tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראשית, מאיירבר היה הראשון, ובכך סלל את הדרך לוינצ'נצו בליני ולג'וזפה ורדי, ליצור שיתוף פעולה עם הליבריסט (במקרה זה גאטנו רוסי, שכבר כתב את הליברית ל"סמיראמיס" של רוסיני), המתועד במכתבים רבים (אם כי חסרים המכתבים של מאיירבר לרוסי).
האופרה, שנכתבה במיוחד עבור הקסטראטו הגדול האחרון, ג'ובאני בטיסטה ולוטי, מהווה נקודת מפנה בין העבר לעתיד של התיאטרון המוזיקלי של מאיירבר.
מאיירבר, שסיים זה עתה את תקופתו באיטליה, התנער במכתב לנסיך דיטריך שטיין מכל החוויה וטען כי מעולם לא היה הוא עצמו במשך כל אותה תקופה, וכי יצר לעצמו אישיות אד הוק.
וידוי זה, יחד עם היבטים מורכבים אחרים באישיותו של המלחין, היה "מטריד" למדי; אך יש להימנע מלהתייחס לשלוש התקופות שבחייו (התקופה הגרמנית, 1791-1814; התקופה האיטלקית, 1815-1824; התקופה הצרפתית, 1824-1864) כאל פרקים נפרדים.
בילדותו ובנעוריו חלם המלחין על צרפת ואנגליה, ולדברי כמה אנשים, כבר שינה את שמו ל"ג'אקומו", בסגנון איטלקי; בתקופה האיטלקית התקרב לסגנון הצרפתי, באופן אינטואיטיבי יותר מאשר קפדני, ובמקביל ניסה, לאחר כישלונות רבים, להציג במולדתו את ניסיונותיו המוזיקליים-דרמטיים הראשונים בגרמניה.
כבר מהאופרה הצרפתית הראשונה שלו "רובר השטן" (Robert le Diable) בלט הרכיב הגרמני במוזיקה שלו.
עוד ב-1829, כשהיה כבר בפריז, תכנן להלחין את Donna Caritea על פי אותו ליברית ששימש את סבריו מרקאדנטה רק שלוש שנים קודם לכן, ויתרה מכך, בהצלחה עצומה.
סימן מובהק לכך שהוא לא ראה את קשריו עם איטליה כמסתיימים.
במשך רוב שנות נעוריו, למעט ילדותו והתקופה שלאחר נישואיו למינה מוסון, מאיירבר לא טרח אפילו לחפש בית, חי בין אכסניות ובתי מלון, וקטע את שהייתו הקצרה בכל תחנה בנסיעות מתמשכות ומתישות.
בפריז פגש מאיירבר את המלחינים לואיג'י כרוביני וז'אק הלוי והושפע מהם.
לאחר תקופה של לימוד הסגנון הדרמטי של האופרה הצרפתית, כתב ב-1831 את האופרה "רובר השטן" ולאחר מכאן כתב עוד שתי אופרות מוצלחות: "ההוגנוטים" ו"הנביא".
אופרות אלו שזכו להצלחה מסחרית הפכו את מאיירבר לעשיר ומפורסם.
הוא זכה לאותות כבוד בצרפת, גרמניה, אנגליה והולנד ואף נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית.
לאחר שעבר לפריז, הוא בילה שש שנים בלי להלחין, בין השאר בגלל התחייבויות משפחתיות (בהן נישואיו עם בת דודתו מינה מוסון, שילדה חמישה ילדים), אך בעיקר כדי להתמקד בלימוד מעמיק ככל האפשר של המוזיקה והתרבות הצרפתית.
האופרה הצרפתית, החל מתקופת לואי ה-14, נבדלה מהאופרה האיטלקית בשל תשומת הלב הרבה יותר שניתנה לתפאורה ולשילוב ריקודים, ובשל החשיבות שניתנה למקהלה ולכלי הנגינה לעומת האריות הסולניות.
היא לא יכלה להיות קצרה מארבע מערכות (ובמקרה כזה, הריקודים הבלתי נמנעים פוזרו בסוויטות קצרות בנקודות שונות.), אך כמעט תמיד היו חמש מערכות (עם הריקודים ברצף ארוך ועצמאי, הקשור ככל האפשר לעלילה, במערכה השלישית; זאת גם כדי לאפשר למעריצי הכוכבים של להקת המחול להגיע לתיאטרון בנוחות).
היה עליה להכיל סצנות מרהיבות רבות, עם תהלוכות, הכתרות, צעדות, תהלוכות דתיות, דו-קרב, קרבות וכו'.
האופרה של פריז הייתה מקדש האופרה הגדולה, שזכתה לתמיכת המדינה, שהפכה אותה למובילה של תעשיית התרבות.
כל זה הניח שורה של מוסכמות, פחות או יותר סמויות, המבוססות על איזון אמביוולנטי ובלתי ודאי בין צורכי המזמין (המדינה), הצרכים האמנותיים של יוצרי המופע והשאיפות האישיות, תוך הדגשת ה"נוחות והאי-נוחות התיאטרלית" באופן חסר תקדים.
בעבר מאיירבר תמך בעלייתו של ואגנר הן מבחינה כלכלית והן על ידי סיוע בהפקת "רינצי" ו"ההולנדי המעופף" בדרזדן.
למעשה, הגראנד אופרה הייתה ביטוי של הנאורות הזהירה של המעמד השולט, ולא ביטוי אישי של מאיירבר; ויחסיו עם המבקרים היו מתונים בזכות הנהלת התיאטרון, ולא בזכותו באופן אישי.
הגרנד אופרות של מאיירבר, בהן שיתף פעולה ככותב ליבריות עם אז'ן סקריב, הן ארבע:
"רובר השטן" (Robert le diable, 1831), שזכתה להצלחה עצומה, הגדולה ביותר בקריירה של מאיירבר: בשלוש השנים שלאחר יצירתה הוצגה ב-77 תיאטראות ב-10 מדינות באירופה.
ווגנר הצעיר, ז'ורז' סנד, הקטור ברליוז ואישים רבים אחרים הביעו את התלהבותם הרבה מהאופרה: בכל מקרה, זוהי האופרה הבינלאומית ביותר של מאיירבר, עם נוכחות של הרומנטיקה הפנטסטית היקרה, למשל, לוובר, מלודיות הקשובות לאווירה הסביבתית ולכן "איטלקיות" (אף על פי שהסיציליה שבה מתרחשת האופרה אינה מציאותית כלל) וריקודים צרפתיים.
"ההוגנוטים" (1836,Les Huguenots), תוצר של חמש שנות עבודה.
זו האופרה הארוכה והשאפתנית ביותר של מאיירבר.
העלילה מתרחשת בליל סנט ברטולומאוס, אירוע היסטורי חשוב ביותר עבור הפרוטסטנטים, מה שהפך אותה לשנואה על האינטלקטואלים הגרמנים.
מאיירבר ניסה לשלב בין דמויות הדרמה את תיאודור אגריפה ד'אוביני והנרי הרביעי, מלך צרפת; בשל חוסר האפשרות להציג אותה, במקרה זה, גם בגרמניה, גרם לו לבחור בדמויות בדיוניות לחלוטין.
מחקר הצלילים מרהיב; מאיירבר החזיר את הוויולה ד'אמורה לליווי של כמה רצ'יטטיבים.
ג'וזפה ורדי העדיף את האופרה הזו על פני כל שאר האופרות של מאיירבר, בעוד שרוברט שומאן לא אהב אותה במיוחד, ובביקורתו על ההופעות בגרמניה ב-1850 הוא פרסם צלב שחור בגודל עמוד שלם.
מאיירבר חוזר שוב לנושאים של ההוגנוטים: גם אופרה זו מתרחשת במאה ה-16 (הגיבור הוא ג'ובאני דה ליידה), וגם היא עוסקת ברפורמציה ובקנאות דתית.
לעומת ההוגנוטים, עם זאת, התווים קצרים יותר, והדרמה הרבה יותר קומפקטית וצבועה בגוונים קודרים.
יש שלוש דמויות מרכזיות: ז'אן (הנביא, טנור), אמו פידס (אלט) וארוסתו של ז'אן, ברטה (סופרן).
בהשוואה לאופרה מקהלתית כמו "ההוגנוטים", כאן, למעט כמה סצנות המוניות, תשומת הלב מופנית כולה לספירה הפרטית, עם דגש חזק על האופי האינדיבידואלי של הגיבורים.
בולטת תשומת הלב לטעם האקזוטי, עובדה שוודאי תרמה להצלחתה הארוכה של האופרה לאורך כל המחצית השנייה של המאה ה-19.
בין השנים 1842 ל-1846 ניהל מאיירבר את האופרה הממלכתית Unter den Linden.
מאיירבר התמנה למנצח מלכותי בברלין, כתב יצירות לכנסייה הגרמנית ולחצר המלך ואת האופרה "מחנה בשלזיה".
מאיירבר עזר לחברו ובר ולידידו ריכרד וגנר להעלות אופרות בברלין והמשיך להגיע לפריז לנצח על יצירותיו ההיתוליות "כוכב הצפון" ו"סליחתו של פלוארמל" שזכו להצלחה כלכלית רבה.
את שנות חייו האחרונות הקדיש לכתיבת האופרה החשובה שלו "האפריקנית" שאת כתיבתה סיים ב-1864 סמוך למותו.
מאיירבר לקה במחלה קצרה שהובילה למותו, בעודו עמל על תזמור האופרה הארוכה "האפריקנית" כאשר ורדי בא לבקרו, הוא מצא אותו במיטתו, חלש מאוד אך עדיין פעיל, בעודו עובד על התווים.
המלחין בן ה-73 סבל תמיד מבעיות בריאות, אך היה מודע למותו הקרב, ואמר לורדי כי הוא להוט להשלים את העיבוד התזמורתי לפני שמישהו אחר יעשה זאת.
מותו, שהתרחש ב-2 במאי 1864, לא איפשר לו לעשות זאת, והאופרה הפקידה את השלמת הפרטיטורה, על בסיס ההוראות שהשאיר מאיירבר, בידי המוזיקולוג והמלחין פרנסואה-ז'וזף פטיס.
לשניים נולדו חמישה ילדים (בן ובת נפטרו בינקותם).
בת הזקונים קורנלי (1842–1922) התנצרה בגיל 16 ונישאה לצייר גוסטב ריכטר.
משנת 1890 ניהלה בברלין סלון ספרותי.
ג'אקומו מאיירבר נפטר ב-2 במאי 1864 בפריז צרפת, אך נקבר לבקשתו בבית העלמין היהודי בשדרות שנהאוזר בברלין.
מאיירבר המשיך את מסורת האופרה הצרפתית שהתווה ז'אן-בטיסט לולי והדגיש את העלילה האופראית והאפקט הדרמטי.
בכל אופרה כזו עוסק מאיירבר באדם החריג בחברה, בהתמודדותו עם מעגלים של עוינות, ובמלחמתו אחר הטוב והצודק, ובכמיהתו לשלום.
כל אחת מהאופרות מתעדת אירוע היסטורי שאותו למד מאיירבר לעומק מתוך כוונה להרחיק עדות ולספר בעצם את סיפורו שלו כאזרח אירופה הגדולה והמתפתחת, שהוא בעל זהות יהודית ברורה, ובעל השקפה נאורה הומניסטית, המתפלל לימים של קבלת האדם באשר הוא אדם.
האופרות שלו מיזגו את התיאטרון והמוזיקה ונטו לטעם הקהל בדורו.
בשנת 1900 היו אופרות אלה המבוצעות ביותר בכל בתי האופרה החשובים בעולם, ותפסו להם מקום של כבוד בביצועים חוזרים ונשנים לצידם של וגנר ושל ורדי.
האופרה "האפריקנית" היא סיפור דמיוני על מגלה הארצות המפורסם וסקו דה גמה וסיפור אהבתו.
ביצירה זאת חזר מאיירבר לסגנון האופרה האיטלקית והדגיש את הדרמטיות והרגש באופרה על הרקע האקזוטי של אפריקה.
אף על פי שמאיירבר עזר לווגנר בתחילת דרכו, גם מבחינה כספית, נתקנא וגנר בהצלחתו של מאיירבר ופרסם ב-1850 בעילום שם את המאמר "היהדות במוזיקה", שקבע כי השפעת היהודים ובעיקר מאיירבר (מבלי להזכיר את שמו במפורש) ומנדלסון קלקלה את הטעם המוזיקלי וגרמה לדלדולה ולרפיונה של המוזיקה הגרמנית בתקופה שלאחר בטהובן.
הגזע היהודי הוא לדעתו חסר אונים בתחום היצירה המוזיקלית ויהודי אינו יכול להיות אמן יוצר.
ב-1869, לאחר מות מאיירבר, פרסם וגנר שוב את המאמר הזה, והפעם בשמו.
ג'אקומו קריסימי (באיטלקית: Giacomo Carissimi;
18 באפריל 1605 (הוטבל) - 12 בינואר 1674, ברומא), היה מלחין איטלקי, אחד מרבי-האמנים הנודעים ביותר בתקופת הבארוק המוקדם, באסכולה הרומאית של המוזיקה.
תאריך לידתו המדויק אינו ידוע, אך קרוב לוודאי שהיה בשנת 1604 או 1605 במרינו, סמוך לרומא.
על ראשית חייו לא ידוע כמעט דבר.
אביו היה חבתן, ובגיל עשרים היה ג'אקומו למנצח מקהלת קאפלה באסיזי.
בשנת 1628 קיבל משרה זהה בכנסיית סאן אפולינריס, שהייתה שייכת לקולגיום ג'רמניקום ברומא.
במשרה זו החזיק עד מותו, על אף הצעות אחדות שקיבל לעבוד במוסדות בעלי חשיבות רבה יותר, בין היתר הוצע לו להחליף את קלאודיו מונטוורדי בבזיליקת סן מרקו בוונציה.
נראה שמעולם לא יצא את גבולות איטליה.
בין ההשגים הגדולים שמקובל לייחס לו נמנים הפיתוח הנוסף של הרצ'יטאטיב שמונטוורדי הכניס לשימוש.
הכנסתו לשימוש הייתה משמעותית ביותר עבור תולדות המוזיקה הדרמטית.
כמו כן, נזקף לזכותו המשך פיתוחה של הקנטטה הקאמרית על חשבונם של המדריגלים הקונצרטנטיים, שמצדם החליפו את המדריגלים של הרנסאנס המאוחר.
הקנטטות של קריסימי הושפעו במידה רבה מלואיג'י רוסי.
כן אחראי גם לפיתוח האורטוריה, שהוא היה מלחינה הראשון המשמעותי.
בכמה מן האורטוריות ("יפתח", "יונה" ו"בלשצאר") נשען קריסימי על טקסטים תנ"כיים.
קטעי המקהלה שביצירות היוו חלק בלתי נפרד מן הצירה, בתכנים דרמטיים, סיפוריים או רעיוניים.
מעמדו בתולדות המוזיקה הכנסייתית והמוזיקה הקאמרית הווקאלית דומה לזה של קאוואלי בתולדות האופרה.
אף כי לואיג'י רוסי הקדים אותו בפיתוח הקנטטה הקאמרית, קריסימי הוא ששיווה לצורה זו את הסגנון האינטלקטואלי הייחודי לה במוזיקה הקאמרית, תפקיד שהתמידה בו עד למותם של אלסנדרו סקרלטי, אסטורגה ובנדטו מרצ'לו.
כאמור, נודע קריסימי כאחד ממלחיני האורטוריות הראשונים ויפתח (אורטוריה, קריסימי) שלו היא הנודעת ביותר בהן.
חשיבותה של יצירה זו ושל יצירותיו האחרות היא בכך שהן ביססו ללא ערעור את צורת האורטוריה שאינה מלווה בפעילות דרמטית, צורה ששמרה על מעמדה למשך מאתיים שנה.
קריסימי יכול גם לרשום לזכותו הענקת יתר גיוון ועניין לליווי האינסטרומנטלי ליצירות ווקאליות.
בתקופת פעילותו של קריסימי עמדה המוזיקה החילונית להדיח מן השלטון את מוזיקת הקודש באיטליה.
כשהחל להלחין, עוד הייתה השפעת הדורות הקודמים של מלחיני רומא בעיצומה (לדוגמה, סגנון ג'ובאני פלסטרינה) אך כאשר קרבה הקריירה שלו לסיומה, עלו הצורות האופראיות, בד בבד עם הצורות האינסטרומנטליות החילוניות, אל קדמת הבימה.
נוסף לכך, קריסימי היה מורה חשוב, והשפעתו פשטה הרחק אל תוך גרמניה וצרפת.
חלק גדול מן הסגנון המוזיקלי של שארפנטייה, למשל, נסמך על המלחין שקדם לו.
ד"ר ברניי וסר ג'ון הוקינס פרסמו דוגמאות ליצירותיו בחיבוריהם על תולדות המוזיקה וד"ר אולדריץ' אצר אוסף כמעט שלם של יצירותיו, השמור כיום בספריית קרייסט צ'רץ', אוקספורד.
גם במוזיאון הבריטי נמצאות יצירות רבות משל קריסימי ורוב האורטוריות שלו נמצאות בספרייה הלאומית של צרפת.
ג'אקומו דל דוקה (איטלקית: Giacomo Del Duca; 1520 – 1604) היה אדריכל איטלקי, מגדולי אמני המנייריזם, הזרם העיקרי של המאה ה-16 והגישה של אמנות הרנסאנס, המקפידה על פרספקטיבה, קומפוזיציה, ריאליזם ושלמות.
דל דוקה נולד בצ'פלו שבסיציליה.
בשנת 1558 הגיע לרומא, והיה תלמידו של מיכלאנג'לו עד מותו ב-1564. היה שותף, החל מ-1562, בעיצוב שער פיה והשלים את בניית שער פיה לאחר מותו של מיכלאנג'לו.
ב-1565 הוא תכנן את וילה פארנזה, ארמונו של הקרדינל אלסאנדרו פארנזה בקפרארולה.
דל דוקה תכנן מספר מבנים נוספים ברומא.
ב-1588 חזר דל דוקה לסיציליה והתיישב במסינה.
שם עבד על מספר פרויקטים בהם "שער בית הסוחרים"
דל דוקה מת ב-1604 במסינה.
ברוג'י נולד ונפטר בפירנצה, איטליה.
ברוג'י החל לצלם לראשונה בשנת 1856. בשנת 1864 פתח לראשונה סטודיו לצילום ברומא.
בשנת 1868 החל לנסוע ממקום למקום ולצלם.
את רוב תמונותיו צילם באיטליה ובמזרח התיכון, והיה בין הצלמים האירופאיים הראשונים שצילם בארץ ישראל, מצרים וסוריה, והותיר אחריו תיעוד מצולם ראשוני וייחודי של נופים מהמאה ה-19.
הצילום הומצא במאה ה-19, כ-20 שנה לפני כניסתו של ברוג'י לתחום.
בניגוד לצילום האינסטנט כיום, בוצע הצילום על ידי תהליך דאגרוטיפ, בעזרת מכשירי קמרה אובסקורה.
תהליך הפיתוח ארך מספר ימים ואחוזי הכישלון היו גדולים.
התצלומים היו יחידאים, ללא נגטיב וללא יכולת לשחזרם.
התפקיד דרש דיוק, מיומנות ועבודה קשה, ולא ניתן היה ללמוד אותו בצורה מסודרת, דבר שהביא למיעוט צלמים מקצועיים עד למחצית המאה ה-19.
הצלחתו המקצועית של ברוג'י והמוניטין שרכש אפשרו לו לפתוח סטודיו לצילום בשלוש ערים באיטליה: בפירנצה, נאפולי ורומא.
לאחר מותו המשיך בנו, קארלו ברוג'י, את אמנות הצילום.
ג'אקומו מינוטולי (איטלקית: Giacomo Minutoli; 1765 – 11 בפברואר 1827), אדריכל איטלקי, מהאדריכלים החשובים ביותר בתקופת הנאו קלאסיציזם במסינה.
הסגנון האדריכלי של ג'אקומו מינוטולי הושפע במיוחד מעקרונות האדריכלות הרומית, כמו גם מהאדריכלות הפלדיאנית.
ג'אקומו מינוטולי נולד ב-1765 במסינה אשר באי סיציליה שבדרום איטליה.
בין השנים 1787 ל-1799 מינוטולי למד אצל קרלו ואנויטלי (Carlo Vanvitelli) אשר תכנן את הארמון של קזרטה (Reggia di Caserta) אשר במחוז קמפניה שבאיטליה.
מינוטולי תכנן כנסיות רבות, וילות וארמונות במסינה.
ב-5 בפברואר 1783 נהרסה מסינה ברעידת אדמה נוספת.
בין השנים 1799 ל-1803 נבנה הארמון פלאצאטה של מסינה (באיטלקית: Palazzata di Messina) מחדש לפי תוכניותיו של ג'אקומו מינוטולי.
עם הזמן, הארמון מסינה נהיה פופולרי.
הארמון מסינה זהה לסהר המלכותי בבאת' של ג'ון ווד הבן (John Wood, the Younger).
מינוטולי הלך לעולמו ב-11 בפברואר 1827 במסינה.
מבנים חשובים של ג'אקומו מינוטולי במסינה
מנזר סן פרנסיסקוס מאסיזי (San Francesco d'Ássisi) (1813)
ארמון סן לאונה סנטיס (Palazzo S.
ג'אר ג'אר בינקס הוא דמות בדיונית מטרילוגיית מלחמת הכוכבים והדמות הראשית הראשונה אשר מתוכננת באופן בלעדי באמצעות מחשב.
הופיעה כדמות ראשית בסרט הראשון, מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום, בתפקידים משניים בסרטים הבאים, ומופיע גם בקומיקסים ובסדרות טלוויזיה המבוססות על הסדרה.
הדמות שימשה כאנתחתא קומית וזכתה לביקורות חריפות ביותר מצופים ומהמבקרים.
ג'אר ג'אר בינקס היה בתחילה איום לקהילתו עקב היותו מגושם.
עם התקדמות העלילה, נעשה גנרל בצבא הגאנגאני ונהפך לסנאטור בסנאט הגלקטי בשם נאבו.
יש הזוקפים לזכותו את הסכם השלום בין הגאנגאנים לבני האדם בנאבו.
ג'אר ג'אר בינקס הוא גאנגאן יתום ומגושם מילדותו, אך הקומיקס מספר שהוא היה בנו של ג'ורג' אר בינקס (George R.
ג'אר ג'אר לא הצליח להסתדר בבתי הספר ב"אוטו גאנגה" ונזרק מכולם, לכן הוא עבד רוב הזמן ולרוב פוטר ביום שבו הועסק מפני שהיה מגושם כל כך.
העבודה האחרונה של ג'אר ג'אר לפני עלילת הסרט הייתה מלצרות במסיבה מפוארת של בוס נאס (השליט של אוטו גאנגה), אך ג'אר ג'אר פוצץ בתאונה מצערת את התנור.
הפיצוץ סדק את קירות הבועה והציף את המסיבה.
ג'אר ג'אר ניסה להציל את הרכב היוקרתי של הבוס, אך ריסק אותו במקום.
בוס נאס החליט שזה מספיק והגלה את ג'אר ג'אר בינקס, כיוון שהיווה סכנה לציבור.
חייו של ג'אר ג'אר השתנו כשהוא ראה את הפלישה של צבא פדרציית הסחר.
ג'אר ג'אר נבהל מאוד ופגש את אביר הג'דיי קווי-גון ג'ין ותלמידו אובי-וואן קנובי.
הג'דיי הצילו את עצמם ואת ג'אר ג'אר מדריסה על ידי רכב של הפדרציה.
ג'אר ג'אר, שמכבד את חוקי הגאנגאנים, חב את חייו לקווי-גון.
אובי-וואן העלה את העובדה שהם צריכים להגיע לת'יד כדי לדבר עם מלכת נאבו, פאדמה אמידאלה.
ג'אר ג'אר הזכיר שאפשר להגיע לשם דרך אוטו גאנגה, אך התחרט מיד, כיוון שחשב שיהרגו אותו אם יחזור.
ג'אר ג'אר הצטרף לג'דיי והדריך אותם לאוטו גאנגה.
לאחר שהגיעו, נעצר ג'אר ג'אר והועמד לדין מול בוס נאס.
קווי-גון דיבר עם הבוס והצליח להשיג תחבורה לת'יד.
לאחר מכן גזר נאס עונש מוות על ג'אר ג'אר.
קווי-גון אמר שחייו של ג'אר ג'אר הם רכושו ולכן בוס נאס לא יכול להרוג אותו.
הבוס קיבל את זה ושלח את ג'אר ג'אר עם הג'דיי.
בת'יד ראה ג'אר ג'אר איך אבירי הג'דיי הצילו את המלכה אמידאלה.
ג'ין שכנע את המלכה ללכת לקורוסנט ולבקש עזרה מהסנאט.
ספינתה של המלכה הצליחה לעבור את המחסום שהציבה פדרציית הסחר אך ניזוקה.
החבורה נאלצה לנחות בטטואין כדי לקנות חלקים לספינה.
החבורה הגיעה לטטואין ונכנסה לנמל החלל "מוס אייסלי".
הם מצאו שם את החנות של וואטו.
לוואטו היו חלקים לספינה, אך הוא לא קיבל את הכסף של הרפובליקה, מכיוון שהשפעתה של הרפובליקה הייתה חלשה מאוד בטטואין ולכן המטבע שלהם היה חסר כוח קניה.
בחנות הם פגשו ילד קטן ושמו אנאקין סקייווקר.
אנאקין הציל את ג'אר ג'אר מידיו הכועסות של חייזר בשם סבולבה, שניסה להרוג את ג'אר ג'אר.
אנאקין היה אדיב והציע לחבורה מחסה בביתו בזמן שסופת חול פקדה את מוס אספה.
בביתו הם גילו את כישרונו במרוצי פודים.
סקיווקר חשב שהמירוץ הקרוב יכול להיות דרך טובה לקווי-גון ולאמידאלה להשיג את הכסף לחלקים.
ג'אר ג'אר עזר לאנאקין לתקן את הפוד שלו לקראת המירוץ.
אנאקין העריך את עזרתו של בינקס, וביום מרוץ ה"בונטה איב קלאסיק" היה ג'אר ג'אר עם הג'דיי ועם אמו של אנאקין שמי במקומות השמורים למשפחה וחברים.
לפי לוקאס, ההשראה לפיתוח דמותו של בינקס מבוססת על דמותו המצוירת של גופי.
בתחילה, הזמר מייקל ג'קסון נלקח בחשבון לדבב את הדמות, אך הוא ביקש לשחק את הדמות באמצעות איפור מיוחד בעת שלוקס דרש שכל הדמות תהיה מעוצבת באמצעות גרפיקה ממוחשבת.
דמותו של ג'אר ג'אר בינקס באימת הפנטום הפכה לדמות שנואה בקרב חלק מעריצי הסדרה.
היא הותקפה בחריפות מספר פעמים על ידי מעריצי הסדרה שהתלוננו כי היא ילדותית, סטריאוטיפית ואפילו גזענית.
הדמות מזוהה יותר בהומור סלפסטיק ואינה רצינית.
ג'ורג' לוקאס עצמו טען בתגובה כי גרעין המבקרים מורכב בעיקר מצופים אשר לא מוכנים להכיר בכך שהסרטים מיועדים לילדים ונרתעים מכל מה שנראה להם ילדותי.
בחמישה באוקטובר 2015, משתמש reddit בשם "Lumpawarroo" העלה לאתר תאוריה שמסבירה את ההתנהגות של ג'אר ג'אר בינקס בטרילוגיה המוקדמת.
התאוריה התפרסמה ביוטיוב ופותחה אף יותר.
על פי התאוריה, ג'אר ג'אר בינקס הוא לוחם סית' מיומן שמשתמש באמנות הלחימה "אגרוף שיכור" או דומה לה, יכול לשלוט במחשבות של אחרים, וכהוכחה נוספת ליכולות השליטה שלו בכוח, הוא עשה סלטה עם בורג בגובה 6 מטרים מעמידה במקום.
עקב השנאה הרבה לג'אר ג'אר, תפקידו כעוזר של דארת' סידיוס הוחלף בדמות חדשה וחסרת רקע, הרוזן דוקו.
ישנו אפילו פרק בסדרה "מלחמת הכוכבים:מלחמות המשובטים" בו הבדלנים חושבים שג'אר ג'אר הוא אביר ג'דיי לפי הלבוש שלו, אפשר לטעות ולחשוב שהוא לא אביר ג'דיי אלא סית' כי בגדים של סית' דומים לבגדים של ג'דיי.
ג'אקומו לאורי-וולפי (באיטלקית: Giacomo Lauri-Volpi; 11 בדצמבר 1892 – 17 במרץ 1979) היה טנור איטלקי, שקולו הלירי-דרמטי הצטיין בהיקף יוצא דופן וביכולת טכנית.
הופיע ברחבי אירופה, בצפון אמריקה ובדרומה בקריירה מן השורה הראשונה, שהקיפה 40 שנה.
אחרי שסיים את השכלתו התיכונית בסמינר באלבאנו וקיבל תואר מאוניברסיטת לה סאפיינצה ברומא, החל בלימודי שירה אצל אנטוניו קוטוני, בריטון נודע במאה ה-19, באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא.
קריירת השירה המלבלבת שלו נעצרה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שבה שירת בצבא האיטלקי.
לאחר המלחמה הופיע לראשונה על בימת האופרה בביצוע מוצלח של ארטורו ב"פוריטאנים" של בליני בוויטרבו, איטליה, ב-2 בספטמבר 1919. להופעה זו אימץ לו את שם הבמה ג'אקומו רוביני, על שם הטנור החביב על בליני, ג'ובאני באטיסטה רוביני.
כעבור ארבעה חודשים, ב-3 בינואר 1920, נחל עוד הצלחה, הפעם בתיאטרון קוסטאנצי ברומא, הפעם בשמו האמיתי, מול רוזינה סטורקיו ואציו פינצה ב"מאנון" של מאסנה.
לאורי-וולפי זכה לשבחים רבים על הופעתו כארנולדו בהפקה של וילהלם טל מאת רוסיני ליובל המאה של לה סקאלה בשנת 1929.
לאורי-וולפי היה טנור ראשון במעלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק מ-1923 עד 1934 והופיע שם ב-232 הצגות.
הוא שר מול מריה יריצה בבכורה האמריקאית של טורנדוט מאת פוצ'יני ומול רוזה פונסל בבכורה המטרופוליטנית של לואיזה מילר מאת ורדי.
הוא הופיע גם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-1925 וב-1936. עד אז הספיק להרחיב את הרפרטואר שלו ולהתקדם מתפקידים ליריים דרמטיים יותר.
בשנות ה-40' החל קולו לגלות סימני שחיקה ולאבד מן ההומוגניות שלו.
עם זאת, איכות הצלילים הגבוהים שלו עמדה בעינה במידה ראויה לציון
בתקופת מלחמת העולם השנייה קבע את משכנו באיטליה.
הופעתו האחרונה באופרה מלאה הייתה בתפקיד מנריקו בטרובדור של ורדי, ברומא בשנת 1959.
הוא הקליט מספר לא קטן של אריות ודואטים מתוך אופרות.
רבות מן ההקלטות האלה קיימות על גבי תקליטורים.
הטובות בהן נעשו בארצות הברית ובאיטליה בשנות ה-20', ה-30' וראשית ה-40'.
בשנת 1974, בן 81, הוציא תקליט אחרון של רסיטל אופראי.
בשיאו, היה קולו של לאורי-וולפי מכשיר מזהיר: מבריק, גמיש ומצלצל.
הוא ניחן בצלילים גבוהים קלים וחודרים להפליא והוויבראטו המרצד שלו תרם לזיהוי מיידי של קולו.
במהלך הקריירה שלו שר, על במה, קשת רחבה של תפקידים שונים זה מזה, כארטורו (ב"פוריטאנים" של בליני) ואותלו (באותלו של ורדי), והודות לכך היה לאחד מזמרי האופרה המהוללים ביותר במאה ה-20, על אף התחרות הקשה, שיבול ראוי להתכבד בו של טנורים יריבים מאזור הים התיכון העמידו בפניה כשהיה במיטב שנותיו.
(באלה היו בנימינו ג'ילי, ג'ובאני מארטינלי, אורליאנו פרטילה, פרנצ'סקו מרלי, גליאנו מאסיני, טיטו סקיפה, אנטוניו קורטיס, רנאטו זאנלי ואלסנדרו זיליאני הצעיר.)
לאורי-וולפי היה אדם תרבותי ואינטליגנטי, בעל מזג לוהט.
עם פרישתו עבר לספרד ומת בבורחאסוט, סמוך לוולנסיה, בגיל 86.
לאורי-וולפי כתב ספרים אחדים, שאחד מהם (Voci Parallele) ("קולות מקבילים") הוא מחקר מאיר-עיניים בנושא זמרים וטכניקות השירה שלהם, שמרבים לצטט מתוכו.
ג'אראס הוא חומר המופק מצמח הקנאביס והוא נפוץ בעיקר בצפון הודו.
המיצוי התפשט לארצות מזרח אפריקה וצפון אמריקה, פקיסטן ונפאל.
החומר הוא נגזרת מעובדת ביד של צמח הקנאביס הידוע על כל זניו, ועשוי מהשרף החזק היוצא ממנו.
הגידול של הצמח הוא פראי ונפרס על שטחים נרחבים.
ייצור החומר נעשה ברובו לצורך מכירה, ומהווה מקור הכנסה למקומיים.
הג'אראס נחשב לחומר מרוכז יחסית בחומרי הקנאביס, והוא אסור בשימוש ובמסחר ברוב מדינות העולם, כולל ישראל, בה הוא אסור על פי פקודת הסמים המסוכנים.
בג'אראס נעשה שימוש בכל חלקי הודו כבר לפני אלפי שנים לצרכים דתיים ורפואיים.
אזור מדינת הימאצ'ל פרדש של היום, בצפון הודו, היה ידוע במשך שנים ועד ימינו כאזור שבו גדל הצמח באיכות הגידול הגבוהה ביותר.
בתחילת תקופת שלטון האימפריה הבריטית, הג'אראס היה נמכר במרפאות ממשלתיות ביחד עם אופיום.
החומר היה ועדיין חלק בלתי נפרד וחשוב בטקסים שונים של דתות ההינדואיזם, כגון לצורך עבודתם האלילית של שיווה ווישנו.
הדרך המסורתית לעישון הג'אראס היא בעזרת צ'ילום, מעין מקטרת הודית.
הג'אראס נאסר למכירה בהודו בשנות השמונים תחת לחצים פוליטיים חיצוניים שונים, ופסקי דין נוקשים הוטלו על אנשים שהחזיקו את החומר, וניתנו עונשים של 10 שנים ויותר על כך.
כיום, האיסור בחוק על החזקה עדיין קיים, אך מידת האכיפה וחומרת הענישה הופחתה.
זאת אף על פי שעל הברחה וסחר בסם עדיין מוטלים לעיתים עונשים כבדים.
על אף האיסור, הג'אראס עדיין מאוד פופולרי בקרב אחוז נכבד מתושבי הודו, בעיקר בין אנשי הדת ההינדים ומאמיניהם.
אנשי דת הינדים (ובעיקר סדהו, הנזירים ההינדים המבצעים טקסי מדיטציה מיסטיים), עדיין צורכים את החומר ללא חשש תחת הסיבה המקובלת שהחומר הוא חלק בלתי נפרד מקיום טקסי הדת, ובמקרים כאלה לרוב אנשי החוק ובתי המשפט מעלימים עין או מאשרים זאת, למרות אי קיום תקנה או סעיף בחוק המתירים את הדבר.
בשונה מהחשיש, שמיוצר על ידי נפה ומכות או על ידי טכניקת קרח ומים, הג'אראס, כלומר השרף של הקנאביס, נאסף מן הצמח כולו.
איסוף השרף מתבצע באמצעות שפשוף הצמח בין שתי הידיים במהלכו נדבק השרף לידיים.
כתוצאה מאופן האיסוף, הג'אראס רך יותר מהחשיש.
בעיות הגייניות עקב ייצור החומר בעזרת כפות הידיים.
מכיוון שהחומר מגיע אל הקונה לאחר עיבוד, קשה לדעת ממה הוכן הג'אראס ובמקרים רבים מעורבים בהכנה חומרים זולים אשר מגדילים את נפח החומר אך אינם קנאביס נקי.
ג'ארד פרנסיס האריס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
האריס נולד בלונדון לשחקנית הוולשית אליזבת ריס ולשחקן מועמד שני פרסי האוסקר ריצ'רד האריס, אחיו הם השחקן ג'יימי האריס והבמאי דמיאן האריס.
לאחר שהוריו התגרשו הפך האריס לבנם החורג של השחקן האגדי רקס האריסון ושל השחקנית אן טורקל.
להאריס תואר באומנות מ"אוניברסיטת דיוק".
בשנת 2005 התחתן האריס עם השחקנית אמיליה פוקס, הגיש בקשה לגירושים ב-2009 והתגרש ממנה באופן רשמי באמצע 2010.
האריס התחיל את קריירת המשחק שלו בדרמה הבריטית הספרותית "הסיפור שלי עם רייצ'ל".
משם המשיך עם תפקידים קטנים בדרמה ההיסטורית של רון הווארד "הרחק מכאן", בדרמת הפשע של אוליבר סטון "רוצחים מלידה" בתור לונדון בוי ובדרמת המלחמה התקופתית "המוהיקני האחרון" בתור קצין צבא בריטי.
ב-1995 פרץ האריס בתפקיד הסוחר בנמונט טיץ' במערבון של ג'ים ג'ארמוש "איש מת" ובתור ג'ימי רוס בדרמה הקומית "עישון".
התפרסם לראשונה בתפקידים ראשיים בתור הצייר אנדי וורהול בדרמה הביוגרפית "אני ירית באנדי וורהול", בסרט האימה "טרנס" ובמותחן "מכורה לפשע" בתפקיד המורה אלן פורצ'ון.
האריס התפרסם בנוסף גם בזכות תפקידו בתור הדמות המבוגרת של הילד הגאון ויל רובינסון בסרט "אבודים בחלל".
ב-2002 שיחק האריס בקומדיות "מר דידס" בדמותו של מאק מקגראת' המנהל של המגזין העירוני בו עובדת העיתונאית בייב באנט (וינונה ריידר) ו"איגבי" בתור ראסל החבר של רייצ'ל (אמנדה פיט).
ב-2004 הופיע מותחן הזומבים "האויב שבפנים: אפוקליפסה" בתפקיד ד"ר צ'ארלס אשפורד המדען של תאגיד "אמברלה" שהמציא את הוירוס ההרסני.
ב-2008 הופיע האריס בדרמה של דייוויד פינצ'ר "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" בתור קפטן מייק המעסיק של בנג'מין באטן (בראד פיט) באוניית הגרר.
בטלוויזיה האמריקאית התפרסם האריס בסדרת הדרמה "מד מן" בתור ליין פיירס מנהל החשבונות הבריטי של משרד הפרסום סטרלינג קופר.
שיחק גם כן בעונה הראשונה של הסדרה "פרינג'" בתפקיד דייוויד רוברט ג'ונס העובד תחת ויליאם בל (לנרד נימוי).
בשנת 2011 שיחק בסרט ההמשך שרלוק הולמס 2 לצדם של רוברט דאוני ג'וניור וג'וד לאו.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של שון פן "הפנים האחרונות", לצדם של חאווייר ברדם, ז'אן רנו ושרליז ת'רון.
באותה שנה שיחק בסרט השואה של רוברט זמקיס, "בעלי ברית" לצידם של בראד פיט, מריון קוטיאר, סיימון מקברני, וליזי קפלן.
עוד ב-2016 גילם את דמותו של המלך ג'ורג' השישי בסדרת הטלוויזיה "הכתר" של נטפליקס, ועל תפקידו זה היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס סטלייט באותה קטגוריה.
ב-2019 גילם תפקיד משני בסרט ההמשך של לב אמיץ, "רוברט דה ברוס", ותפקידים ראשיים בסדרה 'האימה' ובמיני-סדרה 'צ'רנוביל'.
הצל בצפון (2007) - סרט טלוויזיה
ג'אקומו בונאוונטורה (באיטלקית: Giacomo Bonaventura; נולד ב-22 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הכדורגל אל שבאב מליגת העל הסעודית ובנבחרת איטליה.
את קריירת הבוגרים שלו החל בונאוונטורה בשנת 2007 בקבוצה אטאלנטה המשחקת בסרייה א'.
כעבור 7 שנים, ב-2014, נרכש על ידי מילאן תמורת 7 מיליון יורו.
את משחקו הראשון במדי הנבחרת האיטלקית ערך בונאוונטורה ב-31 במאי 2013, במשחק ידידות מול נבחרת סן מרינו.
ג'ארד אנתוני דאדלי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
דאדלי נולד בסן דייגו, קליפורניה, ואת קריירת המכללות שלו העביר בבוסטון קולג'.
במשך ארבע עונותיו בקבוצה שימש כשחקן פותח, והעמיד במהלכן ממוצעים של 15.9 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
בעונתו האחרונה, 2006/2007, קלע 19.0 נקודות למשחק, זכה בתואר "שחקן העונה של מחוז החוף האטלנטי" (ACC Player of the Year) ונכלל בחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות.
דאדלי נבחר על ידי שארלוט בובקאטס בבחירה ה-22 בדראפט ה-NBA לשנת 2007. בעונת הרוקי שלו מיצב עצמו דאדלי כשחקן רוטציה בקבוצה, כאשר שותף ב-73 משחקים (מתוכם 14 כשחקן חמישייה) וקלע 5.8 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך עונת נשלח בטרייד לפיניקס סאנס, יחד עם ג'ייסון ריצ'רדסון, בתמורה לראג'ה בל, בוריס דיאו ושון סינגלטרי.
בעונתו השנייה עם הסאנס, , לקח חלק בהעפלתה של פיניקס לשלב גמר המערב בו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס, האלופה שבדרך, בתוצאה 2–4. דאדלי שותף בכל 82 משחקי העונה הסדירה ו-16 משחקי הפלייאוף של קבוצתו באותה עונה, וסיים כקלע השלשות הרביעי בטיבו ב-NBA, עם 45.8%.
בעונת , לאחר עזיבתו של וינס קרטר, שימש לראשונה כשחקן חמישייה קבוע וקבע שיאי קריירה בממוצעי דקות (31.1), נקודות (12.7) וריבאונדים (4.6) למשחק.
ב-26 בדצמבר 2012 קלע שיא קריירה של 36 נקודות בהפסד קבוצתו לניו יורק ניקס בתוצאה 99-97.
ב-10 ביולי 2013, לאחר 4 וחצי עונות בפיניקס, הועבר ללוס אנג'לס קליפרס כחלק מטרייד משולש עם מילווקי באקס ששלח את אריק בלדסו וקארון באטלר (מלוס אנג'לס) לפיניקס ואת ג'יי.
בעונתו היחידה בקליפרס פתח דאדלי ב-43 מתוך 74 המשחקים בהם שותף וקלע 6.9 נקודות למשחק בלבד, הממוצע הנמוך ביותר שלו מאז עונת 2008/2009.
לקראת עונת , ב-26 באוגוסט 2014, נשלח בטרייד למילווקי באקס בתמורה לקרלוס דלפינו ומירוסלב ראדוליצה.
ב-26 בדצמבר 2014 רשם דאדלי שורה סטטיסטית נדירה כאשר קלע את כל 10 זריקותיו מהשדה, כולל 4 שלשות, בניצחון קבוצתו על אטלנטה הוקס.
את המשחק סיים דאדלי עם 24 נקודות בסך הכול, לאחר שעלה כמחליף מהספסל.
ב-9 ביולי 2015 עבר לוושינגטון ויזארדס בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
בעונת חזר דאדלי לפיניקס, בה שיחק בין השנים 2008–2013, כשחתם על חוזה ל-3 עונות עבור 30 מיליון דולר.
ב-20 ביולי 2018 נשלח בטרייד לברוקלין נטס, בתמורה לדרל ארתור.
ב-7 ביולי 2019 חתם דאדלי על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס לייקרס.
בעונת זכה עם הלייקרס באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על מיאמי היט בסדרת הגמר; דאדלי עצמו שותף ב-9 בלבד מתוך 21 משחקי קבוצתו בפלייאוף, ולא קלע אף נקודה.
בדצמבר 2020 חתם בלייקרס על הארכת חוזה.
ג'אקומו ניצולו (באיטלקית: Giacomo Nizzolo; נולד ב-30 בינואר 1989) הוא רוכב אופני כביש איטלקי לשעבר.
ניצולו נולד במילאנו, ב-30 בינואר 1989.
ניצולו התחיל לרכוב בלאופרד טרק בשנת 2011. ניצולו בלט בעונה זו בגרמניה, הוא סיים שלישי ברונד אום קלן ושני ב"פרו-רייס ברלין", ניצולו ניצח קטע במרוץ בבאיירן–רונדפארט וסיים חמישי בג'יפי קווסט פראנס - פלואה.
ניצולו ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור בשנת 2012, כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה.
התוצאה הבכירה שלו הייתה מקום 3 בקטע ה-9. הוא סיים במקום החמישי בטור ZLM וניצח את הטור דה וואלני, כשהוא מנצח את הקטע השלישי במרוץ וגם את קטגוריית הצעירים.
ניצולו ניצח קטגוריית הנקודות באנקו טור ואת הקטע החמישי במרוץ.
הוא סיים שלישי בקלאסיקת ואטנפול ושביעי בג'יפי קווסט פראנס - פלואה.
ב-2013, ניצח ניצולו את קטגוריית הנקודות בוואלטה או אלגארבה.
הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 2 בקטע ה-14, לאחר מארק קוונדיש.
הוא סיים שמיני בקטגוריית הנקודות.
הוא ניצח שני קטעים בטור של לוקסמבורג וניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ וסיים שני בג'יפי קווסט פראנס - פלואה.
ב-2014, ניצח ניצולו את הקטע השלישי בטור דה סאן לואיס.
ניצולו התחרה שוב בג'ירו ד'איטליה, הוא סיים ארבע פעמים במקום השני במרוץ, שלוש פעמים אחרי נאסר בוהאני ופעם אחת אחרי לוקה מזגץ .
ניצולו סיים שני בקטגוריית הנקודות, אחרי אותו בוהאני.
ניצולו ניצח את הקטע השני בטור דה וואלני, וסיים שני גם בקלאסיקת ואטנפול.
הוא סיים תשיעי בג'יפי קווסט פראנס - פלואה, שביעי בקלאסיקת בריסל ושלישי בפריז'–בורז'.
ב-2015, ניצח ניצולו את גרנד פרי נובילי–רוביניטרייה.
הוא השתתף בג'ירו ד'איטליה, סיים שני בשני קטעים אך ניצח את קטגוריית הנקודות, עם 181 כאלו.
ניצולו התחרה במשחקים האירופיים, וסיים במקום החמישי.
הוא סיים שלישי בקלאסיקת ואטנפול, עשירי בקלאסיקת בריסל, רביעי בקופה–אגוסטוני ושביעי בקופה ברנוצ'י.
הוא התחרה באליפות העולם וסיים במקום ה-18. ניצולו סיים שלישי בטרה ואלי וארסינה ובפריז–בורז'.
עונת 2016 נחשבת לאחת היותר מוצלחות בקריירה של ניצולו.
הוא התחיל באוסטרליה, בטור דאון אנדר, הוא סיים שלישי בשני קטעים וסיים רביעי בקטגוריית הנקודות.
ניצולו סיים שני בטור דובאי, לאחר שסיים שלישי בשני קטעים ושני בקטע אחד.
ניצולו סיים שישי בדווארס דור פלנדרן וניצח שני קטעים בטור של קרואטיה ואת קטגוריית הנקודות במרוץ.
ניצולו ניצח בפעם השנייה ברצף את קטגוריית הנקודות בג'ירו ד'איטליה, עם 209 כאלו.
והוא סיים שני ב-2 קטעים.
לאחר הג'ירו, ניצח ניצולו את גרנד פרי דו קאנטון ד'אגרויב.
אחד מהישגי השיא של ניצולו הגיע באליפות איטליה, כאשר ניצח את המרוץ כשהוא מקדים את ג'יאנלוקה בראמבילה ואת פיליפו פוצאטו.
הוא סיים שלישי בקלאסיקת המבורג ושמיני בקלאסיקת ברטאן.
הוא ניצח את מרוץ קופה ברנוצ'י ואת מרוץ ג'ירו דל פימונטה.
הוא סיים חמישי באליפות העולם בדוחה וניצח את הקטע הראשון בטור אבו דאבי.
ב-2017, ניצולו נבחר לג'ירו ד'איטליה אך פרש לפני הקטע ה-11.
ב-2018, ניצח את הקטע האחרון בטור דה סאן לואיס.
הוא סיים במקום השלישי בקלאסיקת לונדון-סארי ושישי בקלאסיקת יורו - אייס.
הוא השתתף לראשונה בוואלטה אספנייה, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 2 בקטע השלישי.
לאחר שמונה שנים בטרק, עבר ניצולו לקבוצת דיימנשן דאטה מדרום אפריקה.
הוא ניצח את הקטע האחרון בטור של עומאן וסיים תשיעי בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה.
הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה, אך פרש לפני הקטע ה-13 וניצח את הקטע החמישי בטור של סלובניה.
ניצולו נבחר לראשונה גם לטור דה פראנס, אבל גם את המרוץ הזה נטש, לפני הקטע ה-12. הוא סיים שישי בקלאסיקת לונדון-סארי, ושלישי בקלאסיקת יורו - אייס.
ב-2020, ניצח את הקטע החמישי בטור דאון אנדר וסיים במקום השני במרוץ רייס טורקי.
ניצולו גם סיים שני בקורנה–בריסל–קורנה, כשהוא למעשה מנצח את הספרינט מהפלוטון לאחר שקספר אסגרן ניצח לאחר בריחת יחיד.
ניצולו השיג את הניצחון השני שלו בעונה בפריז–ניס, כשניצח את הקטע השני במרוץ שהסתיים בספרינט מצומצם לאחר רוחות צד שפיצלו את הדבוקה.
לאחר מכן המשיך למקום חמישי במוניומנט מילאנו – סן רמו ושלישי למעשה מהפלוטון, לאחר שווט ואן ארט המנצח וז'וליאן אלאפיליפ הקדימו את הדבוקה ב-2 שניות.
ב-23 באוגוסט הפך לאלוף איטליה בפעם השנייה, לאחר שהקדים את דווידה בלריני וסוני קולברלי בספרינט הסיום.
ניצולו המשיך להיראות בכושר מעולה והמשיך לבסס את מעמדו כאחד הספרינטרים הטובים בעולם לקראת הטור דה פראנס, כשזכה במדליית זהב באליפות אירופה (פלואיי), מקדים את ארנו דמאר (כסף) ופסקל אקרמן (ארד) בספרינט רב משתתפים.
ג'ארד פורסט גולדן הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת מיין.
גולדן, חבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר לתפקיד בספירה מחודשת לאחר שלא הוא או יריבו, ברוס פוליקווין, השיגו את מרב קולות הבוחרים בבחירות 2018.
גולדן נולד בלואיסטון, העיר השנייה בגודלה במדינת מיין, וגדל בעיירה לידס שבצפון המדינה.
הוא למד בבית הספר התיכון אזור לוויט.
גולדן נרשם כסטודנט באוניברסיטת מיין בפארמינגטון אך עזב את המוסד להשכלה גבוהה מבלי להשלים לימודי תואר אקדמי כדי להתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ב-2002, ושירת שני סבבי לחימה במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
עם שובו למיין מאפגניסטן ומעיראק, למד גולדן במכללת בייטס והשלים לימודי תואר ראשון בפוליטיקה ובהיסטוריה.
לאחר מכן עבד עבור חברת לוגיסטיקה בינלאומית ואחר כך עבור חברת הסנאט של ארצות הברית הרפובליקנית ממיין, סוזן קולינס, בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים.
ב-2013 חזר שוב למיין, הפעם מוושינגטון הבירה, ועבד במשרד המפלגה הדמוקרטית בבית המחוקקים של מיין.
כחבר מפלגה זו הוא נבחר בבחירות 2014 לבית הנבחרים המדינתי, וכעבור שנתיים נבחר מחדש בבחירות 2016. במושב בית הנבחרים שהתכנס אחרי בחירות אלה התמנה לעוזר מנהיג הרוב בבית הנבחרים.
ב-24 באוגוסט 2017 גולדן הודיע על התמודדותו נגד חבר בית הנבחרים של ארצות הברית המכהן ברוס פוליקווין על ייצוג מחוז הקונגרס השני של מיין.
ב-20 ביוני 2018 הוא זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות המקדימות.
בליל הבחירות הכלליות, גולדן פיגר אחרי פוליקווין בכ-2,000 קולות.
מכיוון שאף אחד מהמועמדים לא זכה ברוב קולות הבוחרים, נוהל הסבב השני החדש של מדינת מיין הוביל לחלוקה מחודשת של קולות המועמדים העצמאיים לפוליקווין או לגולדן בהתאם להעדפה השנייה שסימנו המצביעים בקלפי.
המצביעים של המועמדים העצמאיים סימנו באופן גורף את שמו של גולדן, ולכן זכה ל-3,000 הקולות שלהם לאחר ספירה מחודשת.
הוא המתמודד הראשון שניצח את הנציג המכהן של המחוז בבית הנבחרים מאז 1916.
פוליקווין התנגד לשימוש בנוהל זה של ספירת קולות מחודש לפי העדפה שנייה, וטען שהוא המנצח של הבחירות לאור הובלתו בסבב הראשון.
הוא הגיש תביעה לבית משפט פדרלי כנגד ניצחונו של גולדן בתואנה שהנוהל מנוגד לחוקת ארצות הברית ותבע להכריז עליו כזוכה.
ווקר דחה את כל תביעותיו של פוליקווין ואישר את התוצאות הסופיות של הבחירות.
פוליקווין המשיך לדבוק בתביעותיו ועתר לבית המשפט הפדרלי הראשון לערעורים של ארצות הברית ודרש להנפיק צו שיבטל את ההכרה בגולדן כזוכה, אך עתירה זו נדחתה גם היא.
ב-24 בדצמבר 2018 משך פוליקווין את תביעתו, ואפשר לגולדן להישבע לתפקידו.
גולדן הושבע לקונגרס האמריקאי ב-3 בינואר 2019. במהלך הבחירות לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, הצביע גולדן נגד מנהיגת הסיעה הדמוקרטית ויו"ר בית הנבחרים לשעבר ננסי פלוסי, כפי שהתחייב לעשות במהלך מסע הבחירות שלו.
במקום זאת הצביע לחברת בית הנבחרים שרי בוסטוס מאילינוי.
ב-18 בדצמבר 2019 גולדן הצביע בעד סעיף הראשון שבגינו נפתח משפט ההדחה של דונלד טראמפ — ניצול סמכות לרעה, אך נמנה בין שלושת הדמוקרטים שהצביעו נגד הסעיף השני — שיבוש עבודת הקונגרס.
ג'אקומו קיטון ג'אניוטי הוא שחקן איטלקי-קנדי.
הוא ידוע ממשחקו בסדרת הטלוויזיה האיטלקית "Medicina generale" בשנת 2010 ומתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "ממלכה" בשנת 2014, ובתפקיד ד"ר אנדרו דה-לוקה, בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" בשנים 2015-2021.
ג'אקומו ג'אניוטי נולד ב-19 ביוני 1989 ברומא, איטליה.
הוא היגר עם משפחתו בגיל צעיר לקנדה וגדל בטורונטו.
ג'אניוטי מחלק את זמנו בין טורונטו לרומא.
הוא משחק בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה, קנדיים ואיטלקיים.
הוא למד בתיכון לאמנויות קרדינל קרטר בטורונטו.
הוא סיים את לימודיו בחוג לתיאטרון של מכללת האמר.
הוא גם סיים את התמחותו במשחק במרכז הקולנוע הקנדי של נורמן ג'ואיסון בטורונטו.
הניסיון הראשון שלו בסרט היה תפקיד קטן בסרט העלילתי של ג'וליו בייס בהשתתפות שלי וינטרס וויטוריו גסמן, שצולם באולפן הסרטים "צ'ינצ'יטה" ברומא.
הוא התארח בפרק בסדרת הטלוויזיה האיטלקית "Medicina Generale" בשנת 2010. הוא הופיע בכמה סדרות טלוויזיה בשנת 2013, כולל "היפה והחיה" ו"קופר" בהן שיחק בשלושה פרקים.
ג'אניוטי שיחק תפקיד חוזר כלורד ג'וליאן בעונה הראשונה של הסדרה "ממלכה".
הוא שיחק את לסלי גרלנד במשך כמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "Murdoch Mysteries" בשנים 2013–2014. הוא כיכב כפרדי בסדרת הטלוויזיה "סלפי" שבוטלה ב-2014, ובהמשך שיחק בסרט הדרמה הטלוויזיוני "החיים הסודיים של מרילין מונרו".
בשנת 2015, ג'אניוטי הופיע בסדרה "Backpackers" בתפקיד אנדרו.
בשנת 2015 הוא לוהק לתפקיד מתמחה במחלקת כירורגיה בשני הפרקים האחרונים של העונה האחת עשרה של "האנטומיה של גריי".
ב־8 בינואר 2016 הוא הוחתם כשחקן בצוות הקבוע של הסדרה בתפקיד המתמחה אנדרו דה-לוקה.
בשנת 2024 שיחק במיני סדרה אהבה בכאילו.
בסדרה מגלם ג'אניוטי גבר צעיר המנהל מערכת יחסים עם אישה שמלאו לה 60.
מאז 2024, הוא היה דמות ראשית בסדרה "נוכלת בשירות החוק" בתור הבלש קיול אליס.
ב-25 בנובמבר 2017 התארס ג'אניוטי עם המאפרת ניקול גוסטפסון.
הם התחתנו ב-28 באפריל 2019 באיטליה.
שנה סרט תפקיד הערות 2016 המרוץ סאם סטולר2018AcquaintedדרוAzzurroקלאודיוEdgingכריסטופר 2020 The Cuban כריס2021לוקהדייג צעירדיבוב 2023Diabolik chi sei?דיאבוליקTBATower Storiesקרלו אניגוני
תפקיד ראשי (עונות 17-12); 137 פרקים 2018–2021 תחנה 19 3 פרקים2022מאפסג'יאנקרלומיני-סדרה2024אהבה בכאילואליהתפקיד ראשי; 6 פרקים2024–הווהנוכלת בשירות החוק (אנ')קול אליסתפקיד ראשי (2 עונות); 23 פרקים
ג'ארד אייזקמן הוא איש עסקים מיליארדר, טייס ואסטרונאוט פרטי אמריקאי יהודי.
המייסד והמנכ"ל של "שיפט פור פיימנטס", חברת עיבוד תשלומים, אשר מכהן כמנהלה ה-15 של נאס"א החל מ-18 בדצמבר 2025. בספטמבר 2024 היה לאזרח הפרטי הראשון שביצע הליכת חלל.
אייזקמן הוא הצעיר מבין שלושה ילדים ונולד בניו ג'רזי.
בגיל 14 החל לעבוד בביצוע שירות טכני ותיקון למחשבים.
שנתיים לאחר מכן, הוא קיבל הצעה לעבודה במשרה מלאה אצל אחד מלקוחותיו, ולכן בחר לעזוב את לימודיו בבית הספר התיכון וקיבל את התפקיד.
בהמשך השלים הדרישות וקיבל תעודת בוגר 12 שנות לימוד.
בשנת 2004 החל אייזקמן ללמוד טיסה.
בשנת 2009 הוא קבע שיא עולמי בהקפת כדור הארץ במטוס מנהלים, בזמן של מעט יותר מ־62 שעות, בכך שבר שיא עולם קודם בכ-20 שעות.
בשנת 2005 היה אייזקמן מייסד-שותף בחברת עיבוד תשלומים קמעונאית בשם United Bank Card, אשר שמה שונה בהמשך ל-Harbortouch, חברה עוסקת בתשלומים קמעונאיים ומבוססת בפנסילבניה.
אייזקמן שימש מנכ"ל מייסד לחברה.
בשנת 2015 החברה הייתה רווחית לאורך למעלה מעשור שנים ועיבדה תשלומים בסך 11 מיליארד דולר בשנה משישים אלף קמעונאים, עם הכנסות של 300 מיליון דולר.
בשנת 2020 שונה שמה של החברה פעם נוספת ל-Shift4 Payments, אייזקמן נותר כמנכ"ל והחברה עיבדה תשלומים בסך 200 מיליארד דולר בשנה.
בשנת 2012 הוא ייסד את חברת "דראקן אינטרנשיונל", חברה שבסיסה בפלורידה ומכשירה טייסי קרב עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
לחברה כ-70 מטוסי קרב, בהם מטוסי מיג-21 לדימוי אויב והיא הגדולה מסוגה בארצות הברית.
בדצמבר 2024 החליט הנשיא הנבחר של ארצות הברית דונלד טראמפ למנותו למנהל נאס"א החדש.
במאי 2025 בוטלה מועמדותו לאחר שהתברר כי תרם כספים למפלגה הדמוקרטית, אך בנובמבר 2025 החליט נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ למנות בשנית את אייזקמן למנהל נאס"א ובדצמבר 2025 אושר אייזקמן על ידי הסנאט האמריקאי ברוב של 30–67.
בספטמבר 2021 המריא אייזקמן לחלל כמפקד טיסת Inspiration4 של חברת SpaceX.
זו הייתה הטיסה הראשונה לחלל בה השתתפו אסטרונאוטים אזרחים בלבד, בחללית דרגון אשר שוגרה במשגר החלליות פאלקון 9. אייזקמן מימן את טיסת החלל הזו, עבור כלל הצוות.
בספטמבר פיקד על משימת Polaris Dawn של SpaceX.
אייזקמן הוא גם מממן המשימה.
ג'ארד ארמסטרונג הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בעירוני אילת מהליגה הלאומית.
ארמסטרונג נולד בבולטימור, מרילנד למשפחה ממוצא יהודי.
הוא החל את קריירת הכדורסל שלו כשלמד ושיחק בתיכון מכינת ציון.
ארמסטרונג דורג בשני כוכבים על פי יכולתו בתיכונים והתחייב לאוניברסיטת מרכז פלורידה.
בעונתו הראשונה במכללות, ארמסטרונג שיחק ב-24 משחקים והעמיד ממוצעים של 4.1 נקודות, 1.9 אסיסטים ו-1.5 ריבאונדים ב-13.8 דקות למשחק.
לאחר העונה בפלורידה, ארמסטרונג עבר לאוניברסיטת סליפרי רוק מה שאילץ אותו לוותר על עונת בליגת המכללות.
בעונתו הראשונה במכללה, שותף ארמסטרונג ב-29 משחקים והעמיד ממוצעים של 16.5 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים ב-25.6 דקות למשחק.
בתום העונה נבחר ארמסטרונג לחמישיית העונה השנייה של מחזור הגיל שלו בליגה.
בעונתו האחרונה במכללות, שותף ארמסטרונג ב-21 משחקים, מתוכם פתח ב-14 והעמיד ממוצעים של 13.9 נקודות, 2.5 אסיסטים ו-2.2 ריבאונדים ב-29.2 דקות למשחק.
בקיץ 2021 חתם ארמסטרונג בהפועל חיפה מהליגה הישראלית בכפוף לקבלת אזרחות ישראלית, הוא שותף במשחקי מוקדמות היורופקאפ אך שוחרר בלי שרשם הופעה בליגה לאחר שלא קיבל אזרחות.
בקיץ 2022 חתם ארמסטרונג במכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית לאחר שקיבל אזרחות ישראלית בעונה זו העמיד ממוצעים של 6.7 נק' ו-2.3 אסיסטים והעפיל עם הקבוצה לשלב רבע גמר הפלייאוף בו הודחה.
באוגוסט 2023 חתם באליצור "איתו" אשקלון.
בקיץ 2024 חתם בעירוני אילת
ג'ארד ויליאם הופמן הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת קליפורניה, מאז 2013. המחוז משתרע מגשר שער הזהב עד לגבול הצפוני של קליפורניה באורגון.
טרם היבחרו של הופמן לקונגרס, היה חבר האספה המדינתית של קליפורניה בשנים 2006–2012. עורך דין במקצועו.
הופמן נולד בעיר אינדפנדנס השוכנת במיזורי, ובשנת 1982 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון ע"ש ויליאם כריסמן.
לאחר מכן קיבל תואר ראשון במדע המדינה אחרי שהשלים בכבוד רב את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, שם היה חבר באחווה פי דלתא תטא.
כסטודנט באוניברסיטה זו, היה הופמן שחקן כדורעף מיומן.
הוא היה חבר בנבחרת הכדורעף של ארצות הברית בשנת 1987, כאשר דורגה הנבחרת במקום הראשון בעולם וזכתה באליפות העולם בכדורעף.
ב-1990 סיים לימודי משפטים בבוסטון קולג'.
את קריירתו המשפטית החל כעורך דין שכיר המתמחה בתיקים בעלי עניין ציבורי.
בין ניצחונותיו בבית המשפט ניתן למנות תיק בו ייצג את ארגון נשים לאומי (NOW), שחייב את כל הקמפוסים של אוניברסיטת קליפורניה לעמוד ב"כלל 9" (Title IX), חוק פדרלי האוסר אפליה מינית בכל מוסד לימודי הנהנה ממימון מטעם הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
הופמן היה עורך דין בכיר במועצה להגנת משאבי טבע.
הוא גם היה מנהל נבחר של "מחוז המים העירוני של מרין" במשך תריסר שנים, כולל שלוש קדנציות כנשיא מועצת המנהלים של גוף זה.
ביוני 2006 נבחר הופמן אל מועמד המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הבחירה השישי באספה המדינתית של קליפורניה, לאחר בחירות מקדימות מרירות בהן הפתיע את הממסד הדמוקרטי כשגבר על יריבותיו פמלה טורליאט, חברת מועצת העיר פטאלומה (Petaluma), וסינת'יה מאריי, חברה במועצת המפקחים של מחוז מארין, שנחשבה למתמודדת המובילה בפריימריז.
ביום הבחירות הכלליות ניצח את מייקל הרטנט, מועמד המפלגה הרפובליקנית, עם 65.84% מקולות הבוחרים.
הוא נבחר מחדש בשנים 2008 ו-2010. בארבע השנים הראשונות לכהונתו בבית המחוקקים של קליפורניה חיבר הופמן למעלה מארבעים חקיקות.
ביוני 2011 הודיעה לין וולזי , חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מזה עשרים שנה, על פרישתה מהחיים הפוליטיים.
חיש מהר הכריז הופמן על התמודדותו להחליפה במחוז הקונגרס השני של קליפורניה, שנוצר ממחוז הקונגרס השישי של ווזלי בעקבות תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010. בבחירות הכלליות גבר בקלות על המועמד הרפובליקני דן רוברטס ביחס של 29%–71%.
באפריל 2018 ייסד הופמן ביחד עם דן קילדי, ג'יימי רסקין וג'רי מקנרני את "שדולת המחשבה החופשית בקונגרס", קבוצה של מחוקקים דמוקרטים התומכים בהפרדת הדת מהמדינה ובהתנגדות לאפליה של אתאיסטים, אגנוסיטיים, אנשי דת וחסרי דת.
ג'ארד אברהמסון הוא שחקן קנדי.
הוא ידוע בשל תפקידו בתור טרבור הולדן בסדרת המדע-בדיוני "הנוסעים בזמן" של נטפליקס, ובזכות הופעתו בסרט "Hello Destroyer" משנת 2016, עליו היה מועמד לפרס הקולנוע הקנדי לשחקן הטוב ביותר.
אברהמסון נולד בפלין פלון , מניטובה, קנדה.
הוא למד משחק בבית הספר לקולנוע בוונקובר.
בשנת 2011 הופיע לראשונה בשני סרטי טלוויזיה; "Finding a Family" בתפקיד אלכס צ'ייסקו, ו"Possessing Piper Rose" בתפקיד של דילן מקסוול.
לאחר מכן הופיע אברהמסון בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה רבות בהן "אוקוורד" ו"אימת המתים המהלכים" והופיע בסרט "יומנו של חנון - קיץ קטלני" בדמותו של טים וורן.
אברהמסון ידוע בהופעתו בסרט הקולנוע "Hello Destroyer" משנת 2016, עליו היה מועמד לפרס הקולנוע הקנדי לשחקן הטוב ביותר.
הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בסרט קנדי בטקס פרסי מבקרי הקולנוע בוונקובר 2016 .
הוא נבחר לאחד מהכוכבים העולים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2016, לצד גרייס גלוביצקי, מלין מקאי וסופי נליס .
בשנים 2016–2018 הוא גילם את טרבור הולדן בשלוש עונות של סדרת הטלוויזיה "הנוסעים בזמן" של שירות נטפליקס.
ג'ארד ונדרבילט הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.
ונדרבילט נולד וגדל ביוסטון, טקסס, ובשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי.
באותה שנה הצטרף לקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – "קנטקי ויילדקטס" – יחד עם ארבעה מבטיחים נוספים; קווין נוקס, פי.
וושינגטון, שיי גילג'ס-אלכסנדר והמידו דיאלו.
לאורך העונה סבל ממספר פציעות אשר הגבילו אותו להשתתפות ב-14 משחקים בלבד, בהם העמיד ממוצעים של 5.9 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק.
חרף פציעותיו ותפוקתו הבינונית, עזב ונדרבילט את קנטקי כבר לאחר עונה אחת, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר ונדרבילט בבחירה ה-41 על ידי אורלנדו מג'יק, ומיד הועבר בטרייד לדנוור נאגטס.
בעונת הרוקי שלו שותף ונדרבילט ב-17 משחקים בלבד, וקלע 1.4 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2020, לאחר כעונה וחצי בדנוור, הועבר ונדרבילט למינסוטה טימברוולבס במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות, בו השתתפו גם אטלנטה הוקס ויוסטון רוקטס.
בעונת ביסס את מעמדו כשחקן רוטציה קבוע, ותרם 5.4 נקודות ו-5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-1 ביולי 2022 הועבר בטרייד גדול לג'אז כחלק מעסקת ההעברה של רודי גובר בדרך ההפוכה לטימברוולבס.
ג'אקומו רספאדורי (באיטלקית: Giacomo Raspadori; נולד ב-18 בפברואר 2000 בבנטיבוליו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אטלנטה מהסרייה א' ובנבחרת איטליה.
רספאדורי הצטרף אל מחלקת הנוער של ססואולו בשנת 2009, לאחר ששיחק במחלקת הנוער של פרוגרסו.
ב-9 באוגוסט 2018 הוא חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון, חוזה לארבע עונות.
ב-26 במאי 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 1–3 לאטאלנטה במסגרת המחזור ה-38 והאחרון לעונת 2018/2019.
ב-11 ביולי 2020 הבקיע רספאדורי את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על לאציו במסגרת המחזור ה-32 בליגה לעונת 2019/2020. הוא ערך 11 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שני שערים, ובעונת 2020/2021 הוסיף 27 הופעות ליגה, בהן הבקיע שישה שערים.
עונת 2021/2022 הייתה העונה הפורה ביותר שלו, כשכבש 10 שערים ב-32 הופעות ליגה.
ב-20 באוגוסט 2022 הושאל לנאפולי לעונה אחת.
ב-28 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 0-0 נגד פיורנטינה.
ב-10 בספטמבר כבש שער בכורה בקבוצה, בניצחון 0–1 על ספציה.
בסוף עונת 2022/2023 נאפולי מימשה את אופציית הרכישה והחתימה את רספאדורי כשחקן קבוע עם חוזה עד 2027
ב-11 באוגוסט 2025 חתם באתלטיקו מדריד תמורת 22 מיליון אירו.
רספאדורי היה חלק מסגל נבחרת איטליה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר.
ב-4 ביוני 2021 ערך רספאדורי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה הבוגרת, כשהחליף את צ'ירו אימובילה בדקה ה-78 בניצחון 0–4 על נבחרת צ'כיה במשחק ידידות.
רספאדורי היה חלק מסגל נבחרת איטליה לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר, בניצחון 0–1 על נבחרת ויילס במסגרת שלב הבתים.
נבחרת איטליה זכתה בטורניר לאחר ניצחון על נבחרת אנגליה בגמר.
ב-8 בספטמבר 2021 הבקיע רספאדורי את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–5 על נבחרת ליטא במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ג'קלין קול מיסקניק , הידועה בשם הבמה ג'אקס, היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
היא הגיעה למקום השלישי בעונה ה-14 של תוכנית המציאות אמריקן איידול.
ג'אקס גדלה באטלנטיק ביץ', ניו יורק ועברה עם משפחתה בשנת 2005 לאיסט ברונסוויק, ניו ג'רזי.
היא החלה לשיר בגיל 5. אביה, ג'ון, הוא לוחם אש, שנפצע בתפקיד במהלך פיגועי 11 בספטמבר, ואמה, ג'יל, היא מורה בבית ספר בניו יורק.
לאחר שלמדה בבתי הספר הציבוריים של איסט ברונסוויק, ג'אקס קיבלה חינוך ביתי החל מכיתה ח', על מנת לאפשר לה מספיק זמן לשיעורי פיתוח קול, הופעות והקלטות.
באמצע שנת 2014 היא למדה במרכז האקדמי של אוניברסיטת ניו יורק בלונדון, שם זכתה במלגת ג'ון לנון לפזמונאות דרך קרן BMI.
ג'אקס נבחנה לעונה ה-14 של אמריקן איידול, עם השיר "I Want To Hold Your Hand" של הביטלס.
ג'אקס סיימה במקום השלישי בתחרות, והסינגל הראשון שלה, "Forcefield", שוחרר לאחר הגמר.
לאחר הגמר היא יצאה לסיבוב הופעות יחד עם ארבעת המתמודדים המובילים של העונה.
הסינגל הראשון של ג'אקס לאחר התוכנית, "La La Land", יצא לאור ב-6 בינואר 2016. הקליפ הראשון שלה יצא לאור מאוחר יותר באותו יום.
באוגוסט 2016, ג'אקס חשפה שהיא חולה בסרטן בלוטת התריס, אך מאז החלימה.
ב-2017 היא הוציאה את המיני אלבום Funny שהגיע למקום ה-17 במצעד ה-Heatseekers של אלבומי הבילבורד.
בשנת 2018, ג'אקס הוזמנה להופיע בחגיגת יום העצמאות של הבית הלבן.
הדבר גרם למחלוקת מסוימת, בשל המחלוקות סביב הנשיא דונלד טראמפ באותה תקופה.
לאחר מכן הופיעה ג'אקס בספיישל בערוץ פוקס ניוז כדי להגן על החלטתה להופיע בבית הלבן, וכינתה את הביקורות "וולגריות" ו"בריונות" ולא פרשנות פוליטית.
היא המשיכה להסביר "אני באה ממשפחה ממש פטריוטית" וכי היא התכוונה לכבד את החיילים במהלך החגיגה הזו מבלי להקשיב לאמרות ה"קטנוניות" שמגיעות מפורומים ציבוריים.
בינואר 2021, היא חתמה על חוזה הקלטות עם חברת אטלנטיק רקורדס.
באוקטובר 2021, השיר שלה "Like My Father" הופיע לראשונה במקום ה-38 במצעד שירי הרדיו למבוגרים של בילבורד, השיר הראשון שלה במצעד של בילבורד.
בשנת 2022 היא הוציאה את "Victoria's Secret".
פרסשנהקטגוריהתוצאהפרסי המוזיקה של iHeartRadio2022פרס הכוכב החברתיפזמונאי השנה של TikTok2023אמן הפופ החדש הטוב ביותר
ג'אקומו פטיקנטי (באיטלקית: Giacomo Faticanti; נולד ב-31 ביולי 2004 בסורה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת רומא מהסרייה א'.
פטיקנטי גדל במחלקות הנוער של אתלטיקו סורה, פרוזינונה ורומא.
ב-27 באוקטובר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של רומא, בניצחון 2-1 על ה.י.ק.
הלסינקי במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת איטליה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
ג'ארד פול ברנת'ווייט הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם באברטון מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
ברנת'ווייט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של קרלייל מהליגה הרביעית באנגליה במרץ 2019. בעונת 2019/2020 הפך לשחקן הרכב קבוע ואף כבש את שער הבכורה שלו בנובמבר 2019.
בינואר 2020 חתם ברנת'ווייט באברטון מהפרמייר ליג.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ביולי 2020 בהפסד לוולברהמפטון ונדררס.
בינואר 2021 הושאל לבלקבורן רוברס מהצ'מפיונשיפ עד סוף העונה.
בדצמבר 2021 הבקיע ברנת'ווייט את שער הבכורה שלו עבור אברטון בתיקו 1-1 נגד צ'לסי.
ברנת'ווייט שיחק בנבחרות הצעירות של אנגליה.
ביוני 2023 זומן לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לאליפות אירופה עד גיל 21.
ב-14 במרץ 2024 קיבל ברנת'ווייט זימון בכורה לנבחרת הלאומית של אנגליה לצמד משחקי הידידות מול ברזיל ובלגיה, במשחקים עצמם ישב על הספסל.
במאי 2024 זומן לסגל המורחב שכלל 33 שחקנים של נבחרת אנגליה לקראת יורו 2024. אך נופה מהסגל הסופי.
ב-3 ביוני 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת כשעלה כמחליף בניצחון 3–0 על נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת משחק ידידות.
ג'ארד ברנסטיין הוא כלכלן אמריקאי-יהודי, שכיהן כיושב ראש מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית וכחבר הקבינט של ארצות הברית תחת נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן.
טרם כהונתו בממשל ביידן היה יועצו הכלכלי של ביידן בעת כהונתו כסגן הנשיא.
ברנסטיין, יליד 1955, נולד למשפחה יהודית-אמריקאית.
הוא בעל תואר ראשון במוזיקה מבית הספר מנהטן למוזיקה, שם למד קונטרבס אצל המוזיקאית אורין או'בריאן.
לאחר מכן השלים במכללת האנטר לימודי תואר שני בעבודה סוציאלית ולימודי דוקטורט ברווחה סוציאלית באוניברסיטת קולומביה.
הוא לימד באוניברסיטת הווארד, באוניברסיטת ניו יורק, ובאוניברסיטת קולומביה.
תחומי העניין שלו כוללים מדיניות כלכלית פדרלית, מדינתית ובין-לאומית ובמיוחד מצוקת מעמד הביניים; אי-שוויון וניידות בהכנסה, מגמות בתעסוקה וברווחים, שוקי עבודה בשכר נמוך, עוני והשוואות בין-לאומיות.
הוא ידוע כמבקר תכוף של הסכמי סחר חופשי, כגון הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה.
בשנת 1992 החל ברנסטיין לעבוד כפקיד בכיר ב"מכון למדיניות כלכלית", קבוצת חשיבה ליברלית המתמקדת בנושאים המשפיעים על עובדים בעלי הכנסה נמוכה ובינונית.
מ-1995 עד 1996 עבד במחלקת העבודה של ארצות הברית כסגן הכלכלן הראשי של המחלקה.