tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר 2007, הדוכסים של לוקסמבורג מריה טרזה ואנרי ערכו ביקור ממלכתי בצ'ילה, והתקבלו על ידי הנשיאה מישל בצ'לט.
לאחר מכן, שר החוץ של לוקסמבורג, ז'אן אסלבורן, הגיע לביקור בצ'ילה בתאריכים 24–25 במרץ 2016, כאשר נפגש עם מקבילו, שר החוץ ארלדו מוניוס.
באוקטובר 2010 ביקר שר האוצר של לוקסמבורג לוק פרידן בסנטיאגו דה צ'ילה, כאשר נפגש עם שר האוצר פליפה לראין.
בתחום הכלכלי-מסחרי, היחסים בין שתי המדינות מעוגנים בהסכם ההתאגדות בין צ'ילה ל, שנכנס לתוקף מאז 2003. בשנת 2018, סך הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-13 מיליון דולר.
המוצרים העיקריים שיוצאו על ידי צ'ילה היו עפרות סיליקון ומכונות גילוח חשמליות, ואילו המוצרים המיוצאים בעיקר על ידי לוקסמבורג כללו מאווררים וצמיגים.
צ'ילה מיוצגת בלוקסמבורג באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בלוקסמבורג סיטי.
לוקסמבורג מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירות הולנד בצ'ילה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי לוקסמבורג–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין לוקסמבורג וספרד.
מערכות היחסים מוגדרות בעיקר על ידי חברות שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
מחלקת החינוך של שגרירות ספרד (השוכנת בבריסל, ומוסמכת לבלגיה, הולנד ולוקסמבורג) כוללת משרד בבניין הקונסולרי של שגרירות ספרד בלוקסמבורג ומרכז משאבים הממוקם בכיתה היחידה לשפה הספרדית ותרבות בבירת לוקסמבורג.
בשירות זה נערכים ביסודם ייעוץ, דיווח, ייעוץ, הכשרת מורים, ארגון פעילויות תרבות, מגעים עם הממשל הלוקסמבורגי ותמיכה ביוזמות רבות של שגרירות ספרד הקשורות לקידום ספרדית.
שיעורים ניתנים גם לילדים של אזרחים ספרדיים המתגוררים בלוקסמבורג, במסגרת מה שמכונה "כיתת השפה והתרבות הספרדית".
התחזיות הטובות לטווח הקצר והבינוני של כלכלת לוקסמבורג הופכות את הצפי לכך שהיחסים הכלכליים עם ספרד ימשיכו באותו מסלול או אף ישתפרו בשנים הקרובות.
יחד עם זאת, קיימות אפשרויות לשיתוף פעולה במספר לא מבוטל של מגזרים עם פוטנציאל פיתוח גדול בלוקסמבורג כמו: תקשורת והפקה אורקולית; לוֹגִיסטִיקָה; חקירה ופיתוח; בנין; תחום המזון וכל מה שקשור לשירותים ומוצרים פיננסיים.
בנוסף, מאחר שלוקסמבורג היא מקום מושבם של מוסדות האיחוד האירופי, ניתן לצפות גם בהגדלת השתתפותן של חברות ספרדיות במכרזים הרבים, בנוסף להיותה מטה סוכנות נאט"ו לרכישות ואספקה (NSPA).
לוקסמבורג אינה מקבלת שיתוף פעולה בפיתוח ספרדי.
ראוי להזכיר כי בשנת 2007 התנהלו מגעים בין ספרד ולוקסמבורג על פעולה משותפת אפשרית במדינה שלישית כלשהי (בסופו של דבר במרכז אמריקה).
בינואר 2007 ערך שר החוץ ושיתוף הפעולה של ספרד מיגל מורטינס ביקור עבודה בלוקסמבורג, שהתרכז במיוחד בענייני אירופה.
ביוני אותה שנה נסע ראש הממשלה ז'אן-קלוד יונקר לספרד, שם נפגש בין היתר עם שר הכלכלה פדרו סולבס .
האירוע הרלוונטי ביותר השנה מבחינה דו-צדדית היה ביקור המשפחה המלכותית הספרדית באפריל 2007. המלכים ניהלו מגעים ברמה גבוהה עם הקהילה הספרדית וביקרו במטה ובמתקנים התעשייתיים של חברות בעלות הון ספרדי ולוקסמבורגי, כמו Arcelor-Mittal ו-SES-Global.
הם פתחו תערוכה חשובה שהוקדשה לפטר ארנסט הראשון ממנספלד , מושל ארצות השפלה ההבסבורגיות (ובכללן לוקסמבורג) מטעם ספרד בתקופת פליפה השני ופליפה השלישי.
מצידם, פליפה השישי והמלכה לטיסיה חזרו ללוקסמבורג לביקור בן יום בנובמבר 2014; שכלל ארוחת צהריים עם הדוכסים, קיום דיונים עם נשיא הממשלה, נשיא לשכת הצירים ושר החוץ.
לוקסמבורג מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-7 קונסוליות באליקנטה, ברצלונה, בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה וסביליה.
ספרד מחזיקה בלוקסמבורג שגרירות בלוקסמבורג סיטי.
יחסי לוקסמבורג–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין לוקסמבורג ושוודיה.
ב-3–4 במאי 2015 ביקר שר האוצר של לוקסמבורג בסטוקהולם, כדי לחזק את הקשרים הכלכליים בין המדינות.
לוקסמבורג מיוצגת בשוודיה באמצעות שגרירותה בקופנהגן, דנמרק.
שוודיה מחזיקה בלוקסמבורג קונסוליה כללית בלוקסמבורג סיטי.
יחסי לוקסמבורג–רומניה הם היחסים הבילטרליים בין לוקסמבורג ורומניה.
לאורך ההיסטוריה, רומניה ולוקסמבורג המודרנית תמיד נהנו ממערכת יחסים ייחודית, שהחלה ב, כאשר סקסונים טרנסילבנים שמקורם היה בין השאר מדוכסות לוקסמבורג, נדדו מזרחה והתיישבו בטרנסילבניה.
תנועת הגירה שנייה התרחשה ב כאשר תושבי דוכסות לוקסמבורג דאז יצאו לכיוון מישורי הדנובה (באנאט טמשוואר), והתבססו כמתיישבים על אדמה זו שנכבשה בעבר על ידי ההבסבורגים מהטורקים וכיום היא חלק מרומניה.
היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין רומניה ללוקסמבורג כוננו לראשונה ב-8 בדצמבר 1920, ובשנת 1966 הועלו הנציגויות הדיפלומטיות בהתאמה לדרגת שגרירות.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, הממשלה הדמוקרטית של רומניה מינתה, בשנת 1990, את השגריר התושב הראשון שלה בלוקסמבורג.
במהלך שילובה ההדרגתי במבנים האירו-אטלנטיים (האיחוד האירופי, נאט"ו), רומניה ולוקסמבורג מגדילות את הסינרגיה שלהן במסגרת בינלאומית דו-צדדית ורב-צדדית.
יתרה מכך, ב-5 באפריל 2005 חתמו רומניה (ובולגריה) על אמנת ההצטרפות לאיחוד האירופי בלוקסמבורג, תחת נשיאות לוקסמבורג של מועצת האיחוד האירופי.
לוקסמבורג מיוצגת ברומניה באמצעות שגרירותה באתונה, יוון, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בלוקסמבורג שגרירות בלוקסמבורג סיטי.
יחסי לוקסמבורג–קנדה הם היחסים הבילטרליים בין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לקנדה.
שתי המדינות חברות באו"ם, בלה-פרנקופוני, בנאט"ו ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
קנדה נהנית מיחסים בילטרליים ארוכי שנים וחזקים עם הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
במהלך מלחמת העולם השנייה התקרבו שתי המדינות באופן משמעותי, כאשר משפחתה של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג, מצאה מקלט במונטריאול לאחר הפלישה הגרמנית ללוקסמבורג בשנת 1940.
הידידות ארוכת השנים של קנדה ולוקסמבורג הביאה לשותפות כלכלית ומסחרית חזקה.
בשנת 2020, יצוא הסחורה של קנדה ללוקסמבורג הסתכם ב-124.0 מיליון דולר.
במהלך אותה תקופה הגיע היבוא של קנדה מלוקסמבורג ל-171.7 מיליון דולר.
לוקסמבורג מיוצגת בקנדה על ידי שגרירותה בוושינגטון די.סי, בירת ארצות הברית.
בנוסף, לוקסמבורג מחזיקה בקונסוליות בערים ונקובר, קלגרי, טורונטו ומונטריאול.
קנדה מיוצגת בלוקסמבורג על ידי שגרירותה בבריסל, בירת בלגיה.
בנוסף, קנדה מחזיקה בקונסוליה בלוקסמבורג סיטי.
יחסי לוקסמבורג–מלטה הם יחסי החוץ בין לוקסמבורג לבין מלטה.
שתי המדינות הן חברות מלאות ב.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-3 ביוני 1969. ביולי 2019 ראש ממשלת מלטה ג'וזף מוסקט התקבל בברכה על ידי ראש ממשלת לוקסמבורג חאווייר.
שני ראשי הממשלה דנו ביחסים דו-צדדיים ובסדרי עדיפויות משותפים באירופה, כולל הגירה, המסגרת הפיננסית הרב-שנתית וההשלכות האפשריות של הברקזיט.
בטל שיבח את היחסים הטובים של שתי המדינות והביע את שמחתו מהצמיחה של הקהילה המלטזית בלוקסמבורג במהלך השנים האחרונות.
מוסקט ושרת החוץ של מלטה, הלנה דאלי, נפגשו עם בטל ואסלבורן כדי לדון בנושא זה של הגירה לצד מערכת היחסים של המדינה עם לוקסמבורג.
מלטה מיוצגת בלוקסמבורג באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בלוקסמבורג סיטי.
לוקסמבורג מיוצגת במלטה באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
יחסי לוקסמבורג–פורטוגל הם היחסים הבילטרליים בין לוקסמבורג לבין פורטוגל, שתי המדינות חברות ב, נאט"ו ובאו"ם.
העצמאות הסופית של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג הושלמה בשנת 1890 כאשר ענף לוקסמבורג של בית נסאו-ויילבורג תפס את השלטון.
ב-1891 לוקסמבורג ופורטוגל כוננו יחסים דיפלומטיים ישירים.
ב-21 ביוני 1893, התחתן נסיך הכתר וילהלם עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל.
עם עלייתו של וילהלם לכס המלכות ב-1905, הפכה מריה אנה לדוכסית הגדולה של לוקסמבורג.
במהלך הכיבוש הגרמני של לוקסמבורג במלחמת העולם השנייה הצליחה שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג להימלט באמצעות אשרה פורטוגזית שהונפקה על ידי ארישטידש דה סוזה מנדש, קונסול פורטוגל בבורדו, צרפת.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו עובדים פורטוגזים להגר ללוקסמבורג, שם היו נחוצים בתעשיית הפלדה.
מאז, מספר הפורטוגזים בלוקסמבורג גדל בהתמדה.
בעוד שהרשות הסטטיסטית של לוקסמבורג STATEC מנתה 5,783 פורטוגלים ב-1970, היו 82,363 ב-2011, כ-16.1% מהאוכלוסייה.
בשנת 1965 נחתם הסכם ביטוח לאומי ראשון בין המדינות, וב-1979 הוארך תוקף ההסכם.
ב-1988 הוענק לפוליטיקאי מלוקסמבורג ולימים ראש הממשלה ונשיא קבוצת היורו ז'אן קלוד יונקר את הצלב הגדול של מסדר אנריקה הפורטוגלי.
ב-13 בספטמבר 2016, במהלך ביקורו של נשיא הפרלמנט הפורטוגלי, אדוארדו פרו רודריגס, בלוקסמבורג, נפתחה במוזיאון הלאומי להיסטוריה ואמנות בבירה תערוכה החוגגת 125 שנים ליחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
בוועידה ה-12 של קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית בכף ורדה ב-17 וב-18 ביולי 2018, לוקסמבורג קיבלה מעמד של משקיפה.
מאזן הסחר בין שתי המדינות הראה כי בשנת 2016 הסתכם היצוא מפורטוגל ללוקסמבורג ב-567.3 מיליון אירו, שהם 27.2% יותר מאשר ב-2015. לגבי היבוא, מדובר ב-422.1 מיליון אירו, 2.9% יותר מהשנה הקודמת.
לכן, הסחר בין שתי המדינות הותיר לפורטוגל מאזן חיובי של 145.2 מיליון אירו.
ההשקעה של לוקסמבורג בפורטוגל בתקופה 2012–2016 התפתחה בממוצע שנתי של 111.8%, כאשר ההשקעה השנתית צמחה מדי שנה; בניגוד להשקעה הפורטוגלית בלוקסמבורג, שבאותה תקופה הייתה לה התפתחות שנתית ממוצעת של 73.8%.
לוקסמבורג מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-2 קונסוליות כבוד בפארו ובפורטו.
פורטוגל מחזיקה בלוקסמבורג שגרירות בלוקסמבורג סיטי.
יחסי לוקסמבורג–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין לוקסמבורג לפולין.
הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הפולנית השנייה ב-18 באפריל 1921. שתי המדינות נכבשו על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה הייתה פולין חלק מברית ורשה לצד ברית המועצות, בעוד לוקסמבורג הייתה חלק מנאט"ו.
לאחר סיום המלחמה הקרה הצטרפה פולין ל, וכיום שתי המדינות הן חלק מהאיחוד האירופי ונאט"ו.
בשנת 2021 חגגו שתי המדינות 100 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
לוקסמבורג מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה בלוקסמבורג שגרירות לוקסמבורג סיטי.
יחסי לוקסמבורג–סלובקיה הם היחסים הדיפלומטיים בין לוקסמבורג לסלובקיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים עם פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993. באוקטובר 2016 שר האוצר של סלובקיה, מר פיטר קז'ימיר, ביקר בלוקסמבורג במסגרת הנשיאות הסלובקית של מועצת האיחוד האירופי.
כיום, שתי המדינות חברות מלאות ב.
לוקסמבורג מיוצגת בסלובקיה באמצעות שגרירותה בפראג, צ'כיה.
סלובקיה מיוצגת בלוקסמבורג באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה וקונסוליית כבוד בלוקסמבורג סיטי.
יחסי לוקסמבורג–ליטא הם היחסים הדיפלומטיים בין לוקסמבורג לליטא.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1924. בשנת 1934 נוסד סניף של החברה לתמיכת ליטאים בחו"ל, שאחת ממטרותיו הייתה ללמד ילדים ליטאים ליטאית.
במהלך המשבר הכלכלי העולמי של 1929–1933 מספר הליטאים בלוקסמבורג החל לרדת, ולאחר מלחמת העולם השנייה הוא נעלם לחלוטין.
גם ליטא וגם לוקסמבורג ב-1940 נכבשו על ידי מעצמות גדולות יותר.
בשנת 1940 לוקסמבורג נכבשה על ידי גרמניה הנאצית במאי, ואילו ליטא נכבשה על ידי ברית המועצות ביוני.
עם זאת, בניגוד לליטא, לוקסמבורג לאחר 1945 חזרה לעצמאותה.
לוקסמבורג לא הכירה בסיפוח דה יורה של ליטא, אלא נקטה בגישה פרגמטית על ידי הכרה דה פקטו בשילובן של המדינות הבלטיות.
לוקסמבורג הכירה בעצמאותה של ליטא ב-27 באוגוסט 1991, וב-2 ביולי 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
ב-20 במאי 1992 ביקר ראש ממשלת לוקסמבורג ז'קס סנטר בליטא.
ב-26–27 באוקטובר 2017 אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג הגיע בהזמנת נשיא ליטא לביקור מלכותי, מלווה במשלחות של סגן ראש הממשלה, שר הכלכלה, ההגנה וביטחון הפנים אטינס סניידריס ושר החוץ, לענייני אירופה והגירה ז'אן אסלבורן ו-40 נציגי עסקים.
ב-2004 נחתם הסכם דו-צדדי למניעת כפל מס על הכנסה והון ומניעת העלמת מס.
לוקסמבורגים שירתו בגדוד הקדמי של כוחות נאט"ו בליטא.
לאחר ההצטרפות של ליטא ל, כמה מאות ליטאים החלו לעבוד במוסדות אירופיים שנמצאים בלוקסמבורג.
בנובמבר 2007 הוקמה הקהילה הליטאית של לוקסמבורג.
מאז 2016 פועל בית הספר לשבת הליטאי הלוקסמבורגי "Avilys".
במרץ 2019 הוקם מועדון התרבות הליטאי של לוקסמבורג.
בשנת 2020 מחזור הסחר בין ליטא ללוקסמבורג הסתכם ב-34.8 מיליון אירו, ולוקסמבורג הייתה שותפת הסחר ה-65 של ליטא במונחים של נפח סחר.
היצוא הסתכם ב-11.9 מיליון אירו; לוקסמבורג היא שותפת הייצוא ה-75 בגודלה במונחים של נפח סחר.
היבוא הסתכם ב-22.9 מיליון אירו; לוקסמבורג היא שותפת היבוא ה-50 במונחים של נפח סחר.
הסחורה המיובאת כוללת: מוצרי ברזל ופלדה (24%); מכונות והתקנים מכניים (14%), גומי ומוצריו (11%); פלסטיק ומוצריו (8%); כלי רכב קרקעיים, חלקיהם ואביזריהם (7.5%); ברזל ופלדה (6%); רהיטים, מצעים, מזרנים (5.5%).
לפי גודל ההשקעות הזרות הישירות בליטא, לוקסמבורג נמצאת במקום השישי (ההשקעות מסתכמות ב-1.18 מיליארד אירו), ואילו גודל ההשקעות הישירות של ליטא בלוקסמבורג ב-2020 היה 26.22 מיליון אירו (מקום 14 מבחינת נפח).
לוקסמבורג מיוצגת בליטא באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין, ובנוסף מחזיקה קונסוליות בווילנה ובקובנה.
ליטא מיוצגת בלוקסמבורג באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בלוקסמבורג סיטי.
יחסי לטביה–ליטא הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של לטביה לבין הרפובליקה של ליטא.
שתי המדינות חתמו ב-31 בינואר 2017 על הסכם בנושא תחבורה יחד עם אסטוניה.
ליטא מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה.
לטביה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה.
יחסי לטביה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של לטביה לבין הרפובליקה הצרפתית.
בין צרפת ללטביה שוררים יחסים חמים כחלק מהיחסים של צרפת עם כלל המדינות הבלטיות.
המדינות הן שותפות אסטרטגיות מאז הסכם שנחתם בנושא בריגה, במאי 2008. התוכנית הושלמה ואושררה באמצעות הסכם נוסף שנחתם ב-2012. בפברואר 2017, חתמו שרי ההגנה של צרפת ולטביה על הסכם הגנה בין-לאומי בפריז.
הפורום הכלכלי של צרפת-לטביה התקיים בריגה במאי 2014. פורום נוסף התקיים בפריז באוקטובר 2017.
ב-2018, חגיגות המאה של לטביה התקיימו הן בלטביה והן בצרפת.
תערוכה על הסימבוליות הבלטית התקיימה במוזיאון ד'אורסיי, מאפריל עד יולי 2018. ישנו בריגה בית ספר צרפתי בשם "Lycee Francais de Riga".
מאי 1992 - נשיא צרפת פרנסואה מיטראן היה ראש המדינה המערבי הראשון שמבקר בלטביה לאחר סיום המשטר הסובייטי.
2001 - נשיא צרפת ז'אק שיראק ערך ביקור בריגה.
2006 - נשיא צרפת ז'אק שיראק ערך ביקור בריגה במסגרת ועידת נאט"ו.
מאי 2015 - נשיא צרפת פרנסואה הולנד ביקר מצרפת.
ספטמבר 2020 - נשיא צרפת עמנואל מקרון ערך ביקור בריגה.
2005 - נשיאת לטביה ואירה ויקה-פרייברגה ביקרה בפריז ואורחה בארמון האליזה.
16 בנובמבר 2016 - ביקור של שר החוץ הלטבי אדגארס רינקביצ'ס בפריז לרגל 25 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים.
2018 - ביקור של ראש ממשלת לטביה ריימונדס ויוניס
צרפת מיוצגת בלטביה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בריגה, בירת המדינה.
לטביה מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה.
לטביה מיוצגת בצרפת גם בדרג הקונסולרי באמצעות 7 קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: בורדו, קאלה, ליון, מרסיי, נאנסי, נאנט, וטולוז ושטרסבורג.
יחסי לטביה–רוסיה הם יחסי החוץ בין לטביה לבין רוסיה, אשר קיימים כבר מאות שנים.
בשנת 1772 סופח אזור לטביה לשטחי האימפריה הרוסית, במהלך חלוקת פולין, והיא נותרה תחת שליטה רוסית עד לסיום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. ב-11 באוגוסט 1920 נחתם הסכם שלום בין הרפובליקה של לטביה לבין רוסיה הסובייטית, וכוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
הכיבוש הסובייטי של לטביה בשנת 1940, אשר כלל גירוש לסיביר של לטבים רבים, יצר שפל גדול ביחסים הלטבים-רוסים.
בשנת 1941 נכבשה לטביה על ידי גרמניה הנאצית, ובשנת 1944 חזר הצבא האדום וכבש את לטביה.
רבים מהלטבים ברחו עם נסיגת הגרמנים לגרמניה או לשוודיה.
הכיבוש הסובייטי הגדיל משמעותית את מספר הרוסים המתגוררים בלטביה, וביטול הלטבית כשפה הרשמית במדינה עורר כעס גדול כלפי הרוסים.
בשנת 1991 הכריזה לטביה קיבלה על עצמאותה מברית המועצות, ועד לשנת 1994 הוציא הצבא הרוסי את כל כוחותיו ששהו בלטביה.
בשנת 2007 נחתם הסכם בין המדינות, אשר הסדיר את עניין הגבולות ביניהם.
על פי דוח הלשכה להגנת החוקה של לטביה מ-2016 רוסיה מהווה את האיום הביטחוני המשמעותי ביותר על לטביה, המשתקפת בין היתר בתעמולה רוסית נגד נאט"ו וכוחות הביטחון בלטביה ובפעולות סייבר של רוסיה נגד מוסדות לטביים.
לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הדרדרו היחסים בין המדינות.
לטביה שינתה את שם הרחוב הצמוד לשגרירות רוסיה לרחוב אוקראינה העצמאית.
בהמשך סגרה את הקונסוליות שהחזיקה רוסיה במדינה.
רוסיה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה ו-2 קונסוליות בלייפאיה ודאוגבפילס.
מאידך, לטביה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-2 קונסוליות בפסקוב וסנקט פטרבורג.
יחסי לטביה–פולין הם יחסי החוץ בין לטביה לבין פולין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שיתפו פעולה כוחות פולניים ולטביים, בלחימה נגד הצבא האדום.
פולין הכירה בעצמאות הלטבית ב-27 בינואר 1921, ובאותה העת שתי המדינות חלקו גבול משותף.
שתי המדינות כוננו ברית בשנת 1922, אולם היא התבטלה בעקבות כיבוש פולין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה הייתה לטביה חלק מברית המועצות, אשר שיתפה פעולה עם פולין במסגרת ברית ורשה.
לאחר נפילתה של ברית המועצות, כוננו שתי המדינות מחדש את יחסיהן הדיפלומטיים ב-30 באוגוסט 1991. ישנם כ-57,000 פולנים המתגוררים בלטביה.
לטביה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה, ו-5 קונסוליות בגדנסק, בקטוביץ, בקרקוב, בלודז' ובורוצלב.
מאידך, פולין מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה בלבד.
יחסי לטביה–קנדה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה של לטביה לבין קנדה.
קנדה הכירה בעצמאות לטביה ב-26 באוגוסט 1991, והיחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נוסדו ב-3 בספטמבר אותה שנה.
ללטביה יש שגרירות באוטווה ושלוש קונסוליות של כבוד במונטריאול, ויקטוריה וטורונטו בעוד לקנדה יש שגרירות בריגה.
שתי המדינות חברות בנאט"ו ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
קנדה מעולם לא הכירה בכיבוש הסובייטי של המדינות הבלטיות והייתה המדינה הראשונה מארגון המדינות המתועשות (G7) להכיר בעצמאות לטביה.
ב-28 במרץ 2003 קנדה הייתה המדינה הראשונה שאשררה את הצטרפותה של לטביה לנאט"ו.
נוכחותה של קהילה לטבית-קנדית משמעותית (המוערכת ב-22,600 איש) מעידה גם היא על טיב היחסים שבין שתי המדינות.
במאי 2008, יחד עם משלחת פרלמנטרית בהנהגתו, ביקר יושב ראש הפרלמנט הלטבי גונדרז דאוץ בקנדה.
שר המסחר הבינלאומי הקנדי סטוקוול דיי ביקר בלטביה במאי 2009.
שתי המדינות הן חברות בנאט"ו.
אבן הפינה ביחסים הצבאיים בין שתי המדינות הייתה הסיוע וההדרכה של קנדה ללטביה בענייני צבא, כחלק מהמחויבות של החברות בנאט"ו לשמור על השלום.
קורסים לסיוע מקצועי הוצעו ללמעלה מ-300 קצינים לטבים.
שווי יחסי המסחר בין לטביה לקנדה קטן באופן יחסי.
בשנת 2012 ייצאה קנדה סחורות בהיקף של 54.7 מיליון דולר ללטביה, שכוללים בין היתר טקסטיל, מוצרי רוקחות, מזון, מכשירי חשמל וייבאה סחורות מלטביה בשווי של 20.1 מיליון דולר, שכללו בין היתר ריהוט, סיבים אופטיים, זכוכית, מזון וחומרי בנייה.
יחסי ליבריה–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליבריה לבין ממלכת ספרד.
רפובליקת ליבריה וממלכת ספרד מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים.
ספרד החזיקה בעבר שגרירות במונרוביה בירת ליבריה, אך זו נסגרה לאחר שפרצה במדינה מלחמת אזרחים בשנת 1990.
היחסים של ספרד עם ליבריה הם רופפים מאוד ושתי המדינות לא משתפות פעולה כלל באופן מסורתי.
היא גם לא הופיעה בתוכנית המתאר של ספרד לשיתוף פעולה באזור מערב אפריקה לשנים 2013 עד 2016. עם זאת בשנים האחרונות חלה עלייה בשיתוף הפעולה בין שתי המדינות, בין היתר בארגונים מולטילטרליים שונים דוגמת האומות המאוחדות.
ליבריה אינה מיוצגת בספרד בדרג השגרירות.
ליבריה מיוצגת בספרד בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה במדריד (עיר הבירה של המדינה), ובלאס פאלמאס דה גראן קנריה.
ליבריה האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת הסמוכה, על ספרד.
ספרד אינה מיוצגת בליבריה בדרג השגרירות.
ספרד מיוצגת בליבריה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה במונרוביה, בירת המדינה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבאביג'אן, חוף השנהב, על ליבריה.
יחסי ליבריה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליבריה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליבריה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין ליבריה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-19 ביולי 1945.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בליבריה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
גם אזרחי ליבריה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בליבריה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ליבריה אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי ליבריה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליבריה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת ליבריה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שווייץ לבין ליבריה הם יחסים דיפלומטיים לא קרובים במיוחד, אך עם זאת היחסים הכלכליים שבין שתי המדינות משגשגים באופן יחסי למדינות אחרות באזור.
ב, סוחרים שווייצרים, חוקרים ומגלי ארצות, כבר הראו עניין בליבריה אשר הכריזה על עצמאותה ב-1847. הסחר הצומח שבין שתי המדינות הוביל בסופו של דבר לפתיחתה של קונסוליה שווייצרית בליבריה בשנת 1954.
בשנת 1960 כוננו בין רפובליקת ליבריה לבין הקונפדרציה השווייצרית יחסים דיפלומטיים רשמיים.
באותה התקופה, התגוררו בליבריה יותר ממאתיים אזרחים שווייצרים, אשר רובם עבדו במסחר בינלאומי, יערנות ונטיעת עצים, ובמבשלת הבירה הגדלה ביותר בליבריה - מבשלת מונרוביה.
עד למלחמת האזרחים שפרצה במדינה בשנות התשעים של המאה העשרים, ליבריה הייתה אחת מהמדינות המועדפות על שווייץ לשיתופי פעולה.
המסחר החל לרדת בין שתי המדינות בשנות השמונים של המאה העשרים כאשר ב-1988 פעלו בליבריה עשר חברות שווייצריות בלבד.
שווייץ פתחה לראשונה קונסוליה במונרוביה ב-1954, הקונסוליה שודרגה למעמד קונסוליה כללית ב-1957 והפכה לשגרירות המנוהלת בידי הממונה על היחסים ב-1965. השגרירות השווייצרית במונרוביה נסגרה בשנת 1992 ומאז האינטרסים השווייצרים במדינה מיוצגים דרך משרד לשיתוף פעולה ועניינים קונסולריים.
המשרד נסגר בשנת 2016 והוחלף בקונסוליה שנפתחה שנה לאחר מכן.
שווייץ וליבריה חתמו על הסכמי סחר ומסחר שונים, בעיקר בשנות השישים של המאה העשרים.
באמצע שנות השישים של המאה העשרים חיו בליבריה מעל למאתיים אזרחים שווייצרים.
המספר החל לרדת בשנות השמונים של המאה העשרים כאשר המדינה החלה להיות לא יציבה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו במדינה שלושים אזרחים שווייצרים בלבד.
ליבריה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
ליבריה האמינה את שגרירותה שבפריז, בירת צרפת הסמוכה, על שווייץ.
שווייץ אינה מיוצגת בליבריה בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בליבריה באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במונרוביה, בירת המדינה.
יחסי לטביה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת לטביה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
הקשרים הראשונים שבין שווייץ ללטביה החלו בשנת 1868 כאשר פתחה שווייץ קונסוליה בריגה.
לטביה כוננה קונסוליה משלה בשווייץ בשנת 1919. מספר קונגרסים שהובילו להכרזת העצמאות של לטביה בשנת 1918 התקיימו בשווייץ.
בשנת 1921 מועצת הברית של שווייץ הכירה ברפובליקה הלטבית.
יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות היו קיימים עד לכיבוש ברית המועצות את לטביה, וכוננו מחדש אחרי התפרקותה של ברית המועצות.
שווייץ הכירה בעצמאותה המחודשת של לטביה באוגוסט 1991, מיד לאחר שהמדינה הכריזה על עצמאותה מחדש.
במהלך שלב ההתפתחות של לטביה מחדש כאומה עצמאית בשנות התשעים של המאה העשרים, הייתה לטביה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה עם שווייץ במזרח אירופה, היא קיבלה סיוע בשווי של עשרות מיליוני פרנק שווייצרי בדמות תמיכה טכנולוגית, תמיכה כספית למערכת הבריאות, הסביבה והבנקים של לטביה.
בשנת 1992 פתחה שווייץ שגרירות בריגה האחראית גם על היחסים של שווייץ עם ליטא ואסטוניה.
השגרירות הלטבית בווינה, בירת אוסטריה, אמונה על היחסים שבין לטביה לשווייץ.
לטביה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
לטביה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בריגה, בירת המדינה.
לטביה האמינה את שגרירותה שבווינה, בירת אוסטריה הסמוכה, על שווייץ.
שווייץ מיוצגת בלטביה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בריגה, בירת המדינה.
יחסי לטביה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין לטביה למקסיקו.
בנובמבר 1918 הכריזה לטביה על עצמאותה מהאימפריה הרוסית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
במאי 1927 הכירה מקסיקו בעצמאות לטביה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה לטביה הן על ידי גרמניה הנאצית והן על ידי ברית המועצות ואחרי המלחמה, לטביה סופחה בכוח על ידי ברית המועצות בשנת 1944. במאי 1990, לטביה השיגה את עצמאותה לאחר התפרקות ברית המועצות.
מקסיקו הכירה בעצמאותה של לטביה וכוננה עמה מחדש יחסים דיפלומטיים ב-27 בנובמבר 1991. מאז, מקסיקו הוסמכה ללטביה משגרירותה בסטוקהולם, שוודיה ולטביה הוסמכה למקסיקו משגרירותה בוושינגטון די.
בספטמבר 1993 פתחה לטביה קונסוליית כבוד במקסיקו סיטי.
בשנת 2000 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בריגה.
במרץ 2004 ביקר נשיאת לטביה ואירה ויקה-פרייברגה במקסיקו כדי להשתתף בפסגת אמריקה הלטינית, הקריביים והאיחוד האירופי בגוודלחרה ונפגשה עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס.
בשנת 2007, לורדס ארנדה בסאורי, תת-מזכירת החוץ המקסיקנית, ביקרה בלטביה כדי להשתתף בהתייעצויות הפוליטיות השלישיות בין משרדי החוץ של שתי המדינות.
במהלך ההתייעצויות הפוליטיות השלישיות, לטביה ומקסיקו דנו בסוגיות אקטואליות הקשורות בפעילות במדיניות פנים וחוץ, והחליפו דעות בסוגיות גלובליות כמו רפורמת האו"ם, שינוי אקלים ואיכות הסביבה, פירוק נשק להשמדה המונית.
באפריל 2013 ביקר סגן שר החוץ של לטביה אנדריס טייקמניס במקסיקו כדי להשתתף בהתייעצויות הפוליטיות החמישית בין שתי המדינות ולחגוג את יום השנה ה-80 מאז הכירה מקסיקו במדינה הלטבית העצמאית.
במאי 2015 השתתפו הסנאטורים המקסיקנים רבינדרנאת' סלסאר סולוריו וגבריאלה קואבאס בארון באספה הפרלמנטרית האירו-לטינית בריגה.
ביקורים רמי דרג מלטביה במקסיקו
נשיאת לטביה וירה ויקה-פרייברגה (2004)
סגן שר החוץ אנדריס טיקמניס (2013)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו ללטביה
תת-מזכירת החוץ לורדס ארנדה בסאורי (2007)
הסנאטור רבינדרנאת' סלסאר סולוריו (2015)
הסנאטורית גבריאלה קואבאס בארון (2015)
בשנת 2019 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-55 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של לטביה למקסיקו כולל: פסולת סוללות, שמנים מינרלים, וודקה וציוד אלקטרוני.
הייצוא העיקרי של מקסיקו ללטביה כולל: טקילה, מיץ תפוזים, מכונות לייצור חבלים ובירה מאלט.
חברת Cemex, רב-לאומית מקסיקנית, פועלת בלטביה.
לטביה מוסמכת למקסיקו משגרירותה בוושינגטון די.
סי., ארצות הברית ומחזיקה בקונסוליית כבוד במקסיקו סיטי.
מקסיקו מוסמכת ללטביה משגרירותה בסטוקהולם, שוודיה ומחזיקה בקונסוליית כבוד בריגה.
יחסי לטביה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין לטביה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
ב-22 בספטמבר 1921, לטביה הצטרפה לחבר הלאומים וצ'ילה הצביעה בעד הצטרפותה לארגון.
יחסים דיפלומטיים בין צ'ילה ולטביה כוננו ב-26 בספטמבר 1991, לאחר שצ'ילה הכירה בעצמאותה של לטביה ב-28 באוגוסט אותה שנה.
צ'ילה מיוצגת בלטביה באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בריגה.
לטביה אינה מיוצגת בצ'ילה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי לטביה-ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין לטביה לספרד.
מערכות יחסים מבוססות על חברותן באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היחסים ההיסטוריים בין ספרד ולטביה החלו בתקופת העצמאות הראשונה של לטביה בין מלחמות העולם וכוננו מחדש באוקטובר 1991.
מאז כניסתה של לטביה לאיחוד האירופי ונאט"ו, היחסים עם ספרד חוו התפתחויות חיוביות, כולל פתיחת שגרירות ספרד בריגה בשנת 2004, ושגרירות לטביה במדריד.
בשנת 2009 ביקרו נציגי לטביה בספרד, כחלק מחיזוק הקשר הדו-צדדי.
לטביה אינה מקבלת סיוע לפיתוח רשמי מספרד, אך שיתוף הפעולה בתחום התרבות והחינוך הולך וגדל.
כמה אוניברסיטאות ספרדיות חתמו על הסכמים עם עמיתותיהן בלטביה, ומספר הסטודנטים הלטבים בתוכנית ארסמוס בספרד ממשיך לגדול.
ה-AECID, סוכנות הסיוע הספרדית, מממנת שתי מלגות בכל אוניברסיטה בריגה.
אמנים ספרדים נוסעים לריגה כדי להשתתף בפסטיבלי מחול או מוזיקה גדולים, כחלק מתוכנית התרבות של לטביה.
האקדמיה התרבותית הלטבית מלמדת תואר של התמחות בשפה ותרבות ספרדית.
אוניברסיטת לטביה מלמדת תואר שני בלימודי רומנסקה, שתיהן בתמיכת תוכנית המרצים של ה-AECID.
לטביה מחזיקה שגרירות במדריד וקונסוליות בברצלונה, בילבאו, מרבלה, סביליה וולנסיה.
ספרד מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה.
יחסי לטביה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין צ'כיה ללטביה.
צ'כוסלובקיה הכירה ברפובליקה של לטביה ב-5 בינואר 1922. בין השנים 1922–1928 פעלה קונסוליה לטבית בפראג, אשר בשנת 1929 שודרגה לקונסוליה כללית ובשנת 1931 שודרגה לשגרירות.
לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית נותקו היחסים בין המדינות.
ב-9 בספטמבר 1991, הרפובליקה הפדרלית של צ'כוסלובקיה חידשה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של לטביה.
ב-1 בינואר 1993 פורקה צ'כוסלובקיה לצ'כיה וסלובקיה, ולטביה המשיכה את קשריה עם צ'כיה.
כיום, שתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים, ובכלל זה בתחומי ההגנה, החקלאות, התרבות והתיירות.
קיימים יחסי סחר וכלכלה בין המדינות פעילים.
לטביה מעוניינת לקדם את היחסים הללו, מכיוון שהפוטנציאל להתפתחותם עדיין גדול.
על פי נתוני 2007 מחזור הסחר בין שתי המדינות גדל ועולה על 200 מיליון אירו בשנה.
מוצרי היצוא העיקריים לצ'כיה הם מתכות ומוצרי מתכת בסיסים (30% מסך היצוא), ציוד משרדי (18%) ומוצרי תעשיית המזון (18%).
היבוא מצ'כיה כולל בעיקר מכונות, מכשירים מכניים וציוד חשמלי (31%) וכלי רכב (23%).
הייצוא לצ'כיה בשנת 2007 הסתכם בכ-31.8 מיליון אירו או 0.59% מסך היצוא של לטביה, כאשר הייבוא בשווי של 182 מיליון אירו או 1.78% מסך היבוא של לטביה.
לטביה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה.
יחסי ליבריה–רוסיה הם יחסי החוץ בין ליבריה ורוסיה.
בשנת 1924 נציג ליבריה בעבר ב דן עם ממשלת ברית המועצות על כינון יחסים דו-צדדיים.
בתחילה הביעו הסובייטים עניין בהצעה, אך שום קשר דיפלומטי לא התממש.
בשנת 1946 התקיים משא ומתן לחוזה על ידידות ליברית-סובייטית, אך שום הסכם לא התממש.
בשנת 1952 שלחה ממשלת ליבריה הזמנה לברית המועצות להשתתף בהשבעה הנשיאותית השנייה של ויליאם טובמן , אולם הסובייטים דחו את ההזמנה.
בינואר 1956 השתתפה משלחת סובייטית בהשבעה הנשיאותית השלישית של טובמן, וב-11 בינואר כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, ובכך הייתה ליבריה למדינה הראשונה באפריקה שמדרום לסהרה אשר כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות.
המשלחת הסובייטית בהשבעה הובלה על ידי אלכסנדר פ' וולקוב, יו"ר הסובייט העליון, אשר הציע סיוע כלכלי לליבריה, אך ההצעה נדחתה על ידי טובמן.
במהלך השנים הבאות המגעים בין שתי המדינות היו ספורדיים.
הסובייטים הזמינו את טובמן לבקר במוסקבה בשנת 1956, אך ההזמנה הביאה תגובה נגדית מצד ארצות הברית, בת בריתה המסורתית של ליבריה.
טובמן הודיעו כי ביקור ממלכתי במוסקבה ישפיע לרעה על יחסי ארצות הברית–ליבריה.
טובמן נותר ספקן לגבי כוונות הסובייטים, וסירב לפורמליזציה של היחסים הדיפלומטיים.
בספטמבר 1957 ביקרה משלחת חקלאית מליבריה בברית המועצות.
ביוני 1959 ביקרה משלחת בריאות מליבריה בברית המועצות, ואחריה משלחת חקלאית בחודש שלאחר מכן.
נוריטדין מוכיטדינוב הוביל את המשלחת הסובייטית בהשבעה הנשיאותית הרביעית של טובמן בינואר 1960. בנובמבר 1960 ביקרה משלחת של פקידי ממשל מקומי מליבריה בברית המועצות.
בפברואר 1962 ביקר בליבריה צוות מדעי סובייטי, בראשות הקוסמונאוט יורי גגארין.
באוגוסט 1962 ביקר סגן נשיא ליבריה ויליאם ר' טולברט ג'וניור בברית המועצות.
באוקטובר 1962 ביקרה משלחת תרבות סובייטית בליבריה, ואחריה משלחת תרבות ליברית בברית המועצות באפריל 1963 וחבורת תרבות סובייטית לליבריה בדצמבר אותה שנה.
ביוני 1972 הקימו שתי המדינות שגרירויות זו אצל זו.
בשנת 1974 קיבלה ליבריה סיוע כלכלי מברית המועצות.
לאחר הסכם מ-1976 קיבלו סטודנטים מליבריה מלגות ללימודים בברית המועצות.
ב-19 במאי 1979 נחתם הסכם מדע ותרבות בין המדינות.
[11] משלחת פרלמנטרית של ליבריה ביקרה בברית המועצות ב-26 במאי וב-1 ביוני 1977. משלחת של הסובייט העליון ביקרה בליבריה בין התאריכים 16–22 בנובמבר 1978. במהלך החודשים האחרונים של נשיאות טולברט, היחסים הידרדרו וכמה דיפלומטים סובייטים גורשו מליבריה.
היחסים הליבריים-סובייטים התדרדרו תחת נשיאות סמואל דו, שיישר קו הדוק עם רונלד רייגן.
אף על פי כן, ברית המועצות, קובה, לוב ואחרות היו חיוביות בתחילה להפיכה שהוביל דו בשנת 1980. זמן קצר לאחר ההפיכה, חידש דו את הקשרים הדיפלומטיים עם ברית המועצות.
ב-24 באוקטובר 1980 נחתם הסכם על שירותי אוויר בין ליבריה לברית המועצות.
בשנת 1983 דו גירש דיפלומטים סובייטים מליבריה, והאשים את ברית המועצות בתמיכה במזימה לובית לסילוקו מהשלטון.
דו סגר את השגרירות הסובייטית במונרוביה ב-18 ביולי 1985. 14 סטודנטים ליבריים נעצרו, והואשמו בשיתוף מודיעין עם השגרירות הסובייטית.
ב-3 באוגוסט 1985 סגרו הסובייטים את שגרירות ליבריה במוסקבה.
זאיר ייצגה את ליבריה בברית המועצות לאחר ניתוק הקשרים הדיפלומטיים, ואילו פולין ייצגה את ברית המועצות בליבריה.
היחסים שוקמו במקצת ביולי 1986.
ליבריה ורוסיה חידשו את היחסים הדו-צדדיים במרץ 2010 וחברה רוסית אף קיבלה זיכיון לכריית עפרות ברזל כסימן ליחסי סחר עתידיים.
בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 60 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
יחסי ליבריה–צרפת הם יחסי החוץ בין ליבריה וצרפת.
שגרירות צרפת במונרוביה פונתה באוגוסט 1990 בגלל מלחמת האזרחים במדינה.
סגירתה הוכרזה בספטמבר 1996. המשלחת הדיפלומטית של צרפת בליבריה נפתחה מחדש ב-13 במרץ 2007. צרפת הייתה מיוצגת בליבריה באמצעות הקונסוליה שלה באביג'אן, חוף השנהב.
נשיא ליבריה, אלן ג'ונסון סירליף, ערכה ביקור רשמי בצרפת במרץ 2006, במהלכה הודיע נשיא צרפת על פתיחתה מחדש של נציגות דיפלומטית צרפתית בליבריה.
במרץ 2007 מונה שגריר צרפת בליבריה.
הסחר בין צרפת לליבריה מוגבל ועמד על 44.24 מיליון אירו בשנת 2016. היצוא הצרפתי גדל ב-10.3%, בעיקר בזכות מכירות התרופות (43% מהיצוא הצרפתי), בעוד שהיבוא, המורכב ברובו מעפרות ברזל, צנח ב-35.1%.
תנודות אלו צמצמו את הגירעון המסחרי של צרפת כמעט לחלוטין, מ-15 מיליון אירו בשנת 2015 ל-760,000 אירו בשנת 2016. הגירעון המסחרי של צרפת נובע מהפעלה מחדש של פעולות הכרייה של ליבריה ב-2012, עקב הגדלת הרכישות הצרפתיות של מוצרי מתכות.
הנוכחות הכלכלית של צרפת גדלה בשנים האחרונות.
אייר פראנס-KLM חזרה לליבריה בסוף מרץ 2017, ומקיימת טיסת KLM בין אמסטרדם למונרוביה.
שיתוף הפעולה הדו-צדדי של צרפת עם ליבריה הוא יחסית צנוע ומבוסס ברובו על חוזה הקלה ופיתוח (C2D) בשווי 3.9 מיליון אירו, שנחתם ב-16 באוגוסט 2012 לתקופה של חמש שנים.
תוקפו פג בסוף 2016. משאביו הוקצו לקרן התמיכה של מגזר הבריאות בליבריה כדי לתמוך במדיניות והתוכנית הלאומית לבריאות ורווחה חברתית 2011–2021.
פרויקט TWIN 2H שמטרתו בניית יכולות בתי חולים בארבע מדינות מערב אפריקה (כולל ליבריה) מיושם בימים אלו, עם תרומה של 3 מיליון אירו.
סניף ארגון "אליאנס פראנסז" במונרוביה נסגר בשנת 2014.
יחסי לטביה–סין הם יחסי החוץ בין לטביה לבין סין.
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לטבים לסין כדי להשתתף במלחמת סין–יפן השנייה לצד הסינים.
ב-22 באוגוסט 1991 הודיע הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית על השבת עצמאותה של לטביה.
באותה שנה הכירה סין בעצמאותן של המדינות הבלטיות.
ב-12 בספטמבר 1991 כוננו הרפובליקה העממית של סין ולטביה יחסים דיפלומטיים.
בינואר 1992 הגיע ג'יאנג שיאויאן, דיפלומט של הרפובליקה הסינית (טאיוואן), לשלוש המדינות הבלטיות ויצר קשרים דיפלומטיים ברמה הקונסולרית עם לטביה.
לטביה ורפובליקת סין חתמו על מסמך לפיו טאיוואן מוכרת כמדינה ריבונית ועצמאית.
מאוחר יותר הקימה הרפובליקה הסינית קונסוליה כללית בריגה, בירת לטביה.
לאחר שהרפובליקה הסינית הקימה את הקונסוליה הכללית שלה בלטביה, הוציאה הרפובליקה העממית של סין הצהרה בה הודיעה כי תסיר את שגרירותה בלטביה, אך לא ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם המדינה.
במקביל, הרפובליקה העממית של סין החליטה להגביר את היחסים עם סין במדינות השכנות של לטביה ולמנוע תקריות דומות.
ביולי 1994 שלחה ממשלת לטביה משלחת דיפלומטית לרפובליקה העממית של סין, והבטיחה לנתק את היחסים הדיפלומטיים והקונסולריים עם הרפובליקה הסינית, וחתמה על קומוניקט משותף עם הרפובליקה העממית של סין על נורמליזציה של היחסים בין שתי המדינות.
ב-18 בספטמבר 2018, נשיא סין שי ג'ינפינג נפגש עם נשיא לטביה ריימונדס ויוניס שהגיע לסין כדי להשתתף בפורום קיץ דאבוס.
ויוניס אמר כי אמריקה הלטינית וסין שומרות על אמון הדדי פוליטי טוב ועל שיתוף פעולה הדוק.
לטביה דיברה רבות על היוזמה החשובה של "יוזמת החגורה והדרך" וסברה כי מנגנון שיתוף הפעולה בין מרכז ומזרח אירופה וסין חשוב מאוד ללטביה.
לטביה מוכנה אף היא לקדם את פיתוח היחסים בין האיחוד האירופי לסין.
לאחר הפגישה, שני ראשי המדינה היו עדים במשותף לחתימה על מסמכי שיתוף פעולה דו-צדדיים.
היחסים בין המדינות הדרדרו בשנת 2022 לאור תמיכת סין ברוסיה, ממנה חששו הלטבים לאור הפלישה הרוסית לאוקראינה.
סין ולטביה קיימו עסקאות סחר עוד לפני כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות; בשנת 1960 ייבאה סין היבשתית מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית פרה חומה לטבית ו-30 ראשי בקר הוקצו למחוז הונאן.
בשנת 2012 ייצאה סין ללטביה בשווי 554 מיליון דולר, ורוב הסחורות היו מכונות וציוד.
סחר היצוא של לטביה לסין היבשתית עלה מיותר מ-40 מיליון דולר ליותר מ-70 מיליון דולר בשנת 2011, אך מאז ירד; בשנת 2012 יצוא לטביה לסין היבשתית היה פחות מ-70 מיליון דולר.
יחסי ליבריה–סיירה לאון הם ההיחסים הדו-צדדיים בין ליבריה לסיירה לאון.
שתי המדינות חתמו על הסכם אי-תוקפנות בשנת 2007 כשנשיא סיירה לאון ארנסט באי קורומה נכנס לתפקידו.
בינואר 2011 תיאר דיפלומט אפריקאי את היחסים כ"לבביים".
שתי המדינות היו יעדים לעבדים לשעבר מאמריקה, כמו גם לאנשים שחולצו על ידי הצי הבריטי מספינות עבדים בדרך לאמריקה.
אלה ששוכנו בשני השטחים נודעו כאנשי קריו ואמריקו-ליברים, ובסופו של דבר הקימו את האליטות המקומיות של שתי המדינות.
ליבריה הפכה לעצמאית בשנת 1847, ואילו סיירה לאון נותרה מושבה של בריטניה עד 1961.
היחסים היו מתוחים בין ליבריה לשכנותיה, כולל סיירה לאון, בתקופת נשיאותם של סמואל דו וצ'ארלס טיילור.
בשנת 1983, גנרל הליבריה תומאס קוויוונקפה ברח לסיירה לאון לאחר שהואשם בניסיון הפיכה.
תחת טיילור התעמתו הכוחות המזוינים בסיירה לאון עם הכוחות המזוינים של ליבריה, שהותירו כמה אנשים הרוגים.
במהלך מושבי בית הדין המיוחד לסיירה לאון, התובעים טענו כי צ'ארלס טיילור השתתף באופן פעיל בהנחיית ליבריה לאסטרטגיות של החזית המאוחדת המהפכנית, קבוצת מורדים בסיירה לאון; בין הטענות היה שהוא קבע להסיע את מפקדי RUF למונרוביה כדי להיפגש איתם באופן אישי.
סיירה לאון הייתה היעד של למעלה מ־40,000 פליטים ליבריים שנמלטו במהלך מלחמת האזרחים הליברית הראשונה ומלחמת האזרחים הליברית השנייה.
שמונה מחנות הוקמו במחוז קנמה בסיירה לאון במחוז המזרחי שלה.
לאחר תום המלחמות, החל מסע השבה על ידי נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) להחזרת הליברים הביתה.
במקום לחזור לליבריה, כמה אלפי פליטים בחרו להשתלב בקהילות סיירה לאון אליהן ברחו.
ביוני 2007 נפתח מחדש בו ווטרסייד , מעבר גבול.
הוא נסגר בשנת 1990 לאחר שטיילור פלש לליבריה והשתלט על ממשלת ליבריה.
ליבריה בישרה את זה כסימן לשיפור היחסים ולתמרץ לסחר הדו צדדי, מכיוון שזה קיצר את מרחק הנסיעה בין מונרוביה לפריטאון.
יחסי לטביה–שוודיה הם יחסי החוץ בין לטביה לשוודיה.
ב-15 באוגוסט 2011, בטקס בסטוקהולם, הצהיר ראש ממשלת שוודיה פרדריק ריינפלט כי בשנת 1944 הפכה שוודיה לאחת המדינות הראשונות שהכירו בכיבוש הסובייטי ב.
בשנת 1945 הסגירה סטוקהולם לברית המועצות כ-170 חיילי ואפן אס אס מהמדינות הבלטיות שנמלטו מהצבא האדום ומצאו מקלט בשוודיה.
כמו כן, פרדריק ריינפלט התנצל באופן רשמי בפני ראשי הממשלות של אסטוניה, לטביה וליטא על העובדה כי שוודיה העלימה עין מהעובדה של הכיבוש הסובייטי של המדינות הבלטיות לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
ב-27 באפריל 2018, ויקטוריה, נסיכת שוודיה ודניאל, דוכס וסטריטלנד, ערכו ביקור רשמי בריגה, שם הם התקבלו על ידי נשיא לטביה ריימונדס ויוניס.
ב-28 במאי 2018 תרמה ממשלת שוודיה 10 מיליון קרונה שוודית ללטביה לרגל 100 שנה לעצמאות המדינה.
לאחר שלטביה קיבלה עצמאות בשנת 1990 מברית המועצות, שוודיה הפכה למשקיעה הזרה הגדולה ביותר בכלכלה של לטביה.
לשכת המסחר השוודית רשומה בלטביה.
לטביה מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם.
שוודיה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה.
יחסי לטביה–רומניה הם יחסי החוץ בין לטביה ורומניה.
שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו, האיחוד האירופי, והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
ממלכת רומניה הכירה בעצמאותה של לטביה ב-21 בפברואר 1921, וב-3 בינואר 1922 כוננו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בתחילה יוצגה לטביה ברומניה על ידי האגודה הלטבית בפראג שבצ'כוסלובקיה השכנה.
בשנת 1924, לטביה פתחה 3 קונסוליות כבוד ברומניה בבוקרשט, קונסטנצה וגאלאץ.
ב-18 באוקטובר 1939 פתחה לטביה את הצירות שלה בבוקרשט.
במאי 1929 פתחה רומניה את הצירות שלה בריגה.
היחסים נותקו ב-5 באוגוסט 1940 כאשר לטביה נכבשה על ידי בברית המועצות.
ב-26 באוגוסט 1991 הכירה רומניה באופן רשמי ברפובליקה העצמאית המחודשת של לטביה.
ב-13 בספטמבר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין רומניה לרפובליקת לטביה.
בין שתי המדינות נחתמו הסכמים רבים לשיתוף פעולה, וכן התקיימו ביקורים רשמיים רבים של נציגים משתי המדינות.
היחסים הכלכליים בין לטביה לרומניה מתרחבים משנה לשנה, ושיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות מתמקד בתחום ה-IT, טלקומוניקציה, יעילות אנרגיה ותעשיית התרופות.
מחזור הסחר בין המדינות נשלט על ידי מכונות ומכשירים מכניים, כמו גם ציוד חשמלי.
נכון למחצית הראשונה של 2007, היצוא של לטביה לרומניה הסתכם ב-2.1 מיליון אירו והיבוא ב-1.9 מיליון אירו.
לטביה מיוצגת ברומניה באמצעות שגרירותה בוורשה, פולין.
רומניה מיוצגת בלטביה באמצעות שגרירותה בווילנה, ליטא, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בריגה.
יחסי לטביה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין לטביה לבין פורטוגל.
פורטוגל הכירה בלטביה דה יורה ב-19 בפברואר 1921, ומאז הכירה בריבונותה של לטביה, אשר אושרה אז על ידי ההכרה של פורטוגל בלטביה ב-27 באוגוסט 1991 וכינון היחסים הדיפלומטיים מחדש ב-2 באוקטובר 1991.
ב-15 בדצמבר 1929 חתמו לטביה ופורטוגל על הסכם סחר דו-צדדי.
לאחר כיבוש לטביה על ידי ברית המועצות ב-1940, היחסים הבין-מדינתיים הוחלפו רשמית ביחסי פורטוגל–ברית המועצות.
עם זאת, משטרו של הרודן אנטוניו דה אוליביירה סלזאר בפורטוגל, שהיה פשיסטי-למחצה ואנטי-קומוניסטי חריף, לא הכיר בסיפוח זה.
גם לאחר מהפכת הציפורנים ב-1974 והסיום של המשטר, פורטוגל מעולם לא הכירה רשמית בסיפוחה של לטביה בברית המועצות.
לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991, לטביה חזרה לעצמאות מלאה באותה שנה.
מכיוון שפורטוגל מעולם לא הכירה רשמית בסיפוחה של לטביה בברית המועצות, היא לא הייתה חייבת להכיר רשמית גם בעצמאותה המחודשת של לטביה.
במהלך ההתקרבות של לטביה לאחר מכן ל, שפורטוגל חברה בו מאז 1986, ולברית ההגנה המערבית נאט"ו, שפורטוגל הייתה ממייסדותיה ב-1949, התקרבו גם פורטוגל ולטביה זו לזו.
ב-27 בספטמבר 1995 הם הסכימו על הסכם הגנה הדדי על השקעות, שנחתם ב-17 ביולי 1997. ב-17 באוקטובר 2000 חתמו שתי המדינות בליסבון על הסכם שיתוף פעולה בתחומי החינוך, התרבות, המדע והטכנולוגיה, ובעקבותיו ב-19 ביוני 2001 בריגה הצהרת כוונות להסכם למניעת כפל מס ולמניעת העלמת מס.
ב-2001 פורטוגל פתחה שגרירות משלה בריגה.
שתי המדינות חתמו על הסכם דו-צדדי להגנה על מידע מהשירות החשאי ב-24 בינואר 2007 בליסבון.
במהלך מדיניות הצנע הנוקשה והמקיפה בפורטוגל לאחר משבר החוב האירופי, שהכניס את המדינה למשבר כלכלי עמוק משנת 2010, פורטוגל סגרה שוב את שגרירותה בלטביה ב-2012. בשנת 2014 הצטרפה לטביה לגוש האירו, כך שהיא חולקת מאז את אותו המטבע עם פורטוגל (משתתפת מייסדת ב-1999).
ב-2016 סגרה לטביה שוב את שגרירותה בפורטוגל.
ללא קשר לכך, היחסים הבילטרליים נותרו טובים, כפי שעולה מביקורי מדינה רגילים, במיוחד ברמת מזכיר המדינה.
כיום, שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, נאט"ו, האו"ם ופורומים רב צדדיים אחרים.
לטביה מיוצגת בפורטוגל באמצעות שגרירותה בדבלין, אירלנד, ובנוסף מחזיקה 3 קונסוליות בליסבון, פונטה דלגדה ופורטו.
פורטוגל מיוצגת בלטביה באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
יחסי הרפובליקה העממית של סין-ליבריה הם היחסים הבילטרליים של הרפובליקה העממית של סין וליבריה.
היחסים הרשמיים החלו ב-1977, אך ניתקו בהזדמנויות מרובות, וחודשו שוב.
נכון לשנת 2009, סין השקיעה באופן משמעותי בליבריה.
בין השאר סין השקיעה באוניברסיטת ליבריה ובניית בית חולים ב-2008.
היחסים בין הרפובליקה העממית של סין (PRC) לליבריה בוטלו וחודשו מספר פעמים מאז כינונם ב-17 בפברואר 1977. סין ניתקה את היחסים עם ליבריה ב-10 באוקטובר 1989, בתגובה להכרה של ליבריה ברפובליקה של סין (טייוואן).
בתמורה להכרה, טייוואן הציעה 200 מיליון דולר בסיוע לחינוך ותשתיות בליבריה.
סין חידשה את היחסים עם ליבריה ב-10 באוגוסט 1993, ופתחה שגרירות במונרוביה, מה שהפך את ליבריה לאחת המדינות הבודדות שיצרו קשרים דיפלומטיים עם שתי הרפובליקות הסיניות.
השגריר הליברי הראשון בסין היה ג'ון דניאל קוקס, שכיהן בשנים 1977–1981.
בשנת 1997, ממשלת צ'ארלס טיילור תמכה בהכרת "שתי סיניות", מה שגרם שוב לניתוק היחסים על ידי הרפובליקה העממית.
בנוסף על כך, הקונסוליה הליברית בהונג קונג נאלצה להיסגר בהעקבות העברת המקום לסין על ידי הממלכה המאוחדת.
ליבריה ביטלה את היחסים הדיפלומטיים עם טאיוואן ב-12 באוקטובר 2003, וחידשה את היחסים עם הרפובליקה העממית.
מהלך זה הגיע לאחר עזרה סינית בשמירת השלום בליבריה.
באוקטובר 2009 השגרירות הסינית במונרוביה פתחה קורסי שפה סינית לתושבים המקומיים.
הצורך בקורסים מסוג זה נבע מהיחסים העסקיים הגדלים והמחסור המוחלט של דוברי סינית בקרב אזרחי ליבריה.
יחסי לטביה–ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של לטביה לבין נסיכות ליכטנשטיין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-24 באוקטובר 1991, זמן קצר לאחר פירוק ברית המועצות.
ב-6 בדצמבר 1994 נפגש שר החוץ של לטביה ולדאס בירקבה עם שר החוץ של ליכטנשטיין, מרקוס ביכל, במהלך ועידת OSCE בבודפשט.
ב-1–2 ביולי 2002, ביקר שר החוץ של ליכטנשטיין, ד"ר ארנסט יוזף וולך בלטביה.
ב-27–28 באוקטובר 2005 השתתף נשיא לטביה בפורום הכלכלי "דיאלוג ליכטנשטיין 2005" שאורגן על ידי ממשלת ליכטנשטיין בואדוץ.
לאחר ההצטרפות ל, בשיתוף פעולה כלכלי עם ליכטנשטיין, לטביה יכולה לנצל את הסכם האזור הכלכלי האירופי (EET) - תנועה חופשית של סחורות (למעט סחורות חקלאיות ודיג, שרק חלקן כלולות בהסכם), הון, אנשים ושירותים.
הסכם EET נחתם בין כל המדינות החברות באיחוד האירופי, כמו גם נורווגיה, איסלנד וליכטנשטיין.
בין 1999 למחצית הראשונה של 2005, היקפי סחר החוץ של לטביה עם ליכטנשטיין היו קטנים, למעט שנת 2000, אז היבוא מליכטנשטיין גדל במהירות ל-2.8 מיליון דולר.
הייצוא של לטביה לליכטנשטיין בשנים 1999–2000 היה קטן מאוד, ומ-2001 עד 2004 הוא ירד לאפס.
במחצית הראשונה של 2005, מחזור סחר החוץ של לטביה עם ליכטנשטיין היה 28.4 אלף דולר.
היצוא לליכטנשטיין הסתכם ב-0.4 אלף דולר.
מנגד, היבוא מליכטנשטיין הסתכם ב-28 אלף דולר.
לטביה מיוצגת בליכטנשטיין באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בבלצרס.
האינטרסים של ליכטנשטיין בלטביה מיוצגים על ידי שגרירות שווייץ בריגה.
יחסי לטביה–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין לטביה לפינלנד.
שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, נאט"ו וגוש האירו.
ב-1999 ביקר נשיא לטביה בפינלנד.
פינלנד הבטיחה את תמיכתה בהצטרפותה של לטביה לאיחוד האירופי.
ביוני אותה שנה נפגש ראש ממשלת לטביה עם שר החוץ הפיני .
בשנת 2014, הסחר בין פינלנד ללטביה הגיע לשיא מאז 2004, והגיע ל-904.6 מיליון אירו.
לטביה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
פינלנד מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה.
יחסי ליטא–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליטא למדינת קטר.
קטר הכירה בליטא כמדינה ב-25 בנובמבר בשנת 1992. היחסים בין שתי המדינות כוננו באותו היום.
השגריר הראשון של ליטא בקטר היה דאיניוס יונביצ'וס שהיה שגריר לא תושב שהתגורר במצרים.
השגריר הראשון של קטר בליטא היה בדר עומר אאל דאפא שהתגורר ברוסיה.
ליטא מאוד מעוניינת בהשקעות מצד קטר עקב עושרה הבלתי רגיל והתמ"ג לנפש הגבוה בה.
ב-30 בנובמבר 2016 נפגש סגן שר החוץ הליטאי עם השגריר הקטרי המיועד, במסגרת הפגישה, הדגיש סגן השר את החשיבות של חיזוק היחסים הפוליטיים והכלכליים בין שתי המדינות ואמר כי הוא שואף להתחיל שיתוף פעולה בתחומי האנרגיה וטכנולוגיות המידע.
השגריר המיועד הקטרי הגיש את כתב האמנתו לנשיאה דליה גריבאוסקאיטה שאישרה אותו ושגרירות קטר בליטא הוכרה רשמית.
לפני פתיחת השגרירות הייתה שגרירות קטר בגרמניה מואמנת על ליטא.
קטר מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה.
ליטא מיוצגת בקטר באמצעות שגרירותה בקהיר, מצרים.
יחסי ליטא–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קנדה לבין הרפובליקה של ליטא.
הסחר בין ליטא וקנדה עולה בהתמדה.
ב-2013, הייבוא הקנדי מליטא הסתכם ב-188.9 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר נפט גולמי, מינרלים וריהוט עץ.
הייצוא הקנדי לליטא באותה השנה הסתכם ב-88.9 מיליון דולר, והוא כלל מתכות, ציוד לחקלאות, מוצרי מזון וחלקי חילוף לרכב.
אזרחי ליטא לא צריכים אשרות תייר כדי לנסוע לקנדה אם הם מחזיקים בדרכונים ביומטריים, אלא אם כן הדרכון הונפק לפני 28 באוגוסט 2006.
שתי המדינות כוננו מחדש את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1991 לאחר התפרקותה של ברית המועצות לשעבר.
קנדה מחזיקה משרד ייצוגי קטן בווילנה המעניק שירותים קונסולריים, בפועל השגרירות ממוקמת בריגה (לטביה).
ליטא מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה עיר הבירה ו-2 קונסוליות כבוד במונטריאול ובוונקובר.
שתי המדינות ריבוניות וחברות מלאות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה ובנאט"ו.
היחסים בין ליטא לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וחלק גדול מהתקופות שלטה רוסיה בליטא.
נסיכות מוסקבה והדוכסות הגדולה של ליטא
במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16 התרחשו כמה מלחמות בין הדוכסות הגדולה של ליטא לנסיכות מוסקבה, וממלכת פולין סייעה לליטא, מה שקירב ביניהם והביא לאחר מכן ליצירת האיחוד הפולני-ליטאי.
בתחילת המאה ה-17 פרצה מלחמת רוסיה–פולין (1605–1618), אשר בתחילתה הכוחות הפולנים נחלו מספר הצלחות ונסיך פולני אף הוכרז כצאר רוסי.
אך לאור הרצון של זיגמונט השלישי, מלך פולין למשול ברוסיה בעצמו, התומכים הרוסים עזבו את הפולנים, הם גורשו ממוסקבה ובסופו של דבר המטרות של המלחמה מצד פולין לא הושגו.
בשנת 1654 פרצה מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667) על השליטה בשטחי אוקראינה ובלארוס.
המלחמה החלה לאחר פניית האוקראינים להסתפח לרוסיה הצארית, והסתיימה בשנת 1667 עם חתימת הסכם אנדרוסובו.
על אף שהאיחוד ניצח ברוב קרבות המלחמה, והשיב לעצמו שטחים שאבדו בתחילתה, הכלכלה הירודה שלו לא יכלה לתמוך במאבק ארוך וקשה, ולאור משבר פנימי ומלחמת אזרחים שפקדו את האיחוד, חתם האיחוד הפולני-ליטאי על הסכם הפסקת אש בתנאים קשים עם רוסיה.
המלחמה נסתיימה עם כיבושים נרחבים של רוסיה בשטחי בלארוס ואוקראינה, ותחילת הפיכתה למעצמה באירופה.
בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, בעקבות ניסיונו של סטניסלאב לשצ'ינסקי לתפוס את כתר המלוכה הפולנית לאחר מותו של אוגוסט השני, מלך פולין.
סטניסלאב לשצ'ינסקי נתמך על ידי ממלכת צרפת בראשות חתנו לואי החמישה עשר, מלך צרפת, אולם מאידך יריבו פרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה נתמך על ידי אוסטריה ורוסיה.
המלחמה ניטשה בעיקר באיטליה ובחבל הריין, ולבסוף הסתיימה בחוזה וינה (1738) שבו הוכתר פרידריך אוגוסט מסקסוניה כמלך פולין, אך מאידך סטניסלאב לשצ'ינסקי קיבל את דוכסות לורן.
כמו כן ספרד חזרה לשלוט בממלכת נאפולי ובסיציליה, בעוד דוכסות פארמה הועברה לשליטת בית הבסבורג.
בשנת 1768 פרצה מלחמת הקונפדרציה של באר, שבמהלכה ניסו חלק מאצילי פולין להגן על פולין מפני ההשפעה הרוסית.
האצולה הפולנית נתמכה על ידי צרפת, אולם הם הובסו בשנת 1772, ובעקבות כך התרחשה חלוקת פולין הראשונה.
בשנת 1792 ניסו הפולנים לחזק את המדינה, ולהשיב לידיהם את השטחים שנלקחו מהם, ובעקבות כך התרחשו החלוקה השנייה (1793) והשלישית (1795) של פולין, ורוסיה קיבלה את חלק הארי של החלוקות הללו.
המורדים השתמשו בטקטיקות גרילה כנגד הצבא הקיסרי, אולם לא צלחו שום ניצחון חשוב.
ב-13 במאי 1863 מינה הצאר הרוסי אלכסנדר השני את הפוליטיקאי מיכאיל ניקולאייביץ' מוראבנוב כמושל הכללי של גוברניית וילנה (רוב ליטא של היום), שתפקידו כלל את דיכוי המרד הליטאי-פולני ואת יישום תוכנית הרוסיפיקציה במחוז.
מוראבנוב הכין תוכנית רוסיפיקציה ארוכת-טווח, שמטרותיה העיקריות היו: סילוק השפה הפולנית מחיי היום יום; מניעת העסקת קתולים במוסדות ממשלתיים; הגבלת הכנסייה הקתולית; הפצת הנצרות האורתודוקסית; החלפת בתי הספר הכפריים הליטאים בבתי ספר רוסיים; עידוד רוסים להתיישב בליטא; החלפת הכתב הלטיני בכתב הקרילי; איסור על הוצאת כתבים ליטאים בכתב לטיני.
ב-22 במאי 1864 אישר הצאר את התוכנית, ומספר ימים לאחר מכן פרסם מוראבנוב את הצו הרשמי שאסר על הוצאת עיתונים וספרים בכתב הלטיני.
בכלליות התהליך עבר בשקט יחסי, אולם מספר מנהיגים ליטאים נעצרו והוגלו לסיביר.
לאחר הכרזת העצמאות, תקפו הבולשביקים את ליטא ממזרח בניסיון למנוע ממנה את עצמאותה.
אף על פי שהליטאים נלחמו בברמונטיאנים ובבולשביקים בו זמנית, עלה בידם לכבוש מחדש את השטחים במערב.
בשנת 1926 נחתם הסכם אי-תוקפנות ליטאי–סובייטי.
הליטאים, שהאמינו כי המתקפה תחליש את הסובייטים קיבלו את הבא הגרמני כמשחרר והכריזו על עצמאותם.
הליטאים, כמו שכניהם הבלטים, לא סמכו על המשטר הסובייטי, ותמכו באופן ברור ואקטיבי בתוכנית הרפורמה של גורבצ'וב.
בהשראת הסאיודיס העביר הסובייט העליון הליטאי תיקונים חוקתיים שמטרותיהם היו להביא לעליונות של החוקים הליטאים על אלו הסובייטים, לבטל את ההחלטות משנות ה-40 שהפכו את ליטא לחלק מברית המועצות, לאפשר שיטה פוליטית רב-מפלגתית ולהחזיר לשימוש את הדגל וההמנון הליטאים הישנים.
שלושה ימים לאחר מכן תפסו הרוסים את מגדל הטלוויזיה של וילנה, לאחר שהרגו 14 אזרחים לא חמושים ופצעו כ-700. הרוסים טענו כי הממשלה הופלה, אך הם למעשה לעולם לא תפסו את הפרלמנט את מעון הממשלה.
שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-9 באוקטובר 1991.
מתנדבים אלו מרדו בשנת 1993, אולם המצב שכך במהרה והמדינה החלה לבנות צבא שכולל כיום צבא יבשה, חיל אוויר וצי.
בעקבות הסכסוך האוקראיני-רוסי, החששות מהסביבה הגאופוליטית הביאו את ליטא להתחיל בהיערכות לסכסוך צבאי אפשרי עם רוסיה.
בשנת 2015, הודיע ראש ההגנה הליטאי ג'ונאס ויטאוטאס ז'וקאס על תוכניות להחזיר את גיוס החובה, שהסתיים ב-2008, כדי לחזק את שורות הכוחות המזוינים של ליטא.
משרד ההגנה הלאומי פרסם גם מדריך בן 98 עמודים לאזרחים כדי להכין אותם לסכסוך מזוין ולכיבוש.
לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, הכריזה ליטא על מצב חירום ב-24 בפברואר 2022. באותו יום ביקשה ליטא גם מנאט"ו להפעיל את סעיף 4 בנושא התייעצות משותפת.
כאחת ממדינות האיחוד האירופי, ליטא הטילה סנקציות על רוסיה, ורוסיה, בתורה, הוסיפה את כל מדינות האיחוד האירופי לרשימת " המדינות הלא ידידותיות ".
במרץ 2022, גירשה ליטא את שגריר רוסיה משטחה.
בין הסנקציות, החליטה ליטא לאסור על העברת חלק מהסחורות ממנה לקלינינגרד, מובלעת רוסית בין פולין לליטא.
צעד זה גרר זעם ברוסיה.
ליטא מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-4 קונסוליות באירקוטסק, סובטסק, קלינינגרד וסנקט פטרבורג.
מאידך, רוסיה מחזיקה בליטא שגרירות בווילנא ו-2 קונסוליות בקלייפדה ומריאמפולה.
יחסי ליטא–צרפת הם היחסי החוץ בין ליטא לצרפת, אשר כוננו בשנת 1992. שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי, וקיים שיתוף פעולה ביניהם במגוון תחומים.
היחסים הדו-צדדיים בין צרפת וליטא הם על בסיס דיאלוג פוליטי סדיר.