tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנפקת מניות של חברה בבורסה מחייבת הגשת שומות מקרקעין לשם הצגתן לקהל המשקיעים.
חוק התכנון והבנייה מעניק לשמאים חמישה תפקידים: תשלומי עריכת טבלאות איזון, עריכת שומות היטלי השבחה, שומה לפיצוי בגין הפקעות, אומדן כפל שווי (שהוא הקנס לביצוע חריגת בניה), פיצויים בגין נזקי תכנון.
שמאי ביטוח או שמאי: עוסק בהערכת שוויו של רכוש לצורך ביטוחו או לכל צורך אחר (ערך נכס למכירה, ערך נכס לבטוחה כלשהי וכדומה - למעט מקרקעין).
מקובל לחלק את ענף השמאות לתחומי משנה:
שמאי רכב: עוסק בשומות לכלי רכב.
קובע הערכת עלות התיקון של רכב שנפגע בתאונה.
באחריותו לתת חוות דעת אובייקטיבית בעניין זה, כמסגרת לתשלום של מבוטח או מבטח למוסך שיעסוק בתיקון הרכב.
פעילות נוספת של שמאי רכב היא קביעת מחיר השוק של רכב משומש, קביעת שיעור ירידת ערך בגין נזקי תאונת דרכים וכן שומה של נזקים, פגמים או ליקויים ברכב חדש או משומש.
כן תתבקש חוות דעת שמאי רכב בנושאים טכניים שונים ואף לעיתים בחקירת תאונות דרכים לשם קביעת חבות אפשרית של מי מהצדדים.
שמאי רכוש: עוסק בהערכת רכוש, ונזקים לרכוש כללי (למעט מקרקעין) אשר נגרמו על-פי רוב עקב אש, פריצה, אובדן וכיוצא בזה.
כמו כן, עוסק בהערכות רכוש לצורך הנפקות בבורסה או לצורך מכירה של עסק או פעילות עסקית.
שמאי ימי: עוסק בהערכת כלי שיט, מטענים ימיים, מטען בהובלה אווירית או יבשתית והנזק להם בשעת ההובלה ובעקבותיה.
שמאי חקלאי: עוסק בהערכת רכוש וגידולים חקלאיים, וכמובן הנזקים שנגרמים להם.
בארץ הענף נחלק לתחום "חקלאי" ולתחום "ציוד חקלאי" כאשר לציוד חקלאי תערך בדרך כלל שומה על ידי שמאי רכב מוסמך.
סוקר: עוסק בסיקור סיכונים עבור חברת הביטוח והמלצות להקטנת הסיכון.
על-פי הדין קיימת הגבלת עיסוק לשמאים בעלי רישיון בתחום המקרקעין ובתחום הרכב.
שמאי המקרקעין מאוגדים בלשכה סטטוטורית בעלת סמכויות.
עד שנת 1980 לא היה רישוי כלשהו לשמאי רכב ומאז פרסום צוו הפיקוח על מצרכים ושירותי שמאי רכב, המקצוע מוסדר והרשות האחראית להסדרה הנה משרד התחבורה אגף שרותי רכב ותחזוקה.
לשמאי הרכב איגוד וולונטרי שחברות בו אינה תנאי לעיסוק במקצוע.
האחראי על פעילות שמאי הרכב ויכול לנקוט סנקציות נגדם הוא משרד התחבורה.
לשמאי הרכוש אין רישוי ומסגרת כלשהי למעט איגודי שמאים שונים אשר אינם סטטוריים.
למעשה, כל אדם יכול להכריז על עצמו כשמאי רכוש.
לאחרונה, נפתחו מספר מסגרות להכשרת שמאי רכוש.
בתי ספר פרטיים המנוהלים על ידי שמאים וותיקים וכן מכללת עדיף העורכת קורסים בנושא.
שַׁמַּאי הַזָּקֵן (בספרות הארצישראלית נקרא שַׁמַּי או שַׁמַּיי; חי בסוף המאה ה-1 לפנה"ס ובתחילת המאה ה-1) היה אב בית הדין האחרון בתקופת הזוגות ואחד מבני הזוג הלל ושמאי.
ידוע בתור בר פלוגתא של הלל הזקן, וכנגד האסכולה של הלל ייסד את האסכולה שלו, אסכולת בית שמאי, אשר שלטה תקופה מסוימת בסנהדרין, אך לא האריכה ימים אחרי המרד הגדול.
שמאי והלל מכונים בספרות חז"ל בתואר "אבות העולם".
שמאי כנראה היה בנאי, על-פי המתואר בתלמוד הבבלי (), שם מתוארים לפחות שני מקרים שבהם דחה אנשים שרצו להתגייר ב"הליך מזורז" באמת הבניין שבידו.
שמאי נבחר להיות אב בית הדין לא ביחד עם הלל, כי אם לאחר עזיבת קודמו, מנחם - "יצא מנחם ונכנס שמאי" ().
ככלל נחשב שמאי הזקן לקפדן יותר, כפי שהדבר משתקף בתיאוריו בסיפורים תלמודיים שונים, עד כדי כך ששמו הפך לשם דבר לקפדנות ולשמרנות.
חז"ל בדורות שאחריו הדריכו שלא ללכת בדרכו הקפדנית של שמאי: ().
עם זאת, המשפט השגור על פיו היה: "הוי מקבל את כל האדם בסבר פנים יפות".
גם השיטה ההלכתית מבית מדרשו נחשבת בדרך כלל למחמירה יותר בהלכה.
אמנם במסכת עדויות המשנה מונה 3 מחלוקות בין הלל לשמאי ובשתיים מתוכם דווקא הלל הוא המחמיר ושמאי המקל, ובמקרה אחד שמאי מחמיר והלל מקל.
מקום קבורתו על פי מסורות שונות
לפי מסורת אחת שמאי הזקן נקבר באזור מירון, אך הדעות חלוקות בשאלה אם נטמן יחד עם הלל, או בהר שמולו - חורבת שמע.
חלק מעולי הרגל מציינים את קבורתו יחד עם הלל, בית הלל ובית שמאי.
יחד עם הלל, ללא בית הלל ובית שמאי.
יחד עם בית שמאי, ללא הלל ובית הלל.
יחד עם אשתו או שמאי לבדו.
מאידך רב אביתר גאון מעיד על קברו באזור הר דלתון: "...להר הגליל לדלתון.
ויקבר בראש ההר אצל ר'[בי] יוסי הגלילי.
וסביביו יונתן בן עוזיאל והלל ושמאי ואלעזר בן ערך ואלעזר בן עזריה זקינו.
אמנם ככל הנראה, התכוון במילה 'וסביביו' לאזור הסובב את דלתון, הכולל את עמוקה (קבר יונתן בן עוזיאל), מירון (קברי הלל ושמאי), ועלמה (קברי רבי אלעזר בן ערך ורבי אלעזר בן עזריה).
"שמאי אומר, עשה תורתך קבע, אמור מעט ועשה הרבה; והוי מקבל את כל האדם בסבר פנים יפות." ()
בשיח הפוליטי, שמאל וימין הם מונחי מיון של אידאולוגיות, תנועות פוליטיות, אישים ומגמות בחברה, שמקורם במהפכה הצרפתית ונמצאים בשימוש עד היום.
המיון הוא פשטני וראשוני בלבד, וככזה אף אינו מסוגל לתאר ולהכיל את כל מגוון הדעות הקיים בכל נושא - ולכן משמש כחלוקה גסה ראשונית בלבד.
חלוקה בין ימין לשמאל אינה מוגדרת בצורה מוחלטת, והיא משתנה במידה מסוימת ממדינה למדינה ומתקופה לתקופה ואף בין תחומי עניין שונים, המשמעות היא שאין הגדרה מוחלטת.
עם זאת, תנועות פוליטיות שמרניות וקפיטליסטיות ישתייכו בדרך כלל לימין, ואילו תנועות פרוגרסיביות וסוציאליסטיות ישתייכו לשמאל.
לרוב ישנה התאמה חזקה בין החזקת דעה בנושא אחד לנושא אחר, ולכן החלוקה לשמאל ולימין מאפשרת לקבל תמונת מרחק בין מפלגות שונות ובכך תמונה של שותפויות וקואליציות פוליטיות אפשריות.
ולמרות זאת, ייתכן מאוד שאדם או מפלגה יחזיקו בעמדות ימניות בתחומים מסוימים, ושמאליות בתחומים שונים (כגון: מדיניות חוץ, דת, כלכלה והגירה).
בנוסף, עמדה מסוימת בנושא מסוים עשויה לחפוף ולהיחשב שמאלית או ימנית בהתאם לאידאולוגית המגדיר, וישנם נושאים ותנועות פוליטיות שאינם מסווגים באופן מוחלט לימין או לשמאל.
בין הימין לשמאל ישנן עמדות מרכז.
בהקשר הפוליטי, המונחים "שמאל" ו"ימין" הופיעו לראשונה בשנת 1789 במהלך המהפכה הצרפתית כאשר חברי האספה הלאומית התחלקו לתומכי המשטר הישן שישבו מימין לנשיא האספה ולתומכי המהפכה משמאלו.
אחת הסוגיות העיקריות שהאספה דנה בהן הייתה כמה כוח צריך להיות למלך.
לדוגמה, האם תהיה לו זכות וטו מוחלט?
ככל שהדיון נמשך, מי שסברו שלמלך צריך להטיל וטו מוחלט ישבו מימין לנשיא האספה, ומי שסברו שלא ישבו משמאל לנשיא האספה.
כאשר האספה הלאומית הוחלפה ב-1791 באספה מחוקקת שהורכבה מחברים חדשים לגמרי, המשיכו החטיבות.
"מחדשים" ישבו משמאל, "מתונים" התאספו במרכז, בעוד ש"מגיני החוקה המצפוניים" מצאו עצמם יושבים מימין, היכן שהתכנסו בעבר מגיני המשטר הישן.
לאחר הדחת המלך, נוסדה הוועידה הלאומית ב-1792, סידור הישיבה נמשך, אך לאחר הפיכה ב-2 ביוני 1793 ומעצרם של הז'ירונדינים, הצד הימני של האספה היה נטוש וכל החברים שנותרו שישבו שם עברו למרכז.
בעקבות הריאקציה התרמידורית בשנת 1794, חברי השמאל הקיצוני הוצאו מהכלל ושיטת הישיבה בוטלה.
החוקה החדשה כללה כללים לאספה ש"תפרק את הקבוצות המפלגתיות".
בעקבות השבת המלוכה בצרפת בשנים 1814–1815, הוקמו שוב מפלגות.
רוב תומכי המלוכה והאצולה בחרו לשבת בימין.
ה"חוקתיים" ישבו במרכז ואילו עצמאים ישבו בשמאל.
המונחים ימין קיצוני ושמאל קיצוני, וכן מרכז-ימין ומרכז-שמאל, נועדו לשמש לתיאור הניואנסים של השקפות העולם של חלקים שונים באספה.
המונחים "שמאל" ו"ימין" לא שימשו כדי להתייחס לאידאולוגיה פוליטית כשלעצמה, אלא לאופן הישיבה בבית המחוקקים.
לאחר שנת 1848, בזמן הרפובליקה הצרפתית השנייה המחנות המתנגדים העיקריים היו "הסוציאליסטים הדמוקרטיים" וה"ריאקציונרים" שהשתמשו בדגלים אדומים ולבנים כדי לזהות מי שייך למפלגה.
עם הקמת הרפובליקה השלישית ב-1871, התנאים אומצו על ידי מפלגות פוליטיות: השמאל הרפובליקני, ימין המרכז ושמאל המרכז (1871) והשמאל הקיצוני (1876) והשמאל הרדיקלי (1881).
העמדות של הקבוצה שנקראה השמאל הרדיקלי היו למעשה קרובות יותר למרכז שמאל מאשר העמדות של הקבוצה שנקראה השמאל הרדיקלי.
הפער בין צדדים היה בין תומכי רשות מבצעת חזקה בימין לבין תומכי רשות מחוקקת חזקה בשמאל.
החל מתחילת המאה העשרים, המונחים "שמאל" ו"ימין" נקשרו לאידאולוגיות פוליטיות ספציפיות ושימשו בהדרגה לתיאור אמונות פוליטיות של אזרחים.
מי שהיו בשמאל הצרפתי כינו את עצמם לעיתים קרובות "רפובליקנים", שפירושו בזמנו העדפת רפובליקה על פני מונרכיה, בעוד שאלו בימין כינו את עצמם לעיתים קרובות "שמרנים".
עד 1914, המחצית השמאלית של בית המחוקקים בצרפת הייתה מורכבת מסוציאליסטים מאוחדים, סוציאליסטים רפובליקנים ורדיקלים סוציאליסטים, בעוד שהמפלגות שנקראו "ימין" ישבו כעת בצד ימין.
השימוש במילים שמאל וימין התפשט מצרפת למדינות אחרות והוחל על מספר רב של מפלגות פוליטיות ברחבי העולם, שלעיתים קרובות היו שונות באמונותיהן הפוליטיות.
בבריטניה, המונחים "ימין" ו"שמאל" נכנסו לשימוש נפוץ לראשונה בסוף שנות ה-30 של המאה בוויכוחים על מלחמת האזרחים בספרד.
בשנים שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם הראשונה, המונחים "ימין" ו"שמאל" היו בשימוש בכל רחבי אירופה, כאשר אנשים נאבקו בפוליטיקה המבוססת על לאום ומעמדות.
המונחים הם תלויי מצב, והפכו לכלים המשתנים על סמך ההקשר שלהם.
הם ביטאו משמעות אחת בזמן המהפכה הצרפתית, משמעות אחרת בזמן עליית הסוציאליזם והלאומיות באירופה, ומשמעיות אחרות במקומות ובזמנים אחרים.
הגושים הפוליטיים העיקריים בפוליטיקה הישראלית ובכנסת בפרט משויכים לזרמים האידאולוגיים של הימין, המרכז והשמאל.
חלוקה זו אמנם דומה לפוליטיקה במדינות רבות בעולם - אך בישראל יש לה משמעויות ויישומים ייחודיים.
ובדומה בחברות ומדינות בעולם, משתנה מעת לעת משמעות המונחים בציבוריות ובתקשורת בישראל.
התגבשות הזרמים הפוליטיים בישראל החלה עוד בתקופת היישוב בשנות ה-20 של המאה ה-20, בדמותם של תנועת העבודה, הציונות הדתית, החוגים "האזרחיים" (כגון הציונים הכלליים) והרוויזיוניסטים.
השיח הפוליטי בישראל נע בעיקר סביב הציר הביטחוני-מדיני, זאת בניגוד למדינות אירופה שם החלוקה היא בעיקר על פי העמדות בתחום הכלכלי-חברתי.
לפי הציר הזה מוגדרים גם מחנות השמאל והימין בכלל.
החלוקה בין שמאל וימין בפוליטיקה הישראלית נעשית בעיקר לפי הפרמטרים הבאים: היחס למעמד שטחי יהודה ושומרון והיישובים שבהם, תהליך השלום הישראלי-פלסטיני, הגירה וקבלת פליטים ,כלכלה, יחסי דת ומדינה וחלוקת המשאבים הכלכליים של המדינה.
בטענה לפיה החלוקה הפוליטית לימין או שמאל אינה מדד אמין אוניברסלי, הוצעו מספר שיטות חלופיות לחלוקת קבוצות לפי גישתן הפוליטית.
דוגמה לשיטה חלופית כזו היא חלוקה דו-ממדית.
בחלוקה כזו, במקום להשתמש בציר אחד בלבד (לדוגמה, ימין או שמאל), משתמשים בשני צירים - ציר X וציר Y.
באתר Political Compass, לדוגמה, ציר אחד משקף את המיקום הכלכלי (ימין או שמאל כלכלי), וציר שני משקף את המיקום החברתי שיכול לנוע בין סמכותנות (כשבקצה העליון נמצא הפשיזם) ובין אנטי-סמכותנות (כשבקצה התחתון נמצא האנרכיזם).
באופן זה ניתן למקם על המפה הפוליטית אישים ודעות, כאשר הן הגישה הכלכלית והן הגישה החברתית-מדינית באות לידי ביטוי.
עוד דוגמה לחלוקה פוליטית היא תאוריית הפרסה, שלפיה בשונה מהמקובל, אנשים עם דעה ימנית קיצונית דומים יותר לאנשים עם דעה שמאלנית קיצונית.
התאוריה מיוחסת לסופר הצרפתי ז'אן-פייר פיי.
שמאי גֶלַנְדֶר (25 במאי 1931 - 26 במאי 2019) היה סופר עברי, חוקר מקרא, מוזיקאי והומוריסט, חבר קיבוץ מזרע.
גלנדר נולד בווינה בירת אוסטריה בשנת 1931. מוצא משפחתו בשושלת רבנים שמתייחסת לבית ויז'ניץ.
בשנת 1939, לאחר האנשלוס, עלה לארץ ישראל עם הוריו.
אביו, יצחק גלנדר, היה ממפתחי הדפוס המודרני בארץ וממייסדי קואופרטיב הדפוס "דייג".
מאז 1955 חבר קיבוץ מזרע.
סיים תואר שני בספרות עברית (1976) ותואר דוקטור במקרא (תשמ"ג) מאוניברסיטת תל אביב.
כיהן כמנהל בית-הספר התיכון "עמקים".
לאחר מכן כיהן כראש החוג למקרא במכללת אורנים וכמרצה בכיר בחוגים למקרא ולתולדות עם ישראל באוניברסיטת חיפה.
גלנדר נפטר ב-26 במאי 2019. הותיר אחריו אישה, חמישה ילדים ונכדים.
הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו מזרע.
צעירים (מרחביה: ספרית פועלים, 1960)
כפריחה באביב (מרחביה: ספרית פועלים, 1964)
המסע הלבן, סיפורים (מרחביה: ספרית פועלים בשיתוף עם איגוד סופרי הקיבוץ הארצי, תשכ"ח-1967)
המסיבה: רומן, (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ו-1976)
צלחת מעופפת: סיפורים (תל אביב: עם עובד, תשל"ח)
יום אחד של חופשה מתקדמת: רומאן (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ג-1983)
כולם ביחד וכל אחד לחוד, לילדים; איורים, דני קרמן (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ח-1988)
ילד בן מחרתיים, לילדים; איורים, דני קרמן (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ח-1998)
כבוד הפרופסור: רומן (הוד השרון: אסטרולוג, 2002)
משני עמים לעם אחד, אמונה, דת והווי בישראל וביהודה בסיפורת ובהיסטוריוגרפיה שבמקרא (ירושלים: מוסד ביאליק: ספריית האנציקלופדיה המקראית, 2008)
ספר בראשית (בשני כרכים) (תל אביב – רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2009)
החוויה הדתית במזמורי תהלים (ירושלים: מוסד ביאליק: ספריית האנציקלופדיה המקראית, 2013)
תחת השמש - תפיסת החיים וההווה אצל קהלת, רסלינג, 2016
ספריו של גולן עסקו בעיקר בשואה, בניסיונות ניצולי השואה להיאחז בארץ ובחייהם של בני הדור השני לשואה, שנולדו בארץ ישראל.
נולד בפולטוסק שבפולין בשנת 1933. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה ארצו על ידי הנאצים, ולאחר מכן על ידי הסובייטים, וגולן חי תחת שני שלטונות הכיבוש הללו.
עלה ארצה ב-1947, במסגרת עליית הנוער.
התחנך בקיבוץ רמת הכובש ושימש כקצין בצה"ל.
בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בספרות ובהיסטוריה.
בשנות השישים שימש גולן מורה לספרות ולעברית בגימנסיה העברית בירושלים ובבית הספר האזורי הר יהודה.
היה בין מייסדיו של בית הסופר בירושלים, ושימש כמנהלו הראשון במשך שבע שנים.
בבית הסופר ארגן גולן סדנאות כתיבה יוצרת והקים ספרייה שעיסוקה ב"ירושלים בספרות היפה", כדבריו.
ארגן את כינוס ארגון הסופרים הבינלאומי בירושלים ב-1974, בו השתתפו כמה מגדולי הסופרים בעולם בעת ההיא - סול בלו, אז'ן יונסקו והיינריך בל.
שימש ארבע פעמים יושב ראש אגודת הסופרים העברים בישראל.
גולן יצא לשליחויות חינוכיות במקסיקו ובארגנטינה, בה שימש ראש נציגות המחלקה לחינוך ולתרבות הגולה.
שירת כיועץ בשגרירות ישראל במקסיקו.
בתקופתו באמריקה הדרומית פעל למען עליית יהודי ברית המועצות.
לאחר חידוש היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לרוסיה מונה גולן לנספח התרבות הראשון של שגרירות ישראל במוסקבה.
שמאי גולן כיהן כחבר בכמה וכמה מועצות ציבוריות.
ביניהן מועצת "יד ושם", הנהלת אקו"ם והנהלת פא"ן - ארגון הסופרים הבינלאומי.
ספר סיפוריו הראשון של גולן, "באשמורת אחרונה" פורסם בשנת 1963. במהלך חייו, פרסם גולן ארבעה קובצי סיפורים וארבעה רומנים, ערך ספרים ופרסם מאות מאמרים.
הנושא העיקרי של יצירתו הוא השואה ודמויות יהודיות במהלכה ולאחריה.
יצירתו, ובכלל זה מאמריו, תורגמה לשפות רבות.
יצירותיו עובדו לסרטים, לתסכיתי רדיו, ואף למחזה שהוצג בברית המועצות.
גולן נפטר בדצמבר 2017, והותיר אחריו אישה (ד"ר ארנה גולן, חוקרת ספרות) וארבעה ילדים.
השואה – פרקי עדות וספרות
אנשים בתל אביב זוכרים, יחד עם אהוד בן עזר (2008)
טניה ופליכס גולדשטיין - רופאים ישראלים שלא חדלו להיות ניצולי שואה
סיפורים אישיים על תל אביב: מבחר סיפורי חיים של גמלאים, הוצאת עמותת כוח לגמלאים תל אביב־יפו, 2012 (יחד עם אהוד בן עזר)
ביבליוגרפיה, ראיונות ומאמרים על המחבר
פרס אקו"ם על יצירה בעילום שם
מענקי קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
פרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול
חתן האור - תואר שניתן על ידי המועצה הציונית בישראל, 2007
אות יקיר הסופרים העבריים - אגודת הסופרים 2010
אות הוקרה מטעם דירקטוריון אקו"ם על פועלו ותרומתו רבת השנים באקו"ם - ינואר 2011
שמאות מקרקעין (לפעמים נקראת גם שומת מקרקעין) הוא מקצוע העוסק בהערכות שווי, בדרך כלל בהערכות של "שווי שוק", של נכסי דלא ניידי (נדל"ן).
הצורך בשומות נובע מאופיו של שוק המקרקעין: הנכסים הנסחרים בו הם מוצרים הטרוגניים; לא דומה נכס אחד לאחר, ובעיקר נבדלים הם במיקום, הגורם העיקרי בקביעת השווי.
בשל כך לא תיתכן זירת מסחר מרכזית לנדל"ן, כפי שקיימת בורסה לצורך המסחר במניות של חברות מסחריות ובאיגרות חוב.
העדר מחיר הנקבע בזירת מסחר מצריך ביצוע הערכת שווי.
ההערכה מבוצעת על ידי שמאי מקרקעין מוסמך, על-פי כללי שמאות מקובלים.
בישראל מוסדר מקצוע שמאות המקרקעין על פי "חוק שמאי מקרקעין, תשס"א-2001", על ידי מועצת שמאי המקרקעין במשרד המשפטים ועל ידי לשכת שמאי מקרקעין.
לשומות מטרות רבות; דוגמאות מרכזיות הן:
חוות דעת חיצונית, המוזמנת על ידי מוסד פיננסי (בדרך-כלל בנק), לפני הענקת משכנתה או הלוואה אחרת שבה משמש נכס דלא ניידי כבטוחה.
לצורך הערכת השפעת אישורה של תוכנית בניין עיר (תב"ע) על שווים של מקרקעין, כדי לאפשר לקבוע את חבות היטל ההשבחה, אם הורחבו זכויות הבנייה או חלה השבחה אחרת.
או לחלופין, את גובה הפיצויים להם זכאי בעל הנכס אם התוכנית הביאה לידי ירידת ערך.
קביעת תשלומי האיזון להם זכאים בעלי המגרשים, במתחם שעבר רהפרצלציה באמצעות תוכנית איחוד וחלוקה.
לצורך הערכת שווים של מקרקעין הכלולים בדוחות הכספיים של חברות בע"מ.
צורך זה חשוב במיוחד במדינות, כגון ישראל, אשר אימצו את תקני דיווח כספי בין-לאומיים (IFRS), שכן אלו מעודדים הערכות שווי תקופתיות לנכסים לא-סחירים, כדי להימנע מההטיה הנובעת מרישומם של ערכים היסטוריים במאזן.
שׁוֹוִי שוּק (Market Value) הוא בסיס השומה (Basis of Valuation) החשוב ביותר.
אך קיימים גם בסיסי שומה נוספים כגון שווי בשימוש (Value-in-Use), שווי מיוחד (Special Value) ואחרים.
אלה מוגדרים בתקן שמאות בין-לאומי (תש"ב) מס' 2 - "בסיסי שומה שאינם שווי שוק" (IVS 2 - Valuation Bases Other Than Market Value).
שווי שוק עצמו מוגדר בתקן שמאות בין-לאומי מס' 1 (IVS 1 - Market Value Basis of Valuation) באופן הבא:
"שווי שוק הוא הסכום המוערך שבו ניתן להחליף נכס במועד הקובע לשומה בעסקה בין קונה מרצון למוכר מרצון שאינם קשורים, לאחר שיווק מתאים, כאשר שני הצדדים פועלים בצורה מושכלת, זהירה, וללא כפייה."
לפי השיטה האמריקאית, המקובלת במדינות רבות וגם בישראל, קיימת חלוקה לשלוש גישות שומה עיקריות.
אלה הן גישת ההשוואה, גישת היוון ההכנסות, וגישת העלות.
על השמאי לקבוע איזה מהגישות ניתנת ליישום בנכס מסוים, ולפי זה להעריך את שוויו.
זוהי גישת השומה החשובה ביותר ובדרך כלל בעלת התוקף הגבוה ביותר, ולכן היא תועדף בכל מקרה בה ניתן ליישמה.
גישת ההשוואה מתבססת על ניתוח עסקאות לנכסים דומים בסביבה וביצוע התאמות להבדלים בין הנכס הנישום לבין נכסי ההשוואה.
גישת ההשוואה רווחת במיוחד בשומת נכסי מגורים.
גישה זו כמוה כהערכת שוויה של חברה עסקית לפי המכפיל בו נסחרות בבורסה חברות דומות.
גישת היוון ההכנסות או הגישה הכלכלית מבוססת על היוון הרווח התפעולי (לפני מס) שמפיק הנכס מדמי-שכירות, לפי שיעור תשואה המקובל בנכסים דומים בשוק תוך ביצוע התאמות לנכס הרלוונטי.
גישה זו מקובלת בעיקר בנכסים מניבים סטנדרטיים כגון בנייני מסחר ומשרדים.
גישת היוון ההכנסות דומה להערכת שווי חברה לפי תחזית תזרים מזומנים.
גישת היוון ההכנסות היא הגישה המועדפת באשר להערכת שווי נכסים תפעוליים המוגדרים בתחום שמאות המקרקעין כ"עסק חי" בהם: בתי אבות, תחנות דלק, חניונים, מקבצי דיור ועוד.
גישת היוון ההכנסות לא תיושם בעת אומדן שווי נכסי מגורים.
גישת העלות מתבססת על סכימה של כל מרכיבי השווי של הנכס: שווי הקרקע, שווי המבנה (לרבות פחתים) ורווח יזמי מקובל.
בהערכת הפחת יש להתייחס לא רק לפחת פיזי, אלא גם לפחת כלכלי או פחת פונקציונלי הנובע מאי התאמתו של המבנה לסביבה, או לסטנדרטים מקובלים בבנייה בעת השומה.
גישה זו כמוה כהערכת שוויה של חברה על-פי הונה העצמי.
היא תיושם בנכסים לגביהם לא קיימות עסקאות להשוואה וגם לא תזרים הכנסות.
באנגליה התאוריה והפרקטיקה השמאית מפותחות ביותר (מכונה שם: property valuation ושמאי מקרקעין מכונה land valuer (דהיינו: "שמאי מקרקעין" ומכאן מקור המושג בעברית, ירושת תקופת המנדט) או property valuer (כלומר: "שמאי נדל"ן"); השוו ל־real estate appraisal באנגלית אמריקאית).
בין שאר הסיבות לכך בולטת העובדה שהרבה לפני התקבלותן של תקני דיווח כספי בין-לאומיים (IFRS) באנגליה בפרט ובאיחוד האירופי בכלל, כבר תקני החשבונאות המקוריים הבריטיים חייבו שערוך נכסים לא-סחירים במאזן, ולפיכך שמאים בריטיים נדרשו לבצע הערכות שווי תקופתיות לבנייני משרדים ושאר מבנים מסחריים.
ישנה גם השפעה לכך שלונדון משמשת כמרכז פיננסי עולמי, בכלל זה בתחום הנדל"ן.
רבות מחברות ייעוץ הנדל"ן הגדולות ביותר באירופה כגון: Jones Lang LaSalle, CB Richard Ellis, King Sturge ו־Knight Frank הן בריטיות.
חברות אלה מעניקות ייעוץ, תיווך ושירותי שמאות תחת קורת גג אחת; את השמאויות הן מבצעות לפי תקני השמאות הבריטיים .
את המובילות הבריטית מסמלת העובדה שמשרדי ה־IVSC, הוועדה לתקני שמאות בינלאומיים, ממוקמים בלונדון.
הארגון המאגד את כל מקצועות הנדל"ן באנגליה הוא ה־RICS (ראשי תיבות של Royal Institution of Chartered Surveyors).
ארגון זה התרחב מעבר לאנגליה ומקיים סניפים ברבות ממדינות אירופה.
תקני השמאות אותן הוא מפרסם מאוגדים ב-Red Book – "הספר האדום".
באנגליה מקובלת הבחנה בין חמש שיטות שומה.
משמשת לרוב סוגי הנכסים אשר לגביהם קיים מידע רב על עסקאות קודמות.
משמשת בנכסים מניבים אשר מייצרים תזרים מזומנים עתידי מדמי שכירות.
בשיטה זו משתמשים בנתונים על דמי השכירות החוזיים עד לסוף תקופת החוזה (מכונים passing income), דמי השכירות המקובלים לנכסים דומים בסביבה (מכונים open market rental value) ושיעור התשואה בנכסים דומים (מכונה equivalent yield).
על אף שהטכניקה המשמשת כאן היא של היוון הכנסות, שיטה זו נחשבת לשיטת השוואה, שכן ערכי המשתנים העיקריים נלקחים מנתוני השוק.
שיטה זו והשיטה הבאה אחריה מבחינות בין מתודות שונות של גישת היוון ההכנסות .
שיטת הדוחות הכספיים/היוון הרווחים (Accounts/profits method).
שיטה זו משמשת בנכסים מיוחדים, כגון בתי-מלון ובתי-אבות, אשר לגביהם לא קיימים נתוני שכירות.
במקום היוון דמי השכירות מהוונים ממוצע תלת-שנתי של הרווח התפעולי, כפי שהוא מופיע בדוח הרווח והפסד, לפי שיעור היוון מתאים.
בניגוד לשתי השיטות הקודמות, שיטה זו איננה שיטת השוואה, שכן הנתונים ספציפיים לנכס הנישום; בשל כך גם התוצאה המתקבלת איננה שווי שוק (Market Value) אלא שווי בשימוש (Value-in-Use).
משמשת אך ורק עבור נכסים אשר אינם נסחרים בשוק.
שתי השיטות האחרונות מבחינות בין מתודות שונות של גישת העלות .
מקצוע שמאות המקרקעין בישראל מוסדר בחוק שמסמיך את מועצת שמאי המקרקעין להסדיר ולפקח על פעילות הענף, ובין היתר: ביצוע הבחינות להסמכת שמאי מקרקעין, ניהול הפנקס של שמאי המקרקעין, פיקוח ורישום המתמחים, טיפול בתלונות שעניינן התנהגות שאינה הולמת את המקצוע.
החוק מייחד את העיסוק בעריכת שומת מקרקעין לשמאי הרשום בפנקס בלבד.
החוק אינו מגדיר בפירוש מהי שומת מקרקעין, ואולם התקנות קובעות כי דו"ח השומה חייב לכלול לכל הפחות את הפרטים הבאים: זיהוי הנכס; תיאור הנכס והסביבה; הזכויות המוערכות; המצב התכנוני שחל על הנכס; מטרת השומה; מועד הביקור בנכס; המועד הקובע לעניין השומה; העקרונות שלפיהם נערכה השומה.
דרישת המינימום לרישום בפנקס שמאי המקרקעין בישראל היא עמידה ב-3 תנאים מצטברים: השכלה אקדמאית כלשהי, עמידה בכל הבחינות של מועצת שמאי המקרקעין, סיום התמחות בת שנה אחת.
מקום המדינה ועד לתחילת שנת 2021, הוסמכו במדינת ישראל ונרשמו בפנקס שמאי המקרקעין 2,671 שמאים, כ-75% מתוכם פעילים.
מרבית שמאי המקרקעין הפעילים חברים בלשכת שמאי המקרקעין, שהיא עמותה המהווה ארגון יציג של המקצוע.
בשנת 2023 יצאה לדרך הרפורמה בלימודי שמאות מקרקעין בישראל, ביוזמת מועצת שמאי המקרקעין במשרד המשפטים.
מטרת הרפורמה הייתה לייעל את הליך ההכשרה של שמאי מקרקעין, להפוך אותו לממוקד ומקצועי יותר, ולהקל על מתמחים בדרכם לקבלת רישיון.
לפני הרפורמה, ההכשרה כללה מעבר של 13 בחינות חיצוניות הנפרשות על פני מספר שנים.
הרפורמה צמצמה את מספר הבחינות ל־6 בלבד, תוך איחוד תכנים חופפים, ביטול דרישות לימוד מיותרות, והטמעת דגש על ניתוח כלכלי, יישום מעשי, ואתיקה מקצועית.
בנוסף לצמצום הבחינות, הונהגו שינויים גם בתקופת ההתמחות, לרבות הגברת הפיקוח על המאמנים, הכנסת הכשרות מעשיות מרוכזות למתמחים, וייעול תהליך הגשת עבודת השמאות.
הרפורמה זכתה לתגובות מעורבות – חלק מהעוסקים בתחום בירכו על הפישוט והעדכון של התהליך, בעוד אחרים הביעו חשש מירידה ברמת הידע והמקצועיות של בוגרי המסלול החדש.
השימוש הנפוץ בשומות מקרקעין בישראל הוא למטרות הבאות :
שומה לצורך שעבוד נדל"ן כבטוחה למתן אשראי.
שומה לצורך קביעת תשלום היטל השבחה.
שומה לצורך חישוב פיצויי הפקעה או ירידת ערך במקרקעין.
שומה לצורך יישום התקינה החשבונאית (IFRS).
שומה לצורך קביעת השווי בעסקאות רשות מקרקעי ישראל (רמ"י).
החל מסוף שנת 2006 ועד היום אושרו על ידי הוועדה לתקינה שמאית שבמועצת שמאי המקרקעין, 20 תקנים שבהם הוגדרו כללים נורמטיביים-מקצועיים לעורכי השומות במקרקעין בישראל, מתוך מטרה לשפר את המקצועיות, השקיפות והאמינות של שומות המקרקעין.
מעמד התקינה כיום הוא נורמת עבודה מומלצת בלבד, ואין חובה לערוך את שומות המקרקעין על פיה.
בתחילת שנת 2019, הצטרפה לשכת שמאי המקרקעין בישראל לארגון המועצה הבין-לאומית לתקני הערכה (IVSC) שהוא ארגון המאגד כ-100 מדינות שאימצו תקינה שמאית אחידה, ובהן: ארה"ב, אנגליה, מדינות האיחוד האירופאי, רוסיה, הודו, סין ועוד.
הקווים המנחים של השמאי הממשלתי הראשי
בשנת 2007 עודכנו הקווים המנחים והותאמו למציאות העכשווית, בסך הכל אושרו ופורסמו עד היום 29 קווים מנחים בנושאים שונים.
בישראל שלוש ערכאות מקצועיות להכרעה במחלוקות שמאיות.
ההחלטות בערכאות אלה, מפורסמות לעיני הציבור וניתן לעיין בהן במאגרים שונים, לרבות במאגרי המידע המשפטיים ובמערכת מידע גאוגרפי (GIS).
שלושת הערכאות המקצועיות הקיימות בישראל:
שמאי מכריע – שמאי מקרקעין שהתמנה על ידי שר המשפטים, ותפקידו העיקרי להכריע במחלוקת בין הרשות המקומית לבין האזרח בעניין גובה תשלום היטל ההשבחה או גובה פיצויים בגין ירידת ערך מקרקעין.
שמאי מכריע אף מוסמך לקבוע את גובה פיצויי ההפקעה.
על החלטת השמאי המכריע ניתן להגיש ערעור לוועדת ערר.
השגות על שומות מטעם רשות מקרקעי ישראל – אזרח המעוניין לבצע עסקה מול רמ"י, נדרש לשלם את התמורה בגינה בהתאם לשומת מקרקעין והוא זכאי לערער עליה באמצעות צירוף שומה נגדית שנערכה על ידי שמאי מקרקעין מטעמו.
הליך ההשגה כולל שתי ערכאות: (1) השגה ראשונה שנדונה לפני שמאי מקרקעין עובד אגף שומת מקרקעין (השמאי הממשלתי) במשרד המשפטים; (2) ועדת השגות – על ההחלטה בהליך ההשגה הראשונה, ניתן להגיש השגה נוספת, שנייה, שתידון לפני ועדת השגות במשרד המשפטים.
ועדה זו מורכבת מ-3 חברים: עובד מדינה הכשיר להיות שופט שלום (יו"ר הוועדה), השמאי הממשלתי הראשי או סגנו ושמאי מכריע.
על החלטת הוועדה ניתן להגיש עתירה מנהלית לבית המשפט המחוזי.
ועדת ההשגות על שומות לפיצויי הפקעה – הוועדה מוסדה בשנת 2010 ועיקר תפקידה הוא להכריע בסכסוכים בעניין סכום הפיצויים בגין הפקעת מקרקעין.
הרכב הוועדה כולל 3 חברים וזהה לזה של ועדת ההשגות על שומות רשות מקרקעי ישראל (רמ"י).
הערכה המונית ומודלים אוטומטיים להערכה
מודלים אוטומטיים להערכה (AVM) זוכים להתפשטות הולכת וגדלה.
הם מבוססים על מודלים סטטיסטיים, כגון ניתוח רגרסיה מרובה או אלגוריתמים של למידת מכונה.
למרות ש-AVM יכולים להיות די מדויקים, במיוחד כאשר משתמשים בהם באזור הומוגני מאוד, קיימים גם ראיות לכך ש-AVM אינם מדויקים במקרים אחרים, למשל בשימוש באזורים כפריים או כאשר הנכס המוערך אינו תואם לתכונות של האזור.
בינה מלאכותית כוללת טכנולוגיות רבות, כמו למידת מכונה, עיבוד שפה טבעית (NLP) ומחשוב חזותי.
יכולות אלו מאפשרות לבינה המלאכותית לנתח מאגרי נתונים עצומים, לאוטומט משימות חוזרות וליצור נתוני תחזית, מה שמשנה באופן מהותי את המצב בשוק הנדל"ן.
לדוגמה, בינה מלאכותית יכולה להעריך את ערך הנדל"ן על ידי השוואת מגמות מכירה, לחזות שינויים בשוק או אפילו לענות מיד על בקשות לקוחות באמצעות צ'אטבוטים מבוססי בינה מלאכותית.
הערכה המונית באמצעות מחשב (CAMA) היא השם הכללי לכל חבילת תוכנה המשמשת רשויות ממשלתיות להערכת נכסי נדל"ן לצורך חישוב מס רכוש.
CAMA היא מערכת להערכת נדל"ן (בדרך כלל של סוגים מסוימים שלו), הכוללת ניתוח סטטיסטי ממוחשב כגון ניתוח רגרסיה מרובה ותהליך הערכה אדפטיבי המסייע למעריך לקבוע את הערך.
הערכה המונית באמצעות מידע גאוגרפי (GAMA) – הוא מונח כללי לכל חבילת תוכנה המבוססת על מערכת מידע גאוגרפית, המשמשת מוסדות ממשלתיים לסיוע בהערכת נכסי נדל"ן לצורך חישוב מס רכוש.
מודל מרחבי של CAMA (SCAMA) הוא מונח כללי להערכה המונית שבה משתמשים בנתונים מרחביים יחד עם מודלים של תלות מרחבית או הטרוגניות מרחבית.
מודל ההשהייה המרחבית (SLM) ומודל הרגרסיה האוטורגרסיבית המרחבית עם ממוצע נייד (SARMA) נחשבים למודלים של תלות מרחבית, בעוד שמודלים של רגרסיה משוקללת גאוגרפית (GWR) שייכים למודל של הטרוגניות מרחבית.
שמאל ישראלי חדש (שי"ח) היא תנועת מחאה שנוסדה ב-1968 ופעלה עד שנת 1973. ראובן קמינר תיאר את הקבוצה "ככוח הסטודנטיאלי המרכזי של השמאל בין השנים 1968 ל-1973".
שי"ח היוותה שילוב של שתי קבוצות בתל אביב וירושלים שהוקמו כל אחת באופן עצמאי.
הקבוצה בתל אביב הוקמה על ידי סטודנטים מאוניברסיטת תל אביב, רובם יוצאי השומר הצעיר, וקבוצת סטודנטים מהאוניברסיטה העברית - חלקם יוצאי תנועת ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי וחלקם עולים חדשים מרחבי העולם אשר הגיעו לישראל להתנדב ללחימה במסגרת מלחמת ששת הימים.
הרקע להקמתה של קבוצת שי"ח היה מחאות 1968 באירופה ובעיקר אירועי מאי 1968 בצרפת, שכללו הפגנות בעד חירות האדם וזכויות האדם, וכן המחאה בארצות הברית שכללה התנגדות למלחמת וייטנאם והפגנות בעד חופש הביטוי.
סערה זו שלחה משב רוח גם לישראל שלאחר מלחמת ששת הימים.
לאחר כיבוש יהודה ושומרון, רצועת עזה, סיני והגולן - ועם שוך האופוריה הראשונה - צעירים רבים, בעלי השקפה שמאלית, ראו בכיבוש מתמשך סכנות מוסריות רבות, בעיקר עבור העם הכובש.
רבים מהם הושפעו מנאומיו והרצאותיו החריפים של פרופסור ישעיהו ליבוביץ נגד השליטה של ישראל בשטחים, בהם ציין את אי המוסריות שבו והדגשת סכנותיו עבור החברה הישראלית.
שתי הקבוצות המייסדות של שי"ח היו שונות ברקען ובהשקפותיהן הפוליטיות הבסיסיות.
הקבוצה התל אביבית הייתה מורכבת מיוצאי קיבוצים שהיו מנוסים בפוליטיקה, ולעומתם איגדה הקבוצה הירושלמית סטודנטים ללא שייכות פוליטית ישירה.
עם זאת ההתנגדות לכיבוש, רעיונות של חופש ודמוקרטיה ישירה - כפי שהיה מקובל באותם הימים בתנועות הסטודנטים באירופה, וכן תפיסות של שמאל חברתי וכלכלי, היוו דבק מספיק חזק, על מנת להמשיך בפעילות משותפת של שתי הקבוצות במשך כ-5 שנים.
שי"ח לא הגדירה את עצמה כתנועה ציונית, אנטי-ציונית או א-ציוניות, אך קו המרכזי בתנועה היה רעיון הדמסטיפיקציה של הרעיון הציוני כפי שהוצג על ידי קבוצות פוליטיות בחברה הישראלית.
שתי הקבוצות שתפו פעולה במבצעי מחאה, אולם לכל אחת מהן הייתה גם פעילות נפרדת.
פעולות המחאה הבולטות ביותר היו: הפגנה סוערת ליד ביתה של גולדה מאיר, ראש הממשלה באותם הימים, נגד הקמת ההתנחלות קריית ארבע ליד חברון.
הפגנה משותפת בירושלים עם "הפנתרים השחורים" שאף הם הופיעו בזירה הפוליטית באותם הימים.
הפגנה נגד השמדת שדות תבואה של הכפר הפלסטיני עקרבה, ליד שכם, על ידי צה"ל.
הפגנה נגד התנחלות "גוש אמונים" בסבסטיה.
הפגנה בתל אביב נגד דיכוי "האביב של פראג" על ידי הצבא הסובייטי.
בנוסף לפעולות מחאה רבות, התקיימו מפגשים שבועיים של כל קבוצה בפני עצמה, בה נדונו נושאים רעיוניים ופוליטיים כלליים ואקטואליים.
פעם בשנה התקיים כנס כללי של כל התנועה.
פעם בחודש יצא ביטאון "שי"ח" שהיה מוקדש אף הוא לדיונים וויכוחים אידאולוגיים.
התנועה באופן עקרוני לא הקימה מוסדות.
כל ההחלטות התקבלו ברוב קולות, על ידי כלל הנוכחים באספה השבועית או בכנס השנתי.
פעולות אורגנו על ידי מתנדבים, הוצאות כספיות כוסו מכיסי הנוכחים באסיפות.
באופן רשמי, אפילו רשימה מסודרת של חברים לא הייתה.
יחד עם זאת לכל פעולת מחאה אפשר היה להזעיק בהתרעה של 24 שעות 100 - 150 משתתפים.
כלל חברי התנועה הגיע ככל הנראה לסביבות 400. אישים בולטים: רן כהן, דני פתר, ראובן קמינר, יוסי אמיתי, ניבה לניר, בנימין כהן, צביקה דויטש.
התנועה התפרקה סביב אמצע 1973. נושא המחלוקת היה, האם להשתתף בבחירות לכנסת שהתקיימו באותה שנה, או להמשיך לפעול כתנועה חוץ-פרלמנטרית בלבד.
רוב הקבוצה התל אביבית תמכה בהליכה לבחירות תוך הקמת רשימה עם קבוצות שמאל קטנות נוספות וכן עם גורמים שפרשו מהמפלגה הקומוניסטית הישראלית, בה בשעה רוב חברי הקבוצה הירושלמית דגלו בהמשך אופיו החוץ-פרלמנטרי, מחאתי של התנועה.
בסופו של דבר "שי"ח תל אביב", וקבוצת סטודנטים ומרצים מן האוניברסיטה שהקימו מסגרת משותפת תחת השם "תכלת-אדום", רצו לבחירות לכנסת השמינית ברשימה משותפת עם מק"י, תחת השם "מוקד" והכניסה נציג אחד לכנסת - מאיר פעיל.
קבוצת "שי"ח ירושלים" שמרה תחילה על אופייה החוץ-פרלמנטרי כאשר הקימה תנועה בשם "שמאל סוציאליסטי ישראלי" (שס"י), אך במערכת הבחירות הבאה גם קבוצה זו הצטרפה לגוף פרלמנטרי, כאשר בבחירות לכנסת התשיעית הייתה שותפה לחוגים נוספים שהקימו יחדיו את חד"ש.
שַׁמַאל היא רוח קיצית צפון־מערבית הנושבת בעיראק ובמפרץ הפרסי.
הרוחות חזקות לאורך היום ודועכות לאורך הלילה.
רוח זו נושבת לפחות מספר פעמים בשנה.
הרוח מאופיינת בגרימת סופות חול גדולות המשפיעות על עיראק, במפתיע.
סופות החול הנגרמות כתוצאה מהרוח בדרך כלל נוצרות בסוריה ובירדן.
ב-8 באוגוסט 2005 נשבה רוח שמאל מעל בגדאד וכיסתה אותה בחול רב.
מועדון הכדורגל שמאחי (באזרית: Şamaxı Futbol Klubu, באנגלית: Shamakhi FK), הוא אחד ממועדוני הכדורגל הנחשבים ביותר באזרבייג'ן.
קבוצת הכדורגל ממוקמת בעיר שמאחי, אזרבייג'ן.
לקבוצה שתי אליפויות הליגה הבכירה באזרבייג'ן (בעונות 2007/08 ו-2009/10).
המועדון נוסד בשנת 1997 תחת השם קזאר אוניברסיטטי, ושיחק לראשונה בליגה הבכירה ב-1999 וסיים במקום ה-11, ב-2001 במקום השביעי, ובסיום עונת 2003/2004 הגיע לעונת שיא וסיים במקום השלישי בליגה.
בקיץ 2004, הועברו כל הזכויות של מועדון אוניברסיטת קזאר למועדון הכדורגל המקצועי החדש שנקרא אינטר באקו, והקבוצה השתתפה בעונה ה-13 של ליגת העל של אזרבייג'ן תחת השם אינטר באקו.
מאוחר יותר ב-2004, בוצעו שינויים מבניים מסוימים בהנהלת המועדון, והשם אינטר באקו שונה ל-Inter Professional Club, כאשר היא סיימה את עונת 2004/2005 במקום השביעי.
ההתקדמות של אינטר במעלה הדירוג נמשכה בעונה ה-14 של ליגת העל של אזרבייג'ן כאשר אינטר סיימה במקום הרביעי.
המועדון סיים שוב במקום הרביעי ב-2006/2007, ועונה לאחר מכן ב-2007/2008, לקחה את האליפות הראשונה באזרבייג'ן.
לאחר עונת האליפות שלה, אינטר העפילה להופעה הראשונה אי פעם בליגת האלופות של אופ"א.
בעונת 2008/2009 השתתפה הקבוצה לראשונה במוקדמות ליגת האלופות.
בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה הקבוצה את רבוטניצ'קי קומטל סקופיה ממקדוניה.
בסיבוב המוקדמות השני הפסידה הקבוצה לפרטיזן בלגרד מסרביה והודחה מהטורניר.
בעונת 2009/2010 אינטר באקו שמרה על תואר הפרמיירליג של אזרבייג'ן, והבטיחה אותו בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בעונת 2009/2010 הופיעה הקבוצה בפעם הראשונה במוקדמות הליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון הפסידה הקבוצה לספרטק טרנבה מסלובקיה והודחה מהטורניר.
בעונת 2010/2011 שבה הקבוצה להשתתף במוקדמות ליגת האלופות.
בסיבוב המוקדמות הראשון הפסידה לקבוצת לך פוזנן מפולין והודחה מהטורניר.
בעונת 2012/2013 חזרה אינטר באקו למוקדמות הליגה האירופית.
בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את נרבה טרנס מאסטוניה.
בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת אסטרס טריפוליס מיוון והודחה מהטורניר.
בליגה סיימה הקבוצה במקום השני.
המועדון פתח את עונת 2013/2014 עם רצף של שלושה הפסדים, וקבע שיא של תחילת העונה הגרועה ביותר בתולדותיו.
עם זאת, הקבוצה הצליחה לזכות במקום השני בליגה בסוף העונה בפעם השנייה ברציפות.
ב-28 באוקטובר 2017 המועדון שינה את שמו למועדון הכדורגל קשלה.
משחק הבכורה שלה תחת השם החדש, הסתיים בהפסד 2-0 לקאפאז.
בעונת 2017/2018 הצליחה הקבוצה לזכות בגביע הכדורגל האזרי.
בעונת 2020/2021 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בהיסטוריה בגביע האזרי, 3 עונות אחרי שזכתה בפעם הראשונה.
ב-6 באפריל 2022 שינה המועדון את שמו בפעם הרביעית מאז נוסד, לשם מועדון הכדורגל שמאחי ואף העתיק את משחקי הבית שלו לעיר שמאחי.
"שמאל הירדן" הוא שיר מאת זאב ז'בוטינסקי, מהנודעים ביותר בשירי בית"ר.
כל זוג מארבעת בתיו מסתיים בשורה – שורה שהיא המסר העיקרי של שיר פוליטי זה.
השיר חובר על ידי ז'בוטינסקי בשנת תרפ"ט, בעת ששהה בפריז.
על פי פרופ' דן מירון הוא אחד מ"שמונת ההמנונים ושירי הזמר הציונים הפוליטיים, שהם חלקה האחר של תרומת ז'בוטינסקי לשירה העברית".
גרסתו הראשונה של השיר נשלחה על ידי ז'בוטינסקי לאגודת הסטודנטים "ירדניה" בקובנה ב-18 בנובמבר 1929, והוא פורסם בדו-שבועון "נתיבות", שיצא לאור בקובנה, בגיליונו מיום ה' באדר תר"ץ.
אל השיר נלוותה ההערה הבאה:
במכתב זה היה הבית הראשון בנוסח הבא:
בנוסח זה פורסם השיר גם בעיתון "דואר היום", שעורכו הראשי באותה עת היה ז'בוטינסקי עצמו, ב-11 באפריל 1930 (י"ג בניסן תר"ץ).
בגרסה שונה מעט, המוצגת משמאל, פורסם השיר בקובץ שירי ז'בוטינסקי שהוציא לאור בנו, ערי ז'בוטינסקי, בשנת תש"ז 1947. בהערות לשיר מובאת הגרסה המקורית, ומצוין: "אך ב.
לובוצקי מעיד, כי זאב ז'בוטינסקי שינה אחרי-כן את הבית לפי הנוסח הניתן בספר זה".
עבר הירדן המזרחי קרוי בשיר זה "שמאל הירדן" בהתאם לאופן שבו רואה אותו מי ששט בנהר הירדן מצפון לדרום, עם כיוון הזרם (בדומה לגדה השמאלית של נהר הסן בפריז).
עמדתו הלשונית של ז'בוטינסקי הייתה שבכתיב מנוקד אין צורך לציין שווא נח, ועמדה זו ניכרת גם בניקודו של שיר זה.
הלחן המקורי והפופולרי לשיר נכתב על ידי צבי גירש ליבשין.
לחן נוסף נכתב בשנת 1932 על ידי המלחין מרדכי זעירא.
השיר נכתב כשבע שנים לאחר ההחלטה של ממשלת בריטניה לפצל את שטח המנדט הבריטי לשניים, ולהקים באחד החלקים, עבר הירדן המזרחי, את האמירות ההאשמית של עבר הירדן.
קודם לקבלת ההחלטה העלה חיים ויצמן נימוקים רבים, היסטוריים ומעשיים, בזכות שמירת שלמות הארץ משני עברי הירדן.
השיר "שמאל הירדן" משקף את האידאולוגיה של מדינת היהודים השואפת להשתרע גם בעבר הירדן המזרחי.
בבית הראשון של השיר מדמה ז'בוטינסקי את נהר הירדן לחוט השדרה.
גם הבית השני מדגיש שהירדן נמצא באמצע הארץ.
הבית השלישי מכיל מסר אידאולוגי נוסף, לפיו בארץ ישראל השלמה יחיו בשלום ובכבוד כל תושביה:
הבית הרביעי והאחרון מסתיים בשבועה, ששורשיה בפסוק מ: "אם אשכחך ירושלים, תשכח ימיני":
המסר העיקרי של השיר "שמאל הירדן" מופיע גם בשיר "עלי בריקדות" מאת מיכאל אשבל, אף הוא מהנודעים שבשירי תנועת הנוער בית"ר, שבו נאמר: "את המדינה לכונן, על שתי גדות הירדן".
הרב פרופסור שמא יהודה פרידמן (Shamma Friedman; נולד בכ"ה באדר תרצ"ז, 8 במרץ 1937 בארצות הברית) הוא פילולוג, חוקר תלמוד אמריקני-ישראלי וחתן פרס ישראל בתחום זה.
נולד בפילדלפיה בארצות הברית להורים ממשפחות שהיגרו מרוסיה ואוקראינה.
הוא גדל בסביבה של מהגרים יהודים, שהיו עסוקים בהישרדות כלכלית, והמסורת היהודית הייתה רחוקה מהם.
בהיותו כבן שמונה ראה לראשונה ספר עם אותיות עבריות.
הצטרפות משפחתו לבית כנסת לשם הכנתו לטקס בר המצווה היא שפתחה לו את הדלת למסורת היהודית.
את שיעוריו הראשונים קיבל שמא בבית כנסת זה, במקרא, ובעברית.
בגיל שש עשרה הוא החל בלימודי תלמוד מסודרים אצל מורים שונים.
שנים אחדות למד באוניברסיטת פנסילבניה ובמקביל במכללת גרץ היהודית.
משני המוסדות הוא קיבל תואר ראשון בשנת תשי"ח.
ולאחר מכן עבר לבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) של הזרם היהודי הקונסרבטיבי.
בשנת 1964 הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים ושם גם הוכתר בשנת 1967 בתואר דוקטור על עבודתו "פירוש רבנו יהונתן מלוניל על מסכת בבא קמא".
מרבותיו שהשפיעו על דרכו היו שאול ליברמן, שפרידמן רואה בו את רבו המובהק, וחיים זלמן דימיטרובסקי.
פרידמן לימד באוניברסיטאות שונות בארץ ובעולם.
הוא שימש כפרופסור מן המניין בבית המדרש לרבנים באמריקה ובמחלקה לתלמוד של אוניברסיטת בר-אילן.
כיום, לאחר שפרש לגמלאות, מקום מושבו העיקרי הוא מכון שכטר למדעי היהדות.
פרידמן חבר באקדמיה ללשון העברית.
פרידמן פרסם מאמרים רבים וספרים אחדים, רובם בחקר התלמוד ובפילולוגיה וחלקם בבלשנות עברית וארמית.
כמה ממחקריו היו לאבני דרך בחקר התלמוד.
בין השאר התווה פרידמן את הדרך להפרדה שיטתית בין מרכיביה השונים של הסוגיה התלמודית.
כמו כן, בכמה מאמרים ובספר שעסקו ביחסי המשנה והתוספתא, טען פרידמן שהמקבצים התנאיים העצמאים - המשנה והתוספתא, כמו גם הברייתות - מקבץ דברי התַּנאים בספרות המדרש ובתלמודים, עברו עם הזמן עריכה יזומה ומגמתית, לעיתים נרחבת, לפי פרשנות הלומדים או בהשפעת הנמסר בהמשך אותה סוגיה.
פרידמן התפלמס עם חוקרים אחרים ביניהם יעקב נחום אפשטיין, וד"ר ארתור שפנייר וטען שהחשוב במחקר הוא זיהויין של מגמות אלו, ופחות השתלשלותן של "מסורות" שונות, ושברבים מהמקרים אף לא הייתה "מסורת" שונה אלא עיבוד ושינוי מגמתי ויזום של הנמסר בכל הענפים.
פרידמן הראה שדעתו זו הייתה מקובלת על גייגר ואחרים בתקופתו, ונאמרה כבר בתקופת הראשונים בידי הרמב"ן, הרשב"א והריטב"א, אלא שדרך הבנה זו נדחתה אחרי מאמרו של אפשטיין אשר כלל ציור של השתלשלות התלמוד.
יחד עם זאת, פרידמן קבע שבחלק מן המקרים, הנמסר בקובץ התוספתא קדום יותר מן המשנה, בניגוד להנחה שרווחה בעבר לפיה התוספתא היא אך ורק תוספת למשנה ומאוחרת לה.
בנוסף למפעלו המחקרי, פרידמן יזם והקים כמה גופים וארגונים העוסקים בחקר התלמוד ובפיתוח כלים בתחום הזה.
בשנת 1985 הקים את המכון לחקר התלמוד ע"ש שאול ליברמן, המפתח כלי עזר ממוחשבים לטובת המחקר התלמודי.
המכון הקים את האתר "מאגר עדי הנוסח של התלמוד הבבלי", ואת אתר "המפתח הביבליוגרפי לספרות התלמודית".
כמו כן היה פרידמן שותף בהקמת אתר "אוצר עדי הנוסח לספרות התנאית", מטעם המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
כיום שלושת האתרים הללו מתאחדים תחת האתר החדש של המכון לחקר התלמוד.
פרידמן הקים גם את האיגוד לפרשנות התלמוד, והוא משמש כיושב הראש של האיגוד.
מיזם ששם לו למטרה לפרסם פירושים על דרך המחקר לתלמוד הבבלי.
למיזם זה שותפים כמה חוקרים, שרבים מהם היו תלמידיו וכתבו בהנחייתו עבודות לתארים מתקדמים, העובדים על כתיבת פירושים לפרקים בתלמוד.
פרידמן הוא גם המייסד והעורך הראשי של כתב העת המקוון "אוקימתא", העוסק בספרות חז"ל והספרות הרבנית, וביחד עם פרופ' דוד גולינקין הוא נוטל חלק בעריכת קובצי המדרש היוצאים לאור במסגרת 'מפעל המדרש'.
בשנת 2010 זכה בפרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר ע"ש לנדאו בתחום ספרות חז"ל ותקופת המשנה והתלמוד.
בשנת תשע"ד (2014) זכה פרידמן בפרס ישראל לחקר התלמוד.
אחיו הוא חוקר הגניזה הקהירית הפרופסור מרדכי עקיבא פרידמן.
תלמוד ערוך, פרק השוכר את האומנין – כרך הפירושים, ירושלים תשנ"א; כרך הנוסח עם מבוא כללי, ירושלים תשנ"ז
תוספתא עתיקתא על מסכת פסח ראשון: מקבילות המשנה והתוספתא ופירושן בצירוף מבוא, רמת-גן תשס"ג
סוגיות בחקר התלמוד הבבלי, ניו יורק וירושלים תש"ע (הספר הוא אסופה ממאמריו על התלמוד הבבלי)
לתורתם של תנאים, ירושלים תשע"ג (הספר הוא אסופה ממאמריו על ספרות התנאים)
מחקרי לשון ומינוח בספרות התלמודית, ירושלים תשע"ד
תלמוד האיגוד, גיטין פרק תשיעי (המגרש), ירושלים תשפ"א
לישנא דרבנן - מחקרים בעברית ובארמית של הספרות התלמודית, ירושלים 2025 (הספר הוא אסופה ממאמריו)
מאמרי שמא פרידמן, באתר של שמא פרידמן
מאגר עדי הנוסח של התלמוד הבבלי
אוצר עדי הנוסח לספרות התנאית (בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן)
שמאי קדם ליבוביץ (נולד ב-1969) הוא עורך דין ישראלי-אמריקאי, פעיל שמאל רדיקלי.
הודה והורשע בבית משפט אמריקאי בהדלפת מסמכים מסווגים של סוכנות הביון-FBI.
ליבוביץ נולד בחיפה, הוא נכדו של הפרופסור ישעיהו ליבוביץ, בנם של המתמטיקאי פרופ' אלחנן ליבוביץ ושירה, מורה ומתרגמת במקצועה.
בילדותו עברה משפחתו לבאר שבע לאחר שאביו קיבל משרת הוראה באוניברסיטת בן-גוריון.
את שנותיו הראשונות במערכת החינוך עשה בבית ספר ממלכתי דתי אך לאחר מכן נשלח לתיכון בעוד שאת שעות לימודי הקודש השלים בישיבה.
לאחר סיום לימודי התיכון עבר ללימודים בישיבת ההסדר הר עציון.
שנותיו בישיבה לוו במספר רב של ויכוחים פוליטיים עם חבריו לספסל הלימודים.
בתקופה זו שלח מכתב לעיתון "מעריב" ובו צידד בחלוקת הארץ לשתי מדינות.
העובדה שחתם על המכתב כתלמיד ישיבת הר עציון עוררה עליו ביקורת.
ראשי הישיבה, שניסו לעצב ישיבה פלורליסטית אך חששו מהדבקת תוית שמאלנית למקום, קראו אותו לסדר.
בשנת השירות הצבאי הראשונה שלו במסגרת ישיבת ההסדר הוצב בטולכרם ובבידיה בתקופת האינתיפאדה הראשונה.
כשחזר מהשירות הצבאי לישיבה החל לדבר על סרבנות, דבר שהעלה שוב את חששם של ראשי הישיבה מפרובוקציה שתזיק למקום והוא זומן לשיחה נוספת עם ראשי הישיבה.
סמוך ליציאתו לתקופת שירות נוספת נפטר אביו מסיבוך הרדמה במהלך ניתוח, ולייבוביץ קיבל פטור משירות נוסף.
בסיום לימודיו בישיבת ההסדר פנה ליבוביץ ללימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן שבסיומם התקבל לקדם-התמחות אצל שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב, סביונה רוטלוי.
בתקופת התמחותו שלח מכתב לנשיא בית המשפט העליון דאז, אהרן ברק ובו התלונן כי השופטת הביעה באוזניו את דעתה השלילית על נאשם שנשפט בפניה.
ליבוביץ ביקש לפסול את השופטת רוטלוי וזו הגיבה במכתב חריף שהציג את גרסתה לאותו מקרה.
היא טענה כי ליבוביץ הצעיר מתנקם בה משום שהפסיקה את עבודתו אצלה לאחר שגילתה מספר כשלים אתיים בהתנהגותו ובשל הפרת אמון.
לדבריה, היא גילתה שליבוביץ שוחח על ראיות בתיק עם מתמחה של תובעת שהופיעה באולמה.
היא חשדה כי ליבוביץ שלח את חברתו לדבר על התיק עם אחות הנאשם.
בבירור שנערך בפני נשיאות בית המשפט המחוזי הודה ליבוביץ כי שוחח בעניין התיק עם עורך דין אמריקני שהכירה לו דודתו, יסכה ליבוביץ שהייתה אז פרקליטת מחוז דרום.
אהרן ברק הכריע אז לטובתה של רוטלוי וקבע כי ליבוביץ הפר אמון.
לאחר מקרה זה פתח ליבוביץ משרד זוטר העוסק בייצוג עבירות תעבורה.
בתקופת האינתיפאדה השנייה היה שותף ליבוביץ לכתיבת וחתימה על "מכתב הסרבנים" שפורסם בשנת 2002 וקרא לחיילי צה"ל לסרב לפעול בערים ערביות.
בנוסף התנדב לספק עצות משפטיות לסרבנים באמצעות אתר אינטרנט, "צטטו מאמרים ותוסיפו לזה פסוקים מהתנ"ך, דעות של חז"ל וכל העקרונות של היהדות אשר אוסרים לקיים שלטון קולוניאלי מובהק" כתב באתר.
בשנת 2002 נתפס ראש התנזים מרואן ברגותי והואשם באחריות לרצח עשרות ישראלים.
לצד עורכי דין ערבים בולטים שהתגייסו לצוות ההגנה ובראשם ג'ואד בולוס, התייצב גם ליבוביץ.
פרקליטות המדינה הגישה את כתב האישום וביקשה מעצר עד תום ההליכים.
בבית המשפט גייסו בולוס ועמיתיו טיעונים משפטיים ופוליטיים נגד מעצרו של ברגותי.
במסגרת טענותיו השווה ליבוביץ את ברגותי למשה רבנו.
השוואה זו של ליבוביץ לא הרשימה את השופט שעליה אמר "מה זה שעת סיפור?
אני עדיין לא מבין את הקשר בין משה רבנו לסמכות בית המשפט בישראל לשפוט את ברגותי ולא שמעתי שום טיעונים משפטיים".
לאחר מכן הפסיק ליבוביץ לייצג את ברגותי במשפט.
יום למחרת הופעתו בבית המשפט, הודיעו שכניו של עורך הדין הדתי כי הם מבקשים ממנו שלא לבוא יותר לבית הכנסת בו נהג להתפלל בגבעת שמואל.
ליבוביץ התעקש והגיע וציבור המתפללים הותיר אותו לבדו ויצא לקבל את השבת תחת כיפת השמיים.
קבלת פנים דומה חיכתה לו גם בבתי כנסת אחרים.
ליבוביץ פנה לראשון לציון דאז, הרב בקשי דורון בבקשה לפסוק כי אין לגרשו מהתפילה בבושת פנים, אך זה לא נענה לו.
כשבוע לאחר מכן נתפס ליבוביץ עם ידיד מרססים כתובות גרפיטי בניסוח "שמאי ליבוביץ - פרקליט אמיץ".
בין האנשים שייצג ליבוביץ כסנגור פעילי הארגון הפרו-פלסטיני ISM.
בשנת 2003 כתב מכתב שיועד להתפרסם בעיתונות הפלסטינית שבו ביקש להפסיק רצח ישראלים חפים מפשע תוך אמונה שבדרך זו ישיגו את מטרתם "מאבק פלסטיני ללא פגיעה באזרחים יהיה מדויק הרבה יותר" כתב במכתב שנקרא "מכתב גלוי לחברינו הפלסטינים למאבק נגד הכיבוש".
בשנת 2004 התקבל ליבוביץ לתוכנית המשפטנים של הקרן החדשה לישראל שבמסגרתה מממנת הקרן לימודי משפטים בוושינגטון לעורכי דין ישראלים המתמחים בזכויות אזרח.
זאת מתוך כוונה להעניק להם ניסיון אקדמי ומקצועי בתחום התמחותם.
מספר חודשים לאחר קבלתו לתוכנית היה פעיל בתנועת החרם על ישראל.
הוא פרסם מאמר ברוח תנועת החרם בעיתון מקומי, ובו קרא להעמיד לדין קציני צה"ל על פשעי מלחמה.
צעד זה עורר דרישות מצד תורמים להסברים מן הקרן.
על אף שהתנצל בפומבי בעקבות דרישות הקרן, הוא הודח מן התוכנית והמלגה שקיבל בוטלה.
בשנת 2007 החל בהליכי מיון לסוכנות הביון FBI.
על פי פרסומים בארצות הברית ליבוביץ עסק בהדרכת סוכנים, בתרגום לעברית ובתמלול של האזנות סתר לדוברי עברית.
לצד עבודתו בסוכנות עסק בפומבי בנושאים שעמדו במרכז עיסוקו החשאי.
כך בבלוג העברי שניהל הוא עוסק בנושא תרגום, בנושא השתדלנות היהודית למען הטלת סנקציות על איראן ובהכנות האמריקניות לתקיפה אפשרית באיראן.
הפוסט האחרון שפרסם בבלוג מתוארך לערב מעצרו על ידי ה-FBI.
מספר חודשים לאחר שהחל את עבודתו ב-FBI נעצר בחשד להדלפת מסמכים סודיים לבלוגר האמריקני ריצ'רד סילברסטיין.
מהות המסמכים לא פורסמה במהלך המשפט שנערך בשנת 2010, אך סילברסטיין ידע לספר כי היו אלה כ-200 עמודים שנראו כתמלילי האזנות סתר לגורמים בכירים מהשגרירות הישראלית בארצות הברית.
סילברסטיין הוסיף כי לאחר ששמע שליבוביץ נחקר בשנת 2009, שרף את כל המסמכים.
פרשת המשפט נוהלה תוך שמירה על חשאיות והיא נחשפה רק בספטמבר 2011. ליבוביץ הודה במעשיו ונשפט ל-20 חודשי מאסר בפועל.
אחר שריצה את תקופת מאסרו נשאר ליבוביץ בארצות הברית.
הוא מיתן את עמדותיו השמאליות.
בין היתר הביע התנגדות לקמפיין להחרמת ישראל, שבעבר תמך בו.
הוא השמיע ביקורת על ההתמקדות החד צדדית בהפרות זכויות אדם בידי ישראל, בעוד האשמות דומות אינן מופנות למדינות אחרות, בעלות רקורד זכויות אדם גרוע יותר.
הוא הכחיש את טענותיו של ריצ'רד סילברסטיין כי במסגרת עבודתו עבור ה-FBI תרגם תמלילי האזנות לשגרירות הישראלית, ואמר כי טענותיו של הלה מונעות על ידי אג'נדה אנטי ישראלית.
ליבוביץ נשוי לעורכת הדין חגית ליבוביץ-מרובקה, בתו של רפאל מרובקה, לשעבר סגן ראש עיריית בני ברק.
שמאי רן (קסטנברג) (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תא"ל, שכיהן כמפקד יחידת שלדג, חטיבת הנח"ל ומשמש במילואים כמפקד המפקדה למשימות מיוחדות.
ב-1973 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין הנח"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח.
עם סיום הקורס שב רן לצנחנים כמפקד מחלקה.
רן לחם במלחמת יום הכיפורים ובהמשך מונה למפקד פלוגה בצנחנים.
בשנים 1981–1980 פיקד על סיירת צנחנים, בין היתר במבצע איש דמים, מבצע לבלוב ומבצע סיגל.
במלחמת לבנון הראשונה, שימש כסגנו של ישראל רמות, מג"ד 202, מהנחיתה של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, בחוף נהר האוולי שמצפון לעיר צידון בלבנון, ועד לביירות.
לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 202 והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון.
ב-27 במאי 1985, הוביל כוח מן הגדוד, ובו גם סגן מפקד חטיבת הצנחנים, משה יעלון, למרדף אחר מחבלי חזבאללה בוואדי ג'ימל.
הכוח זיהה את המחבלים והרגם.
בשנים 1989–1987 שימש כמפקד יחידת שלדג.
לאחר מכן הועלה רן לדרגת אל"ם ופיקד על חטיבה 226. בשנים 1991–1992 פיקד על חטיבת בנימין.
בהמשך שירת כסגן מפקד אוגדת איו"ש.
השתחרר משירות הקבע בשנת 2000. במילואים משמש רן כמפקד המפקדה למשימות מיוחדות בדרגת תא"ל.
לאחר שחרורו עובד ברפאל, שימש יועץ לוועדת המשנה לכוננות ולביטחון שוטף של ועדת החוץ והביטחון בכנסת.
השתתף כנציג המחלקה להיסטוריה בתחקיר טבח כפר עזה.
שמאי מכריע הוא שמאי מקרקעין שהתמנה על ידי שר המשפטים לכהן בתפקיד מעין שיפוטי של הכרעה בסכסוכים שומתיים ואשר חלים עליו מגבלות עיסוק חמורות בדומה לשופט.
פעילותם של השמאים המכריעים הוסדרה ביוזמת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עו"ד שרית דנה, לנוכח קשיים בהתנהלות הערעורים על גובה היטל ההשבחה וחשש לניגודי עניינים של העוסקים בקביעת גובהו.
ההסדרה נעשתה בתיקון 84 לחוק התכנון והבניה שנכנס לתוקפו ב-1 במאי 2009. מטרת החיקוק הייתה יצירת מנגנון יעיל להכרעה בסכסוכים שומתיים על ידי בעלי מקצוע בעלי ניסיון ורקע מתאים, שאין בו חשש לניגודי עניינים, המתנהל בפרקי זמן קצרים (ביחס להכרעות בסכסוכים דומים) ושהתנהלותו שקופה.
על אף החשש הרב שנלווה להקמת המנגנון, נמצא כי המנגנון יעיל ומספק לציבור שירות מקצועי בטווחי זמן ראויים.
השמאים המכריעים מחליטים בסוגי הסכסוכים הבאים:
ערעור בדבר גובה היטל השבחה
תביעת פיצויים לירידת ערך מקרקעין לפי סעיף 197 לחוק התכנון והבניה
חבר בהרכב אשר פוסק בערעור נוסף ("השגה שנייה") על שומות שנערכו מטעם מינהל מקרקעי ישראל
חבר בהרכב אשר פוסק בערעור על פיצויי הפקעה שמציעה המדינה לשלם לנפקעים
ייעוץ לוועדת ערר שליד הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה (שמאי מייעץ)
בקשה לחוות דעת שנתבקשה על ידי בית המשפט בכפוף לאישור שר המשפטים
טיפול בתיקים אחרים שאישר שר המשפטים
ניתוב הבקשות להכרעה שומתית מופנים על ידי הציבור אל מועצת שמאי המקרקעין שבמשרד המשפטים וזו משמשת מעין מזכירות בית דין אשר פותחת את התיקים ומנתבת אותם לשמאים המכריעים השונים, מווסתת את העבודה ומטפלת בבעיות אדמיניסטרטיביות ומשפטיות שוטפות.
לאחר שמועבר תיק לשמאי המכריע מתנהל הליך שנקבע בתקנות סדרי הדין בפרקי זמן מרביים קבועים.
על פי התקנות פרוטוקולי הדיונים נמסרים לצדדים וההחלטות מתפרסמות באתר משרד המשפטים ובמאגרים משפטיים אלקטרוניים כגון נבו.
השמאים המכריעים מנועים במהלך כל תקופת כהונתם מלעסוק בעיסוקים אחרים בדומה לשופטים אלא בנסיבות מיוחדות ובאישור מראש של שר המשפטים (למשל הרצאות באקדמיה או פעילות התנדבותית).
בחירת השמאים המכריעים, כהונתם ושכרם
השמאים המכריעים נבחרים בהליך איתור מיוחד על ידי "ועדה מייעצת לשר" שבה שמונה חברים חלקם עובדי מדינה וחלקם נציגי ציבור.
תקופת כהונתם של שמאים מוגבלת ל-10 שנים או עד לגיל 70 המוקדם בהם.
שכר השמאי המכריע משולם על ידי הצדדים המתדיינים בפניו.
גובה השכר נגזר מגובה התביעה הכספית וקבוע בתקנות באופן שבו אין לשמאי המכריע אפשרות להשפיע על גובה שכרו.
שיעור השכר המרבי הוא 3% בתביעות שהיקפן הכספי קטן והולך ופוחת עד מתחת ל-1% בתביעות בהיקף כספי גדול.
שיעור השכר נקבע במטרה להביא להשתכרות של שופט בבית המשפט המחוזי.
מנגנון השמאי המכריע הוא מנגנון מעין שיפוטי אשר התנהלותו שונה מהתנהלות מערכת בתי המשפט ומכאן ייחודיותו:
ההכרעות ניתנות על ידי בעלי מקצוע שנבחרו כבעלי כישורים וניסיון רב.
שכרם של השמאים המכריעים משולם על ידי הצדדים כשיעור מגובה התביעה הכספית שנקבע בתקנות.
לשמאי המכריע אין אפשרות להשפיע על שכרו.
השמאים המכריעים מחויבים על פי התקנות להכריע בסכסוך המובא בפניהם בפרקי זמן הקבועים בחוק שנחשבים לקצרים מאוד ביחס לנהוג כיום במערכת בתי המשפט בישראל.
שמאל (Samʼal) או יאדי הייתה ממלכה עתיקה בצפון הלבנט, באזור הרי אמנוס.
בירתה שכנה בתל הארכאולוגי זינג'ירלי הויוק.
במאה ה-10 לפנה"ס, התיישבו באתר הקדום הארמים והקימו ממלכה ארמית בשם שמאל שהתקיימה עד המאה ה-7 לפנה"ס, אז נכבשה על ידי האימפריה הנאו-אשורית והפיכתה לפחווה אשורית.
אתר עיר הבירה שוכן בנפת גזיאנטפ במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום טורקיה.
לאתר היו מספר שמות לאורך ההיסטוריה.
בכתבים הקדומים מופיעים שני שמות, השם יאדי שהוא שם בשפה לא שמית, אולי בשפה הלוּוית, המצביע על כך שבתקופה מסוימת נכנסה לאזור אוכלוסייה לא שמית.
ההגייה של שם זה אינה ידועה.
שם זה היה בשימוש מלכיה של שמאל.
השם שָׂמָאל היה שמה הרשמי שבו התכנתה תמיד בפי ממלכות אחרות וזרים.
משמעות השם בשפות השמיות היא כיוון שמאל, וגם צפון, כמו שהמילה ימין משמשת גם לדרום ונתנה את שמה לממלכת תימן.
להשערת החוקרים השם ניתן למקום על ידי דוברי שפות שמיות שהגיעו מהדרום, אולי בתקופת הממלכה השמית הגדולה של אבלה שהתקיימה באלף השלישי לפנה"ס, בעת שהאתר החל להיות מיושב, ואולי מאוחר יותר בתחילת האלף השני לפנה"ס, כשהממלכה האמורית של ימחד (היום חלב) שלטה בכל המרחב.
השם שמאל היה נהוג בממלכת אשור, ואילו בכתובות מלכי שמאל היא נקראת לעיתים יאדי.
בחלק מכתובות שלמנאסר השלישי היא מכונה לעיתים בית גַבַּרִ, על שם מייסד השושלת.
השם המודרני זינג'ירלי הויוק, פירושו בטורקית "המקום של השרשרת".
הויוק פירושו "תל", וזינג'ירלי פירושו שרשרת.
השם ניתן למקום לאחר שהצבא העות'מאני הניח שרשרת ברזל לאורך הדרך ליד התל.
זה מעשה חריג באזור זה, שבאותה עת שימש רק לרועים נוודים.
מיקומה של העיר היה בעמק למרגלות המורדות המזרחיים של הרי נור (הרי אמאנוס בעת עתיקה), על דרך מעבר חשובה שחצתה את ההרים המשתרעים מצפון לדרום.
העמק בו עובר נהר אמאנוס הוא צר וארוך, אורכו 20 ק"מ ורוחבו 10 ק"מ.
הוא תחום בצפונו על ידי הרכס הגבוה של הרי הטאורוס, ממזרח על ידי רכס נמוך של גבעות שהפריד בין שמאל לאזור נהר הפרת, וממערב הרי נור.
הרים אלה מפרידים בין שטחה הפנימי של צפון סוריה ממישור קיליקיה באנטוליה והים התיכון שבמערב.
העיר המבוצרת שלטה בתנועת השיירות שהגיעו ממסופוטמיה דרך נהר הפרת, ועזבו אותו בחלקו העליון, במקום בו ברך הנהר היא הקרובה ביותר לים התיכון, כ-100 ק"מ ממזרח לזינג'ירלי.