tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תותחים בעלי קליבר קטן וקצב אש גבוה נוספו לאוניות הגדולות, כדי שייתנו מענה מול הספינות הקטנות והמהירות.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19 נכנסו לשירות ספינות תותחים נושאות טורפדות (torpedo gunboats), שמטרתן הייתה להילחם בספינות הטורפדו.
ספינות תותחים אלו לא היו מוצלחות, שכן לא היו מהירות די הצורך כדי לרדוף אחרי יריבותיהן.
מאוחר יותר החל להיווצר סוג חדש של כלי שיט שייעודם לוחמה בספינות הטורפדו, והן נקראו "משחיתות ספינות טורפדו" (torpedo boat destroyer); כעשור לאחר מכן, בתחילת המאה ה-20, כבר קוצר שמן והן נקראו בפשטות "משחתת".
בתחילת דרכן היו כלי שיט אלה דומים מאוד לספינות הטורפדו עצמן, בעלות גודל ומהירות דומים, אך חימושן כלל תותחים שיוכלו לנטרל את ספינות הטורפדו לפני שיסגרו את הטווח אל אוניות השטח.
הופעת המשחתות יצרה שינוי בהתייחסות לתפקידן של ספינות הטורפדו.
המשחתות הוכיחו את עצמן ככלי שיט שהתאימו למטרות רבות, ולא רק להגנה מפני ספינות טורפדו, ועם הזמן החלו לקבל את תפקידיהן של ספינות הטורפדו עצמן, והחלו לשאת עליהן טילי טורפדו לאותה מטרה: תקיפת כלי השיט העיקריים של צי האויב.
המשחתות היו גדולות יותר מספינות הטורפדו, והיו מסוגלות להפליג בים הפתוח יחד עם הצי העיקרי.
הצי הבריטי התפתח בכיוון זה, ועם תחילת מלחמת העולם הראשונה היו בו משחתות בעלות הדחק של 1,000 טון, שנועדו להתלוות לצי העיקרי.
בציים אחרים המשיכה ההבחנה בין משחתות וספינות טורפדו; הצי הגרמני, הצי הצרפתי והצי האיטלקי המשיכו בפיתוח ספינות טורפדו קטנות, אם כי הן המשיכו לגדול בממדיהן.
לקרב יוטלנד, הקרב הימי העיקרי שהתחולל במלחמת העולם הראשונה, יצא צי הים הפתוח הגרמני כשהוא מלווה בספינות טורפדו שהיו דומות בגודלן למשחתות הבריטיות.
גם ספינות הטורפדו הגרמניות וגם המשחתות הבריטיות ערכו מתקפות טורפדו על הציים העיקריים, שהיוו נקודות מפתח בקרב.
בין המלחמות ומלחמת העולם השנייה
המשחתות היו כלי השיט העיקריים נושאי הטורפדו במלחמת העולם הראשונה, והשימוש בספינות טורפדו דעך.
למשחתות היה טווח ארוך יותר, יכולת להפליג בלב ים שלא הייתה לספינות הטורפדו, ורב שימושיות שהפכה אותן למשתלמות בהרבה עבור הציים השונים.
ואולם, חתימת אמנת לונדון הראשונה ב-1930, שהגבילה את החימוש הימי (כהמשך לאמנת וושינגטון), לא הטילה כל מגבלות על כלי שיט שההדחק שלהם קטן מ-600 טון.
סעיף זה יצר עניין מחודש בספינות קטנות ומהירות, שניתן היה לבנותן ללא הגבלה.
ציים רבים, בהם הצי הגרמני המתחדש, הצי האיטלקי, הצי הצרפתי, והצי היפני, החלו בבניית ספינות רבות מסוג זה.
ההתקדמות הטכנולוגית באותן שנים איפשרה להתקין בספינות אלה מנועי בעירה פנימית, מונעים בבנזין, שהיו בעלי עוצמה רבה בהרבה ממנועי הקיטור של ספינות הטורפדו הראשונות.
סביב מנועים אלו נבנו סירות מהירות מאוד, שהיו באורך 15 עד 30 מטרים, והגיעו למהירות 30 עד 50 קשר (56 עד 93 קמ"ש).
סירות אלה נשאו שניים או ארבעה טילי טורפדו, שנורו מצינורות - משגרים - טורפדו פשוטים.
לצד צינורות הטורפדו נשאו סירות אלו כמה מקלעים.
סירות הטורפדו הללו הופעלו בעיקר בנתיבי ים רדודים יחסית וקרובים לחוף, כמו בתעלת למאנש, בים התיכון, סביב האיים באוקיינוס השקט, ועוד.
לצד מהירותן הגבוהה ומחירן הנמוך, היו לסירות הטורפדו כמה חסרונות.
הן לא היו יכולות לשמור על מהירות גבוהה במשך זמן רב, ולכן התקשו להתלוות למבצעים של הצי העיקרי.
הן היו פגיעות למטוסים, שהיו יכולים לפגוע בהן זמן רב לפי שהגיעו לטווח הירי שלהן.
ספינות הטורפדו שפותחו בציים השונים התפרסמו בכינויים השונים שניתנו להם:
בצי ארצות הברית: PT boats, לפי הסימול בשיטת הסיווג של הצי (Patrol Torpedo);
בקריגסמרינה, הצי הגרמני, נקראו הסירות S-Boote, קיצור של Schnellboot (סירות מהירות).
בעלות הברית כינו סירות אלה E-boats.
בצי האיטלקי נקראו הסירות הללו MAS, קיצור של Motoscafo Armato Silurante, סירות חמושות בטורפדו.
ספינות טורפדו בריטיות וגרמניות לחמו ביניהן בתעלת למאנש.
ספינות טורפדו גרמניות ליוו את סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו, ואת הסיירת הכבדה פרינץ אויגן במבצע קרברוס, ב-11 בפברואר 1942, בו הצליחו שלוש האוניות הגדולות לחמוק ממצור בריטי בנמל ברסט, בצרפת.
ספינות טורפדו בריטיות חיפו על פינוי הצבא הבריטי מצרפת בין 26 במאי ל-4 ביוני 1940, במבצע דינמו, על הפשיטה על סן-נאזר (מבצע צ'ריוט), ועל הפלישה לנורמנדי.
שני הצדדים עשו שימוש בספינות הטורפדו המהירות לתקיפת אוניות הסוחר של היריב.
בים התיכון עשה הצי האיטלקי שימוש רב בספינות הטורפדו כנגד הצי הבריטי.
בזירה זו הצליחו אוניות אלה להטביע את הסיירת אה"מ מנצ'סטר, כאשר זו ליוותה את השיירה הבריטית לאי מלטה, במבצע פדסטל, ב-13 באוגוסט 1942. הייתה זו האונייה הגדולה ביותר שטובעה על ידי ספינות טורפדו במלחמה.
באוקיינוס השקט הפעיל צי ארצות הברית מספר רב של סירות טורפדו.
מטרתן העיקרית הייתה לוחמה במשחתות ובספינות סוחר, אך הן שימשו גם לתפקידי מודיעין, סיור, חילוץ, קישור, ואף למטרת הפעלת מסכי עשן.
ספינות הטורפדו היו חלק ממבצעים של הצי, וגם פעלו עצמאית בהטרדת קווי האויב.
בשלב מאוחר יותר של המלחמה, כאשר אבדות היפנים היו כבדות ומספר המטרות הימיות הצטמצם, הותקנו עליהן תותחים במקום צינורות הטורפדו, וכך היו הספינות יכולות לפגוע גם במטרות חוף.
גופן של ספינות הטורפדו היה עשוי מעץ, כדי לחסוך בעלויות ובחומרי גלם יקרים; במחירה של משחתת אחת ניתן היה לבנות עשר ספינות טורפדו.
ספינות הטורפדו של ארצות הברית זכו לפרסום רב בשלב הראשון של המלחמה, בימים הקשים שלאחר המתקפה על פרל הארבור; הן היו בין הכוחות היחידים של צי ארצות הברית שהיו יכולים להילחם באויב, והתדמית של ספינות קטנות הלוחמות מול כוחות אויב עדיפים בהרבה מהן.
כמה ספינות זכו לפרסום רב: PT-41 זכתה לתהילה לאחר שחילצה את הגנרל דאגלס מקארתור מאיי הפיליפינים, לאחר שכוחותיו כותרו בידי היפנים; מפקד הספינה, ג'ון ד.
בולקלי (Bulkeley), עוטר על מבצע זה במדליית הכבוד.
סירות אחרות התפרסמו במאמר בעיתון לייף, שתיאר את הקרבות בהן השתתפו בקרב גוודלקנל, ואחרות התפרסמו במבצעי החילוץ שלהן.
נשיא ארצות הברית לעתיד, ג'ון פיצג'רלד קנדי, היה מפקד ספינת הטורפדו 109-PT; במהלך מערכת הבחירות שלו פורסם כיצד הצליח קנדי לחלץ את אנשי צוותו לאחר שספינתם ננגחה על ידי משחתת יפנית.
על החילוץ זכה קנדי בעיטור לב הארגמן, מדליית הצי, ומדליית המרינס.
ספינות קטנות ומהירות כדוגמת ספינות הטורפדו עדיין נמצאות בשירות בציים שונים בעולם.
הן מוגדרות "ספינות תקיפה מהירות" (Fast Attack Craft), אך חימושן העיקרי אינו טורפדו אלא טילים מונחים, נגד ספינות ומטרות אחרות.
הטווח הגדול של הטילים, בן כמה עשרות קילומטרים, מאפשר לספינות אלה להשתמש בחימוש בטווח רחוק בהרבה וחוסך את הצורך בתמרונים במהירות גבוהה.
מטוסים עדיין מהווים סיכון רב לספינות אלה, והפעלתן ללא חיפוי אווירי היא בעייתית מאוד.
התורן של ספינות אלו נמוך, ולפיכך יכולת כיסוי המכ"ם המותקן עליהן נמוכה, והן זקוקות לסיוע ממתקני מכ"ם על ספינות אחרות.
בשל כך מוחלפות ספינות אלה על ידי ספינות גדולות יותר, המוגדרות קורבטה; ספינות אלה יכולות לשאת טילי נ"מ מונחי מכ"ם להגנה עצמית, ומסוק לגילוי וטיווח מטרות מעבר לאופק.
ספינות תקיפה מהירות משמשות בציים רבים ללוחמה נגד הברחות, בעיקר של נשק וסמים.
ספינות טורפדו נותרו שימושיות באזורים ייחודיים, בפרט בים הבלטי הצר.
תחומי הים מכוסים על ידי מתקני מכ"ם בחוף ועל ידי מטוסים המבוססים ביבשה, ולפיכך החסרונות שפורטו לעיל מוצאים את פתרונם.
ספינות הטורפדו מהוות במקרה זה פתרון יעיל וזול כנגד מתקפה מהים; חיל הים הנורווגי מסתיר את ספינות הטורפדו שלו במעגנים מיוחדים, החבויים בפיורדים, כנגד מתקפה אפשרית כזו.
בדומה, גם הצי הסיני מחזיק בספינות כאלה, להגנה מפני התקפה על חופי סין.
ספינות טורפדו בחיל הים הישראלי
סדר כוחות של שייטת הטרפדות
ספינות טורפדו כונו בחיל הים הישראלי טרפדת.
הטרפדות הבריטיות היו קטנות יותר בממדיהן מאלו הצרפתיות: אורכן היה כ-21 מטרים, לעומת אורך של כ-26 מטרים בספינות הצרפתיות; ההדחק של הספינות הבריטיות היה 43 טון לעומת 62 טון של הספינות הצרפתיות.
שני טיפוסי הספינות נשאו 2 צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ', ותותח 40 מ"מ (הספינות הבריטיות נשאו גם שני תותחים קלים 20 מ"מ).
ב-1956 נרכשו במספנת Meulan בצרפת עוד ארבע טרפדות, שהחליפו את ט-203, ט-204, ט-205 וט-206, וקיבלו את מספריהן ושמותיהן.
טרפדות אלה היו בעלות מנוע דיזל, לעומת מנועי הבנזין של שאר הטרפדות.
באותה שנה נרכשו עוד 3 ספינות במספנת Baglieto, באיטליה.
טרפדות אלו סומנו ט-150 - 152, ונקראו אח"י אופיר, שבא ו-תרשיש, בהתאמה.
הן יועדו לפעולה בים סוף, ונבנו כך שניתן יהיה להעביר אותן בדרך היבשה מחיפה לאילת.
הטרפדות האיטלקיות היו קצרות מעט יותר (כ-16 מטרים), אך חימושן וצוותן היו דומים
שייטת הטרפדות נקראה בתחילה שייטת 5, ולאחר ארגון מחדש חולקה לשתי פלגות - 914 ו-915. הטרפדות באילת נקראו פלגה 912. בשיא כוחה, בשנת 1951, מנתה שייטת 5 12 כלים.
במבצע סיני מנתה השייטת שש ספינות, שלוש צרפתיות ושלוש בריטיות; במלחמת ששת הימים היו בים התיכון שש טרפדות, כולן מתוצרת צרפת, ובים סוף שלוש.
כוח הטרפדות היווה מרכיב עיקרי בחיל הים, והן הופעלו לצד הפריגטות, ומאוחר יותר המשחתות של חיל הים.
ספינות הטורפדו היו מסתערות אל כלי השיט של האויב ומתפרסות במעין מניפה, כדי לפגוע באויב גם אם ישנה את כיוונו באופן פתאומי.
לרוב הטרפדות מן התוצרת הבריטית לא היה מכ"ם, ובטרפדות מן התוצרת הצרפתית היה כבר מכ"ם ונוסף לו עזר שולחן תמונה מקומית.
מכ"ם הוכנס רק לקראת סוף ימיהן של הטרפדות בחיל הים.
למרות זאת הצליחו הטרפדות להגיע לרמה טובה; תורת הלחימה כללה הסתייעות באונייה גדולה יותר, פריגטה או משחתת, שסייעה בגילוי ובהכוונת התקיפה.
במבצע סיני לא היו טרפדות בים סוף, וכיבוש שארם א שייח נעשה באמצעות סיוע של נמ"כים, נחתות מכוניות.
בחיפה פתח הנמל היה חסום והטרפדות לא הצליחו לצאת.
לכן לא השתתפו בקרב הימי שבו נלכדה המשחתת המצרית איברהים אל אוול.
הישגיו של חיל הים בכלל במלחמת ששת הימים היו נמוכים מאוד.
הישג אחד שנרשם לטובת הטרפדות היה ההשתלטות על המוצב המצרי בשארם א שייח; הטרפדות המתינו בצפון מפרץ אילת במארב לספינות מצריות, וכשאלו לא הגיעו נעו הטרפדות דרומה והגיעו ראשונות לשארם א שייח.
טרפדות תקפו את האונייה האמריקאית ליברטי, בתקרית שאירעה ב-8 ביוני 1967.
כחודש לאחר המלחמה ב-11 ביולי 67 התחולל מול חופי סיני קרב רומני.
שתי ספינות טורפדו (ט-203 וט-204) בפיקוד סגן מפקד הפלגה, סרן אלי רהב (לימים תת-אלוף), יחד עם המשחתת אח"י אילת, בפיקוד סא"ל יצחק שושן, הטביעו שתי טרפדות מצריות באש תותחים.
ב-21 באוקטובר אותה שנה הוטבעה המשחתת אילת בקרבת פורט סעיד על ידי טילים מצריים.
לקראת סוף שנות השישים של המאה העשרים הוחלפו הטרפדות בספינות הטילים.
בתפקידי הביטחון השוטף הוחלפו הטרפדות על ידי ספינות הדבור.
טרפז מעופף הוא מתקן המגיע מעולם הקרקס ואומנות לוליינות הטרפז.
בטרפז המעופף המשתתף קופץ מבמה מוגבהת כאשר ידיו מחזיקות במקל ("בר") המחובר בשני קצותיו לחבלים תלויים.
הטרפז המעופף משמש לוליינים בביצוע מופעי אקרובטיקה.
במופעים אלו הלוליינים מתנדנדים על שני טרפזים כך שהם קופצים מטרפז אחד למשנהו תוך ביצוע סלטות ומיני אקרובטיקה שונים.
בשנים האחרונות, כחלק מהמודעות הגוברת לכושר ובריאות וכמענה לחובבי האקסטרים, אומנות הטרפז המעופף נהייתה לנחלת הציבור הרחב.
ישנם ברחבי העולם אלפי מתאמני טרפז מעופף שאינם לוליינים בקרקס.
כדי לאבטח את האימון על הטרפז המעופף נהוג כיום לחבר את המתאמנים לחבלי בטיחות בנוסף לרשת הביטחון הקיימת בתחתית המתקן.
מתקני טרפז מעופף לציבור הרחב קיימים היום בישראל, במדינות רבות ברחבי ארצות הברית ואירופה, במלונות של רשת המלונות קלאב-מד ועוד.
בישראל קיימים שלושה מתקני טרפז מעופף פעילים:
"הקרקס המעופף" במתנ"ס 'תקוותינו' בנהריה
"הטרפז המעופף העברי" (The Hebrew Flying Trapeze) שנמצא בבית יהושע
טרספאס היא להקת רוק מתקדם ישראלית מירושלים שמנגנת מוזיקה מורכבת המושפעת מבארוק ושרה באנגלית.
הלהקה מושפעת ממלחיני מוזיקת הבארוק בעיקר יוהאן סבסטיאן באך, אנטוניו ויוואלדי ואחרים, לצד להקות רוק מתקדם פופולריות כמו: יס, ג'נסיס, ELP ואחרים.
הלהקה הוקמה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. ההרכב הוא פאוור טריו המונה את מנהיגו גיל שטיין, קלידן הלהקה אשר מושפע בעיקר ממוזיקה קלאסית, רועי בר-טור (גיטרה בס) וגבי וייסמן (תופים) אשר מושפעים מרוק מתקדם.
הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה ב-2002. האלבום In Haze of Time יצא בחברת התקליטים הצרפתית מוזיאה (Musea) אשר החתימה את להקת הרוק המתקדם הישראלית פרווה חמה.
באלבום זה, הלהקה מנגנת פיוז'ן המושפע מרוק מתקדם.
ב-2006 יצא בחברת התו השמיני אלבום אולפן נוסף בשם Morning Lights, המושפע יותר ממוזיקה מימי הביניים לצד הרוק המתקדם.
הלהקה מופיעה בפסטיבלי רוק מתקדם ברחבי העולם.
בישראל הלהקה לא זוכה להצלחה רבה.
מועדון כדורגל טרפאני (באיטלקית: Trapani Calcio) הוא מועדון כדורגל המשחק בעיר טרפאני שבאיטליה.
המועדון משחק בליגה האיטלקית השלישית בכדורגל.
המועדון נוסד בשנת 1905 ושיחק לאורך השנים בליגה השלישית ובליגה הרביעית באיטליה.
משחקו הראשון היה כנגד פלרמו והסתיים בתבוסה מוחצת 12-0 לפאלרמו.
בעונת 1958/1959 ניצח את פאלרמו בסיבוב השני של הגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת פראטו בסיבוב השלישי.
בעונת 1995/1996 הפסיד לקבוצת רג'אנה בסיבוב הראשון של הגביע.
בעונת 2010/2011 ניצח את קבוצת ספאל בסיבוב הראשון של הגביע והפסיד לקבוצת פרוזינונה בסיבוב השני.
בעונת 2011/2012 הפסיד לקבוצת פוג'יה בסיבוב הראשון של הגביע.
בעונת 2012/2013 ניצח את קבוצת אסטה בסיבוב הראשון של הגביע והפסיד לקבוצת טרננה קלצ'ו בסיבוב השני.
בסוף העונה העפיל בפעם הראשונה לליגה השנייה.
בעונת 2013/2014 ניצח את קבוצת אלבינו לפה בסיבוב השני של הגביע.
ניצח את קבוצת פאדובה בסיבוב השלישי והפסיד לקבוצת אינטר מילאנו בסיבוב הרביעי.
טרפורד לי מלורי (באנגלית - Sir Trafford Leigh-Mallory; 11 ביולי 1892 – 14 בנובמבר 1944) היה קצין בכיר בחיל האוויר המלכותי ומפקד עליון של כוחות האוויר של בעלות הברית בפלישה לנורמנדי.
לי מלורי נולד בעיירה מוברלי במחוז צ'שייר.
אחיו היה מטפס ההרים ג'ורג' מאלורי שנספה ב-1924 בניסיון לטפס על האוורסט.
הוא למד משפטים באוניברסיטת קיימברידג' והחל לעבוד כפרקליט בלונדון.
לי מלורי התגייס לצבא הבריטי ב-1914 כטוראי, עבר קורס קצינים וב-3 באוקטובר 1914 קיבל דרגת לוטננט שני.
באביב 1915 נשלח לחזית וב-16 ביוני 1915 נפצע ברגלו בקרב איפר השני.
הוא הועלה לדרגת ליטננט ונשלח לטיפול בבריטניה.
לאחר החלמתו הצטרף בינואר 1916 לגיס התעופה המלכותי, עבר הכשרה כטייס וב-17 ביוני 1917 הוצב בטייסת השביעית.
בקרב על הסום השתתף במשימות צילום והפצצה.
בנובמבר 1917 מונה למפקד הטייסת השמינית שעסקה בסיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע.
לאחר המלחמה נשאר בצבא והצטרף לחיל האוויר המלכותי שהוקם.
הוא עסק בהדרכה ונחשב לבר סמכא בנושא שיתוף בין כוחות אוויר ויבשה.
ב-1935 הוצב לזמן קצר במפקדת חיל האוויר המלכותי בעיראק.
ב-דצמבר 1937 מונה למפקד להק 12 וב-1 בנובמבר 1938 הועלה לדרגת מרשל אוויר משנה.
להק 12 היה ממונה על הגנת מרכז אנגליה.
לי מלורי דגל בשיטת "הכנף הגדולה" - תקיפת המטוסים הגרמנים בכוח גדול בדרכם לבריטניה.
לשיטת זו התנגד תת-מרשל קית' פארק שהיה מפקד להק 11. פארק נקט בשיטה של שליחת הטייסות שלו בנפרד.
פארק גם התלונן על לי מלורי שאינו עושה מספיק להגנת שדות התעופה.
מפקד חיל האוויר המלכותי, צ'ארלס פורטל, צידד בדעתו של לי מלורי לעומת מפקד טייסות הקרב יו דאודינג.
ב-נובמבר 1941 שחרר פורטל את פארק ודאודינג מתפקידם ולי מלורי התמנה למפקד להק 11.
באוגוסט 1942 מונה למפקד הכוח האווירי בפשיטה על דייפ.
הבריטים איבדו 106 מטוסים לעומת 48 של הלופטוואפה, וחלק מהכישלון היה נעוץ בעליונותם של מטוסי ה-פוקה-וולף Fw 190 על מטוסי הספיטפייר.
בנובמבר 1942 התמנה למפקד פיקוד מטוסי הקרב ובינואר 1943 הועלה לדרגת מרשל אוויר.
לקראת הפלישה לאירופה היה על דוויט אייזנהאואר לבחור מפקד אחד לכוח האווירי של כוח הפלישה והוא העדיף את לי מלורי על ארתור טדר וארתור הריס הבריטיים וקארל ספאץ האמריקאי.
באוגוסט 1943 מונה לי מלורי למפקד העליון של כוחות האוויר שנועדו לפלישה לנורמנדי.
בפלישה לנורמנדי הוא תיאם את הפעולות של זרועות האוויר השונות והכוח האווירי הצליח להאט את התקפות הגרמנים על הכוחות הנוחתים.
ב-16 באוגוסט 1944 מונה לי מאלורי למפקד האוויר של פיקוד דרום-מזרח אסיה והועלה לדרגת מרשל אוויר ראשי.
בדרכו למפקדתו החדשה ב-14 בנובמבר 1944 במזג אוויר סוער, התרסק מטוסו מעל האלפים הצרפתיים וכל הנוסעים כולל אשתו, נהרגו.
גופותיהם נתגלו רק ב-1 בינואר 1945 והם נקברו סמוך למקום ההתרסקות.
בשנת 2004 פתחה הקהילה של העיירה ליד מקום ההתרסקות, מוזיאון קטן לזכרו של לי מלורי במלאת 60 שנה למותו.
טרסקה טורס (בצרפתית Tereska Torrès, 3 בספטמבר 1920 – 20 בספטמבר 2012) הייתה סופרת צרפתייה-אמריקאית ממוצא יהודי-פולני.
טורס נולדה בפריז, בתם היחידה של הפסל מרק שוורץ ואשתו גיניה.
בני הזוג התנצרו, ובתם גדלה כקתולית אך נדרשה להסתיר זאת מסביה וקרובי משפחתם בפולין.
בגיל 9 החלה לכתוב יומן.
בגיל 17 החלה לכתוב את הרומן הראשון שלה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה התנדב אביה לצבא הפולני הגולה, ועם נפילת צרפת פונה לבריטניה.
טורס ואמה ברחו לדרום צרפת, משם לפורטוגל, באמצעות ויזה שהוענקה על ידי הקונסול ארישטידש דה סוזה מנדש, ומשם לבריטניה.
בלונדון התנדבה לכוחות צרפת החופשית, ובמאי 1944 נשאה לז'ורז', בנו של עורך הדין אנרי טורס.
אמו של ז'ורז', ז'אן, נשאה ב-1943 ללאון בלום, ראש ממשלת צרפת לשעבר, בעת שהיה עציר בבוכנוואלד.
באוקטובר 1944, כאשר טורס הייתה בחודש החמישי להריונה, נהרג ז'ורז' בקרב בחבל לורן שבצרפת.
בתם, דומיניק טורס, היא עיתונאית.
ב-1946 שהתה טורס לראשונה בארץ ישראל, כנערת תסריט בצילומי הסרט בית אבי של הסופר האמריקאי מאיר לוין.
בהמשך השתתפה בהפקת סרטו של לוין הבלתי חוקיים (או הבלתי לגאליים), ושיחקה בו בתפקיד הראשי, שרה וילנר.
הסרט צולם בנתיבי ההעפלה מאירופה, והוא משלב עלילה בדיונית, שבמרכזה זוג מעפילים, בצילומים תיעודיים.
ארבעה מאנשי הצוות – לוין, טורס, השחקן יענקל מיכאלוביץ (לימים יצחק מיכאלי) והצלם ברטראן הס – הפליגו בדצמבר 1947 באוניית המעפילים "לא תפחידונו".
ב-1948 נשאה טורס ללוין, שהיה מבוגר ממנה ב-15 שנה, וחיזר אחריה עוד לפני נישואיה הראשונים.
בני הזוג חיו לסירוגין בצרפת, בישראל ובארצות הברית.
לשניים נולדו שני בנים: המשורר והמתרגם גבריאל לוין, והצלם מיכאל לוין.
אחרי מותו של לוין ב-1981, חזרה טורס לפריז.
במהלך שנות ה-80 השתתפה בפעילות להעלאת יהודי אתיופיה לישראל.
טרספול (בפולנית: Terespol) היא עיירה במחוז ביאלא פודולסק שבפרובינציית לובלין בפולין, בסמוך לגבול בלארוס ועל גדת הבוג המערבי, מול ברסט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
טרספול נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-17, ובשל מיקומה על הדרך לבריסק, הואצה התפתחותה הכלכלית, ונקבעו בה ימי שוק וירידים שנתיים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
בשנת 1865 חוברה העיירה לקו מסילת הברזל לוורשה.
יהודים ישבו בעיירה מראשית המאה ה-18, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי.
בתחילה היו יהודי היישוב כפופים לקהילת בריסק, אך עד מהרה הקימו קהילה עצמאית, עם בית כנסת ובית עלמין.
בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,573 יהודים, אך בשנים אלה, וביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה רבים מיהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציוניות ופעילות של אגודת ישראל.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות מצד שכניהם הפולנים, שכללו חרם על עסקיהם.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו יהודים רבים מהיישוב מזרחה, לעבר שטח הכיבוש הסובייטי.
בתחילת תקופת הכיבוש הגרמני, סבלו יהודי העיירה מגזירות ורדיפות, והם גויסו לעבודות כפייה יומיות.
284 היהודים האחרונים שנותרו בעיירה גורשו ממנה בידי שוטרים גרמנים ופולנים למיינדזיז'ץ פודלסקי, ומשם שולחו לטרבלינקה.
טרפוניים (שם מדעי: Elopiformes) הם סדרת דגים מיוחדים החיים באוקיינוסים והימים הטרופיים והם קרובי משפחה רחוקים של הצלופחים.
בסדרה זו 2 משפחות ובהם 2 סוגים.
הטרפוניים מזכירים במראם סרדינים ענקיים בעלי לסתות מובלטות ואולם הדגיגים הבוקעים מהביצים מוארכים וחסרי קשקשים והם שקופים.
דגים אלה הם אוכלי בשר וחלקם מסוגלים לנשום אוויר בעת הצורך, מה שעוזר להם להגיע למים דלים בחמצן אך עשירים במזון.
רבים מהם נפוצים באוקיינוס האטלנטי.
סוג דומם (Elops) - בו 7 מינים
סוג גדול-עין (Megalops) - בו 2 מינים
טרפז הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של קרול ריד עם ברט לנקסטר, טוני קרטיס וג'ינה לולובריג'ידה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן The Killing Frost מאת הסופר הבריטי מקס קאטו משנת 1950.
זאת הייתה ההופעה הראשונה של לולובריג'ידה בסרטים אמריקאיים.
לנקסטר ביצע את רוב הפעלולים על הטרפז בעצמו לאור ניסיונו הרב כאקרובט לפני שהחל בקריירת משחק.
גם קרטיס ולולובריג'ידה עברו אימונים בטרפז מעופף ואת החלקים הפשוטים ביצעו בעצמם.
הסרט צולם בפריז ובקרקס החורף (Cirque d'hiver) בעיר.
בסרט יש קטעים נרחבים של פעלולים על הטרפז המעופף וכן הופעות אקרובטיות, פילים, סוסים ואריות
ברט לנקסטר זכה על משחקו בסרט זה, בפרס דב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1956.
מייק ריבל (ברט לנקסטר) הוא לוליין מעופף ותיק ומנוסה בקרקס בוליונה בפריז.
הוא הלוליין השישי בעולם שהצליח לבצע סלטה משולשת בטרפז מעופף.
באחד הביצועים נפל ונחבל ברגלו ומאז הוא צולע ונזקק למקל הליכה והוא מדוכא וממורמר.
טינו אורסיני (טוני קרטיס), בנו של חבר לשעבר של מייק מגיע מניו יורק לקרקס שבפריז, מדגים לפני מייק את יכולותיו על הטרפז ומבקש שייאמן אותו לבצע סלטה משולשת ובעת המופע ישמש כתופס (catcher) שלו.
מייק מסרב ומתחמק ממנו אבל נערת הסוסים רוזה (קייטי חוראדו), אהובתו לשעבר של מייק, שעדיין מאוהבת בו בסתר ליבה, משכנעת אותו לקבל את טינו והם מתחילים באימונים.
מייקל מתחיל לאמן את טינו אבל כאן נכנסת לעלילה לולה (ג'ינה לולובריג'ידה) הקופצת מעל טרמפולינה.
היא שואפת להתקדם בתפקיד בקרקס ומתחילה לפלרטט עם מייק וטינו.
היא משכנעת את בעל הקרקס להופיע כמשתתפת שלישית במופע של טוני ומייק.
מייק מסרב אך טינו שמתאהב בלולה מתנה את המשך המופע שלהם בהשתתפותה.
בעלה של רוזה, שמקנא במייק, מכיוון שהוא מבין שלרוזה יש עדיין רגשות כלפיו, משחרר את הנמר של הקרקס לעבר מייק ובמהלך המאבק עם הנמר נפגעת ידו של מייק והוא אינו יכול לשמש יותר תופס ומביאים לו מחליף.
בינתיים למרות המתח ביניהם, מתפתח סיפור אהבה בין לולה לבין מייק.
בעל הקרקס שמבין שכל השלישייה עומדת לנטוש אותו לטובת קרקס מצליח יותר מגלה כנקמה לטינו על הרומן בין מייק ללולה.
טינו מתחקה אחר לולה ורואה אותה הולכת למלון ונפגשת שם עם מייק, הוא משכנע אותה לחזור אליו, תוך שהוא חוזר באוזניה על דברים שמייק אמר עליה בעבר.
לאחר כל המריבות בין טינו למייקל מגיע הקטע הדרמטי.
טינו מחליט להופיע ומייקל מקדים את מחליפו ועולה מיד לעמדת הטרפז.
ההופעה מתחילה למרות כעסו של מנהל הקרקס המורה להסיר את רשת הביטחון.
בתזמון מושלם מצליח טינו לבצע את הסלטה המשולשת לקול תשואות הקהל.
הסרט מסתיים כאשר טינו הופך לכוכב באופן מיידי ומרואיין על ידי העיתונאים הנמצאים בקהל, בינתיים עוזבים מייק ולולה את הקרקס כל אחד ונפגשים ברחוב, שם הם מתחבקים וממשיכים ללכת.
טרף היא סדרת מתח ופשע ששודרה לראשונה ברשת ITV ב-28 באפריל 2014. הסדרה הוכרזה לראשונה בחשבון הטוויטר של ITV ב-23 באוגוסט 2013. עונה שנייה לסדרה הוכרזה ב-15 באפריל ושידורה החל ב-9 בדצמבר 2015.
בסיפור הראשון מככב ג'ון סים בתפקיד בלש המשטרה מרקוס פארו, בלש אהוד במשטרת מנצ'סטר, גרוש עם שני ילדים.
חייו מתפרקים כשהוא מגלה את שאשתו לשעבר ובנו נרצחו, וכל הראיות מצביעות עליו.
הוא מתגלה בזירת הרצח ונעצר, אבל בהמשך הוא מצליח להימלט והוא נמצא במנוסה, נחוש בדעתו לגלות מי הרג את בני משפחתו ומדוע.
בסיפור השני מככב פיליפ גלניסטר בתפקיד הסוהר דייוויד מורדוק.
חייו מסתבכרים כאשר הוא מלווה את אחת האסירות, ג'ולס הופ, לבית החולים, והעניינים יוצאים מכלל שליטה.
דייוויד מקבל שיחת טלפון מבתו ההרה לוסי, שנחטפה.
היא מתחננת לפניו שייקח את האסירה שאיתו מחוץ למקום לפגישה, אחרת לוסי תיהרג.
הוא עושה כבקשתה ומגלה מיד שהוא נמצא בצדו הלא נכון של החוק.
צילומי העונה השנייה החלו במאי 2015, והיא שודרה בין ה-9 ל-23 בדצמבר 2015.
רוזי קאוואלירו – סמלת בילוש סוזן ריינהרט (עונות 1 ו-2)
ג'ון סים – סמל בילוש מרקוס פארו
אדריאן אדמונדסון – תת-ניצב וורנר
בנדיקט וונג – סמל בילוש אשלי צ'אן
אנסטסיה היל – פקד בילוש אנדראה מקנזי
קרייג פרקינסון – מפקח בילוש שון דוולין
ריי אמט בראון – טוני ריינהרט
דניאל ג'ילינגס – הבלש גיבונס
סטרואן רודג'ר – טופר לומקס
בריאן ורנל – דייל לומקס
פיליפ גלניסטר – דייוויד מורדוק
מייאנה בורינג – ג'ולס הופ
נייתן סטיוארט-ג'ארט – הבלש ריצ'רד אידון
ראלף איינסן – פקד בילוש מייק וור
דניאל ג'ילינגס – הבלש ויל גיבונס
סמי וינוורד – לוסי מורדוק
קירן או'בריאן – פיל פרנטיס
ג'ון סים זכה בפרס Royal Television Society להופעה הטובה ביותר של שחקן על משחקו בעונה הראשונה של הסדרה.
ב-2015 הייתה הסדרה "טרף" מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית המיני-סדרה.
טרף מור הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בברנלי, לנקשייר, הממלכה המאוחדת.
האצטדיון מכיל 21,401 מקומות ישיבה, והוא מגרשה הביתי של קבוצת ברנלי, המשחקת באצטדיון מאז שנת 1883. נתון זה הופך את ברנלי לקבוצה מליגות הכדורגל הבכירות באנגליה אשר משתמשת באותו אצטדיון ברציפות בזמן הארוך ביותר.
האצטדיון ממוקם ברחוב הארי פוטס, הנקרא על שם שחקן ברנלי בשנות ה-40 ומאמנה בשנות ה-60 וה-70 המאוחרות.
האצטדיון יועד עם בנייתו ב-1833 לאירוח משחקי קריקט, והיה למגרשה הביתי של קבוצת הקריקט של ברנלי למשך כ-50 שנים.
בשנת 1833 נבנה אצטדיון טרף מור על ידי קבוצת הקריקט של ברנלי, על מנת לארח את משחקיה.
בשנת 1840 נערכו באצטדיון תחרויות מרוצי סוסים.
בשנת 1883 הזמינה קבוצת הקריקט את קבוצת הכדורגל ברנלי, אשר נוסדה שנה קודם לכן, לארח את משחקיה הביתיים בטרף מור.
משחק הכדורגל הראשון באצטדיון נערך ב-17 בפברואר 1883, בו הפסידה ברנלי 3–6 ליריבתה המקומית "ראטנסטול".
ממוצע הצופים בשנים הראשונות שאירח משחקי כדורגל עמד על כ-2,000. ב-29 במרץ 1884 נרשם שיא הצופים למשחק באותה תקופה, כאשר נדחקו 12,000 צופים בהפסד ברנלי 2–4 לפדיהאם.
בשנותיו הראשונות לא כלל האצטדיון מקומות ישיבה כלל, עד שב-1885 בנתה הקבוצה שני יציעים, בני 5,000 ו-800 מקומות ישיבה.
שנה לאחר מכן, בעת הקמת בית חולים בברנלי, ביקר הנסיך אלברט ויקטור באצטדיון וצפה בברנלי מפסידה 3–4 לבולטון וונדררס, ובכך הפך את האצטדיון לראשון שבן משפחת המלוכה הבריטית מבקר בו.
ב-6 באוקטובר 1888 נערך משחק הפוטבול ליג הראשון בטרף מור, אז ניצחה ברנלי 1–4 את בולטון וונדררס.
ב-26 במרץ 1898 ראה האצטדיון מעל ל-20,000 צופים, במשחקה הראשון של ברנלי בגביע ה-FA, מול אברטון.
ב-1891 פורקה קבוצת הכדורגל "ברנלי יוניון סטאר", וברנלי רכשה את מגרשה הביתי, הצמוד לטרף מור, וצירפה אותו לתחומי האצטדיון.
על שטחו נבנה יציע הרחבה לאצטדיון.
בשנת 1911 שופץ והורחב האצטדיון, ויכל להכיל עד ל-41,000 צופים.
בשנים 1913 ו-1914 הורחב האצטדיון בשנית, כאשר נהרס יציע סטאר, ולאחר השיפוץ היה יכול האצטדיון להכיל כמעט 50,000 צופים.
ב-1922 אירח האצטדיון את משחק חצי גמר גביע ה-FA, בו ניצחה האדרספילד טאון 1-3 את נוטס קאונטי.
ב-23 בפברואר 1924 נרשם שיא הצופים באצטדיון, כאשר 54,775 אוהדים ראו את ברנלי מנצחת 0–1 את האדרספילד טאון.
ב-1927 אירח האצטדיון את המשחק הבינלאומי היחיד שלו, בו ניצחה נבחרת ויילס את 1-2, לאחר שער עצמי של בלם נבחרת אנגליה, שהיה קפטן ברנלי, ג'ק היל.
לאחר מלחמת העולם השנייה התבצע שיפוץ באצטדיון, ובכך צומצמה קיבולתו.
בשנת 1954 הושלמה בניית יציע חדש, הכולל גג.
ב-16 בנובמבר 1960 אירח האצטדיון לראשונה משחק במסגרת אירופית, כאשר ניצחה ברנלי 0–2 את סטאד ריימס, במסגרת גביע אירופה לאלופות.
בשנות ה-70 המוקדמות התבצעה הרחבה נוספת של האצטדיון, כאשר נוספו לאצטדיון 7,000 מקומות.
למרות המחסור בגג, היה היציע המורחב פופולרי ביותר בקרב האוהדים.
ב-1974 התבצעו בטרף מור עבודות תשתית, כאשר הותקנה מערכת ניקוז מי גשמים, ואף מערכת חימום תחת הדשא.
באותה שנה רושת יציע "ברנשואו" במקומות ישיבה, והוסרו בו כל מקומות העמידה.
היציע החדש נחנך במעמד ראש ממשלת בריטניה, אדוארד הית'.
במאי 1983 אירח האצטדיון את משחק אליפות אירופה עד גיל 19, בין נבחרות מערב גרמניה וצ'כוסלובקיה.
במרץ 1992 נהרג שחקן אקדמיית הנוער של ברנלי, בן לי, בן 17, בעת נפילה מגג האצטדיון, לאחר שטיפס על מנת להשיב כדור שנתקע על הגג.
ב-1990 קבע דו"ח טיילור כי על כלל האצטדיונים בבריטניה להיות מרושתים במקומות ישיבה בלבד.
ב-1995 נהרסו יציעי העמידה בטרף מור.
באותה שנה אירח האצטדיון את משחק מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 1996, בין נבחרת אנגליה עד גיל 21 לבין לטביה עד גיל 21. בספטמבר 1996 הושלמה בניית יציעי העמידה החדשים, ובכך נקבעה קיבולת האצטדיון על 22,619 מקומות ישיבה.
ב-4 בספטמבר 2003 אירח האצטדיון לראשונה משחק כדורגל נשים, בו ניצחה נבחרת אנגליה את נבחרת אוסטרליה.
"טרף לילי" הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 2018, אשר בוים על ידי יוהאנס רוברטס, לפי תסריט שכתבו בריאן ברטינו ובן קטאי.
זהו סרט המשך ל"הזרים" משנת 2008.
את הדמויות הראשיות מגלמים כריסטינה הנדריקס, מרטין הנדרסון, ביילי מדיסון ולואיס פולמן.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 במרץ 2018, בהפצת Aviron Pictures.
בתחילת הסרט, נוסעת משפחה אל מחנה נופש מרוחק מן הציוויליזציה.
כאשר הם מגיעים אל המחנה, הם תרים אחר הדודים שלהם, עד שמגלים כי שניהם נרצחו.
בסמוך לכך, מתחילים כל בני המשפחה למות אחד אחרי השני בידי שלושה רוצחים; "האיש במסכה", "פני הבובה" ו-"נערת הפין-אפ".
בסוף הסרט, מצליחה קינסי (ביילי מדיסון), להינצל, תוך שהיא מנסה לשמור על אחיה בחיים לאחר שנדקר למוות בתוך בריכה על ידי "איש המסכה".
זאת לאחר שאביה ואמה נרצחו בידי "פני הבובה" ו"איש המסכה".
גם הלהיט "Cambodia", של קים ויילד, הופיע לאורך הסרט.
בנוסף לכך, עלה פסקול הסרט לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
בשבוע צאתו הצליח לגרוף הסרט בארצות הברית בלבד סכום של כ-10,402,271 מיליון דולר.
שבוע לאחר מכן, הצליח לגרוף 4,701,089 מיליון דולר נוספים.
בשבוע השלישי לצאתו, הצליח לגרוף 2,062,768 מיליון דולר.
תקציב הסרט עמד על כ-5 מיליון דולר והכנסותיו העולמיות עמדו על כ-30 מיליון דולר.
טרפורם היא תוכנת קוד פתוח של IaC (או Infrastructure as Code), המפותחת על ידי HashiCorp.
המוצר מאפשר למשתמשים להגדיר ולספק תשתית מרכז נתונים באמצעות קובץ הגדרות קריא, בשפת תצורה הצהרתית המכונה HCL (ראשי תיבות של HashiCorp Configuration Language), או בעזרת JSON.
טרפורם מנהלת משאבים חיצוניים (כגון תשתיות ענן ציבוריות, תשתיות ענן פרטיות, מכשירים ברשת, תוכנה כְּשֵירות ופלטפורמה כשֵירות) מול "ספקים".
HashiCorp מנהלת רשימה נרחבת של ספקים רשמיים, ויכולה גם להשתלב עם ספקים שפותחו בקהילה.
משתמשים יכולים לתקשר עם ספקי טרפורם על ידי הצהרת משאבים או על ידי קריאה למקורות נתונים.
במקום להשתמש בפקודות ציווי לספק משאבים, טרפורם משתמש בתצורה הצהרתית כדי לתאר את המצב הסופי הרצוי.
ברגע שמשתמש קורא לטרפורם על משאב נתון, טרפורם יבצע פעולות CRUD (יצירה, קריאה, עדכון, ומחיקה) מטעם המשתמש כדי להשיג את המצב הרצוי.
את התשתית כקוד ניתן לכתוב כמודולים, כדי לקדם שימוש חוזר ותחזוקה.
HashiCorp תומכת גם בשירות Terraform Module Registry, שהושק בשנת 2017. בשנת 2019 הציגה טרפורם את הגרסה בתשלום בשם Terraform Enterprise עבור ארגונים גדולים.
לטראפורם יש ארבע פקודות עיקריות:
טָרְפָּה (בהונגרית: Tarpa) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים חיו בטרפה בתקופות זמן שונות ובמקום יש בית קברות יהודי, הקהילה היהודית פעלה עד להירצחם של רוב יהודי הכפר בשואה.
SMS V27 הייתה סירת טורפדו מסדרת V25 של הצי הקיסרי הגרמני ששירתה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הספינה נבנתה על ידי AG Vulcan בשטטין בפרוסיה (כיום שצ'צ'ין בפולין), והושלמה בספטמבר 1914. הספינה הוטבעה בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916.
בשנת 1913, הצי הקיסרי הגרמני הזמין 12 ספינות טורפדו לים סוער, כאשר שש הוזמנו מ-AG Vulcan (V25 – V30) ושש הוזמנו מ- Schichau-Werke (S31 - S36).
בעוד שהתכנונים שנבנו על ידי כל מספנה היו דומים במידה רבה, הם נבדלו זה מזה בפירוט, והיו גדולים ובעלי יכולת משמעותית יותר מסירות הטורפדו הקטנות שנבנו עבור הצי הגרמני בשנתיים הקודמות.
V27 הושקה במספנת AG Vulcan בשטטין ב-26 במרץ 1914 והופעלה ב-2 בספטמבר 1914. ה-"V" ב-V27 מתייחס למספנה שבה היא נבנתה.
V27 הייתה באורך כולל של ו- בקו המים, עם רוחב של ושוקע של .
שלושה דוודי צינור מים המופעלים על ידי נפט הזינו קיטור ל-2 סטים של טורבינות קיטור AEG-Vulcan בדירוג של 23,500 כוחות סוס (17,300 קילוואט), והעניקו לה מהירות של 33.5 קשרים (62 קמ"ש).
של מזוט נישאו בספינה, מה שהעניק לה טווח של 1,080 מיילים ימיים (2,000 ק"מ) במהירות של 20 קשרים (37 קמ"ש).
החימוש הורכב משלושה תותחים ימיים 8.8 ס"מ SK L/45 בצריחים בודדים, יחד עם שישה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') כאשר שני צינורות בודדים קבועים מקדימה ו-2 צינורות תאומים מאחור.
ניתן היה לשאת עליה עד 24 מוקשים.
בספינה היו 83 קצינים ומלחים.
V27 נפרסה בים הבלטי כחלק ממחצית השייטת ה-17 באוקטובר 1914, והשתתפה בקרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915.
V27 השתתפה בקרב יוטלנד במסגרת מחצית השייטת ה-17 של השייטת ה-9, לתמיכה בסיירות המערכה הגרמניות.
השייטת ה-9, כולל V27, השתתפה בהתקפת טורפדו על סיירות מערכה בריטית בערך מהשעה 17:26 CET (16:26 GMT).
המתקפה הופרעה על ידי משחתות בריטיות, ו-V27 שותקה על ידי שתי פגיעות פגזים , שאחת מהן ניתקה את צינור הקיטור הראשי שלה.
הצוות שלה הורד על ידי V26 אשר הטביעה את V27 עם ירי.
שלושה מאנשי הצוות של V27 נפצעו.
SMS V29 הייתה סירת טורפדו מסדרת V25 של הצי הקיסרי הגרמני ששירתה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1913, הצי הקיסרי הגרמני החליט לבנות ספינות טורפדו גדולות וראויות יותר, במקום סירות סדרת V1 הקטנה יותר שהוזמנו ב-1911 וב-1912, שלא הוכיחו את עצמן כמוצלחות.
העיצובים החדשים, הגדולים יותר, היו, בנוסף להיותם כשירים יותר, נשאו חימוש כבד יותר ותדלקו בנפט בלבד, במקום להשתמש בתערובת של דוודים מונעי נפט ופחם שספינות טורפדו גרמניות השתמשו בהם עד אז.
בעוד שהתכנונים שנבנו על ידי כל מספנה היו דומים במידה רבה, הם נבדלו זה מזה בפירוט.
הדחק האונייה היה 812 טונות (799 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ו-975 טונות (960 טונות ארוכות) במעמס מלא.
V29 הושקה במספנת AG Vulcan בשטטין ב-18 באוגוסט 1914 ונכנסה לשירות ב-19 באוקטובר 1914.
ב-15 בדצמבר 1914 יצאה שייטת סיירות המערכה הגרמנית בפיקודו של פרנץ פון היפר למתקפה על ערי החוף המזרחי של בריטניה סקרבורו, הרטליפול, ווסט הרטליפול וויטבי, במטרה למשוך החוצה חלקים מהצי הגדול הבריטי ולהשמיד אותם כשהם מבודדים.
V29 הייתה חלק מהליווי של הספינות הכבדות של היפר, אך לאחר שסבלה מבעיות מעבה, נצטוותה לחזור.
ב-23 בינואר 1915, כוח גרמני של סיירות מערכה וסיירות קלות, בליווי סירות טורפדו, ובפיקודו של אדמירל פרנץ פון היפר, ביצע גיחה לתקוף סירות דיג בריטיות בשרטון דוגר.
V29, חלק ממחצית שייטת סירות הטורפדו ה-18, היוותה חלק מהליווי של הכוח של היפר.
המודיעין הימי הבריטי הוזהר מפני הפשיטה באמצעות הודעות רדיו שפוענחו על ידי חדר 40, ושלחו את כוח סיירות המערכה מרוזית', בפיקודו של אדמירל דייוויד ביטי על סיפון אה"מ לאיון וכוח הארוויץ' של סיירות ומשחתות קלות, ליירט את הכוח הגרמני.
הכוחות הבריטיים והגרמנים נפגשו בבוקר 24 בינואר בקרב שרטון דוגר.
כשראה את הבריטים, הורה היפר לספינותיו לצאת לדרום מזרח כדי להימלט מהבריטים, שיצאו למרדף.
הסיירת המשוריינת בליכר הושבתה על ידי פגזים בריטיים וטבעה, אך שאר הכוח הגרמני נמלט, כשסיירת המערכה הגרמנית זיידליץ ניזוקה קשות.
ב-12 בפברואר 1915, חמש ספינות טורפדו של שייטת סירות הטורפדו ה-9, כולל V29, נפרסו כדי למסך פעולות ניקוי מוקשים ליד שרטון אמרום בים הצפוני.
כאשר V25 לא חזרה מהמבצע הזה, בחיפוש נמצאו שרידים מצפון להלגולנד.
באותה עת האמינו שהיא הוטבעה על ידי צוללת בריטית, כאשר V29 ו-V27 טענו כי ראו ונמנעו מטורפדו, בעוד ש- S33 טענה כי ראתה פריסקופ.
למעשה, לא היו צוללות בריטיות בסביבה, ו-V25 כנראה הוטבעה על ידי מוקש בריטי.
כל 79 אנשי הצוות שלה אבדו.
באוגוסט 1915 ביצעו כוחות הצי הגרמני בים הבלטי, בתמיכת צי הים הפתוח, את קרב מפרץ ריגה, ניסיון להשמיד את כוחות הצי הרוסי במפרץ ולמקש את הכניסות הצפוניות למפרץ במטרה למנוע תגבורת רוסית.
V29 הייתה חלק מהכוחות שהשתתפו בקרב, והטביעה ספינת קיטור רוסית קטנה, הדגמר.
הניסיון נכשל כאשר גרמניה איבדה את ספינות הטורפדו S31 ו-V99 ואת שולת המוקשים T46, תוך שהיא נכשלה בהשמדת ספינות מלחמה רוסיות מרכזיות או הנחת שדה המוקשים המתוכנן.
V29 השתתפה בקרב יוטלנד כחלק ממחצית השייטת ה-18 של השייטת ה-9, לתמיכה בסיירות המערכה הגרמניות.
השייטת ה-9, כולל V29, השתתפה בהתקפת טורפדו על סיירת המערכה הבריטיות בערך מהשעה 17:26 CET (16:26 GMT).
ההתקפה הופרעה על ידי משחתות בריטיות, ו-V29 נפגעה בירכתיים על ידי טורפדו של המשחתת הבריטית פיטארד.
טרפונמה פאלידום (שם מדעי: Treponema pallidum) הוא חיידק ספירוכטה בעובי 0.2 מיקרומטר ו-15-5 מיקרומטר באורך.
חיידקי הספירוכטה הם סלילוניים, דקים מאוד ואינם ניתנים לזיהוי באמצעות צביעת גראם.
האורגניזם הוא הגורם הסיבתי (פתוגניות) של העגבת.
המחלה יכולה להיות מועברת באמצעות יחסי מין או במעבר לעובר דרך השליה.
החיידק זוהה לראשונה על ידי פריץ שאודין ו, בשנת 1905.
Treponema pallidum endemicum, הגורם הסיבתי של הבז'ל , המכונה גם עגבת אנדמית או אפידמית
סיווג המין - התת-מין שלהם אינו אחיד.
Treponema pallidum carateum מכונה לעיתים רק "Treponema carateum", גם כאשר משתמשים במינוח הטקסונומי המיקרוביולוגי המתאים בעת מתן שמות לנציגים האחרים.
בשל הפיזיולוגיה של החיידק, לא ניתן לזהות אותו באמצעות צביעת גראם, ולכן ניתן לזהות אותו רק בפרוצדורות מיוחדות, כגון במיקרוסקופיית שדה אפל או בצביעה אימונופלואורסצנטית.
(הצביעה האימונופלואורסצנטית (IF) היא טכניקה המאפשרת הדמיה של רכיבים רבים למעשה בכל סוג רקמה או תא נתון.
יכולת רחבה זו מושגת באמצעות שילובים של נוגדנים ספציפיים המתויגים בפלואורופורים.
כתוצאה מכך, היישומים האפשריים במחקר ובטיפול בחולים הם רבים).
ניתן לזהות את Treponema pallidum גם על ידי:
זיהוי נוגדנים לא ספציפיים שנוצרו כתוצאה מזיהום (מבחן וסרמן)
בדיקת VDRL (מעבדת מחקר מחלות מין)
זיהוי הנוגדן הספציפי (אימוביליזין) שנוצר כתוצאה מהזיהום.
בדיקת נוגדני טרפונמה פלואורסצנטית (FTA-Abs)
הטרפונמה פאלידום הסלילוני גורם רק למחלה בבני אדם בתנאים טבעיים, שיכולה להתרחש באמצעות מגע מיני או מעבר דרך השליה (עגבת מולדת).
עם זאת, הטרפונמה פאלידום הוא אחד החיידקים הרגישים ביותר, הוא מת במהירות מחוץ לגוף.
ניתן לטפל בזיהום באמצעות אנטיביוטיקה.
ההליך הנפוץ ביותר הוא הטיפול התוך-שרירי של בנזילפניצילין.
לאחר התחלת הטיפול, עלולה להופיע גם תגובת ג'אריש-הרקסיימר (חום, כאבי ראש, כאבי שרירים, ויתר לחץ דם), הנגרמת על ידי רעלים המשתחררים מהחיידקים המומתים.
SMS V4 הייתה סירת טורפדו מסדרת V1 של הצי הקיסרי הגרמני.
הספינה נבנתה על ידי AG Vulcan, והושלמה בשנת 1912. היא שירתה במלחמת העולם הראשונה וטבעה בקרב יוטלנד ב-1 ביוני 1916.
בשנת 1911, הצי הקיסרי הגרמני הזמין 12 ספינות טורפדו כחלק מתוכנית בניית הספינות שלו לאותה שנה, כאשר שש הוזמנו מ- AG Vulcan ושש מ-Germaniawerft.
ספינות הטורפדו משנת 1911 היו קטנות יותר מאלו שהוזמנו בשנים הקודמות על מנת שיהיו ניתנות לתמרון וכך לפעול טוב יותר עם הצי, מה שהביא להפעלה מחדש של המספור של ספינות הטורפדו.
הירידה בגודל הביאה לכך שכושר הים של הספינות הושפע לרעה.
V4 הושקה במספנת AG Vulcan בשטטין ב-23 בדצמבר 1911 ונכנסה לשירות ב-15 ביוני 1912.
V4 הייתה באורך כולל של ו- בקו המים, עם רוחב של ושוקע של .
שלושה דוודי צינור מים המופעלים על ידי פחם ודוד צינור מים אחד המופעל על ידי נפט הזינו קיטור לשתי טורבינות קיטור עם הנעה ישירה בדירוג של 17,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט), והעניקו לה מהירות של 32 קשרים (59 קמ"ש).
החימוש כלל שני תותחים ימיים 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/30 בצריחים בודדים מלפנים ומאחור, יחד עם ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') עם טורפדו לטעינה חוזרת שנישא.
ניתן היה לשאת עד 18 מוקשים.
בשנת 1916 הוחלפו תותחי ה-L/30 בתותחי 8.8 ס"מ חזקים יותר SK L/45. בספינה היו 74 קצינים ומלחים.
במאי 1914 הייתה V4 חלק ממחצית השייטת ה-10, שייטת סירות הטורפדו החמישית.
ב-28 באוגוסט 1914, כוח בריטי של משחתות וסיירות הנתמכות בסיירות מערכה ביצעו גיחה לתוך מפרץ הלגולנד במטרה לארוב לסירות טורפדו גרמניות בסיור, מה שגרם לקרב מפרץ הלגולנד.
שייטת סירות הטורפדו החמישית, כולל V4, נשלחו מהלגולנד כדי לחקור תצפיות של צוללות בריטיות (שנפרסו כפיתיון כדי למשוך ספינות גרמניות), ונתקלו בכמה משחתות בריטיות.
לאחר מכן הסתובבה השייטת כדי לנסות להימלט מהמלכודת, אך V1, הספינה האחות של V4 לא הצליחה להפליג במלוא המהירות ונפגעה מספר פעמים על ידי פגזים בריטיים לפני הגעת הסיירת הגרמנית שטטין שאפשרה לשייטת החמישית להימלט.
עם זאת, הוטבעו שלוש סיירות קלות גרמניות (אריאדנה, קלן ו"מיינץ" וסירת טורפדו אחת של המסך החיצוני הגרמני (V187).
V4 נכחה גם בקרב שרטון דוגר ב-24 בינואר 1915.
בקרב יוטלנד ב-31 במאי עד 1 ביוני 1916, V4 נשארה חלק ממחצית השייטת ה-10, שייטת סירות הטורפדו החמישית, ופעלה לתמיכה בצי הקרב הגרמני הראשי.
בסביבות השעה 03:15 שעון CET (כלומר 02:15 שעון GMT) השייטת החמישית ליוותה את הצי הגרמני במסעו חזרה לבסיס כאשר פיצוץ תת-מימי גדול, כנראה עקב מוקש צף, העיף את החרטום של V4, הרג 18 ופצע ארבעה.
לאחר שהניצולים חולצו, הספינה האחות V6 הטביעה את V4 באש פגזים וטורפדו.
SMS V48 הייתה סירת טורפדו גדולה משנת 1913 של הצי הקיסרי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, והספינה ה-24 בסדרה שלה.
הספינה נבנתה על ידי מספנת AG Vulcan Stettin, גרמניה, והוזמנה ב-22 באפריל 1914, כחלק מתוכנית בניית הספינות של 1914. היא הושקה ב-6 באוגוסט 1915 ונכנסה לשירות ב-10 בדצמבר 1915. ה-"V" ב-V48 מציין את המספנה שבה היא נבנתה.
V48 הייתה באורך כולל של ו- בקו המים, עם רוחב של ושוקע של .
שלושה דוודי צינור מים המופעלים על ידי נפט הזינו קיטור לשני סטים של טורבינות קיטור AEG-Vulcan בדירוג של 24,000 כוחות סוס (18,000 קילוואט), והעניקו לה מהירות של 33.5 קשרים (62 קמ"ש).
החימוש כלל במקור שלושה תותחים ימיים SK L/45 בקוטר 8.8 ס"מ בצריחים בודדים, יחד עם שישה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') כאשר שני צינורות בודדים קבועים מקדימה ו-2 צינורות תאומים מאחור.
בשנת 1916 תותחי ה-8.8 ס"מ הוחלפו בשלושה תותחים ימיים 10.5 ס"מ SK L/45. בספינה שירתו 87 קצינים ומלחים.
V48 הוקצתה מחצית השייטת ה-6 של השייטת ה-3 כאשר השתתפה בקרב יוטלנד.
בפעולה זו, השייטת ה-3 פתחה במתקפת טורפדו לא מוצלחת נגד סיירות מערכה בריטיות, ולאחר שהרחיקו את המשחתות הגרמניות החליפו אש עם המשחתת הפגועה אה"מ שארק, כאשר V48 ספגה נזק מפגיעת פגז או שני פגזי , שהשביתו את מכונות המשחתת הגרמנית, ואילצו את V48 לעצור.
ניסיון של המשחתת הגרמנית G42 לגרור את V48 נזנח בגלל אש כבדה ממערך הקרב הבריטי.
אוניית המערכה וליאנט מאוחר יותר ירתה עליה פגזי .
בסופו של דבר היא הוטבעה על ידי פגז 4 אינץ' שנורה מספינה לא מזוהה של שייטת המשחתת ה-12 הבריטית, וטבעה עם 90 אנשי צוות שנהרגו בפעולה.
SMS S35 הייתה סירת טורפדו גדולה משנת 1913 של הצי הקיסרי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היא שירתה בקרב יוטלנד שם היא הוטבעה על ידי אוניות מערכה בריטיות.
בשנת 1913, הצי הקיסרי הגרמני הזמין 12 סירות טורפדו לים פתוח, כאשר שש הוזמנו מ-AG Vulcan (V25 – V30) ושש הוזמנו מ-Schichau-Werke (S31 - S36).
בעוד שהתכנונים שנבנו על ידי כל מספנה היו דומים במידה רבה, הם נבדלו זה מזה בפירוט, והיו גדולים ובעלי יכולת משמעותית יותר מסירות הטורפדו הקטנות שנבנו עבור הצי הגרמני בשנתיים שקדמו.
S35 הייתה אחת משש סירות הטורפדו שהוזמנו מ-Schichau-Werke.
ביוני 1914, בעודם בבנייה, נמכרו S35 והספינה האחות S36 ליוון, אך הוחרמו על ידי גרמניה ב-10 באוגוסט 1914, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
S35 הושקה במספנת אלבינג של שיכו ב-30 באוגוסט 1914 ונכנסה לשירות ב-4 בדצמבר 1914.
S35 הייתה באורך כולל של ו- בקו המים, עם רוחב של ושוקע של .
שלושה דוודי צינור מים המופעלים על ידי נפט הזינו קיטור ל-2 סטים של טורבינות קיטור של Schichau בדירוג של , והעניקו לה מהירות של 33.5 קשרים (62 קמ"ש).
של מזוט נישאו בספינה, מה שהעניק לה טווח של 1,100 מיילים ימיים (2,000 ק"מ) במהירות של 20 קשרים (37 קמ"ש).
S35 השתתפה בקרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915. ב-19 באוגוסט, סירת הטורפדו S31 הוטבעה על ידי מוקש ממערב לרוהנו, וסירות מ-S35 ו-V184 עזרו לחלץ את הצוות של S31 .
S35, כחלק משייטת סירות הטורפדו ה-9, השתתפה בהפגזת ירמות' ולואוסטופט ב-24–25 באפריל 1916, שם היא היוותה חלק מהליווי של סיירות המערכה של קבוצת הסיור I.
בקרב יוטלנד ב-31 במאי - 1 ביוני 1916, S35 הייתה חלק ממחצית שייטת סירות הטורפדו ה-18, שייטת סירות הטורפדו התשיעית, ופעלה שוב לתמיכה בקבוצת הסיור I.
השייטת ה-9, כולל S35, השתתפה בהתקפת טורפדו על סיירות מערכה בריטיות בערך מהשעה 17:26 CET (16:26 GMT).
ההתקפה הופרעה על ידי משחתות בריטיות, כאשר סירת הטורפדו הגרמנית V29 נפגעה על ידי טורפדו מהמשחתת הבריטית פטארד.
V27 הושבתה על ידי פגזים בריטיים בהתנגשות זו והוטבעה מירי מ-V26. בצד הבריטי הושבתה המשחתת נומאד מפגיעה בחדר המכונות ובהמשך הוטבעה.
מאוחר יותר במהלך היום, בסביבות השעה 19:00 CET, ניסתה השייטת ה-9 התקפת טורפדו נוספת נגד סיירות מערכה בריטיות, אשר הצטמצמה עקב ראות לקויה ומתקפה של משחתות בריטיות.
בסביבות השעה 20:15 CET (19:15 GMT), S35 השתתפה בהתקפת טורפדו בקנה מידה גדול של שייטות סירות הטורפדו ה-6 וה-9 על הצי הבריטי במטרה לחפות על אוניות המערכה הגרמניות, שהיו נחותות במספרן, בפנייתן למערב.
ספינות הטורפדו הגרמניות ספגו אש כבדה מאוניות מערכה בריטיות, ובעוד S35 ירתה שתי טורפדות על המערך הבריטי, היא נפגעה משני פגזים כבדים, כנראה ממטח שנורה על ידי החימוש הראשי של אוניית המערכה איירון דיוק.
S35 נשברה לשניים וטבעה יחד עם כל 88 אנשי הצוות שלה יחד עם הניצולים מ־V29 שהיו על הסיפון.
אף אחד מהטורפדות שירו הגרמנים לא מצא את מטרותיו, למרות שכמה החמיצו אוניות מערכה בריטיות, מה שאילץ אותן לנקוט בפעולה.
SMS V1 הייתה סירת טורפדו מסדרת V1 של הצי הקיסרי הגרמני.
הספינה נבנתה על ידי AG Vulcan, והושלמה בשנת 1912. היא שירתה במלחמת העולם הראשונה עם צי הים הפתוח הגרמני, והשתתפה בקרב מפרץ הלגולנד ב-1914 ובקרב יוטלנד ב-1916. היא נשמרה על ידי הצי הגרמני שלאחר המלחמה, נפגעה ב-1929 ונגרטה.
בשנת 1911, הצי הקיסרי הגרמני הזמין 12 ספינות טורפדו כחלק מתוכנית בניית הספינות שלו לאותה שנה, כאשר שש הוזמנו מ־AG Vulcan ושש מ-Germaniawerft.
V1 הושקה במספנת AG Vulcan בשטטין ב-11 בספטמבר 1911 ונכנסה לשירות ב-12 בינואר 1912.
הדחק האונייה היה 569 טונות (560 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ו-697 טונות (686 טונות ארוכות) במעמס מלא.
בשנת 1916 הוחלפו תותחי ה-L/30 בתותחי 8.8 ס"מ חזקים יותר SK L/45. בשנת 1921 היא חומשה בשני תותחי 10.5 ס"מ SK L/45 ושני צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ, והותקנו דוודים חדשים, בעוד שהמצודה שלה הורחבה לאחור, ובכך ביטלה את סיפון הבאר החשוף לפני גשר הספינה.
בספינה היו 74 קצינים ומלחים.
במאי 1913 הייתה V1 מנהיגת מחצית השייטת ה-9, שייטת סירות הטורפדו החמישית.
ב-28 באוגוסט 1914, כוח בריטי של משחתות וסיירות שנתמכו בסיירות מערכה ביצע גיחה לתוך מפרץ הלגולנד במטרה לארוב לסירות טורפדו גרמניות בסיור, מה שהביא לקרב מפרץ הלגולנד.
שייטת סירת הטורפדו החמישית, כולל V1, נשלחו מהלגולנד כדי לחקור תצפיות של צוללות בריטיות (שנפרסו כפיתיון כדי להוציא ספינות גרמניות), ונתקלו בכמה משחתות בריטיות.
לאחר מכן הסתובבה השייטת כדי לנסות להימלט מהמלכודת, אך V1 וסירת הטורפדו S13 לא הצליחו לנוע במהירות מלאה ופיגרו מאחורי שאר השייטת.
V1 נפגעה פעמיים מפגז בריטי, אשר הרג איש צוות אחד ופצע שניים, לפני הגעת הסיירת הגרמנית שטטין שאפשרה לשייטת החמישית להימלט.
עם זאת, הוטבעו שלוש סיירות קלות גרמניות (אריאדנה, "קלן" ו"מיינץ" וסירת טורפדו אחת של המסך החיצוני הגרמני (V187)
V1, שהייתה חלק ממחצית שייטת הטורפדו ה-9, שייטת סירות הטורפדו החמישית, הייתה חלק מהליווי של הכוח של היפר.
המודיעין הימי הבריטי הוזהר מפני הפשיטה באמצעות הודעות רדיו שפוענחו על ידי חדר 40, ושלח את כוח סיירות המערכה מרוזית', בפיקודו של אדמירל ביטי על סיפון לאיון וכוח הארוויץ' של סיירות ומשחתות קלות, כדי ליירט את הכוח הגרמני.
כשראה את הבריטים, הורה היפר לספינותיו לסגת לדרום מזרח כדי להימלט מהבריטים, שיצאו למרדף.
הסיירת המשוריינת בליכר הושבתה על ידי פגזים בריטיים וטבעה, אך שאר הכוח הגרמני נמלט, כאשר סיירת המערכה הגרמנית זיידליץ וסיירת המערכה הבריטית לאיון ניזוקו קשות.
ב-8 בספטמבר 1915, V1 הייתה מעורבת בהתנגשות עם סירת הטורפדו G12 שטבעה לאחר התפוצצות טורפדו.
35 מהצוות של V1 נהרגו עם 14 פצועים נוספים, בעוד 47 נהרגו על סיפון G12. בקרב יוטלנד ב-31 במאי עד 1 ביוני 1916, V1 היה חלק ממחצית שייטת הטורפדו ה-9, שייטת סירות הטורפדו החמישית, שפעלה לתמיכה בצי הקרב הגרמני הראשי.
במהלך הלילה, נורתה V1 יחד עם V3 ו-G11 על ידי סיירת גרמנית, אך הן נמלטו ללא פגע.
V1 שרדה את המלחמה, והייתה אחת מהמשחתות הספורות שהרייכסמרינה הורשה לשמור על פי חוזה ורסאי.
עד 1923, V1 הייתה מסופחת לתחנת הים הצפוני.
בין השנים 1926 ו-1929, הרייכסמרינה קיבל אספקה של שתים עשרה ספינות טורפדו מסוג 23 וסוג 24, שהחליפו את המשחתות הישנות וסירות הטורפדו במצב הגרוע ביותר.
היא נפגעה ב-27 במרץ 1929 ונגרטה בווילהלמסהאפן.
טרסנה (; באופן מילולי: "אי המספנות") הוא אי טורקי בים התיכון.
האי הוא חלק מהעיר פטהייה בנפת מולה.
הוא ממוקם במפרץ פטהייה ומופרד מהאי דומוז.
ישנם שלושה מפרצים קטנים, כאשר המפרץ בפינה הצפון-מערבית מוגן היטב.
בחלק הצפון-מזרחי של המפרץ יש נמל רדוד מאוד.
שמו הקדום של האי היה ביוונית עתיקה טלנדריה וטלנדרוס ישנן חורבות באי מהתקופה הליקית.
בתקופת האימפריה העות'מאנית האי היה שימש כמקום לבניית ולתיקון של אוניות.
אוכלוסיית האי עזבה את האי בעקבות הסכם חילופי האוכלוסין בין יוון לטורקיה.
למרות שהאי כרגע לא מיושב הוא מכיל מסעדה עם רציף ימי לנופשים ביאכטות.
טרף קל הוא סרט פשע פעולה משנת 2017 בבימויו של ג'ונתן מוסטאו, המבוסס על הרומן "לכלבים" משנת 2004 מאת קווין ויגנאל.
הסרט מספר על רוצח שכיר שעוזר לנערה לנקום את מות משפחתה.
בסרט מככבים סם וורת'ינגטון, אודיה רש, אלן ליץ' ואיימי לנדקר.
הצילומים החלו ב-12 באוגוסט 2014 ביורקשייר, אנגליה.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 ביוני 2017 בארצות הברית על ידי החברה "סרטי סבן".
לוקאס (סם וורת'ינגטון), חייל לשעבר המכור לסמים המשמש כרוצח שכיר, נמצא במועדון ומחפש את אלה האטו (אודיה רש) - תלמידה בפנימייה בשווייץ.
אלה רואה את לוקאס מתבונן בה וחושבת שהוא נשכר על ידי אביה כדי להגן עליה.
מבלי שידעה אלה, אביה התכונן לספר ל-FBI על הפעולות הלא חוקיות של ריצ'רד אדיסון (אלן ליץ').
אביה גם גנב מאדיסון 25 מיליון דולר.
אביה ואמה החורגת נרצחו על ידי רוצח שכיר בהוראתו של אדיסון.
החמושים של אדיסון מנסים להרוג גם את אלה במועדון הלילה, אך לוקאס הורג אחד מהם ועוזר לאלה להימלט.
הוא מקבל הודעת טקסט המאיימת להרוג את משפחתו אם לא יהרוג את אלה.
הוא לוקח את אלה מעבר לגבול הצרפתי.
אדיסון מאיים להרוג את אשתו ובתו הפרודה של לוקאס.
לוקאס מספר לאלה שאביה נהרג.
בחנות מכולת, הם מותקפים על ידי החמושים של אדיסון ולוקאס נורה ברגלו.
השניים עולים על רכבת, שם הם פוגשים את דני (ורוניקה אכיגוי), רוצחת שכירה נוספת.
לאחר שטיפל בפצעים של לוקאס, דני גורמת לאלה לעזוב את לוקאס.
אלה יורדת מהרכבת, אבל מצגר (מרטין קומפסטון), המתנקש שהרג את אביה, מנסה להרוג אותה.
דני מנסה להרוג את לוקאס, אך היא נהרגת על ידו.
בעוד לוקאס מתאושש מהתמכרות לסמים, אלה לוקחת את האקדח שלו והולכת לבניין המשרדים של אדיסון במטרה לירות בו ולנקום את מות אביה, אך היא נעצרת על ידי המשטרה.
בנקס (איימי לנדקר), סוכנת FBI שעובדת עבור אדיסון, לוקחת את אלה לביתו של אדיסון.
באותו זמן, לוקאס מותקף על ידי דני ועל ידי רוצח שכיר נוסף.
הוא הורג אותם והולך לביתו של אדיסון.
בקרב יריות אחרון, לוקאס הורג את בנקס ואדיסון יורה במצגר.
כאשר אדיסון עומד לירות בלוקאס, אלה יורה בו למוות (באדיסון).
אלה מקבלת שיחת טלפון מלוקאס.
אלה מספרת ללוקאס שהיא גרה עכשיו עם דודתה ועם בני הדודים שלה.
לוקאס מגיע לביתו, שם אשתו ובתו מצפות לו.
סם וורת'ינגטון – סטיבן לוקאס
אודיה רש – אלה האטו
אלן ליץ' – ריצ'רד אדיסון
איימי לנדקר – ג'ינה בנקס
הצילומים החלו בתחילת נובמבר 2014 ביורקשייר, אנגליה (לידס, הרוגייט, הלמסלי, סקארבורו וסלטייר).
הסרט צולם גם בשווייץ, גרמניה, ספרד, ארצות הברית (ניו יורק) ובהונגריה.
בספטמבר 2016 חברת ההשקעות סרטי סבן רכשה זכויות הפצה לסרט.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-9 ביוני 2017.
הסרט קיבל ביקורות גרועות מהמבקרים.
ב-Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 33% ודירוג ממוצע של 4.9/10. ב-Metacritic, המקצה דירוג מנורמל, לסרט יש ציון של 35 מתוך 100, מה שמצביע על "ביקורות לא חיוביות".
דרק סמית' ממגזין Slant העניק לסרט 2.5 כוכבים מתוך 4, וכתב, "טרף קל הוא תמציתי ויעיל בצורה איתנה".
ג'ו ליידון מ"וראייטי" כתב, "הבמאי ג'ונתן מוסטאו מספק קרב יריות ממושך, מרדפים אוטומטיים של התרסקות וקטעי קרב כדי להפוך את הסרט לנגיש עבור קהלים לא תובעניים".
ג'סטין לואו מ"הוליווד ריפורטר" אמר, "האקשן קצת מדשדש כאשר תשומת הלב עוברת ליחסים הסלעיים בין לוקאס ובין אלה, אבל הצלם חוסה דייוויד מונטרו והעורך קן בלקוול מצליחים להחזיר את הדברים למסלולם ברצף עקבי של סצנות מרדף וקרבות אנרגטים".
טרפאני שארק (באיטלקית: Trapani Shark), בעבר פלקנסטרו טרפאני (באיטלקית: Pallacanestro Trapani), היא קבוצת כדורסל איטלקית מטרפאני, סיציליה, ששיחקה בליגת העל האיטלקית בכדורסל וליגת האלופות בכדורסל.
הקבוצה הוקמה ב-1964 כאיחוד של מספר קבוצות מהעיר טרפאני, ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 שיחקה בליגות הנמוכות באיטליה.
עם זאת, ב-1990 עלתה טראפני לסרייה א'2 ושנה לאחר מכן עלתה לליגת העל האיטלקית בכדורסל.
בעונת 1991/92 סיימה הקבוצה במקום ה-14 בסרייה א'1 ונשרה שוב לליגה השנייה, וב-1997 אף נשרה לליגה השישית.
הקבוצה חזרה לליגת המשנה ב-2004 אך ירדה שוב ב-2006. ב-2013 חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
באפריל 2023 רכש איש העסקים ולריו אנטוניני את פלקנסטרו טרפאני ואת קבוצת הכדורגל טרפאני קלצ'ו ומיתג מחדש את שני המועדונים כטרפאני שארק (Trapani Shark).
ב-2024 ניצחה הקבוצה את פורטיטודו בולוניה בגמר הפלייאוף ועלתה לסרייה א' לראשונה מזה 33 שנים.
לקראת עונת 2024/25 מונה למאמן הקבוצה יסמין רפשה הקרואטי והוחתם הסנטר הגרמני טיבור פלייס.
הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השני, ולאחר ניצחון 3–0 ברבע גמר הפלייאוף על פלקנסטרו רג'אנה הודחה בחצי הגמר 0–3 בידי ברשה.
ב-17 ביוני 2025 הוכרז שהקבוצה תשחק בעונת בליגת האלופות בכדורסל.
לקראת תחילת העונה הורדו לקבוצה ארבע נקודות בשל אי-סדירות מנהלתית ובהמשך העונה הורדו לה ארבע נקודות ונמנעה פעולתה בשוק ההעברות בשל אי ציות לחוק רשות המיסים.
בדצמבר 2025, בעקבות המשבר הכלכלי, עזבו את הקבוצה המאמן רפשה והקפטן אמאר אליבגוביץ', אך למרות זאת הגיעה הקבוצה ל-10 ניצחונות מתוך 11 הראשונים בליגה והעפילה לפליי-אין של ליגת האלופות.
בינואר 2026 ספגה הקבוצה הפסד טכני 0–20 וקנס של 50,000 אירו מול וירטוס בולוניה, הפסד 5–38 להפועל חולון בליגת האלופות (שהופסק לאחר כ-7 דקות לאחר שטרפאני נותרה עם שחקן אחד בלבד וגרם להדחתה מהמפעל) והפסד 11–26 לאקילה באסקט טרנטו, שלאחריו, ב-12 בינואר, הודחה מהסרייה א'.
טרף הוא סרט מתח והישרדות אמריקאי משנת 2022, בבימויו של בלטסאר קומרקור, על פי תסריט מאת ריאן אנגל המבוסס על סיפור מאת ג'יימי פרימק סאליבן.
בסרט מככבים אידריס אלבה, שרלטו קופלי, איאנה האלי וליאה סבה ג'פריס.
הסרט עוקב אחר אב ושתי בנותיו המתבגרות המוצאים עצמם ניצודים על ידי אריה עצום ומסוכן במהלך ביקורם בשמורת טבע בדרום אפריקה.
"טרף" יצא לאקרנים בארצות הברית ב-19 באוגוסט 2022 על ידי סרטי יוניברסל.הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי מצד המבקרים, והכניס מעט יותר מ-59 מיליון דולר בתקציב הפקה של 36 מיליון דולר.