tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קתרינה מסקסוניה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג (1421–1476), התחתנה עם פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
וילהלם השלישי, רוזן תורינגיה (1425–1482)
פרידריך הרביעי, רוזן הסן-הומבורג , היה רוזן הסן-הומבורג בין השנים 1746–1751.
פרידריך נולד ב-15 באפריל 1724 בבראונפלס שהשתייכה לנסיכות זולמס-בראונפלס, לקזימיר וילהלם מהסן-הומבורג, בנו של פרידריך השני, רוזן הסן-הומבורג, ולכריסטינה שרלוטה, רוזנת זולמס-בראונפלס, בתם של וילהלם מוריץ, רוזן זולמס-בראונפלס ומדלינה סופיה מהסן-הומבורג.
בשנת 1737 מת פרדיננד קטלר, דוכס קורלנד, ופרידריך דרש את הדוכסות לעצמו כיורשה של סבתו לואיזה אליזבת מקורלנד, אולם אנה, קיסרית רוסיה העניקה את הדוכסות לארנסט בירון.
בשנת 1740 נפגש פרידריך עם פרידריך השני, מלך פרוסיה, ועל פי הצעתו הצטרף לצבא הפרוסי.
פרידריך השתתף במלחמה השלזית הראשונה והשנייה, כחלק ממלחמת הירושה האוסטרית, ובשנת 1745 פרש מהצבא בשל מחלה.
בשנת 1746 מת דודו פרידריך השלישי, רוזן הסן-הומבורג ללא ילדים, ופרידריך עלה לשלטון במקומו.
אולם פרידריך טען כי הוא בגיר ויכול לשלוט לבד, והעניין הופנה לבית המשפט הקיסרי.
ב-7 בפברואר 1751 בעוד העניין נידון בבית המשפט הקיסרי, מת פרידריך בבאד הומבורג, ובנו פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-10 באוקטובר 1746 התחתן פרידריך עם אולריקה, נסיכת זולמס-בראונפלס, בתם של פרידריך וילהלם, רוזן זולמס-בראונפלס וסופיה מגדלנה בניגנה, רוזנת זולמס-לאובאך-אוטפה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
פרידריך השמיני כריסטיאן אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג היה דוכס שלזוויג-הולשטיין בין השנים 1863–1880 בחסות פרוסית, ואביה של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה.
פרידריך נולד ב-6 ביולי 1829 באוגוסטנבורג, לכריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וללואיזה סופיה אף דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו ויוהנה קאס אף מור.
משפחתו של פרידריך הייתה מיוחסת למשפחת המלוכה הדנית, ומשפחתו טיפחה אותו על מנת שיהא בעתיד מלך דנמרק.
אולם, מכיוון שמשפחתו הייתה גם ממוצא גרמני, העדיפו הדנים על פניו את כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג בתור היורש.
אולם, פרידריך והלאומנים הגרמנים טענו שאביו לא היה יכול לוותר על טענתו לדוכסויות, ופרידריך הפך לסמל תנועת העצמאות הלאומית הגרמנית בשלזוויג-הולשטיין.
ב-11 בספטמבר 1856 התחתן פרידריך עם אדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ופאודורה, נסיכת ליינינגן, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
בנובמבר 1863 מת פרדריק השביעי, מלך דנמרק, ופרידריך תבע את השלטון בדוכסויות שלזוויג-הולשטיין.
לאחר המלחמה התיישב פרידריך בעיר גותה, ובמהלך מלחמת צרפת–פרוסיה שירת פרידריך במטה של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה.
בהמשך הקים פרידריך מפעל לעיבוד ברזל, וב-14 בינואר 1880 מת פרידריך בויסבאדן, ובנו ארנסט גינתר, דוכס שלזוויג-הולשטיין ירש את תאריו.
ב-11 בספטמבר 1856 התחתן פרידריך עם אדלהייד, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ופאודורה, נסיכת ליינינגן, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ , היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1451–1476.
פרידריך נולד ב-1 באוגוסט 1425, ללודוויג מפפאלץ ולמתילדה מסבויה, בתם של אמדאו, נסיך אכאיה וקתרין מז'נבה.
בשנת 1436 מת אביו לודוויג השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ואחיו לודוויג הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1449 מת אחיו לודוויג הרביעי, ובנו פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
אולם מכיוון שהיה קטין שלט פרידריך כעוצר, ובשנת 1451 תפס את השלטון בעצמו.
מכיוון שהדבר היה מנוגד לחוק הקיסרי לא הכיר בכך פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם לא היה יכול למנוע זאת, מכיוון שפרידריך היה בברית עם לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה.
פרידריך סירב להתחתן, ואימץ את אחיינו פיליפ כבנו.
פרידריך היה בסכסוך מתמיד עם אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ועם דיטריך פון איזנבורג, ארכיבישוף מיינץ, שהיו תומכיו של פרידריך השלישי, ובמלחמות נגדם הרחיב את שטחיו.
בשנת 1462 הביס פרידריך בקרב סקנהיים שהיה חלק ממלחמת בוואריה, את קרל הראשון, מרקיז באדן-באדן, אולריך החמישי, רוזן וירטמברג, לודוויג הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וגאורג מבאדן, בישוף מץ, והרחיב את שטחיו על חשבונם.
בשנת 1465 כרת פרידריך ברית עם שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, שהייתה מכוונת נגד אויביו אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ולודוויג הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן.
בשנת 1471 הסתכסך פרידריך עם יאקוב פון ברוק, ראש המנזר בוייסנבורג, ובעקבות כך הטיל עליו פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חרם קיסרי, אך לא היה לכך השפעה על פרידריך.
ב-12 בדצמבר 1476 מת פרידריך בהיידלברג, ואחיינו פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1472 התחתן פרידריך בנישואים מורגנטיים עם פילגשו קלרה טוט, ממנה נולדו לו שני בנים:
לודוויג הראשון, רוזן לוונשטיין (1463–1524) - מייסד שושלת לוונשטיין-וירטהיים שלטה במבצר לוונשטיין.
פרידריך הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן (גרמנית: Friedrich I.
פרידריך נולד ב-19 בנובמבר 1417, לשטפן, רוזן פפאלץ-זימרן-צווייבריקן ואנה מוולדנץ, רוזנת פפאלץ-זימרן-צווייבריקן, בתם של פרידריך השלישי, רוזן ולדנץ ומרגרטה מנסאו-זארבריקן.
פרידריך טיפח את נחלותיו, ואף הקים את טירת זימרן.
ב-29 בנובמבר 1480 מת פרידריך, ובנו יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
ב-6 באוגוסט 1454 התחתן פרידריך עם מרגרט מחלרה, בתם של אדולף, דוכס חלרה וקתרינה מקלווה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ , היה דוכס הולשטיין-גוטורפ בין השנים 1695–1702, וסבו של פיוטר השלישי, קיסר רוסיה.
פרידריך נולד ב-18 באוקטובר 1671 בטירת גוטורפ, לכריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולפרדריקה אמליה מדנמרק, בתם של פרדריק השלישי, מלך דנמרק וסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1695 מת אביו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ופרידריך ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-12 במאי 1698 התחתן פרידריך עם הדוויג סופיה משוודיה, בתם של קרל האחד עשר, מלך שוודיה ואולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק.
בשנת 1700 פרצה מלחמת הצפון הגדולה, ובעקבות כך נותר הזוג בשוודיה.
ב-19 ביולי 1702 נהרג פרידריך מאש ארטילריה בקרב קאלישוב, ובנו קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו ותאריו, תוך שאשתו הדוויג סופיה משוודיה משמשת כעוצרת הדוכסות יחד עם אחיו כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין.
פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ , היה דוכס הולשטיין-גוטורפ בין השנים 1616–1659.
פרידריך נולד ב-2 בדצמבר 1597 בטירת גוטורפ, ליוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולאוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השני, מלך דנמרק וסופיה ממקלנבורג-גיסטרוב.
בשנת 1616 מת אביו יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ופרידריך ירש את נחלותיו ותאריו.
פרידריך ניסה לשפר את הסחר הימי של הדוכסות, ולצורך כך כרת בריתות עם הערים פרידריכשטאדט וגליקשטאדט, ושיתף פעולה עם כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק לצורך כך.
בשנת 1633 ניסה פרידריך למצוא דרך מסחרית בין גרמניה לפרס דרך רוסיה, ולשם כך שלח משלחת מהמבורג לרוסיה, אולם המשלחת לא הצליחה לחתום על הסכם עם מיכאיל הראשון, צאר רוסיה, ובשל כך שלח פרידריך משלחת נוספת בשנת 1636, ובשנת 1639 שלח משלחת גם לפרס.
במהלך מלחמת שלושים השנים ניסה פרידריך לשמור על נייטרליות, אולם הדבר לא עלה בידו, ועם הזמן נטה כלפי שוודיה, ואף חיתן את בתו הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ עם קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה.
פרידריך היה חובב תרבות ואמנות, ובשנת 1642 ייסד עם לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן את האגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft).
בנוסף העסיק פרידריך את הצייר יירגן אבנס, אשר הועסק אף לאחר מכן על ידי בנו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ.
ב-10 באוגוסט 1659 מת פרידריך בטנינג, ובנו כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-21 בפברואר 1630 התחתן פרידריך עם מריה אליזבת מסקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה, ממנה נולדו לו 16 ילדים:
כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ (1641–1695)
פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך , היה מרקיז באדן-דורלאך בין השנים 1677–1709.
פרידריך נולד ב-23 בספטמבר 1647 באוקרמונדה, לפרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך ולכריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, בתם של יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג וקתרינה משוודיה, רוזנת פפאלץ-קלבורג.
פרידריך קיבל חינוך מעולה, ולמד מתמטיקה ואדריכלות, ואת השפות הלטינית, האיטלקית והצרפתית.
בצעירותו ערך פרידריך סיורים בצרפת, איטליה, הולנד ואנגליה.
פרידריך לחם במלחמת הולנד–צרפת בין השנים 1674–1675, מה שהביא לסיפוח שטחים לבאדן בהסכם ניימכן.
בשנת 1677 מת אביו פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך, ופרידריך עלה לשלטון במקומו.
במהלך מלחמת תשע השנים לחם פרידריך לצד הכוחות הקיסריים, ובהסכם רייסווייק קיבל את התואר "מרקיז בזל", על אף שמעולם לא שלט בה בפועל.
בשנת 1699 התיר פרידריך את התיישבות ההוגנוטים בנחלותיו, והם הניחו את היסודות לגידול הטבק באזור הריין העליון.
במלחמת הירושה הספרדית מונה פרידריך למפקד בכיר בצבא הקיסרי, וחלק מהקרבות ניטשו באדמותיו.
ב-25 ביוני 1709 מת פרידריך, ובנו קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך עלה לשלטון במקומו.
ב-15 במאי 1670 התחתן פרידריך עם אוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת, דוכסית סקסוניה, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך , היה מרקיז באדן-דורלאך בין השנים 1659–1677.
פרידריך נולד ב-16 בנובמבר 1617 בטירת קרלסבורג, דורלאך, לפרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך ולברברה מווירטמברג, בתם של פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג וזיבילה מאנהלט.
בשנת 1659 מת אביו פרידריך החמישי, מרקיז באדן-דורלאך, ופרידריך עלה לשלטון במקומו.
זמן קצר לאחר עלותו לשלטון קיבל פרידריך מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר "הוד רוממותו", יחד עם דודנו וילהלם, מרקיז באדן-באדן.
במהלך המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664) פיקד פרידריך על הכוחות מבאדן, כחלק מהצבא הקיסרי, ולאחר מכן השתתף גם במלחמת צרפת-הולנד.
במהלך המלחמה הטיל פרידריך מצור על העיר פיליפסבורג, ולאחר כניעתה סופחה העיר למרקיזות באדן-דורלאך.
ב-31 בינואר 1677 מת פרידריך בטירת קרלסבורג, דורלאך, ובנו פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך עלה לשלטון במקומו.
ב-30 בנובמבר 1642 התחתן פרידריך עם כריסטינה מגדלנה מפפאלץ-צווייבריקן, בתם של יוהאן קזימיר, רוזן פפאלץ-קלבורג וקתרינה משוודיה, רוזנת פפאלץ-קלבורג, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
לאחר מות אשתו בשנת 1662 התחתן פרידריך בנישואים מורגנטיים עם יוהנה באייר מזנדאו, ממנה נולדו לו שני בנים:
פרידריך, ברון מינצסהיים (לא ידוע–1678)
יוהאן ברנהרד, ברון מינצסהיים (1669–1734)
פרידריך השישי, מרקיז באדן-דורלאך בית צרינגן נולד:16 בנובמבר 1617 מת:31 בינואר 1677 פרידריך החמישי מרקיזות באדן-דורלאך 1659–1677 פרידריך השביעי
פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך (הידוע גם בשם פרידריך החמישי; בגרמנית: Friedrich II.
von Brandenburg-Ansbach-Kulmbach או Friedrich der Ältere; 8 במאי 1460 – 4 באפריל 1536), היה מרקיז אנסבך בין השנים 1486–1536, ואביו של אלברכט, דוכס פרוסיה.
פרידריך נולד ב-8 במאי 1460 באנסבך, לאלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ולאשתו השנייה אנה מסקסוניה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה, והיה אחיו למחצה של יוהאן השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
בשנת 1486 מת אביו, ופרידריך ירש את נסיכות אנסבך, ובשנת 1495 מת אחיו הצעיר זיגיסמונד, מרקיז ביירוית, ופרידריך ירש אף את מרקיזות ביירוית.
בשל אורח החיים הבזבזני שלו, פרידריך הודח על ידי שני בניו הבוגרים, קזימיר וגאורג בשנת 1515, ונכלא על ידי בנו קזימיר בטירת פלסנבורג, למשך 12 שנים.
מיד לאחר כליאתו, בנו קזימיר תפס את מרקיזות ברנדנבורג-קולומבאך, ובנו גאורג תפס את מרקיזות ברנדנבורג-אנסבך.
עם זאת, הדחתו של פרידריך התקבלה בתרעומת גלויה על ידי בניו הצעירים.
בעת ביקורו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג בקולומבאך בעת מסעו לאאוגסבורג, הוא ביקש את שחרורו של פרידריך, אולם בקשתו לא התקבלה, ורק בשנת 1522 הוא שוחרר על פי דרישותיהם של בניו הצעירים.
לאחר שחרורו התגורר פרידריך באנסבך, עד מותו ב-4 באפריל 1536.
ב-14 בפברואר 1479 התחתן פרידריך בפרנקפורט על האודר עם סופיה יגלו, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, אחותו של זיגמונט הראשון, מלך פולין, ממנה נולדו לו 17 ילדים:
סופיה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1485–1537), התחתנה עם פרדריק השני, דוכס לגניצה.
אנה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1487–1539), התחתנה עם ונצלאוס השני, דוכס צ'שין.
אליזבת מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1494–1518), התחתנה עם ארנסט, מרקיז באדן-דורלאך.
ברברה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבאך (1495–1552), התחתנה עם גאורג השלישי, רוזן לוכטנברג.
גנרל פרידריך הרליין היה מפקד בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
הרליין נולד ב-27 באפריל 1889 באהרנברייטשטיין, ובשנת 1910 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-3. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא סופח לרגימנט המילואים של המשמר ה-2, וב-18 ביוני 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לויטננט.
לאחר המלחמה הצטרף הרליין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 באפריל 1931 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוגוסט 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-16, וב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-65. ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-116, וב-1 בינואר 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
באוגוסט 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 ולחמה עמה בקרב לנינגרד, ובאוקטובר 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-18. ב-22 בספטמבר 1941 הוענק לו על פעולותיו צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 בדצמבר 1941 הוא פרש מתפקידו בעקבות מחלה.
ב-1 בספטמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-5 באוקטובר 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-55 בגזרה המרכזית.
ב-1 בפברואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובפברואר 1945 הוא הועבר לעתודת המילואים של ה-OKH.
במרץ 1945 הוא שימש כקצין מטה בקבוצת ארמיות דרום, וב-18 באפריל 1945 הוא נפל בשבי הבריטי.
ב-17 במאי 1948 שוחרר הרליין מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בגיסן.
הרליין ניסה להביא לפיוס בין גרמניה לצרפת, ואף היה חבר בסגל הבונדסוור, עד מותו ב-28 ביולי 1974.
פרידריך הרביעי, רוזן העיר נירנברג היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בין השנים 1300–1332.
פרידריך נולד בשנת 1287, לפרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג ולהלן מסקסוניה, בתם של אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה והלנה מבראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1300 מת אחיו יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג, ופרידריך ירש את נחלותיו.
בשנת 1307 הוא ואלברכט הראשון, מלך גרמניה הובילו את הצבא הקיסרי בקרב לוקה נגד בית וטין בהנהגתם של פרידריך הראשון, מרקיז מייסן ודיטריך הרביעי, מרקיז לוסטיה, אולם הובסו בקרב.
פרידריך הרביעי נלחם בהצלחה רבה יותר לצד בית ויטלסבאך בהנהגת לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בקרב מיהלדורף ב-28 בספטמבר 1322, ולכד את יריבו ההבסבורגי פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה.
בשנת 1331 הוא רכש את העיר אנסבך, ממנה הוקמה נסיכות אנסבך בשנת 1398. שנה מאוחר יותר מת פרידריך, ובנו יוהאן השני ירש את נחלותיו.
פרידריך התחתן עם למרגרטה מקרינתיה, בתם של אלברט מגוריציה ואגנס מההנברג, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
קונרד השלישי מנירנברג (מת ב-1334).
פרידריך מנירנברג (מת ב-1365), בישוף רגנסבורג בין השנים 1340-1365.
ברטהולד מנירנברג (1320–1365), בישוף אייכשטדט בין השנים 1354-1365, והקנצלר של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הלנה מנירנברג (מתה אחרי 1374), התחתנה עם אוטו החמישי מאורלמינדה, ולאחריו התחתנה עם היינריך השביעי, רוזן שוורצבורג-בלאנקנבורג.
אנה מנירנברג (מתה אחרי 1340), התחתנה עם אולריך הראשון מלוכטנברג.
מרגרטה (מתה אחרי 1382), התחתנה עם אדולף הראשון, רוזן נסאו-ויסבאדן-אידשטיין.
אגנס מנירנברג (מתה אחרי 1363), התחתנה עם ברטהולד החמישי מנויפן, ולאחריו התחתנה עם אלברכט השני מוורדנברג והייליגנברג.
קתרינה מנירנברג (מתה אחרי 1373), התחתנה עם אברהרד מוורטהיים.
פרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בין השנים 1261–1297.
פרידריך נולד בשנת 1220, לקונרד הראשון, רוזן העיר נירנברג ולאדלהייד מפרונטנהאוזן, בתם של היינריך השני, רוזן פרונטנהאוזן ואדליידה מפליין.
בשנת 1248 הוא ירש את שטחי בית הוהנצולרן במערב נירנברג סביב טירת קאדולצבורג, ואת שטחי אנדכס וביירוית, אולם בעקבות כך הוא הסתכסך עם בתי אצולה אחרים, אשר היו להם גם טענות על אדמות אלו.
בשנת 1261 מת אביו, ופרידריך הפך לרוזן העיר נירנברג.
הוא ניסה לחסל את הפרנקים שהיו הכוח העיקרי באזור, אולם זה גרם להתנגדות אלימה של הבישופים של וירצבורג ובמברג.
בשנת 1273 העניק פרידריך את הקול המכריע עבור חברו רודולף מהבסבורג במהלך הבחירות למלך הרומאים.
כפרס אישר רודולף את תוארו, והעניק לו את התואר של נסיך בוחר.
בעקבות כך הופקד פרידריך על בית המשפט המלכותי המחוזי של פרנקוניה, נטל חלק במלחמה נגד אל אוטוקאר השני, מלך בוהמיה ואף הצטרפו למאבק בקרב דירנקרוט וידנשפייגן בשנת 1278. באופן ספציפי יותר, היה לו סכסוך טריטוריאלי עם בוהמיה על אגרלאנד, ובעקבות כך הוא סיפח את וונזידל, ארלנגן וארצברג לבית הוהנצולרן.
ב-14 באוגוסט 1297 מת פרידריך, ובנו יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג ירש את נחלותיו, אולם יוהאן מת בשנת 1300 ללא ילדים, ומשום כך ירש אותו אחיו, בנו הצעיר של פרידריך - פרידריך הרביעי, רוזן העיר נירנברג.
בשנת 1246 התחתן פרידריך עם אליזבת ממראניה, בתו של אוטו הראשון, דוכס מראניה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
יוהאן (נרצח ליד נירנברג ב-1262).
זיגמונד (נרצח ליד נירנברג ב-1262).
מריה (מתה ב-1299), התחתנה עם לודוויג החמישי, רוזן אטינגן.
אדלהייד (מתה ב-1307), התחתנה עם היינריך השני, רוזן קסטל.
אליזבת (מתה ב-1288), התחתנה עם אברהרד השני משליסלברג, ולאחריו התחתנה עם גוטפריד השני מהוהנלוהה.
ב-10 באפריל 1280 התחתן פרידריך בשנית עם הלנה מסקסוניה, בתו של אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה והלנה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אנה (מתה ב-1355), התחתנה עם אמיך הראשון, רוזן נסאו-הדמאר.
פרידריך הרביעי, רוזן צולרן , הידוע גם בשם פרידריך השני, רוזן העיר נירנברג, היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בין השנים 1204–1218, ורוזן צולרן משנת 1218 עד מותו.
פרידריך נולד בשנת 1188, לפרידריך השלישי, רוזן צולרן ולסופיה מראבס, בתם של קונראד השני מראבס והידלגארד מאבנברג.
בשנת 1191 מת סבו קונראד השני מראבס ללא בנים, ובעקבות כך הפך אביו לרוזן העיר נירנברג.
בשנת 1200 מת אביו, ואחיו קונראד ירש את רוזנות צולרן, בעוד קונראד ירש את רוזנות העיר נירנברג כפרידריך השני.
בשנת 1218 חולקו שוב הנכסים וקונראד קיבל את הנחלות בפרנקוניה, ואת התואר של רוזן העיר נירנברג, ואילו פרידריך קיבל את הנחלות בשוואביה, ובכך נחשב למייסד הקו השוואבי של בית הוהנצולרן.
פרידריך התחתן עם אליזבת מאבנסברג, ממנה נולד לו בנו פרידריך החמישי, רוזן צולרן.
ב-30 בדצמבר 1255 מת פרידריך, ובנו פרידריך החמישי ירש את נחלותיו.
פרידריך הרביעי, רוזן צולרן בית הוהנצולרן נולד:1188 מת:30 בדצמבר 1255 פרידריך הראשון רוזנות העיר נירנברג 1204–1218 קונראד הראשון קונראד השלישי רוזנות צולרן 1218–1255 פרידריך החמישי
פרידריך הראשון, רוזן העיר נירנברג , היה רוזן העיר נירנברג הראשון מבית הוהנצולרן בין השנים 1191–1204, ורוזן צולרן משנת 1145 עד מותו.
פרידריך נולד בשנת 1139 לפרידריך השני, רוזן צולרן, ולאחר מותו בשנת 1145 עלה לשלטון ברוזנות צולרן.
לאחר מות חמיו בשנת 1191, ירש פרידריך את רוזנות העיר נירנברג, וייסד את הקו הפרנקוני של בית הוהנצולרן.
דרך אשתו, שהייתה היורשת של רוזנויות ראבס ואבנברג, פרידריך הוסיף לנחלותיו שטחים באוסטריה ובפרנקוניה.
בשנת 1204 מת פרידריך, ובנו פרידריך השני, רוזן העיר נירנברג ירש את נחלותיו בפרנקוניה, בעוד בנו קונרד השלישי, רוזן צולרן ירש את נחלותיו בשוואביה.
פרידריך התחתן עם סופיה מראבס, בתם של קונראד השני מראבס והידלגארד מאבנברג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
קונראד הראשון, רוזן העיר נירנברג (1186–1261) - מייסד הקו הפרנקוני, ממנו יצאו מאוחר יותר נסיכי הבוחר מברנדנבורג ומלכי פרוסיה.
פרידריך הרביעי, רוזן צולרן (1188–1255) - מייסד הקו השוואבי.
אליזבת פון צולרן (מתה ב-1255), התחתנה עם גרהרד השלישי, רוזן לוכטנברג.
פרידריך הראשון, רוזן צולרן , היה רוזן צולרן בין השנים 1061 ועד לפני 1125.
פרידריך היה בנו של בורקארד הראשון, רוזן צולרן
, והיה נשוי ליודיהילד מאוראך-דטינגן, ממנה נולדו לו 9 ילדים.
בנו הבכור היה פרידריך השני, רוזן צולרן, ובן נוסף שלו היה בורקארד, אשר ייסד את רוזנות צולרן-הוהנברג (אשר נכחדה בשנת 1486).
פרידריך גם היה הפוגט הראשון שלמנזר אלפירסבאך השוואבי, אשר נוסד על ידי אדלברט מצולרן (מענף צולרן-הייגרלוך קצר הימים), ועל ידי לורדים אחרים.
בית צולרן (מאוחר יותר: הוהנצולרן) ביסס את כוחו והתעצם על ידי הנאמנות שלהם למשפחה הקיסרית.
פרידריך שירת את היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף נשלח בשליחות דיפלומטית לצרפת.
הוא אף ליווה את היינריך החמישי במסעו לאיטליה בשנת 1110 ושוב בשנת 1111, בשל כוונת היינריך החמישי לתבוע את הכתר הקיסרי ברומא.
הוא מוזכר גם כיועץ להיינריך החמישי בשנים 1111 ו-1114, בעת האספה הקיסרית בשטרסבורג.
פרידריך התחתן עם יודיהילד מאוראך-דטינגן, ממנה נולדו לו לפחות 9 ילדים:
פרידריך השני, רוזן צולרן (מת ב-1145)
בורקארד השני, רוזן צולרן-הוהנברג (מת בין 1150 ו-1155)
פרידריך השלישי, רוזן תורינגיה היה רוזן תורינגיה ומרקיז מייסן.
פרידריך נולד ב-14 בדצמבר 1332 בדרזדן, והיה בנם של פרידריך השני, מרקיז מייסן ומתילדה מבוואריה, מרקיזת מייסן, בתם של לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וביאטריקס משלזיה.
בשנת 1349 מת אביו, ופרידריך ירש את רוזנות תורינגיה ומרקיזות מייסן במשותף עם אחיו וילהלם, בלתזר ולודוויג (בישוף במברג).
בשנת 1368 החלו האחים לשלוט במשותף בכל הנחלות, אולם בשנת 1379 הם חילקו את רכושם.
לאחר מותו של פרידריך באלטנבורג ב-21 במאי 1381, חולקה מייסן בין שלושת בניו, בעוד תורינגיה עברה לאחיו, ולאחר מכן לאחיינו, פרידריך הרביעי, רוזן תורינגיה, ולאחר מותו של פרידריך הרביעי לנכדו של פרידריך, פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
פרידריך התחתן עם קתרינה מהנברג בתם של היינריך השמיני, רוזן הנברג-שלויזינגן ויודית מברנדנבורג-זלצוודל, ממנה היו לו ארבעה בנים:
פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1370–1428)
פרידריך הראשון, מרקיז מייסן היה מרקיז מייסן ורוזן תורינגיה.
פרידריך נולד בשנת 1257 באייזנך, לאלברכט השני, מרקיז מייסן ומרגרטה מסיציליה.
לפי האגדה, אמו, שנמלטה מבעלה ב-1270, ניסתה להתגבר על הכאב של הפרידה, ונשכה את פרידריך על לחיו, ובשל כך הוא נודע בתור "הנשוך".
לאחר מותו של קונראד השלישי, מלך ירושלים בשנת 1268, הוא הפך ליורש החוקי של טענות בית הוהנשטאופן, וטען לזכותו על ממלכת סיציליה, ועל התארים מלך ירושלים ודוכס שוואביה (למרות שהוא לא היה צאצא של מלכי ירושלים, סבא שלו פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, טען לזכותו על התואר).
אולם, טענות אלו לא הביאו לו תועלת.
שוואביה, שהוחזקה בידי קונרדין לפני המערכה האחרונה, התפוררה כיחידה טריטוריאלית.
הוא לא זכה להכרה באוטרמר, ושארל מאנז'ו היה מושרש עמוק בדרום איטליה.
פרידריך הציע פלישה לאיטליה בשנת 1269, ומשך אליו קצת תמיכה מן גיבלינים של לומברדיה, אולם התוכניות שלו לעולם לא יצאו אל הפועל, והוא לא מילא עוד חלק בעניינים האיטלקיים.
משנת 1280, הוא נחשב לפלטין של סקסוניה.
מכיוון שאביו העדיף את אחיו למחצה אפיץ, פרידריך ואחיו דיצמן הכריזו עליו מלחמה.
פרידריך נלכד בשנת 1281, אבל אחרי מלחמה ארוכה אביו הכיר בזכויות האחים ב-1289. לאחר מותו של בן דודם פרידריך טוטה, מרקיז מייסן (1291), שני האחים השתלטו על אדמותיו ופרידריך קיבל את מרקיזות מייסן, והם השאירו לאביהם רק את מרקיזות לנדסברג.
עם זאת, המלך אדולף מנסאו-ויילבורג חשב כי מרקיזות מייסן והמרקיזות המזרחית צריכות לחזור אל הכתר אחרי מותו של טוטה, וקנה את תורינגיה מאלברכט שהיה שקוע בחובות.
שני האחים שוב יצאו להילחם על הגנת הירושה שלהם, אולם לבסוף נאלצו לוותר על הנחלות.
פרידריך נשאר הרחק מביתו עד מותו של אדולף, ורק לאחר מכן חזר לנחלותיו, ואף השלים עם אביו.
אולם, מיד לאחר מכן, אלברכט הראשון, מלך גרמניה טען לזכותו על תורינגיה, ונתמך על ידי הערים, אשר השתוקקו להיות עצמאיות (reichsunmittelbar).
משפחתו של פרידריך הושמה במצור שהוטל על וארטבורג בידי כוחות מאייזנך, אולם פרידריך הצליח לשחרר אותם.
אולם רק הניצחון בלוקה ב-31 במאי 1307 העניק את הניצחון לאחים, מאחר שאלברכט מת קודם שהצליח לאסוף כוחות חדשים.
אחרי מותו של דיצמן (1307) נשבעו הווסלים אמונים לפרידריך בלבד, כי אלברכט ביטל את חוקי הארנונה.
רק הערים היו עדיין נגד פרידריך, אולם ארפורט נכבשה בכוח, והוא אף השלים עם היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1310 העניק לו את אדמותיו כפייף.
עם זאת, המאבק עם ברנדנבורג עדיין המשיך, ולאחר שפרידריך נתפס על ידי ולדמאר, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל, הוא נאלץ לקנות את חירותו ב-32,000 מארקים, ולוותר על לוסאטיה התחתית באמנת טרנגרמינדה בשנת 1312. הסכסוך התחדש בשנת 1316, אולם הסתיים בשנת 1317 בשלום מגדבורג.
לאחר היכחדותו של בית אסקניה, פרדיריך החזיר לעצמנו חוץ מלנדסברג ולוסאטיה התחתית.
פרידריך היה משותק עקב שבץ מוחי מאז 1321, ומת ב-16 בנובמבר 1323 באייזנך.
בשנת 1286 התחתן פרידריך עם אגנס מגוריציה-טירול, בתם של מיינהרד, דוכס קרינתיה ואליזבת מבוואריה, מלכת גרמניה, ממנה היה לו בן אחד:
פרידריך העלוב (1293–1315), התחתן עם אנה מסקסוניה-ויטנברג
ב-24 באוגוסט 1300 הוא התחתן עם אליזבת מלובדבורג-ארנשאוגק, בתם של הרטמן האחד עשר, רוזן לובדבורג-ארנשאוגק ואליזבת, רוזנת ויימאר-אורלאמינדה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אליזבת ממייסן (1306–1368), התחתנה עם היינריך השני, רוזן הסן
פרידריך הראשון, רוזן הסן-הומבורג , היה הרוזן הראשון של רוזנות הסן-הומבורג ומייסד ענף הסן-הומבורג.
פרידריך נולד ב-5 במרץ 1585 בטירת ליכטנברג בפישבאכטל, והיה בנם הצעיר של לגאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט ומגדלנה מליפה, בתם של ברנהרד השמיני, רוזן ליפה וקתרינה מולדק-אייזנברג.
לפרידריך לא היו זכויות ירושה, כי בהסן-דרמשטדט נהגה העדפת הבן הבכור.
עם זאת, פרידריך קיבל בשנת 1622 את השליטה באזור העיר באד הומבורג, בעד תשלום חד-פעמי בתוספת סכום לתשלום שנתי.
הוא לא נחשב לנסיך ריבוני, אלא היה כפוף להסן-דרמשטדט, ובשנת 1626 הכריז על אזור שלטונו כרוזנות הסן-הומבורג.
ב-9 במאי 1638 מת פרידריך בבאד הומבורג, ובנו וילהלם כריסטוף, רוזן הסן-הומבורג ירש את נחלותיו ותאריו.
אחד מבניו היה פרידריך השני, רוזן הסן-הומבורג, הידוע יותר כ"הנסיך מהומבורג".
ב-10 באוגוסט 1622 התחתן פרידריך בבוצבאך עם מרגרטה אליזבת מליינינגן-וסטרבורג, בתם של כריסטופר, רוזן ליינינגן-וסטרבורג ואנה מריה אונגנד, ברונית וייסנוולף.
וילהלם כריסטוף, רוזן הסן-הומבורג (1625–1681), התחתן עם סופיה אלאונורה מהסן-דרמשטאדט, ולאחריה התחתן עם אנה אליזבת מקסקוניה-לאוונבורג
גאורג כריסטיאן, רוזן הסן-הומבורג (1626–1677), התחתן עם אנה קתרינה פון פוגוויש
אנה מרגרטה מהסן-הומבורג (1629–1686), התחתנה עם פיליפ לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-וייזנבורג
פרידריך השני, רוזן הסן-הומבורג (1633–1708), התחתן עם מרגרטה ברהה, ולאחריה התחתן עם לואיזה אליזבת מקורלנד, ולאחריה התחתן עם סופיה זיבילה מליינינגן-וסטרבורג
פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה (1382 – 24 ביוני 1439), חבר בית הבסבורג, היה דוכס אוסטריה משנת 1402 ועד מותו.
כחלק מהקו הלאופולדיני של הבסבורג, הוא שלט על אוסטריה הנוספת ורוזנות טירול משנת 1406 ואילך.
פרידריך היה בנם הצעיר של הדוכס לאופולד השלישי (1351–1386) ואשתו ורידיס, בתו של ברנבאו ויסקונטי, אדון מילאנו.
על פי הסכם נויברג משנת 1379, אביו שלט על שטחי אוסטריה הפנימית של שטיריה, קרינתיה, קרניולה, כמו גם על טירול והנחלה האוסטרית בשוואביה.
לאחר מותו המוקדם של הדוכס לאופולד בקרב סמפך בשנת 1386, פרידריך ואחיו הבכורים וילהלם, לאופולד הרביעי וארנסט נותרו בתחילה בחסות דודם אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה.
כאשר התעורר סכסוך ירושה עם מותו של הדוכס אלברכט בשנת 1395, הדוכסים הצעירים התעקשו על זכויותיהם: בשנה שלאחר מכן המשיך וילהלם לשלוט על אדמות אוסטריה הפנימית ולאופולד הרביעי מונה כרוזן טירול.
כאשר התבגר פרידריך בשנת 1402, הוטל עליו רשמית לנהל את ירושת אביו בשטחי הבסבורג המפוזרים בשוואביה, המכונים יחד אוסטריה הנוספת והתיישב בפרייבורג אים ברייסגאו.
חלוקה נוספת של השטחים הליאופולדיים התרחשה לאחר מותו של וילהלם בשנת 1406: הדוכס לאופולד הרביעי, היורש הבכור, מסר את טירול לפרידריך, אולם הוא לא הפך לשליט יחיד באוסטריה הנוספת עד מותו של לאופולד בשנת 1411.
השנים הראשונות של שלטונו של פרידריך היו בסימן עימותים חיצוניים ופנימיים.
הוא התגבר על התנגדות האצילים הטירולים (שהעניקו לו את התואר "הכיסים הריקים") בשנת 1406/07 ומרד בבישוף טריינט.
הוא התמודד גם עם תנועת העצמאות באפנצל שבשוואביה, שם הסכסוך עם מנזר סנט גאלן הסלים בשנת 1401, וגרם למלחמות אפנצל.
פרידריך עמד בסדרה של סכסוכים צבאיים ארוכי שנים, עד שהושג שלום בשנת 1410. עם זאת, אזור אפנצל הפך בשנת 1411 לאזור חסות של הקונפדרציה השווייצרית הישנה.
עוד בטירול, הוא התמודד עם הכוחות הפולשים של שטפן השלישי, דוכס בוואריה, אותו ניצח בעמק הפונדק התחתון.
עם מותו של הדוכס לאופולד הרביעי בשנת 1411, האחים הצעירים שנותרו בחיים פרידריך וארנסט חילקו שוב את רכושו של לאופולד.
עם אוסטריה הנוספת, הפך פרידריך לשליט ללא עוררין על שטחי הבסבורג באלזס ושל מרקיזות בורגאו.
בשנת 1417 ירש גם את אחוזות קיבורג מענף הבסבורג-לאופנבורג שנכחד.
כמה עימותי גבול עם הרפובליקה של ונציה הובילו לאובדן רוברטו בעמק לגרינה.
במהלך הניתוק המערבי, הדוכס פרידריך צידד באנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה, ועזר לו במנוסתו במועצת קונסטנץ במרץ 1415. בעקבות כך, המלך זיגיסמונד הלוקסמבורגי עצר את יוחנן בברייסגאו והטיל על פרידריך חרם קיסרי.
הודות לתמיכת האוכלוסייה המקומית הוא הצליח להשאיר את טירול, אם כי איבד את ארגאו המערבית, את אחוזות פרייאמט ורוזנות באדן, במולדתם הישנה של ההבסבורגים, לשווייצרים.
בשנת 1420 העביר פרידריך גם את החצר הטירולית שלו ממראן לאינסברוק.
לאחר כמה מרידות של אצילים מקומיים, שלטונו על טירול התייצב, בין השאר בשל תחילתו המוצלחת של כריית כסף שהביאה לעלייה בשגשוג באזור.
לאחר מותו של אחיו ארנסט ב-10 ביוני 1424 השתלט הדוכס פרידריך גם על העוצרות על אוסטריה הפנימית עבור אחייניו הקטינים פרידריך החמישי (הקיסר לימים פרידריך השלישי) ואלברכט השישי.
אולם בשנותיו האחרונות שוב התמודד עם מרד נוסף נגד שלטונו הטירולי, שהניע הנסיך-הבישוף אלכסנדר מטריינט.
פרידריך מת בחצרו באינסברוק, ולמרות כינויו מת כאיש עשיר.
בנו ויורשו זיגיסמונד כונו דר מינזרייך ("עשיר במטבע").
פרידריך נקבר במנזר הציסטרסיאני של סטמס, טירול.
ב-24 בדצמבר 1407 התחתן פרידריך עם אליזבת מפפאלץ (1381–1408), בתו של רופרט של גרמניה, באינסברוק.
נולדה להם בת אחת, אליזבת, אך הן מתו זמן קצר לאחר הלידה ב-27 בדצמבר 1408.
ב-11 ביוני 1411 התחתן פרידריך עם אנה מבראונשווייג, בתו של פרידריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג; היו להם ארבעה ילדים:
רק זיגיסמונד שרד עד לבגרותו.
הוא ירש את אביו בטירול ובאוסטריה הנוספת.
פרידריך השלישי, דוכס אוסטריה היה חבר בבית הבסבורג.
פרידריך נולד ב-31 במרץ 1347 בווינה, והיה בנם השני של אלברכט השני, דוכס אוסטריה ויוהנה מפירט, בתם של אולריך השלישי, רוזן פירט וז'אן מבורגונדיה, ואחיו הצעיר של רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה.
אלברכט השני החליט שארבעת בניו רודולף, פרידריך, אלברכט ולאופולד ישלטו במשותף כאשר הוא מת בשנת 1358. רודולף הבכור היה אז בן 18 ולמעשה הבטיח את האפוטרופסות של אחיו הקטינים.
פרידריך לא האריך ימים אחרי אחיו הבכור ולא מילא תפקיד פוליטי ומת בווינה ב-10 בדצמבר 1362, שם הוא קבור בקריפטה הדוכסית.
פרידריך הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, (28 באוגוסט 1574 - 10 בדצמבר 1648) היה נסיך לינבורג בין השנים 1636–1648.
פרידריך נולד ב-28 באוגוסט 1574, והיה בנם העשירי של ויליאם הצעיר ודורותיאה מדנמרק.
הוא שימש כבישוף בנסיכות-בישופות של ראצבורג ונלאחר מכן שימש בתפקיד פרופסט של הארכיבישוף של ברמן.
בשנת 1636 מת אחיו אוגוסט, ופרידריך ירש את תאריו ונחלותיו.
ב-10 בדצמבר 1648 מת פרידריך בצלה, ואחיינו כריסטיאן לודוויג ירש את נחלותיו.
פרידריך השלישי "חסר המנוחה", דוכס בראונשווייג-גטינגן-קאלנברג (1424–5 במרץ 1495 ), היה דוכס בראונשווייג-לינבורג יחד עם אחיו וילהלם הרביעי מ-1482, אולם הודח ב-1484.
פרידריך נולד בשנת 1424 והיה בנם של הדוכס וילהלם המנצח מבראונשווייג-לינבורג וססיליה מברנדנבורג.
בצעירותו היה מעורב לעיתים קרובות במריבות, פשיטות ושוד בדרכים; מאוחר יותר כינו אותו חסר המנוחה בשל כך ב-1477 הוא נשלח לגלדרן כדי לטפל בעניינים מנהליים.
כעבור שנתיים, ב-1479, היה עליו לחזור הביתה; הסיבה הייתה כנראה אי מנוחה או מחלת נפש.
מעט מאוחר יותר הוא כנראה התאושש ושוב היה מסוגל לנהל עסקים מנהליים.
לאחר מות אביו, וילהלם הזקן ב-1482, שלטו פרידריך ואחיו וילהלם הצעיר במשותף בבראונשווייג-לינבורג.
אולם פרידריך דרש לחלק את השטח.
וילהלם הסכים בהסכם מ-1 באוגוסט 1483 ל- כלומר, הריבונות עדיין תישמר במשותף, אבל ההכנסות יחולקו.
חלקו של פרידריך כלל את נסיכות קאלנברג.
בשנת 1482 החל מה שמכונה הריב הגדול של הילדסהיים, בין העיר הילדסהיים לבין הבישוף שלה, ברטהולד השני מלנדסברג.
הבישוף רצה להנהיג מס אפיסקופלי חדש, שהעיר סירבה להסכים לו.
האחים היו בצדדים שונים בסכסוך הזה: וילהלם חתם בפברואר 1484 ברית עם הבישוף, בתיווך חבר המועצה שלו היינריך פון הארדנברג (נפטר 1492 או 1493), ואילו פרידריך הפך למגן העיר הילדסהיים ב-7 בספטמבר 1483. שנה לאחר מכן, בספטמבר 1484, פרץ סכסוך מזוין בין הצדדים.
וילהלם לקח את אחיו פרידריך בשבי ב-10 בדצמבר 1484 והביא אותו דרך גנדרסהיים והארדגן להאן-מינדן.
מקורות שונים נותנים סיבות שונות לשבי: כמה מקורות מזכירים התפרצות חדשה של מחלת נפש, אחרים מצביעים על סלידתו של ווילהלם מחלוקת הנחלות.
הסכסוך הגדול של הילדסהיים הסתיים ב-1486 בהסכם.
שיר עם שהתגלה בתחילת שנות ה-90, בשם Duke Frederick, המתייחס לנסיבות מעצרו של פרידריך.
הוא מורכב משמונה בתים והוא כתוב בניב גרמנית תחתית, ככל הנראה בתקופת הסכסוך של הילדסהיים.
השיר מקונן על העוול לכאורה שפקד את פרידריך.
כמה מהקושרים כל כך התנגדו לעמדתו של פרידריך בסכסוך, עד שהם זממו להפילו.
בין האנשים המוזכרים בפסוק החמישי ניתן למנות את חברי המועצה של הדוכס אוטו פון דר מאלסבורג (נפטר כנראה 1504) והיינריך פון הארדנברג, וכן קנצלר הדוכס יוהנס סיבולה (מועיד: 1474-1498), שמילא תפקיד חשוב במדינה.
ייתכן שהם יעצו על לכידתו של פרידריך כדי להרחיב את השפעתם על שלוש הנסיכויות בראונשווייג, גטינגן וקאלנברג.
פרידריך נשאר בשבי עד מותו.
הוא נפטר ב-5 במרץ 1495 בהאן-מינדן, שם הוא קבור.
עם אנה מבראונשווייג-גרובנהאגן-איינבק, בתו של אריך הראשון, דוכס בראונשווייג-גרובנהאגן ואלמנתו של אלברכט השלישי, דוכס בוואריה
ב-10 במאי 1483 התחתן עם מרגרט מריאטברג, בתו של קונרד החמישי מריאטברג
משני הנישואים לא היו לו ילדים.
פרידריך הרביעי, דוכס שוואביה מבית הוהנשטאופן (1145–1167) היה דוכס שוואביה, וירש את בן דודו, פרידריך ברברוסה, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בשנת 1152.
פרידריך היה בנם של קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ושל אשתו השנייה גרטרוד פון זולצבאך ולפיכך היורש הישיר של הכתר, לו הייתה תורשה אמיתית.
עם זאת, על ערש דווי, קונרד השלישי יעץ לכאורה לשני האנשים היחידים שנכחו, אחיינו פרידריך ברברוסה והבישוף של במברג, למנות את פרידריך ברברוסה; ומסר לו את הסמל הקיסרי.
ברברוסה לא בזבז זמן כדי להביא את אנשי הדת הבוואריים לאמץ אותו, והורה לארכיבישוף של קלן לכנס רייכסטאג נמהר.
שם בחרו האלקטורים של האימפריה (בניכוי ה"פרימוס אינטר פארס" שלהם, היינריך הראשון, הארכיבישוף של מיינץ, בעל ברית של האפיפיור) בפרידריך ברברוסה להיות מלך, במקום בן דודו פרידריך בן השש, אשר הצעיר מונה לדוכס שוואביה במקום זאת.
פרידריך השתתף במסעותיו של ברברוסה באיטליה, והפך לאחד מהנפגעים הרבים של הצבא הקיסרי.
הוא נכנע למחלה לאחר שכבש את רומא ב-1167. לאחר מכן נתן ברברוסה את שוואביה לבנו בן השלוש, פרידריך החמישי.
פרידריך הרביעי התחתן עם גרטרוד מבוואריה.
היא הייתה בתם של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ואשתו הראשונה קלמנטיה מצרינגן.
לא היו להם ילדים ידועים.
פרידריך השישי, רוזן הסן-הומבורג היה רוזן הסן-הומבורג מ-1820 ועד מותו ב-1829.
פרידריך נולד בהומבורג, הסן, ב-30 ביולי 1769, והיה בנם הבכור של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, ולקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן.
פרידריך מונה לקפטן של חיל הפרשים הרוסי בשנת 1783 ולגנרל אוסטרי במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
עבור שירותיו באותו סכסוך, הוא קיבל את תואר מפקד המסדר הצבאי האוסטרי של מריה תרזה.
מכיוון שאליזבת הייתה מעל גיל 48 בזמן נישואיהם, האיחוד הזה לא הוליד צאצאים.
אביו פרידריך החמישי מת ב-20 בינואר 1820; ופרידריך עלה לשלטון במקומו.
הרוזן החדש נאבק להחזיר את חובותיו המופלגים של אביו.
לאחר ששלט תשע שנים, מת פרידריך מסיבוכים מפצע ברגל, ואחיו, לודוויג וילהלם עלה לשלטון במקומו.
פרידריך נולד ב-1327 והיה בנם הבכור של רודולף הרביעי ומריה מאוטינגן.
בשנת 1348 מת אביו ופרידריך ירש את מרקיזות באדן יחד עם אחיו רודולף החמישי.
ב-2 בספטמבר 1353 מת פרידריך, ובנו רודולף השישי, מרקיז באדן ירש אותו.
הוא התחתן עם מרגרטה מבאדן, בתו של רודולף הסו, מרקיז באדן-באדן והביא לעולם את הילדים הבאים:
רודולף השישי, מרקיז באדן (נפטר ב-21 במרץ 1372).
מרגרט, דאם ד'הריקור, התחתנה עם הרוזן גוטפריד השני מליינינגן-ריקסינגן, ולאחריו התחתנה עם הרוזן היינריך מלוצ'לשטיין.
פרידריך הראשון, מרקיז באדן , חבר בבית צרינגן, היה מרקיז באדן וורונה, וכן הטוען לתואר דוכס אוסטריה משנת 1250 ועד מותו.
בתור עמית למערכה של המלך מבית הוהנשטאופן קונרדין, הוא גם נערף בהוראתו של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה.
פרידריך נולד באלנד האוסטרית ב-1249, והיה בנם היחיד של המרקיז השוואבי הרמן השישי, מרקיז באדן (בערך 1226–1250) ושל אשתו גרטרוד מאוסטריה (1226–1288), אחייניתו ויורשתו של פרידריך השני, דוכס אוסטריה מבית באבנברג.
מכיוון שפרידריך השני מאוסטריה נהרג בקרב על נהר הלייתה ב-1246, הקו הדוכסי של שושלת באבנברג נכחד.
הרמן השישי, מרקיז באדן, באמצעות נישואיו עם גרטרוד, העלה תביעות ירושה לנכסי אוסטריה ושטיריה.
עם זאת, לאחר מותו של הקיסר פרידריך השני ב-1250, לא הייתה קיימת סמכות אימפריאלית חזקה כדי לתבוע את תוארו.
למרות שהוא נתמך על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי והאנטי-מלך וילם מהולנד, הרמן לא יכול היה לגבור על הטענות שהעלו המלך הפרמיסלידי האדיר ואצלב הראשון מבוהמיה ובנו הלוחם אוטוקר השני.
בזמן מות אביו, שהה פרידריך הצעיר בחצר מייסן, לשם נמלטה אמו גרטרוד.
הוא יכול היה לרשת את המרקיז הרמן בבאדן, כאשר דודו רודולף הראשון משמש כעוצר.
כמו כן, כתובע לדוכסויות אוסטריה ושטיריה באמצעות אמו, פרידריך התגורר ליד וינה.
עם זאת, כאשר בשנת 1252 אוטוקר השני התחתן עם דודתה של גרטרוד מרגרט ועבר לאוסטריה, הוא נאלץ שוב לברוח, תחילה לשטיריה ולאחר מכן לחצר שפונהיים בקרינתיה.
משנת 1266 בערך, גדל פרידריך במעון בית ויטלסבאך של לודוויג השני, דוכס בוואריה, שם התיידד עם קונרדין, דוכס שוואביה, בנו הצעיר של קונראד הרביעי, מלך גרמניה ויורש שושלת הוהנשטאופן הקיסרית.
ממנו ציפה פרידריך לתמיכה באכיפת תביעותיו לשלטון.
שניהם נבגדו ונמסרו למלך שארל על ידי תומכיהם משפחת פרנג'יפאני, שניהם נשארו בכלא משפיל בקסטל דל'אובו בנאפולי.
המלך עצמו דן אותם למוות; לפי האגדה, הם שמעו את פסק הדין שלהם תוך כדי שחמט והמשיכו באדישות במשחק.
קונראדין ופרידריך נערפו בפומבי בפיאצה דל מרקטו ב-29 באוקטובר.
שרידיהם נקברו תחילה בחיפזון, אך לאחר מכן הועברו לכנסיית סנטה מריה דל קרמיין, נאפולי, בהוראת אמו של קונרדין, אליזבת מבוואריה.
האפיפיור קלמנס מת חודש לאחר ההוצאה להורג; עם זאת, שארל גורש מממלכתו בערבית סיציליאנית של 1282.
פרידריך הרביעי מבאדן (גרמנית: Friedrich IV.
פרידריך מבאדן נולד ב-9 ביולי 1455 והיה בנם של קרל הראשון, מרקיז באדן-באדן וקתרינה מאוסטריה, אחותו של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הוא היה קאנון בקלן לפני שנבחר לבישוף אוטרכט באמצעות לחץ כבד מצד מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הקיסר קיווה שפרידריך, כאחיין מלא, יהיה נוח לאינטרסים ההבסבורגיים בבישופות אוטרכט.
אספת המעמדות של אוטרכט, לעומת זאת, הלכו במסלול עצמאי ופנו לדוכס קרל מחלרה.
פרידריך ניסה לפעול בעוצמה, אך מאבקי הפלגים הפכו ליותר מדי עבורו.
כאשר התגלה ב-1514 כי הוא מתכנן לוותר על הבישופות למועמד של לואי השנים עשר, מלך צרפת, הוא איבד את תמיכתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שאילץ אותו להתפטר ב-9 במאי 1517. לאחר מכן הצליח קרל לגרום לפיליפ מבורגונדי להיבחר.
לאחר מותו ב-24 בספטמבר 1517, נקבר פרידריך בכנסיית באדן-באדן.
פרידריך השני (24 בינואר 1712 – 17 באוגוסט 1786) היה מלך פרוסיה הגדול והמפורסם ביותר משושלת הוֹהֶנצוֹלֶרן אשר שלט בממלכה בין השנים 1786-1740. בשל מעלותיו הרבות והחיבה לה זכה בקרב נתיניו הוא ידוע בכינוי Friedrich der Große - פרידריך הגדול.
בגרמניה הוא ידוע עד היום גם בכינוי Der alte Fritz (פריץ הזקן).
פרידריך היה המלך האחרון שנשא את התואר "מלך בפרוסיה", והראשון שנשא את התואר "מלך פרוסיה", לאחר שסיפח את פרוסיה המלכותית מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בין הישגיו המשמעותיים נמנים הניצחון במלחמות השלזיות והארגון מחדש של צבא פרוסיה.
פרידריך היה פילוסוף, חלילן ומלחין, ותמך באמנויות ובנאורות; בצעירותו התעניין במוזיקה ופילוסופיה יותר מבתורת המלחמה, דבר שגרם למתחים בינו ובין אביו וקודמו בתפקיד, פרידריך וילהלם הראשון.
עם זאת, כאשר עלה לשלטון תקף את אוסטריה וסיפח את שלזיה, מה שהביא להכרה צבאית בו, והוא נעשה גם לתאורטיקן צבאי משפיע.
פרידריך התחתן במצוות אביו עם בתו של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל , אך מאחר שהיה הומוסקסואל היה מרוחק ממנה ולא העמיד צאצאים; לאחר מותו ירש אותו אחיינו, פרידריך וילהלם השני.
לאחר מותו קיבל מעמד של אישיות חשובה בתרבות הגרמנית.
פרידריך נולד בברלין ב-24 בינואר 1712 כבנם הראשון של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון ואשתו הנסיכה סופיה דורותיאה מהנובר (הייתה האחות של ג'ורג' השני, מלך בריטניה), אביו נודע כאדם אלים וגס, בעוד אמו נודעה כאשה עדינה ומשכילה.
הייתה לו אחות גדולה בשם וילהלמינה עמה היה מיודד כל חייו.
לידתו התקבלה בשמחה רבה אצל סבו פרידריך שדאג מפני קטיעת השושלת.
אמו סופיה דורותיאה מהנובר, הקפידה על חינוכו עד מאוד ודאגה לתנאים מהמעלה הראשונה בכל הקשור לחינוך ולהשכלה: הוא נחשף לתרבות הצרפתית, לתרבות יוון ורומא העתיקות, הוא למד את אומנות השירה ועוד תחומים רבים נוספים על ידי מוריו שדאגה להם גם אמו.
על אף נטייתו לתחומי האמנות והרוח, הוא זכה לחינוך צבאי קפדני ונוקשה מצד אביו, ששאף להופכו לקצין פרוסי טיפוסי לכשייתבגר.
הוא קבע לו תוכנית מדינית-צבאית, וניסה לכוון אותו למדע ניהול המדינה בנוסף לצבא.
ניגוד זה בין האב לבנו הביא לא פעם לכדי חיכוכים קשים, לעיתים אף אלימים.
ידוע כי במספר תקריות אף הכה פרידריך וילהלם את בנו בפומבי כאשר זה סירב לסור למרותו בנושא מסוים, ואף כאשר נפל מסוס או לבש כפפות ביום קר.
בשנת 1732 ניסתה אמו לארגן נישואים כפולים שלו ושל וילהלמינה לשני ילדיו של אחיה ג'ורג' השני, מלך בריטניה, אולם הבריטים דרשו כנדוניה דרישות בלתי אפשריות מה שהביא לקריסת ההצעה.
מה גם שהאימפריה הרומית הקדושה שחששה מפני הידוק הברית בין פרוסיה לבריטניה, בחשה בקדרה והכפישה את שמו של פרידריך בלונדון, ואת שמו של ג'ורג' בברלין.
בגיל 18, בעקבות יחסו זה של אביו אליו, גמל פרידריך בלבו לברוח מהממלכה יחד עם חברו הקרוב הנס הרמן פון קטה (Hans Hermann von Katte), שכנראה היה גם מאהבו.
השניים נתפסו בדרכם לבריטניה, נכלאו והועמדו למשפט.
בהיותם קצינים בצבא הפרוסי, נשפטו השניים בעוון בגידה וניסיון לערוק משורות הצבא – פשע שהעונש עליו הוא מוות.
במהלך המשפט התלבט המלך האם להטיל עונש מוות על בנו הסורר, אך לבסוף החליט לכלוא אותו לפרק זמן בלתי מוגבל יחד עם הכרחתו לצפות בעריפת ראשו של חברו הטוב.
ראשו של קטה נערף בגרזן ב-6 בנובמבר, בעוד פרידריך מביט מסורגי התא שלו.
במהלך המעמד התעלף פרידריך, ובמשך כמה ימים סבל מסיוטים והזיות.
הוצאתו להורג של קטה סימנה את שיא הקרע בין פרידריך הצעיר לאביו.
פרידריך שוחרר מהכלא ב-18 בנובמבר, אולם הופשט מדרגותיו בצבא הפרוסי ונאסר עליו להיפגש עם אחותו ולבקר בברלין.
הוא נותר בעיר קיסטרין (כיום עיר על גבול פולין וגרמניה), ושם השלים את חינוכו במדינאות ובצבא.
היחסים בין האב לבנו הפשירו מעט כאשר האב ביקר בקיסטרין, זמן מה לאחר מכן הורשה פרידריך לבקר בברלין כדי להיות נוכח בחתונת אחותו.
זמן מה לאחר שחרורו שקל אביו להשיא אותו לאנה לאופולדובנה אחייניתה של אנה, קיסרית רוסיה, מטרת ההצעה הייתה ככל הנראה להדק את הקשרים בין פרוסיה לאימפריה הרוסית וכך להוות כוח שקול נגד אוסטריה, אולם האוסטרים מצדם לחצו על פרידריך לבטל את ההצעה.
פרידריך בעצמו הציע כעבור זמן מה לאביו להשיא אותו לנסיכה האוסטרית מריה תרזה, בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
האוסטרים דחו את ההצעה, אולם כפיצוי שידכו בין פרידריך לנסיכה אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן, בתו של דוכס בראונשווייג, פרידריך הסכים לנישואים בעל כורחו, וראה בהם התערבות יתר של אוסטריה בענייניה של פרוסיה.
הנישואים עצמם לא החזיקו כמעט מעמד כמעט כלל, וזמן קצר לאחר מכן הקשר שהיה ביניהם נפסק.
לפרידריך השני זאת הייתה החוויה הרומנטית האחרונה שלו עם אישה, ולא היה מעוניין בכך גם בהמשך השנים לבוא.
לאחר הנישואין, שנחגגו לבסוף בשנת 1733, החל המלך מבטל בהדרגה את ההגבלות שהטיל על בנו ובשנת 1734 התיר לו רשמית להקים לעצמו חצר משלו בטירת ריינסברג, שם איגד סביבו אמנים, שחקני תיאטרון, אנשי רוח ודעת שתמכו ברעיונות הנאורות אשר זכו לפופולריות רבה בקרב שכבות האינטלקטואלים באירופה.
בתקופה זו החל לגבש את תפישתו המדינית אשר טוענת כי המלך אינו שליט כל יכול ובעל סמכות אין-סופית הנובעת מרצון האל, אלא הוא למעשה "המשרת הראשון של מדינתו".
בשנת 1738 הוציא לאור בעילום שם את ספרו הראשון: "הרהורים ביחס למערך המדיני הנוכחי באירופה".
שנה לאחר מכן יצא ספרו השני, גם הוא תחת פסבדונים, "אנטי-מקיאוולי, או חיבור ביקורתי על 'הנסיך' של מקיאוולי".
בספריו אלו שטח פרידריך את רעיונותיו המהפכניים באשר למעמד המונרך במדינתו וביחס בין דת למוסר אמיתי.
ספרים אלו, כמו גם הספרים אותם כתב מאוחר יותר, נכתבו בשפה בה התחנך פרידריך – צרפתית.
רעיונותיו הליברליים הביאו את פרידריך להצטרף בשנת 1738 לתנועת הבונים החופשיים וזאת בניגוד לרצונו של אביו.
העלייה לשלטון ותקופת מלחמה ראשונה
עם מותו של פרידריך וילהלם ב-31 במאי 1740 עלה פרידריך השני לכס המלכות בפרוסיה.
הוא כבש את שלזיה, העשירה במשאבים, והצליח להשאיר את חבל הארץ בידיו במהלך המלחמות השלזיות ומלחמת הירושה האוסטרית.
בשטחים שקיבלה פרוסיה לאחר חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 יושבו תושבים גרמנים, ביצות רבות יובשו ושטחיהן הוסבו לשטחי חקלאות פוריים בהם גודלו גידולי שדה שונים.
לאחר שהשיב לממלכתו את עוצמתה הכלכלית שהתערערה בעת המלחמה, נפטר פרידריך השני ב-17 באוגוסט 1786. המלך, שזמן קצר לאחר נישואיו החל מתרחק מאשתו, היה חשוך בנים.
עדויות שונות מחייו מצביעות על כך שפרידריך היה הומוסקסואל .
אביו הכריח אותו להתחתן עם אשתו, אך הוא לא קיים יחסים אינטימיים עמה.
גם אחיו הקטן של פרידריך, היינריך, היה הומוסקסואל, אך פרידריך גרם גם לו להתחתן עם אישה לשם מראית עין.
המחקר ההיסטורי ביסס שפרידריך קיים קשרים אינטימיים מימי בחרותו עם גברים שונים; הדבר נודע לאביו ולאחותו, ומוזכר בחליפות מכתבים שונות ומרובות.
בזמנו נפוצה עדותו המפורטת של וולטר כמי שהיה חלק מחוג ידידיו של המלך, הסתכסך עמו ובהמשך אף חידשו את חליפת המכתבים ביניהם.
את מקומו כמלך פרוסיה ירש אחיינו פרידריך וילהלם השני.
בהיותו איש חרב קפדן, הוא השאיר אחריו צוואה מפורטת באשר לחלוקת רכושו, הסדרת יורשיו החוקיים וטקס הקבורה שביקש לעצמו.
אולם, בקשתו של המלך המנוח להיטמן בסמוך לכלביו בארמון סנסוסי לא מולאה על ידי יורשו, והוא נקבר לצד אביו במצודת העיר פוטסדם.
בשנת 1945 נחרב המקום כתוצאה מהפצצות כוחות הברית במלחמת העולם השנייה, אז הועברו עצמותיו למערב גרמניה.
בשנת 1991, ביום פטירתו של המלך, הועברו עצמותיו למקום בו ביקש להיקבר, בחצר הגפנים של ארמונו האהוב.
מנהיגותו הצבאית של פרידריך השני הייתה דוגמה ומופת לבאים אחריו.
פרידריך ראה בצבאו את אחד היסודות החשובים ביותר של ממלכתו, יסוד שסביבו בנה את המדיניות, הכלכלה והדיפלומטיה הפרוסית.
הוא בחר את קציניו בקפידה מתוך שכבות האצולה ונטע בקציניו ערכים של מסירות למדינה והרגשת שליחות בתפקידם.
הוא הנהיג בצבאו משמעת נוקשה ביותר, שסייעה לכוחות להילחם במצבי קרב כגוף אחד, מיומן ומקצועי.
פרידריך, שהשתמש בחינוך כאמצעי להשבחת צבאו, הניח את יסודות בית הספר, כפי שהוא מוכר לנו עד היום.
תפיסת עולמו הייתה לחנך לערכיות לאומית, דרך משמעת, סדר ומיגור הבורות.
פרידריך העריך את האמנות ואת יוצריה כבר בהיותו נער צעיר.
כשבגר, אימץ לעצמו אומנים אשר הקיפוהו ויצרו בחצרו.
התחום החביב עליו ביותר היה המוזיקה, ובמיוחד הנגינה בחליל, הכלי בו התמחה ואשר לו הלחין מעל 100 יצירות מוכרות כיום.
יצירות רבות נוספות נכתבו לבקשתו האישית על ידי מיטב מלחיני החצר שלו, ביניהם קרל פיליפ עמנואל באך ויוהאן יואכים קוונץ.
בשנת 1747 פגש פרידריך את המלחין יוהאן סבסטיאן באך, וזה הלחין לכבודו את יצירתו "המנחה המוזיקלית" (Musikalisches Opfer), יצירה המהווה אוסף של קאנונים ופוגות המבוססים על לחן של פרידריך עצמו.
שמה של היצירה מעיד על כך שהיא הולחנה והוגשה כמחווה למלך הפרוסי.
כיום ידוע שהמלך עסק גם באמנות פלסטית.
דוגמה טובה לכך היא ארמון סנסוסי אותו תכנן ועיצב בעצמו כארמון מרגוע הממוקם בעיבורו של יער מבודד מחוץ לעיר פוטסדם.
פרידריך, שמאס בחיי הבירה ברלין, בילה את רוב זמנו בארמון זה, וכאמור אף ביקש להקבר בו.
את עיסוקו בכתיבה החל פרידריך כבר בגיל 26, והוא המשיך לפרסם ספרים ומאמרים גם לאחר עלייתו לשלטון.
ספריו עסקו בפילוסופיה של השלטון המלוכני בראייתו, בהיסטוריה של ממלכתו ובניתוח היסטורי של מהלכים מלחמתיים.
בין השנים 1857–1846 יצא לאור אגד של כל כתביו בצרפתית, המתפרשים על פני 31 כרכים.
המלך ראה ביהודי הממלכה תושבים נחותים אף מתושביה הפולנים, אותם תיעב ודיכא.
במסמך שפרסם בשנת 1752 נקבע כי היהודים הם הכת המסוכנת ביותר בתחומי הממלכה וכאלו הגורמים נזקים לעסקי המסחר (של הנוצרים), ובעקבות כך הוטלו עליהם חוקים ותקנות רבות שנועדו להגביל ולהקשות את חייהם, למשל איסור עיסוק בסחר צמר ותוצריו.
בין היתר עסקו תקנות אלו במתן היתרי נישואין ליהודים, אשרות התיישבות והגירה, ובניהול עסקים בבעלות יהודית.
התקנות נכתבו בצורה מפורטת מאין כמוה וכך, לדוגמה, הוטל איסור על חזני קהילת היהודים בברלין לשאת נשים, והוטלה על היהודים אחריות קבוצתית-קהילתית לפשעים שבוצעו בידי פרטים מהקהילה.
ב-1769 נחקק חוק "חרסינת היהודים".
מדובר בחרסינה מאיכות ירודה שיוצרה במפעליו הכושלים של המלך ושמפאת חוסר גמור בקונים, נכפה על היהודים לקנותה במחיר מלא במטרה שהם, על ידי כישורי המסחר שלהם יצליחו למכור אותה מחוץ לפרוסיה.
כיבושיו של פרידריך השני וחלוקת פולין הכניסו תחת שלטונו עשרות אלפי יהודים שגרו במזרח.
התקנות המבזות לא מנעו מהמלך להשתמש ביהודים לצרכיו כאשר ראה זאת לנכון.
בתקופת מלחמת שבע השנים מינה יהודים כחוכרי המטבעה למען הגדלת הרווחים.
לאחר המלחמה, בעת תנופת הצמיחה הכלכלית, נעזר המלך בשירותיהם של היהודים כסוחרים ובנקאים ואף העניק לחלקם זכויות הקרובות לשל הנוצרים בממלכה.
עקב כך נוצרה הבדלה ברורה ורשמית בין שני "סוגי" יהודים בפרוסיה: האחד – היהודי התועלתן, שמניע את גלגלי הכלכלה הפרוסית, ואילו השני – היהודי הטפיל, שההגבלות וההשפלות חלו בעיקר עליו בשל חוסר תרומתו למאמץ הלאומי.
יהודי פרוסיה המשכילים והאמידים העריצו את פרידריך שבזכותו הגיעו למעמדם הרם, אך זו הייתה שכבה עילית דקה ביותר.
ביקורת של היהודים כלפי פרידריך ניתן למצוא בשיר שפורסם בעיתון המאסף ביום הולדתו של המלך, שמבקר את השותים ושרים לכבודו, ולעומת זאת מכריז את שירתו ונאמנותו לה'.
מרבית התקנות כנגד יהודים שהונהגו בימיו של פרידריך השני, בוטלו רק לאחר כיבוש פרוסיה בידי נפוליאון בשנת 1806 בעת מלחמתו נגד הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית.
ייחודו ומהפכניותו של פרידריך בהיסטוריה
פרידריך השני היה מעין דמות רדיקלית ביותר בימיו, שהביעה דעות שלא נהגו להשמע כלל וביניהן אתאיזם מוחלט.
בשביל הרבה אנשים בתקופה הזאת, חלקם גם מאנגליה, פרידריך השני נהפך לגיבור ולדמות מופת.
הוא נהג לכנות את הדת הנוצרית בפרט כ"דת בדיונית מטאפיזית מוזרה".
הוא לא חסך כלל וכלל בתיאורים, וכינה את ישו עצמו כ"גנימד" בהתייחס לחשיבותו של יוחנן בן זבדי בהיסטוריה.
פרידריך נהג להעצים את מעגלי ארמונותיו, ובין הבולטים שבהם הוא ארמון סנסוסי וההרחבה שבוצעה בארמון שרלוטנבורג.
בנוסף בחר פרידריך הגדול להקים את האופרה המלכותית של ברלין ומפעלי עבודות יד מפורסמים כגון תעשיית החרסינה המפוארת של ברלין.
כפי שדגל פרידריך, הוא הרחיב את מערכת המשפט הפרוסית.
הוא הנהיג שוויון זכויות בפני כל אזרחי המדינה, מה שהוביל גם להפחתת האנטישמיות כלפי יהודי פרוסיה.
בנוסף הוא נהג, בכל פעם שפגש אזרח רגיל מן השורה, להוריד את כובעו במעין מחווה לאזרח – עוד דרך המדגישה את גישתו הרדיקלית.
פרידריך וייסמן היה פילוסוף, מתמטיקאי ופיזיקאי יהודי-אוסטרי.
חבר החוג הווינאי ואחד התאורטיקנים המובילים של הפוזיטיביזם הלוגי.
וייסמן נולד בווינה ולמד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת וינה.
ב-1922 החל ללמוד פילוסופיה בהנחיית מוריץ שליק, מייסד החוג הווינאי.
ב-1938 נמלט לבריטניה עקב עליית הנאציזם.
וייסמן עסק בפילוסופיה של המדע באוניברסיטת קיימברידג' ביו השנים 1937 ל-1939 ושימש כמרצה לפילוסופיה של המתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד מ-1939 ועד מותו.
וייסמן ניהל דיונים נרחבים עם לודוויג ויטגנשטיין מ-1927 ועד 1936, לסירוגין.
הדיונים עסקו בפילוסופיה של המתמטיקה ובפילוסופיה של השפה.
חברים נוספים בחוג (ביניהם שליק, רודולף קרנפ והרברט פייגל) שוחחו אף הם עם ויטגנשטיין, אך לא באותו היקף.
בשלב מסוים, חשבו ויטגנשטיין ווייסמן לשתף פעולה בהוצאת ספר, אך תוכניות אלו ננטשו לאחר שמחלוקותיהם הפילוסופיות הפכו לברורות.
וייסמן נפטר באוקספורד ב-4 בנובמבר 1959.
פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (26 בדצמבר 1194 – 13 בדצמבר 1250) לבית שטאופן (הוהנשטאופן) היה אחד השליטים הבולטים בימי הביניים.
דמותו הייחודית הייתה שנויה במחלוקת בין בני דורו והיא ממשיכה לעורר מחלוקות בקרב חוקרים והיסטוריונים מאז ועד היום.
פרידריך נודע כפטרון וכתומך המדעים והאמנויות - איש אשכולות, שהצליח לשלב בין המזרח המוסלמי והמערב הנוצרי.
פרידריך היה בנם של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ושל קונסטנצה מסיציליה.
מאביו ירש את הזכות (על ידי בחירת אלקטורים) לשבת על כס קיסר האימפריה הרומית הקדושה כיורש העצר של בית הוהנשטאופן.
בנוסף לתואר זה, נשא פרידריך גם בתארים של מלך ירושלים, איטליה, בורגונדיה וסיציליה.
פרידריך השני עמד במרכזה של סדרת עימותים עם הכס הקדוש.
הסכסוכים נסובו על אינטרסים מנוגדים באיטליה ועל מאבקי שליטה וכוח בין הרשות החילונית לכנסייה.
שיאם של עימותים אלו היה בנידוי שהוטל על הקיסר שלוש פעמים על ידי האפיפיור.
עימותים אלו הובילו, בסופו של דבר, לקיצו של בית הוהנשטאופן ולהתפוררות האימפריה.
בהיסטוריה של ארץ ישראל ידוע פרידריך השני כמי שעמד בראש מסע הצלב השישי, מסע צלב ללא קרבות, שבו חזרה ירושלים לשלטון הצלבנים בתום משא ומתן עם הסולטאן המצרי.
פרידריך נולד ב-26 בדצמבר 1194. אימו קונסטנצה, בשלבים האחרונים להריונה, הייתה בדרכה דרומה לאורך קו החוף האיטלקי אל בעלה הקיסר היינריך השישי בסיציליה.
עם התגברות צירי לידה היא עצרה בעיר יסי (באיטלקית: Jesi), עיר אותה כינה בבגרותו "העיר המיוחדת שלי".