tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1994 פיטרה פרל ג'אם את אברוזיס על רקע חילוקי דעות מקצועיים וב-1995 החליפה אותו בג'ק איירונס, המתופף שהכיר בין ודר ללהקה.
באותה השנה ליוותה הלהקה את ניל יאנג באלבומו Mirror Ball.
מחויבויות חוזיות מנעו מן הלהקה מלהדפיס את שמה על עטיפת האלבום, אך שמות כל חבריה נכללו ברשימת הקרדיטים.
יאנג החזיר טובה ללהקה כשניגן במיני-אלבום בן שני השירים שלהם, Merkin Ball.
הפופולריות של הלהקה החלה לרדת במשך השנים הבאות, בין השאר בשל החלטתם שלא להפיק וידאו קליפים וכן בשל תביעה (שנכשלה לבסוף) כנגד חברת הפצת הכרטיסים להופעות טיקטמאסטר.
ב-27 באוגוסט 1996, חמש שנים בדיוק לאחר יציאתו של Ten, פרל ג'אם הוציאה את אלבומה הרביעי, No Code, שאמנם פתח במקום הראשון ברשימת האלבומים הנמכרים אך מכירותיו הואטו מאוד מיד לאחר מכן.
No Code כלל את הסינגלים "Hail, Hail" ,"Who You Are" ו-"Off He Goes" וזכה להצלחה בקרב גרעין המעריצים האדוק ביותר של הלהקה בלבד.
למרות זאת, האלבום הגיע לבסוף למעמד של אלבום פלטינה בארצות הברית לאחר מכירה של מעל למיליון וחצי עותקים.
הלהקה הפיקה וידאו קליפ לראשונה מאז 1993, כאשר הזמינה את אמן הקומיקס טוד מק'פרליין על מנת ליצור וידאו קליפ מצויר לשירם "Do the Evolution".
עוד כלל האלבום את הסינגלים "Given to Fly" ו-"Wishlist".
בשנה שלאחר מכן החליפה פרל ג'אם את המתופף שלה פעם נוספת, כאשר ג'ק איירונס נאלץ לפרוש מן הלהקה בנסיבות בריאותיות.
הוא הוחלף בידי מתופף סאונדגארדן לשעבר מאט קמרון, שעבד בעבר עם חברי הלהקה במסגרת הפרויקט טמפל אוף דה דוג.
באותה השנה הקליטה הלהקה גרסת כיסוי לבלדה "Last Kiss" של ויין קוקרן מ-1950. השיר הוקלט בתקציב נמוך ויצא בתחילה כסינגל שהופץ דרך מועדון המעריצים של הלהקה בלבד, אך בעקבות לחץ מצד המעריצים יצא כסינגל רגיל ונכלל מאוחר יותר באלבום קומפילציה שהכנסותיו הוקדשו לפליטי קוסובו.
השיר הגיע למקום השני במצעד של בילבורד.
במאי 2000 יצא האלבום השישי והראשון של פרל ג'אם עם מאט קמרון, Binaural, שכלל את הסינגלים "Nothing As it Seems" ו-"Light Years".
במהלך סיבוב ההופעות לקידום האלבום ועקב הפופולריות של הופעות שהוקלטו בצורה בלתי חוקית, החליטה הלהקה להקליט באופן מקצועי כל אחד ואחד מהקונצרטים של סיבוב ההופעות.
הכוונה המקורית הייתה להפיץ את "הבוטלגים החוקיים" במסגרת מועדון המעריצים בלבד, אך החוזה של הלהקה מנע ממנה מלעשות זאת, והיא הפיצה את האלבומים בחנויות התקליטים במקביל.
הלהקה הקליטה 72 אלבומי הופעה, רבים מהם אלבומים כפולים, וקבעה מספר שיא של אלבומים ללהקה אחת במצעד מכירות האלבומים.
72 אלבומים נוספים הוקלטו במהלך סיבוב ההופעות של 2003, ומנהג זה נמשך במידה פחותה בהופעות הבאות.
סיבוב ההופעות האירופאי של פרל ג'אם מ-2000 הסתיים ב-30 ביולי בטרגדיה, לאחר אסון שבו נמחצו למוות תשעה מעריצים במסגרת הופעה בפסטיבל בדנמרק.
כתוצאה מהאירוע שקלה הלהקה ברצינות להתפרק ואף הואשמה בתחילה באסון, עד שנוקתה מאוחר יותר מכל אחריות לאחר שנמצא כי אמצעי הבטיחות באצטדיון לא היו הולמים.
מספר חודשים לאחר מכן פתחה הלהקה בסיבוב הופעות צפון-אמריקאי מצליח.
בנובמבר 2002 הוציאה פרל ג'אם את אלבומה השביעי, Riot Act, שכלל את הסינגל "I Am Mine".
האלבום מכר חצי מיליון עותקים בלבד, פחות מכמות העותקים אותם מכרו האלבומים Vitalogy ו-.Vs בשבועות הראשונים לצאתם.
האלבום כלל נגיעות פולקיות ומוזיקה ניסיונית יותר, שבלטו במיוחד בנוכחותו של הקלידן בום גאספר.
הפעילות הפוליטית של הלהקה באה לידי ביטוי בטקסטים של האלבום, כאשר הבולט ביותר הוא השיר "bu$hleaguer", שכולל ביקורת על הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
הקטע האינסטרומנטלי "Arc" הוקדש להרוגי האסון בדנמרק.
ב-2003 הכריזה הלהקה על היפרדותה מחברת התקליטים אפיק רקורדס (בבעלות סוני), שאיתה עבדו במשך 12 שנים.
באותה השנה יצא אלבום כפול של קטעים נדירים ובי-סיידס בשם Lost Dogs.
ב-2004 הוציאה חברת סוני את אלבום האוסף הכפול Rearviewmirror, שמרכז שירים של פרל ג'אם שיצאו בין 1991 ו-2003.
ב-2003 ביקש הבמאי טים ברטון מהלהקה להקליט שיר עבור סרטו "סיפורי דגים", והלהקה הקליטה עבורו את השיר "Man of the Hour" שהיה מועמד לפרס גראמי.
במהלך 2000 תמכה הלהקה בגלוי במועמד דאז לנשיאות רלף ניידר, וב-2004 הביעו חברי הלהקה בריאיון לרולינג סטון תמיכה בג'ון קרי.
פרל ג'אם גם השתתפה בסיבוב ההופעות Vote for Change, שנערך על מנת לשכנע אמריקאים להצביע נגד הנשיא בוש.
האלבום השמיני של הלהקה, Pearl Jam, יצא ב-2 במאי 2006. ודר ציין כי הוא מעוניין שהמעריצים ישמעו לראשונה את השירים במסגרת האלבום, ולכן רק שני שירים מתוכו בוצעו לפני כן במסגרת הופעות.
הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "World Wide Suicide" והוא כולל שירה דומיננטית של ודר המזכירה את אלבומיה הראשונים של הלהקה.
השיר מותח ביקורת על הנשיא בוש ("כשאתה מביט בעיניהם של הנופלים, אתה חייב לדעת שישנה דרך אחרת...
הסינגל והאלבום זכו להצלחה ולביקורות טובות.
ב-20 בספטמבר 2009, יצא אלבומם התשיעי של הלהקה Backspacer, שזכה הן לביקורות חיוביות והן להצלחה מסחרית.
ב-2011 הלהקה הוציאה את אלבום ההופעה החיה "Live On Ten Legs", לכבוד 20 שנה ליציאת האלבום הראשון שלהם, Ten.
באותה שנה הלהקה הוציאה את הסרט הדוקומנטרי PJ20, ובסרט מופיעים בין היתר כריס קורנל מסאונדגארדן, ניל יאנג וקורט קוביין מנירוונה בקטעי ארכיון.
ביולי 2013, פרל ג'אם הודיעו על יציאת אלבום חדש בשם "Lightning Bolt" באוקטובר באותה שנה, ועל סינגל מתוכו בשם "Mind Your Manners".
האלבום יצא בתאריך 9 באוקטובר 2013. לאחר מכן שוחרר הסינגל השני מתוכו, "Sirens".
בשנת 2018 יצאה הלהקה למסע הופעות ברחבי ארצות הברית באצטדיוני ענק.
לקראת שתי הופעות שלהם בסיאטל באוגוסט 2018 יצאה הלהקה בקמפיין לסיוע לחסרי בית והעלאת המודעות.
הלהקה הצליחה לגייס יותר מ-11 מיליון דולרים למטרה זו בשיתוף עסקים מאזור סיאטל.
ב-19 באפריל 2024 הוציאה הלהקה את האלבום ה-12 שלה, Dark Matter.
האלבום הגיע היישר למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, ההופעה הטובה ביותר שלהם במצעד הבריטי מזה 11 שנים.
ב-7 ביולי 2025 הודיע מאט קאמרון על פרישתו מהלהקה לאחר 27 שנים.
חברי הלהקה, ללא הסולן אדי ודר, הופיעו בעבר בישראל בתור להקת הליווי של ניל יאנג, במהלך סיבוב הופעות בשנת 1995.
קמפיין להבאת הלהקה להופעה בישראל בפעם הראשונה הוכרז בינואר 2013, ביזמת שדרן הרדיו בן רד (88FM).
הקמפיין הפיח רוח אופטימית במעריצי הלהקה בישראל, וכלל אלמנטים אינטראקטיביים רבים – עמוד פייסבוק, סרטוני תדמית, גרסאות כיסוי (בהשתתפות האמנים גבע אלון, אורפנד לנד, מלכה באיה, הפיל הכחול ועוד) והפקת "כרטיס אדי ודר".
במהלך הקמפיין היו מספר מגעים עם חברי הלהקה שהביעו נכונות להגיע להופעה בישראל, אם כי היה חשש גדול שוודר, מנהיגה של הלהקה, יימנע מלהגיע לישראל עקב חברותו הקרובה עם רוג'ר ווטרס, המחזיק בדעה כי על ישראל להיות מוחרמת תרבותית.
הקמפיין הגיע לסיומו ביולי 2014, כאשר בימי מבצע צוק איתן, הסולן אדי ודר התייחס לאירועי הלחימה בישראל באמצע הופעה באנגליה.
מתוך דבריו ניתן היה להבין כי יימנע מלהגיע לישראל בזמן זה.
לאחר ההופעה, פרסם ודר הודעה רשמית באתר הלהקה ובעמוד הפייסבוק שלו, בה הסביר והבהיר את דבריו אשר הקו המנחה שלהם הוא נגד מלחמה, בהשראת השיר "Imagine" של ג'ון לנון, ועל כן יימנע מלהגיע להופיע בישראל.
בזאת נסתם הגולל על תקוות המעריצים הישראלים על הופעה של הלהקה בישראל.
נגנים שותפים נוכחים בהופעות והקלטות
בום גאספר (קלידים, פסנתר) (2002-היום)
ג'וש קלינגהופר (גיטרה, כלי הקשה, תופים, קלידים, קולות רקע) (2021 – היום)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025ביצוע הרוק הטוב ביותר"Dark Matter"אלבום הרוק הטוב ביותרDark Matterפרס המוזיקה האמריקאית2025אמן רוק אהובפרל ג'אםפרס המוזיקה של בילבורד2024אלבום הארד רוק מובילDark Matter
פרל סיידנסטריקר בַּק הייתה סופרת אמריקאית, כלת פרס נובל לספרות ב-1938 ופרס פוליצר ב-1932 (על ספרה האדמה הטובה).
בק נולדה ב-1892 בווירג'יניה המערבית שבארצות הברית.
בהיותה בת חודשים אחדים בלבד לקחו אותה עימם הוריה המיסיונרים לסין, והיא גדלה שם והתוודעה לשפה ולמנהגים הסיניים.
כבר בגיל צעיר עודדו אותה הוריה לכתוב.
בגיל 15 עברה ללמוד בפנימייה בשאנגחאי.
שנתיים אחר כך יצאה למסע עם הוריה אל אירופה, ביקרה באנגליה והמשיכה ללימודים בארצות הברית, שם למדה עד 1914. לאחר לימודיה שבה לסין וב-1917 התחתנה עם מיסיונר אמריקאי צעיר, שעסק בכלכלה חקלאית, ג'ון לוסינג בק.
לאחר הולדת בתם עברה המשפחה ב-1921 לנאנג'ינג ובק לימדה ספרות אנגלית באוניברסיטה העירונית.
היא אימצה תשעה ילדים במהלך שהותה שם.
ב-1926 חזרה לזמן קצר לארצות הברית והשלימה תואר שני באמנות באוניברסיטת קורנל.
בק החלה בקריירה הספרותית הענפה שלה ב-1930, בגיל 38, בספרה "רוח מזרחית, רוח מערבית".
ב-1931 כתבה את הרומן הידוע ביותר שלה, זוכה פרס פוליצר - "האדמה הטובה".
ב-1934, בשל מתיחות פוליטית, עזבה בק את הרפובליקה הסינית (1912-1949) וחזרה לארצות הברית.
שנה אחר כך התגרשה מבק ונישאה מיד שוב.
בעלה השני ריצ'רד וולש היה נשיא הוצאה לאור.
בתקופה זו אימצה שישה ילדים.
ב-1938 זכתה בפרס נובל לספרות לאחר שכתבה את הביוגרפיות של הוריה "הגלות" ו"המלאך הלוחם".
בק כתבה מעל ל-100 יצירות - רומנים, סיפורים קצרים, פרוזה וספרות ילדים.
קורות חייה השפיעו על תוכני היצירות.
היא רצתה להוכיח לקוראיה כי אוניברסליות של האנושות אפשרית, אם נרצה בכך.
היא כתבה על נשים, רגשות, אסיה ואסייתים, הגירה, ואימוץ.
ב-1949 הקימה סוכנות אימוץ שטיפלה בילדים דו-גזעיים.
שאר בשר הוצאת עמיחי, תרגם ד.
מכתב מפקין, הוצאת עמיחי, תרגמה שרה רוי
זעם האהבה The Angry Wife, הוצאת מ.
מזרחי 1966, תרגמה הדסה שפירא
בית מריבה, הוצאת יהושע צ'צ'יק, תרגם דב קמחי
האדמה הטובה, הוצאת מצפה על ידי הוצאת צ'צ'יק, תרגם: פסח גינזבורג; מ.
מזרחי, 1987, תרגם: אברהם בירמן, הוצאת פן, 2014, תרגמה: שרון פרמינגר.
זרע הדרקון Dragon Seed, הוצאת מ.
ביתן הנשים Pavilion of Women, הוצאת מ.
הבריחה מסין China Flight, הוצאת מ.
מזרחי 1964, תרגם אריה ארד
זכרונות מהחצר הגדולה, הוצאת ל.
הפטריוט, הוצאת הספרייה הישראלית 1952, תרגמה מרים ברנשטיין-כהן; יצא לאור גם בכריכה רכה (שני חלקים) בשם לילה אחד בפקין בהוצאת מקור
דג הדרקון, הוצאת הדר, תרגמה רנה ליטוין
מזרחי, 1987, תרגום: אברהם בירמן.
זהו המשך, גם אם עצמאי לחלוטין, לספרה הידוע ביותר של בק, "האדמה הטובה".
פיאוני (פירושו בעברית אדמונית החורש), הוצאת פן, 2013, תרגמה שרון פרמינגר.
תורגם לראשונה לעברית ופורסם בשם נורית בשנות החמישים.
הספר עוסק במשפחה יהודית בסין.
פרל הארבור הוא סרט מלחמה אפי אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2001 בבימויו של מייקל ביי ומביא את סיפורם של שני טייסי-קרב ואחות בחיל הרפואה האמריקני על רקע ההתקפה היפנית על הצי האמריקני בפרל הארבור שבאיי הוואי.
הסרט גרף 75 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, וכ-450 מיליון דולר בסך הכול.
רייף מק'קולי ודני ווקר, חברי ילדות, מגשימים את חלומם להיות טייסי קרב בחיל האוויר האמריקני.
רייף פוגש את אוולין ג'ונסון, אחות יפהפייה המשרתת בחיל הרפואה.
בזמן שהמלחמה באירופה מתנהלת, צבא ארצות הברית אינו מתערב ישירות בקרבות.
רייף מתנדב להצטרף ל"טייסת הנשרים", טייסת של חיל-האוויר הבריטי המאוישת על ידי טייסים אמריקנים ומסייעת למלחמה בגרמניה.
דני מוצב בבסיס חיל האוויר בפרל הארבור, ליד המפרץ בו שוכן צי האוקיינוס השקט של חיל-הים האמריקני.
אוולין, חברתו של רייף, מוצבת אף היא בפרל הארבור בבית החולים הצבאי שממוקם ליד המפרץ.
למרות שארצות הברית עדיין ממשיכה במדיניותה הבדלנית כלפי מלחמת העולם השנייה, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מתעקש לחולל מפנה ביחס הזה.
לטענתו, היטלר לא יהסס להגיע לכל מקום, אפילו לארצות הברית, כך שלא ניתן להתעלם מאפשרות של מלחמה קרובה.
ארצות הברית פותחת בסדרת סנקציות כלפי מדינות אימפריאליסטיות.
בין היתר, היא מטילה אמברגו על משלוחי הנפט ליפן, על רקע כיבושיה של זו בסין ודרום מזרח אסיה.
מפקד הצי הקיסרי היפני, אדמירל איסורוקו יממוטו, מעריך שכדי שיפן תוכל להשלים את מתקפתה נגד סין, היא תזדקק לפרק זמן של לפחות שנה שבו הצי האמריקני החזק באוקיינוס השקט יהיה מנוטרל.
לפיכך הוא מחליט לצאת למתקפה על פרל הארבור.
התוכנית יוצאת לדרך תחת פיקודו של אחד ממפקדי הצי, קפטן מינורו גנדה.
באירופה, מטוסו של רייף הופל בקרב עם מטוסים גרמנים.
אוולין ודני מתאבלים על מותו ומתאהבים.
לאחר שהקשר ביניהם הופך ידוע, מופיע פתאום רייף, שניצל בהתרסקות מטוסו לתוך הים.
הקשר בין רייף ודני מתערער בגלל תחושתו של רייף שידידו בגד בו.
בבוקר 7 בדצמבר 1941, לאחר הטעיות מכוונות של ממשלת יפן מול ארצות הברית, מתחילים היפנים את המתקפה על פרל הארבור.
מטוסי הצי הקיסרי היפני תוקפים את ספינות המלחמה בפצצות ובטילי טורפדו, ומפציצים את בסיסי חיל האוויר באי.
רייף ודני מצליחים לאתר בסיס קטן שעוד לא הופצץ, וממריאים ממנו כדי להילחם במטוסים היפנים התוקפים.
בינתיים, המתקפה היפנית בנמל נמשכת במלוא עוזה, ואוניית הקרב "אריזונה" כבר טובעה.
דני ורייף טסים לנמל ומפילים שם מטוסים רבים.
כשההתקפה מסתיימת והם נוחתים, הם מגיעים לנמל כדי לסייע לכוחות ההצלה.
בנמל הם צופים בזוועות והחורבן שהותירו אחריהם היפנים, ומזדעזעים עד עמקי נשמתם.
גם אוולין עדה להתרחשויות, מתוקף תפקידה כאחות בביה"ח הצבאי אליו מובאים הפצועים וההרוגים.
לאחר המתקפה, בעוד ארצות הברית מלקקת את פצעיה, פונה הנשיא רוזוולט לקונגרס ומכריז מלחמה על יפן.
קולונל ג'יימס (ג'ימי) דוליטל אוסף טייסים אמריקנים, ביניהם גם רייף ודני, למשימה מיוחדת – הפצצת טוקיו.
לפני שהם יוצאים למשימה נודע לרייף שאוולין בהריון, ושדני אינו יודע על כך.
רייף מפציר בדני שלא יצא למשימה (הוא לא אומר לו למה), אך דני מתעקש לצאת.
לאחר אימונים מפרכים יוצאים הטייסים יחד עם מפקדם, דוליטל, לכיוון יפן.
בעקבות תקרית בלתי צפויה נאלצים הטייסים להמריא מנושאות המטוסים שלהם כשהם במרחק רב מהמתוכנן.
ההפצצה על טוקיו אמנם בוצעה, אך למטוסים לא היה מספיק דלק כדי להגיע לסין הידידותית.
איכשהו המטוסים הצליחו להגיע לסין, אך הם נחתו באזור שורץ חיילים יפנים.
בהיתקלות עם החיילים היפנים נפצע דני אנושות.
רייף מנסה להחזיקו בחיים ומספר לו שהוא עומד להפוך לאב.
דני לא שורד את הפציעה ומת בעוד רייף בוכה על גופתו.
בסוף הסרט, אוולין, רייף ודני (בנם של אוולין ודני) מבקרים בקברו של דני.
בן אפלק – רייף מק'קולי
ג'וש הארטנט – דני ווקר
קייט בקינסייל – אוולין ג'ונסון
קובה גודינג ג'וניור – דוריס מילר
טום סייזמור – ארל סיסטרן
ג'ון ווייט – הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט
קולם פאור – אדמירל האסבנד קימל
מאקו – אדמירל איסורוקו יממוטו
אלק בולדווין – קולונל ג'יימס דוליטל
ויליאם לי סקוט – בילי תומפסון
מייקל שאנון – גוז ווד
סקוט וילסון – גנרל ג'ורג' מרשל
פיטר פירת' – קפטן מרבין ס.
ג'יימי קינג – בטי באייר
יואן ברמנר – רד וינקל
גרהאם בקל - אדמירל צ'סטר נימיץ
בריאן קראנסטון – אחד המפקדים (תפקיד מסייע)
אריק כריסטיאן אולסן - תותחן
פרל סיטי היא עיר באי אוהאו שבמחוז הונולולו שבמדינת הוואי שבארצות הברית.
במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמצא כי בעיר יש כ-30,976. העיר ממוקמת מצפון לפרל הארבור.
שטחה הכולל של העיר הוא כ-15.0 קמ"ר.
המיקוד של העיר הוא 96782. העיר נמצאת בממוצע בגובה של 27 מטר מעל פני הים והצפיפות בעיר כ-2,399.8 לקמ"ר.
במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמצא גם כי בעיר יש 17.24% של לבנים, 2.71% אפרו אמריקאים, 53.42% אסיאתים והשאר מאוכלוסיות אחרות.
פרכאר מק קונייד (בגאלית סקוטית: Ferchar mac Connaid - "פרכאר בנו של קונייד"; נפטר בשנת 650 או 694) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 642 ועד שנת 650.
פרכאר היה בנו של קונאד קר, וככל הנראה בן לקנל קומגייל (שבט קומגייל) - אף שבעבר היו היסטוריונים שסברו כי היה בן לקנל נגאבריין (שבט גבריין).
על פי "דברי ימי אלסטר" נכתב כי פרכאר נהרג בשנת 694 - אולם הרישומים לתקופה זו נראים כרישומים שנרשמו בשל טעות 50 שנה לאחר מועדם, וייתכן כי נהרג בשנת 650.
על פי ה"דואן אלבאנאך" שלט פרכאר 16 שנים, ראשיתן, כנראה, במקביל לדומנל ברק, ולאחר מכן שלט כשליט יחיד.
פרכאר פוטה (בגאלית סקוטית: Ferchar Fota - "פרכאר הגבוה"; נפטר בשנת 697) היה מלך דאל ריאטה החל משנת 696 ועד פטירתו.
ההיסטוריונים אינם יודעים בוודאות האם שלט פרכאר רק בקנל לואיירן (שבט לואיירן) או בממלכת דאל ריאטה כולה.
אביו של פרכאר היה פרדאך מק פרגוסה.
פרכאר מוזכר לראשונה ב"דברי ימי טיגרנאך" בתיאור שנת 678 - בו הוביל את שבט לואיירן למלחמה והביס את הבריטונים בטירי.
קרב זה מוזכר גם ב"דברי ימי אלסטר" אולם שמו של פרכאר אינו מוזכר בכרוניקה זו.
על פי "דברי ימי טיגרנאך" פרכאר נפטר בשנת 697.
על פי ה"דואן אלבאנאך" שלט פרכאר 21 שנים, אולם ייתכן שתקופה זו שלט על שבט לואיירן, ועלה לשלטון בדאל ריאטה רק לאחר מות קודמו - דומנל דון בשנת 696.
בכרוניקות מוזכרים שנים מבניו - אינבכלאך וסלבאך כמלכי דאל ריאטה, ומקבת' נחשב לאחד מצאצאיו.
פרכוסי טוני-קלוני (היו ידועים בעבר פרכוסי גרנד מל) הם סוג של התקפים כלליים המשפיעים על כל המוח.
התקפי טוני-קלוני הם התקפים שמסווגים אותם במידה רבה כהתקפי אפילפסיה, למרות שההנחה שזהו סוג ההתקפים היחיד מוטעית.
התקפים כלליים מתרחשים בדרך כלל ללא סיבה ידועה.
עם זאת כמה סוגים של התקפים כלליים מתחילים כהתקפים קטנים יותר כמו, למשל, פרכוס חלקי פשוט או פרכוס חלקי מורכב ואז מתפשטים לשתי ההמיספרות של המוח.
דבר זה נקרא הכללה משנית.
עם זאת יכולים להיות גורמים נוספים.
יכולים לכלול חוסרים באיזון כימי ובנוירוטרנסמיטורים וסף גירוי גנטי.
סף הגירוי להתקף יכול להשתנות כתוצאה מעייפות, תת תזונה, מחסור בשינה או מנוחה, לחץ, מתח, סוכרת, הבזקים של ניאון או לייזר, חוסר איזון של סוכר בדם, אנטי היסטמינים או גורמים אחרים.
במקרה של אפילפסיה סימפטומטית נקבע, לעיתים קרובות על ידי MRI או בטכניקות אחרות של דימות מוחי שיש דרגה מסוימת של נזק למספר גדול של נוירונים הנגע, כלומר, הרקמה הצלקתית, שנגרמה על ידי מחסור בנוירונים אלה יכולה לגרום לקבוצות של נוירונים לירות באופן לא סדיר מטענים חשמליים ובכך ליצור התקף.
ההתקפים מחולקים לשני שלבים, השלב הטוני והשלב הקלוני ומכאן שמו של סוג ההתקף.
לעיתים תקדם לפרכוס הטוני-קלוני אאורה.
אאורה האדם יכול לחוש תחושה חזקה של דז'ה וו, סחרחורת, רגשות לא רגילים (ואף לא הולמים), תחושות חזקות או חוסר נוחות, תחושה מבשרת רעות, ראייה או שמיעה משתנה (שיכולה, לעיתים, לכלול הזיות ולפעמים סימפטומים אחרים.
אצל כל אדם מתבטאת האאורה בצורה שונה.
זהו, למעשה פרכוס חלקי פשוט.
אאורה יכולה להימשך לפחות כמה דקות עד כמה שעות.
יש כאלה שיש להם אפילפסיה והם לא חווים אותה בכלל.
לרוב האנשים שיש להם אאורה יהיה להם אותו סוג אאורה לפני ההתקף.
הרבה פעמים יש אחרי אאורה פרכוס טוני-קלוני אך לא בהכרח.
אאורה מהווה אזהרה מוקדמת לפני התקף והדבר מספק, פעמים רבות, זמן להתארגן לקראת ההתקף הקרב: לשכב כדי לא ליפול ולהיפצע, להודיע לאנשים באזור שצפוי התקף כדי שלא יבהלו וכדומה.
השלב הטוני האדם מאבד הכרה במהירות ושרירי השלד נמתחים בפתאומיות, כשהם גורמים, לעיתים קרובות, לגפיים להימשך לכיוון הגוף או להידחף בעוצמה ממנו.
דבר זה גורם לאדם ליפול אם הוא עומד.
השלב הטוני הוא, בדרך כלל, החלק הקצר ביותר בהתקף ונמשך רק שניות ספורות, בדרך כלל.
האדם יכול גם להשמיע קולות כמו אנחה קולנית בזמן השלב הטוני.
זאת משום שהאוויר נדחף בעוצמה מהריאות.
השלב הקלוני שרירי האדם יתחילו להתכווץ ולהתרפות במהירות כשהם גורמים תוך כדי כך עוויתות.
אלה יכולות להיות מפרפורים מוגזמים של הגפיים ועד טלטולים עזים או רעידות של הגפיים הקשויים.
האדם יכול להתגלגל ולהימתח עם התפשטות ההתקף.
העיניים מתגלגלות אחורה או נסגרות והלשון ננשכת, לעיתים קרובות, כתוצאה מהתכווצויות עזות של הלסת.
יכולה גם להיות בריחת שתן.
בשל התשישות הפיזית והנוירולוגית האדם שעבר פרכוס טוני-קלוני נרדם תמיד אחריו.
בדרך כלל חווים גם, אחרי ההתעוררות, בלבול ושכחה שנעלמים בהדרגה אחרי שהוא נעשה מודע לכך שעבר התקף.
פרכוס אליפטי, או התקף אפילפטי נודע באנגלית בשם המקוצר seizure; זהו מצב המוגדר כ"סימני מחלה חולפים הנובעים מפעילות חשמלית מוגברת בתאי העצב במוח".
האפקט החיצוני יכול להיות חריף בצורת תנועות וחבטות (פרכוס טוני-קלוני), או מתון, ויתבטא באיבוד הכרה קצר.
הוא יכול להתבטא גם כשינוי במצב מנטלי, תנועות טוניות או קלוניות, פרכוסים ותופעות נפשיות אחרות (כמו דז'ה וו).
לפעמים יש לא-פרכוסים אלא "צניחה" של כל הגוף, כשאדם מאבד פתאומית שליטה על יציבת-גופו והוא צונח ארצה.
המונח הרפואי להתקפים חוזרים ונשנים ללא סיבה נראית לעין הוא אמנם אפילפסיה, אבל התקפים עלולים להופיע גם אצל אנשים שאינם לוקים באפילפסיה.
לכ-4% מן האנשים יהיה התקף ללא סיבה עד גיל 80, והסיכוי אצלם לחוות התקף שני הוא בין 30% ל-50%.
טיפול יכול להפחית את הסיכון לקבלת התקף שני אפילו עד כדי מחצית ממספר המקרים הצפויים.
ברוב מקרי ההתקפים היחידים מטפלים רופאים כלליים (העוסקים ברפואת חירום או ברפואה כללית), ואילו במחקר וטיפול במקרי אפילפסיה קשה-לשליטה עוסקים אפילפטולוגים – נוירולוגים שהם מומחים באפילפסיה.
סוגי ההתקפים ממוינים לפי המקור הממוקד במוח לפרכוס: פרכוס חלקי; או, אם ממקורות מפושטים: התקפים כלליים.
פרכוסים חלקיים מחולקים גם הם, לפי מידת השפעתם על ההכרה: פרכוס חלקי פשוט, או פרכוס חלקי מורכב; אם ההכרה לא נפגעת זהו פרכוס חלקי פשוט, אחרת - זה פרכוס חלקי מורכב.
פרכוס חלקי יכול להתפשט במוח – תהליך הידוע כהכללה משנית.
התקפים כלליים מחולקים לפי השפעתם על הגוף, ברם בכולם יש איבוד הכרה.
אלה כוללים: התקף ניתוק, התקף מיוקלוני, פרכוס קלוני, טוני, פרכוס טוני-קלוני והתקף א-טוני.
התקף מעורב מוגדר בכך שיש בו גם התקפים כלליים וגם מוקדיים אצל אותו חולה.
בעקבות הצעות לסטנדרטיזציה שפורסמו ב-1970 הוצאו משימוש מונחים מיושנים כמו "פטיט מל", "גרנד מל", "התקף ג'קסוני", "פסיכו מוטורי ו"התקף של האונה הרקתית".
התקפים עלולים לגרום לשינויים לא רצוניים בתנועות הגוף, בתפקודו, תחושתו, במודעות או בהתנהגות.
מקשרים התקפים, לעיתים קרובות עם התכווצות פתאומית לא רצונית של קבוצת שרירים ואובדן הכרה.
אבל התקף יכול להיות מרומז כמו חוסר תחושה קצר של חלק מהגוף, פרק זמן קצר או ארוך של איבוד זיכרון, שינויים בראייה, תחושה/חוסר תחושה של ריח לא נעים, תחושה מוזרה של רום הבטן או תחושה של פחד ובלבול מוחלט.
התקף יכול להימשך מכמה שניות למצב של סטטוס אפילפטיקוס – קבוצות התקפים בזה אחר זה העלולים לסכן חיים, בהיעדר התערבות מידית.
כן ממיינים התקפים בצורה אופיינית למוטוריים, תחושתיים, אוטונומיים, רגשיים או קוגניטיביים.
אחרי החלק הפעיל של ההתקף יש, בדרך כלל, פרק זמן הנקרא פוסט-איקטלי לפני שרמת ההכרה הנורמלית חוזרת.
במקרים אחדים יקדימו את התחלת ההתקף המלא כמה תחושות המתוארות להלן: תחושות אלה יכולות לשמש כאזהרה לסובל שפרכוס טוני-קלוני כללי צפוי להגיע.
תחושות אזהרה אלו נקראות, בצורה מצטברת, אאורה והן קשורות לפרכוס חלקי.
חולים אחדים יכולים לדעת מתי התקף עומד להתרחש.
הסימפטומים שהאדם חווה לפני ההתקף יכולים לכלול סחרחורת, התהדקות בית החזה.
אחרים רואים חפצים נעים בתנועת איטית ממש לפני ההתקף.
הסימפטומים הנחווים על ידי האדם בזמן התקף תלויים על המקום במוח בו מתרחשת הפרעה בפעילות החשמלית.
התקפים חלקיים ופרונטליים והתפרקויות אפילפטיות מוקדיות נוטות להתרחש יותר בזמן השינה מאשר בעירות.
לעומת זאת פרכוסים פסיכוגניים לא אפילפטיים נדירים בין חצות ו-6 בבוקר ואף פעם לא מתרחשים בזמן שינה.
העובדה שאפילפסיה כללית, אך לא מוקדית מתרחשת יותר בבוקר משקפת, אולי, שוני יומי בפעילות הרגשית של קליפת המוח.
אדם שיש לו פרכוס טוני-קלוני יכול לצעוק, לאבד הכרה, ליפול ארצה ולפרכס, לעיתים בעוצמה.
אדם שיש לו פרכוס חלקי מורכב יכול להיראות מבולבל או המום ולא יוכל להגיב לשאלות או הוראות.
לאנשים אחדים יש התקפים שאינם מורגשים על ידי אחרים.
לפעמים הרמז היחיד שהיה לאדם התקף ניתוק הוא עפעוף מהיר, בלבול קיצוני לכמה שניות.
התקפים ללא סיבה משויכים, לעיתים קרובות, לאפילפסיה.
סיבות להתקפים עם סיבה כוללות:
קברנומה (גידול שפיר של כלי הדם במוח) - מצב רפואי הניתן לטיפול.
גידול זה עלול לגרום להתקפים, כאבי ראש ודימומים במוח.
בדיקת MRI יכולה לאשר או לדחות במהירות סיבה זאת.
פקעת עורקים וורידים (AVM - arteriovenous malformation) היא מצב רפואי הניתן לטיפול.
הפקעת עלולה לגרום להתקפים, לכאבי ראש ולדימומים במוח.
פגיעת ראש – עלולה לגרום להתקפים לא אפילפטיים פוסט טראומטיים או לאפילפסיה פוסט טראומטית שבה ההתקפים חוזרים באופן כרוני.
הרעלה מתרופות, למשל: אמינופילין או הרדמה מקומית.
מינונים נורמליים של תרופות מסוימות שמנמיכות את הסף להתקפים, כמו למשל, טריציקליות.
סוגים של דלקת כמו דלקת המוח או דלקת קרום המוח.
הפרעות מטבוליות כמו היפוגליקמיה, היפונתרמיה (תת נתרן בדם) והיפוקסיה.
אי נטילת תרופות (תרופות אנטי-אפילפטיות, נוגדות דיכאון ותרופות הרגעה), בחולים שהורגלו לקחת תרופות אלה.
הפסקה פתאומית של צריכת אלכוהול בקרב אלכוהוליסטים, משום שאלכוהול משמש כסם מעכב במוח.
פגיעות התופסות מקום במוח (מורסות, גידולים, כגון גליומה).
התקף אפילפטי הוא סימפטום ידוע במקרים של גידולים מוחיים מכל הסוגים.
התקפים אצל אדם שסובל מהידרוצפלוס יכולים לרמז על כך שיש לו דלף חריף.
דימום תוך-גולגולתי עלול, לעיתים, לגרום להתקף.
מי שסובל מטרשת נפוצה עלול לחוות, לעיתים רחוקות, התקפים.
להתקפים רבים אין סיבות ידועות.
התקפים שיש להם גורם אינן משויכות לאפילפסיה, ואנשים שחווים התקפים כאלה אינם מאובחנים בדרך כלל כלוקים באפילפסיה.
עם זאת, ההתקפים המתוארים לעיל דומים לאלה של אפילפסיה הן מבחינה חיצונית והן בבדיקת EEG.
אדם עלול ללקות בהתקף לאחר שהיה נוכח באירוע טראומטי.
סוג זה של התקף ידוע כ"התקף פסיכוגני לא-אפילפטי", והוא משויך להפרעת דחק פוסט-טראומטית.
רק ל-25% מן האנשים שיהיה להם התקף או פיתחו סטטוס אפילפטיקוס יש אפילפסיה חשוב להבחין בין סיבות ראשוניות להתקפי אפילפסיה לבין סיבות משניות.
בדיקת דם, ניקור מותני או בדיקת רעלים יכולות לעזור בנסיבות מיוחדות כשהן מרמזות על סיבה משתמעת כמו אלכוהול או אי נטילת תרופות, דלקת קרום המוח או מינון יתר אבל אין מספיק הוכחות על מנת לתמוך בשימוש שגרתי אצל מבוגר שיש לו התקף ראשון ללא סיבה נראית לעין.
בסקירה שנערכה ב-2007 הומלץ לערוך בדיקת אלקטרואנצפלוגרם (EEG) ודימות מוחי בטומוגרפיה ממוחשבת (CT) או בדימות תהודה מגנטית (MRI) MRI היא יותר רגישה בבדיקת התקף ראשון שסיבותיו אינן ידועות.
הבחנה בין התקף אפילפטי למצבים אחרים כמו התעלפות יכול להיות קשה.
תיאור מהימן על ידי עד שראה את ההתקף הוא הגורם החשוב ביותר בקביעה אם היה התקף.
כמו כן לא תמיד האנשים בסביבה מסוגלים להבחין שהחבר שלידם חווה ברגע זה התקף.
רוב החולים נמצאים במצב פוסט-איקטלי אחרי התקף.
במצב זה הם רדומים ולעיתים קרובות מבולבלים.
עלולים להיות סימנים של פגיעות אחרות.
מחקר קטן שנעשה מצא שמציאת סימני נשיכה בצד הלשון הייתה מאוד מועילה כאשר היא הייתה קיימת.
פעילות חשמלית חריגה מבודדת הנרשמת על ידי בדיקת אלקטרואנצפלוגרם בלי תצוגה קלינית נקראת התקף תת-קליני.
התקפים כאלה יכולים לזהות את הרקע של הפעילות האפילפטית וכן בזיהוי הסיבות להתקפים.
שיטות אבחון נוספות כוללות סריקת CT ודימות MRI או אנגיוגרפיה.
בדיקות אלה יכולות להראות על פגיעות מבניות במוח ובלב, אך אצל רוב אלה שיש להם אפילפסיה לא רואים שום דבר מיוחד.
היות שיש אבחנות שונות להתקפים אין זה בלתי מצוי שחולה ייבדק בו זמנית על גורמים הקשורים ללב וסיבות אנדוקריניות.
בדיקת רמת גלוקוז, למשל, היא פעולה הכרחית בטיפול בהתקפים משום שהיפוגליקמיה עלולה לגרום להתקפים וכישלון בשליטה ברמת הסוכר עלולה להיות מזיקה לחולה.
סיבות אחרות שיש לקחת אותן בחשבון הן התעלפויות והפרעת קצב לבבי ולעיתים הפרעת פאניקה.
בנוסף, ל-5% מן האנשים עם תוצאות חיוביות בתבחין הטיה משכיבה לעמידה עלולה להיות פעילות דמוית התקף שנובעת, כנראה, מחוסר חמצן במוח.
הבחנה בין התקף אפילפטי למצבים אחרים כמו התעלפות יכולה להיות קשה.
מצבים אחרים היכולים לחקות התקפים הם: התקף פסיכוגני, דיסטוניה, כאבי מיגרנה, הרעלת סטריכנין.
יש להרחיק חפצים חדים או מסוכנים מסביבתו של החולה כדי שלא ייפגע.
התקף הנמשך יותר מ-5 דקות מצריך התערבות חירום רפואית.
ניתן לאמן כלב שיזעיק עזרה או יבטיח את בטיחות האדם כשמתרחש התקף.
כלבים אלה לא מתאימים לכל אחד.
לעיתים רחוקות יכול הכלב לפתח יכולת לחוש את ההתקף לפני שהוא קורה.
ניתן להשתמש בקסדות על מנת להבטיח הגנה לראש בזמן התקף.
אין צורך במתן תרופות אחרי התקף ראשון והן מומלצות רק אחרי שהתרחש התקף שני או לכאלה שיש להם פגיעה מבנית במוח.
אצל מבוגרים, אחרי שישה חודשים בלי התקפים, אחרי התקף ראשון הסיכון להתקפים חוזרים בשנה שלאחר מכן הוא פחות מ-20% בלי קשר לטיפול.
עד 7% מההתקפים שמגיעים לחדר מיון הם התקפי סטטוס אפילפטיקוס.
הוא סוג פרכוס המשפיע רק על אזור קטן של המוח, לעיתים קרובות על האונות הרקתיות או על ההיפוקמפוס.
אנשים שיש להם פרכוסים פשוטים חלקיים לא מאבדים את ההכרה
פרכוסים חלקיים פשוטים הם, לעיתים קרובות, מבשרים של פרכוסים גדולים יותר, כאשר הפעילות החשמלית החריגה מתפשטת לאזור גדול יותר (או לכל המוח) וגורמת על ידי כך לפרכוס חלקי מורכב או לפרכוס טוני-קלוני.
במקרה כזה הם ידועים, לעיתים קרובות, כאאורה.
פרכוסים חלקיים פשוטים הם חוויות מאוד סובייקטיביות והסימפטומים של פרכוס חלקי פשוט משתנים במידה רבה מאוד מאדם לאדם.
הסיבה לכך היא המיקום השונה במוח בו נמצא מקור ההתקף.
פרכוס חלקי פשוט יכול לחלוף מבלי שאחרים יבחינו בו או שייפטר על ידי הסובל כמשהו מוזר שקרה לו.
פרכוסים חלקיים פשוטים מתחילים, בדרך כלל, בפתאומיות והם מאוד קצרים.
נדיר שהם יהיו מבודדים משום שבדרך כלל הם יובילו לצורות אחרות של פרכוסים חלקיים.
בזמן ערות הסימפטומים האופייניים להתקפים מוקדיים שוטים הם:
רגשות פתאומיים ובלתי מוסברים של פחד, כעס, עצבות, אושר או בחילה.
התנסות ברגשות או בתחושות לא רגילים.
תחושה שונה של חושי השמיעה, ריח, טעם, ראייה או המישוש (אשליה חושית או הזיה) או תחושה כאילו הסביבה אינה אמיתית או ניתוק מן הסביבה.
תחושה של הפרעה מרחבית – חפצים קרובים נראים כאילו הם רחוקים.
דז'ה וו (קירבה) או ז'אמה וו - jamais vu (זרות)
דיבור בכבדות או חוסר יכולת לדבר בכלל.
בדרך כלל זוכרים את האירוע לפרטיו.
כאשר הפרכוס מתרחש בשינה האדם יהיה, לעיתים קרובות, חצי ער ויפעל מתוך חלום בזמן שהוא מעורב עם הסביבה כרגיל.
חפצים ואנשים יופיעו כרגיל או מעוותים במידה קטנה, כשהוא יכול לתקשר אתם במובן אחר באופן רגיל.
עם זאת, משום שהאדם פועל במצב דמוי שינה הוא יטמיע כל הזיה או אשליה לתוך התקשורת כשהוא מדבר לאדם הקיים רק בהזיה שלו או מדבר על אירועים או מחשבות הנוגעים לחלום או להזיה אחרת.
התחלה, בדרך כלל בשנת רע"מ.
התנהגות או חזיונות אופייניים לחלום.
אפשרות להיות מעורב עם הסביבה ואנשים אחרים כמו בהכרה מלאה, אם כי ההתנהגות היא, לעיתים, חריגה, לא יציבה או לא מצליחה להיות עקבית.
שכחה מלאה או הטמעת הזיכרון כאילו היה זה חלום אמיתי בזמן שחוזרים להכרה מלאה.
למרות שיכולות להיות הזיות בזמן התקף מוקדי פשוט הן שונות מהסימפטומים הפסיכוטיים בכך שהאדם מודע בדרך כלל לכך שההזיות אינן אמיתיות.
התקף א-טוני (הנקרא גם אירוע נפילה, התקף א-קינטי) כולל אובדן פתאומי של טונוס השרירים הנגרם על ידי שינוי זמני בתפקוד המוח.
ההתקפים קצרים מאוד – בדרך כלל פחות מ-15 שניות.
ההתקפים מתחילים בילדות ועלולים להמשיך עד הבגרות.
ההתקף עצמו לא גורם לשום נזק, אבל איבוד השליטה בשרירים עלול לגרום לנזק עקיף כתוצאה מנפילה.
ניתן להשתמש באלקטרואנצפלוגרם על מנת לאשר אבחון.
התקף כזה יכול להצביע על תסמונת לנוקס-גסטו.
התקפים א-טוניים יכולים להתרחש בעמידה, הליכה או ישיבה ולעיתים ניכרים בצניחת הראש (שרירי הצוואר מתרפים) והנזק נגרם, לפעמים, מפגיעה בפנים או בראש.
כמו ברוב מקרי האפילפסיה אין צורך בעזרה ראשונה לאחר ההתקף, מלבד במקרים בהם יש פגיעות כתוצאה מהנפילה.
במקרים אחדים אדם יכול להיות משותק באופן זמני בחלק מגופו.
דבר זה לא נמשך, בדרך כלל, יותר מ-3 שניות.
התקפים א-טוניים מתרחשים בדרך כלל בחולים עם אפילפסיה קשה.
פרכוס חלקי מורכב הוא התקף אפילפטי המוגבל למחצית מוח אחת וגורם לליקוי במודעות או בתגובתיות.
לעיתים קרובות יש לפני פרכוס חלקי מורכב אאורה שהיא פרכוס חלקי פשוט.
האאורה יכולה להתבטא בתחושת דז'ה וו, ז'מה וו, פחד, אופוריה או דפרסונליזציה.
התקף אאורה יכול להתבטא כהפרעה בראייה כמו ראיית מנהרה או שינוי בגודלם של חפצים מקרופסיה או מיקרופסיה.
בזמן שההכרה נפגעת האדם יכול להראות אוטומטיזם כמו תנועות בליעה, מציצה או ליקוק עלול להיות גם איבוד זיכרון (אמנזיה) סמוך לאירוע ההתקף.
האדם יכול להיות מסוגל, עדיין, לבצע משימות שגרתיות כמו הליכה.
יכול להיות שעדי ראייה לא יבחינו שמשהו אינו כשורה.
פרכוס חלקי מורכב יכול לנבוע מכל אונה של המוח.
פרכוסים חלקיים מורכבים מקורם, בדרך כלל מהאונה הרקתית התיכונה, במיוחד מאזורי האמיגדלה, ההיפוקמפוס והניאוקורטקס.
פרכוס חלקי מורכב מתרחש כאשר פעילות מוחית מופרזת וסינכרונית גורמת למודעות ותגובתיות פגומה הפעילות החשמלית החריגה עלולה להתפשט לשאר המוח וליצור התקף טוני-קלוני כללי משני.
פרכוס חלקי (נקרא גם התקף מוקדי) והתקף מוגבל מיקום הוא התקף המשפיע רק על חלק מן המוח בתחילתו .
המוח מחולק לשתי המיספרות כאשר בכל אחת יש ארבע אונות: האונה המצחית, האונה הרקתית, הקודקודית והעורפית.
בפרכוסים חלקיים נוצר ההתקף ומשפיע רק על צד אחד של המוח – על כל ההמיספירה או על חלק מן האונה.
הסימפטומים ישתנו בהתאם למקום בו החל ההתקף.
אם הוא החל באונה המצחית יכולים הסימפטומים לכלול תחושה של גלים בראש; באונה הרקתית – תחושה של דז'ה וו; באונה הקודקודית – קהות או עקצוץ ובאונה העורפית – הפרעה בראייה או הזיה.
פרכוסים חלקיים מתחלקים לשתי קטגוריות עיקריות:פרכוסים חלקיים פשוטים ופרכוסים חלקיים מורכבים.
בפרכוס חלקי פשוט רק חלק קטן מאחת האונות מושפע והאדם נשאר בהכרה.
פרכוס חלקי פשוט הוא, לעיתים קרובות, מבשרו של התקף גדול יותר כמו פרכוס חלקי מורכב או פרכוס טוני-קלוני.
כאשר זה המצב נקרא הפרכוס החלקי הפשוט, בדרך כלל, אאורה.
פרכוס חלקי מורכב משפיע על חלק גדול יותר של ההמיספירה והאדם עלול לאבד הכרה.
אם פרכוס חלקי מתפשט מהמיספירה אחת לצד השני של המוח יעורר דבר זה התקף כללי משני.
האדם יאבד הכרה וקרוב לוודאי שיהיה לו פרכוס טוני-קלוני.
פרכוסים חלקיים שכיחים באפילפסיה של האונה הרקתית.
פֶּרֶךְ היה יישוב יהודי מתקופת המשנה שהתקיים בשומרון.
היישוב פרך נודע בזכות אגוזיו המפורסמים, המוזכרים במשנה ובתלמוד כדוגמה לדבר שבמניין, כלומר דברים שמפני חשיבותן נמכרים במספר ולא במשקל או במידה.
אגוזי-פרך אלו נודעו בפריכותם עד אשר הפכו כינוי לאנשים נוחים וקלים, והוזכרו במדרש כדוגמה לדבר יקר המציאות שכמעט בלתי ניתן להשגה.
חוקרים מזהים את מיקומו של היישוב פרך עם הכפר הפלסטיני בית פוריכ שבנפת שכם, כשלושה קילומטרים צפונית ליישוב איתמר ושני קילומטרים מזרחית לעיר שכם, בקירוב.
חיזוק להשערה זו עולה מן הקרבה הפיזית למקום מוצאם של בני הזוג של אגוזי הפרך - "רימוני בדן", המזוהה עם החורבה ואתר המעיינות עין באד'אן, צפונית מזרחית לשכם.
כמו כן, בכפר תועד גידול אגוזים מסוג משובח עוד בשלהי המאה ה-19.
הסיבה לאיכותם של האגוזים היא כי קור גורם להשבחת האגוזים, יחד עם אדמת סחף עמוקה.
מכיוון שההרים מסביב לעמק גבוהים יותר, אוויר קר גולש מההר לתחתית העמק והטמפרטורות בו בלילה נמוכות מההרים שסביבה.
שם היישוב, כחלק מן הביטוי "אגוזי פרך", מוזכר בזמר לשבת "שבת היום לה', מאוד צהלו ברינוני", במשפט "אגוזי פרך ורימונים".
פרכוסי חום הם פרכוסים המקושרים לחום גוף גבוה, ללא גורמים נוספים נלווים.
הם קורים, בדרך כלל, אצל ילדים בין הגילאים 6 חודשים עד 6 שנים ובמספר כפול אצל בנים מאשר אצל בנות.
רוב פרכוסי החום נמשכים פרק זמן של פחות מחמש דקות, כאשר הילד חוזר למצב ההכרה נורמלי לחלוטין תוך פחות משעה לאחר הפרכוס.
פרכוסי חום נגרמים כתוצאה מעלייה דרסטית ומהירה בחום הגוף הפנימי, לרוב בעקבות זיהום ויראלי.
המנגנון הגורם להיווצרותם של פרכוסים אלו אינו לחלוטין ברור אך משערים כי קיימת נטייה גנטית, אליה מתווספים גורמים סביבתיים.
משערים כי תהליך ההבשלה של המוח בשילוב פעילותם של מתווכי דלקת הפעילים בעת זיהום ויראלי, הם אלו שגורמים לפרכוס.
פרכוסי חום עשויים להיות מואצים כתוצאה מדלקת בדרכי הנשימה העליונות או דלקת הקיבה והמעיים.
הסבירות ללקות בפרכוס חום עולה עם עליית טמפרטורה לערכים של מעל ל-39°C ואינה תלויה במהירות בה השתנתה הטמפרטורה.
האבחון מתבצע על ידי שלילת סיבות חמורות יותר להתקפים וחום.
במיוחד יש לשים לב לדלקת קרום המוח ודלקת מוח.
במקומות בהם ילדים מקבלים חיסון נגד דלקת ריאות ודלקת קרום המוח השכיחות של חיידקי דלקת קרום המוח היא נמוכה.
יש שני סוגים של פרכוסי חום:
פרכוס חום פשוט מוגדר כפרכוס הנמשך פחות מ-15 דקות (בדרך כלל הרבה פחות), אינו חוזר תוך 24 שעות ומעורב בו כל הגוף (הצורה הקלאסית היא התקף טוני-קלוני).
פרכוס חום מורכב מוגדר כפרכוס ארוך יותר מ-15 דקות, התרחשות חוזרת בתוך 24 שעות או פרכוס המתמקד בצד אחד של הגוף.
כ-80 אחוזים מפרכוסי החום הם פרכוסים פשוטים, הנחשבים למדאיגים פחות מאשר פרכוסים מורכבים.
פרכוס חום פשוט אינו גורם לנזק מוחי, לא חוזר לעיתים קרובות (ילדים גדלים ממנו והפרכוסים לא מתפתחים לאפילפסיה של מבוגרים).
ילדים נוטים יותר לסבול מהתקפים אפילפטיים שאינם קשורים לחום בעתיד, אם יש להם פרכוסי חום מורכבים, יש היסטוריה משפחתית של התקפים אפילפטיים שאינם קשורים בחום אצל קרובי משפחה מדרגה ראשונה (הורה או אח).
במקביל הפרוגנוזה אחרי פרכוס חום פשוט היא מצוינת, בעוד שהוכח שיש סכנה גדולה יותר למוות בפרכוסי חום מורכבים.
פָּרֶכֶת (בלעז: Osteogenesis Imperfecta או בראשי תיבות OI) היא מחלת רקמת חיבור תורשתית.
החולים סובלים מהפרעה ביצירת קולגן מסוג I הגורמת לפריכות של עצמותיהם המתבטאת בשברים בעקבות חבלות קלות.
החולים עשויים לסבול גם מחרשות (50–65 אחוזים מהחולים), הפרעה בהתפתחות השיניים, גמישות יתר של המפרקים ולובן העין שלהם עשוי להיות כחול.
שיעור הימצאות ההפרעה בארצות הברית הוא כאחד ל־20,000 יילודים חיים.
לפרכת ארבעה סיווגים עיקריים הנבדלים זה מזה בחומרתם ובסוג ההורשה.
פרכת מסוג I ומסוג IV היא אוטוזומית דומיננטית ופרכת מסוג II ומסוג III היא אוטוזומית רצסיבית.
כאשר המופעים הרצסיבים (סוג II וסוג III) הם החמורים יותר, עד כדי מוות בימים או בשבועות הראשונים לחיים (חולי פרכת מסוג II).
קולגן מסוג I הוא מרכיב עיקרי של רקמת חיבור, הוא מהווה כשלושים אחוזים ממשקל הגוף.
הוא נמצא בעצמות, בקופסיות של איברים, בעור, בגידים, בחיתולית, בקרומי המוח, בלובן העין ובקרנית.
הקוד הגנטי של קולגן מסוג I משובש בחולי פרכת, ומביא לפגיעה באיכות ובכמות של סיבי הקולגן.
סיבי הקולגן נוצרים בכמות קטנה מדי והרכבם אינו תקין.
פרכת מסוג I נחשבת למחלה בדרגת חומרה קלה.
המחלה עשויה להתבטא בלא יותר מצבע כחול של לובן העין, הנגרם מליקוי ברקמת החיבור המאפשר לראות דרכה כלי דם, ומכאבים עקב גמישות יתר של מפרקים.
במהלך חייהם של החולים אפשר שיסבלו משבר בודד או עד למעלה מ־60 שברים.
פרכת מסוג II המכונה גם פרכת קטלנית של היילוד (neonatal lethal type) נחשבת למופע החמור ביותר של המחלה.
לחולים לובן עין כחול ושברים מולדים המונעים מגפי הגוף להתפתח למלוא אורכם.
שברים בגולגולת יכולים לגרום לדימום תוך־מוחי קטלני ושברים בצלעות יכולים לפגוע בהתפתחות הריאות, בצורה קטלנית גם כן.
פרכת מסוג III היא מופע חמור נוסף של המחלה, אך לא קטלני כפרכת מסוג II.
לחולים גוונים משתנים של לובן העין והם סובלים מקומה נמוכה ומעיוותים של עמוד השדרה ושל הידיים.
במהלך חייהם, סובלים החולים משברים מרובים וחוזרים.
פרכת מסוג IV היא מופע עם דרגת חומרה בינונית.
צבע לובן העין של החולים רגיל, וקומתם נורמלית או נמוכה.
חולים אלו סובלים בדרך כלל מעצמות הנשברות בקלות בזמן הילדות.
אבחנה של פרכת היא בדרך כלל קלינית.
כאשר קיים ספק באבחנה, אפשר לזהות את המחלה על ידי בדיקה של הגנים הקשורים לייצור קולגן מסוג I או על ידי בדיקה של מולקולות פרוקולגן מסוג I (אבן הבניה של קולגן מסוג I).
פרכת מסוג V: המופע שלה דומה לפרכת מסוג IV אך היא נגרמת ממוטציה בגן IFITM5. הדפורמציה מפתחת עם הגיל, אין בעיה בייצור קולגן, אלא בנקודות החיבור והגיבוש בין הקולגן ומינרלים ברקמות העצם הספוגי והצפוף.
יש לציין כי לובן העין בסוג זה נשאר לבן.
למחלה לא קיימות תרופות זמינות ואין כרגע טיפול מרפא, אך לחולים ניתן טיפול תומך הכולל ביספוספנטים המשפר את דחיסות העצמות ומקטין את היארעות השברים.
עוד משמשים לטיפול התומך הורמון גדילה המסייע לבעלי קומה נמוכה, שתל שבלולי ללקויי שמיעה, וטיפולים אורתופדיים ופארארפואיים לתיקון עיוותים בעצמות ולשיפור תפקודם של החולים.
עיקר ההתערבות לשיפור חיי החולים הוא באמצעות: פיזיותרפיה, ניתוח אורתופדי, התרופה "denosumab" (פוגעת בהבשלה של אוסטאוקלסטים) ותרופות נוספות במחקר המגרות פעולה של אוסטאובלסטים.
הדרכה נכונה של המטפלים העיקריים בפעוט עם פרכת יכולה למזער את הסיכוי לשברים, למנוע סיבוכים כתוצאה ממנחים לא נכונים ותנועות מסכנות (למשל סיבוב הגפיים, עיוות במבנה הגולגולת בשל שכיבה מרובה על צד אחד ועוד), ולעודד התפתחות תקינה.
עם זאת יש לזכור שגם בהתנהלות האופטימלית, ימשיכו להיות שברים בשל טבע המחלה, ויש להאזר בסבלנות ולהתאים את הטיפולים בהתאם.
תרופות ממשפחת הביספוספונטים, אשר מונעות ספיגת עצם, ממתנות את קצב מטבוליזם העצם ומעכבות את הידלדלות העצם, נמצאו כיעילות ביותר לטיפול בפרכת.
הן אינן מרפאות את המחלה אך מעלות את צפיפות העצם, מורידות את שכיחות השברים, וכן משפרות את רמות הכאב.
הטיפול בביפוספונטים ניתן על פי רוב לילדים; יש אך מעט ראיות ליעילות במבוגרים.
הביספוספונטים ניתנים בעירוי תוך־ורידי או בכדורים, ומומלץ לשלב את הטיפול עם פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק וניתוחים ליישור העצמות.
מתן הורמון גדילה שיפר את המצב במקרים קלים של המחלה.
זריקות קלציטונין, הורמון הקשור במשק הסידן, נמצאו כיעילות אך אינן מומלצות בשל תופעות הלוואי.
בכנס הבינלאומי ה־13 על אוסטאוגנזיס אימפרפקטה שנערך בשנת 2018, פורסמו קווים מנחים לשיקום גופני של ילדים ונוער עם המחלה, כאשר המטרה היא להגיע לתפקוד מקסימלי מבחינת תנועתיות, פעילות והשתתפות בחברה.
בין המלצותיהם: חיזוק השרירים וטווח תנועת המפרקים לאחר שבר, חיזוק שרירי הגו והגפיים להפחתת כאבי גב ושיפור תפקודי הנשימה והיציבות בישיבה, והתחלת השיקום מוקדם ככל האפשר.
הם רואים חשיבות בשימוש בעזרים, אסטרטגיות פיצוי והנגשת המבנים להשגת עצמאות ותפקוד.
אין ראיות לתועלת בשימוש בסד רך לעמוד השדרה, המקובל במצבים שאינם פרכת, לכן הם אינם ממליצים עליו.
יכולת התפקוד של אנשים וילדים עם פרכת משתנה בהתאם לסוג.
במצבים קלים ההתפתחות תהיה רגילה לגילם והם יוכלו ללכת באופן עצמאי ללא צורך בעזרים.
במצבים קשים יותר, יהיה צורך בעזרים כגון כיסא גלגלים.
במצב זה ממליצים המומחים באותו מסמך על התאמה אישית של העזרים לשיפור מקסימלי של הניידות ותפקוד השרירים ולמזעור כאבים ועייפות, ועם זאת לדאוג שבמידת האפשר הם לא יהיו תחליף מוחלט לפעילות של עמידה והליכה.
הניתוחים הנפוצים ביותר במטופלי פרכת הם התקנת מסמר תוך לשדי, ניתוח לטיפול ב־basilar impression ותיקון עקמת.
בילדים עם עיוות בעצמות הארוכות, התקנת מסמר תוך לשדי יכולה לעזור בנשיאת המשקל ובהליכה.
השילוב עם פיום עצם – חיתוך או שבירת העצם בניתוח בכדי לשנות את אורכה, לתקן עיוות או לשפר יציבות של מפרק – הוכח כיעיל בילדים המטופלים בביספוספונטים.
ניתוח לטיפול ב־basilar impression נעשה במקרים של דחיסה של גזע המוח וחוט השדרה הצווארי בהם יש חסכים נוירולוגיים.
ניתוח לתיקון עקמת עשוי להיות יעיל במקרים חמורים, אם כי פריכות העצמות מקשה על ביצועו.
יש להקפיד על צריכת ויטמין D וסידן.
בנוסף, כאשר החולה אינו מסוגל להיות פעיל (למשל מרותק למיטה או בדרגת חומרה קשה של המחלה), כדאי לשמור על כמות הקלוריות הנצרכת.
מכיוון שעד כה לא נמצא מרפא מוחלט עבור חולי פרכת ובהינתן ההתקדמות החדשה בטכנולוגיית מיקוד גנטי, טיפול גנטי ותאי מייצג אופציה אטרקטיבית לטיפול בפרכת.
תיקון בפגם ה־DNA משמש כתרופה עבור פרכת דומיננטית, השתקת האלל המוטנטי עשויה לייצג אופציה מעניינת לטיפול בפרכת דומיננטית.
הדיכוי הספציפי של האלל המוטנטי, יחד עם יכולת ההחלמה הנובעת מכך, יהפוך פנוטיפ חמור המאופיין בפגמים מבניים בקולגן לפרכת קלה, שנגרמים על ידי פגם כמותי.
טיפול באמצעות תאי גזע – השתלת תאי גזע נורמליים עם פוטנציאל התמיינות לתאים אוסאובלסטים בחולים.
השתלת תאי גזע לחולים בפרכת יכולה למנוע את התבטאות המחלה אפילו בנוכחות של אוסטאובלסטים מוטנטים רבים.
מניעת הופעת המחלה אצל הצאצאים
מחלת הפרכת היא מחלה תורשתית אשר עוברת מההורים לילדיהם.
אם שני ההורים נשאים לגן הפרכת הרצסיבי ההסתברות שהילד יהיה חולה היא 25%.
במידה ושני ההורים נשאים לגן פרכת דומיננטי ההסתברות שהילד חולה עומדת על 75%.
ואם אחד ההורים נשא לגן פרכת דומיננטי אז ההסתברות שהילד יהיה חולה היא 50%.
אם זוג מהמתוארים למעלה מעוניין להרות ילד אז יש ארבע אופציות:
אימוץ: לאמץ ילד בריא ממחלת הפרכת.
הפריה חוץ גופית: עם תרומת ביצית בריאה או תאי זרע בריאים על מנת לוודא שהילד בריא מהפרכת.
הפריה טבעית ללא שאלת ביצה או תאי גזע חיצוניות, כלומר היריון טבעי.
פונדקאות: הפריה חוץ גופית ללא השאלת ביצית או תאי זרע במידה והאם חולת פרכת.
ייעוץ והכוונה גנטיים: הורים לעתיד בסיכון להעברה גנטית של גן הרככת יכולים לקבל ייעוץ גנטי עם רופא/ה גנטי/ת המתמחה בתחום.
אחת הדרכים היא למלא עץ החלטה (מודל חיזוי סטטיסטי) לפני הכניסה להיריון.
במידה וההורים והרופאים בחרו באופציות 3 או 4 אז יבוצעו במהלך ההיריון בדיקות גנטיות חדרניות (בתוך הרחם) וגם לא חודרניות על מנת לוודא שהעובר אינו חולה במחלה.
במידה ונמצא חולה אז תישקל האופציה להפלה יזומה או המשך ההיריון עם תמיכה רפואית.
הבדיקות החודרניות הן: בדיקת רקמת השלייה ובדיקת חבל הטבור ובדיקת מי שפיר; מטרת שלושת הבדיקות היא איתור גנים עם מוטציה הגורמת לפרכת.
בדיקות לא חודרניות: בדיקת אולטרסאונד לרחם על מנת לאתר דפורמציה בעצמות.
ובדיקת דם לאם על מנת לאתר את ה־DNA של העובר לאתר אם הוא נשא למוטציות הגורמות לפרכת.
באוכלוסיות שונות האפשרות של הפסקת היריון אינה אפשרות מקובלת.
מבחינה אתית ונפשית ההחלטה להביא ילד יוצרת לחץ נפשי רב כשאחד ההורים הוא נשא הגן לפרכת בדרך כלל מעורבים בהחלטה רגשות אמביוולנטיים ויש צורך בשיקול דעת באשר לאמונות, הרגשות והמאוויים (מצד אחד רצון להימנע מגרימת סבל לילד.
מצד שני ערך החיים של העובר, הרצון העז להביא ילדים לעולם ורגשות אשמה על נזק אפשרי).
לכן מומלץ לבחור בגישה משתפת של קבלת החלטות.
דבר זה יכול להוריד את הרגשות הסותרים בקבלת החלטות ואת החרטה לאחר מעשה, למשל אם יש צורך לסיים את ההיריון.
האתיקה הרפואית מבטיחה שיהיו שיטות רפואיות טובות שיתמכו במשפחות לקבל את ההחלטות שלהן באופן עצמאי.
פֶּרְל בֶּנִיש (Pearl Benisch באנגלית, 1917 – מרץ 2017) הייתה סופרת חרדית אמריקאית, ידועה בזכות שני ספריה, "הרוח שגברה על הדרקון" ו"שאוני בלבכן".
פרל בניש נולדה בקרקוב למשפחת מנדלקר אביה אריה לייב מנדלקר היה בעל בית חרושת לייצור חוטים מכותנה ואחיה הגדולים למדו בישיבות פולין.
התחנכה במוסדות "בית יעקב" והייתה מתלמידותיה של שרה שנירר.
בשנות השואה נמלטה משפחתה לסלומניקי שם, בעקבות הלשנה של שכנה, הוסגרה המשפחה לנאצים והוריה, ארבעת אחיה ואחותה נרצחו.
בניש ניצלה כי באותו יום עבדה בקרקוב.
היא גורשה לפלאשוב שם עבדה במתפרות, לאחר פירוקו של המחנה הועברה לבירקנאו ומשם לאושוויץ, היא מספרת כי מספר פעמים נגזר דינה למוות בסלקציות, באחת הפעמים חברתה רבקה הורביץ סירבה ללכת ימינה אף על פי שנבחרה לחיות והעדיפה ללכת עמה שמאלה.
בהמשך ניצלו על ידי טילי טינדר שכונתה "המלאך הלבן" של אושוויץ וטוני כץ ששירתו כאחיות במחנה והן הבריחו אותן מצריף הנידונים למוות.
לקראת תום המלחמה נשלחה בצעדת מוות לברגן-בלזן.
היא שרדה את החיים במחנות והסלקציות למרות היותה מזת רעב ובעלת קומה נמוכה, בזכות תמיכה ושיתוף פעולה עם תשע מחברותיה ששהו עמה בכל המחנות.
עשר הבנות הצעירות היו ידועות במחנה בשם ה"צנרשאפט" (בעברית ה"עשיריה") הן היו יחידה מגובשת במחנה, ומלבד דאגה זו לזו, סייעו בעניינים דתיים ואחרים במחנות.
לאחר השואה עברה לניו יורק נישאה והקימה משפחה.
פרל בניש נפטרה בסביבות גיל המאה, במרץ 2017.
הרוח שגברה על הדרקון, הוצאת פלדהיים, 1993: ספר אוטוביוגרפי, העוסק בעיקר בחוויותיה של בניש במלחמת העולם השנייה ובמיוחד במחנות ההשמדה בהם היא שהתה.
הספר מתמקד גם בתיאור של בנות בית יעקב בשואה ואת ההתמודדות שלהן בתנאים הקשים.
שאוני בלבכן, הוצאת פלדהיים, 2007: יצא לאור באנגלית בשנת 2003, בשם Carry Me in Your Heart ותורגם בהמשך לעברית.
מתאר את היווסדות רשת "בית יעקב" בקרקוב ואת התפתחותה לכל חלקי פולין ובהמשך לשאר אירופה ולאזורים נוספים בעולם.
המחברת מספרת על חייה במחיצת מורתה שרה שנירר בעלת החזון, על מורשתה הדתית ועל הגאווה היהודית שהפיחה בתלמידות למול הזרמים האידאולוגיים שסחפו מסביב.
בהמשך הספר מתוארת התמודדותן של התלמידות בשואה והשתתפותן הערה במעשי צדקה וחסד וכן התמיכה שלהן האחת ברעותה ובפליטים נוספים.
הספר משמש חומר היסטורי רב השראה לתלמידות "בית יעקב", ונכלל בתוכניות הלימודים של הרשת.
פִּרְכּוּס הוא מצב רפואי שבו שרירי הגוף מתכווצים ומתרפים במהירות שוב ושוב.
התוצאה היא טלטול לא מבוקר של הגוף.
ישנם שני סוגי פרכוסים: פרכוס אפילפטי ופרכוס לא-אפילפטי.
פרכוסים לא-אפילפטיים הם אירועים בהם יש התקפי עוויתות המחקים פרכוס אפילפטי אבל אינם כוללים יריות חריגות, ריתמיות של נוירונים.
הם נגרמים על ידי תנאים פיזיולוגים או פסיכולוגים.
יש ספקטרום רחב של תופעות שיכולות להיות דומות להתקפים אפילפטיים.
דבר זה עלול לגרום לכך שאנשים שאין להם אפילפסיה יאובחנו, בטעות, כחולים בה.
למעשה, אחוז ניכר של אנשים שאובחנו בתחילה כחולי אפילפסיה, אבחנתם כחולים תתוקן מאוחר יותר.
במחקר אחד לרוב הילדים שהופנו למרפאה בשל התקפים, התעלפויות וכמעט התעלפויות לא הייתה אפילפסיה והתעלפות הייתה החלופה השכיחה ביותר.
במחקר אחר ל-39% מהילדים שהופנו למרכז אפילפסיה שלישוני לא הייתה אפילפסיה.
התופעה העוויתית השכיחה ביותר בקרב ילדים בעלי פיגור שכלי הייתה בהייה.
במחקר אחד דווח על 26% של מקרים בהם האבחנה הייתה שגויה.
הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה (The International League Against Epilepsy) (ILAE) מגדירה פרכוס אפילפטי כהתרחשות ארעית של סימפטומים הנובעים מהתפרצות בלתי מבוקרת של פעילות חשמלית מוגברת ועודפת בתאי עצב בקליפת המוח.
התקפים אפילפטיים יכולים לקרות למישהו שאין לו אפילפסיה כתוצאה מפגיעת ראש, הרעלה או מינון יתר של תרופות/סמים/אלכוהול, או פרכוסי חום (קורים לרוב אצל ילדים עד גיל 5 בערך).
מבחינת רפואית, כשמשתמשים במונח המקצועי פרכוס מתכוונים לפרכוס אפילפטי.
כשמשתמשים בצורה לא מקצועית במונח זה יכול להתייחס גם להתקפי מחלה, לאיבוד שליטה, לעוויתות או אף שבץ.
כשרופא אינו בטוח באבחנתו, המונח הרפואי הנכון יהיה: "אירוע התקפי" (paroxysmal event), וכן המונחים הלא מקצועיים האפשריים "התקפים", "חרדת התעלפות".
מצב בו האדם מתמוטט לפתע ונופל ללא איבוד הכרה
היפראקפלסיה נקראת גם תסמונת בהלה
היפוגליקמיה ונוירוגליקופניה – מחסור בגלוקוז במוח הקשורה אליה
התנהגות חוזרת על עצמה או טקסית
פרכוסים פסיכוגניים לא-אפילפטיים (PNES) ידועים גם כהפרעת התקפים לא-אפילפטית non-epileptic attack disorders) (NEAD הם אירועים הדומים באופן שטחי לפרכוסים אפילפטיים אבל בלי הפעילות החשמלית המוגברת האופייניות המתקשרת עם אפילפסיה.
מחקרים שנעשו לאחרונה מראים שיש לפרכוסים אלה בסיס נוירולוגי מוצק.
בעזרת טכנולוגיות של דימות מוחי נצפו שינויים בפעילות המוח שנראה שהם ייחודיים לחולים הסובלים ממחלה היסטרית.
הממצאים סותרים את הטענות שפרכוסים פסיכוגניים הם מחלה מדומה ומציעים במקומן תפקוד לקוי בטווח הגבוה של המוח האנושי השולט במושגי התנועה והרצון לנוע.
מעריכים שלכ-20% מחולי הפרכוסים המגיעים למרפאות אפילפסיה יש PNES.
אבחון PNES מתחיל בשלילת אפילפסיה כסיבת הפרכוסים כמו גם סיבות אורגניות אחרות לפרכוסים לא-אפילפטיים כמו למשל התעלפות, מיגרנה, ורטיגו ושבץ מוחי.
עם זאת, ל-5 עד 20% מן החולים המאובחנים עם PNES יש גם אפילפסיה.
ניתן לטעות ולאבחן פרכוסים של האונה הקדמית כ-PNES למרות שהם קצרים יותר, יש בהם תבניות סטראוטיפיות של תנועות והם מתרחשים בשינה.
אין לכלול חיקוי פרכוסים בכוונה מסיבות פסיכולוגיות והתחלות (חיקוי פרכוסים בכוונה לשם רווח משני כמו פיצוי או הימנעות מעונש על עבירה פלילית).
לבסוף, יש לשלול מצבים פסיכיאטריים אחרים הדומים באופן שטחי לפרכוסים אפילפטיים כמו הפרעת פאניקה, סכיזופרניה והפרעת דה-פרסונליזציה.
המבחן המכריע להבחין בין אפילפסיה ו-PNES הוא ניטור וידאו EEG במטרה ללכוד אפיזודה אחת או שתיים בווידאו וב-EEG באותו זמן.
EEG רגיל לא יכול להיות לעזר רב בגלל השיעור הרב של ממצאים חיוביים חריגים באוכלוסייה הכללית וגם בגלל ממצאים חריגים אצל חולים שיש להם הפרעות פסיכיאטריות מסוימות שיכולות לחקות PNES.
ברוב המקרים של פרכוסי טוני-קלוני או פרכוסים חלקיים מורכבים ניתן לזהות את רמות הפרולקטין בדם אם הדגימה נלקחת בחלון הזמן המתאים.
אבל בגלל תוצאות חיוביות מוטעות ושונות בממצאים לא מסתמכים על בדיקה זו לעיתים קרובות.
יש להימנע משימוש במונחים ישנים כמו פרכוסים מדומים ופרכוסים היסטריים.
בעוד שנכון הדבר שפרכוס לא-אפילפטי יכול להיות דומה לפרכוס אפילפטי הרי שלמילה מדומה יכולה להיות משמעות של מזויף, הונאה או התחזות למשהו אחר.
פרכוסים לא-אפילפטיים אינם מזויפים ואין בהם כוונה לרמות בשום דרך.
מצב זה יכול גם להתייחס להפרעת התקפים לא אפילפטית, פרכוסים ללא סיבה או פרכוסים פסיכוגניים לא-אפילפטיים.
ב-DSM-IV-TR ממוינים התקפים אלה כהפרעות סומאטיות.
יותר קל להגיד מה זה לא מאשר להגיד מה זה כן.
לא מגיב כלל לטיפול תרופתי, מנגד באפילסיה יכול להגיב מעט.
עיניים סגורות, מנגד באפילפסיה העיניים פתוחות.
ההתקף מתרחש במקום ספציפי ובדרך כלל מתרחש בבית או מקום המשויך רגשית לאנשים מסוימים ולכן נחשד שיש לו קשר לטראומות עבר, מנגד באפילסיה ההתקף יכול להיות בכל מקום, בבית, בחוץ.
ההתקף ארוך יותר (כ10-30 דק), מנגד באפילסיה קצר יותר (2-3 דק).
ההתקף תמיד מתרחש ליד אנשים, טריגר רגשי.
יש כמה מאפיינים מסוימים שמצביעים על PNES אבל הם אינם פסקניים ויש לקחת אותם בחשבון במסגרת של תמונה קלינית רחבה יותר.
מאפיינים השכיחים ב- PNES אבל נדירים יותר באפילפסיה כוללים: נשיכת קצה הלשון, פרכוסים נמשכים יותר משתי דקות (זהו הגורם הקל ביותר להבחין בו), פרכוסים שיש להם התחלה הדרגתית, מהלך לא יציב של חומרת המחלה, עיניים עצומות בזמן פרכוס ותנועות ראש מצד לצד.
מאפיינים שאינם שכיחים ב- PNES כוללים אוטומטיזם (תנועות אוטומטיות מורכבות בזמן הפרכוס),
נשיכת לשון חמורה, נשיכה של פנים הפה ואי שליטה על הסוגרים.
אם לחולה, שיש חשד שיש לו PNES, סובל מהתקף בזמן בדיקה קלינית יש כמה סימנים שניתן להשתמש בהם כדי לתמוך או לשלול אבחון של PNES.
בהשוואה עם חולי אפילפסיה, הרי חולי PNES מתנגדים לפתיחת העיניים בכוח (אם הם סגרו אותם בזמן הפרכוס).
חוקרים אחדים מזהירים שמבדקים כאלה אינם חד משמעיים ולא קשה לחולה נחוש בדעתו לזייף התנהגות כזו ולעבור את הבדיקה.
רוב החולים ב- PNES הן נשים (75%) כשגיל ההתחלה הוא בסוף שנות העשרה עד תחילת שנות העשרים.
לחולי PNES יש, בדרך כלל, היסטוריה של בעיות רפואיות רבות לא מוסברות ולרבים יש בעיות פסיכיאטריות כמו דיכאון קליני או הפרעת חרדה או הפרעה דו-קוטבית.
מספר חוקרים זיהו מאפיינים התנהגותיים לא תקינים או הפרעות אישיות אצל חולים שיש להם PNES, כמו למשל, הפרעת אישיות גבולית.
הימצאות הפרעות אישיות אלה מיוחסת, לעיתים קרובות, לטראומה בילדות.
דבר זה הוביל את החוקרים להנחה ש PNES הוא ביטוי לנזק פסיכולוגי מודחק כתגובה לטראומה, כמו התעללות בילדים.
הבלטת יתר של תאוריות אלה עלולה לגרום לתסמונת זיכרון שווא ולכן יש להעלות אותן בזהירות.
טראומות אחרות, כמו, בריונות בילדות, לקויות למידה, התעללות מינית יכולות להיות גורמים משפיעים חשובים.
יש כמה צעדים מומלצים שיש להשתמש בהם כשמסבירים לאנשים את הדיאגנוזה שלהם.
יש לעשות זאת ברגישות ובפתיחות.
חוויה שלילית מהדיאגנוזה עלולה לגרום לתסכול ועלולה לגרום לאדם לדחות כל ניסיון נוסף לטיפול.
עשר הנקודות של גילוי הדיאגנוזה לאדם ולקרובים לו הן:
סיבות שמסבירות את המסקנות מדוע חושבים שאין להם אפילפסיה.
מה קורה להם (תיאור דיסוציאציה).
יש להדגיש שהם לא חשודים בהעמדת פנים בהתקפים שלהם.
מתחים לא תמיד נראים באופן מיידי.
רלוונטיות של גורמים סיבתיים למקרה שלהם.
יכול להשתפר אחרי דיאגנוזה נכונה.
אזהרה שהפסקת נטילת תרופות אנטי-אפילפטיות צריכה להיות הדרגתית.
פסיכותרפיה היא הטיפול הנפוץ ביותר והיא יכולה לכלול טיפול קוגניטיבי-התנהגותי ו/או טיפול קבוצתי.
אף על פי שהוכחות מוגבלות נראה שהתוצאות דלות באופן יחסי.
מחקרים מצאו ששני שלישים מחולי PNES ממשיכים לחוות התקפים ויותר ממחצית נסמכים על שירותי תמיכה.