tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פילונוב השתתף באופן פעיל במהפכה הרוסית של 1917 ושימש כיושב ראש ועדת מלחמת המהפכה של אזור דונאי.
בשנת 1919, הוא הציג בתערוכה הראשונה של אמני כל הסגנונות בארמיטאז'.
בשנת 1923, הוא הפך לפרופסור של האקדמיה לאמנויות סנט פטרבורג וחבר במכון לתרבות אמנותית.
הוא ארגן בית ספר גדול לאמנויות לתואר שני בריאליזם אנליטי (מעל שבעים אמנים, כולל פסל אמריקאי וציירת דיוקנאות הלן הוקר).
עבודתם השפיעה על סופרמטיזם ואקספרסיוניזם.
ב-1929 תוכננה במוזיאון הרוסי תערוכה רטרוספקטיבית גדולה של אמנות פילונוב; עם זאת, הממשלה הסובייטית אסרה על קיום התערוכה.
מ-1932 ואילך, פילונוב ממש רעב ללחם, אבל עדיין סירב למכור את יצירותיו לאספנים פרטיים.
הוא רצה לתת את כל יצירותיו למוזיאון הרוסי במתנה כדי להקים מוזיאון לריאליזם אנליטי.
הוא מת מרעב ב-3 בדצמבר 1941 במהלך המצור על לנינגרד.
פילונוב הציג דרך עבודה שהמשיכה מהפרט אל הכלל.
הוא האמין שחפצים ומשטחים צריכים להיבנות מפרטים קטנים ופיסות קטנות, ואחרת זאת"שרלטנות".
לשם כך הוא עבד, ודרש מתלמידיו לעבוד עם מכחולים קטנים מאוד בציור ובנקודות קטנות ביותר בעת ציור.
רוב יצירותיו של פילונוב ניצלו על ידי אחותו יבדוקיה ניקולייבנה גלבובה.
היא אחסנה את הציורים בארכיון המוזיאון הרוסי ולבסוף תרמה אותם במתנה.
נאסרו תערוכות של עבודותיו של פילונוב.
ב-1967 הותרה תערוכה של עבודותיו של פילונוב בנובוסיבירסק.
בשנת 1988, עבודתו הותרה להצגה במוזיאון הרוסי.
ב-1989 וב-1990 נערכה בפריז התערוכה הבינלאומית הראשונה של עבודתו של פילונוב.
פאבל סביניין היה סופר, צייר ועורך רוסי פורה.
הוא היה גיסו של אפולון מייקוב וחותנו של אלכסי פיסמסקי.
סביניין, היה אנגלופיל, ולכן ליווה את אדמירל דמיטרי סניאבין במשלחת השנייה לאזור הים התיכון והועסק בקונסוליה הרוסית בפילדלפיה בין השנים 1811 ו-1813. הוא היה עוזר של הגנרל ז'אן ויקטור מארי מורו והיה נוכח במותו.
Petersburg 1813, הופיע לראשונה בפנסילבניה באנגלית.
הוא השאיר את אחד התיאורים הכתובים הראשונים של מוזיקת הכנסייה השחורה בארצות הברית והשיק את פרסום המגזין הספרותי Otechestvennye Zapiski ב-1818.
סביניין היה ביחסי ידידות עם סופרים רוסים רבים, כולל פושקין וגוגול, וקידם את הקריירה של איכרים מוכשרים.
בשנת 1830 עזב את הבירה והתיישב באחוזתו הכפרית ליד גליך.
סביניין חיבר כמה רומנים ומחזות היסטוריים, מדריך לסנט פטרבורג ופרבריה (ב-5 כרכים, 1816–1828) וקטלוג של נשקיית הקרמלין (1826).
האוסף האישי שלו, המכונה "המוזיאון הרוסי", הציג מספר ציורים יקרי ערך, פסלים, כתבי יד, עתיקות, מטבעות ואבני חן.
הוא נמכר במכירה פומבית בשנת 1834.
כמזכירו של הנציג הדיפלומטי הרוסי בתחילת המאה ה-19, הוא צייר מספר צבעי מים של החיים באמריקה.
מאוחר יותר פרסם ספר על התקופה הזאת.
הוא תיעד את החיים האמריקאיים, ומראה סצנות שהיו נחשבות לא תרבותיות או בלתי פורמליות בחוגים רבים באירופה.
כגון עישון בנוכחות נשים, עישון בתוך הבית, גבר מוריד את החליפה בנוכחות נשים ועוד.
פאבל סבדומסקי היה צייר רוסי ואחיו של אמן אחר, אלכסנדר סבדומסקי.
פאבל סבדומסקי למד תחילה באקדמיה לאמנויות בדיסלדורף, ולאחר מכן במינכן בהדרכת אדוארד פון גבהרדט ומיהאי מונקאצ'י.
יחד עם אחיו בילה את הילדות באחוזה המשפחתית מיכאילובסקי זבוד, הממוקמת במחוז פרם.
בשנת 1870 פאבל נכנס לאקדמיה לאמנויות של דיסלדורף, אך למד שם חודשים ספורים בלבד.
בני הזוג סבדומסקי נסעו יחד ברחבי אירופה עד שהתיישבו ברומא ב-1875. הוא מת שם ב-1904 ונקבר עם אחיו אלכסנדר בבית הקברות הפרוטסטנטי.
פאבל סבדומסקי צייר בז'אנרים שונים, בעיקר ציורי היסטוריה.
הציור "מדוזה" (1882) נקנה על ידי פאבל טרטיאקוב כדי להיות מוצג בגלריה טרטיאקוב.
בעבודתו בקתדרלת סנט וולודימיר בקייב, צייר סבדומסקי את הצדדים הצפוניים והדרומיים של הקתדרלה, ויצר שש סצנות מחייו של ישו: תחיית לזרוס, כניסתו של ישו לירושלים, הסעודה האחרונה, הייסורים בגן.
במהלך שנותיו האחרונות פנה סבדומסקי לנושאים רוסיים, וצייר את "הכלה המסכנה", "השריפה במוסקבה, 1812" (1879) ו"הוצאת ירמק להורג".
יצירותיו של סבדומסקי מפוזרות על פני מוזיאונים מרכזיים שונים.
גלריית טרטיאקוב מכילה חמישה מציוריו, ואילו הגלריה לאמנות מדינת פרם מחזיקה סקיצה לציור "תהלוכת הצלב", וכן "שתי נשים רומיות עם טמבורין וחליל".
פאבל פלשאנוב ברוסית: Павел Плешанов; (1829–1882) היה צייר דיוקנאות והיסטוריה רוסי.
לאחר שסיים את לימודיו במכללה המסחרית האימפריאלית, הוא החליט להתמסר לאמנות ונרשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות בשנת 1848. בעודו שם, הוא לקח שיעורים פרטיים מפיודור ברוני.
ב-1854 הוענקה לו מדליית זהב ובשנה שלאחר מכן קיבל את התואר "אמן" על ציורו "ישו בביתן של מרתה ומריה".
בעצת ברוני הוא בילה שנתיים בלימודים ברומא.
בשנת 1856, הוא זכה בתואר "אקדמי" על תיאורו של הכומר סילבסטר עם איוואן האיום במהלך השריפה של מוסקבה.
לאחר מות אביו ב-1867, ענייני המשפחה הועברו לידיו של אחיו הבכור, שבאמצעות ניהול כושל או בזבזנות השאיר אותם חסרי אמצעים.
כתוצאה מכך, הוא נאלץ לעזוב את אחוזת המשפחה.
למרבה המזל, הוא הצליח לקבל משרת הוראה באקדמיה ועבר לגור בה.
למרות שהוא לא התאים מבחינה טמפרמנטית להוראה, הוא מונה לפרופסור בשנת 1869. בשנת 1877, הוא הפך לחבר במועצת המנהלים של האקדמיה.[2] לאחר מותו של ליאופולד בונאפדה, הוא מונה לתפקיד ראש המחלקה לפסיפס.
למרות הצלחותיו, הוא לא היה מרוצה כי נאלץ לצייר לפי הזמנה, ולא מה שבחר.
בסופו של דבר, בהיותו התומך הבלעדי של משפחת אחיו פגעה בבריאותו, מה שהוביל למותו, בגיל חמישים ושלוש.
פאבל אולגוביץ' פילטייב הוא איש צבא רוסי לשעבר ששירת בצבא רוסיה בגדוד 56 של חיל הצנחנים הרוסי במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה.
התפרסם בעקבות פרסום ספר הזכרונות שלו "ZOV 56", במהלכו גולל את הקורות אותו בחזית.
בעקבות פרסום הספר נמלט לצרפת.
פאבל פילטייב נולד ב-2 באוגוסט 1988, במשפחתו של חייל ששירת בחטיבת התקיפה האווירית ה-56 של המשמר הנפרד בחיל הצנחנים הרוסי של הכוחות המזוינים הרוסים.
מגיל צעיר חלם לשרת בחיל הצנחנים, כאביו.
לאחר שירות בצ'צ'ניה, בימי מלחמת צ'צ'ניה השנייה, עסק פילטייב ביזמות.
לאחר סיום פעילותו העסקית, חזר לשרת בצבא, הפעם תחת חוזה.
הוא שירת בגדוד 56 בה שירת אביו.
החטיבה התבססה בתחילה בעיר קמישין, ולאחר מכן הועברה לחצי האי קרים, שם אורגנה מחדש לגדוד התקיפה האווירית של המשמר ה-56 ובה שירת.
בפברואר 2022, גדוד התקיפה האווירי ה-56 נשלח להשתתף בפלישה הרוסית לאוקראינה.
פילטייב שהה באזור המלחמה כחודשיים.
לדברי פילטייב, הוא תיעד את התרשמויותיו ממה שקרה לו בקובץ באמצעות תוכנת Notes בטלפון הנייד שלו.
בשובו לרוסיה לאחר שסבל מפציעה בעין, הרכיב פילאטייב, מהפתקים בטלפון שלו, בצורה לא ערוכה, את הספר "ZOV 56".
בו מתח המחבר ביקורת על מצב הצבא הרוסי וגינה את הפיקוד, את מלחמת אוקראינה-רוסיה בכלל, וכן מתח ביקורת, לדעתו, על הצביעות, הכפילויות וחוסר הספיקות של פעולות האופוזיציה הרוסית לסיום המלחמה.
לדברי פילטייב עצמו, בתחילה לא היו לו כוונות להסתתר מפני השלטונות הרוסיים והוא התכוון לנסוע בגלוי למוסקבה כדי להופיע במשרד התובע הכללי, ושם, בהצגת ספרו, להגן בגלוי על זכויותיו ואמונותיו, למרות כל ההשלכות האפשריות.
ב-26 ביולי 2022 פנה פילטייב לראשונה לפעיל זכויות האדם ולדימיר אוסצ'קין ול-Gulagu.net בבקשה לספק פלטפורמה לפנייה לאנשי צבא רוסים.
אוסצ'קין הציע לפילטייב שלא לסכן את חייו ולא ללכת לפרקליטות, אלא לברוח לצרפת ולהקליט את הראיונות שלו עם Gulagu.net בבטחה, אבל אז פילטייב סירב וביקש מאוסצ'קין לסייע לו בליווי משפטי בנסיעתו העתידית לפרקליטות.
ב-1 באוגוסט 2022, בערוץ Gulagu.net, ולדימיר אושקין פרסם את פנייתו הראשונה של פילטייב לאנשי חיל הצנחנים וכתב על ספרו "ZOV 56".
ב-2 באוגוסט 2022, התפרסם לראשונה הקובץ המקורי של הספר "ZOV 56" ברוסית לגישה חופשית לקוראים דוברי רוסית.
באותו יום העניק מחבר הספר, פאבל פילטיב, ראיון מפורט ארוך בן 4 שעות לאוסצ'קין.
פילטייב הדגיש שאהבתו לרוסיה ולרוסים היא המפתח לעמדתו, וכן מתח ביקורת על מצב הצבא הרוסי והביע את דעתו על חוסר התכלית של המלחמה הרוסית-אוקראינית.
כפי שהסביר לימים פילטייב עצמו, לדעתו, בשני הראיונות הראשונים בערוץ Gulagu.net, הוא "אמר לעצמו 25 שנה".
אוסצ'קין שאל את פילטייב אם הוא חש חרטה וברצונו להתנצל בפני אזרחי אוקראינה, ועל כך השיב פילטייב כי הוא מתחרט על השתתפותו במלחמה, אך ציין כי מיותר להתנצל בפני האוקראינים.
ב-6 באוגוסט 2022, הודיע פילטייב בפומבי על החלטתו להעביר את כל זכויות היוצרים על ספרו "ZOV 56" לפרויקט Gulagu.net ולאגודת קרן הדיסידנטים החדשים.
זאת מתוך כוונה להפנות את כל ההכנסות ממכירת הספר לאוקראינה כדי לסייע לנפגעי המלחמה.
לבסוף, בסיועם של ולדימיר אוסצ'קין וצוות הפרויקט של Gulagu.net הוא נמלט מרוסיה, בעקבות חשש שייעצר על רקע חוקי הצנזורה החדשים.
בדצמבר 2022 הגיש פילטייב תביעה נגד קרן הדיסידנטים החדשים בטענה שהקרן לא עמדה בהבטחותיה וחייבה אותו לחתום על ההסכם בדבר העברת זכויות בתואנות שווא.
ב-6 ביולי 2023 פסק בית המשפט הצרפתי לטובתו של פילטייב.
ב-17 ביולי 2023 פילטייב קיבל מקלט מדיני בצרפת.
פאבל פאנטל (בצ'כית: Pavel Fantl; נולד ב-7 בינואר 1903 בפראג, אוסטרו-הונגריה; נרצח ב-7 בינואר 1945 ליד ילניה גורה, שלזיה התחתית, הרייך הגרמני) היה רופא צ'כוסלובקי וקורבן השואה.
פאנטל היה בנו של קמעונאי טקסטיל.
הוא ואחיו ארנסט הצעיר ממנו בשנה קיבלו שיעורים פרטיים בעברית ושיעורים ברישום.
פאנטל למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג.
הוא התחתן עם מאנקה סאקסלובה (Manka Saxlova) בשנת 1935. ב-1937 נולד בנם טומש (Tamás).
פאנטל היה רופא בצבא צ'כוסלובקיה ב-1935. לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה ב-1939 שוחרר מהצבא עקב יהדותו.
הוא עבר עם משפחתו לקולין (Kolin), שם נאלץ לעבוד בעבודות כפייה עבור הגסטפו, ברישום יהודי המחוז.
ביוני 1942 נכלא פאנטל עם אשתו וילדו ואמו אידה בגטו טרזין.
ניהל את בית החולים לחולי טיפוס בגטו, שם טיפל בילדה חנה לוסטיגובה, לימים חנה גרינפילד, שניצלה מהשואה.
פאנטל ניצל את מעמדו בגטו כדי לשלוח הודעות החוצה, ושמונים מציוריו הוברחו מהגטו או הוסתרו בעזרתם של עליזה וזאב שק.
פאנטל גורש לאושוויץ באוקטובר 1944. אשתו וילדו נרצחו מיד עם הגעתם.
פאנטל נשלח לעבודות כפייה במחנה המשנה שוורצהיידה (Schwarzheide).
הוא נרצח בצעדת מוות ב-7 בינואר על ידי שומרי אס אס.
פאבל מצ'ייקו (Pawel Maciejko נולד בוורשה ב-1971) הוא היסטוריון, חוקר יהדות וסופר פולני-ישראלי, מרצה להיסטוריה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור.
נולד בפולין ב-1971. בין השנים 1990–1994 למד באוניברסיטת ורשה וקיבל תואר בפילוסופיה.
בין 1994 ל-1999 שימש שם כמרצה לפילוסופיה של הדת.
לאחר מכן עבר לאוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל ב-1998 תואר שני במדעי היהדות, וב-2003 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בנושא התנועה הפרנקיסטית בפולין, בצ'כיה ובגרמניה וקיבל תואר דוקטור להיסטוריה של העת החדשה.
שימש כמרצה אורח במספר מוסדות אקדמיים ביניהם: אוניברסיטת שיקגו, מכון שמעון דובנוב באוניברסיטת לייפציג, האוניברסיטה היגלונית בקרקוב, אוניברסיטת פנסילבניה ובית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בצרפת.
בין השנים 2007–2016 שימש כמרצה בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים שלאחר מכן הצטרף למחלקה להיסטוריה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור.
מצ'ייקו מתעסק רבות בחקר השבתאות והפרנקיזם, וב-2014 הוציא לאור לראשונה את ספרו השבתאי-קבלי של הרב יהונתן אייבשיץ "ואבוא היום אל העין".
ערב רב: פנים וחוץ בוויכוח הפרנקיסטי, תרגום ברוריה בן ברוך ירושלים מרכז זלמן שזר, 2016
ואבוא היום אל העין: קונטרס בקבלה לר' יונתן אייבשיץ מהדורה מוערת ומבוארת, לוס אנג'לס: כרוב, ה'תשע"ה, 2014
הסכנות והתענוגות שבסינקרטיזם הדתי, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, 2024
פאבל קוגן הוא מנצח וכנר סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
פאבל קוגן נולד בשנת 1952 במוסקבה למשפחה יהודית.
אביו היה לאוניד קוגן ואמו יליזבטה גיללס, אחיינית של אמיל גיללס.
מגיל צעיר פאבל קוגן למד נגינה בכינור ורצה להיות מנצח תזמורת.
הוא קיבל אישור ללמוד בקונסרבטוריון של מוסקבה בפקולטה לנינגה ובמקביל ללמוד ניצוח.
בשנת 1970 הוא זכה בפרס ראשון בתחרות כנרים בהלסינקי והחל להופיע ככנר.
בשנת 1972 קוגן ניצח על התזמורת הסימפונית הממלכתית של רוסיה.
בשנת 1988 בתיאטרון בולשוי הוצגה אופרה "לה טרוויאטה" בהוכנה על ידי קוגן.
בשנת 1989 הוא מונה למנצח ראשי ומנהל אמנותי של תזמורת סימפונית במוסקבה.
הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2022.
פאבל קוגן עבד עם תזמורות רבות כולל התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הלאומית של בלגיה, התזמורת הלאומית של צרפת ועוד.
רבות מעבודות של קוגן עם התזמורות השונות הוקלטו.
על פעילותו בתחום המוזיקה קיבל מספר פרסים ועיטורים רבים.
1994 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
באביב 2022, זמן קצר לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה קוגן התפטר מתפקידו בתזמורת במוסקבה ומאז לא חזר לתחומי רוסיה.
פאבל ציטרינאל (נולד ב-27 בספטמבר 1940) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ציטרונל נולד בעיר אודסה, שהייתה באותה תקופה חלק מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית של אוקראינה בברית המועצות (כיום בתחומי אוקראינה).
ציטרינאל הוא בוגר בית הספר לתיאטרון על שם וכטאנגוב.
בשנת 1990 עלה לישראל, ובין השנים 1992–1995 הופיע כשחקן בתיאטרון "הבימה".
שנהסדרהתפקידבימויחברת הפקההערות1999פאזלד"ר סדובסקיאוהב פלנץערוץ 21999–2000החבר'ה הטוביםפבל, אבא של טניהליאורה קמינצקינגה תקשורתשיחק בעונות 1 ו-22001אני פוריםארני יאנובסקיאסף ברנשטייןHOTTake Awayבעל מסעדהעודד רסקיןHOTרצח, מצלמיםהירשרם לויערוץ 22003צימריםזיגמונדפיני עדןהערוץ הראשון2007הכל דבשרופאעודד דוידוףערוץ 22009שירות חדריםאלכסאיתן ענרערוץ 2
שנהפרויקטתפקידבימויהערות1992מותו של סוכןבן, אחיו של ווילילסלאו מרטוןפאל ג'ואיקריסטין אורן1994מקבת'זקןטובי רוברסטוןהמסיבהעמית גזיתקערת העץפלויד דניסוןיורם פאלק1995הבחורים בדלת ממולמר קלמפרגדי ענברהקוקוריקואורח ראשון במלוןרוג'ר סמית1996מריוסאקסרטפיגמיכאל גורביץ'תפקיד ראשי1997המשחקאיגור ברזין2005ג'ייקל והיידמיטקו בוזקובתפקיד ראשי
פָֿאבֶ֫לָה (בפורטוגזית: Favela) היא הכינוי של שכונת עוני בברזיל.
פאבלות נוצרות כתוצאה מבנייה לא חוקית מסביב או בלב הערים הגדולות.
הפאבלות ממחישות את העוני הרב הקיים בברזיל; לעיתים שכונות אלה ממוקמות במרחק של עשרות מטרים משיכוני פאר הבנויות בלב הערים.
מקור השם "פאבלה" הוא מזן צמח קוצני, ואת השם העניקו חיילים שהשוו את הצריפים שקיבלו לצמח הקוצני.
אף על פי שהפאבלות שזוכות לפרסום הרב ביותר נמצאות בפרבריה ובלב ליבה של ריו דה ז'ניירו, קיימות פאבלות כמעט בכל עיר גדולה בברזיל.
בעבר, כמעט כלל תושבי הפאבלות היו צאצאי עבדים אפריקאיים ששוחררו ברבות השנים.
גם לפני שנקראו שיכונים אלה "פאבלות", נהגו העבדים השחורים ובני המעמד הנמוך לגור יחד, מחוץ למרכז העיר, מכיוון שנדחו על ידי החברה.
גם כיום, חלק גדול מתושבי הפאבלות הם צאצאי אותם עבדים משוחררים, שלא הצליחו להשתלב בחברה הברזילאית.
אך רוב הפאבלות המודרניות נבנו בשנות ה-70 על ידי תושבים כפריים שהיגרו מהאזור הצפון-מזרחי של ברזיל לערים הגדולות, בחיפוש אחר עבודה.
רבים מהם אכן מצאו תנאי מחיה עדיפים בערים הגדולות, אך רבים אחרים נתקלו בקשיים מאחר שהנהירה לעיר הייתה גדולה מיכולת הקליטה שלה.
הפאבלה בנויה לרוב מבקתות פחונים, ללא מערכת ביוב, צנרת מים וחיבורי חשמל.
מטבע הדברים מהוות הפאבלות זירת פעולה לברוני פשע ולסמים; ולכן לילדים שנולדו לפאבלה אין סיכויים גדולים לצאת ממנה ולהשתלב כחברים מן המניין בחברה הברזילאית, כשיגדלו.
גם דרכי הגישה והתחבורה אל תוך הפאבלות רעועות, ולעיתים אין כלל כבישים המחברים אותן אל שאר העיר.
מאחר שהשכונות אינן חוקיות, אין בשטחן תחנות משטרה, ולכן כל פעולה שמבצעת המשטרה בתחומי הפאבלות היא פלישה של ממש, הדורשת כוחות גדולים ולעיתים קרובות גובה קורבנות.
עם זאת, משנות ה-90 החלו מספר שינויים במדיניות ובהתייחסות לפאבלות: בחלקן הוקמו מרפאות ציבוריות ובתי ספר, ויוסדו לימודי מחשבים כדי להקטין את הפער הדיגיטלי של ילדי התושבים; החלו מספר שיתופי פעולה ראשוניים בין מנהיגי הקהילות המקומיות לבין גורמי משטרה; והוכרזו תוכניות חומש ממשלתיות לפיתוח עירוני של השכונות.
הפאבלות המפורסמות ביותר נמצאות בריו דה ז'ניירו.
הפאבלות של ריו נבנו על מורדות ההרים, בין השכונות החוקיות ששוכנות בעמקים.
לפעמים רק כביש אחד מפריד בין מגורי עוני ודלות לבין מבנים מפוארים ועושר עצום.
לפי ההערכות, כשלושים אחוז מתושבי העיר (כלומר כארבעה מיליון איש) מתגוררים בפאבלות.
למרות תנאי המחיה הקשים בפאבלות, מספר לא מבוטל של מפורסמים ברזילאים צמחו משכונות עוני אלו, בעיקר כדורגלנים.
כהכנה לקראת אולימפיאדת ריו, החלה המשטרה מאז 2011 להפגין את כוחה בפאבלות של ריו דה ז'ניירו ולבער את האלימות והסמים שהיו בהן קודם.
בעקבות הוצאת הפשע מהשכונות החל מעמד הפאבלות להשתפר, וחלקן נחשבות כיום למקור השקעה אטרקטיבי בתחום הנדל"ן בעיר.
החיים באחת הפאבלות של ריו תוארו בסרט "עיר האלוהים" משנת 2002.
פאבלו ססאר איימר (נולד ב-3 בנובמבר 1979 בארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, איימר הופיע 52 פעמים במדי נבחרת ארגנטינה.
איימר החל את הקריירה שלו בקבוצת ריבר פלייט, אליה הצטרף בעונת אחרי שנדחה מבית ספר לרפואה.
איימר נחשב עד היום לאחד הכישרונות הגדולים ביותר שהמועדון גידל.
הוא יצר יחד עם מרסלו סאלאס, חואן פאבלו אנחל ומרטין קרדטי רביעיית התקפה שהייתה מהמרשימות בכדורגל הדרום אמריקאי באותם הימים.
איימר חיפה על מבנה גופו הצנום ביכולת אישית גבוהה, שליטה בכדור וראיית משחק.
במהלך חמש השנים בהן שיחק בקבוצה כבש איימר 29 שערים ובישל 26 בישולים ב-112 משחקים.
הוא זכה ב-5 אליפויות ובטורניר סופרקופה סודאמריקנה.
יכולתו אז במדי ריבר פלייט גרמה לדייגו ארמאנדו מראדונה לראות בו את "יורשו", כפי שצוטט באחד הראיונות.
ולנסיה החתימה את איימר ב־2001, תמורת 24 מיליון אירו, אז שיא מועדון.
איימר עזר לקבוצה לזכות באליפות ספרד בעונת ו-, ולהגיע לגמר ליגת האלופות ב-2001, שבו נוצחו על ידי באיירן מינכן.
איימר גם זכה בגביע אופ"א עם ולנסיה בשנת 2004, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אולימפיק מרסיי.
הצלחתו בקבוצה שנויה במחלוקת, ללא ספק איימר מילא תפקיד חשוב בקבוצה וכישרונו ויכולתו לא הוטלו בספק, אך למרות זאת, פציעות רבות וסכסוך עם חלק ממאמניו (הבולט ביניהם היה קלאודיו ראניירי) פגעו בהתקדמותו ובמימוש הפוטנציאל שלו.
איימר שיחק עבור הקבוצה ב-162 משחקי ליגה וכבש עבורה 28 שערים במהלך שש העונות בהן בילה בקבוצה.
הירידה במעמדו של איימר בולנסיה הביאה את סראגוסה לרכישתו.
שם הצטרף לחבריו מארגנטינה כגון אנדרס ד'אלסנדרו, האחים גבריאל ודייגו מיליטו וללאונרדו פונסיו (עזב את הקבוצה במועד ההעברות של החורף).
בעונת איימר לא הצליח לעזור לקבוצתו, שירדה לליגת המשנה בספרד.
ביולי 2008 חתם איימר בבנפיקה ליסבון על חוזה לארבע שנים.
איימר זכה עם המועדון באליפות הליגה הפרטוגלית בעונת 2009/2010 וב-4 גביעי ליגה.
ב-7 באוגוסט 2013 חתם איימר על חוזה לשנתיים בקבוצת ג'והור דארול טאקזים המלזית.
בתום עונתו הראשונה במועדון שוחרר מחוזהו עקב פציעה.
ב-20 בדצמבר 2014 פורסם כי איימר יערוך את אימוני טרום העונה עם קבוצת נעוריו ריבר פלייט.
לאחר אותם אימונים, בפברואר 2015, עבר איימר ניתוח בעקבו.
ב-31 במאי 2015, 14 שנה לאחר שעבר לשחק באירופה, חזר איימר ללבוש את חולצתה של ריבר פלייט במשחק רשמי.
איימר היה שותף בזכיית נבחרת הנוער של ארגנטינה במונדיאל הנוער ב־1997, שם שיתף פעולה עם חואן רומן ריקלמה.
הופעת הבכורה של איימר במדים הלאומיים של ארגנטינה ביוני 1999 במשחק הידידות מול מקסיקו.
הוא היה בסגל נבחרת ארגנטינה בכדורגל במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006.
פאבלו אורבני (בספרדית: Pablo Urbanyi; ) היה סופר ארגנטינאי.
פאבלו אורבני נולד בהונגריה ב-24 במאי 1939. לאחר מלחמת העולם השנייה העיירה בה התגוררה המשפחה הפכה לחלק מצ'כוסלובקיה והם החליטו להגר לארגנטינה.
בהיותו בבית הספר הוא התקרב למשורר הארגנטינאי רוברטו חוארוס שהכיר לו את הספרות הקלאסית.
אורבני עבד כעיתונאי ופרסם את הספרים "ליל המהפכנים" (1972) ו"אקדח בשביל מאק" (1975).
בשנת 1977 גלה לקנדה, שבה הוא התגורר מאז ועד מותו.
רבים מספריו תורגמו לאנגלית, לצרפתית ולהונגרית.
פאבלו חבייר סבאלטה חירוד (בספרדית: Pablo Javier Zabaleta Girod; נולד ב-16 בינואר 1985 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדות המגן הימני והקשר הימני.
סבאלטה החל את הקריירה בסן לורנסו ושיחק בשורותיה 3 שנים, הוא הועבר לידי אספניול בקיץ 2005 תמורת 3 מיליון אירו.
הוא נחשב לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ובקיץ 2007, לאחר שהגיע עם קבוצתו לגמר גביע אופ"א שם הפסידה אספניול לסביליה, נפוצו שמועות על כך שאינטר מילאנו האיטלקית מעוניינת להחתים אותו כמחליף אפשרי לחבייר זאנטי.
לקראת סוף אוגוסט 2008 חתם סבאלטה על חוזה בקבוצת מנצ'סטר סיטי תמורת 12 מיליון אירו עבור כרטיסו.
סבאלטה נחשב ליורשו של חבייר זאנטי בנבחרת.
בעונת 2012/2013 זכה בתואר שחקן העונה של מנצ'סטר סיטי.
לקראת סיום עונת 2016/17 פאבלו סבאלטה הודיע שהוא לא ימשיך בעונה הבאה במנצ'סטר סיטי אחרי 9 שנים במועדון בהן זכה ב־6 תארים.
ב-26 במאי 2017 חתם סאבלטה לשנתיים בווסטהאם יונייטד.
סבאלטה היה מהשחקנים הבולטים בשורות הנבחרות הצעירות של ארגנטינה והשתתף בשני גביעי עולם לנוער (2003, 2005).
בטורניר השני אף שימש כקפטן הנבחרת שזכתה בו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת באוגוסט 2005 כשפתח בהרכב משחק הידידות מול הונגריה, במשחק בו ערך גם ליונל מסי את הופעת הבכורה שלו.
סבאלטה היה אחד השחקנים המרכזיים בזכייתה של הנבחרת האולימפית של ארגנטינה במדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ב-16 באוקטובר 2020 הודיע על פרישה מכדורגל.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2005
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) - מדליית זהב
(19 בינואר 1788 – 14 בנובמבר 1872), גנרל רוסי שהצטיין במלחמות נפולאון, רפורמטור רוסי, מושל נסיכות מולדובה וולאכיה ברבע השני של המאה ה-19, מחבר התקנון האורגני.
פאבל קיסליוב נולד במוסקבה, רוסיה.
במהלך שרותו כמפקד יחידה צבאית באזור דרום רוסיה, רבים ממשתתפי מרד הדקבריסטים שרתו תחת פיקודו.
בשנת 1839 הוענק לו תואר רוזן.
היה שר הרכוש הממלכתי הרוסי הראשון מ-1837 עד 1856. בשנת 1856 נשלח לפריז בתור שגריר.
בשנת 1862 עזב את השרות, אך רוב הזמן התגורר מחוץ לרוסיה.
על השרות המצטיין הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש.
אחד הרחובות הראשיים בבוקרשט קרוי על שמו.
פאבלו מרטין לדסמה (בספרדית: Pablo Martín Ledesma; נולד ב-2 באפריל 1984 בלה פלדה שבפרובינציית קורדובה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
לזכותו 4 הופעות במדי נבחרת ארגנטינה.
לדסמה החל לשחק בטאז'רס, מהקבוצות הבכירות של העיר קורדובה.
אחרי עונה אחת בה שיחק שני משחקים, עבר לדסמה לבוקה ג'וניורס, מקבוצות הפאר של דרום אמריקה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-12 ביולי 2003.
בוקה, בהשתתפותו של לדסמה זכתה בשלוש אליפויות, בגביע ליברטדורס, שני גביעי סודאמריקנה ובשני גביעי רקופה סודאמריקנה.
ב-15 באפריל 2007 כבש לדסמה בדרבי מול ריבר פלייט שער לאחר 50 שניות מהפתיחה, שער שנחשב למהיר בתולדות משחקי הדרבי בין שתי הקבוצות.
ב-1 ביולי 2008 פרסמה קטניה מהסרייה א' על כך שהיא רכשה את כרטיסו של לדסמה.
בשנת 2012 חזר לדסמה לבוקה ג'וניורס.
בינואר 2015 עבר לאתלטיקו קולון.
לדסמה הופיע במדי נבחרת ארגנטינה באפריל 2007 במשחק ההכנה לקראת הקופה אמריקה מול צ'ילה.
פאבלו ואנדראה (בספרדית: Pablo y Andrea) היא טלנובלה מקסיקנית ששודרה בשנת 2005 וכללה 75 פרקים.
לסדרה יצא דיסק עם מספר שירים בהשתתפות שחקני הסדרה.
בתפקיד הראשי משחקת דנה פאולה ולצידה משחק חורחה טרחו.
בתחרות מפורסמת במקסיקו ששמה TVyNOVELAS זכתה דנה פאולה במקום הראשון בתואר "השחקנית הטובה ביותר במקסיקו" לשנת 2005. הסדרה הוקרנה בישראל בערוץ הילדים בשנת 2007.
הסדרה מספרת על ילדה בת 10 ששמה הוא אנדראה סאבדרה.
אנדראה היא ילדה עשירה שמגיל 10 חיה בעיר הבירה של מקסיקו עם אביה חואן קרלוס.
אמה מתה כשהייתה קטנה ואנדראה לא הכירה אותה.
יום אחד אנדראה ואביה החליטו לנסוע לכפר הקסום האווסקה בשביל לבקר את סבה קריביינו סרברה, האיש הכי עני בכפר.
אנדראה לא תיארה לעצמה שבאותו יום הוא ימות.
בגלל המוות של אדון קריביינו, אנדריאה ואביה היו מוכרחים להישאר זמן מה בכפר, שם אנדראה פוגשת את פאבלו איבנייס שבדיוק כמו סבה- הוא ילד פשוט מהכפר.
פבלו, בן גילה של אנדראה הוא ילד עצמאי ובוגר שחי בהאווסקה ויש לו אח צעיר שקוראים לו מרטין.
מאז הטרגדיה של מוות הוריו, שניהם גרים עם דודתם גרטרודיס ובת דודתם אלמה.
אנדראה שגדלה על הסיפורים שסיפר לה סבה לפני שנפטר (מה שגרם לה להתגעגע אליו) מגלה שלמעשה הוא לא מת ושהכל חלק מסוד שאסור לו לספר.
יום אחר יום, פבלו ואנדראה חווים יחדיו הרפתקאות שהם חולקים עם חבריהם.
אלבום מוזיקה מלווה לסדרה יצא ב-12 בספטמבר 2005
פאבלו ססאר באריינטוס (בספרדית: Pablo César Barrientos; ) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
באריינטוס, יליד בקומודורו ריבדביה שבפרובינציית צ'ובוט בארגנטינה, החל לשחק בסן לורנסו וערך את משחקו הראשון בקבוצה ב-30 בספטמבר 2003. למרות גילו הצעיר, הפך באריינטוס במהרה לאחד משחקניה המובילים של הקבוצה ולאחד השחקנים המצטיינים והמרשימים בליגה הארגנטינאית.
מוסקבה תמורת 3 מיליון דולר.
באריינטוס השתלב בהרכב הקבוצה וכבש עבורה 10 שערים ב-42 המשחקים בהם שותף.
באוגוסט 2008 הושאל באריינטוס לסן לורנסו.
בשנת 2011 הושאל לאסטודיאנטס לה פלאטה.
ב-2 ביולי 2014 חתם לקדנציה שלישית בסן לורנסו.
באריינטוס היה מכוכבי הנבחרות הצעירות של ארגנטינה.
לזכותו הופעה לא רשמית בנבחרת הבוגרת ב-29 בדצמבר 2004 כשנכנס כמחליף במשחק הידידות מול קטלוניה.
פדרו פאבלו מוראלס הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר פרפר.
היה לאלוף האולימפי המבוגר ביותר שזכה במדליית זהב בשחייה במשחקים האולימפיים.
הוא בנם של פדרו ובלנקה מוראלס שהיגרו מקובה בשנת 1956. הוא גדל בסנטה קלרה, קליפורניה.
בילדותו התאמן במועדון השחייה המקומי תחת הדרכתו של מיץ' איווי.
בילדותו התנדב לעזור בבתי חולים בעזרה לקבוצות ילדים ובמוסדות לקשישים תוך כדי שהוא מקפיד ללמוד ברמה גבוהה.
כילד החזיק בשיא ארצות הברית לגילאים הצעירים בסגנון הפרפר שהיה טבעי עבורו.
בגיל 16 שיפר מוראלס את שיאו של מארק ספיץ לבתי ספר ב-100 יארד פרפר.
בשנת 1983 זכה מוראלס במדליית כסף במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקראקס, ונצואלה.
לראשונה קבע מוראלס שיא עולם חדש ב-100 מטר פרפר, 53.38 שניות, במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית כסף ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.23 שניות כשהמנצח מיכאל גרוס קובע שיא עולם חדש בתוצאה של 53.08 שניות.
בשלב המוקדמות קבע מוראלס שיא אולימפי חדש בתוצאה של 53.78 שניות.
הוא זכה במדליית כסף נוספת במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.05 דקות אחרי השיאן העולמי אלכס באומן שקבע שיא עולמי חדש בתוצאה של 2:01.42 דקות.
בנוסף הוא השתתף במשחה ל-200 מטר פרפר.
בשלב המוקדמות הוא הציב שיא אולימפי חדש של 1:59.19 ובגמר סיים במקום הרביעי, בתוצאה של 1:57.75 דקות, אחרי ג'ון סיבן האוסטרלי שקבע שיא עולם חדש 1:57.04 דקות.
הישגו הגדול באותה אולימפיאדה היה זכייה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:39.30 דקות יחד עם ריק קארי, סטיב לנדקוויסט וראודי גיינס (זמנו היה 52.87 שניות ב"זינוק שליחים").
בשנת 1985 זכה מוראלס בשלוש מדליות זהב באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.69 שניות, ב-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.04 דקות וב-4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:38.28 דקות.
בשנת 1986 במבחנים האמריקאיים לאליפות העולם, קבע מוראלס שיא עולם חדש ב-100 מטר פרפר, 52.84 שניות.
שיא זה החזיק מעמד 9 שנים עד שנת 1995 ונישבר על ידי דניס פנקראטוב מרוסיה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכה מוראלס בשתי מדליות זהב.
המדליה הראשונה הייתה ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.54 שניות לפני בן ארצו מאט ביונדי (53.67 שניות).
האלוף האולימפי גרוס סיים רק במקום הרביעי.
המדליה השנייה הייתה במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.25 דקות לפני מערב גרמניה (3:42.26 דקות) וברית המועצות (3:42.63 דקות).
בשנת 1987 זכה מוראלס בשתי מדליות זהב באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריסביין, אוסטרליה במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.37 שניות ובמשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.73 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.31 דקות.
אכזבה גדולה נפלה בחיקו של מוראלס כשלא הצליח להתברג לנבחרת השחייה לאולימפיאדת סיאול (1988).
הוא החליט לפרוש משחייה תחרותית, אך רק באופן זמני.
שלוש שנים מאוחר יותר בשנת 1991 הוא חזר להתאמן למשחקים האולימפיים הבאים.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה מוראלס כ"זקן השבט", השחיין המבוגר בנבחרת והקפטן, לרגעי השיא הגדולים בקריירה שלו.
הוא זכה בשתי מדליות זהב אולימפיות, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.32 שניות, לפני ראפאל סצ'וקאלה מפולין (53.35 שניות) והאלוף האולימפי היוצא אנתוני נסטי מסורינאם (53.41 שניות).
בשנת 1998 החל מוראלס לכהן כמאמן הראשי של נבחרת הנשים באוניברסיטת סן חוזה.
מוראלס שיפר 4 שיאי עולם בשחייה.
2 במשחה ל-100 מטר פרפר ו-2 במסגרת משחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
מוראלס זכה בתואר שחיין השנה בארצות הברית בשנת 1984.
מוראלס זכה ב-7 תוארי אלוף ארצות הברית.
עד שנת 1987 זכה מוראלס ב-11 תוארי NCAA אישיים.
היה זה שיפור לשיאו של השחיין האגדי ג'ון נייבר מאוניברסיטת דרום קליפורניה 10 תארים אישיים.
מוראלס מחזיק ב-3 תוארי אליפות בכדורמים עם האוניברסיטה שלו בשנים 1985, 1986 ו-1987.
בשנת 1998 זכה מוראלס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
פאבלו ארננדס דומינגס (בספרדית: Pablo Hernández Domínguez; נולד ב-11 באפריל 1985 בקאסטיון דה לה פלאנה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני.
ארננדס החל את הקריירה שלו בוולנסיה ב', קבוצת המילואים של ולנסיה, ובעונתו השנייה והאחרונה הושאל לדפורטיבו אונדה.
לאחר מכן הוא קודם לקבוצה הבכירה של המועדון, וערך את הופעת הבכורה בעונת כאשר עלה כמחליף בדקה ה-70 בהפסד 1–2 לאוסאסונה.
היה זה משחקו היחיד באותה עונה, שבסופה הושאל לקדיס, בה השתתף ב-22 משחקים.
ביולי 2007 חתמה ולנסיה על עסקה עם חטאפה, במסגרתה הועבר ארננדס תמורת אלכסיס רואנו.
ארננדס היה שחקן הרכב קבוע בחטאפה, אך בסיום העונה חזר לוולנסיה תמורת 1,000,000 אירו, וחתם על חוזה לשש שנים.
הוא הבקיע את שערו הראשון בניצחון הביתי על רוזנבורג בגביע אופ"א, ואת שער הליגה הראשון בתיקו 1-1 מול רקראטיבו ולבה במרץ 2009.
ב-31 באוגוסט 2012 חתם לשלוש שנים בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג עבור 5,550,000 אירו.
הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-20 באוקטובר נגד ויגאן אתלטיק בניצחון 1–2. ב-2014 חתם באל-ערבי מקטר.
ב-28 בינואר 2015 הושאל לא-נסר מאיחוד האמירויות הערביות.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לראיו ואייקאנו עד לסוף העונה.
ב-2 באוגוסט 2016 הושאל ללידס יונייטד לשישה חודשים, עם אפשרות למעבר קבוע עד ינואר 2017. ב-9 בינואר 2017 חתם ארננדס על חוזה קבוע לשישה חודשים בלידס, כאשר למועדון ניתנה אפשרות להאריך את חוזהו ב-12 חודשים נוספים בתום העונה.
במאי 2017 חתם ארננס על הארכת חוזה בלידס לעונה נוספת, ובאפריל 2018 הוארך חוזהו עד יוני 2020. ב-5 במאי של אותה שנה נבחר ארננדס על ידי אוהדי לידס לשחקן המצטיין של הקבוצה לעונת 2017/2018, זאת בנוסף על בחירתו לשחקן המצטיין על ידי שחקני קבוצתו.
ב-19 בנובמבר 2019 חתם ארננדס על הארכת חוזה בלידס עד 2022. שני שערי ניצחון חשובים שכבש בתחילת 2020 במשחקים נגד מילוול ורדינג סייעו ללידס להיצמד לווסט ברומיץ' אלביון בראש טבלת הליגה.
ב-12 ביולי כבש ארננדס שער ניצחון נוסף בדקה האחרונה של המשחק נגד סוונסי סיטי, קבוצתו הקודמת.
בזכות הניצחון נותר היה ללידס להשיג רק ארבע נקודות בשלושת המשחקים הבאים כדי להבטיח העפלה אוטומטית לפרמייר ליג.
בעונת 2020/2021, לאחר ההעפלה, ערך ארננדס את משחק הבכורה שלו במדי לידס בפרמייר ליג ב-12 בספטמבר 2020, שהסתיים בהפסד 3–4 לאלופה, ליברפול.
ב-16 בדצמבר 2020 נכנס ארננדס כמחליף במשחק מול ניוקאסל יונייטד בדקה ה-82, והספיק לבשל את שני השערים האחרונים בניצחון קבוצתו 5-2.
ב-5 ביוני 2009 זומן לראשונה לנבחרת ספרד לקראת גביע הקונפדרציות 2009 בדרום אפריקה, במקום אנדרס אינייסטה הפצוע.
ב-20 ביוני 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו, לאחר שהחליף את דויד וייה במשחק מול נבחרת דרום אפריקה.
בשנת 2017 רכש ארננדס, יחד עם אנחל דאלברט, את מועדון הכדורגל קסטיון, בו שיחקו בקבוצת נוער.
ב-21 ביולי 2021 חזר לקבוצת נעוריו קסטיון לאחר 18 שנה.
ביולי 2023, בגיל 38, הודיע על פרישה מכדורגל.
פאבלו (אנדרס) מרטינס (בספרדית: Pablo Martínez; נולד ב-7 בנובמבר 1987 בלה פלאטה) הוא שחקן טלוויזיה ארגנטינאי שידוע בזכות הופעתו בטלנובלה הפופולרית "כמעט מלאכים".
בעברו עסק מרטינס בטניס, ועבד כמורה לטניס.
בשנים 2008–2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "כמעט מלאכים", בתפקיד סימון ארצ'בלטה.
בספטמבר 2009 ובפברואר 2010 ביקר בישראל לצד אאוחניה סוארס כדי לקדם את המופע של "כמעט מלאכים".
באוקטובר 2009 ובמרץ 2010 הגיע שוב לישראל עם כל הקאסט למופעי ענק בהיכל נוקיה ובגני התערוכה.
ב-2011 לוהק מרטינס לסדרה בשם "סופר טורפה", העוסקת בפולי טרופר אותה מגלמת קנדלה וטראנו, ילדה בעלת כוחות מיוחדים שלומדת לשלוט בהם ומתאהבת בפליקס, אותו מגלם מרטינז.
ב-2013 התחיל לוהק פאבלו לתוכנית החדשה של כריס מורנה "אליאדוס", בה שיחק את האל המציל את שבעת הילדים העומדים למות ביום בו הכירם.
ב-2014 שיחק פאבלו בטלנובלה "דרך לאהבה" בה גילם את התפקיד של פולו, לצד אאוחניה סוארס.
ב-2016 שיחק בסדרה "שובו של לוקאס", בתפקיד לוקאס.
פָּאבְלֶה קָארָאג'וֹרְגֶ'בִיץ' (בסרבו-קרואטית: Pavle Karađorđević, בסרבית קירילית: Павле Карађорђевић; 27 באפריל 1893, סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית – 14 בספטמבר 1976, פריז, צרפת) היה עוצר המלוכה בממלכת יוגוסלביה בין 1934 ל-1941. הוא התמנה לתפקידו לאחר רציחתו של המלך אלכסנדר הראשון מאחר שבנו ויורשו של המלך, פטר השני, היה בן 11 שנים.
ב-25 במרץ 1941 חתמה יוגוסלביה על ההסכם התלת-צדדי.
צעד זה הוביל להפיכה צבאית בחסות בריטית, הדחתו של פאבלה קאראג'ורג'ביץ', והמלכתו של פטר השני.
בחלוף ימים אחדים פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה.
פאבלה קאראג'ורג'ביץ' נולד ב-27 באפריל 1893 בסנקט פטרבורג לארסן, נסיך יוגוסלביה (אחיו של המלך פטר הראשון) ולאאורורה פאבלובה דמידובה, בת למשפחת אצולה מהאימפריה הרוסית.
הוא רכש השכלה אקדמית באוניברסיטת אוקספורד.
ב-1923 נשא בבלגרד לאישה את אולגה, נסיכת יוון ודנמרק, שהייתה נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך יוון, ובאירוע נכח הנסיך ג'ורג', דוכס יורק, אשר היה שושבינו של פאבלה.
ב-9 באוקטובר 1934, לאחר רציחתו של המלך אלכסנדר הראשון ובהתאם לצוואתו, מונה פאבלה ליושב ראש מועצת עוצרי המלוכה ולשליט בפועל של יוגוסלביה.
יחד עמו כיהנו במועצת העוצרים הפרופסור ראדנקו סטאנקוביץ', שכיהן כשר החינוך של הממלכה, ואִיבוֹ פטרוביץ', אשר כיהן כסגן שר הפנים.
פאבלה נקט במדיניות ליברלית יותר מקודמו, התיר חופש עיתונות מסוים ופעל לפתרון הבעיה הקרואטית באמצעות משא ומתן תוך הענקת אוטונומיה לחבל.
פאבלה קאראג'ורג'ביץ' הלך לעולמו בפריז ב-14 בספטמבר 1976 והוא בן 83, ונקבר בשווייץ.
ב-2012 הועברו עצמותיו לקבורה באחוזת משפחת קאראג'ורג'ביץ, הסמוכה לטופולה שבסרביה.
במפקד האוכלוסין שנערך ביוגוסלביה ב-1931 נמנו 68,405 יהודים ב-117 קהילות מאורגנות.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליוגוסלביה פליטים יהודים בעיקר מגרמניה ואוסטריה וב-1941 נמנו בממלכה כ-82,000 יהודים.
השלטונות הכירו ביהדות כאחת משלוש הדתות הרשמיות במדינה ואף תמכו כספית באופן מצומצם במוסדות הקהילה.
יהודי יוגוסלביה היו מעורים בחברה ופעילים בחיים הציבוריים.
רובם היו בני המעמד הבינוני, 57 אחוזים היו אשכנזים כ-38 אחוזים ספרדים ו-5 אחוזים היו חרדים.
כאמור, בפרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה יוגוסלביה על נייטרליות, אך בהמשך התקרבה לגרמניה הנאצית עד להצטרפותה להסכם התלת-צדדי.
תהליך זה לווה גם בחקיקה אנטישמית.
שר החינוך היוגוסלבי אנטון קורושץ, אשר כיהן קודם לכן גם כראש ממשלה ושר הפנים של יוגוסלביה והיה ידוע בדעותיו האנטישמיות, הוביל את תהליך החקיקה להגבלת כניסת היהודים למוסדות החינוך.
ראשי הקהילות נפגשו עם שרי ממשלת יוגוסלביה ואף עם הנסיך פאבלה ונמסר להם כי זהו תהליך שנועד לרצות את גרמניה הנאצית והוא זמני.
פאבלו לאסו ביורון (בספרדית: Pablo Laso Biurrún ; נולד ב-13 באוקטובר 1967) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ספרדי המשמש כמאמן אנדולו אפס מליגת העל הטורקית בכדורסל והיורוליג.
הוא שיחק בנבחרת ספרד בכדורסל.
במאזנו 17,378 דקות משחק (מקום רביעי) ב-654 משחקים (מקום חמישי) בליגת העל הספרדית בכדורסל.
הוא מחזיק בשיא האסיסטים בליגה הספרדית עם 2,896, וכן בשיא החטיפות (1,219).
פאבלו אסטיפר ארמרו (בספרדית: Pablo Estifer Armero; נולד ב-2 בנובמבר 1986) היה כדורגלן קולומביאני ששיחק בעמדת המגן השמאלי בנבחרת ובמשספר קבוצות אירופיות וברזילאיות.
ארמרו החל את הקריירה המקצועית שלו באמריקה קאלי מהליגה הקולומביאנית הראשונה בה שיחק 4 עונות וסייע לה לזכות באליפות בשנת 2008. בשנה שלאחר מכן עבר לפלמיירס מהליגה הברזילאית איתה הגיע לחצי גמר אליפות סאו פאולו.
ב-2010 היה אמור לעבור לפארמה, אך הקבוצה לא יכלה להחתים שחקנים זרים נוספים, והחוזה בוטל.
לבסוף, באוגוסט 2010 חתם באודינזה מסרייה א' והיה המגן השמאלי במערך הקבוצה.
הוא התחרה על מקום בהרכב עם גבריאל סילבה, אך לרוב זכה.
בעקבות ההצלחה בליגה האיטלקית הוא נבחר לנבחרת העונה של הסרייה א' בעונת .
בינואר 2013 ארמרו הושאל לנאפולי עד תום העונה עם אפשרות לרכישה בתום העונה.
נאפולי ניצלה אופציה זו ורכשה חצי מזכויות המכירה של השחקן תמורת 4 מיליון אירו.
בינואר 2014 ארמרו הושאל לוסטהאם יונייטד עד תום העונה ושיחק 5 משחקים.
ביוני 2014 אודינזה קנתה בחזרה מנאפולי את כרטיס השחקן של ארמר והוא נכלל בהרכב הראשון על חשבון גבריאל סילבה.
כעבור עונה והוא הושאל למילאן לעונת .
בינואר 2018 חזר ארמרו לאחר עשור לקבוצת נעוריו אמריקה קאלי שם שיחק עונה אחת.
בסום העונה הוא שוחרר ובמרץ 2019 חתם בקבוצת סנטרו ספורטיבו אלגואנו.
שלושה שבועות לאחר החתימה שלו הוא נמצא מבלה במועדון לילה והקבוצה החליטה לשחרר אותו.
הוא חתם כהעברה חופשית בקבוצת גוארני מליגת המשנה הברזילאית הוא שיחק שלושה משחקים עד תום העונה ואז שוחרר מהקבוצה.
ארמרו שיחק בנבחרות קולומביה הצעירות והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 2003, בו קולומביה הגיע למקום הרביעי.
ארמרו זומן ושיחק מספר משחקים בודדים עד שנת 2017.
פָּאבְלֶה גוֹרָאנִין (בסרבו-קרואטית: Pavle Goranin, בסרבית קירילית: Павле Горанин; 13 באוקטובר 1915, ואראז'דין, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 2 בינואר 1944, ז'ונובי, בוסניה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה.
פאבלה גוראנין נולד בוואראז'דין ורכש השכלה תיכונית בסרייבו.
הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בלגרד, שב לסרייבו והתמחה בעריכת דין.
ב-1936, במהלך לימודיו, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והיה פעיל בקרב האיגודים המקצועיים.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הצטרף גוראנין לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
הוא לחם כמפקד גדוד ובהמשך כמפקד חטיבה עד למינויו לקומיסר אוגדת הפרטיזנים ה-27. בינואר 1944 נהרג פאבלה גוראנין מהפצצה גרמנית על מפקדת אוגדתו בכפר ז'ונובי.
ב-18 באפריל 1944 קיבל את עיטור "גיבור יוגוסלביה" והיה אחד מהפרטיזנים הראשונים שעוטר בעיטור זה.
אחיו הצעיר של פאבלה, סרצ'קו גוראנין הצטרף אף הוא לכוחות הפרטיזנים וב-1942 נהרג בקרב.
פאבלה פאפ (בסרבו-קרואטית: Pavle Pap, בסרבית קירילית: Павле Пап; 9 בינואר 1914, פרלז, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 15 באוגוסט 1941, סקראדין, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה.
פאבלה פאפ נולד ב-1914 בכפר פרלז הסמוך לזרניאנין.
הוא רכש השכלה תיכונית בנובי סאד ובהמשך למד רפואה באוניברסיטת בלגרד.
ב-1933 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והיה פעיל בקרב חוגי סטודנטים ואיגודים מקצועיים.
ב-1934, נעצר על ידי שלטונות יוגוסלביה, נשפט בעוון פעילות מחתרתית ונדון ל-3 שנות מאסר.
לאחר שחרורו מהכלא המשיך בפעילותו והיה מבוקש על ידי המשטרה היוגוסלבית.
בשל המצוד אחריו ירד פאפ למחתרת.
ב-1940 נבחר לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ופעל בזאגרב.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף פאבלה פאפ לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים והיה פעיל מרכזי בארגון יחידות הפרטיזנים באזור קרואטיה ודלמטיה.
במקביל, היה חבר מנגנוני הביטחון של כוחות הפרטיזנים אשר פגעו במשתפי הפעולה עם משטר האוסטאשה.
ב-15 באוגוסט 1941, נלכד פאפ על ידי כוחות צבא איטלקיים והוצא להורג.
ב-5 ביולי 1951 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.
פאבל אלכסייביץ' רוטמיסטרוב היה ממפקדי השריון הבכירים של הצבא האדום, התפרסם בהשתתפותו בקרב קורסק.
הוא השתתף במלחמת האזרחים ברוסיה, בדיכוי מרד קרונשטאדט ובמלחמה הפולנית -סובייטית.
ב-1928 החל ללמוד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה במוסקבה.
בשנים 1937–1940 שימש כמורה באקדמיה הצבאית הגבוהה במוסקבה.
במאי 1941 מונה לראש מטה הקורפוס הממוכן ה-3.
רוסטמירוב השתתף במבצע אורנוס שבו כותרה הארמייה השישית של הוורמאכט בקרב סטלינגרד.
ב-22 בפברואר 1943 התמנה למפקד ארמיית המשמר המשוריינת החמישית שהייתה כפופה לחזית הערבה בפיקודו של איבן קונייב.
ב-5 ביולי 1943 פתחו הגרמנים בהתקפה אדירה על המבלט הרוסי שבמרכזו העיר קורסק שמטרתה לכתר בתנועת מלקחיים את הכוח הסובייטי שם.
הסובייטים ידעו על ההתקפה עיבו את מערך ההגנה וריכזו כוחות רבים במבלט.
הגרמנים היו מצוידים בטנקי טיגר שעלו בטיבם על טנקי ה-T-34 הסובייטים מבחינת מיגון וכוח אש אך יותר מסורבלים מהם.
רוטמיסטוב היה עם הארמייה שלו ככוח עתודה, 350 ק"מ מזרחית למבלט קורסק.
מדרום תקף גנרל הרמן הות והתקרב לעיירה פרוחורובקה.
ב-6 ביולי 1943 טלפן סטלין לרוטמיסטרוב והורה לו לנוע לעבר פרוחורובקה.
לא היו אמצעי שינוע והארמייה החלה במסע על שרשראות לעבר החזית לשם הגיעה ב-10 ביולי 1943. היו בה 826 רכבים משוריינים בעיקר טנקי T-34 ו-T-70 וכן תותחים מתנייעים.
מולם היו 500 טנקי טיגר.
ב-12 ביולי 1943 החל ליד פרוחורובקה קרב השריון הגדול בהיסטוריה.
הטנקים היו כה צמודים עד ששני הצדדים נאלצו להפסיק את ירי התותחים והסיוע האווירי.
טנקי ה-T-34 נאלצו להתקרב במהירות לטנקי הטייגר ולתקוף אותם בנקודות התורפה בצדדים ומאחור.
כשאזלה תחמושתם הם יצאו מהטנקים ותקפו ברימונים ובפצצות תבערה.
הקטל היה איום, רוסטמיסטוב איבד מחצית מכוחו אבל גם לגרמנים היו אבדות כבדות אך לא היו להם עתודות להמשך הקרב.
ב-13 ביולי 1943 הם ביטלו את המתקפה וב-15 ביולי 1943 חזרו לנקודת המוצא.
רוטמיסטרוב המשיך עם הארמייה שלו במבצע רומיאנצב שבו נכבשו בלגורוד וחרקוב ובקרב דנייפר.
ב-2 בפברואר 1944 הועלה לדרגת מרשל של כוחות השריון.
במבצע בגרטיון נלחם על כיבוש מינסק אבל בגלל האבדות הרבות שהיו לו, הועבר מתפקידו ושוב לא פיקד על חיילים בקרב.
לאחר המלחמה התמנה למפקד הכוחות הסובייטים המשוריינים בגרמניה.
לאחר מכן מונה לחבר בסובייט העליון ועוזר לשר ההגנה.
ב-28 באפריל 1962 קיבל את דרגת מרשל כוחות השריון.
בשנת 1968 פרש רוטמיסטרוב מהשירות, וב-6 באפריל 1982 מת בביתו שבמוסקבה.
פאבלו דה לוקאס טורס (בספרדית: Pablo de Lucas Torres; נולד ב-21 בינואר 1986 באלש שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקשר המרכזי.
פאבלו דה לוקאס, נולד וגדל בעיר אלש שבמחוז אליקטנה שבספרד.
דה לוקאס החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קלמה ממנה עבר אל מחלקת הנוער של ספורטינג חיחון והיה חלק מקבוצת הנוער המוכשרת ביותר של המועדון.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הראשונה, ערך דה לוקאס ב-4 בספטמבר 2005, כשרשם שלוש דקות בניצחון קבוצתו 4-0 כשהייתה בליגה הספרדית השנייה.
דה לוקאס כבש את שער הבכורה שלו במדי ספורטינג במהלך עונת 2007/08 בניצחון 2-1 של ספורטינג על אלבסטה.
דה לוקאס לקח חלק בעוד 12 משחקים במדי הקבוצה הראשונה ובתום העונה סייע לה לשוב לליגת העל הספרדית אחרי היעדרות של 10 שנים.
בתחילת חודש ינואר של שנת 2009, הושאל דה לוקאס לדפורטיבו אלאבס, אך לא סייע לקבוצה להימנע מירידה לליגה השלישית.
לאחר מכן, חתם דה לוקאס בקבוצת ויאחויוסה מהליגה השלישית בספרד.
את המשך הקריירה שלו, העביר דה לוקאס בליגה השלישית בספרד.
הוא חתם בסן רוקה ממנה עבר לראיו ואיקאנו ב' וב-2011 חתם בסלמנקה.
בקיץ 2013, עזב דה לוקאס לראשונה את ספרד וחתם בפטרולול פלוישט מהליגה הרומנית.
דה לוקאס כבש את השער השלישי של פטרולול בניצחון החוץ 4-1 על ויקטוריה פלזן במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית, ובתקופתו בקבוצה היה לשחקן הרכב קבוע כשרשם 52 הופעות בהן כבש שני שערים.
ב-7 ביולי 2015, אחרי שבחן הצעות ברוסיה, הגיע דה לוקאס לישראל וחתם לשנתיים בבית"ר ירושלים.
ב-17 ביולי 2015, ערך דה לוקאס הופעת בכורה במדי בית"ר ירושלים כשעלה כמחליף בהפסד 5-1 של בית"ר לשרלרואה הבלגית במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית.
באותו המשחק, ספג דה לוקאס כרטיס אדום והורחק.
ב-24 באוגוסט 2015, ערך דה לוקאס את הופעת הליגה הראשונה שלו עם בית"ר ירושלים בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב.
ב-27 בינואר 2016, לאחר שלא השתלב בקבוצה, שוחרר דה לוקאס מבית"ר ירושלים וסיים את דרכו בקבוצה לאחר שערך 9 הופעות ליגה.
ב-29 בינואר 2016, חתם דה לוקאס בוויטורול קונסטנצה מליגת העל הרומנית.
ב-2 ביוני 2016 חתם בסקודה קסנתי היוונית.
בפברואר חזר לרומניה וחתם בולונטרי.
ב-26 בינואר 2021, דה לוקאס חתם בארגש פיטשטי.
ב-5 באוגוסט 2021 דה לוקאס חתם בקוקסי מליגת העל האלבנית.
פאבל קוקה (בצ'כית: Pavel Kuka; נולד ב-19 ביולי 1968 בפראג שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעיקר בסלביה פראג ובקייזרסלאוטרן, כמו גם בנבחרות צ'כוסלובקיה ולאחר מכן צ'כיה בעמדת החלוץ.
עם נבחרת צ'כיה הגיע קוקה למקום השני ביורו 1996 ונכלל בנבחרת מצטייני הטורניר.
קוקה גדל בסלביה פראג והעביר בה את תקופת נעוריו.
בשנת 1987, כאשר היה בן 19, חתם ברודה וזדה חב מליגת העל הצ'כוסלובקית, שם שיחק שנתיים.
בשנת 1989 חזר לסלביה פראג, והעביר שם שלוש וחצי עונות, בהן הופיע 125 פעמים והבקיע 63 שערי ליגה.
את עונת 1993/94, שהייתה העונה הראשונה בה פעלה ליגת העל הצ'כית לאחר פירוק צ'כוסלובקיה, התחיל קוקה בסלביה פראג, ובמהלך פגרת החורף של עונה זו עבר לקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה.
קוקה הבקיע שמונה שערים בעשרה משחקים במה שנשאר עד לתום העונה, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה אחרי האלופה באיירן מינכן.
לאורך רוב תקופתו בקייזרסלאוטרן שיתף קוקה פעולה בהתקפת הקבוצה בעיקר עם אולף מארשל, מרטין ואגנר ויורגן רישה.
בעונת 1994/95 קוקה הבקיע 16 שערי ליגה וסייע לקייזרסלאוטרן לסיים רביעית.
בעונת 1995/96 זכה קוקה עם קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על קרלסרוהה.
עם זאת, באותה עונה קייזרסלאוטרן נשרה בפעם הראשונה בתולדותיה אל הבונדסליגה השנייה, כאשר קוקה הבקיע עשרה שערי ליגה באותה עונה.
בעונת 1996/97 קייזרסלאוטרן שבה תוך עונה אחת לבונדסליגה, כאשר היא מסיימת במקום הראשון, וקוקה מבקיע עשרה 14 שערי ליגה.
בעונת 1997/98 זכתה קייזרסלאוטרן באליפות מפתיעה כבר באותה עונה ששבה לבונדסליגה.
קוקה הבקיע בעונה זו חמישה שערים, ובעיקר סייע התקפית למארשל ולרישה.
לאחר עונת האליפות של קייזרסלאוטרן, עזב קוקה את הקבוצה לאחר שהבקיע 53 שערים ב-121 משחקי ליגה, ועבר לנירנברג.
קוקה הבקיע בעונתו היחידה בנירנברג עשרה שערי ליגה, אך הקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה, וקוקה עבר לשטוטגרט, שם הבקיע שער אחד בלבד ב-20 הופעות, ועזב בתום עונת 1999/00 בחזרה למועדון נעוריו, סלביה פראג.
קוקה שיחק בסלביה פראג חמש עונות, בהן הבקיע 33 שערי ליגה ב-110 הופעות.
קוקה זכה עם סלביה פראג בגביע הצ'כי לאחר ניצחון 2-1 בגמר בעונת 2001/02 על היריבה המושבעת ספרטה פראג.
בשנת 2005 שיחק קוקה מספר משחקים במועדון ס.ק.
מארילה ווטיצה, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.
קוקה החל לשחק בשנת 1991 בנבחרת צ'כוסלובקיה, בה הופיע 24 פעמים והבקיע שבעה שערים.
עם פירוק צ'כוסלובקיה עבר קוקה לשחק בנבחרת צ'כיה, והשתתף עמה ביורו 1996. קוקה היה אחד השחקנים הבולטים בהישג של הנבחרת הצ'כית, שהגיעה לגמר הטורניר, בו הפסידה 2-1 לנבחרת גרמניה משער זהב בהארכה של אוליבר בירהוף.
קוקה שותף בטורניר זה כמעט בכל המשחקים, הבקיע שער אחד בתיקו 3-3 מול נבחרת רוסיה בשלב הבתים, ונכלל בנבחרת מצטייני הטורניר, בצוותא עם חבריו לנבחרת רדוסלאב לאטאל וקארל פובורסקי.
קוקה השתתף גם בגביע הקונפדרציות 1997, בו סיימה צ'כיה במקום השלישי, וביורו 2000 בו הודחה הנבחרת הצ'כית בשלב הבתים.
בשנת 2001 פרש קוקה מהנבחרת, לאחר שהבקיע 22 שערים ב-63 הופעות במדי צ'כיה.
פאבלו אסקיאל דה בלאסיס (בספרדית: Pablo Ezequiel De Blasis, נולד ב-4 בפברואר 1988 בלה פלאטה שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בחימנסיה לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית.
על אף קומתו הנמוכה, דה בלאסיס ניחן בכוח רב, במהירות רבה, בראיית משחק טובה וביכולת לשחק בשתי הכנפיים.
דה בלאסיס החל את הקריירה כנער בחימנסיה לה פלאטה, ואת הבכורה בבוגרים ערך במאי 2008, במשחק של חימנסיה לה פלאטה נגד ולס סארספילד.
בינואר 2010 הושאל דה בלאסיס לפרו קאריל אואסטה מליגת המשנה הארגנטינאית לתקופה של שנה וחצי.
בפרו קאריל דה בלאסיס הצטיין במיוחד בבישולי שערים, ובתום תקופת ההשאלה חזר לחימנסיה לה פלאטה, ששיחקה אף היא בליגת המשנה הארגנטינאית, והפך לשחקן הרכב קבוע.
ביולי 2012 הסתיים חוזהו של דה בלאסיס בחימנסיה לה פלאטה, והוא חתם באסטרס טריפוליס מליגת העל היוונית, ובעונת 2012/13 סיים עם המועדון במקום השלישי והגיע לגמר הגביע היווני.
בעונת 2013/14 סיימו אסטרס טריפוליס ודה בלאסיס במקום החמישי.
באוגוסט 2014 במסגרת הליגה האירופית, נפגשה אסטרס טריפוליס עם מיינץ 05 מהבונדסליגה, בפלייאוף העלייה לשלב הבתים.
אסטרס טריפוליס הפתיעה והדיחה את מיינץ, כאשר דה בלאסיס הצטיין בצמד המשחקים, הבקיע את אחד השערים והרשים מאוד את מיינץ, שהחתימה אותו על חוזה לשלוש שנים עוד לפני תום חלון ההעברות שהיה אז בעיצומו, תמורת סכום של כמיליון אירו.
דה בלאסיס נשאר באסטרס טריפוליס גם לשלב הפלייאוף הבא, בו הדיחה אסטרס טריפוליס את מכבי תל אביב בשערי חוץ והעפילה לשלב הבתים.
לאחר הפלייאוף עבר סופית למיינץ, ובספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה במדי מיינץ בבונדסליגה נגד הופנהיים.
בעונתו השנייה במועדון, 2015/16, דה בלאסיס סיים עם מיינץ במקום השישי בבונדסליגה והשיג עמה כרטיס למפעל הליגה האירופית.
בשתי העונות הבאות, דה בלאסיס ומיינץ התמודדו בתחתית.
ב-30 באוגוסט 2018, לאחר שפתח את העונה במיינץ, חתם דה בלאסיס לשנתיים באייבר, מהלה ליגה הספרדית.
דה בלאסיס שיחק באייבר במשך שתי עונות, שבהן נשאר עם הקבוצה בליגה.
בינואר 2021, חתם דה בלאסיס בקרטחנה מהסגונדה הספרדית, ושיחק בה במשך שתי עונות וחצי, והיה שחקן מפתח בתקופה זו.
בשנת 2023 עזב דה בלאסיס את קרטחנה, ועבר למועדון נעוריו, חימנסיה לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית.
פאבל סימיונוביץ' ריבאלקו , פיקד על כוחות שריון במהלך מלחמת העולם השנייה, ונחשב לאחד ממפקדי השריון המוכשרים ביותר בצבא האדום.
ריבאלקו נולד ב-4 בנובמבר (23 באוקטובר לפי הלוח היוליאני) 1894 בכפר במחוז חרקוב, ובשנת 1907 בגיל 13 החל לעבוד בבית חרושת לסוכר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 התגייס ריבאלקו לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה.
לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ובמהלך מלחמת פולין-אוקראינה.
בין השנים 1926–1930 למד ריבאלקו באקדמיה הצבאית על שם פרונזה, ולאחר מכן מונה למפקד גדוד.
בשנת 1934 נשלח כיועץ צבאי לסין, ולאחר מכן כיהן בין השנים 1937–1940 כנספח צבאי בסין ובפולין.
זמן קצר לפני מבצע ברברוסה מונה ריבאלקו למדריך בבית הספר לטנקים בקאזאן, ונשאר בתפקיד זה עד ליולי 1942. ביולי 1942 לאחר הפצרות רבות ונשנות, מונה ריבאלקו למפקד ארמיית הטנקים החמישית, ובספטמבר מונה למפקד ארמיית הטנקים השלישית, ולחם עמה בקרב חרקוב השלישי.
לאחר שספגה אבדות כבדות במהלך הקרב, הפכה הארמייה לארמייה ה-57. במאי 1943 מונה ריבאלקו למפקד ארמיית המשמר המשוריינת השלישית, ולחם עמה בקרב קורסק ובקרב דנייפר.
בספטמבר 1944 פיקד ריבאלקו על הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז', ולאחר מכן בקרב על שלזיה.
באפריל 1945 לחם עמה במהלך הקרב על ברלין כחלק מהחזית האוקראינית הראשונה, ולאחר מכן השתתף ריבאלקו בכיבוש דרזדן ובקרב על פראג.
לאחר המלחמה המשיך ריבאלקו לפקד על ארמיית המשמר המשוריינת השלישית, ובשנת 1947 מונה למפקד כוחות השריון הסובייטיים בגרמניה.
ב-28 באוגוסט 1948 מת ריבאלקו בביתו שבמוסקבה לאחר מחלה ממושכת, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פאבלו קרמינה מָפֵאוֹ בֶּסֶרַה (בספרדית: Pablo Carmine Maffeo Becerra; נולד ב-12 ביולי 1997 בסנט חואן דספי שבספרד) הוא כדורגלן ארגנטינאי יליד ספרד המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מיורקה מהלה ליגה.
מפאו החל את קריירת הנוער שלו בשנת 2003 במחלקת הנוער של אספניול.
ב-7 באפריל 2013, כשהוא בן 15 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו באספניול B כחילוף מאוחר בניצחון 0–1 על קונסטנסיה בליגה הספרדית השלישית.
ב-3 ביולי 2013 חתם מפאו במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג יחד עם הקשר ההתקפי הצעיר מאנו גרסיה, והשניים החלו להתאמן במחלקת הנוער של המועדון.
ב-29 באוגוסט 2015 נקרא לראשונה מפאו לסגל הקבוצה הבוגרת על ידי המאמן מנואל פלגריני לקראת משחק מול ווטפורד, אך ישב על הספסל לאורך כל המשחק וצפה בקבוצתו מנצחת 2-0.
ב-13 בינואר 2016 הושאל מפאו לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה למשך חצי עונה.
ב-7 בפברואר ערך מפאו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 1-1 נגד ז'ימנסטיק טרגונה במסגרת המחזור ה-24 בליגה.
בסך הכל ערך מפאו במועדון 13 הופעות ליגה, וסייע לז'ירונה לסיים במקום הרביעי בליגה.
לקראת עונת חזר מפאו למנצ'סטר סיטי.
ב-24 באוגוסט 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על סטיאווה בוקרשט במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות לעונת 2016/2017.
ב-27 בדצמבר 2016 הושאל מפאו לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונה וחצי.
ב-14 במאי 2018 שטוטגרט מהבונדסליגה הודיעה שמפאו סיכם בקבוצה ויחתום רשמית במועדון ב-1 ביולי 2018 על חוזה לחמש שנים.
מפאו שיחק בשטוטגרט עונה אחת בה ערך שמונה הופעות ליגה בלבד.
בסיום עונה זו, נשר מפאו עם שטוטגרט לבונדסליגה השנייה.
לאחר עונה אחת בשטוטגרט, הושאל מפאו לז'ירונה בפעם השלישית בקריירה, לעונה אחת.
ב-8 בספטמבר 2020 הצטרף מפאו לוסקה בהשאלה לעונה אחת.
פאבל אלכסייביץ' קורוצ'קין (; 19 בנובמבר 1900 - 28 בדצמבר 1989) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על ארמיות במהלך מלחמת העולם השנייה
קורוצ'קין נולד ב-19 בנובמבר 1900 בכפר גורנבו שבמחוז סמולנסק, האימפריה הרוסית.
ב-1918 הוא התגייס לצבא האדום ולחם במסגרתו במלחמת האזרחים ברוסיה.
ב-1919 הוא סיים קורס פרשים בפטרוגרד ב-1920, הצטרף למפלגה הבולשביקית ופיקד על גדוד פרשים במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית.
ב-1921 הוא היה מעורב בדיכוי מרד טמבוב.
ב-1923 סיים את בית הספר הגבוה של הפרשים של הצבא האדום, וכן למד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה.
באפריל 1934 מונה למורה באקדמיה הנ"ל, ובמאי של אותה שנה הועבר להיות ראש מטה בריגדת הפרשים המיוחדת הראשונה.
בפברואר 1935 הוא מונה למפקד הבריגדה והחזיק בתפקיד עד נובמבר 1936. במאי 1939 מונה להיות ראש מטה קורפוס הפרשים השני, וב-17 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-24. הוא לחם עם הקורפוס במהלך פלישת ברית המועצות לפולין באותה שנה ובמהלך מלחמת החורף נגד פינלנד.
בהמשך מונה לראש מטה הכוחות במונגוליה, וב-29 בפברואר 1940 מונה למפקד הקורפוס ה-28. ב-4 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת לייטננט גנרל, ובהמשך אותו החודש מונה למפקד הארמייה ה-17. ב-13 בינואר 1941 מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הבאיקל, וב-19 ביוני הועבר לפקד על המחוז הצבאי אורל.
ביולי 1941, זמן קצר לאחר המתקפה הגרמנית, מונה קורוצ'קין למפקד הארמייה ה-20, ולחם עמה במהלך קרב סמולנסק כחלק מהחזית המערבית.
ב-1 באוגוסט של אותה שנה הוא הועבר לפקד על הארמייה ה-43, והחזיק בתפקיד עד 23 בחודש עת הועבר לפקד על החזית הצפון-מערבית.
בין ינואר לפברואר 1942 הוא פיקד על החזית במהלך מבצע טורופץ-חולם.
הוא החזיק בתפקיד עד אוקטובר של אותה שנה.