tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סמוך למבואה נמצאים טרקלין אח"מ המכונה טרקלין "ארבל", ומרכז קניות בשטח של 10,000 מ"ר המכונה "Buy & Bye", ובו חנויות בשטח כולל של 1,500 מ"ר.
הטיפול בנוסעים הנכנסים מתבצע בקומת הקרקע, שבה נמצאים אולם מקבלי פנים ואולם הנוסעים הנכנסים ובו שמונה מסועים לאיסוף מזוודות.
בקומה זו נמצאים גם 19 דלפקי רישום נוספים לנוסעים בטיסות היוצאות של חלק מחברות ברית חברות התעופה סטאר אלייאנס, אשר עולים לקומה השלישית להמשך תהליכי הנוסע לאחר סיום הבידוק.
בכל אחת מהקומות ישנו אולם ביקורת גבולות – אחד עבור נוסעים נכנסים והאחר עבור היוצאים – ובכל אחד מהם 40 עמדות.
בתחילת אפריל 2018 השיקה חברת טורקיש איירליינס בשיתוף עם רשות שדות התעופה אזור ייעודי לשירות רישום עצמי ובידוק ביטחוני ללא עלות.
השירות הבלעדי יינתן גם לנוסעים עם כבודה הנשלחת לבטן המטוס אך רק לנוסעי טורקיש איירליינס.
החלק היבשתי מקושר אל החלק האווירי באמצעות שדרה משופעת באורך של 180 מטר.
השדרה מוארת באור יום באמצעות חלונות זכוכית בצידה המזרחי, בעוד שצידה המערבי מחופה באבן ירושלמית.
השדרה מחברת בין אולמות ביקורת הגבולות למבנה הכיכר, והשיפוע מוביל את הנוסעים היוצאים מהקומה השלישית של המסוף היבשתי אל הקומה הראשונה בכיכר, ואת הנוסעים הנכנסים מהקומה השנייה של הכיכר אל קומת הקרקע בחלק היבשתי.
בקצה הדרומי של השדרה מקדמים שלושה לוחות פסיפס את פני הנוסעים המגיעים.
הפסיפסים הונחו במקומם בשנים 2005–2007:
בלוח העליון נראה פסיפס מהמאות ה־5 וה־6 מבית שאן, ובו ציפורים העונדות סרט ומעליהן כיתוב ביוונית לאמור: "ברוך אתה בבאך וברוך אתה בצאתך" ().
בלוח התחתון קבועה רצפת פסיפס מהמאה ה־6 מקיסריה המעוטרת בדגמים גאומטריים, בעלי חיים, עצים, מבנים ודמות רוכב.
במרכז נראית דמות אישה המחזיקה סל פירות, ושמה, "קלוקאריה", מרמז על האנשה של עונה מוצלחת או שפע.
משמאל לשני הלוחות קבוע לוח מוארך שבו רצפת פסיפס מעוטרת בשריגי גפן ודגמי בעלי חיים, ציפורים ועצים, וכן סל ענבים וקונכייה.
פסיפס זה התגלה בבית לחם הגלילית, והוא מתוארך למאות ה־5 וה־6.
הציור "עם ישראל חי" המתאר 4,000 שנות היסטוריה תנ"כית יהודית וישראלית מהאדם הראשון עד ימינו, של האמן המקסיקני חוליו קרסקו ברטון, נתרם למדינת ישראל על ידי ממשלת מקסיקו לרגל 75 שנות עצמאות למדינה.
אורך היצירה 44 מטרים וגובהה 5 מטרים ומוצבת במסדרון המוביל את הנכנסים לארץ אל ביקורת הדרכונים.
מ-1 בנובמבר 2023 מוצגות לאורך שדרת הנכנסים והיוצאים תמונות החטופים הישראלים ברצועת עזה ממתקפת החמאס ב-7 באוקטובר 2023. ב-7 בינואר 2024, שלושה חודשים ממתקפת 7 באוקטובר, נתלה על קיר זכוכית הצופה לשדרה מובייל ברוחב כ-10 מטרים המכיל כ-800 דיסקיות תלויות הדומות לדיסקיות החיילים ונושאות את הכיתוב "הלב שלנו שבוי בעזה".
בקצה הצפוני של השדרה מוצג פסלו של דוד בן-גוריון, ולאורכה הוצגו במשך השנים מספר תערוכות:
2008 – תערוכת כרזות ימי העצמאות.
2010 – תערוכת כרזות קרן היסוד.
2011 – תערוכה של מוזיאון ישראל.
2013 – תערוכת ספורטאים ישראלים.
2015 – תערוכת "ישראל היפה בירוק".
2016 – תערוכת תגליות והמצאות בישראל.
2020 – תערוכת 90 שנה לסוכנות היהודית.
2021 – תערוכת "חמסה עלינו", גוונים שונים בחברה הישראלית.
2022 – תערוכת "אמנות המעשה", 120 שנה לקרן קיימת לישראל.
2022 – תערוכת "ישראל חוגגת ספורט – אז והיום", רגעי ספורט מרגשים במכביה שנוסדה לפני 90 שנה כולל שיחזור בצבע לתמונות דהויות ותמונות שבמקור היו בשחור לבן לצד רגעים דומים במכביות המודרניות.
2023 – תערוכת 75 שנה למדינת ישראל לצד 100 שנה להולדת יצחק רבין בחסות מרכז יצחק רבין.
2024 – תערוכת "עוטפים באהבה", צילומי הווי ועשייה מיישובי מערב הנגב ויישובי גבול הצפון.
2025 – תערוכת "נצח ישראל", תערוכה המציגה את ההיסטוריה של העם היהודי לאורך כ-3,000 שנה בארץ ישראל תוך שילוב ממצאים ארכאולוגיים, טכנולוגיה מתקדמת ודגמים אינטראקטיביים.
הכיכר היא מבנה עגול בשטח של 30,000 מ"ר, שסביבה שישה שערים – שער מלבני המוביל דרומה אל השדרה, וחמישה שערים בצורת קשת המוליכים אל ארבע הזרועות הקיימות (B–E) ואל הזרוע המתוכננת (A).
מחצית משטח קומתה הראשונה של הכיכר מוקדשת לחנויות פטורות ממס (דיוטי פרי), ויתר שטחה משמש כאולם המתנה שבו בתי קפה ודלפקי שירות של חברות מסחריות, ובמרכזו מזרקה.
הקומה השנייה של הכיכר משמשת למעבר הנוסעים הנכנסים לכיוון החלק היבשתי של המבנה, ונמצא בה גם אולם הנוסעים במעבר.
מהכיכר יוצאות ארבע הזרועות באורך של 160 מטר כל אחת, שבהן נמצאים שערי העלייה למטוסים, שטחי המתנה, מסעדות וחנויות פטורות ממכס נוספות.
בכל זרוע פועל טרקלין אח"מ אבל בשלוש זרועות (B–D) יש שמונה גשרי עלייה למטוסים (2–9) ושני שערים המשמשים לגישה למטוסים באמצעות אוטובוסים (1 ו־1A) ובזרוע הרביעית (Eׂ) יש אחד עשר גשרי עלייה למטוסים (2–9) ושני שערים המשמשים לגישה למטוסים באמצעות אוטובוסים (1 ו־1A).
פרויקטים אלו מיועדים להשלמה עד סוף שנת 2027.
בחלקו האחורי של הטרמינל, בחלון הפונה אל גוש דן נמצא: גן ארץ ישראל המקושר אל אולם ההמתנה ובו עצים מכל רחבי הארץ.
משנת 2004, לחברת QAS, שותפות בחלקים שווים עם מלונות דן להפעלת 5 טרקליני נוסעים ואח"מים בנתב"ג (טרקלינים בזרועות B ו-C, טרקלין הפרימיום בבזרוע E, טרקלין סופר פרימיום ארבל, טרקלין המלך דוד בזרוע D).
באוקטובר 2025 צפויים להתחלף מפעילת הטרקלינים, שותפות JETEX-LAYAM תפעיל 2 טרקלינים ושותפות סוויס פורט-כנפיים אחזקות דרך QAS תפעיל 3 טרקלינים, בהסכמים התקפים לשש שנים ואופציית הארכה לתשע שנים.
בנוסף פועלים בטרמינל שני בתי כנסת, בית חב"ד, שלושה סניפי בנק, משרדי כרטוס וסוכנויות נסיעות, וכן חברות להשכרת רכב.
בכל רחבי הבניין פועל שירות אינטרנט אלחוטי ללא תשלום.
בחודש אפריל 2013 הציבה רשות שדות התעופה עשר עמדות לבידוק עצמי בטרמינל 3, שש מהן עבור נוסעי חברת אל על, והיתר עבור נוסעי דלתא איירליינס, אייר פראנס ואייר קנדה.
במעבר הגבול בטרמינל 3 פעל בעבר "מסלול מהיר", אשר איפשר זיהוי ביומטרי של נוסעים הנכנסים והיוצאים מן הארץ.
השימוש במערכת היה פתוח לתושבי ישראל שגילם מעל 18 שנים והוא לווה בתהליך רישום חד־פעמי.
המסלול בוסס על קריאה ביומטרית של כף היד.
המערכת הנפיקה אישור חתום המשמש ראיה לכך שהשלים את תהליך המעבר במעבר גבול, בדומה לעוברים במסלול הרגיל.
מערכות זיהוי כף היד הוסרו בשנת 2020, בעקבות התייתרות המערכת בשל השימוש בדרכונים ביומטריים.
טרמינל 4, שנבנה בשנת 1999, ממוקם בקצה שדה התעופה, בסמוך לבסיס חיל האוויר שהיה שם בעבר.
הוא תוכנן על ידי האדריכל מאיר ניר במטרה לשרת את התיירים שהגיעו לישראל לקראת המילניום החדש ולקראת בואו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני לארץ, אך הוא מעולם לא נפתח לתנועה וטרם נמצא לו שימוש אחר.
השימושים שנעשו בו היו בדיקת הנוסעים הנכנסים מארצות המזרח הרחוק בעת מגפת הסארס בשלהי שנת 2002, ובעת הבאת שרידי גופותיהם של אילן רמון ושל שלושת החיילים שהושבו לארץ במסגרת פרשת טננבוים.
עם הפעלתו השוטפת של טרמינל 3, משמש טרמינל 4 להרכבה של מטוסי מנהלים.
באפריל 2019 נחנך טרמינל פרטי המופעל על ידי רשת "פתאל".
הטרמינל החדש משתרע על פני 1,300 מ"ר.
הטרמינל הוקם כחלק מטרמינל 1, בחלק הצמוד למתחם "מצדה", שייסגר בעת פתיחת המתחם החדש של הרשת.
המתחם מיועד לאנשי עסקים, אורחים רשמיים ואח"מים.
נמל התעופה בן-גוריון שוכן במרחק של כ־19 ק"מ מדרום־מזרח לתל אביב, מצפון לכביש 1 המקשר בין ירושלים ותל אביב.
מחלף בן-גוריון הוא מחלף הכניסה הראשי אל הנמל וכביש 4503 הוא כביש הגישה הפנימי היוצא ממנו ומוליך אל מתקני הנמל.
גישה אל הנמל אפשרית גם דרך צומת אל־על השוכן על כביש 40 ממזרח לנמל.
נכון ל-2018 בנמל ישנם מספר מגרשי חניה לטווח ארוך ולטווח קצר שבהם כ־9,000 מקומות חניה ויחד עם החניונים מסביב ישנם פתרונות חנייה לכ-20,000 כלי רכב שאף מתוכננים להתרחב לכ-26,000 מקומות חנייה.
המגרשים ממוקמים סמוך לטרמינלים 1 ו־3, במגרש החניה לטווח ארוך הסמוך לכניסה לנמל ובאזור המטענים.
חניון נוסף, הנמצא סמוך לטרמינל 3 ובו 500 מקומות חניה, משרת את חברות השכרת הרכב הפועלות בנמל.
מלבדו פועל חניון קטן עם כ-80 מקומות עבור הבאים לאולם קבלת הפנים לאסוף נוסעים.
בתי הנתיבות ומגרשי החניה מקושרים אלה לאלה בקו הסעה פנימי,הפועל אחת ל־15 דקות והנסיעה בו אינה כרוכה בתשלום.
בעת הקמת טרמינל 3 תוכנן מחלף שיחבר אותו ישירות לכביש 1, אך עקב התנגדות תושבי כפר חב"ד לבנייתו, קושר הטרמינל למחלף בן-גוריון הקיים, דבר המאריך את דרך הכניסה לנתב"ג ב-7 ק"מ, לנוסע מכיוון תל אביב.
בשנת 2021 החלה הקמתו של המחלף שיקרא מחלף חב"ד ומיועד להשלמה ב-2026.
תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון נמצאת בקומה התחתונה של טרמינל 3 (קומה S), והחלה לפעול ב־10 באוקטובר 2004 עוד בטרם נחנך מבנה הטרמינל.
בתחנה עוצרות הרכבות בקווים מודיעין מרכז – נהריה, ירושלים יצחק נבון – הרצליה, ורכבות הלילה בקו ירושלים – הרצליה.
במשך רוב שעות היום פוקדות את התחנה ארבע רכבות בשעה בכל כיוון.
קווי אוטובוס שיעדם הסופי הוא נמל התעופה מגיעים עד טרמינל 3. קווים נוספים החולפים במסלולם בסמוך לנמל עוצרים בצומת אל־על שממזרח לו ואינם נכנסים אליו.
בין צומת אל־על לבתי הנתיבות פועל שירות הסעה המופעל על ידי חברת אגד, והמגיע גם לאיירפורט סיטי.
ממפלס G בנמל יוצאות מוניות ספיישל וכן מוניות שירות לירושלים (24/7), לחיפה ולאזור הצפון (בימים בהם הרכבת אינה פועלת), וכן פועל בנמל שירות לימוזינות, המספקת שירות הסעות מיוחדות מהנמל לאזורים שונים ברחבי הארץ.
ביולי 2018 החל לפעול בטרמינל 3 שירות חנייה בתשלום בשם ValetPort בהזמנה מראש, הכולל איסוף רכב הטסים מחוץ לישראל בפתח הטרמינל והחנייתו בחניון בנתב"ג וכן החזרתו לפתח הטרמינל בעת שובם לארץ.
כמו כן פועל חניון חוץ בכפר טרומן בשם "חניון טסים" שאף הוא כולל שירותי חנייה בתשלום הכולל שירות איסוף הרכב מהטרמינל והחנייתו בחניון בכפר טרומן וכן החזרתו לטרמינל.
תוכניות התחבורה העתידיות לנמל התעופה כוללות הקמת שני מחלפים נוספים, מחלף אל על ליד איירפורט סיטי שיחליף את צומת אל-על, ומחלף חב"ד.
עלות כל מחלף כ-400 מיליון שקלים.
בנוסף מתוכננת הכפלת מסילת הרכבת מלוד אל ראש העין ביחד עם שיקוע המסילה מתחת לכביש הכניסה הישן.
במקביל תחנך "תחנת רכבת התעופה" סמוך לאיירפורט סיטי וצומת אל-על, אשר תהיה חלק מהמסילה המזרחית החדשה שתחבר בין לוד לחדרה (ב-2022).
ב-2028 היה צפוי להיחנך קו רכבת קלה מראשון לציון דרך לוד לנתב"ג, אלא שבהמשך קו הרכבת הקלה בוטל והוחלף בתוכנית לקו מטרו שעתיד להיפתח בשנת 2032, ויחבר את נתב"ג לרשת המטרו והרכבת הקלה העתידית של גוש דן.
בנמל התעופה בן-גוריון מספר חטיבות וצוותים כדלקמן:
חטיבת תפעול ומבצעי קרקע מרכזת את מרבית פעילויות השגרה של הנמל, וכוללת ארבעה אגפים:
אגף השינוע אחראי על הטיפול במטענים, בדואר אוויר ובכבודת הנוסעים;
אגף מבצעי קרקע מופקד על תכנון והוצאה לפועל של לוח הטיסות, ניהול תנועת המטוסים ורחבות החניה למטוסים, הפעלה וניהול של מצבי חירום תעופתיים, וכן ניהול שירותי מטאורולוגיה, רפואה, הצלה, כיבוי אש וטיפול בחומרים מסוכנים.
אגף מפעילי ורכזי ציוד מנהל ומפעיל את הציוד התפעולי למטוסים.
אגף שירותי קרקע אחראי על ניהול מגרשי החנייה לכלי רכב, מסופי המטען והדלק הסילוני, והענקת שירותי ניקיון לפנים המטוסים ולכלל השטחים הפתוחים בנמל.
חטיבת אחזקה אחראית על אחזקת כל המבנים והציוד בנמל התעופה בן-גוריון ובכל נמלי התעופה האחרים ובמסופי הגבול השייכים לרשות שדות התעופה.
חטיבת שירות לנוסע – עיקר תפקידה של החטיבה הוא לנהל את בתי הנתיבות.
עוד עוסקת החטיבה בניהול הקשר עם משרדי הממשלה הפועלים בנמל, פיקוח על חברות המוניות ומתן מענה לפניות הציבור.
חטיבת הביטחון אחראית על נושא הביטחון בנמל ומונחית על ידי משטרת ישראל ושירות הביטחון הכללי.
החטיבה מורכבת מאגף הבודקים ("סלקטורים") העוסק בבידוק הביטחוני ואגף האבטחה המאבטח את מתקני הנמל.
בנמל פועלות נציגויות של מספר משרדים ממשלתיים, ובהם משרד הפנים, משרד הקליטה, משרד החקלאות, משרד התיירות ונציגות צה"ל.
סמוך לטרמינל 1 ממוקמת תחנת משטרת נתב"ג המהווה יחידה עצמאית הכפופה ישירות למחוז מרכז של משטרת ישראל המפעילה בין יתר הפעילויות המשטרתיות השוטפות גם את "יחידה 747", יחידת בילוש שייעודה העיקרי הוא תפיסת בלדרים ואיתור ויירוט משלוחי סמים המיובאים מחוץ לישראל במטרה להפיצם בישראל.
סמכויות מנהל נמל התעופה אל מול הממונים עליו במשרד התחבורה היו מוקד לסכסוכים במשך השנים.
בשנת 1966 קיצץ שר התחבורה משה כרמל מסמכויות דן אבן מנהל הנמל ובעקבות זאת התפטר אבן מתפקידו.
גם מחליפיו, יעקב שלמון, ויוסף גולן התפטרו על רקע סמכויותיהם המצומצמות.
בעקבות זאת נוצר קושי באיוש התפקיד לאורך זמן במועמד ראוי ובשנת 1976 קיבל גד יעקבי את המלצות ועדת גולן להרחיב את סמכויות מנהל הנמל ולהקים את רשות שדות התעופה.
ריב סמכויות התגלע שוב שנים רבות מאוחר יותר בין מנהל הנמל ישראל בן חיים, ומנהל רשות שדות התעופה, גבי אופיר.
בשדה התעופה שלושה מסלולים, כולם ברוחב של 45 מטר, ובכולם מותקנת מערכת נחיתת מכשירים.
מערך המסלולים של השדה שופץ בשנים 2011–2014 בעלות כוללת של 900 מיליון ש"ח:
מסלול 12/30 הוא המסלול הקרוב לטרמינלים ובמקביל לו קיים מסלול הסעה (K).
אורכו של המסלול 3,112 מטר.
כאשר הרוח היא בעלת רכיב מערבי נמוך מ־10 קשרים, או בעלת רכיב מזרחי, הנחיתות יתבצעו מכיוון מערב (כיוון 12).
בעת נשיבת רוח מערבית בעוצמה של יותר מעשרה קשר (כ־18.5 קמ"ש), בדרך כלל בשעות אחר הצהריים, יונחו המטוסים לנחות בכיוון ההפוך (כיוון 30).
לעיתים נדירות, בהתאם לתנאי מזג האוויר מסוימים, המסלול משמש גם להמראות (כיוון 12 ממערב למזרח).
המסלול שופץ במהלך שנת 2007, מסלול זה נסגר בספטמבר 2011, עם תחילת העבודות להארכתו ולהארכת המסלול הקצר, ונפתח מחדש ב־1 במרץ 2014. ב-27 ביולי 2018, הסתיימו השיפוצים שנערכו במסלול במשך כ-3 חודשים בעלות של 20 מיליון שקל.
הוא משמש כמסלול נחיתה בעיקר בזמן עוצר ההמראות בלילה, ולמטוסי מטען שמשקלם הרב לא מאפשר להם לנחות במסלול 30.
מסלול 08/26 שאורכו 4,062 מטר, הוא המסלול הארוך בשדה.
המסלול משמש כמסלול ההמראות הראשי ממזרח למערב (כיוון 26).
מסלול 03/21 –אורכו של 2,772 מטר, ובמקביל אליו נסלל מסלול הסעה (E).
המסלול שימש בעבר את טייסות התובלה של חיל האוויר הישראלי, ולאחר מכן הפך לשמש בעיקר כמסלול הסעה (כיוון 03) לקראת המראה מהמסלול השקט (כיוון 26).
העבודות לשיפוצו ולהארכתו של המסלול החלו להתבצע במקביל לעבודות על מסלול 12/30, והסתיימו בשנת 2014. מאז הוא משמש כמסלול הנחיתה הראשי של נמל התעופה.
לפי החלטת אלוף במיל' גיורא רום, מנהל רשות התעופה האזרחית אשר פורסמה ביום 20 בינואר 2014, עם סיום שיפוץ המסלולים ב־1 במרץ 2014, שב הנמל לפעול במתווה של שני מסלולים, לפי המתווה הבא:
מסלול הנחיתה המועדף הוא מסלול 12 (מסלול הנחיתה הראשי לכיוון מזרח).
נחיתה על מסלול 21 (המסלול הקצר לכיוון דרום) תותר כאשר נושבת בשדה רוח מערבית בעלת רכיב של 5 קשר או יותר; או בשעות עומס בשדה; או כאשר מרווח הזמן בין שתי הפעלות צפויות של מסלול 21 קטן מ־90 שניות.
עם זאת, מסלול 21 לא יוכל לשמש לנחיתה בימי חול בין השעות 22:00 ל־05:00 ובשבתות ובחגי ישראל.
סך הנחיתות במסלול 21 לא יחרוג מ־40% מכלל התעבורה בנמל בחישוב עונתי.
בתחילת מבצע צוק איתן התקיימו רוב הנחיתות וההמראות בנמל במסלול זה, ובאופן יוצא דופן, בשל צמצום המרחב האווירי האזרחי של ישראל, הטיסות יצאו צפונה והגיעו מאותו כיוון.
בהמשך המבצע הופנו הטיסות הממריאות למסלול 08 והטיסות הנוחתות המשיכו לעשות שימוש במסלול 21.
מסלול 30 (מסלול הנחיתה הראשי לכיוון מערב) משמש בעיקר בשעות אחר-הצהרים.
מסלול ההמראה המועדף הוא מסלול 26 (המסלול השקט לכיוון מערב), והמראות תותרנה גם במסלול 30 (מסלול הנחיתה הראשי לכיוון מערב).
בשדה התעופה 63 מסלולי הסעה המקושרים למסלולי ההמראה של השדה, רחבות חנייה למטוסים, אזורי התפעול והתחזוקה ועוד יתר המתקנים בצד האווירי של שדה התעופה.
מסלול הסעה N – מסלול הסעה N הוא מסלול ההסעה הקרוב ביותר לטרמינל 1, לאזור המטענים ולמפעל מטוסי מנהלים.
המסלול מתחיל מרחבה N במפגש עם המסלולים הנוספים K ו-K1, אחר כך עובר בסמיכות למפעל מטוסי מנהלים וחוצה את מסלול 03–21 לרוחבו עד למפגש עם מסלול הסעה E, ומסתיים במסלול הסעה R.
המסלול משמש את מטוסי המטען היוצאים והמגיעים לאזור המטענים.
למטוסי מנהלים, היוצאים ומגיעים לרחבת V ולמפעל מטוסי מנהלים, ולטיסות הממריאות והנוחתות בטרמינל 1 שמשמשות את הטיסות לאילת, ולטיסות בין-לאומיות של חברות לואו קוסט.
מסלול הסעה K – מסלול הסעה K הוא מסלול ההסעה הקרוב ביותר לטרמינל 3. המסלול מתחיל ממסלול 08–26 וחוצה את טרמינל 3 לאורכו עד למפגש עם מסלולי ההסעה האחרים, Y,E,E3. בהמשך חוצה מסלול זה את מסלול 03–21 לכל רוחבו ואז את מסלולי הסעה הנוספים, T3, ו-F.
המסלול ממשיך וחוצה את טרמינל 1 לאורכו ומסתיים באזור המטענים.
מסלול הסעה זה הוא הארוך ביותר בשדה ומשמש את כל מטוסי הנוסעים הנוחתים על מסלול 12–30 בכל הכיוונים.
מסלול הסעה K1 – מסלול הסעה K1 הוא מסלול ההסעה הקצר ביותר, ומקשר בין מסלול N למסלול K.
מסלול זה משמש לתנועת מטוסים רבים.
מסלול הסעה T – מסלול הסעה T הוא המסלול שמקשר בין מסלול N לבין רחבת החניה V לכל אורכה.
מסלול הסעה זה משמש למטוסי מנהלים.
מסלול הסעה V – מסלול הסעה V הוא המסלול הנמצא בתוך רחבת החנייה הנקראת על שמו, ומשמש מטוסי מנהלים.
מסלול הסעה T2 – מסלול הסעה T2 הוא מסלול הסעה קצר המחבר בין רחבת V למסלול 03–21. גם הוא משמש מטוסי מנהלים.
מסלול הסעה E2 – מסלול הסעה E2 הוא מסלול הסעה המקשר בין מסלול 03–21 למסלול הסעה E.
גם הוא משמש מטוסי מנהלים.
מסלול הסעה E – מסלול הסעה E הוא מסלול הסעה מהארוכים ביותר בשדה.
המסלול מתחיל ממסלול 03–21 ומצטלב גם עם מסלולי הסעה אחרים.
לאחר מכן חוצה מסלול זה את מסלול 12–30 לכל רוחבו, ממשיכה לכל אורכו, ומסתיים לקראת מפגש עם מסלול 08–26. מסלול זה משמש את המטוסים הממריאים מטרמינל 1 וטרמינל 3, מאזור המטענים, ומטוסי מנהלים.
מסלול הסעה T1 – מסלול הסעה T1 מקשר בין מסלול 03–21 למסלול 08–26. מסלול הסעה זה אינו משמש למטוסים.
מסלול הסעה R – מסלול הסעה R הוא מסלול הסעה המתחיל מטרמינל 3, חוצה את מסלול 12–30 לרוחבו וממשיך את כל הדרך עד למסלול הסעה E.
מסלול הסעה זה משמש את כל המטוסים הממריאים מטרמינל 3.
מסלול הסעה W1 – מסלול הסעה קצר המחבר בין מסלול הסעה R למסלול 08–26, ומשמש את המטוסים הממריאים מטרמינלים 1 ו-3.
מסלול הסעה W2 – מסלול הסעה W2 הוא מסלול הסעה קצר שגם הוא מחבר בין מסלול הסעה R למסלול 08–26, וגם הוא משמש את המטוסים הממריאים מטרמינלים 1 ו-3.
מסלול הסעה W3 – מסלול הסעה W3 הוא מסלול הסעה שאינו בשימוש, המחבר בין מסלול הסעה R למסלול 08–26.
מסלול הסעה W4 – מסלול הסעה W4 הוא מסלול הסעה קצר המחבר בין מסלול 08–26 למסלול הסעה M, וחוצה את מסלול 12–30 לרוחבו.
המסלול משמש את המטוסים הנוחתים על מסלול 08–26 כאשר המסלולים האחרים סגורים לנחיתות לצורך שיפוצים ולעבודות שונות.
מסלול הסעה S – מסלול הסעה S הוא מסלול הסעה המחבר בין מסלול 08–26 למסלול הסעה K.
מסלול הסעה זה משמש בעיקר במקרי חירום תעופתיים.
מסלול הסעה Z – מסלול הסעה Z הוא מסלול הסעה המחבר בין מסלול 12–30 למסלולי הסעה K ו-M.
משמש את המטוסים הנוחתים על מסלול 30 ממזרח.
מסלול הסעה M – מסלול הסעה M הוא מסלול הסעה המתחיל ממפגש המסלולים K,W4 ו-Z.
עובר לכל אורך טרמינל 3, עד שהוא חוצה את מסלול 03–21 ומסתיים במסלול הסעה K בטרמינל 1.
מסלול הסעה K5 – מסלול הסעה K5 הוא מסלול הסעה בטרמינל 3, המתחיל ממסלול K ועד לרחבות החניה WH הנמצאות מימין שבו חונים מטוסים רבים שאינם מחוברים לשרוולים, ומגיעים לטרמינל באמצעות אוטובוסים מיוחדים.
מסלול הסעה K4 – מסלול הסעה K4 הוא מסלול הסעה בטרמינל 3, המתחיל ממסלול K ומסתיים בשרוול B בטרמינל 3.
מסלול הסעה M2 – מסלול הסעה M2 הוא מסלול הסעה בטרמינל 3, המחבר בין מסלול M ומסתיים במסלול K4. המסלול עובר בין השרוולים השונים בטרמינל 3.
מסלול הסעה RB – מסלול הסעה RB הוא מסלול הסעה קצר בטרמינל 3, המתחיל ממסלול M ומסתיים בשרוולים שונים.
מסלול הסעה M1 – מסלול הסעה M1 הוא מסלול הסעה קצר בטרמינל 3, המתחיל ממסלול M ומסתיים במסלול K3.
מסלול הסעה K3 – מסלול הסעה K3 הוא מסלול הסעה קצר בטרמינל 3, המתחיל משרוול E ומסתיים במסלול הסעה R.
מסלול הסעה K2 – מסלול הסעה K2 הוא מסלול הסעה קצר בטרמינל 3, המתחיל במסלול K3 ומסתיים במסלול K.
כשגם המסלול אורך דרומה, בסמיכות לרחבת EH.
מסלול הסעה M3 – מסלול הסעה M3 הוא מסלול הסעה קצר בסמיכות לטרמינל 3, המחבר בין מסלול M לבין כביש שירות.
מסלול הסעה M2 – מסלול הסעה M2 הוא מסלול הסעה קצר בתוך רחבת H שנמצאת בין טרמינל 1 לטרמינל 3, המחבר בין מסלול M למסלול E.
מסלול הסעה Y – מסלול הסעה Y הוא מסלול הסעה קצר בסמיכות לטרמינלים 1 ו-3, המסלול מחבר בין מסלול 12–30 בנחיתות ממערב.
לבין המסלולים K,E,M,E3. משמש את המטוסים הנוחתים בטרמינל 3 או בטרמינל 1.
מסלול הסעה E3 – מסלול הסעה E3 הוא מסלול הסעה קצר המתחיל ממסלול 03–21 למסלול M.
ומשמש את המטוסים הנוחתים בטרמינל 3. מכיוון צפון.
מסלול הסעה E4 – מסלול הסעה E4 הוא מסלול הסעה קצר המתחיל גם הוא ממסלול 03–21 ומגיע למסלול הסעה E.
ומשמש גם הוא את המטוסים הנוחתים בטרמינל 3. מכיוון צפון.
מסלול הסעה T4 – מסלול הסעה T4 הוא מסלול הסעה קצר המתחיל ממסלול 03–21 ומסתיים במסלול הסעה J שבו נמצאת רחבת J.
ומשמש את המטוסים החונים בטרמינל 1. מכיוון צפון.
והכניסה מכיוון מערב, המתחיל מכיוון דרום.
מסלול הסעה T3 – מסלול הסעה T3 הוא מסלול הסעה קצר המתחיל ממסלול 03–21 ומסתיים במסלול הסעה K.
ומשמש את המטוסים הנוחתים מכיוון צפון בטרמינל 1, ואז מעבירים את הנוסעים באוטובוס לטרמינל 3.
מסלול הסעה F – מסלול הסעה F הוא מסלול הסעה קצר בטרמינל 1, המחבר בין מסלול 12–30 לבין רחבת חנייה J.
מסלול הסעה J – מסלול הסעה J הוא מסלול הסעה קצר בטרמינל 1, המחבר בין מסלול הסעה K, לבין רחבת J8.
מסלול הסעה L – מסלול הסעה L הוא מסלול הסעה קצר בטרמינל 1, המחבר בין מסלול הסעה N, לבין רחבת K.
ישנם עוד מסלולי הסעה נוספים ללא שם.
מסלולי הסעה נקראים בדרך כלל באותיות לטיניות ולעיתים בצירופי אותיות ומספרים, ובקשר רדיו מבוטאים באלפבית צלילי.
בשדה מספר רחבות חנייה למטוסים:
ממזרח לטרמינל 1 שוכנת רחבה N ובה 13 עמדות חניה.
הרחבה שופצה במהלך שנת 2015.
ממערב לטרמינל 1 שוכנת רחבה J שבה 13 עמדות, רחבה L שבה 6 עמדות ואזור התחזוקה של אל על שבו ארבעה מקומות חניה.
במגרשים J ו־L יכולים לחנות מטוסים קטנים רבים יותר.
מדרום לטרמינל 1 שוכנת רחבה K ובה חמש עמדות חניה.
הרחבה משמשת בעיקר לתחזוקת מטוסי אל על.
בנוסף ל־33 עמדות החניה הצמודות לטרמינל 3, נמצאות עמדות ממזרח לו (רחבת EH) ועמדות ממערב לו (רחבת WH).
רחבת WH הורחבה דרומה בשנת 2015 והעבודות להרחבה זהה של רחבת EH בוצעו במקביל להקמת זרוע E, והסתיימו במחצית 2016, כשנה לפני סיום העבודות על זרוע E עצמה.
גם שתי רחבות אלה יכולות להכיל מספר גדול יותר של מטוסים קטנים יחסית.
רחבות X ו-H נמצאת בין טרמינל 1 לבין טרמינל 3, ובהן 3 ו-9 עמדות חניה בהתאמה.
רחבת Q ובה שש עמדות חניה שוכנת בפינה הצפון־מזרחית של נמל התעופה והשימוש בה כפוף להנחיות הפקחים.
רחבת V שוכנת במקביל למסלול 03/21. הרחבה אשר שופצה בשנים 2015–2016 מיועדת בעיקר לתעופה כללית ובה 27 עמדות חניה.
נמל התעופה בן-גוריון מוגדר כנמל המשרת טיסות לפי כללי טיסת ראייה מבוקרת (כטר"ם; Controlled Visual Flight Rules או CVFR) ולפי כללי טיסת מכשירים (כט"מ; Instrument flight rules או IFR), והוא פעיל 24 שעות ביממה.
אין פעילות של טיסות ממריאות מהשדה בלילות בין השעות 01:40 ל־04:50, למעט במקרים מיוחדים.
משרד התיירות מעוניין בשינוי מדיניות זו כדי לעודד את תנועת התיירות לארץ, והוא מחזק את דרישתו בטענה כי איסור ההמראות בלילה גורם להיווצרות עומס בהיקף התנועה היוצאת בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הערב המאוחרות, ובכך מביא להגברת הרעש דווקא בשעות היממה הרגישות.
בשנת 1985 נחנך בנמל מגדל פיקוח חדש – הראשון להיבנות בנמל מאז המגדל המקורי שנחנך ב־1939 עם הקמת הטרמינל הישן.
המגדל נבנה בפאתו הדרום־מערבית של שטח הנמל, התנשא לגובה של 56 מטרים ואיפשר לראשונה צפייה ישירה על מסלול 08/26, שקודם לכן עקבו הפקחים אחרי הנעשה בו באמצעות מצלמות טלוויזיה במעגל סגור.
עד 2015 נחלק מערך הבקרה האווירית בנמל בין מגדל הפיקוח שממזרח לטרמינל 3 לבין מגדל התיאום על שם אילן רמון, הצמוד למבנה טרמינל 3.
בשנת 2013 החלה הקמת מגדל פיקוח חדש, שנועד להחליף את מגדל הפיקוח שממזרח לטרמינל 3, בסמוך לטרמינל 3 מכיוון מערב.
המגדל נחנך ביוני 2015, אך החל פעילותו רק לקראת סוף אותה שנה, עקב סכסוך בין פקחי הטיסה להנהלת רשות שדות התעופה.
המגדל שזכה לשם "מגדל המאה", מתנשא לגובה של 102 מטרים.
סוכת הבקרה בראשו מוקפת בחזית זכוכית בגובה של שלושה מטרים, ללא עמודים במעטפת המבנה, כדי להבטיח ראות מקסימלית.
עלות הקמת המגדל והתקנת המכשור האלקטרוני הדרוש לו עמדה על כמאה מיליון ש"ח.
אזור הפיקוח של השדה (LLBG CTR) משתרע על פני שטח ברדיוס של 5 מייל ימי (כ־9.25 ק"מ) סביב השדה, מגובה הקרקע (GND) ועד לגובה של 2,000 רגל (מפה משמאל – מסומן כעיגול מקווקו).
אזור בקרת הטרמינל (Terminal Control Area או TMA) של נמל התעופה בן-גוריון משתרע על פני רצועה ברוחב של כ־35 ק"מ, החוצה את מדינת ישראל ממזרח למערב, החל מגבול ירדן במזרח ועד למרחק של 10 מייל ימי ממערב לחופי הים התיכון.
הגבול הדרומי של רצועה זו עובר מפלמחים במערב לקלי"ה שלחופי ים המלח במזרח, והגבול הצפוני עובר מגעש במערב ועד לפצאל במזרח.
אזור זה מחולק לשתי גזרות – בקרת גישה ובקרה טרמינלית:
בקרת גישה (Approach Control או APP) מטפלת בכלי טיס הנמצאים בגישה אל הנמל מכל כיוון למעט מצפון או ממזרח, וכן בכלי טיס היוצאים ממנו לכיוונים אלה (מפה משמאל – בחלקו השמאלי התחתון של אזור בקרת הטרמינל).
כלי טיס המגיעים לנמל מכיוון צפון או מזרח מטופלים על ידי הבקרה הטרמינלית בתיאום עם בקרת הגישה.
יש להבהיר כי טיסות המגיעות ממערב ונוחתות במסלול 30 אינן נחשבות כטיסות המגיעות מכיוון מזרח ועל כן הן מטופלות על ידי בקרת הגישה.
הבקרה הטרמינלית מטפלת בכל יתר המטוסים במרחב שאינם נמצאים בגישה לנחיתה בנמל או ביציאה ממנו, וכן בכלי הטיס שנמצאים באחריותה יחד עם בקרת הגישה כאמור לעיל (מפה משמאל – חלקו העליון והימני של אזור בקרת הטרמינל).
על טיסות אלה נימנות טיסות אל על מיוהנסבורג, טיסות אתיופיאן איירליינס מאדיס אבבה וטיסות רויאל ג'ורדניאן מעמאן הנוחתות בשדה.
בקרת הגישה והבקרה הטרמינלית מופקדות על גבהים הנעים בין 1,300 ל־5,000 רגל, ועד לגבהים הנעים בין 8,000 ל־10,000 רגל, הכל בהתאם לאזור הגאוגרפי.
כלי טיס באזור שאינם באחריות הנמל
כלי טיס הטסים מעל לתקרת האחריות של נמל התעופה בן-גוריון, ובכלל זה מטוסים העושים את דרכם לירדן דרך המרחב האווירי של ישראל, נמצאים באחריותו של אזור הבקרה המרחבית של ישראל.
אזור זה משתרע מעל לכל שטחה של ישראל, ובמרכז הארץ הוא ממשיך כ־25 מייל ימי מערבה אל תוך הים התיכון מעבר לקו עשרת המייל הימי, ועד לקו הגבול שבינו לבין אזור הבקרה המרחבית של ניקוסיה שבקפריסין.
בנוסף, האזור הטרמינלי של נמל התעופה בן-גוריון כולל גם את אזורי הפיקוח של שדות התעופה (CTR) שדה התעופה הרצליה ושדה התעופה עטרות שבירושלים (מפה משמאל למעלה – מסומנים כתאים מקווקווים).
כלי טיס הנמצאים בסביבתם של שדות תעופה אלה בגבהים נמוכים, וכן טיסות אימונים באזורים מסוימים, נמצאים באחריותם של שדות אלה.
אירועים ביטחוניים ואבטחה בנמל התעופה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה התעופה הבין-לאומית יעד לפיגועי טרור כנגד ישראל ומטרות ישראליות.
באפריל 1971 נלכדו בנמל התעופה 5 מחבלים מהחזית העממית שנשאו חומרי חבלה.
ב־8 במאי 1972 נחטף מטוס של חברת התעופה "סבנה" הבלגית שהיה בטיסה 571 מווינה לתל אביב.
המטוס נחת בנמל התעופה ונוסעיו חולצו למחרת בפעולה של סיירת מטכ"ל, שעלתה בחייה של אחת הנוסעות ובו נהרגו שניים מהחוטפים.
כתוצאה מהירי ומזריקת הרימונים נהרגו 27 בני אדם (מתוכם 8 ישראלים, היתר צליינים מפוארטו ריקו) ו־72 נפצעו.
פעולת הטרור כונתה "הטבח בנמל התעופה לוד".
ב־25 במאי 1976 התפוצץ בנמל תיק יד ממולכד, שנשא נוסע שהגיע בטיסה מאוסטריה.
הנוסע וקצינת ביטחון שעמדה לבדוק את התיק נהרגו.
בעקבות אירועי טרור אלה, הוגברה משמעותית האבטחה בנתב"ג והוא נחשב לנמל התעופה הבטוח בעולם.
מערך האבטחה כולל, בין היתר, נקודת ביקורת בכניסה למתחם הנמל ובה שומרים חמושים, שומרים חמושים במדים ובלבוש רגיל בכניסות לבתי הנתיבות ובאולמות הנוסעים, סיורים ממונעים ברחבי שטח הנמל, מערכת מצלמות אבטחה במעגל סגור ומתקני מערך ההגנה האווירית של צה"ל בסביבתו.
מופעל מערך תשאול ("סלקטורים") ומערכות שיקוף רנטגן לכבודת המטען לפני עמדות הרישום לטיסה, ואזור בידוק לכבודת היד ולנוסעים עצמם לפני עמדות ביקורת הדרכונים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, החלו נמלי תעופה רבים בעולם ללמוד וליישם את שיטות האבטחה הנהוגות בנתב"ג.
בתכנונו של טרמינל 3 הוקצה שטח נרחב בבטן הטרמינל להצבת מכונות שיקוף מתקדמות שבעזרתן אמור היה להתבצע שיקוף של כל כבודת המטען המיועדת לטיסה, אולם הטכנולוגיה הנדרשת לכך לא הייתה בשלה מספיק בעת פתיחת הטרמינל ובמקום שיקוף לאחר הרישום, הוצבו מכונות פשוטות יותר שבעזרתן נעשה לעיתים שיקוף מלא ולעיתים סלקטיבי.
בסוף 2010 החלה רשות שדות התעופה לבצע פיילוט של מכונות השיקוף המתקדמות במפלס התחתון של הטרמינל והמערכת נכנסה לפעולה בקיץ 2013.
ב־1 במרץ 2010 נכנסה לפעולה מערכת קוד פוזיטיבי שנועדה להתריע מפני חטיפת מטוסים.
המערכת מבוססת על כרטיס חכם שנמצא ברשות הטייס המטיס כלי טיס אזרחיים.
לקראת הנחיתה בארץ, אמור הטייס לשדר קוד זיהוי אישי וסודי אל מרכז בקרה שהוקם לשם כך בבית דגן.
המערכת הוזמנה על ידי משרד התחבורה כלקח מפיגועי 11 בספטמבר, ופותחה על ידי חברת אלביט מערכות.
המערכת הופעלה בשלב הראשון במטוסיהן של חמש חברות תעופה (אייר קנדה, קונטיננטל איירליינס [עד להתמזגותה עם חברת יונייטד איירליינס], דלתא איירליינס, יו אס איירווייז ואתיופיאן איירליינס) בטיסותיהן לנמל התעופה בן-גוריון, והכוונה היא להכניסה בהמשך לשימוש בכל מטוסי החברות הטסים לישראל.
ב-28 באפריל 2022 משפחת תיירים אמריקאית שטיילה בארץ, הגיעה לבידוק הביטחוני בנמל התעופה כשבידם נפל פגז שאספו בטיול ברמת הגולן.
מאות ברחו מהאזור, ומספר אנשים נפצעו, בהם אחד בינוני.
המשפחה שוחררה לאחר תיחקור התקרית.
ב-6 בנובמבר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל נפל במרחב טיל ששוגר מלבנון על ידי חזבאללה.
ב-3 במאי 2025 במהלך מלחמת חרבות ברזל נפל במרחב טיל ששוגר מתימן על ידי ארגון החות'ים.
עקב כך השהו מספר חברות תעופה זרות את פעילותן בנמל.
בנמל התעופה בן-גוריון אירעו מספר תקריות ותקלות בטיחות שהיו על סף תאונת תעופה:
ב־6 בפברואר 1950 התרסק מטוס אל על מדגם דאגלס DC-4 (4X-ACD) בעת המראה מהנמל בתנאי שלג ועלה באש.
כל 46 נוסעיו ו־4 אנשי צוות ניצלו
ב־26 באוקטובר 1969 התרסק מטוס ארקיע מדגם וייקרס ויסקאונט בעת תרגול טיסת לילה.
שלושת אנשי הצוות ניצלו אך המטוס יצא מכלל שימוש.
הטייס שקיבל ממגדל הפיקוח אישור המראה, הבחין על המסלול שלפניו במטוס תובלה מסוג סטרטוקרוזר (זנב 4X-FPS) של חיל האוויר, שנגרר על ידי טרקטור במסגרת תרגיל גרירת מטוסי מטען לאורך המסלולים ומשטחי החנייה לעבר מחסות, כתרגול מפני תקיפה אווירית.
גם הסטרטוקרוזר וגם הטרקטור הגורר נסעו ללא אורות.
טייס הבואינג ניסה ברגע האחרון להסיט את המטוס ימינה, אך ללא הועיל.
כנפו השמאלית של הבואינג פגעה בזנבו של הסטרטוקרוזר ושני המטוסים החלו לבעור.
שלושת אנשי הצוות של הבואינג ניצלו, שני נהגי הטרקטור ומכונאי במטוס הסטרטוקרוזר נהרגו והמטוסים נשרפו כליל.
ב־18 ביוני 2001 נפגע מטוס ישראייר מדגם ATR-42 בעת נחיתת חירום בנמל, לאחר שאחד מכני הנסע לא נפתח.
איש לא נפגע, אך הנזק למטוס גרם להוצאתו משימוש.
בשנים 2005–2006 נרשמו 448 אירועי בטיחות בנתב"ג, בהם 102 מקרים בהם חלפו המטוסים זה לצד זה במידה העלולה לגרום לתאונה.
ב־8 בפברואר 2007 מטוס של חברת התעופה איבריה איירליינס כמעט התנגש בזמן נחיתתו במטוס אל על שנחת באותו הזמן במסלול קרוב, לאחר שטייסי מטוס האיבריה לא הבחינו במטוס שנמצא לפניהם ו"חתכו" את מסלול טיסתו.
בעקבות אירוע זה ואחרים נעשו מספר בדיקות של רמת הבטיחות בנתב"ג, בהן:
דו"ח של הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית (ICAO) בדק אף הוא את ליקויי הבטיחות בנמל התעופה, ומצא 102 נקודות שיש לתקנן.
ב־13 ביולי 2008 הודיע משרד התחבורה, כי שר התחבורה, שאול מופז, הנחה את רשות שדות התעופה לקבוע לוח זמנים מקוצר לתכנונו ולהקמתו של מגדל הפיקוח החדש בנמל.
המגדל החדש הוקם בסמיכות לטרמינל 3, לאור מסקנותיה של ועדת לפידות שקבעה כי מגדל הפיקוח הקיים אינו עונה על צורכי הבטיחות בשדה.
ב-1 ביולי 2019 מטוס בואינג 737 של חברת הצ'רטר הבולגרית אלקטרה אייר נחת נחיתת חירום עקב קרע בצמיג של הגלגל השמאלי.
ב-2 באוגוסט 2021 במטוס של אמריקן איירליינס התגלה פנצ'ר בגלגל הקדמי, בטיסה היו 183 אנשי צוות ונוסעים.
צוותי מד"א איבטחו את הנחיתה, שעברה בהצלחה.
החנויות הפטורות ממכס ("דיוטי פרי") הפכו למושא תאווה בישראל בעיקר בשנות ה-90. תופעה זו הונעה, בין היתר, על ידי הנהגת שירות "פטור ושמור", במסגרתו יכולים הנוסעים היוצאים לרכוש מוצרים פטורים ממס, בהם גם מוצרים גדולים כמו טלוויזיות ומקררים, ולקבל אותם עם שובם לישראל.
בשנת 1995 עתרו רשתות השיווק סופר פארם, שקם והמשביר לצרכן לבג"ץ, בטענה שהסדר "פטור ושמור" אינו חוקי, אך עתירתן נדחתה ב־1999, בשל כך שהסדר זה משרת את הציבור ותורם לכלכלת המדינה.
מאחר שטיסה דרך הנמל היא הדרך העיקרית להגיע לישראל או לצאת ממנה, קיימת במדינה רגישות ציבורית לשביתות ולעיצומים המתרחשים בו.
העיתונאי גדעון לוי התייחס לסוגיה זו, ומתח עליה ביקורת אגב השביתה במשק בשנת 2007, תוך שטען כי דעת הציבור נתונה רק ל"אורכו של התור לצ'ק־אין" ולא למטרותיה של השביתה או למצבו של המשק.
הסרט מתנה משמיים בבימויו של דובר קוסאשווילי עסק בחמישה קרובי משפחה, סבלים גאורגים בנמל התעופה בן-גוריון, אשר מתכננים לבצע שוד של משלוח יהלומים, אך נתקלים בקשיים עקב יצריהם, ובעיקר יצריהם המיניים.
הנמל מופיע בסרטים רבים נוספים, כמו בסצנת הפתיחה של הסרט עטור הפרסים ביקור התזמורת ובסרט מבצע יונתן.
מאיר אריאל הנציח בשירו "טרמינל לומינלט" את חוויית הישראלי בנמל התעופה בן-גוריון בשנות ה-70. השיר שהופיע באלבום הבכורה של אריאל שירי חג ומועד ונופל, מזכיר, לדוגמה, "דלתות מנחשות אותי ונפתחות לי מעצמן", ומתכוון בכך לדלתות האוטומטיות המופעלות באמצעות עין אלקטרונית, שהיו חידוש בארץ באותה עת.
כמו כן מוזכרת מרפסת התצפית על גג טרמינל 1 שהייתה פעילה עד ראשית שנות ה-80, וממנה נהגו אנשים לצפות במטוסים הממריאים והנוחתים.
לשיר ניתנו פירושים נוספים, ויש המפרשים אותו כתיאור מפורט של אקט מיני, פחד מפני השיגעון או תאונה בה מעורב מטוס, הנרמזת מהחלקתו ומ"התפוצצות" פתאומית.
קטע מכביש 412 סמוך לכניסה הדרומית לאור יהודה חולף בסמוך לקצה המערבי של המסלול השקט ושל מסלול הנחיתה הראשי.
במקום זה ניתן להבחין מקרוב במטוסים ממריאים ונוחתים, והוא נחשב לאתר עלייה לרגל לחובבי מטוסים.
נקודת תצפית נוספת, בעיקר על מטוסים הממריאים מהמסלול השקט, נמצאת על כביש 4404, בין חמ"ד לצפריה .
הרומן "נתב"ג" מאת יואב כ"ץ מספר על תחיית המתים המתרחשת בנמל התעופה.
הזמר דודו אהרון כתב והלחין את השיר טרמינל 3 מתוך אלבום הנושא את אותו שם.
במלאת יובל שנים להקמת נתב"ג הונצח האירוע בבול מזכרת מיוחד.
ב-22 ביולי 1986, הנפיק דאר ישראל בול דאר שעליו ציור סמלי של חלון מטוס והנוף ובניין הטרמינל הנראים ממנו.
האמן משה פרג עיצב את הבול.
דאר ישראל מכר ממנו 1,096,000 יחידות במשך 13 חודשים עד להפסקת מכירתו.
הנמל שימש בעבר גם את בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) עד לסגירתו.
הבסיס היה בסיס־טיסה ותובלת האוויר של חיל האוויר הישראלי.
כחלק מהמגמה הצה"לית להעברת בסיסים מהמרכז לנגב, נסגר הבסיס בשני שלבים.
בשלב ראשון, עד 27 באוגוסט 2008 (תאריך שבו התקיים טקס הסגירה הרשמי), עברו כל יחידות הבסיס (למעט יחשת"פ וי"ק 533) לבסיס נבטים שבנגב הצפוני.
בשלב שני, עד תחילת ינואר 2010, הועברו היחידות הנותרות משטח הבסיס.
יחשת"פ עברה לבנין הכנרית במטה חיל האוויר ולבסיס פלמחים.
י.ק.533 עברה לבית הספר להגנה אווירית (ביסנ"מ לשעבר) כשהיא מחליפה בו בזמן את הפיקוד עליה למערך ההגנה האווירית ("מערך הנ"מ" לשעבר).
שטחו של הבסיס (כ־1,500 דונם) נמסר למינהל מקרקעי ישראל.
נמל התעופה של ברצלונה (יאט"א: BCN; ICAO: LEBL), הנקרא גם אל פראט (El Prat), הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם כ־12 קילומטר דרומית-מערבית ממרכז ברצלונה.
אל פראט הוא נמל התעופה השני בגודלו בספרד (לאחר נמל התעופה מדריד-בראחס) והגדול ביותר בקטלוניה.
זהו בסיס הפעולה המרכזי של חברת וולינג איירליינס וכן נמל היעד העיקרי של אייר אירופה, איבריה איירליינס וLevel.
נמל התעופה משמש בעיקר לטיסה אל יעדים מקומיים, אירופיים וצפון אפריקאים, אך משרת גם טיסות לדרום-מזרח אסיה, אמריקה הלטינית וצפון אמריקה.
שדה התעופה הראשון של ברצלונה, הממוקם באל רמולר, החל את פעולתו ב-1916. מאחר שלא היה ניתן להרחיבו, נחנך שדה התעופה אל פראט ב-1918. המטוס הראשון בטיסה הראשונה שנחתה בנמל היה מדגם Latécoère Salmson 300 אשר הגיע מטולוז לנחיתת ביניים ויעדו הסופי היה קזבלנקה.
שדה התעופה שימש כמטה של ה-Aeroclub של קטלוניה וכבסיס של הצי צפלין של חיל הים הספרדי.
שירותים מסחריים מתוזמנים החלו ב-1927 בשירותם של איבריה איירליינס לנמל התעופה העתיק ביותר בספרד, הממוקם במדריד, Cuatro Vientos.
טיסה זו הייתה הראשונה של חברת איבריה איירליינס.
ב-1948 נבנה מסלול טיסה (07-25), והופעל שירות בינלאומי על ידי פאן אמריקן וורלד איירווייז לניו יורק תוך שימוש במטוס מדגם לוקהיד קונסטליישן.
בין השנים 1948 ל-1952 נבנה מסלול טיסה נוסף (16–34), בצורה אנכית לקודמו וכמו כן מסלולי האצה וטרמינל לקבלת נוסעים (אשר חודש ב-1968).
ב-1963 הגיע נמל התעופה לכמיליון נוסעים בשנה, וב-1965 נבנה מגדל פיקוח.
ב-3 באוגוסט 1970 חנכה פאן אמריקן וורלד איירווייז שירות סדיר בין ברצלונה, ליסבון וניו יורק שהופעל באמצעות מטוס הנוסעים בואינג 747. ב-4 בנובמבר באותה השנה הפעילה איבריה איירליינס שירותי טיסות סדירות בין אל פראט לנמל התעופה מדריד-בראחס.
ב-1976, נבנה טרמינל מיוחד עבור שירותיה של איבריה איירליינס וטרמינל בלעדי עבור מטענים.
ב-1977 עברו בנמל התעופה כחמישה מיליון נוסעים.
משנות ה-70 עד לתחילת שנות ה-90 עבר נמל התעופה תהליך של פיתוח ובנייה שהגיע לשיאו לפני אולימפיאדת ברצלונה שהתקיימה ב-1992. במסגרת הפיתוח עבר הנמל מודרניזציה, הרחבת הטרמינל הקיים (טרמינל B) ובניית שני טרמינלים אחרים (טרמינל A וטרמינל C), אשר כללה הקמת גשרי עלייה למטוס.
עם הקיטון בתעופה האזרחית ב-1999 והמשבר במגזר התעופה ב-2001, הועברו טיסות רבות מנמלי התעופה של הערים הקטלוניות ז'ירונה וראוס לאל פראט, דבר שסייע לנמל התעופה לצלוח את המשבר.
היקף התנועה בנמל גדל באופן משמעותי בעשור הראשון של המאה ה-21 והגיע לשיא של 32,898,249 נוסעים בשנת 2007. עובדה זו וביסוסה של ברצלונה כיעד תיירותי ראשון במעלה, הביאו להקמתו של טרמינל 1 החדש שנחנך ב-16 ביוני 2009, וטרמינלים A, B ו-C הפכו לטרמינלים 2A, 2B ו-2C בהתאמה.
טרמינל 1 משתרע על-פני שטח של 544,066 מטר רבוע ובו 50 גשרי עלייה למטוס.
רחבת החניה למטוסים סביב טרמינל 1 משתרעת על-פני שטח של 600,000 מטר רבוע, והוא ממוקם בין שני מסלולי הטיסה המקבילים.
רוב התנועה בשדה התעופה היא של נוסעים מקומיים ואירופאים, מאחר שהוא מהווה את בסיס הפעולה המרכזי של וולינג איירליינס.
עם זאת, מספר החיבורים הבין-יבשתיים קטן משמעותית משדות תעופה אירופאים אחרים מבחינת רמת תנועת הנוסעים.
היעדר קשרים בין-יבשתיים הוא גורם מתמיד לתלונות וללחץ על הרשויות מצד קבוצות קטלוניות, בעיקר מאז תחילת המאה ה-21, אשר רוצות ששדה התעופה יהפוך למרכז אווירי עולמי ולא רק אירופאי.
התנועה האווירית של חברות תעופה זולות גדלה באופן משמעותי בעשור השני של המאה ה-21, במיוחד לאחר יצירת בסיס הפעלה עבור וולינג איירליינס וקליקאייר באל פראט.
וולינג וקליקאייר התאחדו ביולי 2009 ומאז הן פועלות בשם וולינג איירליינס.
ישנה פעילות נוספת של חברות תעופה זולות אחרות בשדה התעופה, ביניהן ויז אייר, איזיג'ט וריאנאייר.
באל פראט פועלים שלושה מסלולי טיסה (מתוכם שניים מקבילים), 07L/25R ו-07R/25L (האחרון נפתח ב-2004) ומסלול טיסה מצטלב 02/20. התפעול בנמל התעופה מוגבל אך ורק לכללי טיסת מכשירים מלבד כללי טיסת ראייה תברואתיים, מקרי חירום וממשלה.
נכון ל-2018 קיימו חברות התעופה הבאות קו טיסה מתל אביב לברצלונה: אל על, סאן דור, ארקיע, אייר אירופה, וולינג איירליינס, איבריה ונורוויג'ן אייר שאטל.
נמל התעופה ברלין טֱגַל נקרא על שמו של חלוץ התעופה הגרמני אוטו ליליינטל, היה נמל התעופה הבין-לאומי הראשי של ברלין, עד לסגירתו ב-8 בנובמבר 2020.
הנמל ממוקם כ-8 ק"מ צפונית מערבית למרכז ברלין, בשכונת טגל (ברובע רייניקנדורף).
היה מדורג במקום ה-28 ברשימת שדות התעופה העמוסים באירופה, ובשנת 2008 עברו דרכו 14,530,000 נוסעים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה השתמש צבא הקיסרות הגרמנית באתר כמתקן אימונים.
בשנות השלושים קבוצה של מהנדסי אווירונאוטיקה בהם המדען ורנר פון בראון ביצעו במקום ניסויי טילים.
במלחמת העולם השנייה הציבו הגרמנים במקום סוללות נ"מ, המקום נהרס בהפצצה של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
בתקופת ההסגר על ברלין בין השנים 1948–1949 הקים חיל האוויר האמריקאי באתר שדה תעופה וערך אליו טיסות במסגרת הרכבת האווירית לברלין.
בתקופת המלחמה הקרה שימש שדה התעופה כבסיס חילות האוויר של ארצות הברית, צרפת, ובריטניה, והורשו לטוס אליו רק חברות ממדינות אלה.
בתחילת שנות השישים החלו לטוס לנמל החברות אייר פראנס, פאן אמריקן, ובריטיש אירופאן איירוויז (British European Airways).
משנת 1968 הופנו מנמל התעופה טמפלהוף (Tempelhof) לנמל כל טיסות השכר.
בין השנים 1969–1974 נבנה הטרמינל החדש והורחבו המסלולים כדי לאפשר למטוסים רחבי גוף לנחות בנמל.
בשנת 1975 החלה פאן אם להשתמש בנמל כבסיסה בגרמניה, החברה פעלה בנמל עד שנת 1989.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 הוסרו ההגבלות האוויריות, והותר לחברות גרמניות לפעול.
חברת לופטהנזה רכשה את קוויה של פאן אם בגרמניה.
בשנות התשעים הורחב הנמל בצורה משמעותית, ונבנו הטרמינלים D ו-E.
ביוני 2018, דווח כי לאחר הסגירה הצפויה של הנמל לאחר פתיחת נמל התעופה ברלין ברנדנבורג הוא יהפוך למתחם מסיבות והופעות לילה.
נמל התעופה נסגר לצמיתות לתנועה מסחרית כשהטיסה האחרונה המריאה ב-8 בנובמבר 2020. תנועת המטוסים הועברה בהדרגה לנמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג החל מ-31 באוקטובר 2020. כל הטיסות הממשלתיות עברו גם הן לנמל התעופה החדש, למעט פעולות המסוקים שנשארו באזור נפרד בצד הצפוני של נמל התעופה טגל עד לשנת 2029.
בנמל התעופה פעלו ארבעה בתי נתיבות:
הטרמינל הראשי נבנה בצורת משושה עם 14 גשרים, שימש את חברות התעופה הגדולות.
טרמינל B ממוקם לצידו של הטרמינל הראשי, הגישה למטוסים מטרמינל זה בוצעה באוטובוסים.
טרמינל C נפתח במאי 2007 כפתרון זמני לבעיית הצפיפות בנמל, ושימש בעיקר את חברת התעופה אייר ברלין עד לסגירת החברה.
טרמינל D נפתח בשנת 2001, ושימש בעיקר את החברות האזוריות של לופטהנזה.
טרמינל E המפלס התחתון של טרמינל D, הטרמינל היחיד שפעל גם בלילה.
בשנת 2016, נמל התעופה טיפל בכ-60% מכלל תנועת הנוסעים לברלין.
+ קווי טיסות הפנים העמוסים ביותר (נכון לשנת 2017) דירוגיעדנוסעיםחברות תעופה1 מינכן1,972,901 איזיג'ט, לופטהנזה2 פרנקפורט1,956,370 איזיג'ט, לופטהנזה3 קלן/בון1,232,847 איזיג'ט, יורווינגס4 דיסלדורף1,144,793 איזיג'ט, יורווינגס5 שטוטגרט1,037,326 איזיג'ט, יורווינגס
+ הקווים האירופאים העמוסים ביותר (נכון לשנת 2017) דירוגיעדנוסעיםחברות תעופה1 ציריך980,950 איזיג'ט, סוויס2 פריז-דה גול867,378 איזיג'ט, Joon3 לונדון-הית'רו774,372 בריטיש איירווייז, יורווינגס4 וינה714,409 אוסטריאן איירליינס, איזיג'ט5 אמסטרדם590,625 KLM
+ הקווים הבין-לאומיים העמוסים ביותר, נכון לשנת 2017 (לא כולל החלק האירופי של טורקיה) דירוגיעדנוסעיםחברות תעופה1 אבו דאבי240,2892 אנטליה201,925 קורנדון איירליינס, אונור אייר, סאן אקספרס3 דוחה197,564 קטר איירווייז4 ניו יורק-JFK187,459 דלתא איירליינס5 תל אביב-בן-גוריון173,134 איזיג'ט, גרמניה
בנמל פעלו כ-50 חברות תעופה שטסו לאירופה, אסיה, אפריקה, וצפון אמריקה.
הנמל שימש כבסיסן-המשני של החברות "לופטהנזה" ו"לופטהנזה סיטי ליין".
בימי פעילותן של "אייר ברלין" ו"גרמניה" היה הנמל בסיס הפעולה המרכזי גם שלהם.
לנמל התעופה טגל לא היה חיבור ישיר ברכבת, אך הוא חובר במספר נתיבי אוטובוסים וכבישים מהירים.
תחנת רכבת תחתית המשרתת ישירות את נמל התעופה תוכננה מאז שנות השישים, אך היא מעולם לא נבנתה בשל סגירתו הצפויה של נמל התעופה טגל.
תחנת הרכבת התחתית של אלט-טגל ותחנת הרכבת Tgel S-Bahn אינן משרתות את נמל התעופה טגל, אלא את רובע טגל של ברלין.
משנת 2017, נידונה הרחבה של רכבת מברלין האופטבנהוף לנמל התעופה טגל אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.
לנמל התעופה היה חיבור ישיר לכביש המהיר A111 אשר קישר אותו לכבישים המהירים A10, A110 ו-A115 (דרך A110) המגיעים לכל הכיוונים.
מוניות והשכרת רכב היו זמינות בנמל התעופה, והיה ניתן להגיע אל מרכז העיר (אלכסנדרפלאץ) בתוך 25 דקות.
נמל התעופה קושר על ידי מספר קווי אוטובוסים של BVG, אשר מציעים חיבור לרכבת התחתית של ברלין ולרכבת העילית של ברלין, וכן לרכבות אזוריות ולרכבות ארוכות טווח.
ב-15 בנובמבר 1966 התרסק מטוס מטען של פאן אמריקן במהלך הנחיתה, שלושת אנשי הצוות נהרגו.
נמל התעופה ג'ובה הוא הגדול מבין שני נמלי התעופה הבין־לאומיים של מדינת דרום סודאן ונמצא בעיר ג'ובה.
נמל התעופה ממוקם בחלקה הצפוני של עיר הבירה בדרום סודאן, סמוך למרכז העסקים הראשי בעיר ובקרבת הבנקים המערביים של הנילוס הלבן.
נמל התעופה ג'ובה הוא אחד משני נמלי התעופה הבינלאומיים והגדול ביותר בדרום סודאן.
נמל התעופה הבינלאומי השני במדינה הוא מלקאל.
נמל התעופה ג'ובה מקיים טיסות נוסעים ומטען סדירות ליעדים מקומיים ובינלאומיים וטיסות שכר מסחריות.
בנוסף, משתמש בו הצבא של דרום סודאן והאו"ם לטיסות הומניטריות עבור המדינה.
הנמל ממוקם כ-461 מטר מעל פני הים ובעל מסלול המראה ונחיתה יחיד באורך 2,400 מטר.
מאז מאי 2011, נמצא הנמל בעבודות שיפוץ והרחבת מבני טרמינל הנוסעים והמטען, שיפוץ מסלול ההמראה והנחיתה הכולל התקנת מנורות על המסלול כדי להקל על המראות ונחיתות ליליות.
חברת תעופה יעדאפריקן אקספרס איירוויזניירוביאייר אוגנדהאנטבהאיגל אייראנטבהאיסט אפריקן ספארי איירניירוביאיג'יפטאיירקהיראתיופיאן איירליינסאדיס אבבה, מלאקלפידר איירלינסאנטבה, ח'רטום, מלקאל, רומבק, ואופליי 540ניירוביג'טלינק אקספרסניירוביקניה איירווייזניירובימרסלנד אוויאשןח'רטום, ניירובינובה איירלינסח'רטוםרויאל דייזי איירלינסאנטבהסאות' אפריקן איירווייזיוהנסבורגסודאן איירווייזח'רטום, ניירובישירות הומניטרי אווירי של האו"םרומא
בשנת 2015 התרסק מטוס מטען מתוצרת אנטונוב AN-12 מספר דקות לאחר המראתו מנמל התעופה, 41 איש, נוסעים, צוות ותושבים על הקרקע, נהרגו עקב תאונה זו.
נמל התעופה בורגס (בבולגרית: Летище Бургас, נקרא לעיתים נמל התעופה סארפובו) הוא נמל התעופה של העיר בורגס שבבולגריה, הנמצא כ-12 ק"מ ממרכז העיר.
בשנת 2011 עברו בנמל כ-2,253,320 נוסעים, גידול של כ-19% ממספר הנוסעים שעברו בנמל בשנת 2010. ישנן תוכניות להגדלת נמל התעופה ואף החלה בניית טרמינל 2 שיוכל לשרת עד כ-2,700,000 נוסעים בשנה, בניית הטרמינל אמורה להסתיים בשנת 2013.
מן הנמל יוצאות טיסות לישראל בשלוש חברות תעופה בולגריות:בולגריה אייר ובולגריין אייר צ'ארטר, ובעבר גם אייר ויאה עד לסגירתה.
חברת אל על החלה להפעיל טיסות אל הנמל ב-3 באוגוסט 2012.
הנמל הוקם ב-27 ביוני 1927 על ידי חברת תעופה צרפתית שחתמה על הסכם עם ממשלת בולגריה שכל עובדי הנמל יהיו בולגרים.
בשנת 1947 החלה חברת התעופה הבולגרית בלקן בולגריה איירליינס להפעיל טיסות מנמל התעופה ליעדים שונים בבולגריה ומחוצה לה.
בשנת 1970 הפך הנמל להיות בינלאומי כששירת כ-45 יעדים.
ב-18 ביולי 2012 אירע בנמל התעופה פיגוע באוטובוס שהוביל תיירים מישראל.
בפיגוע נרצחו 8 אנשים (6 ישראלים) ויותר מ-30 נפצעו.
ארגוני ההצלה של ישראל הוציאו משלחת רפואית על מנת לסייע בטיפול הרפואי ובהשבת הנפגעים לארץ.
נמל התעופה בורה בורה (), ידוע גם כנמל התעופה מוטו מיוט.
נמל התעופה ממוקם ביישוב מוטו מיוט באי בורה בורה שבפולינזיה הצרפתית.
נמל התעופה הוקם ונפתח בשנת 1943 כבסיס צבאי לבעלות הברית (ובמיוחד הצרפתים).
נמל התעופה הפך לנמל אזרחי בשנת 1958 כאשר קיבלה על עצמה פולינזיה הצרפתית את משטר צרפת בפועל.
נמל התעופה הוא העמוס ביותר בפולינזיה הצרפתית אך לא הגדול ביותר ולא הראשי השוכן בבירה פפאטה.
הסיבה למספר הנוסעים הגדול באופן יחסי שעובר בנמל התעופה היא העובדה כי בורה בורה מהווה "פנינה תיירותית" והיא מפורסמת בעולם בשל חופיה וענף המלונאות שלה.
נמל התעופה ברלין-טמפלהוף (; קוד IATA: THF, קוד ICAO: EDDI) היה נמל התעופה של ברלין.
נמל התעופה הוקם ב-1923 ברובע טמפלהוף-שנברג, שופץ על ידי גרמניה הנאצית ב-1941 והפך לאחד הגדולים והעמוסים ביותר בעולם.
הנמל נסגר לפעילות אווירית ב-2008. המבנה המזוהה ביותר עם נמל התעופה הוא מבנה הטרמינל שלו, שנחנך ב-1941. זהו מבנה בטון מצופה חלקית באבן גיר בצורת סהר שאורכו 1.2 קילומטר ושטחו 258 אלף מ"ר.
המבנה הברוטליסטי מהווה דוגמה לארכיטקטורה שהייתה אופיינית לתקופה הנאצית.
שטח השדה כולו, כולל אזור המסלולים כ-3,000 דונם, כשטחו של הסנטרל פארק בניו יורק והוא מהווה פארק עירוני.
המקום שימש כשדה אימונים וצעדות עבור פרידריך השני מלך פרוסיה.
ב-1897 שימש השדה להמראת ספינת האוויר הראשונה בעולם, על ידי דוד שוורץ.
ב-1909 שימש השדה אתר ניסויים לחלוץ התעופה אורוויל רייט ולמופעי ראווה שערך במסגרתם קבע שיא עולמי בטיסת גובה, כשהמריא מהשדה לגובה של 172 מטרים.
ב-1923 הוחלט לפתוח במקום נמל תעופה וטרמינל הנוסעים נחנך ב-1927. קו הרכבת התחתית של ברלין U6 הותקן על מנת לשרת את נמל התעופה.
ב-1933 היה הנמל למרכזה של חברת התעופה לופטהנזה הגרמנית.
בשנת 1930 נחתה ספינת האוויר גראף צפלין במקום לאחר חציית האוקיינוס האטלנטי.
ב-1935 הורה אדולף היטלר על בניית שדה תעופה חדש "הגדול ביותר בעולם".
בשנים 1938–1939 הפך טמפלהוף לאחד מנמלי התעופה הפעילים בעולם, ושירת 92 טיסות מקומיות ובין-לאומיות מדי יום.
במסגרת תוכניתו של אלברט שפר לחידוש פני הבירה הגרמנית ("בירת העולם גרמאניה") נבחר האדריכל ארנסט זאגביל להקים במקום טרמינל חדש, שיוכל לאכלס את נוסעי כל הטיסות באולמות גדולים ויכלול גם מערכת בונקרים תת-קרקעיים, גג ענק לקירוי רחבתו החיצונית, קשת ניצחון ו"היכל תהילה" ענק שיפאר את הישגי הרייך.
על הגג תוכננו להבנות טריבונות שישמשו כמרפסת תצפית ל-80,000 צופים במפגנים אוויריים, אך אלה, כמו קשת הניצחון והיכל התהילה, לא הושלמו.
מבנה הטרמינל, שהיה באותה עת הבניין הגדול ביותר בעולם, נחנך ב-1941, אולם למעשה בנייתו של מכלול נמל התעופה לא הושלמה מעולם לפי התוכניות המקוריות.
בתקופה הנאצית נקרא "שדה התעופה המרכזי של טמפלהוף" (Zentralflughafen Tempelhof).
בשנות מלחמת העולם השנייה שימש נמל התעופה לטיסות סדירות אך בעיקר שימש כבסיס תחזוקה לטייסות קרב (למשל מפציצי יונקרס Ju 87 "שטוּקה" ופוקה-וולף Fw 190) שהורכבו ותוקנו במקום.
השדה לא הופצץ על ידי בעלות הברית, מתוך תקווה שהוא יוכל לשרת אותן בעתיד.
מפקדו האחרון של המתקן ב-1945 סירב לפקודה לפוצץ את המקום עם כניעת גרמניה הנאצית והעדיף להתאבד.
במסגרת הסכמי יאלטה הועברה השליטה בשדה לידי צבא ארצות הברית.
בפברואר 1946 נפתח השדה מחדש לטיסות מסחריות אזרחיות סדירות.
על שם המבצע נקראות הכיכר שמול שדה התעופה וכן תחנת הרכבת התחתית במקום Platz der Luftbrücke (כיכר הרכבת האווירית).
בעת המלחמה הקרה היה נמל התעופה הבסיס העיקרי להזרמת ציוד צבאי וכוח-אדם למערב ברלין ושימש בסיס חיל אוויר אמריקאי.
השדה הורחב על ידי האמריקאים.
בין השנים 1959–1962 נבנו מסוף המראות חדש ומסעדה, נוספו שני מסלולי המראה ואף אולם כדורסל, ששימש את החיילים האמריקניים שהוצבו במקום.
אולם השדה, שניצב באזור עירוני ודרש עלויות אחזקה גבוהות, לא התאים עוד לדרישות המודרניות.
ב-1975 שופץ נמל התעופה ברלין טגל, הוקם בו טרמינל חדש והותקנו מסלולי המראה ארוכים לשימוש מטוסים מודרניים.
הדבר הוביל להתדרדרות במעמדו של טמפלהוף ולירידה בתנועת הנוסעים.
בשנים 1950–1975 שימש השדה את בסיסה האירופאי של חברת פאן אמריקן וורלד איירווייז ובשנים 1990–1992 שימש כמרכזה של חברת לופטהנזה סיטי ליין.
ב-1994 העבירה גם לופטהאנזה את משרדיה הראשיים לטגל.
ביוני 1993, לאחר איחוד גרמניה, פינו סופית הכוחות האמריקאים את נמל התעופה.
ייחודו היה במיקומו במרכז העיר, אך מגבלות הרעש שהלכו והתרחבו הותירו המראה ונחיתה של מטוסים קטנים בלבד.
עם זאת, שימש נמל התעופה, בפרט במערב ברלין, סמל לחירות ולקשר עם המערב והקשר אליו בקרב תושבי העיר היה קשר רגשי עמוק.
שדה התעופה נסגר ב-30 באוקטובר 2008, לקראת פתיחתו של נמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג.
ב-2010 הוכרז על המקום כפארק עירוני פתוח, עד שיוחלט מה לעשות בו.
האנגרים הענקיים משמשים כאתר לתערוכות, לירידים ולהופעות תרבות.
הטרמינל עצמו ננטש כפי שהיה ברגע עזיבתו, כאשר על הדלפקים מתנוססים עדיין שלטי חברות התעופה וממשיך מאז להיות קפסולת זמן מתפוררת של טרמינל נוסעים המערב "אדריכלות נאצית, עיצוב פנימי ברוח שנות ה-60 ותוספות משנות ה-90" ושרידי בסיס צבאי אמריקאי.
התוכניות לפיתוח המקום כללו בנייה של כ-4,700 יחידות דיור, שטחי מסחר, ספרייה ציבורית גדולה, מגרשי ספורט ואגם מלאכותי.
אולם קבוצה בשם "100% טמפלהוף" אספה 185 אלף חתימות ובכך כפתה קיומו של משאל עם עירוני שיכריע בנוגע לעתידו של המתחם.
משאל העם התקיים ב-25 במאי 2014 ובו התנגדו יותר מ-60% לכל תוכנית פיתוח והותירו את הפארק במתכונתו, כאזור לא מפותח.
מאז שנת 2015 מתקיים בשטח נמל התעופה מרוץ אי-פרי ברלין, כחלק מאליפות הפורמולה אי.
נמל התעופה הבינלאומי ברטיסלאבה (בסלובקית: Letisko Bratislava), הידוע גם בשם נמל התעופה מ.
Štefánika) הוא נמל תעופה השוכן כ-9 ק"מ צפונית-מזרחית למרכז ברטיסלאבה בירת סלובקיה ושוכן בתחומי הרשות המקומית שלה ושל הכפר איוונקה פרי דונאיי (Ivanka pri Dunaji).
הנמל קרוי על שם הפוליטיקאי הצ'כוסלובקי מילאן רסטיסלאב שטפאניק.
הנמל הוא נמל הבית של חברת Go2Sky.
נמל התעופה מורכב מהטרמינל הראשי (A) וטרמינל B המיועד להמראות ונחיתות ל/ממדינות שאינן חברות באמנת שנגן.
קומת הקרקע כוללת שירותי המראות, בידוק וכדומה.
בקומה השנייה מתנהל כל ההליך שלפני ההמראה - בידוק ביטחוני, ביקורת דרכונים, מרכז קניות ושערי עליה למטוסים (1–8 ו9-13).
נמל התעופה ברטיסלבה נמצא 9 ק"מ מצפון-מזררח למרכז העיר, על שטח של 4.7 קמ"ר.
השדה נמצא במרחק של פחות משעה נסיעה מווינה באוסטריה, ברנו בצ'כיה, וגיור בהונגריה.
נמל התעופה הבינלאומי הסמוך נמצא בווינה, במרחק כ-50 ק"מ מערבה.
טיסות סדירות ראשונות בין פראג לברטיסלבה החלו בשנת 1923 על ידי חברת התעופה צ'ק איירליינס.
באותה תקופה שדה התעופה של ברטיסלבה היה במרחק כ-3 ק"מ ממיקומו של השדה הנוכחי והוא איננו פעיל עוד.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה ירידה במספר הנוסעים בשדה כיוון שתנועת מטוסים רבה נותבה לנמל התעופה הבין-לאומי וינה-שווכאט, הנמצא רק 55 ק"מ מן השדה בברטיסלבה.
בשנת 2012 עברו בשדה רק 1.4 מיליון נוסעים ורק בשנת 2014 החלה שוב עלייה במספר הנוסעים.
בשנת 2019 הפסיקה חברת צ'ק איירלינס את הטיסות הסדירות מברטיסלבה לקושיצה ולפראג.
ב-2012 הושלמה בנייתו של טרמינל נוסעים חדש במקום הטרמינל הקודם שנבנה ב-1970 ונהרס ב-2011.
ריינאייר הפעילה עד לשנת 2019 2 טיסות שבועיות עונתיות בין הנמל לאילת.
נמל התעופה בלאגובשצ'נסק איגנאטייבו הוא נמל תעופה השוכן כ-20 ק"מ צפונית מערבית לעיר בלאגובשצ'נסק שבמחוז אמור ברוסיה.
באזור האזרחי של נמל התעופה ישנו מקום לכ-44 כלי טיס.
באזור הצפון מערבי של הנמל ישנו בסיס צבאי המשמש את חיל האוויר הרוסי.
בניית נמל התעופה החלה ב-1959 בקרבת הכפר איגנאטייבו שעל שמו נקרא הנמל.
בית הנתיבות הראשון היה בנוי מעץ ועמד בערך במיקום של בית הנתיבות הנוכחי.
ב-1988 הוחל בבניית בית נתיבות חדש.
הפעילות צומצמה בעקבות התפרקות ברית המועצות והמשבר הכלכלי ששרר ברוסיה לאורך שנות ה-90.
ביולי 1997 חתם המושל של מחוז אמור על צו לפיו תוקם חברת "נמל התעופה איגנאטייבו" בבעלות מלאה של הממשל המחוזי, וזאת על מנת לייעל את פעילויות הפיתוח בנמל.
בעשור הראשון של שנות ה-2000 החלו בעבודות לשדרוג הנמל ושיפור השירות.
ב-2007 חודשו העבודות על הטרמינל החדש שבנייתו החלה ב-1988 והוא נחנך בדצמבר 2010.
כיום השדה משמש לטיסות פנים בלבד.
נכון ל-2020, יש 8 טיסות פנים מהשדה.
הטיסה הארוכה ביותר מהשדה היא טיסה של 5,602 ק"מ לנמל התעופה דומודדובו שבמוסקבה.
טיסה ישירה זו אורכת כשמונה שעות ומופעלת על ידי חברת התעופה S7 איירליינס.
נמל התעופה ברלין שנפלד היה נמל התעופה הבינלאומי השני בגודלו של ברלין אחרי נמל התעופה ברלין טגל.
הוא מוקם 18 ק"מ דרום-מזרחית לברלין, בשטח העיירה שנפלד.