tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2021 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "1883" מבית פרמאונט+.
בשנת 2000 מקגרו הסתבך עם החוק כאשר חברו, זמר הקאנטרי קני צ'זני גנב סוס משטרתי ובעוד מקגרו ניסה לעצור בעדו השניים נעצרו ומקגרו הואשם בתקיפת שוטר אך בשנת 2001 בוטלו ההאשמות נגדו.
בשנת 1996 הוא התחתן עם הזמרת פיית' היל ומאז נולדו להם שלוש בנות.
מקגרו מחזיק ברישיון טיס פרטי ובבעלות מטוס פרטי משלו ובנוסף הוא גם מחזיק באי פרטי משלו באיי בהאמה.
בשנת 2015 מגזין פורבס הכריז על מקגרו כבין 100 הסלברטאים המרוויחים ביותר לאותה שנה כאשר הרוויח במהלך שנה זו 38 מיליון דולר ברוטו.
מקגרו הוא הסנדק של בנם הראשון של גארט הדלונד ואמה רוברטס.
טימותי לי וולברג הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת מישיגן מאז 2011. וולברג, חבר המפלגה הרפובליקנית, ייצג את המחוז קודם לכן בשנים 2007–2009.
וולברג נולד והתחנך בשיקגו שבאילינוי, בנם של אליס אן וג'ון א.
סבו וסבתו מצד אביו היו שוודים.
לשם לימודיו הגבוהים הוא עזב משרה בשירות היערות של ארצות הברית.
הוא למד יערנות באוניברסיטת מערב אילינוי ובמכון מודי בייבל (Moody Bible Institute) בטרם השלים לימודי תואר ראשון בחינוך דתי מאוניברסיטת טיילור השוכנת באינדיאנה.
עד אז היה וולברג במשך ארבע שנים כומר בכנסייה בעיירה ניו הייבן שבמזרח אינדיאנה, עד אשר נרשם אל בית הספר לתארים מתקדמים במכללת ויטון.
אחרי שקיבל תואר שני בתקשורת ב-1978, עבר וולברג לעיר טיפטון שבמישיגן, ושב לעיסוקיו הרוחניים ככומר.
בין השנים 1983–1998 היה חבר בבית הנבחרים של מישיגן.
וולברג הוסיף לעבוד במקביל ככומר במכון מודי בייבל שבשיקגו בעודו ממשיך להתגורר במישיגן.
לאחר שש שנים בפוליטיקה של ארצות הברית, וולברג התמודד ב-2004 בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השביעי של מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שבעה מתמודדים, כולל וולברג, שאפו להחליף את חבר הקונגרס הפורש ניק סמית' .
בסופו של דבר וולברג סיים במקום השלישי, והזוכה בבחירות היה חבר הסנאט של מישיגן ג'ו שוורץ שגם נבחר בסופו של יום אל הקונגרס של ארצות הברית.
ב-2006 וולברג ניצב בשנית מול שוורץ, והפעם גבר עליו במהלך הבחירות המקדימות.
ביום הבחירות הכלליות הוא ניצח את מועמדת המפלגה הדמוקרטית ונבחר לקונגרס ה-110 של ארצות הברית.
בשנת 2007 היה ניסיון כושל לבחירות חוזרות נגד וולברג.
עם בואן של בחירות 2008, תוייג וולברג על ידי יו"ר ועדת הקמפיין הדמוקרטית כריס ואן הולן כאחד מחברי הקונגרס הרפובליקנים הפגיעים ביותר במחזור בחירות זה.
ב-23 באוגוסט 2007 הודיע מנהיג המיעוט הדמוקרטי בסנאט המדינתי, מארק שאוור , כי יתמודד נגד וולברג ביום הבחירות הכלליות.
ג'ו שוורץ, קודמו של וולברג בתפקיד, מיאן להתמודד שוב לקונגרס אך ב-30 בספטמבר 2008 הביע תמיכה רשמית במועמד הדמוקרטי שאוור.
שאוור ניצח את וולברג בקושי במהלך הבחירות ונבחר ביחס של 49% מול 47%.
שני המועמדים הוצאו כ-3.5 מיליון דולר אמריקני במהלך מסע הבחירות, במה שהיה אחד ממסעי הבחירות היקרים ביותר בשנת 2008.
ב-2010 וולברג שב להתמודד מול שאוור על מחוז הקונגרס השביעי, והפעם גבר עליו עם 50 אחוזים מקולות הבוחרים.
במהלך כהונתו בקונגרס העלה וולברג שוב ושוב תיאוריות קונספירציה כוזבות סביב מקום הולדתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, וגרס כי אובמה צריך היה להיות מודח מהנשיאות בשל תעודת לידתו.
הוא גם תומך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
וולברג הוא שמרן, שדוחה את הקונצנזוס המדעי על ההתחממות עולמית, מתנגד להפלות ותומך בזכות לשאת כלי נשק מכוח התיקון השני לחוקת ארצות הברית.
טימותי (טים) ג'יי מקארתי הוא סוכן השירות החשאי של ארצות הברית לשעבר הידוע בעיקר בזכות חלקו בהגנה על הנשיא רונלד רייגן במהלך ניסיון ההתנקשות בחייו ב־30 במרץ 1981.
במהלך ניסיון ההתנקשות הגן מקארתי על חיי הנשיא, חצץ בגופו בינו לבין המתנקש ג'ון הינקלי ג'וניור וספג קליע בחזה, אך התאושש מפציעה זו.
לאחר ניסיון ההתנקשות, טים מקארתי הולל כגיבור וקיבל את "פרס הגבורה של NCAA" בשנת 1982.
טימותי מקארתי נולד ב־20 ביוני 1949, וגדל בשכונת אשברן בשיקגו.
הוא למד בבית הספר "סנט דניס" ובתיכון הקתולי "ליאו" ולאחר מכן באוניברסיטת אילינוי באורבנה־שמפיין.
בקולג' שיחק מקארתי בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת אילינוי אך נפצע בשנתו השנייה ללימודים, פציעה אשר גדעה את האפשרות לפתח קריירה כשחקן מקצועי.
בשנת 1971 סיים את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה והצטרף לשירות החשאי של ארצות הברית בשנת 1972. הוא שירת תחילה כחוקר פלילי מטעם השירות החשאי בשיקגו במשך שמונה שנים ובשנת 1979 הועבר לחטיבת ההגנה הנשיאותית של השירות החשאי בוושינגטון די.
סי., שם שירת תחת הנשיאים ג'ימי קרטר, רונלד רייגן וג'ורג' בוש האב.
משנת 1989 ועד פרישתו באוקטובר 1993 היה מקארתי היה הסוכן הממונה על חטיבת השירות החשאי בשיקגו.
ב־30 במרץ 1981 פתח המתנקש ג'ון הינקלי ג'וניור באש לעבר הנשיא רונלד רייגן בצאתו מכנס במלון "וושינגטון הילטון" שבו נשא הנשיא נאום.
תוך 1.7 שניות ירה הינקלי כשש יריות.
עם הישמע הירי דחף הסוכן ג'רי פאר במהירות את רייגן לתוך הלימוזינה הנשיאותית ואילו מקארתי מיהר ושם את עצמו בקו האש של היורה תוך שהוא חוצץ בגופו בינו לבין רייגן.
הקליע הרביעי פגע בחזהו של מקארתי וחדר את ריאתו הימנית, את הסרעפת ואת האונה הימנית של הכבד.
מקארתי לא היה אמור להיות בתפקיד באותו יום.
ברגע האחרון קיבל השירות החשאי בקשה מהבית הלבן לשלוח סוכן נוסף במטרה לספק הגנה נוספת לרייגן בכנס במלון "וושינגטון הילטון" שבו נאם.
מקארתי ועמיתו הטילו מטבע כדי להכריע מי יישלח למשימה ביום החופשי שלו.
מקארתי הפסיד ונשלח להגן על רייגן.
מקארתי פונה לבית החולים האוניברסיטאי ג'ורג' וושינגטון שם נותח.
הוא היה הראשון מבין הפצועים בהתנקשות ששוחרר מבית החולים.
במאי 1994 מונה מקארתי למפקד משטרת אורלנד פארק, אילינוי.
בשנת 1998, התמודד בבחירות המקדימות למשרת המועמד הדמוקרטי למזכיר המדינה של אילינוי נגד ג'סי ווייט משיקגו, והסנטור פני סוורנס מדקטור, אילינוי.
סוורנס הוסר מפתק ההצבעה לבסוף לאחר שלא עמד בסף החתימות הדרוש להצגת מועמדות.
ווייט ניצח בבחירות המקדימות עם 55% מהקולות לעומת מקארתי שהשיג 45% מהקולות.
במרץ 2016 הוענק לו "פרס מפקד המשטרה" על ידי איגוד מפקדי המשטרה של אילינוי.
מיולי 2016 עד אפריל 2017 היה מקארתי למנהל בפועל של הכפר אורלנד פארק באילינוי.
לאחר מכן כיהן כסגן נשיא של חברת מערכות אבטחה.
ב־1 ביולי 2020 הכריז מקארתי על פרישתו ביום 1 באוגוסט 2020.
מקארתי נשוי ואב לשלושה ילדים.
טים סלוט ירנסן (בדנית: Tim Sloth Jørgensen; נולד ב-21 באוקטובר 1951) הוא אדמירל דני בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 2008–2009.
ירנסן נולד ברנדרס ב-21 באוקטובר 1951. ב-1978 הוא סיים את לימודיו בבית הספר לקצינים של הצי המלכותי הדני בדרגת לויטננט ראשון.
ב-1981 הוא הוצב בדיוויזיית סירות הטילים.
ב-1983 הועלה לדרגת קפטן משנה, וב-1987 לדרגת קפטן.
ב-1993 מונה לסגן מפקד הספינה נילס ז'ואל-קלסן.
ב-1994 הוא מונה לתפקיד מנהלי במטה הכללי.
ב-1995 הוא מונה למפקד קורפוס האמודאים.
בשנת 200 מונה למפקד פיקוד הצי, וב-2002 הועלה לדרגת אדמירל משנה.
ב-2008 הוא החליף את הנס הלסו בתפקיד ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) ובמקביל הועלה לדרגת אדמירל.
בתחילת שנת 2009 הסתבך ירנסן בשערורייה כאשר התגלה כי השתמש בכספי ציבור לצורך גינון דמוי פארק בחצר ביתו, וכן עבור שיפוץ משרדה של אשתו.
בסופו של דבר הסכימה משטרת דנמרק לסגור את התיק לאחר שירנסן שילם מכספו את ההוצאות.
בהמשך אותה שנה התפרסם ספרו של תומאס ראתסאק "Jæger – i krig med eliten" (צייד - במלחמה עם הכוחות המיוחדים).
הצנזורה הצבאית ניסתה למנוע את פרסום הספר בטענה שהוא כולל מידע מסווג אודות הכוחות המיוחדים של דנמרק, אולם העיתון פוליטיקן (Politiken) פרסם אותו בספטמבר 2009. פרסום הספר גרר סערה במערכת הצבאית בדנמרק.
הסערה התגברה כאשר התגלה כי באינטרנט התפרסם תרגום מחתרתי של הספר לערבית, מה שהגדיל את החשש שגורמי טרור יחשפו למידע המסווג שבספר.
בעקבות הסערה נאלץ ירנסן להתפטר מתפקידו ב-4 באוקטובר.
סר ריצ'רד טימותי האנט הוא ביוכימאי ופיזיולוג מולקולרי בריטי.
הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2001 יחד עם פול נרס ולילנד ה.
הארטוול "על גילוי משפחת חלבוני הציקלין וקינאזות תלויות ציקלין, מולקולות מרכזיות בוויסות מחזור התא".
גילויו הגיעו בעקבות חקר ביצי קיפוד ים מופרות בתחילת שנות ה-80.
האנט נולד בנסטון שבמחוז צ'שייר, לריצ'רד ויליאם האנט, מרצה לפלאוגרפיה בליברפול, ולקיט רולנד.
ב-1945 החל אביו של הנט לעבוד בספרייה הבודליינית, והמשפחה עברה לאוקספורד.
בצעירותו החל הנט להתעניין במדעים, ובמיוחד בביולוגיה.
ב-1961 החל הנט ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטת קיימברידג'.
הוא סיים את לימודיו ב-1964 ומיד החל לעבוד במחלקה לביוכימיה של האוניברסיטה בהדרכת אשר קורנר, שם הוא עבד עם המדענים לואי רייכרדט וטוני האנטר.
הנט סיים את הדוקטורט בהנחיית אשר קורנר ב-1968, שהתמקד בסינתזה של המוגלובין ברטיקולוציטים של ארנבים שלמים.
הנט נשוי לאימונולוגית מרי קולינס ולזוג שתי בנות.
הנט עמית החברה המלכותית מאז 1991. הוא גם זכה במדליה המלכותית וב-Knight Bachelor.
יאנג טימותי האצ'ינסון הוא פוליטיקאי, לוביסט וחבר הסנאט של ארצות הברית לשעבר ממדינת ארקנסו מטעם המפלגה הרפובליקנית.
הוא היה הסנאטור הרפובליקני האמריקאי הראשון שייצג את ארקנסו מאז עידן השיקום.
האצ'ינסון נולד ב-11 באוגוסט 1949 בבנטונוויל שבצפון מערב ארקנסו, והיה בנם של ג'ון מלקולם האצ'ינסון האב (1907–1991) וקורל וירג'יניה (הר) האצ'ינסון (1912–1998).
הוא גדל בחווה המשפחתית בגראוט הסמוכה, השלים תואר ראשון באוניברסיטת בוב ג'ונס וקיבל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת ארקנסו (1990).
כיום הוא לוביסט ותושב אלכסנדריה שבווירג'יניה.
הוא נשוי לרנדי פרדהולם האצ'ינסון, עורכת דין בוושינגטון הבירה.
הוא היה הרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם ארקנסו מאז 1879.
האצ'ינסון כיהן כחבר בית הנבחרים של ארקנסו וייצג חלק מפורט סמית' בין השנים 1985 ל-1992. ב-1992 הוא התמודד על המועמדות הרפובליקנית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של ארקנסו לאחר שהנציג המכהן המוערך ג'ון פול המרשמידט הודיע על פרישתו.
הוא ניצח את חבר בית המחוקקים של המדינה הרפובליקני, ריצ'רד ל.
ברקלי מרוג'רס, על המועמדות הרפובליקנית.
הוא התמודד מול המועמד הדמוקרטי ג'ון ואנווינקל, עורך דין מפאייטוויל, בבחירות הכלליות, וניצח בהפרש של 7,500 קולות בלבד - פער של חמישה אחוזים.
הוא חייב את ניצחונו להפרש של 10,000 קולות במחוז מולדתו בנטון.
זה היה הפער כמעט הכי צמוד בבחירות של מחוז הקונגרס השלישי, אחד המחוזות הרפובליקניים ביותר בדרום, אותו ייצג המרשמידט מאז ינואר 1967. המרוץ הקרוב ביותר היה ב-1974, כאשר ביל קלינטון התקרב ב-6,300 קולות להדיח את המרשמידט.
קלינטון ניצח במרוץ לנשיאות במחוז השלישי, מה שככל הנראה גרם למרוץ הצמוד במהלך הבחירות לקונגרס ב-1992.
המחוז חזר למצב הרגיל בבחירות ב-1994, והאצ'ינסון נבחר מחדש עם 63 אחוז מהקולות.
האצ'ינסון התמודד על מושב הסנאט שהתפנה בעקבות פרישתו של הדמוקרטי הפופולרי דייוויד פריור ב-1996. בתחילה, המועמד הרפובליקני המוביל היה סגן המושל מייק האקבי.
כאשר המושל הדמוקרטי ג'ים גאי טאקר התפטר לאחר שהורשע בהונאת דואר, תפס האקבי את מקומו כמושל ופרש מהמירוץ לסנאט; האצ'ינסון נכנס למרוץ זמן קצר לאחר מכן וזכה במועמדות הרפובליקנית.
הוא היה אמור להתמודד מול התובע הכללי של המדינה וינסטון בראיינט בבחירות הכלליות.
על אף ש"הבן האהוב של המדינה" ביל קלינטון ניצח את בוב דול בהפרש של 17 נקודות במרוץ לנשיאות, האצ'ינסון ניצח את בראיינט וקיבל 53% מהקולות בבחירות לסנאט, בעיקר בזכות תמיכה רחבה במחוז הבחירה שלו.
הוא הפך לסנאטור הרפובליקני הראשון מארקנסו מאז שיקום הדרום, והראשון שנבחר בבחירה ישירה.
האצ'ינסון מתנגד להפלות, תומך בהפחתת מיסים, תומך בדה-רגולציה של הכלכלה, תומך בעונש מוות ובתיקון חוקתי האוסר על שריפת דגלים, מתנגד לנישואים חד-מיניים ומתנגד להרחבת חקיקת פשעי השנאה.
בשנת 1998 הצטרף האצ'ינסון לשני סנאטורים רפובליקנים אחרים, בוב סמית' מניו המפשייר וג'ים אינהוף מאוקלהומה, בהתנגדות למועמדו של הנשיא ביל קלינטון, ג'יימס הורמל, הומו מוצהר, כשגריר ארצות הברית בלוקסמבורג.
מינויו של הורמל כשגריר אושר מאוחר יותר במינוי פגרה.
הוא כיהן בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדה המיוחדת להזדקנות, בוועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיה ובוועדה לענייני חיילים משוחררים.
הוא היה אחד מ-16 מחוקקי החוק לשימוש בכוח צבאי נגד עיראק.
האצ'ינסון הוקיר את ה-'ליטל רוק ניין' בטקס הענקת מדליות הכבוד של הקונגרס שלהם.
האצ'ינסון התמודד מול התובע הכללי של ארקנסו, מארק פריור, בנו של דייוויד פריור, במסע הבחירות מחדש שלו ב-2002. במהלך כהונתו כחבר הסנאט, התגרש האצ'ינסון מאשתו מזה כמעט שלושה עשורים, דונה, נציגת מדינת ארקנסו לשעבר, והתחתן בשנת 2000 עם עוזרתו.
האצ'ינסון הכחיש כל התנהלות לא תקינה, ופריור סירב להפוך את הנושא לנושא מרכזי במערכת הבחירות, אך הגירושין המתוקשרים פגעו משמעותית בפופולריות שלו.
פריור גם קיבל עזרה מהופעתו של אביו, שנותר פופולרי, בפרסומת קמפיין.
האצ'ינסון הפסיד לפריור בהפרש של שמונה נקודות, מה שהפך אותו לנבחר הרפובליקני היחיד שהובס באותה שנה.
האצ'ינסון הצטרף למשרד עורכי הדין דיקשטיין שפירו בוושינגטון הבירה בינואר 2003 כיועץ בכיר.
נכון למרץ 2016, כיהן האצ'ינסון כדירקטור בכיר במשרד בוושינגטון הבירה של גרינברג טראוריג.
האצ'ינסון התחתן עם אשתו השנייה, רנדי פרדהולם האצ'ינסון, בכירה לשעבר בצוות שלו, בשנת 2000. הוא ואשתו הראשונה, דונה האצ'ינסון, התגרשו ב-1999 לאחר 29 שנים.
יש להם שלושה בנים: ג'רמי האצ'ינסון, חבר בית הנבחרים של המדינה לשעבר; טימותי צ'אד האצ'ינסון, גם הוא חבר בית הנבחרים של המדינה לשעבר; וג'ושוע לוק האצ'ינסון.
ב-8 בינואר 2021, דו"ח שתדלנות הראה שהאצ'ינסון שילם לקבוצת טולמן 10,000 דולר כדי שתתאמץ לקבל חנינה מדונלד טראמפ עבור ג'רמי, שהורשע בשוחד והונאת מס; עם זאת, הנשיא טראמפ לא חנן אותו.
אחיו של האצ'ינסון הוא מושל ארקנסו לשעבר אייסה האצ'ינסון, רפובליקני שהחליף אותו כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-3 של ארקנסו, תת-המזכיר לשעבר של המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, והמועמד הרפובליקני לתפקיד המושל ב-2006. באותה שנה שבה דונה האצ'ינסון נבחרה לבית הנבחרים של המדינה.
טים ואייסה האצ'ינסון הם הגיסים של הסנאטור של ארקנסו קים הנדרן, שנישא לאחותם, מריליה, ב-1958. הנדרן היה מועמד למועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית בבחירות 2010. ב-18 במאי, הוא הפסיד בפריימריז לחבר הקונגרס ג'ון בוזמן, שנבחר מאוחר יותר באותה שנה.
בנו של קים הנדרן, ג'ים הנדרן, נבחר בשנת 2012 לסנאט של מדינת ארקנסו.
טימותי מילר הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי, אנימטור ואמן אפקטים חזותיים אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר מבימוי הסרטים "דדפול" (2016) ו"שליחות קטלנית: גורל אפל" (2019).
הוא גם היוצר של סדרת האנתולוגיה המצוירת "אהבה, מוות ורובוטים" (2019–הווה), עליה זכה בשלושה פרסי אמי לבידור בפריים טיים עבור תוכנית אנימציה קצרה מצטיינת.
מילר הוא המייסד המשותף של חברת האפקטים החזותיים Blur Studio.
הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר ככותב ומפיק בפועל של סרט האנימציה הקצר "Gopher Broke" (2004).
הוא גם עיצב את כותרות הפתיחה של "נערה עם קעקוע דרקון" (2011) ו"תור: העולם האפל" (2013).
מילר נולד בפורט וושינגטון, מרילנד.
בזמן לימודיו בקולג' למד איור ואנימציה.
במרץ של שנת 1995, ייסד מילר את Blur Studio, חברת אפקטים חזותיים, אנימציה ועיצוב יחד עם דייוויד סטינט וקאט צ'פמן.
מילר וג'ף פאולר היו מועמדים לפרס אוסקר לסרט האנימציה הקצר הטוב ביותר בשנת 2005 על הסרט הקצר "Gopher Broke".
במרץ של שנת 2008, היה אמור מילר להפיק ולביים אחת משמונה סיפורי אנימציה המבוססים על מגזין "Heavy Metal".
דייוויד פינצ'ר וקווין איסטמן צורפו גם כדי להפיק ולביים קטע סיפור.
ב-15 במרץ 2012 נבחר מילר על ידי אולפני לג'נדרי לביים עיבוד לייב אקשן לסדרת הקומיקס של וורן אליס "Gravel", על פי תסריט של אוליבר בוצ'ר וסטיבן קורנוול.
ב-14 בנובמבר 2012, סרטי סוני בחרה במילר לביים את נובלת המדע הבדיוני "עונות" של ג'ו הלדמן, שסבסטיאן גוטייר היה אמור לעבד ומייקל דה לוקה להפיק.
מילר וג'ף פאולר אמורים גם לביים ולהפיק את סרט האנימציה "The Goon" דרך Blur studio שבבעלותם.
נכון לשנת 2024, הסרטים הללו עדיין בפיתוח.
מילר עיצב את כתוביות הפתיחה של הסרט "נערה עם קעקוע דרקון" (2011), ושל הסרט "תור: העולם האפל" (2013), כשהאחרון מבניהם הושלם תוך 12 שבועות וכלל 75 צילומים, רובם נוצרו באמצעות מחשב.
ב-8 באפריל 2011, מילר נשכר על ידי אולפני המאה ה-20 לביים את הסרט העלילתי "דדפול", המבוסס על הדמות של מארוול קומיקס באותו השם.
סרט זה היה בכורתו כבמאי, ונכתב על ידי רט ריס ופול ורניק, כשראיין ריינולדס מככב בתפקיד הראשי.
הצילומים החלו בסוף מרץ 2015 בוונקובר, והסרט יצא לאקרנים ב-12 בפברואר 2016. מילר היה אמור לביים את סרט ההמשך, "דדפול 2", שיצא בשנת 2018, אך הוא עזב את הפרויקט עקב הבדלים יצירתיים עם ריינולדס.
בינואר של שנת 2017, "מגזין deadline" דיווח שמילר היה במגעים עם ג'יימס קמרון כדי לעבוד על סרט חדש מסדרת "שליחות קטלנית," ואולי לביים אותו.
Skydance Media אישרה בספטמבר של אותה השנה שמילר אכן יביים את הסרט הבא בסדרה.
בשנת 2019 הוכרז רשמית כי שם הסרט יהיה "שליחות קטלנית: גורל אפל".
במהלך הפקת הסרט, כשנשאל על תגובות שליליות נגד הדמות הראשית בסרט, אמר מילר כי דמותה של גרייס ששיחקה מקנזי דייוויס "תפחיד לעזאזל מיזוגנים".
למרות ביקורות חיוביות, הסרט הפך לכישלון קופתי, והפסיד למעלה מ-100 מיליון דולר.
באמצע שנת 2017, נשכר מילר לביים עיבוד לרומן המדע הבדיוני של ויליאם גיבסון מ-1984, "ניורומנסר" עבור חברת פוקס, שיופק על ידי סיימון קינברג.
בינואר של שנת 2023, סרטו של איליי רות', "בורדרלנדס", עבר שבועיים של צילומים מחדש בבימויו של מילר, עקב השתתפותו של רות' בסרט "חג ההודיה." בעוד רות' לא היה מעורב בצילומים מחדש עבור "בורדלנדס", הוא נשאר מעורב בסרט ונתן למילר גם את ברכתו והקרדיט כמפיק בפועל.
באוקטובר של שנת 2016, נשכר מילר כדי לשמש כמפיק בפועל של סרט עלילתי על דמותו של "סוניק הקיפוד", אשר במקור אמור היה להיות מופק על ידי סרטי סוני, לפני שנרכש על ידי סרטי פרמאונט.
מילר והבמאי ג'ף פאולר יצרו לראשונה פיץ' לסרט עם בן שוורץ כקולה של הדמות.
לאחר שהסרט קיבל אישור על ידי פרמאונט, השניים בחרו ללהק רשמית את שוורץ כקולו של סוניק בסרט, לאחר שנהנו מההופעה שלו בקריאת המבחן.
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2020 וזכה לביקורות חיוביות והצלחה מסחרית.
מילר חזר כמפיק בפועל עבור סרט ההמשך של הסרט, שיצא לאקרנים ב-8 באפריל 2022.
מילר יצר את סדרת האנתולוגיה "Secret Level", שהוצגה לראשונה ב-פריים וידאו ב-10 בדצמבר 2024.
טימותי אנדיקוט וירת' הוא פוליטיקאי אמריקאי מקולורדו, שכיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית הן בבית הנבחרים של ארצות הברית (1975–1987) והן בסנאט (1987–1993).
בנוסף מילא תפקידים בכירים בממשל, בהם סגן עוזר מזכיר החינוך בתקופת ניקסון ותת־מזכיר המדינה לעניינים גלובליים במחלקת המדינה בתקופת קלינטון.
בין השנים 1998 ל־2013 שימש כנשיא קרן האו"ם, וכיום הוא חבר בדירקטוריון הקרן.
וירת' נולד ב-22 בספטמבר 1939 בסנטה פה שבניו מקסיקו, בשנת 1954 השלים את לימודיו בבית הספר Graland Country Day בדנוור, ובהמשך בבית הספר Phillips Exeter Academy.
הוא קיבל תואר ראשון ותואר שני מאוניברסיטת הרווארד, וב־1973 הוענק לו תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד.
הוא אף כיהן כחבר בוועדת הפיקוח של הרווארד.
ב־1970–1971 כיהן כסגן נשיא בחברת Great Western Cities Company (חלק מקבוצת Great Western United), תחת המנכ"ל ויליאם וייט.
באותה תקופה תיאר כיצד הוא ווייט קראו את הספר Future Shock והעבירו עותקים לדור המבוגר בדירקטוריון.
וירת' החל את דרכו הפוליטית כעמית בבית הלבן בתקופת הנשיא לינדון ג'ונסון, ובהמשך מונה לסגן עוזר מזכיר החינוך בממשל ניקסון.
בשנת 1974 שב לקולורדו והתמודד בהצלחה לבית הנבחרים, לאחר שגבר על חבר הקונגרס הרפובליקני המכהן דונלד ברוצמן.
הוא ייצג את מחוז הבחירה השני של קולורדו, שכלל את בולדר ופרברי דנוור, בין 1975 ל־1987.
כחבר קונגרס צעיר הוביל את "מרד הצעירים" ב־1975, שהדיח כמה ראשי ועדות ותיקים, ועודד אחרים לנהוג בצורה פתוחה ומכילה יותר.
במהלך 12 שנות כהונתו בקונגרס הוא התמודד עם מערכות בחירות סוערות, ונאלץ לגייס סכומי כסף גדולים כדי להיבחר מחדש.
יחד עם עמיתיו נורמן מינטה, ליאון פאנטה ודיק גפהארדט, היה חלק מקבוצה שכונתה "כנופיית הארבעה" בוועדת התקציב של בית הנבחרים, שם אתגרו את תהליך התקצוב הקיים באמצעות רעיונות דו־מפלגתיים, ואף גיבשו בשנת 1982 תקציב אלטרנטיבי שהתבסס על טכנולוגיות מתקדמות.
בתפקידו כיו"ר ועדת המשנה לתקשורת, היה המחוקק המוביל שפתח את שוקי הווידאו והטלפון לתחרות.
בנוסף, חיבר את חוק שמורת Indian Peaks בשנת 1978.
ב־1986 נבחר לסנאט של ארצות הברית אחרי מערכת בחירות צמודה מול חבר הקונגרס קן קריימר.
בסנאט התמקד בנושאי סביבה ושינויי אקלים, ויזם את השימועים ההיסטוריים של ג'יימס הנסן ב־1988 שהביאו את נושא ההתחממות הגלובלית לראש סדר היום הציבורי.
יחד עם הסנאטור ג'ון היינץ חיבר את "פרויקט 88", שהוביל לרעיון "Cap and Trade" שנכנס ל"חוק אוויר נקי" ב־1990. הוא יזם גם את חוק Colorado Wilderness Bill (1993) וחוקים נוספים בתחום האוכלוסין והסביבה.
בנוסף, היה מעורב ביוזמה להבאת קבוצת בייסבול מקצוענית לדנוור.
ב־1992 החליט לא להתמודד שוב לסנאט, משום שחש מתוסכל מהעובדה שהפוליטיקה הפכה להיות יותר ויותר מונעת על־ידי כסף, במקום להתמקד במדיניות ובטובת הציבור.
וירת' שימש כיו"ר הקמפיין הארצי של קלינטון–גור, וב־1993 מונה לתת־מזכיר המדינה הראשון לעניינים גלובליים.
הוא הוביל את מדיניות החוץ האמריקאית בתחומי פליטים, אוכלוסין, סביבה, מדע, זכויות אדם ומאבק בסמים.
הוא עמד בראש המשלחת האמריקאית לוועידת קהיר על אוכלוסין ופיתוח (1994) והיה הנציג הבכיר לשיחות קיוטו על שינויי אקלים עד פרישתו ב־1997.
ב־1998 קיבל את הצעתו של טד טרנר לעמוד בראש קרן האו"ם החדשה, תפקיד שבו כיהן עד 2013. בתקופתו עיצבה הקרן את יעדיה בתחומי סביבה, נשים, בריאות ילדים, שלום וזכויות אדם, והובילה שיתופי פעולה עולמיים עם ממשלות, ארגונים פרטיים ועמותות.
בין יוזמותיה: מיגור הפוליו, מאבק במלריה ובחצבת, קידום חינוך ובריאות לנערות, תמיכה במאבק באיידס, פיתוח אנרגיה מתחדשת ויעילות אנרגטית, ותמיכה במשא ומתן בינלאומי בנושא שינויי אקלים.
וירת' נשוי לורן וינסלו וירת', נשיאת קרן וינסלו.
להם שני ילדים: כריס וקֶלסי.
בתם קֶלסי היא ממייסדי חברת Align Technology (מייצרת מערכות אורתודונטיה), ובנם כריס מייסד חברת Liberty Puzzles, יצרנית פאזלים גדולה בבולדר.
אחיינו פיטר וירת' מכהן מאז 2004 בבית המחוקקים של ניו מקסיקו.
אחיו המנוח, ג'ון וירת', היה פרופסור ללימודים לטינו־אמריקניים בסטנפורד.
בשנותיו האחרונות ממשיך וירת' להיות פעיל במאבק לשינויי אקלים.
הוא תומך בתנועת הנוער לצדק אקלימי, וב־2021 היה שותף להגשת תלונה משפטית נגד אוניברסיטת הרווארד בדרישה להפסיק השקעות בדלקי מאובנים – מהלך שהוביל להחלטת האוניברסיטה שבו התחייבה להפסיק להשקיע בדלקי מאובנים ולמשוך בהדרגה את ההשקעות שכבר קיימות.
טים למפרלה הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בהופנהיים.
למפרלה החל את הקריירה שלו בטוס מכבי פרנקפורט.
לאחר תקופות במחלקות הנוער של מיינץ 05 ופ.ס.וו.
פרנקפורט, הוא הצטרף לקלן בקיץ 2017. בתחילת 2020, הוא קודם לסגל הקבוצה הראשונה.
במאי 2020 הוכרז כי למפרלה חתם על חוזה מקצועי ראשון שישאיר אותו במועדון עד יולי 2023. בפברואר 2023, חוזהו הוארך עד יולי 2025. ב-יולי 2023 הוא הושאל לעונה אחת לגרויטר פירט, ששיחקה בבונדסליגה השנייה.
ב-יוני 2025 הוכרז כי למפרלה יצטרף להופנהיים בהעברה חופשית לקראת עונת 2025/2026.
טים היידקר הוא קומיקאי, תסריטאי, במאי, שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
יחד עם אריק ורהיים, הוא מהווה את הצמד הקומי "טים ואריק" (Tim & Eric).
כשחקן, הפילמוגרפיה של היידקר כוללת תפקידים בסרטים כמו "מסיבת רווקות" (2011), "סרט המיליארד דולר של טים ואריק" (2012), "הקומדיה" (2012), "אנטמן והצרעה" (2018) ו"אנחנו" (2019).
הוא מנחה את סדרת הרשת הפרודית לביקורות סרטים "On Cinema", לצד אורח קבוע גרג טורקינגטון, והוא גם מנחה תוכנית שבועית: "Office Hours Live with Tim Heidecker", עם די ג'יי דוגפאונד וויק ברגר.
היידקר הוא גם זמר-יוצר, והוציא לאור תמהיל של רוק קומי ורוק פולק רציני יותר לאורך שמונה אלבומי סולו.
האלבום האחרון שלו, "Slipping Away", יצא באוקטובר 2024.
היידקר נולד באלנטאון, פנסילבניה, ב-3 בפברואר 1976. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הקתולי המרכזי באלנטאון, ולאחר מכן למד באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, שם פגש את שותפו לקומדיה אריק ורהיים.
היידקר וורהיים יצרו, כתבו וכיכבו בסדרת האנימציה "טום הולך לראש העיר", ששודרה מנובמבר 2004 עד ספטמבר 2006 ב-Adult Swim.
היידקר מגלם את טום, גיבור הסדרה שמביא שוב ושוב את רעיונותיו לראש העיר (אותו מגלם ורהיים), רק כדי שברוב המקרים הם יסוכלו, מה שמותיר את טום במצב גרוע יותר מאשר בתחילת דרכו.
על פי אתר האינטרנט שלהם, ורהיים והיידקר שלחו עותקים של גרסה מוקדמת של הסדרה לקומיקאי בוב אודנקירק, שהסכים לקחת על עצמו את הפרויקט כמפיק בפועל של הסדרה ומכר אותו ל-Adult Swim.
הם גם יצרו וכיכבו בסרט "Tim and Eric's Billion Dollar Movie", והופיעו יחד כגובי חובות בספיישל "Young Person's Guide to History" של Adult Swim, כמו כן הופיעו כאורחים בסרט "Let's Go to Prison", בסדרת משחקי הווידאו הסקוטית "VideoGaiden", ובפרק גרסה 2 של "Mega64".
להיידקר היה גם תפקיד קטן בסרט "מסית רווקות" משנת 2011, ותפקיד ראשי בדרמה העצמאית "הקומדיה" משנת 2012, בבימויו של ריק אלוורסון ובה כיכב גם ורהיים.
ביולי 2012, היידקר הופיע בפרק של "עובדים מצטיינים".
באותה שנה, הוא הופיע בתפקיד אורח בקליפ של להקת דינוזאור ג'וניור לשיר "Watch the Corners".
באותה שנה גם הופיע בקצרה באתר ביקורות סרטים עצמאי "Red Letter Media", בפרק של הסדרה שלהם "Half in the Bag" שכותרתו "Season Finale: Step Up Revolution".
בסקיצה הקומית הקצרה, היידקר משחק טכנאי בשם "Tim", שמתעופף דרך התקרה ויוצא מהמערכון.
היידקר כיכב בסדרת סרטים עבור אתר האינטרנט Absolut Vodka לצד ורהיים וזאק גאליפינאקיס.
בשנת 2010 ביימו היידקר וורהיים סדרת פרסומות של אולד ספייס בכיכובו של השחקן טרי קרוז.
באמצעות דמויות ומערכונים מהתכנית "Awesome Show", היידקר וורהיים (באמצעות חברת Abso Lutely Productions ) יצרו תוכנית מקוונת בלבד בשם " טים ואריק נייט לייב!
", ששודרה במקור באתר האינטרנט SuperDeluxe.
מאז 2012, היידקר מנחה סדרת רשת ופודקאסט פארודי בשם "On Cinema", שם הוא ואורח מיוחד ( גרג טורקינגטון ) דנים בסרטים מהעבר ומההווה.
בשנת 2013, יצאה לאור אפליקציית "מדריך הסרטים של On Cinema", הכוללת את קולותיהם של היידקר וטורקינגטון סוקרים למעלה מ-17,000 סרטים.
היידקר יחד עם אריק ורהיים, שרה סילברמן, מייקל סרה ורג'י ווטס הכריזו בפודקאסט "" שהם מקימים ערוץ יוטיוב קומי בשם "Jash".
מאז 2016, היידקר מנחה את הפודקאסט וסדרת האינטרנט "Office Hours Live" יחד עם ויק ברגר ודאג לוסנהופ.
התוכנית כוללת שיחות ווידאו עם מעריצים, קומיקאים, מוזיקאים ופרשנים פוליטיים.
סדרת האימה האנתולוגית של הצמד, "Tim and Eric's Bedtime Stories", שודרה ב-Adult Swim בין השנים 2014 ל-2017. סיטקום בכיכובם של הצמד, "Beef House", עלה לשידור במרץ 2020.
ב-23 באוקטובר 2020, היידקר שחרר את מופע הסטנד-אפ הראשון שלו, "An Evening with Tim Heidecker", ביוטיוב.
המופע, שצולם בסגנון של מופע סטנד-אפ טיפוסי, הוא פארודיה על הז'אנר שבו היידקר מגלם במכוון קומיקאי כושל וקלישאתי.
היידקר ניגן במספר להקות אינדי רוק בפילדלפיה.
בשנת 2008 הוא הופיע בקליפ "You Don't Know Me" של בן פולדס ורג'ינה ספקטור.
בשנת 2012, היידקר תרם שיר קמפיין פארודי למועמדות של הרמן קיין עבור מועמדותו לנשיאות תחת הכותרת "Cain Train".
זה היה הראשון מתוך תשעה שירים שהפכו בהמשך לאלבום שלם בשם Cainthology: Songs in the Key of Cain.
המספר תשע נבחר כמספר השירים, והמחיר המקורי של האלבום היה 9.99 דולר – כהתייחסות לתוכנית הכלכלית של קיין, "9-9-9".
לפני צאת האלבום Tempest של בוב דילן בספטמבר 2012, היידקר הוציא שיר פארודי בסגנון דילן בשם "Titanic", שצחק על הידיעה שהאלבום יכיל שיר באורך 14 דקות על הטיטאניק.
בשנת 2013 הוא הוציא עוד שתי פרודיות נוספות בסגנון דילן, "Running Out the Clock", בהשראת האלבום Infidels של דילן משנת 1983, ו-"Long Black Dress", שיר בסגנון האלבום Tempest עצמו.
הוא גם שיתף פעולה עם להקת האינדי The Earth is a Man בגרסת כיסוי לשיר "All the Tired Horses" של דילן.
בשנת 2013 היידקר הוציא את האלבום Urinal St.
הסינגל המוביל "Hot Piss" יצא ביוני 2013. "מגזין Vice" בחר באלבום Urinal St.
Station כאלבום הטוב ביותר של שנת 2013.
היידקר ודווין ווד הלחינו וביצעו את השיר "Weatherman", ששימש בסרט "עידן התבונה" משנת 2014.
אלבום הסולו של היידקר, "In Glendale", יצא לאור ב-20 במאי 2016, דרך חברת התקליטים Rado Records.
היידקר הוציא את השיר "I Am a Cuck", פארודיה לשיר "I Am a Rock" של פול סיימון, ב-26 באוגוסט 2016.
הוא הוציא את האלבום, Too Dumb for Suicide: Tim Heidecker's Trump Songs דרך Jagjaguwar ב-8 בנובמבר 2017, בדיוק שנה לאחר ניצחונו של טראמפ בבחירות לנשיאות.
באוגוסט 2020, הכריז היידקר על Fear of Death, אלבום קונספט בהשתתפות חברי Foxygen, למון טוויגס ו-Weyes Blood, שיצא ב-25 בספטמבר דרך Spacebomb Records.
האלבום השישי של היידקר, High School, יצא ב-24 ביוני 2022 דרך Spacebomb Records, ולאחר מכן יצא לסיבוב הופעות בצפון אמריקה.
היידקר נשוי לשחקנית מרילין פוראיקו.
היידקר הצטרף למפלגה הדמוקרטית סוציאליסטית של אמריקה ביוני 2018. הוא תיאר את עצמו גם כאתאיסט וגם כאגנוסטי.
טים זִירְסְלֶבֶּן הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בהיידנהיים מהבונדסליגה.
זירסלבן גדל במחלקת הנוער של וולפסבורג מהבונדסליגה.
הוא שיחק בקבוצת המילואים, וולפסבורג II, בין השנים 2019–2021.
ב-22 במאי 2021 ערך זירסלבן את הופעת הבכורה המקצוענית שלו במדי וולפסבורג בבונדסליגה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-57 בהפסד 2–3 למיינץ 05.
ב-1 ביולי 2021 הושאל זירסלבן להיידנהיים מהבונדסליגה השנייה לתקופה של שנתיים.
בתום תקופת ההשאלה, בעקבות עליית הקבוצה לבונדסליגה בעונת 2022/2023, חתם זירסלבן בהיידנהיים באופן קבוע בקיץ 2023.
זירסלבן שיחק בנבחרות הנוער של גרמניה (עד גיל 16, 17 ו-20).
טימותי קית' מור הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-14 של מדינת קרוליינה הצפונית, מאז ינואר 2025. קודם לכן כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בין השנים 2025–2015, שם ייצג את מחוז הבחירה ה-111 מ-2003 ועד היבחרו לקונגרס.
מור נולד ב-2 באוקטובר 1970 בעיירה קינגס מאונטיין שבקרוליינה הצפונית.
הוא למד בבית הספר התיכון קינגס מאונטיין, ובנעוריו עבד כמתמחה צעיר באספה הכללית של קרוליינה הצפונית, ולאחר מכן התמחה בסנאט המדינתי.
את לימודיו הגבוהים החל במכללת קמפבל, שם הצטרף לארגון הרפובליקנים הצעירים בקמפוס המכללה.
לאחר שנתיים עבר ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, והשלים שם לימודי תואר ראשון ב-1992. בשני מוסדות אלה היה פעיל בהתאחדויות הסטונדטים.
במקרה אחד אף פנה לבית המשפט העליון של התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה במאבק להגדלת מספר חברי הקונגרס של ההתאחדות.
בשנת 1995 סיים מור לימודי משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אוקלהומה סיטי.
ב-1995, בתום לימודי המשפטים שלו, הצטרף מור למשרד עורכי דין בעיירה שלבי שבמחוז קליבלנד.
בשנת 2009 פתח משרד עורכי דין משלו, וייצג לקוחות פרטיים ועסקיים.
ב-2015 שכרה מועצת מחוז קליבלנד את מור כתובע פלילי עבור המחוז, תפקיד שבו כיהן במקביל לכהונתו כיושב ראש בית הנבחרים המדינתי.
למור בעלות משותפת על "67 Motors", חברה למיחזור מתכת הפועלת במחוז פורסיית'.
בשנת 1997, כשהוא בן 26 בלבד, נבחר מור ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית של מחוז קליבלנד.
באותה שנה מונה לחבר במועצת הנגידים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ונהיה לאדם הצעיר ביותר שהתמנה לתפקיד זה.
בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית
מור נבחר לראשונה לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בשנת 2002, לאחר שגבר בבחירות על מצליף הרוב המכהן אנדי דדמון הדמוקרטי.
מור, רפובליקני ושמרן נוקשה, העביר את ארבע הכהונות הראשונות שלו כחבר סיעת המיעוט, שכן באותן שנים שלטו הדמוקרטים בבית הנבחרים המדינתי.
בנובמבר 2010 עברה השליטה בבית הנבחרים לידי הרפובליקנים, ויושב הראש תום טיליס מינה את מור ליו"ר ועדת הכללים.
בתפקיד זה נודע בנטייתו לקטוע באחת דיונים רבים במליאת בית הנבחרים.
כחלק מהנהגת הרפובליקנים בבית הנבחרים, סייע מור בהעברת חקיקה מרחיקת-לכת להורדת המיסוי על עסקים; להקשחת הכללים בנוגע להפלות ולהצבעה; ולבלימת הרחבת כיסוי המדיקייד עבור 500 אלף תושבים בלתי-מבוטחים.
מור מתנגד לנישואים של זוגות מאותו המין – הוא תמך בתיקון לחוקת קרוליינה הצפונית האוסר על נישואים אלה בשנת 2012, והצטרף למהלכים משפטיים שנועדו להגן על האיסור.
עם זאת, בשנת 2017, כשקבוצת מחוקקים שמרנים במיוחד בבית הנבחרים הציעה חקיקה שתכריז על פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס של בית המשפט העליון של ארצות הברית כ"בטל ומבוטל", בלם מור את התקדמות ההצעה.
בשנת 2014 נמנה מור בין מגייסי התרומות הגדולות ביותר בין המתמודדים לבית הנבחרים המדינתי.
כישוריו בתחום גיוסי התרומות עבור המפלגה הרפובליקנית סייעו, בין היתר, להיבחרו ב-2015 ליושב ראש בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית.
מור והסנאטור הארי בראון היו שני המחוקקים הבכירים ביותר בקרוליינה הצפונית שהשיגו תקציב ייעודי משמעותי לטובת מחוזותיהם במסגרת תקציב 2015 – סכום מצטבר של 19 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 2016 נמנה מור בין נותני החסות ל"הצעת חוק 2" של בית הנבחרים המדינתי – חקיקה שנויה במחלוקת המכונה גם "חוק חדרי השירותים", האוסרת על טרנסג'נדרים לעשות שימוש בחדרי שירותים התואמים את זהותם המגדרית.
משקבעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית כי חקיקה זו מפרה את דיני איסור האפליה הפדרליים ותבעה מהמדינה לחדול מיישומה, דחה מור את העמדה הפדרלית והאשים את ממשל הנשיא ברק אובמה ב"בריונות", והצהיר: "המועד יבוא ויחלוף.
מור התנגד למגבלות על ג'רימנדרינג בקרוליינה הצפונית.
במסגרת תובענה ייצוגית בסוגיה זו הנוגעת לשרטוט מחוזות הקונגרס של המדינה , מור ומקבילו בסנאט המדינתי פיל ברגר קראו לבית המשפט העליון של ארצות הברית לבטל את פסק הדין של בית משפט קמא, שקבע כי שרטוט מחוזות הקונגרס בקרוליינה הצפונית הוא בלתי-חוקתי בשל מגמתיותו.
בדצמבר 2018 נבחר מור לתקופת כהונה שלישית כיושב ראש בית הנבחרים.
בשנת 2018, לאחר הטבח בתיכון דאגלס בפארקלנד שבפלורידה, ייסד מור את הוועדה המיוחדת של בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית לביטחון בתי ספר.
מור דחה הצעות של הדמוקרטים לדון בשינויים בחוקי הנשק, והוועדה לא דנה מעולם בהצעות לפיקוח או הגבלות על נשק.
לעומת זאת, מור הציע להסתייע בשוטרים מתנדבים לשם אבטחת בתי הספר במדינה.
בשנת 2019 התעוררה מחלוקת בקרוליינה הצפונית לאחר שנחשפו חליפות דואר אלקטרוני, מהן עלה כי עוזר בכיר בלשכתו של מור התכתב עם מחלקת איכות הסביבה של המדינה (DEQ) בדבר מפעל לעיבוד עופות בסיילר סיטי, שהיה בבעלות משותפת של מור ועמד למכירה.
לבקשת אותו עוזר, אישרה המחלקה את הכללת המפעל בתוכנית סבסוד מדינתית, אשר הקצתה 22 אלף דולר לתיקון מיכל אחסון תת-קרקעי דולף במפעל, דבר שעשוי היה לסייע במכירתו.
חשיפה זו הובילה את ארגון "Campaign for Accountability" להגיש תלונה למועצת האתיקה של קרוליינה הצפונית.
מור הכחיש כי ידע על התכתבויות אלו.
תלונה קודמת נגדו בעניין אותו מפעל נדחתה בשנת 2018. המועצה בחנה את התלונה ואת הנתונים שנאספו במהלך הבדיקה, והצביעה פה אחד על דחיית התלונה עם סיום הבדיקה.
ב-11 בספטמבר 2019, לאחר שמושל קרוליינה הצפונית רוי קופר הטיל וטו על תקציב המדינה, כינס מור במהלך ישיבה מתוכננת של בית הנבחרים הצבעה על עקיפת הווטו.
ההצבעה לאישור התקציב עברה ברוב של 9–55. כמעט מחצית מחברי הבית נעדרו מן ההצבעה, ורובם ככולם היו חברי המפלגה הדמוקרטית.
המהלך היה לצנינים בעיני המפלגה הדמוקרטית במדינה, ואלה גרסו כי מור וההנהגה הרפובליקנית הבטיחו שלא תתקיים הצבעה במהלך הישיבה שבבוקר.
מור הגן על הצעד וטען כי לא נתן שום התחייבות כזו.
בשנת 2021, עם יצירתו של מחוז קונגרס חדש – המחוז ה-14 – אשר כלל את מחוז קליבלנד שבו התגורר מור, ציפו רבים שיתמודד לתפקיד.
ואולם, לאחר שמדיסון קות'ורן הכריז על מועמדותו למחוז, הודיע מור כי יוותר על המירוץ ויתמודד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים המדינתי.
בראשית נובמבר 2023 הכריז מור כי יתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-14 של קרוליינה הצפונית.
בפברואר 2024 זכה לתמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית התמודד מול ג'ף גרגורי וליליאן ג'וזף, עליהם גבר עם 75% מקולות הבוחרים.
בבחירות הכלליות ניצב בפני פאם גאננט, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, אותה ניצח כשגרף 58.1% מהקולות.
מור הושבע לכהונתו ב-3 בינואר 2025, עם התכנסות הקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
בקונגרס זה הוא חבר בוועדת התקציב ובוועדת השירותים הכלכליים.
טים פאוורס הוא סופר מדע בדיוני ופנטזיה אמריקני.
אחת הנקודות הראויות ביותר לציון בעבודתו היא השימוש ב"היסטוריות סודיות" - פאוורס משתמש באירועים היסטוריים מאומתים ומתועדים, אך הוא מתאר אותם מנקודת מבט שונה, בה הקסם הוא כוח מניע חשוב במוטיבציה ובפעולותיהם של הדמויות הפועלות.
פאוורס נולד בבאפלו, ניו יורק, וגדל בקליפורניה, לשם עברה משפחתו ב־1959. הוא למד ספרות אנגלית באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפולרטון, שם פגש לראשונה את ק.
ג'טר וג'יימס בליילוק, שניהם סופרי מדע בדיוני ופנטזיה, עימם נשאר מאז בקשרי חברות טובים, ומדי פעם שיתף עמם פעולה ביצירתו.
עוד חבר אותו פגש באותה התקופה (אם כי לא היה סטודנט באוניברסיטה, שלא כמו ג'טר ובליילוק) הוא פיליפ ק.
דיק; הדמות הנקראת "דייוויד" בספרו של דיק "ואליס" מבוססת על פאוורס.
פאוורס ובליילוק המציאו את המשורר ויליאם אשבלס (המופיע בספרו של פאוורס, "שערי אנוביס") בעת לימודיהם באוניברסיטה.
הרומן החשוב הראשון שלו היה "מזיגת הכהה" שכתב ב־1979, אך הרומן שהקנה לו את פרסומו היה הרומן הבא שלו, מ-1983, "שערי אנוביס", שזכה בפרס פיליפ ק.
"שערי אנוביס" תורגם וראה אור בשפות רבות, בהן עברית.
ספרו "זרמים זרים" שיצא ב-1987 ותורגם לעברית ב-2011 שימש בסיס לסרט שודדי הקאריביים: זרמים זרים.
בנוסף לקריירת הכתיבה שלו, פאוורס מלמד במשרה חלקית בתפקידו כ"סופר הבית" בתיכון לאמנויות של מחוז אורנג', שם חברו, בליילוק, מנהל את מחלקת הכתיבה היוצרת.
פאוורס מתגורר כיום ב־Muscoy, קליפורניה.
פאוורס ביקר בישראל במסגרת פסטיבל אייקון 2005.
בשנת 2011 הוא היה מועמד לקבלת "פרס ארטור קלארק", אך בסופו של דבר הפרס הוענק ללורן ביוקס.
להלן רשימה חלקית של הספרים שהוציא פאוורס:
מזיגת הכהה (1979) - The Drawing of the Dark בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2005
שערי אנוביס (1983) - The Anubis Gates בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2000
זרמים זרים (1987) - On Stranger Tides בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2011
הזדמנות אחרונה (1992) - Last Call בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2002
שלושה ימים עד דלא היה (2006) - Three Days to Never בתרגומה של ורד טוכטרמן הופיע בהוצאת אופוס בשנת 2008
טים סקולד (נולד ב-14 בדצמבר 1966 בשוודיה) הוא הבסיסט והגיטריסט של להקת המטאל אלטרנטיבי מרילין מנסון.
סקולד היה סולן בלהקת Shotgun Messiah ולאחר שעבר לנגן בסגנון אלקטרוני יותר, הצטרף ללהקות האינדסטריאל מטאל KMFDM ו-MDFMK.
הוא הוציא אלבום סולו בשם Skold ב-1996. הוא הצטרף ללהקת מרילין מנסון ב-2003 כשהחליף את טוויגי רמירז.
טימותי פרנסיס רובינס הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי זוכה פרס אוסקר ושני פרסי גלובוס הזהב.
רובינס נולד בווסט קובינה שבקליפורניה, למשפחה אירית קתולית אדוקה, וגדל בניו יורק.
בצעירותו, אביו שכנע אותו להתמקד בשירה, אך רובינס, שנמשך למשחק, הצטרף בגיל 12 לחוגי תיאטרון.
כשסיים את לימודיו עבר ללוס אנג'לס והקים קבוצת תיאטרון קטנה בשם "כנופיית השחקנים".
בשנות ה-80 השתתף במספר סרטים בעלי תקציב דל, אך בשנת 1992 השתתף בשני סרטים: "השחקן" ו"בוב רוברטס" - סרט סאטירה מוקומנטרי שרובינס גם כתב, הפיק וביים.
בשנת 1994 שיחק בסרט "חומות של תקווה" לצד מורגן פרימן.
רובינס היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על בימוי הסרט "גבר מת מהלך".
בשנת 2003 השתתף בסרט "מיסטיק ריבר" ועל משחקו זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנים 1988–2009 היה רובינס במערכת יחסים זוגית עם השחקנית סוזן סרנדון ולהם שני בנים: ג'ק (נולד ב-1989) ומיילס, גם הוא שחקן (נולד ב-1992).
ב-2017 התחתן עם השחקנית הרומנייה גרטיאלה ברנקוזי, הצעירה ממנו ב-30 שנה.
מיסטיק ריבר (2003) - זכה באוסקר עבור שחקן המשנה הטוב ביותר
בוב רוברטס (1992) - גם כתב, הפיק וביים
הווארד - גיבור מגזע אחר (1986)
משפחה אמריקאית (2011) - סרט טלוויזיה של HBO
טימותי סימון "טים" רות' הוא שחקן אנגלי, מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב וכן זכה בפרס באפט"א ובפרס השחקן הטוב בפסטיבל קאן לשנת 1995 על תפקידו בסרט "רוב רוי".
נולד בלונדון שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי ואירי.
אביו ארני נולד עם שם המשפחה האנגלי "סמית`" בניו יורק למשפחת מהגרים בריטית, אך הוא שינה אותו לשם המשפחה הגרמני/יידי "רות`" בתור "אקט תמיכה אנטי-נאצי".
רות' הוא ניצול של התעללות מינית בילדות, שבוצע על ידי סבו מצד אביו, שלדבריו התעלל בו מינית מילדותו ועד שנות העשרה המוקדמות שלו.
הוא חשף לראשונה כי הוא היה קורבן להתעללות מינית במהלך ראיונות לפני הקרנת הבכורה של סרטו הראשון כבמאי ב-1999, "אזור מלחמה", סרט שעסק בנושאי גילוי עריות ואלימות מינית בתוך משפחה, אך סירב לנקוב בשמו של העבריין באותו זמן.
בדצמבר 2016 הוא העניק ראיון לעיתון "הגרדיאן" בו חשף כי המתעלל שלו היה סבו, שגם התעלל באביו כשהיה ילד.
בצעירותו הוא רצה להיות פסל ולמד בבית ספר לאמנויות קמברוול שבלונדון.
לאחר זמן מה הוא ניסה את מזלו במשחק והופיע בתפקיד הבכורה שלו, גלוח ראש גזען בסרט הטלוויזיה "נוצר בבריטניה" .
עד 1990 רות' שיחק במספר סרטים בבריטניה שהעלו אשר חיזקו את מוניטין המשחק שלו, בהם "המכה" של סטיבן פרירס, "הטבח, הגנב, אשתו והמאהב" של פיטר גרינוויי, "וינסנט ותאו" של רוברט אלטמן שבו הוא שיחק את וינסנט ואן גוך וב"רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" של טום סטופרד.
פרץ לתודעה העולמית כשעבר לארצות הברית ב-1990. רות' הרשים את הבמאי האמריקאי קוונטין טרנטינו שהציע לו להיבחן לתפקיד בסרט הראשון שלו כבמאי – "כלבי האשמורת".
רות' התעקש על התפקיד של מר אורנג' ואכן קיבל אותו.
התפקיד סלל לו את הדרך לתפקידים נוספים בהוליווד.
ב-1994 טרנטינו ליהק אותו לתפקיד השודד בסרט הפשע שלו "ספרות זולה".
ב-1995 לוהק לתפקיד הראשי בקומדיה "ארבעה חדרים".
רות' שיחק בנוסף ב-"רוב רוי" לצד ליאם ניסן, תפקיד עליו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן משנה וזכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
הוא שיחק בסרטו של וודי אלן "כולם אומרים אני אוהב אותך" שבו הוא הפגין את יכולותיו הקומיות והמוזיקליות.
ב-1999 רות' ביים את הסרט "אזור מלחמה" (The War Zone), שנעשה על פי הספר של אלכסנדר סטיוארט.
ב-2001 כיכב רות' בסרטו של טים ברטון "כוכב הקופים".
רות' ויתר באותה שנה על תפקיד סוורוס סנייפ בסרטי הארי פוטר.
ב- 2008 הופיע בסרטו של לואי לטריה "הענק הירוק" (הסרט השני של ה-MCU) בתור אמיל בלונסקי, האלטר איגו של האבומניישן.
רות' שיחק בין השנים 2009–2011 בסדרת הטלוויזיה "שקר לי" של רשת "פוקס" בה הוא מגלם את דמותו של ד"ר קאל לייטמן.
ב-2014 שיחק בדרמה ההיסטורית "סלמה" של אווה דוברני בתפקיד מושל מדינת אלבמה ג'ורג' וולאס.
בשנת 2019 כיכב רות' בסרט הדרמה "שיר השמות", בבימויו של פרנסואה ז'יראר, זהו עיבוד לרומן בעל אותו שם מאת נורמן לברכט.
באותה שנה גם כיכב בסרט הדרמה "פנים רבות לאמת".
ב- 2022 חזר לגלם את דמותו של אמיל בלונסקי (אבומניישן) בסדרה "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק".
ב-1983 נולד ג'ק, בן משותף לרות' וללורי בייקר.
ב-1993 הוא התחתן עם ניקי באטלר ולהם שני ילדים.
בנם קורמק נפטר ב-16 באוקטובר 2022, בגיל 25, ממחלת הסרטן.
A Fine Romance (1989) בתפקיד "היגואר"
אחרי הצונאמי (2006) בתפקיד: ניק פרייזר
שקר לי (2009) - בתפקיד: פרופ' דניאל לייטמן
שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק (2022) - בתפקיד: אבומיניישן
טים פייג' הוא עיתונאי, עורך, מפיק ומבקר מוזיקה אמריקאי.
הוא זכה בפרס פוליצר על עבודתו כמבקר מוזיקה בעיתון הוושינגטון פוסט ומילא תפקיד מפתח בחידוש העניין בסופרת האמריקאית דון פאואל.
פייג' נולד בסן דייגו, קליפורניה וגדל בסטורס, קונטיקט.
בשנת 1967, נעשה עליו סרט תעודי קצר בשם "יום עם טימי פייג'", שתיעד את ההתעניינות שלו ביצירת סרטים.
הוא עבר לניו יורק בשנת 1975 וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1979. באותה התקופה כבר כתב במספר עיתונים והגיש תוכנית רדיו.
במסגרת עבודתו ברדיו הוא ראיין רבים מהמוזיקאים הידועים בארצות הברית.
בשנת 1982, הצטרף פייג' ל"ניו יורק טיימס", שבו שימש ככתב בנושאי תרבות ומוזיקה.
בשנת 1987 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הראשי בעיתון נויזדיי ובשנת 1995 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הקלאסית הראשי של הוושינגטון פוסט.
בשנת 1997, הוא זכה בפרס פוליצר, עבור מה שוועדת פוליצר כינתה "ביקורת מוזיקה חיה ומאירת עיניים".
בשנת 1991, החל פייג' להתעניין בחייה ובעבודתה של הסופרת דון פאואל.
הוא ראיין את קרוביה ומכריה שנותרו בחיים, ערך את יומניה, מכתביה, מחזותיה וסיפוריה הקצרים, והביא להוצאה מחודשת של ספריה.
בשנת 1998, הוא פרסם את הביוגרפיה שלה "דון פאואל".
בשנת 2006, הופיע פייג' ברשימת "25 האנשים המשפיעים ביותר בעולם האופרה" של כתב העת "חדשות האופרה".
פייג' גם הפיק מופעים במגוון אולמות בארצות הברית.
בגיליון ה-20 באוגוסט 2007 של הניו יורקר, פרסם פייג' כתבה אוטוביוגרפית אודות היותו אוטיסט.
טים רות' (נולד ב-6 בדצמבר 1975) הוא גיטריסט וזמר הרקע של להקת הפרוגרסיב מטאל/דת' מטאל מלודי הקנדית אינטו איטרניטי.
רות' היה בין מקימי הלהקה, נחשב למוביל של אינטו אירניטי, מנגן את רוב סולואי הגיטרה ובמקור היה הסולן של הלהקה.
רות' מנגן כבר 18-19 שנים על גיטרה, בתקופה זאת פיתח לעצמו טכניקת נגינה לא שגרתית של פריטה לסירוגין, סוויפינג וטאפינג.
השירה שלו מורכבת משירה נקיה וגבוה של פאוור מטאל, וכן צרחות בלאק מטאל.
רות' פרסם ביוטיוב מספר סרטונים בהם הוא מלמד את הצופים לנגן שירים של אינטו איטירניטי על גיטרה, וכן מספר שיעורי טכניקה.
טים פולנטי הוא פוליטיקאי אמריקאי ומושל מינסוטה ה-39.
פולנטי נולד בסיינט פול, הצעיר מחמישה אחים, לאב נהג משאית ואם עקרת בית שמתה ממחלת הסרטן בהיותו בן 16. בנעוריו עבד פולנטי במשרות שונות על מנת לחסוך ללימודים באוניברסיטה והיה היחיד מבני משפחתו שסיים תואר ראשון, כאשר ב-1983 קיבל את התואר במדע המדינה מאוניברסיטת מינסוטה.
הוא המשיך ללימודים מתקדמים בבית הספר למשפטים של המוסד, והחל לעבוד בחברת עורכי דין בה גם המשיך להיות מועסק לאחר שהוסמך בעצמו לעריכת דין.
אשתו של פולנטי, מרי, אותה הכיר בזמן לימודיו, הייתה מספר שנים שופטת, ולאחר מכן מגשרת בחברות פרטיות.
פולנטי החל את תפקידיו הציבוריים ב-1988, כשהתמנה לחבר במועצת התכנון של העיר בה התגורר, איגן, פרבר של סיינט פול.
ב-1989 נבחר למועצת העיר וב-1992 לבית הנבחרים של מינסוטה, תפקיד בו כיהן עוד חמש קדנציות כולל כמנהיג הרוב הרפובליקני.
בשנת 2002 התמודד לראשונה על משרת מושל המדינה, וניצח בבחירות לאחר שזכה ב-44.4% מהקולות לעומת 37.2% ליריבו העיקרי.
בתקופת כהונתו הראשונה פעל פולנטי לאזן את התקציב הגרעוני של המדינה, שסבלה מגרעון של יותר מ-4 מיליארד דולר, תוך קיום הבטחת הבחירות שלו: "ללא מיסים חדשים", באמצעות קיצוצים נרחבים בהעברות לחינוך, בריאות, ופרויקטים נוספים.
פולנטי פעל למען אישור בניית אצטדיון חדש לקבוצת הבייסבול המקומית, מינסוטה טווינס.
עלות האצטדיון, שנפתח בינואר 2010, מוערכת בסך של כ-522 מיליון דולר וממומנת ברובה על ידי כספי המדינה שמקורם בהעלאת מס הקנייה על טבק ומשקאות חריפים.
בבחירות שנערכו ב-2006, נבחר פולנטי לקדנציה שנייה לאחר שניצח ברוב דחוק של 46.7% לעומת 45.7% את יריבו מהמפלגה הדמוקרטית.
פולנטי כיהן כיושב ראש איגוד מושלי המדינות, והיה מראשוני התומכים בסנאטור ג'ון מקיין לתפקיד מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2008. הוא נחשב לאחד המועמדים המובילים לרוץ לצידו של מקיין כמועמד לתפקיד סגן הנשיא, אך לבסוף נבחרה לתפקיד שרה פיילין.
פולנטי החליט שלא להתמודד על קדנציה שלישית כמושל וסיים את כהונתו בינואר 2011. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012, הכריז במרץ 2011, על הקמת ועדת גישוש ובמאי השיק את קמפיין הבחירות שלו.
ב-13 באוגוסט 2011 הגיע פולנטי למקום השלישי (13.6%) באספות הבחירה של הרפובליקנים באיווה, אחרי מישל בקמן (28.6%) ורון פול (27.7%).
יום למחרת הודיע פולנטי כי הוא מסיר את מועמדותו מרשימת המתמודדים בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012.
טימותי ג'ון ראסרט השני היה עיתונאי אמריקאי.
שימש כראש המערכת של NBC בוושינגטון והגיש במשך 17 שנים את תוכנית הראיונות המרכזית של רשת NBC, "פגוש את העיתונות".
טים ראסרט נולד בבאפלו, ניו יורק.
בנם השני מתוך ארבעה במשפחה אירית-קתולית ממעמד הפועלים.
אמו הייתה עקרת בית, ואביו עבד במחלקת הניקיון בעירייה ובמקביל גם כנהג משאית לחלוקת עיתונים כעבודה שנייה.
טים ראסרט עצמו התחנך בבית ספר קתולי-ישועי.
הוא למד משפטים וקיבל את תואר ה-B.A ב-1972. ב-1976 סיים בהצטיינות את לימודיו ב"מכללת קליבלנד-מרשל למשפטים".
בשנים 1977–1982 עבד כיועץ מיוחד לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן, וב-1983 כיועץ למושל מדינת ניו יורק, מריו קואומו.
ב-1982, עת שעבד אצל מויניהאן, חשף ראסרט לאחר תחקיר שערך כי ברוס קפוטו, המועמד הרפובליקני המתחרה, לא שירת במלחמת וייטנאם כפי שטען ואילץ אותו להסיר את מועמדותו.
ב-1984 הוא הצטרף למערכת החדשות של NBC וב-1989 התמנה לראש המערכת בוושינגטון.
באפריל 1985 רשם הישג עיתונאי ראשון, כשראיין את האפיפיור יוחנן פאולוס השני במסגרת עבודתו בתוכנית Today, בראיונו הראשון של יוחנן פאולוס לטלוויזיה האמריקאית.
ב-8 בדצמבר 1991 החל ראסרט בהגשת תוכנית הראיונות "פגוש את העיתונות", התוכנית הוותיקה ביותר בטלוויזיה האמריקאית ששידורה החל ב-6 בנובמבר 1947. ראסרט הנחה את התוכנית במשך 17 שנים – פרק הזמן הארוך ביותר בתולדותיה – עד שנת 2008. באותן שנים ראיין ראסרט עשרות אורחים שונים, בעיקר פוליטיקאים.
הוא נודע במחקר המקיף שערך על כל מרואיין לפני התוכנית, אשר בו השתמש על מנת לעמת את מרואייניו עם הצהרות שנתנו בעבר – דבר שהיווה חידוש בתוכניות מסוג זה, ואחר כך אומץ על ידי עיתונאים אחרים.
סגנונו הנוקב הביא לפופולריות ולמוניטין להם זכתה התוכנית, שנצפתה על ידי 4 מיליון צופים בכל שבוע, וזכתה לביקורות אוהדות.
בנוסף הוא שימש כפרשן פוליטי ברוב תוכניות הרשת, והשתתף בהנחית עימותים שערכה הרשת לקראת הבחירות המקדימות לנשיאות.
הוושינגטון פוסט ייחס לראסרט את השימוש הראשוני במונחים "מדינה כחולה" ו"מדינה אדומה", המתארים את המדינות שתושביהן מצביעים למפלגה הדמוקרטית ולמפלגה הרפובליקנית בהתאמה, מונח שהפך מאז לנפוץ מאוד.
אחד מרגעי השיא בקריירה של ראסרט היה בליל הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000, טרם פרסום התוצאות.
באותו הערב, פירט ראסרט את סיכוייהם של כל אחד מהמועמדים, ג'ורג' ווקר בוש ואל גור, וכסיכום, הוא לקח לוח לבן עליו רשם בטוש אדום "פלורידה, פלורידה, פלורידה", כהדגשה לכך שגורל הבחירות תלוי בתוצאות של מדינת פלורידה.
ואכן, ליל הבחירות הדרמטי הסתיים כאשר גורל הבחירות היה תלוי בתוצאות הצמודות בפלורידה שנותרו במחלוקת עוד כחודש, והוכרעו רק לאחר החלטה של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
הלוח עליו כתב ראסרט "פלורידה, פלורידה, פלורידה" מצוי כיום בסמית'סוניאן, ואותו הרגע נבחר על ידי השבועון "TV Guide" כאחד "ממאה הרגעים הגדולים בתולדות הטלוויזיה".
ראסרט השתמש באותו התכסיס גם בבחירות בשנת 2004 רק שאז רשם על הלוח "אוהיו, אוהיו, אוהיו".
מלבד עבודתו כעיתונאי, פרסם ראסרט גם שני ספרים.
הראשון, אוטוביוגרפיה שפורסמה ב-2004 והפכה לרב-מכר – "ראס הגדול ואני" (Big Russ and Me).
בספר מתאר ראסרט את ילדותו במשפחה אירית ממעמד הפועלים, ובמיוחד את יחסיו עם אביו – טימותי ג'וזף ראסרט, שכונה "ראס הגדול".
ראסרט העיד כי יותר מ-60,000 מכתבים מקוראי הספר נשלחו אליו, בהם הם תיארו את יחסיהם האישים עם אביהם.
ראסרט אסף מכתבים אלו, ופרסם כמה מהם בספרו השני, "החוכמה של אבינו: שיעורים ומכתבים מבנות ומבנים" (Wisdom of Our Fathers: Lessons and Letters from Daughters and Sons).
הספר יצא לאור ב-2005 והפך גם הוא לרב-מכר.
ראסרט היה ידוע כאוהד מושבע של קבוצת הפוטבול באפלו בילס, ופעמים רבות היה מסיים את תוכניתו, ששודרה בימי ראשון בהם משוחקים משחקי ה-NFL, בקריאה "Go Bills" (קדימה בילס!).
במהלך הקריירה שלו זכה ב-48 דוקטורטים של כבוד, ובעוד פרסים רבים דוגמת פרס אמי בו זכה ב-2005. ראסרט היה ידוע כאיש משפחה, וקיבל שלוש פעמים את תואר "אב השנה", משלושה מגזינים שונים ב-1995, 1998 ו-2001. בנוסף, הוא נבחר לאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר של שנת 2008 על ידי טיים מגזין.
ראסרט נישא לעיתונאית מורין אורת' (Maureen Orth) ב-1983, כשבע שנים לאחר שנפגשו לראשונה.
לזוג נולד בן יחיד באוגוסט 1985.
ב-13 ביוני 2008, כשהקליט פרומו ל"פגוש את העיתונות", התמוטט ראסרט ומת מהתקף לב.
מותו הפתאומי הכה בתדהמה את הציבור, וכוסה בהרחבה על ידי כל רשתות התקשורת.
מחוץ לאולפן התוכנית הוקם אתר הנצחה מאולתר, אליו נשלחו פרחים ומכתבים לזכרו.
כשבוע לאחר מותו שודרה תוכנית מיוחדת של "פגוש את העיתונות" לזכרו בה נותר כסאו ריק במרכז האולפן.
גם פוליטיקאים רבים אותם ריאיין, פרסמו הצהרות אבל על מותו, בהם ברק אובמה, ג'ון מקיין, הילרי וביל קלינטון.
נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' ווקר בוש אמר במסיבת עיתונאים מאירופה, כי "אמריקה איבדה את אחד מבכירי אזרחיה".
כוכב הלכת המינורי שהתגלה על ידי בני הזוג יוג'ין וקרוליין שומייקר נקרא על שמו.
ג'ון ג'ורג' "טים" קולמן היה כדורגלן אנגלי.
קולמן החל את דרכו במועדון קטרינג טאון החובבני מעיר הולדתו, וב-1901 הצטרף לנורת'המפטון טאון.
בקיץ 1902 חתם בוולוויץ' ארסנל מהליגה השנייה, ותוך זמן קצר הפך למבקיע שערים מצטיין במועדון.
הופעת הבכורה של קולמן הייתה במשחק נגד פרסטון נורת' אנד ב-6 בספטמבר 1902, ובעונתו הראשונה בארסנל הבקיע 17 שערים ב-30 משחקים, כאשר המועדון מסיים במקום השלישי בליגה.
בעונה שלאחר מכן הוא הבקיע 23 שערים ב-28 משחקים, וביחד עם 25 השערים של החלוץ טומי שנקס וביל גואינג סייע למועדון לסיים במקום השני ולהעפיל לליגה הראשונה.
בעונתו הראשונה בליגה הבכירה הוא הבקיע רק חמישה שערים, אך בעונה שלאחר מכן הבקיע 15 שערים ב-34 משחקים.
בעונה זו קולמן שיחק עם ארסנל בהפסד לניוקאסל יונייטד בחצי-גמר גביע ה-FA, וערך את הופעתו היחידה בנבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת אירלנד ב-16 בפברואר 1907.
למרות התוצאות הטובות המועדון נקלע לקשיים כלכליים, ובפברואר 1908 קיבלה הנהלת ארסנל את הצעת אברטון לשלם 700 לירות שטרלינג תמורת כרטיס השחקן של קולמן.
קולמן הספיק לשחק ב-196 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 84 שערים.
הוא היה שחקן הרכב קבוע ב-2.5 העונות שלו בגודיסון פארק, סייע לאברטון לסיים במקום השני בעונת 1908/1909, והבקיע 30 שערים ב-71 משחקי ליגה.
בזמן שהיה באברטון הוא התפרסם כאחד מהשחקנים הבודדים (ביחד עם רוב שחקני מנצ'סטר יונייטד) ששמרו על חברותם באיגוד השחקנים למרות כללי התאחדות הכדורגל האנגלית.
בסופו של דבר ההתאחדות נסוגה מעמדתה.
קולמן פרש מכדורגל מקצועני לאחר פריצת מלחמת העולם הראשונה והשעיית משחקי הכדורגל הרשמיים, אך בזמן המלחמה שיחק עבור מועדונים חובבניים ובעיקר עבור טנברידג' ולס.
קולמן פרש סופית ב-1920. לאחר פרישתו הוא עסק באימון ועבר להתגורר בהולנד.
טים קנג הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי ממוצא דרום קוריאני.
הוא ידוע בתפקידו כקימבל צ'ו בסדרת הטלוויזיה "המנטליסט" וכגורדון קצומוטו בסדרה "מגנום, בלש פרטי".
הוא נולד בשם יילה טימות'י קנג בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, הבכור מתוך שלושה ילדים.
יש לו תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ותואר שני בתיאטרון מהמכון להכשרת תיאטרון מתקדם באוניברסיטת הרווארד.
קנג החל לשחק באופן מקצועי בגיל 26, והופיע במספר רב של תוכניות טלוויזיה ופרסומות (לחברות כמו: חברת הנפט של ו-"AT&T").