tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זהו מושג חשוב עבור אונג סן סו צ'י הבורמזית, שב-1991 פרסמה ספר אודותיו בעל השם "חופש מפחד".
בשנת 1999 פרסם ההיסטוריון דייוויד מ.
קנדי ספר בשם "חופש מפחד: העם האמריקאי בשפל ומלחמה 1929–1945".
חופש כלכלי או חירות כלכלית, הוא הביטוי ליכולת של אנשים לקבל החלטות כלכליות.
זהו מונח המשמש בדיונים של מדיניות כלכלית וכמו גם ב.
גישה אחת לחופש כלכלי מגיעה מהמסורת הליברלית המדגישה את חשיבותם של , סחר חופשי ורכוש פרטי.
גישה אחרת מרחיבה את מחקר של בחירה אישית, ולהגדרתה, חופש כלכלי גדול יותר מגיע ממערך גדול יותר של בחירות אפשריות.
תפיסות אחרות של חופש כלכלי כוללות את הזכות לרמת חיים נאותה.
נקודת המבט הליברלית של השוק החופשי מגדירה חירות כלכלית כחופש לייצר, לסחור ולצרוך סחורות ושירותים שנרכשו ללא שימוש בכוח, הונאה, גניבה או רגולציה ממשלתית.
הדבר בא לידי ביטוי בקיומם של שלטון חוק, זכויות הקניין וחופש החוזים, ומאופיין בפתיחות חיצונית ופנימית של השווקים, בהגנה על זכויות הקניין ובחופש היוזמה הכלכלית.
ישנם מספר מדדים של חופש כלכלי המנסים למדוד את החופש הכלכלי של השוק החופשי.
בהתבסס עליהם, מחקרים מצאו שצמיחה כלכלית גבוהה קשורה לציונים גבוהים יותר בדירוג השוק החופשי.
מבקרי גישה זו טענו כי מדדי החופש הכלכלי מבלבלים בין מדיניות ובין תוצאות מדיניות שאינן קשורות זו לזו, על מנת להסתיר מתאמים שליליים בין צמיחה כלכלית למדיניות שוק חופשי, כגון שחיתות נמוכה כאינדיקטור לחופש כלכלי.
על פי השקפת השוק החופשי הליברלית, מערכת בטוחה של זכויות קניין פרטי היא חלק הכרחי של חופש כלכלי.
מערכות כאלה כוללות שתי זכויות עיקריות: הזכות לשלוט בקניין וליהנות ממנו, והזכות להעביר רכוש באמצעים וולונטריים.
לפי , חלק גדול מהעוני במדינות העולם השלישי נגרם בגלל היעדר מערכות חוקים מערביות וזכויות קניין מוגדרות היטב ומוכרות אוניברסלית.
דה סוטו טוען כי בגלל מחסומים משפטיים ומכיוון שלעיתים קרובות לא ברור מי הבעלים של איזה נכס, אנשים עניים במדינות הללו אינם יכולים להשתמש בנכסיהם כדי לייצר יותר עושר.
חופש החוזים הוא הזכות לבחור את הצדדים לחוזה ולסחור איתם בכל תנאי שהאדם רואה לנכון.
חוזים מאפשרים לאנשים ליצור כללים משפטיים הניתנים לאכיפה ומותאמים למצבם הייחודי.
סכסוכים הנובעים מחוזים נפתרים בדרך כלל על ידי הרשות השופטת, אך לא כל החוזים צריכים להיאכף על ידי המדינה.
לדוגמה, בארצות הברית יש מספר רב של בתי דין לבוררות הפותרים סכסוכים על פי המשפט המסחרי הפרטי.
במדינות אחרות, כמו ישראל, קיימת אופציה של הסכם בוררות.
במובנו השלילי, חופש החוזים הוא חופש מהתערבות ממשלתית ומשיפוטים ערכיים כפויים של הוגנות.
לכן, יש לשקול את המדיניות הציבורית העליונה הזו - שאי אפשר להתערב בקלות בחופש החוזים.בארצות הברית, בתי משפט קבעו לעיתים כי החוקה האמריקאית מגנה על חופש החוזים.
כך לדוגמה, בית המשפט העליון של ארצות הברית ביטל הגבלות חוקיות על שעות העבודה של אופים מכיוון שעל פי עובדות המקרה, בית המשפט מצא כי השעות "אינן מסוכנות בשום מידה למוסר או במידה ממשית ומשמעותית לבריאות העובדים".
מקרה עדכני יותר היה בשנת 2023, כאשר בית המשפט העליון של ג'ורג'יה מצא כי חוק הדורש מיועצות הנקה להיות בעלות רישיון מטעם המדינה מפר את חוקת המדינה.
תומכי השוק החופשי טוענים כי חירויות פוליטיות ואזרחיות התרחבו במקביל לכלכלות מבוססות שוק, ומציגים ראיות אמפיריות התומכות בטענה שחירויות כלכליות ופוליטיות קשורות זו בזו.
בספרו קפיטליזם וחירות פיתח מילטון פרידמן את טענתו של פרידריך האייק כי חירות כלכלית, אף שהיא עצמה מרכיב חשוב ביותר של חירות מוחלטת, היא גם תנאי הכרחי לחירות פוליטית.
הוא ציין כי שליטה ריכוזית בפעילות הכלכלית תמיד לוותה בדיכוי פוליטי.
לדעתו, האופי הוולונטרי של כל העסקאות בכלכלת שוק חופשי והגיוון הרחב שהיא מאפשרת, הם איומים מהותיים על מנהיגים דכאניים ומפחיתים מאוד את כוח הכפייה.
באמצעות ביטול השליטה הריכוזית בפעילויות הכלכליות, הכוח הכלכלי מופרד מהכוח הפוליטי, והאחד יכול לשמש כמשקל נגד לשני.
פרידמן סבור שהקפיטליזם התחרותי חשוב במיוחד לקבוצות מיעוט, מכיוון שכוחות שוק לא אישיים מגנים על אנשים מפני אפליה בפעילותם הכלכלית מסיבות שאינן קשורות לפרודוקטיביות שלהם.
הכלכלן האוסטרי לודוויג פון מיזס טען שחופש כלכלי ופוליטי תלויים זה בזה, וכי הרעיון שניתן לשמר חופש פוליטי בהיעדר חופש כלכלי, ולהפך, הוא אשליה.
חופש פוליטי הוא פועל יוצא של חופש כלכלי.
לטענתו, אין זה מקרה שעידן הקפיטליזם הפך גם לעידן השלטון של העם.
האייק טען בספרו הדרך לשעבוד כי "שליטה כלכלית אינה רק שליטה על מגזר בחיי אדם שניתן להפריד אותה מהשאר, היא השליטה באמצעים לכל מטרותינו".
האייק ביקר את המדיניות הסוציאליסטית כמדרון חלקלק שיכול להוביל לטוטליטריות, משום ששליטה בכלכלתו של האדם, מובילה בהכרח לשליטה גם בהיבטים אחרים של חייו.
הסקרים השנתיים (EFW) ו (IEF) הם שני מדדים המנסים למדוד את החופש הכלכלי במדינות העולם.
מדד EFW, שפותח במקור ב הוא ככל הנראה בשימוש הרב ביותר במחקרים אמפיריים.
ציון החופש הכלכלי של העולם כולו גדל במידה ניכרת בעשורים האחרונים.
הציון הממוצע עלה מ-5.17 ב-1985 ל-6.4 ב-2005. מבין המדינות ב-1985, 95 מדינות הגדילו את הציון שלהן, שבע ראו ירידה ושש נותרו ללא שינוי.
על פי מתודולוגיית מדד החופש הכלכלי לשנת 2008, החופש הכלכלי העולמי גדל ב-2.6 נקודות מאז 1995.
טבעו של החופש הכלכלי שנוי לעיתים קרובות במחלוקת.
רוברט לוסון, מחבר שותף של מדד EFW, מכיר בעצמו בחסרונות הפוטנציאליים של מדדי החופש: "מטרת מדד ה-EFW היא למדוד, ללא ספק באופן לא מדויק, את מידת החופש הכלכלי הקיימת".
מבקרי המדדים מתנגדים גם להכללת אמצעים הקשורים לעסקים כמו אמנות תאגידיות והגנה על קניין רוחני.
כלכלנים פרוגרסיביים טוענים שהמדדים הם "ברומטר גרוע של חופש בפירוש רחב יותר שלו או של שגשוג".
ההשקפה הסוציאליסטית של חופש כלכלי תופסת את החירות כמצב קונקרטי בניגוד למושג מופשט או מוסרי.
תפיסה זו של חירות קשורה קשר הדוק לתפיסה הסוציאליסטית של היצירתיות האנושית ולחשיבות המיוחסת לחופש היצירה.
סוציאליסטים רואים ביצירתיות היבט חיוני של הטבע האנושי, ובכך מגדירים את החירות כמצב קיום שבו אנשים מסוגלים לבטא את יצירתיותם ללא הפרעה שנגרמת מאילוצים של מחסור חומרי ומוסדות חברתיים כפייתיים.
מרקסיסטים מדגישים את החשיבות של שחרור הפרט ממה שהם רואים כיחסי ייצור חברתיים כופים, נצלניים ומנוכרים שהוא נאלץ לקחת בהם חלק, כמו גם את חשיבות הפיתוח הכלכלי כמספק את הבסיס החומרי לקיומו של מצב חברתי שבו יש מספיק משאבים כדי לאפשר לכל פרט לממש את היצירה האמיתית שלו.
חופש כלכלי בהשקפה של חירות חיובית
אמרטיה סן וכלכלנים אחרים סבורים שחופש כלכלי נמדד במונחים של מערך האפשרויות הכלכליות העומדות לרשות הפרט.
להגדרתם, חופש כלכלי הוא גדול יותר כאשר ליחידים יש יותר אפשרויות כלכליות זמינות - כאשר, במובן טכני מסוים, מערך הבחירה של הפרטים מתרחב.
ניתן להשתמש בהבחנה של ישעיה ברלין בין חירות חיובית לחירות שלילית.
הליברלים הקלאסיים מעדיפים התמקדות בחירות שלילית, כפי שעשה ברלין עצמו.
לעומת זאת, אמרטיה סן טוען להבנה של חופש במונחים של יכולת לרדוף אחר מגוון מטרות, במה שמהווה חירות חיובית.
פרנקלין דלאנו רוזוולט כלל את החופש ממחסור בנאום ארבע החירויות שלו.
רוזוולט הצהיר כי חופש ממחסור, "כאשר מתרגמים אותה למונחים כלל-עולמיים, הכוונה היא להבנות כלכליות שיבטיחו לכל אומה חיים בריאים ושלווים לתושביה, בכל מקום בעולם".
במונחים של מדיניות ארצות הברית, הניו דיל של רוזוולט כלל חירויות כלכליות כגון חופש ההתארגנות של האיגודים המקצועיים, כמו גם מגוון רחב של מדיניות התערבות ממשלתית ומיסוי לצורך חלוקה מחדש שמטרתם לקדם חופש ממחסור.
בזירה הבין-לאומית, רוזוולט העדיף את המדיניות הקשורה להסכם ברטון-וודס שקבעה שערי חליפין והקימה מוסדות כלכליים בין-לאומיים כמו הבנק העולמי וקרן המטבע הבין-לאומית.
הרברט הובר ראה בחופש הכלכלי חירות חמישית, המבטיחה את הישרדותן של ארבע החירויות של רוזוולט.
הוא תיאר את החופש הכלכלי כחופש "לאנשים לבחור את ייעודם, לצבור רכוש כדי להגן על ילדיהם ועל זקנתם, וחופש יוזמה שאינו פוגע באחרים".
הצהרת פילדלפיה (המעוגנת בחוקת ארגון העבודה הבין-לאומי) קובעת כי "לכל בני האדם, ללא הבדל גזע, אמונה או מין, יש את הזכות לשאוף הן לרווחתם החומרית והן להתפתחותם הרוחנית בתנאים של חופש וכבוד, של ביטחון כלכלי ושוויון הזדמנויות".
ארגון העבודה הבין-לאומי מוסיף וקובע כי "זכותם של עובדים ומעסיקים להקים ולהצטרף לארגונים לפי בחירתם היא חלק בלתי נפרד מחברה חופשית ופתוחה".
חופשה באזיקים הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מ-2007, הוא שודר ב־ABC Family וזכה למדרוג גבוה, הוא צולם בקלגרי.
משפחתה מבלה את החופשה בבקתת עץ מבודדת, כך שניק לא מצליח לברוח, הוא מחליט לקחת חלק בדבר עד שהמשטרה תגיע, אך לבסוף מתאהב בטרודי.
חוצה ישראל הייתה תוכנית ראיונות אישית מבית הטלוויזיה החינוכית אשר שודרה בין השנים 2001–2018. התוכנית עוסקת בחברה הישראלית ובתהליכים המעצבים אותה במגוון תחומי חיים: מדע, תרבות, כלכלה, פוליטיקה ועוד.
בכל תוכנית מתארח מרואיין יחיד אשר מביא פרשנות, רקע והארות לנושא שעל סדר היום.
את התוכנית הנחה בתחילה דב אלבוים ולאחריו הנחה אותה רינו צרור בין השנים 2006-2010. בדצמבר 2008 ערך צרור את הריאיון האחרון עם דודו טופז.
מדצמבר 2010 הנחה אותה קובי מידן.
התוכנית האחרונה של חוצה ישראל שודרה בחודש מאי 2018.
התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה כתוכנית האירוח הטובה ביותר ארבע פעמים, בשנים: 2004, 2006, 2010, 2014.
חופשי על הבר היא קומדיית מצבים אמריקנית שרצה במשך 11 עונות, בשנים 1982–1993. התוכנית הופקה על ידי חברת ההפקות Charles/Burrows/Charles Productions בשיתוף רשת הטלוויזיה של סרטי פרמאונט עבור NBC ונוצרה על ידי ג'יימס בורוז, גלן צ'ארלס, ולס צ'ארלס.
עלילת הסדרה מתרחשת בבר בשם Cheers (על שם הברכה המקובלת "לחיים") שבבוסטון, מסצ'וסטס, בו קבוצה של מקומיים נפגשים על מנת לשתות יחד, להירגע ולהתרועע.
נעימת הנושא הנשמעת על רקע כתוביות הפתיחה של הסדרה, השיר Where Everybody Knows Your Name, מבוצע על ידי גארי פורטנוי, שכתב את השיר יחד עם ג'ודי הארט אנג'לו.
שורת הפזמון המפורסמת - "המקום שבו כולם יודעים את שמך" - הפכה לכותרת המשנה ("טאג ליין") של התוכנית.
לאחר שידור הבכורה של הסדרה, ב-30 בספטמבר 1982, הסדרה כמעט ובוטלה במהלך העונה הראשונה שלה, מאחר שפרק הבכורה דורג במקום נמוך מאוד (מקום 74 מתוך 77 תוכניות).
עם זאת, הסדרה הפכה בסופו של דבר לאחת מתוכניות הטלוויזיה האמריקאיות בעלות דירוג גבוה במדד נילסן, וזכתה להיכלל ברשימת עשר התוכניות הנצפות ביותר במשך 8 מתוך 11 עונות הסדרה, לרבות המקום הראשון באחת העונות.
במשך רוב זמן השידור המקורי של הסדרה, היא שודרה בערוץ NBC ביום חמישי בלילה, בערב השידורים שמותג כ-"Must See TV".
פרק סיום הסדרה, ששודר ב-20 במאי 1993, זכה לרייטינג גבוה במיוחד, ו-270 פרקי הסדרה שודרו בהצלחה רבה בסינדיקציה ברחבי העולם.
כל 11 עונות הסדרה זכו למועמדות לפרס אמי בקטגוריית הסדרה הקומית הטובה ביותר; הסדרה זכתה ב-28 פרסי אמי, והגיעה לשיא של 117 מועמדויות.
העלילה מתרחשת כולה בתוך פאב שכונתי בעיר בוסטון, שנקרא צ'ירס (המקביל באנגלית ל"לחיים").
הסדרה סובבת סביב האנשים הקבועים שפוקדים את הבר מדי יום והעובדים במקום.
כמעט כל הפרקים התנהלו בחדר הראשי של הפאב, ולעיתים רחוקות העלילה התרחקה מחוץ לפאב עצמו.
העונות הראשונות סבבו בעיקר סביב הניסיונות של סאם (טד דנסון) לחזר אחרי נשים שונות ובעיקר אחרי הברמנית הצעירה והחדשה דיאן (שלי לונג).
עם התפתחות הסדרה, ניסה סאם להתמקד באישה אחת בכל זמן; והפוקוס, שהיה מופנה על הדמות סאם, התחיל גם לנדוד לקשת סיפורים על דמויות אחרות בפאב.
הסדרה זכתה להצלחה רבה וזכתה ב-28 פרסי אמי מתוך 117 מועמדויות.
בנוסף, זכתה הסדרה ב-6 פרסי גלובוס הזהב מתוך 31 מועמדויות, ונחשבת עד היום לאחת מסדרות הסיטקום האמריקנית הארוכות ביותר בהיסטוריה.
לאחר סיומה של הסדרה "חופשי על הבר", החלה סדרת בת מצליחה ומוערכת לא פחות - "פרייז'ר", שהתמקדה בדוקטור פרייז'ר קריין, שמארח את אביו בביתו ומנסה להתרגל לחייו כמבוגר עם אביו, ובסדרה מתגלה דמותו של דוקטור ניילס, אחיו הקטן של פרייז'ר שמזדהה עם דמותו של פרייז'ר בכמה וכמה דרכים.
הסדרה זכתה ב-37 פרסי אמי ונחשבת לאחת מסדרות הסיטקום המצליחות ביותר בכל הזמנים.
באוקטובר 2024, פורסם כי חברת ההפקה הבריטית Big Talk Studios מפתחת גרסה בריטית ל"חופשי על הבר".
סיימון ניי, התסריטאי הבריטי המוכר בזכות "ככה לא מתנהגים" ו-"The Durrells", יכתוב את העיבוד הבריטי ויהיה השואוראנר אם הסדרה תאושר.
Big Talk Studios קיבלה אישור מ-CBS לפתח את העיבוד הבריטי וכעת נמצאת בשלבים מוקדמים של הצגת הפרויקט לרשתות שידור בבריטניה.
הסדרה הבריטית החדשה תתבסס על עלילות בפאב מקומי, וזאת מתוך התייחסות לכך שבתי הפאב הבריטיים במצוקה כלכלית.
העיבוד החדש ינסה לשמר את הדמויות המקוריות, אך יתמקד בעדכונן בהתאם לזמן ולתרבות הבריטית.
סאם מאלון (טד דנסון): הבעלים של הפאב.
סאם היה שחקן בייסבול בקבוצת הרד סוקס.
אך התמכרותו לאלכוהול הביאה למפלתו.
סאם כאלכוהוליסט משתקם החליט לקנות פאב ולנהל אותו.
הוא התאהב בדיאן ויצא איתה למשך תקופה קצרה ואף התאהבו, אבל אחרי שהיא עזבה הוא התחיל לחבב את רבקה המחליפה של דיאן אבל פחות.
דיאן צ'יימברס (שלי לונג): מלצרית.
דיאן בילתה את רוב זמנה בפאב.
את עיקר התנהגותה אפשר לסכם כמתנשאת.
היא לא הייתה דמות חביבה בפאב.
בתום העונה השישית עזבה שלי לונג את הסדרה והוחלפה בקירסטי אלי בדמותה של רבקה האו.
וודי בויד (וודי הרלסון): ברמן.
וודי הגיע לסדרה רק בעונה הרביעית, אך היה מיד לאחת הדמויות המזוהות ביותר עם הסדרה.
בעיקר בגלל ההומור המוזר והבדיחות הסתומות.
דמותו נוספה לסדרה לאחר מותו של השחקן ניקולאס קולאסנטו, אשר גילם את ארני "המאמן" פנטוסו בשלוש העונות הראשונות.
קרלה טורטלי (ריאה פרלמן): מלצרית.
קרלה היא מלצרית בעלת מזג רע במיוחד, תמיד רוטנת ומקטרת.
הייתה נשואה פעמיים ואם לשמונה ילדים.
רבקה האו (קירסטי אלי): לאחר שדיאן עזבה וסאם נעלם, בראשית העונה השביעית תאגיד החליט לרכוש את הפאב ומינה מטעמו את רבקה כמנהלת בפועל.
כאשר סאם מצליח להחזיר את הפאב לרשותו רבקה מפוטרת מהתאגיד, אך סאם מעסיק אותה כ"חתיכה מועסקת".
פרייז'ר קריין (קלסי גראמר): פרייז'ר הגיע לתוכנית בראשית עונתה השלישית בתור החבר הפסיכולוג של דיאן.
ולאחר מכן הם אף התארסו.
אך לאחר שדיאן עזבה פרייז'ר המשיך לפקוד את הבר ואף התחתן עם לילית, לקוחה קבועה אחרת בפאב.
לימים פרייז'ר היה לדמות הראשית בסדרת הבת המצליחה "פרייז'ר".
נורם פיטרסון (ג'ורג' ונדט): הלקוח המפורסם והאהוב ביותר בפאב.
כאשר הוא נכנס לפאב כל הפאב היה קורא "נורם!".
נורם בתחילת התוכנית היה רואה חשבון אך בסוף הסדרה הוא צבע, אך חוזר לתפקידו המקורי בפרק האחרון בזכות וודי.
קליף קלייבן (ג'ון רצנברגר): קליף, חברו הקרוב של נורם, גם הוא דמות קבועה בפאב.
הוא הלוזר הנצחי ללא שום הצלחות עם נשים ותקוע באותה עבודה כבר עשרות שנים.
ארני "המאמן" פנטוסו (ניקולאס קולאסנטו): מאמנו לשעבר של סאם מאלון ב"רד סוקס" ועוזר ברמן בפאב.
היה דמות קבועה בשלוש העונות הראשונות של הסדרה.
שכחן ובעל תפיסה איטית, אך אדיב ואכפתי.
בפברואר 1985 נפטר השחקן ניקולאס קולסנטו, אשר גילם את "המאמן", מה שהוביל למספר שינויים בצילומים ובסדר שידור פרקי העונה השלישית, וכן למחוות שונות לדמות ולשחקן במספר פרקים.
דמותו של וודי בויד (הרלסון) נוספה לסדרה החל מהעונה הרביעית כמחליפו של "המאמן".
לילית סטרנין (ביבי ניווירת'): הפסיכולוגית היהודייה ובת זוגו של פרייז'ר קריין, המרבה לבקר בפאב של סאם, הצטרפה לסדרה בעונתה הרביעית והפכה לחברת צוות קבועה ומשמעותית עד לעונה האחרונה.
"חופשיי הגליל" הם חוליית טרור של ערביי ישראל, שפעלה בכפר כנא ובכפר מנדא בשנים 2002–2004. החוליה נחשפה בשנת 2004 וחבריה נעצרו.
לאחר חשיפת החוליה ממשיכים גורמים עלומי שם להזדהות בשם זה, ולקבל את האחריות על פיגועי טרור, המבוצעים לרוב על ידי אנשים יחידים, שלא ניתן להוכיח את הקשר שלהם לארגון כלשהו, ואשר לא שרדו את הפיגוע שביצעו.
אף על פי זאת, יש בגורמי הביטחון ספק אם הארגון היה קיים מעבר לפעילות המתוארת להלן .
תחילת הארגון בהתארגנות של מספר צעירים תושבי כפר כנא וכפר מנדא בשנת 2002. ב-18 באפריל 2004 ירו חברי החוליה עלא מוסא ומוחמד ח'טיב ענבתאווי לעבר רכבי סיור של משמר הגבול בצומת בית רימון.
הפיגוע סוכל, לאחר ירי של אנשי מג"ב לעבר השניים.
בבדיקת מז"פ הסתבר שהנשק בו השתמשו הוא נשקו של החייל אולג שייחט, שנחטף ונרצח מספר חודשים לפני כן.
בחיפוש בביתו של עלא מוסא נמצא מכתב התאבדות המעיד על כוונתו להפוך לשהיד.
קודם לכן, חברי החוליה יידו בקבוקי תבערה לעבר רכבי משטרה וכן ניסו לחטוף חיילים ושוטרים בצומת גולני, ואף יזמו פניות לחיילים והציעו להם טרמפ, אך לא הצליחו.
אחד מחברי החוליה קיבל "משימת מבחן" - לדקור יהודים בקניון חיפה, אך לא ביצע זאת.
במקרה של שייחט היה זה הוא שפנה אליהם בעת שעמדו בצד הכביש בצומת בית רימון.
ביולי 2004 דקר אחיו של מוחמד ח'טיב את החייל אלכסיי פרוטופופוב בצומת גולני, בטענה כי המדובר בנקמה על מות אחיו.
חוצה זווית הוא ישר העובר דרך קודקוד הזווית וחוצה אותה לשתי זוויות השוות זו לזו.
לכל זווית יש חוצה זווית אחד ויחיד, שהוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות שמרחקיהן מקרני הזווית - שווים.
לכן זהו גם המקום הגאומטרי של מרכזי המעגלים ששתי קרני הזווית משיקות להם.
שלושת חוצי הזוויות במשולש נפגשים בנקודה אחת, שהיא מרכז המעגל החסום.
אם אורכי הצלעות במשולש הם a, b, c, האורך t של חוצה הזווית מול a מקיים .
בנוסף הוא מחלק את הצלע a ביחס לפי משפט חוצה הזווית.
משולש שבו שני חוצי-זווית שווים זה לזה, הוא שווה-שוקיים.
בעוד שהטענות האנלוגיות עבור גבהים או תיכונים הן כמעט טריוויאליות, טענה זו על חוצי הזווית אינה קלה, והיא נודעה כמשפט שטיינר-להמוס.
לכל זווית ניתן לבנות חוצה זווית באמצעות סרגל ומחוגה בלבד.
תהליך הבנייה: תחילה בונים קשת, שמרכזה בקודקוד הזווית, והיא חותכת את שתי קרני הזווית.
כעת בונים שתי קשתות, בעלות אותו רדיוס (לא בהכרח זהה לרדיוס הקשת הראשונה), שמרכזן בנקודות החיתוך שנוצרו בשלב הקודם.
קשתות אלה חותכות זו את זו בשתי נקודות, והישר שעובר דרך שתי נקודות אלה הוא חוצה הזווית.
בעוד שבניית חוצה זווית היא בעיית בנייה פשוטה ביותר, חלוקה של זווית לשלושה חלקים שווים (שילוש זווית), היא אחת מהבעיות הגאומטריות של ימי קדם, ולא ניתן לבצעה באמצעות סרגל ומחוגה בלבד.
חוצות היוצר הוא מתחם סדנאות אמנים הממוקם בחלקו הצפוני של גיא בן הינום בין בריכת הסולטאן לפארק טדי בירושלים, למרגלות שער יפו ומגדל דוד, באזור בו שכנה בעבר שכונת ג'ורת אל-ענב.
בחוצות היוצר מתקיים מדי קיץ יריד אמנים הנושא את שמו.
המתחם שוכן בתוך שני מבני רכבת משני צדדיו של רחוב "מעבר ג'יימס פלט" המחבר את רחוב חטיבת ירושלים אל רחוב דרור אליאל.
המבנים באזור נבנו בשנת 1930 בעידודו של שלטון המנדט הבריטי והיו חלק מן השכונה המעורבת (ליהודים וערבים) ג'ורת אל-ענב, שנוסדה ב-1892. בין השנים 1948–1967 היה חלק מהקו העירוני שחצה את ירושלים - שטח הפקר חרב וממוקש.
הרעיון להקים במבנים הנטושים של ג'ורת אל-ענב שכונת אמנים, הועלה לראשונה בשנת 1965 על ידי הפסל והצייר דוד פלומבו.
בשנת 1966 החליט ראש עיריית ירושלים טדי קולק לממש את הרעיון באמצעות החברה העירונית החברה לפיתוח מזרח ירושלים שייעדה אותו למרכז אומנות, במטרה ליישב את האזור הנטוש הסמוך לחומת העיר העתיקה.
הפרויקט קיבל תנופה לאחר מלחמת ששת הימים כחלק מתוכנית לפינוי ושיקום אזור הקו העירוני ולהקמת גן לאומי סובב חומות ירושלים.
במבנים המשופצים נפתחו 26 גלריות וסדנאות לאמנים ואומנים כגון ציירים, פסלים, אורגים, צלמים, צורפים, קליגרפים וכדומה.
בשנת 2009 החלה החברה לפיתוח מזרח ירושלים ביוזמה לשינוי אופי המתחם ולמסחר אותו, בדומה לרחוב ממילא הסמוך.
בדצמבר 2009 פתח במתחם השף משה בסון את "מסעדת האקליפטוס" עטורת הפרסים (שפעלה בעבר במיקומים אחרים).
יריד חוצות היוצר נערך לראשונה בספטמבר 1970, במלאת שנה לפתיחת המתחם.
ביריד הראשון הציגו בסך הכל 24 אמנים (11 אמנים שעבדו במקום באופן קבוע ו-13 אמנים אורחים).
מאז מתקיים היריד בקביעות מדי שנה במשך שבועיים.
במשך השנים גדל היריד, בשנת 1976 כבר השתתפו בו 100 אומנים ואמנים וביקרו בו 300,000 מבקרים.
בשנת 1978 השתתפו לראשונה ביריד אמנים ממזרח ירושלים והגדה המערבית.
בסוף שנות ה-80 החל היריד לערוך גם הופעות מוזיקה במהלך היריד.
היריד מתקיים בשעות הערב והאזור, כולל חומות העיר העתיקה מואר בתאורה צבעונית מיוחדת.
החל משנות התשעים הורחב היריד מתחומי חוצות היוצר אל בריכת הסולטאן הסמוכה, תוך שהוא כולל הופעות מוזיקה, סדנאות יצירה, פעילויות לילדים ותצוגות של אומנים מארצות חוץ (ביתנים בולטים הם של ארצות דרום אמריקה, סין, רוסיה ארצות אפריקה ועוד).
היריד מושך כמות מבקרים רבה (בשנת 2018 נערכו לקליטת 100,000 איש בעשרה ימים), תושבי העיר ותיירים ונחשב ל"מסורת בירושלים ולאטרקציה התיירותית והאמנותית הגדולה ביותר בתקופת הקיץ" (לפי אתר עיריית ירושלים).
המנהלת האמנותית והמפיקה של היריד היא שרה מלכה, המשמשת בתפקיד למעלה מ-40 שנה.
בקיץ 2020, בשנת ה-50 שלו בוטל היריד, בעקבות מגפת הקורונה בישראל.
חופשת לידה (חל"ד) היא חופשה, פעמים רבות בתשלום, הניתנת לעובדת (ולעיתים גם לעובד) בעקבות לידה או אימוץ.
לחופשת הלידה מגוון מטרות, ביניהן מתן תקופת התאוששות מההיריון ומהלידה לאישה בתקופת משכב הלידה, תמיכה בהנקה, מתן אפשרות להורים להעניק טיפול פרטני ליילוד בתקופה הראשונה לחייו ולאחרונה עידוד ילודה.
חופשת לידה נהוגה ברוב מדינות הרווחה, אך אורכה ואופייה משתנה באופן משמעותי, בהתאם לגיוון במטרות השונות.
ברוב המקרים, חופשת הלידה כוללת שלושה אלמנטים: תקופה שבה מותר ליולדת לקחת חופשה או אף אסור להעסיקה; הגנה מפיטורין בתקופת החופשה; ותשלום להורה שבחופשה.
בעולם נהוגות מגוון רחב של חופשות הניתנות לאחר לידת ילד, השונות זו מזו בצורה משמעותית במאפיינים שלהן.
נהוג להבחין בין שלושה סוגים עיקריים של חופשות:
חופשת אמהות (Maternity Leave): חופשה הניתנת לאם בלבד (אם כי לעיתים ניתנת להעברה לאב או לגורם שלישי), בדרך כלל לפני הלידה או מייד לאחריה.
נתפסת לרוב כאמצעי להגנה על בריאותם ורווחתם של היולדת ושל הילוד.
חופשת אבהות (Paternity Leave): חופשה הניתנת לאב בלבד, בסמוך ללידה, במטרה לאפשר לו לסייע ליולדת ובטפול בילוד ובילדים גדולים יותר.
חופשת הורות (Parental Leave): חופשה הניתנת לשני ההורים באופן שווה, במטרה לאפשר להם לטפל בילדם, כל עוד הוא בטיפול ביתי ולא במסגרת חינוכית.
החופשה יכולה להינתן באופן אישי לכל אחד מבני הזוג, ללא אפשרות העברה; באופן אישי אך עם אפשרות העברה בין בני הזוג; או באופן משפחתי, תוך הקצאת תקופת זמן לשני בני הזוג ומתן אפשרות חלוקה חופשית.
בחלק מהמקרים, ניתן לקחת את חופשת ההורות בחלקים או במשרה חלקית, במקביל לעבודה.
עם זאת, הגיוון הרב בסוגי החופשות מביא לכך שהאבחנה בין סוגי החופשות מיטשטשת.
כך, למשל, בארצות בהם נהוג 'חודש אב' (חודש מחופשת ההורות השמור בלבדית לאב, וראו להלן), קשה לדעת האם זוהי חופשת הורות המוקדשת לאב, או חופשת אבהות.
לפי מרגרט מהלר חופשת הלידה אמורה לספק את צורכי האם והתינוק גם יחד.
בששת החודשים הראשונים אחרי הלידה קיימת תקופה אותה היא מכנה"תקופה סימביוטית" בה מתרחשת הלידה נפשית של התינוק תוך הקשר ההדוק עם האם.
אי לזאת חופשת הלידה צריכה להתחשב גם בצרכי האם וגם בזה של התינוק, בעצם בצרכים המשותפים שלהם.
היא אמורה להיות לפחות שישה חודשים.
יש צורך שחופשת הלידה תיתן מענה לצרכים הרגשיים ופיזיים של התינוק.
מחלקת המחקר של הביטוח לאומי יחד עם החוג לסיעוד של בית ספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ערכו מחקר גדול בנושא בשנת 1979. הממצא המרכזי של המחקר הוא שרוב הנשים ביקשו להאריך את חופשת הלידה עד שישה חודשים עם אופציה עד 24 חודשים והעלת דמי הלידה ל-100%.
רק כשליש (35.2%) מהנשים חזרו לעבודה, היתר האריכו את חופשתן.
רוב האימהות שחזרו לעבודה היו במצב כלכלי קשה.
כבר בעת עריכת המחקר, הייתה חופשת הלידה במספר מדינות באירופה ארוכה יותר מאשר בישראל.
היום, ברוב מדינות אירופה חופשת הלידה ארוכה יותר מאחר שקיימת מגמה של עידוד ילודה - בהונגריה ורומניה לדוגמה, חופשת הלידה אורכה שנתיים.
בישראל מחייב חוק עבודת נשים להוציא את היולדת לחופשת לידה (המושג "חופשת לידה" הוחלף וכיום מקנה החוק זכות ל"תקופת לידה והורות").
חופשה זו הייתה באורך 12 שבועות, במאי 2007 הוארכה ל-14 שבועות ובינואר 2017 הוארכה ל-15 שבועות.
חופשת הלידה ניתנת להארכה נוספת במקרים שונים כגון לידה של מספר ילדים בו זמנית, אשפוז של הילוד וכדומה.
בחופשת לידה זו מקבלת העובדת, שצברה תקופת אכשרה, דמי לידה מהמוסד לביטוח לאומי.
בשנת 2010 הוארכה חופשת הלידה הבסיסית המתוארת לעיל ל-26 שבועות, האחרונים שבהם ללא תשלום (עליהם רשאית העובדת לוותר) וזאת לעובדת שמועסקת לפחות שנה במקום עבודתה.
העובדת רשאית להתחיל את חופשת הלידה כבר 6 שבועות לפני יום הלידה המשוער.
לאחר ששת השבועות הראשונים של חופשת הלידה רשאית היולדת להעביר זכות זו לבן זוגה, שיצא ליתרת חופשת הלידה, בתנאי שהאישה חזרה למקום עבודתה.
מעבר לסייג הנ"ל אסור להעסיק עובדת בתקופת 15 השבועות הראשונים של חופשת הלידה שלה, גם בהסכמתה, למעט במקרים בהם הלידה לא הסתיימה בלידת ולד חי, או כאשר היולדת הסכימה למסור את הוולד לאימוץ, או כאשר היולדת היא אם פונדקאית, במקרים כאלה ניתן יהיה לקצר את חופשת הלידה בהסכמתה.
בתנאים של הולדה של יותר מילד אחד, או אשפוז של היולדת, או של הוולד ניתן להאריך את חופשת הלידה.
אב זכאי לצאת לחופשת לידה במקרה שבת זוגו ויתרה למענו על חופשת הלידה לה היא זכאית או במקרה שהילד נמצא בחזקתו ובטיפולו הבלעדי של האב, עקב נכות או מחלה של בת הזוג, שבעטיים היא אינה יכולה לטפל בילד.
ביולי 2016 נוספה זכאות לאב לחמישה ימי היעדרות לאחר הלידה, מתוכם שלושה ימים על חשבון החופשה השנתית שלו ושניים על חשבון זכות המחלה שלו.
דמי לידה, שהם תחליף לשכר שאינו משולם בעת חופשת הלידה, משולמים על ידי המוסד לביטוח לאומי, אם היולדת עבדה 10 מתוך 14 החודשים שלפני הלידה או 15 מתוך 22 החודשים שלפניה.
כאשר בן הזוג יוצא לחופשת לידה במקום האם, משולמים לו דמי הלידה.
היולדת זכאית גם למענק לידה חד פעמי, המשולם ליולדת בין אם עבדה לפני הלידה ובין אם לא עבדה.
במהלך חופשת הלידה המעביד פטור מלשלם שכר לעובדת, אך נצברות לה זכויות אחדות, כגון זכות לדמי הבראה ועוד.
כמו כן בתקופת חופשת הלידה המזכה בדמי לידה, על המעביד והעובדת להמשיך להפריש לקופות גמל, כפי שנהגו לפני היציאה לחופשת לידה.
זכות לחופשת לידה ולדמי לידה נתונה גם להורים מיועדים (באמצעות הליך של פונדקאות הנערך בישראל), הורים באומנה והורים מאמצים.
במרץ 2009 שילם לראשונה המוסד לביטוח לאומי דמי לידה לאב הביולוגי של תינוק שנולד בהודו באמצעות אם פונדקאית לזוג חד-מיני.
ביולי 2010 אישר המוסד לביטוח לאומי לזוג גברים להתחלף בחופשת הלידה שלהם.
על המעסיק חל איסור לפטר עובד/ת במהלך חופשת הלידה, או להרע את תנאי העבודה שלו עם חזרתו לעבוד.
איסורים אלה בתוקף גם בתקופה של 60 יום מתום חופשת הלידה.
מעסיק שרוצה לפטר עובד/ת ב-60 יום שאחרי כן יוכל לעשות זאת רק באישור של משרד הכלכלה, ואישור זה לא יינתן אם הפיטורים קשורים בהריון או בלידה.
ברוב מדינות המערב החופשה מוענקת לאלו שעבדו עבור המעסיק הנוכחי בתקופת זמן מסוימת.
שוודיה היא אחת המדינות המעניקות חופשת לידה נדיבה במיוחד: כל ההורים העובדים זכאים לחופשה בתשלום בת 18 חודשים עבור כל ילד; העלות מתחלקת בין המדינה למעסיק.
אחד ההורים, בדרך כלל האב, חייב לנצל 3 חודשים מתוך ה-18.
בארצות הברית אין זכאות חוקית לחופשת לידה בתשלום, ואין השתתפות של המדינה.
חברות מסוימות מעניקות חופשה כזאת על חשבונן.
עם זאת, הורים יכולים לקחת חופשה של עד 6 שבועות ללא תשלום תחת הנחות מסוימות.
בגרמניה יכולה האם לצאת לחופשה של 14 שבועות בשכר מלא ועוד 12 עד 14 חודשים בשכר חלקי עד תקרה מסוימת, האב יכול לקחת חופשה דומה.
בצרפת ואיטליה התנאים דומים עם שינויים מסוימים באורך החופשה והחלוקה בין האם לאב.
ביפן מאושרת חופשה של 14 שבועות ב-60% מהשכר.
חזרה לעבודה לאחר חופשת לידה
מחקרים מצביעים על כך שחופשת לידה משפרת את בריאות התינוק, כולל ירידה בתמותת יילודים, ירידה במשקל לידה נמוך ולידה מוקדמת עם תוצאות התפתחותיות טובות יותר, ומשך זמן הנקה ארוך יותר.
כמו כן, החזרה לעבודה לאחר חופשת לידה מהווה אתגר משמעותי עבור נשים, הנדרשות לשלב בין תפקידן כאימהות לבין הקריירה המקצועית שלהן.
השילוב הזה מלווה בקשיים רגשיים כגון רגשות אשם ודאגות, לצד עייפות והתמודדות עם שינויים בסדר היום ודרישות העבודה.
עם זאת, בחזרה לעבודה ישנה תחושת התרגשות וציפייה לחידוש הפעילות המקצועית בחייהן.
מחקר שבוצע לאחרונה אשר בחן את חוויית החזרה לעבודה של נשים לאחר חופשת לידה מצא כי החזרה לעבודה מייצגת תקופה קריטית במיוחד בחייהן האישיות והתעסוקתיות של נשים, כאשר עלולים להיווצר אתגרים וחסמים שיכולים להשפיע על החוויה שלהן בהווה ובעתיד.
בפרט, רמת הלחץ בעבודה של אחיות שחוזרות לעבודה לאחר לידת הילד השני נמצאה גבוהה וקשורה למחויבותן לתפקיד האם.
המחקר מצא גם כי הלחץ בעבודה גבוה יותר אצל נשים בעלות הכנסה חודשית נמוכה, נשים שחזרו לעבודה זמן קצר לאחר הלידה, נשים עם ילדים ראשונים בגיל צעיר ונשים עם סימפטומים דיכאוניים גבוהים.
מחקר מטא-אנליזה נוסף שבוצע בחן את הקשר בין עבודה להנקה לאחר חופשת לידה.
המחקר בדק את שכיחות ההנקה לאחר חזרה לעבודה וההבדלים בין יבשות ורמות התפתחות שונות.
תוצאות המחקר הצביעו על כך שנשים החוזרות לעבודה מוקדם נוטות להפסיק להניק מוקדם יותר, במיוחד במדינות בעלות הכנסה נמוכה.
המחקר מדגיש את חשיבות התמיכה בהנקה במקום העבודה ומדיניות התומכת בכך.
עוד עולה כי יש צורך לשפר את התנאים והתמיכה לנשים מניקות במקומות עבודה, על מנת להקל על האיזון בין עבודה לאימהות ולשפר את שביעות רצונן ותפקודן.
"בעיות וצרכים של נשים עובדות בעת חופשת לידה ואחריה", החוג לסיעוד באוניברסיטת תל אביב לפי הזמנה של המוסד לביטוח הלאומי, תל אביב, 1979
"חופשייה בין עולמות" הוא אלבומה השני של הזמרת דין דין אביב שיצא לאור לחנויות ב-18 בספטמבר 2008 על ידי חברת התקליטים הד ארצי בהפקת אלון יופה ואבי ליבוביץ'.
במחשבים, תוכנה או יישום חוצה-פלטפורמות , הוא יישום אשר מוּמש עבור פלטפורמות מחשוב שונות, ויכול לפעול על גבי פלטפורמות שונות.
ניתן לחלק תוכנות חוצות-פלטפורמות לשני סוגים; תוכנות מהסוג הראשון דורשות בנייה או הידור פרטני עבור כל סוג של פלטפורמה נתמכת, ואילו הסוג השני של תוכנות ניתן להרצה ישירה על גבי כל פלטפורמה מבלי הצורך בהכנות מיוחדות כלשהן.
דוגמאות לתוכנות מהסוג השני הן תוכנות שנכתבות בשפה מפורשת (interpreted language), או תוכנות אשר עוברות הידור מקדים ל-bytecode יביל (ניתן להעברה בין פלטפורמות), אשר המפרשים או חבילות ההרצה (run-time packages) עבורם הם רכיבים סטנדרטיים בכל הפלטפורמות.
פלטפורמה היא השילוב בין חומרה לתוכנה, אשר משמשים להרצת יישומי מחשב.
ניתן לתאר פלטפורמה פשוט כמערכת ההפעלה או כארכיטקטורת המחשב, או שהיא יכולה להיות השילוב של שניהם.
כנראה שהפלטפורמה המוכרת ביותר היא Microsoft Windows אשר רצה על גבי ארכיטקטורת x86. פלטפורמות אחרות מוכרות היטב של מחשבים אישיים כוללות את Unix/לינוקס ואת Mac OS X (שתי הפלטפורמות האלה הן בעצמן חוצות-פלטפורמות).
גם מכשירים רבים כגון טלפונים סלולריים מהווים פלטפורמות מחשוב.
ניתן לכתוב יישומי מחשב כך שיהיו תלויים במאפיינים של פלטפורמה מסוימת – החומרה, מערכת ההפעלה, או המכונה הווירטואלית שהם רצים עליה.
הפלטפורמה של Java היא פלטפורמה המבוססת על מכונה וירטואלית, אשר יודעת לרוץ על גבי סוגים רבים של מערכות הפעלה וחומרה, ומהווה פלטפורמה פופולרית לכתיבת תוכנה עבורה.
המושג פלטפורמת חומרה יכול להתייחס לארכיטקטורת המחשב או לארכיטקטורת המעבד.
לדוגמה, מעבדים מסוג x86 ו-x86-64 מהווים את אחת מארכיטקטורות המחשב הנפוצות ביותר בשימוש במחשבים שולחניים ובמחשבים ניידים המיועדים לשימוש כללי.
לרוב, מחשבים מסוג זה מריצים את אחת מהגרסאות של Microsoft Windows, אם כי הם יכולים להריץ גם מערכות הפעלה אחרות, כגון לינוקס, OpenBSD, NetBSD, Mac OS X ו-FreeBSD.
ארכיטקטורת ARM נפוצה בטלפונים חכמים ובמחשבי לוח אשר מריצים את מערכות ההפעלה אנדרואיד ו-iOS ומערכות הפעלה אחרות למכשירים ניידים.
פלטפורמת תוכנה יכולה להיות מערכת הפעלה או סביבת תכנות, אבל נפוץ יותר הוא השילוב בין השתיים.
הפלטפורמה של ג'אווה ראויה לציון כמקרה יוצא מן הכלל לכך, מכיוון שהיא משתמשת במכונה וירטואלית לצורך הרצת הקוד שעבר הידור (Java bytecode), ובכך הופכת את הקוד לבלתי תלוי במערכת ההפעלה.
אנדרואיד - מערכת הפעלה לטלפונים חכמים ולמחשבי לוח.
BSD, מערכת הפעלה חוצת פלטפורמות .
לינוקס, על גבי ארכיטקטורות PowerPC, x86 ,x86-64 ואחרות.
Mac OS X, על גבי ארכיטקטורות PowerPC, x86, x86-64.
MS-DOS ומערכות תואמות אחרות כגון DR-DOS ו-FreeDOS, על גבי ארכיטקטורת x86.
Solaris, על גבי ארכיטקטורות SPARC, x86 ,x86-64.
Common Language Infrastructure - ידועה יותר בשמות המימושים השונים שלה: פלטפורמת ה-NET.
של מיקרוסופט, ו-Mono של נובל.
כפי שנאמר קודם, הפלטפורמה של ג'אווה מהווה חריגה מהכלל שאומר שמערכת ההפעלה היא פלטפורמת התוכנה.
ג'אווה משתמשת במכונה וירטואלית ("מעבד וירטואלי"), אשר מריצה את כל הקוד שנכתב בשפת Java.
זה מאפשר לאותו קובץ הרצה בינארי לרוץ על גבי כל המערכות שתומכות בג'אווה, באמצעות השימוש במכונה הווירטואלית של ג'אווה (JVM).
קובצי ההרצה של ג'אווה אינם מבוצעים ישירות (natively) על גבי מערכת ההפעלה.
זאת אומרת שגם Windows וגם לינוקס לא מריצות תוכניות ג'אווה באופן ישיר, ובמקום זאת התוכניות מורצות על ידי ה-JVM, אשר רצה על גבי מערכת ההפעלה.
למרות העובדה שקוד Java אינו רץ natively - כמו קוד שעבר הידור לשפת מכונה ורץ ישירות על גבי מערכת ההפעלה (כמו קוד בשפת ++C לדוגמה), ל-JVM יש יכולת מלאה לספק את השירותים שבדרך כלל מספקת מערכת ההפעלה, כגון קריאה וכתיבה לדיסק וגישה לרשת, וזאת בתנאי שניתנו ההרשאות המתאימות.
ה-JVM מאפשרת למשתמש לקבוע את רמת האבטחה המתאימה, אשר תלויה ב-Access control list.
לדוגמה, גישה לדיסק ולרשת ניתנת בדרך כלל רק ליישומים "שולחניים" רגילים, אבל אינה ניתנת ל-Applets מבוססי דפדפן.
פלטפורמת ה-Java Native Interface גם יכולה לשמש כדי לאפשר גישה לפונקציות ספציפיות למערכת ההפעלה.
כיום ניתן להריץ תוכניות ג'אווה על גבי מערכות ההפעלה Microsoft Windows, Mac OS X, לינוקס ו-Solaris.
עבור יישומים למכשירים ניידים, משתמשים בתוספים לדפדפנים במכשירים מבוססי Windows ו-Mac, ומערכת ההפעלה אנדרואיד כוללת תמיכה מובנית ב-Java.
כדי שתוכנה תיחשב חוצה-פלטפורמות, עליה להיות מסוגלת לפעול על גבי יותר מארכיטקטורת מחשב או מערכת הפעלה אחת.
פיתוח תוכנה כזאת עשוי להיות מורכב ולארוך זמן רב מכיוון שלמערכות הפעלה שונות יש ממשקי תכנות יישומים (APIs) שונים (לדוגמה, לינוקס משתמשת ב-API שונה מזה של Windows).
העובדה שמערכת הפעלה מסוימת יכולה לרוץ על גבי ארכיטקטורות מחשב שונות, לא אומרת שתוכנה שנכתבה עבור אותה מערכת הפעלה בהכרח תוכל לעבוד על כל הארכיטקטורות שמערכת ההפעלה תומכת בהן.
דוגמה לכך היא ערכת היישומים OpenOffice.org, שבגרסה שלה משנת 2006 לא יכלה לרוץ על גבי מעבדי AMD64 או Intel 64 (ארכיטקטורת x86-64); בעיה זו טופלה מאז, ומרבית ערכת היישומים של OpenOffice.org עברה porting למערכות 64 ביט האלה.
זה גם מעיד על כך שהעובדה שתוכנה נכתבה בשפת תכנות פופולרית כגון C או ++C, זה עדיין לא אומר שהיא תוכל לרוץ על גבי כל מערכות ההפעלה שתומכות בשפת התכנות הזאת, או אפילו על גבי אותה מערכת ההפעלה על גבי ארכיטקטורה שונה.
בדרך כלל מתייחסים ליישומי רשת כאל יישומים חוצי פלטפורמות, כיוון שבאופן אידיאלי הם נגישים מכל אחד ממגוון הדפדפנים הזמינים במערכות הפעלה שונות.
יישומים כאלה בדרך כלל משתמשים בארכיטקטורת שרת-לקוח, והם משתנים מאוד מבחינת המורכבות והפונקציונליות שלהם.
בתורת החוגים, איבר בתחום פריקות יחידה נקרא חופשי מריבועים או חסר ריבועים אם לא קיים ריבוע לא טריוויאלי המחלק את .
באופן פורמלי, חופשי מריבועים אם כל המקיים הוא בהכרח איבר הפיך (ואז הריבוע מחלק כל איבר בחוג).
בחוג השלמים, מספר חופשי מריבועים הוא מספר שבפירוק שלו לגורמים ראשוניים כל מספר ראשוני מופיע פעם אחת לכל היותר.
לדוגמה, המספר 266 הוא חופשי מריבועים משום ש- ואילו 20 אינו חופשי מריבועים משום ש-4 מחלק אותו.
שלם חופשי מריבועים שווה לרדיקל שלו.
לכל מספר שלם יש הצגה יחידה כמכפלה של שלם חופשי מריבועים ומספר ריבועי (כש-1 נחשב גם חופשי מריבועים וגם ריבוע).
יהי כאשר שונים, ו מייצג את מספר הפעמים ש מופיע בהצגה של .
נקבל: , מכפלה של מספר ריבועי ומספר חסר ריבועים.
חוץ לארץ הוא מונח תלמודי-הלכתי, כלפי כל הארצות מחוץ לישראל.
בימינו המונח משמש כביטוי בחיי היומיום, בדרך כלל ראשי תיבות, חו"ל.
ההבדלים בין חוץ לארץ לארץ ישראל נוגעים במצוות התלויות בארץ, דין יום טוב שני של גלויות, איסור יציאה מארץ ישראל, טומאת ארץ העמים וזמן התחלת שאלת גשמים.
כך כמו כן, שינויים רבים נובעים ממנהגים ארץ ישראליים מקומיים (שמקורם בדרך כלל בספרדים) שהתקבלו בין כלל העדות, כמו הנחת תפילין בחול המועד בחלק מהעדות, אמירת ברכת ברוך ה' לעולם, אמירת "מוריד הטל" בברכת גבורות ועוד.
צעירים ישראלים רבים נוסעים לטיול ממושך בחו"ל לאחר סיום השירות הצבאי.
ד"ר דריה מעוז משווה את הטיול הזה ליציאה לקולג' בארצות הברית, המהווה יציאה מבית ההורים והתחלת עצמאות ובגרות.
בפולקלור הישראלי מופיע חו"ל כמקום נחשק בעיני ישראלים, כמו למשל במערכון "החוזרים מחו"ל" של הגשש החיוור.
חופשיות על הבר הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2000.
ויולט עוזבת את אביה ואת חברתה הטובה גלוריה, ועוברת לניו יורק במטרה להצליח ככותבת שירים.
היא מגיעה לניו יורק ומנסה להצליח אך כולם דוחים אותה.
לאחר ששדדו את דירתה היא הולכת עם מעט הכסף שנשאר לה לדיינר בשעת לילה מאוחרת שם היא רואה שלוש בנות בשם קמיל, רייצ'ל וזואי.
היא רואה שהן הרוויחו המון כסף מטיפים ומגלה שהן עובדות בבר מפורסם שנקרא Coyote Ugly (שם הסרט באנגלית).
ויולט מגיעה לבר ומנסה לשכנע את ליל, בעלת העסק להעסיק אותה.
ויולט מתחילה לעבוד בבר ולומדת מהר מאוד את סודות המקצוע ואיך להתנהג בצורה משוחררת יותר.
אדם אחד מצלם תמונה שלה רוקדת בחושניות על הבר והתמונה מגיעה לעיתון.
כאשר אביה רואה את התמונה הוא מאוכזב ממנה.
היא מתחילה לצאת עם קווין.
בסוף הסרט היא מופיעה בערב מיקרופון פתוח במועדון בניו יורק כאשר כל חברותיה מהבר, קווין ואפילו אביה שם כדי לעודד אותה.
ההופעה סוחפת את הקהל והיא סוף סוף משיגה חוזה עם חברת הקלטות.
פייפר פראבו בתור ויולט סנפורד.
אדם גרסיה בתור קווין אודונול.
ג'ון גודמן בתור ויליאם סנפורד.
חוצה את הקווים היא סדרת דרמה משטרתית בכיכובם של טנדי ניוטון ומרטון צ'וקאש.
על אף שסט הצילומים נקבע להיות באוקלנד, קליפורניה, הסדרה צולמה בוונקובר, קנדה.
כקופרודוקציה קנדית-בריטית, הסדרה הוזמנה על ידי חברת שידורי הלוויין DirecTV לשידור בערוץ Audience Network, כמו כן גם על ידי חברת שידורי הלוויין הקנדית The Movie Network ו-Movie Central.
הסדרה עלתה לשידור בבכורה ב-3 באפריל 2013. העונה הרביעית והאחרונה עלתה ב-22 במרץ 2017, ושידוריה הסתיימו ב-24 במאי 2017.
גרייס טראוויס היא קצינת משטרה העובדת כשוטרת סמויה באוקלנד, על מנת לחקור את עסקיו הפליליים של ג'ימי לסלו, עבריין מקומי רב עוצמה.
לאחר שבנה של גרייס נרצח, מבינה גרייס כי לה ולג'ימי יש מטרה משותפת.
גרייס וג'ימי מתחילים לשתף פעולה בחשאי כשבאותו זמן בנו הצעיר של ג'ימי, מקס לסלו, משתחרר מהכלא ובנו השני, אלק לסלו, מתחיל להרגיש מנודה ומורחק מאביו ומהעסק המשפחתי.
עם התקדמות הסדרה מגלה גרייס פרטים נוספים על האירועים שהובילו לרצח בנה ועל האנשים האחראים למעשה.
היא מקבלת איומים על חיי בעלה ובתה.
בנוסף, נחשפת גרייס לשחיתות עמוקה ואפלה בתחנת המשטרה בה היא עובדת כשוטרת סמויה.
טנדי ניוטון - גרייס "ג'קי" טראוויס, שוטרת סמויה שהקריירה שלה גבתה בחייה האישים
שרה ג'פרי - איבי טראוויס, בתה המתבגרת והלוחמנית של גרייס
קוואן סמית' - טום טראוויס, הגרוש של גרייס (עונות 1–2)
איאן טרייסי - לוקאס "מיץ'" מיטשל, בלש במשטרת סנטה פה שחוקר את הרצח של סם טראוויס (עונה 1)
מרטון צ'וקאש - ג'יימס "ג'ימי" לסלו, ראש משפחת פשע מקומית ועוצמתית (עונה 1)
ג'ושוע סאס - אלק לסלו, בנם הבכור של ג'ימי וקאת'י.
בעל היסטוריה אלימה (עונות 1–2)
מתיו בירד - מקס לסלו, בנם השני של ג'ימי וקאת'י, בוגר בית ספר לעסקים ומשוחרר טרי מהכלא (עונה 1)
לאה גיבסון - קאתי לסלו, אשתו של אלק (עונה 1)
איאן הארט - באדי וילסון, בלש במשטרת אוקלנד (עונה 1)
ג'רוד ג'וזף - ניקולס פלמינג (עונה 1)
קלאודיה פרי - סופיה הרננדז, שוטרת במשטרת אוקלנד (עונה 1)
קול האוזר - אית'ן קלי, יוצא צבא שגנב כסף מהקבינט של ארצות הברית (עונות 2–4)
אנדראה רות' - לני קסטנר, סוכנת מיוחדת של ה-FBI (עונה 2)
קלייר היגינס - ויויאן טראוויס, אימה של גרייס (עונה 2)
אלק ניומן - ריימונד "ריי" ויליאמס, חבר במחלקה של אית'ן קלי (עונה 2)
ברנדן פלטשר - בראיין קאסל, חבר במחלקה של אית'ן קלי, סובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית (עונה 2)
סינדי סמפסון - סופי היילי (עונה 3)
שרה קרטר - הרפר דיקינס, סוכנת DEA (עונה 3)
דרק לוק - מרלון דיינרד (עונה 3)
ביאנקה לוסון - טליה פרימן (עונה 3)
מייקל מרפי - ג'ורג' קלי, אביו של אית'ן (עונה 3)
ריצ'רד שיף - מרטין "מרטי" שטיין, עורך דין בעל מעמד גבוה משיקגו (עונות 3–4)
אשלי גרין - מיה רוקלנד (עונות 3–4)
סרג'יו די זיו - פטריק פיניגן, בלש במשטרת שיקגו (עונות 3–4)
מייגן רת' - קליאה אנו (עונה 4)
ניל מקדונו - קייסי אוק'ס, בלש מושחת במשטרת סן פרנסיסקו (עונה 4)
קריסטין להמן - תרסה ארצ'ר (עונה 4)
מרטין דונובן - ריצ'רד קמפבל (עונות 1–3)
אלקסה פלדינו - שרה פינאלי, שוטרת במסווה שנעלמת, ולאחר מכן מסתבר כי גנבה סכום גדול של כסף (עונות 2–3)
רופרט אוונס - אליוט אוהו (עונה 2)
עמנואל ווז'יי - ריגן פולקנר, חברה ותיקה של אית'ן.
עוזרה לתובע המחוזי בחקירה נגדו (עונה 4)
איב הרלו - סאדי (עונה 4)
חוצה כוכבים היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית, שנכתבה על ידי מרדית' אבריל (Meredith Averill).
שידור הסדרה החל ב-17 בפברואר 2014 בערוץ CW, ב-8 במאי 2014 הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת ובה 13 פרקים.
הסדרה מתחילה בכך שחייזרים נוחתים בכדור הארץ לאחר שברחו מכוכב האם שלהם.
לאחר 10 שנים משולבים שבעה חייזרים (בני נוער), כחלק מניסוי, בבית ספר תיכון.
העלילה ממשיכה בכך שמתפתח רומן בין נערה וחייזר.
(בין אמרי לרומן שכאשר נחת בכדור הארץ שהיו בני 6 היא הצילה אותו, והייתה בת האדם הראשונה שהייתה נחמדה אליו).
בין לבין יש עלילות נוספות שמתקשרות לבסוף לקשר בין רומן לבין אמרי.
איימי טיגרדן – אמרי וויטהיל
טיטוס מייקין ג'וניור – לוקאס
חופשי ומאושר הוא סרט חבילה פנטזיה מוזיקלי מונפש אמריקאי שיצא בשנת 1947, הופק על ידי וולט דיסני והופץ על ידי RKO Radio Pictures.
זהו סרט ההנפשה התשיעי של דיסני והרביעי מבין סרטי החבילה שהאולפן הפיק בשנות ה-40 כדי לחסוך כסף במהלך מלחמת העולם השנייה.
סרטי חבילה אלו עזרו לחברה לממן את הסרט מסוף שנות ה-40 - "סינדרלה" (1950), כמו גם הסרטים שבאו לאחר מכן כגון "עליסה בארץ הפלאות" (1951) ו"פיטר פן" (1953).
הסרט הוא אוסף של שני סיפורים: בונגו, מסופר על ידי דינה שור ומבוסס באופן רופף על הסיפור הקצר "בונגו הדב הקטן" מאת סינקלר לואיס, ומיקי ואפון הקסם, מסופר על ידי אדגר ברגן ומבוסס על סיפור העם האנגלי "ג'ק ואפון הפלא".
למרות שהסרט מונפש בעיקרו, הוא משתמש גם בקטעי לייב אקשן כדי לשלב את שני הסיפורים שלו.
המקטע מיקי ואפון הקסם סימן את הפעם האחרונה בה וולט דיסני דיבב את מיקי מאוס, מכיוון שהוא היה עסוק מדי בפרויקטים אחרים בכדי להמשיך לדבב את הדמות.
את תפקידו של דיסני לקח אמן האפקטים הקוליים ג'ימי מקדונלד.
קטע זה מבוסס על סיפור "בונגו הדוב הקטן" של סינקלר לואיס (חתן פרס נובל לספרות לשנת 1930), אשר עוקב אחר הרפתקאותיו של דוב קרקס בשם בונגו אשר מעוניין לחיות בחופשיות בטבע.
בונגו, אשר נמצא בשבי זוכה לשבחים על הופעותיו בקרקס, אבל זוכה לטיפולים ברמה נמוכה מחוץ לבמה.
תוך כדי נסיעה ברכבת, האינסטינקטים הטבעיים של בונגו קוראים לו לצאת לחופשי.
ברגע שהוא בורח אל היער, בונגו מתחיל להסתגל לתנאים החדשים שלו בטבע.
למחרת בבוקר, הוא פוגש דובה בשם לולובל.
השניים מתאהבים, אך בונגו נקלע לצלע נוספת באהבה ללולובל, לאמפג'ו הדוב המרושע.
בונגו מפרש לא נכונה את סטירתה של לולובל אשר בעבור דובים משמעותה שהיא מחזירה לו אהבה, ומוביל לכך שלאמפג'ו סוטר ללולובל, דבר שגורם לכל הדובים ביער לחגוג לכבוד הזוג החדש.
לאחר שבונגו מבין את משמעות הסטירה אצל דובי הטבע, הוא קורא תיגר על לאמפג'ו.
בונגו מנצח את לאמפג'ו, אשר נסחף אל מותו והופך לבן זוגה של לולובל.
הסיפור מלווה בקריינותה של דינה שור.
קטע זה הוא עיבוד לסיפור ג'ק ואפון הפלא הכולל בתוכו את הדמויות מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי בתור איכרים אשר מגיעים אל טירתו של וילי הענק דרך אפון פלא שקיבל מיקי בתמורה לפרה.
הקטע מלווה בקריינותו של אדגר ברגן, אמן הפיתום.
מיקי, דונלד וגופי חיים במקום שנקרא "עמק אושר", אשר נקטע אושרו עקב ביקור של ענק שגנב את נבל הזהב המזמר מטירת.
השלישייה, הסובלת מרעב, בונה על פרתם שתניב להם חלב, שממנו יוכלו להרוויח כסף, אך מיקי מוכר אותה בתמורה לאפוני קסם אשר דונלד משליך אותן.
באותו לילה, גדל נבט ענק שמעלה את מיקי, דונלד וגופי אל הענן שבו גר הענק.
ברגע שהם נכנסים לטירת הענק, מיקי, דונלד וגופי אוכלים מהאוכל שנמצא על שולחנו.
דבר זה מעורר את זעמו של וילי הענק, בעל היכולת להפוך עצמו לכל דבר.
כאשר וילי מבין כי מיקי מנסה להערים עליו ולהפוך אותו לזבוב על מנת שהוא יצליח להרוג אותו, וילי הכועס לוכד מיקי, דונלד וגופי ונועל אותם בקופסה.
מיקי מצליח לברוח, וכדי להציל את דונלד וגופי, על מיקי למצוא את המפתח לקופסה.
מיקי משתמש בנבל הזהב ששר ומרדים את הענק.
כשמיקי מצליח להציל אותם, בורחים הארבעה, מיקי, דונלד, גופי ונבל הזהב אל עמק האושר, אך הענק עוקב אחריהם אל העמק, שם נופל מן הנבט אל מותו.
הסרט מסתיים בקטע שמערב אנימציה ושחקנים חיים כשוילי הענק (שמסתבר ששרד את הנפילה) רוקע דרך רחובות הוליווד ומחפש את מיקי מאוס וחבריו.
אדגר ברגן - בתפקיד עצמו, צ'ארלי מקארתי ומורטימר שנרד.
לואנה פאטן - בתפקיד עצמה.
דינה שור - קריינית וזמרת בקטע "בונגו".
קליף אדוארדס - ג'ימיני הצרצר.
וולט דיסני וג'ימי מקדונלד - מיקי מאוס.
קלרנס נאש - דונלד דאק.
בילי גילברט - וילי הענק.
אניטה גורדון - הנבל המזמרת.
שני הקטעים; "בונגו" ו"מיקי ואפון הקסם" יצאו בגרסה עברית.
אולם, בגרסאות שדובבו נעשו מספר שינויים כמו החלפת הקטעים של אדגר ברגן בקטעים בקריינותו של לודוויג פון דרייק.
כתוצאה מכך, הסרט מעולם לא דובב בשלמותו בעברית.
"בונגו" בגרסתו העברית הופץ רק על קלטת, בעוד "מיקי ואפון הקסם" זכה להפצה עברית גם ב-DVD "אגדות דיסני - חלק 6" ביחד עם הקטע "הדרקון הסרבן" שהופיע במקור בסרט "הדרקון העקש".
במאית הדיבוב העברי של שני הקטעים הייתה שפרירה זכאי.
בגרסאות העבריות לא קיימת דמותו של ג'ימיני הצרצר, ולכן, ישראל גוריון לא שב לדבב את דמותו של ג'ימיני, כפי שעשה בסרט "פינוקיו".
להלן רשימת המדבבים בגרסה העברית;
לימור שפירא - קריינית וזמרת בקטע "בונגו", הנבל המזמרת ב"מיקי ואפון הקסם".
יהויכין פרידלנדר - לודוויג פון דרייק (מחליף את הקטעים של אדגר ברגן).
אוהד שחר - מיקי מאוס.
שי נובלמן - דונלד דאק.
יובל זמיר - וילי הענק והעורבים המזמרים.
בנובמבר 2022, הסרט יצא לדיבוב במלואו בדיסני+ כששני הקטעים מדובבים במלואם.
להלן הרשימת המדבבים בגרסה העברית המחודשת:
יובל בינדר - ג'ימיני הצרצר.
בר קליין - דינה שור.
ניר רון - אדגר ברגן / צ'ארלי מקארתי / מורטימר.
דניאלה דאון - לואנה פאטן.
ניר נדיר - דונלד דאק.
ערן מור - וילי הענק.
אלונה אלכסנדר - הנבל המזמרת.
חופת מיין (על שם האזור הגאוגרפי שסביבות נהר המיין בגרמניה, נקראת גם חופה דמיין) היא טקס חופה שהיה נהוג ביהדות אשכנז, בנוסף לטקס החופה הרגיל.
בעוד שבטקס הנישואים המוכר כיום מברכים ברכת חתנים פעם אחת לפני הסעודה (במהלך טקס החופה), במסכת סופרים מובא מנהג לברך ברכת חתנים בבוקר ובערב, קודם הסעודה.
מנהג זה הגיע ככל הנראה כדי לצאת ידי השיטות שסוברות שאין לברך ברכת חתנים קודם החופה, ושתי החופות היו שתי צורות של חופות לצאת ידי כל השיטות.
המנהג לקיים שתי חופות נמשך בתקופת הגאונים והראשונים.
בתשובות הגאונים מרב שר שלום גאון, נאמר שגם ברכת החתנים נאמרת בבוקר, ואף שבע ברכות, וכן הובא בספר תניא רבתי.
במחזור ויטרי ובספר האורה מחו על המנהג.
בשו"ת גינת ורדים ניתן למצוא סימוכין למנהג.
במקומות בהם היה נהוג טקס זה, היה הוא עיקר מעשה הנישואין, וטקס החופה השני היה לקידושין.
לקיחת הכלה בידה, הוא הקנין של החופה, על פי דברי התלמוד "מסירתה זו היא כניסת לחופה".
לפני תפילת שחרית של יום החתונה, הולכים המשתתפים בטקס לבית אבי החתן ומלווים את החתן לחצר בית הכנסת או לפתח אולם החתונה.
הרב מוליך את החתן למקום החופה, כשהמשתתפים מלווים את החתן בלפידי אש תוך כדי שירה.
הרב מושיב את החתן על ספסל, כשבינתיים הולכים לבית הכלה להביאה למקום החופה.
הכלה הולכת עם חברותיה ומלוותיה, כשפניה מכוסות בבד, ושתי השושבינות מוליכות אותה.
בבוא הכלה, מעמיד הרב את החתן ומוליכו לקבל את פני הכלה, כשלצידם הולכים כמה מחשובי הקהל.
החתן הושיט את ידו לכלה, בעוד הרב אוחז בידו, והזוג מתיישב על הספסל.
הציבור משליך חיטים על הזוג וקורא לעברם: "פרו ורבו".
הזוג יושב יחד על הספסל.
לאחר זמן קצר השושבינות מחזירות את הכלה לביתה, והחתן הולך לבית הכנסת לתפילת שחרית, כשהקהל והילדים מובילים אותו.
בשונה ממנהגי הראשונים, בחופת מיין לא ברכו ברכת חתנים וברכת נישואין במהלך חופת הבוקר, אלא רק בחופה ובקידושין בערב.
סימוכין למנהג זה, נמצא בהגהות מרדכי, שניתן להקדים את החופה לקידושין, ולכן בברכת החתנים חותמים "על ידי חופה וקידושין", חופה לפני קידושין.
מנהגים דומים ניתן למצוא בתוספות המביאים מנהג שמוליכים את הכלה לבית החתן בבוקר יום החופה.
ובתקופות מאוחרות יותר, בפולין נהגו לבוא בבוקר יום החופה לכסות את פני הכלה.
בעקבות חורבן קהילות גרמניה והגירת רוב יהודי גרמניה לארצות הברית וישראל, פסקו רוב יוצאי גרמניה מלערוך חופת מיין (כמו גם מנהגים נוספים).
אולם, מעטים מיוצאי גרמניה ממשיכים גם כיום נוהגות לערוך את טקס חופת מיין, ואף מציבים את הדבר כתנאי לשידוך עם ילדיהם.
חופשי זה הוא רומן דיסטופי שכתב הרב חיים נבון.
בספר מתאר נבון מציאות עתידנית בדיונית בה מפורקת המשפחה המסורתית.
הספר מהווה ביטוי ספרותי לרעיונות שפיתח נבון בספריו הקודמים.
הספר יצא לאור בעברית בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2019.
עלילת הספר מתרחשת על רקע מציאות עתידית בשלהי המאה ה-21, בה הקשרים הבינאישיים והמשפחתיים מבוססים אך ורק על אינטרסים ומעוגנים בחוזים חתומים, התקשורת בין אנשים מתבצעת דרך אמצעים טכנולוגיים, הנושא הציבורי המרכזי הוא תחרויות זמר (לעומת מלחמות שנחשבות דבר שולי ואיזוטרי) והאוכלוסייה נזקקת לטיפול יומי בנוגדי דיכאון.
במקביל הילודה (המבוססת על רחם מלאכותי) צונחת והקשר בין ההורים הביולוגים לילדיהם מוגבל לשנים ספורות כדי לאפשר חירות מוחלטת לשני הצדדים.
הקיום האנושי בתל אביב של 2089 הוא קיום מנוכר ובודד, בתוך חברה מתפוררת.
הדמות המרכזית בעלילה הוא אור, העובד כמידען ומתמודד עם ניסיונותיהם של בת זוגו רוט, ושל אמו לעורר בו רגשות חברתיים ואנושיים.
אור ורוט נחשפים לקיומה של פריפריה בה אורח החיים דומה למקובל במאה ה-20. אור מנסה לחשוף את המידע לתושבי המרכז, אך המשטר, ואף ראש הממשלה באופן אישי, נאבקים בו.
תמר פרלשטיין כתבה בביקורת על הספר: .
צור ארליך כתב בביקורת על הספר: .
חופשייה הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה.
האלבום יצא לאור ב-31 בינואר 2020, על ידי חברות התקליטים הליקון.
במקביל יצאה דיקלה לסבב הופעות על מנת לקדם את אלבומה החדש.
"אתי" - יצא לאור ב-29 בינואר 2018, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר למקום הראשון במצעד השירים היומי של מדיה פורסט, המקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט, והמקום הראשון במצעד של רדיו אמצע הדרך.
"תודה" - יצא לאור ב-8 במאי 2018, כסינגל השני מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר למקום השמיני במצעד של מדיה פורסט, והרביעי במצעד של רדיו אמצע הדרך.
"פסנתר לבן" - יצא לאור ב-29 בינואר 2018, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר למקום הראשון במצעד של מדיה פורסט.
"הו ליבי" - יצא לאור ב-17 בנובמבר 2018, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר למקום הרביעי במצעד של מדיה פורסט.
"שבועיים" - יצא לאור ב-19 באוגוסט 2019, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
"רק תגיד" - יצא לאור ב-8 בינואר 2020, כסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר למקום השני במצעד של מדיה פורסט.
מילות השירים נכתבו על ידי דיקלה (למעט איפה שמצוין אחרת).
בהלכה, חופת נידה היא מצב בו הכלה נכנסת לחופה כשהיא נידה.
ישנה מחלוקת בין הראשונים האם במצב זה נישואי החתן והכלה המאורסים אכן תקפים, או לא.
למעשה נהוג להימנע ממצב זה על ידי סידור הווסת באמצעות הורמונים וכדומה, אך אם אירע מקרה כזה, לא מבטלים את החתונה אלא עורכים אותה באופן המותאם למצב.
בתלמוד הבבלי מובאת הסתפקות של רב אשי בנוגע למצב של כניסה לחופה כאשר הכלה נידה:
לדעת הרמב"ם, הרי"ף, הגאונים ורבנו יחיאל, הסתפקות רב אשי היא לעניין עצם חלות הנישואין, והשארת הספק ללא הכרעה משמעותה היא שיש לנקוט לחומרה, שאין לחופת נידה חלות של נישואין.
לעומתם, לדעת הרא"ש, הר"ן והריטב"א, הסתפקות רב אשי היא לעניין תשלום 'תוספת הכתובה' שהחליט החתן להוסיף לכלתו מעבר לסך המינימלי שמתחייב לכתובתה, האם תשלום זה חל עליו גם אם הנישואים נעשו בזמן שהכלה נידה, אך לגבי עצם הנישואים אין ספק שחלים גם בעודה נידה.
מספר ראשונים מציינים שלדעת ר"י מבעלי התוספות הסתפקות רב אשי היא רק כאשר החתן לא ידע בשעת החופה שכלתו נידה, אך אם ידע מכך ובכל זאת נשאה - הרי שקיבל על עצמו לשלם את מלא כתובתה, כולל תוספת הכתובה.
ראשונים אחרים מציינים שלדעת רבנו פרץ ידיעת החתן בשעת החופה שכלתו נידה הכרחית לא רק מהפן הממוני שבדבר, אלא משום שבהיעדר ידיעתו מוטל ספק על תוקף הנישואים, שכן ייתכן שהם נחשבים למקח טעות.
להלכה נפסק בשולחן ערוך שלכתחילה אין לעשות חופת נידה, והרמ"א הוסיף שמנהג אשכנז לא לדקדק בזה, אך משתדלים להודיע לחתן לפני החופה שכלתו נידה.
האם צריך לקדש שוב לאחר טהרתה
יש הסוברים שכדי לחוש לדעת הרמב"ם נכון לקדש שוב את הכלה לאחר טהרתה, אולם לדעת פוסקים רבים אחרים אין נכון לעשות כן ולערער על תוקף הנישואים.
נהוג לבצע את מעשה הקידושין על ידי ענידת טבעת הנישואין שעונד החתן על אצבעה של הכלה.
כאשר הכלה נידה, התעורר דיון בפוסקים האם החתן רשאי לענוד את הטבעת על יד הכלה, שכן אחת ההרחקות שבין בעל לאשתו הנידה היא האיסור להושיט מידו לידה.
אמנם בפועל פוסקים רבים התירו את הדבר, כי בעת ענידת הטבעת הכלה עדיין אינה נחשבת לאשתו של החתן, כיוון שהענידה עצמה היא זו שמקדשת אותה להיות אשתו.
כמו כן, יש החולקים על האיסור להושיט מידו לידה, וכדי שלא יתביישו החתן והכלה, משום כבוד הבריות סומכים על דעות אלו.
בדורות האחרונים התפתח מנהג שנעשה נפוץ, שהחתן והכלה נותנים ידיים בדרכם מהחופה לחדר הייחוד.
כאשר הכלה נידה, לדעת רבים אין אפשרות לקיים מנהג זה.
אולם יש אומרים שכאשר יש בדבר בושה רבה, אפשר לתת ידיים תוך עטיית כפפה שמהווה חציצה בין ידי החתן והכלה.
מנהג יוצאי אשכנז, וקהילות נוספות, שבתום טקס החופה החתן והכלה נכנסים לחדר ייחוד, בו הם מתייחדים לבדם, ובכך משלימים את תהליך הנישואים.
כאשר הכלה נידה, ישנו איסור הלכתי לחתן ולכלה להתייחד לבדם בחדר, ולכן כדי למנוע מהם בושה תוך שמירה על כללי ההלכה, נהוג לאפשר גישה לאחד מקרובי החתן או הכלה, כך שיוכל להיכנס בכל עת שירצה לחדר הייחוד, ובכך לבטל את האיסור על פי הכלל ההלכתי הנקרא 'שומר'.
בתלמוד הבבלי מובא, שכאשר הכלה ראתה דם וסת לפני בעילת המצווה - אסור לבני הזוג להתייחד לבדם באותו הבית עד שתטבול בתום ימי הנידה: .
לכן, לאחר חופת נידה נאסר על בני הזוג להתייחד בביתם לבדם עד טהרת הכלה לאחר נידותה.
חופת מטען היא כיסוי אווירודינמי, הנמצא בראש משגרים ומשמש להגנה על המטען המשוגר (לוויינים, גשושיות).
החופה נועדה להגן מפני לחץ דינמי וחימום הנוצר כתוצאה מחיכוך האוויר.
לאחר הגעה למסלול, בשלב האחרון של המשגר, החופה, אשר מחולקת בדרך כלל לשני חצאים, נפרדת ונופלת לקראת שחרור המטען.
במסלול לווייני נמוך החופה יכולה ליפול בחזרה לכדור הארץ, והחלקים יכולים להיות מושמדים באטמוספירה או לשרוד את הנפילה וליפול בקרקע או באוקיינוס.
החל מגובה 600 ק"מ, החלקים נשארים כפסולת חלל.
אחרי הסרת חלקי החופה, הם בדרך כלל נשרפו באטמוספירה, הושמדו עם פגיעתם באוקיינוס, או נותרו כפסולת חלל.