tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על-מנת לסייע ליד השלישית, אשר הוכרחה להכריז חוזה שהיא לא יכולה לעמוד בו, נקבע הכלל הזה, שכן במקרה של שתי הכרזות "ויסט" הוויסטרים אינם מראים את הקלפים שלהם האחד לשני וקשה להם לתאם מהלך משותף כנגד המבצע.
השם "כלל סטלינגרד" נקבע מאוחר יותר, בתקופת מלחמת העולם השנייה.
כלל סטלינגרד אינו מחייב, ויש לסכם לפני המשחק אם הוא תקף.
הסיבה לכלל זה היא שבמקרה של התחייבות ל-10, מספר הלקיחות הנותרות הוא 0, ולוויסט אין משמעות; ברם, אגודת שחקני הפרפראנס הרוסית מתנגדת לכלל "עשירייה נבדקת", אך מציינת, שיש להסכים על שימוש/אי-שימוש בכלל זה לפני המשחק.
ראספאס (распас) הוא מצב הנוצר לאחר שכל שלושת השחקנים הכריזו "פאס" כהכרזתם הראשונה (אם שחקן הכריז, למשל, על חוזה והשניים האחרים אמרו "פאס", הוא אינו יכול לחזור בו ולהכריז "פאס" גם כן).
במשחק של ראספאס המטרה היא לקחת כמה שפחות לקיחות.
מיזער היא התחייבות שלא לקחת ולו לקיחה אחת מבלי שצורה שליטה תיקבע.
ביצוע מוצלח של מזער מביא נקודות רבות, אך העונש על כישלון הוא חמור ביותר; הן מסיבה זו והן בשל קושי המשימה הכרזות מזער הן דבר נדיר.
כמו כן, בשל האתגר הרב שבמיזער ובהכשלתו, לשחקנים המשחקים כנגד המיזערער (мизерящий) מותר לרשום את הקלפים שיצאו (ככלל, השימוש באמצעים מנמוטכניים במשחקי פרפראנס אסור).
"פרפרי תעתוע" הוא אלבום אוסף משירי המוזיקאי הישראלי ערן צור שיצא בשנת 2001.
האלבום מכיל אוסף משיריו של צור משנות ה-90, בעריכת דרור נחום, חלקם בגרסאותיהם המקוריות וחלקם בעיבודים חדשים.
האלבום מתחיל בשיר "נימפה" אותו כתב צור ללחן של ברי סחרוף, שהוקלט במקור על ידי סחרוף, המתארח בהקלטה הזו בנגינה על גיטרות.
רצועות נוספות הבולטות באלבום זה הן: "קיץ", "בלילות של ירח מלא" ו"ערב ב' כסלו" המוגשות כאן בעיבוד אקוסטי ושקט.
שיר נוסף שהוקלט במיוחד לאוסף הוא השיר "גולדפינגר" המכיל סימפול מפסקול הסרט "גולדפינגר" שבסדרת סרטי ג'יימס בונד.
בפסיכולוגיה, פרפקציוניזם הוא תכונת אישיות רב-ממדית ורכיב משותף להגדרותיו השונות הוא השאיפה לשלמות.
פרפקציוניזם הוא דפוס קוגניטיבי והתנהגותי המתייחס לצורך של האדם לשאוף להיות מושלם או להיחשב לכזה, תוך הצבת סטנדרטים גבוהים מדי, ולעיתים אפילו בלתי אפשריים.
בעלי נטייה לפרפקציוניזם נוטים לביקורת עצמית מופרזת ולתהליכים של בדיקה עצמית אינטנסיבית ומגלים פחד ניכר מביצוע טעות או מכישלון.
חוקרי הפרפקציוניזם בעבר הדגישו מספר מצומצם של מאפיינים המגדירים את תכונת הפרפקציוניזם, בעוד המאפיין העיקרי שהודגש היה הצבת סטנדרטים גבוהים במיוחד לביצוע.
הקושי העיקרי בהגדרה הצרה של המושג היה חוסר ההבחנה שנוצרה בין פרפקציוניסטים לבין אנשים שהם פשוט מוכשרים ומצליחים מאוד, בעלי דרישות עצמיות גבוהות.
לכן התעורר צורך להבין לעומק את המושג ולהבחין בין הצבת סטנדרטים גבוהים שאין בהם כל דפוס פתולוגי, לבין דפוסי שאיפה לשלמות העלולים להיות שליליים.
פרפקציוניזם מוגבר עלול לעודד דחיינות, להוביל לדימוי עצמי נמוך ובמקרים קיצוניים לגרום להפרעות נפשיות כמו דיכאון, הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) או הפרעות אכילה.
פרפקציוניזם נבדל מפחד מחוסר שלמות (אתלופוביה).
המילונאי ראובן אלקלעי הציע במילוניו את החידוש שְׁלֵמוּתָנוּת.
בכל זאת, האקדמיה ללשון המליצה את השימוש בצירופים כגון רדיפת שלמות או שאיפת שלמות במקום לקבוע את חידושו של ראובן אלקלעי.
המחקרים הראשונים בנושא הפרפקציוניזם התרכזו בעיקר בהיבטיו השליליים של המושג, ונטו לראותו כחד-ממדי.
כך לדוגמה פרפקציוניזם תואר כדפוס פתולוגי המוביל לרוב לפגיעה בתפקוד והמתאפיין בחשיבה דיכוטומית.
המודלים החד-ממדיים גם קשרו בין פרפקציוניזם לבין התפתחותם של הפרעות אכילה.הראשון שתיאר כי לפרפקציוניזם פנים מגוונות היה המאצ'ק (1978).
הוא תיאר את המונח כבעל מבנה דו-ממדי, ועל כן ככזה שמערכת היסים בינו לבין משתנים אחרים עשויה להיות מעט יותר מורכבת.
הוא זיהה פרפקציוניזם אדפטיבי, המתאפיין בהישגיות ובשאפתנות המובילות להתנהגות מכוונת מטרה.
הפרפקציוניסט האדפטיבי נוטה לחוש סיפוק כשהוא ניצב מול אתגרים, וגישתו מעט יותר גמישה.
לעומת זאת, פרפקציוניזם לא-אדפטיבי מתאפיין ביתר הישגיות ושאפתנות המובילים לפגיעה בתפקוד, בעקבות רמות גבוהות של חרדה בשל הפחד מכישלון.
הפרפקציוניסט הלא-אדפטיבי תופס את עצמו כמי שאינו עומד בציפיות גם כשהוא מצליח, ואף פעם אינו חש סיפוק ממאמציו.
בהמשך אכן תואר הפרפקציוניזם כמבנה מורכב בעל קצוות שליליים וחיוביים וכמושג ובו היבטים תוך-אישיים ובין-אישיים השונים זה מזה באופיים ובהשפעתם על התפקוד.
יואיט ופלט (1991) הציעו כי לפרפקציוניזם שלושה ממדים:
פרפקציוניזם המכוון כלפי העצמי (self-oriented perfectionism), המתבטא בהצבת סטנדרטים בלתי ריאליים, בבדיקה עצמית אינטנסיבית ובפחד מטעויות או מכישלונות בתחומים שונים.
פרפקציוניזם המכוון כלפי האחר (other-oriented perfectionism) – גורם בין-אישי שקשור להערכת האדם את האחרים המשמעותיים בחייו באופן מחמיר.
פרפקציוניזם המוכתב על ידי החברה (socially prescribed perfectionism), שמשמעותו צורך של אדם למלא אחר ציפיות גבוהות מאוד, שעל פי תפיסתו אנשים מציבים לו.
סלייני (1996) יצר את מדד ה"כמעט מושלם", הכולל שלושה ממדים: סטנדרטים גבוהים, סדר (order) ופער.
הממד פער מתייחס לפער הנתפס בין הסטנדרטים האישיים הגבוהים של האדם לבין מידת עמידתו בהם.
זהו ההיבט השלילי המרכזי של הפרפקציוניזם.
אנשים עם ציונים גבוהים בסולם זה, נוטים לחוות רמות גבוהות של דחק וחרדה, לצד תחושות חוסר ערך ודימוי עצמי נמוך.
סולם למדידת פרפקציוניזם (Big Three Perfectionism Scale) שנבנה על סמך מחקר בריטי-קנדי (מאי 2016, Journal of Psychoeducational Assessment) מבחין בין שלושה היבטים של פרפקציוניזם:
פרפקציוניזם נוקשה שמתאר את השאיפה להיות חסר פגמים ולהתנהל ללא טעויות.
שאיפה זו יוצרת תחושת ערך עצמי נמוך ושברירי.
ביקורת עצמית המתייחסת לכל טעות שהאדם עושה ומגיבה לכך בחומרה; לכל מצב של חוסר ודאות שמזמן ביקורת; לכל כישלון; ולכל תגובה של הסביבה שניתן לפרשה כביקורת.
פרפקציוניזם נרקיסיסטי המתייחס לציפיות בלתי אפשריות מהאחר.
הן מתבטאות בביקורתיות יתר כלפי הסביבה, חוסר הערכה לאחרים.
חוויה שהאחר לא עונה לצרכים ולא נותן את היחס המיוחד שהפרפקציוניסט דורש.
פרפקציוניזם עשוי להניע בני אדם אל עבר הישגים ולספק להם מוטיבציה לעמוד איתן בפני מכשולים.
רודל (1984) טוען כי "בצורתו החיובית, הפרפקציוניזם עשוי לספק את הדרבון שמוביל להישגים כבירים – תשומת הלב הקפדנית לפרטים ההכרחית למחקר מדעי, המסירות שמדרבנת מלחינים להמשיך וללטש את יצירתם עד שזו משתווה לצלילים הנפלאים שהם רואים בדמיונם, והעקביות שמרתקת אמנים גדולים לכני הציור - כל אלו נובעים מן הפרפקציוניזם".
סלייני גילה כי לפרפקציוניסטים סתגלניים רמה נמוכה יותר של דחיינות, לעומת אנשים שאינם פרפקציוניסטים.
אתלטים מצטיינים, מדענים ואמנים מגלים פרפקציוניזם לעיתים קרובות.
לדוגמה, הפרפקציוניזם שאפיין את מיכלאנג'לו ודאי הניע אותו ליצור יצירות מופת דוגמת פסל דוד והקפלה הסיסטינית.
בקרב ילדים, פרפקציוניזם הוא סממן של מחוננות.
בגרסתו הפתולוגית, פרפקציוניזם עלול להזיק מאוד.
הוא עלול להופיע בצורת השהיה כאשר הוא גורם לדחיית מטלות ("איני יכול להתחיל בפרויקט, עד שאדע מהי הדרך 'הנכונה' לבצע אותו"), או בצורת הלקאה־עצמית כאשר משתמשים בו כדי לתרץ הישגים נמוכים כדי לזכות באהדה ולגיטימציה מן הזולת ("אינני מאמין שאינני יודע כיצד להשיג את מטרותיי שלי.
אני בוודאי טיפש; אחרת, איך ייתכן שנכשלתי?").
במקום העבודה, תפוקה נמוכה מהווה לעיתים סימפטום של פרפקציוניזם, שכן פרפקציוניסטים נוטים לבזבז זמן ואנרגיה בעיסוק בפרטים טפלים של מטלות או פרויקטים.
דבר זה עלול לגרום לדיכאון, ניכור מצד עמיתים, וסיכוי רב יותר למעורבות בתאונות.
אדרהולט־אליוט (1989) מנה חמישה מאפיינים של תלמידים ומורים פרפקציוניסטיים שמביאים להישגים נמוכים: השהיה, פחד מכישלון, גישת "הכל או כלום", פרפקציוניזם משתק, והתמכרות לעבודה ("וורקהוליות").
ביחסים אינטימיים, ציפיות מוגזמות עלולות להסב אכזבה רבה לבני הזוג.
פרפקציוניסטים עלולים להקריב את משפחתם ופעילותם החברתית לטובת כיבוש מטרותיהם.
פרפקציוניסטים עלולים לסבול מחרדה ודימוי-עצמי נמוך.
פרפקציוניזם מהווה גורם סיכון בהפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), הפרעות אכילה, ודיכאון קליני.
מטפלים מתמודדים עם החשיבה השלילית שאופפת את הפרפקציוניסט, ובייחוד עם גישת "הכל או כלום", לפיה המטופל מגדיר הישג כמושלם או חסר־חשיבות.
הם מעודדים את מטופליהם להציב יעדים ברי־השגה ולהתמודד עם הפחד מכישלון.
הביטוי הלועזי הטוב מאוד הוא האויב של הטוב גורס כי קפדנות יתר וחתירה לשלמות בכל תנאי עלולות להזיק ולמנוע את השלמת המשימה.
מחשבות אובדניות נעות על קשת רחבה, החל במחשבות פסיביות הקשורות לעיסוק במוות כגון "הלוואי שהייתי מת", וכלה במחשבות אובדניות אקטיביות שבהן יש עיסוק ממשי ברצון לבצע התאבדות כגון "אני רוצה להתאבד".
מחשבות אלה עשויות לכלול, בין היתר, תוכנית התאבדות ממשית וכמיהה מועצמת להרס עצמי.
בקרב מתבגרים ובוגרים צעירים, שכיחות המחשבות האובדניות גבוהה משל מבוגרים ועומדת על 17%.
מבין גורמי הסיכון הקשורים בחשיבה אובדנית, נטייה פרפקציוניסטית נמצאה קשורה לחשיבה אובדנית מוגברת.
הנטייה לפרפקציוניזם והשאיפה לעמוד בסטנדרטים נוקשים של הישגים, בין האם האדם הציב אותם לעצמו ובין אם אחרים הציבו לו אותם, עלולות לגרום לתחושת כישלון ולמחשבות אובדניות העלולות לגרום למצוקה נפשית ולהתנהגות אובדנית.
ניתוח-על שכלל 45 מחקרים, עם כ-11,747 משתתפים כולל סטודנטים, מבוגרים בקהילה ומטופלים פסיכיאטריים, מצביע על קשר חיובי בין רוב ממדי הפרפקציוניזם לבין מחשבות אובדניות.
פרפקציוניזם המוכתב על ידי החברה (socially prescribed perfectionism) נמצא כמנבא עלייה במחשבות אובדניות לאורך זמן.
מחקרים אחרים מצאו כי פרפקציוניזם הופך את האדם רגיש להשפעות נפשיות שליליות אך מהווה גורם סיכון רק כאשר הוא פועל יחד עם גורמים נוספים, כמו דחק.
הסיכון גובר כאשר הפרפקציוניזם פועל בשילוב עם גורמי דחק, כמו עומס בעבודה, קונפליקטים בין תפקידים ומשאבים, או חוויות חיים דוחקות.
בקרב מתבגרים ישראלים, שירות החובה בצה"ל מהווה לעיתים גורם דחק ייחודי, שעלול להחריף מצוקה בקרב בעלי נטייה לפרפקציוניזם.
תמיכה חברתית נמצאה כאחד המשאבים החשובים לאדם בהתמודדות עם דחק ועם משאב בעל השפעה ממתנת על אירועי חיים דוחקים.
בדומה לרוב תכונות האופי, פרפקציוניזם נוטה לחזור על עצמו באותה משפחה, ויש לו מרכיב חברתי או גנטי.
הורים הנוהגים בסמכותיות כלפי ילדיהם ומבטאים אהבה מותנית, עלולים לעודד פרפקציוניזם בקרב ילדיהם.
המרכיב התרבותי גם הוא מהווה גורם – במחקר מסוים (קסטרו ורייס, 2003) נמצא כי סטודנטים אמריקניים ממוצא סיני דיווחו על רמה גבוהה יותר של פרפקציוניזם לעומת סטודנטים "לבנים" ואפרו-אמריקנים.
פרפרזה (מיוונית: Παράφρασις) הוא ניסוח מחודש של משפט במילים אחרות מבלי לשנות את משמעותו.
לעיתים פרפרזה מתייחסת גם להבאת משפט בצורה מלאה, ברורה ופשוטה יותר או לתרגום חופשי שלו לשפה אחרת.
התרגום המילולי של המונח ביוונית הוא "להתייחס למשהו במילים אחרות".
במקור פירוש המושג פרפרזה, הוא כתיבת המשפט במשמעותו המקורית אך בניסוח שונה לפישוט המשפט, לעידונו או במקרה שאין גישה למשפט המקורי.
בעגה העברית נוטים להשתמש במושג פרפרזה לגבי משפט הנכתב או נאמר בעל-פה ודומה למשפט או ביטוי מוכרים באמצעות יצירת אסוציאציה להבהרה או להענקת דגש מיוחד.
לעיתים עושה הפרפרזה שימוש בציטוט כמעט מדויק של משפט מקורי, תוך הכנסת שינויים מכוונים המדגישים את כוונת הדובר.
כמו למשל "כל העולם מגרש כדורגל, וכל האנשים צופים" בפרפרזה על כתבי שייקספיר.
ההבדלים בין המשפט המקורי לבין המשפט החדש יוצרים פעמים רבות אפקט קומי.
במחקר הספרותי קיימת מחלוקת האם פרפרזה למטפורה אפשרית מבלי לשנות את משמעותה.
השימוש בפרפרזה נעשה בדרך כלל כדי לפשט את המשפט המקורי ולעשותו נוח לקריאה ולהבנה אם כי בדרך כלל הניסוח החדש חסר מעומקו של המשפט המקורי.
שימושים נוספים נעשים כדי לעדן ביטוי חריף או פוגעני לביטוי עדין יותר, וכן במקרה שאין גישה לחומר המקורי כיוון שהוא לא בנמצא או שהוא מוגן על ידי זכויות יוצרים.
את הפסוק "אשא עיני אל ההרים" ניתן יהיה לכתוב כפרפרזה "אסתכל אל ההרים" לצורך פישוט.
הביטוי "דיור מוגן" הוא פרפרזה למושג "מושב זקנים" כדי לעדן את הביטוי.
הפרפרזה מסכמת את המשפט המקורי.
פרפרזה לא תכלול את רוב המילים של המשפט המקורי ותהיה קלה יותר להבנה.
פרפרזה תכלול את הפרטים המשמעותיים של המשפט המקורי.
בדרך כלל הפרפרזה תהיה יותר ארוכה מהמשפט המקורי.
פרפר לילה היא תוכנית בידור ישראלית בהנחיית טל ברמן ובהשתתפות רן תלם ששודרה בשנים 1997–2000 בערוץ 2 בזכיינית השידור "רשת".
התוכנית הייתה בפורמט "לייט נייט", תוכנית אירוח לילית ששודרה שעה לפני חצות, שהורכבה ממספר פינות העוסקות במגוון נושאים קומיים בהן השתתפו גם סטנדאפיסטים שונים, ונערכו ראיונות עם ידוענים ישראלים שונים, בהם מוזיקאים רבים.
התוכנית צולמה מול קהל חי.
העונה הראשונה שודרה בסוף 1997 ותחילת 1998 וזכתה להצלחה מפתיעה.
העונה השנייה החלה בדצמבר 1998, והעונה השלישית בדצמבר 1998, בשעת שידור מאוחרת יותר של 23:20.
התוכנית זכתה להצלחה רבה בזמן שידורה וירדה מהמסך לאחר שלוש עונות.
בעקבות הצלחת התוכנית העלתה הזכיינית המתחרה "קשת" רצועת לייט-נייט שכללה את התוכניות "חלומות בהקיציס" ו"יחסים מסוכנים".
הפינה של רועי לוי – פינה בה רועי לוי הופיע ככתב המשוטט, ופנה למצלמה בקביעות עם "מה שלומך...?".
מנץ' – סדרת אנימציה מאת אייל B ואחיו נמרוד אלדאה.
מדריך תלם לחיים – הפינה של רן תלם, שגם היה התסריטאי של התוכנית, בה נתן לטל ברמן עצות לחיים.
זו הייתה הופעתו הראשונה של תלם בטלוויזיה.
באחד הסיפורים של "זבנג" הייתה סביב אמירת ה"מה שלומך...?" של רועי לוי שנאמרת בין היתר בתור חימום קולי של צוות המורים, ניסיון של ג'ינג'י להתחיל עם יוספה וכו'.
בסוף הסיפור גל מוצא את רועי בתור אחד ממחזריה הרבים של מאיה, ושואל אותה אם זה אכן הוא.
פרפראזדוקיאן (מיוונית: כנגד הציפייה) הוא אמצעי פיגורטיבי שבו החלק הסופי של המשפט נותן מידע מפתיע ולא צפוי, כך שהוא משנה את הבנתו של הקורא על החלק הראשון של המשפט.
אמצעי זה גורם לתחושה פרדוקסלית ואירונית, ומשמש לעיתים קרובות בהומור או כדי ליצור אפקט דרמטי.
מקור המילה במילים היווניות "παρά" (תעתיק: פרה), שמשמעותה "נגד", ו-"προσδοκία" (תעתיק: פרוסדוקיה), שמשמעותה "צִפִּיָה".
שני המונחים שימשו בכתבי מלומדים יווניים מהמאה הראשונה לפני הספירה ומהמאות הראשונה והשנייה לספירה, כשבאו יחדיו, במשמעות "בלתי צפויה, או "בניגוד לצפוי".
"אם אוכל להגיד כמה מילים, אז אהיה נואם טוב יותר" - הומר סימפסון
"אם אני מבין את הגרף הזה נכון, אהיה מופתע מאוד" - סטיבן קולבר
"היה לי ערב פשוט נפלא, אבל זה לא היה הערב" - גראוצ'ו מרקס
"הוא מדבר כמו אידיוט, ונראה כמו אידיוט, אבל אל תתנו לזה לבלבל אתכם, הוא באמת אידיוט" - גראוצ'ו מרקס
"תמיד תוכל לסמוך על האמריקאים שיעשו את הדבר הנכון, אחרי שהם ניסו כל דבר אחר" - וינסטון צ'רצ'יל
"אדם צנוע, שהיו לו הרבה סיבות להיות צנוע" - וינסטון צ'רצ'יל
"למעון ראש הממשלה הגיעה מכונית ריקה, וראש הממשלה קלמנט אטלי יצא ממנה." וינסטון צ'רצ'יל
"הייתי רוצה לומר שלכבוד ולעונג לי הוא לעמוד מולכם, אך אינני יכול לומר זאת, מפני שמעגלי השקר שלי מקולקלים.
אני שונא את כולכם ובז לכם" - מרווין, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
"הוריו של יודוקוליס אמרו לו: 'התעודד, בננו, המצב יכול להיות הרבה יותר גרוע', אז הוא התעודד, והמצב באמת נהיה יותר גרוע." - מתוך מערכון של להקת כוורת
"יש לי אישה וילדים - תאכל אותם!" - מתוך מערכון של אסי וגורי
פרפרים הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2002, בבימוי פיליפ מואיל.
הסרט עוסק בילדה המצטרפת למסע החיפושים של שכנה המבוגר אחר פרפר נדיר.
אלזה (קלייר בוניש) עוברת יחד עם אמה לבית דירות חדש.
אמה עובדת כל היום, ואלזה המשועממת והסקרנית פוגשת את השכן ג'וליאן (מישל סרו), אספן פרפרים נדירים, ומתחילה להתלוות אליו ולהתעניין באוסף שלו.
ג'וליאן רואה בה תחילה כמטרד.
בהמשך הוא יוצא לחפש פרפר נדיר במיוחד בשם "איזבלה", ואלזה יוצרת בערמומיות מצב בו הוא נאלץ לקחת אותה עמו.
במהלך המסע נרקמים ביניהם יחסים מיוחדים, קרבה וחום.
ג'וליאן מספר כיצד החל בתחביב לאחר מות בנו הצעיר שאסף פרפרים.
בינתיים העניינים מסתבכים כאשר אמה של אלזה לא מוצאת את בתה ומודיעה על כך שנחטפה.
בסיום הסרט אלזה וג'וליאן חוזרים הביתה ללא הפרפר.
פַּרְפָּרוֹן הַחוּט או פרפרון סנפיר החוט (שם מדעי: Chaetodon auriga) הוא מין דג צבעוני ממשפחת הפרפרוניים שבסדרת הדקראים החי לאורך האזור האינדו-פסיפי שבין ים סוף (וכן במפרץ אילת) עד לאיי הוואי ופולינזיה הצרפתית וצפונה עד יפן.
הוא חי בשוניות אלמוגים בעומק של עד 35 מטרים.
הפרפרון הוא דג שמגיע לאורך 15 עד 20 ס"מ ובעל גוף מוגבה הדומה מעט לעלה.
הוא שחיין איטי המבלה לרוב בינות לאלמוגים ומחפש חסרי חוליות קטנים או פלנקטון.
סנפיר הגב של הפרפרון מזדקר לאורך ומסתיים בציצה ארוכה דמוית-חוט ממנה קיבל את שמו.
דג זה מגודל לנוי באקווריום של חובבי דגים.
מצבו בטבע הוא ללא חשש אך הוא עלול להיפגע עקב הכחדת שוניות טבעיות.
פַּרְפָּרוֹנִיִּים (שם מדעי: Chaetodontidae) היא משפחת דגי גרם מסדרת הדקראים, החיים בשוניות אלמוגים ברחבי הימים האינדו-פסיפים וניזונים מיצורים קטנים בעזרת חוטם ארוך.
גופם גבוה ופחוס לצדדים כצורת עלה.
הפרפרוניים נפוצים בעיקר בימים הטרופים והסובטרופים.
דגים אלה אינם מצטיינים בשחייה.
הפרפרוניים חיים לרוב ביחידות או בזוגות, ורק לעיתים בלהקות קטנות.
קרובי משפחתם הדומים להם מאוד הם בני משפחת הקיסריים, החיים באותם שוניות.
האורך הממוצע, אליו מגיעים הפרפרוניים - הוא כ-12–22 סנטימטר.
המין הגדול ביותר, Chaetodon ephippium, מגיע לאורך 30 סנטימטר.
יש להם פה קטן, הנמצא בדרך כלל בקצה בליטת מוארכת.
השיניים של הפרפרוניים קטנות ודמויות זיפים.
סנפיר הגב וסנפיר השת - גבוהים וארוכים ומשמשים לשחייה.
הצעירים לרוב שונים מן המבוגרים בצורתם ובעיקר בצבעיהם.
מקום מסתור: הודות למבנה גופם, מסוגלים הפרפרוניים להיכנס בין נקיקים ואלמוגים, ולמצוא שם מחסה מפני אויביהם.
עין מדומה על זנבם של כמה מינים, דבר שגורם לאויב לכוון מתקפה על הזנב, היכול לשנות את תנוחתו בצורה שתפתיע את האויב.
אצל חלק מהמינים הפרפרון נע אחורה כדי להגדיל את התרמית ואז ברגע האחרון נע קדימה.
כמה פרפרוניים מסתירים את עינם ובכך מוסווים אינם נדמים ליצורים חיים.
הפרפרוניים, ניזונים מפוליפים של האלמוגים, מזואופלנקטון, אצות פלנקטוניות וחסרי חוליות.
השוני בסוגי המזון בין המינים הרבים יוצר הפרדה אקולוגית המורידה את רמת התוקפנות בין המינים.
הרבייה מתבצעת תוך כדי שחרור ביציות וזרע לגוף המים.
הביציות צפות על פני המים והזכר מפרה אותם.
אצל כמה מינים, בעיקר מהסוג פרפרון, מתרחשים חילופי מין, ונקבות מבוגרות הופכות לזכרים.
בחופי הים התיכון אין מינים ממשפחה זו אך במימי מפרץ אילת מצויים 16 מינים:
המשפחה כוללת 129 מינים בסוגים הבאים:
סוג ומין יחיד פרפרון שחור-חוטם (Johnrandallia nigrirostris)
פְּרֵפֶקְט הוא תואר הניתן בארצות שונות למנהל אדמיניסטרטיבי של אזור או של תחום מוגדר.
תואר הפרפקט מקורו באימפריה הרומית, אף שיש אזכורים למושג גם לפני כן.
התואר שימש בתחום האזרחי וגם בתחום הצבאי ומאוחר יותר בתחום האקדמי ובתחום הכנסייתי.
התחום בו שולט הפרפקט והאדמיניסטרציה שלו נושאים את השם "פרפקטורה".
יש גם פרפקטים חסרי פרפקטורה ויש פרפקטורות ללא פרפקט.
המושלים הרומיים של פרובינקיה יודיאה נשאו בתחילה את התואר פרפקט.
פרפרון מים מתוקים או פַּנְטוֹדוֹן (שם מדעי: Pantodon buchholzi) הוא מין של דג מסדרת הגרום לשונאים והוא הדג היחידי במשפחת הפנטודונטיים (Pantodontidae).
הוא איננו קשור למיני הפרפרוניים הימיים.
אורכו של הפרפרון עד 13 ס"מ והוא בעל סנפירי חזה ארוכים דמויי-כנפיים של פרפר.
מתחתי לגופו ישנם סנפירי קוצים דקים וגם סנפירי השת והזנב דמויי-קוצים.
הוא בעל חזה גדול וראש גדול עם עין אדומה והוא מסוגל לנשום אוויר.
דג זה שוחה ברחבי נהרות, אגמים ומקווי מים דומים בגובה פני המים.
פיו ועיניו מותאמים לאכילת טרף המגיע מלמעלה.
הוא ניזון בעיקר מחרקי מים או מדגים קטנים.
כאשר טורף מיימי מאיים עליו הוא יכול לקפוץ מעל המים ולהשתמש בסנפירי החזה שלו כדי "לעופף" למקום אחר במים.
הוא מסוגל אפילו לדאות למרחק קצר.
הפרפרון חי במערב אפריקה באזורים טרופיים, בעיקר בימת צ'אד ובמקווי מים סביב יערות קונגו.
פרפנזין (perphenazine) היא תרופה אנטי-פסיכוטית טיפוסית ממשפחת הפנותיאזינים .
התרופה משווקת בישראל תחת השם פרפנאן.
פרפנזין פוטנטי בערך פי חמישה מכלורפרומאזין.
במינונים נמוכים משמשת התרופה לטיפול בדיכאון מז'ורי.
קיימות תרופות המשלבות פרפנזין ואמיטריפטילין במינונים שונים.
ישנם מחקרים המצביעים כי שימוש של פרפנזין יחד עם פלואוקסטין מביא לתוצאות טובות במטופלים הסובלים מדיכאון פסיכוטי.
לפרפנזין השפעה מרגיעה ונוגדת חרדה, מה שהופך אותה ליעילה גם עבור חולים פסיכוטיים נסערים כמו גם עבור חולים הסובלים מקטטוניה מסכנת-חיים.
במינונים גבוהים יותר, התרופה משמשת לטיפול בפסיכוזה.
היא יעילה בטיפול בתסמינים ה"חיוביים" של מחלת הסכיזופרניה, טובה לטיפול בהפרעה טורדנית כפייתית וגם בטיפול בהזיות ודלוזיות.
עם זאת, היעילות של התרופה בטיפול בתסמינים ה"שליליים" של המחלה אינה ברורה.
כתרופה אנטי-פסיכוטית ממשפחת הפנותיאזינים, פרפנזין חולקת באופן כללי את כל תופעות הלוואי של כלורפרומאזין.
סקירה של קוקרן משנת 2015 מצאה כי "אין הבדלים משמעותיים מבחינת תופעות לוואי בין פרפנזין לתרופות אנטי-פסיכוטיות אחרות".
פרפנזין גורמת לתופעות אקסטרא-פירמידליות בשיעור דומה לתרופות אנטי-פסיכוטיות בעלות פוטנטיות בינונית.
פרפרון שחור-חוטם המכונה גם דג סָפַר (שם מדעי: Johnrandallia nigrirostris) הוא מין דג מסדרת הדקראים וממשפחת הפרפרוניים החי בחלק המערבי של האוקיינוס השקט ונצפה כשהוא מנקה דגים אחרים מטפילים.
הוא נצפה במערב האוקיינוס השקט, סמוך לחופי אמריקה ממפרץ קליפורניה עד לפרו וכן במגוון איים לרבות אי הקוקוס, איי גלאפגוס ומלפלו.
הוא מצוי בשוניות אלמוגים ובין הסלעים עד עומק 40 מ'.
הפרפרון הוא דג קטן באורך של 20.3 ס"מ והוא בעל סנפיר גבי מוגבה הבולט ממצחו, סנפירי חזה קטנים מצידי הגוף וזנב וסנפירים קטנים.
הוא צהוב עם פס שחור לאורך קצה הסנפיר הגבי עד לחלק העליון של הזנב והפנים לבנות.
המצח והחוטם שלו שחורים (ומשם קיבל את שמו) וגם הגבות והעיניים אדומות.
במראהו הוא מזכיר חלק ממיני הסוג Prognathodes.
הפרפרון חי בחבורות גדולות בשוניות והוא פעיל במשך היום בתחנות קבועות בשוניות אליהם מגיעים דגים שונים.
הפרפרון מנקה מגוון חיות כמו צניניתיים, תוכינונים, מנטות, צבי ים ואפילו כרישים ודגי שמש מטפילים המצטברים על עורם.
לעיתים כמה פרפרונים מצטרפים לניקוי של כל מטופל.
הפרפרון ניזון מהטפילים השונים שעל גוף מארחיו וכן מאצות קטנות, מסרטנים ומפלנקטון.
פַּרְפָּרוֹן שְׁחֹר-אֻכָּף (שם מדעי: Chaetodon lineolatus) הוא מין של דג ממשפחת הפרפרוניים החי בשוניות אלמוגים ב.
מין זה נחשב למין הפרפרון הגדול בעולם, לצד המין פרפרון אוכף (Chaetodon ephippium).
אורכו של פרפרון זה עד 30 ס"מ והוא בעל מבנה מוגבה עם סנפיר גב גבוה הפונה אחורה וסנפירי שת מעוגל וגדול.
הזנב קצר בהרבה מסנפירים אלה.
צבע הסנפירים צהוב וצבע הגוף לבן עם שורות של פסים שחורים דקים אנכיים.
הראש קטן בעל חוטם לבן וארוך ופס שחור לאורך העיניים.
קצה הגוף שחור עם פס פנימי צהוב.
כמו מינים אחרים של פרפרונים גם פרפרון זה מסתיר את עיניו להסחה של טורפים המתמקדים בזנבו הצבעוני במקום.
הפרפרון מצוי בשוניות אלמוגים, לגונות וחופים בין דרום אפריקה ויפן או הוואי.
הוא מצוי גם במפרץ אילת.
הפרפרון מסייר בעומק 2–50 מטר בין האלמוגים ומחפש חסרי חוליות קטנים כמו שושנות ים, אלמוגים וכן אצות.
השפתיים המוארכות עוזרות לו לחטוף את הטרף ולהימנע מעקיצות כואבות מהטרף.
כמה מינים דומים לפרפרון זה (מהמינים Chaetodon falcula, Chaetodon oxycephalus ו-Chaetodon ulietensis) אשר שייכים לאותו תת-סוג ובעלי מבנה צבעים דומה, אף שגופם בעל צורות מעט שונות.
פַּרְפָּרוֹן (שם מדעי: Chaetodon) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הפרפרוניים, החיים בימים רדודים בהם שוניות אלמוגים, לרוב סביב האזור האינדו-פסיפי אך כמה מינים היגרו גם לים התיכון.
זהו הסוג הגדול ביותר במשפחה והוא כולל כ-87 מינים, כשאחרים עברו לסוגים דומים.
סוג גדול זה תואר בידי קארולוס לינאוס כבר ב-1758. הם החלו להתפתח החל מסוף האוליגוקן ואולי אף לפני.
דגים אלה בעלי מבנה גבוה המזכיר עלה, עם סנפיר גבי מעוגל וסנפירי שת גדולים ומעוגלים, אך זנב קצר וחד.
הם בעלי חוטם צר ומצח גבוה ובעלי עיניים שחורות, אשר לעיתים מכוסות בפס שחור.
הגדול מביניהם הוא המין פרפרון שחור-אוכף, אשר אורכו עד 30 ס"מ והוא דומה למין פרפרון אוכף (Chaetodon ephippium) בגודלו.
מזונם של דגי הפרפרון הוא חסרי חוליות מימיים, יצורי פלנקטון או דגיגים.
הם חובבים במיוחד שושנות ים ובעזרת חוטמם הצר מצליחים להגיע אל איבריה הרכים מבלי להיעקץ.
לרוב הם נעים בקבוצות קטנות.
פַרְפָלֶה היא פסטה הידועה בדרך כלל כפסטה פרפר או פסטת עניבה.
שמה נגזר מהמילה האיטלקית "farfalle" (פרפרים).
באזור האיטלקי של אמיליה-רומאניה פרפרלה ידועים בתור "strichetti" (מונח מקומי למילה "עניבות פרפר").
וריאציה גדולה יותר של פרפרלה ידועה בשם פרפלוני ("farfalloni"), בעוד שהגרסה המיניאטורית נקראת פרפלינה ("farfalline").
פרפלה מתוארכת למאה ה-16 באזורי לומברדיה ואמיליה-רומאניה שבצפון איטליה.
פרפלה מגיעה במספר גדלים, אך לכולם יש צורת "עניבת פרפר" ייחודית.
לרב, הפרפלה נוצרים ממלבן או אליפסה מהפסטה, כאשר שני הצדדים חתוכים לקצה מסולסל והמרכז צמוד יחד כדי ליצור את הצורה של הפסטה.
הגרסה השטוחה של הפסטה ידועה בשם פרפרלה ריגטה.
בנוסף לקמח לבן ומלא, צבעים מתווספים על ידי ערבוב מרכיבים מסוימים לבצק, מה שמשפיע גם על הטעם (כמו בכל פסטה).
לדוגמה, סלק יכול לשמש כצבע אדום, תרד לירוק ודיו דיונון לשחור.
גוונים ירוקים, לבנים ואדומים לעיתים קרובות נמכרים ביחד בערבוב שמזכיר את הצבעים של דגל איטליה.
פרפרון לבן-מצח המכונה גם פרפרון דביבון ים-סופי (שם מדעי: Chaetodon fasciatus) הוא מין של דג ממשפחת הפרפרוניים החי בשוניות אלמוגים בצפון אוקיינוס ההודי, לרבות בים סוף ומפרץ עדן ודרומה עד לקניה.
הדג תואר למדע ב-1775 בידי החוקר פטר פורסקל.
פרפרון זה בעל גוף צהוב ומוגבה באורך של 22 ס"מ וצבעו צהוב עז מפוספס בשחור.
הוא בעל פסים שחורים ולבנים לאורך עיניו הדומות ל"מסיכת" דביבון, העוזרים לטשטש את מראהו האמיתי כדי להטעות אויבים.
הוא בעל סנפירים מעוגלים וקצרים וזנב דק והוא נחשב לשחיין איטי.
הוא שוכן בסביבות אלמוגים וביניהם מחפש חסרי חוליות ימיים כמו זואופלנקטון, מדוזות קטנות או מסרקניות, אותם הוא יונק במהירות עם לסתותיו.
לרוב הוא מצוי בבדידות אך עשוי לשחות עם פרפרונים נוספים ודגים קרובים כמו קיסריים, שפתניים ותוכינוניים.
הוא מזכיר מאוד את המין Chaetodon lunula, לו פס-עין דומה מאוד שמשמש לאותה מטרה.
פְּרָפַּנְצָ'ה הוצאה לאור היא הוצאת ספרים עצמאית המתמחה בספרות מזרח אסיה.
היא מפיקה ספרי פרוזה, עיון, ושירה, בדגש על תרגומים של כתבים קלאסיים קדומים מארצות המזרח הרחוק.
ההוצאה לוקחת חלק בפעילויות הקולקטיב הספרותי, קולקטיב של הוצאות ספרים עצמאיות בישראל.
פרפנצ'ה הוצאה לאור הוקמה בשנת 2020 על-ידי ד"ר אורי קפלן, מומחה לדתות מזרח אסיה ומרצה באוניברסיטת חיפה.
ההוצאה מקדמת את המפעל לתרגום כתבי הקודש הבודהיסטיים לעברית ישירות משפות המקור.
עד כה תורגמו וראו אור במסגרת המפעל הטקסטים הקלאסיים "מראָה אל מסורת הזן", "סוטרת הלוטוס", "סוטרת היהלום", "סוטרת ההארה השלמה", ו"מבוא להשקטה והתבוננות".
סוטרת הלוטוס יצאה לאור בתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת של מרכז הספר והספריות בשיתוף משרד התרבות והספורט.
תרגום ספר השירה של הַאן יוֹנְג-אוּן, "הדממה שלך", יצא לאור בתמיכת המכון לתרגום הספרות של ממשלת קוריאה הדרומית.
פְּרָפַּנְצָ'ה הוא מונח בסנסקריט שמשמעותו ריבוי ההַמשָׂגָה והדמיון.
המודל הסיני / דניאל בל
מראָה אל מסורת הזן / היוּ-ג'וֹנְג
היסטוריה קצרה של הבודהה / דונלד לופז
בתו של הסמוראי / אֵטְסוּ אינאגקי סוגימוטו
מבוא להשקטה והתבוננות / גְ'ה-יִי
סיפורי חוכמה מן המזרח / אורי קפלן
דֵנְשִיגִ'ישוֹ – מסעות אל יפן וממנה / ארז יוסקוביץ
הדממה שלך / הַאן יוֹנְג-אוּן
לשבת ולשכוח – לקט כתבי דאואיזם קדומים
המנודה של האיים / ג'וזף קונרד
כה אמר קונפוציוס / מסינית קלאסית: אורי קפלן, איור: C.C.
"פרפר נחמד" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה ב-31 במרץ 1982 לאור חברת התקליטים הד ארצי כשיר הנושא של סדרת הילדים "פרפר נחמד".
בחידוש שנעשה לתוכנית ב-2021 ביצעה נינט טייב את השיר במקום אילנית.
"פרפר נחמד" נכלל בכל המוצרים הנלווים שיצאו לסדרה, החל מתקליטורים ותקליטים וכלה בקלטות.
"פרפרים" הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית בתי.
הוא יצא לאור באפריל 2000 בהוצאת חברת התקליטים הליקון.
מתוך האלבום יצאו חמשת הסינגלים: "נדנדה", "יום הולדת", "פרפרים" (שיר הנושא מתוכו), "קצת ממך" ו"ביי ביי בייבי".
הראשון מביניהם זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו ונכנס לפלייליסט של גלגלצ.
לאחר מכן יצאו סינגלים נוספים לרדיו בהם "יום הולדת", "פרפרים", "קצת ממך", ו"ביי ביי בייבי" האלבום המלא יצא לאור באפריל 2000. הוא יצא בפורמט של תקליטור ובהמשך גם היה זמין להורדה דיגיטלית.
בתקופה זו בתי כבר הופיעה עם ההרכב המוזיקלי שלה, ברחבי ישראל במועדוני רוק ופסטיבלים כשהזירה המרכזית שלה הייתה מועדון הבארבי, שם זכתה להכרה רבה מול קהל נאמן שליווה אותה בתקופת הופעותיה גם בשנים הבאות.
בהמשך, הוזמנה להשתתף כשחקנית בסרט הקולנוע "סיפורי בית קפה", ושיר הנושא של הסרט, "ספק", נבחר מתוך אלבומה "פרפרים".
כמו כן השתתפה כיוצרת בפרויקט "שרות לאה גולדברג", בו הלחינה את השיר "שיר קטן" למילותיה של לאה גולדברג.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורישראלאפריל 2000תקליטור • הורדה דיגיטליתהליקון
"פרפר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי פאר טסי.
את השיר הוציאה ב-15 במאי 2025 לאור חברת התקליטים די-מיוזיק כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
ביצירת השיר "פרפר" השתתפו טסי, איתן דרמון וטל בן נון בכתיבת המילים; הלחן נכתב על ידי טסי, דרמון ואריק זנתי; ההפקה המוזיקלית בוצעה על ידי מתן דרור, בן נון וגלעד מרקוביץ'.
"פרפר" הוא שיר אישי ומטאפורי, שראה אור רגע לפני הופעתו השנייה של הזמר בפארק הירקון במאי 2025. הוא נושא אופי מהורהר ואינטימי, העוסק בנושאים של פרידה, כמיהה, וחיפוש אחר כיוון.
השיר יצא כחודשיים לאחר פטירתו של אביו של טסי, ורבים מצאו בו התכתבות עם האובדן האישי שחווה.
"פרפר", שנפתח בדימוי של כנפיים הנפרשות ברוח, הפך במהרה לאחד משירי הדגל של המופע, כאשר הקהל קיבל אותו בהתלהבות חריגה והצטרף לשירה קולקטיבית כבר בהשמעה החיה הראשונה.
בביקורתו על השיר "פרפר" מציין יוסי חרסונסקי כי טסי עושה שימוש בדימוי הפרפר כסמל לשבריריות, חופש, נשמה וטרנספורמציה, במסגרת חיפוש אחר תשובות לשאלות קיומיות.
הפנייה לפרפר, שלדבריו עשויה להשתמע גם כפנייה לכוח עליון, מלווה בטון שירה גבוה המזכיר את אייל גולן ובביצוע המבטא את משאלות הלב של היוצר.
חרסונסקי מדגיש את התרומה של הלחן, הקצב והעיבוד המוזיקלי – המשלב בין פופ, מוזיקה מזרחית ורוק – להעצמת הטקסט וליצירת שיר הנע בין רגש אישי לתפילה מוזיקלית.
לדברי חרסונסקי, השיר מהווה דוגמה נוספת ליכולתו של טסי לחבר בין סגנונות וקהלים שונים.
בפילוסופיה, פרפקציוניזם הוא גרסה של אתיקה אודימוניסטית.
הפרפקציוניזם אינו עוסק בשאלה מה מהווה חיים טובים עבור כל אדם, אלא מהם חיים טובים עבור בני האדם בכללותם.
מכיוון שכל אדם ניחן ביסודו בכל התכונות האנושיות האוניברסליות, גישה זו מתמקדת בטיפוח ובשכלול תכונות אלה.
בדומה לתועלתנות, פרפקציוניזם הוא תאוריה טלאולוגית המתמקדת במטרה, אך בניגוד לתועלתנות, הוא אינו מוגבל למקסום התועלת.
במקום זאת, הטוב הרצוי יכול לכלול ידע, חוכמה, הצלחה, יופי אסתטי, מימוש עצמי או ערכים דומים.
בעוד שפרשנויות לטוב משתנות במידה ניכרת, לרוב התאוריות של הפרפקציוניזם יש את המכנה המשותף שניתן להגדיר את הטוב הרצוי במונחים של תוכנו.
עבור פרפקציוניסט, לטוב יש אופי אובייקטיבי, שאינו נתון לבחירה אנושית.
במובן צר יותר, תכונותיו של אדם נחשבות במונחים של הפוטנציאל שלו לשיפור עצמי, ובפרט המידה בה הוא יכול לממש את עצמו האמיתי.
השקפה אינדיבידואליסטית זו של פרפקציוניזם עומדת בניגוד להיבט של פרפקציוניזם בפילוסופיה פוליטית, שמטרתה לכוון את החברה לחיים טובים מבחינה מוסרית.
אף על פי שהאתיקה האודימוניסטית עוסקת בשאלת "החיים הטובים", בפרפקציוניזם אין פירוש הדבר שהפרט חייב לחוות באופן סובייקטיבי את שלמותו כמאושר או כמוצלח.
זה מצביע על בעיית הסטנדרטים וההערכות האישיות.
השאלה האם ניתן למצוא סטנדרטים אובייקטיביים או סבירים בהקשר זה נותרת פתוחה.
שמות מקובלים נוספים: Papilionaceae או Papilionoideae), תת-משפחה במשפחת הקטניות (Fabaceae), הכוללת צמחים עשבוניים, שיחים ועצים.
קיימים כ-300 מינים הגדלים בר בארץ ישראל.
בעבר, רבים ראו בקטניות (Fabaceae) משפחה אחת המחולקת לשלוש תת-משפחות, בשל מאפיינים משותפים כמו פרי דמוי תרמיל (קטנית), שחלה עילית המורכבת מעלי שחלה אחד, ושיליה הפונה לצד האחורי של הפרח.
עם זאת, בשל הבדלים בולטים במבנה הפרח, היו שהחשיבו את הקטניות כסדרה נפרדת המורכבת משלוש משפחות: הפרפרניים, המימוסיים (Mimosoideae), הקסאלפיניים (Caesalpinioideae) ולא כתת-משפחות.
לדוגמה, המימוסיים נחשבים למשפחה הפרימיטיבית ביותר מבין השלוש.
בעקבות גישות מודרניות בסיווג צמחים, המבוססות על מחקרים גנטיים ומולקולריים, קובצו שלוש התת-משפחות הללו יחד למשפחת הקטניות במסגרת מסמך APG II משנת 2003. עם זאת, בספרות הבוטנית, במיוחד בכתבים ישנים, עדיין ניתן למצוא התייחסות אליהן כמשפחות נפרדות.
תת-משפחת הפרפרניים כוללת צמחים עשבוניים או שיחים או עצים או לפעמים מטפסים.
העלים על פי רוב מורכבים-מנוצים או תלתניים (מורכבים משלושה עלעלים), או מאוצבעים.
לעיתים רחוקות יותר העלים פשוטים.
לחלק מהמינים העלים בעלי קנוקנת פשוטה או מסועפת - איבר ארוך ודק הנוטה להסתלסל סביב ענפים, אופייני לצמחים מטפסים).
הלוואים על פי רוב קיימים.
הפרחים של הפרפרניים קיבלו את שמם בשל צורתם המזכירה פרפר, אך שמות חלקי העלים של הכותרת מזכירים סירה בעלת מפרש.
הפרחים דו-מיניים, אינם נכונים, הפרח מורכב מגביע צינורי בעל חמש אונות וכותרת בעלת חמישה עלי כותרת.
הגביע בעל 5 אונות או שיניים, לעיתים רחוקות 4. עלי הגביע יכולים להיות מפורדים או מאוחים.
הכותרת הפרפרנית בנויה מחמישה עלים:
העלה העליון והחיצוני ביותר נקרא "מפרש" (banner, standard) והוא בדרך כלל הגדול ביותר.
שני העלים הצדדיים מכונים "משוטים" (wings).
שני העלים התחתונים מאוחים ויוצרים את "הסירה" (keel), המכסה את האבקנים ועמוד השחלה.
הסוגים והמינים בתת-משפחת הפרפרניים נבדלים בצורת הפרח הפרפרני שלהם, שנובעת מהבדלים בגודל, במבנה ובצבע של עלי הכותרת, כולל הציפורן (claw), שהיא החלק התחתון והצר של עלה כותרת והאוזנית (auricle), שהיא התוספת לאונה של עלה הכותרת.
במיני משפחת הפרפרניים, מספר האבקנים הוא 9 או 10. הם מופיעים במבנה monadelphous, שבו האבקנים מאוחדים למבנה דמוי נדן שאינו סגור לחלוטין ומשאיר פתח בחלקו העליון, או במבנה diadelphous, שבו הם מחולקים לשני צרורות של חמישה אבקנים כל אחד (5+5), או תשעה מאוחדים ואחד חופשי (9+1).
לעיתים רחוקות מופיעה חלוקה לשני צרורות של ארבעה וחמישה אבקנים ואחד נוסף חופשי, כמו במינים מסוימים בסוג הסיסם.
המאבקים זקופים, קטנים, ונפתחים דרך חריצים קצרים בקודקודם.
השחלה עילית ומורכבת מעלי שחלה אחד.
במרכז צינור האבקנים עולה עמוד השחלה, הממוקם בגובה המאפשר האבקה יעילה באמצעות חרקים מעופפים.
הפרי הוא תרמיל (קטנית) בעל מגורה אחת המכילה זרעים.
הוא בנוי כאילו עלה אחד המקופל לאורכו ומאוחה בשוליו, ונפתח בדרך כלל לשתי קשוות לאורך שני תפרים: תפר הבטן, שאליו מחוברים הזרעים, ותפר הגב שמולו.
לעיתים רחוקות הפרי בן שתי מגורות עם מחיצה חלקית מתפר הגב.
עם זאת, ישנם מינים שבהם הפרי הוא מפרקת (תרמיל המתחלק לפרקי רוחב חד-זרעיים) או תרמיל שאינו נפתח כלל.
במקרים מסוימים, הפרי מצטמצם בגודלו ובמספר זרעיו והופך לאגוזית (פרי יבש וחד-זרעי שאינו נפתח).
הפרפרניים היו בשימוש כמקור מזון במשך אלפי שנים, ושימשו הן למזון אדם (כגון חמצה, לוביה, חילבה) והן למספוא בהמות (אספסת, תלתן).
קיימים מספר רב של מינים מתורבתים, כגון האפונה המתוקה.
חלקם מגודלים באופן מסחרי בחקלאות מאות בשנים (אספסת הייתה גידול חקלאי מרכזי כבר במאה ה-17).
על פי מערכת המיון של קרונקוויסט, הפרפרניים הם משפחה בפני עצמה, אך לפי שיטות מיון גנטיות ניכר קשר הדוק ביניהם לבין משפחות נוספות, ואלו קובצו יחדיו למשפחת הקטניות במסמך APG II משנת 2003. אולם הם עדיין מופיעים בספרות לעיתים קרובות כמשפחה, ולא תת-משפחה.
פֶּרֶץ וְזָרַח הם דמויות תנ"כיות, בניו התאומים של יהודה מתמר כלתו, בעקבות מעשה יהודה ותמר.
פרץ זכה לשמו לאחר שזרח, הוציא את ידו מהרחם, והמיילדת קשרה עליה חוט שני, כאשר זרח החזיר את ידו, ואחיו יצא, אמרה לו המילדת: "מה פרצת עליך פרץ?".
לפי ספרות חז"ל, הם נולדו בשנת .
הרמב"ן, בפירושו לסיפור לידת התאומים, מביא מדבריו של רבי נחוניא בן הקנה, המספר כי פרץ מייצג את הלבנה, הנפרצת ונחסרת לעיתים, וזרח את החמה, הזורחת.
לפי פרשנות זו, זרח ופרץ מייצגים שני כוחות הפעילים תמיד בתוך העם היהודי, הכוח היציב והקבוע של זרח מול הכוח התוסס והפעיל, המחפש מאבק מתמיד, המיוצג בידי פרץ.
פרץ הוא אביו של חצרון והוא הראשון בשושלת רבת דורות המוליכה, לפי ספר דברי הימים וסוף מגילת רות, מיהודה אל דוד המלך.
בניו של זרח הם זמרי (או זבדי), איתן, הימן, כלכל ודרע, ונכדו מאיתן הוא עזריה.
הדמות המוכרת ביותר שיצאה מזרח היא עכן שהעז למעול בחרם שהטיל יהושע לאחר כיבוש יריחו.
על-פי המדרש התנגד שבט יהודה כולו להסגרת עכן בידי יהושע, ורק לאחר הפצרות רבות של יהושע כלפי זקני השבט, עכן הסגיר את עצמו.
פּרץ ברנשטיין (12 ביוני 1890 – 21 במרץ 1971) היה ממנהיגי הציונות הכללית, מחותמי מגילת העצמאות, שר בממשלות ישראל וחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים, המפלגה הליברלית וגח"ל.
נולד כשלמה פְרִיץ ברנשטיין בכ"ג בסיוון ה'תר"ן במיינינגן שבגרמניה.
אביו, שמואל, היה סוחר ולימד אותו שחייה.
ברנשטיין נשר מלימודי התיכון בגיל חמש עשרה על מנת לעבוד בעסקיו של אביו ולא שב עוד לספסל הלמידה בחייו.
בשנת 1906 עבר עם משפחתו לאייזנאך.
הוא סיים לימודיו בבית ספר למסחר.
ב-1910 עבר לעיר רוטרדם שבהולנד ועבר הכשרה מקצועית כסיטונאי לתבואות, ועבד בבית המסחר של חותנו, פליקס מיכלזון, שבחנותו הכיר את בתו ואשתו לעתיד, ז'ני.
בהמשך פתח בית מסחר משלו ברוטרדם וייבא דגנים וקפה לכל אירופה.
בשנים 1911–1912 עבר טירונות ושירת יחד עם אחיו, ווילי במשך שנה בצבא הגרמני.
משנת 1915 שב לרוטרדם ולעסק במסחר בקפה.
ב-1925 היה לעורך הראשי של שבועון ציוני, משרה שבה החזיק עד 1935. בין השנים 1930–1934 כיהן כיו"ר הנהלת ההסתדרות הציונית בהולנד.
היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית וחבר הוועד המפקח של "ההגנה הלאומית".
בשנים 1930–1934 כיהן כנשיא הקונגרס הציוני.
ברנשטיין אימץ את דעותיו של המנהיג הציוני נחמיה דה לימה, שלפיהן עקרונות הכלכלה יביאו לביסוס בניין היישוב והציונות בארץ ישראל.
ב-1926 פרסם ברנשטיין בברלין את ספרו "האנטישמיות כתופעה חברתית" , שבו גרס כי פתרון בעיית היהודים טמון בעלייתם לארץ ישראל; הספר זכה להערכה מצדו של אלברט איינשטיין אך לא זכה להד ציבורי.
ב-1936 עלה לארץ ישראל, עזב את הולנד לאחר שבנו דויד ובתו יהודית עלו ארצה.
בארץ עסק בהשקעות ופיתוח בניינה.
בשנת 1937 היה מעורכיו הראשונים של עיתון "הבוקר".
הוא נבחר לוועד הפועל של הציונים הכלליים, ובשנת 1943 היה לנשיא המפלגה.
ברנשטיין תמך ביוזמה חופשית ככלי לפיתוח הארץ.
ב-1946 עם הקמת תנועת המרי העברי מונה ברנשטיין לחבר בוועדת איקס שאישרה את פעולות התנועה, ובהתאם לתוצאות הבחירות לקונגרס הציוני ולאסיפת הנבחרים, מונה לראש מחלקת המסחר והתעשייה בסוכנות היהודית, יחד עם יצחק גרינבוים שמונה לשר הפנים.
מתוקף תפקידו הציג בפני ועדת אונסקו"פ סקירה על המצב הכלכלי בארץ ישראל שעשתה רושם רב על הוועדה.
במסגרת תפקיד ראש מחלקת המסחר והתעשייה, היה ברנשטיין לחבר במנהלת העם, והיה לאחד מששת חברי המנהלה שהצביעו בעד הקמת מדינת ישראל.
בתפקיד זה המשיך במהלך מלחמת העצמאות במסגרת הממשלה הזמנית, ודאג לשמר את פעילותם של בתי הזיקוק בחיפה.
לאחר קום המדינה ניסו שני זרמי הציונים הכלליים להתארגן כמפלגה אחת ומגובשת, צעד שעלה בתוהו.
בבחירות לאספה המכוננת זכו הציונים הכלליים בראשות ברנשטיין לשבעה מנדטים בלבד, והמפלגה הלכה לאופוזיציה.
בתחילת שנות החמישים ועל רקע מדיניות הצנע, זכו הציונים הכלליים להישגם הגדול ביותר בבחירות, כשהגיעו לעשרים מנדטים בבחירות לכנסת השנייה.
בתחילה בחר בן-גוריון להקים ממשלה בלי הציונים הכלליים, אך לאחר כשנה פנה אליהם והקים ממשלה חדשה, בה קיבלו הציונים הכלליים ארבעה תיקים.
במסגרת ממשלה זו מונו ארבעת ראשי המפלגה לשרים, כשברנשטיין שב למשרד המסחר, ישראל רוקח התמנה לשר הפנים, ולמשרדי התחבורה והבריאות מונו ברוטציה זה עם זה יוסף ספיר ויוסף סרלין.
חברות זו נמשכה גם בממשלתו של משה שרת עד לפסק הדין במשפט קסטנר.
על רקע פסק הדין נמנעו חברי המפלגה בהצבעה על הצעת אי אמון שהגישה תנועת החרות, וסירבו לדרישתו של שרת להתפטר מן הממשלה, מה שהוביל להתפטרותו של שרת ולבחירות לכנסת השלישית.
הציונים הכלליים הגיעו למערכת הבחירות כשאינם מוכנים, ואיבדו שבעה מנדטים.
בשנות השישים ירד ברנשטיין ממעמדו בהנהגת הציונים הכלליים ונדחק לשוליים על ידי יריביו.
הוא מונה לנשיא מפלגת הציונים הכלליים במקום ליושב ראש המפלגה.
עם הקמת המפלגה הליברלית הסכים ברנשטיין לוותר על בכירותו ולא לעמוד בראש הרשימה, ובמקום זאת הונהגה המפלגה בתחילה על ידי פנחס רוזן איש המפלגה הפרוגרסיבית.
בעקבות כישלון המפלגה, ועל רקע האכזבה מן הפרוגרסיבים, הסכים ברנשטיין למגעים עם חרות שהולידו לבסוף את גח"ל, ולפרישת הפרוגרסיבים למפלגה נפרדת.
הוא היה מועמד לנשיאות המדינה בבחירות לנשיאות ב-1952, אך הפסיד ליצחק בן-צבי.
ב-1963 התמודד שוב על התפקיד, והפסיד לזלמן שזר.
בשנת 1965 החליט ברנשטיין לפרוש מן הפוליטיקה, והתמודד כמועמד אחרון ברשימת גח"ל לבחירות לכנסת השישית.
ברנשטיין נישא בפעם הראשונה לז'ני שרלוטה, ילידת הולנד אשר אביה היה יהודי, עקב כך ילדיהם הוצרכו להתגייר.
בעקבות עלייתם ארצה עלו ברנשטיין ורעייתו, אשר עברה גם היא גיור בארץ ישראל.
נולדו לו ארבעה ילדים: דייוויד, רחל, יהודית בהולנד ומשה נולד בארץ ישראל לאחר גיור האם.
כחלק מהתפיסה הציונית עִברתו בניו את שם המשפחה.
בתו יהודית נישאה למאיר בן אורי.
לאחר מותה של ז'ני בשנת 1965 נישא ברנשטיין בשנית ועבר מתל אביב לירושלים.
הוא נפטר בשנת 1971, והוא בן שמונים.
הוא נקבר בבית הקברות סנהדריה.
על שמו רחובות בירושלים, רמת גן אשקלון וחיפה.
בבאר שבע יש משעול על שמו.
האנטישמיות כתופעה חברתית; תרגמו: חנוך קלעי ובצלאל וכסלר, תל אביב: ספרית מעריב, 1980.
פרץ הירשביין (7 בנובמבר 1880 – 16 באוגוסט 1948) היה משורר מחזאי וסופר יידיש אמריקאי יליד פולין, מן היוצרים הידועים ביידיש, ומן הפוריים שביניהם.
הירשביין נולד בהורדנה שבפולין שתחת שליטת האימפריה הרוסית (בשטחי בלארוס המודרנית) בשנת 1880. הוא למד בחינוך הדתי המסורתי, אך בגיל הנעורים עבר לחינוך דתי מתקדם ופתוח.
הוא הגיע לוילנה בגיל 18, ושם הצטרף לחוגי המחתרת נגד השלטון הרוסי מצד אחד, ולחוגים לומדי העברית וההשכלה המודרנית מצד שני.
בשנת 1904 הגיע לוורשה הבירה, והחל בכתיבתו הספרותית.
בתחילת דרכו כתב עברית, כמה ממחזותיו הראשונים נכתבו עברית, אבל לימים נטש את העברית והתמסר לכתיבה ביידיש בלבד.
בשנת 1908 הגיע פרץ הירשביין לאודסה, הצטרף למרכז הספרותי העברי בהנהגתו של ביאליק, ובסיועו של ביאליק הקים להקה דרמטית.
על במת הלהקה העלה מחזות יידיש שלו ושל אחרים והתפרסם מאוד בעולם היהודי, באירופה ובאמריקה.
כעשרים שנה, עד שנת 1930 נדד פרץ הירשביין בעולם.
הוא ביקר בין השאר בארצות אירופה השונות, בארץ ישראל, בדרום אסיה, בסין בהודו וביפן.
סוף מסעותיו היה בארגנטינה ואחר כך בארצות הברית.
בשנת 1930 השתקע בניו יורק ופעל בה עשר שנים.
את שמונה שנותיו האחרונות עשה בלוס אנג'לס.
הוא כתב תסריט לסרט "שדות ירוקים".
הירשביין נפטר ונקבר בלוס אנג'לס ב-1948.
כאמור, יצירותיו הראשונות נכתבו עברית, שירים וסיפורים שנדפסו בבמות שונות.
אך, את עיקר פרסומו ותהילתו בעולם היהודי רכש כמחזאי.
מחזותיו שנכתבו במקורם ביידיש תורגמו ללשונות רבות.
שניים ממחזותיו, "ילדי השדה" ו"בנות הנפח", הוצגו בעברית בתיאטרון "הבימה".
כיוצרי יידיש אחרים הירשביין לא נאחז בארץ ישראל, והיה מוכר בקהילות יהודיות ברחבי העולם.
פרץ הירשביין כתב למעלה משמונים כרכי סיפורים שירים ומחזות.
וכן ספרי מסעות ממסעותיו הרבים בעולם.
לעברית תורגמו מעט מאוד מיצירותיו.
לבד מהמחזות שהוצגו בתיאטרון, תורגמו גם מעט משיריו.
מיצירותיו של פרץ הירשביין בעברית
בנות הנפח, מחזה, תרגם: אברהם לוינסון, הוצג בהבימה, בשנת 1940.
אליהו הנביא, מערכון, תרגם: נחום מליץ, 1954.
אליהו הנביא, מעשיה, תרגם: פסח גינזבורג, 1928.
דרמות, ספר ראשון: א) בין ילדי השדה, ב) תקיעת כף, ג) בצל הדורות.
הולכים וכבים, מחזה בארבע מערכות, ורשה, תרס"ח.
ילדים, חיזיון במערכה אחת, ורשה תרס"ז.
מחזות, מרים, נבלה, עולמות בודדים, הולכים וכבים, ורשה 1923.
תקיעת כף, דרמה עם חמש תמונות ופרולוג, אודסה, אחיאסף, תרס"ח.
הדו, סיפור מסעו בהודו, הוצאת מצפה, תרצ"א, תל אביב, תרגם: א.צ.
פרץ גולדשטיין (4 ביולי 1923 – 1 במרץ 1945, בהונגרית: Goldstein Ferenc, פֶרֶנְץ גולדשטיין) היה מצנחני היישוב מעבר לקווי אירופה הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה.
פרץ גולדשטיין נולד ברומניה ב-4 ביולי 1923. כנער הצטרף לתנועת הנוער הציונית "הבונים".
עלה לארץ ישראל בשנת 1940 ונשלח לקיבוץ אפיקים, שם הצטרף לקבוצת אנשים שהורכבה מיוצאי טרנסילבניה, אשר התכוננו להקמת קיבוץ מעגן.
בדצמבר 1942 התנדב לשירות בפלוגה א' של הפלמ"ח.
בהמשך, על-פי המלצת מפקדיו, התקבל לקבוצת צנחני היישוב, אשר אומנו לצנוח באירופה הכבושה בידי גרמניה הנאצית, על מנת לסייע במאמץ המלחמתי הבריטי.
לצורך ביצוע תפקידו קיבל גולדשטיין זהות בדויה תחת הכינוי סרג'נט ג'ונס.
הגדרת תפקידו הייתה איסוף מודיעין וסיוע בחילוץ צוותי אוויר של בעלות הברית שנפלו בשבי.
הנהגת היישוב היהודי ייעדה לו תפקיד נוסף וחשוב – הצלת יהודים באירופה הכבושה וסיוע בארגונם לעלייה ארצה.
ב-13 באפריל 1944 צנח גולדשטיין ביוגוסלביה יחד עם יואל פלגי והיה הצעיר שבין צנחני היישוב.
כעבור חודשיים חצו את הגבול להונגריה.
גולדשטיין הסתתר תחילה בבודפשט, ובעקבות התייעצות עם ישראל קסטנר החליט להסגיר עצמו לגסטפו כדי שלא לפגוע ברכבת ההצלה עליה נסעו 1685 יהודים, ובתוכם הוריו של גולדשטיין.
בהמשך נשלח ברכבת לגרמניה יחד עם פלגי.
השניים ניסו להימלט מהרכבת, אולם רק פלגי הצליח.
גולדשטיין נשלח למחנה הריכוז אורניינבורג ונספה שם ב-1 במרץ 1945.
אנדרטה לזכרו הוצבה בקיבוץ מעגן ונחשפה בטקס שהסתיים באסון מעגן.
הרב פרץ מימון (7 באוקטובר 1917, כ"א בתשרי ה'תרע"ח, גאבס, תוניסיה - 17 בספטמבר 2002, י"ב בתשרי ה'תשס"ג, גילת) היה רב תוניסאי-ישראלי, כיהן כרב מושב גילת, רב מועצה אזורית מרחבים ורב העיר אופקים.
למד אצל רב חיים חורי והרב מכלוף עידאן.
נסמך לרבנות בגיל צעיר, ונשא את נינה, בתו הבכורה של הרב חורי.
בשנת ה'תשי"ד (1953/1954) עלה ארצה והחל לשמש כרב מושב גילת שבנגב המערבי, שאוכלס על ידי עולים מתוניסיה, וכרב המועצה האזורית מרחבים.
בתפקיד זה כיהן כ-50 שנה.
לאחר פטירת רב העיר אופקים, הרב יעקב כהן, מילא את מקומו למשך שבע שנים.
בנוסף להיותו רב הקהילה שימש גם שוחט, מוהל, חזן ובעל קורא, עסק בהשכנת שלום וביישוב סכסוכים במערב הנגב, ועסק במנהגי העדה התוניסאית.
מתוקף תפקידו כרב אזור חקלאי, עסק רבות בשאלות הלכתיות הקשורות בחקלאות כמו מצוות התלויות בארץ וחליבה בשבת.
סייע לחקלאים למצוא תעסוקה חלופית בשנת שמיטה.
פעל גם למניעת משחקי כדורגל בגילת מחשש לחילול שבת.
במשך עשרות שנים ערך סדר פדיון נפש פעם בשלושה חודשים בבית הכנסת "שנות חיים" ע"ש חותנו, רב חיים חורי.
תולדות פרץ - סדרה בת ארבעה כרכים הכוללת שו"ת, פסקי הלכה, חידושים על כל מסכתות התלמוד ועל והשולחן ערוך ודרשות לפרשיות השבוע ולאירועים.
פרפרים בבטן הוא ביטוי המתאר תחושת אי נוחות קלה בבטן המתרחשת בעת התרגשות מתמשכת.
בעת מתח או התרגשות שולחת מערכת העצבים הסימפתטית אותות אשר גורמים לשחרור מוגבר של ההורמון אדרנלין, אשר תפקידו הוא הכנת הגוף להתמודדות עם איום פיזי או גורם מאיים אחר.
שחרור האדרנלין מביא להאצת הדופק, לעלייה בקצב הנשימה, לכיווץ כלי הדם באזורים שונים בגוף (כדי לאפשר לדם רב יותר לזרום לעבר השרירים), עיכוב הפרשת בלוטות, הרחבת האישונים, הרפיית שלפוחית השתן, האטת פעילות הקרביים והקטנת כמות הדם המוזרמת אליהם.
כאשר מצב זה מתמשך, עשוי האדם לחוש באי נוחות קלה בקרביים הנובעת מאי ספיקת דם בכמות הרגילה לאזור זה.
תחושה זו אופיינית להתרגשות המלווה התאהבות או מתח הגורר דריכות מתמשכת, למשל מתח שלפני מבחן.
פרץ-דרור בנאי (נולד ב-19 בפברואר 1947) הוא משורר ומתרגם ישראלי.
נולד בעיר קמישלי שבצפון סוריה, והתחנך בבית ספר פרוטסטנטי בחלב.
בילדותו סבל מעוני ותנאים קשים, שלימים באו לידי ביטוי בשיריו, וכבר בגיל 13 החל לעזור לפרנסת משפחתו.
ב-1962 עלה עם משפחתו לישראל, והתיישב איתם בכפר סבא.
במשך כשנה היה סגן מנהל מחלקת ספקים בתנועת המושבים.
ממקימי איגוד כללי של סופרים בישראל, ובשלב מסוים יושב ראש הוועדה המקצועית בו.
בנוסף, הוא עבד במשך שנים בתעשיית ליטוש היהלומים.
שיריו הראשונים פורסמו בין השאר בכתבי העת עכשיו, סימן קריאה, מאזניים עיתון 77 ובמוספי הספרות של עיתונים חשובים כידיעות אחרונות, מעריב והארץ.
הוא זכה פעמיים בפרס היצירה על שם לוי אשכול, וכן בעוד מספר פרסים.
רבים משיריו נלמדים בבתי ספר ואוניברסיטאות, ואחדים תורגמו לעשרות שפות, בהן אנגלית, צרפתית, יידיש, סינית וטורקית, ולקחו חלק באנתולוגיות של שירה עברית.
כלולה בה ילדותו בסוריה, החיים במעברה ובבית הוריו הצנוע, הרהוריו על חייו הנוכחיים ואהבה לעירו כפר סבא.
סיטואציות טריוויאליות לכאורה ("שלט כחול שמימי/ מניף גלידות שטראוס באוויר...") ומקשרן לרגשות עמוקים יותר ("...
ואת הלב מניף חיוך ארצי/ אשר נחפז ומתרחק").
כיום הוא מידען וספרן עיון בספריית המרכז הקהילתי על שם זאב גלר בכפר סבא ובספרייה העירונית יד לבנים בה.
חלק משיריו של בנאי זכו גם ללחן וביצוע.
הזמרת חני דינור כללה באלבומה "עד קצה הבהירות" (1998) שישה שירים שכתב בנאי.
פבלו רוזנברג הקליט שלושה משיריו של בנאי: "אל תבכי", שנכתב במשותף על ידי רוזנברג ובנאי (מופיע באלבום "בין ערביים"), "שני", שכתב מחמוד דרוויש ובנאי תרגם (מופיע באלבום "כל יום יותר") ו"פרצת לי את הלב" (מתוך האלבום "העולם שלנו").
רמי קלינשטיין כלל באלבומו "תגיד את זה" את שירו של בנאי "שלג".
חמצן : שירים (תל אביב : סתוית בשיתוף עכשיו, תש"ם 1980)
יפעת ולא משהו אחר (תל אביב : ספרית פועלים, תשמ"ב 1982)
קשת וכידון (תל אביב : ספרית פועלים, תשמ"ה 1985)
שאון ימים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, תשמ"ו 1985)
בדים : שירים (תל אביב : ספרית פועלים, תשמ"ז 1987)
בעבור חיי : קשרים באויר, סעיף האהבה (תל אביב : ספרית פועלים, תשמ"ח 1988)
משנת אריות (תל אביב : ספרית פועלים, תשנ"א 1991)
שירים מאותו הים - מחברות הזמן האבוד (תל אביב : ביתן, תשנ"ב 1992)
שנות ה-90 בעיקר : שירים (תל אביב : ספרית פועלים, תשנ"ו 1996)
נגיעות שפרחו בענן : שירים (תל אביב : ספרית פועלים, תשנ"ח 1997)
גבול אחרון ליפי : שירים (תל אביב : ספרית פועלים, תשנ"ט 1999)
מחברות קליפורניה (רעננה : אבן חושן, תשס"ד 2004)
אפיקי ים (תל אביב: קשב לשירה, תשס"ז 2007)
שישים מתחת לאפס (תל אביב: קשב לשירה, 2008)
מחמוד דרוויש, מעבר לזכוכית ההיעדרות (תל אביב : תג, תשנ"ה 1995)
ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, כנפיים שבורות (תל אביב : ביתן, תשנ"ז 1997)
סעוד אלאסדי, במעגלות האהבה : שירים (תל אביב : ירון גולן, תשנ"ט 1999)
פרפרים הם חופשיים הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית רומנטית משנת 1972 בבימויו של מילטון קצלס , עם גולדי הון, אדוארד אלברט ואיילין הקרט בתפקידים הראשיים.
התסריט של לאונרד גרש מבוסס על פי מחזהו המצליח "פרפרים הם חפשיים" שהועלה לראשונה בברודוויי בשנת 1969 ומספר פעמים בישראל העלילה בסרט מתרחשת בסן פרנסיסקו ומתארת קשר רומנטי בן צעיר עיוור לשכנתו "המתפרפרת" בשעה שאמו מנסה לפרק את הקשר כדי לגונן עליו.
גרש כתב את המחזה בהשראת סיפור חייו של המשפטן הרולד קרנץ .
דון בייקר (אדוארד אלברט) הוא עיוור מלידה מהעיר הילסבורו ליד סן פרנסיסקו.
הוא גדל בפיקוח אמו האלמנה פלורנס (איילין הקרט) שדאגה לו לכל מחסורו וכעת לפי עצת ידידתו לינדה, מסכימה האם לשלוח אותו לחודשיים ניסיון לגור לבדו בסן פרנסיסקו בבניין דירות להשכרה.
לדירה הצמודה לדירתו מגיעה ג'ין טאנר (גולדי הון) גרושה יפה בת 19 שמנסה למצוא את מזלה בתיאטרון בעיר הגדולה.
היא דוגלת בחיים חופשיים ללא התחייבויות כמו שפרפרים הם חופשיים.
דון לעומתה הוא עדין נפש, כותב שירים ומבצע אותם בקולו בליווי גיטרה ושואף להיות מוזיקאי.
ג'ין מבחינה בדון שנועץ בה עיניים וזה מרגיז אותה היא מתרככת רק לאחר שהוא מגלה לה שהוא עיוור מלידה.
הוא מתחיל למצוא חן בעיניה והיא לוקחת אותו לחנות בגדים וקונה לו בגדים מתאימים לעיר הגדולה.
תוך זמן קצר מתפתח רומן אהבה בין השניים שמסתיים ביחסים אינטימיים במיטה.
למחרת בבוקר מפתיעה אותם גב' בייקר ומוצאת אותם בבגדים תחתוניים בדירה הפוכה.
היא מזועזעת ודורשת מדון לארוז ולחזור להילסבורו אך הוא מסרב בתוקף.
פלורס מזמינה את ג'ין לשיחה אינטימית בבית קפה ומספרת לה על דון וכמה היא חרדה שהקשר ביניהם יפגע בו.
ג'ין כועסת עליה ומטיחה בפניה את כל מה שהיא חושבת עליה.
לאחר השיחה מחליטה ג'ין לעזוב את הדירה ביחד עם הבמאי שלה ראלף סנטורי (פול מייקל גלייזר) שהבטיח לה תפקיד במחזה בו תופיע בעירום.
כעת דון שבור ומבקש מאמו שתחזיר אותו הביתה.
פלורנס מבינה שעשתה טעות ומבקשת ממנו שיחשוב על זה.
ג'ין עוזבת ודון שבור מצער.
כשהיא פוגשת בראלף היא מחליטה לחזור לדון והם מתחבקים.
איילין הקרט זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר על הצילום והסאונד
אדוארד אלברט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה ולשחקן החדש והמבטיח.
גולד הון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי
השיר פרפרים הם חופשיים היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר
לאונרד גרש היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגולדי הוןג'יל טאנראדוארד אלברטדון בייקראיילין הקרטגב' בייקרפול מייקל גלייזרראלףמייקל וורןרוימוכר בחנות בגדים
פרץ לביא (נולד ב-19 בפברואר 1949) הוא פסיכולוג ישראלי, חוקר הפיזיולוגיה והפתולוגיה של השינה.
כיהן משנת 2009 עד אוקטובר 2019 כנשיא הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל בחיפה.
פרופסור אמריטוס ומופקד הקתדרה לפסיכיאטריה ביולוגית על שם אנדרי בלרד בטכניון, וחתן פרס א.מ.ת ברפואה לשנת 2006.
פרץ לביא נולד בפתח תקווה.
בהיותו בן שנתיים וחצי, נהרג אביו, שהיה קצין בצבא הקבע.
שנתיים מאוחר יותר נישאה אמו מחדש, והמשפחה עברה לגור בזכרון יעקב, שם סיים לימודיו בבית הספר היסודי ניל"י ואחרי כן בבית הספר התיכון האזורי בפרדס חנה.
היה מדריך ורכז סניף בתנועת הנוער המכבי הצעיר.
לביא סיים את לימודי תואר ראשון בסטטיסטיקה ובפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, שם עבד גם כעוזר הוראה של פרופסור צבי גיורא שעסק בחקר השינה ובזכותו נחשף לתחום.
תוך כדי לימודיו הנחה קבוצות והרצה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צבא ההגנה לישראל בפתח תקווה.
בארצות הברית המשיך את לימודיו תוך התמחות בנושא השינה.
למד לתואר שני באוניברסיטת מדינת פלורידה, אותו סיים ב-1972. קיבל את תואר הדוקטורט בפסיכולוגיה פיזיולוגית בשנת 1973, במסגרת עבודתו במעבדת השינה של פרופסור וולסי ברני ווב, ראש החוג לפסיכולוגיה שבאוניברסיטת פלורידה.
הייתה זו אחת ממעבדות השינה הראשונות בעולם.
נושא הדיסרטציה שלו היה "מקצבים אולטרדיאניים בשינה ובעירות".
עשה בתר-דוקטורט במעבדת השינה של פרופסור דניאל קריפקה, במחלקה לפסיכיאטריה של אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
לביא חזר לישראל ב-1975 ומונה למרצה בטכניון.
הקים מעבדה לחקר השינה בטכניון ולאחר מכן את המעבדה הראשונה בישראל לאבחון הפרעות בשינה, שהפכה ברבות הימים למרכז לרפואת שינה.
כיום המרכז מונה בישראל ארבעה סניפים: בבתי החולים רמב"ם, הלל יפה בחדרה, וולפסון בחולון והדסה בירושלים, בהם נבדקו מעל 120,000 בני אדם
בשנת 1997 יזם לביא מרכז דומה בבתי החולים המסונפים לאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית וכך שישה עשר סניפים בארצות הברית היו קשורים למרכז רפואת השינה בחיפה
בנוסף למתן שירותים קליניים, הקים המרכז חברות שמייצרות ציוד רפואי לבדיקת שינה.