tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, בחינה מדוקדקת של מסעות המלחמה של טימור מעלות כי לא היו לו שאיפות לאימפריה עולמית כפי שהיו לג'ינגיס חאן וליורשיו הח'אנים הגדולים אוגדיי, גויוק ומונגקה.
מוקד תשומת הלב של טימור התרכזה בטראנסאוקסאניה ובסביבותיה.
הפלישה לאיראן התבצעה ככל הנראה לא על-מנת לכבוש אותה אלא כדי לפרוש עליה את שליטתו הפוליטית.
טימור הביס את גורמי הכוח העיקריים שהיו באיראן והפך אותם לפרוטקטוראטים.
סיבה חשובה לא פחות הייתה לשדוד באופן שיטתי את איראן ולהעביר רכוש, בעלי חיים ושבויים משועבדים לבירה שהקים בסמרקנד.
טימור נהג לשלוח גובי מיסים מלווים במענים כדי להחרים כסף ורכוש מכל אזור שהכפיף תחת שלטונו באיראן וכן גם באזורים מיושבים אחרים.
באיראן השיג טימור כמות כה גדולה של שלל, שגובי המיסים שלו השקיעו מאמץ רב בחיפוש אחר בהמות משא, על-מנת להוביל שלל זה בחזרה לסמרקנד.
טימור ניסה על פי רוב להשתלט על הערים המבוצרות באיראן באמצעות משא ומתן של כניעה תמורת כופר כספי.
ערים שנכבשו בכוח היו נבזזות בפראות על ידי הצבא הטימורי, לפי הנוהג המקובל על צבאות נוודים, ורק חלק קטן מהרכוש היה מגיע לטימור עצמו.
לפיכך, הפך טימור את הפחד לאחד מכלי הנשק העיקריים שלו בהכנעת ערים באמצעות משא ומתן.
בעיר שנכבשה אחרי שסירבה להיכנע, היו הלוחמים של הצבא הטימורי הורגים את הגברים ואונסים את הנשים ואת הילדים.
את הניצולים מהטבח היו מובילים כעבדים לסמרקנד.
מחוץ לערים שנענשו בצורה זו היו מוקמות פירמידות של גולגולות (minārahā).
ב-1388 התקיפו התושבים של אספהאן את גובי המיסים של טימור.
הכוחות של טימור כבשו את העיר וערכו טבח בתושביה.
עד ראייה מהתקופה מספר על 28 מגדלים של גולגולות, שהועמדו בצד אחד של אספהאן, כאשר בכל מגדל כ-1,500 גולגולות.
בכיבוש בגדאד, הורה טימור לכל אחד מלוחמיו לחזור עם לפחות שני ראשים.
בדרך חייו לא היה טימור מוסלמי אדוק ובמסעות הכיבושים שלו הרג מאות אלפי מוסלמים.
עם זאת, נהג טימור להעניק חנינה לאנשי דת, לדרווישים, לקאדים ולצאצאים של משפחת הנביא.
המקורות הרבים מתקופתו של טימור מאפשרים לנו ללמוד לא רק על מסעות המלחמה שלו ועל פעולותיו השלטוניות אלא גם על אופיו ועל דעותיו.
יתרה מזאת, אנו יודעים גם כי היה גבוה ורחב כתפיים, עם צליעה ברגל ימין, ויד ימין מתפקדת באופן חלקי, שניהם תוצאה של פצעי קרב.
טימור היה גאון צבאי מהמעלה הראשונה ומסעותיו הצבאיים תוכננו לאורך זמן ובקפידה רבה.
עם זאת כמדינאי לא עמד טימור על אותה מדרגה כג'ינגיס חאן.
טימור לא נהג לעשות רפורמות מנהליות ולא טרח לבסס את שלטונו בשטחים שכבש על יסודות איתנים.
למרות האמור לעיל, טימור נקט בפעולות שיקום בשטחים שכבש, הקים מערכות השקיה מתוחכמות, השליט חוק וסדר באימפריה שלו והקים מערכת דואר רחבת היקף.
טימור כבש את סמרקנד ב-1369 והפך אותה לעיר הבירה של האימפריה שלו.
במשך כל זמן שלטונו עיטר טימור את סמרקנד במבנים מפוארים.
אחת מהמטרות העיקריות של מסעות המלחמה של טימור נועדו להשיג את המשאבים הכספיים, את החומרים ואת האומנים הנחוצים להמשך פיאורה של סמרקנד.
אף על פי שהיה אנאלפבית, גילה טימור עניין רב בהיסטוריה של הטורקים, הפרסים והערבים.
טימור אף התעניין בתאולוגיה, באסטרולוגיה וברפואה.
מלומדים ידועים רבים הגיעו לבקר את טימור, ביניהם היה גם אבן ח'לדון, שזכה ליחס נדיב מצד האמיר הגדול.
מרבית המקורות מעידים על כך שטימור לא הקפיד על קלה כחמורה באמונה האסלאמית, אך עם זאת, התייחס בכבוד רב לדת ולחכמיה.
כמו כן, נהג טימור כבוד רב במורשת המונגולית, נמנע מלכנות עצמו ח'אן ומינה אחד מצאצאי אוגודאי לשליט דה יורה של ממלכתו.
אף על פי שטימור גדל על המסורת הצבאית של הערבה, התבסס הצבא שלו לא רק על הקשתים הרכובים הקלים האופייניים לערבה, אלא גם על מספרים גדולים של פרשים כבדים.
בסיס הכוח של צבאו היה השבטים שהשתייכו לאולוס של צ'אגאטאי, אליהם הוסיף טימור בהדרגה שבטים נוספים מהערבה האסייתית וכוחות מקרב העולם הנושב.
טימור ויורשיו אחריו היו בנאים גדולים.
בין המבנים המרכזיים שהקים ראוי לציין את מסגד ביבי ח'אנום, על שם אשתו האהובה של טימור.
הכרוניקאי שאראף א-דין עלי יאזדי טען שבנאים הובאו מאיראן ומהודו ושחומרי הבנייה הובלו על גבם של תשעים וחמישה פילים.
תהליך הבנייה צויר מאה שנים מאוחר יותר, ככל הנראה על ידי ביהזאד, צייר המיניאטורות הפרסי המפורסם.
הגור-י אמיר היה מבנה חשוב נוסף שבנה טימור ובו הוא קבור עד היום.
המקום נבנה לפני 1401 כמדרסה אולם כאשר נפטר נכדו של טימור ויורשו המשוער, מוחמד סלטאן, בשנת 1403 הונחה שם גופתו באופן זמני.
טימור ציווה, לאחר שחזר ב-1404 לסמרקנד, לבנות את הקבר הנוכחי.
על פארה של סמרקנד בימי טימור ניתן ללמוד מתיאוריו של רוי גונזאלס דה קלאביחו, שגרירו של הנרי השלישי מלך קסטיליה וליאון, אשר ביקר בסמרקנד ב-1404. קלאביחו מתאר ביתנים ענקיים בצורת אוהל המעוטרים באריג מוזהב ומבנים רבי קומות מצופי אריחים בין גנים ירוקים המושקים על ידי פלגים.
השושלת המוגולית בהודו התייחסה על טימור לנג.
באבור, מייסד השושלת המוגולית, היה נכד נינו של טימור (צאצא דור חמישי).
טימור זכה לפופולריות רבה באירופה, במידה רבה הודות לניצחונו על הסולטאן העות'מאני באיזיט הראשון "חזיז הברק".
באיזיט הביס מסע צלב גדול בניקופוליס ואיים על קונסטנטינופוליס ועל מזרח אירופה.
טימור הביס את באיזיט בקרב אנקרה ושבה אותו חי.
המקורות מעניקים לנו תיאורים שונים על חוויית השבי של באיזיט.
מקור אחד טוען כי טימור השתמש בסולטאן העות'מאני המובס כהדום לרגליו.
רוי גונזלס דה קליבחו, שגריר ממלכת קסטיליה בחצרו של טימור לנג ב-1404, הביא ביומנו פרטים שונים על השליט הטימורי, על ארצותיו ועל בירתו סמרקנד.
היומן פורסם בספרד זמן רב אחרי מותו של קלביחו בספר "שגרירות לטימורלן" וזכה למהדורות תרגום לרוב.
טימור נודע במערב כטמרליין (Tamerlane) או כטמבורליין (Tamburlaine), שיבושים של השם טימור לנג.
טימור זכה להיות מונצח ביצירות רבות ומפורסמות.
כריסטופר מרלו כתב מחזה בשם טמבורליין הגדול, הנדל יצר אופרה על שמו, ויוואלדי כתב אופרה על נפילת ביאזיד בידי טימור, ואדגר אלן פו וויסטן יו אודן חיברו עליו פואמות.
אחרי שאוזבקיסטן זכתה לעצמאות אחרי התפוררות ברית המועצות, הוכרז טימור כגיבור לאומי של המדינה.
האוזבקים העמידו את הפסל שלו במקום הפסל של קרל מרקס.
אתר קבורתו של טימור נמצא במקדש (ובשמו הלועזי "מוזולאום") בעיר סמרקנד ונקרא "גור-אמיר" [בתרגום מפרסית "קבר המלך"].
בניית המוזולאום החל וסיים עוד בימי חייו ונועד בין היתר למטרת קבורה של בני השושלת (ובשמם "הטימורידים").
אקדמאי בשם קראניאזוב מונה להיות אחראי על משלחת החפירות במקום.
למשלחת התלוו גם אנתרופולוג סובייטי בעל שם עולמי (מיכאיל גראסימוב) והיסטוריון מתורגמן בעל מוניטין רב וידע בשפות עתיקות אלכסנדר סמיונוב.
על קברו של טימור נחרט ציטוט מספר הקוראן האומר: "כי בני מוות כולנו, יבוא היום ולא נהיה עוד.
לפנינו חיו [אנשים] דגולים ויבוא גם אחרינו.
ואם מי ידבק בו חטא היוהרה וחטא הגאווה וינסה להתעלות על אחרים ואם מי יעז להפר מנוחת אבותיו [במותם] תבוא עליו, קללה איומה כי ארור הוא".
טימור הוצא מקברו ב-21 ביוני 1941 בידי חברי המשלחת הסובייטית.
גובהו של טימור היה כ-180 סנטימטר, גבוה לתקופתו.
גראסימוב זיהה שלוש פציעות גדולות, בכתף ימין, בזרוע ימין ובירך ימין, הפציעה שהפכה את טימור לפיסח.
גראסימוב יצר רקונסטרוקציה [שחזור] של פניו לפי הגולגולת שלו.
באחד המחקרים נאמר כי הקבר היה מכוסה בלוח של אבן ירקן.
טימון מפליוס (ביוונית עתיקה: Τίμων, 320 לפנה"ס לערך, פליוס - 230 לפנה"ס לערך, אתונה), פילוסוף יווני קדום, משורר סאטירי ודרשן נודד.
טימון למד פילוסופיה אצל סטילפון ממגארה ואצל פירון מאליס, מייסד זרם הספקנות, אשר השפיע עליו עמוקות.
לאחר שהתפרסם ואף התעשר ממשרות הוראה ונאום בפומבי בחלדקון, העביר את שארית חייו בעיקר באתונה, שבה מת.
הוא חיבר יצירות רבות בפרוזה ובשירה, ביניהן אפוסים, טרגדיות, קומדיות ומחזות סאטיריים, זאת לפי דיווחיו של דיוגנס לארטיוס.
מבין יצירותיו שרדו רק קטעים בודדים.
טימון התפרסם בעיקר בזכות שירו סילוי, שיר סאטירי במשקל הקסמטר בשלושה כרכים, ששימש גם כפרודיה על האפוסים של הומרוס.
בשיר לועג טימון לכל הפילוסופים שקדמו לפירון מאליס על ימרתם ושחצנותם לדעת הכל, בעוד שלמעשה לא ידעו כלום ולא הכירו בחכמה אמיתית כשנתקלו בה.
רק מקסנופאנס נחסך הלעג, משום שטימון החשיב אותו לישר ביותר שבין הפילוסופים, ומוצג ב"סילוי" כמי שמוביל בבטחה בתוך רעיונות־העוועים של ההוגים האחרים.
את הכבוד הגדול ביותר שומר טימון לפירון, שאותו הוא מכנה בהערצה ה"שמש".
גם מ"סילוי" שרדו רק קטעים בודדים.
ביצירה אחרת של טימון, דיאלוג בשם "פיתון" בין טימון ואחד ממוריו בלכתם אל האורקל מדלפי, שגם בו זוכה פירון לכבוד רב.
משום שפירון עצמו לא הותיר אחריו שום כתובים, היה טימון לשופרו של פירון והשפיע מאוד על התקבלותה של הספקנות הפירונית.
אין לבלבל בין טימון מפליוס ובין המיזנתרופ טימון מאתונה.
בדיווחים אנקדוטליים מאוחרים יותר התאחדו דמויותיהם.
טימון זה, בן הכלאיים, שימש השראה למחזהו של ויליאם שייקספיר, "טימון איש אתונה", שאין בו הרבה יסודות היסטוריים הקשורים לחיי טימון מפליוס.
טימור (פורטוגזית: Timor) הוא אי בצידו הדרומי של הארכיפלג המלאי, המחולק בין המדינה העצמאית מזרח טימור, ומערב טימור השייכת למחוז מזרח נוסה טנגרה באינדונזיה.
מקור שמו במילה המלאית טימור שפירושה מזרח, מפני שהאי נמצא בחלקה המזרחי של שרשרת האיים.
השפות הרשמיות במזרח טימור הן טטום ופורטוגזית, בעוד שבמערב טימור השפה הרשמית היא אינדונזית.
ממזרחו ודרום-מזרחו של האי שוכנת אוקיאניה.
בצפון-מזרחו שוכן האי סוּלָאווֵסִי, וממערבו האי סומבה.
ממערב צפון-מערב לאי שוכנים האיים פלורס ואלור, ומצפון-מזרחו שוכנים איי באראט דיה, כולל האי ווטאר.
בטימור אין געשיות ויש בו ארכאולוגיה עתיקה יותר מאשר בשאר איי סונדה הקטנים.
תופעות אלה הן תוצאה מהיותו של האי על קצהו הצפוני של הלוח האינדו-אוסטרלי שנדחק אל תוך דרום-מזרח אסיה.
כאי הקרוב ביותר להתיישבות אירופאית בתקופה, טימור היה יעדו של ויליאם בליי ושל הימאים הנאמנים לו לאחר המרד על הבאונטי.
ב־1789 הוא הגיע אל קופאנג שנשלטה על ידי ההולנדים ומשם שלח אל בריטניה את מכתב התלונה על המרד.
באי גם נמצאו שרידיה של הספינה HMS pandora, שנשלחה לעצור את מורדי הבאונטי, לאחר שהתרסקה לתוך שונית המחסום הגדולה.
האי חולק פוליטית לשני חלקים: מערב טימור, שנודע כטימור ההולנדית מהשנים הראשונות של המאה ה-19 עד ל-1949 כשהיא הפכה לטימור האינדונזית, חלק מרפובליקת אינדונזיה שהוקמה מאיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
ומזרח טימור, שנודע שטימור הפורטוגזית מ-1512 ועד ל-1975. מזרח טימור כוללת בתוכה את גם את המובלעת אוקוסי-אומנו שבמערב טימור.
הולנד ופורטוגל לא פתרו רשמית את בעיית הגבול עד לשנת 1915.
לאחר התקוממות נגד המשטר הקולוניאלי פלשו כוחותיה של אינדונזיה אל תוך מזרח טימור ב-1975. מזרח טימור סופחה לאינדונזיה ונודעה כטימוֹר טימוּר או בקיצור "טים טים".
היא נחשבה בידי האינדונזים כמחוז ה-27, אך הכיבוש מעולם לא הוכר בידי האו"ם או בידי פורטוגל.
אוכלוסיית מזרח טימור התקוממה במשטר האינדונזי ופתחה ממלחמת גרילה.
לאחר משאל עם ב-1999, נחתם הסכם בין פורטוגל ואינדונזיה בחסות האו"ם שקבע שמזרח טימור תקבל עצמאות מלאה.
אחד מפחדיה הגדולים ביותר של הממשלה האינדונזית בנוגע למזרח טימור תמיד היה האפשרות שמערבו של האי יתעודד מעצמאותו של מזרחו, וינסה להצטרף לחציו השני בהקמת מדינת אי שלמה.
חשדה של הממשלה האינדונזית אושר בהקמתה של תנועת טימור הגדולה, שהחלה לפעול ב-2001 בצדו המערבי של האי.
טימון ופומבה היא סדרת אנימציה קומית שנוצרה על ידי חברת וולט דיסני.
היא מתמקדת בטימון הסוריקטה ופומבה חזיר היבלות.
הסדרה היא ספין אוף של מלך האריות, ללא רוב הדמויות האחרות מהסרט.
הסדרה רצה במשך שלוש עונות משנת 1995 עד שנת 1999. במהלך העונה האחרונה, נעשו שינויים בצוות הכותבים והבמאי החדש ניסה לכוון שהסדרה תיועד יותר לילדים מאשר לכל המשפחה.
כתוצאה מכך, הרייטינג ירד והסדרה בוטלה.
בשנת 2014 הודיעה חברת וולט דיסני על סדרה חדשה לסרט "מלך האריות" בשם "משמר האריות – השאגה חוזרת" ובה טימון ופומבה יהיו כחלק מכוכבי הסרט שייקחו חלק בסדרה.
בישראל הסדרה שודרה במסגרת זמן דיסני בערוץ 2 ואת שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעו תומר שרון בתפקיד טימון ועמי מנדלמן בתפקיד פומבה.
לפני שהסדרה שודרה בטלוויזיה, 3 קלטות וידאו שלה הופצו בישראל בדיבוב מעט שונה.
כוכבי הסדרה הם טימון ופומבה.
הן דמויות מתוך סרט האנימציה של דיסני "מלך האריות" וסרטי ההמשך שלו.
הדמויות עוברות בדרך כלל כישלונות וחוות הרפתקאות בעיקר בג'ונגל, אבל לפעמים הם מוצאים את עצמם ברחבי העולם בחיפושיהם אחרי חרקים ולעיתים נתקלים באויבים.
טימון - סוריקטה זעיר, אנוכי וחמדן.
לעיתים רבות טימון לוקח קרדיט על רעיונותיו של פומבה על אף שהוא באמת ובתמים מאמין שרעיונות אלו היו שלו, על פי שטימון הוא סוריקטה בגרסה העברית הוא מוצג באופן שגוי כחתול בר, אוכל חרקים.
פומבה - חזיר יבלות גדול וחביב.
לעיתים רבות פומבה נוהג לרקום תוכניות מתוחכמות למדיי, אף על פי כן, טימון בסופו של דבר לוקח את הקרדיט על התוכניות של פומבה, אוכל חרקים.
סימבה – אריה אפריקאי, חבר של טימון ופומבה אשר מופיע במספר פרקים.
שנזי בנזאי ואד – שלושה צבועים מסוכנים, אויביהם של טימון ופומבה אשר מופיעים במספר פרקים.
רפיקי – מנדריל (קוף) זקן וחכם ההופך למנהיג הרוחני של טימון ופומבה.
זאזו – טוקוס אדום-מקור, היועץ המלכותי של סימבה, אשר מופיע במספר פרקים.
קווינט - בן אדם שרירי בעל זקן ואף אדום.
בכל פרק הוא בעל מקצוע שונה ומפאר את עצמו בכל פעם שהוא מציג את עצמו.
בחלק מהפרקים הוא נבל, אך באחרים הוא דמות נייטרלית.
טימור נורואחיטוביץ' בקממבטוב (בקזחית: Темір Нұрыахытұлы Бекмәмбетов; ברוסית: Тимур Нуруахитович Бекмамбетов; נולד ב-25 ביוני 1961) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע קזחי-רוסי יהודי.
הוא ידוע כמי שביים מספר סרטים שוברי קופות.
הוא ביים את הסרטים הרוסיים משמר הלילה (2004) ומשמר היום (2006), שבעקבותיהם הוזמן להוליווד לביים את הסרט מבוקש (2008) שצולם בארצות הברית וכך גם הסרט אברהם לינקולן: צייד הערפדים והרימייק בן חור.
ברוסיה פיתח את זיכיון סרטי "עצי אשוח".
בקממבטוב נולד בעיר גורייב (כיום אטיראו) בקזחסטן הסובייטית.
אימו יהודיה ואביו ממוצא קזחי.
עם סיום לימודי התיכון נסע למוסקבה והחל ללמוד הנדסה, עזב את הלימודים וחזר לטשקנט, בירת אוזבקיסטן, שם למד קולנוע ותיאטרון במכון לאמנות ותיאטרון ע"ש אלכסנדר אוסטרובסקי, וסיים את לימודיו בשנת 1987. במהלך הלימודים הוא הכיר את השחקן אלכסנדר וורז'ביצקי שהופיע בכל סרטיו.
לאחר השרות הצבאי, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עבר בקממבטוב להתגורר במוסקבה.
ב-1994 הוא הקים את חברת ההפקות "Bazelevs", שנטלה חלק בהפקת שובר הקופות "משמר הלילה" וסרט ההמשך "משמר היום", וכן הפיקה את "מבוקש".
במהלך פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין קיבל בקממבטוב את פרס חביב הקהל על סרטו "דיוקן".
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, בקממבטוב מכר את אחזקותיו בחברת ההפקות Bazelevs ובקיץ 2023 עלה לישראל.
טימון ופומבה הם צמד דמויות (סוריקטה וחזיר יבלות בהתאמה) אשר הופיעו לראשונה בתפקידי משנה בסרט האנימציה הקולנועי הפופולרי של דיסני "מלך האריות" משנת 1994 כאתנחתא קומית.
לאורך השנים, בעקבות הפופולריות הרבה לה זכו סרטי ודמויות מלך האריות, הופיעו דמויותיהם של טימון ופומבה בשלל סדרות וסרטי ספין אוף, בנוסף למחזמר וסדרת סרטונים קצרה, כאשר בחלקם כיכבו אף בתפקידים הראשיים.
בדומה לדמויות רבות אחרות של מלך האריות, מקור השם "פומבה" בסוואהילי, כשפירוש שמו הוא "להיות טיפש, מטופש, קל דעת, חסר זהירות ומרושל".
טימון הוא אחת מהדמויות היחידות בסדרת סרטי וסדרות מלך האריות אשר לשמו אין משמעות בסוואהילית – מקור שמו ביוונית ופירושו "חסר כבוד".
טימון הוא סוריקטה זעיר ואינדיבדואלי.
בניגוד לרוב הסוריקטות, אשר מצויות בשגרת פחד מתמיד מטורפים הגורמת להם לחיות בלהקות גדולות ובעבודת השרדות מתמדת, טימון בעל אופי חולמני ושואף לחופשיות ולפרטיות – בשל כך עזב את מושבת הסוריקטות בה התגורר.
על אף מעמדו, בתחתית שרשרת המזון, חולמניותו גרמה לו להתחבר עם בעלי חיים חזקים ממנו ובחלק מהמקרים אף להוביל אותם.
לעיתים רבות טימון לוקח קרדיט על רעיונותיו של פומבה ואכן הוא באמת ובתמים מאמין שרעיונות אלו היו שלו.
פומבה הוא חזיר יבלות גדול חביב ומגושם בעל לב זהב.
נוהג תמיד לדאוג לחבריו ומגונן במידה רבה על טימון שהוא חברו הקרוב ביותר.
לעיתים רבות פומבה נוהג לרקום תוכניות מתוחכמות למדיי, אף על פי כן, טימון בסופו של דבר לוקח את הקרדיט על התוכניות של פומבה.
לאחר שנדד זמן רב במדבר, סימבה הקטן מתיידד עם טימון ופומבה.
טימון ופומבה אומרים לסימבה את ה"מוטו" שלהם "האקונה מטטה" (שפירושו "אל תדאג").
סימבה גדל עם טימון ופומבה עד שהוא מחליט לחזור לצוק התקווה להביס את דודו סקאר ואת הצבועים כדי שהוא יוכל למלוך על הממלכה.
טימון ופומבה מסייעים לסימבה להגיע לצוק התקווה, שם הוא מוכתר בסוף הסרט למלך.
טימון ופומבה, אשר חיים באזור צוק התקווה, מסייעים כעת לסימבה ביומיום ונקראים לעיתים קרובות לשמור על בתו של סימבה קיארה.
כאשר קיארה השובבה יוצאת מגבולות הממלכה אל הצד האפל למסע הציד הראשון שלה, טימון ופומבה יוצאים בעקבותיה על מנת לוודא שהיא לא תיפגע.
הם מופיעים ברוב פרקי הסדרה וגם בפתיח רואים אותם נכנסים בשמחה למסעדה.
בסרט "מלך האריות 3: האקונה מאטאטה" (2004)
בסרט זה המתמקד בעלילתיהם של טימון ופומבה והמהווה פריקוול לסרטי מלך האריות מתגלה כי טימון ופומבה גרמו לחלק מהאירועים בסרט הראשון של מלך האריות.
בתחילת הסרט, טימון היה חלק מקבוצה של סוריקטות שחיה בסוואנה, ומשום שהוא לא היה מסוגל לשמור על מחנה הסוריקטות, הוא כמעט גרם לכך שדודו נאכל על ידי צבועים.
טימון המדוכא, מקבל בעקבות כך ייעוץ מרפיקי, אשר מחנך אותו את פילוסופיית "האקונה מטטה".
טימון מחליט ליישם פילוסופיה זו בחייו ובעקבות כך יוצא לדרך במטרה למצוא את גן העדן האולטימטיבי.
לאורך הדרך, הוא פגש לראשונה בפומבה, והשניים הופכים לחברים טובים.
לבסוף, הם מגיעים לנווה מדבר שם הם מחליטים להישאר ולהנות מהחיים.
בהמשך, סימבה מגיע לנווה המדבר וגדל עם טימון ופומבה עד שהוא מחליט לחזור לצוק התקווה להביס את דודו סקאר ואת הצבועים כדי שהוא יוכל למלוך על הממלכה.
הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של הצמד טימון ופומבה בג'ונגל, אשר לעיתים רבות גם מגיעים למקומות שונים ברחבי העולם.
בסדרת הטלוויזיה משמר האריות (2016)
בסדרה זו, טימון ופומבה הם הדודים החורגים של בונגה גירית הדבש, אחד מחברי משמר האריות.
במהדורות המקוריות דוברות האנגלית של הסרטים והסדרות, פומבה מדובב על ידי השחקנים ארני סאבלה (בכל סדרות וסרטי האנימציה), והוא מגולם על ידי טום רובינס אלן במחזמר של מלך האריות בברודוויי.
נייתן ליין וארני סאבלה היו הראשונים שהגיעו לאודישן עבור התפקידים של הצבועים בסרט "מלך האריות", אך כאשר המפיקים נוכחו לראות עד כמה טובים הם היו במלאכת הדיבוב, הוחלט כי השניים יגלמו את דמויותיהם של טימון ופומבה.
בסרט הרימייק למלך האריות משנת 2019 מדובב טימון על ידי השחקן בילי אייכנר, ואילו את פומבה מדובב השחקן סת' רוגן.
טימון – תומר שרון (1994–2016; בכל הפקות הדיבוב של שפרירה זכאי ושרון כהן) / דני לשמן (2016 ואילך; בסדרה "משמר האריות" ובעיבוד המחודש לסרט הראשון)
פומבה – עמי מנדלמן (1994 ואילך; בכל הפקות הדיבוב של שפרירה זכאי ושרון כהן ובסדרה "משמר האריות") / רובי מוסקוביץ (2019; בעיבוד המחודש לסרט הראשון)
טימופיי סרגייביץ' קלאצ'וב (בבלארוסית: Цімафей Сяргеевiч Калачоў; נולד ב-1 במאי 1981 במוהילב שבבלארוס) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת הקשר ומאמן כדורגל בהווה.
אחיו הבוגר דזמיטרי קלאצ'וב גם כדורגלן.
קלאצ'וב השתתף באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2004.
טימוקרטס מרודוס היה יווני איש רודוס, שנשלח ב-396 לפנה"ס על ידי הסטרפ הפרסי פרנבזוס לחלק כסף לערי יוון ולהתסיסן נגד ספרטה.
הוא ביקר באתונה, תבאי, קורינתוס וארגוס.
בעידודו דחפה תבאי את ספרטה למלחמה, הלא היא המלחמה הקורינתית, שנמשכה מ-395 עד 387 לפנה"ס.
משימת טימוקרטס, אותה השלים בהצלחה, הייתה לכפות על אגסילאוס מלך ספרטה להסיג את הצבא הספרטני מאיוניה.
הצלחתו קיבלה ביטוי במשפט המפורסם המיוחס לאגסילאוס ומובא אצל פלוטרכוס, כי "המלך סילק אותו מאסיה בעשרת אלפים קשתים", כשהכוונה לדמות הקָשָׁת שהייתה טבועה על מטבעות הזהב הפרסיות, כי "זה היה סכום הכסף שהובל לאתונה ולתבאי וחולק בין מנהיגי העם, ומתוך כך עשו ערים אלו מלחמה עם הספרטנים."
טימור ורמש (Timur Vermes; 1967, נירנברג) הוא עיתונאי וסופר גרמני שזכה לפרסום במדינות רבות בעולם בזכות הספר הסאטירי שכתב "הוא חזר" (Er ist wieder da), אודות שובו של אדולף היטלר האמיתי לחיים בגרמניה בשנת 2011, לאחר שהיה שרוי בתרדמת במשך 66 שנים.
הספר, שנכתב בגוף ראשון, מנקודת מבטו של היטלר, מספר את סיפור קבלתו על ידי הציבור הגרמני כשחקן המגלם את דמותו של היטלר, ללא שמץ של חשד שמא דמות זו היא הדמות האמיתית של הצורר הגרמני.
60 שבועות לאחר צאת הספר לאור, נמכרו קרוב למיליון עותקים.
ורמש נולד בשנת 1967 בנירנברג, לאב ממוצא הונגרי ולאם גרמנייה, כילד שני לאחר אחותו הבכורה.
אביו נמלט מבודפשט בגיל 28 בתקופת המרד ההונגרי והגיע כפליט לגרמניה בשנת 1956. בגיל 8 התייתם ורמש מאביו.
ברבות הימים נישאה אמו לווטרינר גרמני, שהיה מפקד טנק במלחמת העולם השנייה.
עם סיום לימודיו בתיכון, טייל עם חברים לטוסקנה.
לטיול הצטרפה אנדראה, (לימים אשתו), שאותה הכיר באופן שטחי כתלמידה בבית ספרו, שם למדה שלוש כיתות מתחתיו.
הוא למד לימודי תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת ארלנגן, ובאותה עת החל לעבוד כעיתונאי.
בשנת 1986 פרסם את המאמר הראשון שכתב בעיתון המקומי.
בגיל 32 עבר להתגורר בקלן וכתב עבור צהובונים שונים כגון העיתון 'אקספרס' ומגזינים נוספים.
הוא העיד על עצמו כי כתב מאמרים קריאים, אך עם זאת, לא בלט בכתיבתו.
הוא פוטר מעבודתו העיתונאית האחרונה כעורך במגזין ספורט לנשים 'Shape', בשל קיצוצים שנערכו בהוצאות המגזין.
בשנת 2003 עבר הזוג להתגורר במינכן.
כדי להמשיך ולהתפרנס מעבודת הכתיבה, החל לעבוד כסופר צללים בתיווכה של אשתו אנדראה, שניהלה את מחלקת העיון של הוצאת ספרים העוסקת בתחום.
ספר הצללים הראשון שכתב נמכר ב-60,000 עותקים - ביוגרפיה על מיכאל הרטה, נגן הרמוניקה בן 50 שנשאב מהופעות רחוב לתוכנית הריאליטי 'סופרטלנט' (Supertalent), שבה זכה במקום ראשון.
הספר נכתב בסגנון דיבורו של הרטה, וכתיבתו ארכה עשרה ימים.
ורמש המשיך לכתוב במתכונת זו מספר ספרים, אך החליט בסופו של דבר לזנוח את תחום הצללים, ולכתוב רומן.
בחודש ספטמבר 2012 יצא לאור רומן הביכורים שלו 'הוא חזר', ותוך תקופה קצרה תפס מקום בעשירייה הראשונה של רבי-המכר בגרמניה.
נכון לשנת 2013, הספר תורגם לעשר שפות, ותרגומים של 27 שפות נוספות נמצאים בשלבים שונים של עבודה.
בתחילת שנת 2016 יצא לאור בהוצאת "סלע-מאיר" תרגום עברי לספר (תרגום: עידו נחמיאס).
בריאיון לעיתון "הארץ" אמר ורמש: "כיוון שכבר התרגלתי לכתוב בגוף ראשון סיפורים של אחרים, כשחשבתי על הרעיון שהיטלר חוזר, הכתיבה בגוף ראשון הייתה קלה.
באופן מסוים נהייתי סופר הצללים של היטלר".
הרומן "הוא חזר" מתאר את ההתרחשויות כשאדולף היטלר מתעורר לפתע בשנת 2011 ליד מגרש החנייה שתחתיו שכן הבונקר של היטלר.
הספר כתוב בגוף ראשון ומשתדל להיות נאמן לסגנון דיבורו וכתיבתו של היטלר, ובמיוחד לסגנון המעורפל של כתיבת "מיין קמפף".
היטלר משוטט בעיר במדיו הנודפים צחנת נפט.
בעל החנות משוכנע כי ניצב לפניו שחקן מוכשר המצליח לגלם נאמנה את דמותו של היטלר.
הוא מופתע לגלות משיחה עם האיש כי הוא מובטל, כי אין לו מקום ללון, וכי זוגתו נטשה אותו, ומזמין אותו ללון באופן זמני בחנות.
עם הזמן הופך היטלר לכוכב טלוויזיה, וסרטונים בכיכובו זוכים לצפיות רבות ביוטיוב.
האהדה הציבורית כלפיו גוברת, ודרכו של היטלר בחזרה אל הזירה הפוליטית נסללת בבטחה.
טימופיי טימופייביץ' חריוקין (; 21 ביוני 1910 - 19 ביוני 1953) היה גנרל-קולונל בחיל האוויר הסובייטי, אשר פיקד על ארמיית האוויר השמינית של ברית המועצות ומאוחר יותר על ארמיית האוויר הראשונה במלחמת העולם השנייה.
טימופיי חריוקין סיים בית הספר לטיס בשנת 1933 והוצב ביחידת מפציצים.
בשנת 1936 הוא התנדב להשתתף במלחמת האזרחים בספרד.
בשנת 1938 פיקד על טייסת הפצצה במלחמת סין–יפן השנייה בה ביצע למעלה מ-100 גיחות מבצעיות.
הוא קיבל את עיטור גיבור ברית המועצות בפברואר 1939. בזמן המלחמה לטענת הרוסים קבוצת מפציצים בפיקודו הטביעה את נושאת המטוסים היפנית ריוג'ו.
עם זאת, שום מסמך סיני או יפני לא מאשרר טענה זאת, והמיקום המדווח של התקיפה היה בנהר שבו נושאת המטוסים לא יכלה לשהות ולכן טענה זאת נחשבת ללא מהימנה.
לאחר המלחמה הוא פיקד על ארמיית האוויר השביעית ומאוחר יותר על כוחות הנ"מ והיירוט באזור באקו.
טימופיי נפטר בשנת 1953 לאחר תאונת דרכים.
טימוכארס (Timochares, ביוונית: Τιμοχάρης) היה היסטוריון שפעל במחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס, ככל הנראה כהיסטוריון חצר של בית המלוכה הסלאוקי.
טימוכארס ידוע לנו רק מתוך קטע שצוטט על ידי אוסביוס מקיסריה מתוך כתבי אלכסנדר פוליהיסטור:
מתוך הקטע ידוע שטימוכארס כתב חיבור על תולדות אנטיוכוס, אולם לא ברור על איזה מהמלכים הסלאוקים בשם זה מדובר כאן, מכיוון שידוע בוודאות שארבעה מהמלכים הסורים שנקראים "אנטיוכוס" השתתפו במבצעים צבאיים נגד ירושלים:
אנטיוכוס השלישי, שנלחם נגד חיל המצב של תלמי החמישי במצודת החקרא בסביבות 200 לפנה"ס.
אנטיוכוס הרביעי אפיפנס, שהיסטוריונים יוונים רבים התייחסו ללכידתו את ירושלים בשנים 169 ו-167 לפנה"ס.
אנטיוכוס החמישי אופטור, שהטיל מצור על בית המקדש בשנת 162 לפנה"ס.
אנטיוכוס השביעי סידטס, שצר על ירושלים בשנת שלטונו הראשונה של יוחנן הורקנוס החשמונאי (134 לפנה"ס), אירוע שגם הוא היה ידוע היטב בהיסטוריוגרפיה היוונית.
אנטיוכוס השלישי, שנתמך על ידי היהודים, צר רק על מצודת החקרא, שהוחזקה על ידי חיל המצב התלמיי, ואילו אנטיוכוס הרביעי כלל לא ביצע פעולות של מצור, בזמן שבנו, אנטיוכוס החמישי, הטיל מצור רק על המקדש.
מאחר שאין אזכור בקטע של טימוכארס לחקרא או למקדש והאנטיוכוס היחיד שצר על העיר ירושלים היה סידטס, על ידי תהליך אלימינציה נראה כי הסקר הגאוגרפי היה חלק מההקדמה לתיאור המצור על ירושלים על ידי אנטיוכוס השביעי סידטס.
אפשרות זו היא הסבירה ביותר, מאחר שהמצור של סידטס על ירושלים היה ארוך ונזקק להסבר.
טימוכארס הסביר שהמצור היה ארוך כל כך בגלל חוזקה של העיר, השפע במים שנמצאו בה וחוסר הפוריות של סביבתה.
טימוכארס כתב את המונוגרפיה על סידטס ככל הנראה לא הרבה אחרי מותו של סידטס בשנת 129 לפנה"ס בזמן ניסיונו לסכל את התפשטות ההשפעה הפרתית מערבה.
הקטע אצל אוסביוס מכיל את המידע היחיד שיש בידינו על טימוכארס ועבודתו, אולם קיימים רמזים לגבי זמנו ומקומו.
הסקירה המפורטת יחסית של ירושלים במסגרת מונוגרפיה שכזאת, מצביעה על כך שהחיבור על אנטיוכוס השביעי היה די ארוך.
למרות מאמציו העצומים לשקם את חוזקה ואחדותה של האימפריה הסלאוקית, אנטיוכוס סידטס לא היה מצביא מזהיר או בנאי מפורסם של מפעלי בנייה מונומנטליים, שכל אחד מהם עשוי להצדיק מונוגרפיה נרחבת על הישגיו על ידי היסטוריון מאוחר יותר.
לא סביר שסופר מן העת העתיקה היה בוחר בו מכל השליטים של העולם העתיק או אפילו מבין המלכים הסלאוקים בלבד, כנושא של מונוגרפיה (בניגוד לביוגרפיה קצרה), אלא אם היה לו מניע אישי מיוחד לעשות זאת.
בשקלול הנסיבות הללו, המטרות האפולוגטיות הנשקפות מתוך הסקירה הגאוגרפית, והסבירות שטימוכארס הוא זה שדיווח על ההצעה המפורטת של יועצי המלך (בפרק למטה), כולם מצביעים על כך שטימוכארס לא היה סתם סופר, אלא היסטוריון חצר של אנטיוכוס השביעי, או לפחות מקורב לחצר המלוכה.
העדות של טימוכארס מספקת את התיאור הטופוגרפי הראשון הידוע לנו של ירושלים על ידי סופר יווני.
ניתן לצפות מטימוכארס, כביוגרף של אנטיוכוס השביעי, להדגיש את אי-נגישותה של העיר כהכנה לתיאור מצור קשה וממושך, שהסתיים מבלי שהעיר תיכנע או תיכבש על ידי צבא המלך.
אוסביוס הביא את תיאורו של טימוכארס בדיבור עקיף, צורה שבאופן טבעי הובילה לטעויות.
בנוסף לטעויות סופר אפשריות בכתב היד, מה שחשוד במיוחד הוא זה שההיקף של ירושלים זהה באורכו לרדיוס של האזור האמצעי הצחיח.
היקף של 40 סטדיות (7.6 קילומטרים) הוא כמעט כפול מההיקף האמיתי של העיר באותה תקופה.
יחד עם זאת, איגרת אריסטיאס מציינת את אותו היקף לירושלים וגם את שפעת המים בעיר.
על פי יוסף בן מתתיהו, המחסור במים היווה קושי רציני לאנטיוכוס סידטס בזמן המצור על ירושלים.
מלבד תיאורו המוגזם של טימוכארס על אספקת המים בתוך העיר, המידע על שטח צחיח ברדיוס של 40 סטדיות מחוץ לעיר הוא שגוי, מכיוון שהוא נכון רק לגבי מדבר יהודה שממזרח לעיר, וגם בו ישנם כ-20 קילומטרים (100 סטדיות) מירושלים עד לאזור הפורה - עמק יריחו.
אזכור הגנים מחוץ לעיר המושקים במים הזורמים מתוך העיר, מדגיש את הקביעה שהעיר עצמה הייתה שופעת במים, אך במקביל אינו סותר את הטענה שהשטח מחוץ לעיר היה צחיח.
לקורא ניתן להבין כי בזמן המצור זרימת המים מתוך העיר הופסקה והצבא הסלאוקי לא יכול היה ליהנות מפרות הגנים.
תיאור דומה מאוד של ירושלים מופיע גם אצל סטראבון (בתחילת המאה ה-1 לספירה), שגם הוא מזכיר את הניגוד בין שפע המים בתוך העיר לחוסר המים שמחוץ לה, אולם אצלו השטח חסר המים מסביב לעיר הוא גדול יותר, 60 סטדיות.
לחלוקה המעגלית המשונה של השטח שמחוץ לירושלים, המופיעה בשני התיאורים, אין אף מקבילה אחרת בתיאורים הרבים של ירושלים.
ככל הנראה אין בספרות היוונית-רומית חלוקה דומה של עיר אמיתית וסביבותיה למעגלים מרכזיים.
חלוקה כזאת קיימת בתיאור העיר הדמיונית אטלנטיס, שהייתה מוקפת ברצועות מעגליות של ים ואדמה.
ייתכן ותיאור זה נתן השראה לטימוכארס או לסופר מוקדם יותר לתאר כך עיר אמיתית.
סיפור כניסת אנטיוכוס הרביעי לבית המקדש
דיווח על המצור של אנטיוכוס סידטס על ירושלים נמצא אצל יוסף בן מתתיהו, אך קדם לו דיווח שהופיע אצל ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס (המאה ה-1 לפנה"ס).
על פי גרסת דיודורוס, רוב חבריו של אנטיוכוס יעצו לו "לכבוש את העיר בסערה ולמחות כליל את העם היהודי, מאחר שרק הם מכל העמים...
חבריו ציינו שאבות היהודים גורשו ממצרים "בתור כופרים שנואי־האלים...
ומשארגנו את עם היהודים הפכו את שנאתם לאנושות למסורת".
דיודורוס מדווח עוד ש"ידידיו הזכירו לאנטיוכוס גם את הטינה שרחשו אבותיו לפניו לעם הזה", כאשר אנטיוכוס אפיפנס "נכנס משהביס את היהודים אל קודש הקודשים של בית המקדש" ומצא שם פסל של משה רכוב על גבי חמור ובידיו מגילה הכוללת את חוקי היהודים.
משה היה האיש ש"ציווה על היהודים את מנהגיהם המיזנתרופיים והמופקרים.
ומכיוון שאפיפאנס היה מזועזע משנאה שכזאת המופנית נגד כל האנושות, הוא שם לעצמו למטרה לשבור את נוהגיהם המסורתיים."
דיודורוס מספר שבסקירתם את האירועים הללו, חבריו של סידטס האיצו בו להשמיד את האומה היהודית לחלוטין, או לפחות לבטל את חוקי היהודים ולאלצם לשנות את אורח חייהם.
אבל המלך, בהיותו אדם רחב לב, לקח שבויים, גבה מס ופירק את חומות ירושלים, אבל דחה את ההאשמות נגד היהודים.
גם הסופר המצרי-יווני אפיון (המאה ה-1 לספירה) טען שאנטיוכוס אפיפנס מצא בבית המקדש פסל של חמור, שהיהודים היו "נותנים לו כבוד אלהים ומרוממים אותו באמונה רבה", ומכיוון שהיה "מעשה זהב כולו וכסף רב מחירו" - לקח אותו עם יתר אוצרות המקדש.
על פי יוסף בן מתתיהו, אפיון טען שאת סיפורו על כניסת אנטיוכוס למקדש (שמלבד עלילת החמור כולל גם עלילת דם על פולחן יהודי הכולל קרבן אדם) הוא מצא אצל פוסידוניוס ואפולוניוס מולון.
עיבודיהם של פוסידוניוס ומולון לסיפור אבדו, אולם מכיוון שסיפור כניסת אנטיוכוס אפיפנס למקדש ומציאת פסל החמור מופיע אצל דיודורוס וגם אצל אפיון, ייתכן מאוד שלשניהם היה מקור משותף, ככל הנראה פוסידוניוס.
ומכיוון שאצל דיודורוס הסיפור מופיע כחלק מדיווחו על המצור של סידטס (שמלבד עלילת החמור כולל גם את עלילת המצורעים), בצלאל בר כוכבא מציע את חיבורו של טימוכארס כמקור הדיווח על סידטס (ובתוכו גם הסיפור על אפיפנס), כאשר ככל הנראה פוסידוניוס בחר להשמיט את עלילת הדם (ולכן אינה קיימת בגרסת דיודורוס).
אולם טימוכארס לא המציא את סיפור כניסת אנטיוכוס הרביעי למקדש.
לא הייתה סיבה שבגינה ימציא סיפור כזה, בהיותו היסטוריון של אנטיוכוס השביעי שהגיע להסדר פשרה עם היהודים ואף היו לו חילות עזר יהודים שליוו אותו במערכה הפרתית.
יתר על כן, רוב המלכים שבאו אחרי אנטיוכוס הרביעי (ובהם אנטיוכוס השביעי) השתייכו לענף היריב של בית המלוכה שיצא מסלאוקוס הרביעי, אחיו הבכור של אנטיוכוס אפיפנס.
ניתן להניח שטימוכארס השתמש במקור כלשהו (שגם הוא אינו המקור המוחלט של העלילות עצמן) מבית המלוכה מתקופת אנטיוכוס אפיפנס או אנטיוכוס אופטור, בנו ויורשו, שהתאמץ להצדיק את חילול הקודש שבוצע על ידי המלך במקדש היהודי ואת הרדיפה חסרת התקדים של הדת היהודית.
מקורו של טימוכארס היה ככל הנראה היסטוריון חצר של בית המלוכה הסלאוקי שקדם לו, מהדור של מרד החשמונאים.
טימופיי פבלוביץ' מוזגוב הוא כדורסלן רוסי, אשר שיחק בעמדת הסנטר ברונה מוסקבה.
מאז שנת 2009 חבר מוזגוב בנבחרת רוסיה בכדורסל.
מוזגוב, בנו של שחקן כדוריד מקצועי, נולד בלנינגרד שבברית המועצות ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לרפובליקת אדיגיה.
בגיל 16 חזר לסנקט פטרבורג והחל להתאמן בכדורסל במסגרת פנימייה מקומית.
ב-2006 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של חימקי מוסקבה, אך לא זכה לדקות משחק רבות ושותף בעיקר במשחקי קבוצת המילואים של המועדון.
בעונת 2008/2009 כבר שותף במשחקים רבים של הקבוצה, בין השאר בעקבות פציעתו של מאצ'יי לאמפה.
הוא הצטיין הן בליגת העל הרוסית והן ביורוקאפ, מפעל בו התקדמה חימקי עד הגמר בו הפסידה לריטאס וילנה.
מוזגוב נבחר בתום העונה לשחקן המשתפר של הליגה הרוסית.
ב-2010 עבר לשחק בליגת ה-NBA לאחר שחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ניו יורק ניקס.
בפברואר 2011 הועבר בטרייד לדנוור נאגטס, בעסקה בה עבר כרמלו אנתוני לניקס.
בעקבות השביתה ב-NBA ב-2011, חזר לשחק ביולי אותה שנה בחימקי מוסקבה עד לסיום השביתה.
בינואר 2015 הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס.
בעונת זכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA.
ביולי 2016 חתם על חוזה ל-4 עונות בלוס אנג'לס לייקרס, עבור כ-64 מיליון דולר.
ביוני 2017 הועבר בטרייד לברוקלין נטס, יחד עם דיאנג'לו ראסל, בתמורה לברוק לופז וזכויות הדראפט על קייל קוזמה.
ב-6 ביולי 2018 הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס, ויומיים לאחר מכן נשלח בטרייד נוסף לאורלנדו מג'יק.
ביולי 2019 חזר לרוסיה וחתם בחימקי מוסקבה.
בדצמבר 2021 עבר לרונה מוסקבה.
מוזגוב החל לשחק בנבחרת רוסיה ב-2009 והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 2009 בה סיימה הנבחרת במקום השביעי.
באליפות העולם בכדורסל 2010 היה הקלע הבולט של הנבחרת עם 13 נקודות בממוצע למשחק ובנוסף רשם 4.4 ריבאונדים וחסימה אחת בממוצע למשחק.
באליפות אירופה בכדורסל 2011 זכה עם נבחרתו במקום השלישי.
הוא סיים את האליפות עם ממוצעים של 9.5 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה עם נבחרת רוסיה במדליית ארד.
בשמונת המשחקים בטורניר קלע 10 נקודות בממוצע, קלט 3.5 ריבאונדים וחסם 0.5 פעמים בממוצע למשחק.
חימנס, שהוא גם חבר מזכירות FARC, הופקד גם על המודיעין והמודיעין הנגדי של הארגון.
לפי מקורות לא ודאים, חימנס הוא רופא בהכשרתו שהשתלם בקרדיולוגיה ובקריוכירורגיה.
לא המשיך לעבוד במקצוע זה והחל משנת 1982 התמחה בפעילויות גרילה וטרור.
ב-2011 אחרי מותו של אלפונסו קאנו, נבחר למנהיג העליון של FARC.
רודריגו לונדוניו אצ'וורי נולד בשנת 1959 במחוז קינדיו שבקולומביה.
הוא בנם האמצעי של ארטורו לונדוניו מוריאל ואליסה אצ'וורי, מן היישוב פילנדיה, שהתאלמנה בעקבות רציחת בעלה הראשון.
הבן הבכור, חאיר, נולד מנישואיה הראשונים של האם.
ככל הנראה הוריהם היו בני דודים, בעלי שורשים בסקים.
רודריגו גדל עם משפחתו בעיירה לה טבאידה, וייתכן כי אף נולד בה ולא בבית החולים בקלרקה, כפי שמופיע באחת מהתעודות שלו משנת 1978.
האב, ארטורו לונדוניו, בעל חנות בלה טבאידה, פעל בארגון "לה אונו" (La Uno), שהשתייך למפלגה הקומוניסטית הקולומביאנית.
רוגרידו לונדוניו התוודע מילדותו לנאומי פידל קסטרו ברדיו הוואנה, לעיתונים (הביטאון "גראנמה" של משטר קסטרו בקובה, כתב העת La Voz Proletaria ואחרים) ולספרות הקומוניסטית והסובייטית שהפיץ במחתרת דודו, הנגר מיגל לונדוניו.
חימנס פעל בצעירותו במסגרת ה"נוער הקומוניסטי הקולומביאני".
את לימודיו עשה בעיירת הולדתו ובתיכון ביישוב קימבאיה, אחר כך סיים בגרות במכללת רופינו חוס קוארבו בעיר ארמניה (1976).
ייתכן כי למד רפואה, לרבות קרדיולוגיה, במשך כשלוש שנים באוניברסיטת פטריס לומומבה לידידות בין העמים שבמוסקבה, אז בברית המועצות, אולם קיימים ספקות לגבי מהות הלימודים האלה.
בהמשך השתלם בקריוכירורגיה בקובה, ועבר אימונים צבאיים ביוגוסלביה של טיטו.
ממרץ 1982 התגייס לשורות FARC.
עלה במהירות בהיררכיה של הארגון והצטיין כמפקד של "החזית 9" של FARC.
עבר תקופת השתלמות בטקטיקת ה"מלחמה הלא סדירה" בקובה.
בשנת 1986 היה למפקד החזית 16 של FARC, ובאפריל אותה שנה בלט כמנהיג החמישי בחשיבות במטה הכללי של הארגון.
אחרי עוד תקופה של השתלמות בנושאים פוליטיים בברית המועצות, בשנת 1988 התמנה למפקד הגוש המזרחי של הארגון.
החל מ-1993 פיקד על "גוש מגדלנה האמצעי".
מתוך "האזור המפורז" בשנים 1998–2002 היה אחראי חימנס על פיתוח היחסים הבינלאומיים של FARC.
הוא נכנס לתפקיד המפקד העליון של הארגון אחרי שהמנהיג הקודם, אלפונסו קאנו, נהרג על ידי הצבא
ב-4 בנובמבר 2011 באזור הררי במחוז קאוקה, בעת המבצע הצבאי "אודיסאו".
המתחרה של חימנס בנוגע לפיקוד העליון של המחתרת היה איוואן מארקס, בשמו האמיתי לוסיאנו מרין אראנגו, מפקד "גוש הקאריבים".
חימנס הוא אחד מוותיקי המזכירות של FARC המהווה את הסמכות העליונה האמיתית של הארגון אחרי מותו של אלפונסו קאנו.
בשנת 2015 הגיעו ידיעות שהתמקם קרוב לגבול בין קולומביה וונצואלה ושנהנה מחסות ממשלת המדינה השכנה.
כמו כן הועלו השערות כי לקה בצורה מתקדמת של סוכרת.
לחימנס יוחסו חטיפת הפוליטיקאי אלאן חארה, שהוחזק בשנים 2001–2009 בידי הגרילרים, הפיגוע במועדון "אל נוגאל" בבוגוטה בשנת 2003, שגרם למותם של 36 אנשים, ורציחתו של הפוליטיקאי השמרן פייסל מוסתפה ברבוסה בשנת 1993.
כאחראי על המודיעין של FARC, חימנס נמנה עם המפקדים של הפעולות שביצעו חברי הארגון בכביש בוגוטה-מדיין ושל מתקפות אחרות במחוז אנטיוקיה.
במאי 2006 נידון שלא בנוכחותו, על ידי בית משפט בעיר פופאיאן יחד עם שאר מנהיגי FARC על רצח בתנאים מחמירים, חטיפה בתנאים מחמירים ומרד, ל-40 שנות מאסר, בעקבות חטיפתם ורציחתם של מושל לשעבר, של שר הגנה לשעבר ושל שמונה אנשי צבא בשמורת הטבע פוראסה.
בשנת 2012 נידון חימנס, שוב שלא בנוכחותו, על ידי בית משפט במחוז וילה ל-32 שנות מאסר בגין המתקפה על העיירה חיגאנטה בשנת 1999, שבה נרצחו אזרחים, שוטרים, וצלם עיתונות.
חימנס עמד בראש המערכת של ארגונו לגידול, עיבוד והפצת הקוקאין.
לאורך השנים הוצאו נגדו 162 צווי מעצר בגין עבירות שונות, ו"חוזר אדום" של האינטרפול.
ממשלת קולומביה הציעה בזמנו סכום של 2,600,000 דולר למי שיסייע ללכידתו.
גם מחלקת המדינה של ארצות הברית הציעה פרס בשווי 5 מיליון דולר למידע שיוביל למעצרו.
ב-23 בספטמבר 2015 נפגש חימנס לראשונה עם נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס בהוואנה, וחתם על הסכם מקדים בנוגע לריכוך הצעדים המשפטיים אליהם נחשפים חברי הארגון, העלולים להיות מואשמים בפשעים נגד האנושות אחרי הסכם השלום.
לפי דו"ח של בית הדין הפלילי הבינלאומי משנת 2012 יש בסיס סביר להעריך כי ELN, FARC (מחתרת שמאלנית רדיקלית נוספת), הצבא הקולומביאני וארגונים פארא-צבאיים (ימניים) ביצעו פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בקולומביה.
ב-26 בספטמבר חתמו סנטוס וחימנס על הסכם שלום בטקס חגיגי בעיר קרטחנה.
אולם במשאל העם על הסכם השלום הקולומביאני, שנערך ב-2 באוקטובר, נדחה ההסכם ברוב זעום, כיוון שנתפס כמקל מדי עם המורדים.
בתגובה לתוצאות המשאל אמר חימנס כי הארגון ממשיך לרצות בשלום למרות דחיית ההסכם.
ב-24 בנובמבר חתמו סנטוס וחימנס בבירה בוגוטה על הסכם שלום חדש, הכולל שינויים שהציעו מתנגדי ההסכם הקודם.
התפרקות הארגון מנשקו הושלמה ב-27 ביוני 2017 בטקס בהשתתפות סנטוס וחימנס.
ב- 2 ביולי 2017 סבל חימנס מאירוע מוחי חולף עקב תסחיף והיה מאושפז בבית חולים בוויאויסנסיו.
חודש אחרי האשפוז ב-31-28 באוגוסט 2017 הנהיג חימנס "טימוצ'נקו" את הכנס המייסד של מפלגת FARC.
הכנס התקיים במרכז הקונגרסים בבוגוטה והשתתפו בו כאלף ניציגים.
ב-31 באוקטובר 2017 המפלגה נרשמה במפלגה חוקית.
חימנס עמד להיות מועמד שלה לנשיאות.
ב- 1 בנובמבר 2017 השיק חימנס את מערכת הבחירות של מפלגתו.
הנתונים שלו בסקרים היו נמוכים מאוד .
במרץ 2018 לקה התקף לב ונאלץ לעבור ניתוח מעקפים.
בנסיבות אלה ויתר על השתתפותו בבחירות לנשיאות.
ב-30 בנובמבר 2021 בימי המנהל ג'ו ביידן מחלקת המדינה של ארצות הברית הוציאה את FARC מרשימת הארגוני הטרור.
לעומת זאת נכללו ברשימה הפלג המורד FARC-EP ו"סגונדה מרקטליה"
טימון איש אתונה הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר ועוסק במיזנתרופ המפורסם בשם זה המוזכר בכתבי פלוטרכוס כמי שחי בימי המלחמה הפלופונסית.
נראה ששייקספיר ערבב גם בינו לפילוסוף טימון מפליוס.
טימון הוא אזרח אתונאי עשיר, טוב לב ונדיב, המרעיף מתנות וכסף על שפע החנפנים הנצלנים הסובבים אותו.
הוא משחד את אבי הנערה שמשרתו מחזר אחריה כדי שיתיר להם להינשא, פודה את חובו של ידיד, ומבזבז לאין שיעור על דברים דומים.
רק משרתו פלאביוס, המסור לו באמת ובתמים, מנסה להבהיר לו את המצב לאשורו.
טימון עורך לידידיו משתה במהלכו הוא נושא נאום על חשיבותה של הרעות.
הפילוסוף הציני ושונא-האדם אפמנטוס, הנוכח בחגיגה, עולב בטימון בבוז על תמימותו ומגחך על האורחים.
העשיר מתקשה להבין את רשעותו.
פלאביוס מודיע לטימון שפזרנותו הרבה כילתה את ממונו, ועתה הוא שקוע בחובות.
נושיו מגיעים כדי לתבוע את כספם.
הוא המום וזועם על המשרת, אותו הוא מאשים בכך שלא סיפר לו על כך קודם.
פלאביוס עונה כי אמר לו זאת פעמים רבות.
טימון משגר שלושה ממשרתיו לאנשים אותם הציל מצרה קודם כדי שיבואו לעזרו, אך כולם דוחים אותם בקש.
בינתיים, אחד מקציניו של המצביא אלקיביאדס קוטל אדם במהלך ריב.
הרשויות מחליטות להוציאו להורג כעונש, אך הוא עצמו מוחה בטענה שהאיש פעל מתוך זעם.
מר נפש, אלקיביאדס מחליט לנקום באתונה.
טימון המזועזע מזמין את כל ידידיו למשתה נוסף.
הם באים ברצון, אך מגלים שהכין להם אך מים ואבנים.
הוא משליך עליהם עפר, מקלל אותם ומכריז כי עתה הוא שונא את כל בני-האדם.
חסר כל, הוא יוצא מחוץ לעיר כדי להתקיים על שורשים ועשבים.
בעודו מחפש מזון הוא מוצא אוצר זהב.
פלאביוס בא לחפשו כדי לתת לו כסף, והוא משבחו כאדם הישר היחיד בתבל.
הם נתקלים באפמנטוס, אך עתה טימון ציני אף יותר ממנו והשניים עולבים זה בזה באכזריות.
צבאו של אלקיביאדס עובר לידם: העשיר תורם לו את מרבית זהבו כדי שיכבוש את אתונה.
הוא מעניק עוד לשני גנבים, כדי שיפרצו לכל הבתים שיוכלו, ולשתי זונות, על מנת שיפיצו מחלות מין.
חבריו של טימון שומעים על האוצר ומתקהלים אליו, אך הוא מגרש אותם בקללות ודוחה גם את נציגי השלטון, שרוצים בעזרתו נגד אלקיביאדס.
טימון מת בקללו את המין האנושי.
טימופיי דוקשיצר (Timofei Alexandrowitsch Dokschizer -13 בדצמבר 1921, ניז'ין - 16 במרץ 2005, וילנה) היה חצוצרן יהודי רוסי.
דוקשיצר נולד ב-13 בדצמבר 1921, באוקראינה.
משפחתו עברה למוסקבה בשנת 1923, שם למד במכללה ע"ש גלזונוב אצל איוון וסילבסקי, המשיך ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה וללימודים במכללת גנסין, שם למד אצל מיכאיל טבקוב.
בשלב מאוחר יותר, למד בקונסרבטוריון מוסקבה גם ניצוח.
בין השנים 1945–1984 היה חצוצרן ראשון בתזמורת תיאטרון הבולשוי והיה לסולן ידוע.
מלבד היותו סולן, גם ניצח דוקשיצר על האופרה בבולשוי למשך מספר שנים.
כמורה, לימד בגנסין מ-1954 עד 1990 ומשם עבר לליטא.
אף על פי שלקה בהתקף לב ב-1989, המשיך עדיין להופיע ולהקליט.
במשך שנים רבות דוקשיצר היה מורה למוזיקה ותלמידיו זכו בכ-15 פרסים בתחרויות בינלאומיות.
נתן בירמן נמנה עם תלמידיו.
נגינתו של טימופיי והביצוע שלו התבטאו במוזיקליות, מרחב דינמי ושירתיות מדהימה.
כשניגן הוא "שר" דרך החצוצרה כזמר אופרה.
כסולן, נגן תזמורת, מורה מצליח ושופט בתחרויות בינלאומיות, היה טימופיי מבוקש בכל העולם וביקר פעמים רבות בארצות הברית, אירופה המערבית, יפן ובישראל.
הרפרטואר שלו מנה יותר מ-100 יצירות, ביניהן עיבודים רבים שלו כרפסודיה בכחול של גרשווין או הקונצ'רטו לפסנתר וחצוצרה של שוסטקוביץ'.
בין יצירותיו שפורסמו בציבור, המתודה שלו לחצוצרה (הוצאה לאור בידי Leduc ב-1990), ויצירתו Memoirs (הוצאה לאור בידי ITG ב-1997).
טימוקרטיה היא משטר המקנה כוח פוליטי רק לבעלי רכוש.
משטר כזה יוצר זיקה בין המעמד הכלכלי של אזרח לבין זכאותו להיות בעל משרה ציבורית.
אבי המשטר הטימוקרטי היה סולון, אשר הנהיג רפורמה מדינית באתונה העתיקה.
בצורה זו סולון בעצם החליש את האריסטוקרטיה, אשר דגלה במתן מעמד פוליטי על בסיס ההיסטוריה המשפחתית של אותו אריסטוקרט בלבד.
לאחר החלת הרפורמה, גם אזרח אשר לא היה אריסטוקרט אך הצליח לצבור הון כלכלי, היה יכול לקחת חלק בתפקיד בכיר בפוליס של אתונה, דבר אשר לפני כן לא היה אפשרי.
אומנם מוסד האריסטוקרטיה נשאר על כנו, אך כוחו הפוליטי כבר לא היה מוחלט.
טימור רודוסלסקי (נולד ב-21 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן קזחי-יהודי המשחק בעמדת הבלם בז'טיסו.
רודוסלסקי גדל במחלקת הנוער של קאיראט אלמטי.
בעונת הצטרף למחלקת הנוער של מכבי חיפה, אך כעבור שנה חזר לקאיראט.
ב-28 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד קייסר.
עד לסיום העונה רודוסלסקי שיחק עוד 4 משחקים.
בעונת הפך רודוסלסקי לשחקן הרכב לאחר עזיבתו של לובומיר מיכאליק.
בזכות העובדה שרודוסלסקי יהודי, מספר קבוצות מליגת העל הביעו בו עניין במהלך קיץ עקב העובדה שלא יחשב כזר.
בתום עונת חתם בז'טיסו, אך שוחרר ממנה ביוני .
בספטמבר רודוסלסקי חתם בהפועל פתח תקווה.
ב-14 בינואר 2019 רודוסלסקי חזר לקזחסטן וחתם באוקז'טפס.
ב-28 במרץ 2020 חתם בסמולצ'יבי מליגת העל הבלארוסית, אך שוחרר עוד בטרם רשם הופעה רשמית.
ב-29 ביולי 2020, חתם בקייסר, אך כעבור כשלושה שבועות חתם בלורי מליגת העל הארמנית ובמהלך העונה חתם שנית בקייסר במדיה רשם 9 הופעות.
בקיץ הצטרף לסוואן שבמהלך העונה חדלה מלהתקיים.
ב-19 בפברואר 2022 חתם בנורבאנק.
ב-28 ביולי 2023 רודוסלסקי חתם באקטובה.
לזכותו של רודוסלסקי 6 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של קזחסטן.
טימוליאון היה מצביא ומדינאי יווני בן העיר קורינתוס, אשר פעל בסיציליה ושימש כשליט בפועל של העיר סירקוסאי בין השנים 345 לפנה"ס - 337 לפנה"ס.
טימוליאון נולד בעיר קורינתוס במהלך המחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס.
הוריו נקראו טימודימוס ודימאריסטי, ושניהם היו בעלי מעמד בעיר.
לטענת פלוטרכוס, טימוליאון נודע כבעל אופי נוח, אולם תיעב רודנים.
בניגוד אליו, אחיו נודע כעקשן והיה בעד שלטון יחיד.
טימופאניס נודע כמצביא נמרץ, ולפיכך זכה לכבוד בעיר ומונה לתפקידים שונים.
טימוליאון סייע לו, ובאמצעות מזגו הנוח עזר לחפות על אופיו הפחות יציב של אחיו.
במהלך אחת המלחמות בין קורינתוס לבין קליאונאי, הציל טימוליאון את חיי אחיו שפיקד על חיל הפרשים.
בשנת 360 לפנה"ס, מועצת העיר קורינתוס החליטה לשכור חיל של 400 שכירי חרב כדי להרתיע אויבים.
טימופאניס מונה למפקד החיל, אולם הוא שכנע את השכירים למרוד במעסיקיהם ולציית רק לו.
לאחר שרצח אזרחים רבים, הוא מינה את עצמו לטיראן בעיר.
טימוליאון, שכאמור התנגד לרודנות, התקשה להשלים עם הדבר וארגן קשר נגד אחיו.
המקורות חלוקים באשר לקשר עצמו.
פלוטרכוס מספר שטימוליאון הגיע עם שני אזרחים נוספים (אחד מהם גיסו של טימופאניס) לביתו של טימופאניס בלילה, והשלושה הפצירו בו להפסיק את רודנותו.
טימופאניס לעג להם, ובעוד טימוליאון מתרחק ופורץ בבכי, השניים האחרים רצחו את טימופאניס.
גרסה דומה מוסר קורנליוס נפוס, הטוען שטימוליאון אפילו לא הסתכל על דמו של אחיו.
דיודורוס לעומת זאת, מספר שטימופאניס צעד בשוק של קורינתוס, כאשר מספר רב של אזרחים התנפלו עליו ועל פמלייתו.
על פי דיודורוס, טימוליאון רצח את אחיו במו ידיו לעיני כל.
כך או כך, ברור שלטימוליאון היה חלק נכבד במות אחיו.
רצח קרוב משפחה, ואפילו הוא צודק, נחשב לחטא חמור מאוד ביוון.
בשל כך, הדעות על מעשהו של טימוליאון היו חלוקות.
היו ששיבחו אותו על ההקרבה שגילה, בעוד אחרים גינו אותו על כך.
אמו של טימוליאון ניתקה את קשריה עם בנה וסירבה להביט בו.
הדבר כה ציער את טימוליאון עד שהוא שקל להתאבד.
הוא פרש מכל תפקיד ציבורי ולתקופה מסוימת אף עזב את העיר.
במשך עשרים שנה לא כיהן טימוליאון בשום תפקיד ציבורי.
בשנת 344 לפנה"ס הגיעו שליחים מהעיר סירקוסאי שבסיציליה אל קורינתוס בבקשת עזרה.
בסירקוסאי שלט החל משנת 367 לפנה"ס הטיראן דיוניסיוס השני, אולם לאחר עשר שנות שלטון הוא הודח בידי דיון.
דיון עצמו נרצח בשנת 352 לפנה"ס, רצח אשר גרר אנרכיה, רציחות וחילופי שליטים מהירים.
בשנת 346 לפנה"ס ניצל דיוניסיוס את המצב כדי לחזור לשלטון בסירקוסאי, והנהיג בעיר שלטון אימה אכזרי.
קורינתוס הייתה העיר שייסדה את סירקוסאי, כך שאליה פנו אזרחי סירקוסאי בבקשת עזרה.
מועצת קורינתוס בחרה בטימוליאון פה אחד כמפקד המשלחת לסיציליה.
אף נאמר לו שאם יילחם היטב, ייחשב לרוצחו של רודן, ואם לאו, לרוצחו של אחיו.
טימוליאון קיבל את המשימה ומונה למפקד כוח שכלל עשר אניות ו-700 שכירי חרב.
המסע זכה לגושפנקה דתית, כאשר כוהנות פרספונה חלמו שפרספונה ואמה דמטר בעצמן מתכוננות לקרב.
בשל כך, החליטו הקורינתים לקרוא לאחת מהטריארות של טימוליאון על שם שתי האלות.
טימוליאון עצמו הקריב לאפולו בדלפי לפני צאתו למסע.
בינתיים, היקיטאס, טיראן העיר הסיציליאנית לאונטיני, הביס בקרב את כוחותיו של דיוניסיוס, אשר שלט כעת על האי אורטיג'יה בלבד.
היקיטאס הטיל מצור על דיוניסיוס, וכרת ברית עם קרתגו, אשר הייתה יריבה היסטורית של היוונים, בשאלת השליטה בסיציליה.
היקטיאס ידע שטימוליאון מתכנן לעגון למנוחה בעיר רגיון שבאיטליה, ולפיכך שלח שליחים שיפגשו עמו בעיר זו.
במקביל, פנה אל הקרתגים והורה להם למנוע את נחיתתו של טימוליאון בסיציליה.
הקרתגים אספו עשרים ספינות, השיטו את שליחיו של היקיטאס אל רגיון, ולאחר מכן עגנו בנמל של העיר בתור הפגנת כוח.
השליחים הציעו לטימוליאון להחזיר את חייליו לקורינתוס, ובתמורה הוא עצמו ימונה לסגנו של היקיטאס.
טימוליאון העמיד פנים כמסכים עם ההצעה, אולם לאחר שהקרתגים הרפו את דריכותם, כרת ברית עם אנשי רגיון ובעזרתם הערים על הקרתגים וחמק מהעיר עם אניותיו.
טימוליאון הגיע לסיציליה ועגן בטאורומניון.
שליט העיר טאורומניון, אנדרומכוס (אביו של ההיסטוריון טימאיוס), תמך בטימוליאון, אשר הפך את טאורומניון למבצרו.
עם זאת, הסיציליאנים לא האמינו שהכוח הקטן של טימוליאון יוכל לשנות דבר מה מהמצב הנואש באי.
רק העיר אדראנון, הזמינה את טימוליאון להיכנס אליה.
אולם בו זמנית, חלק מאנשי אדראנון הזמינו דווקא את היקיטאס לעיר.
היקיטאס הגיע לעיר לפני טימוליאון עם 5,000 חיילים, בעוד הכוח שטימוליאון הצליח לגייס הגיע רק ל-1,200 לפי פלוטרכוס, ואלף לפי דיודורוס.
עם זאת, טימוליאון הפתיע את היקיטאס ותקף את אנשיו בזמן הארוחה.
כ-300 אויבים נהרגו ו-600 נפלו בשבי.
אדראנון פתחה את שעריה בפני טימוליאון.
ההצלחה באדראנון גרמה לערים נוספות להצטרף אל טימוליאון, אולם ההצלחה הגדולה ביותר באה כאשר דיוניסוס עצמו שלח שליח והודיע שהוא נכנע בפני טימוליאון ומפקיד את מבצרו ואנשיו בידיו.
טימוליאון שלח אותו כעציר לקורינתוס, שם חי עד מותו ב-337 לפנה"ס.
הצלחה זו עודדה את הקורינתים, ששיגרו לעזרת טימוליאון עוד 2,000 הופליטים ו-200 פרשים, אולם הללו לא הצליחו לחבור אל טימוליאון בגלל שהקרתגים חסמו את דרכם.
היקיטאס מצדו המשיך להטיל מצור על אורטיג'יה, ואף שלח שליחים שניסו לרצוח את טימוליאון באדראנון.
לאחר כישלון ניסיון ההתנקשות, ביקש היקיטאס תגבורת מהקרתגים, אשר הנחיתו כ-60,000 חיילים בפיקודו של מאגו בסירקוסאי.
תגבורת זו, סייעה להדק את המצור על אורטיג'יה, אולם טימוליאון ארגן אספקה סדירה לנצורים דרך העיר קאטאנה.
הקרתגים הבינו שכל עוד זורמת האספקה מקאטאנה, לא ניתן יהיה להכריע את המצור, ולפיכך הפרישו חלק מהכוחות בסירקוסאי כדי לכבוש עיר זו.
עם זאת, היוונים בעיר הבחינו בדילול הכוחות, ופתחו במתקפה אשר במסגרתה שחררו את אחת השכונות החשובות בעיר.
כששמעו על כך הקרתגים, זנחו את המצור על קאטאנה וחזרו לסירקוסאי.
במקביל, הצליחה סוף סוף התגבורת מקורינתוס להתחמק מהקרתגים ולחבור אל טימוליאון.
טימוליאון שלח את הכוחות הרעננים לקרב נגד הקרתגים בסירקוסאי, אולם מסיבות שאינן ברורות, הקרתגים עזבו את האי במפתיע וטימוליאון כבש את העיר מידי אנשי היקיטאס בקלות רבה.
טימוליאון החריב את המצודות והארמונות שבנו הטיראנים בעיר, וייסד בסירקוסאי דמוקרטיה.
לאחר מכן הוא דאג להחזיר לסירקוסאי חלק מהאזרחים שעזבו אותה והביא גם מתיישבים חדשים מקורינתוס ושאר יוון.
טימוליאון החליט לנצל את ההצלחה ושחרר ערים נוספות משליטת טיראנים.
מכיוון שלא היה לו כסף לשלם לשכירי החרב שלו, שלח אותם טימוליאון להילחם במושבות הקרתגיות בסיציליה, ושילם להם משלל המלחמה.
הקרתגים החלו לחשוש, ובשנת 399 לפנה"ס גייסו צבא שכירי חרב, שעל פי המקורות כלל 70,000 חיילים, ושלחו אותו לסיציליה.
צבאו של טימוליאון כלל 6,000 חיילים לפי פלוטרכוס או 12,000 לפי דיודורוס, אולם טימוליאון הצליח להביס אותם בקרב קרימיסוס, והנחיל להם אבדות כבדות.
הקרתגים שלחו לאי משלחת נוספת, ואף הצליחו להרוג 400 מהשכירים של טימוליאון, אולם למרות זאת, הם העדיפו לאחר מכן להגיע להסכם שלום עם טימוליאון.
הם ויתרו על כל השטחים שממזרח לנהר הליקוס, והותירו בידיהם את השטחים שממערב לו.
לאחר מכן טימוליאון כבש את לאונטיני והוציא להורג את היקיטאס וכל משפחתו.
לאחר מכן תקף את קאטאנה, שהטיראן שלה, מאמירקוס, כרת ברית עם הקרתגים.
מאמירקוס נמלט אל מסינה, אשר הטיראן שלה היפון העניק לו מקלט.
כאשר טימוליאון התקרב אל מסינה, התמרדו אנשי העיר נגד היפון ורצחו אותו.
מאמירקוס הובא אל סירקוסאי ושם נשפט והוצא להורג.
תודות למפעלו של טימוליאון, שרר שלום בסיציליה במשך תקופה ארוכה.
חרף העובדה שהוא הנהיג בסירקוסאי שלטון דמוקרטי, הוא היה בפועל שליט יחיד עד אותה תקופה.
בשנת 337 לפנה"ס הוא פרש מכל תפקידיו הרשמיים, ובסירקוסאי לא היה שליט יחיד עד 317 לפנה"ס, עת תפס אגתוקלס את השלטון.
טימוליאון חי בסירקוסאי בבית שבנו עבורו האזרחים, וחרף העובדה שהתעוור, המשיך להיות נוכח בדיונים חשובים ולחוות את דעתו, שהתקבלה בדרך כלל.
הוא נפטר ב-336 לפנה"ס ונקבר בהלוויה מפוארת על חשבון הציבור.
טימופאניס היה מצביא יווני בן העיר קורינתוס.
אחיו של המצביא הנודע טימוליאון.
טימופאניס נרצח בידי אחיו לאחר שניסה להפוך את עצמו לטיראן בקורינתוס.
טימופאניס נולד בעיר קורינתוס במהלך המחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס.
פלוטרכוס מתאר את אופיו כך: "עיקש היה ונגוע באהבה חולנית לשלטון יחיד בעטיים של חברים נקלים וחיילים שכירים שהיו תמיד במחיצתו, אלא שיצא לו שם של איש נמרץ בפעולות מלחמה ומחבב סכנות ובשל כך משך אחריו את בני עירו".
דיודורוס כותב שהוא היה "איש בעל עושר וחוצפה מופלגים".
טימופאניס קיבל תפקידים שונים בצבאה של קורינתוס, ובמהלך אחת המלחמות נגד קליאונאי פיקד על חיל הפרשים של העיר.
במהלך אותה מלחמה, הציל אותו אחיו טימוליאון ממוות בקרב.
בשנת 366 או שנת 365 לפנה"ס, מועצת העיר קורינתוס החליטה לשכור חיל של 400 שכירי חרב כדי להרתיע אויבים.
לאחר שרצח אזרחים רבים, הוא הכריז על עצמו כשליט יחיד (טיראן) של העיר.
טימוליאון התקשה להשלים עם הדבר וארגן קשר נגד אחיו.
ביוון העתיקה רצח קרוב משפחה, ואפילו הוא צודק, נחשב לפשע חמור מאוד.
אמם של טימוליאון וטימופאניס ניתקה את קשריה עם טימוליאון וסירבה להביט בו.
הוא פרש מכל תפקיד ציבורי למשך עשרים שנה.
טימור ואלריוביץ' מירושניצ'נקו (באוקראינית: Тімур Валерійович Мірошниченко; נולד ב-9 במרץ 1986) הוא מגיש טלוויזיה אוקראיני.
מירושניצ'נקו נולד בקייב וכשלמד באוניברסיטה היה חבר בקבוצת הסטודנטים בתחרות ק.ו.ן.
ב-2005 החל את הקריירה שלו בטלוויזיה כששימש כפרשן של אירוויזיון הילדים 2005 וזו הייתה תחרות אירוויזיון הילדים הראשונה ששודרה באוקראינה.
ב-2007 החל לשמש כפרשן של תחרות האירוויזיון וב-2008 החל ללמוד באוניברסיטה הלאומית ולתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה במדינתו.
ב-2011 החל להנחות את התחרות המקדימה לבחירת נציגות אוקראינה באירוויזיון, הוא הנחה את תחרות אירוויזיון הילדים 2009 ואירוויזיון הילדים 2013. הוא נבחר להיות מנחה הגרין רום באירוויזיון 2017.
טימוסתנס מרודוס (ביוונית עתיקה: Τιμοσθένης) היה נווט וגאוגרף ביון העתיקה בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס.
הוא כתב מדריך מסע ימי בן עשרה כרכים, שאבד אך שצוטט רבות ביצירות אחרים.
בעשור שבין 280 ל-270 לפני הספירה, שימש כאדמירל וקברניט בצי הספינות של תלמי השני מלך מצרים התלמיית.
על בסיס מסעות אלה כתב ספר בשם "אודות הנמלים" (ביוונית עתיקה Περὶ λιμένων) שאבד.
בספר תיאר מסע היוצא מחופי מצרים ומתקדם בניגוד לכיוון השעון לאורך חופי אסיה עד פונטוס שבאסיה הקטנה, משם לתראקיה והגיע בספרו החמישי ליוון.
הספר שנחשב לאופוס מגנום שלו, היה מוערץ וצוטט על ידי משוררים כאפולוניוס מרודוס וגאוגרפים כארטוסתנס וסטראבון.