tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד מהרה מתגלה האמת על ביקורו: שילוב של נקמה אישית עם עבודה.
בתחילת הסרט, נראה מיטיה מנסה ניסיון כושל להתאבד ביריית אקדח, הסרט עובר בחיתוך חד למפקד סרגיי פטרוביץ' קוטוב, אשתו מרוסיה ובתם הצעירה נדיה בת השש המבלים בבית המרחץ כאשר איכר מהחווה הקיבוצית המקומית מזעיק את קוטוב לסייע כי כח טנקים המתמרן במסגרת תרגיל מאיים לרמוס את שדות החיטה.
עם שמיעת דברים אלו, קוטוב רוכב החוצה כדי להורות לקצין הטנק לעצור.
קוטוב הוא בעל סמכות כגיבור בכיר ונערץ של מלחמת האזרחים הרוסית ב-1917, הוא גם פופולרי מאוד בקרב פשוטי העם ותושבי הכפר המקומיים.
סצנת הפתיחה מבהירה שקוטוב הוא איש משפחה מסור, והוא טוען שהוא חבר אישי של סטלין.
בעקבות תקרית זו, המשפחה המאושרת חוזרת לדאצ'ה הכפרית שלה (אחוזת כפר), שם היא מצטרפת לקרוביה של מרוסיה, משפחה גדולה ואקסצנטרית של אריסטוקרטים צ'כובים.
תוך כך, דמיטרי (מיטיה), אציל לשעבר ומוותיקי הצבא הלבן האנטי-קומוניסטי מגיע לאחר שנעדר כעשר שנים.
הוא היה ארוסה של מרוסיה לפני שנעלם בשנת 1927. הוא מופיע בתחפושת כדי להסוות את עצמו, אבל כשהוא מוריד אותה הוא מחובק בשמחה על ידי המשפחה ומוצג בפני נדיה בתור "הדוד מיטיה".
מרוסיה נמצאת בקונפליקט עמוק, שכן סבלה מאוד לאחר שעזב ללא הסבר.
נראה ברור שמיטיה חזר עם אג'נדה סודית.
לאט לאט מתגלה בשעות אחר הצהריים שהוא עובד במשטרה הפוליטית הסובייטית, ה-NKVD, והגיע לעצור את קוטוב על קונספירציה לא קיימת שבה מיטיה הפליל אותו.
מיטיה מנצל לרעה את כוחו למטרת נקמה, שכן לפני עשר שנים גייס קוטוב את מיטיה ל-OGPU, קודמו של ה-NKVD, וזאת הייתה הסיבה להיעלמותו.
מיטיה מתעב את קוטוב, אותו הוא מאשים בכך שגרם לו לאבד את מרוסיה, את אהבתו לרוסיה, את האמונה ואת מקצועו כפסנתרן.
קוטוב מתעמת עם מיטיה ומעמיד את עצמו כמי שלחם בכבוד בצבא הלבן במלחמת האזרחים למול מיטיה עוד קודם להיכרות ביניהם, בגד בחבריו מהצבא הלבן ומסר שמונה גנרלים של הצבא הלבן ל-NKVD שכולם נחטפו, הוברחו לברית המועצות, ונורו למוות ללא משפט.
מיטיה מאיים עליו שהוא בא לקחת אותו באשמה של בגידה ועוד יראה אותו תוך ימים ספורים מתוודה על פשעים שלא ביצע.
קוטוב מבין שמיטיה מתכוון לקחת אותו משם אך מאמין שיחסיו הקרובים עם הרודן הסובייטי ג'וזף סטלין עשויים להציל אותו.
מכונית שחורה הנושאת סוכני NKVD מגיעה לקחת את קוטוב, בדיוק כשקבוצה של ילדי חלוצים צעירים מגיעה לדאצ'ה כדי לחלוק לו כבוד.
קוטוב הולך עם מיטיה ברצון, מעמיד פנים שהוא חבר של מיטיה ואפילו מאפשר לנדיה לנסוע איתם מרחק קצר במכונית.
בעודו נוסע במכונית עם שוביו, קוטוב מזכיר להם מי הוא ומעמדו, אך מהר מאוד הוא מבין שלא אכפת להם ושסטלין עצמו הוא שהורה על מעצרו.
רק לאחר שהוא מביט בעיניו של מיטיה, קוטוב מבין את חומרת המצב הגורם לו לפרוץ בבכי.
כפי שמופיע בכתוביות, קוטוב אכן נאלץ להודות בהודאת שווא בהאשמות בהן הפליל אותו מיטיה ונורה למוות באוגוסט 1936. למרות הצלחתו של מיטיה בנקמתו בקוטוב, מיטיה בסופו של דבר מתאבד בחיתוך ורידיו, מכיוון שנקמתו לא סיפקה אותו באופן שבו חשב.
בנוסף מופיע בכתוביות שעל מרוסיה מוטל עונש מאסר של 10 שנים והיא מתה בגולאג בשנת 1940. נדיה, שנעצרה ונדונה עם אמה והובלה למחנה ריכוז, חיה לראות את ביטול גזרי הדין ב-1956 לאחר 20 שנה במהלך ההפשרה של חרושצ'וב ועובדת כמורה למוזיקה בקזחסטן.
פרסקטגוריותמועמדיםתוצאההערותפרס אוסקר הסרט הזר הטוב ביותר ניקיטה מיכאלקוב פסטיבל הקולנוע בקאן פרס גראן פרי פרסי Ecumenical Jury פרס הפדרציה הרוסית פרס המדינה פרסי מכון הסרטים האוסטרליהסרט הזר הטוב ביותרניקיטה מיכאלקוב ומישל סיידו פרסי האקדמיה הבריטית לקולנועהסרט הזר הטוב ביותר
שמרנות ליברלית היא אידאולוגיה פוליטית נפוצה בקרב המרכז-ימין, המשלבת מדיניות שמרנית יחד עם עמדות ליברליות, במיוחד בנושאים כלכליים (ליברליזם כלכלי) אך לא רק.
ניתן להגדיר אותה גם כזרם בשמרנות פוליטית, המושפע עמוקות מליברליזם.
מונח קשור הוא ליברליזם שמרני, המתייחס לזרם בליברליזם המושפע עמוקות משמרנות.
השמרנות הליברלית ממזגת בתוכה את גישתה של הליברליזם הקלאסי בדבר מעורבות ממשלתית מינימלית בכלכלה, שלפיה בני האדם צריכים להיות משתתפים חופשיים בשוק ולייצר טובין בלי התערבותה של המדינה.
עם זאת, השמרנות הליברלית אינה סומכת על כך, שהיחידים יידעו לנהוג באחראיות בתחומי חיים אחרים בכוחות עצמם בלבד.
לפיכך, שמרנים מזרם זה מאמינים בחיוניותה של מדינה חזקה להבטחת החוק והסדר, כמו גם בצורך במוסדות חברתיים שיטפחו תחושות של חובה ואחראיות.
מלבד גישות אלה, השמרנות הליברלית תומכת גם בזכויות האדם, למרות הישארות בעמדות שמרניות בנושאים חברתיים מסוימים.
האידאולוגיה הזו משויכת בדרך כלל למרכז-ימין פוליטי.
בימינו, הזרם השמרני-ליברלי הוא הדומיננטי בתנועות השמרניות במערב אירופה, אך במיוחד בצפון אירופה.
בארצות האירופאיות האלה, השמרנים הליברלים שילבו במשנתם גם גישות של ליברליזם חברתי, התומכות במדינת רווחה.
הגדרה, שימוש במושג וסקירה כללית
מאחר שלמושגים "שמרנות" ו"ליברליזם" היו מובנים שונים בתקופות שונות, ומשום שמשמעותם משתנה לעיתים מארץ לארץ, גם המושג "שמרנות ליברלית" מיוחסת ליותר מהשקפת עולם אחת.
ראשית כל, השמרנות הליברלית מנוגדת הלכה למעשה לשמרנות הקלאסית, שראתה באי-שוויון חברתי השתקפות של אי-שוויון טבעי בין בני האדם ודחתה את רעיון שוויון הזכויות.
מפני שבמדינות הדמוקרטיות השמרנים מאמינים בעקרונות הליברליים של שלטון החוק, זכות הקניין, כלכלת שוק ודמוקרטיה ייצוגית, רובם משתייכים לזרם השמרני-ליברלי.
בחלק מהמדינות הללו, כמו בבריטניה ובארצות הברית, דומיננטיות זו של השמרנים הליברלים במפלגות השמרניות גורם לזיהויים כ"שמרנים" ותו לא.
עם זאת, במערב אירופה רוב השמרנים הליברלים מתפשרים, כאמור, עם עקרונות סוציאל-דמוקרטיים למרות הליברליזם הכלכלי העקרוני שלהם.
בארצות הברית, לעומת זאת, השמרנים הליברלים דבקים בעקרונות הליברליזם הקלאסי בתחום הכלכלי ואף מאמצים חלק מהנחות היסוד של השמרנות הקלאסית בנוסח אדמונד ברק.
השמרנים הליברלים האמריקאים נוטלים ממשנתו של ברק את ההשקפות בדבר אי-השוויון הטבעי בין בני האדם, חוסר התבוניות של ההתנהגות האנושית כסיבה לדחף האנושי לסדר וליציבות, ושלילת הזכויות הטבעיות כבסיס לממשל.
למרות השפעתם העמוקה מאדמונד ברק, השמרנים האמריקאים בררניים באימוץ גישותיו.
הם מרוממים במיוחד שלוש מהן: רתיעה מכוחה של המדינה (מול האזרח), העדפת החירות על פני השוויון ופטריוטיות.
לעומת זאת, הם דוחים שלושה עקרונות חשובים של ברק: נאמנות לממסדים מדיניים עתיקים ולהיררכיות חברתיות מסורתיות, אליטיזם וספקנות כלפי הקידמה.
בארצות הברית, לא מקובל השימוש במושג "שמרנות ליברלית" לציון האידאולוגיה הממזגת את שתי ההשקפות, ושדומיננטית בקרב התנועות השמרניות בארץ זו (כמו באירופה).
אומנם גם במערב אירופה השמרנים הליברלים מכונים לרוב "שמרנים", אך בארצות הברית המונח "שמרנות ליברלית" נעדר אף מהשיח האקדמי.
זאת משום שבארץ זו, בניגוד לאירופה, היריבים העיקריים של השמרנים אינם סוציאל-דמוקרטים, אלא ליברלים חברתיים, שמוגדרים בשיח כ"ליברלים".
בארצות אמריקה הלטינית, שבהן השמרנות הפוליטית לא שילבה בתוכה בעבר עקרונות של ליברליזם כלכלי, שילוב שכזה בימינו בין השמרנות לליברליזם לא זוכה להיקרא "שמרנות ליברלית".
האידאולוגיה הזאת מוכרת שם כנאו-ליברליזם – כשמה של הגישה הכלכלית הקפיטליסטית המודרנית, שמקדמת מדיניות כלכלית של שוק חופשי בהשראת הליברליזם הקלאסי.
במערב אירופה, נהוג לקרוא לשמרנים הליברלים בשם זה, גם משום שיריביהם העיקריים מהשמאל אינם מזוהים כליברלים באידאולוגיה שלהם (בניגוד לפוליטיקה האמריקאית).
אולם בארצות אלה, ישנה סיבה נוספת להכרה כזו בליברליות שלהם – הצורך להבדיל שמרנים ליברלים משמרנים מסורתיים או פופוליסטיים, שמאורגנים במפלגות שמרניות נפרדות מהמפלגות בעלות האידאולוגיה השמרנית-ליברלית (שלא כמו בארצות הברית).
השמרנות הליברלית האירופית מנוגדת לשמרנות המסורתית בדחיית רוב הערכים החברתיים המסורתיים, שנתמכים על ידי המפלגות הנוצריות-דמוקרטיות.
כמו כן, השמרנים הליברלים נבדלים מהשמרנים הפופוליסטים-לאומנים, משום שהאחרונים מסתייגים ממדיניות שוק חופשי בניגוד לעמדה הכלכלית הליברלית.
בחלק מהמדינות האירופיות, השמרנות הפוליטית הייתה בעיקר מסורתית עד סוף המאה ה-20 (ללא זיקה לליברליזם הקלאסי עם תמיכתו בשוק החופשי).
במדינות אלה, כמו ספרד ואיטליה, שבהן השמרנים הליברלים עברו אל מרכז הבימה הפוליטית מאוחר יותר מאשר בשאר מערב אירופה, הם מכונים "שמרנים" או "ליברלים".
המילים האלה משמשות שם לעיתים כמילים נרדפות, משום שרוב השמרנים משתייכים כבר לזרם הליברלי, ואילו יריביהם הפוליטיים העיקריים אינם ליברלים מהשמאל, אלא סוציאל-דמוקרטים (בדומה למצב בשאר מערב אירופה).
השמרנים הליברלים החדשים הללו בדרך כלל שמים דגש על עידוד כלכלת שוק, שמירת זכויות אדם והאמונה באחראיות אישית, אך לצד תמיכה בדגם מוגבל של מדינת רווחה.
בהשוואה למרכז-ימין האירופי המסורתי, המיוצג בדרך כלל על ידי המפלגות הנוצריות-דמוקרטיות, השמרנות הליברלית מזדהה פחות עם מסורתיות חברתית (בכך היא שמאלנית ממנו) ותומכת יותר במדיניות כלכלית ליברלית (ובכך היא ימנית ממנו).
הליברליזם הכלכלי של השמרנים הליברלים האירופים מתבטא בעיקר בתמיכה בשיעורי מס נמוכים ובהורדה של רמת המעורבות הממשלתית בכלכלה למינימום ההכרחי (מבחינתם).
בשיח האירופי המודרני, המונח "שמרנות ליברלית" בדרך כלל מיוחס להשקפת עולם ממרכז-ימין של המפה הפוליטית, שמאופיינת בשמרנות חברתית מתונה, תומכת במדיניות כלכלית שמרנית שמתירה דגמים מתונים בלבד של רשתות ביטחון חברתי מטעם המדינה, ומתחשבת בצורך לשמור על איכות הסביבה.
המפלגות השמרניות האירופיות מהזרם השמרני-ליברלי הן, לדוגמה – המפלגה השמרנית הנורווגית, המפלגה המתונה השוודית, מפלגת הקואליציה הלאומית הפינית והמפלגה השמרנית הבריטית.
במאות ה-18–19, השמרנות זוהתה בדרך כלל עם תמיכה בסמכויות הממוסדות – הכנסייה, המשטר המדיני הישן והסדר החברתי המסורתי.
שמרנות בגרסה זו קודמה בעיקר על ידי הפילוסוף הדובר-צרפתית ז'וזף דה מסטר.
באותה תקופה התגברה השפעתה של הליברליזם, שבימינו מזוהה כליברליזם קלאסי.
אידאולוגיה זו, פרי הגותם של הפילוסופים ג'ון לוק, אדם סמית וג'ון סטיוארט מיל, תמכה הן בחופש פוליטי ליחידים והן בכלכלת שוק.
אדמונד ברק, הפילוסוף הבריטי שנחשב לאבי השמרנות יחד עם ז'וזף דה מסטר, שילב במשנתו את הסנגוריה על המשטר המדיני הישן עם רעיונות ליברליים בתחום הפוליטי (כמו מערכת איזונים ובלמים בשלטון).
למרות תמיכתו בהרחבת החירות הפוליטית, ברק התנגד לשוויון כללי בזכויות הפוליטיות.
הוא חשש, שמשטר פוליטי שוויוני יוביל לרודנותם של מקדמי השוויון.
אלכסיס דה טוקוויל, הוגה הדעות הצרפתי הליברל הסתייג אף הוא ממשטר דמוקרטי, כי חשב שהוא עלול להידרדר לעריצות הרוב.
זאת, אף על פי שהעיד על עצמו כמעריצה של החירות.
במאה ה-19, כל השמרנים ורוב הליברלים התנגדו לזכות הצבעה כללית.
לדעתם, רק בעלי רכוש מסוים היו ראויים לזכויות פוליטיות.
בנושא זה, לא הייתה מחלוקת גדולה בין השמרנים לליברלים.
בקרב החוקרים בתחום מדעי המדינה קיימת הסכמה רחבה, שהשמרנים-הליברלים המקוריים היו אלה, ששילבו גישות חברתיות שמרניות עם השקפה כלכלית ליברלית.
אותם שמרנים ליברלים תרגמו את הגישה האריסטוקרטית בדבר אי-השוויון הטבעי בין בני האדם לאמונה במריטוקרטיה – העדפת הראויים על פי כישוריהם.
יחד עם זאת, הם לא ביקרו בגלוי את זכויות היתר, שמהם נהנו בני האצולה – כל עוד החירויות האישיות הבסיסיות היו מובטחות לכל.
במאה ה-20, השמרנים והליברלים החלו לצדד במשטר הדמוקרטי.
החל מהמחצית השנייה של המאה, רוב השמרנים והליברלים חדלו להאמין בכלכלת שוק ברוח הליברליזם הקלאסי והתחילו לתמוך במדינת רווחה – בהשפעת הסוציאל-דמוקרטיה.
באותה תקופה, רוב השמרנים הליברלים גם נטשו השקפות שמרניות בסוגיות החברתיות.
מסוף המאה ה-20, רוב השמרנים אימצו שוב את הליברליזם הכלכלי (בניגוד לליברלים), והזרם השמרני-ליברלי נהפך לדומיננטי בקרבם.
למרות זאת, במערב אירופה (אך לא בארצות הברית) רוב השמרנים הליברלים מצדדים גם בגישות ליברליות-חברתיות ביחס לכלכלה; הם תומכים בשימור מדינת הרווחה, שהתהוותה במחצית השנייה של המאה ה-20, גם אם סבורים שיש לשנותה על ידי רפורמות כלכליות ליברליות.
שמרית מאיר (נולדה ב-17 ביולי 1979) היא עיתונאית ופרשנית לענייני ערבים, שכיהנה כיועצת המדינית לראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט.
שימשה עורכת אתר "אל-מסדר" עד לסגירתו, וכתבת ופרשנית גלי צה"ל לענייני ערבים.
מאיר נולדה בחולון ולמדה בתיכון קוגל בעיר.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200, ולאחר מכן למדה לתואר ראשון במסגרת התוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נכנסה לעולם התקשורת כשהתחילה לעבוד עם אהוד יערי, הפרשן לענייני ערבים של ערוץ 2. בהמשך הגישה את תוכנית הבוקר של הערוץ.
ב-2002 עברה לגלי צה"ל ושימשה כתבת ופרשנית לענייני ערבים עד 2009.
לאחר מכן הצטרפה אל "הפרויקט הישראלי", ארגון הסברה פרו-ישראלי שהוקם בארצות הברית בשנת 2002, כאחראית על הסניף האזורי שיפנה לקהל הערבי.
היא הקימה דף פייסבוק בשם "ישראל ללא צנזורה".
הדף זכה להצלחה רבה, וכעבור תקופה קצרה צבר יותר ממיליון עוקבים.
בעקבות ההצלחה הקימה מאיר אתר חדשות בערבית בשם "אל-מסדר" (בעברית: "המקור"), שסיפק חדשות על ישראל והאזור בצורה ישירה לקהל הערבי, מבלי להזדקק לתקשורת הערבית הממוסדת.
האתר גם העביר ידיעות לאתרי חדשות ערביים.
בסוף אפריל 2019 הודיעה מאיר כי האתר נסגר, ופעילותו הועברה לגופים אחרים.
ביוני 2021 מונתה ליועצת המדינית של ראש הממשלה נפתלי בנט.
בהמשך מונתה לעסוק גם לאחראית על האסטרטגיה התקשורתית של ראש הממשלה.
העיתונאית דפנה ליאל דיווחה כי לדברי בנט, "מאיר עבורי היא מה שרון דרמר היה עבור נתניהו – אדם שאני מעריך וסומך על דעתו בכל התחומים.
יש לה רעיונות מעולים והיא מביאה קבלות בזירה המדינית".
ב-12 במאי 2022, לאחר מספר אירועים בהם הקו המדיני והפוליטי אותו קידמה לא התקבל, נפגשה מאיר בביתו של בנט ברעננה עם בנט ועם היועץ הפוליטי אהרון שביב.
לאחר פרסום המפגש, ופניית התנועה לאיכות השלטון לנציב שירות המדינה בדבר מפגש פוליטי של יועצת מדינית, הודיעה על סיום תפקידה בתחילת יוני 2022.
מאיר נשואה לגדעון גלבוע, בנו של איש התקשורת דוד גלבוע, ומתגוררת בניו יורק.
שמש הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי.
השיר יצא לאור ב-2 בספטמבר 2019, כסינגל מתוך אלבום עתידי, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
השיר עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל למיליון השמעות.
בסוף אפריל 2020, הוציאה שרית חדד גרסת כיסוי לשיר.
העלה בן-ארי לערוץ היוטיוב שלו את האודיו קליפ הרשמי של השיר ב-2 בספטמבר 2019, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-35 מיליון צפיות ביוטיוב.
שַׁמָּשׁ בית כנסת (בשונה מגבאי) עוסק בתחזוקת בית הכנסת, בדומה לשרת בית הספר.
השמש פותח ונועל את בית הכנסת (ובימינו מאז תופעת גניבת ספרי התורה החל בשנות השבעים של המאה העשרים, גם נועל ופותח את ארון הקודש), מנקה את בית הכנסת, משפץ ומתקן אותו, ועוסק בתפעול השוטף, בתאורה (בעבר בנרות ובשמן), בריהוט ובסידור הספרים.
לעומתו הגבאי אחראי לסדרים ולארגון, ויש לו תפקידים טקסיים רשמיים כמו הקריאה לעולים לתורה ואמירת "מי שבירך", הנעדרים מתפקידי השמש.
את שכרו קיבל השמש מקופת הציבור כחלק מבעלי התפקידים בקהילה.
בעבר שמש בית הכנסת היה גר בסמוך לבית הכנסת או בתוכו.
השמש היה נחשב תפקיד מוערך, ובספרות הרבנית מובטחת לאדם העוסק בכך ברכה וחיי עולם, אם כי בדרך כלל בעלי תפקיד זה היו מתחתית הסולם הכלכלי והחברתי.
לעיתים אשת השמש עזרה על ידו בניקיון ובסידור.
גם בימינו ישנן משפחות המעבירות במסורת מדור לדור את התפקיד.
בקהילות קטנות תפקידי הגבאי והשמש אוחדו, ובימינו יש המחליפים בין התפקידים ומשתמשים במונח "שמש" גם לתיאור הגבאי.
התפקיד קיים בימינו בבתי כנסת בחוץ לארץ, בבתי כנסת גדולים או וותיקים בארץ, ובבתי כנסת חרדים, אך פחות מוּכָּר בבתי הכנסת של המגזר הדתי לאומי, במיוחד אלו של האשכנזים.
מקור המילה בלשון חז"ל - במשמעות המשרת שהיה מגיש את האוכל ומוזג את היין המהול במים, שהכהל שבו היה הכרחי כדי להתגבר על זיהום חידקים במים.
המילה שמש בהשאלת משמעות משמשת לנר הנפרד שמדליקים בו את שמונת נרות חנוכה בחנוכיה.
סויילנט גרין , או בשמו העברי שמש ירוקה, הוא סרט מותחן הישרדות דיסטופי אקולוגי אמריקאי משנת 1973, בבימויו של ריצ'רד פליישר ובכיכובם של צ'רלטון הסטון, לי טיילור-יאנג ואדוארד ג'י רובינסון בתפקידו האחרון.
הסרט מבוסס באופן רופף על רומן המדע הבדיוני משנת 1966 "פנו מקום!
פנו מקום!" () מאת הארי הריסון ומשלב בין סוגת 'סרטי משטרה' וסוגת המדע הבדיוני.
העלילה נסובה סביב חקירת רצח איש עסקים עשיר בעיר ניו-יורק, על רקע עתיד דיסטופי שבו התפוצצות אוכלוסין קיצונית יוצרת סביבה עירונית דחוקה, ענייה ומזוהמת, שבה משאבי הטבע מידלדלים והאיזון האקולוגי מופר עד כדי-כך שקשה לספק את צורכי המזון והמים של האוכלוסייה הגואה.
בשנת 1973 זכה הסרט ב"פרס נבולה" לסרט הדרמה הטוב ביותר וב"פרס סטורן" כ-"סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר" של אותה השנה.
עד 2022, ההשפעות המצטברות של אוכלוסיות יתר, זיהום ואסון אקלימי לכאורה גרמו למחסור עולמי חמור במזון, מים ודיור.
בעיר ניו יורק לבדה יש 40 מיליון איש, ורק האליטה של העיר יכולה להרשות לעצמה דירות מרווחות, מים נקיים ומזון טבעי.
בתי האליטה מבוצרים, עם אבטחה פרטית ושומרי ראש לדיירים.
בדרך כלל, הם כוללים פילגשים (המכונות "רהיטים" ומשמשות את הדיירים כעבדים).
העניים חיים במצוקה, גוררים מים מהשפכים הקהילתיים ואוכלים פרוסות מעובדות: "סוילנט אדום", "סוילנט צהוב", והמוצר האחרון, שהוא הרבה יותר טעים ומזין, "סוילנט ירוק".
בתוך העיר חיים בלש משטרת העיר ניו יורק רוברט תורן וחברו המבוגר סול רות', פרופסור מבריק לשעבר בקולג' ואנליסט משטרה (המכונה "ספר").
על תורן מוטלת המשימה לחקור את הרצח של העשיר והמשפיע ויליאם ר.
סימונסון, חבר דירקטוריון של תאגיד סוילנט, שלדעתו היה התנקשות.
בעזרת פילגשו של סימונסון, שירל, חקירתו מובילה לכומר שאותו ביקר סימונסון זמן קצר לפני מותו.
בגלל קדושת הווידוי, הכומר יכול רק לרמוז על תוכן הווידוי לפני שהוא נרצח.
מפקדיו המיידיים של תורן אומרים לו לסיים את החקירה בהוראת המושל.
מכיוון שהוא מודאג מאובדן עבודתו לממונים עליונים אם יפרוש מהתיק ומהעובדה שמישהו לא ידוע עוקב אחריו, הוא ממשיך.
עד מהרה הוא מותקף בזמן שעבד במהלך מהומה על ידי אותו מתנקש שהרג את סימונסון, אך הרוצח נמחץ על ידי השופל ההידראולי של רכב בקרת ההמונים המשטרתי.
במחקר המקרה של תורן, רות' מביא שני כרכים של "דוח סקר אוקיינוגרפי של סוילנט, 2015–2019" שנלקח על ידי תורן מדירתו של סימונסון לצוות הספרים האחרים בסופרים אקסצ'יינג'.
לאחר ניתוח, הספרים מאשרים שהדו"ח האוקיינוגרפי מגלה שהאוקיינוסים גוססים ואינם יכולים עוד לייצר את הפלנקטון שממנו עשוי "סוילנט גרין".
עוד עולה מהדו"חות כי "סוילנט גרין" מופק משרידי ההרוגים והכלואים, המתקבלים ממפעלי פינוי פסולת תחת שמירה כבדה מחוץ לעיר.
הספרים חושפים עוד כי הרצח של סימונסון הוזמן על ידי חבריו לדירקטוריון סוילנט, שידעו שסיימון מוטרד יותר ויותר מהאמת וחשש שהוא עלול לחשוף אותה לציבור.
כששמע את האמת, רות' כל כך מזועזע שהוא מחליט "לחזור לביתו של האל" ומחפש סיוע להתאבדות במרפאה ממשלתית.
ת'ורן ממהר לעצור אותו אך מגיע מאוחר מדי.
לפני מותו, רות' לוחש לת'ורן את מה שלמד, ובמעשה החיים האחרון שלו, מתחנן בפני תורן למצוא הוכחות ולקחת אותן לסופרים אקסצ'יינג', כדי שיוכלו להעביר את המידע למועצת האומות כדי לפעול.
ת'ורן עולה על משאית המובילה את הגופות ממרכז המתת החסד למפעל לסילוק פסולת, שם הוא עד לגופות אנושיות שהוסבו לסוילנט גרין.
כשהוא חוזר לסופרים אקסצ'יינג', הוא נקלע למארב על ידי פעיל סוילנט פילדינג ואנשיו.
כשהוא מוצא מקלט בכנסייה שבה התוודה סימונסון, ת'ורן הורג את תוקפיו אך נפצע קשה בקרב יריות.
בעוד פרמדיקים מטפלים בת'ורן, הוא מפציר בסגן האטצ'ר להפיץ את האמת תוך שהוא צועק לקהל שמסביב, "סוילנט גרין זה אנשים!".
צ'רלטון הסטון בתור רוברט תורן
ג'וזף קוטן בתור ויליאם ר.
אדוארד ג'י רובינסון בתור סול רוט
דיק ואן פאטן בתור סדרן מספר 1
התסריט התבסס על הרומן של הארי הריסון "פנו מקום!
פנו מקום!" (1966), המתרחש בשנת 1999 עם הנושא של אוכלוסיות יתר ושימוש יתר במשאבים המובילים לעוני, מחסור במזון והפרעה חברתית.
האריסון נשלל חוזית משליטה על התסריט ולא נאמר לו במהלך המשא ומתן שמטרו-גולדווין-מאייר קונה את זכויות הסרט.
הוא דן בעיבוד ב-Omni's Screen Flights/Screen Fantasies (1984), וציין ש"רצפי הרצח והמרדף [ו]בנות 'הרהיטים' הם לא מה שהסרט עוסק בו – והם לגמרי לא רלוונטיים" וענה לשאלתו שלו, "האם אני מרוצה מהסרט?
בעוד שהספר מתייחס ל"סטייקים סוילנט", הוא אינו מתייחס ל"סוילנט גרין", מנות המזון המעובדות המתוארות בסרט.
שם הספר לא שימש לסרט בטענה שהוא עלול לבלבל את הקהל לחשוב שהוא גרסה בעלת מסך גדול של עשו מקום לאבא.
זה היה הסרט ה-101 והאחרון שבו הופיע אדוארד ג'י רובינסון; הוא מת מסרטן שלפוחית השתן שנים עשר ימים לאחר סיום הצילומים, ב-26 בינואר 1973. רובינסון עבד בעבר עם הסטון ב"עשרת הדברות" (1956) ובמבחני האיפור של כוכב הקופים (1968).
בספרו The Actor's Life: Journal 1956–1976 כתב הסטון, "הוא ידע בזמן שצילמנו, אף על פי שלא ידענו, שהוא חולה סופני.
הוא מעולם לא החמיץ שעה של עבודה, וגם לא איחר למבחן בד.
הוא מעולם לא היה פחות מהמקצוען המושלם שהיה כל חייו.
עם זאת, אני עדיין רדוף מהידיעה שהסצנה האחרונה שהוא שיחק בתמונה, שהוא ידע שהיא היום האחרון של המשחק שהוא יעשה אי פעם, היא סצנת המוות שלו.
אני יודע למה התרגשתי בצורה כה מוחצת לשחק איתו".
רצף הפתיחה של הסרט, המתאר את אמריקה הולכת ונעשית צפופה יותר בסדרה של צילומי ארכיון, נוצר על ידי הקולנוען צ'ארלס ברוורמן.
את הפרטיטורה "הולך הביתה" בסצנת המוות של רוט ניצח ג'רלד פריד והיא מורכבת מהנושאים המרכזיים מהסימפוניה מס'.
6 ("הפאתטית") מאת צ'ייקובסקי, סימפוניה מס'.
6 ("פסטורלית") מאת בטהובן ופר גינט ("מצב בוקר" ו"מותו של אוזה") מאת אדוורד גריג.
יחידת ארון מותאמת אישית של משחק הארקייד המוקדם Computer Space הופיעה בסרט ונחשבת להופעה ראשונה של משחק ווידאו בסרט.
זכה בסרט המדע הבדיוני הטוב ביותר של השנה - פרס סאטורן, האקדמיה למדע בדיוני, פנטזיה ואימה (ריצ'רד פליישר, וולטר סלצר, ראסל תאצ'ר)
זכה בפרס הגדול - פסטיבל הסרטים הבין-לאומי "פנטסטיק" באבוריה (ריצ'רד פליישר)
מועמד לסרט הטוב ביותר של השנה (המצגת הדרמטית הטובה ביותר) - פרס הוגו (ריצ'רד פליישר, סטנלי גרינברג, הארי הריסון)
זכה תסריט הסרט הטוב ביותר של השנה (המצגת הדרמטית הטובה ביותר) - פרס נבולה (Nebula Award), סופרי מדע בדיוני ופנטזיה של אמריקה (סטנלי גרינברג, הארי הריסון)
"סוילנט גרין זה אנשים!" מדורג במקום ה-77 ברשימת ה-מאה שנים...
שמרית פרקול-פינקל (12 באפריל 1975 – 7 במרץ 2021) הייתה ביולוגית ימית ישראלית.
היא חקרה שוניות אלמוגים מלאכותיות ופיתחה מוצרי בטון אקולוגי, בנייה ירוקה וקלינטק.
הייתה מייסדת משותפת של שתי חברות בתחום האקולוגיה הימית, ושימשה גם כמנכ"לית של אחת מהם, חברת "אקונקריט".
פרקול-פינקל חיברה מעל 30 מאמרים מדעיים.
עבודותיה זיכוה בפרסים מטעם האו"ם והאיחוד האירופאי.
בשנת 2019 נבחרה על ידי "פורבס" לאחת מ-50 הנשים המובילות של סטארט-אפים פורצי דרך.
באותה שנה הפטנט שפיתחה, יחד עם שותפה עידו סלע, נבחר לאחד ממאה ההמצאות הטובות בעולם על ידי "מגזין טיים".
שמרית פרקול נולדה וגדלה בתל אביב, לרחל, גננת ואמנית, ולדב, נהג אוטובוס ומדריך תיירים.
הייתה בת הזקונים מבין ארבע בנות, בהן המתרגמת שרית פרקול.
את לימודי התיכוניים העבירה בתיכון עירוני ה' בתל אביב.
בנעוריה גילתה את חיבתה לים, ונהגה לגלוש ולצלול בחוף הילטון, ואף את עבודת הביוטופ שלה ערכה בו.
עם סיום לימודיה התיכוניים התגייסה לצה"ל ושירתה במחנה מטכ"ל.
עם שחרורה מצה"ל החלה בלימודי תואר תואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב.
את תעודת הבוגר שלה קיבלה בשנת 1998 בהצטיינות.
במסגרת התואר השני שלה באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בהצטיינות יתרה בשנת 2001, היא חקרה שוניות אלמוגים מלאכותיות.
נושא מחקרה היה בעיקר שונית הדובקורל, דמוית הפירמידה, שהוטבעה באילת בשנת 1992. תוצאות מחקרה זכו לפרסום בעיתונות המדעית העולמית.
את עבודת הדוקטורט שלה "היבטים ביולוגיים ואקולוגיים של שוניות מלאכותיות" ערכה, בין היתר, בדרום חצי האי סיני ובמפרץ סואץ, בפרויקט שמומן על ידי נשיונל ג'אוגרפיק.
במהלך לימודי הדוקטורט באוניברסיטה הכירה את חברה ללימודים, עדו סלע, עמו התעתדה להקים חברות סטארטאפ.
בשנת 2008 סיימה את הפוסט דוקטורט שלה באוניברסיטת בולוניה שבאיטליה, אשר מומן באופן מלא על ידי מלגות בתר-דוקטור, כ"עמיתת מארי קארי" .
פרקול-פינקל השתתפה בכתיבתם של מעל 30 מאמרים מדעיים.
בנובמבר 1998 השתתפה בסקר אלמוגים רכים (רפיוניתאים) בטייוואן.
בדצמבר 1998 הייתה עוזרת מחקר באוניברסיטת ג'יימס קוק, אוסטרליה ובמסגרת זו הייתה מעורבת בניסויים בהטלת המוני אלמוגים באיי אורפאוס.
בינואר 1999 שימשה כעוזרת מחקר במעבדת לי־מארין , באוניברסיטת אוקלנד, ניו זילנד.
בין השנים 2000–2004 השתתפה בסקרי שונית אלמוגים שנתיים בקניה.
בספטמבר 2000 השתתפה בסקר שוניות מלאכותיות בדרום חצי האי סיני במימון נשיונל ג'יאוגרפיק.
ביולי 2002 השתתפה בקורס שדה לביולוגיה ימית טרופית בג'מייקה.
בינואר 2003 עברה קורס הכשרה "Primer v5", בפלימות', בריטניה.
ביולי 2004 השתתפה בסקר אלמוגים רכים באוקינאווה, יפן.
בדצמבר 2004 ובפברואר 2005 השתתפה בסקר חסרי חוליות ימיים בשוניות טנזניה ואריתריאה.
בשנת 2010 חזרה ארצה מאיטליה וייסדה עם עמיתה וחברה, הביולוג הימי ד"ר עדו סלע, את "SeArc", חברה לייעוץ אקולוגי ימי.
החברה ביצעה סקרים ביולוגיים ימיים עבור חברות גז ונפט.
בשנה 2011 יזמה החברה פרויקט שבו בשיתוף מגמת ביוטכנולוגיה של הפקולטה למדעי הים במרכז האקדמי רופין.
הפרויקט, שנתמך על ידי נשר מפעלי מלט ישראליים, וחברת א.פ.ק, בחן תשתיות בטון חדישות התומכות בסביבה, וכלל ניסוי במעגנה של מכמורת.
באותה שנה SeArc נבחרה להיות בין עשרת המועמדים לגמר התחרות הבינלאומית "אתגר האוקיינוס של סוואנה".
הפתרון של החברה היה פיתוח תשתיות חופיות תומכות סביבה, המשלבות ידע מדעי עם טכנולוגיות בטון ישימות.
ב-2012 הקימה יחד עם סלע את חברת "אקונקריט", שפיתחה טכנולוגיה חדשה של בטון לבניית תשתית ימית המספקת יתרונות אקולוגיים לסביבה הימית.
פרקול-פינקל, שהתמחתה בניהול בר-קיימא של בתי גידול ימיים עירוניים, שימשה כמנכ"לית החברה.
לאחר סופת ההוריקן "סנדי" שפגעה בחוף המזרחי של ארצות הברית, החברה התפתחה באופן משמעותי.
הוזמנו ממנה עבודות לשיקום החוף והקמת שוברי גלים אקולוגי בסטטן איילנד בהיקף של 60 מיליון דולר.
החברה תכננה את שוברי הגלים וייצרה מודלים לבחירת המיקום שלהם.
הפיתוח נעשה בשיטה אקולוגית התומכת בסביבה הטבעית ומגנה על בתי גידול של אוכלוסיות בעלי חיים הקיימות בחוף.
זאת בין היתר באמצעות הבטון האקולוגי של החברה, המעודד את שיקום אוכלוסיית הצדפות הטבעית, המחזקת את השובר.
ב-2021 הכפילה אקונקריט את הכנסתה זו השנה השלישית ברציפות, גייסה הון וזכתה למענקים מ-EU Horizon 2020 , קרן בירד ומחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
בשנת 2015 זכתה במקום הראשון בתחרות עולמית לחדשנות וליזמות צעירה במדע ובטכנולוגיה שאורגנה בידי "ועדת פודונג לחדשנות צעירה" בשנגחאי.
בשנת 2015 עמותת בוגרי 8200 זיכתה אותה בתואר "סטארט-אפ השנה".
בשנת 2019 מנה אותה מגזין העסקים "" בין 50 החברות החדשניות ביותר בעולם.
הפיתוח שלה זכה בפרס קרן התקווה של מכון ביומימטיקה לשנת 2020.
במהלך העשור האחרון לחייה, פרקול-פינקל השתתפה בצוותים שניהלו מספר פרויקטים בקנה מידה גדול וארוכי טווח, כמו פרויקט MarUrbe במימון האיחוד האירופי באיטליה, ותוכנית לשיפור קו המים בפארק גשר ברוקלין, ניו יורק.
הייתה אחת מהיועצות של תוכנית Waterfront Edge Design Guidelines של "ווטרפרונט אליינס" ומעורבת בתכנון האקולוגי של פרויקט צוות SCAPE במימון פדרלי של "Living Breakwaters", הזוכה בפרויקט בנייה מחדש על ידי תחרות עיצוב.
בשנת 2018 הייתה חלק מצוות גיבוש מדיניות למרחב הימי של ישראל בים התיכון מטעם מינהל התכנון.
מלגת לימודי פוסט-דוקטורט באירופה על שם מארי קירי בלימודי באוניברסיטת בולוניה
פרס We Empower מטעם האו"ם (2018) על המצאותיה המגשימות יעדים לפיתוח בר קיימא.
פרס החדשנות לנשים מטעם האיחוד האירופי (2019).
פרס ה"שחקן הקדמי" של פרסי גרינטק לשנת 2019, על תרומתה לקידום מנהיגות סביבתית ופתרונות חדשניים לטיפול בשינויי האקלים.
פטנט שהייתה שותפה בפיתוחו נבחר על ידי מגזין טיים לאחד ממאה ההמצאות הטובות בעולם.
נכנסה לספר וייטל וויסז על 100 הנשים שמשנות את העולם.
נבחרה לאחת הנשים המקוריות בעולם על ידי לשנת 2019.
פרס "Pitch to Rich" בכנס החדשנות של וירג'ין וכלכליסט בראשות ריצ'רד ברנסון.
נבחרה לאחת מ-50 הנשים המובילות סטארט-אפים פורצי דרך על ידי "פורבס" (2019).
תוכנית "נשים למען האקלים" על שמה, שיתוף פעולה ליזמות סביבתית בין עיריית ת"א לבין C40 , ארגון הערים המרכזיות בעולם.
פרקול-פינקל זכתה בעצמה לליווי כזה במחזור הראשון של התוכנית (2022).
באתר פורבס נכתב על אודותיה: "שמרית פרקול-פינקל הייתה ההשראה שאליה שיווע תחום ההנדסה האקולוגית".
בכתבה מאת עמנואלה ברבירוליו נאמר: .
לאחר מותה, נבחרה עם שותפה עדו סלע, לשלב הגמר של "פרס הממציא האירופי" לשנת 2022 מטעם משרד הפטנטים האירופי .
בשנת 2003 נישאה לקובי פינקל, מהנדס אזרחי.
מרכז חייהם היה בתל אביב, אם כי עברו למקסיקו לצורכי עבודה, ולאיטליה לצורכי לימודים.
פרקול-פינקל הקפידה על אורח חיים מעודד קיימות גם בחייה הפרטיים.
היא נמנעה משימוש בכלים חד-פעמיים, התניידה באמצעות אופניים וקורקינט חשמלי כדי לצמצם שימוש בדלק, והתנדבה בניקוי זפת מחופי תל אביב.
פרקול-פינקל נהרגה ב-7 במרץ 2021, מפגיעת משאית בעת שנסעה על קורקינט חשמלי בתל אביב.
ידיעת מותה שודרה בערוצי הטלוויזיה בישראל וסוקר בעיתונות בעולם, בין השאר במסגרת יום האישה הבינלאומי שחל יום לאחר מכן.
לאחר מותה הוקדש לזכרה אירוע ניקיון המוני של חופי תל אביב מזפת, במסגרת יום המעשים הטובים.
עמותת "Creative Destruction Lab" הקדישה קרן מלגות לזכרה של פרקול-פינקל, התומכת בסטודנטיות לתואר ראשון בלימודי מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה באוניברסיטת דלהוסי שבקנדה.
בתחנת מוריס קאהן לחקר הים של אוניברסיטת חיפה קראו לכרישה שלכדו ומישדרו "שמרית", לזכרה של פרקול-פינקל.
האמנית קרן נפתלי הקדישה קולקציית NFT לזכרה של שמרית.
שמש וענן הוא אלבום האולפן ה-15 של הזמר-יוצר הישראלי דודו טסה.
הוא יצא לאור ב-20 בפברואר 2023 באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
האלבום יצא כחמש שנים לאחר אלבום הסולו הקודם של טסה, "איגרת אל הילדים".
הוא הופק במלואו על ידי טסה עצמו, כשבהפקת השיר "המחר" משתתף ניר מימון.
טסה כתב והלחין את מרבית השירים באלבום, ונעזר בכותבים נוספים: אלי אליהו, אביתר בנאי, מיכה שטרית, גלעד כהנא, עלמה זהר, עמיר לב ורביד פלוטניק.
באלבום הופעת אורח של הזמר שלומי סרנגה בשיר "סבתא חנה".
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "על מה את חולמת", "גורל", "שדים שדים", שיר הנושא "שמש וענן", ו"סבתא חנה".
את עטיפת האלבום איירו ילדיו של טסה, נור ונח.
שמרית ממן (נולדה ב-1980) היא חוקרת סביבה וחלל במכון לביטחון חברה ומדינה ומנהלת את המעבדה לחישה מרחוק ודימות פלנטרי באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אחת מ-17 מעבדות בעולם המשויכות לנאס"א.
ביולי 2025 מונתה לשמש כיו"ר סוכנות החלל הישראלית.
ממן משמשת כראש המשרד לתמיכה אזורית לניהול מצבי חירום של האו"ם בישראל, אשר הוקם באוניברסיטת בן-גוריון בסיוע סוכנות החלל הישראלית.
תוכניתה She-Space זכתה בשנת 2021 באות הצטיינות מטעם הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.
שימשה כיו"ר עמותת D-mars והיא חברת הוועד המנהל בקרן רמון.
ביולי 2025 נבחרה לראש סוכנות החלל הישראלית, האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
ממן למדה לימודי תואר ראשון במחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי באוניברסיטת בן-גוריון, לימודי תואר שני במחלקה לפיזיקה סביבתית ואנרגיה סולארית במכונים לחקר המדבר על שם בלאושטיין באוניברסיטת בן-גוריון.
תואר שלישי במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון, בנושא ימות החול של מרכז אסיה.
פוסט דוקטורט בבית ספר ללימודים מתקדמים על שם היימן קרייטמן באוניברסיטת בן-גוריון.
במקביל הייתה רכזת "קמפוס ירוק" באוניברסיטה.
תחום התמחותה הוא חישה מרחוק וגאומורפולוגיה איאולית (רוחית).
ממן זכתה בתואר אשת השנה לשנת תשפ"ג ברדיו דרום ונכללה ברשימת 50 המשפיעות לשנת 2023 בגלובס.
המעבדה לחישה מרחוק והדמאה פלנטרית (EPIF) באוניברסיטת בן-גוריון בנגב אחראית על מחקר מדעי רב-תחומי הנאסף מנתוני לוויינים למטרת יישומים סביבתיים, בכלל זה, קידום ופיתוח שיטות חישה מרחוק.
המעבדה משמשת גם כאחת המעבדות האזוריות של NASA להדמאות פלנטריות.
מטרת המעבדה היא מעקב אחר הנתונים המגיעים מלווייני האוניברסיטה הסורקים את הקרקע.
במעבדה ארכיון פעיל בו נאגרים נתונים רבים הכוללים מפות וגאולוגיות של פלנטות קרובות ורחוקות.
הוקמה בה גם תחנת קליטה ללוויינים הצופים בכדור הארץ לצורך מחקר סביבתי.
בין מחקריה מובילה ממן את תחום החישה מרחוק מננו-לוויינים כאשר במעבדה נמצאת גם התחנה הקרקעית של BGUSAT, ננו הלווין המחקרי הראשון של מדינת ישראל.
הייחוד במחקר של ממן הוא רב־התחומיות שלו.
היא משתמשת במידע מלוויינים למספר רב של מחקרים מתחומי הגאוגרפיה, הפיזיקה, ההנדסה ושינוי האקלים.
מחקריה כוללים גם חקירת עדויות לזרימת מים במאדים.
המעבדה גם משמשת אחת מ-26 תחנות האו"ם לניטור כדור הארץ בעת אסון.
משרד התמיכה האזורי לניהול מצבי חירום מבוסס על נתונים הנאספים מהחלל.
הוא מאגד את הידע, הניסיון והיכולות שמציעות המדינות החברות בו במטרה להפחית מצבי סיכון ומקרי חירום ברחבי העולם.
עבודתה כוללת חיזוי אסונות טבע, והנחית צוותי חילוץ בעת רעידות אדמה בנוגע למיקום החילוץ המשוער.
דרך המחקר מהחלל מתאפשר ללמוד על מקומות שהנגישות אליהם קשה ולעיתים אף בלתי אפשרית: אזורים ממוקשים, אזורי בולענים וכן אזורי אסון שהגישה אליהם מסוכנת.
הדמאות לוויין מאפשרות לרכוש ידע חיוני שלא ניתן להשיגו בדרכים אחרות, גם בשל הכיסוי המרחבי הגדול, שמתאפשר על ידי צילום מהחלל וגם הודות לתדירות הצילומים הגבוהה, המאפשרת לתעד שינויים ואף לתעד את האסון בזמן אמת.
נכון ל-2024 עוסקת ממן בפיתוח אלגוריתמים למערכות התרעה מוקדמת אשר מזהות סימנים מעידים לאסון שעומד להתרחש, מעריכות את הנזק שצפוי להתרחש ויכולות לבנות תוכנית לשיקום.
בנוסף עובדת ממן עם שותפים בהודו על מערכת מבוססת בינה מלאכותית ונתוני חישה מרחוק, שתוכל להתריע על שיטפונות מבעוד מועד.
במסגרת עבודתה באו"ם עוסקת ממן בניהול אירועי חרום, ייעוץ לממשלות, קידום מחקר, קידום שתופי פעולה בינלאומיים, בניית יכולות-על טכנולוגיות מבוססות חלל לניהול אסונות והפצת שיטות ותוצאות מתצפיות על כדור הארץ.
בעת שגרה מתמקדים המחקרים במסגרת זו בתכנון תגובות חירום במצבים שונים והערכות לקראת אסונות טבע.
ד"ר ממן מובילה מגוון תוכניות חינוכיות וקהילתיות בארץ ובעולם, המקדמות נושאי STEAM מגוונים.
זאת דרך שימוש בטכנולוגיות לחקר כדור הארץ ומקרים אנלוגיים למאדים ונוגה, כדוגמת תוכנית She Space אשר מיועדת לתלמידות בלבד.
תכלית הפרויקט לעודד נערות להתנסות בלימודי מתמטיקה, הנדסה, מדעים וטכנולוגיה.
במסגרת הפרויקט נערות בגילאי תיכון לוקחות חלק במחקר פעיל במעבדות מחקר בהן פועלים חוקרים בכירים המשמשים כמנטורים.
כחלק מן הפרויקט פותחו שיטות ייחודיות לעיבוד תמונות ללוויין ונוס של סוכנויות החלל הישראלית והצרפתית, והופק מידע סביבתי רב-ערך מדמאות הלוויין.
לאור הצלחת הפרויקט הצטרפו אליו צוותי מחקר מגרמניה, ארצות הברית וברזיל ולאחר מכן גם מקוריאה הדרומית, ספרד, טוגו, פרו ומדינות נוספות והוא הפך לבינלאומי - She Space International.
תוכניתה She-Space זכתה בשנת 2021 באות הצטיינות מטעם הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה (The International Astronautical Federation).
בנימוקים להענקת האות צוין כי "תוכנית She-Space היא דוגמה ומופת לפרויקטים מתפתחים, שעם הזמן מרחיבים את טווח הכלים והיישומים שלהם, פורצים את גבולות המדינה והשפעתם ניכרת גם ברמה הבינלאומית".
חלוקת הפרסים נערכה בכנס האסטרונאוטיקה הבינלאומי (IAC) שהתקיים בדובאי.
ממן היא אחת ממייסדות עמותת Wispace אשר שמה לה למטרה לקדם הוגנות מגדרית בקרב נשים העוסקות במגוון מקצועות החלל בישראל.
היא נבחרה לשמש כמנטורית של האו"ם UNOOSA ברשת SPACE4WOMEN (רשת נשות החלל של האו"ם)
"שמש אדומה" הוא שיר שנכתב על ידי שמרית אור והולחן על ידי קובי אשרת.
השיר הוקלט לראשונה לאלבומה של להקת "חלב ודבש", "גלי עטרי וחלב ודבש".
השיר הוקלט בתחילה באנגלית ונקרא "Lady Sun".
לאחר מכן הוקלט בעברית, אך הושמע ברדיו תוך ציון שמה של עטרי.
השיר "שמש אדומה" מתאר את השמש ותיאורה כאישה מתבגרת.
בשנת 2004 הקליט הזמר מומי לוי, שהוא אחיינה של עטרי גרסה חדשה לשיר בו מתארחת עטרי.
השיר נכנס ל-"פינה לשיפוטכם" של מצעד הפזמונים ברשת ג' ב-8 בינואר 1979. הוא שהה במצעד 18 שבועות.
במצעד השנתי לשנת תשל"ט של התחנה דורג במקום ה־22.
שמש הוא סרט מדע בדיוני בריטי-אמריקאי משנת 2007, בבימויו של דני בויל ובכיכובם של קיליאן מרפי, כריס אוונס, רוז ביירן, מישל יאו וקליף קרטיס.
הסרט עוסק בצוות אסטרונאוטים שנשלחים במשימה נועזת להדליק מחדש את השמש הגוועת במטרה להציל את האנושות מהכחדה.
הסרט זכה לשבחים על הוויזואליות המרשימה שלו ועל התמודדותו עם שאלות פילוסופיות ומדעיות מורכבות.
הסרט הרוויח 3.2 מיליון פאונד בבריטניה במשך שנים עשר שבועות, ובארצות הברית הוא הוצב במקום הראשון עם תקציב של 40 מיליון דולר הוא גרף בסופו של דבר 32 מיליון דולר ברחבי העולם.
לפני הקרנתו הראשונית לציבור, הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים, וזכה להצלחה גדולה בקופות.
מהדורות DVD ו־Blu-ray במסך רחב של הסרט, כוללות גם את הטריילר התיאטרלי ב-hi-definition, בחירת סצנות ופרשנות הבמאי, בין היתר, יצאו לאקרנים בארצות הברית ב-8 בינואר 2008.
בשנת 2057, השמש שלנו גוססת, והעולם שרוי בעידן קרח שני המאיים על קיומו של המין האנושי.
צוות החללית איקרוס II נשלח למשימה נועזת להפעיל מחדש את השמש באמצעות פצצה גרעינית ענקית.
הצוות כולל אסטרופיזיקאים, מהנדסים ואסטרונאוטים שנאלצים להתמודד עם קשיים טכניים, בעיות פסיכולוגיות, ואיומים בלתי צפויים מהחלל.
כאשר הם מאבדים קשר עם כדור הארץ ומגלים את שרידי החללית איקרוס I שנעלמה שבע שנים קודם לכן, הצוות נאלץ לקבל החלטות גורליות שעלולות להכריע את גורל האנושות.
קיליאן מרפי בתפקיד רוברט קאפה - פיזיקאי גרעין שמוביל את צוות המשימה.
כריס אוונס בתפקיד ג'יימס מייס - מהנדס ראשי שמנסה לשמור על הסדר במשימה.
רוז ביירן בתפקיד קאסי - טייסת החללית שמפקחת על התפעול היומיומי של המשימה.
מישל יאו בתפקיד קורי - ביולוגית האחראית על המערכת האקולוגית של החללית.
קליף קרטיס בתפקיד סרל - פסיכולוג שמשגיח על בריאותם הנפשית של הצוות.
הירויוקי סנאדה בתפקיד קנדה - קפטן החללית איקרוס II.
הסרט "שמש" קיבל ביקורות חיוביות בעיקרן מהמבקרים, ששיבחו את הבימוי הייחודי של דני בויל, את העומק הפסיכולוגי של הדמויות, ואת הסגנון הוויזואלי המרהיב.
המבקרים ציינו כי הסרט מצליח לשלב בין אלמנטים של מדע בדיוני, מתח ופילוסופיה בצורה מרתקת ומעוררת מחשבה.
למרות זאת, היו גם ביקורות שטענו שהחלק האחרון של הסרט מאבד מכוחו ונסחף לכיוון סרטי האימה.
הסרט קיבל ציון של 76% באתר Rotten Tomatoes וציון של 64 מתוך 100 באתר Metacritic.
שַׁמַשׁ או אוּתוּ (באכדית: šamaš, בשומרוגרמות 𒀭𒌓 – DINGIR.UTU) הוא אל השמש המסופוטמי.
האל נקרא שַמַש באכדית ואוּתוּ בשומרית; קריאה אפשרית נוספת של השומרוגרמות של שמו היא amna.
היותו של אלוהות השמש האכדית זכר נובע ככל הנראה מהשפעה שומרית, שכן בשפות שמיות, המלה "שמש" היא לרוב נקבה.
שמש הוא בנו של סין/ננה ואחיה של אשתר/איננה.
לפי מסורת אחרת, שמש ואשתר הם ילדיו של אנו.
שמש מתואר כצעיר, גיבור, וחשוב לצמיחת הצמחים.
אחד מתפקידיו הוא אל החוק והצדק.
היעדרותו בלילה התפרשה ככניסה לשאול, שם הוא משמש כשופט.
האל נעבד במקומות ומקדשים רבים.
מקומות הפולחן העיקריים שלו היו לרסה וסיפר, וכן חטרא בתקופה הפרתית.
שמש כסופה הוא ציור מודרניסטי משנת 1938 מאת האמן האמריקאי ארתור דאב.
היצירה נחשבת לאחת מהבולטות ביצירתו המאוחרת של דאב, ומשלבת הפשטה גאומטרית עם מוטיבים אורגניים המייצגים כוחות יסודיים בטבע, כמו אור, אנרגיה וצמיחה.
ארתור דאב היה אחד מהאמנים הראשונים בארצות הברית שהתנסו באמנות מופשטת.
כבר בשנות ה־20 של המאה ה־20 הוא פיתח סגנון אישי שבו שילב אלמנטים טבעיים יחד עם הפשטה צורנית, והשתמש בצבע ובקנה מידה כדי להמחיש חוויות ולא לתארן באופן ישיר.
בתקופה שבה נוצר הציור, העולם עמד על סף מלחמת העולם השנייה, ודאב, שחש חרדה מהכיוון שאליו צועדת האנושות, יצר את "שמש כסופה" כביטוי לתקווה פנימית ואמונה באפשרות של הרמוניה מול כאוס חיצוני.
הציור מציג שמש גדולה ומרשימה שבנויה מעיגולים קונצנטריים בצבעי כסף וכחול, המתפשטים כלפי מטה מתוך מרכז שחור כהה.
השמש שולטת בחלקו העליון של הציור, בעוד שבחלקו התחתון נראית השתקפותה הקטנה במים, מוקפת בצורות אורגניות דמויות אדמה או צמחייה.
הניגוד בין עוצמתה של השמש לבין עדינות ההשתקפות יוצר אפקט של שינוי קנה מידה ומדגיש את המרחק בין מקור האנרגיה לבין תגובתו בעולם הארצי.
הרכב זה מעורר תחושת תנועה, עומק ומסתורין, ומבליט את עוצמת האור כתופעה רוחנית וחושית גם יחד.
דאב השתמש בפלטת צבעים מטאלית ועזה הכוללת גוני כסף, כחול, צהוב, כתום וירוק, ויצר ניגודים דרמטיים בין צבעים חמים לקרים.
לשם יצירת המרקם העשיר של הציור, הוא ערבב צבעים מטאליים עם חומר דמוי שעווה על מנת להסמיך את הצבע וליצור תחושת חומריות כבדה וחיה.
משיחות המכחול הטקסטורליות מעניקות לציור תחושה של תלת־ממד, ומחזקות את הרושם שהקרניים כמעט ניתנות למגע.
בנוסף, דאב השתמש ככל הנראה גם בספטולה (מרית) כדי לפזר את הצבע באזורים מסוימים, מה שתרם לאופי הלא־אחיד והדינמי של פני השטח.
הציור מהווה ייצוג חזותי של כוחות יסודיים בטבע כמו אור, אנרגיה וצמיחה, והוא מציג את גישתו של דאב כלפי העולם ככזה שמונע מהרמוניה פנימית, גם כאשר פני השטח נראים סוערים.
Silver Sun נתפס כהצהרה אופטימית על האפשרות למצוא אור ומשמעות בעידן של משבר, והוא מבטא אמונה באמנות ככוח מרפא ובונה.
הרוחניות השקטה של היצירה, בשילוב עם השפה החזותית המופשטת אך טעונה, ממקמת את הציור כאחת העבודות הבולטות ביותר של דאב מבחינה רעיונית, רגשית וחזותית.
מקורות מסוימים מציינים כי היצירה מצויה באוסף של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק, אם כי הדבר אינו מאומת באופן חד־משמעי.
ייתכן כי הוצגה בתערוכות רטרוספקטיביות של דאב במוזיאון זה או במוסדות אמנות מודרנית אחרים.
שמרנות בארצות הברית היא אחת משתי האידאולוגיות המרכזיות בארצות הברית, כשהשנייה היא ליברליות.
השמרנות במדינה משלבת עקרונות של אינדיבידואליזם, מסורתיות, קפיטליזם ורפובליקניזם.
השמרנים בארצות הברית בדרך כלל מגיעים מאוכלוסייה נוצרית-ימנית הנאמנה לערכים נוצריים ולאבסולוטיזם מוסרי.
רובם מתנגדים להפלות מלאכותיות ולזכויות להט"ב (לכל הפחות באופן חלקי).
בהיבט הכלכלי, רוב השמרנים האמריקאים תומכים בליברליזם כלכלי המעודד תחרות בשוק הקפיטליסטי ומתנגדים לארגוני עובדים, סוציאליזם וקומוניזם.
השמרנים בארצות הברית תומכים בהחזקת כלי נשק לצורך הגנה עצמית, להבדיל מהימין השמרני במדינות אירופאיות.
בנוסף, חוגים מסוימים במחנה השמרני האמריקאי נוטים לפקפק במחקרים על אבולוציה והתחממות גלובלית.
לאחר המהפכה האמריקאית, אמריקאים רבים התנגדו לשמרנות האירופאית שכללה אמונה במונרכיה ומדינה דתית.
המחנה השמרני באמריקה תמך במידה רבה בזכויות אדם ובדמוקרטיה.
לאורך ההיסטוריה השמרנים התנגדו להתערבות ממשלתית בשירותי בריאות ובנושאים סביבתיים כגון התחממות גלובלית.
חוקרי המחשבה הפוליטית השמרנית נוטים לכנות את ג'ון אדמס כאב הרעיוני של השמרנות האמריקנית.
השמרנות האמריקאית קמה במסגרת הרפובליקניזם בארצות הברית , אידאולוגיה לפיה השלטון הראוי במדינה הוא רפובליקה ולא מונרכיה כפי שהיה נפוץ באותן התקופות.
מהמאה ה-17 עד המאה ה-19 התחזקה בארצות הברית תנועת הלסה פר (Laissez-faire), שלתפיסתה המערכת הכלכלית במדינה צריכה להיעשות באופן חופשי ללא התערבות ממשלתית, רגולציות, סדרי עדיפויות, תעריפים וסובסידיות.
שמרנות פיסקלית – שמרנות המתמקדת במיסים נמוכים ובהפחתת הוצאות ממשלתיות.
שמרנות ליברטריאנית – מיזוג של שמרנות פיסקלית וליברטריאניזם.
השמרנות הליברטריאנית נוקטת בגישה מחמירה יותר בכל הנוגע לסמכות הפדרלית ולחוקת ארצות הברית.
שמרנות לאומית – מיזוג של לאומיות ושמרנות.
אידאולוגיה זו מתמקדת בשימור הזהות הלאומית ובלאומיות אמריקאית .
נאו-קונסרבטיזם – התערבות פעילה ואגרסיבית בענייני חוץ, לצורך התנעת תהליכים ליברליים וקידום הדמוקרטיה בעולם.
פלאו-שמרנות – זרם בשמרנות האמריקאית התומך בבדלנות מדינית וכלכלית, התנגדות להגירה והידוק אופייה הנוצרי של ארצות הברית.
שמרנות חברתית היא פילוסופיה פוליטית המתארת מגוון רחב של גישות שמרניות השואפות לשמר את הסדר והערכים המסורתיים ולהעדיף אותם על פני שינויים חברתיים ופלורליזם תרבותי.
אנשים המאמינים בגישה זו מעדיפים לשמר את המבנה החברתי, הדתי והמשפחתי הקיים.
רוב השמרניים החברתיים מאמינים בגישה הפמיליסטית, הגורסת כי משפחה גרעינית המורכבת מאב, אם וילדים היא אבן היסוד של חברה אנושית מתוקנת, ולכן גם מתנגדים לנישואים של זוגות מאותו המין.
רובם נוטים להאמין גם בלאומיות ולאומנות, גישות לפיהן טובת הלאום קודמת לכל ערך אחר, ובשימור התרבות הדתית והסטטוס קוו בנוגע לנושאים חברתיים.
שמרנים חברתיים מאמינים בחשיבות של מוסדות דתיים ובזכותם להיות מעורבים בחברה הציבורית; לכן, לעיתים קרובות, הם תומכים בסבסוד מדיני של מוסדות דתיים (כגון הכנסייה הקתולית) ומתנגדים לאתאיזם מדיני.
השמרנות החברתית צמחה ברובה מפילוסופיית השמרנות המסורתית , שנחלשה רבות לאחר עידן הנאורות, המהפכה הצרפתית והתחזקות התנועה הקומוניסטית במאה ה-20. עם זאת, השמרנות החברתית כפילוסופיה פוליטית עוסקת יותר במורליות.
לתפיסה השמרנית חברתית יש הרבה במשותף עם הזרם האמריקאי פלאו-שמרנות, התומך בבדלנות מדינית וכלכלית, התנגדות להגירה והידוק אופייה הנוצרי של ארצות הברית.
הפלאו-שמרנות צמח מזרם "הימין הישן", אשר שלט במפלגה הרפובליקנית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
שמרנות סמכותנית או שמרנות אוטוריטרית (בלועזית: Authoritarian conservatism) היא אידאולוגיה פוליטית המבקשת לשמור על סדר , מסורת וריבוד חברתיים, לעיתים קרובות אף באמצעות דיכוי בכוח של אויבים רדיקליים ומהפכניים כמו קומוניסטים, נאצים ואנרכיסטים.
עליית השמרנות האוטוריטרית התרחשה במקביל לעליית הפשיזם.
במקרים מסוימים, השמרנות האוטוריטרית התנגשה בפשיזם, כמו באוסטריה ובפורטוגל, בעוד שבמקרים אחרים, כמו ב, צרפת של וישי ואיטליה הפשיסטית, היא שיתפה עימו פעולה.
אף על פי ששתי האידאולוגיות דגלו בלאומנות ובאנטי-קומוניזם, האופי המסורתי של השמרנות האוטוריטרית הבדיל אותה מהאופי המהפכני , התחייתי והפופוליסטי של הפשיזם.
בעוד שהפשיזם דגל בוויטליזם, אי-רציונליזם או נאו-אידיאליזם חילוני, השמרנות האוטוריטרית ביססה את דעותיה על הדת המסורתית.
אף על פי שמושג הסמכות זוהה כעיקרון מרכזי בשמרנות בכללותה, השמרנות הסמכותנית היא רק אחת מני רבות של שמרנות.
היא עומדת בניגוד לשמרנות ליברטריאנית , שהייתה בעבר גישה דומיננטית של השמרנות בארצות הברית.
שמרנות מסורתית (בלועזית: Traditionalist conservatism) או שמרנות קלאסית (Classical conservatism) היא תאוריה בפילוסופיה הפוליטית והחברתית, המדגישה את חשיבותם של עקרונות מוסריים נשגבים, המתבטאים באמצעות חוקי טבע מסוימים, אשר נטען כי החברה צריכה לדבוק בהם.
זוהי אחת מהצורות הרבות והשונות של השמרנות.
שמרנות מסורתית, כפי שהיא מוכרת כיום, מושרשת בפילוסופיה הפוליטית של אדמונד ברק, כמו גם בדעות דומות של ז'וזף דה מסטר, אשר כינה את הדחייה הרציונליסטית של הנצרות בעשורים הקודמים כאחראית ישירות לשלטון הטרור ששרר בעקבות המהפכה הצרפתית.
המושגים לאום, תרבות, מנהג, מוסכמה, שורשים דתיים ומסורת בולטים מאוד בשמרנות המסורתית.
התבונה התאורטית נתפסת כבעלת חשיבות משנית לתבונה המעשית.
המדינה נתפסת גם כמאמץ חברתי בעל מאפיינים רוחניים ואורגניים.
השמרנים המסורתיים סבורים שכל שינוי חיובי נובע מתוך מסורות הקהילה ולא כתוצאה מחיפוש אחר ניתוק מוחלט ומכוון עם העבר.
מנהיגות, סמכות והיררכיה נתפסות כטבעיות לבני אדם.
המסורתיות, בסגנון היעקוביטיזם, הנאורות שכנגד והרומנטיציזם המוקדם, התעוררה באירופה במהלך המאה ה-18 כתגובת נגד לנאורות, כמו גם למהפכות האנגלית והצרפתית.
צורות מאוחרות יותר כללו את רומנטיציזם הגרמני המוקדם והקרליזם.
השמרנות המסורתית החלה לבסס עצמה ככוח אינטלקטואלי ופוליטי באמצע המאה ה-20.
שמרנות פטרנליסטית (בלועזית: Paternalistic conservatism) היא זרם בשמרנות המשקף את האמונה שחברות קיימות ומתפתחות באופן אורגני, וכי לחברים בהן יש מחויבויות זה כלפי זה.
ישנו דגש מיוחד על החובה הפטרנליסטית, בהתייחס למושג הפיאודלי בצרפתית "Noblesse oblige" ("האצילות מחייבת"), שלפיו על בעלי הפריבילגיות והעושר מוטלת אחריות כלפי השכבות העניות יותר בחברה.
בהתאם לעקרונות כמו חובה והיררכיה, ניתן לראות את השמרנות הפטרנליסטית כזרם שצמח מתוך השמרנות המסורתית.
שמרנים פטרנליסטיים אינם תומכים בפרט או במדינה באופן עקרוני, אלא מוכנים לתמוך בכל אחד מהם או להמליץ על איזון בין השניים, בהתאם לפתרון המעשי ביותר.
השמרנות הפטרנליסטית מדגישה את חובות הממשלה לכלול התערבות רחבה למדי של המדינה כדי לטפח חיים טובים יותר עבור כל האזרחים.
אולם אף על פי שהם מקבלים התערבות שכזו, הם אינם תומכים בשום דבר הדומה לכלכלה מתוכננת.
השמרנות הפטרנליסטית התפתחה לראשונה במהלך המאה ה-19, כתוצאה מהמהפכה התעשייתית, אשר יצרה אי-שקט חברתי, תנאי עבודה רעועים ואי-שוויון.
ב ביקשה המפלגה השמרנית, בראשות בנג'מין דיזראלי, להתמודד עם השפעות שליליות אלו.
במהלך המאה ה-19 הקים בגרמניה אוטו פון ביסמרק את מדינת הרווחה המודרנית הראשונה, במטרה לערער את הסוציאליזם באמצעות השגת תמיכה מצד מעמד הפועלים.
הוא יישם מדיניות של ביטוח חובה מאורגן על ידי המדינה לעובדים מפני מחלה, תאונה, נכות וזקנה, כחלק מתוכנית "הסוציאליזם הממלכתי" שלו.
לאו פון קפריבי קידם גם כן מדיניות שכזו, שנקראה בשם "המסלול החדש".
שִׁמְשׁוֹן היה, לפי המקרא, השופט השנים עשר והאחרון המוזכר בספר שופטים.
שמשון גדל כנזיר אלוהים, וכל זמן שנזירותו נשמרה, חנן אותו האלוהים בכוח על-טבעי, שבו השתמש כדי להכות בפלשתים, ששלטו בדרום ארץ ישראל בכל תקופת מנהיגותו.
שמשון מהווה מופת של גבורה וכוח.
ביהדות הוא נודע בכינויו העממי "שמשון הגיבור".
באמנות ובספרות התאולוגית הנוצרית מסמל שמשון את מעלת הגבורה, אחת משבע המידות הטובות בתאולוגיה הנוצרית, המבוטאת לעיתים באמצעות אלמנטים הלקוחים מקורותיו של שמשון.
סיפורו של שמשון מתואר בפרקים – בספר שופטים, ומחולק לשלושה חלקים:
טרום לידתו עד הגיעו לפרקו
אביו של שמשון, מנוח, היה מהעיר צרעה שבנחלת שבט דן (ליד תל בית שמש).
שמה של אמו אינו מוזכר ובתנ"ך היא מכונה אשת מנוח.
מלאך אלוהים התגלה לאביו ולאמו העקרה של שמשון, ובישר להם שעומד להיוולד להם בן, שיגדל כנזיר אלוהים ואסור בגילוח שיערו.
המלאך ציווה על הוריו לנהוג מנהג נזירות עוד טרם לידתו – .
שמשון נולד וגדל, ומשהגיע לפירקו .
סיפור עלילותיו של שמשון שזור בשלוש אהבות שהיו לו עם נשים, דלילה ועוד שתי נשים פלשתיות, למורת רוחם של הוריו.
על אף יחסם למעשיו, מציין המקרא כי .
מכך משתמע שיחסיו של שמשון עם הפלשתים כוונו במודע כדי להכות בהם בתואנות אישיות שונות.
מניע כזה תואם מאוד את עלילותיו סביב האישה הראשונה.
האישה הראשונה הייתה אישה פלשתית מהעיר תמנתה (תמנה).
בדרכו אליה פגש שמשון בכפיר אריות, .
בהמשך, התנחלה כוורת דבורים בגוויית האריה, ושמשון רדה ממנה את הדבש.
סיפור זה היווה נושא לחידה שחד שמשון לשלושים בחורים במשתה חתונתו: .
הפלשתים, שלא הצליחו לפתור את החידה, איימו על אשת שמשון שישרפו את בית הוריה אם לא תגלה להם את פתרון החידה.
האישה הציקה לשמשון עד שזה נענה לה, וגילתה את פתרון החידה לבני עמה.
כדי לשלם את חובו, שלושים חליפות בגדים, ירד שמשון לעיר אשקלון, הכה שלושים פלשתים, לקח את חליפותיהם ומסר אותן לפותרי החידה.
אחרי מעשה זה, נטש שמשון את אשתו וחזר לבית אביו.
לאחר זמן רצה שמשון לחזור לאשתו, אך גילה כי אביה נתנה לאחר.
כדי לנקום, לכד שמשון 300 שועלים, קשר לפידים לזנבותיהם, שילחם בשדות פלשתים והבעיר את כל יבולם.
הפלשתים נקמו על ידי שריפת האישה ואביה, וכתגובה הכה אותם שמשון .
הפלשתים ביקשו לנקום ויצאו בכוח גדול כדי לתפוס את שמשון.
כדי להימנע ממלחמה, הלכו שלושת אלפים מאנשי שבט יהודה להסגיר את שמשון אל הפלשתים.
לאחר שהבטיחו לו שלא יפגעו בו אלא רק יעבירוהו לפלשתים, הניח להם שמשון לכבול אותו.
לאחר שנמסר לידי הפלשתים, נמסו הכבלים מעל ידיו, והוא מצא לחי חמור והכה באמצעותה אלף פלשתים.
בעקבות הצלחתו הכבירה פצח שמשון במעין שיר: .
אולם לפתע הוא נצמא מאוד, והתפלל לאלוהים שיעזור לו.
אלוהים נענה ובקע עבורו מעין.
האישה השנייה הייתה אישה זונה פלשתית מעזה.
כשנודע לפלשתים כי שמשון נמצא עימה בביתה, באו ללוכדו, אלא ששמשון חמק מביתה באמצע הלילה, ופרץ מהעיר המסוגרת תוך שהוא מנתק את שערי העיר עזה ממקומם, ונושא אותם עד ראש ההר בפאתי חברון.
האישה השלישית הייתה אישה מנחל שורק ששמה דלילה.
הפלשתים, שפחדו מכוחו הרב של שמשון ומפעולותיו נגדם, הפצירו בדלילה לפתות את שמשון כדי שיגלה מהו סוד כוחו, ותמורת מידע זה הציעו לה אלף ומאה כסף.
שמשון התל בה מספר פעמים עד שלבסוף, משגברו הצקותיה, גילה לה שכוחו טמון בשיער ראשו שלא גולח מעולם, וכך נלכד.
דלילה גזזה את מחלפות ראשו, והפלשתים ניקרו את שתי עיניו ושמוהו כטוחן בבית האסורים.
לכידתו של שמשון נחגגה על ידי הפלשתים ברוב עם, בזבח גדול שערכו במקדש דגון אלוהיהם, שאליו הביאו את שמשון מנוקר העיניים והמושפל.
שמשון ביקש מהנער שהוליך אותו להציבו בין עמודי התווך של המבנה, נשא תפילה לאלוהים שיחזקהו, , לפת את העמודים וקרא: , והמבנה קרס על כל החוגגים.
כל בית אביו ירד לאסוף את גופו, וקברוהו בקבר מנוח אביו אשר בין צרעה לאשתאול .
שלא כמו שופטים אחרים המתוארים בספר שופטים, המספר המקראי מקדיש לשמשון ארבעה פרקים שלמים, יותר מלכל שופט אחר, וחייו מתוארים בפירוט רב – החל מתיאור הוריו וטרום לידתו, וכלה בתיאור מפורט של מותו ומקום קבורתו – סיפור חיים שלם.
שמשון היה שופט חריג בהשוואה לשופטים אחרים.
הוא פעל לבדו כ"" נגד הפלשתים בפעולות נקם אישיות, הקשורות בדרך כלל בנשותיו.
אין בתיאור חייו של שמשון אלמנטים של הנהגת העם.
הוא לא ארגן צבא, לא מתואר איך הנהיג את העם, אין בסיפור חייו אלמנטים המתבקשים משופט-מנהיג, ובפעם היחידה בה מוזכרים בסיפורו אנשים מישראל, הם מוחים על מעשיו ומסגירים אותו לפלשתים.
למרות זאת נאמר עליו פעמיים כי , מה שמעיד על החשיבות שהמקרא מייחס לו כשופט ולתקופת שלטונו הארוכה.
חרף המסרים השליליים החבויים בסיפורו, אין בו גינוי של מעשיו, למעט תמיהתם של הוריו על בקשתו לשאת פלשתית לאישה, וגם אז מצדיק המקרא את מעשיו ומציין כי .
פרשת חייו היוותה, לפיכך, אתגר למפרשים - גם אלה הנוקטים גישה אמונית.
חז"ל משבחים ומבקרים את שמשון חליפות.
מחד, הם מבקרים את שמשון על רדיפת הנשים: "שמשון הלך אחר עיניו, לפיכך נקרו פלשתים את עיניו" ().
מאידך, מציינים (בתלמוד ירושלמי, מסכת סוטה, פרק י') כי שמו הוא על שם האלוהים על פי הפסוק: , וכי היה שופט צדק הדן את ישראל כאביהם שבשמים, וכמוהו, מעולם לא ביקש עזרה כלשהי או טובות הנאה לעצמו.
על פי : "בית דינו של גדעון ושל יפתח ושל שמשון שקולין כנגד משה ואהרן ושמואל" גם יחד.
חז"ל גם מפליגים בכוחו ובמידות גופו.
על הפסוק "ויגדל הנער ויברכהו ה'" דרש רב שה' ברך את שמשון בפין גדול כשל אדם בוגר ובנוזל זרע "כנחל שוטף".
במדרש נוסף: "אמר רבי אסי: צרעה ואשתאול שני הרים גדולים היו ועקרן שמשון וטחנן זה בזה" ().
שם אמו של שמשון לפי התלמוד הבבלי היה "הַצְלֶלְפּוֹנִי" ומוצאה היה משבט יהודה: על שמה נקרא המושב צלפון שליד בית שמש.
מודל הנזירות של שמשון הוא נושא לדיון הלכתי, ובעקבותיו מוכרת בהלכה "נזירות שמשון" שדיניה שונים מדיני הנזירות ההלכתית הרגילה.
יש מחז"ל שהבחינו בין שני חלקים בחיי שמשון, הראשון חיובי והשני שלילי: "תניא רבי אומר תחילת קלקולו בעזה שנאמר 'וילך שמשון עזתה וירא שם אשה זונה וגו'".
הרד"ק עיגן פירוש זה בכך שפרק ט"ו, סוף החלק הראשון בחייו לדעת חז"ל, נחתם במילים: .
עוד המדרשים מוסיפים, שהוא לא היה 'טוחן' בבית האסורים בעזה במשמעות של טוחן חיטים.
הכוונה הייתה שבאותה תקופה, לפלשתים היה נוהג כשהיו תופסים אדם בעל חוזק יוצא מגדר הרגיל מהאויב - היו מביאים אליו את כל הנשים כדי שיוליד להם אדם חזק כמוהו (דוגמה מהתנ"ך ל-'טוחן' במשמעות הזו: "תִּטְחַן לְאַחֵר אִשְׁתִּי; וְעָלֶיהָ, יִכְרְעוּן אֲחֵרִין".
הוצע שהשם שמשון קשור לאלה הכנענית שמש.