tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בבאיירן, הוא יצר קשרי ידידות עם שחקן נבחרת ספרד טיאגו אלקנטרה, ולפי הדיווחים הרגיז חלק מחברי הקבוצה עם היכרות זו, בניגוד לדינמיקת עבודה מקצועית יותר, לאחר שיצא עם קבוצת שחקנים לארוחת ערב במספר הזדמנויות.
כאשר קרלו אנצ'לוטי נכנס לתפקיד המנהל במועדון האיטלקי נאפולי בשנת 2018, דוידה שימש שוב כעוזרו, ולאחר שאנצ'לוטי האב הושעה ממשחק חוץ נגד רומא, דוידה ערך את הופעת הבכורה שלו כמנהל, כשהוא מילא את מקומו של אביו ופיקח על הפסד 2-1 בנובמבר 2019.
בדצמבר 2019 עבר אנצ'לוטי לאנגליה כדי לשמש כעוזר לאביו באברטון.
השניים עבדו לצד עוזרו של דאנקן פרגוסון, וייקחו אחריות על אימוני הקבוצה.
לאחר שדוידה הלך בעקבות אביו לספרד כדי לעבוד תחתיו בריאל מדריד, נפוצה שמועה שדוידה יוביל את הקבוצה נגד סלטה ויגו באפריל 2022, בעקבות אבחון הקורונה של קרלו.
עם זאת, מכיוון שדוידה לא היה בעל רישיון UEFA Pro באותה עת, הוא לא היה מסוגל לתת הוראות לקבוצה, למרות שהותר לו לעמוד על קו המגע.
הוא השיג בהצלחה רישיון אופ"א מקצועני ביולי 2023, לאחר שסיים קורס אימון ספציפי בוויילס.
במאי 2024, הוא תואר כ"נשק הסודי" של אביו בריאל מדריד.
אנצ'לוטי, הנחשב למאמן מודרני ומתקדם, מאמץ גישה רגועה ונינוחה בניהול, אשר היא תוצאה ישירה מהשפעת אביו.
לאחר שעבד כמאמן כושר, היה אחראי לעיתים קרובות על חימום השחקנים לפני משחקים, כפי שעשה באברטון בשיתוף פעולה עם ראש מחלקת האימונים, פרנצ'סקו מאורי.
במהלך הקריירה שלו, עבד אנצ'לוטי בשיתוף פעולה הדוק עם אביו, כשאף פעם לא התייחס אליו כ"אבא", והם היו חולקים רעיונות אחד עם השני.
מערכת היחסים ביניהם התאפיינה ברמת תלות הדדית, שבה דויד תמיד היה שותף פעיל, ולא נשאר בצד.
אנצ'לוטי דובר חמש שפות: איטלקית, צרפתית, ספרדית, גרמנית ואנגלית.
ביוני 2022 הוא נישא לאמנית אנה גאלוצה.
לזוג שני בנים תאומים לוקאס ולאונרדו.
דויד סטרלץ (בסלובקית: David Strelec, נולד ב-4 באפריל 2001) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת החלוץ במידלסברו מהצ'מפיונשיפ ובנבחרת סלובקיה.
סטרלץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסלובקית במדי סלובן ברטיסלאבה ב-5 באוגוסט 2018. בקיץ 2021 עבר לספציה האיטלקית, ששיחקה בסרייה א', וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-31 בינואר 2023 הושאל עד סוף העונה לרג'ינה מהסרייה ב'.
בקיץ 2023 חזר לסלובן ברטיסלאבה בהשאלה לליגת העל עם אופציית רכישה, שמומשה במאי 2024 כאשר חתם על חוזה לארבע שנים.
ב-1 בספטמבר 2025 חתם סטרלץ על חוזה לחמש שנים במידלסברו מהצ'מפיונשיפ האנגלית.
במרץ 2021 זומן סטרלץ לראשונה לנבחרת סלובקיה הבוגרת למוקדמות מונדיאל 2022. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-24 במרץ 2021 בתיקו 0–0 נגד קפריסין.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-27 במרץ 2021, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2–2 נגד מלטה.
הוא נכלל בסגל סלובקיה ליורו 2024.
נבחרת העונה בליגת העל הסלובקית: 2020/2021
דוידה ברטזאגי (באיטלקית: Davide Bartesaghi; נולד ב-29 בדצמבר 2005 בארבה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מילאן מהסרייה א'.
ברטזאגי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אטאלנטה, ובשנת 2012 החל עבר למחלקת הנוער של מילאן.
בשנת 2023 החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של מילאן.
דָוִידְקָה היא מרגמה בקוטר 3 אינץ' מתוצרת תע"ש, ששימשה את ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות.
הדוידקה פותחה על ידי דוד ליבוביץ, נשָק של "ההגנה" בחזית הדרום, וקרויה על שמו.
הפצצה של הדוידקה ששקלה 40 ק"ג, הייתה בקוטר גדול מזה של הקנה, ו"הולבשה" עליו.
טווח הדוידקה הגיע עד 300 מטרים.
שימוש הבכורה נעשה על ידי ההגנה ב-13 במרץ 1948, בהתקפה על שכונת אבו כביר ביפו.
לכל אחת משלוש חטיבות הפלמ"ח נמסרו שתי מרגמות.
הדוידקה התקבלה בספקנות בקרב מפעיליה, ונחשבה לנשק לא אמין, לא מדויק, לא יעיל וגוזל משאבים.
בסופו של דבר, הצלחתה הגדולה של הדוידקה הייתה ברעש החזק שנגרם בעת הפעלתה, שהפיל פחד רב על הערבים וגרם להם לברוח מעמדותיהם.
באמצע יוני 1948 צוטט "מפקד בהגנה" בעיתון המשקיף לגבי הסיבות לעמידתה של ירושלים היהודית בקרבות, שאחת מהן הייתה הדוידקה "הנשק היהודי היעיל מאוד בהרעשת עמדות הערבים".
למרות שבדפי ההיסטוריה נכתב שיוצרו רק שש מרגמות דוידקה, לפחות שמונה, כפי שיפורט להלן, עודן קיימות: 1. מרגמה של חטיבה 10 (יפת"ח-פלמ"ח), מוצבת היום בכיכר על שמה בעיר צפת.
2. מרגמה עם פצצה בקנה מוצבת בכיכר הדוידקה בירושלים במפגש הרחובות יפו והנביאים.
3. ליד בית יד לבנים ברחובות, 4. במצודת יואב, 5. בסליק של קיבוץ יגור, 6. בחוסמסה בחולון.
7. בגינה ברחוב השומר בגבעתיים 8. במצודת ביריה.
בשיר "הצלף הג'ינג'י" מחבר דן אלמגור את "הדוידקה" לאבנים שירה דוד המלך במעשה דוד וגולית.
דויטשה אופר ברלין הוא בית אופרה השוכן בברלין, גרמניה (במה שהיה לפנים מערב ברלין).
זהו משכנה של להקת אופרה ושל להקת הבלט של ברלין.
הבניין, החדש יחסית, נבנה אחרי מלחמת העולם השנייה, אבל תולדותיו מתחילות ב"בית האופרה הגרמנית" ברובע שרלטונבורג (רחוב ביסמרק 34-37), שהוקם בשנת 1911 ונפתח ב-7 בנובמבר 1912 בהפקה של פידליו מאת בטהובן בניצוח איגנץ ואגהלטר.
בשנת 1925 שונה שמו ל"בית האופרה העירונית".
יוזף גבלס, שר התעמולה של אדולף היטלר, החזיר את השם הקודם.
בשנת 1935 עוצב הבית מחדש בידי פאול באומגרטן ומספר המושבים הופחת מ-2300 ל-2098. הבניין נהרס ב-23 בנובמבר 1943.
לאחר המלחמה השתמשה הלהקה בבניין תיאטרון המערב עד להשלמת הבניין החדש ב-24 בספטמבר 1961. הפקת הפתיחה הייתה דון ג'ובאני של מוצרט.
הבניין החדש נפתח בשמו הנוכחי.
בספטמבר 2006 ניתכה ביקורת על בית האופרה לאחר שביטל הצגות של האופרה אידומניאו מאת מוצרט בגלל החשש שסצנה ממנה, המציגה את ראשיהם הכרותים של ישו, בודהה ומוחמד, תפגע במוסלמים ופעולות מחאה אלימות יהוו סיכון ביטחוני לבית האופרה.
בין מבקרי ההחלטה נמנים שרים גרמנים וקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
תגובת המוסלמים הייתה מעורבת - מנהיג המועצה האיסלמית הגרמנית בירך על ההחלטה ואילו מנהיג הקהילה הטורקית בגרמניה אמר, בצאתו נגד ההחלטה: "מדובר כאן באמנות, לא בפוליטיקה...
אסור להסכים לכך שהאמנות תהיה תלויה בדת - או שנמצא עצמנו שוב בימי הביניים."
דויטשה גרמופון היא חברת תקליטים גרמנית למוזיקה קלאסית שהייתה המבשרת של תאגיד PolyGram .
מאז 1999, החברה היא חלק מיוניברסל מיוזיק גרופ.
דויטשה גרמופון היא חברת התקליטים הוותיקה ביותר הפועלת כיום.
דויטשה גרמופון גזלשאפט (Deutsche Grammophon Gesellschaft) נוסדה בדצמבר 1898 על ידי אמיל ברלינר, יהודי, יליד גרמניה, אזרח ארצות הברית כסניף הגרמני של ברלינר גרמופון.
ברלינר שלח את, אחיו, יוסף ברלינר להקים את החברה בעיר הולדתם הנובר.
הסניף הגרמני הוקם שנתיים לאחר שברלינר ייסד את חברת גרמופון הבריטית, בלונדון.
בית החרושת של דויטשה גרמופון בהנובר היה המפעל הראשון בעולם שהוקם במיוחד לייצור תקליטים ותוך עשור ייצר מספר מיליוני תקליטים בשנה.
עם תחילת המאה ה-20 הוקלטו בחברה אמנים בינלאומיים כמו זמר הטנור אנריקו קארוזו, זמר הבס פיודור שאליאפין (Feodor Chaliapin) וזמרת הסופרן האוסטרלית נלי מלבה (Dame Nellie Melba).
ב-1941 רכשה חברת Siemens & Halske את המותג, ובשנת 1945, במסגרת תנאי הכניעה של גרמניה וסיום מלחמת העולם השנייה, נלקחו מדויטשה גרמופון הזכויות על "His Master's Voice" והועברו ל-EMI הבריטית, כולל הסמל המסחרי של הכלב והגרמופון, עקב כך הוחלף הסמל של דויטשה גרמופון לציור של "כתר צבעונים".
בשנת 1962 יצרה החברה, בשיתוף עם פיליפס ההולנדית, את קבוצת DGG/PPI.
בשנת 1987 מכרה סימנס את חלקה בבעלות המותג וכך הפכה פיליפס לבעלת הנכסים העיקרית.
ב-1998 רכשה החברה הקנדית Seagram Company Ltd את המותג הגרמני, ומאז החברה היא חלק מקבוצת Universal Music Group.
במהלך השנים סיפק המותג הקלטות השואפות לייצוג נאמן של המקור, ככל שאפשרה התקופה.
לדויטשה גרמופון גם קו הקלטות מוזיקה עתיקה בשם ארכיב פרודוקציון, שהתפרסם, בין השאר, בהקלטותיהם של קרל ריכטר וג'ון אליוט גרדינר.
דויטשה גרמופון הייתה הראשונה ששיווקה תקליטורים של מוזיקה קלאסית לציבור הרחב בשנת 1983.
דוידי גילה (נולד ב-1957) הוא איש עסקים ויזם ישראלי.
גילה גדל בשכונת צהלה בתל אביב, בן בכור במשפחת פייגנבלט (אחיו הצעירים הם יחיאל וזיו).
כבר בילדותו יזם פעילויות עסקיות (כגון הקרנת סרטים בבית הספר) ופעילויות ציבוריות (כמו ראשות עיר הנוער).
אביו אליהו שהיה פקיד במשרד השיכון נפטר בהיותו בן תשע עשרה, בצבא שירת גילה בגולני, שם הגיע להיות מ"פ והשתחרר במאי 1980. בתחילת שנות השמונים כשהיה בשנות העשרים לחייו טס לאלסקה, שם היה קבלן עבודות צבע.
גילה קיים גיחות תרמילאות לאמריקה הדרומית וכתב ספר בשם: "אמנות הטיול החסכוני: הספר שיחסוך לך זמן וכסף".
בשנת 1982 שב גילה לישראל והיה פעיל בתנועת שלום עכשיו.
ניסה להתקבל ללימודי משפטים, אולם לא עמד בדרישות הסף.
ב-1983 שב לאמריקה ועסק בהרכבת מחשבים.
ב-1985 שב גילה לישראל, בה הוא התוודע לחברת "קולטוק" שפיתחה במהלך השנים אלגוריתמים עבור חברת ECI Telecom, המוסד ומשרד הביטחון וכעת הייתה על סף פשיטת רגל.
גילה רכש את קולטוק בסכום של שמונה מאות אלף דולרים וניתב את פעילותה לפיתוח שבבים שמקליטים ומשמיעים קול ודיבור, הוא גילה כי ניתן להתקין את השבבים הללו במשיבונים אוטומטיים במקום הקלטות הישנות והעתיק את מקום מגוריו לטוקיו למשך שלוש שנים, שם היו רוב יצרני המשיבונים.
קולטוק שינתה את שמה ל-די.אס.פי.
גרופ ושלטה בחמישים אחוזים מהשוק העולמי עבור שבבים למשיבונים ופנתה לייצור שבבים לטלפונים סלולריים, שוק שהיה בתחילת דרכו.
גרופ לשתי חברות שהונפקו בשנים 1991 ו-1993: DSPG - שפיתחה שבבים למשיבונים ו-DSPC שפיתחה שבבים לטלפונים סלולריים.
לפני ההנפקה פרשו מהחברה שני מנהלי המחקר והפיתוח שלה שבתאי אדלסברג וליאון ביאליק והקימו את חברת אודיוקודס.
גרופ חשו כי הם בוגדים בחברה והתכוונו לתבוע אותם.
אולם גילה החליט להשקיע בהם שני מיליון דולרים.
בנובמבר 1997 פרש גילה מהחברות שהקים ועבר לארצות הברית, ניסה להשתלט על סאיטקס ונכשל.
מניית חברת DSPC ירדה ושיקפה שווי שוק של מאתיים מיליוני דולרים.
גילה ניסה למכור את DSPC תמורת יותר ממיליארד דולרים, אולם המחיר נראה אסטרונומי עבור חברה המונה מאתיים וחמישים מהנדסים.
במשך זמן קצר שכר מאה מהנדסים חדשים, על מנת להראות אמון בחברה ומגמת התפתחות עתידית ביוני 1999 גילה שב לחברה כמנכ"ל וכעבור ארבעה חודשים בלבד, ב-16 באוקטובר 1999, הודיע במסיבת עיתונאים על עסקת הענק עם אינטל.
גרופ מימשה מניות בשווי של מאתיים מיליוני דולרים, פי מאה מהשקעת גילה בה.
גילה השקיע בשנת 1999 בחברת גנדן השקעות, שהקימו נוחי דנקנר ואבי פישר.
גנדן תהפך להיות בעלת השליטה באיי די בי חברה לאחזקות, אז הקונצרן הגדול בישראל, ששלט גם בסאיטקס.
בשנת 2005 מכר את מניותיו בחברה.
גילה ייסד את קרן ההון סיכון גילה ונצ'רס וכן חברות רבות ביניהן חברת וואיו, חברת סנטור, חברת נוגהטק שנמכרה לצורן, חברת ארקאדיאן נטוורקס.
ביולי 2000 הנפיק גילה בבורסה של לונדון את חברת זן-ריסרצ' לפי שווי של 380 מיליון דולר.
ב-2001 שקע שווי השוק של החברה בעשרות אחוזים.
ב-2002 המניה כמעט התרסקה, גילה רכש מניות רבות והדבר התפרש כעשיית הון על חשבון המשקיעים.
ב-2005 עשתה גילה ונצ'רס אקזיט ראשון כשמכרה את חברת ההדמיה סנטור לפיליפס תמורת מאתיים שמונים מיליון דולר.
בדצמבר 2005 מכר גילה את החזקותיו בגנדן.
הוא ניסה לגייס כספים לחברת ארקדיאן נטוורקס, ספקית תקשורת של פס רחב, והשקיע בה בעצמו 20 מיליון דולר.
ב-2009 הודיעה החברה כי היא מופסדת ב-14 מיליון ש"ח ושהיא זמינה למכירה.
בסוף 2007 גילה עניין ב-Aria, חברה איטלקית פרטית קטנה מאומבריה שנוסדה שנתיים קודם לכן ושאפה להקים רשת אינטרנט בכל איטליה.
הוא גייס עם שותפים סכום של 100 מיליון דולר להשקעה בחברה.
החברה זכתה במכרז במספר הרב ביותר של רישיונות באיטליה, תמורתם הייתה צריכה לשלם 47.5 מיליון אירו.
גילה, ביחד עם גולדמן זאקס וקרן השקעות רוסית רכשו 60% מ-Aria תמורת 55 מיליון אירו.
Aria הכריזה על שיתוף פעולה עם חברת אלווריון הישראלית.
כעבור זמן קצר החברה נקלעה לקשיים ולא הצליחה לעמוד בפרויקטים ששמה לעצמה.
בפברואר 2010 הודח ממנה גילה ובמרץ 2010 החברה נהפכה לפושטת רגל.
ריקרדו רוג'ירו, מנהל החברה, חשוד בפרשיית שחיתות הקשורה למאפיה.
ביולי 2010 תבע בנק דיסקונט בבית המשפט המחוזי בתל אביב את גילה וחברה בשם "סייקל גרופ", שגילה היה ערב לחובותיה.
סייקל הוקמה בראשית שנות התשעים על ידי אחיו, יחיאל גילה ועל ידי אשר גולן.
בשנת 2001 הקים גילה את "מרכז גילה לחינוך אזרחי ולדמוקרטיה" באוניברסיטה העברית והוא אחד מהתורמים לרשת החינוך הדו-לשוני "יד ביד".
ברחבי ארצות הברית משקיע גילה בתוכניות המקדמות חינוך יהודי והכרת ישראל ושיתוף פעולה בין ארגונים יהודים בישראל ובארצות הברית.
כיום (2011) גילה הוא יו"ר "J Street", שדולה אמריקאית שמטרותיה קידום פתרון בדרכי שלום לסכסוך הישראלי-ערבי ולישראלי-פלסטיני.
ביולי 2006 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
גילה התגורר באחוזה בעמק הסיליקון ליד סן פרנסיסקו וכיום מתגורר באיטליה.
דויטשה ולה (בגרמנית Deutsche Welle – "גל גרמני", ראשי תיבות DW) היא תחנת שידור גרמנית, המשדרת שידורי רדיו, טלוויזיה ואינטרנט לרחבי העולם.
שידורי הרדיו של התחנה החלו ב-3 במאי 1953, ושידורה הראשון היה נאומו של נשיא גרמניה המערבית הראשון תיאודור הויס.
בתחילה פעלה תחנת הרדיו בקלן, וב-2003 העתיקה את מיקומה למשרדי ממשלה בבון שהתפנו עם העברתה של בירת גרמניה לברלין.
אולפני הטלוויזיה של התחנה נמצאים בברלין, ושידורי האינטרנט שלה מתבצעים מבון ומברלין.
בתחילה השתייכה דויטשה ולה לתחנות אחרות, אך ב-1960 הייתה לתאגיד ציבורי עצמאי.
התחנה משדרת בגרמנית, אנגלית, צרפתית, פורטוגזית, פרסית, טורקית, רוסית, פולנית, סרבו-קרואטית, יוונית, הינדי, אורדו, רומנית, בולגרית, אינדונזית, האוסה, סוואהילי, פשטו, דארי, אלבנית, מקדונית ואוקראינית.
בעבר שידרה גם בדנית, נורווגית, הולנדית, איטלקית, יפנית, סלובקית, הונגרית, צ'כית, ספרדית וסלובנית.
עם איחוד גרמניה ב-1990 והפסקת פעילותו של "רדיו ברלין הבינלאומי" המזרח גרמני, ירשה דויטשה ולה חלק ממתקניו, וחלק מעובדיה של התחנה המזרח-גרמנית נקלטו בה.
מקורותיה של תחנת הטלוויזיה של דויטשה ולה הם בתחנת RIAS-TV, תחנת הטלוויזיה של "רדיו בסקטור האמריקאי" בברלין (Rundfunk im Amerikanischen Sektor, Radio in the American Sector).
לאחר איחוד גרמניה, הפסיקה RIAS-TV את שידוריה, וב-1992 עברו מתקניה לרשות דויטשה ולה.
התחנה משדרת באמצעות לוויין בגרמנית, אנגלית ובספרדית.
כן משודר הערוץ DW בסלקום tv.
בסוף 1994 החלה התחנה בשידורים באמצעות האינטרנט, ובכך הייתה לשדרן הגרמני הציבורי הראשון שעשה כן.
כיום מכיל אתר האינטרנט של התחנה מידע בשלושים שפות, ושידורים בעיקר בשמונה שפות המוגדרות כמרכזיות (ערבית, סינית, אנגלית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית, פרסית ורוסית).
דויטשה באן היא חברת הרכבת הלאומית של גרמניה.
מאוגדת כתאגיד שכולו בשליטת ממשלת גרמניה.
מטה החברה נמצא בעיר ברלין.
החברה נוסדה ב-1 בינואר 1994 כממשיכת דרכן של חברות הרכבות הממשלתיות של גרמניה: דויטשה בונדסבאן (Deutsche Bundesbahn) מגרמניה המערבית, ודויטשה רייכסבאן (Deutsche Reichsbahn) מגרמניה המזרחית.
החברה אף מחזיקה בנכסיה של חברת הרכבות של ברלין המערבית.
דויטשה באן מאורגנת כתאגיד עסקי שלו יותר מחמש מאות חברות בנות.
על פי פרסומי החברה, זוהי חברת התעבורה השנייה בגודלה בגרמניה, לאחר דויטשה פוסט, והיא מפעילת הרכבות ותשתיות רכבת הגדולה ביותר באירופה.
הדויטשה באן מובילה ברכבותיה כשני מיליארד נוסעים מדי שנה.
לחברה יש רשת קווים בגרמניה ולרחבי אירופה (אוסטריה, בלגיה, קרואטיה, צ'כיה, דנמרק, צרפת, הונגריה, איטליה, לונדון, לוקסמבורג, הולנד, פולין, סלובקיה, סלובניה, שוודיה ושווייץ).
במסגרת הצעד השני בארגון מחדש של חברת הרכבות בגרמניה בשנת 1999, כל הציוד הנייד, העובדים והנדל"ן חולקו בין חמש חברות החזקות בבעלות מלאה של הדויטשה באן:
DB Reise & Touristik AG (חברה לשירות קווי נוסעים ארוכים, שמה היום DB Fernverkehr AG);
DB Regio AG (שירות נוסעים פרברי, בתקופת הרפורמה תחת פיקוח המדינות הפדרליות);
DB Cargo AG (שרות רכבות משא, שמה היום Railion AG);
DB Netz AG (מפעילה את רשת מסילות הברזל);
DB Station & Service AG (מפעילה את תחנות הרכבת).
מבנה ארגוני חדש זה נועד בין השאר כדי ליישם את דרישות החקיקה של הקהילה האירופית (EU Directive 91/440) לנגישות ללא אפליה למערכת הרכבות בגרמניה.
בחודש דצמבר 2007 עברה דויטשה באן עוד ארגון מחדש וכל שירות הנוסעים אוחד תחת זרוע DB Bahn, הלוגיסטיקה תחת DB Schenker והתשתיות והתפעול תחת DB Netze.
חברת באנבאו גרואופ (DB Bahnbau Gruppe) היא חברת בת של דויטשה באן מ-2016, והיא במסגרת שותפות עם סולל בונה ולסיכו בנתה פרויקטים מסילת עכו-כרמיאל, מסילת השרון ומסילת העמק.
דויטשה בנק הוא תאגיד שירותים פיננסיים רב-לאומי המבוסס בפרנקפורט, גרמניה.
חטיבת בנקאות ההשקעות של התאגיד מבוססת בלונדון, אנגליה.
נכון לשנת 2025, הבנק מעסיק כ-89,753 עובדים ב-56 מדינות, והוא בעל נוכחות גבוהה באירופה, אמריקה, אסיה-פסיפיק והשווקים המתעוררים.
עם נתח שוק של 21%, דויטשה בנק הוא סוחר המט"ח הגדול ביותר בעולם.
לדויטשה בנק משרדים במרכזים פיננסיים משמעותיים לרבות ניו יורק, פרנקפורט, פריז, מוסקבה, אמסטרדם, דבלין, טורונטו, סאו פאולו, סינגפור, הונג קונג, טוקיו, סידני ומומבאי.
מעבר לכך, הבנק משקיע בשווקים מתעוררים כגון המזרח התיכון, אמריקה הלטינית, מזרח ומרכז אירופה ואסיה-פסיפיק.
הבנק מציע מוצרים ושירותים פיננסיים עבור לקוחות מסחריים ומוסדיים כמו גם ללקוחות פרטיים ועסקיים.
שירותיו כוללים מכירות, מסחר ומחקר לגבי חוב והון; מיזוגים ורכישות; מוצרי ניהול סיכונים, כגון נגזרים, מימון תאגידי, ניהול עושר, בנקאות פרטית, ניהול קרנות השקעות וניהול נכסים.
דויטשה בנק רשום גם בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (FWB) וגם ב (NYSE).
דויטשה בנק הוכרז כמוסד פיננסי בעל חשיבות מערכתית (SIF) על ידי המועצה ליציבות פיננסית (FSB) מאז 2011. הוא הוכרז כמוסד פיננסי משמעותי מאז כניסתו לתוקף של הפיקוח האירופי על הבנקים בסוף 2014, וכתוצאה מכך הוא מפוקח ישירות על ידי הבנק המרכזי האירופי (ECB).
אנשי העסקים לודוויג במברגר ואדלברט דלברוק יזמו את הקמת הבנק בברלין (אז בירת פרוסיה) בשנת 1870, כבנק המתמחה במסחר בינלאומי.
תקנון הבנק אומץ ב-22 בינואר 1870, וב-10 במרץ 1870 העניקה לו הממשלה הפרוסית רישיון בנקאות.
תקנון הבנק הדגיש במיוחד את העסקים הבינלאומיים של הבנק: "מטרת החברה היא לבצע עסקי בנקאות מכל הסוגים, ובפרט לקדם ולסייע לקשרי המסחר בין גרמניה, לבין מדינות אחרות באירופה ושווקים מעבר לים".
סניפיו הראשונים של הבנק בתוך גרמניה נחנכו ב-1871 ו-1872 בברמן והמבורג.
התרחבות הבנק אל מעבר לים באה זמן קצר לאחר מכן, בשאנגחאי (1872) ולונדון (1873).
כבר בשלב מוקדם זה, הבנק תכנן קדימה, בעשיית השקעות שונות בצפון ודרום אמריקה, אסיה וטורקיה.
העשורים הראשונים של הבנק אופיינו בהתרחבות מואצת של פעילותו.
הבנק לקח תפקיד מפתח בהתפתחות תעשיית הנדסת החשמל של גרמניה, אך הייתה לו גם דריסת רגל בתחומי הברזל והפלדה.
בסיסו היציב של הבנק בגרמניה אפשר לו לממן בבטחה את עסקיו מחוץ לגבולות גרמניה, אשר לעיתים העסיקו את הבנק למשך שנים, כגון במעורבותו בהקמת מסילת הברזל ברלין-בגדאד.
בשנת 1933, לאחר עלייתו לשלטון של אדולף היטלר, וכינון הרייך השלישי, פוטרו מדויטשה בנק שלושת חברי מועצת המנהלים היהודיים שלו.
בהמשך לקח דויטשה בנק חלק באריזציה של עסקים בבעלות יהודית: לפי ההיסטוריונים של הבנק, הבנק היה מעורב ב-363 החרמות שכאלו עד לשנת 1938. במהלך המלחמה, השתלט דויטשה בנק על בנקים אחרים שנפלו לידי שליטה גרמנית בזמן כיבוש מדינות מזרח אירופה.
דויטשה בנק סיפק שירותי בנקאות לגסטפו, וכמו כן הלווה את הכספים ששימשו לבניית מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ ואת מתקני אי גה פארבן בקרבתו.
דויטשה בנק פרסם ברבים את מעורבותו בהקמת אושוויץ רק בפברואר 1999. בדצמבר 1999 הקימו דויטשה בנק, יחד עם חברות גרמניות מובילות נוספות, ומימנו קרן פיצויים בסך 5.2 מיליארד דולר אמריקני בעקבות תביעות שהגישו ניצולי שואה.
ההיסטוריה של הבנק במהלך מלחמת העולם השנייה תועדה על ידי היסטוריונים עצמאיים אשר מינה הבנק בעצמו.
בעקבות תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם השנייה, הורו בעלות הברית בשנת 1948 על פירוקו של דויטשה בנק לעשרה בנקים אזוריים.
עשרת בנקים אלו אוחדו מאוחר יותר לשלושה בנקים עיקריים.
בשנת 1952, ובשנת 1957, תשע שנים בלבד לאחר פירוק הבנק המקורי, מוזגו שלושת הבנקים הנותרים ויצרו את דויטשה בנק הנוכחי, שמטהו מבוסס בפרנקפורט.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הבנק החל בהרחבת עסקיו למדינות מחוץ לגרמניה.
בשנת 1986 הוא רכש בנק איטלקי תמורת 603 מיליון דולרים.
במקביל הוא התחיל להרחיב את פעילותו בתחומים הסמוכים לבנקאות תוך רכישת שליטה על חברת רולנד ברגר ייעוץ אסטרטגי.
בשנת 1989 יושב ראש של בנק אלפרד הרהואזן נהרג בפיצוץ ברכבו שאורגן על ידי סיעת הצבא האדום.
באוקטובר 2001, נרשם דויטשה בנק לראשונה בבורסה לניירות ערך בניו יורק (NYSE).
זהו היה הרישום הראשון ב-NYSE לאחר הפסקת הפעילות בשל פיגועי 11 בספטמבר.
בין השנים 2001 ו-2007 היה הבנק מעורב בפעילות ריגול סמויה כנגד מבקריו.
הבנק הודה בצעדים שנקטה מחלקת האבטחה שלו, אך תיאר אותם כ"מבודדים".
במאי 2009 יידע דויטשה בנק את הציבור כי הנהלתו למדה על הפרות אפשריות של תקנון הבנק ושל החוק בשנים קודמות, יידע את כל המעורבים והביע את התנצלותו.
הרגולטור הגרמני, BaFin, מצא פגמים בהתנהלות מחלקת האבטחה של הבנק, אך לא מצא עדויות להתנהלות שהייתה בלתי הולמת באופן שיטתי.
דויטשה בנק היה אחד מהמעורבים העיקריים בפעילות בשוק ההתחייבויות הנערבות (CDO) במהלך בועת הנדל"ן של 2004–2008. ועידת הסנאט האמריקאי לבחינת המשבר הכלכלי ראתה בדויטשה בנק דוגמה בולטת למעורבותם של בנקאי ההשקעות ביצירת בועת המשכנתאות, שוק ה-CDO, מחנק האשראי והמיתון.
הוא סיכם את חוות דעתו בכך שציין שגם כאשר השווקים קרסו בשנת 2007, והסוחר המוביל של הבנק בתחום ה-CDO הבינלאומי בז לשוקי ה-CDO והימר נגדם, המשיך דויטשה בנק לייצר באופן מואץ מוצרי CDO רעים עבור משקיעים.
על אף כל זאת, נותר באותה העת הבנק הגדול ביותר בעולם.
בשנים שלאחר פרוץ המשבר הכלכלי התקשה הבנק להתאושש, צבר הפסדים גדולים למרות מאמצי הבראה שהתבטאו בקיצוצים חדים בכוח העבודה, שילם מיליארדי דולרים בקנסות, והחליף מנכ"לים בתכיפות.
שער מניית הבנק ירד ב-73% מ-2007 ועד מאי 2019. הוא המשיך להיות מעורב בשערוריות שחיתות והלבנת הון.
ב-2017 רכש תאגיד תיירות סיני, HNA, 9.9% ממניות הבנק, והפך למשקיע הגדול בו.
בשנת 2011 חשף אחד מעובדיו הבכירים לשעבר של הבנק, אחיקם בן ארצי, שהבנק הסתיר מידע מבעלי המניות על הסיכונים שבהשקעות ב-cdo גם אחרי פרוץ המשבר.
הוא מסר מידע מרשיע לרשות האמריקאית לניירות ערך וזאת הרשיעה את הבנק.
על פי החוק האמריקאי, חושף שחיתויות זכאי ל-15% מהכסף המוחרם, אך בן ארצי סירב לקבל את הפרס באומרו שהוא לא יכול להרוויח מהפסדם של מיליוני לקוחות
הבנק הלווה סכומי כסף גדולים לדונלד טראמפ, החל מ-1998. בסכ"ה לווה טראמפ מהבנק כ-2 מיליארד דולר, ונותר חייב לו 350 מיליון דולר בעת שנבחר לנשיאות ב-2016.
בשנת 1999 הגישה מועצת הקהילה היהודית האורתודוקסית בבית משפט בניו יורק תובענה ייצוגית בשם ניצולי השואה נגד דויטשה בנק על מימון בניית מחנה ההשמדה אושוויץ ותמיכה כלכלית במשטר הנאצי.
בפברואר 2014 הנפיק דויטשה בנק "תעודת סל מוסרית" ממנה ניתן להסיק שהשקעה בבנק הפועלים איננה מוסרית, כנראה בשל פעילותו בהתנחלויות.
דויטשה בנק הבהיר כי התעודה מבוססת על רשימה אותה ערך מכון מחקר עצמאי והוא זה אשר בחר להחריג 16 חברות שההשקעה בהן איננה מוסרית.
שאר החברות המוחרגות לצד בנק הפועלים הן חברות הקשורות לייצור נשק גרעיני ומיקוש.
דויטשה בנק מחזיק סניף מקומי בישראל.
מטהו ממוקם בשדרות רוטשילד במגדל אלרוב בתל אביב.
דָוִידָה קרוֹל (20 ביוני 1917 – 9 בדצמבר 2011) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה ומתרגמת ישראלית.
נולדה בשם דֵוי קוגוט במוסקבה לבטי ובצלאל קוגוט.
עלתה לארץ ישראל עם משפחתה מברית המועצות בשנת 1924. אמה הייתה רופאת שיניים ופתחה את אחת הספריות הראשונות בתל אביב.
בתחילת דרכה האמנותית קרול הצטרפה לתיאטרון "המטאטא" שנוסד ב-1928.
בשנות השלושים הכירה את הרעיונות הכנענים והזדהתה עימם.
ביולי 1944 נישאה לבעלה השני אלכסנדר קרול, ולשניים נולדו שני בנים.
לאחר סגירת תיאטרון "המטאטא" בשנת 1954 החל קרול לעצב תלבושות ותפאורות בתיאטרון מחול ענבל.
בין הסרטים בהם השתתפה: "מבצע סבתא", "ברונו מאוהב", "איה: אוטוביוגרפיה דמיונית", "אודות המוניטין", "אהבה ממבט שני" ו"איים בחוף" ובסרטים הקצרים: "מקרה קריות" (2002), ו"אלכס" (2004).
כמו כן, השתתפה בסדרות הטלוויזיה: "פלורנטין", "החיים זה לא הכל", "הוא והיא", "תיק סגור", "בית משותף" ו"ג'וני".
בשנים האחרונות לחייה, קרול הייתה מוכרת לציבור בעיקר בזכות השתתפותה בשש פרסומות של סדרת הפרסומות "שקע ותקע" של חברת החשמל בתפקיד גברת סימן טוב.
ב-12 השנים האחרונות לחייה התגוררה בבית אבות ברמת אביב שם נפטרה ב-9 בדצמבר 2011.
היא נקברה בבית העלמין הדרום בחולון, לצד בעלה.
נכדתה, לירון קרול, היא אמנית חזותית וצלמת רב-תחומית.
בנוסף למשחק, החל משנות השבעים עסקה קרול גם בתרגום ספרים, והיא תרגמה למעלה מ-20 ספרים מרוסית לעברית.
ג'ורג'י מלך הצרות: יומנו של שובב, מאת מטה ויקטוריה פולר ויקטור, מסדה, 1970
סודו של אילן, או, תעלולי הוטבי הקוסם, מאת לזר לגין, יבנה, 1972
ההר האכזר, מאת גריגורי פדוסייב (Федосеев, Григорий Анисимович), עם עובד (ספרית דן חסכן), 1974
בים הלבן - האוזן השחורה, מאת גבריאיל טרויפולסקי, מסדה, 1974
ידידי הזאבים, מאת פרלי מואט (מאנגלית), עם עובד (ספרית דן חסכן), 1975
ג'ינג'י, מאת אלכסיי איבנוביץ' סבירסקי (סופר יהודי-רוסי, שמו המקורי שמעון דוד), כתר, 1976
דרכי חיי, מאת ארקדי מרגוליס, 1977
הצ'וקצ'ים קראו לו סון, מאת יורי ריטחאו, מסדה, 1979
המצורעים, מאת פניה באזוב (בתו של דוד באזוב), צ'ריקובר, 1979
רפובליקת שקיד, מאת גריגורי ביליך ולאוניד פנטליב, מסדה, 1981
נרות ברוח: רומאן, מאת גריגורי כנוביץ', ספרית פועלים, 1983
במקום לחם, מאת קלרה פרוסלינה, הקיבוץ המאוחד, 1987
להיות רב-חובל, מאת אנטולי בוז'נקו, כתר, 1987
הילד שמכר את צחוקו, מאת ג'יימס קריס, כתר, 1987
דינקה, מאת ולנטינה אוסֶיֶבָה, כתר, 1990
ואין גן-עדן לעבדים, מאת גריגורי כנוביץ', הקיבוץ המאוחד, 1995
גדי בשני זוזים, מאת גריגורי כנוביץ', מוטיבים: דביר כצמן, 1995
תחייתו של מוצארט, מאת נינה ברברובה, ספרית פועלים, 1997
המלצר והפרוצה, מאת נינה ברברובה, ספרית פועלים, 1997
הדוֹיטְשֶׁה מָרִינֶה הוא הצי של גרמניה והוא חלק מהצבא הגרמני, הבונדסוור.
הצי הגרמני נקרא במקור בונדסמרינה (הצי הפדרלי) מ-1956 עד 1995. משימתו העיקרית היא הגנת המים הטריטוריאליים והתשתית הימית של גרמניה כמו גם קווי תקשורת ימיים.
מלבד זאת, הצי הגרמני משתתף במשימות שמירת שלום ומספק סיוע הומניטרי וסיוע באסונות.
שורשיו של הצי הם בצי האימפריאלי, הרייכספלוטה.
הרייכספלוטה היה הצי הגרמני הראשון שהשתמש בדגל גרמניה כדגלו.
הרייכספלוטה התקיים משנת 1843 עד שנת 1853. בשנת 1867 הוקם צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, שהתקיים עד איחוד גרמניה בשנת 1871 בידי אוטו פון ביסמרק.
משנת 1871 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה נקרא הצי הצי הקיסרי.
לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה והקמת רפובליקת ויימאר נקרא הצי הגרמני הרייכסמרינה עד שבשנת 1935 שונה שמו של הצי לקריגסמרינה בידי אדולף היטלר.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה נוצר המנהל הגרמני לשליית מוקשים.
ב-1956 הוקם רשמית הבונדסמרינה, הצי הפדרלי, בעוד שבגרמניה המזרחית הוקם הפולקסמרינה.
ב-1990 התאחד האחרון לתוך הבונדסמרינה ומאז פועל הצי תחת השם דויטשה מרינה.
בשנת 2014 הוקם מחדש הגדוד הימי, שהוא יחידת נחתים.
הצי הגרמני לוקח חלק בנאט"ו.
דויטשה מרינה מוביל את פעילותו הימית של יוניפי"ל, ומפעיל במסגרתו שתי פריגטות, ארבעה כלי שיט קטנים לתקיפה, ושתי ספינות עזר, במטרה למנוע הברחת נשק.
ב-26 באוקטובר 2006, אירעה תקרית בין ספינת הביון הגרמנית אלסטר בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, לבין חיל האוויר הישראלי, במהלכה הוזנקו מטוסים לעבר הספינה ומסוק שהמריא ממנה.
בסך הכל יש בצי הגרמני כ-81 ספינות זמינות, בתפוסה של 220,000 טון:
11 פריגטות (מסדרת ברנדנבורג, סדרת סקסן וסדרת באדן-ויטמברג)
5 קורבטות (הקורבטות מסדרת בראונשווייג)
11 ספינות אספקה ו-20 ספינות עזר שונות
דוִידִי פרל (נולד ב-1967) הוא פוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית גוש עציון בשנים 2012–2016.
אביו הוא הרב גדעון פרל.
בוגר תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים מטעם בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים.
בשנת 1998 שימש למשך שנה כעוזרו האישי של ח"כ חנן פורת.
בהמשך מילא שורה של תפקידים ניהוליים בהם: סמנכ"ל מוסדות ישיבת מקור חיים, מנכ"ל ישיבת תקוע, סמזכ"ל וגזבר של בני עקיבא העולמית ומנכ"ל ישיבת נתיב מאיר.
במקביל כיהן בהתנדבות במספר מוסדות וגופים בגוש עציון.
בשנת 1998 נבחר לכהן כיו"ר ועד היישוב אלון-שבות, וכחבר במליאת המועצה האזורית, תפקידים אותם מילא במשך כחמש שנים.
בין השנים 2004 ל-2007 יצאו דוידי ומשפחתו לשליחות במלבורן, אוסטרליה מטעם הסוכנות היהודית ובני עקיבא.
בראשית שנת 2012 נבחר לראש המועצה האזורית גוש עציון והחזיק גם בתיקי החינוך והרווחה במועצה.
נוסף על תפקידו שימש גם כיו"ר הדירקטוריון של החברה לפיתוח גוש עציון (בע"מ) וכיו"ר מתנ"ס גוש עציון.
פרל כיהן כחבר הנהלת מועצת יש"ע וחבר מרכז ליכוד ומתוקף תפקידו כראש רשות שימש כחבר במרכז המועצות האזוריות.
ב-2016 פורסם בחדשות 10 שצעירה התלוננה נגדו בפני פורום תקנה על תקיפה מינית.
לאחר איומים מצד עורך דינה של הצעירה כי יפרסם את תלונתה - שילם פרל בהסכם פשרה מאות אלפי ש"ח, והתחייב שלא להתמודד לראשות המועצה בבחירות הבאות.
פרל הכחיש את ההאשמות ואמר ששילם על מנת למנוע פרסום השמצות.
בסוף שנת 2016 פרש פרל מתפקידו כראש המועצה לאחר אישור התקציב.
כיום (2025), הוא בעלים של משרד "לביא" הנותן שירותי שמאות מקרקעין, ייעוץ נדל"ן וכלכלה.
דוידיבקה (באוקראינית: Давидівка; ברומנית: Davideni, דוידני או דוידן; ברוסית: Давыдовка) הוא כפר גדול, עם מועצה מקומית, בנפת סטורוז'ינץ ("ראיון סטורוז'ינץ") במחוז צ'רנוביץ (צ'רניבצי, צ'רניבצקי) בצפון בוקובינה, 50 ק"מ דרומית מצ'רנוביץ, בימינו בדרום מערבה של אוקראינה.
גובל עם העיירה בנילה על נהר סירט (ברומנית - בנילה פה סירט או בנילה מולדובניאסקה).
במפקד משנת 2001 נספרו בו 3,115 תושבים, רובם אוקראינים.
הכפר שוכן על גדת הנהר סירטול מיק (מאלי סרט), בגובה 432 מ'.
בשנת 1939 הכפר כלל 3 יישובים קטנים יותר:רונק (Runc), זרוב נואו (Zrub Nou) וזרוב וק (Zrou Vechi) ובנוסף שכונות באחנה, צ'נטרו ורפורמה (האחרונה אחרי הרפורמה האגררית משנת 1926).
היישוב ידוע מן המאה ה-18 ושמו בא לפי האגדות משם המתיישב הראשון, בשם דויד או דוידיאן (אולי ממוצא ארמני).
הוא נמצא ב"דרך הצאר" הקרויה בימינו "בניליבקה", לפי שם היישוב בנילה על נהר סירט.
דוידן, כפי שנקרא הכפר ברומנית, היה בעבר חלק מחבל בוקובינה ההיסטורי, חלק מנסיכות מולדובה.
בינואר 1775 יחד עם כל חבל בוקובינה סופח הכפר לאימפריה ההבסבורגית שבירתה וינה.
בשנת 1894 התקיים בכפר בית ספר יסודי בשפה הרומנית.
ב-1896 הוקמה חברה לקריאה רומנית מיוזמת הבויארית אנה דה גריגורצ'ה ואקדמאים בכפר.
בשנת 1903 הוקם סניף בנק.
אחרי איחודה של בוקובינה עם רומניה ב-27 בנובמבר 1918 הפך גם דוידן חלק מממלכת רומניה, ביתר דיוק חלק מנפת פלונדורן (Flondoreni) של המחוז סטורוז'ינץ (ה"ז'ודץ" סטורוזינץ).
באותה תקופה רוב אוכלוסיית היישוב היה רומני.
ב-28 ביוני 1940 האזור סופח לאוקראינה הסובייטית שבמסגרת ברית המועצות, אולם בשנים 1944-1941 נכבש מחדש על ידי הצבא הרומני ונמצא בשליטת רומניה.
בשנת 1944 נכבש הכפר על ידי הצבא הסובייטי וחזר להיות חלק מאוקראינה הסובייטית.
בית הספר הרומני נסגר על ידי השלטונות הסובייטים.
החל משנת 1991 הכפר הוא חלק מנפת (ראיון) סטורוז'ינץ שבמחוז צ'רניבצי במסגרת אוקראינה העצמאית.
במפקד משנתך 1989 927 מתושבי הכפר הכריזו על עצמם כרומנים או מולדובנים (902 + 25, בהתאמה), כלומר 32% מאוכלוסיית הכפר.
ב-2012 הרוב מורכב מאוקראינים - 1824. שאר האתניות בכפר:רומנים 1195, פולנים -310, רוסים -6, רומנים שזיהו עצמם כ"מולדובנים" - 5, אחרים - 4. בעבר חיו בכפר גם יהודים וגרמנים.
רבים מבני המעמד הגבוה בכפר היו פולנים, בעלי חוות חקלאיות גדולות ובינוניות..
הרומנים והאוקראינים היו בדרך כלל חקלאים זעירים.
הגרמנים שהגיעו לאזור כמתנחלים חקלאים אחרי שנת 1850, היו בכפר בעיקר בעלי מלאכה ובנאים.
קרוב לדווידני שכן כפר גרמני בשם אוגוסטנדורף.
החל מהסתיו 1940 הגרמנים פונו בהסכמה עם ברית המועצות לאזורים אחרים של הרייך השלישי.
באזור סטורוז'ינץ רומנים רבים גורשו למחנות הגולאג או ברחו לרומניה.
אחרי כיבוש האזור מחדש על ידי הצבא הרומני בברית עם גרמניה ביוני 1941, יהודי הכפר דוידני גורשו כמו שאר יהודי האזור למחנות וגטאות המוות בטרנסניסטריה.
אחרי שהאזור נכבש שוב על ידי הצבא הסובייטי הרומנים סבלו רדיפות פוליטיות מהשלטון הסטליניסטי ובהמשך נכפה עליהם זהות "מולדובנית".
הופסקו בכפר הלימודים בשפה הרומנית.
האוכלוסייה של הכפר דוידני רבתי הייתה במפקדים כלהלן:
לפני מלחמת העולם השנייה אוכלוסיית הכפר דוידני עצמו, ללא היישובים הנספחים אליו, הייתה כ-1000 תושבים, מתוכם כ-100 יהודים.
יהודי הכפר עסקו במסחר בתוצרת חקלאית, כמו כן היו בעלי חנויות ובתי מרזח.
לפני שנת 1918 למשפחה בשם אוסלנדר (Ausländer) הייתה אחוזה בשטחי הכפרים דוידני וצ'ירש, ומזקקה לייצור יין שרף על בסיס תפוחי אדמה וחיטה.
אחראי על הפקת יין השרף היה אחד מחמשת אחים בשם שטיין,
שהועסקו במזקקות בענף זה באזור סטורוז'ינץ.
בדווידני היה בית כנסת אחד.
יהודי המקום הסתפחו לקהילת יהודי בנילה השכנה, בשבתות נהגו להתפלל בכפרם אולם בחגים התארחו בבתי קרובים בבנילה והתפללו בבתי הכנסת שם.
לקראת גיל בר מצווה הבנים עברו ללמוד בבית הספר העברי "תרבות" בבנילה על נהר סירט.
לקראת הגירוש היהודים תחת השלטון הרומני המחודש ביולי 1941 התרכזו בדוידני 687 יהודים.
אחרי כיבוש האזור מחדש על ידי הצבא הרומני בברית עם גרמניה הנאצית ביולי 1941, ברוח הוראות המשטר הצבאי-פאשיסטי של יון אנטונסקו, יהודי הכפר דוידני נשדדו מנכסיהם, עברו מעשי התעללות ורציחות וגורשו כמו שאר יהודי האזור בצעדות מוות לכיוון בסרביה ואחר כך טרנסניסטריה.
בדוידני נולד הטנור הלירי היהודי יוזף שמידט.
כמו כן כאן חי בארמונו את שנותיו האחרונות ההיסטוריון והנומיסמט הרומני סבר זוטה (1943-1874), חבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית.
הכומר, הסופר והמלחין האוקראיני איסידור וורובקייביץ' (1903-1836) היה מורה בכפר בשנים 1861–1867
הכנסייה עשויה עץ "הארכאנגלים הקדושים מיכאיל וגבריל", נבנתה בשנת 1786, נבנתה מחדש ב-1885 - שוכנת על גבעה במרכז הכפר, על הדרך הראשית
הכנסייה מעץ פרסקבה הקדושה, שנבנתה בשנת 1910
ָ*כנסיית השילוש הקדוש, משנת 1907 - בכפר הקטן נובי זרוּב
פנקס קהילות רומניה - כרך ב, מכון יד ושם
הדויטשה בונדסבנק הוא הבנק המרכזי והסמכות המוניטרית העליונה של גרמניה מאז הוקם ב-1957 והוא חלק מהמערך האירופי של הבנקים המרכזיים.
בשל עוצמתו והיות גרמניה למדינה העשירה באיחוד האירופי זהו הבנק המשפיע ביותר מבין הבנקים של האיחוד האירופי.
מטה הבנק ממוקם בפרנקפורט, גרמניה סמוך למטה הבנק המרכזי האירופי והוא הוקם כיורש לבנק המדינות הגרמניות (Bank deutscher Länder) שהוקם ביוני 1948 כיורש לרייכסבנק.
מספר שם תקופת הכהונה הערות 1 קארל ברנארד 1948–1957 כיהן כיו"ר מועצת הבנק המרכזי (Zentralbankrat) של בנק המדינות הגרמניות.
2 וילהלם ווק 1948–1957 כיהן כנשיא מינהל בנק המדינות הגרמניות מאז אוגוסט 1957. 3 קארל בלסינג 1958–1969 נשיא הדויטשה בונדסבנק.
דויטשה בנק פארק הוא אצטדיון ספורט בעיר פרנקפורט שבמדינת הסן, גרמניה ומשמש לבית עבור קבוצת הבונדסליגה הגרמנית איינטרכט פרנקפורט.
האצטדיון מוכר בשמו המקורי ואלדשטדיון .
האצטדיון נפתח לראשונה בשנת 1925 ושופץ מספר פעמים מאז.
השיפוץ האחרון היה בהכנות לקראת גביע הקונפדרציות 2005 ו-מונדיאל 2006. עם קיבולת של 51,500 צופים, אצטדיון זה הוא אחד מעשרת אצטדיוני הכדורגל הגדולים בגרמניה.
האצטדיון היה אחד מ-9 האצטדיונים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים 2011 ואירח ארבעה משחקים בטורניר כולל משחק הגמר.
בין השנים 2005 ל-2020 שמו הרשמי של האצטדיון היה קומרצבנק ארנה .
קומפלקס הספורט, אשר נמצא בבעלות עיריית פרנקפורט, כולל את האצטדיון ומתקני ספורט אחרים כמו: בריכת שחיה, קומפלקס טניס ומתחם כדורעף חופים.
בסמוך לאצטדיון נמצאת תחנת רכבת לאומית אשר הופכת את המתחם לנגיש יותר לכולם.
דוֹיטְשֶׁה טֶלֶקוֹם , היא חברת טלקומוניקציה עולמית שבסיסה בבון, גרמניה.
זו אחת מחברות הטלקומוניקציה המובילות בעולם, המשרתת כחצי מיליארד לקוחות בעשרות מדינות.
סל השירותים של התאגיד רחב ומגוון, וכולל תקשורת סלולרית בטכנולוגיות 4G ו-5G, אספקת אינטרנט בפס רחב ושידור טלוויזיה דיגיטלי.
כמו כן, היא מספקת פתרונות עסקיים מתקדמים בתחומי טכנולוגיית מידע, מחשוב ענן ואבטחת מידע.
שורשי החברה נעוצים בסוכנות הדואר הפדרלית הממשלתית "דויטשה בונדספוסט", שהוקמה בשנת 1947 כתחליף לרייכפוסט.
במסגרת רפורמה בשירותי הדואר שיושמה ביולי 1989, פוצלה הסוכנות לשלוש ישויות נפרדות, שאחת מהן הייתה "דויטשה בונדספוסט טלקום".
רפורמה נוספת שהושלמה בינואר 1995, הכפה את "דויטשה בונדספוסט טלקום" ל"דויטשה טלקום", ותחילת תהליך הפרטתה החל בשנת 1996. בשל כך, החברה חולקת היסטוריה משותפת עם גופים נוספים שהיו חלק מהמונופול הממשלתי והופרטו אף הם, דוגמת "דויטשה פוסט" ו"דויטשה פוסטבנק".
מאז הפרטתה ב-1996, עברה החברה ממעמד של מונופול בבעלות המדינה למבנה בעלות מעורב.
נכון לינואר 2026, ממשלת גרמניה מחזיקה בבעלות כוללת של כ-27.8% ממניות החברה, כאשר כ-14% מוחזקים ישירות על ידי הממשלה, והיתרה מוחזקת בעקיפין דרך בנק ההשקעות הממשלתי "KfW".
דויטשה טלקום, שהחזיקה בבלעדיות כספקית שירותי אינטרנט עד אמצע שנות התשעים, שמרה על מעמדה כספק הדומיננטי בשוק הגרמני גם במאה ה-21. בדצמבר 2001 עם הפכה לשותפה הרשמית הראשונה של מונדיאל 2006. בתחילת שנת 2005 השיקה החברה מהלך אסטרטגי לאיחוד יחידות התשתית והתוכן, T-Com ו-T-Online, תחת חטיבת פס רחב אחת.
המהלך הושלם משפטית רק בשנת 2008, עם הקמת יחידה מאוחדת שמותגה מחדש בתור "T-Home".
מותג זה ריכז את כל שירותי התקשורת הביתיים (טלפון, אינטרנט וטלוויזיה) תחת שם אחד.
בעשור העוקב הרחיבה החברה את פעילותה הבינלאומית באמצעות מיזוגים ורכישות אסטרטגיות.
בשנת 2010 מיזגו פראנס טלקום ודויטשה טלקום את פעילות המותגים אורנג' ו-T-Mobile בבריטניה, ובכך הקימו את חברת EE (ראשי תיבות של Everything Everywhere), שהפכה למפעילת הסלולרהגדולה ביותר במדינה.
בשנת 2016 הושלמה מכירת החברה לקבוצת "בריטיש טלקום", תמורת 12.5 מיליארד ליש"ט.
עם השלמת העסקה בינואר 2016, ולאחר קבלת אישורי הרגולציה, קיבלה דויטשה טלקום 12% ממניות "בריטיש טלקום" ומושב במועצת המנהלים שלה.
פעולות משמעותיות נוספות היו בשנת 2013, עם איחוד פעילות בארצות הברית בין T-Mobile ל-MetroPCS, וב-2014, אז רכשה דויטשה טלקום את יתרת השליטה ב-T-Mobile צ'כיה, תמורת 800 מיליון אירו.
דויטשה טלקום מחזיקה במניות בחברות טלקומוניקציה אחרות כולל T-Mobile סלובקיה, הונגריה, קרואטיה.
דויה צ'אלטה-צאר (בקרואטית: Duje Ćaleta-Car; נולד ב-17 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ריאל סוסיאדד בהשאלה מאולימפיק ליון ובנבחרת קרואטיה.
צ'אלטה-צאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של שיבניק אליה הצטרף בגיל תשע.
ב-18 באוגוסט 2012 צ'אלטה-צאר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–3 לססווטה.
בקיץ חתם בפאשינג מהליגה האוסטרית השלישית בה שיחק עונה אחת.
ב-9 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד וואלרן.
בקיץ חתם בליפרינג מהליגה האוסטרית הראשונה שהיא גם קבוצת המילואים של רד בול זלצבורג מליגת העל האוסטרית.
בעונת רשם 19 הופעות בליפרינג ועוד שבע בזלצבורג.
בעונת הפך לשחקן הרכב בזלצבורג וסיים את העונה עם 31 משחקי ליגה כשבנוסף הבקיע שני שערי ליגה.
הוא היה שותף להישג השיא של זלצבורג באירופה כאשר היא הגיעה לחצי גמר הליגה האירופית בעונת 2017/2018.
ב-20 ביולי 2018 חתם באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם בסאות'המפטון.
ב-2 באוגוסט 2023 הושאל לאולימפיק ליון עד לסיום העונה.
ב-8 ביולי 2024 עבר לליון בחוזה קבוע לשלוש שנים.
ב-1 באוגוסט 2025 הושאל לעונה אחת לריאל סוסיאדד.
בצעירותו שיחק צ'אלטה-צאר בכל הנבחרות הצעירות של קרואטיה.
הוא זומן לסגל הרחב של הנבחרת הבוגרת לקראת יורו 2016, אך לא נכלל בסגל הסופי.
ב-3 ביוני 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, בו היא הגיעה למקום השני - הישג שיא בכל הזמנים.
ליגת העל האוסטרית: , , ,
הדויטשה אוֹפּר אַם רַיין היא להקת אופרה גרמנית, היושבת דרך קבע בדיסלדורף ובדיסבורג.
לצד האופרה פועלת גם להקת בלט.
משנת 2009 מנהלה המוזיקלי הוא אקסל קובר.
תזמורת הבית, התזמורת הסימפונית של דיסלדורף, מנגנת הן רפרטואר אופראי והן סימפוני.
בשנת 1875 נבנה מה שהיה בהמשך לבית האופרה של דיסלדורף.
בשנים 1887 עד 1920 התקיים קשר איתן בין בתי האופרה של שתי הערים, אך הוא ניתק ב-1829 ולא חודש עד 1955, עם הקמת הדויטשה אופרה אם ריין.
בית האופרה של דיסלדורף, שנבנה ב-1875, נהרס למעשה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא נבנה מחדש ונפתח שוב בשנת 1956, מאז הוא משמש את להקת האופרה באופן קבוע.
תיאטר דואיסבורג, שנבנה ב-1912, נהרס כליל ונבנה מחדש ב-1950.
מנכ"ל האופרה הנוכחי הוא כריסטוף מאייר; המנצח הראשי הוא אקסל קובר.
בשנים 2006 ו-2007 עבר בית האופרה של דיסלדורף שיפוץ וארגון מחדש.
הצגת האופרה הראשונה בתיאטרון המחודש הייתה לה טרוויאטה, בניצוח ג'ון פיור האמריקאי.
דויטשה בונדסבאן היא חברת הרכבות הממשלתית שהוקמה ברפובליקה הפדרלית של גרמניה (FRG) ב-7 בספטמבר 1949 כיורשת הדויטשה רייכסבאן גזלשאפט (DRG).
הדויטשה רייכסבאן המשיכה לשמש כחברת הרכבות הממלכתית של גרמניה המזרחית עד לאחרי איחוד גרמניה, כאשר החברות התמזגו על מנת ליצור את דויטשה באן, אשר הוקמה ב-1 בינואר 1994.
עם היווצרות גרמניה המערבית, חברות הרכבות התאחדו תחת חוק הרכבת הפדרלית (Bundesbahngesetz) שאושרר ב-13 בדצמבר 1951. הרכבת חבל הסאר צורפה למערך מסילות הברזל ב-1 בינואר 1957.
דויטשה בונדסבאן הייתה חברה בבעלות המדינה, תחת שליטת Bundesverkehrsministerium (משרד התחבורה הפדרלי).המטה שכן בפרנקפורט בשנת 1985 היא הייתה החברה השלישית בגודלה בגרמניה המערבית, עם כוח עבודה של 322,383 עובדים.
החברה הפעילה כוח משטרה מיוחד בשם משטרת הרכבות (Bahnpolizei).
מאחר שמערב ברלין הייתה מוקפת בשטח גרמניה המזרחית, שירותי הרכבת המקומיים למרחקים ארוכים ולשאר חלקי העיר סופקו באופן בלעדי על ידי הדויטשה רייכסבאן, למרות שהדויטשה בונדסבאן הפעילה מסוף כרטיסים ב-Hardenbergstraße ליד תחנת הרכבת המרכזית במערב ברלין (Zoologischer Garten).
דוידה קָלַאבְּריַה (באיטלקית: Davide Calabria; נולד ב-6 בדצמבר 1996 בברשה, איטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן הימני בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית.
קלאבריה הצטרף למחלקת הנוער של מילאן ב-2006, ועבר בכל מחלקות הנוער של המועדון, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-30 במאי 2015 בניצחון על אטאלנטה, כשהחליף את מתיה דה שיליו.
קלאבריה תפס את המקום בהרכב של מילאן בעונת 2017/2018 לאחר פציעתו של אנדראה קונטי.
באותה עונה גם כבש את שער הבכורה שלו בניצחון נגד רומא.
ביולי 2021 האריך את חוזהו במילאן עד שנת 2025.
ב-15 בספטמבר שיחק לראשונה בליגת האלופות כשהוא עונד לראשונה את סרט הקפטן בהפסד 2–3 לליברפול.
בעונת 2021/2022 זכה באליפות איטליה עם מילאן.
ב-1 בפברואר 2025 הושאל לבולוניה 1909 עד לסיום העונה.
ב-18 באוגוסט 2025 חתם בפנאתינאיקוס לשלוש שנים בהעברה חופשית.
קלאבריה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-11 בנובמבר 2020, במשחק ידידות נגד נבחרת אסטוניה.
קלאבריה זכה עם נבחרתו במדליית הארד בטורניר ליגת האומות לאחר שהפסידו בחצי הגמר לנבחרת ספרד במשחק שבו עלה מהספסל בדקה ה-72 ובקרב על המקום השלישי ניצחו את נבחרת בלגיה 2-1 במשחק בו לא היה בסגל.
ליגת האומות: (מקום שלישי באיטליה 2021)
דויט חוצ'ולובה (בגיאורגית: დავით ხოჭოლავა; נולד ב-8 בפברואר 1993) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק כבלם.
לזכותו 39 הופעות במדי נבחרת גאורגיה.
חוצ'ולובה נולד בטביליסי והתחיל את הקריירה שלו בקבוצת סבורתלו.
בקיץ 2015, חתם חוצ'ולובה בצ'רנומורץ אודסה מליגת העל האוקראינית.
הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה.
באפריל 2017, אישרה שחטאר דונייצק כי החתימה את חוצ'ולובה על חוזה ל-5 שנים.
ב-6 ביולי 2021 חתם חוצ'ולובה בקופנהגן ל-4 שנים.
בעונת 2021/2022 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הדנית.
ביולי 2024 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
חוצ'ולובה זומן לסגל הבוגר של נבחרת גאורגיה למשחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד אוסטריה בספטמבר 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור גאורגיה ב-23 בינואר 2017, במשחק ידידות נגד אוזבקיסטן.
דויטשה ביוגרפי הוא לקסיקון ביוגרפי ומסד נתונים מקוון גרמני, המכיל רשומות של אישים גרמניים מימי הביניים ועד ימינו.
הוועדה ההיסטורית של האקדמיה המלכותית למדעים של בוואריה וספריית מדינת בוואריה אחראיות על מסד הנתונים.
במסד הנתונים ניתן למצוא רשומות מהביוגרפיה הגרמנית הכללית והביוגרפיה הגרמנית החדשה מאז פברואר 2010.
המסד נתונים הוקם באוגוסט 2001 כמרשם דיגיטלי תחת השם ADB & NDB-Register.
בדצמבר 2014, המסד נתונים הכיל כ-268 אלף רשומות.
בסוף 2016, המסד נתונים הכיל כ-730 אלף רשומות.
בדצמבר 2017, המסד נתונים הכיל כ-750 אלף רשומות.
דויטשה בֶּרְזֶה , או קבוצת דויטשה ברזה, היא תאגיד רב לאומי גרמני המספק שוק למסחר במניות ובניירות ערך אחרים בבורסת פרנקפורט.
החברה היא גם ספקית שירותי עסקאות פיננסיות, המאפשרת לחברות ולמשקיעים גישה לשווקי הון גלובליים.
זוהי חברה ציבורית שנוסדה ב-1992, ומשרדיה הראשיים ממוקמים בפרנקפורט.
ב-1 באוקטובר 2014, דויטשה ברזה AG הפכה לחברה ה-14 שהצטרפה ליוזמת הבורסות הקיימות של האו"ם.
היא הבורסה השלישית בגודלה באירופה לפי שווי שוק, לאחר בורסת פריז ובורסת לונדון.
ב-23 באוגוסט 2023, החברה הקימה את EuroCTP כמיזם משותף עם 13 בורסות אחרות, כדי לספק רצועה מאוחדת עבור האיחוד האירופי, כחלק מיוזמת איחוד שוקי ההון שהוצעה על ידי הנציבות האירופית.
יותר מ-3,200 עובדים משרתים לקוחות באירופה, ארצות הברית ואסיה.
לדויטשה ברזה יש סניפים בגרמניה, לוקסמבורג, שווייץ, צ'כיה וספרד, וכן גם נציגויות בבייג'ינג, לונדון, פריז, שיקגו, ניו יורק, הונג קונג ודובאי .
בורסת פרנקפורט היא אחד ממרכזי המסחר הגדולים בעולם לניירות ערך.
עם נתח של כ-90% במחזור, היא הבורסה הגדולה ביותר מבין בורסות המניות בגרמניה.
דויטשה ברזה AG מפעילה את בורסת פרנקפורט.
דויטשה ברזה היא הבעלים של Clearstream, בית ניכיון שבסיסו בלוקסמבורג.
למרות מגפת הקורונה, דויטשה ברזה הצליחה להגדיל את מחזור המכירות שלה ב-15% ואת ההכנסות נטו שלה ב-9% ב-2020 בהשוואה ל-2019. בנוסף, כוח האדם של דויטשה ברזה גדל ב-463 עובדים ב-2020.
ב-3 במאי 2000, הוכרז כי בורסת לונדון תתמזג עם דויטשה ברזה, אך העסקה לא יצאה לפועל.
ב-2001, דויטשה ברזה ניסתה שוב להתמזג עם בורסת לונדון, ולאחר מכן הציעה הצעת השתלטות בסוף 2004, אך שתי ההצעות נדחו על ידי LSE.
לאחר שהמנכ"ל וורנר זייפרט נאלץ להתפטר על ידי בעלי המניות העיקריים ב-2005, דויטשה ברזה שינתה תוכניות והחלה במשא ומתן מתקדם למיזוג עם יורונקסט, שהיה מביא לשילוב שתי הבורסות הגדולות באירופה תחת חברת אחזקות אחת.
בורסת ניו יורק גברה על ההצעה הסופית של דויטשה ברזה ליורונקסט ב-2006.
מאז 2007, דויטשה ברזה מפעילה את המיזם המשותף Scoach עם SIX Swiss Exchange כדי לספק פלטפורמת מסחר בנגזרות באירופה.
ביולי 2015, דויטשה ברזה רכשה את חברת 360T תמורת 725 מיליון אירו וגם רכשה את כל המניות (100%) של המיזם המשותף STOXX AG מקבוצת SIX תמורת מחיר רכישה של 650 מיליון פרנק שווייצרי.
ב-16 בספטמבר 2019, דויטשה ברזה הודיעה על רכישת Axioma ששולבה עם STOXX ו-DAX ליצירת Qontigo.
כחלק מהעסקה, דויטשה ברזה יצרה שותפות אסטרטגית עם General Atlantic, חברת השקעות גלובלית.
במרץ 2022, דויטשה ברזה הודיעה על רכישת 100% ממנהל נתוני קרנות מבוסס לוקסמבורג, Kneip.
באפריל 2023, דויטשה ברזה הסכימה לרכוש את חברת התוכנה לניהול השקעות הדנית SimCorp תמורת 3.9 מיליארד אירו.
באוגוסט 2023, דויטשה ברזה הודיעה על רכישת חברת טכנולוגיית ספר חשבונות מבוזר מבוססת לוקסמבורג, FundsDLT.
ניסיון מיזוג עם NYSE Euronext
ב-7 בדצמבר 2008, דויטשה ברזה דחתה שמועות על אפשרות להתמזג עם NYSE Euronext (החברה שנוצרה כתוצאה ממיזוג של NYSE ויורונקסט) ליצירת הבורסה המובילה בעולם.
החברה טענה כי היא בחנה את הנושא, אך ב-8 בדצמבר 2008 דווח כי השיחות, שהחלו ב-25 בנובמבר 2008, הסתיימו ללא תוצאות עקב חילוקי דעות על שווי החברה.
דויטשה ברזה שקלה שוב את הרכישה ב-2009. ב-9 בפברואר 2011, דווח כי NYSE Euronext ודויטשה ברזה נמצאות בשיחות מתקדמות על מיזוג במניות.
דויטשה ברזה הייתה בשיחות מתקדמות לרכישת NYSE Euronext בעסקה שתיצור את מפעילת המסחר הגדולה בעולם.
המניות של שתי החברות הוקפאו זמנית בשל הסיכון לתנועות מחירים גדולות והבהרות על העסקה.
עסקה מוצלחת הייתה יוצרת את מפעילת הבורסה הגדולה בעולם עם שווי שוק של חברות רשומות בסך 15 טריליון דולר, מתוכם 13.39 טריליון דולר שייכים ל-NYSE Euronext, הגדולה פי שישה מדויטשה ברזה.
הנשיא וסגן המנכ"ל של NYSE Euronext, דומיניק סרוטי, היה אמור להפוך לנשיא החברה החדשה וראש המסחר והטכנולוגיה הפנימית.
רולנד בלגארד, גם הוא מ-NYSE Euronext, היה אמור להפוך לראש המניות הנזילות באירופה.
החברה החדשה הייתה יכולה לחסוך כ-300 מיליון אירו (410 מיליון דולר) בעלויות.
עם זאת, המיזוג היה כפוף לבדיקה בארצות הברית ובאיחוד האירופי בשל חששות כי הוא עלול ליצור "מונופול דה-פקטו".
בעלי המניות של NYSE Euronext אישרו את עסקת המניות של דויטשה ברזה ב-7 ביולי 2011, ובעלי המניות של דויטשה ברזה קיבלו את העסקה עד 15 ביולי 2011.
ב-22 בדצמבר 2011, דויטשה ברזה זכתה לאישור אנטי-טרסטי בארצות הברית לרכישת NYSE Euronext, בתנאי שחברת בת של דויטשה ברזה, International Securities Exchange, תמכור את אחזקותיה של 31.5% ב־Direct Edge.
NYSE Euronext ודויטשה ברזה AG דחו את המועד האחרון להשלמת המיזוג עד 31 במרץ 2012, בניסיון לשכנע את הרגולטורים האירופיים לאשר את העסקה.
הנציבות האירופית חסמה את המיזוג ב-1 בפברואר 2012, תוך ציון העובדה שהחברה הממוזגת תיצור מונופול כמעט מוחלט.
צעד זה של הנציבות הוא החסימה הרביעית בעשור האחרון.
הנציבות דחתה את המיזוג מסיבות אנטי-טרסטיות, וקבעה כי העסקים המשולבים יצרו מונופול דה-פקטו בשוקי מסחר בנגזרות עם נתח שוק משוער של 93%.
"זהו יום שחור לאירופה ולתחרותיות הגלובלית שלה בשווקים הפיננסיים", אמר המנכ"ל לשעבר של דויטשה ברזה, רטו פרנציוני.
יו"ר NYSE Euronext, יאן-מישל הסלס, אמר: "אנו מאוכזבים ומתנגדים בתוקף להחלטת האיחוד האירופי, המבוססת על הבנה שונה מהותית של שוק הנגזרות, אך כעת הגיע הזמן להתקדם".
ניסיון מיזוג כושל עם קבוצת בורסת לונדון
במרץ 2016, החברה הודיעה כי הגיעה להסכם עם קבוצת בורסת לונדון להתמזג.
החברות היו אמורות להיות תחת חברת אחזקות חדשה, בשם זמני UK TopCo, והיו שומרות על שני מטות בלונדון ובפרנקפורט.
העסקה דרשה אישור מהרגולטורים באיחוד האירופי, ארצות הברית ורוסיה.
בורסת לונדון ציינה כי נדרש אישור רוסי משום שהיא מחזיקה ב-Exactpro, חברה עם משרדים ברוסיה המתמחה בבדיקות איכות לבורסות וארגונים פיננסיים.
בפברואר 2017, הנציבות דרשה מהצדדים להתחייב למכירת אחזקת הרוב של LSEG בפלטפורמת המסחר באג"ח ממשלתיות MTS S.p.A.
LSEG הצהירה כי לא תמכור את MTS באיטליה כדי לענות על דרישות אנטי-טרסט.
ניסיון המיזוג בין שתי הבורסות, שהיה אמור ליצור את הבורסה הגדולה באירופה, תואר לאחר מכן כ"בסיכון" על ידי The Wall Street Journal.
ניסיון המיזוג נחסם על ידי רגולטור התחרות של האיחוד האירופי ב-29 במרץ 2017, תוך ציון כי "חקירת הנציבות קבעה כי המיזוג היה יוצר מונופול דה-פקטו בשווקים לניקיון מכשירים פיננסיים בריבית קבועה".
באוקטובר 2017, שני בעלי מניות מוסדיים, שהחזיקו באותה עת ביותר מ-6.5% מדויטשה ברזה, קראו להתפטרות היו"ר.
ב-16 בנובמבר 2017, תיאודור ויימר מונה למנכ"ל החדש של דויטשה ברזה AG, החל מינואר 2018.
בספטמבר 2024, הנציבות האירופית הודיעה כי ביצעה בדיקות פתע במשרדי דויטשה ברזה בנוגע לחשדות לפרקטיקות אנטי-תחרותיות.
קבוצת דויטשה ברזה היא נותנת חסות מרכזית לצילום עכשווי.
ב-1999, הקבוצה הקימה את אוסף האמנות של דויטשה ברזה, הכולל כיום יותר מ-900 יצירות, רובן בגודל גדול, של כ-90 אמנים בינלאומיים.
ב-2005, הבורסה הפכה לנותנת החסות של פרס הצילום של דויטשה ברזה הניתן מדי שנה על ידי גלריית הצלמים בלונדון, שהוקם ב-1996 על ידי הגלריה, כדי לקדם את העבודות הטובות ביותר של צלמים עכשוויים.
קבוצת דויטשה ברזה השתתפה ונתנה חסות לאירועים רבים, כולל טורניר הכדורגל השנתי של Futures For Kids (שהתקיים בלונדון דוקלנדס, אנגליה).
האירוע גייס 2.6 מיליון ליש"ט לצדקה וכלל חברות כמו Marex Spectron, Trading Technologies, Futex, Oak Futures ובורסת המתכות של לונדון.
דּוּכִיפַת מצויה (שם מדעי: Upupa epops) היא מין בסוג דוכיפת (Upupa) במשפחת הדוכיפתיים.
זוהי הציפור הלאומית של ישראל, וייחודה בציצית הנוצות הכתומה לראשה הנקראת גם כתר.
אורכה של הדוכיפת כ-26–30 סנטימטר, מוטת כנפיה 42-46 סנטימטר.
לדוכיפת צורה וצבעים בולטים: צבע גופה חום-צהבהב.
כנפיה וזנבה מפוספסים בצבעי שחור לבן, ועל ראשה מתנשאת ציצית של נוצות ארוכות המזדקרות בזמן מעופה.
היא ממעטת מאוד לעמוד על עצים או על שיחים וכך, גם את קינה בונה הדוכיפת במקומות נמוכים, חורים ושקעים בגובה פני הקרקע.
להגנת הקן מטורפים מפרישה הנקבה נוזל מסריח מבלוטות הסמוכות לבסיס הזנב (uropygial gland).
להפרשה זו שריחה כשל בשר רקוב יש תפקיד משוער בהרחקת טורפים וטפילים וייתכן אף שהיא אנטי בקטריאלית.
ההפרשה מתחילה עם ההטלה ונפסקת כשהצאצאים פורחים מהקן.
כאמצעי הגנה נוסף, גם הגוזלים מסוגלים מיומם השישי להתיז צואה על פולשים.
הדוכיפת מטילה 5–6 ביצים בכל הטלה.
הדוכיפת שכיחה באירופה, באסיה ובאפריקה.
בישראל היא יציבה ומקייצת, מצויה בעיקר במישור החוף, אך תפוצתה מתפשטת וגדלה בעקבות ריבוי השדות המעובדים והמדשאות במדינה.
היא ניזונה מחרקים, זחלים ותולעים.
מכיוון שלשונה מנוונת היא אוכלת את טרפה על ידי זריקתו לאוויר ובליעתו בעת שהוא נופל אל תוך פיה.
הדוכיפת משמיעה קולות קריאה רמים, מעין "הוּפוּפ" או "הוּדהוּד", ולכן שמה בערבית הוא "הוּדהוּד".
גם שמה בשפה הלטינית, "הוּפּוּפּה" (upupa) נובע מחיקוי קולות הקריאה שלה.
הקולות מושמעים בעיקר על ידי הזכרים למשיכת נקבות.
תדירות השירה יורדת לאחר ההטלה.
פרט למשיכת בת זוג, הקריאה משמשת גם לחידוש קשר שנותק עם בת הזוג.
ההבדלים בין קולות זכרים שונים הם בעיקר באורך הצליל.
נמצא כי נקבות נמשכות יותר לשירת זכרים הבנויה מ"בתים" ארוכים.
קינון ודגירה: החיזור מתחיל בדרך כלל במהלך חודש מרץ.
הזכר מתחיל להשמיע את קריאתו הטריטוריאלית תוך עמידה במקום גבוה, כשראשו מורכן וציציתו פרושה.
תוך כדי שזוג מחפש מקומות קינון, מסתובב הזכר סביב הנקבה בכנפיים פרושות מעט ואז מאכיל אותה.
Upupa epops epops - צפון-מערב אפריקה, האיים הקנריים, המזרח התיכון, אירופה עד מרכז רוסיה, צפון מערב סין וצפון מערב הודו.
Upupa epops longirostris - בנגלדש, הודו-סין וחלקים מחצי-האי המלאי.
Upupa epops major - מצרים, צפון סודאן ומזרח צ'אד.
Upupa epops senegalensis - אלג'יר, סנגל, אתיופיה וסומליה.
Upupa epops waibeli - קמרון, צפון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה וקניה.
בתורה מוזכרת הדוכיפת בין העופות הטמאים:
תרגומי התורה ללועזית מתרגמים את "דוכיפת" שבתורה - למילה הלועזית המקבילה אשר מורה על העוף המוכר בימינו כדוכיפת.
תרגום השבעים (מלפני יותר מאלפיים שנה) ליוונית: "εποπα".
באשר לזיהוי של תרנגול (טווס) הבר:
רש"י מפרש (על ויקרא יא יט): "תרנגול הבר [...] ובלע"ז: הרופּא"; מסתבר להיות: "הפּופּא" או "הופּא", מונח בצרפתית עתיקה (בדומה לצרפתית חדשה) המורֶה על העוף המוכר בימינו בתור דוכיפת (והשוה גם לתרגום השבעים)
תרגום רש"י (מלפני כאלף שנה) לצרפתית עתיקה על המילה "דוכיפת" שבספר ויקרא: "הרופּא" (ציטוט זה מהדפוסים הובא לעיל אודות תרנגול הבר; הנוסח המקורי בכתב היד היה כנראה "הפּופּא" או "הופּא", ראו לעיל שם).
תרגום הרב סעדיה גאון (מלפני כאלף שנה) לערבית יהודית, כמו מסורות התרגום של יהודי-המזרח לערבית יהודית: "הֻדְהֻד".
תרגום התורה של יהודי האי ג'רבה - הוא למילה הברברית המקבילה: "שִיבּוּבּוּכּ".
במסכת חולין (דף ס"ג עמוד א) ניתן הזיהוי הבא: "אמר רב יהודה: דוכיפת - שֶהוֹדוֹ כָפוּת".