tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שקיבל איום מרוי ארל שלא יעמיק בקשר בין חברת שיכונים גדולה למקרי ההצתה האחרונים פלפס נאלץ לבקש עזרה מקלסו בחקירות דרך אלזה.
לבסוף קלסו מגלה שאת כל השרפות ארגנה אותה חברת שיכונים שרוצה שהאנשים ימכרו את בתיהם על מנת להרוס אותם ולבנות חדשים ומי שמתנגד שורפים את ביתו.
קלסו מגלה שהשורף מסתתר בביוב.
פלפס וביגס רודפים אחריו וכאשר הם נכנסים, הרבה אנשים מתחילים לתקוף אותם.
הם מגלים שאיירה הוגבום, חבר לשעבר ביחידתם הוא השורף והוא הציל את אלזה.
פלפס מביא אותה מחוץ לביוב.
הוא עוזר גם לקלסו לצאת אך אז מגיע זרם חזק של מים שלא נותן לפלפס לצאת ושם הוא מת.
בהלוויה של קול פלפס רוי ארל מספיד אותו כשאלזה צועקת שהוא מבזה את זכרו.
הרשל ביגס אומר לקלסו שהם מעולם לא היו חברים, קלסו אומר שמבחינתו הם מעולם לא היו אויבים.
Woman הוא אלבום האולפן השישי של להקת הרוק האמריקאית הדלתות, שיצא לאור ב-19 באפריל 1971 על ידי חברת התקליטים אלקטרה רקורדס.
זהו האלבום האחרון בו השתתף הסולן ג'ים מוריסון בעודו בחיים, עקב מותו בדיוק חודשיים ושבועיים לאחר יציאת האלבום, אם כי הוא הופיע לאחר מותו באלבום An American Prayer משנת 1978. באלבום זה, הדלתות חוזרים לסגנון הבלוז שהפך לנפוץ.
האלבום הוקלט ללא המפיק פול רוטשילד לאחר שעזב את הלהקה בשל חוסר האיכות בהופעות האולפן שלהם.
לאחר מכן, הלהקה הפיקה את האלבום במשותף עם מהנדס הקול הוותיק ברוס בוטניק.
האלבום כולל כמה מהשירים המצליחים ביותר של הלהקה כמו "Love Her Madly", שיצא כסינגל במרץ 1971, לפני יציאת האלבום, והגיע לטופ 20 בבילבורד הוט 100, והשיר "Riders on the Storm" שזכה גם הוא להצלחה במצעדים.
עם יציאתו, הגיע האלבום למקום התשיעי בבילבורד 200 ולמקום ה-28 במצעד האלבומים הבריטי.
בשנת 2003, האלבום מוקם במקום ה-362 ב-500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים במגזין המוזיקה המשפיע, הרולינג סטון.
מבקרים כמו ריצ'י אונטרברגר ודייוויד קוונטיק כינו את L.A.
Woman כאחד האלבומים הטובים ביותר של הדלתות, וציינו את הביצועים הקוליים של מוריסון ואת חזרתה המופשטת של הלהקה לשורשי הבלוז-רוק שלה.
ב-2012, יצא האלבום במיקס חדש 5.1 עם רצועות בונוס של שירים אשר לא שוחררו על ידי הלהקה.
הדלתות זכו להצלחה מסחרית וביקורתית עד 1969, אך במשך רוב אותה שנה הם נכנסו לרשימה השחורה של רשימות ההשמעה ברדיו והזמנות ההופעות שלהם הידלדלו לאחר שהזמר ג'ים מוריסון הואשם בניבולי פה ובחשיפה מגונה בהופעה במיאמי, פלורידה.
מורסיון הזכיר את עזיבתו ללהקה בסוף 1968, רק כדי להשתכנע על ידי הקלידן ריי מנזרק להישאר שישה חודשים נוספים.
ב-20 בספטמבר 1970 הורשע מוריסון בתקרית במיאמי.
בריאיון משנת 1970 עם בן פונג-טורס, מוריסון אמר על מיאמי: "אני חושב שבתת מודע ניסיתי לעבור את זה בקונצרט הזה, ניסיתי לצמצם את זה לאבסורד.
בנובמבר 1970, זמן קצר לאחר שמשפטו של מוריסון הסתיים, נכנסו הדלתות ל-Sunset Sound Recorders בלוס אנג'לס כדי להקליט גרסאות מוקדמות לשירים "L.A.
השירים החדשים היו סטייה מהקטעים המתוזמרים היטב באלבום הקודם The Soft Parade, שהעמיסו על הלהקה הקלטות ארוכות ומתישות.
הסגנון הפשוט והישיר, שהתקדם מ-Morrison Hotel, התקבל באהדה, וצוין על ידי המגזין ג'אז & פופ כ"חזרה לזעם ההדוק של המוזיקה של הדלתות המוקדמות".
הלהקה הסתכסכה עם חברת התקליטים שלה, אלקטרה רקורדס, שהוציאה את אלבום האוסף הראשון של הדלתות, 13, כדי שיהיה לה מוצר לשוק חג המולד.
האלבום יצא ללא ידיעת הלהקה, והציג תמונה גדולה של מוריסון הצעיר, מה שהרגיז אותו מספיק כדי לאיים לחתום בחברת תקליטים אחרת.
מכיוון שהחוזה שלהם דרש אלבום אחד נוסף, הלהקה לא הצליחה לממש את האיום, ולכן הם המשיכו בחזרות על החומרים החדשים.
המפיק פול רוטשילד, שעבד עם הלהקה על חמשת אלבומיה הראשונים, נכח בסשנים הראשונים אך פרש בעקבות חיכוכים עם הלהקה.
זה כלל את חוסר שביעות הרצון שלו מהשיר "Love Her Madly", ש"הוציא אותו מהאולפן".
הוא הרגיש שהקלטת היצירה היא צעד אחורה מבחינה אמנותית, וקרא לה "מוזיקת קוקטייל".
רוטשילד הכחיש שמועה פופולרית שטענה כי כיוון את ההערה לשיר "Riders on the Storm", והסביר כי הוא חושב שהשיר ו-"L.A.
הוא טוען שההערה שלו על מוזיקת קוקטייל נאמרה כדי "לגרום [ללהקה] לכעוס מספיק כדי לעשות משהו טוב".
רוטשילד היה מתוסכל מכך שהלהקה הייתה איטית בפיתוח חומרים חדשים, במיוחד לאור העובדה שהלהקה כללה שלושה כותבי שירים.
הוא לא הצליח לשכנע את מוריסון להשתתף באופן עקבי בחזרות.
כפי שחשף ברוס בוטניק בספר Love Becomes a Funeral Pyre, נושא נוסף שהוביל לעזיבתו של רוטשילד היה ההרס הנפשי שחש עם מותה של ג'ניס ג'ופלין, לאחר שעבד איתה על Pearl.
רוטשילד עזב לפני שהושלמו כל טייקים של מאסטר, והמליץ לדלתות להפיק במשותף את L.A.
Woman עם בוטניק, מהנדס הקול שעבד עם רוטשילד על ההקלטות הקודמות של הלהקה.
הלהקה ובוטניק ארגנו אולפן הקלטות מאולתר בחלל החזרות הפרטי שלהם, Doors' Workshop, בניין בן שתי קומות בשדרות סנטה מוניקה 8512. לאחר מכן הם יכלו להקליט בסביבה נוחה ונינוחה יותר תוך הימנעות מהוצאות של אולפן מקצועי.
קונסולת מיקסינג שהייתה בעבר בבעלות אלקטרה רקורדס הותקנה בקומה העליונה, בעוד שמוניטורי אולפן, מיקרופונים וקלידים הוצבו בקומה התחתונה.
כדי לפצות על היעדר תא קולי מבודד, מוריסון הקליט בפתח חדר האמבטיה, שר לתוך אותו מיקרופון ששימש בסיבוב ההופעות האחרון של הדלתות.
לדברי בוטניק, מוריסון היה קל לעבודה ובילה שעות ארוכות באולפן עם צריכת אלכוהול מועטה.
לצורך ההקלטות הובאו הבסיסט של אלביס פרסלי, ג'רי שף, והגיטריסט מארק בנו, כדי לספק גיבוי נוסף.
דנסמור תיאר את שף כ"איש בכיס" בשל תפקידו התומך והיציב, ושיבח את האופן שבו שף "אפשר לי לתקשר בקצב עם מוריסון, והוא האט את ריי, כאשר ידו הימנית על הקלידים נעשתה מהירה מדי".
לכל הדעות, מוריסון - מעריץ גדול של פרסלי - התלהב מהשתתפותו של שף.
בנוסף, בנו התבקש להשתתף כתוצאה מהמוניטין שלו לאחרונה מעבודתו עם ליאון ראסל.
השירים הושלמו בכמה טייקים על מקליט באיכות מקצועית בת 8 רצועות, והאלבום הושלם תוך שישה ימים.
מוריסון היה חובב בלוז נלהב והכריז על סשן ההקלטות האחרון כ"יום הבלוז", והקליט את השירים "Crawling King Snake", "Cars Hiss by My Window" ו-"L.A.
לאלבום היה צליל חי גולמי עם אוברדאב שהוגבל בעיקר לקלידים נוספים.
בוטניק הסביר: "הרעיון הכללי של סשן ההקלטות היה לחזור לשורשים המוקדמים שלנו ולנסות להעביר הכל בשידור חי באולפן עם כמה שפחות אוברדאבים".
המיקס הושלם באולפני פופי במערב הוליווד, אז מוריסון עבר לפריז, צרפת.
הלהקה החלה להקליט ללא חומר רב והייתה צריכה להלחין שירים במקום, בין אם על ידי ג'אמינג או דיבור על רעיונות.
בריאיון משנת 1994 אמר הגיטריסט רובי קריגר: "רוטשילד נעלם, וזו אחת הסיבות שהיה לנו כל כך כיף.
למרות ההתחלה הבעייתית שלו, L.A.
Woman מכיל כמה מהשירים עטורי השבחים ביותר של הדלתות, כמו גם כמה מהשירים הכי מכוונים לבלוז שלהם.
מבחינה לירית, האלבום עוסק בנושאים עכשוויים כמו אהבה, החיים בלוס אנג'לס והיבטים מורכבים של החוויה האנושית.
מנזרק הסביר כי הלהקה לא "ניגשה לאלבום עם חזון אחד, אבל אחרי שהתחלנו לעבוד על השירים, הבנו שהם מדברים על לוס אנג'לס.
הם עוסקים בגברים, נשים, בנים, ילדות, אהבה, אובדן, מאהבים אבודים ואוהבים בלוס אנג'לס".
האלבום, בכללותו, הפגין את יכולות כתיבת השירים של מוריסון, בשילוב עם הניסוח הפיוטי שלו וההתלהבות שלו מלוס אנג'לס, אך עדיין רצון לעזוב את העיר עם בת זוגו, פמלה קורסון.
Woman ראתה את הלהקה מערבבת בלוז ורוק, עם כמה אלמנטים של רוק פסיכדלי וג'אז מתחילת הקריירה שלהם.
Woman נפתח עם השיר "The Changeling" שכתב מוריסון, שהדלתות רצו שיהיה הסינגל הראשון מהאלבום.
מאחד מיומניו של מוריסון שנכתב ב-1968, הולצמן ביטל את החלטת הלהקה לטובת "Love Her Madly" והבי-סייד הלא אלבומי "(You Need Meat) Don't Go No Further".
הוא שיר בלוז קונבנציונלי המזכיר את מאסרו הפוטנציאלי של מוריסון מהופעות קודמות של הדלתות, המילים הראו דיכאון, שחרור ומיניות.
בנוסף, מוריסון כתב את נאמבר הבלוז "Cars Hiss by My Window".
בניגוד לרוב השירים האחרים, הוא הולחן באולפן.
מנזרק נזכר כי "ג'ים אמר שזה קשור למגורים בוונציה, בחדר חם, עם חברה לוהטת, וחלון פתוח, ותקופה רעה.
זה יכול היה להיות על פמלה קורסון".
מתוך שאר החומרים שכתב בעצמו על L.A.
Woman, קריגר כתב את "Love Her Madly", שהדהד את שירי הרומנטיקה וחוסר הביטחון שלו.
הוא כתב את השיר, בביתו, כדי להפיג את השעמום במהלך משפטו של מוריסון.
Woman סוגר את הצד הראשון שלו עם שיר הנושא, השיר הארוך ביותר באלבום.
זה נחשב לפרידה האחרונה של מוריסון מלוס אנג'לס, זה העיד על רגשותיו המעורבים של תשוקה וזלזול ב"עיר הלילה".
המילים כוללות אנגרמה עבור ג'ים מוריסון: "Mr.
אפקט הגיטרה החשמלית של קריגר בהקדמה מתחזה לצליל של מנוע רכב מואץ.
השיר "L'America" היה מיועד לפסקול סרט תרבות הנגד של הבמאי מיכלאנג'לו אנטוניוני משנת 1970, נקודת זבריצקי, אך בסופו של דבר נדחה.
מנזרק נזכר: "אנטוניוני היה מעוניין להשתמש בו בנקודת זבריצקי.
אז ניגנו לו את זה, וזה היה כל כך חזק, שזה הצמיד אותו לקיר.
כשזה נגמר הוא הודה לנו וברח.
אז הוא פנה לפינק פלויד, כמו שקולנוענים אירופאים נוטים לעשות כשהם רוצים רוקנרול".
השיר נקרא בעבר "Latin America", ובמקור נכתב והוקלט במהלך הסשנים של Morrison Hotel, והיה היצירה היחידה במהלך הסשנים של L.A.
Woman עם כמה אוברדאב של תופים.
העיבוד של הדלתות לשיר "Crawling King Snake" המסורתי החל עוד בסיבובי ההופעות המוקדמים שלהם, ולעיתים שולב עם שירו של מוריסון "Celebration of the Lizard".
השיר "The WASP (Texas Radio and the Big Beat)" הוא עיבוד מחודש של מדגם השירה של מוריסון שהופיע לראשונה בספרי המזכרות של הלהקה בשנת 1968.
Woman כולל גם את "Hyacinth House", עם מילים שנכתבו על ידי מוריסון ומוזיקה על ידי מנזרק.
בשיר נראה מנזרק מושפע מהפולונז בלה במול מז'ור של המלחין הפולני פרדריק שופן, אופוס 53, במהלך סולו העוגב שלו.
השיר האחרון היה "Riders on the Storm", מאמץ משותף של הדלתות.
השיר, המבוסס על העיבוד "Ghost Riders in the Sky" והשורה "Delicate Riders of the storm", הלקוחה משירו של הארט קריין "Praise for an Urn", שילב את דימויי הטרמפיסט של מוריסון ממפעלי השירה שלו.
הרקע הקלוש והרפאים שנשמע לאורך כל השיר היה ההקלטה האחרונה של מוריסון כחבר בלהקת הדלתות.
הפרטים לקוחים מתקליטור הרימסטר של Rhino Records משנת 2007 עם המאמר הנלווה של המפיק ברוס בוטניק, ועשויים להיות שונים ממקורות אחרים.
רובי קריגר - גיטרה מובילה
קרל קוסיק - קונספט ועיצוב אלבום
וונדל האמיק - צילום עטיפת אלבום
L'Histoire הוא כתב עת חודשי צרפתי העוסק בהיסטוריה פופולרית.
כתב העת נוסד בשנת 1978 על ידי מישל שודקיביץ' ומישל וינוק.
עורכת העיתון כיום היא ולרי חנין (Valérie Hannin).
הוא מעניק מקום גדול לחקר חדשות אך גם לפרסום, תערוכות, מדיה, אינטרנט וכו'.
נושאים מיוחדים מיועדים למנויים: תצוגה מקדימה של סרטים, כנסים, ביקורים פרטיים במקומות יוקרתיים וכדומה.
כיום שייכת ההוצאה של כתב העת לפרנסואה פינו, אשר מוציא לאור גם את העיתון Le Point.
Woman" (בעברית: "אשת לוס אנג'לס") הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית, הדלתות.
השיר הוא שיר הנושא של האלבום L.A.
Woman, האלבום האחרון בו הסולן ג'ים מוריסון השתתף לפני מותו ב-3 ביולי 1971. בשנת 2014, LA Weekly הכתיר אותו כשיר הטוב ביותר בכל הזמנים שנכתב על העיר לוס אנג'לס.
בשנת 1985, ארבע עשרה שנים לאחר מותו של מוריסון, ריי מנזרק ביים, וריק שמידלין הפיק וידאו קליפ לשיר.
השיר שודר ב-MTV ונכלל בסרט "Dance on Fire" של הדלתות.
גיטריסט הלהקה, רובי קריגר, ציין שוב ושוב את "L.A.
בשנת 2013 נבחר השיר לשיר הרוק הקלאסי ה-40 הטוב ביותר על ידי תחנת הרדיו הניו יורקית Q104.3.
השיר הוקלט בלוס אנג'לס, בין דצמבר 1970 וינואר 1971. מוריסון הקליט את שירתו בחדר האמבטיה שלו בשל ההדהוד שהחדר יצר.
מארק בנו היה הגיטריסט השני בהקלטת השיר, ולהקלטה הצטרף גם על גיטרת הבס, ג'רי שף.
גרסת השיר שיצאה לכבוד יובל ה-40 של הלהקה פותחת בריף גיטרה של השיר האמריקאי-עממי, "My Country Tis of Thee".
Woman" נחשב ל"פרידה הסופית" של מוריסון מלוס אנג'לס, לפני שעבר לפריז, צרפת.
מילות השיר שואבות השראה מהרומן הטרנסגרסיבי של ג'ון רצ'י, City of Night, שפורסם בשנת 1963, בעוד שכותרתו מבוטאת כמטפורה, המגלמת את לוס אנג'לס כאישה.
בתיאורה של הסופרת מליסה אורסולה דון גולדסמית' הוא משמש גם לתיאור הטופוגרפיה והאטמוספירה של העיר.
בקודה של השיר, מוריסון חוזר על הביטוי "מר מוג'ו ריסין" ("Mr.
Mojo Risin"), שהוא אנגרמה של שמו, "ג'ים מוריסון".
מתופף הדלתות, ג'ון דנסמור, הסביר מאוחר יותר את סיפור השורה:אחרי שהקלטנו את השיר, הוא כתב את "Mr.
Mojo Rising" על לוח ואמר, "תראו את זה".
הוא מזיז את האותיות וזו הייתה אנגרמה לשמו.
ידעתי שמוג'ו הוא מונח מיני מהבלוז, וזה נתן לי את הרעיון ללכת לאט וכהה עם הקצב.
זה גם נתן לי את הרעיון להאיץ את זה לאט כמו אורגזמה.גיליון צהוב של נייר A4 עם מילות השיר, בכתב ידו של מוריסון, נמכר במכירה פומבית בברקשייר, בריטניה עבור 13,000 ליש"ט ב-4 באוגוסט 2009.
מתייחס כמטאפורה לעיר לוס אנג'לס שמתאר אותה כמו אישה.
ריי מנזרק - פסנתר וורליצר, פנדר רודס
הזמר האנגלי בילי איידול הקליט גרסת כיסוי של "L.A.
Woman" לאלבום האולפן הרביעי שלו Charmed Life.
כסינגל השני מהאלבום, הגרסה של איידול הגיעה למקום ה-52 בבילבורד הוט 100 באוקטובר 1990. הקליפ של השיר בוים על ידי דייוויד פינצ'ר וזכה לביקורות רבות ב-MTV.
הדלתות וג'ים מוריסון השפיעו על איידול בשנותיו הראשונות בתעשיית המוזיקה.
בריאיון לסוכנות הידיעות Associated Press בשנת 1990, איידול התייחס לפרשנות שלו לשיר בהשוואה למקור של הדלתות: "ג'ים מוריסון שר על אמריקה או על לוס אנג'לס כמיקרוקוסמוס של אמריקה שהוא היה מאוד משובש ממנה, באמת, עד כדי כך שהוא עזב אותה לאירופה, ואילו אני להפך.
עדיין יש לי קצת רומן עם אמריקה ולכן זה מרגש להיות 'המלאך האבוד'".
L'Apocalypse des animaux הוא אלבום פסקול של סדרת טבע דוקומנטרית על ממלכת החיות מאת פרדריק רוסיף, הסדרה עצמה שודרה בטלוויזיה הצרפתית בשנת 1970. ''
פסקול הסדרה הולחן על ידי האמן והמלחין היווני ואנגליס.
בסדרה 6 פרקים, וכל אחד מהם בן כ-10 דקות.
L0phtcrack היא תוכנה מסחרית, המשמשת לאימות נתונים ופיצוח סיסמאות.
החברה מציעה 3 גרסאות אותן ניתן לרכוש לאחר תקופת ניסיון של 15 ימים, גרסה לעסקים קטנים (Professional Edition), לעסקים בינוניים (Admin Editon) ואנטרפרייז (Enterprise Edition).
לתוכנה יכולת פיצוח סיסמאות מגובבות ומוצפנות בשיטות רבות, בדיקות חוזק סיסמה, שחזור סיסמאות של מערכת ההפעלה.
התוכנה פותחה על ידי חברת אטסטייק (ATstake) וחברת לופט (L0pht).
בשנת 2000 הודיעו החברות על מיזוג ובשנת 2004 נרכשו השניים על ידי חברת סימנטק שהחלה לצמצם את שיווק התוכנה.
בחודש דצמבר בשנת 2006, הוחלט להפסיק את התמיכה בתוכנה.
בחודש ינואר 2009, מפתחי התוכנה המקוריים, פיטר זטקו (Peiter Zatko) וכריסטיאן ריוקס (Christien Rioux), רכשו את L0phtCrack מחברת סימנטק.
גרסת L0phtCrack 6 שוחררה בתאריך 11 במרץ 2009 וזמינה להורדה במערכות הפעלה של חלונות מבית מיקרוסופט בלבד.
גרסת L0phtCrack 7 שוחררה בתאריך 30 באוגוסט 2016, מאפשרת פיצוח סיסמאות באמצעות המעבד הגרפי, תומכת במערכות הפעלה של חלונות מבית מיקרוסופט וזמינה להורדה בגרסת 32 ביט ו64 ביט.
L'oiseau et l'enfant (בעברית: הציפור והילד) הוא השיר המנצח באירוויזיון 1977. השיר בוצע על ידי הזמרת הצרפתית מארי מרים, שייצגה את צרפת.
השיר נכתב על ידי ג'ו גרייסי והולחן על ידי ז'אן פאול קרה.
זהו השיר הצרפתי החמישי שניצח בתחרות האירוויזיון, ונכון לשנת 2024 הוא הניצחון האחרון בתחרות.
השיר הוגרל להופיע שמונה עשרה ואחרון בגמר האירוויזיון (לאחר השיר הבלגי).
עם סיום ההצבעה נחשף כי השיר ניצח עם 136 נקודות.
לאחר האירוויזיון ביצעה מרים את השיר בארבע שפות אחרות שונות: אנגלית, ספרדית, גרמנית, ופורטוגזית, שפת אימה של מרים.
בשנת 2016 ביצעה הלהקה מבית קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, "קידס יונייטד" (ילדים מאוחדים) את השיר.
ביצועם הצליח להגיע למצעד הצרפתי באוגוסט 2016 ובכך לחזור אליו לאחר ארבעים שנים של היעדרות, השיר יצא מהמצעד כעשרה חודשים לאחר מכן, ביוני 2017.
באוקטובר 2016 פורסמה גרסה עברית לשיר.
הגרסה העברית "ילדים וציפורים" נכתבה על ידי אסף פרי ובוצעה על ידי הרכב מתנועת דרור-ישראל.
הערה: הנתונים מתייחסים למצעדים בשנות השבעים של המאה העשרים ולא למצעדים שאליהם נכנסו גרסאות כיסוי.
"Lasciatemi Cantare" (בעברית: "תנו לי לשיר") מוכר בשם "L'italiano" ("האיטלקי") הוא סינגל בביצוע של טוטו קוטוניו, אשר התפרסם לאחר זכייתו במקום ה-5 בפסטיבל סן רמו ב-1983.
השיר נכתב והולחן ב-1981 על ידי כריסטיאנו מינלונו, והוצע לזמר והשחקן אדריאנו צ'לנטנו, אך זה סירב.
ב-1982, לאחר זכייתה של נבחרת איטליה בכדורגל במונדיאל 1982, הציע מינלונו לקוטוניו לבצע את השיר כשיר החגיגות, אך גם האחרון סירב.
ב-2006 טען מינלונו כי השיר הוא עממי ולא קשור לנבחרת או לזכייתה.
למרות הפופולריות שבה השיר זכה בקרב הקהל, הוא סיים במקום החמישי מתוך ששת השירים שהעפילו לגמר, אף על פי שזכה ב-548,085 קולות מן הקהל.
השיר הזוכה, על פי החלטת השופטים, היה "Sarà quel che sarà".
בסופו של דבר, נבחר "L'italiano" ל"חביב הקהל".
לאחר הפסטיבל נמכר הסינגל כתקליט, ובאותה שנה היה במקום ה-18 ברשימת התקליטים הנמכרים ביותר באיטליה ברדיו זכה השיר לפופולריות, ודורג במקום הראשון במצעדים באיטליה, בשווייץ ובצרפת, בגרמניה דורג השיר במקום ה-26.
בשנות ה-80 וה-90, זכה השיר להצלחה גדולה באיטליה ומחוצה לה, כאשר בוצעו מספר רב של גרסאות כיסוי ותרגומים לשפות זרות.
בין היתר, גרסה עברית של השיר שכתבה שמרית אור בשם "אני חוזר הביתה" בוצעה על ידי דורון מזר ולאחר מכן על ידי השחקן גסאן עבאס במסגרת הסדרה "המסעדה הגדולה" בפרק "המעריצות".
גרסה בערבית בוצעה על ידי עבאס, ובפינית על ידי קרי טאפיו.
גרסה נוספת בוצעה על ידי אמיר ח'אן כפסקול לסרט ההודי הרשומות ועל ידי סרחיו דלמה בספרדית וב-2012 הוציא ההרכב הצרפתי "The Gypsy Queens" גרסה באיטלקית.
ב-2006 ביצע קוטוניו גרסה מחודשת לשיר לאחר זכייתה של נבחרת איטליה במונדיאל 2006, דבר אשר החזיר את השיר למצעדים באיטליה.
בנוסף זכה השיר להצלחה ביוטיוב, וזכה לעשרות מיליוני צפיות.
"L'arca di Noè" (בעברית: "תיבת נח") הוא שיר באיטלקית משנת 1970, שחיבר סרג'ו אנדריגו.
השיר בוצע לראשונה בפסטיבל סן רמו ה-20 , בביצוע כפול של אנדריגו ושל איווה זאניקי , והגיע למקום השלישי בתחרות.
השיר "L'arca di Noè" זכה להצלחה מסחרית, דורג במקום השלישי במצעד הפזמונים האיטלקי, והפך לקלאסיקה.
השיר קיבל שבחים מהמבקרים, בהם מבקר המוזיקה של "קוריירה דלה סרה", וינצ'נזו בואונסיסי, שכתב עליו "זה היה השיר היחיד בפסטיבל סן רמו שניסה להגיד משהו חדש, לגעת בסוגיות פתוחות הנוגעות לאנשים בימינו".
הלחן מבוסס על שיר העם "" ,
הזמר ג'ימי פונטנה הקליט גרסת כיסוי של השיר בספרדית בשם "El Arca de Noé", שהגיעה לראש מצעד הפזמונים בארגנטינה.
גרסה באנגלית בשם "When Love Comes Round Again" בוצעה על ידי קן דוד, והגיעה למקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-2019 הקליטו נקמת הטרקטור וברי סחרוף גרסה עברית לשיר.
"L'arca di Noè" (סרג'ו אנדריגו)
"Dall'America" (סרג'ו ברדוטי, סרג'ו אנדריגו)
"L'amour est bleu" (בעברית: "אהבה בכחול") הוא שיר צרפתי משנת 1967 מאת אנדרה פופ (לחן) ופייר קור (מילים).
אחר כך כתב בריאן בלקבורן גרסה אנגלית לשיר בשם "Love Is Blue".
ביצוע הבכורה של השיר היה בתחרות האירוויזיון של שנת 1967 בביצוע הזמרת ויקי לאנדרוס שייצגה את לוקסמבורג.
השיר הוקלט בגרסאות רבות, שהבולטת ביניהן היא הגרסה התזמורתית של פול מוריה, שהגיעה למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית.
השיר מתאר את העונג והכאב של האהבה במונחים של צבעים (כחול ואפור), ובמושגים של מים ורוח.
המילים בשיר האנגלי מתמקדות בצבעים בלבד (כחול, אפור, אדום, ירוק ושחור), המשמשים לתיאור מרכיבים של אהבה אבודה.
הביצוע האנגלי של ויקי לאנדרוס יצא בשם "Colours of Love" (צבעים של אהבה).
השיר הושמע השני בסדר השירים שבוצעו באירוויזיון של שנת 1967. בסיום ההצבעה הוא קיבל 17 נקודות, והגיע למקום הרביעי אחרי השירים "Il doit faire beau là-bas" (צרפת), "If I could choose" (אירלנד), והשיר הזוכה "Puppet on a String" (בריטניה).
ארבעים שנה אחר ההופעה המקורית נחשב השיר, יחד עם "Nel blu dipinto di blu" (וולרה) של דומניקו מודוניו, ו-"Eres tú" של מוסדאדס, בין השירים היחידים שלא זכו בתחרות והפכו ללהיטים בינלאומיים.
לאנדרוס הקליטה את השיר בצרפתית ובאנגלית, וזכתה להצלחה בינונית באירופה.
אבל ביפן ובקנדה הפך השיר ללהיט גדול.
עוד הקליטה את השיר בגרמנית ("Blau wie das Meer"), איטלקית ("L'amore è blu") והולנדית ("Liefde is zacht").
השיר היה לאחד האהובים בין חובבי האירוויזיון, והוא הושמע בפתיחת חצי הגמר של אירוויזיון 2006 שנערך באתונה.
בשנה לאחר מכן ייצגו את לוקסמבורג באירוויזיון 1968 כריס בארדו וסופי גארל בשיר "Nous vivrons d'amour".
חמש שנים אחר כך זכתה ויקי לאנדרוס באירוויזיון עם השיר "Après toi" שוב כנציגה לוקסמבורג.
בסוף 1967 הקליט פול מורייה גרסה אינסטרומנטלית של השיר עם תזמורת בניצוחו.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי ושהה בו חמישה שבועות בפברואר ובמרץ 1968. זה היה הסינגל היחיד של אמן צרפתי שהגיע לראש מצעד בילבורד הוט 100 עד ל-2017, כאשר הצמד דאפט פאנק הגיע למקום ראשון עם הלהיט "Starboy".
הגרסה של פול מוריה זכתה למעמד של תקליט זהב.
השיר שהה גם במצעד "Easy Listening" של הבילבורד במשך 11 שבועות.
הוא דורג במקום השני במצעד השנתי של הבילבורד לשנת 1968. ההקלטה של מוריה הגיעה למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי.
האלבום "Blooming Hits", שכולל את "Love is Blue", הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים ושהה בו חמישה שבועות.
הגרסה של מורייה הושמעה בפרק "A Room with No View" של סדרת הטלוויזיה "מילניום" של כריס קרטר.
הפרק שודר ב-24 באפריל 1998 ברשת הטלוויזיה פוקס.
בפרק זה משמשת הנעימה לגרום לשטיפת מוח לקבוצה של צעירים חטופים.
כמו כן הושמעה המנגינה בכתוביות הסיום של הפרק "The Flood" של הסדרה "מד מן" שמתרחשת באפריל 1968.
"Love is Blue" של אל מרטינו הגיע למקום ה-57 בבילבורד הוט 100 ולמקום השלישי במצעד Adult Contemporary בשנת 1968, והיה שיר הנושא באלבום שהוציא מרטינו באותה שנה.
ג'ף בק הקליט גרסת רוק של הביצוע של מורייה ב-1968. ההקלטה הגיעה למקום ה-23 במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר "Love Is Blue (L'Amour Est Bleu)" בביצוע קלודין לונגט הגיע למקום ה-71 במצעד בילבורד הוט 100 ב-1968.
להקת The Dells הקליטה גרסה בסגנון מוזיקת נשמה של השיר בשילוב השיר "I Can Sing a Rainbow".
גרסה זו הגיעה למקום ה-22 בבילבורד הוט 100 ולמקום החמישי במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs.
בבריטניה הגיע השיר למקום החמישי.
State of Mind הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הבריטית מלאני בראון.
האלבום יצא לאור ב-9 באוקטובר 2009 על ידי חברת התקליטים Amber Café.
מתוך האלבום יצא הסינגל היחיד "Today".
האלבום לא הצליח להיכנס אל הטופ 100 במצעד האלבומים הבריטי.
L'homme armé הוא שיר עם מן האסכולה הבורגונדית.
חשיבותו היא בכך שבמהלך המאה ה-15 וה-16 שימש כלחן בסיסי (קנטוס פירמוס) עליו חיברו מלחינים שונים לפחות ארבעים מיסות.
לפי אסכולת ההלחנה הפרנקו-פלמית שימשו שירי עם חילוניים פופולריים כלחן בסיסי לפיו הולחנו מילות המיסה.
"הגבר החמוש" היה ככל הנראה שיר פופולרי ביותר ונעימתו היא הנעימה הנפוצה ביותר ששימשה כבסיס לחיבור מיסה בכל תולדות המוזיקה.
אולם, עקב התנגדות הוותיקן לשירים חילוניים כבסיס למוזיקה כנסייתית, היה ניסיון להציג את נושא השיר לא כאיש חמוש חילוני אלא כייצוג אלגורי למלאך מיכאל ובכך "להכשיר" את השימוש בלחנו כלחן מוביל ליצירות דתיות.
מאידך, יש הסוברים כי שם השיר לקוח משמו של בית מרזח (Maison L'Homme Arme) סמוך למגוריו של המלחין גיום דופאי בקמבריי.
השיר מוכר לראשונה החל מ-1453, מיד לאחר נפילת קונסטנטינופול וייתכן שיש לו קשר למאורע זה או למסע צלב שתוכנן נגד האימפריה העות'מאנית בעקבות כך.
קיימת גרסה בארבעה קולות לשיר מאת רוברט מורטון (נולד ב 1430 לערך ומת אחרי 13 במרץ 1479).
גרסה נוספת קצרה ללא טקסט בארבעה קולות יש לז'וסקן דה פרה אבל הייחוס למלחין אינו ודאי.
אנתולוגיה של יצירות וקטעי יצירות הבנויות על L'homme armé פורסמה ב 1980 על ידי ריצ'רד טארוסקין.
כמו כן שרד מחזור של שש מיסות מאת מחבר בלתי ידוע שהוגשו כמנחה לביאטריצ'ה מנאפולי, כולן מבוססות על נעימת השיר.
את כתב היד פענחה המוזיקולוגית הישראלית פרופ' יהודית כהן (1935-2021).
השיר המקורי הוקלט פעמים רבות כחלק ממגמת הביצוע האותנטי של יצירות מתקופת הרנסאנס והבארוק.
פיטר מקסוול דייוויס יצר "מיסה היתולית" מבוססת על השיר "Parody mass Missa super l'homme armé" (1968)
קארל ג'נקינס השתמש בשיר כפתיחה וסיום ליצירתו "The Armed Man" (1999)
הפסנתרן מרק אנדרה המלין הלחין טוקטה לפי נעימת השיר "Toccata on L'Homme Armé" (2017)
"L'enfant que j'étais" (בעברית: "הילד שהייתי") הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת השווייצרית, ליס אסיה.
השיר ייצג את שווייץ באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי אמיל גרדאז והולחן על ידי גאו וומרד.
השיר הושר עשירי ואחרון בסדר ההופעות, אחרי דנמרק.
במרכז מילות השיר עומדת אסיה ששרה על זכרונותיה כילדה בשווייץ.
ב-3 במרץ 1957, השיר בוצע על ידי אסיה בתחרות האירוויזיון.
השיר זכה במקום השמיני עם חמש נקודות (אחת משווייץ, איטליה ולוקסמבורג, ושתיים מדנמרק).
קרו וולוס 33 (CV33) או L3/33 היה טנקט שנבנה במקור ב־1933 ושימש את הצבא האיטלקי לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
התבסס על הטנקט הבריטי Carden Loyd (נבנה ברישיון על ידי איטליה כ-CV29).
הטנקט תוכנן לצורך סיור, אבטחה ותמיכה בטנקים גדולים יותר.
L33 המקורי הוביל צוות בן שני אנשים מוגן על ידי שריון 12 מ"מ וחמוש במקלע יחיד בקוטר 6.5 מ"מ.
ה-L3/33 פעל בסין, ספרד, צרפת, הבלקן, צפון אפריקה, מזרח אפריקה האיטלקית, איטליה ורוסיה.
בשנת 1935 החל פיתוח L3 נושא להביור "L3 Lf" (Lancia fiamme, באיטלקית), מבוסס על טנקט ה-L3. קנה הלהביור החליף את אחד המקלעים, ודלק הלהביור הובל בקרון נגרר משוריין.
גרסאות מאוחרות יותר הובילו את הדלק במכל בצורת תיבה שהותקן מעל תא המנוע של ה-L3. משקל הרכב היה 3.2 טון, והקרון המשוריין נשא 500 ליטר של דלק.
ללהבה היה טווח של 40 מטר, ישנם מקורות המדווחים על טווח של 100 מטר.
הכלים הוצבו בצפון אפריקה, אין תיעוד שהשתתפו בלחימה.
ה-L3 Lf פעל במלחמת איטליה-חבש השנייה, סין, ספרד, צרפת, רוסיה, הבלקן, צפון אפריקה האיטלקית ומזרח אפריקה האיטלקית.
ישנם תמונות של טרקטור ארטילרי לא חמוש, בעל גג פתוח, המבוסס על ה-L3. בעל יכולת לגרירת נגרר וחלקי ארטילריה קלים, בהם הוביצר הרים 100 מ"מ.
נראה כי הכלי לא נכנס לייצור.
אוסטריה, 36 L3 מהקבוצה השנייה שיוצרה נמסרו ב-1935
בולגריה 14 התקבלו ב-1942. ידועים כAnsaldo-Fiat
מדינה החופשית של קרואטיה קיבלו 6 טנקטים איטלקים ב-1941 והצבא קיבל 10 מהונגריה ב-1942.
הונגריה: הצבא ההונגרי המלכותי קיבל 30 כלים ב-1934.
L3/33 מוצג באנדרטת המלחמה באוסטרליה בקנברה, אוסטרליה.
מקובל כי כלי זה נתפס על ידי כוחות חבר העמים בצפון אפריקה ב-1940 או 1941. ישנה גרסה של נושא להבה המוצג במוזיאון הטנקים בבובינגטון.
ישנו כלי בבסיס של 305 Corps בשדה התעופה Kandahar, באפגניסטן.
כלי שהופעל על ידי סין הלאומנית לשעבר, נתפס על ידי הקומוניסטים בשנת 1949, מוצג במוזיאון הצבאי של המהפכה הסינית בבייג'ינג.
אחת הדוגמאות שנתפסו על ידי הפרטיזנים היוגוסלביים במהלך מלחמת העולם השנייה מוצגת בתצוגה פתוחה של המוזיאון הצבאי בבלגרד בסרביה.
"L'altra dimensione" (בעברית: "הממד האחר") הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק האיטלקית מונסקין.
את השיר הוציאו לאור ב-10 באפריל 2019 חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ו-RCA רקורדס.
הוא נכלל כרצועה השלישית באלבום הבכורה שלה, Il ballo della vita.
הווידאו קליפ של השיר, בבימוים של אנטוניו אוזברגו וניקולו צלאיה, פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של מונסקין ב-11 באפריל 2019.
מקוםתאריםמכירות איטליה (FIMI) פלטינה 50,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
L'enfer הוא שיר של הזמר-יוצר הבלגי סטרומאה.
הזמר ביצע את השיר לראשונה ב-9 בינואר 2022, בלייב, במהלך ראיון בחדשות הערב של ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1. השיר עוסק בדיכאון ובמחשבות אובדניות.
זהו הסינגל השני מאלבומו השלישי, Multitude, העתיד לצאת ב-4 במרץ 2022.
אזור תאריך פורמט חברת תקליטים מקור איטליה 14 בינואר 2022 רדיו להיטים עכשוויים יוניברסל
אארו L-39 אלבטרוס (בצ'כית: Aero L-39 Albatros) הוא מטוס אימון סילוני תת-קולי מתוצרת חברת אארו וודוכודי שבצ'כוסלובקיה בזמנו.
המטוס שימש לאימון ראשוני ומתקדם ואף שימש כמטוס תקיפה קל.
למרות שהמטוס יוצר ושירת בברית ורשה, הוא מעולם לא קיבל קוד דיווח נאט"ו.
זהו מטוס האימון הסילוני הנפוץ בעולם, עם 2,900 מטוסי L-39 ששירתו בלמעלה מ-30 חילות אוויר שונים.
המטוס היווה בסיס לפיתוח מספר מטוסים ביניהם ה-L-59 סופר אלבטרוס וה-L-159 ALCA.
כמו כן דגם מתקדם של המטוס המכונה L-39NG נמצא ביצור החל מ-2015.
בשנת 1964 פותח מכרז שקרא לפיתוח מטוס אימון סילוני להחלפת מטוסי האירו L-29 דלפין המתיישנים וכונה C-39 (ה-C לקוחה מהמילה הצ'כית Cvičný – אימון).
ב-4 בנובמבר 1969 מטוס האב-טיפוס הראשון ביצע את טיסת הבכורה שלו.
בשנת 1971 החל הייצור הסדרתי למטוס שכונה L-39C.
במהלך שנת 1972 המטוס הוכר על ידי מרבית המדינות החברות בברית ורשה כמטוס האימון המועדף עליהם ולכן החלו הזמנות גדולות למטוסים אלו.
בשנת 1974 ראשון מטוסי ה-L-39 נכנס לשירות בחיל האוויר הצ'כוסלובקי.
לאחר כניסתו לשירות של המטוס פותחו לו גם תתי-דגמים נוספים.
L-39V (המריא לראשונה ב-1972) היה מטוס גורר מטרה ייעודי.
L-39ZO (המריא לראשונה ב-1975) היה מטוס אימון ותקיפה קל שכלל כנפיים וכני נסע מחוזקים וארבע תחנות חימוש מתחת לכנפיים.
ה-L-39ZA (המריא לראשונה בשנת 1977) ושימש כמטוס תקיפה קל עם תותח GSh-23 בגחון המטוס, בנוסף על ארבעת התחנות מתחת לכנפיים.
במהלך שנות ה-80 מכירת המטוס היוותה נדבח משמעותי מהיצוא הצבאי הצ'כי.
לאחר התפרקות ברית המועצות, חברת אירו החלה לחפש שותפים בינלאומיים לפיתוח חבילות אוויוניקה מתקדמות לדגמים מתקדמים שהיא תכננה לפתח.
באותו הזמן חברת אירו יצרה שותפות עם חברת אלביט מערכות הישראלית שביצעה מספר שדרוגים אוויוניים בישראל טרם מסירת המטוסים לתאילנד.
עם זאת, מכירת המטוסים הצטמצמה משמעותית, עקב התפצלות השוק המזרח אירופאי.
זאת בשילוב קשיים כלכליים גרם לסגירת פס הייצור למטוסי L-39 בשנת 1996.
באותו שלב חברת אירו הציעה לפתח את ה-L-159 ALCA כשדרוג למטוסים הקיימים.
במקור החברה התכוונה לפתח את המטוס בשותפות עם חברת אלביט, אבל משרד ההגנה הצ'כי בחר בחברת רוקוול קולינס למטרה זאת.
המטוס הביא הצלחה מועטה בלבד ולכך ב-2014 אירו הכריזה כי היא מפתחת דגם מתקדם של ה-L39, ה-L-39NG המיועד להתחרות עם האלנייה איירמאקי M-346 והבריטיש איירוספייס הוק.
טיסת הבכורה של ה-L-39NG התבצעה בדצמבר 2018 והמטוס הסדרתי הראשון היה צפוי לטוס בסוף שנת 2022.
ה-L-39 הוא מטוס סילון דו-מושבי הכולל מבנה אלומיניום אחוד למחיצה בעל כנפיים ישרות ושפידיות בהתקנת גחון עם מכלי דלק בקצה הכנף בנפח 100 ליטר.
תכן המטוס הוא פשטני למדי ונועד להיות סלחני לשגיאות טייס במהלך כל שלבי הטיסה.
רכיבי האוויוניקה של המטוס תוכננו להיות פשוטים ועמידים ככל הניתן, אבל עדיין הקנו למטוס יכולת טיסה בתנאי ראות ובתנאי מכשירים.
כמו כן כני הנסע של המטוס נועדו להיות קשיחים ועמידים יחסית למשקל המטוס ואפשרו למטוס לפעול ממסלולים ארעיים וקצרים יחסית.
מבנה המטוס חולק לשלושה חלקים עיקריים – מבנה קדמי, מבנה מרכזי, ומבנה אחורי.
המבנה הקדמי כלל את אף המטוס, כן הנסע הקדמי, ותאי האוויוניקה.
המבנה המרכזי כולל את תאי הטייסים המדוחסים, את תאי הדלק הפנימיים בנפח של 1,100 ליטר, כונסי האוויר של המנוע, ואת תושבת המנוע.
את המבנה האחורי שהיווה את עיקר בית המנוע ניתן היה לנתק לטובת גישה לרכיבי המנוע.
כמו כן המבנה האחורי כלל את מייצבי הגובה והכיוון.
במהלך מלחמת אבחזיה, כוחות אבחזים בדלנים קיבלו לידם מספר מטוסי L-39 מרוסיה וצ'צ'ניה שהשתתפו במשימות נגד הכוחות הגיאורגים.
במהלך שנת 1993 אבדו שני מטוסים כאשר אחד הופל בתקרית ירי דו-צדדי עם סוללת נ"מ רוסית, והשני הופל על ידי ירי של כוחות גיאורגים קרקעיים.
במהלך ההסלמה שהובילה למלחמת גאורגיה-רוסיה בשנת 2008 הופלו מספר כטמ"מים גאורגים.
בתקרית אחת נטען שמטוס L-39 אבחזי הפיל מטוס הרמס 450 גאורגי, אבל תצלומים מהימנים הוכיחו שהמטוס הבלתי מאויש הופל על ידי מטוס מיג-29 רוסי.
הטליבאן הצליח להניח את ידיו על מטוסי L-39C שנשארו מהרפובליקה האפגנית הדמוקרטית, ועם סיוע של צוותים וטייסים מחו"ל הצליחו להביאם למבצעיות ואלו השתתפו במלחמת האזרחים האפגנית נגד כוחות הברית הצפונית.
ב-2001 לקראת הפלישה האמריקאית לאפגניסטן, הוערך שרק שני מטוסי L-39 היו מבצעיים.
לאחר הפלישה לאפגניסטן מספר מטוסי L-39 הוספו לחיל האוויר האפגני.
מספר רב של מטוסי L-39 ו-L-29 שימשו בצורה נרחבת את הכוחות האזרים במלחמת נגורנו-קרבאך הראשונה בשנות ה-80 וה-90. מספר מהמטוסים הללו הופלו, על פי דיווחים.
בספטמבר 2015 ניסתה למכור כמות גדולה של מטוסי L-39 לאזרבייג'ן שבתקופה זאת מצבתה של מטוסי L-39 השמישים לטיסה עמד על 24.
הרפובליקה של צ'צ'ניה בשנת 1992 מצאה את עצמה בבעלות של עשרות מטוסי L-39 ונוספים אחרים שנותרו בבסיסים בחנקלה ו-קלינובסקיה.
מרבית המטוסים הללו ננטשו, לא תוחזקו ולא היו במצב שמיש לטיסה, אבל בתקופת הלחימה בין הלאומנים והפרו-רוסים באוגוסט–נובמבר 1994 מספר מטוסי L-39 טסו במשימות תקיפה וסיור על כוחותיו של ג'וחר דודייב.
על פי דיווחים מטוס אחד הופל במהלך פעילות זאת.
לקראת תחילת מלחמת צ'צ'ניה הראשונה מטוסי ה-L-39 וכל שאר המטוסים במדינה הופצצו על ידי מטוסי Su-25 רוסים מחשש שאלה יוכלו להוות מטרד במהלך הפלישה הרוסית.
כמו כן היה חשש שהכוחות האיסלמיסטים ישתמשו במטוסים בתקיפות קמיקזה על מפעלי הכוח הגרעיניים ברוסיה.
עיראק הייתה ללקוח הייצוא הראשון מחוץ לגבולות ברית ורשה.
באמצע שנות ה-70, חיל האוויר העיראקי כלל מספר משמעותי של מטוסים אלו, ומרבית מתוכנית האימון וההכשרה עברו למטוס זה.
במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003, מטוסי L-39 שעל פי דיווחים הותאמו לנשיאת חימוש, הופצצו בבסיס תיכרית.
לוב רכשה 180 מטוסי L-39ZO בשנת 1978 ויחד עם הסוקו G-2 גאלב היוו את עיקר מסלול ההכשרה בחיל האוויר הלובי.
המטוסים השתתפו בסכסוך לוב-צ'אד ופרסו לבסיס אוואדי דאום.
בשנת 1987 הבסיס נכבש על ידי כוחות צ'אדים ונתפסו 11 מטוס L-39 ומספר מערכות נ"מ.
מאוחר יותר התגלה שארבעה מהם הופלו או נהרסו.
בשנת 1983 בברזיל נתפסה מכולה שכללה מטוס L-39 (הראשון מתוך 17) שיעוד לניקרגואה כסיוע למלחמתה במחתרת שנתמכה על ידי ארצות הברית.
במהלך שנות ה-90 וה-2000, לוב מצאה את עצמה במחסור חמור בחלפים למטוסי L-39 שלה בגלל האמברגו שהוטל עליה עקב החלטה מספר 748 של מועצת הביטחון של הא"ם .
על פי דיווחים בשנת 2001 הלובים יכלו להחזיק רק במחצית ממטוסי ה-L-39 שלהם במצב שמיש.
אחרי התפרקות ברית המועצות וביסוסו של חיל האוויר הרוסי בשנת 1991, החיל מצא את עצמו מחזיק במאות מטוסי L-39 שלא נדרשו יותר לצורכי החיל.
על פי דיווחים בשנת 2005 רוסיה חיפשה למכור 800 מטוסים שקיבלו אחזקה בסיסית אחת לחודש עד שהוחלט על גורלם.
כמו כן ה-L-39 מיועד להיות מוחלף בכל תפקידיו על ידי מטוסי יאק-130.
ב-24 בפברואר 2022, בשעות הראשונות לפלישה הרוסית לאוקראינה, מטוס L-39 אוקראיני מבריגדת התעופה הטקטית ה-39 הופל בסמוך לחמלניצקי.
טייס המטוס קיבל את עיטור כוכב הזהב לאחר מותו כארבעה חודשים מאוחר יותר.
חיל האוויר הסורי מחזיק במספר משמעותי של מטוסי L-39ZA.
נטען כי המטוס היה לכלי טיס כנף קבועה הראשון שהשתתף בלחימה נגד הכוחות המורדים החל מקרב על חלב.
המטוס שימש במשימות לחימה נגד המורדים ובמשימות נגד חבלה, ומספר מהם הופלו מאש מהקרקע.
בשנת 2013 כוחות מורדים השתלטו על בסיס אל-ג'ארה עם מספר מטוסי L-39 שמישים וציוד התמיכה בהם.
מאוחר יותר נטען כי הכוחות המורדים הצליחו להטיס שני מטוסי L-39. בשנת 2014 ממשלת סוריה טענה כי שני מטוסי L-39 שמישים של המורדים הושמדו על ידם.
בתקופה זאת, על פי דיווחים, המטוס הפך לפלטפורמת התקיפה המועדפת על ידי חיל האוויר הסורי בגלל מהירותו הנמוכה יותר וזריזותו הגבוהה יחסית למטוסי הקרב האחרים בידי הסורים.
בדצמבר 2017 מטוס L-39 סורי הופל בקרבת שדה התעופה חמה.
במרץ 2020 מטוס L-39 סורי הופל על ידי מטוס F-16 טורקי בסמוך לאידליב.
שני הצדדים אישרו את הדיווח הזה.
בינואר 2024 כוחות מורדים השתלטו על שדות התעופה א נירב וכווירס ולקחו שלל לפחות 11 מטוסי
לאחר התפרקות ברית המועצות, ונפילת מסך הברזל, מאות מטוסי L-39 מצאו את עצמם מוצעים למכירה במחירים של בין 200,000 ל-300,000 דולר, ועל כן היו ברי השגה להרבה לקוחות שזה היה מטוס האימון הצבאי עתיר ביצועים היחיד הזמין להם.
המטוסים היו לכה פופולריים עד כי נוצרה בשבילם דיוויזיה ייעודית במרוצי האוויר ברינו.
החל משנת 2005 חברת אירו גם החלה להציע שירותי אחזקה, ביקורת, והסבה לתצורה אזרחית של מטוסי L-39 צבאיים.
ואף מציעים חבילות אחזקה להארכת חיים, חלפים, צביעה, אימון צוותי אוויר וקרקע למפעילים אזרחיים.
בשנת 2012 בארצות הברית היו רשומים 255 מטוסי L-39, ו-4 מטוסים בקנדה.
המטוס היה לפופולרי גם כמטוס לצוותים אווירובטיים פרטיים כגון ברייטלינג, פטריוטס ו-בלק דיימונדס.
L39X-01 – X-07 – חמישה מטוסי אב-טיפוס ושני מטוסי ניסוי סטטי קרקעי.
L-39C (C לקוחה מ- Cvičný – אימון) – הדגם הסדרתי הבסיסי.
במקור נקרא פשוט L-39, אבל ה-C הוסף לאחר שיוצרו דגמים נוספים למטוס.
כ-2,260 מטוסים מדגם זה יוצרו.
L-39CM (CM לקוחה מ- ''Cvičná modernizovaná – אימון משודרג) – דגם משודרג בשביל הצבא הסלובקי.L-39M1 – דגם אוקראיני משודרג מקומית הכולל מנוע AI-25TLSh.
ההשבחה עד שנת 2014 בוצעה רק לשישה מטוסים.L-39V (V לקוחה מ- Vlečná – גורר) – דגם המותאם לגרירת מטרה לניסוי ואימון.
התא האחורי של המטוס הוסב לשאת גלגלת כבל גרירה באורך 1,700 מטר.
סך הכל אב-טיפוס ושמונה מטוסים סדרתיים של דגם זה יוצרו.L-39ZO (Z לקוחה מ- Zbraně –'' חימוש) – דגם חמוש מוקדם שכלל שתי נקודות תלייה פנימיות עד משקל 500 קילוגרם, ושתי נקודות תלייה חיצוניות עד משקל 250 קילוגרם.
משקל החימוש הכולל שניתן היה לשאת היה 1,150 קילוגרם.
337 מטוסים מדגם זה יוצרו.
L-39ZA – שדרוג משמעותי לדגם ZO שכלל כני נסע מחזקים, יכולת נשיאת חימוש משופרת (1,290 קילוגרם) והכנה לתותח דו-כני בקוטר 23 מילימטר מדגם GSh-23L המותקן על גבי פוד תצורתי מתחת לתא הטייס ובעל מחסנית של 150 פגזים.
הפיילונים החיצוניים של הכנפיים כללו גם יכולת נשיאה של טילי אוויר אוויר מדגם K-13 ו-R-60. סך הכל 208 מטוסים מדגם זה נמסרו לשירות.
L-39ZAM – דגם ZA סלובקי משודרג.
L-39ZA/ART – דגם ZA משודרג עם חליפת אוויוניקה מבית אלביט מערכות לטובת חיל האוויר התאילנדי.
L-39MS/L-59 – דגם משודרג משמעותית שכלל מבנה ממרכזי מוארך, מבנה אף מוארך, תא טייס מתקדם, מנוע מדגם לוטרב DV-2 עם דחף של 21. קילוניוטון (4,850 ליברות-כוח), כל אלה אפשרו למטוס לפעול במהירויות ומשקלים גבוהים יותר.
לדגם זה יוצר מטוס אב-טיפוס בודד.
L-159 – שדרוג נוסף עם אוויוניקה מערבית ומנוע האניוול/ITEC F-124.
L-39NG – דגם משודרג שכלל מנוע וויליאמס FJ44, מערכת דלק ואוויוניקה משודרגים.
F/A-259 סטרייקר – דגם בתהליך פיתוח המבוסס על ה-L-139 ומפותח בשותפות עם התעשייה האווירית לישראל.
סקיילידר UL-39 אלבי – דגם מטוס מוקטן (אולטרה לייט) עם מבנה מסיבי פחמן ומנוע בוכנה המניע מניפה בתוך תעלה.
L.A הוא שיר בביצוע הצמד הישראלי "ג'ינג'יות".
תמיר אלברט כתב את השיר, ואמיר צורף הלחין אותו.
השיר התפרסם במאי 1994 כסינגל מתוך האלבום היחיד שפרסם הצמד, "ג'ינג'יות" (1994).
השיר הוצג כמועמד למצעד הפזמונים הישראלי השבועי של רשת ג' ב־29 במאי 1994, זכה להצלחה וצעד 15 שבועות, עד 18 בספטמבר 1994, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השלישי ב־18 ביולי 1994.
במצעד השנתי לשנת תשנ"ד של התחנה השיר דורג במקום ה־10.
"L.A" נכלל ברשימת "1001 השירים הישראליים האהובים בכל הזמנים" שהרכיבו מוזיקאים ואנשי תעשייה בכירים ב־2015 לכבוד יום העצמאות.
מיקי פלד – קולות רקע
הפקות, רונן בן־טל, אורי פירסט
מפיקים מוזיקליים – תמיר אלברט, אמיר צורף, חזי דוידיאן
מפיק מ"פונוקול" – אורן קריסטל
טכנאי קול (עוזר) – פיני כהן
עריכה דיגיטלית – אוהד קרן
"L'amore in bocca" (בעברית: "אהבה בפה") הוא שיר שהוקלט על ידי הצמד האיטלקי סנטי פרנצ'זי.
השיר הגיע למקום ה-24 במצעד הסינגלים האיטלקי.
השיר נכתב על ידי אלסנדרו דה סנטיס, אנטוניו פילפלה, צ'צ'יליה דה בונו, דניאל בסטונצו, ומריו לורנצו פרנצ'זה.
"L'amore in bocca" היה שירם של סנטי פרנצ'זי לפסטיבל סן רמו השנתי, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
הוא הגיע למקום ה-17 בלבד.
נכון ליוני 2024 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-3 מיליון צפיות.
לוקאש רוסטקובסקי (בפולנית: Łukasz Rostkowski; נולד ב-16 באוקטובר 1981), ידוע בשם הבמה , הוא מפיק מוזיקלי, ראפר, מלחין, זמר, פזמונאי ובמאי פולני.
הוא נודע בגישתו הרב-תחומית ליצירה, השואפת לשלב בין מוזיקה, אמנות חזותית, היסטוריה, חינוך ואלמנטים פילוסופיים, תוך שימוש נרחב במדיה דיגיטלית ובמבעים חזותיים וצליליים כאמצעי להעברת מסרים תרבותיים וחברתיים.
את דרכו המוזיקלית החל בשנת 2003 עם הקמת ההרכב האוונגרדי "Kanał Audytywny", בו שימש כסולן ומפיק שותף.
לאחר מכן פנה לקריירת סולו במסגרתה הוציא אלבומים קונספטואליים כגון Haelucenogenoklektyzm ו-Planet L.U.C, אשר שילבו מרכיבים של מוזיקה, קולנוע וגרפיקה לכדי יצירה אחת רב-תחומית.
אלבומו 39/89 – Zrozumieć Polskę, שיצא בשנת 2009, שימש כמסמך אודיו-היסטורי המתאר את תולדות פולין המודרנית תוך שימוש בארכיונים קוליים לצד מוזיקה מקורית.
בשנת 2015 ייסד את אנסמבל רבל בייבל, תזמורת בינלאומית וטרנס-תרבותית המאחדת נגנים מקצועיים, סטודנטים וחובבים ממדינות שונות.
פעילות ההרכב מתמקדת בשיתופי פעולה מוזיקליים בין תרבויות שונות, והוא שיתף פעולה עם אמנים כדוגמת גרובסון, קייאה, קאליבר 44 ומלה קוטלוק.
האנסמבל פועל גם בהקשרים חינוכיים וקהילתיים, ומשמש פלטפורמה לחשיפה וקידום של מוזיקאים צעירים.
ב-2018 הוציא את האלבום GOOD L.U.C.K, אשר כלל שיתופי פעולה עם אמנים מתחומי המוזיקה, התיאטרון והקולנוע, ביניהם סארסה, רוברט צ'יחי, קטרז'ינה פיגורה ותומאש קוט.
בשנת 2023 הלחין את פסקול הסרט Chłopi ("האיכרים"), עיבוד קולנועי לספרו של ולדיסלב ריימונט, בשיתוף הבמאית דורוטה קובילאק והמפיק יו וולצ'מן.
שיר הנושא מתוך הסרט, "Jesień – tańcuj", זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום השלישי בשלב המוקדמות הפנימיות לבחירת נציג לאירוויזיון 2024.
רוסטקובסקי הוא בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת ורוצלב.
במהלך הקריירה שלו זכה לשורה של פרסים ואותות הוקרה, בהם פרסי Yach, פרס Mateusz של רדיו טרויקה, וכן פרסים אזוריים נוספים על תרומתו לתרבות הפולנית.
LAR-160 (ראשי תיבות של Light Artillery Rocket) היא רקטה ארטילרית בקוטר 160 מ"מ לטווח בינוני-רחוק פרי פיתוחה של תע"ש הישראלית.
במקור, ה-LAR-160 נועדה לירי ממשגר רקטות LYNX על גבי משאית, אך ניתן להתקינו גם על פלטפורמות אחרות לפי דרישות הלקוח.
את משגר ה-LAR-160 ניתן להתקין על תובת טנק, רכב קרבי משוריין אחר או משאית, או לגרור אותו ולהשתמש בו באופן עצמאי.
מורכב משני מארזים על גבי צריח.
הצריח פותח במקור עבור מערכת הנשק "אשל הירדן" בעלת ארבעה זבילים קבועים לרקטות "חביב" בקוטר 290 מ"מ, אשר הוצע לצה"ל אך לא נרכש.
כל מארז מכיל בין 13 ל־18 זבילים בהם מוחזקות הרקטות.
עד לירי עצמו, כל זביל אטום ושומר על הרקטה מפני פגעי הסביבה.
הרקטה עצמה היא רקטת 160 מ"מ בעל ראש קרב (רש"ק) רגיל או פצצת מצרר.
לרקטה הבסיסית (סימן 2) טווח מזערי של 12 ק"מ ומרבי של 35 ק"מ, ולרקטה המתקדמת (סימן 4) טווח של עד 45 ק"מ.
מלבד לישראל, הרקטות משווקות למדינות זרות; בין היתר ארגנטינה, צ'ילה וונצואלה.
המערכת הייתה בשימוש מבצעי רחב במלחמת אוסטיה ב-2008 נגד טורי טנקים רוסיים.
L7 (הגייה: אל-סבן) היא להקת רוק אמריקאית של נשים שהוקמה ב־1985 בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
בגלל המראה והסאונד המסוים שלה, הלהקה משויכת רבות לתנועת הגראנג'.
הלהקה הוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1985 על ידי דוניטה ספארקס וסוזי גרדנר בגיטרות ושירה, רנה' לוקאס על הבס, ורוי קוצקי על התופים.
זמן קצר מכן החליפה ג'ניפר פינץ' את לוקאס על הבס וקוצקי הוחלף על ידי דמטרה "די" פלאקאס.
לפני הצטרפותה, ניגנה ג'ניפר פינץ' בלהקת Sugar Babydoll עם קורטני לאב וקט ביילנד, שלאחר מכן הקימו את הלהקות הול ובייבס אין טוילנד בהתאמה.
בשנת 1991 הקימה הלהקה את Rock For Choice ארגון Pro Choice, אשר קידם את נושא בזכויונות נשים וזכה לתמיכה נרחבת מלהקות כמו נירוונה, פרל ג'ם, רד הוט צ'ילי פפרז ורייג' אגנסט דה מאשין.
אלבומה הראשון של הלהקה, הנושא את שמה, יצא בשנת 1988 בלייבל הפאנק המתחיל דאז Epitapth.
סגנון האלבום כולל השפעות חזקות יותר של פאנק (Punk) מאשר העבודות המאוחרות יותר של ההרכב.
ב-1990 הוחתמה בלייבל סאב פופ, שבאותן שנים היה אחראי לפריצה של הגראנג' עם להקות כמו מאדהאני, נירוונה, סאונדגארדן וטאד, והוציאה לאור את אלבומה השני Smell The Magic.
האלבום יצא לאור תחילה כ-EP עם 6 שירים, אך שוחרר מחדש ב-1991 כאלבום שאליו מתווספים 3 שירים.
האלבום כלל את הסינגל הראשון של הלהקה "Shove".
אלבומם השלישי Bricks Are Heavey יצא בחברת התקליטים בשיאה של תקופת הגראנג', וכלל את הלהיט הגדול של הלהקה "Pretend We're Dead".
האלבום הופק על ידי בוטצ' ויג שעבד בין השאר עם נירוונה והסמאשינג פאמפקינס.
אלבומם הרביעי Hungry For Stink יצא ב-1994, והופק על ידי גארת' ריצ'רדסון, שהפיק בין השאר גם את אלבום הבכורה של רייג' אגנסט דה מאשין.
האלבום יצא לאור במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה במסגרת פסטיבל לולהפאלוזה, וכלל את הסינגל "Andres", ואת השיר "Fuel My Fire" שגרסת כיסוי שלו הופיעה באלבומה המצליחה של להקת הפרודיג'י Fat Of The Land.
האלבום היה האחרון, שהלהקה הקליטה עם הבאסיסטית ג'ניפר פינץ', שפרשה בזמן הקלטת אלבומם החמישי The Beauty Process: Triple Platinum.
גייל גרינווד, באסיסטית להקת Belly לשעבר, החליפה את פינץ' באלבום הזה.
האלבום היה האחרון של הלהקה בחברת התקליטים Slash.
בשנת 1999 הלהקה הוציאה לאור את אלבומה Slap-Happy, שהוא האחרון של הלהק, נכון לשנת 2018, וזאת לייבל העצמאי Bong Load.
השירים באלבום שמרו על חוש ההומור המפורסם של הלהקה, אך מוזיקלית היו רכים וניסיוניים יותר.
הלהקה הפסיקה את פעילותה בשנת 2001, אך מעולם לא הודיעה על רשמית על פירוק.
ב-10 בינואר 2014 הודיעה הלהקה בעמוד הפייסבוק שלה על איחודה מחדש.
בעקבות האיחוד חידשה הלהקה את אתר האינטרנט שלה וכללה רשימת תפוצה בשביל מעריצים.
L7 היא מילת סלנג שמשמעותה "מרובע" (בסלנג העברי: חנון), ומקורה ביצירת צורה של מרובע משתי הידיים, כאשר האצבע והאגודל של כל יד הן בזווית ישרה (יד אחת "L" ויד אחת "7"), ומחוברות בקצוות.
הלוגו של הלהקה הוא ציור של שתי כפות ידיים כאלה, כשהן בצילום רנטגן צבוע בירוק.
LAMP - ראשי תיבות של ארבע תוכנות חופשיות ששילובן הוא בסיס תוכנה שעליו מבוססים שרתי אינטרנט ואתרי אינטרנט רבים (ובהם גם אתרי קרן ויקימדיה).
על ידי השילוב של מערכת ההפעלה לינוקס, שרת האינטרנט אפאצ'י, בסיס הנתונים MySQL ואחת משפות התסריט החופשיות, ניתן להקים שרת אינטרנט פעיל בצורה פשוטה, יציבה ובטוחה ללא תשלום על התוכנה.
גמישות - יצרן תוכנה מגביל את אופני מימוש הארכיטקטורה, באמצעות קביעת המוצרים הבסיסיים המרכיבים אותה ואופנים מומלצים למימושם.
חוסר השליטה של גורם מסחרי ב-LAMP מגדיל את הגמישות שהיא מציעה.
כך ניתן להפעיל ארכיטקטורות שונות המבוססות רק על חלק ממרכיבי LAMP, בצירוף מרכיבים חליפיים.
אף על פי שכל אחת מהתוכנות הללו נכתבה באופן עצמאי, ללא תיאום ביניהן, ניתן להשתמש בהן באינטגרציה מלאה והן נחשבות יחסית למאובטחות, עם מעט פרצות אבטחה.
רמת האינטגרציה בין המרכיבים של LAMP פחותה מרמת האינטגרציה של פתרונות יצרנים.
התפתחות הרכיבים השונים של LAMP, נעשית על ידי גורמים שונים, ללא תיאום ביניהם, לפיכך חסר בסיס טכנולוגי משותף לרכיבים ואין מפת דרכים טכנולוגית לשילוב טוב יותר בין הרכיבים.
בהקשר של LAMP, חלק מהמרכיבים פותחו על בסיס רישיון GPL (Linux, MySQL) וחלקם בעלי מנגנוני רישוי אחרים (Apache, PHP).
קושי אפשרי שעשוי להיווצר הוא שהזכויות הקנייניות של המוצר MySQL בשליטת חברה בעלת מטרות רווח (Oracle) ולכן Oracle תוכל להתחיל למכור את המוצר ולא לאשר שימוש פתוח בו.
תמיכה, בגלל חוסר בכתובת אחת לפתרון בעיות, עשויה בחלק מהמימושים של ארכיטקטורה לדרוש יותר תמיכה וצורך באנשי מקצוע.
לכך עשויה להיות משמעות ישירה של עלויות תחזוקה ופיתוח גבוהות יותר, כמו גם משמעות של עלויות עקיפות כתוצאה מהארכת משך הזמן לפתרון בעיות.
בארגונים שלהם יכולת תמיכה מוגבלת במימוש הארכיטקטורה והיישומים שלהם מורכבים, העלות עלולה להיות גבוהה מעלות של ארכיטקטורת תשתית הבנויה על מוצרים מסחריים.
מקור השם LAMP, הוא בכתבה לעיתון שנכתבה על ידי מיכאל קונז בשנת 1998, ובה ניסה להדגים את הכוח הנתון בשילוב של LAMP.
מכוון שמדובר בשילוב מומלץ של רכיבים, ישנם מנהלי שרתים רבים שעושים שימוש רק בחלק מהתוכנות הכלולות ב-LAMP ומכאן שנוצרו וריאציות של חבילת התוכנה הזו, שבהן הוחלף אחד מארבעת הרכיבים ברכיב אחר (חופשי או קנייני).
המערכת מורכבת משני פודים אותם נושא מטוס הקרב ביחד או לחוד: פוד הניווט AAQ-13 ופוד ציון המטרות AAQ-14. נגזרות מופחתות יכולת של פודי הניווט וציון המטרות של ה־LANTIRN מכונות AAQ-20 פאת'פיינדר (Pathfinder) ו־AAQ-19 שארפשוטר (Sharpshooter) בהתאמה.
למעלה מ־1,600 פודי LANTIRN ונגזרותיו יוצרו עד כה.
המערכות נמצאות בשימוש למעלה מ־10 מדינות, והן נישאות כיום על ידי מטוסי הקרב F-15E סטרייק איגל ונגזרותיו, F-16C/D פייטינג פלקון ו־F/A-18 סופר הורנט.
עד להוצאתו משירות הצי האמריקני, יכול היה גם מטוס ה־F-14 טומקט לשאת את ה־LANTIRN.
פוד הניווט AAQ-13 מכיל חיישן תת־אדום לראיית לילה (FLIR) ומכ"ם עוקב פני קרקע (TFR) הפועל בטווח התדרים Ku.
הדמיית חיישן התת־אדום מציגה לטייס את פני הקרקע שלפני המטוס בלילה.
המכ"ם עוקב פני הקרקע מאפשר טיסה אוטומטית בגובה נמוך מאוד, עד 100 רגל מעל פני השטח, תוך הימנעות ממכשולים המתגלים בנתיב הטיסה.
תכונה זאת מאפשרת לטייס לטוס קרוב מאוד לפני הקרקע במהירות גבוהה, בחסות הרים, בקעות, וחשכה כדי להימנע מגילוי.
נגזרת של פוד הניווט AAQ-13 המכונה AAQ-20 פאת'פיינדר חסרה את המכ"ם עוקב פני קרקע.
פוד ציון המטרות AAQ-14 כולל חיישן תת־אדום לראיית לילה וציין לייזר המודד גם טווח ומשמש לציון מטרות עבור נשק מונחה לייזר.
בנוסף, ניתן באמצעות ה־AAQ-14 לנעול על מטרות לצורך שיגור טילי AGM-65 מאבריק בעלי ראש ביות דימות תרמי.
נגזרת של פוד ציון המטרות AAQ-14 המכונה AAQ-19 שארפשוטר חסרה את היכולת לנעול על מטרות לצורך שיגור טילי AGM-65.
המחקר והפיתוח (מו"פ) של ה־LANTIRN החל בספטמבר 1980 על ידי "מרטין מריאטה" (כיום "לוקהיד מרטין").
ייעודו המקורי של ה־LANTIRN היה לשפר את יכולת התקיפה של ה־F-16. התכנון המקורי של ה־LANTIRN כלל את שילובה של מערכת אוטומטית לזיהוי מטרות (ATR – Automatic Target Recognizer), שתוכל להבדיל בין מטרות שונות כגון טנקים, טילי קרקע־אוויר, ונגמ"שים.
ברם, שנתיים לאחר תחילת המו"פ של ה־LANTIRN, הוחלט שלא לכלול את ה־ATR בשלב זה, כדי להפחית מהסיכונים הטכניים הנובעים מפיתוח הטכנולוגיה המתקדמת.
תחת זאת, הוחלט שהפונקציונליות הזאת תתווסף בשלב מאוחר יותר במסגרת תוכנית שדרוג.
אולם לבסוף מעולם לא שולבה ה־ATR ב־LANTIRN.
בדיקות ראשונות של פוד הניווט AAQ-13, שבוצעו בידי מטוסי F-16B ו־A-10a, הושלמו בהצלחה בדצמבר 1984. חיל האוויר האמריקני אישר יצור ראשוני בהיקף מצומצם של פוד הניווט במרץ 1985 ובנובמבר 1986 אישר יצור בהיקף מלא של הפוד.
פוד הייצור הראשון נמסר לחיל האוויר האמריקני ב־31 במרץ 1987. השימוש המבצעי הראשון במערכת היה במלחמת המפרץ.
המדינות המפעילות את ה־LANTIRN ונגזרותיו הן:
LASEK (באנגלית, ראשי תיבות של Laser-Assisted Subepithelial Keratectomy - כריתת קרנית תת-אפיתלית בסיוע לייזר) הוא ניתוח לתיקון הראייה בלייזר.
מטרתו לתקן ליקויי ראייה ולהקטין את תלותו של המנותח במשקפיים או בעדשות מגע.
את ההליך ביצע לראשונה דימיטרי אזר, רופא ומנתח עיניים במרפאת עיניים ואוזניים במסצ'וסטס שבארצות הברית.
את הניתוח הפכה לפופולרי חברת קמלין, שטבעה את המושג "LASEK" להליך של "שיוף" הקרנית.
הליך זה משנה בצורה בלתי הפיכה את צורת הקרנית הקדמית המרכזית בעזרת קרן לייזר, לשם התכת כמות רקמה קטנה של תאי חיבור בקרנית, מתחת לאפיתל בקרנית.
לפני ההתכה מסירים את השכבה העליונה של הקרנית.
מערכת ממוחשבת עוקבת אחרי תנועות עינו של המנותח, בקצב של בין 60 ל-4000 פעם בשנייה (משתנה בין יצרני מכשירים שונים) ומכוונת את קרן הלייזר לשם דיוק בליטוש.
מרבית הלייזרים מתמרכזים אוטומטית על ציר הראייה.
הם מפסיקים את פעולת המכשיר לשבריר שנייה כאשר העין זזה מחוץ לטווח המכשיר, וממשיכים כאשר העין שוב במוקד.
האפיתל, השכבה החיצונית של הקרנית, היא שכבה רכה שבכיסוי מלא שלה על ידי דמעות יכולה להתחדש לחלוטין מתאי הגזע בחיבור שבין הקרנית ללובן העין, ללא אובדן של בהירות בראייה.
בניגוד לשכבה החיצונית, השכבות התחתונות בקרנית נוצרות ומעוצבות בשלב מוקדם של החיים ותכונות ההתחדשות שלהן מוגבלות מאוד.
אם השכבות הנמוכות יותר מעוצבות על ידי לייזר או נבצעות על ידי מיקרוקרטום, שינוי זה הוא בלתי הפיך.
בהליך ה-LASEK מסירים את שכבת האפיתל, מניחים אותה בתמיסה כימית משמרת למשך ההליך, ומחזירים אותה למקומה לאחר ההתכה.
LATAM ברזיל לשעבר TAM איירליינס היא חברת תעופה ברזילאית שבסיסה הראשי נמצא בעיר סאו פאולו.
החברה מבצעת טיסות פנימיות בברזיל וטיסות בינלאומיות בדרום אמריקה וכן למספר יעדים בצפון אמריקה ואירופה.
זוהי חברת התעופה הגדולה בחצי הכדור הדרומי, החברה ייסדה ביחד עם LATAM צ'ילה את קבוצת LATAM איירליינס.
TAM נוסדה ב-21 בפברואר 1961. היא נוצרה על ידי חמישה טייסים של טיסות שכר שהתחברו כדי ליצור חברה משלהם.
בתחילה, החברה נקראה Transportes Aéreos Marília על שם שכונת מריליה שבסאו פאולו.
ב-14 בדצמבר 2011 הושלם מיזוג החברה עם חברת LAN איירליינס הצ'יליאנית.
החברה החדשה נקראת LATAM Airlines Group, אך ב-4 במאי 2016, שתי החברות התחילו לתפקד כל אחת תחת שם מדינתם.
צי המטוסים של החברה, נכון ליולי 2018:
LATAM צ'ילה (הפועלת גם תחת השם: LATAM איירליינס) לשעבר: LAN איירליינס , היא חברת התעופה הלאומית של צ'ילה ובסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה של עיר הבירה סנטיאגו דה צ'ילה.
החברה מפעילה טיסות למעל 50 יעדים בדרום אמריקה, צפון אמריקה, אוקיאניה, ואירופה.
החברה הקימה יחד עם חברת LATAM ברזיל את קבוצת LATAM.
החברה נוסדה במרץ 1929 על ידי מפקד חיל האוויר הצ'יליני.
בשנת 1932 אימצה החברה את השם "LAN צ'ילה".
ב־2 ביולי 1999, LAN הקימה את חברת הבת הראשונה: LAN פרו לטיסות פנימיות בפרו.
ב־15 בנובמבר באותה שנה, LAN פרו החלה להפעיל טיסות בינלאומיות משדה התעופה הבינלאומי בלימה.
בשנת 2000, LAN איירליינס נעשית באופן רשמי חברה בברית חברות התעופה Oneworld.
ב־14 בדצמבר 2011 הושלם מיזוג החברה עם חברת TAM איירליינס הברזילאית.
החברה החדשה נקראת LATAM Airlines Group, אך שתי החברות ימשיכו לתפקד בנפרד.
בחודש נובמבר 2017 הודיעה החברה על פתיחת קו תעופה ישיר, ראשון ליבשת דרום אמריקה.
הקו פעל בטיסה שיוצאת מסנטיאגו, צ'ילה - וביצע עצירה בסאו פאולו, ברזיל - ומשם המשיך בטיסה ישירה לתל אביב שבישראל.הטיסות פעלו שלוש פעמים בשבוע החל מ-13 בדצמבר 2018 ועד שנת 2020, אז בוטלו עקב מגפת הקורונה.
הטיסות בוצעו במטוסי הבואינג 787-8 של החברה.
בשנת 2022 הודיעה החברה באופן סופי שאין בכוונתה לחזור לטוס לישראל.
"LATAM ארגנטינה" היא חברת הבת הארגנטינאית של LATAM איירליינס.
מרכזה של החברה נמצא בעיר הבירה בואנוס איירס.
החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות בארגנטינה וכן טיסות בינלאומיות ליעדים בדרום אמריקה, צפון אמריקה, ובקיץ 2009 החברה תתחיל להפעיל טיסות גם למדריד.
"LATAM אקוודור" היא חברת הבת האקוודורית של LATAM איירליינס.
מרכזה של החברה נמצא בעיר גואיאקיל.
החברה מפעילה טיסות סדירות לבירות דרום אמריקה, מיאמי וניו יורק בארצות הברית, וכן למדריד, ספרד.
ברשות החברה 3 מטוסים מדגם איירבוס A318 וכן 2 מטוסים מדגם בואינג 767-300ER.
"LATAM פרו" היא חברת הבת הפרואנית של LATAM איירליינס.
מרכזה של החברה נמצא בעיר הבירה לימה.
החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות, לערי דרום אמריקה, צפון אמריקה וכן למדריד, ספרד.
לחברה ישנם 2 מטוסים מדגם איירבוס A319, אך היא מפעילה את טיסותיה גם עם מטוסיה של חברת האם LATAM איירליינס.