tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך עונת 2018/2019, בליגת המשנה, ריאל בטיס קבעה שיא חדש של מספר ניצחונות רצופים עם 17 כאלה, כלומר היא ניצחה את כל יריבותיה בליגה ברציפות.
המועדון העפיל בחזרה לליגה הראשונה לאחר שזכה באליפות הליגה השנייה כשעוד נותרו ארבעה מחזורים לסיום העונה.
בתום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לליגה השנייה.
שניםשם1987–2018מועדון הכדורסל סביליה2018–הווהריאל בטיס כדורסל
מועדון הכדורגל ריאל מורסיה (בספרדית: Real Murcia Club de Fútbol, S.A.D) הוא מועדון כדורגל הממוקם בעיר מורסיה, ממחוז מורסיה שבספרד.
המועדון נוסד בשנת 1908, והוא משחק, נכון ל-2021, בליגה הספרדית השלישית.
מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון נואבה קונדומינה, המכיל 31,179 מקומות ישיבה.
צבעי הבית של הקבוצה הם לרוב חולצה אדומה ומכנסיים לבנים.
המועדון נוסד במקור בשנת 1908 (למרות שברשומות שונות מתועד המועדון משנת 1903 תחת השם מועדון כדורגל דה מורסיה, וב-1906 מועדון כדורגל מורסיה).
לקבוצה הוענק השם "ריאל" (ספרדית: מלכותי), בעונת 1923/1924, על ידי אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
בשנה שלאחר מכן, נחנך אצטדיונה הישן של הקבוצה, לה קונדומינה, בו שיחקה במשך 82 שנים את משחקי הבית שלה.
בשנת 1929, המועדון שיחק לראשונה במסגרת הליגות המקצועניות בספרד.
בעונת 1939/1940, הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה ללה ליגה, הליגה הבכירה בספרד.
ואחרי שחזרה לליגת המשנה, העפילה שוב ללה ליגה ארבע שנים מאוחר יותר.
אחרי שנים ארוכות של משחק בליגת המשנה ולפרקים קצרים בליגה השלישית, שבה הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1980/1981, לקדנציה שנמשכה תשע עונות.
במהלך שנות ה-90 הידרדרה הקבוצה עד לליגה הרביעית, אך שיחקה במרבית העשור בליגת המשנה ובליגה השלישית.
בשנת 2003 שבה הקבוצה לליגה הבכירה, אך נשרה ממנה כעבור עונה.
בשנת 2006 עברה מורסיה לאצטדיונה מודרני המכיל 33,045 מקומות ישיבה.
בשנת 2007 שבה הקבוצה לליגה הבכירה.
מורסיה החלה את עונת 2007/2008 היטב, כאשר השיגה מעמד של קבוצת אמצע טבלה בראשית שנת 2008, ולמרות כל זאת, בסיומה של העונה הקבוצה לא הצליחה להימנע מירידה, למרות שמאמן נבחרת ספרד לשעבר, חבייר קלמנטה החליף בתפקיד אימון הקבוצה את לוקאס אלקארז.
בעונה שלאחר מכן, מורסיה שהתה מרבית העונה באזור מקומות הירידה לליגה השלישית, וקלמנטה פוטר באמצע חודש דצמבר 2008. הקבוצה נמנעה מירידת ליגה, אך בעונה שלאחר מכן ירדה בסופו של דבר חזרה לליגה השלישית.
בסיום עונת 2010/2011, לאחר עונה אחת בליגה השלישית, העפילה מורסיה מחדש מן המקום הראשון בליגה, לליגה הספרדית השנייה, אותה סיימה בעונה שלאחר מכן במקום הרביעי, אך הודחה ממשחקי הפלייאוף, ולאחריהם אף הורדה מהליגה השנייה עקב בעיות כלכליות קשות.
כיום הקבוצה משחקת בליגה השלישית.
ריאל אוביידו (ספרדית: Real Oviedo S.A.D) הוא מועדון כדורגל ספרדי, הממוקם בעיר אוביידו, אסטוריאס.
המועדון נוסד ב-26 במרץ 1926 ומשחק בלה ליגה.
מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון קרלוס טרטיירה, המכיל 30,500 מקומות.
ריאל אוביידו, הייתה לקבוצה הראשונה ממחוזה אסטוריאס, ששיחקה בליגה הספרדית הבכירה.
המועדון משחק בחולצות בצבע כחול ומכנסיים לבנים.
לאחר שהמועדון נוסד בשנת 1926 לאחר איחוד עם "סטדיום אובטנסה", אוביידו העפילה לליגה הבכירה שבע שנים מאוחר יותר.
בין השנים 1933–1936, הקבוצה נחלה הצלחות בעקבות גישתה החדשנית לטקטיקת משחק.
רביעיית ההתקפה של הקבוצה שכללה את אמילין, גאלה, הרריטה ואיזידרו לנגרה (כולם ייצגו את הנבחרת הספרדית באותה העת), הציגו שיטת משחק של ריצה ללא כדור ומסירות קצרות וחדות בנגיעה אחת, שיטה שהקדימה את זמנה בלא פחות מ-40 שנה.
הקבוצה זכתה לכינוי בשל סגנון משחקה "דלנטרס אלקטריקס" ("החלוצים האלקטרים").
בנוסף, הקבוצה הקדימה את זמנה בשיטות האימון והאינטנסיביות שלה, שהונהגו באותה התקופה על ידי מאמן הקבוצה האנגלי פרד פנטלנד.
לנגרה זכה בתואר הפיצ'יצ'י שלוש שנים ברצף שקדמו למלחמת האזרחים הספרדית, כאשר אוביידו שברה את כל שיאי הכיבושים האפשריים (174 שערים ב-62 משחקי ליגה).
עם פרוץ הקונפליקט בספרד, הקבוצה התפרקה בשל עזיבת השחקנים העיקריים של המועדון: לנגרה לדרום אמריקה, הרריטה ואמילין חתמו בברצלונה, גאלה חתם בראסינג סנטנדר וגאלרט בראסינג דה פרול.
כאשר הכדורגל התחרותי חזר לאיתנו במדינה, בשנת 1939, אוביידו ירדה לליגת המשנה הספרדית, כאשר מגרשה הביתי יצא מכלל שימוש ומשחק, לאחר שחייליו של פרנסיסקו פרנקו השתמשו באצטדיון בתור מזבלת תחמושת.
בעשורים שלאחר מכן, המועדון דילג בין הלה ליגה (38 עונות) וליגת המשנה (32 עונות).
הישג השיא שלו באותה התקופה, היה העפלה לגביע אופ"א, לאחר סיום במקום השלישי בעונת 1962–1963 (באותה העונה דורגה אוביידו במקום הראשון במשותף יחד עם ריאל מדריד לאחר 15 מחזורים).
הישג השפל של הקבוצה באותן השנים, היה ירידה לראשונה לליגה השלישית בשנת 1978, לעונה אחת בלבד.
כאשר מונדיאל 1982 נערך בספרד, הושלם לשם כך שיפוצו מחדש של אסטדיו קרלוס טרטיירה, והמשחק הראשון של הנבחרת הספרדית שוחק במגרש נגד צ'ילה, תוצאת המשחק הייתה 0-0. בעונת 1984–1985, הקבוצה זכתה בגביע הליגה הספרדית (השנייה).
בשנת 1988, אוביידו שבה לליגה הבכירה, אחרי שניצחה את ריאל מיורקה במשחק הפלייאוף על הכרטיס להעפלה, 2-1 בסיכום שני המשחקים.
היא נשארה בלה ליגה במשך 13 עונות ברציפות.
בעונת 1990–1991, הקבוצה סיימה במקום השישי והעפילה שנית לגביע אופ"א, אמנם הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי גנואה האיטלקית, 3-2 בסיכום שני המשחקים.
למרות ההדחה, במשחק שלאחר מכן, אוביידו התאוששה במהרה לאחר שניצחה 1–2 את ברצלונה בקאמפ נואו.
אחרי ירידת ליגה שתי עונות ברציפות, אוביידו סבלה ממשבר כלכלי, שהוכפל לאחר שהמועדון איבד את תמיכתם הכלכלית של המוסדות העירוניים, דבר שגרם לחוסר יכולת לשלם לשחקנים את משכורתם.
בעקבות פשיטת הרגל של הקבוצה, היא הורדה בכח לליגה הרביעית, בעונת 2003–2004. הקבוצה הייתה קרובה לפירוק, אך התאוששה מן המשבר, והעפילה מחדש לליגה השלישית בעונת 2004–2005.
שנתיים מאוחר יותר, ירדה מחדש אוביידו לליגה הרביעית.
לאחר משחק פלייאוף נוסף נגד קבוצה ממיורקה, הפעם קבוצת המילואים של המועדון, אוביידו ניצחה בתום דו-קרב פנדלים והעפילה מחדש לליגה השלישית.
בשנים שלאחר מכן, המועדון נלחם על הישארותו בליגה לצד קשיים כלכליים נוספים.
בסוף שנת 2012 הגיעה הקבוצה לשפל כלכלי, כאשר הקבוצה הייתה על סף פירוק, אם לא תשיג 2 מיליון יורו.
המועדון פנה לרשת האינטרנט, ובאמצעות האתר טוויטר גייס המועדון גולשים אשר רכשו מניות.
בין היתר, רכשו מניות שחקני עבר של המועדון, סנטי קאסורלה, חואן מאטה, מיצ'ו, ואדריאן.
ב-17 בנובמבר רכש מניות במועדון קרלוס סלים, האיש העשיר בעולם, תמורת 2.5 מיליון יורו, והציל את המועדון כלכלית.
תחת סלים, הגיעה אוביידו פעמיים לפלייאוף, ב-2013 וב-2015, כאשר בפעם השנייה היא עלתה לשם דרך המקום הראשון, שהקנה לה עלייה לפלייאוף למסלול אלופות הבתים, שמהווה מסלול קצר לליגה השנייה.
לבסוף, לאחר ניצחון 1–2 מצטבר על קאדיס, הבטיחה את עלייתה לליגה השנייה, לאחר 12 שנים.
בתום עונת 2024/2025 הבטיחה הקבוצה עלייה ללה ליגה לאחר ניצחון בפלייאוף על מיראנדס.
עלייה ראשונה מזה 24 שנים.
קבוצת הנשים של מועדון הכדורגל ריאל מדריד (בספרדית: Real Madrid Club de Fútbol), הידועה גם בשם ריאל מדריד נשים (בספרדית: Real Madrid Femenino), היא קבוצת כדורגל נשים ספרדית מהעיר מדריד, המשחקת בליגת העל הספרדית.
הקבוצה נוסדה במקור בשנת 2014 בשם מועדון ספורט טאקון (בספרדית: Club Deportivo Tacón), ובקיצור טאקון (בספרדית: CD Tacón), ובשנת 2019 נרכשה על ידי ריאל מדריד במטרה להפוך אותה לקבוצת כדורגל הנשים הרשמית של המועדון.
המועדון נוסד ב-12 בספטמבר 2014, במטרה להיות קבוצת כדורגל נשים מקצועית לחלוטין.
השם טאקון (המתורגם לעקב) הוא ראשי תיבות של: Trabajo (עבודה) Atrevimiento (תעוזה / אומץ) Conocimiento (ידע / חכמה) Organización (ארגון / מועדון) Notoriedad (נראות / מוניטין).
בעונת התחרות הראשונה בתולדותיו, עונת 2015/2016, המועדון רשם רק קבוצה אחת שהייתה קבוצת נוער מתחת לגיל 14. ב-24 ביוני 2016, טאקון הודיעה על מיזוג עם קאניאס כדי לשלב את השחקניות הבוגרות והשחקניות מתחת לגיל 19 שלהם לתוך מועדון טאקון.
עונת 2016/2017 הייתה העונה הראשונה בה הייתה למועדון קבוצת בוגרות שהתחרתה בליגה השנייה.
לאחר שלוש עונות בלבד בסגונדה דיוויסיון, ב-19 במאי 2019, טאקון השיגה את העלייה הראשונה אי פעם לפרימרה דיוויסיון.
ב-25 ביוני 2019 הודיע דירקטוריון ריאל מדריד על הצעה לשלב את טאקון כמחלקת כדורגל הנשים של ריאל מדריד שתוצג ל"סוסיוס" (חברי המועדון) שלהם.
כחלק מההסכם, טאקון תשחק את משחקי עונת 2019/2020 שלהם בסיאודד ריאל מדריד (מתקן האימונים של המועדון) במהלך זמן המעבר, כאשר המיזוג יושלם רשמית ב-1 ביולי 2020. ב-15 בספטמבר 2019 אישרה האספה הכללית שלא מן המניין של ריאל מדריד את קליטת טאקון לתוך המועדון.
המיזוג סימן סיום מוצלח למסע בו החלה אנה רוסל, "סוסיו" (חברת מועדון) בריאל מדריד, עשור קודם לכן; כשסיפורה נושא קווי דמיון עם התפקיד שלולה רומרו מילאה בתקופת ההקמה מחדש של מחלקת כדורגל הנשים של אתלטיקו מדריד.
לאחר עליית הליגה, המועדון המשיך לאבד רוב גדול משחקניות הסגל בקיץ 2019. הקשרית הארגנטינאית רות בראבו עברה לראיו ואיקאנו, בעוד שאחרות כמו ליקסי, מרבל אוקויה ויאמילה באדל לא חידשו את חוזיהן עם המועדון.
ההחתמה האחרונה של הקיץ הייתה המגנה הגרמנייה באבט פטר מוולפסבורג.
למרות שפע הכישרון והניסיון שעמדו לרשותה, טאקון התחילה את העונה באופן רעוע, כשהתבוסות הקשות מול ברצלונה, במשחק הבכורה שלה בליגת העל, ומול לוגרוניו בלטו במיוחד.
אחרי רצף שלילי עם ניצחון אחד בלבד בתשעה משחקים, הקבוצה החלה להשיג יציבות בנובמבר 2019, כשהייתה ברצף של חמישה משחקים ללא הפסד.
בעקבות ההתעניינות הגוברת בכדורגל הנשים - במיוחד בארצות הברית לאחר זכיית נבחרתה בגביע העולם בשנת 2019 - חברת הפקות הסרטים והטלוויזיה מלוס אנג'לס "EXILE Content", וחברת המדיה הספרדית "ניוטרל" הודיעו שהן תצורנה סדרה תיעודית על הקמת קבוצת כדורגל הנשים הראשונה בהיסטוריה בריאל מדריד.
ב-1 ביולי 2020, פרסמה ריאל מדריד הודעה רשמית המאשרת את השלמת המיזוג, ובכך מסמלת את קליטתה המלאה של טאקון, שתפעל כ"ריאל מדריד" מאותו מועד ואילך.
בעוד שרבים שיערו שהקבוצה תחלוק את אצטדיון אלפרדו די סטפנו עם ריאל מדריד קסטיליה, במהלך עונת המעבר, טאקון שיחקה את כל משחקי הבית שלה ב"מגרש 11" במתחם ואלדבבאס (מתחם האימונים של ריאל מדריד).
המשחקים של טאקון לא היו פתוחים לקהל הרחב, ורק חברי מועדון, או אלה שיש להם כרטיס חבר, הורשו לנכוח במשחק.
מועדון הכדורגל ריאל בטיס נשים (בספרדית: Real Betis Balompié Féminas), ובקיצור ריאל בטיס נשים (בספרדית: Real Betis Féminas), הוא מועדון כדורגל נשים ספרדי מהעיר סביליה, המשחק בליגת העל הספרדית.
המועדון נוסד בשנת 2009 בשם מועדון הכדורגל אסאר (בספרדית: Azahar Club de Fútbol, ובקיצור Azahar CF), ובשנת 2011 הקבוצה הבוגרת הפכה למחלקת כדורגל הנשים הרשמית של ריאל בטיס.
מועדון הכדורגל אסאר היה מועדון הוא מועדון משכונת "אלפלפה" בעיר סביליה שנוסד בשנת 2009 אשר הפעיל כמה קבוצות כדורגל חובבניות.
בשנת 2011, ריאל בטיס שילבה את מבנה הקבוצה הבכירה והנוער "A" של אזאר לתוך מבנה המועדון (של ריאל בטיס), והשאירה את הנוער "B" ואת קבוצות הילדים במועדון הקודם שלהן (אזאר).
בעונת הבכורה שלה כ"ריאל בטיס", הקבוצה השיגה את העלייה לליגה השנייה, למרות שסיימה רק במקום השני, משום שקבוצת טרגואיאס התפרקה עקב בעיות כלכליות.
החל מהשנה השנייה שלה, לקבוצת הנשים של בטיס כבר אין שיתוף פעולה עם מועדון אזאר.
בטיס שיחקה בפלייאוף העלייה לליגה הראשונה בסיום עונת 2014/15, אך הפסידה נגד גרנדייה טנריפה.
שנה לאחר מכן, ב-22 ביוני 2016, העפילה בטיס לליגה העליונה בפעם הראשונה בתולדותיה.
הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים במתחם סיודאד דפורטיבה לואיס דל סול, מתחם האימונים של ריאל בטיס שנפתח ב-19 בדצמבר 1997. המתחם ממוקם בשכונת לוס ברמייאלס, קרוב מאוד לאצטדיון בניטו ויימרין המארח את אימוני הקבוצה הבוגרת, קבוצת המילואים וקבוצות בדרגים נמוכים יותר של המועדון.
ב-10 במרץ 2018 לרגל חגיגת "שבוע הנשים השישי של בטיס" הקבוצה שיחקה באצטדיון בניטו ויימרין נגד סנטה תרזה, ובמשחק נכחו 6,643 צופים.
נפת ריאזאנסקי היא נפה של המחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
מאז שנות ה-2000 מפונה בהדרגה הייצור התעשייתי משטח הנפה.
רבים מהמפעלים שהוקמו בתקופה הסובייטית בסביבת השדרה המובילה לנפה (שדרת ריאזאן) כבר נסגרו.
הקמת אזורי מגורים חדשים מתוכננת על השטחים שהתפנו, כולל במסגרת תוכנית שיפוץ הדיור במוסקבה.
ישנם 12 ארגוני מחקר ו-12 מפעלי ייצור בשטחי הנפה.
היכל התרבות "40 שנה למהפכת אוקטובר"
מכון המחקר המרכזי למבני בניין
תחנות מטרו "שדרות ריאזאן", "אוקסקאיה" ו"סטחנובסקאיה"
איגוד ספורט ריאל במקו היא קבוצת כדורגל מאלית מהעיר במקו אשר משחקת בליגת העל המאלית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1960, ולאורך השנים זכתה בשש אליפויות.
מועדון הכדורגל ריאל בורגוס (בספרדית: Real Burgos Club de Fútbol) היה מועדון כדורגל מבורגוס שבספרד.
ברוב העונות שיחק המועדון בליגות הנמוכות, מלבד שלוש עונות בלה ליגה.
המועדון נוסד ב-1983, לאחר פירוקו של מועדון הכדורגל בורגוס.
בעונת 1989/1990 ריאל בורגוס הצליחה לסיים במקום הראשון בליגה השנייה ולעלות ללה ליגה בפעם הראשונה, שבע שנים בלבד לאחר הקמתה כמועדון מקצועני.
בעונתה הראשונה בליגה הבכירה ריאל בורגוס הפתיעה וסיימה במקום ה-11, לאחר שצברה 37 נקודות.
בעונה שלאחר מכן היא הצליחה לסיים במקום התשיעי, לאחר ששוב צברה 37 נקודות.
את עונתה השלישית בלה ליגה סיימה הקבוצה במקום האחרון, לאחר שצברה 22 נקודות בלבד, וירדה לליגה השנייה.
הקבוצה לא התחרתה בעונת 1994/1995 בשל בעיות פיננסיות, התחרתה בליגה הרביעית בעונת 1995/1996, ומאז הפסיקה את פעילותה.
בעונת 2011/2012 הוקמה הקבוצה מחדש, ושיחקה בליגה השישית.
היא העפילה עד לליגה הרביעית, ובעונת 2017/2018 סיימה במקום האחרון בליגה.
הקבוצה תבעה את ההתאחדות על אי-סדרים במשחקים האחרונים, שלטענת הקבוצה גרמו להדחתה מהליגה.
בעונת 2018/2019 לא התחרתה הקבוצה באף מסגרת, ובמאי 2019 קבע בית המשפט כי על ההתאחדות להחזיר את הקבוצה לליגה הרביעית.
בספטמבר 2021 התפרקה הקבוצה עקב חדלות פירעון כלכלית.
ריאיון מקדם הוא כלי לפיתוח אנשים וידע שנמצא בשימוש בתחומי התנהגות ארגונית חיובית, ניהול ההון האנושי, חינוך, אימון מנהלים, ומחקרי שוק.
במסגרתו המראיין, שיכול להיות מנהל, מנהל משאבי אנוש, איש שיווק, מאמן, או כל אדם הרוצה לסייע בהקשבה לזולתו, מבקש מהמרואיין לספר סיפור על חוויה מיטבית.
הוא נועד לעודד שיחזור תנאים שהובילו לרווחה אישית ולביצועי שיא).
בריאיון, המרואיין מספר סיפור על שבו היה במיטבו, והתמלא באנרגיה מעצם הדבר שעשה, ואז חוקר באופן שיטתי את התנאים שאפשרו לסיפור המיטבי להתרחש.
בסוף, המרואיין מאותגר לבחון את המידה בה התנאים הנחוצים לפריחתו קיימים בהווה ואת האפשרויות שלו לשחזר את התנאים המיטיבים ולהרחיב את נוכחותם.
הריאיון המקדם פותח על ידי פרופ' אברהם קלוגר וד"ר דינה ניר בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים כדי להציע חלופה למתן משוב (פידבק) ולהערכת עובדים.
הצורך בחלופה למערכות משוב (ציונים, הערכות) עולה מממצאי ניתוח-על (מטא-אנליזה) שהראה כי ב-38% מ-607 ניסויים שנערכו במשך כ-90 שנה המשוב גרם לירידה בביצועים בהשוואה לקבוצות ביקורת ובעקבות ביקורות רבות על הנזקים של מערכות להערכת עובדים, ביקורות שהולכות ומצטברות.
הריאיון המקדם מושתת על התיאוריה והכלים של חקר מוקיר.
בתחילה הוא כונה קָדוֹם, אך בשל הקושי להבין את המשמעות בשמיעה ראשונה השם הוחלף.
הריאיון המקדם נחקר לראשונה על ידי ד"ר אייל רכטר במסגרת עבודת הדוקטורט שלו שהוגשה ב-2010.
+שלבשאלהדגשים למראייןפתיחהאני משער.ת שבעבודתך יש גם חוויות שליליות וגם חיוביות.
היום, אם אפשר, אני רוצה לשמוע על חוויה חיוביות?
בדקי אם פספסת משהו, תקן.ני (אם צריך)שיאמה היה רגע השיא בסיפור?
כיצד הרגשת אז (כולל פיזית)?האם היית רוצה לחוות רגשות אלה שנית?
אם לא, ספר.י סיפור חדשתנאיםמה היו התנאים בך, בזולתך, בארגון, במיקום, או בתזמון שאפשרו לסיפור להתרחש?שקף, ושאל "ומה עוד?" המטרה כאן היא להציף כמה שיותר תנאים.שאלה מקדמתבאיזו מידה ההתנהלות שלך היום מקרבת, או מרחיקה, אותך מהתנאים שאפשרו לך ליהנות מעצם העשייה?
כיצד תוכל/י להרחיב את נוכחותם של התנאים הקיימים?
"פתיחה"—המראיין מברר אם אפשר לדבר על חוויות חיוביות (בעבודה).
בירור זה משדר למרואיין שהמראיין מכיר בסבל, אך מבקש להתמקד בחיובי.
"הסיפור"—המרואיין מתבקש לספר סיפור ספציפי על חוויה בעבודה בה הרגיש במיטבו, עוד טרם ידע את תוצאותיה.
סיפור זה, נועד לחשוף סיפור שכדאי ללמוד ממנו ומעורר אצל המרואיין רגשות חיוביים.
רגשות אלו, מהווים בסיס להמשך הלמידה של המרואיין על עצמו.
למידתו, נובעת מהשיקוף העצמי החיובי שלו בסיפור.
"רגע השיא"—המרואיין מתבקש לתאר את רגע השיא של החוויה ואת מחשבותיו ורגשותיו באותם רגעים, זאת בכדי לעורר זיכרון אפיזודי המעניק לעובד תחושה בה הצליח בעבר, מה שגורם לחוויה להרגיש אמיתית.
תיאור הרגשות נועד לבדוק את איכות הסיפור כדי להבטיח שהסיפור הוא על אירוע עם תוצאה אינטגרטיבית ("עסקת מנצח-מנצח") למראיין, המרואיין והארגון.
זאת כיוון שרגשות חיוביים כגון גאווה, שמחה, התרוממות רוח וחום, בניגוד לרגשות מעורבים, מעידים שהצרכים של רוב (או אפילו כל) המעורבים קיבלו מענה.
בנוסף, שלב זה מגביר את הרגשות החיוביים של המרואיין מעל לרמה שחווה בשלב הקודם ומייצר הדבקה רגשית שבה גם הרגשות החיוביים של המראיין מתעצמים ובהתאמה גם הרגשות החיוביים של המרואיין ואלו מגבירים את הקשר שנוצר ביניהם.
"התנאים המאפשרים"—המרואיין מתבקש לבחון את התנאים שאפשרו את ההצלחה בסיפורו.
התנאים המאפשרים כוללים תנאים פנימיים וחיצוניים.
תנאים פנימיים עשויים לכלול נאמנות המרואיין לערכיו, כישרונות ייחודיים, ומצב רוח הולם.
תנאים חיצוניים עשויים לכלול תמיכה מהארגון, זמן הולם, וצוות מגובש.
זיהוי התנאים המאפשרים מעלה מודעות של המרואיין לעוצמותיו, תחושת מסוגלות, מיקוד במטרות קידום, ויוצר הכרת תודה למראיין.
בנוסף, זיהוי התנאים המאפשרים עשוי לעורר באופן ספונטני מודעות לפערים בין התנאים בסיפור והיעדרם בהווה, דבר שיכול לעודד פיתוח דרכים חדשות לפיתוח אישי ולביצועים טובים יותר.
"השאלה המקדמת"—המראיין מאתגר את המרואיין ללמוד מהסיפור שלו איזה תנאים הוא יכול להרחיב או לייצר מחדש כדי ליצור עוד אירועים שבו הוא חווה רווחה אישית ומפגין ביצועי שיא.
הריאיון המקדם הוא רב תכליתי ויכול לשמש ל:
פיתוח וטיפוח עובדים לפני תהליך הערכת עובדים או משוב (Feedforward before feedback).
חלופה להערכת עובדים או משוב.
לפי התיאוריות העומדות בבסיס הריאיון המקדם, המנגנונים התיאורטים המופעלים על ידו כוללים:
עירור זיכרון אירועי על ידי הזמנת סיפור חיובי המבוסס על עוצמות וחוזקות.
גישת עסקת מנצח-מנצח בה הסיפור האידיאלי היטיב הן עם המרואיין והן עם סביבתו.
הפעלה של פער בין רצוי למצוי כאשר מקור המידע הוא המרואיין.
המרואיין מספר על הרצוי ומזהה בעצמו את המצב המצוי.
מנגנונים תאורטיים אלה משפיעים באופן ישיר ומיידי על:
יצירה או שיפור ביחסי מראיין-מרואיין.
סיפוק צרכים אינטרינזיים (שייכות, מסוגלות ואוטונומיה).
השוואה תאורטית בין המשוב לריאיון המקדם
+המצב הרצוי מוגדר על ידיהמצב המצוי מוגדר על ידיהמצב הרצוימיקוד הזמןמודל השיחהמשובנותן המשוב (הממונה, המורה).
למשל, ציון 100.נותן המשוב (הממונה, המורה).
למשל, ציון 70.ביצועיםעברחוסרים ("מה לא בסדר וכיצד לתקן?")ריאיון מקדםהמרואיין (העובד, התלמיד).
למשל, הריאיון חושף שיתוף פעולה.המרואיין (העובד, התלמיד).
למשל, המרואיין נוכח לדעת שאינו משתף פעולה.תנאים המאפשרים ביצועיםעתידעוצמות ("מה עובד מצוין וכיצד להרחיב?")
בניסוי שדה עם הקצאה אקראית בחברה קנדית, נמצא כי עובדים שרואיינו על ידי המנהל שלהם בריאיון המקדם הציגו מדדי ביצוע גבוהים יותר מעובדים שהוערכו בהערכת ביצועים מסורתית.
מחקר איכותני בקרב עובדים בחברה רב-לאומית בישראל הראה כי מחצית מהעובדים ציינו שהריאיון המקדם העצים אותם, העלה את המוטיבציה שלהם ושיפר את ביצועיהם.
בנוסף, עלה כי בין התגובות הבולטות שלהם לריאיון היו הזדמנות לזמן איכות עם המנהל, מיקוד בעוצמות, ולמידה מניסיון העבר.
במחקר בקרב מורים עלה כי הריאיון המקדם העלה מודעות כיצד ליצור הוראה מהנה והמאמנים דיווחו על עליה בלקיחת אחריות של המורים.
בניסוי שדה ללא הקצאה אקראית בקרב עובדים בבריטניה נמצא שבעוד הריאיון המקדם העלה חוללות עצמית, ביטחון ביכולת והשגת מטרות, משוב הוריד אותם.
היעילות של הריאיון המקדם מוגבלת על ידי גורמים מצביים, אישיותיים וארגוניים.
במצבים בהם יש הרבה רגשות שליליים (בארגון בזמן משבר), אנשים לא יכולים ולא רוצים להיזכר בחוויות חיוביות.
במצבים כאלה ניתן לשקול ריאיון מקדם לבעיה בו המרואיין נשאל מה הדבר שהכי מטריד אותו, מה הוא שורש הדבר המטריד, ומה הוא ההפך האידיאלי של שורש הדבר המטריד.
לאחר מכן, המראיין מבקש לשמוע סיפור באמצעות ריאיון מקדם שמותאם לבקש סיפור שבו ההפך האידיאלי התקיים.
יש מספר תכונות אישיות שיכולות להקטין או לבטל את התועלות של הריאיון המקדם.
אנשים בדיכאון מתקשים להעלות זכרונות אפיזודיים ולכן יעילות הריאיון תרד עבורם.
הריאיון המקדם אינו משפר את ההרגשה של אנשים המתאפיינים בסגנון היקשרות נמנע ובאופן כללי הקשבה לאנשים המתאפיינים בסגנון היקשרות נמנע אינה משפרת להם את הביטחון הפסיכולוגי.
לבסוף, ממחקרי הקשבה אפשר לשער כי מראיינים עם נטיות נרקיסיסטיות יתקשו לבצע את הריאיון.
בארגונים בהם אין לתהליך תמיכה מחבר הנהלה בכיר המחויב לשימוש בריאיון המקדם לרווחת העובדים התועלת של הריאיון תהיה מוגבלת והשימוש בו בארגון לא יתרחב ואף לא יישמר.
הריאי היו שבט קלטו-ליגורי ששכן במחוזות צרפת המודרנית של האלפים של פרובאנס עילית בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
השם האתני Reii פורש במשמעות "החופשיים", הנובע מהמילה-Reiī ומילה הגאלית המוקדמת יותר (Riioi), שנוצרה בעצמה מהגזע הקלטי riio -(חופשי).
לפי חאווייר דלאמארה , ה-Rei יכול היה להיות קבוצה של בני חורין או, יותר סביר, שבט אוטונומי בקרב קבוצה של שבטים/עמים כפופים.
העיר ריאז , שמתועדת כ־Alebaece Reioru Apollinarium במאה ה-1 לפני הספירה נקראת על שם השבט.
הריאי שכן בעמקי הנהר קולוסטר ויובליו, ובעמק ורדון התחתון עד לדוראנס במערב.
הם כנראה כבשו גם את העמקים של אס.
הגבול המזרחי של שטחם היה הגבול בין המחוזות פרובינקיה גאליה נארבוננסיס לבין Alpes Maritimae.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת צפונית לוורוקיני וטריטולי (בעצמם צפונית ל-Salyes), דרומית לווקונטי, מזרחית ל- דקסיוואטס, ומערבית לסנטי, סואטרי וורגוני.
לפי ההיסטוריון גיא בארוול, הם היו חלק מהקונפדרציה הסֶלווית.
בירתם הייתה Alebaece (ריאז המודרנית), הממוקמת למרגלות הגבעה של סן-מקסים, במפגש הקולוסטר עם יובלו.
העיר הייתה ממוקמת ליד נתיב ראשי המקשר את פריז'וס עם סיסטרון ומקומות נוספים צפונה יותר.
מתקופת שלטונו של אוגוסטוס, היא נודעה בשם Iulia Augusta Apollinaris Reiorum.
יישוב חשוב נוסף היה ממוקם ב-Gréoux-les-Bains, עיירת ספא רומית שבה נמצאה הקדשה ל-Nymphae Griselicae שנעשתה על ידי האצילה הרומית אניה פונדניה פאוסטינה .
ריאטי היא עיר במחוז לאציו שבמרכז איטליה, עם אוכלוסייה של 45,276 נפש.
זהו המרכז המנהלי של נפת ריאטי והעיר של הדיוקסיה של ריאטי, כמו גם הבירה המודרנית של אזור סבינה .
מרכז העיר ניצב על ראש גבעה קטנה, השולטת מהקצה הדרומי על עמק ריאטי הרחב, למרגלות גבעות סבינה ומונטי ריטיני, כולל הר טרמינילו.
המישור של עמק ריאטי היה פעם אגם גדול, ונוקז על ידי הרומאים הקדמונים, וכיום הוא האגן הפורה של נהר ולינו.
רק האגמים הקטנים ריפאסוטילה ולונגו נותרו מהאגם המקורי הגדול.
לפי האגדה, ריאטה (השם הקדום) נוסדה על ידי ריאה, אלה ב.
היא נוסדה בתחילת תקופת הברזל (המאה ה-9–8 לפני הספירה).
ככל הנראה בתקופות קדומות יותר, האדמות שמסביב לריאטי היו מיושבות על ידי אומברים, אחר כך על ידי אבוריג'ינים ומאוחר יותר על ידי סבינים, שהגיעו לאדמות שנמצאות בסמוך לנהר הטיבר.
ריאטה הייתה במקור אתר מרכזי של האומה הסבינית הרבה לפני הקמתה של רומא.
לפי האגדה, כאשר רומולוס ייסד את רומא, הרומאים חטפו נשים סביניות על מנת לאכלס את העיירה (חטיפת הנשים הסביניות) והדבר הוביל למלחמה בין הרומאים לסבינים.
קרב ה"לאקוס קורטיוס" הגיע לסיומו רק כאשר הנשים השליכו עצמן בין הצבאות, והתחננו בפני הגברים שהיו קרובי משפחותיהן להפסיק להילחם.
רומולוס וטיטוס טיטוס טאטיוס התרצו והחל שיתוף פעולה בין שני האישים.
לפי דיווח המבוסס יותר על מקורות היסטוריים, סבינים התיישבו באזור גבעת קווירינאלה בגלל הצורך המתמשך שלהם באדמות מרעה.
לאחר הכיבוש הרומי הסופי, שהונהג על ידי מניוס קוריוס דנטטוס בתחילת המאה השלישית לפנה"ס (290 לפנה"ס), הפך הכפר לנקודה אסטרטגית ברשת הדרכים האיטלקית הקדומה, השולטת בדרך ה"מלח" (ויה סלריה ) שקישרה בין רומא ל דרך הרי האפנינים.
אדמות רבות של ריאטה ואמיטרנום הוחרמו והוקצו לרומים.
מלכתחילה הוצעה לסבינים אזרחות רומית אך ללא זכויות הצבעה, עד שבשנת 268 לפני הספירה הם זכו באזרחות מלאה, והתאגדו בשני שבטים חדשים, ולינה וקווירינה.
קוריוס דנטאטוס ניקז חלק גדול מהאגם על ידי הסטת נהר ולינו לתוך יובלו של הטיבר - נהר נרה ובכך הוליד את מפלי מרמורה.
השטח הרחב שנכבש בעבר על ידי האגם הפך למישור פורה (עמק ריאטי).
על פי המנהג הרומי, פוצלה הקרקע לחלקות מרובעות אופייניות.
העיירה עצמה עברה פיתוח משמעותי, אורגנה מחדש על פי סטנדרטים עירוניים רומיים טיפוסיים (למשל, שני כבישים מצטלבים מהווים את עמוד השדרה של היישוב), ובוצרה בחומות חזקות.
גשר אבן הונח על פני נהר ולינו, ונבנה ויאדוקט גדול כדי להביא סחורות מוויה סלריה ישירות אל השער הדרומי של ריאטי.
ריאטה הרומית זוכה למספר אזכורים בספרות הלטינית, הודות לאדמתה הפוריה ולנכסיה המוערכים.
קיקרו, למשל, מתאר את המתחים בין ריאטה לאינטרמנה (טרני) בעקבות ניקוז האגם, ומתייחס לבית הכפרי (וילה) שהיה בבעלות חברו ק.
אחת מהמשפחות הסביניות החשובות ביותר שזכו להצלחה ברומא היה בית האב פלאביה (Gens Flavia), ממנה הגיע הקיסר אספסיאנוס שהחל את השושלת הפלאבית ובין היתר דיכא את המרד הגדול ביהודה והחל את בניית הקולוסיאום, הידוע גם בשם האמפיתאטרום פלוויום.
המשורר והסופר הריאטי, מרקוס טרנטיוס וארו, נולד בשנת 116 לפני הספירה ונחשב בדרך כלל לאבי הלימוד הרומאי.
לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית ספגה ריאטי הרס על ידי הברברים, אך מעולם לא חדלה להיות גסטלדאטו חשוב במהלך השליטה הלומברדית, כחלק דוכסות ספולטו.
תחת הפרנקים, היא הייתה בירת המחוז.
היא נכבשה ונהרסה על ידי סרצנים במאה התשיעית והעשירית ועל ידי המלך הנורמני רוג'רו השני, מלך סיציליה ב-1149.
העיר נבנתה מחדש בעזרת הקומונה הרומאית , ומשנת 1198 הייתה גם קומונה חופשית, בעלת אוריינטציה גואלפית, עם פודסטה משלה.
בתור מושב האפיפיור המועדף, הייתה ריאטי מקום שבו התרחשו מספר אירועים היסטוריים חשובים: קונסטנצה, מלכת סיציליה נישאה כאן על ידי מיופה כוח לקיסר היינריך השישי (1185).
שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה הוכתר למלך אפוליה, סיציליה וירושלים על ידי האפיפיור ניקולאוס הרביעי ב-1289. האפיפיור גרגוריוס התשיעי העניק לדומיניקוס הקדוש את התואר קדוש בריאטי (1234).
משה בן יצחק מריאיטי (1388–1467) היה מלומד ורופא יהודי שחיבר שיר במבנה החריזה טרצינה של דנטי, בשני חלקים הידוע בשל שלל המידע הספרותי-ביוגרפי שבו, ובעיקר כמקור ראשוני ל"שלשלת הקבלה" של גדליה אבן יחיא.
שיר זה פורסם כ"מקדש מעט" מאת יעקב גולדנטל (וינה 1851).
לאחר העברת מושב האפיפיור לאביניון, נכבשה ריאטי על ידי מלך נאפולי, בעוד מאבקים פנימיים בין הגואלפים לגיבלינים פרצו.
בשנת 1354 זכתה העיר בעצמאותה על ידי הקרדינל אלבורנוז, ולאחר מכן הפך לשלטון פיאודלי של משפחת אלפני במדינות האפיפיור.
חלק נוסף מהמישור שמסביב נוקז במאה הבאה, פעולה שהובילה לעימות עם טרני השכנה.
ריאטי הייתה בירת המחוז של מדינות האפיפיור בין השנים 1816 עד 1860. בשנת 1821 נערך קרב ריאטי בין הכוחות האימפריה האוסטרית למורדים מדרום איטליה ממש מחוץ לעיר באנטרודוקו.
לאחר איחוד איטליה, היא הייתה בתחילה חלק מאומבריה, וסופחה ללאציו ב-1923. היא הפכה לבירת המחוז ב-2 בינואר 1927.
בריאטי שורר אקלים ממוזג לח (סיווג אקלים Köppen : Cfb) עם חורפים קרירים וקיץ חם, ומשקעים בשפע לאורך כל השנה.
החלק הרומאי בריאטי היה עמוס במבנים, כולל מרחצאות תרמיים.
שרידים מעטים נמצאו בחפירות במאה ה-19 וה-20: יסודות מקדש גדול, רצפת האבן של הכיכר המרכזית (פורום), קירות מבתים פרטיים, קמרונות בטון, פסלים ופריטי חרס.
השרידים הבולטים ביותר הם גשר האבן על פני נהר ולינו והוויאדוקט.
פיאצה סן רופו נחשבת באופן מסורתי למרכז המדויק של איטליה (לטינית Umbilicus Italiae).
הוא מכיל גם קנבסים מהמאות ה-16 וה-17. הקריפטה מחוברת לחלק העתיק ביותר של הכנסייה, שנחנכה ב-1157. לבית הטבילה יש אגן טבילה אלגנטי מהמאה ה-15.
פאלאצו וסקובלה ("ארמון הבישופים" או "ארמון האפיפיור"): הבנייה החלה ב-1283. ראויים לציון האכסדרה ושמונה חלונות בסגנון רנסאנס משנת 1532. הקומה התחתונה תפוסה על ידי מה שמכונה "וולטה דל וסקובאדו", אכסדרה גדולה עם שתי ספינות של ארקדות גותיות.
פאלאצו קומונאלה ("בניין העירייה", המאה ה-13, נבנה מחדש במאה ה-18), מול פיאצה ויטוריו עמנואלה השני, שהיא כיכר המתחברת עם הפורום הרומי העתיק.
בארמון נמצא מוזיאון העיר (Museo Civico di Rieti) המציג יצירות של אנטוניאצו רומנו, אנטוניו קנובה, ברטל תורוואלדסן.
פאלאצו דל גוברנו, עם אכסדרה אצילית משנת 1596.
קשת הבישוף, גשר שנבנה על ידי בוניפאציוס השמיני.
San Pietro Martire - כנסיית פטרוס הקדוש (המאה ה-13), עם עיטורי בארוק יוקרתיים מוזהבים.
יש בו את הציור "מצגת של ישו לבית המקדש" מאת ג'ובאני בטיסטה גאולי.
פאלאצו ויצ'נטיני, המיוחס לג'וליאנו דה סנגלו הצעיר.
חומות ריאטי ; החומות מתוארכות למחצית הראשונה של המאה ה-13, החומה כוללת מגדלים מעוגלים ומרובעים אופייניים.
סן אגוסטינו: כנסייה בסגנון גותי מהמאה ה-13 ששוחזרה במאה ה-18).
בפורטל יש פרסקו של "מדונה עם הילד והקדושים אוגוסטינוס וניקולס" (1354) מבית הספר סיינז.
סן פרנצ'סקו: בניית הכנסייה החלה ב-1245, שוחזרה באופן קיצוני ב-1636).
ציורי הקיר המקוריים מהמאות ה-14–15 המתארים סצנות מחייו של פרנסיס הקדוש והבתולה והילד נמצאים כעת במוזיאון הדיוקסיה וב-פאלאצו וסקובילה.
תיאטרו פלביו וספסיאנו הוא בית התיאטרון והאופרה של העיר, שנבנה בסוף המאה ה-19.
פאלאצו וקייארלי: ארמון מתקופת הרנסאנס המאוחרת שתוכנן על ידי קרלו מדרנו.
סן אנטוניו אל מונטה: מנזר וכנסייה מהמאה ה-15
אזורים בעלי עניין הסמוכים לעיר הם שמורת הטבע אגם לונגו וריפאסוטיל והר טרמינילו .
מרקוס טרנטיוס וארו (116–27 לפנה"ס), חוקר וסופר רומי.
משה בן יצחק מריאיטי (1388–1467) מלומד ורופא יהודי.
אנטוניו גרארדי (1638–1702), צייר, אדריכל ופסל איטלקי (סטוקאי).
אליו אוגוסטו די קרלו (1918-1998), צפר, היסטוריון ורופא איטלקי.
קובי בראיינט (1978-2020), שחקן NBA גדל כשלוש שנים בילדותו בריאטי.
אולם הכדורסל בעיר, פלאסוז'ורנר נקרא על שמו.
את ריאטי לא חוצה אף אחד מרשת הכבישים המהירים של איטליה; לכן כל הכבישים המקשרים את ריאטי עם ערים אחרות הם כבישים מדינתיים, ברוב המקרים כבישים דו נתיביים.
הכביש החשוב ביותר הוא הכביש המדינתי SS4, המחבר את ריאטי עם רומא בדרום ועם אסקולי פיצ'נו והים האדריאטי במזרח, ממש כמו הדרך הרומית העתיקה ויה סלריה.
כבישים מרכזיים אחרים כוללים את כביש SS79, המחבר את ריאטי עם טרני ועם מחלף אורטה לכביש המהיר A1, כביש SS17 המחבר את ריאטי עם ל'אקווילה וכביש SR578 המחבר את העיר עם אווצאנו.
תחנת הרכבת של ריאטי ממוקמת על מסילת הרכבת טרני-סולמונה האזורית, עם רכבות לטרני לל'אקווילה.
אין קשר ישיר של רכבת בין ריאטי לרומא.
ניתן להגיע לרומא באוטובוס או באמצעות רכבת לתחנת טרני, שם ניתן למצוא רכבות ישירות לרומא.
אצטדיון ראול גוידובלדי בריאטי מארח מדי שנה מאז 1971 את מפגש ריאטי , אירוע אתלטיקה בינלאומי שבעבר השתייך לסבב הגביע העולמי של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית וכיום שייך לסבב האתגר.
האצטדיון ידוע בשל שיאי עולם רבים שנקבעו בו.
האצן הבריטי סטיב קראם הגדיר את ריאטי כ"מכה לרצים למרחקים בינוניים המחפשים זמנים מהירים".
גם מהדורת 2013 של אליפות אירופה לנוער באתלטיקה נערכה באצטדיון ראול גוידובלדי.
ריאטי היא עיר המצטיינת באורח חיים ספורטיבי, עם ממוצע של ספורטאי אחד לכל ארבעים תושבים.
קבוצת האתלטיקה המקומית, שנודעה בעבר בשם "Atletica Studentesca CARIRI", היא קבוצת האתלטיקה הראשית והייתה המקום בו גדלו ספורטאים איטלקיים רבים והפכו לחלק מנבחרת האתלטיקה הלאומית של איטליה.
ביניהם אנדרו האו, שנולד בלוס אנג'לס אך גדל בריאטי, אנג'לו צ'יפולוני, פטריציה ספורי, רוברטו דונאטי, לורנצו ולנטיני ורבים אחרים.
ריאטי הייתה ביתה של קבוצת כדורסל חשובה, סבסטיאני ריאטי , ששיחקה באולם פלאסוז'ורנר וזכתה גביע קוראץ' בעונת 1979-1980, ששחקניה כללו את וילי סוז'ורנר וג'ו בראיינט (סוז'ורנר (1982-1976) בראיינט (1986-1983)).
לאחר פירוק AMG סבסטיאני, הוקמו קבוצות חדשות יותר כמו נובה AMG סבסטיאני, שהצליחה במשך כמה שנים לחזור לליגת העל האיטלקית בכדורסל.
מועדון הכדורגל הגדול ביותר בריאטי הוא קבוצת הסרייה ג', FC ריאטי , שמשחקת באצטדיון צ'נטרו איטליה - מנילו סקופיניו.
קבוצת הפוטסל, ריאל ריאטי קלצ'ו 5, משחקת בליגת העל של איטליה.
ריאטי היא ביתו של מסלול גולף בן 9 גומות, מועדון הגולף "מרכז איטליה".
האזכור הראשון של יהודים בריאטי הוא משנת 1311. מוצאה של משפחת ריאטי שהוציאה מקרבה מלומדים ואנשי שם הוא בריאטי ב.
בהמשך עברו בני המשפחה לערים אחרות באיטליה.
על אחד הבולטים שבהם, משה בן יצחק מריאטי, ידוע כי נולד ב-1388 וכי אחרי שלמד רפואה בפרוג'ה שב לריאטי.
הוא פתח בנק הלוואות באישור הרשויות והשליט המקומי, רינלדו אלפני ועסק ברפואה.
לאחר ההתקוממות העממית ב-1425 שהפילה את אלפני, ידוע כי ריאטי הסכים עם השלטון החדש על שיעור ריבית חדש.
משפחתו התגוררה בשכונה שבה התגורר חלק גדול מיהודי ריאטי - Porta Carceraria de foris שמחוץ לחומות (נמצאת כיום ליד Porta d'Arci), ומאוחר יותר עברה אל תוך חומות העיר.
ידוע גם כי ריאטי השיג מהשלטונות חלקה לבית עלמין יהודי בעיר.
מתעודה מ-1541 ידוע כי יהודי ריאטי נשדדו על ידי תושבים מקומיים וכי בית הכנסת ניזוק באופן קשה באותם אירועים.
סופה של הקהילה היה ב-1569 עם צו האפיפיור פיוס החמישי על גירוש יהודי מדינת האפיפיור.
בריאטי יש רחוב על שמו של משה בן יצחק מריאטי, Via Moisè di Gaio, רחוב החוצה את הרחוב המרכזי Viale Ludovico Canali הנמצא מחוץ לחומה הצפונית של העיר העתיקה.
ריאיון מיוחד היא תוכנית ראיונות ישראלית בהנחייתה של רותם סלע, המבוססת על הפורמט הצרפתי "Les Rencontres du Papotin" .
התוכנית משודרת החל מ-10 במרץ 2025 בקשת 12. העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 באוגוסט 2025.
בכל פרק מגיעים מפורסמים לריאיון מיוחד ומעמיק עם פאנל של מראיינים אוטיסטים.
את התוכנית מנחה רותם סלע, שמלווה אותם ועוזרת להם להתכונן לראיונות.
התוכנית צולמה ב"מרכז יצחק רבין" בתל אביב.
המרואיינים בתוכנית נשאלים שאלות בכל הנושאים מלבד תקינות פוליטית ואין שאלות שהן מחוץ לתחום.
ריאל אוניון (בספרדית: Real Unión) הוא מועדון כדורגל ספרדי.
המועדון נוסד בשנת 1907 בעיר אירון שבחבל הבסקים.
הקבוצה הייתה בין הקבוצות המייסדות של לה ליגה וזכתה 3 פעמים בקופה דל ריי.
המועדון הוקם בשנת 1915 בעקבות איחוד של 2 קבוצות Irún Sporting Club ו-Racing Club de Irún שפעלו בעיר החל משנים 1907/1908. Racing Club de Irún זכתה בקופה דל ריי בשנת 1913.
עם הקמת לה ליגה הקבוצה נכללה בעונתה הראשונה בשנת 1929. היא שיחקה בליגה הבכירה עד לשנת 1932 כאשר ירדה לליגת משנה.
מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 הקבוצה לא הצליחה לחזור לליגה הבכירה אך שיחקה בשמך 10 עונות בליגת משנה.
בעונת 2007/2008 של קופה דל ריי הקבוצה הצליחה להדיח את ריאל מדריד וזה הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של "ריאל מדריד" שהיא הודחה מהתחרות על ידי קבוצה של הליגה השלישית.
בשנת 2009 הקבוצה חזרה למשחקי הליגה הספרדית השנייה בכדורגל לאחר היעדרות של 44 שנים.
היא שרדה רק עונה בודדת וחזרה לליגה השלישית.
מספר פעמים היא שיחקה במשחקי עליה לליגה השנייה אך הפסידה.
עונת 2024/2025 הקבוצה סיימה במקום אחרון בפרימרה דיוויסיון RFEF וירדה לליגה הרביעית.
ריאל חאאן (בספרדית: Real Jaén Club de Fútbol) הוא מועדון כדורגל ספרדי, שהוקם בשנת 1929 בעיר חאאן.
בעבר שיחקה הקבוצה בלה ליגה, וכיום היא משחקת בסגונדה דיויסיון RFEF, הליגה הרביעית בחשיבותה בספרד.
בשנת 1947 שמו שונה לשמו הנוכחי.
בתחילה שיחקה הקבוצה בליגות האזוריות, ובשנת 1943 העפילה לליגה הארצית.
בעונת 1952/1953 סיימה במקום הראשון במחוז הצפוני של ליגת המשנה, ועלתה ללה ליגה.
בעונת 1953/1954 סיימה הקבוצה במקום האחרון וירדה חזרה לליגת המשנה.
לקראת עונת 1955/1956 בלה ליגה שבה ללה ליגה, הצליחה להישאר בליגה לעונה אחת נוספת, אך לאחר עונת 1956/1957 בלה ליגה ירדה שוב לליגת המשנה.
מאז הירידה השנייה לא הצליחה הקבוצה לשוב לליגה הבכירה, ובסיום עונת 1962/1963 ירדה לליגה השלישית.
בהמשך חזרה מספר פעמים לליגה השנייה, אך בשנת 2017 ירדה לליגה הרביעית, שבה היא משחקת מאז (נכון לשנת 2025).
בגביע המלך, הישג השיא של הקבוצה הוא העפלה לרבע הגמר בעונת 1957/1958.
הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון נואבה לה ויקטוריה, שנחנך בראשית המאה ה-21 והחליף את האצטדיון הישן, אצטדיון לה ויקטוריה, שנבנה בשנת 1944 זמן קצר לאחר שהקבוצה החלה לשחק בליגה הארצית.
ריאליזם משפטי הוא גישה משפטית ביקורתית המושפעת מהסוציולוגיה של המשפט.
הריאליזם המשפטי גורס כי המשפט הוא יצירה חברתית והדרך היחידה לעסוק במשפט היא בתוך ההקשר החברתי של תפקוד המשפט.
גישה זו יוצאת כנגד התפיסה המקובלת הגורסת כי המשפט הוא מעין מדע ויש בו עקרונות שאינם משתנים עם הזמנים.
כלומר ישנה "חשיבה משפטית" שאינה משתנה עם הזמן.
לאורך כל הדורות מתקיים תהליך דומה של חשיבה משפטית.
ניתן לחלק את התפתחות הריאליזם המשפטי לשלשה שלבים מרכזיים:
שלב 1 – עליית הפרגמטיזם, המשפטן אוליבר ונדל הולמס הוא ממובילי הגישה.
שלב 2 – הריאליזם המשפטי, תנועה מהפכנית אקדמית שמתפתחת כריאקציה לתרבות המשפטית הקיימת.
שלב 3 – הפנמת הביקורת הריאליסטית, התבגרות של השיטה-הביקורת מוכנסת פנימה ויוצרת תורת משפט אמריקאית עצמאית.
השלב הראשון – עליית הפרגמטיזם
מיתוס האדם החדש באמריקה – בסוף המאה ה-19 יש ניסיון למצוא מיהו האמריקאי בניסיון להשתחרר אחת ולתמיד מאירופה.
האמריקאים יוצרים אדם שבונה עצמו במו ידיו ומתחיל מאפס.
הפרגמטיזם האמריקאי עולה מתוך ניסיון להסביר מה הפילוסופיה שמייחדת את האמריקאי.
ראשית המסורת הריאליסטית בשלב הפרגמטיסטי.
אוליבר ונדל הולמס (1841–1935) היה שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית.
נודע בפסיקות המתקדמות שנתן, לעיתים קרובות בעמדת מיעוט, אשר העניקו לו את הכינוי – "הבדלן הגדול".
את ראשית המסורת הריאליסטית בשלב הפרגמטי פתח השופט הולמס, בספרו The Common Law שבו טען כי: "חייו של המשפט אינם היגיון אלא ניסיון".
האדם מוגדר כיצור מתנסה ופותר בעיות.
ההנחות של נורמות, זכויות וכיוצא בזה אינן חשובות בעיני הולמס והוא רוצה לפתח את המשפט כמדע שמתמודד עם התנסות ולא כמשפט שמתמודד עם שאלות.
הולמס מנבא שהמשפט האמריקאי ינסה לשאוב את המדעיות שלו מהכלכלה.
האדם של ההווה הוא האדם של המילה הכתובה אך האדם של העתיד יהיה כלכלן – איש מדעי החברה.
המשפטן ידע כלכלה כך שיוכל לבדוק באופן אמפירי את האופן שבו המשפט יתקיים בפועל.
השלב השני – הריאליזם המשפטי
הריאליזם המשפטי עלה בין שנות ה-20 וה-30 בארצות הברית.
מדובר בקבוצת אינטלקטואלים – מהקבוצות המזוהות עם השמאל הפוליטי שאנשיהן הגיעו מתחום ההוראה במשפט, קבוצה זו הקימה תנועה מרדנית (הריאליזם המשפטי כתנועה).
מה שמאפיין את כתיבתם זו ביקורת כלפי השיטה המשפטית הקיימת, שהייתה באותה עת הפורמליזם המשפטי.
החשיבה המשפטית באותה עת שמה דגש על הכרת הכללים והקשר בין מושגי המשפט, מתוך רצון להציג את המשפט כמדע.
לדוגמה פרופסור לנגדל, דיקאן הפקולטה למשפטים בהארוורד באותה עת, גרס כי תפקיד המשפטן הוא להכיר את הדוקטרינות המשפטיות ולסווגן, באופן שיאפשר יצירתה של "גאומטריה משפטית" – הסקה אינדוקטיבית של כללים מתוך מקרים ספציפיים שנפסקו על ידי בתי המשפט, והחלה דדוקטיבית של הכללים על המקרים החדשים שבאים אל פתח בתי המשפט.
כך, בדומה למעבדה אצל הפיזיקאי, מציג לנגדל את הספרייה כ"מעבדתו של המשפטן".
מאפיינים נוספים של התפיסה הפורמליסטית הנוקשה ששלטה אז בארצות הברית הם האמונה שאין במשפט לקונה, שההכרעה המשפטית היא אובייקטיבית, ושמערכת המשפט אינה צריכה להתחשב בשינויי הזמן ובלחצים חברתיים.
הריאליזם יוצא נגד חשיבה זו, שלטענתו מטרתה היא הנצחת הפערים החברתיים והגנה על בעלי ההון.
הריאליסטים טוענים כי השימוש במושגים של כללים – חובות במשפט הוא מחסום לחשיבה בהירה על עניינים משפטיים.
השופט צריך להיבחן על פי מה שהוא עושה בפועל – התנהגותו, ולא על ידי עיסוק תאורטי בחוקים שהוא מחיל.
עם חברי קבוצה זו ניתן למנות בין היתר גם את קרל לואלין, ג'רום פרנק ורוברט לי הייל.
מאפיינים בולטים של גישת הריאליזם המשפטי
זוהי תאוריה תיאורית, כלומר צופה על המציאות ומתארת אותה, ונורמטיבית, כלומר מגדירה לשופט כיצד לפעול.
הריאליזם האמריקאי הוא בעיקר תורת שפיטה, אולם ככזה יש לו קשר הדוק גם לתורת המשפט.
רעיון הזרימה – לעולם לא מקבעים, ממשיכים כל הזמן לחפש.
היחס בין המשפט למטרות החברתיות שלו הוא יחס דינאמי, כל הזמן בודקים את המשפט ואת המטרות.
החברה תמיד תזרום מהר יותר מהמשפט.
ההנחה היא שהשינויים באים מלמטה.
המשפט כל הזמן מסתכל על החברה ומשתנה בהתאם.
ישנה הבחנה בין מה קיים בפועל (IS) לבין מה שצריך להיות (OUGHT).
החשיבות היא על מה קיים, מהן העובדות.
גם אנשים שרוצים שינוי חברתי ומאמינים במשפט ככלי לשינוי חייבים קודם כל לתאר את המשפט כמות שהוא בלי סנטימנטים ורק כך נדע מהו המשפט באמת בלא ערבוב של רגש ומוסר.
מה שחשוב זו התוצאה הסופית, פסק הדין.
ספקנות כללים – כללים אינם מסוגלים להכתיב תוצאות משפטיות.
מערכת המשפט נראית על פניו כמערכת כללים אך בפועל היא מלאה בפערים (מקומות שאינם מכוסים על ידי החוק, לקונות), קונפליקטים (התנגשויות בין נורמות וכללים לעקרונות שעומדים מאחוריהם) ובדו-משמעויות (מושגים עמומים).
המצב הבסיסי של ששופט מתמודד איתו זה "חוסר ניתנות להכרעה".
אם הכללים אינם מניבים תוצאה אז המשפט לא יכול להסתפק בעיסוק בכללים אלא עליו לרדת למציאות בה מתקבלות ההחלטות.
ספקנות עובדות – אבי הרעיון הוא ג'רום פרנק.
הוא טוען שהשופט לא שונה מהעדים.
העדים יוצרים עיוות ראשוני של העובדות והמושבעים יוצרים עיוות נוסף.
קליטת המידע היא תמיד סלקטיבית ומושפעת מדעות קדומות, מצב רוח וכיוצא בזה.
למשפט אין יכולת למצוא את העובדות ולהכריע בשאלה מה באמת קרה.
צריך לשם כך להפעיל ידע מפסיכולוגיה / סוציולוגיה.
הריאליסטים חולקים על הטענה ששופט מפריד בין עובדות ונורמות.
הפעלת שיקול דעת של השופט היא שרירותית והכל תלוי במצב רוחו של השופט, בהיבטים התרבותיים שלו (דעות קדומות), או באיזון שהשופט עושה בין שיקולי מדיניות.
אנטי קונצפטואליזם – יציאה כנגד שימוש של המשפטן במושגים מופשטים כדי להצדיק החלטות שלו.
פליקס כהן – חלומו האולטימטיבי של המשפטן הוא להיות בגן עדן של מושגים מופשטים שאינם מפורשים על ידי המציאות.
בפסק דין שואל בית משפט אמריקאי האם ניתן לתבוע תאגיד שהוקם באריזונה בניו-יורק, שם הוא מנהל עסקים.
כהן אומר שיש כאן התמקדות במושגים שלא נותנים תשובה.
השאלה היא לא מהו המושג אלא מה המושג אמור להשיג במציאות, שאלת התכלית.
המושג הוא כלי של פרשנות שניתן להבנה רק דרך שאלת הפונקציה שלו.
השופטים צריכים לעשות דיון פונקציונלי ולא מטאפיזי.
דגש על מדעי החברה / אמפיריציזם (לימוד מן הניסיון העובדתי) – הריאליסטים מנסים להתאים את המשפט לקריטריונים של מדעי החברה ולתאר אותו כמדע שעוסק בעובדות.
מנסים להפוך את המשפט לכלי שאפשר ליישם אותו.
חלק מהרעיון זה חינוך משפטי חדש – בית הספר לעו"ד של פרנק.
טענתו הייתה שכדי להפוך את המשפט למדעי יותר חייבים לבנות את בית הספר בצורה של משרד משפטים, בית ספר שיכשיר מטפלים בתיקים.
טענתו של פרנק הייתה שיש עיוות בדרך שבה עורך דין לומד משפטים.
לטענתו בתי-הספר לא מאומנים במפגש עם המציאות והדבר יוצר חינוך משפטי מאוד מפוקפק.
המשפט ככלי להגשמת מדיניות – הפן האחר של הריאליסטים.
שופט, כאשר הוא מיישם כללים, אינו פועל מתוך שיקול דעת בלתי מוגבל אלא משתמש בכללים ככלי להגשמת מדיניות חברתית ולכן הוא מתאים את האמצעים למטרה.
השלב השלישי – הפנמת הביקורת הריאליסטית – תורת משפט אמריקאית עצמאית
אמריקה בגדלותה – לאחר הפנמת הביקורת של הריאליזם המשפטי ולאחר מלה"ע ה-2 הריאליסטים הופכים להיות שייכים לממסד.
יש חגיגה גדולה של אמריקה לאחר ניצחונה במלה"ע ה-2. יש תחושה של אופוריה גדולה, הכלכלה פורחת, אמריקה היא מעצמה, האווירה מתמקדת בזהות האמריקאית.
יומרנות וריאקציה – המשפט נבנה ברוח הפרגמטיזם האמריקאי.
נוצרת תורת משפט חדשה של תכלית שמייצגת את הקול האמריקאי ומנסחת מחדש מהו המשפט.
יוצרת תורת משפט שקשורה באיזון בין מוסדות.
יש אופטימיות של החברה כזורמת לכיוון של התפתחות מעצמה.
בית משפט אקטיביסטי – בניגוד לאקדמיה, בית המשפט הוא מאוד אקטיביסטי ומקדם זכויות, ויוצא נגד התפיסות החברתיות באותה תקופה בשם ערכים וזכויות.
אלו שתי מגמות סותרות שפועלות באותו זמן – בית משפט מאוד אקטיביסטי לעומת תורת משפט מאוד שמרנית.
גם בתי הספר למשפטים משתנים – נשים מתחילות ללמוד.
גם המורים משתנים, מלמדים גם כלכלנים פילוסופים ולא רק משפטנים.
דגש אבולוציות, אופטימיזם והגדלת העושר – למשפט אסור להתערב בהתקדמות של החברה וכך יהיה שגשוג והתפתחות.
המשפט אמור ליצור הרמוניה בין ארבעת המוסדות: השוק הפרטי, הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת.
נדרשות התערבויות קלות מאוד בלבד.
המעבר מתוכן לצורה / ההליך במרכז – ההנחה היא שיש עולם של כללים שלהם בעצמם אין תוצאה, אך מאחורי כל כלל יש שני עקרונות משפטיים סותרים.
השופט ייכנס להליך משפטי ובסופו של דבר, אם הוא יעבור באופן נכון את השלבים המשפטיים, הוא יגיע לתוצאה.
צריך לבדוק שהייתה הקפדה על התהליך, שהצדק הפרוצדורלי הושג.
התהליך המרכזי שעומד בתקופה זו על הפרק – "פיתוח מנומק", "פיתוח רציונלי" – אופטימיות שמניחה שאם ניכנס לתהליך של דיון, ונעקוב באופן מקיף אחרי השלבים שעברו, נוכל להיכנס לתהליך מחשבתי שבו התוצאה מתפתחת מתוך הטיפול הטבעי במקרה הזה.
ריאליזם הוא זרם באמנות, בספרות ובתיאטרון אשר צמח במאה ה-19 ומנסה לתאר את החיים כפי שהם.
הריאליסטים בחרו את תיאור המעמדות הנמוכים כנושא מרכזי ביצירותיהם, בעלי אופי חברתי וביקורתי.
נושאי ההתייחסות אינם אצילים ורוזנים ושאר מפורסמים אלא פשוטי העם.
אין בריאליזם ייפוי של המציאות ולא כיעורה, אלא הצגתה כפי שהיא.
מקור השם ריאליזם הוא בביקורת הצרפתית על ציוריו של גוסטב קורבה, שהעורכים האומנותיים דחו את ציוריו בטענה כי הם ריאליסטיים מדי.
כפי שקרה פעמים רבות בתולדות האומנות כינוי הגנאי אומץ על ידי הצייר והפך לתואר חיובי.
עקרונותיו של הזרם הריאליסטי תועד במניפסט הריאליסטי אשר נכתב על ידי קורבה.
מבחינה אידאולוגית התנגדו הריאליסטים לרעיון ולהלך המחשבה של הזרם הרומנטי.
הם שאפו לחקות את המציאות בדרכים שונות, לעסוק באומנות קונקרטית המציגה תמונה אמיתית ואובייקטיבית המבוססת על התבוננות מדויקת בחיי התקופה.
במניפסט שלו טען קורבה שרומנטיקה היא דימוי מושלם של הדברים וריאליזם לעומת זאת, הוא הדבר עצמו.
הריאליזם התפתח בין השאר בעקבות המצאת הצילום אשר אפשר לתפוס רגע מסוים בחיים האמיתיים.
מן הבולטים בציירים הריאליסטיים הוא הצייר הצרפתי אדגר דגה.
בתיאטרון התפתח זרם זה במקביל וכמו באומנות הפלסטית שאף להציג מחזה כתשקיף של המציאות על פי עקרונות של המחזה העשוי היטב.
התיאטרון הריאליסטי ישאף ליצור אצל הצופים אשליית מציאות והזדהות וישמור על מוסכמת "הקיר הרביעי", קיר שקוף לכאורה המפריד בין השחקנים לקהל.
זרם זה הוביל לנאטורליזם, שעניינו היה בתיאור הטבע כאמיתי, ריאליסטי ומדויק ביותר.
בספרות ניתן לראות את אונורה דה בלזק כאמן ריאליסטי מובהק, הן במושאי יצירתו והן בדרך החדשנית בה הוא מתאר כל פרט ופרט, ולו גם הפרט הדוחה ביותר.
כמו כן לב טולסטוי ופיודור דוסטויבסקי נחשבים מגדולי הסופרים הריאליסטים.
בתיאטרון, מחזות בסגנון ריאליזם מציגים את המציאות כפי שהיא.
הנריק איבסן, המחזאי הנורווגי, נחשב לחלוץ המחזאים הריאליסטיים.
אחריו באו אוגוסט סטרידנברג ואנטון צ'כוב.
בקולנוע, מיוחסים לזרם הריאליסטי אישים כגון אנדרה באזאן, והוא מזוהה עם שימוש בעדשה רחבה, עומק שדה, ועריכה איטית תוך שמירה על שוטים ארוכים ומפורטים.
כן הריאליזם שימש בהמשך כבסיס להתפתחות הנאו-ריאליזם האיטלקי.
רֵאָלִיזְם (מכונה גם "ריאליזם קלאסי") או מְצִיאוּתָנות היא תאוריה במדע המדינה ובתורת היחסים הבין-לאומיים השואפת להציג מבט על העולם "כמו שהוא", ללא ניסיון לתקן או לייפות אותו.
התפיסה הריאליסטית מניחה כי טבען של מדינות הוא אנוכי ואינטרסנטי, וכי כל מדינה שמה דגש על פיתוח של עוצמה צבאית.
לשיטת האסכולה הריאליסטית, פועלן של המדינות מונע על ידי השאיפה להשגת כוח פוליטי או צבאי, ולא על ידי עקרונות מוסריים ואידיאלים.
בריאליזם צמחו אסכולות שונות לאורך השנים, בהן הריאליזם הקלאסי, הריאליזם הנאו-קלאסי, והנאו-ריאליזם.
על פי האסכולה הריאליסטית הקלאסית, העולם הוא תוצר של כוחות הטבועים בטבע האנושי: האדם אנוכי מטבעו ופגום מיסודו, כלומר בני האדם נולדים עם התנהגות לא מוסרית מובנית, ובהתאם לכך שאיפתו העליונה היא לשרוד ולשלוט באחר.
גישות אחרות דוחות הנחה זו, ומניחות הנחות אחרות.
היות שהעולם מטבעו מבוסס על אינטרסים מנוגדים הסותרים זה את זה, הרי שלא ניתן לעולם להגשים עקרונות מוסריים במלואם.
ניתן להגיע למצב קרוב לכך על ידי איזון אינטרסים, המוביל להסכמי שלום בין המדינות, אך יש להפנים כי מדובר באיזון זמני שמטרתו להשיג את הרע במיעוטו ולא את הטוב המוחלט.
רעיון זה מתקשר לרעיון האמנה החברתית, כפי שמשתקף בכתביו של תומאס הובס.
בין ההוגים שבתפיסתם הפוליטית קווים התואמים את רעיון הריאליזם הפוליטי ניתן למנות את ההיסטוריון היווני תוקידידס, המדינאי האיטלקי ניקולו מקיאוולי, הפילוסוף הבריטי תומאס הובס, שליט צרפת הקרדינל רישלייה, הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק והגנרל והתאורטיקן הגרמני קרל פון קלאוזביץ.
הריאליסטים רואים בטבע האנושי את בסיס הניתוח בתחום היחסים הבין-לאומיים, זאת לאור תפיסתם כי הטבע האנושי הוא אנוכי – האדם פועל לקידום האינטרסים שלו בלבד.
בהתאם לכך, מנותח דפוס ההתנהלות של המדינות במסגרת היחסים הבין-לאומיים.
הריאליזם עושה האנשה למדינות ומניח אם כן שגם המדינות פועלות ממניעים אינטרסנטיים.
הריאליסטים תופסים את המערכת הבין-לאומית כמערכת תחרותית שהמדינות מתנהלות בה באופן שיקדם את מטרותיהן ויעצים את כוחן.
זאת ועוד, אם מתקיימים שיתופי פעולה בין מדינות, הם מנותחים באופן שמאפשר להבחין בשיקולים שהובילו לקידום המטרות והאינטרסים של המדינות ששיתפו פעולה.
מעמדה של הגישה הריאליסטית התחזק מאוד בקרב חוקרי יחסים בין-לאומיים לאחר מלחמת העולם השנייה עם פרוץ המלחמה הקרה, והיא הייתה הגישה המרכזית בחקר היחסים הבין-לאומיים.
כשהסתיימה המלחמה הקרה נחלש מעמדה של הגישה מכיוון שחוקרי הריאליזם לא ניבאו את סוף המלחמה הקרה אלא ניבאו שהיא תימשך עוד זמן רב.
כיום הריאליזם היא אחת משתי הגישות המרכזיות בחקר היחסים הבין-לאומיים יחד עם ליברליזם.
טבע האדם אנוכי מטבעו ושואף תמיד לשרוד ולשלוט באחר.
המדינה היא השחקן המרכזי ביחסים בין-לאומיים.
המבנה של המערכת הבין-לאומית מתאפיין באנרכיה.
הטבע האנושי לא ניתן לשינוי, הפוליטיקה הבין-לאומית היא "מלחמת הכל בכל".
טבע אנושי מצד אחד – ואנרכיה מצד שני.
חובת המדינה לקדם את האינטרס שלה.
השגת העוצמה היא המדד היחיד בפוליטיקה הריאליסטית.
במצב בו קיים מתח בין הצו המוסרי לבין הפוליטיקה – לאינטרס הלאומי היתרון.
לנוכח איום חיצוני, נמדדת המדינה לפי פעולותיה ולא על-פי מבנה השלטון בה או מידת מוסריותה (כמו צ'מברלין עם גרמניה).
כל מדינה שואפת לרכוש יכולות צבאיות לשם הרתעה.
עוצמה צבאית חשובה יותר מאשר כלכלה.
בריתות יכולות להגביר את כוחה של המדינה, אבל הן תמיד בערבון מוגבל.
השלום לא יהפוך לנורמה, משום שהוא איננו מצב טבעי.
יש לשמור על מאזן כוחות יציב, שמטרותיו הן:
מניעה מכוח יחיד להפוך לאימפריה אוניברסלית על ידי כיבוש.
כל עוד המאזן קיים לא יכולה אף מדינה להפוך לשליטה עולמית בכוח.
בהיבט האזורי, מאזן כוחות מגן על העצמאות של מדינות חלשות.
באזורים בהם יש דומיננטיות של כוח אחד, המדינות פחות עצמאיות (מזרח אירופה, דרום אמריקה).
מאזן הכוחות מספק את התנאים שבהם יכולים לתפקד המוסדות הבין-לאומיים, המשפט הבין-לאומי, המערכת הבין-לאומית וכיוצא בזה.
אם כולם יתנהגו על פי הכללים האלה – התוצאה תהיה דווקא יציבות במישור הבין-לאומי (עוצמה מול עוצמה יוצרת יציבות).
ריאל תימני (ערבית: ريال يمني) הוא המטבע הרשמי של תימן.
הבנק המרכזי של תימן מנפיק את המטבעות והשטרות.
בעקבות מלחמת האזרחים בתימן נוצר פיצול בריאל התימני, כאשר רק שטרות שהודפסו עד שנת 2016 ניתנים לשימוש בשטחים בשליטת החות'ים.
כתוצאה מכך, שטרות ריאל תימני שהודפסו לאחר שנת 2016 נסחרים כיום לפי שער חליפין נמוך יותר מאשר שטרות ישנים.
ריאל ספורטיב היא קבוצת כדורגל מהעיר טמה שבגאנה.
הקבוצה הייתה במשך רוב שנותיה קבוצת מרכז טבלה.
ריאליזם סוציאליסטי הוא סגנון אמנותי בעל מטרה פוליטית של קידום והעמקה של הרעיונות הסוציאליזם והקומוניזם.
זרם זה הנולד בברית המועצות על פי הוראות הממשל אינו אחיד מבחינה טכנית (כמו האימפרסיוניזם לדוגמה) ויכול לבוא בשלל תת-סגנונות, חלקם נושקים לפוטוריזם, לריאליזם, לאוונגרד הרוסי ועוד.
המכנה המשותף לכל התת-סגנונות בזרם הריאליזם סוציאליסטי הוא הבניית האידיאל של האדם העובד, של צפייה לעתיד טוב יותר ועידוד המלאכה ושבח להצלחתה של החברה הקומוניסטית.
דמותו הרומנטית של הפועל יועדה להוות דוגמה אישית ולרוב בלטו בה תכונות של חוסן גופני ושמחת חיים.
האווירה האופטימית של היצירה הייתה די שונה מהגישה הריאליסטית שכן לא הציגה את המציאות כפי שהיא אלא כפי שהיא אמורה להיות לשיטת הסוציאליזם – כלומר, אוטופיה.
הסגנון נוגע בכל סוגי האמנות: אדריכלות, ספרות, אמנויות הבמה ואמנות פלסטית.
סגנון זה היה הסגנון הרשמי בברית המועצות ובמדינות הגוש המזרחי ויצירות שלא עמדו בדרישות הסגנון הזה לא זכו להפצה כמעט.
לאור כך יצירות רבות שלא עמדו בדרישות הריאליזם הסוציאליסטי התפרסמו באופן לא פורמלי.
לפני עליית הקומוניזם התקיימה ברוסיה הצארית תקופת פריחה בתחומי האומנות (fin de ciecle).
פריחה זו הגיעה לאחר פיגור בתחום לעומת אירופה המערבית.
מיד לאחר מהפכת אוקטובר 1917 השלטונות החדשים החלו לעודד את האמנים ליצירה, לצורך תעמולה והפצה של רעיונות הקומוניזם.
כך הגיעה בשנים הראשונות לקומוניזם פריחה של סגנונות חדשים באמנות הרוסית: אוונגרד, פוטוריזם, קונסטרוקטיביזם ואחרים.
קבוצות האוונגארד חיפשו לשבור מוסכמות חברתיות, גם אם לא בהכרח הזדהו עם המהפכנים הפוליטיים, כך שבין 1917 ל-1925 לא הייתה זו בהכרח אמנות מגויסת.
החל משנת 1925 הלכה וגדלה מעורבותו של השלטון בתרבות ובאמנות.
סטלין הורה כי על האמנות להיות לא-אליטיסטית ולפיכך יש ליצור דברים פשוטים, ברורים, קצרים ובעלי מוסר השכל.
בשנת 1932, עם סיום תוכנית החומש הראשונה, החליט סטלין על הצורך בארגון מחדש של כל הזרמים והארגונים באמנות בברית המועצות.
נאסרו כל הזרמים שלא תמכו ברעיונות השלטון, ויצירה אמנותית הותרה למעשה אך ורק מתוך איגודים ממשלתיים.
נאסרה כל התאגדות של אמנים ונדרש איחודם של האיגודים הקיימים, מטרה שהושגה בהדרגה עד ל-1940. השלטון הקים את "איחוד הסופרים הסובייטים", "איחוד הציירים הסובייטים", "איחוד המלחינים הסובייטים" וכו'.
לאחר התבססות הרעיון שגם תחום זה נשלט על ידי הממשל הסובייטי נוצר מושג "הריאליזם" בהקשרו הסוציאליסטי, שנבחר והוכרז בתור הסגנון האמנותי היחיד, ויוצרים של אמנות מופשטת ואוונגרדית דוכאו.
עצם הגדרת הריאליזם – תיאור מצב כמו שהוא – לא היה נוח לשלטון הקומוניסטי.
ספרים של סופרים ריאליסטים מצרפת, למשל, שתארו את קשיי היום יום של מעמד הפועלים בצרפת, היו אהודים מאוד.
אך עיסוק בקשייהם של פועלי ברית המועצות לא הותר ולכן הפך הריאליזם הסוציאליסטי לתיאור מצב אוטופי, עתידני, במקום תיאור המצב הקיים, כלומר: ייצוג הרצוי ולא המצוי.
הנושאים שהוצגו: האדם הפשוט, הפועל או האיכר, חסונים ומלאי אופטימיות, נושאים מבט אל העתיד.
הציורים היו מלאי צבע לרוב.
בתחום הפיסול בולטים פסלי פועלים, איכרים ומנהיגים, ובאדריכלות – הנושקת לסגנון האדריכלות הנאצית – בולטות בנייתם של "ארמונות תרבות".
בזמן מלחמת העולם השנייה גויסה האמנות הזו להציג את השגי המהפכה למרות הסבל, והיא שימשה כלי בידי סטלין ליצירת זהות לאום סובייטית.
לאחר מות סטלין הייתה הפשרה מסוימת בשליטת הממשלה על האמנות, אך לזמן קצר בלבד.
בתקופת ליאוניד ברז'נייב מספר אמנים בולטים שלא היו מוכנים להתיישר עם הקו הרשמי באמנות הוגלו מחוץ לגבולות ברית המועצות.