tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשעות אחר הצוהריים ב-28 בספטמבר 1942 נמצאה פוזננסקה תלויה בתאה.
פוזננסקה תלתה עצמה כדי לא לגלות את הצופן ולא לבגוד בחבריה.
טרפר כינה את התאבדותה "אקט של מאבק" וממשלת ישראל העניקה לה אחרי מותה את אות הלוחמים בנאצים.
פוזננסקה נקברה בקבר אחים ב"שדרה השקטה" בבית הקברות סן ז'יל.
אמה נפטרה לפני תחילת המלחמה, אחותה ואביה נספו בשואה.
אחיה של פוזננסקה, אלכסנדר (אולק), אשר חי בישראל, חיפש את עקבותיה לשווא עד שב-1970 קרא את ספרו של ז'יל פרו "התזמורת האדומה" והתוודע לקורותיה של אחותו בשנותיה האחרונות מתוך הדפים המעטים שבהם היא הוזכרה.
הוא פנה לשלטונות בלגיה כדי לברר את מקום קבורתה ונמסר לו שמקום קבר האחים שבו נקברה איננו ידוע.
בשנת 1985 הקימה לבקשתו שרה גולדברג, מאחרונות "התזמורת האדומה" שנותרו בחיים, מצבת זיכרון לזכרה של פוזננסקה בבית הקברות סן ז'יל בבריסל.
בשנת 1983 ניטעה חורשה לזכרה בכניסה לשער הגיא, והוקם שם אתר זיכרון לתזמורת האדומה כולה, תוך בניית מצבות זיכרון גם לכמה מחבריה.
אתר זה נהרס עם העברת צינור מים נוסף לירושלים שם, והקרן הקיימת במימון מקורות, ובסיוע כמה ידידים וקרובי משפחה, הקימה אתר חדש גבוה יותר על הר אשתאול.
בשנת 2003 פורסם הרומן הביוגרפי "זושה - מעמק יזרעאל לתזמורת האדומה", שנכתב על ידי יהודית כפרי ומבוסס על מחקר מקיף ושיחות עם כ-300 מרואיינים, ביניהם חברי "התזמורת האדומה", משפחתה מכריה וידידותיה של פוזננסקה.
במסגרת מחקרה ביקרה כפרי במקומות בישראל ובאירופה שבהם עברה זושה, נשענה על ספרות משנית נרחבת ועל תעודות בגרמנית, צרפתית, ועברית, מכתבים ויומנים שזושה נזכרה בהם, וכן אלבומי תמונות ישנים מפולין צרפת ובלגיה.
סופיה וסילייבנה קובלבסקיה הייתה מתמטיקאית, סופרת, מחזאית ומשוררת ממוצא רוסי, שהתגוררה בבגרותה בגרמניה ובשוודיה.
הייתה אחת הנשים הראשונות שעסקו במתמטיקה ברוסיה ותרמה רבות בתחומי האנליזה, משוואות דיפרנציאליות ומכניקה.
היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לפרופסור למתמטיקה, ובין הנשים הראשונות שעבדו בכתב עת מדעי כעורכת.
קיימים מספר איותים לועזיים לשמה.
היא בעצמה השתמשה בשם "קובלבסקי" ("Kowalevski", או לפעמים "Kowalevsky"), במאמריה האקדמיים.
לאחר שעברה לשוודיה היא קראה לעצמה "סוניה".
סופיה קובלבסקיה (שם משפחה בלידה: קורווין-קרקובסקיה) נולדה במוסקבה, רוסיה, למשפחה מכובדת ומשכילה.
אביה, וסילי וסיליביק קורווין-קרקובסקי היה ממוצא פולני, גנרל בחיל התותחנים בצבא האימפריה הרוסית, בעל השכלה אקדמית בתחום המדעים והמתמטיקה.
אמה, אליזבט פדורובנה שוברט הייתה אישה מלומדת ממוצא גרמני, סבתה הייתה ממוצא צועני.
היא הייתה השנייה מבין שלושה ילדים, והם הופקדו בידי אומנת אנגליה.
בילדותה כתבה סופיה שירים אך האומנת אסרה עליה לכתוב.
סופיה חיברה את השירים בראשה וזכרה אותם כדי לשחזרם מאוחר יותר.
בהיותה בת שש עברה המשפחה לגור באחוזה ליד ליטא.
בני המשפחה ציפו את קירות החדרים בביתם החדש בטפטים.
הציפוי של הטפטים אזל ולא נותר לחדרה של סופיה, לכן השתמשו בני המשפחה בדפים מהרצאות המתמטיקה של אביה מתקופת היותו סטודנט.
נייר הקיר בחדרה היה מכוסה בנוסחאות של חשבון אינפיניטסימלי, ששימש לה כהכנה מוקדמת למתמטיקה.
בספר זיכרונותיה בשם "ילדות רוסית" תיארה איך הייתה מתבוננת שעות בדפים/מאמרים המתמטיים שעל הקיר ומנסה לפתור לפחות פיסקה אחת בכל עמוד ולגלות את סדר הדפים.
אביה אסר עליה בתחילה ללמוד מתמטיקה, מקצוע שלא נחשב יאה לעיסוקן של נשים באותה תקופה, אמצע המאה ה-19, אך סופיה למדה מתמטיקה בסתר וקראה ספר פיזיקה שהביא לה ידיד המשפחה, פרופסור טירטוב שהכיר ביכולותיה הגבוהות במתמטיקה ובפיזיקה.
הוריה שוכנעו בסקרנותה לגבי מתמטיקה ושכרו מורה פרטי - א.נ.
Strannoliubskii), שהיה ידוע בתמיכתו בהשכלה גבוהה לנשים, שלימד אותה מתמטיקה.
במהלך אותה תקופה, בנו של כומר מקומי חשף אותה לניהיליזם (שלילה מוחלטת של ערכים ומוסכמות החברה).
במקביל להתפתחותה המתמטית החלה להתעורר בה מודעות פוליטית שבאה לידי ביטוי בתמיכה, פסיבית אמנם, במאבקי חופש.
רגשות אשמה על חוסר מעורבותה עתידים היו לבוא לידי ביטוי בשירתה ובמחזות שכתבה.
למרות כשרונותיה הבולטים בתחום המתמטיקה, היא לא יכלה לסיים את לימודיה ברוסיה משום שבאותה תקופה נשים לא הורשו ללמוד באוניברסיטאות ברוסיה.
כדי ללמוד מחוץ לרוסיה, במדינות שבהן נפתחו השערים בפני נשים, היא הייתה זקוקה לאישור רשום מאביה או מבעלה.
לשם כך נישאה בנישואים פיקטיביים לולדימיר קובלבסקי שרצה גם הוא להגיע לאותה מדינה ושהיה באותה עת סטודנט צעיר לפלאונטולוגיה (חקר מאובנים).
שנים מאוחר יותר הוא התפרסם בשל עבודתו המשותפת עם צ'ארלס דרווין.
ב-1869 קובלבסקי התחילה את לימודיה באוניברסיטת היידלברג בגרמניה, שבה הותר לה לצפות בשיעורים כל עוד קיבלה אישור מהפרופסורים.
לאחר שנתיים של לימודי מתמטיקה תחת מורים כמו גוסטב קירכהוף, הרמן פון הלמהולץ ורוברט בונזן, היא עברה לגור בברלין, גרמניה.
מאחר שגם בברלין לא אפשרו לנשים להירשם ללימודים והאוניברסיטה אפילו לא הרשתה לה לצפות בשיעורים, הסכים קארל ויירשטראס, שהיה מרצה שם ואחד מהמתמטיקאים המבריקים של המאה ה-19, ללמד את קובלבסקי באורח פרטי.
הוא עשה זאת לאחר שהצליחה לפתור בעיות מתמטיות שרק המתקדמים מבין תלמידיו הצליחו להתמודד איתן.
מעט לאחר שהתחילה את לימודיה בברלין ביקרה בלונדון עם בעלה ולדימיר, ששהה עם הקולגות שלו – תומאס הנרי האקסלי וצ'ארלס דרווין, בעת שהיא הוזמנה למפגשים השבועיים בסלון של הסופרת ג'ורג' אליוט.
שם, בגיל 19, פגשה את הרברט ספנסר ונסחפה אל תוך דיון לוהט (שאליוט הציתה), בנושא "היכולות המחשבתיות של אישה בנושאים מופשטים".
מקרה זה התרחש זמן רב לפני תרומתה הידועה של סביבון קובלבסקי לרשימה הקצרה של דוגמאות ידועות לתנועת גוף קשיח ניתנת לאינטגרציה מלאה.
בזמנו, הייתה ג'ורג' אליוט בתהליכי הכתיבה של "מידלמארץ'", בו נמצא המשפט: "בקצרה, האישה היוותה בעיה, שמכיוון כי דעתו של מר ברוק נותרה חסרת פתרון מולה, הייתה מורכבת לפחות כמו סיבוב של גוף צפיד לא-רגולרי."
קובלבסקי השתתפה בתנועות חברתיות והפיצה רעיונות של סוציאליזם אוטופי.
ב-1871 היא הגיעה לפריז עם בעלה כדי לעזור לנפגעים מהקומונה הפריזאית.
קובלבסקי עזרה להציל את ויקטור ג'אקלראד (Victor Jaclard), סוציאליסט ומהפכן צרפתי וחבר בקומונה הפריזאית, שהיה בעלה של אחותה אן ג'אקלראד (Anne Jaclard) שהייתה גם כן מהפכנית סוציאליסטית ופמיניסטית.
ב-1874 היא הציגה שלושה מאמרים בנושא משוואות דיפרנציאליות חלקיות, הדינמיקה של טבעות שבתאי ובנושא אינטגרלים אליפטיים – בפני אוניברסיטת גטינגן כעבודת מחקר לדוקטורט.
עם תמיכתו של קארל ויירשטראס, היא השיגה דוקטורט במתמטיקה בהצטיינות, כך שיכלה לדלג על ההרצאות והמבחנים שלרוב דרושים כדי לזכות בתואר.
בכך היא הפכה לאישה הראשונה באירופה בעלת תואר דוקטור בתחום.
המאמר שלה בנושא משוואות דיפרנציאליות חלקיות כלל את מה שכיום ידוע בשם משפט קושי-קובלבסקי , שנותן תנאים לקיום של פתרונות לסוג מסוים של משוואות.
בתחילת שנת 1880 התערער מצבם הכלכלי של בני הזוג קובלבסקי.
סופיה רצתה להיות מרצה באוניברסיטה אך תפקיד זה היה אסור עליה מפני שהייתה אישה, אף על פי שהיה לה ידע במתמטיקה כלמרצים גברים.
היא התנדבה לתת הרצאות בחינם אך עדיין נמנעה ממנה הזכות.
זמן מה לאחר מכן, ולדימיר התחיל ניהול עסקי וקובלבסקי נהייתה עוזרתו.
הם בנו בתים ומזרקות מים ומצבם הכלכלי השתפר לתקופה קצרה.
ב-1879, מחיר המשכנתאות עלה על גובה הכנסותיהם.
הם שוב איבדו את כל כספם ופשטו את הרגל.
מעט לאחר מכן, ולדימיר מצא עבודה וסופיה עזרה לשכנים לחבר את החשמל של מנורות הרחוב.
בני הזוג קובלבסקי מהר מאוד ייצבו את עצמם כלכלית שוב.
הקובלבסקים חזרו לרוסיה, אך כשלו במציאת עבודה כפרופסורים בגלל אמונותיהם הפוליטיות-חברתיות.
מיואשים, הם חזרו שוב לגרמניה.
ולדימיר, שמאז ומתמיד סבל ממצבי רוח קיצוניים, נהיה פחות יציב רגשית ולכן הם בילו את רוב זמנם בנפרד.
אז, מסיבה בלתי ידועה, הם החליטו לבלות מספר שנים יחד כזוג נשוי אמיתי.
באותה תקופה נולדה בתם סופיה (שכונתה "פופה" (Fufa)).
לאחר שנה שהוקדשה לגידול בתם, השאירה קובלבסקי את בתה בהשגחת אחותה הבכורה, חזרה לעבודתה במתמטיקה ועזבה את ולדימיר בפעם האחרונה.
ב-1883, בתקופה שסבל מהפרעות רגשיות מחמירות בעוד שהיה חשש שיעמוד לדין על חלקו בהונאת מניות בבורסה, ולדימיר התאבד.
באותה שנה, עם עזרתו של המתמטיקאי גוסטה מיטאג-לפלר, שהיא הכירה כתלמיד נוסף של קארל ויירשטראס, קובלבסקי הצליחה למצוא עבודה כמרצה אישית שממומנת ישירות על ידי הסטודנטים באוניברסיטת סטוקהולם שבשוודיה.
קובלבסקי פגשה את מיטאג-לפלר דרך אחותו, השחקנית, הסופרת והמחזאית אן שרלוט אדגרן-לפלר.
לשתי הנשים הייתה מערכת יחסים אינטימית של "חברות רומנטית" ששרדה עד למותה של קובלבסקי.
מלבד כישורי המדעים שניחנה בהם, סופיה ניחנה בכישורי כתיבה בתחומים שונים.
בוכאנאן (Buchanan, 1962) במאמרו על מתמטיקה ושירה מציין כי הן מתמטיקה והן שירה משתמשות באיכויות צורניות כדי לבטא יחסים.
שירה ומתמטיקה מנסות לדון באידיאלים, וזה מה שעשתה סופיה בשני תחומי עיסוקה.
בשנה לאחר מכן (1884) היא מונתה למשרה של חמש שנים כפרופסור שלא מן המניין ונהייתה העורכת של Acta Mathematica.
ב-1888 היא זכתה ב"פרס בורדין" (Prix Bordin) של האקדמיה הצרפתית למדעים, בזכות עבודתה על השאלה "תזכיר במקרה ספציפי של הבעיה של סיבוב גוף כבד על נקודה קבועה, שבו האינטגרציה מתבצעת באמצעות פונקציות אולטרה-אליפטיות של הזמן".
במילים אחרות - מאמר המתאר את תנועתו הסיבובית של גוף מוצק סביב נקודה קבועה.
היא התמנתה כפרופסור בחוג למתמטיקה באוניברסיטת סטוקהולם, שוודיה בשנת 1884, וכיהנה כחברה בהתכתבות של האקדמיה למדעים בסנט פטרבורג משנת 1889. בשנה זו מונתה לפרופסור מן המניין, והייתה האישה הראשונה בעלת תפקיד זה באירופה הצפונית.
לאחר שתדלנות ממושכת למענה (ושינוי כללי האקדמיה), הוענקה לה חברות באקדמיה הרוסית למדעים, אך היא מעולם לא קיבלה הצעה להיות פרופסור ברוסיה.
קובלבסקי כתבה בנוסף מספר עבודות שאינן מתמטיות, כולל אוטוביוגרפיה שלה בשם "ילדות רוסית", מחזות (בשיתוף עם הדנית אן שרלוט אדגרן-לפלר) ואוטוביוגראפיה (חלקית)- "נערה ניהיליסטית" (1890).
היא נפטרה ממחלת השפעת ב-1891 בגיל ארבעים ואחת, לאחר שחזרה מחופשה בג'נובה.
היא קבורה בסולנה (Solna) שבשוודיה, בבית הקברות הצפוני.
עבודתה כללה את הגילוי המשמעותי והידוע של מה שכיום ידוע כ"סביבון קובלבסקי" (Kovalevsky top), שלאחר מכן הוצג על ידי ז'וזף ליוביל כמקרה היחיד של תנועת גוף צפיד, חוץ מאלה של לאונרד אוילר וז'וזף לואי לגראנז', הניתן לגמרי לאינטגרציה.
ידועה במיוחד בגלל תרומתה לניסוח משפט קושי-קובלבסקי, אשר נותן תנאים לקיומם של פתרונות לסוג מסוים של משוואות דיפרנציאליות חלקיות.
מרבית העבודות שלה הם בתחום התאוריה של גוף צפיד מסתובב.
יחד עם עיסוקה בתחום המדעי, ניחנה בכישרון כתיבה בתחומים שונים ושילבה אותו בחייה.
החל בשירה, במחזות, ובסיפורים שפורסמו בכתבי עת רוסיים ושנים אחר כך בכתבי עת צרפתיים ושוודיים.
היא כתבה שני מחזות בשיתוף עם אן שרלוט אדגרן-לפלר.
אחד מהם "המאבק לאושר - איך היה ואיך צריך להיות", ב-1889 כתבה את "האחיות רייבסקי" על תנועת המהפכה בראשיתה.
כמו כן כתבה רומן בשם "נערה ניהיליסטית" ואת ספר הזיכרונות "ילדות רוסית".
להנצחת זכרה מתקיים יום מתמטיקה על שמה בבתי ספר תיכון ברחבי ארצות הברית.
זוהי תוכנית בחסות האגודה למען נשים במתמטיקה, (AWM), ובמסגרת יום זה מתקיימות סדנאות שנועדו לעודד את התלמידות לעסוק במתמטיקה.
מדי שנה נערכות הרצאות על סופיה קובלבסקי בחסות האגודה למען נשים במתמטיקה (AWM), שמטרתן להדגיש את תרומתן המשמעותית של נשים בתחומי המתמטיקה.
על שמה מכתש קובלבסקיה (Kovalevskaya crater) הממוקם בצד הדרום מערבי של הירח.
הסופרת אליס מונרו כתבה את הסיפור יותר מידי אושר בהשראת סיפור חייה של קובלבסקי.
קובלבסקיה נזכרת בספרו של יוסף קרוק, "תחת דגלן של שלוש מהפכות", כדמות מעוררת השראה לטובת הקמת אוניברסיטה יהודית, שבין השאר תאפשר סוף סוף גם לנשים לכהן כפרופסוריות.
סופיות שמש (שם מדעי: Eurypygiformes) היא סדרה קטנה במחלקת העופות ובה שני מינים חיים: סופית שמש (Eurypyga helias) וקגו (Rhynochetos jubatus).
סופיות השמש הם קרובי משפחה רחוקים של העגוראים, הסדרה בה העגורים והרליות.
אלו הם עופות קרקע בינוניים החיים על קרקע היער ביערות גשם, אינם מעופפים לעיתים קרובות והם מגושמים מעט בתעופתם.
הקגו הוא המין הגדול ביותר מהסדרה כיום.
משפחת אורופיגיים (Eurypygidae) ובה מין יחיד סופית שמש (Eurypyga helias)
כמה חוקרים משייכים את המשפחה אפטורניים (Aptornithidae) לסדרה זו, אך בדרך כלל היא נחשבת למשפחה של עגוראים.
סופיה לורן דקרט צ'אר , הידועה בשם הבמה סופיה קרסון (Sofia Carson), היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של איווי בסרט "היורשים" ובהמשכיו "היורשים 2" ו"היורשים 3", דמותה של לולה בסרט "הבייביסיטריות יוצאות להרפתקאות", אווה בסדרה "שקרניות קטנות: הפרפקציוניסטיות".
סופיה דקרט צ'אר נולדה בפורט לודרדייל, פלורידה שבארצות הברית, לחוזה פ.
דקרט וללורה צ'אר קרסון שהיגרו לפלורידה מקולומביה.
סבה מצד אמה, הוא בן משפחת צ'אר, משפחה נודעת של פוליטיקאים ערבים-קולומביאנים (ממוצא סורי ולבנוני).
שם הבמה שבחרה "קרסון" היה של סבתה האמריקאית מצד אמה, לוריין קרסון.
את תפקידיה הראשונים בטלוויזיה עשתה ב-2014 בסדרת הטלוויזיה "אוסטין ואלי" בתפקיד צ'לסי, ובסדרה של ערוץ MTV "מעמידות פנים" בתפקיד סולאיל.
בשנת 2015 לוהקה קרסון לתפקיד של איווי, בתה של המלכה הרעה בסרט מקורי של דיסני "היורשים", והחלה לדבב את אותה הדמות בסדרת ההנפשה "היורשים: עולם מרושע".
בשנת 2016 שיחקה בתור לולה בסרט "הבייביסיטריות יוצאות להרפתקאות", גם הוא של דיסני.
באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "סיפור סינדרלה: אם הנעל מתאימה", הסרט הרביעי בסדרת "סיפור סינדרלה", ושיחקה בסרט המוזיקלי "טיני: השינוי הגדול של ויולטה", הסרט הוא מהווה כסיום עלילתי לסדרה הארגנטינאית "ויולטה".
באותה השנה שבה לדבב בעונה השנייה של "היורשים: עולם מרושע" את דמותה של איווי.
ב-20 במאי 2016, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם סברינה קרפנטר, את השיר "Wildside".
בשנת 2017 שבה לגלם את איווי בסרט ההמשך "היורשים 2", ודיבבה בפרק מתוך סדרת ההנפשה "ספיידרמן".
בשנת 2018 שיחקה את התפקיד של סלואן סילבר בעונה השנייה של הסדרה "אהבה מפורסמת" ברשת Freeform.
בשנת 2019 החלה לגלם את דמותה של אווה ג'לאלי, אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה והמסתורין לנוער "שקרניות קטנות: הפרפקציוניסטיות", סדרת ההמשך ל"שקרניות קטנות".
באותה שנה גילמה שוב את איווי בסרט "היורשים 3", הסרט השלישי בזיכיון זה.
הסרט שודר בבכורה ב-2 באוגוסט 2019. ביולי 2019 צולמה קרסון לתפקיד הראשי (אפריל) בסרט הריקודים "Feel the Beat" בנטפליקס.
באוגוסט 2019 מונתה קרסון לשגרירה הרשמית הראשונה של קרן התרבות פרס גראמי הלטיני.
תפקיד זה כולל תמיכה, קידום והגברת המודעות לתפקידי הקרן ולתוכניות החינוך שלה.
מאז הקמתה לפני חמש שנים, תרמה הקרן יותר מחמישה מיליון דולר למלגות, מענקים, תרומות לכלי נגינה ואירועים חינוכיים בארצות הברית.
בינואר 2020 הפכה לפנים של מותג היופי רבלון.
ביולי 2020 לוהקה קרסון לסרט "אפקט החסינות", בתפקיד שרה גרסייה.
בחודש מרץ 2021 הוציאה לאור את הסינגל "Fool's Gold", לצד וידאו קליפ אותו ביימה האנה לוקס דייוויס.
במרץ 2022, קרסון הוציאה את אלבום הבכורה שלה, הנושא את שמה.
האלבום כולל מספר שירים שנכתבו על ידה, והוא מתאר סיפור אהבה אישי ואמוציונלי.
ביולי 2022 קרסון גילמה את הדמות הראשית בסרט "לבבות הארגמן" של נטפליקס ושימשה גם כמפיקה בפועל, זמרת וכותבת שירים בפרויקט.
במאי 2023 השתתפה בהופעת אורח בפרק של הסדרה "החבובות: מהומה".
באוגוסט של אותה השנה קרסון כיכבה בפרק של הסדרה "La música está servida" בדיסני+.
בדצמבר 2024 עלה בנטפליקס הסרט "בידוק" בו קרסון מגלמת את נורה, אחת מהדמויות המרכזיות.
ביוני 2024 קרסון לוהקה לתפקיד ראשי בעיבוד קולנועי של הרומן "My Oxford Year" עבור נטפליקס והפקת Temple Hill.
הסרט עוקב אחרי אנה, אמריקאית צעירה ושאפתנית שמגשימה חלום ילדות ללמוד באוקספורד, עד שהיא פוגשת מקומי חכם וכריזמטי שמשנה את חייהם.
בנובמבר 2024 קרסון לוהקה לתפקיד ראשי בסרט "Last Night At The Lobster".
במרץ 2025 כיכבה קרסון בסרט "הרשימה של החיים" (אנ'), דרמה רומנטית של נטפליקס.
העלילה עוקבת אחרי אלכס (בגילומה של קרסון), בת שלושים שחיה חיים חסרי כיוון בניו יורק ונדרשת להשלים רשימת משימות שכתבה בגיל 13 כדי לקבל את הירושה מאִמה המנוחה.
שנהסרטדמותהערות2016טיני: השינוי הגדול של ויולטהמלאני סאנצ'זסיפור סינדרלה: אם הנעל מתאימהטסה גולדינג2020תופסות קצבאפריל דיברינהאפקט החסינותשרה גרסייה 2021 הפוני הקטן שלי: דור חדש פיפ פטאלס דיבוב2022לבבות הארגמןקאסי2024בידוּק (אנ')נורה פאריסי2025הרשימה של החיים (אנ')אלכסנדרה "אלכס" רוזהשנה שלי באוקספורדאנהLast Night at the Lobster
שנה פרס קטגוריה עבודה תוצאה2016פרסי Premios Juventudפרס בחירת המפיקיםעצמהפרסי בחירת הנוערבחירת המוזיקה: הדבר הגדול הבא2018פרסי המוזיקה רדיו דיסניהשיר הכי קליטIns and Outsפרסי Imagenהשחקנית המשנה הטובה ביותרהיורשים 22019פרסי בחירת הנוערבחירת הטלוויזיה: שחקנית בסדרת דרמהשקרניות קטנות: הפרפקציוניסטיות
סופיה קריטיקו (Sofia Kritikou; ביוונית: Σοφία Κρητικού; 10 בינואר 1895, יוון – 1995, ישראל) הייתה חסידת אומות העולם מיוון.
היא גרה עם בתה אגאפי (Agapi) בפריסטרי שבפרברי אתונה ועבדה בתור מנקה.
במרס 1944, כשלוש שנים לאחר כיבוש יוון על ידי גרמניה, החלה קריטיקו להחביא את דוד קזנסקי ואת שלושת ילדיו בביתה למרות עונש המוות שלו היה צפוי כל מי שהחביא יהודים או סייע להם.
חצי שנה לפני כן, בספטמבר 1943, גורשו יתר בני משפחת קזנסקי לאושוויץ ושם נספו.
בתחילה לא ידעה קריטיקו שהמוסתרים הם יהודים והסתירתם רק כי סברה שהם מתנגדי השלטון הגרמני.
לארבעה היו כרטיסי קיצוב מזון שנשאו שמות יווניים-אורתודוקסיים, ושאותם הוציא מפקד המשטרה ברובע מגוריהם.
הארבעה נדדו בין מספר מקומות מסתור, עד ששותפו של דוד קזנסקי בסדנת התפירה שלהם הזכיר באוזניו את שמה של קריטיקו.
השותף היה הסנדק של אגאפי, בתה של קריטיקו.
כשגילתה קריטיקו שהארבעה הם יהודים, המשיכה להסתירם בביתה למרות זאת, עד תום המלחמה.
צבי, בנו בן ה-18 של דוד קזנסקי, הצטרף לפרטיזנים אך מדי פעם ביקר את יתר בני משפחתו ששרדו במסתור.
לאחר שחרור יוון נותרה קריטיקו בקשר עם היהודים שהצילה.
צבי ואחותו ג'ינה עלו לארץ ישראל ודוד וליאנה בתו נותרו ביוון.
ב-1964 ביקר צבי את קריטיקו באתונה.
הוא פגש את אגאפי שוב, והשניים התאהבו.
אגאפי התגיירה ושינתה את שמה לרות, והשניים נישאו ועברו לקיבוץ נחשולים בישראל.
סופיה קריטיקו עברה להתגורר אף היא בישראל בשנת 1967 , עם בתה וחתנה.
ב-1998 העניק יד ושם את תואר חסידת אומות העולם לקריטיקו.
סופיה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין , הייתה רעייתו של פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק ונורווגיה.
סופיה פרדריקה נולדה ב-24 באוגוסט 1758 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, להוריה לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין ושרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, בתם של פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד ואנה סופיה משוורצבורג-רודולשטדט.
ב-21 באוקטובר 1774 התחתנה סופיה פרדריקה עם פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק ונורווגיה, בנו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק שאף כיהן כעוצר דנמרק בין השנים 1772–1784. בתחילה היה קשה לסופיה פרדריקה להתרגל לסביבה הנוקשה של בית המלוכה הדני, אולם בהמשך התרגלה והפכה להיות מאוד פופולרית בקרב העם הדני.
על אף שבתחילה לא חיבבה סופיה פרדריקה את בעלה, בהמשך התחברו השניים, ואף נוצר חשש שהיא תשפיע על בעלה בענייני הממשל.
אולם על אף אהבתם, קיימו השניים יחסים עם מאהבים, אך הדבר לא פגע בנישואיהם.
ב-29 בנובמבר 1794 מתה סופיה פרדריקה בארמונה בקופנהגן, והיא בת 36 בלבד.
בשנת 1774 התחתנה סופיה פרדריקה עם פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק ונורווגיה, בנו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
יוליאנה סופיה, נסיכת דנמרק (1788–1850), התחתנה עם וילהלם, רוזן הסן-פיליפסטאל-בארכפלד
לואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק (1789–1864), התחתנה עם וילהלם, נסיך הסן-קאסל
סופיה שרלוטה מהנובר , הייתה אחותו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה ואשתו של פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה.
סופיה שרלוטה נולדה ב-30 באוקטובר 1668 באיבורג, לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולסופיה, נסיכת פפאלץ, בתם של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד.
בעת לידתה היה אביה הנסיך-בישוף של בישופות אוסנבריק, ובשנת 1672 עברו בני המשפחה לאוסנבריק.
בשנת 1679 ירש אביה מאחיו יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג את נסיכות קאלנברג, ובני המשפחה עברו להנובר.
בתקופת ילדותה ביקרה סופיה שרלוטה עם אמה בממלכת צרפת, במטרה להשיאה ללואי, הדופן הגדול, אולם הלה התחתן לבסוף עם מריה אנה ויקטוריה, דוכסית בוואריה.
לבסוף התחתנה סופיה שרלוטה ב-8 באוקטובר 1684 עם פרידריך, נסיך הכתר של ברנדנבורג, בנו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
בשנת 1688 מת חמיה פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
בתחילה התערבה סופיה שרלוטה בניהול הנסיכות ובפוליטיקה, ואף הביאה להדחתו של אברהרד פון דאנקלמן מתפקיד הקנצלר בשנת 1697.
בשנת 1695 עברה סופיה שרלוטה להתגורר בארמון ליצנבורג, שתוכנן בסגנון אדריכלות בארוק על ידי האדריכל ארנולד נרינג.
בשנת 1700 קיבל בעלה פרידריך היתר מלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להחזיק בתואר "מלך", והוכתר יחד עם סופיה שרלוטה למלך פרוסיה.
לאחר הכתרתם של הזוג כמלכי פרוסיה, הורחב הארמון שיועד במקורו להיות "ארמון קיץ" (Sommerhaus) על ידי האדריכל אאוזנדר פון גתה.
סופיה שרלוטה התכתבה הרבה עם גוטפריד וילהלם לייבניץ, וטרחה ללמוד צרפתית, אנגלית ואיטלקית, מלבד לגרמנית שהייתה שפת האם שלה.
סופיה שרלוטה הקיפה את עצמה בפילוסופים ותאולוגים כאיסק דה בוסובר, דניאל ארנסט יבלונסקי וג'ון טולנד, ובכך נתנה השראה לייסוד האקדמיה הפרוסית למדעים.
בנוסף אהבה סופיה שרלוטה מוזיקה, ואף ניגנה בצ'מבלו.
ב-1 בפברואר 1705 מתה סופיה שרלוטה בהנובר, בעת ביקור אצל אמה, כתוצאה מדלקת ריאות.
לאחר מותה קרא פרידריך את ארמון ליצנבורג, את גניו ואת כל האזור שבו הוא שוכן, לזכרה, על שמה - ארמון שרלוטנבורג.
ב-8 באוקטובר 1684 התחתנה סופיה שרלוטה עם פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ממנו נולדו לה שני בנים:
פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה (1688–1740)
סופיה ריגטי היא גולשת סקי אלפיני לנכים איטלקייה.
אלופת איטליה בסקי אלפיני לנכים לשנת 2014.
ריגטי גדלה בנגרר , ורונה איטליה.
היא נולדה עם מום לב מולד ובגיל חמישה חודשים עברה ניתוח.
במהלך הניתוח, הרופאים לא שמו לב כי הדם שלה הפסיק לזרום לעמוד השדרה.
הפסקת הדם הובילה לאיסכמיה מותנית שגרמה לשיתוק רגליה.
הוריה תבעו את הרופאים בבית המשפט וזכו בתביעה.
לדבריה, הנכות שלה מעולם לא נחוותה מבחינתה כבעיה.
בגיל 14 אימצה ריגטי אורח חיים צמחוני ובגיל 24 (שנת 2012), אימצה אורח חיים טבעוני.
בבגרותה, החלה לעסוק בפעילות לזכויות בעלי חיים.
התזה שלה, אותה כתבה במסגרת לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בולוניה, עסקה בטיעונים נגד ניסויים בבעלי חיים.
מקורות ההשראה שלה הם אנשים המצדדים במתן כבוד לחייהם של בעלי החיים דוגמת השחקן חואקין פיניקס, הזמרים אליסה וייט גלוז ומוריסי וההוגים טום רייגן וגארי פרנציון.
ריגטי מנגנת בגיטרה חשמלית בלהקות פאנק ומטאל.
כמו כן, היא מנהלת בלוג ביוטיוב בו היא עוסקת באורח חיים טבעוני וספורטיבי.
בשנת 2015, נשאה נאום בוועידת TED בוורונה בו טענה כי נכות היא פוטנציאל ולא מגבלה.
ריגטי החלה לגלוש בשנת 2012, בגיל 23. בשנת 2013, השתתפה באליפות איטלקייה לסקי אלפיני לנכים מטעם FISIP וזכתה במדליית ארד במסלול סלאלום.
בשנת 2014, השתתפה שנית באליפות זו שנערכה בפרטו נבוסו .
במסלול הסלאלום, היא נפלה בדרכה למטה, אך למרות הנפילה שעיכבה אותה במספר שניות, היא הגיעה למקום השני וזכתה במדליית כסף.
למחרת היום, במסלול הסלאלום הענק היא הגיעה למקום הראשון וזכתה במדליית זהב.
בנוסף לסקי, ריגטי עוסקת באופן חובבני גם ברכיבה על אופני יד, אימוני כושר וקרוספיט.
בשנת 2015, זכתה בפרס יוליה (Premio Giulietta).
סופיה שרלוטה, דוכסית אולדנבורג (גרמנית: Sophie Charlotte von Oldenburg; 2 בפברואר 1879 - 29 במרץ 1964), הייתה בתו של פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג ואשתו של אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה.
סופיה שרלוטה נולדה ב-2 בפברואר 1879 באולדנבורג, לפרידריך אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג ולאליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת אנהלט.
סופיה שרלוטה הייתה אהובה מאוד על אביה, והייתה בת לווייתו הקבועה.
היא הייתה מבקרת הרבה בחו"ל, ונהגה לשהות אצל דודתה לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה בלונדון, בריטניה, או אצל סבתה מריה אנה, נסיכת אנהלט באיטליה.
בשנת 1895 מתה אמה אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה, ואביה התחתן בשנית עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין.
סופיה שרלוטה לא הסתדרה עם אמה החורגת, והשתדלה להיות כמה שיותר מחוץ לבית.
בשנת 1900 מת סבה פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ופרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
מכיוון שסופיה שרלוטה הייתה ילדה חולנית, היא נהגה לשהות הרבה בערי ספא שונים.
ביוני 1905 נפגשה סופיה שרלוטה עם אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה, בנו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, בחתונתו של אחיו וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה עם צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ובספטמבר אותה שנה התארסו השניים.
ב-27 בפברואר 1906 התחתנו השניים בברלין, ומכיוון שהיה זה גם יום חתונת הכסף של הקיסר והקיסרית, היה האירוע עוד יותר גדול ומרשים.
נישואי השניים לא היו מוצלחים, ואייתל פרידריך בגד בה בקביעות, ובנוסף לא היו להם ילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כמעט ולא נפגשו השניים, וסופיה שרלוטה שהייתה בודדה, השקיעה את זמנה בקריאה, ציור ובבילוי עם מעט חברים.
בשנת 1922 פורסם בעיתונות שסופיה שרלוטה קיימה רומן עם חבר ילדות בזמן נישואיה, ובתגובה תבע אייתל פרידריך את העיתונים בתביעת דיבה.
ב-20 באוקטובר 1926 התגרשו השניים, ובעיתונות פורסם שכבר לפני המלחמה רצו השניים להתגרש אולם וילהלם השני אסר זאת עליהם.
בשנת 1927 התחתנה סופיה שרלוטה עם הראלד ואן הדמן - קצין משטרה בדימוס, בטקס צנוע בטירת ראזטדה, שבו השתתף אביה ומספר ידידים.
הזוג התגורר בטירת ראזטדה, וסופיה שרלוטה נחשבה לאחת הנשים העשירות ביותר בגרמניה.
בשנת 1930 הצטרפה סופיה שרלוטה למפלגה הנאצית, ובשנת 1951 מת בעלה.
ב-29 במרץ 1964 מתה סופיה שרלוטה בביתה בוסטרשטדה, והיא בת 85 שנים.
סופיה שרלוטה מברנדנבורג-ביירוית (; 27 ביולי 1713 – 2 במרץ 1747), הייתה בתו של גאורג פרידריך קרל, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית ואשתו של ארנסט אוגוסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
סופיה שרלוטה נולדה ב-27 ביולי 1713 בוופרלינגן שהשתייכה למרקיזות ברנדנבורג-ביירוית, לגאורג פרידריך קרל, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית ולדורותיאה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, בתם של פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ולואיזה שרלוטה, דוכסית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג.
בשנת 1716 הורשעה אמה בניאוף ונכלאה, ומאז סופיה שרלוטה לא פגשה אותה שוב.
ב-7 באפריל 1734 התחתנה סופיה שרלוטה עם ארנסט אוגוסט, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו היו לה 4 ילדים.
בשנת 1748 מת חמיה יוהאן ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-ויימאר, ובעלה ארנסט אוגוסט עלה לשלטון במקומו.
ארנסט אוגוסט ומשפחתו עברו להתגורר באייזנך, מכיוון שהיה סמוך לה יער שהתאים מאוד לצורך ציד, והשאירו את בנם ארנסט אוגוסט תחת חסותו של ההוף-מרשל בויימאר.
ב-2 במרץ 1747 מתה סופיה שרלוטה באילמנאו, והיא בת 34 שנים בלבד.
ב-7 באפריל 1734 התחתנה סופיה שרלוטה עם ארנסט אוגוסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו היו לה 4 ילדים:
סופיה שרלוטה, נסיכת בוואריה (; 23 בפברואר 1847 - 4 במאי 1897) הייתה נסיכה בווארית מבית ויטלסבאך.
אחות אחרת שלה הייתה מריה סופיה אשר נישאה לפרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות.
בילדותה היא כונתה במשפחתה "סופרל".
ב-22 בינואר 1867 התארסה סופיה שרלוטה עם בן דודה לודוויג השני, מלך בוואריה.
לודוויג, שכבר אז החל להתבלט כמלך מטורף, לא התלהב מהרעיון, אולם הסכים בעקבות בקשותיהם של הוריה.
לודוויג אכן החל בהכנות לחתונה, אולם דחה אותה שוב ושוב.
במהלך תקופה זו סופיה שרלוטה ניהלה רומן עם אדגר האנפשטנגל (אביו של ארנסט האנפשטנגל).
האנפשטנגל היה הצלם האישי של לודוויג, אשר ביקש ממנו לצלם את הכלה מספר פעמים.
מספר מכתבי אהבה שכתבה סופיה שרלוטה להאנפשטנגל שרדו.
בסופו של דבר באוקטובר, ביטל לודוויג את האירוסין.
הוריה המשיכו לחפש שידוך עבורה.
בין ההצעות שעלו על שולחנם נמנו לודוויג ויקטור, ארכידוכס אוסטריה, לואיש הראשון, מלך פורטוגל ופיליפ, דוכס וירטמברג.
כל ההצעות נדחו, חלקן בידי סופיה שרלוטה וחלקן בידי המוצעים.
סופיה שרלוטה נשלחה לשהות בממלכת סקסוניה אצל דודתה אמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה אשתו של יוהאן, מלך סקסוניה.
בסקסוניה היא נפגשה עם פרדיננד, דוכס אלנסון - בנם של הנסיך לואי, דוכס נאמור וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, ונכדו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים לשעבר.
הם נישאו ב-28 בספטמבר 1868 בטירת פוסנהופן.
יחסיה עם בעלה היו טובים, על אף שהיא הייתה מסוכסכת עם חמיה.
ב-4 במאי 1897 ביקרה סופיה בבזאר דה לה שריטה - אירוע צדקה שארגנה האצולה הצרפתית בפריז מדי שנה.
במקום פרצה שרפה גדולה, אולם סופיה סרבה לניסיונות לחלצה ודרשה שיצילו קודם את משרתותיה.
היא נספתה במקום יחד עם עוד 126 נשות אצולה.
ניסיונות לזהות את גופתה בידי המשרתות שלה לא צלח, והיא זוהתה תודות לרופא השיניים שלה שזיהה את סתימות הזהב שלה.
סופיה שרלוטה ילדה שני ילדים:
סופיה שרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק , הייתה אמו של פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג.
גאורג לודוויג נולדה ב-31 בדצמבר 1722 בהמבורג, לפרידריך וילהלם השני, דוכס שלזוויג הולשטיין-זונדרבורג-בק ולאורסולה אנה, רוזנת העיר דוהנה-שלודין-קארווינדן, בתם של כריסטופר הראשון, רוזן העיר דוהנה-שלודין ומריה פרדריקה, רוזנת העיר דוהנה.
ב-25 בינואר 1738 התחתנה סופיה שרלוטה בקניגסברג, עם בן משפחה רחוק, אלכסנדר אמיל דה דוהנה-שלוביטן, אולם הוא נהרג ב-30 בספטמבר 1745 בקרב סור במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
ב-1 בינואר 1750 התחתנה סופיה שרלוטה עם גאורג לודוויג, נסיך הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
ב-7 באוגוסט 1763 מתה סופיה שרלוטה בהמבורג, ובדיוק חודש לאחר מכן ב-7 בספטמבר מת בעלה גאורג לודוויג בקיל.
ב-1 בינואר 1750 התחתנה סופיה שרלוטה עם גאורג לודוויג, נסיך הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
סופיה רקה (בספרדית: Sofía Reca; נולדה ב-31 במרץ 1984; בואנוס איירס, ארגנטינה), היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ארגנטינאית.
רקה היא אחותם של השחקנים הארגנטינאים פאולה רקה ומקסימו רקה, שהופיעו בטלנובלה "כמעט מלאכים".
בין השנים 2002–2007 ניהלה מערכת יחסים עם המפיק הארגנטינאי נאצ'ו ויאלה, אולם לאחר חמש שנות זוגיות הם נפרדו.
משנת 2008, רקה היא אשתו של הבמאי והתסריטאי הארגנטינאי , אחיה של השחקנית הארגנטינאית רומינה ז'אן, שנפטרה מדום לב ב-28 בספטמבר 2010. לשניים נולדו בן ובת: אינטי ז'אנקלביץ' ב-24 ביולי 2010 ומילה ז'אנקלביץ' ב-2018. ילדיהם הם בני-דודם של פרנקו, ולנטין ואסול ג'ורדאנו, ילדיה של רומינה ז'אן.
כמו כן, רקה היא כלתה ואם נכדיה של כריס מורנה לבית דה ג'אקומי, השחקנית, הבמאית ומפיקת הטלוויזיה אשר הפיקה, בין היתר, סדרות ארגנטינאיות מצליחות: "קטנטנות", "קיץ נצחי", "המורדים", "פינת אור", "פלוריסיינטה", "אלמה פיראטה" ו"כמעט מלאכים".
בשנת 2011 שיחקה לצד בנחמין רוחאס ופליפה קולומבו בסדרת הקומדיה הרומנטית "Atrapados" שיצרה כריס מורנה עבור האינטרנט לטלפונים סלולריים ולאחר מכן שודר בערוץ Movistar TV (אנ').
סופיה סקאיה היא דוגמנית, בלרינה ושחקנית רוסייה.
סקאיה נולדה בלנינגרד, למדה באקדמיה לבלט בעיר והשתתפה כבלרינה במספר הפקות והיא גם השתתפה במספר תחרויות יופי.
ב-2006 בהיותה בת שמונה עשרה נישאה לאיש העסקים סרגיי ורמינקו, המבוגר ממנה במעל שלושים שנה, באותה שנה השתתפה בתחרות Mrs.
World שבאותה שנה רוסיה הייתה גם המדינה המארחת של התחרות ולקחה את המקום הראשון.
ב-2007 עברה להוליווד על מנת לקדם את קריירת המשחק שלה.
ב-2009 הופיעה בסרט הטלוויזיה "הלב האמיץ של אירנה סנדלר" אודות חסידת אומות העולם אירנה סנדלר, באותה שנה שיחקה גם בסרטים "הקבר" עם וס בנטלי ובסרט הטלוויזיה"Limelight", לצדם של מת'יו דייוויס ועודד פהר, המתמקד תלמידים בבית ספר לאומנויות בניו יורק והתארחה בפרק של "CSI: ניו יורק".
בשנת 2010 הופיעה בסרט הפעולה "צללים בגן העדן" עם דני טרחו וטום סייזמור.
בשנת 2015 השתתפה במותחן הקנדי-אמריקאי "הבת החורגת שלי".
בשנת 2017 גילמה את ארין בסרט הדרמה "אופוס של מלאכים".
בשנת 2018 גילמה את אלינה במותחן הבריטי "ברוך הבא לסקרנות".
אורסולה סופיה רייס פיניירו הידועה בשם סופיה רייס, היא זמרת-יוצרת מקסיקנית, אשר פועלת בעיקר במקסיקו.
סופיה רייס נולדה במונטריי, בנואבו לאון שבמקסיקו.
בשנת 2017, הוציאה את אלבום הבכורה שלה , מתוכו יצאו הסינגלים "Muévelo", "", "" ו-"Llegaste Tú".
בשנת 2022, הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Mal de Amores.
את סינגל הבכורה שלה "Muévelo", הוציאה רייס ב-22 באוגוסט 2014. השיר זכה להצלחה נאה ואף הצליח להיכנס אל מצעד השירים הלטיניים של בילבורד.
בספרד, הוא זכה למעמד הפלטינה על סך מכירות של כ-40,000 עותקים.
לאחר מכן, הוציאה את "".
בינואר 2016, יצא השיר "Solo Yo" שהצליח לכבוש את פסגת מצעד שירי הפופ הלטיניים.
כמה חודשים לאחר מכן, הוציאה את "Llegaste Tú" שזכה להצלחה נאה.
בתחילת שנת 2017, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, , בו נכללו ארבעת הסינגלים.
האלבום זכה להצלחה נאה כאשר הגיע אל המקום ה-8 במצעד אלבומי הפופ הלטיניים.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הזהב הלטיני על סך מכירות של כ-30,000 עותקים בארצות הברית.
בשנת 2018, הוציאה את השיר "1, 2, 3", שבו השתתפו ג'ייסון דירולו ודי לה גטו.
השיר זכה להצלחה רבה ואף קיבל את תואר הפלטינה הלטינית הכפולה בארצות הברית.
בין היתר, הצליח להיכנס אל מצעדי סוף השנה בארגנטינה וברומניה.
בשנת 2019 הוציאה את השיר "" ביחד עם ריטה אורה ואניטה.
השיר זכה להצלחה רבה, והקליפ שלו צבר 72 מיליון צפיות.
בשנת 2020, הוציאה את הלהיט "Échalo Pa' Ca".
בשנת 2021 השתתפה רייס בלהיט האירופאי "Dancing on Dangerous", שצבר למעלה מ-25 מיליון השמעות בספוטיפיי.
אנה סופיה הלנה שלגרן (בשוודית: Anna Sofia Helena Källgren; נולדה ב-17 באוגוסט 1970) היא זמרת שוודית.
שלגרן נולדה בעיר הוגסבו (Högsbo) שבמחוז גטבורג.
היא הופיעה לראשונה כזמרת ב-1982, בתוכנית הבוקר "Gomorron Sverige" (בוקר טוב שוודיה) של SVT.
ב-1986 ביצעה שיר בתוכנית הכישרונות "Folkparkernas talangjakt".
ב-1987 זכתה ב"מלגת אולה בילקוויסט", מלגה המוענקת מדי שנה לנוער מצטיין במוזיקה ובתיאטרון הנקראת על שם הזמרת אולה בילקוויסט (Ulla Billquist).
היא הופיעה במלודיפסטיבלן 1989 עם השיר "Världen är vår", וסיימה במקום השביעי.
במלודיפסטיבלן 1990 השתתפה עם השיר "Handen på hjärtat", וסיימה במקום הרביעי.
ב-1990 יצא האלבום הראשון שלה, "Handen på hjärtat".
היא דובבה את בל בדיבוב השוודי של הסרט "היפה והחיה" ואת הנסיכה אודט בדיבוב השוודי של "סוד הממלכה הקסומה".
ב-1998 זכתה בפרס "Guldmasken", הפרס השוודי המקביל לפרס טוני, על הופעתה במחזמר מיס סייגון בתיאטרון בסטוקהולם.
ב-2000 החליפה את קרולה במהלך סיבוב הופעות מוזיקלי לכבוד חג המולד.
במלודיפסטיבלן 2003 ביצעה דואט עם המוזיקאי רוברט וולס, אך לא עלתה לגמר התחרות.
בנוסף לשוודית היא שרה גם באנגלית ובמנדרינית.
היא נשואה ויש לה בן.
סופיה קיסלוב (14 בפברואר 1923 – 25 באפריל 2018) הייתה אמנית ופסלת ישראלית.
קיסלוב נולדה בקרקוב, פולין לשלמה צוקר וקרולה (קיילא שיינדל) לבית רוטנברג, אמה היא דודתו של הרב הצרפתי חיים יעקב רוטנברג.
יחד עם אחיה נפתלי כוריאל, שרדה את מלחמת העולם השנייה והחלה ללמוד באקדמיה המפורסמת לאמנות בעיר.
עם עלייתה ארצה בשנת 1946, המשיכה את לימודיה בבית הספר לאמנות בצלאל בירושלים ועסקה כבר מראשית דרכה בציור דיוקנאות.
בשנת 1949 נישאה לאדריכל תיאודור (תדי) קיסלוב, להם נולדו שתי בנות; ליאורה ותאה.
קיסלוב התמידה ויצרה מאות דיוקנאות במשך עשרות שנים במרחב עשיר, עקבי ומובהק.
עבודותיה מאופיינות באלמנטים ביוגרפיים רבים המתארים חברה בה תרבויות מתנגשות, מתערבבות ומתחלקות בסופו של דבר להוויה חדשה.
ציוריה משקפים שברי זכרונות, חמלה, סבל ובמיוחד, רצון עז לחיות.
עבודותיה מושפעות מהכשרתה הקלאסית ומהזירה המזרח תיכונית בה היא חיה ועובדת, המקורות המגוונים והטעונים האלה יוצרים עבודות מודרניות וחדשות לחלוטין.
המשכן לאמנויות עין חרוד קיים רטרוספקטיבה של יצירותיה בסתיו 2007.
מספרה של ד"ר גליה בר-אור:
התמקדותה העקבית בדמות היחיד והדגש על יסוד הארעיות המשתקף בעבודתה, מייחד את קיסלוב בהקשר של האמנות הישראלית ומדגיש את עיסוקה בדיוקן בתקופה שבה היה נדיר באמנות המקומית.
ציוריה החלליים משתלבים כחלק בלתי נפרד בציורי הדיוקן.
חלליהם הריקים, המוארים, המוגדרים במישורים צבעוניים דקורטיביים ושטיחים פרחוניים מייצגים סוכות.
הסוכה, מרחב ארעי המגדיר מקום שנפתח לשמיים, לאינסוף, משקפת את מרחב היחיד המובחן של סופיה קיסלוב.
עולם הילדות, בית המשפחה שנמחה בשואה, נקשר בסטודיו ביפו העתיקה ודיוקן היחיד הממוקם בו מודע לארעיות הקיום.
דווקא משום חוויית הארעיות הנוכחת בכל, ומשום שהעולם איננו מתוקן ואין בו עוד דבר שהוא מובן מאליו, נשמת חייו של אדם, הבל פיו, אינה הבל הבלים.
יסוד התיקון המתגלם בציורי דיוקן היחיד של סופיה קיסלוב מתבהר בזיקה מטפורית למרחב הארעי המשתקף בציוריה כולם.
מה יתרון לאדם, כי זה כל האדם.
סופיה הקדישה את חייה למשפחתה ולאמנותה.
כשרונה, חוכמתה ויופייה ייזכרו לעד.
תערוכת יחיד, גלריה כמרינסקי, תל אביב (1963)
תערוכה קבוצתית לציירים ישראלים, תל אביב (1963)
תערוכה קבוצתית לציירים ישראלים, תל אביב (1966)
תערוכה קבוצתית לציורי שמן, מוזיאון ישראל, ירושלים (1968)
תערוכת יחיד, גלריה לאמנות יפו העתיקה (1977)
תערוכה לציירים ישראלים, סטנפורד, קונטינקט (1982)
תערוכת יחיד, גלריה לאמנות יפו העתיקה (1983)
תערוכת מסכות, גלריית כיכר יפו (1985)
תערוכה קבוצית, גלריית עקד, תל אביב (1988)
תערוכת יחיד, אנטוורפן ובריסל (1989)
תערוכה קבוצית, גלריית הוראס ריכטר, יפו העתיקה (1994)
רטרוספקטיבה במשכן לאמנות, מוזיאון עין חרוד, אוצרת ד"ר גליה בר-אור (2007)
תערוכה קבוצתית, "הם מציירים פרחים", סלון יפו לאמנות, נמל יפו, אוצר עמית קבסה (2016)
תערוכת יחיד, הגלריה בקיבוץ גן שמואל, אוצרת ענת בן-הגיא (2020)
שטיח קטיפה במוזיאון הלנה רובינשטיין, תל אביב (1967)
שטיח קטיפה בבתי קולנוע לב, תל אביב (1982)
מוזיאון התנך, תל אביב (1983)
יציקת זכוכית במרכז לחקר החקלאות ברחובות (1966)
קיר בטון, בית העירייה, נשר (1967)
יציקת אלומיניום, מרכז קהילתי ערד (1973)
חלונות יציקה מזכוכית צבעונית, בית הכנסת ערד (1973)
יציקת אלומיניום, תחנה מרכזית אילת (1974)
פיסול אלומיניום, גלריית כיכר יפו (1984)
תערוכה קבוצתית סביבתית בנמל יפו: איש הרוח (1985)
סופיה אנה "סוניה" קנין היא טניסאית מקצוענית אמריקאית יהודייה.
ב 2020 הייתה במקום 4 בעולם בדירוג ה-WTA, דירוג השיא שלה.
הישג השיא שלה הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה (2020), לאחר ניצחון בגמר על גרביניה מוגורוסה מספרד ב-3 מערכות (6-4, 2-6, 2-6).
קנין נולדה במוסקבה, רוסיה להורים יהודים סבטלנה ואלכסנדר קנין, וכעבור מספר חודשים היגרה עם משפחתה לארצות הברית.
כבר בשנת 1987 עברה המשפחה להתגורר בניו יורק, אך חזרה לרוסיה לקראת לידתה של קנין, על מנת להיעזר במשפחה המורחבת בגידולה.
היא החלה לשחק טניס בגיל 5, ובמשך 7 שנים, עד גיל 12, היא התאמנה בהדרכתו של ריק מאצ'י בפלורידה ואחר כך בהדרכתו של ניק בולטיירי .
תואר גראנד סלאם ראשון בקריירה
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר זכתה קנין בתואר לנשים, לאחר שניצחה במשחק הגמר את גרביניה מוגורוסה מספרד ב-3 מערכות (6-4, 2-6, 2-6).
בסיבוב הרביעי היא ניצחה את קוקו גוף מארצות הברית, הצעירה המפתיעה (גוף ניצחה את ונוס ויליאמס בסיבוב הראשון ובסבוב השלישי את נאומי אוסקה מיפן האלופה היוצאת ו-3 בעולם) ב-3 מערכות (7-67-5, 3-6, 0-6) ובשלב חצי הגמר היא ניצחה את אשלי ברטי מאוסטרליה (1 בעולם) בשתי מערכות (6-76-8, 5-7).
לאחר הזכייה עלתה קנין למקום שישי בעולם, דירוג השיא שלה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בתחילת ספטמבר אותה שנה היא הגיעה לסיבוב הרביעי שבו הפסידה לאליס מרטינס מבלגיה (דורגה במקום 16 בטורניר) בשתי מערכות (6-3, 6-3).
באליפות צרפת שנערכה באוקטובר אותה שנה היא הגיעה לראשונה בקריירה שלה, למשחק הגמר בטורניר זה, אך הפסידה לאיגה שוויונטק מפולין (שחקנית בלתי מדורגת) בשתי מערכות (6-4, 6-1).
בשלב חצי הגמר היא ניצחה את פטרה קביטובה מצ'כיה (דורגה במקום 7 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 5-7).
סופיה פטרסן (בגרינלנדית: Sofie Petersen; נולדה ב-23 בנובמבר 1955 במאניצוק, גרינלנד, ממלכת דנמרק) היא בישופית לותרנית גרינלנדית.
היא למדה תאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן וסיימה את לימודיה בשנת 1986. ב-28 במאי 1995, בגיל 39, הוסמכה פטרסן לבישוף גרינלנד בכנסייה האוונגלית-לותרנית בדנמרק.
היא הוסמכה בכנסיית הנס אגדה, הקתדרלה של גרינלנד בנוכחות המלכה מרגרטה השנייה.
היא הבישופית האינואיטית השנייה והאישה השנייה שהפכה לבישוף בכנסייה הלותרנית הדנית.
פטרסן היא תומכת גלויה בצדק אקלימי .
סופיה פטרובנה קובשינקובה הייתה ציירת נוף רוסייה.
במשך שנים רבות היא הייתה המאהבת של יצחק לויתן ושימשה השראה לדמות הראשית בסיפור קצר מאת אנטון צ'כוב, "החרגול" (1892).
היא נולדה למשפחתו של עובד מדינה זוטר.
לאחר שקיבלה השכלה בדגש האמנויות היפות, היא נישאה לד"ר דמיטרי קובשיניקוב, רופא במשטרה שהיה הרבה יותר מבוגר ממנה.
ב-1871 הוא הופיע כאחת הדמויות בציור של וסילי פרוב ("הציידים במנוחה").
הציור הוצג בתערוכה של הנוודים, ולאחר מכן הפכה דירתו הצנועה למקום התכנסות של הקהילה האמנותית קבוצה שכללה את לויתן ואת האחים צ'כוב.
סופיה שימשה כמארחת ועבור רבים נחשבה לאחת האטרקציות המרכזיות במקום – היא לא רק ניגנה בפסנתר ותפרה תלבושות, היא יצאה לעיתים קרובות לצוד, התלבשה כגבר, ווחזרה עם שלל ציד מלא.
בשנת 1886 הציגו האחים צ'כוב את לויתן בפני משפחת קובשיניקוב.
לויתן החשיב את עצמו ל"אהוב הנשים" ואמנם עד מהרה הוא מצא חן בעיני סופיה, אף על פי שהיא הייתה מבוגרת ממנו בשלוש עשרה שנים.
לעיתים קרובות, הוא היה מביא את חומרי האמנות שלו וצייר בזמן שהיא ניגנה בפסנתר.
ב-1888 הוא, סופיה ואלכסיי סטפנוב יצאו למסע בספינת קיטור על הוולגה.
הם מצאו את עצמם נמשכים לעיירה פליוס והחליטו להישאר שם.
הם נשארו עד 1890. שם היא למדה אצל יצחק לויתן ושיפרה את כישורי הציור החובבנים שלה.
הסיפור "החרגול" של צ'כוב מתוארך זמן קצר לאחר זמן זה.
צ'כוב פרסם את הסיפור בינואר 1892. הסיפור עוסק בגבר שמנהל רומן עם אישה נשואה, שבעלה מת מתאונה (שאולי הייתה התאבדות) לאחר שעזבה אותו.
לויתן וקובשינקובה שניהם נעלבו, למרות שהדמות המרכזית בסיפור הייתה אישה צעירה וקובשינקובה הייתה בת 42. יתרה מכך היא הייתה כהה שיער וציירת מוכשרת, בעוד שהדמותו של צ'כוב הייתה בלונדינית ולא אמנית.
הדמיון החזק יותר היה שבעלה היה סובלני כלפי חוסר נאמנותה אליו, וכך גם "החרגול" שסלח לחוסר שיקול הדעת של אשתו.
צ'כוב היה חבר קרוב של סופיה ואולי היה לו חיבה עזה כלפיה.
הסיפור היה דרך לבקר את בגידתה בו וגם בבעלה התמים.
על פי זיכרונותיו של אחיו של הסופר, המצב כמעט הוביל לדו-קרב עם לויתן, אך הוא נמנע הודות להשתדלות ידידה משותפת, טטיאנה שצ'פקינה-קופרניק.
אף על פי כן היא וצ'כוב כבר לא היו חברים.
התחשבותו של בעלה הומחשה בסיוע שנתן מאוחר יותר ללויתן, שבהיותו יהודי מצא את עצמו ומשפחתו מגורשים מהעיר מוסקבה.
ד"ר קובשיניקוב הוא שהשפיע על השלטונות לאפשר לאהובה של אשתו לחזור.
לא ברור אם הייתה אי פעם פרידה רשמית מבעלה, אבל ב-1894 היא ולוויתן התיישבו באחוזה באגם אוסטרונו במחוז טבר.
תוך זמן קצר הוא התחיל רומן נוסף עם אישה צעירה מאחוזה שכנה וסופיה חזרה למוסקבה.
הם התפייסו ונפרדו עוד פעמיים; ב-1895 וב-1897.
מכאן ואילך, היא המשיכה בקריירה משלה כציירת ושמרה על קשרי ידידות עם אמנים, סופרים ואמנים רבים.
באוגוסט 1907, היא ביקרה חברים באחוזה ליד מוסקבה, כאשר חלתה בדיזנטריה ומתה.
סופיה פרנס היא שחקנית אמריקאית, ילידת מרוקו המתגוררת כיום בלוס אנג'לס.
פרנס נולדה ב-31 ביולי 1989 בפאס, מרוקו ועברה לארצות הברית כשהייתה בת חמש וגדלה במחוז אורנג', קליפורניה.
אמה במקור ממרוקו, ואילו אביה מגליסיה, ספרד; שניהם רב לשוניים.
כתוצאה מכך היא דוברת חמש שפות: ערבית, אנגלית, ספרדית, צרפתית וגרמנית.
בשנת 2009, גילמה את תפקידה הראשון בסרט הטלוויזיה "The Immortal Voyage of Captain Drake" מבית ערוץ Syfy.
בשנים 2015–2016 פרנס גילמה את מריסה סייראס באופרת הסבון הפופולרית "צעירים חסרי מנוח" והופיעה בסדרה הקומית "ג'יין הבתולה" בין השנים 2016–2017.
בשנת 2017, היא כיכבה בתור האנה ריברה בסדרה "The Brave".
בשנים 2019–2022 שיחקה את לקסי ואזירי בסדרה "Blood & Treasure".
פרנס החלה לצאת עם השחקן ג'סטין הארטלי במאי 2020. הם נישאו במרץ 2021.
סופיה קרנץ (נולדה ב-13 ביולי 1985) היא כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית, הפועלת בירושלים.
מנהלת אומנותית של הסטודיו למחול תמר עין גדי.
קרנץ נולדה בחיפה ובגיל 4 עברה עם משפחתה לירושלים.
למדה בתיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול ירושלים.
בגיל 18 עברה לספרד ולמדה מחול ב-Institut del Teatre, שבברצלונה.
במהלך שהותה במדינה הופיעה עם האופרה העירונית (liceu).
בהמשך עברה לשווייץ ורקדה עם ballet junior Geneva ובפרויקט בלוזאן עם יאניה בטיסטה (Jania Batista).
בשנים 2008-2010, לאחר שובה לישראל, למדה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, לתואר ראשון במחול, ביצוע והוראה.
בשנים 2010-2012 המשיכה לתואר מוסמך (M.Mus) במחול בהתמחות בכוריאוגרפיה, באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
קרנץ עבדה עם כוריאוגרפים רבים, ביניהם: אודליה קופרברג, סהר עזימי, רונית זיו, עופרה אידל, רובי אידלמן, אלעד שכטר, פייטרו מורלו.
בשנת 2010 קיבלה קרנץ את פרס הכוריאוגרפיה מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
בשנת 2011 יצרה את יצירתה הראשונה ככוריאוגרפית, "ורוד נוצץ".
היצירה נוצרה במסגרת "פרסקו רקדנים רוקדים", של להקת פרסקו, והתפתחה לעבודת התזה שלה בתואר השני.
בהמשך הקריירה שלה יצירותיה הופיעו על במות ופסטיבלים בישראל ובעולם, בהם: הזירה הבינתחומית ירושלים, הפסטיבל הבינלאומי ירושלים, מרכז סוזן דלל, פסטיבל גוונים במחול, מוזיאון ארצות המקרא, מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון היהדות במוסקבה, פסטיבל מיפו עד אגריפס, פסטיבל בדרום, תיאטרון הקרון, פסטיבל עכו, ימי ירושלים בפראג, Lucky trimmer ועוד.
בשנת 2014 יצרה את עבודתה "White Piece", במסגרת הפקה של בית מחול שלם, עבור הפסטיבל הבינלאומי ירושלים.
בשנת 2015 הוזמנה לקחת חלק בתוכנית שהות אמן בצ'כיה, ושם יצרה המשך לעבודה.
בין השנים 2018 –2020 קיבלה מענק מופעים ממפעל הפיס כדי להציג את היצירה.
בשנת 2017 יצאה לשהות אמן בפינלנד.
שם עבדה על יצירתה "Milk Factory".
העבודה על היצירה המשיכה גם אחרי ששבה לירושלים.
היא עלתה בבכורה באותה השנה בפסטיבל הבינלאומי בירושלים.
בשנים 2019–2020 קרנץ ניהלה אומנותית את פסטיבל מיפו עד אגריפס בירושלים ביוזמת אלעד שכטר ו-ק.ט.מ.ו.ן.
קרנץ הצטרפה כחברה לעמותת הכוריאוגרפים בשנת 2022.
גרה בהרי ירושלים במושב מטע.
2011 - "ורוד נוצץ" – נוצרה במסגרת "פרסקו רקדנים יוצרים" .
2013 - ""Out Body Out – נוצרה במסגרת פסטיבל "זירת מחול" של הזירה הבינתחומית ירושלים.
2014 - "White Piece" – נוצרה בהפקת בית מחול שלם עבור הפסטיבל הבינלאומי ירושלים.
2015 – המשך ליצירה "White Piece" בתוכנית שהות אמן בצ'כיה.
2015 - "ללא כותרת" - פסטיבל "גוונים במחול", מרכז סוזן דלל.
2017 - "Milk Factory" – יצירה שפותחה במהלך שהות אמן בפינלנד ובירושלים, ועלתה בבכורה בפסטיבל הבינלאומי בירושלים.
2018 - "Slice" – יצירת סולו תלוית מקום עבור קצביה בשוק אגריפס בירושלים, עלתה בפסטיבל "מיפו עד אגריפס".
2018 - "ולנטינה" – עלתה בבכורה בפסטיבל הבינלאומי ירושלים.
2021 - "ורוד רוד רוד" – יצירה עבור קהל ילדים, עלתה בבכורה בפסטיבל הבינלאומי של תיאטרון הקרון בירושלים.2021 - "שטח אפור" – יצירה לארבע רקדניות, עלתה בבכורה בפסטיבל "מיפו עד אגריפס".
2022 - "צ'איקה" – יצירת סולו עבור קהל ילדים, עלתה בבכורה בתיאטרון הקרון.
2018-2020 – מענק מפעל הפיס לתרבות עבור הרצת המופע "White Piece"
2019 – פרס על מצוינות מבנק לאומי
2014 – מענק מיוחד מעיריית ירושלים לסבסוד סטודיו עבור יצירה חדשה
2010 – פרס כוריאוגרפיה ע"ש שרת מקרן התרבות אמריקה-ישראל
סופיה רובינה-האנטר (באסטונית: Sofia Rubina; נולדה ב-19 בספטמבר 1985 בטרטו) היא זמרת אסטונית.
היא מבצעת בעיקר שירי ג'אז, נשמה ודאנס, אך לעיתים מפרסמת יצירות השאובות ממוזיקה קלאסית וממוזיקה יהודית.
רובינה התמחתה בשירת ג'אז בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת טרטו ובקונסרבטוריון קוטובוס.
מאוחר יותר החלה ללמוד את אותו התחום במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון, ארצות הברית.
ב-21 במאי 2012 נישאה לחברה ללימודים, החצוצרן ג'ייסון האנטר, וב-18 באוקטובר באותה השנה נולדה לזוג בת ראשונה.
בשנים 2004, 2006 ו-2007 השתתפה בתחרות "הגל החדש", שנערכה ביורמלה שבלטביה.
היא כשלה בניסיון להעפיל לשלב הגמר.
בשנת 2004 השתתפה בקדם האסטוני לאירוויזיון 2004, Eurolaul 2004, יחד עם האטונה נארסבידזה ושירם המשותף "Whenever Blue".
השיר מזכיר במסר שלו את "Everybody Hurts" של אר.אי.אם.
הוא הגיע למקום העשירי עם 188 נקודות.
שנתיים אחר כך שבה לתחרות עם "Open up Your Heart", שדורג במקום השביעי עם 51 נקודות.
בשנת 2019 השתתפה בפורמט הקדם החדש של אסטוניה, Eesti Laul 2019, עם השיר "Deep Water".
בשנת 2024 חזרה לתחרות, הפעם עם השיר "Be Good".
גם בהזדמנות זו החמיצה את שלב הגמר.
סופיו סומחישווילי (בגאורגית: სოფიო სომხიშვილი; נולדה ב-17 במרץ 2000) היא ג'ודוקא גאורגי המתחרה בקטגוריית המשקל 78+ ק"ג.
סומחישווילי נולדה בטביליסי והחלה את דרכה בענף הג'ודו כבר בגיל שש לאחר המלצת אביה לנסות לנסות את ענף ספורט זה.
את המדליה הראשונה שלה כמתחרת יחידים בבוגרים השיגה ביוני 2022 בגראנד סלאם טביליסי, כשזכתה במדליית הארד.
ארבעה חודשים לאחר מכן, היא שיפרה את הישגה וזכתה במדליית הכסף במסגרת גראנד סלאם אבו דאבי.
באולימפיאדת פריז (2024), היא ניצחה בסיבוב הראשון את רנה לוכט הגרמנייה, אך הודחה בשלב הבא, שהיה שלב שמינית הגמר, לאחר שספגה הפסד לזוכת מדליית הארד, רומן דיקו המקומית.
סופיה קול אי בניטו (בספרדית: Sofia Coll i Benito; נולדה ב-1 בינואר 1999) היא זמרת, רקדנית ושחקנית ספרדייה.
קול השתתפה במהדורה הראשונה של הגרסה הספרדית לתוכנית La Voz Kids, שם נבחרה להיות חלק מהנבחרת של הזמרת מאלו.
את הקריירה המוזיקלית העצמאית שלה החלה במרץ 2019, עם יציאת הסינגל הראשון שלה "Before I Forget What's Love".
בפברואר 2020 הופיעה בתוכנית Feeel של הערוץ בטבה, שבה ביצעה מספר שירים מקוריים מפרי עטה.
בספטמבר אותה שנה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Génesis.
לצד עיסוקה במוזיקה, שיחקה גם בתפקיד הראשי של אליסיה בסדרת הדרמה הקטלונית Bany Compartit ששודרה בערוץ RTVE Catalunya.
בנוסף, העפילה לשלב הליהוק הסופי של תוכנית הכישרונות Operación Triunfo.
בשנת 2023 השתתפה בעונה השנייה של תוכנית המוזיקה הקטלונית Eufòria ששודרה בערוץ TV3, שם ביצעה שירים של אמניות כמו מיילי סיירוס, פינק, קייטי פרי וג'ניפר לופז.
בשנת 2024 השתתפה בבנידורם פסט, תחרות הקדם של לאירוויזיון 2024, עם השיר "Here to Stay".
היא סיימה במקום השלישי בחצי הגמר שהתקיים ב-30 בינואר, והעפילה לגמר, בו דורגה במקום השביעי.
סופר הוא אדם העוסק בכתיבת סיפורת – רומנים, נובלות, סיפורים קצרים ומסות (לעיתים נקרא כך גם מי שעוסק בכתיבת ספרי עיון).
התואר "הסופר" מופיע בתנ"ך כתפקיד של אישים שונים, כגון עזרא הסופר ושפן הסופר.
מדרש המובא בתלמוד הבבלי ובמדרש תנחומא מקשר את התואר לספירת האותיות שבתורה.
הספירה נעשתה בתקופה הקדומה, כדי למנוע שיבושים בנוסח המקרא והעידה על בקיאות במקרא ובמסורת המובעת על ידו.
אף על פי כן, לפי רבים ממפרשי המקרא ולפי המחקר המודרני המונח נגזר מהמילה סֵפֶר.
בתקופת חז"ל שימש המונח "סופר" במשמעותו הבסיסית – אדם העוסק בכתיבה (כך למשל, סופר סת"ם, שהוא סופר הכותב ספרי תורה, תפילין ומזוזות, או הממונה בבית הדין על כתיבת גיטין).
בדרך כלל לתואר זה זוכה מי שאיננו בקי בכתיבה גרידא אלא נחשב למומחה בתחום עיסוקו, כולל הדינים השונים שנלווים לכתיבתו הדתית.
בתקופה זו היה מקובל שלכל עיר ישנו "סופר מתא", הסופר המקומי.
רש"י ותוספות נחלקים ביניהם האם הכוונה לסופר סת"ם, או לכותב שטרות חוב מקצועי (מעין נוטריון).
כך או כך, עד להתפתחות העברית המודרנית במאה ה-19, לא שימש המונח "סופר" לתיאור כותב יוצר, והמונח המקובל היה "מחבר".
המונח "סופרים" (ברבים בלבד) התרחב עוד יותר ומהווה בחז"ל כינוי כללי לחכמים ולתלמידיהם, שדבריהם קרויים דברי סופרים, ועליהם נאמר "קנאת סופרים תרבה חכמה".
הכשרה לכתיבה של ספרות יפה ניתנת בסדנאות המיועדות למטרה זו, וכן במסגרת החוג לספרות באוניברסיטאות.
הכשרה זו אינה הכרחית, ורבים מהסופרים עוסקים בכתיבה ללא הכשרה מסוג זה.
על פי רוב סופרים אינם נוטים לפרסם את ספריהם באופן עצמאי, והם עושים זאת באמצעות חברות הוצאה לאור.
בתמורה לעמלו מקבל הסופר שכר סופרים, שהוא אחוז מסוים ממכירות הספר, ולא שכר קבוע.
בישראל רק סופרים מעטים מוצאים את כל פרנסתם (או את עיקרה) בשכר הסופרים המשולם להם, ומרביתם עוסקים בעבודה נוספת, המספקת את פרנסתם העיקרית.
בין יוצאי הדופן היו ש"י עגנון, שכבר בשלב מוקדם למדי ביצירתו קיבל תשלום חודשי קבוע מהמו"ל שלו, הוצאת שוקן, כך שיכול היה להקדיש את כל זמנו לכתיבה, ועמוס עוז שקיבל שכר קבוע מכתר הוצאה לאור, תוך התחייבות לבלעדיות ההוצאה על פרסום ספריו.
סופרים מצליחים הכותבים באנגלית ובשפות נפוצות אחרות זוכים לשכר סופרים נאה מאוד.
אגודת הסופרים העבריים מקבלת לשורותיה, בדרך כלל, כל סופר שפרסם לפחות שני ספרים שהגיעו לרף מינימלי של הישגים ספרותיים.
סוּפֶּר-סִימֶטְרִיָּה או סִימֶטְרִיַּת-עָל היא תאוריה בפיזיקת חלקיקים, הטוענת שיש בטבע סימטריה הקשורה לבוזונים (חלקיקים נושאי כוח) ולפרמיונים (חלקיקי חומר).
בתאוריות של סופר-סימטריה, לכל פרמיון של המודל הסטנדרטי יש שותף-על בוזוני ולכל בוזון של המודל הסטנדרטי יש שותף-על פרמיוני.
על אף שסופר-סימטריה מעולם לא נצפתה בניסוי, היא מהווה מרכיב במספר תאוריות פיזיקליות, ובין אלה נכללות גם תאוריות הקשורות בהרחבת המודל הסטנדרטי כמו גם תאוריות חדשות של תורת המיתרים.
באנגלית, בה המילה סימטריית-על היא Supersymmetry, נהוג להשתמש במונח SUSY במקום המילה המלאה.
בשנת 2018 נמצאה ראיה באנטארקטיקה שייתכן מעידה על חלקיקים סופר-סימטריים.
על פי המודל הסטנדרטי, ניתן לחלק את החלקיקים היסודיים ביותר לשתי קבוצות: פרמיונים (מהם עשויים כל חלקיקי החומר) ובוזונים (הנושאים את הכוחות הפועלים על החומר).
הפרמיונים עצמם מתחלקים לשלושה דורות, כלומר, כל פרמיון הוא חלק משלשה של פרמיונים בעלי תכונות דומות (כמו למשל מטען חשמלי) וסדר עולה של המסה.
לדוגמה, אחד הפרמיונים הידועים ביותר הוא האלקטרון, ששותף לשלשה כזו עם המיואון והטאו.
פרמיונים קיימים גם בשתי גרסאות עבור כל דור, עם מטען חשמלי שונה.
כך עבור האלקטרון המיואון והטאו קיימים שלושה סוגים של חלקיקי נייטרינו בהתאמה.
בדומה גם ששת הקווארקים מתחלקים לשתי שלשות.
מצד שני, הבוזונים מופיעים בקבוצות שאינן מסודרות ו"נקיות" כלל, בהשוואה לפרמיונים.
הקבוצות הללו כוללות סוגים שונים למדי, בעלי תת-קבוצות בהם יש טווח של 1 עד 16 חברים.
בנוסף, לא נראה שקיים מבנה דורות: הפוטון, לדוגמה, מופיע רק בצורה אחת, ולמרות ששותפיו הם בוזוני W ו-Z, הם לא ממש מתאימים לשום דבר בצד הפרמיוני.
חוסר הדמיון שבין הצד הפרמיוני ה"נקי" לצד הבוזוני ה"מבולגן" מהווה את אחת מנקודות הבעייתיות של המודל הסטנדרטי.
השערת הסופר-סימטריה גורסת, כי לכל חלקיק בטבע ישנו בן-זוג הזהה לו בכל המטענים שלו, בעל אותה המסה, אך בעל ספין שונה ב-1/2. סופר-סימטריה לא קיימת בטבע באנרגיות נמוכות ולכן ההשערה היא שהסימטריה שבורה.
כתוצאה מכך, לבני הזוג הסופר-סימטריים מסה שונה מהחלקיקים של המודל הסטנדרטי.
בני-הזוג הסופר-סימטריים הללו נקראים שותפי-על (superpartners).
שותפי-העל כבדים במספר סדרי גודל מבני-הזוג ה"סטנדרטיים" שלהם, ולכן עד כה לא נצפו במאיצי החלקיקים הקיימים (ר' להלן).
כפי שזה נראה כעת, אף חלקיק מהמודל הסטנדרטי לא יכול להיות שותף-על של חלקיק אחר, כך שאם סופר-סימטריה נכונה, חייבים להימצא עוד חלקיקים רבים שעדיין לא נתגלו, בערך כמספר החלקיקים במודל הסטנדרטי.