tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקיץ 1994 וורן ג'י אירח את נייט דוג בסינגל שלו "Regulate".
השיר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד.
עד צאת אלבום הבכורה שלו ב "G-Funk Classics, Vol.
1: Ghetto Preacher" ב-1997 השתתף וורן ג'י בשירים רבים של ראפרים מהחוף המערבי כמו טופאק שאקור, מיסטה גרימז ועוד.
האלבום לא היה הצלחה, דבר שגרם לו לעזוב את חברת התקליטים Deathrow בטריקת דלת (לאחר סכסוכים פנימים).
בשנת 1998 יצא אלבומו השני "G-Funk Classics, Vol.
1 & 2", שהוא בעצם אלבום כפול: האלבום הישן שיצא שנה לפני כן והאלבום החדש.
בשנת 2000 הוציא מחדש את האלבום הכפול רק תחת השם "The Prodigal Son" רק בגרמניה.
בשנת 2001 יצא אלבומו השלישי "Music & Me" בחברת התקליטים אלקטרה רקורדס.
האלבום כלל שיתופי פעולה עם בכירי הראפרים, כמו ד"ר דרה, אקזיביט, קורופט, פאבולוס, לודקריס, סנופ דוג, ג'רמיין דופרי ועוד.
האלבום זכה לביקורות טובות והצליח למכור 400,000 עותקים.
ב-2002 השתתף בתוכנית ספיישל ידוענים של החוליה החלשה בארצות הברית והודח על ידי אקזיביט ויאנג אם סי.
באותה שנה גם הוציא את אלבומו "Essentials" שנכשל במכירות ולא הוציא אף להיט גדול.
ב-2003 יצא אלבומו החמישי תחת השם "Nate Dogg".
האלבום היה אמור לצאת ב-2004 אך מועד ההוצאה הוקדם.
האלבום הופק על ידי טובי המפיקים ביניהם טימבלנד, סקוט סטורץ' ודיג'יי קוויק.
הוא סבל מאלכוהוליזם ולחץ דם גבוה, בשנת 2007 לקה בשבץ מה שגרם לשיתוק של כל החלק השמאלי.
שנה לאחר מכן בספטמבר 2008 לקה שנית בשבץ ומאז אושפז מונשם בבית חולים.
בנו נייג'ל הוא שחקן פוטבול מקצועי ובן אחר, נתניאל ג'וניור הוא זמר הידוע בכינוי "ליל נייט דוג".
נייט דוג היה מועמד 4 פעמים בטקסי הגראמי בקטגוריות שונות אך מעולם לא זכה (בכל הפעמים היה מועמד על שיתופי פעולה עם זמרים אחרים).
נייג'ל קנדי , כנר וויולן יהודי בריטי וירטואוזי המנגן מוזיקה קלאסית, מוזיקת רוק וג'אז.
קנדי נולד למשפחת מוזיקאים מקצועיים ממוצא אירי ויהודי.
סבו, לורי קנדי, היה צ'לן ראשי בתזמורת רשות השידור הבריטית.
סבתו, דורותי, הייתה פסנתרנית ולימדה בין היתר את ילדיו של זמר האופרה אנריקו קארוזו.
השניים השתקעו באוסטרליה, שם נולד אביו,
ג'ון קנדי שהיה אף הוא צ'לן בתזמורת הפילהרמונית המלכותית תחת ניצוחו של תומאס ביצ'ם.
ג'ון קנדי חי במשך מספר שנים באנגליה בעיר ברייטון עם הפסנתרנית סיליה סטונר.
הוא עזב אותה וחזר לאוסטרליה בלא לדעת שהיא הרה.
הבן, נייג'ל קנדי, הכיר את אביו רק כאשר מלאו לו 11.
קנדי היה מוזיקאי מוכשר כבר בגיל צעיר.
הוא למד מוזיקה קלאסית אצל יהודי מנוחין ודורותי דיליי וג'ז אצל סטפן גרפלי בבית הספר למוזיקה ג'וליארד.
בגיל 16 הזמין אותו גרפלי למסע הופעות בקרנגי הול בניו יורק, בניגוד לדעת מוריו האחרים, שביקשו לראות אותו מפתח קריירה קלאסית שמרנית יותר.
ב-1984 הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו, הקונצ'רטו לכינור מאת אלגר עליו זכה בפרס "גרמופון".
הוא המשיך והקליט את רוב הקונצ'רטי לכינור מאת ויוואלדי.
ב-1989 הקליט את היצירה ארבע העונות מאת ויוואלדי, יחד עם התזמורת הקאמרית האנגלית.
תקליט זה נמכר בלמעלה מ-2 מיליון עותקים ברחבי העולם והיה להקלטה הקלאסית הנמכרת ביותר מאז ומעולם, ואף נכנס לספר השיאים של גינס.
בתקופה זו הרבה קנדי להופיע על במות והופיע בין היתר בארמון בקינגהאם.
סגנונו של קנדי הוא תוסס, וירטואוזי ורענן והופעותיו דומות להופעות של מוזיקת רוק יותר מאשר לקונצרטי מוזיקה קלאסית.
בשנת 1991 כתב ביוגרפיה בשם Always Playing (תמיד מנגן) והודיע שיחדל מהופעות.
חמש שנים לאחר מכן חזר להופעות ענק, מלווה באהדה רבה.
ב-1997 זכה בפרס על תרומה יוצאת מגדר הרגיל למוזיקה הבריטית במסגרת פרסי המוזיקה הבריטית (ה-BRIT).
ב-1999 הקליט בחברת "סוני קלאסיק" את התקליט The Kennedy Experience, יצירה בת שישה פרקים לשני צ'לי, אבוב, שתי גיטרות, חליל, קונטרבס וגיטרה חשמלית מסוג דוברו, המושפעת משיריו של ג'ימי הנדריקס.
כמו כן הקליט באותה שנה תקליט של דואטים עם נגן הצ'לו לין הארל.
ב-27 בנובמבר 2000 הצטרף ללהקת הרוק המי (The Who) ברויאל אלברט הול לנגינת סולו כינור בשיר Baba O'Riley.
כמו כן שיתף פעולה עם הזמרת קייט בוש.
ב-2005 הקליט קנדי אלבום ג'אז בחברת בלו נוט בניו יורק יחד עם רון קרטר בבס, ג'ק דז'ונט בתופים וג'ו לובאנו בסקסופון, כולם מוזיקאי ג'אז מן השורה הראשונה והצהיר שמחצית מזמנו תוקדש מאותו מועד ואילך למוזיקת ג'אז.
באותה שנה הקליט את The Doors Concerto, קונצ'רטו המושפע מן המוזיקה של להקת הדלתות.
מאז הוא מופיע ומקליט מוזיקת כליזמר עם הלהקה הפולנית קרוקה (קרקוב ביידיש), למשל בתקליט East Meets East.
לקנדי ילד מבת-זוגו לשעבר המתגוררת בעיר מלוורן שבווסטר, אנגליה (אותה כינה בריאיון לנעם בן זאב "העיר הכי משעממת בעולם").
קנדי מחלק את זמנו בין לונדון לקרקוב, עיר הולדתה של אשתו אניישקה.
קנדי מבקר את המקצועיות של רוב התזמורות הקלאסיות באנגליה ואת הממסד הקלאסי הבריטי.
זה, מצידו, מוקיע את קנדי על היותו "פאנקיסט" לא רציני שהופך את העיסוק במוזיקה לקרקס להמונים.
קנדי אכן טוען שהוא בעד פתיחת העולם הקלאסי האריסטוקרטי, שהוקם, לדבריו "רק כדי שהמשרתים לא יבינו", להמון.
למרות התקרבותו למקורותיו היהודיים וביקוריו בישראל, קנדי הוא מבקר חריף של מדיניותה של מדינת ישראל.
בשנת 2007 כינה בריאיון לכתב הארץ נעם בן זאב את הקמת גדר ההפרדה "התנהגות ברברית" ו"אפרטהייד" שנועדה להעניש עונש קולקטיבי את העם הפלסטיני.
נת'ניאל "נייט" ארצ'יבלד המכונה "טייני", הוא כדורסלן עבר אמריקאי הנחשב לאחד מטובי הרכזים בתולדות הכדורסל.
במהלך 13 עונותיו בליגת ה-NBA שיחק בארבעה מועדונים שונים, בפרט בקבוצות סינסינטי/קנזס סיטי קינגס (לימים סקרמנטו קינגס) ובוסטון סלטיקס, האלופה לשנת 1981. ב-1991 נבחר להיכל התהילה ובחגיגות היובל לליגה נכלל ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדותיה.
במהלך קריירת המשחק נבחר 3 פעמים לחמישיית העונה הראשונה של הליגה ופעמיים לחמישייה השנייה, השתתף בשישה משחקי אולסטאר וזכה בתואר MVP של משחק האולסטר ב-1981. את עונת 1972/73 סיים כ"מלך האסיסטים של ה-NBA".
צורף לשורות היכל התהילה לפעילות הומניטרית של עולם הספורט בשנת 2000 בהוקרה על "הפעלת תוכניות קהילתיות ומקלטים לחסרי בית, וייעוץ לילדי רחוב", בשכונות ניו יורק.
ארצ'יבלד נולד בשכונת עוני ברובע הברונקס שבניו-יורק למשפחה ממעמד הפועלים, לה שמונה ילדים.
כילד כונה "ליטל טייני" (על שם אביו "ביג טייני").
כאשר היה בן 14 עזב אביו את הבית וארצ'יבלד, הבן הבכור, היה לדמות אב לששת אחיו הקטנים.
כנער למד ארצ'יבלד בתיכון דוויט קלינטון.
לדבריו היה תלמיד ביישן וחסר ביטחון והתקשה בלימודיו.
בשנתו השנייה בתיכון שקל ארצ'יבלד לפרוש מהלימודים לאחר שנופה מנבחרת הכדורסל של בית ספרו, אך מנהל המרכז הקהילתי האזורי פלויד ליין, כדורסלן מכללות עבר ידוע, הניא אותו מלעשות זאת.
שנה לאחר מכן שב להיבחן והתקבל לקבוצה.
ב-1966, שנתו האחרונה בתיכון, כבר נבחר לקפטן נבחרת בית ספרו ולנבחרת העיר.
בתקופה זו החל ארצ'יבלד להשקיע גם בלימודיו, אם כי ציוניו הנמוכים עדיין מנעו ממנו לזכות במלגת משחק והוא נאלץ להירשם למכללה הקהילתית ווסטרן אריזונה קולג'.
ארצ'יבלד למד ושיחק במשך שנה באריזונה שם קלע 29.5 נקודות למשחק, אך בסוף השנה, מאחר שזכה במלגת לימודים באוניברסיטת טקסס באל-פאסו עבר לטקסס.
באל פאסו שהה שלוש שנים במהלכן השלים תואר במדעי החינוך ושיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה תחת המאמן דון האסקינס.
במדי הקבוצה קלע בממוצע 23.2 נקודות למשחק וקבע שיא נקודות לשחקן בקבוצה (1,459 נקודות).
בעונת 1969/70, שנתו השלישית באוניברסיטה, הייתה הקבוצה אלופת ליגת הווסטרן אתלטיק קונפרנס והשתתפה בטורניר אליפות המכללות.
עם סיום העונה השתתף ארצ'יבלד במספר משחקי בתר-עונה.
במסגרת משחק באלוהה קלאסיק קלע ארצ'יבלד 51 נקודות ובוב קוזי, רכז עבר ידוע ומאמן סינסינטי רויאלס, שצפה במשחק הצהיר בפני ארצ'יבלד על כוונתו לצרפו לקבוצה.
ארצ'יבלד נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA של 1970 על ידי מועדון סינסינטי רויאלס.
הוא עמד לבחירה גם בדראפט ה-ABA ואף נבחר בידי טקסס צ'אפרלס, אך בחר להצטרף לרויאלס.
את 14 השנים הבאות העביר ארצ'יבלד בליגת ה-NBA.
במהלך תקופה זו נדד עם אשתו וילדיו בין ערים שונות בארצות הברית, ושינה את מגוריו בהתאם למושב המועדון בו שיחק.
עם זאת, בסוף כל עונת משחק נהג ארצ'יבלד לחזור לשכונה בברונקס בה גדל, ולהשתתף בליגת הקיץ המקצוענית על שם רוקר שפעלה מהארלם כמו גם חבר לתוכנית חניכה שהפעילה הליגה במסגרתה סייע לנוער במצוקה.
כבר בעונתו הראשונה זכה ארצ'יבלד למקום בהרכב הפותח של סינסינטי, לאחר שרכז הקבוצה עזב בעקבות סכסוך חוזי.
בעונה זו קלע 16.0 נקודות בממוצע למשחק, ואת העונה סיימה סינסינטי ב שלילי.
בתחילת עונתו השנייה של ארצ'יבלד בסינסינטי נפצע קפטן הקבוצה וקלעה הבולט.
ארצ'יבלד נכנס לנעלי הקפטן וסיים את העונה כשני בטבלת מלכי הסלים של הליגה עם 28.2 נקודות למשחק, מסר בממוצע 9.2 אסיסטים ונבחר לחמישייה השנייה של הליגה.
עם זאת, חזרה קבוצתו וסיימה במאזן שלילי.
ב-1972 עבר יחד עם זיכיון הרויאלס לקנזס.
בעונה זו הוביל את הליגה הן בנקודות (34.0 למשחק), באסיסטים (11.4 למשחק) ובדקות משחק (3,681 במצטבר).
בתום העונה נבחר לחמישייה הראשונה של הליגה והוכרז על ידי מגזין הספורט Sporting News כשחקן היעיל של העונה ב-NBA.
בעונה זו גם נבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
עם זאת, קבוצתו סיימה במקום האחרון בביתה ושוב לא זכה ארצ'יבלד להשתתף בפלייאוף.
במהלך אותה שנה נעצרו שניים מאחיו של ארצ'יבלד ואח נוסף התמכר לסמים, ארצ'יבלד אסף את אחיו אל ביתו והדבר הניע אותו להקדיש את עצמו לחינוך נוער.
סדרה של פציעות העיבה על המשך הקריירה של ארצ'יבלד.
מוקדם בעונת 1973/74 נפצע ארצ'יבלד, ונעדר מהמגרשים למשך העונה.
בשנה שאחרי חזר ושיחק את העונה במלואה והקבוצה, לראשונה מאז שנת 1966, סיימה במאזן חיובי והעפילה לשלב הפלייאוף.
ארצ'יבלד, שקלע 26.5 נקודות למשחק ומסר 6.8 אסיסטים, שובץ שנית בחמישייה הראשונה של הליגה.
בעונת 1975/76, אף על פי ששחזר את יכולתו עם 25.8 נקודות למשחק ו-7.9 אסיסטים ומקום בחמישיית הליגה הראשונה, סיימה הקבוצה במאזן שלילי והחמיצה את שלב הפלייאוף.
בסוף העונה ביקש להשתחרר מהחוזה שחתם במועדון ונשלח לשחק במדי ניו ג'רזי נטס שהצטרפה באותה שנה ל-NBA.
פציעה הגבילה את ארצ'יבלד במהלך עונת 1976/77 ל-34 משחקים ובסוף השנה נשלח לקבוצת באפלו ברייבס.
החמרה של פציעה קודמת, קרע בגיד אכילס, כפתה עליו להיעדר לחלוטין ממגרשי הכדורסל בכל עונת 1977/78.
ארצ'יבלד הגיע למועדון בוסטון סלטיקס כשהוא בן 30, ובעיני רבים שחקן בשלהי הקריירה שעבר את שיאו.
בעונתו הראשונה במועדון (1978/79) חתמה הקבוצה את תחתית הבית בתום הליגה הסדירה, אך בשלוש השנים הבאות הסלטיקס (עם צירופו של לארי בירד לקבוצה ב-1979, ושל מקהייל ופאריש ב-1980) כבר סיימה הקבוצה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב בליגה, ובעונת 1980/81 אף זכה המועדון באליפות ה-NBA.
בעונת האליפות שיחק ארצ'יבלד בממוצע 35.3 דקות, הוביל את הקבוצה באסיסטים עם 7.7 למשחק ותרם בממוצע 13.8 נקודות, בעונה זו הופיע בפעם החמישית במשחק האולסטאר שבסופו זכה בתואר השחקן המצטיין של המשחק ונכלל בחמישייה השנייה של הליגה.
משך 5 שנותיו עם בוסטון סלטיקס, תפקד בעיקר כרכז שהפעיל את יתר חבריו לקבוצה ולאורך שנותיו בקבוצה קלע בממוצע 12.5 נקודות וחילק 7.1 אסיסטים למשחק.
את עונתו האחרונה העביר ארצ'יבלד בקבוצה מילווקי באקס.
באמצע העונה הודיע ארצ'יבלד על פרישה.
ארצ'יבלד פרש ממשחק פעיל ב-1984 עם ממוצעי קריירה של 18.8 נקודות ו-7.4 אסיסטים למשחק.
הוסמך מטעם אוניברסיטת פורדהם במדעי הוראת מבוגרים ופיתוח משאבי אנוש ב-1990, וקיבל תעודה מקצועית בניהול ב-1994. לא השלים לימודי דוקטורט בהתכתבות מאוניברסיטת קליפורניה-קוסט.
עסק באימון במספר גופים שונים; שימש בין השנים 1983-1989 עוזר מאמן בליגת המכללות באוניברסיטאות ג'ורגיה וטקסס אל פאסו.
החל מ-2002 משמש נציג קשרי קהילה של ה-NBA.
למעלה מתשע שנים עסק בהוראה, בתור מורה לחינוך גופני בהארלם.
ארצ'יבלד נידב מכספו ופעל במקלט לחסרי בית עד שנסגר ב-1991 וזכה לפרס על פעילותו בקרב בני נוער בניו יורק ב-1993.
ניידות חשמלית, נִיעוּת או מוביליות היא נטייתם של נושאי מטען (למשל אלקטרונים, חורים ויונים) לנוע עקב השראת שדה חשמלי.
הניידות מוגדרת כיחס בין גודל מהירות הסחיפה, שהיא המהירות הממוצעת של נושאי המטען, לבין גודל שדה החשמלי הגורם לסחיפה:
כאשר היא הניידות החשמלית, היא גודל מהירות הסחיפה ו־ הוא גודל השדה החשמלי המושרה.
במערכת היחידות הבין-לאומית היא נמדדת ביחידות של , או באופן שקול, ביחידות של או .
במוצק, אלקטרונים (ובמקרה של מוליכים למחצה, גם חורים) ינועו בחומר באקראיות, בהיעדר שדה חשמלי.
לכן, התנועה הממוצעת של נושאי המטען תהיה אפס, בכל כיוון כלשהו.
למרות זאת, בהשראת שדה חשמלי, נושאי מטען שליליים יואצו בכיוון הפוך לכיוון השדה החשמלי.
סכימת לפי זמן של ההפרש בין התאוצה שגורם השדה החשמלי, לבין התאוטה בעקבות התנגשויות ופיזורים וחישוב הממוצע, ייתנו את מהירות הסחיפה.
תנועה מכוונת זו של אלקטרונים או חורים קטנה בכמה סדרי גודל מתנועתם האקראית, אחרת משוואת הניידות לא הייתה מתקיימת.
במוליכים למחצה, מהירויות הסחיפה של אלקטרונים ושל חורים, בהשראת אותו שדה חשמלי, יהיו בדרך כלל שונות.
בפלזמה, יש התאמה בהתנהגות של יונים ואלקטרונים חופשיים.
בריק, אלקטרונים בשדה חשמלי יהיו בתאוצה קבועה, לפי החוק השני של ניוטון (עד אשר יגיעו למהירות יחסותית).
תופעה זו ידועה בתור "מעבר בליסטי".
המצב היציב של מהירות סחיפה לעולם לא מושג, ולכן ניידות אינה מוגדרת לתנועת אלקטרונים בריק.
במוצק, אם האלקטרונים חייבים לזוז רק למרחק קצר (בקנה מידה של תנועה בראונית), קירוב של מעבר בליסטי אפשרי.
ניידות היא בדרך כלל פונקציה של טמפרטורה ושל חוסר האחידות בחומר.
היא נקבעת בצורה אמפירית, ולכן ערכי ניידות ניתנים בדרך כלל בטבלה ולא כנוסחה אנליטית.
ניידות גם תהיה שונה עבור אלקטרונים או חורים במוליך למחצה.
ניתן להעריך את פונקציית הניידות כסכום של ההשפעה של רטיטות הסריג (פונונים), ושל השפעת חוסר האחידות המתוארת על ידי כלל מת'אסן :
ניידות אלקטרונים טיפוסית עבור צורן בטמפרטורת החדר (300 קלווין) היא .
לעומתה, ניידות החורים היא כ־.
ניידות גבוהה מאוד נמצאה במספר מערכות בעלות ממדים קטנים, כמו מערכת , גראפין וננו-צינוריות פחמן.
מוליכים למחצה אורגניים (פולימר ואוליגומר) שפותחו הם בעלי ניידות קטנה בהרבה.
ניתן לחשב ממהירות הסחיפה את צפיפות זרם הסחיפה הנובע משדה חשמלי.
עבור מוליך בעל שטח חתך , אורך וריכוז אלקטרונים , צפיפות המטען הנפחית היא (כאשר הוא המטען האלמנטרי), והמטען בנפח כלשהו של המוליך הוא:
אם נציב את לפי הגדרת הניידות, נקבל:
ישנה קבוצת משוואות דומה עבור חורים.
צפיפות הזרם הנגרם עקב תנועה של חורים ניתנת על ידי:
כאשר היא ריכוז החורים ו־ הוא ניידותם.
צפיפות הזרם הכוללת היא סכום צפיפות הזרם של האלקטרונים ושל החורים:
בפסקה הקודמת נגזר הקשר בין הניידות לצפיפות הזרם:
מכאן ניתן להגיע לקשר הפשוט בין הניידות למקדם מוליכות:
נייג'לה לוסי לוסון היא מחברת ספרי בישול, עיתונאית ושדרנית יהודיה בריטית.
לוסון היא בתו של נייג'ל לוסון, פוליטיקאי מהמפלגה השמרנית שכיהן כשר האוצר של הממלכה המאוחדת בימי מרגרט תאצ'ר וונסה סלמון שמשפחתה היא מיסדת ובעלת רשת המסעדות הבריטית J.
אחרי שסיימה את לימודיה בליידי מרגרט הול, אוניברסיטת אוקספורד, לוסון החלה לעבוד כמבקרת ספרים ומבקרת מסעדות, אחר-כך היא התמנתה לסגנית העורך הספרותי של הסאנדיי טיימס ב-1986. מאותה עת היא פתחה בקריירה של עיתונאית עצמאית, וכתבה למספר כתבי עת ועיתונים.
ב-1998, הוציאה לוסון את ספר הבישול הראשון פרי עטה, How to Eat, שמכר 300,000 עותקים ונהפך לרב-מכר.
היא המשיכה וכתבה את ספרה השני שיצא לאור ב-2000, How to be a Domestic Goddess וזיכה אותה בפרס הספר הבריטי לסופרת השנה.
ב-1999 היא החלה להנחות תוכנית בישול בערוץ 4 בשם Nigella Bites שזיכה אותה בפרס גילדת סופרי האוכל; אולם תוכנית שיחות שהגישה ב-2005 ברשת ITV נתקלה בביקורות שליליות וקיבלה מדרוג נמוך ובוטלה עקב כך.
לוסון הגישה תוכנית בערוץ האוכל האמריקאי בשם Nigella Feasts ב-2006 ואחריה סדרה בת שלושה חלקים ברשת BBC Two, בשם Nigella's Christmas Kitchen, בבריטניה.
הדבר הוביל לתוכניתה Nigella Express ברשת BBC Two בשנת 2007.
ללוסון מערכת כלי אוכל הנושאת את שמה, Living Kitchen.
היא מכרה למעלה מ-3 מיליון ספרי בישול ברחבי תבל.
לוסון אינה שפית מוסמכת ומציגה גישה ישירה ונינוחה לבישול.
לוסון הייתה נשואה לעיתונאי ג'ון דיאמונד עד מותו ב-2001. לזוג נולדו שני ילדים.
לאחר מכן נישאה לפרסומאי ואספן האמנות צ'ארלס סאצ'י.
ביוני 2013 התפרסמו תמונות ממסעדה בה נראה סאצ'י חונק אותה.
נייג`לה נותנת ביס, הוצאת כנרת, תרגמה מאנגלית: סימה פריאל, 2004.
קיץ לנצח, הוצאת כנרת, תרגמה מאנגלית: סימה פריאל, 2006.
נת'ניאל גריי הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
האלטר אגו שלו הוא איש אקס .
הדמות הופיעה לראשונה ב-X-Man #1 משנת 1995, שנכתבה על ידי ג'ף לואב ואוירה על ידי סטיב סקרוס.
גריי הוא גרסה חלופית של קייבל שנוצר במציאות החלופית "עידן אפוקליפס" מהחומר הגנטי של סקוט סאמרס וג'ין גריי בידי נבל-העל מיסטר סיניסטר.
שמו הפרטי נגזר מזה של סיניסטר, נתניאל אסקס, ושם המשפחה שלו מזה של אמו הגנטית ג'ין גריי.
משום שלא נדבק בווירוס הטכנו-אורגני כמו קייבל, נייט קיבל כוחות טלפתיה וטלקינזיס עצומים, והוא אחד המוטאנטים החזקים ביותר בתקופת הזמן שלו.
למרות הנרמז משמו, נייט היה חבר בקבוצת אקס-מן לתקופה קצרה, גם במציאות עידן אפוקליפס וגם במציאות הרגילה.
הוא מוכר יותר בשמו האמיתי, אם כי לאחר אירועי אונסלוט, הוא מיוחס לרוב כאיש אקס.
היה חבר באחוות המוטאנטים של האבוק, ולאחר חזרתו במהלך אירועי "שלטון אפל" חבר לקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן.
היה לאחרונה חבר בקבוצת המוטאנטים החדשים.
"נייט הגדול" היא סדרת ספרי ילדים (הכוללים קטעי קומיקס) שנכתבה ואוירה על ידי הסופר האמריקאי לינקולן פירס.
הספרים עוסקים בנייט רייט, תלמיד כיתה ו'.
עד כה יצאו שמונה ספרים בסדרה, ועוד כ-20 ספרי קומיקס.
פירס, מחבר סדרת הספרים, החל לפרסם את "נייט הגדול" כרצועת קומיקס בעיתונים בשנת 1991. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה הרצועה, החליט פירס ב-2009 להפוך את "נייט הגדול" לסדרת ספרים.
ספרי הסדרה יצאו בעברית בהוצאת כתר ספרים.
הקומיקס זכה גם לסדרת טלוויזיה בעלת אותו שם המשודרת בערוץ ניקלודיאון.
נייט רייט: הגיבור המרכזי של סדרת הספרים.
נייט בן 11, הוא תלמיד כיתה ו' בבית הספר היסודי ע"ש וושינגטון.
הוא מאוהב בג'ני, ילדה בכיתתו, וחושב שנועד לגדולות.
חבריו הטובים של נייט הם טדי ופרנסיס.
נייט מתעב את ארתור, חברהּ של ג'ני.
נייט חבר בצופים ופעמים רבות עושה מעשי קונדס ונשלח הרבה פעמים לחדר הריתוק.
נייט סובל מאליורופוביה (פחד מחתולים).
פרנסיס באטבי פופ: חברו הטוב ביותר של נייט.
הוא מרכיב משקפיים ויש לו חתולה בשם פלפל, אשר שפיצי מאוהב בה.
טדי לותם אורטיז: חברו השני של נייט.
טדי משתף במתיחות שמארגן נייט, ומציק לו פעמים רבות.
אביו עומד בראש גדוד הצופים של נייט.
ארתור פשקוב: ילד אינטליגנט וחכם הלומד בכיתתו של נייט.
האנגלית שארתור מדבר היא שגויה בחלקה.
נייט מקנא בארתור, וקורא לו "המושלם".
ג'ני ג'נקינס: לומדת בכיתתו של נייט.
נייט מאוהב בה, אף על פי שג'ני שונאת אותו.
רובי דינסמור: לומדת בכיתתו של נייט ויושבת מאחוריו.
מושא אהבתם של נייט ורנדי בספר השמיני.
ג'ינה המפיל - טומס: ילדה מחוננת הלומדת בכיתתו של נייט.
נייט וג'ינה שונאים אחד את השני ובספר השני נאלצים לעשות ביחד עבודה על בן פרנקלין.
פעמים רבות ג'ינה מלשינה על נייט, כאשר עושה מעשי קונדס.
ג'ינה היא האויבת המושבעת של נייט, היא מנסה לסבך את נייט בצרות אך פעם אחת היא סיבכה בצרות את עצמה.
דידי הולווי: ילדה הלומדת בכיתתו של נייט.
היא ראש חוג הדרמה והיא גם אוהבת לדבר הרבה.
מרטי רייט: אביו הגרוש של נייט ואלן.
נייט מבקש ממנו לקנות לו כלב, אך מרטי לעולם אינו מסכים.
גברת גודפרי: המחנכת של נייט והמורה השנואה עליו ביותר.
נייט המציא לה כינויים רבים כגון "ונוס מסילו", "גודזילה" ו"הצד האפל של הירח".
צ'אד אפלווייט: אחד מחבריו של נייט.
הוא ילד שמנמן, ג'ינג'י ומנומש, שמח מאוד כל הזמן.
פעמים רבות, צ'אד עוזר לנייט.
ועושה לנייט מזל בנייט הגדול 6.
אלן רייט: אחותו של נייט.
בת 15. מוריו של נייט מעריכים את אלן ואומרים לו פעמים רבות שהוא צריך להתנהג כפי שהיא מתנהגת, דבר שמרגיז את נייט.
שפיצי: כלבו של מר יוסטיס.
נייט קורא לו "הכלב הכי חנוני", מכיוון שהוא לובש סוודר סגול וצווארון אהיל.
שפיצי אוהב את החתולה של פרנסיס, פלפל.
בספר השלישי נייט נפצע בגללו.
טד רייט: הדוד הילדותי של נייט, שעדיין גר עם הסבא והסבתא של נייט.
הוא הופיע לראשונה כאשר נייט היה שיצבע את הבית של הסבא והסבתא שלו, שבו, במקום לעזור לנייט, הוא בילה את זמנו בשחזור Battlestar: Galactica.
ורן ומארג' רייט: הסבא והסבתא של נייט ואלן, וההורים של אביו.
מר גלווין: המורה למדעים בחטיבת הביניים ע"ש וושינגטון.
נייט מכנה אותו "המאובן העתיק".
רנדי בטאנקורט: ילד הלומד בכיתתו של נייט.
רנדי וחבורתו נטפלים לנייט פעמים רבות.
בספר החמישי מציק לפרנסיס הרבה בגלל שמו השני (באטבי).
בספר השמיני הופך להיות חבר של נייט ומשחק בקבוצת הפריזבי של נייט וחבריו.
המנהל ניקולס: מנהל חטיבת הביניים.
נייט ביחסים ספק טובים, ספק רעים איתו.
"נייט הגדול" עוקב אחר ההרפתקאות והכישלונות של נייט רייט, תלמיד כיתה ו', חבריו לכיתה ומוריו.
הוא מתואר כילד עם עניין מועט בלימודים או עמידה בסטנדרטים, גישה אשר הובילה אותו לכמה סכסוכים עם המורה הגברת גודפרי, שאותו הוא רואה כאויב.
רצועות גם מתמקד בחיים בביתו של נייט, וחברויות עם החבר הכי טוב שלו פרנסיס וטדי.
GoComics תיאר את הסדרה באופן הבא:
במענה על שאלות ממעריצים בוושינגטון פוסט פירס חשף את הדברים הבאים על היצירה של הרצועה:
הדמות היא גם המוקד של אי וירטואלי במשחק של הילדים באינטרנט Poptropica.
ניידת משטרה היא כלי תחבורה, לעיתים רבות מכונית, המשמש את המשטרה במגוון פעולות משטרתיות.
ניידת המשטרה משמשת לעיכוב זמני של חשודים עד להגעה לתחנת המשטרה וכן לשינוע שוטרים ברחבי מקום שיפוטם.
הרכב מצויד בפנסים מהבהבים וצבוע בצבעים בולטים המבדילים אותו בקלות מרכב פרטי.
במקרים כגון מרדף, או אירועים הדורשים הגעה מיידית מופעלות סירנות וניידת משטרה מקבלת קדימות בכבישים.
ניידות משטרה כוללות גם אמצעי קשר ולעיתים אף מסוף מחשב המחובר לרשת המשטרתית.
בתא המטען נמצא ציוד עזר נוסף, כגון כלי נשק ארוכים או צוותיים ומחסום משטרה מתקפל.
בישראל, משמשות ניידות המשטרה לתפקידים של משטרת ישראל.
על ניידות המשטרה בישראל מופיע בצידן הכיתוב "משטרה" בעברית ובאנגלית (Police).
לוחית הרישוי של ניידת משטרה ישראלית מתחילה באות "מ" ולאחריה מופיע מספר הרישוי בצבע לבן על רקע אדום.
על ניידות המשטרה מותקן צפירור (הלחם של צפירה + אור (בסלנג: צָ'קָלָקָה)) המפיק אור כחול, או שילוב של אורות כחולים ואדומים.
מערכת הכריזה בצפירור מאפשרת לשוטרים בניידת לכרוז.
בעבר, ניידות המשטרה הישראליות היו לבנות, אולם הוחלפו בצבעים כחול-שחור ולבן (כמו הניידות בארצות הברית), לאחר שמחקרים שנעשו הוכיחו כי צבעים אלו נתפסים בעיני הציבור כמרתיעים יותר, אחר כך שולב גם צבע צהוב בעיצוב.
בשנת 2019 הוחלפו כחצי מהניידות (במיוחד באזור המרכז) מטויוטה קורולה לסקודה סופרב.
בין דגמי הרכב ששימשו או משמשים כניידות משטרה, היו:
פורד אסקורט: שימשה כרכב מבצעי במערך הסיור, התנועה, הבילוש והחקירות וכרכב מפקדים, משנת 1972 ועד 1978. דגמי האסקורט נרכשו במקביל לפורד קורטינה, וסימלו את מעבר המשטרה למכוניות מתוצרת פורד, לאחר הלארק והקונטסה.
הן הורכבו החל בסוף שנות ה-60 במפעלי תעשיות רכב בנצרת עילית, ממכלולים שנרכשו בגרמניה או אנגליה ועם מנועי 1.1 ליטר או 1.3. במקביל לתפעולה כניידת מבצעית, שמשה האסקורט 1.1 גם כרכב שירות למפקדים בדרגות ניצב-משנה וסגן-ניצב.
מכוניות המפקדים נרכשו בצבע לבן או כחול כהה, ואילו ניידות מבצעיות נצבעו בצבעי המשטרה.
סובארו לגאסי: בשנות ה-2000 שירתו כ-140 רכבים מדגם סובארו לגאסי B4 כניידות.
סקודה אוקטביה: בשנת 2006 רכשה כ-200 רכבים מדגם סקודה אוקטביה כניידות.
טויוטה קורולה: בסביבות שנת 2012 נכנסו לשירות המשטרה גם רכבי טויוטה.
סקודה סופרב: בסביבות 2011 נכנסו לשירות כרכב צמוד לקצינים בכירים מדרגת ניצב ומפקדי תחנות, משמשות גם את יחידת התנועה.
קיה סורנטו: משמשת כניידת סיור רכב, זהו הרכב המשטרתי הנפוץ ביותר.
סיטרואן ברלינגו: מסביבות 2002 נכנסו לשירות כרכב שמשמש את יחידות המז"פ וכן יחידות כלבנים ובוחני תנועה ובמספר תחנות משמש אף כניידת סיור.
טויוטה לנד קרוזר בסביבות שנת 2006 נכנסו לשירות ביחידות מג"ב.
שברולט סוואנה: רכב מסוג מסחרית, נכנס לשירות בסביבות 2005 ומשמש כרכב של יחידת יס"מ וכן כרכב חבלן וכו'.
נייג'ל פול פרג' הוא פוליטיקאי בריטי, יו"ר מפלגת Reform UK וחבר הפרלמנט מטעם קלקטון מאז 2024. היה חבר הפרלמנט האירופי מטעם דרום-מזרח אנגליה מ-1999 עד שבריטניה עזבה את האיחוד האירופי ב-2020. בשנים 2006–2009 ו-2010–2016 כיהן כיושב ראש מפלגת העצמאות הבריטית (UKIP).
שייך לימין השמרני והיה ממנהיגי האירוסקפטים, מתנגדי האיחוד האירופי.
עד למימושו של הברקזיט היה מראשי המטיפים לפרישת ארצו מהאיחוד ולפירוק האיחוד האירופי בכלל.
בעת משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016) היה מחשובי הקוראים להצביע בעד הפרישה.
לאחר ניצחון האירוספקטים במשאל הוא פרש מהנהגת יוקי"פ, ובדצמבר 2018 עזב את מפלגתו לחלוטין בטענה שנעשתה ימנית ולאומנית מדי לטעמו.
במרץ 2019 התמנה ליושב-ראש "מפלגת ברקזיט" האירוסקפטית, ששינתה את שמה ל-Reform UK ב-2021.
פרג' התפרסם כמתנגד להגירה המונית לבריטניה, הן ממזרח אירופה והן מהעולם השלישי, כולל הגירת מוסלמים למערב אירופה.
כמו כן הוא מסתייג מהרב-תרבותיות ומבקש להדגיש את הזהות הבריטית.
במישור הכלכלי הוא תומך בקיצוץ עמוק בביורוקרטיה הממשלתית ובהורדת מיסים.
פרג' נולד ב-1964 בדאון, בדרום מערב לונדון רבתי.
אמו, ברברה פרג' (נולדה סטיבנס) גידלה אותו לבדה החל מגיל חמש, לאחר שאביו, סוכן מניות אלכוהוליסט בשם גאי יוסטוס אוסקר פרג', נטש את המשפחה.
שם המשפחה פרג' בא ממוצאו הצרפתי של אחד מאבות אבותיו של פרג', ז'ורז', הוגנוט שנמלט מצרפת של לואי ה-14 הקתולי לאנגליה.
בנוסף, יש למשפחת פרג' גם שורשים גרמניים רחוקים.
פרג' למד וסיים בית ספר תיכון בלבד וכבר בימי לימודיו הצטרף למפלגה השמרנית והיה פעיל בה.
בלי לנטוש את הפעילות הפוליטית, בהיותו בן 18 החל לעבוד כסוכן מניות, בדומה לאביו לפניו, בעיקר בבורסת הסחורות של לונדון.
פרג' הצטרף כאמור, למפלגה השמרנית כבר בראשית שנות ה-80, כשהיה עדיין בבית ספר תיכון.
כעשור לאחר מכן, ב-1992 הוא פרש ממנה כאות מחאה על חתימת אמנת מאסטריכט על ידי ממשלת ג'ון מייג'ור השמרנית ושנה לאחר מכן היה בין מייסדי מפלגת העצמאות הבריטית - UKIP, מתחיל בכך בעצם את הקריירה הפוליטית הממשית שלו.
קבוצה של פורשים מהשמרנים, בהשתתפותו, חברה לארגון בשם "הליגה האנטי פדרלית" (Anti-Federalist League), שהקים פרופסור (בית הספר לכלכלה של לונדון) אלן סקד.
שתי הקבוצות הקימו ביחד את יוקי"פ ובחרו בסקד כמנהיגה של המפלגה החדשה.
פרג' רץ מטעמה של UKIP, לראשונה, בבחירות לפרלמנט האירופי ב-1994 והגיע בבחירות אלה למקום הרביעי במחוזו, עם כ-5% מהקולות.
באותו יום השתתף גם בבחירות משנה מחוזיות, לפרלמנט הבריטי והפסיד גם בהן, כשזכה בקולותיהם של פחות משני אחוזים מהמצביעים.
שלוש שנים אחר כך, ב-1997 הפסיד שוב בבחירות הכלליות לפרלמנט הבריטי, כשהגיע למקום הרביעי במחוזו, עם קצת פחות מ-6% מהקולות.
לקראת הבחירות לפרלמנט האירופי ב-1999 השתנתה לראשונה שיטת הבחירות לפרלמנט זה בבריטניה, לשיטה היחסית - אזורית, וכתוצאה מכך גם מפלגות קטנות יכלו לזכות בייצוג.
מפלגת העצמאות הבריטית קיבלה בבחירות אלה כ-7% מהקולות, לא הרבה יותר ממה שהשיגה בדרך כלל בעבר, אולם הפעם נכנסו לפרלמנט האירופי שלושה נציגים מטעמה (כ-4% מהמושבים הבריטיים בפרלמנט האירופי).
הוא נכנס לפרלמנט האירופי כאחד מנציגי מחוז דרום מזרח אנגליה ומאז שב ונבחר מטעם יוקי"פ, במשך כ-20 שנים, מדי מערכת בחירות לפרלמנט האירופי.
מערכת הבחירות האחרונה בהקשר זה הייתה מערכת הבחירות לפרלמנט האירופי 2014, עת נבחר לתקופת כהונה נוספת בת חמש שנים, כחלק מניצחונה הדרמטי של מפלגתו, בבריטניה (24 מושבים ל-UKIP מתוך 73 המושבים הבריטים, המפלגה הבריטית הגדולה ביותר בפרלמנט האירופי).
במקביל, בכל מערכת בחירות לפרלמנט הבריטי באותה תקופה, הוא נכשל שוב ושוב בניסיונותיו להיבחר, עקב השיטה הרובנית-אזורית (First Past the Post) המעניקה יתרון מובנה למפלגות הגדולות.
הבחירות הכלליות בבריטניה (2015) הביאו את UKIP לשיא כוחה בבריטניה עצמה, כשזכתה ביותר מ-12% מהקולות והייתה למפלגה השלישית בגודלה בבריטניה מבחינת מספרי המצביעים.
עם זאת, עקב שיטת הבחירות האזורית-רובנית זכתה המפלגה לנציג אחד בלבד (מתוך 650 חברי פרלמנט) ופרג' עצמו הגיע רק למקום השני במחוז הבחירה שלו, אחרי השמרן פול מק'ינלי ולא נכנס לפרלמנט.
פרג' הודיע למחרת בחירות 2015 על התפטרותו מהנהגת UKIP, אך הוועד המנהל של המפלגה סירב לקבל זאת והוא חזר למשרת מנהיג המפלגה ב-11 במאי.
התחזקותה זו של יוקי"פ יחד עם ניצחונה בבריטניה בבחירות 2014 לפרלמנט האירופי היוו גורם חשוב בהחלטתו של ראש הממשלה דייוויד קמרון להבטיח כי יקיים משאל עם על חברות באיחוד האירופאי.
המשאל נערך ב-23 ביוני 2016, ופרג' ניהל תעמולה למען יציאה במשך כל החודשים שקדמו לו והואשם בגזענות נגד מהגרים ובאיום על הכלכלה הבריטית.
לאחר שזכו מצדדי היציאה, הודיע שכל יעדיו הפוליטיים התמלאו וב-4 ביולי 2016 התפטר מתפקידו כיושב ראש המפלגה.
הוא המשיך לכהן כחבר הפרלמנט האירופי עד יציאתה בפועל של בריטניה מהאיחוד בסוף ינואר 2020.
ב-4 בדצמבר 2018 פרש מיוקי"פ במחאה על מה שהגדיר כאיסלאמופוביה חמורה ותמיכה בעבריינים אלימים כטומי רובינסון מצד היו"ר ג'ררד באטן.
מנהיגה ומייסדה של מפלגת העצמאות הבריטית פרופסור אלן סקד, פרש ממנה ב-1997, ואחריו כיהנו בראשותה, בזה אחר זה, כמה אישים אחרים.
בספטמבר 2006 פרש מתפקידו מנהיגה מאז 2002, רוג'ר קנפמן, בתום קדנציה אחת בלבד ופרג' התמודד לראשונה על ראשות יוקי"פ.
בבחירות הפנימיות במפלגה הוא זכה ברוב יחסי של 44% מהקולות (הבא אחריו קיבל כ-23%).
פרג' כיהן כמנהיג המפלגה במשך כשלוש שנים, הוביל אותה להישג מסוים בבחירות לפרלמנט האירופי ביוני 2009, אף כי עדיין לא לניצחון.
בספטמבר 2009 התפטר מתפקיד מנהיג המפלגה (ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-27 בנובמבר 2009), מתוך מחשבה שיזכה במקום בפרלמנט הבריטי בבחירות הכלליות שהתקיימו במדינה במאי 2010. איש ממועמדי המפלגה לא זכה במושב בבחירות לפרלמנט.
בעקבות כישלונו החוזר להיבחר, ולאחר הפסקה של כשנה, שב פרג' והתמודד בנובמבר 2010 על ראשות מפלגתו.
בבחירות אלה הוא ניצח שוב, הפעם עם כ-60% מהקולות, כשהמתמודד הבא אחריו זוכה בכ-20% מהקולות בלבד.
פרג' כיהן עד סוף 2018 כמנהיג המפלגה.
במקביל, הוא כיהן גם כיו"ר משותף, יחד עם פרנצ'סקו ספרוני מ"הליגה הצפונית" האיטלקית, של קבוצת האירוסקפטים "אירופה לחירות ודמוקרטיה" (Europe of Freedom and Democracy), שהוקמה בפרלמנט האירופי ב-2009.
כמנהיג ה-UKIP הוביל פרג' את מפלגתו, ממעמד של המפלגה השלישית בגודלה בבריטניה, למעמדה, נכון למאי 2014, כמפלגה עם מספר המצביעים הגדול ביותר בבחירות לפרלמנט האירופי.
הנסיקה של המפלגה החלה עוד בבחירות 2004 לפרלמנט האירופי, תחת מנהיגותו של רוג'ר קנפמן.
המפלגה זכתה אז בכ-16% מהקולות, והגיעה למקום השלישי.
הייתה זו אמנם עליה של אחוז אחד בלבד לעומת המערכה חמש שנים קודם לכן, אולם היא הגיעה למקום השני, אחרי המפלגה השמרנית עם 28%.
היא גברה על הלייבור שקיבל רק 16%, ועל הליברל-דמוקרטים עם 14%.
במאי 2013 נערכו בבריטניה בחירות מקומיות והמפלגה זכתה בכ-23% מהקולות, מיד לאחר המפלגה השמרנית השלטת, שזכתה בכ-25% מהקולות והרבה לפני הלייבור, שזכה בכ-14% מהקולות בלבד.
בבחירות מאי 2014 לפרלמנט האירופי זכתה יוקי"פ בכ-27% מהקולות בבריטניה (עליה של 4% לעומת הבחירות המקומיות של 2013 וכ-10% לעומת הבחירות הקודמות לפרלמנט האירופי), וניצחה, לפני הלייבור - 24%, והשמרנים - 23%.
במקום הרביעי זכתה מפלגת הירוקים ואחריה הליברל דמוקרטים, שתיהן עם פחות מ-10% מהקולות.
עקב שיטת חלוקת המושבים בפרלמנט האירופי קיבלה בסופו של דבר 24 מושבים, קצת יותר משליש מתוך ה-70 המוקצים לבריטניה, כולל מושב אחד מתוך ששת המושבים המוקצים לסקוטלנד.
הטיימס בחר בנייג'ל פרג' ל"בריטי של השנה" עבור 2014.
ב-4 בדצמבר 2018 פרש פרג' מיוקי"פ, לאחר שורה של תקריות שהציגה את המפלגה באור גזעני וימני, ששיאן היה במינוי טומי רובינסון ליועץ מיוחד ליו"ר ג'ררד באטן.
הוא הודיע כי יוקי"פ מתמקדת יותר מדי ברגשות איסלמופוביים ובהסתה נגד מהגרים, וכי איננה המפלגה האירוסקפטית שבריטניה זקוקה לה.
הוא הצטרף ל"מפלגת ברקזיט" שנוסדה בנובמבר אותה שנה על ידי חברת יוקי"פ פורשת אחרת, קתרין בלייקלוק.
בפברואר הודיע פרג' שמעתה ישב בפרלמנט האירופי מטעם "ברקזיט".
ב-22 במרץ 2019 החליף את בלייקלוק כיושב-ראש המפלגה החדשה, והחל לקרוא לבחירות כלליות כדי לבצע סוף סוף את היציאה מן האיחוד האירופי.
לאחר ההכרזה באוקטובר על בחירות בזק, פרג' הודיע ב-11 בנובמבר כי המפלגה לא תתמודד במחוזות בהם המועמד המכהן הוא חבר המפלגה השמרנית, עקב התחייבותו של בוריס ג'ונסון לממש את יציאתה של בריטניה מהאיחוד האירופי בסוף ינואר 2020.
בבחירות 2019 עצמן הסתבר כי כמעט כל מצביעי UKIP עברו עם פרג' למפלגת הברקזיט.
מפלגת UKIP נעלמה כמעט לגמרי, כשזכתה בכ-23,000 קולות (פחות מ-0.1%), ואילו מפלגתו החדשה של פרג', מפלגת הברקזיט זכתה בכ-2% מהקולות, בערך אותו אחוז קולות שקיבלה UKIP בבחירות הקודמות ב-2017.
לאחר עזיבתה של בריטניה את האיחוד ב-31 בינואר 2020 הופסקה חברותו בפרלמנט האירופי יחד עם שאר החברים הבריטים.
עם הגשמתו את מטרתו המרכזית, הצהיר שמטרתו היא לוודא שיחסי הסחר העתידיים בין בריטניה לאיחוד יממשו את עצמאותה הכלכלית והמשפטית של בריטניה, ולא יכבלו אותה למגבלות הרגולטוריות והכלכליות של האיחוד.
ב-2021 שינתה ברקזיט את שמה ל-Reform UK, ופרג' ויתר על ההנהגה בפועל ומונה לנשיא כבוד.
ב-3 ביוני 2024, לקראת הבחירות, מונה שוב ליו"ר והתמודד במחוז הבחירה קלקטון.
הוא הביס את הטורי המכהן ג'יילס ווטלינג ונבחר לראשונה לפרלמנט, בניסיונו השמיני בחייו.
הנושא העיקרי בו פרג' עסק היה הוצאתה של בריטניה מהאיחוד האירופי.
הוא טען שהאיחוד עולה לבריטניה כ-70 מיליון דולר ליום, ושהוא פוגע בעצמאותה החוקתית והכלכלית של בריטניה ויכולותיה לנהל את ענייניה בעצמה, ומתנגד לכך בתוקף.
לטענתו, בשל מגבלות האיחוד, בריטניה אינה יכולה לנצל כראוי את משאביה ואת פוטנציאל הסחר שלה מול מדינות מחוץ לאיחוד, ובפרט עם ארצות הברית ומדינות חבר העמים הבריטי.
טענה אחרת שלו היא שהאיחוד האירופי אינו גוף דמוקרטי, רבים מבכיריו אינם נבחרים על ידי הציבור, ושמטרתו היא לצבור כוח על חשבון המדינות החברות בו.
כחלק ובמסגרת התנגדותו לאיחוד האירופי הוא פעל בהתמדה לחשיפת שחיתויות ובזבוזים בביורוקרטיה האירופית.
אחת מחשיפותיו הידועות ביותר ארעה ב-2004, כשחשף את העובדה שהנציג הצרפתי הבכיר בפרלמנט ובממשלה האירופית ז'אק בארו הורשע במעילה וקיבל חנינה תוך הסתרת הרשעתו.
החשיפה אמנם לא עזרה יותר מדי ובארו מונה בהמשך וכיהן שש שנים (2004 - 2010) כשר התחבורה ואחר כך המשפטים בנציבות האירופית.
גם במקרים אחרים בהם הוא טען לשחיתויות בממסד האירופי, חולשתה הפרלמנטרית של מפלגתו ושל המפלגות היורוסקפטיות בכלל, בפרלמנט האירופי, מנעה את הדחת הבכירים הרלוונטיים.
ב-2008, בתום נאום של הנסיך צ'ארלס בפני הפרלמנט האירופי, היה פרג' הציר היחיד בפרלמנט שלא קם ממושבו ומחא כפיים לנסיך, דבר שעורר סערה של ממש באיים הבריטים.
היו שהאשימו אותו עקב כך בהתנגדות למלוכה, אך הוא הכחיש זאת ומפלגתו במצעה תומכת במלוכה חוקתית בבריטניה.
פרג' בעד הגבלתה של ההגירה לבריטניה.
לדבריו, עד לעליית הלייבור וטוני בלייר לשלטון בבריטניה, היגרו אליה כ-30,000 איש מדי שנה.
לעומת זאת, קצב ההגירה הנוכחי לבריטניה מגיע לכ-500,000 איש בשנה ופרג' האשים בכך את התקנות השונות של האיחוד האירופי, המאפשרות ואף מחייבות קליטת מהגרים לאירופה ולכל אחת ממדינותיה, ובין מדינות אירופה לבין עצמן ומבטיח כאמור לפעול להקטנתם של מספרים אלה.
הוא מבדיל בהקשר זה בין פליטים אמיתיים, אשר יש לאפשר את כניסתם למדינה, לבין מהגרים, אשר כל מטרתם לסחוט כספים מהמדינה במקום לעבוד ואם הם כן עובדים, אזי הם עושים זאת מתחת לשכר המינימום ופוגעים בכך בשכבות החלשות של האוכלוסייה הבריטית.
פרג' ניהל מאבק נגד אישור זכותם של אזרחי החברות החדשות באיחוד, רומניה ובולגריה, לעבור לארצו ולקבל תשלומי רווחה; הוא עורר סערה ציבורית והואשם בגזענות נגד מזרח-אירופאים כשאמר שהיה מודאג אם רומנים היו עוברים לגור בשכנותו ושתושבי מדינות אלה בוודאי יתפתו לעבור למדינה מתורבתת, אמירות מהן חזר אחר כך.
כמו כן, הביע חשש מהגידול באוכלוסייה הפולנית בבריטניה ומסירובה לקבל את התרבות המקומית.
עיתון רומני גדול פתח בתגובה במערכת פרסום נגד פרג'.
מאידך, האשים בעל-הטור הימני פיטר היצ'נס את היוצאים נגדו על עמדתו לגבי רומנים בצביעות, ותהה מדוע לא נרשם זעזוע דומה כשהמשטרה החלה לתלות בלונדון מודעות ברומנית המזהירות כייסים מעונש.
פרג' הביע דאגה מהיווצרותה של קהילה מוסלמית בדלנית בבריטניה ואף הביע זעזוע לנוכח קריאתו של מנהיגה הקודם של הכנסייה האנגליקנית, הארכיבישוף מקנטרברי רואן ויליאמס, להכרה בתקפותה של השריעה, הדין האסלאמי, בבריטניה.
בנושאים אחרים: פרג' דוגל במדיניות חוץ בדלנית.
במסגרת זו התנגד למשל לכל השתתפות צבאית של בריטניה בסכסוכי חוץ, כדוגמת אפגניסטן, עיראק, ועוד.
כשעלתה האפשרות של תקיפה אווירית כנגד סוריה, בשל המתקפה הכימית בע'וטה, היה פרג' בין המתנגדים להשתתפות בהתקפה זו.
הוא מתנגד לכל הגבלה על סחר החוץ, או העדפה בסחר כזה למדינות האיחוד האירופי.
כחלק ממדיניות זו הוא גם התנגד לסנקציות כלכליות כלשהן על מדינות זרות.
כך התנגד לסנקציות הכלכליות שהוטלו על איראן כדי להביא אותה להסכים לפירוק פוטנציאל הנשק הגרעיני שלה.
פרג' הודיע שהוא מוכן לבדוק אפשרות ללגליזציה של השימוש בסמים קלים, בשל העובדה שהמלחמה בשימוש בהם כשלה זה מכבר.
לקראת הבחירות הכלליות בבריטניה (2015) קרא לחסוך מיליארדי ליש"ט באמצעות ביטול נוסחת בארנט, לפיה מחושב התקציב הניתן לאומות הבית סקוטלנד וצפון אירלנד על בסיס מדד התואם להוצאה באנגליה וויילס.
פרג' האשים את הממשלה בהשלכת כספם של משלמי המיסים האנגליים "מעבר לחומת אדריאנוס", הערה שעוררה מחאה בסקוטלנד.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הביע תמיכה במועמדותו של הסנאטור ראנד פול אך לאחר שזה פרש מהמירוץ ולאור תוצאות יום שלישי הגדול, הצטרף למספר פוליטיקאים ימניים ביניהם ז'אן מרי לה פן וחרט וילדרס שהביעו תמיכה במועמדותו של דונלד טראמפ.
הוא שב והביע תמיכה בטראמפ לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020.
פרג' מביע דעות פרו-ישראליות ובמפלגתו הקודמת, UKIP קיים לובי פרו-ישראלי חזק, גם אם קיים לצדו גם לובי פלסטיני (UKIP Friends of Israel).
חברי הפרלמנט האירופי מטעם המפלגה התנגדו למשל, לקריאות להשעות את הסכמי הסחר עם ישראל והתנגדו בקולניות לסיוע כספי לרשות הפלסטינית, בטענה שחלקה מופנה לבתי ספר המחנכים את הדור הבא לג'יהאד ולפעולות התאבדות.
לצד האהדה לישראל התקיימו בשורות מפלגתו UKIP גם תופעות אנטישמיות, בעוד שהוא עצמו הכריז כי הוא מתנגד לאנטישמיות, בלי קשר לדעותיו בעד ישראל.
ביולי 2013 הביע תמיכה ביהודים ובמוסלמים במאבק על השחיטה והד'ביחה.
נישא לראשונה ב-1988, לגרייני הייז, התגרש ב-1997 ונישא בשנית ב-1999 לקירסטן מאהר, ילידת גרמניה.
יש לו ארבעה ילדים, שניים מכל נישואין.
פרג' גר בדאון, סמוך לביתה של אמו.
פרג' הוא אנגליקני פעיל, והגדיר את עצמו כ"אדם מאמין, אם כי נאבק במקצת." הוא אמר כי הכנסייה הייתה "אסון" במהלך הדור האחרון, וכי אם היה מבקר באופן סדיר יותר היה כנראה הופך לקתולי, דבר ששקל "מספר פעמים."
ניידהרט פון רוינטאל היה מלחין ומשורר גרמני בימי הביניים, תפקיד שכונה אז מינזנגר.
כמשוער, עסק ניידהרט במוזיקה באופן מקצועי בבוואריה, וכמינזנג, היה פעיל במיוחד בשנים 1210–1236. ברבות הימים היה לזמר בחצרו של פרידריך השני בווינה.
ניידהרט ידוע בסגנונו העוקצני וההיתולי, אשר בא לידי ביטוי לדוגמה בשירו 'עת מאי' (Meienzît), המתאר תחילה את רוגע האביב, אך חיש מהר עובר להלבנת פני אויביו וחבריו הבלתי נאמנים של ניידהרט.
נתן ג'יי "נייט" ברקוס הוא מעצב פנים יהודי אמריקאי, מחבר ומנחה טלוויזיה.
הוא מנהל את חברת העיצוב פנים בשיקגו "Nate Berkus Associates" והיה אורח קבוע בתוכנית אופרה וינפרי כיועץ לעיצוב פנים וכן הפתיע לא פעם חלק מהאורחים בעיצוב פנים של בתיהם.
התוכנית האישית שלו, התוכנית של נייט ברקוס פורסמה לראשונה לשידור ב-13 בספטמבר 2010, שמייעצת בנושאי עיצוב, תרבות והמלצות לשיפור הבית.
התוכנית בוטלה אחרי הסיום של העונה השנייה ב-24 במאי 2012.
ברוקס נולד במחוז אורנג' מחוז קליפורניה, וגדל בעיקר במיניאפוליס.
הוא יהודי, והומוסקסואל מוצהר שנולד לננסי גולדן, הידועה מהרשתות HGTV ו-DIY, ולמייק מייסד National Sports Collectors Convention.
הוא למד באקדמית קושינג, פנימייה באשבורנם, מסצ'וסטס.
הוא החל לעבוד בעיצוב מייד לאחר שעזב את התיכון והתמחה בדומיניק אורינטיס (Dominique Aurientis) שבפריז ובסות'ביס (Sotheby's) בשיקגו.
ברוקס סיים לייק-פורסט קולג' בשנת 1994 עם תארים בצרפתית וסוציולוגיה.
בשנת 1995 ברוקס הקים את החברה שלו, Nate Berkus Associates בשיקגו.
ברוקס קשור לדייב ברוקס, יזם של קרנות הון בסיכון, לאדריכל בארי ברוקס, לאמן גונתר ברוקס, לג'וש ברוקס מתוכנה לטובת הציבור, למנהל הקזינו אריק דוד ברוקס ולעורך דין מאט ברוקס.
בחודש דצמבר 2004 ברוקס ובן זוגו, הצלם פרננדו בנגוג'יה (Bengoechea) היה בחופשה באתר נופש בחוף סרי לנקה כאשר הצונאמי באוקיינוס ההודי של שנת 2004 פגע.
ברוקס הופיע בתוכנית של אופרה וינפרי ביום 17 בינואר 2005, כדי לדבר על הסבל הזה והאובדן של בן זוגו.
אחרי כמעט שנה של היכרויות, ברוקס התארס לג'רמיה ברנט באפריל 2013. הם נישאו ב-3 במאי 2014 בניו יורק.
בתחילת 2014, בני הזוג הופיע על מודעות "True Outfitters" לבננת ריפבליק בעיתונים InStyle ורולינג סטון..
הניו יורק טיימס ציין שהם היו בני זוג בני אותו מין הראשון שהופיע במודעות למגזינים.
בנובמבר 2005 הוצאת הספרים היפריון ספרים הוציאו את ספרו של ברוקס "Home Rules: Transform the Place You Live into a Place You'll Love", מדריך "צעד אחר צעד" לעיצוב בית ודקורציה.
בשנת 2005 ברוקס החל למכור את הסחורה שלו Linens 'n Things ברחבי צפון אמריקה.
ברוקס היה מארח תוכנית הריאליטי Oprah's Big Give שעלתה לראשונה ב-2 במרץ 2008, והסתיימה ב-20 באפריל באותה שנה.
ב-13 במאי 2008, הוכרז על ידי רשת ABC כי התוכנית לא תחודש לעונה שנייה.
ב-13 בספטמבר 2010 הופיע לראשונה כמנחה תוכנית משלו, "נייט ברקוס מארח", ששודרה בישראל בערוץ החיים הטובים.
נייט אבנר הוא שחקן פוטבול ורוגבי אמריקאי.
שיחק בניו יורק ג'איינטס ובניו אינגלנד פטריוטס מליגת ה-NFL והיה חבר סגל נבחרת ארצות הברית ברוגבי שביעיות לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
אבנר נולד בדבלין שבאוהיו, בנם של אם נוצרייה, ננסי פריצ'ט, ואב יהודי, ג'ף אבנר.
הוריו התגרשו כשהיה בן שלוש.
אביו של אבנר היה שחקן רוגבי באוניברסיטת מינסוטה ומאמן בתיכון באוהיו, ב-2008 נרצח במהלך שוד במוסך בבעלותו.
אבנר החל לשחק רוגבי בגיל צעיר והתאמן תחת הדרכתו של אביו בתיכון.
בגיל 16 היה לשחקן הצעיר ביותר בנבחרת ארצות הברית ברוגבי שביעיות עד גיל 19. הוא נבחר לשחקן המצטיין של הנבחרת עד גיל 19 באליפות העולם ב-2007 ולשחקן המצטיין של הנבחרת באליפות העולם עד גיל 20 ב-2008.
אבנר למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו, לאחר שנתיים החליט לנסות ולהצטרף לנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה והיה הסטודנט היחיד שעבר את מבחני הקבלה לקבוצה בינואר 2009. אבנר נהיה לשחקן הגנה מצטיין ומנהיג בקבוצה בעונות 2009 עד 2011. ב-2010 זכה עמה ברוז בול לאחר ניצחון על אוניברסיטת אורגון.
בדראפט ה-NFL של 2012 נבחר בסיבוב השישי על ידי ניו אינגלנד פטריוטס, בה הפך לשחקן הרכב בקבוצה המיוחדת.
בעונת 2014 זכה עם הפטריוטס בסופרבול XLIX.
במרץ 2016 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בקבוצה.
במסגרת החוזה קיבל אישור מיוחד לנסות ולהתקבל לנבחרת הרוגבי שביעיות של ארצות הברית לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, על אף שהדבר יהיה על חשבון השתתפותו במחנה האימונים של הקבוצה.
לאחר מספר חודשים של משחקי מבחן ואימונים נבחר אבנר ביולי 2016 לחבר סגל המשלחת האולימפית.
בטורניר האולימפי שיחק אבנר בכל שלושת משחקי השלב המוקדם בו הודחה ארצות הברית, הוא הבקיע טריי בניצחון על נבחרת ברזיל וטריי נוסף בהפסד לנבחרת פיג'י.
בעונת 2016 זכה עם ניו אינגלנד בסופרבול LI.
עונה לאחר מכן נפצע בברכו במהלך המחזור ה-12 במהלך הטעייה ונאלץ להחמיץ את שאר המשחקים.
לפני תחילת עונת 2018 חתם על הערכת חוזהו לשתי עונות נוספות.
הוא סייע לקבוצה לזכות בסופרבול LIII באותה עונה.
במרץ 2020 חתם על חוזה לעונה אחת בניו יורק ג'איינטס.
ניידות חברתית (נקראת גם ניעות חברתית או מוביליות חברתית, באנגלית: Social Mobility) היא מושג בסוציולוגיה, המתאר את היכולת של אדם או משפחה לשנות את מעמדם הכלכלי־חברתי.
הגורמים המרכזיים המשפיעים על היכולת לניידות חברתית הם: הון חברתי, מקום מגורים, השכלת הורים, בריאות, מעמד הורים, מבנה משפחתי, העברת נכסים בין־דורית וחינוך איכותי ונגיש.
הניידות יכולה להיות כלפי "מעלה" או כלפי "מטה" (לטובה או לרעה), כאשר לכל תזוזה יש השפעה על חיי האדם או המשפחה.
כאשר אי־השוויון בין מעמדות חברתיים גדל, כך פוחת הסיכוי לניידות חברתית, כלומר קשה יותר לטפס בסולם המעמדות.
הניידות החברתית נמדדת לרוב בצורה כמותית ובמונחים של שינוי ביכולת הכלכלית, כלומר שינויים בהכנסה או בעושר.
משלח יד הוא מדד מקובל נוסף לחקר ניידות חברתית.
אפשר למדוד ניידות חברתית בהתייחס למגוון תחומים, כמו בריאות או הישגים חינוכיים, בנוסף לרמות הכנסה.
ניתן להבין את הניידות החברתית כתזוזה כלפי "מעלה" ו"מטה", לפיה אנשים רואים אם נסיבותיהם טובות יותר או פחות מאלה של הוריהם או בקרב בני גילם.
הניידות החברתית משמעותית עבור אנשים מרקע חברתי־כלכלי נמוך, והיא מבטאת את יכולתם לפעול לשיפור מיקומם בסולם החברתי־כלכלי, בנפרד ממאפיינים שאינם תלויים בהם, כגון הרקע שלהם, המקום בו גדלו או שיוכם האתני.
את רעיון הניידות החברתית ניתן להבין באופן יחסי או במונחים מוחלטים בין הדורות.
ניידות חברתית הייתה אחד הנושאים הבוערים בחקר ההיסטוריה החברתית בשנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20. חוקרים בחנו ניידות חברתית משתי סיבות עיקריות.
ראשית, על מנת לבדוק האם חברות מודרניות הגדילו או הפחיתו את סיכויי העלייה בסולם החברתי.
שנית, לצורך חקירה בתולדות הניידות החברתית בראייה השוואתית.
למשל, חוקרים אירופאים ואמריקאים בחנו את מיתוס ההזדמנויות לעלייה חברתית באמריקה, שהיו ייחודיים בהשוואה לאירופה.
חקר הניידות החברתית תרם לתחומי ההיסטוריה, הסוציולוגיה והמחקר הפוליטי.
הסוציולוג והפעיל הפוליטי, פיטרים סורוקין, הציג לראשונה את מושג הניידות החברתית בספרו "ניידות חברתית ותרבותית" (1927).
סורוקין קבע כי אין חברה פתוחה לחלוטין (כגון מערכת המעמדות) ואין חברה סגורה לחלוטין (כמו מערכת הקסטות בהודו).
בנוסף, אין שתי חברות זהות מבחינת התנועה המותרת, ומהירות הניידות החברתית יכולה להשתנות מתקופת זמן אחת לאחרת, תוך תלות במאפייני החברה.
שינוי חברתי יכול להתרחש לאורך זמן, כאשר אנשים עוברים ממעמד אחד לאחר בעקבות אינטראקציות חברתיות שונות, במהלכן אנשים מתחרים ומשתפים פעולה עם אחרים כדי לעלות בסולם הניידות החברתית.
הגורמים המשפיעים על ניידות חברתית
פערים חברתיים, לרוב, אינם נובעים מהבדלים גנטיים או אינדיבידואליים.
הם נוצרים ומתבססים על ידי תהליכים ומנגנונים חברתיים, שמעמיקים את אי־השוויון במתן הזדמנויות.
סימנים לניידות חברתית, כגון חינוך ובריאות, יכולים לשמש לחיזוי של ניידות של אדם או קבוצה בחברה מרובדת.
לדוגמה, הורים ממעמד סוציו־אקונומי גבוה יכולים לשלוח את ילדיהם לתוכנית חינוך מוקדם, על מנת להגביר את סיכוייהם להצלחה בלימודים בשנים המאוחרות יותר של חייהם.
גורמים נוספים המשפיעים על הניידות החברתית הם הון חברתי, הון תרבותי, תעסוקה, בריאות והשפעות אזוריות־גאוגרפיות.
ניידות חברתית יכולה להתרחש בצורות שונות, ואנשים יכולים לחוות סוגים שונים של ניידות בשלבים שונים של חייהם.
סוגי הניידות אינם בהכרח תלויים זה בזה, ולעיתים קרובות הם יכולים לחפוף.
נהוג לחלק את סוגי הניידות לשתי קטגוריות עיקריות: ניידות אופקית וניידות אנכית.
מתרחשת כאשר אדם משנה את עיסוקו, אך מעמדו החברתי־כללי נותר ללא שינוי.
למשל, אם רופא עובר מטיפול ברפואה להוראה בבית ספר לרפואה, העיסוק השתנה, אך יוקרתו ומעמדו החברתי ככל הנראה נותרו זהים.
סורוקין מתאר את הניידות האופקית כתמורות דתיות, טריטוריאליות, פוליטיות או אחרות ללא שינוי בעמדה האנכית.
מתרחשת כאשר אדם עובר ממעמד נמוך למעמד גבוה יותר (או להפך).
סורוקין, בספרו, הגדיר זאת כ"טיפוס חברתי ושקיעה חברתית".
מתארת מצב של עלייה למצב כלכלי מיוחס יותר בחברה.
בחברה "פתוחה" מה שנדרש לצורך ניידות כלפי מעלה הוא לרוב חינוך ועבודה קשה.
"הצלחה" נקבעת על ידי הישגים פרטניים ולא על בסיס רקע משפחתי.
לעומת זאת, בחברות סגורות יש מעט ניידות כלפי מעלה, אם בכלל.
למשל, ילדים להורים ממעמד הפועלים עשויים בסופו של דבר להגיע לעיסוקים של מעמד הפועלים בעצמם, וההישגיות החינוכית שלהם נקבעת במידה רבה על ידי ההישגים החינוכיים של הוריהם.
ניידות כלפי מעלה עשויה לכלול גם תפקידים בכירים יותר באותה קבוצה חברתית.
עם זאת, ניידות זו, אף על פי שהיא נתפסת כדבר טוב, עשויה לגבות מחיר מאנשים פרטיים.
כאשר אדם נע כלפי מעלה, לעיתים קרובות הוא צריך להשאיר מאחוריו סביבה מוכרת, כמו משפחה, ומקומות מעברו.
ייתכן שיהיה עליו לשנות את צורת חשיבתו והתנהגותו.
הוא יצטרך להסתגל לסביבה חדשה ולאמץ נורמות התנהגות שונות, הנהוגות בחברה החדשה.
ניידות כלפי מטה מתרחשת כאשר אדם עובר ממעמד גבוה בחברה למעמד נמוך יותר.
זה יכול להתרחש למשל כשמישהו נתפס בביצוע מעשה פסול, שעלול לגרום לאובדן משרתו הנוכחית.
ניידות מסוג זה כרוכה בהתמודדות עם פיחות דרסטי ומהיר במעמד החברתי.
אדם החווה אותה עשוי להתקשות להסתגל לסביבה החדשה, מכיוון שהיא אינה דומה לרמת החיים אליה הוא רגיל.
מתרחשת כאשר המעמד החברתי משתנה מדור אחד לדור הבא.
השינוי יכול להיות כלפי מעלה או כלפי מטה.
לדוגמה, אב עבד במפעל ואילו בנו רכש השכלה גבוהה, שמאפשרת לו להיות עורך דין או רופא.
שינוי חברתי מסוג זה מעודד את הבן לאמץ דרך חיים וחשיבה חדשים.
ככלל ניתן לומר שככל שיש יותר התאמה בין הכנסות הילדים וההורים, כך הניידות החברתית פחותה.
התקדמות ברמה החברתית המתרחשת לאורך חייו של אדם.
ניתן להבין ניידות תוך־דורית גם כשינוי במעמד החברתי, המתרחש בקריירה הבוגרת של האדם.
למשל, אדם שעובד כמפקח במפעל, מקבל קידום והופך לעוזר המנהל.
מדד הניידות החברתית של הפורום הכלכלי העולמי מספק הערכה הוליסטית ל־82 מדינות בהתאם לביצועיהן בחמישה מדדים מרכזיים של ניידות חברתית: בריאות, חינוך, טכנולוגיה, עבודה והגנה, ומוסדות.
מדינות בעלות ניידות חברתית גבוהה יותר מספקות הזדמנויות שוויוניות יותר, ללא תלות ברקע החברתי־כלכלי, למיקום הגאוגרפי, למין או למוצא.
ניתן למצוא קשר ישיר בין אי־השוויון בהכנסות המדינה לבין ציון הניידות החברתית שלה במדד.
המדד מצייד את קובעי המדיניות בכלי לזיהוי אזורים לשיפור הניידות החברתית ולקידום הזדמנויות, המשותפות באותה מידה לכלל אזרחיהן, ללא קשר לשלב ההתפתחות שלהן.
מהגרף עולה כי המדינות הסקנדינביות מובילות את המדד לשנת 2020: במקום הראשון דנמרק, עם ציון של 85.2, את המקום השני חולקות נורווגיה ופינלנד (83.6) וסוגרות את החמישייה הסקנדינבית שוודיה (83.5) ואיסלנד (82.7).
מדינות אלה משלבות נגישות לאיכות ושוויון בחינוך, תוך מתן הזדמנויות ותנאי עבודה טובים לצד הגנה סוציאלית איכותית.
נוסף לכך, 13 המדינות המובילות הן מדינות אירופאיות, כאשר קנדה ויפן (מקום ה־14 וה־15 –76.1) הן הנציגות הראשונות של אמריקה הצפונית ואסיה בהתאמה.
במקום ה־82 והאחרון מדורגת חוף השנהב (34.5).
עקומת גטסבי הגדול היא תרשים, שהוצג בשנת 2012, על ידי כלכלן הבית הלבן לשעבר, אלן קרוגר, במסגרת התכנסות של מועצת היועצים הכלכליים.
העקומה מתארת את הקשר בין אי־שוויון לחוסר ניידות חברתית בין־דורית במדינות ברחבי העולם וממחישה את הקשר בין ריכוז העושר בדור אחד לבין היכולת של הדור הבא לעלות בסולם הכלכלי בהשוואה להוריהם.
העקומה מראה שילדים ממשפחות עניות נוטים פחות לשפר את מצבם הכלכלי כמבוגרים במדינות בהן אי־השוויון בהכנסות היה גבוה יותר.
התבוננת בתרשים מראה שככל שהמדינה שוויונית יותר, כך גדל הסיכוי של אדם להשתכר יותר מהוריו ולעלות במעמד החברתי־כלכלי.
הסיבה לכך היא שככל שהפער גדול יותר, קשה יותר לגשר עליו, והפערים העצומים במשאבים המושקעים בכל ילד מהמעמדות השונים, מקשים על כך עוד יותר.
בשנת 2018 ערכה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את "הסקר החברתי", שבמרכזו עמדה סוגיית הניידות החברתית.
הסקר כלל מגוון שאלות, החל בשינויים במהלך החיים, ובעיקר ניידות תעסוקתית, בקרב בני 30 ומעלה: מעבר בין מקומות עבודה, שינויים בתנאי העבודה ושינויים נוספים שהתרחשו בעשור האחרון.
כמו כן, נבחנו עמדות הנדגמים בקשר לשינויים בחייהם, כגון קידום בעבודה, נישואין, לידת ילדים ועוד שאלות נוספות לגבי תעסוקתם.
הסקר אף עסק בניידות מן ההיבט המשפחתי, הדתי ומקום המגורים.
מהסקר עולה כי ככל שההורים הם בעלי השכלה גבוהה יותר, כך גם ילדיהם משכילים יותר.
מבין אלה שלפחות הורה אחד הוא אקדמאי רק לכ־7% בלבד אין תעודת בגרות.
מנגד, נמצא כי למעלה מ־60% מבני 30 ומעלה, שהוריהם חסרי השכלה, לא סיימו את לימודיהם התיכוניים.
מכאן נובע שהשכלת הורים קובעת באופן מובהק את השכלת ילדיהם, וזהו סימן מובהק לחוסר ניידות חברתית.
מהסקר עולה גם שהכנסה תלויה בהשכלה, כלומר נמצא קשר ישיר בין השכלת ההורים להכנסת משק הבית של ילדיהם.
שיעור האוכלוסייה בעלת הכנסה גבוהה, גבוה יותר בקרב מי שאביו אקדמאי, ונמוך יחסית בקרב מי שאביו לא סיים תיכון.
גם לגבי תעסוקה נמצאה ניידות בין־דורית נמוכה.
על פי סקר הלמ"ס, יש התאמה בין רמת התעסוקה של הפרט לרמת התעסוקה של הוריו: ככל שההורים היו בעלי עיסוק הדורש רמת מיומנות גבוהה, כך גם לילדיהם קיים סיכוי הוגן, לעסוק במשלח יד הדורש רמת מיומנות גבוהה יותר.
ישראל נחשבת חריגה במדד עקומת גטסבי הגדולה, שכן על אף אי־השוויון הגבוה המאפיין אותה, רמת הניידות החברתית בה גבוהה מהצפוי (אך עדיין נמוכה מאוד).
מחקר של ה־OECD טוען שבמדדים מסוימים של ניידות חברתית, ישראל נמצאת מעל הממוצע למדינות ה־OECD.
כך לדוגמה, הסיכוי שבן לעובדי "צווארון כחול" בישראל יתקבל למשרת "צווארון לבן", או בתחום מותנה "המלצות אישיות", גבוה מהממוצע.
"מחיר למשתכן" היא תוכנית הדגל הממשלתית בשוק הדיור בישראל, שהובלה בידי שר האוצר לשעבר, משה כחלון.
מטרת התוכנית היא לדאוג לדירה למחוסרי הדיור בישראל ("זכאים"), בדגש על זוגות צעירים ומשפחות צעירות, שטרם הצליחו לרכוש או לשכור כזו.
התוכנית ספגה ביקורת בהקשר של מספר נושאים, ובהם העדפת "בן המקום", היוצרת אפליה פסולה.
"בן המקום" הוא מי שהתגורר ב־3 השנים האחרונות, או ב־4 מתוך 10 השנים האחרונות, בתחום השיפוט של הרשות בה ייבנה הפרויקט.
לדוגמה זוג שבמשך כל חייהם גדלו בפריפריה, נישאו וצברו הון עצמי מצומצם.
אם ירצו לעבור לאחת מערי מטרופולין תל אביב, הסיכויים שלהם לעשות זאת, ללא סיוע מההורים או מהממשלה, נמוכים, שכן אינם בני המקום.
לעומתם, לזוג, שגדל במרכז ישראל ובעל אותו הון מצומצם, יש סיכוי גבוה יותר לזכות בהגרלה.
המשמעות היא צמצום בניידות החברתית, משום שהתוכנית מונעת מאנשים מסוימים, עקב מאפיינים גאוגרפיים, לשפר את מעמדם הכלכלי־חברתי.
בתחילת שנת 2021 הוגשה בקשה לתובענה ייצוגית נגד משרד השיכון ורשות מקרקעי ישראל, 5 שנים לאחר שהחל שיווק דירות במסגרת התוכנית.
הבקשה הוגשה על רקע סעיף "העדפת בן מקום".
לטענת התביעה, הסעיף מנוגד לחוק האוסר אפליה על רקע מקום מגורים ומונע ניידות חברתית, משום שהוא מקשה על זוגות וזכאים מהפריפריה לשפר את רווחתם האישית ולרכוש דירה באזורי הביקוש באחת מהערים באזור תל אביב.
ניידנגין "ניידן" טובשינבאייר (במונגולית: Найдангийн Түвшинбаяр; נולד ב-1 ביוני 1984) הוא ג'ודוקא מונגולי, האלוף האולימפי מאולימפיאדת בייג'ינג 2008 וזוכה מדליית הכסף מאולימפיאדת לונדון 2012 בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
טובשינבאייר מחזיק בשתי מדליות ארד מאליפויות עולם ופעמיים אלוף אסיה.
הוא האלוף האולימפי הראשון של מונגוליה.
ב-16 במאי 2007, זכה טובשינבאייר במדליה המשמעותית הראשונה שלו, מדליית כסף באליפות אסיה שנערכה בכווית סיטי.
בדיוק ארבעה חודשים לאחר מכן הוא התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו וסיים במקום החמישי לאחר שהגיע עד לקרב על מדליית הארד והפסיד לעבדולו טנגרייב האוזבקי.
בפברואר 2008, הוא זכה במדליית כסף בטורניר 'Super World Cup Tournoi de Paris'.