tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא למדה משחק ב"אקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה" שבניו יורק סיטי וב"סטודיו ויליאם אספר" שבמנהטן.
היא התגלתה על ידי סוכן כישרונות בשכונת מגוריה הלס קיצ'ן בעת שעבדה כמארחת במסעדה.
מול החלה את דרכה כשחקנית בשנת 1996 בתפקידי משנה בדרמת הפשע "נדר לנקמה" ובסרטו של ספייק לי "נערה מספר 6".
תפקידים אלה קידמו אותה להופעות גדולות יותר בדרמה המצליחה "ההימור האחרון" בתפקיד הסטודנטית למשפטים ג'ו חברתו של מייק מק'דרמוט (מאט דיימון) ובקומדיה "המנגינה שבלב" בתפקיד ראשי לצידו של ג'וד לאו.
בתחילת דרכה הופיעה מול גם עבור וודי אלן בשניים מסרטיו "מתוק ומרושע" ו"סלבריטי" לצידו של לאונרדו דה קפריו.
מול פרצה לראשונה כשחקנית ראשית בשנת 1999 במותחן העתידני בהפקת רולנד אמריך "הקומה השלוש עשרה" בו שיחקה בתפקיד כפול של ג'יין פולר ונטשה מולינרו.
ב-2003 שיחקה בדרמה "צורה לאהבה" לצידם של רייצ'ל וייס ופול ראד.
בשנת 2006 הופיעה מול בתפקידה הקולנועי המוערך ביותר בתור הדוגמנית וסמל המין בטי פייג' בדרמה הביוגרפית של מרי הארון "בטי פייג' הידועה לשמצה".
באותה השנה שיחקה גם בקומדיה "פוצ'יני למתחילים" בתפקיד גרייס.
ב-2007 שיחקה מול בקומדיה "עשרת הדיברות" בעלילת הדיבר השני לצידו של ג'סטין ת'רו ובמערבון "3:10 ליומה".
ב-2008 שיחקה בסדרת הדרמה המדע בדיונית "חיים על מאדים" בתפקיד השוטרת אנני נוריס.
ב-2009 החלה מול לשחק בסדרת הדרמה התקופתית המוערכת בהפקת מרטין סקורסזה "אימפריית הפשע", בתפקיד נערת השעשועים ג'יליאן דרמודי אמו של ג'ימי (מייקל פיט).
מול בצוותא עם קלי מקדונלד הייתה לשחקנית המובילה של התוכנית במשך ארבע עונות.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "גיבור אמריקאי" לצד ג'רארד באטלר ואליסון ברי.
מול מתגוררת בניו יורק סיטי ונשואה לבמאי הקולנוע טוד ויליאמס, היא אמא לבן ובת.
הפעם האחרונה בה ביצעתי התאבדות (1997)
בטי פייג' הידועה לשמצה (2006)
האמברסונים המופלאים (2002) - סרט טלוויזיה
העמק של האור (2007) - סרט טלוויזיה
גרי פיטרס הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת מישיגן, מאז ינואר 2015. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים מטעם המחוז הארבעה עשר של מישיגן, המכסה חלק מדטרויט ופרבריה.
פיטרס נולד בפונטיאק , פרבר של דטרויט.
הוא בנם של מדלין לבית ויגניר, ילידת צרפת, ולהרברט גארט פיטרס.
הוא סיים את לימודיו ב-Alma College ב-1980, ולאחר מכן תואר שני בממשל עסקי באוניברסיטת דטרויט מרסי ב-1984. בנוסף על כך למד לתואר J.D במשפטים באוניברסיטת המדינה של ויין ותואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת המדינה של מישיגן.
פיטרס שירת כלוטננט קומנדר וקצין תומך אספקה בחיל הים של ארצות הברית.
בעת שירותו, ובפרט בעת היותו משרת במילואים, היה בין היתר במפרץ הפרסי, וכן מחוץ למדינתו פעמים רבות, במיוחד לאחר מתקפת הפיגועים של 11 בספטמבר.
בין זמן זה שירת כחבר מועצת העיר רוצ'סטר הילס בשנים 1991–1993. לאורך שירותו זכה לעיטורים אחדים, כגון מדליית הישג חיים הים וחיל הנחתים, ומדליית שירות צבאי התנדבותי יוצא דופן.
בנובמבר 1994 נבחר לכהן בסנאט המדינתי של מישיגן, כנציג המחוז ה-14 של המדינה, המכסה את מחוז אוקלנד, הסמוך למחוז בו נמצאת דטרויט.
הוא שירת בבית מחוקקים זה מינואר 1995 ועד 2002.
באוגוסט 2007 הודיע רשמית פיטרס כי הוא מתכוון להתמודד נגד חבר בית הנבחרים המכהן זה שמונה כהונות, הרפובליקני ג'ו נולנברג, על תקן המחוז התשיעי של מישיגן.
פיטרס הביס את יריבו ונבחר לשרת בבית הנבחרים.
הוא נבחר שלוש פעמים נוספות לכהונות בבית הנבחרים, כאשר ב-2012 החליף את מקום התמודדותו למחוז ה-12 של מישיגן.
ב-2014 התמודד למשרת הסנאט, על מנת לרשת את הסנאטור הדמוקרטי המכהן קארל לוין.
לאחר שניצח ללא התנגדות בפריימריז הדמוקרטים, הביס את יריבתו הרפובליקנית בבחירות הכלליות.
ב-3 בינואר 2015 החל את כהונתו כסנאטור.
ב-28 בינואר 2025 הודיע פיטרס כי הוא לא יתמודד לכהונה נוספת בסנאט.
בסנאט הוא משמש כחבר הבכיר של הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית.
פיטרס נשוי ואב לשלושה ילדים.
הזוג מתגורר בבלומפילד הילס .
גרטרודה בבילינסקה (בפולנית: Gertruda Babilinska; 1902, סטארוגארד גדנסקי – 1995, ישראל) הייתה חסידת אומות העולם מפולין שעלתה לאחר המלחמה לישראל.
בבילינסקה הייתה בתו של דוור, הבכורה מבין שמונה ילדים.
בשנת 1921 עברה לוורשה והחלה להיות מטפלת בביתה של משפחה יהודית.
עם פלישת הגרמנים לפולין ב-1939 היה אבי המשפחה בה הייתה בבילינסקה מטפלת, בפריז.
בבילנסקה נותרה עם בעלת הבית ובנה של בעלת הבית, וליוותה אותם לווילנה.
שם נפטרה מעסיקתה של בבילינסקה בשנת 1941, ובבילינסקה נותרה עם הילד מיכאל, שהיה בן חמש.
עם הקמת גטו וילנה בספטמבר 1941 השאירה בבילינסקה את מיכאל עמה בדירתה.
היא השיגה מסמכי זהות מזויפים עבורו והוא נרשם בתור אחיינה.
בנוסף לכך הייתה בבילינסקה נכנסת מעת לעת לגטו כדי לסייע למכרים יהודים.
מדי פעם נעשו סריקות של הגסטפו בביתה אך היא לא הסגירה את מיכאל למרות הסכנה לחייה.
בבילינסקה ביקשה לקיים את הבטחתה לאמו של מיכאל ולהביאו לארץ ישראל.
היא נדדה עמו למחנות העקורים בגרמניה ועלתה עמו על אוניית המעפילים אקסודוס עם אנשי שארית הפלטה.
בבילינסקה חלקה עם המעפילים את גורלם, כולל שהותם במחנה עקורים בהמבורג, וב-1948 הגיעה עם מיכאל לישראל.
גרטרודה בבילינסקה התגוררה בתל אביב וקיימה את מיכאל מעבודות ניקיון.
היא נותרה קתולית אדוקה אך את מיכאל גידלה כיהודי.
בשנת 1963 הכיר יד ושם בגרטרודה בבילינסקה בתור חסידת אומות העולם.
גרי ונדרמולן (נולד ב-2 במאי 1960) הוא כדורגלן עבר אנגלי-ישראלי יהודי וכיום שחקן גולף חצי-מקצועני בישראל, אשר שיחק בעמדת החלוץ בקבוצת בית"ר ירושלים.
ונדרמולן נולד וגדל בסאות'אנד שבאנגליה כבן למשפחת מהגרים מהולנד.
החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער המקומית, אך לא הצליח להשתלב בקבוצת הבוגרים ועבר לוימבלדון ששיחקה אז בליגה השלישית באנגליה.
לאחר מכן עבר לקבוצת הכדורגל החצי-מקצוענית של סן דייגו שבארצות הברית.
בעונת 1986/1987 חיפש יושב ראש קבוצת בית"ר ירושלים דאז, רוני בר-און, חיזוק זר לקבוצה וצירף את ונדרמולן.
עד מהרה השתלב ונדרמולן כמחליף של אבי גולדר שהיה לקראת סוף הקריירה, ושיחק לצידו של הכוכב הגדול של בית"ר בעונה זו, אלי אוחנה.
ונדרמולן היווה שחקן משמעותי בעונת האליפות כששיתף פעולה עם אוחנה והבקיע שערים חשובים.
בולט במיוחד צמד השערים שהבקיע נגד מכבי חיפה באותה העונה, אחד מהם בהקשתה לשערו של אבי רן.
בשנים אלו דבק בו הכינוי "וונדר וומן" על ידי האוהדים.
לאחר שחרורו מהקבוצה באמצע עונת 1988/1989, עבר לשחק בקבוצות בליגות הנמוכות ובהמשך פרש מכדורגל.
ונדרמולן שיחק בבית"ר 30 משחקים והבקיע 6 שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל חזר למשפחתו באנגליה ועבד בתור מורה לחינוך גופני, אך כעבור מספר שנים שב לישראל והתחתן עם אתי, אותה הכיר מימיו ככדורגלן, לזוג נולדו 4 ילדים.
ונדרמולן הקים ביחד עם אשתו חברה לשיפוצים ועיצוב פנים כקבלן פרטי והשתקע ברעננה.
ב-2005 החל לשחק גולף ואף התחרה על תואר אליפות ישראל בגולף לרמה השנייה.
גרטשן פולהמוס היא עיתונאית אמריקאית.
פולהמוס נולדה בטקסס, ב-1989 היא נבחרה למיס טקסס ארצות הברית ואחרי זה זכתה בתואר הארצי מיס ארצות הברית 1989 ובתחרות מיס תבל נבחרה לסגנית שנייה.
היא עבדה תקופה כסוכנת נדל"ן במדינתה והופיעה בסרט טלוויזיה המבוסס על הסדרה בוננזה.
היא שימשה ככתבת ספורט עבור ESPN וככתבת שטח עבור מהדורת חדשות בערוץ CBS.
היא הייתה שופטת בתחרות מיס ארצות הברית לשנת 2003 ונכון לשנת 2016 היא מנחה תוכנית טלוויזיה בערוץ מקומי ביוטה.
גרי הארל היה קצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית, ששירת כסגן מפקד פיקוד הכוחות השלובים וכמפקד כוח דלתא.
הוא למד באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית.
בתקופת לימודיו היה חבר בקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה.
בדצמבר 1973 סיים לימודי תואר ראשון והתגייס לצבא.
שירת כמפקדת מחלקה רובאית ומפקד מחלקת נ"ט בגדוד השני של רגימנט החי"ר 508 בדיוויזיה המוטסת ה-82. ב-1977 הצטרף לכוחות המיוחדים ושירת בקבוצת הכוחות המיוחדים השביעית.
פיקד על פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר 505 בדיוויזיה המוטסת ה-82 והיה חבר בקבוצה הראשונה של כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני.
שימש קצין מבצעים אוויריים בדיוויזיה המוטסת ה-82 ואת טבילת האש שלו עשה ב-1983 במהלך "מבצע זעם דחוף", הפלישה האמריקאית לגרנדה.
ב-1984 עבר לשרת בגדוד השני של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית.
בדצמבר 1985 עבר את מבחני הקבלה לכוח דלתא ושימש מפקד פלגה במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה.
במסגרת המבצע היה חבר בכוח המיוחד, שחילץ מכלאו את האזרח האמריקאי שנכלא על ידי משטר נורייגה באשמת ריגול.
הוא נפצע במהלך התרסקות מסוק החילוץ.
במהלך מלחמת המפרץ שירת בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים והשתתף במאמצים לאיתור משגרי טילי הסקאד במערב עיראק.
באפריל 1992 מונה למפקד פלוגה בכוח דלתא, והשתתף במבצע לאיתורו ולכידתו של ברון הסמים פבלו אסקובר בקולומביה.
ב-1993 שימש עוזרו של מפקד כוח דלתא והשתתף כמפקד המבצעים הקרקעיים במבצע נחש גותי וקרב מוגדישו בסומליה.
במהלך הקרבות נפצע באורח קשה מפגיעת פצצת מרגמה.
לאחר תקופת שיקום ממושכת מונה ביוני 1995 לסגן מפקד כוח דלתא.
ביולי 1998 מונה למפקד כוח דלתא.
ביולי 2000 מונה לראש האגף לאבטחה בפיקוד מרכז של ארצות הברית, האחראי לאבטחת אישים אמריקאים בכירים, מתקנים ובסיסים ב-26 מדינות, בעקבות הפיגוע במשחתת קול נשלח לתימן לפקח על אבטחת השורדים ועל צוות החקירה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר הקים באוקטובר 2001, בפיקוד מרכז, כוח משימה המשלב סוכנויות שונות בהם ה-FBI,
בנובמבר 2001 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד "כוח המשימה בואי", שריכז כוחות המיוחדים במהלך מלחמת אפגניסטן.
שימש עוזר למפקד הדיוויזיה ההררית העשירית במהלך "מבצע אנקונדה".
ביוני 2002 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית, בתפקיד זה הוביל את הכוחות במהלך מלחמת עיראק.
בנובמבר 2004 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.
בשנים 2005–2008 שימש סגן מפקד פיקוד הכוחות השלובים וכן שימש מפקד כוח הפריסה המהירה של נאט"ו.
לאחר שחרורו מונה לסגן נשיא בחברת "Pacer Health Corp".
בשנים 2009–2012 שימש ראש מרכז האימונים למבצעים מיוחדים על שם המלך עבדאללה השני (KASOTC) בירדן.
היה נשוי לג'ניפר ואב לשלושה.
גרי גולדשטיין (נולד ב-20 ביוני 1950) הוא אמן ישראלי ומורה לאמנות.
עבודותיו בציור, רישום, ספרים ואובייקטים מטופלים הוצגו בתערוכות בגלריות ובמוזיאונים, בארץ ובחו"ל ונכללות בין השאר באוספי מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל, מוזיאון ויקטוריה ואלברט וגלריית טייט בלונדון והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
גולדשטיין נולד בנאשוויל, טנסי, לניצולי שואה אשר היגרו לארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה והוא גדל בהרטפורד שבקונטיקט.
גולדשטיין הוא מוסמך M.F.A מטעם מכון פראט לאמנות בניו יורק (1977).
הוא מושפע מפופ ארט, מסוריאליזם, מדאדא ומכתבי יד מאוירים, ויוצר מערכים דמויי קומיקס, פרסומות וכרזות קולנוע.
גולדשטיין עלה לישראל ב-1977. בתחילה היה חבר קיבוץ אפיקים.
בתקופת מגוריו בקיבוץ ייסד את מגמת האמנות בבית הספר התיכון האזורי של עמק הירדן בית ירח.
ב-1981 עבר לירושלים והתגורר בשכונת רחביה, וב-2011 עבר לתל אביב.
לימד אמנות פלסטית בבצלאל בירושלים, בבית הספר הגבוה לאמנות קלישר בתל אביב, במרכז לאמנות חזותית ובמכללת קיי בבאר שבע.
משנת 2014 מרצה לאמנות חזותית ב-HIT המכללה הטכנולוגית חולון.
1976 גרי גולדשטיין, מכון פרט, ברוקלין.
1978 גרי גולדשטיין, מוזיאון ע"ש אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב (אצר: ירוחם כהן).
1979 גרי גולדשטיין, גלריה הקבוץ, תל אביב (אצר: ראובן כליפא) קטלוג.
1980 גרי גולדשטיין, בית האמנים, ירושלים קטלוג.
1982 גרי גולדשטיין, גלריה הוראס רכטר, יפו העתיקה (אצר: הוראס ריכטר).
1984 גרי גולדשטיין, גלריה דביר, תל אביב (אצר: דביר אינטרטור).
1989 גרי גולדשטיין, גלריית המחלקה לאמנות של בצלאל, ירושלים (אצר: איציק ליבנה).
1990 גרי גולדשטיין - ספרים, גלריה שרה לוי, תל אביב (אצרה: שרה לוי).
1991 15 בינואר - 25 בפברואר 1991, מוזיאון ישראל, (עם מריים נייגר), ירושלים (אצרה: מאירה פרי).
1992 Gary Goldstein, גלריה ברטה אורדנג, ניו יורק, ארצות הברית (אצרה: ברטה אורדנג).
1992 גרי גולדשטיין, ליד הספרייה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (אצרה: עדנה מושינזון) ספר אמן.
1993 גרי גולדשטיין, גלריה שרה לוי, תל אביב (אצרה: שרה לוי).
1994 Gary Goldstein, המוזיאון היהודי, סן פרנסיסקו, ארצות הברית (אצרה: לינדה שטיינברג) ספר אמן.
1995 גרי גולדשטיין, בית הספר לצילום, ירושלים (אצר: ניר אלון) ספר אמן.
1997 Gary Goldstein, פסאז' דה רץ, פאריס, צרפת (אצר: יונה פישר) קטלוג.
1998 רישומים, גלריה סלס, דיסלדורף, (עם איליה קבקוב), גרמניה (אצרה: קלרה מריה סלס).
1998 גרי גולדשטיין, מוזיאון יאנקו דאדא, עין הוד (אצר: סורין הלר) ספר אמן.
1998 Gary Goldstein, מוזיאון העיר מולהיים, מולהיים און דר רור, גרמניה (אצר: ד"ר גבריאל אולסברג).
1998 Gary Goldstein, דורטמונד קונצווריין, דורטמונד, גרמניה (אצר: אובה שרם) קטלוג.
1999 מחזורי/ממוחזר, הגלריה לאמנות, אוניברסיטת בן-גוריון, ב"ש (אצר: פרופ.
2000 Gary Goldstein, הארטאוטק של קון (CAEN), קון, צרפת (אצרה: קלייר טאנג'י) ספר אמן.
2001 Gary Goldstein, גלריה שופנהאור, קלן, גרמניה (אצרה: קריסטל שופנהאור).
2002 English Painting, גלריה הקבוץ, תל אביב (אצרה: טלי תמיר) ספר אמן.
2004 אל מול השקיעה, גלריה אלון שגב, תל אביב (אצר: אלון שגב).
2005 Beautiful Israel, בית גבריאל, עמק הירדן (אצר: ד"ר גדעון עפרת) קטלוג.
2010 אירועים נקודתיים, מוזיאון תל אביב לאמנות, (עם רונית אגסי), תל אביב (אצרה: אירית הדר) קטלוג.
2010 אי שקט, הגלריה העירונית, בית קנר, ראשון לציון (אצרה: אפי גן) קטלוג.
2012 אל הפרטים הקטנים, הגלריה העירונית לאמנות, רחובות (אצרה: אורה קראוס) קטלוג.
2015 The Nut-Case & the Victim, מקום לאמנות, (עם דן אלון), תל אביב (אצר: ד"ר גיא מורג צפלביץ).
2015 The Shock of the Present, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה (אצרה: סויטלנה ריינגולד).
2017 הקירות האחרים, גלריה שער 3, חיפה, (אצר: דסו – ברוקן פינגז) קטלוג.
2017 Objects of Desire, גלריה ויטרינה, HIT - המכללה הטכנולוגית חולון (אצרה: דליה דנון).
2020 השתאות Well Being, תערוכת יחיד, גלריה שכטר, תל אביב.
2021 העולם מלא זכירה ושיכחה, תערוכת דואו, (עם צילה פרידמן) גלריית גבעת חיים איחוד (אוצרת: דליה דנון).
2023 רץ במעלה הקיר, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (אצרו: רעות פרסטר ודוד פרנקל), "בונקר" ספר אמן.
1976 תערוכה קבוצתית, קולג' הארימן, הארימן, ארצות הברית (אצרה: קרול מאי).
1977 פורמטים קטנים, גלריית גורדון, תל אביב (אצרה: הילית ישורון).
1977 אמני עמק הירדן, מוזיאון אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב (אצר: ירוחם כהן).
1978 דיוקן עצמי, תערוכה ניידת בחסות אמנות לעם (אצרה: עירית שלמון).
1979 צעירים וותיקים בקבוץ - עבודות נייר, תיאטרון ירושלים, ירושלים (אצר: ראובן כליפא).
1979 אמנים מישראל, ארנהיים, הולנד.
1979 הקו, גלריה הקבוץ, תל אביב (אצר: רפי לביא).
1980 אמני הסיטה, סיטה אינטרנאשיונל דה ארט, פאריס, צרפת (אצרה: מאדאם פליקס ברונו).
1982 פורטרט עכשיו, בית האמנים, ירושלים (אצר: גדעון עפרת).
1982 ארבעה אמנים, גלריה שרה גילת, ירושלים (אצרה: שרה גילת).
1983 אמנים מגיבים למלחמת לבנון, גלריה רדיוס, תל אביב (אצרו: אמני הגלריה).
1983 סלון של קיץ, גלריה רדיוס, תל אביב (אצרו: אמני הגלריה).
1984 שמונים שנות פיסול ישראלי, תיאטרון ירושלים, ירושלים (אצר: יגאל צלמונה).
1985 אל מיתוס ללא אל, בית העם, ירושלים (אצר – גדעון עפרת) קטלוג.
1989 אמנים למען זכויות האדם, גלריה בוגרשוב, תל אביב (אצרה: טלי תמיר).
1990 חמש שנים, גלריה איקה בראון, סדנאות האמנים, ירושלים (אצרה: תמי גולדשמידט).
1990 עבודות לא רציניות של אמנים רציניים, בית האמנים, תל אביב (אצר: יאן רייכוורגר).
1990 גבולות השלום, גבעת חביבה (אצרה: טלי תמיר).
1991 אמנות הספר בארצות הברית, גלריה דרוק ובוך, טובינגן, גרמניה (אצר: הלמוט הונזרה).
1993 ספרים מצוירים, ספרים קונספטואליים, גלריה הן, מסטריכט, הולנד (אצר: אוליבר הן).
1993 היזון חוזר, סדנת ההדפס, ירושלים (אצר: אריק קילמניק) קטלוג.
1993 ספרי אמן באפלדורן, גלריה טון רנס, אפלדורן, הולנד.
1994 מסעות אמן, ספריית אפנבאר, גוס, הולנד (אצר: יוהאן דוימאנס).
1994 מקום לאמנות, דפנה נאור, ירושלים (אצרה: דפנה נאור).
1994 אצל שרה קונפורטי, גלריה שרה קונפורטי, תל אביב (אצרה: שרה קונפורטי).
1994 חודשים, 28 ימים, 5 שעות, 45 דקות: ג'והן קייג, הספרייה הציבורית לאמנויות הבמה של ניו יורק, ניו יורק (אצרה: רוברטה וודל).
1994 המבושל והלא מבושל: דימויים של אוכל, הספרייה הציבורית של ניו יורק, ניו יורק (אצרה: רוברטה וודל).
1994 סימן קריאה, מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד.
1994 חותם הדפס, מוזיאון ישראל, ירושלים (אצרו: מאירה פרי ואריק קילמניק) קטלוג.
1995 ספרי אמן מאוסף המוזיאון, טייט גלרי, לונדון, אנגליה (אצרה: מג דף).
1998 אמן/איש עט: ספרי אמן עכשויים, מוזיאון לאמנות עכשווית, שיקגו, ארצות הברית (אצרו: קלייב פילפוט וקורנליה לאוף) קטלוג.
1999 אמן/איש עט: ספרי אמן עכשויים, מוזיאון אמנות לאו (LOWE) אילינוייס, ארצות הברית (אצרו: קלייב פילפוט וקורנליה לאוף), קטלוג.
1999 תמונת מחזור, המוזיאון העירוני, הרצליה (אצרה: דליה לוין).
2002 הביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב (אצר: סורין הלר), קטלוג.
2002 תגובת שרשרת – תכשיט ישראלי 2, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב (אצרה: ורד קמינסקי) קטלוג.
2003 דם הכלנית וכתם הכרכום – פריחה באמנות ארץ ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים (אצרה: תמי מנור).
2005 DEADEND, מוזיאון על התפר, ירושלים (אצר: רפי אתגר) קטלוג.
2005 קולות חרוטים, השואה ביצירותיהם של אמנים בני זמננו, מוזיאון יד ושם, ירושלים (אצר: סורין הלר) ספר.
2005 להתבונן בעין אחת, מקרוב..., מוזיאון מונראט לאמנויות, אשדוד (אצר: יונה פישר).
2005 יופי של ספר, אגף הנוער, מוזיאון ישראל, ירושלים (אצרה: חגית אלון).
2005 אורים, ייצוגי אור באמנות ובעיצוב, מוזיאון ישראל, ירושלים (אצר: אמיתי מנדלסון), ספר.
2006 "צלם אלוהים", דימויי אל באמנות יהודית וישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים (אצרה: רונית שורק) ספר.
2007 הזוכים, פרסי משרד המדע, התרבות והספורט לאמנות ולעיצוב, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה (אצרו: תמי כץ-פריימן, טל יחס) קטלוג.
2008 פוסט-פופ 1, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון (אצר: יובל כספי).
2009 תיאטרון זהויות, בית התפוצות, תל אביב (אצרה: אירנה גורדון).
מוזיאון תל אביב לאמנות (אצרה: אירית הדר) קטלוג.
2011 יש מצע, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (אצרה: שרה ריימן-שור).
2013 4 חוברות "יוצרים קומיקס בעיניים יהודיות" מוזיאון בר דוד, ברעם (אצרה: סול לנזיני), קטלוג.
2014 מזל וברכה, מיתוסים ואמונות טפלות באמנות ישראלית עכשווית, בית התפוצות, תל אביב (אצרה: כרמית בלומנזון) קטלוג.
2014 תחת מחיקה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (אצרה: אירית הדר) קטלוג.
2016 Unprotected Zone, מוזיאון על התפר, ירושלים (אצר: אפי אתגר).
2017 "…Happily Ever After", גלריה-הסדנה לאומנות, יבנה (אצרה: דליה דנון) קטלוג.
2017 The Other Walls, גלריה שער 3, חיפה (אצר: דסו – ברוקן פינגז) קטלוג.
2017 מטריקס, Cuckoo's Nest, יפו (אצרה: מרינה פוזנר).
2017 אופוריה – 6 ימים פלוס 50 שנים, המשכן לאמנות, עין חרוד (אצרו: דנה אריאלי ויניב שפירא).
2018 עיניים גדולות, גלריה הצוק, נתניה (אצר: גיא מורג צפלביץ) קטלוג.
2018 תמונות מחיי משפחה, מוז"א מוזיאון ארץ-ישראל, תל אביב (אצרה: שולמית נוס).
2018 הכל נשאר במשפחה, מורשת משפחתית באמנות הישראלית, גלריית אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע (אצרו: חיים מאור וסטודנטיות הקורס לאוצרות) קטלוג.
2018 משוטטים #1, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה (אצרה: כרמית בלומנסון).
2018 בראש טוב, גלריה החווה, חולון (אצרה: קרן שפילשר).
2019 טבולה ראסה, גלריה על הצוק, נתניה (אצר: ד"ר גיא מורג צפלביץ) קטלוג.
2020 50 גוונים של צהוב, גלריה על הצוק, נתניה (אצר: ד"ר גיא מורג צפלביץ) קטלוג.
גלריית ההנצחה לאמנות, קריית טבעון (אצרו: סיגל כספי ומיכל שכנאי).
מתוך למעלה מ-150 ספרי אמן יחידאיים של גולדשטיין, יצאו לאור 15 ספרי אמן במהדורות דפוס מוגבלות:
1991 BUK, בהוצאת סדנת ההדפס וקרן ירושלים, ירושלים, 300 עותקים.
1991 BE TRUE, בהוצאת סדנת ההדפס וקרן ירושלים, ירושלים, 300 עותקים.
1992 THAT'S NOT THE WAY, בהוצאת שלום יהודה, ירושלים, בשיתוף פעולה עם יהודה מקלף, 14 עותקים ממוספרים וחתומים.
1992 ספר אמן, גרי גולדשטיין ליד הספרייה.
הוצאת האמן ומוזיאון תל אביב, תל אביב, 500 עותקים (במקביל לתערוכה ליד הספרייה במוזיאון תל אביב).
1993 MAKLATURA, הוצאת האמן, ירושלים, 3 עותקים.
1994 LOTTO, המוזיאון היהודי סן פרנסיסקו, ארצות הברית, 1000 עותקים (במקביל לתערוכה במוזיאון היהודי סן פרנסיסקו, ארצות הברית).
1995 IF I FORGET THEE, בהוצאת שלום יהודה, ירושלים, בשיתוף פעולה עם יהודה מקלף וארתורו שוורץ.
1995 EYIN LE ZION, שגב הפקות, ירושלים, 1000 עותקים.
1996 SMOLE, בהוצאת בית הספר לצילום, ירושלים, 500 עותקים (במקביל לתערוכה בבית הספר לצילום מוסררה).
1998 UNE BONNE NOUVELLE: QUI VOUS RENDRA HEUREUX, בהוצאת מוזיאון יאנקו דאדא, עין הוד, 1000 עותקים (במקביל לתערוכה במוזיאון ינקו דאדא).
2000 PEACE TALKS, בהוצאת ארטאוטק של קון (CAEN), קון, צרפת, 600 עותקים (במקביל לתערוכה בארטאוטק של קון, צרפת).
גראוברט, ירושלים, 1000 עותקים (במקביל לתערוכה בגלריה הקבוץ).
2005 אל מול השקיעה, בהוצאת Brave New Banana, תל אביב, 500 עותקים (במקביל לתערוכה בגלריה אלון שגב).
2023 BUNKER, יצא לאור בספטמבר 2023 בהוצאת האמן, ב-300 עותקים (במקביל לתערוכה במוזיאון פתח תקווה לאמנות).
1990 - קרן ירושלים, מלגה לפרסום ספר.
2007 - פרס שר המדע, התרבות והספורט לאמנות פלסטית.
2015 - פרס אריק איינשטיין ליוצרים ותיקים, משרד התרבות והספורט.
גרטשן אסתר ויטמר היא פוליטיקאית ותובעת אמריקאית, המכהנת כמושלת מישיגן החל מראשית ינואר 2019. היא נבחרה לתפקיד ב-2018 ולכהונה נוספת ב-2022. טרם בחירתה למושלת מישיגן, כיהנה ויטמר כחברת בית המחוקקים של מישיגן בשנים 2001–2015, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ויטמר נולדה בשלהי אוגוסט 1971 בלאנסינג בירת מישיגן, בתם הבכורה בין שלושת ילדיהם של שרון ה.
"שרי" רייסיג וריצ'רד ויטמר, אשר שניהם היו משפטנים.
אביה שימש כראש מחלקת המסחר של מישיגן תחת המושל ויליאם מיליקן, והיה נשיא ומנכ"ל סניף התאגיד "הצלב הכחול והמגן הכחול" של מישיגן בשנים 1988–2006. אמה של ויטמר עבדה כעוזרתו של התובע הכללי של מישיגן פרנק קלי.
הוריה התגרשו כשהייתה בת עשר, והיא ואחיה התגוררו עם אמם בגרנד ראפידס.
אביה נסע מביתו שבדטרויט לבקר את המשפחה לפחות פעם בשבוע.
היא סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון פורסט הילס.
היא קיבלה תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1993, ותואר דוקטורט במכללת דטרויט למשפטים שבאוניברסיטת המדינה של מישיגן ב-1998.
ויטמר נבחרה לסנאט של מישיגן במרץ 2006 כשמאחוריה כהונה בת שש שנים, מאז 2000, בבית הנבחרים של מישיגן.
כחברת בית הנבחרים, כיהנה במשך ארבע שנים כדמוקרטית הבכירה בוועדת ההקצבות של בית הנבחרים.
ב-5 בנובמבר 2010, עמיתיה הדמוקרטים של ויטמר בחרו בה פה אחד כמנהיגת המפלגה הדמוקרטית בסנאט, מה שהפך אותה לאישה הראשונה שהובילה מפלגה בסנאט.
ב-11 במאי 2016, נודע כי שופטי בית המשפט ה-30 לערעורים של מישיגן בחרו פה אחד בוויטמר להשלים את ששת החודשים הנותרים לתקופת כהונתו של תובע מחוז אינגהם היוצא סטיוארט דאנינגס השלישי, לאחר שזה נעצר ב-14 במרץ באותה השנה לאחר שהתרועע עם זונה ונאשם בהזנחת חובותיו.
לאחר שדאנינגס התפטר מתפקידו ב-2 ביולי, נכנסה ויטמר למשרד תובע מחוז אינגהם וכיהנה בתפקיד זה עד 31 בדצמבר.
ב-3 בינואר 2017, הודיעה ויטמר כי בכוונתה להתמודד למושלת מישיגן בבחירות לתפקיד שייערכו בנובמבר 2018. ב-7 באוגוסט 2018 נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית לתפקיד.
מולה התמודד מועמד המפלגה הרפובליקנית, התובע הכללי של מישיגן ביל שוטה, אותו ניצחה בפער של כ-10% בבחירות הכלליות שנערכו ב-6 בנובמבר.
היא נכנסה לתפקידה ב-1 בינואר 2019.
בפברואר 2020, נבחרה לשאת את נאום התגובה מטעם המפלגה הדמוקרטית לנאום מצב האומה של הנשיא טרמאפ.
במהלך מגפת הקורונה פעלה באופן פעיל להכיל סגר על כלל המדינה, דבר שגרר הרבה ביקורת, בפרט מהנשיא טראמפ.
במישיגן התקיימו הפגנות ומחאות רבות, עד כדי שב-30 באפריל 2020 המחאה יצאה משליטה והמון חמוש פרץ לבית הקפיטול המדינתי.
באוקטובר 2020, עצר FBI מיליציה של 14 גברים שתכננו לחטוף את ויטמר כמחאה על אופן התמודדות שלה עם מגפת הקורונה במדינה.
בנובמבר 2022, התמודדה ויטמר על כהונה שנייה ונבחרה לאחר שקיבלה כ-54% מהקולות, מול המתמודדת מהמפלגה הרפובליקנית, טודור דיקסון, פרשנית ושדרנית שמרנית.
זאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של מישיגן, ששתי המתמודדות מטעם המפלגות הבכירות הן נשים.
בעקבות פסק דין רו נגד וייד, באפריל 2023, ויטמר חתמה על חוק שעבר במישיגן המבטל את האיסור על הפלות, לאחר שקיבל רוב במשאל העם שהתקיים בבחירות 2022.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, פרסמה פוסט ובו גינתה את "האלימות באזור", מהלי שהזכירה את ישראל או את חמאס.
בעקבות כך ספגה גינויים מצד עיתונאים וחבריה למפלגה.
לאחר מכן פרסמה פוסט נוסף, ובו כתבה כי "אין הצדקה לאלימות כנגד ישראל".
לויטמר שתי בנות מנישואיה הראשונים לגארי שרוסברי.
הזוג התגרש בשנת 2008, וב-2011 התחתנה ויטמר בשנית עם מארק מלורי, רופא שיניים.
הזוג מתגורר עם ילדיה ו-3 ילדיו מנישואיו הקודמים של מלורי, בבית המושל בלאנסינג, בירת מדינת מישיגן.
גרטשן וודמן רוג'רס הייתה ציירת אמריקאית, שקשורה לאסכולת בוסטון.
גרטשן וודמן רוג'רס נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס.
בשנים 1900–1907 למדה בבית הספר במוזיאון לאמנויות יפות אצל אדמונד צ'ארלס טרבל, וזכתה במספר פרסים בעודה סטודנטית.
טרבל כינה אותה פעם "התלמידה הטובה שהייתה לי ...
רוג'רס הייתה ציירת נחשבת בימיה.
היא הציגה במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות, באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, ובמכון האמנות בשיקגו, והוזכרה לעיתים קרובות בחדשות האמנות האמריקאיות.
היא הייתה חברה מייסדת באגודת אמני בוסטון.
הציור הידוע ביותר שלה הוא "אישה בכובע פרווה", דיוקן עצמי, שזכה במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק בשנת 1915. הציור הוא חלק מאוסף הקבע של מוזיאון בוסטון לאמנויות יפות.
בשנת 2001 היא נכללה בתערוכה MFA, "סטודיו משלה: אמניות נשים בבוסטון, 1870-1940", והופיעה על שער קטלוג התערוכה.
בשנת 2014 הוא נכלל ב"ציור נשים", תערוכה נודדת עם 34 ציורים של אמניות נשים.
בראיון, האוצרת אריקה הירשלר כינתה אותה כאחת משתי הפייבוריטיות שלה, וציינה שהיא מזכירה בתנוחתה את "הנערה עם עגיל הפנינה" של יאן ורמיר.
אף על פי שידועה בעיקר בזכות ציורי הדיוקן, רוג'רס גם ציירה טבע-דומם ונופים, ולעיתים עבד עם פסטל.
בשנת 1930 רוג'רס עדיין הוצגה עם אמנים מפורסמים כמו אדלייד קול צ'ייס, לואי קרונברג, במגזין "האמנות האמריקאית".
זמן קצר לאחר מכן, ללא יכולת לפרנס את עצמה כאמנית במהלך השפל הגדול, ויתרה על הסטודיו שלה ונראה שהפסיקה לצייר.
מעט ידוע על חייה המאוחרים.
היא נפטרה בניו הייבן, קונטיקט בשנת 1967.
גרטשן קראפט רובין היא סופרת, בלוגרית ומרצה אמריקאית.
גרטשן רובין, נולדה כגרטשן אן קראפט, גדלה בקנזס סיטי, מיזורי.
אביה היה עורך דין במשרד "קראפט, פרידקין וריינה".
היא למדה בבית הספר פמברוק היל.
היא סיימה תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ייל, הייתה עורכת ראשית של כתב העת ייל למשפטים וזכתה בפרס אדגר מ.
היא הייתה מתמחה אצל השופט פייר נ.
לבאל מבית המשפט הפדרלי השני לערעורים של ארצות הברית, ולאחר מכן בבית המשפט העליון של ארצות הברית אצל השופטת סנדרה דיי אוקונור בין השנים 1995–1996. לאחר התמחותה שימשה כיועצת הראשית של יו"ר ועדת התקשורת הפדרלית ריד הונדט.
בנוסף הייתה מרצה בבית הספר למשפטים ייל ובבית הספר לניהול ייל.
רובין היא סופרת הכותבת על נושאי הרגלים, אושר, פסיכולוגיה חיובית וטבע האדם.
היא כתבה את הספרים "פרויקט האושר", "האושר מתחיל בבית" ו- "Better Than Before".
ספריה של רובין היו ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, נמכרו ביותר משני מיליון עותקים מודפסים ומקוונים ברחבי העולם ותורגמו ליותר משלושים שפות.
בבלוג היומי שלה, GretchenRubin.com, היא מדווחת על הרפתקאותיה בחיפוש אחר האושר.
בפודקאסט השבועי שלה, Happier with Gretchen Rubin, היא דנה בהרגלים טובים ובאושר עם אחותה אליזבת קראפט תסריטאית טלוויזיה מלוס אנג'לס.
היא מחברת "פרויקט האושר: או למה ביליתי שנה בניסיון לשיר בבוקר, לנקות את הארונות שלי, לריב נכון, לקרוא את אריסטו ובכלל ליהנות יותר.
ב־4 בספטמבר 2012 פרסמה רובין את ספר ההמשך "האושר מתחיל בבית: לנשק יותר, לקפוץ יותר, לנטוש פרויקט, לקרוא את סמואל ג'ונסון וניסויים אחרים שלי בחיי היומיום.
ספרה השלישי בנושא, Power Money Fame Sex: A Guide's Guide, הוא פרודיה על ספרי עזרה עצמית על ידי ניתוח וחשיפה של הטכניקות המשמשות לניצול מי שחותר לשאיפות נפוצות אלה.
שתי הביוגרפיות שכתבה, Forty Ways to Look at Winston Churchill ו-Forty Ways to Look at JFK משתמשות במבנה "ארבעים הדרכים" כדי לחקור את המורכבות של שני אישים אלו ולהדגים את גבולות הכתיבה הביוגרפית.
בהקשר לספרה זה היא חיברה שאלון לזיהוי החוש המוזנח ביותר.
רובין מתגוררת באפר איסט סייד במנהטן עם בעלה ג'יימס ("ג'יימי") רובין (בנו של רוברט רובין), עמית בכיר במכון ברוקינגס, ושתי בנותיה.
גרטשן וולש היא שחיינית אמריקאית,
סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024), אלופת עולם (סינגפור 2025) ושיאנית העולם במשחה ל-100 מטר פרפר.
השחיינית הראשונה והיחידה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-55 שניות.
אלופה אולימפית (פריז 2024) ושיאנית העולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב.
וולש הייתה לכוכבת אליפות העולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) לאחר שזכתה ב-7 מדליות זהב, מהן 5 אישיות (50 מטר פרפר, 100 מטר פרפר, 50 מטר חופשי, 100 מטר חופשי ו-100 מטר מעורב אישי) וקבעה 11 שיאי עולם חדשים, מהם 9 אישיים ב-4 משחים אישיים שונים.
אחותה אלכס אף היא שחיינית מצטיינת, סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) ואלופת עולם (2022) היא לומדת באוניברסיטת וירג'יניה.
שחיינית מצטיינת באליפות עולם נוער
באליפות העולם לנוער שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2019 הייתה וולש לשחיינית המצטיינת של האליפות לאחר שזכתה ב-6 מדליות זהב, מהן 2 אישיות, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.71 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.74 שניות.
ולא ניכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
באליפות המכללות שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה במרץ 2022 היא זכתה ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 יארד חופשי בתוצאה של 46.05 שניות, לפני מורגן סקוט (46.78 שניות) וקתרין ברקוף (46.95 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בסוף יוני 2023 זכתה ב-5 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 25.11 שניות, לפני טורי הסק (25.33 שניות) וקלייר קרזן (25.74 שניות).
מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 24.31 שניות, אחרי אבי וייצל (24.00 שניות) ולפני קייט דאגלס (24.48 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 56.34 שניות, אחרי טורי הסק (56.18 שניות) ולפני קייט דאגלס (56.43 שניות).
מדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 53.14 שניות, אחרי קייט דאגלס (52.57 שניות) ואבי וייצל (53.11 שניות) ומבחשה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש נוסף של 27.54 שניות, אחרי קתרין ברקוף (27.13 שניות) ורגן סמית' (27.14 שניות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי אותה שנה זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רגן סמית', לילי קינג וקייט דאגלס בתוצאה של 3:52.08 דקות, לפני אוסטרליה (3:53.37 דקות) וקנדה (3:54.12 דקות), כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 57.06 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.58 שניות ובמקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.71 שניות.
במבחנים האמריקאים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה ביוני 2024 סיימה ראשונה במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.31 שניות, לפני טורי הסק שקבעה שיא אישי חדש של 55.52 שניות ורגן סמית' שקבעה אף היא שיא אישי חדש של 55.62 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 55.18 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן 8 השנים של שרה שסטרם משוודיה (55.48 שניות).
באולימפיאדת פריז היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.63 שניות, אחרי טורי הסק (55.59 שניות) ולפני ג'אנג יופיי (56.21 שניות), בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אולימפי חדש של 55.38 שניות.
במשחה שליחות 4x100 מטר ביחד עם קייט דאגלס, טורי הסק וסימון מנואל בשיא אמריקה חדש של 3:30.20 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:28.92 דקות ולפני הרפובליקה העממית של סין שקבעה שיא אסיה חדש של 3:30.30 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.55 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.21 שניות, מאית איטי ממדליית ארד, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 24.17 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.04 שניות.
בתחרות שנערכה בשארלוטסוויל, וירג'יניה, ארצות הברית ב-18 באוקטובר קבעה במשחה ל-100 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 55.98 שניות, שיפור לשיא בן 7 השנים של קטינקה הוסו מהונגריה (56.51 שניות) ובכך הייתה לשחיינית הראשוהנ בשהיוסטריה ששחתה משחה זה מתחת ל-56 שניות.
כוכבת אליפות העולם בבריכת 25 מטר, 7 מדליות זהב, 11 שיאי עולם
בתחרות שנערכה בפורט לודרדייל פלורידה ב-3 במאי 2025 היא קבעה במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 54.60 שניות ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-55 שנשיות.
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 55.09 שניות.
נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-50 מטר פרפר קבעה שיא לאומי חדש של 24.93 שניות ובכך הייתה לאישה השנייה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-25 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.40 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 24.31 שניות.
גרטרוד שרף גולדהבר הייתה פיזיקאית גרעינית יהודיה-אמריקאית ילידת גרמניה.
היא קיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת מינכן, ולמרות שמשפחתה סבלה במהלך השואה, גרטרוד הצליחה לברוח ללונדון ולאחר מכן לארצות הברית.
המחקר שלה במהלך מלחמת העולם השנייה היה מסווג, ולא פורסם עד 1946. במסגרת המחקר, גילתה שביקוע גרעיני ספונטני מלווה בשחרור ניטרונים.
היא ובעלה, מוריס גולדהבר, ניהלו את רוב הקריירה לאחר המלחמה במעבדה הלאומית ברוקהייבן.
גרטרוד שרף נולדה במנהיים, הקיסרות הגרמנית.
היא למדה בבית ספר ציבורי, ושם פיתחה עניין במדע.
באופן חריג לתקופה, הוריה תמכו בעניין זה - אולי בגלל שאביה רצה להיות כימאי לפני שנאלץ לפרנס את משפחתו עם מות אביו.
חייה המוקדמים של גולדהבר היו מלאים בקשיים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היא נזכרה שנאלצה לאכול לחם שעשוי חלקית מנסורת, ומשפחתה סבלה מהיפר-אינפלציה של גרמניה שלאחר המלחמה למרות שזה לא מנע ממנה ללמוד באוניברסיטת מינכן.
באוניברסיטת מינכן גרטרוד פיתחה במהירות עניין בפיזיקה.
למרות שמשפחתה תמכה בעניין המוקדם שלה במדע, אביה עודד אותה ללמוד משפטים במינכן.
היא סירבה בטענה שהיא "רוצה להבין ממה עשוי העולם".
במחקר התזה שלה, חקרה גרטרוד את השפעות הלחץ על המגנטיזציה.
היא סיימה את לימודיה ב-1935 ופרסמה את עבודת הגמר שלה ב-1936.
עם עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית ב-1933, גרטרוד התמודדה עם קשיים הולכים וגוברים בגרמניה בשל היותה יהודיה.
במהלך תקופה זו אביה נעצר ונכלא, ולמרות שהוא ואשתו הצליחו לברוח לשווייץ עם שחרורו, הם חזרו מאוחר יותר לגרמניה ונרצחו בשואה.
גרטרוד נשארה בגרמניה עד להשלמת הדוקטורט שלה.
למרות שהוריה של גרטרוד לא נמלטו מהנאצים, אחותה ליזלוט כן.
בששת החודשים הראשונים לשהותה בלונדון, גרטרוד חיה מהכסף שהרוויחה ממכירת מצלמת הלייקה שלה, כמו גם כסף שהרוויחה מתרגום גרמנית לאנגלית.
גרטרוד גילתה שהדוקטורט שהשיגה היה חיסרון מאחר שהיו יותר משרות לסטודנטים פליטים מאשר למדענים פליטים.
היא כתבה ל-35 מדענים פליטים אחרים שחיפשו עבודה, וכולם פרט לאחד אמרו לה שכבר היו יותר מדי מדענים פליטים שכבר עובדים.
רק מוריס גולדהבר כתב בחזרה והציע תקווה כלשהי, וציין שהוא חושב שהיא עשויה למצוא עבודה בקיימברידג'.
גרטרוד הצליחה למצוא עבודה אצל ג'ורג' פאג'ט תומסון ועסקה בעקיפה של אלקטרונים.
למרות שהשיגה פוסט-דוקטורט אצל תומסון, גרטרוד הבינה שלא יציעו לה משרה אמיתית אצלו ולכן חיפשה עבודה אחרת.
בלונדון, גולדהבר פגשה את מוריס גולדהבר, פוסט-דוקטורנט לפיזיקה, אותו פגשה לראשונה באוניברסיטת ברלין במהלך לימודיה בגרמניה.
בשנת 1939 נישאה למוריס גולדהבר.
לאחר מכן היא עברה לעיר אורבנה שאילינוי כדי להצטרף אליו באוניברסיטת אילינוי.
במדינת אילינוי היו אז חוקים נוקשים נגד נפוטיזם שמנעו מגרטרוד גולדהבר להתקבל לעבודה באוניברסיטה מכיוון שלבעלה כבר היה תפקיד שם.
גרטרוד לא קיבלה משכורת ולא תקן במעבדה, ועבדה במעבדתו של מוריס כעוזרת ללא שכר.
מאחר שהמעבדה של מוריס הוקמה רק למחקר בפיזיקה גרעינית, גרטרוד גולדהבר חקרה גם בתחום זה.
במהלך תקופה זו נולד שני בנים: אלפרד ומייקל.
לבסוף קיבלה גולדהבר סיוע כספי מהמחלקה כדי לעזור לתמוך במחקר שלה.
גולדהבר חקרה את חתך פעולה של תגובת נייטרונים-פרוטונים וניטרון-גרעין בשנת 1941, ואת פליטת קרינת גמא וספיגתה על ידי גרעינים בשנת 1942. בערך בזמן זה היא גם הבחינה כי ביקוע גרעיני ספונטני מלווה בשחרור נייטרונים - תוצאה שחושבה בתאוריה קודם לכן, אך טרם הוצגה במעבדה.
עבודתה עם ביקוע גרעיני ספונטני הייתה מסווגת במהלך מלחמת העולם השנייה, ופורסמה רק לאחר סיום המלחמה, ב-1946.
גרטרוד ומוריס גולדהבר עברו מאילינוי ללונג איילנד שם הצטרפו שניהם לצוות המעבדה הלאומית ברוקהייבן.
היא הפכה הפכה לפיזיקאית הראשונה במעבדה זו.
במעבדה היא ייסדה סדרה של הרצאות חודשיות הידועות בשם סדרת ההרצאות ברוקהייבן.
מתחילת שנות ה-50 ואילך, טרודה כיוונה את המחקר המדעי שלה לעירור, תהליך של עלייה של חלק במערכת ממצב היסוד (כלומר מצב האנרגיה המינימלית האפשרית) למצב מְעוֹרָר (כלומר מצב בעל אנרגיה גבוהה יותר).
1947 - נבחר כעמיתה של האגודה האמריקנית לפיזיקה
1972 - נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים (הפיזיקאית השלישית שזוכה לכבוד כזה)
1982 - פרס לונג איילנד במדע
1984 - השתתפות כמלומדת אורחת בתוכנית של פי בטא קפא
1990 - פרס מדענית מצטיינת מטעם האגודה למדעניות בניו יורק
המעבדה הלאומית של ברוקהייבן יצרה לכבודה ולכבוד מוריס תוכנית מלגות.
הארכיון שלה נתרם למכון ליאו בק, ומי שרצה לעיין במסמכיה היה יכול לעשות זאת במרכז להיסטוריה יהודית במנהטן.
המסמכים היו האוסף הגדול ביותר של המרכז השייך למדענית.
גרטרודה דוידוביץ' (בפולנית: Gertruda Dawidowicz) הייתה שחיינית יהודייה-פולנייה.
היא זכתה ב-28 תוארי אליפות פולין.
דוידוביץ' נולדה וגדלה בביליץ (ביילסקו-ביאלה).
היא התאמנה בקבוצת הכח ביליץ, לצידן של זאוברמן, פאני קנדל ולידיה פסטור היא התאמנה בבריכת השחייה פנורמה שנפתחה בשנת 1936, אחד המתקנים המודרניים ביותר באירופה.
עד היום מוצגת בחזית בריכת השחייה פסל של נערה צעירה קופצת לבריכה בדמותה של גרטרודה דוידוביץ'.
באליפות פולין שנערכה בשנת 1934 היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 3x100 מטר מעורב ביחד עם פאני קנדל ולידיה פסטור.
ב, שנערכה בחיפה באפריל 1935, זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם פאני קנדל ולידיה פסטור בתוצאה של 7:11.2 דקות, אחרי אוסטריה (5:34.6 דקות) וארץ ישראל (6:02.6 דקות)
בתחרות שנערכה בקרקוב, היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:21.2 דקות ובמשחה שליחות 3x100 מטר מעורב ביחד עם פאני קנדל ולידיה פסטור בתוצאה של 4:57.5 דקות
באליפות פולין שנערכה בשנת 1936 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי.
קבוצת השליחות של ביליץ (גרטרוד, קנדל ודוידוביץ') קבעה במשחה שלחות 3x100 מטר מעורב שיא פולין
באליפות שלזיה בשחייה שנערכה בתחילת יולי 1939 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:16.5 דקות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות בינלאומית שנערכה בהלסינקי פינלנד בסוף יולי בין מדינות איטליה פינלנד ופולין היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:32.3 דקות.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין היא הצליחה לברוח להונגריה למשפחתה ושם המשיכה באימוניה.
גריאטריה היא תחום ברפואה המתמחה באנשים בני הגיל השלישי ועוסק בבריאותם, בתפקודם ובכאבם, בחקר המחלות המלוות את תהליך ההזדקנות, במניעת מחלות אלו, באבחונן ובטיפול בהן ובתוצאותיהן.
מקור השם ביוונית (גֶרון - זקן ; יאטרוס - רופא) והוא הוטבע ב-1909 על ידי הרופא איגנץ נשר בניו-יורק.
גריאטריה, בדומה לרפואת ילדים ולרפואת המשפחה, עוסקת בבריאות המטופל כמכלול (גישה הוליסטית, או ביו-פסיכו-סוציאלית).
בכך היא שונה מתחומי רפואה המתמקדים במערכות, באיברים, בפעילויות או בפרוצדורות ייחודיות.
הגריאטריה עוסקת בצרכים המיוחדים של אנשים זקנים ולשינויים הגופניים (פיזיולוגיים) והחולניים (פתולוגיים) של גוף האדם הזקן.
כיוון שהשינויים בגוף האדם המבוגר תלויים במידה רבה באורח חייו הקודמים ובאירועים שעברו עליו, ניתן למצוא שוני רב במצבם הבריאותי הגופני והנפשי של אנשים שונים בגילאי הזקנה, בהתפתחות של מחלות שונות, בקצב הירידה בתפקוד המערכות ובהופעת התסמינים.
למשל, אצל אנשים שנחשפו לעשן, המזיק למערכות רבות בגוף, הזדקנות המערכות הללו תופיע מוקדם בשכיחות מוגברת; אנשים שעברו חבלות ראש עלולים ללקות בדמנציה בגיל צעיר יותר וכדומה.
אנשים מבוגרים מפתחים מחלות כרוניות שונות, ובהן לקויות שמיעה וראייה, דבר היכול לגרום לבידוד חברתי, לאובדן העצמאות ולדיכאון.
בנוסף, לעיתים ישנן בעיות בהבחנה במתרחש בסביבה, וקושי לעקוב אחרי המלצות רפואיות.
מטרת הגריאטריה היא לעזור לאנשים מבוגרים לנהל אורח חיים מיטבי ולשמור על בריאותם הגופנית והנפשית.
בנוסף, מטרתה לסייע לזקנים לנהל יחסים חברתיים ויחסים משפחתיים טובים יותר.
הטיפול הגריאטרי הוא טיפול רב מקצועי, המשלב מקצועות כמו רופא המומחה בתחום (גריאטר), ומטפלים מתחום הסיעוד, הפיזיותרפיה, הריפוי בעיסוק, הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית (טיפול רגשי-חברתי).
ההתמחות בגריאטריה בישראל היא התמחות המשך לרפואת משפחה או לרפואה פנימית או התמחות ישירה, בת 4 שנים, שכוללת שנה וחצי עד שנתיים של רפואה פנימית.
רופא מומחה בגריאטריה נקרא גריאטר.
מבחינים בין גריאטריה לבין מקצועות שאינם רפואה (כגון סיעוד) ולמחקר תהליך ההזדקנות, הנכללים במונח גרונטולוגיה.
בשנת 2007 נקבעו בישראל אמות מידה למרפאות להערכה גריאטרית כוללנית בקהילה, בהן מוגדרת מטרת ההערכה הגריאטרית הכוללנית כמתן ייעוץ לרופא הראשוני (רופא המשפחה) וכן לקשיש, למשפחתו ולמטפליו.
בדיקות האבחון השונות, הכלולות בהערכה הגריאטרית, הן חלק מ"סל השירותים" המחייב של קופות החולים, לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
מכיוון שאדם זקן שונה מאדם צעיר מבחינה פיזית וגם מבחינה נפשית, הוא עשוי להזדקק להשגחה ולטיפול שונים מאדם צעיר יותר, לכן קיימות תת-התמחויות במקצועות רפואה שונים, המספקות לאנשים זקנים את הטיפולים המיוחדים להם.
בישראל, ככלל, תת-התמחויות אלו לא מוכרות באופן רשמי (כלומר אין להן בחינה ורישוי מוכר).
טיפול שיניים לקשישים: תחום שכולל דיאגנוזה, מניעה וטיפול שתלויות בהתקדמות בגיל אצל קשישים.
גריאטריה דרמטולוגית (geriatric dermatology): הוא תחום העוסק בשיער, עור, ציפורניים והמחלות שלהם אצל קשישים.
נוירולוגיה לקשישים (geriatric neurology): תחום העוסק במחלות נוירולוגיות אצל קשישים.
אונקולוגיה לקשישים (geriatric oncology): תחום העוסק בגידולים מסוכנים (למשל סרטן) ולא מסוכנים אצל קשישים.
נפרולוגיה לקשישים (geriatric nephrology): ענף ברפואה פנימית העוסק במחלות בכליות אצל קשישים.
פסיכוגריאטריה (psychogeriatrics): תת-ענף ברפואה פסיכיאטרית העוסק בחקירה, במניעה ובטיפול במחלות נפשיות אצל קשישים.
קרדיולוגיה לקשישים (cardiogeriatrics): ענף העוסק במחלות הלב אצל קשישים.
ראומטולוגיה לקשישים (geriatric rheumatology): תחום העוסק במחלות במפרקים, שרירים, רקמות רכות ורקמות חיבור אצל קשישים.
שיקום גריאטרי: החזרת הקשיש לתפקוד מרבי פיזיולוגי, קוגניטיבי, רגשי וחברתי.
אורתוגריטאריה (Orthogeriatrics): טיפול כוללני לקשישים הסובלים משבר צוואר הירך.
ניתוחי לב לקשישים (Geriatric Cardiothoracic Surgery): ענף העוסק בניתוחי חזה ולב אצל קשישים.
טראומה בקשישים: תחום העוסק בפציעות שקורות לאנשים קשישים (מסיבה של נפילה, תאונות דרכים וכו').
גינקולוגיה לקשישות (Geriatric gynecology): תחום העוסק בבריאות נשים קשישות.
כירורגיה כללית לקשישים (Geriatric General Surgery): תחום העוסק בניתוחים אצל קשישים באזור הבטן.
הרדמה אצל קשישים: תחום העוסק בהרדמה אצל קשישים.
יחידה לטיפול נמרץ גריאטרי: מחלקה לטיפול במחלות כרוניות אצל קשישים.
סיעוד לקשישים (Geriatric nursing): עוסק במתן שירותי סיעוד לקשישים.
ריפוי בעיסוק לקשישים: תחום טיפולי-שיקומי-חינוכי, שמטרתו לספק לקשישים כלים ומיומנויות אשר יאפשרו להם להתמודד עם דרישות החיים.
תזונה אצל קשישים: תחום העוסק בניהול תזונה נכונה לקשישים.
גרי קופר היה שחקן קולנוע אמריקני ממוצא בריטי אשר הקריירה שלו החלה בשנות ה-20 ונמשכה עד מותו.
הוא נודע בסגנון משחקו השקט והמאופק והדמויות האינדיבידואליסטיות שגילם, אשר הסתירו לרוב סערת רגשות מאחורי התדמית המרוסנת.
דמות זו התאימה במיוחד למערבונים, ואכן קופר שיחק בכמה מערבונים הנחשבים לטובים בסוגם, לרבות המערבון הקלאסי "בצהרי היום" שביים פרד זינמן בשנת 1952. קופר זכה בשני פרסי אוסקר במהלך הקריירה שלו, והיה מועמד לפרס חמש פעמים.
בשנת 1961 זכה לפרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו לאומנות הקולנוע.
קופר נולד בשם פרנק ג'יימס קופר בעיירה הלנה במונטנה, אך את ילדותו בילה באנגליה ביחד עם אמו ואחיו.
בן 13 נפצע בתאונת מכונית, והחלים בחוות הבקר של אביו במונטנה, שם רכש את כישורי הרכיבה ששימשו אותו כשהיה שחקן.
בתקופה זו התיידד עם היַלדה מירנה לוי, אשר לימים תהא אף היא לשחקנית קולנוע מפורסמת.
ב-1924 עבר קופר ללוס אנג'לס ובכוונתו היה להיות צייר מקצועי, אך הוא נכשל בכך.
לאחר שלושה חודשים החל להתפרנס כניצב בתעשיית הקולנוע, ובתוך שנה קיבל תפקיד בסרט קצר.
לאחר פרסום הסרט נקרא לאולפני סרטי פרמאונט והוצע לו חוזה ארוך טווח.
הוא שינה את שמו לגרי קופר בעצת סוכנו, שחש כי השם גרי הוא "חזק ומחוספס" ומזכיר את העיר גרי באינדיאנה.
תפקידו החשוב הראשון היה בדרמה "כיבושה של ברברה וורת'" בשנת 1926, ודמות השחקן הגבוה והנאה שגילם כבשה את המסך; בניגוד לרבים מבני דורו, הוא הצליח במעבר מן הסרט האילם אל מסך הקולנוע.
במהלך הקריירה שלו הופיע קופר בלמעלה ממאה סרטים, כעשרים מהם מערבונים.
בסרטיו שיחק את הטיפוס האמריקני האידיאלי – שתקן, מאופק, אך עומד על שלו, ואינו מהסס לנקוט אלימות כאשר הדבר מצדיק זאת.
קופר שיחק בשני סרטים קלאסיים של הבמאי פרנק קאפרה, "מר דידס הולך העירה" ו"פגוש את ג'ון דו", ובהם ביסס את דמות הטיפוס "הכל-אמריקאי" הנדהם מול השחיתות של המערכת הפוליטית ושל העיר הגדולה.
בשנת 1941 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדרמת המלחמה "סרג'נט יורק", העוסקת באיכר פציפיסט ההופך לגיבור מלחמה בזמן מלחמת העולם הראשונה.
עם תחילת שנות החמישים דעכה מעט הקריירה של קופר, אך היא התחדשה וזכתה לתנופה כאשר בשנת 1952 זכה שוב בפרס אוסקר על הופעתו כשֵריף ויל קיין, שאנשי עיירתו נטשוהו כשביקש מהם עזרה בהתמודדות עם פושעים המבקשים את נפשו, בסרט "בצהרי היום".
תפקיד זה נחשב עד היום לטוב שבתפקידיו.
קופר לא הגיע לטקס, וביקש מידידו ג'ון ויין כי יקבל את הפרס בעבורו.
לאחר "בצהרי היום" המשיך קופר להופיע בסרטים במשך כעשור נוסף עד מותו.
קופר, שנחשב לגבר נאה ומושך, גילה סימני זקנה בעשור האחרון לחייו.
יש שהשכילו לנצל את סימני הגיל – לדוגמה, הבמאי פרד זינמן ניצלם היטב בסרט "בצהרי היום" – אך הופעתו בסרטים כגון הקומדיה של בילי ויילדר "אהבה אחרי הצהריים" בשנת 1957, אל מול אודרי הפבורן שהייתה בשנות ה-20 לחייה, שידרה עייפות ותשישות.
ויילדר סיפר בזכרונותיו כי נאלץ לצלם את הסרט כשדמותו של קופר מצולמת באופן מטושטש והוא שרוי באפלה, כדי להצעיר את מראהו.
חייו הפרטיים של קופר היו סוערים.
לאחר כמה רומנים עם שחקניות ונשות חברה נחשבות נישא קופר לוורוניקה בלף, אשת חברה קתולית מניו יורק אשר עבדה תקופה קצרה כשחקנית בשם סנדרה שאו.
נולדה להם ילדה אחת בשם מריה, ובהשפעתה המיר קופר את דתו לדת הקתולית.
אף שקופר נותר נשוי לבלף עד מותו, הדבר לא הפריע לו לנהל מערכות יחסים עם שחקניות מפורסמות שהופיעו בסרטיו כגרייס קלי ופטרישה ניל.
בשנת 1961 מת קופר מסרטן הריאות.
לפני מותו העניקה לו האקדמיה לאומנות הקולנוע פרס אוסקר של כבוד, אך הוא היה חולה מכדי להגיע לטקס, ואת הפרס קיבל עבורו ג'יימס סטיוארט אשר כקופר היה מן הכוכבים האהובים על הבמאי פרנק קאפרה וגילם בסרטיו תפקידים דומים לתפקידיו הקלאסיים של קופר, בדמות האמריקני התמים והשתקן.
קופר היה ידידו הטוב של ארנסט המינגוויי והופיע בעיבודים קולנועיים רבים ליצירותיו, לרבות "הקץ לנשק" (1932) ו"למי צלצלו הפעמונים" (1943).
קופר נחשב עד ימינו לאחד מגדולי שחקני הקולנוע שפעלו אי־פעם.
דמותו הונצחה בבול דואר של ארצות הברית בשנת 1990. הבול, חלק מסדרה העוסקת בסרטים שהופקו בשנת 1939, מראה את דמותו של קופר כפי שהופיע בסרט "בו ג'סט".
כנפיים (1927) - הסרט הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
קופר הופיע בסרט בתפקיד קטן והכיר במסגרתו את קלרה בואו, עמה ניהל רומן מתוקשר.
מרוקו (1930) - סרט הרפתקאות רומנטי בו הופיע לצד מרלן דיטריך, שזו הייתה הופעתה הראשונה בסרט אמריקני.
הקץ לנשק (1932) - עיבוד לספרו המפורסם של ארנסט המינגוויי.
מר דידס הולך העירה (1936) - קומדיה של הבמאי פרנק קאפרה על משורר הזוכה בירושה, מגיע לעיר הגדולה, ומפתיע את כולם ביושרו.
אשתו השמינית של כחול הזקן - בבימויו של ארנסט לוביטש (1938).
בו ג'סט (1939) - עיבוד לרומן ההרפתקאות הקלאסי העוסק בחיילי לגיון הזרים הצרפתי.
איש המערב (1940), בבימויו של ויליאם ויילר.
פגוש את ג'ון דו (1941) - קומדיה נוספת של פרנק קאפרה העוסקת בנווד תמים הנקלע למערבולת פוליטית ועיתונאית.
גאוות היאנקים (1942) - סיפורו של שחקן הבייסבול לו גריג, אשר לקה במחלה ניוונית שנקראה על שמו.
סרג'נט יורק (1941) - דרמת מלחמה העוסקת בחוואי תמים ההופך לגיבור מלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
למי צלצלו הפעמונים (1943) - עיבוד לרומן של ארנסט המינגוויי העוסק במלחמת האזרחים בספרד.
בתפקיד: לוחם הגרילה רוברט ג'ורדן.
סיפורו של ד"ר וואסל (1944) - סיפור אמיתי מתקופת מלחמת העולם השנייה.
כמעיין המתגבר (1949) - עיבוד לספרה של איין ראנד.
בתפקיד: האדריכל המודרניסט הווארד רוארק.
בצהרי היום (1952) - מערבון קלאסי על שריף העומד לבדו מול חבורת פושעים.
ורה קרוז (1954) - מערבון בהשתתפות ברט לנקסטר.
משפטו של בילי מיטשל (1955) סיפור אמיתי בבימויו של אוטו פרמינגר
"שכנוע ידידותי" (1956) בבימוי של ויליאם ויילר.
אהבה אחרי הצהריים (1957) - קומדיה רומנטית שביים בילי ויילדר, ובה הופיע עם אודרי הפבורן.
בתפקיד: הג'יגולו האמריקאי פרנק פלניגן.
עץ התלייה (1959) - מערבון, לצדה של מריה של.
גריבען או גריוולעך (מיידיש), ובעברית גלדי שומן, הוא מאכל מהמטבח האשכנזי, העשוי מעור עוף או אווז ובצל מטוגנים עד פריכות ושחומים, שנותרים לאחר הכנת שמאלץ.
מאכל זה שימש כתחליף כשר לקותלי חזיר.
הוא נאכל כפי שהוא ומשמש גם כמילוי לעוף, לעיתים כחלק מתערובת קוגל אטריות וכן כתוספת שמעטרת מאכלים שונים כגון כבד קצוץ וכוסמת.
חיים נחמן ביאליק הזכיר את גלדי השומן בסיפוריו "החצוצרה נתבישה":
ו"מאחורי הגדר": בסרט גברת דאוטפייר מציין בהומור דניאל הילארד, בגילומו של רובין ויליאמס, שהוא לעולם לא יקנה גריבען ממוהל, רמז לדרך הכנת המנה ולמרכיביה.
גריגוֹרה אוּרֶקֶה (ברומנית: Grigore Ureche; 1590 או 1595–1647 גוישט) היה בויאר רומני ממולדובה, כרוניקאי (היסטוריון) ופוליטיקאי.
מחבר הכרוניקה החשובה הראשונה של נסיכות מולדובה, ששרדה עד ימינו, יצירה ספרותית ראשונה בשפה הרומנית שאיננה בעלת תוכן דתי.
נחשב מייסד הכתיבה ההיסטוריונית הרומנית.
גריגורה אורקה נולד בשנת 1590 או 1595 כבנו של נסטור אוּרֶקֶה, דמות חשובה בחצר נסיכי מולדובה במאה ה-16 שמילא
שליחויות חשובות ב"שער העליון" בקושטא וכיהן כ"ווֹרניק גדול" (פלאטין) של "הארץ התחתית" בימי הנסיך ירמיה מובילה.
היה ביחסי קרבה משפחתית עם השושלת המולדבית מובילה שנציגיה בכנסייה ובאדמיניסטרציה שיחקו תפקיד חשוב בתולדות מולדובה ואוקראינה.
נסטור אורקה היה אחד מראשי המחנה הפרו - פולני באצולה המולדבית והייתה לו גם אזרחות פולנית.
בשנת 1611 כשהאב יצא לגלות פוליטית בפולין הצטרף הבן, גריגורה, ובילה שם שנים רבות בלבוב, בירת גליציה המזרחית.
בה השלים לימודיו במכללה ישועית.
למד היסטוריה וגאוגרפיה, שפות קלאסיות - לטינית ויוונית עתיקה, רטוריקה ואמנות השירה.
שלט גם בשפות פולנית וסלבונית.
אביו שהיה בלבוב חבר באגודה אורתודוקסית אוקראינית, מת בשנת 1617 ונקבר במולדתו במנזר סֶקול.
בחזרתו למולדובה מילא גריגורה אורקה תפקידים בכירים שונים בשרות הנסיכים.
בשנת 1627 בעת מלוכתו של מירון ברנובסקי, גם הוא בן למשפחת מובילה, מונה גריגורה אורקה כ"טרטי לוגופט" treti logofăt (לוגופט שלישי - איש מזכירות), תפקיד שנהגו להעניק למלומדים.
בין השנים 1631 - 1633, בעת מלכותו של הנסיך ראדו אלכסנדרו איליאש עלה לתפקיד של "ספטאר גדול" (נושא חרב המלוכה).
אולם ברגע מסוים סר חנו של גריגורה אוּרֶקֶה בעיני הנסיך ופוטר.
יתרה מכך, היו שמועות ששמו נרשם בין אלו שהנסיך ביקש להוציאם להורג.
אז גריגורה אוּרֶקֶה הצטרף לקשר נגד הנסיך.
יצא לשליחות אל הסולטאן בקושטא עם קבילות נגד הנסיך.
הסולטאן השתכנע והדיח את אלכסנדרו איליאש מכס נסיכי מולדובה.
במקומו הועלה לשלטון מולדובה וסילה לופו אשר גמל לגריגורה אורקה על מעשיו ומינה אותו שוב לתפקיד ספטאר גדול ואחר כך לתפקיד היוקרתי של "וורניק גדול" של "הארץ התחתונה", כפי שהיה אביו נסטור.
גריגורה שימש כאחד היועצים המקורבים לנסיך זה, ששלטונו נמשך זמן רב יותר משל נסיכים אחרים באותה תקופה.
בענייני מדיניות חוץ המשיך גריגורה אורקה לתמוך במדיניות של התקרבות עם השכנה הנוצרית מהצפון, פולין.
גריגורה אורקה נפטר בכפר גוישט, אז במחוז קטן שנקרא קרליגטורה על יד נהר הפרוט, ב-3 במרץ 1647 ונקבר במנזר ביסטריצה.
גריגורה אורקה כתב בערוב ימיו, כנראה בשנות 1640, כרוניקה שנקראה "דברי שנות ("לטופיסץ") ארץ מולדובה מהקמתה ובמשך השנים וחיי אדוניה מדרגוש וודה ועד ארון וודה - Letopiseţul Ţării Moldovei.
בספר זה הדגיש את נושא שותפות המוצא הרומאי של העם הרומני ושל השפה הרומנית בשלוש הארצות הרומניות שהיו אז נפרדות וחלקם (טרנסילבניה) נמצאו תחת שלטון זר מדכא.
כמו כן הצטיין בתיאורים מלאי חן של חיי נסיכים שונים ושל מעשיהם, ובמיוחד של שטפן הגדול, גדול נסיכי מולדובה.
הוא לא הצליח לסיים את עבודתו.
הגרסה המקורית של הכרוניקה עברה מיד ליד בסביבה מאוד סגורה ולבסוף אבדה מוקדם מאוד.
הכרוניקה הועתקה ועובדה עם תוספות על ידי סימיון דסקלו (סימיון המורה).
נוספו לה תוספות גם בגרסתם של המעתיקים מיסאיל קלוגרו (מיסאיל הנזיר) ואקסינטה אוריקאריול.
מירון קוסטין הוא זה שהמשיך את הכרוניקה ב"כרוניקת ארץ מולדובה מימי ארון ווודה מאיפה שעזב אותה אורקה "הוורניק", וכיסה בה את השנים 1595 - 1661. הוא גם זיהה רבות מתוספותיהם של המעתיקים.
כיום נשמרו 22 עותקים בכתב יד הכוללים בחלקה או השלמותה את הכרוניקה של אורקה.
הטקסט פורסם לראשונה בשנת 1852 בידי מיכאיל קוגלניצ'אנו.
יסודות המידע של הכרוניקה שלו היו שנתונים בחצר הסלבונים, הכרוניקה של פולין מאת יואכים ביילסקי ועבודת קוסמוגרפיה בלטינית.
הוא הסביר את חשיבות הכרוניקה בצורך "שמא לא תטבענה השנים עברו"
ולהוריש לצאצאים פרטים על מה שהתרחש פעם, מתוך דאגה שהם לא יישארו "כמו חיות הבר ובעלי החיים חסרי הדיבור והשכל".
לזכרו נקראים רחובות רבים בערי רומניה וברפובליקת מולדובה.
בקישינב לשדרות יונה יקיר שונה השם לשדרות גריגורה אורקה.
גריגוֹל מגאלוֹבּלישווילי (בגאורגית: გრიგოლ მგალობლიშვილი; נולד ב-7 באוקטובר 1973 בטביליסי) הוא דיפלומט ופוליטיקאי גאורגי.
באוקטובר 2008 הוא הוצע לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה.
לפני כן כיהן מגאלובלישווילי כשגריר גאורגיה בטורקיה.
מגאלובלישווילי נולד בטביליסי, בירת גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה).
בשנת 1990 הוא החל את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בחוג למזרחנות.
בין השנים 1992–1993 הוא למד טורקית בחוג לשפות זרות באוניברסיטת איסטנבול, ולאחר שסיים חזר לגאורגיה.
בשנת 1995 סיים את לימודיו באוניברסיטת טביליסי בתואר MA.