tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נוהלי יום האבל אינם קבועים בחוק, אך הם כוללים לעיתים קרובות הורדת דגל ישראל לחצי התורן, סגירת מוסדות פנאי ובידור והמגזר הציבורי ושינוי במתכונות השידורים של הרדיו והטלוויזיה בישראל.
יום האבל הראשון בארץ ישראל המודרנית צוין על ידי היישוב היהודי בתקופת המנדט הבריטי ב-1942, כחלק מתגובת היישוב היהודי בארץ ישראל לשואה.
בהגיע האישור הוודאי הכריזה הנהגת היישוב על שלושה ימי אבל, מ-30 בנובמבר עד 2 בדצמבר.
ברחבי הארץ נערכו הפגנות ועצרות, בוטלו כל הצגות הקולנוע והעיתונים הופיעו כשעמודיהם הראשונים נתונים במסגרות שחורות.
ב-17 בדצמבר הכריז הוועד הלאומי על שלושים ימי אבל בין י' בטבת לי' בשבט נוספים בקריאה "להציל את אשר ניתן להציל" וב"תביעה לפתיחת שערים", ובהם התבקש היישוב "למעט בשמחה, להתנזר משעשועים וריקודים, להתייחד עם זכר הקורבנות ולהזעיק את העולם היהודי והלא-יהודי".
יום האבל הלאומי הראשון בהיסטוריה של מדינת ישראל היה לאחר מותו בעת כהונתו של נשיא מדינת ישראל יצחק בן-צבי.
בן-צבי נפטר ב-23 באפריל 1963, ולמחרת הוכרז על שבעה ימי אבל לאומי במדינה.
מסקנות הוועדה אומצו על ידי ממשלת ישראל, אך לא עוגנו בחקיקה.
ב-2008 יזמה חברת הכנסת רוחמה אברהם מקדימה הצעת חוק שהתבססה על מסקנות ועדת כשר ב-2001, לפיה עם מותם של אחד מארבעת האישים יסגרו המסעדות ומוסדות התרבות והבידור עד ערב יום המחרת.
עם זאת, ההצעה לא הועברה לקריאה שנייה ושלישית.
ב-2 בדצמבר 2010, בעקבות השרפה בכרמל בה נספו 44 בני אדם, הצהיר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שיכריז על יום אבל לאומי, אך לבסוף לא עשה זאת.
ימי אבל לאומיים במדינת ישראל
בעקבות מותו של נשיא מדינת ישראל יצחק בן צבי ב-23 באפריל 1963 הוכרז שבוע אבל לאומי בישראל.
בעקבות רצח נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי ב-22 בנובמבר 1963 הוכרזו בישראל שלושה ימי אבל לאומי.
בעקבות מותו של ראש ממשלת ישראל לוי אשכול ב-26 בפברואר 1969 הוכרזו שני ימי אבל לאומי.
בעקבות מותו של יושב ראש הכנסת ראובן ברקת ב-5 באפריל 1972 הוכרז יום אבל לאומי.
בעקבות אסון צור הראשון ב-11 בנובמבר 1982 הוכרז "יום התייחדות לאומי" כמה ימים מאוחר יותר.
בעקבות אסון הבונים ב-11 ביוני 1985 הכריז נשיא המדינה חיים הרצוג על יום אבל לאומי, אך הדבר לא עוגן בהחלטה של הכנסת.
בעקבות רצח ראש ממשלת ישראל ושר הביטחון יצחק רבין ב-4 בנובמבר 1995 הכריזה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי, ובהמשך גם על יום זיכרון לאומי לזכרו של רבין.
בעקבות אסון המסוקים ב-4 בפברואר 1997, בו נהרגו בתאונה אווירית 73 חיילי צה"ל, הכריזה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי.
ב-11 בספטמבר 2001 החליטה ממשלת ישראל על יום אבל לאומי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית.
בעקבות התרסקות טיסה 1812 של סיביריה איירליינס מישראל לנובוסיבירסק שברוסיה ב-4 באוקטובר 2001, בה נספו 78 נוסעים ואנשי צוות, מתוכם 51 ישראלים, הוכרז יום אבל לאומי לאחר חג הסוכות ב-11 באוקטובר.
בעקבות מות ראש ממשלת ישראל ונשיא מדינת ישראל לשעבר שמעון פרס ב-28 בספטמבר 2016 הוכרז יום אבל לאומי.
בעקבות אסון הר מירון, בו נהרגו 45 אנשים בהילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר, הוכרז על יום אבל לאומי ב-כ' באייר תשפ"א (2 במאי 2021).
בעקבות טבח שבעה באוקטובר של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, בה נהרגו ונחטפו ישראלים, החליטה ממשלת ישראל ב-13 באוקטובר 2024 על יום אבל לאומי בכ"ה בתשרי.
יום אחד הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי-בריטי משנת 2011 בבימויה של לון שרפיג, המבוסס על תסריט מאת דייוויד ניקולס, אשר עיבד את ספרו באותו שם.
הסרט עוקב אחר מערכת היחסים המתפתחת בין אמה מורלי (אן האת'וויי) ודיקסטר מייהיו (ג'ים סטרג'ס) לאורך 20 שנה, כאשר כל שנה מוצגת באותו תאריך - 15 ביולי.
בסרט מככבים גם פטרישה קלרקסון, קן סטוט ורומולה גראי.
הסרט הכניס 59.4 מיליון דולר אל מול תקציב הפקה של 15 מיליון דולר.
הסרט מתמקד באמה מורלי ודיקסטר מייהיו, שנפגשים לראשונה בליל סיום לימודיהם באוניברסיטת אדינבורו ב-15 ביולי 1988. הם מבלים יחד לילה אחד ומחליטים להישאר חברים.
הסרט מציג את חייהם בכל שנה באותו תאריך, ומראה כיצד הם מתפתחים בנפרד וביחד, תוך שהם מתמודדים עם אהבות, אכזבות, הצלחות ואתגרים, כאשר הקשר המיוחד ביניהם נשמר לאורך השנים.
אן האת'וויי - אמה מורלי, בוגרת אוניברסיטה שאפתנית.
ג'ים סטרג'ס - דיקסטר מייהיו, בחור כריזמטי ממשפחה עשירה.
רומולה גראי - סילבי, אשתו של דיקסטר.
רייף ספול - איאן, קומיקאי ושחקן, בן זוגה של אמה.
פטרישה קלרקסון - אליסון מייהיו, אמו של דיקסטר.
קן סטוט - סטיבן מייהיו, אביו של דיקסטר.
השחקנית אן האת'וויי סיפרה כי קיבלה את התסריט בחשאי, מאחר שהסרט מתרחש בבריטניה והבמאית שרפיג לא חיפשה שחקניות אמריקאיות לתפקיד.
האת'וויי טסה ללונדון לפגישה עם שרפיג כדי להסביר מדוע היא צריכה לקבל את התפקיד.
האת'וויי אמרה מאוחר יותר שזו הייתה "הפגישה הגרועה ביותר בחיי...
פשוט לא הצלחתי להתבטא", אך ביציאה מהפגישה היא כתבה לשרפיג רשימת שירים שתקשיב להם, ואמרה: "ברור שלא הצלחתי להעביר לך היום את מה שהייתי צריכה.
אבל אני חושבת שהשירים האלה יכולים לעשות זאת בשבילי." שרפיג אכן האזינה להם, מה שהוביל לכך שהאת'וויי קיבלה את התפקיד.
הצילומים הראשיים החלו ביולי 2010. הצילומים התקיימו בלוקיישנים בסקוטלנד, אנגליה וצרפת.
הצילומים התקיימו באדינבורו, העיר שבה דקסטר ואמה נפגשים לראשונה, באוגוסט 2010. נעשה שימוש במספר אתרים מוכרים, כולל מושב ארתור.
לאחר מכן עברה ההפקה ללונדון.
בריכת פרלמנט היל בצפון לונדון שימשה לסצנות שבהן אמה, בגילאים שונים, שוחה.
הצילומים התקיימו גם בתוך בית ברחוב גרנוויל בסטראוד גרין לסצנות שבהן משתתפים ג'ים סטרג'ס ורומולה גאראי.
סצנות בחנות ובבית הקפה צולמו בחנות ובית הקפה של לילה בארנולד סירקוס, קרוב לבריק ליין במזרח לונדון.
צילומי תחנת הרכבת בבריטניה התקיימו בתחנת רידגמונט על קו מרסטון וייל מבדפורד לבלצ'לי.
הצילומים בצרפת התקיימו בדינאן ובדינאר, ליד סן-מלו, בברטאן.
מועדון חוף ים הוסב לקפה פאראדי, שעוצב בהשראת נושאים יווניים.
הסרט "יום אחד" קיבל ביקורות מעורבות.
מבקרים ציינו את המשחק של אן האת'וויי וג'ים סטרג'ס, אך חלקם ביקרו את חוסר הכימיה ביניהם ואת הקצב האיטי של הסרט.
יום אנזא"ק הוא יום זיכרון לאומי המצוין באוסטרליה ובניו זילנד שמנציח בהרחבה את כל האוסטרלים והניו זילנדים "ששירתו ומתו בכל המלחמות, העימותים ובמשימות שמירת השלום" ואת "התרומה וההקרבה של כל אלו ששירתו".
יום זה מצוין מדי שנה ב-25 באפריל ובמקור צוין לכבודם של חיילי גיסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים שלחמו במערכת גליפולי כנגד האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה.
יום אנזא"ק מצוין גם באיי קוק, בניואה, בפיטקרן ובטונגה ובעבר גם צוין בפפואה גינאה החדשה ובסמואה.
יום אנזא"ק מציין את יום השנה לפתיחת מערכת גליפולי, המערכה הראשונה במלחמת העולם הראשונה, במסגרתה נגרמו אבדות כבדות בנפש לכוחות הצבא של אוסטרליה וניו זילנד.
ראשי התיבות אנזא"ק (ANZAC) מייצגות את שמו של כוח המשלוח האוסטרלי והניו זילנדי, שנשלח לסייע לצבא הבריטי, ונקרא "הקורפוס [הגיס] האוסטרלי והניו זילנדי" , ולכן החיילים, שנכללו בכוח זה, נודעו בכינוי Anzacs (אנזא"קים).
יום אנזא"ק נותר כאחד מהמועדים הלאומיים החשובים ביותר הן באוסטרליה והן בניו זילנד, מקרה נדיר בו שתי מדינות ריבוניות חולקות לא רק את יום הזיכרון הלאומי שלהן, אלא גם ששמו של אותו יום זהה בשתי המדינות וכולל אזכור לשתיהן.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914, היו אוסטרליה וניו זילנד דומיניונים של האימפריה הבריטית כבר במשך 13 ו-7 שנים, בהתאמה.
ב-1915 הקימו בריטניה וצרפת חיל משלוח משותף של מדינות ההסכמה, שנועד לכבוש את חצי האי גליפולי.
המטרה של המבצע הייתה לפתוח נתיב ימי אל האימפריה הרוסית דרך הים השחור, לכבוש את קונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, שהייתה בעלת ברית של הקיסרות הגרמנית, ואולי אף להוציא את האימפריה העות'מאנית מהמלחמה.
חיל המשלוח הבריטי כלל גם קורפוס מהדומיניונים של בריטניה הגדולה, אוסטרליה וניו זילנד, שקיבל את ראשי התיבות אנזא"ק.
כוחות מדינות ההסכמה נחתו בגליפולי ב-25 באפריל, ונתקלו בהתנגדות עזה מצד הארמייה החמישית של האימפריה העות'מאנית בפיקוד אוטו לימן פון זאנדרס, שהגנה על חצי האי.
מה שנועד להיות מכה ניצחת שתוציא את העות'מאנים מהמלחמה הפך עד מהרה למבוי סתום והמערכה נגררה במשך שמונה חודשים.
בראשית שנת 1916 פונו כוחות מדינות ההסכמה מגליפולי לאחר ששני הצדדים ספגו אבדות כבדות.
אבדות צבאות מדינות ההסכמה כללו ב-21,255 הרוגים מהממלכה המאוחדת (מתוכם כ-4,000 היו אירים), כ-10,000 הרוגים מצרפת, 8,709 הרוגים אוסטרלים, 2,779 הרוגים מניו זילנד ו-1,358 הרוגים מהראג' הבריטי.
החדשות על הנחיתה בגליפולי השפיעו עמוקות על העורף האוסטרלי והניו זילנדי ועד מהרה הפך יום הנחיתה הראשונה בגליפולי, 25 באפריל, ליום זיכרון, בו זוכרות שתי האומות את ההקרבה של הלוחמים שנפלו במערכת גליפולי.
אף על פי שהמערכה בגליפולי כשלה בהשגת יעדיה הצבאיים, פועלם של הכוחות האוסטרלים והניו זילנדים במערכה זו גרם להנחלת מורשת בלתי נתפסת אך רבת עוצמה.
יצירתו של מה שנודע בכינוי "רוח אנזא"ק" (Anzac spirit או Anzac legend) הפכה לחלק חשוב של הזהות הלאומית של שתי האומות.
רוח זו עיצבה את האופן שבו אזרחי שתי המדינות ראו הן את העבר שלהן והן את הבנת ההווה שלהן.
גבורתם של החיילים שלחמו במערכה הכושלת בגליפולי הפכה את הקרבתם לזיכרון אייקוני באוסטרליה ובניו זילנד ולעיתים קרובות ניתן לזקוף לזכותה את תחושת העצמאות שלהן.
ב-30 באפריל 1915, כאשר הגיעו הידיעות הראשונות על הנחיתה בגליפולי לניו זילנד, הוכרז חצי יום חג והתקיימו טקסים מאולתרים לציון האירוע.
באוסטרליה הדרומית הוסר הלוט מעל האנדרטה הראשונה באוסטרליה לזכר הנופלים בגליפולי על ידי מושל אוסטרליה הדרומית ב"יום השיטה הכחלחלה" (Wattle Day), 7 בספטמבר 1915, ארבעה חודשים לאחר הנחיתות הראשונות בגליפולי.
האנדרטה הוצבה במקור באזור שקרוי "חורשת השיטה הכחלחלה" בשדרות סר לואיס כהן שבאדלייד, אך מאוחר יותר הועברה לאזורי מדשאות דרומה יותר ליד דרך אנזא"ק.
בנוסף, שונה באוסטרליה הדרומית שמו של "יום העבודה" (או "יום שמונה השעות", Eight Hour Day), 13 באוקטובר 1915, ל"יום אנזא"ק" ואורגן קרנבל לגיוס כספים לקרן למען החיילים הפצועים.
ב-1916 הוכרז התאריך 25 באפריל באופן רשמי כ"יום אנזא"ק".
באותה שנה צוין היום על ידי מגוון רחב של טקסים ותפילות באוסטרליה ובניו זילנד, כולל צעדת זיכרון שהתקיימה בלונדון בהשתתפות חיילים אוסטרלים וניו זילנדים.
בניו זילנד הוכרז יום זה כחצי יום חג.
ביומני המבצעים של הגדודים והבריגדות האוסטרליות שלחמו במלחמת העולם הראשונה, כולל אלו שלחמו בקו הראשון של החזית, מצוין שביום השנה הראשון לנחיתות בגליפולי הם עשו מאמצים לקיים טקסים לזכר אלו שנהרגו שנה קודם לכן.
על פי דפוס מקובל שנמצא ביומני המלחמה האישיים של חיילים אוסטרלים וניו זילנדים באותו יום הם החלו בתפילת אשכבה של שחר, ובעקבותיה התקיימה באמצע הבוקר תפילת זיכרון ולאחר ארוחת הצהריים אורגנו פעילויות ספורט.
ב-10 בינואר 1916 מונה הכומר דייוויד ג'ון גרלנד כמזכיר הכבוד של ועדת הזיכרון של יום אנזא"ק בקווינסלנד במסגרת פגישה שאישרה את 25 באפריל כ"יום אנזא"ק" באותה שנה ובשנים הבאות.
כמי שהיה מסור למטרה של טקסי זיכרון לא-דתיים שבהם יכלו להשתתף כל חלקי החברה האוסטרלית, פעל גרלנד באופן ידידותי בקרב כל הגופים הלא דתיים, ויצר את המסגרת של טקסי הזיכרון של יום אנזא"ק.
לזכותו של גרלנד ניתן לזקוף בעיקר את יוזמת צעדת יום אנזא"ק, את טקסי הנחת הזרים על האנדרטאות, את התפילות המיוחדות בכנסיות, את שתי דקות הדומייה ואת סעודות הצהריים לחיילים ששבו מהחזית.
כוונתו של גרלנד בהנהגת שתי דקות הדומייה הייתה שהן יהוו תחליף לתפילה שיאפשר נוכחות כללית בטקס הזיכרון ליום אנזא"ק ויאפשרו לנוכחים להתייחד עם תפילותיהם האישיות או עם זיכרונותיהם האישיים באופן התואם לאמונתם האישית.
במיוחד הוא חשש שאוניברסליות של הטקס תיפול קורבן לסכסוכים דתיים.
בלונדון, צעדו ביום אנזא"ק הראשון יותר מ-2,000 חיילים אוסטרלים וניו זילנדים ברחובות העיר.
אחד מהעיתונים המקומיים כינה אותם בכינוי "אבירי גליפולי".
באותו יום נערכו צעדות בכל רחבי אוסטרליה.
חיילים פצועים מהמערכה בגליפולי השתתפו בצעדה בסידני כשהם יישובים בכלי רכב שנעו בשיירות, מלווים באחיות.
יותר מ-2,000 איש נכחו בטקס שהתקיים באותו יום בעיר רוטורואה שבניו זילנד.
בשנים הבאות ועד לתום המלחמה, שימש יום אנזא"ק כהזדמנות לאירועים פטריוטיים ולמערכות גיוס ומצעדים בהשתתפותם של חיילי הכוח האימפריאלי האוסטרלי שהתקיימו ברוב הערים.
משנת 1916 והלאה, הן באוסטרליה והן בניו זילנד, התקיימו טקסי יום אנזא"ק ב-25 באפריל או בסמוך לו, ואורגנו בעיקר על ידי חיילים ששבו מהחזית ועל ידי ילדי בתי הספר בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות.
יום אנזא"ק הוכרז באופן רשמי יום חג בניו זילנד בשנת 1920 באמצעות חקיקתו של "חוק יום אנזא"ק" (Anzac Day Act), שקודם על ידי "האגודה המלכותית של החיילים המשוחררים של ניו זילנד" (Royal New Zealand Returned and Services' Association).
באוסטרליה התקבלה החלטה בכינוס ראשי הממשלות של מדינות אוסטרליה שהתקיים ב-1921, על פיה יום אנזא"ק יתקיים כל שנה ב-25 באפריל.
עם זאת, היום לא צוין בכל המדינות.
בשנות העשרים, הפך יום אנזא"ק כיום לאומי לזכרם של 60,000 החיילים האוסטרלים ו-20,000 החיילים הניו זילנדים שנפלו במלחמה.
השנה הראשונה בה התקיימו הטקסים בכל מדינות אוסטרליה באופן רשמי וציבורי הייתה שנת 1927. באמצע שנות השלושים, כל הטקסים המזוהים כיום עם יום אנזא"ק – משמרות השחר, הצעדות, טקסי הזיכרון, מפגשי הרעים לנשק ומשחקי ההימורים המסורתיים של החיילים – הפכו חלק מתרבות יום אנזא"ק באוסטרליה.
בטקסים בניו זילנד אומצו רוב המרכיבים הללו, כשמשמרות השחר התקיימו שם החל משנת 1939.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפך יום אנזא"ק כיום לזכרם של האוסטרלים והניו זילנדים שנפלו במלחמה ובשנים שלאחריה.
משמעות היום הורחבה כך שכללה את זכרם של כל אלו שנהרגו בפעילות הצבאית של שתי המדינות.
יום אנזא"ק צוין לראשונה באנדרטת המלחמה של אוסטרליה בקנברה ב-1942, אך בשל ההוראות הממשלתיות למניעת כינוסים ציבוריים גדולים כאמצעי זהירות כנגד תקיפות אוויריות יפניות, היה זה אירוע מצומצם ולא התקיימו צעדה או טקס זיכרון.
מאז התקיימו באנדרטת המלחמה טקסי יום אנזא"ק מדי שנה.
בניו זילנד חלה עלייה בפופולריות של יום אנזא"ק בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
עם זאת, הייתה פופולריות זו קצרת ימים ובשנות החמישים הפכו ניו זילנדים רבים להיות עוינים או אדישים כלפי היום.
חלק ניכר מהסיבות למגמה זו קשור לאיסור על פתיחת בתי עסק ביום אנזא"ק והאיסור שהוטל על ידי רשויות מקומיות רבות על קיומם של אירועי ספורט ואירועי בידור באותו יום.
ההתמרמרות על כך גברה בעיקר בשנים 1953 ו-1959, כאשר חל יום אנזא"ק בשבת.
ויכוח ציבורי רחב התקיים בסוגיה ורבים קראו להעביר את היום ליום ראשון הסמוך או לבטלו לחלוטין.
ב-1966 חוקק "חוק יום אנזא"ק" שאפשר את קיומם של אירועי ספורט ובידור החל משעות אחר הצהריים.
החל משנות השישים, אך בעיקר בשנות השבעים והשמונים, הפך יום אנזא"ק בהדרגה להיות נושא שנוי במחלוקת באוסטרליה ובניו זילנד.
המחאות כנגד מלחמת וייטנאם היו חיזיון נפרץ ביום אנזא"ק באותן שנים.
ב-1967 הביעו שני חברי תנועת הנוער הפרוגרסיבית השמאלית בקרייסטצ'רץ' מחאה זוטא במהלך טקס יום אנזא"ק, בהניחם זר כמחאה נגד מלחמת וייטנאם.
בסופו של דבר הם הורשעו על עבירה על הפרת הסדר הציבורי.
ב-1978 הניחה קבוצת נשים זר שהוקדש לכל הנשים שנאנסו ונהרגו במהלך המלחמה והתנועות הפמיניסטיות, התנועות לזכויות הלהט"ב ופעילי השלום, ניצלו את ההזדמנות למשוך תשומת לב למטרותיהם בהזדמנויות שונות במהלך שנות השמונים.
בשנות השמונים קיימו התנועות הפמיניסטיות האוסטרליות מדי שנה ביום אנזא"ק צעדת מחאה כנגד מעשי האונס והאלימות במלחמה.
לאחר שנות השמונים התגבר העניין ברחבי העולם במלחמת העולם הראשונה ובטקסי הזיכרון הקשורים אליה.
באוסטרליה ובניו זילנד חלה עליה בנוכחות הקהל בטקסי יום אנזא"ק כשאנשים צעירים גילו בטקסים עניין מיוחד.
המחאות והמחלוקות נעשו נדירות יותר ויותר.
עד 1981 קיימה פפואה גינאה החדשה טקסים לזכר הנופלים במלחמותיה ביום אנזא"ק.
מאז הועבר יום הזיכרון הלאומי של המדינה ל-23 ביולי, יום תחילת פעילותו של גדוד חיל הרגלים הפפואני כנגד היפנים באוואלה ב-1942 במהלך קרב שביל קוקודה.
בעקבות מעורבותה של אוסטרליה במלחמת וייטנאם הגיעה ההתעניינות באירועי יום אנזא"ק לנקודת השפל הנמוכה ביותר שלה.
ב-26 באפריל 1975 כיסה העיתון The Australian את יום אנזא"ק של אותה שנה בכתבה אחת בודדה.
עם זאת, בשנים האחרונות נרשמו שיאים בנוכחות הקהל בטקסים, תוך עליית שיעור נוכחותם בטקסים של צעירי אוסטרליה.
רבים מהם מתעטפים בדגל אוסטרליה, לובשים חולצות טי בצבעי ירוק וזהב ומקעקעים את דגל אוסטרליה על גופם.
תופעה זו נתפסה על ידי רבים כמשקפת את שאיפת הדורות הצעירים באוסטרליה להוקיר את ההקרבה של הדורות הקודמים.
האוסטרלים והניו זילנדים מכירים ב-25 באפריל כהזדמנות טקסית לשקף את המחיר הכבד של המלחמה ולזכור את אלו שנלחמו ואיבדו את חייהם למען ארצם.
טקסי הזיכרון והצעדות מתקיימים עם שחר, שעת תחילת הנחיתות בגליפולי ב-1915, בעיקר באנדרטאות הזיכרון בערים ובעיירות בשתי המדינות ובאתרים מחוץ להן בהם התרחשו קרבות עקובים מדם בהם השתתפו בני שתי האומות, כמו אנדרטת וייר-ברטונה בצרפת וגליפולי שבטורקיה.
אחת המסורות של יום אנזא"ק היא שתיית המשקה הקרוי Gunfire (קפה בתוספת רום) זמן קצר לאחר טקסי השחר והיא נועדה להנציח את שתיית משקה זה על ידי החיילים לפני תחילת הקרבות.
מאוחר יותר במהלך היום מתאספים חיילים לשעבר ונפגשים כדי להצטרף לצעדות ברחובות הראשיים של הערים והעיירות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, שאפו החיילים ששבו מהחזית שרעותם עם הנופלים תתבטא באותם רגעים שקטים ושלווים שלפני עלות השחר.
בעקבות הקשר הסמלי עם הנחיתות בגליפולי שבוצעו באותן שעות, טקס משמרות השחר הפך לצורה המקובלת של טקסי הזיכרון של יום אנזא"ק במהלך שנות העשרים.
טקס השחר הרשמי הראשון התקיים מול "אנדרטת סידני" (Sydney Cenotaph) ב-1927. טקסי השחר היו במקור פשוטים מאוד ועל פי כללי הטקס הפשוטים ביותר.
במקרים רבים הם הוגבלו להשתתפותם של ותיקי המלחמה בלבד.
הטקס שהתקיים לאחר מכן בשעות היום היה מיועד למשפחות ולקהל הרחב וטקס השחר היה מיועד כאמור לחיילים ששבו מן החזית כדי שיוכלו להרהר ולהיזכר בחבריהם הנופלים שאתם היה להם קשר מיוחד.
לפני עלות השחר הצטוו ותיקי המלחמה לעמוד דום ואז הוכרזו שתי דקות דומייה.
הטקס התחיל בנגינת תרועת האבל Last Post והסתיים בתרועת ה.
בתקופות מאוחרות יותר עודדו המשפחות השכולות ואנשים צעירים לקחת חלק בטקס השחר והטקסים בבירות מדינות אוסטרליה הפכו לטקסים רבי משתתפים.
על בסיס שינוי זה, הפכו הטקסים ליותר מורכבים, הוכנסו בהם המנונים וקטעי קריאה.
סדר הדברים בטקסים כולל: הקדמה, המנון, תפילה, נאום, הנחת זרים, קטע קריאה, נגינת ה-Last Post, דקת דומייה, תרועת ההשכמה, ונגינת ההמנונים הלאומיים של אוסטרליה ושל ניו זילנד.
בטקס שנערך לאחר מכן באנדרטת המלחמה של אוסטרליה, מניחות המשפחות פרחי פרג אדום מלאכותיים לצד שמותיהם של יקיריהם על קיר התהילה של האנדרטה.
באוסטרליה, נענדים לעיתים ענפי רוזמרין על דשי הבגדים ובניו זילנד משמשים לצורך זה פרחי פרג.
יום אנזא"ק הוא יום לאומי ציבורי ונחשב על ידי אוסטרלים רבים כאחד הימים החגיגיים ביותר במשך השנה.
צעדות בהשתתפות ותיקי כל מלחמות העבר, לצד אלו שמשרתים בשירות פעיל בהווה בכוחות ההגנה של אוסטרליה (סדירים ומילואים), ותיקי המלחמות מקרב צבאות בעלות הברית, חניכי הפנימיות הצבאיות, חברי הליגה האווירית של אוסטרליה, חברי תנועת הצופים באוסטרליה וארגונים לובשי מדים אחרים, מתקיימות בערים ובעיירות ברחבי המדינה.
צעדות יום אנזא"ק המתקיימות בערי הבירה של מדינות אוסטרליה משודרות בשידור ישיר בטלוויזיה.
לאחר אירועים אלו מתקיימים בדרך כלל מפגשים של ותיקי המלחמות בפאבים או במועדוני "ליגת החיילים המשוחררים של אוסטרליה" (Returned and Services League of Australian – RSL).
מפגשים אלו כוללים לעיתים קרובות את המשחק Two-up, סוג של משחק הטלת מטבע שהיה חביב בעבר על חיילי אנזא"ק.
ברוב המדינות והטריטוריות של אוסטרליה אסורים משחקי הימורים מחוץ למקומות מורשים.
עם זאת, בשל משמעותה של מסורת זו, משחק זה חוקי רק ביום אנזא"ק.
אף על פי שאיחוד אוסטרליה התקיים כבר ב-1901, מקובל שהזהות הלאומית של אוסטרליה חושלה במהלך השנים הרוויות בדם של מלחמת העולם הראשונה והאירוע המשמעותי ביותר במלחמה זו עבור רוב האוסטרלים היה מערכת גליפולי.
דר' פול סקרבלס מאוניברסיטת אוסטרליה הדרומית ציין שהעניין הציבורי ביום אנזא"ק המשיך לגבור.
איומי מתקפת טרור על אתר הטקס בגליפולי ב-2004, לא מנעו מ-15,000 אוסטרלים לקיים את מסע העלייה לרגל לטורקיה כדי לכבד את זכרם של חיילי אנזא"ק שנפלו במערכה.
אף על פי שאירועי הזיכרון מתקיימים תמיד ב-25 באפריל, מקיימות רוב המדינות והטריטוריות של אוסטרליה את יום אנזא"ק ביום שני כאשר 25 באפריל נופל ביום ראשון.
כאשר התאריך נופל ביום שני של חג הפסחא (כפי שאירע ב-2011), נדחה יום אנזא"ק ליום שלישי.
ההחלטה על כך התקבלה בפגישת מועצת ראשי הממשלות של מדינות וטריטוריות אוסטרליה בשנת 2008, בה הוסכם על חתירה לאחידות בנוהג זה.
עם זאת, ב-2009 דחתה המועצה המחוקקת של טסמניה הצעת חוק לאפשר את דחיית יום אנזא"ק כאמור.
יום אנזא"ק בניו זילנד מצוין באופן דומה לזה שבאוסטרליה.
מספרם של הניו זילנדים הלוקחים חלק בטקסי יום אנזא"ק בניו זילנד עצמה ובגליפולי, עולה בהדרגה.
עבור רבים, מהווה יום אנזא"ק חיזוק לאמונתם שהמלחמה היא חסרת תועלת.
בטקסי השחר ובטקסי היום הנוספים ברחבי המדינה נוכחים חיילי כוחות ההגנה של ניו זילנד, חניכי הפנימיות הצבאיות, אנשי משטרת ניו זילנד, אנשי שירות הכבאות, אנשי שירות האמבולנסים "סנט ג'ון", נציגי תנועת הצופים בניו זילנד וארגונים לובשי מדים אחרים.
ברוב המקומות משתתפת בטקסים תזמורת של נגני חמת חלילים שמלווה את המצעדים ולעיתים גם תזמורות כלי נשיפה ממתכת.
בניו זילנד יום אנזא"ק מקדם את תחושת האחדות, יותר מכל יום אחר בלוח השנה הלאומי.
אנשים שדעותיהם הפוליטיות, אמונותיהם ושאיפותיהם שונות אלו מאלו יכולים לחלוק את הצער על אובדן חייהם של אלו שלחמו במלחמות.
פרגי נייר מופצים על ידי אגודת החיילים המשוחררים ונענדים כסמל זיכרון.
מסורת זו מקורה בענידת הפרגים ביום הזיכרון בארצות האחרות של חבר העמים הבריטי.
יום אנזא"ק הוא מועד רשמי בניו זילנד.
ב-2013 הוגשה הצעת חוק על ידי חבר הפרלמנט של ניו זילנד ממפלגת הלייבור, דייוויד קלארק, לאפשר את דחייתם של יום אנזא"ק ושל יום ואיטנגי.
הצעת החוק התקבלה, למרות התנגדותה של מפלגת השלטון, המפלגה הלאומית של ניו זילנד.
הסיבה לרצונה של ניו זילנד למיסודו של יום אנזא"ק כיום הזיכרון הלאומי שונה מזו של אוסטרליה.
ב-1921 הוזמנו פרחי פרג מלאכותיים על ידי ארגון החיילים המשוחררים של ניו זילנד לקראת יום שביתת הנשק, אך הם איחרו להגיע במועד.
הארגון נתקע עם מלאי זה של פרגים שנשלחו מצרפת וכדי לכסות את עלות ההזמנה חיפשו את תאריך הזיכרון הקרוב ביותר כדי להפיצם ונבחר יום הדרדרנלים, 25 באפריל 1922. מאז נתקבע יום זה כיום הזיכרון.
כך ניתן לומר שיום אנזא"ק הונהג בניו זילנד לגמרי במקרה ולא בהקשר של אנזא"ק, אוסטרליה או גליפולי.
16 שנים לאחר מכן הלכה ניו זילנד בעקבות שכנתה ממערב בקיום טקסי השחר, על אף שהחיילים הניו זילנדים שלחמו בשורות אנזא"ק לא נחתו בגליפולי עם שחר כמו חבריהם האוסטרלים.
נעשו ניסיונות להחזרת יום הזיכרון הלאומי ליום שביתת הנשק, החל מהמצעד לקבר החייל האלמוני ב-2004, אך יוזמה זו עוררה התנגדות בציבור הניו זילנדי שלא מודע לדיוק ההיסטורי בנוגע לחלק שלקחו חייליו בנחיתות בגליפולי.
הסיבה ליוזמת שינוי יום הזיכרון נבעה מההתעלמות מקרבות גדולים אחרים שהתנהלו לאחר המערכה בגליפולי ובהם היו קורבנות גדולים יותר בנפש.
מספרם של ההרוגים והפצועים הניו זילנדים במערכה בגליפולי מהווה 8% מכלל ההרוגים והפצועים הניו זילנדים בכל מלחמת העולם הראשונה ו-60% מתוכם נפגעו שלא כתוצאה מפעולות לחימה ישירות.
בטורקיה השם "מפרץ אנזא"ק" התקבל באופן רשמי על ידי ממשלת טורקיה ביום אנזא"ק ב-1985. ב-1934 העביר מוסטפא כמאל אטאטורק מסר לאוסטרלים, לניו זילנדים ולבריטים הראשונים שהגיעו לשדות הקרב בגליפולי.
מסר זה נחקק על המונולית שבבית הקברות ארי בורנו שבחוף אנזא"ק שהלוט הוסר ממנו ב-1985. מילותיו של אטאטורק מופיעות גם על האנדרטאות שלזכרו בקנברה, בירת אוסטרליה ובוולינגטון, בירת ניו זילנד:
ב-1990, לציון 75 שנים לנחיתות בגליפולי, הגיעו פקידי ממשל מאוסטרליה ומניו זילנד, כולל ראש ממשלת אוסטרליה, בוב הוק, והמושל הכללי של ניו זילנד, פול ריבס, יחד עם רוב הנוחתים בגליפולי שנותרו אז בחיים ותיירים אוסטרלים וניו זילנדים לטורקיה לטקס שחר מיוחד שהתקיים בגליפולי.
טקס השחר בגליפולי נערך בבית העלמין הצבאי ארי בורנו בחוף אנזא"ק, אך בשל מספרם ההולך וגדל של המשתתפים בטקסים נבנה אתר מרווח יותר בחוף הצפוני שנודע בשם "אתר הזיכרון לאנזא"ק" ושבנייתו הושלמה לטקס של שנת 2000.
לקראת הטקסים שהתקיימו בגליפולי בשנת 2015, שנת המאה למערכה בגליפולי, נערכה הגרלה ובסיומה הוזמנו 10,500 איש, שזהו המספר המקסימלי שיכול האתר להכיל בבטחה ובנוחות, כולל 8,000 אוסטרלים, 2,000 ניו זילנדים ו-500 אישי ציבור מכל הארצות שהיו מעורבות במערכת גליפולי.
באירלנד מצוין יום אנזא"ק על ידי קהילות של אוסטרלים וניו זילנדים שהיגרו אליה.
החל מאמצע שנות השמונים, מתקיימת תפילת ערב שמאורגנת על ידי האגודה הניו זילנדית-אירית, המתנהלת בכנסיית סנט אן שבדבלין.
ב-2005, לרגל יום השנה ה-90 למערכה בגליפולי, התקיים בפעם הראשונה טקס בשעות היום בבית הקברות הצבאי גרגרורמן בדבלין ששופץ אז.
עץ שקד טורקי, שניטע על ידי שגרירי אוסטרליה, ניו זילנד וטורקיה באירלנד, ציין את האירוע והוא ניצב מדרום לקיר זיכרון שהוקם במקום.
מאז אותו אירוע, מתקיים מדי שנה טקס שחר באותו מקום.
בנוסף מתקיימים קבלת פנים וטקס זיכרון בבית בלנס שבמחוז אנטרים, המרכז הרשמי של ניו זילנד בצפון אירלנד.
בבסיס סקוט שבשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה מתקיים מדי שנה ביום אנזא"ק טקס לכבוד הנופלים.
אמריקאים מתחנת מקמרדו הסמוכה מוזמנים לעיתים להשתתף בטקס.
טקסי יום אנזא"ק המרכזיים בארצות הברית מתקיימים בבית הקברות הלאומי שבווסטווד, לוס אנג'לס.
הקונסוליות הכלליות של אוסטרליה וניו זילנד בעיר מארגנות את הטקסים מדי שנה לסירוגין.
הסיבה למיקום זה היא קהילות המהגרים האוסטרלית והניו זילנדית הגדולות המתגוררות בדרום קליפורניה.
בסנטה ברברה, קליפורניה, מצוין יום אנזא"ק על ידי קהילות המהגרים האוסטרלית והניו זילנדית המקומיות.
הטקסים מתקיימים בנוכחותם של אישי ציבור מארצות רבות כולל מאוסטרליה, מניו זילנד ומארצות הברית.
הטקסים מתקיימים מדי שנה ב-25 באפריל בשעה 11:11 בבוקר בטיילת הזיכרון לוותיקי המלחמה שבאלינגס פארק.
בניו יורק מתקיים טקס צנוע בצהרי יום ראשון הסמוך ל-25 באפריל לציון יום אנזא"ק בגינת הגג של "בניין האימפריה הבריטית" שבמרכז רוקפלר, שממנו נשקפת קתדרלת פטריק הקדוש.
מסורת קיומו של הטקס במקום זה החלה ב-1950.
מקיימים אנשי ונשות צבא אוסטרלים וניו זילנדים את טקס השחר של יום אנזא"ק מדי שנה ב-25 באפריל באנדרטת מלחמת קוריאה.
טקסי יום אנזא"ק בהוואי מאורגנים על ידי חיל הנחתים של ארצות הברית בבית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים.
בטקס משתתפים מכובדים מארצות רבות, כולל מאוסטרליה, מניו זילנד, מקנדה ומארצות הברית.
בסן פרנסיסקו מתקיים טקס ביום ראשון הסמוך ל-25 באפריל בשעה 11 בבוקר בפרסידיו של סן פרנסיסקו בהשתתפות מכובדים מאוסטרליה, ניו זילנד, טורקיה, ארצות הברית ובריטניה.
לאחר אירוע זה מתקיים במקום פיקניק.
בבלגיה מתקיימים טקסי יום אנזא"ק באנדרטת איפר מדי שנה ב-25 באפריל בשעה 11 בבוקר.
בגרמניה מצוין יום אנזא"ק בקברי המלחמה של חבר העמים (Commonwealth Kriegsgräber) שברובע שרלוטנבורג שבברלין.
בדרום סודאן מצוין יום אנזא"ק בטקס שחר שמתקיים בבירה ג'ובה בהשתתפות מהגרים מאוסטרליה וידידיהם.
בהונג קונג מתקיים טקס שחר צנוע באנדרטה הניצבת במרכז העיר כשחצוצרן מתזמורת משטרת הונג קונג מנגן את ה-Last Post ואת ה-Reveille בעומדו על מרפסת "מועדון הונג קונג" (Hong Kong Club) הסמוך.
בלונדון מתקיים מדי שנה בשעה 5 בבוקר טקס שחר והוא נערך לסירוגין באנדרטת המלחמה האוסטרלית ובאנדרטת המלחמה הניו זילנדית, שתיהן ניצבות בפינת הייד פארק.
בהמשך היום, בשעה תשע בבוקר מצוין יום אנזא"ק בטקס הנחת זרים ובתפילה באנדרטה לזכר גליפולי בקריפטה של קתדרלת סנט פול ובשעה 11 בבוקר מתקיים טקס הנחת זרים ומצעד בסנוטאף של לונדון ובשני האירועים הללו נוכחים פקידי ממשלה וחברי אגודות ותיקי המלחמות של אוסטרליה, ניו זילנד, הממלכה המאוחדת וארצות אחרות.
לאחר טקס זה מתקיימת תפילת אזכרה והודייה במנזר וסטמינסטר.
בטקסים אלו נוכח בדרך כלל חבר משפחת המלוכה הבריטית המייצג את המלך וכן נוכחים הנציבים העליונים של אוסטרליה ושל ניו זילנד בבריטניה.
אירועי יום אנזא"ק מתקיימים באופן רשמי בלונדון מאז 1916, כאשר המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי נכחו לראשונה בטקס הזיכרון שנערך אז במנזר וסטמינטר.
בטטבורי (Tetbury) שבמחוז גלוסטרשייר מתקיימת צעדה ביום ראשון הסמוך ליום אנזא"ק.
טקס הזיכרון נערך בבית קברות בו טמונים כמה חיילים מאוסטרליה ומניו זילנד.
ותיקי מלחמות וקדטים מטייסת "גיס אימוני האוויר" (Air Training Corps) המקומית נוכחים גם הם.
באוקספורד מאורגן טקס יום אנזא"ק על ידי האגודה האוסטרלית והניו זילנדית של אוניברסיטת אוקספורד.
ב-2015 התקיים הטקס בכנסיית האוניברסיטה ולאחר מכן התקיימה ארוחה רשמית באולם של סומרוויל קולג'.
נציגים של הנציבויות העליונות של אוסטרליה וניו זילנד וסטודנטים אוסטרלים, ניו זילנדים וטורקים השתתפו בטקס.
טקס זיכרון נערך גם במשתלת הזיכרון הלאומית שבמחוז סטפורדשייר ולאחר מכן מונחים זרים על אנדרטת גליפולי שבמקום.
בישראל מתקיים ביום אנזא"ק טקס זיכרון בבית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים בנוכחות שגרירי אוסטרליה וניו זילנד בישראל.
קבוצת התערוכה האוסטרלית בבורנאו מארגנת מסעות שנתיים לוותיקי המלחמות של אנזא"ק ולסטודנטים לזכר נופלי מלחמת העולם השנייה במדינות סבה וסראוואק.
בקואלה לומפור ובסנדקן מתקיימים טקסי זיכרון לכבודם של החיילים האוסטרלים, הבריטים, הניו זילנדים והמקומיים שנפלו במלחמת העולם השנייה.
במסגרת הטקסים מתקיים טקס שחר ושתיית המשקה הקרוי Gunfire (קפה בתוספת רום).
בקוטה קינבאלו נערך מדי שנה ב-26 באפריל טקס זיכרון לזכרם של כל אלה שהקריבו את חייהם כלוחמי חופש, כולל תרומתן של אוסטרליה ושל ניו זילנד למען מדינת סבה.
בקוצ'ינג מתקיים ביום אנזא"ק טקס זיכרון באנדרטת גיבורי מלחמת העולם השנייה שבמקום.
במלטה מתקיים טקס שחר באנדרטה לזכר חללי אנזא"ק בגני ארגוטי שבפלוריאנה.
בקהיר, מצרים עורכות קהילות המהגרים מאוסטרליה ומניו זילנד טקס שחר בבית העלמין הישן להרוגי המלחמה.
האחריות לקיום הטקסים עוברת לסירוגין בין שגרירויות אוסטרליה וניו זילנד.
בוורשה, בירת פולין, מתקיים מדי שנה טקס זיכרון משותף בנוכחות נציגים אוסטרלים, ניו זילנדים ופולנים בקבר החייל האלמוני שבכיכר יוזף פילסודסקי.
בצרפת, בעיירות לה קנווה (Le Quesnoy), לונגוול (Longueval) ווייר-ברטונה (Villers-Bretonneux, ששוחררה על ידי כוחות אנזא"ק ב-25 באפריל 1918), מקיימת ממשלת אוסטרליה טקס שחר באנדרטת וייר-ברטונה הסמוכה.
בפולינזיה הצרפתית מתקיים טקס רשמי בפפאטה מאז 2006. הטקס שהתקיים בשנת 2009 נערך בנוכחות נשיא פולינזיה הצרפתית, אוסקר טמרו, ששיבח את אומץ לבם של החיילים האוסטרלים והניו זילנדים.
בקיריבטי, יום אנזא"ק מצוין באנדרטה לזכר שומרי החופים שעל האיון בטיו שבאטול טאראווה, בנוכחות הנציבים העליונים של אוסטרליה וניו זילנד בקיריבטי.
בניופאונדלנד, מצוין יום אנזא"ק מדי שנה ב-25 באפריל על ידי הרגימנט המלכותי של ניופאונדלנד, שמקיים מצעד שיוצא מבית הממשלה בסנט ג'ונס, עובר ברחובות העיר ומסתיים באנדרטת המלחמה הלאומית שבעיר.
אנשי הכוחות המזוינים של אוסטרליה ושל ניו זילנד מוזמנים מדי שנה להשתתף בצעדה ובטקסי הנחת הזרים.
בקלגרי מתקיים מדי שנה טקס באנדרטה שבפארק המרכזי המקומי בהשתתפות כוחות צבא מקומיים.
בוויניפג מתקיים טקס שחר במוזיאון המלכותי לתעופה של מערב קנדה.
באדמונטון מתקיים טקס באנדרטה שליד בניין העירייה.
בלונדון (אונטריו) מתקיים טקס באנדרטה שבבסיס המקומי של הרגימנט הקנדי המלכותי.
בטורונטו מתקיים טקס בבית הספר לקצינים של הכוחות הקנדיים.
בוונקובר מתקיים טקס בכיכר ויקטורי שבעיר.
בניקוסיה, בירת קפריסין, נערך טקס שחר בבית הקברות הצבאי המקומי.
הטקס מתקיים בדרך כלל בנוכחותם של מהגרים מאוסטרליה ומניו זילנד ושל קצינים בכירים מכוחות שמירת השלום של האו"ם המוצבים באי.
בקנצ'נבורי, תאילנד, נערך טקס שחר ב"מעבר אש התופת" (Hellfire Pass), מקום בו הועסקו על ידי היפנים בחציבה שבויי מלחמה מבעלות הברית ועובדי כפייה מקומיים במהלך סלילת מסילת הרכבת תאילנד-בורמה.
במקום זה נספה המספר הרב ביותר של שבויים מכל קטעי המסילה.
לאחר טקס השחר מתקיים אירוע שתיית Gunfire (קפה בתוספת רום).
בשעה 11 בבוקר מתקיים טקס נוסף בבית הקברות הראשי לשבויי מלחמה בקנצ'נבורי בו טמונים 6,982 שבויי מלחמה, ברובם בריטים, אוסטרלים, הולנדים וקנדים.
במשך השנים נכחו בשני הטקסים שבויי מלחמה לשעבר ששירתו באנזא"ק ושהגיעו עם בני משפחותיהם מאוסטרליה וכן שגרירי אוסטרליה וניו זילנד בתאילנד, מושל המחוז ואישים אחרים.
על קיומו של יום אנזא"ק ועל הדרכים בהן הוא מצוין נמתחה ביקורת על ידי אוסטרלים וניו זילנדים רבים.
בתחילה נמתחה הביקורת עליו מצדם של אנשי מפלגת הלייבור האוסטרלית וברחבי אוסטרליה בכלל התעוררה התנגדות לניצול פוליטי של מה שנתפס כיום אבל.
אחד מאירועי המחלוקת בנושא התרחש ב-1960 עם פרסום המחזה הקלאסי מפרי עטו של אלן סימור, "היום האחד של השנה" (The One Day of the Year), שהמחיז את הפיצול החברתי באוסטרליה ואת התהייה בנוגע לערכים הישנים.
במחזה זה מותח האגי, הדמות הראשית בו, ביקורת על יום אנזא"ק, שאותו הוא רואה כהוללות שתייה של החיילים המשוחררים וכיום שיש להעלות בו את השאלות מה היא משמעות הנאמנות לאומה או לאימפריה.
המחזה תוכנן לעלות על הבמה בפתיחת פסטיבל האומנויות באדלייד, אך לאחר תלונות שהושמעו מצדם של חברי "ליגת החיילים המשוחררים", החליטה הנהלת הפסטיבל לא לאפשר את הצגתו.
באוקטובר 2008 ציין ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר, פול קיטינג שהוא מאמין שההתאספות הציבורית בחוף אנזא"ק מדי שנה להעלאת זכר הנחיתות בגליפולי היא הטעיית הציבור, ונימק את טענתו זו כשאמר שזוהי "שטות מוחלטת ומלאה" להעלות את הטענה שהאומה "נולדה מחדש, או אף נגאלה שם".
מי שכיהן אז כראש הממשלה, קווין ראד, דחה את אמירותיו של קיטינג, באומרו שהמערכה בגליפולי היא "חלק מהתודעה הלאומית שלנו, היא חלק מהנפש הלאומית שלנו, היא חלק מהזהות הלאומית שלנו, ואני, כראש הממשלה של הארץ הזאת, גאה בכך לחלוטין".
באפריל 2015 עורר מגזין הגברים האוסטרלי Zoo Weekly שערורייה כאשר ציין את יום השנה המאה ליום אנזא"ק, כאשר פרסם בשערו תמונה של דוגמנית לבושה בביקיני האוחזת בפרג אדום.
המגזין גונה כבלתי הולם על ידי משרד ותיקי המלחמה של ממשלת אוסטרליה ועל ידי רבים בציבור האוסטרלי ובתי עסק רבים, כולל רשת החנויות האוסטרלית הגדולה, "טארגט אוסטרליה" , הסירו את מהדורת המגזין ממדפיהם.
ביקורת על התחדשות ההשתתפות הציבורית בטקסים
חלק מהמבקרים טוענים שחידוש ההתעניינות הציבורית ביום אנזא"ק מצדם של בני הדור הצעיר נובעת מהעובדה שהאוסטרלים הצעירים מעולם לא התנסו בעצמם במלחמה.
המבקרים רואים בהתחדשות זו חלק מהלאומיות הבלתי רלוונטית באוסטרליה שטופחה במיוחד על ידי מי שהיה אז ראש הממשלה, ג'ון הווארד.
במשך עשרות שנים הובעה דאגה שמא השתתפותם של צעירים באירועי יום אנזא"ק החדירה מרכיבים "קרנבליים" לתוך מה שנתפס כאירוע רציני.
השינוי הובלט על ידי קיומו של מופע בסגנון קונצרט רוק שהתקיימה בטקס במפרץ אנזא"ק של 2005 שבמהלכו המשתתפים שתו וישנו בינות למצבות.
לאחר תום האירוע נותר האתר זרוע באשפה.
ב-2013 הביע ההיסטוריון האוסטרלי ג'ונתן קינג את דאגתו בנוגע לעליית הפופולריות של יום אנזא"ק וטען ש"עליית הלחצים המסחריים הופכים את יום המאה לנחיתות בגליפולי ל"הפנינג המוני" ".
ביקורת על אי אזכור מספיק לתרומת הניו זילנדים
ביקורת נוספת על יום אנזא"ק נוגעת להעצמת היתר לכאורה של הזיקה האוסטרלית למערכה בגליפולי, בין אם על ידי משתתפים בו שלא מודעים לגודל האובדן, או כאשר ההתמקדות היא בהיקף התרומה של ניו זילנד.
ב-2005 נמתחה ביקורת על ראש הממשלה ג'ון הווארד על כך שנמנע מלהשתתף בטקס הניו זילנדי בגליפולי בהעדיפו לבלות את הבוקר בפיקניק על החוף עם חיילים אוסטרלים.
ב-2009 ציינו היסטוריונים ניו זילנדים שיש אוסטרלים שאינם מודעים לכך שחיילים ניו זילנדים היו חלק מאנזא"ק.
ב-2012 עורר עיתונאי ניו זילנדי שערורייה בעקבות דבריו שהחיילים האוסטרלים במלחמת העולם הראשונה היו סרסורים וגנבים.
יום חופשה לבחירה (מוכר כ"יום בחירה") הוא יום שבו רשאי עובד בישראל להיעדר מעבודתו אך לקבל שכר כאילו עבד, לפי בחירה אישית מתוך רשימה של ימים מיוחדים שנקבעו.
הזכות ליום בחירה נקבעה בתחילה בהסכמים קיבוציים, ולאחר מכן עוגנה גם בחוק חופשה שנתית תשי"א-1951, במשמעות שונה במקצת.
על פי הסכמים קיבוציים שונים, רשאי עובד במדינת ישראל להצהיר על יום או יומיים בשנה (על-פי ההסכם שאליו הוא כפוף) כעל ימים בהם הוא מעוניין להיעדר בתשלום מעבודתו, וזאת מתוך רשימה של ימים מיוחדים.
הרשימה כוללת בדרך-כלל את פורים, שושן פורים, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום ירושלים ותשעה באב.
בחלק מההסכמים הרשימה רחבה יותר וכוללת גם את הושענא רבא, ערב פסח, ערב שביעי של פסח, אחד במאי וימים נוספים.
מקובל כי ימי הבחירה אינם באים על חשבון החופשה השנתית, אלא בנוסף להם.
החוק אינו מחייב את המעביד לתת ימי בחירה, ולכן רק מי שמכוח הסכם קיבוצי מגיעים לו ימי בחירה, יוכל לדרוש אותם.
כך לדוגמה, בענפי היצוא, יבוא, מסחר בסיטונות ושירותים ישנו הסכם קיבוצי כללי על פיו זכאים העובדים ליום בחירה בתשלום.
אם העובד אינו כפוף להסכם קיבוצי, או אם כבר ניצל את ימי הבחירה שהוקצו לו, תיגרע ההיעדרות מימי החופשה השנתית שלו.
בחקיקה ניתנה למושג "יום בחירה" משמעות שונה מזו שבהסכמים הקיבוציים: זהו יום אחד בשנה שבו עובד רשאי להיעדר מעבודתו, על חשבון חופשתו השנתית, בלי להזדקק להסכמת המעסיק (אך נדרשת הודעה של 30 יום מראש על הכוונה להיעדר ביום הבחירה).
תחילה נקבע יום ירושלים כיום כזה, בחוק יום ירושלים לאחריו נקבע חג הסיגד כיום כזה, בחוק חג הסיגד.
בתיקון לחוק חופשה שנתית משנת 2010 נקבעה רשימה של עשרות ימי בחירה.
בשנת 2012 נוספו לימי הבחירה עוד מועדים, בעלי משמעות לדתות והעדות השונות בישראל (שומרונים, מוסלמים, דרוזים, צ'רקסים, אתיופים ומועדים בינלאומיים), שהעובד רשאי לבחור מתוכם ללא קשר לדתו.
יום בניו יורק הוא סרט מוזיקלי משנת 1949. את המוזיקה לסרט כתבו ליאונרד ברנשטיין ורוג'ר אדנס, את המילים כתבו בטי קומדן ואדולף גרין.
הסרט הוא עיבוד למחזמר שעלה על בימות התיאטרון בברודוויי בשנת 1944, אף על פי ששינויים רבים נעשו מהגרסה הבימתית המקורית; כך למשל שיריו של ברנשטיין, שנכתבו למחזמר המקורי, הוחלפו ברובם בשיריו של אדנס, ורק הפסקול נותר פרי יצירתו.
הסרט בוים בידי ג'ין קלי וסטנלי דונן והוא הופק בידי ארתור פריד באולפני MGM.
הסרט צולם ברובו באולפני החברה, אך חלק מהסצנות צולמו באתרי צילום חיצוניים, דבר שהיה בחיתוליו באותן השנים.
קלי התעקש כי הצילומים יבוצעו בעיר ניו יורק עצמה ולא במקומות חלופיים.
בין המקומות בהם צולם הסרט: המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, גשר ברוקלין ומרכז רוקפלר.
הסרט זכה להצלחה מיידית וזכה בפרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר.
בשנת 2006 הגיע הסרט למקום ה-19 ברשימת מכון הסרטים האמריקאי לסרטים המוזיקליים הטובים ביותר בכל הזמנים.
שלושה מלחים - גבי (ג'ין קלי), צ'יפ (פרנק סינטרה) ואוזי (ג'ולס מאנשין), מקבלים חופשה בת עשרים וארבע שעות בעיר ניו יורק.
גבי מתאהב בתמונה של "גברת שער מסתובב", ששמה למעשה הוא איווי סמית' (וורה אלן).
המלחים מתרוצצים ברחבי ניו יורק כדי למצוא אותה בזמן הקצר העומד לרשותם.
לעזרתם באות שתי נשים שלאחר זמן קצר מפתחות קשר רומנטי עם שני המלחים האחרים: אוזי עם קלייר (אן מילר), שבעיסוקה היא אנתרופולוגית, צ'יפ עם הילדי אסטרהזי (בטי גארט), נהגת מונית אגרסיבית המתאהבת במהירות בצ'יפ ולבסוף גבי המתחבר עם איווי, שחקנית מתחילה השואפת לעלות לגדולה.
איווי מזמינה את צ'יפ, "לעלות אליה הביתה".
קלייר טוענת כי היא מצאה את התשוקה שלה, "האדם הפרה היסטורי" שלה, אוזי במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע.
ואילו גבי לוקח את איווי למסע דמיוני בשיר "ברחוב הראשי", בסטודיו של קרנגי הול.
בשלב מאוחר יותר של היום צ'יפ מתאהב בכל ליבו בהילדי, כאשר הוא שר לה, "את נוראית, נורא נחמדה להיות איתה...".
באותו הערב, כל הזוגות נפגשים במרומי בניין האמפייר סטייט כדי לחגוג את הלילה, "בעיר הגדולה".
אך כאשר איווי מוכרחה לצאת מוקדם לעבודה, כמאמנת רקדניות, החברים תומכים בגבי המאוכזב בשיר "אתה יכול לסמוך עלי".
החבורה ממשיכה ועוברת חוויות נוספות בעיר ולבסוף מתאחדת עם איווי בקוני איילנד.
לפני שעשרים וארבע השעות המוקצות לחופשה שלהם חולפות ועליהם לחזור לספינה המפליגה ללב ים.
אף על פי שעתידם אינו בטוח, הבנים והבנות חולקים נשיקה אחרונה ומילות פרידה, כאשר על פניהם חולפים שלושה מלחים אחרים היוצאים לחופשה בעיר הגדולה בשיר הנושא של הסרט, "ניו יורק, ניו יורק".
יום דגל הוא חג לאומי המוקדש לרוב לדגל הלאום של המדינה.
פעמים רבות זהו יום אימוצו של הדגל או יום בו קרה מאורע היסטורי לאומי חשוב.
ימי דגל לרוב מעוגנים בחוקי המדינה, אך לעיתים נקבע יום זה בצו של ראש המדינה.
לעיתים יום הדגל משולב בחוק הדגל, חוק המופיע בספר החוקים של מדינות רבות, וקובע מתי והיכן יונף הדגל, מתי יונף בחצי התורן וכדומה.
במרבית המדינות יום הדגל הוא יום שבתון.
מדינה/מחוז/יבשת תאריך מאורע 23 ביולי אומץ ב-23 ביולי 1992. יום ראשון האחרון של חודש אפריל יום אימוצו של דגל אולנד.
3 בספטמבר לציון הנפתו הראשונה של דגל אוסטרליה בשנת 1901. 23 באוגוסט לציון אימוץ הדגל.
9 בנובמבר אומץ ב־17 בנובמבר 2009 7 בינואר Festa del tricolore, פסטיבל הטריקולור, לציון הנפתו של דגל איטליה בשנת 1797. (לא הדגל הנוכחי) 25 באפריל 28 בנובמבר יום העצמאות, 1912. 23 באפריל יום גאורגיוס הקדוש, סנט ג'ורג', הקדוש פטרון של אנגליה.
4 ביוני יום דגל לציון הנפתו הראשונה של הדגל בשנת 1884 ("Eesti lipu päev").
20 ביוני יום השנה למותו של מנואל בלגרנו, יוצר דגל ארגנטינה הנוכחי.
26 בספטמבר יום דגל, לציון אימוץ הדגל, יומיים לאחר קרב גואיאקיל.
18 במרץ יום דגל, לציון אימוץ הדגל, 18 במרץ 1976. 14 ביוני יום דגל לציון אימוץ הדגל.
19 בנובמבר יום דגל לציון אימוץ הדגל ב 1889. 15 ביוני לציון קרב ולאדמר בשנת 1219 בו ירד דגל דנמרק מהשמיים, לפי האגדה.
18 במאי יום אמצע הקיץ יום הדגל הפיני, ("Suomen lipun päivä" או "Finlands flaggas dag") נחגג כל שנה החל מ 1934. 27 באוקטובר כל 1 ו-15 בכל חודש בטקס חגיגי, לציון אימוץ הדגל.
27 באפריל 24 בפברואר 30 בנובמבר יום אנדראס הקדוש, הקדוש פטרון של סקוטלנד.
2 במאי 11 באוגוסט יום אימוץ הדגל על ידי האספה הלאומית.
7 ביוני לציון קרב אריקה.
28 במאי לציון היום בו נישא הדגל לראשונה במהפכה הפיליפינית.
15 בפברואר יום הדגל הלאומי של קנדה לציון אימוץ הדגל.
26 ביוני נקבע ב 1998, לציון אימוצו של הטריקולור .
22 באוגוסט לציון הנפתו של דגל רוסיה מעל הבית הלבן של רוסיה לאחר הפוטש של אוגוסט.
6 ביוני יום הדגל השוודי, מסוף המאה ה-19 ("svenska flaggans dag") ב-1983 שונה שם היום ליום העצמאות.
ביחסי העבודה, יום גשר (מכונה לעיתים רק "גשר") הוא יום עבודה רגיל, שהוחלט לא לעבוד בו, משום היותו מגשר בין יומיים שאין עובדים בהם.
בדרך כלל יום הגשר הוא היום שלאחר יום חג ולפני מנוחה שבועית (יום חמישי או יום שישי, לפי שבוע עבודה בן חמישה או שישה ימים) או יום ראשון שלאחר מנוחה שבועית, שאחריו חל יום חג.
עבור יום גשר הנקבע ביוזמת המעביד, חייב המעביד בתשלום שכר עבודה לעובדיו, אך אם יש לעובד ימי חופשה שנתית צבורים, רשאי המעסיק להוציאו לחופשה בתשלום ביום גשר, על חשבון מכסת החופשה.
אם אין לעובד ימי חופשה שנתית צבורים, אין המעסיק רשאי לרשום לו יום חופשה בחובה על חשבון יום הגשר שניתן לו, אלא אם העובד הסכים לכך במפורש.
החלטה על יום גשר מתקבלת בדרך כלל אד הוק, לפי נוחות המעסיק, בדרך כלל בהסכמה עם העובדים, כמקובל ביחסי עובד-מעביד.
יום דייוויד הקדוש הוא חג נוצרי אשר נחוג מדי שנה ב-1 במרץ.
דייוויד הקדוש היה קדוש נוצרי שנחשב לקדוש המגן של ויילס, ויום חגו מצוין במה שנחשב כתאריך מותו, ביום הראשון של חודש מרץ.
הקדוש דייוויד נחשב למי שהפיץ את הנצרות בוויילס הקלטית במאה ה-6. יחודו של היום בתור חג לאומי ולשי החל עוד במאה ה-11 בתקופת ההתנגדות הוולשית לכיבוש הנורמני.
היום נחגג על ידי קהילות ולשיות ברחבי העולם ובמיוחד בוויילס עצמה ובבירתה קארדיף.
היום מצוין בתהלוכות ופסטיבלים אשר עושים שימוש בסמלים ובמנהגים וולשים מסורתיים.
בנוסף, יחידות בצבא הבריטי בעלות זהות ולשית (כמו המשמר הוולשי והרגימנט הוולשי המלכותי) מציינות את יום דייוויד הקדוש בתור היום היחידתי שלהן.
סמלו של דייוויד הקדוש מופיע במספר מקומות כחלק מהזהות הוולשית (בין היתר ביחידות צבאיות) ודגלו מונף במספר מקומות לציון חגיגות היום.
בנוסף לסמלי דייוויד הקדוש, נפוצים במיוחד הסמל הלאומי של ויילס; הכרישה והפרח הלאומי של ויילס; הנרקיס.
יום אלבמה הוא יום חג לאומי במדינת אלבמה שבארצות הברית.
היום מצוין ב-14 בדצמבר מדי שנה, ומציין את יום הצטרפותה של אלבמה כמדינה ה-22 של ארצות הברית, ב-14 בדצמבר 1819.
בשנת 1923 החליט בית המחוקקים של אלבמה על ציון היום כיום חג לאומי (חוק מספר 255 בספר החוקי של אותה שנה).
החלטה זו התקבלה לבקשת מחלקת החינוך ומחלקת ההיסטוריה של המדינה.
יום אלסקה הוא חג לאומי במדינת אלסקה שבארצות הברית.
החג מצוין מדי שנה ב-18 באוקטובר, ומציין את רכישת אלסקה על ידי ארצות הברית מאת רוסיה.
החג נקבע ליום השנה של היום בו נערך טקס הנפת דגל ארצות הברית במצודת סיטקה, האירוע סימל את העברת הריבונות על הטריטוריה מרוסיה לארצות הברית.
הטקס נערך ביום שישי, 18 באוקטובר 1867 בשעה 3:30 אחרה"צ (הרכישה עצמה הושלמה חצי שעה קודם לכן, בחצות לפי שעון סנקט פטרבורג, בירת רוסיה באותה עת, אולם לפי הלוח היוליאני אשר רוסיה פעלה לפיו, תאריך הרכישה היה ה-7 באוקטובר).
החג הוא יום חג לאומי, וכל עובדי מדינת אלסקה מקבלים בגינו יום חופש בשכר מלא.
במצודת סיטקה נערך טקס רשמי.
עסקים רבים במדינה אינם פועלים, ובתי הספר פועלים במתכונת מקוצרת.
נהוג לקיים ביום זה תהלוכות ופסטיבלים.
יום נוסף לציון הרכישה הוא יום החתימה על הסכם הרכישה הנחוג ב־30 במרץ ומכונה יום סיווארד על שם מזכיר המדינה האמריקאי שהוביל את הרכישה.
יום אינדיאנה הוא יום חג לאומי במדינת אינדיאנה שבארצות הברית.
החג, שנקבע בשנת 1925 על ידי בית המחוקקים של אינדיאנה בחוק המדינה, חל מדי שנה ב-11 בדצמבר, יום ההחלטה על הצטרפותה של אינדיאנה כמדינה למדינות ארצות הברית על ידי קונגרס ארצות הברית.
במסגרת החוק נקבע כי ייערכו טקסים ברחבי המדינה, במוסדות ציבוריים ובבתי הספר במדינה על מנת לציין את היום.
בהתאם, נהוג לקיים טקס רשמי בבניין בית המחוקקים של אינדיאנה שבאינדיאנפוליס.
על אף שמדובר ביום חג לאומי - יום זה אינו מהווה יום חופש בשכר לעובדי המדינה.
יום ג'ורג'יה הוא יום חג לאומי במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית, המציין את ההיסטוריה של המדינה ואת ייסוד פרובינציית ג'ורג'יה ב-12 בפברואר 1733 על ידי ג'יימס אוגלתורפ.
ביום זה נחתו המתיישבים האירופאים הראשונים, בראשות אוגלתורפ, והקימו את היישוב הראשון במושבה – לימים העיר סוואנה.
חג זה מצוין מדי שנה ב-12 בפברואר (אך אינו מהווה יום חופש בתשלום לעובדי המדינה).
החג מצוין בתהלוכה המאורגנת על ידי החברה ההיסטורית של ג'ורג'יה.
יום אירופה הוא חג, שנחוג ברחבי אירופה ביום 9 במאי.
ביום זה חוגגים את השלום ביבשת אירופה ואת איחוד אירופה.
יום זה מוכר גם בשם יום שומאן, לזכר הצהרת שומאן, הצהרה היסטורית בנושא איחוד אירופה, שהוצהרה על ידי שר החוץ הצרפתי, רובר שומאן, ב־9 במאי 1950.
האירופאים החליטו על יום זה בשנת 1985, יחד עם ההחלטה על קביעת הדגל האירופאי.
יש אירופאים המעדיפים לחוג את יום אירופה ב־5 במאי, לזכר הקמת מועצת אירופה במועד זה בשנת 1949.
ביום אירופה, מוסדות האיחוד האירופי פותחים את שעריהם לציבור מדי שנה בבריסל ושטרסבורג, ומאפשרים לאזרחים לבקר במקומות שבהם מתקבלות החלטות המשפיעות על חיי היום יום שלהם.
יתר על כן, רבים מאלה מארגנים אירועי הנצחה לכבוד החשיבות ההיסטורית של התאריך.
הארגונים שבוחרים לבצע מחווה סמלית זו הם:
הוועדה הכלכלית והחברתית האירופית (EESC)
בית הדין לצדק של האיחוד האירופי (CJEU)
שירות הפעולה החיצונית האירופית (EEAS)
יום במלכודת הוא סרט קומדיה מדע בדיוני משנת 1987 בבימויו של ג'ו דנטה שהופק על ידי מיכאל פינל.
סטיבן ספילברג שימש כמפיק בפועל.
הסרט נוצר בהשראת סרט המדע בדיוני משנת 1966 "המסע הפנטסטי".
בסרט מככבים דניס קווייד, מרטין שורט ומג ראיין, יחד עם רוברט פיקארדו וקווין מקארתי.
את המוזיקה הלחין ג'רי גולדסמית.
הסרט הכניס $25,893,810 בארצות הברית, וזכה בפרס אוסקר ובכך הפך לסרטו היחיד של דנטה שזכה באוסקר.
לוטננט טאק פנדלטון (דניס קווייד) מתנדב להשתתף בניסוי סודי, במהלכו הוא ימוזער (כשהוא נמצא במעין צוללת מאובזרת שתקטן אף היא) ויוזרק אל תוך גופו של ארנב.
הצוות עורך את הניסוי והם מצליחים לכווץ את טאק, אך לפני שהם מספיקים להזריק אותו אל הארנב מתנקשים מטעם ארגון מתחרה שרוצה לבצע ניסוי זהה פורצים אל המעבדה ומצליחים לנטרל את רוב הצוות.
לאחר שהוזרק, טאק (הבטוח כי הוא נמצא בגוף של ארנב) מנסה להתחבר אל מערכת השמיעה ומערכת הראייה של ג'ק כדי שיוכל לשמוע את אנשי הצוות (דבר הגורם לג'ק אי נוחות ומעורר אצלו פחד שמא הוא חולה או משוגע).
לאט לאט טאק מבין שהוא בגוף של אדם ושהניסוי השתבש.
הוא פונה אל ג'ק (מה שגורם לג'ק להילחץ) כדי שיוכל להשיג יותר מידע על מה שקרה.
טאק מסביר לו על הניסוי ועל כך שיש בצוללת כמות חמצן המספיקה רק לכמה שעות ספורות ושעליהם ללכת למעבדה.
במעבדה מוסבר לג'ק שבטבח נגנב שבב מחשב שחשוב למהלך הניסוי ושהמוח העומד מאחורי זה הוא ויקטור שרימשאו, שפעל יחד עם ד"ר מרגרט קנקר, הקאובוי ומר איגו (שרדף והרג את איש הצוות שהחזיק במזרק בו טאק היה).
ג'ק יוצר קשר עם הכתבת לידיה מקסוול (חברתו של טאק) מפני שיש לה מידע על הקאובוי.
הם מוצאים את הקאובוי וגורמים לו לאבד את ההכרה.
טאק משנה את פניו של ג'ק כך שיראה כמו הקאובוי ולאחר מכן ג'ק ולידיה הולכים לפגישה עם שרימשאו כדי לגנוב ממנו בחזרה את השבב אך ג'ק נלחץ ופניו השתנו בחזרה, מה שגרם לתוכנית שלהם להיחשף.
ג'ק ולידיה מתחבאים ובזמן שהם מתחבאים הם מתנשקים, מה שגורם לטאק לעבור אל גופה של לידיה ולגלות שהיא בהיריון ממנו, הוא מנגן את השיר Cupid של סם קוק והיא מבינה שטאק נמצא בגופה, היא מתנשקת עם ג'ק בשנית וטאק עובר לגופו.
איגו תופס אותם והם נלקחים למעבדה של שרימשאו, בה מזריק שרימשאו את איגו המכווץ אל תוך גופו של ג'ק.
איגו מנסה להרוג את טאק ולקחת ממנו את השבב שנמצא על הצוללת בזמן שג'ק ולידיה בורחים מהמעבדה של שרימשאו ונוסעים בחזרה למעבדה השנייה כדי שיוכלו להוציא את טאק מגופו של ג'ק לפני שימות.
טאק מצליח להרוג את איג בכך שהוא מפיל אותו אל מערכת העיכול של ג'ק, שמעכל אותו.
לידיה וג'ק מגיעים למעבדה וג'ק משתעל את טאק החוצה וצוות המעבדה מגדיל אותו בחזרה.
הסרט נגמר בחתונתם של טאק ולידיה, כשג'ק משמש כשושבין.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדניס קוויידלוטננט טאק פנדלטוןמרטין שורטג'ק פוטרמג ראייןלידיה מקסוולקווין מקארתיויקטור שרימשאופיונה לואיסד"ר מרגרט קנקררוברט פיקארדוהקאובוי
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1988 פרס אוסקר האפקטים החזותיים הטובים ביותר 1988 פרס סטורן ג'ו דנטה - הבמאי הטוב ביותר 1988 פרס סטורן הסרט הטוב ביותר 1988 פרס סטורן האפקטים החזותיים הטובים ביותר
על פי האתר Rotten Tomatoes, 82% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורת חיובית, עם ציון ממוצע של 6.6/10 המבוסס על 36 ביקורות, וקונצנזוס: "תערובת מטורפת של מדע בדיוני, קומדיה ורומנטיקה, יום במלכודת הוא סרט מקסים, הודות לביצועיו המשובחים של מרטין שורט ולעלילה המטורפת".
דריאן לידר, סופר בריטי, כתב:
יום בחיי היא תוכנית דוקו-ריאליטי ודוקו-סלב ישראלית ששודרה במשך שבע עונות, בין השנים 2007-2016. ב-HOT בידור ישראלי, ומתעדת את חייהם של ידוענים ישראלים תוך הצגת סדר יומם.
ב-1 ביולי 2018 הסדרה עלתה ב-Kidz ללקוחות HOT.
החל מה-8 ביולי 2018 משודרת ב-KidZ ללקוחות yes.
משודרת גם בערוץ HOT Real, המשדר את רוב תוכניות הדוקו-ריאליטי של HOT.
סדרת הדוקו של HOT בידור ישראלי מתעדת את חייהם האישיים של ידוענים ישראלים.
בכל פרק מתרכזים בידוען אחר, בסדר יומו, משפחתו, חבריו, עסקיו והופעותיו.
הפרק הראשון של הסדרה שודר ב-19 בספטמבר 2007, בכיכובה של דנה אינטרנשיונל.
יום "דבר כמו פיראט" או יום הדיבור הפיראטי הוא חג פארודי שנוצר בשנת 1995 על ידי ג'ון בור ומארק סאמרס מאולבני, אורגון, ארצות הברית שהכריזו על ה-19 בספטמבר בכל שנה כעל היום שבו כל אחד צפוי לדבר כמו שודד ים באמצעות סלנג וחיתוך דיבור פיראטי.
כך למשל, אדם המציין יום זה יברך את חברו ב"אהוי, חבר!" במקום ב"שלום".
ישנם אנשים המציינים חג זה במסיבות בהן הם שותים לשוכרה או מתלבשים כמו פיראטים.
מדינות מישיגן וקליפורניה אימצו יום זה באופן רשמי אך ברוב העולם זהו אינו חג רשמי.
מנוע החיפוש של גוגל והרשת החברתית פייסבוק מאפשרות לבחור בשפה הפיראטית כשפת הממשק שלהן.
החג וציונו נובע מתפיסה רומנטית של תור הזהב של הפיראטיות.
חלק מהסטריאוטיפים על פיראטים נוצרו רק מאוחר יותר בספרות ולמעשה לא אפיינו את רוב הפיראטים (שודדי הים).
יום הפיראט המקורי החל במדינה דוברת אנגלית, אבל הדיבור הפיראטי נפוץ כיום גם במדינות נוספות.
לשפה האנגלית אפילו קיים מילון שמתרגם אותה לפיראטית.
הדיבור הפיראטי מתבסס על אנגלית תיכונה משום שמוצאם של פיראטים רבים מאנגליה ומשום שתור הזהב הפיראטי התרחש במאה ה-17 וה-18, לאחר סוף ימי הביניים, בעת החדשה.
הפופולריות של החג זינקה לאחר יציאתו לאקרנים של הסרט "שודדי הקריביים" וסרטים נוספים שהפכו את הפיראטים למוכרים בציבור הרחב.
חג זה הפך להיות גם חגם של חברי כנסיית מפלצת הספגטי המעופפת שמציגה קשר לפיראטים.
ארגוני צדקה אחדים הפכו את הרעיון למיזם בו הם מוכרים פריטים שונים הקשורים לחג ולפיראטים על מנת לגייס תרומות למלחמה בסרטן.
לדברי סאמרס, היום נוצר כתוצאה מפציעת ספורט במהלך משחק בינו לבין בור כאשר אחד מהם הגיב לפציעה ב"אררררג!" והרעיון נולד.
המשחק התרחש ב-6 ביוני 1995 אך נחגג ביום ההולדת של גרושתו של סאמרס על מנת שלא ייחגג באותו היום בו מציינים את הפלישה לנורמנדי ועל מנת שייזכר בקלות עבורו.
החג, שהיה בתחילתו בדיחה פנימית בין שני חברים קיבל חשיפה כאשר הם שלחו מכתב אודות החג המומצא שלהם לבעל טור ההומור דייב בארי ב-2002. בארי אהב את הרעיון והפיץ את החג.
(לדוגמה: "איי איי קפטן!" - "אני אעשה זאת מיד קפטן!")
(Avast) - עצור וחדל, מספיק, אין סיכוי, "אין מצב"
מייטי (Matey) - אח, חבר.
יאר (Yarr) - מילה כללית המשמשת כיום בסלנג הפיראטי לקישור או להבעה פיראטית כללית.
יום בריאות הנפש העולמי הוא מועד בין-לאומי המצוין מדי בשנה ב-10 באוקטובר, ומטרתו לקדם את הידע והמודעות בתחום בריאות הנפש, ולפעול נגד הסטיגמה החברתית בנושא.
המועד צוין לראשונה בשנת 1992, ביוזמת הפדרציה העולמית לבריאות הנפש , ארגון עולמי בתחום בריאות הנפש אשר לו ארגונים ונציגים חברים במעל ל-150 מדינות, בהן ישראל.
ביום זה, מדי שנה בחודש אוקטובר, נערכות תוכניות להעלאת מודעות כדי להסב תשומת לב למחלות נפש ולהשפעתן הרבה על חייהן של בני אדם ברחבי העולם.
נוסף על כך, יום זה מציע הזדמנות למומחים בתחום בריאות הנפש לדון על עבודתם ולהאיר זרקור עליה, בהופכם את בריאות הנפש לנושא בעדיפות גבוהה בעולם כולו.
במדינות מסוימות יום זה הוא חלק משבוע מודעות שלם, כדוגמת שבוע בריאות הנפש המצוין באוסטרליה.
יום בריאות הנפש העולמי צוין לראשונה ב-10 באוקטובר 1992, כאשר היוזמה לקביעת יום זה הייתה של ריצ'רד האנטר, סגן מזכ"ל הפדרציה העולמית לבריאות הנפש.
מאז ועד 1994, לא ניתנו ליום נושאים שנתיים מיוחדים פרט לקידום בריאות הנפש וחינוך הציבור בנושאים הנוגעים לבריאות הנפש.
בשנת 1994, הוקדש לראשונה נושא שנתי ליום בריאות הנפש העולמי, בהצעת המזכ"ל דאז יוג'ין ברודי.
הנושא באותה שנה היה "שיפור איכות שירותי בריאות הנפש ברחבי העולם".
יום בריאות הנפש העולמי נתמך כיום על ידי האו"ם, דרך ארגון הבריאות העולמי (WHO), על ידי העלאת מודעות לנושאי בריאות הנפש תוך שימוש בקשריו החזקים עם משרדי בריאות וארגוני חברה אזרחית ברחבי העולם.
כמו כן, WHO תומך בפיתוח חומרים טכניים וחומרים לתקשורת.
ביום בריאות הנפש העולמי 2018, ראשת ממשלת הממלכה המאוחדת תרזה מיי מינתה את ג'קי דויל-פרייס כשרת מניעת ההתאבדויות הראשונה במדינה.
זאת כאשר הממשלה אירחה את הפסגה העולמית הראשונה אי פעם בנושא בריאות הנפש.
בשנים הראשונות, ליום לא היה נושא ספציפי.