tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחרי עונה אחת בלבד בבלגיה, מיטרוביץ' חתם על חוזה ל-5 שנים בקבוצה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון.
במהלך ששת חודשיו הראשונים בפורטוגל, מיטרוביץ' הופיע רק בסגל קבוצת המילואים של מועדונו החדש.
ב-22 בינואר 2014, הוא הושאל עד לסיום העונה לריאל ואיאדוליד מהלה ליגה הספרדית.
ב-16 ביולי 2014, מיטרוביץ' נרכש על ידי פרייבורג, תמורת 1.175 מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה במועדון הגרמני, ב-4 באוקטובר 2014, במשחק מול ורדר ברמן.
מיטרוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת סרביה ב-31 במאי 2014, במשחק מול פנמה.
ב-14 באוקטובר 2014, מיטרוביץ' החל מהומה בינלאומית, כאשר במהלך משחק טעון מול נבחרת אלבניה שנערך בבלגרד, במסגרת מוקדמות יורו 2016, הוריד בידיו דגל של "אלבניה הגדולה", לאחר שזה התנוסס מעל כר הדשא על ידי מזל"ט.
לאחר שתפס והוריד את הדגל מהמכשיר, הוא הותקף על ידי שחקני הנבחרת האלבנית, כאשר אוהדים סרבים פרצו למגרש והחלה מהומה אלימה בין שני הצדדים.
סטפן סאביץ' (במונטנגרית: Стефан Савић; נולד ב-8 בינואר 1991 במויקובאץ שביוגוסלביה) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת טרבזונספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת מונטנגרו.
סאביץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בבורצ'ה בעונת , הוא ערך 2 הופעות ליגה בעונה זו, בה העפילה הקבוצה לליגת העל הסרבית.
בעונת ערך סאביץ' 21 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
הוא החל את עונת במועדון, וערך בה 3 הופעות ליגה.
ב-29 באוגוסט 2010 פורסם כי סאביץ' חתם בפרטיזן בלגרד על חוזה ל-4 שנים וילבש את חולצה מספר 15. ב-11 בספטמבר ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 על ראד בלגרד.
ב-15 בספטמבר ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לשחטאר דונצק במסגרת שלב הבתים של עונת .
ב-6 במאי 2011 הבקיע סאביץ' את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-33 בניצחון 0–4 על קבוצתו הקודמת, בורצ'ה, במסגרת המחזור ה-26 בליגה.
ב-11 במאי שיחק סאביץ' בגמר הגביע הסרבי בניצחון על וויבודינה נובי סאד.
סאביץ' ערך 20 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת , בה זכתה פרטיזן בלגרד באליפות סרביה.
ב-6 ביולי 2011 חתם סאביץ' במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג על חוזה ל-4 שנים.
ב-15 באוגוסט ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 בניצחון 0–4 על סוונסי סיטי במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-1 באוקטובר הבקיע סאביץ' את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-87 בניצחון 0–4 על בלקברן רוברס במסגרת המחזור השביעי בליגה.
סאביץ' ערך 11 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שער אחד.
הוא זכה עם מנצ'סטר סיטי באליפות אנגליה לעונת .
סאביץ' שיחק גם במשחק מגן הקהילה לשנת , בו ניצחה מנצ'סטר סיטי את צ'לסי בתוצאה 2–3.
ב-31 באוגוסט 2012 חתם סאביץ' בפיורנטינה מהסרייה א', כשמטייה נסטאסיץ' עושה את הדרך ההפוכה.
ב-7 באוקטובר ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על בולוניה 1909 במסגרת המחזור השביעי בליגה.
ב-2 בדצמבר הבקיע סאביץ' את שעריו הראשונים במועדון, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד סמפדוריה במסגרת המחזור ה-15 בליגה.
סאביץ' סיים את עונת עם 26 הופעות ליגה ו-2 שערים, כשהוא עוזר לפיורנטינה לסיים במקום הרביעי, המזכה במקום בליגה האירופית.
סאביץ' המשיך להוות שחקן מפתח בהגנה של פיורנטינה גם בעונת , כשהוא עורך 31 הופעות ליגה בעונה נוספת בה מסיימת פיורנטינה במקום הרביעי בליגה.
הוא אף ערך 6 הופעות בליגה האירופית לעונת , עד להדחתה של פיורנטינה על ידי יובנטוס בשלב שמינית הגמר.
בעונת ערך סאביץ' 29 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, כשהוא עוזר לפיורנטינה לסיים במקום הרביעי בליגה.
ב-6 בינואר 2015 הורחק סאביץ' לראשונה בקריירה, כשקיבל כרטיס אדום ישיר בדקה ה-86 בהפסד 0–1 לפארמה במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
בנוסף היה סאביץ' חלק בלתי נפרד מהגעתה של פיורנטינה לשלב חצי הגמר בליגה האירופית לעונת , בו הודחה פיורנטינה בשלב חצי הגמר על ידי סביליה.
ב-20 ביולי 2015 חתם סאביץ' על חוזה ל-5 שנים באתלטיקו מדריד מליגת העל הספרדית, כאשר הקשר מריו סוארס עושה את הדרך ההפוכה.
ב-22 בספטמבר ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על חטאפה במסגרת המחזור החמישי בליגה.
הוא ערך 12 הופעות ליגה בעונת .
סאביץ' היה שחקן חשוב בהגעתה של אתלטיקו מדריד לגמר ליגת האלופות 2016, בו הפסידה אתלטיקו מדריד לריאל מדריד, יריבתה העירונית, בדו-קרב בעיטות עונשין.
הוא היה לשחקן המונטנגרי הראשון בגמר ליגת האלופות מזה 18 שנים.
ב-11 באוגוסט 2010 ערך סאביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בניצחון 0–2 על נבחרת צפון אירלנד במשחק ידידות.
ב-10 באוגוסט 2011 הבקיע סאביץ' את שעריו הראשונים בנבחרת, צמד שערים בהפסד 2–3 לנבחרת אלבניה במשחק ידידות.
ב-8 בספטמבר 2015 הבקיע סאביץ' את שערו השלישי בנבחרת, שער בדקה ה-9 בניצחון 0–2 על נבחרת מולדובה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
סטפן יוהאן סטפנסון (באיסלנדית: Stefán Jóhann Stefánsson; 20 ביולי 1894 – 20 באוקטובר 1980) היה פוליטיקאי איסלנדי שכיהן כמנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של איסלנד בין השנים 1938 – 1952. הוא שימש כשר החוץ הראשון של איסלנד וכשר לענייני חברה ומפברואר 1947 ועד דצמבר 1949 הוא כיהן כראש ממשלת איסלנד.
סטפנסון נולד באייפיורדור (Eyjafjörður) שבצפון איסלנד.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון Menntaskólinn í Reykjavík ברייקיאוויק ב-1918. ב-1922 הוא סיים את לימודי המשפטים.
ב-1934 הוא נבחר לראשונה לאלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) וב-1937 התפטר.
ב-1942 הוא נבחר בשנית וכיהן כחבר האלת'ינגי עד 1953. ב-1939 היא כיהן כשר לעניינים חברתיים ובשנים 1940 – 1942 כשר החוץ.
ב-4 בפברואר 1947 הוא נבחר להיות ראש ממשלת איסלנד.
ב-30 במרץ 1949 החליט האלת'ינגי שאיסלנד תצטרף לברית נאט"ו ועל רקע החלטה זו פרצו באיסלנד מהומות.
ב-6 בדצמבר 1949 הוא סיים את תפקידו כראש הממשלה.
בין השנים 1957 – 1965 הוא שימש כשגריר איסלנד בדנמרק ובחלק מתקופה זו שימש גם כשגריר באירלנד ובטורקיה.
על פי מסמכים שפורסמו על ידי הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן, פעל סטפנסון בשיתוף פעולה קרוב עם ה-CIA במהלך תקופת כהונתו כראש הממשלה ונראה שהוא החזיק באמונה שיש צורך בנוכחותם של הכוחות המזוינים של ארצות הברית באיסלנד כדי להגן עליה מפני מורדים קומוניסטים.
סטפן מוזס (11 ביוני 1931 - 1 בדצמבר 2007) היה פילוסוף, מתרגם וגרמניסט צרפתי-ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
נולד למשפחה יהודית בברלין ב-11 ביוני 1931. ב-1938 עזבה משפחתו את גרמניה מאימת הנאצים והתיישבה בקזבלנקה שבמרוקו, בה נשארה עד 1950. מוזס למד בבתי ספר צרפתיים.
עם תום לימודיו עבר לפריז והחל ללמוד ספרות גרמנית ופילוסופיה באקול נורמל סופרייר.
בהמשך שימש כעוזר הוראה בסורבון.
בסביבה זו הכיר גם את הפילוסוף עמנואל לוינס, שלימים כתב את ההקדמה לספרו של מוזס על הגותו של פרנץ רוזנצווייג.
במקביל השתתף בפעילות בבית הספר ז'ילבר בלוך למנהיגות יהודית באורסיי.
ב-1957 נישא לאמנית ליליאן קלאפיש.
בשנים 1958-1959 שהה הזוג תקופה בקזבלנקה.
ב-1969 עלה לישראל והתיישב בירושלים, והצטרף כפרופסור לחוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, בו הקים מאוחר יותר את החוג לספרות גרמנית.
בשנת 1987 התקבל כחבר באקדמיה הגרמנית ללשון ולספרות.
ב-1990 ייסד את "מרכז פרנץ רוזנצווייג לחקר הספרות והמורשת התרבותית היהודית-גרמנית" כחלק מהחוג לתולדות עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית, וניהל אותו בשלוש השנים הראשונות לקיומו.
כמומחה לפילוסופיה ולספרות גרמנית הביא מוזס להיכרות עם משנתו של רוזנצווייג בצרפת, בעיקר דרך ספרו המקיף "שיטה והתגלות: הפילוסופיה של פרנץ רוזנצווייג" שיצא ב-1983. מוזס עסק בהוגים ובסופרים גרמנים נוספים, בעיקר בולטר בנימין, גרשם שלום, פרנץ קפקא, גתה ופאול צלאן, וכן בהוגה היהודי-צרפתי עמנואל לוינס.
ספריו נכתבו בצרפתית או בגרמנית.
את שנותיו האחרונות העביר מוזס בפריז בשל בעיות רפואיות.
הוא נפטר בפריז ב-1 בדצמבר 2007, בגיל 76, ונטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים, בסמוך לקברו של חוקר הקבלה גרשם שלום.
מנישואיו עם ליליאן קלאפיש נולדו שלושה ילדים: המשורר, הסופר והמתרגם עמנואל מוזס, הסופרת והמשוררת אנוש שרמן והאמנית ופעילת השמאל רחל מוזס.
ולטר בנימין ורוח המודרניות, הוצאת רסלינג, 2003
מלאך ההיסטוריה, הוצאת מוסד ביאליק, 2023
ג'ון סטפן מדינה רמירס (בספרדית John Stefan Medina Ramírez) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בתפקיד המגן ימני או בלם בקבוצת מונטריי מהליגה המקסיקנית וכן בנבחרת קולומביה.
גדל במחלקת הנוער של המועדון וערך את הופעת הבכורה שלו בקופה קולומביה ב-2010. בטורניר האפרטורה 2013 זכה באליפות קולומביה עם נסיונל תוך כדי שהוא נבחר לשחקן המצטיין בשורותיה לאורך הסמסטר.
שיחק בקבוצה הבוגרת מ-2010 ועד 2014 והפך לאחד השחקנים הבודדים שזכו בהכי הרבה תארים כששיחקו במועדון.
ב-2014 הודיעה קבוצת מונטריי המקסיקנית על החתמתו תמורת 4.2 מיליון דולר.
בעונתו הראשונה קיבל מחמאות והפך לאחד משחקני ההגנה הטובים במקסיקו.
לאחר עונה בינונית במדי מונטריי ב-2015, עבר מדינה בהשאלה לפצ'וקה כאשר מיגל הררה אקינואה עושה את הדרך ההפוכה.
בפצ'וקה חזר מדינה לכושרו הטוב וכבש את שער הבכורה שלו במקסיקו ב-5 במרץ 2016 מול דורדוס דה סינלואה.
למרבה האירוניה, במאי זכה מדינה באליפות הליגה עם פצ'וקה, שניצחה בגמר 1-2 את מונטריי.
ביוני 2017 חזר מדינה למונטריי והיה משחקניה הבולטים בטורניר האפרטורה, אך שוב מונטריי הגיע לגמר ולא הצליחה לזכות באליפות אחרי הפסד 3-2 בסיכום המשחקים לטיגרס.
סטפן מדינה היה חלק מהנבחרת עד גיל 17 ששיחקה במונדיאליטו בניגרה בשנת 2009. קולומביה סיימה במקום הרביעי והמכובד בטורניר, כאשר מדינה משחק חמישה משחקים וכובש שער אחד.
לנבחרת הבוגרת הוא זומן לראשונה במאי 2013 לקראת צמד המשחקים של קולומביה מול ו, אך הוא לא שיחק טוב בשני המשחקים הראשונים, מה שגרר ביקורת גדולה מצד התקשורת והאוהדים עליו.
את הזימון למונדיאל 2014 הוא לא קיבל ולמעשה לא זומן לנבחרת עד לאמצע שנת 2015, אז שיחק במשחק הידידות מול .
כמו כן, היה חלק מסגל הנבחרת לקופה אמריקה 2016.
זכה עם אתלטיקו נסיונל בסופרליגה (2012)
זכה עם אתלטיקו נסיונל בגביע יורו-אמריקנה (2013, ידידות)
זכה עם פצ'וקה באליפות (קלאוסורה 2016)
זכה עם מונטריי בגביע אוזביו (2015, ידידות)
זכה עם פצ'וקה באליפות צפון-מרכז אמריקה (ליגת האלופות של קונקאקף 2016-17)
זכה עם הנבחרת עד גיל 20 בטורניר הנוער בטולון (2011)
נבחרת לנבחרת השנה של גביע ליברטדורס (2014)
סטפן גאגבה , המוכר בשם הבמה סטפן לגר (Stéphane Legar), הוא זמר, דוגמן ורקדן היפ הופ טוגולזי-ישראלי.
סטפן גאגבה נולד וגדל בבת ים, להורים נוצרים מטוגו, שהכירו במהלך שליחות דיפלומטית בשגרירות ניגריה בישראל.
שפת אמו היא צרפתית והוא דובר גם עברית, אנגלית, ספרדית, ואווה (Ewe) – שפה טוגולוזית שבטית-אפריקאית ממולדתם של הוריו, טוגו.
ללגר הייתה אזרחות של טוגו (דרכון טוגולזי) ולא אזרחות ישראלית, ולכן בילדותו היה מועמד לגירוש מישראל.
הוא קיבל אזרחות ישראלית לאחר שהשתחרר משירותו בצה"ל (3 במאי 2020).
בגיל 12 עבר לגור בחולון.
למד בכפר הנוער "מקוה ישראל" במדור הצרפתי, ובתיכון "אנקורי" שבראשון לציון.
הוא רקד מאז שהיה ילד קטן, בהשפעת אמו, שהייתה רקדנית בעצמה.
בנעוריו, היה חניך בתנועת האמנים "תנועת תרבות" במהלך לימודיו בתיכון.
באוגוסט 2017 התגייס לצה"ל, על תקן אמן פעיל, ושירת באגף התקשוב, ביחידת ההסברה למתגייסים צעירים.
בגיל 14 פגש את מי שיהיה מנהלו האישי, מיכאל סמו, כשהגיע לאודישן.
תחילה חששו הוריו מן הפרסום, אך שוכנעו לאחר פגישה משותפת עם סמו.
כדוגמן זכה לפרסום כשהשתתף בתצוגת האופנה השנתית של קסטרו.
בהמשך הופיע במסלולים של חברות אופנה ישראליות ובהן: TNT, רנואר, פקטורי 54, ובשבוע האופנה הישראלי (כזמר בתצוגה של "בננהוט").
כרקדן, זכה לגר פעמיים באליפויות ישראל בהיפ הופ.
כישורי הריקוד שלו הועילו בהתפתחות הקריירה שלו והובילו אותו להשתתף בקליפים מוזיקליים.
בשנת 2016 לוהק כרקדן בהופעות ובקליפים של סטטיק ובן אל תבורי.
במקביל החל לקדם את ריקודיו ברשתות החברתיות.
הוא העלה קטעי וידאו של ריקודי היפ הופ, אשר הביאו לו עשרות אלפי עוקבים באינסטגרם.
באוקטובר 2016 הוציא את השיר "Step Fun" שהפך ללהיט תוך ימים ספורים.
היו שאף העלו בעצמם סרטונים עם אתגר הריקוד שלו לרשת.
הקליפ צבר מיליוני צפיות ביוטיוב מה שהעלה את קרנו בתעשיית המוזיקה הישראלית.
במהלך שנת 2017 השתתף לגר בשיר "טיקיטאס" – שיתוף פעולה עם הזמרת נועה קירל לכבוד חגיגות 7 שנים לליין מסיבות הגייז "אריסה".
נבחר כ"פריצת השנה" בטקס נבחרי השנה לשנת 2017 של "ראש אחד".
הוא גם היה מועמד לאמן הישראלי הטוב ביותר ב-MTV.
הוא השתתף בתוכנית ספיישל ב"רק רוצים לרקוד" בערוץ 2 של קשת.
באותה שנה השתתף בפסטיגל, כחמישה חודשים בלבד לאחר שפרץ לתודעה הציבורית.
מאז שהתפרסם, השתתף לגר בקמפיינים רבים וכדוגמן של חברות ישראליות רבות, כגון: בורגרס בר, נביעות, קדס קידס, מגנוליה ואורבניקה.
כמו כן, יש בבעלותו סטודיו פרטי לריקוד והוא מפעיל להקה בה חברים 12 רקדנים.
באוגוסט 2018 נכנס כאורח לבית "האח הגדול" ברשת 13, לצד הילדה השחקנית הצרפתייה שגילמה את אמילי לצידו בפרסומת של yes בשפה הצרפתית.
בספטמבר 2018 התמודד בעונה הראשונה של "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12, וסיים במקום החמישי.
בינואר 2019 פרסם גרסה משותפת עם עברי לידר לשיר "מוגזם".
ב-25 בפברואר אותה השנה הוציא את השיר "מאמו", עם הזמר איתי לוי.
במרץ הוציא את הסינגל "Tappez Les Mains", בצרפתית בשיתוף פעולה עם הדי-ג'יי סקאזי.
ביולי הוציא את הסינגל "Comme Ci Comme ça", שנוצר כפרסומת של yes.
בנוסף, הוא הופיע בבריכת הסולטן, בהופעה שפתחה את אירועי אולימפיאדת הילדים בירושלים.
במהלך חודש אוקטובר הוציא את הסינגל "Merci".
במהלך חודש ינואר התארח בשיר של סטטיק ובן-אל תבורי "יאסו", לצד עדן בן זקן.
כחודש לאחר מכן הוציא את הסינגל "2019".
בתחילת אפריל הוציא את הסינגל "BIRTHDAY", בשיתוף פעולה עם אופק פרץ.
לקראת אמצע יוני הוציא את הסינגל "כפרה".
ב-16 בספטמבר הוציא את השיר "מפיות".
ב-11 ביולי 2019 יצא סרט האנימציה האמריקאי "אגלי דולס", בו דיבב לעברית את אגלי דוג.
בפברואר 2020 הוציא את הסינגל "Vida Loca", שיר שכולו בצרפתית, כסינגל ראשון מתוך אלבום בצרפתית שעתיד לצאת בהמשך.
במרץ העלה את השיר "תראי מה עשית", שיר שמדבר על ההשלכות של מגפת הקורונה.
באפריל, הוציא את הסינגל "Favela", גם הוא כולו בצרפתית.
ביוני התארח בשיר "Yala" של הזמרת היוונייה טאמטה.
ב-24 ביוני הוציא דואט שני עם איתי לוי (אחרי "מאמו"), "רק בנות".
בספטמבר הוציא לגר את השיר "אני בדובאי", שיר שנכתב לרגל הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל.
ב-1 בפברואר 2021 הוציא לראשונה שיר ראפ בשפה האנגלית "Flexin".
כשבועיים לאחר מכן הוציא סינגל שלישי בצרפתית "J'avance".
באפריל, הוציא את השיר "נעים מאוד".
ביולי הוציא את השיר "אשליות".
ב-7 באוקטובר הוציא את הסינגל "Pour toi", שיר שכולו בצרפתית.
ב-6 בינואר 2022 הוציא את הסינגל "גנגסטאר", עם הזמר הדרוזי-ישראלי, לואי עלי.
באותו חודש הוציא סינגל נוסף בצרפתית, "Chérie Coco".
ב-18 במרץ הוציא את שיר הנושא לסרט "סוניק – הסרט 2" בדיבוב לצרפתית, "Speed Life".
בנובמבר 2022 זכה במקום השלישי בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" בצרפת.
אלבום הבכורה שלו, Nouvel air, יצא לאור ב-5 במאי 2023, בהוצאת וורנר מיוזיק צרפת.
ב-18 ביוני של אותה השנה הוציא את השיר "רק אני יודע" שהגיע למקום ה-11 במצעד השבועי הישראלי של מדיה פורסט, למקום ה-21 במצעד ההיטליסט ולמקום השביעי במצעד הרשמי של גלגלצ.
ב-22 באוגוסט הוציא את הסינגל "חנה'לה" ביחד עם אגם בוחבוט.
ב-23 בנובמבר הוציא לאור את הסינגל "אתם בלב", שהוקדש לחיילי צה"ל כהוקרה על פועלם בהגנה על מדינת ישראל והתייחס למאורעות טבח שבעה באוקטובר.
בשנת 2024 שיחק בסדרת הנוער "ספין" המשודרת בהוט.
ב-19 במרץ של אותה השנה, הוציא את הסינגל "לפני, אחרי" שמתאר את השינויים בחייו של לגר לפני ואחרי הפרסום.
הוא מתייחס להתמודדות עם סטריאוטיפים ואתגרים חברתיים, ומדגיש את המסע האישי שלו להצלחה והכרה.
ב-12 ביוני הוציא את הסינגל "Step 4 Step".
ב-18 ביולי הוציא את הסינגל "אוללה".
ב-3 בנובמבר יצא לאור הסינגל "החבר הכי טוב שלי", שיתוף פעולה בין לגר לדמות דודו פארוק.
ב-22 בדצמבר יצא לאור הסינגל "מאה ממאה" של לגר.
ב-6 במרץ 2025 יצא לאור הסינגל "על אמת", שיתוף פעולה בין לגר לדוגמנית והיוצרת שיר פולני.
ב-12 במרץ יצא לאור הסינגל "סקוטר בראון", שיתוף פעולה בין שחר סאול ולגר.
ב-8 ביוני הוציא את השיר "קרימינל" ב-9 בדצמבר הוציא את "רוז גולד".
שםפרטי האלבוםNouvel air יצא לאור: 5 במאי 2023
חברת תקליטים: פרלופון, וורנר מיוזיק צרפת
שםשנהמיקומי שיאאלבוםמדיה פורסטמדיה פורסט TVגלגלצ"יאסו"(סטטיק ובן-אל תבורי בהשתתפות עדן בן זקן וסטפן לגר)2019111חיים שלי
סטפן טרנו הוא ג'ודוקא עבר צרפתי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 95 ק"ג.
טרנו התחרה ארבע פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 1988, 1992, 1996 ו-2000. באטלנטה 1996 ובסידני 2000 הוא זכה במדליית הארד.
טרנו מחזיק בשלוש מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (1991) ושתי מדליות ארד (1993 ו-1995).
טרנו זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי, וביניהן שתי מדליות זהב בטורניר פריז היוקרתי ומדליית כסף בטורניר המאסטרס במינכן.
סטפן מנדל (נולד בשנת 1940) הוא מתמטיקאי ישראלי-אוסטרלי יליד רומניה, שידוע בכך שארגן קבוצות וזכה 14 פעמים בפרס הראשון בלוטו ברומניה, אוסטרליה וארצות הברית, המספר הרב ביותר של זכיות בעולם לאדם אחד.
סטפן מנדל נולד ברומניה להורים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה.
בשנות ה-60 בתקופת השלטון הקומוניסטי ברומניה ביקש לעלות לישראל.
על מנת שיותר לו לעלות היה על מנדל, שמשכורתו עמדה אז על 88 דולר בחודש, לגייס סכום גדול של כסף.
לשם כך פיתח תבנית שתכסה את כלל הקומבינציות שיכולות לעלות בהגרלת הלוטו ברומניה, ומאפשרת זכייה בטוחה בפרס הראשון.
בשיתוף עם קבוצת חברים שלח טפסים שהבטיחו את זכייתם בפרס הראשון, שעמד על 72,783 ליי שהיה שווה ל-18 שנה של משכורת.
לאחר הזכייה עלה לישראל עם אשתו וילדיו.
בשנות ה-80. הוא שכלל שם את השיטה שהבטיחה את זכייתו בפרס הראשון, על ידי כך שהדפיס בעצמו את כרטיסי הלוטו ושילם עליהם רק כשמסר אותם בתחנות הלוטו, מה שהיה חוקי אז.
העובדה שהדפיס בעצמו את הכרטיסים אפשרה לו להדפיסם כשהם כבר מסומנים, ובכך לא היה צריך למלא בעצמו מיליוני כרטיסים.
מנדל זכה בפרס הראשון ובמספר רב של פרסיים משניים.
בעקבות זכייתו חברות הלוטו העלו את מספר הכדורים מ-40 ל-45. בכך, הוא נדרש למלא כ-8 מיליון צירופים כדי להיות בטוח שאחד מהם הוא הצירוף הזוכה.
כדי לפתור בעיה זו הוא פנה למתמטיקאי פאול ארדש, ואף למד הונגרית כדי לשוחח עמו.
לקראת סיום העבודה עמו התברר לו שארדש דובר גם אנגלית.
השניים סיימו את העבודה בתוך שבוע.
שכלול השיטה כלל פיתוח אלגוריתם לכיסוי כלל אפשרויות ההימור בלוטו המקומי.
בזכותה מנדל זכה בפרס הראשון של הלוטו האוסטרלי 11 פעמים נוספות.
באוסטרליה נחקק חוק נגדו שנקרא "חוק סטפן מנדל" אשר אוסר על אדם אחד לכסות את כל האפשרויות בהימור.
בעקבות שינוי זה לא היה עוד ההימור משתלם למנדל במדינה זו.
מנדל החליט לעבור לשחק בארצות הברית בחפשו פרס ראשון משתלם מספיק כדי להשתתף בהגרלה.
מנדל זכה שוב באותה שיטה בפרס הראשון בלוטו של מדינת וירג'יניה בארצות הברית.
בזכייה זו הדפיס מראש כרטיסי לוטו בבית דפוס ושלח אותם.
סכום הזכייה היה 27 מיליון דולר בפרס הראשון, ועוד 900,000 דולר בפרסי המשנה.
לאחר מכן החליט להפסיק את פועלו בתחום ושב לישראל.
בעקבות זכייתו נאסר בארצות הברית להדפיס כרטיסי לוטו מראש.
בישראל נפתחה נגדו חקירה של הרשות לניירות ערך בעקבות מיזם שהוביל למכירת אדמות באי ונואטו לישראלים.
הוא הועמד לדין, אך שהה מחוץ לישראל (ברח ממשמורת חוקית על פי התביעה) ולא הגיע למשפט.
על מנדל נגזרו בשנת 2004 עשרה חודשי מאסר בפועל וקנס של 100 אלף שקלים על הצעה לציבור לרכוש ניירות ערך מבלי לפרסם תשקיף.
מנדל הגיש בקשה למשפט חוזר לבית המשפט העליון אך זו נדחתה בידי השופט חנן מלצר באוגוסט 2019 מכיוון שנמלט מישראל.
מאידך אישר לסטפן מנדל לשוב לישראל מבלי שייאסר למשך 30 יום כיון שעונש המאסר הוטל עליו שלא בפניו.
בעקבות צו מעצר בינלאומי שהוצא נגדו ומחשש שייעצר, התגורר במדינת האיים ונואטו.
עד שנת 2023 התגורר בה, ואז עבר להתגורר בישראל.
סטפן וישינסקי (בפולנית: Stefan Wyszyński; 3 באוגוסט 1901 – 28 במאי 1981) היה כומר קתולי פולני וראש הכנסייה הפולנית בשנים 1948–1981.
סטפן וישינסקי נולד למשפחת נגן עוגב בכנסייה.
בשנת 1910 המשפחה עברה לאנדג'ייבו שם סטפן הצעיר למד בבית הספר בשפה הרוסית (באותה תקופה האזור היה בתחום האימפריה הרוסית).
בשנת 1924 הוא סיים בית ספר לכמורה בולוצלבק והוסמך לכמורה.
בשנים 1924–1929 הוא למד באוניברסיטה קתולית בלובלין ובסיומו קיבל תואר דוקטור.
החל משנת 1944 סטפן וישינסקי שירת בארמייה קראיובה.
קיימות עדויות על כך שעזר ליהודים.
ב-4 במרץ 1946 סטפן וישינסקי מונה לבישוף בלובלין וב-12 בנובמבר 1948 מונה לראש הכנסייה הפולנית.
ב-12 בינואר 1953 הוא קיבל דרגת חשמן, אך בעקבות הנגדות של השלטון הקומוניסטי של פולין לא היה יכול להגיע לרומא לקבלת התואר.
בפברואר 1953 שלטונות פולין החליטו שהם יהיו ממונים על מינוי לתפקידים בתוך הכנסייה.
סטפן וישינסקי כתב מכתב חריף לראש הממשלה בולסלאב ביירוט.
בתגובה השלטונות החלו ברדיפת הכמורה ואף משפטי ראווה.
ב-25 בספטמבר 1953 סטפן וישינסקי נעצר.
ב-8 בדצמבר 1956 המחלוקת בין הכנסייה לשלטונות נפטרה והחלטה משנת 1953 בוטלה.
בשנת 1957 סטפן וישינסקי הגיע לרומא.
בשנת 1966 סטפן וישינסקי לקח חלק פעיל בחגיגות 1000 שנות נוצרות בפולין.
כאשר בשנת 1980 החל גל שביתות בפולין, סטפן וישינסקי ניסה לפשר בין הצדדים.
הוא נפטר בוורשה מסרטן ונטמן בקתדרלת יוחנן הקדוש.
בשנת 1989 החל תהליך ל הענקת תואר מבורך, שצפוי להסתיים בשנת 2020.
"סטפן לגר" הוא סינגל ושיר פרודיה שהוקלט על ידי הראפר הישראלי המכונה "דודו פארוק".
השיר יצא לאור ב-17 במאי 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים הפי"ל.
באוגוסט 2019 הוציא פארוק את השיר "מלך הקיץ", שהיה לשירו הראשון שלא כלל שפה גסה, ולאחריו יצא להפסקה מהוצאת שירים, שזכתה לחשיפה תקשורתית.
ב-12 במאי 2020 חזר לפעילות מוזיקלית, תוך שהוציא תחת דמות בשם "בובי רז'ולו" שיר בשם "כמו תינוק בעולם".
חמישה ימים לאחר מכן, הוציא את השיר תחת דמותו המקורית, בשם "דודו פארוק 2".
השיר, שנכתב על ידי פארוק והולחן על ידיו בשיתוף עם ג'ורדי, מכיל בתוכו את סגנון הטראפ ועוסק באיבר מינו של הזמר הישראלי סטפן לגר, תוך שפארוק משווה את גודלו לדברים שונים, כדוגמת נמייה, בגט ומגדל אייפל.
פארוק קיבל אישור מסטפן לגר עצמו לכתיבת השיר בטרם הוקלט.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, הועלה לערוץ היוטיוב של פארוק ב-17 במאי 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו.
בקליפ נראה פארוק עם שיער בלונדיני, בשונה משאר הווידאו קליפים לשיריו, שר את מילות השיר.
הקליפ מהווה פרודיה לקליפ הנלווה לשירו של הזמר יהונתן מרגי, "אני לא אני".
הקליפ, שהצליח להתברג תוך יממה במקום הראשון ברשימת "הסרטונים החמים" ביוטיוב, צבר קרוב ל-5 מיליון צפיות, נכון לאפריל 2024.
מבקר המוזיקה דודי פטימר ממעריב ביקר את השיר באופן מעורב: "אני לא רואה את השיר הזה הופך ללהיט מהסיבה שהוא לא שונה משאר שיריו של פארוק, כבר לא מחדש או מעניין יותר מדי, בניגוד למשל לשיר "תינוק בעולם" של בובי רז'ולו שמהווה משב רוח מרענן.
דו הקוטביות הזו באישיותו האמנותית של קומאי משחקת לטובתו, ומי אמר שהוא לא יכול להיות דוקטור ג'קיל ומיסטר הייד של המוזיקה הישראלית?
זה חדשני וחכם, אז למה לא בעצם?".
NEWS העניק גם הוא ביקורת מעורבת לשיר: "מבחינה מוזיקלית, השיר הוא ללא ספק הכי מלוטש שפארוק פרסם בקריירה שלו, והוא מציב אותו הפקתית באותה שורה עם כוכבי הפופ הגדולים של התקופה.
הטקסט, שמוקדש כולו לאיבר המין של סטפן לגר, יכול להתפרש כאיזו אלגוריה על הקנאה של פארוק באמנים מוכשרים ומבוססים יותר ממנו כמו לגר, אבל אף אחד לא מאזין לדודו פארוק בשביל איזה מסר נסתר אלא בשביל הדאחקה.
והפעם, אחרי הרבה יותר מדי זמן, הדאחקה עובדת.
כן, מדובר בשיר סקסיסטי וגזעני, שמבוסס על סטיגמה על איברי מין של שחורים".
אתרי החדשות ynet וישראל היום סירבו לפרסם את השיר בשל תוכנו.
ב-18 במאי פרסם רז ישראלי מ"ישראל היום" מאמר בו הסביר מדוע לא פרסם את שירו של פארוק, באומרו: "אני אדם חילוני, אבל קשה לי לראות הגחכה של אוכלוסייה שלמה, בדיוק כמו שהיה לי קשה לראות את החפצת הנשים שדודו פארוק נוהג לטפח בקליפים שלו.
אדם שצריך להנמיך אנשים אחרים על מנת להרגיש טוב עם עצמו ולהצחיק את הקהל שלו - לא ראוי לקבל במה".
כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שצבר תוך מספר ימים כמיליון צפיות באתר יוטיוב.
כמו כן, הצליח להגיע בשיאו למקום החמישי במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי, תוך שצבר כ-80 אלף השמעות באותו השבוע.
נכון לאפריל 2024 הצליח לצבור שם למעלה ממיליון וחצי השמעות.
סטפן יגודז'ינסקי היה פעיל במחתרת הפולנית וחסיד אומות העולם שהציל משפחה יהודית בשואה.
יגודז'ינסקי התגורר בסטארי קורצ'ין ליד קרקוב בפלישת גרמניה הנאצית לפולין.
הוא היה פעיל במחתרת הפולנית והיה מבוקש על ידי הגסטפו.
יגודז'ינסקי הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם בירושלים בשנת 1986, על שהציל משפחה יהודית.
בסוף שנת 1942, באמצעות קשרים עם המחתרת, יגודז'ינסקי בא לעזרת משפחתו של ד"ר ברוניסלב טננוורצל, שגורשו לגטו מייחוב ליד קרקוב.
מוקדם יותר שלח טננוורצל את בנם בן ה-14 למנזר נזירים ציסטרציאנים בכפר הסמוך מוגילה.
הילד לא אהב את השהות במנזר וברח.
חבר פולני שלח אותו להתארח במקום עם סטפן יגודז'ינסקי, שניהם בשמות בדויים.
יחד הם הפכו לפעילים במחתרת.
עד מהרה זהותו היהודית של הנער נודעה ולכן, תחת איום חדש הם עברו לקרקוב, משם הודות לקשריו של יגודז'ינסקי עמנואל הוברח להונגריה.
הוא חי שם עד לשחרור בתחילת 1945. בינתיים, סטפן יגודז'ינסקי סייע לאמו ולאחותו של טננוורצל וסיפק להם ניירות מזויפים עם בריחתם מגטו מייחוב.
אבי המשפחה נרצח במחנה פלאשוב.
בעשורים שלאחר מכן עמנואל טננוורצל נותר בקשר עם מושיעו בזמן המלחמה בעודו חי בארצות הברית.
הודות למאמציו, ב-24 ביולי 1986 הכיר יד ושם בסטפן יגודז'ינסקי כחסיד אומות העולם.
סטפן טוֹנֶה מרינוביץ' הוא כדורגלן עבר ניו זילנדי ששיחק בעמדת השוער.
מרינוביץ' התחיל לשחק כדורגל בקבוצת כדורגל של תיכון מקומי באוקלנד.
כאשר היה בן 17, יצא למבחנים בפ.צ.
ציריך, אברטון ושאלקה 04, אך בסופו של דבר הצטרף למחלקת הנוער של וייטאקרה יונייטד הניו זילנדית.
בקיץ הוא הצטרף לקבוצת המילואים של ווין ויסבאדן מהליגה השלישית בגרמניה.
ב-27 באפריל 2010, מרינוביץ' שיחק את משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה שנגמר בתיקו 2-2 נגד ארצגבירגה אווה.
בשנת , מרינוביץ' הצטרף לאיסמנינג, ממנה עבר לקבוצת המילואים של מינכן 1860. בשנת מרינוביץ' חתם באונטרהאכינג, והיה שותף לעליה שלה לליגה השלישית.
ב-21 ביולי 2017 חתם מרינוביץ' בוונקובר וייטקאפס.
ב-7 במרץ 2019, הוא חתם בבריסטול סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, וכעבור כארבעה חודשים, ב-6 ביוני 2019, מרינוביץ' חתם בוולינגטון פיניקס מליגת העל האוסטרלית.
בקיץ הצטרף מרינוביץ' להפועל נוף הגליל מליגת העל, וב-15 ביוני 2022 עבר להפועל תל אביב, בה חתם לעונה אחת.
בקיץ חתם בגרונוולד מהליגה החמישית בגרמניה, ב-1 ביולי 2025 הודיע מרינוביץ על פרישה מכדורגל מקצועי.
בצעירותו, מרינוביץ' שיחק עם נבחרת הנוער של ניו זילנד בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת .
ב-31 במרץ 2015, מרינוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
מרינוביץ' השתתף עם הנבחרת בגביע אוקיאניה לאומות 2016 וגביע הקונפדרציות 2017.
הליגה האזורית - מחוז באיירן:
כפפות הזהב של גביע אוקיאניה לאומות:
סטפן מילושביץ' (בסרבית: Стефан Милошевић; נולד ב-23 ביוני 1996) הוא כדורגלן מונטנגרי, המשחק בעמדת החלוץ ב-UTD ארד ובנבחרת מונטנגרו.
מילושביץ' גדל במחלקת הנוער של בודוצ'נוסט פודגוריצה, ובשנת 2014 עלה לקבוצה הבוגרת.
לאחר מכן שיחק גם ברודאר פלייבליה, לובצ'ן ו-FK קום ובשנת 2018 עבר לאיסקרה, שם עשה את הפריצה הגדולה שלו, כשהוא כבש 9 שערים ב-18 משחקים בחצי הראשון של העונה, והוביל את טבלת מלך השערים של הליגה.
ב-15 בינואר 2019 חתם מילושביץ' על חוזה לשלוש עונות וחצי בואסלנד-בוורן מליגת העל הבלגית.
ב-17 במרץ 2019 הוא כבש שלושער נגד סטנדרד לייז'.
בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת לריגה.
באוגוסט 2021 חתם בעירוני קריית שמונה.
מילושביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מונטנגרו ב-2 ביוני 2021, כשעלה כחילוף במחצית במקומו של פאטוס בצ'יראי במשחק ידידות נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה שהסתיים ב-0–0.
משחק הבכורה שלו בהרכב היה ב-5 ביוני 2021, במשחק בו הפסידה נבחרתו 1–3 ל.
סטפן מילושביץ' (בסרבית: Стефан Милошевић; נולד ב-7 באפריל 1995) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בספרטק סובוטיצה ומשמש גם כקפטן הקבוצה.
מילושביץ' נולד בפוז'ארוואץ וגדל בקוסטולאק, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של רודאר קוסטולאק.
בגיל 11 הוא עבר למחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד, ולאחר 4 שנים עבר למחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד.
לקראת עונת 2013/2014 עבר מילושביץ' לספרטק סובוטיצה, וב-10 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסרבית.
בעונה זו ערך 15 הופעות בליגה, ובעונה שלאחריה הפך למגן הבכיר של הקבוצה ושיחק 26 משחקי ליגה.
בעונת 2015/2016 שיבץ אותו לעיתים המאמן בעמדה התקפית יותר, והוא סיים את העונה עם 34 משחקים, 5 שערים ו-2 בישולים בליגה ובגביע.
ב-3 במאי 2016, שנה לפני תום חוזהו בספרטק סובוטיצה, חתם מילושביץ' על חוזה לארבע עונות בכוכב האדום בלגרד.
מילושביץ' לא זכה לקרדיט בהרכב הקבוצה, ובמהלך עונה וחצי הופיע רק פעמיים בליגה ופעמיים בגביע במדי הכוכב האדום.
ב-8 בפברואר 2018 ביטלו הכוכב האדום ומילושביץ' את חוזהו באופן הדדי, והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-24 בפברואר 2018 חזר מילושביץ' לספרטק סובוטיצה, וחתם על חוזה לשנתיים וחצי במועדון.
כבר בתחילת עונת 2018/2019 החל לשמש מילושביץ' כקפטן הקבוצה לסירוגין, ובתחילת עונת 2019/2020 הפך לקפטן הקבוע.
מילושביץ' שיחק במדי הנבחרות הצעירות של סרביה, ובשנת 2015 אף זכה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20, אך לא זומן למשחקי הנבחרת הבוגרת.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2015
סטפן נמאניה (בסרבית:Stefan Nemanja, Стефан Немања, בסביבות 1113 או 1114 – 13 בפברואר 1199) היה נסיך גדול (או ז'ופן) של הנסיכות הגדולה הסרבית (הידועה גם כרשקה, בלטינית: Rascia) בשנים 1166–1196. הוא היה בן לשושלת ווקאנוביץ' וייסד את שושלת נמאניץ'.
הוא נודע בתרומותיו להיסטוריה ולתרבות הסרבית וייסד את הישות המדינית שהפכה בשלב מסוים ל.
הוא ייסד גם את הכנסייה הלאומית הסרבית.
לפי האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות, נמאניה נחשב כאחד מגדולי הסרבים גם בזכות תרומתיו הספרותיות ותכונותיו כנדבן.
בשנת 1196 אחרי שלושה עשורים של מלחמות ומשא ומתן, לרבות הפלישה הנורמנית השלישית בבלקן (1186–1185) שחיזקה את סרביה על ידי הפרדת ספירות ההשפעה של המערב והביזנטיון, התפטר נמאניה לטובת בנו האמצעי, סטפן נמאניץ'.
הבן הפך לימים למלך הראשון של סרביה.
בסופו של דבר עלה נמאניה להר אתוס והתיישב בו כנזיר בשם סמיון.
הוא הצטרף שם לבנו הצעיר, הידוע כסאבה הקדוש, שכיהן קודם לכן כארכיבישוף ראשון של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
יחד עם בנו, סאווה הקדוש, בשנים 1198–1199 שיפץ נמאניה את מנזר הילנדר שעל ההר אתוס.
המנזר הפך למרכז עליות לרגל.
זמן קצר אחרי מותו הכריזה הכנסייה האורתודוקסית הסרבית את סטפן נמאניה כקדוש בשם "סימאון הקדוש נושא המור" (Свети Симеон Мироточиви).
נמאניה נולד בסביבות שנת 1113 או 1114 בריבניצה בנסיכות זטה בקרבת העיר פודגוריצה, בירת מונטנגרו של ימינו.
הוא היה בנו הצעיר של זאוויד (דויד), נסיך זחומליה.
ייתכן כי זאוויד או בלי אורוש היה בן של נסיך גדול של סרביה:אולי של אורוש הראשון או ווקאן.
מכיוון שזטה נמצאה תחת שיפוט הכנסייה הרומית-קתולית, נטבל נמאניה טבילה קתולית.
אחרי שהביס הצבא הביזנטי את קרוביו של זאוויד, ג'ורג'ה בודינוביץ' מדוקליה ודסה אורושביץ',דעך אחד הענפים של משפחת וויסלבלייביץ'.
אז לקח זאוויד את משפחתו לאחוזותיו התורשתיות ברשקה.
בהגיעו לראס, בירת ראשקה, הטביל את בנו נמאניה בדת הנוצרית האורתודוקסית.
טקס הטבילה התקיים בכנסיית השליחים פטר ופאבל בעיר נובי פאזאר שבה פעל בישוף אורתודוקסי.
אחרי סכסוך עם אחיו, טיחומיר, סטצימיר ומירוסלב, אולץ סטפן נמאניה להסתפק בבעלות על ריבניצה בלבד.
במהלך חייו ניסה נמאניה לאזן בין הנצרות המערבית לזו המזרחית.
לאחר מות אביו בשנת 1167, החל סטפן נמאניה להיאבק באחיו ועד מהרה השתלט על זחומליה.
לאחר מכן, החל בבמלחמה על השליטה ברשקה.
בשנת 1170 הוא כבש את רשקה כולה שהייתה ליסוד, לסרביה העתידית.
בשנת 1163 הגיע הקיסר מנואל קומננוס עם צבא דרך סרדיקה חניש.
לפי יוסאניס קינאמוס, הוא החליט בסרדיקה העסוק בענייני סרביה.
באותה תקופה נשלטה סרביה על ידי זופאן גדול (ארכיזופאן או "מגאיופאנוס"), דסה, שהיה בן ברית עם מלך הונגריה אישטוואן השלישי במלחמות הפנימיות בהונגריה ואיפוא מתנגד לקיסר מנואיל.
כשאולץ דסה להתייצב בניש בפני הקיסר, נחשפו קשריו עם המלך ההונגרי אישטוואן השלישי שהוא ראה בו אדון.
מנואל הראשון החליט לעצור אותו להענישו.
דסה הוחזק תחת שמירה ואחר כך נשלח לכלא החצר בקונסטנטינופול.
הוא הוחלף בניהול ראשקה על ידי בניו של זאווידה שנמנו עם הפלג הפרו-יווני.
שמותיהם היו טיחומיר, סטרצ'ימיר, מירוסלב והצעיר מביניהם, נמאניה.
טיחומירהיה הבכור והוכרז לזופאן גדול של ראשקה וזכה בהכרת אחיו.
סטרצ'ימיר החזיק אזורים מסביבות מורבה המערבית, מירוסלב קיבל את זחומליה, בעוד שנמאניה זכה באיבר, אזור טופליצה ובדובוציצה (סביבות לסקובאץ).
נמאניה היה נשוי לאנסטסיה, לימים אנסטסיה הקדושה, ונולדו להם שלושה בנים:ווקאן, סטפן פרבובנצ'ני ורסטקו, לימים סאווה הקדוש, וכן שלוש בנות:ווק, דווה ואפימיה.
הקיסר מנואל שהיה מודע למצוקותיה וסכסוכיה הפנימיים של הונגריה יצא נגדה עם צבא גדול.
הנסיך ההונגרי בלה, לימים בלה השלישי חי באותה תקופה בקונסטנטינופול בה נישא לנסיכה ביזנטית, ואדמותיו בדלמטיה ודרום הונגריה (מתחת לוולביט) נכנסו לשליטה ביזנטית.
הונגריה המשיכה להתנגד לביזנטים ועל כן ארגן הקיסר מלחמה נגדה.
הצבא הביזנטי כבש את זמון ואת סרם בשנת 1165.
היוונים התלוו בגדודים שגויסו בקרב סרבים.
צבא ביזנטי שני תחת פיקודו של י יואנס דוקאס קומננוס נע מערבה, תוך חציית ראשקה ובוסניה אל עבר החוף האדריאטי.
בלי להיתקל בהתנגדות משמעותית, הם כבשו את כל הערים מספליט עד לבר ואילץ אותן להכיר בשלטון הביזנטי.
הביזנטים השיגו ניצחונות בגם במסע באיטליה, בה כבשו את הנמל אנקונה שבחוף המערבי של הים האדריאטי.
ונציה שפנתה לפני כן לעזרת הביזנטים נגד כיבושיו של פרידריך ברברוסה בצפון איטליה, שינתה אחר כך את גישתה כלפי היוונים מחשש לאבד את הים האדריאטי.
היא התקרבה להונגריה כבת ברית טבעית נגד היוונים.
באותו זמן הוונציאנים וההונגרים ביקשו לקומם את הסרבים, בעיקר בראשקה, נגד הביזנטים.
בשנת 1166 עברו ההונגרים למתקפת נגד על מנת לגרש את הביזנטים מהאזורים שכבשו לא מכבר.
כתגובה, שלח הקיסר מנואל שלושה צבאות נגד הונגריה:אחד מכיוון הדנובה, ושני צבאות חצו את הקרפטים אל מרכז פאנוניה.
בזמן שגופו של הצבא ההונגרי היה עסוק באזור הדנובה, בבלגרד וברניצ'בו חדרו הביזנטים לעומק שטח הונגריה תוך זריעת אימה כללית.
ב-1167 נאלצו ההונגרים לבקש שלום באמצעות מתווכים
מתוך כעס על בחירת אחיו טיחומיר בראשות הנסיכות, בחר נמאניה במחנה האנטי-ביזנטי.
הוא הצטייר בעיני ונציה והונגריה כמועמד מתאים להנהיג את הסרבים.
טיחומיר כלא אותו במערה על יד מבצר ראס.
לבסוף נמאניה נמלט מהכליאה, לא ברור בעזר מי.
בנו והביוגרף שלו, סטפן נמאניץ' בתארו את שנות הצעירות של אביו, טען שנימלט בעזרת "כוחות שמיימיים", "הודות לצניעותו וצדקתו, ענוותו המופלאה, ומנהגיו הטובים, עם זרוע נטויה הוצא מתוך המערה שבסלע והועלה על כס מולדתו והתרומם כאדון גדול של כל העולם"
בערך בשנים 1166 או 1167 כינס נמאניה את נאמניו בראס ופתח במלחמה נגד טיחומיר, שפנה ליוונים לעזרה.
נמאניה הדיח את טיחומיר שניצל בעזרת הביזנטים.
הקרב המכריע בין שני האחים התנהל על יד פנטינה בחבל קוסובו.
טיחומיר הובס והוטבע על שריונותיו בעת נסיגתו בנהר סיטניצה.
בשנה הבאה תקף נמאניה בן חסות אחר של הביזנטים, הנסיך רדוסלב של זטה ובהזדמנות זו סיפח לנחלתו חלק מאזור זטה ונרטווה.
כעבור זמן קצר פרץ המלחמה הביזנטית-ונציאנית בשנת 1171. בפקודת הקיסר מנואל, כל נכסי ונציה בביזנטיון הוחרמו.
בתגובה שלחה ונציה את הצי שלה על 120 ספינותיו נגד השטחים שבשליטה ביזנטית.
בספטמבר אותה שנה התקדם חיל הים הוונציאני מזרחה וכבש את ערי הנמל טרוגיר ודוברובניק שהיו בשליטה ביזנטית.
נמאניה הידק את קשריו עם ונציה ותקף את קוטור הביזנטית ובאותה נשימה ארגן פשיטות בעמק מורבה שדרכו עברה הדרך הראשית שחיברה את בלגרד הביזנטית לניש.
לפי ארנולד מליבק בשנת 1172 על אותה דרך על יד מבצר ראבנו, תקפו הסרבים את מחנה האבירים ועולי הרגל המערביים שבראשות היינריך הארי שהתלוו לביזנטים.
ארנולד מליבק גיבש דעה שלילית מאוד על הסרבים.
כנראה בעקבות מתקפה לילית שלהם קרא להם "בני בליעל".
ממלכת הונגריה ביקשה גם היא להצטרף למלחמה נגד הביזנטים וקפרידריך ברברוסה, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1190-1152) תמך בצעד זה.
נמאניה חיכה לסיוע ההונגרי אולם בינתיים מת מלך הונגריה, אישטוואן השלישי ב-4 במאץ 1172. שליחים הונגרים נסעו לסרדיקה, בה נמצא הקיסר מנואל עם צבאו תוך כדי הכנות לקרב.
כתר הונגריה עבר אז לידי בלה השלישי (1196-1173) שנתמך על ידי הקיסר הביזנטי.
בחורף 1172-1171 הוכה הצבא הוונציאני באי כיוס על ידי מגפה שדיללה את שורותיו, כך שהסרבים התעוררו שעומדים לבדם במאבק בביזנטים.
הקיסר המנואל ניצל מיד את ההזדמנות ואחרי שאירח את השליחים ההונגרים, יצא למלחמה בסרבים בראש חייליו.
נמאניה, ז'ופן הגדול, נמנע מלפגוש את הצבא הביזנטי ונסוג להרים.
לפי ההיסטוריון הביזנטי יואני קינאמוס הוונציאנים היו אלה שהסיתו אותו למרוד.
בסופו של דבר נכנע נמאניה לקיסר מנואל.
באחד הימים במבצר ניש אף ערך טקס סמלי של כניעה בפני הקיסר.
בגדים קרועים במרפקים, עם חבל סביב צווארו ועם חרב בידיו, התקבל במחנה הביזנטי והוכנס בפני הקיסר.
שם השתחווה והושיט למנואל את חרבו כדי שיעשה איתו מה שירצה.
הקיסר קיבל בחיוב את המחווה הזאת, הסים לפרוש עליו את חסותו ולהכיר בו כז'ופן גדול.
הטקס נמשך בקונסטנטינופול לשם נלקח נמאניה כעבד נרצע בתהלוכת הניצחון של מנואל בעוד שהנוכחים לעגו לו.
הציגו לפניו שורה את ציורי קיר שהזמין הקיסר כדי להנציח את ניצחונותיו על הסרבים,
אאוסטתיוס מסלוניקי תיאר את תגובת השליט הסרבי המושפל.
"בראות אותם הציורים הוא הסכים עם הכל ואישר את החגיגיה החזותית.
רק בהיבט אחד הוא גער בצייר, על כי לא קרא לו "דולוס", כלומר עבד, בכל הסצנות של הניצחון".
הקיסר מנואל החזיר את נמאניה לתפקיד ז'ופן גדול ואישר גם לאחיו את תחומי השלטון שלהם - לסטרצימיר - באזור מורה המערבית, ולמירוסלב - זחלומיה.
בשובו לסרביה חיזק נמאניה את השלטון המרכזי ואילץ את בנו של טיחומיר ואת יורשו פרבוסלב לוותר על טענותיהם.
בהתאם לחובותיו כבן חסות, שיתף נמאניה באופן סדיר גדודי לוחמים שלו במסעות הצבאיים הביזנטיים.יחידות סרביות היו חלק גם מהצבא הביזנטי שהובס על ידי הסולטנות רום בקרב מיריוקפלון ב-17 בספטמבר 1176 בגאיות של אסיה הקטנה.
באותה תקופה נפוץ מאוד בסרביה ובבוסניה, כולל בקרב האצילים, הבוגומיליזם שנודעה כדואליסטית וכ"גנוסטיקה סלאבית"
נמאניה כינס ב-1176 אספה מדינית-כנסייתית בנוגע לבוגומילים.
נגדם.ב אספה השתתפו כל ההנהגה הסרבית, כולל אצילים והבישוף אאותימיוס מראס ועוד
נמאניה נאם על נזקי הכפירה הזאת והביא אישה שהייתה נשואה בעבר לחסיד הבוגומיליזים כדי לתעיד על סכנותיו.
אחרי שנועץ בבישוף אאותימיוס, הורה נמאניה על מאבק בבוגומיליזם.
מנהיג הכת בסרביה נעצר והובא בפני החצר.
הז'ופן הגדול חס על חייו והורה לכרות לו את הלשון
חברי הכת אולצו לחזור בתשובה ומי שהתנגד איבד את נכסיו.
אחרי מות הקיסר מנואל ב-24 בספטמבר 1180, המלך ההונגרי בלה השלישי סבר ששוב אינו חייב דבר לביזנטים.
הוא יצא למלחמה - מלחמת הונגריה - ביזנטים ב-1180-1185 וכבש את סרם ואת החלק הצפון-מזרחי של החוף האדריאטי, כולל זאדאר (או זרה) וזמון
הביזנטים היו עסוקים בסכסוכים פנימיים ולא הגיבו למתקפה ההונגרית.
ב-1182 הורה בלה השלישי על מתקפה נוספת נגד בלגרד הביזנטית ובמבצר ברניצ'בו.
המתקפה נוהלה בשלומיאליות ושני המבצרים הנ"ל התגוננו בעיליות בזכות מפקדים מנוסים כמו אלכסיוס בראנאס ואנדרוניקוס לפארדס.
ב-1180 אלמנתו של מנואל, הנסיכה הלטינית מרים מאנטיוכיה, פעלה כעוצרת בעת ילדות בנה אלכסיוס השני קומננוס.
היא נהגה באופן בולט לטובת הסוחרים הלטיניים.
הקיסר הקטין הודח מהשלטון באפריל 1182 על ידי אנדרוניקוס קומננוס, שנכנס לעיר על כנפי תמיכה גורפת בעם.
עם הכתרתו התפשטו חגיגות שהתלוו במעשי טבח נגד הלטינים
חמיסת הכתר הביזנטי על ידי אנדרוניקוס הראשון אפשרה לנמאניה להשתחרר מחסותו.בברית עם המלך בלה השלישי, הוא יצא ב-1183 למתקפה גדולה נגד הביזנטים.
עם המפקד הביזנטי אנדרוניקוס למפרדיס בניש ובברניצ'בו הפסיק לראות את עצמו מחייב לקיסר החדש.
בלה השלישי כבש את בלגרד, את ניש ואת סרדיקה הלא היא סופיה.
הכרוניקן ניקטאס כוניאטס מעיד כי הסרבים בראשות נמאניה הצטרפו למסע של המלך ההונגרי.
בשנה הבאה ארגן נמאניה מתקפה בחוף הדרום מזרחי של הים האדריאטי וכבש שקדר והטיל מצור על דוברובניק (רגוזה).
ב-1185 נרצח אנדרוניקוס הראשון בקונסטנטינופול ובמקומו עלה לשלטון איסאאקיוס השני אנגלוס שהחל במו"ם לשלום עם המלך ההונגרי.
לפי סעיפי ההסכם הוחלט להשיא עת הקיסר הביזנטי לבתו של בלה, מרגיט.
הצבא ההונגרי נסוג ממרכז הבלקן ונטש את נמאניה ללא עזרה.
למזלו של נמאניה, נורמנים ובולגרים הרימו את הדגל נגד הביזנטים.
נמאניה אילץ את דוברובניק להחליף את שלטון הביזנטים בזה הנורמני.
ב-1185 הנורמנים בראשות המלך גוליילמו השני של סיציליה כבשו את דיראכיום (דורס של היום) ואת תסלוניקי והפליגו למסע נגד קונסטנטינופול.
אולם הם היו פורקי עול וביצעו מעשי שוד נרחבים, והביזנטים ניצחו אותם בקלות בקרב דמטריטס על יד סטרומה התחתונה.
באוקטובר 1185 על דנובה התחתונה בצפון בולגריה פרצה התקוממות בהנהגתם של האחים פטר ואיוואן אסן.
אחת הסיבות למרד היה המס הכבד באופן יוצא מן הכלל שנגבה מהתושבים לצורך חתונת הקיסר איסאאקיוס.
נמאניה תיאם את מהלכיו עם האחים אסן.
בספטמבר 1186 יחד עם אחיו הגיע נמאניה לסכם שלום גם עם העיק דוברובניק שנשלטה על ידי גוליילמו השני.
בינתיים - אירוע מכונן בתולדות הלבנט - הסולטן האיובי צלאח א-דין כבש את ירושלים ב-1187.נפילת ירושלים הנצורה היוותה זעזוע לעולם הנוצרי המערבי והביא לידי ארגון מסע הצלב השלישי.צבא גדול של צלבנים בראשות הקיסר ה"רומי-גרמני" פרידריך ברברוסה צעד ב-1189 מבודה דרך בלגרד וניש אל עבר אדריאנופול ואל קונסטנטינופול.
בסוף יולי 1189 קיבל נמאניה בהדר את ברברוסה בבירתו החדשה, ניש.
הוא הציע לקיסר לצרף את הסרבים למאמץ המלחמתי נגד הביזנטים אולם ברברוסה דחה הצעה זו ואמר שהוא מסתפק במעבר חופשי בדרכו לירושלים.
כעבור חודש התעוררו מתחים במשא ומתן בין הצלבנים לביזנטים בנוגע למעבר הראשונים בשטחים ביזנטיים.הצלבנים כבשו את פיליפופוליס (פלובדיב) ואת אדריאנופול (כיום אדירנה בטורקיה) והתכוננו לתקוף את קונסטנטינופול.
נמאניה ניצל את המצב ותקף את הביזנטים בסקופיה.
לבסוף בפברואר 1190 הגיעו הקיסר הגרמני והקיסר הביזנטי באדריאנופול להסכמה לפיה קיבלו הצבלנים רשות לחצות את הדרדנלים
ביוני 1190 טבע פרידריך ברברוסה בנהר סלף.באותו זמן יצא הקיסר איסאאקיוס השני אנגלוס למתקפת ענישה נגד הסרבים ונמאניה הובס על ידו ב-1191 בקרב בדרום מורבה.
אולם מטרת הביזנטים לא הייתה לכבוש את ארצות הסרבים אלא רק להשתלט על ניק ועל הדרך הראשית לבלגרד, ולכרות ברית עם הסרבים המורדים.
אכן בהסכם השלום מ-1193 צוין שבנו האמצעי של סטפן נמאניה, סטפן, ישא לאישה את הנסיכה הביזנטית אבדוקיה אנגלינה, אחיינית של הקיסר הביזנטי.
לפי ההסכם לא הבן הבכור ווקאן, אלא הבן האמצעי סטפן נודע לרשת את אביו וזכה מידי הביזנטים בתואר "סבסטוקרטור"
בנובמבר 1192 בדרכו מעכו לוונציה דרך קורפו, הגיע לאי לוקרום על יד דוברובניק אביר או עולה רגל עלום שם שגילה כי הוא לא אחר מריצ'רד לב ארי, מלך אנגליה.
בהתחלת 1193 מלך הונגריה בלה השלישי פלש לסרביה.
הקיסר איסאאקיוס השני דרש ממלך הונגריה להסיג את כוחותיו ואיים עליו במלחמה.
באותו זמן הדוג'ה של ונציה, אנריקו דאנדולו ניסה לכבוש את העיר זרה (זאדאר) מידי ההונגרים אך נכשל.
באפריל 1195 חמיו של סטפן נמאניץ', אלכסיוס אנגלוס (1203-1195) הדיח את אחיו, איסאאקיוס השני ועלה על כס המלכות בשם אלכסיוס השלישי קומננוס.
ב-1196 באספה ממלכתית על יד כנסיית פטר ופאבל בסטארי ראס (כיום בנובי פאזאר)
התפטר סטפן נמאניה לטובת בנו האמצעי סטפן, שהפך לנסיך גדול של סרביה.
לבנו הבכור ווקאן הוא השאיר את האחריות על זטה, טרבוניה, חבוסנו וטופליצה.
נמאניה פרש לחיי נזירות תחת השם סימאון.
כעבור זמן קצר נסע להר אתוס, אז באימפריה הביזנטית, בעוד שבנו הצעיר רסטקו נמאניץ', שנודע כסאבה הקדוש התנזר גם כן.
השניים ביקשו רשות מהקיסר הביזנטי החדש לבנות שוב את המנזר הנטוש בחילנדר.
סטפן נמאניה נודע בלטינית כ-Stephanus Nemania וכסטפנוס הראשון.
אחרי התנזרותו נודע כנזיר סימאון.
אחרי מותו הוכרז לקדוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית תחת השם סימאון הקדוש "מזרים המור".
בנו סטפן השני המוכתר הראשון או סטפן השני של סרביה קרא לו "אוסף כל חלקי האדמה האבודים של ארץ רבותיו והבונה שלה מחדש".
שני בניו הנהיגו את פולחן אביהם תוך יצירת דמות אידיאלית של שליט-קדוש, ללא שום הקבלה למסורת הביזנטית.
בשנתו ה-86 כשהתקרב למותו ביקש סימאון שיניחו אותו על מחצלת מות האיקונין של הבטולה הודגטריה כשלמראשותיו אבן במקום כרית.
הוא מת מול עיני בנו סאבה ונזירים אחרים, ב-13 בפברואר 1199. הובא לקבורה בשטח המנזר חילנדר.
בדבריו האחרונים ביקש מסאבה שייקח עצמותיו לסרביה, "כשאשר יאפשר זאת האל, לאחר פרק זמן מסוים".
סאבה כתב לימים את הליטורגיה של סימאון הקדוש לזכר אביו.
ב-1206 החליט סאבה להעביר את עצמות אביו לסרביה, בה אחיו סטפן ווקאן לחמו זה בזה, תוך כדי שפיצלו מחדש את השטחים הסרבים שאיחד אביהם.
בהגעתו של סאבה, האחים התפייסו וסימאון נקבר מחדש ב-1207 במנזר סטודניצה שאותו הקים.
מקברו התחיל לזרום שמן קדוש ועל כן קראו לו בקרב העם "סימאון מזרים המור" (Симеон Мироточиви).
בזכות הנסים שהתרחשו בקבר שלו, הכנסייה האורתודוקסית הסרבית הכריז עליו כקדוש ויום חגיגתו הוא 26 בפברואר (13 בפברואר לפי לוח השנה היוליאני הישן).
פולחנו חיזק את הזהות הלאומית הסרבית.
מרכזי פולחנו עם המנזרים סטודניצה וחילנדר.
נמאניה היה נשוי לאצילה סרבית בשם אנה, לימים ידועה כאנסטסיה הקדוש.
להן נולדו שלושה בנים ושלוש בנות:
ווקאן נמאניץ' - נסיך דוקליה ולזסמן קצר נסיך גדול של סרביה (1204-1202)
סטפן ננאניץ' - יורשו של נמאניה, "מלך ראשון של כל אדמות סרביה" (1228-1196)
רסטקו נמאניץ' הידוע כסאבה הקדוש (1236-1171) היה הארכיבישוף הראשון וקדוש של הכנסייה הסרבית האורתודוקסית
יפימיה נמאניץ' - נשואה למנואל קומננוס דוקאס, עוצר תסלוניקי (מתה ב-1241),
בת נוספת - נשואה לאציל הבולגרי טיחומיר אסן
אמו של הצאר הבולגרי קונסנטין טיך (1277-1267)
אלנה-אבגניה, נשואה לצאר איוואן אסן הראשון
סטפן נמאניה הקים, שיפץ ובנה מחדש מספר מנזרים.
הוא הקים את בית הספר לאדריכלות ברשקה בפעל בין 1300-1170.
מנזר חילנדר - נבנה מחדש
מנזר האם הקדושה של ישו, בין הנהרות קוסניצה לטופליצה
מנזר עמודי ג'ורג'ה (Đurđevi Stupovi), - נבנה ב-1171 בסטארי ראש
מנזר סטודניצה - כנסיית הבטולה הקדושה הטהורה והמיטיבה - נבנה בסביבות 1186 באזור איבר על ידי טובי הבנאים של החוף האדריאטי.
ציורי הקיר צוירו בסביבות 1208 על יידי מיטב ציירי האיקונות היוונים
מנזר האם הקדושה של האל במפגש הנהרות ביסטריצה ולים.
מנזר ניקולאי הקדוש בקזנוביצ'ה-קונצ'ול על נהר איבר
מנזר הנשים "אמו של ישו" בסטארי ראש
מנזר חילנדר על הר אתוס, 1199
מנזר הארכימלאך הקדוש מיכאל בסקופיה
כנסיית תאודוסיוס הקדוש במדבר של בית לחם
כנסיית השליחים הקדושים פטרוס ופאולוס ברומא
המנזר - כנסייה של הבטולה המיטיבה (פאנאגיה אוורגטיס) בקונסטנטינופול
המנזר - כנסייה דמטריוס הקדוש בתסלוניקי
סטפן דינצ'ב יאנב (בבולגרית: Стефан Динчев Янев; נולד ב-1 במרץ 1960 בפופוביצה, מחוז פלובדיב, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא איש צבא ופוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת מעבר בין מאי לדצמבר 2021, ובהמשך כיהן מדצמבר 2021 ועד מרץ 2022 כשר ההגנה של בולגריה בממשלתו של קיריל פטקוב.
סטפן יאנב נולד בכפר פופוביצה הסמוך לפלובדיב.
סיים את בית הספר לארטילריה של צבא בולגריה בעיר שומן .
מ-1979 ועד לשחרורו ב-2014, ביצע יאנב שורה ארוכה של תפקידי שטח ותפקידי מטה בצבא בולגריה, ובכלל זה מפקד דיביזיית ארטילריה רקטית ועוזר ראש המטה הכללי הבולגרי בדרגת בריגדיר גנרל.
יאנב הוא בוגר האוניברסיטה לביטחון לאומי בארצות הברית וכיהן גם כמפקד האקדמיה הצבאית הבולגרית ע"ש וסיל לבסקי בווליקו טרנובו.
לאחר שחרורו מהצבא, בין ינואר למאי 2017, כיהן כסגן ראש ממשלה ושר ההגנה בממשלת המעבר של אוגניאן גרג'יקוב.
בהמשך, כיהן כמזכירו הצבאי של נשיא בולגריה, רומן ראדב.
ב-12 במאי 2021 מינה אותו הנשיא לראש ממשלת מעבר, לאחר התפטרות ראש הממשלה בויקו בוריסוב.
יאנב כיהן בתפקידו עד דצמבר 2021, עת התמנה קיריל פטקוב לראש ממשלת בולגריה.
פטקוב מינה את יאנב לשר ההגנה בממשלתו.
במרץ 2022 פוטר יאנב על רקע קשריו האישיים ותמיכתו בוולדימיר פוטין.
הוא הקים מפלגה חדשה בשם "בולגריה בצמיחה".
סטפן טרלצקי (Stefan Terlezki; 29 באוקטובר 1927 – 21 בפברואר 2006) היה פוליטיקאי בריטי מהמפלגה השמרנית וחבר פרלמנט בשנים 1983–1987. טרלצקי נולד בכפר סמוך לאנטוניבקה, כפר ליד טלומאץ' שבמערב אוקראינה של היום ושהיה חלק מפולין באותה התקופה.
טרלצקי חי תחת הכיבוש של גרמניה הנאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה, וחי בברית המועצות אחר כך, ובעקבות כך הפך למתנגד למשטרים טוטליטריים.
טרלצקי נולד באולישיב שליד אנטוניבקה.
מורתו בבית הספר בכפר הייתה משוררת שירי הילדים האוקראינית מריאקה פידהיריאנקה (Марійка Підгірянка).
אביו היה אולסקה טרלצקי, שעסק בחקלאות והועסק גם במפעל לבנים.
אביו ארגן הפגנה בדרישה לקיצור שעות העבודה, ובעקבות כך נעצר לתקופה בידי הרשויות בפולין.
תחת שלטון הנאצים ועד ההגירה לוויילס
ב-1939 נכבשה מערב אוקראינה על ידי כוחות רוסים, והיא סופחה לברית המועצות.
אחד מדודיו של טרלצקי סווג כקולאק לאחר ששילם לשכנים שעזרו בקצירה.
גם בני דודיו שהיו סטודנטים שנחשדו בפעילות לאומית אוקראינית נרדפו על ידי הרשויות.
אולסקה טרלצקי בירך תחילה את הקומוניזם והיה ליושב ראש אנטוניבקה, אולם המשך פרש מכך.
לאחר הפלישה הגרמנית ב-1941, נשלח סטפן טרלצקי לעבודות כפייה, שבמסגרתן עסק בין בתיקון גשר רכבת מעל הדניסטר שהרס הצבא האדום בנסיגתו.
טרלצקי היה גם עד לרציחתם של יהודים שהושלכו על ידי נאצים מגשר.
סטפן נשלח על ידי אביו למטלות שונות לסיוע ליהודים באמצעות השגת אישורים מזויפים עבורם.
ב-1942 הגיעו הגרמנים לבית ספרו של טרלצקי, ולקחו בני נוער לעבודות כפייה עבור הרייך השלישי.
טרלצקי שהיה אז בן 14, נשלח לעבוד עבור חקלאי אוסטרי בפויצברג ליד גראץ.
ב-1943 נפטרה אולנה, אמו של טרלצקי.
במאי 1945 הגיעו כוחות הצבא האדום לפויצברג שהבטיחו להשיב את עובדי הכפייה למולדת.
טרלצקי היה חלק מקבוצה שנשלחה ברכבת והגיעה למחנה בבורגנלנד שבמזרח אוסטריה, שם התבקש להתגייס לצבא האדום לטובת מלחמה ביפנים.
טרלצקי ברח מהמחנה ושם לפויצברג, שהייתה לחלק מאזור הכיבוש הבריטי.
הוא נשלח למחנה פליטים בפילאך שבקרינתיה שם עבד עבור הצבא הבריטי.
ב-1948 הותר לו להגר לבריטניה, והוא הגיע להארוויץ', ומשם נשלח לוויילס.
בווילס החל לעבוד בתחום המלונאות.
את הקריירה הפוליטית החל טרלצקי ב-1968 אז היה נציג המפלגה השמרנית במועצת העיר קרדיף.
הוא התמודד בבחירות הכלליות לפרלמנט, אך הפסיד לג'יימס קלהאן במחוז קרדיף דרום מזרח.
טרלצקי נהנה מפרסום ציבורי כיושב ראש קבוצת הכדורגל המקומית קארדיף סיטי בין 1975 ל-1977. הוא סירב לנסוע לברית המועצות כאשר הקבוצה שיחקה נגד דינמו טביליסי, בנימוק שהוא לא מעוניין להסתכן להישלח לסיביר כעריק של הצבא האדום.
אביו ואחותו היו נשלחו לסיביר בתקופתו של יוסיף סטלין.
בבחירות ב-1983 זכה טרלצקי להיות חבר פרלמנט מטעם מחוז הבחירה של מערב קרדיף.
טלרצקי ביקש ממזכיר החוץ ג'פרי האו להעלות בפני מקבילו הסובייטי אנדריי גרומיקו, את המקרה של אביו.
בעקבות זאת באוקטובר 1984 נפגש עם אביו בלונדון, ובהמשך הותר לאביו לחזור לאנטוניבקה, שבה נפטר ב-1986.
ב-1989 מונה טרלצקי לנציג של ממשלת בריטניה במועצת זכויות האדם של מועצת אירופה.
עם התפרקותה של ברית המועצות ב-1991 תמך טלרצקי באוקראינה העצמאית, והתנגד לקשרים החזקים עם רוסיה ולקיומם של בסיסי צבא רוסיים בחצי האי קרים.
הוא תמך בעידוד השפה האוקראינית והימנעות מרוסית.
סטפן טישקביץ' (בפולנית: Stefan Eugeniusz Tyszkiewicz; 24 בנובמבר 1894, ורשה – 6 בפברואר 1976, לונדון) היה מהנדס וממציא פולני.
סטפן טישקביץ' נולד בשנת 1898 בוורשה שהייתה אז בתחומי האימפריה הרוסית.
משפחתו הייתה משפחת אצולה - אביו היה רוזן ואמו דוכסית.
בגיל 14, בהיותו במילנו, קיבל טישקביץ' רישיון נהיגה.
בשנת 1911 הוא קיבל פטנטים בתחום חימום מכוניות ומטוסים.
בשנת 1913 הוא התחיל לימודים באוניברסיטת אוקספורד.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה טשקביץ' התנדב לצלב האדום הרוסי.
על פעילותו להצלת פצועים הוענק לו עיטור גאורגי הקדוש.
בשנת 1915 הוא התגייס לצבא ולאחר סיום קורס קצינים החל שרות במטה של נסיך הגדול ניקולאי ניקולייביץ'.
בשנת 1917 הוא התחתן עם ילנה לויכטנברג, בתם של דוכס לויכטנברג ונסיכת מונטנגרו.
לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה התגוררה בחצי האי קרים ופונתה ממנו באונית הצי בריטי.
לאחר שהייה קצרה באיטליה, טישקביץ' חזר לפולין שקיבלה עצמאות.
הוא לקח חלק פעיל בקרבות המלחמה הפולנית-סובייטית.
בשנת 1921 לזוג נולדה בת שנקראה נטלי רוזה מריה (חייה כל חייה בשווייץ, נפטרה ב-2003).
בשנים 1921–1923 טישקביץ' למד הנדסה בפריז.
באותה תקופה הוא החליט להתחיל בייצור מכוניות.
הוא הקים חברה פעהלה בוורשה ותכנון מכונית מדגם Ralf-Stetysz.
זמן קצר לאחר תחילת הייצור ומסירה מכוניות ראשונות ללקוחות השפרה שפרצה במפעל הרסה אותו.
בעלי מניות לא הסכימו להשקעה נוספת וחברה נסגרה.
טישקביץ' היה נציג של פיאט ומרסדס-בנץ בפולין.
בספטמבר 1939 טישקביץ' ומשפחתו היו באזור וילנה ונותרו שם.
לאחר סיפוח ליטא לברית המועצות טישקביץ' נעצר והועבר למוסקבה.
באוקטובר 1941 הוא שוחרר מהכלא ונקלט בצבא אנדרס.
כחלק מהכוח הפולני הוא השתתף בקרבות באיטליה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה טישקביץ' זמן קצר היה בלונדון ובהמשך עבר לטורינו בה התחיל לעבוד בפיאט.
משכיר שפותח על ידו הוצג בתערוכה עולמית בבריסל בשנת 1958 וקיבל גרן-פרי.
מכשירים נוספים שהוא תכנן קיבלו מדליית זהב בתערוכות בז'נבה (1972) וניו יורק (1973).
טישקביץ היה פעיל בארגונים פולנים בגולה.
הוא היה חבר במסדר הריבוני הצבאי של מלטה ושלוש פעמים נבחר למועצה גדולה של המסדר.
אשתו נפטרה בשנת 1971. בשנים אחרונות טישקביץ' התגורר בבריטניה.
הוא נפטר בלונדון בשנת 1976.
סטפן מיטרוביץ' (בסרבית: Стефан Митровић; נולד ב-15 באוגוסט 2002 בקרושבאץ שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אקסלסיור רוטרדם, בהשאלה מהלאס ורונה, ובנבחרת סרביה.
מיטרוביץ' גדל במחלקות הנוער של המילטון סרביאנס, ג'יבובה אקדמי, המילטון יונייטד, אמפייר ניאגרה אקדמי וטורונטו בקנדה.
לאחר מכן שיחק בהמילטון סיטי 1.
בשנת 2019 חתם מיטרוביץ' בראדניצ'קי ניש מליגת העל הסרבית.
ב-23 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לכוכב האדום בלגרד במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת .
הוא ערך 57 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 13 שערים.
ב-18 ביולי 2022 חתם מיטרוביץ' בכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על מלאדוסט לוצ'אני במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת .
ב-1 בפברואר 2024 חתם בהלאס ורונה.
ב-6 בספטמבר 2024 הושאל אל לוון מליגת העל הבלגית.
ב-24 בספטמבר 2022 ערך מיטרוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בניצחון 1–4 על נבחרת שוודיה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
סטפן מריוס יוהנסן (בנורווגית: Stefan Marius Johansen; נולד ב-8 בינואר 1991 בווארדה שבנורווגיה) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת הקשר.
יוהנסן גדל במחלקות הנוער של וארדה ובודה/גלימט.
הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של בודה/גלימט במסגרת ליגת העל הנורווגית וליגת המשנה הנורווגית.
ב-7 בדצמבר 2010 חתם יוהנסן בסטרומסגודסט מליגת העל הנורווגית החל מ-1 בינואר 2011. הוא ערך 67 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים, ואף זכה פעם אחת באליפות נורווגיה.
ב-15 בינואר 2014 חתם יוהנסן על חוזה לשלוש שנים וחצי בסלטיק מליגת העל הסקוטית.