tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ואכן, לאחר תכנונים מורכבים ועם הרכב מצומצם למדי של עובדים, הועברו ספרנים וספרים כאחד למשכן החדש.
לרשות הקוראים עמד אולם קריאה גבוה ורחב, בעל מפתחים גדולים (שנאמר עליהם, בזמנו, שהם הגדולים ביותר במזרח התיכון), ואשר חזיתו המזרחית עשויה כולה חלונות, הפונים לנוף של מפרץ חיפה.
האולם עצמו הכיל עשרות רבות של שולחנות עבודה ולצדם כיסאות, שזווית המשענת שלהם נבחרה, מבין כמה דגמים, לאחר משאל קוראים.
הספרים עצמם שוכנו בגלריות בארבעה מפלסים.
מסדרונות רחבי ידיים, ממזרח הבניין למערבו, הבטיחו חדירה מרבית של אור לספרייה.
שטיחים חומים חדשים הוסיפו חום לספרייה, ומדפים וקירות ספוני עץ ריככו את הקירות והמדפים האפורים.
הספרייה במבנה שתכנן נימאייר מילאה את תפקידה במשך למעלה משלושים שנה.
בתחילת המאה ה-21 בעקבות גידול בהיקף האוספים, הספרייה הפכה קטנה וישנה מכדי להכיל את אוספיה המתפתחים ואת הטכנולוגיות והשירותים המתקדמים שהיא מספקת.
הספרייה לא הייתה מותאמת לתת מענה לצורכי המחקר וההוראה המשתנים ולציפיות קהל הלקוחות לסביבה ידידותית ומזמינה.
פרופ' ברוך קיפניס, מנהל הספרייה בשנים 2000–2005, יזם את רעיון הרחבת הספרייה ואת שיפוצה על פי העקרונות התכנוניים שהציב ופרוגרמה שהכין יחד עם צוות מהספרייה.
לאחר מסע שכנוע, הצליח קיפניס להביא להסכמת ההנהלה לתמוך ברעיון השיפוץ וההרחבה.
בשנת 2002 התקיימה תחרות אדריכלית שהתבססה על העקרונות ועל הפרוגרמה שהתוותה.
בתחרות נבחר האדריכל אסף לרמן לביצוע התכנון וללווי הבנייה.
לרמן בחר בחומרים אופנתיים כגון בטון חשוף, זכוכית ועץ, ותכנן את האגף החדש ברוח נאו-מודרניסטית, תוך יצירת דיאלוג מוצלח עם האגף הישן ועם המודרניזם של נימאייר.
בנייתו של האגף החדש הושלמה בשנת 2010. על תכנון האגף החדש זכה האדריכל לרמן בפרס רכטר לאדריכלות לשנת 2016. זאת לאחר שעוד חמש שנים קודם לכן, היה באחד מחמשת המועמדים הסופיים לקבלת הפרס על עבודה זאת.
סוראיה ויונס נזריאן, מראשי קהילת היהודים יוצאי איראן בלוס אנג'לס, תרמו בשנת 2007 לאוניברסיטה, למען שיפוץ והרחבת הספרייה והקמת מבנה האגף החדש, ואכן, תהליך ההקמה קיבל תאוצה לאחר קבלת התרומה הנדיבה.
שיפוץ הספרייה, שכלל ארגון מחדש של הכניסה לספרייה, חללי פנים, פינות לימוד, גלעין שירות מרכזי ודלפקי השאלה הסתיים באמצע 2012. אז, נערך טקס חגיגי נוסף במעמד התורמים, לציון סיום שיפוץ הספרייה ו"הקדשת הספרייה" בשמה החדש, "ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה".
ההתפתחות הטכנולוגית בספרייה – מהכרטסת ועד ל"מערכת חיפוש אחד"
מאז נפתחה הספרייה לראשונה, בראשית שנות השישים, חלו בה התפתחויות במקביל לשינויים בסביבה הטכנולוגית.
שינוי מרכזי היה מעבר ממיון הספרים בשיטת דיואי, שהייתה נהוגה בספריית פבזנר, לשיטת ספריית הקונגרס שלא הייתה מוכרת עד אז בישראל.
מעבר זה נעשה בהובלת פרופ' אלחנן אדלר ואביבה שיחור.
אבני דרך נוספות הן מהפכת המחשוב שעברה הספרייה בסוף שנות השבעים וכניסת רשת האינטרנט בראשית שנות התשעים.
ההתפתחות הטכנולוגית השפיעה על אופן אחסון המידע, על קטלוג הספרייה ועל מאגרי המידע מחד גיסא ועל דליית המידע ואחזורו מאידך גיסא.
תמורות רבות חלו בעבודתו המקצועית של הספרן והמידען ובדרכי השימוש בספרייה ובמשאביה.
התפתחה גישה מרחוק לקטלוג ולמאגרים ביבליוגרפיים, לכתבי עת ולספרים אלקטרוניים, והתפתחו שירותי יעץ מרחוק בטלפון, בדוא"ל ובשיחוח (צ'אט).
השפעת הקידמה הטכנולוגית ניכרת בכל תחום ותחום בספרייה.
הכרטסת המסורתית של קטלוג הספרייה הוחלפה בשנות השמונים בקטלוג ממוחשב, שהתפתח אף הוא עם השנים והפך לנגיש באמצעות רשת האינטרנט.
הגישה למאגרים רבים עברה מרשת התקליטורים למאגרים מקוונים.
כתבי העת הפכו ברובם לאלקטרוניים ונגישים מכל מקום ובכל עת.
אוסף השקופיות, תמונות ותוצרי המחקר של האוניברסיטה נסרקו ושולבו במאגר האוספים הדיגיטליים של הספרייה.
הספרים האלקטרוניים מקבלים עם הזמן נפח משמעותי יותר באוסף הספרייה.
פרויקט ייחודי של הספרייה הוא המפתח למאמרים בעברית (הקרוי גם "מפתח חיפה").
זהו כלי רב-תחומי המציע למשתמשים חומרים אקדמיים לצד מאמרים עסקיים ופופולריים.
המפתח מכיל הפניות למאות אלפי מאמרים מתוך כתבי עת נבחרים, קבצים, ועיתונים יומיים בתחומים רבים: יהדות, ספרות, חינוך, היסטוריה וארכאולוגיה, אמנויות ואדריכלות, רפואה, משפטים, חקלאות, טבע, מדע, טכנולוגיה, חברה ומדינה.
מפעל מפתוח זה עבר ברבות השנים ממהדורה מודפסת לממוחשבת, ובהמשך שולב אף הוא במערכות הספרייה הנגישות באמצעות האינטרנט.
עם פתיחת שנת הלימודים תש"ע, אוחדו כל שירותי הספרייה המקוונים תחת פורטל חיפוש אחד המהווה שער כניסה לכל משאבי הספרייה.
הספרייה היא הספרייה הראשונה בארץ שהטמיעה ופיתחה ממשק עברי (עיצוב וטקסטים) לפורטל וזאת בהמשך לציפיות ולבקשות המשתמשים.
החל משנת 2007 מבצעת הספרייה באופן שוטף פעולות הערכה ומדידה לבחינת איכות שירותיה בעיני המשתמשים.
לצורך זה בוצעו ומבוצעות פעולות שונות הכוללות סקרים, מבדקים וקבוצות מיקוד.
אלה בחנו היבטים שונים של שירותי הספרייה: הסביבה הפיזית, זיהוי צורכי המשתמשים, בחינת האוספים, בחינת ממשקי הגישה לתכנים והשירותים הניתנים על ידי הספרייה מתוך הספרייה ומרחוק.
אחת לשלוש שנים מתקיים בספרייה "סקר LibQUAL ."LibQUAL הוכן ומנוהל על ידי הארגון לספריות מחקר בארצות הברית (ARL) והוא חלק מסקר בינלאומי שנערך עד כה ביותר מ-1,000 ספריות אקדמיות בעולם.
ספריית אוניברסיטת חיפה היא הספרייה הישראלית הראשונה המשתתפת בסקר כזה, והייתה שותפה לפיתוח הגרסה העברית שלו.
לספרייה אתר ייעודי בו מתפרסמות כל פעולות הערכה והמדידה, תוצאות הסקרים והפעולות שעורכת הספרייה בהמשך לתוצאות.
אורן וינברג - ינואר 2011-2005 ; ראש אקדמי: פרופ' חיה בר-יצחק, פרופ' יעקב ברנאי, פרופ' יואב גלבר
פנינה ארז - פברואר 2011-ספטמבר 2017 ; ראש אקדמי: פרופ' יוסי ציגלר
נעמי גרידינגר - החל מספטמבר 2017 ; ראש אקדמי: פרופ' דפנה ארדינסט-וולקן, פרופ' דפנה רבן
בעשור השני של המאה ה-21, עומדים לרשות מבקרי הספרייה כ-200 עמדות מחשב לחיפוש ודליית מידע.
משאבי הספרייה זמינים לקהיליית האוניברסיטה גם מרחוק.
בספרייה כמה דלפקי שירות: השאלה והשאלה והשאלה בין-ספרייתית, ספרי יעץ ודלפק שמורים-מדיה וכתבי-עת.
דלפקי השירות מרוכזים בקומת הכניסה.
המשתמשים יכולים להיעזר גם בשירות "יעץ מרחוק" הכולל מתן מענה בדואר האלקטרוני, בטלפון ובשיחוח (צ'אט).
בספרייה ניתנים גם שירותי צילום מסמכים, סריקה והדפסה בצבע, צריבה וכריכה.
במבנה הספרייה מופעל שירות גלישה אלחוטית.
הכניסה לספרייה חופשית למבקרים מכיתה י' ומעלה.
הגישה למרבית אוספי הספרייה חופשית.
איתור חומרי ספרייה באמצעות הספרנים כרוך בתשלום.
ספריית יהודה דקל היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה על ידי בועז דקל והמועצה לשימור אתרים בשנת 2009. ייעודה של ההוצאה הוא הוצאת ספרי מורשת והיסטוריה.
המו"ל של ההוצאה הוא בועז דקל.
בשנת 2009, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומשפחת דקל חברו יחד והקימו את הספרייה כמפעל להנצחת שמו ומורשתו של יהודה דקל.
ההוצאה מוציאה לאור גם את המגזין של המועצה לשימור אתרים.
מרדכי נאור, בחזרה לרכבת העמק, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2009
מרדכי נאור ועופר רגב, מאה מקומות שמורים - מסע באתרי השימור של ישראל - (לזכרו של יהודה דקל), הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2010
פרדי כהנא, לא עיר לא כפר, האדריכליות של הקיבוץ 1990-1910, יד טבנקין, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
מרדכי נאור, כנרת - החווה והחצר - מערש ההתיישבות לאתר שימור, הוצאת ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
אריה יצחקי, גבורת משמר הירדן, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
גד קרויזר, הטיגארטים - הקמת מצודות המשטרה הבריטית בארץ ישראל 1938 -1943, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
מרדכי נאור, החותֵם העשירי - אליהו דובקין, הוצאת ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2012
שלמה הלל, רוח קדים: בשליחות מחתרתית לארצות ערב, הוצאת ספריית יהודה דקל, ירושלים, הוצאה מחודשת, 2013
מרדכי נאור, הבניין שבו נולדה המדינה - בית המוסדות הלאומיים, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל והסוכנות היהודית, 2020
מרדכי נאור, שלמה הלל - חלוץ, מנהיג, אוהב עמו וארצו, הוצאת ספריית יהודה דקל, מרץ 2023
ספריית פאלאטינה, או ביבליוטקה פאלאטינה (באיטלקית: Biblioteca Palatina) היא ספרייה ציבורית הנמצאת בעיר פארמה שבאיטליה.
הספרייה נמצאת בארמון פילוטה (Palazzo della Pilotta) וממוקמת באותו מבנה יחד עם "הגלריה הלאומית" (Galleria nazionale), "תיאטרון פארנזה" (Teatro Farnese) ו"המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה" (Museo archeologico nazionale) הספרייה נקראת על שם אפולוס פאלאטינוס מקדש האל אפולו שהיה קיים על גבעת הפאלאטיום בזמן אימפריה הרומית.
אין לבלבל ספרייה זו עם ספריית פאלאטינה בהיידלברג שהועברה ב-1623 לספריית הוותיקן.
ספריית פאלאטינה נוסדה ב-1761. במקור נקראה הספרייה "הספרייה המלכותית של פארמה" (Reale Biblioteca Parmense) .
בתקופה הנפוליאונית באיטליה (1815-1796) היא נקראה "הספרייה הקיסרית" (Bibliothèque Imperiale) ו"הספרייה של העיר פארמה" (Bibliothèque de la Ville de Parme).
בתקופת שלטונה של מארי לואיז, דוכסית פארמה (אשתו השנייה של נפוליאון בונאפרטה) בפארמה נקראה הספרייה "הספרייה הדוכסית" (Biblioteca Ducale) ולבסוף, לאחר איחוד איטליה נקראה "הספרייה הלאומית" (Biblioteca Nazionale).
לפני הקמת ספריית פאלאטינה שכנה בארמון פילוטה "ספריית פארנזה" שהועברה ב-1734 לנאפולי על ידי קרלוס השלישי, מלך ספרד.
ספריית פאלאטינה נוסדה ב-1 באוגוסט 1761 על ידי פליפה דוכס פארמה.
הוא מינה בצו שלטוני את פאולו מריה פצ'יאודי כאוצר וספרן מתוך כוונה ללכת בדרכיו של השר הראשי שתחתיו, גיום דו טילו (Guillaume Du Tillot), שהיה תומך נלהב בעקרונות הנאורות.
לאחר שנפטר ב-1765, המשיך בנו של פיליפ, פרדיננדו את בניית הספרייה והיא נחנכה ב-1769 במעמד יוזף השני, קיסר האימפריה האוסטרית.
הספרייה תוכננה על ידי האדריכל הצרפתי, אנמונד אלכסנדר פטיטו .
תחת שלטונה של מארי לואיז התפתחה הספרייה.
הדוכסית, שמינתה את אנג'לו פצאנה לספרן הראשי, רכשה את אוסף כתבי היד העתיקים של ההבראיסט הנוצרי ג'ובאני ברנרדו דה רוסי .
כמו כן, היא בנתה ב-1834 אגף דרומי חדש בארמון בתכנונו של ניקולה בלוטי.
אגף זה נקרא אולם מריה לואיג'יה ומשמש כאולם קריאה.
ב-1889, לאחר איחוד איטליה שבעקבותיו הוגדרה הספרייה כ"לאומית", נפתח בספרייה אגף שיוחד למוזיקה.
במלחמת העולם השנייה, בחודשים אפריל-מאי ב-1944 הופצצה פארמה על ידי חיל האוויר המלכותי.
הספרייה נפגעה קשות בהפצצה ואבדו לה 21 אלף ספרים וכתבי יד בין ההריסות.
בספרייה מצויים כ-1,600 כתבי יד עבריים עתיקים שנאספו בידי ג'ובאני ברנרדו דה רוסי חוקר נוצרי (אולי ממוצא יהודי, מת בשנת 1831) של התנ"ך, הדקדוק העברי, וכתבי יד.
בין היתר רשם מידע בספר קטלוג על כתבי היד הרבים אותם ראה בספריות בעולם ושאת חלקם הוא רכש.
יש מכתבי יד אלו שאינם קיימים עוד, ובעיקר אבדו בשואה, אך האוסף שלו עצמו שרד בלא פגע.
בין כתבי היד החשובים באוסף הוא כתב יד פארמה - אחד משני כתבי היד החשובים ביותר של המשנה.
בשנת 2000 הוציאה הספרייה הלאומית של ישראל קטלוג של כתבי יד אלו.
את הקטלוג ערך בנימין ריצ'לר בסיועו של הפלאוגרף מלאכי בית-אריה.
באוקטובר 2013 הודיעה הספרייה הלאומית כי חתמה על הסכם עם הספרייה באיטליה שבמסגרתו יעברו כתבי היד העתיקים שבעברית דיגיטציה ויונגשו לציבור דרך אתר הספרייה הלאומית.
כמו כן, קיים בספרייה אוסף נוסף של כתבי יד עבריים עתיקים, קטן בהיקפו, "אוסף שטרן".
ספריית וינר לחקר התקופה הנאצית והשואה היא ספריית מחקר השוכנת בבניין וינר-גרוס באוניברסיטת תל אביב ופועלת במסגרת הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי.
בספרייה שני אגפים: ארכיון הכולל אלפי מסמכים משנות ה-30 וה-40, ואוסף של יותר ממאה אלף ספרים ופרסומים שונים.
ספריית וינר מקיימת פעילות אקדמית מגוונת במטרה לקדם את חקר התקופה הנאצית והשואה.
בשנת 1933 נוסד באמסטרדם "מרכז המידע היהודי המרכזי" (JCIO), שנודע לאחר מלחמת העולם השנייה בשם ספריית וינר.
מייסדיו היו ד"ר אלפרד וינר, מפעילי "האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית" (Centralverein) שעזב את גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון, ופרופ' דוד כהן, היסטוריון של העת העתיקה באוניברסיטת אמסטרדם ואישיות בולטת בקהילה היהודית המקומית.
הרעיון להקים את המרכז הושפע מיוזמה של פעילים יהודים-גרמנים שהחלה בגרמניה בסוף שנות ה-20 לתעד ולאסוף מידע על המפלגה הנאצית כחלק מהמאבק הציבורי והפוליטי לבלום את התחזקותה.
מרכז המידע באמסטרדם נועד לעורר את תשומת לבו של העולם לסכנת האנטישמיות הנאצית ולהחרפת המדיניות האנטי-יהודית בשנות ה-30 בגרמניה ובמדינות אחרות.
בשנת 1939 העביר ד"ר וינר את האוסף ללונדון.
במהלך המלחמה המשיכו הוא ועוזריו לאסוף מידע ומסמכים על מדיניות הכיבוש הגרמנית, התגובות לה ובעיקר על גורל יהדות אירופה.
לאחר סיום המלחמה נאסף מידע על גורלם של פליטים יהודים ונגבו עדויות מפי ניצולים ששרדו את אימי השואה.
עד מותו של ד"ר וינר ב-1964 התמקדו הוא וצוותו בהרחבת האוסף.
לקראת סוף שנות ה-70 סוכם בין הנהלת ספריית וינר בלונדון והנהלת אוניברסיטת תל אביב להעביר את האוסף בשלמותו לאוניברסיטה.
לאחר שהאוסף הובא לתל אביב ב-1980, החליטה ועדת היגוי של בכירי ההיסטוריונים של האוניברסיטה לייסד את ספריית וינר כספריית מחקר במסגרת הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי.
עותקים מהמסמכים המקוריים שהועברו לתל אביב נמצאים בספריית וינר בלונדון על גבי מיקרופילם.
בשנת 1980 הועבר האוסף לאוניברסיטת תל אביב ושוכן בבנין הספרייה המרכזית.
את המבנה שנחנך בשנת 1984, תכננו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר עם שמואל ביקסון ומשה גיל.
בהיותו בנוי בשיטת הפל קל, הגישה אליו לקהל הרחב נאסרה לאחר אסון ורסאי.
עם זאת, האוסף עצמו נותר נגיש לקהל באמצעות ספרנים, עד שב-17 באוקטובר 2010, לאחר תקופת שיפוצים, נפתח הבניין מחדש ומאז, הוא נגיש לקהל.
במהלך שלושת העשורים האחרונים התרחב האוסף של הספרייה באופן משמעותי.
הוא מכיל מסמכים ארכיוניים ומאגרים אלקטרוניים של מקורות ראשוניים, ספרי מחקר, עלונים, כתבי עת וספרות לאומנית אנטישמית ונאצית.
בין השאר כולל האוסף: מהדורות בשפות שונות של "הפרוטוקולים של זקני ציון", עיתונות גרמנית ואירופאית מהתקופה הנאצית, עלונים של תנועות ימין קיצוני וקבוצות פאשיסטיות ואנטישמיות, וספרות הכחשת השואה.
הארכיון כולל אלפי מסמכים מאירופה בין שתי מלחמות עולם ומהתקופה הנאצית, הנוגעים בעיקר לשואת יהודי אירופה ולגורלם של קהילות ופליטים יהודים לאחר המלחמה, כגון מסמכים ממשפט ברן, תיעוד על יהודי גרמניה בשנות השלושים, תיעוד פעילותה של הביורוקרטיה הנאצית, עדויות של פליטים וניצולים, ומסמכים ממשפטי נירנברג.
ספריית וינר פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם מכוני מחקר בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
כספריית מחקר היא מקיימת מגוון רחב של פעילויות אקדמיות במטרה לקדם את העניין והמחקר בנושאים הקשורים לתקופה הנאצית והשואה, בהם סדרות של הרצאות, כנסים מדעיים, סדנאות מחקר, ותערוכות.
ספריית וסקונסלוס (בספרדית: Biblioteca Vasconcelos) היא ספרייה באזור הצפוני של העיר מקסיקו סיטי.
קרויה על שמו של חוסה וסקונסלוס, הסופר, המדינאי והוגה הדעות, שניהל את הספרייה הלאומית של מקסיקו והיה נשיאו של המכון המקסיקני לתרבות היספאנית.
הספרייה משתרעת על פני 38,000 מ"ר.
עלות בנייתה המתוכננת הייתה 954 מיליון פסוס (כמאה מיליון דולר אמריקאי), אך עלות בנייתה בפועל לאחר התיקונים הייתה גדולה יותר באופן משמעותי, כמאתיים מיליון דולרים.
היא נחנכה במרץ 2006 על ידי נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס, מעט לפני תום כהונתו.
בזמן חנוכתה הוכרזה כאחד המבנים המתקדמים בעולם מבחינה טכנולוגית במאה ה-21.
הספרייה נסגרה לאחר שנה, בחודש מרץ 2007 בשל ליקויי בנייה חמורים.
מבקר המדינה המקסיקני גילה 36 חריגות בנייה והוגשו 13 עתירות משפטיות שונות כנגד המתכננים והמבצעים.
בין הליקויים שהתגלו, למשל, היו מיקום שגוי של ריצוף ואבני שיש, וסדקים בקירות, ליקויים שעלות תיקונם חייבה עלות של 15 מיליון פסוס נוספים (כ-1.4 מיליון דולרים).
הספרייה נפתחה לקהל בשנית לאחר התיקונים.
היא כוללת בניה ארכיטקטונית ועיצובית מרשימה, ובנוסף מוצבים בה באורח קבע פסלים ויצירות אמנות של גדולי האמנים המקסיקנים.
אחת מיצירות האמנות המפורסמות המוצבות בה היא יצירתו של האמן גבריאל אורוסקו, שלד לווייתן אמיתי, שעצמותיו צבועות.
ספריית מדינת בוואריה היא ספריית ההפקדה הראשית של מדינת בוואריה משנת 1663. הספרייה נמצאת בעיר מינכן וכוללת למעלה מ-10 מיליון ספרים, עובדה העושה אותה לאחת הספריות הגדולות והחשובות בעולם.
בין היתר מצוי בספרייה האוסף הגדול ביותר בעולם של פריטי אינקונבולה ("דפוסי ערש", ספרים שנדפסו סמוך להמצאת הדפוס) ואוסף גדול וחשוב של כתבי יד עתיקים.
הספרייה היא בעלת האוסף השני בגודלו באירופה של כתבי עת (לאחר הספרייה הבריטית).
הספרייה נוסדה ב-1558 כספריית הארמון של אלברכט החמישי, דוכס בוואריה.
הדוכס רכש אוספים פרטיים שכללו ספרים וכתבי יד בתחומי התאולוגיה, הפילוסופיה והמשפטים שנאספו בין היתר באיטליה, ספרד וארצות השפלה.
יורשו, וילהלם החמישי, דוכס בוואריה, המשיך בפיתוח האוסף, וב-1600 נכללו בספרייה 17,000 ספרים.
ב-1663 יזם פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה, את חקיקת חוק ההפקדה של עותק מפרסומים כלשהם שהתפרסמו בשטחו בספרייה.
ב-1803 הפכה הספרייה לספריית מדינה ומוזגה עם ספריית הארמון של נסיכות הבוחר מפפאלץ, שכללה למעלה מחצי מיליון ספרים וכתבי יד.
באותה תקופה הולאם רכושם של כנסיות ומנזרים, ואוצרותיהם הועברו לספרייה.
מבנה הספרייה ברחוב לודוויגשטראסה נחנך ב-1831. קודם לכן תוכנן להקימה לצד מוזיאון הגליפטותק.
ב-1970 נחנך מבנה הספרייה המורחב, לאחר שיפוצים והרחבות שהחלו עוד ב-1953. ב-1988 נחנך מחסן מרוחק של הספרייה בפרבר גרכינג (Garching bei München).
ב-1997 החלה הספרייה בפרויקט דיגיטציה רחב-היקף, שבמסגרתו הועלו לרשת האינטרנט (נכון ל-2017) למעלה מ-2 מיליון פריטים חופשיים מזכויות יוצרים.
ב-2007 הוכרז על שיתוף החומר עם גוגל ספרים.
בסדרת תחקירים מראשית שנות ה-2000 עלה שהספרייה הייתה מעורבת ברכישת ספרים עתיקים וכתבי יד שנבזזו על ידי כוחות גרמניה הנאצית באזורי הכיבוש.
לימודים קלאסיים, לטינית, המשפט הרומי, ביזנטיון
היסטוריה של גרמניה, אוסטריה, שווייץ, איטליה, צרפת ורומניה
יוון המודרנית (היסטוריה, שפה וספרות)
כתב יד מינכן 95 - כתב היד היחיד המקיף את כל התלמוד הבבלי.
Breviarium Alaricianum או Lex Romana Visigothorum - אוסף כתבי יד במשפט רומי מימי אלריק השני, מלך הויזיגוטים שנכתבו בהיספניה במאה השישית
Emmeram - ספר (קודקס) תפילות מאויר וכרוך בזהב שנכתב עבור קרל הקירח מן התקופה הקרולינגית (870), דוגמה לאמנות קרולינגית.
ספר הקודש המאויר של היינריך השני (Perikopenbuch Heinrichs II) - קטעי קריאה מכתבי הקודש מסודרים לפי סדר השנה הליטורגית הנוצרית, מאוירים בפאר מראשית המאה ה-11
ספר תפילות לכומר קתדרלת במברג, מתנת היינריך השני (Sakramentar Heinrichs II), ראשית המאה ה-11. הפך לרכוש ספריית המדינה עם הלאמת נכסי הכנסייה ב-1803
Ruodlieb - קטעי רומנסה כתובה בלטינית בכתב קרולינגי מאת משורר אלמוני מדרום-גרמניה, מתוארכת ל-1030 לערך.
כרמינה בוראנה - קובץ כתבי יד מן המאה ה-13, המכיל בעיקר שירה לירית.
עותק כתב יד של שירת הניבלונגים מן המאה ה-13, נכלל ב-2009 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו
Freising folia או Brižinski spomeniki, כתב היד המשמעותי העתיק ביותר בסלובנית (נכתב סביב שנת 1000)
כתב יד של טריסטן ואיזולדה מאת גוטפריד פון שטרסבורג
עותק מלא של תנ"ך גוטנברג
משה שטיינשניידר זיהה בספרייה את אוסף כתבי היד הגדול והשלם ביותר של אברהם אבולעפיה
ספריית זלוסקי (בפולנית: Biblioteka Załuskich) הייתה הספרייה הציבורית הפולנית הראשונה ואחת מהספריות הציבוריות הראשונות באירופה.
נוסדה בוורשה בשנים 1747–1759 על ידי שני הבישופים הקתולים האחים יוזף אנדז'יי זלוסקי ואנדז'יי סטניסלב זלוסקי.
לאחר מרד קושצ'ושקו (1794) חיילים רוסים, שפעלו לפי פקודות של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, העבירו אוספי זלוסקי לאוסף פרטי של הקיסרית בסנקט פטרבורג.
שנה לאחר מכן הם היוו את אבן הפינה של הספרייה הציבורית הקיסרית.
בשנת 1920 הממשלה של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית החזירה חלק מהאוספים לרפובליקה הפולנית השנייה הודות להסכם ריגה.
חלק מהאוספים נהרסו בכוונה על ידי חיילים גרמנים, במשך דיכוי מרד ורשה בשנת 1944.
הספרייה הייתה הספרייה הציבורית הפולנית הראשונה ואחת מהספריות הגדולות בעולם.
בכל אירופה היו רק ספריות בודדות שמנו אוסף כה גדול.
הספרייה החזיקה בהתחלה כ-200,000 פריטים, אשר גדלו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-18 לכ-400,000 פריטים מודפסים, מפות וכתבי יד.
היא גם החזיקה אוספי אמנות, כלים מדעיים, דגימות צמחים ובעלי חיים.
הספרייה ביקשה מתומכיה להיות שקטים בעת השהות בספרייה ולהתפלל בעד מטרתם של האחים זלוסקי.
היה אסור להוציא את הספרים מחוץ לספרייה, שכן גנבת הספרים הייתה בעיה הולכת וגוברת, עד כדי כך שהפטרונים של הבישופים החליטו לבקש מהאפיפיור עזרה.
בתגובה לבקשתם, ב-1752 האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר פרסם בולה אפיפיורית המאפשרת להכריז נידוי של אנשים שלוקחים את הספרים מהספרייה, אבל אפילו האיום הזה לא חיסל את הבעיה.
לאחר מותם של האחים, ועדת החינוך הלאומי לקחה את ניהול הספרייה על עצמה, ושינתה הספרייה שם ל"ספרייה של הרפובליקה של האחים זלוסקי".
עשרים שנה מאוחר יותר, בשנת 1794, בעקבות החלוקה השנייה של פולין ומרד קושצ'ושקו, אוסף זלוסקי הוחרם על ידי כוחות של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ונשלח לסנקט פטרבורג.
הספרים הפכו לחלק האוספים של הספרייה הציבורית הקיסרית.
חלקי האוסף ניזוקו, נהרסו ואפילו נגנבו במהלך ההובלה לרוסיה.
חלקי האוסף זלוסקי חזרו לפולין בשני תאריכים נפרדים במאה התשע-עשרה: 1842 ו-1863. בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעקבות המלחמה הפולנית-סובייטית והסכם ריגה, ממשלת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית החזירה כ-50,000 פריטים מהאוסף לפולין.
בשנת 1944 האוספים המיוחדים נשרפו על ידי הנאצים כחלק מדיכוי מרד ורשה.
רק 1,800 כתבי יד ו-30,000 חומרים מודפסים מהספרייה המקורית שרדו את המלחמה.
היום הספרייה הלאומית של פולין (ביבליוטקה נארודובה), שנוסדה בשנת 1928, נחשבת לצאצאית של ספריית זלוסקי.
ספריית מאזארן היא ספרייה השוכנת בארמון המכון של צרפת (Palais de l'institut de France) בפריז, הספרייה הציבורית הוותיקה ביותר בצרפת.
יסודה בספרייתו הפרטית של הקרדינל מאזארן, ראש ממשלת צרפת במאה ה-17. אוסף הספרייה עשיר בפרטי אינקונבולה (דפוס-ערש, פריטים שהודפסו מהמצאת הדפוס ועד 1500), בהם עותק של תנ"ך גוטנברג, כתבי יד, רבים מהם מעוטרים וספרים נדירים נוספים.
מאז התמנותו לתפקיד ראש ממשלתה של העוצרת אן מאוסטריה ב-1634, החל מאזארן בבניית ארמון פרטי ובו ספרייה אישית עשירה.
מבקרים נדהמו מגודלה ועושרה, שעלה על ספריות מלכותיות אחרות באירופה.
בין השנים 1642 ו-1653 העסיק את גבריאל נאודה (Gabriel Naudé) כספרן ומאתר ספרים, שיצא בשליחותו לאיטליה, שווייץ, גרמניה והולנד במטרה לרכוש אוספים שלמים ולהעבירם לפריז.
מאז 1643 פתח מאזארן את ספרייתו לשירות מלומדים.
בעת התקוממות הפרונד (פברואר 1652) פרצו מתפרעים לארמון ולספרייה, בזזו והשמידו ספרים רבים.
בצוואתו הוריש מאזארן את ספרייתו לקולג' האומות (קולג' מאזארן), אחת מהמכללות ההיסטוריות של אוניברסיטת פריז.
בניין הספרייה החדש, במיקומו הנוכחי, הוקם בגדה השמאלית, על נהר הסן ונפתח בחג הפסחא 1689.
בעת המהפכה הצרפתית הובאו לספרייה אוספים של בני אצולה שאולצו לברוח וכן אוספי ספרים מכיבושי נפולאון.
ב-1805 הפך קולג' האומות למכון של צרפת, והספרייה עמו.
בשנת 1926 הפכה הספרייה לספריית הפקדה לפרסומים הנוגעים להיסטוריה של מחוזות צרפת.
הספרייה כוללת 600,000 כרכים, מהם כ-200,000 מאוספו המקורי של מאזארן.
הספרייה מתמחה בהיסטוריה צרפתית, בעיקר של המאות 12 - 17, היסטוריה של דפוס והוצאה לאור בצרפת והיסטוריה מקומית.
בספרייה 2,370 פריטי אינקונבולה, בהם עותק של תנ"ך גוטנברג (Bible Mazarine); 4,600 כתבי-יד, מהם 1,500 כתבי-יד מאוירים מימי הביניים (חלקם הגדול פרי החרמה מאצילים בימי המהפכה) וכן אוסף של פמפלטים פוליטיים מימי מהומות הפרונד.
ספריית מסגד אל-אקצא היא ספרייה ציבורית הנמצאת במסגד אל-אקצא.
אוסף הספרייה כולל ספרים, כתבי יד, תצלומים ועוד.
ספריית מסגד אל-אקצא נמצאת במתחם מסגד אל-אקצא, בין המסגד אלקבלי והמוזיאון האסלאמי (ממערב למסגד אלקבלי).
המבנה היה מוכר גם בשם מסגד אלנסאא.
הספרייה נפתחה בשנת 1922, והייתה מוכרת בשם "דאר כותב אלמסגד אל-אלקצא" (בית הספרים של מסגד אל-אקצא).
אוסף הספרייה החל באיסוף וריכוז כתבי יד מארון בית התפילה של כיפת הסלע ומארונות תפילה נוספים בירושלים.
בספריית מסגד אל-אקצא ישנם חומרים מסוגים שונים:
כתבי יד: בספרייה 4,000 כתבי יד, חלק גדול מהם כתבי יד של הקוראן.
בנוסף ישנם כתבי יד בשפה הטורקית העותמאנית, אשר 80% מהם הועתקו בתקופה העותמאנית, חלקם הועתקו באיסטנבול.
ספרים נדירים: כ־2000 אשר יצאו לאור לפני מאה שנה או יותר, חלקם בשפה הטורקית העותמאנית.
ספרים מודרניים: כ־160 אלף ספרים בנושאים שונים: סדרות בנושאי מדעים, חינוך ותרבות, מילונים בשפות שונות, מדעי המדינה, רפואה, סוציולוגיה, משפחה ונשים, פילוסופיה, מנהל עסקים וחשבונאות, ספורט, תיירות, כדור הארץ, היסטוריה וגאוגרפיה, מוזיאונים אסלאמיים, קטלוגים של כתבי יד.
ספריית הילדים: כ־9000 פריטים הכוללים ספרי ילדים ונוער ומשחקים.
ספריית אלח'תניה המצויה מתחת למסגד אלקבלי
ספרייה זו היא הספרייה הוותיקה ביותר, והיא קרויה על שמו של השיח' אלח'ותני מהמאה השמינית אשר התגורר בחדר בו שוכנת הספרייה כעת.
ספרייה זו כוללת ספרי לימוד שרעים בנוסף לספרי לימוד לשפה וספרות ערבית.
אוסף ספריית אלח'תניה כולל : פיקה (משפט אסלאמי), אוסף חדית', מדע ופרשנות הקוראן, הנסים והתאג'וויד, ביוגרפיה של הנביא וקורות חייהם של חבריו, הלכה, המחשבה האסלאמית, סופיות, התרבות האסלאמית וחלקיה, שפה, שירה וספרות ערבית, חומר הקשור לעניין הפלסטיני, ביבליוגרפיה של חכמי האסלאם, כתבי עת אסלאמיים וכלכלה אסלאמית.
מחלקת הילדים והנוער נפתחה בתחילת שנת 2016 במטרה לעודד את הקריאה והלימוד הלא פורמלי.
הספרייה מיועדת לילדים ובני נוער מגיל שנה עד 15. הספרייה נמצאת בצד הדרומי במסגד אל-אקצא, מקום מסגד אלנסאא' לשעבר.
האוסף כולל 9,000 פריטים: סדרות מדעיות, אטלסים, ספרי תרבות וספרות ילדים בשפה הערבית והאנגלית, ספרי תמונות לפעוטות, משחקי מדע ותרבות.
פעילויות מחלקת הילדים והנוער כוללות:
פרויקטים ופעילויות תרבותיות לילדים והוריהם
עידוד לימוד חופשי ולא פורמלי
שיתוף פעולה בין בתי הספר ומרכזי התרבות השונים והספרייה
מחשבים ציבוריים, אינטרנט אלחוטי, שירותי צילום והדפסה
גישה למאגרי מידע: הספרייה מספקת גישה למאגר המידע "מערפה", מאגר מידע מדעי הכולל מאמרים אקדמיים בערבית ממאות פרסומים בעולם הערבי.
מחלקת כתבי יד מאפשרת לחוקרים שירותים שונים:
עיון בכתב יד בתיאום מראש
אמצעי צילום ייעודיים לכתבי יד
קישור לעותקים אחרים בספריות שונות בירושלים
תקשורת עם ספריות ומרכזי לימוד המתמחים בכתבי יד
שעת סיפור לילדים באופן פרטני או קבוצתי
פרויקטים שונים לתלמידי בתי ספר, וקבוצות חיצוניות
הדרכה על ספרי ילדים בנושאים שונים
ספריית מאפו היא ספרייה על שם הסופר העברי בן תנועת ההשכלה אברהם מאפו, שנוסדה בשנת 1908 בקובנה שבליטא וחרבה בשואה.
הספרייה הוקמה על ידי הפעיל הציוני ד"ר אבא לפין שעמד בראש ועד הספרייה, וגייס לרעיון את חבריו אבא בלושר וד"ר ד.מ.
את המימון הראשון להקמת הספרייה תרם נח לפין, יהודי אמיד תושב קובנה.
הספרייה שנקראה בעברית על ידי יהודי קובנה ופרנסיה בית העקד ע"ש מאפו הוקמה במיקום מרכזי בקובנה.
בשלב הראשון נאספו על ידי אבא לפין כ-10,000 כותרים וכתבים בנושאי יודאיקה והבראיקה מקהילות מזרח אירופה, ובעיקר מליטא, אסטוניה, לטביה, בלארוס, רוסיה, פולין וגרמניה, בהם כתבים עתיקים ונדירים שנאספו מעליות גג ומחסנים.
בשיאה כללה הספרייה כ-50,000 ספרים.
הספרייה הפכה למוקד משיכה לצעירים ציוניים והייתה למועדון תרבות שוקק ומרכז למידה חשוב בחיי יהודי קובנה.
והתקיימו בה סימפוזיונים שונים סביב הרעיון הציוני.
מיום הקמת הספרייה ועד חורבנה תפקד ד"ר אבא לפין כיו"ר ההנהלה.
בשנת 1932 פרצה דליקה בספריה, שכילתה את מחלקת הספרים העתיקים והעיתונים הישנים.
בסך הכל נשרפו כאלפיים ספרים.
הספרייה שמה דגש על ספרות עברית וכך הפכה למקום מפגש לנוער הציוני היהודי שלמד בשפה העברית
ערב הפלישה הנאצית לליטא ביוני 1941, הוצתה הספרייה על ידי פאשיסטים ליטאים ונאצים גרמנים, שהבעירו את הספרים בהפגנתיות ברחובות לשמחת ההמון ובליווי תזמורת שניגנה בכל פעם שהושלכו ספרים נוספים למדורה.
הפקודה לחיסול הספרייה ניתנה על ידי מושל נציבות אוסטלנד הנאצית, היינריך לוזה.
אף על פי שמרבית האוסף בספרייה הושמד, אלפי ספרים ניצלו והועברו לספריה הלאומית בירושלים ולספריית דימונה.יש גם ספרים בספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי, אוניברסיטת תל אביב.
ספריית כפר שמריהו היא הספרייה הציבורית של כפר שמריהו.
הספרייה נוסדה בשנת 1954, בתחילה הייתה ממוקמת בבית שפיצר במקום, לאחר מכן הועברה לבית לוין (בית העם) וב-1999 הועברה למיקומה הנוכחי במרכז וייל, באוספיה קיימים 24,656 פריטים ובנוסף 15 סוגים של כתבי עת.
קיים גם שירות של ספרייה דיגיטלית בו קוראי הספרייה יכולים לקרוא ספר בצורה דיגיטלית במספר דרכים, במחשבי הספרייה או במכשירם האיש.
ספריית נובל (בשוודית: Svenska Akademiens Nobelbibliotek) היא ספרייה ציבורית בשוודיה.
הספרייה הוקמה בשנת 1901 מטעם האקדמיה השוודית על מנת להוקיר את הזוכים בפרס נובל לספרות ולאסוף את יצירותיהם.
המשימה העיקרית של הספרייה היא לרכוש יצירות ספרותיות וכתבי עת הדרושים להערכת הזוכים, משימה המושגת על ידי איסוף יצירות בשפות אחרות מלבד שוודית.
באוספיה ישנם כ-200,000 פריטים, מלבד השאלות לציבור, היא מספקת השאלות בין ספרייתיות לספריות אחרות במדינות סקנדינביה.
במקום מתקיימים גם סיורים מודרכים וסמינרים.
ספריית מחניים היא הוצאת ספרים הידועה בעיקר בסדרת ספרונים לילדים בשם "מסיפורי צדיקים" ובה 120 סיפורי צדיקים.
החברה הוקמה בשנות השבעים, על ידי גרשון ופנינה בורקיס, חסידי חב"ד מלוד, בעקבות המחסור שהיה אז בספרי קריאה חרדיים לילדים.
הסדרה יצאה לאור בברכתו של הרבי מלובביץ', שהיה מעורב בפרטי ההוצאה.
הוא הורה ללמוד מאנשי המקצוע את מלאכת הוצאת ספרים לילדים.
עוד הורה להתאים את התכנים לתוכנית הלימודים החדשה של משרד החינוך, שהוביל אז שר החינוך זבולון המר בממשלתו של מנחם בגין.
בהוראתו הספרונים הופצו גם בארצות הברית.
הסדרה יצאה לאור בתחילה תחת מוסדות חב"ד קריית גת, ואחר כך באופן עצמאי.
סדרת מסיפורי צדיקים מכילה סיפורי צדיקים היסטוריים ממקורות שונים, שנערכו בידי פנינה בורקיס ובלה גולומבוביץ.
הספרונים מעוטרים בציורים, ברובם מאת חיים הנריק הכטקופף.
בראש כל סיפור נכתב: "הערה: מטרת הציורים להמחיש את הסיפור לילד ואין כל כונה לתאר את דמות הצדיק".
הסדרה מונה 120 סיפורים, בפורמטים שונים (מס' סיפורים בכריכה קשה, סיפורים בודדים בכריכה רכה, עיטוף בלמינציה ובניילון) חלקם תורגמו ל-9 שפות, בהן: אנגלית, ספרדית, צרפתית, רוסית, יידיש ועוד.
עם השנים הספרים נעשו נכסי צאן ברזל במגזר החרדי, גם כיום, על אף סגנונם המעט המיושן.
יהודה גרובייס נשוי למלכה (מלי), ביתה של ברכה קנובלוביץ' - אחת מכותבות סדרת "מסיפורי צדיקים".
בשנת ה'תשפ"א החלה ההוצאה להוציא לאור סדרות חדשות.
ספריית יאנובה (בליטאית: Jonavos rajono savivaldybės viešoji biblioteka) היא ספרייה ציבורית ביאנובה, עיר במחוז קובנה שבליטא.
הספרייה הוקמה ב-1939, במהלך מלחמת העולם השנייה היא נסגרה והספרים בה הושמדו.
לאחר המלחמה הספרייה נפתחה מחדש, ובשנת 1950 החלה לשמש כספרייה המרכזית במחוז בו היא נמצאת.
ב-1952 הועתק מקומה של הספרייה למבנה בו היה בית מרקחת.
ב-2001 הוקם בה חדר קריאה ציבורי.
ב-2003 אופשרה הגישה למרשתת בספריה.
באותה שנה הועבר קטלוג הספרייה לפורמט דיגיטלי.
ספריית משפטים ע"ש ברנרד ג' סגל היא ספרייה אקדמית בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים.
הספרייה למשפטים על שם ברנרד ג' סגל (עורך דין יהודי הראשון שנבחר ליו"ר לשכת עורכי דין האמריקנית בפילדלפיה ולוחם למען זכויות אזרחים) שבקמפוס הר הצופים הייתה הספרייה הראשונה שנבנתה באוניברסיטה העברית.
בניית בניין ע"ש דוד וולפסון הסתיימה בשנת 1929 ובה הוחלט לשכן את בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי.
"צוואתו של דוד וולפסון, נשיאה השני של ההסתדרות הציונית, שימשה יסוד ליצירת הקרן של שמו שרוב הונה הוקדש להקמת מבנה קבע לבית הספרים".
טקס פתיחה חגיגי התקיים ב-15 באפריל 1930 בהשתתפות בכירי האוניברסיטה העברית ומכובדים שונים.
לכבוד האירוע, בית הספרים הלאומי הוציא חוברת עם נאומים והסברים על הבניין.
האוספים הראשונים כללו אוספים בתחום מדעי היהדות, לימודי המזרח, ומדעי הטבע.
האוספים נרכשו ונתרמו על ידי יהודים בגרמניה, הונגריה, ארצות הברית ומדינות נוספות.
במשך כ-8 שנים, מ-1949 ועד 1957, הספרייה הועברה למשכנה הזמני של האוניברסיטה בטרה סנטה, עד הקמת קמפוס ע"ש אדמונד ספרא בגבעת רם בסוף שנות ה-50. לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1967, הפקולטה למשפטים הייתה הראשונה לחזור להר הצופים והוחלט שהספרייה בבניין וולפסון תהפוך לספריית הפקולטה למשפטים.
כיום הספרייה משמשת גם את המכון לקרימינולוגיה, המכון לחקר המשפט העברי, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר, מרכז מינרבה לזכויות האדם ומכונים ומרכזי מחקר נוספים הנמצאים בפקולטה למשפטים.
אוסף הספרים של ספריית משפטים הוא אחד הגדולים בתחומו בארץ ונחשב לאחד המכובדים בקרב ספריות משפטיות בעולם.
האוסף כולל ספרים מהתקופה העות'מאנית והתקופה המנדטורית שניתן למצאם רק בספרייה הזו, אוסף משפטי בן ימינו בפורמט מודפס ובפורמט דיגיטלי, כתבי עת במגוון שפות, מנויים למאגרי מידע משפטיים גדולים.
כמו כן, בספרייה יש אוסף של ספרים נדירים החל מהמאה ה-16 ועד תחילת המאה ה-20. בספרייה ישנם אוספים שנתרמו על ידי שופטי בית המשפט הפדרלי לואי דמביץ ברנדייס ושל פליקס פרנקפורטר ואוסף של יהודה ליב אשר גולאק מייסד של תחום המשפט העברי בארץ ישראל.
כפי שמתואר בספר "תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים : שורשים והתחלות", שני האדריכלים: פרופ' פטריק גדס ופרנק מירס עסקו בהכנת תוכניות להקמת האוניברסיטה.
גדס דגל בסגנון אוריינטלי, מה שתאם את החזון של מקימי האוניברסיטה "להציב את האוניברסיטה בצומת המפגש בין תרבות המערב לתרבות המזרח".
הכיפה שעל המבנה נבנתה בהשראה על כיפת הסלע ושם היה משרדו של נשיא האוניברסיטה הראשון יהודה לייב מאגנס עד 1947.
בקומה זו ישנו חדר נפרד בו אוסף המשפט העברי.
בקומת הביניים ישנם אוספים בתחומים: פילוסופיה של המשפט, המשפט המוסלמי, המשפט האמריקני, משפט אירופאי, משפט וספרות, ספרות בתחום משטרה וקהילה, זכויות האדם, דיני משפחה, דיני איכות הסביבה ועוד.
הקומה התחתונה מורכבת מארבעה אולמות ובהם האוספים הבאים: אוסף המשפט הבינלאומי, אוסף דיני מיסים, אוסף קרימינולוגיה ואוסף המשפט הפלילי.
בנוסף, ישנם חמישה חדרי למידה בגדלים שונים, חדר אתנחתה וחדר ספרים נדירים.
שמואל הוגו ברגמן מונה למנהל של בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי עד 1935 (השנה שבה הפך לרקטור האוניברסיטה).
במשך כעשור, הוא הגדיל את אוסף הספרייה מ-35,000 עד 300,000.בנוסף, ברגמן שכנע את ממשלת המנדט להעביר לספרייה עותק אחד מכל פרסום רשמי מנדטורי וכך הספרייה כיום מחזיקה בעותקים שאינם מצויים בשום ספרייה אחרת בישראל.
אליקים גוטהולד וייל החליף את ברגמן כמנהל בית ספרים בשנת 1935 ושימש בתפקיד זה עד 1946. בתקופתו נעשו שינויים רבים ואחד מהם הוא סגירת קומת המחסן לציבור.
מאז ועד היום, הגישה למחסן היא לצוות הספרייה בלבד.
במחסן נמצאים רשומות הכנסת מהקמת מדינת ישראל ועד שנות ה-90, מהדורות ישנות של ספרים בעברית ובלועזית.
בעקבות השדרוג שנעשה בקומה התחתונה לפני שנתיים, אוסף כתבי העת בלועזית פינה את מקומו לחדרי למידה בקבוצות ובחלקו הועבר למחסן.
השינוי הנוסף שחולל וייל הוא החלפת שיטת המיון לפי דיואי לשיטה שהוא הכיר מעבודתו כספרן בגרמניה: הספרים לפי שיטת דיואי היו מחולקים לפי נושאים ווייל שינה לשיטה לפי מספר רץ.
ספריית משפטים ממוינת לפי שיטת UDC.
אוסף פרטי אמנות הנמצאים בספרייה מונה תמונות מקוריות, ביניהן שתי תמונות של ליאופולד פיליכובסקי, וספלים של שופטים יהודיים בישראל ובעולם.
ניתן לעיין בפריטים אלה באמצעות האתר הייחודי שהוקם על ידי אוצרות האוניברסיטה העברית.
ספריית לילי, , היא אחת מספריות המחקר החשובות בארצות הברית.
היא ממוקמת בקמפוס של אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, אינדיאנה.
ראשית דרכה בין השנים 1954–1957. בשנים הללו תרם לה ג'וזיה קירבי לילי הבן, שעל שמו נקראת הספרייה, את אוסף הספרים וכתבי היד הנדירים שלו - הנחשב לאחד מהאוספים הפרטיים הטובים בעולם.
לאוסף זה הייתה השפעה מכוננת על החיים האינטלקטואליים של האוניברסיטה, ובהמשך על מדינת אינדיאנה כולה.
באוקטובר 1960, ג'יי קיי לילי ונשיא האוניברסיטה, הרמן ב' וולס פתחו יחדיו את דלתות הספרייה שהתבססה עם השנים כאחת ממוסדות המחקר החשובים באמריקה.
בספרייה נמצאים פריטים נדירים רבים, ביניהם המהדורה המודפסת הראשונה של סיפורי קנטרברי, העותק האישי של תומאס ג'פרסון מהדפוס הראשון של מגילת הזכויות, האוסף המודפס הראשון של יצירות ויליאם שייקספיר, הארכיונים האישיים של אורסון ולס, סילביה פלאת', קורט וונגוט ועוד.
ספריית לילי נוסדה בשנת 1960 בעקבות אוסף הספרים וכתבי היד שתרם לה ג'יי קיי לילי, בעל חברת תרופות אמריקאית שמשרדיה הראשיים נמצאים באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
ג'יי קיי לילי היה אספן רוב חייו.
מאמצע שנות העשרים ועד מותו הקדיש את עתותיו הפנויים לבניית אוספיו.
הם כוללים: למעלה מ-20,000 ספרים, 17,000 כתבי יד, יצירות אמנות, מטבעות, בולים, מיניאטורות, כלי נשק ומודלים ימיים.
כל אלה הועברו על ידי האספן לאוניברסיטת אינדיאנה בין השנים 1954–1957. החומרים הללו היוו את הבסיס לצמיחתה של ספריית מחקר שמשרתת את כלל הסטודנטים באוניברסיטה, את הסגל האקדמי וכן חוקרים ואנשי רוח.
בפתיחה החגיגית של הספרייה שנערכה ב-3 באוקטובר 1960, אמר פרדריק ב' אדמס כי "ספריו של מר לילי מקיפים תחומים כה רבים שקשה להאמין שהתלהבותו של אדם אחד, יכולה להקיף עושר כזה".
כן הוסיף "כי לא פחות מדהימה העובדה שמר לילי הצליח לרכוש כל כך הרבה ספרים איכותיים בטווח של 30 שנה בלבד".
עוד הוסיף כי אין די בכסף כדי להיות בעליו של אוסף מסוג זה.
לכך דרושים "חריצות, אומץ ודמיון".
לסיום אמר כי בתוך האוסף המכיל 20,000 ספרים, נמצאים הספרים הידועים ביותר בספרות האנגלית והאמריקאית, הספרים המשפיעים ביותר על החיים האמריקניים, והעבודות והרעיונות הגדולים בתולדות המדע".
הספרייה מתהדרת במיוחד בהיסטוריה ובספרות הבריטית והאמריקאית, בספרי רפואה ומדע, בספרות ילדים ובכתבי יד מימי הביניים והרנסאנס.
האוסף המודפס הראשון של יצירות שייקספיר
אחד מתוך 26 העותקים של ההדפסה הראשונה של 'הכרזת העצמאות' שהודפסה בפילדלפיה ב - 4 ביולי 1776
מכתבו של ג'ורג' וושינגטון המאשר את קבלת תפקיד הנשיאות
היצירות הקוסמוגרפיות והגאוגרפיות של תלמי
אוסף אדומיט נחשב לאחד מהאוספים הגדולים ביותר של ספרי מיניאטורות.
לאחר מותה של בעלת האוסף, רות א.
אדומיט בשנת 1996, נתרם האוסף לספריית לילי.
האוסף נקרא '4,000 שנות ספרים מיניאטוריים'.
אוסף זה הוא תיעוד היסטורי של רשומות אנושיות מיניאטויות משחר ההיסטוריה, החל מתבליטים של כתבי יד וציורים משנת 2,000 לפני הספירה ועד לספרי אמנות מיניאטוריים בני ימינו.
מייקל אוסלאן, מפיק סרטי באטמן, תרם למעלה מ־30,000 ספרי קומיקס לספריית לילי.
חלקים מהאוסף הוצגו בשנת 2,005 בתערוכה שהתקיימה במקום בשם "קומיקס כמיתולוגיה תרבותית".
אוסף אוסלאן מכיל גם מגוון עצום של דמויות פעולה וכן מזכרות מתרבות הפופ.
אוסף הפאזלים המכניים של ג'רי סלוקום
בשנת 2006 תרם ג'רי סלוקום, אספו פאזלים ומחבר ספרי חידות, לספרייה אוסף של 30,000 חידות מכניות ו -4,000 ספרים בתחום.
אוסף זה הוא הגדול מסוגו בעולם.
האוסף מוצג דרך קבע באולם הפאזלים הקרוי על שמו של סלוקום.
חלק מהפאזלים נגישים לקהל המבקרים במקום, כך שניתן לשחק בהם.
ספריית לילי עוסקת פיתוח מאגר מקוון של האוסף.
ספריית לילי מחזיקה ברשותה אוסף המונה 7,000 מסמכים מתקופת המהפכה הצרפתית.
באוסף ניתן למצוא כתבי עת, פמפלטים, פרסומים משפטיים, תקנות מנהליות, גזירות מלכותיות, רישומי פטירה, סדרי דין, ועוד.
אוסף מנדל מחולק לשתי קטגוריות: האחת מתייחסת לתקופת התגליות והמחקר הגאוגרפי ואילו השנייה מורכבת מתוספות שביצעה ספריית לילי לאחר הרכישה המקורית.
האוסף הגאוגרפי והתגליות מאפשרים מבט היסטורי על התקופה שנעה בין המאה ה -15 ועד המאה ה -19. הוא כולל את היצירות הקוסמוגרפיות והגאוגרפיות הגדולות של תלמי (אסטרונום) וכן נרטיבים על גילוי וכיבוש העולם החדש.
הרכישות הבאות התמקדו באמריקה הלטינית מהמאה ה-17 ועד המאה ה-19, תוך תשומת לב מיוחדת להיסטוריה המקסיקנית.
אוסף כתבי היד של סילביה פלאת'
אוסף זה מכיל 94 שירים המוצגים בסדר כרונולוגי וכן 3,324 פריטים בהם התכתבויות, הגיגים ומזכרות מאת סילביה פלאת'.
הפריטים השונים מסודרים לפי סוג.
150 ספרים מספרייתה הפרטית של פלאת' נמצאים אף הם בספריית לילי.
בספריית לילי נמצאים 2,000 תסריטים קולנועיים, כולל התסריט השני לטיוטת מרכבות האש.
על מנת לעבות את אוסף התסריטים, הוסיפה הספרייה חומרים נוספים מהבמאים הבאים: אורסון ולס, ג'ון פורד קליפורד אודץ ופיטר בוגדנוביץ'.
הספרייה היא גם ביתם של 800 תסכיתי רדיו של ה- BBC, תוכניות טלוויזיה ועוד.
ספריית ומוזיאון כוח הצוללות הם מוזיאון צבאי וספרייה המוקדשים לתולדות כוח הצוללות של צי ארצות הברית.
הם ממוקמים בעיר גרוטון שבמדינת קונטיקט.
במוזיאון מבקרים מאות אלפי אנשים מדי שנה.
ראשיתם של המוזיאון והספרייה בספרייה הוקמה בשנת 1955 על ידי חברת Electric Boat, יצרנית צוללות חשובה עבור צי ארצות הברית.
החברה תרמה את הספרייה לצי, שהעביר אותה למקומה הנוכחי בחוף נהר התמזה בקונטיקט, בסמוך לבסיס הצוללות שלו שם.
המוסד קיבל את שמו הנוכחי ב-1969. בשנת 1986 נחנך בו אגף חדש, שנבנה בכספי תרומות פרטיות וסיוע ממלכתי.
בשנת 2000 הסתיימה בנייתו של אגף נוסף.
אוסף המוזיאון כולל 33,000 פריטים.
בספרייה מוחזקים 6,000 ספרים, 20,000 מסמכים ו-30,000 תצלומים, אשר עיסוקם הוא ההיסטוריה של כוח הצוללות של צי ארצות הברית.
הפריט הגדול והמשמעותי ביותר באוסף המוזיאון הוא הצוללת נאוטילוס, הצוללת בעלת הנעה גרעינית הראשונה בעולם, שהייתה גם הצוללת הראשונה לחלוף תחת הקוטב הצפוני.
היא מוצגת במוזיאון משנת 1986 כשהיא עוגנת בנהר לחוף האתר.
היא פתוחה לסיורי מבקרים במדוריה הקדמיים, אך לא האחוריים, וזאת מסיבות של סודיות ובטיחות.
במוזיאון מוצג גם דגם של הצוללת צב, הצוללת הצבאית הראשונה, שנבנתה בשנת 1775. מוצגות בו גם צוללות כיס ממלחמת העולם השנייה, חלקים מהצוללת החשאית NR-1 וציוד צוללות נוסף.
המוזיאון מנוהל על ידי פיקוד ההיסטוריה והמורשת של צי ארצות הברית.
ספריית עץ חיים היא הספרייה של הקהילה היהודית הפורטוגזית באמסטרדם.
ספרייה זו היא הספרייה היהודית הפעילה הוותיקה ביותר.
בשנת 1639 התאחדו הקהילות הספרדיות של אמסטרדם לקהילה אחת בשם 'תלמוד תורה', בראשותו של רבי שאול מורטירה.
הרב מורטירה הקים בעיר ישיבה בשם 'עץ חיים' (או 'מדרש עץ חיים'), ולבית מדרשה נאספו ספרי הקודש של כל הקהילות הספרדיות בעיר.
בשלב זה, תחילת דרכה של הספרייה, מנתה הספרייה 246 ספרים בלבד.
בשנת 1672 מונו לספרנים שני מנצחי המקהלה של הקהילה.
ב-1675 שוכנה הספרייה במבנה בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם, בו היא שוכנת עד היום.
בקטלוג הספרייה מ-22 במרץ 1764 נמנו 685 ספרים, הקטלוג נערך על ידי הספרן 'הגזבר האדון שלמה אנריקס פירירה'.
כמו כן נכלל בתקנון סעיף הקובע "אם יתברר שהספרנים אינם ממלאים את תפקידם כראוי וכן אם יחסר ספר מהספרים...
הם יכסו את כל ההוצאות".
ב־1866 מונה דוד מונטזינוס לספרן, הוא הרחיב את האוסף ובשנת 1899 תרם לספרייה את אוספו הפרטי, מונטזינוס הפך את הספרייה לגדולה והחשובה ביותר מבין הספריות היהודיות, וכהוקרה על פעילותו שונה שם הספרייה ל"עץ חיים־מונטזינוס".
במלחמת העולם השנייה, החרימו הנאצים את הספרייה והעבירו אותה לגרמניה, לאחר המלחמה הוחזרו כמעט כל הספרים לספרייה למעט כמה כתבי יד וספרים נדירים שהועברו מיד עם כיבוש הולנד לכספת בנק ונאבדו.
בשנת 1971 רצתה הנהלת הספרייה להעבירה לישראל, אולם תוכנית זו לא יצאה לפועל.
בשנת 2003 הוכרה הספרייה כחלק מתוכנית זיכרון עולם.
החל ממרץ 2014 הספרייה משתפת פעולה עם הספרייה הלאומית של ישראל ועם ספריית רוזנטליאנה לדיגיטציה של מאגר הספרים שלה והנגשתו ברשת.
הקהילה האשכנזית באמסטרדם החזיקה גם היא ספרייה בשם עץ חיים, עם הדלדלות הקהילה בשנות ה-80 של המאה ה-20, נמסרה הספרייה לספריית מרדכי ועדינה כץ, שבישיבת הר עציון, שם היא שוכנת בחדר המכונה 'חדר אמסטרדם'.
ספריית מנדל ביפו היא ספרייה עירונית בתל אביב-יפו, ממוקמת בסמוך לשדרות ירושלים ואצטדיון בלומפילד.
במרחק קצר מתחנת אצטדיון בלומפילד של הקו האדום.
ספריית מנדל היא אחת מתוך 21 ספריות עירוניות הפועלות בתחומי תל אביב ושלוחה של הספרייה המרכזית בבית אריאלה.
אבן הפינה של הספרייה הונחה ב-2 בינואר 1963, ראש עיריית תל אביב-יפו מרדכי נמיר, ציין במעמד זה כי הספרייה ביפו תקדים את הספרייה העירונית המרכזית של תל אביב-יפו, שתקום בקריית מאיר לאחר שיעמדו לרשות העירייה האמצעים הדרושים לכך.
ספריית מנדל ביפו נפתחה לקהל הרחב בשנת 1965, והיוותה ציון דרך בדרכן של הספריות הציבוריות בתל אביב.
זוהי אחת הספריות הראשונות בעיר תל אביב-יפו, והיא הוקמה עשר שנים לפני הקמתה של הספרייה המרכזית בבית אריאלה.
בתחילת דרכה, נקראה הספרייה "הספרייה המרכזית ביפו" והיא נחשבה לממשיכתה של הספרייה העברית הציבורית הראשונה "שער ציון", אשר נוסדה ביפו בשנת 1891.
בטקס הפתיחה של הספרייה נחכו ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל, לוי אשכול, שר התרבות אבא אבן וראש עיריית תל אביב מרדכי נמיר.
לאחר הטקס נפתחה בספרייה תערוכה של תמונות מיפו.
הספרייה נחשבה אז לאחת הספריות החדשניות בישראל.
ספרנים מכל הארץ באו לראותה וקברניטי העיר היו גאים להציגה לפני אורחיהם.
למן הימים הראשונים זרם קהל רב, וידי הספרנים היו מלאות עבודה.
בשנה הראשונה הגיע מספר הקוראים הרשומים ל-3,500 ו-200 איש השתמשו מדי יום באולמות הקריאה.
ליד השדרה פעלה ספרייה עירונית קטנה בשנות ה-50-60,בסמטת בן תרדיון.
על פי עיתוני התקופה, מלבד ספרייה זו פעלה בשדרה גם ספרייה בולגרית נודדת בשם "העתיד" וספרייה של בנק"י (ברית הנוער הקומוניסטי).
כמו כן פעלה ספרייה עירונית לספרים בשפה הערבית במסגד נוזהה עד אמצע שנות ה-80.
בשנת 1966 פורסם בעיתון "דבר" מכתב של אחת מקוראות העיתון, אשר סיכמה את ביקורה בספרייה כך:בעקבות תשובתו של דובר עיריית תל אביב-יפו, במדור זה, על ספריות בתל אביב ("דבר", 7 בדצמבר) רואה אני צורך וחובה לחזק דבריו לאחר ביקורי בספרייה העירונית ביפו, לעת ערב, לפני שבועות מספר.
בית הקומות, המוצנע בפינה שקטה ובנוי בטעם טוב ומצויד בחמימות ונועם, רכש אותו ערב חול רגיל חיי תרבות ופעילות עירונית של בני כל הגילאים.
מלאים ושקטים היו גם החדרים המיועדים להכנת שיעורים בעזרת ספרי עזר המוצגים לרשות הכלל תוך שירות עצמי.
למראה הסידורים הנוחים והשיטות החדישות העלתי בזכרוני ביקורים דומים שלי בספריות ציבוריות בשני קצווי עולם, בפקין הקומוניסטית בשנת 1955, ובמרכז ניו יורק רבתי ב-1961. וסיכמתי לעצמי, מתוך סיפוק רב, כי פינה זו, על כל פנים, יש בה כדי קורת רוח לכל אזרח שוחר דעת בישראל.
ברכה חבס, חיפה (מתוך "קוראים כותבים") דבר, 1966.
מבנה הספרייה תוכנן על ידי האדריכל ביקל, ומשרד המהנדסים מילשטיין- זינגר.
עלות הקמת המבנה הייתה למעלה מחצי מיליון לירות ישראליות.
ביום הקמת הספרייה, השתרעה הספרייה על שתי קומות המבנה.
הספרייה כללה אולם בן 200 מקומות ישיבה, אולמות להשאלה, עיון וקריאה וחדרי חוגים.
בתחילת שנות ה-90 בוצעו במבנה שיפוצים נרחבים, בעזרת כספי התרומות של קרן מנדל, והמבנה הפך ממבנה המשמש לצורכי הספרייה בלבד למרכז תרבות ערבי-יהודי.
לאחר השיפוץ, שטח הספרייה צומצם ועבר לקומה השנייה במבנה.
בשנת 2021 שופץ שוב מבנה הספרייה על ידי עיריית תל אביב-יפו, ופנים הספרייה עבר מתיחת פנים משמעותית.
כיום שטח הספרייה משתרע על פני כ-160 מ"ר.
בשנת פעילותה הראשונה של הספרייה, כללה הספרייה כ-32,000 כותרים.
כיום כוללת הספרייה כ-7,000 כותרים, בעברית, ערבית ואנגלית.
כמו כן, כוללת הספרייה גישה למאגרי מידע ממוחשבים הכוללים עוד עשרות אלפי כותרים נוספים.
בספרייה ניתן למצוא כותרים לכל הגילים, ספרות יפה, שירה וספרי עיון.
הספרייה כוללת, מלבד מדפי ספרים, גם חדר עיון, חדר סדנאות ופינת הגיל הרך.
כלל שירותי הספרייה ניתנים גם בשפה העברית וגם בשפה הערבית.
בשנת 2015 נחנך בספרייה פרויקט "בלשונותיים", שהיא שעת סיפור דו לשונית, בעברית וערבית, המועברת בו זמנית באמצעות שני שחקנים.
פעילות זו מתקיימת גם היום.
כיום מקיימת הספרייה שעות סיפור שבועיות, הן בעברית והן ערבית.
הספרייה מקיימת גם מועדוני קריאה, המועברים הן באופן פרונטלי והן באופן מקוון, סדנאות יצירה הקשורות לעולם הספר, וכן מקיימת פעילויות לבתי הספר הפועלים בעיר תל אביב-יפו.
ספריית מוזיקה היא מקום שבו נאספים בצורה מסודרת חומרים הקשורים למוזיקה במטרה לשמר אותם ולאפשר שימוש יעיל בהם.
הספרייה עשויה להכיל חומרים מודפסים, כגון מילונים, אנציקלופדיות, אינדקסים ומדריכים, או חומרים שאינם מודפסים, כגון תווים דיגיטליים או הקלטות אודיו.
ספריות מוזיקה יכולות להתלוות ללימודי מוזיקה בבתי ספר, מכללות, אוניברסיטאות, וקונסרבטוריונים.
מנגד, הן יכולות לשמש באופן בלתי-תלוי ליצירת מוזיקה חדשה עבור משתמשים פרטיים ומוסדות.
ספריות כלי נגינה מאפשרות לשאול או לחלוק את השימוש בכלים.
ספריות שכאלו מספקות כלים הנעים בין כלי נגינה נפוצים, ועד כלים ייחודיים לסגנון אתני ממוקד.
ספריות כלי נגינה משמעותיות ניתן למצוא בקנדה, פרת' שבאוסטרליה, מסצ'וסטס, וושינגטון, אוהיו ומדינות נוספות בארצות הברית.
עם התפתחות תעשיית המדיה, מוזיקה שנוצרת באמצעים דיגיטליים הפכה לפופולרית יותר, מה שגרם לצמיחה של ספריות המציעות מאגרי מוזיקה דיגיטלית (stock music).
מאגרים אלו מכילים אוספי קטעים מוזיקליים ובהם אפקטים קוליים לשימוש בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, פרסומות וכו'.
אוספים אלו עשויים לכלול מנעד מוזיקלי רחב ובו מוזיקה דיגיטלית ואנלוגית כגון תקליטים.
חברות אחרות עוסקות גם בדיגיטציה של צלילי כלי נגינה מוקלטים, כדי שיוכלו לבוא לידי שימוש באופן דיגיטלי.
ספריית זרעים היא מוסד המשאיל או חולק זרעים.
הוא נבדל מבנק זרעים בכך שהמטרה העיקרית שלו אינה לאחסן או להחזיק או לשמר רכיבים/תכונות תורשתיים של הצמחים או את המגוון גנטי (גרמפלזמה) שלהם או את זרעים עצמם מפני הרס אפשרי.
ספריית הזרעים נועדה להפיץ את הזרעים לציבור הרחב שבגידולם ושיתופם החוזר פעם אחר פעם ישמרו את זני הצמחים והזרעים שלהם.
ספריית הזרעים הראשונה נוצרה בשנת 1999 במרכז האקולוגיה של העיר ברקלי, קליפורניה.
היא נקראה ספריית החלפת הזרעים באזור מפרץ סן פרנסיסקו (the Bay Area Seed Interchange Library - BASIL).
בשנת 2004 הוקמה ספריית הזרעים הראשונה שמוקמה בספרייה ציבורית, הספרייה הציבורית גרדינר, שבניו יורק.
מאז, מספר ספריות הזרעים גדל ליותר מ-450 ספריות ברחבי העולם, כאשר רובן הוקמו בארצות הברית.
ספריות זרעים שומרות בדרך כלל על האוספים שלהן באמצעות תרומות מחברים.
אך הן עשויות לפעול גם כפעולות צדקה טהורות שמטרתן לשרת גננים וחקלאים.
תכונה נפוצה של ספריות זרעים רבות היא שמירה על המגוון הביולוגי החקלאי על ידי התמקדות בזני זרעים נדירים, מקומיים והמועברים בירושה.
ספריות זרעים משתמשות בשיטות מגוונות לשיתוף זרעים, בעיקר על ידי:
החלפת זרעים , שבהם חברי הספרייה או הציבור נפגשים ומחליפים זרעים ביניהם.
"השאלת זרעים", שבה אנשים בודקים זרעים מהאוסף של הספרייה, מגדלים אותם, אוספים את הזרעים שנוצרו אצלם ומחזירים לספרייה את דור הזרעים החדש שלהם להמשך הפצה על ידי ספרייה.
ספריות זרעים עשויות לתפקד כפי שמתנהלות ספריות ציבוריות, לדוגמה, הספרייה הציבורית של ריצ'מונד בקליפורניה והספרייה הציבורית החדשה של פורט ריצ'י , פלורידה.
יוזמות של ספריית זרעים בתוך ספריות ציבוריות זוכות לחסות, השתתפות, ותמיכה של בעלי הספריות כי הן מהוות תוספת עניין חדשה לעומת חידושי הספרים על ידי להוצאות הספרים.
חבילות הזרעים ממוקמות בספריות בדרך כלל ליד יתר הפריטים המושאלים יומיום בספריות כמו יתר הספרים, ספרי השמע, התקליטורים וה-DVD.
ספריות זרעים בתוך הספריות הציבוריות זכו להצלחה מכיוון שהן תפסו את תשומת הלב של הבאים לספריות.
ספריות ציבוריות הן מרחב מתאים לספריות זרעים מכיוון שהן הופכות את הזרעים והצמחים לזמינים לכולם.
ספריות הזרעים ממוקמות גם בספריות של מכללות, כמו ספריית הזרעים של קולג' המפשייר ; מוזיאונים, כגון Hull-House Heirloom Seed Library.
או בתוכניות מקוונות המבוססות על חברות כמו ספריית הזרעים של עמק הדסון.
חלק מספריות הזרעים האינטרנטיות התפתחו כתוכניות של גנים בוטניים, כמו זו של הגן הבוטני של VanDusen, או של איגודי גינון ומכוני מחקר, כגון Heritage Seed Library of Garden Organic.
ספריות זרעים אחרות התפתחו מתוכניות קיימות או חוסן קהילתיים, כמו ספריית החלפת הזרעים של אזור מפרץ סן פרנסיסקו (BASIL) (ספריית הזרעים הוותיקה ביותר בארצות הברית, שהתפתחה במרכז האקולוגי של העיר ברקלי, קליפורניה); ועוד אחרים.
בעוד שאפשרות ה"השאלה" היא פשוטה מבחינת איכות וטוהר הזרעים, קיימת בעיה ב"החזרה" או ההפקדה מחדש של הזרעים.
מכיוון שהזרעים החדשים אינם בהכרח זהים לזרעים מהדור שנתקבל בראשונה ועשויים להיות הכלאות כלאיים בשוגג.
אמנם ספריות הזרעים משלימות את פעילויות השימור של מאגרי הזרעים, על ידי איסוף זני זרעים מקומיים.
בתיאוריה, השאלה והחזרת הזרעים לספריות הזרעים יקדמו את החקלאות המקומית לאורך זמן, על ידי גידול אוספי זרעים המותאמים מקומית לאזור בו ממוקמות הספריות.
ספריית כץ או ספריית ישיבת הר עציון היא הספריה הישיבתית־תורנית הגדולה בישראל.
הספרייה מנוהלת על ידי ישיבת הר עציון והמכללה האקדמית הרצוג, ומאפשרת גישה חופשית לספרים במדיניות המדף הפתוח.
הספרייה יוסדה בעקבות חזונם של הרב יהודה עמיטל ראש ישיבת הר עציון ושל משה (מושקו) מושקוביץ, ונקראה על שם מרדכי ועדינה כץ.
האוסף כולל תרומות מאוספים שונים ונדירים, כמו ספריית עץ חיים של הקהילה האשכנזית באמסטרדם, ספרייתו של הרב ישכר תמר, ספרייתו של הרב בן ציון קואינקה ועוד.
בספרייה גם אוסף של תצלומי כתבי יד, דפוסים ישנים ועתיקים של ספרים שונים.
בקומה העליונה נמצאת ספריית מכללת הרצוג שכוללת בעיקר ספרות אקדמית.
הספרייה מנוהלת על ידי הרב דודי ארונובסקי.
בין מנהלי הספרייה בעבר הרב אליהו בלומנצויג, יוסף אביב"י, הרב הלל רחמני, הרב יואל קטן ואהרן ביג'ל.
בספרייה מצויה ספרייתו הפרטית של הרב ישכר תמר, שהיה חבר הרבנות הראשית לתל אביב, וכתב פירוש בשבעה כרכים על כל הירושלמי בשם "עלי תמר".
ספרייה זו מכילה כ־8,000 ספרים, ביניהם ספרים עתיקים ונדירים.
בשנות ה־80 של המאה ה־20 עם הידלדלות הקהילה האשכנזית באמסטרדם שבהולנד, נמסרה הספרייה המקומית לידי הישיבה, ומוקמה בחדר המכונה 'חדר אמסטרדם'.
במתחם מכללת הרצוג הסמוכה לישיבה נמצאת הספרייה הפדגוגית, המכילה ספרי חינוך והוראה.
בנוסף נמצאת במתחם מרכזיה פדגוגית המכילה עשרות אלפי מאמרים, קטעי עיתונות, דפי עבודה וחוברות בנושאים שונים, המיועדים לתלמידי המכללה במסגרת התנסותם בתחום ההוראה.
ספריית מגדל שלום היא ספרייה ציבורית הממוקמת במגדל שלום שבתל אביב-יפו.
הספרייה היא השנייה בגודלה מבין הספריות הציבוריות בתל אביב-יפו, אחרי ספריית שער ציון בבית אריאלה.
מ-1921 ל-1936 שכנה ספריית שער ציון, הספרייה העירונית המרכזית של תל אביב-יפו (תל אביב דאז) בבית פולאק, סמוך לגימנסיה העברית הרצליה, היכן שעומד כיום מגדל שלום.
לאחר מכן עבר מבנה הספרייה לבניין סמוך, היכן שעומד כיום מבנה הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-1964, לאחר הריסת בניין הגימנסיה העברית הרצליה והתקדמות העבודות לבניית מגדל שלום, נאלצה ספריית שער ציון לעבור למיקום החדש שייעדה לה העירייה בשדרות שאול המלך 25, שם נבנה בהמשך משכנה הנוכחי, בית אריאלה.
ב-18 בספטמבר 1973 נחנכה הספרייה החדשה במגדל שלום כתחליף לספריית שער ציון.
היא נפתחה במעמד ראש העירייה דאז, יהושע רבינוביץ.
ב-5 באוגוסט 2022 נסגרה הספרייה לקהל שנית עקב שיפוצים.
ב-18 בספטמבר 2023, יום היובל לחנוכת הספרייה, נפתחה הספרייה מחדש.
בספרייה ישנה ספריית השאלה המכילה כ-10,000 ספרים, בין אוספי ההשאלה ניתן למצוא אוסף ספרי פרוזה למבוגרים, אוסף לילדים ולנוער, אוסף ספרי מדע בדיוני וספרי פנטזיה, אוסף ספרות גאה אוסף קומיקס ורומנים גרפיים, אוסף שירה ומחזות, אוסף ברוסית ובאנגלית ואוסף ספרי עיון.
הספרייה מכילה שלושה חדרי לימוד אישיים הניתנים להזמנה מראש ללא-עלות, חלל עבודה פתוח, מרחב לילדים ולגיל הרך, חדרי סדנאות וחדרי כתיבה לסופרים.