גם משמש כיושב ראש מועצת הנאמנים של "המכון לניתוח ביטחוני" (IDA).
פט גרין נולד בפורט וורת', טקסס.
בשנים 1970–1973 הוא למד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, שם הוא שיחק כסנטר של קבוצת הפוטבול האמריקאי של המוסד.
ב-1974 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת טקסס באוסטין וב-1978 הוא קיבל תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים של האוניברסיטה.
אחיו הבכור, צ'ארלי גרין, הוא חבר המפלגה הרפובליקנית שמייצג את מחוז הבחירה ה-99 של טקסס בבית הנבחרים של המדינה.
קודם לכניסתו לחיים הציבוריים היה גרין עורך דין ואיש עסקים בפורט וורת'.
בין השנים 1983–1985 הוא היה עוזרו של הסנאטור לויד בנטסן.
בין השנים 1989–1997 כיהן גרין בארבע תקופות כהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בתחילה הוא נבחר בבחירות ביניים כדי להחליף את יושב ראש הבית, ג'ים רייט.
הוא הביס בהפרש קטן את המועמד הרפובליקני, האלרגולוג תושב פורט וורת', בוב לנייר (לא לבלבל עם ראש עיריית יוסטון באותו שם).
גרין נבחר מחדש שלוש פעמים, אך החליט לא להתמודד לכהונה נוספת ב-1996 ובמקומו נבחרה קיי גריינג'ר.
בעת כהונתו בקונגרס, נזקפה לזכותו של גרין הטבעת המונח "הכלבים הכחולים הדמוקרטים" הוא הביע את דעתו שהחברים הללו הם חברי האגף השמרני של המפלגה (שצבעה הוא הצבע הכחול), שזכו לכינוי זה מאנשי האגף השמאלי של המפלגה.
המונח נוצר כפרפרזה על המונח כלב דמוקרטי צהוב, שהיה כינוים של קבוצות בוחרים במדינות הדרום בארצות הברית במאה ה-19 וה-20 שבחרו במפלגה הדמוקרטית באופן קבוע בגלל שנאתם כלפי המפלגה הרפובליקנית.
בספטמבר 2001 הצטרף גרין למחלקת ההגנה כעוזר מיוחד למזכיר ההגנה האחראי על היוזמות המשותפות לסוכנויות השונות של המחלקה, לסוגיות חקיקתיות ולמייזמים מיוחדים.
ב-29 ביולי 2005 מינה הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את גרין כמזכיר חיל האוויר בפועל, משרה בה החזיק עד לאישור המזכיר הקבוע, מייקל ויין, בנובמבר אותה שנה.
ב-21 בפברואר 2006 מונה גרין כתת-מזכיר הצבא.
בתפקיד זה היה גרין בעל התפקיד האזרחי השני בחשיבותו במחלקת הצבא.
במרץ 2007 מונה גרין כמזכיר הצבא בפועל על ידי מזכיר ההגנה רוברט גייטס, בשל התפטרותו של מזכיר הצבא הקודם פרנסיס הארווי על רקע שערוריית המרכז הרפואי של הצבא על שם וולטר ריד.
ב-16 ביולי אותה שנה אישר הסנאט את מינויו הקבוע.
ב-30 באוגוסט אותה שנה הקים גרין ועדה לחקירת המשבר בתחום הקבלנים החיצוניים של הצבא.
פטריק פול "פט" גלסינגר הוא מהנדס חשמל ומנהל אמריקאי בתעשיות החומרה והתוכנה, מנכ"ל אינטל מפברואר 2021 עד דצמבר 2024, וקודם לכן מנכ"ל חברת התוכנה VMware מאז ספטמבר 2012.
בשנת 1979, בגיל 18, התחיל לעבוד בחברת אינטל כטכנאי בקרת איכות, והמשיך לעבוד בחברה במשך כשלושים שנה.
במהלך עבודתו באינטל קיבל בשנת 1983 תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת סנטה קלרה ובשנת 1985 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת סטנפורד.
עבד באינטל בין השאר כארכיטקט של המעבד אינטל 80486, כסגן נשיא ומנהל קבוצת Digital Enterprise Group, כמנהל טכנולוגיות ראשי (CTO).
יזם את כנס המפתחים של אינטל .
בספטמבר 2009 עבר לחברת EMC, שם ניהל את קבוצת מוצרי תשתיות המידע (Information Infrastructure Products).
בספטמבר 2012 מונה למנכ"ל חברת VMware.
בעת ששימש בתפקיד זה רכשה החברה חברות ישראליות אחדות.
ב-15 בפברואר 2021 החל לשמש כמנכ"ל חברת אינטל.
בדצמבר 2024 הודיע על פרישתו המיידית מתפקיד זה.
הוא יושב ראש של תנועת Transforming the Bay with Christ, שפועלת להידוק הקשר בין תושבי מפרץ סן פרנסיסקו ובין הכנסייה.
פטסי אן "פט" דאנר היא פוליטיקאית אמריקאית לשעבר, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת מיזורי, בשנים 1993–2001. דאנר היא חברת המפלגה הדמוקרטית.
דאנר נולדה בינואר 1934 בלואיוויל, הגדולה שבערי קנטקי, וגדלה בבוויאר (Bevier) שבמיזורי.
סבה וסבתה מצד אמה היגרו לארצות הברית מלבנון בעשור הראשון של המאה ה-20. את השכלתה התיכונית רכשה בבתי ספר ציבוריים, ובאוניברסיטת צפון-מערב מיזורי השלימה בכבוד לימודי תואר ראשון במדע המדינה.
בתום לימודיה הגבוהים עבדה דאנר כמנהלת מחוזית עבור חבר הקונגרס ג'רי ליטון.
במהלך נשיאותו של ג'ימי קרטר מילאה תפקיד תת-ממשלתי.
בבחירות 1976 עזב ליטון את בית הנבחרים האמריקאי כדי להתמודד במקום זאת אל הסנאט של ארצות הברית.
בעקבות זאת, דאנר הכריזה על התמודדותה לקונגרס.
באוגוסט אותה שנה הפסידה בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית למורגן מקספילד, שבעצמו הפסיד לחבר בית הנבחרים המדינתי של מיזורי טום קולמן.
בשנת 1982 נבחרה דאנר לסנאט המדינתי של מיזורי, ובשנים 1986 ו-1990 נבחרה לתקופות כהונה נוספות.
בשנת 1992 התמודד דאנר לבית הנבחרים האמריקאי, והביסה את קולמן המכהן במהפך פוליטי.
היא נבחרה מחדש לבית הנבחרים בשנים 1994, 1996 ובשנת 1998. בשנת 2000 הכריזה דאנר כי לא תתמודד מחדש לקונגרס לשם טיפוליה בסרטן השד.
בנה, סטיב דאנר, לשעבר חבר הסנאט המדינתי של מיזורי, היה המועמד הדמוקרטי בבחירות על המושב שהותירה אחריה אמו, אך הפסיד ביום הבחירות הכלליות לסם גרייבס ביחס של 51%-47%.
כהונתה של דאנר תמה בראשית ינואר 2001.
פטריק אדוארד פאלון הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת טקסס, מאז ינואר 2021. המחוז שוכן בצפון-מזרח טקסס ובתוכו מחוזות שונים לאורך הנהר האדום.
פאלון, חבר המפלגה הרפובליקנית וקצין משוחרר מחיל האוויר של ארצות הברית, שירת בשנים 2019–2021 בסנאט המדינתי של טקסס וקודם לכן בבית הנבחרים של טקסס.
פאלון נולד בפיטספילד שבמערב קהיליית מסצ'וסטס.
שני הוריו היו מורים בבתי ספר ציבוריים והוא גדל באזורים כפריים.
באוניברסיטת נוטרדאם השלים פאלון לימודי תואר ראשון ביחסי ממשל וביחסים בין-לאומיים.
בנוטרדאם שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה תחת המאמן לו הולץ והיה חלק מנבחרת האליפות הלאומית בשנת 1988. בימי כסטודנט ניהל בית עסק לחולצות טי והשתתף לא פעם בפעילויות פוליטיות.
פאלון הוסיף להיות צוער בחיל ההדרכה של חיל האוויר האמריקאי.
במהלך שירת בחיל האוויר בדרגת לוטננט שני במשך ארבע שנים, במהלך עוטר במדליית ההישג של חיל האוויר.
בתום לימודיו הגבוהים בראשית שנות ה-90, עבר פאלון אל מחוז דנטון שבטקסס.
הוא הנשיא והמנכ"ל של "Virtus Apparel", חברה המתמחה בייצור בגדים בעיצוב צבאי ופטריוטי.
בשנת 2009 נבחר פאלון אל מועצת העיר של פריסקו עם 57% מהקולות.
במאי 2011 בחרו בו חבריו למועצה כראש העירייה הזמני.
במאי 2012 פורסם תחקיר עיתונאי בכתב העת "D Magazine" בו נטען כי פאלון זייף את תושבתו בפריסקו ולא התגורר במחוז הבחירה שייצג.
באותה שנה נבחר אל בית הנבחרים המדינתי בטקסס, שם שירת בשנים 2013–2019. ביולי 2017 הודיע פאלון כי יתמודד נגד קרייג אסטיס, חבר הסנאט של טקסס מטעם מחוז הבחירה ה-30, בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
פאלון גבר על אסטיס ועל איש העסקים קרייג קרטר בפריימריז שהתקיים ב-6 במרץ 2018, עם 53,881 קולות (62%).
ביום בחירות אמצע ניצח פאלון את קווין לופז, מועמד המפלגה הדמוקרטית, עם 233,949 קולות (שהם 73.9% מסך קולות הבוחרים).
ב-8 בינואר 2019 הושבע פאלון לתפקידו בסנאט המדינתי.
במאי 2020 השיק פאלון את מסע הבחירות שלו במחוז הקונגרס הרביעי של טקסס, בו התמודד להחליף בבית הנבחרים של ארצות הברית את ג'ון רטקליף, שמונה לראש המודיעין הלאומי בידי הנשיא דונלד טראמפ.
ב-8 באוגוסט 2020 נבחר פאלון להחליף את רטליף כמועמד המפלגה הרפובליקנית בחודש בנובמבר בידי 18 יושבי ראש מחוזיים של המפלגה במחוז הקונגרס, וזכה במועמדות עם 82 קולות לעומת 34 קולות של יריבו השני.
פאלון ניצב בפני הדמוקרט ראסל פוסטר בבחירות הכלליות בנובמבר.
עם זאת, על פי "טקסס טריביון", המחוז היה כה רפובליקני עד כי מנהיגי הרפובליקנים במחוז בחרו למעשה את יורשו של רטליף כאשר נבחר פאלון להחליף את רטקליף כמועמד הרפובליקני.
כצפוי, פאלון ניצח בבחירות הכלליות בניצחון מוחץ, וגרף 75% מקולות הבוחרים בעוד פוסטר גרף כ-22% בלבד.
פטריק קווין ראיין הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של מדינת ניו יורק מאז ספטמבר 2022. ראיין, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כנציב מחוז אלסטר.
ראיין נולד וגדל בקינגסטון שבניו יורק.
שניים מחבריו לכיתה בווסט פוינט הם חברי הקונגרס ג'ון ג'יימס ווסלי האנט.
את השכלתו הגבוהה רכש באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שם השלים לימודי תואר ראשון בפוליטיקה בין-לאומית, ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון – שם קיבל תואר שני בלימודי אבטחה.
בשנים 2004–2009 שירת ראיין כקצין מודיעין קרבי בצבא ארצות הברית.
מ-2009 עד 2011 עבד כסגן מנהל בחברת "בריקו טכנולוגיות", וב-2011 הוסיף לייסד את חברת התוכנה "Praescient Analytics".
בין השנים 2015–2017 היה סמנכ"ל בכיר ב-"Dataminr", פלטפורמת בינה מלאכותית.
בפברואר 2019 התפטר נציב מחוז אלסטר מייק היין מתפקידו לאחר שמונה לחבר בממשלתו של מושל ניו יורק אנדרו קואמו.
ב-30 באפריל אותה שנה נבחר ראיין למחליפו של היין לאחר שגבר על המועמד הרפובליקני ג'ק הייז בבחירות מיוחדות.
הוא נכנס לתפקידו כנציב המחוז ב-7 ביוני 2019. ראיין הוא נציב המחוז השני בהיסטוריה של אלסטר מאז אומצה החוקה המחוזית ב-2008. בנובמבר 2019 גבר על הייז פעם נוספת בבחירות הכלליות, ונבחר לתקופת כהונה מלאה בת ארבע שנים.
כנציב המחוז יזם ראיין תוכנית למיסוד הכנסה בסיסית אוניברסלית, שבה כמאה משפחות במחוז השתכרו ב-500 דולר אמריקאי לחודש.
בנוסף פעל לחקיקה של מספר יוזמות להגנת הסביבה במחוז אלסטר, והתחייב להעביר באופן מלא את הפעילות של ממשלת המחוז לאנרגיה מתחדשת עד 2030 ולקדם שותפות עם המכללה הקהילתית המקומית "SUNY Ulster" למען משרות בתעשיית האנרגיה הירוקה.
ב-14 בינואר 2020 הביע ראיין את תמיכתו בפיט בוטיג'ג' במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, בשל שירותו הצבאי של בוטיג'ג' וחזונו הפרוגרסיבי.
התמודדותו הראשונה של ראיין לבית הנבחרים של ארצות הברית הייתה בבחירות 2018. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית במחוז הקונגרס ה-19 של ניו יורק גרף ראיין 18% מהקולות, לעומת 22 האחוזים שגרף אנטוניו דלגאדו.
לאחר שדלגאדו התפטר מהקונגרס ב-25 במאי 2022 בשל מינויו לסגן מושלת ניו יורק, הכריז ראיין כי יתמודד בבחירות המיוחדות להחלפתו.
ב-9 ביוני נבחר ראיין למועמד המפלגה הדמוקרטית בידי יושב ראש סניפי המפלגה ברחבי ניו יורק.
בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים ב-23 באוגוסט 2022 התמודד ראיין מול מועמד המפלגה הרפובליקנית מארק מולינרו.
ראיין נתפס כאנדרדוג מכיוון שבכל הסקרים פיגר מאחורי מולינרו ופרשנים שונים העריכו כי חוסר הפופולריות של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן יהווה אבן נגף בדרך להצלחתו של ראיין.
עם זאת, ביום הבחירות גבר ראיין על מולינרו ביחס של 48.8%–51.1%, במה שנחשב למהפך.
ראיין הוסיף להתעלות על ניצחונו של ביידן במחוז בבחירות 2020 לנשיאות ב-0.8%.
משניסו הפרשנים הפוליטיים להסביר את ניצחונו של ראיין, יוחסה לו תמיכתו בזכות להפלה מלאכותית בעקבות פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון, אשר ביטל פסק דין רו נגד וייד.
ראיין הושבע לתפקידו ב-13 בספטמבר 2022 ובבחירות הרגילות בנובמבר 2022, נבחר לכהונה מלאה.
פטריק מקארתי הידוע בתור פט מקארתי הוא מפיק מוזיקלי אירי, שעבד עם אמנים שונים, כולל הווטרבויז, Counting Crows, אר.אי.אם.
ב-1998, הוא החליף את סקוט ליט כמפיק הראשי של להקת אר.אי.אם.
והיה שותף להפקה של שלושה מאלבומיה Up, וכן את פסקול הסרט "איש על הירח" (1999); מקארתי שימש בעבר כטכנאי קול ב-Monster ו-New Adventures in Hi-Fi של הלהקה.
בשנת 2007 הוכרז שאלבום האולפן הארבעה-עשר שלה, Accelerate, יופק על ידי ג'קנייף לי ולא מקארתי.
מקארתי גם אחראי על המיקס של האלבום Ray of Light מאת הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
בהמשך הקריירה שלו, הוא תרגם לשפה האנגלית את השיר היפני הפופולרי "", שהוקלט בהמשך בידי כריסטינה וי.
פט פאסלוף באנגלית: Pat Passlof (5 באוגוסט 1928 - 13 בנובמבר 2011) הייתה ציירת אקספרסיוניזם מופשט אמריקאי.
פאסלוף נולדה בג'ורג'יה בשנת 1928 וגדלה בניו יורק, למדה בקווינס קולג'.
בקיץ 1948 היא למדה ציור אצל וילם דה קונינג בבלאק מאונטיין קולג', והמשיכה ללמוד איתו באופן פרטי לאחר שחזר לניו יורק.
באותו סתיו, דה קונינג הכיר לה את מילטון רזניק.
היא ורזניק החלו לחיות יחד באמצע שנות ה-50 והתחתנו ב-1962.
פאסלוף הייתה חברה בלתי נפרדת מעולם האמנות בניו יורק במשך שישה עשורים.
הקריירה והכתיבה שלה מצטלבים עם מקומות, אירועים ואנשים מרכזיים - מ"המועדון" והקואופרטיבים ברחוב העשירי, לגלריה גרין המפורסמת, תנועת האמנות הפמיניסטית ועד דורות של סטודנטים באוניברסיטה סיטי של ניו יורק.
עבודתה המוקדמת ביותר של פאסלוף ניצלה את סוגי הצורות הביומורפיות שהיו תוכני יצירה גם על ידי דה קונינג וגורקי; כמו גם האידאולוגיה האקזיסטנציאליסטית שהובילה לאקספרסיוניזם המופשט.
עם זאת, פאסלוף תמיד הייתה מאוד אינדיבידואלית ועבודתה הייתה מגוונת ללא הרף מבחינת מגע, צורה ופלטה.
היא מעולם לא רצתה לחזור על עצמה.
בשנת 1949, פאסלוף עזרה לשפץ את הלופט ברחוב השמיני, שהיה המקום הראשון של "מועדון (האמנים)", כשהיא נוכחת בכל הרצאה ופאנל.
היא ראתה בכך את הבסיס לחינוך האמנותי שלה, אף שהיא סיימה את התואר הראשון ב-1951. כשהבחינה שרבים מבני גילה כמעט ולא דיברו כשהם הגיעו למועדון האמנים, היא החליטה לארגן "מועדון ליל רביעי" חלופי, וראתה אותו כמעין "מועדון ג'וניור".
המפגשים של יום רביעי בערב הפכו לפופולריים במהירות, מה שהוביל את ותיקי המועדון לחסל אותו מחשש לתחרות.
ב-1956 עזרה פאסלוף בהקמת גלריית מארס שם הציגה שתי תערוכות ועזרה בארגון תערוכות רבות של אמנים אחרים, כולל התערוכה הראשונה של מארק די סוברו.
היא עיצבה אוספי שירת אמנים, הנקראים Pandemonium.
ב-1961 היא הציגה תערוכת יחיד בגלריה הירוקה של דיק בלאמי, וכן השתתפה בתערוכות קבוצתיות.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, פאסלוף הפכה לדמות מרכזית בארגון "נשים באמנויות", וסקרה פאנלים והרצאות עבור המגזין.
היא גם כתבה עבור Craft Horizons וביקורות מדי פעם עבור Arts Magazine.
בשנות ה-60 וה-70 הציגה בגלריה גלוב, גלריה פיינר וגלריה לנדמרק.
פאסלוף הייתה נושא לתערוכה רטרוספקטיבית שאצרה קארן וילקין בקרן מילטון רזניק ופט פאסלוף ב-2020.
ניתן למצוא את עבודתה באוספים כמו אוסף קורקורן, וושינגטון הבירה; מוזיאון האקדמיה של קרנברוק, בלומפלד הילס, מישיגן; מוזיאון האמנות של מילווקי, מילווקי, ויסקונסין.
מוזיאון רוזוול, רוזוול, ניו מקסיקו; גלריית האמנות Weatherspoon, ובמוזיאון האמנות של קולג' בלאק מאונטיין, אשוויל צפון קרוליינה.
רטרוספקטיבה של עבודתה נערכה במוזיאון בלאק מאונטיין קולג' בשנת 2011. ציור שלה נרכש על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית, ונכלל בתערוכתו ב-2017, "Making Space: Women Artists and Postwar Abstraction".
הציור של פאסלוף, ללא כותרת, כ.
פאסלוף נפטרה מסרטן ב-13 בנובמבר 2011 בעיר ניו יורק.
קרן מילטון רזניק ופאט פאסלוף הוקמה ב-2015. בשנת 2016 נכללה הביוגרפיה שלה בקטלוג התערוכה נשים של אקספרסיוניזם מופשט שאורגן על ידי מוזיאון האמנות של דנוור .
פטריק מרטין ורביק הוא שחקן הוקי קרח מקצועני קנדי לשעבר והמנכ"ל הנוכחי של אנהיים דאקס בליגת ההוקי הלאומית.
ורביק שיחק בחמש קבוצות במשך 20 שנות קריירת משחק וזכה בטבעת גביע סטנלי עם דאלאס סטארס בשנת 1999. כינויו, "כדור שנאה קטן", ניתן לו ב-1995 על ידי גלן הילי לאחר שחברו לקבוצת ניו יורק ריינג'רס ריי פרארו תויג כ"כדור שנאה גדול".
הוא אחד מכמה שחקני NHL שכבשו 500 שערים, אך אחד מארבעה שמתאימים אך אינם חברים בהיכל התהילה של ההוקי.
ורביק גדל בפטרוליה, אונטריו ושיחק הוקי לפני שהתאים למועדון עירו.
מועדון ששיחק בעונת 1980 כנער בן 15.
ורביק נבחר במקום ה-43 על ידי ניו ג'רזי דווילס בדראפט ה-NHL 1982. הוא עזר לדווילס להופיע בפלייאוף הראשון שלהם בעונת 1987/88, כאשר כבש שיא מועדון של 46 שערים עד שנשבר בעונת 2005/06 על ידי 48 שערים של בראיין ג'יונטה.
ב-15 במאי 1985, אחד מאגודליו של ורביק נחתך ממקדחה בתאונת חקלאות.
הודות לאביו ואחיו האגודל שלו ניצל, ולאחר שיקום מקיף חזר ורביק להוקי.
ורביק חתך את רגלו של מגן וושינגטון קפיטלס, רוד לנגוויי עם מחליקו.
ה-NHL קבע שהתקרית אירעה בשוגג, אבל התקרית הוסיפה שמן ליריבות בין וושינגטון לניו ג'רזי.
לאחר עונת 1988/89, הדווילס העבירו אותו בעסקה להרטפורד ויילרס.
בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה בהבקעת שערים ובשנייה זכה בתואר ה-MVP של הקבוצה.
ב-1991 הוא נבחר לנבחרת האולסטאר בפעם הראשונה ובעונה שלאחר מכן מונה ורביק לקפטן הויילרס.
לאחר תקופה קצרה עם הריינג'רס, הוא חתם חוזה עם דאלאס סטארס כשחקן חופשי ב-1996, איתם זכה בגביע סטנלי הראשון שלו ב-1999.
במהלך עונת 2000, הוא חתם על חוזה עם דטרויט רד וינגס.
בדטרויט, הוא עבר את רף 1,000 הנקודות, כבש את שערו ה-500, והפך לאחד מ-25 המובילים בכיבוש שערים בקריירה לפני שחזר לדאלאס בעונת ה-NHL האחרונה שלו ב-2002.
ורביק הוא שחקן ה-NHL היחיד שצבר 40 שערים ומעלה ו-200 דקות עונשין ומעלה באותה עונה שלוש פעמים.
לאחר פרישתו, הוא הפך לשדרן ספורט משני במשרה חלקית עבור שידורי טלוויזיה של משחקי החוץ של רד וינגס.
ורביק הוא השחקן היחיד בתולדות ה-NHL שכבש למעלה מ-500 שערים בקריירה ו-2,500 דקות עונשין בקריירה.