tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2014 ערכה הנציבות שני סקרים מרכזיים: סקר ראשון מסוגו בישראל שבחן את התפיסות ואת תחושות האפליה הקיימות בקרב חברים מקהילת הלהט"ב בשוק העבודה בישראל.
בנוסף ערכה הנציבות סקר הבוחן את נושא תעסוקת המבוגרים במגזר העסקי מנקודת מבטם של המעסיקים.
החל משנת 2016 מפרסמת הנציבות מדד הגיוון.
המדד הוא כלי מחקר, הבוחן את שוויוניות השכר ושוויוניות הייצוג בשוק העבודה של קבוצות אוכלוסייה שונות בישראל.
המדד הוא פרי שיתוף פעולה של הנציבות, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ואוניברסיטת תל אביב.
המדד מספק תמונת מצב על האי-שוויון בייצוג במקומות העבודה ובשכר של נשים, ערבים, חרדים, יוצאי אתיופיה ובני 45 ומעלה ב-20 ענפי כלכלה מרכזיים, המהווים כמחצית משוק העבודה הפרטי בישראל, במגזר הציבורי ברשויות המקומיות ובממשלה המרכזית המגזר הציבורי יחד עם המגזר הפרטי כוללים כ-50% מהמועסקים בישראל, הכולל כ-1.5 מיליון עובדים.
המדד מאפשר לזהות את הבעיות הרוחביות שקיימות בענפי הכלכלה השונים, ומשמש כלי להטמעת שוויון וגיוון בשוק העבודה.
החוק לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים,התשס"ח2008- והתקנות לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים,התשע"ד,2013- נועדו לטפח מודעות ציבורית לקידום שינוי של התרבות העסקית, לעודד התאמה של מקומות העבודה לנשים ולעודד את קידומן ושילובן המיטבי במקומות העבודה.
כל זאת, בין היתר, באמצעות הענקת אותות הכרה ומענקים כספיים על ידי שר הכלכלה והתעשייה למעסיקים שיבלטו בתחום שילובן השוויוני של נשים בכוח העבודה.
ייחודו של החוק בכך שהוא מסמן את ראשית מעורבותה האקטיבית של המדינה לעידוד מעסיקים לאמץ מדיניות ידידותית לנשים ולמשפחות.
במהלך שנת 2023 חולקו 11 אותות לחברות ואישים זוכים.
נציבות קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי היא יחידה הפועלת במסגרת משרד הבריאות, ותפקידה לברר תלונות של הציבור על קופות חולים ונותני שירותים מטעמן, בהתאם לחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
הנציבות הוקמה בשנת 1995, בהתאם לפרק ט' בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
בראש הנציבות עומד נציב קבילות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
ראשונה מילאה תפקיד זה ד"ר קרני רובין, פסיכיאטרית בהכשרתה.
בשנת 2007 החליפה אותה אתי סממה, שעמדה קודם לכן בראש תחום מעקב ומידע באגף למיון טכנולוגיות רפואיות במשרד הבריאות.
החל משנת 2015, עמדה בראש הנציבות הנציבה ד"ר אסתר בן חיים, עורכת דין בהכשרתה.
בשנת 2018 היא עברה לנהל את נציבות תלונות הציבור במשרד מבקר המדינה, ומשנת 2019 עומדת בראש הנציבות עו"ד נילי חיון דיקמן.
כל מבוטח שסבור שזכויותיו לפי החוק הופרו, זכאי לפנות בתלונה אל נציבות הקבילות, וזו, לאחר שהיא מקבלת את עמדת הקופה, פוסקת האם הקבילה מוצדקת אם לאו.
חשיבותה של הנציבות גברה בעקבות תיקון לחוק ב-2007, בו נקבע שבמקרה שבו מסרבת קופת חולים לפעול על פי הוראת הנציבה ולממן טיפול, רשאי המבוטח לשלם בעצמו את הטיפול ולקבל החזר ישירות ממשרד הבריאות.
במסגרת תפקידה מתחה נציבת הקבילות אתי סממה בהזדמנויות אחדות ביקורת על קופות-החולים לגבי הדרך שבה הן מיישמות את הוראות החוק.
כך למשל, באוקטובר 2007 תקפה את נוהלי שירותי בריאות כללית בנושא הסעת חולי דיאליזה לטיפולים רפואיים.
ביוני 2008 קבעה סממה כי קופת חולים מאוחדת מונעת בניגוד לחוק תרופות שנועדו למנוע זיהומים הנגרמים מכימותרפיה, מעשרות ממבוטחיה שחולים בסרטן, אף שהן כלולות בסל הבריאות, ותוך סיכון חיי מבוטחים.
סממה הוסיפה כי גם במקרים שבהם הקופה מאשרת את התרופה, היא עושה זאת לאחר הכבדה ממשית על מבוטחיה.
החל משנת 2016 החלה הנציבות החלה לקיים כנסי הסברה שנתיים, הסוקרים את אופי והיקף הטיפול בקבילות שטופלו על ידי הנציבות במהלך השנה שחלפה, וזאת בהתאם לדו"ח השנתי המתפרסם על פעילות הנציבות.
הכנס האחרון התקיים ב-29 בנובמבר 2016 במתחם "נא לגעת" בנמל יפו.
נציבי הכנסייה הוא הגוף המנהל את הנכסים ההיסטוריים של הכנסייה האנגליקנית.
הנציבים מפקחים גם על ארגון מחדש של קהילות, והסכמתם נחוצה לצורך הקמת או ביטול כהונה דתית, איחוד, הקמה או פירוק של משרה בשכר בכנסייה או בקהילות, וסגירת בנייני כנסיות או בתי קברות שקודשו.
שלושת נציבי הנכסים של הכנסייה, המייצגים את נציבי הכנסייה בסינוד הכללי
11 אנשים הנבחרים מהסינוד הכללי: ארבעה בישופים, שלושה כמרים וארבעה נציגי ציבור שאינם כמרים
תשעה אנשים הממונים על ידי הכתר והארכיבישופים
שישה חברים אקס אופיציו (מתוקף תפקידם): ראש הממשלה, הלורד נשיא המועצה, מזכיר הפנים, מזכיר המדינה לענייני תרבות, תקשורת וספורט, יושב ראש בית הנבחרים והלורד יושב הראש.
בשלהי 2008 הוערך שווי הנכסים של הנציבים בכ-4.4 מיליארד לירות שטרלינג.
עיקר ההכנסות משמשות לתשלום פנסיות לאנשי כמורה שיצאו לגמלאות.
נציבות קבילות שוטרים וסוהרים היא יחידה במשרד לביטחון הפנים שתפקידה לברר קבילות של שוטרים וסוהרים נגד מפקדיהם.
הנציבות הוקמה ב-1980 כשנתיים לאחר שהוועדה לבירור נושא הפשיעה בישראל (ועדת שימרון), המליצה לעשות זאת כחלק מהמלצותיה לשינויים מבניים במשטרת ישראל ("על מנת למנוע לחצים שדרגים נמוכים לא יוכלו לעמוד בהם"), וכן זמן קצר לאחר שפקודת המשטרה תוקנה ונאסר בה על התארגנות שוטרים.
מבנה הנציבות ואופי פעולתה התבססו במידה רבה על נציבות קבילות החיילים שהוקמה שש שנים קודם לכן.
מעמדה של הנציבות בעניין שוטרים עוגן בפקודת המשטרה, ומקביל תוקנה גם פקודת בתי הסוהר להסדרת מעמדה בעניין סוהרים.
בשנת 2006 הועברו ההוראות בעניין מפקודת המשטרה לחוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות), התשס"ו-2006, תוך עריכת שינויים שונים במבנה הנציבות ודרכי פעולתה, בהתבסס על לקחים שהופקו בשנות פעילותה.
בשנת 2008 בוצעו תיקונים דומים גם בפקודת בתי הסוהר.
בראש הנציבות עומד נציב הקבילות, שמתמנה בידי השר לביטחון הפנים, לאחר התייעצות עם שר המשפטים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.
כשיר לכהן כנציב מי שכשיר להתמנות שופט מחוזי, הוא אינו שוטר או סוהר, הוא בעל ידע מקצועי, רקע או ניסיון בתחומים הקשורים למשטרה ולשירות בתי הסוהר, והוא לא הורשע בעבירה שמפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין הוא ראוי לכהן בתפקיד.
תקופת כהונתו חמש שנים, וניתן להאריכה בשנתיים נוספות.
הנציב אינו כפוף למפכ"ל המשטרה או לנציב בתי הסוהר, וכדי להבטיח את עצמאותו, קובע החוק במפורש כי "אין על נציב הקבילות מרות בענייני מילוי תפקידו...
+נציב הקבילותתחילת כהונהסיום כהונההערותזאב מרגלית19801985אורי שילו19851995שתי כהונותאלברט מוספיה19951999רות גדות19992005חנה קלר1 באפריל 20052012כהונתה הוארכה בשנתייםחנה פסובסקי-קפלן20122018מילוי מקוםעליזה יעקבי1 בפברואר 201831 בינואר 2022התפטרהמאיר פוקס1 פברואר 202231 באוגוסט 2022מילוי מקוםליאורה חביליו1 ספטמבר 2022
נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות היא יחידה במשרד המשפטים הממלאת פונקציה של נציב קבילות הציבור נגד מייצגי המדינה במערכת המשפט בישראל, ובהם עורכי דין בפרקליטות המדינה, התביעה המשטרתית, תביעה מוניציפלית ועורכי דין פרטיים הפועלים במסגרת מיקור חוץ מטעם משרדי הממשלה והרשויות המקומיות.
הנציבות פועלת מכוח , שחוקק על ידי הכנסת באוגוסט 2016, וממשיכה חלק מהפעילות של נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, שקדמה לה.
ב-19 בדצמבר 2021 מינה שר המשפטים גדעון סער את מנחם פינקלשטיין לעמוד בראשות הנציבות.
המינוי לא יצא מיד לפועל בשל כהונתו של פינקלשטיין בוועדת הבדיקה הממשלתית לאירוע בריחת האסירים הביטחוניים מבית הסוהר גלבוע.
שר המשפטים גדעון סער נתן ארכה לפינקלשטיין לעיכוב בכניסתו לתפקיד, ובמקביל מינה ממלאת מקום.
לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע העניק שר המשפטים יריב לוין ארכה נוספת לפינקלשטיין, אך לא האריך את כהונתה של ממלאת המקום, כך שעד ה-1 באפריל 2023, אז נכנס פינקלשטיין לתפקיד, הייתה המשרה בלתי מאוישת.
פינקלשטיין אייש את התפקיד בפועל ב-1 ביוני 2023.
בעקבות ביקורת מצד גורמים שונים על התנהלות מערך התביעה המשטרתית והפרקליטות הודיע היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, על הכוונה להקים גוף רשמי שיפקח על פרקליטות המדינה, שיפעל כיחידה עצמאית במשרד המשפטים.
ב-16 ביוני 2013 נחתם מסמך עקרונות על ידי שרת המשפטים ציפי לבני והיועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, להקמת נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, וזו החלה לפעול ב-1 באפריל 2014, בראשות השופטת בדימוס הילה גרסטל.
ארגון פרקליטי המדינה הודיע כי לא ישתף פעולה עם הנציבות החדשה, ובחודש ספטמבר 2014 הכריז על סכסוך עבודה בקשר להקמת הנציבות.
בעקבות המלצות אלה הגישה הממשלה לכנסת את הצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו-2016, וזו אושרה בכנסת ב-3 באוגוסט 2016, ובה הוסדרה פעילותה של נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, כהמשכו של אגף תלונות פרטניות בנציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות.
ב-12 באוגוסט 2016 מונה השופט דוד רוזן לראש הנציבות החדשה.
ב-30 בדצמבר 2021, פרש רוזן ולתפקיד התמנתה עו"ד ליעד צדר כממלאת מקום.
ב-1 באפריל 2023 החלה כהונתו של השופט מנחם פינקלשטיין בראש הנציבות והוא החל לאייש את התפקיד בפועל ב-1 ביוני 2023.
כל אדם הרואה עצמו נפגע ממעשה של מייצג המדינה בערכאות רשאי להגיש תלונה לנציבות.
גם לשר המשפטים וליועץ המשפטי לממשלה נתונה סמכות להגיש תלונה לנציבות.
לאחר הגשת תלונה על הנציב לבררה, אך קיימת סדרה של תנאים שבהתקיים אחד מהם אין לברר את התלונה.
התלונה היא קנטרנית או טורדנית על פניה או עוסקת בזוטי דברים.
התלונה מעוררת חשש ממשי לביצוע עבירה פלילית; תלונה כזו תועבר בידי הנציב לטיפול היועץ המשפטי לממשלה.
התלונה היא על מעשה שמתקיים (או התקיים) בשלו הליך משפטי, ובכלל זה הליך אזרחי, הליך פלילי החל משלב החקירה, או הליך משמעתי.
התלונה נוגעת להפעלת שיקול דעת משפטי.
הנציב סבור כי הממונה על הנילון או כל גורם אחר, הוא הגורם המתאים לבירור התלונה.
הנציב רשאי לברר את התלונה בכל דרך שימצא לנכון והוא אינו כפוף לסדרי דין או לדיני הראיות.
מצא הנציב שהתלונה הייתה מוצדקת, יודיע על כך למתלונן, לנילון ולממונה עליו.
הנציב רשאי להמליץ לפני הנילון ולפני הממונה עליו על הצורך בתיקון ליקוי שהעלה הבירור ועל הדרך והמועד לתיקונו.
מצא הנציב שהתלונה לא הייתה מוצדקת, יודיע על כך למתלונן, לנילון ולממונה עליו, ויציין את נימוקיו.
בראיון עיתונאי שהעניק דוד רוזן לפני סיום תפקידו ביקר רוזן את החוק הנוכחי המגביל פרסום החלטות וטיפול בתלונות בדיונים שמתנהלים, ומגביל את הפניות לנציבות רק לאדם שנפגע במישרין.
לדבריו האפקטיביות של הגוף בתקופת כהונתו הגיעה באמצעות פרשנות מרחיבה של החוק, פרשנות אותה שלל בג"ץ במספר תביעות שנוהלו כנגד החלטות שנתן.
ואמר שעדיף לסגור את גוף הביקורת באם החוק לא יתוקן.
משרד החוץ של מדינת ישראל מפעיל ברחבי העולם כמאה משלחות דיפלומטיות, מתוכן 82 שגרירויות, 22 קונסוליות כלליות, משרדי ייצוג וקישור, וחמש משלחות מיוחדות.
בשל העובדה שלישראל יחסים דיפלומטיים עם 163 מדינות, רבות מהשגרירויות מואמנות ליותר ממדינה אחת.
בנוסף, לישראל שבעה שגרירים ניידים, היושבים בירושלים ומואמנים למדינות שונות ברחבי העולם.
בשנים שקדמו להקמת המדינה היו נציגי הסוכנות היהודית פרוסים במדינות רבות, ובכמה מהם נהנו ממעמד דומה לזה של נציגים דיפלומטיים.
לאחר קום המדינה ומשעה שאותן מדינות הכירו בה, הפכו שלוחותיה של הסוכנות לנציגויות רשמיות של מדינת ישראל.
שר החוץ, משה שרת, הכריע כי הנציגויות החדשות יוגדרו צירויות ולא שגרירויות, וזאת מטעמי צניעות.
בעשורים הראשונים לקיומה השתדלה ישראל לפתוח נציגות דיפלומטית בכל מדינה שהסכימה לכונן עמה יחסים דיפלומטיים, מתוך רצון לבסס את מעמדה בקהילה הבינלאומית, בפרט בשל הסכסוך הישראלי-ערבי.
ישראל עשתה מאמצים רבים להתקרב אל מדינות אסיה ואפריקה, שהחלו להשתחרר באותן שנים מעול הקולוניאליזם.
בשנים 1950–1959 עלה מספר הנציגויות התושבות של ישראל בעולם מ-37 ל-80. בשנת 1967, ערב פרוץ מלחמת ששת הימים, היו לה כבר 96 נציגויות דיפלומטיות תושבות ברחבי העולם.
בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים חלה פגיעה במעמדה הבינלאומי ישראל, דבר שגרם לצמצום מספר המדינות שעמן קיימה יחסים דיפלומטיים.
כפועל יוצא, נאלצה ישראל לסגור רבות מנציגויותיה בעולם.
האירועים הבולטים ביותר בהקשר זה הם ניתוק היחסים עם ברית המועצות ועם מרבית מדינות הגוש הקומוניסטי אחרי מלחמת ששת הימים וניתוק היחסים עם מרבית מדינות אפריקה בעקבות מלחמת יום כיפור.
רק עם השתנות הנסיבות הדיפלומטיות בעקבות סיום המלחמה הקרה ותחילתו של תהליך שלום בין ישראל לשכנותיה בשנות ה-90 של המאה ה-20, התאפשר כינונם מחדש של מרבית היחסים הדיפלומטיים שנותקו.
בד בבד, נפילת מסך הברזל הביאה ליצירתן של מדינות חדשות רבות במזרח אירופה ומרכז אסיה, שרובן שאפו לכונן יחסים עם ישראל.
ואולם, לא בכל מדינה שעמה כוננו או חודשו היחסים נפתחה גם נציגות דיפלומטית ישראלית.
בפועל, בעשור השני של המאה ה-21 מחזיקה ישראל נציגות דיפלומטית תושבת רק בכמחצית מהמדינות שעמן יש לה יחסים דיפלומטיים מלאים.
בשנת 2019 פתחה ישראל את הנציגות הדיפלומטית בקיגאלי בירת רואנדה, אולם עם אישור תקציב המדינה ל-2019 נקבע גם כי ישראל תסגור 7 נציגויות דיפלומטיות.
ב-2020, בעקבות חתימת הסכמי הנורמליזציה עם מדינות במפרץ הפרסי, משרד החוץ פתח שגרירויות באיחוד האמירויות הערביות, בחריין ומרוקו.
מואמן ל- שגריר מכהן זאב בוקר סימונה פרנקל תמר זיו גרשון קידר רועי רוזנבליט
קונסוליות כלליות, משרדי ייצוג וקישור
מואמנת ל- עיר שנת פתיחה האמנה נוספת ראש הנציגות מוסדות האו"ם ז'נבה 1949 דניאל מירון OECD פריז 1964 מועצת אירופה שי כהן בריסל 1959 חיים רגב מוסדות האו"ם ניו יורק 1949דני דנון
נציגויות דיפלומטיות של ישראל לשעבר
ליברוויל שגרירות 1963 1973 ניתוק יחסים מצד מדינות אפריקה בעקבות מלחמת יום כיפור קונקרי שגרירות 1959 1967 ניתוק יחסים עם ישראל בעקבות פרוץ מלחמת ששת הימים דהומיי קוטונו שגרירות 1964 1973 ניתוק יחסים בעקבות מלחמת יום כיפור.
כיום השגרירות המואמנת לבנין היא שגרירות ישראל באביג'אן, חוף השנהב הרפובליקה המלגשית טננריב שגרירות 1960 1973 ניתוק יחסים בעקבות מלחמת יום כיפור.
השגרירות המואמנת למדגסקר היא שגרירות ישראל בדרום אפריקה בנגי שגרירות 1961 1973 ניתוק יחסים בעקבות מלחמת יום כיפור כיום השגרירות המואמנת לרפובליקה המרכז-אפריקאית היא שגרירות ישראל ביאונדה, בירת קמרון.
וולטה עילית ואגאדוגו שגרירות 1964 1973 ניתוק בעקבות מלחמת יום כיפור.
כיום השגרירות המייצגת את ישראל בבורקינה פאסו נמצאת באביג'אן, חוף השנהב.
קראקס שגרירות 1958 2009 ניתוק יחסים עם ישראל על רקע מבצע עופרת יצוקה לומה שגרירות 1962 1973 ניתוק יחסים עם ישראל ערב מלחמת יום כיפור דאר א-סלאם שגרירות 1961 1973 ניתוק יחסים מצד מדינות אפריקה בעקבות מלחמת יום כיפור ביירות נציגות 1982 1984 ביטול הסכם ישראל-לבנון והתחזקות המעורבות הסורית במדינה.
הועברו לעיר אחרת או נסגרו מסיבות אחרות
נציגות סוג מואמנת ל- שנת פתיחה שנת סגירה הסיבה לסגירה דאלאס קונסוליה כללית 1960 1962 פתיחת קונסוליה כללית ביוסטון קלן קונסוליה כללית 1955 1967 העברת השירות הקונסולרי לשגרירות בבון קינשאסה שגרירות זאיר / קונגו 1982 2003 בעקבות מלחמת קונגו השנייה.
יוהנסבורג קונסוליה כללית דרום אפריקה 1949 1980 ?
מספר נציגויות ישראליות ברחבי העולם היו יעד לפיגועי טרור ולמתקפות.
הפיגוע בשגרירות ישראל באקוודור – פיגוע נגד שגרירות ישראל באקוודור ב-1982 שהרג שלושה בני אדם.
הפיגוע בקונסוליה הישראלית בסידני – פיגוע נגד הקונסוליה הישראלית בסידני ב-1982.
הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה – פיגוע מכונית תופת שבוצע על ידי החזבאללה ב-1992. נהרגו 29 איש, בהם 4 נציגים של ישראל.
הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון – פיגוע מכונית תופת מחוץ לשגרירות ישראל בלונדון ב-1994.
פקיסטן, כמדינה השישית המאוכלסת בעולם והשנייה בגודלה בעולם המוסלמי, מפעילה מספר נציגויות דיפלומטיות בעולם.
כחברה בחבר העמים, הנציגים הדיפלומטיים הפקיסטניים בבירות של חברי הארגון האחרים נחשבים לנציגים החשובים ביותר.
, פור לואי (נציבות עליונה)
, דאר א-סלאם (נציבות עליונה)
, בנדר סרי בגוואן (נציבות עליונה)
, ניו דלהי (נציבות עליונה)
, קואלה לומפור (נציבות עליונה)
, משלחות קבועות בניו יורק, ז'נבה ווינה.
כף ורדה היא מדינת איים במערב אפריקה, שמחזיקה מספר קטן של נציגויות דיפלומטיות בעולם, בעיקר במעצמות הגדולות כגון רוסיה, גרמניה וארצות הברית.
כמו כן, כחלק מהשלטון הפורטוגזי במדינה, כף ורדה דואגת להחזיק מספר נציגויות דיפלומטיות בפורטוגל.
וכן, נכון ל-2018, כף ורדה מחזיקה כ-14 שגרירויות ומספר קונסוליות ברחבי העולם.
, משלחה קבועה באדיס אבבה
קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית, משלחה בליסבון
, משלחה קבועה בניו יורק
בכף ורדה פועלות כ-14 נציגויות דיפלומטיות שמתוכן 12 שגרירויות וקונסוליה כללית הפועלת בפראיה, בירת המדינה.
קמרון היא רפובליקה במרכז אפריקה, שגובלת בניגריה, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, גבון וגינאה המשוונית.
קמרון מחזיקה מספר נציגויות דיפלומטיות בעולם, המשקפות את קשריה ההדוקים עם מדינות אפריקאיות אחרות ומעצמות כגון צרפת, ארצות הברית, רוסיה וסין.
, משלחת קבועה באדיס אבבה
ארגון המזון והחקלאות, משלחת ברומא
, משלחת קבועה בניו יורק ובז'נבה
טוגו היא מדינה במערב אפריקה, הגובלת בגאנה במערב, בבנין במזרח ובבורקינה פאסו בצפון.
טוגו מחזיקה מספר קטן של נציגויות דיפלומטיות בעולם, שרובם שוכנים במעצמות הגדולות כגון ארצות הברית, גרמניה והרפובליקה העממית של סין.
יתר על כך, כחלק מהקולוניאליזם הצרפתי בעבר, טוגו דואגת להחזיק שגרירות בצרפת.
, משלחת קבועה בניו יורק
משרד החוץ של אוגנדה מנהל מספר רב של נציגויות דיפלומטיות בעולם, בעיקר במדינות שכנותיה המכונות על ידי המשרד "מדינות הטבעת".
מעבר למדינות האפריקאיות, אוגנדה מחזיקה נציגויות באירופה, במזרח התיכון, בצפון אמריקה ובמדינות האוקיינוס השקט.
אלג'יריה היא המדינה הגדולה באפריקה ובעולם הערבי הגובלת בצפון – בים התיכון, בצפון-מזרח – בתוניסיה, במזרח – בלוב, בדרום-מזרח – בניז'ר, בדרום-מערב – במאלי ובמאוריטניה ובמערב – במרוקו.
אלג'יריה מחזיקה מספר רב של נציגויות דיפלומטיות ברחבי העולם, לרבות מדינות אפריקה, המזרח התיכון וצרפת.
, משלחה קבועה בז'נבה ובניו יורק
סאו טומה ופרינסיפה היא מדינה קטנה המורכבת משני איים ושוכנת ממערב לאפריקה במפרץ גינאה.
סאו טומה ופרינסיפה מחזיקה מספר קטן של נציגויות דיפלומטיות בעולם מתוכם 4 שגרירויות בלבד.
קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית, שליחות בליסבון
גינאה ביסאו היא מדינה על חוף האוקיינוס האטלנטי במערב אפריקה.
גינאה ביסאו מקיימת יחסי ידידות ושיתוף פעולה עם מגוון מדינות וארגונים בינלאומיים, לרבות פורטוגל, שעד שנות השבעים הייתה חלק מהשלטון הקולוניאליזם הפורטוגזי.
אנגולה היא מדינה בדרום-מערב אפריקה, הגובלת בנמיביה בדרום, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בצפון, ברפובליקה של קונגו ממובלעת קבינדה בצפון ובזמביה במזרח.
אנגולה הייתה המדינה השנייה שפתחה נציגות דיפלומטית במקאו.
כמו כן, אנגולה מחזיקה 58 שגרירויות ו-11 קונסוליות כלליות ברחבי העולם, בעיקר במדינות שכונותיה ואירופה.
במדינת ישראל פועלות כיום 97 שגרירויות ועשרות קונסוליות זרות.
מרבית השגרירויות הזרות ממוקמות במחוז תל אביב, ובירושלים מצויות 7 שגרירויות, שעברו לעיר החל מ-2018, בעקבות העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים.
עקב המחלוקת על מעמדה הבין-לאומי של ירושלים, נמנעו מדינות רבות מלקבוע את מושב שגרירותן בישראל בעיר.
עם זאת, החל משנות ה-50 של המאה ה-20 היו בירושלים שגרירויות ונציגויות דיפלומטיות של מדינות רבות, בהן הולנד ומדינות אפריקה ואמריקה הלטינית.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים וחקיקת חוק ירושלים, מרבית השגרירויות בעיר נסגרו או הועברו אל מחוץ לירושלים.
בירושלים נותרו רק שגרירויות קוסטה ריקה ואל סלוודור, אך גם הן הועברו אל מחוץ לעיר ב-2006. מדינות זרות רבות מחזיקות בירושלים נציגויות שאינן שגרירויות.
מרבית הקונסוליות הזרות בירושלים עוסקות בעיקר בנושאים הקשורים לרשות הפלסטינית ולפלסטינים ואינן מואמנות לנשיא מדינת ישראל, ומרביתן ממוקמות במזרח ירושלים.
בעקבות נאום ירושלים של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, הועברה ב-14 במאי 2018 שגרירות ארצות הברית לירושלים.
בעקבותיה החליטו מדינות נוספות על העברת שגרירותן לעיר, וכיום שוכנות בירושלים השגרירויות הבאות:
כל הקונסוליות ברשימה הן קונסוליות שאינן מואמנות למדינת ישראל ואינן כפופות לשגרירויות הנמצאות בתל אביב.
חלק מהקונסוליות האלה הוקמו עבור נתיני המנדט הבריטי עוד לפני 1948. כיום הן משרתות בעיקר את הפלסטינים בגדה המערבית.
(למרות ניתוק היחסים עם ישראל ב-2024, השאירה קולומביה נציגות דיפלומטית בתל אביב בדרגת קונסוליה)
מדינות שישראל אינה מקיימת יחסים דיפלומטיים עמם או לא מכירה בהן אך מבצעת סחר איתן רשאיות לפתוח משרדים כלכלים שלא יחשבו כנציגות דיפלומטית.
משרד החוץ מנפיק רישיונות דיפלומטיים לאותן נציגויות אך הן לא מקבלות את כלל ההטבות ולא מוגדרות כנציגות דיפלומטית.
קואליציית ילידים למען ישראל (אנ') (ירושלים)
נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית היא יחידה עצמאית במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, שנועדה לאפשר בירור תלונות של ילדים שאינם גרים בבית המשפחה, אלא במסגרות חוץ ביתיות כגון פנימיות או משפחות אומנה וזקוקים לכתובת לבדיקת מצוקתם.
מאז הקמת הנציבות באוקטובר 2017 עומדת בראשה עו"ס סימונה שטיינמץ.
הנציבות מהווה כתובת לפנייה בכל שאלה על בירור זכויות וכן להגשת תלונות, תוך מיצוב הילד, טובתו וזכויותיו במרכז.
ב-2016 קבעה הכנסת בחוק האומנה לילדים את חובת הקמת מנגנון בירור תלונות של ילדים הגרים במשפחות אומנה או בפנימיות, מתוך ההבנה כי קיים צורך בהגנה שונה ומשמעותית יותר על זכויותיהם.
ילדים אלה מתאפיינים בפגיעות מוגברת לאור חוויות קשות שלעיתים עברו, עורף משפחתי מוחלש והקושי הקיים בפיקוח על שלומם בשל מאפייני ההשמה.
לאור כל זאת ולאור החלטת המדינה להוציאם מהבית לחלופה ביתית, למדינה אחריות מוגברת לשמור על זכויותיהם ולהגן עליהם.
נציבויות דומות קיימות ביותר מ-45 מדינות ברחבי העולם.
הן חלק מהתנועה לזכויות אדם ופועלות בהתאם לאמנת האו"ם בדבר זכויות הילד.
החקיקה מחייבת כי בנציבות יהיה מנגנון בירור שיאפשר לילדים ובני נוער המצויים במשפחות אומנה או בפנימיות או במסגרות חוץ ביתיות אחרות, להתלונן באופן עצמאי, פרטי וחופשי, בלא כל חשש מפגיעה בעקבות הגשת התלונה.
ילדים ובני נוער יכולים לפנות לנציבות במגוון אמצעים כגון טלפון, רשתות חברתיות, הודעות כתובות או קוליות בוואטסאפ, מייל, בדואר או הגעה למשרדי הנציבות.
האפשרות להתלונן מונגשת עבור כל ילד/ה או נער/ה בהשמה חוץ ביתית בהתחשב בגילם, בגרותם, יכולת הביטוי וכישורי השפה שלהם וכן בהתחשב במוגבלויות שונות אם ישנן.
כמו כן, ילדים ובני נוער בהשמה חוץ ביתית יכולים לפנות לנציבות למטרת התייעצות ושאלות על בירור זכויות הנוגעות לחיי היומיום שלהם בחלופה הביתית.
סמכויות הנציבות דומות לסמכויות מבקר המדינה והחלטותיו (בסעיפים 41, 43 ו-45 לחוק מבקר המדינה, התשי"ח-1958), בשינויים המחויבים ובהתאמות הנדרשות לשמירה על פרטיות הילד ומניעת פגיעה בו.
על כן, לאחר קבלת תלונה עורכת הנציבות בירור מקיף ורשאית לדרוש מכל אדם או גוף להעביר כל ידיעה, דו"ח או מסמך העשויים לסייע בבירור התלונה, לערוך ביקור במסגרת החוץ ביתית בה שוהה הילד, לראיין גורמים רלוונטיים וכדומה.
בין השאר רשאית הנציבות להמליץ למנכ"ל המשרד, למנהלי מסגרות חוץ ביתיות ולגורמי פיקוח, לנקוט אמצעים למניעת פגיעה בילד או בילדים אחרים, או לתיקון הליקויים שעלו מבירור התלונה.
מדי שנה, הנציבות מפרסמת דו"ח המכיל נתונים סטטיסטיים ותובנות העולות מכלל הפניות ומדווחת לוועדת העבודה והרווחה בכנסת על פעילותה.
רשאי להגיש תלונה מי שטרם מלאו לו 18 שנים או שטרם מלאו לו 20 שנים והוא לומד במוסד חינוכי כהגדרתו בסעיף 252(ג1) לחוק הביטוח הלאומי, בתוכנית לימודים בהיקף של 20 שעות לפחות ושולב במשפחה אומנת או בכל מסגרת חוץ ביתית אחרת כגון פנימייה או הוסטל.
כמו כן, ילד עם מוגבלות עד גיל 21 ששולב במשפחה אומנת או בכל מסגרת חוץ-ביתית אחרת, או מי שטרם מלאו לו 21 שנים והוא שוהה באומנה לאחר אשפוז או כתחליף לאשפוז או זקוק לטיפול תרופתי מיוחד או למעקב רפואי מיוחד, רשאי להגיש תלונה.
את התלונה יכול להגיש גם ידיד המכיר את הילד, האפוטרופוס לדין של הילד, או עורך דין שמונה לילד על ידי בית המשפט, אך לא הורה או אפוטרופוס (שאינו אפוטרופוס לדין) של הילד.
לכל פונה, בין אם מדובר בילד עצמו או באחד מהגורמים הפונים למענו, עומדת הזכות כי זהותו תישאר חסויה בתהליך הבירור ולאחריו אם יבחר בכך.
הפרעה לילד להגיש תלונה, למנוע את הגשתה או לגרום לביטולה היא עבירה פלילית שבצידה עונש מאסר.
בשנת 1991 אשררה ישראל את האמנה בדבר זכויות הילד כאמנה בינלאומית השואפת לקבוע את זכויותיהם הפוליטיות האזרחיות, הכלכליות והתרבותיות של ילדים ובני נוער.
בשנת 2003 הוגשו מסקנותיה של ועדת המשנה בנושא השמה חוץ ביתית (ועדת רוטלוי) שהוקמה על מנת לבחון מחדש את מכלול החקיקה בישראל המסדירה את התייחסות החברה ורשויות המדינה לילדים באופן התואם את אמנת זכויות הילד הבינלאומית.
חברי הוועדה זיהו בעיות במימוש זכויותיהם ובמתן מענים לצורכיהם של הילדים שנמצאים במסגרות השמה חוץ ביתית.
חברי ועדת המשנה ראו בקבוצת ילדים זו כזקוקה להגנה מיוחדת על זכויותיה, כיוון שהכירו בסבירות המיוחדת הקיימת לפגיעה בזכויות מפאת ניתוק הילדים מביתם ומהוריהם על כלל השלכותיו .
בעקבות אישור חוק האומנה לילדים, בשנת 2016, ועל פי סעיף 56 לחוק, הוקמה באוקטובר 2017 נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית כאומבודסמן תחומי.
במרץ 2019 נכנסו לתוקף תקנות אומנה לילדים (מנגנון תלונה לילדים במסגרת השמה חוץ-ביתית) המפרטות אודות זכות הפנייה לנציבות פניות ילדים ונוער, חובת פרסום פרטי הממונה על התלונות במסגרות חוץ ביתיות, דרך הגשת התלונה, אופן הבירור, אופן ההודעה על ממצאים ועוד.
נציבויות פניות ילדים החלו להתפתח בשנות השבעים של המאה העשרים ופועלות באופנים שונים ביותר מ-45 מדינות ברחבי העולם.
נציבויות פניות וזכויות ילדים נפוצות בעיקר באירופה, ורבים מהמוסדות שייכים לרשת אירופאית של נציבות פניות הילדים.
בנוסף, ישנן גם רשתות תת-אזוריות של נציבויות, אשר הוקמו על מנת לספק רשת תמיכה לנציבויות שפועלות בצורה עצמאית בכל מדינה, לעודד שיתופי פעולה ולשתף מידע ואסטרטגיות בין מוסדות עצמאיים לזכויות ילדים, נציבות לילדים או מוקדי זכויות לילדים .
על אף שבמדינות רבות קיימות נציבויות, ישנם הבדלים במבניהן ובאופן פעולתן.
הדרך ליצירתו של כל מוסד היא ייחודית ונתונה בתוך ההקשר החברתי, הפוליטי, הכלכלי והמוסדי של המדינה שבה הוא הוקם.
כך, למשל, ישנם גופים שהוקמו בתגובה לכישלונות טראגיים להגן על ילדים מפני התעללות.
אחרים צמחו במסגרת רפורמה ממשלתית רחבה יותר, בתקופה של מעבר פוליטי או בעקבות תהפוכות חברתיות.
בארצות מזרח אירופה, לדוגמה, המעבר משלטון קומוניסטי לדמוקרטי האיץ פיתוח של מוסדות לזכויות אדם, ובכללם מוסדות לזכויות ילדים.
החל מאמצע שנות ה-2000 החלו גם מדינות באפריקה ובאסיה להקים נציבויות במסגרת המאמצים לעמוד בסטנדרטים הבינלאומיים.
אלה הוקמו, בדרך כלל, במסגרת ועדות זכויות אדם ומשרדי נציב תלונות הציבור ולא כגופים עצמאיים.
במדינות פדרליות כמו אוסטרליה, אוסטריה, קנדה, הודו, ואיטליה הוקמו המוסדות לעיתים קרובות בכמה מדינות או מחוזות, ורק לאחר מכן אומצו באופן פרוגרסיבי על ידי הישויות המאוחדות.
כמו כן, במדינות רבות הוקמו הנציבויות על ידי גורמים פרטיים (כגון עמותות העוסקות בזכויות ילדים) ורק לאחר מכן על ידי גורמים ממשלתיים .
איטליה היא מדינה בדרום אירופה, הגובלת בשווייץ ואוסטריה בצפון, בצרפת בצפון-מערב, בסלובניה בצפון-מזרח ובקריית הוותיקן וסן מרינו אשר מובלעות באיטליה.
איטליה היא המדינה היחידה בעולם שמחזיקה שגרירות למדינה זרה בשטחה, שגרירות איטליה בקריית הוותיקן.
כמו כן, איטליה מחזיקה 126 שגרירויות ו-75 קונסוליות ברחבי העולם.
(קונסוליה בניס, ליון, מרסיי ומץ)
(קונסוליה בקלן, פרנקפורט, הנובר, מינכן, שטוטגרט, דורטמונד ופרייבורג)
(קונסוליה בז'נבה, לוגאנו, ציריך ובזל)
(קונסוליה ביוהנסבורג (קונסוליה כללית) ובקייפטאון (קונסוליה כללית))
איי מרשל היא מדינת אי באוקיאניה.
איי מרשל מורכבת מ-29 אטולים ו-5 איי מבודדים.
איי מרשל מחזיקה ברחבי העולם 5 שגרירויות ו-2 קונסוליות.
שגרירויות בבייג'ינג שהואמנו על יפן
יפן היא מדינת איים בצפון-מערב האוקיינוס השקט, הנמצאת ביבשת אסיה.
למרות היותה מדינה בינונית מבחינת שטחה, יפן היא המדינה השישית בעולם מבחינה תעשייתית, והמדינה הרביעית מבחינת עוצמתה הכלכלית, בחישוב לפי תמ"ג.
הנציגות הדיפלומטית בספרד נחשבת לנציגות הדיפלומטית היפנית הראשונה מעבר לים.
סנטה קרוס דה לה סיירה (משרד קונסולרי)
לאס פאלמאס דה גראן קנריה (משרד קונסולרי)
הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי
זוהי רשימת הנציגויות הדיפלומטיות של אוזבקיסטן.
המדינה המרכז-אסייתית משתרעת על חלוקה פוליטית מעניינת בתחומי ההשפעה של רוסיה, סין והעולם האסלאמי.
במקביל אוזבקיסטן מחפשת את הונה הכלכלי והפוליטי על ידי יצירת קשרים הן עם ארצות הברית והן עם האיחוד האירופי, על אף הביקורת על התיעוד הירוד של זכויות האדם במדינה.
הרשת הדיפלומטית במדינה משקפת את העדיפויות המתחרות הללו.
– בייג'ינג, שגרירות; גואנגג'ואו, קונסוליה כללית; שאנגחאי, קונסוליה כללית.
– נור-סולטן, שגרירות; אקטאו, קונסוליה כללית; אלמטי, קונסוליה כללית.
– ריאד, שגרירות; ג'דה, קונסוליה כללית.
– אנקרה, שגרירות; איסטנבול, קונסוליה כללית.
– אבו דאבי, שגרירות; דובאי, קונסוליה כללית.
– ברלין, שגרירות; פרנקפורט, קונסוליה כללית.
– מוסקבה, שגרירות; סנקט פטרבורג, קונסוליה כללית; נובוסיבירסק, קונסוליה כללית; קאזאן, קונסוליה כללית; רוסטוב על הדון, קונסוליה כללית; יקטרינבורג, קונסוליה כללית; ולדיווסטוק, קונסוליה כללית.
נציבות עירונית (; פיניין: Dìjíshì; באנגלית: Prefecture-level city), ידועה בעבר כ-省辖市 ("עיר בניהול פרובינציאלי") משנת 1949 עד 1983, בחלוקה המנהלית של סין העממית היא מחלקה של רמת היררכיה מנהלית של הרפובליקה העממית של סין, המדורגת מתחת למחוז (省级 - Province) ומעל לנפה (县级 - County) במבנה המנהלי.
נציבויות עירוניות מהוות את הרמה השנייה של המבנה המינהלי (לצד נציבות, ליגות ומחוזות אוטונומיים).
ראשי מנהלים (ראשי ערים) בנציבות עירונית הם בדרך כלל בעלי דרגה זהה למפקד אוגדה (司长) של משרד לאומי.
נציבות עירונית היא "עיר" (市; פיניין: shì) ו"מחוז" (地区; פיניין: dìqū) שאוחדו לתחום שיפוט אחוד.
ככזו, היא בו זמנית עיר, המורכבת ממחוזות כפופים, וכן מחוז אליו שייכות ערים המוגדרות נפות עירוניות.
נציבות עירונית היא לרוב לא "עיר" במובן המקובל של המונח (כלומר יישוב עירוני רציף גדול), אלא יחידה מנהלית הכוללת, בדרך כלל, אזור עירוני מרכזי גדול (עיר במובן הרגיל, בדרך כלל בשם זהה לעיר המפלסית המחוזית), ואזור כפרי הגדול בהרבה שמכיל ערים, עיירות וכפרים קטנים יותר.
הערים הגדולות יותר ברמה המחוזית משתרעות על פני 100 קילומטרים.
קריטריונים שמחוז חייב לעמוד בהם כדי להפוך לנציבות עירונית:
מרכז עירוני עם אוכלוסייה שאינה כפרית מעל 250,000 אנשים
תפוקה גולמית של התעשייה בשווי 200,000,000 יואן (32 מיליון דולר)
תפוקת המגזר השלישוני עולה על זו של המגזר העיקרי ותורמת למעלה מ־35% מהתמ"ג
15 נציבויות עירוניות קיבלו מעמד של עיר תת-מחוזית, מה שמעניק להן אוטונומיה גדולה בהרבה.
שה-ג'יאג'וואנג וג'נגג'ואו הן הנציבויות העירוניות הגדולות ביותר עם אוכלוסיות שמתקרבות או עולות על ערים תת-מחוזיות.
נכון ליוני 2020 היו בסך הכל 299 נציבויות עירוניות בסין.
זוהי רשימת הנציגויות הדיפלומטיות של האיטי בעולם למעט קונסוליות כבוד.
האיטי היא מדינה במערב האי היספניולה שב.
במזרחה היא גובלת ברפובליקה הדומיניקנית.
להאיטי יש נוכחות דיפלומטית קטנה ברחבי העולם: 30 שגרירויות ו-18 קונסוליות כלליות.
רוב נציגויותיה ממוקמות באמריקה וב.
סנטה קרוז דה ברהונה (קונסוליה כללית)
סנטיאגו דה לוס קבלרוס (קונסוליה כללית)
קאיין, גיאנה הצרפתית (קונסוליה כללית)
פרווידנסיאלס, איי טרקס וקייקוס (קונסוליה כללית)
הקונסוליות הכלליות הראשונות עם הסמכה מלאה נפתחו על ידי איראן ורוסיה ב-2007. נכון לעכשיו, ל-30 מדינות יש נציגות רשמית בכורדיסטן העיראקית, בעוד שבלארוס, קפריסין, דנמרק, סלובקיה, ספרד וסרי לנקה יש קונסוליות של כבוד.
איראן מחזיקה קונסוליה כללית גם בסולימאניה.
הרשימה אינה כוללת קונסוליות של כבוד וגם לא מדינות שהביעו עניין או תוכניות בפתיחת נציגות.
הוועד הבינלאומי של הצלב האדום (משרד אזורי)
הסוכנות לשיתוף פעולה בינלאומי ביפן (משרד)
הסוכנות לשיתוף פעולה בינלאומי של קוריאה (משרד נציגות)
משלחת הסיוע של האו"ם לעיראק (משרד ייצוג אזורי)
נציגויות דיפלומטיות של כורדיסטן העיראקית, הם הייצוג של הממשלה האזורית של כורדיסטן במדינות העולם.
הייצוג הכורדי בחו"ל גדל משמעותית מאז 2007. לכורדיסטן העיראקית יש כיום נציגויות ב-13 מדינות ובאיחוד האירופי.
החוקה העיראקית החדשה מ-2005 מבטיחה את זכותה של כורדיסטן העיראקית להמשיך לקיים נציגויות דיפלומטיות על מנת לקדם את האינטרסים הכלכליים, התרבותיים והחינוכיים שלה.
לחלק מהמדינות יש חשיבות מיוחדת לכורדיסטן העיראקית בגלל יחסיו ארוכי השנים איתן, בגלל מעמדן הפוליטי והכלכלי, או בגלל הפזורה הכורדית המתגוררת בהם.
האחריות העיקרית של הנציגויות הללו היא קידום מודעות ועניין בינלאומיים בפוליטיקה המקומית, התרבות, הכלכלה, חינוך והזדמנויות עסקיות והשקעות.
בנוסף, לאור המספר הגדול של הכורדים העיראקים המתגוררים בחו"ל, נציגויות כורדיסטן העיראקית מסייעות גם בכמה שירותים משפטיים כגון אשרור ואימות של מסמכים השייכים לחברי הפזורה הכורדית מעבר לים, לשימוש בכורדיסטן, בתיאום עם משרד החוץ העיראקי.
נציג כורדיסטן העיראקית יכול גם להעניק ייפוי כוח ולסייע בסיוע לאזרחי כורדיסטן החיים בחו"ל לקבל ייעוץ משפטי באזור.
נציגויות דיפלומטיות בירושלים קיימות מ-1838, כשהוקמה הקונסוליה הבריטית בירושלים בתקופה העות'מאנית ואחריה קונסוליות נוספות.
מעברי הריבונות בעיר (המנדט הבריטי, ממלכת ירדן וישראל) הביאו עמם שינויים בנציגויות בירושלים, ועם איחוד העיר ב-1967 הפכה הסוגיה לפוליטית-דיפלומטית התלויה ביחס להכרה בירושלים כבירת ישראל.
כיום קיימות בירושלים 7 שגרירויות בראשן שגרירות ארצות הברית, מספר נציגויות בדרג נמוך יותר ובמקביל ישנן כמה קונסוליות, המייצגות את הקשר של המדינה השולחת לפלסטינים ול.
הקונסוליה הראשונה בעת החדשה בירושלים הייתה הקונסוליה הבריטית שהוקמה ב-1838. עם הכרזת הסולטן אבדילמג'יט הראשון על הטנזימאט בנובמבר 1839, חודשה שיטת הקפיטולציות, שחיזקה את מעמדם המיוחד של הקונסולים באימפריה עות'מאנית כבעלי חסות לנתיני ארצם.
הקפיטולציות, שהוענקה לראשונה בשנת 1535 על ידי סולימאן הראשון לצרפת, כמעט שלא נוצלה עד החידוש המשטרי.
הקמת קונסוליה הבריטית לוותה בהקמת קונסוליה גרמנית ושל ממלכת סרדיניה ב-1843, קונסוליה אמריקאית ב-1844, וקונסוליה ספרדית ב-1854.
הקונסוליה הפרוסית-גרמנית: הקונסוליה הפרוסית נפתחה ב-1843, ובשנת 1868 הייתה לקונסוליה הכללית של 'הברית הגרמנית הצפונית'.
בשנת 1871 נעשתה הקונסוליה הכללית של הרייך הגרמני.
הקונסוליה שכנה בתחילה במבנה ברובע המוסלמי, ועברה בהמשך ברחוב הנביאים 57, בית מגורים שנבנה בשנות ה-70 של המאה ה-19 על ידי משפחת הסוחר הגרמני וילהלם דויסברג.
היו אלו ימי הזוהר של הקהילה הגרמנית-נוצרית (כולל הטמפלרים), שהגיעה להישגים רבים בארץ.
מוסדות גרמניים רבים נבנו אז בירושלים, ורבים מהם ברחוב הנביאים.
הקונסוליה הייתה מרכז הפעילות הגרמנית בארץ ישראל, ובסוף המאה ה-19 אף הגנה על יהודים יוצאי גרמניה, שהיו בני חסותה.
הקונסוליה פעלה כשגרירות לכל דבר, וקידמה את האינטרסים של גרמניה, ששאפה להגביר את השפעתה ומעורבותה באזור.
הקונסוליה של ממלכת סרדיניה: ממלכת סרדיניה הקימה קונסוליה בירושלים ב-1843. עם איחוד איטליה ב-1961, הפכה הקונסוליה לקונסוליה האיטלקית.
הקונסוליה הבריטית: הממלכה המאוחדת הקימה את הקונסוליה המודרנית הראשונה בירושלים ב-1838, ככפופה לקונסוליה הבריטית בביירות, וב-1841 הפכה לקונסוליה עצמאית.
הקונסוליה נסגרה במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשבריטניה נמצאה במצב לוחמה מול האימפריה העות'מאנית.
הקונסוליה האמריקאית: ב-17 במאי 1844 מונה הקונסול האמריקאי הראשון לעיר, וורדר קרסון, אך מינויו בוטל כבר ב-22 ביוני 1844, ללא ידיעתו.
הקונסוליה נפתחה באופן מסודר ב-1856 ברובע הנוצרי, ועברה ב-1912 למשכן קבוע ברחוב אגרון.
הקונסוליה נודעה כידידותית ליהודים ברוב התקופה, ומרבית הקונסולים היו ציונים-נוצרים.
לעומת זאת, יחסי הקונסוליה והמושבה האמריקאית בירושלים, שהוקמה ב-1881, לא היו טובים, על רקע חיכוכים דתיים.
הקונסוליה הרוסית: רוסיה הקימה נציגות קונסולארית בעיר בשנות הארבעים, אם כי קונסוליה רשמית נפתחה רק ב-1858.
הקונסוליה הצרפתית: פעלה בעבר ונסגרה בראשית המאה השמונה עשרה.
הקונסוליה הספרדית: נפתחה ב-1853 והייתה הקונסוליה האירופאית היחידה שפעלה במהלך כל מלחמת העולם הראשונה.
מדינות נוספת שהחזיקו בקונסוליות בירושלים בתקופה העות'מאנית היו יוון (1858), האימפריה האוסטרית (1847), פרס (1857), מקסיקו (1856), הולנד, שוודיה, בלגיה, נורווגיה, ודנמרק.
בתקופת המנדט חודשה פעילותן של הקונסוליות שנסגרו במהלך מלחמת העולם הראשונה (פרט לקונסוליה הבריטית).
מרבית הקונסוליות שכנו ברחוב הנביאים, שכונה גם "רחוב הקונסוליות".
במהלך התקופה נפתחו קונסוליות חדשות בעיר.
הקונסוליה האתיופית: הקונסוליה האתיופית שכנה ברחוב הנביאים 38–40, במבנה שנבנה ב-1925–1928 על ידי זאודיתו, קיסרית אתיופיה, שייעדה אותו לבית עבורה כשתבוא לארץ הקודש, אך לאחר השלמת הבניין שוכנה בו הקונסוליה האתיופית, והקיסרית, שנפטרה ב-1930 באיתיופיה לא התגוררה בו.
לאחר כיבוש אתיופיה ב-1936 במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה הורה מושל ירושלים בינואר 1939 לקונסוליה לא להניף את דגל אתיופיה על המבנה ועל הפסקת עבודתה כקונסוליה.
לאחר החלטה זו תבעה הקונסוליה האיטלקית לבעלות על הבניין, אך עקב הצטרפות איטליה למלחמת העולם השנייה נסגרה הקונסוליה האיטלקית והדיון הוקפא.
הקונסוליה נפתחה מחדש ביולי 1945.
הקונסוליה הגרמנית: הקונסוליה הגרמנית שכנה באותו משכן בו שכנה במהלך התקופה העות'מאנית.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, הונף דגל צלב הקרס על כל המוסדות הרשמיים של גרמניה, במקביל לדגל האימפריה הגרמנית.
קונסול גרמניה היינריך וולף, שאשתו הייתה יהודייה, התנגד להנפת הדגל הנאצי ופוטר מתפקידו.
הנפת הדגל עוררה התנגדות רבה בקרב הציבור היהודי, ואנשי ברית הבריונים חדרו לבניין והסירו את הדגל, ומספר ימים לאחר מכן אף הוצת שער הכניסה.
הקונסוליה נסגרה ביוזמת הגרמנים באוגוסט 1939, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה.
הקונסוליה האוסטרית הרפובליקה האוסטרית הראשונה החזיקה בקונסוליה כללית בירושלים, בתחילה בבית משכית ולאחר מכן בבניין בסוף רחוב הנביאים (כיום – כיכר הדוידקה).
טרם האנשלוס הקונסול האוסטרי האחרון היה ד"ר איבו יורדה.
הקונסוליה נסגרה עם האנשלוס וסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נסגרה הקונסוליה ורכוש הקונסוליה הועבר לנציגות גרמניה, בדומה למה שנעשה ביתר נציגויות אוסטריה בעולם.
הקונסוליה האיטלקית שכנה ברחוב הרב קוק 12, סמוך לרחוב הנביאים.
הקונסוליה האיטלקית נסגרה בראשית מלחמת העולם השנייה, לאחר שאיטליה הכריזה מלחמה על בריטניה.
הקונסוליה האמריקאית: הקונסוליה האמריקאית נפתחה מחדש זמן קצר לאחר כיבוש ירושלים בידי הבריטים ב-1918, והקונסול גלייזברוק היה הנציג הזר הראשון שחזר לירושלים.
בעקבות חשיבותה העולה של ארצות הברית בתקופה זו, הממשל הצבאי הבריטי הורה על השבת הסדר הקפיטולציות, שבוטל על ידי העות'מאנים בראשית המלחמה, לקונסוליה האמריקאית, ועל פי חוקי המנדט הבריטי אזרחי ארצות הברית יכלו להישפט בעניינים פליליים בפני הקונסול של ארצם.
הקונסוליה זכתה בתקופת המנדט לאמון רב מצד האוכלוסייה הערבית והיהודית כאחד, והיוותה כתובת לטענות כל צד כלפי השני וכלפי השלטון הבריטי.
הקונסוליה ייצגה את ארצות הברית בכל שטחי ארץ ישראל המנדטורית וכן בעבר הירדן.
בתקופת המנדט עברה הקונסוליה מרחוב הנביאים אל רחוב אגרון.
ב-1928 שודרגה הקונסוליה לקונסוליה כללית.
באוקטובר 1947 התפוצץ מטען בשטח הקונסוליה.
באפריל 1948 מונה לקונסול תומאס ואסון – דיפלומט ותיק ועתיר ניסיון שירות באזורי סיכון, שעתיד להרצח בידי מתנקש במהלך מלחמת העצמאות.
קונסוליות נוספות: מדינות נוספות שהחזיקו קונסוליות בירושלים במהלך המנדט היו נורווגיה, שוודיה, ספרד, פולין, מצרים, עיראק, רומניה, צ'כוסלובקיה, הונגריה, מקסיקו, טורקיה, יוגוסלביה, שווייץ, אמירות עבר הירדן וסן סלוודור.
לאחר מלחמת העצמאות, נחלקה ירושלים בין ישראל לירדן.
ירושלים הישראלית הייתה עיר בירה, והבחירה הטבעית לשגרירות בישראל.
למרות זאת, בעקבות הקביעה בתוכנית החלוקה כי ירושלים תהיה לאזור בין לאומי, שנקבעה בשנית בהחלטה 303 של העצרת הכללית, גרמה לאי-הכרה בירושלים כבירת ישראל והקמת מרבית השגרירויות בישראל בתל אביב.
מרבית הקונסוליות פעלו בשתי חלקי העיר, פרט לקונסוליות של מדינות מוסלמיות שהוקמו בירושלים הירדנית בלבד.
מרבית הקונסוליות פעלו מכוח ההיסטוריה, ללא האמנה לא לישראל ולא לירדן, אשר ריבונותם לא הוכרה על ידיהם.
הקונסוליה האמריקאית: הקונסוליה האמריקאית בירושלים פתחה סניף במזרח ירושלים לאחר מלחמת העצמאות, במבנה בדרך שכם שנשכר ב-1952. לשתי נציגויות היה קונסול כללי אחד, שהתגורר במערב העיר ועבר מדי יום בין מערב העיר למזרחה דרך מעבר מנדלבאום.
הקונסוליה הספרדית: ספרד החזיקה בקונסוליה בשיפולי שכונת שייח' ג'ראח.
בעקבות אי הכרת ספרד בישראל ואי כינון יחסים דיפלומטיים ביניהם, קבע הקונסול הספרדי את מושבו במזרח העיר.
הקונסוליה הבלגית: בלגיה החזיקה בקונסוליה בקטמון הישנה ובשייח' ג'ראח.
הקונסוליה הבריטית: הוקמה בירושלים הירדנית, עקב הקשרים ההדוקים של בריטניה עם ממלכת ירדן.
קונסוליות נוספות: שוודיה, יוון, איטליה, צרפת, טורקיה ופינלנד.
בנוסף, התקיימו ארבע קונסוליות של מדינות מוסלמיות בירושלים הירדנית בלבד: הקונסוליות של מצרים, סוריה, לבנון וערב הסעודית.
הקונסוליה הלבנונית נפתחה מחדש בספטמבר 1950, לאחר שנסגרה מעט לפני מלחמת העצמאות.
שגרירויות בירושלים הישראלית עד 2006
בירושלים הישראלית הוקמו מספר שגרירויות, רובן של מדינות אפריקאיות ודרום אמריקאיות שהוקמו תוך עידוד ישראלי.
לאחר מלחמת יום הכיפורים ב-1973 נסגרו רוב שגרירויות מדינות אפריקה בירושלים, עקב ניתוק היחסים הדיפלומטיים בעקבות החלטת ארגון אחדות אפריקה.
מדינות אמריקה הלטינית והולנד המשיכו להחזיק שגרירויות בירושלים עד שנת 1980, אך לאחר חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, העבירו אף הן את נציגויותיהן לגוש דן.
השגרירות הראשונה שנפתחה בירושלים הישראלית הייתה שגרירות הולנד, שהוקמה עקב העלאת מעמד הקונסוליה ההולנדית בירושלים לצירות ב-1950. בנוסף, כיהן הקונסול היווני כנציג דיפלומטי (תואר ללא משמעות מוכרת) לישראל.
ב-1984, לאחר מאמצים דיפלומטיים, החזירו קוסטה ריקה ואל סלבדור את שגרירויותיהן בישראל לירושלים.
באוגוסט 1991, בעקבות חידוש היחסים בין ישראל ל, הודיעה קונגו כי תפתח שגרירות בירושלים.
באוגוסט 2006 החליט נשיא קוסטה ריקה אוסקר אריאס, להעביר את שגרירות מדינתו מירושלים לתל אביב, וזאת על-מנת: "לתקן טעות היסטורית שפגעה במעמדנו בעולם ובעיקר במעמדנו בעולם המוסלמי", כדבריו.
בעקבותיו, ב-25 באוגוסט 2006, החליטה גם אל סלוודור, שהחזיקה את השגרירות האחרונה בירושלים, להעבירה לתל אביב.
כיום ממוקמות בירושלים שגרירויותיהן של ארצות הברית, גואטמאלה, קוסובו, פפואה גינאה החדשה, הונדורס, פרגוואי ופיג'י.
כמה מדינות, בהן: ארצות הברית, בריטניה, איטליה, בלגיה, יוון, ספרד, צרפת, שוודיה וטורקיה, מחזיקות או החזיקו בעבר קונסוליות נמוכות דרג בירושלים, אולם הנציגויות האלה לא היו מואמנות לנשיא המדינה ולא כפופות לשגרירויות בתל אביב, ומשמשות בעיקר לתיאום מול הרשות הפלסטינית.
בשנת 2020, במסגרת הסכם סרביה–קוסובו, התחייבה סרביה להעביר את שגרירותה לירושלים, וקוסובו הבטיחה לפתוח נציגות דיפלומטית בירושלים.
ב-14 במרץ 2021, פתחה קוסובו את שגרירותה בירושלים.
ב-24 ביוני 2021 חנך נשיא הונדורס את שגרירות ארצו בירושלים.
ביוני 2023 פורסם על הסכם שנחתם בין ישראל לרוסיה, במסגרתו תפתח רוסיה בירושלים שלוחה של שגרירות.
באוגוסט 2023 נשיא סיירה לאון, ג'וליוס מאדה ביו הכריז על כוונתו לפתוח שגרירות בירושלים, נשיא פרגוואי החדש, סנטיאגו פניה הכריז ששגרירות פרגוואי תחזור לירושלים בקרוב ונשיא אורוגוואי לואיס לאקאז'ה פו הכריז על כוונתו לפתוח משרד דיפלומטי בירושלים.
בפברואר 2024, הודיע נשיא ארגנטינה, חאבייר מיליי, על כוונת ארצו להעביר את השגרירות לירושלים.
שגרירות ארצות הברית: בפברואר 2018 הודיעה מחלקת המדינה האמריקנית כי השגריר יעביר את מושבו למתחם הקונסוליה בירושלים וב-14 במאי 2018, לכבוד יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל הדבר אכן קרה.
שגרירות גואטמלה: ב-24 בדצמבר 2017 הודיע נשיא גואטמלה, ג'ימי מוראלס, כי הורה להעביר את השגרירות בישראל מתל אביב לירושלים.
ב-1 במאי 2018 עבר צוות השגרירות מתל אביב לירושלים וב-17 במאי התקיים הטקס הרשמי לקביעת השגרירות במעמד נשיא גואטמלה ובכירי ממשלתו.
שגרירות קוסובו: ראש ממשלת קוסובו עבדולה הוטי הודיע בספטמבר 2020 במסגרת הסכם סרביה-קוסובו על כינון יחסים דיפלומטיים ופתיחת שגרירות בירושלים.
ובהמשך, גם נשיא קוסובו האשים טאצ'י חזר על ההבטחה.
שגרירות הונדורס: הודיעה כי היא מכירה בירושלים כבירת ישראל ומתכוונת להעביר אליה את השגרירות שלה, אך התנתה זאת בפתיחת שגרירות ישראלית בבירתה שלה, טגוסיגלפה.
בינתיים ועד לביצוע החלטה זו פתחה הונדורס בירושלים משרד סחר.
שגרירות פרגוואי: פרגוואי העבירה את שגרירותה ב-2018 לירושלים, אך לאחר מספר חודשים החזירה אותה לתל אביב.
ב־12 בדצמבר 2024 הוחזרה השגרירות לירושלים במעמד נשיא פרגוואי סנטיאגו פניה.
שגרירות פפואה גינאה החדשה: פפואה גינאה החדשה פתחה שגרירות בירושלים בספטמבר 2023.
שגרירות פיג'י: פיג'י פתחה שגרירות בירושלים בספטמבר 2025.
סניף שגרירות צ'כיה: צ'כיה מחזיקה בסניף שגרירות בירושלים, שנפתחה במרץ 2021 כצעד מקדים להקמת שגרירות.
הנשיא מילוש זמאן התחייב לרגל יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל להעביר את השגרירות לירושלים.
הוא הודיע שיעשה זאת בשלבים מחמת בעיה כלכלית.
צ'כיה מחזיקה גם בבית תרבות מטעמה בירושלים.
, ב-12 במאי 2022 הודיע נשיא אקוודור גיירמו לאסו, על פתיחת משרד לחדשנות מטעם אקוודור בירושלים.
הקונסוליה הספרדית: ספרד מחזיקה בקונסוליה במזרח ירושלים, בשייח' ג'ראח, המשרתת את הרשות הפלסטינית.
הקונסוליה נפתחה בעת שלטון ירדן במזרח ירושלים, ועם כיבושה במלחמת ששת הימים יצאה מכלל פעילות, כיוון שספרד לא קיימה יחסים דיפלומטיים עם ישראל.
עם היווצרות יחסים בין ישראל וספרד ב-1986 פתחה ספרד שגרירות בתל אביב.
הקונסוליה הבלגית: בלגיה מחזיקה בקונסוליה במזרח ירושלים, בשייח' ג'ראח, המשרתת את הרשות הפלסטינית.
הקונסוליה נפתחה בעת שלטון ירדן במזרח ירושלים.
הקונסוליה הבריטית: הממלכה המאוחדת מחזיקה בקונסוליה במזרח ירושלים, בשייח' ג'ראח, המשרתת את הרשות הפלסטינית.
הקונסוליה השוודית: שוודיה מחזיקה בקונסוליה במזרח ירושלים, בשייח' ג'ראח, המשרתת את הרשות הפלסטינית.
הקונסוליה היוונית: יוון מחזיקה בקונסוליה במושבה היוונית.
הקונסוליה משרתת כיום את הרשות הפלסטינית.
מדינות שהודיעו על כוונתן להעביר את שגרירויותיהן לירושלים
, במסגרת הסכם סרביה–קוסובו הודיע בספטמבר 2020 נשיא סרביה, אלכסנדר ווצ'יץ', כי סרביה תעביר את שגרירותה לירושלים עד יולי 2021, וכי עד אז תפתח בה נציגות.
עם זאת, הבטחה טרם מומשה.
, משרד החוץ הודיע ב-31 באוקטובר 2020 כי יעביר את השגרירות הדומיניקנית לירושלים.
- בפברואר 2021 הודיע נשיא גינאה המשוונית, תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו כי יעביר את השגרירות של מדינתו לירושלים.
- ב-30 במאי 2022, בפגישתו עם שר החוץ הישראלי יאיר לפיד, הודיע שר החוץ של סורינאם כי מדינתו תפתח שגרירות בירושלים.
ב-6 בפברואר 2024, בעת ביקורו בארץ של נשיא ארגנטינה חאבייר מיליי, הודיע הנשיא כי ארצו תעביר את שגרירותה בישראל לירושלים.
, הודיעה בינואר 2026 על כוונתה לפתוח שגרירות בירושלים.
נציבי רומא ביהודה היו אזרחים רומיים בני מעמד הפרשים, אשר הוצבו ביהודה בידי השלטון הרומי, בהיעדר שליט מקומי שיהיה מהימן על שלטונות רומא.
עד למרד הגדול, הנציבים ביהודה היו כפופים למושל (לגאטוס) הרומי העליון שמקום מושבו היה בסוריה.
היררכיה זו התקיימה בין השנים 66–6 לפנה"ס עם הפסקה קצרה בעת שלטון אגריפס הראשון (41–44 לספה"נ).
לאחר המרד הגדול, עברה יהודה לשלטון ישיר של מושל בדרגת לגאטוס (אשר היה לרוב מפקדו של הלגיון העשירי פרטנסיס), שמקום מושבו היה בקיסריה.
תפקידם של הנציבים היה לנהל את הפרובינקיה תוך ייצוג מלא של האינטרסים הרומיים – לשלוט צבאית, לגבות מיסים ולשפוט בעניינים פנימיים, כל זאת תוך שמירה על החיים השוטפים של התושבים המקומיים.
בשנת 6 לספה"נ, לאחר הגלייתו של ארכלאוס בן המלך הורדוס מיהודה, נפתח פרק חדש בתולדות ארץ-ישראל.
בהיעדר מחליף ראוי מבית הורדוס, החליט הקיסר אוגוסטוס לשנות את שיטת השלטון ושלח את הקונסול הרומי קוויריניוס לארגן את יהודה לקראת ממשל חדש וכדי להפכה לפרובינקיה רומית.
כך נכללה הארץ במערכת הפרובינקיאלית כאשר בראשה יעמוד נציג הממשל הרומי, הוא הנציב.
בשנת 6 לספה"נ נשלח ליהודה הנציב הראשון, מושל ממעמד הפרשים הרומי.
בתחילה כללה הפרובינקיה יודיאה רק את האזורים שהיו נחלתו של הורדוס ארכילאוס (יהודה, שומרון ואדומיאה) ללא מחוזותיהם של אחיו הורדוס אנטיפס והורדוס פיליפוס, שהמשיכו לשלוט במקביל.
מצב שנמשך שלוש שנים עד למותו של פיליפוס והדחתו של אנטיפס.
למן שנת 44 לספה"נ, מרבית הארץ הייתה כפופה לממשל הרומי הפרובינקיאלי וכללה גם את הגליל ואת עבר הירדן.
שלטון הנציבים בארץ נחלק לשתי תקופות, כאשר בעת שלטונו הקצר של אגריפס א' (41–44 לספה"נ) לא הוצבו נציבים.
הפיכתה של הארץ ממדינת חסות רומית למדינה שהיא חלק מן המערכת הפרובינקיאלית הייתה בלתי נמנעת.
הפרובינקיה יהודה סווגה בידי הרומים כפרובינקיה שמושלה הוא בן מעמד הפרשים (אזרחים רומאים בני המעמד הבינוני שחשיבותם הפוליטית עלתה במאה הא' לספירה).
הפרשים היו אנשי עסקים שמחויבותם לשרת את האימפריה לא תמיד הייתה מלאה.
הם לרוב שימשו במשרתם לפרקי זמן קצרים, דבר שתרם רבות לאי יציבות או אף לניצול ולחוסר התחשבות מצד הנציב בנתיניו ובדרישותיהם המיוחדות.
יחס זה ערער במקרים רבים את מערכת היחסים בין הנציב לנתיניו.
הנציבים בארץ ישראל לא היו קבוצה הומוגנית.
בחלקה הראשון של תקופה זו, בין השנים 6–41 לספה"נ, היו כולם ממוצא איטלקי.
לאחר תקופת ממשלו של אגריפס א' היו לפחות שלושה מתוך שבעה מן הנציבים ממוצא יווני או מזרחי מלבד הנציב טיבריוס יוליוס אלכסנדר שהיה יהודי מומר.
הנציב פליקס היה עבד משוחרר יווני, ואילו פלורוס מוצאו היה ממערב אסיה-הקטנה.
שינוי זה במוצאם של הנציבים לא היה לטובת יהודי הארץ.
בעוד שהשהנציבים ממוצא איטלקי ניחנו במידה מסוימת של העדר משוא פנים ושמרו על שיקול דעת בעימותיהם עם נתיניהם, היו הנציבים יוצאי המזרח הרומי סבלניים וסובלניים הרבה פחות.
המתחים והעוינות בין יהודים ללא יהודים באזור זה, שאופיים התגבש במאות השנים הקודמות, נתנו את אותותיהם במערכת יחסים זו ואף החריפו והלכו.
תקופת הנציבות הראשונה (6–41 לספה"נ) הייתה שקטה יחסית אך היו אלה שנים בהם אירעו אירועים שהיה בהם אות מבשר רעות מפני המאבק האלים העתיד להתרחש בשנים הבאות, בתקופה הנציבים השנייה (44–66 לספה"נ) בה רבו המהומות.
בשנת 66 לספה"נ, משפרצה מלחמת היהודים ברומאים ("המרד הגדול") תם עידן הנציבים הרומיים ביהודה.
תוארם של הנציבים ממעמד הפרשים השתנה במהלך התקופה.
בתחילה תוארם היה נקרא "פרפקטוס" ומאוחר יותר, מימי הקיסר קלאודיוס ואילך – פרוקורטור.
שני תארים אלה ידועים מסוף ימי הרפובליקה, הראשון יוחד לממונה על ענייניה הצבאיים של הפרובינקיה ואילו השני יוחד לנציגו של הקיסר לענייני כספים ומנהל.
במקורות בני הזמן משמשים שני התארים בערבוביה.
השימוש בתואר פריפקטוס נמצא על כתובת מימי הקיסר טיבריוס שנחשפה בתיאטרון בקיסריה שם נזכר הנציב פוניוס פילטוס בתואר זה.
בימי שלטונו של קלאודיוס נעשה התואר פרוקורטור שכיח יותר ברחבי האימפריה.
ייתכן והשינוי היה בעל משמעות מנהלית בלבד.
הפריפקטים והפרוקטורטורים היו מייצגי הקיסר.
הנציבים הרמיים כוננו את הפריטוריום (משכנם הרשמי) בארמונו לשעבר של הורדוס בקיסריה.
בחירה זו הייתה צפויה כיוון שהעיר הייתה נוכרית והיו בה הרבה מן החיים העירוניים הרומיים ומערך של המוסדות הדתיים, תרבותיים וחברתים.
כמו כן הנמל בעיר אפשר גישה מהירה לכל אגן הים התיכון.
יש לציין שלמושבם בקיסריה הייתה השפעה על ממעמדה של ירושלים שלא הייתה יותר המוקד המרכזי של המדינה.
תקופת הנציבים ביטאה בכך התחלה חדשה בה הארץ הייתה חלק בלתי נפרד מן האימפריה הרמית.
במסגרת תפקידיהם, הנציבים היו ממונים על דאגה לשקט וליציבות ומניעת עימותים בקרב האוכלוסייה המקומית.
לצורך זה הוצבו לצידם חילות עזר שמקורם באוכלוסייה המקומית הלא-יהודית.
הם צוידו בנשק קל יותר מאשר זה של הלגיונות והם היו חייל רגלים וגדודי פרשים.
יחידות אלה נקראו על שם קבוצות אתניות או על שם הערים מהן גויסו החיילים.
במחוז ארץ ישראל ידועים גדודי רגלים מאשקלון, קיסריה, וסבסטה (שומרון).
חילות אלה היו אחראיים לביטחון פנים והם שחררו את הלגיונות שבסביבה לשמירה על הגבולות ולאבטחת הפרובינקיות החשובות.
רק בעתות משבר כאשר החילות המקומיים לא הצליחו במשימתם הובאו לגיונות מן הצפון.
בסיסם של רוב הגייסות השוטפים היה בקיסריה.
הנציב החזיק בסמכויות שיפוט נרחבות.
לרוב החוק האזרחי וחלק מן החוק הפלילי היו בידי בתי משפט מקומיים אך לנציב הית זכות לביצוע – שיפוט במקרים חמורים והטלת עונש מוות, על פי סמכות זו פונטיוס פילטוס הוציא להורג את ישו מנצרת.
הנציב פדוס דן למוות את אחד המורדים במלכות והרג את משיח השקר תאודס, הנציב טיבריוס אלכסנדר הרג את השליחים יעקב ושמעון בני יהודה הלילי, והמושלים האחרונים הוציאו להורג המוני אדם.
אך יש מקרים בהם הופנו נאשמים יהודיים לרומא, כנראה בגלל רגישותם ורצון הנציב להימנע מסיבוכים.
בין הסמכויות החשובות של הנציבים ביהודה היה מינוי כוהנים גדולים לבית המקדש בירושלים.
כבר הנציב הראשון, קופוניוס מימש זכות זו.
לנציבים היה צורך בשיתוף פעולה תקין עם נציגי האוכלוסייה היהודית ועל כן בחרו לא אחת כוהן גדול שישתף פעולה ויקל על מלאכתם.
היו מקרים בהם תושבי הארץ ביקשו לפנות אל רומא כדי לעקוף את הנציב או לערער על החלטתו.
כך קרה במחלוקת שפרצה בין היהודים לבין הנציב פדוס ביחס לבגדי הכוהן הגדול.
גם בעניין המחלוקת בין אגריפס השני ליהודים בעניין קיר שבנו בבית המקדש כדי שהמלך לא יוכל לצפות בעבודת המקדש פנו אל הנציב פסטוס בבקשה לשלוח משלחת לרומא.
אך אם הייתה סיבת התלונה על עוול שעשה הנציב עצמו היו היהודים חייבים לפנות לנציב בסוריה וכך אכן עשו בימי הנציב פלורוס.
גם השומרונים פנו אל נציב סוריה במחלוקת עם הנציבים פילטוס וקומנוס.
על הנציבים היה לפקח על גביית המיסים תוך שמירה על הסדר להבטחת הכנסה גדולה ככל האפשר לרומא.
ביהודה רבו הטענות עלעול מיסים כבד.
הארץ חולקה לצורך גביית המיסים למחוזות (טופרכיות) כדי להקל על הגבייה.
לקראת עיצובה של מערכת המיסים, התנהל בשנת 6 לספה"נ מפקד תושבים אשר היה אמור לספק נתונים על אוכלוסיית הארץ ולהוות בסיס להטלת מיסים.
המס הבסיסי היה מס מקרקעין שקבע כ־12.5% מהיבול השנתי (מלבד בשנת שמיטה) ייגבו כמס.
מעבר לזה נגבו מכסים בעיקר בנמל קיסריה.
הכנסות גדולות התקבלו מערי החוף הגדולות.
נוסף על המכסים תושבי ירושלים שילמו בימי הנציבים הראשונים מס בתים שבוטל אחר כך על ידי אגריפס א'.
מכסים נגבו עבור הנציבים בידי 'פובליקנים' שהם למעשה חוכרי מס שרכשו זיכיון לגבות מאזור מסוים.
כיוון שכל גביה שהיא מעבר למכסה הם יכלו לקחת לעצמם ועל כך נסבו סכסוכים רבים.
לצד אלה היו הכנסות גם מרכוש מלכותי כמו ממטעי האפרסמונים של יריחו ועין גדי.
הרומאים גם גבו תשלום בצורת עבודת כפייה למלכות.
תאוות הבצע של הנציבים הניעה אותם גם לקחת מאוצרות המקדש לכיסוי הוצאותיהם, כך עשו הנציבים פילטוס ופלורוס.
המדיניות הכלכלית של רומא הייתה לנסות למנוע סכסוכים עם האוכלוסייה המקומית למרות התנהגותם החריגה של נציבים מסוימים.
נציבי רומא ופעילותם ביהודה עד המרד הגדול
בעת נציבותו נערך על ידי נציב סוריה מפקד אוכלוסין גם בארץ-ישראל שנועד לצורכי מיסוי.
כשהתברר ליהודים ששלטון רומא הישיר משמעו מתן מידע מקיף על רכושם, הם נדהמו.
תודות להכהן הגדול יועזר בן ביתוס שהטיף להשמע להוראות הנציב ולמלא אחר ההוראות הבליגו היהודים על כעסם.
בגמלא המרוחקת ראו בכך שעבוד לשלטון הזר ובגידה באלוהי ישראל לא שעו לבקשת הכהן הגדול.
תושבי גמלא קראו למרד גם ביהודה, אך ביהודה הסערה לא התבטאה במרד והכוחות הרומיים השתלטו על המצב.
אירוע חמור מזה שחל בימי קופוניוס היה חילול בית המקדש בידי שומרונים אשר פיזרו בערב פסח עצמות בהר הבית.
לא נהיר מה הייתה התגובה להתגרות זו אך כלקח מאירוע זה, סגרו הכהנים את שערי הר-הבית בערבי פסח.
ככל הנראה התחבב קופוניוס על העם שכן היהודים קראו על שמו את אחד השערים המערביים להר הבית, המכונה במקורות שער קיפונוס.