tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2015 ערך יחד עם הסופר והעיתונאי הגרמני, נורברט קרון, את האנתולוגיה "לא נשכח, נצא לרקוד", סופרים בני הדור השלישי מישראל וגרמניה כותבים על הארץ האחרת.
הספר יצא בישראל בהוצאת אפיק ובגרמניה בהוצאת פישר.
ב-2015 ראה אור הרומן שלו "בדידות מזהרת" (עם עובד), במרכזו ארקדי וחיים, עולים חדשים מברית-המועצות בתחילת שנות ה-90, העובדים במחלקת שרות חדרים במלון מפואר בתל אביב, שהוא בעצם מעין חדר מכונות גדול ומיוזע של החברה הישראלית.
הספר כתוב בשני קולות, ובעיקר בפרקים המובאים מתוך קולו של ארקדי, ניכרת כתיבה אחרת מבחינה פואטית, יותר צפופה, קדחתנית, פיגורטיבית, מזכירה את הנובלה הראשונה ב"על החתרנות", אך גם שונה ממנה.
ב-2016 ראה אור ספר שערך יחד עם ד"ר יוחאי עתריה "העידן הפוסט-אנושי" (הוצאת פרדס) - אסופת מאמרים אקדמיים וסמי אקדמיים על חייזרים, מכונות חושבות, אינטליגנציות מלאכותיות, פסיכדליה, טבעונות ועוד, שכל אחד מהם מנסה בדרכו להתעסק בשאלה הפוסט-אנושית.
ב-2018 פורסם הרומן השישי שלו "וולקשטיין" (מועמד לפרס ספיר 2020).
הרומן מגולל את סיפורו של מרצה פזור דעת לנאציזם, שהמציאות הישראלית הולכת וסוגרת עליו, והוא נאלץ לנחות בברלין, שם הוא נוחת אמנם עם רגליו על הקרקע, אך דרמות אישיות ורגע של הארה המתרחש תוך כדי שיעור, גורמים לו לבחון שוב את חייו.
בחלק השני אחותו נמצאת בחזית במעין סיפור בלשי.
גם היא נוחתת בברלין כדי להתחקות אחר עקבותיו האבודים של אחיה, לברוח מבן זוגה ולהמציא את עצמה מחדש.
שם הרומן הוא מחווה לד"ר עודד וולקשטיין, מרצה, עורך, מתרגם וסופר.
ב-2019 פרסם את ספר השירה הראשון שלו, "מרסיסייד", פואמה שהיא מסע שורשים של חמישה ימים לעיר ליברפול.
ב-2024 פרסם את ספרו השמיני "היסוד הנפשי", שזכה בפרס אקו"ם עבור רומן בעילום שם.
הספר מכיל 127 פרגמנטים שנשזרים למסגרת אחת ומתנפצים שוב ושוב בדומה למערכת היחסים המעורערת שאותה הם מתארים, בין אב מנוכר ומרוכז בעצמו לבין בן שמנסה לשרוד למרות החסכים הרגשיים ומתעקש לחפש וליצור משמעות לחייו.
זה סיפור על הישרדות ועל בדידות גם כאשר האב נעשה נכה ומוחו עדיין צלול, והבן נדרש להיות חלק מהמערך הטיפולי, ובעיקר – נדרש להתקרב.
סך הכול, כתיבתו של עמיחי שלו מתאפיינת בחקירה ספרותית של תודעה, זיכרון וזהות, לעיתים תוך שימוש בפרוזה אינטימית בגוף ראשון, המשלבת יסודות אוטוביוגרפיים עם בדיון.
סגנונו מדויק, מרומז, ולעיתים מאופיין בשפה עשירה, מרהיבה.
עלילותיו מתבססות לרוב על דרמה חזקה, ומציגות דמויות במצבים ייחודיים ושוברי שגרה.
לא פעם נכתב כי הוא מעמיד לאתגר הקורא טקסטים מבריקים, חדשניים, ניסיוניים, שמטרתם לבעוט ולזעזע מעט את הרהיטים הכבדים בחדר הצפוף והמחניק של הפרוזה הישראלית.
המבקר ד"ר יפתח אשכנזי כינה את יצירתו, "קול רוקנרולי ובועט במוסכמות".
ד"ר חן אדלסבורג הישוותה את ספרו "הנפשיים" ליצירתו של ג'יי די סאלינג'ר, וכתבה בין היתר כי "אם הולדן קולפילד היה ישראלי, הנפשיים היה יכול לספק הסבר מצוין למה שקרה לו."
פרופ' נסים קלדרון הוסיף באחד ממאמריו כי שלו מייצר פרוזה ישראלית שונה, שהחותם שלה אינו מצוי בחיקוי של הסגנונות המוכרים, אלא ביצירת מתח בין המוכר לחדש, בין ההגיוני לבין האינטואיטיבי.
הוא מצליח לגעת בלב המאבק על קולו של הפרט בחברה, ומציג דמויות המתריסות נגד המוסכמות מתוך תחושה של ניכור ועצב.
סך הכול, שלו נחשב בעיני מבקרים לאחד הקולות הבולטים בדור הסופרים הישראלים שהחלו לפרסם משנות ה-2000 ואילך.
כתיבתו זכתה להערכה על יכולתה לשלב בין עומק פסיכולוגי לתיאור חברתי.
ימי הפופ, ידיעות ספרים, 2004.
ילדה גדולה, ידיעות ספרים, 2012.
על החתרנות, הוצאת אפיק, 2014.
בדידות מזהרת, עם עובד, 2016.
וולקשטיין, כנרת זמורה ביתן, 2018.
היסוד הנפשי, ידיעות ספרים, 2024.
יאללה מכות, בצוותא עם יובל אביבי, הוצאת אחוזת בית, 2018. יאללה מכות, באתר "אחוזת בית"
2025- ספרו היסוד הנפשי זיכה אותו בפרס ברנר.
2025- פרס אק"ום לעידוד היצירה הספרותית.
2024 - פרס אקו"ם עבור יצירה בעילום שם על ספרו היסוד הנפשי
2019- ספרו מרסיסייד זיכה אותו בפרס משרד התרבות למשוררים בראשית דרכם.
2012 - פרס היצירה על שם רוה"מ לוי אשכול
המוסינזונים, ורד מוסינזון, ידיעות ספרים, 2025
אחדות או למות, יום טוב סמיה, ידיעות ספרים, 2024
עושים סיפור, יוסי אלפי, הוצאת פרדס, 2024
עד שאיינשטיין בא, שרה אהרוני, ידיעות ספרים, 2022
לא ארץ נוכרייה לקחנו, צחי הנגבי, ידיעות ספרים, 2021
הילדה עם העניבה האדומה, קולט אביטל, ידיעות ספרים, 2021
ידעתי את ארצי, מתן וילנאי/ יניב מגל, ידיעות ספרים, 2019
האוטוביוגרפיה של ז'אן ריבן, יותם ראובני, אפיק, 2015
האשדודים, יותם ראובני, אפיק, 2017
סודות שלא אקח אתי, יוסי ביילין, ידיעות ספרים, 2021
למה אתה לא מחייך, אודי שרבני, מודן, 2011
ספארי, ג'וליה פרמנטו, אגם, 2011
להציל את דובי הקוטב, דולב מור, שוקן, 2021
מלחמת האמוניה, אהוד קינן, ידיעות ספרים, 2021
ספר הכישרונות, יאיר כספי, ידיעות ספרים, 2021
לב אש, אולסיה קנטור, ידיעות ספרים, 2021
אמור מילה למעני, יהודית רותם, הוצאת ידיעות, 2023
ימי עלמה ותום, דן שביט, הקיבוץ המאוחד, 2016
בוא כמו שאתה, רון דהן, הקיבוץ המאוחד, 2013
עמיח"י (ראשי תיבות: עמותת משפחות לילדים מיוחדים בישראל) היא עמותה ישראלית שפועלת לקידום איכות חייהם של ילדים עם לקויות ובני משפחותיהם.
העמותה הוקמה ב-1994 בהוד השרון, על ידי הורים לילדים עם פיגור שכלי ואוטיזם, במטרה לקדם את איכות חייהם.
שם העמותה מנציח את החייל עמיחי שולזינגר, אשר נהרג במלחמת העצמאות.
העמותה היא ארגון ללא כוונת רווח.
פעילותה מבוססת על תרומות מאנשים פרטיים, ארגונים פילנתרופיים וקרנות ציבוריות העוסקות בתחום הפיגור השכלי.
פעילות העמותה נעשית בשיתוף פעולה מלא עם עיריית הוד השרון ומשרד הרווחה.
חזון העמותה מתבסס על העיקרון של "לחיות בשוויון עם השוני" תוך קיום רצף שירותים וסל אפשרויות, בהתאם לעקרונות העמותה, שיספקו לאדם עם צרכים מיוחדים, בכל פרק של מסלול חייו, מינקות עד זקנה, את מסגרת החיים המתאימה ביותר בעבורו, תוך שילוב מלא ושווה זכויות בקהילה.
פעילויות העמותה נחלקות עבור שתי קבוצות גיל: עד גיל 21 (ילדים ונוער), ומגיל 21 ומעלה (בוגרים).
לילדים ונוער מופעלות מועדוניות טיפוליות לאחר שעות הלימודים במסגרות החינוך המיוחד בהוד השרון, פתח תקווה, כפר סבא וטירה, פעילות נופשון בסופי שבוע, פעילות לקבוצות תפקוד שונות לגיל הרך, קייטנות בזמני חופשות בית הספר, ופעילויות חברתיות לקבוצות נוער בעלי לקויות תקשורת בתפקוד גבוה ואספרגר.
עבור הבוגרים מופעל מערך דיור בקהילה, מרכז יום טיפולי/סיעודי - פרויקט תעסוקה ומועדונים חברתיים לבוגרים בעלי פיגור קל ובינוני המגיעים באופן עצמאי או ממסגרות דיור באזור.
העמותה שמה דגש על שילוב בקהילה של אנשים עם לקויות התפתחותיות ובהתאם מפעילה מספר פרויקטים משותפים עם האוכלוסייה הכללית, מתוך אמונה ששני הצדדים נתרמים.
בין הפרויקטים: "המנגינה שבלב" – מופע מוזיקלי בשיתוף עם מגמת המוזיקה בבתי הספר התיכוניים; "תוכנית ח"ן" – קבוצת מנהיגות; "צמיד" – השתתפות בתנועות נוער, פרויקט מחויבות אישית של מערכת החינוך
ומסגרות התנדבותיות של עובדי חברות עסקיות ואנשים פרטיים.
העמותה מפעילה מערך מתנדבים רחב המהווה חלק מרכזי ממערך השירותים, ונועד גם לשמש גשר לקהילה ולחינוך הציבור לקבלת השונה ושילובו במארג החיים.
עמיהוד ארבל (20 ביוני 1920 – 28 במאי 1987) היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין בישראל.
ארבל נולד ב-1920 ביפו לבן ציון אידלננט ולאה לבית מאירוביץ, משפחה ותיקה בארץ ישראל.
האב נבחר לחבר ועד העיר יפו בשנת 1922, ובהמשך שנות ה-20 עברה המשפחה לחיפה לרחוב בן יהודה.
מאוחר יותר שינו בני המשפחה את שם משפחתם לארבל.
במלחמת העולם השנייה התנדב לבריגדה היהודית ושירת בגדוד תותחי השדה מספר 200. גדוד זה סייע ליחידות הבריגדה בלחימה בגרמנים בצפון איטליה.
בתום הקרבות המשיך עם חיילי הבריגדה בחיפוש ניצולים ממחנות ההשמדה.
ארבל היה גם חבר במערכת 'החיל', ביטאונה של הבריגדה.
כאשר שב לארץ ישראל בשנת 1946, היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין.
בשנים 1948–1950 היה ראש מדור מחקר, לימים חטיבת המחקר של צה"ל.
בשנת 1954 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן והחל לעבוד במערכת הביטחון הישראלית.
ארבל כתב את הספר "תותחים על הסניו - רשימות תותחן עברי" העוסק במערכה על נהר סניו בחזית איטליה במלחמת העולם השנייה שבה לחמה הבריגדה היהודית.
ארבל נפטר ב-1987 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
עמידת ראש (בסנסקריט: शीर्षासन בתעתיק מסנסקריט Śīrṣāsana - פירוש 'תנוחת הראש' Śīrṣ הוא ראש) היא תנוחה בסיסית בהתעמלות וביוגה, שבה גוף האדם הפוך מאשר בעמידה רגילה - כל הגוף נשען על הראש ועל האמות ונמצא מעליו.
קיימות גרסאות שונות של התנוחה, לפי תנוחת הידיים.
בגרסה המקובלת ביוגה, האצבעות שלובות מאחורי הראש, והאמות לוחצות על הרצפה, כדי להרים את הכתפיים.
לעמידת ראש יש יתרונות פיזיולוגיים ומנטליים רבים והיא נחשבת מלכת תנוחות היוגה.
לפרסום רב זכתה תמונתו של ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, מבצע עמידת ראש בחוף הים בספטמבר 1957, בגיל 71.
עמיחי (עמי) אשד (נולד ב-1967) הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת ניצב, שכיהן כמפקד מחוז תל אביב במשטרת ישראל.
קודם לכן כיהן כמפקד מחוז מרכז.
אשד נולד בהרצליה, בן לניצולי השואה יוצאי פולין.
שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת גבעתי, ולאחר שחרורו מצה"ל היה מאבטח מטוסים ושגרירויות.
ב-1990 החל את דרכו במשטרת ישראל כבלש וקצין מודיעין בתחנת טייבה במרחב השרון, ולאחר מכן שירת במשטרת ראש העין בתפקיד ראש משרד סיור.
בהמשך מונה לראש לשכת בילוש ומודיעין במרחב השרון, וב-1998 מונה למפקד היחידה המרכזית (ימ"ר) במרחב שרון.
ב-2005 מונה למפקד תחנת לוד במרחב שפלה, וביוני 2007 מונה למפקד תחנת ראשון לציון.
ביולי 2009 מונה למפקד תחנת המשטרה בנתניה ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2011. בתפקידו הבא שימש מפקד קורס פיקוד ומטה במרכז ההדרכה בנעורים.
באוגוסט 2013 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקציני משטרה בכירים.
ב-2016 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים.
בינואר 2018 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד מחוז מרכז.
ב-11 בפברואר 2021 מונה למפקד מחוז תל אביב, בהתאם לסבב מינויים שנקבע בינואר.
התנועה לאיכות השלטון העניקה לאשד את אות אביר איכות השלטון לשנת 2023 בקטגוריית רשות מבצעת.
מדיניותו המוצהרת של אשד הייתה לאפשר מחאות ולהגן עליהן: "לא משנה אם זה ימין, שמאל, חרדים, ערבים, מגוון רחב מאוד של מחאות שמתקיימות בשנים האחרונות במדינת ישראל – אנחנו צריכים בראש ובראשונה לאפשר את ההפגנה...
ההנחיה שלי לאנשים שלי היא להגן על המפגינים בכל דרך אפשרית".
לאחר הפגנות יוצאי אתיופיה בשנת 2019 הוא התגאה במדיניות ההכלה שנקט כלפי המפגינים, למרות הפגיעה בציבור הרחב.
בין השאר הוא אמר שאומנם "במדינה דמוקרטית זכות המחאה בחלקה פוגעת בציבור הרחב" אך הדגיש כי "חסימת צירי תנועה היא מחאה לגיטימית כל עוד אינה אלימה".
בימי המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע נמנע אשד מעימות עם המפגינים שחסמו את נתיבי איילון.
פעילותו של אשד לא עמדה בציפיות של השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, אשר דרש שלא ייחסמו צירים ראשיים ושמשטרת ישראל תפעל כלפי המוחים נגד הממשלה כפי שהיא פועלת נגד מוחים אחרים.
ב-9 במרץ 2023, בעיצומן של ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית, הודיעו המפכ"ל קובי שבתאי והשר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר על העברת ניצב עמיחי אשד לתפקיד ראש אגף ההדרכה.
בתקשורת קישרו בין העברתו מתפקידו לבין מדיניותו המכילה של אשד כלפי מפגינים.
חברי הכנסת יאיר לפיד ובני גנץ מתחו ביקורת על צעד זה של שבתאי ובן גביר, ותיארו אותו כצעד פוליטי עקב התנהלותו של אשד כלפי המוחים.
בנוסף, פורום של מפכ"לים וניצבים לשעבר יצאו נגד העברת אשד מתפקידו.
המפכ"ל והשר טענו כי מדובר בסבב מינויים מקצועי שתוכנן מראש ביוזמתם, אך מועד הסבב הוא החלטה של השר בן גביר בלבד.
למחרת ההודעה על העברתו מתפקידו הורתה היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, לשר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, להקפיא צעד זה, מ"חשש כבד ביחס לחוקיות ולתקינות ההליך".
בתגובה הודיע שבתאי: "טעיתי בשיקול הדעת, בעיתוי ובדרך...
אני מכבד ומקבל את החלטת היומע"שית לגבי הקפאת המינוי".
הוא ציין כי העברת אשד מתפקידו תתבצע לאחר חודש הרמדאן.
ב-28 ביוני הודיעו השר והמפכ"ל על סבב מינויים, שכלל גם את העברת אשד לתפקיד ראש אגף ההדרכה.
ב-5 ביולי 2023 הודיע אשד על פרישתו מהמשטרה.
בנאום הפרישה אמר: "אני מודה כאן לפניכם על החטא הנורא, החטא בכך, שלא יכולתי לעמוד בציפיות הדרג המיניסטריאלי, שכללו שבירת הכללים, הנהלים, הסדר הארגוני והתערבות בוטה בקבלת החלטות ושיקול הדעת המבצעי.
יכולתי בקלות לעמוד בציפיות האלה, להפעיל כוח לא סביר ולמלא את המיון באיכילוב בסוף כל הפגנה בתל אביב".
השר בן גביר הגיב באומרו שהנאום מוכיח שאשד היה "ניצב פוליטי".
חבר הכנסת גדי איזנקוט מתח ביקורת על אשד שבחר לשאת את הנאום בעודו לובש מדים ואמר כי "מדובר באירוע חריג" והוסיף: "אני כלובש מדים 41 שנים, חש מאוד לא בנוח עם העובדה שלובש מדים נושא נאום מהסוג הזה".
ב-19 ביולי 2023, בטקס החילופים במחוז תל אביב, הוסיף אשד: "בפעם הראשונה בשירות של שלושה עשורים נתקלתי במציאות הזויה, שבה השגת שקט וסדר היא לא הישג נדרש, אלא בדיוק ההפך".
בספטמבר 2025, במסגרת ראיון בערוץ 12, תקף אשד בחריפות את השר לביטחון פנים איתמר בן גביר.
הוא טען כי בשל התנהלותו של השר מצבה של המשטרה קשה ויש פגיעה אנושה באמון הציבור בה, דבר שמוביל לסכנה לדמוקרטיה.
בינואר 2026 בכנס של התנועה לאיכות השלטון תקף אשד בחריפות את מפכ"ל המשטרה רב ניצב דני לוי, והאשים אותו בכך שהוא "פינה את הדרך לשר איתמר בן גביר ושותק מול מה שהוא מעולל למשטרה".
אשד טען כי המשטרה עוברת "פירוק ובניה מחדש" והופכת "מגוף אכיפת חוק לגוף שמוציא לפועל אג'נדה מפלגתית".
בתגובה פרסמה משטרת ישראל הודעה בה נטען שאשד "סיים את תפקידו בנסיבות שמוטב לא להרחיב לגביהן" ובגלל "תקלות מבצעיות שעלו בחיי אדם".
עם זאת בהמשך לשאלות בנושא סירבה המשטרה לפרט באילו תקלות מבצעיות מדובר.
ב-9 בפברואר שלח אשד מכתב התראה לפני תביעה לדוברות המשטרה בה טען "הפכתם את הדוברות לכלי ניגוח פוליטי; חיזרו בכם מהשקרים תוך 24 שעות או שאתבע אתכם אישית".
הוא נשוי לציפי ואב לשלושה.
בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון.
עמיחי שמואלי (נולד ב-1936) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, פיקד על טייסת 117 ("הסילון הראשונה") במלחמת ששת הימים ועל בסיס חצרים במלחמת יום הכיפורים.
שמואלי התגייס לצה"ל ב-1954 ושירת בחיל השריון, ב-1955 החל קורס טיס וכפרח טיס השתתף כטייס במלחמת סיני.
הוא היה מטייסי המיראז' 3 ("שחק") הראשונים בחיל האוויר הישראלי.
ב-1965 מונה להקים את טייסת 107 כטייסת מטוסי דאסו אוראגן בבסיס רמת דוד.
ביולי 1966 מונה למפקד טייסת 117 ("הסילון הראשונה"), טייסת מטוסי מיראז' 3, עליה פיקד במהלך מלחמת ששת הימים.
לאחר המלחמה חזר לפקד על הטייסת ושירת בתפקיד עד אפריל 1969. בהמשך שימש סגן מפקד בסיס תל נוף ומפקד פו"ם אוויר ובהצבת חירום השתתף כטייס מיראז' בגיחות במלחמת ההתשה.
ב-1973 מונה למפקד בסיס חצרים ופיקד עליו במהלך מלחמת יום הכיפורים.
השתחרר משירות הקבע ב-1977. במלחמת לבנון הראשונה שירת במילואים והיה נציג חיל האוויר בבור פיקוד הצפון.
לאחר שחרורו עבד באל על.
עמיחי יודנפרוינד (נולד ב-9 ביולי 1974) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שירת כמדריך בבית הספר לפיקוד ומטה, כסגן מפקד אוגדת הגליל ומפקד חטיבת מרכבות הפלדה.
יודנפרוינד גדל במושב שדה יעקב.
התגייס לחיל השריון ושירת כלוחם ומפקד טנק בפלוגה ו' של גדוד 77 מחטיבה 7. לאחר שהתבלט כמפקד טנק מצטיין נשלח לקורס קציני שריון וחזר אל הפלוגה כמפקד מחלקה.
לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של הגדוד ופיקד על פלוגה ב', פלוגת הצמ"פ של גדוד 82. בשנים 1997–1998 חזר לפלוגה ו' כמפקדה.
לאחר מכן המשיך בגדוד 77, היה סגן מפקד הגדוד בתקופת מלחמת לבנון השנייה, ובשנים 2008–2010 פיקד עליו.
בשנת 2010 מונה לסגן מפקד חטיבה 7. בהמשך שימש רע"ן שריון במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י.
לאחר שהועלה לדרגת אל"ם, מונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה וכיהן בתפקידו בשנים 2013–2015. בספטמבר 2015 מונה לסגן מפקד אוגדת הגליל, ושימש בתפקיד עד שנת 2017. ב-2021 השתחרר מהשירות הצבאי.
יודנפרוינד נשוי למרב ואב לשלוש בנות.
עמיחי חסון (נולד בי"ג בסיון תשמ"ז, 9 ביוני 1987) הוא משורר, עורך, אוצר, תסריטאי, במאי ויוצר קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
מנהל אמנותי ואוצר הגלריה לאמנות בבית אבי חי בירושלים.
חתן פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית (2018), פרס היצירה לסופרים עבריים (2021) ופרס יהודה עמיחי (2025).
חסון נולד בשנת 1987 וגדל ברמת גן במשפחה דתית-לאומית, מוצא משפחת אביו מהעיר טריפולי שבלוב ואמו ילידת העיר ניו יורק, ארצות הברית.
למד בישיבת קריית הרצוג בבני ברק ובישיבת ההסדר בעתניאל (שם היה קרוב לרב מנחם פרומן).
שירת בצה"ל כלוחם בחיל ההנדסה הקרבית.
חסון בוגר לימודי קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים (2011-2016), היה עמית בתוכנית מנהיגות התרבות של מכון מנדל למנהיגות (2018–2017) ועמית מחקר במכון ון ליר בירושלים (2021–2019).
בין השנים 2024-2025 היה Author-in-residence באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס.
החל את דרכו המקצועית כעיתונאי, כנער במעריב לנוער ולאחר מכן במקור ראשון, שם היה בעל טור ומבקר הקולנוע של העיתון, ובעיתון מעריב, שם עבד ככתב תרבות ומבקר המוזיקה.
שימש כאחד מכותבי הנאומים של נשיא המדינה ראובן (רובי) ריבלין בשנתיים הראשונות לכהונתו.
בין השנים 2017-2022 הגיש יחד עם יאיר אסולין את תוכנית התרבות השבועית "התבודדות" ברשת כאן תרבות של תאגיד השידור הישראלי.
מאז 2015 מכהן כמנהל אמנותי ואוצר הגלריה בבית אבי חי בירושלים וכותב ביקורת ספרות במוסף "ספרות ותרבות" של עיתון ידיעות אחרונות.
בשנת 2014 התקבל כתב היד של ספר שיריו הראשון "מדבר עם הבית" למפעל קסת לספרות ביכורים, וראה אור כעבור שנה בהוצאת אבן חושן ובעריכת דוד וינפלד.
בשנת 2015 זכה חסון בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם.
ספר שיריו השני, "בלי מה", ראה אור בשנת 2018 בהוצאת מוסד ביאליק, במסגרת סדרת "כבר" לשירה בעריכת ליאת קפלן.
על הספר זכה חסון בפרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית לשנת תשע"ח, על היות הספר "אבן דרך בשירה הישראלית הצעירה".
הפרס הוענק לראשונה בידי רעיית הנשיא נחמה ריבלין במשכן הנשיא בירושלים.
בהמשך זכה על הספר "בלי מה" גם בציון לשבח בפרס ברנר לשנת 2019.
בשנת 2021 זכה חסון בפרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול.
ספרו השלישי "שירים על סף" ראה אור בשנת 2022 ובמרכזו פואמה המתרחשת בגיל התבגרות, על רקע דמותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
על הספר זכה בפרס יהודה עמיחי לשירה לשנת 2025.
שיריו הולחנו על ידי מוזיקאים (ובהם דוד לביא, האחיות ג'משיד, אפרת אפטר, אוריין שוקרון ולהקת אקוט) ובשנת 2019 ניהל אומנותית את ערב שירי משוררים הרביעי של גלי צה"ל יחד עם המוזיקאי שלומי שבן.
משיריו תורגמו לאנגלית, ספרדית, הונגרית, רומנית, רוסית וגרמנית.
"המלך בשדה", סיפור קצר שכתב, הומלץ בידי השופטים בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" לשנת 2014. לאורך השנים שימש כאחד מעורכי כתבי העת "משיב הרוח" ו"ננופואטיקה", כחבר מערכת כתב העת הליקון וחבר מערכת ההוצאה לאור של "מקום לשירה".
היה שותף בצוות הניהול האמנותי של פסטיבל ימי אהבה לשירה, פסטיבל מטר על מטר וכנס כיסופים הבינלאומי לסופרים ומשוררים יהודים.
כיהן כשופט בחבר ועדת השופטים של פרס ספיר לספרות (בשנים 2020 ו-2021) ומאז 2022 חבר בדירקטוריון פרס ספיר מטעם מועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
בשנת 2018 כתב וביים את הסרט התיעודי "ישורון: 6 פרקי אבות" על אודות המשורר אבות ישורון.
הסרט הופק כחלק ממיזם העברים (על ידי יאיר קדר) עבור ערוץ כאן 11 והוקרן לראשונה במסגרת התחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב.
הסרט זכה כחלק מסדרת "העברים" ב"פרס לסדרה התיעודית הטובה ביותר" בטקס פרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי 2019.
כתסריטאי וכיועץ תסריט כתב חסון למספר סדרות טלוויזיה, בין היתר כתב פרקים לסדרות "כיפת ברזל" (שודרה בקשת 12) ו"המנצח" (שודרה בyes).
בעבר היה מרצה לתסריטאות בבית הספר הגבוה לאמנויות המילה.
במסגרת תפקידו בבית אבי חי יצר את סדרות הרשת "שיר לערב חג" ו"אדם אדמה" עם השף הדיי עפאים ושלומי שבן ואת סדרת האומנות "נקודת מבט" עם רומי נוימרק שנוצרה יחד עם מוזיאון ישראל.
בשנת 2021 עיבדה הבמאית מאיה בואנוס את "הרואה", מחזור שירים שכתב חסון למופע תיאטרלי שעלה בהמפעל, בכיכובו של יונתן בלומנפלד ובתמיכת הקרן לירושלים.
בשנת 2020 מונה בידי שר התרבות חילי טרופר כחבר המועצה הישראלית לקולנוע וכיהן בתפקיד עד שנת 2022.
מדבר עם הבית: שירים, הוצאת אבן חושן, 2015
בלי מה: שירים, סדרת כבר לשירה - הוצאת מוסד ביאליק, 2018
שירים על סף, סדרת כבר לשירה - הוצאת מוסד ביאליק, 2022
דרושה חברה לתקופת החגים: אחד-עשר סיפורים קצרים לימי אלול-תשרי, הוצאת אינדיבוק, 2014
הפוגה באי ירוק: מחווה לזלדה, עורכים: עמיחי חסון ונעמה שקד, משיב הרוח, 2015
ננופואטיקה: מחווה לאלן גינסברג, עורכים: עמיחי חסון וגלעד מאירי, הוצאת מקום לשירה, 2017
אדם מהלך בעולם – שיחות עם אברהם יהושע השל, עורכים: עמיחי חסון ואמונה אלון, הוצאת ידיעות ספרים, 2019
עדן אביטבול, פרגוד, הוצאת טנג'יר, 2022
רוני סומק: פעמיים ח"י (קטלוג תערוכה), עורך ואוצר: עמיחי חסון, גלריית בית אבי חי, 2016
ג'ואל קנטור: שומר לילה, אוצר: עמיחי חסון, גלריית בית אבי חי, 2018
שרה אייל: יוצאת מן הצללים (קטלוג תערוכה), אוצר: עמיחי חסון, גלריית בית אבי חי, 2019, משכן הכנסת, 2021
מארק ינאי: פתח הבית (קטלוג תערוכה), עורך ואוצר: עמיחי חסון, גלריית בית אבי חי, 2022
פנחס ליטבינובסקי: ובחרת בחיים – זו אמנות (קטלוג תערוכה), עורך ואוצר: עמיחי חסון, גלריית בית אבי חי, 2024
אלה כרגע חיי: מידד אליהו · רעיה ברוקנטל · נגה גרינברג · אלקנה לוי · אלון קדם (קטלוג תערוכה), עורכים ואוצרים: עמיחי חסון וריקה גרינפלד ברנע, גלריית בית אבי חי, 2025
נשוי לד"ר מרים חסון, מרצה בכירה בתוכנית להתפתחות הילד בהפקולטה לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, בתם של הסופרת אמונה אלון והשר והח"כ לשעבר, הרב בני אלון, ואב לשלושה.
גיסיו הם הסופר והתסריטאי אורי אלון, המשורר והעורך הרב אלחנן ניר והזמר שמואל פְּרֶדְנִיק.
בין השנים 2023-2025 התגורר עם משפחתו בעיר בוסטון, בשל לימודי פוסט-דוקטורט של אשתו באוניברסיטת הרווארד.
כיום מתגורר בשכונת קטמון בירושלים.
עמיחי נריה חיים אתאלי (נולד ב-28 במאי 1980, י"ג בסיוון ה'תש"ם) הוא עיתונאי ישראלי המשמש הכתב הפרלמנטרי של העיתון "ידיעות אחרונות".
אתאלי נולד בירושלים, כבנם הצעיר של יוסף ולאה, זוג דתי לאומי, מראשוני המתיישבים ברובע היהודי בעיר לאחר מלחמת ששת הימים.
בילדותו היה פעיל בתנועת בני עקיבא ברובע היהודי.
בפברואר 1991 שכל את אחיו אלחנן, תלמיד ישיבת עטרת כהנים שנרצח בפיגוע דקירה ברחוב הגיא שברובע המוסלמי.
בהמשך הקריירה המקצועית שלו עסק אתאלי רבות בשכול בטורים וכתבות, ועסק בכך גם סביב עסקת שליט, שבמסגרתה שוחררו שני רוצחי אחיו.
אתאלי למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ולאחר מכן במכינה קדם-צבאית עצם ששכנה בבני עצמון שבגוש קטיף.
בשנת 1999 התגייס לחיל המודיעין, שירת בחטיבת המחקר של אמ"ן, יצא לקורס קציני מודיעין והשתחרר בשנת 2003. במילואים הוא משמש קצין מודיעין בדרגת סרן.
בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן, במסלול לוגיסטיקה וכלכלה.
בשנת 2007, לאחר שעבד שלוש שנים בהדרכת נוער בעמותת "אחריי!", החל לשמש כתב לענייני דתות של אתר nrg (שהיה אז של העיתון "מעריב"), ובמקביל החל ללמוד במחזור השני של בית הספר לטלוויזיה "הברזל 23", של הזכיינית "רשת".
הוא סיים את הלימודים בהצטיינות, והחל לעבוד בריכוז כתבי חברת החדשות של ערוץ 2. כמו כן החל להכין כתבות למהדורה המרכזית של חדשות ערוץ 2, שהתאפיינו בעיקר בסיקור הנעשה במגזר הדתי לאומי, ובקרב אוכלוסיית המתנחלים ביהודה ושומרון.
בין היתר תיעד באופן בלעדי את השחזור הראשון שעשה רב-סרן דוד שפירא, קצין הצנחנים שחיסל את המחבל בפיגוע במרכז הרב, לבני משפחות הרוגי הפיגוע.
בדצמבר 2008 הביא תיעוד וידאו בלעדי מתוך הפינוי של בית השלום בחברון.
בינואר 2010 החל לשמש כתב לענייני מתנחלים של העיתון "מעריב" ואתר nrg, ובמסגרת הזו סיקר גם את הציונות הדתית.
במרץ 2010 חשף כי הרב מרדכי אלון חזר ללמד, חודשיים בלבד לאחד פרוץ הפרשה שבמסגרתה הורשע מאוחר יותר.
בספטמבר 2011 חשף שהסיבה שבגינה פרש נפתלי בנט ממועצת יש"ע, הייתה מחלוקת קשה שלו עם הנהגת המתנחלים, וביקורו במאהל המחאה החברתית בשדרות רוטשילד, בניגוד להחלטת ראשי מועצת יש"ע.
אתאלי חשף עוד, שמפכ"ל המשטרה לשעבר, יוחנן דנינו, בוגר ישיבת אור עציון, התנצל בפני ראש הישיבה הרב חיים דרוקמן, על מעצרו של הרב דב ליאור בפרשת הספר "תורת המלך".
במהלך הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון שעליה הכריזה ממשלתו השנייה של בנימין נתניהו, חשף אתאלי שנתניהו התיר בניית 20 בתים בקיבוץ כפר עציון בניגוד לתקנות ההקפאה שקבע בעצמו, זאת תמורת הזמנתו לאירוע נטיעות ט"ו בשבט בקיבוץ, שצולם והופץ לכלי התקשורת.
בדצמבר 2013 עזב את "מעריב", והקים יחד עם איתי הנדל, חברו מהמכינה בבני עצמון, את חברת "you name it", העוסקת באסטרטגיה תקשורתית, דוברות, יחסי ציבור וניהול תוכן ברשתות החברתיות.
במהלך השנתיים בהן פעל בחברה, הוא סיפק שירותי ייעוץ ושימש דובר של תחנת הרדיו "גלי ישראל", מועצת יש"ע, ארגון רבני בית הלל, עמותת "עתים", פרויקט "שבת ישראלית", וגופים נוספים בציונות הדתית ובמגזר המתנחלים.
בקיץ 2014 שימש דובר משפחות שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו באזור גוש עציון, ואת משפחתו של סגן הדר גולדין שנהרג ברצועת עזה במהלך מבצע צוק איתן.
בספטמבר 2015 עזב את המשרד שהקים, ומונה לכתב הכנסת של העיתון "ידיעות אחרונות", במקום עקיבא נוביק.
בעקבות שתי כתבות שפרסם באתר "nrg", ובאחת מהן תיאר אישה חרדית כזונה ומפעילת בית בושת הוגשה נגדו ונגד שמונה אחרים תביעת לשון הרע, שבה נפסקו לתובעת פיצויים בסך 500 אלף ש"ח בתוספת הוצאות שונות, ועל אתאלי הוטל לשאת ברבע מסכום זה.
פסק הדין מתאר פגיעה נפשית באשה כתוצאה מהפרסומים, וכותבת השופטת כי "הכתב לא טרח לבצע את הבדיקה המינימלית הנדרשת, לשוחח או לקבל את תגובת נושא הכתבה [התובעת], המואשמת באחת ההאשמות החמורות שניתן להעלות על הדעת, וגם לא ביצע בדיקות אחרות.
הסתמכותו של הכתב רק על דברי הגרוש של התובעת - איש ריבה".
אתאלי מתגורר במזכרת בתיה, נשוי בשנית ואב לשישה, שלושה ילדים מנישואיו הראשונים, ושלוש בנות מנישואיו השניים.
רעייתו אלישבע היא פסיכולוגית ומטפלת זוגית.
אחותו נשואה לרב ערן טמיר.
עמיחי היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי דתי בגוש שילה, שנבנה עבור מפוני עמונה.
היישוב מוקם על גבעה במזרח גוש שילה ומצפון לעמק שילה, בין שבות רחל לעדי עד.
בגבעה סמוכה מתקיים מאז 2011 מאחז בשם "גאולת ציון".
לפני פינוי עמונה הבטיח ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להקים למפוני עמונה יישוב חדש אם מתווה הסדרת עמונה באמצעות נכסי נפקדים לא יצלח.
בפברואר 2017 פורסם כי מפוני עמונה בחרו להקים את היישוב החדש בגבעה שבה נמצא המאחז "גאולת ציון", בה קיים שטח של כ-600 דונם אותו החשיבו ל"אדמות מדינה".
ב-30 במרץ 2017 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני הקמת התנחלות חדשה בשם "עמיחי" למפוני עמונה בעמק שילה, בגבעה מזרחית ובסמוך לגאולת ציון.
זהו היישוב היהודי הראשון שהוקם בשומרון מאז הסכמי אוסלו באישור הממשלה וקיבל סמל ישוב במשרד הפנים.
ב-20 ביוני 2017 החלו עבודות עפר בשטח להקמת היישוב, בהתאם לאישור היועץ המשפטי לממשלה, אף על פי שלא הושלמו תהליכי אישור תוכנית היישוב.
באוקטובר 2017 אישרה מועצת התכנון העליונה את פרסום תוכנית היישוב, ובכך נסללה הדרך להקמתו.
ב-21 בפברואר 2018 הוצבו ביישוב 36 קראוונים שנועדו למגורי התושבים עד להשלמת בניית בתי הקבע.
ב-25 במרץ 2018, אור לי' בניסן תשע"ח חובר היישוב לרשת החשמל ונכנסו לגור בו 25 משפחות ראשונות לקראת חג הפסח.
למחרת ערכו התושבים טקס צנוע ובמהלכו בירכו 'ברוך מציב גבול אלמנה'.
בשנת 2019 החלו להיבנות בתי הקבע הראשונים ביישוב ועוד רבים נמצאים בשלבי תכנון.
ב-29 בדצמבר 2020 נחנך ביישוב המבנה הזמני של בית הכנסת, במעמד יו"ר החטיבה להתיישבות ישי מרלינג.
באוגוסט 2017 הגישו 13 פלסטינים שטענו לבעלות על קרקעות באזור התנגדות לתוכנית הבנייה בידי המינהל האזרחי, בטענה שההקמה תפגע בנגישות לקרקעותיהם.
באוקטובר 2017 נדחו התנגדויות אלה בידי המינהל האזרחי.
באוקטובר 2017, מיד לאחר שאישרה מועצת התכנון העליונה את פרסום תוכנית היישוב, הגישו פלסטינים וארגון יש דין עתירה לבג"ץ כנגד הקמת היישוב עמיחי, בהתבסס על טענות לבעלות על חלק מקרקעות היישוב.
בינואר 2018 מחק בג"ץ את אחת העתירות וארגון יש דין משך את העתירה שהגיש.
באוקטובר 2018 דחה בג"ץ את שתי העתירות הנוספות, שהוגשו נגד חלק מקרקעות היישוב, ונסללה הדרך לבנייה בכל רחבי היישוב.
ביישוב פועלים מעון, גן ילדים ותלמוד תורה בשם "זמרת הארץ" בו לומדים כ-170 תלמידים בכיתות א'-ח' מעמיחי ומיישובי הסביבה.
גאולת ציון הוא מאחז בגוש שילה שנמצא סמוך לעמיחי והוקם לפני היישוב עמיחי.
המאחז הוקם לראשונה בשנת 2011 (תשע"א) על ידי קבוצת צעירים.
לאורך השנים פונה המאחז ונבנה מחדש פעמים רבות.
באוקטובר 2013 מנה המאחז שתי משפחות וכמה רווקים.
התושבים עסקו בחקלאות והחזיקו דיר עיזים בגבעה.
בינואר 2015 הוקם במאחז בית כנסת, אך חודש לאחר מכן פונה המאחז על ידי המנהל האזרחי והמבנים בו נהרסו.
מאז 2015 המאחז נתמך על ידי ארגון "אר"י ישאג".
ב-2016 החלה לפעול במקום ישיבה.
בנובמבר 2016 דחה בית משפט השלום בתל אביב את בקשת המשטרה להטיל מעצר בית וקנס על צעיר ששהה במקום, וקבע שהצו אוסר על בנייה במקום אך לא על שהות בו.
בחורף 2017 החל לפעול במקום ארגון "גאולת ציון - בחזון ובמעש" ומאז הארגון מחזיק את המקום.
כדי למנוע הקמה חוזרת של המאחז הוחל צו תיחום מטעם אלוף פיקוד מרכז שאסר על נוכחות בגבעה.
כוחות הביטחון החלו לעצור לחקירה את השוהים במקום.
תושבי הגבעה המשיכו לעלות ולבנות על אף המעצרים וההריסה החוזרים מצד המנהל האזרחי ומשטרת ישראל.
הקמת היישוב עמיחי ושנים אחרונות
לאחר פינוי עמונה בפברואר 2017 החליטה הממשלה להקים בסמוך לגבעה את היישוב החדש למפונים, עמיחי.
בנובמבר 2021 הגיעו כוחות המנהל האזרחי והרסו את הבתים במאחז לאחר שנתיים ללא הריסות.
בבוקר שלאחר ההריסה בנו המשפחות את בתיהם מחדש.
נכון לתשרי תשפ"ג מתגוררות בגאולת ציון 3 משפחות ובנוסף ישנם מבנים נוספים, מדרשה לבנות, גרעין של בחורים רווקים, עדר צאן ובית כנסת.
בעל 4 מדליות מהמכביות (הראשונה 1932 והשנייה 1935), אלוף ושיאן ארץ ישראל הראשון בריצת 110 מטר משוכות ושיאן ארץ ישראל בקפיצה משולשת.
כספי התאמן בקבוצת מכבי תל אביב.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה כספי במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.94 מטר, אחרי דוד וייט מארצות הברית (6.10 מטר) ופובל מצבא ארץ ישראל (5.98 מטר).
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה כספי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 17.3 שניות, אחרי פ.
סמית מדרום אפריקה (17.1 שניות) ולפני ג'יימס סנדלר מארצות הברית (18.3 שניות) ובקפיצה משולשת בתוצאה של 12.20 מטר, אחרי ברמן מצרפת (12.56 מטר) ולפני בנד מלטביה.
מדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.18 מטר, אחרי בדריך ווסר מצ'כוסלובקיה (6.44 מטר) וברמן מצרפת (6.27 מטר).
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה כספי ב-5 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליות זהב, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 18.7 שניות, לפני אהרן פשיגודה ממכבי עתיד תל אביב (22.0 שניות) ומרטין פיידן ממכבי חיפה ובריצת שליחים 4x100 מטר (45.6 שניות) לפני מכבי חיפה (47.1 שניות) ומכבי עתיד תל אביב.
בשתי תחרויות שנערכו במרץ 1936 קבע כספי בקפיצה משולשת שיא ארץ ישראל חדש של 12.45 מטר ובקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.34 מטר.
עמידת ידיים היא תרגיל התעמלות שבו המתעמל משעין את כל כובד גופו על ידיו כשראשו למטה ורגליו למעלה.
עמידת ידיים בסיסית היא כאשר הגוף מוחזק בצורה ישרה על הידיים והרגליים פונות כלפי מעלה, בצורה ישרה.
על הידיים להיות בערך ברוחב הכתפיים.
ישנן וריאציות רבות של עמידות ידיים, אך בכל המקרים בהן מבוצעת עמידת ידיים, פלג הגוף העליון חייב להיות חזק מספיק כדי להחזיק את הגוף הפוך ולשמור על יציבות.
עמידת ידיים מתבצעת בענפי ספורט רבים, וביניהם ריקוד, עידוד, קרקס, יוגה, קליסטניקס והתעמלות.
וריאציה מסוימת של עמידת ידיים מתבצעת בתרגילי התעמלות רבים ולפעמים תנוחת עמידת הידיים היא רק מצב מעבר בתרגיל התעמלות.
בברייקדאנס מתבצע שילוב של עמידות ידיים כאשר הרקדנים מבצעים פוזת סיום (Freeze).
בקפיצה למים, ישנה קטגורית קפיצות שבה הקופצים מתחילים את התרגיל בעמידת ידיים, או נכנסים את תוך בריכת הקפיצות כאשר הגוף נמצא בתנוחה של עמידת ידיים.
עמידות ידיים ידועות בשמות רבים.
ביוגה, עמידת ידיים מכונה Adho Mukha Vrksasana- תנוחת העץ ההפוך.
בקפוארה, עמידת ידיים ידועה בשם באנאנריה (bananeira).
בהתעמלות קיימים שני סגנונות נפוצים לעמידת ידיים, הראשונה היא עמידת ידיים עם גב מעוקל אחורה, והשנייה היא עמידת ידיים ישרה לגמרי.
בסגנון הראשון שהיה נפוץ יותר בעבר, יש כיפוף בגב היוצר מעין קשת והראש מסתכל לעבר כפות הידיים.
זהו הסגנון העממי והנפוץ יותר.
הסגנון השני נחשב ל"מקצועי" יותר ומקובל בענף ההתעמלות כעמידת ידיים מקצועית.
בעמידת ידיים ישרה, על הגוף להיות אנכי לקרקע כאשר הראש נמצא בין הידיים ואינו פונה לקרקע.
סגנון זה נהיה מקובל יותר בקרב שופטי ההתעמלות ומומחים בתחום היציבה, שכן הוא מספק שליטה ואיזון ובנוסף מאפשר לבצע תרגילים רבים כתרגיל מעבר.
בשני הסגנונות האיזון בעמידת הידיים נשמר על ידי העברת משקל לכיוון האצבעות או עקב כף היד.
לכל עמידות הידיים הבסיסיות בהתעמלות ישנה טכניקה משותפת:
הידיים ישרות ומונחות על הקרקע.
כפות הרגליים במצב פויינט (מתוחות), וממשיכות את כיוון הרגליים מעלה.
בנוסף, לעמידת ידיים ישרה יש מאפיינים נוספים:
הראש פונה קדימה כמו בעמידה זקופה.
עמוד השדרה ישר, עם דחיפה קלה של היריכיים קדימה.
אם מצב זה יתבצע בשכיבה על הגב, יהיה עיקול קל של הגב כדי ליצור מגע עם הקרקע.
בענף ההתעמלות האקרובטית, המתעמלים מבצעים תרגילים בצוותים שכוללים הרמות הנקראות "פירמידות".
הפירמידות כוללות הרמות שבחלקן מתבצעת עמידת ידיים על ידיו של אחד המתעמלים בצוות.
עמידת הידיים יכולה להתבצע במגוון רחב של צורות, למשל עמידת ידיים על יד אחת.
עמידת ידיים "פריז" נפוצה בברייקדאנס, כאשר הרקדנים שואפים ליצור צורה מעניינת מבחינה ויזואלית על ידי עמידת ידיים שאינה כפופה לחוקים מסוימים.
סוגי עמידות ידיים נפוצות כוללים:
עמידת ידיים צבי, שבה הרגליים פסוקות והברך הקדמית כפופה.
עמידת ידיים מקסיקנית- כאשר הגב כפוף מאוד והרגליים שואפות לגעת בראש
עמידת ידיים על יד אחת
שכיבות סמיכה בעמידת ידיים- מתבצע על ידי כיפוף ויישור של המרפקים
לחץ דם בראש עולה לרמה חריגה כאשר הגוף הפוך.
כאשר הגוף הפוך לזמן ממושך, לחץ הדם הגבוה למשך זמן ארוך, עלול להחריף בעיות רפואיות שקרו בעבר ולהגביר את הסיכון לשבץ מוחי, בצקת ריאות, ומחלות אחרות.
עמיחי אליהו (שמו הרשמי: עמיחי בן־אליהו; נולד ב־24 באפריל 1979, כ"ז בניסן ה'תשל"ט) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת עוצמה יהודית.
מכהן כשר המורשת בממשלת ישראל השלושים ושבע.
נולד בירושלים כבן הבכור של טובה והרב שמואל אליהו.
נכדם של הרב מרדכי אליהו וצביה אליהו.
למד בתלמוד תורה מורשה, ישיבה התיכונית נתיבות יוסף ובישיבת ההסדר צפת.
אליהו שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים.
לאחר שירותו הצבאי הפסיק לחבוש כיפה, אך בהמשך חזר לקיים אורח חיים דתי והחל ללמוד בישיבת עטרת נחמיה.
במסגרת שירותו במילואים לחם במלחמת לבנון השנייה.
בשנים 2009–2013 חינך בישיבה תיכונית חיספין.
בשנת 2013 ייסד גרעין תורני בשם "אורות יהודה" במגדל העמק.
בשנת 2014 הקים את "איגוד רבני קהילות", ארגון המאגד תחתיו מאות רבני קהילות דתיות ומסורתיות בכל רחבי ישראל, ועמד בראשו עד שנת 2022. בנוסף, הקים את ארגון "שדרים" יחד עם הרב חיים מרקוביץ העוסק בחיבור בין יהודי ישראל לתפוצות ובקליטת עלייה.
בשנת 2016 הקים את ארגון "צו אחד", הפועל לשמירה על ערכי החיילים שומרי המסורת.
בין היתר, הצליחה העמותה להביא להפרדה בשירותים בבסיסים ולשינויים בפקודת הגילוח בצה"ל.
בבחירות לכנסת ה-21 ב-2019 ולכנסת ה-22, הוצב ברשימת "האיחוד הלאומי – תקומה", אך לא נכנס לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-23 וה-24 לא הוצב ברשימה כלשהי לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 הוצב במקום הרביעי ברשימתה של "עוצמה יהודית", והוצב במקום התשיעי ברשימה משותפת לעוצמה יהודית עם הציונות הדתית ונעם.
איחוד המפלגות קיבל 14 מנדטים ואליהו נכנס לכנסת.
בממשלת ישראל ה-37 מונה לשר המורשת.
כמה שעות לאחר השבעתו כשר בממשלה, התפטר מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי" ובמקומו נכנס לכנסת חבר מפלגתו, יצחק קרויזר.
ב-19 בינואר 2025 התפטר מהממשלה, יחד עם יתר השרים ממפלגתו, יום לאחר שאושר בממשלה ההסכם חמאס–ישראל שמפלגתו התנגדה לתנאיו.
התפטרותו נכנסה לתוקף יומיים לאחר מכן, והוא שב לכהן כחבר הכנסת.
נשוי ואב לשבעה, מתגורר ברימונים.
אליהו מזוהה עם הימין הישראלי.
הוא תומך בהחלת ריבונות ישראלית מלאה ביהודה ושומרון, ומתנגד להקמת מדינה פלסטינית.
הוא דוגל בעמדות שמרניות בתחום ערכי המשפחה לפי היהדות האורתודוקסית ותומך בהגבלת סמכויות מערכת המשפט.
הוא מאמין בשיח בין רבנים ומתנגד לחרמות בין אישי ציבור.
בנושא היחס ליהודי התפוצות, אליהו מאמין בהידברות ישירה עם מנהיגים ורבנים בתנועות הרפורמיות והקונסרבטיביות בארצות הברית, ונפגש בעצמו עם מנהיגים כאלה במסע שערך.
במקרה אחר פרש מ"קואליציית הארגונים הדתיים לבריאות הנפש", לאחר שנודע לו שהתנועה הרפורמית גם היא חברה בארגון.
בהמשך כהונתו הוסיף להיפגש עם רבנים רפורמים וקונסרבטיביים לצורך קידום אינטרסים ציוניים.
אליהו הוא היחיד מנציגי מפלגת עוצמה יהודית שנמנע מעלייה להר הבית, בשל פסיקתו ההלכתית של סבו, הרב מרדכי אליהו.
אליהו מתנגד לשידורי תאגיד השידור הישראלי בטענה שאינו מייצג מספיק מורשת יהודית.
בזמן מלחמת חרבות ברזל קרא לסגור את התאגיד ולהעביר את התקציב למאמץ המלחמתי.
בזמן מלחמת חרבות ברזל, עוררו מספר התבטאויות שלו ביקורת: בריאיון לרדיו קול ברמה בנובמבר 2023, אמר אליהו כי ברצועת עזה "אין בלתי מעורבים, ולא היינו מכניסים סיוע הומניטרי לנאצים.
כל מי שגידל את המפלצות האלה צריך לתת את הדין".
כשנשאל אם המשמעות היא שיש להטיל פצצת אטום על הרצועה, ענה כי "זו דרך אחת, הדרך השנייה היא לבדוק מה ייצור להם את ההרתעה הבאה.
צריך לזכור שהם לא מפחדים מהמוות".
לאחר הגינויים שספג, אליהו טען כי "ברור לכל בר דעת שהאמירה על אטום היא מטאפורית".
בעקבות דבריו ראש הממשלה בנימין נתניהו הודיע שישעה אותו מישיבות הממשלה עד להודעה חדשה.
עם זאת, אליהו השתתף בהצבעה טלפונית של הממשלה מאוחר יותר באותו היום.
דבריו צוטטו בתלונה נגד ישראל בגין רצח עם.
ב-24 ביולי 2025, בריאיון לרדיו קול ברמה, אליהו אמר כי "הממשלה דוהרת לזה שעזה נמחקת, תודה להשם שאנחנו מוחקים את הרוע הזה", וכן "כל עזה תהיה יהודית".
דבריו גונו על ידי רבים באופוזיציה, ויחיאל לייטר שגריר ישראל בארצות הברית הצהיר כי "דברי אליהו הם שגויים ומטופשים ואינם מייצגים את מדיניות הממשלה".
לייטר גם התקשר לאליהו ודרש ממנו כי יחזור בו מדבריו, שיצרו "נזק אדיר" מול שותפיה של ישראל בארצות הברית.
ראש הממשלה נתניהו כתב בחשבון הטוויטר שלו באנגלית כי השר אליהו לא מדבר בשם הממשלה, אך לא נקט נגדו כל צעדים משמעתיים.
על אף הביקורת של ראש הממשלה, אליהו חזר ואמר בראיון ב-30 ביולי 2025 "עזה צריכה להיות יהודית ואז גם לערבים יהיה טוב יותר".
אליהו המשיך ואמר: "צריך להגדיר את החטופים כשבויים.
בשבויים מתעסקים רק בסיום הניצחון".
דבריו אלו גונו על ידי רבים באופוזיציה, ואף על ידי נשיא המדינה.
עמיות יהודית היא מונח להגדרה עצמית ולתפישה של הקיום הקיבוצי היהודי, הגורסת שיהודי העולם כולם מאוחדים בקשר של סולידריות ומורשת משותפת, שאיננו נובע ממקור דתי דווקא ואיננו תלוי בהשקפתם הדתית או הפוליטית האישית.
כמה מנהיגים יהודיים מודרניים בתפוצות, ובמיוחד יהודים אמריקאים, מצאו את התפיסה המסורתית של היהודים כ"עם בקרב העמים" בעייתית, מהווה אתגר לשילוב ולהזמנת אישומים של נאמנות כפולה.
בנוסף, השימוש במונח ציוויליזציה לא ענה לחלוטין על הצורך בהגדרת היהדות בדרך שאינה מסתמכת על דת.
השימוש המשמעותי הראשון של המושג "עמיות" היה על ידי מרדכי קפלן, מייסד שותף של האסכולה הרקונסטרוקציוניסטית של היהדות, אשר חיפש מונח שיאפשר לו לתאר את האופי המורכב של שייכות יהודית.
לאחר הקמת מדינת ישראל, הוא דחה את מושג הלאום, שכן הוא התגלה מזוהה יותר מדי עם מדינתיות, והחליף אותו בתפיסת העמיות.
ביצירתו "היהדות כציוויליזציה", קפלן ביקש להגדיר את העם היהודי והדת במונחים סוציו-תרבותיים כמו גם דתיים.
הגדרתו של קפלן את היהדות כ"ציוויליזציה דתית מתפתחת" מאירה את הבנתו של מרכזיותו של העם בדת היהודית.
תיאור היהדות כציוויליזציה דתית מדגיש את הרעיון שעם ישראל חיפש "לגרום לחוויה הקולקטיבית [שלו] להניב משמעות להעשרת חייו של היהודי האינדיבידואלי ולגדולה הרוחנית של העם היהודי." ההגדרה כציוויליזציה מאפשרת ליהדות לקבל את עקרונות האחדות בגיוון והמשכיות בשינוי.
זוהי תזכורת כי היהדות מורכבת מהרבה שלא ניתן להכניס לקטגוריה של הדת בעידן המודרני, "פרדוקסלי ככל שזה נשמע, התחדשותו הרוחנית של עם ישראל דורשת שהדת תחדל להיות עיסוקה היחיד".
במובן זה שהקיום קודם למהות והחיים מקבלים עדיפות על פני המחשבה, היהדות קיימת למען העם היהודי ולא העם היהודי קיים למען היהדות.
מטרתו של קפלן בפיתוח רעיון "העמיות היהודית" הייתה ליצור חזון רחב מספיק כדי לכלול את כל מי שהזדהה כיהודי ללא קשר לגישות אינדיבידואליות לזהות זו.
מאז שנת 2000, ארגונים יהודיים גדולים אימצו את מושג העמיות וההתעניינות האינטלקטואלית בנושא גברה.
ארגונים גדולים כמו מכון שלום הרטמן, הפדרציות היהודיות בצפון אמריקה, הפדרציה של JFNA ניו יורק, הסוכנות היהודית, משרד החינוך, בית התפוצות, קרן אבי חי, הוועד היהודי האמריקני, מועצת תנועות הנוער וארגונים קטנים אחרים מציגים את העמיות היהודית כעיקרון מרכזי בארגוניהם או יוזמים תוכניות ברמה גבוהה תוך התמקדות מפורשת בה.
בשנת 2021 אימצה גם ההסתדרות הציונית העולמית את מושג העמיות היהודית, היא אף מקיימת כנס שנתי בנושא זה.
הגדרת העמיות היהודית המקובלת בהסתדרות ציונית העולמית חיברה את כלל המרכיבים שהתפתחו במרוצת השנים סביב הגדרת המושג לכלל הגדרה אחת, אחודה:"עמיות יהודית היא אותה תחושה ההופכת אוסף של יחידים לעם; קשר של סולידריות, שנשען על שותפות הגורל והמסורת היהודית.
עמיות יהודית היא משפחתיות שאיננה תלויה במקום המגורים; בעמדה הפוליטית; או בהשתייכות לזרם יהודי מסוים; עמיות יהודית היא מה שהופך את העם היהודי, תודעתית, לעם."
לצד השימוש במושג העמיות על ידי ארגונים יהודיים, יש צמיחה מקבילה של עניין אינטלקטואלי בנושא מאז שנת 2000. הדיון האינטלקטואלי במושג ה"עמיות היהודית" מכיל נקודות שהן בהסכמה רחבה, לצד נושאים שנויים במחלוקת.
תחומי ההסכמה בקרב אינטלקטואלים יהודים אשר כותבים על מושג העמיות היהודית מצביעים על שלושה עקרונות:
שלושת העקרונות המאחדים של תיאורית העמיות היהודית:
חוויה רב ממדית של שייכות יהודית - מושג העמיות היהודית מניח שלהגדרת השייכות היהודית יש ממדים שונים.
דחייה של כל אידאולוגיה אשר יש בה הדגשה יתרה של מימד אחד של היהדות - מסגרות אידאולוגיות המדגישות מימד אחד מעל כל האחרים בהוויה היהודית המלאה אינן מאפשרות להבין את האופנים השונים שבהם אנשים מתחברים לעם היהודי.
התמקדות באופי הקשר בין יהודים ולא בזהות היהודית - העוסקים במושג העמיות היהודית אינם מתמקדים בזהותם של יחידים, אלא באופי הקשר בין יהודים המתבטא באלמנטים ובמסגרות משותפים המאפשרים ליהודים להתחבר זה לזה הן רגשית והן חברתית.
מקדמי מושג העמיות מניחים ששילובם של שלושת העקרונות האלו מציע ערך מוסף לארגונים המבקשים ליצור תוכניות "הבונות את העמיות היהודית" בדרך בת קיימא ומדידה.
ישנן כמה גרסאות שונות בקרב אינטלקטואלים שכותבים על עמיות יהודית.
המכנה המשותף הוא הרצון למצוא בסיס משותף שעליו נבנים קשרים בין יהודים.
ארבע העמדות המובהקות ביחס לעם היהודי:
עמיות כמשימה משותפת עם דגש על תיקון עולם.
עמיות כקרבה משותפת ואחריות הדדית.
עבור חלק מהמבקרים, העמיות היהודית היא עדיין מושג אמורפי ומופשט המציג גישה אידאולוגית אופציונלית כלפי הקולקטיב היהודי.
אחרים תוהים אם אין זה בסיס חלש מכדי לבסס את הזהות הקולקטיבית היהודית, מה גם שחזון העם אינו מבוסס על קיום זהות דתית או רוחנית כלשהי.
ד"ר יזהר הס, אמנת העמיות, אמנה ישראלית, ידיעות ספרים 2023, 119-122
"מסגרת לחשיבה אסטרטגית על עם ישראל", קופלוביץ, א 'ואנגלברג א', פלטפורמה, ירושלים, 2007
Peoplehood Now, בחסות קרן NADAV, עורכים: שלומי רביד, שלי קידר, מחקר: ארי אנגלברג, אלנה שטוקמן, ורדה רפאלי
מאמרי העם הראשון, בעריכת קורבין ק, פרם פלוטקין א ', לוין א', רוב ג ', הקהילות היהודיות המאוחדות, ניו יורק, 2007
מאמרי העם השני, בעריכת סרקין ד.
קול דור, בית הספר הבינלאומי ללימודי עם יהדות בבית התפוצות, תל אביב, 2008
מאמרי העמיות השלישי, בעריכת רביד ש ', סרקין ט., קהילות יהודיות מאוחדות, בית הספר הבינלאומי ללימודי עם ישראל בבית התפוצות, תל אביב, 2008
מאמרי העם הרביעי, בעריכת רביד ש ', הקהילות היהודיות המאוחדות, קול דור, המכללה העממית היהודית, תל אביב, 2009
עמיות יהודית בעידן גלובליזציה, ד"ר עמי בוגנים, היחידה למחקר ופיתוח של המחלקה לחינוך יהודי-ציוני, 2007
האם אנו מוכנים לעם היהודי ?, מוטי קריסטל, 2007,ynet News
סוכנות יהודית חיבקה לקידום זהות עלייה, גל בקרמן, העיתון היהודי היהודי, מרץ 2010
עמיחי "עמי" בן-דרור (9 באוגוסט 1929 – 11 באוגוסט 2015) היה ראש מועצת קריית טבעון (1974–1989) וממייסדי "הלשכה הצעירה" בישראל וכיהן כנשיאה.
בן-דרור נולד וגדל במושב מרחביה, ילד רביעי לפניה ויחיאל.
עבד בפיקוח בנייה ובהדרכת נוער.
בן-דרור היה ממייסדי 'הלשכה הצעירה' בישראל וכיהן כנשיאה.
בסוף שנת 1961 הוא הוביל שהכינוס העולמי של הלשכה הצעירה יתקיים בישראל בשנת 1963. הוא היה חבר במפא"י ואחר כך חבר ברפ"י.
כיהן כראש ועד ההורים של קריית טבעון.
ב-7 בפברואר 1974 נבחר בן-דרור ברוב קולות חברי המועצה (8–4) לראשות מועצת קריית טבעון לאחר שבבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו ב-31 בדצמבר 1973 הוא התמודד ברשימה עצמאית 'למען קריית טבעון' וניצח ברוב של חמישים אחוז מקולות הבוחרים את ראש המועצה המכהן כ-12 שנים, יצחק קלנברג שהתמודד מטעם המערך.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-7 בנובמבר 1978 זכה בן-דרור ברוב גדול של מעל 66% מהקולות כשהתמודד ברשימת 'למען קריית טבעון'.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-25 באוקטובר 1983 זכה בן-דרור ברוב של 50.5% מהקולות כשהתמודד ברשימת 'למען קריית טבעון'.
בפברואר 1989 בחר בן-דרור שלא להתמודד שוב לראשות המועצה.
חבר ועדת השיפוט של "התנועה לארץ ישראל טובה"
"קמתי בבוקר" - ביוגרפיה מאת עמיחי בן-דרור, יצא לאור 2012
בן דרור התחתן עם חנה זכריה ממושב צופית ולזוג נולדו שלושה ילדים.
עמיחי אברהמס (נולד ב-12 במאי 1968) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
אשר כיהן כמפקד חטיבה 8, חטיבת אגרוף הברזל ומבקר זרוע היבשה.
אברהמס נולד וגדל במושב בני דרום.
בשנת 1986 התגייס לצה"ל לחיל השריון.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 71. בשנים 1999–2001 פיקד על גדוד 198 (קורס מפקדי טנקי מרכבה).
לאחר מכן, בשנים 2001–2003 מונה למפקד חטיבה 8 בדרגת אלוף-משנה.
בהמשך, בשנים 2004–2007 מונה למפקד חטיבת אגרוף הברזל (חטיבה 205, לשעבר חטיבה 514), ובמקביל, למפקד המרכז לאימונים באש.
בין השנים 2011–2014 כיהן כנציג צה"ל ומערכת הביטחון ברומניה, בולגריה ואוקראינה.
לאחר שחרורו משירות קבע, מונה בשנת 2017 למבקר זרוע היבשה עד סוף שנת 2019.
עמיחי רדזינר (נולד ב-3 ביוני 1969) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, החוקר את תחום המשפט התלמודי וההלכה המודרנית, ואת ההיסטוריה של המשפט בארץ ישראל במאה העשרים.
רדזינר נולד בתל אביב ולמד בישיבת אור עציון.
לאחר לימודיו בישיבה פנה ללימודי תלמוד ומשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
עם סיום התואר הראשון ב-1996 החל רדזינר ללמד במרכז האקדמי שערי משפט בהוד השרון.
במקביל החל בלימודים במסלול ישיר לתואר דוקטור באוניברסיטת בר-אילן.
עבודת הדוקטורט של רדזינר עסקה ביסודות דיני קנסות במשפט התלמודי, והונחתה על ידי פרופסור ברכיהו ליפשיץ ופרופסור ידידיה צבי שטרן.
העבודה זכתה בפרס הרקטור לעבודות מצטיינות לתואר שלישי (תש"ס) ויצאה לאור כספר בשנת 2014. לאחר סיום הדוקטורט, החל לעבוד כחוקר בנושאי דת ומדינה במכון הישראלי לדמוקרטיה, וכמרצה במחלקות לתלמוד ומשפטים באוניברסיטה.
בשנת 2011 מונה כפרופסור חבר.
בשנת 2012 כיהן כפרופסור אורח בבית הספר למשפטים ע"ש דדמאן באוניברסיטת SMU שבדאלאס, טקסס.
בשנת 2014 כיהן כחוקר אורח בבית הספר למשפטים ע"ש אוסגוד באוניברסיטת יורק שבטורונטו.
בשנת 2015 היה עמית מחקר בפקולטה למדעי היהדות שבאוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2018 מונה כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן.
רדזינר ערך במשותף עם יעקב חבה קובץ מאמרים על ההליך הדיוני של המשפט העברי.
עוד ערך במשותף עם צבי זוהר ואלימלך וסטרייך קובץ מאמרים על משנת הרב עוזיאל.
מאז 2003 משמש רדזינר כעורך הראשי של כתב העת "הדין והדיין" - פסקי דין רבניים בנושאי משפחה, היוצא אחת לארבעה חודשים בהוצאת מרכז רקמן לקידום מעמד האישה.
עמיחי כהן (נולד ב-1971) הוא פרופסור בפקולטה למשפטים ב וחוקר בתוכנית לביטחון לאומי ודמוקרטיה ע"ש אמנון ליפקין־שחק במכון הישראלי לדמוקרטיה.
כהן הוא בנם של פרופסור סטיוארט כהן, חוקר בתחום מדע המדינה ושל פרופסור טובה כהן חוקרת ספרות ההשכלה העברית וכתיבת נשים עברית.
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1998) ותואר שני (2001) ושלישי (2003) במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
בשנים 1998–2000 התמחות במשרד עורכי דין יגאל ארנון ושות' והוסמך כעורך דין.
בשנת 2003 מונה למרצה בפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו, בשנת 2008 עלה לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2013 מונה לפרופסור חבר ולדיקאן הפקולטה למשפטים.
במקביל מונה בשנת 2010 לחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה.
בשנים 2005–2007 היה העורך הראשי של "קריית המשפט" כתב העת המשפטי של הקריה האקדמית אונו.
בשנת 2022 הצטרך הצטרף כהן למשרד עורכי דין "ברנע ג'פה לנדה" בתור יועץ מיוחד לענייני משפט בינלאומי.
אחיו הוא ד"ר צחי כהן, חוקר ומרצה לספרות, יהדות וחינוך בקריה האקדמית אונו ובמכללת הרצוג.
מחבר הספר"Israel's National Security Law" (בשיתוף עם סטיוארט כהן).
גרסה מעובדת לעברית של הספר יצאה לאור ב־2014 בכותרת "יורים ושופטים: ביטחון ומשפט בישראל".
עבודותיו בנושא חקירת חשדות להפרת דיני הלחימה צוטטו בהרחבה בדו"ח ועדת טירקל וכן בדוח ועדת הבדיקה הבינלאומית של האו"ם שבדקה את מבצע צוק איתן.
עמיחי כהן וסטיוארט כהן, שחקרו את פסיקת בג"ץ בנושא נוהל שכן, כתבו כי פסק הדין של נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק בנושא זה מהווה "התערבות דרמטית של בית משפט בפעילות צבאית.
ביחס לרטוריקת פסק הדין של השופטת דורית ביניש, שלימים מונתה אף היא לנשיאת בית המשפט העליון, כתבו השניים כי היא "חושפת גם את עמדה העקרונית [של ביניש] ביחס להתערבות הראויה של בית המשפט העליון בעניינים צבאיים: התרבות הארגונית של הצבא אינה מסוגלת...
כהן מתנגד ליישום פסקת ההתגברות בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו ברוב רגיל:
עמיחי כהן וסטוארט כהן, יורים ושופטים: ביטחון ומשפט בישראל, הוצאת ידיעות אחרונות והקריה האקדמית אונו, 2014
עמיחי כהן, מלחמות הבג"ץ: המהפכה החוקתית ומהפכת הנגד, המכון הישראלי לדמוקרטיה וכנרת זמורה דביר, 2020
בעקבות בג"ץ 794/17 זיאדה נ' מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית, מבזקי הארות פסיקה 73 (ינואר 2018) 5
דין עמונה כדין תל אביב?
התפרקותה של פרדיגמת הכיבוש בשטחים: בעקבות בג"ץ 9949/08 חמאד נ' שר הביטחון והחוק להסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון, התשע"ז-2017, מבזקי הארות פסיקה 61, פברואר 2017, עמ' 6–19
עמיחי שיקלי (נולד ב-12 בספטמבר 1981, י"ג באלול ה'תשמ"א) הוא שר התפוצות והמאבק באנטישמיות מטעם מפלגת הליכוד.
קודם לכן שימש כח"כ מטעם סיעת ימינה ובסיעת יחיד, מחנך, פובליציסט, יזם חברתי - חינוכי ישראלי ומייסד המדרשה למנהיגות ציונית "תבור".
שיקלי הוא בנם של הרב ד"ר איתן שיקלי וקמיל שיקלי, אמנית ומעצבת גרפית.
נולד וגדל בירושלים, ובוגר התיכון המסורתי ע"ש ז'ול בראונשוויג בעיר.
בילדותו גר תקופה ביישוב חנתון שבמועצה אזורית עמק יזרעאל.
בתום לימודיו בתיכון הצטרף למכינה הקדם צבאית גליל עליון בקיבוץ מעיין ברוך.
אחרי קורס קצינים חזר אליה כמפקד צוות.
במהלך שירותו הצבאי השלים תואר ראשון בהצטיינות בלימודי ביטחון והמזרח התיכון באוניברסיטת חיפה והמכללה לפיקוד טקטי.
לאחר שירותו הצבאי, השלים לימודי תואר שני במסלול דיפלומטיה וביטחון באוניברסיטת תל אביב.
בנוסף, למד במכללה למדינאות בירושלים, והוא בוגר תוכנית לימודי תעודה של להב בבית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב.
בתום שירותו הצבאי, בשנת 2010 ייסד את המדרשה למנהיגות ציונית תבור, שם עסק בהוראת תולדות הציונות והמורשת הביטחונית של ישראל, ומ-2017 שימש מנכ"ל המדרשה..
לקראת יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל יזם יחד עם אליסף פרץ את "מסע השבעים לישראל".
במהלך מלחמת חרבות ברזל, בהיותו שר מכהן בממשלה, שירת מספר שבועות במילואים בצפון רצועת עזה, שירותו הופסק לאחר קביעה של היחידה לאבטחת אישים.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב שיקלי במקום התשיעי ברשימת הימין החדש.
לאחר שהרשימה לא נכנסה לכנסת, חזר לנהל את המדרשה עד אפריל 2021. בבחירות לכנסת העשרים וארבע הצטרף לרשימת "ימינה" שכללה בתוכה את סיעת הימין החדש.
הוצב במקום החמישי ונבחר לכנסת.
שיקלי התנגד לממשלת רוטציה של "ימינה" עם יאיר לפיד, הצביע נגד הקמת הממשלה, והצביע במליאת הכנסת נגד עמדתה, גם בהצעות אי אמון ונגד אישור תקציב המדינה..
באפריל 2022 הכריזה סיעת ימינה על שיקלי כפורש מהסיעה..
ביולי 2022 התפטר שיקלי מהכנסת, על מנת שיוכל להתמודד במפלגה קיימת בבחירות לכנסת העשרים וחמש.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 שוריין על ידי בנימין נתניהו במקום ה-14 ברשימת הליכוד.
מועמדותו נפסלה בתחילה על ידי יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, אולם אושרה לאחר הגשת ערעור לבית המשפט העליון..
לאחר הבחירות ועם הקמת הממשלה בדצמבר 2022, מונה לשר התפוצות ושוויון חברתי.
שיקלי נמנה עם יוזמיה של הצעת חוק-יסוד: כניסה, הגירה ומעמד בישראל, לצד ח"כ שמחה רוטמן, הצעה שאושר בזמן ממשלת ישראל ה-36 בתמיכת האופוזיציה ושיקלי.
ייסד את השדולה לביטחון הנגב והגליל.
בכנסת ה-24 היה פעיל בוועדה לביטחון פנים שם ביקר בין היתר את מדיניות המשטרה במבצע שומר החומות.
ב-8 ביולי אישרה הממשלה את הקמת ועדת השרים להדחת היועצת המשפטית לממשלה, ומינתה אותו לעמוד בראשה.
שר התפוצות והמאבק באנטישמיות והשר לשוויון חברתי
בזמן שכיהן בתפקיד שר תפוצות שונה שם המשרד למשרד התפוצות והמאבק באנטישמיות, המשרד קיבל אחריות על האגף למאבק בדה-לגיטימציה ותנועת ה-BDS, ותקציבו בשנים 2023–2024 עמד על כחצי מיליארד שקלים..
בחודש מאי 2023 הביא להחלטת הממשלה, יחד עם השר אלי כהן, החלטת ממשלה המתקנת את הגדרת העבודה של אנטישמיות על ידי ממשלת ישראל, בהתאם לברית הבינ"ל לשימור זיכרון השואה (IHRA).
ב-8 בינואר 2024 התפטר שיקלי מתפקיד השר לשוויון חברתי, לדבריו על מנת לחסוך בכספי הציבור, והמשיך בתפקידו כשר התפוצות.
הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב
כשר לשוויון חברתי מונה שיקלי כאחראי על הסדרת התיישבות הבדואים בנגב.
במסגרת זו, יזם את "תוכנית המיקודים", תוכנית להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.
בתקופת כהונתו הוכפפו למשרד לשוויון חברתי אגף פיתוח החברה הערבית, רשויות הבדואים האמונות על הסדרת יישובי הפזורה הבדואית בנגב, וכן פיתוח כלכלי וחברתי של האוכלוסייה הבדואית בנגב.
במאי 2025 אושרה רפורמת "הקווים הכחולים", שמטרתה להסדיר את סוגיית תביעות הבעלות הבדואיות ביישובים מוסדרים בנגב.
בחודש יולי 2023 העביר החלטת ממשלה: צמצום תמורות למשפחות פוליגמיות במסגרת הסדרת התיישבתן.
קשרים עם מפלגות ימין בחו"ל
שיקלי היה בקשר ותמך במספר מועמדים של ימין לאומני וימין קיצוני באירופה.
בין השאר תמך בפומבי במארין לה פן, ראש מפלגת האיחוד הלאומי הצרפתית ובמועמד הימין הקיצוני ברומניה, קלין ג'ורג'סקו, והיה בקשר עם מפלגות ימין במדינות נוספות באירופה.
נאם בכנס של מפלגת ווקס הספרדית במדריד, נפגש עם ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן, עם חרט וילדרס בהולנד וראשי המפלגה השמרנית בבריטניה.
באפריל 2025 התגלה כי שיקלי קיבל מידע מסווג מאיש מילואים בשב"כ שנחקר בחשד להדלפת מסמכים סודיים לעיתונאים ולשר.
המסמכים עסקו בבדיקה שערך שב"כ בחשד ל"חדירת הכהניזם" למשטרה.
שיקלי הגן על החשוד, כינה אותו "חושף שחיתויות" ופנה למבקר המדינה בבקשה להכיר בו ככזה.
ביוני 2025 פסק בית משפט השלום בהרצליה לטובת עמיחי שיקלי בתביעת לשון הרע שהגיש נגד העיתונאי אורי משגב.
התביעה הוגשה בעקבות פרסום שבו נטען כי במהלך מלחמת לבנון השנייה, שיקלי, שהיה אז קצין בשירות פעיל, לא חזר מטיול בדרום אמריקה על אף פנייה מהיחידה.