tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מומחה לפליאוטכנולוגיה ויודע הרבה על המכונות של הגבוהים.
זקוק ליותר פחמן דו-חמצני משאר בני המשלחת ומסתגר כשלוש שעות ביממה בתא נשימה כדי לספוג מנה הגונה של פחמן דו-חמצני.
הסיפור הוא בעצם מכתבים, למעשה הקלטות לתוך קוביות מסר, של טום רייס לאחותו התאומה, הטלפאתית והנכה, הקלטות שמתארות את מסעה של המשלחת.
ביום הולדתם מתחיל טום לספר על המסע אי שם באולטרחלל, בדרכם אל פלנטת היעד הייבי-5 הנמצאת במרחק של כ-80 עד 90 שנות אור מכדור הארץ.
בהגיעם לפלנטה זו, המשלחת מתרגלת לחיי שיגרה חדשים של חפירות וחיים ביחד.
הקשר בין טום לבין ז'אן מתהדק, אם כי לאט, קשר שיסבול לא מעט מכשולים בדרך.
המשלחת מדווחת לעיתונות הגלקטית על פעולותיה והישגיה באמצעות הרשת הטלפאתית אשר עלויות שירותיה יקרות למדי.
למרות שטום הוא אחד משני אחים תאומים, אין הוא טלפאת כמו אחותו מאחר שהם אינם תאומים זהים, לכן אין טום יכול לתקשר איתה ישירות, ועל המשלחת להשתמש בשירותי הטלפאתיה הגלקטיים.
לאחר כחודש של חפירות, בהן נתגלו ממצאים מוכרים של הגבוהים שאינם מחדשים דבר, התגלית הארכאולוגית החדשה הראשונה של המשלחת יוצאת לאור: כדור של הגבוהים.
מסתבר שמדובר בכדור שמקרין סרטים בהם מתועדים חייהם של הגבוהים.
בזמן החפירות שגילו כדור זה, לרוי צ'אנג ניסה להתעסק עם ז'אן כנגד רצונה, ולמרות שלא היה זה תפקידו של טום להמשיך בהוראות החפירה מאחר שלרוי נעלם מהאתר ברודפו את ז'אן, טום הוא זה שבעצם גילה והוביל לכיוון תגלית זו.
למרות זאת, אין הבוסים מייחסים הישג זה לטום.
באחת השיחות בין טום לז'אן הוא מגלה שז'אן איננה בת אדם טהורה אלא שאחת הסבתות שלה הייתה ברוגאלונית, מה שאומר שיש לה בעצם עיניים כהות, שש אצבעות בכל כף רגל, וארבעים שיניים, איברים פנימיים שונים, וכתם לידה ברוגאלוני.
דבר זה גורם לטום להתעניין בה יותר.
לאחר צפייה ממושכת בסרטים, אנשי המשלחת מחליטים לשגר באמצעות טלפתיה את הסרטים לעיתונות הגלקטית.
מאחר שכל אדם רואה וזוכר דברים בצורה שונה, מחליטים להעביר לכדור הארץ את הסרטים מחולקים לתמונות, כאשר כל תמונה מועברת באמצעות הספרות 0 ו-1. לשם כך מגייסים עוד שני טלפאתים, לאחר שהראשון הגיע לאפיסת כוחות והתעלף.
חיי הגבוהים אינם ברורים לגמרי לצופים בסרטיהם אבל ישנם מספר דברים שכן ברורים: היו להם רובוטים ששירתו אותם, נראו יותר כזוחלים והליכתם נראתה כהחלקה או ריחוף נמוך, היו להם ראשים כיפתיים, שש גפיים, צבע עורם היה ירוק זוהר.
עיר הגבוהים אשר בסרט הייתה מורכבת מעמודים גבוהים מאוד המחוברים במעין רשת עילית, עליה היו תלוים מבני מגורים בצורות גאומטריות שונות.
לאחר ניתוח מעמיק של הנתונים שנתקבלו מהסרט, אותר מקומו של אסטרואיד בו הותקן רובוט משרת גבוהים, בתוך מערה.
למרות הוראות מפורשות ממצפה הכוכבים לשלוח אליהם את הכדור, החליטו אנשי המשלחת, אם כי לא בפה אחד ולא מיידית, לנסוע בחלל אל אותו אסטרואיד כדי לבדוק אם הרובוט של הגבוהים עודנו שם.
למרות שהממצאים הארכאולוגיים הראו שמדובר בתגליות מלפני כמיליארד שנה, תקווה החלה לבצבץ אצל בני המשלחת, שהגבוהים עודם בחיים.
ברגע שנמצאה חללית אשר תיקח אותם אל אותו אסטרואיד, יצאה המשלחת לדרכה.
אותו אסטרואיד היה חלק מחגורת אסטרואידים החגה סביב כוכב לכת כלשהו, לכן היה קשה בתחילה למצוא אותו בתוך מספר רב של אסטרואידים.
הכסף שעמד לרשות המשלחת כמעט ואזל ולמזלם, באחד החיפושים על אסטרואיד פוטנציאלי מצאו בני המשלחת כמות עצומה של כספית ומיד ביקשו לרשום זכויות על תגלית זו, באמצעות הרשת הטלפאתית אשר בכוכב הלכת הקרוב ביותר.
בשלב זה טום וז'אן מתחברים והופכים לזוג נאהבים.
לא היה קל לפתוח את דלת המערה, אך גם את המכשול הזה עברו.
היחיד מבני המשלחת אשר ייהרג הוא 408-ב מ-1, ודבר זה יקרה כאשר יפרוץ בן משלחת זה למערה מבלי לחשוב, מלווה בהתלהבות בלתי נשלטת: אותו רובוט משרת הגבוהים, מיד שלח אליו קרן אור ושרף אותו במקום.
לאחר היסוסים מצאו בני המשלחת האחרים והרובוט, דרך לדבר והבינו שני הצדדים כי פניהם לשלום.
הרובוט לימד אותם מה מטרת אחד המכשירים של הגבוהים, מכשיר שהכירו עוד בטרם היציאה למבצע ארכאולוגי זה, והוא מעין מילון שקולט מילים, בונה שפה, ומתרגם.
עכשיו כשיש שפה, מספר להם הרובוט על הגבוהים ועומד על כך שהגבוהים, עודם בחיים.
בחפשו בשמיים אחר כוכב הגבוהים, מרצין ומשתתק הרובוט מאחר שאינו מוצא את הכוכב, את מרכז מערכת השמש אשר היא ביתם של הגבוהים.
אם כבר הגיעו כה רחוק, כאשר מחליט הרובוט לצאת למסע למצוא את אדוניו, מצטרפים אליו חברי המשלחת.
מסתבר שהגבוהים בנו סביב השמש שלהם כדור דייסון, לכן השמש לא נראתה ממרחקים.
מסתבר שרוב התושבים בכדור דייסון זה הם רובוטים, בעוד הגבוהים, למרות שעודם בחיים, מתמעטים ונכחדים לאט לאט, וזה מפני שהרובוטים שלהם לא נותנים להם למות ומטפלים בהם ומשרתים אותם עד הרגע האחרון.
מתוקף היותם ארכאולוגים וחוקרים, לומדים בני המשלחת אודות תרבות הגבוהים ומעבירים את הידע הלאה.
אחת המתנות הגדולות של הגבוהים לאנושות ולכל היצורים התבוניים האחרים אשר שלחו נציגיהם למשלחת זו, היא טבעות טלפתיה אשר ברגע ששמים אותן על הראש ניתן לתקשר טלפתית עם כל יצור תבוני אחר.
ברגע גילוי מכשיר זה, מתקשר טום סוף-סוף עם אחותו התאומה ומספר לה הכל, ישירות, ללא שימוש בקוביות המסר המוקלטות.
אחת המשאלות של טום, לאחר שהתוודע לתרבות הגבוהים היא שלא יקרה לבני האדם מה שקרה לגבוהים, שבנו רובוטים שמטרתם לשרת אותם עד הרגע האחרון ולהאריך את ימיהם ככל שניתן, דבר שגרם לגבוהים למות שלא בכבוד.
"על מי אני עובד" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר והיוצר הישראלי יוני בלוך, שיצא ב-2008.
האלבום מורכב משני חלקים, כשחלקו האחד תקליטור עם שירי האלבום, וחלקו השני DVD הבנוי מ-11 וידאו קליפים, כמספר שירי האלבום.
הקליפים מציגים את השירים כסיפור מתמשך על כישלון יחסים רומנטיים בין גבר לאישה (הגבר ככל הנראה מבוסס על יוני בלוך עצמו), הנגמרים במות הגבר.
את הקליפים ביים אלון בנארי, שגם כתב את תסריטם יחד עם בלוך ועם ברק פלדמן.
חברי הלהקה המלווה את בלוך באלבום זה הם תומר להב (גיטרה), טל זובלסקי (גיטרה), טל כהן (תופים) וארז פרנק (גיטרה בס).
את קולות הרקע מבצעת יעל קראוס, שגם השתתפה בזמרה בדואט "שיר אחר".
אחיו של בלוך, דניאל, ניגן על תופים בשני שירים באלבום.
את כל שירי האלבום הלחין בלוך.
את רובם כתב ברק פלדמן, חלקם יחד עם בלוך.
השירים משלבים מאפיינים של מוזיקת רוק כגון גיטרות חשמליות וצעקות, לצד קטעי פסנתר מלודיים ומינימליים.
האלבום מהווה התבגרות בסגנונו המוזיקלי של בלוך.
בעוד שבאלבומו הראשון, "אולי זה אני", הייתה קיימת אווירה הומוריסטית, אלבום זה מתאפיין בלחנים וטקסטים קודרים ומלנכוליים.
"על פני האדמה" הוא אלבום הסולו השלישי בעברית של הזמר-יוצר שלום חנוך, שיצא בשנת 1983 ונמכר בכ-30 אלף עותקים בלבד.
את האלבום הפיקו מוזיקלית חנוך ומשה לוי, והוא כלל בעיקר ביצועים של חנוך לשירים שכתב לאמנים אחרים כמו אריק איינשטיין ("הבלדה על יואל משה סלומון", "תל אביב, גדות הירקון 1950", "עצים", "ילדים של החיים" ו"אשת האיכר"), יהודית רביץ ("שיר ללא שם"), ונורית גלרון ("כי האדם עץ השדה").
נוסף על כך האלבום כלל כמה שירים שנכתבו במיוחד לו, כגון "ירוק על ירוק", "ניגע אל החלום" ושיר הנושא.
עם כישלון האלבום במכירות, ביקשה חברת התקליטים CBS להשתחרר מהחוזה עם חנוך.
משלא הצליחה להתיר את החוזה, תקצבה את האלבום הבא שלו בסכום פעוט של 20,000 דולר, תקציב שהספיק להפקת אחד האלבומים האייקוניים של חנוך – "מחכים למשיח".
שלום חנוך – שירה, גיטרות, עיבודים, הפקה מוזיקלית
משה לוי – פסנתר, סינתיסייזר, אורגן האמונד, גיטרות, בס, עיבודים והפקה מוזיקלית
אלון הלל וז'אן פול זימבריס – תופים
אלי מגן – קונטרבס ב"ניגע אל החלום"
יוריק בן דוד – קולות
עמוס שוחט וגלעד קרן – טכנאי הקלטה
ורדי כהנא – צילום אחורי
אבי גנור – צילום עטיפה
מנחם רגב – צילום תווית ועיצוב עטיפה
מיכל ברנט – עוזרת הפקה
הוקלט באולפני "רולי", יולי-אוגוסט 1983; מיקס ומאסטרינג באולפני "אוטופיה" שבלונדון.
סיבוב ההופעות "על פני האדמה"
רשימה חלקית מתוך סיבוב ההופעות "על פני האדמה", אשר התקיים ב-1984.
על קיר הברזל (אנחנו והערבים) (רוסית: О железной стене) הוא מאמר עמדה, שכתב זאב ז'בוטינסקי, והופיע לראשונה ב-4 בנובמבר 1923 בברלין בעיתון הציוני בשפה הרוסית "ראזסווייט".
המאמר תורגם לעברית ופורסם ב"הארץ" ב-21 ביולי 1925 תחת הכותרת "פרלמנט" מאז תורגם מספר פעמים.
המאמר נחשב כבסיס הרעיוני לתפיסתו הציונית של ז'בוטינסקי והשפיע רבות על התנועה הציונית כולה.
באוגוסט 1921 נבחר ז'בוטינסקי בקונגרס הציוני ה-12 להנהלה הציונית וצורף למחלקה המדינית לצד חיים ויצמן ונחום סוקולוב.
כחלק מההנהלה הציונית קיבל את הספר הלבן, על אף שהתנגד לו באופן אישי.
בסוף שנת 1922 הציג ז'בוטינסקי תוכנית להנהלה הציונית לכינון משטר פדרטיבי בארץ ישראל במסגרת קונפדרציה מזרח תיכונית.
התוכנית של ז'בוטינסקי לא התקבלה על ידי ההנהלה הציונית, שביקשה לקדם מדיניות פייסנית יותר אל מול הערבים והשלטון הבריטי, והוא החליט לפרוש.
באותה השנה, ז'בוטינסקי החל לכתוב בעיתון "ראזסווייט" הברלינאי שם פרסם את "על קיר הברזל".
התגובות למאמר החזירו את ז'בוטינסקי לחיים הפוליטיים לאחר שפרש בסוף 1922.
ב"על קיר הברזל" מתדיין ז'בוטינסקי עם הנהגת התנועה הציונית ועם הפלגים המתונים בתנועה הציונית שקראו להקים מדינה דו-לאומית ומציע פתרון משלו להתיישבות היהודית.
במאמר הוא מציג את תפיסתו למדיניות ציונית.
מדיניותו כוללת שני עמודי תווך: עימות הוא בסיס היחסים בין קבוצות לאומיות ושמירה על זכויות מיעוטים.
הערבים הפלשתינאים במדינה היהודית יקבלו זכויות פוליטיות ותרבותיות מלאות למרות היותם מיעוט.
עם זאת, הם לא יסכימו לקבל את מעמדם כמיעוט ללא התנגדות, ועל כן איים ז'בוטינסקי להכניע אותם באמצעות כוח צבאי – קיר הברזל.
לאחר שיבינו שאין באפשרותם לשלוט, הם יקבלו על עצמם את מעמדם כמיעוט בעל זכויות.
ז'בוטינסקי הוטרד מהדימוי שדבק בו כאויב הערבים וכתומך בגירושם מהארץ (טרנספר), ועל כן הוא משתמש במאמר להתנער מדימוי זה.
בהקדמה הוא כותב שאינו אויב, אלא תומך בשוויון מוחלט לכל העמים.
לראיה הוא מביא את עובדת היותו בין מנסחי תוכנית הלסינגפורס, שאינה מיועדת ליהודים דווקא אלא לכלל בני האדם.
הורביץ טוען כי ההתייחסות לוועידת הלסינגפורס הייתה גם כאמצעי לתקוף את מנהיגות התנועה הציונית שפעלה למען פתרון מדיני.
בסיום ההקדמה כותב ז'בוטינסקי כי על אף היותו שוחר שלום, לא תמיד ניתן להגיע אל השלום בדרכי שלום, בהתחשב בחוסר נכונותם של הערבים לקבל את הציונות.
את קטע א' פותח ז'בוטינסקי באמירה כי לא נראה בעתיד הקרוב מצב בו ישלימו הערבים עם הפיכתה של ארץ ישראל ליהודית.
כחיזוק לדבריו הוא טוען כי לא היה משחר ההיסטוריה, מצב בו הסכימה קבוצה לקבל נוכחות קבוצה חדשה יחסית ללא התנגדות.
ז'בוטינסקי אף מאתגר רטורית את הקורא למצוא דוגמה לדבר ומסיים בעצמו: "לא היה מקרה כזה".
הכותב מדגיש כי אין הדבר תלוי בגודל השטח ובצפיפות האוכלוסין, ומביא לראיה את התיישבות הבריטים באמריקה הצפונית החל מהמאה ה-17 עת מנו האינדיאנים כ-340 אלף איש על פני שטח עצום, ולמרות זאת התקוממו ונלחמו במי שראו כפולשים.
ז'בוטינסקי מביא כהוכחה לטענתו מקרים אחרים בהם אוכלוסיית ילידים בכל מקום ובכל זמן בהיסטוריה, מתנגדים להתיישבותם של מהגרים ועל כן הסכסוך הוא בלתי נמנע.
טענת בעלות על הקרקע אינה רלוונטית לטענתו, מאחר שגם הילידים תפסו את הקרקע מידי אחרים.
בסיום הקטע כותב ז'בוטינסקי כי מקור דעה זו היא בבוז והתנשאות על הערבים, ובחוסר הכרה ביכולותיהם האמיתיות.
קטע זה מתמקד בשלילת הטענה כי סיבת אי קבלת הערבים את היהודים והתנגדותם לעלייה היא חוסר הבנה שהציונות אינה רוצה בדיכוי הערבים ואף לא בהכרח בהקמת מדינה יהודית וכי כוונתה צנועה בהרבה.
ז'בוטינסקי טוען כי הערבים יודעים זאת היטב ולמרות זאת אינם רוצים בביאת היהודים והתיישבותם המחודשת בארץ ישראל, וזאת כדי לא לאבד את הכוח הדמוגרפי שלהם כפי שהיה בתקופתם.
ז'בוטינסקי מזכיר נאום מפורסם שנשא נחום סוקולוב שלוש שנים לפני כתיבת המאמר, ובו דן סוקולוב באי הבנה זו, והוכיח לערבים "בראיות חותכות" כי כוונת היהודים שונה ממה שהם חושבים, וחששם אינו מוצדק בשל כך.
על כך מוסיף ז'בוטינסקי את תגובת העיתון הערבי "אל כרמל" לנאום, ובה נכתב כי ידוע וברור לערבים כל אשר אמר סוקולוב, וסוקולוב דובר אמת, אך הערבים אינם רוצים בעלייה לא משום פחד מדיכוי יהודי, אלא מפני חשש מעלייה שתשנה את כוחם הדמוגרפי ותהפכם למיעוט.
בשל כך טוען ז'בוטינסקי כי כל המנסים להסביר לערבים במילים יפות את כוונת היהודים חוטאים למציאות, משום שמה שחשוב לערבים זו לא התנהגות היהודים, אלא החלשת כוחם הדמוגרפי.
בסיום הקטע מדגיש ז'בוטינסקי את חשיבות העניין וכותב כי: .
קטע זה נחלק לשני חלקים; בחלק הראשון מתמקד ז'בוטינסקי בניתוח דרך פעולה שנידונה ביישוב בתקופתו ונקראה תוכנית בגדד, אשר תוכנה היה ניסיון לעקוף את ערביי ארץ ישראל, ולהגיע להסכמה עם עמי ערב שבאזור על הקמת מדינה יהודית.
ז'בוטינסקי שולל את התוכנית מהטעמים הבאים:
לא ניתן בתנאים הנוכחיים להגיע להסדר שכזה בשל חוסר משאבים פוליטיים וכלכליים בידי היהודים.
ז'בוטינסקי מדגיש כי לערבים אינטרס גדול לשמור על ארץ ישראל כשהיא בעלת אופי ערבי, משום שביטול אופייה הערבי של ארץ ישראל ישבור את הרצף הערבי באזור.
אף אם יצלח ההסכם בין היהודים למדינות ערב, יחס ערביי ארץ ישראל לא ישתנה והתקפותיהם לא יפסקו, ולכן לא יהיה רווח משמעותי מהמהלך.
בהקשר זה הוא מביא דוגמה מאיחוד איטליה, שם טרנטו וטריאסטה נשארו בעקבות הסכמים תחת השלטון האוסטרי, אך המשיכו ללחום בשלטון זה על-אף ההסכם.
הלאומיות הערבית שואפת לעצמאות מהמעצמות הקולוניאליות בריטניה וצרפת, ולאיחוד כל האזורים לממלכה אחת גדולה.
הבריטים מודעים לכך, ולכן הסכם שכזה יראה בעיני הממלכה המאוחדת כבגידה וניסיון חתירה תחת שלטון המנדט הבריטי.
דבר זה עלול לגרום לביטול כל ההישגים המדיניים כדוגמת הצהרת בלפור ולהפיכת הממלכה המאוחדת לאויבת הציונות.
בחלק השני של קטע זה מנסח ז'בוטינסקי את המסקנה העולה מדבריו, ואת דרך הפעולה הנכונה בעיניו - "קיר הברזל", אשר על שמו נקרא המאמר.
ז'בוטינסקי טוען שלא ניתן בשלב זה להגיע להבנות עם ילידי ארץ ישראל הערבים, ועל כן אין ברירה אלא לפעול ולפתח את ההתיישבות היהודית בניגוד לרצונם, תחת מטריית הגנה שלא תהיה תלויה בהם, אלא ביישוב היהודי עצמו.
ז'בוטינסקי דוחה בתוקף את העמדה כי הסכמת הערבים היא תנאי בל יעבור להגשמת הציונות ואף קורא לדבקים בעמדה זו להסתלק מהציונות.
ז'בוטינסקי משווה בסוף קטע זה בין אלו המצדדים בתוכנית בגדד, בהמשך השלטון הבריטי ובדרך אותה מציע הוא, משום שהמכנה המשותף בין כל הדרכים הוא כפיית משטר וסדר על תושבי ארץ ישראל, ואין בשיטתו עודף מיליטריזם על פני השיטות האחרות.
בסוף הקטע טוען ז'בוטינסקי כי עצם הדיון על הסכם אפשרי מכניס תקוות שווא בלב הממלכה המאוחדת ובכך מחליש את התמקדותה ביצירת "קיר ברזל" אפקטיבי, ומסיט את מאמציה לתחום חסר סיכוי.
בשל כך מסיק הכותב כי יש להבאיש את ריחן של תוכניות כאלו ולהבהיר את דמיוניותם.
בקטע זה מתייחס הכותב לטענות על אי מוסריות עמדת "קיר הברזל", ועונה כי ניתן לדון על עניין המוסריות בהקשר של כלל הציונות - האם היא מוסרית או לא, אך לאחר שהוסכם שעצם שיבת היהודים והציונות הם מוסריים, אין מקום לטיעון מסוג זה.
בסוף קיימת התייחסות לחוסר התקווה המשתקפת מעמדתו באשר לאי אפשריותו של הסכם שלום בין היהודים לערביי ארץ ישראל.
בהקשר זה טוען ז'בוטינסקי כי הסכם שלום יתאפשר רק אם יבינו הערבים כי לא קיים כל סיכוי לפתרון בעיית היהודים בארץ ישראל באמצעות אלימות ומלחמות.
או אז יאבדו הקבוצות הקיצוניות את קסמן, ויהיה אפשרי לדון עם הקבוצות המתונות יותר בדבר הסדרים ראויים.
לשם כך מדגיש הכותב כי יש לחזק את קיר הברזל בשלב הראשון, ולהסתלק מכל ניסיון הידברות בהווה.
רק כך לטענתו עשויה להיווצר אפשרות להידברות עתידית בין הצדדים.
התפיסה שהציג ז'בוטינסקי במאמר, התקבלה בספקטרום הרחב של ארגונים ומפלגות ציוניות מרכזיות.
ועם זאת ז'בוטינסקי נתקל בהתנגדות של הציונים המתונים ושל מפלגת העבודה הציונית בהנהגת דוד בן-גוריון.
מפלגת העבודה שהושפעה מהמרכסיזם ביקשה להגיע למדינה בדרכי שלום ללא אמצעים צבאיים, בשל התפיסה שמדובר במלחמת מעמדות ולא לאומים, ולכן לא צריך להיות עימות בין הפועל היהודי לפועל הערבי.
אך למרות ההתנגדויות ז'בוטינסקי דגל בתפיסתו הצבאית וחיבורו יהווה את היסודות להבנת הציונות הרוויזיוניסטית.
ובסופו של דבר רעיונותיו יפעלו לא רק להשפיע על הציונים הרוויזיוניסטים אלא על התנועה הציונית כולה.
ההיסטוריון ד"ר יגיל הנקין כתב על "תפיסת 'קיר הברזל'" כי .
מנחם בגין הסביר כי גם על בסיס תפיסת קיר הברזל הוחזר סיני למצרים.
מצרים אינה מבקשת להביס את ישראל ומכירה בכוחה ועל כן, בתמורה, ניתן להחזיר את סיני.
בגין הסכים לפשרה זו גם מפני שסיני לא נחשב אצלו חלק מארץ ישראל.
רלוונטיות תפיסת "קיר הברזל" במאה ה-21
באוגוסט 2016 התייחס בנימין נתניהו בטקס ממלכתי לתפיסת "קיר הברזל" של ז'בוטינסקי בהקשר לאסלאם הקיצוני והכריז כי: .
בני אלון שנדרש בהרחבה לשאלה זו, הסיק באופן מוחלט כי תפיסת "קיר הברזל" רלוונטית גם כיום: .
משה יעלון כתב כך: .
כעבור שבוע מפרסום המאמר הראשון, פורסם מאמר המשך המרחיב את הנושא ודן בשאלות המוסר של השאיפה הציונית.
על עכברים ואנשים (מאנגלית: Of Mice and Men) או בתרגום אחר "של עכברים ואנשים", היא נובלה מאת הסופר האמריקאי ג'ון סטיינבק, שיצאה לאור בשנת 1937. הנובלה מגוללת את סיפורם של לני וג'ורג', שני עובדי חווה הנודדים בזמן השפל הגדול ברחבי קליפורניה שבארצות הברית, בחיפוש אחר עבודה.
שמה של הנובלה לקוח משירו של המשורר הסקוטי רוברט ברנס, "לעכברה":
הנובלה תורגמה לעברית על ידי טל ניצן, בשנת 2011, בהוצאת הספרייה הקטנה, תחת הכותרת "של עכברים ואנשים".
לני הוא בחור גדול וחזק אך רמת התפתחותו השכלית היא כשל ילד.
ג'ורג' לעומתו נמוך אך בעל תבונה ויכולת הבנה מהירה הדואג ללני.
ג'ורג' ולני מקווים לחסוך מספיק כסף כדי לקנות חווה משלהם, אך מטרה זו נשארת תמיד מחוץ להישג ידם.
חוסר ההבנה של דמויות אחרות את רמתו המנטלית של לני והיעדר השליטה שלו בכוחו הפיזי הרב מובילים לטרגדיה.
סגנון הכתיבה מכיל סצנות ארוכות, תיאורים מפורטים של מעשי הדמויות ודיאלוגים ארוכים – ולכן עובד פעמים רבות על בימת התיאטרון.
מערכת היחסים בין ג'ורג' ללני לאורך הנובלה
התכונה המייחדת את מערכת היחסים בין ג'ורג' ולני היא יחסי התלות המורכבים בין השניים.
ג'ורג' הוא כמו אח גדול ללני: הוא מטפל בו ולטענתו מקריב את חירותו למענו.
יחסיהם של ג'ורג' ולני מעידים על יחסיו של ג'ורג' עם עצמו והלבטים הפנימיים הקשים שעימם הוא מתמודד.
הסתירות במערכת היחסים בין השניים מעידות על הסתירות הפנימיות באישיותו של ג'ורג'.
הקשר הראשוני בין לני וג'ורג' נוצר בעקבות ההבטחה שנתן ג'ורג' לדודתו של לני כי ישמור עליו.
עם זאת, הקשר בין השניים לא מסתכם רק בכך.
ג'ורג' ולני חולקים כביכול את אותו החלום והדבר קושר אותם במישור התודעתי.
לני מאמין בחלום זה – לגדל ארנבים צבעוניים בחווה פרטית – וכל דבר נתפס אצלו כשלב לקראת הגשמת חלומו.
בתחילת הסיפור ג'ורג' אומר שאנשים כמוהם הם הבודדים בעולם.
אין להם דבר להיאחז בו.
אך בניגוד לאנשים אחרים "כמוהם", לג'ורג' וללני ישנה הידידות להיאחז בה.
ג'ורג' מרוויח מן היחסים ביניהם: מבחינה חיצונית נראה כי השניים פועלים טוב יחדיו, אך מבחינות רבות לני הוא צרה צרורה.
במישור הרגשי ג'ורג' מרוויח מהידידות ביניהם.
הוא לומד על יחסי אנוש אמיתיים, מערכת יחסים נדירה בקרב "אנשים כמוהם".
כשג'ורג' ולני מגיעים לחווה, דרי החווה מתפלאים על כך שהשניים נודדים יחדיו משום שבעידן זה של השפל הגדול התפיסה הרווחת הייתה ש"כל אדם לעצמו".
נראה כי ג'ורג' נהנה מחברתו הפשוטה של לני על אף רמתו השכלית הירודה של חברו היוצרת בו תלות.
ג'ורג' דואג לו כהורה ומגן עליו.
הדבר היחיד שעלול להפריד בין השניים היא כמיהתו של ג'ורג' לחיות לבד, אך כשהאפשרות הופכת לממשית – ג'ורג' נסוג.
נראה היה שג'ורג' ולני עשויים להשלים זה את זה בשל תכונותיהם ההפוכות – לני חזק, גדל ממדים, מאותגר שכלית.
ג'ורג' לעומת זאת הוא קטן ממדים, חלש, ערמומי ונבו, אך השניים אינם משלימים זה את זה לחלוטין משום שג'ורג', הוא אינו מסוגל לגרום ללני להתנהג כיאות.
סיום הנובלה מפתיע ובלתי צפוי.
בחירתם של השניים יוצרת סיום שהוא שילוב בין הבלתי צפוי לבלתי נמנע.
החלום ושברו כנושא מרכזי בנובלה
חלומם של ג'ורג' ושל לני קיים בשתי גישות (אצל ג'ורג', בעיקר), הראשונה מובילה לשנייה על ידי התפתחות אירועים (שהמרכזי בהם הוא הצעת ההשתתפות של קנדי, עמ' 74-75).
הגישה הראשונה – ה"חלום" שלב א', היא תאורטית, ג'ורג' כביכול אינו מאמין בה ומספר את סיפורה ללני כשהוא מבקש, כמו סיפור לפני השינה המעודד אותו, (כמו תפילה, בשבילו עצמו).
לעומתה הגישה השנייה – "החלום" שלב ב', היא, למעשה, ריאלית.
אפילו לג'ורג' קשה לתפוס את השינוי התודעתי הזה ("עיניו היו מלאות פליאה[...]" עמ' 76) - מהריק, משיממון החיים המחזוריים הנוראים האלה – לאוטופיה בת השגה.
החלום ושיברו אצל דמויות אחרות:
קנדי: חי כבר המון שנים בחווה, ואיתו חי כלבו הזקן, הנכה והמסריח (שפעם היה כלב רועים מן השורה הראשונה).
בעת שהפועלים ישבו בחדריהם, קנדי הוכרח, נאנס, על ידי החלטת כל דרי מגורי הפועלים, פה אחד, לשלוח את כלבו למוות (ממחיש את עקרון "הברירה הטבעית" שרווחה במרחב החברתי בזמן השפל הכלכלי בארצות הברית).
יתר על כן, מותו של הכלב הוא רמז מטרים למותו של לני, על ידי אותו אקדח, ועל פי אותו עקרון (עמ' 62-63).
כשקנדי שומע את שיחתם של לני וג'ורג' בקשר לחווה הנערצת, משהו בתוכו נדלק.
הוא מוכן לתרום את כל כספו; מוכן לעבוד בשטיפת כלים ומכירת ביצים – מוכן לעשות הכול, כדי להגיע למימוש הקנייה של החווה הקטנה.
שמו קרוקס עשוי להיות קשור לגבו הסדוק.
לפני ביקורו של לני בחדרו, קרוקס נראה כדמות מרוחקת מאוד וחסרת עניין.
קרוקס, כשחורים רבים באמריקה באותה תקופה חי חיי עבדות, אשר הכילו עלבונות חוזרים ונשנים וזלזול ("גם לקרוקס היה ארגז תפוחים ובו כל-מיני בקבוקוני תרופות, הן בשבילו והן בשביל הסוסים." עמוד 83).
החלום ושיברו אצל קרוקס הוא מוקדם הרבה יותר.
הוא גדל בבית בקליפורניה שבו לאביו הייתה חוות תרנגולות ('"אני נולדתי ממש כאן בקליפורניה.
לאבא שלי הייתה חוות תרנגולות שהשתרעה על פני עשרה אקרים.
הילדים הלבנים היו באים לשחק אצלנו, ולפעמים אני הלכתי לשחק אצלם, וכמה מהם היו די נחמדים.
אבא שלי לא אהב את זה, ורק אחרי הרבה זמן הבנתי למה."' עמוד 88).
החלום ושיברו אצל קרוקס קיים בטקסט הסמוי.
ילדותו הייתה החלום, ולפי מעמדו היום, ניתן להסיק כי השבר בא במהלך חייו, כשבר בגבו.
אשתו של קרלי (אינה נזכרת בשמה): אצלה החלום ושברו נמצאים בטקסט הגלוי, בניגוד לקרוקס.
בנוסף לכך, אצלה החלום הוא סוריאליסטי ומנותק מהמציאות.
הוא נובע מהאופי שלה ולא ממה שבאמת קרה, או מה שקרוב לוודאי קרה.
לטענתה, לפני שפגשה את קרלי הוצע לה תפקיד של שחקנית בסרטים הוליוודיים, ואותו אדם שהציע לה את התפקיד אף הבטיח לה לשלוח מכתב שיסדיר הכול, בין היתר לנוכח התנגדותה של אימה.
אשתו של קרלי בטוחה כי אימה ראתה את המכתב והחביאה אותו מפניה.
שברו של החלום, כמו אצל קרוקס, הוא ההווה של הסיפור.
דמותם של קרלי וסלים בהקשר של החלום ושיברו: דמותו של קרלי סטטית.
דמותו אינה עוברת שינוי גדול, ולרוב הוא מתואר כמתרוצץ בחווה אחרי אשתו, עליה הוא רוצה לשלוט אך לא יכול.
קרלי חש חוסר ביטחון תמידי, אולי מכיוון שאינו נחשק מינית על ידי אשתו.
חשוב לו להפגין את בעלותו עליה, הדבר בא לידי ביטוי מטאפורי על ידי כפפת הוזיל שהוא לובש.
שלא כמו אצל שאר הדמויות, אצל קרלי החלום ושיברו באים לידי ביטוי באופן חופף.
חיו הנוכחיים הם גם החלום וגם שברו, מה שהופך אותו לדמות פרדוקסלית.
סלים מייצג, בניגוד לקרלי, את אי-הקיום של החלום ושיברו.
סלים הוא זכר אלפא על פי עקרון הברירה הטבעית.
הוא מצליח להשליט סדר ומשפט הוגן באופן "טבעי" ואינטואיטיבי.
סלים מייצג את ה"קבלה" וההתמודדות עם תחלואי העולם והאופי הטורפני בצורת השלמה.
בניגוד לרוב הדמויות, הנאמנות למודל החלום ושברו (שתי מציאויות נפרדות), סלים מתעלם מהן וחי רק בהווה, מיום ליום.
הדעה לפיה החלום ושברו הם הנושא המרכזי בנובלה: רוב הדמויות חיות בשתי מציאויות שונות.
האחת אפורה, יומיומית, מלאת תחלואים ודיכוי.
השנייה מייצגת את החלום, האוטופיסטית, הרצויה.
קנדי, ג'ורג' ולני חולמים על רכישת החווה.
שברו של החלום הוא מותה של אשתו של קרלי בידי לני.
הם היחידים שחלומם מתנפץ במסגרת הנובלה.
אשתו של קרלי וקרוקס (שתי הדמויות הבודדות ביותר) חוו בעבר את ניפוץ חלומם ובמהלך הנובלה חיים את השבר.
אופיו האכזרי של הקיום האנושי בא לידי ביטוי גם באמצעות מוטיב זה של החלום ושיברו.
כמו כלבו של קנדי - כל עוד יש בו צורך הוא נשאר בחיים, אך כשהופך לנטל יש להורגו.
הנובלה מעלה ביקורת נוקבת על הקפיטליזם האמריקאי בתקופת השפל הגדול.
הופעת בעלי חיים בנובלה ומשמעותם
במישור הריאלי: בנובלה מופיעים לעיתים תכופות בעלי חיים.
בפעם הראשונה (עמוד 13) מופיע אזכור לארנבים, כשלני אומר שאת המה הוא זוכר אך את דרכם הוא אינו זוכר.
בפעם השנייה (עמוד 15) מופיע העכבר המת.
בנוסף לאלה, מופיע כלבו של קנדי, אשר מומת.
כמו כן מוזכרים גורי הכלבים אשר לני מורשה לקחת אחד מהם - אותו הוא הורג באותו יום בו הוא הורג את אשתו של קרלי.
כמוטיב: עלילת הנובלה שזורה תיאורים של בעלי חיים, בעיקר של ארנבים ועכברים.
הארנבים עומדים בראש מעייניו של לני.
הם החלום, והם מה שלני לעולם לא ישיג.
הם מוזכרים לאורך הנובלה רק בצורה היפותטית.
כמו כן, מוטיב הארנבים עשוי לייצג את הפרדוקסליות שטמונה בלני: אנו יודעים שגם אם ישיג את כל הארנבים עליהם הוא חולם, גם אם ילטף אותם כל היום, הם ימותו.
זאת משום שמגעו של לני מתואר כמגע ממית וקטלני.
הבחנה זאת עשויה לשמש אותנו להבאת המוטיב האלגורי לפני השטח, אשר גורס כי החלום אינו יכול להתקיים ללא שברו.
מוטיב העכברים אנלוגי לחיי האדם (כפי שנרמז גם מן הכותרת – 'על עכברים ואנשים').
העכברים, כמו בני האדם, סובלים מאקראיות ואכזריות העולם.
לעכברים יש משמעות עצומה לגבי לני.
הם מייצגים בשבילו נוחות, חום ונועם.
לני הוא אדם ענק שרואה את הנחמה ביצורים קטנים.
בהיותו פגיע כמותם, הוא מזדהה אתם.
מותו אשר נגרם כתוצאה מתמימותו וקוטנו המנטלי, משול לקוטנם הפיסי של העכברים (המתים באשמתו).
בלשון הציורית: בראש ובראשונה בשיר הנושא של השיר, אם אפשר לקרוא לו כך.
הדובר פונה לעכברונת, מה שיכול להעיד על בדידותו של הדובר, הלא מדוע שלא יפנה לאדם?
בנוסף, תוכניותיהם של עכברים ושל אנשים נזכרות יחד, כשברור כי הן שונות בתכלית.
האחת קיימת והיא נושא הסיפור, והשנייה מטאפורית.
לעיתים תכופות לאורך הנובלה לני מתואר כחיה, לדוגמה: "...והוא הלך בכבדות וגרר מעט את רגליו, כפי שדוב גורר את כפותיו." (עמוד 11).
תיאורו זה של לני כדוב ההולך בכבדות וגורר את רגליו מדגיש את האיטיות והכובד המנטלי שלו.
דוגמה נוספת היא בדבריו של קרוקס ללני: "הם ייקחו אותך לבית משוגעים.
יקשרו אותך ברצועה, כמו כלב." (עמוד 89).
אמירה זו מבטאת את חוסר-האונים של לני ללא ג'ורג', כמו כלב ללא בעליו.
הספר הוצא בהוצאות רבות בשפת המקור ותורגם לשפות רבות.
במשך שנים רבות הוא היה חלק מתוכנית הלימודים בבתי ספר רבים בארצות הברית.
הוא הוצא מתוכנית הלימודים של מספר בתי ספר בארצות הברית בשנים 1993 ו-1994 עקב "שפתו המלוכלכת, חוסר מוסריותו, יחסו לאדם עם מוגבלות שכלית וסיומו האלים", אך נשאר כספר חובה לקריאה ברבים אחרים.
הספר עובד למחזות והוצג במקומות שונים בעולם.
בין השאר פול ניומן ביים אותו ב-2008 בתיאטרון בקונטיקט, והשחקן ג'יימס פרנקו כיכב בהפקה שלו בברודוויי ב-2013.
הספר עובד עד כה לשלושה סרטים: הראשון יצא כבר בשנת 1939, השני היה סרט טלוויזיה שיצא בשנת 1981 והסרט השלישי בכיכובם של ג'ון מלקוביץ' כלני וגארי סיניז כג'ורג' יצא בשנת 1992.
באלבומה העשירי של להקת מגאדת', The System Has Failed מופיע שיר בעל שם הספר המספר על חיים מבוזבזים.
ב-1991 יצא לאור 'על עכברים ואנשים' כמחזה בתרגומם של אהוד מנור ודן בן אמוץ בהוצאת המרכז הישראלי לדרמה ליד בית צבי.
ב-2011 ראה אור הספר 'של עכברים ואנשים' בעברית, בתרגומה של טל ניצן, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת הספרייה הקטנה.
המחזה הועלה בעברית ב-1990, על ידי תיאטרון הבימה בבימויה של נולה צ'לטון, וב-2000 בתיאטרון בית ליסין, בכיכובו של משה איבגי בתפקיד ג'ורג'.
על קסמים ועכברים הוא סרט אנימציה אמריקאי משנת 1982, שבויים והופק על ידי האנימטור דון בלות'.
הסרט מבוסס על ספר הילדים "גברת פריסבי ועכברושי נים".
הסרט צבר ביקורות טובות וזכה להצלחה קופתית.
הסרט דובב לעברית ב-1994 אך לא זכה לתפוצה נרחבת.
גברת בריסבי, עכברת שדה ביישנית, חיה בתוך לבנה יחד עם ילדיה בחווה של משפחת פיצגיבון.
בנה הקטן טימותי חלה בדלקת ריאות; מר אייג'ס, חברו הוותיק של בעלה המנוח ג'ונתן, נתן לה תרופה עבורו והזהיר שלא לתת לו לצאת מהבית למשך שלושה שבועות.
בדרכה לביתה, פגשה גברת בריסבי את ג'רמי, עורב שלומיאל ורחום.
יחד הם נמלטים מהחתול של פיצגיבון ("דרקון") שטרף את ג'ונתן בעבר.
יום למחרת, גברת בריסבי גילתה שהחקלאי החל לחרוש את האדמה מוקדם, מה שגרם לדודה שרו להזהיר את שאר החיות על מנת שיעזבו את השטח ויינצלו מחריש הטרקטור.
אף על פי ששכנתה דודה שרו עוזרת לה, מנסה גב' בריסבי להגות תוכנית אחרת, עם עזרה מג'רמי.
היא מבקרת את הינשוף הגדול על מנת לבקש עזרה, וזה אומר לה לבקר את העכברושים הגרים בשיח הוורדים בחווה ולבקש עזרה מניקודימוס, המנהיג הגדול של העכברושים.
גברת בריסבי נכנסת לתוך שיח הוורדים ומופתעת לראות שהעכברושים משתמשים בטכנולוגיה ובחשמל.
היא פוגשת את ניקודימוס, את קפטן המשמר ג'סטין העכברוש חברותי, ואת ג'נר האכזרי.
בריסבי לומדת מניקודימוס שלפני שנים רבות בעלה, ג'ונתן, יחד עם מר אייג'ס והעכברושים, היו חלק מניסויים במעבדה הנקראת "נים" (National Institute of Mental Health).
בעקבות הניסויים הם נעשו חכמים במיוחד והדבר אפשר להם להימלט.
מעתה, הם לא יכלו לחיות יותר כעכברושים.
הם היו צריכים את הטכנולוגיה של בני האדם כדי לשרוד, לשם כך הם ביצעו דברים תוך כדי גנבה.
העכברושים המציאו "תוכנית" אשר הם יוכלו לעזוב את החווה ולחיות באופן עצמאי.
ניקודימוס נותן לגברת בריסבי תכשיט אשר מכונה "האבן", ונותן לה כוח קסום כאשר היא משתמשת באומץ.
בזכות החברות שלהם עם בעלה, מסכימים העכברושים לעזור לבריסבי להעביר את הבית שלה.
קודם כל הם נאלצים לסמם את "דרקון" החתול, על מנת להשלים את המשימה בבטחה.
אולם רק גברת בריסבי יכולה לעשות זאת מכיוון שרק עכבר קטן יכול לעבור דרך החורים, ג'ונתן נהרג בפעם הראשונה ומר אייג'ס שבר את רגלו בפעם השנייה.
בלילה מצליחה בריסבי לשים את סם השינה לקערת החתול אולם היא נתפסת על ידי בנו של האיכר ונכלאת בכלוב הציפורים.
בשיחת טלפון בין החקלאי פיצגיבון לבין "נים" היא למדה שהמכון מתכוון לחסל את כל העכברושים ביום למחרת.
בריסבי מצליחה לצאת מהכלוב ורצה להזהיר את ג'סטין.
העכברושים מנסים להעביר את בתה של בריסבי כשהם משתמשים בחבלים וגלגלות במהירות הבזק, אולם ג'נר חותך את החבלים, מפיל את הלבנה והורג את ניקודימוס, בנימוק כי רצה שהעכברושים יישארו בשיח הוורדים.
גברת בריסבי מגיעה אל העכברושים, מנסה להזהיר אותם מפני "נים" ומפצירה בהם לעזוב מיד ,אך ג'נר טוען שהיא שקרנית, תוקף אותה ומנסה לקחת את התכשיט מצווארה.
סאליבן מנסה לתקוף את ג'נר אבל כושל ונופל כשהוא גוסס.
כשג'סטין רואה זאת הוא יודע שג'נר הרג את ניקודימוס בחרבו.
ג'סטין אז אומר לכל העכברושים שצריך לעבור מהחווה, ג'נר מנסה להורגו אולם סאליבן זורק סכין על גבו של ג'נר, הורג אותו ומת בעצמו.
גברת בריסבי רואה כי הבית שלה שוקע בבוץ, וג'סטין והעכברושים לא יכולים לעזור לה.
כאשר התכשיט של בריסבי מתחיל לזהור בריסבי נוגעת בו כדי להציל את ילדיה והבית עבר למקום אחר ובטוח יותר.
לבסוף, העכברושים עוברים למקום החדש וג'סטין הופך להיות מנהיגם, גברת בריסבי ומשפחתה מתרגלים ונהנים ממקומם החדש וטימותי מתחיל להחלים.
ג'רמי העורב מוצא לו בת זוג אשר נראית בדיוק כמוהו והשניים עפים ביחד.
בשנת 1998 יצא סרט ההמשך שנקרא טימי העכברון הגיבור, אשר התמקד בדמותו של טימותי והופץ ישירות לצפייה ביתית.
אליזבת הרטמן (לימור שפירא) - גב' בריסבי
דרק ג'קובי (שמעון כהן) - ניקודמוס
הרמיוני באדלי (אורנה כץ) - דודה שרו
ג'ון קאראדין (יורם יוספסברג) - הינשוף הגדול
דום דה-לואיז (שי זורניצר) - ג'רמי העורב
ארתור מאלאט (גיורא קנת) - מר אייג'ס
פיטר שטראוס (עמי מנדלמן) - ג'סטין
פול שנר (תומר שרון) - ג'נר
אלדו ריי (ניר רון) - סאליבן
שאנן דוהרטי (חני מילר) - ת'רזה בריסבי
ויל ויטון (דורון בן-עמי) - מרטין בריסבי
ג'ודי היקס (אנה שפיץ) - סינטיה בריסבי
על ספירלות הוא חיבור שנכתב על ידי ארכימדס בשנת 225 לפנה"ס.
אף על פי שארכימדס לא גילה את הספירלה הארכימדית, הוא נעזר בה בספרו כדי לרבע את העיגול ולחלק זווית לשלושה חלקים שווים.
על ספירלות מכיל גם את החישוב המוקדם ביותר של שטח החסום בספירלה; בעיה שבמינוח מודרני היא בעיית אינטגרציה בקואורדינטות קוטביות – ארכימדס הוכיח שהשטח התחום על ידי זרוע הספירלה לאחר שהשלימה סיבוב אחד שווה לשליש משטח המעגל החוסם את הספירלה.
ארכימדס פותח את על ספירלות במסר לחברו דוסיתאוס מפלוסיום וכותב כי מותו של קונון מסאמוס הוא אבידה למתמטיקה.
אז הוא מתחיל לסכם את התוצאות של ספריו הקודמים על הכדור והגליל (Περὶ σφαίρας καὶ κυλίνδρου) ועל קונואידים וספרואידים (Περὶ κωνοειδέων καὶ σφαιροειδέων).
לאחר מכן הוא מתחיל לכתוב את תוצאותיו על ספירלות.
הספירלה הארכימדית נחקרה לראשונה על ידי קונון ומאוחר יותר על ידי ארכימדס בעל הספירלות.
ארכימדס היה מסוגל למצוא מגוון משיקים לספירלה.
הוא מגדיר את הספירלה כך:
חלוקת זווית לשלושה חלקים שווים
הבנייה שבה ארכימדס שילש את הזווית היא כדלקמן:
נניח שאנו רוצים לחלק את הזווית ABC לשלושה חלקים שווים.
נחלק את הקטע BC לשלושה קטעים שווים כך ש-BD יהיה שליש מ-BC.
כעת נצייר מעגל עם מרכז B ורדיוס BD.
נניח שהמעגל עם המרכז B חותך את הספירלה בנקודה E.
הזווית ABE היא שליש מזווית ABC.
כדי ליצור ריבוע בעל שטח של מעגל נתון, ארכימדס מציג את הפיתוח הבא (המופיע ומוכח בטענה 19 בחיבורו):
תהי P הנקודה על הספירלה בה היא השלימה סיבוב אחד.
נניח שהמשיק לספירלה בנקודה P חותך את האנך ל-OP (O מרכז הספירלה) בנקודה T.
OT הוא האורך של ההיקף של מעגל עם רדיוס OP.
ארכימדס כבר הוכיח בטענה הראשונה בחיבורו המדידה של המעגל שהשטח של מעגל שווה לשטח משולש ישר-זווית בעל ניצבים שאורכם הוא רדיוס המעגל והיקף המעגל.
לכן השטח של המעגל עם רדיוס OP שווה לשטח של המשולש OPT.
על מספר הראשוניים מתחת לגודל נתון הוא מאמר מתמטי באורך 10 עמודים, שפרסם ברנהרד רימן בנובמבר 1859, בירחון "Monatsberichte der Königlich Preußischen Akademie der Wissenschaften zu Berlin".
המאמר עוסק בפונקציית המספרים הראשוניים בכלים אנליטיים, ובעיקר התמרות פורייה, ואינטגרציה.
אף על פי שזהו המאמר היחיד שפרסם רימן בתורת המספרים, הייתה לו השפעה מרחיקת לכת על התחום כולו, מזמן פרסומו ועד היום.
המאמר מציג לראשונה (גם אם לא במפורש) את השערת רימן, שעוסק בפונקציית זטא של רימן.
במאמר מוצגים כמה דברים חשובים:
רימן מציג את פונקציית זטא של רימן, שהופיעה מוקדם יותר בעבודתו של אוילר.
הוכחה שהפונקציה היא פונקציה אנליטית ורציפה במישור המרוכב חוץ מ-s ≠ 1.
הצגתה של הפונקציה השלמה ξ, (אשר ידועה כפונקציית קסי של רימן), אשר קשורה לפונקציה על ידי פונקציית גמא (אשר במאמר מסומנת על ידי Π), וייצוגה על ידי מכפלה
הצגת שתי משוואות פונקציונליות של הפונקציה ζ
הגדרת פונקציה אשר מוגדרת עבור x ≥ 0 כאשר J(0) = 0, והפונקציה קופצת בערך של עבור כל חזקה של מספר ראשוני pn.
במאמר יש כמה דוגמאות ליוצאי דופן של כתיבה מודרנית בתחום כגון יצוג פונקציית גמא על ידי , רישום tt במקום t2 ורישום גבולות של אינטגרל בתחום ∞ ל-∞ כאשר האינטגרל מוגדר עבור כל התחום הממשי.
על מי ועל מה, מחזה תיאטרון מאת המחזאי האמריקאי-פקיסטני איאד אקטאר, זוכה פרס פוליצר.
ההצגה בתרגומו ובבימויו של משה נאור בתיאטרון חיפה החל משנת 2017.
משפחה פקיסטנית שהיגרה לאטלנטה מתמודדת עם שאלות של זהות נשית מוסלמית, מול גל התעוררותה של מגמת ההדתה האיסלאמית בעולם.
האב (איציק כהן) הצליח להגשים את החלום האמריקאי מבחינה כלכלית.
הוא הקים חברת מוניות מוצלחת ומקבל 30% מסך ההכנסות.
הדבר מאפשר לו לפרנס את שתי בנותיו בכבוד.
אך צרה צרורה נפלה עליו, כאשר אשתו נפטרה מסרטן.
האב חרד לשתי בנותיו, משום שאינן מקיימות את מצוות הדת.
שתיהן מקיימות דרך-חיים מודרנית וללא סממנים חיצוניים של דת האסלאם.
הוא דואג להן בכסף ובצד החומרי ולכן מתערב באופן אישי, בחלק ניכר מפגישותיה של בתו הבכורה, זרינה (אלמה דישי).
הדבר מעורר בה התנגדות וזעם רב.
במקביל בתו השנייה מתחתנת לפני הבכורה.
מאוחר יותר יתבררו יחסיה יוצאי הדופן, ומוכנות אביה לקבל תפיסות מודרניות ביחסי אהבה בין גברים ונשים.
האב פוגש את הגבר המעוניין להיפגש עם בתו זרינה.
השיחה חושפת את עמדתו הבלתי-מתפשרת באשר לחופש הבחירה של בתו.
כאשר מתברר לנו שזרינה כותבת ספר על הנביא מוחמד, מתרחשת דרמה עוצמתית, במאבק בין המסורת הדתית לבין עמדתה של זרינה, בהגנתה על חופש הבחירה, על זכות חירות ההבעה, הדיבור והכתיבה של נשים בחברה דתית.
זרינה מדגישה את זכותה לחפש תיאור מתאים יותר לדמותו של הנביא, היות שהתיאורים שבאו לידי ביטוי בכתובים ובספרים, אינם מאפשרים לבני אדם להכירו כראוי.
קונפליקט עז זה בא לידי ביטוי גם עם בחיר ליבה, איליי (אותו מגלם מיכאל מושונוב), וגם עם אביה ואפילו עם אחותה, מהוויש (אותה מגלמת יסמין עיון), הנעמדת לצד אביהן.
הגרסה שכתבה זרינה בספרה, דוחפת את אביה לקטוע את מערכת היחסים ביניהם.
המשפחה גם מותקפת מכל עבר בידי הקהילה המסורתית, אך עומדת בטלטלה קשה זו, בכוחה של אהבה עמוקה ונוגעת ללב בין בני המשפחה.
זרינה - במשחקה של אלמה דישי - התאהבה בעבר בגבר שרצתה לשאתו, אך אביה התנגד, והדבר גרם לה מפח נפש גדול.
היא דמות עוצמתית, רגשית מאוד ובעלת עמדות אידאולוגיות יציבות, עקרוניות וחריפות.
האב - במשחקו של איציק כהן.
מקדיש את חייו להצלחת בנותיו.
אך התערבותו שאיננה עומדת בקנה אחד עם תפיסת העולם של זרינה, יוצרת מאבק רב עוצמה בין שתי הדמויות, המייצגות כל אחת עולם מלא - זרינה את העולם הנשי הנאבק למען זכויות של חופש בחירה והבעה, והאב את עולם הדת והמסורת.
איליי - במשחקו של מיכאל מושונוב - בחיר ליבה של זרינה הוא נוצרי שהתאסלם.
בתחילה נראה חלש אופי, אך יתגלה אחרת בהמשך המחזה.
מהוויש (הבת השנייה) - במשחקה של יסמין עיון - נשואה.
מספרת על יחסים מחוץ לנישואין בעידודה של אחותה, התומכת בה אידאולוגית.
"המחזה הוא חלון לארבע נשמות שונות שכולן פחות או יותר מאמינות באותם דברים ומסתכלות על העולם בדרך אחרת", אומר מושונוב, בכלכליסט.
על פשעים ועל עונשים (באיטלקית: Dei delitti e delle pene) הוא חיבור חלוצי בתחום המשפט והענישה, מאת ההומניסט האיטלקי צ'זארה בקאריה.
החיבור פורסם בשנת 1764, ועורר תהודה עצומה בכל רחבי אירופה ומעבר לה, שכן הוא קרא לרפורמה מוחלטת במערכת המשפט הפלילי והענישה המקובלת מזה מאות שנים: שוויון מלא בפני החוק לכל אזרח, ביטול העינויים כאמצעי לגביית הודאות, התייחסות לנאשם כאל חף מפשע כל עוד לא הוכח אחרת ועוד.
החיבור פורס משנה רציונלית שיטתית ברוח עקרונות היסוד של עידן הנאורות, ובכך העניק מהשראתו לאסכולה הפילוסופית של התועלתנות וסלל את הדרך למדע הקרימינולוגיה ולשיטת הניתוח הכלכלי של המשפט.
הספר יצא לאור בישראל בהוצאת שלם בשנת תשע"ח (2018), בעריכתו של פרופ' שחר אלדר ובתרגומה של עתליה זילבר.
על פתית השלג המשושה (ליתר דיוק שי לראש השנה או על פתית השלג המשושה; בלטינית: Strena Seu De Nive Sexangula) הוא מאמר של יוהאנס קפלר שניתן כשי ראש השנה ב-1611 לידידו ופטרונו .
במאמר, חקר קפלר את הסיבה לצורתו המשושה של פתית השלג.
בדרך הוא העלה רעיונות רבים והסברים אפשריים, שאת כולם דחה בעצמו, כך שהמאמר נותר ללא תשובה.
בכל זאת, המאמר נחשב כמבשר בגישתו המדעית את מדע הקריסטלוגרפיה, והוא מפורסם גם בכך שבו נתן קפלר את ההשערה הקרויה על שמו (השערת קפלר, ) לגבי (השערה שהוכחה על ידי מחשב רק בשנת 1998).
קפלר ידע עד כמה חובב ידידו את ה"אין" (כלומר את ה-"לא כלום") ובכל מקרה שכרו של קפלר (שעבד כמתמטיקאי חצר של הקיסר רודולף השני) לא אפשר לו להעניק מתנה גדולה יותר, ולכן חיפש שי הקרוב ביותר ל"אין".
הוא בדק את ארבעת היסודות (אבק, אש, אוויר, ומים) אך חשב שבכולם יש "משהו".
לבסוף, בעודו חוצה את גשר קארל בפראג, נפל על מעילו פתית שלג, והוא נראה לו נושא מתאים לשי ל, היות שירד מהשמיים בצורת כוכב.
יש כאן גם משחק מילים, מכיוון שהמילה Nix משמעה שלג בלטינית (שפת המאמר) ומשמעה גם "לא כלום" בגרמנית עממית של אז.
קפלר הציע לברר "למה פתיתי השלג בראשית נפילתם, ולפני שהם מסתבכים זה בזה לגושים, הם תמיד בעלי שישה קודקודים עם שישה מקלות דמויי נוצה".
בהמשך המאמר, סקר קפלר הסברים אפשריים לצורת פתית השלג (שאת כולם הוא לבסוף דחה בעצמו):
הסבר אפשרי אחד הוא שניתן לרצף את המישור על ידי משושים.
אלא שבעצם אפשר גם עם ריבועים ומשולשים.
כדי להכיר טוב יותר את הבעיה, חקר קפלר כמה מקרים של דברים משושים בטבע, וניסה להגיע לסיבת צורתם:
הוא בחן את תאי הדונג בחלת הדבש של הדבורים.
הוא שם לב שבעוד שלפתח התא יש צורת משושה הרי שחלקו האחורי נסגר על ידי שלושה מעוינים (כל מעוין נשען על שתים מצלעות המשושה וכולם נפגשים בקודקוד אחד - ראו איור).
קפלר תהה אם קיים פֵּאוֹן דומה לפאון הארכימדי או לאפלטוני המורכב רק ממעוינים.
הוא הצהיר שמצא שניים כאלה, כשאחד מהם, הדודקהדרון-המעוין המוקף ב-12 מעוינים, יכול לרצף את המרחב התלת-ממדי ללא רווחים, כמו שהמשושה יכול לרצף את המרחב הדו-ממדי.
הוא העלה כמה סיבות אפשריות לצורת המשושה של תאי הכוורת: המשושה הוא המרווח ביותר בין הפאונים המרצפים את המישור, הוא המותאם ביותר למבנה גופם הרך של הדבורים, וניתן לחסוך בעבודה כשכל קיר משרת שני תאים, במקום למשל תאים עגולים שהיו מותירים רווחים מבוזבזים.
מכאן קפלר עבר לתהות לגבי הסיבה לצורת גרעיני הרימון דמויי הדודקהדרון-המעוין הממלאים את חלל הפרי.
הגרעינים קטנים בתחילה ועגולים כל עוד יש להם מקום.
אבל כשקרום הרימון מתקשה והגרעינים מתמלאים בעסיס הם מסתדרים ומתכווצים זה לצד זה כך שכל גרעין מתיישב בין שלושה גרעינים של השכבה הבאה.
קפלר טען שאם יושמו כדורים רכים באופן חופשי בתוך כלי שאחר כך יכווץ מכל עבריו אזי הכדורים יקבלו את צורת הדודקהדרון-המעוין.
אם לעומת זאת הם יסודרו בזוויות ישרות וזה מעל זה אזי הלחץ יגרום להם לקבל צורת קוביות.
אם מפזרים כדורים במישור ולוחצים עליהם כדי לקרבם זה לזה הם יסתדרו באחת משתי צורות - ראו סידורים A ו-B בדיאגרמה שבמסגרת בראש ערך זה.
בסידור A לכל כדור ארבעה שכנים ובסידור B לכל כדור שישה שכנים.
אם נשים שכבה מסוג A ישירות על שכבה מסוג A (או B מעל B) ונלחץ – יתקבלו קוביות.
אם לעומת זאת נמקם כל כדור בשכבה B העליונה בין שלושה כדורים בשכבה B התחתונה יתקבל סידור בעל צפיפות גבוהה יותר (כלומר יותר כדורים לנפח כולל נתון).
בסידור זה לכל כדור שישה שכנים בשכבה שלו ועוד שלושה מלמעלה ושלושה מלמטה.
במקרה זה לחץ על הכדורים יוביל לדודקהדרונים-המעוינים.
קפלר טוען שאין סידור אחר של כדורים (לא לחוצים) שיתן צפיפות גבוהה יותר.
קפלר לא הוכיח את הטענה הנקראת "השערת קפלר".
ניתן להראות שלמעשה ישנם סידורים רבים המביאים לאותה צפיפות מקסימלית.
מעל שתי שכבות B שתוארו ניתן להוסיף שכבה B שלישית בדיוק מעל השכבה B התחתונה, או בהזזה כך שכל כדור נמצא מעל מרווח בשכבה התחתונה.
כיוון שבכל שכבה הנוספת מלמעלה יש שתי אפשרויות כאלה יוצא שיש אינסוף סידורים צפופים אפשריים של המרחב.
בכל מקרה הצפיפות המתקבלת היא של
בהשוואה לצפיפות של כ-0.65 המתקבלת כשמכניסים כדורים באופן אקראי לתחום מוגבל.
את בעיית דחיסת הכדורים קיבל קפלר במהלך התכתבות שערך ב-1606 עם המתמטיקאי האנגלי , שבתורו עסק בשאלה שהציג לו וולטר ראלי בהקשר של מציאת הדרך היעילה ביותר לסדר כדורי תותח על סיפון הספינה.
אחרי פרסום ההשערה על ידי קפלר ניסו רבים להוכיחה.
בשנת 1831 הוכיח קרל פרידריך גאוס את ההשערה למקרים בהם הכדורים מסודרים בסריג סדור.
אחרי גאוס לא הייתה עוד התקדמות במאה ה-19, וב-1900 דויד הילברט כלל את ההשערה כאחת מ-23 הבעיות הפתוחות במתמטיקה.
בשנת 1953, הראה המתמטיקאי ההונגרי שניתן להכריע את השאלה בעזרת מספר גדול אך סופי של חישובים.
בשנת 1992 פתח (מאוניברסיטת מישיגן באותם ימים) בתוכנית מחקר שבה הראה בעזרת מחשב שכ-5000 סידורים מייצגים הם בעלי צפיפות שאינה גבוהה מהגבול של קפלר.
ב-1998 הסתיימו החישובים, וההוכחה הארוכה התקבלה על ידי ועדת מומחים ב"99%" ודאות.
בשנת 2015 שיפר היילס את הפתרון כשפרסם הוכחה פורמלית שיכלה הפעם בעצמה לעבור בדיקת נכונות על ידי מחשב ובכך להסיר כל ספק בנכונותה.
קפלר ממשיך לסקור צורות נוספות בטבע, כמו החלוקה המחומשת של הפרחים, הפירות, וגם תאי הזרעים בכמה צמחים.
כאן הוא חושב שה"מניע נותן הצורה" (facultas formatrix) קשור איכשהו באסתטיקה.
המחומש עצמו ניתן לבנייה בעזרת יחס הזהב הקשור גם הוא באסתטיקה ובצמחים.
אך מה המניע לגבי פתית השלג המשושה?
השלג נוצר מאדים המתקררים לפתיתים (בניגוד לקרח הנוצר ממים שקפאו).
מדוע, אבל, פתיתי השלג הם שטוחים ולא בעלי נפח ככדורים?
אולי כיוון שהמשושה הוא מישורי במהותו כיוון שהוא המצולע המשוכלל הראשון שאינו מרכיב לבדו פאונים תלת־ממדיים?
או מפני שהמאבק בין קור לחום מתרחש קודם כל במשטחים?
בכל אופן, כדי לכסות את המישור במשושים יש צורך שיהיו באותו גודל, והרי פתיתי השלג הם בגדלים שונים.
מכאן שהם נוצרים לא בבת אחת אלא כהרכבה והרחבה של יחידות קטנות יותר.
לסיום, לגבישים במכרות יש צורות שונות ולא רק משושות, מכאן שהמשושה לא הכרחי, אלא מאפיין את החומר.
אולי יש במים מעין מלח המתגבש במשושים?
בנקודה זאת קפלר סוגר את הדיון ומעביר את השאלה אל הכימאים, ואל ידידו ווקאר.
ההסבר המודרני לצורה המשושה של פתיתי השלג
קפלר, כאמור, לא הגיע לפתרון מספק לשאלה שהגדיר.
אף על פי שהבין שצורת הגביש נובעת מהרכבה והרחבה של צורות בסיסיות דומות, הוא לא תמך בתורה האטומית של החומר, ולמשל בפתיחת המאמר כשחיפש נושא "קרוב לאין" הוא פסל את האטום, כיוון שהוא שווה ממש לאין ולא סתם קרוב אליו.
בכל זאת, ההסבר המקובל כיום לצורת הגבישים, ופתיתי השלג ביניהם, הוא במבנה האטומי של המולקולות המרכיבות את הגביש.
בקריסטלוגרפיה, המערכת הגבישית ההקסגונלית (מיוונית הקסגון = משושה; נקראת גם המערכת הגבישית המשושה) היא אחת משבע המערכות הגבישיות.
במקרה של מים, H_2O, שני אטומי המימן יוצרים זווית של כ-104.45° סביב אטום החמצן.
מולקולת מים היא קוטבית עם קטבים חיוביים באטומי המימן ושליליים בחמצן, כך שמימן של מולקולת מים אחת נמשך לחמצן של מולקולה שכנה (קשר מימן).
סידור יציב מתקבל כאשר שש מולקולות מים נקשרות בקשרי מימן זו לזו ב"מעגל" (כלומר במשושה) כמו גם למולקולות מים שכנות.
פתית השלג נוצר מהצטברות של עוד ועוד מולקולות מים סביב הגרעין המשושה המקורי.
ההסתברות של מולקולות להצטבר בפינות גדולה מאשר בשאר האזורים.
הצורה שבה המולקולות הנוספות מצטברות תלויה בתנאי מזג אוויר מקומיים.
למשל, מראה אילו סוגי משושים מתקבלים בכל תחום טמפרטורות.
תנאי מזג האוויר זהים בכל פינות הגביש ולכן צורתן זהה.
הפתיתים אבל שונים זה מזה, ועדיין אין הסבר מלא לצורתם.
על ניהול משק הבית מאת קסנופון, הוא דיאלוג סוקרטי מהמאה ה-4 לפנה"ס, העוסק בכלכלת הבית ובחקלאות.
זוהי אחת מהיצירות המוקדמות ביותר המתארות את ה"כלכלה" (economics) במובנה המקורי כאחזקת הבית, והיא מהווה מקור מידע להיסטוריה החברתית והאינטלקטואלית של יוון הקלאסית, תוך נגיעה בנושאים נלווים, כגון מערכות יחסים בין גברים ונשים, עבדות, חינוך ועוד.
חוקרים נוטים לתארך את חיבור היצירה לתקופה מאוחרת בחייו של קסנופון (362 לפנה"ס לערך).
היצירה תורגמה ללטינית על ידי קיקרו, וזכתה לתהילה מחודשת בתקופת הרנסאנס.
סיפור המסגרת של הדיאלוג מתאר את שיחת קריטובולוס - בנו של קריטו מאלופסה - עם סוקרטס, הסבה סביב שאלות סוקרטס סביב משמעות העושר, שמזוהה בתועלת ובאיכות חיים ולא רק ברכוש, ותולה את הצלחת כלכלת הבית במתינות ועבודה קשה.
בעניין ניהול משק הבית, מצטט סוקרטס, הטוען כי הוא עצמו איננו יודע דבר בנושא, את איסכומכוס.
זה האחרון היה אציל-חקלאי שהיה ידוע כ"יפה וטוב".
איסכומכוס נתן לסוקרטס עצות בנושא חינוך האישה והעבדים, ובשמירה עליהם.
החיבור מכיל מידע רב אודות חקלאות וכולל עצות רבות בנושא.
שני שלישים מהדיאלוג נסובים על השיחה עם איסכומכוס.
בסוף הדיאלוג אין חזרה לשיחת סוקרטס עם קריטובולוס.
"על מי את חכמה?" הוא סינגל שהוקלט על ידי אמנים וידוענים שונים.
השיר יצא לאור ב-13 באפריל 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר יצא כנגד התפשטות מגפת הקורונה, שהתפרצה באותה שנה ברחבי העולם.
השיר נכתב והולחן על ידי ארז דן והופק על ידי טל פורר, השיר נכתב עבור יוזמת וקרן "Fighting Corona 2020" שנוצרה במיוחד נגד התפשטות מגפת הקורונה ברחבי העולם, כל הרווחים מהשיר יועברו לעמותה.
בשיר משתתפים זמרים, כוכבי ילדים ואנשי תרבות.
על סף הנצח או איש מתאבל הוא ציור שמן משנת 1890 שיצר הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך.
היצירה נוצרה בסן רמי דה פרובאנס בהתבסס על ליתוגרפיה מוקדמת.
ואן גוך השלים את היצירה במאי באותה שנה, כחודשיים לפני מותו.
הליתוגרפיה התבססה על סקיצה בעיפרון בשם "Worn Out" (מאנגלית: מותש) שנוצרה ב-1882 על סמך דיוקן של וטרן ופנסיונר בשם אדריאנוס ג'ייקובאס זיידרלנד בהאג.
ואן גוך הושפע מיצירתו של הברט פון הרקומר שהוצגה ב.
במכתביו של ואן גוך, הוא ציין כי ברצונו לעשות מספר סקיצות כדי שהיצירה תצא מוצלחת.
ואן גוך ראה ברגעים כאלו, כאשר אדם מביע צער וייאוש, כהוכחה לקיומו של אלוהים ולקיומה של הנצחיות.
ב-1998, התאולוגית קט'לין פאוורס אריקסון אמרה כי ואן גוך האמין באלוהים גם ברגעים קשים של צער, והוא ביטא זאת ביצירה זו.
ואן גוך יצר שבע ליתוגרפיות שלאחת מהן ניתן השם על סף הנצח.
עותק נוסף זוהה בשנת 2021. ואן גוך יצר עוד שתי סקיצות מאוחרות יותר בדמותה של אישה מתאבלת.
ואן גוך סבל מבעיות נפשיות, במיוחד בשנתיים האחרונות לחייו.
ב-1888, הוא אושפז בבית חולים מפני שהוא חתך לעצמו את האוזן, והדיאגנוזה הרשמית של בית החולים בארל שהצייר סבל שיגעון חמור והזיות כלליות.
ד"ר פלקיס ריי שטיפל בואן גוך טען שהוא סובל מאפילפסיה נפשית.
כיום, אין תמימות דעים מה הייתה מחלתו של ואן גוך.
התקף זה גרם לואן גוך לאשפז את עצמו במוסד בסן רמי ממאי 1889 עד מאי 1890. באפריל 1890, הוא כתב לאחיו, תיאו, על מצבו הנפשי הרעוע, אך הוא סיפר כי הוא המשיך לצייר על קנבסים בהסתמך על זיכרונו.
ייתכן שעל סף הנצח היא אחת מאותן יצירות שנוצרו על סמך זיכרונו.
בשנת 2018, יצא לאקרנים סרט ביוגרפי על ואן גוך בכיכובו של וילם דפו הנושא שם זהה ליצירה.
דפו היה מועמד לפרס האוסקר על תפקידו בסרט זה.
על עכברים ואנשים הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1939 בבימויו של לואיס מיילסטון עם ברג'ס מרדית', לון צ'ייני הבן .
התסריט מבוסס על הרומן והמחזה "על עכברים ואנשים" של ג'ון סטיינבק (1937).
ב-1992 הופק רימייק בהשתתפות ג'ון מלקוביץ וגארי סיניז.
שני עובדי חקלאות בקליפורניה עושים דרכם למקום עבודה חדש בחווה חקלאית בעת השפל הגדול בארצות הברית.
ג'ורג' מילטון (ברג'ס מרדית') השנון ולני סמול (לון צ'ייני הבן ), בעל גוף גדול ומגושם הסובל מפיגור שכלי.
הם חברים עוד מילדות וג'ורג' מרגיש אחריות כלפיו.
בדרך לחווה הם עוצרים ליד הנחל למנוחה ואכילת שעועית מקופסה, וחולמים על חווה משלהם בה יגדל לני ארנבים מכל הסוגים.
ג'ורג' אומר ללני שאם יסתבך בצרה עליו להגיע לאותו המקום ולחכות לו.
בעל החווה, קרלסון (אוסקר או'שיה) מתבונן בלני בחשדנות כי ג'ורג' ביקש ממנו לא לדבר.
הוא שולח אותם עם קנדי (רומן בונן), פועל ותיק קטוע יד מתאונת עבודה, לחדרם בחווה שם הם פוגשים את מנהל העבודה סלים (ריצ'רד ביקפורד) המתייחס אליהם בנימוס.
קרלי, (בוב סטיל), בנו של הבוס הוא אדם חמור סבר.
הבעיה העיקרית שלו היא אשתו מיי (בטי פילד), בעלת שאיפות להיות שחקנית בהוליווד שנישאה לו מחוסר ברירה.
היא משתעממת במקום ומסתובבת בין הפועלים וקרלי עוקב אחריה כל הזמן מחשש שתבגוד בו.
כל הפועלים נרתעים מלהיפגש בה.
קרלי נותן הוראה לחסל את כלבו האהוב והזקן של קנדי.
כאשר קנדי שומע את שיחתם של לני וג'ורג' על תוכניתם לקנות חווה הוא רוצה להצטרף אליהם ולהשקיע במקום את כספי הפיצויים שקיבל בגלל התאונה.
ג'ורג' מתרה בלני לא לספר על כך לאיש אבל לני מספר זאת לקרוקס (ליי וויפר), פועל אפרו-אמריקאי וגם הוא רוצה להצטרף.
קרלי מתעמר בלני ומכה אותו אך זה לא משיב לו לפי הוראותיו של ג'ורג'.
רק בסוף הוא תופס חזק בידו של קרלי ושובר אותה.
קרלי מפונה לבית חולים ומורה לכולם לומר כי ידו נחבלה בתאונת עבודה כדי שלא ייתבזה.
קרלי אוסר על מיי לצאת מהחווה לבילויים ואל הקולנוע בעיר.
בדרך היא עוברת באסם ורואה את לני בוכה לאחר שבתנועותיו המגושמות הרג את גור הכלבים שלו.
היא מתחילה לשוחח איתו והוא מבקש ממנה לעזוב כדי לא להסתבך.
היא מתקרבת אליו ומתחילה לצעוק והוא רוצה להשתיק אותה אבל בתנועותיו המגושמות הוא חונק אותה.
קנדי מגלה לראשונה את הגופה ומזעיק את ג'ורג'.
ג'ורג' יודע מה מצפה ללני ובעצתו של סלים הוא גונב אקדח מקרלסון וממהר לפגוש את לני במקום שקבע לו.
בינתיים אנשי החווה ובראשם קרלי, מתחילים ברדיפה אחרי לני כדי לעשות בו משפט לינץ'.
ג'ורג' מקדים אותם, פוגש בלני השמח לבואו ומצפה עדיין לגור בחווה לגידול ארנבים.
ג'ורג' יורה בו מאחור והורג אותו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותברג'ס מרדית'ג'ורג' מילטוןלון צ'ייני הבןלני סמולבטי פילדמייאשתו של קרליבוב סטילקרליבנו של בעל החווהריצרד ביקפורדסליםפועל ראשירומן בונןקנדיפועל ותיקליי וויפרקרוקספועל שחוראוסקר או'שיהקרלסוןבעל החווה
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - ארון קופלנד
פרס אוסקר לעיבוד המוזיקלי הטוב ביותר
בטי פילד זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של ה-National Board of Review, USA.
זאת הייתה הופעתה הראשונה בקולנוע.
על סף האלמוות הוא סרט קולנוע מסוגת הרפתקאות ופנטזיה, המהווה קופרודוקציה רוסית-הודית.
הסרט מהווה סרט המשך לסרט סוד חותם הדרקון.
את הסרט ביים אולג סטפצ'נקו ומככבים בו אנסמבל שחקנים כג'ייסון פלמינג ואנה צ'ורינה.
הסרט מומן על ידי קרן הקולנוע הרוסי הממשלתית, תקציב הסרט עמד על 2 מיליארד רובל (26.78 מיליון דולר).
הסרט תוכנן כבר בשלבי ההפקה המוקדמים של הסרט הקודם ותוכנן לצאת לאקרנים בשנת 2022. את התסריט כתבו אולג סטפצ'נקו, רומן קרטושין ואלכסיי פטרוחין.
בשנת 2016 פורסם שהשחקן שאה-רוח' ח'אן מבוליווד יגלם תפקיד משני בסרט.
אף על פי שבאוגוסט 2019 נודע שחברת Russian Film Group נקלעה לקשיים פיננסיים בעקבות הכישלון הקופתי של הסרט הקודם, באוקטובר 2020 כבר פורסם הקדימון הרשמי הראשון של הסרט.
עלילת הסרט מבוססת על אגדות הודיות ורוסיות על המתים-חיים.
לאחר הרפתקאותיו בסין בימי שושלת צ'ינג, הנוסע, הקרטוגרף והממציא המפורסם ג'ונתן גרין מגיע עם אהובתו מיס דאדלי, מלווה במלחים רוסים, לחופי הודו.
הם מצפים לעלות על ספינה אנגלית של חברת הודו המזרחית הבריטית ללונדון.
אבל בתת-היבשת ההודית, גרין מקבל הזמנה מסתורית לפגישה עם אישה מסתורית ועשירה מאוד בשם ואיבהאווה סינג, הפגישה עמה תביא את ג'ונתן למבחנים חדשים, הרפתקאות ועימותים עם צבא זומבים.
כדי לפענח את האגדה העתיקה, ג'ונתן גרין יצטרך להתגבר על מכשולים רבים, להציל את אהובתו מאפלת המבוכים של הודו העתיקה, להתמודד עם עולם החי הפראי ולהילחם בכוחות המיסטיים של מפלצת ערמומית, כשהכל קורה על רקע נופים קסומים ואדריכלות צבעונית של מדינה מסתורית.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות ג'ייסון פלמינג ג'ונתן גרין קרטוגרף אנגלי אנה צ'ורינה מיס דאדלי אהובתו של ג'ונתן צ'ארלס דאנס אדון דאדלי אביה של מיס דאדלי מרטין קלבה קפטן אלכסנדר רובאק שודד רוסי
תקציב הסרט הועמד על 40 מיליון דולר, שחלקם הגיעו מתקציב קרן הקולנוע הרוסי הממשלתית.
צילומי החלק הראשון של הסרט נערכו במהלך שנת 2019 בהודו וברוסיה.
צילומי השלמה שתוכננו בהודו לשנת 2020 לא התאפשרו עקב פרוץ מגפת הקורונה בהודו.
באוקטובר 2020 פורסם הטיזר טריילר הראשון לסרט, על רקע תביעה של קרן הקולנוע הרוסי נגד מפיקי הסרט, על כך שהם קיבלו תקציב ממשלתי להפקה בסך 91 מיליון רובל רוסי ולא בוצעו התחייבויות כספיות כלפי המדינה וכי למרות העברת הכספים, לא הושלמה הפקת הסרט.
עם זאת, לדברי מפיק הסרט, אלכסיי פטרוחין, ההפקה הוקפאה בעקבות מגפת הקורונה בהודו.
על עצמות המתים (בפולנית: Prowadź swój pług przez kości umarłych - "נהג את מחרשתך על עצמות המתים") הוא רומן מאת אולגה טוקרצ'וק שיצא לאור בפולין ב-2009.
הספר נכלל ברשימה הקצרה של פרס בוקר הבינלאומי ב-2019.
הספר שואב את שמו מקטעי שירה של ויליאם בלייק הקרויים "משלי הגיהנום", הלקוחים מהיצירה נישואי העדן והשאול.
בכפר פולני נידח, על גבול פולין-צ'כיה, חיה אישה בודדה, ינינה שמה.
היא טיפוס די מוזר שמתרחק מחברת בני האדם ומעדיף את חברת בעלי החיים.
היו לה שני כלבים כחיות מחמד אך שניהם נעלמו.
היא עבדה כמורה בבית ספר עד שפוטרה, וכעת מתפרנסת משמירה ותחזוקה במהלך החורף של בתים בכפר שבעליהם חוזרים לכפר רק בקיץ.
את שעות הפנאי שלה היא מעבירה בעריכת מפות אסטרולוגיות ובתרגום שיריו של ויליאם בלייק.