tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טָרקוויניה (באיטלקית: Tarquinia; עד 1872 קוֹרנֶטוֹ - Cornéto ועד 1922 קורנטו טרקוויניה - Cornéto Tarquinia) היא עיר אטרוסקית ורומאית עתיקה בנפת ויטרבו שבמחוז לאציו באיטליה, ומאז שנת 2004 היא מוכרזת כאתר מורשת עולמית.
טרקוויניה, בשמה האטרוסקי "טרח (ו)נה" (Tarch(u)na), התפתחה על גבעה צפונית-מזרחית למיקומה של העיר כיום, והייתה העיר המרכזית בין 12 הערים העיקריות של העם האטרוסקי, שישב במרכז חצי-האי (Dodecapoli Etrusca).
היא קיבלה את שמה משמו של הגיבור המיתולוגי האטרוסקי "טרחונ-וס" (Tarchun-us), מלך מיסיה בצפון-מערבה של אסיה הקטנה.
עוד נזכרה כעיר בה השתקע דֶמאראטוס מקורינתיה, מהגר יווני ולימים אביו של אחד ממלכי רומא, שהגיע לחצי-האי האיטלקי בשנת 655 לפנה"ס.
גם ורגיליוס הזכיר את העיר באיניאידה בשמה הרומאי "טרקוויניאי" (Tarquinii) כמולדתו של דרדאנוס המיתולוגי, והיא אף הייתה מולדתם של שניים משבעת המלכים הראשונים של רומא - טרקוויניוס פריסקוס וטרקוויניוס סופרבוס (המלך האחרון של רומא, שגורש בידי אצילים עם הקמת הרפובליקה).
במאה ה-4 לפנה"ס לחמו בני טרקוויניה מספר פעמים נגד הרפובליקה הרומית, אך לבסוף נכבשה העיר בידי הרומאים בתאריך שאינו ידוע בוודאות, אך ייתכן שסמוך לשנת 281 לפנה"ס.
בתקופה הרומית איבדה העיר מחשיבותה, אך הנמל שלה, גראביסקאי, שימש כמקור ליין ולדיג אלמוגים, ושדות הפשתן והיערות בסביבתה נזכרו בכתביהם של מספר סופרים קלאסיים.
עם זאת, לפולחן המקומי הייתה השפעה רבה על הדת הרומאית, וגם לאחר שהעיר נכבשה בידי הרומאים המשיכה לשבת בה מועצה של 60 כהנים שעסקו בחיזוי העתיד על פי מצב הכבד של בעלי חיים שהוקרבו לאלים.
העיר נותרה בשליטת רומא עד למאה ה-5 עת הייתה לחלק מהממלכה האוסטרוגותית של תאודוריק הגדול.
בשנת 456 לספירה מונה לעיר לראשונה הגמון נוצרי, ובמהלך המאה ה-6 סבלה ממלחמות האוסטרוגותים בביזנטים ולאחר מכן מהפלישה הלומברדית לאיטליה.
הלומברדים שלטו בעיר עד למחצית השנייה של המאה ה-8, עת עברה לשליטת השושלת הקרולינגית.
במישור שמדרום לעיר האטרוסקית-רומית התפתחה בימי-הביניים המוקדמים, וככל הנראה כבר במאה ה-6, עיר נוספת בשם קורנטו, אולי על חורבות 'קוריטו' המוזכרת במקורות רומיים.
בזכות מיקומה האסטרטגי על גבעה בגובה של 132 מטר מעל מישור מרמה (Maremma), הפכה עיר זאת למרכז אזורי, והעיר העתיקה ננטשה כמעט לגמרי פרט לאזור קטן ליד המבצר שכונה 'קסטלינה'.
בסוף המאה ה-10 ובתחילת המאה ה-11 התגלו מחדש שרידיה של טרקוויניה אשר כונו בשמות שונים, אך בדרך כלל בשם "קסטלו טורה די קורניטו" (Castello Torre di Corgnitu) או "צ'יוויטה" (Civita - "העיר").
קורנטו (העיר החדשה) הייתה במהרה לעיר-הנמל החשובה ביותר בחוף הדרומי של המרמה, וזכתה בשנת 1144 במעמד של עיר חופשית.
האתר הידוע ביותר בטרקוויניה הוא הנקרופוליס המוכר יחד עם אתר דומה בצ'רווטרי בסמוכה כאתר מורשת עולמית.
הנקרופוליס בטרקוויניה מכונה "מונטרוצי" (Monterozzi), ונמצאים בו קברים ובהם ציורי קיר עשירים.
מתוך 6,000 קברים שהיו באתר בעבר השתמרו כ-200 בלבד וכ-50 מהם נגישים לציבור הרחב.
חלק מציורי הקיר ששכנו בקברים בנקרופוליס שמורים כיום במוזיאון הלאומי בטרקוויניה (Museo nazionale Tarquiniese) השוכן בארמון ויטלסקי (Palazzo Vitelleschi) במרכזה של העיר.
הארמון נבנה בסגנון הרנסאנס החל ב-1436 ועד 1439 בפקודתו של הקרדינל ג'ובני ויטלסקי.
עם מותו של ויטלסקי היה המבנה למעונם של מספר אפיפיורים, ומאז 1924 הוא משכנו של המוזיאון הלאומי בעיר.
מקדש "ארא דלה רג'ינה" (Ara della Regina) המתוארך למאה ה-4 או ה-3 לפנה"ס הוא אחד הממצאים הארכאולוגיים השמורים בסביבת העיר.
הוא כולל אולם בודד באורך של 44 מטר וברוחב של 25 מטר, ועשוי מטוף שעליו ניצב מבנה מעץ.
עוד ניכרים שרידיה של דרך באורך של 8 ק"מ אשר הקיפה את העיר.
החשובה בין כנסיות העיר היא כנסיית "סנטה מריה דל קסטלו" (Sants Maria di Castello) אשר נבנתה בין השנים 1121-1208. היא ניצבת במקום הגבוה ביותר בעיר בין מגדל "קסטלו" לבי השער העתיק של העיר.
ב-1566 נמסרה הכנסייה לידי הכרמליטים אך שלוש שנים בלבד לאחר מכן חדלה מלשמש ככנסייה והייתה לקסרקטין.
רעידת אדמה חזקה ב-1819 הביאה להתמוטטות כיפת המבנה אך ב-1875 הוא הוכר כאתר לאומי ושופץ.
חזית המבנה מלבנית וקבועות בה שלוש דלתות.
מעל הדלת המרכזית חלון ביפורי ומעל לשמאלית ניצב מגדל פעמונים קטן.
פנים הכנסייה בנוי מספינה מרכזית ושני מעברים המופרדים זה אלה מאלה על ידי עמודים מסיוויים בסגנון נוצרי מוקדם.
טרקלין נייד הוא כלי רכב בשדה תעופה, המשמש להעברת נוסעים בין שערי עלייה למטוס לבין מטוסים.
הרכב הוא למעשה אוטובוס - קרון ובו מושבים לעד כמאה נוסעים, המותקן על גבי שלדה ממונעת.
תחת הקרון מותקן מנגנון המאפשר להגביה או להנמיך אותו, באופן שניתן להביא את גובה רצפת הקרון לגובה מפלס שער היציאה או פתח המטוס.
באופן זה, ובשונה מבאוטובוס, הנוסעים בטרקלין אינם נדרשים לשימוש במדרגות לצורך מעבר אל הקרון או ממנו.
בחלק מדגמי הטרקלין מותקן תא נהג בשני קצותיו לשימוש לפי הצורך.
הטרקלין הנייד פותח בשנות החמישים על ידי חברת קרייזלר בשיתוף עם חברת באד (Budd), במחשבה להשתמש בו לצורך עלייה למטוסים כמו גם לשם העברת נוסעים בין טרמינלים בשדות תעופה.
השימוש בו שולב בתכנון הטרמינל הראשי בנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס על ידי האדריכל אירו סארינן.
הטרקלין היה מצוי בשימוש נרחב גם בנמל התעופה שארל דה גול שליד פריז ובנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו.
פיתוח גשר העלייה למטוס והרכבות הפנימיות, המובילות נוסעים בין הטרמינלים, דחקו את רגליו של הטרקלין הנייד.
כיום הוא מצוי בשימוש במספר מוגבל של שדות תעופה.
נמל התעופה דאלס ונמל התעופה במונטריאול מוסיפים להשתמש בו, אך בהיקף מצומצם יותר.
בתחילת עידן מעבורות החלל השתמשה נאס"א בטרקלין הנייד בבסיסיה במרכז החלל קנדי ובבסיס חיל האוויר אדוארדס על מנת להסיע אסטרונאוטים בין בניין המוצא לבין המעבורות לקראת המראה ובכיוון ההפוך לאחר נחיתתם.
טרקלין שאגאל הוא הטרקלין במשכן הכנסת בו מתקיימים אירועים ממלכתיים וקבלות פנים.
הטרקלין נמצא בצדו המערבי של בניין משכן הכנסת, סמוך לאולם המליאה.
הגישה אל הטרקלין נעשית דרך מבואת הכנסת בקומת הכניסה, ומחלונותיו נשקף נופה של ירושלים לכיוון דרום ומערב.
הטרקלין זכה לשמו שכן עוצב בידי האמן מארק שאגאל, שיצר גם את יצירות האמנות שבו.
יושב ראש הכנסת קדיש לוז פנה בשנת 1960 אל האמן מארק שאגאל, ושאלו אם יהיה מעוניין לעטר את טרקלין משכן הכנסת המתוכנן בגבעת רם.
התוכנית המקורית עסקה בחלונות ויטראז', בדומה לחלונות שאגאל שעיצב האמן בבית הכנסת של בית החולים הדסה עין כרם, או בציורי קיר.
לבסוף התקבלה הצעתו של שאגאל לעטר את הטרקלין בגובלנים.
שאגאל הציע את נושאי הגובלנים ובחר את ציפוי תקרת הטרקלין, העשויה בדמות 100,000 קוביות עץ, והובטח לו שעיצוב הטרקלין ייעשה בהסכמתו המלאה.
שאגאל אף קבע ב-1964 שרצפת הטרקלין תרוצף באבן ולא בשטיח מקיר לקיר, כפי שנעשה באולם המליאה ובמבואות, והוא זה שהציע לשלב בה את שנים עשר הפסיפסים המייצגים את שבטי ישראל, ואשר בהם שולבו מוטיבים מבתי כנסת בארץ ישראל מהתקופה הביזנטית.
לבסוף, בשנת 1965, החליט שאגאל על הוספת פסיפס הקיר בטרקלין.
בשנת 2006 נשלחו הגובלנים לניקוי ושימור בבית מלאכה בפריז שבו יוצרו, בעלות של כ-100,000 ש"ח.
לאחר חזרת השטיחים לארץ ותלייתם על הקיר, נראה בבירור שהם מקומטים.
לאחר בדיקה התברר שפעולת הניקוי לא גרמה לקמטים אלא חשפה את תהליך הקימוט הטבעי של הבד, שנגרם, בין היתר, משיטת התלייה בשנת 2012. לאחר התלבטות והתייעצות עם מומחים, החליטו בכנסת לשנות את שיטת התלייה של הגובלנים, והדבר פתר את בעיית הקימוט.
ערכם של הגובלנים הוערך בשנת 2006 בסכום של 24 מיליון ש"ח.
חתונתם של מרים ושלדון אדלסון נערכה ב–1991, באולם שאגאל בכנסת.
את החתונה סייע לארגן סגן שר החוץ דאז, בנימין נתניהו, שהיה חבר קרוב של בני הזוג.
האירוע עורר ביקורת בשל השימוש במשכן הכנסת לצורך חגיגת נישואים, דבר שלא נעשה לפני או אחרי חתונה זו.
בטרקלין שנים עשר פסיפסי רצפה, מעשה ידיו של מארק שאגאל, שנעשו בהשראת ביקור שערך בצפת, ואין בהם סמלים דתיים, שכן הם נועדו לרצפת האולם.
עוד מוצג בכניסה לאולם עותק מדויק של מגילת העצמאות.
עיקר תשומת הלב מופנית לשלושה גובלנים גדולים, מעשה ידיו של שאגאל, אשר הוכנו מחוטי צמר ב-144 גוונים, והמתארים את עברו של העם היהודי (בתווך, על הגובלן הגדול ביותר), את ההווה (משמאל), ואת עתידו (מימין).
הגובלן המוקדש לעבר מדגיש את דמויותיהם של דוד המלך ושל משה במעמד הר סיני, ובתווך נראה המון בני ישראל.
גובלן ההווה מתאר את ירושלים בשנות ה-60 של המאה ה-20, והעיר עצמה נראית בתוך בועה, שכן הייתה נתונה לשליטה ירדנית.
הגובלן המוקדש לעתיד הוא מעורפל יותר, ובמרכזו מתוארת נבואת ישעיהו.
בטרקלין שוכן גם פסיפס קיר, אף הוא מעשה ידיו של שאגאל, המראה את המנורה לצד מלאך המושיט יד לעבר דמויות שנים עשר שבטי ישראל, ומזמינם לעלות לארץ.
בתחתית הפסיפס נראה הכותל המערבי.
בנוסף, מוצגת בטרקלין גם אמנת ירושלים.
טרקטור צ'ליאבינסק (מרוסית: "Тра́ктор Челябинск") היא קבוצת הוקי קרח מהעיר צ'ליאבינסק שבמחוז צ'ליאבינסק, רוסיה, המשחקת בליגת ה-KHL.
הקבוצה הוקמה בשנת 1947 כקבוצת ההוקי של מפעל הטרקטורים של צ'ליאבינסק.
הקבוצה משחקת בצבעים שחור, לבן, אדום ואפור.
לאחר הקמתה, בשנת 1947, שיחקה טרקטור בליגה של ברית המועצות והרוסית החל משנת 1948. עד שנת 1953 שם הקבוצה היה "דזירז'יניטס", אז שונה ל"אוונגרד" ובשנת 1958 שונה שמה ל""טרקטור".
טרקטור שיחקה את משחקה הראשון בליגה ב-12 בדצמבר 1958, נגד צסק"א מוסקבה.
ויקטור שובלוב, שמאוחר יותר הפך לכוכב קבוצת צסק"א מוסקבה וו.ו.ס.
מוסקבה, היה בראש טבלת המבקיעים של טרקטור בעונתה הראשונה.
בשנת 1955 הגיעה טרקטור לראשונה למקום הרביעי, כשבאותה תקופה טבלת המדליות נשלטה על ידי קבוצות מהעיר מוסקבה.
בין השנים 1965 ו-1968, שיחקה הקבוצה בליגה השנייה של ברית המועצות.
הודות למאמנים ויקטור סטוליארוב וויקטור סוקולוב, חזרה הקבוצה לליגה העליונה בשנת 1968.
בשנת 1973, השתתפה טרקטור בגביע ברית המועצות ואף הגיע לגמר נגד צסק"א מוסקבה.
אף על פי שהובילו בגמר 2:0, הפסידו במשחק 2:5. ולרי בלאוסוב, ממאמני הקבוצה, היה אז אחד משחקני הקבוצה.
בעונת 1976/77 זכתה הקבוצה במדליית ארד, הישג שיא לקבוצה בתקופת ברית המועצות.
מאמן הקבוצה באותה עונה, אנטולי קוסטריוקוב, נחשב לאחראי על הישג זה.
באותה תקופה, פיתחה טרקטור שחקנים שמאוחר יותר זכו להכרה בינלאומית נרחבת.
אחד מחלוצי ברית המועצות הטובים בכל הזמנים, סרגיי מקארוב, נולד בעיר צ'ליאבינסק והחל את קריירת ההוקי שלו בטרקטור.
יחד עם חברו לקבוצה, המגן סרגיי סטריקוב, הוא שיחק באופן קבוע בנבחרת ברית המועצות החל משנות ה-70 המאוחרות עד אמצע שנות ה-80. סטריקוב ומקארוב זכו ביותר מ-10 טורנירים בינלאומיים עם נבחרת ברית המועצות.
ויאצ'סלב ביקוב, ששיחק בנבחרת ברית המועצות שנים רבות והפך בהמשך מאמן נבחרת רוסיה, אף הוא שיחק בטרקטור מספר שנים עד שעבר לצסק"א מוסקבה.
שנות הליגה הבינלאומית והסופרליגה הרוסית (1992 - 2008)
במהלך שנות ה-90 המוקדמות סיימה טרקטור פעמיים במקום השלישי של הליגה הבינלאומית, עם ולרי בלאוסוב בתפקיד המאמן.
בשנות ה-90 המאוחרות חלה התדרדרות משמעותית בקבוצה שהובילה לירידה לליגה השנייה בשנת 1998 ורק בשמת 2006 הצליחה לזכות באליפות הליגה השנייה ולחזור לסופרליגה.
אחרי עונת 2006/07, התפטר מאמן הקבוצה, גינאדי ציגורוב, ובמקומו נכנס לתפקיד אנדרי נזרוב, יליד צ'ליאבינסק ששיחק 13 עונת ב-NHL.
על אף הצלחתו לשמור על טרקטור בסופרליגה, סגנון האימון של נזרוב הוביל את טרקטור לקביעת שיא עולם בדקות עונשין במשחק בודד לאחר תגרה גדולה במשחק נגד אק בארס קאזאן בינואר, 2008.
במהלך עונת ה-KHL הראשונה, 2008/2009, התחזקה טרקטור עם החזרת רביל גוסזנוב וכוכב ה-NHL, אולג קוואשה.
למרות פתיחה חזקה, תוצאות העונה הסדירה של צ'ליאבינסק היה מאכזבות ובפלייאוף לא הצליחה לעבור את הסיבוב הראשון לאחר שהפסידו לאטלנט מחוז מוסקבה בהפרש שערים של 13:2. קוואשה קיבל את תואר ה-MVP של הקבוצה באותה עונה.
בשנת 2009 עברה הקבוצה לשחק בטרקטור אייס ארנה, משחק הבית הראשון במגרש החדש היה נגד מטאלורג מגניטוגורסק, טרקטור ניצחה במשחק בתוצאה 3:2. השחקן הראשון שהבקיע שער בטרקטור אייס ארנה היה המגן אנדרה לאקוס.
לפני עונת 2009/2010 עמדה הקבוצה בפני בעיות כלכליות שגרמו לה לאבד מספר שחקני מפתח הכוללים את אולג קוואשה ויבגני דדונוב.
לאחר עונה סדירה לא יציבה, העפילה טרקטור לפלייאוף מהמיקום הנמוך ביותר המאפשר העפלה, אך הפסידה בסיבוב הראשון ליריבתה מטאלורג מגניטוגורסק.
חזרתו של בלאוסוב ולאחר מכן (2010 - הווה)
לאחר עונת 2009/10 עבר נזרוב לאמן את קבוצת ויטיאז צ'כוב מוסקבה והוחלף בתפקיד המאמן על ידי אנדרי סידורנקו שפוטר מייד בתחילת העונה לאחר שורת הפסדים קשים.
באוקטובר 2010 החזירה טרקטור את ולרי בלאוסוב לתפקיד המאמן, אך למרות זאת, לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף בעונת 2010/11.
לאחר עונה עם ביצועים ירודים, הצליחה הקבוצה לשפר את מצבה הכלכלי ובכך יכלה לשפר את סגל השחקנים שלה עם ולדימיר אנטיפוב, סטניסלב צ'יסטוב, יאן בוליס, פטרי קונטיולה והשוער מיכאל גרנט.
התוצאות לא איחרו להגיע, טרקטור סיימה את עונת 2011/12 הסדירה במקום הראשון, זכתה בגביע הקונטיננטלי וזכתה במדליית הארד לאחר שהפסידה לאוונגרד אומסק בגמר החטיבה המזרחית.
פריצת הדרך המשמעותית ביותר של העונה הייתה החלוץ הימני הצעיר, יבגני קוזניצוב, שהוביל את הקבוצה בנקודות.
עוד שחקן שגדל בצ'ליאבינסק, קונסטנטין פאנוב, חזר לקבוצה לאחר 5 שנים והוביל את הקבוע בשערים.
בעונת 2012/13 טרקטור שמרה על כל השחקנים המובילים שלה.
לעומת קבוצות רבות אחרות בליגה, הקבוצה לא החתימה שחקני NHL שחזרו לאירופה בעקבות השביתה ב-NHL.
כשהתחרות קשה יותר, סיימה טרקטור את העונה במקום השלישי של החטיבה המזרחית.
קוזניצוב המשיך להוביל את הקבוצה בנקודות, שערים ואסיסטים.
החלוץ בן ה-17, ולרי ניצ'ושקין, היה פריצת הדרך המשמעותית ביותר של העונה, מאוחר יותר ב-2013 הוא זכה בגביע צ'רפאנוב המוענק לרוקי השנה ונבחר בבחירה ה-10 בדראפט ה-NHL של שנת 2013 על ידי הדאלאס סטארס.
בדרכה לגביע גגארין, עברה טרקטור 3 סדרות של 7 משחקים נגד באריס אסטנה, אוונגרד אומסק ואק בארס קאזאן, כשבכל 3 הסדרות ניצחה הקבוצה לאחר שחזרה מפיגור של 3:1 בסדרה.
אחד הגורמים להצלחה היה השוער, מיכאל גרנט, שבמהלך הפלייאוף שמר על שער נקי 5 וממוצע ספיגות למשחק של 1.86. את סדרת הגמר היא שיחקה נגד האלופה מהעונה הקודמת, דינמו מוסקבה.
טרקטור הפסידה בגמר 4:2 וזכתה במדליית הכסף.
בעונת 2018/2019 העפילה לשמינית גמר גביע גגארין.
בעונת 2023/2024 העפילה לגמר המזרח אחרי שגברה על דינמו מוסקבה והתקדמה לשלב חצי גמר גביע גגארין.
טרקטור היא תוכנת מחשב המאפשרת לתקליטנים ולאמנים לערוך, לערבל מוזיקה ולשלב בין שירים (DJ mix).
התוכנה פותחה על ידי חברת נייטיב אינסטרומנס (Native Instruments) ושוחררה לראשונה בשנת 2000.
טרקטור מותאמת למערכות ההפעלה Windows ו-MacOS ונחשבת לתוכנה ברישיון קנייני.
תוכנת טרקטור פותחה על ידי חברת Native Instruments בשנת 2000, במטרה לצמצם את התלות של התקליטנים באולפנים ולהוריד את הצורך ברכישת ציוד פיזי.
בשנת 2002, שחררה החברה את גרסת Traktor DJ Studio 2, שכללה פקודות מאקרו, לולאות, ותמיכה ב-MIDI.
בשנת 2003, שחררה החברה את גרסה Traktor DJ Studio 2.5, שכללה תמיכה בקידוד קובצי אודיו מסוג MP3 וב-Open Sound Control.
בשנת 2005, שחררה החברה את גרסת Traktor DJ Studio 2.6, שכללה יכולות MIDI מורחבות והוסיפה פורמטים שונים של קובצי אודיו.
בשנת 2006, שחררה החברה את גרסת Traktor DJ Studio 3, שכללה שילוב מוצרים מהחנות המקוונת ביטפורט (Beatport) ותמיכה ב-4 ערוצים.
בשנת 2008, שחררה החברה את גרסהת Traktor Pro, שכללה ממשק משתמש חדש ואפקטים מעודכנים.
בשנת 2011, שחררה החברה את גרסת Traktor Pro 2, שכללה במספר רחב של לולאות ואפשרה תמיכה רב ערוצית.
בשנת 2018, שחררה החברה את גרסת Traktor Pro 3.
במאי 2021, מהדורת בטא של Traktor Pro 3.5 הוסיפה אינטגרציה עם Beatport Link.
תכונה חדשה זו אפשרה לראשונה ל-DJ לבצע בחירת רצועות מ-Beatport.
בשנת 2022 שחררה החברה שירות מנוי בשם Traktor Pro Plus, אשר מתפקד כהרחבה לתוכנה הקיימת.
דרך תשלום חודשי מקבלים המנויים תוספות ופיצ'רים חדשים אשר לא נמצאים בשחרור הגרסאות העיקריות.
למערכת הטרקטור מספר מאפיינים בולטים:
באמצעות השיטה הבינארית התוכנה ממירה את קובצי המוזיקה הדיגיטליים לתדרים קוליים וכך ניתן לשמוע אותם במערכות קול אנלוגיות.
ביצוע פעולות קוליות דיגיטליות באמצעות דגימות צלילים וחיבור למקלדות שליטה.
לולאות, זיהוי פעימות אוטומטי ושליטה בקצב.
ערבול בין 4 ערוצים, שליטה על רמות ותדרים.
פונקציונליות שעון MIDI לסנכרן חומרה חיצונית.
סנכרון בין מספר מכשירים באמצעות אבלטון לינק (Ableton Link).
ניתן לשלוט בתוכנת טרקטור באמצעות בקרי מידי.
החברה מציעה מספר בקרים ומיקסרים שתוכננו במיוחד עבור שליטה בתוכנת Traktor:
בקר עם שני דקים, 2 ערוצים.
Traktor Kontrol S4 - בקר ארבע דקים שעבר 3 וריאציות.
MK1 כלל נקודות סימן, גלגלי ג'וג מפלסטיק וכרטיס קול כלול.
MK2 שודרג לגלגל ג'וג מאלומיניום, והוסיף כפתורי RGB וכפתור החלפת מצב.
הגרסה השלישית הוסיפה צג HD קטן למידע נוסף, וגלגלי ג'וג ממונעים עם תכונות משוב הפטיות.
Traktor Kontrol S5 - בעל רצועות מגע ותצוגות LCD דומות ל-Traktor Kontrol S8, אך עם פחות פונקציונליות.
Traktor Kontrol S8 - בקר ה-Traktor המשוכלל יותר, עם צגי LCD, שליטה בארבע דקים וכרטיס קול מובנה על הלוח.
Traktor Kontrol F1 - בקר דק יחיד עם 16 פדים RGB לגישה לכל הלולאות והדגימות הזמינות בעמוד אחד של חבילת ההרחבה של Traktor.
Traktor Kontrol X1 - בקר פשוט מבוסס נקודות CUE.
Traktor Kontrol Z2 - מיקסר 2 ערוצים לתוכנת Traktor Scratch, עם כפתורי הוט קיו ורמיקס לחובבי סקראצ'ים.
Traktor Kontrol D2 (הופסק) - בקר עם דק אחד הדומה לחלק אחד של Traktor Kontrol S8. כולל 8 פדים RGB, רצועת מגע, תצוגת LCD ופקדים לקובצי שמע STEM.
טרקאי (בליטאית: Trakų rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא.
הוא מחוז משנה של מחוז וילנה ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2011, קרוב ל-35,000 תושבים.
מחוז-משנה טרקאי משתרע על פני 1,208 קמ"ר.
העיר טרקאי היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
מחוז טרקאי היה מחוז ותיק בליטא, והשתייכו אליו עיירות רבות שאינן משתייכות אליו במתכונתו שלאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1950 הוקם מחדש כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים.
במחוז המשנה שלוש ערים: עיר המחוז טרקאי, לנטבאריס, ורודישקס; שתי עיירות: אוקשטדווריס (ויסוקי-דבור) ואנושקיס (אנישוק); ועוד 440 כפרים קטנים יותר או חוות.
בהיסטוריה של דרום אפריקה, טרקבורים (בהולנדית: Trekboeren, איכרים נוודים) היה כינויים של אפריקאנרים רועים נוודים, לרוב צאצאיהם של המתיישבים ההולנדים בדרום אפריקה של ימינו.
הטרקבורים עזבו במהלך המאות ה-17 וה-18 את השטחים המיושבים של מושבת הכף ההולנדית והחלו לנדוד אל המרחבים של פנים יבשת אפריקה.
לטרקבורים היה תפקיד חשוב בהיווצרות לשונם של האפריקאנרים, היא שפת האפריקאנס; וכן בהנחת היסודות לטרק הגדול.
אף על פי שהולנדים היוו את חלק הארי של אוכלוסיית הטרקבורים, היא כללה גם קבוצות קטנות יותר של אוכלוסיות לבנות אחרות כמו גרמנים, צרפתים וסקנדינבים, ואף אוכלוסיות לא לבנות כצבעוניים.
מוצאם של הטרקבורים הוא במושבת הכף - מושבה שהקימו חברת הודו המזרחית ההולנדית והאימפריה ההולנדית בשנת 1652. לאחר שלאורך המאה ה-18, המושבה התפתחה והתרחבה, רובה של אוכלוסיית המתיישבים הורכב כבר מילידי המקום ולא ממהגרים ילידי אירופה.
הם סיגלו לעצמם באותן השנים אורחות חיים ייחודיים ותרבות משותפת, אשר בעיניהם הייתה שונה באופן מהותי מזו של אבות אבותיהם באירופה.
מנקודת מבטם, הם היו איכרים חופשיים המקיימים חברה מתוקנת ואדוקה, שלא בדומה למתרחש בחברה המסואבת באירופה.
עקב כך, לאורך שלהי המאה ה-18 החלו להתפתח מגמות בדלניות מסוימות בקרב האוכלוסייה.
רבים מבני המתיישבים כבר לא ראו עצמם כחלוצים הולנדים ההולכים לפני המחנה למען מולדתם באירופה, אלא כבני קבוצה לאומית נפרדת שמוצאה באפריקה - מקום לידתם.
על כן, הם כינו עצמם אפריקאנרים.
המתיישבים האירופאים חשו ניכור כלפי השלטון ההולנדי במושבה, אותו הם תפסו כמושחת בדומה למצב העניינים באירופה, אותה אבותיהם עזבו.
שלטונות המושבה הרבו בהגבלות על תושביה, שכללו כאמור מיסוי כבד ותחזוק מונופול על תחומים כלכליים רבים, לצד שפע של הגבלות אחרות על התושבים.
אט אט החלו המתיישבים מערערים על סמכותם של נציבים, פקידי ממשל ואנשי צבא שנולדו באירופה, להחליט החלטות שונות בעבור המתיישבים שנולדו באפריקה.
רבים מנתיני המושבה סברו שמעמדם של שלטונות המושבה איננו לגיטימי, זאת גם בהתחשב בכך שבדרך כלל החלטות על מדיניות המקום לא כללו כל התייחסות לדעתם שלהם.
לצד רקע אידאולוגי, ואולי לא פחות חשוב מכך, נסיבות כלכליות שונות האיצו גם הם את תהליך היווצרותם של הטרקבורים.
אנשים אלו לרוב כשלו בניסיונם הראשון לבסס לעצמם תשתית כלכלית חקלאית בשטחי המושבה.
ברם, החליטו לנסות את עתידם באורח חיים נוודי.
מכל מקום, על רקע הייאוש של מתיישבים רבים מהחיים במושבת הכף, הם החליטו לעזוב אותה ולנדוד מתחומיה אל פנים הארץ.
עם התפשטות החוואים האירופאים לאזורים הרחוקים יותר בצפון ובמזרח, החלו רבים מהם לאמץ לעצמם אורח חיים נוודי למחצה, במידה מסוימת דומה לזו של הבושמנים אותם החליפו.
כאשר נדדו במרחבים האינסופיים, בנוסף לעדרים ולמשפחותיהם הגדולות היו עמם בדרך כלל גם עגלה, אוהל, תנ"ך וכמה רובים.
עם נדידתם הם קיבלו את הכינוי "טרקבורים".
אף על פי שלפעמים הם התיישבו, בנו צריף מלבני בוץ, והתגוררו בו, לרוב הם ראו בנדידה את עיקר חייהם.
הם היו מבודדים, עצמאיים לחלוטין משלטון רשמי, ובעלי שאיפה לספק את צורכיהם בכוחות עצמם.
הם התגאו בהיותם בעלי אורח חיים אמיץ וקשוח, רוח של אינדיבידואליזם ויכולת הכרה של הטבע באופן אינטימי.
בעיני רוחם לפחות הם ביססו את חייהם על מקור ההדרכה העיקרי שלהם – התנ"ך, כיאה לחברות פרוטסטנטיות רבות.
מסעותיהם של הטרקבורים נמתחו מאזור קייפטאון, בירת המושבה, ועד לאזורים הסמוכים לנהר האורנג', מרחק של כשבע מאות קילומטרים משם.
מעריכים שבראשית המאה ה-18 אוכלוסיית הטקבורים כללה כמה אלפים ספורים של מתיישבים.
הם נאלצו לעמוד באתגרים שונים, לרבות התמודדות עם תנאי השטח הקשים של אפריקה והתנגדות מקומית של האוכלוסייה הבושמנית הילידית.
במהלך מסעם, חלק מהטרקבורים בחרו כאמור לעיל להשתקע במקומות אליהם הגיעו.
יוצאי דופן כאלו היו הטרקבורים שהגיעו לסוולנדאם וגראף-ריינט, אשר בשנת 1795 הקימו בשתי עיירות קטנות אלו שתי רפובליקות זעירות עצמאיות לכאורה.
דגלן של הרפובליקות היה דגל הולנד.
היו אלו שנותיה האחרונות של מושבת הכף ההולנדית, ועקב כך הרפובליקות הקטנות לא האריכו ימים.
בשנה הבאה, עם הכיבוש הבריטי הראשון של המושבה, חדלו הרפובליקות מקיומן העצמאי ואלו הפכו ככל שטחי המושבה ההולנדית לחלק משטחי המושבה הבריטית החדשה.
ניסיונות של טרקבורים להתמרד בשלטון הבריטי, דוכאו במהירות.
במיוחד במהלך המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, בעיני אפריקאנרים רבים, הטרקבור, האפריקאנר הנודד, היווה את פסגת התגשמות האידיאל האפריקאנרי הלאומי באותן השנים, הגם שרוב בני מושבת הכף אשר זיהו את עצמם כאפריקאנרים לא ניהלו אורח חיים שכזה.
השראה ישירה ממסעותיהם של הטרקבורים שאבו ה"פוּרטרקרים" (Voortrekkers, החלוצים), אשר במסגרת הטרק הגדול בשנות ה-30, ה-40 וה-50 של המאה ה-19 שיחזרו את נדודיהם של הטקבורים, רק בהיקף נרחב הרבה יותר.
הפעם הם לא עזבו את מושבת הכף ההולנדית, אלא את זו הבריטית.
ובניגוד לטרקבורים, הפוּרטרקרים בסופו של דבר הצליחו גם לבסס שתי רפובליקות עצמאיות גדולות שהתקיימו בריבונות יחסית במשך קרוב ליובל שנים - הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית.
למעשה, רבים מהפוּרטרקרים היוו טרקבורים מבוגרים בעצמם או בנים של כאלו, אשר ראו במסעם הליכה בדרכי אבותיהם.
טרקטורון כיסוח הוא סוג של כלי עזר מוטורי לגינון וחקלאות שבו המפעיל יושב על כיסא נהג, שלא כמו מכסחת דשא שאותה דוחף המפעיל בכוח גופו.
טרקטורון כיסוח אינו טרקטור או טרקטורון, והשם העברי שלו ניתן בשל צורתו ועיצובו המזכירים את הטרקטור החקלאי המשקי (באנגלית הוא נקרא Riding mower, כלומר "מכסחת דשא הנהוגה בידי המפעיל").
עם זאת טרקטורון הכיסוח גדול יותר ממכסחת דשא ביתית.
טרקטרוני הכיסוח הראשונים הופיעו לראשונה בארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20.
טרקטורון הכיסוח משמש בעיקר לצורכי גננות של מדשאות עירוניות גדולות, פארקים, מגרשי כדורגל וגולף וכן לצורכי חוות קטנות.
לטרקטורון הכיסוח ניתן לחבר תוספות שונות כגון מפלסת שלג, עגלה, כף הרמת משאות, מכל לאיסוף גזם ועוד.
בעולם קיימים יצרנים רבים המייצרים דגמים שונים של טרקטרוני הכיסוח, הידועים בהם חברת ג'ון דיר, קובוטה, יארד מן ומיורי.
האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים ממליצה שנערים מתחת לגיל 16 ובטרם יפגינו בגרות ושיקול דעת, שלא ינהגו בטרקטורון כיסוח.
טרקטורון כיסוח ידוע גם כטרקטורון דשא - או טרקטורון בלרינה.
טרקטור דו-גלגלי הוא סוג של כלי עזר מוטורי לחקלאות שבו למנוע מחובר סרן אחד ושני גלגלים, ורתומים לו אביזרים שונים.
הטרקטור הדו-גלגלי מוכר בישראל גם בשם פרד מכני.
כלי עבודה זה משמש בדרך כלל חקלאיים במדינות מתפתחות מאחר שהוא זול יותר מטרקטור חקלאי גדול.
הטרקטור הדו-גלגלי נועד לשימוש בחקלאות הררית וכן בגידולים אורגניים שבהם המגדלים לא רוצים להכניס כלים גדולים, כבדים ומזהמים לחלקת הגידול.
ישנם סוגים רבים ושונים של טרקטורים דו-גלגליים, ברובם האיכר המפעיל הולך ברגל אחר המכונה שמתקדמת במהירות איטית ואוחז בו באמצעות כידון, אולם ישנם דגמים בהם המפעיל נוהג את הכלי כשהוא יושב ורוכב עליו.
טְרַקְטָט לוגי-פילוסופי (נקרא בעברית גם מאמר לוגי-פילוסופי או טְרַקְטָטוּס לוגי-פילוסופי; במקור (לטינית): Tractatus logico-philosophicus, טרקטטוס לוגיקו-פילוסופיקוס; הכותרת המקורית בגרמנית: Logisch-philosophische Abhandlung), ובקיצור הטְרַקְטָט, הוא ספר עיון פילוסופי מאת לודוויג ויטגנשטיין, מאבות הפילוסופיה האנליטית.
המאמר הוא הראשון שבספריו של ויטגנשטיין, והיחיד שפורסם במהלך חייו.
הספר יצא לאור בשנת 1921, עורר סערה גדולה, ואף הוכר כאחת היצירות הפילוסופיות המרכזיות ופורצות דרך במאה ה-20. הוא כתוב בצורה מאוד שיטתית ותמציתית, מעין רשימת עובדות לוגיות והמסקנות הנגזרות מהן.
הספר מגדיר את מהותה של הפילוסופיה כעיסוק בעובדות לוגיות, שהן מטיבן עובדות הכרחיות, ולא בטבע שהוא מה שישנו, והוא קונטינגנטי מטיבו.
מבנהו של הספר ואופן כתיבתו אינם ניתנים להפרדה מתוכנו - ממה שעל הקורא להבין.
הוא בנוי במבנה של יהלום - מבנה של תאוריה אידיאלית - והוא עשוי שבעה משפטי יסוד, אשר להם משפטי-משנה (כולל תת-משפטי-משנה, תת-תת-משפטי משנה וכו') - ובסך הכל 526 משפטים.
העולם הוא כל מה שקורה.
מה שקורה, העובדה, הוא קיום מצב-דברים.
מחשבה היא תמונה לוגית של עובדות.
מחשבה היא פסוק בעל מובן.
משפט הוא פונקציית-אמת של משפטי-יסוד.
(משפט-יסוד הוא פונקציית-אמת של עצמו).
הצורה הפשוטה של פונקציית אמת היא .
זוהי הצורה הכללית של משפט.
מה שאי אפשר לדבר עליו, על אודותיו יש לשתוק.
הספר עוסק כמעט בכל תחומי הפילוסופיה, אך אחת מהשפעותיו העיקריות הייתה על הפילוסופיה של המדע.
הספר עיצב את תפיסת הפוזיטיביזם הלוגי ונחשב כבר בזמנו לשיאה.
תפיסה זו מנסה להציע תאוריה פילוסופית שבאמצעותה ניתן לאתר עובדות אטומיות שעל בסיסן בונים את כל העולם הנחשב והנתפש - הן מבחינה מדעית והן מבחינת התפישה והמחשבה האפשרית של האדם.
אין מדובר בעובדות פיזיקליות, אלא ב"עובדות" לוגיות.
הפילוסופיה אינה עוסקת במה שישנו, בקונטינגנטי, אלא במה שאפשרי לוגית, קרי, בהכרחי.
היות שפילוסופיה היא דבר אשר אינו נבנה על עובדות טבע, אזי, במובן זה, לא ניתן לדבר על תזה פילוסופית כעל דבר שניתן להוכחה מדעית.
ויטגנשטיין עצמו הרחיק עצמו מן הפוזיטיביסטים, וחשב שמרביתם, איתם היה בקשרים קרובים, לא הבינו את הפילוסופיה שלו.
יש פרשנים הסבורים שוויטגנשטיין לא ניסה להציע תאוריה כלשהי בטרקטט, אלא להביא את היומרה הפילוסופית התאורטית של הפוזיטיביזם לכדי אבסורד.
זאת, על ידי ניסוח תורה מושלמת, והמחשה כיצד היא קורסת משהיא מושלמת: משפטי התאוריה הם חסרי מובן, וזאת על פי הקריטריונים הקשיחים שמנסחת התאוריה עצמה.
היום יש פרשנים הסבורים, כמו הפוזיטיביסטים בזמנו, שהטרקטט שייך לתקופה המודרנית.
פרשנים אלו סבורים שהספר אכן מציע תאוריה פילוסופית, ולראיה הם מציגים, למשל, את מבנהו היהלומי.
פרשנים אחרים סבורים שהספר רחוק מהמודרנה, ואף נותן כלים להתנגד לה על ידי הבאתה לכדי אבסורד.
מבנהו של הטרקטט, בחירתו של ויטגנשטיין בסגנון כתיבה זה, נועד להמחיש כיצד יהלום פילוסופי הוא בבחינת פנטזיה ותו לא.
במידה רבה הספר, על פי השקפת פרשנים אלו, הוא ספר אירוני.
על פי התאוריה שהספר מציע (או נראה כמציע), ישנם שני צדדים לאותו מטבע - העולם והחושב על העולם.
המחשבה מגיעה עד העולם - בכך היא מחשבה על אודות העולם - ואינה מפספסת אותו.
אין פירושו שלא ניתן לטעות, לחשוב מחשבות שגויות, אך לא ניתן לטעות במחשבה שתוכן המחשבה שלנו הוא שכך וכך הם הדברים.
כלומר, אם אנחנו בכלל חושבים, אזי נושא המחשבות שלנו הוא העולם - יהיו אלה מחשבות שגויות או נכונות.
המחשבה אינה יכולה לחצות את גבולות הלוגיקה, שכן מחשבה היא יציר לוגי.
אין לחשוב באופן לא לוגי.
הספר מסתיים במשפט היסודי השביעי המפורסם: "מה שעליו לא ניתן לדבר, על אודותיו יש לשתוק".
בשונה מכל משפטי היסוד הקודמים - שמהם גוזר ויטגנשטיין משפטי משנה וכו', הרי שמהמשפט היסודי האחרון - לא גוזר ויטגנשטיין דבר, ובמקום זאת הספר מגיע לנקודת השתיקה - שהיא סוף הספר - מה שבפועל מאושש (באופן גאוני) את עצם הטענה המקופלת בתוך המשפט היסודי האחרון.
מעבר להבחנה החמורה בין מדעי הטבע לפילוסופיה, ולשתיקה המדעית שוויטגנשטיין גוזר בכך על הפילוסופים, ניתן לפרש את המשפט היסודי השביעי בכמה דרכים.
דרך אחת, זו של אלו הסוברים שהטרקטט מנסח תאוריה, מפרשת משפט זה כאילו הוא מוכיח את טענתו שאין מחשבה מחוץ ללוגיקה - שגבולות השפה (הגבול בין מה שהוא בעל מובן לבין מה שהוא חסר מובן) שורטטו מתוך השפה, ולא מחוצה לה.
דרך אחרת לפרש משפט זה, היא דרכם של החוקרים הסבורים שוויטגנשטיין לא ניסה להציע תאוריה: חוקרים אלו סבורים שמשפט זה אומר שפילוסופיה הוא דבר שלא ניתן לדבר עליו כלל (כלומר הוא תחום ריק מתוכן, ולמעשה אינו תחום כלל, אלא רק אשליה של תחום).
לאחר סיום כתיבת הספר הכריז ויטגנשטיין שאין מה לדון יותר בפילוסופיה, אבל אחרי כמה שנים שבהן לימד בתיכון הוא חזר בו בטענה שיש כמה מילים שלא מסתדרות עם התאוריה שהמילים והלשון הם הדרך לתאר את העולם.
התובנות החדשות הללו הובילו אותו לעבוד על ספרו החדש חקירות פילוסופיות שלא זכה להשלים בימי חייו והוא פורסם רק לאחר מותו.
הספר כתוב בסגנון אחר לגמרי מ"טרקטט לוגי-פילוסופי" - לא במבנה לוגי קפדני אלא כדיון בשפה רגילה ולא תמציתית.
הספר בוחן תאוריות שונות תוך עיסוק בשפה האנושית ובמה שיש ביכולתה להביע.
לודוויג ויטגנשטיין, מאמר לוגי-פילוסופי, עם מבוא מאת ברטראנד ראסל; תרגום וביאורים: משה קרוי, מרחביה ותל אביב: ספרית פועלים ('ספרי דעת זמננו'), תשל"ג, 1973.
לודוויג ויטגנשטיין, מאמר לוגי-פילוסופי; תרגם לעברית עדי צמח, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1994.
טרקטריקס הוא העקום לאורכו עצם נע כאשר הוא נמשך על גבי מישור אופקי על ידי קטע ישר המחובר בקצהו השני לנקודה הנעה (מושכת) לאורך קו ישר המאונך לקו ההתחלתי שמחבר בין הנקודה המושכת והעצם.
זהו על כן סוג של עקום מרדף.
הוא הוצג לראשונה על ידי Claude Perrault ב-1670, ונחקר מאוחר יותר על ידי אייזק ניוטון (1676) וכריסטיאן הויגנס (1692).
שמו של העקום נגזר מהפועל הלטיני "trahere", שפירושו למשוך או לגרור.
נניח שהעצם ממוקם ב-(a,0) (או (4,0) באיור לעיל) ושהנקודה המושכת היא בראשית, כך ש-a הוא אורכו של המוט המושך.
אז הנקודה המושכת מתחילה לנוע לאורך הכיוון החיובי של ציר y.
בכל רגע, המוט יהיה משיק לעקום (y = y(x שמתאר העצם, כך שמסלולו הופך תלוי לגמרי בתנועה של הנקודה המושכת.
כיוון שגם אורך המוט קבוע בערכו ושווה ל-a, אז מקבלים מתמטית שמסלול העצם מקיים את המשוואה הדיפרנציאלית:
יחד עם תנאי ההתחלה y(a) = 0. פתרון המשוואה הדיפרנציאלית הוא:
כאשר האיבר הראשון בפתרון הזה ניתן לכתיבה גם כ-: , כאשר arsech היא פונקציית הסקאנט ההיפרבולית ההופכית.
הענף השלילי של הפתרון מייצג את המקרה שבו הנקודה המושכת נעה בכיוון השלילי של ציר y.
שני הענפים שייכים לטרקטריקס, ונפגשים בנקודת החוד (cusp) שהקואורדינטות שלה הן (a,o).
משמעות חשובה לעקום הטרקטריקס נגזרת מחקר גוף הסיבוב שלו מסביב לאסימפטוטה שלו; הפסאודוספירה.
משטח הפסאודוספירה, שנחקר על ידי אאוג'ניו בלטראמי ב-1868 כמשטח בעל עקמומיות גאוס שלילית קבועה, הוא מודל מקומי של גאומטריה לא אוקלידית (במקרה זה של גאומטריה היפרבולית).
התכונה הבסיסית של הטרקטריקס, שנגזרת ישירות מהדרך הגאומטרית בה הוא מוגדר, היא שלכל נקודה עליו, למקטע של הקו המשיק לו שמחבר בין נקודת ההשקה ונקודת החיתוך שלו עם האסימפטוטה, יש אורך קבוע a.
אורך העקום בין נקודות x = x1 ו-x = x2 הוא .
השטח בין הטרקטריקס לאסימפטוטה שלו הוא .
המעטפת של קווי הנורמל של הטרקטריקס (שהיא גם האוולוט שלו) היא קו השרשרת שמשוואתו נתונה על ידי .
להסבר מורחב לתופעה זאת ראו ערך פסאודוספירה.
ב-1693, גוטפריד וילהלם לייבניץ תיאר מכניזם שיכל לבצע תרבוע מכני של עקומים.
המכניזם, שהוא דוגמה מוקדמת למנגנון של "אינטגרף" (integraph), היה מבוסס על תכונות עקום הטרקטריקס.
ב-1706 ג'ון פרקס בנה מכונה המבוססת על תכונות העקום שיכלה לבצע תרבוע היפרבולי.
ב-1729 יוהאן פולני בנה מכונה דומה המאפשרת לשרטט עקומים לוגריתמיים.
טרקטור פורד סדרה N היא סדרת טרקטורים שיוצרה על ידי קונצרן הרכב פורד בין השנים 1939–1952.
מחיר היחידה בהשקה עמד על 585 דולר (יוצר משנת 1939)
טרקטור פאנהארד שטילון היא משאית בעלת הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרן כלי הרכב הטקטים הקלים, והצבאיים "פאנהארד" (בשנת 1911 החברה הייתה קרויה "Panhard et Levassor") הצרפתי, בין השנים 1911–1918.
טרקטור פאנהארד שטילון במלחמת העולם הראשונה
ממשלת צרפת בחנה את דגם "טרקטור פאנהארד שטילון" בשנת 1911, והצבא הצרפתי בחן את הדגם בין השנים 1911 - 1914, והחליט לרכוש כ-50 יחידות.
דגמי "טרקטור פאנהארד שטילון" היו מהדגמים הראשונים בעלי הנעה כפולה 4x4, אשר רכש הצבא הצרפתי.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה דגמי "טרקטור פאנהארד שטילון" השתתפו בעיקר במשימות של גרירת תותחים.
דגמי "טרקטור פאנהארד שטילון" תרמו למאמץ המלחמתי בקרב הראשון על המארן, בגלל תנאי השטח הקשים, הצבא הצרפתי לא היה מסוגל להשתמש בסוסים שיגררו תותחים.
גלגלי ה"טרקטור פאנהארד שטילון" היו בנויים מפלדה יצוקה.
דגמי "טרקטור פאנהארד שטילון" תוכננו ל-12 נוסעים (נהג+נוסע בקבינה, 10 נוסעים בארגז המטען).
הדגם, עם 12 הנוסעים היה מסוגל לגרור עגלה (+ נהג עגלה) אשר גוררת תותח.
יצרנית כלי הרכב "פאנהארד "
"פאנהארד " נוסדה בשנת 1845 על ידי
רנה פאנהארד ושותפו Émile Levassor.
בין השנים 1910–1950 ייצרה "פאנהארד " משאיות ואוטובוסים, בנוסף לייצור מכוניות, רכבי שטח ושריוניות.
בין השנים 1963–1968 "פאנהארד" הייתה בבעלות סיטרואן, ומאוחר יותר בבעלות פיג'ו.
בשנת 2005 הייתה "פאנהארד " בבעלות "Auverland".
היום "פאנהארד" בבעלות "Renault Trucks", חברת בת של קונצרן הרכב הצרפתי רנו, הנשלטת משנת 2001 על ידי וולוו (Volvo Group).
אי.) בע"מ, שנקראת גם טרקטורים וציוד I.T.E או טרקטורים וציוד ITE, היא חברה פרטית ישראלית שעוסקת בתחומי התשתיות והצמ"ה, ובפרט בשיווק ותחזוקת ציוד מכני הנדסי.
החברה היא היבואנית הבלעדית של קטרפילר (Caterpillar) בישראל ומשווקת מגוון כלי צמ"ה של החברה, גנרטורים ומערכות אנרגיה וכן מציעה מעטפת שירותים תומכת לציוד קטרפילר, הכולל הכשרה, אחזקה ותיקונים, בקרה ממוחשבת ועוד.
החברה נוסדה עם הקמת מדינת ישראל ב-1948 כ-"החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ", וכבר אז היא ייבאה ושיווקה כלי צמ"ה של קטרפילר, הן לשוק האזרחי והן לצה"ל.
כיום החברה נמצאת בבעלות זוקו שילובים.
בשנת 1948 הוקמה "החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ" - אשר לה זיכיון להפצה בלעדית של חברת Caterpillar.
בשנת1989 נרכשה על ידי חברת CP Holdings של סר ברנרד שרייר, איש עסקים ישראלי-אנגלי, ששירת כמפעיל צמ"ה בחיל ההנדסה במלחמת העצמאות.
בשנת 2001 מוזגה החברה עם זוקו שילובים הבורסאית ופעילותה הועברה ל"טרקטורים וציוד (אי.
בשנת 2018 ארגנה באופן חד-פעמי את אליפות מפעילי הצמ"ה של ישראל, אשר הזוכים בה השתתפו בתחרות העולמית שמארגנת קטרפילר.
מייבאת ומשווקת ציוד מכני הנדסי, מנועים וגנרטורים תוצרת חברת קטרפילר (Caterpillar) האמריקאית.
בין כלי הצמ"ה שהיא משווקת נכללים טרקטורים, דחפורים (בולדוזרים), מחפרים (באגרים), יעים אופניים (שופלים), מחפרונים, מיני-מעמיסים, מיני-מחפרים, מפלסות, מגרדות, משאיות עפר ועוד.
מספקת שירותי תחזוקה ותיקון לציוד שהחברה משווקת.
מפעילה מרכז הדרכה המכשיר מפעילי צמ"ה, טכנאי ומכונאי צמ"ה, חשמלאי צמ"ה ומנהלי צי צמ"ה.
מייבאת ומשווקת את משאיות אינטרנשיונל וטאטרה.
בסוף יוני 2015 נענתה בחיוב הצעת רכש משותפת של החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ ושל יוסף סמירה (מנכ"ל "זוקו שילובים") לרכישת כ-21.3% המניות של "זוקו שילובים" שאינן בבעלות המציעים.
במסגרת היותה יבואנית קטרפילר בישראל, החברה מעורבת ברכש דחפורים וכלי צמ"ה אחרים על ידי משרד הביטחון (בתיווך הסיוע הכספי האמריקאי) והסבתם לשירות צבאי בצה"ל בשיתוף תעשיות ביטחוניות בישראל.
החברה גם עוסקת בתחזוקת ותיקון כלי הצמ"ה של צה"ל, לצד כוח אחזקת הצמ"ה המטכ"לי של חיל החימוש.
הכלי הידוע ביותר של קטרפילר שנמצא בשירות צה"ל הוא ה-D9 – דחפור קטרפילר די-9 משוריין, המשמש את חיל ההנדסה הקרבית למגוון משימות, בהן הנדסה בשדה הקרב, עבודות עפר, בניית ביצורים, פריצת צירים, חילוץ כלי רכב ורכב קרבי משוריין, לוחמה בטרור, חישוף צבאי והריסת מבנים.
כלים נוספים שהחברה מוכרת לצה"ל כוללים יעה אופני קטרפילר 966, מחפרי קטרפילר ממוגנים, ומשאיות אינטרנשיונל וטאטרה.
טרקלין חשמל היא רשת חנויות אלקטרוניקה ישראלית.
טרקלין חשמל הוקמה בשנת 1948 על ידי אברהם ושרגא זילברשטיין יוצאי ירוסלב, אב ובנו אשר תפעלו את החנות הראשונה בנמל חיפה.
פריצת הדרך המשמעותית של טרקלין חשמל החלה בשנת 1977 כאשר הנכד, שאול זילברשטיין החל במעבר מעסק משפחתי לרשת חנויות ארצית למוצרי חשמל ואלקטרוניקה.
בשנת 2005 פרש שאול זילברשטיין מניהול שוטף של הרשת, ומינה תחתיו מנכ"ל לחברה.
כיום מונה הרשת 54 סניפים בכל רחבי הארץ, כולל שלושה סניפים הפונים למגזר החרדי ונקראים "טרקלין חשמל כהלכה", והיא מעסיקה מאות עובדים.
טרקוויניה טארקוויני (באיטלקית: Tarquinia Tarquini; 1882 – 25 בפברואר 1976) הייתה זמרת סופרן דרמטי ואשתו של המלחין ריקרדו זנדונאי.
טרקוויני נולדה בקולה די ואל ד'אלזה.
היא למדה זמרה בקונסרבטוריון של מילאנו ובשיעורים פרטיים בפירנצה.
היא הופיעה לראשונה על במה ב-1905 ובשנתיים הבאות הופיעה בבתי אופרה ברחבי איטליה.
בשנת 1907 הביא האמרגן הנרי ראסל את טרקוויני לארצות הברית, להצטרף ללהקת האופרה סן קרלו שלו, שמושב הקבע שלה היה בבוסטון.
הופעת הבכורה שלה עם הלהקה בבוסטון הייתה כסנטוצה באבירות כפרית מאת פייטרו מסקאני, ואחריה יצאה למסע הופעות אמריקאי עם הלהקה.
באותה שנה גם הופיעה בתפקיד הראשי בבכורה בארצות הברית של "אדריאנה לקוברר" בבית האופרה הצרפתית בניו אורלינס.
בין השנים 1908–1911 הופיעה טרקוויני באופרות באוסטריה, איטליה ופורטוגל.
בין התפקידים שביצעה היו צ'ו-צ'ו סן במאדאם בטרפליי, מדלנה דה קוניי ב"אנדראה שנייה" של אומברטו ג'ורדאנו, מימי בלה בוהם ומאנון במאנון מאת ז'יל מאסנה.
שבחים מיוחדים קצרה על הצגת התפקיד הראשי ב"סלומה" של ריכרד שטראוס, וכרקדנית טובה, התבלטה בהיותה אחת מזמרות האופרה הראשונות שביצעה את "ריקוד שבעת הצעיפים" בעצמה; ביצוע זה הכה בהלם כמה מבקרי מוזיקה שמרנים.
ב-14 באוקטובר 1911 הופיעה טרקוויני בתפקיד הראשי ב"קונצ'יטה" של זנדונאי בתאטרו דאל ורמה במילאנו.
טרקוויני המשיכה בפעילותה כזמרת עד לפרישתה מן הבמה בשנת 1917, עם נישואיה לזנדונאי.
היא נחלה הצלחה משמעותית בקובנט גארדן בכרמן של ביזה ב-1912 ומלבד "קונצ'יטה", היה זה תפקידה ב"סלומה" שקיבל את מרב תשומת הלב.
לאחר נישואיה, חיה רוב חייה עם בעלה במילאנו.
היא מתה בעיר זו בגיל 93. קולה לא הוקלט מעולם.
טרקטורים פיאט סדרה 1000 (באיטלקית: Fiat Trattori 1000) הם מגוון דגמים של טרקטורים למטרות חקלאיות שיוצרו בין השנים 1971 – 1979: בארגנטינה על ידי Fiat Concord חברת בת של יצרנית הטרקטורים Fiat Trattori בבעלות קונצרן הרכב האיטלקי פיאט.
בצרפת יוצרו דגמי "סדרה 1000" על ידי Someca , חברת בת של "פיאט".
המותג פיאט מופיע בחלק הקדמי, המותג Someca בצדדים.
המנוע מתוצרת "פיאט" יובא מאיטליה.
בתא הנוסעים - פתיחת השמשה הקדמית לאחור.
סדרה שנייה (1975) - מצוידת באותו מנוע פיאט סוג 8065.02 אך בהיגוי הידרוסטטי ומשאבה סיבובית.
סדרה שלישית (1976) - בדגמים: "Fiat 1000 Super" ו-"1000 DT Super", מצוידת במנועי פיאט מסוג "8065.04", היגוי הידרוסטטי ומשאבה סיבובית.
ממאפייני "טרקטורים פיאט סדרה 1000"
קיבולת מכל הדלק היא 115 ליטר מה שמותיר טווח גדול בהרבה מיום העבודה.
הצריכה המרבית בעבודה כבדה היא 4 עד 5 ליטר לשעה.
תא נוסעים (סדרה שנייה, סדרה שלישית) - עם שמשה קדמית וגג שמש, מרופד בצורה מיטבית.
תא נהג בטיחותי, כמעט אטום לרעש עם נראות רחבה מאוד של 360 מעלות.
תא הנוסעים מאוורר ומחומם וניתן לחלופין להתאים אותו למיזוג אוויר.
השמשה הקדמית והבקיעה האחורית נפתחים
רמת הרעש בתא הנהג - 72 דציבל, ערך נמוך במיוחד לעומת 95 / 100 דציבל של טרקטורים מתחרים בעלי הספק נמוך יותר.
בלמים - ניתן לשלב בלמים רב-דיסקיים שקועים בשמן ובקרות עצמאיות, לטיולים בכביש.
בלימה הידראולית של נגררים מעל 6 טון, בשילוב בלמי הטרקטור כסטנדרט.
בארגנטינה הוצגו שתי גרסאות בסיסיות בשם "פיאט 1100 E" ו"פיאט 1100 A", גרסה מוגבהת לגידול אורז, שתיהן היו זמינות בהנעה דו או 4 גלגלים.
מודלים אלה, נגזרו מהמקור האיטלקי אך עם הסתייגויות מקומיות, יוצרו בארגנטינה על ידי "פיאט קונקורד" בין השנים 1977 – 1980, מודלים אלו צוידו במנוע דיזל 6 צילינדרים, 7,412 סמ"ק.
מנוע זה יוצר ברישיון בארגנטינה כמעט במשך 10 שנים.
הדגמים קיבלו את הכינוי "Panza marrón" בגלל הבסיס שלהם צבועים בצבע צבע במקום כחול כמו הדגמים הקודמים.
טרקוטה אדריכלית היא תערובת שרופה של חימר ומים שניתן להשתמש בה ברכיבים לא מבניים, חצי מבניים או מבניים בחלק החיצוני או הפנימי של בניינים.
חימר טרקוטה, או כפי שנקרא חרס אשר אינו משמש לייצור כלים, הוא חומר בנייה עתיק המתורגם מלטינית כ"אדמה אפויה".
הטרקוטה האדריכלית היא למעשה טרקוטה חזקה יותר ויכולה להיות מעובדת באופן בלתי מזוגג, צבוע, מזוגגת חלקה או מזוגגת.
הטרקוטה מורכבת ממארג חימר נבוב ומעובד לאריחים.
את האריחים ניתן להתקין באמצעות חומרי מליטה כדוגמת מלט או לתלות בעוגני מתכת.
כל האריחים ממולאים חלקית במלט.
בסוף המאה ה-19 הגרסה המזוגגת, כלומר טרקוטה אדריכלית מזוגגת הפכה לפופולרית.
ניתן להשתמש בטרקוטה יחד עם לבנים, לאזורי נוי; אם מקור החימר זהה ניתן לשלב אותם באופן הרמוני, או אם הם שונים לניגוד.
טרקוטה אדריכלית משמשת גם לחיפוי על חומר מבני אחר.
טרקוטה עשויה ממערך חימר או סחף, חומר שטף, ומגרגרים או פיסות חימר שנשרף בעבר.
חרסיות הן שרידים של בליית סלעים הקטנים מ-2 מיקרון.
קאוליניט, הלויסיט, מונטמורילוניט, איליט ומיקה הם כולם סוגים טובים של חימר לייצור קרמיקה.
כאשר מערבבים אותם עם מים הם יוצרים סיליקה אלומיניום הידרומית פלסטית וניתנת לעיצוב.
במהלך תהליך השריפה החרסיות מאבדות את מימיהן והופכות לגוף קרמי מוקשה.
שטפים מוסיפים חמצן כשהם שורפים כדי ליצור התכה אחידה יותר של חלקיקי הסיליקה בכל גוף הקרמיקה.
זה מגביר את חוזק החומר.
חומרי השטף הנפוצים הם סידן פחמתי, ספירי פלד אלקליין, מנגן ותחמוצות ברזל.
גרוג משמש למניעת התכווצות ולמתן מבנה למערך החימר העדין.
הטרקוטה נוצרה על ידי היוונים הקדומים, הבבלים, המצרים הקדמונים, הרומאים, הסינים, תרבות עמק האינדוס ועמים ילידים ביבשת אמריקה.
הוא שימש עבור רעפים, מדליונים, פסלים, כותרות ופרטים אדריכליים קטנים אחרים.
ניתן להכין טרקוטה על ידי יציקה או לחיצה של התערובת לתוך תבנית גבס או אבן חול, חימר יכול להיות מגולף ביד, או תערובת ניתן לשחול לתוך תבנית באמצעות מכונות מיוחדות.
החימר מתכווץ כשהוא מתייבש מאיבוד מים ולכן כל התבניות עשויות מעט יותר גדולות מהמידות הנדרשות.
לאחר יצירת הכלי הירוק הרצוי, או מיובש באוויר, הוא נשרף בכבשן למשך מספר ימים, שם הוא מתכווץ עוד יותר.
החימר החם מתקרר באיטיות ואז מסיים ביד.
הקרמיקה נשלחת לאתר הפרויקט שם היא מותקנת על ידי קבלנים מקומיים.
החלקים החלולים ממולאים חלקית במלט ואז מונחים על גבי הקיר, תלויים מעוגני מתכת, או תלויים על זוויות מדף מתכת.
טֶרְקָה צִ'ילַאג (במקור רֵזִי (תרזיה) שטרן, בהונגרית: Csillag Terka; קאפושוואר, 9 ביולי 1867 – ביולי 1942) הייתה שחקנית קלאסית יהודייה-הונגרייה ששיחקה על במות גרמניה בהצלחה גדולה במגוון תפקידים.
היא נספתה בשואה בגטו טרזינשטאט.
רזי שטרן נולדה במשפחה יהודית כבתם של שמואל שטרן ושל רוזה גולדשטיין.
קריירת התיאטרון שלה החלה ב-1882. היא לא הייתה עדיין בת 17 כשהפכה חברה בתיאטרון רזידנץ בברלין.
משם חתמה על חוזה באאכן ולאחר מכן בהאנובר.
אחר כך היו לה תחנות תיאטרון בקניגסברג, קלן, פוזנן, ברנו.
משנת 1900 הייתה חבר מהשורה הראשונה בתיאטרון החצר של דרזדן.
בין 1919 לבין 1932 הייתה חברה בהרכב של "צלאח א-דין שמיט".
ב-1932 חגגה את יובל ה-50 שלה על הבמה; בשלב זה הודיעה על פרישה ממשחק.
במהלך מלחמת העולם השנייה, במאי 1942 היא הועברה לבוכום, גרמניה, לרחוב הורסט וסל 56, לבית שהוכרז כ"בית יהודי".
לאחר מכן, בשבועות האחרונים שלפני הגירוש הועברה לבית ספר יהודי לשעבר במקום.
משם גורשו היא ויהודים נוספים מבוכום למחנה הריכוז טרזינשטט מאוחר יותר באותה שנה היא מתה בגטו זה.
ב-4 בנובמבר 2004, בבוכום, שם השיגה את ההצלחות הגדולות ביותר שלה לפני המלחמה, הונחה אבן נגף לזכרה של טרקה צ'ילאג, עליה כתוב שהתאבדה.
במהלך הקריירה שלה במשך חמישה עשורים הופיעה ביותר מ-3,000 הצגות.
היה לה להיט גדול בתפקיד הגברת עם הקמליות.
קלאופטרה (שייקספיר : אנטוניוס וקלאופטרה)
ליידי מקבת' (שייקספיר : מקבת')
אדלהייד (יוהאן וולפגנג פון גתה : גץ פון ברליכינגן)
מרגרט גוטייה (אלכסנדר דיומא הבן: הגברת עם הקמליות)
טרשת עורקים (Atherosclerosis: Athero = עיסה או דבק, Sclerosis = התקשות), הוא שם כללי למספר מחלות שאפיונן הוא עיבוי דופן העורק והתקשחותו בשל פלאק הכולל משקעים שומניים ותאי דם לבנים.
הנפוצה בטרשות העורקים מכונה אתרוסקלרוזה, ובה העורקים נחסמים בהדרגה בשל הצטברות חומר שומני מתחת לרפידה הפנימית של דופן העורק, ומתפתחת תגובה דלקתית שבה שוקע פלאק (ריבוד) בדפנות העורק.
הפלאק מורכב מכולסטרול LDL, ממרכיבים שומניים נוספים, וממקרופאגים שבלעו שומן ומצטברים בשל התהליך הדלקתי.
האזור בדופן העורק שבו נוצר המשקע נקרא מרכז נקרוטי (necrotic center).
כאשר המרכז הנקרוטי גדל בתהליך של דלקת כרונית, דופן העורק מתעבה ונוצרת היצרות של כלי הדם ועקב כך הפרעה בזרימת הדם.
בשלב מתקדם יותר ישנה סכנה לפריצה של המרכז הנקרוטי ושל תכולתו אל חלל העורק, העלולה ליצור קריש דם באזור הפריצה או לגרום לתסחיף.
טרשת העורקים יכולה להתפתח בעורקים שונים בגוף ולפגוע באיברים שמוזנים באמצעותם: מוח, לב, כליות, גפיים ועוד.
המחלה מהווה גורם תמותה עיקרי בעולם המערבי.
התהליך הטרשתי הוא תהליך כרוני וא-סימפטומטי (אינו מראה סימנים), המתחיל כבר בגיל מוקדם ונמשך בשלביו המתקדמים עד מצב של חסימת עורקים.
הסימפטומים של המחלה עשויים להופיע בגילים מאוחרים יותר, כאשר שיעור חסימת העורק מגיע לכ-90%.
התסמין העיקרי הוא כאב או התכווצויות בשל מחסור בחמצן באיבר המוזן על ידי העורק החסום.
הטרשת יכולה להתרחש כמעט בכל מקום בגוף.
באופן כללי נוהגים להבחין בין טרשת עורקים כלילית לטרשת עורקים היקפית:
טרשת עורקים כלילית פוגעת בעורקים המובילים דם לשריר הלב עצמו, ועלולה לגרום לתעוקת חזה ולאוטם שריר הלב.
הנגע הטרשתי מתפתח בהסתעפויות העורקים הגדולים של הלב.
הטרשת מתחילה להתפתח בעקבות חדירת כולסטרול מחומצן (בצורה זו שוקע כולסטרול אסטר) לתוך דפנות העורקים, מתחת לתאי האנדותל (החלל הסאב-אנדותיאלי).
בנוסף ישנה הצטברות של טסיות דם ושל יסודות סיביים כגון פיברינוגן.
תיתכן הפרשת גורמי גדילה והתערבות של מערכת החיסון, בעיקר תאי דלקת.
תהליכים אלו גורמים להתפתחות הנגע הטרשתי, דבר המוביל לחסימת העורקים ולירידה באספקת החמצן לשרירים ולרקמות.
הנגע שנוצר עלול להפוך לבלתי יציב, וחלקים ממנו עלולים להינתק ולהיסחף אל זרם הדם, להגיע לעורקים כליליים ואחרים ולגרום לחסימתם.
טרשת עורקים היקפית עשויה לפגוע בכל עורק בגוף, ובמיוחד באבי העורקים התחתון, בעורקי הגפיים, בעורקי המוח ובעורקי העיניים.
במקרים אלו עשויה טרשת העורקים לגרום לקשיי הליכה (בחסימת עורקי הגפיים), קשיי ראייה (בחסימת עורקי העיניים), וכן הלאה.
במקרים חמורים עלול להתרחש נמק באיברים שונים כמו מעיים, טחול, כבד, קיבה, ידיים ורגליים ואף אירוע מוחי.
עד כה ידועים מספר גורמי סיכון העלולים להשפיע על התפתחות המחלה, והם נקראים "גורמים אתרוגנים" (מזרזי תהליך טרשתי).
הגורמים עלולים להגביר את התפתחות הנגע הטרשתי, להביא למעורבות מהירה של מקרופאגים ולהתפתחות דלקת חריפה באזור הנגע.
בשלבים מאוחרים יותר, ניתן יהיה לצפות מעורבות של תאים מה-media ומה-adventitia בתהליך הטרשתי.
תזונה עתירת שומן טראנס מלאכותי
תזונה עתירת שומן מן החי
עישון/עישון פסיבי: העישון מגביר ייצור רדיקלים חופשיים בגוף ומעלה את כמות הכימיקלים בדם.
הרדיקלים החופשיים והכימיקלים הם מולקולות ראקטיביות מאוד, שמשתתפות להשתתף בתהליכי חמצון כולסטרול ה-LDL בדם ותורמות להצטברותו בדפנות העורקים.
תורשה: לבעלי גנים מסוימים סיכון גבוה לפתח את המחלה מהר יותר
גורמים נוספים: עודף סידן (הגוף אינו מצליח להוציא עודפי סידן מהגוף) ואי ספיקת כליות כרונית
מדד נוח להערכת מידת הסיכון של אדם לפתח מחלת כלי דם של הלב בעקבות גורמי הסיכון לטרשת עורקים, הוא סולם פרמינגהם.
שיטות האבחנה שונות מטרשת אחת למשנהָ.
בעוד שבטרשת עורקים כלילית נעשות הבדיקות: בדיקת סיבולת במאמץ, אקוקרדיוגרפיה, ניטור אק"ג רצוף, הדמיה באיזוטופים ואנגיוגרפיה שבה נעשה צילום רנטגן של העורקים לאחר הזרקת תמיסה אטומה לקרני רנטגן.
בטרשת בגפיים האבחנה נעשית באמצעות בדיקת אנגיוגרפיה או בדיקת דופלר, שבה זרימת הדם נמדדת לפי עוצמת הרעש שהיא מפיקה.
הטיפול נעשה בדרך כלל באמצעים תרופתיים, בהם תרופות ממשפחת הסטטינים להורדת "הכולסטרול הרע" (LDL) בדם, מדללי דם ונוגדי קרישה, תרופות ליתר לחץ דם ותרופות לטיפול בגורמי הסיכון לטרשת עורקים, כמו תרופות לטיפול בסוכרת.
לחולים ולאנשים בקבוצת סיכון מומלץ לנקוט בפעילות גופנית אירובית סדירה ובדיאטה מאוזנת ודלת שומנים מן החי ושומני טרנס.
במקרה של חסימת עורקים קשה נעשה צנתור לב טיפולי, או ניתוח מעקפים.
בישראל לוקים בכל שנה כ-30,000 חולים בהתקפי לב וכ-15,000 חולים בשבץ מוחי (כ85-90% מהם בשבץ איסכמי שנגרם בשל היצרות כלי דם למוח או חסימתםֿ).
5,000 חולים נוספים עוברים ניתוחי מעקפים, וכ-1,000 עוברים ניתוחי קטיעת רגליים עקב חסימות כלי דם בגפיים.
טרשת (ביוונית עתיקה: σκληρός, sklērós, "קשה") היא התקשחות של רקמה, הנגרמת בדרך כלל על ידי החלפת רקמת האיבר ברקמת חיבור.
ניתן לומר כי המבנה עבר שינויים טרשתיים או מציג נגעים טרשתיים, המתייחסים לתהליך הטרשת.
מצבים רפואיים שכיחים שהפתולוגיה שלהם כוללת טרשת כוללים:
טרשת אמיוטרופית צידית - מכונה גם "מחלת לו גריג" או מחלת הנוירון המוטורי (MND) - מחלה ניוונית סופנית, חשוכת מרפא, בדרך כלל קטלנית, הפוגעת בתאי מערכת העצבים המרכזית וההיקפית הקשורים לתנועה.
טרשת עורקים - הצטברות של פלאק הכולל משקעים שומניים וכדוריות דם לבנות בעורקים הגורמת לעיבוי דופן העורק והתקשחותו.
טרשת פקעיתית מוקדית מקטעית - היא מחלה התוקפת את הכליה, גורמת צלקות קשות ובכך נגרמת תסמונת נפרוטית בילדים ומתבגרים, וכן גורם מרכזי באי ספיקת כליות אצל מבוגרים.
טרשת בהיפוקמפוס - נזק מוחי הנראה לעיתים קרובות אצל אנשים הסובלים מאפילפסיה של האונה הטמפורלית.
ליכן סקלרוזוס (בעברית: יַלֶּפֶת טְרוּשָׁה, באנגלית: Lichen sclerosus) - מחלה אוטואימונית המקשה את רקמות החיבור של הנרתיק והפין.
טרשת נפוצה - מחלה במערכת העצבים המרכזית הפוגעת בתפקודם התקין של תאי העצב במערכת העצבים המרכזית על ידי פגיעה והפחתה במיאלין.
אוסטאוסקלרוזיס, מצב בו צפיפות העצם מוגברת משמעותית והיא מתקשה באופן חריג.
טרשת האוזן - זיהום דלקתי כרוני של מעטפת האוזן הפנימית, הגורם לספיגת עצם.
טרשת רב-מערכתית (סקלרודרמה מערכתית פרוגרסיבית) - מחלה אוטואימונית כרונית נדירה הפוגעת בעור, ובמקרים מסוימים גם בכלי דם ואיברים פנימיים.
טרשת גבשושית - מחלה גנטית נדירה הפוגעת במספר מערכות.
מחלת כבד כרונית חסימתית - מחלה כרונית של הכבד, הנגרמת על ידי דלקת והצטלקויות של דרכי המרה בכבד.
הדלקת חוסמת את מעבר המרה למעיים, ועלולה לגרום בסופו של דבר לשחמת הכבד ולאי-ספיקה של הכבד.
הסיבה למחלה זו היא ככל הנראה אוטואימונית, והטיפול בסופו של דבר עלול להיות השתלת כבד.
PLS - מחלה נוירולוגית מקבוצת מחלות הנוירון המוטורי הפוגעת בנוירון המוטורי וגורמת לחולשת שרירים מתקדמת אך לא קטלנית.
טְרָשִים היא אדמת אבנים, או שטחים גדולים מכוסים סלע אחד שטוח, שאינם ראויים לזריעה, או גושי סלע חשופים הבולטים מעל פני הקרקע.
הביטוי המקובל הוא "אדמת טרשים".
דוגמאות: "ואם סיקל יוציא לים או לנהר או למקום הטרשים" (תוספתא שביעית, ג ה), "ואין לך טרשים בכל ארץ ישראל יותר מחברון" (מסכת סוטה לד).
היחיד היא טֶרֶש, לא נהוגה אלא במשלב ספרותי.
כנראה מארמית בה הפועל טִרֵשׁ משמעו להקשות או לסתום.
טרשת אמיוטרופית צידית (Amyotrophic Lateral Sclerosis (ALS)); ידועה גם בכינוי מחלת לו גריג, על שם שחקן הבייסבול שלקה בה בשנות ה-30 של המאה ה-20, או בכינוי מחלת הנוירון המוטורי (MND), ולעיתים בקיצור ניוון שרירים, היא מחלה ניוונית הפוגעת בתאי מערכת העצבים המרכזית וההיקפית הקשורים לתנועה.
ALS היא מחלה ניוונית סופנית, הגורמים לה אינם ידועים בוודאות ואין לה טיפול יעיל.
שכיחות המחלה נמוכה, על פי מחקרים היא מוערכת בכ-1 עד 8 מקרים ל-100,000, ובישראל מעריכים שישנם 600–700 חולים.
תוחלת החיים מרגע אבחון המחלה היא בדרך כלל בין שלוש לחמש שנים.
כ-10% מהלוקים בה נותרים בחיים לאחר 10 שנים מפרוץ המחלה, אך רוב החולים בה נפטרים מסיבוכים של כשל ריאתי ודלקת ריאות.
המחלה פוגעת בתאי העצב הנחוצים לפיקוח של המוח על הפעלתם של מרבית השרירים הרצוניים בגוף.
תאי העצב נהרסים, לכן אין אפשרות להפעיל את השרירים, דבר המביא להיחלשותם עד כדי שיתוקם.
שרירי הגוף, בהם שרירי הגפיים, הבליעה, הדיבור והנשימה, נפגעים בהדרגה, וזאת בסדר שאינו קבוע.
הופעת המחלה יכולה לנבוע מקיומו של גן תורשתי או להיות אקראית.
הגיל השכיח להופעת המחלה הוא 46–65, אם כי ישנם מקרים מתועדים (כדוגמת סטיבן הוקינג) של הופעת המחלה גם בגיל צעיר או מבוגר יותר.
המחלה גורמת לחולשה בשרירים ולהתנוונות הגוף הנגרמים בעקבות מוות של הנוירונים המוטוריים העליונים והתחתונים.
מכיוון שהשרירים אינם יכולים לתפקד, הם נחלשים ומתנוונים.
אנשים החולים במחלה בסופו של דבר מאבדים את היכולת ליזום ולשלוט בכל התנועות הרצוניות.
יוצאים מהכלל הם השרירים הטבעתיים המניעים את העיניים והשרירים האחראים על השליטה בסוגרים.
ניוונם מתרחש, אם בכלל, רק בשלב הסופי של המחלה.אין, בדרך כלל, פגיעה קוגניטיבית ברוב החולים, אף שחלק קטן (בערך 5%) סובל מדמנציה הקשורה לאונות המצחיות.
חלק גדול יותר של החולים (30%–50) עובר שינויים קוגניטיביים קלים, שכנראה לא יבחינו בהם, אך נחשפים בבדיקה נוירופסיכולוגית.
עצבי החישה ועצבים הקשורים למערכת האוטונומית אינם נפגעים, ולכן רוב החולים שומרים על חושי שמיעה, ראייה, מגע, ריח וטעם.
הסימפטומים הראשונים של המחלה הם:
עוויתות ו"קפיצות" בשרירים (פסיקולציות), בעיקר בשרירי הידיים והרגליים.
תופעות אלו עשויות להתפרש כבעיות נקודתיות, ובכך לעכב את אבחון המחלה.
טרם נמצאה תרופה המרפאת את המחלה, אם כי ישנן תרופות המאטות את קצב התפשטותה.
רילוזול / רילוטק היא התרופה היחידה שיש לה השפעה מוכחת כמאטה את התקדמות המחלה במספר חודשים.
כ-10% מהחולים במחלה מאופיינים ב-ALS משפחתי (FALS-familial ALS), מצב המוגדר כאשר בני משפחה (אחים או הורים וצאצאים) חווים התפרצות של המחלה.
מוטציות בכרומוזום 21 , באזור אשר מקודד לחלבון סופראוקסיד דיסמוטאז 1 (1 SOD1 - superoxide dismutase), מקושרות לכ-20% מהמקרים של ALS משפחתי, או ל-2% מכלל החולים ב-ALS.
המוטציות בגן הזה מועברות בצורה אוטוזומלית דומיננטית.
קיימות יותר מ-100 מוטציות אשר זוהו בגן הספציפי הזה.