tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוספת סבון תוריד את מתח הפנים בתוך הגומייה, המשיכה של הכוחות הפנימיים קטנה, ולכן הגומייה תשנה את צורתה עד שתיצור צורה עיגולית, כך שהכוחות האלסטיים יאזנו את הפרשי הכוחות החיצוניים-פנימיים.
תהליכים ביולוגיים וכימיים המתרחשים בצינורות דקיקים.
בעט נובע נעשה שימוש בעקרון הנימיות לצורך הזרמת הדיו בעט.
נימיוקואלה (שם מדעי: Nimiokoala; מילולית: "קואלה עודפת", בשל מבנה השיניים הטוחנות המוזרות שלה) הוא סוג יונק כיס נכחד ממשפחת הקואליים, שהתקיים במשך תקופת המיוקן באוסטרליה לפני 23 עד 16 מיליון שנה בקירוב.
היא קרובתה של הליטוקואלה (Litokoala), שחיה לצידה ביערות אוסטרליה ויחדיו הם מהמוקדמים שבקואלות ואולי מאבות הקואלה המודרנית.
סוג זה התגלה לראשונה מממצאי מאובנים באתר ריברסליי שבקווינסלנד ותואר ב-1997 בידי החוקרים בלאק וארצ'ר.
קואלה זו ידועה ממספר גדול של שרידי לסת תחתונה ושיניים טוחנות אך לא נמצא גוף שלם שלה.
היא הגיעה לגודל של 25 עד 30 ס"מ ולמשקל של 3.5 ק"ג, כך שהייתה קטנה בהרבה מהקואלה החיה.
היא הייתה בעלת לסתות מוארכות ודקות יותר מקרובתה, בעלת ראייה טובה יותר ואולי הייתה זריזה בהרבה.
מבנה השיניים התאים לגזירת עלים, כך שהייתה הרביוורית.
המבנה של עיניה הגדולות יותר ועצם הרקה הרחבה יותר, העניקו לה שטח ראייה ושמיעה רחבים, כך שייתכן שהייתה פעילת לילה ותיקשרה בקולות נמוכים עם פרטים אחרים.
הקואלה חיה ביערות גשם או סביבות יערות סמוכים למים, אשר שפעו בקווינסלנד הקדומה וכנראה שהיא נכחדה בסוף המיוקן, עם התייבשות מקורות המים והיערות.
נימונה הוא סרט הרפתקאות ומדע בדיוני אמריקאי-בריטי בהנפשה ממוחשבת, המבוסס על רומן גרפי בעל אותו שם מאת אן.
הסרט מבוים על ידי ניק ברונו וטרוי קוואן, ומופק על ידי רוי לי, קרן ריאן וג'וליה זאקארי.
במקור, הסרט הופק על ידי Blue Sky Studios, אולפן הנפשה לשעבר של אולפני המאה ה-20, כאשר הבמאי שלו היה פטריק אוסבורן והוא היה צפוי לצאת לאקרנים בשנת 2020, אולם לאחר רכישת האולפן על ידי חברת וולט דיסני, הפקת הסרט נעצרה עקב נושא הלהט"ב בסרט.
לאחר ש-Blue Sky Studios נסגרו, הפקת הסרט בוטלה.
ב-11 באפריל 2022 הוכרז כי Annapurna Pictures הקימו את הפרויקט לתחייה, כאשר חברת DNEG מפיקים את הסרט ומנפישים אותו.
הסרט יצא ב-30 ביוני 2023 בשירות הסטרימינג נטפליקס וזכה לביקורות טובות ולציון 92% ב-Rotten Tomatoes.
בממלכה ימי-ביניימית-עתידנית, האזרחים מוגנים על ידי המכון לאבירי עילית, שהוקם על ידי הגיבורה האגדית גלורת', שלפני אלף שנים ניצחה "מפלצת שחורה גדולה" וסגרה את הממלכה בחומה גבוהה להגנתה.
באליסטר רוח-עוז, יחד עם איש סודו ואהובו אמברוזיוס אור-קורן, צאצא של גלורת', עומדים שניהם לקבל תואר אבירות; באליסטר עומד להיות הפשוט הראשון שזכה לתואר אבירות, שכן המלכה ואלרין מנסה לשנות את המסורת כך ש"כל אחד יכול להיות גיבור".
במהלך הטקס, ואלרין נרצחה על ידי יריית לייזר מסתורית מחרבו של באליסטר, אשר נחשד מיד כרוצח וניצוד על ידי המכון ומנהלתו, לאחר שאמברוזיוס נאלץ לחתוך את זרועו הימנית של באליסטר.
עם זרוע תותבת רובוטית חדשה, באליסטר מסתתר וזוכה לביקורה של נימונה, נערה משנה צורה מסתורית מתבגרת, שנרדפת בשל כוחותיה.
כיוון שהיא מוצאת דמיון בינה לבין באליסטר, נימונה מציעה את עצמה בתור הסיידקיק החדשה שלו.
כדי לטהר את שמו של באליסטר, הצמד חוטף את דייגו, נושא הכלים שנתן לו את נשק הרצח.
דייגו נותן להם ראיות שחושפות שמנהלת המכון היא הרוצחת; היא התנגדה לכך שהמלכה תשנה את המסורת בכך שהיא מאפשרת לפשוטי העם להפוך לאבירים, מחשש שמעשה זה יוביל לנפילתה של הממלכה.
באליסטר ונימונה חוזרים למכון, ומטעים את המנהלת בכך שנימונה מתחזה לאמברוזיוס.
המנהלת מודה במעשיה ובאמת, מה שמוביל לסערה ציבורית.
מנהלת המכון, שמזהה את כוחותיה של נימונה, מגלה באמצעות מגילות עתיקות שנימונה היא המפלצת השחורה הגדולה שהובסה על ידי גלורת'.
היא משתמשת בזה כדי לשכנע את הציבור שבאליסטר השתמש בכוחותיה של נימונה כדי לזייף את הווידוי.
אמברוזיוס נפגש עם באליסטר וחושף את עברה של נימונה, ומתעקש שהשניים הונו על ידה.
בהלם מהגילוי, באליסטר מתווכח עם נימונה ומטיל ספק בחברותם; נימונה חשה נבגדת, ונמלטת אל היער.
כשהיא נעצרת בבאר ישנה נטושה, נימונה נזכרת בעברה: לפני אלף שנים, היא וגלורת' היו החברות הכי טובות בילדותן, עד שנימונה השתמשה בכוחותיה בכפר של גלורת' והואשמה בהיותה מפלצת.
תוך כדי תקיפת נימונה בקלשון ולפידים, כפרי הצית בטעות את הכפר.
במקום להגן על חברתה, גלורת' המפוחדת מאשימה את נימונה בכאוס, ומגרשת אותה מהכפר.
עם נטישתו של באליסטר ובעוד הבגידה של גלורת' מהדהדת בראשה, נימונה הזועמת נשברת, הופכת למפלצת השחורה והגדולה, ותוקפת את העיר, מתוך כוונות לשים קץ לחייה על ידי שיפוד של עצמה בחרב הפסל של גלורת'.
בינתיים, המנהלת מורה לירות תותח לייזר מהחומה כדי להרוג את נימונה, אבל אמברוזיוס מוחה, בידיעה שירי הלייזר לעיר יהרוג אזרחים חפים מפשע.
רגע לפני שנימונה מנקבת את לבה, באליסטר עוצר אותה ומתנצל בפניה.
נימונה משתנה בחזרה לצורת האדם כשהם מתחבקים ומתפייסים.
מנהלת המכון מתכוננת לירות בתותח בעצמה.
כדי להציל את הממלכה, נימונה לובשת צורה כמו עוף חול אדום ענק וטסה כדי לחסום את ירי התותח, ולכאורה משמידה את עצמה ויחד עם הריגתה של מנהלת המכון.
הפיצוץ הורס את החומה תוך כדי, כך וחושף מאחוריו עמק יפהפה והררי.
זמן מה לאחר מכן, הממלכה עוברת מספר שינויים: הפרצה בחומה ההרוסה הפכה לדרך סחר, נימונה, שנחשבת למתה, ובאליסטר זוכים לכבוד כגיבורים, ובאליסטר משחזר את יחסיו עם אמברוזיוס.
מאוחר יותר, בזמן שהוא מבקר במחבוא הישן שלו, נימונה מופיעה מול באליסטר המאושר.
קלואי גרייס מורץ – נימונה
ריז אחמד – באליסטר רוח-עוז
יוג'ין לי יאנג – אמברוזיוס אור-קורן
פרנסס קונרוי – ראשת המכון
לוריין טאוסינט – המלכה ואלרין
אינדיה מור – אלאמזפאם דייוויס
ג'וליוס טורס – דייגו נושא הכלים
שרה שרמן – קוריאנדר קאווריש
עידו רוזנברג - באליסטר רוח-עוז
לירון לב - אמברוזיוס אור-קורן
הילה סורג'ון פישר - ראשת המכון
דניאל מגון - דייגו נושא הכלים
גילן שחף - נייט נייט
איילת רובינסון - אלאמזפאם דייוויס
נורית בנאי קורן - המלכה ואלרין
דקלה הדר - קוריאנדר קאווריש
ביוני 2015, 20th Century Fox Animation רכשה את הזכויות לעיבוד סרט אנימציה של נימונה, קומיקס אינטרנט מאת אן.
פטריק אוסבורן היה אמור לביים, מתסריט של מארק היימס.
הסרט היה אמור להיות מופק על ידי חברת הבת לשעבר של פוקס, Blue Sky Studios, לצד Vertigo Entertainment.
ביוני 2017, פוקס המאה ה-20 תכנן כי הסרט עתיד לצאת לאקרנים ב-14 בפברואר 2020.
רכישה על ידי דיסני ועיכובים
ב-9 בפברואר 2021, דיסני הודיעה כי היא סוגרת את אולפני Blue Sky Studios, וכי הפקת הסרט בוטלה.
בעקבות ההכרזה, סטיבנסון אמר שזה היה "יום עצוב" ושהוא מאחל את הטוב ביותר לכל מי שעבד באולפני בלו סקיי, בעוד אוסבורן אמר שהוא "שבור לב באמת" שהאולפן סוגר את שעריו.
מגיב ה-Webcomics, גארי טירל, מתח ביקורת על ההחלטה ואמר, "[דיסני] יכלה לאפשר סוג שונה מאוד של גיבורה צעירה.
אני מתאבל על אלה שהיו מוצאים חזון של עצמם בגרסת אנימציה".
עובדים אנונימיים ב-Blue Sky שהתראיינו ל- Business Insider קוננו על ביטול הסרט, כינו אותו "קורע לב", בטענה שהסרט "לא נראה כמו שום דבר אחר בעולם האנימציה", ואמרו שהם מאמינים שהוא לעולם לא "יהיה".
הסרט היה אמור להיות השימוש הראשון ב-Blue Sky's Conduit, מערכת שאפשרה לאמנים "למצוא, לעקוב, לגרסאות ולבקר את איכות היצירה שלהם".
לו היה נוצר, זה היה הסרט הראשון של בלו סקיי עם ייצוג להט"ב, שכן כמה אנשי צוות אישרו ל- BuzzFeed News שלסרט הייתה סצנת "אני אוהב אותך" בין בליסטר בלקארט ואמברוזיוס גולדלואין.
מקורות אמרו ל-CBR כי הסרט "75% הושלם".
עובד אחד הצהיר כי לפני ביטול הסרט "בדרך" להסתיים עד אוקטובר 2021. אנימטור לשעבר ב-Blue Sky, ריק פורנייה, הצהיר שהאולפן "מאוד מאוד קרוב" לסיים את הסרט, אבל שהם "גילו שזה פשוט לא ניתן לביצוע".
במרץ 2021, דווח כי קלואי גרייס מורץ וריז אחמד היו אמורים לדבב את נימונה ושאלאזר שחורלב, בהתאמה, וכי הסרט נמכר באולפנים אחרים כדי להשלים אותו.
ביוני 2021, מי רוד, סופרת של "אאוט", אמרה שהיא עדיין החזיקה מעמד "מקווה שהסרט הזה...
ימצא את דרכו חזרה לחיים איכשהו".
במרץ 2022, על רקע המחלוקת על מעורבותה של דיסני בהצעת החוק "אל תגיד הומו" של פלורידה וחוסר ביקורת מהמנכ"ל בוב צ'אפק עד לאחר שהצעת החוק עברה, שלושה חברי צוות בלו סקיי לשעבר הצהירו שהסרט קיבל דחיפה מהנהגת דיסני.
מרוכז סביב נושאי הלהט"ב של הסרט ונשיקה חד מינית.
ב-11 באפריל 2022, הוכרז שאולפני Annapurna Pictures בחרה את נימונה מוקדם יותר השנה, ותוציא אותה בנטפליקס ב-2023. גם המדבבים של הסרט נשארו, עם צירופו של יוג'ין לי יאנג אשר ידבב את האביר סֶר אַמְבְּרוֹזִיוּס חֶלְצִיפַּז.
לא הרבה ממה שבלו סקיי עשתה נשאר שלם, רק 2 מקטעים שעברו גם הם דרך DNEG, רוב הסרט הוחל מאפס.
הסיפור ש-75% מהסרט גמור הומצא למעשה לאחר שהסרט בוטל על ידי דיסני על מנת לעודד את הקנייה של הסרט.
הפקת הסרט הסתיימה ב-1 באוקטובר 2022.
ביירד ולויד טיילורפרס אוסקרהסרט המונפש הטוב ביותרנימונהפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצההתוכנית הטובה ביותר לילדים ולמשפחה - אנימציה
נאואב באנו , הידועה יותר בשם הבמה שלה נימי, הייתה שחקנית קולנוע הודית שזכתה לתהילה בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 בסרטים הינדיים.
היא הייתה אחת השחקניות המובילות של "תור הזהב" של הקולנוע ההינדי.
היא זכתה לפופולריות רבה על ידי גילום דמויות כפריות, אך הופיעה בז'אנרים מגוונים כמו פנטזיה וסרטים חברתיים.
ראג' קאפור היה זה שהמליץ לה לשנות את שמה מנאואב באנו ל"נימי".
נאואב באנו נולדה באגרה, הראג' הבריטי, למשפחה מוסלמית.
אמה הייתה זמרת ושחקנית, הידועה בשם ווהידאן.
היא הייתה מחוברת היטב לתעשיית הקולנוע.
אביה של נימי, עבדול חכים, עבד כקבלן צבאי.
שם הלידה של נימי "נואב" ניתן על ידי סבה בעוד שסבתה הוסיפה "באנו".
כילדה צעירה, היו לנימי זיכרונות מביקור בבומביי, ואמה הייתה ביחסים טובים עם מהבוב ח'אן ומשפחתו, שהיו בולטים ומשפיעים בעסקי עשיית הסרטים.
כשנימי הייתה רק בת אחת-עשרה, אמה מתה לפתע.
אביה התגורר במיראט שם עבד והייתה לו משפחה נוספת; בשלב זה, הקשר שלו עם אמה של נימי היה מינימלי.
לכן נשלחה נימי לגור באבוטאבאד ליד רוולפינדי עם סבתה מצד אמה.
חלוקת הודו התרחשה ב-1947, והעבירה את אבוטאבאד לפקיסטן.
סבתה של נימי עברה למומבאי (שנודעה אז כבומבי) והתיישבה במשק ביתה של בתה האחרת, הידועה בשם ג'יוטי, בעצמה שחקנית לשעבר.
ג'יוטי הייתה נשואה לג"מ דוראני, זמר פלייבק הודי פופולרי, שחקן ומנהל מוזיקלי.
ב-1948, באמצעות הקשרים של אמה ווהידאן שעבדה איתו בשנות ה-30, הזמין הקולנוען המפורסם מהבוב ח'אן את נימי הצעירה לצפות בהפקה הנוכחית שלו אנדאז באולפני סנטרל.
היא גילתה עניין בסרטים וזו הייתה הזדמנות עבורה להבין את תהליך יצירת הסרט.
על הסט של "אנדאז", נימי פגשה את ראג' קאפור, שכיכב בסרט.
באותו זמן, ראג' קאפור צילם את ההפקה שלו ל"ברסאת" (1949).
לאחר שכבר ליהק את השחקנית המפורסמת נרגיס לתפקיד הראשי הנשי, הוא חיפש בחורה צעירה שתגלם את התפקיד הראשי המשני.
לאחר שצפה בהתנהגות הביישנית של נימי כשזו התארחה על סט הצילומים של אנדאז, הוא ליהק את נימי המתבגרת בברסאת במקביל לשחקן פרם נאת.
נימי גילמה את התפקיד של רועת הרים תמימה המאוהבת באיש עירוני חסר לב.
ברסאת, שיצא לאקרנים ב-1949, עשה היסטוריה בקולנוע.
זו הייתה הצלחה פנומנלית ומסחרית.
למרות נוכחותם של הכוכבים המבוססים והפופולריים נרגיס, ראג' קאפור ופרם נאת', לנימי היה תפקיד מאוד בולט והיא זכתה להצלחה ופופולריות בקרב הקהל.
אחרי "ברסאת", נימי הוצפה בהצעות סרטים.
היא ליטשה את יכולות המשחק שלה ופיתחה סגנון משחק מנומס אך למעשה ייחודי.
השחקנית הקטנה, עם עיניה הגדולות מלאות ההבעה, זכתה במהירות לקהל מעריצים נאמן עם הופעותיה האינטנסיביות והאקספרסיביות.
היא עבדה עם שחקנים מובילים כמו ראג' קאפור ודב אנאנד.
היא יצרה זוגיות פופולרית מאד על המסך עם דיליפ קומאר.
היא כיכבה לצידה של נרגיס והופיעה גם לצד נשים מובילות רבות וביניהן מדהובלה, גיטה באלי, סוראיה, ומינה קומארי.
נימי הייתה גם זמרת ושרה את השירים שלה בסרט "בדארדי"(1951) בו גם שיחקה.
עם זאת, היא מעולם לא המשיכה לשיר, והקליטה שירים רק לסרט זה.
מהבוב ח'אן היה הבא ללהק אותה בסרט "אאן" (1952).
הסרט נעשה עם תקציב גדול במיוחד.
נימי שיחקה את אחד התפקידים הראשיים.
הפופולריות של נימי הייתה כזו בשלב זה שכאשר הוצגה עריכה ראשונה של הסרט לאנשי הכספים והמפיצים של הסרט, הם התנגדו לכך שדמותה של נימי תמות מוקדם מדי.
"אאן" היה אחד הסרטים ההודיים הראשונים שיצאו לאקרנים ברחבי העולם.
לסרט הייתה בכורה מפוארת ביותר בלונדון שבה נכחה נימי.
הגרסה האנגלית נקראה "Savage Princess".
בטיול בלונדון, נימי פגשה אנשי קולנוע מערביים רבים, כולל ארול פלין.
כאשר פלין ניסה לנשק את ידה, היא משכה אותה משם, וקראה "אני ילדה הודית, אתה לא יכול לעשות את זה!" התקרית עלתה לכותרות והעיתונות כינו את נימי "הנערה הלא מנושקת של הודו" .
עוד חשפה נימי בראיון ב-2013, כי בבכורה בלונדון של "אאן", היא קיבלה ארבע הצעות רציניות מהוליווד, כולל אחת מססיל ב.
דה-מיל שהעריץ מאוד את הסרט ואת ההופעה של נימי.
נימי סירבה להצעות הללו, ובחרה להתמקד בקריירה הפורחת שלה בהודו.
לאחר ההצלחה הקופתית הגדולה של "אאן", מהבוב ח'אן ביקש ממנה להופיע בסרטו הבא "עמר" (1954).
נימי גילמה חולבת ענייה שפותתה על ידי עורך דין (דיליפ קומאר).
בסרט כיכבה גם מדהובלה בתור ארוסתו של קומאר שנפגעה.
נושא האונס השנוי במחלוקת בסרט הקדים בהרבה את זמנו ולמרות שהסרט לא זכה להצלחה מסחרית, ההופעה האינטנסיבית של נימי והסרט זכו לתשואות מצד המבקרים.
זה נשאר הסרט האהוב על מהבוב ח'אן בין ההפקות שלו.
היא שיחקה והפכה למפיקה עם הסרט הפופולרי "דנקה" (1954) שיצא לאקרנים תחת ההפקה שלה.
"קונדן" (1955), בהפקת סוהראב מודי בכיכובו של הכוכב החדש סוניל דאת, שהעניק לנימי תפקיד כפול בלתי נשכח כאם ובתה.
דמותה הרגישה זיכתה אותה בהכרה נוספת כשחקנית מוכשרת ונמרצת.
ב"אורן קתולה" (1955), האחרון מבין חמשת סרטיה עם דיליפ קומאר, היא כיכבה באחת ההצלחות הקופתיות הגדולות בקריירה שלה.
בשנת 1957, בגיל 24, קיבלה נימי את פרס המבקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה ב"באי באי".
סרטיה בלטו גם בשיריה שדובבו על ידי לאטה מנגשקר.
בשלב זה, עם הצלחה עקבית ברובה בקופות, נימי ביססה את עצמה היטב כאחת הנשים המובילות הפופולריות ביותר בקולנוע ההינדי.
בסוף שנות ה-50, נימי עבדה עם הבמאים הנודעים צ'טאן אנאנד ("אנג'לי"), עבאס ("צ'אר דיל צ'אר ראהן") וויג'אי בהט ("אנגולימאלה").
מתוך נכונות לקחת סיכונים, נימי לקחה על עצמה אפיונים שנויים במחלוקת, כמו עובדת המין בסרט "צ'ר דיל צ'ר ראהן" (1959).
בשלב זה הפכה נימי לסלקטיבית מאוד וחתרה לפרויקטים ותפקידים איכותיים יותר.
בשלב זה, נימי בחרה בפרישה מוקדמת ונישואים, אך לא לפני שהשקיעה את מיטב מאמציה בהפקת סרט אחרון.
אסיף התחיל את הגרסה שלו לאגדת האהבה לילא ומג'נון, אהבה ואלוהים עוד לפני שהשלים את אופוס המגנום שלו "מוגאל-א-עזאם" (1960).
נימי האמינה שאהבה ואלוהים יהיו שירת הברבור המתאימה לקריירה שלה ולתביעתה לתהילה נצחית בדיוק כפי ש"מוגול-א-עזאם" הנציח את השחקנית הראשית, מדהובלה.
אסיף היו בעיות ללהק את התפקיד הגברי אך לבסוף בחר בגורו דאת ככוכב השותף של נימי.
עם זאת, מותו הפתאומי והמוקדם של גורו דאת עצר את הצילומים של הסרט.
סנג'יב קומאר לוהק כמחליפו אבל הסרט נגנז לחלוטין כשהבמאי ק.
נימי פרשה מסרטים למשך יותר משני עשורים עד שאלמנתו של ק.
אסיף, אחטר אסיף, הוציאה את "אהבה ואלוהים" ב-6 ביוני 1986 בצורה לא שלמה.
הסרט סובל קשות מעריכה פגומה בניסיון לכסות את העובדה שכמה סצנות מפתח ושיא ברור לא צולמו לפני שאסיף מת.
אבל הצילומים שנימי השלימה לפני שהסרט נגנז הראו שהיא סיפקה תיאור עדין ורגיש ונראתה יפה בטכניקולור ובתלבושות התקופתיות.
ב-2013, בראיון נדיר סיפרה נימי על קריירת הקולנוע ההינדי השלמה שלה, מתחילתה כילדה באגרה, ההפסקה הראשונה שלה בברסאת ועד היום הנוכחי, ועל חוויותיה בתקופה זו.
בראיון שלה ב-2013 נימי סיפרה שהיא ראתה לראשונה תמונה של בעלה עלי ראזה, בעצמו תסריטאי באולפני מהבוב, במהלך צילומים.
הספרית שלה הראתה לה את התמונה של רזה במגזין הסרטים "פילמינדיה" ושאלה אותה מדוע היא לא רוצה להתחתן איתו.
היא אהבה את הרעיון מכיוון ששמעה על עלי ראזה.
עד מהרה, גם השחקן השותף שלה מוקרי הציע את אותו הדבר.
לאחר מכן, הוריהם נפגשו, ואז הם נישאו.
כך, השידוך אורגן על ידי שתי המשפחות בדרך ההודית הרגילה.
בני הזוג לא התברכו בילדים, ושניהם התאכזבו מאוד מכך.
לאחר מכן הם אימצו את בנה של אחותה של נימי, המתגורר כעת במנצ'סטר.
בעלה עלי ראזה נפטר בשנת 2007.
פרס קאלאקר (פרס האגדה החיה) בשנת 2015.
ב-25 במרץ 2020, נימי נפטרה בגיל 87. לאחר מחלה ממושכת, השחקנית נלקחה לבית החולים ג'והו לאחר שהתלוננה על קוצר נשימה.
באותו ערב אישרו הרופאים שהיא נפטרה.
היא נכנסה ויצאה מבית החולים במהלך השנה האחרונה עקב מחלתה.
נימפה שנחטפה בידי סאטיר הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי אלכסנדר קבנל משנת 1860. היצירה מוצגת כיום במוזיאון ד'אורסה שבפריז.
הציור, בגודל טבעי, מתאר סצנה מיתולוגית של דמות סאטיר – יצור חציו אדם וחציו בהמה – החוטף נימפה.
הסאטיר מוצג כדמות גברית שרירית ועוצמתית האוחזת בגופה של הדמות הנקבית העירומה, הנאבקת להשתחרר מאחיזתו.
הקומפוזיציה ממוקדת במפגש הפיזי והכוחני שבין שתי הדמויות, תוך הדגשת המתח הגופני והניגוד בין מאמצי ההתנגדות של הנימפה לבין נחישותו של התוקף.
באמצעות נושא מיתולוגי מהעולם הקלאסי, העניק קבאנל מסגרת אקדמית להצגת דימוי בעל אופי אירוטי מובהק.
מסורת יוון העתיקה הציגה את הסאטירים כדמויות גרוטסקיות ומגוחכות, אך ביצירה זו הפכו לדמות גברית אידיאלית החוטפת בכוח את הנימפה.
האופי הכוחני של הסצנה והפוזות האקספרסיביות מדגישים את האלימות שבמפגש, והניגוד בין עורה הבהיר של הדמות הנשית לבין גופו השרירי והכהה של הסאטיר מעצים את תחושת המתח.
רקע של צמחייה צפופה וחשוכה מחזק את אווירת החטיפה.
פרשנות עכשווית מתייחסת אל הציור כייצוג חזותי של אונס במסווה מיתולוגי, ומדגישה את מגמת האקדמיזם לשוות לגיטימציה לתכנים בעלי אופי אירוטי ואלים.
בשנת 1861 נרכש הציור על ידי נפוליאון השלישי במסגרת הסלון הפריזאי והוצג באוספו הפרטי.
בשנת 1879, בצו משפטי של בית הדין של הסן מ־11–12 בפברואר, הועבר הציור מרשותו הפרטית של הקיסר ונרשם כאוסף מדינת צרפת.
לאחר מכן הוצב במוזיאון הלובר בין השנים 1881–1885, ולאחר מכן הופקד במוזיאון האמנויות היפות בליל.
בהמשך הועבר הציור לאחריות מוזיאון ד'אורסה בפריז, שבו הוא מצוי כיום.
נימפה ליד פלג מים הוא ציור שמן על בד מאת פייר-אוגוסט רנואר, שצויר בשנים 1869–1870. היצירה נמנית עם ציורי העירום המוקדמים ביותר של רנואר, ומשלבת גישה מסורתית לנושא מיתולוגי עם טיפול ציורי חופשי המערער על ההפרדה בין גוף, טבע ומרחב.
הדמות הנשית מתוארת כמעין נאיאדה – נימפת מים מן המיתולוגיה היוונית – אך בה בעת מזוהה כדמות ממשית ומוכרת מחייו של האמן.
הציור מציג אישה עירומה השרועה על גדת פלג מים, על מצע עשב זרוע פרחים לבנים.
היא נשענת על מרפקה, כאשר ידה מונחת במים והזרם זורם בין אצבעותיה.
תנוחת הגוף מרמזת על מנוחה והתמזגות עם הסביבה, אך קווי המתאר מטושטשים במכוון.
משיחות המכחול הנוזליות מטשטשות את הגבול בין הגדה למים, עד שלא ניתן לקבוע בוודאות היכן מסתיים הקרקע ומתחיל הזרם.
כותרת היצירה, שעשויה להיות מקורית, ניתנת גם לתרגום כ"נימפה ליד המעיין".
אפשרות זו פותחת פרשנות שלפיה הדמות אינה שוכבת לצד המים אלא מצויה בתוכם, והפרחים הלבנים עשויים להיות צמחי מים.
שערה המעוטר בזר משתלב ברקע הצמחייה, והדמות כולה נראית כמתמזגת עם סביבתה.
עם זאת, רנואר יוצר ניגוד ברור בין הירוקים הכהים והצללים של הצמחייה והמים לבין בשר הגוף הבהיר והזוהר, המעוצב בגוונים עדינים של ורוד ואפור.
לצד היותה דמות מיתולוגית, היצירה מתפקדת גם כמעין דיוקן.
בניגוד לאידיאליזציה האקדמית שאפיינה ציירים בני זמנו של רנואר, כגון ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, תווי פניה של האישה ניתנים לזיהוי.
הדמות היא ליז טרהו, בת זוגו של רנואר והמודל לרוב ציוריו בשנותיו הראשונות.
היא שימשה מודל כמעט לכל עבודותיו בין השנים 1866–1872 והופיעה ביותר מעשרים ציורים.
בזמן יצירת היצירה ייתכן כי טרהו הייתה בהיריון.
היא ילדה ביולי 1870 בת בשם ז'אן, שנמסרה לאימוץ.
רנואר לא הודה בפומבי באבהותו, אך תמך בבת כלכלית לאורך חייה, דבר המחזק את ההנחה כי היה אביה.
לאחר תקופה זו נותק הקשר בין האמן למודל.
ליז טרהו שימשה גם מודל לציור נוסף, הנחשב ליצירת־בת של עבודה זו: אישה מאלג'יר, המצוי בהגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.
בציור זה מוצגת אותה דמות בתנוחה דומה אך לבושה בלבוש מזרחי עשיר, כמי שנמצאת בהרמון.
שתי היצירות כמעט זהות בממדיהן, והיפוך מיקום הדמות מרמז כי נועדו להיתלות זו לצד זו.
רעיון הצגת אותו מודל בשתי גרסאות – לבושה וערומה – אינו חידוש.
מסורת ההכשרה האמנותית חייבה לימוד עירום לצורך הבנת הגוף גם בציור דמויות לבושות.
רעיון זה קיבל ביטוי מפורסם במיוחד אצל פרנסיסקו דה גויה, בצמד ציוריו מן סביב 1800, המציגים את המאחה הלבושה והמאחה העירומה.
בשני המקרים הדמות מוצגת במבט חזיתי ובמבט ישיר אל הצופה, כפי שמופיע גם ביצירתו של רנואר.
רנואר היה מודע לכך שהנושא טופל קודם לכן בידי אמנים מרכזיים בני תקופתו, ובהם אנגר וכן גוסטב קורבה.
עם זאת, טיפולו בצבע, באור ובקו מתרחק מן האקדמיות ומקדים מאפיינים שיתפתחו מאוחר יותר בציוריו האימפרסיוניסטיים.
הטשטוש בין הדמות לסביבתה, והדגש על חוויית מגע, מים ואור, מציבים את היצירה בנקודת מעבר בין מסורת מיתולוגית לציור מודרני.
נימפית מצויצת (שם מדעי: Nymphicus hollandicus; באנגלית: Cockatiel) או בשמה המקובל, קוֹקָטִיל, היא מין עוף יחיד בסוגו במשפחת הקקדואיים האנדמי לאוסטרליה.
בנוסף, הקוקטילים נפוצים מאוד כחיות מחמד ברחבי העולם מפני שהם קלים לגידול.
מבין ציפורי המחמד, הקוקטילים הם השניים בפופולריות בעולם, אחרי תוכון אוסטרלי.
בעבר הקוקטיל היה נחשב כמין קקדו קטן, אך מחקרים מולקולריים חדשים יותר, מסווגים אותו כסוג ומין בפני עצמו.
בתי הגידול הנפוצים של הקוקטילים הם בעיקר אזורים בהם הקרקע לחה, כמו ביצה, ואזורים המכוסים בצמחייה של שיחים סבוכים ועצים נמוכים כמו בתה עשבונית.
הציצית הייחודית (ומכאן שמו) של הקוקטיל מבטאת את מצבו הרגשי, בין הסימנים העיקריים שמבטא הקוקטיל נמצאים:
כשהפס אנכי - התוכי חווה חרדה או התרגשות.
כשהפס באלכסון - התוכי רגוע.
כשהפס מאוזן - התוכי כועס, או מנסה להתגונן.
בניגוד לרוב הקקדואיים, לקוקטיל יש נוצות זנב ארוכות במיוחד המהוות כמחצית מאורכו הכולל, שהוא בין 30 ל-33 ס"מ.
עם זאת, קוקטיל הוא המין הקטן ביותר במשפחת הקקדואיים אשר בדרך כלל אורכם הוא בין 30 ל-60 ס"מ.
הצבע הרגיל של הקוקטיל בטבע הוא אפור, עם כתמים לבנים בולטים בקצוות הכנפיים.
צבע פניו של הזכר הוא לבן או צהוב, בעוד שפני הנקבה בעיקר אפורות או אפורות בהירות.
בנוסף, שני המינים בעלי כתם כתום עגול על שתי האוזניים, המכונה לרוב "לחיי צ'דר".
למרות זאת, הכתם הכתום נפוץ בדרך כלל אצל זכרים בוגרים, ולעיתים קרובות משותק אצל הנקבות.
הקוקטיילים הם עופות ווקאלים יחסית, יכולת הדיבור והחיקוי, וקריאות הזכר הם מגוונות, טובות ומפותחות הרבה יותר מזו של הנקבה.
בנוסף, ניתן ללמד אותם גם לשיר מנגינות ספציפיות, ואפילו לחזור על מילים שנאמרו על ידי אנשים (לרוב הם יחקו מילים רק אחרי בעליהם) כמו רוב התוכים.
למרות זאת, יכולת הדיבור של הקוקטיילים נמוכה במידה רבה מאשר תוכים גדולים, וכאשר ינסו לדבר, לרוב המילה לא תהיה ברורה.
לזנים שונים של התוכי מראה שונה:
אלבינו - בשל בעיית פגמנטציה נוצר תוכי לבקן עם עיניים אדומות אשר קבל את השם "אלבינו".
לוטינו - גוף לבן עם פנים צהובות ועיניים אדומות.
וויט פייס - גוף אפור כהה עם פנים לבנות.
פנינה - כתמי צבע צהוב ולבן שיכולים להימצא לאורך כל הגוף.
קינמון - כל הגוף בצבע חום אפרפר עם כתמים צהובים לבנים.
כסף - כל הגוף כסוף אפור.
כל גוזלי הקוקטיילים פרועים, בעלי מראה של נקבה וכמעט שאין להבחין במינם בזמן שבין הבקיעה מהביצה ועד ללעיטה הראשונה.
הגוזלים בעלי פסים צהובים אופקיים על פני החלק התחתון של נוצות זנבם; כתמים צהובים על נוצות כנפיהם הפנימיות הראשונות; פס אפור על הפנים והציצית וכתם כתום עמום על כל אחת מהלחיים.
קוקטיילים בוגרים הם בעלי דימורפיזם זוויגי, אך במידה פחותה בהרבה ביחס למינים אחרים של עופות.
הדימורפיזם ניכר רק לאחר השינוי הראשון, המתרחש בדרך כלל בין שישה לתשעה חודשים לאחר הבקיעה: הזכר מאבד את החסימה והכתמים הלבנים או הצהובים על החלק התחתון של נוצות הזנב והכנפיים.
הנוצות האפורות על לחייו ופסגתו מוחלפות בנוצות צהובות בהירות, בעוד שתיקון הלחי הכתום נעשה בהיר וברור יותר.
הפנים והציצית של הנקבה יישארו בדרך כלל בצבע אפור בעיקר, אם כי גם עם כתם הלחי.
בנוסף, הנקבה בדרך כלל שומרת את החסימה אופקית על החלק התחתון של נוצות הזנב שלה.
נין או ניין הוא כפר ערבי הנמצא צפונית-מזרחית לעיר עפולה, בסמוך לקיבוץ דברת, בגובה של 229 מטר מעל פני הים.
הכפר שייך למועצה האזורית בוסתאן אל-מרג'.
השם "נין" מקורו ביישוב הקדום נעין, ששכן, ככל הנראה, באותו המקום.
הכפר נזכר בתלמוד ובברית החדשה.
הברית החדשה מספרת שישו ביצע במקום את נס החייאת בן האלמנה:
לפיכך הפך המקום קדוש לנוצרים, ובמאה הרביעית לספירה הוקמה בו כנסייה הנקראת "כנסיית בן האלמנה".
למקום גם הייתה חשיבות בעיני הצלבנים, לאחר כיבושם את הארץ.
הכנסייה שוקמה בשנת 1880 על ידי המסדר הפרנציסקני, והיום שוכנת במרכז הכפר, בסמוך למסגד הכפר, ונשמרת על ידי התושבים בכלל ומשפחה נוצרית בפרט.
ארכאולוגים מציינים שהמקום שגשג במספר תקופות בהיסטוריה הקדומה.
המקום נחשב כמרכזי בהיותו על דרך המלך, בין מצרים הקדומה ועיראק הקדומה.
המקום הוזכר ברשימת פרעה תחותמס השלישי כאשר פלש לארץ על מנת להבטיח שליטה מצרית באזור, בשל ויכוח שהתקיים בינו לבין מצביאיו, כאשר דנו בסוגיית כיבושה של מגידו.
קיימת סבירות שבאזור נין היה עימות צבאי בין צבאות פרעה עצמו וצבא מיתני, או מי שנקראו על ידי המצרים הקדומים "גדודי נהרין" שבאו מצפון סוריה.
בכפר נמצאו עתיקות רבות, ביניהן יסודות לבתים קדומים, בית בד, גלוסקמה, וקברים חצובים.
ממצאים מעידים שהכפר היה מבוצר היטב מפני פולשים חיצוניים.
והיווה עם הזמן מרכז מנהלי אזורי קרוב לעיר נצרת.
בתקופה האיסלאמית הכפר מילא תפקיד מרכזי בתרומתו הגדולה לשלטון האסלאם באזור.
מהכפר צמחו לפחות ארבעה מדענים, אנשי רוח ופילוסופים במאה השמינית של הספירה, ששמותיהם הצביעו על השתייכותם למקום.
באזור הכפר ובתוכו נערכו חפירות ארכאולוגיות מטעם רשות העתיקות והתגלו שרידי יישוב קדום.
הממצאים שהתגלו מתחילים בתקופת הברונזה ונמשכים עד ימינו.
בין השאר התגלה מבנה אבן מהתקופה הרומית הקדומה.
הבית מונה מספר חדרים ויושב על יסודות מהתקופה ההלניסטית.
הממצאים מצביעים על כך שהבית נהרס בשריפה על יושביו, הסיבה לשריפה נשארה בגדר תעלומה.
מאז הקמת מדינת ישראל צמחו בכפר מנהיגים ערבים ידועים, כמו: סיף א-דין א-זועבי, שהיה ראש עיריית נצרת תקופה ארוכה וחבר כנסת בשנות החמישים, הששים והשבעים.
כפר נין מהווה המרכז האדמיניסטרטיבי של המועצה האזורית בוסתאן אל-מרג'.
במקום נמצאת הכנסייה "כנסיית בן האלמנה", מקום מקודש לנצרות.
בנוסף נמצאים במקום מעיינות באזא והמלוח, ומערכת כבישים: מזרחה לכיוון מגרש הכדורגל, ודרומה ליצירת כביש מקשר עם הכפר דחי.
בשנת 2004 תחום השיפוט של הכפר הגיע לכ-1,850 דונם ותוכנית המתאר המאושרת כללה 532 דונם.
נימרוד לב (נולד ב-2 באוגוסט 1970) הוא יוצר, מוזיקאי ואקטיביסט.
נימרוד לב גדל במשפחה מוזיקלית.
אמו היא הפסנתרנית נעמי לב.
אחיו הוא הפסנתרן הבינלאומי פרופ' תומר לב, ששימש כמנהל הראשון של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
כשהיה לב בן 11, נהרג אחיו , טייס קרב בחיל האוויר, בהתרסקות מטוסו.
ב-2013 פרסם לזכרו את השיר "אחי הגדול".
אדי היה הראשון שלימד את נימרוד לנגן בגיטרה.
בפברואר 2013 נישא לב לנועה בנוש ובשנת 2024 הם התגרשו.
ב-2025 הוא נישא בשנית לנעמי שושנה לב.
בשנת 2022 פרסם שהוא החל לשמור שבת בשנים האחרונות, והוא בתהליך חזרה בתשובה.
לב משמש כנציג ציבור במסגרות שונות.
היה חבר במליאת רשות השידור, חבר ועדת האתיקה ויו"ר ועדת מדיה דיגיטלית וטכנולוגיה של מוסדות הרשות ממרץ 2011 ועד ספטמבר 2014.
מ-2012 מכהן כחבר הוועד המנהל של התזמורת הסימפונית ירושלים.
בתחילת 2025 החל לשמש כחבר במועצה הישראלית לקולנוע.
כבר בגיל צעיר למד נימרוד לב לנגן על כלים שונים כמו כינור, צ'לו, גיטרה ופסנתר.
לב הוא בעל השכלה מוזיקלית מקיפה ובוגר בית הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין בהתמחות בנגינת גיטרה קלאסית.
לב החל להופיע בקונצרטים כגיטריסט קלאסי, אך לאחר תום שירותו הצבאי פנה לב ליצירת מוזיקת רוק והופיע כמה שנים במועדונים ברחבי הארץ במסגרת להקות שונות שהקים כמו "נערת החודש".
לב היה חבר בצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2 והשתתף בצוות המסקר את האירועים בעזה.
ב-1998 הוציא נימרוד לב את אלבומו הראשון, "אין חלום אחר" בהפקתו של חמי רודנר.
כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי לב מלבד "7 שורות על פלא הירקון" שהלחין לטקסט של המשורר רוני סומק.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "רץ אל תוך הים", "כשתלכי", "עפיפון" ומה שהפך להיות הסינגל הבולט מהאלבום "זה כל הקסם", דואט של נימרוד לב והשחקנית אורלי פרל שהיו בעבר בני זוג אך היו כבר פרודים באותה תקופה.
השיר צעד 6 שבועות במקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג', ולאחר מכן זכה בתואר "שיר השנה" הן במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' והן במצעד הפזמונים העברי של גלי צה"ל, והביא לשניהם פרסום רב.
לב זכה בתואר "תגלית השנה" במצעד.
ב-1999 הופיע לב עם דויד ברוזה במצדה בהופעה שהוקלטה ויצאה באלבום "מתחיל לנשום", ממנו התפרסם ביצוע משותף שלהם לשיר "אל תשאלי אם אני אוהב".
לב חימם את הופעתיה של סוזן וגה ויצא לסיבוב הופעות עם שירים מאלבומו.
באותה שנה זכה בפרסים רבים, ביניהם "שיר השנה" בטקס פרסי תמוז ובטקס פרסי נוצת הזהב של אקו"ם, ובנובמבר 2000 קיבל אלבום פלטינה על מכירות אלבומו.
בתחילת 2001 הוציא לב את אלבומו השני, "מציאות הפוכה", שכלל את הלהיטים "ימים טובים", שדורג במקום ה-10 במצעד השנתי של גל"צ ובמקום ה-15 במצעד השנתי של רשת ג' של אותה שנה, ו"כדורים פורחים".
לאחר מאבק מתוקשר של לב בחברת "הד ארצי" (שפשטה את הרגל שנה מאוחר יותר ונמכרה לחברת אן-אם-סי) החליט לעזוב את החברה ולפצוח בקריירה עצמאית.
בהמשך שנת 2001 יצא "Starlight Flies", הסינגל הראשון של ההרכב Rhythm Beating Silence - RBS, בו חבר נימרוד לב עם אירית ועם יניב שנק, במסגרת "טאלה הפקות", הלייבל העצמאי של RBS.
בשנת 2002 הוציא ההרכב את הסינגלים "בשמש העולה" ו"על הכביש" שזכה בפרס נוצת הזהב ל"קליפ השנה", בשנת 2003 את הסינגלים "עולמות אחרים" ו"צ'יינה" (שבו השתתף גם יהל) ובשנת 2004 את "פתאום ורשת החשמל" למילותיו של המשורר מאיר ויזלטיר (שהוקלט במסגרת התוכנית 9 שעות ושיר בערוץ מוזיקה 24).
רק השיר "צ'יינה" נכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ, ובעקבות כך הקליט ההרכב את השיר "וגאס", שבו מתוארת התחנה כ"חבורה של רובוטים" שבוחרת מה תשמע מדינה שלמה.
לב השתתף באלבומם של "חיילי הנקמה" (בשיר "לאס וגאס") ויחד עם חבריו ל-RBS הפיק וביים את הקליפ לשיר "אמריקה" של להקת אתניX.
בין השנים 2003–2006 ערך והגיש נימרוד לב יחד עם חבריו ב־RBS תוכנית רדיו, "הסינדיקט", ברדיו צפון ללא הפסקה.
בזמן מלחמת לבנון השנייה הוציאו חברי ההרכב RBS, העובדים וחיים בצפון ישראל, את "The Web Digital Album", אלבומם הראשון שאינו ניתן לרכישה בחנויות אלא רק להורדה חופשית באינטרנט תחת רישוי CC.
השיר "מקום שהוא בית" המופיע באלבום כולל הקלטות נפילת קטיושות ורעמי תותחים כפי שהוקלטו בעת המלחמה באולפן של RBS בצפון הארץ.
השירים "מקום שהוא בית" ו"הפכתי שבוי" מופיעים גם באוסף "לצפון באהבה" שהוציאה רשת ג' אחרי מלחמת לבנון השנייה.
בהזמנת "קול ישראל", הפיק מוזיקלית וביצע בשנת 2010 חידוש לשיר "יש לי חלום" של משה וילנסקי ויחיאל מוהר, לכבוד ספיישל מאה שנה להולדת וילנסקי.
השיר יצא במהדורה מוגבלת ושודר לראשונה בפסח אותה שנה.
ב-2011 שב לב לפעילות סולו, יצא לסיבוב הופעות יחד עם אלון גל ואף הפיק מוזיקלית את שיריו של גל.
כחלק מסיבוב זה הוציא לב שיר בשם "קיץ בא".
ביולי 2012 הוציא שיר ראשון מתוך אלבום חדש, "אוקיינוס", שאת מילותיו כתבה בת זוגו דאז, העיתונאית נועה בנוש.
הוצאת השיר לוותה בפעילות אינטרנטית חדשנית שכללה וידאו קליפ להפצה דרך יוטיוב ובו תיעדו בני הזוג את חיי החתולים שלהם, וקמפיין ראשון מסוגו בעולם לבחירת עטיפת הסינגל ברשת החברתית לשיתוף תמונות "אינסטגראם".
סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום הם "אדום" שנכתב בידי בנוש והלחין לב בעקבות מבצע "עמוד ענן" והשיר "אחי הגדול" שכתב נמרוד לזכר אחיו שנפל בעת שירותו הצבאי.
בשיר מנגנת אמו הפסנתרנית נעמי לב, בעיבוד לפסנתר שכתב עבורה דניאל סלומון.
ביולי 2013 התפרסם קליפ לשיר "לחלום אותך", מתוך אלבום הסולו של נמרוד לב.
בקליפ הלא שגרתי, שביים אופיר לובל (שלישית "פרוזאק", "ארץ נהדרת"), מופיעה ליאת הר לב (כוכבת הסדרה "רמזור"), ככלתו של לב הנקלעת ביום חתונתם לעימות עם נינג'ות ומפליאה בהם את מכותיה.
בקליפ השתתפו גם מומחי אמנויות לחימה.
בדצמבר 2013 הוציא לב את "זורק לה עוגיה", אלבום הסולו השלישי שלו; והראשון אחרי 12 שנה.
באלבום משתף שוב לב פעולה עם המשורר רוני סומק בביצוע משותף ל"הטמפרטורה היא אבק שרפה" שכתב סומק והלחין לב.
בינואר 2013 השתתף נמרוד לב גם בפרויקט "פנסים" של המוזיקאי אלירן אביתר לוי ושר את הסינגל השני מתוכו, "מתחיל עכשיו".
ב-2015 השתתף בכתיבת השיר הדו-לשוני (אנגלית וצרפתית) של קורין אלאל ועמית שקד, "Good to go".
ב-2016 נמרוד לב הפיק מוזיקלית את הדואט של ג'וזי כץ וברק ויס, "נמס בזמן".
באוקטובר 2017 הוציא לב את הסינגל "שמש", בהפקתם ובהשתתפותם של הצמד גיא ויהל.
הווידאוקליפ לשיר הוא מתוך תיעוד חתונתם של לב ובנוש.
בדצמבר 2017 הוציא לב את "ממטר".
השיר הוקלט בלונדון בהפקתו של יועד נבו.
בפברואר 2018 לב הפיק מוזיקלית את שיר הבכורה של המוזיקאי עמרי סמדר יחד עם הזמרת אסתר רדא, "Your love is mine".
בסוף 2018 יצא הסינגל "מאמין".
אחת בהפקתו של לב עצמו, והשנייה בהפקתו של סבו.
הוצאת השיר לוותה בפרסומו של טור דעה בעיתון ישראל היום, "להיות יהודי דור 3.0", בו שטח לב את תפיסת עולמו כמאמין שומר מצוות מזה שנים רבות, שאינו חש בצורך להחליף את סביבתו התרבותית והחברתית ה'חילונית' עקב כך.
במהלך הסגר של פסח 2020 בעת משבר הקורונה, הוציא לחן חדש לתהילים ס"ז: "יודוך עמים" שהקליט בביתו.
הלחן החדש הופץ בפייסבוק בלבד ולמרות שלא יצא באופן רשמי, הושמע רבות בכאן מורשת ואף נכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ.
בהמשך לפעילותו למען תרבות חופשית, הקים לב את לייבל "הבית" יחד עם זוגתו דאז אשת התקשורת והאסטרטגיה נועה בנוש.
הלייבל הוקם כדי לענות על צורכיהם של אמנים עצמאיים ולייעוץ אסטרטגי לפרויקטים, ביניהם האלבום "בכל זאת אינני נפרד" בשיתוף עם בית הספר הבינלאומי להוראת השואה של "יד ושם" להפצת שיריו של המשורר הנער היהודי-הונגרי גאבור ארדש שנספה בשואה.
ב-10 במרץ 2024 הפיק לב את הסינגל "לכה דודי" של הזמרת רני גולדברג, ואף השתתף וניגן בו.
בשנת 2025 הוציא את הסינגל "יש זמן יש מקום", יחד עם פדויית השבי ספיר כהן, שנחטפה יחד עם בן זוגה סשה טרופנוב, במהלך הטבח בניר עוז.
פעילות בעד זכויות יוצרים אלטרנטיביות
כחלק מ-RBS, לב כתב ונאם בעד שיתוף קבצים ככלי שיווקי, וקרא לאמנים "לשחרר" את המוזיקה שלהם.
כאשר אתרים כמו ליונטוורק ו-WarezFaw הועמדו לדין על הפרת זכויות יוצרים, נתנו בהם לב ו-RBS את השירים שלהם להורדה בחינם כדי שיהיה בהם תוכן חוקי.
בהרצאה שהעביר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, שיתף לב ב"אמת לגבי תרבות הקומבינה הרדודה של תעשיית המוזיקה הישראלית".
בשנת 2006 הוזמנו לב ו-RBS להשתתף ולהציג בוועידה הבינלאומית של Creative Commons בריו דה ז'ניירו.
לב נבחר להשיק בארץ את זכויות היוצרים האלטרנטיביות CC, בשיתוף עם אוניברסיטת חיפה.
לב הוא מהאמנים שהתנגדו לתוכנית ההתנתקות, הופיע בהתנדבות בהפגנת סטודנטים באוניברסיטת תל אביב נגד המהלך והתראיין לעיתונות ולטלוויזיה, שם טען כי הפינוי מסוכן לדמוקרטיה הישראלית, דיבר על פוסט-ציונות ואמר כי הוא מזדהה מבחינה אנושית עם אנשים שיעקרו מביתם וילדים מסביבתם.
בסוף שנת 2005 נאם לב בכנס הבחירות המסכם של בנימין נתניהו והודיע על תמיכתו בנתניהו ובליכוד בבחירות לכנסת ה-17. במהלך מערכת הבחירות כתב לב בלוג חברתי באתר וואלה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, הלחינו והקליטו נימרוד לב ו-RBS יחד עם קרנית גולדווסר את השיר "הפכתי שבוי", למילים שכתב משה קלוגהפט.
לב היה שותף פעיל במחאה הציבורית שקמה אחרי המלחמה.
נִימְפִית הַסִּרְפָּד (שם מדעי: Vanessa atalanta), מין נפוץ של פרפר אשר ידוע בעיקר בשל גוני האדום-כתום שבכנפיו.
ניתן לראות את נימפית הסרפד באזורים בהם שורר אקלים ממוזג באירופה, באסיה ובצפון אמריקה (אזורי קווי הרוחב 40-60) וגם בארץ ישראל.
הנקבה מטילה את ביציה על צמח הסרפד והכתלית.
מן הביצה בוקע זחל שחרחר ושעיר.
להגנתו הוא מקפל את העלה, בונה "בית" ושוכן בתוכו.
צבעיו של הזחל הגדול הוא שחור אפרפר עם פס לבן (בדרך כלל מקוטע) לאורך צידי גופו.
ישנם זחלים שצבעם היסודי הוא חום אפרפר.
לאורך גופו של הזחל ישנן גבשושיות בעלות זיפים.
הזחלים של נימפית הסרפד ניזונים מצמחי הסרפד וכתלית יהודה ומכאן שמם.
הפרפרים הבוגרים ניזונים על ידי שתייה מפרחי צוף כגון הבודלייה או מפירות אשר בשלו יתר על המידה.
מוטת הכנפיים של נימפית הסרפד נעה בין 50 ל-65 מילימטרים.
בצפון אירופה זהו אחד ממיני הפרפרים האחרונים שנראים טרם כניסת החורף.
נימצקה מוקרה (אוקראינית: Німецька Мокра) הוא כפר במחוז זקרפטיה באוקראינה.
הכפר נוסד ב-1775 על ידי קבוצת אנשים מהעיירות אישל (Ischl), אבנזה (Ebensee) וגמונדן ממחוז זאלצקמרגוט שנשלחו על ידי הקיסרית מריה תרזה לעבוד ביערות של הרי הקרפטים באוקראינה.
קבוצה של 220 איש עזבה את אוסטריה ב-6 באוקטובר 1775 והקימה את הכפר "דויטש מוקרה".
נימצקה מוקרה נמצא באותו מחוז ביחד עם הכפר השכן רוסקה-מוקרה (Руська Мокра) שנקרא בגרמנית "רוסיש מוקרה" (Russich-Mokra).
השפה המדוברת בכפר הייתה בווארית, השפה המדוברת באוסטריה ובבוואריה גם כיום.
בשנת 1815 הוקמה מושבת-בת של עיירה זו.
מושבה זו נקראה קניגספלד (Königsfeld).
בגרמנית, הכפר נקרא Deutsch-Mokra, בבווארית, הכפר נקרא Daidsch-Mokra.
על ידי התושבים הסלאבים וההונגרים של האזור הוא נקרא "נימצקה מוקרה".
בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1910 כ-90% מתושבי הכפר היו גרמנים.
עד למלחמת העולם הראשונה הכפר היה בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר התפרקותה הוא סופח לצ'כוסלובקיה ובשנת 1945 לברית המועצות.
זמן קצר לאחר סיפוחה, תושבים גרמנים הואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים ונשלחו למחנות גולג.
לאחר סיום תקופה מעצרם רובם לא חזרו לכפר ועברו להתגורר בגרמניה המזרחית.
לאחר הכיבוש הקומוניסטי שם הכפר שונה לקומסומולסק עד ששמו המקורי הושב ב-2016.
יש עדויות לקהילה קטנה מאוד של יהודים בכפר החל מ-1880, אז נספרו בה 6 יהודים מתוך כ-550 תושבים.
ב-1910 הקהילה הגיעה לשיא של 20 נפשות, ויש מחלוקת האם ב-1941, ערב שואת יהודי הונגריה, האם ישבו בה בכלל יהודים; לפי מקור אחד לא ישבו בה יהודים מאז 1930, ולפי מקור אחר ישבו בה שבעה יהודים מתוך יותר כ-1,200 תושבים.
נימפות היער , ידוע גם בשם "קינה על מות יוהנס אוקכם" (צרפתית: La Déploration de Johannes Ockeghem), היא קינה שנכתבה על ידי המלחין הפרנקו-פלמי ז'וסקן דה פרה בפברואר 1497. הקינה מציינת את מותו של המלחין יוהנס אוקכם שהיה מורו של ז'וסקן, והיא מבוססת על שיר של המשורר ז'אן מולינה.
בחלק הראשון של היצירה מחקה דה פרה את סגנון הקונטרפונקט של אוקכם.
הקינה היא בין יצירותיו המוכרות ביותר של ז'וסקן דה פרה ונחשבת כאחת הקינות המרגשות ביותר שנכתבו אי פעם.
נימר באקר א-נימר , מכונה גם השייח' נימר, היה שייח' מוסלמי שיעי סעודי ממוצא ערבי, שחי במחוז א-שרקייה ("המזרחי") בערב הסעודית.
מלבד היותו סמכות דתית, היה א-נימר המנהיג הפופולרי ביותר של המיעוט השיעי במדינה הסונית, במיוחד בקרב צעירים.
הוא נודע בהתנגדותו למשטר הסעודי ובהתבטאויותיו החריפות כלפיו.
הוא קרא בעבר להפלת בית סעוד, וככל הנראה הורה לתומכיו לחגוג את מות יורש העצר, נאיף, ביוני 2012. בנוסף קרא לעצמאות מחוז א-שרקייה, בעל הרוב השיעי, ובאחת מדרשותיו אף הביע נאמנות לאיראן.
א-נימר ביקר תכופות את השלטון הסעודי על יחסו המדכא והמפלה כלפי המיעוט השיעי, וקרא לעריכת בחירות חופשיות בממלכה.
בשנת 2006 נעצר בידי הרשויות ולטענתו אף הוכה.
בשנת 2009, לאחר שהביע ביקורת נוספת על השלטון, טען שאם לא יכבדו את זכויות השיעים, על מחוז א-שרקייה, בו שוכן המיעוט השיעי, לפרוש מהמדינה.
שלטונות סעודיה הגיבו במעצרו יחד עם עוד 35 אנשים נוספים.
ב-2011, עם פרוץ האביב הערבי, הגביר א-נימר את פעילותו.
הוא קידם את מהומות השיעים בסעודיה, בעיקר במחאה על ההתערבות הסעודית בבחריין, שסייעה לשלטון המקומי להתמודד עם מרד של הרוב השיעי.
הוא דרש הקמת שלטון שיעי בבחריין ואת התנתקות מחוז א-שרקייה מסעודיה, שיהפוך לחלק ממדינת בחריין החדשה.
במהלך גל המחאות 2011–2012, קרא א-נימר למפגינים למחות בדרכים לא אלימות, והזהיר מפני קריסת המשטר אם הדיכוי יימשך.
ב-8 ביולי 2012, במהלך מרדף משטרתי, נורה ברגלו ונעצר.
א-נימר נעצר בשל האשמות של הסתה נגד משפחת המלוכה וקריאות לרפורמות במדינה.
המעצר שלו הוביל להתחדשות מחאת השיעים במזרח סעודיה, בהשתתפות אלפי מפגינים.
במהלך אחת המחאות באל-קטיף, ירו כוחות הביטחון לתוך קהל, הרגו לפחות שני אנשים וגרמו לפציעת שניים נוספים.
במקביל, א-נימר החל בשביתת רעב, ומרכז א-שרק לזכויות אדם קרא לתמיכה בין-לאומית למען גישתו למשפחתו ולפעילי זכויות אדם.
ב-15 באוקטובר 2014, א-נימר נידון למוות בעוון ניסיון לערב כוחות זרים בענייניה של הממלכה, אי-ציות לחוקיה ונשיאת נשק נגד השלטון.
בית המשפט לערעורים ובית המשפט העליון בסעודיה דחו את ערעורו.
ב-2 בינואר 2016 הוצא להורג יחד עם 46 אחרים.
הוצאתו להורג עוררה גל מחאות במדינות השיעיות במזרח התיכון, כולל הצתת שגרירות ערב הסעודית באיראן.
בתגובה, סעודיה ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם איראן וגירשה את הדיפלומטים האיראניים.
אליה הצטרפו בעלות בריתה בחריין, כווית ואיחוד האמירויות.
הוצאתו להורג עוררה גל מחאות נרחב בקרב קהילות שיעיות במזרח התיכון.
מפגינים זועמים באיראן הציתו את השגרירות הסעודית בטהראן, והתפרעו בנציגותה במשהד, צפון איראן וזאת כחלק מהמתקפה על הנציגויות הדיפלומטיות הסעודיות באיראן.
בעקבות כך הודיעה סעודיה על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם איראן, וגירוש אנשי הצוות הדיפלומטי האיראני משטחה.
מדינות נוספות שהן בעלות בריתה של סעודיה, ובהן בחריין, כווית ואיחוד האמירויות, עשו כמוה או השיבו את שגריריהן מטהראן.
נימפית (שם מדעי: Vanessa) הוא סוג פרפרים ממשפחת הנימפיתיים.
הסוג מונה מיני פרפרים נפוצים כגון נימפית החורשף ("גבירה מצוירת") ונימפית הסרפד ("אדמירל אדום"), המתגוררים גם בארץ.
בספרות של ולדימיר נבוקוב "אש חיוורת" (1962) משוחח גיבור הספר על סוג הפרפרים נימפית, כדימוי לאשתו.
נימְרָווידיים (שם מדעי: Nimravidae) היא משפחה של טורפים נכחדים שהיו קרובים לחתוליים המודרניים ולמשפחה הנכחדת ברבורופליים.
הם חיו בתקופות האאוקן-מיוקן בעידן הקנוזואיקון והמאובנים נמצאו בצפון אמריקה ובאירואסיה.
לטורפים אלה היה גוף מוארך וגמיש, בדומה לחתולים קטנים, אך הם היו בעלי רגלים וזנבות קטנים יותר והיה להם מבנה שונה של עצמות האוזן.
לרבים מהם היו שיניים ארוכות כמו לשנחרבים, אך קטנות בהרבה.
חלקם היו בגודל של נמר, אחרים בגודל של אריה או טיגריס ואחרים קטנים בהרבה מהם.
הם ניזונו מחיות אחרות וכנראה השתמשו בניביהם הגדולים כדי להורגם.
בני משפחה זו נכחדו לגמרי לפני לא פחות משבעה מיליון שנה לפני זמננו.
נִימְפִית הַחֻרְשָׁף (שם מדעי: Vanessa cardui) הוא מין פרפר, מהנפוצים ביותר בכדור הארץ, המופיע גם ברחבי ישראל ברוב ימות השנה אך במספרים גדולים בעיקר באביב בעת נדידתו צפונה.
צבעיו בגוני חום ושחור עם כתמים בולטים בצבע כתום עד כתום-אדמדם ונקודות שחורות ולבנות, ומוטת כנפיו היא כ-6 ס"מ.
הוא ניזון מצוף, בעיקר מפרחים של בני משפחת המורכבים, החלמיתיים, הסרפדים, ולעיתים המצליבים.
השם Vanessa מקורו בלטינית ומשמעותו "של ונוס", השם נימפית בא מהמילה נימפה ומשמעותו אישה צעירה.
"חורשף" הוא ארטישוק, ויחד עם קרדה ו-Carduus, מדובר בסוגי צמחים ממשפחת המורכבים, שבסביבתם נפוץ הפרפר.
מין זה של פרפרים מכונה בארצות הברית גם "גבירה צבועה" או "הקוסמופוליטית".
הפרפר מעדיף חום יחסי ואזורים שבהם נפוצים צמחי הצוף שלו, והוא נמצא ב"הגירה" כמעט מתמדת בחיפוש אחר אזורי מזון חדשים.
ההגירה היא בדרך כלל צפונה, אך לעיתים נראים בסתיו גם פרפרים המהגרים חזרה דרומה לקראת החורף.
מנגנוני הניווט שלו נסמכים על השמש.
מחזור חייו הוא כ-25–40 יום, מהם הוא במצב פרפר רק כשבועיים.
ההגירה צפונה באביב מתרחשת לפיכך על פני כמה דורות (להבדיל מ"נדידה" בה הפרט עצמו חוזר למוצאו) מה שנקרא נדידה בין דורית.
לפרפר כושר תעופה מרשים והוא מסוגל לעוף במהירות במשך שעות עשרות ק"מ ואף יותר, תוך שהוא נעזר ברוח.
כיוון שהפרפר בהגירה מתמדת הוא נאלץ להתרבות במהלכה.
לרוב בשעות אחר הצהריים שומר הזכר (הפוליגיני) על תצפית ממקום נבחר, מגרש זכרים מתחרים (על ידי מעוף אנכי), ונותן לנקבות להיכנס לאזור.
הנקבה עוזבת את מעופה באופן זמני כדי למצוא צמחים מתאימים להטלת הביצים.
הביצה בצורת חבית, אורכה כ-0.6 מ"מ, צבעה ירוק בהיר, לאורכה צלעות אורך ולרוחבה חריצים דקים.
אחרי כ-4–6 ימים הביצה משחירה, ולמחרת בוקע הזחל ומיד מקפל על עצמו את העלה כדי ליצור מחסה מקור ומטורפים.
הוא אוכל את רוב העלה ואת שאר חלקי הצמח, ועובר משם לעלה מסתור חדש.
בבקיעתו אורכו 1.7–2 מ"מ והוא בצבע חום עד אפור כהה עם ראש שחור מבריק.
בשיא גודלו הוא באורך של כ-35–40 מ"מ, קוצני ובעל שערות קצרות על גופו.
לאחר כשבועיים עד שלושה מוצא הזחל מקום להתגלמות, בדרך כלל עצם קשיח כמו אבן או ענף, ונתלה עליו במהופך בצורה דמוית האות J בעזרת כרית קורים דביקה.
במהלך כשבועיים עובר הגולם גלגול, והפרפר מגיח דרך המעטה הסדוק.
בשלהי העשור השני של המאה ה-21, נתגלה כי הנימפית היא מין הפרפר בעל אורך הנדידה הארוך ביותר, ולא הדנאית האמריקאית כפי שהיה ידוע עד אז.
השינוי בהבנת הדברים הגיע מכיוון שעד אז לא נלקח בחשבון שיש פרפרים שעושים חלק מהנדידה גם חזרה דרומה.
תגלית זאת נעשתה באמצעות פיתוח מכ"ם המסוגל לאתר להקות פרפרים.
בנוסף התגלה, שהנימפיות עפות בגובה של בין 100 ל-300 מטר, שם הן נעזרות ברוח, גבוה מספיק בשביל שלא ישימו לב לעובדה זו עד לאחרונה.
פרפר נימפית החורשף הוא אלוף המסעות למרחקים ארוכים, והוא חוצה את הסהרה במסע מאירופה לאפריקה שמדרום למדבר וחזרה – כ-14,400 ק"מ.
ביוני 2024 התגלו לראשונה פרפרים מסוג זה בגיאנה הצרפתית, הנמצאת באמריקה הדרומית.
מדענים הסיקו שככל הנראה הפרפרים הגיעו לשם מאפריקה וחצו את האוקיינוס האטלנטי, מרחק של כ-4,150 ק"מ.
בסוף חודש מרץ, ולפעמים גם בתחילת אפריל עוברים בארץ ישראל עשרות מיליוני פרפרים בדרכם לאזורים שונים בעולם, כשמרביתם מגיעים מאזור חצי האי ערב ודרום אפריקה.
ניתן לראות את הפרפרים מהנגב ועד אזור הצפון, בעיקר בסמוך לחוף הים.
מישראל הם ממשיכים לקפריסין לאירופה ועד סקנדינביה.
בחודש מרץ 2019 חלפו בישראל כמיליארד פרפרים, זאת בעקבות חורף גשום במיוחד במדבריות ערב אשר הביא לצמיחה רבה, ולמזון רב לזחלים אשר יהפכו לפרפרים.
נימרווידס (שם מדעי: Nimravides) הוא סוג נכחד של חתול מתת-משפחת השנחרבים, שחי באמריקה הצפונית בסוף תקופת המיוקן לפני 10.3 עד 5.332 מיליון שנה מזמננו.
למרות שמו לא השתייך למשפחת הנימרווידיים (Nimravidae), אלא היה חתול אמיתי.
הנימרווידס היה חתול גדול מאוד, כשהמין Nimravides catacopsis הגיע לגובה של 1 מטר בכתפיים, בדומה לטיגריס בוגר.
מינים אחרים היו קטנים יותר, אך עדיין שקלו יותר מ-100 קילוגרם.
הוא היה בעל רגליים ארוכות ושרירי רגליים וגב חזקים מאוד שעזרו לו להפיל טרף.
בפיו בלטו ניבים גדולים רחבים, אך הם היו קצרים יותר מאשר בסוגים כמו המגנתריאון והסמילודון הענק.
במשך זמן רב האמינו שהוא כלול בסוג מכיירודוס, אך בדיקה של מבנה השלד שלהם גילתה שהוא היה בעל מאפיינים שונים מדי והוחלט להעבירו לסוג עצמאי ב-1958. שני הסוגים עדיין נחשבים לקרובים ושייכים לשבט Homotherini, בו ההומותריום.
חתול זה נכחד עם סיום המיוקן ושינויי אקלים גדולים מדי, אשר צימצו את אוכלוסיית טרפו שהוחלפה במינים מהירים מדי עבורו והאיצו את הכחדתו.
נימרוז (בפרסית/דארי: ولایت نیمروز, בפשטו: نيمروز ولايت) הוא מבין 34 מחוזות אפגניסטן.
המחוז ממוקם בדרום אפגניסטן וגובל במחוזות פארה מצפון והלמנד ממזרח כמו גם בגבולות בינלאומיים עם מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן באיראן ומחוז בלוצ'יסטן בפקיסטן.
נימרוז הוא מבין המחוזות המדבריים יותר של אפגניסטן ובכללו מאוכלס בדלילות יחסית עם 156,600 איש בלבד.
הטופוגרפיה של המחוז היא שטוחה ברובה עם שטח מדברי ניכר.
אגם מרכזי, המון סאברי ממוקם בנפת קאנג, בדרום המחוז ומשמש בתור מקור המים המרכזי של המחוז כמו גם בתור נווה מדבר.
עיר הבירה המחוזית היא זרנג' הגובלת עם איראן.
העיר נמצאת בגובה של 476 מטר מעל פני המים ואוכלוסייתה 49,851, לערך שליש מכלל אוכלוסיית המחוז.
לאורך העשור השני של המאה ה-21, פליטים בלוצ'ים שנלחמו על עצמאותם מפקיסטן וגורשו בידי הכוחות המזוינים של פקיסטן, ברחו ומצאו מקלט במחוז נימרוז, מה שהגדיל את אוכלוסיית המחוז מ-118,000 ל-156,000 איש בתוך פחות מעשור.
המושל המחוזי מוחמד סמיאללה קיבל את תואר ההנדסה שלו מאוניברסיטת קאבול.
לטענתו, אין לו שום זיקה פוליטית.
הוא מונה למושל על ידי אשרף גאני אחמדזאי במאי 2016. לממשלה האפגנית ישנה החזקה יציבה יחסית על המחוז ופעולות הטליבאן נראות לרוב בצפון המחוז, בקירוב למחוז הבעייתי והלא יציב פראה.
ההשפעה של איראן במחוז גבוהה.
סכסוכים מתמידים סביב מקורות מים ותמיכה חשאית בטליבאן מצד גורמים פקיסטנים החמירו את המתיחות הקיימת במחוז.
כאמור רוב ההתנגשויות נגד ארגוני הטרור מתרחשות בצפון המחוז.
ישנה פעילות מועטת של אל-קאעדה כמו גם ארגונים המפוצלים מהטליבאן עצמו.
רוב הנפות במחוז מסווגות כמחלוקות בין כוחות, למעט נפת בירת המחוז, זרנג', שמסווג תחת שליטה ממשלתית לגמרי.
65 אירועים הקשורים למורדים התרחשו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.1 אירועים בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות פעולות צבאיות נגד אל-קאעדה ותקיפות אוויריות נגד הטליבאן ומפעלי הייצור הנרקוטיים שלהם בכשרוד, שכן ישנה תעשיית אופיום במחוז.
כן דווח על עימותים מזוינים בין כוחות הביטחון האפגניים לטליבאן בצפון המחוז.
כמו כן דווח על תקיפה של טליבאן במחסומים משטרתיים אפגנים.
דווח על 82 נפגעים אזרחיים (18 הרוגים ו-64 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 45 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים.
מדובר על ירידה של 17% בהשוואה לשנת 2017.
בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 86 אנשים ממחוז נימרוז.
באותה תקופה עקרו 617 אנשים למחוז נימרוז עקב השקט היחסי בתוכו.
השפעה נוספת על האוכלוסייה האזרחית כוללת, למשל, מחסומי טליבאן לגביית מיסים על כלי רכב הנושאים סחורות.
באוקטובר 2018 דווח גם על חסימות דרכים בידי מורדים להשפעה על הבחירות המחוזיות.
כמו כן מדווחים על התקפות טליבאן נגד פרויקט ממשלתי לבנות סכר.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז נימרוז ואוכלוסייתן.
נימפית משוננת (שם מדעי: Polygonia egea) הוא מין של פרפר ממשפחת הנימפיתיים, הנפוץ בדרום אירופה עד למרכז אסיה.
בישראל הוא נפוץ בהרי יהודה ושומרון, בגליל העליון, בגליל התחתון ובחרמון בחודשים אפריל עד נובמבר.
הפרפר תואר לראשונה בשנת 1775.
פרפר זה הוא פרפר טריטוריאלי המגרש זכרים אחרים משטחו.
כנפיו משוננות וזה מקור השם העברי.
הוא נפוץ בעיקר באזורי חומות ובתים ישנים שם גדלה הכתלית שהיא הצמח הפונדקאי שלו ועליה מטילה הנקבה את הביצים.
מן הביצה בוקע זחל בצבע חום וראשו שחור.
שהזחל גדל צבעו הופך לחום ועליו כתמים שחורים.
לאורך גפו של הזחל יש גבשושיות בעלות זיפים.
צבעו וצורתו של הזחל מוסווים היטב על צמח הכתלית.
גודלו המרבי של הזחל הוא כ35 מילימטרים.
בדרך כלל הזחל מתגלם על הקיר שעליו צומחת הכתלית.
הגולם בצבע חום ומוסווה על הקיר.
נִימְפִיתִיִּים (שם מדעי: Nymphalidae) היא משפחה של פרפרים ואחת המשפחות הגדולות ביותר בסדרה פרפראים, המונה מעל 600 סוגים וכ-5,700 מינים.
מיני הפרפרים במשפחה הם פרפרים בינוניים וגדולים.
לרוב המינים יש רק 4 רגליים עם שיערות דמויות מכחול וכתוצאה מכך הם מכונים באנגלית פרפרים עם ארבע רגליים או פרפרים עם רגלי מכחול.
משפחה זו פוצלה בעבר לשלוש משפחות: נימפיתיים, דנאיתיים וסטיריות שאוחדו למשפחה אחת, הנימפיתיים.
כיום דנאיתיים וסטיריות נחשבות לפי החוקרים כתתי משפחות בתוך משפחה זו.
חלק מהמינים ידועים בהסוואה שלהם.
מינים ידועים מהמשפחה כוללים את נימפית הסרפד, נימפית היערה, מורפו כחול, דנאית הדורה, דנאית מלכותית, סטירית פקוחה, נימפית משוננת, נימפית החורשף, כתמית הדרדר, גרטה אוטו, כתמית צפונית, כתמית אריאל ופרפר הטווס.
בישראל ידועים 35 מינים מהמשפחה ש-15 מתוכם שייכים לתת משפחת הסטירית, כתמית פנינים ומין אחד (דנאית הדורה) שייך לתת משפחת הדנאיתיים.
נין של אדם הוא הבן או הבת של נכדו או נכדתו של אותו אדם.
בתרבויות רבות, אדם מתייחס לא רק כבן להוריו אלא כנכד ונין לזקניו, ובכך מציין את ייחוס האבות של האדם לאורך תקופת זמן ארוכה.
למשל, חלק מהדמויות המוצגות בתנ"ך, מוצגות באופן המזכיר את שם אביהן ושם סבן ושם אבי סבן, לדוגמה ב מוזכר ייחוסו של מרדכי: .
מקור המילה מן התנ"ך, בשבועת אברהם לאבימלך מלך פלשתים () .
במפרשים אין התייחסות מפורשת לזהות הנין, היחידי שייתכן ומזהה אותו כבן הנכד הוא במדרש לקח טוב שבו נכתב "הם ג' דורות.
עד כאן רחמי האב, על הבן, בנו ובן בנו", בו ניתן להבין כי נין הוא בנו של הנכד.
אך הרד"ק בביאורו ומרבית פרשני המקרא מסבירים כי נין הוא בן: "לי ולניני ולנכדי, שהם שלשה דורות, נין הוא הבן, נכד הוא בן הבן" ולראיה הוא מביא את הפסוק ושם מרבית המפרשים ורש"י בכללם מסבירים כי נין הוא הבן ולא בן הנכד.
נקרא בתנ"ך גם ריבע, ב .
שלישים אלו הנכדים וריבעים הנינים.
על אותו משקל קבע ועד הלשון העברית כי נכדו של הנכד הוא חימש.
בשנת ה'תש"ג פרסם ועד הלשון העברית רשימת מונחי קרבת משפחה ובה קבע כי בן הנכד הוא שילש, ובו אף צוינה הערה כי נין הוא "זרע האב בכל הדורות".
בשנת התשע"ה - 2014, אישרה האקדמיה ללשון העברית את השימוש במילה נין במשמעות בן הנכד, וכן נקבע כי בן הנין הוא חִמֵּשׁ.
נִימְפִית הָרְגֵלָה (שם מדעי: Hypolimnas misippus) הוא מין פרפר ממשפחת הנימפיתיים.
מין זה ידוע בתכונות הפולימורפיזם (הופעה במספר צורות) והחקיינות שלו.
הזכרים שחורים עם כתמים לבנים בולטים בעלי שוליים כחולים.
לנקבות יש מספר הופעות הכוללות צורות הדומות לזכר בעוד שאחרות דומות מאוד לפרפרים הרעילים דנאית הדורה ודנאית מלכותית.
נימפית הרגלה היא פרפר נדיר בישראל ומקום המדינה נצפו פרטים בודדים.
אופייה החקייני של הנקבה מקשה גם הוא על הזיהוי בנוסף להיותו פרפר מזדמן ונדיר בישראל.
המין נפוץ ברחבי אפריקה, אסיה, ואוסטרליה.
ביבשת אמריקה, הם נמצאים באיי הודו המערבית, עם אוכלוסיות שהתרבו עד מרכז וצפון אמריקה.
הכנפיים העליונות של הזכר כהות בצבע חום-שחור קטיפתי.
לכנף הקדמית יש כתם אליפטי לבן רחב בין ורידים 3 ו-7. קיים גם כתם קטן יותר בקצה הכנף.
כתמים אלו נחצים על ידי ורידים שחורים ותחומים במעטפת כחולה-סגלגלה הנראית רק בזוויות מסוימות.
לכנף האחורית כתם לבן גדול יותר אך הוורידים החוצים אותו צהבהבים ואינם בולטים כמו בכנף הקדמית.
ישנן כמה נקודות לבנות בפינה התחתונה של הכנף העליונה והשוליים התחתונות של הכנף בשחור ולבן.
שיערות דקיקות בקצה הכנף בצבעים לבנים ושחורים.
האנטנות, הראש, בית החזה והבטן בצבע חום כהה; מתחת לצבע החום הכהה, הראש ובית החזה בצבע לבן והבטן בצבע חום ערמוני.
צורה ראשונה: הצד העליון בצבע חום-כתום עשיר.
בנוסף, שתי שורות של קשתות לבנות דקות המופרדות ביניהן בקו שחור דק.
כנף אחורית: כתם עגול רוחבי בחלק העליון של הכנף, שולי הכנף הם פס שחור עבה, אותו חוצות שתי סדרות רוחביות של קשתות לבנות קטנות.
שיערות דקיקות בכנפיים קדמיות והאחוריות הן לבנות ושחורות לסירוגין.
החלק התחתון בצבע צהוב חיוור, החלק האמצעי של הכנף הקדמית בצבע חום-כתום עמוק יותר; הכתמים דומים לחלק העליון אך נבדלים באופן הבא: כנף קדמית: שלושה כתמים לבנים לאורך השוליים הקדמיים של התא, השחור באזור פינת הכנף בצד הרצועה הגדולה של הכתמים הלבנים מוחלפת בזהב.
כנף אחורית: כתם שחור בבסיס וריד 8, כתם נוסף בבסיס של רווח 5, וסדרה רוחבית של כתמים לבנים קטנים בחלק השחור בנוסף לכתמים כמו בחלק העליון.
צורה שנייה: דומה לצורה הראשונה, אבל אמצע הכנף האחורית בצד העליון ובצד התחתון הוא לבן, מופע זה מכונה אליציפוס.
צורה שלישית: דומה לצורה הראשונה, אבל על הכנף הקדמית קבוצת הכתמים המוארכים הגדולה היא בצבע צהבהב והחלק האמצעי בקצה הכנף השחור הוא צהבהב.