tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא נחנך ב-1973 לציון 200 שנים לסיום לימודיו של הייל באוניברסיטת ייל.
אנדרטה בצורת אובליסק בעיר הולדתו קובנטרי, קונטיקט שהוקמה ב-1846.
נייתן לויד סטיוארט-ג'ארט הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד קרטיס דונובן (אנ') בסדרת הטלוויזיה "עברייני על" (2009–2012) של ערוץ E4, ובדמותו של איאן ג'ונסון בסדרה "אוטופיה" (2013–2014) של ערוץ 4.
סטיוארט-ג'ארט נולד בוונדסוורת', לונדון, אנגליה.
הוא למד משחק בבית הספר לאמנויות בריט (אנ') בקרוידון במשך ארבע שנים.
ב-2003 סיים את לימודיו, והמשיך ללמוד לתואר ראשון בבית הספר המרכזי לנאום ודרמה (אנ') כחלק מאוניברסיטת לונדון וסיים את לימודיו ב-2006.
הופעת הבכורה של סטיוארט-ג'ארט הייתה בשנת 2006 במחזה "Brixton Stories" בתיאטרון ליריק בהמרסמית'.
עוד שיחק בתיאטרון במחזה של וסט אנד "נערי ההיסטוריה" בתיאטרון הלאומי.
בשנת 2009 לוהק לסדרת הטלוויזיה "עברייני על" של E4 בתפקיד קרטיס דונובן (אנ').
ב-2012 היה הוא האחרון מצוות השחקנים המקורי שנשאר בסדרה, עד לסיום תפקידו במהלך העונה הרביעית.
בשנת 2012 הופיע בהפקה מחודשת של "Pitchfork Disney".
עוד בטלוויזיה סטיוארט-ג'ארט בסדרת הקונספירציה "אוטופיה".
בשנת 2014 השתתף בווידאו קליפ של הלהקה Years&Years בשם "real".
שנה סרט תפקיד הערות 2012 הקומיקאיניית'ן 2013 דום המינגוויי יו 2014War Book אוסטין 2015 פני מלאךאדםTwo Downסימון 2018 ויטה ווירג'יניה ראלף פטרידג'בנימיןפול2019Mopeסטיבן קלנסי היל (אנ') הילד שיהיה מלך מר קפלר2020The Argumentהשחקן פול2021קנדימןטרוי קארטרייט2023נשי (אנ')ג'ולס / אפרודיטה בנקס2024Azrael קינן
נייתן צ'פמן הוא מפיק מוזיקלי אמריקאי אשר עובד בתחום מוזיקת הקאנטרי.
הוא ידוע בעיקר מעבודותיו עם הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט, לאחר שהפיק את אלבומיה Taylor Swift ,Fearless ,Speak Now ,Red ו-1989, כאשר Taylor Swift היה לאלבום הראשון שהפיק.
צ'פמן הוא בוגר שנת 2001 של אוניברסיטת לי, ובנוסף, ציין כי עבד בצריף לפני עיסוקו כמפיק.
בטקס פרסי גראמי ה-52 בשנת 2010, ובפרסי גראמי ה-58 בשנת 2016, זכה צ'פמן בפרס גראמי לאלבום השנה עבור עבודותיו כמפיק האלבומים Fearless ו-1989 של סוויפט.
מבין האמנים האחרים איתם עבד צ'פמן נמנים מרטינה מק'ברייד, דה באנד פרי, גיפסי, פוינט אוף גרייס, קית' אורבן, קריסטל קית', שאניה טוויין, ליידי אנטבלום, אלקטרה מאסטיין וג'ימי ויין.
בנוסף לעבודתו, צ'פמן הוא מוזיקאי בפני עצמו המנגן בגיטרה, בנג'ו ומנדולינה.
נייתן צ'ן הוא מחליק אמנותי אמריקאי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2022), שלוש פעמים ברציפות אלוף העולם (מילאנו 2018, סאיטאמה 2019 וסטוקהולם 2021), ושש פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (2017–2022) בהחלקה אמנותית על קרח ליחידים.
זוכה מדליית זהב וארד אולימפית (בייג'ינג 2022, פיונגצ'אנג 2018) בתחרות הקבוצתית.
הוא שיאן העולם בתוכנית הקצרה, בתוכנית החופשית ובמשולב.
צ'ן נולד בסולט לייק סיטי שביוטה, הצעיר מבין חמישה ילדים של הטי ואנג וג'ידונג שהיגרו מסין ב-1988. הוא החל להתאמן בהחלקה על קרח בגיל שלוש.
ב-2010 זכה באליפות ארצות הברית לנערים בהחלקה אמנותית וב-2011 זכה בתואר בפעם השנייה.
ב-2012 זכה באליפות ארצות הברית לנוער, סיים שלישי ב-2013 וזכה שוב ב-2014.
ב-2016 זכה במדליית ארד באליפות ארצות הברית לבוגרים.
בשנים 2017–2019 הוא זכה 3 פעמים ברציפות במדליית זהב באליפות ארצות הברית.
נוסף לכך, הוא זכה באליפות ארבע היבשות ב-2017, במדליית כסף בגמר הגרנד-פרי ב-2017 ובמדליית זהב בגמר הגרנד-פרי ב-2018.
הוא היה המחליק הראשון בהיסטוריה שרשם חמש קפיצות סיבוביות-מרובעות במקצה אחד.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכה צ'ן במדליית ארד בתחרות הקבוצתית וסיים במקום חמישי בתחרות האישית.
צ'ן דורג במקום ה-17 בלבד לאחר התוכנית הקצרה, אך בתוכנית הארוכה סיים ראשון לאחר שביצע לראשונה שש קפיצות סיבוביות מרובעות..
חודש לאחר מכן, הוא זכה במדליית זהב באליפות העולם בתוצאה של 321.40 נק', לפי שומה אונו מיפן (273.77 נק') ומיכאיל קוליאדה מרוסיה (272.32 נק').
באליפות העולם שנערכה בסיאטמאה יפן ב-23 במרץ 2019 זכה צ'ן בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 323.42 נק', לפני יוזורו האניו מיפן (300.97 נק') ווינסנט ז'ו מארצות הברית (281.16 נק').
בתחרות הגרנד-פרי קבע שיאי עולם של 224.92 נק' בתוכנית החופשית ו-335.30 נקודות במשולב.
באולימפיאדת בייג'ינג זכה במדליית זהב בתחרות יחידים בתוצאה של 332.60 נק', לפני יומה קג'יאמה (310.05 נק') ושומה אונו (293.00 נק'), שניהם מיפן.
במהלך התחרות קבע בתוכנית הקצרה שיא עולם של 113.97 נקודות.
בתחרות הקבוצתית סיים ראשון וסייע לנבחרת ארצות הברית לזכות במדליית הכסף, אחרי רוסיה ולפני יפן.
בעקבות פסילתה של המחליקה הרוסיה קמילה ואליבה בשל אימרוץ, נפסלה נבחרת רוסיה ומדליית הכסף הקבוצתית של צ'ן ונבחרת ארצות הברית שודרגה למדליית זהב, שהוענקה לה במהלך אולימפיאדת פריז (2024).
ניל אולשיי הוא מנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, ששימש עד לאחרונה כג'נרל מנג'ר של קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA.
אולשיי גדל ברובע קווינס שבניו יורק, ובשנת 1983 החל ללמוד במכללת לה מוין אשר בסירקיוז.
בסיום לימודיו עבר ללוס אנג'לס, בשאיפה לפתוח בקריירת משחק.
בשנת 2003 הצטרף לצוות המקצועי של קבוצת לוס אנג'לס קליפרס בתור "Director of player personnel", ובשנת 2008 קוּדם לתפקיד עוזר הג'נרל מנג'ר, תחת מייק דאנליבי.
לקראת סיום עונת מונה לג'נרל מנג'ר של הקליפרס, במקומו של דאנליבי אשר פוטר.
על אף פציעה קשה של בילאפס לאחר 20 משחקים, השיגו הקליפרס את מאזן הניצחונות הטוב בתולדות המועדון (60.6%), והעפילו לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 6 שנים, ובפעם השנייה בלבד ב-15 העונות האחרונות.
בסדרת הפלייאוף הראשונה גברה הקבוצה על ממפיס גריזליס, הודות ליכולת טובה של פול ובלייק גריפין, בטרם הודחה על ידי סן אנטוניו ספרס בסיבוב השני.
ביוני 2012 מונה אולשיי לג'נרל מנג'ר של פורטלנד טרייל בלייזרס, במקומו של צ'אד ביוקנן אשר החזיק בתפקיד באופן זמני.
כבר בחודשיו הראשונים צירף את כוכב הקבוצה בשנים הבאות – דמיאן לילארד (בחירה שישית בדראפט 2012) – ואת המאמן הראשי טרי סטוטס.
בבחירה העשירית של דראפט 2013 צירף את סי.
מקולום, זוכה פרס השחקן המשתפר של עונת .
בפלייאוף 2014 הובילו לילארד ולמרכוס אולדרידג' את הבלייזרס לחצי גמר האזור המערבי, לראשונה מזה 14 שנים, לאחר שגברו על יוסטון רוקטס בסיבוב הראשון.
בקיץ 2016, לאחר הדחה נוספת בחצי גמר המערב, החתים אולשיי את אוון טרנר, אלן קראב ומאיירס לאונרד על חוזים ל-4 שנים בסך כולל של כ-186 מיליון דולר; בדיעבד, שלושת השחקנים לא עמדו בציפיות מהם בשנים הבאות, והחוזים שלהם הקשו על אולשיי לצרף שחקנים משמעותיים תחת תקרת השכר של ה-NBA.
בפברואר 2017 העבירה פורטלנד את מייסון פלאמלי לדנוור נאגטס בתמורה ליוסוף נורקיץ' הצעיר יותר, אשר מיד הפך לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה.
בעונת העפילו הבלייזרס לגמר האזור המערבי, לאחר שגברו על אוקלהומה סיטי ת'אנדר (4–1) ודנוור נאגטס (4–3) בשני הסיבובים הראשונים.
בסדרת גמר המערב עצמה הובסה הקבוצה מול גולדן סטייט ווריורס (0–4).
בקיץ 2019 החתים אולשיי את כוכבי הקבוצה לילארד (196 מיליון ל-4 עונות) ומקולום (100 מיליון ל-3 עונות) להארכות חוזים ארוכי-טווח, שייכנסו לתוקף בעונת .
ב-03 בדצמבר 2021 פוטר אולשיי מפורטלנד טריי בלייזרס בשל התנהגות בלתי הולמת ויצירת סביבת עבודה רעילה, לאחר תחקיר שערכה הקבוצה בעניין.
נייתן קלסי הול היה פוליטיקאי ושופט אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק, כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית וכשופט בית המשפט הפדרלי של מחוז צפון ניו יורק.
נייתן הול נולד במרסלוס שבמחוז אונונדאגה שבמדינת ניו יורק.
בצעירותו עברה המשפחה למחוז אירי, שם הוא התחנך בבתי הספר של המחוז ועסק בייצור נעליים ובעבודות חקלאיות.
ב-1832 הוא למד משפטים בהנחייתו של מי שלימים יכהן כנשיא ארצות הברית מילרד פילמור.
לאחר מכן ועד 1850 הוא עסק בעריכת דין בבאפלו.
בשנים 1832–1838 הוא היה פקיד של מועצת המפקחים של מחוז אירי.
בשנים 1833–1834 הוא היה היועץ המשפטי של עיריית באפלו.
בשנת 1837 הוא שימש כחבר מועצת העיר.
בשנים 1841–1845 הוא היה שופט בבית המשפט לעתירות של מחוז אירי.
ב-1846 הוא היה חבר האספה המדינתית של מדינת ניו יורק.
ב-1846 נבחר הול כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק והמפלגה הוויגית וכיהן בו בשנים 1847–1849. ב-1848 לא הוצגה מועמדותו לבחירה מחדש.
בשנים 1850–1852 הוא כיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא מילרד פילמור.
ב-13 באוגוסט 1852 מינה הנשיא פילמור את הול כשופט בבית המשפט הפדרלי במחוז הצפוני של ניו יורק, מושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של השופט אלפרד קונקלינג.
ב-31 באוגוסט אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי ובאותו יום הוא נכנס לתפקידו.
הול כיהן בתפקיד שיפוטי זה עד למותו.
ניית'ן ג'וסף פילדר הוא תסריטאי, קומיקאי, שחקן, יזם וטייס יהודי-קנדי.
הוא ידוע בעיקר כיוצר וככוכב של התוכנית "נתן לשירותך" ששודרה בקומדי סנטרל.
פילדר נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה.
הוריו, אריק ודֵב, היו עובדים סוציאליים.
הוא למד בבית הספר התיכון פוינט גריי, שם היה חבר בקבוצת האימפרובזציה של בית הספר, שכללה גם את הקומיקאי סת' רוגן.
פילדר עבד כקוסם בשנות העשרה שלו והוא נותר חבר במועדון הקוסמים ה-Magic Castle בלוס אנג'לס, קליפורניה.
פילדר למד תואר ראשון בעסקים באוניברסיטת ויקטוריה , שם סיים את לימודיו עם ציונים מאוד טובים בשנת 2005 לאחר מכן עבר לטורונטו ונרשם לתוכנית הומבור לליצנות בשנת 2006. במשך תקופה קצרה עבד בחברת תיווך, לפני שעשה הסבה לקריירה של קומיקאי מקצועי.
בשנת 2006 קיבל את פרס קרן העידוד של טים סימס.
לאחר מכן פילדר עבד ככותב ב-"Canadian Idol" (הגרסה הקנדית של אמריקן איידול), שם הבחין בו מייקל דונובן, מפיק ברשת CBS של סדרת הקומדיה "This Hour Has 22 Minutes" .
דונובן שכר את פילדר כ"כתב שטח" ושם הגיש פינה קבועה בשם "נייתן לצידך".
בשנת 2010, פילדר כתב וביים מספר מערכונים לעונה השנייה של "דברים חשובים עם דמטרי מרטין" של בקומדי סנטרל.
הוא השתתף כמדבב אורח ב"ההמבורגרים של בוב", בפרק סיום העונה השנייה, "Beefsquatch", ובפרק מהעונה השישית, "The Land Ship".
פילדר גילם את איש הסאונד של ג'ון בנג'מין בסדרת הטלוויזיה משנת 2011 "לג'ון בנג'מין יש ואן." פילדר גילם את דמותו של בוב וודוורד בפרק 'וושינגטון' בסדרה של קומדי סנטרל.
פילדר גם התארח כמדבב בסדרה "ריק ומורטי".
פילדר השתתף בסרטיו של סת' רוגן, חברו לספסל הלימודים בחוג האימפרוביזציה, "הלילה שלפני" ו"חי בסרט".
לפילדר יש גם ערוץ יוטיוב, הכולל בעיקר מערכונים קצרים.
בשנת 2013, פילדר יצר תוכנית דוקו-ריאליטי-קומית בקומדי סנטרל בשם "נתן לשירותך" בה כיכב והשתתף בכתיבתה ובבימויה.
בסדרה פיתח את הדמות שגילם בפינה "נייתן לצידך" ברשת CBS.
הפרמיס של הסדרה הוא שנייתן, המגלם אישיות המבוססת על עצמו באופן רופף, מתנהג כקואוצ'ר וכיועץ אסטרטגי טלוויזיוני, המספק ייעוץ לעסקים קטנים מקומיים.
המשתתפים בתוכנית לא יודעים שמדובר בקומיקאי, והם משתפים פעולה עם פתרונותיו מפוקפקים והזויים לשיפור עסקייהם.
בנובמבר 2017, התכנית סיימה את עונתה הרביעית והאחרונה.
בשנת 2018 ביים שני פרקים בסדרה של סשה ברון כהן "מי זו אמריקה?".
בשנת 2019 הוכרז כי פילדר חתם על הסכם כולל עם HBO, במסגרתו ישמש כמפיק בכיר בסדרה התיעודית "המדריך לחיים בניו יורק" (שהופקה בשנת 2020) ובנוסף יככב, יכתוב ויביים פיילוט לסדרה קומית יחד עם האחים ספדי ברשת שואוטיים.
ב-15 ביולי 2022 עלתה סדרת הדוקו-ריאליטי שלו, "חזרה גנרלית" , ברשת HBO ובנוסף ב-יס ובהוט בישראל.
בשנת 2023 יצר, כתב וביים את סדרת הקומדיה השחורה "הקללה" ברשת שואוטיים, שם גם מככב בתפקיד ראשי של מגיש הטלוויזיה אשר סיגל לצדה של אמה סטון.
פילדר היה נשוי לספרנית הילדים שרה זיולקובסקה עד גירושיהם בשנת 2014.
פילדר מוגדר בשוגג כנקבה בגרין קארד האמריקאי שלו.
בשנת 2024 פילדר הפך לטייס מוסמך מרשות התעופה הפדרלית בבואינג 737.
כסטודנט, פילדר השתתף בהרצאה שאירח המרכז לחקר השואה בוונקובר (VHEC) שבה נשא דברים ניצול שואה, חוויה שהובילה לקשר ארוך-שנים שלו עם המרכז.
בשנת 2015 ייסד פילדר חברה ללא מטרות רווח בשם Summit Ice Apparel, המייצרת מעילי soft-shell ותורמת את כל רווחיה להעלאת מודעות לשואה ולחינוך בני נוער נגד גזענות והטיה.
החברה השיגה כ-500 אלף דולר במכירות בשלושת החודשים הראשונים בלבד, וכיום מדווחת על מיליוני דולרים שהועברו ישירות לחינוך בנושא "אי-סובלנות, דעות קדומות ורצח עם".
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גילדת הכותבים של אמריקהסדרת דרמה (עם כרמן כריסטופר, אלכס האגינס, קארי קמפר, בני ספדי)הקללהפרס ג'ות'הם לטלוויזיהההופעה הטובה ביותר בסדרת דרמה2025פרס סטלייטהשחקן הטוב ביותר בקומדיה או סדרה מוזיקליתפרס אמי לבידור בפריים טייםהבימוי הטוב ביותר בסדרת קומדיהחזרה גנרליתהכתיבה הטובה ביותר לסדרת קומדיה
ניכוס מחדש הוא תהליך תרבותי שבאמצעותו ציבור, קהילה או קבוצה חברתית משיבים לעצמם מילים, ביטויים או חפצים ששימשו בעבר כאמצעי גנאי וזלזול נגדם.
הקבוצה המדוכאת מאמצת באמצעות פעולת הניכוס מחדש את המילים או הביטויים שנועדו בשימושם המקורי ללגלג על כלל החברים בקבוצה ולהשפילם ומבצעת בהם שימוש תכוף תוך ביצוע במשמעותם.
למרות שפעולת הניכוס מחדש באה לידי ביטוי במישור השפתי, במרבית המקרים לפעולה זו קיימות השלכות משמעותיות יותר, הבאות לידי ביטוי גם בתחומי השיח החברתי והפוליטי.
על פי התאוריה הלשונית, ניתן לראות בפעולת הניכוס מחדש מקרה פרטני של שינוי סמנטי העוסק בשיפור.
כלומר, תהליך שבאמצעותו משמעותה של מילה הופכת לחיובית יותר עם הזמן.
עם זאת, למרות הנטייה לראות בפעולת הניכוס מחדש היפוך בינארי של מילים ממשמעותן השלילית לזו החיובית, הסוציולוג רובין ברונצמה הציע כי קיימות לפחות שלוש מטרות אפשריות לפעולה זו:
היפוך - פעולה שמטרתה שינוי לשוני של ביטויים פוגעניים לנייטרליים או חיוביים.
נטרול - פעולה שמטרתה מניעה מהקבוצה הפוגעת להשתמש בביטויים הפוגעניים נגד קבוצה אחרת.
ניצול סטיגמה - פעולה שמטרתה להפוך את המונחים הפוגעניים כתזכורת לכך שהקבוצה זכתה ליחס לא הוגן.
נוסף על היות פעולת הניכוס מחדש כלי לשינוי סוציולוגי וחברתי, ניתן לראות בפעולה זו גם כבעלת השפעה בפן האינדיבידואלי והפסיכולוגי.
ניתן לראות בפעולת הניכוס מחדש העצמה של הפרט המשתמש בשל היותה כלי לנטרול הכוח הטוטאלי הנתון בידי קבוצה דומיננטית לסווג קבוצה אחרת, ולהשגת שליטה על הדרך בה זו הקבוצה האחרת מתוארת.
בהשגת שליטה זו, מצליחה הקבוצה שסווגה לרעה לשפר את שליטתה בשיח ואת דימויה העצמי שנפגעו.
ברונצמה אמר כי "בלב פעולת הניכוס מחדש, עומדת זכות ההגדרה העצמית".
בנוסף, חוקרים רבים הכירו בתרומתה של פעולת הניכוס מחדש של מילים והטיוב הלשוני לסולידריות קבוצתית.
סמי אלים וז'נבה סמית'רמן הדגישו את השימוש של צעירים ממוצא אפריקאי במונח המזלזל "כושי" (nigger\ nigga) במסגרת פרויקט לניכוס שפתי מחודש, ואילו החוקר דייוויד ג.
הולמס דן באותו המונח כמונח שהפך ממילת גנאי לאמצעי להפגנת חיבה בקרב צעירים.
נושא הסולידריות הקבוצתית היה גם נושא מרכזי במחקרה של ארין ג'.
ראנד על הטיוב הלשוני של המונח "קוויר".
עבור תאורטיקנים מובילים בתחום שפה וחברה כמו מישל פוקו וג'ודית באטלר, משמעותו של הניכוס מחדש טמון בכוחו להפוך את השפה לאמביוולנטית.
פוקו התייחס לפעולת הניכוס מחדש כ"שיח הפוך", וטען כי הומוסקסואלים הגיבו לדיכוים באמצעות מתן לגיטימציה לקיומם "לעיתים קרובות באותו אוצר מילים, ותוך שימוש באותן הקטגוריות שלפיהן הם נחשבו פסולים מבחינה רפואית".
לעומתם, באטלר טוענת שבלתי אפשרי לטהר את השפה לחלוטין ממטענים פוגעניים.
למרות זאת, היא מתייחסת אל פעולה לשונית של ניכוס מחדש כאל קביעת חוקיות חדשה לשימוש בשפה.
באטלר מזהה ביצוע של פעולה שמפרה את חוקיות השפה כפי שהייתה מקובלת עד אותו שלב וקובעת חוקיות חדשה, פעולה אותה היא מכנה "חקיקה פרפורמטיבית".
כך נוצר מתח בין שתי "מערכות חוקים" לשימוש בשפה והן מתקיימות במקביל.
מילים ומונחים שעברו ניכוס מחדש נותרים לעיתים קרובות שנויים במחלוקת למשך זמן מה, זאת בשל משמעותם השלילית המקורית.
השימוש במונח המנוכס מעורר במקרים מסוימים התנגדות בקרב בני הקהילה המודרת שנגדה כוון המונח הפוגעני מלכתחילה שכן לא כל חברי הקהילה מסכימים תמיד עם השימוש המחודש בו.
במקרים אחרים מילה או מונח נתפסים כמקובלים כאשר בני הקהילה המודרת משתמשים בהם בעצמם, אולם נדחים כאשר גורמים חיצוניים ממשיכים לעשות בהם שימוש כמילת גנאי.
כך לדוגמה, בדיון במונחים שעברו ניכוס מחדש, ציין ברונצמה בשנת 2003 כי השימוש בחופשיות במונח nigger עשוי להיות מקובל על אפרו אמריקאים, אולם הוא נותר מחוץ לתחום עבור לבנים, ששימושם במונח זה אינו יכול להיות זהה בהתחשב בהיסטוריה הכללית של הדיכוי הגזעי בארצות הברית.
טענה דומה הועלתה בשנת 2009 בהקשר למילים הקשורות בתנועת הלהט"ב כמו קוויר ודייק.
טענותיהם של המתנגדים לפעולת הניכוס מחדש לרוב מתבססות על ההנחה כי מילים ומונחים שנוצרו מלכתחילה במשמעות פוגענית ומזלזלת, יוותרו תמיד קשורים למשמעות הגנאי שלהם ואילו השימוש בהם ימשיך לפגוע במי שהם כוונו נגדו, ואף יחזק את הסטיגמה הקיימת.
מנגד, תומכי השימוש במילים שנוכסו מחדש טוענים כי רבות מן המילים הללו לא נוצרו מלכתחילה עם משמעות גנאי, ושכך או כך, הניכוס המחודש שולל את האפשרות להמשיך ולייצר פגיעה ודיכוי נגד קבוצה מסוימת ומייצג ניצחון מוסרי לקבוצה המנכסת.
המקרה הישראלי - צעדת השרמוטות
צעדת השרמוטות הראשונה בעולם אירעה בקנדה בשנת 2011 כמחאה על דבריו של קצין משטרה שאמר כי נשים צריכות להימנע מלהתלבש כמו sluts כדי להימנע מאונס.
במהרה קמו הפגנות ברחבי עולם כאות הזדהות וכזעקה על המחשבה המאשימה את האישה בפגיעה מינית שחוותה.
בשנת 2012 התרחשה צעדת השרמוטות הראשונה בישראל, ובמהרה זכתה לביקורות פנים פמיניסטיות, בעיקר מצד נשים לא-לבנות שטענו כי ניכוס מחדש למילה שרמוטה הוא בלתי אפשרי עבורן.
מי שתמכו ברעיון לתרגם את המילה האנגלית sluts לשרמוטות בעברית, ביקשו לנכס מחדש את המילה מתוך מחשבה שעל ידי פעולה זו הכוח יעבור לידיים שלהן.
הן סברו שהמילה שרמוטה היא המתאימה ביותר בשל העובדה שבמשמעות הסלנג הישראלי, מילה זו משמשת תיאור לפתיחות מינית אצל נשים, ובשפה העברית לא קיימת מילה מקבילה שכזו בכדי לתאר גברים בעלי פתיחות מינית.
הן טענו שעבור כלל הנשים המילה שרמוטה היא קשה וצורמת, כיוון ששימשה להצדקת אלימות מינית ולהשפלה, ולכן אין קבוצה נשית שיש לה ריבונות בלעדית על המילה הזו.
מנגד, המחנה שהתנגד לשימוש במילה שרמוטה טען כי שימוש במילה זו מהווה התעלמות מקהל נשי שדובר ערבית, מנשים ממוצא ערבי, שעבורן מילה זו מקפלת בתוכה מטענים קשים.
הטענה שאין במילה שרמוטה מטען אתני, ושמילה זו מתייחסת לכולן (כפי שטענו התומכות), למעשה מוחקת את ההבדלים בחוויות החיים וההיסטוריה האישית של קבוצת נשים ששייכות למאבק נגד אלימות מינית.
שם הצעדה לא שונה, וקבוצת המתנגדות האשימו את קבוצת התומכות בפמיניזם לבן פריווילגי.
מאז 2012 צעדות רבות מתקיימות בערים שונות ברחבי ישראל.
בשנת 2020 הודיעה הצעדה בירושלים על שינוי שמה ל"צעדת המופקרות".
ב-2021 מארגנות הצעדה בחיפה הודיעו כי יצטרפו להחלטה של הצעדה הירושלמית וישנו גם הן את שם הצעדה ל"צעדת המופקרות".
מילים ומונחים שעברו ניכוס מחדש בחברה ובתרבות
ביץ' (bitch; כלבה) - מילת סלנג שמקורה במילת גנאי שכוונה בדרך כלל כלפי נשים, זאת במטרה לייחס להן תכונות של תוקפנות, זדוניות או שליטה.
מונח זה הוא אחת ממילות הגנאי הנפוצות ביותר בשפה האנגלית ושימשה מונח של זלזול כלפי נשים במשך למעלה משש מאות שנים.
בהקשר פמיניסטי ובמונחים של ניכוס מחדש, הפך המונח ביץ' לסמל לאישה חזקה או אסרטיבית.
שרמוטה (slut) - מונח המכוון לרוב כלפי נשים או נערות, הנחשבות כבעלות מוסר מיני רופף או מופקרות מינית.
הוא משמש בדרך כלל כעלבון, השמצה מינית או כהפגנת זלזול, ומסמן את הנאשמות בתואר זה כ"נשים מלוכלכות ומרושעות".
החל מסוף המאה ה-20, החלו ניסיונות לנכס מחדש מונח זה כמקור לגאווה.
כך למשל, החלו להיקרא מצעדים פמיניסטיים שונים ברחבי העולם כצעדת השרמוטות (SlutWalk).
קוויר (queer) - מונח שמקורו באנגלית של המאה ה-16, ושפירושו המילולי "מוזר" או "משונה" התייחס לרוב למשהו חשוד ובלתי מזוהה או לאדם עם הפרעה קלה שמפגין התנהגות חברתית בלתי הולמת.
עם זאת, במהלך השנים עבר המונח "קוויר" מספר שינויים הקשורים במשמעותו וכוון כמילת גנאי בעיקר נגד אנשים שזהותם המינית או המגדרית הייתה מנוגדת לנורמה.
החל מסוף שנות ה-80, עם פרוץ משבר האיידס בארצות הברית, עבר המונח ניכוס מחדש באופן שהפקיע ממנו את המשמעויות השליליות שהיו מיוחסות לו.
אולם בשונה ממטרתה הקלאסית של פעולת הניכוס (שהיא הטענת מושג פוגעני בערך חיובי), השימוש במושג קוויר ביקש לשמור על עמימות, מבלי לקבע אותו למשמעויות ספציפיות, כלומר, במטרה לקבע אותו בעמדה שבה לזהות המינית/מגדרית אין תוכן שניתן להגדיר באופן פוזיטיבי-מדעי.
זוהי למעשה טקטיקת ההתנגדות לכוח שאפשרה לפעילים במשבר האיידס להישאר אנונימיים ובכך לא להעניק לשלטון את האפשרות לנטרל את פעולתם, על-ידי זיהויים, תיוגם או מאסרם.
תהליך הניכוס שעבר המושג קוויר לא התרחש בשפה העברית, משום שהוא יובא אליה מהשפה האנגלית רק לאחר הפיכתו למושג המסמן נזילות מינית ומגדרית.
דייק (dyke) - מילת סלנג המשמשת כמילה נרדפת ללסבית, וכשם תואר המתאר דברים הקשורים ללסביות.
בעבר הייתה זו מילת גנאי מיזוגנית שמטרתה הייתה להשמיץ נשים בעלות מראה גברי, שרירי ואנדרוגיניות.
לסביות ברחבי העולם החלו להשתמש במילה זו ועשו לה ניכוס מחדש.
כעת מתארת המילה דייק אסרטיביות וקשיחות.
קריפ (crip) - קיצור של המילה cripple, נכה.
ישנן עדויות לשימוש במילה כבר משנת 950 לספירה והיא תיארה תחילה אדם בעל מוגבלות פיזית.
מאוחר יותר שימשה המילה קריפ לתיאור אנשים שנחשבו מכוערים עקב המגבלות הפיזית שלהם.
בהמשך אף שימשה המילה לתיאור פעולה, אירוע או חפץ שאינו עומד בייעודו המקורי ולא כשם תואר המתאר בני אדם בלבד.
בשנת 1920 שימשה המילה קריפ כסלנג של המילה "קל".
בשנת 1960, עם עלייתה של התנועה לזכויות נכים, עלה רעיון לייצר גאוות יחידה לקבוצת הנכים, במטרה להיפטר מהבושה אותה החברה כופה על אנשים עם מוגבלויות.
כחלק מיצירת הגאווה הקבוצתית אנשים עם מוגבלויות החלו להשתמש במילה קריפ כלפי עצמם.
עם השנים נוסף למילה קריפ פירוש קהילתי, ואנשים רבים בעלי לקויות שונות, ולא רק מוגבלויות גופניות, יכולים להזדהות עימה.
המרוץ לנשיאות בארצות הברית (2016)
במהלך עימות שהתרחש בשנת 2016 במרוץ לנשיאות בארצות הברית, כינה נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ את יריבתו הילרי קלינטון "אישה רעה" (nasty woman).
הערה זו עוררה זעם בקרב נשים רבות בארצות הברית והובילה להפגנות רבות במדינה לאחר השבעתו לנשיאות במחאה ליחס שלו כלפי נשים.
בהפגנה שהתקיימה בוושינגטון הקריאה השחקנית והפעילה האקטיביסטית אשלי ג'אד את שירה של נינה דונובן הנושא את אותו השם Nasty woman כשיר מחאה.
כתגובה לאמירת גנאי נוספת של טראמפ משנת 2005 שנחשפה במרוץ הבחירות, לפיה יש "לתפוס נשים בכוס" (Grab 'em by the pussy), חבשו מפגינות רבות את ה-pussyhat, כובע צמר עם אוזני חתול ששמו הוענק לו כחלק מהניכוס למילה Pussy.
ערס פואטיקה הוא ז'אנר שירה וספרות בישראל שהוקם בהובלת עדי קיסר, כתופעה פואטית מיוחדת, שקולה החדש תפס את השיח הציבורי והתרבותי והתנועה אף זכתה לניראות בתקשורת ובמדיה החברתית.
תופעה זו הוגדרה על ידי חביבה פדיה "כמסע בין דורי של הדור שלישי-רביעי להנכחת הפואטיקה של המזרחיות".
זהו חלק מגל שהחל בשנות ה-2000, אז החלה השירה המזרחית להטמיע תכנים המושפעים משירת מחאה אפרו-אמריקאית.
גל זה מאופיין בכעס ומחאה ישירים וכתיבה על החוויה המזרחית בישראל.
השימוש במילה ערס מבקש לייצר ניכוס מחדש למילה זו, מילה בעלת מטען שלילי שמיוחסת לגברים מזרחיים בעלי אופי עברייני, נטייה לאלימות ולשון עילגת.
שילובה של המילה ערס עם המילה פואטיקה, שירה, אשר מזוהה עם אנשים משכילים ונאורים, מבקש לייצר תיוג חיובי חדש ולנתק את השליליות מהמילה ערס.
זהו משחק מילים המרפרר למונח ארס פואטיקה.
שיר הפרחה (המילים מאת אסי דיין, הלחן מאת צביקה פיק), ששרה עפרה חזה (1979), הפך ללהיט ענק, אך מהרגע שהושמע בתחנות הרדיו היה סביבו פולמוס בשאלת בחירת המילים.
חלק מבני עדות המזרח טענו כי הפזמון מבטא גזענות כלפיהם, שכן פרחה היא מילת גנאי, ומילים נוספות כמו "כפכפים" ו"לקה" נוספו בכדי להעצים את תדמית הפרחה ואת ה"זולות" שהיא מייצגת.
מנגד, טענו אחרים כי זהו שיר חתרני של אישה עצמאית שעושה ככל העולה על רוחה: "כי בא לי לרקוד, ובא לי שטויות/ בא לי לצחוק ולא בא לי עליך/ בא לי בימים ובא לי בלילות/ בא לי לצעוק: אני פרחה".
במילים אלו מעניקה חזה למילה פרחה משמעות חיובית ומבצעת בה ניכוס מחדש, משום שהיא – כאישה מזרחית – שרה אותו ומדברת על עצמה כחופשייה.
בשנת 2019 נערך פסטיגל PLAY ששילב בעלילתו כמה מלהיטיו של צביקה פיק בעיבוד חדש.
כוכבת הילדים אנה זק נבחרה לשיר את שיר הפרחה, אשר שמו שונה לשם "בא לי לרקוד" והושמטה ממנו המילה פרחה.
מהלך זה ספג ביקורות רבות ויש אף שטענו שזק מבצעת בו ניכוס תרבותי, פעולה מגונה מאחר שהיא מעמיקה סטיגמות, ומשום שזק עצמה רחוקה מתיוג הפרחה בחברה הישראלית.
מלשון לבנט, החלק המזרחי של אגן הים התיכון.
בישראל שימש המונח לבנטיני כמילת גנאי לתיאור מזרחי שמחקה בצורה שטחית את תרבות המערב, כמעין ניסיון להיות כמותו בצורה קטנה, דלילה ומפגרת.
הסופרת ז'קלין כהנוב שגדלה במצרים והתחנכה במוסדות חינוך מערביים, עשתה ניכוס מחדש למילה לבנטיני והשתמשה בה כמילת תיאור חיובית, כדי לתאר אדם שגדל במזרח ומגשר בין תרבות המערב למזרח.
כהנוב סברה שלבנטיניות היא פתיחות, המתבטאת בפתיחות מחשבתית, רעיונית ותרבותית.
טונג-ג'ה (בסינית: 同志; בפין-יין: tóngzhì)
ניל אברקרומבי הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-7 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנים 2010–2014.
הוא למד לתואר ראשון בסוציולוגיה ביוניון קולג', ובשנת 1959 עבר להוואי ולמד באוניברסיטת הוואי במנואה שם סיים תואר שני ותואר דוקטור.
בשנת 1970 החל אברקרומבי את דרכו הפוליטית, כשניסה להתמודד ל מטעם המפלגה הדמוקרטית, אף ללא הצלחה.
בשנים 1975–1979 כיהן כחבר בבית הנבחרים של הוואי.
בספטמבר 1986 נבחר לכהן זמנית בבית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של ססיל הפטל, שהתמודד למשרת המושל, אך הפסיד בבחירות הבאות לפט סייקי וסיים את כהונתו בינואר 1987.
בשנים 1988–1990 נבחר לכהן כחבר במועצת העיר הונולולו.
בינואר 1991 התמודד שוב נגד פט סייקי על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפעם ניצח, וכיהן ברציפות בתפקיד זה עד לפברואר 2010. במהלך כהונתו הצביע אברקרומבי נגד הפלישה לעיראק ב-2003, תמך בחוקים להגבלת נשיאת נשק, התנגד לחוקים נגד הפלות ותמך בנישואים חד מיניים.
כמו כן, הוא היה אחד מתשעת חברי בית הנבחרים שנמנעו בהצבעה על "חוק הפטריוט".
ב-9 במרץ 2009 הודיע על כוונתו לרוץ למשרת מושל הוואי, ובפברואר 2010 התפטר מתפקידו בבית הנבחרים כדי להתרכז במסע הבחירות.
אברקרומבי הביס את יריביו בפריימריז המפלגה הדמוקרטית.
ובבחירות הכלליות, וב-6 בדצמבר 2010 החל לכהן כמושל הוואי השביעי, כשלצידו סגן המושל בריאן שץ.
בעת היבחרו היה אברקרומבי בן 72, והיה המושל המבוגר ביותר בארצות הברית עד בחירתו של מושל קליפורניה ג'רי בראון בינואר 2011.
לקראת בחירות 2014 הובס אברקרומבי בפריימריז המפלגה הדמוקרטית על ידי הסנאטור דייוויד איגה, שזכה ל-67% אחוזי תמיכה, לעומת 31% אחוזי תמיכה באברקרומבי.
בכך הפך למושל המכהן הראשון בהיסטוריה של הוואי שמפסיד בפריימריז, ולמושל המכהן שהובס בפער הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
נִכָּרִין דִּבְרֵי אֱמֶת - ביטוי תלמודי שפירושו: תוכן הדברים עצמם מעיד על אמיתותם.
מוכר בעברית המודרנית: "ניכרים דברי אמת"
דהיינו, הגמרא תוהה על מסקנתה של דלילה בספר שופטים, שהפעם הזו, בניגוד לשלוש הפעמים הקודמות, שמשון אומר לה את האמת על סוד גבורתו.
עונה רבי חנין בשם רב, שדברי אמת ניכרים מעצמם.
ומסביר אביי: דלילה הבינה, ששמשון לא יישא את שם אלוהיו לשווא, ומכיוון שהעיד על עצמו: "נזיר אלהים אני" - ניכר בו שעתה הוא דובר אמת.
רש"י מרחיב את ההסבר לאבחנתו של אביי, באמרו: "מתקבלין ומיושבין ודבורים על אופניהם.
ראתה שערו גדול ולא היה שותה יין והבינה שהדברים האחרונים שאמר לה - שבדבר הזה היה כוחו גדול - אמת הן".
משמע, מכיוון שדלילה אכן הכירה במציאות את מנהגי ההתנזרות של שמשון, הבינה שדבריו אמת הפעם.
רש"י בוחן את אמיתות הטענה תוך השוואתה אל העובדות שבמציאות.
לאחר פענוח חלומו של שר המשקים על ידי יוסף, נאמר: "וַיַּרְא שַׂר-הָאֹפִים כִּי טוֹב פָּתָר".
מפרש הרשב"ם, נכדו של רש"י, על פי רוח דבריו: "ניכרין דברי אמת"
בנימין נתניהו סיפר בשנת 2017 בטקס האזכרה לחללי אלטלנה: "כשנפגשתי אתמול בלשכתי עם שגרירת ארצות הברית באו"ם, ניקי היילי, אמרתי לה שלאמת יש עוצמה רבה.
ועל דבריה הנחרצים בזכות ישראל באו"ם הוספתי: "ניכרים דברי אמת!".
ניסיתי לתרגם את זה לאנגלית, זה קשה, אבל היא הבינה כי ניכרים דברי אמת".
מיכאל הנדלזלץ כתב מאמר בשם: "ניכרים דברי אמת" - ביקורת על הצגה שעובדה על פי המחזה "הבוגד" של הנריק איבסן, על אידיאליסט שחושף את השקרים המוסכמים בעירו, ומוקע על ידי החברה.
באוניברסיטת בן-גוריון בנגב נערך, בתאריך 21 באפריל 2010, ערב עיון לכבוד צאת ספרו של יגאל שוורץ: "מאמין בלי כנסייה; 4 מסות על אהרן אפלפלד".
גיל הראבן נתנה בערב זה הרצאה בשם: "ניכרים דברי אמת"
בפברואר, 1959, הופיע ב"על המשמר" המאמר שכותרתו: "אל תסתכל בקנקן", וכך נכתב בו: "סברה המקובלת, לפיה נבחנים דברים לפי מה שיש בהם אינה נראית עוד.
דברים נבחנים לפי מה שאין בהם.
אך הרבה יותר ניכרים דברים שאין בהם אמת"
נייתן אדוארד קנדל היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן שתי תקופות כהונה כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השישי של מדינתו בשנים 1909–1913, וכמושל איווה ה-23 בשנים 1921–1925.
נייתן קנדל נולד בגרינוויל שבאיווה, כצעיר מבין ששת ילדיהם של אלייג'ה ולוסינדה (לבית סטיבנס) קנדל.
הוריו הגיעו מאינדיאנה ב-1852 והתיישבו בחווה שבה נולד נייתן.
קנדל למד בבתי ספר כפריים עד שנת לימודיו השמינית.
לאחר שעבר לעיר אלביה, הוא החל ללמוד, כבר בגיל 15, משפטים בקריאה עצמית וקצרנות והיה לקצרן במשרד עורכי דין.
ב-1889 התקבל קנדל ללשכת עורכי הדין.
באותה שנה הוא פתח משרד עורכי דין באלביה, והיה הפרקליט העירוני בשנים 1890–1892 ובשנים 1893–1897 פרקליט מחוז מונרו.
ב-1896 נשא קנדל לאישה את בל וודן, מורה מסנטרוויל שבאיווה.
ב-1899 נבחר קנדל לבית הנבחרים של איווה, שם הוא כיהן עשר שנים ובסופו של דבר, בתקופת כהונתו האחרונה שם, הוא כיהן כיושב ראש הבית.
ב-1908 התמודד קנדל על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה לקונגרס השישי של איווה, שאז אויש במשך תקופת כהונה אחת על ידי נציג המפלגה הדמוקרטית דניאל ו.
הוא הביס את המילטיון במרוץ, וכיהן בבית הנבחרים ארבע שנים.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית שהתקיימו ביוני 1912 הוא ניצח מול שני יריבים, אך באוגוסט אותה שנה פרש מהמרוץ בשל סיבות בריאות.
הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין באלביה.
בוועידת המפלגה הרפובליקנית של 1916 הוא הציג את מועמדותו של הסנאטור מאיווה, והמושל המדינה לשעבר, אלברט קאמינס, לנשיאות.
ב-1920 נבחר קנדל כמושל איווה לאחר שניצח את המועמד הדמוקרטי, ולימים המושל קלייד הרינג.
הוא כיהן כמושל שתי תקופות בשנים 1921–1925. כמושל, שאף קנדל לארגן מחדש את גופי הממשל המדינתיים שהיו בהם כפילויות.
כתוצאה מכך, הוקמה ב-1923 מחלקת החקלאות המדינתית, שאיגדה בתוכה שמונה מועצות שונות.
חמש מועצות נוספות בוטלו ותפקידיהם הועברו למחלקת החקלאות.
קנדל דחף בתקיפות לחקיקה שתאפשר לחקלאים להקים את אגודות האשראי שלהם, ובית הנבחרים המדינתי העביר שני חוקים שהתירו הקמת אגודות שיווק על ידי החקלאים.
קנדל היה גאה במיוחד על החוק שנקרא חוק המחסנים.
על פי חוק זה, אם חקלאי אכסן תבואה בחוותו במקום נעול, הוא יכול היה לקבל תעודה שכנגדה הוא יכול היה לקבל הלוואה.
החקלאות הייתה התחום שבו גילה קנדל את העניין הרב ביותר, אך היו תחומים נוספים בהן הוא עסק.
הוא היה מודאג מהסכומים העצומים שנגבו במרמה מאזרחים איווה בשל כישלון המדינה לפקח על מכירת מניות.
כתוצאה מכך, הוא אמר, "הפכה המדינה שלנו למקום מפגש לכל עשקן בעמק המיסיסיפי".
על רקע זה נחקק חוק שהגביל את עלויות קידום ניירות הערך ל-15 אחוזים מערכן וחייב החזקת רישיון למכירת ניירות ערך.
קנדל קידם את מטרות החוק שחוקק הקונגרס ב-1920 לשיקום נכים מתאונות עבודה, והאספה הכללית של איווה מימשה את מטרות החוק.
סוגיית הפטריוטיות הייתה נושא מרכזי נוסף שעמד על הפרק.
עם שובם של החיילים המשוחררים שלחמו במלחמת העולם הראשונה, אמר קנדל: "לכל הפחות נכל לפצות אותם על ידי הענקת בונוס או בצורה אחרת על נחיתותם הכלכלית שממנה הם סבלו בשל גיוסם".
ברוח דברים אלו הוצאו 22 מיליון דולר באיגרות חוב לטובת החיילים המשוחררים.
חוק זה אושר במשאל עם בנובמבר 1922.
קנדל היה תומך נלהב לקידום הבריאות והרווחה של האימהות והתינוקות.
סוגיות חברתיות נוספות בהן הוא עסק היו תמיכתו באיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים והקמת נציבות לטיפול בבעיות של ילדים עם צרכים מיוחדים.
במהלך תקופת כהונתו של קנדל כמושל נעשתה עבודה מתמדת בסלילת הכבישים והקמת פארקים.
הוא חתם על חוקים להגדרת יום שביתת הנשק כחג רשמי ולאימוץ דגל איווה.
דאגותיו בנוגע לפשיטות רגל של הבנקים נתנו דחיפה לחקיקה שעל פיה בית משפט יכול היה למנות את המפקח הראשי על הבנקאות ככונס נכסים של הבנקים הללו.
יותר מכך, ספר חוקים חדש של איווה נכתב והושלם במושב מיוחד של בית הנבחרים המדינתי ב-1924. ההישג שעליו היה קנדל גאה במיוחד הייתה הקצאת סכום של 2,225,000 דולר יחד עם סכום זהה ממועצת החינוך המדינתית ומקרן רוקפלר להשלמת הבנייה של בית החולים ושל הקולג' לרפואה באוניברסיטת המדינה של איווה.
לאחר תום כהונתו הוא התגורר בדה מוין.
ב-1926 נפטרה רעייתו, ושנתיים לאחר מכן הוא נישא בשנית למייבל פילדרד (פריי) בונל מקליבלנד.
נייתן קנדל נפטר ב-5 בנובמבר 1936. גופתו נשרפה ואפרו נטמן בביתו לשעבר באלביה.
ניל ויויאן בארטלט הוא שחקן ובמאי תיאטרון, מתרגם וסופר בריטי.
ב-1988 היה אחד המייסדים של חברת ההפקות "גלוריה", שהוקמה כדי להפיק עבודות שלו ושל ניקולס בלומפילד, לאה האוסמן וסיימון מלור.
הוא שימש גם כמנהל אמנותי בתיאטרון הליריק בהאמרסמית' מ-1994 עד 2004 וביים שם הפקות של מחזות בריטיים קלאסיים, קלאסיקות זרות אותן תרגם או עיבד, וסדרה של מופעי חג מולד, ביניהם:
ההפקה הראשונה באנגלית של "ספלנדיד" מאת ז'אן ז'נה
"נסיך הומבורג" של קלייסט ו"המחלוקת" מאת מריבו
עיבודים ליצירותיו של דיקנס אוליבר טוויסט ו"מזמור חג המולד"
עיבוד של "המשרת" מאת רובין מוהם
לאחר שעזב את הליריק עבד בארטלט עם מפיקים מובילים בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, האולד ויק בבריסטול, הרויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר, פסטיבלי התיאטרון באדינבורו, מנצ'סטר וברייטון, פסטיבל אלדבורו, קרן ולקם ומוזיאון הטייט.
כמו כן השתתף ב-2011 בפרויקט "66 ספרים" של תיאטרון בוש במסגרתו כתב יצירה המבוססת על פרק מתרגום המלך ג'יימס לתנ"ך.
מי היה האיש ההוא: מתנה למר אוסקר ווילד (1988)
מוכן לתפוס אותו אם ייפול (1992)
"כשתגיע העת; או: המקרה של האיש שלא ידע" (סיפור קצר)
ברניס עבור התיאטרון הלאומי המלכותי (1990)
בית הספר לנשים בתיאטרון דרבי (1990)
האישה הנוקמת עבור תיאטרון ריגה (1991)
הלילה ה-12 בתיאטרון גודמן, שיקגו (1992)
תמונתו של דוריאן גריי (1993)
המכתב מאת סומרסט מוהם (1995)
מקצועה של הגברת ווארן מאת ברנרד שו (1996)
Cause Celebre מאת טרנס רטיגן (1998)
שבעת הסקרמנטים של ניקולא פוסין (1998)
מלכת ורגר או השירות המלא של בט (2000)
קמיל - עיבוד ל"גברת עם הקמליות" (2003)
פריקלס מאת וויליאם שייקספיר (2003)
דידו, מלכת קרתגו מאת כריסטופר מרלו (2005)
בעל אידיאלי מאת אוסקר ווילד (2008)
פיק דאם מאת צ'ייקובסקי (2011)
תמונתו של דוריאן גריי מאת אוסקר ווילד (2012)
תקוות גדולות מאת צ'ארלס דיקנס (2013)
אוון וינגרייב מאת בנג'מין בריטן (2014)
הדבר מאת אלבר קאמי (2017)
מדיאה מאת ז'אן רנה למואן (2017)
פדגוג (1988) עם סטיוארט מרשל
ניכוס תרבותי הוא מושג המתייחס לאימוץ, שְׁאִילָה או חיקוי של אלמנטים של תרבות (בין אם מוחשיים או בלתי מוחשיים) על ידי יחידים או קבוצות מחוץ לאותה תרבות, באופן שהוא לא ראוי או לא מכיר באותה תרבות.
יש המגדירים מושג זה בצורה רחבה יותר כלקיחת משהו שנוצר על ידי בני תרבות אחת לידי בני תרבות אחרת.
אך ברוב המקרים חלק בלתי נפרד מההגדרה של ניכוס תרבותי הוא אסימטריה של כוח בין שתי התרבויות.
ניכוס תרבותי לובש צורות רבות, מכסה מגוון סוגי פעולות ויש לו השלכות רבות.
דוגמאות לניכוס תרבותי כוללות סגנונות וייצוגים אמנותיים, חפצים, קניין רוחני, פולקלור וסמלים דתיים, הן יכולות לנוע בין שימוש בלבוש מסורתי, תבשילים, תרופות מסורתיות, תסרוקות, מוזיקה, ריקוד, שפה, סמלים, שיטות דתיות או רוחניות ואלמנטים תרבותיים אחרים.
זה יכול לקרות בהקשרים שונים, כולל אופנה, בידור, אמנות בכל צורותיה, ובחיי היומיום.
חילופי תרבות הם בלתי נמנעים בחברה האנושית, ולמרות שלרוב יש לכך השלכות חיוביות או לפחות נייטרליות מבחינה מוסרית, יש מקרים שזה בעייתי או שהדברים משתבשים.
במצבים אלה ניכוס תרבותי כרוך בנטילת היבטים של תרבות אחרת ללא רשות מבלי להבין או לכבד את המשמעות התרבותית שלה, ולעיתים התוצאה היא טריוויאליזציה, ייצוג מסולף של אותם אלמנטים או הסחרה (ללא כל פיצוי ראוי לקהילות המקור).
בדרך כלל ה"לוקחים" הם בני תרבות דומיננטית יותר, אנשים בעלי מעמד מיוחס יחסית.
המעשה שנוי במחלוקת במיוחד כאשר בני התרבות הדומיננטית מאמצים אלמנטים מתרבויות של בני מיעוטים או תרבויות ילידיות, שכן יש בכך כדי לחזק חוסר איזון בכוח שבין התרבויות, לתרום לדיכוי ולהשתקה, להנציח סטריאוטיפים מזיקים, ולהעמיק את הקשיים הקיימים שאנשי התרבות המנוכסת חווים כבר בלאו הכי.
חלק מהמשמעויות של המושג מקבילות לשימוש במושג בהקשרים משפטיים, ומחזקות את המשמעות הנלווית של נטילה בלתי הוגנת או בלתי מורשית - כלומר גניבה.
כך למשל, ניכוס חפצים כרוך בנטילת חפצים תרבותיים פיזיים כמו פסלי השיש מהפרתנון והברונזה של בנין, השוכנים כעת במוזיאון הבריטי.
מכיוון שחילופי תרבות ושיתוף יכולים להוביל גם לתוצאות חיוביות, כמו פריחה תרבותית, הבנה וטיפוח קשרים בין-תרבותיים, יש להבחין בין הערכה תרבותית וניכוס תרבותי, כאשר ההערכה התרבותית שואפת לרכוש ידע והבנה של התרבות האחרת, ובכך לכבד ולהעריך את התרבות, שיטותיה וההיסטוריה שלה.
במצבים אלו, תרבויות חולקות אלמנטים תרבותיים באופן חופשי וללא השלכות כוחניות, ובכך מביאים לידי יצירתיות תרבותית עשירה יותר.
לעומת זאת ניכוס תרבותי לוקח היבטים של התרבות מבלי להכיר בהיסטוריה או במשמעותה, ואין כוונה ללמוד דבר על התרבות הזו.
זהו תהליך בעייתי בגלל הפגיעה העמוקה ואף הנזק שהוא עלול לגרום, במיוחד כאשר התרבות ממנה לקחו (מיעוט או תרבות ילידית) נדחקת לשוליים.
נזק נוצר גם בגלל הסחרה - תהליך שבו תרבות, בחלק או בכל היבטיה, הופכת למצרך למכירה; תהליך זה מעוות את התרבות ולא נותן לה ייצוג הולם.
התקשורת הכללית והרשתות החברתיות מלאות בהאשמות והאשמות נגד על העוול שנגרם מניכוס תרבותי.
כל מיני פעולות תויגו כניכוס תרבותי, כמו למשל: הוראת יוגה על ידי אנשים שאינם בני תת-היבשת ההודית; לבישת בורקה על ידי ליידי גאגא בקליפ, שבו הבורקה שקופה והיא רוקדת בצורה סוגסטיבית; או האימוץ של החומוס והפלאפל בישראל.
חשיבות המושג ניכוס תרבותי נובעת מכך שהוא מסב את תשומת הלב לעובדה שלא כל צורות חילופי התרבות שוות ומעמיד בספק את האתיקה של תרבות רוב או דומיננטית הלוקחת מתרבות שולית.
המושג מסייע להתמודדות עם תופעת הניצול שהייתה קיימת לאורך ההיסטוריה וממשיכה להתקיים בין תרבויות לא שוות בכוחן.
מתן שם לתופעה מאפשר הכרה בתולדות הקולוניאליזם והאימפריאליזם והלגיטימציה שנטלו לעצמם לקחת.
הדיון על ניכוס תרבותי מוביל לחשיבה על שאלות אתיות הנוגעות לבעלות וצדק ושאלות פוליטיות הנוגעות לזהות ולשוליות.
זה מאפשר דיון פוליטי ושיח על פוליטיקה של זהויות שבה קבוצות שוליים ועמים ילידים יכולים להילחם על זכויותיהם בחברה, ככל שזה קשור בגזע, מגדר ומעמד.
המושג ניכוס תרבותי חשוב כי גם תהליכי הגלובליזציה התרבותית, לרבות פיתוח הטכנולוגיה הדיגיטלית, הגדילו את הגישה לתרבויות אחרות וערערו עוד יותר את הגבולות המפרידים בין תרבויות.
זה הגביר את הדחיפות לחשוב על הסוגיות האתיות סביב ניכוס תרבותי ולהבטיח שכל התרבויות יהיו שותפות באחריות לחילופי תרבות הוגנים.
צעדים גדולים נעשו בעשורים האחרונים על ידי גופים בינלאומיים, בתוך המשפט האנגלו-אמריקאי ומערכות משפטיות אחרות כדי להגן על מורשות תרבותיות, הכוללות ידע מדעי וטכני.
האמצעים כוללים איסוף רשימות מורשת תרבותית בלתי מוחשית על ידי אונסק"ו וחוק הגנת הקברים והשבתם של שרידי אבותיהם של בני האוכלוסייה הילידית בארצות הברית.
כמו כן יש יותר ארגונים לא ממשלתיים וחברות פרטיות שהוקמוו כדי לתמוך בזכויות של קבוצות ילידים.
אמנם כבר בשנת 1967 הקים האו"ם את ארגון הקניין הרוחני העולמי (WIPO) כדי ליצור מערכת קניין רוחני גלובלית שתסייע לכל המדינות לבחון את אפשרויות הקניין הרוחני שלהן לפיתוח כלכלי, חברתי ותרבותי.
בניגוד לדעות הרווחות כנגד התופעות של ניכוס תרבותי יש הדוחים את ההאשמות הללו כבלתי מוצדקות לחלוטין, בטענה שתרבויות תמיד מקיימות אינטראקציה זו עם זו ושואלות זו מזו.
ניסיון למשטר מי יכול לעסוק עם מנהגים ומסורות תרבותיות, עוצר באופן לא טבעי את האינטראקציות התרבותיות.
יש הטוענים כי ההימנעות מההשפעה של תרבויות זרות מחשש לפגיעה בהם, תפגע ביצירתיות של סופרים, למשל.
עצם מפעלם של הסופרים כרוך בהצבת עצמם בנעליים של אחרים, כולל בני תרבויות אחרות.
מפאת החשש לפגוע באנשים מתרבויות אחרות, סופרים נרתעים מלפתח את הדמויות שאולי היו רוצים לראות ברומנים שלהם.
מה שיכול להביא לסיפורת שהיא פחות איכותית, אפילו "סתמית".
יאנג מגן על ניכוס תרבותי ואינו חושב שזה פסול מבחינה אתית לאמץ מוטיבים, סגנונות או נושאים מתרבויות אחרות, בתנאי שניתנת ההכרה הראויה.
לטענתו, הקביעה שמרכיבים אלה הם רכושה של תרבות מסוימת מצמצמת את היצירתיות.
פרנק פורדי, למשל, כותב "האשמה בניכוס תרבותי הפכה לאמצעי לשלוט על טעמם של אנשים, בחירת הבגדים שלהם, האוכל שהם צורכים, אפילו הדרך שבה הם רוקדים או שרים".
כך גם וייס (2017) מדגיש את היתרונות של ניכוס תרבותי וטוען ש"זה מה שעושה את התרבות האמריקאית כל כך עשירה...
וזה גם חלק גדול מהסיבה שאמריקה כל כך מצליחה".
קו סקפטי יותר ויותר קולני טוען כי, ההתמקדות בהימנעות מפגיעה בתרבות של מיעוטים, ובהבטחה שהזהות שלהם מוכרת ומכובדת במרחב הציבורי, הרחיקה את תשומת הלב מאי השוויון הכלכלי, או מהפרות זכויות האדם המתמשכות, המחייבות תשומת לב רבה יותר: "כמה אבסורדית ובזבזנית...
ההתנגדות של האומה המאוחדת לניכוס תרבותי, כאילו אין לה שום דבר חשוב יותר לעשות!"
המושג "ניכוס תרבותי" לא נטבע על ידי אדם אחד, לרוב הוא לא מוגדר ורווח בשימוש תוך הסתמכות על מערכות תאורטיות רלוונטיות.
על פי מילון אוקספורד המונח (Cultural appropriation) הופיע לראשונה במאמר משנת 1945 מאת ארתור א' קריסטי, הדן בניכוס תרבות אירופי מהמזרח הרחוק, ומאז הוא הופיע וצבר בולטות בדיונים ומחלוקות בתוך האקדמיה, בין אקטיביסטים חברתיים וקהילות מודרות, במיוחד משנות השמונים ואילך.
למושג יש שורשים במחקרי תרבות ביקורתיים הבוחנים דינמיקה כוחנית, זהות ואינטראקציות תרבותיות, במיוחד בהקשר של קולוניאליזם, אימפריאליזם וגלובליזציה.
מחקרים אלה מונעים על ידי חוקרים, פעילים חברתיים ואמנים שהיו מודאגים מהסחרה ומייצוג מסולף של תרבויות מודרות.
התדיינויות אלו הושפעו מתנועות כמו הכוח השחור, זכויות ילידים, פמיניזם וביקורת רחבה יותר על נורמות תרבותיות דומיננטיות.
הדיון על הרעיון של אימוץ, שְׁאִילָה או חיקוי של אלמנטים של תרבות אחרת כמובן שהיה קיים גם קודם הופעת המונח "ניכוס תרבותי" והדוברים חקרו ניכוס מבלי להשתמש במונח זה אלא השתמשו במונחים אחרים כמו השפעה תרבותית.
אך בניגוד למושגים האחרים, "ניכוס" מדגיש את פעולת הנטילה ואת המניע - להשיג כוח על.
סוזן סקפידי , חוקרת משפטית, מילאה תפקיד משמעותי בפופולריות של המונח והשימוש בו.
בשנת 2005 פרסמה סקפידי ספר בשם "Who Owns Culture?
Appropriation and Authenticity in American Law,", בו חקרה את ההיבטים המשפטיים וזכויות קניין רוחני הקשורות לניכוס תרבותי ותרמה להבנה הציבורית הרחבה יותר של המושג.
לאורך השנים המושג ניכוס תרבותי הוגדר בדרכים רבות, תוך הצגת מגוון ומורכבות של מונחים על פני תחומים אקדמיים שונים.
בעוד שיש המגדירים ניכוס תרבותי בצורה נייטרלית, יש מגוון של המשגות שהן מוסריות או מעוררות התנגדות מוסרית.
בשיח העכשווי לניכוס תרבותי יש משמעויות שליליות, המצביעות על כך שקיים פער כוחות בין המנכס לקבוצה ממנה מנכסים; ניכוס נעשה בדרך כלל ללא הסכמת הקבוצה המנוכסת וקיימת מידה של פגיעה בקבוצה שממנה מנכסים.
ניכוס תרבותי תפס יותר ויותר את תשומת הלב של חוקרים והדיוטות בשנים האחרונות.
יש אינספור מאמרים, סרטונים ובלוגים המוקדשים להגדרת ניכוס תרבותי.
בנוסף, ישנם מספר תיאורים של אנשים המדווחים כיצד הם מושפעים מהניכוס התרבותי בקהילותיהם.
ניל אל-עינווי הוא כדורגלן צרפתי-מרוקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רומא ובנבחרת מרוקו.
אל-עינווי גדל במחלקת הנוער של נאנסי.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת המשנה הצרפתית.
הוא ערך 57 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת המשנה הצרפתית והליגה הצרפתית השלישית, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-29 ביוני 2023 חתם אל-עינווי על חוזה לארבע שנים בלאנס מליגת העל הצרפתית.
ב-24 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על טולוז במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2023/2024. ב-28 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על נאנט במסגרת המחזור העשירי בליגה.
ב-8 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–1 לפ.ס.וו.
איינדהובן במסגרת שלב הבתים לעונת 2023/2024.
בחישוב מס הכנסה, ניכוי הוא הטבת מס הניתנת באמצעות הפחתת סכום הניכוי מההכנסה החייבת, ובכך מקטינה את סכום המס המחושב.
הניכוי העיקרי הוא זה הניתן בהתאם ל לפקודת מס הכנסה בגין חיסכון בקופת גמל לעצמאים.
ניכוי נוסף, בהתאם ל לפקודה, ניתן לפנסיונר בפנסיה מוקדמת, בגובה 52% מדמי ביטוח לאומי שבהם הוא חייב.
מעניק ניכוי ממס הכנסה בגין תשלום מזונות לילד בוגר, שעל אף מאמציו אינו יכול לספק צרכיו מעבודה.
הניכוי הוא בגובה סכום המזונות, אך לא יותר מערך שתי נקודות זיכוי לכל ילד.
לצד הטבת מס באמצעות ניכוי ניתנות הטבות מס גם באמצעות זיכוי, שהוא סכום המופחת מהמס שחושב.
הניכויים והזיכויים מקטינים את סכום המס, אך הם נבדלים במידת השפעתם על המס אצל בעלי הכנסות גבוהות לעומת בעלי הכנסות נמוכות.
גובהם של זיכויים רבים אינו תלוי בגובה ההכנסה, אלא במאפיינים אישיים של הנישום.
כך, למשל, יינתנו שתי נקודות זיכוי לתושב ישראל גם אם משכורתו גבוהה וגם אם משכורתו נמוכה.
משמעות האחידות היא שהשפעתו היחסית של הזיכוי גבוהה יותר ככל שהמשכורת נמוכה יותר.
הניכויים נעשים מההכנסה ברוטו לפני חישוב המס, ולכן השפעתם גדלה ככל שגדלה ההכנסה.
החיסכון במס שמושג בעקבות ניכוי נמצא ביחס ישר לגובה אחוז המס השולי של הנישום.
כך, למשל, ניכוי של 100 ש"ח יקטין ב-45 ש"ח את המס של עובד שהאחוז השולי שלו 45%, אך יקטין ב-14 ש"ח בלבד את המס של עובד שהאחוז השולי שלו הוא 14%.
הבדל זה הוביל להמלצתה של "ועדת בן-שחר" להמיר את שיטת הניכויים בשיטת הזיכויים.
בארצות הברית נהוגים ניכויים בגין הוצאות אחדות, בהן:
ריבית על הלוואה לרכישת דירה.
נייתן סמית' היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קונטיקט.
נייתן סמית' נולד ב-8 בינואר 1770 בוודברי שבמושבת קונטיקט, והיה בנם של ריצ'רד ואניס (הורד) סמית'; אחיו של נתנאל סמית' ודודו של טרומן סמית'.
לאחר מכן למד משפטים עם אחיו ובבית הספר למשפטים ליצ'פילד ב-1790; התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1792, והחל לעסוק במקצועו בניו הייבן.
בשנת 1808 קיבל סמית' תואר שני לשם כבוד מאוניברסיטת ייל.
הוא גם היה נאמן של קולג' וושינגטון, שלימים נודע בשם טריניטי קולג' בהרטפורד, קונטיקט.
סמית' כיהן כתובע של מחוז ניו הייבן מ-1817 ועד מותו ב-1835. בנוסף, היה ציר לוועידה החוקתית של המדינה ב-1818. בשנת 1825, התמודד ללא הצלחה למשרת מושל קונטיקט, אך מונה לתובע הפדרלי במחוז קונטיקט, וכיהן בתפקיד בשנים 1828 ו-1829.
סמית' נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעםהמפלגה הלאומית הרפובליקנית, וכיהן בסנאט מ-4 במרץ 1833 ועד מותו.
הוא היה בן 63 כשתפס את מקומו בסנאט, והיה אחד החברים המכהנים המבוגרים ביותר בגוף זה.
סמית' מת בוושינגטון הבירה ב-6 בדצמבר 1835. הנשיא אנדרו ג'קסון והקבינט שלו השתתפו בהלוויה של סמית' במליאת הסנאט והתקיים גם טקס הלוויה גדול בניו הייבן.
הוא נקבר בבית הקברות ברחוב גרוב, ניו הייבן, קונטיקט.
נייתן סנפורד היה פוליטיקאי אמריקאי.
סנפורד נולד ב-5 בנובמבר 1777 בברידג'המפטון שבניו יורק, והיה בנם של תומאס סנפורד ופיב (לבית בייקר) סנפורד, משפחה של חקלאים וסוחרים.
הוא למד באוניברסיטת ייל, למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בעיר ניו יורק.
בשנת 1803 מונה כתובע המחוזי הפדרלי עבור מחוז ניו יורק, ונשאר בתפקיד עד 1815 כאשר המחוז פוצל למחוזות הצפוני והדרומי של ניו יורק.
בשנת 1811 נבחר ליושב ראש ב-29 בינואר, אך לא יכול היה להשתתף במושב לאחר ה-10 בפברואר בגלל בריאות לקויה.
האספה החליטה לבחור יושב ראש חדש ובחרה בוויליאם רוס.
ב-1815 נבחר כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לסנאט של ארצות הברית וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1815 ועד 3 במרץ 1821. הוא היה יו"ר הוועדה למסחר וייצור (הקונגרסים ה-15 וה-16), וחבר בוועדה לענייני הצי (הקונגרס ה-15) ובוועדת הכספים (הקונגרס ה-16).
בשנת 1821 התמודד לבחירה מחדש כקלינטוניאני, אך הובס על ידי מרטין ואן ביורן.
הוא היה ציר בוועידת החוקה של מדינת ניו יורק של 1821, ובין השנים 1823 ל-1826 כיהן כצ'נסלור ניו יורק.
בבחירות 1824 קיבל 30 קולות אלקטורליים לסגן נשיא ארצות הברית.
בשנת 1826 התפטר מתפקידו לאחר מועמדותו בסנאט, ונבחר שוב לסנאט של ארצות הברית.
הוא נכנס לתפקידו ב-31 בינואר 1826 וכיהן עד 3 במרץ 1831. הוא כיהן כיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט (הקונגרס ה-19), ובדרך כלל יישר קו עם הנשיא ג'ון קווינסי אדמס ומזכיר המדינה הנרי קליי.
לאחר מכן חידש את עבודתו בעריכת דין בפלאשינג, ניו יורק.
סנפורד היה נשוי שלוש פעמים.
נישואיו הראשונים היו לאליזבת "אליזה" ואן הורן (1780–1811).
מקום מגוריו בפלאשינג, "סנפורד הול", הפך לבית משוגעים פרטי בשנת 1845, בניהולו של ד"ר ג'יימס מקדונלד, וגנרל אלן מקדונלד.
יחד, נייתן ואלייזה היו הורים למספר ילדים, ביניהם:
אדוארד סנפורד (1805–1876), סנאטור במדינת ניו יורק.
אליזה סנפורד, שנישאה לג'ון לה ברטון.
לאחר מות אשתו הראשונה ב-1811, נישא סנפורד בשנית למרי אסתר מלבון איזקס (1790–1816), בתם הבכורה של קולונל ראלף אייזק ואליזבת (לבית סבור) אייזקס, ב-1813. יחד, הם היו הורים לשני ילדים:
לאחר מות אשתו השנייה, נישא בשנית בפעם השלישית למרי ביוקנן (1800–1879), לה נישא במאי 1828. יחד, הם היו ההורים של:
רוברט סנפורד (1831–1908), בוגר בית הספר למשפטים של יוניון קולג' וניו יורק.
הוא מת בפלאשינג ב-17 באוקטובר 1838, ונקבר בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית של סנט ג'ורג' בפלאשינג.
נייתן ביי סקוט היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם וירג'יניה המערבית.
סקוט נולד ב-18 בדצמבר 1842 ליד קווייקר סיטי שבאוהיו.
הוא למד בבתי הספר הציבוריים, ובשנים 1859–1862 עבד במכרות ליד קולורדו ספרינגס שבטריטוריית קולורדו.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית התגייס ב־1863 לצבא האיחוד בדרגת רב-טוראי, ב־1864 מונה לסמל, וב־1865 קודם לדרגת רס"ר גדודי.
הוא שוחרר מן השירות הצבאי באותה שנה, עם סיום המלחמה.
לאחר המלחמה עסק בייצור זכוכית בעיר וילינג שבווירג'יניה המערבית, וכן עסק בבנקאות.
בין השנים 1881–1883 היה חבר במועצת העיר ואף שימש כנשיאה.
בשנים 1883–1890 היה חבר הסנאט של וירג'יניה המערבית, וב־1888 היה חבר בוועדה הרפובליקנית הלאומית.
ב־1898 מינה אותו הנשיא ויליאם מקינלי לנציב מס ההכנסה הפנימי.
הוא כיהן בתפקיד עד פברואר 1899, אז התפטר בשל מינויו כסנאטור.
סקוט נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט, נבחר מחדש ב־1905, וכיהן בין 4 במרץ 1899 ל־3 במרץ 1911. לאחר מכן לא הצליח לזכות במועמדות מחדש.
במהלך כהונתו בסנאט כיהן כיושב־ראש ועדת המכרות (בקונגרסים ה־57 עד ה־59) וחבר בוועדת המבנים והשטחים הציבוריים (בקונגרסים ה־59 עד ה־61).
ב־1911 מונה לחבר בוועדת ההנצחה ללינקולן, ולאחר מכן עסק בבנקאות בוושינגטון די.
ב־3 באוגוסט 1918, בזמן ששהה בביתו יחד עם משפחתו, נחשפו כולם לענן רעיל של לוויסיט (חומר לוחמה כימי) בעקבות תאונה במתקן ניסויים סמוך של צבא ארצות הברית.
סקוט ובני משפחתו מיהרו להיכנס הביתה, סגרו את כל החלונות והתקשרו לעזרה.
גרונו ועיניו של הסנאטור נשרפו ופניו כוסו בשלפוחיות.
פעולתו המהירה להסתגר בבית ככל הנראה הצילה את חיי משפחתו.
בעקבות תלונותיו התקיימה חקירה רשמית של האירוע.
נייתן ביי סקוט נפטר בוושינגטון ב־2 בינואר 1924. גופתו נשרפה ואפרו נטמן במאוזוליאום שבבית הקברות רוק קריק.
נייתן אלן פארוול היה פוליטיקאי, איש עסקים וסנאטור מטעם מדינת מיין.
פארוול נולד ב-24 בפברואר 1812 ביוניטי, אז בתחומי מסצ'וסטס וכיום במדינת מיין.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים ועבד כמורה בשנים 1832–1833. בשנת 1834 עבר לאיסט תומסטון שבמיין, שם עוסק בייצור סיד ובניית ספינות.
בהמשך הפך למפקח ים ולסוחר.
לאחר מכן למד משפטים ועבר לרוקלנד שבמיין, שם ייסד את חברת הביטוח הימי Rockland Marine Insurance Co., שימש כנשיא החברה והמשיך לעסוק בעריכת דין בעיר זו.
פארוול כיהן כחבר הסנאט של מיין בשנים 1853–1854 ושוב בשנים 1861–1862, ובשנה האחרונה כיהן כנשיא הסנאט.
בנוסף, כיהן בבית הנבחרים של מיין בשנת 1860 ושוב בשנים 1863–1864. הוא היה נציג בוועידת המפלגה הרפובליקנית בבולטימור בשנת 1864, ובאותה שנה מונה לסנאט של ארצות הברית כמחליף לוויליאם פיט פסנדן לשארית תקופת כהונתו.
כהונתו בסנאט נמשכה מ־27 באוקטובר 1864 עד 3 במרץ 1865, והוא לא היה מועמד לבחירה מחדש ב־1865. לאחר מכן חזר לעסוק בעסקי ביטוח.
בשנת 1866 היה נציג בוועידת האיחוד הלאומי בפילדלפיה.
פארוול נפטר ב-9 בדצמבר 1893 ברוקלנד שבמיין ונקבר בבית הקברות Achorn Cemetery בעיר.
הוא היה בן דודם של ואלייז'ה פ.
נייתן פלוז דיקסון היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם רוד איילנד.
דיקסון נולד ב-13 בדצמבר 1774 בפליינפילד שבמושבת קונטיקט, למד באקדמיית פליינפילד ובשנת 1799 השלים את לימודיו במכללת רוד איילנד ומטעי פרובידנס (שמה הקודם של אוניברסיטת בראון) בפרובידנס.
הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1801, והחל לעסוק בעריכת דין במחוז ניו לונדון, קונטיקט.
בשנת 1802 עבר לווסטרלי שברוד איילנד, המשיך לעסוק בעריכת דין, וגם עסק בבנקאות.
הוא שימש כנשיא "בנק וושינגטון" בווסטרלי משנת 1829 ועד מותו.
דיקסון כיהן כחבר בית הנבחרים של רוד איילנד בשנים 1813 ו־1830, ושירת כקולונל במיליציה המדינתית.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית, וכיהן בו מ־4 במרץ 1839 ועד מותו בוושינגטון די.
ב-29 בינואר 1842. במהלך כהונתו שימש כיושב ראש ועדת "תביעות המהפכה" בקונגרס ה־27.
הוא נקבר בבית העלמין ריבר בנד בווסטרלי, רוד איילנד.
בנו של דיקסון, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ונכדו נייתן דיקסון השלישי כיהן גם כחבר בית הנבחרים וגם כסנאטור – שלושתם ייצגו את רוד איילנד.
נייתן פלוז דיקסון השלישי היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם רוד איילנד.
דיקסון נולד בווסטרלי שברוד איילנד, ב־28 באוגוסט 1847, והיה בנם של חבר הקונגרס והרייט פאלמר סוואן דיקסון, ונכדו של הסנאטור נייתן דיקסון הראשון..
הוא למד בבתי הספר המקומיים ובאקדמיית פיליפס שבאנדוור, מסצ'וסטס.
בשנת 1869 סיים תואר ראשון באוניברסיטת בראון, למד משפטים אצל אביו, ובשנת 1871 השלים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אולבני בניו יורק.
דיקסון התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1871, החל לעסוק בעריכת דין בווסטרלי, והרחיב את פעילותו המשפטית גם לרוד איילנד, קונטיקט וניו יורק.
בשנת 1873 נישא לגרייס מק'קלור מאולבני, ניו יורק.
בני הזוג נשארו נשואים עד מותו, ולא היו להם ילדים.
הוא היה שותף במשרד Dixon & Perrin ונודע כעורך דין תאגידי בכיר.
בין לקוחותיו נמנתה חברת הרכבת ניו יורק–פרובידנס–בוסטון.
בשנים 1877–1885 כיהן כתובע הפדרלי של מחוז רוד איילנד.
דיקסון היה פעיל גם בעסקים שונים: הוא כיהן כנשיא Dixon Granite Works וכנשיא הבנק הלאומי של וסטרלי.
בנוסף כיהן בדירקטוריונים של חברות שונות, בהן רכבת פוקאטאק וחברת הספנות Providence & Stonington.
הוא היה פעיל גם בחברות הבונים החופשיים, והיה חבר בלשכות בווסטרלי ובסטונינגטון.