tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי שבדרך כלל אינו נחשב קטלני, ארס מיני הצרבן נחשב בעל חשיבות קלינית.
הם מהווים חלק ניכר ממקרי הרעלת עקרבים, במיוחד בצפון אפריקה.
על פי מחקר של טולון ואחרים (2001) עקרבים מהקומפלקס ה-B.
occitanus גרמו ל-26% מכלל המקרים של עקיצות עקרב שתועדו בדרום מערב מרוקו, אך אף אחד מהם לא הסתיים במוות.
מיני הצרבן חיים באקלים צחיח למחצה עד צחיח במגוון שטחים, מעמקים הרריים ועד מישורי חוף, לרוב עם צמחייה דלילה, ואפילו במדבריות.
כמו רוב העקרבים, הם פעילי לילה בעיקר ומסתתרים במאורות רדודות, לרוב מתחת לאבנים.
המין הידוע ביותר של הצרבן, B.
occitanus, נחשב בעבר כנפוץ מדרום צרפת, ברחבי ספרד ובמרוקו, וכן לאורך החוף הדרומי של הים התיכון ומזרחה עד ישראל.
עם זאת, מחקרים אחרונים הראו שהוא יוצר אשכול מגוון מאוד של מינים קרובים אך נפרדים.
מספר טקסונים שנחשבו בעבר לתת-מינים או "זנים", קיבלו מעמד של מין מלא, ואחרים תוארו כחדשים לחלוטין.
אזור הרי האטלס המרוקאי הוא נקודה חמה של גיוון עם לפחות 14 מינים.
גיוון זה מוסבר על ידי הטופוגרפיה שהובילה לרמה גבוהה של התמיינות דרך ספציאציה אלופטרית באוכלוסיות המופרדות מאחרות על ידי רכסי הרים.
ארבעה מינים נחשבים כמופיעים באירופה: B.
occitanus (דרום צרפת, מזרח ודרום ספרד), B.
montanus (רכסי הרים של דרום מזרח ספרד), B.
ibericus (מערב ספרד ופורטוגל), ו- B.
ישנם לפחות 75 מינים ידועים, שרבים מהם דומים למדי במראה:
צַרְבָן יִשְׂרְאֵלִי (שם מדעי: Buthus israelis, נקרא בעבר בותוס ישראלי) הוא מין של עקרב ממשפחת העקצניים.
בישראל הוא נפוץ באיזורים המדבריים בדרום הארץ ובשפלת החוף הדרומית.
הצרבן הישראלי הוא עקרב בצבע צהוב-חום באורך 5–7 ס"מ.
הוא מזכיר את קרובו העקצן הצהוב, אך בניגוד אליו פרק הבטן החמישי ושלפוחית הארס בצבע צהוב-כתום, ובפרקי הבטן השני והשלישי יש רכסים משוננים בגב הפרק; הפרק הרביעי ללא רכסים.
אצל הנקבות הפרק הראשון והשני יותר עבה מארוך.
צבתות הרגליבחנין של הזכרים צרים מאלו של הנקבות.
על הראשחזה יש סימן בצורת נבל או לירה.
למין זה תפוצה מצומצמת בישראל ובמצרים באזור סיני.
הצרבן חובב מישורי לס, שם ניתן למצוא אוכלוסיות בצפיפות גבוהה, ונוהג להסתתר במחילות.
עקיצתו של הצרבן מכאיבה, אך לא נחשבת למסכנת חיים.
הוא תואר בתחילה תחת השם Buthus occitanus mardochei על ידי אהרן שולוב ופנחס אמתי בשנת 1959. הוא הועלה לדרגת תת-מין על ידי פרז בשנת 1974 ולאחר מכן לדרגת מין בשנת 2010. שם המין שלו ניתן בהתייחס למקום גילויו, בישראל.
צַרְבָן מְגֻוָּן (שם מדעי: Buthus amri) הוא מין של עקרב ממשפחת העקצניים, שתואר ב-2010 בדרום ירדן, אחד ממספר מיני צרבן המוכרים מהמזרח התיכון וחיים באזורים צחיחים.
בישראל הוא נדיר מקרובו הצרבן הישראלי, וחי במקומות חיות מתאימים בדרום הארץ.
המין תואר רשמית תחת-השם הנוכחי Buthus amri בשנת 2010 בהתבסס על טיפוס מדרום ירדן.
הוא חלק מקומפלקס מזרח-תיכוני של מיני צרבן (Buthus) הכולל גם את הצרבן הישראלי (Buthus israelis), המין התימני Buthus yemenensis ועוד מין ירדני Buthus nabataeus.
המין תואר מפרטים שנאספו באזור עקבה-ואדי רם בדרום-מערב ירדן.
בתיאור המקורי, הצרבן המגוון נבדל ממינים אחרים מהאזור על-ידי שילוב של גודל הגוף, מספר העלעלים במסרקיות ודפוסי גרגור על הרגליבחנין והבטן האחורית.
מחקר מאוחר יותר של אוכלוסיות הצרבן הירדניות הראה כי עקרבים מפטרה שונים מבחינה מורפולוגית ואקולוגית מאלה של עקבה, מה שהוביל לתיאור המין Buthus nabataeus וחיזק את מעמדו הייחודי של B.
הצרבן המגוון הוא עקרב בגודל בינוני, כאשר הזכרים מגיעים לאורך כולל של 44 מ"מ והנקבות ל-50 מ"מ.
הצבע הכללי הוא צהוב חיוור, על הגוף גרגור חזק ושלושה פסים כהים אורכיים עוברים לאורך לוחיות הגב.
הרגליים הנעות והרגליבחנין בהירות באופן אחיד וחסרות כתמים כהים.
קטן וגוצי יותר מקרובו הצרבן הישראלי הנפוץ יותר, וגם יותר שעיר ומגורגר ממנו.
בנוסף, מספר העלעלים במסרקיות קטן יותר (19–24 אצל המגוון לעומת 25–28 בישראלי), ומספר הרכסים המשוננים בפרק הנע של הצבת (9–10 במגוון לעומת 12–13 בישראלי).
המין ידוע מדרום ירדן, ובמיוחד באזור עקבה ומדבר ואדי רם בגובה של כ-1,010 מטר.
בישראל הוא תועד מכמה אזורים שונים בנגב ובערבה, אך תפוצתו המדויקת בארץ עוד לא בוררה במלואה; תורמת לך העובדה שהוא תואר רק לאחרונה.
המין חי בנוף מדברי צחיח הנשלט על ידי הרי גרניט ותצורות אבן חול סמוכות, עם כמות משקעים שנתית של פחות מ-150 מ"מ.
הוא נפוץ על קרקעות חוליות קשות עם שיחים דלילים ומעט עצי שיטה.
בוואדי רם, הצרבן המגוון חולק את בית הגידול שלו עם מספר מיני עקרבים אחרים, כולל קטלן דו-גוני, קטלן עב-צבתות, עקרב-חול יוטבתה, עקרבון נגבי, נבו יריחו, ומיני עב-יד.
צרבת היא תחושת צריבה כואבת בוושט, בעיקר בחלל הגרון.
התחושה מתחילה בדרך כלל בבטן ועוברת לצוואר ולגרון.
הצרבת נובעת מעלייה של חומצות קיבה בוושט.
צרבת היא בדרך כלל תופעה חולפת, אף כי פגמים בסוגר הקיבה עלולים להפוך את התופעה לכרונית.
הצרבת מתחילה בדרך כלל לאחר אכילת כמות גדולה של מזון או אכילת מזון שומני.
נשים בהיריון מועדות לצרבת, ושתיית משקאות מוגזים (המבוססים על חומצה פחמתית) עלולה אף היא לעודד צרבת.
צרבת כרונית עלולה להעיד על כיב קיבה (אולקוס).
הצרבת יכולה להופיע בכל גיל.
מומלץ לסובלים מצרבת לאכול מנות קטנות, לא לשכב לאחר האוכל ולהמעיט בצריכת שומנים ומשקאות תוססים מאוד.
ניתן לחלק את התרופות לצרבת לארבע קבוצות:
תרופות לצרבת ללא מרשם: קיימים עשרות תכשירים ללא מרשם רופא לטיפול בצרבת; רובם מכילים בסיסים סותרים (מנטרלים) כגון מגנזיום הידרוקסיד או אלומיניום הידרוקסיד הנוגדים את החומציות בקיבה.
בנוסף ישנן תרופות שחוסמות את התאים בקיבה שאחראים על הפרשת החומצה ובכך מקלים על תחושת הצרבת.
סודה לשתייה (נתרן מימן פחמתי) אף היא בסיס, והיא תכשיר ביתי ותיק לטיפול בצרבת.
סידן פחמתי מהווה את הבסיס לתכשירים כמו טאמס ודומיו.
תרופות מסוג זה: טאמס, צרבת-X, קלטראט, ויטה-קל (דרך חיים), מאלוקס, קלצימור.
מעכבי משאבת מימן או מעכבי משאבות פרוטונים (PPI): מטרת התרופות מסוג זה היא הפחתה לאורך זמן של ייצור החומצה בקיבה.
מנגנון הפעולה של תרופות אלה מבוסס על מעכבי אנזימים – מולקולות שנקשרות לאנזימים שבתאי דופן הקיבה ומונעות מהם לבצע את השלב האחרון בייצור החומצה הגסטרית.
תרופות מסוג זה: לנטון, פרילוסק, פרבאסיד, אומפרדקס, קונטרולוק, פרוטוניקס, פנטולוק, לוסק, נקסיום, אסיפקס.
חוסמי קולטני היסטמין מסוג 2 או חוסמי H2: ההיסטמין, תרכובת אורגנית שהגוף מייצר בתגובה לגורמים שונים, מעודד ייצור חומצות במעי.
בתגובה להיקשרות ההיסטמין בקולטני היסטמין מסוג H2 שנמצאים בתאי דופן הקיבה, תאי דופן הקיבה מייצרים את חומצת הקיבה.
מנגנון הפעולה של תרופות מסוג חוסמי H2 מונע את הקשירה וכך מופחת ייצור החומצה הגסטרית.
דוגמאות לתרופות מסוג זה: פפסיד, טגמט, ניזאטידין, גסטרו, סימטידין, אקסיד, פאמוטידין, זנטק, רניטידין.
ניתן למצוא חוסמי H2 שנמכרים ללא מרשם רופא אבל כמות החומר הפעיל שבהם נמוכה יחסית לאלה שעבורם יש צורך במרשם.
תרופות פרו-קינטיות: אלה הן תרופות שפועלות על מערכת העיכול עצמה וכך משפיעות על ייצור החומצה.
תרופות שמבוססות על חוסמי דופמין, כמו מטוקלופראמיד (פראמין) או דומפרידון (מוטיליום), גורמות לשריר הסוגר התחתון, השריר שבקצה הוושט בכניסה לקיבה, להתכווץ וכך מונעת מהחומצה לחזור מהקיבה לוושט.
בו-זמנית היא גורמת לספינקטר הפילורי, השריר שמפריד בין הקיבה לתריסריון, להתרפות וכך מזרזת את התרוקנות הקיבה.
מנגנון הפעולה של תרופות אחרות, כמו למשל ציסאפריד, מעודד שחרור של אצטילכולין בדופן המעי ומגביר את התכווצויות השרירים במעי.
כך מוגבר קצב התרוקנות הקיבה.
צְרוּפָה הוא מושב עובדים באזור מישור החוף הצפוני, השייך למועצה האזורית חוף הכרמל.
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מאלג'יריה ומתוניסיה שהתיישבו בתחילה בעין הוד, ואחר כך ירדו לצרופה.
תקנות האגודה אושרו בפברואר 1951. שם היישוב נלקח מספר תהילים: .
היישוב שוכן על אדמותיו החקלאיות של הכפר הערבי הנטוש שהיה על רכס הכורכר ממערב – א-סרפנד.
סמל המושב עוצב על ידי הקריקטוריסט והמאייר דוש.
בשלושת העשורים הראשונים לקיומו, התפרנסו החברים בעיקר ממשק החלב, לולי עופות, גידול פרחים וירקות.
בשנות ה-50 סבל המושב מקשיים כלכליים שאילצו תושבים רבים לעבוד מחוץ למושב ואף לעוזבו.
באוקטובר 1956 חובר המושב לרשת החשמל הארצית.
בשנת 1957 הצטרפו למושב משפחות נוספות, חלקן יוצאי פרס שגרו באזור כפר סבא וחלקן הגיעו ישירות ממרוקו.
בראשית שנות ה-60 הצטרפו 12 משפחות מהמושב השכן גבע כרמל וזאת כתוצאה ממחסור בשטחי חקלאות עבורן.
ועד המושב התלונן בפני תנועת המושבים על מיעוט מכסות הייצור המוקצבות לתושבים.
חקלאי המושב נטשו בהדרגה את גידולי הפרחים ומשק החי ולמעשה בשנת 1977 לא נשארו רפתות פעילות ונותרו ארבעה מגדלי עופות בלבד.
המושב החל להתבסס על גידולי ירקות.
בשנות ה-80, לאחר התמוטטות ארגוני הקניות, והסתבכותם הכלכלית של מרבית המושבים, קיבל מושב צרופה כספים כיוון שלא היה בחובות, אולם בוצעו עיקולים בגין הערבויות ההדדיות של האגודה השיתופית מול ארגוני הקניות ומושבים אחרים.
במהלך שנות ה-90 בוטלו העיקולים במסגרת פעולות המשקם, שמונה מטעם הממשלה, לטפל בחובות המושבים ("חוק גל"), והמושב יצא לדרך חדשה, וכמו במרבית המושבים בארץ, קיבל אישור להקצות מגרשים לבנייה במסגרת תוכניות הרחבה.
ביוני 1994, אישרה הוועדה המחוזית את תוכנית הרחבת מושב צרופה שעיקרה תוספת 72 מגרשים למגורים.
בשנת 1996, אושר למושב להוסיף 6 מגרשים למגורים אל מול ביטול 5 נחלות.
כך נשמר האופי הקהילתי שאינו מפריד בין הקבוצות השונות של האוכלוסייה המקומית.
ביולי 1997, פסק המשקם כי מושב צרופה (71 חברי האגודה) פטורים מכל ערבויותיהם בגין חובות האגודה לנושיה.
בשנת 1999, בעקבות הבצורת, החלו לקצץ במכסות המים בהתאם לגידולים החקלאיים.
בשנת 2001, הורתה נציבות המים באמצעות חברת מקורות לסגור את אספקת המים בחלקות גידולים מסוימות.
כתוצאה מכך נעקרו ביישובי חוף הכרמל 1,000 דונם מטעי בננות וחלקות גדולות של ירקות התייבשו.
משבר זה הוביל להקמת מאגר מים גדול לאגירת מי שיטפונות וגשמים ולהקמת אגודת המים חוף הכרמל.
נכון לשנת 2020 מתגוררות במושב כ-300 משפחות המונות כ-1,100 נפש.
בין המשפחות רב מספרם של בני דור שלישי ורביעי לחברים ותיקים ותושבים בעלי מקצועות חופשיים שהיתוספו בהרחבה.
חקלאות המושב מבוססת על מטעי בננות וגידולי ירקות: פלפלים, מלפפונים, חצילים ועגבניות.
ספורט – לאורך השנים הייתה למושב קבוצת כדורגל שהתמודדה בליגה האזורית.
בקבוצה שחקנים ששיחקו בליגות השונות וחלקם אף כדורגל מקצועי.
כדורגלנים ידועים ממושב צרופה: ישעיהו שווגר, איתן אהרוני וברק בכר.
המושב שוכן ברצועת מישור חוף צרה (כ-3 ק"מ) בין הכרמל לחוף הים, ובגובה 15–20 מטר מעל פני הים בשיפוע ממזרח למערב בהתאמה.
חלק מהמושב ממוקם באגן היקוות נחל מהר"ל וכתוצאה מכך הוצף המושב ארבע פעמים בין השנים 1992–2001, ובכל פעם נגרמו לתושבים ולחברים נזקים עצומים לרכוש ולחקלאות.
לאחר ההצפה בשנת 1998, השלישית במספר, החליטה ממשלת ישראל על הקמת מעבירי מים מתחת לכביש 4 שיתאימו לספיקות המים הצפויות וזאת במטרה למנוע הצפות נוספות.
מחלוקות בין הגורמים המעורבים האריכו את ביצוע העבודות למשך למעלה משלוש שנים עד ההצפה שאירעה בשנת 2001.
בחלקו המערבי של המושב נמצאו שרידי יישוב עתיק (משני צידי כביש 2), בית מרחץ, בארות, בורות מים, מערות קבורה, קברים חצובים, שברי פסיפס מן התקופה הרומית-ביזנטית (אתר מוכרז, אל-צרפנד 1592/0).
צרויה עומר שלו (נולדה ב־13 באפריל 1959) היא סופרת, משוררת ועורכת ספרים ישראלית.
צרויה שלו נולדה בקבוצת כנרת, למבקר הספרות מרדכי שלו ולציירת ריקה שלו.
היא נכדתו של אהרון שידלובסקי, ממייסדי קבוצת כנרת.
זמן קצר לאחר הולדתה עברה עם הוריה ואחיה ענר שלו לבית ברל, שם לימד אביה.
על ילדותה שם סיפרה: .
עם זאת, כבתו של מבקר ומנתח ספרות, שאירח בביתו את גדולי הסופרים, נחשפה כבר בגיל צעיר לעולם הכתיבה.
בשירותה הצבאי, בשנים 1979–1980, הייתה מש"קית ת"ש בבית הספר לשריון ופקידה פלוגתית בבה"ד 1. סיימה תואר ראשון ותואר שני בהצטיינות יתרה בלימודי מקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
בסוף שנות ה־80 החלה לעבוד כלקטורית בהוצאת כתר, ובהמשך מונתה שם לעורכת בסדרת "סיפורת עברית".
בין השאר ערכה את ספריהם של סביון ליברכט, יפתח ספקטור ויאיר לפיד.
היא ערכה גם ספרי עיון, ובהם ספרו של דן מירון "מול האח השותק".
בדברי תודה בסוף הספר כתב מירון:
במסגרת הוצאת קשת ערכה את ספריהם של רם אורן ושלי יחימוביץ'.
ב-1988 פרסמה את ספרה הראשון, ספר שירה בשם "מטרה נוחה לצלפים", וב-1993 יצא לאור ספר הפרוזה הראשון שלה, "רקדתי עמדתי".
ספריה של צרויה שלו תורגמו ל־25 שפות.
ב־2012 זכתה בפרס לספרות של העיתון "די ולט", על מכלול יצירתה.
ב־2014 זכתה בפרס פמינה לספרות צרפתית על ספרה "שארית החיים", שיצא לאור בשנת 2011.
בספטמבר 2017 הוענק לה תואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת.
בדצמבר 2017 הוענק לה "פרס ויצו" האיטלקי לכתיבה בנושאים יהודיים, על ספרה "כאב".
בדצמבר 2019 זכתה בפרס יאן מיכלסקי השווייצרי על הספר "כאב".
בדצמבר 2024 זכתה בפרס עגנון לאמנות הסיפור.
לשלו בת מנישואיה לדניאל מרום.
בהמשך היא נישאה לסופר איל מגד, ולהם שני בנים.
בינואר 2004 נפצעה בפיגוע בקו 19 בירושלים בעת שהלכה סמוך לאוטובוס.
עד שנת 2015 התגוררה בירושלים, ובשנת 2016 עברה להתגורר עם מגד בשכונת דניה בחיפה.
היא אחייניתו של הסופר יצחק שלו ובת דוד של הסופר מאיר שלו.
מטרה נוחה לצלפים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, (1988)
רקדתי עמדתי, הוצאת כתר, (1993)
הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם.
בעל ואישה, קשת הוצאה לאור (2000).
התיאור הוא בקולה ובמחשבותיה של נעמה, שבהן משולבים זיכרונות מכאיבים מעברה.
הספר עובד למחזה בשם זהה שהועלה בתיאטרון הקאמרי.
אלה, ארכאולוגית הנשואה לאמנון, שאותו פגשה כמנהל החפירות שהשתתפה בהן, מחליטה לפתע לפרק את משפחתה הקטנה למען פנטזיות של אושר ואי־תלות.
שארית החיים, הוצאת כתר (2011)
תראו את הילד, הוצאת כתר (2014)
הרומן מתאר את חייה ואת תחושותיה של איריס עילם, מנהלת בית ספר יסודי, נשואה ואם לבת ולבן מתבגרים, עשר שנים אחרי שנפצעה קשה בפיגוע התאבדות.
פגישה מקרית עם אהוב נעוריה, שבגיל 17 ניתק כל קשר איתה, מכניסה את איריס לסערת רגשות ולהתלבטות בין חידוש אהבת הנעורים לשמירה על נישואיה.
לכך מצטרפת הדאגה לבתה, שעברה להתגורר בתל אביב, ועולה חשש שהשתעבדה למורה רוחני שהוא גם המעסיק שלה כמלצרית.
פליאה, הוצאת כתר (2021) רומן המספר את סיפורן של שתי נשים: רחל, שבעלה היה מנחם (מַנו) רובין, ומנישואיו השניים הוליד את עטרה.
לאחר מותו של רובין מנסות שתי הנשים לפענח את דמותו החידתית.
הרומן עוסק בחיים לצד סוד, בהתמודדות עם אבדן ובקרבה והריחוק הקיימים ביחסים בינאישיים.
"סינית אני מדברת אליך" מאת סביון ליברכט
"אחות קטנה" מאת רם אורן
"אשת איש" מאת שלי יחימוביץ'
"אני אנסטסיה" מאת אלונה קמחי
"גבר גרוש" מאת טוביה מנדלסון
"התמכרות ועוד סיפורים" מאת רם אורן
צרטוזאוריה (שם מדעי: Ceratosauria) היא אינפרא-סדרה של דינוזאורים מתת-סדרת התרופודים הטורפים, אשר חיו בין תחילת היורה עד סוף הקרטיקון, לפני 66–298 מיליון שנה בקירוב.
מינים אלה היו שונים משאר התרופודים במספר גורמים: הגולגולת שלהם רחבה יחסית אך קצרה ובעלת עוצמה רבה.
על הגולגולת של מינים רבים היו בליטות מעוטרות או קרניים קצרות לאורך המצח וקדמת החוטם והם היו בעלי זרועות קצרות מאוד, אשר התנוונו בעיקר אצל האבליזאוריים.
רבים מביניהם היו טורפים גדולים בעלי עוצמת נשיכה אימתנית וייתכן שהיו אוכלי נבלות.
מבנה הרגליים שלהם הותאם לתנועה מהירה, אך הזרועות הקצרות הקשו על תפיסת מזון.
רוב מאובני הקבוצה התגלו בחצי הכדור הדרומי, בחלקה של היבשת הקדומה גונדוונה, אם כי המינים המוקדמים נמצאו גם בשטחי היבשת לאוראסיה, כמו באמריקה הצפונית.
ככל הנראה התחרות דחקה אותם התחרות עם הטטנורים מיבשת זו.
צֶרוּסִיט (ידוע גם כפחמת העופרת או עופרת לבנה) הוא מינרל קרבונטי הבנוי מעופרת (Pb) ופחמה (קרבונט CO3) והוא מחצב חשוב של עופרת.
מקור שם המינרל משמו בלטינית "קרוסה" (cerussa) שפירושו "עופרת לבנה".
גסנר (K Gesner) מזכיר את המונח "קרוסה נטיבה" (Cerussa native) בספרו שיצא לאור ב-1565, וב-1832 כינה המינרלוג הצרפתי פרנסואה סולפיס בודן (François Sulpice Beudant) את השם קרוס (cruse) למינרל.
את השם צרוסיט, המקובל כשם המינרל, טבע לבסוף הגאולוג האוסטרי וילהלם קרל ריטר פון היידינגר (Wilhelm Karl Ritter von Haidinger) ב-1845. בתקופה שקדמה לכך נהגו הכורים לכנות את המינרל "פצלת עופרת" או "עופרת לבנה".
צרוסיט נוצר כמינרל משני של בליה או התחמצנות של מרבצי עופרת כדוגמת גלנה (סולפיד העופרת).
נמצאו דגימות של צרוסיט שבמרכזם גלעין של גלנה המדגימות תהליך חימצון שלא הסתיים.
הצרוסיט מתגבש במערכת האורתורומבית ויוצר שורה איזומורפית עם ארגוניט.
כמו הארגוניט נפוצה תופעת גבישים תאומים בצרוסיט, צורת הגבישים המרוכבים היא פסאודו משושה.
בדרך כלל שלושה גבישים מחוברים על שתי פאות המנסרה, ויוצרים קבוצות של כוכבים בעלי שש קרניים, כשהגבישים חוצים זה את זה בזוויות של קרוב ל-60°.
לגבישים בודדים, שכמעט ואינם מופיעים באופן טבעי, יש פאות חלקות ומבריקות.
המינרל מופיע גם כגושים חסרי צורה ולעיתים בצורה סיבית.
צבע המינרל בדרך כלל לבן או חסר צבע, לעיתים אפור או ירקרק ושקיפותו משתנה בין שקוף לשקוף למחצה.
המינרל פריך מאוד ונשבר בצורת קונכייה.
סוג של המינרל המכיל 7% של פחמת האבץ (סמיתסוניט) המחליפה את פחמת העופרת מכונה איגלסיאסיט (iglesiasite) על שם המקום בו אותר, איגלסיאס באי סרדיניה.
את המינרל ניתן לזהות בקלות בשדה בשל תכונותיו: גבישי תאומים, ברק יהלום ומשקל סגולי גבוה (6.5 בסולם מוס).
הוא מתמוסס תוך כדי תסיסה בחומצה חנקתית מדוללת.
חימום באש יגרום למינרל להינתך בקלות דבר המעיד על נוכחות העופרת.
דגימות גבישים מעולות נמצאו במקומות הבאים: מכרה פרידריכסזגן (Friedrichssegen) סמוך לנהר אמס (Ems) ליד העיר נסאו (Nassau) במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה, יוהנגאורגנשטאט (Johanngeorgenstadt) שבסקסוניה, מיס (Mies) שבקנטון וו שבשווייץ, פניקסוויל בפנסילבניה, ברוקן-היל בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, המכרות של צואמב בנמיביה ומקומות נוספים.
גבישים מחטיים עדינים ארוכים למדי נמצאו לפני זמן רב במכרה פנטיר גלייז (Pentire Glaze) בסמוך לכפר סנט.
מינוור (St Minver) שבקורנוול, שבבריטניה.
במקומות בהם מוצאים את המינרל הוא מצוי בכמויות ניכרות ומכיל עד 77.5% עופרת.
השימוש העיקרי בצרוסיט כיום הוא כמקור להפקת עופרת.
"עופרת לבנה" היא מרכיב עיקרי בצבעי עופרת, צבעים שהשימוש בהם הופסק.
בליעה של שבבי צבע מבוסס עופרת היא הסיבה הנפוצה ביותר להרעלת עופרת אצל ילדים.
ב"עופרת לבנה" ובאצטט העופרת נעשה שימוש במהלך ההיסטוריה כמרכיב בתכשירי קוסמטיקה.
בין השאר נכללה "עופרת לבנה" בתכשיר המכונה Venetian Ceruse שנועד להבהיר את עור הפנים שהיה מבוקש מאוד במאה ה-16, למרות שרוב המשתמשים בו היו מודעים לסכנת הרעלת העופרת.
בין המשתמשים בתכשיר זה הייתה גם אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
השימוש בעופרת לבנה בתכשירי קוסמטיקה הופסק במדינות המערב.
צרה הוא מונח מתאר את הקשר המשפחתי בין אישה אחת לרעותה כאשר שתיהן נמצאות במקביל בקשר נישואים עם אותו הגבר.
נישואים של גבר ליותר מאישה אחת מותרים על פי התורה, אך אסורים מתוקף חרם דרבינו גרשום.
ב נכתב איסור מיוחד על נשיאת שתי אחיות: .
בעקבות לשון 'צרור' שבפסוק, נשותיו של אדם נקראות "צרות" זו לזו.
רש"י כותב שמשמעות המילה צרות ביחס לשתי נשים היא: ביחד - סמוכות, כיוון שנשים אלו סמוכות זו לזו.
המצודת ציון מפרש כי נקראות צרות "מלשון צר ואויב כי על פי רוב שונאות זו לזו".
בתנ"ך, המקום היחיד שמופיעה המילה "צרה" במשמעות זו היא בתחילת ספר שמואל א', על נשות אלקנה, חנה ופנינה – "וְכִעֲסַתָּה צָרָתָהּ גַּם כַּעַס בַּעֲבוּר הַרְּעִמָהּ".
בתלמוד בבלי נפוץ השימוש בביטוי זה ביחס לשתי נשים, בעיקר בעניין צרת הבת במסכת יבמות.
צרויה להב (נולדה ב-16 ביולי 1951) היא סופרת, פזמונאית, משוררת, מוזיקאית, שחקנית וזמרת ישראלית, כלת פרס אקו"ם למפעל חיים.
להב נולדה וגדלה בקיבוץ איילת השחר בשם צרויה חפרי.
מצד אמה (משפחת הלוי-אפשטיין) היא דור חמישי בארץ.
להב שירתה בלהקה הצבאית צוות הווי חטיבת הצנחנים.
בתחילת שנות השבעים שרה וניגנה (בכינור) ב-E Street Band, להקת הליווי של ברוס ספרינגסטין - בהופעות ובאלבומים The Wild, The Innocent and The E Street Shuffle ו-Born to Run (באנגלית נודעה בכינוי סוּקִי, Suki).
בשנת 1976 ניגנה באלבום היחיד של להקת תמוז, "סוף עונת התפוזים".
לאחר מכן למדה משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בלוס אנג'לס ועם שובה לישראל השתתפה בכמה הצגות תיאטרון, כמו טוב בהתיאטרון הקאמרי ובמחזמר "אלוף בצלות ואלוף שום" על פי סיפורו של חיים נחמן ביאליק.
בתחילת שנות השמונים הייתה חברה בלהקת "הברירה הטבעית".
לאחר פרישתה מן הלהקה לא הופיעה עוד, והקדישה את עיקר מרצה לכתיבת שירה ופרוזה.
שיריה הולחנו ובוצעו על ידי מיטב המוזיקאים והמבצעים בישראל.
מוזיקאי שהרבה להלחין את שיריה של להב הוא רמי קלינשטיין, שהלחין משיריה הן עבור עצמו ("הים כבר לא", "על הגשר הישן", "תשארי עוד קצת") והן עבור ריטה ("חמצן", "ימי התום", "לאלף נמר", "שרה ברחובות").
גם יהודית רביץ הלחינה אחדים משיריה, כ"דרך המשי" ו"נעמיד פני יתומים".
עוד ביצעו משיריה מאיר בנאי, דויד ברוזה, גידי גוב, ריקי גל, יהודה פוליקר ואחרים.
בשנת 2000 הייתה אחראית על כתיבת התסריט של קלטת הילדים "תוף הלב של דין דין" ועל חיבור מילות שיר הפתיחה.
בשנת 2003 הוציאה להב אלבום בשם "הים כבר לא", ובו 16 מן השירים שכתבה במרוצת השנים.
בשנת 2006 השתתפה להב בכתיבת רוב שירי אלבומה של דנה ברגר "יום יום".
באלבומו של יהודה פוליקר "כל דבר מזכיר לי", שיצא בשנת 2011, שימשה להב כעורכת טקסט, ויחד עם פוליקר כתבה חלק משירי האלבום.
ספרה הראשון, "כפכפי העץ של אנדרה" (2002), המבוסס על סיפורו האמיתי של אריה בן-פלאי, שילדותו עברה עליו בהולנד בתקופת השואה, זכה בעיטור אנדרסן הבינלאומי, בפרס לספר ביכורים של משרד התרבות והספורט ובפרס יד ושם למפעלים חינוכיים לשנת תשס"ב, על כתיבת ספר לילדים ולנוער בנושא השואה.
ספרה השני, "מלכת הביצות רוקדת טנגו" (2004), זכה בפרס אקו"ם לשנת 2005.
כיום, להב מלמדת בבית הספר לאמנויות המילה בירושלים.
בעת שירותה הצבאי פגשה את לואי להב, לימים אחד המפיקים המוזיקליים הבולטים בישראל.
לאחר השירות, בהיותה בת תשע עשרה וחצי, נישאה ללהב והשניים נסעו לארצות הברית, שם נולדה בתם היחידה טל, שנהרגה בתאונה בגיל שלוש וחצי.
לאחר נישואים קצרים לשחקן שבתאי קונורטי, בשלהי שנות השבעים פגשה את התפאורן איציק אלבלק, ומאז הם חיים יחד כידועים בציבור.
השניים מתגוררים במושבה הגרמנית שבירושלים ולהם שלושה בנים.
אחד הבנים הוא המוזיקאי יונתן אלבלק שחיבר (ביחד עם אסף תלמודי) את המוזיקה לסרט "אגדת חורבן".
2011 - פרס אקו"ם למפעל חיים בתחום הזמר העברי למחברת
2024 - פרס אריק איינשטיין
אף אחת - בביצוע מירי מסיקה (לחן: שמוליק נויפלד)
דרך המשי - בביצוע יהודית רביץ (לחן: יהודית רביץ)
נעמיד פני יתומים - בביצוע יהודית רביץ (לחן: יהודית רביץ)
ימי התום - בביצוע ריטה (לחן: רמי קלינשטיין)
לאלף נמר - בביצוע ריטה (לחן: רמי קלינשטיין)
על הגשר הישן - בביצוע רמי קלינשטיין (לחן: רמי קלינשטיין)
פרח - בביצוע גידי גוב ובביצוע יהודה פוליקר (לחן: יהודה פוליקר)
רומיאו - בביצוע יהודית תמיר (לחן: יהודה פוליקר)
שרה ברחובות - בביצוע ריטה (לחן: רמי קלינשטיין), השיר ייצג את ישראל באירוויזיון 1990.
תפילות הילדים - בביצוע ריקי גל (מילים של להב יחד עם שבא סלהוב, לחן: יהודה פוליקר)
תשארי עוד קצת - בביצוע רמי קלינשטיין (לחן: רמי קלינשטיין)
היי תום - בביצוע דיאנה גולבי (לחן: רמי קלינשטיין)
כפכפי העץ של אנדרה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן (העטיפה עוצבה על ידי דני קרמן), 2002
מלכת הביצות רוקדת טנגו, הוצאת עם עובד, 2004
ליברית לאופרה "האדונית והרוכל" (מוזיקה, חיים פרמונט),על פי סיפור קצר מאת ש"י עגנון.
צרות גדולות בצ'יינה טאון הוא סרט קומדיית-פעולה אמריקני משנת 1986, בבימויו של ג'ון קרפנטר ובכיכובם של קורט ראסל וקים קטרל.
עלילת הסרט נכתבה במקור כמערבון, והתסריטאי וו.
ריכטר נשכר לצורך שכתוב שיתאים אותו לתקופה המודרנית.
במאי הסרט, ג'ון קרפנטר, היה מועמד בגינו לפרס סאטורן עבור המוזיקה.
שיר הסיום נכתב ובוצע על ידי "The Coupe De Ville", להקה שהורכבה מקרפטנר, ניר קסל וטומי לי וולאס.
למרות ביקורות מעורבות והצלחה קופתית מוגבלת (כ-11 מיליון דולר בארצות הברית) הפך הסרט לפופולרי בספריות הווידאו ונחשב לסרט קאלט.
ג'ק ברטון (קורט ראסל) וחברו, וואנג צ'י (דניס דאן) מסתבכים במרדף אחר מכשף סיני עתיק בשם לו פאן (ג'יימס הונג), אשר חוטף את חברתו של וואנג צ'י במטרה להינשא לה ולהקריב אותה כדי לשבור את הקללה העתיקה שהוטלה עליו.
בסיועה של עורכת הדין גרייסי לו (קים קטרל), מפעיל אוטובוס תיירים/מכשף סיני בשם אג-שן (ויקטור וואנג) וכנופיית הרחוב הידידותית, הצ'אנג שינג, הם נאבקים בלו פאן וכנופיית הווינג קונג המשרתת אותו.
עוד עליהם להתמודד עם שלושת אומני הלחימה העל-טבעיים המשרתים את לו פאן ושולטים ביסודות הטבע: ברק, רעם וגשם.
צְרֵדָה הייתה עיר עתיקה מקראית, המוזכרת בתנ"ך כעירו של ירבעם בן נבט.
במשנה מופיע הביטוי הכאה באצבע צרדה, וכן המילה "צריד", שמשמעותה היא יבש.
יש המפרשים את שמה של העיר צרדה, בהתאם.
על פי פירוש טור-סיני: "צרוד, צריד – חשוף וגרוד בלי תוספת תיבול, אצבע צרדה – על שום שחשופה מטבעות, וגם את המקום צרדה יש לבאר כמקום ארץ חשופה גרודה ויבשה".
"צרדה" בצורתה זאת היא מילה יחידאית בתנ"ך.
אולם בספר דברי הימים מופיע הפסוק: בפסוק המקביל בספר מלכים מופיע השם צרתן במקום "צרדתה" ועל כן יש המזהים את צרדה עם צרתן.
אחרים דוחים זיהוי זה וטוענים שמדובר בשתי ערים שונות.
מקום נוסף שיש המזהים אותו עם צרדה הוא "צררה" המופיע בפסוק המתאר את מנוסת מחנה מדין בפני גדעון: "וינס המחנה עד בית השטה צררתה עד שפת אבל מחולה על טבת".
יש המזהים את צרדה עם "צרידה" של תקופת בית שני המוזכרת כעירו של יוסי בן יועזר, נשיא הסנהדרין הראשון בתקופת הזוגות.
לטענתם: "רוב המקומות עם אותו שם מתקופת בית ראשון שימרו את מיקומם המדויק בשטח, שכן שבי ציון השבים מגלות בבל שבו לאותם מקומות ושימרו את השם מימי בית ראשון.
מנגד, יש השוללים זיהוי זה בטענה שיוסי בן יועזר פעל ערב המרד החשמונאי, בתקופה בה הגבול הצפוני של היישוב היהודי היה באזור בית אל ולא הגיע לתוך נחלת שבט אפרים.
חלק מהחוקרים מזהים את צרדה של יוסי בן יועזר עם הכפר סורדא שממערב לבית אל.
יישוב זה נמצא בתחום מפת ההתיישבות היהודית בתקופת ראשית הזוגות, ומשמר את השם "צרדה" בהגייה הערבית.
במאה ה-19 נהוג היה לזהות את צרידה, ואת קבר יוסי בן יועזר, בכפר חמאם שנקראה גם צרדה, ממזרח למטולה.
קליין, שגרס שצרדה, היא צררה וצרתן, ביקש לזהות את צרדה בסרטבה.
אולם רוב החוקרים דחו זיהוי זה מפני שצרתן אמורה להיות באזור בית שאן ובנוסף, הממצאים הארכאולוגיים מהסרטבה לא כוללים ממצאים מלפני התקופה ההלניסטית.
ויליאם פוקסוול אולברייט ורולאן דה וו בקשו לזהות את צרדה בדיר ע'סאנה שלידה נמצאים עין צרידה ועמק חלת צרידה המשמרים את שמה של צרדה.
בדיר ע'סאנה נמצא אתר ארכאולוגי מתקופת הברזל, המתאים לתקופה של ירבעם בן נבט.
הזיהוי המקובל ביותר היום לצרדה הוא ב"חורבת בנת בר", דרומית מזרחית ליישוב פדואל, חורבה נישאת מסביבתה הצופה על נחל שילה, הרי גופנה, מישור החוף והרי השומרון.
חורבה זאת מבוצרת טבעית בראש מצוק 312 מטרים שיאו מעל פני הים מוקף מדרונות תלולים מעל עיקול הפרסה הידוע של אפיק נחל שילה בנחלת שבט אפרים, בשומרון.
זיהוי זה נתמך על ידי הופעת השם צרדה בתנ"ך עם ה"א הידיעה: "הצרדה".
מרבית השמות המקבלים את ה"א הידיעה כגון הרמתה, הגבעה, העי, הסלע, מתארים את מקומו של היישוב בנוף סביבתו ואת המבליט והמייחד אותו מיישובים אחרים.
מן הפסוק המקראי ניתן ללמוד שצרדה שכנה בתחומי נחלת אפרים, אפרתי - בן שבט אפרים להבדיל מ'אפרת' היא בית לחם שביהודה.
סיוע לזיהוייה של 'צרדה' אפשר למצוא בתרגום השבעים כפי הופעתו בקודקס ותיקנוס ובו 'צרדה' לא הייתה רק עיר הולדתו של ירבעם אלא עיר שביצר ובנה בימים שעוד היה שר פלך בימי שלמה.
לצרדה התקהל כל שבט אפרים במרד, ושם התבצר ירבעם.
לפיכך, את 'הצרדה' יש לחפש כמקום מבוצר השוכן בלב אתרים מתקופת המלוכה.
ואכן, הדרכים היחידות העולות לראש המצוק נשמרו על ידי מצודות שמירה המתוארכות לתקופה הישראלית.
הממצא הקרמי שנתגלה בסקר ארכאולוגי שנערך במקום ב-1973 על ידי משה כוכבי מאשש את התיארוך.
חרסים מתקופת הממלכה החשמונאית נמצאו בחורבת בלטה, וייתכן שצרידה עירו של יועזר שכנה בחורבת בלטה, החורבה הגדולה למרגלות חורבת בנת נר.
השם 'צרדה' השתמר בערבית בבור המים הנושא את השם 'ביר צרידה' ובואדי, ואדי צרדה, שלמרגלות מצוק חורבת בנת-בר.
בהתאם לזיהוי זה נקרא היישוב עלי זהב הסמוך, בשנותיו הראשונות, "יועזר".
בספרות המודרנית כתבה הסופרת יוכי ברנדס את עלילת הספר מלכים ג' סביב העיר צרדה המקראית.
במשפט העברי, צרורות הוא דין בהלכות נזיקין האומר כי למרות שהתורה חייבה אדם לשלם את נזקי בעלי החיים שבבעלותו, אם בעלי החיים גרמו לנזק באופן עקיף על ידי כוח הבהמה ולא על ידי גוף המזיק, פטרה התורה מלשלם נזק שלם, ועליו לשלם רק חצי מהנזק.
נזק כזה נקרא "צרורות" על שם הדוגמה הבסיסית של היזק מכוח הבהמה, אך ללא מגעה, על ידי התזה של צרורות.
היזק הצרורות נחשב לתולדה של רגל, והלכה למשה מסיני, הגבילה את התשלומים הרגילים של חיוב רגל למחצית הנזק.
יש אומרים כי הגדרת הצרורות כתולדה של רגל היא חלק מההלכה למשה מסיני.
המשנה הראשונה במסכת בבא קמא אומרת, כי תולדותיהם של ארבעת אבות הנזיקין - דינם שווה למזיקים עצמם.
הגמרא דנה בשאלה מה בא משפט זה לחדש ומגיעה למסקנה כי המשנה באה ללמד על דמיון בדין בין צרורות ורגל, אך נחלקו הדעות על איזה דמיון מדובר.
רב פפא מסביר על פי הכלל, שבעוד שבהמה שהזיקה בכוונה להזיק "קרן", הדין הוא שאין בעל בהמה חייב לשלם מכיסו, אלא משלם את השור עצמו או דמיו ולא יותר, הרי שכאשר בהמה הזיקה בדרך הילוכה - "רגל", על בעל בהמה לשלם מביתו גם אם הנזק עולה על שווי הבהמה.
וכך גם בחיוב נזק צרורות, עליו לשלם מביתו.
רבא מסופק האם אכן ההלכה היא שצריך בעל השור להוסיף ולשלם מביתו בנזק צרורות, ולכן הוא מפרש את ההשואה בין צרורות לרגל בכך ששניהם פטורים כאשר ההיזק היה ברשות הרבים.
הרמב"ן מסביר בסוף קונטרס דינא דגרמי, שבגדר צרורות הוא רק כוח הבהמה המזיקה עצמה, אבל לעומת זאת אדם הנוטע עץ, ולאחר זמן יצאו מהעץ שורשים בקרקע והזיקו לבור של שכן, אין נחשבים השורשים לחלק מהעץ, ולכן אין חייב המזיק לשלם (באופן שמותר היה לו לנטוע את העץ).
סומכוס אינו מקבל את דין "חצי נזק צרורות", ולדבריו גם בנזק של צרורות התשלום הוא נזק שלם, כרגיל.
תנאים נוספים הצטרפו לדבריו, ביניהם רבי אלעזר.
רבא מסופק, האם סומכוס לא קיבל כלל את ההלכה למשה מסיני, או שהוא הגביל אותה לנזק שמתבצע על ידי תוצאה מכוחה של בהמה, "כוח כוחה".
שאלה מעניינת שואל רבא, אודות בהמה שדרכה על כלי ולא שברתו, והכלי נתגלגל למקום אחר ונשבר, האם עלינו להתייחס למעשה המזיק מצד בהמה שהתבצע על ידי גופה, או באופן שנשבר הכלי - שלא על ידי גופה.
הגמרא פושטת את השאלה, מהלכה אותה אמר רבה, כי אדם שזרק כלי מראש הגג ובא אחר ושברו במקל, השני פטור מכיוון שכבר היה בחפץ מעשה שבירה הוא נחשב כשבור.
ומכאן, שהעיקר הוא מעשה השבירה מצד האדם, וחפץ שנעשה בו מעשה שבירה, נחשב כשבור, ולכן גם כאשר הבהמה ביצעה בחפץ מעשה שעלול לבסוף להזיק לחפץ, נחשב החפץ כשבור מיד, וההיזק אינו נחשב כצרורות.
רב אשי הסתפק בהלכה אחרת, לפי הכלל בארבע אבות נזיקין, כי כאשר נזק מסוים נגרם באופן של "שינוי" ולא כדרכה, משלם בעליה של הבהמה רק חצי נזק לניזק.
השאלה היא, בנידון שהצרורות היו בשינוי, האם אז משלם חצי נזק, או שמא דין זה האומר שמשלמים חצי נזק בשינוי, הכוונה היא חצי מהסכום אותו יש לשלם, ומכיוון שבצרורות משלם רק חצי נזק, כאשר הצרורות נעשו בשינוי עליו לשלם רק רביע נזק.
צרות אופקים היא תכונת אישיות שמציינת אנשים הנצמדים לדעותיהם או לאמונותיהם ואינם מעוניינים להבין או לשמוע דעות שונות משלהם בנושאים ספציפיים, או באופן כללי.
מקור הביטוי הוא תיאור של שדה ראייה מצומצם, ואינו מעיד על הקטנה של היכולת הפיזית לראות את מלוא האופק, אלא מושאל כדי לתאר אדם שמצמצם במודע את תפיסתו האינטלקטואלית.
דוגמה המתארת צרות אופקים ניתן למצוא בספרות הסינית:
אמם של יואב, אבישי ועשהאל.
בניה נקראים על שמה, בשונה מהמקובל במקרא, שבה נקראים האישים על שם אביהם.
פרשן המקרא מלבי"ם מסביר זאת בכך שהייתה אישה חזקה וראויה לציון או בכך שהייתה ממשפחה מיוחסת לעומת בעלה שלא היה מוכר.
על שמה נקרא הר צרויה בשמורת עין גדי.
שם אמה לא מוזכר במקרא, אולם שם אמו של דוד (וכנראה גם אמה) מופיע בתלמוד הבבלי כנצבת בת עדאל.
במהלך עליית דוד לשלטון, יוצאי חלציה של צרויה - יואב, אבישי ועשהאל - הוכיחו עצמם כאנשיו הנאמנים ביותר, ולאחר עלייתו למלכות תפסו עמדות כוח מרכזיות במוסדות השלטון.
דוד עצמו התייחס למצב זה כך:
אבישי היה אחד מחשובי גיבוריו של דוד והצטרף אליו, ככל הנראה, כבר בשלב הראשון של התגבשות תומכיו של דוד, עת נמלט דוד מפני שאול למדבר.
יואב היה שר צבאו של דוד המלך.
במסגרת תפקידו נלחם בארם, עמון ואדום, ומילא תפקיד חשוב בפוליטיקה הפנימית בישראל.
יואב מאופיין באישיות עצמאית וחזקה ומתואר כמקבל הכרעות אישיות, וכמי שאינו מהסס לסטות מפקודותיו של דוד המלך ואף לנזוף בו כאשר הוא חושב שהדבר דרוש.
עשהאל היה מגיבוריו של דוד המלך.
על עשהאל סופר שהיה קל רגלים כצבי: "ועשהאל קל ברגליו כאחד הצבאים אשר בשדה".
הוא רדף אחרי אבנר בן נר בברכת גבעון.
אבנר הפציר בו שירפה ממנו, מאחר שאם אבנר ימיתו, לא יוכל "לשאת פניו" אל יואב אחיו.
צרטוזאורוס (שם מדעי: Ceratosaurus) הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הצרטוזאוריים.
הצרטוזאורוס הוא תרופוד ופירוש שמו הוא "לטאת הקרן" על שם הבליטות הגרמיות דמויות הקרניים בגולגולתו, בייחוד הבליטה הגבוהה מעל האף.
הוא חי בסוף תור היורה מלפני 153 מיליון שנה עד לפני 148 מיליון שנה.
מאובנים שלו נמצאו באמריקה הצפונית, פורטוגל וטנזניה.
הוא נתגלה לראשונה ב-1884 על ידי הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש.
אורכו הממוצע הוערך כ-5 עד 6 מטר, אך באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נתגלה מאובן של צרטוזאור באורך של כ-8 מטר.
שלושת גלילי כף רגלו נטו להתלכד לעצם אחת בדומה לעופות.
צרטוזאורוס מופיע בסרט השלישי של סרטי פארק היורה, שם הוא מתקרב לחבורת ההרפתקנים אך כשמגלה שהם ליד צואת ספינוזאורוס הוא מתרחק מהם, מחשש מבעליה ולא נראה עוד.
הוא מופיע גם בעונה השנייה של עולם היורה: מחנה הקרטיקון לצד בור המים.
בהמשך הוא מנסה לתקוף את החבורה אך מורתע מזיקוקים ששלחו טיפני ומיטש.
בעונה השלישית נטרף פרט אחד בידי הסקרופיוס רקס ובעונה הרביעית מופיע פרט במרפאה של ארגון "מנטה קורפ" הצד אחרי קאש והחבורה אך מנוטרל בגז הרדמה.
עוד צרטוזאורוס מנסה לתקוף את הוקס בעונה הבאה ומורדם אך מיי טוענת שצריך להוסיף חומר הרדמה.
הוא מזלזל בה והצרטוזאורוס מתעורר וכמעט טורף אותו אך משותק בזמן.
2 צרטוזאורוסים מופיעים בסרט פנטזיה של וולט דיסני כשתוקפים סטגוזאורוסים ודיפלודוקוסים שנתקעו.
בסרט מיליון שנה לפני הספירה נראה צרטוזאורוס מתקיף טריצרטופס ומפסיד לו פצוע קשה, אף שהם לא חיו באותה תקופה.
הצרטוזאורוס מופיע גם בסדרות הדינוזאורים!, מועדון הקרב הג'ורסי וכשהדינוזאורים שוטטו באמריקה.
צרות הן המקצוע שלי הוא אסופת סיפורים קצרים מאת ריימונד צ'נדלר שיצא בהוצאת מעריב בשנת 2004. הסיפורים נכתבו תחילה כך שגיבורם אינו גיבורו הקבוע בספריו של צ'נדלר, הבלש הפרטי פיליפ מרלו.
בשנת 1950 שיכתב צ'נדלר את הסיפורים כך שיהיו לסיפורי פיליפ מרלו.
עלילת הסיפורים עוסקת בחקירות שמנהל מרלו בלוס אנג'לס.
מרלו מתואר בספר כגבר קשוח ציני, חד לשון ושנון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך.
למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מכהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר הפתרון התעלומה שלפניו.
במהלך העלילה מתגלה מרלו כצלף, הבקי היטב בשימוש באקדח.
יחד עם זאת בין סיפור לסיפור משתנה סוג האקדח שבידו.
כך למשל בסיפור "צרות הן המקצוע שלי" בו הוא משתמש בלוגר חצי אוטומטי בקוטר 9 מ"מ.
באף אחד מן הסיפורים לא מצוין אירוע או מקרה בעברו של מארלו אשר הפכוהו למריר וציני מחד, ועם זאת לוחם בלתי מתפשר למען הצודק החלש והנדכא.
חבריו היחידים הם לו הרגר, נוכל ומהמר, וברני אולס, החוקר הראשי של התובע המחוזי.
הספר כולל ארבעה סיפורים ושם הספר נגזר מהראשון שבהם:
"צרות הן המקצוע שלי" – סיפור קצר שיצא לאור בשנת 1939. בסיפור, שאף נתן לאסופה את שמה, נדרש מרלו לברר כיצד ניתן להיפטר מבחורה המתכננת להינשא לבנו של איש עשיר בשביל כספו ומסתבך בפרשיית רצח והימורים.
לאורך הסיפור חוזר מרלו ומצהיר שצרות הן מקצועו.
בסיפור המקורי מכונה הבלש בשם ג'ון דלמאס, אולם מאוחר יותר שיכתב הסופר את הסיפור כך שיהא לסיפור של פיליפ מרלו.
"העד" – סיפור קצר שיצא לאור בשנת 1934. בסיפור זה מסתבך מרלו עם מאפיונר בשם פרנק דור, לאחר שהעיד במשפט רצח.
סיפורו הקצר הראשון של צ'אנדלר.
"דגי זהב" – סיפור קצר שיצא לאור בשנת 1936. בסיפור זה יוצא מתחקה מרלו אחר פנינים יקרות שאבדו לאחר שנגנבו שנים קודם לכן.
הפנינים שוות כסף רב ומרלו, המייצג את חברת הביטוח, נאלץ להתמודד עם עו"ד שפל ושותפתו הסדיסטית הרוצים בשלל לעצמם.
בסיפור המקורי מכונה הבלש בשם קרמודי, אולם מאוחר יותר שיכתב הסופר את הסיפור כך שיהא לסיפור של פיליפ מרלו.
"שרב" – סיפור קצר שיצא לאור בשנת 1938. בסיפור זה מנסה מרלו לעזור לצעירה שהסתבכה בפרשת סחיטה.
צרור הוא אחד ממצבי הירי האוטומטי, המאפשר ליורה לירות מספר קבוע מראש של כדורים בכל לחיצת הדק (בדרך כלל 2 או 3 כדורים) ומעל 100 כדורים בנשק נגד מטוסים.
מצב הצרור בדרך כלל נמצא ברובי סער, תת-מקלעים וכו'.
בלחיצה אחת על ההדק, הנשק יורה כמות קטנה של כדורים וכך גם עוזר ליורה לדייק בירי מכיוון שהוא יורה יותר מכדור אחד בכל לחיצה, אך עדיין מדייק יותר ממצב אוטומטי.
לדוגמה, ברובה M16A2 יש שלושה מצבי ירי, הראשי הוא מצב אוטומטי, השני הוא צרור והשלישי הוא מצב חצי אוטומטי.
מצבים אלו החליפו את מצב הירי היחיד ב-M16A1 שהוא המצב האוטומטי.
צרחת וילהלם היא אפקט קולי ששימש עד כה ביותר מ-400 סרטים, סדרות טלוויזיה ומשחקי וידאו.
הצרחה מושמעת לעיתים קרובות כאשר דמות כלשהי נפגעת מירייה, נופלת מגובה רב או מושלכת עקב פיצוץ.
נהוג לייחס את הצרחה לשחקן והזמר שֶׁב וולי (Sheb Wooley) שגילם בסרט "Distant Drums" משנת 1951 חייל שנטרף על ידי תנין.
ההקלטה שביצע וולי צורפה לספריית הצלילים של האחים וורנר.
שמה של הצרחה לקוח מהשימוש השלישי המתועד באפקט זה במערבון "The Charge at Feather River" משנת 1953, בסצנה בה דמות בשם וילהלם נפגעת ברגלה מחץ.
האפקט נהיה מוכר והפך לבדיחה פופולרית בקרב עורכי סאונד רבים, בפרט לאחר ששימש בין היתר בסדרות הסרטים "מלחמת הכוכבים" ו"אינדיאנה ג'ונס", כמו גם בסרטי הנפשה רבים של חברת וולט דיסני.
צְרוּעָה היא דמות מקראית, אמו של ירבעם בן נבט.
מסופר עליה כי הייתה אלמנה.
על ירבעם מסופר כי היה משבט אפרים מן הצרדה: .
תרגום השבעים לספר מלכים א', י"א, לא מוסר את שמה.
שם נכתב על ירבעם כי היה "אפרתי מן צררה", בן אישה אלמנה.
אולם בתרגום השבעים ישנה תוספת לפרק יב, שניצבת בכפילות לנוסח כפי שהוא מופיע בנוסח המסורה בפסוק כו, ומן הלשון היוונית ברור כי מקורה בטקסט עברי: זהות אביו של ירבעם אינה נזכרת, אך נמסר: "ושם אמו צרועה זונה".
השם צרועה הוא יחידאי במקרא.
יש הטוענים כי בשמה קיים לעג מהדמיון הצלילי למילה "צרעת", וזאת מפני שירבעם היה אחראי לפילוגה של ממלכת ישראל.
גם מדרש דברים רבה דורש כך: .
כך גם דורשים רש"י ורבי צדוק הכהן מלובלין שכתב :.
צרטובטרצ'ידיים (שם מדעי: Ceratobatrachidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב החיים בדרום-מזרח אסיה בחצי האי המלאי, בורנאו, גינאה החדשה ואיים באוקיינוס השקט.
הם התפצלו ממשפחת הצפרדעיים (Ranidae), אך הופרדו מהם ב-1884. הם שויכו גם למשפחה דיכרוגלוסיים (Dicroglossidae).
מיני המשפחה מטילים את ביציהם ביבשה ומהם בוקעות צפרדעים קטנות ולא ראשנים אמיתיים.
לחלקם ישנה בליטה מוארכת על אפם המזכירה קרן של קרנף.
סוג Discodeles - בו 5 מינים
צרוולציס (שם מדעי: Cervalces) הוא סוג נכחד של אייל שחי באמריקה הצפונית בתקופת הפליסטוקן.
אייל זה היה דומה במראהו לאייל קורא - הגדול שבאיילים החיים.
בסוג היו 4 מינים שמרביתם חיו בצפון אירופה וצפון אסיה, אך מין אחד - Cervalces scotti חי באמריקה הצפונית.
אחרוני איילים אלה נכחדו לפני 11,000 שנה, בסופו של עידן הקרח.
אייל זה היה גדול בהרבה מרוב האיילים שחיו פעם.
הוא הגיע לאורך 3 מטר ולמשקל של מעל 705 ק"ג.
מוטת קרניו הענקיות הגיע לאורך 2 מטר, אך היו קטנות יותר מאייל אחר מאותה תקופה - המגלוצרוס שקרניו הגיעו לאורך 2.5 מטר.
לאייל היו קרניים כפופות מעט שפנו לצדדים ואחורה והיו שפלות מעט.
בצורתם הם דמו לקרני אייל הקורא הרחבות יותר משאר האיילים.
ואולם מבנה גופו היה דומה יותר למראה אייל אציל מאשר לאייל קורא.
הקרניים נועדו לעזור לאייל להילחם עם יריביו ולהבליט את נוכחותו בעיני הנקבות, בהתאם לעקרון ההכבדה.
האייל חי לאורך אירואסיה ואמריקה הצפונית ביערות, ערבות, ביצות וגדות נהר וכנראה ניזון מצמחי מים ומעשבים.
צרטוזאוריים (שם מדעי: Ceratosauridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים מקבוצת הצרטוזאוריה, אשר חיו בתור היורה ובתחילת הקרטיקון לפני 112–155 מיליון שנה.
הצרטוזאוריים היו תרופודים בינוניים עד גדולים שהיוו חלק מהטורפים הראשיים במשך היורה, לצד האלוזאוריים.
הידוע שביניהם הוא הצרטוזאורוס, אשר תואר כבר ב-1884 בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש, בחפירות של יוטה וקולורדו.
מינים אחרים התגלו ברחבי אמריקה הצפונית, טנזניה, פורטוגל וארגנטינה.
עדויות לא ברורות המשויכות למשפחה התגלו באורוגוואי, מדגסקר ובשווייץ.
הם היו בעלי לסת חזקה, "קרניים" פרימיטיביות על מצחם ורכס האף והשיניים היו מחודדות ובעלות ציפוי דמוי-אמייל שעזר לשבור עצמות.
חלק מהמיונים משייכים לפה גם את הסוג פוסטרוונאטור (Fosterovenator).
צרטוסוכוס (שם מדעי: Ceratosuchus; פירוש השם: "תנין מקורנן") הוא סוג נכחד של תנינאי ממשפחת האליגטוריים, שחי בסוף הפלאוקן עד לתחילת האאוקן באמריקה הצפונית.
המאובנים שלו התגלו ב-"Piceance Basin" שבקולורדו וב-"Bighorn Basin" בויומינג.
הוא תואר ב-1938 ובסוגו נכלל מין אחד – Ceratosuchus burdoshi, על שם ההרפטולוג תאודור בורדוש שחקר את גולגולת האליגטור.
הצרטוסוכוס היה אליגטור באורך של 2 מטרים ויותר והוא היה בעל 4 בליטות קרניות המתעקלות מעלה שמהן קיבל את שמו.
קרניים אלה נדירות אצל התנינים (די דומות לקרני התנין הקדום וואיי ממדגסקר) והן היו קטנות יחסית להתגוננות וגם לא לתצוגות מאיימות, כך שכנראה הם נועדו לעזור להבדיל בינו לבין תנינים אחרים.
מבנה הלסתות היה שטוח עם שיניים קצרות אך חזקות.
ככל הנראה הם נועדו לפצח שריון של בעלי חיים אחרים כמו צבים או חלזונות מים.
הצרטוסוכוס הוא מקרובי האליגטורים האמיתיים והוא קרוב בעיקר לסוג Allognathosuchus, שהתקיים באאוקן של אמריקה הצפונית.
"צרות טובות" הוא פזמון שכתבה שמרית אור, הלחין שלום חנוך וביצעה להקת השלושרים.
השיר יצא לאור בשנת 1969 באלבום היחיד של ההרכב, השלושרים.
שלום חנוך פנה אל שמרית אור וביקש שתכתוב מילים ללחן שיצר.
השיר בוצע על ידי להקת "השלושרים", שחבריה היו בני אמדורסקי, חנן יובל ושלום חנוך.
יובל היה הסולן בשיר, וחבריו ללהקה ביצעו את קולות הרקע.
מישה סגל עיבד את השיר (ואת האלבום כולו).
הדובר בשיר מתאר רומן שקיים עם שתי אחיות תאומות, אשר לא ידעו האחת על הרומן שמנהלת אחותה.
בשנת 2004 נכלל השיר באלבום של חנוך "יציאה", שתיעד את מסע הופעותיו שהחל בשנת 2002 עם המוזיקאי משה לוי.
צרות טובות היא סדרת דרמה אמריקאית.
זהו ספין-אוף של רשת הטלוויזיה Freeform לסדרת הטלוויזיה משפחת פוסטר.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ Yes TV Drama.
הסדרה בוטלה בדצמבר 2023 לאחר חמש עונות.
הסדרה המתרחשת כמה שנים לאחר אירועי סדרת המקור, משפחת פוסטר, האחיות אדמס פוסטר, קאלי ומריאנה עוברות להתגורר בלוס אנג'לס כדי להתחיל בשלב הבא בחייהן.
כשהן עוברות לבניין מגורים משותף בשם "הקוטרי", קאלי עובדת בתור פקידה המשפטית העובדת אצל השופט וילסון ואילו מריאנה עובדת בתור מהנדסת תוכנה.
שתיהן מנווטות את חייהן הבוגרים תוך כדי אינטראקציה עם שכניהן ועם האנשים שהן מתיידדות איתם.
טי.ג'יי לינרד בתפקיד אוון ספק, הבוס של מריאנה ומנכ"ל ספקולייט.
קן קירבי בתפקיד בנג'מין, פקיד נוסף של השופט וילסון.
מולי מקוק בתפקיד רבקה, פקידה נוספת של השופט וילסון.
היילי סהר בתפקיד ג'זמין מרטינז, אחותו של גאל.
דרוב אודיה בתפקיד ראג' פאטיל, קולגה של מריאנה בספקולייט, ואחר כך בן זוגה.
דסטין אינגרם בתפקיד אלכס ווד, קולגה של מריאנה בספקולייט
מקס קטלר בתפקיד סם היגינס, קולגה של מריאנה בספקולייט
סרונאס ג'יי ג'קסון בתפקיד אייזק הול, שחקן כדורסל מקצועי לשעבר ובן זוגה של מאליקה
הת'ר מזור בתפקיד אנג'לה מילר, ראש משאבי אנוש בספקולייט.
קארה וואנג בתפקיד סומי, בת זוגה לשעבר של אליס וכעת החברה הטובה ביותר שלה.
בריאנה ונסקוס בתפקיד מירה מטעי, ארוסתה של סומי.
דייזי ייגאן בתפקיד ג'ואי ריברטון, בת זוגה של אליס.
ג'מאל מלורי-מק'קרי בתפקיד דום וויליאמס, אחיה של מאליקה.
דנים ריצ'רדס בתפקיד אלייז'ה אדריו, אהבתו הראשונה של גאל (עונה 2)
ריאה בוצ'ר בתפקיד לינדזי בריידי, בת זוגה של סומי (עונה 2 – הווה)
חואן אנטוניו בתפקיד מרקוס (עונה 2)
שוונטיי דלטון בתפקיד ליסה (עונה 2)
שאנון צ'אן-קנט בתפקיד רובי (עונה 2)
פריסילה קינטנה בתפקיד איזבלה (עונה 2)
מרקוס עמנואל מיטשל בתפקיד דיונטה (עונה 3), מתמחה בעמותה שמאליקה עובדת בה.
ג'ייסון בלייר בתפקיד טוני (עונה 3)
קרייג פארקר בתפקיד יורי אלווין (עונה 3)
אריק סטוקלין בתפקיד מאט (עונה 3), קולגה וידיד של דוויה
קתרין האנה קים בתפקיד ניקולט בפטיסט (עונה 3)
ג'נה פרז (מיירה וולש) (עונה 4) – אחותו של חואקין.
אשר בואן (מייקל קאסידי) (עונה 4)
כמה פרקים בוימו על ידי שחקנים ואנשי תעשייה מוכרים, ביניהם ג'ון מ.
צ'ו, אשר ביים את פרק הפיילוט של הסדרה, טרויאן בליסאריו, קלי ויליאמס, פיטר פייג' וצ'נדרה וילסון.
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאהמקור2019פרסי בחירת הנוערסדרת הדרמה הנבחרתצרות טובותשחקנית סדרת הדרמה הנבחרתסיירה רמירזמאיה מיטשל2024פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצהסדרת הדרמה הטובה ביותרצרות טובות
צרטוסוכופס (שם מדעי: Ceratosuchops) הוא סוג של דינוזאור במשפחת הספינוזאוריים שחי בקרטיקון תחתון בבריטניה.
הוא תואר ב-2021 בידי צוות פלאונטולוגים שכלל את כריס בארקר, דארן נאש ודייוויד הון.
כרגע ידוע מין יחיד בסוג זה C.
פירוש שמו המדעי הוא "פני תנין עם קרניים" (שם הסוג) ו"הרון מהגהנום" (שם המין).
ההולוטיפ של מין זה הוא כולל את מאובן IWCMS 2014.95.5 של קדם הלסת העליונה, IWCMS 2021.30 שכולל קדם לסת עליונה ו-IWCMS 2014.95.1-3 שכולל את קופסת המוח.
כל שלושת המאובנים נמצאו בסלעי שילטון שין בתצורת וסקס.
לפי המחקר שערכו מתארי המין, צרטוסוכופס היה שייך לשבט Ceratosuchopsini והיה קרוב לסוכומימוס ולריפרובנטור, דינוזאור שחלק עימו את בית הגידול.
הוא חי באזור יבש למחצה באקלים ים תיכוני בסביבת נהרות.
הוא ניזון מדגים ומבעלי חיים נוספים, ככל הנראה צבים ודינוזאורים קטנים.
צרות בהייטק הוא שמה של קהילת היי־טק ישראלית, הכוללת עמוד פייסבוק, שהגיע לכ-70,000 עוקבים בדצמבר 2021, וקבוצה סגורה להייטקיסטים בלבד, בשם "צרות בהייטק - הקבוצה", ולה כ-160 אלף חברים, נכון לפברואר 2025. העמוד והקבוצה נוצרו על ידי ההייטקיסטים ארבל זינגר וערן יעקובוביץ.
לקבוצה גם עמוד טוויטר ועמוד אינסטגרם, עם כ-3.5 אלפי עוקבים כל אחד.
ערוץ תוכן נוסף של הקהילה הוא פודקאסט טכנולוגי שעוסק באנשים המרכיבים את ההיי־טק הישראלי.
העמוד נוצר ב-2015, העמוד איגד סטטוסים הומוריסטיים מחיי המשרד של הייטקיסטים.
הקבוצה זכתה לסיקור בכלי התקשורת.
בדצמבר 2021 נבחרה הקהילה במקום ה-9 בקטגוריית הייטק בדירוג אנשי השנה של "גלובס" לשנת 2021.
במאי 2021 הוקם פודקאסט שעוסק באנשים המרכיבים את ההיי־טק הישראלי.
הפודקסט מארח מתכנתים, אנשי QA, מנהלי קמפיינים וחוקרי אבטחה, ועוסק בנושאים שונים הקשורים להיי־טק בישראל כגון למידה, קבלה לעבודה, שכר, איזון עבודה־חיים, פנסיה, שוויון מגדרי ושילוב מיעוטים.
בינואר 2022 זכה הפודקאסט במקום הראשון בקטגוריית "פודקאסט ההייטק והפיתוח של השנה" של מגזין גיקטיים לשנת 2021.
צרור של צרות הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1962, בבימויו של נורמן ג'ואיסון עם טוני קרטיס, סוזן פלשט, והילדה קלייר וילקוקס בתפקידים הראשיים.
"פיקדון קטן" (" Little Miss Marker") בכיכובם של טוני קרטיס, ולטר מתאו, ג'ולי אנדרוז והילדה שרה סמיתסון (1980).
העלילה היא על רווק שמנהל עסק הימורים ופתאום נאלץ לטפל בילדה יתומה שהושארה במשרדו.
עם הזמן הוא מתרכך, מפתח רגש אבהות כלפיה ומאמץ אותה.
השם באנגלית מתייחס למשקלה של הילדה - 40 פאונדים (18.1 ק"ג) - "צרה" שמשקלה 40 פאונדס.
זה הסרט הראשון שבו יש סצנה ארוכה שצולמה בדיסנילנד באישורו של וולט דיסני.
סטיב מקלסקי (טוני קרטיס) הוא מנהל בית מלון וקזינו לחוף אגם טאהו בנבדה.
הוא גרוש מליז (מרי מרפי) ונרדף כל הזמן על ידי עורך הדין שלה לואי (קווין מקארתי) וחוקרים פרטיים מפני שמסרב לשלם לה דמי מזונות.
בעל המלון והקזינו הוא ברני פרידמן (פיל סילברס) המכונה "הקצב".
כולם רועדים מפניו והוא מביא את אחייניתו כריס לוקווד (סוזן פלשט) להופעה במלון אף על פי שמנהל הבידור ג'וליוס (הווארד מוריס) לא מרוצה מהופעתה.
סטיב רודף הנשים מתחיל לחזר אחריה אך נזהר כי הוא חושב שהיא בעצם הפילגש של ברני.
אחד המהמרים, הווארד פייפר (גרג פאלמר), מפסיד את כל כספו במשחק פוקר עם סטיב שמאפשר לו לגייס את הכסף בחוץ.
פאלמר שהוא אלמן ומגדל לבד את בתו פני (קלייר וילקוקס) משאיר אותה במלון וסטיב לא יודע מה לעשות עם הילדה בת השש.
הוא משכן אותה בחדרו ובהדרגה הוא מתחיל לחבב אותה בעזרתם של עוזרו פלויד (לארי סטורץ') וכריס.
האב לא חוזר וכעבור מספר ימים מסתבר שנהרג בתאונת דרכים.
פני נשארת ללא אב ואם.
סטיב מרחם עליה ולא יודע איך לבשר לה.
פני רצתה כל הזמן לבקר בדיסנילנד וסטיב מחליט לקחת חופשה ולטוס לדיסנילנד עם פני וקריס שיחסיהם התהדקו לאחר שהתברר לו שהיא אכן אחייניתו של ברני ולא פילגשו.
שלושתם מבלים במתקנים בדיסנילנד ונהנים אבל חוקר פרטי בולש אחריהם וסטיב מנסה להימלט ממנו.
לבסוף הוא נפגש בכניסה עם ליז ולואי.
הוא חובט בלואי והצילום מתפרסם בכל העיתונים.
מסתבר שסטיב מחזיק בילדה ללא אישור ורשויות הרווחה מזמנות אותם למשפט.
השופט חוקר את הילדה ושאר המעורבים ומסכם שהיא תועבר למוסד אומנה כי סטיב הוא רווק ללא משפחה.
סטיב מתבונן בכריס והיא מהנהנת בחיוב.
הם נישאים ונוסעים לירח דבש עם פני.
עונה סטיב בחיוך - לדיסנילנד...
שם השחקן/יתשם הדמותהערותטוני קרטיססטיב מקלסקימנהל מלוןסוזן פלשטכריס לוקוודזמרתקלייר וילקוקספני פייפרילדהפיל סילברסברני פרידמןבעל בית מלוןקווין מקארתילואיעורך דיןמרי מרפיליזגרושתו של סטיבלארי סטורץ'פלוידעוזר של סטיבאדוארד אנדרוזהרמןפקיד קבלה ראשיהווארד מוריסג'וליוסמנהל הופעות במלוןגרג פאלמרהווארד פייפראבא של פני
צרטודוס (שם מדעי: Ceratodus; מיוונית: "שן קרן") הוא סוג נכחד של דג ריאות מהסדרה דגי ריאות אוסטרליים, אשר היה קרוב למין דג ריאות אוסטרלי.
סוג זה התקיים החל מתקופת הטריאס והתקיים אולי עד האאוקן שלפני 251 עד 55 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו במקומות רבים ביניהם בארצות הברית, ארגנטינה, גרינלנד, אנגליה, גרמניה, מצרים, מדגסקר, סין, ואוסטרליה.
הצרטודוס היה דג גדול יחסית באורך של עד 4 מטרים והוא היה בעל לסתות גדולות עם שיניים בעלות כתר גבוה דמויות-קרניים (ומכאן שמו), מה שעזר לו לכתוש טרף.
ייתכן שהכיל ריאות פרימיטיביות שעזרו לו לנשום החוצה מהמים בעיתות מצוקה, בדומה לדגי ריאות מודרניים.
צרור של אושר הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1956 בבימויו של נורמן טאורוג, עם דבי ריינולדס ואדי פישר בתפקידים הראשיים.
זה רימייק לסרט "אמא רווקה" משנת 1939 בכיכובם של דייוויד ניבן וג'ינג'ר רוג'רס.
זה סרטם המשותף היחיד של פישר וריינולדס, הם היו אז נשואים וריינולדס הייתה בהיריון עם קארי פישר.
דבי רינולדס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
פולי פאריש (דבי ריינולדס) היא זבנית במחלקת הכובעים של חנות כלבו גדולה בניו יורק בבעלותו של ג'.
מילר (אדולף מנז'ו) ובהנהלתו של בנו דן מילר (אדי פישר).
היא מפוטרת לאחר שמתברר שרוב הכובעים שמכרה הוחזרו על ידי הלקוחות.
היא הולכת ברחוב בדיכאון וליד מוסד ליתומים היא מוצאת תינוק.
היא מכניסה את התינוק, מספרת למנהל על פיטוריה וכולם בטוחים שהתינוק הוא שלה.
המנהל מדבר עם דן והוא מחזיר אותה לעבודה ואף מעלה את שכרה.
את התינוק היא מוסרת להשגחת בעלת הבית שלה גב' דוגן (אונה מרקל).
היא נעתרת לבקשת הזבן פרדי (טומי נונאן) לשמש לו בת זוג לתחרות ריקוד כדי להרוויח קצת כסף.
הם משאירים את הילד בידי משרתו של דן (מלוויל קופר) ורצים לתחרות.
דן רודף אחריהם לתחרות ומתכתש שם עם הרוקדים.
הוא מחזיר את התינוק לפולי ומתפתח ביניהם רומן אהבה.
בינתיים מפוטר פרדי והוא כותב מכתב אנונימי למילר הזקן ו"מבשר" לו כי כעת הוא סבא.
זה יוצר מספר הסתבכויות ולבסוף מקבל דן את הגזירה לשמחת הסבא שיש לו כעת נכד ממשיך וכולם שמחים ושרים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדבי ריינולדספולי פארישאדי פישרדן מרליןאדולף מנז'וג'.
מרליןאבא של דןאונה מרקלגב' דוגןטומי נונאןפרדי מילרמוכר בחנותניטה טאלבוטמרימוכרתמלוויל קופראדמסמשרת
צרוליד (Cereulide) הוא רעלן שמיוצר על ידי חיידקי Bacillus cereus, B.
זהו ציטוטוקסין רב עוצמה שפוגע במיטוכונדריה.
צרוליד פועל כיונופור בעל זיקה גבוהה לקטיוני אשלגן.
חשיפה לצרוליד גורמת לאובדן פוטנציאל הממברנה ולניתוק הזרחון החמצוני במיטוכונדריה.
משוער כי הבחילות וההקאות נגרמות כתוצאה מקישור והפעלה של צרוליד לקולטני 5-HT3, מה שמוביל לגירוי מוגבר של העצב התועה.
צרוליד הוא דודקדפסיפפטיד מעגלי הדומה לוולינומיצין; הוא מכיל שלוש חזרות של ארבע חומצות אמינו : D- Oxy - Leu —D- Ala —L-Oxy- Val —L-Val.
הוא מיוצר כפפטיד לא ריבוזומלי (NRPS) ב- B.
cereus, המייצרים צרולידים, ומינים קשורים, עמידים בחום פי כמה וכמה בהשוואה לנבגים של זנים שאינם מייצרים צרולידים.
הרעלן פעיל גם לאחר חימום באוטוקלב, בישול או אפייה.
צרולידים מיוצרים על סינתטאז פפטיד לא-ריבוזומי של חלבוני ההטרודימר CesA ו-CesB.
חומצות אמינו בודדות מתווספות, משתנות ומקושרות.
דומיין אדנילציה (A) אחראי על ההוספה, ואילו דומייני קטורדוקטאז (KR) ואפימריזציה (E) אחראים על השינוי.
לבסוף, דומייני קונדנסציה מקשרים את הפפטידים.
ההובלה בין הדומיינים מתאפשרת על ידי חלבון נשא פפטיד או דומיין תיאולציה (T), אשר מכיל את שרשרת הפפטידים הגדלה.
בנוסף, דומיין תיאאסטראז (TE) משמש את המודול הסופי כדי לחתוך וליצור מחזור של תוצר הפפטיד הסופי.
הפפטידים המופקים הן מ-CesA והן מ-CesB קשורים בקשר אסטר ולא בקשר אמיד; בהינתן המבנה המעגלי של צרוליד, קשר אסטר מעגלי (או לקטון) זה הופך את הצרוליד לדפסיפפטיד.
CesA הוא הטרודימר במשקל 387 kDa המורכב ממודולים של CesA1 ו-CesA2. CesA1 מוסיף חומצה קטואיזוקפרואית לדומיין האדנילציה.
לאחר מכן, דומיין התיולציה יעביר את החומצה הקטואיזוקפרואית לאורך דומיין הקטורדוקטאז, מה שהופך חומצה קטואיזוקפרואית לחומצה D-α-הידרוקסיאיזוקפרואית עם הקו-פקטור NADPH.
במודול CesA2, L-אלנין נוסף לדומיין האדנילציה.
דומיין הקונדנסציה מאפשר התקפה נוקלאופילית של האמין החופשי על L-אלנין על התיאסטר של חומצה D-α-הידרוקסיאיזוקפרואית (D-HIC) על מודול CesA1. זה מקשר את הפפטידים וממקם את מולקולת הפפטיד הגדלה על דומיין התיולציה של CesA2. לאחר מכן, דומיין אפימריזציה משנה את הסטריאוכימיה של L-אלנין (L-Ala) ל-D-אלנין (D-Ala).
CesB הוא הטרודימר במשקל 305 kDa המורכב ממודולים של CesB1 ו-CesB2. יש דמיון התנהגותי בין CesB1 ל-CesA1; עם זאת, הסובסטרט חומצה α-קטואיזובלרית הופך לחומצה L-α-הידרוקסיאיזובלרית (L-HIV).
בנוסף, תחום עיבוי בקצה CesA (מעבר ל-CesA2) מקל על יצירת אסטר בין L-HIV לפפטיד D-HIC-D-Ala.
בסופו של דבר, נוצרים שלושה אסטרים במהלך ציקליזציה זו של 3 טטרפפטידים.
הדפסיפפטיד המעגלי שנוצר, המכיל יחידות מתחלפות של אסטרים ואמידים, הוא צראוליד.
בינואר 2026 התגלו צרולידים על ידי נסטלה במנת ייצור של תרכובת מזון לתינוקות.
הצרולידים נמצאו במתקן ייצור של נסטלה בהולנד ובעקבות זאת יזמה החברה ריקול.
בישראל הודיעה טבע על ריקול לנוטרילון בשל חשד לצרוליד.
צרטופסיה (שם מדעי: Ceratopsia) היא תת-סדרה של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף שהייתה שייכת לקבוצת המרגינוצפליה בה היו חברים גם הפכיצפלוזאורים, דינוזאורים דו-רגליים עם גולגולות בעלות בליטה כיפתית עבדה בקודקוד.
כל חברי הצרטופסיה מאופיינים בעצם ה-rostral שמהווה מקור מכוסה קרטין ובמדף עצם בחלק האחורי של הגולגולת.