tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בית המשפט קבע כי לא הוכח שהתקבלה פנייה כזו משירותו הצבאי של שיקלי, ששהה באותו הזמן בחופשה ללא תשלום, וכי הפרסום מהווה לשון הרע.
בפסק הדין נכתב כי שיקלי כלל לא השתייך ליחידה רלוונטית באותה עת, וכי הוא עצמו פנה ביוזמתו לצה"ל בבקשה להשתבץ בלחימה, אך בקשתו נדחתה.
משגב חויב לשלם לשיקלי פיצויים בסך של כ-27 אלף ש"ח.
שיקלי נשוי להדס, יועצת חינוכית בבית ספר, ולהם שלושה ילדים.
הוא חבר קיבוץ חנתון ובו הוא מתגורר.
עמיחי שטיין (נולד ב-8 ביולי 1985) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב לענייני דיפלומטיה ופרויקטים מיוחדים ב-I24NEWS וכתב במקור ראשון.
שטיין נולד וגדל בשכונה הדתית-הלאומית קריית שמואל בחיפה.
למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון ובישיבת ההסדר אורות שאול.
הוא החל את דרכו ברשות השידור ב-2009 והיה תחקירן בתוכנית של חדשות הערב עם גאולה אבן-סער בערוץ הראשון כ-5 שנים.
מ-2014 היה כתב טכנולוגיה וכתב חוץ, ומ-2018 החל להיות כתב לצידה של גילי כהן ומתמקד בסיקור יחסי החוץ של ישראל ומשרד החוץ.
ב-4 בדצמבר 2024 הודיע כי הוא עובר מהתאגיד לערוץ i24NEWS.
שטיין נשוי למיכל ולהם ארבעה ילדים.
עמיחי שוהם (31 בינואר 1922 – 25 במאי 2021) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ.
שוהם זוהה עם קבוצת הפועל פתח תקווה, והיה מהשחקנים המייסדים של הקבוצה הבוגרת, בה שיחק בשנים הראשונות להקמתה.
שוהם נולד וגדל בעין גנים, ושיחק בתחילת דרכו ככדורגלן בקבוצת הפועל פתח תקווה בשנים הראשונות להקמתה – החל משנת 1941. בשנים אלו שיחקה הקבוצה בליגה ב' (הליגה השנייה דאז), ושוהם לקח חלק במשחק העלייה לליגה הראשונה.
בעונה זו הנהלת מכבי פתח תקווה לא רצתה שיריבתה העירונית תעלה, כיוון שלטענתם הייתה קבוצה טובה יותר והיא זו שצריכה לעלות - קבוצה מיפו בשם נשיונל קלוב ספורט.
כדי להכריע בסוגיה נקבעו שני משחקים מכריעים נגדם לעלייה, והמשחק הראשון שנערך בפ"ת הסתיים בתיקו.
לקראת משחק החוץ ביפו, הכינו המקומיים מסיבת ניצחון עוד לפני המשחק, אבל הפועל הצליחה להפתיע ולנצח, ניצחון אשר העלה אותה לליגת ארץ ישראל בכדורגל (הליגה הראשונה).
ב-7 בדצמבר 1944 כבש שוהם 7 שערים במשחק אחד נגד מכבי נתניה במסגרת מחוז צפון של הליגה החדשה לכדורגל, שיא שערים לשחקן יחיד במשחק ליגה אחד.
בשלב מסוים בקריירה נפצע שוהם ברגל ולא היה יכול לשחק או לעבוד במשך כשנה שלמה.
בקבוצה רצו לשלם לו "דמי אבטלה" בתקופה זו (אף על פי שלא היה מקובל כך), אבל הוא לא הסכים מטעמי כבוד.
בינתיים, אנשי צוות מהיריבה העירונית מכבי פתח תקווה הציעו לעזור לו להחלים בתמורה להצטרפותו, והרופא שלהם אכן סייע לו.
הוא שיחק חצי משחק במדי מכבי פתח תקווה מול מכבי תל אביב והבקיע שער, ולאחר מכן שיחק משחק נוסף נגד הפועל רחובות והבקיע גם בו, אולם אז החליט שמקומו בהפועל פתח תקווה, ומכיוון שלא חתם על חוזה רשמי חזר אליה.
באותה תקופה הוא עבד במקביל כמכונאי ב"מוסך גולדברג" בעיר, ומכיוון שהמנהל שם היה גם נשיא של אגודת ספורט מכבי ישראל הוא דרש ממנו לדבריו לחזור למכבי, או שהוא יפוטר.
שוהם לא הסכים לעבור, והוא אכן פוטר ועבר לעבוד בחברת סולל בונה.
ב-1949 הוא נסע עם נבחרת ישראל למשחקי ראווה בטורקיה, ובמקביל הצטיין במדי הפועל כשכבש 11 שערים בעונה המסודרת הראשונה אחרי קום המדינה, 1949/1950. הוא כבש כמות דומה גם בשתי העונות שלאחר מכן, כשב-1951/1952 הוביל את טבלת הכובשים של הקבוצה וב-1953/1954 היה שני רק לנחום סטלמך, אחד מכוכבי הקבוצה לאורך ההיסטוריה.
בעונות אלה נחשבה הפועל פתח תקווה כקבוצת צמרת, ודורגה במקומות 3–4. הוא סייע רבות לצעירים נחום סטלמך ובועז קופמן, שהתפתחו לשחקנים בולטים בתולדות הקבוצה תחת הדרכתו, ובסיום עונה זו החליט לפרוש ממשחק.
סך הכל השתתף ב-66 משחקי ליגה בהם כבש 60 שערים (מתוך סך הכל 74 שערים במדי המועדון), והוא נמצא במקום השביעי בטבלת הכובשים בכל הזמנים של מועדון הפועל פתח תקווה.
לאחר פרישה מכדורגל מקצועני חינך ואימן שוהם מספר שנים במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
במקביל המשיך לעבוד בסולל בונה, ולקח קורסים מקצועיים כדוגמת חשמלאות, ניהול ועוד.
התקדם בתפקידיו המקצועיים ואייש את תפקיד המנכ"ל בחברת "החופר (ישראל)", תפקיד בו החזיק עד שפרש לגמלאות.
הרב עמיחי יהודה לאו-לביא (נולד ב-22 באפריל 1969, ה' אייר ה'תשכ"ט) הוא יזם חברתי, פעיל זכויות אדם ולהט"ב, רב קונסרבטיבי, מייסדה ומנהיגה הרוחני של קהילת לב-שול בניו יורק.
לאו-לביא הוא בנם הרביעי של נפתלי לאו-לביא וג'ון לאו-לביא (מבית לונצר).
אחיו, בנימין לאו, עומד בראש מיזם 929 - תנ"ך ביחד.
דודו, ישראל מאיר לאו הוא הרב הראשי לישראל לשעבר, וגם בן דודו, דוד לאו, הוא הרב הראשי האשכנזי לשעבר.
לאו-לביא גדל ברמת גן, בני ברק, ניו יורק וירושלים.
את לימודי התיכון סיים כבן המחזור הראשון של תיכון הרטמן לבנים בירושלים ב-1986. המשיך ללימודים בישיבת הר עציון, והתגייס לצה"ל ב-1987 במסגרת תוכנית השילוב של ישיבת עין צורים, שם שירת בצנחנים, כחובש קרבי וכמדריך חובשים בחוליה הארצית.
לאו-לביא עבד בתחום החינוך הבלתי פורמלי בארגון "גשר", במכונים לחינוך יהודי ציוני, ובבית המדרש אלול בירושלים.
בשנת 1999 הקים בניו יורק את - סיפורי סת"ם, קבוצת תיאטרון טקסי המחיה מחדש את מסורת המתורגמן הנשכחת, ומחדשת את טקס קריאת התורה המסורתי כתיאטרון פוליטי חברתי.
בשנת 2009 הקים את לב-שול, מעבדת-קהילה יהודית שוויונית וניסיונית בניו יורק, שהוא עומד בראשה.
ב־2010 השלים לימודי תואר ראשון בניו יורק.
בשנת 2016 סיים לימודי רבנות ותואר שני בחינוך בבית המדרש לרבנים באמריקה של התנועה הקונסרבטיבית.
בשנת 1999 הקים לאו-לביא את קבוצת התיאטרון סתורהטלינג (StorahTelling), ארגון שלקח על עצמו כאתגר לתת פרשנות חדשה לזהות היהודית דרך התורה.
את השם שמחבר בין המילים סיפור (story), תורה (Torah) והגדה (Telling), משלימה הסיסמה "סיפורים עתיקים, דור חדש", וזוהי גם תמצית המשימה של הארגון: לקחת את סיפורי התורה ולהראות שהם רלוונטיים גם במאה ה־21.
כעשור לאחר מכן, בשנת 2009, הקים לאו-לביא קהילה יהודית שוויונית וניסיונית בניו יורק תחת השם לב-שול (LabShul) - הלחם של מעבדה (lab) ובית כנסת (shul).
מַעְבָּדָת הוא שמה העברי של הקהילה: הלחם של מעבדה + דת.
בשנת 2017 פרסם לאו-לביא נייר עמדה בשם "JOY" (גוי), שבסיסו הצעה לחידוש מעמד גר תושב לטובת חתונות של יהודים עם בנות ובני דת אחרת, שלא מתגיירים אך בוחרים לאמץ אלמנטים יהודיים במסגרת הזוגיות שלהם.
המניע למהלך זה מוסבר בין השאר על ידי התבטאותו של לאו בהקשר זה: "מגיע אלי זוג שהיא יהודייה והוא לא.
הם רוצים להתחתן אבל הוא לא רוצה לעבור גיור.
הם רוצים להיות חלק מהקהילה שלנו, לגדל את הילדים כיהודים.
אם אני אגיד להם 'לא', איבדנו אותם ואת הילדים שלהם, זהו".
כמנהיג קהילה, הוא התייחס למקרה שבו אישה לא יהודייה רצתה לומר קדיש על בת זוגה היהודייה שנפטרה: "אמרתי לה שהיא בוודאי יכולה להשתתף במניין.
ברור שההלכה לא משייכת אותה למניין, כאישה וכמי שאינה יהודייה, אבל בחרתי לפרק חלק מהאמיתות ההלכתיות שעליהן גדלתי, בדחילו ורחימו, בזהירות רבה".
כהומוסקסואל שיצא מהארון, לאו-לביא פועל ומתבטא בהקשר של הקהילה הגאה בישראל.
כך לדוגמה, בראיון לגלצ ביולי 2019, יצא נגד דברי שר החינוך, רפי פרץ, לגבי טיפולי המרה.
אחת מאמירותיו בראיון הייתה כי "יש אנשים שטיפולי המרה זו בחירתם, אבל כשר חינוך בישראל של 2019, זו דעה שלא משקפת את מי שאנחנו כעם, כציבור וכיהדות".
במאמר דעה שפרסם באותה עת ב-WDG, מילותיו אף היו חריפות יותר כשאמר "כששר החינוך של מדינת ישראל מטיף להצלחת טיפולי המרה - בבורות, ברשעות ומתוך עמדה שמרנית וחשוכה, הוא נושא באחריות לדם אחיי בארץ ובעולם המשוועים לאהבה עצמית ואהבת הזולת ובמקום זאת מקבלים מסר אכזרי שזמנו פג".
לאו-לביא נוהג להופיע כדראג קווין תחת שם הבמה הדסה גרוס.
בין השנים 1996–2005, השתתף לאו בתוכניות המציאות בהפקת רפיק ידידיה, חוצה ישראל (1996), "אופטימיות קוסמית" (1999) ששודרו בערוץ 2, ו-"הדיבר האחד עשר" (2004) ששודרה בערוץ 10.
ב-23 ביוני 2021 השתתף לאו בוועידת הגאווה הטלוויזיונית הראשונה ILGBT בישראל של רשת 13.
ב-17 באפריל 2022 השתתף לאו-לביא בכנס הראשון ללימוד תורה קווירי בהפקת הבית הפתוח, חברותא, בת קול ובתמיכת המשרד לשוויון חברתי ופדרציית ניו יורק (UJA).
במושב הפתיחה אמר: "לאט-לאט אנחנו נמצאים במקום שבו יש הרבה יותר מ-70 פנים לתורה...
התנועה הקונסרבטיבית יצאה בהחלטה אמיצה מאוד, כשבחרה להכניס אותי לבית המדרש ולאפשר לי ולאנשים כמותי להיות מוסמכים לרבנות...
כמו שאמר הרב אברהם יצחק הכהן קוק: 'הישן יתחדש והחדש ויתקדש'.
יש לנו את כלי העבודה כדי לעצב מחדש את הנרטיב.
זה לא פחות מהיסטורי שאנחנו יושבים כאן בכנס הזה, זה לא היה יכול לקרות לפני 20 שנה".
לאו-לביא הוא תורם הזרע ואב בהורות משותפת עם אליס, עזרא ושרלוט-הלל, בניו יורק.
בשנת 2024 יצא הסרט התיעודי "מלכת השבת" Sabbath) Queen) שעוקב אחרי פעילותו של לאו-לביא במשך 21 שנה.
"עמיחי בגבול ירדן, אילנית בשירי ילדים" הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אילנית.
את האלבום הוציאה לאור בספטמבר 1969 חברת התקליטים הד ארצי.
הוצאת האלבום רשמה את היצירה המוזיקלית הראשונה של אילנית ולא של הצמד "אילן ואילנית".
באותה תקופה השניים הקליטו מספר חומרים, שקובצו לכדי אלבום שיצא באוגוסט 1970 וכותרו היא שם הצמד.
בנוסף, זו היצירה הראשונה של הזמרת שמכוונת למוזיקת ילדים.
בהמשך עתידה להוציא מספר אלבומי ילדים, ולבסס את מעמדה כאחת הזמרות המוכרות ביותר לקהל זה.
הרב עמיהוד יצחק מאיר לוין (ב' בסיוון ה'תש"ה, 14 במאי 1945, בלפוריה – ב' בתמוז ה'תשפ"ג, 21 ביוני 2023, נתניה) היה רב הקהילה החרדית-ליטאית במרכז העיר נתניה, ובית הכנסת "מנין אברכים", ראש כולל "תפארת נתניה – יד משה", רב בית הכנסת "יד-אהרן", ועורך קובץ תורני "אוריתא".
נולד בבלפוריה לאסתר ולרב משה לוין שהיה רב המושבה.
בשנת 1947 עברה משפחתו לקריית חיים שם כיהן אביו כרב היישוב.
למד בבית הספר הדתי בקריית שמואל.
בשנת 1953, בעקבות מינויו של אביו לרב העיר עבר עם משפחתו לנתניה.
למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה אצל ראש הישיבה הרב משה צבי נריה ולאחריה בישיבת חברון כנסת ישראל.
הוסמך לרבנות על ידי ראשי הישיבה הרב משה חברוני והרב שמחה זיסל ברוידא, כמו גם על ידי הרב בצלאל ז'ולטי ממנו שמע שיעורים באותה תקופה, הרב שאול ישראלי והרב דוד שלוש.
במקביל ללימודיו בישיבת חברון, מסר שיעורים מדי שבוע בישיבת בני עקיבא נחלים.
לאחר סיום לימודיו בישיבה, נסע ללמד בישיבה באנגליה.
בשנת 1970 התגייס לצהל ושירת בחיל השריון בחטיבה 14 איתה גם לחם במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן.
בהמשך השלים את שירותו ברבנות הצבאית ובמסגרת זו נשלח למחנות צה"ל ומסר שם שיעורים רבים.
במלחמת לבנון הראשונה כיהן כקצין דת בלבנון במחנות צהל במקום.
לאחר שחרורו מהצבא כיהן כר"מ בכתה י"ב בישיבת כפר הרא"ה, ובמקביל השלים לימודי תואר ראשון במשפטים במסגרת לימודי ערב באוניברסיטת תל אביב.
בהמשך השלים תואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון וכיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב.
התמחה תקופה קצרה אצל עו"ד אמנון גולדנברג.
כיהן גם כר"מ במדרשית נעם בפרדס חנה במשך שנה וכן בישיבת הדרום ומסר שיעורים בישיבות נוספות.
לאחר פטירת אביו בשנת 1977, החל למלא את מקומו בראשות כולל "תפארת נתניה" במרכז העיר.
לאחר נישואיו התגורר בנתניה ועזב את עיסוקיו האקדמיים לטובת לימוד תורה והפצת תורה בעיר.
מסר מדי יום שיעורים בבתי כנסת רבים והיה כתובת לשאלות הלכתיות רבות.
מסר שיעורים גם ביישובים בית יצחק-שער חפר, בית יהושע ואודים.
כמו כן קיים קשר עם בני קיבוץ העוגן והיה מקובל לבני הקיבוץ כמסדר חופות וקידושין.
יחד עם חברי ילדותו הקים את בית הכנסת "יד - אהרן" בנתניה כשהוא מכהן כרב המקום.
בשנת 1990 הקימו אברכים מקומיים בית כנסת שהחל לפעול בבית אביו הרב משה לוין - רב העיר, כשהוא מכהן כרב בית הכנסת.
בית כנסת זה עבר גלגולים שונים עד שבשנת 2007 קבע את מקומו ברחוב גבע במרכז העיר.
מאז, בית הכנסת - הידוע גם בכינוי "מנין אברכים" - משמש כמרכז התורני הגדול במרכז העיר נתניה ומשרת את כלל תושבי העיר ביניהם מאות משפחות חרדיות, מבני הקהילה.
נפטר בב' בתמוז ה'תשפ"ג לאחר שחלה שנתיים קודם לכן.
נטמן ליד אביו בבית הקברות בשכונת שיכון ותיקים בנתניה.
הרב לוין הותיר אחריו אשה, חמישה ילדים וארבעה אחים ואחיות.
אחיו הרב אליהו לוין משמש כראש כולל ללימודי חושן משפט ואבן העזר בעיר לייקווד שבניו ג'רזי שבארצות הברית.
אחותו, אלישבע, נישאה לרב פרופ' משה מרדכי טרופ, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת בן-גוריון, נכדו של הרב נפתלי טרופ ובנו של הרב ראובן טרופ.
אחותו מרים נישאה לרב מרדכי שטרנברג, ראש ישיבת הר המור.
גיסו (אח אשתו) הוא המוזיקאי משה לאופר.
לאחר פטירת אביו החל להוציא לאור חוברות תורניות בשם "אוריתא" בהן התפרסמו דברי תורה שכתב אביו בנוסף למאמרים תורניים שכתבו רבנים וראשי ישיבות אחרים.
בהמשך הקים את מכון "אוריתא" למחקר תורני, במסגרתו הוציא לאור ספרים העוסקים במגוון נושאים תורניים, ובהם פורסמו מאמרים מראשי הישיבות מהדור הקודם, חידושי תורה מהאחרונים ועוד.
בשנותיו האחרונות עסק בחקר השואה בראי ההלכה והיהדות כשהוא מפרסם שני קובצי מחקר בנושא זה.
בשנת 2011 ההדיר בהוצאת קרן רא"ם את החוברת "אלה מסעי" - יומן מסע הרבנים של הרב קוק והרב זוננפלד.
לאחר פטירתו, החלו בני משפחתו להוציא לאור את דברי תורתו בקובצי "מעיל האפוד".
עמיחי בן שלוּש (נולד ב-20 באוקטובר 1982) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, המכהן כראש עיריית עכו מאז 2024.
נולד וגדל בשכונת מצוקה בעכו.
בגיל 14 החל לסייע בפרנסת המשפחה כשעבד במלצרות ובמפעל שטראוס.
את שירותו הצבאי עשה בחיל המשטרה הצבאית.
לאחר הצבא עבד בהפקת אירועים והקים וניהל מועדונים באזור הצפון.
למד משפטים והוסמך כעורך דין.
הקים את קבוצת המתנדבים "למען עכו" המסייעת לתושבים ועסקים בעיר.
שימש מנהל תחום קריירה ותעסוקה ופרויקטים ויזמות עסקית במרכז צעירים – עיריית עכו.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 התמודד על תפקיד ראש העיר עכו בראש רשימת "מאמינים בעכו" (חי).
הוא נבחר לתפקיד לאחר שזכה ב-51.69 אחוזים מהקולות מול אוהד שגב שקיבל 48.31% מהקולות, וסיעתו "מאמינים בעכו" זכתה ב-5 מנדטים והיא הסיעה הגדולה במועצת העיר.
בתחקיר שפורסם בינואר 2025 בחדשות 12 נטען שניצחונו של בן שלוש הושג בעזרת שוחד בחירות בהיקף של מיליוני שקלים.
במרץ 2025 נעצר על ידי משטרת ישראל, בחשד למתן שוחד בחירות.
בספטמבר 2025 ביטל בית המשפט המחוזי בחיפה את תוצאות הבחירות, והורה על עריכת בחירות חדשות.
הוא נשוי לרות בהלול בן שלוש, כלכלנית בחברת "אנבידיה".
עמיחי לוין הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, ששימש כמפקד בסיס חצרים.
המכהן כמפקד החטיבה האסטרטגית באגף התכנון.
בשנת 2017 מונה למפקד טייסת 102 "הנמר המעופף".
בשנת 2020 מונה למפקד טייסת 69 "הפטישים".
בשנת 2022 מונה לראש מחלקת התקפה אווירית בלהק מבצעי אוויר.
בספטמבר 2025 הודיע הרמטכ"ל על מינויו לראש החטיבה האסטרטגית שבאגף התכנון.
בנובמבר 2025 סיים את תפקידו כמפקד בסיס חצרים.
לוין הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים והיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני באסטרטגיה וביטחון בין לאומי מאוניברסיטת חיפה.
עמיחי עזר (נולד בב' באייר ה'תשל"ד, 24 באפריל 1974) הוא שחקן, במאי וליצן ישראלי.
נולד בכפר חסידים לשמעון ויהודית עזר (בתו של הרב מאיר יהודה גץ).
בצה"ל שירת כלוחם ומפקד ביחנ"ט 94 - דוכיפת.
בין השנים 1997–2000 למד משחק בסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון.
בין השנים 2019–2021 למד תסריטאות בסדנאות הבמה, וב"הסצנה" - סדנת תסריטאות של סינמטק ירושלים.
בשנת 2000 הדריך שיחק ודיבב במוזיאון הילדים הישראלי.
בין השנים 2001–2005 היה חבר באנמסבל תיאטרון מראה.
ב-2001 שיחק בהצגה "מוצא של כבוד" שכתב וביים יצחק בוטון בתיאטרון מראה.
ב-2002 שיחק בהצגה הנסיך הקטן שעיבד חנוך רעים (על פי הספר מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי) וביימה לנה מישוריס בתיאטרון מראה.
ב-2003 שיחק בהצגה "באשר הוא שם" מאת רועי רשקס שביימה יונינה פלנברג בתיאטרון מראה.
ההצגה עלתה בין השאר גם בצוותא.
בנוסף למשחק בהצגות, הדריך בתוכנית קרב למעורבות בחינוך בבתי ספר בקריית שמונה, ועבד עם נוער בסיכון.
בין השנים 2005–2008 הקים ושיחק בתיאטרון "חברותא" כשחקן-יוצר עצמאי, מחזאי ובמאי בהצגות ילדים ונוער.
ב-2005 שיחק באנסמבל תיאטרון פסיק.
ב-2008 הקים והחל לנהל את עמותת תיאטרון סְפָר ברמת הגולן, לצד יאיר ראופמן, עד לסגירתו בשנת 2018. במסגרת התיאטרון יצרו יחד הצגות שונות.
ב-2012 יצרו את מופע הבידור "'הישראלי האחרון".
ב-2016 יצרו יחד את ההצגה "המסכות של דוד אלפרדו", ועמיחי כתב וביים לצד אסף פרידמן את ההצגה "הפרצופים של עמרם".
משנת 2008 הוא גם ליצן רפואי.
הוא עובד בעמותת רופאי חלום במרכזים הרפואיים זיו, תל השומר, אלי"ן, המרכז הרפואי שערי צדק ובית החולים הדסה עין כרם.
ב-2011 גילם את הרב מרדכי אליהו, תפקיד ראשי במחזמר "אביהם של ילדי ישראל".
את המחזמר המספר על חייו של הרב מרדכי אליהו כתב וביים דביר שרייבר.
ב-2012 החל לשחק בהצגת היחיד לנוער ומבוגרים "מול האבנים" שכתבו וביימו דביר שרייבר ואסף פרידמן.
ההצגה מספרת על חייו של הרב מאיר יהודה גץ בהפקת תיאטרון סְפָר.
ב-2013 השתתף בתסכית "יוסף הצדיק" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי בתיאטרון אודיו אבות האומה.
ב-2014 שיחק בהצגה "הבית של ד"ר מזי"א" מאת גיא דורון שביים אסי שמעוני בתיאטרון פסיק.
ב-2014 שיחק במופע ליצנות יהודית בשם "אלטע זאכן" שביים נועם רובינשטיין.
המופע עלה בין השאר בצוותא.
ב-2017 היה שותף בבימוי ההצגה "עיר המזל" מאת אסף פרידמן (על פי הספר בעל אותו השם מאת אלי ויזל).
הצגה זו עלתה בפסטיבל עכו ובמקומות נוספים.
ב-2018 שיחק לצד כפיר גץ בהצגה "סבא כותל" שכתב דביר שרייבר.
באותה השנה הקים את "הצגה מהחיים" המאגד מופעי תיאטרון שכתב וביים.
ב-2023 השתתף בתסכית "משה ואהרן" שכתב מנחם לוי וביים יואל דרורי בתיאטרון אודיו אבות האומה.
בשנים 2023–2025, במלחמת חרבות ברזל, משרת במילואים בתיאטרון שהוקם כ"יחידת חוסן" במסגרת שירות מילואים בצו 8 בחיל הרבנות הצבאית.
במסגרת זו הוא מעלה מופעי מסכות קומדיה דל'ארטה במוצבים ויחידות שונות.
בנוסף, הוא עובד עם חיילים בעלי פוסט טראומה בחוות חוסן ורטיגו בנתיב הל"ה.
ב-2018 גילם שף צרפתי בפרסומת ל-unidress.
ב-2021 שיחק תפקיד אורח בסדרה השוטרים.
שיחק בסדרה "סודות המושבה" שכתב וביים יובל גינזבורג בערוץ אלף (מבית צבאות השם).
באותה שנה השתתף בסדרת הסרטונים "שו"ת מהחיים" של הרב יוני לביא.
יצר גם דמויות רשת שונות.
ב-2006 שיחק בסרט "הקמצן שהפך לקבצן" שכתבו יגאל ואיילת הושיאר וביים יגאל הושיאר בהפקת ניצוצות של קדושה.
ב-2009 שיחק בסדרה "מטהרי אויר" שכתבו רענן זיו ויגאל הושיאר וביים יגאל הושיאר.
בסדרה 52 פרקים, פרק על כל פרשת שבוע.
שיחק בסרטים "האבידה שלו/א נמצאה" ו"כרטיס הגרלה" שכתבו יגאל ואיילת הושיאר וביים יגאל הושיאר.
ב-2012 שיחק בסרט "מלך הדגים" מאת רענן זיו שביים יגאל הושיאר.
ב-2020 שיחק בסרט "החיל והחוסן" שכתבו יגאל ואיילת הושיאר וביים יגאל הושיאר.
נשוי ואב לילדים, מתגורר בנוף איילון.
עמים ילידים ביבשת אמריקה (או "אינדיאנים", ראו להלן) הם עמים ילידים ביבשת-העל אמריקה אשר שכנו בה בטרם הקולוניזציה האירופית שלה (החל מסוף המאה ה-15) וכן צאצאיהם החיים כיום.
המונח כולל למעשה בני עמים ושבטים רבים, בהם שבטים היושבים ברחבי צפון אמריקה, מרכז אמריקה, אמריקה הדרומית והאיים הקריביים.
חלק מתרבויות אלה נכחדו לאחר גילוי אמריקה, עקב מלחמות עקובות מדם עם המתיישבים החדשים, מחלות ומגפות שהביאו איתם המתיישבים מאירופה ופעילות מיסיונרית אינטנסיבית שנועדה להטמיע אותם בתרבות האירופית-נוצרית.
התרבויות ששרדו והמשיכו להתקיים חיות כיום במצב של אוטונומיה חלקית, לילידים האמריקנים קיימת אוטונומיה בנושאי דת ובחלק מן המקרים גם בנושאי חוק ומדינה.
ברוב המקרים הם חיים בקהילות מאוחדות, דוגמה לקהילה היא קהילת שבט ההופי במדינת אריזונה.
אוטונומיה זו הושגה במאבקי הכרה שערכו האינדיאנים כמיעוט ילידי נגד מדינת ארצות הברית, האינדיאנים לחמו למען הכרה בתרבותם, דתם ומנהגיהם.
מקור השם 'אינדיאנים' בטעותו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, אשר בהגיעו לחופי אמריקה סבר שהגיע להודו (בספרדית: India – אִינְדִּיָּה), ועל כן כינה את המקומיים אינדיאנים, כלומר הודים.
טעות זו לא תוקנה, והשתרשה לאורך דורות בשפות רבות, ובספרדית ובאנגלית הפכה המילה דו-משמעית, כשהיא מציינת את תושבי הודו כמשמעותה המקורית, וגם את ילידי יבשת אמריקה.
לקראת סוף מלחמות העצמאות באמריקה הלטינית, ב-1821, הכריז חוסה דה סן מרטין, מהאישים הבולטים בתנועה לשחרור דרום אמריקה מהשלטון הספרדי, כי בעתיד לא ייקראו תושבי הארץ "אינדיאנים" או "ילידים", אלא "פרואנים", כי הם אזרחיה של פרו.
אולם, הצהרתו לא הכתה שורש.
בארצות הברית נחשב לעיתים השימוש במונח "אינדיאנים", לקבוצה אתנית זו כבלתי תקין פוליטית, ולכן הוחלף חלקית במונח "ילידים אמריקאים" (Native Americans).
בקנדה מקובלים המונחים "האומות הראשונות" ו"אבוריג'ינים קנדים" ().
באמריקה הלטינית נפוצה המילה "indígenas" שמשמעה "ילידים", וכינוי מקביל נוסף הוא Amerindians ("אמרינדיאנים") – הלחם בסיסים של המילים Americans ו-Indians.
בערבית נהוג להבדיל בין אינדיאנים והודים דרך צבעם, שהוא כביכול אדום יותר "אִלְהֻנוּד אֵלְחֻמֹר" (הודים אדומים), בדומה ל-"Redskin" באנגלית.
העברית עשתה שימוש בבחירה דומה, "אדומי העור".
עם זאת, הבחירה הלשונית הנפוצה בעברית היא "אינדיאנים".
היות שהודו אינה מכונה "אינדיה", השימושים של "אינדיאנים" בעברית, כולל מצלולם, אינם מציינים קשר להודו ותושביה, אלא רק לעמים הילידים באמריקה.
עד הגעת המתיישבים האירופים קיימו העמים הילידים ביבשת תרבויות עשירות ומגוונות, המכונות לעיתים "טרום קולומביאניות" (Pre-Columbian).
הכיבוש האירופי ותהליך הכחדת העמים הילידים
באיים הקריביים, המקום הראשון שאליו הגיעו האירופים בסוף המאה ה-15, נספה רובָּהּ המכריע של האוכלוסייה המקומית תוך פחות מ-100 שנה.
כיום תושבי האיים הם בעיקר צאצאי אפריקאים שהובאו כעבדים, צאצאי אירופים וכן מהגרים מאסיה.
באמריקה הדרומית ובמרכזה, בפרט באזורים שהיו בעבר חלק מאימפריות האינקה והאצטקים, שרדו רק כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה המקומית.
לפי הערכות היסטוריונים ואנתרופולוגים, רוב האוכלוסייה נספתה במגפות שמקורן באירופה.
עם הגעת האירופים ליבשת נחשפו הילידים האמריקאים למגפות האלה לראשונה, ועל כן השפעתן עליהם הייתה קטלנית במיוחד.
גם במושבות הספרדיות של אמריקה הלטינית לווה המפגש בין אנשי "העולם הישן" לאלו של "העולם החדש" בחשיפה למחלות שנשאו האירופים.
ההערכות למידת פגיעת המחלות באוכלוסיית מרכז אמריקה ודרומהּ שונות ומגוונות, אך ההערכה המקובלת כיום היא שכ-90% מהאוכלוסייה מצאו את מותם במגפות.
מאפיין דמוגרפי אחר של אזור זה הוא מיזוג בין המתיישבים האירופיים לילידים המקומיים ויצירת אוכלוסיית מסטיסים גדולה, הקיימת עד היום ומורגשת במדינות אמריקה הלטינית.
במקסיקו, גואטמלה, בוליביה, בליז ופרו הילידים הם עדיין כמחצית האוכלוסייה או למעלה מכך, ואמנם השפה הספרדית והדת הנוצרית־קתולית הן השולטות, אך מתקיימים בצדן שרידי תרבויות ילידיות, במיוחד באזורים הכפריים וההרריים.
שפת הקצ'ואה הילידית, לדוגמה, מדוברת על ידי 8–12 מיליון תושבים בפרו.
תרבויות ילידיות ניכרות במיוחד בהרי האנדים שבהן הוסיפו שנים רבות אחר הכיבוש הספרדי, שכן האירופים, שהיו זקוקים לנמלים כדי לייצא ולייבא סחורות ולהיות בקשר עם אירופה, הקימו את מרכזיהם העיקריים באזור החוף, ושליטתם באזורי ההרים הייתה חלשה יותר.
עם תחילת ההתיישבות האירופית בצפון אמריקה החל תהליך הדרגתי של דחיקת רגלי שבטי האינדיאנים שישבו בשטחים הידועים כיום כחוף המזרחי של ארצות הברית, כדי להשתלט על אדמותיהם.
פעמים רבות נעשה הדבר באמצעים אלימים וברוטליים, ולפעמים באמצעות רכישת אדמותיהם ב"נזיד עדשים", תוך העברתם לשמורות או הגלייתם מערבה.
התהליך התעצם לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית, עם התפשטות ההתיישבות הלבנה מערבה.
בשנת 1830 העביר נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון את חוק גירוש האינדיאנים בקונגרס, המכשיר טרנספר, והתחיל תהליך נדידה כואב וטראגי של שבטי אינדיאנים ("מסלול הדמעות"), שלווה בהתקוממויות ובעימותים עקובים מדם.
בשנת 1867 הורה הממשל האמריקאי ליישב את שארית הפליטה של בני האינדיאנים ב"שמורות", שבהן ניסו לאורך השנים הבאות להטמיע אותם בתרבות האירופית-אמריקנית הלבנה.
הוענק להם חינוך נוצרי ונאסר עליהם לדבר בשפתם ולהנחיל לילדיהם את דתם ואת מורשתם.
ניסיונות הטמעה אלה נמשכו עד שנות ה־60 של המאה ה־20, תוך שהם מותירים צלקות כואבות בזיכרונותיהם של עמים ילידים בארצות הברית, המלוות אותם עד היום.
עֲמִילָן הוא ביופולימר, רב-סוכר המורכב מיחידות חוזרות של גלוקוז, והוא אחת מהתרכובות האורגניות הנפוצות ביותר בטבע, יחד עם תאית.
עמילן משמש לאגירת סוכר זמין בצמח לצורך הפקת אנרגיה כימית.
בני אדם מסוגלים לעכל עמילן והוא משמש כמקור אנרגיה עיקרי למרבית אוכלוסיית העולם.
העמילן שאוכלים בני האדם נמצא בעיקר בדגנים ובשורשים אכילים.
מלבד היותו מקור אנרגיה, עמילן, ובמיוחד עמילן תירס, משמש בבישול להעלאת סמיכות רטבים.
בתעשייה עמילן משמש, בין השאר, לייצור דבקים, נייר וטקסטיל.
העמילן הוא גם חומר תשמורת.
אף שעמילן בנוי מיחידות גלוקוז, הוא אינו מתמוסס בקלות במים כמו הגלוקוז.
בני אדם, בדומה ליונקים רבים אחרים, מעכלים עמילן על ידי פירוקו לחד-סוכרים באמצעות אנזים העמילאז, הנמצא ברוק ובלבלב.
בכך ניתן להיווכח על ידי לעיסה ממושכת של לחם, כאשר לאחר מספר דקות מורגש טעמו המתוק של הגלוקוז.
בני אדם קדומים, קרוב לוודאי בדומה לאבותיהם ההומינינים, אכלו מזונות מן הצומח המכילים עמילן.
לדוגמה, שרידים מיקרוסקופיים של עמילן נמצאו בשיני ניאנדרטלים ובאבנים עליהן נכתש מזון.
צריכת העמילן אצל האדם גברה כתוצאה מן המהפכה החקלאית לפני כמה אלפי שנים, וישנן ראיות שהיא אף הוליכה לברירה טבעית ואבולוציה לעיכול יעיל יותר של עמילן.
בגנום של האדם בימינו, בחברות הצורכות עמילן רב במזון, נמצאה נטייה למספר גדול יותר של עותקים של הגן AMY1, המקודד לאנזים העמילאז, וכתוצאה מכך לריכוז גבוה יותר של האנזים ברוק.
ברירה מלאכותית דומה נמצאה גם בתהליך הביות של כלבי בית, והגדילה אצלם את מספר העותקים של הגן AMY2 (המקודד לעמילאז המופרש בלבלב אך לא ברוק), בהשוואה למספר העותקים בגנום של אבותיהם הזאבים, מה שאיפשר להם עיכול יעיל יותר של מזונות צמחיים עשירים בעמילן ממטבחו של האדם.
שימוש תעשייתי בעמילן התחיל במצרים העתיקה באלף הרביעי לפני הספירה כשהמצרים השתמשו בצמח גומא פפירוס לייצור פפירוסים לכתיבה.
לאחר מכן, במאה ה-2 לספירה, התחילו הסינים לייצר נייר, שיש בו רכיבי עמילן רבים.
התיאור הראשון להכנת עמילן נכתב על ידי המדינאי הרומאי קאטו הזקן בספרו "על החקלאות" (המאה ה-2 לפנה"ס).
בעת החדשה נעשה שימוש נרחב בעמילן ובתוצריו בעיקר בתעשיית הקוסמטיקה וענפים אחרים.
בתקופה זו עיקר העמילן הגיע מתפוחי אדמה, אך החל מסוף המאה ה-19 התירס הוא המקור העיקרי לעמילן תעשייתי.
העמילן הוא תערובות של שתי פחמימות פולימריות רב-סוכריות, הנקראות עמילוז ועמילופקטין, שבתורן בנויות מגלוקוז.
במרבית הצמחים כ-75% עד 85% מהעמילן מופיע בצורת עמילופקטין, אך יש גם יוצאי דופן דוגמת אפונה שבה תכולת העמילוז היא כ-50% עד 75% מהעמילן הכולל.
גלוקוז הוא סוכר הבנוי מ-6 פחמנים.
כשהגלוקוז מופיע בצורה טבעתית, הוא מסוגל ליצור קשרים כימיים עם יחידות גלוקוז נוספות.
קשר זה נקרא קשר גליקוזידי.
קשר זה נוצר דרך הקצה המחזר של הגלוקוז.
הקצה המחזר נמצא תמיד בפחמן מספר 1. קשר זה נקרא 1–4 כי הפחמן מספר 1 של הגלוקוז הראשון נקשר לפחמן מספר 4 של הגלוקוז השני.
כך, מסוגל הגלוקוז ליצור שרשרת ישרה דרך קשר בין הפחמן המחזר לפחמן מספר 4 בטבעת גלוקוז שכנה.
אפשרות נוספת היא יצירת הסתעפות לשרשרת העיקרית כשהגלוקוז נקשר דרך הפחמן המחזר לפחמן מספר 6, הבולט החוצה מהשרשת הכללית.
זהו קשר 1–6. בעמילן, קיימים קשרים 1–4 ו-1–6 מסוג אלפא בלבד, שבו החמצן בקשר הגליקוזידי פונה למטה .
עמילוז מורכב משרשרת ישרה עם קשרים מסוג 1–4 אלפא ומעט מאוד הסתעפויות בקשר 1–6 אלפא.
עמילופקטין זהה לעמילוז במבנה הכימי וגם הוא יוצר שרשרת, אך יש לו הרבה יותר הסתעפויות בקשר 1–6 אלפא.
ריכוז ההסתעפויות וגם היחס בין עמילוז לעמילופקטין משתנה בהתאם למין הצמח שמייצר את העמילופקטין.
בגלל ההסתעפויות המעטות העמילוז יוצר שרשרות דחוסות יחסית ואילו עמילופקטין הוא הרבה פחות דחוס ממנו.
יתרה מזאת, בעיכול המזון הרבה יותר קל לעכל עמילופקטין כי יש לו הסתעפויות רבות וכך לאנזימים יש מרחב פעולה גדול יותר המאפשר להם לפרק את המולקולות במהירות רבה יותר.
+ הבדלים אחדים בין עמילוז לעמילופקטין תכונה עמילוז עמילופקטין מבנה כללי כמעט ללא הסתעפויות בעל הסתעפויות רבות אורך שרשרת ממוצע(כמות יחידות גלוקוז בשרשרת עד הסתעפות) 100–1,000 20–30 דרגת פולימריזציה(כמות יחידות גלוקוז במולקולה) 100–1,000 10,000–100,000 צביעה עם יוד כחול עמוק חום-סגול
העמילן נוצר בכלורופלסטים המצויים בעלים ובגבעולים ירוקים.
בצמחים מסוימים מיוצר בעמילופלסטים (ברקמות שאינן ירוקות).
כל הזרעים מכילים עמילן המספק אנרגיה לזרע כאשר הוא באדמה ואינו מבצע פוטוסינתזה.
ריכוז העמילן בזרעים הוא כ-60% עד 75%.
עמילן מצוי גם בעלים, גבעולים, פקעות ושורשים.
עמילן מספק 70%–80% מהקלוריות הנצרכות על ידי האדם בעולם והוא נצרך במזון טבעי וכתוסף מזון – הוא נייטרלי בטעמו, אך משפיע על המרקם ונותן סמיכות וקשיחות למזונות מסוימים.
מקור העמילן הנאכל על ידי האדם הוא בעיקר מדגנים.
כאשר עמילן מהצומח מעורבב עם מים ומורתח ניתן להשתמש בו לעימלון בגדים.
מעבר לאפקט האסתטי, תוספת העמילן לבד גורמת לכך שבוץ וזיעה לא נספגים בבד, אלא דבקים בעמילן דווקא, וכך גם נשטפים בקלות יחד איתן.
לאחר הכביסה, ניתן לעמלן את הבגדים שוב באמצעות גיהוץ.
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היה אופנתי לחזק צווארונים ושרוולים של חולצות גברים ובתחתוניות של נשים.
כיום יש תרסיסי עמילן לבגדים.
ניתן להפיק מן העמילן באמצעות ראקציות אנזימטיות, סוגים שונים של ציקלודקסטרינים.
הציקלודקסטרינים משמשים רבות בתעשיית המזון וכחומרי ספיחה לריחות רעים.
כאשר מוסיפים תמיסה המכילה יוד לדגימה המכילה עמילן (במיוחד עמילוז), הדגימה משנה את צבעה לכחול כהה.
אם הדגימה נטולת עמילן, צבע התמיסה נשאר צהוב-כתום.
הסיבה לשינוי הצבע היא יצירת תרכובת קומפלקסית – היוד נכנס לתוך מולקולות העמילן.
העמים הטורקיים או לחלופין העמים הטוראנים הם קבוצה אתנית-לשונית הנפוצה בעיקר בערבה האירואסייתית.
עמים טורקיים, בערך 40 במספרם – חיים במרכז אסיה, באיראן, בדרום מערב אסיה, אסיה הקטנה או אנטוליה, הקווקז, חצי האי קרים, קפריסין, תראקיה וסיביר.
העמים הטורקיים מונים יחד כ-170 מיליון בני אדם שמחולקים כיום לישויות האתניות הבאות:
מקורם של העמים הטורקיים במרכז אסיה, וחלקם נדדו לאיראן, עיראק, לאסיה הקטנה ולקווקז.
כיום הם צאצאים של השבטים הטורקים הקדומים שבאו מכיוון סיביר וצפון סין ומרכז אסיה וחלק לא מבוטל מאלה מהם החיים בקווקז ובאסיה הקטנה ובבלקן הם צאצאים של עמים ילידים שהתאסלמו והתבוללו במהלך הזמן בשפה והתרבות הטורקית.
השפות והניבים של הטורקיים קרובים זה לזה ומדוברים בפי כל העמים הטורקים.
במהלך ההיסטוריה גם חלק מהעמים המונגוליים וההודו-איראניים אימצו ניבים טורקיים.
דתם של העמים הטורקיים היא בעיקר אסלאם סוני, מלבד האזרים, שהם ברובם מוסלמים שיעים.
בתקופה שבה השבטים הטורקיים התפשטו בערבה האירו-אסייתית מערבה והקימו מדינות, הם באו במגע עם התרבות הערבית המוסלמית והתאסלמו.
מקובל להניח שההתאסלמות החלה בכיבוש הערבי של טראנסאוקסאניה החל מהמאה ה-7 עד למאה ה-8. כיבוש זה היה חלק ממסעות הכיבוש המוסלמיים, שמטרתם הייתה הפצת האסלאם תחת שלטון ערבי.
בתקופת השפל של הח'ליפות העבאסית, בעיקר מימי הח'ליפה אל-מעתצם באללה (833–842) ואילך, החלו הטורקים להשתלב באימפריה המוסלמית הערבית, בתחילה כעבדים (ממלוכּים) ומאוחר יותר בחדירת שבטים שלמים כגון הסלג'וקים.
סלג'וק היה מבין מנהיגי השבטים הראשונים שקיבלו עליהם את האסלאם כאשר התאסלם בשנת 985 לספירה יחד עם הקראח'אנים שהתאסלמו ככמה עשורים קודם לכן.
כששבטים אלו הקימו ממלכות הייתה האסלאם לדת הממלכה.
בשנת 960 חלה המרה המונית של דוברי שפות טורקיות לאסלאם, "200,000 אוהלים של טורקים", לפי דיווחו של אבן אל-אתיר (הנזכר גם אצל ההיסטוריון הפרסי, אבן מסכוויה).
כיום פרט לאסלאם המהווה הרוב, קיימים מיעוטים טורקיים או דוברי שפות טורקיות בני דתות אחרות.
נצרות אורתודוקסית מזרחית – אצל גגאוזים, צ'ובשים, יאקוטים
היהדות הקראית – אצל קראים כמו קראי מזרח אירופה
בודהיזם – אצל טובאנים ואויגורים צהובים
טנגריזם – אצל ח'קסים, שורטים, טלאוטים
האתניות המונגולית הייתה מעורבבת בהתחלה עם האתניות הטורקית הקדומה.
המוצא האתני הטורקי-מונגולי הוא עתיק מאוד.
עמים טורקיים קדומים נעלמו בצורתם המקורים והשתתפו באתנוגנזה של קבוצות טורקיות ולא-טורקיות הקיימות כיום.
הונים (ישנן עדויות שמזהות אותם עם שבטי שיונגנו או שבטים מונגוליים קדומים)
עמילופקטין הוא פחמימה, רב-סוכר המורכב מכמה אלפי מונומרים של החד-סוכר גלוקוז.
מולקולות הגלוקוז מחוברות בעמילופקטין על ידי קשרים גליקוזידיים אלפא 1,4. העמילופקטין אינו מסיס בקלות במים ובעל משקל מולקולרי גבוה.
העמילופקטין, יחד עם עמילוז מרכיב את העמילן.
המולקולה היא בעלת סיעופים רבים המתאפשרים על ידי קשרי אלפא 1,6, אשר מופיעים אחרי כל 24–30 מונומרים של גלוקוז.
בכך העמילופקטין דומה לגליקוגן האנימלי, פרט לכך שרמת הסיעוף של הגליקוגן גבוהה יותר, וניתן למצוא בו פיצולים אחרי כל 8–12 מונומרים.
מבחינה קולינרית, העמילופקטין אחראי לכך שזנים מסוימים של אורז הופכים לדביקים בבישול ומסמיכים את נוזל הבישול שבו בושלו, למשל אורז דביק ואורז לריזוטו.
עמילוז הוא פחמימה, רב-סוכר המורכב מכמה מאות עד אלפים מונומרים של גלוקוז המסודרים בשרשרת ארוכה ללא פיצולים.
מולקולות הגלוקוז מחוברות בעמילוז, כמו בגליקוגן ובעמילופקטין בקשרי אלפא 1,4, אשר יוצרים צורה מרחבית של סליל.
העמילוז הוא מרכיב מרכזי של העמילן, יחד עם עמילופקטין.
היחס ביניהם משתנה מצמח לצמח ואף באותו המין.
מבנהו של העמילוז - שרשרת ארוכה כמעט ללא הסתעפויות - גורם לכך שמשך הפרוק שלו במערכת העיכול ארוך יותר מזה של העמילופקטין.
על כן, הוא משחרר את מולקולות הגלוקוז באופן הדרגתי ויוצר תחושת שובע ממושכת יותר.
שחרור הדרגתי זה מפחית את הפרשת האינסולין מהלבלב והוא בעל משמעות לחולי סוכרת.
עַמִּינָדָב הוא מושב מדרום־מערב לירושלים השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
שמו של המושב נקרא על שמו של עמינדב אביהם של נחשון נשיא שבט יהודה ואלישבע אשת אהרון הכהן.
ממערב למושב נמצאים: מצפה ארתור רובינשטיין ויד קנדי, אנדרטה גדולה ומרשימה בצורת גזע עץ שנגדע, לזכר נשיא ארצות הברית שנרצח ג'ון קנדי, וחורבת סעדים.
היישוב הוקם ככפר עבודה בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, על אדמות הכפר הערבי אל-ולג'ה, שהועסקו בטיפול בעצי הפרי שנותרו מיותמים.
הכפר היה כמה מאות מטרים מהגבול וסבל בתחילתו מבעיות אספקה וביטחון.
תחילה התגוררו התושבים באוהלים ובהמשך הובאו עבורם צריפים.
ביולי 1951 התגוררו במושב 65 משפחות.
מאמצע אוגוסט 1951 הופיעו בעיתונות דיווחים על מצב כלכלי קשה של תושבי עמינדב הסובלים חרפת רעב.
בעיתונים המפלגתיים השונים הופיעו הסברים שונים לכך.
היו שדווחו שהתושבים ביקשו לעבור להתגורר ליד עיר, בהתאם להבטחות שקיבלו מפוליטיקאים לפני הבחירות, סירבו להצעה להתיישבות קבע במקום והפסיקו לעבוד בכרמי הסביבה עד שיובטח להם מקום מגורים ליד העיר.
ב"הבוקר" של הציונים הכלליים נטען שהתושבים הודרו מעבודה כי הצביעו על פי צו מצפונם וכי סבלו מהלנת שכר.
צינור המים הביא למקום אך מעט מים ונשות הכפר שאבו מים מהבאר בכפר הנטוש ולג'ה.
בנובמבר 1951 הועברו 17 משפחות מתושבי המקום למקומות יישוב אחרים, לאור סכסוך בין שתי חמולות במקום.
הסכסוכים במקום נמשכו גם לאחר מכן והביאו לקטטה המונית בפברואר 1953.
בסוף 1954 הונח צינור להובלת מים לעמינדב, אך בעיות המים שבו לעמינדב בעקבות תקלה במשאבה.
בשנת 1955 הצטרפו עולים מצפון אפריקה ותושבים מהארץ אל המושב.
בספטמבר 1956 נרצחה תושבת עמינדב, זהרה עומרי, בכפר הנטוש ולג'ה על ידי מסתננים מירדן.
בעקבות הרצח בוצעה פעולת התגמול בחוסאן.
ועדה של משרד החקלאות קבעה בתחילת 1961 כי אין טעם בהמשך קיומו של המושב כמושב חקלאי.
ביישוב פועלת ישיבת "אבני קודש" בראשות הרב חיים מזרחי (בעלה של הרבנית ימימה מזרחי).
עמילאז או דיאסטז, הם האנזימים המפרקים את העמילן למולקולות גלוקוז.
נמצאים בעיקר בלבלב ובבלוטות הרוק.
לעמילאז תפקיד עיקרי בעיכול סוכרים, בעיקר עמילן.
אנזים זה הוא חלק מאנזימי מערכת העיכול המסייעים בעיבוד המזון כדי שיוכל להיספג דרך מערכת העיכול לדם.
ניתן לבדוק את רמת האנזים בדם או בשתן.
סיווג α-עמילאז α-עמילאזות הם אנזימים שפעילותם נזקקת לסידן.
α-עמילאז מפרק את שרשרת העמילן באתרים אקראיים, ובשל כך הוא לרוב פועל מהר יותר מבטא-עמילאז.
בבעלי חיים הוא אנזים עיכול עיקרי.
בפיזיולוגיה של אדם, העמילאזות ברוק ובלבלב הם אלפא-עמילאז.
β-עמילאז β-עמילאזות מיוצרות בחיידקים, פטריות וצמחים.
אלו מפרקות את הקשר הגליקוזידי α-1,4 השני, וכך מתפרקות שתי יחידות גלוקוז (מלטוז) בכל חיתוך.
במהלך הבשלה של פירות β-עמילאז מפרק עמילן לסוכר, מה שמעניק את הטעם המתוק לפרי הבשל.
גם אלפא עמילאזות וגם בטא עמילאזות מופיעות בזרעים, כאשר בטא עמילאזות מופיעות בטרם הנביטה ואילו אלפא עמילאזות ופרוטאזות מופיעות כאשר מתחילה הנביטה.
עמילאזות בגרעיני דגנים הם בעלי תפקיד מפתח בייצור לתת.
מיקרואורגניזמים רבים מייצרים עמילאזות לפירוק עמילן חוץ תאי.
רקמות בעלי חיים לא כוללים בטא עמילאזות, אבל הוא עשוי להימצא במיקרואורגניזמים החיים במערכת העיכול.
γ-עמילאז γ-עמילאז מפרק את הקשר הגליקוזידי α(1-4) בקצהו של עמילוז ועמילופקטין ויוצר גלוקוז, אך מפרק גם קשרים גליקוזידים α(1-6).
עמינדב אלכסנדר דיקמן (21 בדצמבר 1958 – 2 ביוני 2022) היה מתרגם וחוקר ספרות ישראלי, פרופסור בחוגים לספרות עברית ולספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
דיקמן נולד בוורשה, פולין, בנו של המתרגם וחוקר הספרות שלמה דיקמן.
עלה לישראל עם משפחתו ב-1960. למד בחוג ללימודים קלסיים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1996 סיים את לימודיו לתואר שלישי באוניברסיטת ז'נבה, בהנחיית חוקר הספרות והוגה הדעות ג'ורג' שטיינר.
בשנים 1996–2001 עבד כמרצה (Assistant Professor) באוניברסיטת מדינת פנסילבניה בארצות הברית.
בשנת 2001 הצטרף כמרצה בכיר לאוניברסיטה העברית, כיהן כראש המגמה ללימודי תרגום וכראש בית הספר לספרות.
בשנת 2002 נבחר להיות חבר יועץ באקדמיה ללשון העברית ושימש כחבר האקדמיה וחבר ועדת האקדמיה למונחי הספרות.
בעבר היה ראש מערכת הרבעון הספרותי "קשת החדשה".
בשנת 2011 החל דיקמן לפרסם בקביעות בכתב העת דחק..
בשנת 2012 הוענק לו פרס ראש הממשלה ללשון העברית.
באותה שנה הוענק לו גם פרס טשרניחובסקי על ידי עיריית תל אביב-יפו.
בשנת 2016 זכה בפרס שרת התרבות ליצירה ספרותית.
נפטר ב-2 ביוני 2022 ממחלת הסרטן.
הובא למנוחות בבית העלמין בשביל מנוחה נכונה בראשון לציון.
עיריית תל אביב קבעה לזכרו לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב יהודה לייב גורדון 63.
דיקמן תרגם משפות מקור רבות, בהן רוסית, צרפתית, אנגלית, יוונית עתיקה ולטינית.
שורות על שורות, מסות, מחקרים, רשימות, עורך: רפי וייכרט (תל אביב: קשב לשירה, 2016)
שורות אחרונות, מחקרים, מסות, רשימות, עורכים: אריאל הורוביץ ועדו ניצן (ירושלים: מוסד ביאליק, 2025)
החטא ועונשו ודוסטויבסקי, מבחר מאמרים, בעריכת מנחם ברינקר ורנה ליטוין, תרגמו מרוסית - עמינדב דיקמן ומ.
שני, תרגמו מאנגלית - רלה מזלי ויצחק קומם (ירושלים: כתר, 1983)
שלוש אהבותיו של דוסטויבסקי, מאת מארק סלונים (תל אביב: עם עובד, תשמ"ד 1983)
אופאלינוס, או, האדריכל, מאת פול ואלרי, (ירושלים: כרמל, תשנ"ד 1994) (בשיתוף, דן צלקה)
שירת הכוכבים, אנתולוגיה משירת צרפת במאה הט"ז, בחר, תרגם ופירש עמינדב דיקמן, (ירושלים: הוצאת כרמל; המפעל לתרגום ספרי מופת, תשנ"ו 1996) (עברית וצרפתית עמוד מול עמוד, עם שער נוסף).
שירים ראשונים ואחרונים, מאת יוסיף ברודסקי, מרוסית – עמינדב דיקמן, (תל אביב: דביר, תשנ"ז 1997)
מגן אכילס ושירים אחרים, 1927–1973, מאת ויסטן יו אודן, תרגום, מבוא והערות - עמינדב דיקמן, (ירושלים: כרמל, תשנ"ט 1998)
שירי העצבת, איגרות מחוף הים השחור: אלגיות נבחרות, מאת פובליוס אובידיוס נאזו, תרגם בלווית הקדמה ופירושים עמינדב דיקמן, פתח דבר מאת ג'ורג' שטיינר, (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, המפעל לתרגום ספרי מופת, תש"ס 2000)
רפואות האהבה, מאת פובליוס אובידיוס נאזו, תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות עמינדב דיקמן, (ירושלים: כרמל, תש"ס 2000) (כולל את תרגומו של שמואל דוד לוצטו לרפואות האהבה)
דור שלי, חיה שלי, משירת רוסיה במאה העשרים, בחר ותרגם עמינדב דיקמן, (תל אביב: הוצאת שוקן, 2002)
67 שירים, מאת פול ורלן, בחר ותרגם מצרפתית, מבוא והערות עמינדב דיקמן (ירושלים: כרמל, תש"ע 2010)
בארוקו, אנתולוגיה משירת אירופה במאה ה-17, עריכה ותרגום עמינדב דיקמן, הוצאת כרמל, 2012.
אפיגרמות כך ואחרת: וריאציות על נושאים עתיקים.
מבחר, תרגום, דיגום, הערות ואחרית דבר עמינדב דיקמן.
הצלב והוֶּרד: שירה לטינית מימי הביניים, הוצאת קשב לשירה, 2017.
רסיסים יוָניים, הוצאת קשב לשירה, 2021.
בביוכימיה, עמילואיד הוא משקע בלתי מסיס של חלבון המופיע במספר רב של מחלות כגון מחלת אלצהיימר, מחלת קרויצפלד-יעקב, מחלת פרקינסון, סוכרת מסוג 2, קטרקט ועוד.
התהליך של יצירת משקע עמילואידי בלתי מסיס מתרחש במולקולות חלבון שהמבנה התקין שלהם כולל אזורים של יריעת ביתא שעוברות התקפלות חלקית.
במספר קטן של מולקולות אזורי יריעת ביתא של פוליפפטיד אחד נקשרים לאזור המקביל בפוליפפטיד אחר לפני השלמת ההתקפלות, ויוצרים גרעין של עמילואיד.
מולקולות חלבון נוספות נקשרות לעמילואיד, המתארך בהדרגה והופך לסיב.
פירוש השם עמילואיד הוא "דמוי עמילן", זאת מכיוון שעמילואידים נצבעים על ידי יוד באופן הדומה לצביעתו של עמילן.
למשקע העמילואידי מבנה של סיבים בעלי עובי של מספר ננומטרים והוא בעל עמידות גבוהה בפני פרוטאזות ולכן אינו מתפרק בגוף.
מחקרים רבים משייכים לעמילואידים תכונות פתוגניות ומראים כי הם מעורבים במחלות רבות הקשורות בזקנה.
עֲמִיל מֶכֶס הנקרא גם סוכן מכס , הוא איש מקצוע המוסמך לייצג בעלי עסקים מול רשויות המכס והוא בעל ניסיון בכל התהליכים הקשורים בסחר בינלאומי.
המילה עָמִיל מקורה בערבית,عميل ומשמעה נציג סוכן או מתווך.
תפקידו הרשמי של עמיל המכס קשור בעיקר בפעילות מילוי הטפסים הקיימים בתהליכים השונים של יבוא ויצוא.
הוא משמש שלוח ונאמן של יבואן או יצואן כלפי שלטונות המכס.
עליו להכין את הניירת בהתאם לדרישות החוקיות, לגבות כסף עבור פעילותו ועבור המיסים שגובה המדינה, ולסווג את הסחורות בסיווג ממנו ייקבע המיסוי, באופן שיהיה קביל על השלטונות.
בכל מסוף בו פועלות תחנות המכס, יש לעמילים עמדות וסניפים, באמצעותם הם פועלים להליכים השונים.
לרוב התקשרות עם עמיל מכס כוללת גם מרכיבים אחרים בשילוח הבינלאומי, ביניהם: הובלה ימית, הובלה יבשתית, ביטוח ימי, מחסני ערובה, ועוד.
רוב החברות לעמילות מכס, עוסקות בעצמן בצדדים אחרים של הלוגיסטיקה הקשורה בשינוע סחורות ממדינה למדינה, או שהן קשורות עם חברות בארץ וכן עם גורמים ורשויות גם בחו"ל.
בעלי עסקים בוחרים עמילי מכס בהתאם למספר קריטריונים:
ביכולתם לבצע במהירות וביעילות את הפעילות הבירוקרטית הכרוכה בשחרור סחורות או במשלוחן ליצוא.
לעיתים יש מחלוקת בין נציג המכס לבין העמיל על סיווג הסחורה המיובאת.
סיווג זה קריטי בקביעת גובה המס.
המחלוקות נובעות מכך שבאופן היסטורי המדינה ניסתה ליצור מערכת מיסוי מורכבת בעלת עשרות אלפי סיווגים שונים.
לכך נוספו הסכמים בינלאומיים שנחתמו בנפרד מול כל מדינה.
יתר על כך, מדיניות הממשלה איננה עקבית והמוצרים הקיימים בשוק אינם בהכרח תואמים להגדרות המוצרים הישנות הקיימות בספרי המכס.
ביכולתם להשיג ללקוחות שלהם חיסכון בעלויות שונות הכרוכות בשילוח, אולם החיסכון לרוב מתורגם לרווח אצל העמיל.
למשל, הובלה ימית או הובלה יבשתית.
עמילי מכס בעלי מוניטין, מקושרים בהסכמים מסחריים רבים ומקיפים עם חברות שונות בכל רחבי העולם.
עמילות מכס היא מקצוע בו נדרשים מקצועיות ואמינות ברמה גבוהה.
המקצוע נלמד בקורסים מיוחדים, אשר בסיומם נדרשים לעבור בחינות מיוחדות וכן תקופת התמחות, רק אחריהן מקבל העמיל רישיון "סוכן מכס" מטעם רשות המסים בישראל אגף המכס והמע"מ.
העמים האיטליים העתיקים (אנגלית Ancient Italic peoples) הוא שם כולל לכל העמים אשר ישבו באיטליה ועברו לשליטה הרומית.
חלק מעמים אלה היו קרובים זה לזה מבחינה אתנית ולשונית, ודיברו שפות איטליות או יוונית כתוצאה מהשפעת ההתיישבות היוונית באיטליה; ואילו אחרים השתייכו לענף הודו אירופי אחר או שלא היו שייכים כלל למשפחת עמים זו.
ההשתייכות המדויקת של חלק מעמים אלה אינה ידועה או שמוטלת בספק.
בין העמים האיטליים נמנים (לצד כינויים בלטינית או איטלקית):
העמים ההודו-אירופיים הם אלה הדוברים שפות הודו-אירופיות, משפחת שפות גדולה ששפותיה דוברו במקור ברחבי אירופה ומרכז אסיה.
מקורה של התאוריה בדבר הקשר בין העמים ההודו-אירופיים הוא בעיקרה תוצר של מחקרים אנתרופולוגיים, ובמיוחד חקר הבלשנות ההיסטורית אשר התמקדה בשנותיה המוקדמות בעיקר בשפות שמיות ובשפות ההודו-אירופיות, שהיו מוכרות יותר באירופה.
בשלבים מאוחרים יותר ולאחר ניסוח התאוריה, הצטרף גם חקר האנתרופולוגיה הביולוגית לבחינתה.
כל אלה סייעו בזיהוי פרוטו-תרבות של אוכלוסייה קדומה היפותטית אחת אשר דיברה שפה אם (פרוטו-שפה) משותפת.
לפי היפוטזת קורגן מתוארכת השפה האם הפרוטו-אירופית לסוף האלף החמישי ולתחילת האלף הרביעי לפנה"ס (התקופה הכלקוליתית), ולפי תאוריות אחרות לכמה אלפי שנים קודם לכן.
לפי כל התאוריות האלה, בתקופה זו טרם התפצלה השפה האם ההודו-אירופית לענפיה העיקריים המוקדמים, ומכך מסיקים החוקרים על קיומה של פרוטו-אוכלוסייה הודו-אירופית היפותטית בתקופה זו.
אחת השאלות השנויות במחלוקת מתייחסת למיקומה המדויק של האור-היימאט (גרמנית Urheimat - "ארץ מקור") ההודו-אירופית.
בהיעדר ראיות ישירות לקיומה של שפה אם הודו-אירופית ולקיומה של פרוטו-אוכלוסייה שדיברה בה, הוצעו תאוריות רבות בעניין מיקומה המדויק של ארץ המקור של העמים ההודו-אירופיים; וכפי שניסח זאת ג'יימס מלורי:
עם זאת לפי מלורי קיימות ארבע תאוריות עיקריות באשר למיקומה של ארץ מקור זו:
האזור הבלטי-פונטי - התקופה המזוליתית (8000 לפנה"ס).
אנטוליה - התקופה הנאוליתית המוקדמת (7000 עד 6000 לפנה"ס).
מרכז אירופה-הבלקן - התקופה הנאוליתית המוקדמת (5000 לפנה"ס).
ההיפותזה הקורגנית: בין הים השחור לים הכספי - התקופה הכלקוליתית המוקדמת (4500 עד 3500 לפנה"ס).
תאוריות אחרות מציעות את ארמניה, הודו או אירופה עצמה מקדמת דנא (מזה עשרות אלפי שנים).
בסמנטיקה, עמימות או כפל משמעות הוא מצב, שבו ניתן לפרש מילה, מונח, סימן, סמל, צירוף, משפט או כל מבע תקשורתי אחר ביותר מדרך אחת.
צבי לם מספר שכאשר ערך את ספרו של קרל פרנקנשטיין "עמימות", התלבט כיצד לתרגם את המושג "ambiguity" לעברית, ובסופו של דבר בחר לתרגמו ל"עמימות".
עם זאת, הוא מדגיש שהמילה "עמימות" בעייתית, מכיוון שיש לה משמעות של חוסר בהירות, בעוד המושג "ambiguity" משקף דווקא מצב של "תובנה בהירה של אדם בנוגע למצבו הקיומי".
כלומר, המושג "עמימות" מתאר מצב בו אדם יכול להכיל בתוכו מספר פרשנויות או יותר מהשקפה אחת.
המונח "ambiguity" מיתרגם לעיתים קרובות גם ל"דו־משמעות" או ל"אי־בהירות", אך השימוש המסורתי במונחים אלה יוצא מתוך הנחה שיש לשאוף ל"בהירות".
עם זאת, מבחינה טכנית, תאוריות העוסקות בעמימות משתמשות באותם כלים בהם משתמשים לזיהוי של דו־משמעות.
אי לכך, מעתה והלאה נשתמש במונח "עמימות" בהקשר של תאוריות המבוססות על "ambiguity", במונח "אי־בהירות" בהקשר של השקפות עולם החותרות לבהירות, ובמונח "דו־משמעות" לתיאור של הטכניקות המשמשות את שתיהן.
את העמימות הלשונית ניתן לחלק לעמימות לקסיקאלית ועמימות תחבירית (מבנית).
לרוב, ניתן לפתור את העמימות הלשונית לפי ההקשר שבו היא מופיעה.
אחת המטרות של עריכת לשון היא למנוע עמימות לשונית.
לשם כך, משתמש העורך באמצעים הבאים: פיסוק, שכתוב וניקוד (חלקי או מלא).
דו־משמעות סמנטית נובעת מפוליסמיה – מילה שלה יותר ממשמעות אחת, או מהומונימיות – מילה שבין הפירושים שלה אין קשר סמנטי.
הפוליסמיה וההומונימיה יוצרות דו־משמעות – הן בכתיבה והן בדיבור.
לעומת זאת, דו־משמעות הנובעת מהומופוניה מתקיימת רק בדיבור ודו־משמעות הנובעת מהומוגראפיה מתקיימת רק בכתיבה.
דוגמה לדו־משמעות לקסיקלית: המילה "שלח", משמעה גם שדה המושקה רק במי גשם וגם סכין תקיפה.
לכן, אם אדם יאמר, "אין לי שלח", דבריו יוכלו להתפרש בשני אופנים – "אין לי סכין תקיפה" או "אין לי שדה, המושקה רק בגשם".
אולם, דו־משמעות כזו נפתרת לרוב, בעזרת הקשר הדברים.
אם אותו אדם יאמר, "אני פרדסן ולכן אין לי שלח", או שיצטט מהמקורות "שלחיך פרדס רימונים", לא יחשוב איש, שהעיסוק הוא בסכין תקיפה.
לעיתים, נעשה שימוש בדו־משמעות סמנטית גם בכותרות העיתונים ובפרסומות, על מנת ללכוד את תשומת לבו הקורא, לבדח או להדגיש עמדה.
דוגמה ידועה לכפל משמעות מסוג זה היא, למשל, הכותרת באנגלית "From Hitler Youth to Papa Ratzi" (נשמעת: "מנוער היטלר לפפראצי"), שפורסמה על ידי הצהובון הבריטי The Sun בחודש אפריל 2005, עם היבחרו של יוזף רצינגר לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
משמעות המילה "Papa" היא "האב הקדוש" – האפיפיור, ואילו המילה "Ratzi" היא תחילת שם המשפחה של רצינגר.
כתיבתן בכפל משמעות, המזכירה "פפראצי", עשויה להיחשב כמשחק מילים מזלזל ולא ראוי כאשר מדובר באפיפיור.
הלוואי הוא אחד הגורמים המרכזיים לדו־משמעות תחבירית.
סעיף 3 של "כללי הפיסוק החדשים", מתייחס למצב שבו יש רצף של שני לוואים אחרי שם עצם.
במקרה זה נוצרת דו־משמעות, כיוון שלא ברור, אם הלוואי השני מתייחס לשם העצם (מעין לוואי מאוחה) או שהוא מתייחס לשם העצם והלוואי שקדמו לו (לוואי מקונן או לוואי של לוואי).
את הבעיה הזו כללי הפיסוק החדשים פותרים באמצעות פיסוק.
לדוגמה: "תושבי השכונות החדשות הקטנות והמרוחקות נאלצים לערוך את קניותיהם במרכז העיר" לעומת "תושבי השכונות החדשות, הקטנות והמרוחקות נאלצים לערוך את קניותיהם במרכז העיר".
במקרה הראשון, המילים "הקטנות והמרוחקות" הן לוואים של הצירוף השמני "השכונות החדשות".
במקרה השני, כל אחת מהמילים "החדשות", "הקטנות", ו"המרוחקות" הן לוואים של "השכונות".
עם זאת, יש מקרים שבהם לא ניתן לפתור את כפל המשמעות באמצעות כללי הפיסוק.
לדוגמה: "הורי התלמידים הנפגעים דרשו לדבר עם המנהל".
במשפט זה לא ברור לאיזה רכיב בסמיכות מתייחס הלוואי "נפגעים" – לנסמך (ההורים), או לסומך (התלמידים).
במקרה זה, הדרך לפתרון הבעיה היא שכתוב של המשפט על ידי פירוק של הסמיכות.
לדוגמה:"ההורים של התלמידים הנפגעים" או "ההורים הנפגעים של התלמידים".
עוד פתרון שמספקים כללי הפיסוק החדשים להתמודדות עם כפל משמעות הוא ההבדל בפיסוק בין פסוקית לוואי מצמצם (פסוקית תוכן) לפסוקית לוואי לא־מצמצם (פסוקית לוואי זיקה).
לדוגמה: "העובדים, שחתמו על הסכם ההבראה, חזרו לעבודתם" לעומת "העובדים שחתמו על הסכם ההבראה חזרו לעבודתם".
עם זאת, במשפט "הבן של השר, שהואשם בפלילים, התראיין ברדיו ובטלוויזיה", אף על פי שהפיסוק מבהיר שמדובר בפסוקית זיקה, לא ברור אם היא מתייחסת לשר (הסומך) או לבן (הנסמך).
דו־משמעות יכולה להתרחש בעברית לעיתים קרובות, כאשר מדובר בסמיכות של שתי מילים מאותו מין.
לדוגמה, במשפטים "בן אחי הצעיר" או "חולצת דודתי הגדולה" לא בהכרח מובן מאליו למי בדיון מתייחס התיאור "צעיר" או "גדולה", ויש להסיק זאת לפי ההקשר.
ישנם מקרים שבהם קיימת עמימות בנוגע לטיבם של גירויים שונים בסביבה.
זאת משום שלדימוי יחיד ברמת החישה יכולות להיות פרשנויות רבות ברמת התפיסה והזיהוי.
אשליה אופטית היא דוגמה למצב מסוג זה.
עֲמִילָן תִּירָס (קרוי גם קוֹרְנְפְלוֹר) הוא עמילן המופק מגרעין נבט התירס (Cereal Germ), ומהאנדוספרם של גרעיני הקלח.
עמילן זה משמש לבישול, אפייה, הסמכת בלילות ורטבים, ייצור סירופ תירס, מניעת התגיישות באבקות (כגון אבקת סוכר) ועוד.
הרכב עמילן התירס עשוי להכיל כ-25% עמילוז ו-75% עמילופקטין.
אבקת עמילן התירס המשווקת למאכל מכילה כמויות זעומות של שומן וחלבון, ומורכבת רובה ככולה מפחמימות.
הוספת מים או חלב לעמילן תירס יוצרת דייסה בעלת צמיגות משתנה, בתלות למהירות הגוף הנע דרכה.
זוהי אחת מהדוגמאות השכיחות ביותר לנוזל לא-ניוטוני.
הכנת תערובת ביחס של מנת מים לשתי מנות עמילן תירס תיצור חומר, שבלישה זריזה בידיים יתנהג כחימר מוצק, אך בזרימה איטית יתנהג כנוזל לכל דבר.
בניסוי הוכח כי ניתן לרוץ על פניה של בריכה המלאה בנוזל זה, וכל עוד לא עוצרים ניתן להגיע מקצה אחד לאחר ללא שקיעה והירטבות בנוזל.
עמילן תירס מופק מזן התירס Zea Mays Indentata הידוע כ-Dent Corn.
גרעיני תירס מזן זה מכילים כשישים אחוז עמילן, חלקו קשה (עמילן בעל אחוז לחות נמוך) וחלקו רך (בעל אחוז לחות גבוה).
קיימים זנים נוספים שיכולים לשמש לייצור עמילן תירס, כגון Zea Mays amylacea, המכיל בעיקר עמילן רך.
גרעיני התירס מושרים במשך 30 עד 48 שעות, במהלכן הם מתחילים לתסוס.
גרעין הנבט מופרד מהאנדוספרם בגרעינים, והם נטחנים בנפרד בעודם רוויים.
מתוך הבלילה ניתן לשטוף את העמילן ולהסירו.
תערובת העמילן מוכנסת לצנטריפוגה על מנת להפריד את העמילן מהגלוטן וחומרים נוספים, ולייבשו.
התוצר הסופי לרוב נארז כאבקה, אך ניתן להעביר אותו תהליכי מיון ועיצוב בהתאם לצורך.
תוצרי הלוואי מכל שלבי התהליך יוצרים מספוא בהמות זול יחסית.
עמילן תירס משמש כמעבה במרבית מוצרי הפודינג הנמכרים במרכולים; ניתן להכין ממנו בקלות פודינג ביתי, על ידי הרתחה בסיר כפול של חלב, עמילן תירס, סוכר וחומרי טעם וריח.
על ידי הוספת מי ורדים, וניל וחלב ניתן להכין מעמילן תירס את קינוח המלבי.
ניתן להשתמש בעמילן תירס להסמכת רטבים ומרקים, בתנאי שממיסים אותו קודם לכן במים צוננים, בהם הוא מתמוסס היטב.
ערבוב במים חמים עשוי ליצור גושים רבים.
דרך נוספת לעודד מסיסות של עמילן תירס היא להוסיף גורם גבישי, כגון סוכר לא טחון לבלילה.
ניתן להשתמש בעמילן תירס כתחליף לטלק באבקה נגד גירוי עור לתינוקות.
ניתן להכין מעמילן תירס תערובות דליקות ונפיצות.
עיסה דלילה במיוחד של עמילן תירס במים יכולה לשמש כדיו סתרים, שמתגלית רק בחשיפה לתמיסת יוד.
עמילואידוזיס (Amyloidosis) היא קבוצה של מחלות המאופיינות בשקיעת סיבוני חלבונים עמילואידים ברקמות או איברי הגוף.
העמילואיד נוצר עקב תקלה בקיפול סיבוני החלבון, שהמבנה השניוני שלהם נושא צורה דמוית משטחי בטא מקבילים מנוגדים.
תסמיני המחלה משתנים לפי סוג המשקע והאיברים המעורבים, וכך גם הטיפול.
עמילואידוזיס מסווגת בעיקר לפי סוג החלבון העמילואיד השוקע ברקמות, אך גם ניתן לסווג אותה לפי היקף המעורבות (מערכתית או ממוקמת), צורת הרכישה (מולדת או נרכשת), אטיולוגיות (ראשונית מול שניונית) ולפי ההסתמנות הקלינית.
שיטת הסיווג הקלינית הייתה בעיקר בשימוש עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, מאחר שבתקופה זו נפוצה הסברה כי עמילואידוזיס נגרמת על ידי סוג אחד של עמילואיד.
בחלוקה לפי סוג החלבון העמילואיד, הנומנקלטורה המקובלת היא באמצעות הקידומת A לציון עמילואיד וקיצור מקובל של החלבון השוקע.
מעט מידע אפידמיולוגי פורסם בספרות הרפואית על עמילואידוזיס, בפרט על עמילואידוזיס מערכתית, ובשל השונות הרבה בין סוגי המחלות, ישנו קושי בהתייחסות הכוללת לשכיחותן.
סוג העמילואידוזיס השכיח ביותר הוא AL, עם כשני שלישים מכלל מקרי העמילואידוזיס.
שיעור זה נשמר די יציב בשנות ה-2000. במקביל, שיעורי הסוג השני בשכיחותו, AA, צנחו בתקופה זו, מ-32% בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לפחות מ-7% בראשית העשור השני של המאה ה-21. ייתכן שהדבר נובע מההתקדמות בטיפול במחלות הפרקים הדלקתיות והשימוש ההולך ונפוץ של תרופות ביולוגיות.
לעומת זאת, שיעור האבחון של ATTR נרכש עלה מאוד, מ-0.2% לכ-6.5%, בין היתר על רקע גילוי המחלה באמצעים מתקדמים כמו דימות תהודה מגנטית של הלב.
הסוגים האחרים של עמילואידוזיס נדירים, ושכיחותם קטנה מ-1%.
בשתי עיירות קטנות בפורטוגל אובחנו כ-1000 חולים בפולינוירופתיה עמילואידית משפחתית, מחלה שלמעשה לא קיימת מחוץ לאזור.
למרות מאפיין כללי דומה של שקיעת סיבונים עמילואידים ברקמות, סוגי העמילואידוזיס השונים נבדלים בצורה ניכרת בסיבה ליצירת אותם סיבונים ולשקיעתם.
עמילואידוזיס AL מתרחשת על רקע שגשוג שבט מסוים של תאי פלזמה, כמו במחלת המיאלומה הנפוצה, והפרשת שרשראות אימונוגלובולינים, לרוב שרשראות קלות, אשר שוקעות ברקמות.
עמילואידוזיס AA, הנוצרת על רקע יצירת חלבון SAA, שמופרש במצבי דלקת שונים, מופיעה במחלות דלקתיות כרוניות שונות כגון קדחת ים תיכונית משפחתית, דלקת מפרקים שיגרונית ומחלות מעי דלקתיות.
אופן היווצרות סיבי העמילואיד, כמו גם הדרך שבה הם מזיקים לתא ולרקמה, טרם הובהרו לאשורן.
"השערת העמילואיד" גורסת כי חלבונים מסוימים עוברים תהליך של קיפול שגוי, אם כי הפיך, והחלבונים הללו יוצרים תלכידים אוליגומריים, ולאחר מכן פולימרים מסדר גבוה וסיבונים אשר שוקעים ברקמות.
משקעים אלה שוקעים יחד עם מולקולות נוספות ומפריעים לתפקודו התקין של התא, בין היתר על ידי יצירת רדיקלים חופשיים.