tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אוון מוצא שבכלוב לצידם יש סטיגימולוק עצבני בשם "סטיגי", והוא גורם לו לפרוץ את חומות הכלא והשער ושם פוגשים במייזי, בתו המשובטת של לוקווד.
לאחר מכן אוון מביא את הדינוזאור להרוס את מכירת הדינוזאורים לפני שישתחרר בן כלאיים קטלני בשם "אינדורפטור".
הניסיון נכשל והאינדורפטור יוצא וקוטל כמה מאנשי מילס, תוך שאוון, קלייר ומייזי נמלטים לתצוגה המרכזית.
הם בורחים מהיצור במדרגות לתוך קיר מוצגים אך הוא מאתר אותם.
מייזי משתחררת מקיר המוצגים והיצור אחריה.
היא בורחת למיטתה והאינדורפטור מנסה להפחיד אותה עד שאוון מגיע ויורה בו.
היריות לא משפיעות עליו אך בלו הרפטורית מגיעה מאחוריו ונלחמת איתו, מה שנותן לאוון ומייזי זמן לברוח.
הם בורחים לעליית גג וקלייר גורמת לאינדורפטור להתמקד באוון שמוביל אותו לחלונות השבירים.
בעוד הוא מנסה להיאחז בהם, בלו מגיעה מאחוריו ומפילה אותו היישר אל מוצג טריצרטופס המשפד אותו למוות.
אוון יורד עם חבריו למטה ומגלה שהדינוזאורים עומדים להיחנק מדליפת גז, אך הוא מבקש מקלייר שלא לשחרר אותם, דבר שמייזי עושה במקום.
בסוף הסרט נראים אוון, קלייר עם מייזי, שאומצה בידיהם לאחר שמשפחתה מתה, נוסעים יחד וצופים בבלו החופשית בערבות אמריקה.
אוון גר לצד קלייר ובתם המאומצת מייזי, בהרי סיירה נבדה בבידוד כדי להגן עליה בעוד אוון רוכב עם פרשים אחרי דינוזאורים מתקרבים כדי להחזיר אותם אחורה, כשלצידם חיה הרפטורית "בלו" עם בתה החדשה - "בטא".
ואולם ציידים שכירים של "ביוסין" תופסים הן את "בטא" והן את מייזי, כשהאחראי ריין דלקורט מנסה לירות באוון.
אוון וקלייר מחפשים עליו מידע ומוצאים שהוא בשוק במלטה, המגיע בהמשך ל"ביוסין".
הם נוסעים למלטה ופוגשים בבארי שהפך לסוכן ביון צרפתי וזה מיידע אותם על השוק הלא-חוקי ללחימת דינוזאורים.
אוון מוצא אז את ריין ורודף אותו, מצליח לדחוק אותו לתוך בור לחימה ולבסוף משאיר אותו במקומו עד שבריוניקס טורף אותו אך המבריחה סויונה סנטוס שולחת אחריו אטרוסירפטורים מאומנים והוא נאלץ לברוח עליהם באופנוע.
כשמטוס של קלייר והטייסת קיילה טסים הוא מצליח להאיץ פנימה וגם ניצל מהרפטורים.
המטוס מתקרב לאיטליה אך בקרבה לעמק המטוס מותקף בידי קוואצלקואטלוס, שדודג'סון דאג שיימלט וזה פוגע במנועי המטוס, מה שגורר את קלייר להיפרד בשימוש בכיסא מפלט מאוון וקיילה.
הם שורדים את פגיעת המטוס ואז מתמודדים עם פירורפטור ומגיעים לקלייר להציל אותה מדילופוזאורוס.
הם מתאחדים עם מייזי, אלן ואלי שנמצאים הפוכים במכונית ואז נאלצים להימלט מגיגאנוטוזאורוס ואוון נמלט ממנו בקושי.
כשהוא מוצא את "בטא" הוא מרדים אותה כדי להחזיר אותה לאמה, אף שמלקולם לועג לו על כך.
אוון לצד החבורה מצליח לחזור הביתה ומשיב ל"בלו" את בתה ואז יושב למדורה עם קלייר ומייזי.
אוון גאריוט , הוא מהנדס ואסטרונאוט אמריקני אשר לקח חלק בתוכנית סקיילאב וטס במעבורת חלל.
לפני הגעה לנאס"א הוא סיים תואר שלישי וכיהן בתפקיד של פרופסור חבר באוניברסיטת סטנפורד.
אוון גאריוט נולד בעיירה איניד שבאוקלהומה.
בשנת 1948 הוא סיים את בית ספר התיכון ובשנת 1953 קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת אוקלהומה.
בשנים 1953–1956 הוא שירת בצי ארצות הברית כקצין אלקטרוניקה.
לאחר שחרור מהצי, גאריוט המשיך ללימודים באוניברסיטת סטנפורד בה סיים תואר שני (1957) ותואר שלישי (1960).
גאריוט המשיך בעבודה באוניברסיטה והתמקד במחקרי יונוספירה.
פעילות זו רוכזה במספר מאמרים שהוא פרסם.
בשנת 1965 גאריוט התקבל ליחידה להכנת אסטרונאוטים.
כשלב מקדים הוא סיים קורס טיס.
בשנת 1973 הוא שולב בצוות סקיילאב 2 ושהה בחלל כ-60 יום, שיא לאותה תקופה.
ב-10 בספטמבר, איש תקשורת של מרכז הקשר ביוסטון שמע בתקשורת אשתו של גריאוט שמספרת שהביאה לצוות אוכל ביתי ותיארה מה היא רואה מחלון תחנת החלל.
מספר דקות לאחר סיום השידור, גאריוט סיפר לצוות במרכז תקשורת ביוסטון שהוא ניצל הקלטות של אשתו שביצע בלילה הקודם.
בנשים 1973–1983 גאריוט פעל במשימות שונות במסגרת נאס"א.
בשנת 1983 גאריוט נשלח למשימה נוספת בחלל במסגרת טיסת מעבורת חלל STS-9. בטיסה זו גאריוט שהיה פעיל בתחום חובבות רדיו הפעיל תחנת רדיו עם סיסמה W5LFL.
לאחר פרישה מנאס"א גאריוט עבד במספר חברות שקשורות עם תעשיית החלל.
בהמשך הוא קיבל הזמנה להצטרף לצוות של אוניברסיטת אלבמה ועסק במחקרים בתחום ביולוגיה.
גאריוט התחתן בשנת 1960 לחברתו מתקופת בית הספר.
בנו ריצ'רד היה תייר חלל והשתתף בטיסת סויוז TMA-13 בשנת 2008. הצוות הרוסי הזמין את אוון גאריוט למרכז התקשורת והבקרה בקוסמודרום בייקונור להיות נוכח במהלך השיגור.
בשנת 2008 ביחד עם ג'וזף קרווין הוא כתב ספר Homesteading Space על תוכנית "סקיילאב".
גאריוט נפטר בביתו באלבמה בשנת 2019.
אוון כריסטופר רו הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי הידוע בעיקר בזכות תפקידו כג'ייסון מק'קורד בסדרת הדרמה הפוליטית מזכירת המדינה.
הוא למד לזמן קצר בבית הספר לאמנויות הבמה המקצועיות וסיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק בשנת 2022.
רו הופיע לראשונה בבסדרות טלוויזיה כמו ג'סי של ערוץ דיסני וסאם וקאט בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2014 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה מזכירת המדינה.
בשנת 2019, הוא הופיע בסרט הבכורה העלילתי של הבמאית טיירישה פו, "Selah And The Spades", ששוחררה לצפייה על ידי אולפני אמזון ב-2020.
בשנת 2022, רו לוהק לתפקיד במיני-סדרה של נטפליקס, גבר במלואו.
שנה סרטתפקיד הערות 2016Time Toys ברייס 2019Selah and the Spades שני טום
שנה סדרהתפקיד הערות 2012 ג'סי בילי 2014 סאם וקאט טריי 2014 סנט ג'ורג' ארצ'י 2014–2019 מזכירת המדינה ג'ייסון מקורד תפקיד ראשי; 114 פרקים 2023 גבר במלואו וולי קרוקרמיני-סדרה עתידית של נטפליקס
אוון ג'ו פרגוסון הוא כדורגלן אירי המשחק בעמדת החלוץ ברומא, בהשאלה מברייטון אנד הוב אלביון, ובנבחרת אירלנד.
פרגוסון גדל במחלקת הנוער של בוהמיאנס.
הוא ערך שלוש הופעותת בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האירית.
ב-9 בינואר 2021 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
ב-26 בדצמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על סאות'המפטון במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת 2022/2023. ב-31 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–4 לארסנל במסגרת המחזור ה-18 בליגה.
ב-12 באוגוסט 2023, במחזור הראשון של עונת 2023/2024, הבקיע נגד העולה החדשה לוטון טאון בניצחון 1–4. ב-2 בספטמבר הבקיע שלושער נגד ניוקאסל יונייטד בניצחון 1–3.
ב-3 בפברואר 2025 הושאל לווסטהאם יונייטד עד לסיום עונת 2024/2025.
ב-23 ביולי 2025 הושאל לרומא לעונה אחת עם סעיף רכישה של 40 מיליון אירו.
ב-17 בנובמבר 2022 ערך פרגוסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אירלנד, בהפסד 1–2 לנבחרת נורווגיה במשחק ידידות.
ב-22 במרץ 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–3 על נבחרת לטביה במשחק ידידות.
אוון מיקם היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אריזונה ה-17 מינואר 1987 ועד הדחתו באפריל 1988. שירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה וזכה לעיטורים.
היה סוחר מכוניות מצליח ולעיתים עסק גם בהוצאה לאור של עיתונים.
מספר הפעמים הרב שבהן התמודד בבחירות למשרות ציבוריות הקנו למיקם מוניטין של "מועמד תמידי", והוא כונה " של אריזונה", לפני שנבחר למושל.
כמושל, מיקם עורר מחלוקות כמעט מיד לאחר השבעתו, והוא היה הראשון מבין כל מושלי ארצות הברית שהתמודד בו-זמנית עם הליך הדחה, בחירות חוזרות, שכבר נקבע מועדן, ואישום פלילי.
הוא היה ראשון מושלי אריזונה שהודח, ואחד מ-15 מושלי מדינות ארצות הברית שהודחו.
מיקם כיהן בשנים 1961–1963 כחבר הסנאט של אריזונה, לפני שהחל רצף של התמודדויות בלתי מוצלחות על משרות ציבוריות.
ניצחונו בבחירות למשרת המושל ב-1986 החל בניצחון מפתיע בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, שבעקבותיו חל פיצול בשורות המפלגה הדמוקרטית במהלך הבחירות הכלליות, שהיו למרוץ של שלושה מועמדים.
כמושל, נודע מיקם בשל הצהרות ומעשים שנתפסו כבעלי אופי גזעני.
בין הצעדים הללו, היה ביטול יום החופש בתשלום מטעם המדינה לרגל יום מרטין לותר קינג באמצעות קביעתו ליום ראשון במקום יום שני.
הוא גם טען שעבודת נשים הן הגורם לשיעור גבוה של גירושים, והשתמש בכינוי "פיקניני" לתיאור ילדי האפרו-אמריקאים.
בתגובה לכל אלה, אורגן חרם צרכנים על אריזונה.
קרע בין מיקם לבין עמיתיו למפלגה הרפובליקנית בבית המחוקקים של אריזונה התפתח בעקבות האשמות שהועלו בעיתון The Arizona Republic על מינויים פוליטיים שנויים במחלוקת והעדפת מקורבים במינוי לתפקידים.
בעקבות כך נפתח נגדו הליך הדחה, ובפברואר 1988 הוא הואשם בבית הנבחרים של אריזונה.
באפריל הרשיע אותו הסנאט בשיבוש מהלכי משפט ושימוש בלתי ראוי בכספי ציבור, והוא הודח.
מיקם טען כל העת לחפותו.
במשפט פלילי שהתנהל נגדו בהמשך הוא נמצא זכאי.
לאחר הדחתו, נותר מיקם פעיל בפוליטיקה במשך כמעט עשור.
במהלך תקופה זו הוא שימש כנציג לוועידות הארציות של הרפובליקנים וניסה להתמודד שוב על תפקיד המושל ואף על מושב בסנאט של ארצות הברית כמועמד עצמאי מול ג'ון מקיין.
אוון מיקם נולד בדושיין שביוטה להורים שהיו חברי כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים (המורמונים), וגדל בחווה המשפחתית.
הוא היה הצעיר במשפחה של חמישה בנים ואחות אחת צעירה ממנו.
ב-1942 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון שבאלמונט, יוטה, כתלמיד השני בסדר המצטיינים של מחזור לימודיו, והחל ללמוד בקולג' החקלאי של מדינת יוטה (כיום אוניברסיטת המדינה של יוטה) על בסיס מלגת לימודי חקלאות.
בינואר 1943 עזב מיקם את לימודיו בקולג' והתגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית.
הוא הוכשר כטייס קרב על מטוסי לוקהיד P-38 לייטנינג, ולאחר מכן הועבר לאנגליה, שם הוא הטיס מטוסי P-51 מוסטנג.
ב-7 במרץ 1945 הופל מטוסו כאשר הוא היה במשימת ליווי למשימת סיור והיה שבוי במשך 22 ימים.
מיקם חזר לארצות הברית לאחר שהחלים מהפציעות שנגרמו לו בעת נפילתו בשבי, וקיבל את מדליית האוויר ואת לב הארגמן על שירותו.
במאי 1945 הוא נשא לאישה את פלורנס למברט, ובדצמבר אותה שנה שוחרר משירותו הצבאי.
מיקם היה חבר פעיל בכנסייה המורמונית.
הוא לימד בבית ספר של יום ראשון ושירת כבישוף בכנסייה בשנים 1957–1961. כחלק מאמונתו הוא הוא סבר שהאל ינחה אותו במעשיו ויעניק לו כוחות.
אמונות אלו היו חלק מהתנהלותו בעת שכיהן כמושל כאשר אחד מחבר הסגל שלו דיווח שהוא שמע שיחה שהתנהלה בלשכתו של מיקם לפני שנכנס לחדר, ואז גילה שהמושל היה שם לבדו.
חברת סגל אחרת, דונה קרלסון, דיווחה שמיקם האמין שהוא מונה למשרתו בזכות אלוהית, ולפיכך לא היה מוטרד יתר על המידה מרגשותיהם של אחרים.
ב-1947 החל מיקם את לימודיו בקולג' המדינה של אריזונה (כיום אוניברסיטת המדינה של אריזונה) ותחום לימודיו העיקרי היה ניהול וכלכלה.
ב-1950 הוא עזב את לימודיו בקולג' כאשר חסרו לו 16 שעות לימוד כדי לפתוח סוכנות לרכבי פונטיאק ורמבלר בעיר אהו שבאריזונה.
ב-1954 הוא עבר לגלנדייל, שם הוא רכש והפעיל סוכנות למכירת רכבי פונטיאק, שהייתה בבעלותו עד 1988. כסוכן למכירת מכוניות, הוא הופיע באופן תדיר בתשדירי פרסומת בטלוויזיה המקומית ואימץ את המוטו שלו, "אם אינך יכול לסחור עם מיקם, אתה פשוט לא יכול לסחור".
סוכנות מכירת הרכבים בגלנדייל הייתה הבסיס לעסקים המשפחתיים שלו, כולל עסק למרוצי מכוניות, חברת כרייה וכמה סוכנויות נוספות למכירת מכוניות במדינות אחרות.
בנוסף לעסקי המכוניות, החזיק מיקם בכמה עיתונים שלא האריכו ימים בפעילותם.
אחד מעיתונים אלו, העיתון היומי Evening American, הודפס בפיניקס, והגיע להיקף התפוצה המרבי של 27,000 עותקים לפני שהפך לשבועון.
כמוציא לאור של עיתונים שניסה לפרוץ לשווקים של פיניקס ושל טוסון, העיד מיקם ב-13 ביולי 1967 בפני תת-הוועדה להגבלים העסקיים והמונופולים של הסנאט של ארצות הברית.
עדות זו ניתנה בתגובה להצעת חוק שקידם הסנאטור קארל היידן שעל פיה הוצעה חסינות חלקית מחוק ההגבלים העסקיים של שרמן, שאפשרה לעיתון שהיה חסין מבחינה כלכלית ולעיתון בלתי מוצלח להקים מיזם משותף המשלב פעילות פרסומית, הדפסה והפצה תוך שמירה על הליכי דיווח ועריכה נפרדים.
ניסיונו הראשון של מיקם להיבחר למשרה ציבורית היה ב-1952, כשעדיין התגורר באהו, כאשר הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של אריזונה.
לאחר שעבר לגלנדייל, הוא עשה שימוש במוניטין שצבר בהופעותיו בטלוויזיה ונבחר ב-1960 לסנאט של אריזונה.
במסע בחירות זה ניצח מיקם בתחילה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית את סטיבן שאדג, לשעבר מנהל מסע הבחירות של בארי גולדווטר.
לעומת זאת, בבחירות הכלליות זכה מיקם לתמיכה פושרת ממפלגתו בשל החשיבות של עמדתו הבכירה של היידן בסנאט לטובת העברת החקיקה על מיזם מרכז אריזונה.
על אף תבוסתו בבחירות הכלליות, הוא קיבל 45 אחוזים מכלל הקולות.
לאחר ניסיון התמודדותו מול היידן, ניסה מיקם ב-1963 להתמודד על תפקיד יושב ראש המפלגה הרפובליקנית באריזונה, אך ללא הצלחה.
במערכות הבחירות למשרת מושל אריזונה בשנים 1964, 1974, 1978 ו-1982 הוא ניסה להתמודד ללא הצלחה על התפקיד.
מבין ארבע מערכות בחירות אלו, הוא הצליח לזכות במועמדות הרפובליקנים רק בזו של 1978. הוא פיתח דוקטרינה פוליטית שבמסגרתה הוא תמך בדמוקרטיה ג'פרסונאית, קידם את ביטול מס ההכנסה, השבת השליטה על הקרקעות מהממשלה הפדרלית לידי המדינות, ביטול המעורבות הפדרלית בחינוך, ואת העברת השליטה על מערכות הרווחה לידי המדינות.
ב-1982 כתב מיקם את ספרו הראשון "חזרי אמריקה" (Come Back America), שבו הוא דן בשנות חייו הראשונות ובהשקפותיו הפוליטיות.
בניסיונו החמישי להתמודדות על משרת המושל, רץ מיקם כאאוטסיידר פוליטי תוך עשיית שימוש במצע הרגיל שלו בו הוא קידם רפורמה פוליטית והקלות במיסים.
יריבו בבחירות המקדימות של הרפובליקנים היה ברטון בר, ששימש כיושב ראש סיעת הרוב בבית הנבחרים של אריזונה.
בר זכה בתמיכת הנהגת המפלגה, כולל בארי גולדווטר וג'ון מקיין.
גרעין התמיכה במיקם הגיע מעמיתיו המורמונים ומאגודת ג'ון ברץ' האולטרה-שמרנית.
לגרעין תמיכה זה הצטרף חלק ניכר של גמלאי המדינה על סמך הבטחתו של מיקם לקיצוצים במיסים.
בשל חילופי האוכלוסין המשמעותיים באריזונה, רק כמחצית מהמצביעים הרשומים ב-1986 חיו במדינה ב-1980, ולפיכך, המידע על ניסיונות ההתמודדות הקודמים של מיקם לא היה קיים יתר על המידה בציבור.
אחוז ההצבעה בבחירות המקדימות היה הנמוך ביותר מזה כמעט 40 שנה בשל גשמים חריגים.
מיקם התגבר על פער של 15 אחוזים בסקרים וניצח בבחירות המקדימות לאחר שזכה ב-54 אחוזים מהקולות.
בר סיים את מסע הבחירות כאשר לא הוציא את רוב תקציבו, ובידו נותרו יותר ממיליון דולר מתוכו.
בבחירות הכלליות למשרת מושל אריזונה ב-1986 התמודדו שלושה מועמדים.
המפלגה הדמוקרטית בחרה במפקחת הכללית על החינוך של אריזונה קרולין ורנר.
אי-שביעות הרצון בקרב ההנהגה העסקית והפוליטית של המדינה ממועמדי המפלגות הגדולות הובילה למועמדותו של ביל שולץ, יזם מקרקעין ודמוקרט, שפרש מהבחירות המקדימות של הדמוקרטים מסיבות רפואיות משפחתיות, ולאחר מכן נאספו מספיק חתימות כדי שהוא יתמודד כמועמד עצמאי.
שש שנים קודם לכן כמעט והביס שולץ את הסנאטור הוותיק בארי גולדווטר.
במערכת בחירות זו התמהמה גולדווטר בהבעת תמיכתו במיקם, אך עשה זאת בארוחה רשמית בלייק האווסו סיטי.
במהלך מסע הבחירות, הטילה אגודת סוחרי המכוניות של אריזונה עיצומים על תנאי על עסקו של מיקם בשל השתהותו במענה לתלונות.
הפיצול בשורות הדמוקרטים שנגרם בשל כניסתו מחדש של שולץ למערכת הבחירות, גרם למסע הבחירות של מיקם לשרוד.
בבחירות הכלליות ניצח מיקם לאחר שזכה ברוב של 40 אחוזים מול 34 האחוזים שקיבלה ורנר ו-26 האחוזים שקיבל שולץ.
ב-5 בינואר 1987 הושבע מיקם כמושל אריזונה ה-17. בין הצלחותיו נמנו פתיחת נציגות עסקית בטאיוואן שאפשרה חתימה על חוזה לייצוא כותנה בהיקף של 63 מיליון דולר וחיזוק המאמצים למניעת שימוש לרעה בסמים באמצעות חקיקה שאפשר למושל למנות שופטים זמניים לטיפול בנושא הסמים.
הוא גם הוביל מאמצים במסגרת אגודת המושלים הלאומית להעלות את הגבלת המהירות בכבישים כפריים מ-55 מיל לשעה (90 קמ"ש) ל-65 מיל לשעה (105 קמ"ש), ותמך בהצעת חוק למניעת השתלטות על עסקים באריזונה.
במהלך תקופת כהונתו של מיקם כמושל, חוסל גרעון תקציבי של 157 מיליון דולר באמצעות צמצום בהוצאות המדינה.
ימים ספורים לאחר השבעתו, משך מיקם תשומת לב ברמה הלאומית כאשר קיים את הבטחת הבחירות שלו לבטל את יום החופשה בתשלום לעובדי המדינה ביום מרטין לותר קינג.
חג זה הונהג באריזונה במאי 1986 באמצעות צו מושל שהוציא המושל הקודם ברוס בביט, לאחר שבהצבעה של בית המחוקקים המדינתי לא עבר חוק על כך.
לאחר הנהגת החג, הוציא משרד התובע הכללי של אריזונה חוות דעת שיום החופש בתשלום הוא בלתי חוקי ואיים לתבוע את המושל הנכנס על עלות יום החופשה, שכן זה לא אושר כאמור על ידי בית המחוקקים.
על אף סוגיית אי-החוקיות של הנהגת החג, השיב מיקם לתגובות מצד פעיל זכויות אזרח ומצד הקהילה האפרו-אמריקאית לאחר הביטול, באומרו, "קינג אינו ראוי לחג".
לאחר אמירה זו הוא אמר לקבוצה של מנהיגים שחורים, "אתם לא צריכים עוד חג.
מה שאתם צריכים זה משרות".
בתגובה לביטול, נערכה ב-19 בינואר 1987, יום מרטין לותר קינג, צעדת מחאה אל הקפיטול המדינתי.
התכנסויות שנועדו להיערך באריזונה בוטלו, והאומן סטיבי וונדר והסופרת הרלן אליסון הודיע שיחרימו את אריזונה.
הלהקה פאבליק אנמי הוציאה שיר שהתייחס לביטול יום החופשה בשם "כאשר אגיע לאריזונה" .
בקליפ של השיר, נראו חברי הלהקה כשהם רוצחים את מיקם באמצעות הטמנת פצצה מתחת ללימוזינה שלו ופיצוצה באמצעות שלט רחוק.
להקת הרוק U2, שהופיעה באוניברסיטת המדינה של אריזונה בראשית אפריל אותה שנה, הצטרפה למחאה, והודיעה שהיא תתרום כספים למערכה להדחתו של מיקם, וגינו אותו על הבמה.
לאחר כמה חודשי מחאה, הכריז מיקם על יום חופשה ללא תשלום ביום ראשון השלישי של חודש ינואר, במקום יום שני השלישי של החודש, מועדו המקורי של יום מרטין לותר קינג.
אף על פי ששני בתי בית המחוקקים של אריזונה נשלטו על ידי המפלגה הרפובליקנית, יחסיו של מיקם עם המחוקקים היו גרועים.
הוא קבע שוב ושוב שהוא לא היה מחויב כלל וכלל לשיתוף פעולה עם המחוקקים, שהוא נתן דין וחשבון רק לחוקת ארצות הברית, שלאמונתו, הייתה בעלת מקור אלוהי.
ההחלטות על כמה מהמינויים של מיקם לבעלי תפקידים ביצועיים, שהתקבלו ללא התייעצות עם מנהיגי בית המחוקקים, היו שנויים במחלוקת.
מינויים פוליטיים נוספים שגרמו למיקם למבוכה היו המינוי ליועץ לענייני חינוך, ג'יימס קופר, שאמר לוועדה של בית המחוקקים, "אם תלמיד רוצה לומר שכדור הארץ שטוח, למורה אין שום זכות להוכיח לו אחרת", וסם סטייגר, היועץ המיוחד של מיקם, שהורשע בסחיטה.
יוזמות החקיקה של מיקם לא צלחו עקב יחסיו הרעועים עם בית המחוקקים.
הצעתו לקצץ במס הקנייה המדינתי באחוז אחד, הבטחה מרכזית במסע הבחירות שלו, כשלה, בעיקר בשל העובדה שמיקם לא הבהיר במפורש אלו סעיפי הוצאה יאבדו את מימונם עקב הקיצוץ, וכך הוא מנע מהמחוקקים להבין כיצד יושפעו מכך בוחריהם.
הצעת התקציב שלו בהיקף של 2.3 מיליארד דולר, שבמסגרתו קוצץ המימון לחינוך והוקפאו משכורות עובדי המדינה, הוגדלה ב-200 מיליון דולר על ידי בית המחוקקים.
מיקם איבד תומכים כאשר הטיל וטו על הצעות חוק שקודמו על ידי מחוקקים מרכזיים, כמו מנהיג הרוב בסנאט המדינתי, בוב יוסדיין, ומנהיג הרוב בבית הנבחרים, ג'ים רטליף, שקודם לכן היה תומך של מיקם.
בתגובה לטענות על גזענותו, אמר מיקם, "יש לי ידידים שחורים.
אני לא מעסיק אותם משום שהם שחורים; אני מעסיק אותם משום שהם האנשים הטובים ביותר שהגישו בקשה להתקבל לעבודת קטיף כותנה".
התבטאויות אלו ואחרות רק חיזקו את ההאשמות על גזענות נגד מיקם לאחר ביטול יום החופשה ביום מרטין לותר קינג.
מיקם החשיב מאוד את מערכת היחסים שלו עם העיתונות.
בטענה שרבות מבעיותיו נגרמו על ידי אויביו מהתקשורת במהלך התמודדויותיו הקודמות למשרות פוליטיות, הוא אמר, "'מונופול העיתונות של פיניקס' [הכינוי שלו לעיתון The Arizona Republic] הפך את החורבן הפוליטי שלי למטרתו במשך שנים רבות".
הוא גם טען, "כל עיתון יומי במדינה מקדם מועמדים שונים בנוסף אליי.
לוקח להם מעט זמן להתרגל לרעיון שאני הבחירה של הציבור".
בתגובה לטיפול השלילי בו לכאורה על ידי העיתונות, ניסה מיקם לאסור על עיתונאים להשתתף במסיבות העיתונאים שלו.
לאחר שג'ון קולב, בעל טור פוליטי בעיתון Phoenix Gazette ואחיו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ים קולב, פרסם טור שביקר את מיקם, הכריז עליו מיקם כ"לא-איש".
לאחר מכן סירב מיקם להתייחס לקולב או לענות לשאלותיו במסיבות עיתונאים.
כשעיתונאים אחרים חזרו על שאלותיו של קולב, עזב מיקם את מסיבת העיתונאים.
תקרית נוספת אירעה במהלך אירוע טלוויזיוני בו עיתונאי הטיל ספק ביושרתו של מיקם, ועורר את המושל להגיב, "יותר אל תבקש ממני שוב להצהיר הצהרה כנה".
מאוחר יותר טען מזכיר העיתונות של מיקם, קן סמית', שהעיתונות "לא הבינה כהלכה" את תגובתו של מיקם.
ב-1987 שאל כתב העיתון Phoenix Gazette את מיקם בנוגע לשימוש במונח "פיקניני" בספר "לעשות את אמריקה" (The Making of America) שכתב המנטור שלו ו.
מיקם הגן על השימוש במונח, באומרו, "כשהייתי ילד מתבגר, השחורים עצמם פנו לילדיהם בכינוי פיקניני.
מעולם לא הייתה במילה כוונה לשמש ככינוי גנאי אתני כלפי מישהו".
ציטוט זה משך תשומת לב ברמה הלאומית, בתגובה להתבטאות נוספת של מיקם שבה הוא הגן על השימוש במונח "במובן ההיסטורי".
לאחר מכן נקשר ממשלו של מיקם עם המונח פיקניני.
באותה שנה פרסם הקרטוניסט גארי טרודו סדרה של שש רצועות קומיקס שהתבדחו על מיקם.
ברצועה הראשונה תואר מיקם באומרו, "אלי!
איזה פיקניני קטן חמוד!" בעודו מלטף את ראשו של ילד שחור.
הרצועות האחרות היו ביטוי סאטירי של סבלנותו של מיקם כלפי אחרים, מינויים פוליטיים, והתדרדרות תעשיית התיירות של אריזונה.
למשך זמן קצר, שקל מיקם לתבוע את טרודו, אך מאוחר יותר הוא אמר שהוא החליט להשאיר את הוויכוח "במקום אליו הוא שייך - העמודים המצחיקים".
בעיצומה של השערורייה, התקשר מיקם לקרטוניסט של העיתון The Arizona Republic, סטיב בנסון, ואמר לו להפסיק לפרסם קריקטורות ביקורתיות כלפיו, או שנשמתו הנצחית תהיה בסכנה.
במשך כל תקופת כהונתו כמושל, הביע מיקם דאגה בנוגע לאפשרות של האזנת סתר על אמצעי הקשר הפרטיים שלו.
חבר בכיר בסגל של מיקם שבר את רגלו לאחר שנפל לתוך תקרה רופפת שעליה הוא זחל, בחפשו אחר מכשירי האזנה סמויים.
חוקר פרטי נשכר כדי לסרוק את משרדי המושל בחיפוש אחר מכשירי האזנה.
מיקם צוטט באומרו, "כאשר אני בביתי או במשרדי, תמיד מופעל מכשיר רדיו.
זה מנטרל את המיקרופונים שפועלים על לייזר".
לאחר הדיווח על התבטאות זו, הופיעה קריקטורה פרי עטו של בנסון שתיארה את המושל עוזב את ביתו לבוש בחליפה עם גלאי לייזר שמשמשת במשחקי ירי.
כאשר נשאל על כך התובע הכללי בוב קורבין על ידי עיתונאים, הוא הגיב בבדיחות הדעת, "אין שום רובים שמכוונים אליו".
הפרסומים בנוגע להתנהלותו של מיקם גרמו לאריזונה לחוות השפעות כלכליות שליליות.
ענף התיירות סבל כאשר קבוצות וכנסים העבירו פגישותיהם אל מחוץ למדינה.
בנובמבר 1987, טען משרד לארגון כנסים באזור פיניקס שביטול יום החופשה בתשלום ביום מרטין לותר קינג גרם ל-45 ביטולים של ועידות, ששווי ההכנסות בגינם הסתכם ב-25 מיליון דולר.
אחד מביטולים אלו היה של ועידה של ה-NBA בפיניקס.
בתגובה לביטול, צוטט מיקם באומרו, "ובכן, זה ה-NBA.
אני מנחש שהם שכחו כמה אנשים לבנים הגיעו לצפות בהם משחקים".
דעת הקהל כלפי מיקם האטה גם את הפיתוח הכלכלי של אריזונה בנוסף לתעשיית התיירות.
כמה תאגידים שחיפשו אחר אתרים לפעילויותיהם, כולל חברת US West ו-SEMATECH, הביעו דאגה בנוגע לכך שהצהרותיו של מיקם עלולות היו להצביע על בעיות באקלים העסקי המקומי.
מורפסיס, ציינה, "כאשר חברות מביטות על סביבת המדינה, הם לא רוצות ששום דבר יישמע להן כאילו שהמדינה לא עובדת באופן נכון".
כאשר המחלוקות שנגעו למיקם הלכו והתגברו, אפילו קבוצות אינטרסים עסקיות להפסיק לתמוך בו.
כפי שיושב ראש לשכת המסחר של אריזונה, ויליאם ל.
ראבי, אמר, "בדרך כלל אנחנו תומכים ברפובליקני, אך הוא רפובליקני מסוג אחר".
בעוד שמיקם ספג ביקורת במשך רוב תקופת כהונתו כמושל, חלפו רק שישה חודשים עד שבעלי בריתו החלו להתנתק ממנו.
ביולי 1987, אותו חודש בהם החלו הליכי הבחירות החוזרות באופן רשמי, קבוצה של 13 חברים מן השורה בסיעת הרפובליקנים בבית המחוקקים של אריזונה, נפגשו כד לדון בבעיות התדמית של המושל.
11 מבין חברי קבוצה זו, הוציאו הצהרה משותפת בה הובעה ביקורת על רבים ממעשיו של מיקם.
כמה חודשים לאחר מכן כבר נשמעו קריאות להתפטרותו של מיקם, וב-9 באוקטובר הוביל הסנאטור לשעבר בארי גולדווטר את המגמה.
לכשהצטברו הקשיים של מיקם, מנהיגים פוליטיים אחרים באריזונה, כולל חבר בית הנבחרים ג'ון קייל והסנאטור ג'ון מקיין, העבירו פניות למיקם לפרוש, אך המושל סירב באופן עקבי לפנות את כסאו.
בינואר 1987 התארגנה "ועדת כלבי השמירה של מיקם" (Mecham Watchdog Committee), ובמאי אותה שנה היא שינתה את שמה ל"ועדת הבחירות החוזרות למיקם" (Mecham Recall Committee).
בהתאם לחוקת אריזונה, עצומה לעריכת בחירות חוזרות (Recall election) לא יכולה להיות מוגשת כנגד פקיד ממשל, אלא אם כן הוא מכהן בתפקידו שישה חודשים לכל הפחות, למעט מחוקקים שניתן לקיים נגדם בחירות חוזרות החל מחמישה ימים לאחר תחילת מושב בית המחוקקים הראשון שבו הם מכהנים.
לעצומות אלו נדרש מספר חתימות השווה לרבע ממספר המצביעים בבחירות האחרונות כדי שיתקיימו בחירות חוזרות.
ב-6 ביולי 1987, היום הראשון בו ניתן היה להתחיל לאסוף את החתימות לעצומה, החלה ועדת הבחירות החוזרות במהלך לאיסוף 350,000 חתימות, מספר שבאופן משמעותי היה גבוה יותר מ-216,746 החתימות הנדרשות.
את ועדת הבחירות החוזרות הנהיג אד באק, חבר רשום במפלגה הרפובליקנית ואיש עסקים מקהילת הלהט"ב שהתגורר באזור פיניקס.
בתגובה, טען מיקם שתומכי המהלך לבחירות חוזרות היו "חבורה של הומוסקסואלים ומתנגדי שלטון דמוקרטים".
תומכיו של מיקם הדפיסו סטיקרים שבהם נכתב "הבחירות החוזרות של אד באק הקוויר" לאחר שנודע להם על נטייתו המינית של מוביל המהלך לבחירות החוזרות.
במהלך חודש ספטמבר שלח מיקם 25,000 מכתבים לשמרנים ברחבי ארצות הברית בהם הוא ביקש מהם להגיע לאריזונה ולתמוך בו במקרה שהבחירות החוזרות אכן יערכו.
איסוף החתימות התקדם באופן אינטנסיבי, כשרוב שיאי האיסוף התרחשו זמן קצר לאחר שמיקם נקט בצעד שהגן על חלק כלשהו של קהל הבוחרים.
הזעם כלפיו גבר עד אשר ב-15 באוגוסט הופיע מיקם באצטדיון סאן דוויל בטמפה לפני משחק של ליגת הפוטבול הלאומית, שבו הושמעו כלפיו קריאות "בחירות חוזרות!" ("Recall!
באמצע ספטמבר הגיע מספר החתימות למינימום הנדרש לאחר שהן נאספו בצידי הדרכים על אף חום הקיץ באריזונה שהגיע ל-115 מעלות פרנהייט (46 מעלות צלזיוס).
תהליך איסוף החתימות נמשך עד לתום 120 הימים המותרים על פי החוק.
ב-2 בנובמבר, הגישה ועדת הבחירות החוזרות 32,401 עצומות שהכילו 388,988 חתימות (יותר מ-343,913 הקולות שקיבל מיקם כאשר נבחר כמושל).
לאחר שמשרד מזכיר המדינה קיבל את החתימות, סירב מיקם לוותר על תהליך אימותן, ובשל כך נשלחו העצומות למחוזות לאימות.
ב-26 בינואר דיווחה מזכירת המדינה רוז מופורד למיקם ש-301,032 חתימות אומתו - כמות שהספיקה לפתוח בהליך לבחירות חוזרות.
מועד הבחירות החוזרות נקבע ל-17 במאי אותה שנה, וחבר בית הנבחרים לשעבר, ג'ון רודס, הסכים להתמודד מול מיקם.
ב-21 באוקטובר 1987 דיווח העיתון Arizona Republic על כך שמיקם לא דיווח על הלוואה מיזם מקרקעין מקומי בשם בארי וולפסון, שניתנה למסע הבחירות שלו, כפי שנדרש על ידי חוקי מימון הבחירות.
טענות אלו התווספו לחקירת חבר מושבעים גדול בנוגע להאשמות שמיקם לווה 80,000 דולר מכספי הציבור לטובת עסק מכירת הרכבים שלו.
כאשר נודע לו על פרשת הלוואת וולפסון, שכר יושב ראש בית הנבחרים של אריזונה יועץ מיוחד לחקירת ההאשמות.
סעיף האישום השלישי והאחרון נגד מיקם היה איום ברצח לכאורה נגד פקיד ממשל על ידי הוראס לי ווטקינס, מינוי של מיקם, בנובמבר 1987. כאשר הובא לידיעתו של מיקם איום זה, דווח שהוא הנחה את ראש מחלקת בטיחות הציבור של אריזונה לא לספק מידע על התקרית לתובע הכללי.
ב-8 בינואר 1988 פרסם חבר מושבעים גדול את כתב האישום נגד אוון מיקם ונגד אחיו ומנהל הכספים של מסע הבחירות שלו, וילארד מיקם, שכלל שלושה סעיפי אישום בעוון עדות שקר, שני סעיפים על הונאה וסעיף אחד על אי-דיווח על תרומה למסע הבחירות.
אם היו מורשעים בכל הסעיפים, היו נגזרים על מיקם ועל אחיו 22 שנות מאסר.
ב-15 בינואר הגיש היועץ המיוחד שמונה על ידי יושב ראש בית הנבחרים את הדוח שלו לבית.
בהתבסס על דוח זה, החל בית הנבחרים לקיים שימוע ב-19 בינואר בנוגע לאפשרות של פתיחת הליך הדחה.
כתוצאה מכך, התקבלה ב-8 בפברואר החלטה מספר 2002 של בית הנבחרים על הדחתו של מיקם ברוב של 46 תומכים מול 14 מתנגדים.
עם הדחתו של מיקם על ידי בית הנבחרים, הושעו סמכויותיו, ומופורד הייתה למושלת בפועל.
באריזונה לא קיימת משרת סגן מושל, כך שמזכיר המדינה הוא הראשון בסדר הירושה, אם הוא או היא נבחרו בבחירות כלליות.
ב-29 בפברואר התכנס הסנאט של אריזונה כבית משפט במסגרת הליך ההדחה.
תומכיו של מיקם השוו את משפט ההדחה לצליבת ישו.
ההאשמות נגדו במשפט ההדחה היו שיבוש מהלכי משפט, הגשת הצהרה כוזבת, ושימוש בלתי ראוי בכספי ציבור.
סעיף ההצהרה הכוזבת נפסל על ידי הסנאט ברוב של 16 תומכים מול 12 מתנגדים.
ללא ספק, העדות שהכי הזיקה למיקם במשפט הייתה עדותו שלו, שבמהלכה הוא חזר על טענתו שלבית המחוקקים לא הייתה שום סמכות כלפיו, ותקף מחוקקים באופן אישי.
ב-4 באפריל הרשיע הסנאט את מיקם בשיבוש מהלכי משפט ברוב של 21 תומכים מול 9 מתנגדים, ובשימוש בלתי ראוי בכספי ציבור ברוב של 26 תומכים מול 4 מתנגדים.
לאחר מכן הצביע הסנאט ברוב של 17 תומכים מול 12 מתנגדים על החלטה שעל פיה לא יהיה מיקם כשיר יותר לכהן במשרה ציבורית באריזונה, אך להצבעה זו חסר הרוב של שני-השלישים הנדרש לקבלתה.
מאותו רגע, הודח מיקם באופן סופי מתפקידו כמושל, ורוז מופורד הושבעה כמושלת אריזונה ה-18. הבחירות החוזרות בוטלו על ידי בית המשפט העליון של אריזונה.
ההליך הפלילי נגד מיקם ונגד אחיו החל ב-2 ביוני.
משפטנים שניתחו את ההליכים מאוחר יותר סיכמו שהאסטרטגיה המוצלחת ביותר של פרקליטיו של מיקם הייתה להרחיק אותו מדוכן העדים.
חבר המושבעים קבע שהתביעה לא הצליחה להוכיח שמיקם שגה ביודעין בהגשת דוחות מסע הבחירות שלו, וב-10 ביוני זיכה אותו ואת אחיו מכל סעיפי האשמה.
לאחר הדחתו מתפקידו וזיכוי במשפט הפלילי, נותר מיקם פעיל בפוליטיקה במשך כמה שנים.
בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1988 הוא שימש כנציג, וב-1990 עשה ניסיון בלתי מוצלח להיבחר שוב כמושל.
ב-1992 הוא זכה בקול אחד כמועמד מפלגת החוקה לנשיאות ארצות הברית., ולאחר מכן הוא התמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית כמועמד עצמאי מול הסנאטור המכהן, ג'ון מקיין, כאשר הוא קיבל 145,361 קולות (כ-10 אחוזים).
ב-1995 היה מיקם ליושב הראש של מרכז הרשת החוקתית, קבוצה שניסתה ליצור ארגון שורשי שנקרא הרפובליקה החוקתית המאוחדת של אף אחד (Constitutionally Unified Republic for Everybody - CURE).
הארגון קידם מועמדים פוליטיים שתמכו בפירוש קפדני של חוקת ארצות הברית.
במשך כמה שנים ניסה מיקם להוציא לאור עיתון חדש, אך לא עלה בידו להשיג לו מימון מספיק.
ב-1999 הוא כתב את ספרו השלישי, "הדחה שגויה" (Wrongful Impeachment).
ב-2004 דווחו אצלו לראשונה בעיות רפואיות, כמו מחלת אלצהיימר ומחלת פרקינסון, שאילצו אותו לפרוש מהזירה הציבורית, וממחויבותו ליחידת השיטיון של בית הווטרנים של מדינת אריזונה בפיניקס.
אוון מיקם נפטר בפיניקס ב-21 בפברואר 2008. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי של אריזונה.
רעייתו פלורנס, שנפטרה ב-2012, נטמנה לצידו.
ביטולו של יום מרטין לותר קינג נותר כסוגיה במחלוקת במשך שנים לאחר הדחתו של מיקם.
אף אחת משתי היוזמות המנוגדות, שהועלו להצבעה בבחירות של 1990 - אחת לביטול יום קולומבוס ובמקומו ציון יום מרטין לותר קינג, והשנייה להוסיף יום חופשה נוסף בתשלום - לא הצליחה להשיג את הרוב הדרוש, אף על פי ש-65 אחוזים מציבור הבוחרים תמך בלפחות אחת מהאפשרויות.
בתגובה לדחיית ההצעות ליום מרטין לותר קינג על ידי הבוחרים, העריכו גורמי תיירות בממשל שקונצרטים וכנסים בשווי של 190 מיליון דולר יבוטלו, וה-NFL העבירה מאריזונה את הסופרבול ה-27, ששווי הכנסותיו נאמד ב-150 מיליון דולר, לפסדינה, קליפורניה.
ב-1992 צלחה יוזמה נוספת להשבתו של יום מרטין לותר קינג, ללא ביטולו של יום קולומבוס.
לאחר מכן ה-NFL קיימה את הסופר בול ה-30 באריזונה.
חוקי הבחירות של אריזונה הושפעו ממורשתו של מיקם.
ב-1988 עברה במשאל עם יוזמה לתיקון חוקת המדינה על פיו נדרשה הצבעה בשני סיבובים אם אף אחד מהמועמדים בבחירות הכלליות לא ישיג רוב.
תיקון זה יושם בבחירות של 1990, כאשר פייף סימינגטון, קיבל יותר קולות בהשוואה למועמד הדמוקרטי טרי גודארד, אך לא הצליח להשיג את הרוב הנדרש בשל התמודדותו של מועמד עצמאי.
התיקון בוטל שוב על ידי קהל הבוחרים ב-1992.
מזכיר העיתונות לשעבר של מיקם, קן סמית', טען במבט לאחור, שמורשתו שורטטה באופן בלתי הוגן:
אוון גרשקוביץ' ( נולד ב-26 באוקטובר 1991) הוא עיתונאי וכתב יהודי-אמריקאי ב"וול סטריט ג'ורנל" המתמקד בסיקור רוסיה.
הוא נעצר על ידי שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה בגין חשד לריגול עד ששוחרר בעסקת שבויים.
מעצרו מהווה את המקרה הראשון שבו עיתונאי מארצות הברית נעצר ברוסיה על רקע חשד לריגול מאז ימי המלחמה הקרה.
המעצר גונה בחריפות על ידי הבית הלבן וארגוני תקשורת.
לאחר מעצרו, ובהישארותו ברוסיה תוך כדי הפלישה הרוסית לאוקראינה, גרשקוביץ' זכה להכרה גלובלית כאחד מ-100 האנשים המשפיעים בעולם לשנת 2023 על פי מגזין "טיים".
אוון נולד למשפחה יהודית, הוריו, אלה ומיכאיל גרשקוביץ', נולדו בברית המועצות ומשם היגרו לארצות הברית.
במהלך תקופה של הגירה המונית של יהודי רוסיה.
בני הזוג עברו לפרינסטון, ניו ג'רזי, שם גרשקוביץ' ואחותו גדלו כאשר בבית דיברו רוסית.
בשנת 2010 סיים גרשקוביץ' את לימודיו בתיכון פרינסטון, שם היה קפטן קבוצת הכדורגל.
בקולג', הוא התמחה בפילוסופיה ואנגלית.
הוא עבד ביקטרינבורג כשנעצר, בעת שעבד על סיקור של ארגון שכירי החרב קבוצת ואגנר.
ב-29 במרץ 2023, מחלקת המודיעין הנגדי של שירות הביטחון הפדרלי (FSB) עיכבה את גרשקוביץ' ביקטרינבורג בזמן שהיה בטיול דיווחים בשל מידע על "מפעל הגנה רוסי".
לפי גורמים אמריקאים, נהגו של גרשקוביץ' הוריד אותו במסעדת סטייקים בשעה 16:00 ושעתיים לאחר מכן, הטלפון שלו כבוי.
הוול סטריט ג'ורנל שכר עורך דין כדי למצוא אותו במטה ה-FSB אך לא הצליח לאתר אותו.
הקרמלין אישר את מעצרו מספר שעות לאחר מכן.
דמיטרי פסקוב, מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, אמר כי הוא "נתפס על חם", אך אינו יכול לספק פרטים נוספים.
הוא הועבר למוסקבה שם נעצר רשמית על ידי בית משפט מחוזי עד 29 במאי.
לאחר מכן הוא נלקח לכלא לפורטובו, מתקן מעצר המשמש את ברית המועצות למעצר מתנגדי ברית המועצות.
הוא הואשם רשמית ב-7 באפריל שגרירת ארצות הברית ברוסיה, לין מ.
טרייסי, נפגשה עם גרשקוביץ' ב-17 באפריל וכתבה כי הוא "במצב בריאותי טוב ונשאר חזק".
גרשקוביץ' נעצר על ידי שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה באשמת ריגול, זוהי הפעם הראשונה שעיתונאי שעובד עבור כלי חדשות אמריקאי נעצר ברוסיה באשמת ריגול מאז המלחמה הקרה.
לפי NPR, בית המשפט הורה לעצור את גרשקוביץ' עד סוף מאי בזמן שהחקירות נמשכות.
לפי קומרסנט, הוא היה אמור להיות מועבר לכלא לפורטובו בזמן שהמתין למשפט.
ב-19 ביולי 2024 נשפט גרשקוביץ' ל-16 שנות מאסר בכלא 'הדולפין השחור', אחד מבתי הכלא השמורים ביותר בעולם, ב"תנאים מחמירים".
ההאשמות "הוכחשו בתוקף" על ידי כתב העת, והמעצר ספג ביקורת על ידי הבית הלבן, הוועדה להגנה על עיתונאים, ואיגוד העיתונאים המקצועיים וקבוצות תמיכה תקשורתיות אחרות.
בתוך כמה ימים פרסמו נאט"ו והאיחוד האירופי הצהרות המבקרות את המעצר.
ב-27 באפריל 2023, ממשל ביידן הטיל סנקציות על שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה וארגון הביון של משמרות המהפכה האסלאמית של איראן, והאשים אותם במעצר שגוי של אמריקאים.
מזכיר המדינה אנטוני בלינקן שוחח עם מקבילו, סרגיי לברוב, ב-2 באפריל.
הוא הביע "דאגה חמורה" לגבי מעצרו של גרשקוביץ' וקרא לשחרר את פול וילן, חייל מארינס לשעבר שהואשם בריגול ב-2018. משרד החוץ חזר על טענת הקרמלין כי גרשקוביץ' ביצע "פעילות בלתי חוקית".
שגריר רוסיה בארצות הברית אנטולי אנטונוב טען כי תחת שרת החוץ לעניינים פוליטיים, ויקטוריה נולנד איימה על רוסיה ב"צעדי תגמול", אלא אם כן ישוחרר גרשקוביץ'.
ב-10 באפריל 2023, מחלקת המדינה האמריקנית קבעה רשמית את גרשקוביץ' כ"מעצר שלא כדין", כלומר, התיק שלו יועבר למשרדו של השליח המיוחד לענייני בני ערובה.
מזכירת העיתונות של הבית הלבן קארין ז'אן פייר כינתה את מעצרו של גרשקוביץ' "בלתי מתקבל על הדעת".
בהצהרה אמרה ז'אן-פייר: "אנו מגנים את מעצרו של מר גרשקוביץ' בביטויים החריפים ביותר".
בנוסף, היא אמרה ששחרור גרשקוביץ' הוא בראש סדר העדיפויות של ביידן.
האיחוד האירופי ונאט"ו דרשו את שחרורו של גרשקוביץ'.
הוול סטריט ג'ורנל כתב שהוא מזדהה עם גרשקוביץ' ומשפחתו.
מערכת הניו יורק טיימס - שהעסיקה את גרשקוביץ' מ-2016 עד 2017 - הביעה תוכחה.
קואליציה של מנהיגים של עשרות ארגוני תקשורת גינתה את המעצר במכתב שנשלח לאנטונוב, וכך גם הצהרה נפרדת מהניו יורק טיימס, בלומברג ניוז, פוליטיקו והוושינגטון פוסט.
מנהיגי הסנאט מיץ' מקונל וצ'אק שומר פרסמו הצהרה דו-מפלגתית המגנה את מעצרו.
בית הנבחרים קיבל פה אחד החלטה הקוראת לשחרר אסירים אמריקאים ברוסיה ב-13 ביוני כתב רוסיה לשעבר, אלן פילפס, השווה את מעצרו של גרשקוביץ' לרדיפת התקשורת בברית המועצות על ידי יוסיף סטלין.
ב-1 באוגוסט 2024 שוחרר מהכלא ברוסיה כחלק עסקת חילופי אסירים בין רוסיה לארצות הברית.
העסקה כללה מספר אסירים בולטים נוספים משתי המדינות.
השחרור התרחש לאחר יותר משנה של מעצר על רקע האשמות בריגול, שלטענת גורמים אמריקאיים היו חסרות בסיס.
אוון ליאם נולן הוא שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר, יליד צפון אירלנד.
נבחר במקום הראשון הכללי על ידי קוויבק נורדיקס בדראפט ה-NHL בשנת 1990. במהלך 18 שנות קריירה ב-NHL, שיחק נולן עבור קוויבק נורדיקס, קולורדו אוולאנש, סן חוזה שארקס, טורונטו מייפל ליפס, פיניקס קויוטיס, קלגרי פליימס, מינסוטה ויילד וכן שיחק עונה אחת עם ציריך ליאונס מהליגה הלאומית.
נולד בבלפסט, גדל בת'ורולד, אונטריו ושיחק עבור קנדה בתחרויות בינלאומיות.
נולן הופיע באולסטאר ה-NHL חמש פעמים.
ידוע כ"פאוור פורוורד" (חלוץ כוח – מונח בהוקי קרח).
נולן גדל בת'ורולד, אונטריו ושיחק הוקי קרח בקבוצה לצעירים עבור ת'ורולד ב-OMHA.
לאחר ששיחק עבור ת'ורולד בנטאם A, נבחר נולן בסיבוב השני של ה-OHL בשנת 1988, על ידי קורנוול רויאלס מה-OHL.
לקח לנולן עונה כדי להשתפר ולמשש את יכולותיו כפי שעשה בשנתו השנייה עם הרויאלס.
צבר 111 נקודות שהעמידוהו רביעי בליגה ו-240 דקות עונשין שתרמו לאופיו הקשוח ולמיקומו הגבוה בקרב השחקנים שנבחרו באותה שנה בדראפט ה-NHL.
קוויבק נורדיקס וסן חוזה שארקס
נולן נבחר ראשון על ידי קוויבק נורדיקס בדראפט ה-NHL בשנת 1990. אחרי עונת טירונות קשה בה צבר רק 13 נקודות, השתפר עונה לאחר מכן, בעונת 1991/92 עם כבישת 42 שערים ו-73 נקודות ב-75 משחקים.
הוא היה חלק מסגל הקבוצה בזמן המעבר לדנוור, שם הנורדיקס מותגו מחדש בתור קולורדו אוולאנש.
במהלך פלייאוף גביע סטנלי בעונת 2000, השארקס שדורגו במקום השמיני הדיחו את סנט לואיס בלוז המדורגת ראשונה בשבעה משחקים כשנולן מוביל עם שישה שערים.
במשחק השביעי, כבש נולן 10 שניות לסיום השליש הראשון ממרכז הקרח, כשגבר על השוער רומן טורק והעלה את השארקס ליתרון 2:0. השער העלה אותם ל-3:1, ניצחון במשחק השביעי ומהפך בסיבוב הראשון נגד הבלוז.
נולן הועבר לטורונטו מייפל ליפס קרוב מאוד למועד עסקת החילופין של ה-NHL ב-5 במרץ 2003, תמורת השחקנים אלין מקולי ובראד בויז, ובחירת הסיבוב הראשון של טורונטו בדראפט 2003. אולם ההופעה שלו בטורונטו הייתה מאכזבת; הוא סבל מסדרה של פציעות ומעולם לא שיחק באותה רמה כמו בסן חוזה.
נולן פרץ דרך במשא ומתן על חוזה, לאחר שהוכנס סעיף שקבע שאם עונת 2004/05 תבוטל, אזי יקבל אופציית שחקן לשנה נוספת ב-2005/06. עם הסכם המשא ומתן הקיבוצי של ה-NHL, אפשרות זו הפכה לנושא לדיון.
עקב תקרת השכר החדשה של ה-NHL, המייפל ליפס ראו בשכר של נולן כגבוה מדי וסירבו להכיר בנולן כשחקן תחת חוזה.
נולן טען שהאופציה תקפה, שהוא ישחק ויקבל תשלום מהמייפל ליפס ושמגיע לו לקבל תשלום על עונת 2004/05 שבוטלה בגלל פציעה.
המייפל ליפס שראו שנולן הבריא מיד לאחר שהעונה בוטלה, טענו כי הפציעה נגרמה מחוץ לקרח וסירבו לשלם 12 מיליון דולר שהיה אמור לקבל לפי החוזה.
התיק הועבר לבורר והוסדר בסוף 2006, אולם תנאי ההסכם על ידי הנהלת ליפס ונולן לא נחשפו.
בעונת 2005/06, לקח נולן חופש כדי שברכיו הפצועות יחלימו והתאמן בסן חוזה.
לפני הריצה לפלייאוף גביע סטנלי 2006, נולן ציין שכמה קבוצות (כולל סן חוזה) רצו להחתים אותו, אך החליט לא לשחק כי רצה להיות ב-100 אחוז כושר, גם בגלל שלא רצה להיפצע שוב וגם בגלל שהרגיש שהוא חייב את זה לקבוצה שלו.
באוגוסט 2006, במהלך תקופתו כשחקן חופשי, שקל נולן להצטרף לקבוצות רבות לפני שחתם על חוזה לשנה בשווי מיליון דולר עם פיניקס קויוטיס.
הוא כבש 16 שערים ו-24 אסיסטים במהלך שנתו היחידה בפיניקס לפני שהפך לשחקן חופשי שוב.
ב-2 ביולי 2007, חתם נולן על חוזה עם קלגרי פליימס.
ב-30 בינואר 2008, כבש נולן את השלושער ה-11 שלו בקריירה ואת השלושער הראשון מאז 1999 בניצחון 5:4 על קבוצתו לשעבר, סן חוזה שארקס.
זכה לכבוד ככוכב הראשון במשחק, שכן השלושער שלו כלל שער בחסרון מספרי ושער מנצח, וגם לנולן היה ניצחון מכריע בקרב בשליש השני נגד מייק גריר.
ב-13 באפריל, הבקיע את השער המנצח במשחק השלישי בסדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף בשנת 2008 מול קבוצתו לשעבר סן חוזה שארקס.
היה זה שער הפלייאוף הראשון שלו מאז 2002, כאשר היה חבר בשארקס ושער הפלייאוף ה-19 ב-18 שנות הקריירה שלו.
ב-6 ביולי 2008, חתם נולן על חוזה לשנתיים בשווי 5.5 מיליון דולר עם מינסוטה ויילד.
בתור שחקן חופשי לפני עונת 2010/11 ומתוך כוונה להמשיך את קריירת ה-NHL שלו, נולן לא הצליח להשיג חוזה ב-NHL.
עם תחילת העונה, על מנת לעורר עניין ולשמור על מצב המשחק, חתם נולן על חוזה לחודש אחד עם הקבוצה השווייצרית ציריך ליאונס מהליגה הלאומית ב-21 באוקטובר 2010. לאחר מכן חתם על הארכה עד 23 בינואר 2011.
ב-4 באוגוסט 2011, חתם נולן על חוזה ניסיון עם ונקובר קנאקס וחזר ל־NHL, לאחר שנה ששיחק בשווייץ.
לאחר מכן שוחרר על ידי הקאנקס ב-25 בספטמבר 2011, עקרונית עקב בעיות עם משפחתו.
ב-7 בפברואר 2012, הודיע נולן על פרישה במסיבת עיתונאים בסן חוזה, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-40. לאחר מכן נבחר להטלת דסקית טקסית במשחק נגד קלגרי פליימס ב-8 בפברואר.
נולן שיחק במשחקי האולסטאר של ה-NHL ב-1992, 1996, 1997, 2000 ו-2002. היה סגן אלוף מארק רקי ל-MVP משחק האולסטאר ב-1997, במהלכו חבט חבטה בלתי נשכחת, בעודו מצביע על הפינה העליונה של הרשת במתפרצת והבקיע מול דומיניק האשק כדי להשלים שלושער.
נולן הוא אחד משישה שחקנים בתולדות ה-NHL שנולדו באי אירלנד (האחרים הם סיד פיני, בובי קירק, ג'ים מקפאדן, סמי מקמנוס וג'ק ריילי).
עבר לת'ורולד, אונטריו, כשהיה בן שבעה חודשים וגדל על משחקי בייסבול וכדורגל; רק בגיל תשע החל להחליק.
למד בתיכון הקתולי דניס מוריס בסנט קתרינס, אונטריו.
נולן מחזיק בשתי מסעדות בשם "בריטניה ארמס" בסן חוזה.
אוון ווצ'י הוא צלם עיתונות אמריקאי והצלם הראשי של סוכנות הידיעות Associated Press בוושינגטון הבירה.
ווצ'י מצלם ומפיק הן צילומי סטילס והן פרויקטי צילום בוידאו ברחבי העולם, בנושאים שונים כגון, ספורט בוושינגטון, הצבא האמריקאי והפוליטיקה בארצות הברית.
הוא היה חלק מצוות העיתונאים של AP שזכה בפרס פוליצר לשנת 2021 לצילום חדשות מתפרצות.
ביולי 2024, הוא צילם את דונלד טראמפ הפצוע מניף את אגרופו לאחר ניסיון התנקשות בו.
אימו הייתה מזכירה ואביו שוטר.
ב-1995 ווצ'י נרשם למכון הטכנולוגי של רוצ'סטר ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק כדי לעסוק בצילום מסחרי.
תוך כדי הלימודים במכון, הוא השתתף בהרצאה של צלם העיתונות מייקל ויליאמסון.
בהרצאה, ויליאמסון הציג את עבודתו ודיבר על מסעותיו ברחבי העולם בזמן שהיה בצוות העיתון וושינגטון פוסט.
ווצ'י הופתע מהתצלומים ומהחיים שחי ויליאמסון.
הרצאה זו שינתה את מגמת הלימוד שלו להתמקדות בצילום עיתונות.
תוך כדי הלימודים במכון הטכנולוגי של רוצ'סטר, ווצ'י היה צלם ספורט מטעם סוכנות הידיעות רויטרס.
בשנת 2000 סיים ווצ'י את לימודיו במכון הטכנולוגי של רוצ'סטר בתואר בוגר בצילום מקצועי.
לאחר שסיים את לימודיו בקולג', ווצ'י עבר לפאייטוויל שבקרוליינה הצפונית, והתקבל למשרה בת 30 שעות שבועיות ביומון המקומי The Fayetteville Observer.
לאחר כשלושה חודשים, הבין ווצ'י שהעבודה בעיתון בעיר קטנה לא מספק אותו.
על כן ווצ'י עבר לסידני שבאוסטרליה, כדי לעבוד עבור הוועד האולימפי הבין-לאומי כמנהל הצילום מטעם הוועד, במהלך אולימפיאדת הקיץ 2000. במהלך עבודתו בסידני, ווצ'י פגש את צלם סוכנות הידיעות AP, דאג מילס חתן פרס פוליצר והצלם הראשי מטעם AP בבית הלבן, שעזר לו להיכנס ל-Associated Press כצלם עיתונות עצמאי.
אחד הצילומים האייקוניים ביותר של ווצ'י צולם בעיראק בזמן שעבד ב-Associated Press.
ביום ראשון, 14 בדצמבר 2008, ווצ'י היה נוכח במסיבת עיתונאים משותפת בין נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש וראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי בבגדאד שבעיראק.
במסגרת מסיבת העיתונאים המשותפת, שני הצדדים היו אמורים להכריז על חתימת הסכם, מעמד הקבע של הכוחות האמריקאיים בעיראק.
במהלך מסיבת העיתונאים זרק העיתונאי העיראקי מונטזר א-זיידי את נעליו לעבר נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש.
בשנת 2008 ביקר ווצ'י מספר פעמים בבסיס המבצעים הקדמי במוסול שבעיראק, שם ערך מספר כתבות אודות החיילים וסיפוריהם.
הוא התמקד בעיקר בסיפורי כיתת הסיור הרכוב "צופי פרשים" (Cavalry Scout Platoon) מחיל השריון, פלוגה 3, מגדוד פרשי השריון השלישי (3 ACR).
הוא בילה עם החיילים מספר שבועות וצילם אותם ואת חייהם במוצב קדמי במערב מוסול.
רבים מאותם חיילים נפצעו ושלושה נהרגו.
בשנת 2020, ווצ'י סיקר את מחאות ג'ורג' פלויד עבור סוכנות הידיעות AP.
באותה תקופה, הוא כיהן כצלם ראשי בסוכנות הידיעות AP בוושינגטון די.סי..
הוא היה חלק מצוות הדיווח של AP שזכה בפרס פוליצר לשנת 2021 לצילום חדשות מתפרצות.
ב-13 ביולי 2024, ווצ'י צילם את תמונות נשיא ארצות הברית לשעבר, ומועמד המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ, כשהורד מהבמה על ידי אנשי ה-FBI, לאחר ששרד את ניסיון ההתנקשות בחייו, כשטראמפ מרים את אגרופו באוויר ודם בצד ימין של פניו.
התמונה שותפה באופן נרחב ברשתות החברתיות ושימשה כתמונת שער של המגזין Time.
ווצ'י דיווח אודות תהליך צילום הירי לעיתון הגרדיאן.
קלוד אוון לאבג'וי הוא אנתרופולוג ואנטומאי אבולוציוני באוניברסיטת קנט סטייט באוהיו.
הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו על תנועה אוסטרלופיתקינית ומקורות הדו-רגליות.
"מקור האדם", שפרסם ב-Science בינואר 1981, מצוטט בין מאמריו הידועים ביותר.
ה-C בשמו מייצג את קלוד, אבל הוא לא משתמש בשם זה וידוע בתור אוון.
לאבג'וי נולד בפאדוקה (Paducah), קנטקי.
הוא השיג תואר ראשון בפסיכולוגיה (1965) ותואר שני באנתרופולוגיה ביולוגית, שניהם מאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (1967), ודוקטורט מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט באנתרופולוגיה פיזית (1970).
אביו החזיק רשת קטנה של בתי מלון והמשפחה בילתה את הקיצים באגמים במישיגן, תוך שילוב בילוי עם עבודות בנייה לשם צדקה נוצרית.
מאז 1968 מלמד לאבג'וי באוניברסיטת קנט סטייט באוהיו.
בתקופה זו לאבג'וי פרסם יותר מ-100 מאמרים עבור כתבי עת כלליים וכתבי עת מקצועיים בהם Science, Nature, Bioessays ו-Scientific American.
לאבג'וי ידוע בעיקר בזכות עבודתו על שחזור לוסי – מאובן כמעט שלם של אב קדמון אנושי מסוג אוסטרלופיתקוס שהלך זקוף לפני יותר משלושה מיליון שנים.
מחקרו כלל נושאים ביולוגיים אנושיים ממוטציות של אאוקריוטים ועד סגירות תפרים חוץ-גולגולתיים (אקטוקרניים).
חלק גדול ממחקרו מתמקד בתנועה דו-רגלית ובאבולוציה שלה.
רבים מפרסומיו כוללים מחקר מאפיינים של מערכת השלד ההומינידית או של אבותיה.
הוא פרופסור לאנטומיה באוניברסיטה הרפואית של צפון-מזרח אוהיו (Northeast Ohio Medical University – NEOUCOM).
לאבג'וי הוא חלק מצוות שביצע 17 שנות ניתוח ביולוגי של ארדי (Ardipithecus ramidus) – מאובן הומינידים בן 4.4 מיליון שנה כמעט מלא שנמצא באתיופיה של ימינו.
גיליון מיוחד של Science באוקטובר 2009 על מחקר זה הראה שהומינידים היו עתיקים כמעט מיליון שנה יותר ממה שסברו, וסיפק מידע חדש על התפתחות הגפיים והתנועה של האדם, בתי הגידול שכבשו ההומינידים המוקדמים וטבעו של האב הקדמון המשותף האחרון שלנו עם שימפנזים.
לאבג'וי היה פעיל בפלאו-דמוגרפיה ויצירת מודלים של שרידים אנושיים.
הוא העלה תיאוריה שהליכה זקופה הייתה קשורה להזדווגות מונוגמית אצל הומינידים מוקדמים (Provisioning Model).
באמצעות ייעוץ בהפקות טלוויזיה הוא הגיע לקהלים גדולים.
לדוגמה, הוא עבד עם PBS בספיישל NOVA שלהם משנת 1997 על האבולוציה האנושית.
בהתבסס על התחקיר פורץ הדרך של "ארדי", לאבג'וי עבד עם ערוץ דיסקברי על שני ספיישלים הקשורים למחקר של כמעט שני עשורים של הצוות שלו: "לגלות את ארדי" (Discovering Ardi, 2009), ששודר לאחר פרסום הגיליון המיוחד של Science, ו"להבין את ארדי" (Understanding Ardi, 2009).
לאבג'וי הוא גם פרופסור קליני לאנטומיה במכללה לרפואה של אוניברסיטאות צפון מזרח אוהיו וחבר במחלקה לכירורגיה אורתופדית באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
הוא עמית מחקר במוזיאון קליבלנד לתולדות הטבע.
הוא היה יועץ טכני של משרד חוקרי המוות של מחוז קויאהוגה בקליבלנד, אוהיו, סייע בניתוח זירת פשע והעיד כעד מומחה במשפטים.
לאבג'וי ניגן בלהקת בלוגראס בשם "נערי קסם ההרים הסגולים" ("The Purple Mountain Majesty Boys", שם שלקוח מהשיר האמריקאי America the Beautiful).
מכהן בוועדת המערכת של כתב העת האקדמי "מדע אנתרופולוגי" (Anthropological Science).
דורג כאחד המצוטטים ביותר על ידי המכון למידע מדעי בתחום מדעי החברה.
בשנת 2007 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
אוון ג'ונס הוא עיתונאי בריטי, בעל טור, סופר ופעיל פוליטי המזוהה בעמדותיו עם השמאל הרדיקלי.
הוא כותב טור בעיתון הגרדיאן ותורם לניו סטייטסמן ול.
בעבר היה בעל טור באינדפנדנט.
ג'ונס נולד בשפילד למד היסטוריה באוניברסיטת קולג', אוקספורד וסיים את לימודיו ב-2005. הוריו היו חברי קבוצה טרוצקיסטית בתוך מפלגת הלייבור.
קודם לעבודתו העיתונאית עבד ג'ונס כלוביסט של איגודי עובדים, כחוקר פרלמנטרי עבור חבר הפרלמנט של מפלגת הלייבור וכן עבד בשירותו של ההיסטוריון אריק הובסבאום לעריכת אינדקס ואירכוב של מאמריו.
ג'ונס הוא בעל טור שבועי ב"גרדיאן" לאחר שעבר מ"אינדיפנדנט" במרץ 2014. מאמריו מופיעים ב־New Statesman, ב-Le Monde diplomatique ובכמה כלי תקשורת עם תפוצה נמוכה יותר.
ג'ונס כותב מנקודת מבט שמאלנית.
בשנת 2011, פרסם ג'ונס את ספרו הראשון: Chavs: The Demonization of the Working Class ובו הוא ניתח סטריאוטיפים תרבותיים של מעמד הפועלים הבריטי.
הספר נבחר על ידי הניו יורק טיימס כאחד מעשרת ספרי העיון המובילים לשנת 2011. בנובמבר 2012, ג'ונס זכה בפרס העיתונאי של השנה בטקס Stonewall (charity).
בפברואר 2013, זכה ג'ונס ב"פרס הסופר הצעיר" של השנה ותרם מחצית מכספי הפרס (3,000 ליש"ט) כדי לתמוך בקמפיין של מועמדת לפרלמנט הלייבור, ואת המחצית השנייה לארגון הבריטי: Disabled People Against Cuts, ארגון (נוסד ב-2010)של בעלי מוגבלויות הפועל נגד קיצוצים בתקציבים ושירותים שמספקת הממשלה הבריטית לאנשים עם מוגבלויות.
ב-12 ביוני 2016, ג'ונס מתח ביקורת, בשידור חי ב-Sky News על אודות פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו והתעקש שהפיגוע הוא פשע שנאה הומופובי.
ג'ונס תומך בביטול המלוכה של הממלכה המאוחדת.
ג'ונס הוא חבר לשעבר במפלגת הלייבור.
חברותו החלה כשהיה בן 15 והוא ביטל את החברות במרץ 2024.
בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2024 ג'ונס תמכה ב-We Deserve Better, קבוצה שמיקדה את קמפיין שלה נגד מפלגת הלייבור לטובת מועמדים ירוקים ועצמאיים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ג'ונס הפגין דעות פרו-פלסטיניות והאשים את ישראל ברצח עם ברצועת עזה.
בינואר 2026 ג'ונס חולל סערה כאשר פרסם פוסט ב-X (לשעבר טוויטר) המשבח את פיגועי 11 בספטמבר.
נכון לדצמבר 2025, יש לערוץ 816,000 מנויים ולמעלה מ-131 מיליון צפיות.
בשנת 2015, ג'ונס זכה בתואר דוקטור לשם כבוד, מטעם כהוקרה על הקמפיין שלו בנושא אי שוויון חברתי.
ביוני 2024 בחר הניו-סטייטמן את ג'ונס למקום ה-45 ברשימת "הכוח השמאלי 2024", וציין כי "השפעתו העתידית תהיה תלויה בביצועי הבחירות של השמאל שאינו מפלגת הלייבור".
בשנת 2019, ג'ונס וכמה חברים הותקפו מחוץ לפאב בלונדון בהתקפה הומופובית.
בספטמבר 2024, ג'ונס נרשם לאיחוד אזרחי עם בן זוגו – רופא ברזילאי.
אוון דוידסון היה טניסאי אוסטרלי.
הוא זכה 13 פעמים בתחרויות גראנד סלאם (2 בזוגות גברים, 11 זוגות מעורבים).
אוון דוידסון שזכה ב-4 תחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות המעורבים במהלך שנה קלנדרית (1967).
אוון דוידסון נולד במלבורן בשנת 1943. במהלך הלימודים הוא התחיל לשחק טניס.
בתחרויות הגברים היה שחקן חזק אך לא הצליח לעבור מעבר לחצי הגמר בתחרויות גראנד סלאם.
בתחרויות זוגות גברים זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 1972 (לצד קן רוזוול) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה 1973 לצד ג'ון ניוקומב.
בנוסף לכך הוא השתתף ב-4 גמרים נוספים.
דוידסון זכה לרוב ההצלחות בתחרויות זוגות מעורבים.
לצד בילי ג'ין קינג הוא זכה 8 פעמים בתחרויות גראנד סלאם.
בשנת 1967 הוא זכה בכול תחרויות גראנד סלאם.
בשנת 1967 דוידסון החל לאמן במקביל לקריירה במשחק.
הוא היה מאמן נבחרת גביע דייוויס של בריטניה וכיהן בתפקיד עד לשנת 1970.
לאחר סיום השתתפות במשחקים, עבד כמאמן במספר מועדונים.
בשנת 2010 התקבל להיכל התהילה של הטניס.
דוידסון נפטר בשנת 2023 מסרטן.
אוון פטריק קופר הוא שחקן אנגלי.
הוא זכה לפריצת הדרך שלו עם התפקיד של ג'יימי מילר במיני-סדרה של נטפליקס "התבגרות" (2025), תפקיד עליו זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר, הגבר הצעיר אי פעם שזכה בפרסים אלה.
קופר נולד בוורינגטון, צ'שייר, צפון מערב אנגליה אמו היא מטפלת ואביו עובד ב-IT.
יש לו שני אחים גדולים.
במקור רצה להיות שחקן כדורגל אך החל לקחת שיעורי משחק שבועיים במנצ'סטר בגיל 12. קופר החליט להפוך לשחקן לאחר שצפה בסרט "הבלתי אפשרי" עם טום הולנד.
במרץ 2025, קופר ערך את הופעת הבכורה שלו בתור ג'יימי מילר, צעיר בן 13 שהואשם ברצח, במיני -סדרה של נטפליקס "התבגרות".
התפקיד זיכה אותו בשבחי ביקורת נרחבים ביותר, כאשר האיבנינג סטנדרד כתב כי "זו הופעה שעשויה להיות הופעת הבכורה הטובה ביותר שנראתה אי פעם על ידי שחקן ילד".
על תפקידו בסדרה זכה בפרס אמי בפריים טיים לשחקן המשנה המצטיין בטקס פרסי אמי בפריים טיים ה-77, מה שהפך אותו לשחקן הצעיר ביותר שזכה באמי ולשחקן הצעיר ביותר שאי פעם היה מועמד בקטגוריה.
הוא גם זכה בפרס גות'האם TV להופעת משנה מצטיינת בסדרה מוגבלת.
במאי 2025, הוא הופיע בקליפ לשיר "Little Bit Closer" של המוזיקאי סם פנדר.
ב-7 באוקטובר 2025 עלתה ב-BBC סדרת הטלוויזיה "חיים בסרט" בכיכובה של איימי לואו ווד בה משחק קופר בתפקיד משנה כקאלום.
הוא נבחר לשחק את היתקליף הצעיר בסרט "אנקת גבהים" של אמרלד פנל, שאמור לצאת לאקרנים ב-2026.
קופר הוא תלמיד בבית ספר.
הסרט האהוב עליו הוא "ג'אנגו ללא מעצורים".
שנה סרט תפקיד 2026 אנקת גבהים היתקליף הצעירTBACry to Heaven
שנה סדרה תפקיד הערות 2025 התבגרות ג'יימי מילר תפקיד ראשיחיים בסרט קאלום תפקיד משנה
אֶוֶון למאר פֵּטַס הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית המכהן כסגן מפקד פיקוד דרום של ארצות הברית.
ב-1994 סיים תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית והתגייס לחיל האוויר.
הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בלוויו בנברסקה, תואר שני בלוגיסטיקה ממכון חיל האוויר לטכנולוגיה, ותואר שני באסטרטגיה ממכללת חיל האוויר.
שירת כטייס קרב על מטוסי F-15, שימש קצין קישור אוויר בדיוויזיית השריון הראשונה ומדריך טיסה.
פטס מונה לממלא מקום מפקד הפיקוד, ושימש בתפקיד בעת המבצע נחרצות מוחלטת ללכידת ניקולאס מדורו ועד מינויו של פרנק דונובן למפקד הפיקוד בפברואר 2026.
אוונגרד הוא מונח המתאר זרמים מהפכניים באומנות: בספרות, במוזיקה ובאמנויות הפלסטיות.
משמעותו המקורית של המושג היא כוח חלוץ צבאי ההולך לפני המחנה.
אוונגרד הוא מושג חדש יחסית, הנמצא בשימוש מראשית המאה העשרים.
הוא התפשט במהרה לכל הלשונות האירופיות וחדר גם לעברית.
כיום יש מספר פירושים דומים אך שונים לאוונגרד: חבורת יוצרים חדשניים, הנאבקים בממסד האמנותי השמרני; יוצרים צעירים הבוחרים במכוון בדרכי ביטוי קיצוניות, והורסים במתכוון דרכי ביטוי ישנות; חבורת יוצרים המערערת על המקובל באמנות, ומגייסת לשם כך יוצרים מדורות קודמים או מתרבויות רחוקות במקום ובזמן.
גם בסגנון הפוסט מודרניסטי ניתן לראות סגנון מהפכני.
לאחר שנות הסער והפרץ של תנועות האוונגרד למיניהן, שבהן הביאו לעולם האמנות תפיסות חדשות ודרכי ביטוי חדשות, הן התנוונו, נעשו שמרניות, התמזגו בממסד האמנותי וסופן שאוונגרד חדש מרד גם בהן.
האוונגרד במוזיקה נוקט גישה ניסיונית מאוד כלפי הלחנה ונגינה.
אמני אוונגרד משתמשים לעיתים בתבניות נגינה לא שגרתיות בעת הלחנת הנגינה.