tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לקראת סוף חודש אפריל 1949 פורקה החטיבה בהוראת דוד בן-גוריון, בעקבות ההחלטה לצמצם את סדר כוחות הסדיר בצה"ל.
כחלק מההחלטה הועבר גדוד 82 לחטיבת הנגב ואילו גדודים 88 ו-89 פורקו.
תקופה קצרה לאחר מכן, בעקבות פירוק חטיבת הנגב, הועבר גדוד 82 לחטיבה 7, בה נמצא עד היום.
טנקי החטיבה במהלך מלחמת העצמאות
לאחר פירוקה של החטיבה באפריל 1949, נבנתה רובה מחדש כחטיבת חי"ר במילואים.
בסיס החטיבה הועתק מתל ליטוינסקי ליפו ויחד עם חטיבת קרייתי השתייכה למחוז תל אביב.
שתי חטיבות החי"ר הללו היוו את הכוח העיקרי של הפיקוד השמיני, אשר שימש כעתודה מטכ"לית של צה"ל עד לשנת 1953. בראשית שנת 1953 פורק הפיקוד השמיני וחטיבה 8 הועברה לפיקוד הדרום.
החטיבה בפיקודו של אל"ם יוסף גבע לא נטלה חלק במהלך מבצע קדש, והיוותה עתודת מילואים של פיקוד הדרום, אולם גדוד 121 של החטיבה הועמד תחת פיקוד חטיבה 9, והשתתף בכיבוש שארם א-שייך.
בשנת 1964 עברה חטיבה 8 הסבה לחטיבה ממוכנת וצורפה לחיל השריון.
במסגרת ההסבה הועבר גדוד טנקי M50 שרמן מס' 129 מחטיבה 520 ויחד איתו צורפו עוד שני גדודי חרמ"ש.
גדוד 129 – גדוד בסדר גודל של 30 טנקי M50 ו-M51 שרמן, בפיקודו של סא"ל אריה (בירו) דיין.
גדוד 89 – גדוד חרמ"ש, בפיקודו של עמי רדיאן.
גדוד 121 – גדוד חרמ"ש, בפיקודו של אריה קרן.
בנוסף כלל הגדוד גם פלוגת סיור בפיקודו של רס"ן רפי מוקדי.
מהלכי החטיבה במלחמת ששת הימים
במהלך תקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים נערכה חטיבה 8, בפיקודו של אל"ם אלברט מנדלר מול גיזרת כונתילה, צפונית לאילת והיוותה כח הטעיה צה"לי כנגד הצבא המצרי בחזית סיני.
ההטעיה הובילה לריכוז כוחות שריון מצרים רבים מול חטיבה 8 ובכך אפשרה למעשה את ההבקעה הצה"לית בצפון חצי האי ובמיוחד בקרב אום-כתף.
בלילה שבין 5 ביוני ל-6 ביוני חצה גדוד 129 של החטיבה את הגבול לכיוון סיני והתקדם לעבר מערכי הדיוויזיה ה-6, בפיקודו של סעד א-שאזלי.
בקרב שריון שהתפתח הושמדו רוב הטנקים המצריים, בעוד לגדוד 129 נפגעו 2 טנקים בלבד.
לאחר הקרב חזר גדוד 129 לתחומי הקו הירוק.
ב-7 ביוני, יומיים מרגע פרוץ המלחמה, הורה הרמטכ"ל רב-אלוף יצחק רבין על העברת החטיבה לרשות פיקוד הצפון.
לקראת 9 ביוני נערכה החטיבה באזור עמק החולה, מול המערך הסורי בצפון רמת הגולן.
החטיבה, בפיקודו של אל"ם אלברט מנדלר כללה רק מחצית מכוחה, מפני שיתרת הכוחות נותרו בסיני.
לפיכך, תוגברה חטיבה 8 בגדוד טנקים 377 מחטיבה 37, שכלל שתי פלוגות טנקים ופלוגת חרמ"ש בפיקודו של סא"ל אמנון חינסקי.
מנדלר מינה את קצין האג"ם רס"ן אמנון רשף כממלא-מקום סמח"ט.
המשימה שהוטלה על החטיבה הייתה הבקעת המערך הסורי מצפון לכפר סאלד – גבעת האם, כיבוש מוצבי גוּר אֶל-עַסְכַּר, נַעמוּש, מתחם זעורה והגעה עד לכביש המוביל למסעדה (כביש 99).
ב-9:00 בבוקר 9 ביוני התקבלה פקודת מקבת פעל!
(פקודה לנוע לעבר המערך הסורי).
בשעה 11:30 חצתה החטיבה את הגבול עם סוריה והתחילה לטפס לרמה.
אולם כאשר הטור החטיבתי (גדוד טנקים 129 בפיקודו של סא"ל אריה בירו, חפ"ק המח"ט, גדוד טנקים 377, גדוד חרמ"ש 121 בפיקוד אריה קרן) הגיע לאזור גבעת האם התחילה הפגזה ארטילרית כבדה של החטיבה ה-11 הסורית, אשר פגעה במספר זחל"מים.
בהפגזה זו אף נהרג סגן מפקד גדוד 121, רס"ן מוש חביב.
גדוד 129 כבש את מוצבי גור אל-עסכר ונעמוש, אולם בשל הארטילריה והאש שנפתחה על הטור החטיבתי נוצרה טעות בניווט, אשר הובילה את הגדוד לכפר סיר א-דיב, שהיה רווי בחוליות נ"ט.
מפקד הגדוד, אריה בירו, חשב בשלב זה שהוא בדרך הנכונה וכי הכפר שמעליו הוא זעורה.
במהלך הקרב שהתפתח בכפר נפגע הטנק של אריה בירו מספר פעמים והוא עצמו נפצע בלסתו והתפנה לאחור.
רס"ן רפי מוקדי אשר נטל את הפיקוד על הגדוד ניסה לשנות את כיוון ההתקדמות ופנה צפונה אולם גם הטנק שלו נפגע ומוקדי עצמו נהרג.
בשלב זה נטל את הפיקוד מפקד פלוגה ז' בגדוד – סגן נתי הורוביץ (גולן) אשר, למרות פציעתו בפנים, בגב ובזרוע – הצליח להוביל את הגדוד לכיבוש הכפר.
בתום כיבוש סיר א-דיב המשיך הגדוד לנוע לכיוון הכפר קלעה.
בשלב זה הגיע המח"ט מנדלר לאזור סיר א-דיב וזיהה את הטעות בניווט.
למרות זאת החליט מנדלר כי גדוד 129 ימשיך בתנועה לקלעה ושאר כוחות החטיבה יפנו לכיוון זעורה.
בשעה 16:45 הגיע כוח של שבעה טנקים אל הכפר עצמו והמשיך בלחימה, אך במקביל נתקל במארב נ"ט ובכוחות שריון סוריים שהגיעו מכיוון כפר וַאסֵט.
חרף העובדה כי גדוד 129 הצליח לכבוש את הכפר, טנקים רבים נפגעו עד שמכל כוח הגדוד נותרו בקלע שני טנקים כשירים בלבד.
הכוחות כבשו את מתחמי זעורה והכפר גְּבָּב אֶל-מֵיס כמתוכנן.
בסביבות 18:45 חבר המח"ט יחד עם גדוד 377 לשרידי גדוד 129 בקלעה.
בלילה שבין 9 ל-10 ביוני תוגברה החטיבה בטנקים נוספים ובשתי פלוגות מחטיבת גולני ולאחר התארגנות, לקראת שחר, החלה לנוע לכיוון קוניטרה.
החטיבה כבשה את הכפרים וַאסֵט ואֶל-מַנְצוּרַה והגיעה לקראת השעה 14:30 לפאתי קוניטרה.
החטיבה מצאה את העיר נטושה וכבשה אותה ללא התנגדות לקראת השעה 15:30. לאחר מכן המשיכה החטיבה לנוע עד הגעתה לצומת אֶל-אַחְמַדִיֶּה, כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית לקוניטרה.
לאחר המלחמה עוטרו סגן נתי הורוביץ (גולן) וסמל שאול ורדי בציון לשבח על לחימתם ומאוחר יותר הומר הצל"ש לעיטור הגבורה.
בתום מלחמת ששת הימים התארגנה החטיבה בבסיס האם החדש שלה בשדה תימן ובשנת 1968 שונה שמה לחטיבה 875. במסגרת ההתארגנות הזאת הועברה החטיבה לרשות אוגדה 143 של פיקוד הדרום, נטלה חלק פעיל בהחזקת קו בר-לב במהלך מלחמת ההתשה, ועסקה בפעילות מבצעית ברצועת עזה שכללה סיורים ומרדפים.
ב-9 בספטמבר 1969 נערך מבצע רביב – פשיטה משוריינת של צה"ל לאורך חמישים קילומטרים בחוף המערבי של מפרץ סואץ.
לתפקיד מפקד המבצע מונה מח"ט 8, אל"ם אורי בר-און.
ביולי 1973 הועבר בסיס האם של החטיבה למחנה פלוגות.
ערב מלחמת יום הכיפורים כללה החטיבה, בפיקודו של אל"ם אריה בירו, שלושה גדודים ופלוגת סיור:
גדוד 129 – גדוד טנקי M50 ו-M51 שרמן בפיקודו של רס"ן אילן לבנון.
במהלך המלחמה הועבר אילן לבנון לפקד על גזרת מעוז בוצר וסא"ל יהודה דקל קיבל זמנית את הפיקוד על הגדוד עד לשובו של אילן לבנון.
גדוד 89 – גדוד חרמ"ש בפיקודו של סא"ל יצחק שושני.
במהלך המלחמה תפס הגדוד את תעוז מצווה.
גדוד 121 – גדוד חרמ"ש בפיקודו של סא"ל משה בנקובר.
פלוגת סיור – בפיקודו של סרן איתמר בן-דוד.
מהלכי החטיבה בדרום תעלת סואץ
מלחמת יום הכיפורים תפסה את גדוד 129 של החטיבה בסוף אימון, טיפול ואחזקה במחנה צאלים.
הגדוד שוחרר ממילואים ביום שישי וגויס למלחמה למחרת.
את מלאכת גיוס יתר החטיבה ניהל סגן מפקד החטיבה סא"ל נחמיה דגון בבוקר 6 באוקטובר.
הגדוד השתתף במסגרת החטיבה בבלימת כוחות מצריים בגזרת ציר הגידי מול הארמייה השלישית.
ב-7 באוקטובר החלו להגיע הכוחות הראשונים של החטיבה לאזור בסיס רפידים שבסיני, לאחר נסיעה ממחנה פלוגות על גבי זחלים.
עם הגעתה של החטיבה לסיני הועברה לרשות אוגדה 252 ושולבה במשימת הבלימה של הצבא המצרי, אשר באותו הזמן כבר הספיק לצלוח את תעלת סואץ ולהגיע לקרבת מעבר הגידי:
גדוד 121 הופקד על אבטחת העורף האוגדתי.
גדוד 89 שולב בבלימת הצבא המצרי במרחב מעבר המיתלה ובגזרת תעוז מצווה.
גדוד 129 פעל מול הארמייה השלישית בגזרת תעוז מצווה כאשר פלוגה א' בפיקוד עמיצור בר נשלחה בליל 8 באוקטובר לאזור ראס סודר לסייע לחטיבה 401.
במהלך מלחמת יום הכיפורים השתתפה החטיבה בקרבות בלימה רבים כנגד הארמייה השלישית של הצבא המצרי בדרום תעלת סואץ, בגזרת מעברי המיתלה והגידי.
ב-14 באוקטובר השתתף גדוד 89, יחד עם טנקים ופלס"ר מחטיבה 401 וגדוד 202 של הצנחנים בקרב ואדי מבעוק, בו נבלם ניסיון ההתקדמות של הצבא המצרי מזרחה.
לאחר צליחת תעלת סואץ ומעבר אוגדות 143, 162 ו-252 לגדה המערבית של התעלה, נשארה החטיבה לכתר את הארמייה השלישית (בשלב זה הוחזר גדוד 121 למסגרת החטיבתית).
בצהרי 18 באוקטובר, במהלך ההכנות לקראת תקיפת מערכי הצבא המצרי, נפגע זחל"ם הפיקוד של החטיבה מפגז ארטילריה.
כתוצאה מכך נפצעו אריה בירו וקצין האג"ם.
לאחר פציעתו של אריה בירו הועברה החטיבה לפיקודו של אל"ם אברהם ברעם (מפקד חטיבה 164).
ב-23 באוקטובר הועברה החטיבה לרשות אוגדה 440, כשחלק מגדוד 121 שונע לאזור ראס סודר.
ואילו ב-26 באוקטובר הועבר הפיקוד על החטיבה לאל"ם אהרון גל (שטנגל).
לאחר המלחמה חזרה החטיבה להיות כפופה לאוגדה 143 ונשארה בסיני עד להסכמי הפרדת הכוחות עם מצרים.
עם שחרורהּ חזרה החטיבה לבסיס האם שלה במחנה פלוגות.
גדוד הסיור 87 הוא גדוד סיור משוריין, אשר הוקם במאי 1973 והשתייך לאוגדה 143. החימוש העיקרי של הגדוד כלל טנקים מסוג M60A1 פטון חדישים ומרכיב סיורי על בסיס נגמ"שים מסוג M-113 וג'יפים קלים.
פלוגת הג'יפים התבססה, כמעט בשלמותה, על פלס"ר 87 של חטיבה 8 במלחמת ששת הימים (מספר הגדוד נלקח אף הוא מהפלס"ר).
במהלך מלחמת יום הכיפורים נלחם הגדוד, בפיקודו של סא"ל בנצי כרמלי, מול הצבא המצרי ומנע ממנו לכבוש את אזור גבעות "חמדיה" ו"כישוף", אשר שלטו על אזור הצליחה המיועד.
במהלך הקרב נהרג המג"ד כרמלי.
מחליפו סא"ל יואב ברום נלחם בגבורה בקרבות החווה הסינית ונפל ב-16 באוקטובר 1973. במהלך המלחמה התקדם הגדוד עד לחוף האגם המר הגדול ובכך הצליח למעשה לאתר את ה"תפר" בין שתי הארמיות המצריות בסיני.
לאחר מכן השתתף הגדוד בבלימת התקפת הנגד של הדיוויזיה המצרית המשוריינת ה-21.
בעת צליחת התעלה נע הגדוד בראש כוחות אוגדה 143 והצליח לפרוץ אל קו המים.
בהמשך חיפה הגדוד בעת צליחת הצנחנים לצד המערבי של תעלת סואץ.
במהלך הצליחה קיבל הגדוד שינוי משימה ונשלח לטהר את צומת הצירים טרטור-לקסיקון בחווה הסינית.
בתום קרב קשה, בו היו לגדוד נפגעים רבים ביניהם גם מפקד הגדוד הטרי יואב ברום, צורפו שרידי הגדוד ליחידות לוחמות אחרות והמשיכו להילחם עד להפסקת האש בפאתי אסמאעיליה, בצידה המערבי של תעלת סואץ.
לאחר הפסקת האש הוקם גדוד הסיור מחדש על בסיס נגמ"שים וג'יפים קלים בלבד, המצוידים בטילי נ"ט מדגם טאו.
לאחר נסיגת כוחות צה"ל מהגדה המערבית של תעלת סואץ הוחזר הגדוד לימ"ח ושם פורק, כשהטנקיסטים של הגדוד הועברו לחטיבה 8 ואילו אנשי הנגמ"שים והג'יפים הועברו לחטיבה 421, שם עברו להוות פלס"ר חטיבתי.
ב-19 במאי 2005 קיבל הגדוד תעודת הערכה מטעם אלוף פיקוד דרום – דן הראל, על הישגיו במהלך מלחמת יום הכיפורים.
חטיבה 8 לאחר מלחמת יום הכיפורים
בשנת 1974 הוקמה החטיבה מחדש כחטיבת שריון, וכללה שלושה גדודים שצוידו בטנקים מסוג M48A3 פטון.
בשנים שלאחר מלחמת יום הכיפורים נטלה החטיבה חלק פעיל בתעסוקות מבצעיות רבות בקווי ההפרדה בסיני וכגדודי חי"ר ברצועת עזה, בערבה, באילת, בגבול לבנון וברמת הגולן.
בשנים שקדמו למבצע שלום הגליל הוחלפו טנקי הפטון בטנקי מגח 6ב'.
במהלך המלחמה גויסה החטיבה, אולם לא נטלה חלק פעיל בלחימה.
החטיבה נטלה חלק פעיל במהלך האינתיפאדה הראשונה והשנייה, והתבלטה במיוחד במבצע חומת מגן, במהלכו פגעה במספר רב של מחבלים ביהודה ושומרון וגם ברצועת עזה.
בשנת 2004 פורקה החטיבה במסגרת ארגון מחדש בצה"ל, אולם הוקמה שוב כעבור שנה, בשנת 2005, בעקבות פנייה של ותיקי החטיבה לרמטכ"ל משה יעלון, ואוחדה עם חטיבה 640 של פיקוד הצפון.
בעקבות איחודה צוידה החטיבה בטנקי מרכבה.
במשך שנותיה, הוחלף מספרה של החטיבה 4 פעמים.
הפעם הראשונה הייתה בשנת 1968, הפעם השנייה ביוני 1982 במהלך מלחמת לבנון, השלישית בשנת 1986 והרביעית ב-1996, כאשר לאחר לחץ שהפעילו חיילי החטיבה ויוצאיה, הוחזר לה המספר 8.
ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, נקראו גדוד ההנדסה וגדוד השריון 8528 של החטיבה להגנה בגבול הצפון.
גדודים אלו נקראו להחליף את הגדודים הסדירים בצפון, בכדי לאפשר לאחרונים להשתתף בלחימה ברצועת עזה.
בדצמבר 2020 החלה החטיבה בהסבה לטנקי מרכבה סימן 3ד ב"ז.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל ב-7 באוקטובר 2023 גויסה החטיבה לגבול הצפון לקרב הגנה אל מול ארגון הטרור חזבאללה.
החטיבה החליפה את הגדודים הסדירים, וניהלה קרב הגנה אל מול חזבאללה, במסגרתו השמידה מספר חוליות טרור ומספר רב של תשתיות צבאיות של הארגון.
בקרב ההגנה נפל חייל אחד מגדוד 129.
בהמשך, שני גדודים מהחטיבה, 121 ו-89 פעלו בגזרת עזה במשימות הגנה ובפשיטות להרחבת אזור החיץ סביב הרצועה.
לאחר שבועות ספורים שוב הוקפצה החטיבה ללחימה במרחב מסדרון נצרים (גדוד 121 וגדוד 129) שהוקם ברצועה, ביצעה פשיטות רבות והשמידה תשתיות טרור.
במהלך יולי 2024, החטיבה יצאה לתמרון יחד עם חטיבת הקומנדו וגדוד 8101 של חטיבת אלכסנדרוני, תחת אוגדה 99, בעומק העיר עזה.
במהלך התמרון, החטיבות פשטו על מתחם אונר"א ששימש כמרכז פיקוד ושליטה של חמאס בצפון הרצועה, השמידו אויב ותשתיות טרור.
במהלך הלחימה במסדרון נצרים, נפלו בקרב 5 חיילים של החטיבה (3 מגדוד 129 ו-2 מגדוד 121).
בתחילת אוקטובר 2024 לאחר חיסול חסן נסראללה הוקפצה החטיבה יחד עם עוד כמה חטיבות מילואים צפונה וב-7 באוקטובר החלו בתמרון "ממוקד ומתוחם" בלבנון תחת אוגדה 91 וחברו לאוגדות הסדירות 36 ו־98. החטיבה פעלה בגזרות שונות, וביניהן ברכס רמים, בכפרים מיס אל ג'בל ובבלידא, וכן בגזרת אל ח'יאם.
במהלך הלחימה בלבנון, נפלו בקרב 5 חיילים מגדוד 89.
שםתקופת כהונה הערות יצחק שדה מאי 1948 – נובמבר 1949 לימים אלוף, פיקד על החטיבה במלחמת העצמאות בן ציון פרידן (זיו) צבי גילת (הורוביץ) מפקדה הראשון כחטיבת מילואים, לימים מפקד פיקוד דרום יוסף איתן נובמבר 1955 יוסף גבע פיקד על החטיבה במלחמת סיני.
האנדרטה המרכזית לזכר חללי חטיבה 8 הוקמה סמוך לצומת אל על, בכניסה המזרחית לנמל התעופה בן-גוריון בשל העובדה כי כבשה את נמל התעופה במסגרת "מבצע דני", שהיה המבצע המשמעותי הראשון בו נטלה חלק.
האנדרטה תוכננה בידי הפסל יחיאל שמי, ונחנכה בערב יום העצמאות ה-24, ביום 17 באפריל 1972. האנדרטה עשויה מבטון חלול ופלדה, והיא מתנשאת לגובה של 22 מטרים.
היא מעוצבת בצורת מגן וחלק מחלקי הפלדה שמשולבים בה מסמלים קני תותחים.
שמות 83 חללי החטיבה מאז מלחמת העצמאות חרוטים בבטון, כמו גם המשפט "עכשיו תחסרו לנו כחסר חבר לחבר ידיד לידיד" ואמרתו של יצחק שדה "לא למען המוות ניתן הנשק בידינו אלא כדי לשמור על החיים".
אנדרטה בסמוך לתל ניצנה המפרטת את מהלכי החטיבה בקרב על עוג'ה אל-חפיר ב"מבצע חורב".
אנדרטת חטיבה 8 בפארק עוצבות השריון בסמוך ליד לשריון בלטרון.
אנדרטה להנצחת חללי גדוד הטנקים 129 במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
האנדרטה מוצבת על מחסום קוביות הנ"ט בין קלע לסיר א-דיב ברמת הגולן.
אנדרטת זיכרון בשהם לזכר הנופלים בקרבות החטיבה באזור זה ב"מבצע דני".
מצפה החמישה - אנדרטה ותצפית לזכר חמישה נופלים מגדוד 89 שנפלו בכפר חולא במבצע חיצי הצפון.
חטיבה 8 היא חטיבת השריון בעלת המספר הרב ביותר של עיטורי גבורה בצה"ל.
העיטור ניתן לשלושה מלוחמי החטיבה:
טוראי סימן-טוב גנה – במסגרת "מבצע יואב" לכיבוש משטרת עיראק סווידאן.
סמל שאול ורדי – במסגרת מלחמת ששת הימים בקרב ההבקעה בצפון הגולן.
סגן נתי גולן – במסגרת מלחמת ששת הימים בקרב ההבקעה בצפון הגולן.
פרט לכך לחטיבה מעוטר בעיטור העוז ובעיטור המופת:
סא"ל יואב ברום – במסגרת מלחמת יום הכיפורים בקרב החווה הסינית (נפל בקרב זה).
רס"ן רפי מוקדי – במסגרת מלחמת ששת הימים בקרב ההבקעה בצפון רמת הגולן.
בשנת 2008 קיבל גדוד 89 של החטיבה את עיטור ההצטיינות ליחידות המילואים מנשיא המדינה, שמעון פרס.
בשנת 2014 קיבל גדוד 89 את עיטור ההצטיינות ליחידות המילואים מנשיא המדינה.
בשנת 2012 זכתה החטיבה במקום השלישי בבית המילואים בפרס הרמטכ"ל.
ב-5 באוגוסט 2013 קיבל גדוד 121 של החטיבה את עיטור ההצטיינות ליחידות המילואים מנשיא המדינה.
בשנת 2013 זכתה החטיבה בתעודת הערכה מיוחדת של מפקד זרוע היבשה בנושא האימונים.
ב-6 ביולי 2021 קיבל גדוד 121 של החטיבה את עיטור ההצטיינות ליחידות המילואים מנשיא המדינה.
חטיבת אלכסנדרוני (חטיבה 3; בעבר: חטיבה 820 וחטיבה 609) היא חטיבת חי"ר במילואים בצבא הגנה לישראל.
אחת משלוש חטיבות יוצאי חטיבת גולני, יחד עם חטיבת כרמלי וחטיבת עודד.
החטיבה החלה דרכה כחטיבת חי"ש שפעלה במלחמת העצמאות והופקדה על הגנת השרון (נקראה על שם נחל אלכסנדר).
החטיבה הוקמה ב-1 בדצמבר 1947 ומפקדה במשך רוב תקופת המלחמה היה דן אבן.
עם הקמת צה"ל הפכה חטיבת אלכסנדרוני לחטיבת חיל רגלים בצה"ל.
כיום החטיבה מוזנת בעיקר מיוצאי גדוד 51 של חטיבת גולני.
חטיבת אלכסנדרוני נוסדה על בסיס מחוז תיכון של ההגנה.
בנובמבר 1947 הוציא מטה ההגנה פקודה להקמת חטיבת התיכון, כאחת מארבע חטיבות החי"ש הראשונות של ההגנה.
החטיבה כללה שלושה גדודי חי"ש בשרון, ובאזור מצפון לירקון ונחל איילון, וארבע נפות חי"מ – שומרון, חפר, שרון וירקון.
בתחילת 1948 הפכה חטיבת תיכון לחטיבת אלכסנדרוני.
במרץ 1948 מנתה החטיבה ארבעה גדודים, מהם שלושה ביישובי השרון והרביעי במפקדת החטיבה במחנה דורה בנתניה.
עם ייסודה, הופקדה על המרחב שבין הכרמל מצפון לגוש דן בדרום.
כמפקד החטיבה מונה דן אבן.
בתחילת אפריל 1948 השתתפה פלוגה מהחטיבה במבצע נחשון לפריצת הדרך לירושלים.
במקביל השתתפה פלוגה נוספת בצירוף מחלקת מקלעים בינוניים בקרב משמר העמק.
בסוף אפריל 1948 השתתפה החטיבה במבצע חמץ בו השתתפו גם גבעתי וקרייתי.
הפיקוד על המבצע הוטל על מפקד החטיבה דן אבן.
המבצע נועד להטיל מצור על יפו, שהייתה עד אז העיר הערבית הגדולה בישראל, ובכך להביא לנפילתה.
מטרות נוספות של המבצע היו להפסיק את הירי על תל אביב וסביבתה, להסיר את האיום המיידי על גוש דן כדי לשחרר כוחות צבא רבים לחזיתות אחרות, ולפתוח את הדרך הראשית לישובי הדרום.
במבצע כבשה החטיבה את מחנה תל ליטוינסקי, את העיירה סלמה ואת הכפרים סאקיה ואל-ח'ירייה שמדרום לרמת גן, ובכך הבטיחה את השליטה על ציר יפו-מסובים-לוד.
כתוצאה מהמבצע פסק הירי על תל אביב, ורוב תושבי יפו וסביבתה ברחו.
עקב המצור ומנוסת התושבים, נכנעה יפו כשבועיים מתום המבצע, יום לפני הכרזת העצמאות.
בהמשך הוקמו מספר יישובים ושכונות בשטחים שנכבשו במבצע, כולל דרום רמת גן, גבעתיים, אזור, כפר שלם, ואור יהודה.
ב־6 במאי, בעקבות מידע שגוי על תקיפה ערבית על משמר העמק, תקפו כוחות החטיבה את כפר קרע במבצע יובל.
המבצע נכשל, אך נוצר מעין סטטוס קוו בין הצדדים, ועד סוף המלחמה ישבו כוחות ישראליים על גבעה כקילומטר ממערב לכפר קרע, בעוד כוחות ערביים מקומיים ישבו כמה מאות מטרים ממזרח לו.
הכפר עצמו היה שטח הפקר ותושביו התפזרו במרחבים הסמוכים.
מעט לפני הכרזת העצמאות כבשה החטיבה, במבצע מדינה, את כפר סאבא.
בקרב לכיבוש כפר סאבא שהתחולל ב-13 במאי 1948, נהרגו בחסימות בסמוך לאתר נבי ימין ומצפון לו 29 מחיילי החטיבה.
גדוד 32 של החטיבה (תחת חטיבה 7) השתתף במבצע בן נון א' לכיבוש לטרון, שלא צלח.
רבים מלוחמי גדוד 32 נפגעו במהלך הקרב.
ב-23 במאי 1948, במבצע נמל, כבשה החטיבה את טנטורה, אשר לאחר שחרור חיפה נותר הבסיס הערבי היחידי לאורך החוף, באמצעותו התקיים קשר עם לבנון וממנו יצאו התקפות על כביש חיפה-זכרון יעקב.
בפקודת מבצע של מבצע ארז נקבע כי החטיבה תתקוף ותכבוש את טירה ב־28 במאי, אך מפקד החטיבה אבן סבר שאין בכוחו לעשות כן ונמנע מפעילות התקפית.
ב־5 ביוני 1948 כבש כוח של אלכסנדרוני בקרב קשה את הכפר הגדול קאקון (כיום גן יאשיה) בצפון המשולש, כחלק ממבצע יצחק.
ב-20 ביוני 1948, בעת שספינת הנשק אלטלנה עגנה מול כפר ויתקין, קיבלה חטיבת אלכסנדרוני פקודה לעצור את פריקת הספינה, לכתר את כפר ויתקין, ולהחרים את ציוד האוניה.
עם השלמת פקודת הכיתור שלח מפקד החטיבה אבן אולטימטום מטעם ממשלת ישראל למנחם בגין ובו דרישה למסירת האונייה על תכולתה לרשות הצבא.
את התשובה נדרש בגין לתת תוך 10 רגעים (כדי שלא יוכל להתלבט).
בגין לא רצה להיענות לאולטימטום הדחוק.
לאחר מספר שעות החלו חילופי-אש, שבהם מצאו את מותם שישה אנשי אצ"ל ושני חיילי צה"ל.
הקרב נפסק בעקבות מגעים בין סגנו של בגין, יעקב מרידור, לבין דן אבן, ביוזמת חברי כפר ויתקין, מגעים שבהם נקבעה הפסקת אש, על-פיה הועבר הנשק שעל החוף לידי צה"ל.
במבצע דני שנערך ביולי 1948 כבשה החטיבה את הכפרים שבאזור ראש העין של ימינו: רנתיה, וילהלמה, אל-יהודייה, טירה וקולה, אך לא הצליחה לכבוש את טולכרם.
ב-15 ביולי נכבש הכפר קולה על ידי גדוד 1 של הלגיון הערבי, בקרב שגרם לכוחות חטיבת אלכסנדרוני אבדות רבות.
בהמשך נכבש הכפר מחדש על ידי כוח ישראלי, עבר שוב לידי הלגיון, ולבסוף נכבש סופית ב-18 ביולי על ידי הכוחות הישראליים.
באותו חודש השתתפה החטיבה במבצע שוטר לכיבוש "המשולש הקטן" בדרך לחיפה.
עם הקמת מפקדות החזית ב־6 באוגוסט 1948 מונה מפקד החטיבה דן אבן למפקדת חזית המזרח (חזית ב').
במקביל הועברו נפות החי"מ מהחטיבה למפקדת החזית.
בנובמבר 1948 החליפה החטיבה בחטיבת גבעתי (5) במצור על כיס פאלוג'ה מול חיילי הצבא המצרי.
בקרב שנערך ב-28 בדצמבר 1948 על עיראק אל-מנשייה במסגרת מבצע חיסול, ספגה החטיבה אבדות קשות - בקרב נהרגו כמעט כל חיילי פלוגה ג', 87 חיילי "הפלוגה הדתית", של גדוד 33, אחרי שנלכדו בתוך חצר בה התארגנו, וללא שהייתה יכולת לשלוח להם סיוע מצד הכוחות האחרים.
לקראת סוף המלחמה, בין 2 ל-9 במרץ 1949, השתתפה החטיבה במבצע ייצוב, שהיה חלק ממבצע עובדה, כבשה את עין גדי, מצדה ושטחים בהר חברון.
בעקבות פינוי כיס פאלוג'ה לאחר הסכמי רודוס מול מצרים הועברה החטיבה לפיקוד הצפון ונפרשה מול גבול ישראל–סוריה במקום חטיבת כרמלי (2) שהפכה לחטיבת מילואים.
מטה החטיבה התמקם במשטרת כנען בצפת, גדוד 21, שהוכפף לחטיבה עם פירוק חטיבת כרמלי, לאורך גבול ישראל–לבנון, וגדודים 32 ו־33 בגבול סוריה ועד לירמוך, כשמרבית גדוד 33 הופנה לאימונים בעורף, ושימש גם ככוח כוננות לטיפול באירועי פנים.
בסוף יולי 1949, עם חתימת הסכמי רודוס עם סוריה, ניתנה פקודה לפירוק החטיבה, וב־25 באוגוסט 1949 תם הפירוק.
מאז הוקמה החטיבה מחדש כחטיבה מרחבית וכחטיבת חי"ר במילואים בפיקוד הצפון.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 קיבלה מחדש חטיבת המילואים את השם אלכסנדרוני.
בשנות התשעים כתב תדי כ"ץ, סטודנט לתואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת חיפה, עבודת גמר תחת הכותרת "יציאת הערבים מכפרים למרגלות הכרמל הדרומי ב-1948".
בעבודה זו טען כ"ץ, בהתבסס על ראיונות שבעל פה שנערכו עם לוחמים, כי חיילי חטיבת אלכסנדרוני ערכו טבח בתושבי הכפר טנטורה, והרגו כמאתיים גברים בלתי חמושים.
הוא נתבע לדין על ידי ותיקי החטיבה, על הוצאת לשון הרע.
בהסכם פשרה נקבע שעל כ"ץ לחזור בו מההאשמה על טבח ולפרסם הודעת התנצלות.
בעקבות זאת אוניברסיטת חיפה בדקה מחדש את העבודה שבמקור קיבלה ציון 97, והחליטה לפסול אותה.
מספר הגדוד הרכב תאריך הקמה פירוק פעילות עיקרית מפקדת הגדוד והפלוגות מפקדים ואנשי מפתח 31 ותיקי חי"ש בנפות שומרון וחפר.
דצמבר 1947 ההפוגה הראשונה אבטחת תחבורה בכבישי האזור: נתניה, חדרה, רמת השופט ועין שמר.
מבצע מטאטא, השתלטות על שדה התעופה בעין שמר ומשטרת כרכור.
הגדוד פורק במהלך המלחמה עקב ארגון מחדש של החטיבה.
חדרה, בת שלמה, המעפיל שמואל אדמון, יעקב נור סלע (ליכטנשטיין) 32 פלוגות החי"ש של יישובי השרון ופתח תקווה.
דצמבר 1947 אוגוסט 1949 אבטחת התחבורה בכביש השרון מפתח תקווה ועד רמת הכובש.
תפיסת ואבטחת מתקני השאיבה בראש העין ומחצבות מגדל צדק.
כיבוש מחנה בית ליד, תל ליטווינסקי (תל השומר) והשתתפות במבצע חמץ.
במאי 48 סופח הגדוד לחטיבה 7 (באותו זמן הגדוד נקרא גדוד 2), ועמה השתתף במבצע בן נון א' לכיבוש לטרון (שנכשל).
גליל ים, כפר יעבץ, כפר יונה, כפר הס, כפר סבא צבי גרמן 33 חי"ש גוש-דן (רוכז ברמת אפעל) ופלוגות גדנ"ע של רמת גן, גבעתיים ובני ברק.
דצמבר 1947 אוגוסט 1949 אבטחת יישובי מזרח גוש-דן.
הגדוד החזיק גם מחלקה בהר-טוב.
החזקת תל ליטווינסקי והשתתפות במבצע נחשון, מבצע חמץ, מבצע מדינה (כיבוש כפר סבא הערבית), טנטורה, קאקון, מבצע שוטר ומבצע חיסול.
שכונת בורוכוב גבעתיים, כפר סירקין, מג'דל יאבא, רמת גן ומחלקה 9 בהר-טוב בן ציון פרידן (זיו), דב גור 34 סגל מחנה האימונים של אלכסנדרוני, שהכשיר טירונים ומ"כים מאי 1948 תחילת 1949 גדוד סיוע חטיבתי (כלל פלוגת סיור, פלוגת ג'יפים ופלוגת משוריינים).
בתחילת 1949 הוסב ליחידת סיור של חטיבת גולנימחנה דורה, נתניה דוד עופר, זאב בר-סבר 35 (א)סגל אה"דמאי 1948הוקם סמוך לפלישה והתקיים כשבועיים בלבד 35 (ב) אנשי אצ"ל יוני 1948הפיקוד על הגדוד הוחלף אחרי פרשת אלטלנה.
מחנה סירקיןשמואל אמיתי ("מייק"), הלל פפרמן, אליהו כץ, תנחום אריאלי
בינואר 1950 הוקמה החטיבה מחדש כחטיבה 3, חטיבת מילואים.
החטיבה שהוצבה בחזית הסורית השתתפה בקרב תל מוטילה.
ב-1965 הפכה החטיבה לחטיבה מרחבית בגבול עם סוריה ולבנון.
גבול גזרתה ערב מלחמת ששת הימים היה מצפון לכנרת.
ב־26 במאי 1967 קיבלה את האחריות לאזור אלמגור במקום חטיבה 2.
החטיבה גויסה במהלך ה-18 וה-19 במאי 1967, והחלה להתחפר ולהניח מוקשים, בסיוע גדוד 602 שצורף לחטיבה.
במהלך המלחמה הוכפף לחטיבה גש"פ (גדוד שריון פיקודי) 181 בפיקוד סא"ל אברהם אלתרמן, אשר כלל 42 טנקי שרמן בשלוש פלוגות, אשר אחת מהן הופפה לחטמ"ר 2.
בעוד החטיבה עסוקה בהתארגנות ואימונים, היא קיבלה תחת פיקודה ב־21 במאי את גדוד 51 ושתי פלוגות מגדוד נח"ל 908 לשם ביצוע תכנית "חוסם", לחסימת הגבול באמצעות מארבים.
ב-2 ביוני נתקל מארב של פלוגת הסיור בוואדי טובא בחוליה סורית.
בחילופי האש נהרגו שניים מאנשי המארב וחייל סורי.
ב-3 ביוני נהרג לוחם מגדוד 32 באש דו"צ על ידי כוח מגדוד 602. ב-4 ביוני כוח סורי שניסה לצלוח את הירדן נהדף על ידי גדוד 32 ואש ארטילרית.
ב־6 ביוני החלו הסורים לירות ארטילריה לעבר מוצבים, מפקדות ויישובים.
הארטילריה הצה"לית וחיל האוויר השיבו אש נגד הסוללות הסוריות.
הירי הארטילרי הסורי גרם ל־19 חללים בפגיעה במטרות צבאיות, מהם 8 מחיילי מפקדת חטמ"ר 3 בראש פינה שנהרגו מפגיעת פגז בחפירת מגן.
בחסות הארטילריה בוצעו שתי מתקפות בגזרת החטמ"ר: על קיבוץ דן ועל מוצב אשמורה, בו החזיקה מחלקה מוקטנת מגדוד 32.
ב-9 ביוני החל השתתפה החטיבה בהבקעה לרמת הגולן.
המאמץ העיקרי תוכנן לגזרה הצפונית דרך גבעת האם (מעל כפר סאלד), אך אלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר הורה על תקיפה באזורים נוספים כדי למנוע מהסורים לזהות את המאמץ העיקרי.
בבוקר 9 ביוני הורה מפקד החטיבה עמנואל שקד לגדוד 33 שלא הועסק בקו המוצבים לכבוש את מוצבי דרדרה ותל הילאל.
בהמשך הבקיעה החטיבה אל רמת הגולן, תוך שהיא תוקפת בכמה מאמצים:
כוח א' - גדוד 33 בפיקוד סא"ל יצחק חלפון חצה ראשון את הגבול ותקף רגלית את דרדרה ותל הילאל, ולאחר מכן סייע בכיבוש מוצבי ג'לבינה.
הגדוד איבד 22 מחייליו בקרב זה וביניהם מפקד הגדוד, .
כוח ב' - גדוד 32 בפיקוד משה בן דרור (מוריס) חצה בגשר בנות יעקב, עלה ברגל בציר הדרך לבית המכס העליון והגיע עד מחנות עליקה.
כוח ג' - גדוד 92 בפיקוד רן בר גיורא צלח את הירדן בגזרת אלמגור והשתלט על מוצבי השפך, בית הבק, מוצבי הכפר משפע ומוצב בית הקברות.
כוח ד' - גדוד 34 בפיקוד שמחה אסף הגן בגזרת דן, דפנה, שאר ישוב, כפר סאלד וגונן, והדף התקפות סוריות.
בהמשך כבש את אזור נוחילה והשתלט על הכפר ע'ג'ר.
כוח ה' - הפלס"ר בפיקוד עזרא אוריון פרץ דרך דרבשייה כבש את עין טינה, ונלחם במוצבי דוריג'את, מורתפע ודרומה בציר המערבי במורד הירדן עד לגבעה 62. בהמשך חבר לכוח ב' בפיקוד מוריס והמשיך למחנות "עליקה".
במהלך הקרבות נהרגו 40 מלוחמי החטיבה.
לאחר המלחמה הפכה לחטיבה מרחבית 820 קיבלה אחריות על מרחב רמת הגולן ובסיסה מוקם במחנה יצחק ("נפח") על שמו של חלפון.
ב־5 באוקטובר 1973 הועבר הפיקוד על החטיבה מאל"ם צורי שגיא לאל"ם צבי בר.
גויסה ביום שבת, 6 באוקטובר, עם פרוץ המלחמה.
גדודי החטיבה השתתפו בהגנה על גשרי הירדן ובלחימה במחבלים בהר דב.
גדודי המילואים וגדוד המרגמות של החטיבה התפרסו בגבול הלבנון, והסיירת השתלבה בלחימה ברמת הגולן.
בהמשך לחמה החטיבה במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
בסוף המלחמה השתתפה החטיבה במבצע קינוח, כאשר המח"ט יחד עם גדוד 92, נשלחו לסייע לכוחות גולני וצנחני המילואים בסריקה וטיהור החרמון.
תאג"ד 92 התמקם בחניון שעל יד הרכבל התחתון וטיפל בפצועים הרבים מהקרב של חטיבת גולני, ובמקביל שאר לוחמי הגדוד סרקו את רכס החבושית ולקחו בשבי מספר לוחמי קומנדו סורים.
בינואר 1974, בתקופת ההתשה שלאחר מלחמת יום כיפור, נהרגו ארבעה לוחמי פלוגה ג' מגדוד 32 בהפגזה סורית בסמוך לתל פארס.
אנדרטה הוקמה בסמוך למקום נפילתם.
לקראת מבצע שלום הגליל פוצלה חטמ"ר 820 לחטיבת חי"ר מילואים 609 ללא שיוך גזרתי ועוצבת גולן.
חטיבה 609 אוישה על ידי לוחמים יוצאי חטיבת גולני.
במלחמת לבנון הראשונה נותרה החטיבה בתחילה ברמת הגולן לאחר כניסת הפסק האש לתוקף, הועברה החטיבה לאוגדה 162 ב־22 ביוני 1982 שהחלה בהתקדמות איטית לעבר כביש דמשק–ביירות.
עם הגעת כוחות החטיבה לגזרה בהם גדוד 9203 והיחידות החטיבתיות בליל 21–22 ביוני, הופנתה להשתלט על מרחב בסרין-בתתר.
לשם כך הוכפף לה גדוד השריון 532 שפעל קודם לכן תחת חטיבה 500. ב־23 ביוני ניסה כוח סורי לתקוף את המרחב שבו שהו כוחות חטיבה 609 ונהדף.
החטיבה תוגברה בגדוד 13 מחטיבת גולני, שהעביר ציוד רפואי לגדוד 9203 וכבש את שקיף בתלון סמוך לשעה 20:00 ואת הגבעה שמצפון לו ('אדום 5113') לקראת 23:00. בהמשך עסק הגדוד בפריצת ציר אהרונסון.
עם הצבת חטיבת גולני בגזרה הוחזרה הגדוד לפיקודה.
החטיבה, תחת פיקודו של אל"ם שלומי כהן, לקחה חלק במלחמת לבנון השנייה.
גדוד 7012 של החטיבה, עליו פיקד סא"ל רוני בן חיים, לחם ברציפות במרחב הכפרים רג'מין, שיח'ין וג'יבין במשך חמישה עשר ימים.
במהלך הלחימה הרג הגדוד עשרות מחבלים, שבה שלושה מחבלי חזבאללה והשמיד אמצעי לחימה רבים.
כמו כן כבש הגדוד בזמן קצר את הצומת המקשר בין הכפרים רג'מין ושיחין, שטח מפתח אוגדתי שאפשר את הכרעת הקרב במרחב.
כמו כן סיפק הגדוד סיוע הומניטארי לכמה עשרות אזרחים לבנונים, ובכלל זה מתן סיוע רפואי.
בספטמבר 2007 העניק אלוף פיקוד הצפון גדי איזנקוט לגדוד צל"ש אלוף "על שהראה דבקות במשימה וחתירה לניצחון, אחריות, דוגמה אישית, משמעת ומקצועיות".
לאחר המלחמה הופיעו בתקשורת טענות של חיילי היחידה על העדר פקודות, על אימונים לא רלוונטיים, חוסר בציוד, וטענות מצד הדרג הפיקודי על מוטיבציה לקויה של החיילים.
מקצת מחיילי היחידה שיצאו למסע העלו טענות על חוסר באספקה, חוסר בהכנה, ציוד לקוי, מודיעין לקוי, וכי מטרת המבצע לא הייתה ברורה.
גדוד 8101 של החטיבה המשיך דרך הכפרים רג'מין ושיח'ין, בהם שהה גדוד 7012, למרחב ראס אל בידה במערב.
הגדוד נתקל בדרכו אל הכפר במספר מחבלים שנהרגו בקרב, וכן נפצעו מספר חיילים.
הגדוד שהה במרחב במשך שבועיים, והוחלף יומיים לאחר כניסת הפסקת האש לתוקף בחיילי חטיבת הצנחנים.
את דרכו חזרה לגבולות הארץ ביצע הגדוד במהלך רגלי שארך פחות מלילה אחד.
החטיבה גויסה בשמחת תורה, 7 באוקטובר 2023, להגנה בגבול הצפון.
ב-20 באוקטובר 2023 במהלך אירוע ירי נ"ט של חיזבאללה במושב נטועה שבגליל המערבי נהרג לוחם מהחטיבה, רס"ל עומר בלווה ונפצעו 3 נוספים.
החטיבה השתתפה בקרב ההגנה מעל לארבעה חודשים בגזרת הצפון, והסבה אבדות לאויב.
במהלך יוני 2024 גויסה החטיבה לגזרת עזה ותפסה את מסדרון נצרים.
ב-20 ביוני 2024 במהלך אירוע ירי פצמ"רים של חמאס משכונת זיתון בעיר עזה לעבר ציר נצרים נהרגו שני לוחמים מהחטיבה, רס"ל סעדיה יעקב דרעי ורס"ל עומר סמדג'ה, בנו של אורן סמדג'ה.
בתחילת אוקטובר 2024 נקראה החטיבה שוב לצפון המדינה, לצד יחידות מילואים נוספות של אוגדת הגליל (חטיבת אלון וחטיבה 8).
ב-7 באוקטובר 2024 לפנות בוקר כוחות אלו נכנסו לפעילות בדרום לבנון.
החטיבה פעלה בין היתר במרחב הכפרים מיס אל-ג'בל וחולא ובהם השמידה תשתיות טרור וחיסלה מחבלים רבים, בנוסף הייתה החטיבה הראשונה להגיע אל נהר הליטני.
ביוני 2025, החטיבה פעלה תחת פיקוד של אוגדה 210, וביצעה פעילות בעומק סוריה.
במצבע בעיירה בית ג'ן, כ-6–10 ק"מ מדרום לגבול רמת הגולן נעצרו שישה עד שבעה פעילים המזוהים עם חמאס, בחשד לתכנון פיגועים נגד אזרחים וצה"ל, והובאו לישראל לחקירה ביחידה 504. במהלך שהותם בגזרה חלו העימותים בדרום סוריה בין הדרוזים לממשל אחמד א-שרע.
בינואר 2026 החליפה החטיבה את חטיבת ירושלים בצפון רצועת עזה תחת אוגדה 252. במסגרת כך החטיבה הייתה מעורבת בהחזרת גופתו של החטוף האחרון בעזה רב-סמל רן גואילי.
נתניה – עין יעקב סמוך לשכונת רמת ידין (דורה).
אתר ההנצחה של החטיבה, בו מונצחים שמם של 449 לוחמי החטיבה אשר נהרגו במלחמת העצמאות.
באתר הזה מתקיימים ימי הנצחה שנתיים הכוללים מפגש לוחמי החטיבה ובני משפחותיהם.
האנדרטה תוכננה על ידי אדריכל יהודה יהב.
עבודת האמנות ויציקת המתכת: האמן סול בסקין, קצין בגדוד 33 וביחידה 37.
עין אילה – אנדרטה בעין אילה לזכר 9 חיילים שנהרגו במהלך מבצע שוטר במשולש הקטן כאשר טיווח פגז מאחת המרגמות שהיה פגום וזנבו נשמט, נפל והתפוצץ במערך פלוגה ד' מגדוד 35 והרג 9 מחייליה.
האנדרטה הוקמה ביוזמה והשתתפות במימונה של עמותת חטיבת אלכסנדרוני.
טנטורה – אנדרטה לזכר 13 מחיילי החטיבה ולוחם אחד מחיל הים שנהרגו במבצע נמל בטנטורה.
האנדרטה תוכננה על ידי הסופר אברהם יצחק טריוואקס, אביו של שנהרג בקרב.
ההסבה לביצוע - על ידי האדריכל אשר חירם מהיחידה להנצחת החייל.
האנדרטה נבנתה בכספים שנתרמו על ידי המשפחות השכולות ושופצה על ידי האדריכל יהודה יהב.
קאקון – אנדרטה לזכר 16 חללי החטיבה בכיבוש קאקון שבעמק חפר.
כפר סאבא – אנדרטה בפאתי כפר סבא לזכר 28 חללי החטיבה במהלך כיבוש כפר סאבא במבצע מדינה, ערב הקמת מדינת ישראל.
האנדרטה הוקמה בתרומת עיזבון המנוח על ידי מרגריטה וולדיסלב קרדוש לזכרו של רס"ן (מיל') יזהר-אילת קרדוש.
תל ליטוינסקי – תל השומר – אנדרטה לזכר 8 חללי החטיבה שנפלו במבצע חמץ.
האנדרטה הוקמה ביוזמה והשתתפות במימונה של עמותת חטיבת אלכסנדרוני ועיריית רמת גן.
מגדל צדק – אנדרטה לזכר 36 חללים מגדוד 32 ופלוגות ב' ו־ג' מגדוד 145, שנפלו בלחימה הצבא העיראקי במבצע בתק"מבצע דני" ו"מבצע בתק" נכבשו ראש העין ומגדל צדק.
בקרבות אלו נהרגו 36 חיילים.
ייזום, תכנון ומימון האנדרטה על ידי ארגון חברי "ההגנה" בפתח תקווה.
מימון האנדרטה על ידי הורי הנופלים.
האנדרטה חודשה ושופצה על ידי האדריכל יהודה יהב.
לטרון – אנדרטה לזכר 54 מלוחמי גדוד 32 שנפלו במבצע בן נון א' בלטרון.
לוח השמות עוצב על ידי האמן סול בסקין שהיה לוחם בחטיבה.
האנדרטה הוקמה במשותף על ידי עמותת חטיבת אלכסנדרוני והקרן הקיימת לישראל.
אנדרטת פ"ז – אנדרטה בעיראק אל-מנשייה לזכר 87 מלוחמי "הפלוגה הדתית" - פלוגה ג' גדוד 33 של החטיבה וחיילי חטיבת אלכסנדרוני נוספים שנפלו בקרב מול הבריגדה המצרית בפיקודו של סעיד טהא ביי ועבדול נאצר שהיה קצין המבצעים שלה.
מתכנן ומבצע: האמן סול בסקין, קצין בגדוד 33 וקצין ביחידה 37. אדריכל הנוף: מאיר פלג.
מצפה גדות – שימש כמוצב סורי שנקרא "מורתפע" ואיים במשך שנים על גדות.
נכבש על ידי החטיבה ללא קרב במלחמת ששת הימים.
באתר הוקמה אנדרטה ומונצחים בה חללי החטיבה במלחמת ששת הימים, יום הכיפורים ושלום הגליל.
כיום קיימים רחובות במודיעין, בפתח תקווה, בכפר סבא, בנתניה ובערים אחרות על שם החטיבה.
החטיבה הטכנולוגית (או בראשי תיבות: חט"ל) הפועלת במסגרת אט"ל, היא גוף צבאי העוסק בפיתוח אמצעי לחימה (אמל"ח) המשמשים את כוחות-היבשה של צה"ל.
החטיבה ממוקמת במחנה דורי (תל השומר), וחלק מהיחידות הכפופות לה ממוקמות בצריפין ובבסיסים אחרים.
החטיבה מפתחת אמצעי לחימה, אמצעי סיוע לחימה ואמצעי תקשוב, משלב הפיתוח ועד לשימוש.
החטיבה משמשת גם כסמכות מקצועית בתחומי הפיתוח בצה"ל, כגוף מטה לקביעת מדיניות אחזקה ומספקת מענה טכנו–מבצעי לכוחות היבשה.
בנוסף, אחת ממטרות החטיבה היא לתת מענה לפעולות מבצעיות מיוחדות בלו"ז קצר ובזמינות גבוהה.
מוצרי החטיבה עוברים ניסויים מחמירים ובדיקות איכות רבות.
היחידה איננה מפתחת מוצרים רק על פי בקשה, אלא מפתחת גם "מוצרי מדף" אותם אפשר להתאים לצרכים מבצעיים שונים בזמן קצר לפי מידת הצורך.
אנשי היחידה מחפשים באופן תמידי למצוא "תרופה" שתקדים את "המכה" המבצעית.
אחד האתגרים המרכזיים של היחידה הוא למצוא איזון בין שימוש במוצרים חדשים לבין פיתוח "מוצרי מדף" כראייה לעתיד.
פיתוח מוצר מתחיל לאחר שמהנדסי היחידה נתקלו בצורך של הדרג המבצעי או הרעיוני.
במשך השנים הרכיבו מהנדסי היחידה מגוון מוצרים שונים ומסווגים הנותנים מענה לבעיות שאיתן מתמודדים הלוחמים בשטח.
בשעת הצורך מגיע ליחידה קצין מאחת היחידות המיוחדות של צה"ל ומציג בפני המהנדסים את הצורך הספציפי.
על-פי דרישותיו של כל מבצע משנים ומתאימים רכיבים מסוימים כדי שיתאימו למטרה המוגדרת באופן ספציפי.
בחטיבה משרתים מהנדסים ומדענים (רובם המוחלט בוגרי העתודה האקדמית), תוכניתנים בוגרי קורס תכנות, בודקי תוכנה, הנדסאים, טכנאים, ואזרחים עובדי צה"ל (אע"צים).
משרתי החטיבה הם קציני וחיילי חיל הטנ"א, חיל הקשר והתקשוב וחיל הלוגיסטיקה.
ראש חט"ל הנוכחי הוא תא"ל תומר שרייבר.
היחידה הטכנולוגית (יחט"ל) הוקמה על-בסיס המחלקות הטכניות במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר) בשנת 1999, ומחלקת ציוד לוגיסטי במפקדת קצין תחזוקה (כיום לוגיסטיקה) ראשי (מקל"ר).
ב-2006, במהלך תהליך הארגון מחדש במפקדת זרוע-היבשה (מז"י), הוכפפה היחידה לזרוע, והפכה לחטיבת הטכנולוגיה ליבשה (חט"ל) במסגרתה.
בשלב זה הוכפפו לחט"ל יחידת הניסויים (יחידת נס"א), יחידת יפת"ח ומספר ענפים מיחידת לוטם שהפכו ל"מחלקת מערכות תקשוב".
בתהליך זה, מחלקת ציוד לוגיסטי נשארה באגף הטכנולוגיה (אז אלר"ם) והתווסף אליה ענף רכב לוגיסטי.
ב-2017 הוכפפה החטיבה לאט"ל בעקבות איחוד אט"ל וזרוע היבשה, וראש החטיבה הוגדר גם כרמ"ט אט"ל.
כחלק מתפקיד זה הוכפפו לחטיבה שתי מחלקות נוספות מאט"ל: מע"ם ותו"ם.
החטיבה הטכנולוגית מורכבת משמונה מחלקות, שכל אחת מהן אחראית לפיתוח וניהול משקים בתחום מסוים של אמצעי-לחימה.
עם זאת, בפרויקטים מורכבים ניתן למצוא מעורבות של שתי מחלקות ואף יותר.
בשנת 2016, בעקבות ארגון-מחדש של החטיבה, שונו שמות המחלקות ומחלקת מח"מ התמזגה אל תוך מחלקת אל-אופ.
כל מחלקה אחראית על הפרויקטים והמשקים שבמסגרתה במשך כל מחזור-החיים שלהם, הכולל בין השאר את השלבים הבאים:
מחקר ופיתוח (ליווי הפיתוח או הרכש בתעשיות הביטחוניות)
הצטיידות, הטמעה ותמיכה הנדסית למערכי צה"ל
יחידות חט"לתגשםתפקידמפקדמרכז שיקום ואחזקה (מש"א)אחראי על אחזקתם, תיקונם, הסבתם והשבחתם של כלי רכב קרביים, מכשירי קשר, אמצעי תצפיות, מערכות מבצעיות, מערכות תקיפה, לוחמה אלקטרונית ומערכות שליטה ובקרה.
המרכז גם מייצר את טנק מרכבה סימן 4.אל"ם אסף אורןמחלקת המשקים והמטההמחלקה אחראית על תכנון, ניהול ובקרת המשאבים לשם מימוש התוכניות הייעודיות שבאחריות החט"ל, על מיצוי המשאבים התקציביים, על תוכניות העבודה והאחזקה של גופי הביצוע, על כשירות ומוכנות המשקים בשגרה ואורך הנשימה בחירום, ואחריות על הניהול הפרויקטלי, כמטה החט"ל.
כמו כן, אחראית המחלקה על תכנון ארגון ותקינת כוח האדם ואמצעים בחט"ל, על איתור ופיתוח כוח אדם, על התשתיות הפיזיות של החט"ל, כולל תשתיות המחשוב, התקשורת ומערכות המידע הארגוניות של החט"ל, והמענה הלוגיסטי-שירותי בחטיבה - אבטחה, הסעדה, לוגיסטיקה, בינוי ומחנה.
ענף ההתייעלות האנרגטית בצה"ל, המשמש כגוף מנחה מקצועי לפרויקטי התייעלות כלכליים אנרגטיים, מוכפף גם הוא למחלקה.אל"ם נביל סאבקמחלקת תקיפה ותמרוןהמחלקה עוסקת בפלטפורמות ומערכות-הנעה המשמשות ב:
רק"ם (טנקים, נגמ"שים וכלי ארטילריה)
תחום כטב"ם (רוכב שמיים דוהר שמיים, מדור פיתוח, ומדור רחפנים)
נשק קל (נק"ל), נשק כבד ועמדות נשק
תחמושת מכל הסוגים (מנק"ל ועד תחמושת ארטילרית)
מערכות אנרגיה וגנרציהאל"ם דלית ציוןמחלקת גבולות וחשיפההמחלקה עוסקת בתחומי:
אמצעי תצפית (ציוד אופטי ואמצעי ראיית לילה)
מערכות ייעודיות למערך המתמרן (בהן מערכות בקרת ירי ומערכות שו"ב לכוחות מתמרנים – מענ"ק וצק"ם-חי"ר) ועוד
מערכות אנרגיהאל"ם עידו כהןמחלקת לי"ד (לוחמת יבשה דיגיטלית)המחלקה עוסקת בתחומי:
מערכות שו"ב ("משואה" ו"שדר חם")
מענה הגנה בסייבר לכלל מערכות החטיבה
פיתוח עצמאי למערכות מידע לדרג הלוחם (בענף בית התוכנה המבצעי)
מערכות מידע לתמיכה בתהליכי ניהול הזרוע
מקורות אנרגיה ועודאל"ם רועי חלילייחידת נס"א - ניסויים ואבטחת איכותהיחידה עוסקת בתכנון, ביצוע וניתוח מערך הניסויים החימושיים והבטחת האיכות בכל שלבי הפיתוח של כל אמצעי-לחימה המפותח בחט"ל או הנרכש על ידי זרוע היבשה.
לצורך כך, היחידה מורכבת מענפים מקבילים למחלקות החט"ל: מע"ם, ונשק ותחמושת.
לרשות היחידה עומדים שטחי-ניסוי כגון מטווח 24 ובהם מעבדות-ניסוי ואמצעים מתקדמים לביצוע ותיעוד הניסויים.אל"ם ואדים גוזמחלקת אדר"ת (ארכיטקטורה דיגיטלית, רשת ותשתיות)המחלקה עוסקת בהובלה טכנית של פרויקטים רחבי היקף של היחידה כגון צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד) וכן מענה הגנה בסייבר לכלל מערכות החטיבה.אל"ם שמוליק סתיו
יחידת יפת"ח עוסקת בפיתוח אמצעים ליחידות מיוחדות של זרוע היבשה בלוח-זמנים קצר.
מרכז עוז (משל"ר) מרכז עוז אחראי למענה מבצעי לכלל הכוחות והיחידות המיוחדות של זרוע היבשה וזרועות נוספות בתחום האמל"ח הטכנולוגי, מערכות שו"ב, תקיפה וניווט.
המחלקה אחראית על ניהול כלל מערכות המידע של אט"ל כגון מערכת ERP לשגרה ומערכות לשליטה לוגיסטית-מבצעית בחירום.
בנוסף לניהול הפרויקטים, המחלקה עוסקת בהדרכת משתמשי המערכות מכל רחבי צה"ל.
המחלקה שוכנת במחנה ידין ובמחנה דורי.
חטיבה מרחבית (חטמ"ר) היא הגדרה לסוג חטיבה במבנה צה"ל.
על פי ההיררכיה היחידתית בצה"ל, לצד החטיבות הלוחמות קיימות גם החטיבות המרחביות, שתפקידן הוא לספק תשתית לוגיסטית לאזור או למרחב שבו מתבצעות פעולות בט"ש, לחימה או שמירה.
החטיבות המרחביות כפופות לאוגדות (לעיתים אוגדות מרחביות כגון אוגדת איו"ש) או ישירות לפיקוד מרחבי.
בזמן שחטיבה לוחמת תכלול בין שניים לחמישה גדודים, שמחולקים לפלוגות לוחמות ומשמשים כמוצבים ביחס לבסיסיים, חטיבה מרחבית תכלול מספר רב יחסית פלוגות "מקצועיות", כגון פלוגת קשר, פלוגת חימוש ופלוגת רפואה והאחריות של החטיבה המרחבית תהיה לכל הצרכים הלוגיסטיים של הגזרה לה היא שייכת.
לדוגמה: פלוגת הקשר, תספק מענה לחוסרי ציוד קשר וטיפול במכשירי הקשר לאורך מוצבי הגזרה, וכלי הרכב המשרתים בה.
לעיתים, תיווצר חפיפה בין התמיכה הלוגיסטית של החטיבה הלוחמת המבצעת קו בט"ש בגזרה, לבין החטיבה המרחבית אשר אחראית לאותה גזרה.
בשעת מלחמה, תהיה החטיבה המרחבית אחראית גם על התשתיות האזרחיות ועבודה מול היחידות הלוחמות שמנהלות לחימה בגזרה שלה.
מדינת ישראל מחולקת לארבעה פיקודים, צפון, מרכז, דרום ופיקוד העורף.
פיקוד העורף כשלעצמו משמש יחידה מרחבית, אשר מטפלת בעורף האזרחי.
שלושת הפיקודים האחרים מחלקים את האזורים היותר פריפריים של המדינה ביניהם, כל פיקוד מפקד על אוגדות לוחמות, אך גם אחראי על נתח מהמדינה, שטח זה מחולק לחטיבות המרחביות.
ועל גדר המערכת שבין מדינת ישראל ורצועת עזה.
עוצבת אדום חטיבת יואבגזרת אילת, אזור הערבה, עין בוקק חטיבת פארןגזרת הנגב המערבי, גבול ישראל–מצרים פיקוד המרכז עוצבת גלעד חטיבת הבקעהגזרת בקעת הירדן והעמקים אוגדת אזור יהודה ושומרון חטיבת מנשהאזור ג'נין וטול כרם חטיבת אפריםאזור קלקיליה חטיבת שומרוןאזור שכם חטיבת בנימיןאזור ראמללה חטיבת עציוןאזור בית לחם חטיבת יהודהאזור חברון
חטיבה 889 ("עוצבת אדירים") הייתה חטיבת שריון מילואים, אחת משלוש חטיבות שהיוו חלק מאוגדת המילואים 440. החטיבה הוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
חטיבה 889 הוקמה בינואר 1974 כחטיבת טיראנים במסגרת אוגדה 440 החטיבה כללה שני גדודים של תותחי 100 מ"מ וגדוד אחד של תותחי 115 מ"מ אשר עקב מיעוט התחמושת התיקנית שבידי צה"ל תוכנן לסבה ל־105 מ"מ.
בתחילתה הייתה החטיבה תחת פיקודה של אוגדת המילואים 194 שמפקדה היה משה בר כוכבא (בריל) והייתה אמונה על מרחב בקעת הירדן.
החטיבה נדדה ממחנה שבטה בה התקיימו ההסבות לשריון וקורס מפקדי טנקי הטירן, בהם נקלטו חלק ממעוכבי השחרור לאחר מלחמת יום הכיפורים, אנשי מילואים וסדיר.
חילי הפלוגה הסדירה הראשונה הועברו למסגרות שריון אחרות והחטיבה הייתה לחטיבת מילואים.
גדודי החטיבה היו גדוד 96 שהיה מבוסס על טנקי T-62, שלל ממלחמת יום הכיפורים, גדוד 574 שהיה מבוסס על טנקי T-54 בעלי תותח 100 מ"מ, וגדוד 575 שהיה מבוסס על טנקי T-54 מדגם C בעלי תותח 100 מ"מ.
החטיבה עברה משבטה לבית דראס משם לנחל שורק ובסופו של דבר לבסיס עופר.
עם ההעברה לאוגדה 440 הועבר גדוד 96 לחטיבת טיראן צפונית ובמקומו שולב גדוד 453.
החטיבה כללה שני גדודי טנקי טירן 5 (T55 שלל רוסי עם תותח שריר 105 מ"מ).
האחד היה גדוד 453, במקורו גדוד נח"ל סדיר שהוסב לשריון אחרי מלחמת יום הכיפורים ושהוקם על ידי דודו הלוי, והשני גדוד 574 בפיקוד שאול אורן.
כן היה בחטיבה גדוד 575 של טנקי טירן 4 מיושנים יותר (שלל ממלחמת ששת הימים).
בנוסף כללה החטיבה פלוגת סיור ובה שתי מחלקות ג'יפים ומחלקת נגמ"שים על גבי נגמ"שי טופז (OT-62 TOPAS).
החטיבה ישבה עד שנת 1982 ברפיח, למעט פלוגה אחת סדירה שהורכבה מחיילי נח"ל שבתחילה תפסו קו בנחל ים ולאחר מכן עברו לשטח אימונים בקרבת קיבוץ כרם שלום.
הפלוגה הסדירה שימשה מקור עיקרי להשלמת כוח אדם לצוותים של טנקי הטירן בחטיבותיה של אוגדה 440.
עם השלמת הנסיגה מסיני הועברו הימ"חים של החטיבה לבסיס קציעות.
החטיבה פורקה ב-1986. הטנקים נמכרו למדינות באפריקה וחלקם הוסב לנגמ"שי אכזרית.
+שםתקופת כהונההערותששון שילהמפקדה הראשון של החטיבהיוסף יודוביץ'מנשה ענבר1977 - 1980רן מסדיצחק לב-ארי
חטיבת אגרוף הברזל (חטיבה 205, בעבר: חטיבה 514 וחטיבה 200) היא חטיבת שריון במילואים של צה"ל והיא חלק מאוגדת המילואים עוצבת המפץ השייכת לפיקוד הצפון.
החטיבה הוקמה בשנת 1961 והייתה חטיבת המילואים הראשונה עם טנקי צנטוריון.
החטיבה לקחה חלק בארבע מלחמות: מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת לבנון הראשונה ומלחמת חרבות ברזל.
משנת 1998, משתמשת החטיבה בטנקי מרכבה סימן 3.
החטיבה הוקמה ב־15 בספטמבר 1961 על ידי ישכה שדמי, והייתה חטיבת המילואים הראשונה עם טנקי צנטוריון.
מחנה הקבע של החטיבה היה במחנה פלוגות.
הגדוד הראשון שצורף לחטיבה היה גדוד חרמ"ש 61, גדוד עציוני שהוקם במקור בחטיבת ירושלים ב־1947 והועבר במלחמת סיני לחטיבה 7. ב־1962 הוקם גדוד השריון 125 שקלטה את בוגרי גדוד 82, שהיה גדוד הצנטוריונים הסדיר בצה"ל.
במקביל הוקמו גם פלוגת הסיור ופלוגת ההנדסה החטיבתיות.
ב־1965 הועבר לאוגדה גש"פ (גדוד שריון פקודי) 86 על בסיס טנקי AMX-13. ב־1966 הוקם גדוד 94, גם הוא צנטוריון.
סמל החטיבה כולל כפפת אבירים המזכיר את סמל חיל השריון המלכותי, ושם החטיבה נקבע לאגרוף הפלדה.
במהלך מלחמת ששת הימים שונה שם החטיבה לאגרוף הברזל על מנת לשנות את הדמיון מאוגדת הפלדה בפיקודו של ישראל טל.
בנוסף, כללה החטיבה פלוגת סיור ויחידות תומכות לחימה.
קצין האג"ם היה רס"ן אביגדור (יאנוש) בן גל.
במהלך המלחמה הייתה החטיבה חלק מאוגדה 31, בפיקודו של אברהם יפה, שהייתה מסופחת לפיקוד הדרום.
תפקיד האוגדה היה לתקוע טריז בין הדיוויזיות המצריות שהגנו על ציר ניצנה-אבו עגילה-ג'בל ליבני.
במלחמה זו כללה אוגדה 31 רק שתי חטיבות: חטיבה 200 וחטיבה 520. חטיבה 520 הועברה לעתודת המטה הכללי וכך נותרה חטיבה 200 היחידה לביצוע המשימה.
ביום הראשון למלחמה הבקיעה החטיבה את שדות המוקשים וחצתה את ואדי חרידין, הקשה למעבר.
ביום השני למלחמה בשעות הערב ניהלה החטיבה קרב שריון בשריון עם חטיבת טנקים מצרית באזור ג'בל ליבני.
בימים הבאים נשלחה החטיבה לחסום את מעברי המיתלה והגידי בפני הכוחות המצרים הנסוגים, כוחות החטיבה ביצעו זאת בהצלחה והגיעו ביום הרביעי לתעלה.
בתקופה שבין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים שונה מספר החטיבה ל־205. ב־1969 הוסב גדוד 61 לגדוד צנטוריון ופלוגות החרמ"ש שלו פוזרו בין גדודי הטנקים של החטיבה.
ב־1972 הוכפפה החטיבה לאוגדה 146, אוגדת העתודה המטכ"לית.
החטיבה, שמספרה היה כעת 205, בפיקודו של יוסי פלד גויסה כחלק מכוחות אוגדה 146 השייכים לפיקוד המרכז.
החטיבה כללה שלושה גדודי טנקי שוט עם מנועי בנזין: גדוד 94 בפיקוד סא"ל גיא יעקובזון, גדוד 125 בפיקוד סא"ל , (לאחר נפילתו של תורן החליפו סא"ל דוד כספי), וגדוד 61 בפיקוד סא"ל משה מלר.
האוגדה, ואיתה חטיבה 205, הוכפפה לפיקוד הצפון, והחטיבה החלה בתנועה מהימ"ח במחנה עופר לרמת הגולן.
גדוד 61 עלה על מובילים ושאר החטיבה נסעה על זחלים לרמת הגולן.
ברמת הגולן עבר גדוד 61 לחטיבת קרייתי והחטיבה קיבלה את גדס"ר 288 בפיקוד סא"ל צביקה דהב.
החטיבה השתתפה בקרבות הבלימה ובמתקפת הנגד הישראלית, נלחמה בכוחות הסוריים שכבשו את דרום רמת הגולן וכבשה מחדש את כל השטח שנפל לידי הסורים בשני ימי הלחימה הראשונים.
ב-12 באוקטובר הועברה החטיבה לפיקוד אוגדה 210 והשתתפה בקרבות נגד הכוחות העיראקיים במובלעת הסורית.
ב-29 באוקטובר 1973 נשלחה החטיבה לדרום והופקדה על שמירת הגשרים בתעלת סואץ מהצד הישראלי כנגד ארמייה 2. החטיבה הייתה הכוח הישראלי האחרון שפינה את תעלת סואץ באפריל 1974 כאשר פלוגה ג' של גדוד 94 מסרה את אזור גזרת התעלה לכוחות האו"ם במסגרת הסדר הפרדת הכוחות.
החטיבה, שמספרה שונה ל-514, בפיקודו של אל"ם יורם אלדר, כללה 3 גדודי טנקי שוט – גדוד 9206 בפיקוד סא"ל מנחם לוי, גדוד 9215 בפיקוד סא"ל אורי קפלן, וגדוד 9212 בפיקוד סא"ל דוד ליבנה.
החטיבה מופחתת בגדוד אחד, שימשה כעתודה גייסית ונעה ב"ציר ההר".
החטיבה הוכנסה לקרב כחלק מ"כוח יוסי" מול הכוחות הסורים בבקעת הלבנון.
גדוד השריון 9206 הופעל לצד אוגדת סקל בציר ואדי שבעא.
החטיבה עברה הסבה בשנים 1998–2000 לטנקי מרכבה סימן 3 בז.
בשנת 2011 שונה מספר החטיבה שוב ל-205, בהתאם למספרה במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 2015 קיבל גדוד 9206 של החטיבה (לשעבר גדוד 61) תעודת הוקרה כיחידה מצטיינת.
בשנת 2018 קיבל גדוד 9212 תעודת הוקרה כיחידת מילואים מצטיינת.
בשנת 2019 קיבל גדוד 9215 (לשעבר גדוד 125) תעודת הוקרה כיחידת מילואים מצטיינת.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל גויסה החטיבה לצורך משימות הגנה על הגבול הצפוני ועל יישוביו.
מספר יחידות של החטיבה השתתפו בתחילת התמרון בעזה.
בקרב שהתרחש ב-22 בינואר 2024 בפאתי מחנה הפליטים מע'אזי במרכז רצועת עזה, שבו נפלו 21 לוחמים, נפלו שני לוחמים מפלוגה ל' מגדוד 9206 של החטיבה, רס"ל יובל לופס וסרן אריאל וולפסטל, מפגיעת טיל נ"ט בטנק.
מאוחר יותר תפסה החטיבה קו בעוטף עזה ובמסדרון נצרים.
בתאונה מבצעית שהתרחשה ברפיח ב-22 ביוני 2024 נפל רס"ל מלכיה גרוס מגדוד 9212 של החטיבה.
החטיבה השתתפה בתמרון הקרקעי בדרום לבנון בחודש אוקטובר 2024, תחת אוגדה 146. החטיבה פעלה בגזרה המערבית ובאזור החוף ושיתפה פעולה גם עם כוחות מחיל הים, בהם שייטת 3. בין יתר הפעולות, השמידה החטיבה תשתית תת-קרקעית של חזבאללה, באורך 120 מטר.
במהלך אפריל-מאי 2025 החטיבה תפסה את ציר פילדלפי, חסלה עשרות מחבלים, השמידה תשתיות והייתה אחראית על אבטחת והקמת מרכזי חלוקת סיוע לעזתיים באזור רפיח.
בנובמבר 1969 נחנכה אנדרטה לזכר חללי החטיבה בכניסה למחנה החטיבה, סמוך לצומת פלוגות.
אנדרטת חללי חטיבת אגרוף הברזל בפארק עוצבות השריון.
אנדרטה לחללי גדוד 61 במלחמת יום הכיפורים, על כביש 808 ברמת הגולן.
פינת ישיבה להנצחת יובל לופס ואריאל וולפסטל.
בשנת 2025 הוקמה פינת ישיבה בדרום הרצועה לזכרם של יובל לופס ואריאל וולפסטל, לוחמי חיל השריון שנפלו בקרב בדרום רצועת עזה.
חטיבת אלון (חטיבה 228), המכונה גם "חטיבת הנח"ל הצפונית", בשל היותה כפופה לפיקוד הצפון, היא חטיבת חי"ר במילואים בצבא ההגנה לישראל, ואחת משלוש חטיבות יוצאי חטיבת הנח"ל, יחד עם חטיבת ירושלים וחטיבת עציוני.
בעבר נחשבה לחטיבת חי"ר קל והשתייכה לחטמ"ר צמח שתחת אוגדת יהודה.
בין היתר נטלה חלק במבצע חומת מגן.
החטיבה הוסבה לחטיבת חי"ר מעולה כלקח ממלחמת לבנון השנייה.
תהליך ההסבה הושלם בשנת 2012.
ראשיתה של עוצבת אלון כגוף המילואים של חטמ"ר העמקים (228, חטמ"ר צמח) בשנות השבעים.
לאחר מלחמת העצמאות הוקמה חטיבה 2 (לשעבר כרמלי) כחטיבה מרחבית בעמק הירדן הדרומי ועמק בית שאן.
במלחמת ששת הימים היה האזור תחת פיקוד גוש כנרת ובמהלך מלחמת ההתשה הפכה מפקדת חטיבת המילואים לחטמ"ר 612, חטמ"ר העמקים.
במלחמת יום הכיפורים הוכפפה החטיבה לפיקוד המרכז.
ב-1974 הופרדה ממפקדת העמקים חטיבת חי"ר 165 שלחמה במלחמת לבנון הראשונה.
בחטמ"ר העמקים 228 שמפקדתו בצמח הוקם גוף מילואים עצמאי על בסיס תושבי עמק הירדן והצפון, שמחסני החירום שלו היו בכפר הילדים מול בית חולים העמק בעפולה.
בשנת 1979 הפך גוף המילואים לחטיבת חי"ר נפרדת מהחטמ"ר, החטיבה החדשה נקראה חטיבה 172 והייתה כפופה לאוגדה 92 שישבה בכפר הילדים.
בשנת 1983 הוחלט להפריד שוב את החטיבות 172 וימ"ח 228. החטיבה הועברה למחנה עמוס והוכפפה לאוגמ"ר 85 (אוגמ"ר העמקים) ושוב נקראה ימ"ח 228.
בשנת 1992 פורקה אוגדה מרחבית 85 והחטיבה הועברה לכפיפות אוגדת יהודה.
בשנת 1993 שונה מספר החטיבה ל-7228 (הוסיפו את הספרה 7) על מנת להפריד בין החטמ"ר הסדיר בצמח לבין חטיבת המילואים במחנה עמוס.
בעקבות ירידת האיום הביטחוני בגזרת החטמ"ר ושינויי הסד"כ שנערכו בצה"ל בראשית העשור הראשון של שנות 2000 הועברה חטיבת המילואים לפיקוד הצפון, בשנת 2003 אוחדה חטמ"ר צמח עם חטמ"ר הבקעה וחטיבת המילואים חזרה לשאת את המספר 228.
בשלהי שנת 2012 הושלם תהליך הסבת החטיבה לחטיבת חי"ר מעולה להפיכת החטיבה לחטיבה של יוצאי הנח"ל בשונה ממה שהיה עד אז שהחטיבה של יוצאי חיל הרגלים, תהליך ההסבה החל כחלק מלקחי מלחמת לבנון השנייה, שמרה על מספרה, והוכפפה לעוצבת המפץ.
ב-7 באוקטובר 2023 הוקפצה החטיבה לגבול לבנון תחת אוגדה 91 על מנת להגן על גבול הצפון מפני מתקפה מצד ארגון הטרור חזבאללה, זאת בעקבות מתקפת הפתע של חמאס על יישובי עוטף עזה והנגב המערבי.
כוחות החטיבה ניהלו קרב הגנה בגזרה המזרחית ובהמשך בגזרה המערבית תחת אוגדה 146, נקטו פעולות התקפיות יזומות ובמסגרת מוכנותם ליום פקודה, תרגלו גם תמרון קרקעי בתוך לבנון.
כחלק מהתמרון הקרקעי בדרום לבנון, לחמה החטיבה תחת פיקוד אוגדה 91, השמידה תשתיות טרור ומחבלים בכפרים סמוכי הגבול בדרום לבנון.
בכ"ח באייר התשפ"ד (05 ביוני 2024) פרסם צה"ל כי סמ"ר (במיל') רפאל קאודרס, מצור הדסה, רכז מסורת ורוח בגדוד 5030, נפל מתקיפת כטב"מ של חזבאללה ביישוב חורפיש.
ב-9 באוקטובר 2024 פרסם צה"ל כי רס"ם (במיל') רוני גניזת לוחם בגדוד 5030 נפל בקרב בדרום לבנון.
באותו קרב נפצע קשה רס"ם (במיל') ישי (נתנאל) גרינבוים סמל מחלקה בגדוד 5030. ב-18 באוקטובר צה"ל פרסם כי ישי נפטר מפצעיו.
ב-22 באוקטובר 2024 פרסם צה"ל כי סמג"ד 9308 הרב אבירם חריב נפל בקרבות
ב-26 באוקטובר 2024 לוחמים של חטיבת אלון (228) המשיכו בפעילות הלחימה בדרום לבנון, במהלך אחת הפעילויות כוח לוחמי מילואים של גדוד 8207 של חטיבה 228, נכנס לתוך מבנה בו שהו חוליית מחבלים של כוח רדואן וניהל חילופי אש עם המחבלים.
כתוצאה מהקרב נהרגו חמישה לוחמים מחטיבת אלון ביניהם רס"ר (במיל') גלעד אלמליח, סרן (במיל') אברהם יוסף גולדברג, סרן (במיל') עמית חיות, רס"ן (במיל') אליאב עמרם אביטבול ורס"ם שאול מויאל בנוסף נפצעו ארבעה לוחמים באורח קשה, החלל השישי מאותו הקרב רס"ר (במיל') גיא שבתאי מת מפצעיו לאחר כשבועיים.
שםתקופת כהונההערות יצחק שגב 1983 – ?
חטיבה 943, המכונה גם "עוצבת השחר", הייתה חטיבת שריון במילואים בצה"ל.
החטיבה הוקמה בשנת 1978 ולחמה במלחמת לבנון הראשונה תחת פיקוד אוגדה 90.
במלחמת לבנון הראשונה לחמה החטיבה שצוידה בטנקי M48 פטון ("מגח"), וכללה 3 גדודים: 346 (בפיקודו של אמנון לביא), 572 (בפיקודו של גיורא עוז), ו-573 (בפיקודו של עלי ברוק) בגזרה המזרחית החטיבה בפיקודו של המח"ט נחמן ריבקין, לחמה במסגרת אוגדה 90 בפיקודו של גיורא לב.
ב-10 ביוני הותקפו בידי מטוסי חיל האוויר, גדוד 572 של החטיבה יחד עם גדוד 931 של הנח"ל בפיקוד יום טוב סמיה, וספגו אבדות כבידות - 24 הרוגים, ולמעלה מ-100 פצועים.
בליל 11 ביוני, גדוד 573 שהוביל את החטיבה לאחר תקיפת המטוסים והיה ממוקם בג'בל ערבה, פגע בטנקים של גדוד 362 מחטיבה 399 שהיו בדרכם למשולש טובלנו, משום שחשב שמדובר בכוח שריון סורי נסוג.
בהמשך, החטיבה הייתה מעורבת בקרב החילוץ של גדוד 362 (קרב סולטאן יעקוב).
בשנת 2004, בעת סגירת אוגדה 90 פורקה החטיבה, כחלק מארגון מחדש של צה"ל.
+שם תקופת כהונההערותנחמן ריבקיןמפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונהשלמה טגנראיתן קאולי
ערך זה מתאר את לחימתה של חטיבה 7, חטיבת שריון סדירה של צה"ל, במלחמת לבנון השנייה, שהתרחשה ביולי-אוגוסט 2006.
הגדוד בפיקודו של סא"ל עודד בסיוק פגע בתגובה בכלל מוצבי חזבאללה הפרוסים לאורך הגדר.
מפקדת חטיבה 7 למעשה הייתה הראשונה שהוקצתה לגזרת אוגדה 91 על מנת לסייע באירועים הרבים בימי הלחימה הראשונים.
החטיבה, בעזרת יחידות שסופחו אליה (גדוד 601, גדוד 299, וגדוד 52) קיבלה אחריות בתחילה על מרחב החוף, ובתוך כך ביצעה משימות של השמדת מוצבי חזבאללה במרחב, וכן חישוף שטחים מיוערים להכנת השטח ללחימה.
במסגרת תוכנית לכיבוש בינת ג'בייל, חטיבה 7 הייתה הכוח השלישי (יחד עם חטיבת גולני וחטיבת הצנחנים) והייתה אחראית על מרחב מארון א-ראס - ג'בל כחיל ורכס ה"שקד".
בסיום שלב זה החטיבה הייתה בסד"כ: מפקדת החטיבה, גדוד 82 (שמרביתו רוכז), גדוד 299, פלס"ר 7 (הופעל מגזרת הבט"ש לצפון), פלוגת הנדסה מגדוד 603. גדוד 75 החל להיצבר בגזרת הלחימה וגדוד 77, לפי המלצת המח"ט, נותר בלחימה ברצועת עזה.
הגדוד בפיקודו של סא"ל יאיר וולנסקי היה מומחה לחימה למרחב עזה, משום שצבר שם ניסיון של למעלה משנתיים לחימה.
בהמשך הלחימה הוחלף יאיר על ידי סא"ל מאיר בר מאיר).
החטיבה ביצעה את תוכניתה ואגפה את העיירה בינת ג'בייל במהלך מפתיע לאויב ובהגעה מהירה ממזרח לכוון בית יהון ורכס הסילבסטר.
במהלך זה, בודדה החטיבה את העיירה בינת ג'בייל.
גדוד 82 המשיך בלחימה בגזרת מארון א-ראס ורכס שקד כל זאת כשהוא ממשיך לפקד על גזרת אביבים ולהיות פרוס עם הפלוגות השונות מהחרמון דרך רכס הר דב (פלוגה ג').