tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך, סיימה תואר שני באוניברסיטת קולומביה והמשיכה שם לדוקטורט בספרות, אותו סיימה בהצטיינות בשנת 2012. עבודת הדוקטורט שלה, בהנחיית פרופסור דן מירון, עסקה ביצירתו של ש"י עגנון והציעה מהלך פרשני תאורטי חדש לקריאה ביצירתו של עגנון דרך מתן שמות ומעשה הסימון.
ספר המבוסס על עבודת התזה שלה באוניברסיטת קולומביה ומציע קריאה סמיוטית ביצירה "תמול שלשום", פורסם בהוצאת מוסד ביאליק ב-2011.
חדד כתבה במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות.
אחר כך, שימשה, במשך שבע שנים, כעורכת ספרות המקור של הוצאת "כתר".
חדד ערכה, בין היתר, את ספריהם של עמוס עוז, צרויה שלו, דרור משעני, יעל נאמן, ירון לונדון, איילת גונדר-גושן ויאיר לפיד.
בשנת 2017 שודרה ברשת CBS הסדרה "חוכמת ההמונים" , המבוססת על תסריט שכתבה חדד עם דרור משעני.
בשנת 2018 פורסם, בהוצאת "כתר", הספר "ממה עשוי התפוח", המבוסס על שיחות שבועיות בינה לבין הסופר עמוס עוז בשנות חייו האחרונות.
הספר זכה לביקורות מחמיאות וזכויות התרגום שלו נמכרו לשפות רבות.
ב-2019 הופקה על ידי "קשת אינטרנשיונל" ואולפני "טלמונדו גלובל" סדרת הדרמה בת 64 הפרקים "Preso No.
הסדרה מבוססת על רעיון שלה ושל דרור משעני, שגם שימשו כמפיקים בפועל.
הסדרה שודרה ברשת טלמונדו הלטינית, לאחר מכן, נמכרה לנטפליקס והייתה מועמדת בשנת 2020 לפרס אמי לסדרת הדרמה הטובה ביותר בשפה זרה בפריים טיים.
בשנת 2022 הופקה על ידי חברת ההפקות קומא סטודיוס (אלעד קופרמן ושירה מרגלית) עבור "שידורי קשת" סדרה בשם "גוף שלישי (סדרת טלוויזיה)" ועלתה לאוויר בפברואר 2023, בת 8 פרקים, שיצרה חדד יחד עם דרור משעני ושי קפון.
הסדרה עוסקת בבני זוג הפונים להליך פונדקאות ומשתתפים בה רותם סלע, יהודה לוי, ליאור רז וגל מלכה.
הסדרה בוימה על ידי שי קפון.
ב, חדד היא עורכת ספרים ותסריטים עצמאית.
היא חברה בהנהלת העמותה לשימור בית עגנון.
שירה חדד נשואה ליזם והמעצב עמיר חדד ואמא לבן.
שירה אלינב (נולדה ב-26 באפריל 2000) היא כדורגלנית ישראלית המשחקת כחלוצה בקבוצת הפועל קטמון ירושלים מליגת העל ובנבחרת הנשים של ישראל.
אלינב נולדה להילה, רופאה ומנהלת המרכז לרפואת איידס בבית החולים הדסה עין כרם וערן, רופא ואימונולוג ישראלי במכון ויצמן למדע.
יש לה אח תאום, עומרי, ואחות קטנה, ענבל.
היא גדלה בירושלים והחלה לשחק כדורגל עם הבנים בשכונה.
בגיל תשע עברה עם הוריה לארצות הברית.
בארצות הברית התחילה לשחק בקבוצות מקומיות, ובשלב מסוים עברה לכיוון מקצועני ועברה לשחק באחת הקבוצות הנחשבות בקונטיקט.
בגיל 12, אחרי 3 שנים, אלינב ומשפחתה חזרו לישראל והיא החלה לשחק במחלקת הבנים של מכבי תל אביב.
לאחר שנה במכבי תל אביב עברה אלינב לשנה נוספת במחלקת הנערות של הפועל פתח תקווה.
בזכות יכולותיה צורפה לאקדמיית הנערות במכון ווינגיט ושם גרה ושיחקה 5 שנים.
מאוחר יותר עברה לשחק עונה אחת במ.כ.רמת השרון לפני שעברה לליגת המכללות.
בתום השרות הצבאי פנתה אליה סוכנות הקולג'ים "USA FIRST TEAM" ובעזרתה הגיעה לשחק במדי הקבוצה של מכללת קנזס, אחד מהקולג'ים המובילים בארצות הברית לכדורגל נשים, במקביל ללימודיה לתואר ראשון בביולוגיה במקום.
היא משתתפת במשחקי ליגת המכללות של ארצות הברית.
בשנת 2022 סיימה אלינב את העונה השלישית בליגת המכללות בארצות הברית – בקונפרנס שנחשב מהחזקים בארצות הברית "BIG 12".
היא סיימה את העונה בקנזס עם הישג אישי, כמלכת השערים של הקבוצה עם 8 שערים ו-4 בישולים, ב-20 הופעות.
בעונתה הרביעית באוניברסיטת קנזס מיעטה לשחק בשל פציעה.
בשנת 2024 עברה אלינב לשחק באוניברסיטת סנטה קלרה.בינואר 2025 חתמה אלינב בהפועל קטמון ירושלים מליגת העל.
עד לסיום עונת 2024/25 צברה אלינב 13 הופעות ליגה בהן כבשה 5 שערים ובישלה 3 שערים, וכן 3 הופעות בגביע המדינה.
אלינב יודעת לבעוט בשתי הרגליים, שחקנית פיזית, מהירה ביותר ויש לה תנועה חכמה לעומק.
אלינב הופיעה במדי נבחרת ישראל במהלך מחזור המוקדמות של יורו 2021 לנשים של אופ"א.
+מס'תאריךמקום מפגשיריבהתוצאהתוצאה סופיתתחרות1.10 במרץ 2020אצטדיון הברפלד,
ראשון לציון, ישראלגאורגיה4–04–0מוקדמות יורו 2022 של אופ"א לנשים2.13 באפריל 2022אצטדיון המושבה,
פתח תקווה, ישראלטורקיה1–01–0מוקדמות גביע העולם לנשים 2023 – קבוצת H3.5 בדצמבר 2023טלקי, הונגריהאסטוניה 1–04–1ליגת האומות 2023, שלב הבתים, דרג C4.16 ביולי 2024בודאורס, הונגריהסלובקיה2–12–2מוקדמות יורו 2025, שלב הבתים, דרג B
שירה איכילוב (נולדה ב-8 באוגוסט 2002) היא מחליקה אמנותית ישראלית.
איכילוב נולדה בתל אביב-יפו שבישראל.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח לנוער שנערכה בטאיפיי שבטאיוואן במרץ סיימה במקום 26 יחד עם ואדים דוידוביץ' בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 39.34 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח לנוער שנערכה בסופיה שבבולגריה במרץ סיימה במקום 17 יחד עם ואדים דוידוביץ' בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 112.22 נקודות.
באליפות ישראל 2019 בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בדצמבר זכתה במדליית זהב יחד עם ואדים דוידוביץ' בקטגוריית ריקוד על הקרח.
באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה במינסק שבבלארוס בינואר סיימה במקום 20 יחד עם ואדים דוידוביץ' בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 142.12 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסאיטאמה שביפן במרץ סיימה במקום 25 יחד עם ואדים דוידוביץ' בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 52.51 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסטוקהולם שבשוודיה במרץ סיימה במקום 26 יחד עם לורן אבקסיס בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 55.57 נקודות.
באליפות ישראל 2022 בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בדצמבר זכתה במדליית כסף יחד עם וולודימיר בייליקוב בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 166.21 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה במונפלייה שבצרפת במרץ סיימה במקום 21 יחד עם וולודימיר בייליקוב בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 62.57 נקודות.
באליפות ישראל 2024 בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה באפריל זכתה במדליית כסף יחד עם דמיטרי קרבצ'נקו בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 164.75 נקודות.
באליפות ישראל 2025 בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בדצמבר זכתה במדליית כסף יחד עם וולודימיר בייליקוב בקטגוריית ריקוד על הקרח בתוצאה של 164.55 נקודות.
בשנת 2025 החלה להתחרות בצמד יחד עם מיכאל נוסוביצקי.
שירה חופשית היא שירה שאין בה כמעט אמצעים אמנותיים של חריזה או דימויים.
היא שירה פתוחה יחסית מבחינת הגדרות, שאינה משתמשת במשקל או חריזה קבועים ונוטה לעקוב אחר קצב הדיבור המאפיין שפה טבעית או דיבור-בלתי סדיר.
שירה חופשית כוללת מגוון רחב של צורות פואטיות וההבחנה בין שירה חופשית לבין סגנונות אחרים בכתיבה בכלל ובשירה בפרט היא לרוב מעורפלת.
Flint הציגו לראשונה את הגרסה הלונדונית של מועדון המשוררים ("Poets' Club") בשנת 1909. מאוחר יותר גרסה זו הפכה להיות הלב של תנועת האימג'יזם.
האימג'יזם, בעקבות הסימבוליזם הצרפתי, היה המקור שממנו יצא הזרם המרכזי של המודרניזם באנגלית.
נהוג לחשוב ששירה יכולה להיות מוגדרת כ"שירה חופשית" כאשר היא "אינה מתקבלת בעיקר על ידי קוי מדידה".
שירה חופשית אינה "מתקדמת על פי מערכת קפדנית של כללים...
אינה סוגה ספרותית ולא נכתבת בהתאם למבנה פורמלי".
השירה החופשית עדיין כפופה למרכיבים צורניים (שירה פואטית, העשויה להשתנות באופן חופשי; קצב או מקצב; תבניות סתמיות ויחידות ריתמיות) כמו בצורות אחרות של שירה.
המשורר האמריקני דונלד הול הרחיק לכת ואמר ש"צורת השירה החופשית היא מחייבת ומשחררת כמו צורת רונדל" והסופר הבריטי ת"ס אליוט כתב: "שום פסוק אינו חופשי לאדם שרוצה לעשות עבודה טובה".
כמה משוררים התבטאו בנושא השירה החופשית וסברו כי היא מגבילה בדרכה שלה.
בשנת 1922 המשורר הבריטי רוברט ברידג'ס הביע את הסתייגותו במאמר בשם Humdrum and Harum-Scarum.
המשורר האמריקאי רוברט פרוסט, בהערה בנוגע לקרל סנדברג ציין מאוחר יותר שכתיבה של שירה חופשית היא כמו "לשחק טניס ללא רשת".
סנדברג הגיב בין היתר כי "היו משוררים ששיחקו יותר ממשחק טניס אחד עם מחבטים בלתי נראים, כדורים אווריריים ופנטסטיים על רשת חסרת תוכן, על בד שברירי לאור ירח של מגרש".
המשורר ויליאם קרלוס ויליאמס אמר, "בהיותה צורה של אמנות, שירה אינה יכולה להיות חופשית במובן של חסרת מגבלות או עקרונות מנחים." המשורר והמבקר איבור וינטרס אמר כי "...הנזילות הגדולה ביותר של האמירה אפשרית היכן ששוררת הבהירות הגדולה ביותר של הצורה.
השירה החופשית שהיא באמת שירה- הטובה ביותר, כלומר, של ויליאם קרלוס ויליאמס, הילדה דוליטל, מריאן מור, וולאס סטיבנס ועזרא פאונד - היא, באופן החופשי, האנטיתזה שלו."
בשירה הוולשית, לעומת זאת, למונח שירה חופשית יש משמעות שונה לחלוטין.
לדברי יאן מוריס, "כאשר משוררים וולשים מדברים על שירה חופשית הם מתכוונים לצורות כמו סונטה או אודה, המצייתות לאותם כללים כמו משקל בשירה האנגלית (...)".
ניתן להתחקות אחרי סוג המקצב שאנו מכירים כעת בשירה חופשית לפחות עד לשירת המזמורים בספר תהילים בשפה עברית מקראית של הביבליה.
בהתייחסות לתהילים, אפשר לטעון ששירה חופשית באנגלית הופיעה לראשונה סביב שנת 1380 בתרגום של ג'ון ויקליף לתהילים וחזרה על עצמה בצורה שונה ברוב תרגומי התנ"ך מאז.
וולט ויטמן שביסס את שורותיו הארוכות באוסף השירים שלו עלי דשא על ניסוחים בתרגום המלך ג'יימס, השפיע מאוחר יותר על יוצרים אמריקאיים בתחום, בעיקר אלן גינסברג.
משוררים רבים מהתקופה התקופה הוויקטוריאנית התנסו בשירה חופשית.
המשוררים כריסטינה רוזטי, קובנטרי פטמור ותומאס אדוארד בראון כתבו שירה חופשית אומנם בחריזה אך ללא משקלים קבועים.
שירה חופשית באנגלית זכתה לתמיכה נלהבת של המבקר הספרותי ט.א.
הולם בהרצאה שלו על שירה מודרנית (1908).
מאוחר יותר בהקדמה לכמה "משוררים" אימג'יסטים משנת 1916, הוא העיר, "רק השם חדש, תמצא דברים כמו vers libre ב־Threnodia Augustalis של ג'ון דריידן; הרבה מאוד ב Samson Agonistes של ג'ון מילטון, והעתיק ביותר בבית התהילה של ג'פרי צ'וסר."
בצרפת, כמה קטעים באוסף שירי הפרוזה של ארתור רמבו, Illuminations, היו מסודרים בכתב יד בשורות, ולא בפרוזה, ובהולנדית המשורר פרדריק ואן אידן השתמש בצורה לפחות פעם אחת בשירו "Waterlelie" ("שושן מים").
הסופר יוהאן וולפגנג פון גתה השתמש בשירה חופשית בכמה מהיצירות המוקדמות שלו כמו "פרומתאוס" וגם פרידריך הלדרלין השתמש מדי פעם בשירה חופשית בין השאר בשל פרשנות שגויה של מה ששימש בשירת פינדארוס.
הלדרלין המשיך לכתוב שירה חופשית גם לאחר שגילה את השגיאה הזו.
המשורר הגרמני היינריך היינה תרם תרומה חשובה לפיתוח שירה חופשית בכתיבה של 22 שירים, שנכתבו בשני מחזורים ופורסמו לראשונה ב־Buch der Lieder (ספר השירים) ב-1827.
שירה יוסף (נולדה ב-6 באפריל 2000) היא שחקנית ישראלית.
יוסף נולדה וגדלה ברעננה, ישראל.
יוסף החלה לשחק בגיל 9. כילדה, היא שיחקה בתיאטרון אורנה פורת.
היא למדה בתיכון לאומנויות עירוני א' בתל אביב שם היא למדה במגמת תיאטרון.
למדה שנה במסלול "פעימה" במצפה רמון לצד ערן פרופר, צדף כץ ורון דוידסון.
לאחר מכן, היא למדה במשך שנתיים בבית ספר למשחק של ניסן נתיב.
בשנת 2021, יוסף שיחקה בסדרה הישראלית-נורווגית "אזהרת מסע".
בסדרה, יוסף מגלמת את נועה סולומון, צעירה ישראלית ואחותו של נדב (דניאל ליטמן) אשר נחטפת יחד איתו ועם צעירה נורווגית בשם פיה (אנדראה ברנצן) בסיני שבמצרים.
בשנת 2022 יוסף שיחקה בתפקיד הראשי בסרט קצר, "נורות אזהרה", שביימו נעמי דוידוף וסם שפיגל.
בשנת 2023, יוסף שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה לילדים ונוער, "מדרסה".
בסדרה היא גילמה את שירה אברהמי, תלמידה יהודייה בבית ספר דו-לשוני.
עוד באותה שנה, יוסף גילמה תלמידת תיכון בשם גאיה בעונה השנייה של סדרת הנוער, "האחיין שלי בנץ".
באותה שנה היא גם שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מלאך משחית", שם היא גילמה את שלי טומשוב.
בשנת 2025 יוסף חזרה לשחק בעונה השלישית של "האחיין שלי בנץ" באותו התפקיד.
יוסף גרה בדירת שותפים ביפו.
+שנהפרויקטתפקידהערות2022נורות אזהרהסרט קצר; תפקיד ראשי
שנהפרויקטתפקידהערות2021אזהרת מסענועה סולומוןעונה 12023מלאך משחיתשלי טומשובמדרסהשירה אברהמיתפקיד ראשי2023–הווההאחיין שלי בנץגאיהעונות 2–הווה
שירה גלזרמן (נולדה ב-1975) היא אמנית ישראלית העובדת במדיומים של ציור ורישום פיגורטיבי ומגזרות נייר.
גלזרמן נולדה ביפו בשנת 1975 לצביה, מורת דרך ופרופסור מרק גלזרמן, רופא, וגדלה בבאר שבע.
גלזרמן היא בוגרת של המחלקה לאמנות בבצלאל, לימודים אותם סיימה בשנת 2000 ובוגרת בהצטיינות של התכנית הבינתחומית לתואר שני באומנויות באוניברסיטת תל אביב (2006) ולמדה בסטודיו של ישראל הרשברג בירושלים.
עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד וקבוצתיות בארץ ובעולם.
עבודותיה מופיעות באוספים פרטיים ומוסדיים רבים, ביניהם אוסף מוזיאון ישראל, אוסף מוזיאון חיפה לאמנות ואוסף שיף.
בין השנים 2000–2010 התמקדה גלזרמן בציור מבוסס צילום המתאר סצנות משפחתיות טעונות.
בטקסט תערוכת היחיד הראשונה של גלזרמן "בעצם ילדותי", במוזיאון חיפה ב-2006 כתבה האוצרת יהודית מצקל:
[...] יצירה אחרת של גלזרמן [...] מציגה את הילד דן כשהוא עומד על כיסא בתחפושת סופרמן.
התחפושת הגדולה ממידותיו הופכת אותו ליצור מעורר גיחוך וחמלה, היפוכו המוחלט של הגיבור הכל יכול.
לדברי האמנית, ציור זה הושפע מציורי הגמדים של האמן הספרדי בן המאה ה-17 ולסקז, על אף שרוב הגמדים שהוא צייר היו בוגרים.
גלזרמן מעידה כי היא מתייחסת "לתחושה העזה של העליבות הנובעת מהסיטואציה המצוירת", אך נקודת המבט אמפתית ואינה מבקשת לגחך על הדמות או ליצור קריקטורה שלה."
ב-2011 הציגה גלזרמן בגלריה שי אריה את תערוכת היחיד יום הולדת לאינפנטה, אשר נקראה על שם סיפור קצר של אוסקר ויילד.
בגוף עבודות זה הרחיבה גלזרמן את היריעה מהאישי והמשפחתי לאינטראקציות אנושיות המתגלמות בקשת רחבה של נושאים, מחיות מחמד ועד משבר האקלים, תוך שהיא בוחנת את יחסי הכוחות במערכות היחסים המתקיימות בין אדם לאדם, בין האדם לסביבתו ובינו לבין מינים אחרים, ואת המבנים החברתיים, הפוליטיים והרגשיים עליהם יחסים אלה מושתתים.
בנימוקי ועדת פרס רוזנבלום, בו זכתה בשנת 2013, כתבה האוצרת מורן שוב רובשוב:
"בציוריה מביימת שירה גלזרמן סצנות דוממות רק לכאורה אבל רוויות מתח [...] ציוריה הן כפצצות השהייה: אווירה פנטסטית-חלומית מתבררת כנוכחות מטרידה; מה שנדמה כחמלה (כלפי חיה זעירה למשל), עשוי להתברר כמעשה צייד, כלקיחה בשבי, ואז הטוהר לכאורה מתגלם בגרוטסקה.
את ההשראות לציוריה מרכיבה גלזרמן מחלקי דימויים שהיא צוברת מן המדיה הפופולרית [...] דימויים המעידים על מציאות תוקפנית למדי, מציאות שגלזרמן רוקמת לתוך הדימוי האמנותי, ומעמתת אותו עם תולדות האמנות והתרבות בכלל – כדי להציב מראה ביקורתית לחברה כוחנית ולתבוע הומניזם עבור כל נפש חיה."
בין השנים 2016–2018, עבדה גלזרמן בעיקר בטכניקה של מגזרות נייר ומתכת.
בשנת 2017 יצרה את הסדרה "ג'ורג' הבודד", מגזרות נייר עגולות ושחורות המתארות בעלי חיים אשר נכחדו כתוצאה מפעילות אנתרופוגנית.
הבחירה בטכניקה מסורתית, המקושרת לרוב לפולקלור או לדקורציה, אפשרה לה, לדבריה, לייצר אי נוחות בפער שנוצר בין האסתטיקה המינימליסטית, הנשענת על דימוי מרומז, לבין התכנים והשאלות הקשות העולות מהם.
שמה של הסדרה נגזר מכינויו של צב פינטה ענק, האחרון מסוגו, שמת באיי גלאפגוס ב־2012. היא הוצגה בתערוכה הקבוצתית ג'ונגל פיתוח באוצרות קרן בר גיל ועדי גולדנר בגלריה רוזנפלד בתל אביב.
מיצב הקיר "גן התענוגות הארציים", תערוכת יחיד של גלזרמן שהוצגה ב-2018 בגלריה P8 התייחס לטריפטיכון האיקוני של הירונימוס בוש בשם זה כנקודת מוצא רעיונית, והווה המשך ופיתוח של ג'ורג' הבודד.
המיצב הורכב ממגזרות נייר שחורות גדולות ממדים, אשר יצרו פנורמה המתפרשת על שלושה מקירות הגלריה ותיארו סצנות שונות של אסונות טבע הנובעים משינויי אקלים, משיטפונות ועד שריפות יער.
אוצרת התערוכה, רוית הררי, כתבה: "הבחירה בצלליות מייצרת השטחה וריקון מפרטים המאפשרות ייצוג של רעיון הגדול מסך פרטיו.
מתוך כך, מייצרות הצלליות סצנות הנשזרות אלה באלה, ואלמנטים מתרחישים שונים מתערבבים לכדי סצנות סוריאליסטיות מתעתעות שלא ניתן למקמן בוודאות כסצנות מהמציאות.
באמצעות סצנות אלה, המבוססות על דימויים חדשותיים יומיומיים, מציע המיצב פרשנות עכשווית לאיקונוגרפיה הקלאסית של שבעת החטאים, תוך התייחסות לאסונות אלה כאל תוצרים של חטאי הגרגרנות, תאוות הבצע והיוהרה.
ואולם, בין שלל דימויי חורבן ונבואות אפוקליפטיות שהתגשמו, קיימים גם דימויים של חמלה ותקווה ובקשה שקטה מן הצופה לבחון את הרגלי הצריכה שלו, ולשאול שאלות על אחריות ובחירה.
כך, לצד היותו קינה על עולם חרב, מזכיר המיצב גם שלמרות נבואות הזעם של אנשי המדע, הקסנדרות של ימינו, האפשרות לגאולה עדיין קיימת."
ב"ציפור גן עדן", תערוכת יחיד אשר הוצגה בגלריה קרן בר גיל לאמנות עכשוית ברמת השרון ב־2024 חזרה גלזרמן לרישום עיפרון ככלי המרכזי בעבודתה.
גוף העבודות החל כפרויקט רישום העוקב אחר התהליך המואץ והאגרסיבי של הריסה ובנייה מחדש של תל אביב והפך לתהליך מתמשך של רישום השבר, האישי והלאומי, בעקבות טבח שבעה באוקטובר.
במבט ביקורתי על תנופת ההתחדשות העירונית בתל אביב החלה גלזרמן לתעד את התמורות בנוף האורבני שלה כהשתקפות של תהליכים היסטוריים, חברתיים ונפשיים, כשברקע שלו מרחפות אימה וחרדה סביב הרפורמה המשפטית ומשמעויותיה.
רוב הרישומים בגוף עבודות זה מתארים סצנות ליליות של גינות תל אביביות וחצרות נטושות של בניינים שפונו מיושביהם לקראת הריסה והם מאופיינים בניגודיות חזקה ובמוטיב חוזר של סבך שבליבו אפלה.
בתקופה זו החלה גלזרמן לרשום לראשונה בעפרונות לבנים על גבי נייר שחור.
טבח שבעה באוקטובר הנכיח בתהליך עבודתה שאלות על זהות, שייכות וביטחון, וטען את הרישומים בפחדים קולקטיביים היסטוריים.
לנוכח האסון נדמים רישומי ההרס המבוקר והמתוכנן בתל אביב כנבואת זעם, ורישומי הסבך הפראי בחצרות העזובות נדמים כצופנים בחשכתם איום נסתר.
למרות זאת, דווקא ברישומים שנוצרו אחרי השבעה באוקטובר יש מוטיב חוזר של אור הבוקע מתוך העלטה, עדות לחיפוש מתמיד אחרי תקווה והנחמה שביופי.
1996–2000 – בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, B.F.A, המחלקה לאמנות
2000–2001 – הסטודיו הירושלמי לציור של ישראל הרשברג
2002–2006 – אוניברסיטת תל אביב, .M.A, התכנית הבין תחומית באמנויות
2006 – בעצם ילדותי, מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת יהודית מצקל
2007 – ציורים חדשים, גלריה בארי, תערוכה זוגית עם נעה חרובי, אוצרת זיוה ילין
2011 – יום הולדת לאינפנטה, גלריה שי אריה, תל אביב, אוצרים שי הינדי ואריה פרנקו
2013 – אסטרולנד, תיאטרון תמונע, תל אביב, אוצרת מורן שוב
2018 – גן התענוגות הארציים, גלריה P8, תל אביב, אוצרת רווית הררי
2020 – מה את מרגישה, חנות הקונספט של קום איל פו, תל אביב, אוצרת תמי כץ-פרימן
2024 – ציפור גן עדן, קרן בר גיל אמנות עכשווית, רמת השרון, אוצרת קרן בר גיל
2005 – משחקים במחבואים, גלריה ברנרד, אוצרת דנה גולן
2006 – ראשומון, הגלריה החדשה, ירושלים, אוצרים רועי סופרין, יונתן הרשפלד ונעה חרובי
2009 – D.Z.34, גלריה המדרשה בתל אביב, אוצרים קבוצת אצירות
2010 – רשמים IV, הביאנלה ה-4 לרישום, בית האמנים, ירושלים, אוצרת תמר מנור פרידמן
2010 – ישראליזם, גלריה שי אריה, תל אביב, אוצרים שי הינדי ואריה פרנקו
2011 – הוצאה להורג, גלריה מנשר, תל אביב, אוצרת גליה יהב
2013 – סוף ידוע מראש, גלריה P8, תל אביב, אוצרים אורה ראובן ושמעון לב
2017 – חתירה למגע, גלריה P8, תל אביב, אוצר שגיא רפאל
2017 – ג'ונגל פיתוח, גלריה רוזנפלד, תל אביב, אוצרת קרן בר גיל
2018 – פרא אדם וחיות אחרות, מוזיאון חיפה, אוצרת עדי שורק
2019 – עושות היסטוריה, מוזיאון חיפה, אוצרת סבטלנה ריינגולד
2020 – נוף, דיוקן, טבע דומם, גלריית האוניברסיטה המורמונית, ירושלים, אוצרת לולה וילנקין
2022 – שעה ארוכה, מרכז תיאו, הרצליה, אוצרת קרן בר גיל
2023 – עוטף ליבי, עזריאלי שרונה, אוצרת קרן בר גיל
2024 – כל הימים, כל הימים, מוזיאון רמת גן, אוצרות עדייה פורת ושרי גולן
2024 – שבעה באוקטובר, מוזיאון אנו, תל אביב, אוצרות כרמית בלומנזון ומיכל הומינר
2024 – בואי ואראה לך מקום, קרן בר גיל אמנות עכשווית, רמת השרון, אוצרת קרן בר גיל
2000 – מישהו לרוץ אתו, דויד גרוסמן, ציור כריכת הספר, הוצאת הספריה החדשה
2005 – משחקים במחבואים, קטלוג תערוכה קבוצתית, גלריה ברנרד
2006 – בעצם ילדותי, קטלוג תערוכת יחיד, מוזיאון חיפה לאמנות
2006 – ראשומון, קטלוג תערוכה קבוצתית, הגלריה החדשה ירושלים
2009 – קול של פרפרים/רקפת זיו-לי, ציור כריכת הספר, הוצאת מודן
2010 – רשמים, נאחז בסבך, קטלוג הביאנלה לרישום
2011 – יום הולדת לאינפנטה, קטלוג תערוכת יחיד, גלריה שי אריה
שירה אלפנדרי (נולדה ב-1977) היא שחקנית ישראלית, בוגרת לימודי משחק בלונדון.
שירה אלפנדרי נולדה בשנת 1977 והחלה את קריירת המשחק שלה בגיל צעיר, כאשר השתתפה ב-1990 בתוכנית "קריאת כיוון" בטלוויזיה החינוכית, לצד רועי בר-נתן.
את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל, ולאחר שחרורה עברה ללונדון ללמוד משחק.
היא מנהלת אורח חיים צמחוני ופעילה במאבק למען זכויות בעלי חיים.
לקראת הבחירות בשנת 2009 השתתפה בסרטון תעמולה של רשימת התנועה הירוקה-מימד.
פעם הייתי - בתפקיד אשת הרב (2010)
גומרים הולכים - בתפקיד רות (2012)
מלאך - קליפ לשירה של קרולינה (2017)
גוונים - סרטו של נבו שיראזי שהוקרן בפסטיבל הסרטים הקצרים של ניו יורק (2019)
חברות הכי טובות - הגרסה הבריטית למחזה של ענת גוב, שהוצגה בפסטיבל אדינבורו
מותק של נעורים - הפקה ומשחק לצד עודד מנסטר ורונן יפרח (תמונע, 2002)
בן לבין - מחזה של המחזאי הטרנסג'נדר רוני אלמוג שעוסק בזהות מגדר וזהות מינית.
ההצגה עלתה גם במסגרת בפסטיבל הפרינג' באינדיאנפוליס, וכן בערים נוספות בארצות הברית, בברלין, טוקיו ובייג'ינג (צוותא, 2007)
איש ללא שם - בבימויו של רון ישועה (תמונע, 2012)
וריאציות גולדברג - מחזה מאת ג'ורג' טבורי ובבימוי גיל אלון (תמונע, 2014)
ירושלים שלי - מופע לילדים על תקופת הקמת המדינה מאת גליה בארי ובבימוי שולמית אהרון (2006–2015)
"שירה הנוער" (ידוע גם בשם "שירת הנוער") הוא זמר עברי שכתב שמואל בס והלחין דוד מערבי לפני קום המדינה.
אליהו הכהן, חוקר הזמר העברי, מעריך כי השיר נכתב בשנת 1938.
זהו שיר הלל לנוער ישראל הבונה ומקים את ארץ ישראל בראשית צמיחתה.
השיר היה ועודנו פופולרי בעיקר בקרב מקהלות תנועות הנוער, חבורות זמר עברי, ובערבי שירה בציבור.
לשיר חובר גם ריקוד מעגל על ידי הכוריאוגרף הישראלי אמנון שאולי בשנת 1981.
מקהלת המוסד החינוכי הרי אפרים בליווי חמישיית גלבוע, בעיבוד נחום היימן (1963)
גלי עטרי, עוזי מאירי, אופירה גלוסקא ודודו זכאי (1975)
הגבעטרון, מתוך האלבום "עלי גבעה" (2010)
חבורת בית רוטשילד, בעיבוד אפי נצר (2010)
רונית אופיר, מתוך מחרוזת שירי חלוצים (2014)
ישראל דיין - מחרוזת תנועות הנוער (2022)
שירה אלק (נולדה ב-1989) היא עיתונאית ישראלית, העובדת בעיתון הארץ, זוכת פרס המכון הישראלי לעיתונות (2022).
ידועה בתחקיריה על עברייני המין חיים ולדר ויהודה משי זהב, עליהם זכתה בפרסים.
אלק נולדה למשפחה חרדית בשכונת גאולה בירושלים, אחת מ-13 ילדים.
בגיל 11.5 לאחר שאחותה נפטרה החלה לכתוב.
ב-2017, בגיל 27, יצאה בשאלה יחד עם בעלה ושני ילדיה.
לאחר הגירושים הצטרפה לקורס כתיבה של עמותת יוצאים לשינוי בהנחיית יונתן ברג ובעקבות זאת החלה בקריירת כתיבה.
אלק היא עיתונאית בעיתון "הארץ".
בכתבותיה היא עוסקת בעיקר בעולם החרדי ובעולמם של יוצאים בשאלה., ובעוולות כלפי נשים וקבוצות מוחלשות.
שימשה כמעצבת הראשית של מגזין ליברל (מגזין).
כתבתה הראשונה בעיתונות הארצית, שפורסמה באוגוסט 2020, הייתה תחקיר על חוויית ליל הכלולות וימי הנישואים הראשונים, של נשים וגברים מהחברה החרדית.
במרץ 2021 פרסמה תחקיר, יחד עם העיתונאי אהרן רבינוביץ, על עבירות המין של יו"ר זק"א יהודה משי זהב.
התחקיר ארך שנה וחצי וכלל איסוף של מאות עדויות על מעלליו.
התחקיר עורר סערה גדולה בישראל ובחברה החרדית ובעקבותיו ניסה משי-זהב להתאבד, ניסיון שהוביל למותו שנה וחצי לאחר מכן.
על התחקיר הזה זכתה, ב-2022, יחד עם העיתונאי אהרן רבינוביץ, בפרס המכון הישראלי לעיתונות.
בעקבות התחקיר, השתתפה בסדרה התיעודית משי זהב (סדרת טלוויזיה) בתאגיד השידור הישראלי.
בנובמבר 2021 פרסמה תחקיר, יחד עם העיתונאי אהרן רבינוביץ, שכלל עדויות של מספר נשים על כך שחיים ולדר, סופר חרדי ידוע, התעלל בהן מינית כשהיו קטינות.
התחקיר עורר סערה רבה אף הוא.
זמן לא רב לאחר מכן נמצא ולדר ללא רוח חיים על קברו של בנו.
ביולי 2022 פרסמה במגזין "ליברל" תחקיר שעסק במצבן של נשים חרדיות הנתונות לפרשנויות הלכתיות מחמירות ביחס להפלות, גם במקרים קיצוניים של הריון כתוצאה מאונס.
אלק חשפה את תלותן של נשים אלו ברבנים הפוסקים עבורן את ההלכה, וכיצד פרשנויות אלו גורמות במקרים רבים לעוול.
התחקיר כלל פנייה לאנשי דת רבים עם מקרים קיצוניים של נערות צעירות שנכנסו להריון מאונס, ובמרבית המקרים התשובה הייתה גורפת נגד ביצוע הפלה..
נוסף על כך, פרסמה ביולי תחקיר על מנגנון ההונאה של מוסדות חינוך חרדיים, על מנת לקבל תקציבים מנופחים.
בינואר 2023 פרסמה תחקיר מקיף החושף את מפת הסיכונים לילדי ישראל, על פי יישובים וערים ברחבי הארץ, והראתה את רמת הסיכון בכל הפרמטרים - אלימות מינית ופיזית, הפגעות מתאונות, מחלות ועוד - ביחס ישיר לאשכול הסוציו-אקונומי.
פרס של "בכיוון הרוח" טורניר טקסטים - עבור הסיפור "מכתב".
2022 - פרס המכון הישראלי לעיתונות ע"ש יחזקאל צבי קלצל לשנת 2021, יחד עם אהרן רבינוביץ, על תחקירם בעניינו של יהודה משי זהב.
2022 - פרס "יוצאים לשינוי" על שהובילה תחקירים על פגיעות מיניות בחברה החרדית.
שירה בן ששון פורסטנברג היא פעילה חברתית בשדה הדתי-חברתי.
לאורך השנים שימשה בתפקידי ניהול שונים בארגוני חברה אזרחית.
והחל מינואר 2026 מכהנת כמנכ"לית המשרד הישראלי של הקרן החדשה לישראל.
בן ששון פורסטנברג נולדה וגדלה בירושלים, בת לפרופ' מנחם בן-ששון וד"ר עדה בן-ששון, ונכדה של ד"ר יוסף בורג, ממקימי המפד"ל.
בילדותה עברה המשפחה לאנגליה ולארצות הברית, במסגרת לימודיו האקדמיים של אביה, ולאחר מכן שבה לישראל.
היא בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ותואר שני באנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בן ששון פורסטנברג החלה בפעילות ציבורית במקביל ללימודיה.
בשנת 2003 שימשה כמנכ"לית נאמני תורה ועבודה.
לאחר מכן החלה למלא תפקידים שונים בקרן החדשה לישראל, בין היתר, ריכזה פרויקטים בתחום הפלורליזם היהודי.
בשנים 2016–2017 ניהלה את מכון "על משמר הכנסת" של התנועה המסורתית.
לאחר מכן שבה לקרן החדשה לישראל ושימשה כסמנכ"לית קשרי חוץ ופיתוח משאבים.
במסגרת עבודתה פעלה בעיקר מול קהילות יהודיות מחוץ לישראל, וקידמה את נושא חופש בחירה בנישואין.
בינואר 2026 החלה לשמש כמנכ"לית המשרד הישראלי של הקרן החדשה לישראל.
בן ששון פורסטנברג משמשת גם כחברת ועד מנהל ביוזמת רוח צעירה להעמקת קריאה הומניסטית.
לאורך השנים התבטאה בן ששון בנושאים שונים העוסקים בפמניזם ויהדות, שוויון, מאבק בגזענות ושותפות יהודית-ערבית, וכן ביחסי ישראל-פלסטינים.
בן ששון היא בין מובילי יוזמת השמאל האמוני.
ב־2018, בתגובה לקמפיין של ארגון "חותם נגד הקרן, הצהירה שירה בן ששון פורסטנברג כי "הקרן החדשה לישראל תומכת בארגונים ליברליים מובילים בעולם הציוני-דתי" וכי הקרן שואפת לתמוך בארגונים הפועלים למען דמוקרטיה, פלורליזם וחברה פתוחה.
בן ששון פורסטנברג מתגוררת בירושלים עם בן זוגה פרופ' יאיר פורסטנברג, ולהם שלושה ילדים.
שירה זלוף (נולדה ב-4 בדצמבר 2000 בתל אביב-יפו) היא זמרת-יוצרת ומלחינה ישראלית.
זלוף זכתה לפרסום כאשר השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "הכוכב הבא לאירוויזיון" 2026 והגיעה למקום השלישי.
זלוף גדלה בשכונת שיכון בבלי שבצפון תל אביב-יפו.
יש לה אחות שגדולה ממנה בשנתיים, ואחות למחצה מנישואים קודמים של אביה טרם נישואיו לאמה.
את שירותה הצבאי התחילה בחיל הקשר והתקשוב, ובהמשך עברה לחיל החינוך והנוער שם שימשה כזמרת טקסים.
טרם שירותה הצבאי השתתפה בעונה החמישית של תוכנית ריאליטי המוזיקה "The Voice ישראל".
היא הודחה בשלב חצי הגמר של התוכנית.
ב-28 ביולי 2024 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "אף פעם לא הייתי ברבי" הכולל 13 שירים שנכתבו והולחנו ברובם על-ידה ביחד עם אפק לאמור שגם הפיק מוזיקלית את האלבום, באמצעות די-מיוזיק.
בנובמבר 2025 השתתפה בעונה ה-12 של תוכנית הריאליטי "הכוכב הבא" וסיימה במקום השלישי.
בינואר 2026 הוציאה את הסינגל "לא אוהבת סרטים".
2024: אף פעם לא הייתי ברבי
השירה המודרנית , היא סגנון שירה שהחל להתפתח בתחילת המאה ה-20. סגנון זה, הקורא תיגר על מוסכמות ותבניות קלאסיות מקובלות, משתלב במגמה החתרנית והאוונגרדית אשר אפיינה את שלל האמנויות במאה ה-20, המשלבות ראייה ביקורתית וחשיפת הסמוי בסדר האנושי.
במשך מאות בשנים, נכתבה השירה על פי מוסכמות, שהיו מקובלות על כלל המשוררים.
לשון השירה הייתה לשון חגיגית, מקושטת ומחורזת, כתנאי הכרחי, המבחין בינה לבין לשון הפרוזה.
השירה עסקה בנושאים מקובלים: טבע, אהבה, יופי וכו'.
יחד עם זאת, החל מהמהפכה התעשייתית, השתנה העולם מבחינות רבות.
הטכנולוגיה, אחד מהמאפיינים הבולטים של המהפכה, הביאה עימה הרס רב (בצד רווח לא מועט).
אי לכך, הרגישו היוצרים צורך לבטא את השינוי שחל מסביבם, ושירתם השתנתה.
השירה המודרנית זנחה את היופי האסתטי ומנעמי החיים, והופכת לכלי ביטוי של הבלבול, הפחד, וחוסר האמונה, כמו גם של הניכור וההרס של האדם בעיר הגדולה, בעולם הטכנוקרטי.
סך כל הרגשות הללו בא לידי ביטוי, הן בתכנים והן בדרכי ההבעה, הפורצים את המוסכמות הקלאסיות.
מקובל לראות בשארל בודלר וספרו "פרחי הרוע", כמבשרה של השירה המודרנית.
למרות שלא כל שיר מודרני עונה על מאפייני השירה המודרנית, ולא כל שיר מודרני מחויב בכל המאפיינים, ישנם מספר קריטריונים נפוצים ביותר שניתן למוצאם ברוב השירים.
עם זאת, נושא השיר והחוויה המרכזית שלו, קובעים בראש ובראשונה את השתייכותו לזרם המודרני של השירה.
לפיכך, להלן מאפייני השירה המודרנית:
נושא: כל נושא ראוי לכתיבה.
מנושאים העומדים ברומו של עולם ועד לנושאים יומיומיים ביותר ו"בלתי אסתטיים" לכאורה.
החוויה המרכזית: חוויה נפוצה של הדובר בשיר המודרני היא חוויה של אובדן ערכים ותסכול.
אווירה: כתוצאה מחוויית היאוש והחידלון אווירת רוב השירים היא אווירה פסימית: אווירה של עצב, ניכור ויאוש.
המסר: המסר בדרך כלל מעורפל וניתן לפירושים שונים.
רגשות: השירה המודרנית דוגלת בעמעום הרגש ובבוז לסנטימנטליות.
פעמים רבות נוקט המשורר בדרך האירוניה כדי להסוות את הרגש.
פרטיה מעורפלים, האירוע נמסר ברמזים בלבד, המקום והזמן מופשטים, פרטים רבים חסרים וע"כ ניתנת לפרשנויות שונות.
היסוד האישי האינטימי: נקודת המוצא של השיר המודרני היא בדרך כלל אגוצנטרית.
האני השירי רואה את המציאות מנקודת ראות אישית וייחודית ואינו מנסה "להתחבר" לאיזו שהיא מציאות אובייקטיבית, שכן השירה המודרנית אינה מאמינה בקיומה של מציאות זו.
מגמה זו מבליטה את תחושת הניכור של הדובר.
סמלים ומטאפורות: שימוש רב בסמלים ומטפורות בלתי מקובלות הלקוחות מעולמו האישי של המשורר.
ישנה מגמה של מקוריות ויצירתיות בשימוש באמצעי אמנותי זה.
תאורי הטבע: השירה המודרנית מעמידה את האדם במרכז.
יסוד זה מוצא את ביטויו בראש ובראשונה ביחס לטבע.
בשיר המודרני מופיעים תאורי טבע רק בהקשר למשמעותם בחיי האדם.
עקב כך תאורי הטבע אינם קונקרטיים לרוב, אלא הם משמשים כאמצעי לתיאור האדם ומופיעים בדרך כלל במשמעות סמלית.
מבנה גמיש: שבירה מוחלטת של כל המוסכמות השיריות המקובלות:
שבירה של התבניות השיריות המוסכמות כגון בלדה, פואמה וכו'.
אורך שורות משתנה על פי צורכי היצירה, מסימטריה מוחלטת ועד להופעת מילה אחת בשורה.
לעיתים רחוקות סימטריה, בדרך כלל בתים בעלי אורך שונה, או אי שימוש במבנה של בתים.
חזרה על אלמנטים שונים בשיר להבלטת מגמתו.
החריזה, אם קיימת, היא בדרך כלל חופשית.
לשון: בדרך כלל שפת דיבור.
לעיתים אפילו לשון נמוכה וגסה.
לעיתים נעשה שימוש אירוני בשפה באמצעות עירוב של רמות לשון שונות, או שימוש ברמזים ושיבוצים מקראיים.
שימוש במקורות אלה ושיבוצם בסיטואציה נמוכה ויומיומית יוצר אפקט אירוני המבליט את משבר הערכים שאותו מבקש המשורר להעביר.
תחביר: אין כל שמירה על כללי תחביר מקובלים.
סימני הפיסוק משרתים את אווירת השיר.
לעיתים אין כלל סימני פיסוק.
בשיר המודרני מופיעות גלישות רבות.
(גלישה: מעבר משורה לשורה שלא בהתאם למבנה התחבירי והרעיוני של המשפט).
שירה לירית היא ז'אנר ספרותי ותיאטרוני בו יש ביטוי משמעותי לרגש.
השירה הלירית נולדה בין המאות ה-7-6 לפנה"ס ביוון (התקופה הארכאית).
מקור השם בכלי הנגינה שבעזרתו ליוו המשוררים את שיריהם – הלירה (lyre), שהיא מעין נבל קטן.
לעיתים בוצעו השירים גם בליווי של ריקוד או מקהלה.
השירה הלירית מביעה רגש או רגע חולף מנקודת מבט אישית של הפרט, ניגוד מוחלט למסורת השירה האפית שאף היא ז'אנר בן התקופה והמקום.
היצירות היו נכתבות לשם ביצוע חד-פעמי בפני קהל מסוים באירוע מסוים, והדובר בשיר, ה"אני", נתפס כמסיכה שלובש המשורר, ולא כייצוג אותנטי שלו ושל רגשותיו: המשורר משאיל את דמותו למטרת הבעת הדברים, שבהם נוצרת התגלמות חוויה או רגש אישיים שהם כלל-אנושיים מטבעם.
סוגה זו כתובה לרוב בגוף ראשון.
השיר הלירי הוא סובייקטיבי, שנושאו רגשות אישיים של המחבר, השר על עצמו, יחסו לטבע, לזולת, לאל ולחיים.
הרגשות מובעים בעזרת אמצעים אמנותיים, כמו: דימויים, מטפורות, תמונות לשוניות ועוד, והופכים להיות רגשות כלל אנושים, אובייקטיביים, למעלה מן הרגשות הפרטיים.
השיר הלירי הוא על-זמני, למרות שהזמנים בתוך השיר עשויים להשתנות.
דוגמאות: שירי אהבה ובדידות, יופי וגעגועים, אושר, תפילה ומוות, קנאה והערצה.
לשיר הלירי מספר מאפיינים המבדילים אותו משאר סוגי השירים:
מתרחש בזמני הווה ובזמנים הסמוכים לו.
"השלכה" – לנוף ולאובייקטים שונים יש משמעות.
"שד לילה שחור", השירה הלירית היוונית בראשיתה; עריכה, תרגום, מבוא והערות: שמעון בוזגלו (ספרי עליית הגג/ידיעות אחרונות, 2006).
שירה עברית נכתבה עוד מימי המקרא וממשיכה להיכתב עד ימינו.
לאורך הדורות התעצב והשתכלל סגנון השירה והמשוררים בני התקופות המאוחרות כללו בשירתם התייחסות לשירי התקופות שקדמו להם.
ראשיתה של השירה העברית נמצאת כבר בתנ"ך, שבו מופיעות שירות המשולבות בפרוזה, כגון שירת הים בספר שמות ושירת דבורה בספר שופטים, והן ספרים המכילים דברי שירה בלבד, בראש ובראשונה מזמורי ספר תהלים.
שירי המקרא עדיין אינם מכילים חריזה או מקצב מפותח, מצויה בהם מאוד התקבולת לסוגיה, ורק במיעוטם קיים אקרוסטיכון אלפביתי או כיאסמוס.
חלק מספרי הנבואה כתובים בפרוזה הקרובה לשירה.
כדוגמה לשיר מקראי אפשר להביא את פתיחת שירת האזינו:
ההנחה המחקרית הנפוצה בקרב חוקרי השפות השמיות בכלל והעברית בפרט היא כי השירות בתורה ואף חלק מהשירות בנביאים עתיקות יותר מחלקי הפרוזה (שירת הים נחשבת כאחד הטקסטים העתיקים במקרא).
כמו כן, ישנה השערה כי במקור הועברו הטקסטים המקראיים מדור לדור בצורת שירה, ובשלב מאוחר יותר הועלתה שירה זו על הכתב כפרוזה.
בחיבורים העיקריים של תקופת חז"ל, המשנה, התלמוד והמדרשים, כמעט לא מצויים קטעי שירה, אך ישנם כמה קטעי שירה קצרים וחידתיים.
המשל השירי הבא מופיע בתלמוד הבבלי, במסכת מועד קטן דף כ"ה ע"ב:
אם בארזים נפלה שלהבת / מה יעשו איזובי קיר?
לויתן בחכה הועלה / מה יעשו דגי רקק?
בנחל שוטף נפלה חכה / מה יעשו מי גבים?
ואולם בתקופת חז"ל החלו ניצניו של השלב הבא בשירה העברית, הפיוט, שהלך והתפתח בימי הביניים.
ראשית השירה בימי הביניים היא בפיוטים שנוצרו בשירה הארץ-ישראלית.
תחילה ביצירתם של הפייטנים הקדומים האנונימיים במאות השלישית והרביעית, אחר כך ביצירת הפייטנים יוסי בן יוסי ויניי, ובעיקר בפיוטיו של אלעזר הקליר בן המאה השישית או תחילת המאה השביעית, שנחשב גדול פייטני ארץ ישראל.
בתקופה זו כבר השתכללו קישוטי השיר ונוספו חריזה, מקצב מילים, כינויים ושעשועי לשון וגם האקרוסטיכונים החלו להשתכלל.
מבין שיריו של הקליר מפורסם הפיוט לפורים "אץ קוצץ", שזו תחילתו:
מארץ ישראל עברו הפיוטים ליהדות בבל, שם התבלט במיוחד רס"ג בפיוטיו, ואחר כך עברו לאירופה.
פיוטים רבים נכתבו אצל יהודי איטליה, צרפת ואשכנז, ואולם בעיקר ידועה השירה שנתחברה בתור הזהב של יהדות ספרד, במקביל לשירה הערבית בת התקופה.
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד פרצה גם אל שירת החולין, ונתחברו בה גם שירי יין ושירי תענוגות.
גם סגנון השירה התפתח מאוד, והתחדש המשקל ההברתי.
בין משוררי ספרד ידועים שמואל הנגיד, שלמה אבן גבירול, יהודה הלוי ועוד.
אחרי תום תקופת השירה הספרדית דעכה השירה העברית, והצטמצמה בעיקר לשירי קודש שלא חידשו הרבה בתחום התוכן והסגנון.
שירים ופזמונים נכתבו בתקופה זו אצל יהדות איטליה, למשל בידי עמנואל הרומי, ובחוג מקובלי צפת כרבי ישראל נג'ארה, רבי אלעזר אזכרי ורבי שלמה אלקבץ.
פיוטו של ר' שלמה אלקבץ, לכה דודי, התווסף לכל נוסחי התפילה היהודית כחלק מקבלת שבת:
את השירה העברית המודרנית פתח ר' משה חיים לוצאטו והיא השתכללה עם פעולתם של אנשי תנועת ההשכלה, שראו בשירה את הז'אנר האיכותי ביותר לכתיבה עברית.
משורר ההשכלה הראשון, שהשפיע רבות על הבאים אחריו, היה נפתלי הרץ וייזל, בסוף המאה ה-18, ואחריו באו שלום הכהן, מאיר הלוי לטריס, אד"ם הכהן ובנו מיכ"ל, יהודה לייב גורדון ואחרים.
השירה המשכילית שאבה רבות מן השירה האירופית בת הזמן וגם מתקופות השירה שקדמו לה, ובעיקר תקופת המקרא, אך מצד תוכנה לא הצליחה לפרוץ לעולמות חדשים.
היא הייתה שירה דידקטית בעיקרה ועסקה בהגות ובעולם הכלל והציבור, ולא פנתה כמעט אל עולם הנפש והאדם היחיד.
בדור שאחרי תקופת ההשכלה פעלו משוררי חיבת ציון, בהם למשל נפתלי הרץ אימבר מחבר התקווה.
את המהפך בשירה העברית יצרו בעשור האחרון של המאה ה-19 ביאליק וטשרניחובסקי.
הם ויתרו על עקרונות הסגנון שנהגו עד זמנם, והחלו לכתוב את שירת הפרט, שירים שעסקו בפנים האדם ובנפשו.
בתקופת התחייה קמו משוררים רבים כממשיכיו של ביאליק וגם בסגנונות אחרים.
בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים עבר מרכז הכובד של השירה העברית החדשה לארץ ישראל.
נשים החלו לכתוב שירה (יוכבד בת מרים, אסתר ראב, רחל המשוררת ואחרות) והתפתח הסגנון האקספרסיוניסטי (בעיקר אורי צבי גרינברג ודוד פוגל).
בשנות השלושים והארבעים קמה האסכולה הנאו-סימבוליסטית של שלונסקי ואחריו אלתרמן, ואחר כך דור הפלמ"ח.
בשנות החמישים פעל דור המדינה שמרד כנגד שלונסקי ואלתרמן, ובו בין השאר נתן זך, דוד אבידן, יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ, דן פגיס, חזי לסקלי ויונה וולך.
לצד אלה נמשך גם קו של שירה דתית, למן יוסף צבי רימון, דרך זלדה ועד גל השירה הדתית של סוף המאה העשרים.
בשנות האלפיים עודכנה שירת הדורות הקודמים על ידי טל סלוצקר, רועי צ'יקי ארד, שגיא אלנקווה, עודד כרמלי, ורועי חסן.
שירתם מגישה את מאבקי הדור ואת הוויית הערים תוך התייחסות לחיי הפרט ולדור שבא אחרי שירת דור המדינה והתפתחויות בעברית אשר כוללות סגנון שמשוחרר מכבלים שיריים שאפיינו את הדור הקודם.
שירה מזרחית היא סוגה בשירה היהודית-ישראלית שנכתבה בסגנון מזרחי.
השירה המזרחית קשורה עבותות לספרות התורנית של יהודי ארצות האסלאם.
השירה המזרחית החלה לפרוץ עם הדהוד התהליכים הפוליטיים של ההכרה במזרחיות מחד גיסא ובניית מדינת הרווחה לאחר המרד של הפנתרים השחורים בשנות ה-70 של המאה ה-20 מאידך גיסא.
חוקרת הספרות חביבה פדיה מגדירה את השירה המזרחית ככזו הנשענת על שני יסודות.
יסוד אחד מייצר שיח של זהות והגירה.
היסוד השני מייצר מודוסים פואטיים חדשים.
שני יסודות אלו מכוננים מחדש רצפי זיכרון, שפה והיסטוריה.
חוקר הספרות חנן חבר רואה את השירה המזרחית ככזו אשר חושפת את הנרטיב הלאומי והבנייתו האלימה.
שירה קצנלנבוגן (נולדה ב-19 ביוני 1979) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, במאית ומורה למשחק ישראלית.
בנערותה רקדה בלהקה של פולקלור ישראלי, עימה הופיעה בישראל ומחוצה לה.
שירתה בצה"ל כמאבחנת ומראיינת פסיכוטכנית בתל השומר.
שירה קצנלנבוגן היא בוגרת "סטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב" מחזור 2005 וסיימה ב-2016 תואר רב תחומי באמנויות באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודיה בניסן נתיב השתתפה בפרסומות טלוויזיה רבות (נקה 7, סלקום, 012, פלאפון, נטורל פורמולה, קל גרון ועוד).
בעקבות ריבוי הפרסומות בהן נטלה חלק בשנת 2004 בטלוויזיה, אף הופיעה על שער גיליון יום העצמאות של השבועון פנאי פלוס.
בעודה תלמידת שנה ג', התקבלה לערוץ הילדים (2008-2005) ביחד עם השחקן ומנחה "The Voice ישראל", מיכאל אלוני.
בערוץ הילדים הנחתה שידורים חיים, את התוכנית "ששטוס" ושיחקה בסדרות שונות.
ביניהן הסדרה הקומית "הצלצול הוא בשבילי" ועונות 2 ו-3 של "השמיניה" בתפקיד פזית.
עם סיום לימודיה, התקבלה לתיאטרון הקאמרי להצגה "מלון פלאזה" מאת: ניל סיימון בבימויו של לזלי לוטון.
קצנלנבוגן הקימה, יחד עם רוב תלמידי כיתתה, את אנסמבל "ציפורלה" והשתתפה עימם בהצגות הראשונות של המופע "עקיצה טבעית".
בשנים 2006–2009 שימשה כמנחה קבועה בערוץ 24. היא הנחתה שידורים חיים שנפרשו על פני ימים שלמים בתקופת מלחמת לבנון השנייה, הנחתה את התוכנית "ד.צ.
24", בה נסעה ברחבי הארץ וביקרה עם אמנים שונים בבסיסי צה"ל, ושימשה ככתבת מוזיקה בתוכנית My Music Magazine בהנחייתם של רן לוי ודפנה לוסטיג.
ב-2006 גילמה בדרמה המוזיקלית היומית "ילדות רעות" בערוץ 24. באותה שנה שיחקה בתפקיד ללי הצעירה (שרה פון שוורצה גילמה את ללי המבוגרת) במיני-סדרה "חברות הכי טובות", מאת ענת גוב, בבימויה של עדנה מזי"א, ששודרה ב-HOT3.
משנת 2007 ועד 2013 גילמה קצנלנבוגן את דמותה של איילה, בהצגה "הכתובה", מאת אפרים קישון ובבימויו של משה נאור, בתיאטרון הקאמרי.
את הוריה בהצגה גילמו ענת וקסמן ושלמה בר-אבא, שגילמו את הוריה של קצנלנבוגן גם בהצגה "מלון פלאזה", שהציגה בקאמרי.
ההצגה "הכתובה" הוצגה כ-700 פעם ברחבי הארץ.
ב-2008–2007 שיחקה בעונה הראשונה והשנייה בדרמה הקומית "אולי הפעם", ששודרה בערוץ Yes Stars ישראלי, שם גילמה את דמותה של רעות, מאמנת כושר, שהיא זוגתו של איש ההייטק אייל קרלינסקי (יובל סמו).
בשנים 2008–2009 השתתפה בעונה הראשונה והשנייה של קומדיית המצבים "רמזור" בערוץ 2 וגילמה את דמותה של "שירי סרטים", חברתו של חפר גורי (נירו לוי), הסובלת מרגישות יתר.
באותן שנים שיחקה קצנלנבוגן בתפקיד מרכזי בדרמה המוזיקלית "דני הוליווד" בערוץ Yes Stars ישראלי.
היא גילמה את דמותה של מיה כץ, כוכבת טלנובלות מפונקת הנוסעת בחזרה בזמן לשנות השישים והשמונים.
בשנת 2011 שיחקה קצנלנבוגן ביחד עם ריקי בליך בסרט הקצר "תפרים", בבימויה של עדיה אמרי אור.
הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם וזכה ברבים מהם, ביניהם במקום הראשון, במקצה סרטים קצרים, בפסטיבל טרייבקה, ניו יורק.
ראש צוות השופטים, השחקנית סוזן סרנדון, ציינה בין נימוקי הזכייה המרכזיים את המשחק המשובח של בליך וקצנלנבוגן בסרט.
בשנת 2011 שיחקה בהצגה "ילד הכרובית" בבימויה של נועה קנולר ב"מעבדתרבות דימונה".
בשנים 2011–2012 שיחקה קצנלנבוגן בעונה השלישית של הסדרה "סרוגים" ב-Yes, בתפקיד מנהלת משרד יחסי ציבור חרדי בו עובדת יפעת (יעל שרוני).
באותן שנים שיחקה בעונה הראשונה והשנייה של סדרת הטלוויזיה "אליפים" ששודרה בערוץ הילדים של חברת הכבלים Yes, גילמה את טלי תכלת עיתונאית שבאה לגנות.
ב-2013 היא שיחקה בהצגת הילדים "אולי פיל", מאת ירדן בר-כוכבא ואלדד כהן.
ההצגה זכתה בפרס הבימוי, התלבושות ובציון לשבח למוזיקאי בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2013.
קצנלנבוגן הצטלמה לצידו של לירון לבו לסרט "בשר תותחים", סרט זומבים שהוא גם סאטירה פוליטית, בבימויו ובהפקתו של איתן גפני.
הצטלמה לסרט "פרשת טוביאנסקי" בבימוי ריקי שלח, בו שיחקה לצד עוז זהבי, מיקי לאון, עידו מוסרי, אורי פפר ועוד.
ביימה הצגה בשם "שומר הסיפורים" מחזה שכתב והלחין שולי רנד והפיקה איילת ריפס, ורצה בחנוכה 2013 ברחבי ישראל.
בשנת 2016 ביימה את המחזה איבונה מאת ענת זאוברמן.
בשנת 2017 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "ג'ינג'י" ששודרה ב-yes בתפקיד זוהר והמשיכה לעונה נוספת ששודרה בסוף 2018. ב־2021 שיחקה במקיף מילאנו בתפקיד אמא של מלי.
קצנלנבוגן שיחקה בתפקידי אורח בסדרות רבות, בהן "לא הבטחתי לך", "הספסל האחורי", "זומזום", "אליפים", "הפיג'מות", "סברי מרנן", "תא גורדין", "תנוחי" ו"מייקל" .
הייתה בת זוגו של אוריה קדם .
יש להם שתי בנות תאומות.
דקלה ברקאי 2005 הצלצול הוא בשבילי דמויות שונות, בעיקר אחות בית הספר "חגבים" ערוץ הילדים של HOT מוטי אבירם, חיים אידיסיס מוטי אבירם אבי בוחבוט 2003 משחק החיים נירה ברגר הצעירה (אורח) HOT3 דרסט הפקות, סיגל אבין יצחק שאולי מעגלות
שנה סדרה/תוכנית ערוץ עורך 2010 תוכניות בנושא עיצוב ערוץ בית פלוס 2008 אחת ממנחות השירותרום ערוץ 1 בני כרמלי My Music Magazine ערוץ 24 רונן נויפלד ד.צ.
24 ערוץ 24 ליה לחמי שידור חי ערוץ 24 רונן נויפלד 2008-2005 אולפן ערוץ הילדים ערוץ הילדים עידית הרשקוביץ, יניב צדוק, שרי גורביץ' ששטוס עידית הרשקוביץ', יניב צדוק, בני כרמלי
שנה סרט תפקיד סוגה במאי תסריטאי מפיק מידע נוסף2021הלילה הארוך ביותראסתידרמה באורך מלאנדב שירמןנתי דינר, בני ברבש, עוזי וייל2team הפקותתפקיד מרכזי2016סיבירנוריתסרט קצר (חצי שעה)נפתלי אלטרנפתלי אלטר
לתפוס את השמיים סרט קולנוע חרדי באורך מלא רמה בורשטייןיועד למגזר החרדי, לא הופץ באופן מסחרי לקהל הרחב
שנים הצגה תפקיד מחזאי במאי תיאטרון2021רחם עלינויוצרתאיילת רוןאיילת רוןאנסמבל מגנטה2017 -2018הראיוןמראיינתדנה יהלומי וניר שאולוףדנה יהלומי וניר שאולוףתנועה ציבורית.
לילית נסים אלוני אודי בן-משה הצגה שעלתה בסטודיו למשחק ניסן נתיב והמשיכה לצוותא
שירה פונטית היא שירה המורכבת מהברות וצלילים, אשר אינם מצטרפים לכדי יצירת תוכן או משמעות במובנם המקובל.
השירה הפונטית התפתחה בראשית המאה ה-20, בידי חברי תנועת הדאדא.
הוגו באל, מחברי התנועה, הגדיר את השירה הפונטית בהשוואה לציור המופשט "הצעד הבא בשירה היה סילוק הלשון, כשם שהציור סילק את האובייקט, ומסיבות דומות".
סילוקה של משמעות כלשהי מן השיר יצרה אפקט של צעקות, חוסר הבנה ודיסהרמוניה.
בכך הביעה שירה זו ניהיליזם וביקורת חברתית על התרבות האירופית.
ביקורת אשר הובעה גם במתן גוון "פרימיטיבי" לשירה.
בין השירים הפונטיים הידועים ניתן לציין את שירו של האמן הפוטוריסט פיליפו טומאסו מארינטי (F.
Marinetti) "זאנג טומב טומב" (1914), את שירו של באל "Karawane" ("קרוואן"), אשר בוצע ב"קברט וולטר" בציריך ואת שירו קורט שוויטרס "אורסונטה" (Ursonate), מן השנים 1921–1932.
השירה הפונטית היוותה את אחד המקורות הראשונים של תחום המיצג במחצית השנייה של המאה העשרים.
שירה פליקס (נולדה ב-1 ביולי 1973, א' בתמוז ה'תשל"ג) היא מנחה, כתבת ובמאית טלוויזיה ישראלית.
פליקס נולדה וגדלה ברעננה, הבכורה מבין שלושה ילדים.
שירתה בצה"ל כמפקדת מחלקה של טירוניות וצוערות קצונה בבה"ד 12. את לימודיה לתואר הראשון בפסיכולוגיה ובתקשורת עשתה באוניברסיטת תל אביב.
את דרכה בתקשורת החלה בשנים 1997–1999 ככתבת ברדיו 99, שם שימשה מגישה ועורכת חדשות, בתקופה בה כל תחנת רדיו אזורית הייתה מחויבת להפיק מהדורת חדשות מקומית.
בשנים 1999–2001 הייתה כתבת בחברת הכבלים "תבל" והגישה בה את "תחנה מרכזית", מהדורת החדשות המקומיות.
בשנת 2002 עברה ל"חדשות ישראל", החברה שסיפקה חדשות לערוץ 10 לפני שהייתה לו חברת חדשות משל עצמו.
ב-2003, עם הקמת חברת החדשות של ערוץ 10, מונתה לכתבת בכנסת, לאחר מכן לכתבת רווחה, כתבת מגזין ומגישת מהדורת החדשות בימי שבת.
בין היתר נשלחה ליוסטון לסקר את פרשת התרסקות מעבורת החלל קולומביה.
פליקס ביימה את הסרט "סינדרלה" על מורן אטיאס, שהייתה אז ישראלית אנונימית שהצליחה מאוד באיטליה.
ב-2005 נבחרה להגיש את תוכנית הראיונות "הסיפור שלי" - תוכנית יומית שאירחה אנשים עם סיפורי חיים מעניינים.
החל משנת 2007 מגישה שירה פליקס את "המקצוענים 10", תוכנית בוקר בערוץ 10, בה היא מראיינת מומחים מתחומים שונים ומהפוליטיקה.
כמו כן, היא משמשת מגישה אורחת בתוכנית הרדיו "גומרים הולכים" ברדיו תל אביב.
ב-2011 החלה פליקס להגיש סדרת כתבות ופינה קבועה בשם "איפה הם היום" בתוכניתו של אמנון לוי, "פנים אמיתיות".
פליקס חוזרת במסגרת הפינה לסיפורים שהיו במרכז החדשות.
פליקס נשואה לאורי פכטר ולזוג שלושה ילדים.
שירה פרבר רקנאטי (נולדה ב-4 ביולי 1967) היא שחקנית, במאית, מחזאית ותסריטאית ישראלית.
פרבר נולדה וגדלה בתל אביב ובילדותה שיחקה בטלוויזיה החינוכית.
בנעוריה למדה במגמת התיאטרון והמשחק בבית הספר התיכון "תלמה ילין".
ב-1990 סיימה את לימודיה בסטודיו למשחק "ניסן נתיב" בתל אביב וזכתה במלגה מטעם קרן שרת.
באותה שנה הופיעה בתפקיד הראשי במחזה צייד המכשפות בתיאטרון באר שבע, בדמותה של אביגיל ויליאמס.
ב-1991 זכתה פרבר בפרס שחקנית השנה של הסתדרות השחקנים.
באותה שנה שיחקה בתפקיד פיבי ב"כטוב בעיניכם" בתיאטרון באר שבע.
ב-1993 שיחקה בתיאטרון הבימה בהצגה "מותו של סוכן".
בנוסף שיחקה פרבר במספר סרטים – בסרטו של חיים בוזגלו "צלקת", "בסמה מוצ'ו" של יוסף פיצ'חדזה, "ביי ביי לאהבה" של איילת דקל, וכן בסרטו של יגאל בורשטיין "אושר ללא גבול", על תפקידה בסרט זה קיבלה מועמדות לפרס אופיר.
בשנת 1996 סיימה פרבר את לימודיה לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ומאוחר יותר סיימה גם תואר שני במסלול בימוי ותסריטאות.
היא כתבה תסריטים למספר סדרות טלוויזיה לערוץ הילדים, ערוץ לוגי, ערוץ הופ!
וערוץ 2. פרבר גם כתבה טורים אישיים בעיתונים "עולם האישה", "הורים וילדים" ו"Time Out תל אביב".
ב-1996 השתתפה בסרטו של יגאל בורשטיין "אושר ללא גבול" לצד אריאל זילבר, דני שטג ועוד.
ב-1997 שיחקה פרבר בתיאטרון בית ליסין בהצגות "פופקורן" ו"הזוג המוזר".
בתיאטרון הסימטה שיחקה בהצגות המקוריות "מעוז 29", "אוטוסדראדה" ו"חדקול".
ב-2009 ביימה ב"צוותא" את ההצגה "האביב מתעורר", וכן שיחקה ב"הביתה", קופרודוקציה של תיאטרון הנגב וצוותא.
ב-2010 כתבה יחד עם אלה שמואלי את המחזה "אולי מחר אני אהיה", מונודרמה המבוססת על חייה של לאה גולדברג.
את ההצגה ביימה איה קפלן ויובל מסנר הלחין את שיריה של גולדברג להצגה, המוצגת בקפה תיאטרון הקאמרי.
ב-2014 שיחקה בסדרה "מתים לרגע" את אריאנה גוטליב.
ב-2021 השתתפה בעונתה הרביעית של סדרת הריאליטי "הישרדות VIP".
פרבר ביימה שלושה סרטים קצרים: הסרטים התיעודיים "ניקו החולם", שהוקרן במסגרת פסטיבל דוקאביב 2020, "פרלמנט" שהוקרן בערוץ 8, והסרט העלילתי "עיניים שלי" (2019, כתיבה בימוי ומשחק) שזכה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל Titan באוסטרליה ופרס השחקנית והתסריט הטוב ביותר בפסטיבל היהודי בניו יורק.
ב-2023 הופיעה בהצגה "הייתי והנני אלכסנדר פן" בתיאטרון ניקו ניתאי.
ב - 2025 משחקת במחזה, "אש בארזים" על פי משל יותם, בתיאטרון תמונע, כתבה וביימה אלמה וייך.
פרבר הייתה נשואה לשחקן ליאור אשכנזי, ולהם בת אחת.
ב-2015 נישאה בנישואים אזרחיים בטקס שנערך בקפריסין לאיש העסקים הישראלי לני רקנאטי.
שירה נאור (נולדה ב-28 באוגוסט 1993) היא שחקנית ומדבבת ישראלית.
נאור נולדה בלוס אנג'לס שבארצות הברית, להורים ישראלים.
אביה, טל נאור, ואמה, ענת (לבית חיניץ), אדריכל ואדריכלית-פנים, שהו בארצות הברית לצורך השלמת התואר של אביה ולאחר כחצי שנה שבו לישראל והתגוררו בתל אביב.
בשנת 2000, כשהייתה שירה בת שבע, עברו לשכונת תל בנימין ברמת גן, ולאחר מכן חזרו לתל אביב.
נאור למדה בתיכון עירוני א' במגמת תיאטרון, ולאחר מכן התגייסה לתיאטרון צה"ל.
נאור דיבבה את דמותה של דורה בסדרות "מגלים עם דורה" ו"רוץ, דייגו, רוץ!", ובסרטיה של דורה כגון "דורה ביער המכושף" ו"דורה מצילה את נסיכת הגשם".
בשנת 2011 דיבבה את צ'ן בסדרת האנימציה "סלאש", את מיסי בסדרה "ואאקוויל", את הדמויות של מינה וטינה ב"משפחת דה וינצ'י" ואת לנויה ב"בולטס ובליפ".
ב-2012 דיבבה את מרגרט בסרט "הנרי הנורא", את סאנה ב"אלופי הטאי צ'י", את דמותה של צ'לסי בסדרה "גרומפף" ודמויות שונות בסדרה "סיילור מון".
כמו כן, דיבבה את פריווינקל בסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים".
בקולנוע נאור דיבבה ב"חוות הקסמים", "משפחת סימפסון - הסרט", "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק", "עידן הקרח 3", "קורליין ודלת הקסמים" ואת לונה לאבגוד בסרטי הארי פוטר.
בשנת 2014 החלה לדבב את דמותו של רוקי בסדרה "מפרץ ההרפתקאות", ששודרה בניק ג'וניור.
נאור השתתפה גם בהקלטות לשיר הפתיחה של "מגלים עם דורה", שרה את שיר הפתיחה של הסדרה "בן 10: אומניברס", ובנוסף גם ביצעה את המנון ספרינגפילד בסרט "משפחת סימפסון".
ב-2017 דיבבה את דמותה של באטגירל ב"סרט לגו באטמן" ואת דמותה של קרוז רמירז בסרט "מכוניות 3".
בילדותה התארחה בתוכנית הילדים "החדר של חני" לצד חני נחמיאס, גם השתתפה בפסטיגל מהסרטים בתור ילדת פסטיגל והופיעה בקטע שירה בסדרת הטלוויזיה "משחק מכור".
בנוסף השתתפה נאור בכמה סרטי סטודנטים.
בשנת 2005 שיחקה נאור במיני סדרת הילדים "הלב של עמליה" ב-HOT.
בשנת 2011 השתתפה בשעשועון "שחקו אותה בגדול", בהנחיית אברי גלעד, בו השתתפה כבעלת סוד.
בשנת 2012 שיחקה בעונה השנייה של סדרת הנוער "אליפים", ששודרה בערוץ הילדים למנויי Yes.
בתפקיד מיכל, אליפית שהתאהבה ברוני ועשתה לאילנה חיים קשים, בנוסף גם גדי מאוהב בה אך לבסוף הופכת לחברה טובה של גדי.
בשנת 2013 שיחקה בעונה השנייה והשלישית של הסדרה "גאליס", שמשודרת בערוץ הילדים למנויי HOT בתפקיד גאיה, נערה שמתחבאת בעיר האבודה גאליסיה ביחד עם אחיה וולקן (טל מוסרי).
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרה "מועדון החנונים" ב-HOT, בתפקיד שקד, הילדה המוזרה של הכיתה ובסדרה "שבט צוצלת" ב-Yes, שם גילמה מספר דמויות.
שתי הסדרות שודרו בערוץ zoom.
בנוסף שיחקה בתפקיד אורח בפרק הבכורה של סדרת המתח של HOT "בתולות", שם גילמה את רותם.
בשנת 2015 הצטלמה נאור לתפקיד קטן לסדרה הקומית "ג'וני ואבירי הגליל" ב-Yes.
בנוסף שיחקה בתפקיד ראשי בתור סוכנת בתוכנית "שוסטר ושוסטר", שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בנובמבר אותה שנה החלה לשחק בסאטירה המצליחה של HOT שבמהרה הפכה לקאלט "אנחנו במפה", לצד שלישיית מה קשור, ובקומדיה של ערוץ 10 "לה פמיליה".
באותה שנה חזרה לשחק בעונה השנייה של הסדרות "מועדון החנונים" ו"שבט צוצלת".
בשנת 2016 החלה לשחק בסדרת הנוער "סוסי פרא" בערוץ zoom למנויי HOT, בתפקיד מיקה חלק מקבוצת "הפיילוט".
החל מספטמבר אותה שנה החלה לשחק בסדרת הדרמה "תאג"ד" ב-Yes, שם גילמה את ליה חובשת בגדוד 33.
בשנת 2017 נאור הצטלמה לסדרת הדרמה של HOT "שבאבניקים".
בדצמבר באותה שנה, חזרה לשחק סוכנת בסדרה "שוסטר ושוסטר" בכאן 11. בשנים 2017–2021 השתתפה בסדרה "צפוף" בתפקיד דניאל הבת.
על תפקידה ב"צפוף" קיבלה מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
השתתפה בתוכנית "היהודים באים" בעונה השלישית והמשיכה גם לעונות הרביעית החמישית והשישית כשחקנית קבועה.
גילמה תפקיד קטן ב"אקדמיית החממה" בנטפליקס, שם גילמה את רייאן וודס הצעירה.
בשנת 2020 חזרה לשחק בסדרה "תאג"ד" כליה החובשת כשהסדרה חזרה לעונה השנייה שלה.
בשנת 2021 שיחקה נאור בסרט "זרים מושלמים", רימייק ישראלי לסרט האיטלקי "זרים מושלמים" משנת 2016.
נאור נכללה ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
בשנת 2023 שיחקה בסרטו של אבי נשר, "גן קופים".
בשנת 2024 התפרסמה סדרה בכיכובה, "ברלין בלוז".
באותה שנה שיחקה בסדרה "בקרוב אצלי" בקשת 12.
בשנת 2025 משחקת בתפקיד הראשי, בהצגה עד שהמוות יפגיש בינינו של תיאטרון באר שבע.
שנהסדרהתפקידהערות2002פסטיגל מהסרטיםילדת פסטיגל2003החדר של חניילדהשודר בטלוויזיה החינוכית הישראלית
התארחה לפרק 1.2005הלב של עמליההללישודר בHOT
תפקיד משני.2011שחקו אותה בגדולבעלת סודשודר בערוץ 2
תפקיד אורח, עונה 2.2012–2013גאליסגאיהשודר בערוץ הילדים
תפקיד ראשי, עונות 2+3.2014בתולותמטיילתשודר בHOT3
תפקיד אורח בפרק הבכורה.2014–2015שבט צוצלתעלמה לב טהור, רויתי, רומי, כתם, אמהמשודר בערוץ זום, למנויי Yes
תפקיד ראשי, למשך 2 עונות.2014–2016מועדון החנוניםשקדמשודר בערוץ זום, למנויי HOT
תפקיד ראשי, למשך 2 עונות.2015ג'וני ואבירי הגלילרותםמשודר בYes
תפקיד אורח.2015–2017אנחנו במפהנטע (נטשה)משודר בHOT3
תפקיד משני.2015–2019לה פמיליהמיקה גרנותמשודר בערוץ 10
תפקיד ראשי.2015–2021שוסטר ושוסטרשוסטרשודר בטלוויזיה החינוכית הישראלית
למשך 3 עונות2016סוסי פראמיקהמשודר בערוץ זום, למנויי HOT
תפקיד ראשי.2016–2020תאג"דליהמשודר בYes Action2017מועדון החנונים: הסרטשקדסרט קולנועשבאבניקיםשירהמשודר ב-HOT32017–2021צפוףדניאל "הבת" חי2018אקדמיית החממהריאן וודס הצעירהתפקיד אורח, משודר בנטפליקס.2019גיבור אמיתיסהארה קורפוס/בתפקיד עצמהמשודר ב-(KidZ (yes2020–2024היהודים באיםמשתנהעונה 3 עד 2024 (משודר בכאן 11)2023גן קופיםנאורהסרט קולנוע2024ברלין בלוזטליה גלוסקאמשודר ב-yes2024בקרוב אצלימאיה ברגרמשודר בערוץ 12 (קשת)
נאור בזוגיות עם הקומיקאי עידו קציר.
פרסשנהקטגוריהפרויקטמועמדותמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024שחקנית ראשית בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםברלין בלוזשחקנית משנה בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםבקרוב אצליפרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער2021השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומיתצפוף
שירה סטופל-פנסטרהיים (נולדה בשנת ה'תשמ"ח 1988), היא סופרת, שחקנית, ובמאית ישראלית.
סטופל נולדה וגדלה בפתח תקווה, בוגרת לימודי תיאטרון ויהדות במכללת אמונה שבירושלים.
לעיתים כותבת ביקורת מופע בעיתון בשבע.
סטופל נשואה לרב יהודה פנסטרהיים.
בשנת התשע"ט יצאה שירה לשליחות רבנית יחד עם בעלה וילדיה בשיקגו שבארצות הברית במסגרת הסוכנות היהודית וארגון תורה מציון.
בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית חזרו לישראל והם מתגוררים בחריש.