tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרויקט זה פועל מקמפוס סטרטפורד של אוניברסיטת מזרח לונדון, אולם צפוי לעבור לקמפוס משלו.
ברובע פועלות 10 ספריות ציבוריות ובהן ספריית קאנינג טאון שנפתחה בשנת 1893 ופועלת עד ימינו במבנה הספרייה המקורי.
ברובע פועלים מוזיאון תחנת הרכבת הישנה צפון וולוויץ', ומוזיאון שלוש הטחנות - טחנות שהוקמו על גדת נהר לי בשנת 1776.
ברובע יוצא לאור העיתון המקומי: ה"ניוהאם רקורדר" (Newham Recorder).
עם השלמת הרכבת הקלה דוקלנדס והארכת קו ג'ובילי של הרכבת התחתית של לונדון בשנים האחרונות, שופר באופן משמעותי מערך התחבורה של הרובע.
בשנת 2009 נפתחה תחנת הרכבת הבינלאומית סטרטפורד של קו היי ספיד 1, וכן מתוכננת הארכת קו הרכבת הקלה דוקלנדס תוך חיבור ניוהאם לווליץ'.
ברובע ממוקם נמל התעופה לונדון סיטי.
ברובע פועלת קבוצת הכדורגל וסטהאם יונייטד.
מגרשה הביתי של הקבוצה נמצא באצטדיון לונדון.
ניווחיין (בהולנדית: Nieuwegein, ) היא עיר בת כ-61,000 נפש במרכז הולנד, מחוז אוטרכט.
העיר מוקפת בנהרות שתוחמים את העיר.
נהר לק מדרום, ויאנן מצפון, אייסלסטיין ממערב והאוטן ממזרח.
העיר שוכנת כ-7 ק"מ מאוטרכט, העיר הרביעית בגודלה בהולנד.
במקור העיר הייתה מורכבת משני יישובים, ורייסווייק ויוטפאאס, שהתמזגו ונעשו לעיר אחת בשנת 1971. העיר הוקמה כדי לתת מענה לגידול המהיר באוכלוסיית אוטרכט הסמוכה.
במעמד הקמת העיר בשנת 1971 בשטחו התגוררו כ-12 אלף אנשים, אך כבר בשנת 1980 אוכלוסייתו הגיע לכ-50 אלף.
העיר מוקפת בשלושה כבישים מהירים המהווים כבישי טבעת סביבה ומאפשרים גישה נוחה ממנה לאוטרכט, מה שהופך את העיר למאוד נוחה למרות היותה ממוקמת בפרברים.
כמו כן רכבת קלה מחברת בינה לבין אוטרכט.
העיר ממוקמת על אדמה שיובשה בעבר מהים, וגובהה הוא 4-5 מטרים מתחת לפני הים.
מצויה בה רשת תעלות המנקזות את המים הרבים המציפים את האזור.
ניוון ווֹלריאני הוא תהליך המתרחש בעקבות חיתוך או פגיעה בקשר בין אקסון לגוף תא העצב.
התהליך מתרחש הן במערכת העצבים ההיקפית והן במערכת העצבים המרכזית.
הוא מתחיל כ-24 שעות לאחר הפגיעה, בחלק הדיסטאלי של אתר הפגיעה, כלומר בחלק של האקסון, שרחוק מגוף התא.
השלד וממברנת האקסון מתפרקים ולאחר מכן גם מעטה המיאלין.
מקרופאגים ותאי שוואן מפנים את שיירי התא ואת המיאלין המעכב את תהליך ההתחדשות.
תוך 96 שעות מהפגיעה, מתחילים לצוץ נבטים של קצות עצב מהחלק הפרוקסימאלי של אתר הפגיעה, כלומר החלק של גוף התא.
הנבטים מכוונים על ידי גורמי גידול עצביים, המופרשים על ידי תאי השוואן, לכיוון הנוירולמה (צינור העצבים שנותר חלול).
לאחר ההגעה לצינור, ההתחדשות ממשיכה בקצב של 1-3 מ"מ ליום, עד ההגעה לתא המטרה.
תהליך ההתחדשות איטי וקשה הרבה יותר במערכת העצבים המרכזית (כולל חוט השדרה) מאשר בעצבים היקפיים, כי שם המיאלין מיוצר על אוליגודנדרוציטים ולא תאי שוואן.
התהליך קרוי על שם אוגוסטוס וולני וולר (1816–1870), שחקר אותו בשנת 1850, על ידי חיתוך עצבים קרניאלים של צפרדעים.
ניוון שרירים על שם דוּשֶן היא המחלה הגנטית השכיחה והחמורה ביותר של ניוון השרירים.
התסמונת מאופיינת בהרס של תאי שריר (Muscular dystrophy), אשר מוחלפים בתאי שומן וברקמת חיבור.
הביטוי הקליני של אובדן מסת השריר הוא הגבלת יכולת התנועה, נכות ומוות בגיל צעיר (כששרירי הלב והנשימה נפגעים).
ניוון שרירים על שם דושן היא תסמונת גנטית רצסיבית בתאחיזה לכרומוזום X.
התוצר החלבוני של הגן הגורם למחלה הוא דיסטרופין, החיוני לשמירה על שלמות הממברנה של תאי השריר.
האלל המוטנטי הגורם לתסמונת הוא רצסיבי ביחס לאלל התקין, ובנוכחותו נוצר חלבון פגום שאינו מתפקד.
תאי השריר הופכים להיות שבירים ואינם מסוגלים לתפקד.
היות שתאיו של הגבר מכילים כרומוזום X יחיד, הרי שנוכחותו של האלל המוטנטי תתבטא בפנוטיפ חמור.
תאי הגוף של האישה מכילים זוג כרומוזומי X, ולכן הפנוטיפ החמור יופיע רק במצב בו שני האללים התקינים הוחלפו באללים מוטנטים.
עם זאת, ישנן נשים בעלות אלל מוטנטי יחיד הסובלות מסימפטומים לא חמורים של המחלה, כגון חולשת לב או רגליים.
הסיבה לכך היא פיצוי חלקי של האלל התקין המייצר דיסטרופין תפקודי.
שכיחותה של התסמונת באוכלוסייה היא אחד ל-5,000 ילודים זכרים.
רוב החולים במחלה הם גברים, משום שהגן הגורם למחלה ממוקם על גבי כרומוזום X, כלומר מועבר מאם נשאית.
בגן לדיסטרופין זוהו מקרים של מוטציה ספונטנית בכשליש מהחולים.
ביתר המקרים הגן המוטנטי מועבר בתורשה במשפחה.
במחלה רצסיבית בתאחיזה לכרומוזום X יחלה גבר שיש לו כרומוזום X יחיד הנושא את האלל המוטנטי, או אישה בעלת זוג כרומוזומי X הנושאת שני אללים מוטנטים.
נשים עלולות ללקות בתסמונת כשאמן נשאית (או חולה) ואביהן חולה, והסיכויי לכך זעום.
המחלה נגרמת כתוצאה מאלל מוטנטי בגן הדיסטרופין, שנמצא אצל בני אדם על הזרוע הקצרה של כרומוזום X (Xp21).
גן זה מקודד לחלבון דיסטרופין, המהווה רכיב מבני חשוב של תאי שריר, כמייצב של הקומפלקס הממברננלי דיסטריוגליקאן (DGC).
עם התקדמות המחלה, רקמת השריר מתדלדלת ומוחלפת ברקמת שומן ורקמת חיבור (פיברובלסטים).
תסמיני המחלה הראשוניים מופיעים אצל בנים סביב גילאי 3–4. החולשה באה לידי ביטוי תחילה באזור הרגלים.
ניתן להבחין בנפילות יחסית מרובות, בהליכה על קצות האצבעות, ובקושי בריצה ובעליה במדרגות.
בשלב הבא, סביב גילאי העשרה, החולשה מופיעה גם בשרירי הידיים.
סימנים מוקדמים נוספים הם היפרטרופיה (הגדלה) של שרירי השוקיים, סיבולת ירודה וקושי בעמידה ללא תמיכה ובעלייה במדרגות.
סביב גיל 12, רוב החולים נעזרים בכיסא גלגלים ממונע.
לבסוף אובדן השריר מתקדם עד כדי אובדן כלל יכולת התנועה הרצונית ולשיתוק מוחלט.
הפרעה באינטליגנציה קיימת בחלק מן המקרים אך לא מתקדמת עם המחלה.
נמצא כי המחלה קשורה בחלק מהמקרים לקשיים קלים אך משמעותיים במגוון תחומים נוירו-התנהגותיים, הקשורים ככל הנראה לרמות דיסטרופין לקויות במעגל העצבי במוח הכולל את המוח הקטן, ההיפוקמפוס וחלק מקליפת המוח הנקרא ניאוקורטקס.
תוחלת החיים של הסובלים מן המחלה הוארכה, בשל יכולת טיפול ריאתי ולבבי מתקדמים והיא נעה סביב העשור השלישי לחייהם.
המטרה המרכזית בטיפול בניוון שרירים על שם דושן היא שימור הניידות של המטופל לאורך זמן תוך צפייה וניהול של סיבוכים נלווים, כמו כיווצי שרירים, סקוליוזיס, עלייה במשקל ובעיות לב ריאה.
סימפטומים התנהגותיים וקוגניטיביים יכולים להופיע אצל כשליש מהחולים וחשוב לזהות אותם ולטפל בהם כראוי, פיתוח תוכנית בית ספרית וביתית יכול להעצים את היכולות הקוגניטיביות של המטופל.
בשלבים מאוחרים של המחלה, טיפול פליאטיבי הוא בעל חשיבות רבה.
טיפול בקורטיקוסטרואידים; פרדניזון (Prednisone) ודפלאזאקורט (Deflazacort) הוא הטיפול הפארמקולוגי היעיל ביותר.
הטיפול היומי בפרדניזון מחזק את השרירים, משפר את תפקוד הריאות ומעכב את קצב היחלשות השרירים.
דפלאזאקורט היא בעלת השפעה דומה על חוזק השרירים.
יש להציע טיפול בקורטיקוסטרואידים לכל החולים במחלת ניוון שרירים ע"ש דושן, לאחר הסבר על ההשפעות החיוביות של התרופה וכן תופעות הלוואי שלה.
פיזיותרפיה, הידרותרפיה וריפוי בעיסוק יכולים לסייע בהתמודדות עם המחלה, כמו כן יש לשלב דיאטנית בטיפול בייחוד למטופלים המקבלים פרדניזון כדי לסייע להם לשמור על תזונה ומשקל נכון.
חלקן מכוונות לתיקון הגן וחלקן להפחתת "הסימפטומים השניוניים" הנגרמים בשל היעדר חלבון הדיסטרופין.
תיקון וריפוי ברמה הגנטית (gene therapy), ברמת הקריאה הגנטית (תהליך שחבור הנקרא דילוג על אקסונים ), תחליף לגן (utrophin), מניעת דלקת, תאי גזע, וריפוי תאי.
דיון רחב וקישורים ניתן לקרוא בערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית (Duchenne muscular dystrophy) וכן באתרים של העמותות המובילות.
כמו כן במחקר הטיפול במחלה, נמצאים מספר רב של תרופות המאושרות למחלות אחרות ונבדקת השפעתם של תוספי מזון.
בין התרופות שהשפעתן על טיפול במחלת הדושן נבדקת ניתן למנות מורידי לחץ דם כלוסרטן ואנפריל, וכן אידובונין .
נכון לשנת 2019 ישנן 3 תרופות שאושרו למחלת דושן.
כל אחת מתאימה לקבוצה אחרת של חולים עם מוטציות שונות.
התרופה הראשונה אושרה באירופה לחולים עם מוטציה נקודתית (של חברת PTC) ושתי תרופות של חברת סרפטה אושרו בארצות הברית.
אחת מתאימה לדילוג על אקסון 51 והשנייה לדילוג על אקסון 53.
עמותת צעדים קטנים אשר הוקמה בשנת 2010 על ידי הורים לילדים החולים במחלה היא היחידה בארץ אשר מעניקה למשפחות החולים מענה הוליסטי החל משלב אבחון המחלה ולאורך חיי החולה ובני משפחתו.
העמותה משתפת פעולה עם עמותות מקבילות בעולם ולוקחת חלק בפורומים בינלאומיים שונים הפועלים לקידום המחקר במחלה.
העמותה פועלת לשיפור איכות הטיפול, העלאת המודעות למחלה, קידום המחקר ומובילה מערך תמיכה ייחודי הנותן מענה מותאם וייעודי לחולים ובני משפחותיהם.
העמותה פרסמה מדריכים שונים בתחומי ידע נרחבים לסיוע למשפחות.
בזכות פעילות העמותה, מדינת ישראל נמצאת בין עשר המדינות עם מספר המחקרים הקליניים הגבוה בעולם.
רוב המחקרים הקליניים הנמצאים בשלבים מתקדמים מתקיימים גם בארץ.
בישראל פועלת גם עמותת דושן ישראל כדי לקדם מחקר, העלאת המודעות למחלה, גיוס תרומות.
העמותה הובילה להקמת מעבדת מחקר בבית החולים שיבא תל השומר.
בינואר 2016, מדענים מאוניברסיטת דיוק בקרוליינה הצפונית הצליחו לראשונה לרפא עכבר בוגר שסבל מהמחלה באמצעות טכניקת הנדסה גנטית בשם קריספר.
ניוון אדיפוסוגאניטאלי (באנגלית Adiposogenital dystrophy), ידועה גם בשם תסמונת פרוליך היא מחלה נדירה הנגרמת בעקיפין על ידי תת-פעילות של בלוטות המין עקב רמות נמוכות של GnRH.
רמות נמוכות של GnRH נקשרו למומים של מרכז התזונה בהיפותלמוס המובילים לצריכה מוגברת של מזון ולאגירה מוגברת של קלוריות.
השמנת יתר חולנית הגורמת מראה נשי
עיכוב בהתפתחות ועיכוב בהתפתחות המינית, ניוון או התפתחות חלקית של בלוטות ומאפיינים מיניים משניים
בדרך כלל מחלה זו מקושרת עם גידולים בהיפותולומוס הגורמים לתיאבון מוגבר ולדיכוי של ייצור הגונדוטרופין.
נראה כי מחלה זו מופיעה בעיקר אצל זכרים.
ניווט יחסי הוא חוק הנחיה שנעשה בו שימוש בטילים (לרוב בטיל נגד מטוסים או נגד טילים).
חוק ההנחיה מתבסס על העובדה ששני אלמנטים נמצאים במסלול התנגשות אם קו הראייה (LOS - Line-of-Sight) הישיר שלהם לא משנה כיוון.
שיטת הניווט היחסי קובעת שווקטור המהירות של הטיל צריך להסתובב בקצב פרופורציונלי לקצב הרוטציה של קו הראייה, ובאותו כיוון.
בניסוח מתמטי, משמעות הדבר היא:
כאשר היא התאוצה האנכית לווקטור מהירות הטיל הרגעי, N הוא קבוע פרופורציונליות חסר ממדים שנקרא קבוע הניווט ונע בדרך כלל בין 3 ל-5, הוא קצב הסיבוב של קו הראייה, ו-V היא מהירות הסגירה.
משמעות השם "ניווט יחסי" היא שהניווט יחסי במובן שהוא פרופורציונלי לשינוי באוריינטציה היחסית (כלומר זווית קו הראייה) של הטיל והמטרה במרחב.
במילים פשוטות, חוק הניווט היחסי קובע כי על העצם המנווט לנווט בהתאם לשינוי במיקום הנצפה (במובן של מיקום זוויתי - מיקום על פני הספירה השמיימית), ולא בהתאם למיקום האקטואלי של המטרה באותו רגע.
ההיגיון העומד מאחורי החוק הוא שהעצם המנווט צריך לנווט (לפנות) בשיעור פרופורציונלי לסיבוב קו הראייה כי ככל שסיבוב קו הראייה מהיר יותר הדבר מעיד על כך שהעצם המנווט צריך "לסגור" פער גדול יותר מבחינת רכיב המהירות הניצב לקו הראייה על מנת להיות בנתיב התנגשות עם המטרה.
השינוי בין גישה זו להנחית טילים לעומת ההנחיה הקלאסית (קרי הנחית מרדף) היווה את המהפך שעמד מאחורי ההצלחה של הטילים המונחים הראשונים (היסטורית אלגוריתם הנחיה חדשני זה יושם לראשונה בטיל ה-AIM 9 Sidewinder).
לדוגמה, אם קו הראייה מסתובב קלות מצפון למזרח, הטיל צריך לפנות ימינה בפקטור מסוים מהר יותר מקצב הסיבוב של קו הראייה.
פקטור זה נקרא קבוע הניווט.
לניווט יחסי, על אף פשטותו היחסית, מספר מאפיינים משותפים עם חוקי הנחיה אופטימלית; אחד מהם הוא שחוק הנחיה זה משיג מרחק החטאה אפסי במאמץ בקרה מינימלי (במקרה של מטרה לא מתמרנת).
מאז הצגת החוק בערך בשנות ה-40 ויישומו בפיתוח הדגמים המוצלחים הראשונים של הטילים המונחים, מחקרים רבים נערכו על המאפיינים של חוק הנחיה זה מהיבטים רבים: מבחינת הקינמטיקה (התאוצות הנדרשות) של המסלולים המתקבלים, מבחינת הבקרה, ועוד.
הספרות הענפה התומכת בחוק הנחיה זה היא הבסיס לתפוצתו הרחבה בעולם, ולהיותו אחד משיטות ההנחיה היעילות והנפוצות ביותר.
נטען ששיטת הניווט היחסי הייתה ידועה למדענים גרמנים בפנמינדה (Peenemunde) ושהם פיתחו את המשוואות הבסיסיות והעקרונות של ניווט יחסי עם סיום מלחמת העולם השנייה.
אף על פי כן, אף אחד מהמקורות הגרמנים המהימנים יותר לא טוען כך.
פיתוחים מסוימים היו קרובים לניווט יחסי, במיוחד אלו הקשורים בהצבת גלאי על גירוסקופ, אבל בשום מקום לא ניתן למצוא הגדרה הדומה לזו שלעיל.
התקדמות טכנולוגית לעבר יישום טכנולוגי של שיטת הניווט היחסי נעשתה במסגרת פיתוח הטיל מונחה תת אדום הראשון "Enzian" אשר יכל למדוד את קצב הסיבוב של קו הראייה למטרה באופן אוטומטי.
המוטיבציה המרכזית לפיתוח אוטומציה כזאת הייתה תוצאות הניסויים המבצעיים בפצצות המונחות הראשונות שהיו מבוססות הנחיית מרדף (Pure Pursuit) - ניסויים הדגימו קשיים חמורים בהשגה מבצעית של פגיעה במטרה בשיטת הנחיה זו, במיוחד לקראת הפגיעה במטרה (Terminal Phase).
כתוצאה, השיטה הרגילה של עקיבה אחר המטרה באמצעות מצלמת טלוויזיה המוצבת בקדמת הטיל ומשדרת למפעיל הפצצה תמונות של המטרה שזה בתורו משדר פקודות הנחיה מתאימות לפצצה - הייתה לא אפקטיבית ונוצר הצורך באוטומציה של התהליך.
בארצות הברית, המוטיבציה המרכזית לפיתוח טילי קרקע אוויר וטילי אוויר-אוויר מבוססי ניווט יחסי לקראת סיום המלחמה הייתה ללא ספק "מתקפות הקמיקאזה היעילות להחריד" נגד ספינות של צי ארצות הברית.
היירוט המוצלח הראשון של טיל נגד כלי טיס (בלתי מאויש) היה בדצמבר 1950, על ידי הטיל "Lark" שפותח על ידי חברת ריית'יאון.
באמצע שנות ה-50, הטילים מבוססי ניווט יחסי הראשונים הופיעו בכמה ארסנלים, וזה מפתיע שכמה מהם עדיין מיוצרים כיום יותר מ-40 שנה לאחר מכן, אף על פי שעם התאמות רבות ובעזרת שימוש בטכנולוגיות מודרניות.
יישום פשוט במונחי חומרה לניווט יחסי ניתן למצוא בטילי ה-AIM-9 סיידוויינדר המוקדמים.
טילים אלו משתמשים במראה פרבולית הסובבת במהירות בתבנית אופיינית כגלאי.
אלקטרוניקה פשוטה מאתרת את השגיאה הכיוונית שיש לגלאי עם המטרה (מקור קרינה אינפרה-אדומה), ומפעילה מומנט על המראה הגימבלית הזאת כדי לשמור על צירה מצביע על המטרה.
מכיוון שהמראה היא למעשה גירוסקופ היא תמשיך להצביע על המטרה אם לא מופעל כח או מומנט חיצוני, ללא קשר לתנועות הטיל.
במתח שהאלקטרוניקה מייצרת כדי להפעיל מומנט על המראה הדרוש כדי לנעול אותה על המטרה נעשה שימוש גם (כשהוא מוגבר) כדי להסיט את משטחי הניהוג שמנחים את הטיל, וכתוצאה משימוש כפול זה קצב הרוטציה של וקטור מהירות הטיל נעשה למעשה פרופורציונלי לקצב הרוטציה של קו הראייה.
לסיום, יש לציין כי טורפים בטבע הקדימו את בני האדם בשימוש בניווט יחסי:" [ניווט יחסי עם 1 < N] הוא קרוב לוודאי הדרך הפשוטה ביותר לפתור את הבעיה של ניווט.
בעל חוליות הוא בעל מדי תאוצה שמאפשרים לו למדוד את קצב הפנייה שלו, בעוד שלטרף שלהם יש חיישנים דומים.
כך המידע על קצב הפנייה של הטורף, המעובד ביחד עם המידע הכיווני מהעיניים, האוזניים והחושים האחרים במוח, מאפשר לצייד ליירט את הטרף שלו באופן יעיל ככל אפשר".
רקע מתמטי ורעיוני: אנרגיה של עקומה
היתרון המרכזי של שיטת הניווט היחסי הוא שטיל שמתמרן לפיו ינוע במסלול "החלק" ביותר האפשרי, כלומר הוא יידרש לתמרן בצורה מזערית.
לעקרון המזעור של התמרון יש שני היבטים חיוביים, האחד מתמטי והשני פיזיקלי.
ההיבט המתמטי נוגע לעובדה שמבחינה פורמלית המסלול שמתקבל בניווט יחסי הוא אכן הטוב ביותר האפשרי, במובן שהוא הקרוב ביותר לקו ישר מבין כל המסלולים עם תנאי ההתחלה ותנאי הסיום הנתונים.
ההיבט הפיזיקלי מתייחס לעובדה שלשאיפה למזעור התמרון יש הצדקה גם במנגנונים הפיזיקליים של הטיל; התמרון צורך אנרגיה חשמלית רבה הדרושה כדי להניע את הגאי הטיל כנגד עומס אווירודינמי גבוה מאוד.
כדי להיווכח בנכונות ההיבט המתמטי, יש לפתח את הביטוי לאנרגיה של עקומה באמצעות הכלים של חשבון הווריאציות, ולהראות שהמסלול שמתקבל אכן ממזער את האנרגיה של העקומה.
ניתן לפתח את הנוסחה לאנרגיה של עקומה באמצעות אנלוגיה פיזיקלית - נחשב את האנרגיה האצורה בקורה אלסטית בעלת צורה מסוימת הנתונה במאמץ אחיד כלשהו T.
כידוע, הלחץ הרדיאלי שאלמנט אורך בעל אורך ds, רוחב w ועקמומיות C יוצר הוא: .
לפיכך, האנרגיה שיש להשקיע כדי לקחת חתיכת קורה ישרה הנתונה במתיחות T ולעקם אותה לכדי קשת מעגלית בעלת עקמומיות C היא האינטגרל על הכוח הרדיאלי כאשר העקמומיות נעה מ-0 ל-C, שיחסי ל-: .
לכן, האנרגיה של קורה אלסטית באורך s היא:
קורה אלסטית המקובעת בשני קצותיה ונתונה במאמץ אחיד תשאף למזער את האנרגיה שלה.
ניתן לפתח את הביטוי לאנרגיה של עקומה גם בצורה מתמטית ישירה על בסיס משוואות אוילר-לגראנז'.
באופן כללי יותר, האנרגיה של מסילה (לא בהכרח גיאודזית) ביריעה רימנית יחסית לאינטגרל של ריבוע העקמומיות הגיאודזית :
כלל הניווט היחסי (עם N = 3) ממזער את מאמץ הבקרה הנדרש מטיל, שהוא האינטגרל על תאוצת הטיל בריבוע - כאשר מהירות הטיל קבועה, אינטגרל זה למעשה שקול (עד כדי קבוע) לאינטגרל על עקמומיות המסלול בריבוע.
לפיכך נוכחנו לדעת שכלל זה אכן ממזער את האנרגיה של עקומת המסלול.
ניווט יחסי כחוק הנחיה עם מאמץ בקרה מינימלי
נוכיח שניווט יחסי עם קבוע ניווט N = 3 ובמקרה של מטרה נייחת הוא אופטימלי מבחינת מאמץ הבקרה הנדרש, כלומר שהמסלול המתקבל מביא למינימום את אינטגרל הבקרה בריבוע.
אינטגרל הבקרה בריבוע שווה למעשה למכפלת קבוע באינטגרל על עקמומיות המסלול בריבוע, ואינטגרל זה הוא גם גודל מתמטי מגאומטריה דיפרנציאלית המכונה האנרגיה של הפעולה של עקומה.
כדי להוכיח זאת נעזר בקירוב של סמיכות למסלול התנגשות (NCC - Near Collision Course).
לשם כך יש לחשב את ההשפעה של וריאציות מזעריות בפונקציית הבקרה לפי הזמן על פונקציונל מאמץ הבקרה.
יש להוכיח שתחת וריאציה מזערית בבקרה שמקיימת שעדיין יש פגיעה במטרה שינוי אינטגרל הבקרה בריבוע הוא אפס.
ברור שלשינויים קטנים בבקרה שמתרחשים בתחילת המסלול יש אפקט גדול יותר על הסטייה הסופית מהמטרה, באופן פרופורציונלי לזמן שנותר עד לסיום המסלול .
לפיכך האינטגרלים על רכיבי הבקרה בציר x וציר Y צריכים לקיים: .
כאשר כש- היא זווית הרדיוס וקטור למטרה.
בנוסף, נגזרת אינטגרל הבקרה תחת וריאציה זו צריכה להיות שווה אפס:
ההנחה של וריאציה אינפיניטסימלית תבוא לידי ביטוי כעת בעובדה שנניח שהבקרה לזמן היא בקירוב זהה לזו שמתקבלת בניווט יחסי.
נעזר בתוצאות מהפיתוח של המטרה הנייחת על התאוצה כתלות במרחק ובעובדה שזווית הפגיעה הסופית היא (תוצאה זו מתקבלת גאומטריה)ובעובדה ש- (כתוצאה מהקירוב של זוויות קטנות) ונקבל משילוב המשוואות:
כעת נשים לב שאם נציב תוצאה זו לבקרה בתנאי שנגזרת אינטגרל הבקרה תחת הווריאציה שווה לאפס נקבל את התנאי הראשון כלומר נקבל:
וזהו זהותית התנאי שהווריאציה חייבת לקיים.
הרעיון הקונספטואלי מאחורי ניווט יחסי הוא לשאוף לנקודה מרוחקת אליה תגיע המטרה בעתיד, כלומר לשאוף למסלול התנגשות (Collision Course).
במסלול התנגשות, קו הראייה נותר מקביל לעצמו במהלך תנועת המטרה והטיל, וניתן לשרטט משולש התנגשות (Collision Triangle) שאחד מקודקודיו הוא נקודת הפגיעה במטרה.
כדי להבין את המשמעות המתמטית של חוק ההנחיה, נגדיר תחילה את מרחק ההחטאה (miss distance) כמרחק המינימלי שיהיה לטיל עם המטרה אם הוא ימשיך לנוע בקו ישר, ובמקרה של מטרה שלא מתמרנת, כלומר מטרה שנעה בקו ישר (Zero effort miss distance).
נניח שמסלולי התנועה של המטרה והטיל קרובים למסלול התנגשות, כלומר שממערכת הייחוס של המטרה, הזווית בין מהירות הטיל (ששווה למהירות היחסית) לקו הראייה קטנה.
מגאומטריה פשוטה נקבל שמרחק ההחטאה הוא: כש-r הוא המרחק הרגעי בין המטרה והטיל.
קצב הרוטציה של קו הראייה (LOS-rate) הוא: .
מהירות הסגירה מקיימת כי הזווית קטנה.
(הוא זמן המעוף הכולל של הטיל).
קיבלנו שתאוצת הטיל יחסית למרחק ההחטאה!
ויחסית הפוך לזמן המעוף בריבוע.
תאוצת הטיל בניווט יחסי שואפת אם כן, להקטין את מרחק ההחטאה, וגודלה תלוי בזמן המעוף שנותר לטיל ויחסי למרחק ההחטאה.
מספר מקרים פרטיים חשובים של ניווט יחסי
נבחן את המקרה של טיל הנורה לעבר מטרה נייחת ומונחה בשיטת הניווט היחסי.
במקרה זה, בשונה מהמקרה של הנחיית מרדף, זו אינה בעיה טרוויאלית.
הסיבה לכך שטילים רבים שנורים לעבר מטרה נייחת מיישמים שיטת הנחיה זו חרף העלות הגבוהה של רכיבי הנחיית ניווט יחסי לעומת רכיבי הנחיית מרדף, היא היעדר דיוק מושלם ביריית הטיל לעבר מטרה מרוחקת.
נניח שמשגר הטיל נמצא במרחק מהמטרה והטיל נורה בזווית ביחס לקו הראייה שמחבר בין מיקומו ההתחלתי של הטיל למטרה.
כאשר היא הזווית בין קו הראייה למטרה לווקטור מהירות הטיל, היא הזווית שיוצר קו הראייה ביחס לקו הראייה ההתחלתי ו- הזווית שיוצר וקטור מהירות הטיל, הקינמטיקה של הבעיה נתונה על ידי המשוואות הבאות:
כאשר מתקיים חוק ההנחיה .
נחלק את המשוואה הראשונה בשנייה ונקבל:
מחוק ההנחיה נובע שמתקיים ולכן: .
מכאן נקבל על ידי אינטגרציה:
תאוצת הטיל כתלות במרחק מהמטרה ניתנת על ידי : .
ניתן לראות כי התאוצה היא אינסופית או אפס בנקודת הפגיעה אם או בהתאמה.
זוהי מסקנה חשובה ביותר, למשל, בתכנון טילים נגד טנקים (הטנק איטי מאוד בהשוואה לטיל וניתן להתייחס אליו בקירוב כמטרה נייחת) - קבוע הניווט חייב להיות גדול או שווה 2 כדי לקבל תאוצות סבירות.
מקרה 2: מטרה נעה במהירות קבועה בקו ישר
לבעיה הכללית של ניווט יחסי אל מטרה שנעה במהירות קבועה בקו ישר לא קיים פתרון אנליטי פשוט.
עם זאת קיים לה פתרון אנליטי במקרה הפרטי בו N = 2. נפתח אותו כאן.
נכתוב את משוואות התנועה בקואורדינטות פולריות ממערכת הייחוס של המטרה, כלומר נכתוב את מיקום הטיל בקואורדינטות .
כמו מקודם בדוגמה עם המטרה הנייחת מתקיים שהזווית של מהירות הטיל עם הרדיוס וקטור היא (בהנחה שבתחילה מהירות הטיל היא בכיוון הרדיוס וקטור).
לפיכך מתקיים מגאומטריה שקצב ההתקרבות הרגעי של הטיל והמטרה הוא:
כמו כן קצב הסיבוב של קו הראייה הוא:
נחלק את המשוואות זו בזו ונקבל:
מכיוון ש-N - 1 = 1 ניתן לסמן ולקבל שהאינטגרל שווה:
והיירוט מתרחש בזווית פגיעה סופית שמקיימת:
יישום טכנולוגי של ניווט יחסי
בשנות ה-20 נתגלה, כי חשיפת חומרים מסוימים וביניהם סולפיד לקרינה תרמית תת-אדומה מפחיתה באופן משמעותי את ההתנגדות החשמלית של החומר.
כדי למדוד את קצב הסיבוב של קו הראייה למטרה, יש לסרוק את המרחב מסביב לטיל ולמדוד פעמיים את מיקומה הזוויתי של המטרה (מקור קרינת חום) יחסית לציר הראשי של הטיל.
ראש ביות טיפוסי מורכב, כמוראה באיור, ממראה מלבנית מסתובבת במהירות גבוהה מאוד כשמלפנים לה מוצב גלאי עשוי מחומר מתאים.
אלומת הקרינה התת-אדומה מגיעה מכיוון מסוים ולפיכך המראה תחזיר "הבזק" תת-אדום קצר כאשר היא תהיה באזימוט המתאים (זווית w1 באיור) ביחס לציר הטיל.
מכיוון שהמראה מסתובבת במהירות קבועה, מדידת הזמן שבו מתקבל הבזק מאפשרת לדעת את האזימוט הרגעי של המטרה ומדידת משך הזמן שבין שני הבזקים עוקבים מאפשרת לקבוע את קצב שינוי האזימוט של המטרה.
מדידת ההגבהה (זווית w2 באיור) מורכבת יותר ומתבססת על הרעיון שככל המטרה רחוקה יותר מציר הטיל היא תפיק הבזק קצר יותר שכן המהירות הליניארית של המראה גבוהה יותר בקצוות מאשר במרכז.
המידע על שינוי האזימוט וההגבהה מעובד במערכת הבקרה של הטיל לפקודות בקרה מתאימות להגאי הטיל באופן שמשקלל את קבוע הניווט הרצוי מההנחיה וכך מונחה הטיל אל מטרתו.
ניווט מקבילי ,שנקרא גם כלל הזווית הקבועה (constant bearing rule), הוא כלל גאומטרי שימושי בניווט ובהנחיית טילים, שמאפשר יירוט מטרה אינרציאלית בזמן מינימלי.
כלל ניווט שימושי זה היה ידוע מאז ימי קדם, בעיקר על ידי ימאים, ומכאן חלק ה-"ניווט" בשם.
לפי כלל זה, הכיוון של קו הראייה MT (LOS – Line-of-Sight) שמחבר בין הנווט והמטרה צריך להישמר קבוע יחסית למרחב האינרציאלי, כלומר כיוון קו הראייה נשמר מקביל לכיוונו ההתחלתי, ומכאן החלק ה-"מקבילי" של השם.
בטרמינולוגיה של וקטורים תלת־ממדיים, הכלל נקבע במדויק כ-:
כש-w הוא קצב הסיבוב של קו הראייה.
ניסוח שקול של הכלל הגאומטרי הזה הוא:
מן הניסוח השני נובע שכלל גאומטרי זה ניתן לניסוח בדרך נוספת, ש-r' ו-r חייבים להימצא על ישר אחד.
במילים אחרות, עצם הצופה בנווט הנע לפי כלל הניווט המקבילי יראה אותו מתקרב אליו מזווית קבועה (מכאן השם הנוסף כלל הזווית הקבועה), ובמהירות קבועה, ללא שינויי זווית.
כש- ו-r הם על אותו מישור (מישור קבוע) לפי ההגדרה, הכלל הגאומטרי של ניווט מקבילי ניתן לכתיבה כך
כש- היא הזווית שקו הראייה יוצר עם קו ייחוס שנח במישור הנ"ל, כאשר בנוסף נדרש התנאי .
, ועל מנת ש- יהיה שלילי, האי שוויון צריך להתקיים.
כששני התנאים לעיל מתקיימים, תנאי התנגשות נוצרים, וניתן לשרטט משולש התנגשות שקודקודיו הם מיקומיהם ההתחלתיים של העצם המנווט והמטרה, וקודקודו הנוסף הוא נקודת ההתנגשות העתידית.
עצם המטרה יראה את הנווט מתקרב אליו במהירות קבועה שנקראת מהירות הסגירה, ופוגע בו כעבור זמן .
מאי שוויון המשולש נובע שניווט מקבילי הוא אופטימלי מבחינת זמן; יירוט מושג במינימום זמן , ולאחר שתנאי התנגשות מושגים, לא נדרש כלל תמרון מצד העצם המנווט.
איזוכרונות: עבור מיקום ווקטור מהירות מטרה התחלתיים נתונים אוסף כל הנקודות אשר טיל משוגר מהם בכיוון המחושב לפי כלל הניווט המקבילי פוגע במטרה בזמן קבוע (עקומה שוות זמן) הוא מעגל ברדיוס עם מרכז המוזז ממיקום המטרה במרחק לאורך כיוון התנועה שלה.
האיזוכרונות המתקבלות הם לפיכך מעגלים לא קונצנטריים.
הלוקוס של כל נקודות היירוט המתקבלות עבור מיקומי מטרה וטיל התחלתיים הוא גם מעגל; זהו מעגל אפולוניוס המוגדר על ידי היחס עם מוקדים במיקומים ההתחלתיים.
בדוגמה זו נבחן תרחיש מוכלל במרחב תלת־ממדי, שבו T היא מטוס שממוקם, ברגע , בנקודה , ומהירותו היא U בכיוון השלילי של ציר x.
M הוא טיל שנמצא בראשית הצירים ומתחיל ניווט מקבילי מהראשית כדי ליירט אותו.
המטרה היא למצוא את כיוון המעוף של M (הנקבע על ידי הרכיבים של ) ואת הזווית עם קו הראייה .
נפתור זאת בשתי דרכים שונות.
דרך ראשונה: שימוש באלגברה ליניארית.
ראשית נמצא את , הזווית בין מהירות המטוס ל-MT, באמצעות מכפלה סקלרית.
לאחר מכן מוצאים את באמצעות התנאי להתנגשות מן הקינמטיקה של תרחישים מישוריים.
הצעד הבא הוא למצוא את שלושת הרכיבים של .
משוואה אחת נובעת ישירות מן המכפלה הסקלרית .
שתי המשוואות האחרות נגזרות מן התנאי שהמכפלה הווקטורית בין r ו- שווה אפס.
כלומר הדטרמיננטה של המטריצה לעיל היא אפס.
כעת נציג ערכים נומריים לבעיה.
לפיכך המשוואה הראשונה לרכיבי היא:
שתי המשוואות הנוספות נגזרות מן התנאי שהמכפלה הווקטורית היא אפס והן:
לפיכך מתקבלת מערכת של שלוש משוואות ליניאריות:
דרך שנייה: שימוש בזוויות אוילר.
זה לעיתים נחוץ לבצע את חישובי ההנחיה במערכת צירים קרטזית שבה הווקטור מתלכד עם ציר ה-x ומישור ההנחיה הוא z = 0 כך שלמהירות המטרה יש רק את הרכיבים ו-, לאורך ולרוחב r בהתאמה.
דרך אחת לעשות זאת היא כדלקמן.
ראשית, נסובב את מערכת הצירים המקורית בזווית מסביב לציר z.
אם היא מעלות, אז הרכיבים של r במערכת צירים החדשה יקיימו .
לאחר מכן, נסובב את מערכת הצירים החדשה מסביב לציר בזווית ; אם הזווית הזאת נבחרת כך שתהיה שווה מעלות, אז הרכיבים של r במערכת הצירים יהיו .
שתי הרוטציות האלו מתוארות על ידי מכפלת מטריצות הסיבוב הבאה:
כאשר c ו-s מסמלים את פונקציות הקוסינוס והסינוס, בהתאמה.
סיבוב שלישי הוא מסביב לציר , בזווית .
הווקטור במערכת הצירים הסופית ניתן על ידי המשוואה:
כאשר ו- הן העתקות המייצגות את המטריצות מן המשוואה הקודמת.
אם מעלות, אז , לכן הזווית שיוצר וקטור מהירות הטיל עם קו הראייה היא: 50.91 מעלות באזימוט, וזווית ההגבהה היא 11.1 מעלות, והיא מחושבת באופן דומה לזה שבדרך הקודמת.
הכלל מיושם על ידי ימאים המעוניינים לפגוש אחד את השני בים מזה מאות שנים.
M עשוי להיות ספינה קטנה ואילו T עשויה להיות למשל, ספינת תדלוק, או אם ללכת מוקדם יותר בהיסטוריה, T עשוי להיות ספינת סוחרים ו-M ספינת פיראטים.
ישנו גם היישום ההפוך; כלל אצבע כדי להימנע מהתנגשויות בים - תמיד התרחק ממצב שבו ספינה נראית ב-"מיקום" קבוע אך גדלה בגודלה.
כאשר M עושה שימוש במערכת ייחוס גאומטרית חיצונית, אז כלל גאומטרי אחר הקרוב לניווט מקבילי יכול להיות מיושם, ולפיו המסלול הנראה של T, יחסית למערכת ייחוס קבועה, הוא קו ישר.
זוהי למעשה הדרך שבה שחקני בייסבול רצים כדי לתפוס כדורים שמגיעים מן האוויר.
תצפיות על שחקני בייסבול מגלות כי הם רצים לאורך מסלול עקום מסוים, כשהם מתאימים את מהירותם וכיוון תנועתם כך שהם שומרים על הכדור נע במסלול אופטי ליניארי (LOT - Linear optical trajectory) יחסית לרקע, כלומר הם נעים כך שהמסלול הנראה של הכדור יהיה קו ישר.
כשהם מקיימים את הכלל הזה, הם שומרים על זווית קבועה מסוימת - זוהי הזווית שנוצרת על ידי הכדור, מיקום השחקן וקו אופקי מסוים היוצא מהנקודה בה הוא נמצא, דהיינו הם שומרים על קו ראייה קבוע.
תאוצת שחקן הבייסבול הנדרשת כדי ליישם כלל זה צריכה להיות קבועה בגודלה וכיוונה, ועל כן הוא משנה הן את כיוונו והן את גודל מהירותו.
גודלה של תאוצת השחקן הוא ( ו- הן הזוויות שיוצרים וקטור תאוצת הכובד g ווקטור מהירות השחקן עם קו הראייה), ועל כן הוא נע במסלול פרבולי במישור על מנת לתפוס את הכדור.
תופעה זו נצפתה פעמים רבות במשחקי בייסבול.
באופן דומה, דגים מסוימים וזבובי בית "עוקבים אחרי התנועה של המטרה שלהם באמצעות שמירה על "זווית אופטית" מסוימת שהיא פונקציה של כיוון התנועה של המטרה".
נִוּוּן מִיקְסוֹמָטִי (Myxomatous degeneration) הוא תהליך ניווני של היחלשות רקמת חיבור.
מונח זה משמש בעיקר בהקשר של צניחה של המסתם הצניפי.
הניוון המיקסומטי נלווה להצטברות של דרמטאן סולפט , גליקוזאמינוגליקן הנמצא במטריצה החוץ-תאית של המסתם.
המנגנון המדויק אינו ידוע לאשורו.
במקרים רבים הניוון המיקסומטי מוגבל למסתם הצניפי ויש לו מהלך שפיר.
כאשר הניוון נקשר במחלות סיסטמיות, כגון תסמונת מרפן, הניוון הוא נרחב יותר ומערב את מסתמי הלב האחרים.
המסתמים אז עלולים לאבד מצורתם ולגרום לאי-ספיקה שלהם, כפי שקורה באי-ספיקת מסתם אבי העורקים.
צניחה של המסתם הצניפי, הנגרמת בשל ניוון מיקסומטי, היא הסיבה השכיחה ביותר לאי-ספיקת המסתם הצניפי במדינות מתפתחות.
נִוּוּן צִיסְטִי שֶׁל הַגְּלִימָה הָאֶמְצָעִית (cystic medial degeneration, ובראשי תיבות CMD), הידוע גם כנֶמֶק צִיסְטִי שֶׁל הַגְּלִימָה הָאֶמְצָעִית (cystic medial necrosis, ובראשי תיבות CMN), הוא מצב ניווני של עורקים גדולים שבו חלה הצטברות של חומר יסוד בזופילי בגלימה האמצעית של דופן העורק תוך יצירת נגעים דמויי ציסטה.
כתוצאה מניוון זה העורק מאבד מהאלסטיות שלו ודופנו מתקשחת.
מצב זה מתרחש במחלות רקמת חיבור כגון תסמונת מרפן ותסמונת אהלרס-דנלוס ונמצא בהיסטופתולוגיה של מחלות אבי העורקים כגון בתירת אבי העורקים.
ניוון ציסטי של הגלימה האמצעית דווח לראשונה בשנת 1910 באדם עם בתירת אבי העורקים.
בשנת 1928 הוצע הקשר בין ניוון ציסטי זה לבין מפרצת באבי העורקים, בתירה שלו, קרע בו ותסמונת מרפן.
בשנת 1977 נטען כי המונח "ציסטי" אינו מתאים לתיאור ניוון זה, מאחר שהנגעים אינם יוצרים ציסטות אמיתיות, אלא פגמים מבניים עם חומר יסוד נוזלי.
גם המונח "נמק" נמצא לא מתאים, מאחר שבמרבית המקרים נמק אינו מעורב בתהליך הפתולוגי.
בניווט, חישוב-מיקום מקורב או ניווט מקורב הוא חישוב רציף של מיקום, כיוון ומהירות ללא כל צורך במידע חיצוני, אלא על סמך מיקום שנקבע קודם לכן (קבע) וחישוב התקדמות על סמך מהירות ידועה או משוערת, דרך וזמן שעבר.
סכנה נפוצה בניווט מקורב היא הנטייה לטעויות נגררות והנחות לא נכונות על תנאי הדרך (מהירות רוח לדוגמה) - מה שמטעה את המנווט בנוגע למיקומו ועלול להוביל לתאונות קשות כמו התרסקות טיסת 571 של חיל האוויר האורוגוואי.
ניוון רב מערכתי ("פרקינסון פלוס", באנגלית: Multiple System Atrophy, או בקיצור MSA) הוא הפרעה ניוונית נוירולוגית, שמתארת קבוצה של הפרעות המאופיינות בניוון מערכת העצבים המרכזית.
בעוד שמחלת פרקינסון פוגעת בעיקר בגרעיני הבסיס, MSA פוגעת גם במערכות נוספות במוח, ובעיקר בחומר השחור, בסטריאטום, במערכת העצבים האוטונומית, בגזע המוח ובמוח הקטן.
כ-55% מהחולים הם גברים, והמחלה מתפרצת לרוב בעשור השישי לחיים.
לעיתים עשויה המחלה לגרום לתסמינים המתאימים למחלת פרקינסון, מה שעשוי להקשות על האבחון.
עם זאת, חולי MSA מגיבים בצורה מינימלית, אם בכלל, לתרופות מבוססות דופמין המשמשות לטיפול במחלת פרקינסון.
תסמיני המחלה הם אובדן זיעה, אטקסיה, יובש בפה, נפילת לחץ דם בעת עמידה, בעיות מוטוריות, קשיי בליעה, רעד בגפיים, נוקשות שרירים, קושי בהליכה, נפילות חוזרות, אצירת שתן ובריחת שתן, ובגברים גם הפרעה בזקפה.
שיתוק מיתרי הקול הוא ביטוי קליני חשוב ולפעמים ראשוני של ההפרעה.
אין כיום תרופה למחלה או להאטת התפתחותה, והטיפול התרופתי מתמקד בסימפטומים בלבד (כגון תרופות להעלאת לחץ הדם, ויאגרה במקרי הפרעה בזקפה וכדומה).
המחלה נדירה יחסית, ושכיחותה היא 4 חולים לכל 100,000 אנשים (שכיחות מחלת פרקינסון היא כ-150 לכל 100,000).
תוחלת החיים הממוצעת היא 7.9 שנים מרגע תחילת התסמינים, כאשר לאחר 5 שנים 80% מהחולים יזדקקו לכיסא גלגלים על מנת להתנייד.
ניוון שרירי מתקדם , ידוע גם בשם ניוון שרירי דושן ארן , הוא תת-סוג נדיר של מחלות נוירון מוטורי - קבוצה של מחלות ניווניות המאופיינות בפגיעה בתאי העצב המוטורים במוח, בחוט השדרה ובמסלולים האחראים על מעבר הגירוי העצבי ביניהם.
במחלת ניוון שרירי דושן ארן יש השפעה רק על הנוירונים המוטורים התחתונים, והיא מהווה 4% מכלל מקרי מחלות הנוירון המוטורי, זאת בניגוד לטרשת אמיוטרופית צידית (ALS), הצורה הנפוצה ביותר של מחלות נוירון מוטורי, המשפיעה על הנוירונים המוטוריים העליונים והתחתונים.
על אף היותה נדירה יותר ממחלת ה-ALS, מחלת זו תוארה בספרות קודם לכן, בשנת 1850, על ידי הנוירולוג הצרפתי פרנסואה ארן, אשר תיאר 11 מקרים של המחלה וכינה אותה בשם "אטרופיה מתמשכת של השריר".
מאז התיאור הראשוני של המחלה בשנת 1850, יש ויכוח בספרות המדעית על האם ניוון שרירי מתקדם היא מחלה מובהקת עם מאפיינים משלה, או האם היא נמצאת על ספקטרום רחב יותר יחד עם ALS ומחלות נוספות השייכות למחלות הנוירון המוטורי.
ז'אן-מרטין שארקוט, אשר תיאר לראשונה את מחלת ה-ALS בשנת 1870, חש כי ניוון שרירי מתקדם הוא מצב נפרד שבו חל ניוון של הנוירונים המוטוריים התחתונים ולכן צריך להתייחס אליו כישות נפרדת, ואילו ב-ALS הניוון העצבי המוטורי העליון מופיע קודם ועליו הדגש, פגיעה בנוירונים המוטורים התחתונים היא הפגיעה המשנית.
בשונה ממנו, ישנם חוקרים שטוענים כי ניוון שרירי מתקדם הוא רק ALS בשלב מוקדם יותר ולכן הוא צריך להיחשב כחלק מהספקטרום.
כמו צורות אחרות של מחלות נוירון מוטורי , הסיבות למחלה אינן ידועות ומתבצעים מחקרים המנסים לגלות זאת.
ככל הנראה יש שילוב בין גורמים גנטיים לגורמים סביבתיים, אך לא ניתן כרגע לתת תשובה ברורה ומדויקת.
הסימפטומים המוקדמים של ניוון שרירי מתקדם דומים מאוד לאלה של צורות אחרות של מחלות נוירון מוטורי, זו גם אחת הסיבות שקשה לאבחן את המחלה במהירות.
כתוצאה מפגיעה בנוירונים המוטורים התחתונים, הסימפטומים של ניוון שרירי דושן ארן כוללים עייפות, חולשת שרירים, פסיקולציות (קפיצות שרירים) ניוון, קשיי נשימה וירידה במשקל.
לא כולם חווים את כל הסימפטומים ואין סדר מסוים.
בקרב חלק מהחולים תסמינים אלו מופיעים רק בזרועות או ברגליים, ובמקרים מסוימים אפילו רק באחד מהם – מה שמקושר עם פרוגנוזה טובה יותר.
בניגוד ל-ALS, מחלה זו נבדלת בהיעדר תסמינים עצביים מוטוריים גבוהים כמו רפלקסים נמרצים, רפלקס בבינסקי, ספסטיות (התכווצות יתר של שרירי הגוף) ואי יציבות נפשית.
המופע של תסמינים אלו יכול לציין התדרדרות אל מחלת ה-ALS.
אין בדיקה ספציפית אשר יכולה לקבוע באופן מוחלט אם למטופל יש המחלה, אלא האבחנה נעשית על ידי שלילת מספר אפשרויות אחרות (מחלות אחרות הנמצאות תחת קטגורית "מחלות הנוירון המוטורי").
לכן, לוקח זמן רב יותר להיות מאובחן עם ניוון שרירי מתקדם, בהשוואה ל-ALS, כ-5 חודשים יותר בממוצע, כאשר לוקח כ-15 חודשים בממוצע לאבחן את מחלת ה-ALS.
אולם, ישנם אנשים שלוקח כמה שנים עד שניתנת להם האבחנה הברורה של ניוון שרירי מתקדם.
על מנת לשלול אפשרויות אלו נערכות מספר בדיקות – הערכות קליניות מקיפות ובדיקת ההיסטוריה הרפואית המשפחתית, סריקות MRI ו-EMG על מנת לבדוק אם יש בעיות מבניות במוח ובחוט השדרה, ניקור מותני (בדיקת הנוזל סביב עמוד השדרה) ובדיקות דם כדי לוודא שזה לא נגרם כתוצאה ממשהו אחר.
בדרך כלל, אצל חולים הסובלים מניוון שרירי דושן ארן ניתן לראות מוות נוירונלי ברוב חלקי הגוף הפגועים.
אין תרופה למחלה, אולם טיפולים תומכים כמו פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק עשויים לעזור לחולים במחלה למקסם את עצמאותם ולשפר את איכות חייהם.
בנוסף, פעילות גופנית עשויה לסייע בגמישות ובטווח התנועה של המפרקים.
סיכויי ההישרדות של חולים בניוון שרירי מתקדם גבוהים יותר בהשוואה ל-ALS.
מחקר מצא כי שיעור ההישרדות לאחר חמש שנים בקרב החולים ב-PMA הוא 33%, לעומת 20% ב-ALS, ולאחר עשר שנים עומד על 12% בקרב חולי ניוון שרירי מתקדם, לעומת 6% ב-ALS.
החולים במחלה אינם סובלים מהשינויים הקוגניטיביים המאפיינים קבוצות אחרות של חולים הסובלים ממחלות הנוירון המוטורי.
מכיוון שמטופלים במחלת זו אינם סובלים מפגיעה אשר משפיעה על תפקודם של הנוירונים המוטורים העליונים, הם אינם נכללים בקריטריונים של מחקרים הנערכים על ידי הפדרציה העולמית בנוירולוגיה, ולכן אינם זכאים להשתתף בניסויים קליניים רבים העושים שימוש בסריקות מוח ותרופות.
בגלל נדירותה של המחלה חלק מפוליסות הביטוח לא מכירות בכך שמדובר במחלה משנת חיים ולא מבטחות אותה כנדרש, מהבחינה הזו עדיף להיות מאובחן עם ALS.
ניוואה , מותג בין לאומי למוצרי טיפוח אישי עם מגוון מוצרים לגברים ונשים הפועל בקטגוריות שונות: טיפוח פנים, טיפוח גוף, הגנה מהשמש ועוד.
מותג ניוואה שייך לחברה גרמנית מהעיר המבורג, בשם Beiersdorf Global AG.
החברה נוסדה בשנת 1882 על ידי Paul Carl Beiersdorf, ובשנת 1890 נמכרה לאוסקר טרופלוביץ (אנ'), רוקח יהודי מהעיר גליביצה.
החברה מפתחת מוצרים לטיפוח פנים, שיזוף, הגנה מפני השמש, שמפו, קרם גוף, דאורדורנטים ועוד.
הסימן המסחרי "Nivea" הופקע במדינות רבות בגלל מלחמת העולם השנייה.
זכויות הסימן המסחרי שהוחרמו נרכשו על ידי Beiersdorf.
במהלך 1980, המותג Nivea התרחב לשוק גלובלי רחב יותר.
בבעלות Beiersdorf משתייכים המותגים: Eucerin, לבלו, לה פררי, Elastoplast והנספלסט.
ניוואה נתנה חסות למספר מותגי ספורט ביניהם: ריאל מדריד בספרד, מילאן באיטליה ופריז סן-ז'רמן בצרפת, ובישראל למכבי תל אביב.
החל ממאי 2024, אחת מהמשתתפות הבולטות בקמפיין פרסומי טלוויזיוני ובינלאומי של "NIVEA", היא הדוגמנית והמנחה הישראלית יעל גולדמן.
באוגוסט 2010 פרסמה ניוואה פרסומת ובה מוצג גבר ממוצא אפריקאי באופן גזעני, ניוואה הבירו שהיא לא נועדה לפגוע או להיות בלתי ראויה ושהחברה בעד גיוון והזדמנות שוויוני.
הניווט בפולינזיה הייתה מסורת בת אלפי שנים של מסעות למרחק רב (אלפי קילומטרים) באוקיינוס השקט.
נווטים שטו לאיים קטנים מיושבים בעזרת טכניקות וידע שהועברו בעל-פה ממורה לתלמיד לעיתים קרובות בצורת שיר.
בכל אי הייתה לרוב גילדת נווטים בעלי מעמד גבוה שבזמן רעב יכלו לפנות אנשים לאיים שכנים או לסחור בעבור עזרה.
טכניקות מסורתיות אלה עדיין נלמדות באי טאומאקו שבאיי שלמה.
הניווט הפולינזי מסתמך על צפייה בכיוון גלי הים, הזרמים, הרוחות, מיקום הכוכבים, מעוף הציפורים הנודדות וכן העופות הניזונים מן הדגה אך חיים באיים.
כמו כן נעשה שימוש במספר מכשירים הקודמים למכשירי המתכת האירופאים (כדוגמת הסקסטנט והאצטרולב) וגם שונים מהם.
טכניקות הניווט ובניית הקאנו נשמרו בגילדה בסוד, אך כיום, עם תחיית השימוש בכישורים אלה, הם נרשמים ומתפרסמים.
הפולינזים הגיעו כמעט לכל אי במשולש הפולינזי הנרחב באמצעות סירות קאנו שאליהן צורפו מצופים חיצוניים למניעת התהפכות (outrigger canoes) או באמצעות שתי סירות קאנו שהוצמדו זו לזו (double-hulled canoes), וברווח ביניהן אוחסנו מזון, חומרי ציד ורשתות.
ניווט חופי היא שיטה לקביעת מיקומו של כלי שיט בים, המבוססת על תצפית בעצמים נייחים בחוף.
שיטה זו מיושמת כאשר השיט מתבצע בטווח ראייה מהחוף, בתנאי ראות טובה, ובסיוע אמצעי ניווט חזותיים כגון מגדלורים, מצופים, מבנים בולטים, ארובות ואנטנות ובלבד שעצמים אלו מסומנים במפה הימית המפורטת של האזור.
ניווט חופי מתבסס בעיקר על מדידת תכוונים (Bearing) באמצעות מצפן מגנטי או גירוסקופי, מדידת מרחקים באמצעות מכ"ם, ומדידת עומק באמצעות מד עומק.
על כל מדידה להיות מדויקת ונקייה משגיאות הנובעות מתצפית לקויה או מכשירים לא מכוילים.
המיקום שהושג באמצעות מדידות אלו מחייב תיעוד מדויק של זמן המדידה, לפי השעה האזורית בכלי השיט.
סימון המיקום במפה הימית נעשה בהתאם לקוד סימון גרפי מקובל בימאות, תוך שימוש בכלי שרטוט מדויקים כגון סרגלים מקבילים ומד זווית.
האחריות לניווט חלה על קצין משמרת גשר, ותחת פיקוחו של רב החובל או מפקד כלי השיט.
תכיפות חישוב המיקום תלויה במספר גורמים: מהירות כלי השיט, תנאי הראות, עומק הים, מצב הים, עוצמת הרוח, כיוון הזרמים ועוד.
לדוגמה, רוח חזקה עשויה לגרום לסטייה משמעותית ממסלול ההפלגה, ולכן יש להפעיל תיקון מתאים באמצעות ההיגוי, ולשקלל את השפעתה בחישובי הניווט.
קביעת מיקומו של כלי השיט בניווט חופי מתבצעת באמצעות תצפית על עזרים וסימנים בחוף כגון מגדלורים, מצופים, מבנים גבוהים או סימני תמרור ימי.
קיימות מספר שיטות מקובלות לקביעת מיקום:
כדי להפיק קו התקדמות מדויק על גבי המפה הימית, מומלץ לקבוע מיקום מדויק (Fix) הן לפני שינוי קורס והן לאחריו.
מעבר לאיתור המיקום, הניווט החופי כולל גם חישוב שגיאות במצפן (מגנטי או ג'יירו), התמודדות עם השפעות זרם ורוח, חישובי ניווט משוער (D.R.), וכן חישובי גאות ושפל בנמלים עיקריים ומשניים לאורך המסלול.
השיטה הנפוצה ביותר לניווט חופי היא בחיתוך של שני תכווינים בו זמנית.
את התכווינים יש לקחת במצפן מגנטי, או מצפן גירוסקופ, ששגיאתם העצמית ידועה בוודאות.
מדידת הכיוונים נעשית בעזרת טבעת עליה מותקנות שתי לוחיות באחת חריץ ובשנייה חוט דק הטבעת מורכבת על שפת המצפן בעמדה הגבוהה בגשר האונייה.
טבעת מדידת התכווינים נקראת "פלורוס" על שם הנווט של חניבעל שניווט את פינוי כוחות קרתגו מאיטליה.
מודדים את התכווינים ל-2 עצמים מזוהים בחוף ומסומנים במפה בעדיפות למגדלורים או מצופים מוארים הניתנים לזיהוי גם בלילה.
הזווית האופקית ביניהם תהיה לפחות 30 מעלות והם צריכים להילקח תוך זמן קצר כי האנייה מתקדמת כל הזמן.
מסמנים את הכיוונים במפה בצורה מדויקת בעיפרון חד עם סרגל מקביל שהוא גם מד זווית והחיתוך ביניהם הנקרא , הוא מיקום כלי השיט לזמן המדידה.
כלי שיט המצוידים במכ"ם יכולים למדוד טווח לנקודות בולטות בחוף שניתן לאתר אותן במפה ימית.
התכוין נמדד בטבעת המצפן והטווח נמדד במכ"ם לאותה נקודת חוף.
מסמנים במפה את קשת הטווח עם מחוגה כאשר החוד שלה בקו המים הסמוך אל אותה נקודת החוף.
החיתוך במפה בין קשת הטווח וקו התכווין הוא ה.
אפשר להשתמש בשיטה זו גם כאשר הטווח נמדד לנקודה שונה מהתכווין.
עדיף לקחת טווחים לכפים לשונות יבשה הבולטים לים כי הם נראים טוב במכם וגם במפה.
בחופי ישראל למשל: כף כרמל, פינת כף עכו, וכף ראש הנקרה הם כאלה.
שיטה זו שמושית כאשר באזור ההפלגה יש רק עזר ניווט יבשתי אחד (כגון מגדלור) הנראה ומזוהה ובתנאי שמהירות כלי השיט ידועה ומהימנה ומזג האוויר נוח.
בהנחה שכלי השיט חרש נתיב ישר במים .
לוקחים תכוין מדויק לנקודת החוף המזוהה, מניחים אותו במפה עם הזמן המדויק ומסמנים את נקודת החיתוך עם קורס ההפלגה.
אחרי שהתכוין לאותה נקודת חוף השתנה בלפחות 40 מעלות, לוקחים תכוין שני ומניחים במפה עם הזמן ששנמדד.
מחשבים את מרחק ההפלגה, לפי מהירות כלי השיט והזמן שחלף בין שני התכווינים, ומסמנים נקודה על הנתיב המתוכנן.
מעבירים במפה קו מקביל לתכוין הראשון דרך הנקודה המחושבת על הנתיב.
הנקודה בה המקביל לתכווין הראשון חותך את התכוין השני היא אתר הנכון בשעת התכוין השני.
מפות ימיות, צריכות להיות מאושרות לשימוש על ידי מוסדות בינלאומיים.
מופקות ברמת הדפסה גבוהה ומעודכנות דוגמה: איסורי שייט שמוציאה מדינה מסוימת בשטח בו מבוצעים תמרונים צבאיים שלה באופן קבוע או זמני.
לצורכי אימן בניווט חופי הנפיק בשנת 2009 המרכז למיפוי ישראל בשיתוף רשות הספנות והנמלים מפה של חוף ישראל ובה הוכנסו נתונים נוספים שאינם קיימים במציאות.
קיימים עזרי ניווט מודרניים כמו ה GPS ומפות דיגיטליות.
אך אין לוותר על הניווט החופי הקלסיי שקיים וזמין גם כאשר שרתי ה GPS עלולים לקרוס או ייפלו קורבן למלחמת סייבר.
מצפנים (כולל עקרון פעולה ועקרון איפוס), מד עומק, G.P.S, DGPS, מדי מהירות A.I.S, CHART P., VDR, Auto Pilot.
כל ספרי הגשר, מפות ועדכונן, ספרי חופיות, רדיו, מגדלורים, הודעות לימאים וכו'.
בכל אונייה חייבים להימצא ספרי חופאות (Pilot books) המכסים בכללי את כל נתיבי השייט בעולם.
ספרים אלה נותנים בעיקר מידע מפורט ומדויק על סכנות שייט, שרטונות, זרמים ורוחות ועוד באזור ההפלגה.
על פי הוראות הפלגה, תכנון, ביצוע ומעקב.
תכנון מראש של ההפלגה תוך התחשבות בסכנות שייט.
קורס אמיתי מעל הקרקע, מהירות ממוצעת כפי שבוצעה בפועל על הנתיב.
ייתכנו זרמים שלא תמיד ידועים באזור ההפלגה.
סכנות לשייט שהתגלו כגון שרטון שנתגלה ולא מופיע במפה.
יש לדווח עליהן למדינה נוגעת בדבר.
שינפלד, איך יקבע רב חובל את מקום אונייתו בלב ים, 'חיל הים' חוברת י' אפריל 1949, עמ' 36.
חיים פריימן, ניווט חופי, המרכז לחינוך טכנולוגי חולון, 1993.
ניוון שרירים (דִּיסְטְרוֹפְיַת שְׁרִירִים, באנגלית: Muscular dystrophy) היא קבוצה של מחלות שרירים המביאות להחלשה והתמוטטות של שרירי השלד לאורך זמן.
ההפרעות השונות נבדלות זו מזו בשרירים המושפעים, בדרגת החולשה, מהירות ההחמרה ומועד תחילת הסימנים.
רוב האנשים הסובלים מניוון שרירים למעשה מגיעים למצב שבו אינם מסוגלים ללכת.
ישנם סוגים שמקושרים גם לבעיות אחריות עם איברים אחרים.
הקבוצה מכילה יותר משלושים הפרעות גנטיות שונות המסווגות בדרך כלל לתשע קטגוריות או סוגים עיקריים.
הסוג הנפוץ ביותר הוא ניוון שרירים על שם דושן (DMD), המשפיע בדרך כלל על גברים ומתחיל בסביבות השנה הרביעית לחייהם.
סוגים אחרים כוללים ניוון שרירים של בקר, ניוון שרירים שמשפיע על שרירי השלד (facioscapulohumeral), ניוון שרירים מיוטוניים.
אלו נובעים ממוטציות בגנים המעורבים בייצור חלבוני שרירים.
זה יכול להתרחש כתוצאה מתורשה של המוטציה מההורים או מוטציה הנוצרת במהלך התפתחות מוקדמת.
ההפרעות יכולות להיות רצסיביות מקושרות X, אוטסומליות רצסיביות או אוטוזומליות דומיננטיות.
האבחנה כוללת לרוב בדיקות דם ובדיקות גנטיות.
עדיין לא נמצאה תרופה לניוון שרירים.
טיפולי פיזיותרפיה, סד וניתוחים מתקנים עשויים לעזור בתסמינים מסוימים.
יכול להיות שתדרש הנשמה מלאכותית באנשים עם חולשת שרירי נשימה.
תרופות שנעשה בהן שימוש הן תרופות הכוללות סטרואידים להאטת התנוונות השרירים, נוגדי פרכוסים לבקרת התקפים ופעילות מסוימת של שרירים, ודיכוי חיסוני לעיכוב הפגיעה בתאי השריר הגוסס.
התוצאות תלויות בסוג ההפרעה הספציפי.
ניוון שרירים על שם דושן, המייצג כמחצית מכל המקרים של ניוון שרירים, משפיע על אחד מכל 5,000 גברים בלידה.
ניוון שרירים תואר לראשונה בשנות השלושים של המאה העשרים על ידי צ'ארלס בל.
מקור המונח הלועזי הוא מהדיס היווני שמשמעותה "קשה" ו"מזין".
טיפול בגנים, כטיפול, נמצא בשלבים המוקדמים של המחקר בבני אדם.
עקמת (עקמומיות עמוד השדרה והגב)
תנאים אלו עוברים בדרך כלל בתורשה, וסוגי ניוון השרירים השונים עוקב אחרי דפוסי ירושה שונים.
ניוון שרירים יכול לעבור בתורשה כהפרעה הקשורה ל-X, הפרעה רצסיבית או דומיננטית.
יתרה מזאת, זו יכולה להיות מוטציה ספונטנית שמשמעותה טעויות בשכפול DNA ונגעים ספונטניים.
נגעים ספונטניים נובעים מפגיעה טבעית ב -DNA, כאשר הנפוצים שהם הם דפלורינציה ודפירציה.
חלבון דיסטרופין נמצא בקרום סיבי שריר, אופיו הסלילי מאפשר לו לפעול כמו קפיץ או בולם זעזועים.
דיסטופין מקשר בין אקטין בציטוס - שלד ובדיסטרוגיקנים של קרום הפלזמה של תאי השריר המכונה הסרקולמה (חוץ - תאי).
בנוסף לייצוב מכני, דיסטרופין מווסת גם את רמות הסידן.
הגן לדיסטרופין ממוקם בכרומוזום X.
אצל גברים, בכרומוזום X הבודד יש רק דיסטרופין אחד.
עם זאת, מחקרים הראו שמיעוט קטן של נשים שיש להן גם גן ודיסטרופין שאינו עובד יכול להראות תסמינים של ניוון שרירים על שם דושן.
מחקרים אחרונים שנערכו על אינטראקציה של חלבונים עם מוטציות מוטנסנס ושכנותיה הראו דרגת נוקשות גבוהה הקשורה לחלבוני רכזת מרכזיים המעורבים בקשירת חלבונים ורשתות משנה גמישות בעלות פונקציות מולקולריות המעורבות בסידן.
האבחנה של ניוון שרירים מבוססת על תוצאות ביופסה של שרירים, עלייה מוגבת של קריאטין פוספוקינאז (CpK3), אלקטרומיוגרפיה ובדיקה גנטית.
בדיקה גופנית וההיסטוריה הרפואית של המטופל יסייעו לרופא לקבוע את סוג ניוון השרירים.
קבוצות שרירים ספציפיות מושפעות מסוגים שונים של ניוון שרירים.
בדיקות נוספות שניתן לבצע הן צילום רנטגן בחזה, אקו לב, סריקת CT ובריקת תמונות תהודה מגנטית, אשר באמצעות דה מגנטי יכולות לייצר תמונות שפרטיה מסייעות באבחון ניוון שרירים.
ניתן למדוד את איכות החיים באמצעות שאלונים ספציפיים.
בנוסף, האבחון תלוי בצורת הפרט של ניוון שרירים.
במקרים מסוימים, אדם הסובל ממחלת שרירים ייחלש בהדרגה במידה שהוא מקצר את תוחלת החיים כתוצאה מסיבוכי לב ונשימה.
עם זאת, חלק ממחלות השריר אינן משפיעות כלל על תוחלת החיים והמחקר המתמשך מנסה למצוא תרופות וטיפולים להאטת חולשת שרירים.
נכון לעכשיו, אין תרופה לניוון שרירים.
מבחינת התנהלות, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, התערבות אורתוטית (למשל, אוטוזיס רגליים בקרסול), טיפולי דיבור וטיפול נשימתי עשויים להועיל.
קורטיקוסטרואידים בעצימות נמוכה כמו פרדניזון ודפלקט עשויים לסייע בשמירה על טונוס השרירים.
ייתכן ויהיה צורך לבצע אורטוזות (מכשירים אורתופדיים המשמשים לתמיכה).
ייתכן ויהיה צורך בניתוחים אורתופדיים מתקנים כדי לשפר את איכות החיים במקרים מסוימים.
בעיות הלב שמתרחשות עם EDMD ודיסטורפיה שרירית מיוטונית עשויות לדרוש קוצב לב.
ניתן לטפל במיוטוניה (עיכוב הרפיה של שריר לאחר התכווצות חזקה) המתרחשת בניוון שרירים מיוטוני בתרופות כמו כינין.
ריפוי בעיסוק מסייע לאדם הסובל מניוון שרירים לעסוק בפעילות חיים יומיומית (כמו פעילות האכלה עצמית וטיפול עצמי) ובפעילות פנאי ברמה העצמאית ביותר האפשרית.
ניתן להשיג זאת באמצעות מכשור מסתגל או שימוש בטכניקות לשימור אנרגיה.
ריפוי בעיסוק עשוי ליישם שינויים בסביבתו של האדם, הן בביתו או בעבודתו, כדי להגדיל את תפקודו ונגישותו של האדם; יתר על כן, הוא מתייחס לשינויים פסיכו - סוציאלים וירידה קוגניטיבית העשויים ללוות מחלות חולים, ומספק תמיכה וחינוך אודות המחלה למשפחה ולאדם.
בשנות ה-60 של המאה ה-19, התיאורים של נערים שנחלשו בהדרגה, איבדו את יכולת ההליכה ומתו בגיל צעיר התבלטו יותר בכתבי עת רפואיים.
בעשור שלאחר מכן הנוירולוג הצרפתי גיום דושן התייחס לדיווח מקיף על הצורה הנפוצה והחומרה ביותר למחלה, הנושאת כיום את שמו - ניוון שרירים על שם דושן.
ארגון הבריאות העולמי ערך ניסויים על משטר הסטרואידים אופטימלי לניוון שרירים, בבריטניה בשנת 2012. מבחינת המחקר בארצות הברית, הארגונים הראשונים במימון הפדרלי המתמקדים במחקר ניוון שרירים, כולל טיפול בגנים ורפואה מחודשת, הם המכון הלאומי להפרעות עצביות ושבץ מוחי, המכון הלאומי לדלקת מפרקים ומחלות עור.
המכון לבריאות הילד והתפתחות האדם.
בשנת 1966, אגודת ניוון השרירים האמריקאית החלה לערוך אירוע ההתרמה שנתי על שם ג'רי לואיס, שככל הנראה עשה יותר כדי להעלות את המודעות לניוון שרירים מאשר כל אירוע או יוזמה אחרים.
עם זאת, תומכי זכויות נכים מתחו ביקורת על האירוע שהציג את קורבנות המחלה כראויים לרחמים ולא לכבוד.
ב-18 בדצמבר 2001 נכנס לתוקפו בארצות הברית חוק הטיפול בניוון שרירים.
חוק זה מתקן את חוק שירות הבריאות הציבורי כדי לספק מחקרים על ניוון שרירים שונים.
מכח חוק זה גם הוקמה הוועדה לתיאום ניוון שרירים כדי לעזור במיקוד מאמצי המחקר באמצעות אסטרטגיית מחקר קוהרנטית.
ניוון שרירים אוקולופרינגיאלי נפוץ הרבה יותר בקרב קנדים צרפתים במחוז קוויבק, אחד מכל 1,000 ובתדירות רבה יותר בקרב יהודי בוכרה, אחד מכל 700.
ניוון (מוכר גם בשמו הלועזי אַטְרוֹפְיָה – Atrophy) הוא אובדן פעילות או היעלמות של רקמה.
ניוון נגרם כחלק מתהליך התפתחותי נורמלי או כתוצאה של הרעת תנאים (לדוגמה, תת-תזונה או הזדקנות) או מחלה.
ניוון רקמות הוא חלק מן ההתפתחות התקינה, כך למשל התימוס מגיע לשיא גודלו במהלך תקופת ההתבגרות המינית, ולאחריה הוא מתחיל להתכווץ וגופיפי הסל גדלים ומתנוונים.
בגיל זקנה האיבר נעלם כבר כמעט לגמרי.
גם החגורה הלימפטית על שם ולדייר מגיעה לגודלה המקסימלי בגיל ההתבגרות ולאחר מכן מתנוונת בהדרגה.
בגילאים מבוגרים, נפוץ ניוון של רקמות הכוללים: אובדן שיניים, שיער, דילול עור היוצר קמטים, היחלשות שרירים וירידה במשקל.
סוגי ניוון הנפוצים אצל נשים הם ניוון השחלות אצל עם תום תקופת הפריון וניוון של הגופיף הצהוב במהלך מחזור הווסת.
ניווט בבעלי חיים הוא יכולתם של בעלי חיים רבים לתכנן ולנוע במסלול לעבר יעד מסוים.
יכולת זו הכרחית לפעולות רבות שבעלי חיים מבצעים לרבות חיפוש מזון, קינון, נדידה ורבייה.
מינים רבים משתמשים ביכולת הניווט על מנת להתמצא ולנוע על פני מרחקים של עשרות מטרים עד מאות קילומטרים, ולעומתם ציפורים כמו שחפית הקוטב, חרקים כמו דנאית מלכותית ודגים כמו האלתית נודדים למרחקים של אלפי קילומטרים במהלך חייהם.
בעלי חיים עושים שימוש באסטרטגיות ובמנגנוני חישה שונים כדי לנווט.
אסטרטגית הניווט הפשוטה ביותר היא ניווט משואה הדורש זיהוי של היעד או סימן דרך הקרוב אליו באמצעות אחד החושים מנקודת ההתחלה.
אסטרטגית הניווט המתקדמת ביותר היא המפה הקוגניטיבית, אשר מאפשרת לבעל החיים לנווט ביעילות בין כל שתי נקודות בתחומה ולנוע במסלולים חדשים שבעל החיים לא נע בהם בעבר.
תהליך הניווט קשור באופן הדוק ליכולתם של בעלי החיים לחוש את סביבתם, ונדבך משמעותי מהמחקר בנושא עוסק בזיהוי והבנה של מערכות חישה המסייעות לבעלי חיים בניווט והתמצאות.
מינים מסוימים אף מסוגלים להשתמש במידע מחושים שונים ומשלבים מספר אסטרטגיות כחלק מתהליך הניווט.
הוא צורת הניווט הפשוטה ביותר, בה בעל החיים יכול לחוש את היעד או סימן דרך קרוב ליעד מנקודת המוצא ומשתמש במידע החושי כדי לנוע לעברו.
החוקר ניקולאס טינברגן הראה כי צרעות מהמין Philanthus triangulum מבצעות ניווט משואה על מנת לחזור לקנים שהן חפרו.
במסגרת הניסוי שערך הוצב מעגל אצטרובלים סביב לפתח הקן בזמן שהצרעה הייתה בתוכו.
כשיצאה הצרעה מהקן היא בחנה תחילה את מעגל האצטרובלים לפני שהחלה בחיפוש מזון.
לאחר שהתרחקה ואיבדה קשר עין עם הקן, החוקרים הזיזו את האצטרובלים מרחק קצר וראו כיצד הצרעה ששבה ניגשה למרכז מעגל האצטרובלים על אף שכעת אינו מקיף את הקן.
לטענת טינברגן הייתה זו עדות לכך שהצרעה הסתמכה עליו כסימן דרך.
בשנת 2009 הראו חוקרים כי נמלים עושות שימוש באותות ויזואליים מסביבתם על מנת לנווט בין מקור מזון חזרה לקן.
החוקרים בנו מודל פלסטיק פנורמי המדמה את קו הרקיע כפי שנראה על ידי הנמלה ממקור המזון והניחו במרכזו נמלים אשר בדיוק הגיעו לפתח הקן.
כשהנמלים הונחו במרכז המודל אשר דימה את נקודת המבט שלהן ממקור המזון, ראו כי הן נעות לעבר הכיוון בו הקן אמור להימצא על פי קו האופק של המודל.
כשהחוקרים סובבו את המודל הפנורמי הנמלים בחרו ללכת לכיוון בו הקן צפוי להימצא ביחס לקו הרקיע.
מחקר מ-1981 שנעשה על אפלולים אמריקאיים הניזונים מחרקים הראה כי בעת ציד הם נעזרים בצלילים שצפרדעים מפיקות כסימן דרך על מנת לנווט אל הביצות בהן ימצאו את טרפם.
כחלק מתהליך הנדידה והרבייה, דגי האלתית מנווטים מהאוקיינוס בו הם חיים אל הנהר בו בקעו.
על אף המרחק הדגים מסוגלים לנווט ליעדם באופן מדויק וכך אוכלוסיות דגי אלתית ייחודיות ממשיכות להתקיים.
המחקר הראה שבצעירותם הדגים עוברים החתמה של ריחות מסוימים האופייניים לבית הגידול שלהם ובבגרותם הם מסוגלים לנווט במעלה מפל הריכוזים לעבר מקור האות בהתבסס על זיכרון הריח מצעירותם.
קרל פון פריש הראה כי בעלי חיים המסתמכים על סימני דרך ויזואליים עלולים להתבלבל כתוצאה מדפוסים חוזרניים, בפרט באדריכלות ידי אדם, ובמחקרו מ-1974 הדגים כיצד אווזה החלה לבנות את קינה מחדש כל יום בגומחה הצמודה לקודמת משום שלא הבחינה בדפוס החוזרני במבנה.
הוא ניווט המתאפיין בתנועה ישירה בין סימני דרך ושינוי כיווני התנועה כאשר בעל החיים מזהה באמצעות חושיו שהגיע לסימן הדרך הבא.
ניווט על פי סימני דרך יכול להתקיים גם אם כיוון התנועה לא משתנה בעת ההגעה לסימן הדרך אולם מקרים כאלה יותר קשה לחקור, אלא אם סימני הדרך מוסרים בצורה שיטתית מהמסלול על מנת לזהות את השפעתם.
כדי לבחון את השימוש בסימני דרך ביוני דואר שחררו קבוצת יונים מספר רב של פעמים מנקודה במרחק 5 קילומטרים מביתן ותעופתן חזרה תועדה באמצעות מכשירי GPS.
בתחילת הניסוי המסלולים שכל יונה עשתה התאפיינו בשונות גבוהה ולקראת סוף הניסוי כל יונה ניווטה במסלול יחיד עם חריגות בודדות בלבד.