tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכנסייה הקתולית ובכמה עדות פרוטסטנטיות, המונח תכנון משפחה טבעי משמש לעיתים קרובות כדי להתייחס לשיטות מודעות לפוריות, על מנת להצביע על כך שזו השיטה היחידה לתכנון המשפחה שאושרה על ידי הכנסייה.
פיתוח שיטות מבוססות לוח שנה
לא ידוע בדיוק מתי התגלה לראשונה שלנשים יש תקופות פוריות ועקרות צפויות.
כבר נאמר בבירור בתלמוד במסכת נידה, שאישה נכנסת להריון רק בתקופות ספציפיות בחודש, מה שלכאורה מתייחס לביוץ.
אוגוסטינוס הקדוש כתב על התנזרות תקופתית כדי להימנע מהריון בשנת 388 (המניכאים ניסו להשתמש בשיטה זו כדי להישאר ללא ילדים, ואוגוסטינוס גינה את השימוש שלהם בהתנזרות תקופתית).
ספר אחד קובע כי התנזרות תקופתית הומלצה "על ידי כמה הוגים חילוניים מאז אמצע המאה התשע-עשרה", אך הכוח הדומיננטי בהפיכתן של שיטות המבוססות על מודעות לפוריות במאה העשרים לפופולריות הייתה הכנסייה הקתולית.
בשנת 1905 תיאודור הנדריק ואן דה פלדה, גינקולוג הולנדי, הראה שנשים מבייצות רק פעם אחת בכל מחזור וסת.
בשנות ה-20, קיוסאקו אוגינו, גינקולוג יפני, והרמן קנאוס, מאוסטריה, גילו באופן עצמאי שהביוץ מתרחש כארבעה עשר ימים לפני הווסת הבאה.
אוגינו השתמש בתגלית שלו כדי לפתח נוסחה לשימוש בסיוע לנשים עקרות בזמן קיום יחסי מין כדי להגיע להריון.
בשנת 1930, ג'ון סמולדרס, רופא רומאי קתולי מהולנד, השתמש בתגלית זו כדי ליצור שיטה להימנעות מהריון.
סמולדרס פרסם את עבודתו עם האגודה הרפואית הרומית-קתולית ההולנדית, וזו הייתה השיטה הפורמלית הראשונה להתנזרות תקופתית: שיטת הקצב.
הצגת סימני טמפרטורה וריר צוואר הרחם
בשנות ה-30, הכומר וילהלם הילברנד, כומר קתולי בגרמניה, פיתח מערכת להימנעות מהריון המבוססת על טמפרטורת הגוף הבסיסית.
שיטת טמפרטורה זו נמצאה יעילה יותר בסיוע לנשים להימנע מהריון מאשר שיטות מבוססות לוח שנה.
במהלך העשורים הבאים, שתי המערכות הפכו בשימוש נרחב בקרב נשים קתוליות.
שני נאומים שנשא האפיפיור פיוס ה-12 ב-1951 העניקו את צורת ההכרה הגבוהה ביותר לאישור הכנסייה הקתולית - לזוגות שהיו צריכים להימנע מהריון - למערכות אלו.
בתחילת שנות ה-50, ג'ון בילינגס גילה את הקשר בין ריר צוואר הרחם לפוריות בזמן שעבד בלשכה לרווחת המשפחה הקתולית של מלבורן.
בילינג וכמה רופאים אחרים, כולל אשתו, ד"ר אוולין בילינגס, חקרו את הקשר הזה במשך מספר שנים, ועד סוף שנות ה-60 ביצעו ניסויים קליניים והחלו להקים מרכזי הוראה ברחבי העולם.
ארגוני הוראה המבוססים על סימפטומים ראשונים
בעוד שד"ר בילינגס לימד בתחילה גם את סימני הטמפרטורה וגם את סימני הריר, הם נתקלו בבעיות בהוראת סימן הטמפרטורה לאוכלוסיות במדינות מתפתחות, שהם ברובם אנאלפאבתיים.
בשנות ה-70 שינו את השיטה כדי להסתמך רק על ריר.
הארגון הבינלאומי שהוקם על ידי ד"ר בילינגס ידוע כיום בשם World Organization" (ארגון שיטת הביוץ העולמית של בילינג) Ovulation Method Billings" (WOOMB).
הארגון הראשון שלימד שיטה סימפטוטרמית נוסד ב-1971. ג'ון ושילה קיפלי, קתולים הדיוטים, הצטרפו לד"ר קונאלד פרם בהוראת שיטת תצפית שנשענת על כל שלושת הסימנים: טמפרטורה, ריר ומצב צוואר הרחם.
עד שנות ה-80, מידע על מודעות לפוריות היה זמין רק ממקורות קתולים.
ארגון ההוראה החילוני הראשון היה מרכז המודעות לפוריות בניו יורק, שנוסד ב-1981. טוני ושלר החלה ללמד ב-1982 ופרסמה את רב המכר " Taking Charge of Your Fertility" ב-1995. אף על פי שהארגונים הקתולים גדולים משמעותית מתנועת המודעות לפוריות החילונית, מורים חילונים עצמאיים הפכו נפוצים יותר ויותר מאז שנות ה-90.
פיתוח שיטות המודעות לפוריות נמשך.
בסוף שנות ה-90, המכון לבריאות הרבייה באוניברסיטת ג'ורג'טאון הציג שתי שיטות חדשות.
שיטת two day, מערכת לרירית בלבד, ו-"CycleBeads" ו-"iCycleBeads" (הגרסה הדיגיטלית), המבוססת על שיטת הימים הסטנדרטיים, שנועדו להיות גם יעילים ופשוטים להוראה, למידה ושימוש.
בשנת 2019, אורוטיה אה אל פרסמה מחקר, ובנוסף גם גרף אינטראקטיבי המציג את כל השיטות המבוססות על מודעות לפוריות שנחקרו.
חברות 'פמטק' כמו "Dot" ו-"Natural Cycles" יצרו גם מחקרים ואפליקציות חדשות שיעזרו לנשים להימנע מהריון.
Natural Cycles היא האפליקציה הראשונה מסוגה שקיבלה את אישור ה-FDA.
לרוב המחזורים יש מספר ימים בתחילתם שהם עקרים (אי-פוריות טרום-ביוץ), תקופה של פוריות, ולאחר מכן מספר ימים ממש לפני הווסת הבאה שאינם פוריים (אי-פוריות שלאחר הביוץ).
היום הראשון של דימום אדום נחשב ליום הראשון של המחזור החודשי.
מערכות שונות של מודעות לפוריות מחשבות את תקופת הפוריות בדרכים מעט שונות, תוך שימוש בסימני פוריות ראשוניים, היסטוריית מחזוריות או שניהם.
שלושת הסימנים העיקריים לפוריות הם טמפרטורת גוף בסיסית (BBT), ריר צוואר הרחם ומיקום צוואר הרחם.
אישה שמתרגלת מודעות לפוריות המבוססת על תסמינים עשויה לבחור לראות סימן אחד, שני סימנים או שלושתם.
נשים רבות חוות סימני פוריות משניים המתואמים עם שלבים מסוימים של המחזור החודשי, כגון כאבי בטן וכבדות, כאבי גב, רגישות בחזה ומיטלשמרז (כאבי ביוץ).
המונח טמפרטורת גוף בסיסית מיוחס בדרך כלל לקריאת טמפרטורה שנאספת כאשר אדם מתעורר לראשונה בבוקר (או לאחר תקופת השינה הארוכה ביותר שלו ביום).
ניתן להשיג את טמפרטורת הגוף האמיתית רק על ידי ניטור טמפרטורה רציף באמצעות חיישני טמפרטורה תוך גופיים.
אצל נשים, הביוץ יגרום לעלייה בטמפרטורה בין 0.2º ל-0.5 מעלות צלזיוס, שתימשך בערך עד הווסת הבאה.
שינוי טמפרטורה זה עשוי לשמש כדי לקבוע את תחילתה של אי פוריות לאחר הביוץ.
המראה של ריר צוואר הרחם ותחושת הפות מתוארים בדרך כלל יחד כשתי דרכים להתבוננות באותו סימן.
ריר צוואר הרחם מיוצר על ידי צוואר הרחם, המחבר את הרחם לתעלת הנרתיק.
ריר צוואר הרחם פורה מקדם את חיי הזרע על ידי הפחתת החומציות של הנרתיק, וגם הוא עוזר להוביל את הזרע דרך צוואר הרחם ואל הרחם.
ייצור ריר צוואר הרחם פורה נגרם על ידי אסטרוגן, אותו הורמון שמכין את גוף האישה לביוץ.
על ידי התבוננות בריר צוואר הרחם שלה ותשומת לב לתחושה כשהיא מורגשת מעט באיברי הפוריות, אישה יכולה לזהות מתי גופה מתכונן לביוץ, וגם מתי הביוץ חלף.
כאשר מתרחש ביוץ, ייצור האסטרוגן יורד מעט והפרוגסטרון מתחיל לעלות.
העלייה בפרוגסטרון גורמת לשינוי מובהק בכמות ובאיכות הריר הנצפה בפות.
צוואר הרחם משנה את מיקומו בתגובה לאותם הורמונים שגורמים לייצור וייבוש ריר צוואר הרחם.
כאשר אישה נמצאת בשלב אי פוריות של המחזור שלה, צוואר הרחם יהיה נמוך בתעלת הנרתיק; זה ירגיש מוצק למגע (כמו קצה אפו של אדם); והאוס - הפתח בצוואר הרחם - יהיה קטן יחסית, או "סגור".
ככל שהאישה הופכת לפורייה יותר, צוואר הרחם יעלה גבוה יותר בתעלת הנרתיק, הוא יהפוך רך יותר למגע (יותר כמו שפתיו של אדם), ומערכת ההפעלה תהפוך פתוחה יותר.
לאחר שהתרחש הביוץ, צוואר הרחם יחזור למצב הפוריות שלו.
מערכות מבוססות לוח שנה קובעות גם אי פוריות לפני הביוץ וגם לאחר הביוץ בהתבסס על היסטוריית המחזור.
כאשר משתמשים בהם כדי להימנע מהריון, למערכות אלו יש שיעורי כישלון גבוהים יותר מאשר מערכות מבוססות תסמינים, אך עדיין ניתן להשוותם לשיטות מחסום, כגון דיאפרגמות וכוסות צוואר הרחם.
שיטות מבוססות ריר וטמפרטורה המשמשות לקביעת אי פוריות לאחר הביוץ, כאשר משתמשים בהן כדי למנוע התעברות, גורמות לשיעורי הריון נמוכים מאוד.
עם זאת, למערכות הריר והטמפרטורה יש מגבלות מסוימות בקביעת אי פוריות טרום-ביוץ.
תיעוד טמפרטורה לבדו אינו מספק כמדד לפוריות או אי פוריות לפני שמתרחש הביוץ.
קביעת אי פוריות טרום-ביוץ עשויה להיעשות על ידי התבוננות בהיעדר ריר צוואר הרחם פורה; עם זאת, זה גורם לשיעור כישלון גבוה יותר מזה שנראה בתקופה של אי פוריות שלאחר הביוץ.
הסתמכות רק על תצפית ריר פירושה גם שמגע מיני לא מוגן אסור במהלך הווסת, מכיוון שכל ריר יהיה עכור.
השימוש בכללי לוח שנה מסוימים לקביעת אורך השלב הפוריות לפני הביוץ מאפשר קיום יחסי מין לא מוגנים במהלך הימים הראשונים של המחזור החודשי תוך שמירה על סיכון נמוך מאוד להריון.
עם שיטות ריר בלבד, ישנה אפשרות לזהות באופן שגוי דימום באמצע המחזור או דימום חריג כמחזור.
שמירת טבלת טמפרטורת גוף בסיסית מאפשרת זיהוי מדויק של הווסת, כאשר ניתן ליישם באופן אמין כללי לוח שנה לפני הביוץ.
במערכות בעלות טמפרטורה בלבד, ניתן להסתמך על כלל לוח שנה בלבד כדי לקבוע אי פוריות טרום-ביוץ.
במערכות סימפטוטרמיות, כלל לוח השנה מוצלב על ידי רישומי ריר: תצפית על ריר צוואר הרחם פורה עוקפת כל אי פוריות שנקבעה בלוח השנה.
חוקי לוח השנה עשויים לקבוע מספר סטנדרטי של ימים, המציינים כי (בהתאם לאורכי המחזור שעברה של אישה) שלושת עד ששת הימים הראשונים של כל מחזור וסת נחשבים לא פוריים.
לחלופין, כלל לוח שנה עשוי לדרוש חישוב, למשל קביעה שאורך השלב הפוריות שלפני הביוץ שווה לאורך המחזור הקצר ביותר של האישה פחות 21 יום.
במקום להיות קשור לאורך המחזור, ניתן לקבוע כלל לוח שנה מיום המחזור שבו אישה צופה בשינוי חום גוף.
למערכת אחת יש את אורך השלב הפוריות שלפני הביוץ שווה ליום ההיסטורי המוקדם ביותר של עליית הטמפרטורה של האישה מינוס שבעה ימים.
ערכות מנבא ביוץ (OPKs) יכולות לזהות ביוץ קרוב מריכוז הורמון החלב (LH) בשתן של אישה.
ערך חיובי מלווה בדרך כלל ביוץ תוך 12–36 שעות.
מיקרוסקופי רוק, בשימוש נכון, יכולים לזהות מבני שרך ברוק שקודמים לביוץ.
מבנים אלו מתגלים בדרך כלל החל משלושה ימים לפני הביוץ, ונמשכים עד שהביוץ התרחש.
במהלך חלון זמן זה, מבני שרך מתרחשים בריר צוואר הרחם כמו גם ברוק.
צגי פוריות ממוחשבים, כגון ליידי קומפ, זמינים תחת שמות מותגים שונים.
מוניטורים אלה עשויים להשתמש במערכות טמפרטורת גוף בסיסית בלבד, הם עשויים לנתח רצועות לבדיקת שתן, הם עשויים להשתמש בתצפיות סימפטו-תרמיות, הם עשויים לנטר את ההתנגדות החשמלית של רוק ונוזלי נרתיק, או שילוב של כל אחד מהגורמים הללו.
שיטה סימפטו-הורמונלית של FAM שפותחה באוניברסיטת מרקט משתמשת במוניטור הפוריות "ClearBlue Easy" כדי לקבוע את חלון הפוריות.
המוניטור מודד אסטרוגן ו-LH כדי לקבוע את יום השיא.
שיטה זו ישימה גם לאחר לידה, הנקה וגיל המעבר, ודורשת פחות התנזרות משיטות FAM אחרות.
יש זוגות המעדיפים שיטה זו מכיוון שקריאת המוניטור היא אובייקטיבית ואינה מושפעת מאיכות השינה כפי שטמפרטורת גוף בסיסית יכולה להיות.
למודעות לפוריות יש מספר מאפיינים ייחודיים:
ניתן להשתמש בשיטות מודעות לפוריות לניטור בריאות מערכות הרבייה.
שינויים במחזור יכולים להתריע בפני המשתמש על בעיות גינקולוגיות המתעוררות.
שיטות מודעות לפוריות יכולות לשמש גם כדי לסייע באבחון בעיות גינקולוגיות ידועות כגון אי פוריות.
שיטות מודעות לפוריות הן רב תכליתיות: ניתן להשתמש בהן כדי להימנע מהריון או כדי לסייע בהריון.
השימוש בשיטות מודעות לפוריות יכול לתת תובנות לגבי פעולת גופן של נשים, ועשוי לאפשר לנשים לקחת שליטה רבה יותר על הפוריות שלהן.
צורות מסוימות המבוססות על סימפטומים של מודעות לפוריות דורשות התבוננות או מגע בריר צוואר הרחם, פעילות שחלק מהנשים אינן מרגישות איתה בנוח.
חלק מהמתרגלים מעדיפים להשתמש במונח "נוזל צוואר הרחם" כדי להתייחס לריר צוואר הרחם, בניסיון להפוך את הנושא למקובל יותר על נשים אלו.
תרופות מסוימות, כגון תרופות משחררות גודש, יכולות לשנות את ריר צוואר הרחם.
בנשים הנוטלות תרופות אלו, סימן הריר עשוי שלא להעיד במדויק על פוריות.
שיטות מסוימות המבוססות על תסמינים דורשות מעקב אחר טמפרטורות גוף בסיסיות.
מכיוון ששינה לא סדירה עלולה להפריע לדיוק של טמפרטורות גוף בסיסיות, ייתכן שעובדי משמרות ואלה עם ילדים צעירים מאוד, למשל, לא יוכלו להשתמש בשיטות אלו.
שיטות מודעות לפוריות דורשות פעולה יומית - שמירה מפורטת של תיעוד.
חלק מהאנשים עשויים למצוא את דרישות הזמן והפרטים מסובכים מדי.
על ידי הגבלת יחסי מין לא מוגנים לחלק הפורי של המחזור החודשי, אישה ובן זוגה יכולים למנוע הריון.
במהלך החלק הפורה של המחזור החודשי, בני הזוג יכולים להשתמש באמצעי מניעה או להימנע מקיום יחסי מין.
אין תופעות לוואי הקשורות לתרופות לשיטות מודעות לפוריות.
שיטות מודעות לפוריות יכולות להיות ללא עלות או בעלות מקדימה נמוכה מאוד.
משתמשים יכולים להעסיק מאמן, להשתמש בתוכנת מחשב או לקנות טבלה, לוח שנה או מדחום בזאלי.
העלויות הישירות נמוכות בהשוואה לשיטות אחרות.
ניתן להשתמש בשיטות מודעות לפוריות עם אמצעי מניעה, כך שיחסי מין עשויים להימשך לאורך תקופת הפוריות.
בניגוד לשימוש באמצעי מניעה ללא שיטות מודעות לפוריות, תרגול השיטות יכול לאפשר לזוגות להשתמש באמצעי מניעה רק כאשר יש צורך.
ניתן להשתמש בשיטות מודעות לפוריות כדי לעבור מיד מהימנעות מהריון לתכנון הריון אם בני הזוג מחליטים שהגיע הזמן לתכנן את ההתעברות.
שימוש באמצעי מניעה או בשיטת גיבוי אחרת נדרש בימים פוריים; אחרת על בני הזוג להימנע.
כדי להפחית את הסיכון להריון מתחת ל-1% בשנה, ישנם בממוצע 13 ימים שבהם יש להשתמש בהתנזרות או בגיבוי במהלך כל מחזור.
לנשים עם מחזורים מאוד לא סדירים - כמו אלו הנפוצים במהלך הנקה, גיל המעבר או עם מחלות הורמונליות כמו תסמונת השחלות הפוליציסטיות - ייתכן שתידרש התנזרות או שימוש במחסומים במשך חודשים בכל פעם.
יעילות השימוש הטיפוסית נמוכה מרוב השיטות האחרות.
מודעות לפוריות אינה מגנה מפני מחלות המועברות במגע מיני.
סיבות ליעילות נמוכה יותר של שימוש טיפוסי
ניתן להעריך את היעילות של מודעות לפוריות, כמו של רוב צורות אמצעי המניעה, בשתי דרכים.
שיעורי השימוש המושלם או יעילות השיטה, כוללים רק אנשים שעוקבים אחר כל כללי התצפית, מזהים נכון את השלב הפורי ונמנעים מקיום יחסי מין לא מוגנים בימים שזוהו כפוריים.
השימוש בפועל או שיעורי יעילות השימוש הטיפוסיים כוללים את כל הנשים המסתמכות על מודעות לפוריות כדי להימנע מהריון, כולל אלו שלא עומדות בקריטריונים של "שימוש מושלם".
התעריפים מוצגים בדרך כלל עבור השנה הראשונה לשימוש.
המדד ההנפוץ ביותר הוא מדד הפנינה המשמש לחישוב שיעורי האפקטיביות, אך מחקרים מסוימים משתמשים בטבלאות הפחתה.
שיעור הכישלון במודעות לפוריות משתנה מאוד בהתאם למערכת המשמשת לזיהוי ימי פוריות, שיטת ההוראה והאוכלוסייה הנחקרת.
כמה מחקרים מצאו שיעורי כישלון בפועל של 25% בשנה ומעלה.
לפחות מחקר אחד מצא שיעור כישלון של פחות מ-1% בשנה עם אימון אינטנסיבי מתמשך וסקירה חודשית, וכמה מחקרים מצאו שיעורי כישלון בפועל של 2%-3% בשנה.
בשימוש נכון ועקבי (כלומר, בשימוש מושלם) עם אימון מתמשך, בתנאי מחקר, מחקרים מסוימים מצאו כי צורות מסוימות של שיטות מודעות לפוריות יעילות ב-99%.
לשיטות שלאחר הביוץ (כלומר הימנעות מקיום יחסי מין מהמחזור עד לאחר הביוץ) יש שיעור כישלון בשיטה של 1% בשנה.
בשיטה הסימפטוטרמית יש שיעור כשל בשיטה של 2% בשנה.
לשיטות ריר צוואר הרחם בלבד יש שיעור כישלון בשיטה של 3% בשנה.
לקצב לוח השנה יש שיעור כשל בשיטה של 9% בשנה.
לשיטת הימים הסטנדרטיים שיעור כשל בשיטה של 5% בשנה.
מספר גורמים אחראים לכך שיעילות השימוש הטיפוסי נמוכה מיעילות השימוש המושלם:
אי ציות משתמש מודע להוראות (קיום יחסי מין לא מוגנים ביום שזוהה כפורה)
טעויות מצד אלו המספקים הוראות כיצד להשתמש בשיטה (המדריך מספק מידע שגוי או לא שלם על מערכת הכללים)
טעויות מצד המשתמש (אי הבנה של כללים, טעויות בתרשימים)
הסיבה הנפוצה ביותר לאפקטיביות בפועל הנמוכה היא לא טעויות מצד המדריכים או המשתמשים, אלא אי ציות משתמש מודע - כלומר, בני הזוג יודעים שהאישה צפויה להיות פורייה באותו זמן אבל בכל זאת עוסקים במגע מיני.
הדבר דומה לכשלים בשימוש באמצעי מניעה, הנגרמים בעיקר מאי שימוש בשיטה.
סקירה משנת 2015 לא מצאה ראיות מספיקות כדי להסיק מסקנות כלשהן לגבי השפעת תזמון קיום יחסי מין על שיעור לידות חי או הריונות, בהשוואה לקיום יחסי מין רגילים.
מחקר של בארט ומרשל הראה שאקטים אקראיים של יחסי מין משיגים שיעור הריונות של 24% למחזור.
מחקר זה מצא גם כי קיום יחסי מין מתוזמן המבוסס על מידע משיטת BBT בלבד של שיטות מודעות לפוריות העלה את שיעורי ההריון ל-31%-68%.
מחקרים של שיטות ריר צוואר הרחם למודעות לפוריות מצאו שיעורי הריון של 67-81% במחזור הראשון אם התרחש יחסי מין ביום השיא של סימן הריר.
בגלל שיעורים גבוהים של הפלה מוקדמת מאוד (25% מההריונות אובדים בששת השבועות הראשונים מאז הווסת האחרונה של האישה, או LMP), השיטות המשמשות לאיתור הריון עלולות להוביל להטיה בשיעורי ההתעברות.
שיטות פחות רגישות יזהו שיעורי התעברות נמוכים יותר, מכיוון שהן מחמיצות את ההתעברות שגרמה לאובדן הריון מוקדם.
מחקר סיני של זוגות שמתרגלים יחסי מין אקראי כדי להגיע להריון השתמש בבדיקות הריון רגישות מאוד כדי לזהות הריון.
הוא מצא שיעור התעברות של 40% למחזור במהלך תקופת המחקר של 12 חודשים.
שיעורי ההריון לקיום יחסי מין מושפעים גם ממספר גורמים אחרים.
לגבי תדירות, ישנן המלצות על קיום יחסי מין כל 1 או יומיים, או כל יומיים או 3 ימים.
מחקרים לא הראו הבדל משמעותי בין תנוחות מין שונות ושיעור ההריון, כל עוד זה גורם לשפיכה לתוך הנרתיק.
מחזורים סדירים נתפסים לעיתים כראיה לכך שאישה מבייצת כרגיל, ומחזורים לא סדירים כראיה לכך שהיא לא.
עם זאת, נשים רבות עם מחזורים לא סדירים אכן מבייצות כרגיל, וחלקן עם מחזור סדיר הן למעשה מפרישות או שיש להן פגם בשלב הלוטאלי.
ניתן להשתמש בתיעוד של טמפרטורות גוף בסיסיות, במיוחד, אך גם של ריר צוואר הרחם ומיקומו, כדי לקבוע במדויק אם אישה מבייצת, ואם אורך השלב שלאחר הביוץ (לוטאלי) של המחזור החודשי שלה מספיק כדי לקיים הֵרָיוֹן.
ריר צוואר הרחם פורה חשוב ביצירת סביבה המאפשרת לזרע לעבור דרך צוואר הרחם ואל החצוצרות שם הם ממתינים לביוץ.
תרשימי פוריות יכולים לסייע באבחון ריר צוואר הרחם עוין, גורם שכיח לאי פוריות.
אם מצב זה מאובחן, מקורות מסוימים מציעים ליטול גואיפנזין בימים הספורים שלפני הביוץ כדי לדלל את הריר.
בדיקות הריון אינן מדויקות עד 1–2 שבועות לאחר הביוץ.
ידיעת מועד הביוץ המשוער יכולה למנוע מאישה לקבל תוצאות שליליות כוזבות עקב בדיקה מוקדמת מדי.
כמו כן, 18 ימים רצופים של טמפרטורות גבוהות אומר שאישה נמצאת בהריון כמעט בוודאות.
תאריכי ביוץ משוערים מתרשימים פוריות הם שיטה מדויקת יותר להערכת גיל הריון מאשר שיטת גלגל ההריון המסורתית או המחזור האחרון (LMP) למעקב אחר הווסת.
מודסטוס היה פטריארך ירושלים משנת 630 ועד מותו, ופטריארך בפועל מאז שהפטריארך הקודם, זכריאס מירושלים, הוגלה מהעיר עקב כיבוש ירושלים בידי הפרסים בשנת 614. פעילותו העיקרית הייתה שיקום כנסיות ירושלים שהוחרבו על ידי הפרסים.
שנות שלטונו בירושלים היו תחת הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
כיוון שהתייתם בגיל צעיר, חונך על ידי נזירים.
לפי האגדות על חייו, בנעוריו נמכר כעבד למצרים, אך הצליח להמיר את דתו של אדונו הפאגאני ושוחרר.
לאחר שחרורו עבר לחיי פרישות וסיגוף במנזר סנטה קתרינה.
לאחר מכן עבר למנזר תיאודוסיוס שבעובידייה, ליד בית לחם.
בשנת 614 נכבשה ירושלים על ידי הפרסים, שהרגו רבבות נוצרים, החריבו את כנסיות העיר ירושלים, ולקחו בשבי את פטריארך העיר, זכריאס עם הצלב האמיתי.
בהיעדרו של זכריאס נבחר מודסטוס לפטריארך ירושלים בפועל.
הוא הביא לקבורה את גופות הנרצחים במנזר מר סבא, ושיקם את כנסיות העיר, בהן כנסיית הקבר, כנסיית העלייה, קבר מרים, כנסיית האלאונה וכנסיית הפרובטיקה (בריכות הצאן).
את המימון לפרויקט השיקום השיג פטריארך אלכסנדריה, יוחנן הנדבן.
במרץ 630 קיבל מודסטוס את פני הקיסר הרקליוס, שהחזיר את הצלב האמיתי לכנסיית הקבר בירושלים, והוכתר כפטריארך העיר.
מודסטוס נפטר בירושלים ב-17 בדצמבר 630. טרטוליאנוס העלה השערה שהוא הורעל.
מודסטוס נקבע כקדוש של הכנסייה היוונית אורתודוקסית.
יום הקדוש שלו נקבע ל-18 בדצמבר.
מודסט אמבאמי היה כדורגלן קמרוני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
אמבאמי נולד ביאונדה שבקמרון, וגדל במחלקת הנוער של דינמו דואלה הקמרונית.
בקיץ 2000 חתם אמבאמי בסדאן.
בעונתו הראשונה במועדון ערך אמבאמי עשר הופעות במדי המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית, וסייע למועדון לסיים במקום החמישי בליגה.
במהרה הפך אמבאמי לשחק הרכב קבוע, ובשתי העונות הבאות ערך 60 הופעות.
בשנת 2003 ירדה סדאן לליגת המשנה הצרפתית, ואמבאמי חתם בפריז סן-ז'רמן תמורת 5 מיליון אירו, לאחר שנערך משא ומתן גם עם וולברהמפטון וונדררס.
בעונתו הראשונה בפריז סן-ז'רמן שיתף אמבאמי פעולה עם הקשר האחורי הצעיר לוריק צאנה.
על-אף חוסר הניסיון שלהם, השניים לקחו חלק רב בעונה טובה של הקבוצה, בה סיימה פריז סן-ז'רמן במקום השני בליגת העל הצרפתית וזכתה בגביע הצרפתי.
עונת הייתה עונה פחות מוצלחת של אמבאמי, והוא נאבק בה בפציעה.
בעונת זכה אמבאמי עם המועדון פעם נוספת בגביע הצרפתי, וסיים במקום התשיעי בליגה.
בחודש אוגוסט 2006, לאחר שלוש שנים בפריז סן-ז'רמן, חתם אמבאמי על חוזה לשלוש שנים באולימפיק מרסיי, וחידש את שיתוף הפעולה במרכז השדה עם לוריק צאנה, שחתם במועדון עונה קודם לכן.
בקיץ 2009, עם תום חוזהו באולימפיק מרסיי, עזב אמבאמי את המועדון, והגיע לתקופות ניסיון בפורטסמות', בבולטון וונדררס, בוולברהמפטון וונדררס ובוויגאן את'לטיק.
לבסוף חתם אמבאמי באלמריה מלה ליגה.
בחודש יולי 2011 שוחרר אמבאמי מאלמריה, והוא חתם בדליין ארבין מליגת המשנה הסינית, ממנה הושאל ישירות לצ'אנגצ'ון יאטאי מליגת העל הסינית.
בשנת 2012 חזר לדליין ארבין, אך לא יכול היה לשחק במועדון בעונת בשל מגבלת הזרים בליגה.
בחודש יולי 2012 חתם אמבאמי באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית.
בשנת 2014 חתם אמבאמי במיונאריוס מליגת העל הקולומביאנית.
בהמשך השנה חתם בלה האבר מליגת המשנה הצרפתית, במדיה סיים את הקריירה.
ב-18 ביוני 2000 ערך אמבאמי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בניצחון 3-0 על נבחרת לוב במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. בהמשך השנה זכה עם הנבחרת האולימפית של קמרון במדליית זהב בטורניר הכדורגל באולימפיאדת סידני.
ב-17 במאי 2002 הבקיע אמבאמי את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת דנמרק במשחק ידידות.
אמבאמי היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע הקונפדרציות 2003, בו סיימה נבחרת קמרון במקום השני לאחר שהפסידה בגמר לנבחרת צרפת.
אמבאמי לקח חלק גם בטורניר גביע אפריקה לאומות 2004, ואף הבקיע שני שערים בניצחון 5-3 על נבחרת זימבבואה בשלב הבתים של הטורניר.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת גם בטורניר גביע אפריקה לאומות 2008, בו סיימה נבחרת קמרון במקום השני לאחר שהפסידה בגמר לנבחרת צרפת.
בסך הכל ערך אמבאמי 37 הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-7 בינואר 2023 הודיעה פריז סן-ז'רמן כי אמבאמי מת בגיל 40 כתוצאה מאוטם שריר הלב.
מדליית זהב במשחקים האולימפיים (1): סידני 2000
מודעות עצמית תכונתית , המכונה לרוב מודעות עצמית, היא הנטייה למיקוד הקשב של האדם בעצמו, המוביל למודעות מוגברת לגבי איך הופעתו או התנהגותו נתפסים בעיני אחרים.
לפי פניגשטיין ואח' (1975) המיקוד בעצמי עשוי לבטא הבדלים אינדיבידואליים בנטייה יציבה יחסית, ולא רק כתוצאה מגירוי חיצוני.
בשאלון שפיתחו פניגשטיין ואח' למדידת נטייה זו, סולם מודעות עצמית (Self-Consciousness Scale), נמצא כי ניתן לאפיין אנשים לא רק לפי מידת המודעות שלהם, אלא גם לפי סוג קנה המידה הפנימי שאליו הם משווים את עצמם:
אדם בעל מודעות עצמית אישית (Private Self-Consciousness) גבוהה קשוב יותר לעולמו הפנימי – לתפיסותיו, אמונותיו, מצבי רוחו ותחושותיו, כלומר לאספקטים באישיותו הנחבאים מעיני הציבור.
מודעות עצמית ציבורית (Public self-consciousness) באה לידי ביטוי במיקוד מוגבר ובהסטת הקשב להיבטים הציבוריים של הזהות, כגון הופעה חיצונית.
במצב של מודעות עצמית ציבורית מוגברת, אנשים טרודים במה אחרים חושבים עליהם והם יתאמצו להציג תדמית מיטבית בעיני אחרים.
ארווינג גופמן כינה זאת 'פרצוף'.
מחקרים מלמדים שגירויים המעודדים מיקוד בעצמי, מובילים לעלייה ברמת המודעות העצמית הציבורית.
לדוגמה, מחקרים הראו שכאשר אנשים נמצאים מול מראה, מצלמת וידאו, או מתבקשים לצפות בעצמם על גבי מסך טלוויזיה, ישנה עלייה משמעותית ברמת המודעות העצמית הציבורית.
באופן כללי, מחקרים מצביעים על כך שהפניית הקשב כלפי העצמי החיצוני עשויה להיות חוויה בלתי נעימה המובילה לרגשות שליליים.
לשם המחשה, פלוני ימנע ככל האפשר מהדלקת המצלמה במהלך שיחת וידאו.
מודסטה ברנק (בפולנית: Modesta Baranek-Jadlina; 27 באפריל 1928 – 2020) הייתה חסידת אומות העולם, שהוכרה בשל פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה, במתן אוכל ולינה ליהודים שהתחבאו ביער עד סוף מלחמת העולם השנייה.
מודסטה נולדה בשנת 1928 בכפר אוקשיה באזור לובלין בפולין.
בשנת 1940 הקימו הגרמנים מחנה לעבודות כפייה של יהודים, ובסוף 1942 החלו הגרמנים בחיסול שיטתי של היהודים במחנה.
היהודים שנותרו במחנה החליטו לברוח ליערות ליד הכפר אוקשיה, בו גרה מודסטה.
בעת שטיילה ביערות ב-1943 פגשה בחיים ברנק שהתחבא במקום.
היא החלה להגניב לו בכל יום אוכל ובגדים ללא ידיעת הוריה.
לאחר מספר ימים סיפרה לאמה, שקיבלה את הדבר בהבנה ובחמלה.
האם פתחה את ביתה ולעיתים אף החביאה בו יהודים.
ב-1943 התעורר חשד בכפר שבני המשפחה מחביאים יהודים והם היו נתונים למעקב של לאומנים פולנים שהיו נכנסים לביתם, מחפשים בכל מקום וחוקרים אותם.
לעיתים היו הלאומנים מגיעים לביתם ללא התראה מוקדמת, ולפעמים נאלצה מודסטה להישאר ביער כדי שלא יעלו על עקבותיה.
לאחר שחרור האזור בשנת 1944 נשאר חיים ברנק בביתה של מודסטה.
בינואר 1945 התגיירה מודסטה ונישאה לחיים ברנק, היהודי שהצילה.
ב-1956 עלו השניים עם שלושת ילדיהם לישראל.
בעלה - חיים ברנק נפטר בשנת 1971.
ב-24 בפברואר 1988 הוכרה מודסטה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
הוריה, יאן ומראינה ידלינה הוכרו אף הם כחסידי אומות העולם.
בשנת 1989 הוענק לה תואר יקירת העיר תל אביב.
ב-27 בינואר 2020 הגיעו לבקרה נציגי המוסד לביטוח לאומי והעניקו לה תעודת כבוד.
מודלים נורמטיביים ומודלים דסקריפטיביים (Descriptive Models) הם מושגי מפתח בפרדיגמה מחקרית נפוצה בפסיכולוגיה הקוגניטיבית.
הפרדיגמה מתמקדת במחקר בסיסי של עיבוד מידע על ידי בני אדם – כיצד האדם זוכר, תופס, חושב, מסיק מסקנות ומקבל החלטות.
המודל הנורמטיבי מגדיר באופן אובייקטיבי מהי התשובה הנכונה לשאלה אשר מוצגת לאדם הנחקר, ולפיכך מהי התגובה הצפויה ממנו, בעוד שהמודל הדסקריפטיבי מתאר את תגובתו של הנחקר בפועל, כאשר היא חורגת מהמודל הנורמטיבי באורח שיטתי ובר-ניבוי.
דיבור לפי השפה התקנית המצייתת לחוקי התחביר והדקדוק היא דוגמה אינטואיטיבית למודל נורמטיבי.
השפה התקנית קובעת איך נכון וצריך לדבר.
עם זאת לעיתים השימוש בשפה ביומיום חורג מכללי הדקדוק והתחביר, כמו שימוש בסלנג, קיצורי מילים ("תביא ת'מברג") וכדומה.
מושגים ביומיום הקרובים במשמעותם לזוג המושגים נורמטיבי ודסקריפטיבי הם רצוי ומצוי.
מה שנכון לעשות לעומת מה שנעשה בפועל שהוא לעיתים חורג.
מבחינת מה שנכון (להיות בריא) רצוי שאנשים יאכלו ירקות, אבל מה שקורה בפועל (המצב המצוי) הוא שהם אוכלים מידי הרבה ג'אנק פוד.
ויעידו על כך המדפים העמוסים בסופר של חטיפים שונים ומשונים הכוללים שומן טראנס.
השוואה במחקר הקוגניטבי בין תגובת האדם בפועל לתגובה המתחייבת ממודל נורמטיבי מתאים מלמדת על הזיכרון, על דרכי התפיסה והחשיבה של האדם, ובכך על המערכת הקוגניטיבית כולה.
תוצאות המחקרים מסייעות להתוויית מדיניות בתחומים מעשיים, כגון רפואה, ניהול, שיווק, התנהגות צרכנים, כלכלה התנהגותית, חינוך, משפטים מדיניות ציבורית ועוד.
המודל הנורמטיבי משתנה בהתאם לתחום המחקר הקוגניטיבי בו מדובר.
לדוגמה: במחקר העוסק בחשיבה אינדוקטיבית, המודל הנורמטיבי הוא תורת הסטטיסטיקה וההסתברות; במחקר העוסק בחשיבה דדוקטיבית, המודל הנורמטיבי הוא תורת הלוגיקה הפורמלית; ובמחקר העוסק בתפיסה חזותית, המודל הנורמטיבי מתבסס על מדידה אובייקטיבית של מהויות פיזיות (כגון גודל מרחק וכדומה).
בהרבה מקרים עיבוד המידע האנושי הוא טוב מספיק, ולפיכך התגובות אינן מוטות.
המושג 'מודל דסקריפטיבי' שמור למצבים בהם יש חריגה בת-ניבוי מהמודל הנורמטיבי המתאים, חריגה אשר מכונה לעיתים קרובות הטיה קוגניטיבית (Cognitive Bias).
שני האתגרים העיקריים בכל תחומי המחקר בפסיכולוגיה הקוגניטיבית, הם לאתר את התנאים שבהם מתרחשת החריגה , ולהציע תאוריה או מודל ספציפי שיסביר אותה.
מודלים נורמטיביים נקראים לעיתים גם מודלים פורמליים (Formal Models) או פרוצדורות פורמליות (Formal Procedures), ומודלים דסקריפטיביים נקראים גם שיפוטים אינטואיטיביים (Intuitive Jugments) או תאוריות דסקריפטיביות (Descriptive theories),
חלק גדול מהמחקרים הללו עושים שימוש במערך מחקר ניסויי בו הנחקרים מתבקשים לבצע מטלה כלשהי ולענות על שאלה.
לשאלה יש בדרך כלל תשובה נכונה, אשר נגזרת מהמודל הנורמטיבי המתאים לתחום הנחקר או מעובדה אובייקטיבית שאין עליה מחלוקת.
המחקרים הם כמותיים ופוזיטיביסטיים, וככאלה מוצגת בהם השערה, או ניבוי של תוצאתם.
פעמים רבות השערת המחקר היא שהנחקרים יגיבו באופן שחורג מהמודל הנורמטיבי, כלומר: יבצעו הטיה קוגניטיבית.
הפרדיגמה משמשת בתחומי מחקר רבים בתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית, ביניהם תפיסה; זיכרון; קשב; התפתחות קוגניטיבית; שיפוט בתנאי אי ודאות; שיפוט בתנאי ודאות; היסקים סיבתיים וקבלת החלטות.
בתוך כל תחום כזה התגלו עשרות הטיות קוגניטיביות.
להלן מספר דוגמאות מתחומי מחקר שונים:
אשליות תפיסתיות ('טעויות אופטיות') הן דוגמה להטיות קוגניטיביות בהן המודל הנורמטיבי מבוסס על עובדה אובייקטיבית הניתנת למדידה.
למשל, בניסוי מוצג לנחקר השרטוט הבא:
השאלה שנשאל הנחקר היא: איזה מקטע ארוך יותר: A-B או B-C?
המודל הנורמטיבי, כלומר התשובה הנכונה, היא ששני המקטעים הם באותו אורך.
ניתן לוודא זאת באמצעות מדידה בסרגל.
המודל הדסקריפטיבי, כלומר התגובה של נחקרים רבים, היא שהמקטע B-C ארוך יותר.
הטייה קוגניטיבית מוכרת זו נקראת אשליית מולר-לייר, והיא נגרמת בשל אפקט המסגור.
בניסוימוקרן לנבדקים סרטון שבו מתבצע פשע, ולאחריו הם מתבקשים לזהות את העבריין בגיליון תמונות - אך למעשה, תמונת העבריין כלל לא מופיעה בגיליון.
בשלב הבא של הניסוי מקבלים שליש מהנחקרים פידבק חיובי ("יפה, זיהית את החשוד"), שליש פידבק שלילי ("למעשה החשוד היה מספר ...") ושליש פידבק נאוטרלי ("תודה רבה").
לאחר זמן קצר מוצגת לנחקרים השאלה: מהי מידת הביטחון שהרגשתם בעת הזיהוי?
לפי המודל הנורמטיבי, לא אמור להיות הבדל בין שלוש הקבוצות, שכן הזיהוי נעשה לפני קבלת הפידבק.
עם זאת, המודל הדסקריפטיבי מראה כי נחקרים שקיבלו פידבק חיובי מדווחים שהיו בטוחים יותר בזיהוי מאשר הנחקרים שקיבלו פידבק נייטרלי, והנחקרים שקיבלו פידבק שלילי מדווחים על המידה הנמוכה ביותר של ביטחון בזיהוי.
הטייה זו נקראת אפקט הפידבק לאחר זיהוי (post identification feedback effect), והיא מדגימה את ההשפעה של סוגסטיה על מידת הביטחון.
לאפקט הפידבק לאחר זיהוי יש משמעות מיוחדת במסדרי זיהוי ובבתי משפט, משום שהמושבעים מושפעים במידה רבה ממידת הביטחון שמפגינים עדי ראייה ביחס לעדותם.
בניסוי אשר זכה לכינוי "ניסוי הגורילה" מוקרן לנחקרים סרטון קצר של משחק כדורסל, והם מתבקשים לספור כמה פעמים השחקנים בחולצות הלבנות מסרו את הכדור זה לזה.
במהלך המשחק נכנס למגרש אדם המחופש לגורילה, חובט באגרופיו על חזהו, ויוצא לאחר כעשר שניות.
השאלה שנשאלים הנחקרים היא: האם ראיתם משהו מוזר בסרטון?
לפי המודל הנורמטיבי, נוכחות של גורילה על מגרש כדורסל היא אכן דבר מוזר.
עם זאת, המודל הדסקריפטיבי מראה שכמחצית מהנחקרים מדווחים שהם לא ראו שום דבר מיוחד.
הטייה זאת נקראת עוורון קשבי, והיא נגרמת מכך שהקשב הוא משאב מוגבל, וכשתשומת הלב מרוכזת בדבר אחד, מתפספס מידע אחר שנמצא אף הוא במרחב הראיה.
ז'אן פיאז'ה הוא פסיכולוג שחקר באופן אינטנסיבי את ההתפתחות הקוגניטיבית של ילדים.
באחד מהניסויים שעיצב, מניחים עשרה מטבעות מול ילד בן ארבע.
בשלב הראשון של הניסוי המטבעות מסודרים בשתי שורות שוות באורכן, כך:
שואלים את הילד האם מספר המטבעות שווה בשתי השורות, והילד משיב שכן.
בשלב השני, מול עיני הילד, משנים את המרחק בין המטבעות שבשורה התחתונה, כך:
השאלה שנשאל הילד בשלב זה היא: האם מספר המטבעות עדיין שווה בשתי השורות?
לפי המודל הנורמטיבי, המרחק בין המטבעות לא משנה את מספרם, ולכן התשובה הנכונה היא שהמספר עדיין שווה.
עם זאת, המודל הדסקריפטיבי מראה שילדים בני ארבע ומטה עונים לרוב שבשורה התחתונה יש יותר מטבעות.
הטייה זו מציגה הפרה של עקרון שימור החומר, ועל פי תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאג'ה היא נגרמת מכיוון שהילד נמצא בשלב הקדם אופרציונלי, כך שמוחו עדיין לא בשל להמשגה הנדרשת של עיקרון זה.
שיפוט בתנאי ודאות (היסק דדוקטיבי)
מגוון רחב של הטיות קוגניטיביות קשור להיקשים לוגיים שגויים.
לדוגמה, מציגים בפני הנחקרים את הסילוגיזם הבא:
טיעון א: כל בני האדם אוכלים מתכות.
טיעון ב: דילן הוא בן אדם.
השאלה שנשאלים הנחקרים היא: האם לאור הטעונים המסקנה נכונה או לא?
לפי המודל הנורמטיבי, אשר בניסוי זה מבוסס על לוגיקה טהורה, המסקנה שדילן אוכל מתכות היא אכן היקש לוגי תקף, הנובע בהכרח משני הטיעונים שלפניו.
עם זאת, המודל הדסקריפטיבי מראה כי מרבית הנחקרים יאמרו שהמסקנה אינה נכונה.
הטייה זו נקראת הטיית האמונה , והיא מתרחשת מכיוון שבחיי היומיום בני אדם נוטים להקיש על סמך ידע קודם.
ידוע לנו שבני אדם לא אוכלים מתכות, ולכן אנו מתקשים לבצע את ההיקש הלוגי התקף.
שיפוט בתנאי אי-ודאות (היסק אינדוקטיבי)
אחת הדרכים לבדוק היסק בתנאי אי ודאות, היא בדיקה של אומדנים מספריים.
לדוגמה, מציגים תרגיל בחשבון לשתי קבוצות, למשך 5 שניות בלבד (כך שאין מספיק זמן לחשב את התוצאה).
לקבוצה א' מקרינים את התרגיל 1x2x3x4x5x6x7x8x9x10 ולקבוצה ב' את התרגיל 10x9x8x7x6x5x4x3x2x1.
המשימה המוטלת על הנחקרים היא לאמוד את התוצאה של התרגיל.
לפי המודל הנורמטיבי, המבוסס במקרה הזה על אריתמטיקה ועל חוק החילוף, לא אמור להיות הבדל באומדנים של שתי הקבוצות, אולם המודל הדסקריפטיבי מראה כי קבוצה א' נוטה לתת אומדן נמוך יותר מקבוצה ב'.
הטיה זו מכונה תיקון לא מספיק (Insufficient Adjusmen) והיא מתרחשת כיוון שבני האדם נוטים לבצע את האומדן מהערך הראשון שמופיע, ומשם לתקן את האומדן כלפי מעלה או כלפי מטה לפי כיוון התרגיל.
קבוצה א' מגיעה לאומדן נמוך יותר, כיוון שהיא מתחילה את יצירת האומדן הסופי מערכים נמוכים יותר.
במחקר שנערך על קבלות החלטות של שופטים השתמשו החוקרים בנתונים ממשיים על החלטות שקבלו שופטים בארץ לגבי הארכות מעצר של עצירים.
מחקר זה אינו דוגמה אופיינית שכן זה אינו מערך ניסויי, אך יופיו הוא בכך שהוא חוקר החלטות שהתקבלו בפועל ולא במעבדת מחקר.
החוקרים בחנו האם ההחלטה שקבל השופט יכלה להיות להאריך את המעצר של העציר או לשחרר אותו ממעצר תלויה בזמן שהוא קבל אותה, האם לפני או אחרי הפסקה בה השופט אכל ונח.
על פי המודל הנורמטיבי ההחלטה לא צריכה להיות מושפעת מזמן קבלת ההחלטה (אחרי הפסקה – בה השופט נח ואכל – או לפני ההפסקה).
אולם, המודל הדסקריפטיבי כפי שעלה מניתוח התוצאות מראה כי שיעור ההחלטות של שופטים לשחרר עצירים הולך ויורד בהדרגה מכ־65% בתחילת המושב לכמעט 0 לקראת סוף המושב.
שיעור זה חוזר בפתאומיות ל־65% לאחר הפסקה.
השופט הוא רק בן אדם ופועל כמו כל בן אדם.
כשיש בגופו פחות סוכרים, חסרה לו מנוחה וכדומה, עשוי שיקול הדעת שלו ולפיכך החלטותיו, להיפגם.
הטיה נובעת מדלדול (depletion) במשאבי הגוף (כגון סוכרים, מנוחה).
מודל נורמטיבי לעומת התנהגות נורמטיבית
המושג מודל נורמטיבי שונה מהמושג התנהגות נורמטיבית.
בעוד שהראשון מתייחס לקוגניציה וחשיבה, התנהגות נורמטיבית מתייחסת להתנהגות לפי מה שמקובל, כלומר לנורמות החברתיות.
באופן כללי, ניתן לומר כי בעוד שמודל נורמטיבי הוא יותר אובייקטיבי ובדרך כלל אינו תלוי בתרבות, והוא משותף לכל בני האדם, נורמות חברתיות תלויות בחברה או בתרבות בה האדם פועל.
היסטורית המחקר בתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית
השוואת מצב העניינים בפועל לקנה מידה או לסטנדרט של מה צריך לעשות, מלווה את האנושות מאז ומתמיד.
זו הנטייה האינטואיטיבית של היחיד להתנהל בעולם.
על מנת להיות בריאים צריך לאכול נכון, על מנת למצות את הפוטנציאל של הגוף צריך להפעיל אותו נכון, על מנת לא להיות מעורב בתאונת דרכים צריך לנהוג נכון ועל מנת לא למעוד כדאי להימנע מנעילת עקבי סטילטו.
אמנם, לא תמיד ברור מה "נכון" לעשות, ופעולה בניגוד למה שנכון לא תגרור בהכרח תוצאות לא רצויות.
עם זאת, הצמדות לסטנדרט מגדילה את הסיכויים שיתקבלו תוצאות רצויות.
המחקר הפסיכולוגי בכלל ובתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית בפרט, לקח אינטואיציה זו צעד אחד קדימה, כלומר – מיסד פרדיגמה מחקרית שעושה שימוש באותו עקרון.
שיטה מחקרית זו בוחנת באופן שיטתי ומבוקר את תהליכי החשיבה האנושיים ה"רצויים" לעומת ה"מצויים".
היו מספר מועט של יוצאים מן הכלל שקראו תיגר על התפיסה הרווחת וכבר במאה ה-19 ערכו ניסויים שיכולים להיחשב ניסויים בפסיכולוגיה הקוגניטיבית, ואכן הם קדמו את המחקר במידה לא מבוטלת.
עם זאת הפריצה העיקרית בחקר התהליכים השכליים נעשתה באמצע המאה העשרים עם כניסת המחשב הדיגיטלי לשימוש.
גישת עיבוד המידע ויצירת תרשימי זרימה המתארים את הרעיון שהמידע במחשב מעובד בשלבים, שימשה השראה לפסיכולוגים.
ואכן, הרעיון הרב שלבי של עיבוד המידע אומץ על ידי פסיכולוגים בחקר התהליכים השכליים.
בראשית שנות ה־ 50 של המאה ה־ 20 ג'ון מקארתי מרצה למתמטיקה במכללת דרטמות', בחן את השאלה האם אפשר יהיה לתכנת מחשבים כך שיחקו את פעולת התהליכים השכליים האנושיים.
בכנס שארגן ב-1956 שנקרא "מיזם מחקר הקיץ על בינה מלאכותית", נעשה לראשונה שימוש במושג בינה מלאכותית.
המושג הוגדר: "לגרום למכונה להתנהג בדרך שהייתה נחשבת בעינינו לאינטליגנטית לו היה אדם מתנהג בדרך זו".
ניואל וסיימון מהמכון לטכנולוגיה של קרנגי, הצליחו ליצור תוכנה כזו, לה קראו תאורטיקן הלוגיקה.
תוכנה זו, אמנם פרימיטיבית בהשוואה לתוכנות מודרניות של בינה מלאכותית, הייתה "מכונה חושבת" שכן לא רק שעיבדה מספרים, אלא אף השתמשה בתהליכי הסקה כמו־אנושיים לפתרון בעיות.
מאז תחילת המחקר בתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית, בוצעו ניסויים רבים בתחום ופותחו שיטות מגוונות לחקר התהליכים השכליים.
בחלק מהמחקרים נעשה שימוש בהשוואת ההתנהגות לסטנדרט כפרדיגמה מחקרית.
שימוש בפרדיגמה זו נעשה בכל תחומי המחקר בתחומים השונים של הפסיכולוגיה הקוגניטיבית, והיה די אינטנסיבי בתחומים של קבלת החלטות, ושיפוט בתנאי ודאות (הסקה דדוקטיבית).
בתחום של שיפוטים בתנאי אי ודאות (היסקים אינדוקטיביים), השימוש בפרדיגמה היה כל כך דומיננטי שגישת המחקר בתחום ההסקה האינדוקטיבית האנושית זכתה לכינוי מיוחד: "גישת ההיוריסטיקות וההטיות".
כינוי זה מבטא את העובדה שהמחקר השתמש בפרדיגמה של השוואת ההתנהגות בפועל למודל נורמטיבי.
השוואה זו גילתה כי במקרים רבים שיפוטיו של האדם חורגים מהמודל הנורמטיבי, ולכן מוטים, וניתנים לתיאור (מודל דסקריפטיבי) כשימוש בהריסטיקות.
מודלין קולג' ובשמו המלא קולג' מרים המגדלית באוניברסיטת אוקספורד הוא קולג' מנהלי של אוניברסיטת אוקספורד.
נוסד בשנת 1458 על ידי ויליאם מוויינפליט.
לקולג' יש את סך הנכסים הגבוה ביותר מכל מכללות אוקספורד, עם 977 מיליון ליש"ט נכון לשנת 2022, והוא אחד הטובים ביותר מבחינה אקדמית.
מגדל מודלין הגדול והמרובע הוא נקודת ציון מוכרת באוקספורד, וישנה מסורת, מימי הנרי השביעי, שמקהלת המכללה שרה ממרומיו בשעה 6 בבוקר אחד במאי .
המכללה ממוקמת ליד נהר הצ'רוול והגן הבוטני של אוניברסיטת אוקספורד.
בשטח הקולג' נמצאים פארק צבאים ומשעול אדיסון.
מודלין קולג' נוסד בשנת 1458 על ידי ויליאם מוויינפליט, בישוף וינצ'סטר והלורד צ'נסלר של אנגליה.
המכללה נקראת על שם מריה מגדלנה הקדושה.
הקולג' החל דרכו כמוסד ללימוד תאולוגיה ופילוסופיה בשם מודלין הול, שהוקם על ידי ויינפליט בשנת 1448, וממנו הגיעו רוב החוקרים הראשונים של הקולג'.
לאחר הקמת הקולג', נוסד מודלין הול שני, שהוקם בשטח הקולג' בסביבות 1490, ובמאה ה-19 הועבר לרחוב קאטה והפך להרטפורד קולג'.
ויינפליט גם הקים בית ספר, כיום בית ספר מודלין קולג', שהוא בית ספר פרטי הממוקם בקרבת מקום בצד השני של הצ'רוול.
ויינפליט נעזר בעיזבון גדול מסר ג'ון פאסטולף, שביקש לממן מכללה דתית.
הקולג' חכר אתר מבית החולים סנט ג'ון המטביל, לצד הצ'רוול, תחילה תוך שימוש בבנייני בית החולים עד שהבנייה החדשה הושלמה בין 1470 ל-1480. בזמן ייסוד הקולג' ב-1458, הוא כלל נשיא ושישה מלומדים.
בשנת 1487, כאשר נכתב התקנון המייסד, היו כבר נשיא, 40 עמיתים, 30 מלומדים (חוקרים עמיתים-למחצה), ארבעה כמרים, שמונה פקידים, ו-16 חברי מקהלה, ומנהל וסדרן לבית הספר ללימוד לטינית.
התקנון המייסד כלל הוראה לייסוד מקהלה של גברים ונערים (מסורת שנמשכה עד ימינו) והתייחס להגיית שם המכללה באנגלית.
שם המכללה מבוטא "מודלין" כמו שם התואר "maudlin" מכיוון ששמה האנגלי של מריה מגדלנה בימי הביניים המאוחרים היה Maudelen, שמקורו במדלן בצרפתית עתיקה.
אוקספורד ומודלין קולג' השתייכו לתומכי המלוכה במהלך מלחמת האזרחים האנגלית.
בשנת 1642, המכללה תרמה יותר מ-296 ליברות של שריון לוחות כדי לממן את המאמץ המלחמתי - התרומה הגדולה ביותר במשקל מכל מכללות אוקספורד.
למכללה המוצבת על גדות הצ'רוול ומשקיפה על גשר מודלין ועל הדרך מלונדון, הייתה משמעות טקטית עבור כוחות המלך.
משנת 1643 עד 1645, הוצבו יחידות צבאיות חמושות באחו של הקולג'.
העיר בנתה ביצורים בשטחי הקולג' כהכנה למצור.
במהלך המצור הראשון על אוקספורד, צ'ארלס הראשון צפה בקרב ממגדל מודלין.
בעקבות הכניעה של אוקספורד לתומס פיירפקס בתום מלחמת האזרחים האנגלית הראשונה, הורה הפרלמנט לערוך טיהור באוקספורד ולסלק עמיתים מסיבות פוליטיות ודתיות.
בשנת 1647, הוחלף נשיא מודלין ג'ון אוליבר ומונה במקומו תומך הפרלמנט ג'ון וילקינסון, מנהל לשעבר של מודלין הול שהתמודד בעבר ללא הצלחה לתפקיד נשיא בקולג'.
לאחר שסירבו להיכנע לסמכות הפרלמנט, גורשו גם 28 מהעמיתים, 21 מלומדים, וכל המשרתים מלבד אחד.
לאחר גירוש המלוכנים אירח הקולג' את פיירפקס ואוליבר קרומוול ב-1649.
ב-1660 לאחר שיקום המלוכה מונה שוב ג'ון אוליבר לנשיא קולג', ואחריו 17 עמיתים ושמונה מלומדים.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-17 ביצע המלך ג'יימס השני כמה מהלכים כדי להכניס מחדש את הקתוליות לאוניברסיטה שהייתה עד אז אנגליקנית.
בשנת 1687, הוא ניסה למנות את אנתוני פרמר כנשיא מודלין.
העמיתים דחו זאת, לא רק משום שפרמר היה לכאורה קתולי ובעל מוניטין מוכתם, אלא גם משום שהוא לא היה עמית בקולג', ולכן על פי התקנון לא זכאי למשרה.
העמיתים בחרו במקומו אחד מהם, ג'ון האו.
ג'יימס הציע בסופו של דבר מועמד פשרה בדמותו של הבישוף מאוקספורד, סמואל פרקר אך גם הוא נדחה על ידי העמיתים כיוון שמבחינתם המשרה כבר אוישה.
פרקר מונה בכוח למשרה והעמיתים והמלומדים שהתריסו נגד המלך גורשו.
במקומם בחר המלך קתולים או אנגליקנים מתונים.
פרקר מת ב-1688 והוחלף על ידי בואנוונטורה גיפרד, קתולי שבזמן כהונתו הפך את הקפלה לקתולית.
גירוש העמיתים סימן נקודת מפנה ביחסים של האוניברסיטה עם המלוכה: האוניברסיטה המלכותית והאנגליקנית שהוקמה בזמן הרסטורציה הייתה צריכה לבחור והיא בחרה באנגליקניזם.
התערבותו של ג'יימס בקולג' יצרה טינה בקרב האנגליקנים שהשתמשו בה כהוכחה לכך ששלטונו היה אוטוקרטי.
ב-25 באוקטובר 1688, זמן קצר לפני המהפכה המהוללת והפלתו של ג'יימס השני על ידי ויליאם מאורנג', המינויים של ג'יימס בוטלו והאו והעמיתים שגורשו הוחזרו לקולג'.
אירוע זה מצוין מדי שנה במשתה מיוחד, שנערך לעמיתי מודלין, מלומדים ופקידים אקדמיים.
מאז אמצע המאה ה-20 בלט הקולג' בין היתר בזכות עמיתים מפורסמים כמו ק.ס.
לואיס וההיסטוריון אלן ג'ון פרסיבל טיילור.
במהלך מלחמת העולם השנייה, מפקדת פיקוד התחזוקה של RAF מוקמה במודלין.
מכללת מודלין מחזיקה ומנהלת את פארק המדע של אוקספורד מדרום לעיר – פארק מדע וטכנולוגיה עם למעלה מ-100 חברות שנפתח ב-1991. מודלין קולג' היו אחד מהבעלים, ורכשו את הבעלות הכוללת ב-2016. ב-2021 מכרו 40% מהמניות תמורת 160 מיליון ליש"ט.
דווח כי מכירה זו תכפיל את גודל קרן ההקדשים של מודלין, ותהפוך אותה ל"כנראה העשירה ביותר מבין 39 הקולג'ים של אוקספורד".
כמו רבות מהמכללות של אוקספורד, איפשר מודלין קולג' הרשמה לנשים רק ב-1979, לאחר יותר מ-500 שנה כמוסד לגברים בלבד.
בין 2015 ל-2017, 47.2% מהסטודנטים הבריטים לתואר הראשון שהתקבלו למודלין היו מבתי ספר ממלכתיים; 12.2% היו צאצאים של מיעוטים שחורים ואתנים, ו-0.7% היו שחורים.
מתוך 300 הזימונים לתואר ראשון שהציע מודלין קולג' בין 2017 ל-2019, 25 (אחד מכל 12) הלכו לתלמידים מאיטון קולג' או בית הספר וסטמינסטר.
שטחי הקולג' משתרעים צפונה ומזרחה מהמכללה וכוללים את רוב השטח התחום על ידי רחוב לונגוול, רחוב היי סטריט וסנט קלמנט'ס.
המכללה מציגה מגוון סגנונות אדריכליים, והיא תוארה כ"גרעין מימי הביניים עם שתי תוספות שלא הושלמו, אחת מהמאה השמונה-עשרה ואחת מהמאה התשע-עשרה".
המכללה מאורגנת סביב חמש חצרות או קוואדים (Quads).
קוואד סנט ג'ון הוא בעל צורה לא סדירה והראשון בכניסה לקולג', הוא מתחבר לקוואד הגדול (הקלויסטר) דרך מגדל המייסד הגותי, המעוטר בגילופים וצריחים.
קוואד הכומר (Chaplain's Quad) עובר לצד הקפלה וההול, עד למרגלות המגדל הגדול.
St Swithun's Quad וקוואד לונגוול (המכיל את הספרייה) הוקמו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ומהווים את הפינה הדרום-מערבית של הקולג'.
הקלויסטר או הקוואד הגדול הוא "גרעין ימי הביניים" של המכללה.
הוא נבנה בין 1474 ל-1480, אך בוצעו בו מספר שינויים מאוחר יותר.
הגישה לקלויסטר מקוואד סנט ג'ון היא דרך מגדל המייסדים.
הקפלה וההול מהווים את הצד הדרומי של הקוואד.
כאן נמצאים החדרים המשותפים לסטודנטים הצעירים, האמצעיים והבוגרים, והספרייה הישנה.
בשנת 1508 נוספו לקלויסטר גרוטסקות הידועות כהירוגליפים.
אלה נחשבים אלגוריים, וכוללים ארבעה כתבי הירוגליפים מול הספרייה הישנה המייצגים נושאים אקדמיים: מדע, רפואה, משפטים ותאולוגיה.
להירוגליפים האחרים יוחסה סמליות הנוגעת לסגולות שאותן יש לעודד על ידי המכללה (למשל גרוטסקות האריה והשקנאים מול חדר המשותף של הבוגרים המייצגות אומץ וחיבה הורית) או חטאים שיש להימנע מהם (מנטיקור, מתאגרפים, ולאמיה מול החדר המשותף של הצעירים, המייצגים גאווה, מחלוקת ותשוקה).
בשנת 2017 בוצעו עבודות תיקון לשחזור פסל המתאגרפים שנפגע קשות.
ב-1822 הוחלט להרוס את הצד הצפוני של הקלויסטר משום שהתחזוקה שלו הוזנחה.
החלטה זו הייתה שנויה במחלוקת, עוררה מחאות מצד העמיתים ובעיתונות העכשווית, והוא נבנתה מחדש זמן קצר לאחר מכן.
הקפלה היא מקום פולחן לחברי המכללה ואחרים בקהילת אוניברסיטת אוקספורד ומחוצה לה.
כקפלה אנגליקנית גבוהה, המסורת שלה מושפעת מהתחייה הקתולית בכנסיית אנגליה.
במהלך הסמסטר נערכים טקסי תפילות ודרשות מדי יום.
המקהלה שרה שיר ערב או תפילת ערבית כל יום בשעה 18:00 למעט ימי שני.
הקפלה עצמה היא בניין רשום בדרגה I שנבנה בין 1474 ל-1480 הגג, שנותן רושם של תקרה מקומרת מאבן, הוא למעשה העתק עשוי גבס שנוסף בשנת 1790 על ידי ג'יימס וויאט .
וויאט ערך מספר שינויים בקפלה כדי להפוך אותה ליותר גותית, אך מלבד התקרה, תרומותיו הוסרו במהלך עיצוב מחדש מאוחר יותר ב-1828.
בניית המגדל הגדול של מודלין החלה בשנת 1492 וייתכן שנועדה להחליף מגדל פעמונים קיים שנותר מבית החולים, ושכנראה היה במקור אמור לעמוד לבדו.
עד להשלמתו ב-1509, נבנו מבנים נוספים משני הצדדים.
המגדל מכיל עשרה פעמונים תלויים שנוצקו במספר בתי יציקה שונים והכבד ביותר, במשקל 17 ליטראות, נוצק בשנת 1623.
גובה המגדל 144 רגל (43 מטר) והוא מהווה נקודת ציון מרשימה על הגישות המזרחיות למרכז העיר.
המגדל היווה מודל למגדלים אחרים, כולל מגדל מיטשל מאוניברסיטת שיקגו, הכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה של מנהטן, וכנסיית כל הקדושים בצ'רצ'יל, אוקספורדשייר.
הוא מהווה את מרכז חגיגות הבוקר של האחד במאי באוקספורד, שממנו שרה המקהלה.
במהלך המאות ה-18 וה-19, נעשו ניסיונות רבים לעצב מחדש את המקום שיתאים יותר לצורכי המכללה.
הבניין החדש החל להיבנות בשנת 1733. הוא בנוי בסגנון פלדיאני וכולל אכסדרה .
הוא תוכנן כצד אחד של "קוואד גדול" חדש, ובבהתאם לכך קצוות הבניין נותרו לא גמורים.
עם זאת, החזון המלא מעולם לא הושלם על אף מספר ניסיונות של אדריכלים בתקופות שונות.
לבסוף הרעיון לשלב את הבניין החדש לקוואד חדש ננטש.
קצוות הבניין הושלמו ב-1824 והוא עומד כיום בנפרד מהקלויסטר עם מגרשי הקרוקט בצד אחד, והאחו עם פארק הצבאים בצד השני.
הוא משמש למגורים לסטודנטים לתואר ראשון ועמיתים.
בנוסף לספריות המרכזיות והמחלקתיות של האוניברסיטה, המכללות של אוקספורד מחזיקות ספריות משלהן.
ספריית הקולג' המקורית, הספרייה הישנה, ממוקמת בקלויסטר והגישה אליה היא דרך מגדל המייסד או מגורי הנשיא.
היא מכילה אוסף גדול של כתבי יד מלפני המאה ה-19.
בשנת 1931, הספרייה החדשה, הנקראת כיום ספריית לונגוול, הוקמה בבניין לשעבר של בית הספר מודלין קולג' והפכה לספרייה הראשית לסטודנטים.
היא נפתחה על ידי אדוארד השמיני כשהיה סטודנט בקולג'.
בין השנים 2014 ל-2016 שופצה הספרייה ונפתחה מחדש על ידי הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג'.
במודלין קולג' למדו בני כמה משפחות מלכותיות, כולל המלך אדוארד השמיני, שלמד בעודו נסיך ויילס מ-1912 עד 1914, אך עזב מבלי לסיים את לימודיו; ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן, וחאג'י אל-מוהתדי באללה, נסיך ברוניי.
בוגרים ועמיתים נודעים נוספים הם הקרדינל תומאס וולזי, ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר מלקולם פרייזר, ג'ון טרנר, ראש ממשלת קנדה לשעבר, הסופרים אוסקר ויילד, ק.ס.
לואיס, ושיימוס היני, הארכאולוג ואשורולוג הורמוזד רסאם שגילה את עלילות גילגמש וגליל כורש, ומדענים זוכי פרס נובל כמו הווארד פלורי, פיטר מדאוור, ג'ון אקלס, וארווין שרדינגר.
שיתוף מזון מוגדר כהעברת מזון בהסכמה מידי פרט אחד בעל מוטיבציה להשגת מזון, לפרט אחר.
ביולוגים אבולוציוניים פיתחו מודלים תאורטיים שונים בכדי להסביר את האבולוציה של התנהגות שיתוף מזון בקרב בני אדם וחיות אחרות.
מודלים של שיתוף מזון מבוססים על תיאורית האבולוציה הכללית.
היישום שלהם לגבי התנהגות אנושית נחשב לענף של אקולוגיה התנהגותית אנושית (אנ').
חוקרים פיתחו כמה מודלים אשר מסבירים שיתוף מזון בעזרת תופעות כמו ברירת שארים, אלטרואיזם הדדי (אנ'), גניבה נסלחת, שיתוף פעולה קבוצתי ואיתות יקר (אנ').
מכיוון שהבסיס התאורטי של מודלים אלה כרוך בכושר הרבייה, אחת מהנחות הבסיס של מודלים אלה היא שצבירת משאבים גדולה יותר מגבירה את כושר הרבייה.
כיום מקובל לחשוב שתופעת שיתוף המזון היא התפתחות חשובה באבולוציה המוקדמת של האדם.
מודלים של בחירת קרובי משפחה
ויליאם המילטון היה בין הראשונים שהציעו הסבר לברירה טבעית של התנהגויות אלטרואיסטיות בקרב קרובי משפחה.
לפי המודל שלו, הברירה הטבעית תעודד התנהגות אלטרואיסטית כלפי קרובי משפחה כאשר התועלת (מבחינת כושר הרבייה) שמפיק מקבל המזון (לפי מקדם הקשר הגנטי של רייט בין התורם למקבל) גדולה יותר מעלות הנתינה.
ברירת שארים תגרום לשיתוף של מזון כאשר יש תועלת גדולה למקבל ועלות נמוכה לתורם.
דוגמה לכך היא שיתוף מזון בין קרובי משפחה בתקופה של עודף מזון.
כתוצאה מבחירת קרובים, הברירה הטבעית תעודד התייחסות שונה אל קרובי משפחה לעומת מי שאינם בני משפחה, והתייחסות שונה אל בני משפחה קרובים לעומת בני משפחה רחוקים.
לפי הכלל של המילטון ניתן לצפות שבני משפחה קרובים יקבלו מנות מזון בתדירות גבוהה יותר או בכמויות גדולות יותר מאשר בני משפחה רחוקים או כאלה שאינם קרובי משפחה.
בנוסף, צפוי פער גדול בין כמות המזון אשר מועבר בין קרובי משפחה לזה שעובר לאנשים שאינם קרובי משפחה או שהם בני משפחה רחוקים.
למרות זאת, אם לאלטרואיזם הדדי יש השפעה משמעותית, ייתכן שיתקבלו תוצאות שונות בקרב בני משפחה קרובים שהם גם שותפים הדדיים (ראה סעיף קטן בהמשך).
בהתבסס על ההרחבה של פיינמן למודל של המילטון, התנהגות של רמאות - כגון אנשים שקיבלו אוכל אך לא חולקים אוכל עם התורמים שלהם - נפוצה יותר בין אנשים שאינם בני משפחה (או בני משפחה רחוקים) מאשר בין בני משפחה קרובים.
סול פיינמן הציג תאוריה המבוססת על המודל של רוברט טריברס לאלטרואיזם הדדי ומנסה לצפות מתי וכיצד פרט שקיבל אוכל, יחלוק באינטראקציה עתידית אוכל עם מי שתרם לו אוכל.
בדומה למודל בחירת קרובי משפחה, יהיה שיתוף של אוכל כאשר התועלת למקבל גדולה מהעלות לתורם, למשל בתקופות בהן יש עודף מזון.
בשנת 1984, ג'ים מור הציע מודל לאבולוציה של שיתוף אוכל הדדי המבוסס על תצפיות בשימפנזים וקבוצות ציידים-לקטים אנושיים מודרניים.
מודל זה נועד לענות על סוגיות שהמודל של טריברס לא הצליח לטפל בהן.
אחת מהן היא שהמודל של טריברס לא מסביר כיצד נוצר לראשונה האלטרואיזם ההדדי: אם אוכלוסייה התחילה עם פרט אחד בודד שנוהג כאלטרואיסט הדדי ונותן הטבות רק לאלטרואיסטים הדדיים אחרים, אז תכונה זו לא תשרוד מכיוון שלא יהיו אלטרואיסטים אחרים לקיים איתם אינטראקציה.
המודל של מור הניח את ההנחות הבאות:
בני אדם התפתחו מאבות קדמונים דמויי שימפנזה עם מבנה חברתי היררכי דומה (כלומר, היררכיית דומיננטיות פתוחה הנשלטת על ידי גברים).
לגברים הייתה מוטיבציה גבוהה להגיע לדרגה גבוהה.
התגמול לטווח הקצר של דרגה גבוהה היה התפקיד עצמו (ולפעמים העליונות שהתבטאה בהפגנת סיוע לזולת, לפי עקרון ההכבדה של אמוץ זהבי), והתגמול לטווח הארוך היה רבייה מוצלחת שנבעה מגישה לבני זוג בעלי מעמד גבוה.
התקיימה התנהגות קבצנית דומה לזו של שימפנזה, למשל בין תינוק לאם.
יש טווח ביניים של עודף משאבים שיעודד שיתוף (למשל, בשר עבור אבות קדמונים שהיו אוכלי עשב ואכלו בשר מדי פעם).
על סמך הנחות אלה, מור שיער שהאדם הקדמון פיתח יכולות לצוד ולחלוק מזון בעקבות האיום שאדם אשר לא חולק מזון עם הקבוצה ייענש על ידי חברי הקבוצה האחרים.
אדם שמוצא מעט מאוד אוכל נאלץ להתמודד עם בקשת נדבות ( "קבצנות") מצד חברי קבוצה אחרים.
ניתן לבדוק את העלות והתועלת של שיתוף אוכל במצב כזה על פי מדד של מעמד חברתי, סיכון ללחימה וערך תזונתי.
הערך התזונתי נקבע על פי גודל מנת האוכל ביחס לצרכים התזונתיים של הפרט.
הערך התזונתי נשאר קבוע לאורך כל התרחיש הזה, או פוחת אם חלק מהמזון נצרך על ידי הפרט שהשיג אותו.
ככל שאינדיבידואל מבקש אוכל בצורה אינטנסיבית יותר כך העלות החברתית של בקשת הנדבה גוברת על העלות של לחימה; שיקול נוסף הוא התועלת לפרט אשר מחזיק ברשותו אוכל.
אם התועלת לבעל האוכל גדולה מעלות הלחימה, אז כדאי לקבצן אשר מבקש את האוכל לתקוף.
במקביל, בעל האוכל צריך להחליט האם לחלוק באוכל או לא.
החלטה זו מתקבלת בהתאם לתגובה הצפויה מהקבצן.
ההשערה היא שהם יחליטו לשתף אוכל כאשר הדבר ימקסם את התועלת ויצמצם את אובדן הערך התזונתי.
אם הקבצן היה דומיננטי במפגש הראשון, ייתכן שבאינטראקציות הבאות הוא ינקוט שוב קבצנות, לחימה או שיתוף הדדי.
קבצנות ולחימה מתמשכים מסכנים את הקבצן משום שאם יפסיד הדבר עלול לגרום לבעל האוכל להרגיש דומיננטי ולהתנהג בפעמים הבאות בצורה דומיננטית.
חוסר מעש מאפשר לבעל האוכל לשמר דומיננטיות.
אם חברי קבוצה אחרים היו עדים לשינוי בדומיננטיות, אזי הקבצן עשוי להפגין תוקפנות מכוונת מחדש ולתקוף אדם אחר במעמד נמוך משלו.
כאשר הקבצן משיג אוכל, הוא עשוי לגרום לבעל האוכל המקורי לבקש נדבות, אך הדבר מתרחש רק אם הרווח בהשגת האוכל גדול יותר מהנזק לסטטוס החברתי שייגרם למשיג האוכל.
לסיכום, המודל של מור גורס שהברירה הטבעית מעודדת שיתוף אגרסיבי והדדיות אסרטיבית כדי לבסס מחדש את המעמד החברתי.
פיינמן ניסה לשלב בין מודל בחירת קרובי משפחה ומודלים הדדיים של שיתוף אוכל.
בגלל הבדלים בין ציידים-לקטים מבחינת הסיכוי שלהם להשיג מזונות שונים בצורה ישירה, הם נוטים לחלוק יותר מזונות שלמקבליהם אין גישה ישירה אליהם.
פיינמן גם משער שככל שערך הרבייה של התורם יורד, ההסתברות שהתורם ייתן אוכל עולה, עם או בלי שיתוף הדדי.
לדוגמה, אנשים מבוגרים (בעיקר נשים) בכמה חברות לקטים ישתפו אוכל וטיפול עם אנשים צעירים יותר שאינם בני משפחה.
כמו כן, הסיכוי שתורם ייתן אוכל קטן ככל שערך הרבייה של המקבל נמוך יותר.
מאכלים מסוימים אינם שכיחים באותה מידה ולכן, ככל שהם נדירים, הם נחשבים יותר אמינים כסימן לעליונותו של המעניק.
ככל שסוג מזון מסוים נדיר יותר כך ישתפו אותו יותר.
ככל שכמות האוכל קטנה יותר התורמים צפויים להיות מחמירים יותר בהרגלי השיתוף שלהם ולהעדיף לחלוק עם קרובי משפחה או עם שותפים שמעניקים גמול וחולקים מזון, ועם אנשים בעלי ערך רבייה גבוה יותר (כגון צאצאים צעירים יותר או בני זוג פוטנציאליים).
תורמים גם נוטים לשתף את מי שנשאר קרוב לסביבתם.
פיינמן גם משער שתורמים נוטים יותר לחלוק עם אלה הדומים להם מבחינה תרבותית על פני אלה ששונים מבחינה תרבותית.
מחקרים על שימפנזים ופרימטים אחרים שאינם אנושיים מצאו ראיות התומכות בשיתוף הדדי; עם זאת, גורמים אחרים כגון טיפוח ובקשת נדבות עשויים גם להשפיע על דפוס של שיתוף מזון אצל פרימטים לא אנושיים.
מודלים של גניבה נסלחת בודקים מדוע בחברות ציידים-לקטים מסוימות, חברי הקבוצה סולחים לאדם שלוקח מאחרים.
מודלים אלה התפתחו כתשובה למודלים של הפחתת השונות, משום שהתנהגות הדדית קשורה גם לאיסורים חברתיים (כגון כללים המונעים מאדם לצבור יותר מדי עושר).
לפי מודלים להפחתת שונות, הסיבה שבגללה בחברות ציידים-לקטים מבוצעת באופן יום-יומי חלוקה יזומה של מלאי מזון גדול (מטמונים או טרף) בין כל חברי הקבוצה היא שחלוקה כזו עדיפה על מצב שבו יינתן לעודפי מזון להירקב או להתקלקל.
על פי בלרטון ג'ונס, מנקודת מבט של ביולוגיה אבולוציונית לולא היו קיימים איסורים חברתיים, היה מועיל יותר להיות אדם אנוכי אשר מוצא אוכל, לא חולק עם אחרים וגם מקבל אוכל מאחרים (אדם זה הוא רמאי לפי מודלים של אלטרואיזם).
לפי גישה זו, אנוכיות הייתה אמורה להיות ההתנהגות הנפוצה.