tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט יצא לבתי הקולנוע באמריקה הצפונית ב-21 באפריל 2017, ב-1 באוגוסט 2017 הופץ לצפייה ביתית, ולמדינות נוספות - ב-22 ביוני 2018. בסוף שבוע הבכורה הכניס הסרט כ-$1.8 מיליון, ובסך הכל גרף הכנסות של כ-$3.7 מיליון.
בכורת הסרט בבתי הקולנוע התקבלה בביקורות מעורבות.
ביקורות שליליות רבות היו לאור השוואה מתבקשת ל"פרויקט המכשפה מבלייר", וכן על רקע טענות שסגנון ה"פאונד פוטג'" הגיע לכדי מיצוי, ולא מתחדש.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 44 מתוך 100, בשקלול של 16 ביקורות, ואילו באתר Metacritic, זכה הסרט לציון 33 מתוך 100 על בסיס חמש ביקורות שהוגדרו "שליליות בדרך כלל".
אתר CinemaScore נתן לסרט דירוג של -C בסולם A עד F.
באתר Found Footage Critic הסוקר סרטי פאונד פוטג', קיבל הסרט ציון 8.5 מתוך 10, בגין שילוב מוצלח של מרכיבים מסדרת "המכשפה מבלייר" עם "מפגשים מהסוג השלישי", משחק וצילום אמינים, והנחת יסוד מעניינת.
עוד בסוגיית הסגנון הקולנועי, ג'יימי ריגטי כתבה שהשילוב של מוקומנטריה עם פאונד פוטג', מהווה גישה מרעננת לסוגה קולנועית שמאז "פרויקט המכשפה מבלייר", נדושה לעייפה, והסרט הוא אסקפיזם מושלם ומהנה לסופי שבוע, ללא תפניות מזעזעות ואלימות גרפית מגעילה.
לעומת זאת, ג'ואי ליידון כתב באתר Variety שמדובר במיחזור נוסף של נוסחת "המכשפה מבלייר" שלא מחדש דבר, וייתכן שהסרט הוא הוכחה לכך שסגנון הפאונד פוטג' נושם את נשימותיו האחרונות.
ליידון מוסיף שהסצנה הטובה ביותר בסרט היא דווקא הסצנה המצחיקה שבה צ'לסי לופז, בתפקיד אשלי, מאלתרת חיקוי של ג'ודי פוסטר מתוך הסרט "קונטקט".
באורח דומה, ג'סטין לואו כתב ב"הוליווד ריפורטר" שזוהי העתקה מאכזבת נוספת מ"המכשפה מבלייר", מעורבת ב"תיקים באפלה", וגם מולדר וסקאלי (גיבורי הסדרה), לא היו מצליחים להפיח רוח חיים בסרט פאונד פוטג' לא מקורי וחסר תכלית.
גם מייק ד'אנג'לו הביע את דעתו שמדובר בחיקוי זול של "המכשפה מבלייר".
הת'ר ויקסון כתבה שהסרט הוא עבודה מעוררת הערצה של עירוב עובדות ודמיון, והסרט מהנה הרבה יותר ביחס לאשראי שהוא מקבל.
ויקסון סבורה שהסרט לא מנסה לחקות את דומיו, אלא דווקא מיישר קו עם השפעות תוכניות וסדרות המדע הבדיוני בטלוויזיה של שנות ה-90, וחובבי התחום הזה ייהנו ממה שהוא מציע.
העלמה בלובשטיין, רחל הוא סרט תיעודי על חייה של רחל המשוררת, בבימויה של סיון ארבל.
הקרנת הבכורה הייתה בבית גבריאל בכנרת בשנת 2015. זהו הסרט השישי במסגרת פרויקט הָעִבְרִים.
הסרט הופק בתמיכת קרן רבינוביץ, שירות הסרטים הישראלי, קרן אבי חי ורשות השידור.
במלאת 125 שנה להולדת רחל המשוררת, הופק סרט תיעודי המחזק את דמותה כמשוררת העברית הראשונה.
בין האמנים המשתתפים בסרט: דנה אולמרט, ענת וייסמן, אפרת מישורי, מוקי צור, אורי מילשטיין, יהודית רביץ, קרני פוסטל ואחרים.
אנימציה: שמרית אלקנתי, אורי טור ורוני פחימה.
עלייה של יהודי צרפת לישראל התקיימה לכל אורך קיומה של מדינת ישראל.
אין מדובר בעליה המונית או גדולה בממדיה; ועם זאת, מתחילת העשור השני של המאה ה-21 ואילך, העלייה מצרפת היא הגדולה ביותר במספר העולים, ביחס למדינות מוצא אחרות, ומאפייניה והשפעתה על החברה הישראלית ניכרים.
מתחילת קום המדינה ועד שנת 2018 עלו לישראל מעל כ-210,000 יהודים מצרפת.
בצרפת קיים הריכוז הגדול באירופה, והשלישי בעולם, של יהודים (אחרי ישראל וארצות הברית).
לפני תחילת מלחמת העולם השנייה היו בצרפת 300,000 יהודים.
לאחר השואה, הייתה צרפת המדינה היחידה ביבשת אירופה אליה היגרו יהודים במספרים גדולים.
כ-80,000 עקורים ממזרח אירופה ומרכזה התיישבו בה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנות ה-50 הגיעו לצרפת כ-19,000 יהודים ממצרים עם הרעת מצב היהודים שם.
בשנים 1956–1967, סיום הקולוניאליזם הצרפתי בצפון אפריקה כמו גם מלחמת ששת הימים הביאו להגירה המונית של כ-235,000 יהודים מתוניסיה, אלג'יריה ומרוקו.
בכך הפכו יהודי צפון אפריקה לרוב בקהילה היהודית בצרפת.
הקהילה היהודית המורחבת, שכוללת בני זוג של יהודים, מונה כ-600 אלף איש, וזכאי חוק השבות מונים כ-700 אלף.
יהודי צרפת השתלבו היטב בצרפת, נהנים מחופש דת מצד אחד, ומכל הזכויות של השתייכות לרפובליקה הצרפתית מצד שני.
עליה של יהודי צרפת לישראל אמנם התקיימה מתקופת קום המדינה, אך בממדים קטנים.
עם זאת, היו מספר אירועים שגרמו להגדלת מספר העולים באופן ניכר.
בתקופת האינתיפאדה השנייה בתחילת שנות ה-2000, ובהמשך במהלך המבצעים והמלחמות שניהל צה"ל בארגוני טרור מוסלמים, חלה לסירוגין עלייה בתקריות האנטישמיות כנגד יהודים בצרפת, שהתבטאה בהשחתת בתי קברות ובתי כנסת לצד תקיפות אלימות כנגד יהודים, בעיקר מצד מוסלמים.
התקריות החמורות ביותר בתקופה זו היו חטיפתו ורציחתו באכזריות של אילן חלימי בידי כנופיית מהגרים מוסלמים בשנת 2006, רציחתם של מורה ושלושה תלמידים בבית הספר בטולוז בידי צעיר מוסלמי בשנת 2012, הפיגוע במשרדי שרלי הבדו, ורציחת ארבעה יהודים בפיגוע במרכול יהודי בפריז בשנת 2015.
התנכלויות אלו הובילו לגלי הגירה של יהודי צרפת, חלק גדול מהם פנו לארצות הברית, בריטניה, קנדה, וחלקם, בליווי עידוד גורמים ציוניים ופרו-ישראלים שונים עלו לישראל ובחרו להתיישב על פי רוב במרכזי הערים הגדולות בהם כבר הייתה קיימת אוכלוסייה מיוצאי צרפת, בעיקר: רעננה, נתניה, אשדוד, אך גם בירושלים ממניעים דתיים.
העלייה מצרפת אינה עליה "המונית".
במסגרת העלייה מצרפת הגיעו לישראל משנת 2001 עד שנת 2012 בממוצע כ-2,000 עולים בשנה.
רובה כולל צעירים בעלי מקצוע (כמחציתם בעלי תואר אקדמי), מונעי לאומיות מוצהרת, או מוטיבציה דתית, עם רצון לגדל ילדים במדינה יהודית.
זאת, לצד דאגתם מההתנכלויות נגד יהודים כמו גם שיקולים כלכליים וחשש מאבטלה.
משנת 2013 מגיעים לישראל כ־4000 עולים צרפתים בשנה, פחות מאחוז מכלל יהדות צרפת.
עליה זו מודעת לעצמה ולזכויותיה, וניתן להגדירה כ"עליית יש ברירה",
מאחר שמדובר בעלייה של יהודים בעלי אמצעים ומקצועות בעלי יכולת לתרום, וציפיות לתנאי קליטה ומחייה ראויים.
עקב זאת, חלק ניכר מהעולים עוזבים.
כ-10% מהם שבים לצרפת במהלך שלוש השנים הראשונות שלהם בארץ, בעיקר בשל קשיי קליטה ושפה, קשיי תעסוקה, יוקר המחיה בישראל השונה ממה שהורגלו אליו בצרפת, וקיומה של אלטרנטיבה אטרקטיבית.
בראיה סוציולוגית, עולי צרפת אינם מתחלקים לקטגוריות החברתיות והדתיות הקיימות כיום בישראל ויש לכך השלכות דתיות ורוחניות שונות.
במקרא מצויות עדויות על מתיישבים בני ישראל, שישבו באזור סוריה ולבנון כבר בתקופת ימי הבית הראשון, ובתקופת בית שני.
בתחילת המאה ה-19 גדלה קהילת היהודים, בעקבות הגירה נרחבת של יהודים מהמדינות סוריה, יוון, טורקיה ועיראק.
במיוחד גדלה הקהילה היהודית בביירות, אולם גם בצידון ובטריפולי ובבחמדון היו קהילות יהודיות.
בעוד שמספר היהודים בקהילות היהודיות השונות בלבנון מתמעט, וחשיבותן של הקהילות יורדת בהתמדה, חלקם אף חדל להתקיים כמו בעל-בק, רמיש, מוכתארה, דיר אל- קמר, חצביה וצור.
עלה מספרם של היהודים אשר ישבו בביירות.
בראש הקהילה עמד יוסף פרחי ואף היה להם חמישה בתי כנסת, כשהמרכזי מביניהם היה בית כנסת "מגן אברהם" .
לדברי רחל ינאית בן צבי, עת ביקרה בלבנון בשנת 1943, היו היחסים בין היהודים לערבים יחסים טובים, אף על פי שהיו גילויי אנטישמיות, שמקורם היה באוניברסיטה האמריקאית בביירות.
רבים מהיהודים בלבנון היו סוחרים ובנקאים, כמו משפחת ספרא, ענזרות, פרחי, דישי, מאן, בליילה, דרוויש, סרור, גינדי, טראב.
עליית יהודי לבנון מתחילת המאה ה-19 ועד הכרזת המדינה
מאמצע המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה עלו לארץ מלבנון רבנים ונכבדים מהקהילות היהודיות בעיקר בשל סיבות דתיות - הכמיהה והרצון להתיישב בארץ ישראל - ארץ הקודש, כמובטח בתורה.
כשהגיעו לארץ, התיישבו בירושלים, הקימו תלמודי תורה, ישיבות ומוסדות ציבור ולקחו חלק פעיל בחיים הרוחניים.
בנוסף, ביולי 1860, התחוללה בדמשק מלחמה עדתית- דתית, בין הנוצרים לדרוזים שישבו בלבנון, והטבח בנוצרים הביא להגירה נוצרית מחוץ ללבנון.
בזרם ההגירה הזה, ניתן היה למצוא גם יהודים, שחששו מהתפתחות אלימות בין-דתית כלפיהם, וכן בשל מצבם הכלכלי הגרוע, שגרם להם להגר לארץ ישראל.
בתחילת שנות ה-20 של המאה הקודמת, לאחר מלחמת העולם הראשונה, החל גל עלייה נוסף של יהודים לארץ ישראל, בשל הפרעות שהתחוללו בסוריה ובלבנון.
באותן שנים, הייתה בארץ שמירה קפדנית מאוד של שוטרי המנדט הבריטי, שלא אפשרו לאף אחד להיכנס לארץ, ולכן התרחשה העלייה בעיקר בלילות ובדרכים בלתי-לגליות.
המהגרים היו נכנסים לארץ בעיקר דרך לבנון, משום שביירות נמצאת במרחק לא גדול מגבול ישראל ושימשה למעבר של עולים רבים.
אלה נעזרו במבריחים ערבים, וכאשר הגיעו לארץ ישראל היו המבריחים הערבים מפנים אותם לכפר גלעדי, שעזר להם בקליטה: אנשי כפר גלעדי היו מחביאים אותם מפני המשטר הבריטי, מספקים להם מקום לינה מזון ושתייה, ומשם היו מעבירים אותם למקום מבטחים בארץ.
בנוסף הייתה "משטרה", שהייתה מורכבת מפרשים יוצאי העדות השונות: ערבים, יהודים, צ'רקסים ודרוזים.
הם חנו במטולה, אשר שימשה כאחת מתחנות הגבול בארץ ישראל, והיו מתצפתים על הגבול בין ארץ ישראל ללבנון.
בדרך זו היו עוזרים להעביר את העולים שהגיעו לגבול, לפני ששוטרי המנדט הבריטי היו תופסים אותם.
בעקבות התגברות היחס האנטישמי כלפי היהודים, מצד האוכלוסייה הערבית סביבם, והרעת המצב הכלכלי בסוריה ובלבנון החל גל הגירה נוסף.
שיפור המצב הכלכלי בארץ ישראל הפך אותה ליעד נוח, ולכן בחרו מהגרים רבים לעלות לארץ.
בשנים 1932–1936 הצליחו להגיע מסוריה ולבנון 2,868 יהודים.
בשנים הראשונות למלחמת העולם השנייה, הגיעו לביירות בסירות פליטי חרב מיוון ובולגריה, הואיל וביירות הייתה עיר נמל.
אליהו אלמליח, שהיה מנהל "תלמוד תורה" בביירות, קיבל אותם, טיפל בהם והעביר אותם לארץ ישראל.
לדברי רחל ינאית בן צבי, היהודים בלבנון חשו בשואה אולם לא רצו להאמין.
בשנים 1937–1941, הצטמצמה העלייה ורק 854 יהודים עלו לארץ.
הגורם לצמצום זה היה פרוץ מאורעות תרפ"ט, שהפחיתו את האטרקטיביות של הארץ כפתרון למצוקה הכלכלית.
עליית היהודים לארץ ישראל הייתה מועטה עד לכיבוש סוריה ולבנון בידי הכוחות הבריטים, שהתחולל בחודש יוני 1941. לאחר הכיבוש, חודש הקשר בין סוריה ולבנון לארץ ישראל ושוב החלו גלי עלייה לארץ ישראל.
עליית יהודי לבנון מהכרזת המדינה ועד היום
העלייה הבלתי חוקית בשנות ה-40 הותירה בסוריה בשנת 1947 כ-15,000 יהודים אשר נמלטו ללבנון ולטורקיה.
בשנת 1948 היגרו מסוריה ללבנון כ-5,000 יהודים.
בעקבות הכרזת העצמאות של מדינת ישראל והקמת מדינה יהודית, היגר מספר רב של ערבים מישראל למדינות ערב ביניהם לסוריה, אשר קראו לנקמה והחלו להתנפל על התושבים היהודים שחיו שם.
האווירה הייתה אנטי- יהודית, מאות יהודים נעצרו ופעילותם הכלכלית הוגבלה.
פעילות אנטי-יהודית זו, גרמה להגירת יהודים רבים מארצות ערב השונות לביירות שבלבנון, ואוכלוסיית היהודים בלבנון גדלה.
בפברואר 1948 דרש הקונגרס היהודי העולמי מארגון האומות המאוחדות להקים ועדת חקירה, לבירור היחס האלים כלפי היהודים במדינות ערב.
בדצמבר 1948 הוקמה "הליגה הבינלאומית להצלת יהודי ערב" שהפעילה לחץ על ממשלת ישראל ועל גופים בינלאומיים, להיחלץ לעזרתם של יהודי סוריה ולבנון.
בשנת 1950, היה מספרם של יהודי לבנון כ־10,000 איש ומחציתם היו יוצאי הערים חלב ודמשק אשר בסוריה.
האחרים הם יוצאי טורקיה ויוון.
חלק היו אשכנזים יוצאי רוסיה.
בשנים 1948–1950 נאסרה התנועה בקרבת הגבול בין ישראל ללבנון, בעקבות התנהלות מלחמת העצמאות, זה הקשה מאוד על המעבר בין המדינות.
בנובמבר 1948 השתרר שקט יחסי בגבול ישראל לבנון, ובסוכנות החלו להיערך לחידוש העלייה.
אליהו כהן מונה כאחראי לארגון עלייתם של יהודי סוריה ולבנון.
הוא חידש את הקשר עם המבריחים הערבים שנהגו להבריח יהודים לארץ.
אליהו כהן יצר קשר גם עם שולה קישיק-כהן, אשר פעלה וסייעה רבות לעליית יהודים מלבנון.
העלייה התבצעה לרוב דרך הים, בסירות שמספר הנוסעים בהן נע בין אנשים בודדים ל-30 איש.
הסירות עגנו על החוף שבין גשר הזיו לנהריה, שם נקלטו על ידי הישראלים.
הקשר עם הצד הלבנוני התקיים באמצעות שליחים, אשר העבירו ידיעות ממטולה ללבנון וסוריה.
בנוסף היה סוג עלייה אחר אשר הונע על ידי יוזמות פרטיות של מבריחים ערבים שקיבלו תשלום על הברחת יהודים.
הם היו מארגנים קבוצות קטנות ופרטיות ומבריחים אותן דרך הגבול, שם הם התקבלו על ידי הישראלים.
אלא, שדרך העלייה הזו הופסקה לקראת סוף שנות ה-40, בעקבות חיזוק השמירה הלבנונית בגבול מספר היהודים אשר הצליחו לעלות באופן חוקי לארץ בשנים אלה היה קטן ביותר.
מאז נחלש זרם העלייה לישראל מלבנון.
הסיבה לכך היא שהיהודים מלבנון היו ברובם סוחרים דוברי מספר שפות ומצבם הכלכלי איפשר להם לקבל אשרות להגר למדינות כמו ארצות הברית, קנדה, צרפת, איטליה, ברזיל, מקסיקו, פנמה, ארגנטינה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 המוקדמות התמעטו הפגיעות והפעולות כנגד היהודים בלבנון, שחיו ברובם באזור ביירות.
עם זאת, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון בשנת 1958 ועד 1967 עזבו את לבנון רוב יהודיה ועברו לחיות בעיקר בישראל, בארצות אירופה ובארצות הברית.
במלחמת ששת הימים התעורר חשש נוסף למצבם של היהודים בלבנון בעקבות האלימות כלפיהם, ולכן הגרו המוני יהודים לארץ.
גל העלייה הגדול היה לאחר מלחמת ששת הימים כשיהודים חששו שמצבם יורע.
בין השנים 1967 - 1971 עלו לישראל כאלף יהודים ורבים מהם עברו להתגורר בשכונת רמת הנשיא בבת ים בסמוך לבית הכנסת הלבנוני שהיה ברחוב ליבורנו.
בשנות השבעים, נבנה בית כנסת חדש יותר מתרומת משפחת ספרא (שאף הם יוצאי לבנון).
אולם, חלק מן העולים התקשו להסתגל והיגרו בשנות השבעים לשכונת אוישן פרקווי בברוקלין, ניו יורק.
במהלך הקרבות בין המוסלמים והנוצרים, שכונת ואדי אבו ג'מיל, שהייתה קרובה לאזור החיץ בין האזורים שבשליטת המוסלמים לאזורים שבשליטת הנוצרים, נפגע קשה ורבים מהיהודים נטשו אותה.
באפריל 1976 דווח כי נותרו רק 400 יהודים בלבנון.
נכון לשנת 2021 נותרו עשרות בודדות של יהודים בלבנון.
בית הכנסת "מגן אברהם" ששימש כמרכז רוחני, ואשר שופץ ב-2011, ניזוק מעט בפיצוץ שהיה בנמל ביירות ב-2020 וב-2021 הוא עובר שיפוץ נוסף.
העלמות מרושפור הוא סרט קומדיה מוזיקלית צרפתית משנת 1967 שנכתב ובוים על ידי ז'אק דמי.
צוות השחקנים כלל את האחיות קתרין דנב ופרנסואז דורליאק, וכן את ג'ורג' צ'קיריס, מישל פיקולי, ז'אק פרין, גרובר דייל, ז'נב ת'נייה, ג'ין קלי ודניאלה דארייה.
מישל לגראן הלחין את הפסקול לסרט, למילים של דמי.
השירים המפורסמים ביותר מהסרט הם "זוג תאומות" ("Chanson des Jumelles") ו"אתה חייב להאמין באביב" ("Chanson de Maxence").
את קטעי הריקוד יצר הכוריאוגרף נורמן מאן.
הסרט זכה להצלחה עבור דמי במולדתו צרפת ומכר 1,319,432 כרטיסים.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר עבור הפסקול הטוב ביותר של סרט - מקור או עיבוד בטקס האוסקר ה-41.
מחזמר המבוסס על הסרט הופק בצרפת ב-2003, בעיבודו של אלן בובליל ובבימויו של דניאל מוין.
ביום שישי בבוקר מגיעה שיירת משאיות לעיירת החוף הצרפתית רושפור, על מפרץ ביסקאיה, ומביאה את היריד שיתקיים בכיכר העיר באותו יום ראשון.
אטיין וביל, שני עובדי קרנבל שמוכרים אופנועים, אופניים וסירות, עוזרים להקים, בעוד שבדירה שליד, דלפין מלמדת בלט לקבוצת ילדים ואחותה התאומה, סולאנג', מלווה את הרקדנים בפסנתר.
התאומות חיות ברושפור, אבל כמהות למצוא את האהבות האידיאליות שלהן ולעבור לפריז, דלפין כדי להיות רקדנית וסולאנג' כדי להיות מלחינה.
לאיבון, אמם של התאומים, יש בית קפה בכיכר העיר.
בין לקוחותיה הקבועים ניתן למצוא את מקסנס, מלח שרואה את בעצמו בעיקר צייר ומשורר המחפש בעולם את האישה האידיאלית שלו.
ציור שצייר של איך שהוא מדמיין שהאישה האידיאלית תיראה מוצג בגלריה לאמנות שבבעלות החבר האגואיסטי של דלפין, גיום לנסיין.
דלפין רואה את הציור כשהיא הולכת לגלריה כדי לנתק את הקשר עמו.
מכיוון שהיא דומה לה להפליא, היא רוצה לפגוש את האמן, אבל גיום משקר ואומר לה שהצייר בדיוק עזב לפריז.
דלפין מספרת לסולאנג' על האמן והן מחליטות סוף סוף לעבור לפריז.
סולאנג' הולכת לבקר את סימון דאם בחנות המוזיקה שלו.
היא מבקשת ממנו לארגן היכרות בינה לבין חברו הוותיק, המלחין האמריקני המצליח אנדי מילר, שעושה באותם ימים סדרת רסיטלים בפריז.
בזמן שהיא בחנות, סימון מספר לה על עברו הרומנטי עם אישה שהביאה לעולם את בנו, אך עזבה אותו כי היא לא יכלה לסבול את שם משפחתו.
הוא מספר שלאחרונה חזר לרושפור כדי לפתוח את החנות במקום בו פגש את האישה.
אם כי, עד כמה שהוא יודע, היא נמצאת כעת במקסיקו.
מאוחר יותר, איבון מספרת למקסנס את סיפור מערכת היחסים שלה עם אבי בנה הצעיר, בובו.
היא מספרת שהיא מתחרטת על שעזבה את האיש רק מפני שהיא לא רצתה להיות "מאדאם דאם".
כאשר סולאנג' אוספת את בובו מבית הספר, היא נתקלת בזר מקסים, והם מיד נפעמים אחד בשני.
האיש הוא אנדי, שהגיע לרושפור לבקר את סימון בהפסקה מסדרת הרסטילים שלו, אבל הוא וסולאנג' נפרדים מבלי להחליף שמות.
לאחר שהיא הולכת, הוא שם לב שהפילה את התווים עבור חלק מקונצ'רטו לפסנתר שהיא הלחינה ומרים אותו.
החברות של אטיין וביל בורחות עם זוג מלחים, וזה פוגע בהם מבחינה אישית וגם מבחינה מקצועית, מכיוון שהנשים היו אמורות לרקוד בדוכן של אטיין וביל ביריד כדי למשוך לקוחות.
לאחר שהכירו את איבון, הם חושבים לבקש מבנותיה לעזור להם, בתמורה לנסיעה חינם לפריז.
התאומות מופיעות ביריד לקול תשואות נלהבות.
גיום אומר שהוא יהפוך את דלפין לכוכבת בפריז אם היא תחזור להיות ביחד איתו, אבל היא דוחה אותו.
סימון אומר לסולאנג' שאנדי הסכים לפגוש אותה בפריז.
אטיין וביל אומרים שהם אוהבים את דלפין וסולאנג', אבל התאומות דוחות אותם, אם כי הבנים עדיין מסכימים להסיע אותן לפריז.
ביום שני בבוקר, סימון מגיע לדירתן של התאומות.
הוא אומר לסולאנג' ללכת לחנות שלו כדי לראות את אנדי, שחזר במפתיע לעיר לזמן קצר, ומסכים לאסוף את בובו מבית הספר כדי שתוכל לעשות זאת.
מקסנס נפרד מאיבון בבית הקפה ואז עוזב לפריז כדי להיות אמן ולהמשיך לחפש את האישה האידיאלית שלו.
דלפין נכנסת ובזמן שהיא נפרדת מאמה, מציינת שאדם בשם "סימון דאם" הלך לאסוף את בובו.
איבון עוזבת בפתאומיות ומתאחדת עם סימון בבית הספר של בובו.
בחנות המוזיקה, סולאנג' מוצאת את אנדי מנגן את הקונצ'רטו שלה, והזוג רוקדים ומתנשקים.
דלפין מבקשת מאטיין וביל לחכות לסולאנג', אבל הגיע הזמן לעזוב, לכן הקבוצה עוזבת בלעדיה.
בדרך, השיירה של היריד חולפת על פני מקסנס בטרמפיאדה, ואטיין עוצר לאסוף אותו, מפגיש את דלפין ומקסנס לבסוף (אף על פי שהפגישה שלהם לא מוצגת על המסך).
קתרין דנב - דלפין גארנייה
פרנסואז דורליאק - סולאנג' גארנייה
מישל פיקולי - סימון דאם
ז'אק ריברול - גיום לנסיין
הנרי קרמייו - סאבטיל דוטרו
ג'ין קלי - אנדי מילר
דניאל דארייה - איבון גארנייה
רנה פסקל (רנה בזראט) - הסבא
אן ג'רמיין - דלפין גארנייה
קלוד פארו - סולאנג' גארנייה
דונלד ברק - אדי מילר
ז'ורז' בלנה - סימון דאם
במקור נקרא הסרט "בובו", על שם האח הצעיר בסרט.
קתרין דנב ופרנסואז דורליאק התאמנו בלונדון במשך חודשים בריקוד עם הכוריאוגרף נורמן מן ולהקת הבלט הבריטית.
דמי התעקש שדנב תהיה המורה לריקוד, על אף חוסר ניסיונה היחסי בריקוד לעומת אחותה, בעוד דורליאק תגלם את המורה למוזיקה "בשל מזגה ואופייה הנלהב" .
צילומי הסרט נערכו בין ה-31 במאי ל-27 באוגוסט 1966. בזמן סצנות הצילום והריקוד, השחקנים נעזרו ברמקולים גדולים שהשמיעו את הפלייבק.
מבין השחקנים הראשיים, היחידה ששרה בקולה היא דניאל דארייה.
אפילו ג'ין קלי, אף על פי שהיה ידוע בשירתו במחזות זמר אחרים ודיבר צרפתית די טוב, לא הקליט את השירים שלו.
לפי מישל לגראן, "ל[קלי] הייתה טסטיטורה קצרה, רק אוקטבה אחת.
בהוליווד, שם עבדתי איתו לא פעם, הוא נהג להקליט עם עוד שני זמרים: אחד משמאלו לתווים הנמוכים ואחד מימין לתווים הגבוהים".
הזמר הקנדי דובר האנגלית דון בורק הקליט את הקטעים של קלי, שר בצרפתית במבטא אמריקאי.
גרסה באנגלית של הסרט צולמה במקביל לגרסה בשפה הצרפתית.
לפי ג'ורג' צ'אקיריס, הגרסה בשפה האנגלית הייתה זו שיצאה במקור בבתי הקולנוע בארצות הברית, שם היא לא התקבלה טוב.
נכון לשנת 2020, הגרסה האנגלית מעולם לא יצאה בווידאו ביתי.
"Chanson des jumelles" ("שיר התאומות", ידוע גם כ"זוג תאומות") - אן ג'רמיין, קלוד פארנט
"Chanson de Maxence" (שירו של מקסנס, ידוע גם כ"אתה חייב להאמין באביב") - ג'ק רוו
"De Delphine à Lancien" ("מדלפין ללנסיין") - אן ג'רמיין, ז'אק ריברו
"Nous voyageons de ville en ville" ("אנחנו מטיילים מעיר לעיר") - רומולד, ז'וז'ה ברטל
"Chanson de Delphine" ("שירה של דלפין", ידוע גם כ"אתה חייב להאמין באביב") - אן ג'רמיין
"Chanson de Simon" ("שירו של סימון") - ג'ורג' בלנס
"Andy amoureux" ("אנדי מאוהב") - דונלד ברוק
"Marins, amis, amants ou maris" ("מלחים, חברים, מאהבים או בעלים") - ז'וז'ה ברטל, אן ג'רמיין, קלוד פרנט
"Chanson d'Yvonne" ("שירה של איבון") - דניאל דארייה
"Chanson de Solange" ("שירה של סולאנג'") - קלוד פרנט
"De Hambourg à Rochefort" ("מהמבורג לרושפור") - אן ג'רמיין, קלוד פרנט
"Chanson des jumelles" ("שיר התאומות") - אן ג'רמיין, קלוד פרנט, רומולד, ז'וז'ה ברטל
"Lola Lola" ("לולה לולה") - דניאל דארייה
"Chanson d'un jour d'été" ("שיר של יום קיץ") - אן ג'רמיין, קלוד פרנט
"Toujours, jamais" ("תמיד, אך פעם") - אן ג'רמיין, קלוד פרט, רומולד, ז'וז'ה ברטל
הסרט פתח באופן צנוע בקופות בצרפת, אך בהמשך טיפס ברשימת שוברי הקופות והיה להצלחה בינלאומית.
זה סרטה השני בו פרנסואז דורליאק כיכבה לצד אחותה, קתרין דנב והאחרון בחייה.
היא נהרגה בתאונת דרכים ב-26 ביוני 1967, שלושה חודשים לאחר יציאת הסרט לאקרנים.
היא הייתה בדרכה ללונדון, לאחר שפספסה את הטיסה לפרמיירה של הסרט בשפה האנגלית.
הביקורות בשעתו החמיאו לצילום ולצבעי הסרט.
כיום, הסרט מוערך ביותר בקרב המבקרים, באתר Rotten Tomatoes, המאגד ביקורות על סרטים, קיבל הסרט 98 אחוזי תמיכה, בהתבסס על 45 ביקורות.
העֶמדה רומן אפוקליפטי מאת סטיבן קינג.
עלילת הספר מתארת מגפת שפעת המכחידה כמעט לחלוטין את האוכלוסייה האנושית בעולם.
קומץ השורדים מתפצל למחנות המייצגים את הטוב והרע, תוך התייחסות למאבק בין אלוהים לשטן.
הספר עוקב אחר התפשטות המגפה, ניסיונות הניצולים לבנות מחדש את החברה האנושית לאחריה, והמאבק בין שני המחנות.
"העמדה" הוא ספר רחב יריעה הכולל מספר רב של דמויות ראשיות, המניעות את צירי העלילה השונים ומבעד לעיניהן מובעים המאורעות השונים בספר.
הספר מחולק לשלושה חלקים, בתוספת הקדמה ואחרית דבר.
הקוראים עוקבים אחרי העלילה ממקור המגפה אשר מביאה כליה על המין האנושי, דרך התפשטותה וניסיונות גורמי הממשל האמריקאי להכילה ועד להתפוררות כל מוסדות הציוויליזציה.
לאחר מכן עלילת הספר מתמקדת בניצולים ובאופן התמודדותם עם המגפה וההרס שהביאה.
בתחילת החלק השני נוצרת חלוקה ברורה בין שני מחנות הניצולים - הטוב, בראשות אישה זקנה אפרו-אמריקנית המכונה "אמא אביגייל"; והרע, בראשות אדם מיסטי בעל כוחות על טבעיים המתכנה רנדל פלאג או "האיש האפל".
כל אחד מהמנהיגים מגייס ניצולים למחנהו באמצעות חלומות וקשר טלפתי.
מחנה "הטובים" בהנהגת אביגייל נמצא בקולורדו, והמחנה של פלאג נמצא בלאס וגאס.
לאחר התבססות המחנות שולחים אנשי המחנה של אביגייל, לפי משאלתה האחרונה, ארבעה שליחים אל עבר האיש האפל, ובאותה עת, תחילת החלק השלישי, הספר עובר להתמקד במחנהו ובאורחות חייהם של אנשיו.
כאשר מגיעים שלושה מתוך ארבעת השליחים פלאג הוא הגורם לבסוף למפלתו שלו - כוחו יוצא מכלל שליטתו וגורם לפיצוץ גרעיני המוחה את מחנהו.
בספר מדגיש הסופר פעם אחר פעם את החשש מהתרבות והטכנולוגיה.
כלי הממשל והשלטון מיוחסים בספר לכליו של הרוע המנסה להשתלט על העולם, והפתרון לבסוף מושג על ידי אמונה בשליחותה של אמא אביגייל כנציגת הטוב עלי אדמות.
ניצחון הטוב על הרוע הוא כמעין דאוס אקס מכינה, ומתבטא במעין אנרגיה בצורת יד, אשר אף זוכה לכינוי "יד אלוהים" בפי אחת הדמויות, הגורמת לפיצוץ.
לאורך הספר מרבות הדמויות להרהר בסכנות התחרות בין מדינות וחברות שונות, וצורת הממשל המתוארות הן כמעט תמיד צורה זו או אחרת של רודנות.
אפילו במחנה הטוב של אמא אביגייל יצרו גיבורי הספר מעין ממשלת צללים והסתירו חלק מענייניה מעיני הציבור עליו היו אמורים לשלוט וביקשו לנצל חולשות פסיכולוגיות וסוציולוגיות כדי להישאר בשלטון.
חלקו הראשון של הספר מציג את התפשטות המגפה וקריסת מערכות הממשל, הציבור ולבסוף החברה עצמה עם עליית שיעורי התמותה, לצד הדמויות הראשיות העיקריות, וכן כמה מהמשניות.
חלק זה משלב בין פרקים המוקדשים למאורעות הקשורים לעלילה הראשית של הספר לבין מבטים חטופים אל עבר התקדמות והתפשטות המגפה, לרוב דרך עיני הצבא.
ההקדמה לחלק הראשון עוסקת בבריחתו של אחד מאנשי האבטחה במתקן סודי אשר עמל על פיתוח נגיף שפעת חזק במיוחד לאחר שזה פשט ברחבי הבסיס.
אותו איש אבטחה, אשר מצליח לחמוק בזכות מחדלים פעוטים בתקני ההסגר האוטומטים של הבסיס, הוא המקור להתפשטות המגפה לרחבי העולם.
מספר פרקים מציגים את ניסיונות צבא ארצות הברית להשתקת הפרשה ולטיוחה, לעיתים דרך הוצאות להורג, הפעלת משטר צבאי וצנזור כתבות בתקשורת אשר חושפות את ממדי המגפה.
ככל שהמגפה מתפשטת כך קשה יותר ויותר לצבא להכיל את המשבר, בין השאר עקב עריקת חיילים רבים, מרידות וכן תחלואה גבוהה בקרב החיילים עצמם.
בפרקים אחרים מוצגים תגובות אזרחים, ניצולים וקורבנות למגפה, לניסיונות הטיוח והמשטר הצבאי.
לבד מפרקים אלו, רוב החלק הראשון מוקדש להצגת הדמויות השונות סביבן ינועו צירי העלילה.
הגיבור הראשון המוצג לקורא הוא סטו רדמן, פועל מטקסס בן העיירה ארנט בה החל נגיף נפוץ הנגיף לראשונה לאוכלוסייה האזרחית.
סטו, המתגלה כמחוסן לנגיף, מועבר למתקני הצבא, שם החוקרים מנסים לברר לשווא כיצד גופו מביס את הנגיף.
כשהמגפה כבר התפשטה רבות בקרב אוכלוסיית בסיס המחקר בו הוחזק בוורמונט, רדמן מתחיל לחשוש כי החוקרים הצבאיים יהרגו אותו כדי לשמור על ניקיון כפיהם.
כשאחד החוקרים מגיע ובידו אקדח מצליח רדמן להביסו ולברוח, אך הוא מגלה כי בשלב זה כבר פשטה המגפה בכל.
הגיבורים מתחילים להבין כי הם, באופן כלשהו, מחוסנים מפני המחלה שגבתה מחיר כה כבד משאר העולם ומנסים להבין כיצד להמשיך הלאה, משכל אשר הכירו פס מן העולם.
לארי פוגש בניו יורק את ריטה, אישה עשירה ומפונקת בגיל העמידה אשר מתקשה להתמודד עם ההלם בעקבות המגפה.
לארי לוקח את ריטה תחת חסותו, השניים הופכים לנאהבים וביחד מנסים לצאת מניו יורק.
במהלך המסע במספר מקרים לארי מנסה להתמודד עם האנוכיות המוטבעת בו ועם כעסו המהיר על מחדליה של ריטה, אשר מצידה לא מצליחה להתמודד עם החיים לאחר המגפה.
לבסוף, לאחר שיצאו מניו יורק, ריטה מתאבדת בזמן שלארי ישן.
ניק מנסה ככל יכולתו לעזור לשריף ולאשתו אשר הכניסו אותו לביתם, ובמקביל לדאוג לשלושה מתוקפיו אשר כלואים בבית הכלא המקומי ונותרו באחריותו משהשריף נפל קורבן למחלה.
לבסוף נותר ניק לבדו בעיירה, שכל תושביה מתו או נמלטו.
התוקף הרביעי, חולה אף הוא, חוזר כדי לנקום בו את נקמתו ופוגע קשות בעינו של ניק ופוצע אותו בטרם ניק מצליח לירות בו ולהרגו.
ניק נותר פצוע וקודח ועתה גם ללא עין אחת.
פראן מנסה להתגבר על ההלם הראשוני ממנו סבלה עם מותם של הוריה ופוגשת את הניצול הנוסף היחיד בעיירתה אשר במיין - הארולד, בן עשרה נבון אך דחוי חברתית.
הארולד, המאוהב בפראן, יוצא עימה למרכז המחלות בוורמונט, שם הם מקווים כי חוקרים עמלים על חיסון למחלה.
בדרך הם פוגשים בסטו, אשר מספר להם כי גם בוורמונט פשטה המחלה.
אף על פי כן יוצאים השלושה למקום, באוספם את גלן, פרופסור לסוציולוגיה אותו פגש סטו בדרכו מוורמונט.
הארולד מתחיל להציג עוינות כלפי סטו ורואה בו איום כלפי תקוותיו למערכת יחסים רומנטית עם פראן.
סטו מנסה להשכין שלום בית ומבטיח כי אין לו כוונות רומנטיות כלפי פראן, אך זמן קצר לאחר מכן מגלה להפתעתו כי אין זה המצב.
בנוסף לגיבורים אנו מתוודעים למספר נבלים, ובראשם "האיש האפל", אשר במשך רוב הספר מתכנה בשם רנדל פלאג.
פלאג, דמות מיסטית שטנית, מתגלה כאדם אשר נודד בין תאי מחתרת וטרור ברחבי המדינה ומעודד כאוס, שנאה, גזענות ואנרכיה.
פלאג מרגיש במגפה הקרבה וכי עליו לתפוס את מקומו ולהוביל צבאותיו, על אף שמעולם לא מתגלה כל מניע רציונלי למטרותיו אלו.
פלאג מפגין מספר יכולות על טבעיות, בהן ריחוף, טלפתיה וכיוצא בזה.
סגנו של פלאג הוא לויד, רוצח שעומד בפני משפט מזורז בסופו ככל הנראה היה מוצא להורג.
לויד, המחוסן בפני המחלה, נותר בודד בבית הכלא בו נכלא למשך המשפט בזמן שכל הסוהרים והאסירים מתו מהמחלה או מרעב, עד אשר פלאג מצילו.
נבל נוסף הוא "מר פח-זבל" - צעיר מעורער בנפשו ופירומן אשר לאחר שנותר לבדו בעיירתו באינדיאנה מתחיל לנדוד ממקום למקום, להצית שריפות ולפוצץ מכלי דלקים.
האיש האפל מתחיל להופיע בחלומות הגיבורים, מנסה לפתות אותם לעבור לצידו.
בתחילה הגיבורים לא מצליחים להבין את פשר החלומות, אך אלו נעשים יותר ויותר תכופים, על אף שישנו שוני מובהק בין אדם לאדם.
כניגוד לחלומות אלו, הגיבורים חולמים גם על אישה שחורה וזקנה בשם "אמא אביגייל".
אביגייל מזמינה אותם לבוא אליה לנברסקה, ומשרה עליהם רוח טובה.
מאוחר יותר יתגלה כי אביגייל היא התגלמות הטוב, כניגוד לפלאג - התגלמות הרוע.
חלק שני - "על הגבול"
חלקו השני של הספר עוסק בעיקרו בהתקבצות גיבוריו בשני המחנות - גיבורי הספר סביב אמא אביגייל ונבליו סביב האיש האפל.
עם זאת, עיקרו של חלק זה עוסק במתרחש במחנה של אמא אביגייל ובנפשות הפועלות.
תחילתו של החלק השני עוקבת אחר מסעותיהם של הגיבורים.
ניק, עתה עיוור בעין אחת, פוגש בטום קולן - צעיר הסובל מפיגור שכלי ומתחיל לנדוד עמו בחיפוש אחר ביתה של אמא אביגייל אשר נגלה לו בחלומותיו.
לארי ממשיך במסעו לבד לעבר מיין והחוף המזרחי, מהרהר ברגשות אשם על התאבדותה של ריטה.
בדרך מתחילים לעקוב אחריו נדין, מורה צעירה, וילד אותו אספה תחת כנפה.
הילד, לו קוראת נדין בשם ג'ו, אינו מדבר ומתנהג כפרא אדם, אך רואה בנדין כמעין אם.
לבסוף השניים נגלים ללארי בחוף האוקיינוס האטלנטי, שם הוא מצליח לכבוש את ליבו של הילד באמצעות נגינה בגיטרה.
השלושה נקרים לאוגונקיט, שם הם רואים שלט גדול שצייר הארולד בטרם הוא ופראן יצאו מעיירת מולדתם עם הוראות כיצד להגיע למרכז המחלות בוורמונט ומחליטים לעקוב אחר ההוראות.
הם אינם יודעים שבינתיים פראן, הארולד, סטו וגלן כבר הגיעו למרכז המחלות וגילו כי גם שם כולם נפלו קורבן למגפה, כפי שדיווח להם סטו.
חבורתו של סטו מחליטה בוורמונט כי תנסה להגיע לאמא אביגייל ומציירים שלט נוסף עם הנחיות לנברסקה.
כשלארי, נדין וג'ו יגיעו לשלט זה הם צפויים להמשיך ולעקוב גם אחריו.
במהלך המסע של פראן, סטו, הארולד וגלן נוצר משולש אהבים בין שלושת הראשונים.
הארולד חושק בפראן, ועד מהרה סטו מגלה כי גם הוא נמשך אליה, על אף הבטחתו להארולד.
פראן מצידה גם היא מתחילה להמשך לסטו ומנגד נגעלת מהארולד, אך מהססת לגשת אליו מחשש לתגובתו של הארולד.
במקום זאת היא מנהלת יומן ובו היא כותבת את דעותיה ורגשותיה לגבי שניהם.
כאשר פראן וסטו מגלים לבסוף זה לזה את אהבתם ומממשים אותה, הארולד חוזה במעשה ומלא טינה מתחיל לקרוא את יומנה של פראן.
לאחר שהוא מגלה ביומנה כי הוא מעורר בה תחושת גועל, הארולד מפתח שנאה עזה כלפיה וכלפי סטו ומתחיל לנהל יומן משלו.
הראשונים להגיע לנברסקה - לביתה של אמא אביגייל - הם חבורתו של ניק.
חבורה זו גדלה בינתיים וכוללת בין השאר גם את ראלף, פועל בגיל העמידה ומספר חברים נוספים אשר נלוו למסע.
בנברסקה אמא אביגייל מברכת אותם ומזהה בניק את תכונות המנהיגות שלו.
תוך כדי כך הקורא נחשף לעולמה של אמא אביגייל, אשה בת 108, אשר ידעה עשרות שנים כי היא עתידה לשמש כשליחת אלוהים וכוחות הטוב לאחר המגפה, על אף שהיא תמות לפני שיסתיים המאבק.
היא מתקשרת לעיתים עם האיש האפל בחזיונות שונים, וכך הקורא גם למד על כוחותיו שלו - בין השאר היכולת לשלוט בחיות פרא.
חיות שכאלו תקפו את אמא אביגייל בעודה עושה את דרכה לחוות סמוכות לביתה כדי לאסוף מזון.
החיות נסוגות ואמא אביגייל משוכנעת כי היה זה מעשיה שלה או של אלוהים אשר עשו זאת.
סצנה זו עתידה לשמש במהלך הספר כנקודת מפתח עבור דמותה של אמא אביגייל, כאשר תגלה שהיה זה האיש האפל אשר הורה לחיות לסגת.
אמא אביגייל וחבורתו של ניק, כמו גם רבים אחרים המצטרפים אליהם אט-אט, מתחילים לעשות את דרכם אל עבר בולדר שבקולורדו - שם חוזה אביגייל כי עליהם להתיישב.
המקום זוכה במהרה לכינוי "אזור חופשי בולדר" או בקיצור "האזור החופשי".
כאשר הקבוצות השונות של האנשים אשר מבקשים להתאסף סביב אמא אביגייל נאספים במקום מתחילים ניק, סטו וגלן לעסוק בהקמת ממשל.
הם משתמשים בידיעותיו של גלן הסוציולוג אודות החברה האנושית כדי להבטיח את עלייתם שלהם לשלטון, מתוך אמונה כי הם זוכים למבטחה של אביגייל וכי הם יודעים כיצד להוביל את הניצולים.
מלבד סטו וגלן, בין החברים בוועדת הממשל גם פראן, ראלף, לארי וסו - בחורה אותה פגשו סטו ופראן בדרך לנברסקה.
תחת הנהגת ועדת הממשל מצליחים הניצולים לחדש את זרם החשמל ומקימים כוח משטרתי, כמו גם מרפאה.
הוועדה עוסקת הן בענייני דיומא אלו והן בתוכניות כיצד להילחם באיש האפל, או לפחות כיצד להתגונן בפניו.
בין ההחלטות בנושא זה נפלה ההחלטה לשלוח שלושה מרגלים, בהם טום קולן, למערב - בסיסו של האיש האפל.
הם משתמשים בהיפנוזה על קולן כדי להדריכו לגבי אליבי וכיצד לחזור באמצעות בחינת מצב הירח.
כאשר לארי, נדין וג'ו מגיעים לבולדר, זה האחרון מתנער מחבלי הטראומה האחרונים אשר שינו את התנהגותו ומגלה כי שמו הוא ליאו.
אמא אביגייל מרגישה סכנה עזה בכל הקשור לנדין, אך מבכרת שלא לדון בזה ובמקום זאת להתפנות לקבלת אורחים כמנהיגה הבלתי רשמית של האזור החופשי.
הקורא עתה מגלה כי נדין היא כלתו של האיש האפל, וזה מתקשר עימה בדרכים שונות ודורש כי לא תקיים יחסי מין עם אדם אחר מלבדו כדי לשמור אותה "טהורה" עבור מיטת כלולותיהם.
נדין מתחבטת בנושא רבות, שכן היא מרגישה משיכה כלפי לארי שנמצא לידה ואיום מפני האיש האפל שנמצא רחוק - עתה בלאס וגאס.
כמו כן דעותיה המוסריות אינן תואמות לתוכניותיו של האיש האפל.
היא נעזרה בג'ו כנקודת משען להתרחק מגורלה זה, אך משזה הפך לליאו וכבר לא זקוק לה כה, ומשלארי התמסר יותר ויותר ללוסי, בה פגשו במהלך מסעם לבולדר - נדין חשה שהיא אובדת עצות.
לבסוף היא משתמשת בלוח ויג'י כדי לתקשר עם האיש האפל, וזה מורה לה לחבור להארולד, אשר החל לתכנן את נקמתו בטרם יערוק למחנהו של פלאג.
הארולד מצידו הופך להיות למעין פוליטיקאי ב"אזור החופשי".
על אף שאיננו חלק בצורת הממשל, שכן ניק והאחרים אינם חשים בנוח עמו וחושדים בכוונותיו, הרי שהוא מעין קול אופוזיציה.
הארולד מגלה אט-אט את יכולתיו שלו כמנהיג נבון, וחוכמתו שהייתה בעבר אחד הגורמים לסיווגו כדחוי מבחינה חברתית הופכת בקרב קהילת הניצולים למעלה.
עם זאת, הוא עדיין נתלה ברגשותיו וגחמותיו, לרבות יצר הנקם.
נדין מציעה לו לחבור אליה ומפתה אותו לממש עימה פנטזיות מיניות, לבד מיחסי מין מלאים - שכן את בתוליה היא שומרת לפלאג.
הקורא נחשף מעט גם לבסיסו של האיש האפל בלאס וגאס דרך סיפורו של מר פח-זבל, אשר עושה דרכו ההרסנית מאינדיאנה, דרך הרי הרוקי ולבסוף על פני המדבר בנאבדה.
כאשר הוא מגיע למקום הוא מתקבל על ידי לויד, המשמש כסגנו של האיש האפל, כאדם רם מעלה וזוכה לכבוד רב מצד אנשיו של פלאג.
כאשר האיש האפל מורה ללויד ולמר פח-זבל לצלוב אדם אשר השתמש כסמים כעונש ולמען יראו ויראו - מר פח-זבל עושה זאת בחפצה ומתמסר לחלוטין לרצונו של האיש האפל, אשר כוחותיו הולכים ונגלים.
במקביל בקולרדו מבינה אביגייל כי פספסה הזדמנות כלשהי, ולאחר מחשבה עמוקה מבינה כי הסיבה מוסתרת מעיניה מאחר שחטאה חטאה ביוהרה וגאווה, עת זקפה לזכות עצמה גירוש חיות הפרא אשר תקפוה.
אביגייל מחליטה כי עליה לצאת להתבודד בשממה אשר מסביב לבולדר.
ניסיונות אנשי האזור החופשי ואנשי הממשל שהוקם לאתרה עולים בתוהו במשך זמן מה.
הקלפים נטרפים כאשר הארולד ונדין מנחיתים את מכתם.
נדין טומנת פצצה מאולתרת שבנה הארולד במקום בו אמורה להתכנס ועדת הממשל.
רוב חברי הוועדה ניצלים מעוצמת הפיצוץ, בזכות חזרתה של אמא אביגייל המסיחה את דעתם, אך חלקם נהרגים ובהם ניק, בעוד שאחרים נפצעים, בהם פראן וראלף.
מעט לאחר שפראן מתאוששת הניצולים מהפיצוץ נאספים סביב אמא אביגייל, אשר נמצאת במצב של תרדמת מאז שחזרה עקב רעב ותשישות וכעת על ערש דווי.
אמא אביגייל מתעוררת ומורה לסטו, גלן, לארי וראלף לצאת למערב אל עבר האיש האפל ולשים מבטחם באלוהים.
עוד היא מנבאת כי מתוך הארבעה רק שלושה ישלימו המסע.
הארבעה יוצאים על פי הוראותיה האחרונות של אמא אביגייל - ללא מטען וברגל, אל עבר המערב.
עלילת החלק השלישי בספר מתמקדת במחנהו של רנדל פלאג, האיש האפל, ובמסעם של שליחיה של אמא אביגייל אליו.
הפרקים הראשונים בחלק זה מסופרים מנקודת מבטם של אנשיו של פלאג והמרגלים שנשלחו על ידי "האזור החופשי", ובכך מתגלה סדר היום במחנהו של פלאג.
הקוראים מגלים כי פלאג קבע את בירתו בלאס וגאס, אך במקביל מקיים קהילות קטנות יותר בערים אחרות ברחבי מערב ארצות הברית.
הוא דואג לעיסוק ועבודה לכל אדם, מפעיל מערכת חינוך ואף מערכת תקשורת טלפונית בסיסית.
החשמל חזר ללאס וגאס ואנשיו של פלאג עמלים על שיפוץ ושיקום העיר.
במקביל חיילים לשעבר וטייסים לומדים כיצד להטיס את מטוסי חיל האוויר האמריקאי בבסיסו הנטוש אינדיאן ספרינגס הסמוך ללאס וגאס.
אלו אף מדריכים אחרים כדי להרחיב את יכולתם.
פלאג אף מתכנן את הרחבת שלטונו אל עבר בולדר, ולבסוף על כל העולם.
הוא שולח את מר פח-זבל למדבר בחיפוש אחר בסיסים צבאיים ותחמושת נטושה כדי לחמש את צבאו.
בעזרת יכולתיו העל טבעיות ידע פלאג על המרגלים שנשלחו אליו, אך ידע לזהות רק שניים מהם, בעוד שטום קולן, אולי עקב הפיגור השכלי בו לקה, חמק מעיניו.
הוא מנסה לשבות את השניים האחרים כדי לחקרם, או לפחות להרגם מבלי לפגוע בראשיהם - כדי שיוכל לשלוח את אלו לבולדר במעין לוחמה פסיכולוגית אכזרית.
עם זאת, אנשיו של פלאג הורגים את השופט פאריס ביריה לראשו המרסקת את פניו, ויורגנס מצליחה לבצע התאבדות בטרם תכנע לכוחותיו של פלאג.
מר פח זבל הופך לעול קשה מנשוא כאשר, לאחר ששמע הערה מבודחת לגבי פירומנים, נסג בחזרה לפחדיו מימיו כילד מופרע בנפשו.
בטירופו הוא מפוצץ את המטוסים והמסוקים באינדיאן ספרינגס.
כל טייסיו של פלאג נהרגים בפיצוצים ובלית ברירה פלאג מורה לצאת לחפש את מר פח זבל ולהרגו.
זה האחרון חומק מהמחפשים ומנסה דרך לכפר על מעשיו, שכן הוא עדיין מעריץ את פלאג.
בחיפושיו הוא מוצא לבסוף בסיס גרעיני נטוש, מצליח להוציא ממעמקיו ראש נפץ גרעיני ומתחיל לשאתו אל עבר לאס וגאס.
נדין והארולד נסעו בהרי הרוקי עת שלולית שמן, אותה שניהם מייחסים לכוחו של האיש האפל, גורמת לאופנועו של הארולד להחליק.
הוא נופל לשפת סלע ומגלה, דרך נדין, כי פלאג לא התכוון להתיר לו להגיע עימה ללאס וגאס שכן חושש שיבגוד שוב.
בעודו נותר על זיזי הסלע, רגלו שבורה וללא כל מזון, מהרהר הארולד במעשיו ומביע חרטה.
הוא כותב מכתב התאבדות ביומנו ולבסוף יורה בעצמו באקדחו.
נדין ממשיכה אל עבר לאס וגאס ולבסוף פוגשת בפלאג בקרבתה.
לאחר שהשניים מקיימים יחסי מין היא מוכה בהלם והתנהגותה הופכת קטטונית.
פלאג מוביל אותה כמלכתו אל עבר לאס וגאס, שם הוא זוכה לחדשות טובות - זיהוי מקרי איתר עבורו את זהות המרגל השלישי - טום קולן.
פלאג ולויד שולחים את ציידיהם במהרה, אך קולן, תחת השפעת ההיפנוזה, כבר יצא את לאס וגאס.
כאשר פלאג מבין שלא יצליח לתפוס את קולן הוא זוכה למפלה נוספת, כאשר נדין מצליחה לאזור מספיק כוח רצון כדי להתאבד בקפיצה מראש אחד המלונות.
אנשיו של פלאג מתחילים לפקפק בכוחו לאור כישלונותיו לאתר המרגל השלישי, לתפוס האחרים בחיים, לצפות את מעשיו של מר פח-זבל ועתה התאבדותה של נדין.
חלק מאנשיו מנסים לברוח, חלקם מבקשים לערוק לצד "האזור החופשי" ואחרים פשוט לברוח הרחק, למקום נייטרלי.
עם זאת, לויד מחליט כי יישאר עם פלאג, לו הוא חב את חייו.
שליחי "האזור החופשי" עושים את דרכם בליווי הכלב קוג'אק.
בדרך סטו מועד, נופל ושובר את רגלו, בהתאם לתחזיתה של אביגייל כי רק שלושה מהם יגיעו ללאס וגאס.
לארי, גלן וראלף ממשיכים לבד, עד אשר אנשי פלאג לוכדים אותם.
פלאג אוסר את השלושה בתאים נפרדים בבית כלא בלאס וגאס ומתכנן להפוך את הוצאתם להורג למופע אשר יחזיר את אמון אנשיו.
גם תוכנית זו מתקלקלת במהרה, כאשר גלן מצליח לגרות את כעסו של פלאג מספיק כדי שזה יהרגו בתאו, הרחק מעין הציבור.
עם זאת, פלאג עדיין מתכנן לקיים את הוצאתם להורג של השניים האחרים.
לארי וראלף מובלים לאחת מכיכרות העיר ומוכנסים לתוך כלובים.
שם הם מגלים כי תוכניתו של פלאג להוציאם להורג היא על ידי קריעתם לגזרים בעודם חיים.
לארי צועק אל עבר הקהל שנאסף ומוחה על מוסריותו של המעשה, עד אשר אחד מאנשיו של פלאג אכן אוזר אומץ להתריס כנגד הנעשה.
פלאג יוצר יש מאין מעין כדור להבה החורך את המתריס, אך דעתו מוסחת במהרה כאשר מר פח זבל נכנס לעיר על קרונית, ובתא המטען - ראש הנפץ הגרעיני.
בעוד שמר פח זבל מבקש את מחילתו של פלאג, כדור האש שהצית יוצא מכלל שליטתו ועוטה את צורתה של יד גדולה.
ראלף רואה את היד, אותה הוא מזהה כ"יד האלוהים", רוכנת אל עבר הפצצה וגורמת לפיצוץ אטומי אשר מוחה את כל אשר השיג פלאג, אך לא אותו - גופו של פלאג נעלם ובגדיו נופלים ריקים לקרקע שניות ספורות לפני הפיצוץ.
רגעים מספר לפני הפיצוץ, לארי מדקלם שוב ושוב "לא אירע רע, לא אירע רע, לא אירע רע..." מתוך מזמור תהילים כ"ג.
עלילת הספר עוברת להתמקד בסטו, אשר נותר בחיים בזכותו של קוג'אק הכלב, אשר שלה לו מים בעזרת פחית מנהר קרוב וצד עבורו חיות בר.
סטו שומע את הדף הפיצוץ ומצליח לטפס ולראות את עננת הפטריה באופק המערבי ומבין את אשר התרחש.
לאחר מספר ימים ללא חברה מלבד קוג'אק פוגש בו טום קולן, אשר עושה את דרכו אף הוא ברגל בחזרה אל בולדר.
טום הודרך במדבר על ידי רוחו של ניק, אשר מורה לו גם כיצד לטפל בסטו אשר החל לפתח דלקת ריאות והפך קודח.
סטו וטום מבלים את החורף בהרי הרוקי ולאחר שוך הסערות עושים את דרכם בחזרה לבולדר, שם מגלה סטו שפראן ילדה בן בריא.
עלילת הספר מסתיימת בהחלטתם של סטו ופראן לצאת מזרחה, בחזרה לאוגונקיט.
הם חוששים מחזרה לסדרי העבר בקרב קהילת "האזור החופשי", אשר עתה אימצה כח משטרה חמוש, וחוששים כי הם חוזרים על אותן שגיאות אשר הובילו לפרוץ המגפה.
באחרית דבר, פלאג קם לתחייה במקום זר ובשם אחר.
הוא לא זוכר את אשר אירע, אך הוא במהרה משתלט על תושביו הפרימיטיבים ומבטיח להביאם ל"ציוויליזציה".
אמא אביגייל - קשישה אפרו-אמריקנית, מאמינה כי היא שליחת האל להוביל את אנשיה במאבק כנגד הרוע שלאחר המגפה.
פרנסס גולדסמית - תלמידת קולג' בהריון.
סטיוארט רדמן - פועל בית חרושת מובטל מטקסס אשר בעיירתו החלה המגפה להתפשט.
לארי אנדרווד - מוזיקאי אשר עלה להצלחה פתאומית אך נכנע לפיתויה.
ניק אנדרוס - נווד חירש-אילם בעל כישורי הנהגה.
גלן בייטמן - סוציולוג מזדקן.
טום קולן - צעיר הלוקה בפיגור שכלי המפגין כישורים טלפתיים.
ניצולים שנמשכו אל האיש האפל בווגאס
"האיש האפל" - מתכנה במשך רוב הספר בשם "רנדל פלאג".
מגלומן אכזרי בעל יכולות על טבעיות, ספק אנושי.
לויד הנרייד - שודד ורוצח ההופך ליד ימינו של פלאג.
מרווין אלברט - מכונה במשך רוב הספר כ"מר פחזבל".
פירומן מצית המוצא הערכה לראשונה בחייו מצדו של פלאג.
הרולד לאודר - תלמיד תיכון דחוי חברתית ובעל עודף משקל שאוהב לכתוב להנאתו.
מצטרף בתחילה למחנהּ של אביגייל אך עורק לזה של פלאג.
נדין קרוס - מורת תיכון בעלת ערכי מוסר אשר בעל כורחה נמשכת לכוחו של פלאג, המעוניין בה ככלה.
רומן זה הוא שונה מספריו האחרים של קינג ברעיון הפילוסופי העומד מאחוריו, וברמת ההזדהות שחש הקורא אחרי קריאת הספר.
כאן מתאר קינג מצב שיכול להתרחש, ורבים טענו שקינג שימש כאן בתפקיד "חוזה" מפלצתי של גורל העולם.
על כל פנים, הספר מוביל את הקורא לשאלה,"מה הייתי אני עושה במקרה ש...", והתשובה לשאלה זו אינה פשוטה כלל, כפי שמשתמע מהספר.
העמדה כחלק מהקנון של קינג
ספר זה הוא הראשון בו מזכיר קינג את דמותו של פלאג, אשר צפויה לחזור בספר "עיני הדרקון", אם כי בשם אחר, וכן בסדרתו האפית "המגדל האפל".
פלאג מצטייר כארכי נבל של קינג, אם כי הוא משלב בו ועימו דמויות נבלים חוזרות אחרות, כגון "טאק", אשר הופיע ב"דספריישן" ודמותו של "מלך הארגמן", אשר הופיעה ב"נדודי שינה" ובסדרת "המגדל האפל".
מיני סדרה הופקה בעקבות הסדרה ב-1994. את התסריט כתב קינג עצמו והיא בוימה על ידי מיק גאריס.
בסדרה הופיעו שחקנים מפורסמים כגון גארי סיניז, מולי רינגוולד ורוב לאו.
הסדרה שודרה ב-ABC ויצאה על גבי די וי די דו צדדי ב-1999 ובמהדורה של די וי די כפול ב-2002.
ב-2014 אולפני האחים וורנר הכריזו על תחילת הפקת סרט קולנוע בהתבסס על הספר, כאשר האולפנים ליהקו את מתיו מקונוהיי לתפקיד הנבל רנדל פלאג.
ב-2020 רשת CBS הפיקה סדרת טלוויזיה בשם "העמדה" המבוסס על הרומן.
מארוול עיבדה את הספר לגרסת קומיקס בת חמש חוברות, שנכתבה על ידי רוברטו אקירה סקסה וצוירה על ידי מייק פרקינס.
החוברת הראשונה בסדרה יצאה ב-10 בספטמבר 2008.
"העמותה לחקר התמותה" הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הפופ רוק הישראלית משינה, אשר יצא לאור ב-5 באוגוסט 1990 על ידי חברת התקליטים CBS ישראל.
האלבום נוצר ברובו על ידי גיטריסט הלהקה שלומי ברכה, שכתב את שיריו תוך כשלושה חודשים.
סולן הלהקה יובל בנאי האזין לסקיצות השירים והציע הערות ותיקונים, מה שהתבטא בקרדיט כתיבה משותף לבנאי ולברכה בחלק משירי האלבום.
בנאי השתתף גם בהלחנת שיר אחד, "קאנטרי ג'ו".
שירי האלבום הוקלטו בתוך כשבועיים, באולפני "המון".
טכנאי ההקלטות היה יעקב מורנו, שמאז השתתף בהקלטת כל אלבומיה של הלהקה.
את עטיפת האלבום צילם ברי פרידלנדר, שצילם גם את ארבע עטיפות אלבומיה הראשונים של הלהקה.
פרידלנדר צילם את התמונה עם עדשת סינמסקופ, שהעניקה לתמונה מראה של סרט מערבון.
כשראה מתופף הלהקה איגי דיין את התמונה אמר עליה "הנה, זאת העמותה לחקר התמותה", וכך נבחר שם האלבום, כשם השיר הפותח אותו.
האלבום, שזכה לביקורות חיוביות, הניב להיטים כגון "אז למה לי פוליטיקה עכשיו", "העמותה לחקר התמותה", "מכונית", "הכוכבים דולקים על אש קטנה" ו"אחכה לך בשדות".
זהו אלבומה האחרון של הלהקה שבו השתמשו חבריה בשירותי חברת הוצאה לאור מסחרית.
לאחר אלבום זה הקימו את הלייבל "זברה תקליטים", בו יצאו שאר אלבומי הלהקה.
השיר בא ללעוג לפוליטיקה של התקופה, ועל ריבוי הקמת העמותות אז.
אז למה לי פוליטיקה עכשיו
בנובמבר 1989 נסע ברכה לבקר חברים בניו יורק ובסן פרנסיסקו שבארצות הברית, זמן קצר אחרי רעידת האדמה "לומה פריאטה" בסן פרנסיסקו.
ביקור זה התבטא בשתי שורות בשיר, ו.
בשיר מוזכרים שני אירועים נוספים שהתרחשו ב-1989, תאונת רכבות במוסקבה שברוסיה ונפילת חומת ברלין.
זהו השיר הראשון שכתב ברכה עבור האלבום.
ברכה כתב את השיר במקור באנגלית עם מילים שלא קשורות לגרסתן העברית.
ברכה לא היה מרוצה מהתוצאה וכבר התכוון לוותר על השיר, אך בעידודו של סולן הלהקה יובל בנאי הקליטה הלהקה את השיר.
השיר דורג במקום השביעי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ן, והוא נחשב לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של האלבום.
שורת השיר נכתבה בעקבות התרגיל המסריח ונפילת ממשלת ישראל העשרים ושלוש במרץ 1990.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלומי ברכה, למעט היכן שצוין אחרת.
יובל בנאי - זמרה, קולות רקע
שלומי ברכה - גיטרה, קולות רקע
מייקל בנסון - גיטרה בס, קולות רקע
איגי דיין - תופים, קולות רקע
אבנר חודורוב - קלידים, סקסופון, קולות רקע
העמותה לחקר התמותה היה סיבוב הופעות של להקת הפופ-רוק הישראלית משינה, אשר החל ב-17 באוגוסט 1990 באמפיתיאטרון, עין הוד והסתיים ב-8 במרץ 1991 במרכז תרבות נוער וספורט, מעלות-תרשיחא.
זוהי רשימה חלקית של ההופעות שקידמו את האלבום.
העמותה ללוויינות זעירה בישראל הוקמה בשנת 2006 על ידי קבוצת מהנדסי חלל מתעשיות החלל השונות של ישראל.
מטרת העמותה - קידום העיסוק בלוויינות זעירה בישראל, תוך תכנון משימות חלל, בניה ושיגור של לוויינים זעירים, חינוך והתנעת דיון ציבורי בנושא הלוויינים הזעירים.
נכון לשנת 2015, נראה שהעמותה אינה פעילה יותר.
העמותה ללוויינות זעירה בישראל ביצעה מחקרי היתכנות עבור מספר פרויקטי חלל.
ביניהם ניתן להזכיר את הפרויקטים הבאים:
מערכת מיקום וניווט המבוססת על לוויינים זעירים (NAPS או CAPS)
לוויין להוכחת רכיבי חלל ויצירת מורשת חללית (Heritage) למערכות (SQHN)
קלוקסאט - Clocksat - לוויין להוכחה חללית של שעון אטומי מתוצרת חברת אקיוביט הישראלית
לוויין מחקר נושא צרעות - Waspsat
קיובסאט הוא שם כללי לפלטפורמה לוויינית זעירה, שפותחה במקור על ידי אוניברסיטת סטאנפורד מארצות הברית.
התצורה של הלוויין הבסיסי במשפחה זו היא קובייה, בעלת ממדים של 10 ס"מ * 10 ס"מ * 10 ס"מ.
מזה שנים ניתן להשיג שלד של לוויין, כולל מחשב ותוכנת הפעלה, במחירים נמוכים ובאופן מסחרי.
העמותה ללוויינות זעירה בחרה - בשלב ראשון - להתבסס על הפלטפורמה של קיובסאט, בתצורה הגדולה יותר בעלת ממדים של 30 ס"מ * 10 ס"מ * 10 ס"מ.
לעמותה הישראלית ללוויינות זעירה הסכם עם חברה מארצות הברית בשם Pumpkin המייצרת קיטים ללוויינים, ולפיו היא הנציגה בישראל של חברה זו.
שיתוף פעולה עם התעשיות בישראל
העמותה הישראלית ללוויינות זעירה זוכה לשיתוף פעולה הדוק עם תעשיות החלל של ישראל.
במסגרת זו, קיבלה העמותה ללא תשלום רכיבי חלל חדשניים, דוגמת שעון אטומי ללוויינים מהחברה הישראלית אקיוביט.
בנוסף, פועלת העמותה במרכז השילובים של חברת מבת-חלל של התעשייה האווירית, ובחדר הנקי שבמקום נמצאים שני אבות טיפוס ללוויינים.
Inklajn-1 היה שיתוף פעולה בין התעשייה האווירית לבין העמותה ללוויינות זעירה בישראל.
הלוויין הזעיר שתוכנן היה Inklajn-1 אשר נבנה על ידי מתנדבי העמותה ללווינות זעירה, ונמצא בחדר השילובים של התעשייה האווירית לישראל.
הלוויין קרוי על שמו של חלוץ החלל הישראלי ד"ר מרסל קליין.
גודלו של הלוויין 10X10X32 ס"מ והוא מתוכנן לנוע במסלול מסונכרן-שמש בגובה של כ-650 ק"מ ולהקיף את כדור הארץ בכל 90 דקות.
הלוויין ישרת את קהילת חובבי הרדיו ויכיל מספר ניסויים מדעיים.
נכון ל-2018, לא ידוע מועד השיגור.
על מנת לקדם את מטרותיה, מקיימת העמותה הישראלית ללוויינות זעירה ימי עיון מקצועיים וכנסים.
עד כה נערכו האירועים הפומביים הבאים:
הצגת מיזם לווייני ניווט - יום עיון שנערך באוניברסיטת ת"א בשנת 2006 שבו הוצג הרעיון מול פורום מקצועי-טכני בכיר.
המיזם הוצג מול פורומים מקצועיים אחרים בהזדמנות אחרות.
יום העיון הראשון ללוויינות זעירה בישראל - נערך ב-15 במאי 2007, בבית חיל האוויר בהרצליה, בשיתוף מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל, חברת מבת-חלל, חברת אקיוביט ואגודת החלל הישראלית
יום העיון השני ללוויינות זעירה בישראל - נערך ב-ינואר 2008, בבית חיל האוויר בהרצליה, בשיתוף מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל, במסגרת כנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים (עי"ט) היא עמותה ישראלית הפועלת להגברת המודעות הציבורית לנושא איום הרקטות והטילים על ישראל והצורך בפיתוח מערכות הגנה מפני טילים, כתגובה לאיום.
העמותה הוקמה רשמית בחודש מאי 2007, כתגובה לירי הרקטות על ישראל בעת מלחמת לבנון השנייה, על פי עמדתם של מייסדיה כי מלחמה זו אמורה לשנות את התפיסה האסטרטגית של מדינת ישראל ואת האופן שבו אויביה של מדינת ישראל מסתכלים עליה.
העמותה קמה על פי הדגם של ארגון אמריקני דומה בשם MDAA - Missile Defense Advocacy Alliance והיא הארגון הישראלי הראשון של מומחים בנושא ביטחוני המנסים לקדם פעילות בתחום הביטחון הלאומי של המדינה, דרך דיון ציבורי.
יושב ראש העמותה הוא מפקד חיל האוויר לשעבר אלוף במילואים הרצל בודינגר.
בעמותה חברים יוצאי צבא בכירים, דוגמת תא"ל במילואים וראש מפא"ת לשעבר עוזי עילם, ראש מנהלת חומה לשעבר עוזי רובין, מפקדי חיל האוויר לשעבר האלופים במילואים דוד עברי ואיתן בן-אליהו ואקדמאים המתמחים בבקרת חימוש, מניעת תפוצה טילית ואסטרטגיה.
ביניהם יצחק בן ישראל, ישעיהו נבנצל, יאיר רמתי ואפי איתם.
עו"ד אריאל פרייברג משמש כיועץ המשפטי של העמותה משנת 2012.
באתר הרשמי של הארגון מדווח על מגוון פעילויות ביניהן:
פורומים ציבוריים שוטפים ותכופים המפרטים את האיום, את הצעדים הננקטים ואילו צעדים ניתן לנקוט.
מחקרים מוזמנים, המדווחים לציבור, במגוון רחב של נושאים הקשורים בהגנה בפני טילים.
שיתוף פעולה ותיאום עם חברי כנסת וממשלת ישראל.
קיום כנס בינלאומי שנתי חדש שבמסגרתו מגיעים ארצה חוקרים וארגונים, לפתיחת אפיקי דיון ולסיוע בקבלת החלטות ממשלה כתגובה למציאות של מערכות הגנה זמינות.
הכנס הראשון נערך בירושלים ב-22 באוקטובר 2007.
קבוצות עבודה פרטיות המכנסות את קהילת הגנת הטילים המקומית של ישראל לשם גיבוש קונצנזוס ושיתוף רעיונות ומידע.
קיום מפגשים ועדכונים שוטפים לעיתונות הישראלית והבינלאומית.
יצירת קשרי גומלין עם ארגונים הקשורים להגנה בפני טילים בעולם והזמנתם לארץ על מנת להפגש עם חברי ממשלה ולדבר עמם.
הקמה והפעלה של קרן מלגות לסטודנטים מצטיינים באוניברסיטאות בישראל התומכת בדור הבא של מהנדסים ומדענים בתחומים טכניים הקשורים בהגנה בפני טילים.
ביקורת חריפה על העמותה פורסמה בעיתון הארץ על ידי ראובן פדהצור שטען כי העמותה היא לובי מוסווה של התעשיות הביטחוניות
כמו כן טען כי העמותה מוטת לטובת מערכות הגנה
העמותה לפיתוח קהילתי עכו היא ארגון קהילתי הפועל בעכו, עיר מגוונת של יהודים וערבים בישראל.
כעיר המעורבת ביותר בישראל, עכו מהווה כסמל לדו-קיום יהודי-ערבי בישראל.
בד בבד העיר טומנת בחיקה מתחים אתניים וקהילתיים.
כ-30% מתושבי העיר (כ-15,000 איש) הם אזרחים ערבים, כשהאוכלוסייה היהודית מחולקת לקבוצות שונות של עולים (במיוחד עולים מחבר המדינות).
העמותה נוסדה בשנת 1988, כתוכנית להכוונת התושבים היהודים והערבים בעיר לשירותי ילדות מוקדמת, אשר חסרו לשתי האוכלוסיות.
עם חלוף הזמן ראתה העמותה לנכון להרחיב את תחום השירותים המוענק על מנת לגעת בצרכי הקהילה התורמים למתחים בעבודה עם קהילה מעורבת כמו עכו.
היום העמותה מהווה מעגל של אנשי מקצוע ואזרחים פעילים עם חזון מיוחד לעיר, כגון חיזוק דו-הקיום יהודי-ערבי דרך פיתוח שותפות בשירותים, במקביל להתמודדות עם הסוגיות הגורמות לעימות.
מזכיר העמותה ומנהלה הוא ד"ר הארי פריי.
בין יושבי ראש העמותה נמנו יוסי פיטוסי, ממייסדי פסטיבל עכו, ותגריד סייד.
העמותה למשחקי תפקידים בישראל היא גוף התנדבותי שהוקם בדצמבר 1998 על ידי חובבי משחקי תפקידים ישראליים, ומתמקד בארגון המשחקים בישראל ובשיפור התדמית של התחום.
לעמותה אתר אינטרנט, ובו ריכוז של פעילויות משחקי התפקידים (כנסים, משחקים וכדומה) המאורגנות על ידה, ארכיון של כתבות ומאמרים ומאגר שחקני תפקידים.
כמו כן, היא מפעילה מועדון חברים ללא תשלום, שחברות בו מקנה הנחות בכנסי העמותה ובכנסים של עמותות אחרות.
יש לה גם קבוצות פעילים אזוריות המארגנות כנסים ואירועים נוספים באזורן.
לעמותה יש מספר מטרות, אותן פירטה במסמך ההקמה שלה:
בנייה וטיפוח של קהילת שחקנים מקומית.
הרחבת מעגל השחקנים וקידומם של אלה שכבר משחקים.
הגברת המודעות הציבורית והגברת החשיפה התקשורתית למשחקי תפקידים.
ארגון ותמיכה בפעילויות של כל סוגי משחקי תפקידים ברחבי המדינה.
בשנת 2013 שינתה העמותה את ניסוח מטרותיה הרשמיות והן כיום:
להגדיל את היקף העוסקים בתחום משחקי התפקידים
לספק שירותים לקהילות שחקני תפקידים
להרחיב את היצע ומגוון חוויות המשחק
לפתח קהילה מקצועית בתחום ומסביב לו
העמותה מארגנת את כנס ביגור, כנס שנתי, רב יומי, המתקיים במהלך חופשת הפסח ועוסק בעיקר במשחקי תפקידים וכמו כן משתתפת בארגון פסטיבל אייקון, אשר חלק מהפעילויות בו עוסקות במשחקי תפקידים.
העמותה מקיימת מספר אירועים במהלך השנה באזור תל אביב והמרכז, ירושלים, חיפה וכרמיאל.
העמותה מעניקה מדי שנה מענק עידוד ליוצרים בתחום משחקי התפקידים בישראל, בגובה 1,000 עד 2,000 ₪.
המענק הראשון ניתן בשנת 2013 לאביב מנוח עבור פיתוח משחק התפקידים ואנור.
מענקים נוספים ניתנו להדר רייזמן-גרייף עבור הקמת התערוכה מייצג שווא בשנת 2015; ולאיתי חורב עבור תרגום והוצאה לאור של משחק התפקידים קוסמים קטנים ב-2016.
העמותה מפעילה מיזם הוצאה לאור תחת השם "גיבורים".
המיזם מסייע ליוצרים המעוניינים להוציא לאור משחקי תפקידים בעברית, בכל שלבי תהליך פיתוח המוצר - מהרעיון הראשוני, כתיבה, עריכה והכנה לדפוס.
הוצאת גיבורים מפעילה חנות מקוונת בשיתוף הפונדק הוצאה לאור, למכירת עותקים דיגיטליים ומודפסים של מוצרי ההוצאה ומוצרים נוספים וכן מאיישת דוכני מכירות בכנסים ואירועי משחקים לאורך השנה.
חנות גיבורים מוכרת משחקי תפקידים ישראליים שיצאו בהוצאה עצמאית כמו "ואנור: משחק הרפתקאות", "קוסמים קטנים", "עיר בערפל", ו"פלאים: גיבורי המחר".
העמותה לשימור אתרים ונוף במודיעים (ע"ר) היא עמותה שמטרותיה שמירה על אתרי מורשת, ארכאולוגיה, טבע ונוף באזור מודיעין, לאור הסכנה הנשקפת להם כתוצאה מהקמת העיר והתפתחותה.
בסמליל העמותה מוצגים זה לצד זה מודיעין המודרנית ואלמנטים מהנוף ומהעבר.
החנוכיה מסמלת את המורשת התרבותית של חבל הארץ, שלפי עקרונות העמותה, חייבת לבוא לידי ביטוי בתכנון הפיזי של האזור.
העמותה הוקמה בסוף 1990, על ידי קבוצת תושבי אזור מודיעין (רובם ככולם תושבי מכבים-רעות).
העמותה נאבקה באופן הקמת העיר, בטיעון שהקמת העיר תביא לחורבן של אתרי מורשת רבים הפזורים בשטח הטבעי באזור, וכן בעולם הטבע העשיר שמתקיים בו.
יאיר פרג הוא ממייסדי העמותה ויושב ראש השלישי שלה.
השטח שיועד להקמת העיר מודיעין שימש עד אז כשטח אש של צה"ל ולכן ערכי הטבע בו לא הופרו ונותרו "נופי בראשית" באופן יחסי.