tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1911 פתח מעבדה לייצור משחת טונגסטן אשר שימשה באותה עת בתהליך ייצור חוט הלהט בתעשיית נורות הליבון.
ב-1923 וב-1925 הוציא פטנטים על מנורת חיטוי המבוססת על אֶתַאנַאל (אצטילדהיד).
בשנים 1927 – 1928 חקר את התכונות האלקטרוסטטיות של משי, בדים סינתטיים וחומרים פלסטיים.
את תוצאות המחקרים פרסם בסדרת מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
שפטר גילה עניין רב בחקר ההיסטוריה של הכימיה.
כבר תיזת הדוקטורט שלו עסקה בהיסטוריה של הכימיה: "לבואזיה ומבשריו".
זו התפרסמה בספר ב-1910. בהמשך חקר תחומים שונים, אבל עבודותיו העיקריות עסקו בהיסטוריה של הסוכר והסופרפוספאט.
ההיסטוריה של טכנולוגיית ייצור הסוכר
שפטר חקר את תולדותיהם של שני האישים הנחשבים לאבות ייצור הסוכר מסלק סוכר.
הוא תיאר את המחקרים המדעיים של אנדריאס זיגיסמונד מרגרף על ייצור סוכר מסלק סוכר, ופרסם בכתב העת של תעשיית הסוכר הגרמנית Die deutsche Zuckerindustrie ביבליוגרפיה מקיפה של התרומות של פרנץ קרל אכרד שכללה יותר מ-200 פריטים.
בפרסום אחר של תעשיית הסוכר הגרמנית פרסם מאמר מאויר על הניסויים של אכרד בייצור סוכר.
שפטר גם חקר ופרסם ניסיונות לייצר סוכר שלא מקנה סוכר, שלא עלו יפה.
יוסטוס פון ליביג ייצר סוכר מ-7 זנים של אדר והמליץ על נטיעה נרחבת של עצי אדר בתקווה לעשות את גרמניה אוטרקית בייצור סוכר.
גרמני אחר, לודוויג הופמן (LUDWIG HOFMANN) ניסה לייצר סוכר מדלעת.עוד בנושא הסוכר, תיאר שפטר ב-1932 את הניסויים של פרנסיס בייקון ואוטו פון גריקה על של סוכר, כלומר התכונה של סוכר ליקרון כשהוא שבור.
הוא גם גילה מאמר של חוקר גרמני אנונימי מ-1780 שייצר צנצנות ליידן כשהמבודד הוא סוכר שהומס.
במחקרו על ההיסטוריה של הסופרפוספט אסף מידע על 16 חוקרים ותעשיינים שתרמו למחקר ולייצור של הדשן הזרחני.
ביניהם: יוהאן תולדה, מנהל בית ספר בברנו, יוהאן גוטליב גאהן, קרל וילהלם שלה, אנדרס גוסטב אקברג, א.
ברגשטן, לואי-ניקולא ווקלן, אנטואן פרנסואה פורקרייה, ג'ורג' פירסון, סר האמפרי דייווי, ס.פ.
הרמבשטט, יוסטוס פון ליביג, סר ג'ון בנט לוז, סר ג'יימס מארי.
את תוצאות מחקריו פרסם ב- Super¬phosphate, ירחון שיצא לאור על ידי האיגוד הבינלאומי של יצרני הסופרפוספט.
המאמרים כללו ביוגרפיה מפורטת של כל אחד מהאישים.כפועל יוצא ממחקריו בנושא ההיסטוריה של הפוספט עסק גם במוצר זרחני נוסף - הגפרורים.
בכתב העת של תעשיית הגפרורים Deutschen Zündwaren-Zeitung פרסם מאמר על הגפרורים של ג'ון ווקר, ממציא "גפרורי החיכוך".
בהמשך פרסם תרגום מהונגרית של מאמר מאויר מאת Szathmáry László על ההיסטוריה של הגפרורים עד סוף המאה ה-19.(Szathmáry László: A gyufa története.
בנוסף לשני נושאי מחקרו העיקריים חקר שפטר את ההיסטוריה של מגוון נושאים נוספים, ביניהם: חומרים פלסטיים, חומרי נפץ, חומרים לתעשיית סרטי הצילום, מיכשור מדעי, מיכשור להצלת חיים.
פרסומיו הופיעו בעיקר בעיתונות הגרמנית והאוסטרית אבל תרגומים הופיעו גם בארצות הברית, הולנד והונגריה.
הוא תרגם מאמרים וחומר מדעי אחר לגרמנית מהונגרית, דנית, לטינית, צרפתית, איטלקית, אנגלית ורוסית.
פעילותו בפופולריזציה של המדע החלה כבר בעבודתו בצוות המקים של מוזיאון המדע של מינכן.
שם עסק בהקמת התצוגות של הכימיה, הפיזיקה והמינרלים.
גם לאחר שפרש מהמוזיאון המשיך את הקשר והמליץ על מוצגים חדשים למוזיאון.
בהמשך פרסם גרסאות פופולריות של מחקריו בתקופונים של מדע פופולרי ובעיתונות הכללית.בשנים 1924 עד 1926 נתן סדרה של 11 הרצאות ששודרו בתחנות הרדיו של דרזדן ולייפציג.
מקס פרדיננד שלר היה פילוסוף יהודי-גרמני שעסק בתחומים של פנומנולוגיה, אתיקה ואנתרופולוגיה פילוסופית.
שלר נולד במינכן שבקיסרות הגרמנית דאז, לאם יהודייה-אורתודוקסית ולאב נוצרי-לותרני.
ב-1899 המיר שלר את דתו לקתולית.
עד 1921 היה שלר מחויב מאוד לנצרות הקתולית ואף קרא לתנועת התחדשות קתולית.
אך מ-1921 והלאה ניתק את עצמו שלר באופן פומבי מאמונה באלוהות היהודית-נוצרית.
שלר למד במינכן וברלין רפואה, פסיכולוגיה ופילוסופיה.
מבין מוריו לפילוסופיה באותה תקופה היו וילהלם דילתיי וגאורג זימל.
ב-1896 עבר ליינה והשלים את לימודיו בהדרכתו של רודולף אויקן.
במהלך לימודיו ביינה פגש ב-1901 את אדמונד הוסרל והתוודע לפנומנולוגיה שלו, ולאחר מכן קרא את ספרו "חקירות לוגיות".
בנוסף, קרא שלר את הפילוסופיה של אנרי ברגסון, והיה גורם משמעותי בהבאתה בפני החוגים האינטלקטואליים בגרמניה..
בניגוד להוסרל, שראה בפנומנולוגיה מתודה במובן החמור של המילה, ראה בה שלר "גישה לראיה רוחנית...
של משהו שאחרת היה נשאר חבוי".
הפנומנולוגיה לדעתו היא שיטה לחקירת מהויות וקשרים מהותיים.
שלר שלל את הגישה הקאנטיינית והנאו-קאנטיינית הטוענת שההתנסות בדברים כשהם-לעצמם היא מתווכת.
לדעתו, הפילוסופיה הקאנטיינית והנאו-קאנטיאנית סובלת מיחס של אי-אמון וחשדנות בסיסית כלפי העולם.
לעומת זאת הפנומנולוגיה מתייחסת אל העולם באהבה בוטחת, שדרכה העולם מתמסר ומגלה את עצמו.
חוזקה של פילוסופיה מיוסד על האהבה.
על ידי יחס האהבה ו"הראיה הרוחנית" ניתן להתנסות באופן ישיר במהויות, "לראות" אותן ולחוש בהן באופן אינטואיטיבי.
השקפה זו סוללת לשלר את הדרך לביסוס אובייקטיבי של ערכי המוסר, אשר גם אותם ניתן לחוש ובשל כך יש להם תוקף כללי.
שלר הבחין ב-4 סוגי ערכים שחשיבותם עולה לפי סדר זה: ערכי החושים (הנאה גופנית), ערכי החיים (אצילות), ערכי הרוח (יופי, צדק) וערכי הדת (קדושה).
אף על פי שלערכים ישנו תוקף מוחלט, טען שלר שישנו רלטיביזם ביחס להכרתם: התנאים החברתיים משפיעים על אופן ההכרה שלהם.
לאחר מותו בפרנקפורט ב-1928, והוא בן 54, אמר עליו היידגר ששלר היה "הכח הפילוסופי החזק ביותר בגרמניה המודרנית, לא, באירופה המודרנית ואף בפילוסופיה בת זמננו כולה".
מקסוול דוונפורט "מקס" טיילור היה גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 במלחמת העולם השנייה.
טיילור שירת כיושב ראש המטות המשולבים החמישי.
טיילור גדל במיזורי ובשנת 1922 סיים את לימודיו באקדמית וסט פוינט ושירת בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
במהלך מסלול הפיקוד הושפע טיילור מאוד ממפקדו מת'יו רידג'וויי.
בשנת 1944, לאחר שמפקדה הגנרל ויליאם לי לקה בהתקף לב ונאלץ לפרוש, מונה טיילור למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. טיילור פיקד בהצלחה על הדיוויזיה במבצע המוטס בנורמנדי, במהלכו האוגדה הוצנחה בנורמנדיה כ-4.5 ק"מ מחוף יוטה.
הייתה זו צניחתו החמישית של טיילור וזו שזיכתה אותו בתואר צנחן מוסמך.
הדיוויזיה בפיקודו הצליחה בצהרי ה-6 ביוני 1944 לחבור לכוחות שנחתו על החוף ובהמשך הקרבות כבשו את העיירה קרנטן כחלק מהמערכה לכיבוש שרבורג.
על האופן בו פיקד על הדיוויזיה עוטר טיילור בצלב השירות המצוין.
לאחר מכן פיקד על הדיוויזיה במבצע המוטס בהולנד.
במהלך הקרב על הבליטה שהה טיילור בארצות הברית.
הדיוויזיה נשלחה להגן על גזרת צומת בסטון ולחמה במה שנודע לימים כמצור על בסטון תחת פיקוד סגנו, אנתוני מקאוליף.
פקודיו של טיילור מתחו עליו ביקורת קשה בעקבות זאת אולם קידומו לא נפגע כתוצאה מכך.
הוא שב לחזית ופיקד על הדיוויזיה בהמשך קרב הארדנים.
לאחר המלחמה מונה למפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
בשנת 1949 מונה למפקד כוחות ארצות הברית בברלין ובשנים 1953 - 1954 פיקד על הכוחות האמריקאים במלחמת קוריאה, כשלתקופה קצרה כיהן כ.
בשנת 1955 שימש ראש מטה צבא ארצות הברית.
בשנים 1962–1964 שימש כיושב ראש המטות המשולבים.
החל מ-1964 כיהן כשנה כשגריר ארצות הברית בדרום וייטנאם.
מקס רומיאו ; ) היה מוזיקאי רגאיי שורשי ורסטאמן מג'מייקה.
רומיאו, ששילב בשיריו תמלילים בוטים וביקורת חברתית, הגיע להישגי מכירות בארצו ובבריטניה והיה פעיל פוליטי בארצו.
נולד במחוז סנט ג'יימס בג'מייקה, מקום לידתם של שניים מגיבורי המדינה, המוזיקאי בוב מארלי ומנהיג השחורים מרקוס גארבי.
משפחתו הייתה ענייה ובגיל 14 עזב את ביתו לעבודה במטע קנה סוכר.
בגיל 18, לאחר שזכה בתחרות כישרונות צעירים מקומית, עבר לנסות את מזלו כמוזיקאי בבירה קינגסטון, יחד עם שני מוזיקאים נוספים יצרו את שלישיית "the Emotions" שביצעה שירי אהבה רומנטיים, שהקנו לו את הכינוי רומיאו.
פריצתו הראשונה הייתה עם השיר "Wet Dream" ("חלום רטוב") ב-1968. השיר, בעל המילים המיניות הבוטות, הפך ללהיט הן בג'מייקה והן מחוצה לה והגיע למקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי במאי 1969, אולם השיר נאסר לשידור ב-BBC עקב מסריו המיניים.
בהמשך הפך הצליל של רומיאו קרוב יותר למקורות הרגאיי השורשיים והוא החל לשלב יותר פטואה מאנגלית תקנית בשיריו.
בשנת 1972 נטל רומיאו חלק פעיל במערכת הבחירות הסוערת באי.
רומיאו הזדהה כסוציאליסט והוציא את השיר "Socialism is Love" ("סוציאליזם הוא אהבה"), המקשר בין עקרונות פשטניים של סוציאליזם (שוויון, אחווה אנושית וכדומה) לבין עקרונות הרסטאפארי.
הוא תמך במפלגת השמאל PNP ובראשה, מייקל מנלי (אותו כינה רומיאו בשיריו "יהושע", על שם המצביא המקראי יהושע בן נון) ונרתם לתעמולת הבחירות שלה.
שירו "Let the Power Fall on I" אף הפך להמנון המפלגה בבחירות.
יחד עם בוב מארלי יצא רומיאו למסע הופעות בכפרים מרוחקים על מנת לגייס מצביעים ל-PNP.
זאת בניגוד לדרך הרסטאפאריאנים בדרך-כלל, שנטו להתרחק עד אז מהפוליטיקה הממסדית.
שיריו הפוליטיים של רומיאו כונסו בתקליט "Let the Power Fall" שראה אור ב-1972.
בשנת 1975 הוציא רומיאו את אלבומו "Revelation Time", שלא כלל נושאים פולטיים אלא בעיקר שירים בנושאים תנ"כיים.
שנת הבחירות 1975-1976 הייתה שנה רוויית אלימות ומתח בין תומכי ה-PNP לתומכי המפלגה היריבה, ה-JLP.
בשיריו מאותה תקופה ("Sipple out Deh", "Chase the Devil", "Three Blind Mice", "One Step Forward" ואחרים) ביטא רומיאו את הפחד מפני גיהנום האלימות והרוע השטני.
באותה שנה הוחתם רומיאו על ידי חברת התקליטים "איילנד רקורדס" והוציא בבריטניה את תקליטו המצליח והמוערך ביותר, "War ina Babylon".
את התקליט הפיק לי "סקראץ'" פרי, ששילב את רומיאו עם להקת הליווי "The Upsetters", שליוותה גם את בוב מארלי, שהוחתם במקביל על ידי איילנד באותה עת.
בין פרי ורומיאו התגלעו חילוקי דעות ואת תקליטו הבא, "Reconstruction" מ-1977 הוציא רומיאו בג'מייקה בהפקה עצמית.
ב-1978 החל רומיאו לבלות תקופות זמן ארוכות מחוץ לג'מייקה ולאחר בחירות 1980 בהן עלתה לשלטון מפלגת הימין JLP, עזב והשתקע בניו יורק.
ב-1980 השתתף בתקליטם של הרולינג סטונז " Emotional Rescue" ושנה לאחר מכן הופק תקליטו "Holding Out My Love to You" על ידי גיטריסט הסטונס קית' ריצ'רדס.
אולם, לאחר מכן שקעה הקריירה של רומיאו והחיבה לסוגת הרגאיי השורשי בכלל.
רומיאו שב למולדתו ב-1990, לאחר זכייתה של ה-PNP בבחירות.
בבריטניה ראה אור אוסף שיריו "The Many Moods of Max Romeo", שהחזיר אותו לתודעה ורומיאו יצא למסע הופעות נרחב.
הלהיט "Out of Space" של להקת הפרודיג'י מ-1992 סימפל את שירו של רומיאו "Chase the Devil" וסייע אף הוא להחזרתו לתודעה.
ב-1999 ראה אור אלבומו "Selassie I Forever" ("סלאסי איי לנצח") ששילב לראשונה מוזיקה אלקטרונית וזכה להצלחה מפתיעה.
מקס תיילר – 11 באוגוסט 1972, ניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית) היה וירולוג ורופא דרום אפריקאי-אמריקאי.
תיילר זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1951 על פיתוח חיסון נגד קדחת צהובה, והיה יליד אפריקה הראשון שזכה בפרס זה.
תיילר נולד בפרטוריה ב-30 בינואר 1899 לסר ארנולד תיילר, וטרינר דרום אפריקאי שעסק בתחום הבקטריולוגיה.
הוא למד בבית הספר התיכון לבנים של פרטוריה, קולג' אוניברסיטת רודוס ובבית ספר לרפואה באוניברסיטת קייפטאון, וסיים את לימודיו ב-1918. הוא עזב את דרום אפריקה ועבר ללונדון, אנגליה ולמד בבית הספר לרפואה של בית החולים על שם תומאס הקדוש, קינגס קולג' לונדון ובית הספר להיגיינה ולרפואה טרופית בלונדון.
בשנת 1922 קיבל תיילר תואר ראשון בהיגיינה ורפואה טרופית.
תיילר רצה להתמיד בקריירת המחקר שלו, אז ב-1922 הוא החל לעבוד בבית הספר לרפואה טרופית באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית.
במשך כמה שנים חקר את זן הדיזנטריה האמבי וניסה לפתח חיסון לקדחת נשיכת העכברוש .
תיילר מונה להיות העוזר של אנדרו סלארדס, והם החלו לחקור את הקדחת הצהובה.
ב-1926 הפריכו את ההיפותזה של היידאיו נוגוצ'י, לפיה קדחת צהובה נגרמת מהבקטריה Leptospira icteroides.
ב-1928, לאחר שהמחלה זוהתה בוודאות כוירוס, הם הוכיחו שהגרסה האפריקאית והדרום אמריקאית זהות מבחינה אימונולוגית.
במהלך המחקר חלה תיילר בקדת צהובה אך החלים ופיתח חסינות.
ב-1930 עבר תיילר לאוניברסיטת רוקפלר, ולאחר מכן מונה למנהל מעבדת הווירוסים.
בין השנים 1964–1967 עבד כפרופסור לאפידמיולוגיה ובריאות הציבור באוניברסיטת ייל.
הוא נישא לליליאן גרהאם ב-1928 והייתה להם בת אחת.
תיילר נפטר ב-1972 בניו-הייבן, קונטיקט.
מקסוול אוורט פרקינס היה עורך ספרותי אמריקאי שערך בין היתר את ספריהם של ארנסט המינגוויי, תומאס וולף וסקוט פיצג'רלד.
פרקינס נולד בניו יורק, סבו מצד אמו היה המשפטן והפוליטיקאי ויליאם אברטס.
ב-1907 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
לאחר לימודיו עבד ככתב בניו יורק טיימס.
ב-1910 הצטרף פרקינס להוצאת הספרים בני צ'ארלס סקריבנר (Charles Scribner's Sons).
ב-1919 החתים את הסופר הצעיר סקוט פיצג'רלד, הוא ערך את ספריו וקידם את יצירתו בהנהלת ההוצאה.
הספר הראשון של פיצג'רלד שפרסמה ההוצאה היה "בואכה גן עדן" שזכה להצלחה גדולה.
דרך פיצג'רלד הכיר את ארנסט המינגוויי וצירף גם אותו לשורת הסופרים בהוצאה ותחת עריכתו.
ב-1926 פרסמה ההוצאה את הרומן המשמעותי הראשון של המינגוויי "וזרח השמש", הצלחת הספר הביאה לפרסום ספרו הבא "הקץ לנשק" שהפך לרב מכר.
לאחר מותו של פרקינס הקדיש לו המינגוויי את ספרו "הזקן והים".
סופר נוסף אותו גילה פרקינס היה תומאס וולף, בספריו של וולף נדרש פרקינס לעריכה רבה וניהל עמו מאבקים ממושכים במטרה להביאו לקיצוץ נרחב באורכם, עד שלבסוף עזב וולף את ההוצאה.
סופרים בולטים נוספים שאת ספריהם ערך פרקינס היו אלן פטון, ארסקין קולדוול, מרג'ורי קינן רולינגס וג'יימס ג'ונס אותו שכנע לנטוש את כתיבת האוטוביוגרפיה לטובת הרומן "מעתה ועד עולם".
דמותו של פרקינס גולמה על ידי קולין פירת' בסרט הקולנוע "Genius" ("גאון") מ-2016 וכן על ידי מלקולם מקדואל בסרט שנותי היפות בקרוס קריק מ-1983.
נכדו הוא השחקן פרי קינג.
מקס אנדרייביץ' רייטר היה גנרל סובייטי ממוצא לטבי אשר שירת במלחמת העולם השנייה.
רייטר נולד ב-24 באפריל 1886 למשפחה לטבית בפלך קורלנד שהשתייך אז לאימפריה הרוסית.
שמו המקורי היה מרטינס רייטרס (בלטבית: Mārtiņš Reiters).
בשנת 1906 התגייס רייטר לצבא האימפריה הרוסית, וב-1910 סיים את האקדמיה הצבאית באירקוטסק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, פיקד רייטר על פלוגה, מילא תפקידי מטה והגיע לדרגת פולקובניק.
הוא נפל בשבי צבא הקיסרות הגרמנית בפברואר 1918, במהלך מבצע אגרוף, ונשלח למחנה שבויים בפרוסיה המזרחית.
הוא שוחרר מהשבי ב-1919, ועם שחרורו הצטרף למפלגה הבולשביקית והתגייס לצבא האדום.
הוא לחם בשורות הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה, וב-1921 מונה למפקד בריגדה, ולאחר מכן לסגן מפקד הדיוויזיה ה-11, והשתתף גם במלחמה הפולנית-סובייטית ובדיכוי מרד קרונשטאדט.
ב-1922 הוענק לו בפעם הראשונה עיטור הדגל האדום (הוא עתיד לזכות בעוד שלושה עיטורים כאלו).
ב-1924 מונה למפקד דיוויזיית החוף ה-2, וב-1929 מונה למפקד הדיוויזיה ה-36 והשתתף עמה במלחמה קצרה כנגד הרפובליקה הסינית באותה שנה.
ב-1932 מונה למפקד הדיוויזיה ה-73, ובנובמבר 1935 סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה, ומ-1936 עד 1939 היה ראש מחלקת ההדרכה הצבאית במטה הכללי, ולאחר מכן היה מפקד הקורפוס ה-34. בינואר 1940 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי הקווקזי, וב-4 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לייטנט גנרל.
ביולי מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז.
עם תחילתו של מבצע ברברוסה היה רייטר סגן מפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז, וב-22 ביוני 1941 מונה למפקד המחוז.
הוא החזיק בתפקיד עד דצמבר של אותה שנה, ובפברואר 1942 מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק, ומאוחר יותר באותו החודש מונה לסגן מפקד החזית המערבית.
ב-8 במרץ של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-20, ופיקד עליה עד 2 בספטמבר 1942. ב-30 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק ומונה למפקד חזית בריאנסק, אשר ב-12 במרץ 1943 הפכה לחזית העתודה.
ב-23 במרץ פורקה החזית שוב, והפכה לחזית קורסק.
חזית זו פורקה כבר ב-27 במרץ, ורייטר הועבר לפקד על חזית אוריול אשר פורקה יום לאחר מכן והפכה לחזית בריאנסק החדשה.
רייטר פיקד על החזית עד 6 ביולי 1943 עת מונה למפקד המחוז הצבאי הערבה.
ביולי של אותה שנה מונה לסגן מפקד חזית וורונז', והחזיק בתפקיד עד תחילת אוגוסט.
ב-22 בספטמבר 1943 מונה למפקד המחוז הצבאי דרום אורל, והחזיק בתפקיד עד דצמבר 1945.
מינואר 1946 עד אפריל 1950 פיקד על צכללה להכשרת קצינים בכירים, וב-6 באפריל של אותה שנה מת בביתו במוסקבה והוא בן 63.
גנאלי מקסוול קורנה הוא כדורגלן צרפתי ממוצא חוף השנהבי המשחק בעמדות הקיצוני והמגן בקבוצת גנואה, בהשאלה מוסטהאם יונייטד ובנבחרת חוף השנהב.
קורנה גדל במחלקת הנוער של קבוצת מץ.
הוא ערך את הבכורה שלו בליגת המשנה הצרפתית ב-2 באוגוסט 2013.
ב-16 בינואר 2015 קורנה חתם בשורותיה של ליון מהליגה הצרפתית הראשונה.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-25 בינואר 2015 בניצחון הבית 0–2 נגד קבוצתו הקודמת, מץ.
הוא נכנס כמחליף של אלכסנדר לאקזט שנפצע לאחר 34 דקות.
את שערו הראשון הבקיע ב-23 באוקטובר כשנכנס כמחליף בדקה ה-89 בניצחון 0–3 על טולוז.
ב-29 באוגוסט 2021 חתם לחמש שנים בברנלי.
בעונת הבכורה שלו בפרמייר ליג כבש תשעה שערים ב-26 הופעות, אולם לא הצליח לעזור לקבוצה להישאר בליגה והיא נשרה לצ'מפיונשיפ.
ב-5 באוגוסט 2022 חתם לחמש שנים בווסטהאם יונייטד.
ב-14 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–1 לנוטינגהאם פורסט.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל אל סאות'המפטון.
במדי הקבוצה ערך 4 הופעות בכל המסגרות.
ב-20 בינואר 2025 הושאל לגנואה עד לסוף העונה, השאלה שנמשכה לעונה נוספת.
קורנה נולד בחוף השנהב והיגר לצרפת בגיל צעיר.
הוא שיחק למען צרפת במסגרות הנוער, אך ב-5 באפריל 2017 הצהיר שהוא רוצה לשחק בנבחרת הבוגרת של חוף השנהב.
ב-4 ביוני 2017 קורנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בהפסד 0–5 ל.
מקס פרגוסון שניידר היה קולונל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד גדוד הריינג'רים ה-5 במהלך הפלישה לנורמנדי.
שניידר נולד וגדל בעיירה שננדואה באיווה.
בשנת 1939 התגייס שניידר למשמר הלאומי של ארצות הברית, עבר קורס קציני מילואים של צבא ארצות הברית, והוסמך כקצין חי"ר.
שניידר שימש כמפקד מחלקה ולאחר המתקפה על פרל הארבור, עם כניסת ארצות הברית מלחמת העולם השנייה, הוצב כסגן בגדוד השני של רגימנט ה-168 שבדיוויזיית החי"ר ה-34. במאי 1942, משהוחלט להקים יחידה דומה לקומנדו הבריטי בצבא ארצות הברית והוקם נוסד גדוד הריינג'רים ה-1, התנדב שניידר ומונה למפקד פלוגה ה'.
שניידר הוביל את פלוגתו בנחיתה בעיירה ארזיו (Arzew).
ב-11 בפברואר 1943 פיקד על הפלוגה בפשיטה על מוצב סאנאד שבמרכז תוניסיה, 19 קילומטרים בעומק קווי האויב.
על האופן בו פעל בפשיטה עוטר שניידר בכוכב הכסף על גבורתו.
לאחר מכן לחמה הפלוגה בפיקודו בקרב על רכס אל-גואטר.
לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד הריינג'רים ה-4 ולקח חלק בפלישת בעלות הברית לסיציליה, במסגרתה ביצע הגדוד בנחיתת סער אמפיבית בג'לה, ובמערכה על איטליה הוטלה על צוות הקרב המשימה לכבוש את העיירה ציסטרנה.
במהלך הלחימה על היעד נקלעו שניים מן הגדודים של כוח הריינג'רס ה-6615 למארב של כוח גרמני עדיף בהיקף שני רגימנטים.
לאחר מכן הוצב שניידר כסגן מפקד גדוד הריינג'רים השני שבפיקוד ג'יימס ארל ראדר.
זמן קצר בטרם הפלישה לנורמנדי מונה למפקד גדוד הריינג'רים ה-5. שניידר הוביל את גדודו בנחיתה בחוף אומהה ובפריצה ללב צרפת.
על האופן שבו פיקד על גדודו בקרב הוענק לשניידר צלב השירות המצוין.
לאחר המלחמה שימש בשורת תפקידי מטה ולחם במלחמת קוריאה.
שניידר סבל מתסמונת פוסט טראומה, ובשנת 1959 בעודו מוצב בדרום קוריאה, חלה התדרדרות במצבו הבריאותי והוא נפטר.
מקס שטרן הוא מלחין, נגן קונטרבס, מנצח, מוזיקולוג, מבקר מוזיקלי ומחנך ישראלי אמריקאי.
מקס שטרן נולד בארצות הברית.
צעדיו הראשונים היו בבית ספר.
שטרן למד תואר ראשון במוזיקה באיסטמן.
לתואר שני למד באוניברסיטת ייל, קיבל הכשרה בשיטת קואדי, לימודי מוזיקה בסמינר היהודי־תאולוגי בניו יורק, וקיבל את הדוקטור במוזיקה מאוניברסיטת קולורדו בבולדר.
לפני עלייתו לישראל הוא ניגן בקונטרבס עם התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר, התזמורת הסימפונית של ספרינגפילד, התזמורת הפילהרמונית של ברוקלין, וערך עיבודים לתזמורת הבלט האמריקאית עבור רקדנים מפורסמים (כגון נטליה מקרובה ומיכאיל ברישניקוב).
הוא עלה לישראל ב־1976 וניגן בתזמורת הסימפונית ירושלים.
בין היתר כתב מוזיקת רקע לתיאטרון החאן הירושלמי ליצירה של ש"י עגנון, וכן ניגן עם הקלרניתן גיורא פיידמן, בבית נשיא המדינה.
מקס שטרן הביא לארץ את השילוב בין האמנות המערבית עם הקונטקסט של הזהות היהודית.
בדרך הוא פגש מדריך רוחני – צדיק מהר ציון, השתתף בלימודי ה"חדר" התימני עם ילדים ששיננו את הטקסט התנכ"י בנעימה המסורתית העתיקה, וכל זה לפני שמנדי רודן הביא אותו לנגב לנגן בסינפונייטה הישראלית באר שבע.
כמו כן לימד בעבר קונטרבס בקונסרבטוריון העירוני באר שבע.
בהמשך, הקים מקס שטרן תזמורת תלמידים בישיבת בני עקיבא בבאר שבע – שם לימד את כל הכלים, הכין עיבודים רלוונטיים לאירועי שנת הלימודים וניצח על אירועים.
לאחר שהתחתן עבר לירוחם, שם הקים תזמורת תלמידים, ניהל את הקונסרבטוריון, ארגן פסטיבל למוזיקה יהודית וקונצרטים, והשתתף עם קבוצת נגני מוזיקה מזרחית מירוחם בקונסרבטוריון בהובלת ישועה אזולאי.
בהמשך הוא הקים תזמורת סטודנטים ומקהלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, כן הקים מקהלת חזנים בבאר שבע וניצח עליהן.
באוניברסיטת אריאל בשומרון הקים שטרן תוכנית אקדמית למוזיקה יהודית וישראלית במסגרת המחלקה למורשת ישראל.
על פעילויותיו אלה הוא זכה באותות הוקרה מהסתדרות העובדים בנגב ומעיריית אריאל.
שטרן הוא חלוץ בעולם המוזיקה הישראלית שקיבל הכרה בין-לאומית ביצירת ז'אנר עשיר של יצירות תנכיות תוך שילוב של מזרח ומערב עם מוזיקה בת זמננו – הוכר כמביע חום, מלא רגש, אותנטיות ומקורי.
כפי שכתב המנצח הישראלי-קנדי אורי מאיר: "מקס שטרן יותר מכולם הוא המלחין הישראלי הנוגע בנשמה, יצירותיו מעוצבות יפה ומרשימות".
יצירותיו נוגנו על ידי התזמורות המובילות בישראל, בוצעו בחו"ל ובפסטיבלים מובילים באירופה, אסיה וארצות הברית, הוקלטו, שודרו ויצאו לאור ב־19 תקליטורים.
יצירותיו זכו בפרסים ואותות הוקרה, כגון פרס ליברסון של איגוד הקומפוזיטורים בישראל, פרס האגודה היפנית למוזיקה בת זמננו, פרס Epic Music (איטליה) ואות הוקרה מהסתדרות העובדים על תרומה לחיים המוזיקליים בנגב.
לאחרונה זכה במענק מקרן התרבות של מפעל הפיס לביצוע יצירתו "קנטטת השואה".
כמלחין ומבקר של הג'רוזלם פוסט, מקס שטרן השתתף בפסטיבלים של האגודה הבין-לאומית למוזיקה בת זמננו באוסלו, ציריך, אסן ומקסיקו סיטי.
הוא היה הנציג הישראלי הראשון בליגת הקומפוזיטורים של אסיה בפיליפינים ובתאילנד.
הוא זכה במלגת מגורים במושבת האומנים מקדואל (כפר אומנים יוקרתי), מלגת קרן פורד ומלגת מחקר של הקרן האמריקאית לתרבות יהודית.
יצירותיו יצאו לאור על ידי מכון למוסיקה ישראלית, הוצאת טרה ואור תו.
הרקורד האקדמי של מקס שטרן כולל מאמרים ובמיוחד שני ספריו: "התנ"ך ומוזיקה" – השפעת התנ"ך על המוזיקה המערבית, ו"תהילים ומוזיקה", עליהם נתן הרצאות באירופה, אסיה, אוסטרליה, דרום אמריקה וארצות הברית.
כן הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטאות רבות: קנזס, ראטגרס, מלבורן, בוסטון ולונדון.
מקסוס G10 הוא מיניוואן מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים הקלים Maxus ,(שם מלא: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של יצרנית הרכב הסינית סאיק מוטור אשר מיוצר מ-2014.
מנוע חשמלי (מיוצר משנת 2016)
דלתות צד אחוריות - דלתות הזזה
7 צבעים לבחירה: כחול, לבן, זהב אמבר, כסף, אפר לבה (Lava Ash), זהב שמפניה, שחור
מקס רז'יס היה עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי אנטישמי.
נשיא הליגה האנטי-יהודית של אלג'יר.
הוא היה יליד אלג'יריה הצרפתית ופעל בה פוליטית, לאחר מסע פוליטי אנטישמי הצליח להיבחר בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 לראשות העיר אלג'יר ופרסם שורה של צעדים אנטי-יהודיים שבהם בכוונתו לנקוט.
כעבור חודש הושעה מתפקידו והוחלף זמן קצר לאחר מכן.
בתקופת משפט דרייפוס הנהיג עצרות אנטי-יהודיות וקריאתו "להשקות את עץ החירות בדם יהודים" התפרסמה.
לאחר הבחירות ב-1902 התמוססה הפוליטיקה האנטישמית בצרפת למספר רב של קבוצות ורז'יס נדחה לאלמוניות.
לא ידועים פרטים רבים על קורותיו בשארית חייו, הוא מת כאלמוני ב-1950 באוט פירנה (Hautes-Pyrénées) .
מקסימיליאן (מקס) שאכמן (Maximilian (Max) Schachman; 28 בדצמבר 1858 בוקרשט, נסיכות ולאכיה - 3 באוגוסט 1925 וישי, צרפת) היה רופא פנימי יהודי-רומני, אחד הרופאים הקלינאים הידועים ברומניה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
מקס שאכמן נולד בבוקרשט, אז נסיכות ולאכיה, כאחד משני בניהם של וילהלם (ולבל) שאכמן (יליד 1825) ושל מרים לבית מרכוס (1826 בוקרשט-1912).
הוא למד בגימנסיית לאזר ואחר כך בתיכון (כיום מכללת) "ספנטול סאווה" בעיר הולדתו.
ב-1875 עבר את מבחני הבגרות באוניברסיטת בוקרשט.
בצעירותו השתתף במלחמת העצמאות של רומניה בשנים 1877–1878.
הוא סיים לימודי רפואה בפריז בשנת 1882 ובשנים 1886-1883 השתלם ברפואה פנימית בבתי החולים של פריז, במיוחד בבית החולים סן לואי, בין השאר, כתלמידם של ז'אן מרטן שארקו ושל פיליפ גושה.
בשנת 1885 סיים עבודת דוקטורט בנושא "תרומה למחקר של מקרה שחמת היפרטרופית של הכבד עם צהבת כרונית".
בשובו לרומניה ב-1887 עבר את בחינת ההיתר לעסוק ברפואה בממלכה הרומנית.
הוא המשיך לכתוב בכתבי העת הרפואיים הצרפתיים.
עבד תחילה כמדריך לאנטומיה פתולוגית בבית החולים האוניברסיטאי ברנקובנסק בבוקרשט.
בשנת 1891 התמנה לרופא בכיר בבית החולים קאריטס בבוקרשט שבו עבד עד סוף ימיו.
לאחר בקשת המלך קרול משנת 1887 לאזרח אותו, אחרי דיונים, בדצמבר 1887 נמנה שאכמן עם היהודים המעטים שקיבלו באותה תקופה אזרחות רומנית.
אחרי שוועדת ההתאזרחות הצביעה פה אחד בעד, הצבעתה בוטלה והסנאט הצביע גם כן בעד התאזרחותו עם 44 קולות בעד ו-22 נגד.
כרופא צבאי השתתף בצבא הרומני גם במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה והגיע לדרגת קולונל.
בשנת 1896 הקים קורס חופשי לקליניקה רפואית בבית החולים קאריטס.
ב-1895 לא הצליח להתקבל בתפקיד בבית החולים קולנטינה.
הוא ניהל גם יחידה לפיזיותרפיה במרחצאות של ד"ר ארליך ברחוב איטליאנה בבוקרשט.
שמו של ד"ר שאכמן עלה בפניו ונהגו להיוועץ בו גם החצרות המלכותיות בארצות השכנות - בסרביה (המלך אלכסנדר הראשון), בולגריה ואוסטרו-הונגריה.
הקיסר פרנץ יוזף העניק לו בסימן הוקרה עיטור המסדר פרנץ יוזף ותואר אצולה.
אשתו הראשונה הייתה רגינה רוזנטל.
לשניים נולדו שלושה ילדים: עמנואל שאכמן (1960-1889), מרגריט שהתחתנה עם איש העסקים היהודי הרומני מקס הרדאן, ויון שטפאן (אסטב) שאכמן (1968-1891) שבחר בקריירת משחק והפך בשם "ז'אן יונל" לאחד משחקני התיאטרון הידועים בצרפת.
על אף שבהתחלה הסתייג מהחלטת בנו זה, בהמשך העריך את אומנותו ובביקוריו בצרפת צפה בהצגות שבהן השתתף.
אשתו השנייה הייתה מריה מוורודין.
היה מקבל את מטופליו בקליניה בבית החולים קאריטס אז ברחוב שטירביי וודה 32.
שאכמן נפטר בגיל 66 בעת חופשה במרחצאות בווישי.
הוא הובא לקבורה בבית קברות בווישי.
1901 - שמו מוזכר ברשימה ההומוריסטית של הסופר הרומני יון לוקה קאראג'אלה "Luna de miere" (ירח דבש) שבה אחד הגיבורים קיבל מרשמים משלושה רופאים מפורסמים של בוקרשט, כשאחד מהם היה שאכמן.
שאכמן, שכנראה היה מעודכן בהמצאות הרפואיות של תקופתו, המליץ באותו מקרה טיפול ב"מכונה חשמלית".
צלב רומניה - מטעם מלך קרול הראשון.
עיטור המסדר פרנץ יוזף של אוסטרו-הונגריה.
רחוב בבוקרשט נקרא בעבר על שמו.
מקסוס G20 הוא מיניוואן מפואר, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Maxus (שם רשמי: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של סאיק מוטור אשר מיוצר מאפריל 2019.
"מקסוס G20" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של שאנגחאי באפריל 2019.
5 דלתות (2 דלתות צד - דלתות הזזה).
7 נוסעים בתצורת ישיבה 2+2+3.
מקסוס G50 הוא מיניוואן קומפקטי, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Maxus (שם רשמי: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של סאיק מוטור אשר מיוצר מאפריל 2019.
"מקסוס G50" בגרסאות מנועי בנזין, משווק בסין מפברואר 2019.
"מקסוס EG50" (גרסה חשמלית) הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של שאנגחאי באפריל 2019.
3 דרגות גימור (לדגמי מנועי בנזין).
"Maxus G50" - גרסאות מנוע בנזין.
"Maxus EG50/Maxus Euniq 5" - גרסת מנוע חשמלי המפיק 174 כ"ס, הנמכר גם בישראל.
מקסוס D60 הוא SUV (ראשי תיבות: "Sport utility vehicle") מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Maxus (שם רשמי: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של סאיק מוטור אשר מיוצר משנת 2019.
דגם "מקסוס D60" הוצג לראשונה בפני הציבור בסין בתערוכת הרכב הבין-לאומית של שאנגחאי ב-28 בפברואר 2019.
5 נוסעים (תצורת מושבים 2+3).
"Maxus D60" - גרסאות מנוע בנזין.
"Maxus D60e" - גרסה מנוע חשמלי.
מקסוס D90 הוא SUV (ראשי תיבות: "Sport utility vehicle") מתוצרת יצרנית הרכב הסינית מקסוס (שם רשמי: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של סאיק מוטור אשר מיוצר משנת 2017 ועד היום.
דגם הקונספט הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג באפריל 2016.
שלדת דגם "מקסוס D90" מבוססת על שלדת טנדר "Maxus T60" .
לבחירה 9 צבעים חיצוניים שונים
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 10.8 שניות (שידוך לתמסורת ידנית).
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.2 שניות (שידוך לתמסורת אוטומטית).
"מקסוס V90" היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית מקסוס (שם רשמי: SAIC Maxus Automotive Co., Ltd) חברת בת של סאיק מוטור אשר מיוצרת משנת 2019. הדגם החליף את מקסוס V80 ונמכר בשווקים מסוימים באירופה תחת השם מקסוס דליוור 9. הגרסה החשמלית נמכרת תחת השם מקסוס אי-דליוור 9.
המקסוס V90 הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של שאנגחאי בשנת 2019 ושווק ללקוחות בהמשך אותה השנה.
הדגם צויד במנוע טורבודיזל בנפח 2 ליטרים בעל הספק של 150 כוח סוס.
הגרסה החשמלית משווקת במספר שווקים באירופה ואוסטרליה תחת השם מקסוס אי-דליוור 9 ומציעה שלוש אפשרויות של נפח סוללה וטווחי נסיעה.
ג'ורג' אדוארד מקסוול רייט, המכונה מקס רייט היה שחקן אמריקאי.
ידוע בשל גילום דמותו של וילי טאנר בקומדיית המצבים "אלף".
בשנות השמונים והתשעים הופיע רייט בסדרות הטלוויזיה ובין היתר בסדרות "באפלו ביל" , "המופע של נורם" וב-"The Stand" .
בנוסף לכך, הופיע רייט בשתי העונות הראשונות של הסדרה "חברים" בדמותו של טרי, מנהל בית הקפה סנטרל פרק.
ב-1995 השתתף בסרט "משתגעים על אהבה".
בין השנים 1986 ל-1990 שיחק רייט את הדמות וילי טאנר בסדרה "אלף", אב משפחה אמריקאית טיפוסית, כאשר חלליתו של חייזר מתרסקת על המחסן המשפחה.
אף על פי שמדובר בתפקידו המוכר ביותר, לימים סיפר רייט כי שנא את התפקיד בגלל הדרישות הטכניות, והעובדה שגילם דמות התומכת בחפץ דומם.
"זו הייתה עבודה קשה מאוד ועגומה", הוא סיפר בשנת 2000 למגזין פיפל.
הוא היה מאושר מאוד שהסדרה בוטלה בשנת 1990. אן שדין שגילמה את אשתו בסדרה, סיפרה שלאחר הטייק האחרון, רייט עזב את הסט, הלך לחדר ההלבשה, לקח את חפציו, נכנס לרכבו ונעלם.
לדבריה, לא בוצעו מחוות של פרידה בסיום הסדרה.
רייט הופיע גם כשחקן תיאטרון ברחבי ארצות הברית.
בשנת 1998 הופיע בברודוויי במחזה "איבנוב" .
בנוסף לכך, גילם את דמותו של סר אנדרו במחזה "הלילה השנים עשר" שהוצג במרכז לינקולן.
בשנות ה-2000 שיחק במחזות שעלו בתיאטרון הרפרטוארי האמריקני.
כן שיחק בהצגות "אגדת חורף" ו"הסוחר מוונציה" בפסטיבל שייקספיר בפארק .
בשנת 1965 נישא רייט ללינדה אשר מתה מסרטן בשנת 2007. נולדו להם שני ילדים.
רייט נעצר פעמיים בחשד לנהיגה בשכרות.
בשנת 1995 הוא אובחן כחולה בלימפומה, מחלה שטופלה בהצלחה, ונותרה בהפוגה עד שנת 2019. ב-26 ביוני 2019 רייט מת בגיל 75 כתוצאה ממחלת הלימפומה בביתו בהרמוסה ביץ', קליפורניה .
פרידמן הידוע יותר בשם הבמה שלו, מקסוול ג'ייקוב פרידמן או בראשי תיבות MJF הוא מתאבק יהודי-אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), שבו הוא מכהן כאלוף העולם הנוכחי של AEW.
כמו כן, פרידמן ידוע גם בשל תקופתו בארגוני ההיאבקות Major League Wrestling (MLW), שבו הוא היה פעם אחת אלוף הזוגות של MLW בנוסף להיותו האלוף הראשון במשקל בינוני של MLW וב-Combat Zone Wrestling (CZW), שבו היה פעם אחת אלוף העולם במשקל כבד של CZW ופעמיים אלוף ה-Wired של CZW.
מקסוול פרידמן נולד למשפחה יהודית בפרברי פליינ-וויו (Plainview), ניו יורק, בלונג איילנד, ב-15 במרץ 1996. הוא סיים את לימודיו ב-2014 ב-Plainview – Old Bethpage John F.
Kennedy High School, שם היה חבר בקבוצת הכדורגל.
במהלך שנתו האחרונה, הוא זכה בתואר כבוד בכדורגל של כל המחוז.
הוא למד לזמן קצר במכללת הארטוויק ב-Oneonta, ניו יורק.
ב-2001, פרידמן הופיע בפרק של המופע של רוזי אודונל, כששר את "You Are My Sunshine" לאחר שהוריו הגישו קלטת שלו שר אותה בזמן שהוא אוכל אגס.
לאחר שסרטון של הופעתו עלה מחדש ב-2019, פרידמן (בעודו בדמות) הכחיש תחילה את ההופעה לפני שהודה בכך, וקבע כי רוזי אודונל ניסתה להיצמד לכוכב הדועך שלה וכי "לא היה לו אומץ" לספר לבריטני ספירס (שהופיעה באותו פרק) שהיא "לא עמדה להצליח בתור זמרת".
פרדימן אומן על ידי קורט הוקינס ופאט באק, כשערך את הופעת הבכורה שלו באקדמיית ההיאבקות שלהם בהיקסוויל, ניו יורק בפברואר 2015. הוא גם התאבק עבור הארגונים Combat Zone Wrestling ו-Five Borough Wrestling במהלך שנתו הראשונה בקריירה ולאחר מכן הופיע בארגונים רבים באזור צפון מזרח ארצות הברית.
פרידמן התחרה תחת שם הבמה פיט לייטנינג במספר אירועי CZW מאז שנת 2015, בעיקר במסגרת קרבות זוגות עם הוס בלייזר ופנלופה פורד.
ב-7 בספטמבר 2016, הוא חזר והתחרה תחת שם הבמה מקסוול ג'ייקוב פיינשטיין.
באירוע CZW Sacrifices, שנערך ב-13 במאי 2017, פרידמן ניצח את ג'וני יומה וזכה באליפות ה-Wired של CZW.
הוא הצליח להגן על התואר נגד מתאבקים כמו טרבור לי, מייק דל, ג'ון סילבר ואייס רומרו.
לעומת זאת, באירוע CZW The Wolf Of Wrestling, שנערך ב-14 באוקטובר, פרידמן הפסיד את התואר לג'ואי ג'נלה.
חודשיים לאחר מכן, הוא הצליח להשיב לידיו את התואר בקרב החוזר נגד ג'נלה, כשזכה בחגורת האליפות בפעם השנייה בקריירה.
פרידמן חזר לארגון באירוע CZW Nineteen, שנערך ב-10 בפברואר 2018, שבו ניצח בקרב הבאטל רויאל בן ה-27 משתתפים אשר קבע את זהות המועמד לאליפות העולם במשקל כבד של CZW.
באותו התאריך הוא רשם הגנה מוצלחת על אליפות ה-Wired נגד אלכס קולון.
ב-14 באפריל, הוא הפשיט את עצמו מחגורת האליפות, כשבאותו התאריך הוא ניצח את שיין פייג' וזכה באליפות העולם במשקל כבד של CZW.
ב-25 בנובמבר, הוא ויתר על התואר עקב פציעה.
פרידמן ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון MLW באירוע MLW One Shot, שנערך ב-5 באוקטובר 2017, ובו גבר על ג'ימי יוטה.
חודשיים לאחר מכן, הוא ניצח את ג'ואי ריאן.
הוא שב לארגון ב-11 בינואר 2018 באירוע MLW Zero Hour, שבו הפסיד בקרב יחידים לברודי קינג.
ב-29 ביולי, הוא ניצח את ג'ואי ריאן וזכה באליפות העולם במשקל בינוני הפנויה של MLW.
הוא גבר פעם נוספת על אותו ריאן, הפעם בקרב זוגות מעורב, שבו חבר לשורותיה של אריה בלייק נגד ג'ואי ריאן וטאיה ואלקירי.
ב-25 בנובמבר 2018, פרידמן ויתר על התואר עקב פציעה.
ב-6 ביוני 2019, הוא וריצ'רד הולידיי ניצחו את בריאן פילמן ג'וניור וטדי הארט בקרב סולם וכתוצאה מכך זכו באליפות הזוגות של MLW.
ב-2 בנובמבר 2019, השניים הפסידו את חגורות האליפות לואן אריקס (מרשל ורוס ואן אריק) בקרב טקסס טורנדו.
הוא עזב את הארגון בינואר 2020.
ב-7 בינואר 2019, נודע שפרידמן חתם על חוזה בארגון All Elite Wrestling (AEW).
במופע המקדים לאירוע Double or Nothing, שנערך ב-25 במאי, הוא לקח חלק בקרב הקזינו באטל רויאל על הזדמנות להיאבק על אליפות העולם של AEW.
הוא היה בין שני השורדים האחרונים, אך הוא הודח על ידי המנצח בקרב, אדם פייג'.
באירוע Fyter Fest, שנערך ב-29 ביוני, פרידמן השתתף בקרב מרובע נגד פייג', ג'ימי האבוק וילד הג'ונגל, שבסופו פייג' ניצח.
באירוע Fight for the Fallen, שנערך ב-13 ביולי, הוא חבר לשורות סמי גווארה ושון ספירס וביחד הם ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את דארבי אלין, ג'ימי האבוק וג'ואי ג'נלה.
ב-2 באוקטובר במסגרת תוכנית הבכורה השבועית של הארגון, המוכרת בשם Dynamite, פרידמן ניצח את ברנדון קאטלר כתוצאה מהכנעה.
שבוע לאחר מכן, הוא נחלץ לעזרתו של "חברו הטוב ביותר", קודי רודס, במהלך התקיפה על ידי קבוצת The Inner Circle, כשהוא הכה בעזרת כיסא את סנטנה ואורטיז.
באירוע Full Gear, שנערך ב-9 בנובמבר, הוא בגד בקודי, כשתקף אותו לאחר הקרב של האחרון על אליפות העולם של AEW נגד האלוף, כריס ג'ריקו.
ב-27 בנובמבר, MJF גבר על אדם פייג' והפך לזוכה בטבעת היהלום של דינאמייט.
ב-15 בינואר במסגרת הספיישל Bash at the Beach, MJF חבר לשורות הבוצ'ר והבלייד וביחד הם ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את דיאמונד דאלאס פייג', דאסטין רודס ו-QT מרשל.
שבוע לאחר מכן, MJF גבר על ג'ואי ג'נלה.
ב-5 בפברואר, MJF הכה את קודי בעזרת עשר הצלפות חגורה לגבו של האחרון.
שבוע לאחר מכן, הוא ניצח את ילד הג'ונגל.
באירוע Revolution, שנערך ב-29 בפברואר 2020, MJF גבר על קודי.
ב-11 במרץ, MJF, הבוצ'ר והבלייד ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את ג'וראסיק אקספרס (ילד הג'ונגל, לוצ'סאורוס ומרקו סטאנט).
ב-20 במאי, MJF ניצח את מרקו סטאנט.
שלושה ימים לאחר מכן באירוע Double or Nothing, הוא ניצח את ילד הג'ונגל.
ב-17 ביוני, MJF גבר על בילי גאן.
בלילה הראשון של הספיישל Fyter Fest, שנערך ב-1 ביולי, MJF ווורדלו נחלו הפסד בקרב זוגות לג'וראסיק אקספרס (ילד הג'ונגל ולוצ'סאורוס).
באירוע All Out, שנערך ב-5 בספטמבר, MJF כשל בניסיונו לזכות באליפות העולם של AEW לאחר שהפסיד לאלוף העולם, ג'ון מוקסלי.
בספיישל Winter Is Coming, שנערך ב-2 בדצמבר, MJF ואורנג' קאסידי היו האחרונים שנשארו בקרב הבאטל רויאל על טבעת היהלום של דינאמייט וכתוצאה מכך הם העפילו לקרב יחידים ביניהם שהתקיים שבוע לאחר מכן ובו MJF ניצח וזכה בטבעת היהלום בפעם השנייה.
ב-10 בפברואר, MJF וכריס ג'ריקו ניצחו את The Acclaimed (אנתוני בואנס ומקס קאסטר).
באירוע Revolution, שנערך ב-7 במרץ, MJF וכריס ג'ריקו כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של AEW לאחר שהפסידו לאלופים, היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון).
ב-30 ביוני, MJF ניצח את סמי גווארה.
ב-18 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, MJF ניצח את כריס ג'ריקו כתוצאה מהכנעה.
באירוע All Out, שנערך ב-5 בספטמבר, MJF הפסיד לכריס ג'ריקו כתוצאה מהכנעה.
באירוע Full Gear, שנערך ב-13 בנובמבר, MJF גבר על דארבי אלין.
בפרק הספיישל Winter Is Coming, שנערך ב-15 בדצמבר, פרידמן נחל הצלחה, כשניצח את דאנטה מרטין וזכה בטבעת היהלום של דינאמייט בפעם השלישית ברציפות.
שבוע לאחר מכן בלילה הראשון של פרק הספיישל Holiday Bash, פרידמן ביחד עם חבריו לקבוצת The Pinnacle, קאש וילר ודקס הרווד הפסידו בקרב שלשות ל-CM פאנק, דארבי אלין וסטיב בורדן.
ב-2 בפברואר 2022 בפרק של התוכנית Dynamite, פרידמן גבר על CM פאנק.
לעומת זאת, MJF נחל הפסד לאותו פאנק באירוע Revolution, שנערך ב-6 במרץ במסגרת קרב קולר כלבים.
בשנת 2022 הצטלם לסרט הקולנוע "המתאבקים" בו גילם את דמותו של המתאבק לאנס ואן אריק (אנ'); הסרט יצא לאקרנים בסוף שנת 2023.
בשנת 2025 שיחק את גורדי, בנו הבכור של אדם סנדלר בסרטו, "גילמור המאושר 2", המשכו לקומדיה המצליחה של סנדלר "גילמור המאושר" מ-1996.
הישגים בארגון ההיאבקות AAW Wrestling
אליפות המורשת של AAW (פעם אחת)
אליפות העולם של AEW (פעמיים, נוכחי)
האליפות האמריקאית של AEW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של MLW (פעם אחת) - עם ריצ'רד הולידיי
אליפות טלוויזיית הזעם של MCW (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-22 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2020
אליפות אמריקן לוצ'קור (פעם אחת)
המתאבק השנוא של השנה (2021)
המתאבק הכריזמטי של השנה (2020)
האליפות הבינלאומית של Xcite (פעם אחת)
מקסוול גורדון לייטפוט היה אמן וצייר מליברפול, שנודע בזכות תיאורי סצנות פסטורליות ואיורי דמויות.
לייטפוט נולד ברחוב גרנבי, ליברפול, השני מבין חמישה ילדים לוויליאם הנרי לייטפוט ואשתו מקסוול גורדון לינדסי (לינדסי קיבלה שם גברי ככבוד לאביה שאבד בים זמן קצר לפני לידתה).
ויליאם לייטפוט היה סוכן ביטוח ומתווך.
המשפחה עברה להלסבי בצ'שייר, שם נכנס לייטפוט לבית הספר לאמנות של צ'סטר בשנת 1901. המשפחה עברה חזרה לליברפול בשנת 1905, והוא השתתף בשיעורי ערב.
הוא הפך לחניך בהדפסות צבע – כרומוליטוגרף בחברת דפוס מסחרית, שהתמחתה בהדפסת קטלוגים של זרעים.
באותו הזמן המשיך לייטפוט לצייר והציג עבודה בתערוכת הסתיו של ליברפול ב-1907.
בשנת 1907 עבר לייטפוט ללונדון כדי להתחיל ללמוד בבית הספר לאמנות של סלייד.
למדו איתו שם קריסטופר נווינסון, מארק גרטלר, אדוארד וודסוורת' וסטנלי ספנסר.
בבית הספר הוא זכה במספר פרסים, כולל פרס ראשון בציור דמות וציור ראש כאחד.
עד שלייטפוט עזב את סלייד בדצמבר 1909, הוא צייר נופים פסטורליים וקומפוזיציות של דמויות, לעיתים קרובות בעזרת דיו חום.
הוא ייצר מספר דיוקנאות של אם וילדים שהם רישומים רגישים ומבוצעים היטב.
לייטפוט הציג בתערוכת הסתיו של ליברפול ב-1909 והיו בה שלושה נופים שהוצגו בתערוכת החורף החדשה במועדון האנגלי.
בפברואר 1911, לייטפוט יחד עם סטודנטים לשעבר של סלייד, קיימו תערוכה עם ונסה בל בגלריה המועדון האלפיני בלונדון.
סקירת ה"הטיימס" נתנה ללייטפוט ולגרטלר שבחים מיוחדים.
עבודתו של לייטפוט הרשימה כל כך את ספנסר גור, שהוא הציע את לייטפוט כאחד משישה-עשר החברים המקוריים בקבוצת קמדן טאון.
לייטפוט התקבל והציג ארבע עבודות בתערוכה הראשונה של קבוצת קמדן טאון שהתקיימה בגלריית קרפקס ביוני 1911.
שניים מציורי הדמות שלו, "אם וילד" ו"ילד עם חישוק" שהוצגו בתערוכה, היו שונים לחלוטין מכל מה שהופיע בה ולייטפוט עזב את הקבוצה מיד עם סגירת התערוכה.
בשנת 1911 לייטפוט התארס לאישה שפגש שנה קודם.
בספטמבר 1911, מעט לפני שהיה אמור לבקר בליברפול כדי להציג את ארוסתו החדשה לקרוביו, הוא התאבד בביתו בפרימרוז היל.
לדברי הצייר אדריאן אלינסון, ארוסתו הייתה דוגמנית אמנות והייתה אישה מופקרת.
אהבתו אליה עיוורה אותו וגילויו האמת עליה הניע אותו לקיצוניות של ההתאבדות.
לייטפוט התאבד על אף שהייתה לו תוכנית תערוכה בגלריית קרפקס.
לא נמצאו בסטודיו שלו ציורים ונראה כי לייטפוט כנראה הרס אותם.
מקסוול לורד הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Justice League #1 ממאי 1987, ונוצרה על ידי קית' גיפן, ג'ון מארק דמתיאס וקווין מגווייר.
מקסוול לורד מתואר כאיש עסקים כוחני ומרושע, והוא ממלא תפקיד מרכזי בהקמתה של ליגת הצדק בע"מ.
מקסוול לורד הרביעי הוא בנו של מקסוול לורד השלישי, איש עסקים מצליח וראש קונסורציום "צ'ימטק".
מקסוול השלישי תמיד שאף לעשות את הדבר הנכון כדי להוות דוגמה טובה לבנו.
כשמקסוול הרביעי היה בן 16, הוא מצא את אביו מת מהתאבדות.
התברר שאביו גילה שחברתו מפתחת גורם מסרטן ולא יכול היה לחיות עם האשמה והבושה עקב כך.
אמו של לורד שוכנעה בידי אביו לעסוק במשלח יד דומה, והיא שידלה גיבורים על-אנושיים לעזור ללורד.
אי לכך, הוא הצית את הרעיון להביא את ליגת הצדק - אשר נותרה מפוזרת וללא מנהיגות בעקבות אירועי המשבר בעולמות האינסופיים - תחת שליטתו המלאה והבלעדית.
במקור, לורד פעל מאחורי הקלעים כדי להקים מחדש את ליגת הצדק ולבסס אותה כאשר היה נתון לשליטתו של מחשב מרושע שנוצר בידי מטרון מהאלים החדשים.
המחשב רצה שלורד יקים ארגון שוחר שלום ברחבי העולם כחלק מתוכניתו ההגמונית לשלוט בעולם.
מקסימיליאן דרייק ת'יריוט הוא שחקן ובמאי טלוויזיה אמריקאי, אשר מוכר בשל תפקידו בתור דילן מאסט בסדרת הדרמה "בייטס מוטל" ברשת A&E ובשל תפקידו בתור קליי ספנסר בסדרת הדרמה הצבאית "אריות הים" ברשת CBS.
ב-2022 החל לככב בתפקיד הראשי בסדרה "כבאי קליפורניה".
ת'יריוט נולד בלוס אלטוס הילס, קליפורניה, בנם של ברידג'יט אן (לבית סניידר) וג'ורג' קמרון ת'יריוט.
יש לו אחות אחת גדולה יותר, פרנסס "פרנקי" קמרון, ואח צעיר אחד, איידן.
הוא גדל בעיירה אוקסידנטל שבמחוז סונומה, קליפורניה.
ת'יריוט התחנך בבית הספר היסודי ובחטיבת הביניים בסנטה רוזה, בקליפורניה והמשיך בבית הספר התיכון "אל מולינו" בפורסטוויל, קליפורניה, בו סיים את לימודיו בשנת 2006. אבותיו של ת'יריוט היו בעבר בעלי העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל.
סבא רבא רבא שלו, מ.ה דה יאנג, שהיה ממוצא יהודי הולנדי, אך מאוחר יותר התנצר, הקים את העיתון יחד עם אחיו צ'ארלס דה יאנג, וקרוביו, צ'ארלס וריצ'רד ת'יריוט, היו העורכים והמוציאים לאור של העיתון.
סביו מצד אביו של ת'יריוט, פרנסס הריסון (לבית דייד) ופרדיננד מלי ת'יריוט, נספו בטביעת האונייה אנדריאה דוריה בשנת 1956.
ת'יריוט הוחתם אצל הסוכן דון ג'יבל לאחר שלמד אצלו משחק ואלתור.
הוא דגמן לחברת גאפ והופיע בשני סרטים קצרים, לפני שלוהק לתפקיד הסרט העלילתי הראשון שלו, סרט ההרפתקאות "תפוס את הילדה" משנת 2004, לצד קריסטן סטיוארט וקורבין בלו.
לאחר מכן הוא לוהק לסרט הקומדיה גבר מי שמטפלת.
הוא היה מועמד לפרס האמן הצעיר להופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - לשחקן משנה צעיר על תפקידו.
ת'יריוט הופיע אז בדרמה "החוואי האסטרונאוט" משנת 2007 ובעיבוד הקולנועי של "ננסי דרו" באותה שנה.
באותה שנה הוא הופיע בסרט "קיט קיטרדג': נערה אמריקאית", עליו זכה בפרס האמן הצעיר בפרס ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - לאנסמבל צעיר עם כוכבי הסרט.
בשנת 2009 השתתף ת'יריוט בסרט המותחן האירוטי "קלואי".
בשנה שלאחר מכן הוא שיחק בתפקיד הראשי בסרט האימה של וס קרייבן "My Soul to Take" והחליף את בנו של דניס הופר, הנרי לי הופר בצוות השחקנים.
בשנת 2011 שיחק בקומדיה "שגעון של משפחה", לצד דרמוט מולרוני ובריט רוברטסון, ושיחק את התפקיד הראשי בסרט הדרמה "Foreverland", מול שרה ויין קליס.
ת'יריוט שיחק בסרט "הבית בקצה הרחוב" בשנת 2012. באותה שנה הוא שיחק בסרט הדרמה "מנותקים".
כמו כן, בשנת 2012 לוהק ת'יריוט לתפקיד ראשי בפיילוט הדרמה של רולנד אמריך, "Dark Horse", אך הפרויקט לא יצא לפועל.
משנת 2013 ועד לסיומה בשנת 2017, גילם את דילן מאסט, אחיו למחצה של נורמן בייטס, בסדרת הדרמה עטורת השבחים "בייטס מוטל", לצד ורה פרמיגה ופרדי היימור.
את הופעת הבכורה שלו כבמאי הוא ערך בסדרה עם פרק בעונה החמישית "מוסתר".
בשנת 2015 שיחק במיני-סדרה של ערוץ ההיסטוריה "עליית טקסס", בתפקיד ג'ון "ג'ק" הייס, קפטן ריינג'ר בטקסס, והופיע במהדורה המחודשת של סרט המותחן "נקודת פריצה".
בשנת 2017 החל ת'יריוט לככב בסדרת הדרמה "אריות הים", לצד דייוויד בוריאנז וג'סיקה פארה.
דמותו נהרגה בסוף העונה השישית ב-2022 מכיוון שהשחקן עזב על מנת לכבב בסדרה אחרת.
החל מ-2022 מככב בסדרה "כבאי קליפורניה" בתפקיד הראשי ככבאי בודי דונובן.
הסדרה זכתה להצלחה גדולה, ומתוכננת לה סדרת ספין-אוף בשם "Sheriff Country" בכיכובה של מורנה בקארין, ות'יריוט ביים את פרק הפיילוט לספין-אוף.
באוקטובר 2024, ת'יריוט חתם על הסכם שיתוף פעולה עם אולפני CBS.
בשנת 2012 התארס ת'יריוט לאלכסיס מרפי, חברתו מזה שבע שנים.
הוא הציע לה נישואים במהלך טיול באיים הקריביים, שם נפגשו בני הזוג כנערים.
ב־1 ביוני 2013 הם נישאו באגם טאהו בקליפורניה.
בני הזוג הודיעו על לידת בנם הראשון בשנת 2015. נולד להם בן שני בשנת 2018. דרך נישואיו של אחותו פרנקי, ת'יריוט הוא גיסו של שחקן הבייסבול לשעבר בפילדלפיה פיליז, מייקל סטוטס.
בנוסף להיותו שחקן, ת'יריוט הוא גם כורם.
הוא, יחד עם חברי הילדות כריסטופר סטריטר ומיילס לורנס-בריגס, הם הבעלים של כרמים בעיר הולדתו אוקסידנטל ומפיץ יין באמצעות התווית שלהם Senses.
בעונה השלישית של בייטס מוטל ניתן לראות את הדמויות הראשיות שותות את מותג היין שלו במהלך סצנה של ארוחת ערב משפחתית.
שנה סדרה תפקיד הערות 2013–2017 בייטס מוטל דילן מאסט תפקיד ראשי (5 עונות); 50 פרקים 2015 עליית טקסס ג'ון קופי הייז (אנ') 5 פרקים 2017–2022 אריות הים קליי ספנסר תפקיד ראשי (6 עונות); 94 פרקים2022–הווהכבאי קליפורניהבודי דונובןתפקיד ראשי (2 עונות); 32 פרקים
במאי הפרק: "Backfire"(2023)2025השריף של קליפורניה (אנ')בודי דונובןפרק: "Pilot"
שנה כותרת הערות 2017 בייטס מוטל פרק: "Hidden" 2020 - 2021 אריות הים 2 פרקים2023כבאי קליפורניהפרק: "Backfire"
המקסורה שפירושו "חלל סגור") היא מתחם, קופסה או מסך עץ הנמצאת לרוב בסמוך למחראב או מרכז קיר הקיבלה במסגד.
צורתה לרוב מרובעת, וקירותיה עשויים עץ, מתכת או שבכה.
החל מהמאה ה-11, החלו להתפתח מקסורות בדמות חדרים מקורי כיפה, בתוך אולם התפילה של המסגד, במיוחד באזור מסופוטומיה, אם כי ניתן לראותם גם במסגד של ביברס ומתחם הקבר של קלאוון בקהיר.
המקסורה שימשה בדרך כלל את השליט, ותוכננה כדי לספק הגנה מפני מתנקשים פוטנציאליים במהלך התפילה, אך גם כדי להבטיח את פרטיות הפולחן שלו.
בניגוד למרכיבי מסגדי יום שישי אחרים, כמו המחראב והמנבר, המקסורה אינה נפוצה כל כך והיא קשורה קשר ישיר לנוכחות השליט, בעיקר במאות הראשונות של האסלאם.
בהמשך, היא שימשה גם את בני הקהילה ומתפללים יחידים.
הטענה הרווחת היא שהמקסורה הראשונה נבנתה בידי החליף השלישי עֻת'מאן בן עפאן (644–656), במסגד הגדול באל-מדינה שבחצי האי ערב, כדי להגן על עצמו מהתנקשויות לאחר שקודמו, החליף עֻמר בן אל-ח'טאב, נרצח בתוך המסגד.
בראשית התקופה האסלאמית הקדומה החליף שימש גם כאמאם והוביל את תפילות יום השישי במסגד הראשי.
המקסורה הראשונית של עֻת'מאן הייתה עשויה מקיר לבנים ובו חורים, כדי למנוע גישה אליו אך להבטיח שעדיין יראה על ידי המאמינים בזמן התפילה.
לימים הוחלף מבנה מקסורה זה במבנה אבן קבוע.
מקסורה נבנתה גם על ידי הח'ליף הראשון משושלת בית אומיה, מועאויה הראשון (661–680), ב, והיא כונתה "מקסורת רֵעי הנביא" ולה אף מחראב בשם זה.
מקסורות נוספות נבנו במסגד זה גם בתקופות מאוחרות יותר.
המקסורה העתיקה ביותר בעולם המוסלמי שנשמרה באתרהּ היא מקסורת העץ של המסגד הגדול בקירואן, אשר שליט איפריקיה אלמועיז אבן באדיס הורה לבנותהּ.
היא מתוארכת למחצית הראשונה של המאה ה-11, ושופצה מאוחר יותר במאה ה-17. היא ממוקמת מימין למנבר המסגד, וידועה בעבודת העץ שלה הכוללת כתובת כופית המוקדשת לאלמועיז.
המקסורה המרובעת של המסגד הגדול של קורדובה, אף על פי שהומר לקתדרלה, היא עתיקה יותר אך שונה מאוד במהותה.
היא מתוארכת ל-965, לתקופת החליף אלחכם השני .
היא לא ממוקמת בסמוך למחראב, אלא ממול וסביב המחראב.
אף על פי שלא שרד מסך פיסי במסגד זה (אף שהיה קיים מסך מעין זה, בסבירות גבוהה), האזור מסומן באדריכלות של הקשתות שסביבו, המאופיינת בדגמי שזירה מורכבים שהשפיעו על האדריכלות הספרדית-אסלאמית של ימי הביניים ועל האדריכלות המרוקאית.
האזור גם מוכתר בשלוש כיפות המעוטרות בעושר רב.
המקסורות המשיכו להופיע במסגדים סונים בעולם האסלאמי, אם כי המושג התפתח וכלל גם סוגי חדרים וחללים שלא נשמרו בהכרח עבור השליט.
אין עדויות ברורות להופעת מקסורות באיראן, והדוגמאות המוקדמות ביותר שנשתמרו מופיעות בדמות מרפסת מעוטרת בקפידה במסגד נאין בן המאה ה-10. מאוחר יותר, המונח "מקסורה" התייחס לחלל בעל כיפה ששובץ ממול למחראב של המסגד הגדול של קזווין וכן במסגד הגדול של אספהאן.
עם זאת, המונח פיתח ככל הנראה משמעות סמלית שלא בהכרח קשורה לשליט, שכן הכיפות הפכו למאפיינות נפוצות של אדריכלות המסגד.
באדריכלות העות'מאנית לא נבנו מקסורות במסגדים בני התקופה.
אולם ברוב המסגדים האימפריאליים, שנבנו על ידי הסולטאן או משפחתו, היה תא עבור הסולטאן שכונה "הנקאר מהפילי" (בטורקית: hünkâr mahfili), שהיה למעשה במה מוגבהת ומוקפת במסך.
דוגמה מוקדמת לכך היא המרפסת המעוטרת של המסגד הירוק בבורסה מתחילת המאה ה-15. ההנקאר מהפילי הפך לסטנדרטי ברוב המסגדים באיסטנבול לאחר כיבוש העיר.
ככל הנראה היה תא כזה במסגד פאתח באיסטנבול שנבנה על ידי מהמט השני.
מקס רפאל האן (נולד ב־22 באפריל 1880 בגטינגן; נרצח במרץ 1942 בריגה) היה יזם יהודי, יו"ר הקהילה היהודית בגטינגן שבגרמניה ואספן אמנות.
מקס רפאל האן היה הבן הצעיר של איש העסקים היהודי רפאל האן (נולד 27 במאי 1831 ברינה, הסן, נפטר ב־22 בדצמבר 1915 בגטינגן) ושל אשתו האנכן בלאוט (נולדה ב־25 בנובמבר 1837 בגייסה, תורינגיה; נפטרה ב־24 בנובמבר 1908 בגטינגן).
רפאל האן הגיע לגטינגן בשנת 1858 והקים סניף של העסק המשפחתי המתמחה בסחר בעורות ומוצרים נלווים.
בשנת 1860 נישא; לבני הזוג נולדו 12 ילדים בסך הכל, אך רק שבעה מהם שרדו מינקות.
בשנת 1864 רכש רפאל האן את הבית הגדול בוונדרשטראסה 63 (היום 70) בגטינגן, שהיה אמור להפוך לבסיסה של המשפחה, ומוכר עד היום על פי הכתובת שהותקנה בשנות השישים של המאה העשרים.
רפאל האן היה ספק עורות מוביל לצבא פרוסיה בזמן מלחמת פרוסיה -צרפת (1871).
הבת הבכורה מתילדה, נישאה בשנת 1886 לרב העיר רגנסבורג, זליגמן יששכר מאייר.
בשנת 1896 נכנס מקס רפאל האן לעסק של אביו, בו עבד כבר אחיו הבכור נתן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, העמידו עצמם שני האחים לרשות שלטונות הצבא: בהנחייתו של נתן האן, מחנות החברה שימשו כנקודות לאיסוף עורות ולמוצרים הדרושים לציוד הכוחות, ומקס רפאל האן עבד כמומחה למוצרי עור במחלקת חומרי הגלם הפרוסית במלחמה, בתחילה בלייפציג, אחר כך בווינה ובבודפשט.
בפברואר 1919 חזר מקס רפאל האן לגטינגן, לאחר שביוני 1917 נישא לגרטרוד לאש (נולדה ב-14 ביולי 1893 בהלברשטאדט, נרצחה בשנת 1941 בטרנספורט לריגה)ממשפחת יצרני כפפות מהלברשטאדט.
בגטינגן קנה את הווילה במרקלשטראסה 3 בתחילת ספטמבר 1919. ב-3 בדצמבר 1919 נולד הבן רודולף וב־22 במרץ 1922 נולדה הבת האני.
מקס רפאל וגרטרוד האן גדלו שניהם במסגרת היהדות האורתודוקסית, ולכן חיי המשפחה נסובו סביב לוח השנה של החגים היהודיים.
במשפחת האן שמרו גם על מנוחת השבת, אם כי כל הסביבה הנוצרית עבדה באותו יום.
שלא כמו הוריהם בעבר, מקס רפאל וגרטרוד האן חיו בשלום עם הרפורמה ביהדות אשר אפיינה את הרוב בגטינגן.
הפולחן הדתי נערך בבית הכנסת העתיק הגדול שבאונטרן-מאש 1, שהורחב בשנת 1895 והיה קיים עד החורבן בליל הבדולח, אשר מונצח על ידי האנדרטה שהוקמה בשנת 1973 בכיכר בית הכנסת.
לאחר הרחבת בית הכנסת, עדיין הייתה בגטינגן קהילה אורתודוקסית קטנה, אשר כונתה "קהילת היציאה" מכיוון שחבריה יצאו ממקומם בבית הכנסת הרפורמי.
במקור לא רק רפאל האן, אב המשפחה, אלא גם הבנים נתן ומקס רפאל השתייכו לקהילת היציאה הזו, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה וחזרתו לגטינגן הצטרף מקס רפאל האן לקהילת הרוב היהודי המכוון לרפורמה ובאוקטובר 1921 הפך לאחד משלושת יושבי הראש של הקהילה.
הוא החזיק במשרה זו ברציפות מרשימה כמעט עשרים שנה עד שגורש מגטינגן באפריל 1940.
במהלך כהונתו הארוכה הפך מקס רפאל האן - כפי שניסח זאת מאוחר יותר הרב של גטינגן, הרמן אוסטפלד - לאישיות הדומיננטית של הקהילה היהודית בגטינגן ועיצב את גורלה באופן פנימי וחיצוני במשך עשרות שנים.
בתקופת רדיפות הנאצים, מקס רפאל האן היה עמוד התווך של הקהילה, ולמרות דאגותיו האישיות דאג לכל חברי הקהילה הנזקקים, עזר לחלקם להגר והייתה לו מילת נחמה עבור רבים.
הרב הרמן אוסטפלד הצעיר, שהיה רק בן 23 שנים כאשר הוא נקרא אל גטינגן בשנת 1935 ואשר שינה את שמו לצבי חרמון לאחר הגירתו לפלסטינה באוקטובר 1938, לאחר מכן כתב זיכרונות על זמנו בגטינגן ובהם תמונה מרשימה של אותה עבודה אכפתית של מקס רפאל האן בקהילה.
מתוך כמעט 500 תושבים יהודים, רק כ-220 עדיין גרו בגטינגן באוקטובר 1938. כיהודים עשירים נחשפו מקס רפאל האן ומשפחתו להטרדות מיוחדות.
באמצע הלילה ב-10 בנובמבר, בסביבות שתיים לפנות בוקר, פרצו אנשי אס אס לווילה במרקלשטראסה 3 עם גרזנים, העירו את משפחת האן משנתה והרסו את ביתם.
הם ניפצו את הדלתות והחלונות והרסו רהיטים, יצירות אמנות ועתיקות והוליכו את המשפחה ברחוב בכותנות הלילה שלהם.
מקס רפאל וגרטרוד האן, אחיו נתן ואשתו בטי, שגם דירתם בבאוראט-גרבר-שטראסה 19 נהרסה, נעצרו.
שתי הנשים שוחררו למחרת, ונתן האן ב-19 בנובמבר 1938. מקס רפאל האן היה היחיד שנשאר כלוא עד 15 ביולי 1939. זו הייתה הסיבה שבגללה הוא ואשתו לא הצליחו להגר בזמן, כאשר קרובי משפחה בארצות הברית ובאנגליה כבר הכינו עבורם הכל.
שני ילדיהם הצליחו לברוח לאנגליה בשנת 1939.
במסגרת השוד השיטתי של האוכלוסייה היהודית, היה על האן לחסל את עסקיו במרץ 1939. מקס רפאל וגרטרוד האן עברו להמבורג באפריל 1940 בתקווה שיוכלו להגר משם; אך תקווה זו הייתה לשווא.
ב-6 בדצמבר 1941 הם גורשו מהמבורג לריגה.
גרטרוד האן, שהייתה חולת סוכרת, מתה כנראה במהלך המסע ברכבת, מקס רפאל האן נרצח לכל המאוחר במרץ 1942 במהלך מה שמכונה מבצע דינאמינדה, מבצע טבח גדול ביער ליד ריגה.
הבן רודולף היגר מבריטניה לקייפטאון ושינה את שמו לרוג'ר היידן.
הוא אביו של הגנטיקאי הקנדי מייקל ר' היידן אשר פעל נמרצות להחזרת רכוש המשפחה לידיה.
אוסף היודאיקה של מקס רפאל האן
מקס רפאל האן היה לא רק יזם מצליח בגטינגן ובהחלט היו"ר החשוב ביותר בתולדות הקהילה היהודית בגטינגן, אלא גם אספן חשוב, ומעל לכל, אם לא רק, אספן יודאיקה, כלומר של חפצי פולחן יהודיים.