tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם כל זאת, אין לטעות ולחשוב כי דיסוננס הוא אינו דבר רצוי; יצירה שתכתב כולה באקורדים קונסוננטיים, למשל, אולי תשמע נעימה לאוזן אך היא תשעמם את המאזין שכן לא תהיה בה שום "אי יציבות" שדרושה פתרון (דומה הדבר ליצירה ספרותית ללא כל סיבוך עלילתי).
המלודיה של יצירה מסוימת, לרוב מאורגנת כדי לתקשר עם הרמוניות משתנות (מעברי אקורדים) שמלוות אותה, ושבנויות על קונסוננס ודיסוננס.
המיומנות של כתיבת מלודיה תלויה באופן מוחלט ביכולת לבחור תווים בהתאם (או, במכוון, שלא בהתאם) להרמוניות שלהם, תוך כדי שמירה על צורה מלודית מוגדרת (או לא מוגדרת באופן מכוון).
המונחים יוצרים דיכוטומיה מבנית שבה הם מגדירים זה את זה בהדרה הדדית: קונסוננס הוא מה שאינו דיסוננטי, ודיסוננס הוא מה שאינו קונסוננטי.
עם זאת, בחינה מדוקדקת יותר מראה שההבחנה יוצרת הדרגה, מהקונסוננטי ביותר לדיסוננטי ביותר.
בשיח סתמי, כפי שהדגיש המלחין והתאורטיקן הגרמני פאול הינדמית: "שני המושגים מעולם לא הוסברו במלואם, ובמשך אלף שנים ההגדרות השתנו".
המונח סוננס (sonance) הוצע להקיף או להתייחס באופן לא מחייב למונחים קונסוננס ודיסוננס.
הקונסוליה הכללית של ישראל בהונג קונג (בסינית: 以色列駐香港總領事館) היא הנציגה הדיפלומטית הבכירה ביותר של מדינת ישראל בהונג קונג, והיא אחת מארבע הקונסוליות של ישראל בסין, שכולן כפופות לשגרירות ישראל בבייג'ינג.
תחום האמנה של הקונסוליה כולל את הונג קונג ומקאו.
הקונסוליה ממוקמת במרכז האדמירלות שבהונג קונג.
המחלקות שלה כוללות משרד משפטי וקונסולרי, משרד פוליטי, משרד מידע, משרד כלכלי, משרד תרבות ומשרד אדמיניסטרטיבי.
בקונסוליה הוקמה מחלקה כלכלית ב-2012.
בתחילת שנות ה-70 הקימה ישראל, שלא היו לה קשרים עם סין, קונסוליה בהונג קונג (שהייתה תחת שלטון בריטי), מתוך כוונה שהנציגות תהיה פתח ליחסים בין ישראל לסין, אך שנתיים לאחר מכן נסגרה הנציגות.
ההסכם הותיר פתח להמשכת פעילות הקונסוליה הישראלית בהונג קונג גם לאחר חזרתה לשלטון סין, וכתוצאה מכך החליטה ישראל להקים מחדש את הקונסוליה.
חנן בר-און, המשנה למנכ"ל משרד החוץ, פנה לראובן מרחב, שיצא ב-1985 לשליחותו כקונסול ישראל בהונג קונג, במהלכה טווה קשרים עם אנשי אקדמיה וממשל בסין.
בביקורו פגש אנשי ממשל וקבל הסכמות עקרוניות לכינון משלחת אקדמית ישראלית בסין ובראש השנה ה'תשמ"ט אף הפתיע את שר החוץ שמעון פרס בברכת שנה טובה טלפונית מבייג'ינג.
החדשנות והפיתוח הטכנולוגי של ישראל הם בעלי שם עולמי.
ממשלת ישראל והמועצה המבצעת של הונג קונג חתמו על "מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי".
הסחר הדו-צדדי בין הונג קונג לישראל הגיע ל-6.2 מיליארד דולר ב-2013.
הקונסוליה תרמה לקראת חגיגות יום העצמאות הישראלי ה-66 כ-100,000 דולר הונג קונגי לאגודת הונג קונג לילדים נכים.
בנובמבר 2015 ארגנה הקונסוליה יחד עם האוניברסיטה הפוליטכנית של הונג קונג את שבוע ישראל 2015, בו הוצגו טכנולוגיה ישראלית, לצד תרבות, מוזיקה וסרטים לקהילת האוניברסיטה באמצעות שורה של פעילויות.
בפברואר 2017, במהלך אירוע של משטרת הונג קונג, השווה דובר את השוטרים המותקפים ליהודים שנרדפו על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
הקונסול הכללי של ישראל בהונג קונג אמר כי ההשוואה "פסולה" ו"מצערת", וכי הוא מקווה שהיא לא תשנה.
מאגף יחסי הציבור במשטרה נמסר בתגובה בערב כי הדברים שנאמרו בישיבה אינם מייצגים את עמדת המשטרה.
האירוע אף משך את תשומת לב הקהילה היהודית בהונג קונג.
הקונסוליה הישראלית במומבאי היא נציגות דיפלומטית של מדינת ישראל בעיר מומבאי שבהודו, שתפקדה כנציגות העליונה של ישראל בהודו בין השנים 1951 ועד להקמת שגרירות ישראל בניו דלהי ב-1992.
הקונסוליה אחראית כיום למדינות מהאראשטרה, גואה, גוג'ראט ומאדהיה פרדש.
הודו הכירה בישראל ב-1950 והתירה לישראל, בספטמבר 1951, למנות נציג מסחרי בבומביי שבהמשך הועלה לדרג של קונסול כבוד.
ישראל הקימה קונסוליה בבומביי, בה שכנו באותה עת מרבית הנציגויות הזרות, ב-1953, ומשרד החוץ ההודי הכיר בה בנובמבר אותה שנה.
ב-1957 מונה יצחק שנהר לקונסול, אך הוא נפטר לפני שהמינוי יצא לפועל.
בספטמבר 1960 הועלה דרג הנציגות לקונסוליה כללית.
ביום העצמאות ה-16 ב-1964 ביקש קונסול ישראל במומבאי לקיים מסיבה לציון היום בניו דלהי, שפוזרה על ידי ממשלת הודו, שטענה כי אין לקונסול סמכות אלא במדינת מהאראשטרה בה שוכנת מומבאי ולא בשאר מדינות הודו.
מדינת ישראל טענה ששטח האמנתו של הקונסול כולל את כלל שטח הודו.
במאי 1970 שיגר פת"ח מכתבי איום לקונסול.
באפריל 1972 ערכו בני ישראל ההודיים הפגנה מול הקונסוליה במומביי, כמחאה על "המדינות הגזענית" של ישראל.
בקיץ 1982 הוכרז קונסול ישראל בבומביי, יוסף חסיף, כ"אישיות בלתי רצויה" לאחר שהאשים בראיון עיתונאי את ממשלת הודו בכניעה לסחטנות ערבית.
בעקבות כך נוהלה הקונסוליה על ידי סגן קונסול.
ב-1989, בעקבות פגישה שקיים ראש הממשלה רג'יב גנדי עם חבר הקונגרס היהודי סטפן סולארז, יושב ראש תת-ועדת החוץ לענייני דרום-מזרח אסיה ובעל עניין מיוחד בהודו וניסה אף לסייע בקידום יחסי הודו–ישראל, התיר גנדי לישראל למנות מחדש קונסול בבומביי.
לתפקיד מונה עמוס רדיאן, שכיהן כסגן הקונסול.
בדצמבר 1991 החלה הודו לקשור יחסים עם ישראל, ואף שדרגה את מעמד הקונסוליה במומביי, כשהודיעה לקונסול כי מכאן ואילך יורשה להיפגש במהלך ביקוריו בניו דלהי עם ראש האגף המדיני האחראי למערב אסיה במשרד החוץ ההודי ולא רק עם ראש האגף הקונסולרי.
ב-29 בינואר 1992 הודיעה הודו על העלאת דרג היחסים עם ישראל לרמת שגרירות משני הצדדים, והקונסוליה הוכפפה לשגרירות ישראל בניו דלהי.
הקונסוליה נסגרה באוגוסט 2003 משיקולי תקציב ונפתחה שוב ב-2004.
קונסוליית מצרים בירושלים הייתה נציגות דיפלומטית של ממלכת מצרים, רפובליקת מצרים וקע"ם בירושלים בתקופת המנדט ובתקופה הירדנית.
הקונסוליה הייתה אחראית על העדה הקופטית בארץ ישראל.
הקונסוליה נפתחה בספטמבר 1925, כאשר פואד הראשון, מלך מצרים מינה את חסן עלי ביי לקונסול בירושלים.
המשרד הראשון של הקונסוליה הוקם ברחוב יפו, ליד גן העיר.
בהמשך עברה הקונסוליה לקטמון, ברחוב רחל אמנו, וחלקה מבנה עם הקונסוליה היוונית.
כיום משמש המבנה את הקונסוליה היוונית.
ב-1930 פוטר הקונסול המצרי בירושלים, עבדיין ביי, והצעד גרר מחאה מהקהילה המצרית בירושלים.
הקונסוליה שימשה נציגות דיפלומטית גם לאמירות עבר הירדן, עד להקמת הממלכה ההאשמית של ירדן ב-1946, שבעקבותיה נפתחה שגרירות מצרית בעמאן.
במלחמת העצמאות ב-1948 הוצב בקונוסליה כוח בן עשרים חיילים בפיקוד יוזאבשי (סרן) עיאסם חילמי.
בעקבות קרב סן סימון וכיבוש קטמון בידי כוחות הפלמ"ח ב־1 במאי 1948, נותר בית הקונסוליה בשכונת קטמון בשליטת ישראל.
לאחר המלחמה התמקמה הקונסוליה בשייח' ג'ראח שבירושלים הירדנית (כיום הבניין משמש את הקונסוליה היוונית).
ביוני 1957 גירשה ירדן את הקונסול המצרי, מוחמד עבד אל-עזיז, שנחשב אשם בהפגנות שהתקיימו באפריל.
ממשלת ירדן הודיעה כי לא תאפשר מינוי קונסול חדש כל עוד לא תתחייב ממשלת מצרים כי הקונסול לא יעסוק בפוליטיקה.
במרץ 1958 הכריזה ממשלת ירדן על הקונסול המצרי בירושלים, מוחיב סמארה, כאישיות בלתי רצויה, לאחר שהאשימה אותו בקיום קשר עם מחבלים.
לאחר הקמת קע"ם בפברואר 1958, התאחדו הקונסוליה המצרית והקונסוליה הסורית בירושלים.
ביולי 1958, בעקבות מהפכת 14 ביולי 1958 בעיראק, נסגרה הקונסוליה בעקבות ניתוק היחסים בין ירדן ומצרים.
במרץ 1960 הגיש הקונסול המצרי כתב האמנה שבו הוגדר תפקידו כממונה על "ירושלים העתיקה וערים אחרות של הגדה המערבית ושטחים המוחזקים בידי צבא ירדן", וממשלת ירדן סירבה לקבל את הקונסול.
הקונסולים של לבנון וערב הסעודית נמלטו לעמאן ערב מלחמת ששת הימים, אך הקונסולים של מצרים, סוריה ועיראק נותרו בעיר במהלך הכיבוש הישראלי.
הקונסולים ביקשו מחסה דיפלומטי מהקונסוליה הבלגית, אך ישראל הכריזה עליהם כבני ערובה וכי לא תשחררם עד קבלת הבטחה כי לא יפגעו היהודים בארצותיהם עקב המלחמה.
ב-23 בנובמבר 1968 שוחררו הדיפלומטיים המצריים במסגרת חילופי שבויים.
מחמוד פאוזי , שכיהן כקונסול מ-1942 ועד ל-1946, שימש לימים כראש ממשלת מצרים וכסגן נשיא מצרים.
קונסוליית אוסטריה בירושלים הייתה נציגות דיפלומטית של הקיסרות האוסטרו הונגרית והרפובליקה האוסטרית הראשונה בירושלים.
הקנצלר מטרניך הורה לקונסול האוסטרי בביירות, הברון אדוארד פון אדלבורג, לארגן מחדש את הקונסוליות האוסטריות במזרח התיכון, ובמסגרת זו הוחלט על פתיחת קונסוליית־משנה אוסטרית בירושלים, תחת קונסוליית אוסטריה בביירות.
הקונסול הראשון יוזף פיצמאנו הגיע לירושלים במרץ 1849, וב־1852 הפכה לקונסוליה עצמאית.
ב־1856 ביקר מקסימילאן, ארכידוקס אוסטריה באימפריה העות'מאנית, ושהה יומיים בירושלים.
ביקור בולט יותר היה ביקורו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ב־1869, בשובו מטקס חנוכת תעלת סואץ.
עם הקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1867, הפכו הקונסוליות האוסטריות בארץ ישראל לקונסוליות אוסטרו-הונגריות.
במסגרת הקונפדרציה הגרמנית ייצגה אוסטריה את הארצות הקתוליות בגרמניה, וייצוג זה היה תקף גם לגבי ירושלים, עד לאיחוד גרמניה ב־1871. הקונסוליה פרסה את חסותה גם על המנזר הפרנציסקני בירושלים.
לצד זאת הקונסוליה פרסה את חסותה גם על יהודים בירושלים, וסייעה למוסדות כמו בית הספר למל, בית החולים מאיר רוטשילד ושכונת בתי מחסה.
בין השאר, נבנה מבנה חדש גם עבור הקונסוליה האוסטרית ברחוב הנביאים, שכונה גם רחוב הקונסולים.
הקונסוליה ייצגה גם ענייני הולנד בארץ ישראל בשלהי המאה ה-19.
ב־1919 גורש הקונסול האוסטרי פרידריך קראוס בידי הבריטים, והקונסוליה נסגרה שנה לאחר מכן.
הקונסוליה נפתחה מחדש ב־1927. הקונסוליה נסגרה עם האנשלוס וסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית ורכוש הקונסוליה הועבר לנציגות גרמניה, בדומה למה שנעשה ביתר נציגויות אוסטריה בעולם.
אוסטריה מחזיקה כיום קונסוליה של כבוד בירושלים, ויצחק מולכו משמש כקונסול כבוד ממאי 1979.
קונסול תקופת כהונההגרף יוזף פיצמאנו1847–1861אוגוסט לאנק פון וולפסברג1861לאופולד וולכר פון מולטהיים1864הגרף ברנהרד קאבוגה1867–1881אנטון ריטר פון שטראוס1882קרל פון קוויטקובסקי1891תאודור איפן1894ארנסט פון קישני1896אמיל הירש1897היינריך ילטישיקה, גרנט1898אנטון שרפראט1900אלויס פוגאצ'אר1901לודוויג ריטר פון צפרוביץ1906רודולף פרנצ'שי1912פרידריך קראוס1915–1919???איבו יורדה?–1938
קונסולת משחקים ניידת היא קונסולת משחקי וידאו קטנה עם צג, בקרי משחק ורמקול מובנים, בה ניתן לשחק באופן עצמאי ללא צורך בציוד היקפי חיצוני כמו טלוויזיה או התקני שמע נפרדים.
מכשירי קונסולות המשחקים הניידות הם קומפקטיים וקלי משקל, והדבר מאפשר לשחק בהן בכל זמן ובכל מקום.
פיצ'רים בולטים בחלק גדול מקונסולות המשחקים הניידות:
מכשירים חדשים יותר מכילים מסכים עם רזולוציות גבוהה יחסית ומסכי מגע.
בקרי משחק מובנים עם כפתורים ו/או ג'ויסטיקים.
לעיתים רבות הם מכילים גם חיבור לאוזניות.
פיצ'רים בולטים נוספים בקונסולות המשחקים הניידות החדישות יותר כוללים לעיתים רבות קישוריות לאינטרנט, ואפשרות לחבר בקרי משחק חיצוניים.
בשנת 1976 חברת מאטל החלה למכור את המשחק "Auto Race" אשר היה המשחק האלקטרוני הראשון.
קונסולת המשחקים הניידת המסחרית המצליחה הראשונה הייתה מרלין שיצאה לראשונה לשווקים בשנת 1978 ומכרה בסך הכל מעל ל-5 מיליון יחידות.
קונסולת המשחקים הידנית הראשונה עם מחסניות הניתנות להחלפה הייתה קונסולת המשחקים מיקרו-ויז'ן של חברת מילטון ברדלי אשר יצאה לראשונה לשווקים בשנת 1979.
פריצת הדרך הגדולה הראשונה בשוק קונסולות משחקי הווידאו הניידות הייתה בשנת 1989 עם היציאה לשווקים של הגיים בוי של חברת נינטנדו.
הגיים בוי זכה להצלחה עצומה בעיקר הודות למחיר הסביר שלו, כמות המשחקים הגדולה שפותחה עבורו, וחיי הסוללה הארוכים של המכשיר.
בעקבות ההצלחה של הגיים בוי יצאו בהם מוצרים של חברת מתחרות כמו הגיים גיר של חברת סגה וה-Lynx של חברת אטארי אשר הכילו צגי צבע וחומרה חזקה יותר, אך התקשו להפוך לפופולריים יותר מהגיים בוי.
ההצלחה של הגיים בוי הובילה בהמשך לפיתוח של ה ה-Game Boy Color, Game Boy Advance.
קונסולת המשחקים נינטנדו DS, אשר יצאה לשווקים בשנת 2004 הכילה מסך מגע ומשחקים מקוונים והפכה לקונסולת המשחקים הניידת הנמכרת ביותר בכל הזמנים אשר מכרה מעל ל-150 מיליון יחידות ברחבי העולם.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 סוני נכנסה לשוק קונסולות המשחקים הניידות עם מכשיר ה-PlayStation Portable (מכונה גם PSP) אשר לו הייתה גרפיקה באיכות גבוהה במיוחד.
בהמשך יצאה לשווקים גם קונסולת המשחקים הניידת פלייסטיישן ויטה.
הפופולריות העצומה לה זכו הטלפונים החכמים והטאבלטים במהלך העשור השני של המאה ה-21 היוותה אתגר מהותי לקונסולות המשחקים הניידות הייעודיות משום שהם הכילו כמות גדולה במיוחד של משחקים אשר חלק גדול מהם היו זמינים בחינם.
למרות התחרות עם הטלפונים החכמים והטאבלטים, בשנת 2017 נינטנדו הוציאה לשווקים את קונסולת המשחקים ההיברידית נינטנדו סוויץ' אשר היא גם קונסולת משחקים ניידת וגם קונסולת משחקים בייתית.
בזכות החדשנות שלה, ספריית המשחקים הגדולה שלה, והאפשרות לשחק בה במשחקים מרובי משתתפים, היא זכתה להצלחה ניכרת במיוחד ועד 2021 נמכרו בסך הכל מעל למאה מיליון יחידות של הקונסולה.
הדור השני של קונסולות המשחקים הניידות
הדור הרביעי של קונסולות המשחקים הניידות
הדור החמישי של קונסולות המשחקים הניידות
הדור השישי של קונסולות המשחקים הניידות
הדור השביעי של קונסולות המשחקים הניידות
הדור השמיני של קונסולות המשחקים הניידות
קוֹנְסְטַנְטִיוּס כְלוֹרוּס, (קונסטנטיוס "החיוור" Kōnstantios Khlōrós) או קונסטנטיוס הראשון, בשמו המלא פְלַאבְיוּס וַלֶרְיוּס קוֹנְסְטַנְטִיוּס הרקליוס אוגוסטוס, (Marcus Flavius Valerius Constantius Herculius Augustus) היה קיסר רומי בטטררכיה הראשונה ולאחר מכן גם אוגוסטוס.
נולד בדרדניה ב-31 במרץ 250 ומת ב-25 ביולי 306. קונסטנטיוס שלט כקיסר עם מקסימיאנוס בין השנים 293 ל-305 וכאוגוסטוס במערב עם גלריוס מ-305 עד למותו.
היה אביו של אחד מגדולי הקיסרים של האימפריה הרומית, קונסטנטינוס הגדול.
קונסטנטיוס נולד בפרובינציה דַּרְדָּנִיה, אביו יוטרופיוס היה ככל הנראה אציל מקומי ואמו קלאודיה הייתה ככל הנראה אחיינית של הקיסרים קלאודיוס השני גותיקוס וקווינטילוס.
מחקר מאוחר מטיל ספק בשושלת יוחסין זו, יש השערה כי קישור זה נועד לשפר ולפאר את מוצאו של קונסטנטינוס הגדול והומצא ונכתב בתקופה מאוחרת יותר, על פי תאוריה זו מוצאו של קונסטנטיוס כלורוס היה צנוע ולא ראוי למי ששאף והנהיג את האימפריה.
הוא הצטרף לצבא האימפריה ובזכות כישוריו טיפס בסולם הדרגות וזכה להיות חלק מיחידת שומרי הראש של הקיסר אורליאנוס שהייתה קרויה פרוטקטורה אגוסטי נוסטרי (לטינית: Protectores Augusti Nostri) על פי הכתבים ההיסטוריים בני התקופה הוא נלחם במערכות הצבאיות כנגד האימפריה התדמורית שנערכו בשנות השבעים של המאה השלישית.
בעת תקופת שלטונו הקצרה של הקיסר קארוס הוא התמנה למושל הפרובינציה דלמטיה.
עם פרוץ המאבק על השלטון בין קארינוס לדיוקלטיאנוס הוא הימר על ותמך בדיוקלטיאנוס עובדה שאיפשרה לו להתבסס כדמות מפתח בממשל החדש.
בטקס שנערך ביולי 285 בעיר מילאנו הכתיר דיוקלטיאנוס את מקסימיאנוס לתפקיד אוגוסטוס נוסף שימלוך לצידו.
בשנת 286, מינה דיוקלטיאנוס את מקסימיאנוס לתפקיד אוגוסטוס כשליט במעמד שווה לצידו.
בשנת 288 התמנה קונסטנטיוס כמפקד המשמר הפרטוריאני תחת פיקודו של הקיסר של האימפריה המערבית מקסימיאנוס ובתפקידו סייע והשתתף במערכות של צבא האימפריה כנגד השבטים הגרמאניים שכללו מסעות מלחמה מעבר לנהרות הדנובה והריין.
על פי ציווי השליטים הבכירים גירש קונסטנטיוס את אשתו הראשונה פלוויה יוליה הלנה (אימו של קונסטנטינוס הגדול) ונשא לאישה את פלאביה מקסימיאנה תיאודורה (Flavia Maximiana Theodora) בתו של מקסימיאנוס.
ביום ה-1 במרץ 293 קיבל קונסטנטיוס את המינוי לקיסר והוסיף לשמו את השמות פלאביוס, קיבל לשליטתו את הפרובינציות גאליה בריטניה והיספניה וקבע את מושב שלטונו בעיר אוגוסטה טרוורורום (טריר) בעמק נהר המוזל.
קונסטנטיוס קיבל לידיו נתח בעייתי מאוד של האימפריה מולו עמדו גנרלים רומאיים ששלטו ללא תמיכת הסנאט וכקיסרים מורדים בחלקים מהפרובינציות ובעיקר בריטניה שנקרעה הלכה למעשה מגוף האימפריה הרומית ותפקדה כיישות מדינית עצמאית, גנרלים אלו הסתמכו על תמיכת הלגיונות שהיו תחת פיקודם ועל מערכת בריתות מורכבת עם השבטים המקומיים.
ראשי שבטים אלו שהיו בעלי שאיפות משלהם וראשי שבטים ששלטו באזורי הספר של הפרובינציות השתמשו בשעות כושר על מנת לנסות ולמרוד בשלטון של האימפריה או לעסוק בפשיטות שוד וביזה על מרכזי שלטון ומסחר.
עם תפיסת השלטון פנה קונסטנטיוס כלורוס לדכא את מרידתו של הגנרל קרוסיוס (Carausius) שהכריז על עצמו שליט בבריטניה וצפון גאליה החל משנת 268. בסוף שנת 293 הצליח קונסטנטיוס כלורוס לתפוס בחזרה את שטחי גאליה הצפונית וכבש את עיר הנמל החשובה בונוניה (בולון-סור-מר).
המהפך הגיע עם תוספת כוחות ששלח האוגטסטוס מקסימיאן לתגבור ותפיסת אזורי הספר לאורך נהר הריין, קונסטנטיוס כלורוס הצליח לאסוף ולבנות ספינות מהן הורכבו 2 ציים שנשלחו לבריטניה על מנת להגיע להכרעה מול יריביו העיקריים.
צי אחד בפיקודו של מפקד המשמר הפרטורייני הפליג משפך נהר הסיין נחת בסמוך למצר סולנט שבמפרץ סאות'המפטון ונכנס לקרב מול הגוף העיקרי של צבאו של אלקטוס, בתום יום הקרב נכנעו המורדים ואלקטוס נהרג.
עם הכנעת הפרובינציה המורדת של בריטניה פנה קונסטנטיוס כלורוס להבטיח את גבול האימפריה לאורך נהר הריין, גבול זה סבל מפשיטות חוזרות ונשנות של שבטים גרמאניים שניצלו את התרופפות השלטון הרומאי המרכזי במהלך המאה השלישית על מנת לתקוף מרכזי שלטון ונתיבי סחר בעומק הפרובינציות הגאליות או באזורי הספר.
בין השנים 303 ל-305 החלו מאבקי כוח וירושה בין השליטים של הטטררכיה.
על פי ההיסטוריה הרומאית ולמעשה הנוצרית, הקיסר גלריוס שהיה מקורב לדיוקלטיאנוס החל לפעול בחצר האוגוסטוס על מנת לקדם את מעמדו ובעיקר להשפיע על סבב המינויים העתידי בו יקבעו זוג האוגוסטוסים והקיסרים המולכים על האימפריה.
על פי ההיסטוריה הנוצרית גלריוס ניצל את העמדה האנטי נוצרית של דיוקלטיאנוס ואת הצווים האנטי נוצריים שלו מחד ואת עמדתו הסובלנית לכאורה של קונסטנטיוס כלפי הנוצרים על מנת לקדם את מעמדו ועמדותיו.
בשנת 304 נפגשו מקסימיאנוס וגלריוס ובהיעדרו של קונסטנטיוס קבעו כי תפקיד הקיסרים העתידיים יעבור למועמדים מוסכמים ולא בשושלת המשפחתית לפיה קונסטנטינוס בנו של קונסטנטיוס אמור היה לרשת את מקומו.
כך נבחר מועמדו של גלריוס פלביוס ולריוס סוורוס לתפוס את מקום הקיסר המערבי ומקסימינוס דאיה לקיסר המזרחי של האימפריה, מהלך זה שחתר תחת רצונם ותוכניותיהם של קונסטנטיוס ומקסימיאנוס הוביל בסיכומו של תהליך לפירוק הטטררכיה השנייה.
ביום ה-1 במאי 305 ויתרו האוגוסטוסים על הכיסא והעבירו את שרביט השלטון לקיסרים, בטקס שנערך במילאנו מול לגיונות הצבא מינה מקסימיאנוס את סוורוס לקיסר והכריז על קונסטנטיוס לאוגוסטוס.
טקס מקביל נערך בניקומדיה שם העביר דיוקלטיאנוס את שרביט השלטון בתואר אוגוסטוס לגלרינוס ומינה את מקסימינוס דאיה לקיסר.
בשנת 305 יצא קונסטנטיוס כלורוס למערכה נוספת בבריטניה כשהוא מלווה בבנו קונסטנטינוס.
הוא הרחיב את השלטון הרומאי באי לאחר שהצליח להביס את שבטי הפיקטים ששכנו מעבר לחומת אדריאנוס במזרח וצפון סקוטלנד והכריז על עצמו כ "בריטניקוס מקסימוס" (Britannicus Maximus) בינואר 306. הוא נפטר ממחלה זמן קצר לאחר מכן, ביום 25 ביוני 306, בעת שהצבא הרומאי חנה בעיר אבורקום (יורק).
הצבא שהיה תחת פיקודו הכריז על בנו קונסטנטינוס כאוגוסטוס ובכך נטרפו קלפי הפוליטיקה הרומאית, והחלו סדרת מאבקי כוח בין נושאי תוארי הקיסר ואוגוסטוס, שבסופם יצא קונסטנטינוס כשליט יחיד.
בסיס דיוקלטיאנוס הוא שמו של בסיס הנמצא בפורום הרומאי שברומא, עליו עמד עמוד מפואר שמאז נעלם.
הבסיס הוקם בשנת 303 בתקופת הטטררכיה ועליו דמויות מכונפות של אלת הניצחון ומוקדש לאוגוסטוס מקסימיאנוס ולקונסטנטיוס כלורוס.
על הבסיס כתוב "עשר שנים מוצלחות".
קוֹנסְטַנְטִין היא עיר ומחוז בצפון-מזרח אלג'יריה.
אוכלוסיית העיר מונה כ-350,000 תושבים והיא השלישית בגודלה במדינה, אחרי אלג'יר ואוראן.
העיר מרוחקת 60 ק"מ מחופי הים התיכון.
העיר קרויה על שמו של הקיסר הרומאי קונסטנטינוס, אשר בנה אותה מחדש בימי שלטונו.
שמה הקודם היה סירט או קירטה.
העיר חרוצה בגאיות עמוקים הנחצים על ידי גשרים ואמות מים רבים (כמו גשר באב אל-קנטרה, גשר סידי ראשיד וגשר סידי מג'יד).
בעיר קבור עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, גיבור לאומי אלג'יראי.
בעת העתיקה התקיימה באזור העיר קירתא או כרטן, שהייתה מושבה פיניקית.
בקונסטנטין שנקראה בעבר בוריון או סירט, היה בית כנסת מפואר שעל פי המסורת נוסד בזמן שלמה המלך ויש אומרים שהיה מעין מקדש.
על פי מסורת זו, ספקו יהודי בוריון ברווזים לשלמה המלך.
עם גלי ההגירה מספרד בעקבות פרעות קנ"א נוסדה בעיר קהילה חשובה שזכתה לכינוי "ירושלים הקטנה" שהוקמה על ידי יהדות מגורשי ספרד.
בתקופה זו נודעו בה הרבנים רבי יוסף מניר, רבי מימון נג'אר, רבי יוסף זימרון ועוד.
בראש הקהילה היו רבנים חשובים דוגמת סידי פרג' חלימי.
בעיר זו גם נולדו הפיזיקאי היהודי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1997, קלוד כהן-טנוג'י, ואנריקו מסיאס, אמן וזמר הבולט בסגנונו המיוחד.
שני אישים אלה חיים בצרפת, ובה פתחו את מרבית דרכם המקצועית.
גם אלפרד נקש, אלוף השחייה ששרד באושוויץ, נולד וגדל בעיר הזו.
ב-3 באוגוסט 1934 נרצחו 25 מיהודי קונסטנטין על ידי שכניהם המוסלמים.
כל יהודי העיר עזבוה בשנות השישים כאשר הצרפתים עזבו את אלג'ריה, ורובם היגרו לצרפת.
ליהדות קונסטנטין מנהגים ייחודיים משלהם רובם כנהוג ביהדות צפון אפריקה, בשנים האחרונות (2018-2017) חלה התעוררות בקרב קהילה זו לשימור מנהגיה המיוחדים הקדמונים שהונהגו בה על ידי גדולי עולם, ולכך הודפסה מחדש הגדה של פסח בנוסח ומנהגי יהדות קונסטנטין הנקראת הגדה של פסח-אהבת הקדמונים-שערי רחמים.
פלביוס קונסטנטיוס (flavius constantius מת ב-2 בספטמבר 421) היה אחד מהקיסרים של האימפריה הרומית המאוחרת.
הוא שלט מספר חודשים במשותף עם הקיסר הונוריוס.
קונסטנטיוס עלה לגדולה ב-411, כאשר מונה לתפקיד מגיסטר מיליטום של הונוריוס ונאבק בהצלחה בויזיגותים, אותם הצליח להדוף מאיטליה חזרה לגאליה.
כתוצאה מכך, הוענק לו תואר פטריקיוס ובינואר 417 נישא לאחותו של הונוריוס, גאלא פלקידיה, שככל הנראה נכפתה להנשא לו.
לבסוף, הוא קודם לתפקיד אוגוסטוס-במשותף יחד עם הונוריוס ב-8 בפברואר 421. הוא מת מאוחר יותר באותה שנה, ב-2 בספטמבר 421.
לגאלא פלקידיה וקונסטנטיוס היו שני ילדים: הקיסר לעתיד ולנטיניאנוס השלישי ויוסטה גראטה הונוריה, ששחקה תפקיד חשוב באסון פלישת אטילה ההוני בשנת 450. הצלחתו של קונסטנטיוס לעלות מתפקיד מפקד צבאי לדרג אימפריאלי השפיעה מאוד על פעולותיהם של אחרים שהחזיקו בתפקיד פטריקיוס מאוחר יותר, כמו פלביוס אאטיוס וריקימר.
קוואפיס היה משורר בן הקהילה היוונית של העיר אלכסנדריה, שבה חי רוב חייו.
שירתו של קוואפיס נטועה בהיסטוריה היוונית והנוצרית-מזרחית.
את עצמו כינה קוואפיס "משורר הלני".
בנוסף לנושאים היסטוריים ומיתולוגיים, כתב קוואפיס גם שירה אישית מאוד על חוויותיו כהומוסקסואל, שירה שלעיתים קרובות הייתה חדורת פסימיות.
כמה משירים אלה התכתבו עם המסורת היוונית הקלאסית של אפיגרמים ושירי אהבה חד-מיניים.
קוואפיס נולד בשנת 1863 באלכסנדריה שבמצרים למשפחה זעיר-בורגנית.
בין השנים 1872–1879 התגוררה המשפחה בלונדון ובמנצ'סטר שבאנגליה, ובין השנים 1882–1885 התגוררה בקונסטנטינופול, שם התוודע קוואפיס אל מקורות יווניים וביזנטיים.
הוא החל לכתוב בשפה האנגלית שירי אהבה ותרגומים.
בתום השהות בקונסטנטינופול חזר קוואפיס לאלכסנדריה ומיעט לצאת ממנה עד למותו.
הוא הועסק כעיתונאי ואחר כך כפקיד במשרד ההשקיה שבמיניסטריון העבודות הציבוריות, שם עבד משנת 1892 ועד תחילת שנות העשרים של המאה ה-20. בשנים אלו פרסם שירים בכתבי עת בשפה היוונית.
שירים, תרגם יורם ברונובסקי, ספרית פועלים, 1978.
כל השירים, תרגם יורם ברונובסקי, הוצאת כרמל, ירושלים, 1993.
זכור, גוף - שירי זיכרון ותשוקה, תרגום דורי מנור עם ישראלה אזולאי-נחום, הוצאת נהר ספרים,2017.
ראשיתם, ארבעה תרגומים לשיר, מאת שמעון הלקין, אריה זקס, יורם ברונובסקי ודורי מנור עם ישראלה אזולאי.
קונסטנטין הוא סרט פעולה/מסתורין-פנטזיה של גיבורי-על משנת 2005 המבוסס על סדרת הקומיקס "הלבלייזר", מבית היוצר של DC קומיקס.
הסרט מציג את המדיום ומגרש השדים ג'ון קונסטנטין (קיאנו ריבס) אשר מסייע לבלשית הפונה אליו (רייצ'ל וייס) לחקור את נסיבות מותה המסתורי של אחותה התאומה.
מספר אלמנטים מהסרט לקוחים מסיפור "Dangerous Habits" (גליונות 41–46) אשר בקומיקס.
באתר חפירות במקסיקו, אדם מגלה את חנית הגורל שמכוסה בדגל נאצי שמיד משתלטת עליו וגורמת לו לשים פעמיו אל עבר לוס אנג'לס.
בלוס אנג'לס, ג'ון קונסטנטין מגרש שד מילדה, כאשר הוא נשאר אדיש לניסיונו של השד לעבור לממלכת החיים.
מאוחר יותר באותו יום, מתאבדת חולת מחלת נפש בשם איזבל דודסון בבית חולים פסיכיאטרי, והדבר מערער את שלוות רוחה של אחותה, הבלשית אנג'לה דודסון.
קונסטנטין מגלה שיש לו סרטן ריאות כתוצאה מהעישון הכבד שלו, ומנסה לדבר אל המלאך גבריאל בבקשת סליחה מאלוהים.
גבריאל מצידו מראה לקונסטנטין כי מאחורי כוונותיו הטובות מסתתרות כוונות אנוכיות.
דודסון מקבלת קצה חוט המוביל אותה לקונסטנטין, ושואלת אותו מדוע מאמינה קתולית אדוקה כאחותה התאבדה.
קונסטנטין מגלה לה כי הארץ היא ממלכה נייטרלית שבין גן עדן לגיהנום, שבה אלוהים והשטן מתערבים ביניהם מי יזכה ביותר נשמות, וכי התערבותם של בני אנוש בעלי מוצא שדי או מלאכי מותרים.
קונסטנטין נולד במתת להבחין בישויות אלו וכתוצאה מכך סבל מטראומות וניסה להתאבד, מה שאפשר לו "להציץ" לתוך הגיהנום לפני שהצילו אותו הרופאים ממוות.
בעקבות ניסיונו להתאבד, קונסטנטין נידון להישאר ארור ולהילחם בכוחות הגיהנום על פני הארץ מתוך כוונה לזכות בכרטיס הכניסה חזרה לגן עדן, אבל תוך כדי מצליח להכעיס את השטן.
קונסטנטין מגלה שדודסון ואחותה ניחנו בטלפתיה.
אנג'לה משתמשת במתת זה כדי להוביל את קונסטנטין אל בלתזר, שד בין-גזעי שקשר קשר עם בנו של השטן, ממון, לכבוש את הארץ.
לאחר שממון ישתלט על רוחו של בעל כוחות על-חושיים, הוא צריך התערבות אלוהית כדי לעבור אל תוך ממלכת הארץ.
לשם כך עליו להניח ידיו על חנית הגורל, שמהולה בדמו של ישו.
כאשר השניים מנסים להימלט מבלתזר, דודסון נחטפת.
קונסטנטין דולק בעקבותיהם לעבר בית החולים, לשם מגיע האדם שמחזיק בחנית הגורל ועוזר לממון להשתלט על גופה של דודסון.
קונסטנטין ועוזרו צ'אז מנסים לגרש את ממון מגופה של אנג'לה, כאשר צ'אז נהרג בידי גבריאל, שהופך לגשמי ומכניע את קונסטנטין.
גבריאל, בהיותו מריר על הישועה אותה מקבלים בני אנוש מאלוהים, נשבע לנגע את הארץ באש הגיהנום באומרו כי בני אנוש זכאים לכך רק אם הם אציליים באמת ובתמים.
כאשר גבריאל מתכונן לשחרר את ממון, קונסטנטין שולח יד בנפשו וזוכה להפגש בשטן, שהגעתו עוצרת את הזמן.
כאשר קונסטנטין מספר לשטן את תוכנית שחרורו של ממון בידי גבריאל, השטן אינו מרוצה מתוכניתו של ממון, מחזיר אותו לגיהנום ומקצץ את כנפיו של גבריאל.
השטן שואל את קונסטנטין מה הוא מבקש בתמורה, וזה מבקש את שחרורה של איזבל לגן עדן.
השטן נענה לבקשה ומתחיל לגרור את קונסטנטין לעבר הגיהנום, אך נעצר בידי אור אלוהי, שמקבל את קונסטנטין לגן עדן בגלל מעשיו הטובים.
מאוכזב, השטן לוקח מקונסטנטין את הסרטן שבגופו ומחייה אותו.
לבסוף, קונסטנטין נותן לדודסון את חנית הגורל ומבקש ממנה להחביאה.
כאשר אנג'לה עוזבת, קונסטנטין לוקח לפיו מסטיק, לראשונה אחראי לגורלו.
בסוף כתוביות הסיום רואים אותו מבקר את קברו של צ'אז ומניח על הקבר מצית.
כאשר הוא פונה ללכת, מופיע צ'אז בדמות מלאך ועוזב אל עבר השמיים, משאיר מאחוריו את קונסטנטין מחייך.
קיאנו ריבס – ג'ון קונסטנטין
רייצ'ל וייס – אנג'לה/איזבל דודסון
שיה לה-באף – צ'אז קריימר
דג'ימון הונסו – פאפא מידנייט
פרוט טיילור וינס – האב הנסי
הבדלים בין הקומיקס הלבלייזר לבין הסרט
בקומיקס, ג'ון קונסטנטין הוא אנגלי ובלונדיני בניגוד לדמותו בסרט, אמריקני שחור שיער.
בקומיקס, קונסטנטין נידון להישאר ארור בעקבות שימוש בקסמים וניסיונו לרצוח את אביו.
בסרט, צ'אז נהרג בידי המלאך גבריאל.
בקומיקס, צ'אז הוא מבין חבריו הקרובים ביותר של קונסטנטין שנשאר בחיים ועוזר לו במרבית מאורעותיו.
בסרט, קונסטנטין נאבק ללא הרף בכוחות הגיהנום פנים מול פנים כדי להציל את הארץ.
בקומיקס הוא משתמש בתחבולות כדי להימנע ממאבקים וכדי להביס את אויביו.
בסרט, גבריאל היה לאויבו של קונסטנטין.
בסיפור Dangerous Habits גבריאל הייתה דמות נייטרלית שאליה פנה קונסטנטין כדי לחפש מרפא למחלתו.
בסרט, השטן מוציא את הסרטן מגופו של קונסטנטין בגלל הקרבתו האצילית.
לאחר מכן קונסטנטין נראה לועס מסטיק כתחליף לעישון.
בקומיקס, קונסטנטין מערים על שלושה שדים בעסקה על נשמתו וכאשר הם מגלים את התרמית הם מרפאים את הסרטן מגופו, מכיוון שאינם רוצים לצאת למלחמה אחד בשני.
בניגוד לסרט, קונסטנטין ממשיך לעשן.
בסרט, קונסטנטין משתמש ב"רובה ציד קדוש" שטעון בכדורים שנתברכו בידי האפיפיור, בתוספת להביור "נשמת הדרקון".
בקומיקס, הוא מתעב ונמנע מכלי נשק.
קונסטנטין משתמש במגוון כלי נשק וקמעות בסרט, ממכלול אמונות.
החל מלהביור "נשמת הדרקון" (פגניות), לאגרופן עם צלבים החרוטים בו (נצרות), למים קדושים מנהר הירדן (נצרות).
בנוסף מתוארות כוסות המכילות את מהותה של הפרה הקדושה (הינדואיזם).
קונסטנטין איפסילנטי היה בנו של השליט אלכסנדר וודה איפסילנטי ואביו של אלכסנדר איפסילנטי, מנהיג הפיליקי אטריה.
הוא התחיל את הקריירה שלו כמתורגמן דיפלומטי (דרגומן) בחצר הסולטאן העות'מאני, בתקופת השלטון השנייה של אביו בארצות הרומניות.
במהלך שירותו כמתורגמן קשר יחסים עם נציגים רוסים ואנגלים ובעזרתם הגיע לשלטון בנסיכות מולדובה ב-1799. בעקבות מדיניות פרו-רוסית מודגשת הודח ב-1801 ושב לקונסטנטינופול.
לפי ההסכם הרוסי-טורקי מ-1802, הרוסים קיבלו אפשרות להשפיע על מינוי שליטים בארצות הרומניות לתקופה של שבע שנים והביאו למינויו של ניקולאה מברוקורדט לשליט נסיכות ולאכיה.
הוא הצטרף לפעילות לשחרור יוון וכשמעורבותו התגלתה הוא נמלט לווינה, ובשנת 1799 קיבל חנינה מידי הסולטאן ומונה לשליט של נסיכות ולאכיה.
בשנת 1805 הודח ונמלט לסנקט פטרבורג, ובשנת 1806 חזר לבוקרשט בראש 20,000 רוסים, כדי לחדש את המאבק לשחרור יוון.
בעת שלטונו בוולאכיה נעזר בשירותיו של הסוחר והחלפן הארמני מנוק מרזאיאן שנהנה מאמונם של הטורקים והרוסים כאחד.
אולם תוכניותיו של איפסילנטי נקטעו בעקבות חוזה טילזיט.
הוא חזר לרוסיה ונפטר בקייב.
בתחילת המאה ה-19 הגן על יהדות בוקרשט מפני עלילת דם.
פלאביוס יוליוס קונסטנטיוס (7 באוגוסט 317 - 3 בנובמבר 361), היה בנו של קונסטנטינוס הגדול ועם מותו הפך לשליט ולקיסר רומא בין השנים 337 ל-361 תחילה ביחד עם אחיו ולאחר מכן כשליט יחיד.
שלטונו התאפיין בלחימה בין טוענים לכתר ומוקדי כוח באימפריה הרומית ואויבים מבחוץ.
בתקופתו זכתה המינות האריאנית לתקופת חסד קצרה בתמיכתו, בגין עובדה זו אבות הכנסייה וההיסטוריונים הנוצרים מתארים אותו בצבעים של שליט העוין את הזרם המרכזי בנצרות.
ההיסטוריון אמיאנוס מרקלינוס שהיה קרוב לחצר הקיסר מתאר אותו כאדם בעל מצפון אך גאוותן וטיפש שהיה טרף קל לשרלטנים ומְלַחֵכי פִּנְכָּה.
קונסטנטיוס נולד בשנת 317 בעיר סירמיום בפרובינציית פאנוניה, בנו השלישי של האוגוסטוס קונסטנטינוס הגדול והשני מאשתו השנייה פאוסטה בתו של האוגוסטוס מקסימיאנוס.
הוא קיבל את התואר קיסר מאביו ביום 13 בנובמבר 324. בשנת 336 הוא נשלח לפקד על הלגיונות הרומאיים במזרח מול איום מחדש של האימפריה הסאסאנית שניצלה חוסר שקט בארמניה על מנת לפתוח בפעולות מלחמתיות כנגד הפרובינציות המזרחיות של האימפריה.
הסאסנים הצליחו תחילה לפרוץ את גבולות האימפריה הצבא הסאסאני שטף דרך מסופוטמיה וכבש את העיר אמידה (דיארבקיר).
הגלגל התהפך משהגיע התגבורת הרומאית בפיקודו של קונסטנטיוס השני ובסדרת קרבות דחקו את הסאסאנים לאחור וביצרו את מבצרי הגבול.
בשנת 337 נפטר קונסטנטינוס הגדול בעיר שנקראה על שמו קונסטנטינופול.
קונסטנטיוס ערך לאביו האוגוסטוס הלוויה מפוארת וקבר אותו בכנסיית השליחים הקדושים.
מותו של קונסטנטינוס סימן תחילתו של מסע טיהורים ללא רחמים בקרב בני משפחתו ויורשיו הפוטנציאליים.
אף על פי שהמקורות של התקופה לא מצביעים על קונסטנטיוס כיוזם מרחץ הדמים אין ספק כי הוא (ואחיו בניו של קונסטנטינוס הגדול) היו המנצחים והמרוויחים הגדולים מתוצאותיו.
אין ספק כי קונסטנטיוס היה מעורב בעקיפין או ישירות בטיהור במטרה להסיר איומים פוטנציאליים על שלטונו.
בטבח נרצחו שניים מדודיו ו 6 מבני דודיו ובהם חניבליאנוס (Hannibalianus) גיסו של קונסטנטיוס מנישואים לאחותו קונסטנטינה ובסופו נותרו בחיים אחיו הבכור של קונסטנטיוס - קונסטנטינוס השני ואחיהם הצעיר קונסטנס ו3 מבני דודיו קונסטנטיוס גאלוס, יוליאנוס הכופר ונפוטיאנוס .
משהתגבשה אחיזתם בשלטון קונסטנטיוס ואחיו נפגשו בעיר סירמיום זמן קצר לאחר מכן וסיכמו על חלוקת שטחי האימפריה ביניהם.
קונסטנטיוס קיבל את הפרובינציות המזרחיות ובהן תרקיה, סוריה ומצרים וקבע את מושבו בקונסטנטינופול.
קונסטנטינוס השני קיבל את השליטה על בריטניה וגאליה היספניה והיה עוצר לקונסטנס שרשמית שלט על איטליה אפריקה איליריקום פאנוניה ומקדוניה.
בעוד קונסטנטיוס עוסק בביסוס שלטונו באימפריה ניצל השליט הסאסאני שאפור השני את ההזדמנות ופלש בכוח רב אל השטח הרומאי בצבא שכלל פילי מלחמה אך מול התנגדות עיקשת של חילות המצב הרומאיים נאלץ לסגת.
עם זאת האסטרטגיה של קונסטנטיוס הוכיחה עצמה במבחן המציאות ומשעזב האוגוסטוס את הפרובינציות המזרחיות נמנעו הסאסאנים ממתקפות בהיקף משמעותי.
בעוד קונסטנטיוס עסוק בקרבות במזרח ניצת סכסוך על תחומי השליטה בתוך האימפריה בין קונסטנס לבין קונסטנטינוס השני שהסתיים במפתיע במותו של קונסטנטינוס בשנת 340 במארב בסמוך לעיר אקוויליה, קונסטנס הצעיר מבין האחים תפס את השלטון על האימפריה המערבית אך חוסר ניסיונו גרם להתמרדות הלגיונות שבחרו את הגנרל מגניניטוס (Magnentius) לאוגוסטוס.
קונסטנס שאחרוני נאמניו נטשו אותו נרצח לבסוף על ידי המורדים.
למרות האיום הישיר על שלטון השושלת ושלטונו של קונסטנטיוס באופן ישיר הוא נמנע מלנטוש את החזית בטרם הדף את הצבא הסאסאני שצר בפעם השלישית על המבצר האסטרטגי נציבין (Nisibis) ושיקם את חומות המבצר.
בדרכו אל הקרב מול מגנינוטיוס נפגש קונסטנטיוס עם וטרניו פגישה במהלכה הוברר לו כי מאחרי גבו נקרם קשר לחלק את האימפריה על פי גרסה זו הוא הצליח לרכוש מחדש את נאמנות הלגיונות שמלכתחילה היו קשורים לבית קונסטנטינוס ועם הופעתו של מי שהיה היורש החוקי של השושלת בחרו לנטוש את וטרניו.
משנת 350 תפסו נאמנים של מגנינוטיוס את השלטון באיטליה וברומא.
לאחר 28 יום הצליח צבא בפיקודו של מרסליאנוס, הקצין הבכיר בצבאו של מגנינוטיוס לכבוש את רומא, לתפוס את נפוטיאנוס ולהוציא אותו להורג.
לאחר תהלוכת ניצחון בה הוצג ראשו של נפוטיאנוס בפומבי ערכו המנצחים טיהור בקרב אצילי העיר.
אירוע זה בעל חשיבות שולית יחסית הוכיח למגנינוטיוס כי למרות האירועים של העבר הקרוב והצלחתו בתפיסת האימפריה המערבית מול יורשי קונסטנטינוס נאמנות הציבור הרומאי ובעיקר האדמיניסטרציה של האימפריה הייתה נתונה לשושלת של קונסטנטינוס הגדול וכי לפניו מאבק של ממש
בסוף שנת 351 נפגשו צבאות המזרח תחת פיקודו של קונסטנטיוס עם צבאות המערב תחת פיקודו של מגנינוטיוס בקרב של מורסה מז'ור.
טרם הקרב תמרנו הצבאות בשטחים הפתוחים של פרובינציית פאנוניה.
בספטמבר 351 נפגשו הצבאות בסמוך לעיר (מורסה) אוסייק במישור הגובל בגדות הנהר דראווה.
הקרב היה אכזרי במיוחד ונכנס להיסטוריה כקרב בין צבאות רומאיים עם מספר הנפגעים הגדול ביותר על פי המקורות בני התקופה קונסטנטיוס התבצר על גדת הנהר עם צבא של 80,000 חיילים מול צבא בן 36,000 חיילים בפיקודו של מגנינוטיוס.
מתקפת איגוף של יחידות הפרשים הכבדים קיפלה את הכנף השמאלית של צבא המערב שם נלכדו הבורחים כנגד הנהר ונהרגו או טבעו.
על פי האומדנים נהרגו כ 30000 חיילים מכל צד מגנינוטיוס ברח משדה הקרב ונסוג לחלוטין מפאנוניה והתבצר באקוויליה במטרה להתגונן מול פלישה אל תוך איטליה.
הניצחון הוצג על ידי אנשי הכנסייה כהתערבות אלוהית וניצחון הנצרות על הכופרים הפגאניים.
קרב מון סלקוס ודיכוי המרד
במהלך 352 פעל קונסטנטיוס לבסס את שליטתו באיטליה, הוא חזר ותפס את מוסדות השלטון וחזר להיות השליט המוכר של האימפריה על ידי הסנאט, הכרה שניתנה למגנינוטיוס בעת שליטתו ברומא ואיטליה.
במהלך 353 הוא חזר למקד את פעולותיו על מנת לדכא את המרידה, וניצל את שליטתו המחודשת בצי הרומאי שבסיסיו היו באיטליה על מנת לכבוש מחדש את הפרובינציות באפריקה ולאחר מכן היספניה משם חדרו ספינות הצי אל תוך שטחי גאליה וכבשו את העיר ליון.
מגנינוטיוס מאידך התקשה לשמור על עמדותיו ונאלץ לסגת אל צפון גאליה ואיבד את כל התמיכה לכאורה שהייתה לו באיטליה ואחיזתו בגאליה החלה להתרופף משהשבטים הגרמאניים חזרו לתקוף את אזורי הגבול.
הקרב הסופי הידוע בהיסטוריה כקרב מון סלקוס (Mons Seleucus) התחולל ביום 3 ביולי 353 באזור האלפים העליונים בסמוך לעיר הצרפתית גאפ.
לאחר יום לחימה עקוב מדם הצליח צבאו של קונסטנטיוס לגבור על צבאות המורדים.
משנתברר כי אבדה כל תקווה וכי לא נותרו לו תומכים בקרב יחידות הצבא בחר מגנינוטיוס להתאבד מלפול בידי האוגוסטוס המנצח.
קונסטנטיוס לא הסתפק בניצחון הצבאי אלא ערך טיהור מקיף וללא רחמים בכל התומכים ומשתפי הפעולה עם המרידה.
ההיסטוריונים הרומאיים בני התקופה מציירים בצבעים קשים את הטיהורים ומציינים את הפקיד פאולוס "קטנה" (פאולוס ה"שרשרת" Paulus Catena) שמונה על ידי קונסטנטיוס לעמוד בראש הפעולה, בזכות יעילות ואכזריותו הוא קיבל את הכינוי "השרשרת" בגין המאסרים הרבים שביצע במי שנחשד תומך במרד.
הוא "ניקה" אך חיל המצב בבריטניה מנאמני מגנינוטיוס אך הרחיב את פעולתו אסר והרג אנשים אחרים באשמות שונות וללא ראיות.
מבריטניה נשלח פאולוס למצרים של הקים בית משפט שדה ששפט והוציא להורג חשודים בבגידה במשפטי בזק.
קונסטנטיוס הקדיש תשומת לב מיוחדת לרדיפתו אחר אתנסיוס, אחד מאבות הכנסייה והבישוף ה-20 של אלכסנדריה שהביע תמיכה במגנינוטיוס.
קונסטנטיוס שמלכתחילה הביע את תמיכתו בנצרות האריאנית חידש את צו הגירוש של אתנסיוס.
בעוד קונסטנטיוס מנקה את ההתנגדות לשלטונו במערב ומביא את הלגיונות תחת מרותו הוא נאלץ להפנות את תשומת לבו למזרח.
גאלוס שמונה לקיסר ואמור היה לשלוט בפרובינציות המזרחיות לשמור על השקט לאורך הגבולות ובתוך הפרובינציות נכשל במשימותיו ומאידך גילה התנגדות עיקשת עד כדי מרדנות כנגד פקודות קונסטנטיוס.
בשנת 351 בסמוך לכניסתו לתפקיד הקיסר ועל רקע אי היציבות באימפריה הרומית במהלך מרידתו של מגנינוטיוס והעימותים התכופים עם האימפריה הסאסאנית שערערו את הסמכות השלטונית הרומאית בפרובינציות המזרחיות, פרץ מרד בקהילות היהודיות של ציפורי וטבריה.
המורדים הצליחו תחילה להשתלט על שטחים משמעותיים בארץ ישראל וניצלו את דלילות הכוחות הצבאיים הרומאיים על מנת לכבוש את ירושלים.
תגבורת רומאית בפיקודו של המצביא אורסיקינוס מנאמניו של קונסטנטיוס צעדה מאנטיוכיה אל תוך הגליל ודיכאה את המרד במהירות ויעילות.
גאלוס התקשה להתמודד עם אתגרים נוספים ובהם פשיטות של הסאסאנים ומרדנות של הפרובינציות אך איבד את השליטה כאשר תנאי רעב וקשיים כלכליים הביאו אותו לכל עימות עם האצולה המקומית, שורה של חוקים לא פופולריים שמטרתם איסוף מיסים ומשפטים מבוימים שמטרתם הכנעת ההתנגדות בקרב האוכלוסייה המקומית הביאו להתמרמרות שהגיע לאוזני קונסטנטיוס.
שליחים שנשלחו על מנת לעמוד על מהות האירועים במזרח נאסרו והוצאו להורג בפקודת גאלוס.
גאלוס שנדחק לפינה המשיך את העימות וערך מסע טיהורים בקרב האצילים וקציני הצבא של הפרובינציה, בפקודתו נאסרו אזרחים ואנשי צבא שהואשמו בבגידה והוצאו להורג בהליך מקוצר.
היסטוריונים רומאיים בני התקופה מתארים את גאלוס כאדם חלש שהיה חותמת גומי לשאפתנות ובעיקר לאכזריות וחוסר המעצורים של אשתו קונסטנטינה שפעלה מאחרי הקלעים.
צעדים אלו ערערו את מעמדו של גאלוס במזרח הרומאי וגם דחפו את קונסטנטיוס לכלל מסקנה כי נדרשת פעולה דרסטית.
בשנת 354 קונסטנטיוס זימן את גאלוס לפגישה.
בהגיעו לאיטליה נאסר גאלוס והוצא להורג בפקודת קונסטנטיוס.
היסטוריונים רומאיים בני התקופה מספרים כי גורלו של גאלוס נחרץ משהאשים את אשתו קונסטנטינה בתכנון וביצוע מעשים שהיו פסולים בעיני קונסטנטיוס, עם זאת משיצאה הפקודה להוצאתו להורג ניחם קונסטנטיוס על הפקודה וניסה להמתיק את גזר הדין אך אחר את המועד.
בעוד קונסטנטיוס מצליח להחזיר את הסדר לפרובינציות המזרחיות חזרה גאליה לגעוש.
הקצין אורסיקינוס, מי שהיה יד ימינו של גאלוס ושהה במעצר נשלח להביא את המורד לדין או לחלופין להביא למותו.
ההיסטוריון אמיאנוס מרקלינוס צורף לפמלייתו של אורסיקינוס ומתאר את האירועים במהלכם חתרו תחת מעמדו של סילבאנוס והסיתו את מקורביו כנגדו עד שבסיכומו של דבר, חודש לאחר ההתמרדות הוא נגרר בכוח מכנסייה בה מצא מקלט והוצא להורג.
ההכרה כי לא ניתן יהיה לשלוט על גאליה והפרובינציות המערביות ללא נציג נאמן בן משפחת המלוכה הביאה את קונסטנטיוס למנות את אחרון קרובי המשפחה, יוליאנוס לקיסר שימשול בגאליה.
קונסטנטיוס השיא ליולינוס את אחותו הלנה ושלח אותו לגאליה.
על מנת להימנע מהאירועים שהביאו לעימות מול גאלוס הגביל קונסטנטיוס את יוליאנוס והקצה לו חצר קטנה וכוח צבאי מוגבל בעוד עיקר הסמכויות והכוח ניתנו לידי פקידים וקציני צבא שמונו ישירות על ידי קונסטנטיוס.
קונסטנטיוס ויולינוס לא יכלו לנוח על זרי הדפנה, המשברים התכופים במערך השלטון המרכזי של האימפריה שלחו גלי הלם ברחבי האימפריה.
הסדקים שנבעו בעוצמת השלטון של קונסטנטיוס הזמינו את ההתקפות של אויבי האימפריה מבחוץ ותהליכי שינוי פנימיים עודדו גורמים מרדניים מתוך האימפריה למסות ולפרוק עול.
קונסטניוס ויולינוס נאלצו מיד לאחר חלוקת השלטון להילחם באיומים על גבולות האימפריה ממזרח וממערב ולבסוף עמדו זה מול זה בתהליך בלתי נמנע.
המאבק הראשון היה מול שבטים גרמאניים שפלשו מחדש אל תוך גאליה ונהדפו במאמץ משותף של חיל המצב של הפרובינציה מחוזק בלגיונות אימפריליים במקביל חזרו הססאנים לאיים על הגבולות המזרחיים וכפו על קונסטנטיוס לצאת למסע מלחמה חדש במזרח.
עזיבת הצבא של האימפריה אל המזרח הביאה להכרזתו של יולינוס לאוגוסטוס, לכאורה על ידי הלגיונות של חיל המצב ולא מתוך יוזמה של יולינוס אך הלכה למעשה האימפריה חזרה למאבק בין השליטים בפועל.
קונסטנטיוס נכשל בהדיפת הצבא הסאסאני ונאלץ להשלים עם כיבוש חלק מערי השדה וביצורי הגבול במסופוטמיה מאידך המאבק גבה קורבנות ניכרים מהסאסאנים שנמנעו מלנצל את הקיפאון בשדה הקרב לטובתם.
קונסטנטיוס החליט כי משנתגבש הגבול במזרח הוא פנוי לטפל בהתקוממות של יולינוס במערב.
בשנת 361 הוא החל במסע לכוון גאליה במטרה לחזור והשיב את השלטון באימפריה לידיו.
ב-3 בנובמבר 361 בסמוך לעיר אדנה נפטר קונסטנטיוס ככל הנראה מתשישות.
בטרם החזיר את נשמתו לבורא הוא נקב ביולינוס כיורשו.
קונסטנטיוס היה נשוי 3 פעמים:
נישואים ראשונים לאשה ששמה לא ידוע.
קרובת משפחה בהיותה בתו של יוליוס קונסטנטיוס דודו של קונסטנטיוס השני.
ידוע כי היא הייתה אחותו של גאלוס ואחות למחצה של יוליאנוס.
היא נפטרה ככל הנראה בשנת 352
אשתו השנייה הייתה אוסביה, אשה מסלוניקי ומוצא מקדוני הם נישאו ככל הנראה בשנת 353 והיא נפטרה בשנת 360
בשנת 360 הוא התחתן עם פאוסטינה ולזוג נולדה בת אחת, פלאביה מקסימה קונסטנטיה שנישאה לגרטיאנוס.
פאוסטינה מתה בעת לידת הבת.
כיאה ליורש של קונסטנטינוס הגדול שנודע בעיקר בשל פעילותו לקידום מעמדה של הנצרות באימפריה הרומית, שהובילה לקבלתה כדת הרשמית של האימפריה.
היה קונסטנטיוס פעיל בתחום הרפורמות הדתיות, הוא פעל בשלושה מישורים, מאבק בדתות הפגניות, מאבק ביהדות ומעל הכל קידום הנצרות האריאנית מתוך מאמץ לעצב את מהות הדת הנוצרית ולקדם אותה כדת השלטת באימפריה הרומית.
במהלך שלטונו נטה קונסטנטיוס אל הפרשנות האריאנית של הנצרות.
עיקר המחלוקת נסב סביב הגדרת המהות של השילוש הקדוש האריאנים האמינו שהאל הבן שהתגלם בבשר בישו נברא על ידי האל האב, ועל כן הוא פחות ממנו.
בכך הם חלקו על הפרשנות האורתודוקסית לשילוש הקדוש, בה האב, הבן ורוח הקודש הם שווים וקדמונים באותה מידה.
המחלוקת גלשה לפסים אלימים ואיימה על האחדות של הכנסייה ושל האימפריה.
על רקע זה כינס קונסטנטיוס את ועידת ניקיאה, הוועידה האקומנית הראשונה שהתכנסה בשנת 325. הוועידה פסקה כי טבעו של ישוע זהה לטבעו של האל האב, עקרון המכונה מאז "homoousios".
המאבק לא פסק וההתנגדות האריאנית המשיכה את מאבקה תוך שמאמינה מסתמכים על אנשי כנסייה בכירים שהיו מקורבים לקונסטנטיוס ובראשם אובידיוס בישוף נקומדיה הוא הצליח להביא למינוי של בישופים אריאנים בעמדות מפתח, ולנצל את המתחים הפוליטיים לטובת קידום הדוקטרינה ותמיכתו של קונסטנטיוס באריאניות.
בסופו של דבר נדחתה האריאניות ככפירה ועם מותו של קונסטנטיוס ירדה ממעמדה בנצרות.
תמיכתו של קונסטנטיוס בדוקטרינה הדחויה הפך אותו בהיסטוריה הנוצרית לשליט שתואר באופן שלילי, תפקידו כרפורמטור נדחק והוא נתפס ככופר ומחטיא.
קונסטנטיוס ניהל מדיניות דו-פרצופית בטיפולו בדתות הפגניות שעדיין היו בעלות השפעה ברומא ובעלות קהל מאמינים רב ברחבי האימפריה.
מחד הוא הוציא שורה של צווים דתיים "אדיקט" הקובעים עונשים חמורים על אלו שמבצעים טקסים דתיים פאגאניים ואיסור על העלאת קורבנות צו המורה על סגירת מקדשים וצווים האוסרים את פעילותם של מגידי עתידות ועיסוק בכישוף.
מאידך הוא לא פעל על מנת לאכוף את הצווים כנגד הפעילות של הפגאניים.
הוא הותיר על כנה את פעילות הבתולות הוסטליות שהיו למעשה כוהנות של האלה וסטה, אלת האש והאח, שהייתה האלה המרכזית בפולחן הבית והמשפחה ברומא העתיקה.
קונסטנטיוס היה שליט עוין ליהדות וליהודים והלך בעקבות אביו בהכבדת ידו ובמדיניות אנטישמית ברורה.
הוא הוציא מספר צווים שאסרו על נישואים בין גברים יהודים לנשים נוצריות ואסר על יהודים להיות בעלי עבדים צו מאוחר יותר קבע כי רכושם של המתגיירים מנצרות יוחרם לטובת הקיסרות.
קונסטנדינוס סטפנופולוס היה פוליטיקאי יווני שמרני אשר היה נשיא יוון בשנים 1995–2005.
בשנת 1958 נבחר סטפנופולוס כחבר פרלמנט בפעם הראשונה ושימש בתפקיד עד לשנת 1964. הוא נבחר מחדש בבחירות לפרלמנט בשנים 1974, 1977, 1981 ו-1985.
בשנת 1974 מונה לסגן שר התעשייה והמסחר בממשלת האחדות הלאומית של קונסטנדינוס קרמנליס.
במשך שבע השנים הבאות שירת במספר תפקידים של שרים - שר הפנים מסוף 1974 עד 1976, השר לשירותים חברתיים מ-1976 עד 1977, והשר לנשיאות מ-1977 עד 1981.
הוא הועמד בבחירות לנשיאות יוון ב-1995 מטעם מפלגת "Spring" - המפלגה השמרנית במדינה, נבחר באותן בחירות והפך לנשיא השמיני של יוון.
בבחירות לנשיאות בשנת 2000 נבחר לכהונה נוספת.
קונסטנטי אנטוני גורסקי (בפולנית: Konstanty Antoni Gorski; 13 ביוני 1859 לידא - 31 במאי 1924 פוזנן) היה מלחין, כנר, מורה ומנצח פולני, יליד בלארוס.
קונסטנטי אנטוני גורסקי נולד בלידא, אז בפלך וילנה של האימפריה הרוסית, בשנת 1859 במשפחה של ציפריאן גורסקי ואמיליה, בת לבית שירבינסקי.
גדל במיוחד על אחוזה של המשפחה ביישוב נדז'צ'ה (Nadrzecze).
גם ילדים אחרים במשפחה קיבלו חינוך מוזיקלי.
האח הבכור, יאן ניגן בצ'לו, והופיע בקונצרטים בארצות הברית וברוסיה, האחות יאדוויגה ניגנה בפסנתר.
אולם קונסטנטי היה המוכשר בין אחיו.
גורסקי למד בהורדנה, ואחר כך בגימנסיה מס.
את הכשרתו המוזיקלית רכש בעיקר בוורשה במכון למוזיקה של אחד מתלמידיו של פגניני, בשם אפולינארי קונצקי, ואחר כך באקדמיה למוזיקה בסנט פטרבורג.
בשנת 1881, בפטרסבורג, בסיום לימודי הכינור בכיתתו של הכנר והמורה הידוע לאופולד אאואר, זכה גורסקי במדליית הכסף הגדולה של המוסד והתואר "אמן חופשי".
כעבור שנה סיים גם לימודי הלחנה ותזמור אצל רימסקי קורסקוב.
בשנת 1890 יצא גורסקי לנדודים שנמשכו 8 שנים ברחבי רוסיה וגאורגיה, כשהתעכב בעיקר בפנזה, בסראטוב וטביליסי.
בגיל 29 התיישב בעיר חרקוב שבאוקראינה, שבה נשאר 29 שנה.
בחרקוב השקיע מאמצים רבים בעבודתו כמורה במכללה למוזיקה המקומית, בפעילותו הציבורית כאחד המייסדים של "הבית הפולני" (בית התרבות הפולנית) בעיר, וככנר וירטואוז וכמנצח.
ניצח על התזמורת הסימפונית מחרקוב, על מקהלות כנסייתיות ופולניות שהקים.
פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי העריך את גורסקי כאחד המבצעיו הטובים ביותר של הקונצ'רטו שלו לכינור.
בעקבות מהפכת אוקטובר ואירועי המלחמה האזרחית, העדיף גורסקי להעביר את מגוריו לפולין העצמאית שקמה בתחייה.
קודם התגורר בוורשה, בה עבד כמקליט בבתי הקולנוע "קולוסאום" ו"וודביל", אחר כך התיישב בפוזנן, בה הועסק כקונצרטמייסטר של תזמורת התיאטרון הגדול ע"ש סטניסלב מוניושקו.
אחרי מותו בשנת 1924, בוצעו רבות מיצירותיו, כולל האופרה "מארגר" (בשנת 1927), "מיסה סולמניס במי במול מז'ור" (Missa solemnis Es-dur) (בביצוע המקהלה ע"ש מוניושקו בפוזנן), הפואמה הסימפונית "מעגל הקסמים" והפנטזיה לעוגב בפה מינור.
היצירה האחרונה לעוגב בוצעה לראשונה בשנת 1920 על ידי אנטוני קארנשבסקי בקונצרט של פילהרמונית הוורשאית ושלוש שנים מאוחר יותר, על ידי פליקס נובוביאיסקי, בחגיגות לזכרו של קופרניק באוניברסיטת פוזנן.
פנטזיה לעוגב בפה מינור (חלק ; חלק
מיסה סולמניס במי במול מז'ור ומיסה בלה מינור"
12 שירים לפי מילים של מריה קונופניצקה, ולדיסלב סירוקומלה, זדיינק דמביצקי לסופרן וטנור, בליווי פסנתר.
Zriaszcze mia bezglasna - ("בראותי חסר קול") שיר קינה מהליתורגיה האורתודוקסית
Na Olimpie - לפי אגדה מאת הנריק סנקביץ'
מעגל הקסמים (Zaczarowane koło) - לפי מעשייה מ את לוציאן רידל
מזורקה ראשונה, אטיוד קטן - ספיקטו לפי שירים פולניים.
אריה, גבוט, רומאנס, מזורקה שלישית, פולונז ראשונה קונצ'רטית ברה מז'ור.
פולונז שנייה קונצ'רטית בלה מז'ור.
קונסטנטין היא סדרת על-טבעי מבית היוצר של רשת NBC המבוססת על האנטי-גיבור ג'ון קונסטנטין מהקומיקס ליגת הצדק האפל מבית DC קומיקס.
הסדרה הופקה על ידי דניאל סרון ודייוויד ס.
מאט ראיין - ג'ון קונסטנטין
אנג'ליקה סליאה - מרי "זד" מרטין
צ'ארלס הלפורד - צ'אז צ'נדלר
לוסי גריפית'ס - ליב אברדין (בפיילוט)
ג'ואי פיליפס - השד נרגל
מיילס אנדרסון - ד"ר רוג'ר האנטון
מייקל ג'יימס שו - מלך הוודו פאפא מידנייט
אמט סקאנלן - ג'ים קוריגן / הספקטר
מארק מרגוליס - גנב הנשמות פליקס פאוסט
בינואר 2014, רשת NBC הודיעה באופן רשמי כי הזמינה פרק פיילוט לסדרה שתהיה מבוססת על סדרת הקומיקס על דמותו של ג'ון קונסטנטין.
ההפקה אישרה כי הדמות תהיה בריטית ובלונדינית, בהתאם לכתוב בקומיקס ולא כפי שנעשה בסרט קונסטנטין בכיכובו של קיאנו ריבס.
זמן קצר לאחר מכן אושר כי ניל מרשל מביים את פרק הפיילוט.
הסדרה מתוכננת להיות נאמנה יותר למקור, לעומת הסרט באותו השם.
בפברואר 2014 השחקן הבריטי מאט ראיין לוהק לתפקיד הראשי ובמאי 2014 רשת NBC הזמינה עונה בת 13 פרקים של הסדרה.
הסדרה מהווה חלק מיקום החץ.
קונסטנדינוס גאורגיו קרמנליס היה פוליטיקאי יווני, אחד המנהיגים הבולטים של יוון במחצית השנייה של המאה ה-20, כיהן ארבע פעמים כראש ממשלת יוון בשנים 1963-1955 ובשנים 1980-1974 ופעמיים כנשיא יוון (הרפובליקה היוונית השלישית) בשנים 1985-1980 ובשנים 1995-1990. הוא היה עורך דין בהכשרתו.
קונסטנדינוס קרמנליס נולד ב-1907 בעיירת שוק בשם קיפקוי, בסנג'ק סירוז, אז באימפריה העות'מאנית, בימינו פרוטי, על יד העיר סרס, במרכז חבל מקדוניה היוונית.
הוא היה הבכור מבין שבעה ילדים: 4 אחים ו-3 אחיות.
אביו, גאורגיוס קרמנליס (1932-1880), היה מורה בבית ספר יסודי ולאחר מכן מגדל טבק.
הוא השתתף ב"מלחמה המקדונית" נגד הפרטיזנים הבולגרים ונגד הצבא העות'מאני בשנים 1904–1908. הוא נפל בשבי פעמיים, בידי הבולגרים ובידי הטורקים.
האם נקראה פוטיני דולולו (Δολόγλου; 1940-1888).
קונסטנדינוס, הפך לאזרח יווני בשנת 1913 אחרי שבעקבות מלחמת הבלקן השנייה חולקה מקדוניה בין יוון, בולגריה וסרביה.
אחרי לימודים יסודיים ביישוב הולדתו, למד קרמנליס שתי כיתות בגימנסיה בנאה זיכני ולאחר מכן בבית הספר התיכון של העיר סרס.
באותן השנים זכתה המשפחה לסיוע מצד המחנך והפוליטיקאי המקומי אתנסיוס ארגיריס, חבר בפרלמנט שכיהן אחרי שנת 1920 כשר בממשלת דמטריוס גונריס.
ארגיריס דאג לרשום את קרמנליס לתיכון מגארואוס בשכונת פנגראטי באתונה ובגימנסיה מס' 8 בשכונת קיפסלי כהכנה ללימודי משפטים אותם התחיל ב-1925 באוניברסיטת אתונה.
קרמנליס סיים את התואר במשפטים ב-13 בדצמבר 1929. לאחר מכן שירת ארבעה חודשים בצבא, שירות מקוצר עקב היותו בן תומך למשפחה מרובת ילדים.
לאחר סיום התואר בשנים 1930–1935 עבד קרמנליס כעורך דין בעיר סרס.
החל משנת 1932 הוא החליט להיכנס לפוליטיקה.
הוא הצטרף ל"המפלגה העממית" השמרנית של קונסטנדינוס צלדאריס.
בשנת 1935, בגיל 28, הוא נבחר לפרלמנט באתונה מטעם מפלגה זו.
הוא נבחר שוב בבחירות בינואר 1936, אולם הקמת משטר הדיקטטורה של יואניס מטקסס ב-4 באוגוסט 1936 גרמה לקרמנליס להתרחק זמנית מהפוליטיקה ולשוב לעבודתו כעורך דין בסרס.
עם זאת ב-1939 בבחירות האחרונות שהתקיימו לפני מלחמת העולם השנייה נבחר שוב לפרלמנט.
הוא לא השתתף במלחמה היוונית-איטלקית בגלל בעיות בריאות.
בשנים 1944-1941 עבד כעורך דין באתונה, תחת הכיבוש האיטלקי ואחר כך הגרמני.
בשנים 1942–1943 השתתף בחוג הרעיוני "האיחוד הסוציאליסטי" בראשות קונסטנדינוס צאצוס לצידם של פוליטיקאים ובנקאים כמו פטרוס גרופוליאס, אנגלוס אנגלופולוס וקסנופון זולוטס.
לאחר השחרור, הקריירה הפוליטית של קרמנליס זינקה במהירות.
בשנת 1946 נבחר שוב לפרלמנט.
נהנה מתמיכתו של עמיתו למפלגה וידיד קרוב, למברוס אפטקסיאס, שכיהן כשר החקלאות בממשלה של קונסטנדינוס צלדאריס.
בשנים 1946-1947 כיהן בעצמו לראשונה כשר העבודה, התחבורה ואחר כך הרווחה בממשלת צלדאריס.
הוכיח עצמו כאדם החלטי, חרוץ ובעל ראייה לטווח ארוך.
הפך לאחד ממקורביה של המלכה פרדריקה, אשתו של המלך פבלוס.
.בהמשך בשנים 1952–1955 קיבל את תיק הסביבה, התכנון הציבורי והעבודות הציבוריות בממשלת "ההתלכדות היוונית" של אלכסנדרוס פפגוס.
באותן השנים תרם לבניית עורקי תחבורה מרכזיים ברחבי המדינה, הקמת תחנות כוח, שימור מונומנטים היסטוריים, יצירת תשתית לפיתוח התיירות, הבטחת אספקת מים זורמים, שיפוצים באזורי אתונה וסלוניקי רבתי.
זכה לשבחים מהשגרירות האמריקאית באתונה על יעילותו בבניית תשתית הכבישים ובאופן שבו ניהל את כספי הסיוע האמריקאי.
כשבשנת 1955 מת פפגוס בעקבות מחלה קצרה, מינה המלך פבלוס את קרמנליס בן ה-48 לראש הממשלה.
המינוי, שככל הנראה נהנה מתמיכת ארצות הברית, הפתיע מכיוון שהתעלם משני פוליטיקאים ותיקים ממנהיגי "ההתלכדות", סטפנוס סטפנופולוס ופניוטיס קנלופולוס, שנחשבו לבעלי הסיכוי הטוב ביותר לרשת את מעמדו של פפגוס.
קרמנליס נהנה מתמיכת חלק מחברי הפרלמנט ממפלגתו של פפגוס המנוח "ההתלכדות היוונית" (אלניקוס סינאגרמוס) ומהבסיס האלקטורלי שלה .
אחרי שנכנס לתפקיד, ארגן קרמנליס מחדש את "ההתלכדות היוונית" במפלגה חדשה שנשאה את השם "האיחוד הלאומי הרדיקלי".
אחד החוקים הראשונים שקידם היה החוק האלקטורלי שהעניק זכויות הצבעה מלאה לנשים, שלא יושם עדיין אף על פי שאושר עוד בשנת 1952. קרמנליס זכה להמשיך לנהל את הממשלה בעקבות ניצחון בשלוש מערכות בחירות רצופות בפברואר 1956, במאי 1958 ובאוקרטובר 1961.
בשנת 1959 הודיע על תוכנית חומש (1964-1960) שנועדה לקדם את כלכלת יוון, על ידי שיפור התפוקה בחקלאות ובתעשייה, השקעות גדולות בתשתיות ועידוד התיירות.
ממשלתו השיגה הכפלת התוצר הלאומי הגולמי, צמיחה כלכלתי שנתית של 6.25 % בממוצע, עלייה בהכנסה מ-305$ ל 565 $ לתושב, והורדת שיעור האינפלציה ל-2 %.
קודם הייצור, חוזקה התוצרת המקומית, התפתחו הספנות, גברו ההשקעות של הון זר.
עם עבודות התשתית החשובות שנערכו באותן השנים נמנתה הכביש פטרס-אתונה-סלוניקי-אבזוני.
בתחם הרווחה הוקם ארגון הקצבאות בחלקאות.
ב-1959 הודיע קרמנליס על השקת תוכנית חומש (1964-1959) לכלכלת יוון, עם דגש על שיפור התוצרת החקלאית והתעשייתית, השקעות כבדות בתשתיות, קידום תיירות, שהיוו בסיס ל"נס הכלכלי היווני אחרי המלחמה".
בזירה הבינלאומית קרמנליס שיפר את היחסים עם יוגוסלביה.
היחסים עם טורקיה ועם הממלכה המאוחדת נותרו מתוחים על רקע המתח הבינאתני בקפריסין.
מתוך רצון לשים קץ לסכסוך ולשפר את הקשר בין יוון לשאר חברות נאט"ו נטש קרמנליס את היעד האסטרטגי הקודם של הממשלה - האיחוד ("אנוסיס") עם קפריסין והתחיל לתמוך בעצמאותה של קפריסין.
בשנת 1958 התחיל במשא ומתן עם בריטניה וטורקיה שהניב בשנת 1959 את הסכם ציריך לפיו גובשה תוכנית לקידום עצמאותה של קפריסין.
התוכנית נכפתה כ"עובדה מוגמרת" על המנהיגים של היוונים והטורקים באי.
בסופו של דבר היא קיבלה באותה שנה בלונדון גם את אישורו של המנהיג הקפריסאי-יווני, הארכיבישוף מקאריוס.
קרמנליס הואשם על ידי האופוזיציה בבגידה בעניין הלאומי היווני ובכניעה לאינטרסים של ברית נאט"ו ושל ארצות הברית.
קרמנליס חיזק את יחסי ארצו עם הברית נאט"ו ועם העולם הערבי
באותה תקופה פרצה פרשה הידועה כפרשת מנטן.
מקס מרטן היה בזמנו יועץ של המנהל הצבאי הגרמני תחת הכיבוש הנאצי בסלוניקי.
הוא נשפט ביוון, הורשע ונידון בשנת 1959 ל-25 שנות מאסר על פשעי מלחמה.
אולם ב-3 בנובמבר 1959 קיבל מרטן חנינה, שוחרר לחופשי וגורש לגרמניה המערבית בעקבות לחצים פוליטיים וכלכליים גרמנים.
באותה תקופה גרמניה המערבית אירחה כבר אלפי מהגרים כלכליים מיוון.