tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרעיון הוא במקום להחזיק במסד נתונים מרכזי לפזר את מסד הנתונים על פני מספר נקודות חישוב.
הפרויקט מתמקד סביב הבעיה של שיתוף וניתוח של מידע ממקורות שונים.
פרויקט חישוב בטוח לשני משתתפים המאפשר חישובים בוליאניים ואריתמטיים עם ביטחון פאסיבי בלבד, הפועל על שילוב של מעגל בוליאני מעוות עם הצפנה הומומורפית.
מסד נתונים התומך בחישוב רב־משתתפים בטוח, שפותח על ידי חברת Galois מארצות הברית.
מסד הנתונים פועל לפי מודל שנקרא Priavte Data as Service או בקיצור PDaaS למסד נתונים יחסי.
הייחודיות במסד הנתונים הזה שהוא מאפשר לבצע חישובים וסטטיסטיקות על המידע המצוי במסד הנתונים מבלי לפענח אותו.
Partisia שהוקם על ידי חברה מדנמרק שנחשבת לחלוצה בתחום MPC.
עיקר התמחותה הוא מכרזים מקוונים והיא יישמה לראשונה חישוב רב־משתתפים במכרז לסוכר.
חברה ישראלית המציעה תמיכה בשמירה על סודות ארגוניים כמו מפתחות הצפנה בכל סיטואציה בהתבסס על טכנולוגיות MPC.
חישה מגנטית היא החוש המאפשר לאורגניזם לחוש שדה מגנטי ובפרט את השדה המגנטי של כדור הארץ.
באמצעי זה משתמשים בעלי חיים רבים כדי לנווט ולמקם את עצמם במרחב.
ניתן למצוא חישה מגנטית בקרב בעלי חיים רבים ביניהם: תולעים, רכיכות, פרוקי- רגליים, דגים, דו- חיים, זוחלים עופות ויונקים.
השדה הגיאומגנטי הוא תכונה פיזיקלית של כדור הארץ הנובעת מסיבובו סביב עצמו ומתנועות גאולוגיות בליבת כוכב הלכת .
במשך שנים רבות העריכו מדענים כי בעלי חיים שונים משתמשים בשדה זה כדי לנווט ולהתמצא במרחב, אך הדרך בה הם עושים זאת נותרה לא לחלוטין ברורה .
השדה המגנטי של כדור הארץ יכול לספק מידע חושי מכמה סוגים: מחד ניתן למדוד את כיוון השדה, או את הקוטביות שלו (כמו שעושים בני אדם באמצעות מצפן).
מידע זה יכול לספק לבעל החיים כיוון תנועה מועדף (ויכול להוות בסיס עבור ניווט לאורך מסלול פיזיקלי).
מאידך ניתן למדוד את עוצמת השדה הגיאומגנטי (כמו שעושים בני אדם באמצעות מגנטומטר), בנוסף לכיוון הנטייה וההרכנה (כדי לקבל את כיוון הווקטור) מידע זה יכול לספק לבעל החיים את מיקומו במפה ויכול להוות בסיס עבור ניווט הנשען על "מפה קוגניטיבית".
שילוב בין שני סוגי המידע הללו יכולים להוות את הבסיס לניווט מסוג הדומה לניווט אנושי המסתייע במצפן ובמפה.
שלושה מנגנונים עיקריים הוצעו כדי להסביר את המנגנונים המאפשרים לבעלי חיים לחוש את השדה הגיאומגנטי: חישה מגנטית כימית תלוית אור, השראה מגנטית, וחישה מגנטית מתווכת מגנטיט.
חישה מגנטית באמצעות חישה מגנטית כימית תלוית אור
חישה מגנטית באמצעות השראה מגנטית
בשנות השישים נעשתה התצפית הראשונה של חומר מגנטי בבעלי חיים.
מחקר זה תיאר את המינרלים בשיניי רכיכות ימיות ממשפחת הכתונתיים והראה כי הם מכילים ברזל מחומצן, שהוגדר כמגנטיט (Fe3O4) או מגהמיט (Fe2O3).
עובדה זו הפריכה את התפיסה שרווחה עד אז לפיה לא ייתכן חומר כזה בגופם של אורגניזמים.
מאז נמצא מגנטיט בחיידקים ואף נמצאו המנגנונים המולקולריים המאפשרים לחיידקים להשתמש במגנטיט כבמצפן, והגנים המאפשרים לחיידק ליצור את המנגנון אשר יוצר ומנצל את המגנטיט הביוסינתטי מהברזל שבסביבתו.
עם זאת בחולייתנים ובחסרי חוליות לא נמצאו גנים אורתולוגיים ואופן הפעולה של מגנוני החישה מתווכת המגנטיט נמצאים עדיין במחלוקת.
מגוון מחקרים הראו כי הן לדגי גרם והן לדגי סחוס יכולת לחוש את הרכיבים השונים של השדה הגיאומגנטי, עם זאת עד היום לא לחלוטין ברור היכן ממוקמים התאים החשים את השדה המגנטי בדגים ובאיזה אופן הם פועלים.
ב-1984 חוקרים הראו כי דגי טונה צהובת סנפיר מגיבים לשינויים בשדה החשמלי.
כדי להבין את מיקום המנגנון ואופן פעילותו החוקרים ייבשו, טחנו והקפיאו חלקים שונים בדג ובדקו את תכונותיהם המגנטיות.
מתוך 17 דגימות רקמה שנבדקו, עצם הדרמאתמואיד (Dermethmoid bone) הייתה הרקמה בעלת ריכוז המגנטיט הגבוה ביותר ובעלת המומנט הגבוה ביותר ליחידת רקמה.
מחקר זה הוביל להשערה כי עצם הדרמאתמואיד היא זו המכילה את מנגנון החישה המגנטי.
בעבודה זו ובעבודת המשך על דגי סלמון אדום השתמשו במיקרוסקופיה אלקטרונית כדי לבחון את גודל חלקיקי המגנטיט בדגים ואת אופן פעולתם.
המחקרים הראו כי גודל חלקיקי המגנטיט בעצם הדרמאתמואיד די אחיד ותואם את החישובים התאורטיים לגבי חיידקים המשתמשים בחישה מגנטית.
כדי להוכיח בצורה לוגית כי מיקום המנגנון בדגי גרם הוא באזור קדמת הראש וכדי להגדיר את מיקומו טוב יותר נערכו מחקרים אלקטרופיזיולוגיים בטרוטת עין הקשת.
החוקרים הציבו אלקטרודות במספר מקומות בחלק הקדמי של הדג.
העצב היחיד שהראה תגובה לשינויים בשדה המגנטי היה עצב הנקרא "ros V nerve", המהווה שלוחה של העצב המשולש.
עצב זה הגיב לשינויים בשדה מגנטי של 50µT.
העצב לא הגיב לשינויים בכיוון השדה המגנטי, אלא לשינויים בעוצמתו בלבד.
בניסויים נוספים נמצא כי לאחר הרדמת האזור נצפה שינוי התנהגותי- פיזיולוגי כתגובה לשינוי בעוצמת השדה אך שינוי זה לא הופיע כתוצאה משינוי בכיוון השדה.
הידע שנצבר בנוגע למיקומים של ריכוזי המגנטיט שאותרו בכמה סוגי דגים לצד ההשפעה של שדות מגנטים על העצבים המובילים לאזורים אלו אפשרו לבצע סריקה אינטנסיבית של תאים באזור ספציפי כדי למצוא את התאים המאפשרים חישה מגנטית בדגים.
באמצעות שילוב בין מיקרוסקופ קונפוקלי סורק (CLSM) לבין מיקרוסקופ כוח אטומי מגנטי הצליחו החוקרים לזהות כי המגנטיט בתאים מסוימים מצוי כשרשרת שאורכה 1 µm בתוך רצפטור בתוך תא הבנוי ממספר אונות ונמצא בשכבה הבסיסית , בממברנות דקותלמלה באפיתל הריח של הדג.
באמצעות שימוש בשדה מגנטי חיצוני ניתן היה לראות את המבנה התלת־ממדי רב האונות של התאים וליצור תמונות המראות את רגישות התאים לשדה המגנטי ואת השינוי הפנימי שנוצר בהם בעקבות הפעלת השדה המגנטי החיצוני בכיוונים שונים .
מחקר מ-2015 השתמש באמצעים מתקדמים כדי לנסות ולמצוא את התאים המסוגלים לחוש מגנטיות בדגי טרוטה.
במחקר השתמשו בהקרנה מגנטית על הרקמות וזיהו את התאים אשר הגיבו למגנט על ידי מדידת סיבוב תואם ברקמה לשדה המגנטי שהוקרן.
נמצאו מעט מאוד תאים שהגיבו לשדה המגנטי באזור קדמת הראש של הדגים (כ-1 מתוך 520,000 תאים הסתובב בעקבות השפעת השדה המגנטי).
לעומת זאת נמצא מגנטיט שהיה מצוי בחלל החוץ תאי, דבר היכול להעיד על מנגנון שאיננו קשור בחישה מגנטית, או על מגנטיט ממקור חיצוני.
עם זאת בשיטה זו קיימת בעייתיות בזיהוי מומנטים חלשים (מתחת ל- 2 2 fAm) ועובדה זו גורמת לכך שהמחקר לא שולל לחלוטין את קיומם של רצפטורים בעלי ריכוז נמוך של מגנטיט באזור זה.
השימוש בעופות כחיות מודל לחקר ההתמצאות במרחב הוא הנפוץ ביותר במחקר בתחום זה.
בנוסף לשדה המגנטי חוקרים יודעים על מגוון רחב של מנגנונים המשמשים אותן להתמצאות.
בין השאר שימוש בסימנים חזותיים כמו אור השמש, הירח, הכוכבים ופולריזציה של האור, ובסימנים מחוש הריח וחוש השמיעה.
כיום מוסכם על ידי מרבית החוקרים כי עופות משתמשים גם בשדה הגיאומגנטי בניווט.
מבין המחקרים שעסקו בחישה מגנטית בחולייתנים נראה כי המחקר המעמיק ביותר בתחום נוגע לעופות, אך עם זאת קיימים עדיין פערים מהותיים בנוגע להבנת אופן הפעולה של חוש זה בעופות ובנוגע למיקום התאים המאפשרים את קיומו.
כבר בשנות השבעים של המאה ה-20 הראו מחקרים כי לציפורים יש מצפן פנימי ומפת ניווט מנטלית הקשורים לשדה הגיאומגנטי.
בהמשך נתגלה כי בדומה לחיידקים ולחסרי חוליות קיימים מצבורים של ברזל בגוף הציפור שיכולים להיות קשורים ליכולות אלו, מצבורים אלו מופו לאזור שבחלקו העליון של המקור.
המחקרים הראשונים שבדקו את עצבוב מצבורי הברזל המחומצן בראש הציפור הגיעו לשתי מסקנות חשובות אשר מקובלות על רוב החוקרים גם היום: ראשית, החישה המגנטית מעצובבת על ידי ענף של העצב הקרניאלי החמישי, בדומה לדגים.
המסקנה החשובה השנייה אליה הגיעו היא כי ריכוזי המגנטיט מאפשרים לעופות למדוד את עוצמת השדה הגיאומגנטי ובאמצעותו להשלים חלק "ממפת הניווט", גם זאת בדומה לצורה שבה משערים שהדבר נעשה בדגים.
מסקנות אלו נבדקו במחקרים שונים לאורך השנים ומקובלות עד היום.
מחקרים שונים הראו בצורה התנהגותית את יכולתם של עופות שונים למקם אנומליות בשדה הגיאומגנטי ובווריאציות שונות לבצע משימות על ידי שימוש בחוש זה.
במחקר שנערך ב-2007, חוקרים שחררו יוני בית שלהן הוצמדו משדרי GPS באתרים שלא היו מוכרים להן.
מעקב אחר מסלולי התעופה של היונים הראה כי מסלולי התעופה היו מקבילים או מאונכים לשדה הגיאומגנטי, מחקר זה מחזק את הטענה כי עופות מסוגלים למדוד את עוצמת השדה הגיאומגנטי.
מחקרים שנערכו במאה ה-21 מערערים את ההיפיתזה לפיה הבסיס לחישה מגנטית מתווכת מגנטיט בציפורים נמצא מעל המקור.
במחקר אחד צבעו החוקרים (באמצעות פיגמנט כחול פרוסי) אזורים שונים בגוף של יוני בית אשר עשויים להכיל מגנטיט.
הצביעה הייחודית בה השתמשו רגישה לריכוזי ברזל מחומצן ולכן ניתן למפות באמצעותה את ריכוזי הברזל באזורים שונים ולהשוות בין פרטים השונים.
בנוסף הם השתמשו בסמנים מולקולריים בשביל לזהות תאי עצב בחלק שמעל המקור ובאופן ספציפי באזור שמעל המקור בו נמצאו מרבצי ברזל.
התוצאות הראו כי קיימת שונות מאוד גדולה בין פרטים בכמות הברזל במקור, באזורים שונים.
בנוסף הם הראו כי המרבצים של הברזל מעל המקור ככל הנראה אינם נוירונים, אלא דווקא מאקרופגים, את הסיבה לשונות הגדולה בכמות הברזל בין היונים השונות הם תולים בכך שהברזל שנמצא הגיע מהסביבה החיצונית.
מחקר אחר של אותה הקבוצה ניסה למצוא באמצעות איתור תאים המסוגלים להסתובב בהשפעת שדה מגנטי .
בשני המחקרים הקבוצה לא מצאה מגנטיט בחלק שמעל המקור וכמו כן לא נמצא באזור זה מומנטום סיבוב משמעותי שהראה על פעילות של חלקיקים המייצרים סיבוב כתוצאה משדה מגנטי.
מחקר נוסף של קבוצה זו הראה כי בניגוד למה שהיה מצופה על סמך מחקרים קודמים בנוגע לשימוש בסם משתק על אזורים המשמשים לחישת השדה המגנטי, מתן סם משתק מקומי באזור שמעל המקור תוך הפעלת שדה מגנטי לא גרם לחוסר פעילות בחלק הקשור לעצב המשולש בגזע המוח .
הקהילה המדעית חלוקה בנוגע לתובנות האחרונות בנוגע למיקום הרצפטורים הקשורים בחישה מגנטית מתווכת מגנטיט בעופות, ולכן החידה בנוגע לדרך בה משתמשים עופות בשדה הגיאומגנטי נותרה עדיין לא פתורה.
במשך שנים רבות היה ידוע על מספר מינים מוגבל של יונקים אשר מסוגלים להשתמש בשדה הגיאומגנטי להתמצאות.
חולדיים הם חיית מודל חשובה בכל הנוגע לחישה מגנטית מתווכת מגנטיט שכן הם מאופיינים במחייה מתחת לאדמה בתנאי חושך מוחלטים וביכולת התמצאות בסביבה זו.
בתחילת שנות האלפיים נמצא כי למין מסוים של חולד יש ריכוזים של ברזל מחומצן באפיתל הקרנית.
לאחר שהרדימו את העיניים של החולדים נמצא בניגוד למצב הטבעי, בו החולדים בנו קינים בדרום הכלוב בחושך מוחלט (ולאחר מתן של תמיסת סליין כבקרה), תחת הרדמת העין כיווניות בניית הקינים נעלמה לחלוטין.
על אף הקושי המובנה לבודד את החישה המגנטית מאיבר חישה כמו העין, מחקר זה מראה את הפוטנציאל שיש לחקר יונקים פעילי לילה כמו חולדים כדי לגלות את המנגנון בו עובדת חישה מתווכת מגנטיט .
יונקים פעילי לילה נוספים אשר ככל הנראה מנווטים באמצעות חישת השדה הגיאומגנטי הם עטלפים.
כחלק ממחקר שבדק את התנהגות הניווט המגנטי של עטלפים שוחררו מספר פרטים באזור לא מוכר להם.
על אחת מקבוצות העטלפים ששוחררו הופעל שדה מגנטי בכיוון ההפוך לפני שחרורם.
הקבוצה עלייה הופעל השדה המגנטי המלאכותי הראתה כיווניות שונה בתעופתה מהקבוצות עליהן לא הופעל פולס מגנטי או הופעל פולס בכיוון מקביל.
ניסוי זה מראה כי עטלפים ככל הנראה משתמשים בחישה מגנטית מתווכת מגנטיט.
התנהגות זו מרמזת אף יותר מכך, היא מאפשרת להניח כי העטלפים משתמשים בפולאריות של השדה המגנטי (ובניווט מסוג "מעקב אחר מסלול").
במחקר נוסף הושוו באמצעות סקוויד מוחות של מיני עטלפים שונים (נודדים ושאינם נודדים).
המחקר הראה שהמוחות של כל העטלפים הכילו מגנטיט.
יתרה מכך, נמצא כי הייתה כמות משמעותית יותר של מגנטיט במוחם של מינים נודדים, ומכך ניתן אולי לשער כי למגנטיט תפקיד חשוב בניווט בנדידה.
יונקים נוספים מסוגלים לחוש את השדה הגיאומגנטי, ביניהם מיני מכרסמים, יונקים גדולים כמו בקר ואיילים, דולפינים ואף כלבים.
על אף מגוון המחקרים שבחנו את האופן ההתנהגותי בו מגיבים יונקים שונים לשינויים בשדה המגנטי, מספר המחקרים שעסקו במנגנון הפיזיולוגי נותר מוגבל.
חיתוך עץ או הדפס עץ היא שיטת ציור והדפסת תמונה על גבי משטח עץ.
הדפסי העץ הידועים הראשונים הם מסין, החל מהמאה ה-8, שם שימשו תחילה לעיטור בדים, ובהמשך להדפסה על נייר.
באירופה החלו להופיע הדפסי עץ מתחילת המאה ה-15. קווי ההדפס היו תחילה עבים וגסים, בשל החשש שישברו בהפעלת לחץ ההדפסה עליהם.
עם מהפכת הדפוס באמצע המאה ה-15, הפכו הדפסי העץ לטכניקה משלימה להדפסת הכתב, ושימשו לעיטור ספרים ועיתונים.
מסוף המאה ה-15 הלכה והשתכללה טכניקת הדפס העץ לכדי אמנות העומדת בפני עצמה, בידי צייר הרנסאנס הגרמני אלברכט דירר.
דירר הצליח ליצור בהדפסי עץ שלו גוני שחור-אפור ומגוון מרקמים, שבאמצעותם נתן עומק תלת-ממדי, תחושת צבע ואפקטים של אור בוהק וצללים (קיארוסקורו).
במאה ה-16, הצייר הוונציאני טיציאן הוסיף לשכלל את טכניקת הדפס העץ, ליצירת אפקטים המביעים תנועה.
בעת החדשה הגיעו חיתוכי עץ ביפן לדרגה גבוהה מאוד של פיתוח טכני ואמנותי.
התמונה נחרטת לתוך משטח עץ, כאשר החלקים המודפסים נשארים בגובה המשטח בעוד החלקים שאינם מודפסים מוסרים, בדרך כלל בעזרת אזמל או מפסלת.
לאחר מכן התמונה מצופה בדיו על ידי גלגול של גלגלת דיו עליה, מה שמשאיר דיו על המשטח אך לא על החלקים שהוסרו.
אז מניחים נייר על המשטח ומפעילים לחץ על גבו, בין אם על ידי מכבש דפוס או על ידי כלים ידניים (אפילו כף תצלח למשימה, או כל כלי מעוגל קמעה).
הלחץ המופעל מעביר את הדיו לנייר, ונוצרת תמונת מראה של המשטח המגולף.
ניתן ליצור תמונות עם יותר מצבע אחד על ידי התאמת הנייר למסגרת וחזרה על התהליך עבור כל צבע.
שיטה מהירה יותר להפרדת אזורים מודפסים מלא-מודפסים היא לכסות את האזורים המודפסים בשכבה מגינה כלשהי, ואז לחרוט את המשטח בזרם חול.
שכבת המגן יכולה להיות קווי מתאר מברזל או שכבה עבה של גומי קשיח או כל חומר אחר שניתן לצבעו.
בתורת הקבוצות ובענפים אחרים במתמטיקה, החיתוך של שתי קבוצות ו- הוא הקבוצה המכילה את כל האיברים ב- ששייכים גם ל- (או באופן שקול, כל האיברים ב- ששייכים גם ל-), ורק אותם.
החיתוך של ו- נכתב בדרך כלל כך: .
( הוא איבר ב-) אם ורק אם וגם .
בדומה לאיחוד ולפעולות אחרות בתורת הקבוצות, אפשר להגדיר את החיתוך של משפחה כלשהי של קבוצות.
נניח כי היא משפחה של קבוצות (כלומר, קבוצה של קבוצות שכל אחת מזוהה על ידי אינדקס השייך לקבוצת אינדקסים ), אז החיתוך שלהן יסומן , והגדרתו היא ש- אם ורק אם לכל מתקיים .
אם קבוצת האינדקסים ריקה, אומרים שהחיתוך הוא חיתוך ריק, השווה כביכול לקבוצה האוניברסלית שכל דבר הוא איבר שלה.
על-מנת להבטיח שהחיתוך יהיה קבוצה, מגדירים את החיתוך של משפחת קבוצות בתוך מרחב נתון , ואז החיתוך של משפחה ריקה שווה, כעניין שבהגדרה, למרחב כולו.
אם ( הוא קבוצה חלקית של ) אז .
בדוגמאות הבאות נשתמש גם בפעולת האיחוד:
(שתי הקבוצות הללו מכונות בהתאמה הגבול התחתון והגבול העליון של סדרת הקבוצות , ומסומנות ו-).
חיתום הוא מונח המשמש בתחומים פיננסיים שונים והוא מתייחס תהליך בו חברת ביטוח או גוף פיננסי אחר מעריך את הסיכון במתן הלוואה או ביטוח ללקוח וקובע את המחיר או הריבית בהתאם לסיכון זה.
בביטוח, תהליך החיתום הוא הליך ההחלטה של חברות הביטוח האם לקבל את המועמד כמבוטח ואם כן – באילו תנאי פוליסה, גובה הפרמיה, היקף הכיסוי וכיוצא בזה.
בשוק ההון, חיתום הוא חלק חשוב בתהליך גיוס ההון או החוב לחברות מקרב משקיעים מוסדיים ומקרב הציבור בדרך של הנפקה פרטית או ציבורית.
מבצעי תהליך החיתום הם גופים בעלי מומחיות בעניין זה, ונקראים בשם "חתמים".
חיתום הוא הערכת הסיכון לכל אירוע ביטוחי וקביעת מחיר הפוליסה המתאים לו, כך שכלל מחירי הפוליסות יהיה רווחי לחברת הביטוח.
על מנת לבצע חיתום, חברות הביטוח מעריכות את ההסתברות להתרחשות אירוע ביטוחי באמצעות מודלים סטטיסטיים לחישוב הסיכון – תחום עיסוק הקרוי אקטואריה.
תפקיד החתם הוא לבדוק ולוודא כי כל תנאי הסף שקבעה חברת הביטוח עבור הפוליסה מתקיימים ולתמחר את הפוליסה בהתאם לסיכון, כלומר הסתברות קרות האירוע הביטוחי.
זאת בעזרת נתונים אשר מוסר המבוטח ומשמשים לחישוב מחיר הפוליסה אותו תציע לו חברת הביטוח באמצעות נוסחה קבועה מראש.
כאשר חברה פרטית מעוניינת להפוך לחברה ציבורית או כאשר חברה ציבורית מעוניינת לגייס הון נוסף/חוב, היא זקוקה לליווי של חתם שיסייע לה בתהליך שיווק ההנפקה בקרב המשקיעים המוסדיים ובקרב הציבור.
החתם מקבל עמלה מהחברה המנפיקה בעבור התמורה לביצוע ההליך.
אם נחתם הסכם חיתום בין החברה לחתם, החתם מתחייב לרכוש מאת החברה את היחידות המוצעות (כולן או חלק מהן לפי ההסכם) בהתאם למחיר עליו סוכם בתשקיף לפי תנאי ההנפקה לתשקיף.
החתם חתום על התשקיף, כפי שנדרש על פי חוק, דבר המחייב אותו להיות אחראי לכל הפרטים המצויים בתשקיף.
התחייבות זו משמשת את החברה כ"תעודת ביטוח" להצלחת גיוס ההון הדרוש לה.
החתם נוטל על עצמו סיכון ברכישת ני"ע אלו מאחר שהוא עשוי להיתקל בקושי למכור את נייר הערך (מסחר נמוך בנייר) או למכור בהפסד (חברה שאיננה נתפסת כאטרקטיבית על ידי המשקיעים).
בגין ההתחייבות החיתומית, החברה תשלם לחתם עמלה אשר סוכמה מראש במסגרת הסכם החיתום.
במסגרת הסכם החיתום על החתם להצהיר כי הוא עומד בכל הסייגים המנויים בתקנה 10 לתקנות ניירות ערך (חיתום), (תיקון), התשס"ז – 2007 בהקשר להתחייבותו החיתומית על פי הסכם החיתום.
תקנות ניירות ערך (חיתום) התשס"ז 2007
תקנות החיתום ביקשו לבצע רפורמה מקיפה בשוק החיתום הישראלי המאופיין בריכוזיות, במיעוט שחקנים ובניגודי עניינים משמעותיים.
ראשית, התקנות ביקשו להקל על כניסת שחקנים חדשים מחוץ לארץ, ולכן נתנו פריבילגיות שונות לגופי חיתום זרים.
שנית, כדי לצמצם את ניגוד העניינים הטילו התקנות הגבלות על פעולותיהם של החתמים בכל הנוגע לתפקידם כחתם מתמחר.
חתם אינו יכול לקבוע מחיר מניה של תאגיד כאשר האחרון מצוי ביחסי תלות עם הגוף המוסדי העומד מאחורי החתם (כך למשל אם מעל 15% מהונו משועבד לגוף המוסדי הנ"ל).
שלישית, הותר לחתמים להציע את ניירות ערך בהצעה לא אחידה, כלומר לקבוע מחיר שונה לכל ניצע ולא לנקוט הליך של מכרז, כאשר מדובר בניצעים שהם גופים מוסדיים.
הסיבה לכך היא ניסיונה של המדינה להפריט תאגידים על ידי מכירתם לגופים זרים.
הזרים התלוננו שבהיעדר אפשרות לבצע הצעה לא אחידה הם אינם מצליחים לרכוש את הנתח שביקשו לעצמם והם נדרשים לחלוק אותו עם שאר הפונים למכרז, מה שצמצם מבחינת הזרים את האטרקטיביות של רכישות אלו.
התקנות קבעו שכל מי שאינו בנקים וחברות ביטוח רשאי להיות חתם.
בפועל, חברות עוקפות את התקנה, וכך ניתן למצוא חברות בת של הבנקים וחברות הביטוח כדוגמת פועלים IBI.
תחום המשכנתאות, חיתום הוא התהליך שבו הבנק:
בוחן את מאפייני הלקוח המבקש משכנתא - הכנסה, עבודה, מצב משפחתי ועוד.
מעריך מהו סיכון האשראי של הלקוח - הסיכוי שלא יוכל להחזיר את המשכנתא.
קובע את גובה המשכנתא והריבית שהלקוח יכול לקבל בהתאם לפרופיל הסיכון שלו.
מאשר או דוחה את בקשת המשכנתא על סמך תהליך החיתום.
מטרת החיתום היא להבטיח שהבנק ייתן משכנתאות רק ללקוחות בעלי יכולת החזר גבוהה, ובכך למזער את הסיכון שלו.
חיתוך בסילון מים היא שיטה המנצלת סילוני מים בלחץ גבוה לצורך חיתוך חומרים.
קיימות גרסאות בהן מעורבים המים בחומר גרגירי שוחק המשפר את יכולת החיתוך בחומרים קשים.
חלקיקי המים מקבלים מהירות ותאוצה גדולים על ידי העברת כמות מים אדירה דרך דיזה בעלת פתח צר.
הלחץ האדיר פוגע בחומר וחותך אותו.
לחץ המים פוגע באזור קטן ביותר בחומר, בו מתפתחים סדקים קטנים.
סילון המים שוטף את החלקיקים שנוצרים כתוצאה מהחיתוך והסדקים מתפתחים ומתקדמים בחומר עד לחיתוך החומר לגמרי.
גודל הדיזה ולחץ המים מאפשרים שליטה מדויקת במהירות וכיוון החיתוך.
למכשיר החיתוך עצמו ניתן להוסיף מגביר לחץ - מ-20,000 עד ל-50,000 Psi, המאפשר לקבל לחץ גדול ושינוי לחץ כתלות בקושי החומר שאותו חותכים.
ישנן שיטות המשתמשות בסילון מים בלבד המתאים למתכות רכות או לחומרים שמתפתחים בהם סדקים במהירות (חומרים קרמיים).
שיטות אחרות משתמשות בעירוב חומר אברזיבי (שוחק) במים (למשל זירקוניה או אלומינה) לפני ההסנקה לחיתוך חומרים בעלי קושי רב יותר.
לרוב משתמשים בגרפיט או זכוכית לשם כך.
לגרפיט יש חוזק רב והוא נשבר בצורה חלקה, זול יחסית ליהלום, הזכוכית קצת פחות חזקה מגרפיט אך היא זולה מאוד.
לשיטה תכונות ההופכות אותה לשימושית במגוון יישומים.
ניתן לחתוך חומרים בעלי טווח רחב של קשיות ומתקבל חיתוך חלק.
החיתוך עשוי להיות מהיר יחסית לעיבוד שבבי אך מהירות החיתוך מושפעת מאוד מעובי החיתוך ולכן לעיתים עיבוד שבבי יעיל יותר, רועש מאוד עקב הלחץ הגבוה בו המים יוצאים מראש ההתזה ואינו כרוך בשימוש בחומרים מסוכנים.
בשיטה זו אין יכולת לשלוט בעומק החיתוך אלא ניתן לבצע חיתוך מלא בלבד.
כמו כן, גאומטרית החיתוך מוגבלת ביותר יחסית לצורות עיבוד אחרות.
המכונות הנפוצות כיום הן ממוחשבות ואוטומטיות (CNC) וניתן לבצע חיתוך ישירות מתוך קובץ תכנון בעזרת מחשב (תיב"ם) במגוון פורמטים.
מקור שיטה זו עוד בימים שעבדו במכרות פחם עם סילוני מים לסילוק הסלעים שנחצבו או פוצצו.
ב-1930 רוסיה התקדמה בחקר סילון המים וניסתה לחתוך את הסלעים עצמם על ידי סילון מים רב עוצמה בלחץ 7000 PSI.
בשנות ה-70 פיתחה ארצות הברית מכשירי חיתוך בסילון מים בלחץ 40,000 PSI.
היישומים התעשייתיים במכונות לחיתוך בסילון מים החלו בתחילת שנות השבעים עם שילוב של מערכות מים בלחץ כ-60,000 PSI, בהם סילון המים נע במהירות גבוהה פי שלושה ממהירות הקול.
ד"ר מוחמד חשיש נחשב למפתח שיטת העיבוד בסילון מים.
משתמשים בחיתוך בסילון מים לשימושים הבאים:
חיתוך פלדות - על ידי סילון המים המעורבב עם חומר אברזיבי ניתן לחתוך פלדות כלים.
לרוב לחיתוך זה משתמשים בשיטות המקובלות (חריטה, כרסום וקידוח) אך אותן שיטות גורמות לחום רב בתהליך, דבר הפוגם הן בחומר המעובד והן במיכשור.
בחיתוך על ידי סילון לא נוצר חום זה.
חיתוך עץ - בעזרת סילון מים וחומר אברזיבי ניתן לחתוך ולעבד כמעט כל עץ.
החומר האברזיבי משאיר את פני השטח חלקים לחלוטין.
חיתוך מזון - בעזרת סילון מים ניתן לחתוך בקלות וביעילות מזון.
האוכל לא נמעך ונחתך בצורה יפה ונקייה.
חיתוך מעגלי חשמל - בעזרת סילון דק במיוחד ומדויק ניתן לחתוך חלקים עדינים במעגל חשמלי, ואין בזבוז רב של חומר.
חיתוך מתכת בסביבה נפיצה - החיתוך איננו יוצר ניצוצות או חום ולכן היישום מאוד חשוב בסביבה של בארות נפט.
אין היווצרות חום שפוגע בחומר.
לא מייצר אבק או שבבים שמסוכנים לעובד.
החתך שנוצר הוא דק מאוד.
לעיתים זמן החיתוך ארוך יחסית לצורות עיבוד אחרות.
לפעמים תהליך יקר (גם בשל שימוש בחומר אברזיבי) יחסית לצורות עיבוד אחרות דוגמת עיבוד שבבי.
אם החומר עבה ייתכן שלא יחתך או שיחתך בצורה לא אחידה.
לעיתים נדרש עיבוד משלים לחתך שנוצר.
חיתוך בלייזר היא טכנולוגיה שבעזרתה משתמשים בלייזר לחיתוך חומרים שונים.
התהליך מתבצע על ידי מיקוד קרן לייזר בעלת הספק גבוה, באמצעות מחשב, אל פני החומר המיועד לחיתוך.
החומר סופג את האנרגיה של הלייזר ובהינתן עוצמה מספקת מגיב בהתכה, אידוי או פיזור.
הלייזר פועל לפי מרחק מיקוד, כלומר המרחק בין העדשה לבין החומר.
לכן החיתוך בלייזר יעיל במיוחד בחיתוך לוחות שטוחים (מרחק קבוע מהעדשה).
עובי החומר הניתן לחיתוך תלוי בעוצמה של קרן הלייזר וגם בטווח המיקוד של הקרן.
ככל שהקרן ממוקדת יותר כך טווח המיקוד קצר יותר.
קיימים סוגים שונים של לייזרים באורכי גל שונים, המתאימים לסוגי חמרים שונים.
במתכות למשל נעשה שימוש בקרן לייזר באורך גל קטן (תדר גבוה) שמבטיח פיזור אנרגיה מינימלי.
האנרגיה המרוכזת מצליחה לפעול על המתכת.
בחמרים אורגניים (עץ, אבן, עור, פלסטיק) שאינם מפזרים אנרגיה, אפשר להשתמש באורכי גל גדולים יותר (תדר יותר נמוך) כדי לחתוך ביעילות.
היתרון הגדול בשימוש בלייזר הוא בכך שהחיתוך מתבצע ללא מגע מכני.
פרט לאנרגיה המוקרנת על החומר אין חיכוך מכני ולכן יש שחיקה פחותה של כלי חיתוך.
היעדר החיכוך מאפשר תנועות "חופשיות" יותר, ומגדיל את הגמישות הגאומטרית של החיתוך.
קרן לייזר היא בדרך כלל צרה יותר מכלים מכניים.
בחיתוך בלייזר מתקיים בין השאר אידוי של חומר או תהליך כימי המפריד בין חמרים.
כך למשל בחיתוך PVC (פולי ויניל כלוריד) משתחרר גז הידרו-כלוריד שהוא רעיל ביותר וגורם לקורוזיה מואצת גם לחלקי המכונה.
בשנים האחרונות מכונות החיתוך בלייזר נעשו נפוצות יותר ויותר.
כיום מצויים מכשירי חיתוך וצריבה בלייזר במגוון רחב של תעשיות ובעסקים קטנים.
הטכנולוגיה המתקדמת וירידת המחירים בשל הייצור ההמוני אפשרה לבעלי עסקים פרטיים לרכוש מיכון מתקדם.
חנויות אופנה משתמשות בחיתוך לייזר על מנת ליצור בגדי מעצבים.
חנויות לממכר אלכוהול צורבות שם ותמונה על בקבוקיהן.
אמנים ויוצרים מוערכים משתמשים בחיתוך לייזר על מנת לייצר מתנות ייחודיות ופריטים נוספים לפי דרישה.
ניתן לחתוך כמעט כל דבר בחיתוך לייזר, מנייר ועד מתכת.
מכונות לייזר עם הספק של עד 150W יהיו מסוגלות להתמודד עם: עץ (עד עובי של 1 ס"מ), פרספקס (עד עובי 1 ס"מ), בד וקרטון.
במכונות בעלות הספק גבוה יותר ניתן לחתוך גם פחי מתכת ועד חיתוך ברזל.
כאשר חותכים חומרים בלייזר יש לדעת כי ככל שצפיפות החומר גבוהה יותר, כך יקשה על הקרן לחדור.
לכן כאשר רוצים לחתוך חומר דחוס יותר, יש לקחת בחשבון שיש להאט את מהירות החיתוך כדי לאפשר לקרן לחדור מבעד לחומר.
יש בדרך כלל שלוש תצורות שונות של מכונות חיתוך לייזר תעשייתי: מכונה בה החומר הנחתך זז, מערכות היברידיות ומערכת אופטית נעה.
חלוקה זו של מכונות מתייחסים לאופן העברת קרן הלייזר על החומר שיש לחתוך או לעבד.
צירי התנועה יהיו בדרך כלל X ו- Y, אם כי ישנן מכונות בהן ראש הלייזר עצמו יכול לזוז אף בציר ה- Z.
במכונה בה החומר עצמו נע יש ראש חיתוך נייח ומזיזים את החומר תחתיו לאחר הפעלת הלייזר.
שיטה זו מספקת מרחק קבוע מראש הלייזר לחומר העבודה ונקודה אחת ממנה ניתן להסיר את החומר הנחתך.
תצורה זו דורשת פחות אופטיקה, אך מנגד דורשת הנעת חומר העבודה (קרי, צירים, הינע וכדומה).
מכונה זו נוטה להיות האיטית ביותר.
מכונה היברידית מספקת הנעה בציר אחד (בדרך כלל ציר ה- X) ובנוסף תזוזת ראש הלייזר בציר הקצר (Y).
זה גורם לאורך קרן קבוע יותר ממכונה בה החומר הנחתך זז ועשוי לאפשר מערכת אופטית פשוטה יותר.
מכונה בתצורה זו עשוי לתרום לירידה בהפסד אנרגיה בעת העבודה ולאפשר יותר קיבולת לוואט מהמכונה בה החומר הנחתך זז (שתוארה לעיל).
במכונה בעלת מערכת אופטית נעה, השולחן נייח וראש חיתוך (עם קרן לייזר) נע מעל לחומר העבודה בשני הממדים האופקיים.
מכונה זו שומרת לעיתים קרובות אינם דורשת הידוק החומר הנחתך ושומרת על יציבות העובד.
זוהי מכונה מהסוג המהיר ביותר, ויתרונה הגדול בה לידי ביטוי כאשר חותכים חלקים דקים.
בערכות אופטיות נעות בעלות חמישה ושישה צירים מאפשרות גם חיתוך של אובייקטים בעלי גאומטריה משתנה.
בנוסף, קיימות שיטות שונות לכיוון קרן הלייזר לחומר מעוצב, שמירה על מרחק מיקוד תקין וכו'.
יתרונות וחסרונות של חיתוך בלייזר
לא מייצר אבק או שבבים שמסוכנים לעובד (אך לעיתים מייצר גזים רעילים).
לעיתים התהליך יקר בעת ייצור המוני יחסית לצורות עיבוד אחרות דוגמת עיבוד שבבי.
אם החומר עבה ייתכן שלא ניתן יהיה לחתוך בלייזר או שיחתך בצורה לא אחידה.
החום שנוצר בעת החיתוך עלול להשפיע על תכונות החומר הנחתך.
בעת חיתוך חומרים מסוימים נוצרים גזים רעילים.
החך הוא גג הפה בבני אדם ובבעלי חוליות אחרים, המבדיל בין חלל הפה לחלל האף.
אין לבלבל איבר זה עם החניכיים שהם הרקמות הרכות סביב השיניים.
החך מחולק לשני אזורים: החלק הקדמי הגרמי, והחלק האחורי הבשרני.
החך מעוצבב על ידי ענף הלסת העליונה של עצב המשולש.
החך הקשה הוא החלק הקדמי של החך והוא נראה במבט פשוט לפה פתוח.
בניגוד לחך הרך, החך הקשה מורכב מעצמות המחוברות במפרק פיברוטי (או מפרק צמוד).
העצמות המרכיבות אותו הן הַזִּיז הַחִכִּי של הלסת העליונה, הנמצאת בקדמת החך הקשה, והחלק האופקי של עצם החך, הנמצאת באחוריו.
האינטראקציה בין החך הקשה ללשון הכרחית ליצירת מספר רב של עיצורים בשפות אנושיות.
רירית החך הקשה יוצאת דופן.
הרירית מחוברת בחוזקה לפריוסטאום שמתחתיה.
בניתוח ניתן להסירם כמבנה אחד.
אחד המומים המולדים החמורים הקשורים לחך הוא חך שסוע, מצב בו קיים סדק בחך הקשה שיוצר חיבור בין חלל הפה לחלל האף.
דבר שיוצר בעיות בהנקת הילוד ובדיבור.
כיום מום זה מתוקן בהליך כירורגי בגיל צעיר.
החך הרך , הנקרא גם וילון, הוא רקמה רכה המכסה את אחורי גג חלל הפה.
הוא נמצא בין החך הקשה לבין הענבל, ונבדל מהחך הקשה הנמצא קדמית ממנו בחלל הפה בכך שבניגוד אליו אין בו עצמות.
זהו איבר נייד המצויד בסיבי שריר העטויים קרום רירי.
באמצעת החך הרך נמצאת הענבל, המכילה רקמת לימפה על פניה האחורית.
הווילון אחראי על סגירת תעלות האף בתהליך הבליעה והוא משמש גם בסיס חיתוך עבור העיצורים הווילוניים.
תנועת החך הרך בזמן הנשימה אחראית על צליל הנחירה.
מגע בחך הרך מעורר אצל רוב האנשים רפלקס של הקאה.
יש לחך הרך חמישה שרירים:
מותח שרירים של palatinum וִילוֹנוֹת
חיתול הוא פריט לבוש הנכרך סביב אזור החלציים של בני אדם שאינם שולטים בהפרשות השתן או הצואה ושבדרך כלל אינם מסוגלים להשתמש בבית שימוש.
החיתול מונע דליפת נוזלים על ידי ספיגת נוזל בכמות גדולה ומאפשר למשתמש נוחות יחסית ללא החלפתו המיידית.
החיתול עשוי מבד או מספוג מלאכותי וחומרים פלסטיים נוספים.
החיתול נמצא בשימוש הנפוץ ביותר בקרב תינוקות, אך קיים גם חיתול למבוגרים המשמש בעיקר קשישים שאינם שולטים בצרכיהם.
סוג החיתול הנפוץ כיום הוא חיתול לשימוש חד־פעמי העשוי מחומרים מלאכותיים כדוגמת ספוג, פלסטיק ניילון וחומרים סופגים כימיים.
סוג חיתול אחר שהיה נפוץ בעבר והיום חוזר לשימוש על ידי הורים רבים הוא חיתול הבד, המותאם לכביסה ונעשה בו שימוש רב־פעמי, אשר אינו מכיל חומרים כימיים ולא גורם לגרד או תפרחת חיתולים, בשל היותו אוורירי.
החלפת החיתול מתבצעת בדרך כלל על ידי הורה או על ידי עובד סיעוד.
כדי לסייע במניעת התפרחת מחיתולים חד־פעמיים נעשה לעיתים שימוש במשחות למריחה על גבי העור הנמצא מתחת לחיתול.
סוגי חיתול שונים נמצאו בשימוש האדם במשך שנים רבות.
נושא מניעת הלכלוך מהפרשות התינוקות העסיק את בני האדם עוד משחר ההיסטוריה, אך בעבר הפתרון הנפוץ היה להשאיר את הפעוטות ללא ביגוד סביב אזור החלציים בניסיון לחזות את מועדי ההפרשות.
עם זאת, ישנן עדויות על שימוש בביגוד תחתון לתינוקות העשוי מעלים או עור כבר לפני אלפי שנים.
החל מהמאה ה־19 היה מקובל במדינות המפותחות להשתמש בחיתולי בד מכותנה שנכרכו סביב אזור החלציים וקובעו באמצעות סיכת ביטחון.
בארצות הברית התקיים שירות של ניקוי ואספקת חיתולים ובשנת 1949 ביקש יזם ישראלי להקים שירות כזה בישראל, אולם הדבר לא יצא אל הפועל, בין השאר מכיוון שהחיתולים בישראל לא היו מספיק עמידים.
בשנת 1950 נרשמה בישראל חברה לקיום שירות חיתולים וביולי 1952 התקיים טקס הקמת מפעל לקיום שירות חיתולים בפתח תקווה, אולם המפעל ככל הנראה לא קם.
שירות חיתולים ראשון בישראל קם בחיפה בשנת 1960, ובמהרה הוקם גם שירות כזה בתל אביב.
בשנות ה־40 של המאה ה־20 נרשמו פטנטים אחדים על חיתולים בעלי מאפיינים חד־פעמיים, גם אם חלקיים.
החיתול החד־פעמי הראשון שיוצר בארצות הברית הוצג באופן מסחרי בשם "צ'אקס" בשנת 1949 בארצות הברית על ידי חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון, אשר ייבאה את הרעיון משוודיה.
באותה שנה, השיקה מריון דונובן את החיתול חסין המים הראשון, שהפך ללהיט, ועליו קיבלה פטנט ב־1951, אז מכרה במיליון דולר את הזכויות והחברה שהקימה.
בשנות ה־50 נכנסו חברות אמריקניות נוספות לייצור חיתולים חד־פעמיים.
בשנת 1959 הציגה חברת פרוקטר אנד גמבל האמריקנית את גרסתה לחיתול החד־פעמי ובשנת 1961 החלה למכור אותו במקומות בודדים תחת שם המותג "פמפרס".
שיווק המוצר בארצות הברית היה הדרגתי ורק ב־1969 החל המוצר להימכר בכלל המדינה.
חברת קימברלי קלארק פיתחה באותה שנה חיתול מתחרה בשם "קימבי" ובמקביל החלה בדיקת שוק עם מוצר נוסף בשם "האגיס".
ב־1977 הפך "האגיס" למוצר הראשי של קימברלי קלארק והחל להימכר בכלל ארצות הברית.
"פמפרס" ו"האגיס" הפכו לשני המתחרים העיקריים בארצות הברית ואחר כך גם בעולם כולו.
ב־1985 נמכרו בארצות הברית לראשונה יותר חיתולי האגיס מפמפרס, והחלה תחרות עזה בשיווק ופיתוח שיפורים לחיתולים.
שתי התכונות המרכזיות ששופרו היו שיטת ההדבקה ורמת הספיגה.
השימוש בחיתולי כותנה רב־פעמיים היה נפוץ בישראל עד לשנות ה־80 עת החלו מוצרי חיתולים חד־פעמיים להימכר בהיקפים נרחבים.
מותגים מרכזיים בשוק באותה עת היו "טיטולים", "ליטופים" ו"טפנוקים" שיוצרו במפעלים מקומיים.
בשנת 1983 מצאה בדיקה של המועצה הישראלית לצרכנות שהחיתולים החד פעמיים מתוצרת ישראל סופגים יותר מהחיתולים המיובאים.
עד מהרה הפך השם "טיטול" לכינוי גנרי לחיתול חד פעמי.
בשנת 1996 החלה יצרנית המותג טיטולים, חברת "חוגלה", בשיתוף פעולה עם חברת קימברלי קלארק במסגרתו שווקה וייצרה את חיתולי האגיס.
תוך מספר שנים החל מותג האגיס למכור את רוב החיתולים בשוק ובצוותא עם חיתולי פמפרס מכר בשנת 2006 כ־80 אחוז מהחיתולים החד־פעמיים.
בדומה לימי עבר, יש משפחות המגדלות את תינוקיהן ללא חיתולים מיומם הראשון.
חִתּוּלִית (לעיתים מַחְתֶּלֶת) או פאסיה (TA: Fascia) היא רקמת חיבור, ברובה רפה ובחלקה צפופה, המקיפה את פנים גוף האדם.
החיתולית היא רשת תלת־ממדית של רקמה העוברת ברציפות מהראש עד הרגליים ומהבטן עד הגב; בדרכה היא חוצה ועוברת סביב לשרירים, עצמות, איברים פנימיים, עצבים, כלי דם ועוד.
תפקידה לעזור לשמור על יציבות מבנית, הגנה ותמיכה ולשמש כבולם זעזועים.
לחיתולית תפקיד מרכזי במחזור הדם ובתהליכים ביוכימים כגון תקשורת בין-תאית.
מהווה קו הגנה ראשון של הגוף מפני גורמי מחלה וזיהום.
לאחר פציעה, היא זו שיוצרת את התנאים המאפשרים את התחדשות הרקמה.
החיתולית מחולקת לשלוש רמות עומק:
חיתולית שטחית (Superficial fascia) – נמצאת מתחת לעור ברוב חלקי הגוף, משמשת מאגר של מים ושומן ומקום מעבר לכלי דם, לימפה ועצבים; מבודדת ומגינה על הגוף מבחוץ.
חיתולית עמוקה (deep fascia) – רקמת חיבור סיבית דחוסה המקיפה את רוב חלקי הגוף הפנימיים ומקשרת ביניהם באמצעות רצועות, גידים ועוד.
חיתולית של קרביים (Fascia visceralis) – מחזיקה כל איבר פנימי בחלל שלו ומקיפה אותו באופן צמוד.
מורכבת משתי שכבות של קרום נסיובי.
הקרום החיצוני נקרא דָּפְנִי וזה הצמוד לאיבר עצמו נקרא קִרְבִּי.
לכל איבר קרום נסיובי מותאם לו, קרומי המוח, כיס הלב, קרום הריאה והצפק בחלל הבטן.
חכאים (שם מדעי: Lophiiformes) היא סדרה של דגי גרם.
החכאים ניכרים בבליטה מוארכת, דמוית חכה, היוצאת מראשם.
בליטה זו, המשמשת כפיתיון עבור הטרף של החכאים, היא זו שהקנתה להם את שמם.
צורתם של חלק מהחכאים מאפשרת להם להשתלב בסביבתם ומעניקה להם גורם הסוואה.
הנקבות של החכאים גדולות לעיתים באופן ניכר מהזכרים.
במינים אלו הזכר יכול להיות קטן פי שישה ומעלה מהנקבה וגודלו לא עולה על מספר מילימטרים.
בשעה שהוא הופך לבוגר, מערכת העיכול שלו מתנוונת והוא נמשך לנקבה באמצעות חוש הריח.
הזכר נושך את עורה של הנקבה ומשחרר אנזים שמאפשר לו להתמזג עמה ולחיות בתוכה כטפיל על ידי פירוק רקמת הפה שלו ופירוק העור שהוא נשך.
במשך הזמן רוב גופו של הזכר מתנוון ורק אשכיו ממשיכים לתפקד.
הם משחררים תאי זרע, בתגובה להורמונים שמגיעים אליהם דרך זרם הדם בשעה שהביצית מוכנה להפריה.
בני סדרת חכאי התהומות אינם קרובים באמת לסדרה זו אלא יותר לצלופחאים.
המזון של החכאים הוא בעיקר דגים קטנים ופלנקטון.
חיתוך על תנועה (באנגלית Cutting on Action) היא טכניקת עריכה בקולנוע, בה חותכים משוט אחד לשוט שני תוך כדי התרחשות תנועה.
העריכה ברגע התנועה מייצרת אשליית המשכיות בין השוטים, ובכך מפחיתה את מודעות הצופה למעבר משוט אחד לשני.
דוגמה לצורך המחשה: בשני השוטים מצולמים דמות המתיישבת על כיסא, כאשר ההבדל בין שני השוטים הוא כיוון המצלמה ביחס אל הדמות - בשוט הראשון הדמות תצולם חזיתית, ואילו בשוט השני - בפרופיל.
החיתוך בין השוטים תוך כדי פעולת ההתיישבות מפנה את תשומת הלב של הצופה אל הפעולה ותורמת לכך שלא ישים לב לעריכה.
אף על פי שייתכן כי עבר זמן רב בין הצילום בפועל של שני השוטים, חיתוך על תנועה מעניק את הרושם של המשכיות הזמן, כאשר צופים בסרט הערוך.
כאשר ישנה דמות, המתחילה בתנועה בשוט אחד, ומסיימת את התנועה בשוט השני, העורך יוצר מעין גשר ויזואלי, אשר מסיח את דעתו של הצופה, שמתקשה להבחין בקאט או בשגיאות קטנות של המשכיות בין שני השוטים.
קיימת וריאציה על חיתוך על תנועה, שבה דמות יוצאת מן הפריים בשוט הראשון, ולאחר מכן נכנסת אל הפריים בשוט העוקב.
הכניסה אל הפריים בשוט השני צריכה להיות תואמת בכיוון ובקצב התנועה של השוט הראשון.
חיתוך תמונה, הידוע יותר בשמו באנגלית: crop או cropping (מבוטא: "קרופ"), הוא סוג של עיבוד תמונה בו מתבצעת בחירת אזור או חלק מהתמונה (ה"פריים"), כך שהוא מבליט נושא או קטע מסוים של התמונה, בעוד שהוא משמיט את כל התוכן שמחוץ למסגרת האזור שנבחרה.
השימוש בחיתוך תמונה נפוץ בכל תחום המערב גרפיקה, בפרט באמנות חזותית ובצילום, אך גם בקולנוע (למשל כדי להמיר סרט קולנוע מפורמט מסך רחב לפורמט מסך טלוויזיה).
בצילום דיגיטלי החיתוך נעשה בדרך כלל באמצעות תוכנות גרפיקה בשלב עיבוד התמונה במחשב.
החיתוך נחשב לאחד הסוגים הבסיסיים ביותר של עיבוד תמונה לצד תיקוני חשיפה, צבע, שיפור חדות והסרת רעש.
הבלטת נושא התמונה על ידי הגדלתו (כלומר: הגדלת השטח היחסי שהוא תופס בפריים) וסילוק פרטים בשוליים המסיחים את הדעת.
סילוק פרטים המפריעים לתמונה כאשר הם לא במרכז (למשל: חיתוך חצי רגל שנכנסה לשוליים השמאליים של התמונה).
הסרת חלקים "מתים" של התמונה (למשל: רקע אחיד) המסיחים את הדעת.
שיפור קומפוזיציה, למשל: שינוי מקומו של הנושא בתמונה על ידי חיתוך לא-שוויוני של השוליים.
שינוי היחס בין האורך לרוחב בתמונה על מנת שיתאים למדיה אמנותית מסוימת (למשל: התאמת תמונה להדפסה בגודל A4).
בדרך כלל החיתוך הוא מלבני - כלומר: חיתוך התמונה לצורת מלבן (ולעיתים ריבוע) - אך ניתן גם לחתוך לצורות שונות כגון עיגול, משולש, כוכב ועוד.
לעיתים, המלבן הקטן לא שומר על היחס בין אורך לרוחב של התמונה המקורית (למשל: בחירת ריבוע קטן סביב נושא בצילום דיגיטלי שבו היחס המקורי הוא 4:3).
חיתוך לשם הסרת פרטים מפריעים:
סימון של חיתוך מתוכנן על גבי תמונה:
במתמטיקה ובתורת הקבוצות בפרט, חיתוך אלכסוני היא פעולה המוגדרת על סדרות מסוימות של קבוצות.
אם סודר ו- סדרה של תת קבוצות של אז החיתוך האלכסוני שלהן המסומן על ידי
כלומר, לכל סודר מתקיים אם ורק אם הוא שייך ל- האיברים הראשונים של הסדרה.
חכאי תהומות (שם מדעי: Saccopharyngiformes) היא סדרת דגים מקריני סנפיר הקרובים לצלופחים וחיים רק במעמקי הים והאוקיינוס.
לא כל החוקרים מסכימים על קיום הסדרה.
אחרים משייכים משפחות אלה לסדרת הצלופחאים.
מיני סדרה זו חיים רק באוקיינוסים העמוקים ויכולים לצלול לעומק של יותר מ-3,000 מטר ועולים למעלה לעיתים נדירות.
המינים מוכרים למדע רק מ"דגימות" שונות שנאספו על ידי דייגים או כשגופותיהם נפלטו לחוף.
עדיין חסר מידע על רוב המינים.
למינים אלו חסרים עצמות הקיימות לדגים אחרים, כגון הצלעות, וחסרים להם גם סנפירים מותאמים ושלפוחיות אוויר.
הם אורבים בעומק לטרף ואז פוערים את לועותיהם ובולעים אותו, כמעט ללא קשר לגודלו כשביכולתם לבלוע טרף שגדול ממשקלם.
כמו החכאים שעל שמם הם קרויים הם בעלי פיתיון המושך טרף לעבר פיהם הרחב.
סוג ומין יחיד Cyema atrum
חכאי גמלוני (שם מדעי: Lophius piscatorius) הוא מין של דג מצולות מסדרת החכאים.
דג זה מצוי באוקיינוס האטלנטי ובימים סביבו - ים ברנץ, מצר גיברלטר, הים התיכון והים השחור.
בים האירי דג זה נחשב לדג מאכל מסחרי חשוב.
אורכו של החכאי עד שני מטר ומשקלו יכול להגיע ל-50 ק"ג.
הוא בעל ראש שטוח עם לסתות ענקיות בעלות שיניים חדות והלסת הגדולה יכולה להיפער במהירות ולשאוב כל יצור העובר בקרבתה.
הסנפירים שטוחים והחכאי מצוי בשכיבה על קרקעית הים ושוחה לעיתים רחוקות.
הסנפירים השטוחים עוזרים לחכאי לנוע על פני החול והוא בעל בליטות הנראות כמו אצות להסוואה בעודו שקוע בחול.
מעל פיו ישנה קרן המכילה תא מאיר.
החכאי שוכן בתהומות האוקיינוס בעומק 20-1,000 מטר מתחת פני הים.
הוא טורף מארב מתמחה המשתמש ב"חכה" שמעל ראשו כדי למשוך טרף המחפש את האור.
החכאי יכול לטרוף כמעט כל דג הקרוב אליו במשקלו ולאחר מכן לצום במשך חודשים.
חכאיים (שם מדעי: Lophiidae) היא משפחת דגי מצולות מסדרת החכאים שבמחלקת מקריני סנפיר.
דגים אלה מצויים בכל האוקיינוסים, ומצויים עד עומק 1,000 מ'.
אורכם של החכאיים מגיע עד 2-3 מ' והם בעלי ראש ענקי עם לסתות נפערות גדולות מאוד ובתוכם שיניים חדות.
הם בעלי סנפיר גב שקצהו העליון הפך ל"חכה" עם אור המופק בקצה והחכה משתלשלת ממש קרוב לפיהם.
החכאי מחכה במארב לטרף שיבדוק את האור ואז בולע אותו במהירות עצומה.
הראש מגובשש עם דוקרנים קטנים אך הסנפירים קטנים והתנועה של החכאי איטית מאוד.
כמה מהחכאים נחשבים לדגים מסחריים למאכל, בייחוד בצפון אירופה וביפן.
סוג ומין יחיד חַכַּאי מְדֻבְלָל (Lophiomus setigerus)
Lophius - בו המין חכאי גמלוני
חכאים שעירים (שם מדעי: Caulophrynidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים השוכנים במצולות האוקיינוס בכל האוקיינוסים.
בשונה משאר החכאים הם חסרי חכה מעל ראשם ובעלי סנפיר מפיץ אור מתקרת ראשם.
עצמות הראש שלהם מודגשות ונראות בעלות גידולי שיער ומכאן שמם.
חלק מדגים אלה אדומים או כהים אך הם חסרי קשקשים, מה שעוזר להסתדר עם העומק והלחץ העצום.
הם טורפים דגים אחרים, סרטנים ורכיכות שנמשכים לפנסיהם.
בכמה מינים הנקבה גדולה בהרבה מהזכרים הננסיים והללו נאחזים בנקבה ומוצצים את דמה בטפיליות עד לזמן ההזדווגות.
סוג ומין יחיד Robia legula
חכאים כדוריים (שם מדעי: Himantolophidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים השוכנים במצולות האוקיינוס וגופם מזכיר צורת כדור.
במשפחה זו ישנו רק סוג אחד - חכאי כדורי (Himantolophus).
לחכאים אלה דו-צורתיות זוויגית קיצונית מאוד: הנקבות יכולות להגיע לאורך 60 ס"מ והם גדולות וכדוריות והזכרים מגיעים רק לאורך 4 ס"מ וצורתם מוארכת יותר.
לשניהם ישנו בקצה הראש סנפיר דמוי-חכה מעובה מאוד המזדקר כלפי מעלה ובקצהו שתיל "שעיר" המפיץ אור לבן המושך מיני טרף.
החכאים ניזונים במארב מטרף לא זהיר הכולל חסילונים, סילוניות ודגים קטנים.
החכאים יכולים לבלוע טרף גדול מאוד יחסית לגודלם.
הם חיים ביחידות במצולות האוקיינוסים ושוחים ללא הפסקה.
הם כמעט ולא נראים אלא כשפגריהם עולים לפני המים.
חכאי זרועות (שם מדעי: Brachionichthyidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים היכולים להלך על קרקעית הים בעזרת סנפירים דמויי זרועות כתחליף לשחייה, אך הם מסוגלים גם לשחות מעט.
דגים אלה חיים בימים ממוזגים בקרבת החופים של אוסטרליה וטסמניה.
הם בעלי ראש גדול, "זרועות" של סנפירים מתחת לגופם בעלות "אצבעות" קצרות וגוף מוארך שבקצהו זנב גדול.
העור בעל שכבה דקה וחסרת קשקשים.
הסנפירים של הגב והשת פרושים.
לדגים אלה סנפיר עליון דמוי-חכה אך הוא אינו משמש לדיג ואינו פולט אור.
הם ניזונים מדגים ויצורי ים קטנים דומים.
במרץ 2020 המין Sympterichthys unipennis הוכרז כמין נכחד ברשימה האדומה של IUCN, לאחר שלא נצפה בטבע במשך יותר ממאה.
מין נוסף של חכאי זרועות, Brachionichthys hirsutus, נמצא בסכנת הכחדה חמורה מאז 1996.
חכאי קרפד (שם מדעי: Chaunacidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים החיים בתהומות האוקיינוס ומזכירים במראם קרפדים.
הם חיים בכל האוקיינוסים עד לעומק 2,400 מטר.
אורכם יכול להגיע ל-30 ס"מ והם בעלי ראש מגודל עם לסתות גדולות, גוף וראש שטוחים ורחבים והסנפירים שטוחים ומזכירים ידיים ויכולים להיאחז בסלעים.
הם מפתים טרף להתקרב אליהם בעזרת הקצה של סנפיר הגב שלהם הפולט אור.
דגים קטנים נמשכים לאור זה ונבלעים.
זהו דג איטי מאוד ורוב הזמן הוא נשאר צמוד למקומו.
כך הוא גם חוסך באנרגיה.
Chaunax - בו 25 מינים
חכאי שוט (שם מדעי: Gigantactinidae) היא משפחת דגי גרם מסדרת החכאים השוכנים במצולות האוקיינוסים.
השם ניתן להם עקב ה"חכה" הארוכה שלהם, שאורכה לעיתים פי ארבעה משאר גופם.
(מילולית: gigas - גדול, aktis - קרן, כלומר "גדולי-קרן").
כמו מרבית החכאים לא ידוע עליהם הרבה, מאחר שהם חיים בעומק רב.
לחכאי שוט ראשים קטנים עם פיות גדולים וחכה גדולה וארוכה מאוד שבקצה איבר זוהר בנהורנות.
לנקבות ראש מוארך ופיות קטנים, מה שמקל על זיהוים.
החכאים חיים בעומקים אך חלקם נצפים לעיתים בעומק רדוד, כנראה בחיפושם אחרי מזון כמו דגים קטנים וסרטנים.
חכאי עטלף (שם מדעי: Ogcocephalidae) הוא משפחת דגים מסדרת החכאים המצוידים בזרועות-סנפירים איתם הם צועדים על קרקעית הים.
תפוצתם היא באוקיינוסים טרופיים וסוב-טרופיים, בעומק 200-3,000 מ'.
כמה מינים מגיעים עד לעומק 4,000 מטרים ואחרים חיים במימי חופים או אף בשפכי נהרות.
המין Ogcocephalus darwini חי במים הקרים של איי גלאפגוס.
דגים אלה קיבלו את שמם על שם דמיונם לבטאים המכונים "עטלפי הים".
הם בעלי סנפירי חזה רחבים מאוד המשמשים כגפיים וגוף עגלגל וקטן מאחוריהם.
הראש ענקי ואילו הזנב והחלק האחורי קטנים מאוד.
אורכם המרבי עד 50 ס"מ.
החכאים ניזונים ממיני סרטנים, דגים אחרים ותולעים רב זיפיות באמצעות שימוש באורם המלאכותי, אף שה"חכה" אינה נמצאת בקצה המצח כמו רוב החכאים.
סוג Coelophrys - בו 7 מינים
סוג Dibranchus - בו 14 מינים
סוג Halicmetus - בו 3 מינים
סוג Halieutaea - בו 9 מינים
סוג Malthopsis - בו 13 מינים
סוג Zalieutes - בו 2 מינים
חיתול למבוגרים הוא חיתול המיועד בדרך כלל למבוגרים הסובלים מבעיות רפואיות או נכויות שונות, כגון בריחת שתן, שלשול קשה או דמנציה.
חיתולים אלו מגיעים בצורות שונות, כשחלקם דומים לחיתולי ילדים מסורתיים, חלקם לתחתונים וחלקם לתחבושות היגייניות.
בחיתולים מעורבת בדרך כלל אבקת פולימר לספיגת נוזלים.
ב-2016 עמד היקף הסחר בחיתולים למבוגרים על 9.8 מיליארד דולר, כשביפן לבדה עמד היקף הסחר על 1.8 מיליארד דולר.
רוב המשתמשים בחיתולים למבוגרים אלו מבוגרים הסובלים ממצבים רפואיים הגורמים להם לחוות בריחת שתן או צואה, והם זקוקים לחיתולים מכיוון שאינם מסוגלים לשלוט על שלפוחית השתן או המעי שלהם.
גם אנשים שאינם יכולים לרדת מהמיטה או כאלו המשתמשים בכיסאות גלגלים משתמשים בחיתולים, משום שאינם יכולים לגשת לשירותים באופן עצמאי.
אנשים עם לקות קוגניטיבית, כמו דמנציה, עשויים להזדקק לחיתולים מכיוון שהם עשויים לא להכיר בצורך שלהם להגיע לשירותים.
אסטרונאוטים גם כן משתמשים בחיתולים למבוגרים בזמן ההמראה ובזמן פעילות חוץ-רכבית.
החיתולים האלו יכולים להכיל עד פי 400 ממשקלם, והן פותחו כך שאסטרונאוטים יוכלו להישאר בפעילות חוץ-רכבית במשך שש שעות לפחות.
במקור, רק אסטרונאוטיות היו לובשות חיתולים, מכיוון שמכשירי איסוף הצואה ששימשו גברים לא היו מתאימים לנשים; עם זאת, דיווחים על נוחותם ויעילותם שכנעו בסופו של דבר גם את הגברים להתחיל ללבוש חיתולים.
המודעות הציבורית לחיתולי אסטרונאוטים עלתה משמעותית בעקבות מעצרה של ליסה נוואק, אסטרונאוטית של נאס"א שהואשמה בחטיפה ובניסיון רצח שדווח כי נסעה 900 מיילים עם חיתול למבוגרים, כך שלא הייתה צריכה לעצור להשתין.
אנשים בעלי פטיש לחיתולים משתמשים בחיתולים למבוגרים.
בגאומטריה, חיתוך הוא אוסף הנקודות המשותפות לשתי צורות גאומטריות (או ליותר משתיים).
זהו מימוש בגאומטריה של המושג המתמטי הרחב יותר חיתוך.
החיתוך יכול להיות הקבוצה הריקה, למשל החיתוך בין שני ישרים מקבילים, או מממד כלשהו.
שני ישרים שאינם מקבילים נחתכים בנקודה אחת.
קוטר חותך את המעגל בשתי נקודות.
שני מישורים שאינם מקבילים נחתכים בישר אחד.
חתכי חרוט: מישור החותך חרוט עשוי ליצור אחת מארבע צורות (מעגל, אליפסה, פרבולה, היפרבולה), בהתאם לזווית שבה המישור חותך את החרוט.
מקרים מנוונים מתקבלים כאשר המישור החותך עובר דרך קודקוד החרוט.
חיתוך מתקיים גם בין יותר משתי צורות גאומטריות.
במשולש שלושת התיכונים נחתכים בנקודה אחת, וכך גם שלושת הגבהים ושלושת חוצי הזוויות.
כאשר נתונים שני ישרים, שמשוואותיהם הן: מתקבלות, לפי נוסחת קרמר, הקואורדינטות של נקודת החיתוך :
כאשר נתונים שני קטעים, ו-, הם לא בהכרח נחתכים, משום שייתכן שנקודת החיתוך בין שני הישרים שהקטעים מוכלים בהם נמצאת מחוץ לקטעים.
כדי לבדוק זאת ניתן להשתמש בהצגה הפרמטרית של הקטעים:
שני הקטעים נחתכים בנקודה משותפת כאשר הפרמטרים המתאימים מקיימים את התנאי .
הפרמטרים הם הפתרון של מערכת המשוואות הליניאריות
הצבת הערכים או בהצגה הפרמטרית נותנת את נקודת החיתוך .
דוגמה: לקטעים ו- נקבל את מערכת המשוואות הליניאריות
שפתרונה , כלומר הקטעים נחתכים בנקודה .
למציאת נקודות החיתוך של הישר והמעגל יש לבודד את או את ממשוואת הישר ולהציב במשוואת המעגל, ולקבל את הפתרונות מהמשוואות הריבועיות
כאשר מתקיים , מתקבלות שתי נקודות חיתוך, והקטע המחבר ביניהן קרוי מיתר במעגל.
כאשר יש רק נקודת חיתוך אחת, והישר משיק למעגל.
כאשר , הישר והמעגל אינם נחתכים.
הצורה המתקבלת מחיתוך של שני מעגלים קרויה עדשה.
כאשר שני המעגלים הם בעלי אותו רדיוס, והמרכז של כל אחד מהם נמצא על היקפו של האחר, העדשה המתקבלת קרויה וסיקה פיסקיס.
ישר שאינו מקביל למישור ואינו מוכל במישור חותך את המישור בנקודה אחת.
הישר במרחב מוצג פרמטרית והמישור מוצג במשוואה .
הצבת ההצגה הפרמטרית במשוואה נותנת
לפרמטר של נקודת החיתוך .
כאשר למשוואה אין פתרון, הישר מקביל למישור או מוכל בו.
חיתוך הוא פעולה שמפרידה או פותחת עצם מוצק לשני חלקים או יותר, באמצעות הפעלת כוח על שטח קטן מאוד בעצם הנחתך.
החיתוך הוא פעולה שמלווה את האדם עוד מהתקופה הפרהיסטורית.
חיתוך משמש את האדם בייצור ועיבוד מזון, בחקלאות, בתעשייה ברפואה ועוד.
מבחינה פיזיקלית, החיתוך הוא תופעה של דחיסה וגזירה, המתרחשת רק כאשר הלחץ הכולל שנוצר על ידי כלי החיתוך חורג מחוזקו של החומר הנחתך.
המשוואה הרלוונטית הפשוטה ביותר היא:
הלחץ שנוצר על ידי כלי חיתוך עומד ביחס ישר לכוח שבו הוא מופעל, וביחס הפוך לשטח המגע.
מכאן שלגבי עצם נתון, ככל שהשטח קטן יותר (כלומר, ככל שמכשיר החיתוך חד יותר), יש צורך בפחות כוח כדי לחתוך.
גם ככל שחוזקו של החומר הנחתך קטן יותר, נדרש פחות כוח לחיתוך.
בהכנת מזון – קיצוב של נתחי בשר, קילוף וקיצוץ ירקות ופירות, פריסת דברי מאפה.
בחקלאות – קצירת תבואה, קטיף יבולים.
בתעשייה – חיתוך הוא פעולה בסיסית בענפי תעשייה רבים בהם תעשיית הטקסטיל (גזירת בדים), העץ (ניסור), המתכות ועוד.
בטיפוח הגוף – עיצוב שיער, גזיזת ציפורניים.
בלחימה, ובעיקר בקרב פנים אל פנים, לפגיעה באויב באמצעות כלי נשק כגון חרבות או גרזן קרב
חיתוך שימש את האדם כבר בפרהיסטוריה.
אמצעי החיתוך הראשון הידוע לנו הוא הלהב.
להבים עשויים מאבן שסותתו על ידי האדם הקדמון נמצאו באתרים רבים.
הלהבים יוצרו באמצעות התזתם מסלעים קשים (למשל צור).
לאורך ההיסטוריה יוצרו להבים מחומרים נוספים באמצעות עיבוד והשחזה – מתכת, עצם ועץ.
החומר הנפוץ ביותר בשימוש ללהבים הן מתכות שונות.
מתכות הן חומר נוח לעיבוד, וחלקן בעלות חוזק מכני רב, ולכן מתאימות לחיתוך.
בנוסף לכלי חיתוך ידניים, האדם ייצר מכונות חיתוך מאז העת העתיקה.
מסורים הופעלו באמצעות גלגל מים, ולאחר המהפכה התעשייתית הופעלו כלי חיתוך גם באמצעות קיטור ומאז ראשית המאה ה-20 גם במנועים חשמליים.
כיום קיימים אמצעי חיתוך שאינם עושים שימוש בלהבים, כגון חיתוך באמצעות לייזר או בלחץ מים.
חיתאם מוחסן היא פרופסור מן המניין בבית הספר לבריאות הציבור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
חיתאם מוחסן נולדה וגדלה בפוריידיס.
למדה בתיכון בחיפה משום שבפוריידיס לא היה בית ספר תיכון.
עבדה כאחות ילדים ובריאות הציבור ביישובים ערביים בצפון ישראל.
בשנת 2000 קיבלה תואר ראשון בסיעוד מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2005 קיבלה תואר שני (בהצטיינות) באפידמיולוגיה ורפואה מונעת מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2006–2008 עבדה במרכז הלאומי לבקרת מחלות.
בשנת 2011 קיבלה תואר דוקטור על עבודה בהנחיית פרופ' דניאל כהן באוניברסיטת תל אביב.
במשך שנתיים (2011–2013) שהתה בפוסט-דוקטורט במרכז לפיתוח חיסונים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מרילנד בארצות הברית, בהנחייתו של פרופ' מיירון מ.
באוקטובר 2013 הצטרפה לסגל בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת תל אביב בדרגת מרצה בכיר, והקימה את קבוצת המחקר והמעבדה שלה.
ב-2017 מונתה לפרופסור חבר וב-2023 מונתה לפרופסור מן המניין.
הליקובקטר פילורי, זיהומי מעיים, מיקרוביום המעי ותפקידו בבריאות ובמחלות.
במהלך מגפת הקורונה עסקה במאבק במגפה, ופעלה לעידוד ההתחסנות.
במרץ 2022 מינה אותה מנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' נחמן אש, לחברה בוועדה המייעצת בנושא התפרצות פוליו 2022.
חיתוך גלי הוא חיתוך שמותיר משטח גלי על המזון.
החיתוך יכול להיעשות כדי לשפר את המרקם או את התכונות הפיזיות של מזון.
טוגנים בחיתוך גלי עשויים להשתפר בפריכותם, כמו גם להשתפר ביכולתם לשמור עליהם על רוטב הטבילה, כלומר על המטבל.
המכשיר המקובל לחיתוך גלי הוא מנדולינה.
רקיקי תפוחי אדמה (Pommes gaufrettes), טוגני רשת (חיתוך גלי שתי וערב כרשת), טוגני "וופל", טוגנים חתוכים קצוצים ועוד הם טוגנים המתקבלים על ידי הפיכת תפוח האדמה ברבע סיבוב לפני כל העברת הלהב הגלי של מנדולינה ולאחר מכן טיגון עמוק.
החיתוך בצורה זו מגדיל את שטח הפנים של המזון ביחס לנפחו, חושף שטח גדול יותר לתהליך הטיגון או הבישול ומאפשר כך ליותר אדי מים לברוח ומהר יותר.
כתוצאה מכך המזון הופך לפריך יותר ואולי גם טעים יותר ככל שיותר ממנו נתון להשחמה, וייצור את אפקט הצבע והטעם האמצעות תגובת מייאר המתרחשת במהלך הבישול.
חיתוך שיפונד היא טכניקת חיתוך של ירקות או עשבי תיבול מגוררים או חתוכים דק המשמשים במיוחד כקישוט.
בחיתוך שיפונד המונח מתייחס לצורת חיתוך לרצועות ארוכות ודקות של ירקות עליים בעלי שטח פנים נרחב יחסית.
המונח משמש בהקשר לחיתוך של עלים ירוקים ועשבי תיבול כמו כרוב, חסה, תרד או בזיליקום (אבל לא רק – ומתאים גם לחיתוך של רצועות קרפים וחביתות).
את החיתוך שיפונד מבצעים לאחר שעורמים את העלים, ומגלגלים אותם בצורה הדוקה, ורק אחר כך חותכים בניצב לגליל העלים.
זאת בשונה מהמונח ז'וליאן (Julienne) המיועד לתיאור של טכניקת חיתוך ירקות לרצועות דמויי מקלות גפרורים.
ירקות ירוקים עלים כמו תרד, חומעה או מנגולד, או עשב שטוח עלים כמו בזיליקום, נחתכים לרצועות ארוכות ודקות ולא למקלות.
טכניקה זו אינה מתאימה לעלים קטנים, צרים או בעלי צורה לא סדירה כגון כוסברה, פטרוזיליה, טימין או רוזמרין.
שיטת חיתוך זו דורשת שטח פנים אחיד ושטוח כדי שהסכין יצליח לבצע את הסרטים.
שיפונד בעברית פירושה סרטים קטנים כתרגום מילולי מצרפתית, הכוונה לסרטים הקטנים שנוצרים מחיתוך דק של העלים בטכניקה זו.
חיתוך ז'וליין או חיתוך צרפתי הוא חיתוך סכין קולינרי שבו חותכים את פריט המזון לרצועות דקות ארוכות, בדומה לגפרורים.
פריטים נפוצים שיש לחתוך הם גזר, סלרי לרמולד, תפוחי אדמה עבור טוגנים ז'וליין, או מלפפונים עבור ננמיון שהוא מנת פסטה קוריאנית .
חיתוך קצוות הירק והשוליים לארבעה דפנות ישרות מקל על יצירת חתך אחיד.
גודל וצורה אחידים מבטיחים שכל פלח חתוך כזה מתבשל בצורה אחידה ובאותו קצב.
לאחר חיתוך הז'וליין, הפיכת הגפרורים האלה ב-90 מעלות וחיתוך קוביות דקות נקבל ברונואז (3 מ"מ × 3 מ"מ × 3 מ"מ).
השימוש הראשון הידוע במונח הזה (חיתוך ז'וליין) בדפוס הוא בספר של פרנסואה מאסיאלו (מהדורת 1722).
חך שסוע הוא פתח בתקרת הפה, הנגרם בשל סגירה לקויה של החך בזמן התפתחות העובר ברחם האם.
החך השסוע יכול להתבטא רק בחך הקשה (בחלק הקדמי של תקרת הפה) או רק בחך הרך (חלקו האחורי של גג הפה, שבקצה שלו נמצא הענבל) או בשניהם.
חך שסוע (כמו גם שפה שסועה) הוא מום מולד של הפנים שמתרחש בשלב מוקדם יחסית של ההיריון (בין השבוע ה־5 לשבוע ה־9).
המום נוצר כתוצאה מפגם בתהליך האיחוי הנורמלי של שני צידי השפה והחך - פגם שנובע מעצירת התהליך התקין שבו מתקרבים ומתחברים שולי הרקמה העוברית שבשני הצדדים.
הגורם המדויק למומים האלה אינו ברור.
קרוב לוודאי שמדובר בשילוב של גורמים גנטיים ושל גורמים סביבתיים.
בכ־70% מהמקרים מדובר במום מבודד בפנים, ואילו בכ־30% מהמקרים מדובר במום שהוא חלק מסינדרום גנטי יותר רחב.
כיום ידועים כבר יותר מ־400 גנים שקשורים לשפה ולחך שסועים.
גורמים סביבתיים שעלולים להעלות במידה קלה את הסיכון לשסע בשפה ובחך הם תרופות מסוימות שנלקחות במהלך ההיריון.
מדובר, בין היתר, בתרופות הבאות:
• ולפרואט ופניטואין (תרופות נוגדות פרכוסים).
• אונדנסטרון (תרופה נוגדת בחילות והקאות).
• מתוטרקסט (שיש לה פעילות נוגדת דלקת, מדכאת חיסון ונוגדת סרטן.
אחת מתופעות הלוואי של מתוטרקסט היא הפחתה של רמות החומצה הפולית בדם).
גורמים סביבתיים נוספים שעלולים להגדיל את הסיכון לשפה שסועה ולחך שסוע הם עישון אקטיבי ופסיבי של האם וחוסר בחומצה פולית אצל האם במהלך השליש הראשון של ההיריון.
כאמור, ידועים גנים רבים שמעורבים ביצירת המומים הללו כחלק ממחלה רחבה יותר, אך ברוב המקרים שפה או חך שסועים מופיעים ללא בעיות נוספות, והגורמים הגנטיים או הסביבתיים להם במקרים האלה אינם ידועים.
במחקר חדש, שפורסם בכתב העת האמריקאי לגנטיקה של האדם, נמצאה מוטציה (שינוי גנטי) שגורמת בעקיפין לפגיעה בתהליך העיבוד של tRNA (או RNA מעביר) בתאים שאמורים ליצור את אזורי השפה והחך של העוּבּר, וכך גורמת כנראה לשפה וחך שסועים.
שפה שסועה וחך שסוע הם מומים מולדים שמופיעים בכאחת ל-800 עד 1,000 לידות.
השכיחות משתנה בין קבוצות אתניות שונות.
חך שסוע נפוץ יותר בבנות, לעומת שפה שסועה שנפוצה יותר בבנים.