tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הראשון נשא את שם הלהקה ויצא בשנת 1992. האלבום, שכלל בעיקר אלמנטים מסגנון הסקא-פאנק (בעוד באותה התקופה המוזיקה הפופולרית ביותר הייתה מוזיקת הגראנג': להקות כמו נירוונה, הול וסאונדגארדן) נכשל מסחרית והלהקה הבינה שאלבומה הבא חייב להיות מוצלח על מנת שחברת ההקלטות תחדש את החוזה איתה.
האלבום הבא ("The Beacon Street Collection") שכלל קטעים שהלהקה הקליטה ולא נכנסו לאלבום הראשון היה בעל סגנון פחות עליז ויותר מתאים לרוח התקופה וזכה להצלחה גדולה יותר מהאלבום הראשון.
האלבום השלישי, "Tragic Kingdom" יצא בסוף שנת 1995 והיה מועמד לפרס גראמי בשנת 1997 לאלבום הרוק הטוב ביותר.
הסינגל "Don't Speak" (בעברית: "אל תדבר") אותו כתבה סטפאני ושעסק במערכת היחסים בינה ובין קנאל הגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות בבריטניה בשנת 1996.
לאחר הצלחתו של האלבום הקודם, הוציאה הלהקה אלבום נוסף "Return of Saturn" בשנת 2000. בשנת 2001 הוציאה הלהקה את האלבום "Rock Steady".
האלבום זכה להצלחה ורוב הסינגלים ממנו הפכו ללהיטים.
השירים "Hey Baby" ו-"Underneath It All" ששרה סטפאני זכו בפרס גראמי בשנת 2003.
ב-2002 זכה השיר "Let Me Blow Ya Mind" אותו ביצעה הראפרית איב ובו התארחה סטפאני כשיר הראפ של השנה.
החל משנת 2003 החלה סטפאני לעבוד בחברת האופנה "LAMB" בתור מעצבת אופנה והחלה בקריירת סולו.
אלבומה האחרון עם "נו דאוט" היה אלבום אוסף: "The Singles "1992-2003 ובתוכו גם השיר החדש "It's My Life" שהיה ללהיט בארצות הברית.
בשנת 2004 הוציאה סטפאני את אלבום הסולו הראשון שלה Love.
באלבום נכלל גם השיר "Rich Girl" הלקוח מתוך המחזמר "כנר על הגג".
שיר נוסף מהאלבום שזכה להצלחה גדולה הוא השיר "Hollaback Girl",שנכתב בתגובה על תיאורה של סטפאני כ"מעודדת" על ידי קורטני לאב באחד מהראיונות שנערכו איתה.
הסינגל הפך לסינגל הראשון שמכר מעל 1,000,000 עותקים בארצות הברית דרך הורדות דיגיטליות והוא נכנס למקום הראשון במצעד הבילבורד.
האלבום נחשב להצלחה ומכר 310,000 עותקים בשבוע הראשון.
האלבום דורג במקום החמישי בארצות הברית, במקום השלישי בקנדה ובמקום הראשון באוסטרליה.
השיר "Cool" נכתב על חברה לשעבר טוני קאנאל.
בשנת 2004 השתתפה גם בסרט "הטייס", בו גילמה את דמותה של ג'ין הארלו.
בשנת 2005 זכתה סטפאני בפרס גראמי בקטגוריית שיר הראפ של השנה.
בדצמבר 2006 הוציאה סטפאני את אלבום הסולו השני שלה, The Sweet Escape.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעדים בארצות הברית ולמקום הרביעי בקנדה.
מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים ("Wind It Up" "The Sweet Escape" ו-"4 In The Morning") ולשלושתם יצא קליפ.
השיר "Wind It Up" הגיע למקום הראשון במצעדים של ניו זילנד.
בטקס גראמי היא הייתה מועמדת בחמש קטגוריות: אלבום השנה, ההופעה הטובה, אלבום הפופ הווקלי של השנה, האלבום הנמכר ביותר של השנה ושיר הראפ של השנה.
ב-20 באוקטובר 2014 יצא לאור השיר "Baby Don't Lie" כסינגל הראשון של סטפאני מאלבומה השלישי של סטפאני.
חודש לאחר מכן, ב-23 בנובמבר, פרסמה סטפאני שיר נוסף מהאלבום בשם "Spark the Fire".
האלבום צפוי לצאת לאור בשנת 2015.
במהלך סיבוב ההופעות של להקתה נו דאוט בדצמבר 1995, הכירה סטפאני את המוזיקאי הבריטי ממוצא יהודי גאווין רוזדייל מלהקת "בוש" (ואביה הביולוגי של הדוגמנית דייזי לאו).
הזוג נישא ב-14 בספטמבר 2002 בקובנט גרדן שבמרכז לונדון וכשבועיים לאחר מכן הוא נישא בלוס אנג'לס.
ב-26 במאי 2006, נולד לזוג בן ראשון בשם קינגסטון, וב-21 באוגוסט 2008, נולד בנם השני, זומה.
ב-28 בפברואר 2014 נולד בנם השלישי, אפולו.
סטפאני ורוזדייל הודיעו על גירושיהם באוגוסט 2015.
החל משנת 2015, החלה לצאת עם זמר הקאנטרי האמריקאי בלייק שלטון.
באוקטובר 2020, הזוג, שהכיר בזמן ששניהם היו שופטים בתוכנית המציאות המוזיקלית "The Voice", התארס וביולי 2021 נישאו השניים.
גוזל הייתה אוניית משא, מהספינות הראשונות בצי העברי של היישוב היהודי בארץ ישראל.
היא נרכשה על ידי "נשר", חברת המלט הארצישראלית בחיפה, ופעלה בין השנים 1927-1932. האונייה נרשמה באנגליה והפליגה תחת דגל בריטי.
"גוזל" סימנה את ראשית המפנה לעצמאות ימית, להצלחת היישוב, גם בשיט מסחרי בנוסף על ראשיתן של הצלחות בדיג, ראשית כיבוש הימים.
מיכאל פולק בעל מפעלי המלט "נשר" רצה להיות גם בעלים של אמצעי תובלה ימית לתוצרתו, ולכן רכש באנגליה אונייה קטנה ששימשה קודם לכן להעברת בלוקים בין הולנד לבריטניה.
"גוזל" הייתה ספינת מנוע חופית דו-תורנית עם מפרשי עזר.
צוותה של "גוזל" כלל שישה ימאים, מתוכם רב החובל והמכונאי אנגלים וארבעה ספנים ערביים.
"גוזל" הגיעה לארץ ישראל לקראת חורף 1927, ונקראה בתחילה "נשר" אך זמן קצר הוחלף שמה ל"גוזל".
בעלי המפעל חשבו כי גודלה של הספינה אינו הולם את מידותיו של המפעל הגדול, ולכן העניקו לה את השם "גוזל".
הספינה הפליגה מבית החרושת "נשר" אל חופי הים התיכון משנת 1928 ועד שנת 1932. במחצית הראשונה של 1929 הייתה "גוזל" מושבתת לזמן מה, בגלל שבית החרושת לא הצליח לייצר מספיק מלט לייצוא.
היא נמכרה עקב ירידה ביצוא המלט שלא הצדיק אחזקת האונייה.
ב"גוזל" עבד מאז רכישתה מטעם ביח"ר נשר זאב הים כקצין סיפון מנוסה.
עם עזיבתו של הקפטן האנגלי בשנת 1928, קיבל הים את הפיקוד על האונייה, ומאז הוא נחשב "רב החובל העברי הראשון" (הגם שהיה רק רב חובל של אוניות חופים).
האנייה "גוזל" נמכרה לחברת ספנות איטלקית ובהמשך נמכרה לקניה.
גוונדולן , על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" הייתה מלכת אנגליה.
אין כל עדות היסטורית לקיומה, ולכן היא נחשבת למלכה מיתולוגית שמלכה באנגליה בתקופת הברזל.
על פי ג'פרי, גוונדולן הייתה בתו של קורינאוס מלך קורנוול, ורעייתו של המלך לוקרינוס, אולם הוא לא אהב אותה, ולאחר מות אביה גרש אותה ונשא לאישה את אהובתו אסטרילדיס אותה הציל מהאמבר ההוני.
קודם לגירושה, נולד ללוקרינוס ולגוונדולן בן אחד - מאדאן.
לאחר שלוקרינוס גרש את גוונדולן, נמלטה גוונדולן לקורנוול ושבה בראש צבא להילחם בלוקרינוס.
הקרב נערך ליד הנהר סטור, וגוונדולן הביסה את לוקרינוס והטביעה את אסטרילדיס ואת בתם המשותפת של אסטרילדיס ולוקרינוס - האברן, בנהר הסוורן.
לאחר ניצחונה שלטה גוונדולן באנגליה 15 שנים, ואז פרשה מכס המלכות לטובת בנה - מאדאן, והתגוררה את שארית חייה בקורנוול.
מונמות' מציין כי גוונדולן שלטה בתקופת שמואל הנביא, ובתקופת חייו של הומרוס ביוון.
גוזמה היא תיאור של המציאות שיש בו הגזמה ולעיתים תיאור מעשים בלתי אפשריים, שברור שלא קרו.
מי שמרבה לספר גוזמאות קרוי גוזמאי או בעל גוזמה.
בתרבות אירופה התפרסם הברון מינכהאוזן במאה ה-18 כגוזמאי, לאחר שהצטרף לצבא הרוסי והשתתף בשתי מערכות כנגד הטורקים.
כשחזר לביתו, סיפר שורה של סיפורים מדהימים ויוצאים מגדר הרגיל אודות הרפתקאותיו, כביכול.
נפול נפלתי בכוח רב לארץ, דימתי בלבי כי איהרג בו במקום.
למזלי נשארתי חי, אלא שמעוצם הנפילה כרה גופי הכבד בור עמוק באדמה.
הבור היה עמוק כל-כך, עד שבשום אופן לא יכולתי לצאת מתוכו.
לא הייתה לי אפוא בררה, בלתי אם לרוץ לביתי, להביא משם את, לחפור עצמי מתוך הבור, ואמנם חפרתי עצמי והצלחתי להינצל מאותו בור עמוק.
בספרות חז"ל ישנה התייחסות לדברי גוזמה שנאמרו במקרא במשנה ובתלמוד.
כך שלדוגמה, התיאור המקראי של המרגלים על ה"עָרִים גְּדֹלֹת וּבְצוּרֹת בַּשָּׁמָיִם" שראו בארץ כנען, דבר שלא ייתכן, הם דברי גוזמה
דוגמה נוספת בדברי המשנה במסכת תמיד המתארת את ה"תפוח" שהיה על מזבח העולה שבו היה מצבור גדול של אפר, שהגיע לממדים עצומים של עד כשלוש מאות כור, רבא בתלמוד עמד על כך שמדובר בדברי גוזמה, שכן נפח במידה זו גדול מכל שטח המזבח.
כמו כן מפורסם האמורא רבה בר בר חנה, בן המאה השלישית, בגוזמאות שסיפר, המופיעות במסכת בבא בתרא פרק חמישי "המוכר את הספינה".
"אני ראיתי ראם בן יומו שהיה כהר תבור, ואורך צווארו שלוש פרסאות, ובית מרבעת ראשו פרסא וחצי.
הטיל גללים וסתם את הירדן" (מסכת בבא בתרא עג.)
"אני ראיתי צפרדע שהייתה כמגדל הגרוניא (מגדל מסוים).
בא עורב ובלע את התנין ועלה וישב בראש האילן.
בוא וראה כמה גדול כוחו של אותו אילן.
אמר רב פפא בר שמואל:'אלמלא הייתי שם, לא הייתי מאמין'" (שם)
"פעם אחת היינו מהלכים בספינה וראינו דג שעלה חול על גבו וקנים גדלים עליו.
סבורים היינו – יבשה היא.
עלינו ואפינו ובשלנו על גבו.
כשחם גבו של הדג – נתהפך...
ואלמלא הייתה הספינה קרובה – היינו טובעים" (שם)
"פעם אחת היינו מהלכים בספינה.
הלכה הספינה בין סנפיר לסנפיר של דג אחד שלושה ימים ושלושה לילות...
שמא תאמר הספינה לא הייתה קלה בהליכתה ?
כשהפרש זרק חץ אחריה הקדימתו" (שם).
הרמב"ם והוגים נוספים, סבורים שבסיפורי הגוזמאות המובאים בתלמוד, טמון תורת הסוד היהודית.
הוצאת גוונים הייתה הוצאת ספרים ישראלית.
הוציאה לאור ספרי פרוזה ושירה, מקור ותרגום, ספרי ילדים ונוער, ספרי עיון וספרי מתנה.
ההוצאה הייתה שייכת להוצאת "טרקלין", אשר עד סגירתה, פרסמה ספרים גם תחת הוצאת "חלונות".
בשנת 1958 הקימו מריצה רוסמן ואחיה המשורר איתמר יעוז-קסט את הוצאת "עקד", שעסקה בפרסום ספרי שירה.
ב-1992 החלה רוסמן להוציא לאור, בשם "עקד-גוונים", אנתולוגיות מתורגמות, בעיקר של סיפורים קצרים.
בשנת 1995 הפכה "גוונים" להוצאה עצמאית, בעריכת עודד פלד.
עורכי ההוצאה לאחריו היו עמוס לויתן, גיל עמית, תומר קרמן, גלית גנדלמן, זיו עדאקי ויובל גלעד.
העורכים האחרונים בהוצאה היו עמוס לויתן (עורך השירה) ושחר בוגנים (עורך הפרוזה).
בסוף שנות התשעים ותחילת המאה ה-21 התחילה הוצאת גוונים להוציא לאור שתי סדרות עיקריות:
הסדרה הלבנה - תרגומים של פרידריך דירנמאט, ג'ק קרואק, מארק טוויין, בוהומיל הראבאל, ליאו פרוץ, מיכאל ויוג ואנתולוגיות של סיפורי אהבה מספרות העולם.
סדרת 'גוונים של שחור' בעריכתה של לאה ששקו (שגם תרגמה חלק מספרי הסדרה ולחלקם הוסיפה אחרית דבר) - ספרים של ניק קייב, ג'ים גרימסלי, ריצ'רד בראוטיגן, ג'.ג.
באלארד, לאופולד פון זאכר-מאזוך, הארי קרוז ומיכאיל לרמונטוב.
הוצאת גוונים הוציאה לאור גם ספרי עדות של ניצולי השואה, כמו גם ספרי שירה ופרוזה, במימון המחברים.
בספרי הפרוזה של ההוצאה נכללים ספריהם של סופרים ותיקים כמו יצחק אורפז, אלי שרייבר ("חתולי"), רות בונדי, פוצ'ו, ציפי שחרור, אוריאל זוהר, ואנתולוגיות של סיפורי אהבה עבריים, לצד ספריהם של יוצרים צעירים כמו יפתח אשכנזי, דן זמל, הילית מרחב, ענבר אשכנזי, אלי קרביץ, אילן הייטנר, חובב חת ורן יגיל.
בנובמבר 2018 אחרי 60 שנות פעילות, כשמלאו למריצה רוסמן המייסדת 90 שנה, היא הודיעה על סגירת ההוצאה.
ההוצאה הייתה חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
גוזו (במלטית: Għawdex – "עוודש", באנגלית: Gozo) הוא האי השני בשטחו ובמספר תושביו בארכיפלג האיים של מלטה, השוכן במרכזו של הים התיכון.
בשנת 2015 התגוררו בגוזו כ־31,000 תושבים, והוא מיושב בדלילות ביחס לאי מלטה.
האי מחולק ל־14 רשויות מקומיות, והיישוב הגדול והחשוב בו הוא ויקטוריה, שבו מתגוררים יותר מחמישית מכלל תושביו.
שם האי בפי יושביו הפיניקים הקדומים נכתב 𐤂𐤅𐤋 (גול), כנראה עם חולם סופי, בהגייה "גַוְּלֹ".
השם הזה עבר ללטינית כ־Gaulus, והשתבש במבטא ל־Gaudus ולבסוף ל־Gozzo.
גוזו יושב בשנת 5000 לפנה"ס לערך, כאשר חקלאים מסיציליה, ככל הנראה מאזור אגריג'נטו, חצו את מצר הים המפריד בין שני האיים, והתיישבו במערות לאורך חופו המערבי.
בסביבות 3600 לפנה"ס, הוקם מקדש ג'גנטייה ("מגדל הענק" מ-"ġgant" – "ענק") בגוזו, וזה נחשב למוקדם מבין המקדשים המגליתיים במלטה.
המקדש הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1980, ובשנת 1992 נוספו להכרזה זו חמישה מקדשים נוספים באי מלטה הסמוך.
האי נשלט על ידי הפיניקים, שקראו לו "גול", והקימו מושבות בו ובמלטה.
בין הממצאים שהותירו הפיניקים באי נמצאת כתובת גול, כתובת של הממשלה הפיניקית באי המנציחה את חידוש מקדשי האי.
האי זוהה על ידי היוונים כאי אוגיגיה (Ὠγυγία), מקום מגוריה של הנימפה קליפסו, שלפי האודיסאה, הצילה את אודיסאוס לאחר שספינותיו טבעו בסערה.
היא החזיקה בו בניגוד לרצונו שהיה לחזור למשפחתו ביוון ובמשך שבע שנים שהה עימה.
המקומיים מזהים מערה במפרץ רמלה שבצפון האי כמערתה של הנימפה.
היוונים והרומאים כינו את האי בשם גאולוס (Gaulus).
בשנת 1551, פלשו כוחות עות'מאניים אל האי, שבו את רוב 5,000 תושביו ושלחו אותם לחופי לוב, שם היו לעבדים.
לאחר המצור הגדול על מלטה ב-1565, בתמיכת האבירים ההוספיטלרים, יושב האי מחדש על ידי תושבים מהאי מלטה.
טופל אדום (Cynomorium coccineus) ממשפחת הטופליים הוא צמח הגדל בסלע הפטריות שבמפרץ דוויירה במערב גוזו, והאבירים האמינו כי לתמצית שהופקה מהצמח היו איכויות רפואיות שכללו עצירת שטפי דם פתוחים ומניעת זיהומים בפצעים פתוחים.
הם עשו בצמח שימוש גם כנגד כיב קיבה, דיזנטריה, ומחלות מין.
כשנפוליאון כבש את איי מלטה, גילו תושבי גוזו התנגדות והתבצרו במצודת העיר ויקטוריה שבמרכז האי.
הצבא הצרפתי עזב את האי בשל מחסור במים ובמזון, וב-28 באוקטובר 1798 הכריזו תושבי גוזו על מדינה עצמאית בשם "האומה הגוזית" ().
מדינה זו התקיימה במשך שנתיים בלבד, ועם הכיבוש הבריטי ב-5 בספטמבר 1800, חזר גוזו לשלטונו המלא של האי מלטה.
ב-1987 הוענקה לגוזו מידה מסוימת של אוטונומיה, ויחד עם האי הקטן קומינו השוכן דרומית-מזרחית לו, מופקדים ענייניו בידיו של שר בממשלת מלטה.
גם מבחינה כנסייתית מהווה גוזו דיוקסיה עצמאית מאז שנת 1864, ובראשה עומד הבישוף של גוזו.
שטחו של גוזו הוא 67 קמ"ר והוא שוכן כחמישה קילומטרים צפונית-מערבית לאי מלטה.
אורכו ממזרח למערב הוא 14 ק"מ ורוחבו מצפון לדרום מגיע ל-7.25 ק"מ.
נופו של האי גבעי וחקלאי יותר בהשוואה לזה של האי מלטה, ושלוש הגבעות המופיעות על דגלו ועל סמלו מייצגות עובדה זו.
הנקודה הגבוהה ביותר באי מתנשאת לרום של 176 מטרים מעל פני הים.
אופיו השונה של גוזו והזהות המקומית החזקה של תושביו, מעניקים לו מעמד ייחודי במדינה.
התושבים מדברים ניב ייחודי של השפה המלטית, והאוכלוסייה נחשבת לשמרנית ביחס לזו המתגוררת באי השכן.
תושבי מלטה מפגינים פעמים רבות יחס מתנשא כלפי תושבי גוזו, ומתייחסים אליהם לעיתים כאל פרימיטיבים.
בין שני האיים מקשרים קו מעבורת נוסעים וכלי רכב, וקו מעבורות מטען.
בעבר קושרו שני האיים גם באמצעות שירות מסוקים, אך זה פסק ושירות מטוסים ימיים לנמל ולטה תפס את מקומו.
הקמת גשר שיחבר בין שני האיים נדונה פעמים רבות, ובשנות ה-70 אף ננקטו צעדים מעשיים בעניין, אך הפרויקט נגנז בשל התנגדות תושבי גוזו.
כנסיית המדונה של טא' פינו – כנסייה קתולית המוכרת כ"כנסייה לאומית" (National Shrine), והיא אתר צלינות פופולרי ואחת הכנסיות החשובות במדינה.
קתדרלת עליית הבתולה – קתדרלה קתולית בוויקטוריה, העיר הראשית של גוזו.
מרסלפורן (Marsalforn) – עיירת דיג על החוף הצפוני, שהנמל שלה מושך תיירי גלישה וצלילה.
אוורה (Qawra) שבחוף המערבי של האי.
"החלון התכול" (Azure Window) – נקרה שנוצרה מהתנפצות הגלים אח הסלע, הנתמכת בעמודים עצומים ובקורה עליונה.
גוזאן אוקוריבי (ביפנית: 五山送り火) הוא חג הנחגג ב-16 באוגוסט בעיר קיוטו שביפן.
החג הוא חג בודהיסטי לכבוד המתים.
שיא הפסטיבל הוא בערב, בערך בשעה 20:00, שבה מדליקים חמש מדורות ענק על כל אחד מההרים המקיפים את העיר.
כל אחת מהמדורות שונה מהמדורות האחרות והן מסודרות בצורה של אות בכתב היפני.
החג מציין את הפרידה מנשמות האבות הקדמונים של תושבי העיר, ושל קרובי משפחתם בפרט, שלפי המסורת יורדות באותו יום ומסתובבות בעיר עד השעה שמונה בערב.
המדורות הן הכלי שבעזרתו מנחים היפנים את הרוחות בדרכן חזרה הביתה - לשמים.
מקורותיו של הפסטיבל מעורפלים, אבל לפי המסורת הוא עתיק.
על כמה משפחות מסוימות מוטלת החובה (העוברת בירושה) לארגן את המדורות, לפי הסדר והצורה הדרושים, ובני המשפחות האלה מקדישים שעות מדי שנה ועובדים בהתנדבות כדי לשמור על המסורת הזאת.
כמו כן נערכים בעיר מצעדים גדולים עם לפידים ונרות.
גוונדהאוס הוא אולם קונצרטים בלייפציג שבסקסוניה, משכנם הקבוע של תזמורת הגוונדהאוס ושל התזמורת הסימפונית של רדיו לייפציג.
הבניין הנוכחי הוא השלישי הנושא שם זה; גם הוא, כקודמו, נודע באקוסטיקה המעולה שלו.
הגוונדהאוס הראשון נבנה בשנת 1781 על ידי האדריכל יוהאן קארל פרידריך דאוטה (Johann Carl Friedrich Dauthe).
הבניין השני נפתח בדצמבר 1884 ונהרס בהפצצות של מלחמת העולם השנייה בין 1943 ל-1944.
הגוונדהאוס השלישי, באוגוסטוס פלאץ (כיכר אוגוסטוס), נפתח ב-8 באוקטובר 1981, מאתיים שנה ממועד כניסתה של תזמורת הגוונדהאוס אל הבניין המקורי.
גוונדלין טרייסי פיליפה כריסטי היא שחקנית אנגלייה.
מוכרת בעיקר בשל גילומה של הלוחמת בריאן מטארת' בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" (2012–2019); אשר הקנה לה מועמדות לפרס אמי.
בנוסף, גילמה את דמותה של קפטן פאזמה בסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" ו"מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי".
כריסטי גדלה בכפר, קרוב לאזור סאות' דאונס, בדרום אנגליה.
בצעירותה הייתה מתעמלת, אך לאחר פציעה בעמוד השדרה נאלצה לזנוח קריירה זו לטובת משחק.
היא סיימה בהצלחה את לימודיה במרכז לונדון לדרמה בשנת 2005, ומאז חיה בלונדון.
כריסטי מתנשאת לגובה 1.90 מטר, דבר הגורם לה להרגיש, כדבריה, "חסרת מגדר".
מדריכהּ בבית הספר ולאחריו הוא השחקן והסופר סיימון קאלו.
קריירת התיאטרון שלה כוללת הופעות כלוציפר במחזה דוקטור פאוסטוס וכן כמלכה במחזה השייקספירי סימבלין.
בשנת 2009 הופיעה בסרטו של טרי גיליאם, מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס, וכן בסדרת הילדים Wizards vs.
ביולי 2011, כריסטי לוהקה כלוחמת בריאן מטארת', לעונה השנייה של משחקי הכס.
כריסטי סיפרה כי את ההשראה לתפקיד היא קיבלה מילדותה, עת סבלה מהצקות בשל גובהה והמראה האנדרוגיני שלה.
לצורך תפקיד זה, נכנסה כריסטי למשטר אימונים והעלתה את מסת השרירים שלה בלמעלה משישה קילוגרמים.
לדבריו של הסופר והמפיק-שותף של הסדרה, ג'ורג' ר.
מרטין, היא זכתה בתפקיד מיד בשל האודישן הטוב שנתנה.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד משני בסרט שובר הקופות "משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום".
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "מוחות אפלים", ובסרטו של רוברט זמקיס "ברוכים הבאים לעולם שלי" לצד סטיב קארל.
ובאותה שנה שיחקה בסרט האימה-קומי "קורבן אופנה" לצד מריאן ז'אן-בפטיסט, ודיבבה בשלושה פרקים מתוך הסדרה "מלחמת הכוכבים: התנגדות".
בשנת 2020 שיחקה לצד טילדה סווינטון בסרט "ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד" אשר מבוסס על הספר דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס.
בשנת 2022 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "סנדמן" שיצר אלן היינברג עבור נטפליקס ומבוססת על הקומיקס באותו השם מאת הסופר ניל גיימן.
בהמשך השנה,שיחקה בסדרה נוספת של נטפליקס, "ונסדיי", בתור מנהלת בית הספר למנודים נברמור.
מאז 2013 כריסטי נמצאת בזוגיות עם מעצב האופנה ג'יילס דיקון.
+שנהמחזהתפקידהערות2006Pravdaסינדיפסטיבל צ'יצ'סטר The Mistress of the Innהורטנזיהתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר2007סימבליןקוויןמרכז האמנויות ברביקן2009Giantbumסר בוסמוזיאון טייט בריטניהSkin Deepסוזנה דאנגרפילדGrand Theatre, Leedsארוחת בוקר בטיפאנימג ויילדוודתיאטרון היימרקט בוסט אנד, לונדון2010דוקטור פאוסטוסלוציפרתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר2019חלום ליל קיץטיטניה / היפוליטהתיאטרון ברידג' בלונדון
גוז גרין , הוא ישוב בחצי האי לאפוניה (Lafonia) שבאי פוקלנד המזרחי שבאיי פוקלנד.
היישוב שוכן בצדו המזרחי של מצר הים המרכזי של קבוצת האיים, 3 ק"מ מדרום-מערב ליישוב דרווין.
למרות שאוכלוסיית היישוב מונה כ-70 איש, זהו היישוב השני בגודלו באיי פוקלנד.
ביישוב פועלת חנות וקיים שדה תעופה קטן.
אתרים מעוררי עניין הם גשר תלוי הנמצא בקרבת מקום ושברי ספינה שהשתתפה בבהלה לזהב בקליפורניה.
שטח החווה של גוז גרין הוא 1700 קמ"ר.
במהלך מלחמת פוקלנד התרחש במקום הקרב על גוז גרין (Battle of Goose Green).
גוז גרין הוקמה ב-1875 כמקום ליצור חֵלֶב.
בראשית המאה ה-20 רוב התושבים המקומיים היו ממוצא סקוטי, עובדה שמשתקפת בשמו של הפיורד הסמוך "לוך ברנטון" (Brenton Loch).
במקום התגוררו אז 13 תושבים ובאותה תקופה החל היישוב להתפתח.
בשנת 1911 נפתח במקום מפעל שימורים שקצר הצלחה למשך תשע שנים אך בעקבות השפל הכלכלי שלאחר מלחמת העולם הראשונה הוא נסגר.
למרות השפל, היישוב התפתח לאחר שהוא הפך להיות לבסיסה של חוות הכבשים של החברה הכלכלית של איי פוקלנד בלאפוניה ב-1922. האוכלוסייה גדלה לכ-200 תושבים ונבנו דירים לצאן וסככות לטיפול בצמר.
ב-1927 נבנה דיר צאן ענק, שנטען שהוא הגדול בעולם, עם קיבולת של 5000 כבשים.
יחד עם זאת קשה להוכיח טענה זו.
עד לשנות השבעים פעל בגוז גרין בית ספר בתנאי פנימייה שנוהל על ידי המדינה.
במקום למדו 40 ילדים מתושבי היישובים הכפריים של איי פוקלנד.
בהמשך הועבר בית הספר לבירה סטנלי.
בניין בית הספר עצמו הפך למפקדת הכוחות הארגנטינים במלחמת פוקלנד ונשרף.
בית ספר חדש נבנה לטובת הילדים המקומיים.
אוכלוסיית היישוב הצטמצמה מאז המלחמה.
ב-1982 גרו במקום מאה תושבים.
בשנת 2000 עמד מספר התושבים על 40.
גוז גרין נכבשה על ידי הכוחות המזוינים של ארגנטינה במהלך מלחמת פוקלנד.
מעל מאה תושבי האי נכלאו בבניין המרכז הקהילתי כאשר 1200 חיילים ארגנטינים כבשו את גוז גרין ואת דארוין הסמוכה.
בין ה-28 במאי ל-29 במאי 1982 התחולל במקום הקרב הקרקעי הראשון במלחמה.
הנחיתה של הכוחות הבריטים התקיימה בקרבת מקום וההנהגה הבריטית רצתה להשיג ניצחון מוקדם גם אם היעד לא יהיה בעל חשיבות צבאית.
גוז'ה (בספרדית: Goya) היא עיר בפרובינציית קוריינטס בארגנטינה.
העיר שוכנת על גדות נהר פרנה, במרחק של 218 קילומטרים מקוריינטס, בירת הפרובינציה, ובמרחק של 715 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
באזור בו נמצאת גוז'ה התפתחה במהלך המאה ה-18 התיישבות עם נמל.
בשנת 1771 ברנרדו אוליברה ואשתו גרגוריה מורלס הקימו בהתיישבות מרכז להחדרת התרבות האירופית בקרב הילידים באזור.
מקור שמה של ההתיישבות אינו ברור, אך אחת הסברות היא שהיא נקראת על שם גרגוריה מורלס, ששם החיבה שלה היה "גוז'ה".
ב-1852 גוז'ה קיבלה מעמד של עיר.
גוז'קוב (בפולנית: Gorzków) הוא כפר במחוז קרסניסטב שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14 כיישוב בבעלות אצילים, ובשנת 1689 הוענקו לו זכויות עיר, ונקבעו בו ימי שוק וירידים שנתיים.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הוחזר היישוב למעמד כפרי.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מראשית המאה ה-19, ויהודי המקום השתייכו לקהילת קרסניסטב.
בין מלחמות העולם עזבו את היישוב רבים מיהודיו, בשל מעשי אנטישמיות.
בתקופה זו חיו ביישוב בין 300 ל-400 יהודים, כמחצית מתושביו.
עם כניסת הגרמנים לכפר בספטמבר 1939, החלו חטיפות של יהודים בו לעבודות כפייה.
בתקופה בת שבועיים בה נכנס לכפר הצבא האדום נמלטו חלק מיהודי הכפר מזרחה.
עם חזרת הגרמנים לכפר לאחר הסכם ריבנטרופ מולוטוב, הוקם בכפר יודנרט, בראשו עמד ישראל אדלשטיין, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים מדי יום.
באביב 1940 שולחו עובדים יהודים מהכפר למחנה בלז'ץ, ועל הקהילה בכפר הוטל תשלום כופר.
בתחילת 1942 נשלחה קבוצת עובדים נוספת מהכפר לבלז'ץ.
בנובמבר 1942 רוכזו יהודי גוז'קוב והכפרים הסמוכים בכיכר השוק במקום, והוצעדו ממנה כ-12 ק"מ אל גטו איזביצה.
משם שולחו יהודי הכפר יחד עם יתר יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
גוז'קוביצה (בפולנית: Gorzkowice) הוא כפר במחוז פיוטרקוב טריבונלסקי שבפרובינציית לודז' בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
התיעוד הראשון ליישוב הוא מהמאה ה-14, אז היה בבעלות פרטית.
במאה ה-15 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך.
קהילה יהודית עצמאית התארגנה ביישוב בראשית המאה ה-20, וחלק מיהודי המקום עסקו בסחר בעצים.
בשנת 1927 הוקם בכפר בית כנסת, ומשנת 1928 כיהן כרב הקהילה הרב יוסף שפירא.
בין מלחמות העולם פעלו בכפר מוסדות תרבות יהודיים, וכן תלמוד תורה.
משנות העשרים פעלו במקום המפלגות הציוניות השונות, שהפעילו גם תנועות נוער.
בשנים אלו נמנו בכפר כ-650 יהודים, קרוב למחצית מתושביו.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים מעיירות הסביבה, עד שבשנת 1942 הגיע מספר תושביו היהודים לכ-1,500. בתקופת הכיבוש הגרמני הוטלו על יהודי הכפר הגבלות תנועה וגזירות שונות, ובהן איסור גידול זקן ואיסור חבישת פאות ראש לנשים.
כמו כן, הוקם בכפר יודנרט, בראשות גרשון אלטמן, אשר נצטווה לספק לגרמנים מדי יום 150 יהודים לעבודות כפייה, וכן להעביר תשלומי כופר.
בקרב יהודי הכפר, ובפרט הפליטים, התפתחו תנאי רעב ומגפות, והיודנרט המקומי פעל לעזרתם.
בעקבות שרפה שפרצה בכפר בקיץ 1942, גברה הצפיפות בבתי היהודים.
באוקטובר 1942 חוסל היישוב היהודי בכפר, כאשר יושביו הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
קבוצת עובדים יהודים קטנה שהושארה במקום הועברה לאחר זמן קצר לגטו בפיוטרקוב טריבונלסקי, וממנו לטרבלינקה.
שלמה זלמן שרגאי - ממייסדיה ומנהיגיה הבולטים של תנועת "תורה ועבודה" ו"הפועל המזרחי" וראש עיריית ירושלים השני.
מנדל גרוסמן - צייר וצלם גרפי אמנותי שהנציח את החיים בגטו לודז'.
משה יחיאל בר-און - מראשוני "צעירי מזרחי" בפולין, מורה, מחנך וסופר.
גוז'וב ויילקופולסקי (בפולנית: ; בגרמנית: Landsberg an der Warthe, נהגה: לנדסברג אן דר ורתה, מילולית: "לנדסברג על הוורטה"), או בקיצור גוז'וב, היא אחת משתי ערי הבירה של פרובינציית לובוש בפולין (ביחד עם ז'לונה גורה), כאשר היא מקום מושבו של מושל הפרובינציה.
בעיר, השוכנת על גדות נהר ורטה, מתגוררים 124,145 תושבים (נכון ל-2015).
בין 1975 ו-1998 הייתה בירת פרובינציית גוז'וב.
בתקופת שושלת פיאסט הוקם יישוב באזור שהתקיים עד המאה ה-13. בשנת 1249 האזור נמכר לשליטי מרקיזות ברנדנבורג.
בתחילת המאה ה-15 העיר הועברה לשליטת המסדר הטבטוני אך כבר בשנת 1454 חזרה לשליטת ברנדנבורג.
בשנת 1939 בעיר התגוררו כ-50 אלף תושבים, רובם גרמנים.
עיר ניזוקה קשות במהלך מלחמת העולם השנייה ובסופה הועברה לשליטת פולין.
האוכלוסייה הגרמנית גורשה מהעיר ובמקומה הגיעו פולנים.
העיר קיבלה את השמה הנוכחי ב-5 בנובמבר 1946.
לפני מלחמת העולם השנייה העיר הייתה מרכז תעשייתי חשוב.
במהלך המלחמה מפעלי התעשייה ניזוקו.
לאחר שגרמנים עזבו את העיר, ציוד תעשייתי רב הועבר לשטחי ברית המועצות.
בשנות ה-50 בעיר הוקמו מפעלי תעשייה חדשים.
בין המפעלים היה מפעל של חברת "URSUS" לייצור טרקטורים.
בעקבות הקמתו ייצור דגם Ursus C-45 עבר ממפעל בוורשה למפעל החדש.
לאחר סיום השלטון הקומוניסטי בפולין, לעיר הגיעו חברות מגרמניה ומיפן והקימו בעיר מפעלים חדשים.
בין המעסיקים העיקריים בעיר נמנית Biowet Vetoquinol, חברה עם ניסיון של יותר מ-100 שנים בייצור ציוד רפואי.
גוּזֶ'ר (מצרפתית: Gougère), במטבח הצרפתי, הוא בצק רבוך אפוי ומלוח העשוי מתערובת של בצק וגבינה.
למאכל ישנם גרסאות רבות ושונות.
לרוב, הגבינה במתכונים השונים תהיה גבינת גרוייר, קונטה או אמנטל, אך כאמור במתכונים אחרים משתמשים בסוגי גבינות ואף בסוגי בצק שונים.
סבור כי מקורו של הגוז'ר מבורגון ובפרט מן העיר טונרה שבמחוז יון.
את הגוז'ר ניתן להגיש כמאפה בכדורים שקוטרים נע בין 3–4 סנטימטרים, כמתאבן בכדורים בקוטר 10–12 סנטימטרים או כטבעות.
לעיתים ממלאים את הכדורים בפטריות, בשר בקר או בשר חזיר.
כמתאבנים מגישים את כדורי הגוז'ר חמים, ואילו בבורגון נהוג להגיש את הכדורים קרים לצד יין.
בעוד שבימינו שם המאכל נקשר למאפי בצק רבוך מלוחים, רישומים מן המאה ה-18 והמאה ה-19 מעלים ששם המאכל נקשר דווקא למאכלים אחרים בהם המרכיבים העיקריים היו גבינה, ביצים ופירורי לחם.
המאכל הוגש בימים עברו כעיגול שטוח ולא בצורת טבעת או כדור.
כמו כן, הגרסאות הראשונות של הגוז'ר היו חלק מתבשיל ולא מאפה, הן הוכנו מעשבי תיבול, בשר חזיר, ביצים, תבלינים ותוספות בשר שעורבבו בדם של בעל חיים.
בצרפת של ימי הביניים, המאכל היה סוג של טארט או עוגת גבינה.
לאחר מכן המאכל נהיה נפוץ והגיע לבלגיה של ימינו ונקשר עם יום ראשון של הדקלים.
למאכל היו שמות רבים ודומים לאורך השנים: גאוייר, גיואר, גיורה ועוד, מקור השמות שהשתבשו או השם הנוכחי אינו ידוע.
גווניון הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר גווניון, המשחק באליפות הלאומית 3, שהיא הליגה הצרפתית החמישית בחשיבותה.
המועדון הוקם בשנת 1940. בשנת 1974 הגיע המועדון, בראשותו של קז'ימייז' נובוטארסקי, לפלייאוף ליגה 1 אך הפסיד לרואן.
בעונת 1978/79 המועדון זכה בליגה 2 אך לא קיבל מקום בליגה 1 בשל מעמדם הלא מקצועני.
בשנת 2000 הגיע המועדון לרבע גמר הגביע הצרפתי, אך הפסיד לנאנט בפנדלים והיה הראשון בין מועדוני ליגה 2 שזכה בגביע הליגה הצרפתית זאת אחרי שגבר בגמר על פ.ס.ז' בסטאד דה פראנס והשתתפה לראשונה במוקדמות גביע אופ"א בעונת 2000/2001.
באפריל 2011 איבד המועדון את מעמדו כמועדון מקצועני והחל לשחק באליפות החובבים של בורגונדי.
אצטדיון הקבוצה נקרא ז'אן לאוויל.
נקרא על שם גיבור מלחמת העולם הראשונה, מדינאי צרפתי.
שיא הצופים למשחק נרשם ב-9 במאי 1979, כאשר 16,876 צופים הגיעו למשחק מול שטרסבורג ברבע גמר גביע צרפת.
האצטדיון שופץ לאחרונה בשנת 2007 וכיום יש לו קיבולת של 13,800 מושבים.
גּוֹזִינָאקִי (בגאורגית: გოზინაყი) הוא קינוח גאורגי מתוק, שמוכן מאגוזים מקורמלים ונחשב למאכל מסורתי לחג המולד.
לגוזינאקי צורת מעוין והוא עשוי מאגוזי מלך מקורמלים ומטוגנים בדבש.
לקינוח מספר גרסאות המכילות אגוזים יבשים, קלויים וקצוצים, עם סירופ סוכר או דבש ולרוב מזכירות את חטיף השומשום או הבוטנים.
הגוזינאקי הופיע לראשונה בימי הביניים, כאשר דבש ואגוזי מלך נחשבו למאכל מקודש ונצרכו על ידי המעמד העליון בלבד.
גִוונוּן הוא יצירה מכוונת של רעש, בעל אפיון מוגדר, שמטרתו להפוך שגיאות עיגול שמקורן בקוונטיזציה, לאקראיות, ובכך למנוע דפוסים פוגמי איכות, כגון פסי צבע בתמונות.
גוונון משמש באופן שגרתי בעיבוד של נתוני אודיו ווידאו דיגיטליים, ולעיתים קרובות הוא אחד השלבים האחרונים ביצירת תקליטור אודיו.
שימוש שכיח בגוונון הוא המרת תמונה בגווני אפור לשחור-לבן, כך שצפיפות הנקודות השחורות בתמונה החדשה מקורבת לרמת האפור הממוצעת במקור.
מקורה של המילה Dither באנגלית תיכונה, בפועל "didderen" שפירושו "לרעוד".
התרגום העברי "גוונון" קבעה האקדמיה ללשון העברית תמורת שם הפעולה האנגלי Dithering.
גוונון משמש בתחומים רבים ושונים הנעזרים בעיבוד וניתוח דיגיטלי.
שימושים אלה כוללים מערכות עיבוד אותות דיגיטלי, כגון אודיו, וידאו וצילום דיגיטליים, סייסמולוגיה, מכ"ם ומערכות חיזוי מזג אוויר.
אם שגיאה זו מתואמת לאות, התוצאה יכולה להיות מחזורית או ניתנת לחיזוי.
בתחומים מסוימים, במיוחד כאשר הצד המקבל רגיש לדפוסים כאלה, שגיאות מחזוריות מניבות עיוותים לא רצויים.
בתחומים אלה, הגוונון ממיר את השגיאה לרעש אקראי.
אודיו הוא דוגמה ראשית לכך.
האוזן האנושית מתפקדת כמו התמרת פורייה, ושומעת תדרים נפרדים.
לכן האוזן רגישה מאוד לעיוותים, או לתדרים נוספים, אך רגישה הרבה פחות לרעש אקראי הנוסף לכל התדרים, כמו הרעש של אות מגוונן.
הגרסה הסופית של אודיו שנצרבת על תקליטור מכילה רק 16 ביטים לדגימה, אך לאורך תהליך הייצור, משתמשים לרוב במספר גדול יותר של ביטים לייצוג הדגימה.
בסופו של דבר, יש לצמצם את הנתונים הדיגיטליים ל-16 ביטים לצורך צריבה על CD והפצה.
ישנן מספר דרכים לעשות זאת.
אפשר, למשל, פשוט לחתוך את הביטים העודפים.
אפשר גם לעגל את הביטים העודפים לערך הקרוב ביותר.
עם זאת, כל אחת משיטות אלה גורמת לשגיאות הניתנות לחיזוי וקביעה.
שימוש בגוונון מחליף שגיאות אלו ברמת רעש קצובה וקבועה.
לדוגמה, ניקח גל שאלו הם ערכיו:
אם ערכי הגל מופחתים ב-20%, הערכים יהיו:
אם ערכים אלה ייקטעו, דהיינו, יעוגלו כלפי מטה, התוצאה תהייה הערכים הבאים:
אם לעומת זאת ערכים אלה יעוגלו, התוצאה תהיה:
עבור כל גל מקורי, תהליך של חיסור 20% ממשרעת הגל גורם לשגיאות סדירות.
למשל, גל סינוס, שבחלק מסוים ממנו, תואם את הערכים שלמעלה – בכל פעם שערך גל הסינוס יגיע ל-3.2, התוצאה המעוגלת כלפי מטה תהיה שגויה ב-0.2, כמו בנתונים לדוגמה למעלה.
בכל פעם שערך גל הסינוס יגיע ל-4.0, לא תהיה שגיאה מכיוון שהתוצאה המעוגלת כלפי מטה תהיה נכונה, כפי שמוצג גם למעלה.
שיעור השגיאה הזו משתנה בקביעות וחוזר לאורך גל הסינוס.
זאת היא בדיוק השגיאה שמתבטאת בעיוות.
מה שהאוזן שומעת כעיוות הוא התוכן הנוסף בתדרים בדידים שנוצרו על ידי שגיאת הקוונטיזציה הסדירה והחוזרת.
פתרון סביר יהיה לקחת את מספר בן שתי הספרות (למשל, 4.8) ולעגל אותו בכיוון זה או אחר.
לדוגמה, אפשר לעגל אותו ל-5 פעם אחת ואז ל-4 בפעם הבאה.
זה יהפוך את הממוצע ארוך הטווח ל-4.5 במקום 4, כך שבטווח הארוך יהיה הערך קרוב יותר לערכו האמיתי.
פתרון זה עדיין גורם לשגיאה ניתנת לקביעה (אם כי מורכבת יותר).
בפעם אחת שנקבל את הערך 4.8 התוצאה תהיה שגיאה של 0.2, ובפעם הבאה השגיאה תהיה 0.8. מחזוריות זו גורמת לשגיאה חוזרת וניתנת לקוונטיזציה.
פתרון סביר נוסף יהיה לקחת 4.8 ולעגל אותו כך שבארבע הפעמים הראשונות מתוך חמש הוא מעוגל כלפי מעלה ל-5, ובפעם החמישית הוא מעוגל ל-4. בטווח הארוך, הממוצע יהיה בדיוק 4.8, אך פתרון זה עדיין גורם לשגיאות חוזרות וניתנות לקביעה, ואלו עדיין מתבטאות כעיוות לאוזן.
במקום לעגל באופן צפוי למעלה או למטה בתבנית חוזרת, אפשר לעגל למעלה או למטה בתבנית אקראית.
הרעש הזה פחות מפריע לאוזן מהעיוות הניתן לקביעה שפתרונות אחרים היו מייצרים.
גוונון מתווסף לפני כל תהליך קוונטיזציה או קוונטיזציה מחדש, על מנת לבטל מתאם של רעשי קוונטיזציה מאות המקור וכדי למנוע התנהגות לא ליניארית (עיוות).
קוונטיזציה למספר ביטים נמוך דורשת כמויות גבוהות יותר של גוונון.
התוצאה של התהליך עדיין מניבה עיוות, אבל העיוות הוא בעל אופי אקראי ולכן הרעש שנוצר, למעשה, חסר מתאם לאות המקור.
במאמר מכונן שפורסם ב-AES Journal, הצביעו Lipshitz ו-Vanderkooy על כך שסוגי רעש שונים, הנבדלים בפונקציות צפיפות הסתברות (PDF) שלהם, מתנהגים באופן שונה כאשר הם משמשים כאותות גוונון, והציעו רמות מיטביות של אות גוונון לאודיו.
רעש גאוסי דורש רמה גבוהה יותר של תוספת רעש לביטול מלא של עיוותים לעומת רעש עם התפלגות מלבנית או משולשת.
רעש מבוזר עם התפלגות משולשת גם ממזער אפנון רעש – שינויים נשמעים ברמת הווליום של רעש שיורי ברקע מוזיקה שקטה שמושכים את תשומת הלב לרעש.
גוונון יכול להיות שימושי כדי לשבור limit cycles מחזוריים, שהם בעיה נפוצה במסננים דיגיטליים.
רעש אקראי לרוב מפריע פחות מהצלילים ההרמוניים המופקים על ידי limit cycles.
לפונקציית צפיפות הסתברות מלבנית (RPDF) יש התפלגות אחידה ; לכל ערך בטווח המוגדר יש אותה הסתברות.
לגוונון של פונקציית צפיפות הסתברות משולשת (TPDF) יש התפלגות משולשת ; לערכים במרכז הטווח יש הסתברות גבוהה יותר.
התפלגות משולשת יכולה להתקבל על ידי חיבור שני מקורות RPDF עצמאיים.
ל-PDF גאוסי יש התפלגות נורמלית.
הקשר בין הסתברויות התוצאות תואם לעקומת פעמון או עקומה גאוסית, ואופייני לגוונון ממקורות אנלוגיים כגון מגברים מקדימים של מיקרופון.
אם עומק הביטים של הקלטה גדול מספיק, רעש הקדם-מגבר הזה יספיק כדי לגוונן את ההקלטה.
עיצוב רעש הוא תהליך סינון המעצב את האנרגיה הספקטרלית של שגיאת קוונטיזציה, בדרך כלל כדי לבטל את הדגשת התדרים אליהם האוזן רגישה ביותר או להפריד לחלוטין את תדירויות האות והרעש.
אם נעשה שימוש בגוונון, הספקטרום הסופי שלו תלוי בשאלה אם הוא נוסף בתוך או מחוץ ללולאת המשוב של מעצב הרעש.
אם הוא נמצא בפנים, הגוונון מטופל כחלק מאות השגיאה ומעוצב יחד עם שגיאת הקוונטיזציה עצמה.
אם הוא בחוץ, הגוונון מטופל כחלק מהאות המקורי והופך את הקוונטיזציה לקווית מבלי להיות מעוצב בעצמו.
במקרה זה, רצפת הרעש הסופית היא הסכום של ספקטרום הגוונון השטוח ורעש הקוונטיזציה המעוצב.
בעולם האמיתי עיצוב רעשים כולל גוונון בתוך הלולאה, אך אפשר גם להשתמש בו מבלי להוסיף גוונון כלל, ובמקרה זה שגיאת הקוונטיזציה ניכרת ברמות אות נמוכות.
גוונון צבעוני מוזכר לעיתים כגוונון שסונן כדי להיות שונה מרעש לבן.
עיצוב רעש הוא דוגמה כזאת.
אם במקום זאת נעשה שימוש בגוונון צבעוני בשלבי עיבוד ביניים אלה, תוכן התדרים עלול לדלוף לטווחי תדרים אחרים, המורגשים יותר ולהישמע בצורה מסיחת דעת.
אם האות המגוונן לא יעבור עיבוד נוסף, והוא מגוונן לגרסה הסופית להפצה, מתאים להשתמש בגוונון צבעוני או עיצוב רעש.
זה יכול למעשה להוריד את רמת הרעש הנשמע, על ידי מיקום רוב הרעש בטווח תדרים שבו הוא פחות קריטי.
גוונון משמש בגרפיקה ממוחשבת ליצירת אשליה של עומק צבע בתמונות המוצגות במערכות עם לוח צבעים מוגבל.
בתמונה מגווננת, צבעים שאינם זמינים בלוח מקורבים על ידי פיזור של פיקסלים צבעוניים מתוך הלוח הזמין.
העין האנושית תופסת את הפיזור כתערובת של הצבעים שבתוכה (ראה ראיית צבעים).
לעיתים קרובות ניתן להבחין בתמונות מגווננות, במיוחד אלה המשתמשות בלוח צבעים דל יחסית, במראה מגורען או מנומר.
גוונון מוסיף לתמונה רעש או דפוס, הנראה לעיתים קרובות לעין.
בנסיבות אלה, יש ראיות כי גוונון הנוצר מרעש כחול הוא הפחות בלתי נעים לעין ומסיח את הדעת.
טכניקות פיזור השגיאות היו מהשיטות הראשונות ליצירת דפוסי גוונון מבוססי רעש כחול.
עם זאת, טכניקות אחרות כגון גוונון מסודר יכולות גם ליצור גוונון רעש כחול ללא נטייה ליצור עיוותים.
להקטנת עומק הצבע של תמונה יכולות להיות תופעות לוואי חזותיות משמעותיות.
אם התמונה המקורית היא צילום, סביר להניח שיש לה אלפי או אפילו מיליוני צבעים נבדלים.
התהליך של הגבלת הצבעים הזמינים ללוח צבעים ספציפי גורם בפועל לאובדן כמות מסוימת של מידע על הצבעים.
מספר גורמים יכולים להשפיע על איכות התמונה המתקבלת מהפחתת צבע.
אולי המשמעותי ביותר הוא לוח הצבעים שישמש בתמונה המוגבלת.
לדוגמה, תמונה מקורית עשויה להיות מוגבלת ללוח 216 צבעים.
אם צבעי הפיקסלים המקוריים מתורגמים בפשטות לצבע הזמין הקרוב ביותר מהלוח, לא יתרחש גוונון.
גישה זו לרוב תגרום לאזורים שטוחים (קווי מתאר) ואובדן פרטים ועלולה לייצר כתמי צבע שונים באופן משמעותי מהמקור.
אזורים מוצללים או מדורגים עשויים לייצר פסי צבע מסיחי דעת.
יישום גוונון יכול לסייע למזער עיוותים חזותיים כאלה ובדרך כלל מביא לייצוג טוב יותר של המקור.
גוונון מסייע להפחית פסי צבע ושטיחות.
אחת הבעיות הקשורות בשימוש בלוח צבעים קבוע היא שרבים מהצבעים הדרושים עשויים שלא להיות זמינים בלוח, ורבים מהצבעים הזמינים אפשר שיהיו מיותרים.
לדוגמה, לוח קבוע המכיל בעיקר גוונים של ירוק לא יתאים היטב לתמונה של מדבר.
השימוש בפלטת צבעים אופטימלית יכול להועיל במקרים כאלה.
פלטת צבעים אופטימלית היא כזו שבה הצבעים הזמינים נבחרים על סמך התדירות שבה נעשה בהם שימוש בתמונת המקורית.
אם התמונה מצטמצמת בהתבסס על לוח צבעים אופטימלי, התוצאה לרוב קרובה הרבה יותר למקור.
מספר הצבעים הזמינים בלוח הוא גורם תורם.
אם, למשל, הלוח מוגבל ל-16 צבעים בלבד, התמונה המתקבלת עלולה לסבול מאובדן פרטים נוספים, וכתוצאה מכך בעיות בולטות עוד יותר עם שטיחות ורצועות צבע.
גם במקרה זה גוונון יכול למזער עיוותים אלה.
יישום נפוץ של גוונון הוא הצגה מדויקת יותר של גרפיקה המכילה מגוון צבעים גדול מיכולת חומרת התצוגה להציג.
לדוגמה, ניתן להשתמש בגוונון כדי להציג תמונה המכילה מיליוני צבעים על חומרת וידאו שמסוגלת להציג רק 256 צבעים בכל פעם.
256 הצבעים הזמינים ישמשו ליצירת קירוב משתנה של התמונה המקורית.
ללא גוונון, הצבעים בתמונה המקורית יעברו קוונטיזציה לצבע הזמין הקרוב ביותר, וכתוצאה מכך התמונה המוצגת תשקף במידה ירודה את המקור.
אך גם כאשר מספר הצבעים הזמינים הכולל גבוה דיו כדי להציג תצלומים דיגיטליים בצבע מלא, וכראוי, עדיין אפשר שפסים ייראו בבירור לעין, בעיקר באזורים גדולים של מעברי גוונים חלקים.
גוונון צנוע יכול לפתור את הבעיה מבלי לגרום לתמונה להיראות מגורענת, ותוכנות עיבוד תמונה מרבות להשתמש בטכניקות אלו.
יישום שימושי נוסף של גוונון הוא עבור פורמטים גרפיים המגבילים את עומק הצבע.
בפרט, GIF שהוא פורמט נפוץ, מוגבל לשימוש ב-256 צבעים או פחות.
לתמונות כגון אלה יש לוח צבעים מוגדר המכיל מספר מוגבל של צבעים שהתמונה יכולה להשתמש בהם.
במצבים כאלה, תוכנת עריכה גרפית יכולה להיות אחראית לגוונון תמונות לפני שמירתן בפורמטים מגבילים כאלה.
גוונון הוא מקבילה לטכניקת halftone המשמשת בהדפסה.
מסיבה זו, משתמשים לעיתים במונח גוונון כחלופי למונח halftoning, במיוחד בהקשר של דפוס דיגיטלי.
היכולת של מדפסות הזרקת דיו להדפיס נקודות מבודדות הגדילה את השימוש בגוונון בהדפסה.
מדפסת הזרקת דיו שולחנית טיפוסית יכולה להדפיס, לכל היותר, רק 16 צבעים, שכן זהו השילוב של נקודה או לא, מראשי הדפסה של ציאן, מגנטה, צהוב ושחור.
חלק מהצירופים האלה אינו שמיש מפני שהשחור ממסך את האחרים.
כדי להדפיס מגוון גדול של צבעים, נעשה שימוש בגוונון.
באזורים מודפסים בצפיפות, שבהם הצבע כהה, הגוונון אינו תמיד נראה מפני שנקודות הדיו מתמזגות ומייצרות הדפס אחיד יותר.
עם זאת, בדיקה מדוקדקת של האזורים הבהירים של הדפסה שבהם הנקודות מרוחקות יותר זו מזו, מגלה דפוסי גוונון.
ישנם מספר אלגוריתמים שנועדו לבצע גוונון.
אחד המוקדמים ביותר, ועדיין אחד הפופולריים ביותר, הוא אלגוריתם הגוונון של פלויד-שטיינברג, שפותח ב-1975. אחד מיתרונותיו של האלגוריתם הוא מזעור עיוותים חזותיים על ידי תהליך פיזור שגיאות ; אלגוריתמים של פיזור שגיאות מייצרים לרוב תמונות נאמנות יותר למקור מאשר אלגוריתמים פשוטים יותר.
שיטת הסף (גם גוונון ממוצע): כל ערך פיקסל מושווה לסף קבוע.
זהו אולי האלגוריתם הפשוט ביותר, אבל הוא גורם לאובדן עצום של פרטים וקווי מתאר.
גוונון אקראי היה הניסיון הראשון (לפחות כבר ב-1951) לתקן את חסרונות שיטת הסף.
כל ערך פיקסל מושווה מול סף אקראי, וכתוצאה מכך נוצרת תמונה סטטית.
אף על פי ששיטה זו אינה מייצרת עיוותים עם תבנית, הרעש נוטה להציף את הפרטים של התמונה.
דפוסי גוונון באמצעות דפוס קבוע.
עבור כל אחד מערכי הקלט, תבנית קבועה ממוקמת בתמונת הפלט.
החיסרון הגדול ביותר של טכניקה זו הוא שתמונת הפלט גדולה יותר (בפקטור של גודל הדפוס הקבוע) מדפוס הקלט.
גוונון מסודר באמצעות מטריצת גוונון.
עבור כל פיקסל בתמונה, הערך של התבנית במיקום המתאים משמש כסף.
פיקסלים שכנים אינם משפיעים זה על זה, ועל כן שיטת גוונון זו מתאימה לשימוש בהנפשות.
דפוסים שונים יכולים ליצור אפקטים שונים לחלוטין של גוונון.
אף על פי שהאלגוריתם פשוט ליישום, קשה להתאים אותו לעבודה עם לוחות צבעים שאינם מוגדרים מראש.
מטריצת גוונון halftone מייצרת מראה דומה לזה של halftone בעיתונים.
זוהי צורת גוונון מקובץ, בכך שנקודות נוטות להתקבץ יחד.
זה יכול לעזור להסתיר את ההשפעות השליליות של פיקסלים מטושטשים שנמצאו בכמה התקני פלט ישנים יותר.
השימוש העיקרי בשיטה זו הוא בדפוס אופסט ומדפסות לייזר.
בשני המכשירים הללו, הדיו או הטונר מעדיפים להתקבץ יחדיו ולא ייצרו את הנקודות המבודדות שנוצרות על ידי שיטות הגוונון האחרות.
מטריצת באייר מייצרת תבנית צולבת מובחנת מאוד.
מטריצה המכווננת לרעש כחול, כגון אלו שנוצרות בשיטת void-and-cluster, מייצרת מבט קרוב יותר לזה של שיטת פיזור שגיאות גוונון.
מקורסף אקראי halftone גוונון עם סדר (באייר) גוונון עם סדר (void-and-cluster)
גוונון פיזור שגיאה היא תהליך משוב שמפזר את שגיאת הקוונטיזציה לפיקסלים שכנים.
גוונון פלויד-שטיינברג (FS) מפזר את השגיאה רק לפיקסלים שכנים.
זה גורם לגוונון עדין מאוד.
גוונון ממוצע שגיאה ממוזער על ידי Jarvis, Judice ו-Ninke מפזר את השגיאה גם לפיקסלים צעד אחד רחוק יותר.
הגוונון גס יותר, אך יש לו פחות עיוותים חזותיים.
עם זאת, הוא איטי יותר מהגוונון של פלויד–שטיינברג, מכיוון שהוא מפזר שגיאות בין 12 פיקסלים קרובים במקום 4 במקרה של פלויד–שטיינברג.
גוונון שטוקי מבוסס על האמור לעיל, אך מהיר מעט יותר.
הפלט שלו נוטה להיות נקי וחד.
גוונון בורקס הוא גרסה פשוטה יותר של גוונון שטוקי שהיא מהירה יותר, אך פחות נקייה.
פלויד-שטיינברג Jarvis, Judice ו-Ninke סטוקי בורקס
גוונון סיירה מבוסס על גוונון Jarvis, אך מהיר יותר תוך מתן תוצאות דומות.
סיירה שתי שורות היא השיטה שלעיל אך שודרגה בידי סיירה כדי לשפר את מהירותה.
Filter Lite הוא אלגוריתם של סיירה שהוא פשוט ומהיר בהרבה מפלויד-שטיינברג, ועדיין מניב תוצאות דומות.
גוונון Atkinson פותח על ידי המתכנת Bill Atkinson מחברת Apple, ודומה ל-גוונון Jarvis וגוונון Sierra, אך מהיר יותר.
הבדל נוסף הוא שהאלגוריתם אינו מפזר את כל שגיאת הקוונטיזציה, אלא רק שלושה רבעים ממנה.
שיטה זו נוטה לשמר היטב את הפרטים, אבל אזורים בהירים וכהים מאוד ייתכן ויראו מוגדלים.
גוונון פיזור שגיאה על בסיס שיפוע פותח בשנת 2016 כדי להסיר את העיוות המבני שנוצר באלגוריתם ה-FS המקורי על ידי רנדומיזציה מווסתת, וכדי לשפר את המבנים על ידי ויסות הפיזור על בסיס שיפוע.
סיירה סיירה שתי שורות Filter lite אטקינסון מבוסס שיפוע
פיזור ברילואן מומרץ (SBS) הוא אפקט אופטי לא ליניארי המגביל את הכוח האופטי הנשלח במערכות סיבים אופטיים.
אפשר להגדיל את מגבלת ההספק הזו על ידי גוונון תדר מרכז השידור האופטי, ואפשרות זו מיושמת לרוב על ידי אפנון קלט ההטיה של הלייזר.
ניתן להשתמש ב-גוונון פאזה לשיפור איכות הפלט בסינתזה דיגיטלית ישירה.
יישום נפוץ נוסף הוא לעבור בדיקות EMC באמצעות גוונון על ידי שעון ספקטרום מפושט של תדר כדי לשטח פסגות תדר בודדות.
סוג אחר של גוונון זמני הוכנס לאחרונה לשימוש בשווקים הפיננסיים, כדי להקטין את התמריץ למסחר בתדירות גבוהה.
ParFX, שוק מטבע חוץ לונדוני שהחל להיסחר ב-2013, מטיל עיכובים אקראיים קצרים על כל הוראות המסחר הנכנסות; לפי הדיווחים, בורסות מטבעות נוספות מתנסות בטכניקה.
השימוש בעיכוב זמני או גוונון כזה הומלץ באופן נרחב יותר במסחר פיננסי במניות, סחורות ונגזרות.
גְּווָרָאם מַמְפָּלִי (בגאורגית: გუარამ მამფალი; נפטר בשנת 882) או גוּאָרָם מַמְפָּלִי היה נסיך גאורגי משושלת בגרטיוני ובנו הצעיר של אשוט הראשון , מייסד שושלת הבגרטים של נסיכות איבריה / כארתלי.
גווראם חלק את השליטה על החזקות התורשתיות של טאו-קלארג'תי (כארתלי עילית) עם שני אחיו - בגרט הראשון , שנשא בתואר הביזנטי קורופלאטס ואַדַארנַאסֶה השני , שחלקו היה השטח שממזרח לרכס ארסיאני למעט קולה (כיום בטורקיה).
על פי הרשומות הגאורגיות גווראם היה נשוי לאחותו של השליט הארמני אשוט .
גווראם נקט במדיניות התרחבות אגרסיבית.
הוא השתלט על האויב המסורתי של הבגרטים האמיר הערבי של טביליסי, גאבולוץ , ושלח אותו בשלשלאות לביזנטיון.
לאחר מכן סיים את שלטון הפיטיאשח של גוגארק , ששלט על מספר אזורים על גבול גאורגיה-ארמניה, ובכך השיג שליטה על ג'אוואחתי, תריאלתי , אַבּוֹצִי וארטאני.
בשנות חייו האחרונות, לפני שנת 876, חילק גווראם את נכסיו.
את נכסיו בארמניה (אבוצי) לידי גיסו סמבאט הראשון מארמניה , והפך לנזיר.
בשנת 882 נפטר גווראם ואחזקותיו הנותרות על תריאלתי הועברו לטובת ליפריט הראשון בר'וואשי , נסיך בולט בן חסותו של דוד הראשון והביזנטים.
ליפריט השתלט על תריאלתי, בנה שם את מצודת קלדקארי והעמיד את עצמו תחת שליטה של אחיינו של גווראם, דוד הראשון קורופלאטס.
נאסרה, שהיה בנו הבכור והיחיד של גווראם שנותר בחיים, איבד למעשה את יתרת ירושתו.
דבר שהביא כפי הנראה לזה שהוא רצח את דוד הראשון.
מעשה אשר תואר בכרוניקה מימי הביניים.
בנו הצעיר של גווראם, אשוט, נפטר בחיי אביו, בשנת 869. לגווראם הייתה גם בת ששמה אינו מתועד.
היא הייתה נשואה לשני שליטים אבחזים רצופים בגרט הראשון ואדרנסה השני .
גווראם בילה את שנותו חייו האחרונות כנזיר במנזר אופיזה , שם נקבר לאחר מותו ב-882.
גוונדולין אליזבת ברוקס הייתה משוררת, סופרת ומורה אמריקאית, ממוצא אפרו-אמריקאי.
יצירותיה מתארות בדרך כלל את חייהם של האנשים פשוטים בקהילתה.
ב-1 במאי 1950 היא זכתה בפרס פוליצר לשירה עבור קובץ השירים "אני אלן" והייתה לאפרו-אמריקאית הראשונה שקיבלה פרס פוליצר.
הייתה לאורך שנים רבות תושבת העיר שיקגו והחל מ-1968 עד יום מותה הייתה משוררת הבית (laureate poet) של מדינת אילינוי.
ב-1985–1986 נבחרה כמשוררת הבית של ארצות הברית וב-1976 הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהתקבלה לשורות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות.
במקור באנגלית בתרגום עברי And if sun comes.
אחרי זמן כה רב בצל?
גוונדולין ברוקס נולדה ב-1917 בטופיקה, קנזס כבת בכורה של דייוויד אנדרסון ברוקס וקזיה ברוקס לבית וימס.
אמה של ברוקס הייתה פסנתרנית ומורה בבית ספר בטופיקה ובעלה שאף ללמוד רפואה אך לבסוף עבד כשוער בעסק למוזיקה כדי לפרנס את המשפחה.
לפי סיפורים במשפחה בימי מלחמת האזרחים האמריקאית סבה מצד אביה ברח מעבדות והצטרף להצפון.
בימי ההגירה האפרו-אמריקאית הגדולה כשהייתה תינוקת בת ששה שבועות עברה משפחתה לגור בשיקגו.
היא למדה שם בבית ספר יסודי פורסטוויל ברובע South Side.
ולאחר מכן בתיכון יוקרתי הייד פארק שתלמידיו היו רובם לבנים.
הועברה משם לתיכון ונדל פיליפס שנועד לשחורים בלבד.
לבסוף את לימודי התיכון סיימה בבית ספר ששילב תלמידים לבנים ושחורים - התיכון אנגלווד.
בנעוריה נחשפה ברוקס לעוולות רבות על רקע גזעני, מציאות המשתקפת ברבות מיצירותיה.
כתבה מגיל ילדות ואמה עודדה אותו באומרה:"את תגיעי כמו פול לורנס דנבר בגרסה נשית".
ברוקס שלחה שירים מחורזים והגיגים לעיתונים שונים.
השיר הראשון שלה Eventide פורסם כשהייתה בת 13 במגזין American Childhood.
כשסיימה את התיכון ב-1935 כבר הייתה כותבת קבועה בעיתון האפרו-אמריקאי The Chicago Defender
לא רצתה ללמוד עוד ארבע שנות מכללה כי זה נראה לה מיותר בתור סופרת.
ב-1936 סיימה תוכנית דו-שנתית במכללה הזוטרה, Wilson Junior College, הידועה כיום כ Kennedy-King College.
בהמשך התפרנסה כמנהלת ליחסי ציבור באיגוד הלאומי ולקידום האנשים הצבעוניים (NAACP) בשיקגו.
עד גיל 16 כתבה ופרסמה כ-75 שירים.
בגיל 17 שלחה יצירות ל "
שיריה, שרבים מהם התפרסמו כאשר הייתה תלמידה במכללה, היו בלדות, סונטות מסורתיות ועד שירים בחרוזים חפשיים ובמקצבי בלוס.
סופרים כמו ג'יימס ולדון ג'ונסון, ריצ'רד רייט ולנגסטון יוז שיבחו את שירתה ועודדו אותה להתמיד בכתיבה.
ג'ונסון היה הראשון ששלחה לה את הביקורת והחיובית כשהייתה בת 16.
ביצירתה תיארה ברוקס את חיי האנשים הפשוטים בשכונות ה"דאונטאון" של שיקגו.
היא עצמה התגוררה בדירה קטנה בקומה השנייה של בניין בצומת בין שני רחובות.
הסתקרנה לעקוב אחר המתרחש בשני הרחובות הסמוכים האלה וכדבריה "היה לה כבר מכך חומר בסיסי לעבודתה".
ב-1941 ברוקס שכללה את כתיבתה והעשירה את הידע בתחום השירה בסדנעות לכיתבת שירה.
אחת מהן קוימה על ידי אשה לבנה בקיאה בתחום הספרות, אינז קנינגהם סטארק.
סטארק לימדה במרכז הקהילתי סאות' סייד.
המשורר לנגסטון יוז פגשה שם את ברוקס כשהיא דיקלמה את "הבלדה של פרק מיי לי".
ב-1944 הגשימה ברוקס את אחת משאיפותיה מילדות - כששני שירים שלה יצאו לאור במגזין Poetry בגיליון של חודש נובמבר.
ב-1945 פרסמה בהוצאה Harper & Brothers את הקובץ הראשון לשירים A Street in Bronzeville (רחוב בברוזוויל) עם המלצות חמות מריצ'רד רייט.
הספר התקבל בברכה בגלל תמונות החיים מחיי ברונזוויל הרקומות באותנטיות.
המבקר פול אנגל ב"Chicago Tribune" כתב מאמר בקורת מתלהב עליו.
הוא טען ששיריה של ברוקס הם לא יותר "שירה שחורה" מאשר שירתו של רוברט פרוסט היא "שירה לבנה".
ב-1946 זכתה ברוקס במלגת גוגנהיים ראשונה ונכללה במגזין "Mademoiselle " ברשימת "עשר הנשים הצעירות של השנה"
קובץ השירה השני של ברוקס, "Annie Allen" (1949) התמקד בחייה וניסיונותיה של צעירה שחורה הגדלה בין נשות ברונזוויל.
הספר זכה בפרס פוליצר ובפרס המגזין "Poetry" - פרס יוניס טיטיינס.
ב-1953 הוציאה לאור את הרומן שלה הראשון והיחיד Maud Martha המורכב מ-34 סיפורים קצרים, העוקבים אחרי חייה של אישה שחורה בשם מוד מרתה בראון - מילדותה ועד לגיל בוגר.
מדובר באישה שאינה בוטחת בעצמה ומהרהרת על מהו מקומה בעולם.
היא חוששת פחות מלהיות נחותה כמו להיחשב למכוערת, כפי שכתב הביוגרף של ברוקס, הרי ב.
מוד סובלת מדעות קדומות ומאפליה גם מצד אותם ההשחורים שגוון עורם יותר בהיר משלה.
חוויה משקפת את חחויותיה האישיות של הסופרת.
לקראת הסוף מוד מגיבה ומפנה את הגב לזבנית מתנשאת וגזענית.
לדעתו של שו, נושא הספר הוא "ניצחון המושפלים".
חוקרת מרי הלן וושינגטון ראתה בו "רומן על המרירות, הזעם, השנאה העצמית והשתיקה הנובעת מהדחקת הכעס".
ב-1967, שנת מותו של לנגסטון יוז, השתתפה ברוקס בוועידה השנייה של הסופרים השחורים באוניברסיטת פיק בנשוויל.
שם כנראה התוודעה לפעילים ואמנים כמו אמאמו אמירי ברקה, דון ל.לי ואחרים שחשפו בפניה את פן הלאומנות התרבותית השחורה.
מחקרים מאוחרים יותר גילו שבשיקגו הייתה ברוקס מעורבת למשך מספר שנים בפעילות שמאלית בשעיר ובעקבות המקארתיזם אימצה עמדות לאומניות שחורות על מנת להתרחק מקשריה הפוליטיים המוקדמים.
עם תלמידיה בסדנה לכתיבה יוצרת נמנו גם כמה מחברי כנופיית הגגנסטרים השחורים Blackstone Rangers.
ב-1968 היא כתבה את השיר,In the Mecca, פואמה ארוכה על אם המחפשת את ילדה שהלך לאיבוד בבניין מגורים בשיקגו.
השיר היה מועמד לפרס הלאומי לספרי שירה.
ב-1972 יצא לאור הספר האוטוביוגרפי Report From Part One, הכולל זיכרונות, וינייטות, ריאונות וצילומים.
ניסיונה הראשון בהוראה אקדמית התרחש באוניברסיטת שיקגו, כשהתבקשה על ידי פרנק לונדון בראון ללמד קורס על הספרות האמריקאית.
מאז המשיכה כל שאר חייה ללמד שירה וכתיבה יוצרת ברחבי ארצות הברית.
לימדה במכללת קולומביה בשיקגו, באוניברסיטת נורת'איסטרן אילינוי, אוניברסיטת המדינה של שיקגו, מכללת אלמהרסט, אוניברסיטת קולומביה וסיטי קולג' של ניו יורק.
ב-1939 נישאה ברוקס להנרי לואוינגטון בלייקלי הבן, שאותו הכירה במועצת הצעירים של NAACP.
נולדו להם שני ילדים:הנרי לואוינגטון בלייקלי השלישי ומורה ברוקס בלייקלי.
הבן זוג של ברוקס נפטר ב-1996.
בנה, הנרי, שירת ב-1961–1964 במרינס בהתחלה בבסיס המיון בסן דייגו ואחר כך בקניוהי ביי.
בתקופה זו לימדה ברוקס את כלתה, קתלין הרדימן, כתיבת שירה.
גוונדולין ברוקס נפטרה מסרטן בביתה בשיקגו ב-3 בדצמבר 2000 בגיל 83. היא הובאה לקבורה בבית הקברות לינקולן במחוז קוק.
1946 - מלגת גוגנהיים בשירה
1946 - הפרס איוניס טייטיינס של המגזין Poetry
1950 - פרס פוליצר לשירה
1968 -2000 משוררת הבית של מדינת אילינוי
1969 - פרס אניספילד-וולף לספרים - עבור In the Mecca.
1973 - יועצת כבוד לספרות אמריקאית בספריית הקונגרס של ארצות הברית
1976 חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות
הפרס שלי של האגודה לשירה של אמריקה (Poetry Society of America)
1981 - בית ספר תיכון בהארווי (אילינוי), נקרא על שמה.
1985 -1986 - יועצת לשירה של ספריית הקונגרס, משוררת הבית של ארצות הברית, אחרי קארל סנדברג
1988 - נבחרה להיכל התהילה הלאומי לנשים בארצות הברית
1989 - מדליית רוברט פרוסט של האגודה לשירה של אמריקה על מפעל חייה
1994 - נבחרה להציג הרצאת ג'פרסון בחסות הקרן הלאומית למדעי הרוח
1994 - מדליית הקרן הלאומית לספרים על תרומה מיוחדת לספרות האמריקאית
1995 - המדליה הלאומית לאומנויות
עיטור המסדר לינקולן - עיטור הכבוד הגבוה ביותר של מדינת אילינוי
1999 עמיתה של אקדמיית המשוררים האמריקאים עבור הישגים מיוחדים בשירה
1969 - הוענק לראשונה הפרס גוונדולין ברוקס לספרות יפה - לסופרת איוג'יניה קולייה
1970 - מרכז לתרבות של אוניברסיטת וסטרן אילינוי במקומב, אילינוי
1990 - המרכז לספרות שחורה ולכתיבה יוצרת של אוניברסיטת המדינה של שיקגו
1995 - בית ספר יסודי באורורה, אילינוי
2001 - מכללת מכינה אקדמית בשיקגו
2002 - בית ספר חטיבת ביניים באוק פארק, אילינוי
2003 - ספרייה ציבורית בספרינגפילד, אילינוי
2004 - פארק היאסינת בשיקגו והוקם פסל לזכרה
2012 - דואר ארצות הברית הנפיק בול דואר עם דיוקנה
גוזל שלי הוא קלטת ילדים ישראלית לפעוטות שהופק בחברת MCI Production.
שצולמה בשנת 2001 בקיבוץ גבעת ברנר.
שירי הקלטת נכתבו על-ידי סמדר שיר, הולחנו על-ידי נורית הירש והוקלטו באולפני סיגמא.
גוזל שלי מתארת יום בחיי הפעוט שנוגע, מריח, שומע ובעיקר מרגיש, קלטת מלאת אהבה וחיוכים מעולמם הכל כך מיוחד של הגוזלים.
לירון אורטס שפיגל – גוזל
הקלטת המלאה משודרת בערוץ ילדותי ושירי הקלטת משודרים בערוץ שירי ילדותי.
גוטהולד אפרים לסינג היה מן המחזאים החשובים של תקופת הנאורות הגרמנית.
מחזותיו וכתביו התאורטיים השפיעו רבות על הספרות הגרמנית ועל הפילוסופיה.
לסינג נולד בקמנץ (Kamenz) שבסקסוניה ליוהאן גוטפריד לסינג, כומר ומחבר כתבים תאולוגיים, וליוסטינה סאלומה פלר.
לאחר שלמד בבתי הספר ביישובו ובמייסן (Meißen), למד בלייפציג פילוסופיה, פילולוגיה, תאולוגיה ורפואה בשנים 1746–1748. בשנים 1748–1760 התגורר בלייפציג ובברלין ועבד כעורך ומבקר, בעיקר בעיתונות.
ב-1752 קיבל בוויטנברג את תואר המגיסטר.
בשנים 1760–1765 הועסק בברסלאו כמזכירו של גנרל.
ב-1765 שב לברלין, וב-1767 עבר להמבורג למשרת מחזאי ויועץ ב-Deutsche Nationaltheater.
שם הכיר את אשתו לימים, אווה קניג.
בשנים שלאחר 1770 הועסק כספרן הראשי בספריית הדוכס אוגוסט (Herzog-August-Bibliothek) בעיירה ווֹלפנביטל (Wolfenbüttel).
ב-1776 נישא לאווה קניג שהתאלמנה בינתיים.
היא מתה לאחר לידת בנם ב-1778, והבן גם הוא לא האריך ימים.
לסינג נפטר בבראונשווייג ב-15 בפברואר 1781, פסלו ניצב ביודנפלאץ ("כיכר היהודים") בווינה.
לסינג היה מחזאי, משורר, סופר ומבקר רב פנים.
כנציג מוביל של הנאורות הגרמנית לקח חלק פעיל בעיצוב התפיסה העצמית החדשה של הבורגנות.
כתביו התאורטיים והביקורתיים מצטיינים בסגנון בדחני-אירוני ובפולמיקה שנונה.
השימוש באמצעי הסגנוני של דיאלוג שירת את מטרתו, להציג נושא מזוויות שונות ולחפש אמת גם בטיעוני מתנגדיו.
האמת לא הייתה בעיניו דבר מוחלט וקבוע, וחקר האמת רק תהליך מתמיד של התקרבות.
לסינג החל להתעניין בתיאטרון בצעירותו.