tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בבסיס ההתערבות הפמיניסטית עומדת תפיסה פוליטית של מצבן של נשים והכרה באי השוויון ובדיכוי המובנה בחברה ביחס לנשים המצויות במצבי נחיתות.
ההנחה היא כי מצבי קושי אלו הם תוצר של התנסויות חיים ייחודיות של נשים.
עם זאת, מטפלים רבים עושים שימוש בגישה הפמיניסטית בטיפול גם עם צעירים מתוך הבנת ההשפעה של המבנים המגדריים בעבודה עימם.
צעירה מבטיחה הוא סרט מתח-קומי שחור משנת 2020, שנכתב ובוים על ידי השחקנית והיוצרת אמרלד פנל בהופעת בכורתה כבמאית.
בסרט מככבת קארי מאליגן כאישה צעירה המבקשת לנקום את מות חברתה הטובה ביותר, לאחר שהייתה קורבן לאונס.
בסרט מככבים גם בו ברנהם, אליסון ברי, קלנסי בראון, ג'ניפר קולידג', לברן קוקס וקוני בריטון.
בנוסף, הסרט היה מועמד בארבע מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-78 ובשש מועמדויות בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-74, שם זכה בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר.
קאסי תומאס, צעירה בת 30 שנשרה מבית הספר לרפואה, גרה עם הוריה.
שנים קודם לכן, אנס בן כיתתה, אל מונרו, את חברתה הטובה ביותר, נינה פישר; חרף הגשת הדיווח על האונס, לא התקיימה חקירה מטעם בית הספר או מערכת המשפט.
בהווה, לאחר שנינה שמה קץ לחייה, קאסי מעבירה את לילותיה בהתחזות לשיכורה במועדונים, כשהיא מאפשרת לגברים לקחת אותה לבתיהם ואז חושפת את פיכחונה כשהם מנסים לנצל אותה.
קאסי יוצאת לדייט עם בן כיתתה לשעבר מבית הספר לרפואה, ראיין קופר, שמעיר בפניה כי אל מונרו עומד להינשא.
לאור העדכון על אל מונרו, קאסי מתחילה לרקום תוכנית נקמה באל ובשאר האנשים שהיו קשורים לאונס של נינה.
בתחילה, קאסי נפגשת עם בת כיתה נוספת וחברה לשעבר, מדיסון מקפי, שסירבה להאמין שנינה נאנסה, ומביאה אותה למצב שכרות ולאחר מכן שוכרת גבר שייקח אותה לחדר במלון.
כשהיא סובלת מאמנזיה סלקטיבית כתוצאה מהשכרות, מדיסון המבוהלת משאירה לקאסי הודעות קוליות דחופות.
בשלב הבא בתוכניתה, קאסי מפתה את בתה המתבגרת של אליזבת ווקר, הדיקנית של בית הספר לרפואה שפטרה את המקרה של נינה מחוסר ראיות, אמבר, לרכבה על ידי התחזות למאפרת של להקת פופ מפורסמת.
מאוחר יותר, קאסי נפגשת עם ווקר בתואנה של חזרה ללימודים, ושואלת אותה על המקרה של נינה.
כשווקר מתחילה לתרץ את מעשיה, קאסי חושפת בפניה שנתנה טרמפ לאמבר והותירה אותה לבדה בחדר מעונות עם סטודנטים שיכורים.
ווקר, מבוהלת, מתנצלת על חוסר המעש שלה, ובתגובה קאסי מגלה לה שאמבר בטוחה בדיינר הסמוך.
בעקבות תוכניתה, קאסי שוכחת פגישה שקבעה עם ראיין לדייט.
באותו לילה, קאסי מפתה גבר לקחת אותה לביתו, אך כשהם יוצאים מהבר השניים נתקלים בראיין, שנפגע מכך ועוזב.
בהמשך, קאסי מבקרת את ג'ורדן גרין, עורך דינו של אל, שהטריד את נינה עד שהחליטה לבטל את האשמותיה.
קאסי מוצאת את גרין כשהוא אכול חרטה ולאחר שעבר התמוטטות עצבים בעקבות אשמתו וחלקו במותה של נינה, וסולחת לו.
לאחר ביקור אצל אמה של נינה, שמעודדת אותה להמשיך הלאה, קאסי זונחת את תוכניות הנקמה שלה, מתנצלת בפני ראיין על התנהגותה והשניים מתאהבים.
מדיסון מחכה לקאסי מחוץ לביתה, נואשת לדעת מה קרה אחרי ארוחת הצהריים שלהם, וזאת האחרונה מרגיעה אותה ששום דבר לא קרה.
מדיסון נותנת לקאסי טלפון ישן ובו סרטון האונס של נינה ומזהירה אותה לעולם לא לפנות אליה יותר.
בסרטון, נראה ראיין כצופה מהצד באונס.
קאסי מתעמתת עם ראיין ומאיימת להפיץ את הסרטון אלא אם כן יגיד לה היכן מתקיימת מסיבת הרווקים של אל.
ראיין מסכים לתנאיה ומתחנן לסליחתה, אך זאת מסרבת לסלוח לו.
קאסי מתחזה לחשפנית ומגיעה למסיבת הרווקים של אל.
היא מסממת את חבריו של אל, ולוקחת את אל לקומה העליונה, שם היא אוזקת אותו למיטה וחושפת את זהותה האמיתית.
כשהיא מתחילה לחרוט את שמה של נינה על בטנו, אל מצליח להשתחרר ולחנוק אותה באמצעות כרית.
למחרת בבוקר, ג'ו, אחד מחבריו של אל, מנחם אותו ועוזר לו לשרוף את גופתה של קאסי.
הוריה מגישים דו"ח נעדרים והמשטרה מתחילה לחקור את נסיבות היעדרותה.
כשהוא מתוחקר על ידי המשטרה, ראיין מספר לחוקרים שקאסי הייתה מוטרדת נפשית אך לא מספר על מסיבת הרווקים של אל.
במהלך חתונתו של אל, ראיין מקבל מספר הודעות מתוזמנות מקאסי, החתומים בשמה ובשם נינה.
גרין מקבל מקאסי חבילה שנשלחה מראש ובה סרטון האונס ובקשה להעביר את החומר למשטרה.
גייל, מנהלת הדיינר בו קאסי עבדה וידידתה הקרובה, מוצאת שרשרת בצורת חצי-לב עם שמה של קאסי מתחת לקופה; קאסי לבשה את המחצית התואמת עם שמה של נינה כשנרצחה, המשטרה מגלה את שרידיה השרופים ואת השרשרת, ועוצרת את אל ביום חתונתו בגין רציחתה.
קארי מאליגן – קסנדרה "קאסי" תומאס
בו ברנהם – ראיין קופר
אליסון ברי – מדיסון מקפי
קלנסי בראון – סטנלי תומאס, אביה של קאסי.
ג'ניפר קולידג' – סוזן תומאס, אמה של קאסי.
כריס לואוול – אלכסנדר "אל" מונרו
קוני בריטון – הדיקן אליזבת ווקר
מקס גרינפילד – ג'ו מקלמור השלישי
אלפרד מולינה – ג'ורדן גרין
מולי שאנון – גברת פישר, אמה של נינה.
סטיב מונרו – הבלש לינקולן וולר
אוסטין טאלין קרפנטר – אנסטסיה
אמרלד פנל – מארחת הדרכות וידאו לאיפור שפתיים
היוצרת-שחקנית אמרלד פנל כתבה לראשונה את הקונספט של הסרט בשנת 2017, ומכרה את התסריט לחברת ההפקה של מרגו רובי, "LuckyChap Entertainment" לאחר שהציגה בפניה את סצנת הפתיחה.
בינואר 2019, פורסם כי השחקנית קארי מאליגן תככב בתפקיד הראשי בסרט, שיבוים על ידי פנל.
במרץ ובאפריל 2019, דווח על הצטרפותם של בו ברנהם, אליסון ברי, קוני בריטון, אדם ברודי, ג'ניפר קולידג', לברן קוקס, מקס גרינפילד, כריסטופר מינץ-פלאס, סם ריצ'רדסון, מולי שאנון, אנג'לה זאו וקלנסי בראון.
צילומי הסרט החלו בלוס אנג'לס ב-26 במרץ 2019, ונמשכו במשך 23 ימים.
רוב הצילומים החיצוניים צולמו בקמפוס סאות' בקאל פולי פומונה.
לדבריה של קארי ויטמר מאתר המדיה "The Ringer", עבור צוות השחקנים הגברי של הסרט, צוות ההפקה בחר בכוונה בשחקנים שגילמו בעבר דמויות הידועות כטובות או מושלמות, על מנת לחזק את התמה לפיה טורפים מיניים יכולים להיות כל אחד, גם אלו המסתתרים תחת מעטה נחמדות ושרמנטיות.
במהלך הפקת הסרט, פנל יצרה "לוחות מצב רוח" כדי להמחיש לצוות ההפקה כיצד צדדיה השונים של אישיותה של קאסי משתקפים באמצעות הבעות פניה.
במקור, פנל תכננה לסיים את הסרט בסצנת שריפת גופתה של קאסי, אך מממני ההפקה נרתעו מכך שיש לסרט סוף שלילי.
פנל שקלה גם סיום אלטרנטיבי בו קאסי מופיע בחתונתו של אל ורוצחת גברים אחראיים, אך הבינה שמדובר בסוף מנותק ולא מציאותי.
לבסוף, פנל החליטה לצלם סוף לפיו לקאסי יש נקמה מתוכננת כיוון שלהרגשתה, קאסי תהיה יסודית בתכנון נקמתה ותהיה מודעת לכך שהיא עלולה למות במשימתה האחרונה.
בנוסף, פנל הצהירה כי סצנת מעצרו של אל ביום חתונתו תשקף את חוש ההומור של קאסי, ולכן היא מתכננת להביא לכך.
אחת מהסצנות שנמחקו הציגה את קאסי עם חבורה לאחר דייט עם אנס פוטנציאלי שסיכן אותה.
בפברואר 2019, רכשה חברת ההפצה "Focus Features" את זכויות הפצת הסרט.
הסרט עלה לראשונה במהלך פסטיבל סאנדנס ב-25 בינואר 2020. בתחילה, הסרט התעתד לעלות לאקרנים בבתי הקולנוע ב-17 באפריל 2020, אך תאריך עלייתו נדחה עקב סגירת בתי הקולנוע בעקבות הסגר שהוטל עם התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית.
הסרט עלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב-25 בדצמבר 2020, במקום זאת, ובשירותי ה-VOD ב-15 בינואר 2021. מהדורת הבלו ריי של הסרט הופצה ב-16 במרץ 2021.
נכון ל-22 באפריל 2021, הסרט הרוויח 6.4 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ובשאר העולם 6.9 מיליון דולר, בסכום כולל של 13.3 מיליון דולר.
בצפון אמריקה, הסרט עלה לאקרנים לצד הסרטים "וונדר וומן 1984", "חדשות העולם הגדול" ו"פינוקיו", והאנליסטים חזו כי הסרט יכניס כ-2 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון לעלייתו לאקרנים.
עם זאת, הסרט הכניס 719,305 דולר, וסיים במקום החמישי בקופות.
מסקר שנערך עלה כי כ-63% מקהל הצופים היו נשים, ו-74% מקהל הצופים היו מעל גיל 25. הסרט צנח ב-4.4% בסוף השבוע השני לעלייתו לאקרנים עם סכום של 687,900 דולר, ואז הרוויח 586,285 דולר בסוף השבוע השלישי, וסיים במקום השישי בשתי הפעמים.
הסרט התקבע היטב במעמדו בסופי השבוע שלאחר מכן, כולל זינוק של 16% בעקבות ארבע המועמדויות שלו לפרס גלובוס הזהב, עם סך כולל של 5.1 מיליון דולר עד ל-21 בפברואר 2021.
לא הכול מסתדר, אם כי יש ריגוש שלא ניתן להכחיש לראות את הכול מתפורר." לינדה הולמס מרשת NPR כתבה כי "בעוד שדמותה של קאסי היא מוקד הסרט, פנל מנסה לומר גם כאן משהו, על גברים.
על גברים נחמדים ועל גברים שחושבים שהם גברים נחמדים, או גברים שהם נחמדים מספיק."
העיתונאי דניס הארווי מ"וראייטי" שיבח את הופעתה של מאליגן כ"מיומנת, משעשעת ומאתגרת", אך הטיל ספק בליהוקה לסרט, וכתב עליה שהיא לובשת את התלבושות המפתות שלה כמו דראג גרוע; אפילו השיער הבלונדיני הארוך שלה נראה כמו פאה נכרית".
הארווי העלה השערה כי ייתכן והתפקיד נועד במקור למפיקת הסרט, מרגו רובי.
בתגובה, מאליגן מתחה ביקורת על אמירתו של הארווי ואמרה על כך, "הייתי כאילו, 'באמת?
בשביל הסרט הזה אתה הולך לכתוב משהו שהוא כל כך שקוף?
בשנת 2020?' פשוט לא האמנתי לכך." בתגובה, "וראייטי" פרסם התנצלות רשמית באומרו שהביקורת הייתה חסרת רגישות ו"מזערה את הופעתה הנועזת".
בתגובה להתנצלותה של "וראייטי", איגוד המבקרים האמריקני הגן על הביקורת של הארווי וביקר את התנצלותה של וראייטי.
הארווי הגיב להערותיה של מאליגן ב"הגרדיאן": "לא אמרתי ואפילו לא התכוונתי לרמוז שמאליגן 'לא לוהטת מספיק' לתפקיד." הארווי ציין כי הוא הומוסקסואל בן 60 ולכן לא "הסתובב בבית והשווה בין רמות היופי של שחקניות צעירות."
עיישה האריס מרשת "NPR" הצהירה כי בניגוד לשאר הנשים במותחני אונס ונקמה אחרים בהן הן זוכות לנקום, קאסי אינה זוכה לסיפוק ממעשי הנקמה שלה.
דאווד מאתר "AVClub" הצהיר כי בתחילה דמותו של ראיין קופר מנוגדת לשאר הגברים הטורפים ו"מייצגת אפשרות של סליחה ואור בקצה המנהרה החשוכה [שקאסי] פוסעת בה מאז ימיה במכללה." כשהיא התייחסה לבחירתו של ראיין לחפות על חבריו בשעה כשהמשטרה מתחקרת אותו, אמרה פנל: "הוא כל כך רוצה להיות טוב.
אבל אין לו רצון לפוצץ את חייו שלו." על חשיפת מניעיו של ראיין, אמר דאווד: "גם מי שלא השתתף, שותף בשתיקתו, בהצדקותיו, בסירובו להתערב." דאווד הוסיף כי ליהוקו של ברנהם לתפקיד, ש"נראה כלא מאיים" ובעל "איכות ילדותית", סייע לפיתוח דמותו.
על דמותו של ניל בגילומו של מינץ-פלאס, האריס הצהירה כי הייתה לו "את הכמות הנכונה של צמרמורת ואנרגיה."
רשימת הפרסים והמועמדויות בהן הסרט זכה שנה פרס קטגוריה מועמד/ים תוצאה הערה 2021 פרס גילדת הכותבים של אמריקה התסריט המקורי הטוב ביותר אמרלד פנל איגוד מבקרי הקולנוע בוושינגטון די.
צעדת מיליון האמהות הייתה עצרת שנערכה ביום האם, 14 במאי 2000, בשדרת המול בוושינגטון די.
על ידי ארגון "צעדת מיליון האמהות" בקריאה לחוקי פיקוח על מכירת והחזקת נשק נוקשים יותר בארצות הברית.
ארגון "צעדת מיליון האמהות" החל כתנועה שורשית לאחר שדונה דיס-תומאסס צפתה בחדשות בירי במרכז של הקהילה היהודית של לוס אנג'לס בגרנדה הילס, קליפורניה באוגוסט 1999. באוקטובר 1999 קיימו היא וכמה פעילים ממטרופולין ניו יורק מסיבת עיתונאים במנהטן, שם הודיעו על כוונתם לצעוד בוושינגטון.
בעקבות הצעדה המוצלחת הארגון קיבע את מעמדו והתמזג עם "קמפיין בל", ארגון של קורבנות ונפגעי אלימות עם כלי נשק התומך בפיקוח על מכירה והחזקת נשק בארצות הברית.
בשנת 2001 התמזג הארגון עם קמפיין בריידי.
הצעדה נערכה ב-14 במאי 2000 במקביל ליום האם, כאשר הארגון דיווח על שיעור השתתפות של 750,000 בני אדם.
על פי דיווחים אחרים, כמות הנוכחים בצעדה נאמדת בין 500,000 ל-750,000 בני אדם בצעדה המרכזית בוושינגטון די.
סי., אולם משטרת הפארק העריכה כי מספר המשתתפים באירוע זה עמד על כ-300,000 בני אדם.
בנוסף עוד 150,000 עד 200,000 בני אדם ערכו אירועי לוויין ביותר מ-70 ערים ברחבי ארצות הברית, כך שהמספר הכולל של המשתתפים עמד על כמיליון בני אדם.
במקביל לצעדה זו, נערכה הפגנת נגד של ארגון "אחיות התיקון השני לחוקה" התומך בזכות להחזקת נשק מתוקף התיקון השני לחוקת ארצות הברית.
ביום השנה לצעדה הראשונה נערכו יותר ממאה עצרות ברחבי ארצות הברית שקראו לחקיקת חוקי פיקוח נוקשים ומחמירים יותר על החזקת ומכירת כלי נשק במדינות ארצות הברית השונות.
בניו יורק הצטרף המושל הרפובליקני ג'ורג' פטאקי לסנאטורית הדמוקרטית הילרי קלינטון במפגן תמיכה בחקיקת חוקי פיקוח מחמירים יותר על החזקת ומכירת כלי נשק.
אחוזי ההיענות לצעדה השנייה שנערכה בוושינגטון ולצעדות נוספות פחתו, כאשר הצעדה בוושינגטון בשנת 2001 התקיימה בנוכחות מצומצמת של 200 נוכחים בלבד.
לאחר מכן הארגון לא תכנן הפגנות בוושינגטון בשנת 2002 או 2003, אלא מיקד את מאמציו במדינות ארצות הברית השונות.
צעדת כבוד היא מעמד לא רשמי של הוקרה ופרידה הנערך בבתי חולים בארצות הברית לכבוד תורמי איברים להשתלה ובני משפחתם.
הצעדה נערכת לכבוד תורמי איברים שמתו מוות מוחי, ולעיתים גם לכבוד תורמי איברים מן החי.
לאחר שנקבע מוות מוחי לתורם והתקבלו ההחלטה על תרומת האיברים והאישורים לה, הוא מועבר במיטתו ממקום האשפוז שלו בבית חולים – בדרך כלל יחידה לטיפול נמרץ – אל חדר ניתוח, שבו ייערך בו ניתוח נטילת האיברים.
לעיתים הוא מובל אל אמבולנס שייקח אותו אל בית חולים אחר, שבו ייערך אותו ניתוח.
התורם מחובר למכונת הנשמה ולציוד רפואי אחר.
בני משפחתו הקרובים של התורם הולכים אחרי מיטתו.
מעמד צעדת הכבוד נערך במהלך הובלת התורם אל חדר הניתוח או האמבולנס, ובהסכמת בני משפחתו.
רופאים, אנשי צוות סיעודי ועובדי בית החולים ממחלקות אחרות מוזמנים לעמוד משני צידי הנתיב בבית החולים שבו מובלת מיטת התורם.
אליהם מצטרפים בני משפחה, חברים ועמיתים לעבודה של התורם ובני משפחתו.
מספרם עשוי להגיע אף למאות משתתפים.
מעמד הצעדה מיועד להביע כבוד והוקרה לתורם ולבני משפחתו על תרומת האיברים וכדי לעודד את בני המשפחה ולתמוך בהם בשעתם הקשה.
היא גם נותנת למשתתפים הזדמנות להיפרד מן התורם.
הצעדה מהווה טקס מעבר בין שלבי החיים והמוות של התורם.
היא נערכת בדרך כלל תוך שמירה על שקט ומהווה אקט קבוצתי חזק.
אל המתכונת הבסיסית של הצעדה מתווספות לעיתים מחוות שונות:
תליית כרזות על מיטת התורם
פרישת דגל על מיטת התורם והנחת חפצים שונים עליה
הנחת פרחים על מיטת התורם על ידי הנוכחים בצעדה
הצגת תמונת התורם במהלך חייו
הצדעה לתורמים שהיו אנשי צבא או שוטרים
אמירת דברים על ידי בני המשפחה, לפי רצונם, או על ידי הצוות הרפואי
צעטיל קטן (בתרגום מיידיש: "פתקה קטנה", מעין דף תזכורות) הוא רשימת הוראות והנהגות חסידות, שנכתב על ידי רבי אלימלך מליז'נסק.
ה"צעטיל" נחשב לצוואה רוחנית מפורסמת בתנועת החסידות, והוא מכיל מספר הוראות לפרישות, לחסידות ולעבודת ה'.
ה"צעטיל" זכה לתפוצה רבה והוא אף מוכלל במספר מהדורות של סידורים.
הרשימה פותחת בהצהרה או הבטחה: "אלה הדברים אשר יעשה אותם האדם וחי בהם", שלאחריה מופיעים 17 סעיפים.
בין ההוראות, קיימות כאלו הקוראות לקיצוניות ולפרישות, כמו ההוראה שלא לשוחח עם אנשים אלא אם כן כאשר קיים "צורך גדול ההכרח לו", או ההוראה שלא להביט מעבר לארבע אמות.
הוראה נוספת מורה על אמירת "תפילת השב" מרבנו יונה (המיועדת במקורה לבעל תשובה) לפני כל ארוחה, ובנוסף לכך להצהיר שמטרת האכילה אינה לשם הנאה, אלא רק לצורך שמירה על הבריאות כדי שיוכל לעבוד את ה'.
בין ההוראות קיימות גם כאלו הכוללות שימוש בדמיון מודרך לצורך עבודת ה'.
בין ההנהגות שבצעטיל קטן, מפורסמת היא העצה לתיקון המידות בגיל 17 (דווקא) על ידי הרגלת האדם הפוך מטבעו הרע במשך 40 יום.
הרשימה כוללת גם מספר סגולות:
להינצלות מרגש שלילי (מידה רעה), כמו עקשנות, עצלנות, בטלה-שעמום, עם הופעתו והתעוררותו יאמר מיד ובקול את שמות שבעת העממים: "הכנעני, החתי, האמורי, הפריזי, החיוי, והיבוסי והגרגשי".
כאשר עולה מחשבת ניאוף יש לומר כמה פעמים את הפסוק "ונשמרת מכל דבר רע".
אם ראה באקראי הסתכלות רעה, כמו כגון בעלי חיים בשעה שנזקקין זה לזה, או מאיסורי הסתכלות בערווה כמו טפח מגולה באשה במקום ערווה או בצורת אשתו כשהיא נידה, יאמר מיד את הפסוק "ולא תתורו אחרי לבבכם", כדי שלא יטמא את שכלו.
ה"צעטיל קטן" מחדד בתוך דבריו את חשיבותו, ומורה על אמירתו מדי בוקרו של יום, על שינון תוכנו מספר פעמים ביום תוך תרגומו לשפה המדוברת, על ההסתכלות בו לפני הלימוד, ועל מחשבה תמידית עליו.
כך גם מורה ה"צעטיל קטן" להיזהר לקיים בשלמות את כל ההוראות שבו.
הצעטיל קטן הודפס לראשונה בלבוב ה'תר"ט (למעלה מיובל אחר פטירת רבי אלימלך מליז'נסק), בתוך הספר "ארבעה חרשים" של רבי אריה לייבוש מלנצוט.
בראש הרשימה נכתב "הנהגות טובות מהרב הקדוש בוצינא קדישא אדמו"ר מה' אלימלך זצוקללה"ה נב"מ מק"ק ליזענסק", ובראש העמודים הבאים הופיעה הכותרת "הנהגות טובות".
בשנת ה'תרכ"ה הוא הודפס שוב, בצ'רנוביץ, בתוך קונטרס "רחמי האב" של רבי יעקב קטינא.
במהדורה שנייה של חיבור זה (ה'תרכ"ח) מופיע בשער הספר כי המחבר "פקד להוסיף הצעטיל קטן מהרב הקדוש רבינו בעל נועם אלימלך", ושוב הוא הודפס בתוך "רחמי האב" במהדורת ורשה תרל"ד.
בהמשך הודפס ה"צעטיל קטן" יחד עם "הנהגות אדם" של רבי אלימלך מליז'נסק (הודפסו לראשונה בפולנאה, תקס"ד): צפת תרכ"ג–תרכ"ו, ברוקלין ת"ש, ירושלים תשכ"ז ועוד.
בתוך הספר נועם אלימלך, הודפס הצעטיל קטן לראשונה בלבוב בשנת ה'תרל"ו.
מדפוס זה ואילך הוא מופיע בכל מהדורות הספר נועם אלימלך, לרוב יחד עם "הנהגות האדם" של רבי אלימלך.
בהמשך תפוצת הצעטיל קטן הורחבה והוא הודפס בתוך מספר ספרי הנהגות ומוסר, וכן בתוך מהדורות של סידורים.
הוא יצא לאור גם במספר מהדורות מוערות, כנספח לחיבורים אחרים או בפני עצמו.
ה"צעטיל קטן" קנה מקום של כבוד בתנועת החסידות, וזכה לתפוצה רבה בחסידות ומחוצה לה.
במספר מהדורות סידורים הוא מודפס בתחילת הסידור או בסופו, לצד איגרת הרמב"ן.
האדמו"ר מבאבוב רבי בן ציון הלברשטאם התבטא כי ברצונו להעמיד "צעטיל קטן יונגעלייט" (אברכי צעטיל קטן), כלומר אברכים המתנהלים על פי הוראות הצעטיל קטן.
רבי ישכר דב רוקח, האדמו"ר מבעלז, ראה בצעטיל קטן סגולה ליראת שמים.
צעיר לנצח הוא סרט פנטזיה רומנטי אמריקאי משנת 1992, בבימויו של סטיב מינר ובכיכובם של מל גיבסון, אלייז'ה ווד וג'יימי לי קרטיס.
התסריט נכתב על ידי ג'יי ג'יי אברהמס על בסיס הסיפור המקורי "The Rest of Daniel".
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1939 ומתמקד בדניאל מקורמיק (מגולם על ידי מל גיבסון) אשר היינו טייס ניסוי בחיל האוויר האמריקני.
בתחילת הסרט חברו של מקורמיק, המדען הארי פינלי פוגש את מקורמיק ומספר לו לראשונה על כך שהוא מעורב בבניה של תא הקפאה קריוגנית.
למחרת, בדיוק רגע לפני שמוקרמיק עומד להציע נישואין לחברתו הלן, היא מעורבת בתאונת דרכים ובעקבות כך נכנסת לתרדמת.
לפי הערכת הרופאים הלן כנראה לא תתאושש לעולם.
בעקבות כך מקורמיק מתנדב לעבור תהליך הקפאה קריוגנית ומבקש שיפשירו אותו לאחר שנה אחת, על מנת שהוא לא יצטרך לחזות במותה של הלן.
עם זאת, הניסוי משתבש, והוא נשאר קפוא במשך 53 שנים.
בשנת 1992, שני נערים צעירים, נט קופר (מגולם על ידי אלייז'ה ווד) וחברו פליקס (מגולם על ידי רוברט הי גורמן), נתקלים במקרה בתא ההקפאה הקריוגנית בו נמצא מקורמיק, וגורמים להפשרתו של מקורמיק.
לאחר שהוא מתעורר, מקורמיק המבולבל מוצא את עצמו בעולם שונה בתכלית מזה שהשאיר מאחור.
בעזרת נט ואמו קלייר (מגולמת על ידי ג'יימי לי קרטיס), מקורמיק מנסה להסתגל להווה.
מל גיבסון בתפקיד טייס הניסוי דניאל מקורמיק
ג'יימי לי קרטיס בתפקיד קלייר קופר
אלייז'ה ווד בתפקיד נט קופר
ג'ורג' וונדט בתפקיד הארי פינלי
צְעִיפִיתִיִּים (שם מדעי: Euphaeidae) היא משפחה של שפריריות בעל-משפחה Calopterygoidea.
המשפחה קטנה, ומכילה כיום כ-78 מינים בתשעה סוגים הנפוצים באזור הפלארקטי, אוסטרליה ואסיה.
המשפחה מכילה שתי תת-משפחות, Euphaeinae, המכילה את כל המינים החיים וסוג מאובן בודד, ואת Eodichromatinae שנכחדה לגמרי, המכילה סוגים מאובנים מהאיאוקן ועד האוליגוקן המאוחר.
המינים במשפחה גדולים יחסית ולרוב צבעם מתכתי, והם נראים דומים למיני שפריריות ממשפחת התכשיטיתיים.
בישראל נציגה אחת של המשפחה, צעיפית מזרחית.
השם העברי ניתן לה בשל דמיונה לדמות נשית עטופה בצעיף סביב כתפיה, עם כנפיה המגוונות.
לפגיות שבעה זוגות של זימים משלימים לאורך הבטן בנוסף לשלושת הזימים הרגילים דמויי השק בקצה הבטן.
לבוגרים יש כנפיים קדמיות ואחוריות באורך זהה, הגבעולון (petiole) קצרצר ופטרוסטיגמות (כתמי כנף בולטים הממוקמים בשולי הכנף סמוך לשפת ההתקפה) ארוכות יותר בכנף האחורית.
לבוגרים יש עורקים קרובים ואנטנודלים רבים (15–38), ורובם מתרבים בנחלי יער.
צְעִיפִית מִזְרָחִית (שם מדעי: Epalage fatime; נקראה בעבר שפרירית השלפוחיות), היא מין יחיד בסוגו של שפרירית ממשפחת הצעיפיתיים.
היא נפוצה בישראל ונצפית בבתי גידול מתאימים ברוב חלקי הארץ.
זוהי שפרירית בעלת מבנה חזק, באורך של 40–50 מ"מ.
הזכרים הבוגרים כחולים לחלוטין; רק החלק העליון של העיניים והמצח שחורים.
הנקבות לבנות-צהבהבות עם סימונים כהים.
למקטעי הבטן יש שני כתמי אורך כהים וארוכים בחלק העליון, המעניקים מראה של פס בהיר צר לכל אורך מרכז הבטן.
בפרטים בהן הכתמים קטנים יותר, דוגמה זו פחות ברורה.
זוהי השפרירית היחידה באירופה שמחזיקה את כנפיה ישרות כמו שפירית.
אורך הכנף האחורית הוא 30–34 מ"מ.
הפטרוסטיגמה ארוכה (באורך של חמישה תאים) וכחולה-אפורה כהה אצל זכרים, או לבנה עד אפורה אצל נקבות.
גם בזכרים וגם בנקבות, קצה הכנף בדרך כלל כהה מהפטרוסטיגמה, אך גודלו של הכתם משתנה.
אצל נקבות, בסיס הכנפיים כהה לעיתים קרובות, אך גם גודלו של הכתם מפגין שונות רבה.
זכרים צעירים לאחר ההגחה עשויים להיות שחורים לחלוטין, ומפתחים את הצבע הכחול האבקתי בהדרגה.
הן זכרים והן נקבות נראים לעיתים קרובות נחים על אבנים או ענפים ליד מים זורמים.
עונת המעוף בקפריסין מתחילה ממרץ ועד סוף אוגוסט.
המין מופיע בדרום-מזרח אירופה, בפרט בבולגריה, ביוון, באיי הים האגאי, בקפריסין, בטורקיה ובישראל, ומזרחה עד קשמיר.
צעירי בוורלי הילס היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית-קנדית, שהופקה על ידי DIC Entertainment.
הסדרה עסקה בנערים המתגוררים בבוורלי הילס היוקרתית.
הסדרה שודרה לראשונה בישראל בדיבוב עברי בשנת 1990 בערוץ 2. בשנת 1997 הסדרה קיבלה דיבוב עברי חדש ושודרה בערוץ הילדים.
ביאנקה דופריי - בעלת שיער שחור ארוך, ערמומית, דיווה יהירה הנוסעת בלימוזינה ורודה עם הנהג שלה רוני והכלבה שלה.
לארק טרנר - דוגמנית בלונדינית, מאוהבת בטרוי.
אחת מבין שתי הדמויות הראשיות בסדרה.
בלייז סאמרס - בוקרת בלונדינית, יש לה סוס שהיא רוכבת עליו.
טרוי ג'פריס - בחור שהוא מושא אהבתן של רוב הבנות בסדרה, אך הוא מאוהב בלארק.
אחד מבין הדמויות הראשיות בסדרה.
צ'סטר מק'טק - גאון צעיר שהוא משמש כממציא בין היתר.
מחונן בן 10 שקפץ מספר כיתות ולומד עם שאר החבורה בתיכון.
בנג'י ברנטווד - נהגה של ביאנקה ומשרתה האישי שמאוהב בה ומצהיר על אהבתו אליה והיא אינה מחזירה לו.
משמש לרוב בתור ה"סמרטוט" שלה.
שאנל ספנסר - נשיאת הקאנטרי קלאב המקומי של הנוער.
תומאס "גיג" ג'וזפסון וג'ט ליימן - מוזיקאי ומוזיקאית שמנגנים בגיטרות חשמליות.
פיטר טרונדיק השלישי - חברו הטוב של טרוי.
יש לו אחות קטנה בשם ג'יליאן.
ויקי דארלינג - שחקנית ודוגמנית בעלת התנהגות דרמטית.
שיערה אסוף לקוקו ונושאת רצועת זיעה על מצחה.
ברנדה "פנקסון" אנדס - רכילאית.
מרכיבה משקפיים משונים ומתעדת כל דבר בפנקסה.
רודי קולמן - בחור בלונדיני חובב גלישה.
טרה בל - בחורה אופטימית, תמימה ולבושה אצילי.
באק האסטר - איש מכירות חלקלק שמחפש כסף מהיר.
צעיר עירום על מיטה עם חתול (באיטלקית: nudo sul letto con un gatto) הוא ציור של הצייר האיטלקי ג'ובאני לנפרנקו , מאמני תקופת הבארוק שפעל בעיקר בערים פארמה, רומא ונאפולי.
הציור מתוארך לשנות ה-20 של המאה ה-17, תקופה שבה שהה האמן ברומא ועסק בהזמנות חשובות מטעם האפיפיור.
כיום מצוי היצירה באוסף גלריית וולפול שבלונדון.
הציור מציג גבר עירום ישוב או שוכב על מיטה מבולגנת, גבו מופנה לצופה אך מבטו מופנה לאחור לעברו.
הוא נוגע בחתול שחור-לבן, ייתכן שזה עתה קפץ למיטה.
פניו של האיש – עם עיניים לחות ולחיים סמוקות, מביעים רוגע או התרפקות.
נדירותם של תיאורים כאלה של גוף גברי עירום בציור האירופי, וההבעה הרגשית המלווה אותו, עוררו עניין פרשני רב.
כמה חוקרים הציעו לזהות את הדמות כדיוקן עצמי של לנפרנקו, בעוד אחרים סבורים כי מדובר בדמות גבר שבן זוגו או מאהבו הזמין את הציור.
פרשנות נוספת מצביעה על הקשר אינטימי או סמלי בין האדם לבין החתול, אשר מופיע כאן לא ככלב לוויה אלא כישות סמלית המייצגת את האהוב – תפקיד שבו שימש לעיתים החתול בציורי נשים מתקופת הרנסאנס והבארוק.
במהלך השנים האחרונות הועלתה האפשרות כי מדובר בציור בעל אופי הומוארוטי מובהק, שנוצר על פי בקשתו של פטרון עשיר ומשוחרר ממוסכמות.
אחת ההשערות, שכיום נחשבת שגויה - קישרה את ההזמנה לדמותה של כריסטינה, מלכת שוודיה, שלפי ההיסטוריה רק רכשה את היצירה בשלב מאוחר יותר ושמרה אותה בפלאצו פארנזה ברומא, שם התגוררה משנת 1656.
לציור אין תיעוד מקורי מלא, ויש המשערים כי היה חלק מזוג עבודות, אך טרם נתגלה ציור נוסף שיוכל לאשש השערה זו.
צעיר מעשן ואישה מוזגת בירה הוא ציור שמן על לוח, שצויר על ידי האמן ההולנדי חבריאל מטסו בשנים 1656–1658, בתקופת שהותו המוקדמת באמסטרדם.
ציור זה מתאר סצנה עליזה בפונדק, שבה גבר צעיר לובש חולצה אדומה בוהקת מתכופף קדימה כדי להדליק את מקטרתו מגחלים לוחשות שמוחזקות בידו השמאלית, בעוד מלצרית מוזגת לו בירה מקנקן חרס.
הציור הוא ביטוי אופייני לאמנות הז'אנר ההולנדית של המאה ה-17, המתמקדת ברגעים יומיומיים בחיי החברה.
במרכז הסצנה נראה גבר צעיר שזה עתה נכנס לפונדק, כפי שמעידה כובעו התלוי על גב כיסאו.
הוא נוטה קדימה כדי להדליק את מקטרתו, ומולו עומדת אישה צעירה שמוזגת לו בירה ומחייכת לעברו.
הציור מדגיש את הקשר העדין והבלתי רשמי בין השניים, ללא רמז ברור לרומן או מתח מיני, אלא כתיאור של מגע חברתי פשוט ונעים.
עישון טבק היה נושא למחלוקת בחברה ההולנדית של המאה ה-17. מצד אחד, היו שטענו כי לטבק יתרונות רפואיים – לדוגמה, הרופא יוהאן ואן בברווייק טען ב-1636 כי הטבק יכול לשמש כתרופה מונעת נגד מגפת הדבר.
מצד שני, השימוש החברתי בטבק עורר התנגדות בשל השפעותיו הדומות לאלכוהול ובשל הקשר שלו למעמדות נמוכים כמו חיילים, מלחים ואיכרים.
עם זאת, במהלך המאה הלך והתרחב השימוש בטבק, ואף חדר לשכבות המבוססות של החברה.
אורך המקטרת בציור ארוך ונאה, עשוי לרמוז על מעמדו של הגבר כבן למעמד הביניים, שכן עניים השתמשו לרוב במקטרות קצרות ולא מעובדות.
מֶטְסוּ, אחד האמנים המובילים בז'אנר ההולנדי, יצר בתקופה זו מספר סצנות דומות של פנאי ושתייה.
בין היצירות הקרובות ברוחן ניתן לציין את "גבר ואישה חולקים ארוחה" המוצג ברייקסמוזיאום ואת "גבר מעשן ליד אח" – האחרונה מציגה אווירה לילית אינטימית יותר, עם אינטראקציה שיש בה רמז לרומנטיקה.
לעומת זאת, בציור שלפנינו היחסים בין הדמויות נותרים מקצועיים וידידותיים בלבד.
הציור תועד לראשונה בשנת 1734, כאשר נמכר על ידי הצייר וסוחר האמנות פיליפ ואן דייק מהאג ליוהאן הנדריק גראף ואן ואסהנאר אובדם.
הציור נמכר עבור סכום של 315 פלורינים – יותר מכפול מהסכום ששולם עבור גרסה לילית דומה – דבר המעיד על ערכו הגבוה כבר בתקופה מוקדמת.
עם מותו של ואן ואסהנאר, עבר הציור בירושה לצאצאיו, ומאוחר יותר נמכר באמסטרדם בשנת 1769 עבור 605 פלורינים – שוב, סכום גבוה מאוד יחסית.
בהמשך עבר הציור בין ידיים רבות של אספנים בולטים: אנטואן פולהן בפריז, ארמנד נוגרֶה, משפחת שואזול-פראסלין, הרוזן מגרנוויל, הברון דה בורנונוויל ואחרים.
בשנת 1889 נרכש הציור על ידי בית המסחר תומאס אגניו ובניו בשם אדוארד ססיל גינס, הרוזן הראשון של אייבה, במחיר של 64,500 פרנק (שווה ערך ל-£2,844.9).
הוא נשמר באוספו עד מותו, ולאחר מכן עבר בירושה לבנו.
בשנת 1953 נמכר הציור בבית המכירות קריסטי'ס בלונדון תמורת £7,350 לגלריות Duits ו-Marlborough.
משם עבר הציור לידיו של הרוזן הנס כריסטופר פון סהר-תוס בארצות הברית, ונשמר במשפחתו עד שנמכר מחדש על ידי בית המכירות סותבי'ס בניו יורק בשנת 2007.
היצירה מוצגת כיום כחלק מאוסף ליידן, והיא תועדה בהרחבה בשנת 2017 על ידי ההיסטוריון אדריאן וייבור במסגרת קטלוג האוסף בעריכתם של ארתור ק.
וילוק ג'וניור ג'וניור ואליזבת נוגרדי.
הקטלוג זמין באופן מקוון ומעודכן באופן שוטף, כאשר גרסאות קודמות נשמרות בארכיון דיגיטלי.
צעדות רעב היו צורת מחאה חברתית שהתפתחה ב בראשית המאה ה-20. לרוב כללו הצעדות קבוצות של גברים ונשים שצעדו מאזורים מוכי אבטלה אל לונדון, שם הפגינו מחוץ ל, ולעיתים אל משרדי הרשויות האזוריות בערים סמוכות.
מטרתן המרכזית הייתה להמחיש כי היעדר עבודה משמעותו חוסר יכולת לרכוש די מזון לצורכי קיום בסיסיים עבור הצועדים ובני משפחותיהם.
הצעדה הראשונה התקיימה ב-1905, והמונח "צעדת רעב" נטבע שלוש שנים לאחר מכן, ב-1908. אף שבשני העשורים הראשונים של המאה, האבטלה בבריטניה הייתה נמוכה יחסית, שינויים כלכליים מקומיים יכלו להביא להתפרצויות אבטלה חמורות.
בתקופת השפל הגדול של שנות העשרים והשלושים הפכו הצעדות לתופעה נפוצה ובולטת במיוחד.
במהלך שנות השלושים, כאשר השפל הגדול פגע במדינות רבות, נערכו צעדות רעב גם בקנדה ובמדינות נוספות.
כך קיבלה התופעה ממד בין-לאומי, ששיקף את ההשלכות הגלובליות של המשבר הכלכלי על חיי היומיום.
רבות מן הצעדות בממלכה המאוחדת זכו לתמיכת הזרוע הבריטית של המפלגה הקומוניסטית.
בתקופה זו, טרם המלחמה הקרה, נתפסה האידאולוגיה הקומוניסטית כלגיטימית בהרבה ביחס לדימויה המאוחר יותר.
עם זאת, רשויות המדינה נטו לגלות עוינות כלפי צעדות שאורגנו בידי הקומוניסטים, ואלו דוכאו לעיתים באלימות קשה.
עד סוף המאה ה-20 נשכחו רובן המכריע של צעדות הרעב מן הזיכרון הציבורי.
יוצאת דופן הייתה "צעדת ג'רו" בשנת 1936, שבה השתתפו פחות מחמש מאות צועדים.
צעדה זו ניחנה בצביון דתי יותר מאשר פוליטי, ולכן לא עוררה תגובת דיכוי מצד הרשויות.
בהיעדר עימותים אלימים נחרתה בזיכרון הקולקטיבי כצעדה לגיטימית ובעלת תהודה ציבורית.
מייקל פורטילו טען כי עובדה זו תרמה לכך שהצעדה מג'רו נתפסה באור חיובי, בניגוד לצעדות אחרות שמנו אלפי משתתפים ואף השפעתן הייתה ניכרת יותר.
לאחר מלחמת העולם השנייה פחתו שיעורי האבטלה בממלכה המאוחדת ובעולם המתועש כולו, בין היתר בעקבות המהפכה הקיינסיאנית.
צעדים אלו הבטיחו שגם מי שלא עבד או חסך יכול היה לספק את צורכי מחייתו הבסיסיים, והצורך בצעדות רעב התייתר.
עם זאת, נרשמו מקרים שבהם אלפי אנשים צעדו כדי לעורר מודעות לרעב במדינות מתפתחות, כדוגמת המחאות בעקבות הרעב באתיופיה בשנת 1973, אולם המונח "צעדת רעב" לא שימש עוד לתיאורן.
צעירה האוחזת פלך מול נר דולק הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הפלמי אדם דה קוסטר , מן הבולטים בציירי הזרם הקרוואג'יסטי בצפון אירופה.
היצירה מגלמת את סגנונו האופייני של האמן, שהתפרסם בציורי לילה דרמטיים המאירים דמות יחידה באור נר.
הציור נחשב לאחת הדוגמאות המובהקות ליכולתו לשלב משחקי אור וצל עם תחושת אינטימיות וריאליזם מוקפד.
במרכז הציור נראית צעירה אוחזת פלך ביד אחת, ניצבת לפני נר בוער המטיל עליה אור חמים ועמוק.
הלהבה מאירה את פניה, את תווי עורה ואת הבדלים שבין האריגים הרכים של לבושה.
דמותה עטויה שמלה אדומה עשירה בעלת גוון ארגמני ופרווה עדינה, וחבושה כיסוי ראש מפוספס בגוונים תואמים.
משחקי האור יוצרים ניגוד חד בין הבהירות של עור פניה לשחורים העמוקים של הרקע, ומדגישים את קווי המתאר של גופה ואת המרקם של הבד.
הנר הבודד מהווה מקור האור היחיד ביצירה, ומעניק לה אווירה של שקט וריכוז.
הציור מבטא את העניין של דה קוסטר באפקטים של אור מלאכותי ואת יכולתו להעניק לאור הנר משמעות תיאטרלית וסמלית.
הדמות הנשית מוצגת בשעה של ריכוז פנימי, כשאור הלהבה מגלה ומסתיר בעת ובעונה אחת את פניה ותנועותיה.
הניגוד בין האפלה שמסביבה לבין הזוהר הרך שעל עורה מייצר תחושת מסתורין ורוחניות.
השימוש באור כנושא מרכזי מציב את דה קוסטר בשורה אחת עם ממשיכי דרכו של קרוואג'ו, אך ניכר בו גם אופי צפוני – שקול ומאופק – המדגיש את אווירת ההתבוננות השקטה על פני הדרמה.
ליצירה זיקה הדוקה לציורו של דה קוסטר "גבר שר לפני נר דולק" (A Man Singing by Candlelight, סביב 1625–1635, הגלריה הלאומית של אירלנד, דבלין), שבו מופיע אותו מקור אור ואותה חלוקה בין אזורים מוארים וחשוכים.
שני הציורים חולקים מרקם בד דומה ולבוש עשיר מרופד בפרווה, וייתכן שנוצרו בתקופה אחת.
כמו כן, היצירה מזכירה את ציוריו של מתיאס סטומר, חרארד סחרס וחריט ואן הונטהורסט, ציירים הולנדים ואנטוורפיים שהושפעו מן הסגנון הקרוואג'יסטי.
במקור נתפס הציור בטעות כיצירה של הונטהורסט או סטומר, עובדה המלמדת על הקרבה הסגנונית ביניהם.
הציור השתייך במשך מאות שנים לאוסף נסיך גלאטי (Principe di Galati) בפלרמו, ונרשם במלאי מוקדם כעבודתו של חריט ואן הונטהורסט.
הוא נותר באוסף המשפחתי עד אמצע המאה ה־20, ולאחר מכן נמכר לאוסף פרטי.
בשנת 1992 נמכר במכירה פומבית בניו יורק (Sotheby's, 17 בינואר 1992, פריט 46), יחד עם ציור תלוי מאת מתיאס סטומר.
לאחר מכן נרכש על ידי האוסף הנוכחי, ונכלל ברשימת יצירותיו של דה קוסטר שנקבעה על ידי ליאונרד סליטקס.
שמור כיום במצב מצוין, עם רסטורציות קלות בלבד ופטינה מקורית שנשתמרה היטב.
צעצוע של סיפור הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 1995, שנוצר על ידי פיקסאר והופץ על ידי Buena Vista Pictures Distribution שבבעלות חברת וולט דיסני.
הוא מסמן את הסרט הראשון בסדרת סרטי "צעצוע של סיפור", והיה הסרט המונפש הראשון של פיקסאר וכן הסרט הראשון בתולדות הקולנוע שנוצר בהנפשה ממוחשבת במלואו.
הסרט מספר את הסיפור של צעצועים שמתעוררים לחיים כאשר אנשים לא נמצאים בסביבה, מתמקד בשתי דמויות ראשיות: וודי, בובת קאובוי שמדברת, ובאז שנות אור, אסטרונאוט מהחלל החיצון שעושה כל מאמץ להוכיח את עצמו.
בעקבות ההצלחה הגדולה של הסרט, "צעצוע של סיפור" הפך לזיכיון גדול, כולל סרטים נוספים, משחקי וידאו, ספרים ומוצרים רשמיים.
את הסרט ביים ג'ון לסטר שלימים הפך למנכ"ל החברה.
ב-2009 הוקרנה בבתי הקולנוע במספר מדינות גרסת תלת־ממד של הסרט, לקראת יציאת הסרט השלישי בסדרה.
וודי מחליט שעליהם לרגל בעזרת צעצועי חיילי הפלסטיק (אר.לי ארמי בתפקיד מפקד פלוגת החיילים) על מסיבת יום-ההולדת של אנדי בשביל לראות אילו מתנות אנדי מקבל.
לאחר שכל המתנות מהילדים נפתחות ואין שום צעצוע חדש הצעצועים שמחים, אך אמו של אנדי (לורי מתק'לף) מוציאה הפתעה – בובה של באז שנות-אור (טים אלן).
באז בטוח שהוא מגן חלל אמיתי כמו שכתוב על האריזה שלו, והוא טוען שבא מכוכב אחר.
אמרת הכנף שלו היא "אל האינסוף ומעבר לו".
הצעצועים מתרשמים מיכולותיו של באז ו-וודי מתחיל לקנא.
וודי מנסה להסביר לבאז שהוא צעצוע, אך באז מאמין שהוא מגן חלל אמיתי.
אנדי מעדיף לשחק עם באז, מה שגורם לוודי להרגיש פחות אהוב מבאז ומאבד את מעמדו כצעצוע האהוב על אנדי.
יומיים לפניי שאנדי עובר דירה, אמו של אנדי מציעה לו לקחת את אחד הצעצועים שלו כשהם ילכו לאכול ב"פיצה פלאנט", פיצרייה המעוצבת כתחנת חלל.
וודי יודע שאנדי ייבחר בבאז ולכן מנסה ללכוד את באז מאחוריי השולחן של אנדי, אך באז נופל מהחלון והצעצועים מאשימים את וודי ב"רצח" מתוך קנאה.
אנדי לוקח את וודי איתו כיוון שלא מצא את באז, אך באז, ששרד את הנפילה מצליח לטפס על המכונית רגע לפני שהם נוסעים.
כאשר המשפחה עוצרת לתדלק וודי מגלה כי באז עלה על המכונית.
השניים נלחמים, נופלים מהמכונית ונשכחים על ידי אנדי ואמו.
לאחר מכן וודי מצליח לשכנע את באז לעלות איתו על רכב משלוחים של פיצה פלאנט במטרה להגיע חזרה לאנדי (באמתלה שהרכב ייקח אותם לתחנת חלל שבה באז ימצא חללית שתחזיר אותו הביתה).
בפיצה פלאנט, באז נכנס אל משחק מנוף דמוי חללית שמלא בצעצועי חייזרים, וודי נכנס לשם בעקבותיו ומנסה להחזיר אותו לאנדי.
סיד פיליפס (אריק וון דטן), השכן של אנדי, תופס את שניהם ואת אחד החייזרים בעזרת הצבת של המנוף ולוקח אותם לביתו, ולחדרו המפחיד המלא בבובות מעוותות שסיד יצר מחלקים שונים של בובות שחיבר יחדיו.
כאשר באז מנסה לברוח מביתו של סיד, מופיעה בטלוויזיה פרסומת לצעצוע "באז שנות-אור".
באז, שלא מסוגל להשלים עם העובדה שהוא רק בובה ולא מגן חלל אמיתי מנסה לעוף מהחלון של הבית, אך נופל במדרגות ושובר את ידו.
הוא מבין שהוא באמת רק צעצוע.
וודי מצליח לתקשר עם הצעצועים של אנדי דרך החלון בחדרו של סיד ומבקש עזרה, אך הם מסרבים לאחר שהם חושבים שהוא רצח את באז.
אחריי שהצעצועים המפחידים של סיד מתקנים את ידו של באז, וודי ובאז מבינים שהם בעצם טובים ורוצים לעזור.
וודי מספר לבאז על כמה שאנדי ישמח כאשר הם יחזרו אליו ובאז מקבל את הביטחון שלו בחזרה.
למחרת בבוקר סיד מתכנן לשגר את באז בעזרת טיל.
וודי מתכנן ביחד עם הצעצועים של סיד איך להציל את באז.
בבוקר כשסיד מנסה להטיס את באז, וודי והצעצועים מתעוררים לחיים מול עיניו של סיד המפוחד וסיד בורח משם.
וודי ובאז מנסים לברוח משם אל מכוניתו של אנדי שכבר נוסעת אל ביתו החדש.
שניהם מנסים להגיע אל אנדי אך הכלב של סיד רודף אחריהם.
וודי מצליח להגיע למשאית ההובלה עם כל הצעצועים של אנדי ומנסה להציל את באז בעזרת RC, מכונית על שלט ששייכת לאנדי.
הוא זורק את RC ממשאית ושולח אותו לבאז.
הצעצועים רואים זאת וחושבים שוודי מנסה להרוג עוד צעצוע ומתקיפים את וודי ומעיפים אותו ממשאית.
לאחר שבאז ו-RC לוקחים גם את וודי והצעצועים רואים זאת, הם מבינים שטעו ומנסים לעזור, אך ל-RC נגמרו הסוללות והשלושה עוצרים באמצע הכביש.
וודי שם לב שהטיל עדיין על גבו של באז ומצית את הפתיל, מה שגורם להם לרחף באוויר במהירות.
וודי זורק את RC חזרה לתוך משאית ההובלה והוא ובאז מרחפים באוויר ומצליחים להתנתק מהטיל רגע לפני שהוא מתפוצץ.
השניים דואים באוויר בעזרת כנפיו של באז.
שניהם לבסוף נוחתים בתוך ארגז שנמצא ליד אנדי במכונית המשפחתית.
אנדי חושב שהם היו שם כל הזמן ושמח שמצא אותם סוף סוף.
בחג המולד בביתם החדש, החבורה מרגלת עוד פעם בשביל לראות אילו מתנות אנדי קיבל.
והפעם הם שמחים שיגיעו עוד צעצועים במקום לפחד מהאפשרות הזאת.
וודי שואל כבדיחה איזו מתנה יכולה להיות גרועה יותר מבאז, הם מגלים שהמתנה החדשה של אנדי היא גור כלבים, וחולקים חיוך מודאג.
החוויה הראשונה של ג'ון לאסטר עם אנימציה ממוחשבת הייתה במהלך עבודתו כאנימטור באולפני ההנפשה של וולט דיסני, כאשר שניים מחבריו הראו לו את סצנת האופנוע האור מהסרט "טרון".
זו הייתה חוויה מעוררת עין שפתחה את עיניו של לאסטר לאפשרויות שהציעה מדיה חדשה של אנימציה שנוצרה באמצעות מחשב.
לאסטר ניסה להציע לדיסני את הסרט "הטוסטר הקטן והאמיץ" כסרט מונפש במחשב במלואו, אך הרעיון נדחה ולאסטר פוטר.
לאחר מכן הוא עבר לעבוד בלוקאספילם ובשנת 1986 הפך לחבר מייסד של פיקסאר.
בשנת 1986, פיקסאר נרכשה על ידי היזם ומייסד משותף של Apple Inc., סטיב ג'ובס.
הסרט 'צעצוע פח' משך את תשומת ליבם של דיסני, והצוות החדש בחברת וולט דיסני, המנכ"ל מייקל אייזנר והיושב ראש ג'פרי קאטסנברג במחלקת הסרטים, חיפשו להביא את לאסטר לחזור.
דיסני תמיד הפיקה את כל סרטיה בבית וסירבה לשנות זאת.
אך כאשר טים ברטון, שהשתתף בעבר בעבודה בדיסני, רצה לרכוש מחדש את הזכויות ל'הטראומה שלפני חג המולד', דיסני חתמה על הסכם שאפשר לו להפיק אותו כסרט של דיסני מחוץ לאולפן.
הדבר אפשר לפיקסאר להפיק את סרטיהם מחוץ לדיסני.
קטמול והשותף המייסד של פיקסאר, אלבי ריי סמית', רצו זמן רב להפיק סרט מונפש במחשב, אך רק בתחילת שנות ה-90 המחשבים היו זולים וחזקים מספיק כדי להפוך זאת לאפשרי.
בנוסף, דיסני רישתה את מערכת הפקת האנימציה במחשב של פיקסאר (CAPS), וזה הפך אותה ללקוח הגדול ביותר של מחשבי פיקסאר.
ג'ובס הבהיר לקאטסנברג: "אנחנו רוצים לעשות סרט איתכם," אמר ג'ובס.
קַטְמוּל, סמית' וראש האנימציה ראלף גוגנהיים נפגשו עם נשיא אנימציית הסרטים של וולט דיסני, פיטר שניידר, בקיץ 1990 כדי לדון בהפקת סרט עלילתי, אך הם מצאו את האווירה מבלבלת ומעוררת מחלוקות.
הם למדו מאוחר יותר שכאשר קאַטסנברג דחף את הרעיון לעבוד עם פיקסאר, שניידר לא רצה להביא סטודיו אנימציה שאינו של דיסני.
קאַטסנברג סידר פגישה ישירה עם נציגי פיקסאר, הפעם כולל את לאסטר וג'ובס.
צוות פיקסאר הציע שלוש רעיונות נפרדים לפרויקט הגדול הראשון שלהם, כולל רעיון מקורי בשם "בוב הדינוזואר", עיבוד לספר "ג'יימס והאפרסק הענק", ותוכנית טלוויזיה חגיגית לכבוד החג בשם 'חג המולד של צעצועי פח'.
דיסני אישרה את הרעיון השלישי, אך קאַטסנברג השיב שכיוון שהם מתכוננים למעבר מפרסומות של 30 שניות למופע חצי שעה, עדיף שהם ילכו על הכול ויוציאו סרט עלילתי.
שתי החברות התחילו במשא ומתן, למרות שהיו להם חילוקי דעות בנושאים מרכזיים כולל האם דיסני תקבל את הזכויות לטכנולוגיית האנימציה של פיקסאר או האם פיקסאר תשמור על בעלות חלקית על הסרטים, הדמויות, וזכויות הווידאו הביתיות וסרטי המשך.
כאשר פיקסאר התקרבה לפשיטת רגל והייתה נואשת לכספים, הם הגיעו להסכמה שתאפשר לדיסני בעלות ושליטה מלאה על הסרטים והדמויות, כולל הזכות לייצר סיקוולים ללא מעורבות של פיקסאר, בעוד שפיקסאר תקבל בערך 12.5% ממכירות הכרטיסים.
משאים ומתנים מוקדמים אלו הפכו לנקודת מחלוקת בין סטיב ג'ובס למייקל אייזנר במשך הרבה שנים.
בשפת המקור בעברית אודות הדמות שריף וודי טום הנקס דרור קרן בובת שריף, הבובה האהובה ביותר על אנדי.
באז שנות-אור טים אלן אלון נוימן בובת מגן-חלל וגיבור מלא בחידושים טכנולוגיים (כגון כפתור למכת קראטה), גם היא בובה אהובה ביותר על אנדי מר ראש תפוד דון ריקלס שמעון כהן בובה בצורת תפוח-אדמה שיש להרכיבה.
בדרך כלל הוא זעפן וציני.
יש לו אישה ושמה גברת ראש תפוד והם נשואים באושר רקס וואלאס שון ליאור זוהר בובת טירנוזאורוס-רקס בצבע ירוק גדול וגבוהה, אך ביחס למראהו הוא דמות המבוהלת מהעולם בצורה קיצונית ומגושם.
אינו מצליח להיות מבהיל סלינקי ג'ים וארני יהודה אפרוני בובת כלב קפיצית.
יד ימינו הנאמן של וודי.
מתחנף אליו בצורה קיצונית האם ג'ון ראטזנברגר אבי אוריה קופת חיסכון בצורת חזיר בצבע ורוד בו פיפ אנני פוטס שרון אלימלך בובת רועת צאן.
בבעלותה שלוש כבשים, והיא נוהגת להחזיק תמיד מקל רועים.
היא מאוד מחבבת את וודי.
בדרך כלל נמצאת עם הכבשים.
שמה לקוח משיר-הילדים "בו-פיפ הקטנה" סמל רונלד לי ארמי אורי הוכמן צעצוע של חייל פלסטיק שמפקד על פלוגת חיילי פלסטיק.
הפלוגה מבצעת הרבה מבצעים חשובים בעולם הצעצועים סיד פיליפס אריק וון דטן יובל סגל השכן הסאדיסט של אנדי שמתעלל בצעצועים חנה פיליפס שרה פרימן חני מילר אחותו של סיד אנדי ג'ון מוריס גיל סגל ילד קטן שאוהב לשחק בצעצועים אמא של אנדי לורי מטקאלף רמה מסינגר אימו של אנדי
בישראל יצא פסקול הסרט בגרסה הכוללת את שירי הסרט בגרסתו האנגלית, וארבע רצועות בונוס של שירי הסרט בגרסתם העברית, כפי שבוצעו בסרט (השירים ברובם קוצרו בגרסת הסרט, ואלו הגרסאות העבריות שזמינות בתקליטור).
הדיסק יצא תחת חברת הד ארצי ב-1995 והיה נדיר יחסית להפצות העבריות של סרטי דיסני בפסי קול.
העטיפה, בנוסף הייתה בכיתוב באנגלית ומה שהבדיל בינה לבין הגרסה הרגילה הייתה מדבקה לבנה.
צעצוע הוא חפץ שניתן לשחק איתו לצורך הנאה או פיתוח מיומנויות שונות, לרוב ללא הפקה של עשייה תכליתית.
צעצועים בדרך כלל מיועדים לשמש ילדים, אבל יש גם כאלה המשמשים מבוגרים או לכל הגילאים.
צעצועים רבים מהווים דגמים מפושטים ומוקטנים של עצמים מהעולם האמיתי:
בובות בדמות תינוקות וילדים עם חפצים נלווים: ביגוד, כלי מטבח, מיטות, עגלות ועוד
דמויות נערות ונשים כגון ברבי, בראץ; קיימות גם דמויות גברים בסדרות אלו
דגמי אנשים עם עצמים מסביבת חייהם כגון לגו ופליימוביל
בובות במקצועות שונים, כגון חיילים, בנאים, רופאים
דמויות מסדרות טלוויזיה כמו מיקי מאוס, בוב הבנאי, דורה, הלו קיטי
דמויות מסיפורי אגדות: פיות, נסיכות, טרולים, מפלצות, דרקונים ואבירים
בובת פעולה "אקשן פיגר": בובות בדמות לוחמים, גיבורי-על וגיבורים של סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה וחוברות קומיקס
בובות פרווה כגון דוב צעצוע
מיניאטורות של בעלי חיים כגון חיות חווה או חיות ג'ונגל וסוואנה
בובות דינוזאורים: אלה נעות בין מיניאטורות זולות ופשוטות לילדים קטנים ועד לדגמים איכותיים ומדויקים שנועדו גם לאספנות בקרב מבוגרים
כלי תחבורה: רכבת צעצוע, מכונית צעצוע, מטוס, אונייה, ציוד מכני הנדסי, טנקים ומטוסי קרב.
חלק מצעצועים אלה הם בעלי מנוע חשמלי ומופעלים בשלט רחוק.
כלי עבודה ובנייה: פטיש, מברג, לבני עץ, לבני פלסטיק
כלי נשק: חרב פלסטיק, אקדח קפצונים, רובה מים, קשת וחצים מגומי
צעצועים אלה מאפשרים הכרות עם העולם הסובב ומעודדים משחק בהעמדת פנים (מבוגר, חייל, דמות מהטלוויזיה, אמא, גננת, רופא, אחות, שוטר, בנאי ועוד).
עם התפתחות הטכנולוגיה, הפך הגבול בין צעצוע למכשיר במקרים מסוימים לדק מאוד.
לדוגמה, מכונית או טיסן עם שלט שמוגדרים כצעצוע, יכולים להפוך למכשירים תכליתיים, שאפשר לבצע בהם דברים שיוצאים מגדר של משחק.
צעצועים מיועדים בעיקר לילדים ובני נוער, אך עם זאת קיימים סוגים שונים של צעצועים למבוגרים.
הבולטים שבהם הם בעיקר משחקי חשיבה מעץ, משחקי הרכבה מתוחכמים, פאזלים ועוד.
יש ראיות רבות שעיסוק במשחק מאתגר את המוח ומעכב הזדקנות.
צעצועים אחרים שמיועדים למבוגרים הם צעצועי אספנות, רבים מהם בדמות פסלונים או מיניאטורות באיכות גבוהה יחסית, אך חלקם שבירים ובשל כך לא מתאימים למשחק בידי ילדים קטנים.
ב-2009 היה היקף מכירות הצעצועים בארצות הברית 21.4 מיליארד דולר.
צעקה הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1996 שנכתב על ידי קווין ויליאמסון ובוים על ידי וס קרייבן.
בסרט מככבים נב קמפבל, קורטני קוקס, דייוויד ארקט, ג'יימי קנדי, סקיט אולריץ', רוז מק'גוון, מת'יו לילארד ודרו ברימור.
הסרט יצא לאקרנים ב-20 בדצמבר.
הסרט משלב קומדיה ומסתורין עם האלימות של ז'אנר האימה וצוחק על הקלישאות של ז'אנר האימה הפופולרי בסרטים כמו "ליל המסכות" ו"יום שישי ה-13".
הסרט נחשב ייחודי בעת השקתו בשל דמויות שהיו מודעות לסרטי אימה אמיתיים בעולם ודנו בגלוי בקלישאות ש"צעקה" ניסה לערער.
"צעקה" החיה מחדש את ז'אנר סרטי ה"סלאשר" (Slasher) בשנות ה-90 המאוחרות, בדומה להשפעה של"ליל המסכות" היה על הסרטים בשנות ה-70 המאוחרות.
בשנת 2015 עלתה לאוויר סדרה של MTV בשם "צעקה: סדרה".
עלילתה אינה קשורה לסדרת הסרטים, אולם הנבל זהה.
הסרט נפתח כשתלמידת תיכון, קייסי בקר, מקבלת שיחת טלפון מאדם זר.
השיחה בהתחלה מתנהלת באופן ידידותי ואפילו פלרטטני והשניים דנים על סרטי אימה.
השיחה מקבלת תפנית כשקייסי מבינה שהזר מהצד השני של הקו צופה בה ולכן היא מנתקת לו אך הוא שוב מתקשר ומאז השיחה הופכת למאיימת.
אחרי כמה איומים ועינויים פסיכולוגיים היא מגלה שהחבר שלה, סטיבן "סטיב" אורת', מוחזק כבן ערובה בחצר ביתה, חבול, קשור לכיסא ופיו סתום.
הזר אומר לקייסי שהדרך היחידה להציל את החיים של שניהם היא לענות נכון על שאלות טריוויה מסרטי אימה.
קייסי עונה שג'ייסון וורהיס הוא הרוצח ב"יום שישי ה-13" אבל היא טועה- פאמלה (האמא) היא הרוצחת, וסטיב נרצח באכזריות לנגד עיניה.
לאחר מכן קייסי מפסיקה לשתף עם הרוצח פעולה ולכן גם היא מותקפת ונרצחת.
כשהוריה של קייסי חוזרים הביתה הם מגלים את גופתו של סטיב על הכיסא וגופתה של קייסי תלויה על עץ.
קייסי וסטיבן הם חברי כיתתה של סידני.
העיתוי של הטרגדיה קשה לסידני, המנסה להתמודד עם יום השנה לרצח אימה, מורין פרסקוט.
בלילה הבא, הרוצח שרצח את קייסי וסטיב, מתקשר אליה ומתגרה בה בטלפון ולאחר מכן תוקף אותה בביתה.
סידני בורחת ממנו ונועלת את עצמה בחדרה ומזעיקה את המשטרה.
כשהרוצח נעלם, החבר שלה, בילי לומיס, נכנס לחדר דרך החלון בטענה שהוא שמע אותה צורחת.
מיד לאחר מכן נופל טלפון נייד מכיס המעיל שלו וסידני חושדת שהוא הרוצח.
בנוסף, המשטרה מוצאת את מסכת ה-"גוסטפייס" (אשר משמשת את הרוצח להסתרת פניו) מחוץ לביתה של סידני.
בתגובה לכך סידני מאשימה את בילי כרוצח והוא נלקח למעצר על ידי דיואי ריילי, אחיה השוטר של טייטום ריילי, הילדה הכי פופולרית בבית ספר והחברה הכי הטובה של סידני.
כשסידני, טייטום ודיואי עוזבים את תחנת המשטרה סידני פוגשת את כתבת הצהובונים גייל ות'רס והצלם שלה קני ג'ונס.
גייל כתבה ספר המזכה את קוטון וירי, האיש שנחשד כרוצח אימה של סידני וקוראת לסידני שקרנית מכיוון שהאשימה את קוטון ברצח.
גייל נוהגת בחוסר רגישות ואומרת שהיא תשלח לסידני עותק של הספר פרי עטה.
סידני מאבדת שליטה ומכה את גייל.
ניל פרסקוט, אביה של סידני, נמצא בנסיעת עסקים ולכן סידני מבלה את הלילה עם טייטום, דיואי ואימם.
באותו הערב, היא מקבלת שיחת טלפון נוספת מתגרה מהרוצח, שמגלה לסידני שהיא "הצביעה על האדם הלא נכון...
שוב..." ממנה משתמע כי קוטון וירי, שעדיין בכלא, למעשה חף מפשע.
בינתיים שריף העיירה, שריף ברק, מגלה שאביה של סידני לא הגיע למלון אליו הוא היה אמור להגיע בלילה הקודם וכרגע הוא מוגדר כנעדר ובנוסף המספר שממנו הרוצח התקשר לסידני הוא מספר הנייד שלו לכן החשד נופל עליו.
כאשר יוצאת שמועה כי הרוצח עדיין חופשי, בית הספר נסגר כאמצעי זהירות.
למרות הסגירה, המנהל, ארתור הימברי, נרצח בעת שהיה בבית הספר.
בעודו מתעלם במופגן ממותו של המנהל, החבר של טייטום, סטו מאקר, מארגן מסיבה; כמה מהאורחים הם בילי, סידני, טייטום, וחבר ילדות של סידני, רנדי מיקס, אשר מסביר לשאר אורחי המסיבה את החוקים להישרדות בסרט אימה.
בינתיים, טייטום הולכת למוסך כדי להביא עוד בירה, שם היא פוגשת את הרוצח.
דיואי וגייל נכנסים למסיבה על מנת להודיע לסידני שאביה לא נמצא וכשאף אחד לא שם לב, גייל משתילה מצלמה קטנה על אחת השידות.
לאחר מכן דיואי מקבל הודעה שמכונית התגלתה ביער הסמוך והוא הולך לחקור אותה יחד עם גייל.
רנדי מקבל שיחת טלפון על מותו של המנהל, שנשתל במגרש הפוטבול וקרביו הוצאו.
רוב אורחי המסיבה נוסעים לבית הספר.
סידני, רנדי, גייל, דיואי, קני, סטו ובילי הם היחידים שנשארים מאחור.
כשסידני ובילי לבד בחדר של הוריו של סטו, הרוצח מפתיע אותם ורוצח את בילי ולאחר מכן הוא מתחיל לרדוף אחרי סידני אשר בורחת למכונית של גייל ושם היא פוגשת את קני, שאחרי זמן קצר הרוצח הורג אותו.
בנשימותיו האחרונות, קני מראה לסידני דלת סתרים ברכב ובכך מאפשר לסידני לברוח.
בינתיים, דיואי וגייל מגיעים למכונית ודיואי מזהה שזו מכוניתו של מר פרסקוט והשניים ממהרים לבית.
מיד לאחר מכן גייל מבחינה שהיא עומדת בשלולית של דם והיא נכנסת לרכב שלה ומתחילה לנסוע.
גופתו של קני נופלת על השמשה וגייל כמעט מאבדת שליטה על הרכב.
לאחר שגופתו של קני נופלת, גייל כמעט דורסת את סידני ולכן היא סוטה מהכביש, מתנגשת בעץ ומאבדת את הכרתה.
סידני חוזרת לבית ומגלה שדיואי נדקר בגבו ומיד לאחר מכן הרוצח מגיע וסידני נועלת את עצמה בתוך הניידת.
כשהרוצח נעלם סידני חוזרת לבית ונתקלת בסטו ורנדי והם מאשימים אחד את השני ברציחות.
סידני לוקחת את האקדח של דיואי ונועלת אותם מחוץ לבית.
בילי מתגלה כחי ונופל במורד המדרגות, ומאפשר לרנדי להיכנס לתוך הבית.
רנדי טוען כי סטו השתגע, ובילי משיב כי "כולנו יוצאים קצת מדעתנו לפעמים" (מצטט שורה של נורמן בייטס מפסיכו) ויורה ברנדי.
סטו נכנס לבית והוא ובילי מספרים לסידני ששניהם הרוצחים, ושהם השתמשו במכשיר משנה קול כדי שיישמעו כמו אדם אחד מעבר לטלפון.
הם גם מגלים כי הם רצחו את אמה של סידני בשנה הקודמת ואז הפלילו את קוטון וירי על הפשעים.
המניע של בילי הוא שמורין, אימה של סידני ניהלה רומן סודי עם אביו - דבר אשר הוביל להוריו להתגרש ולעזיבתה של אימו אשר אותה אהב.
השניים מגלים לסידני שאביה מוחזק כבן ערובה והם מתכננים להפליל אותו במסע הרציחות שלהם על ידי שתילת ראיות על גופו.
לאחר מכן הם דוקרים אחד את השני כדי ליצור את האשליה כי הם הותקפו על ידי אביה של סידני.
בילי בוגד בסטו אשר מתחיל לגסוס.
גייל מתגלה כחיה ומנסה להציל את סידני ואת אביה.
מכיוון שהיא אינה מצליחה לשחרר את נצרת האקדח, בילי מצליח לתקוף אותה ולגרום לה לאבד הכרה שוב.
עם זאת, התערבותה של גייל משמשת כהסחה המאפשרת לסידני לברוח.
היא מתגרה ותוקפת את בילי וסטו אשר מנסים להרוג אותה; היא מפילה על סטו טלוויזיה אשר מחשמלת אותו למוות ופוצעת את בילי אנושות.
רנדי חוזר להכרתו לאחר ששרד את פצע הירייה שלו, אבל הוא נחבט לאחר מכן על ידי בילי.
בדיוק כאשר בילי עומד להרוג את סידני, גייל מתעוררת ויורה בבילי וכך מצילה את חייה של סידני.
סידני, רנדי וגייל מעיפים מבט אחרון לעבר גופתו של בילי שלכאורה מת.
בילי קם לתחייה עוד פעם אחת, אבל סידני הורגת אותו סופית באמצעות ירייה בראשו.
בסוף הסרט, דיואי מתגלה כחי ומועבר על גבי אלונקה וגייל מעבירה דוח חדשות מאולתר על אירועי הלילה הקודם בעוד הרשויות מגיעות.
נב קמפבל - סידני פרסקוט
קורטני קוקס - גייל וות'רס
דייוויד ארקט - דווייט "דיואי" ריילי
ג'יימי קנדי - רנדי מיקס
סקיט אולריץ' - בילי לומיס
מת'יו לילארד - סטו מאכר
רוז מק'גוון - טייטום ריילי
דרו ברימור - קייסי בקר
ויליאם ארל בראון - קני בראון
הנרי וינקלר - ארתור הימברי
לייב שרייבר - קוטון ווירי
קווין פאטריק וואלס - סטיבן "סטיב" אורת'
לורנס הכט - ניל פרסקוט
ג'וזף ויפ - שריף ברק
לין מקרי - מורין פרסקוט
ג'קסון - הקול של גוסטפייס
הסרט מציג כמה בדיחות פנימיות והתייחסות לסרטי אימה אחרים.
שתיים מן ההפניות הנפוצות ביותר הן לסיוט ברחוב אלם ולבמאי וס קרייבן.
פרד, שרת שמשוחק על ידי קרייבן, לובש תלבושת הדומה לזו של פרדי קרוגר.
מאוחר יותר בסרט, טייטום אומרת לסידני כי היא "מתחילה להישמע כמו איזו גיבורה בסרט של וס קרפנטר", שם בדיוני שנוצר מהרכבת שמו של וס (הבמאי) ושל ג'ון קרפנטר, הבמאי של "ליל המסכות".
בנוסף לבמאי שלה, "ליל המסכות" מצוינת פעמים רבות לאורך הסרט.
שם משפחתו של בילי, לומיס, זהה לדמותו של דונלד פלזנס ב"ליל המסכות", אשר בתורו היה שמו של מאהבה של מריון קריין בפסיכו.
באופן דומה למריון קריין (ג'נט לי), הכוכבת דרו ברימור מתה בתחילת הסרט.
בנוסף להזכרת כמה סרטי אימה לאורך כל הסרט, דמויות משנה רבות גולמו על ידי שחקנים שעבדו עם וס קרייבן לפני וגם הופיעו בסרטי אימה בולטים.
לינדה בלייר, ששיחקה את רייגן במגרש השדים משחקת גם כתבת מרגיזה שניגשת לסידני כשהיא חוזרת לראשונה לבית הספר לאחר שהותקפה על ידי הרוצח.
ג'וזף וויפ, שמשחק את שריף ברק בצעקה, שיחק גם סגן שריף בסיוט ברחוב אלם.
התגובה לצעקה הייתה חיובית בקרב מבקרי הקולנוע.
התסריט של ויליאמסון זכה לשבחים כ"פיקח בצורה שטנית, ועלילה מורכבת" אשר "מערבב אירוניה בחריצות, התייחסות עצמית, פרשנות חברתית מעוותת עם צמרמורות ושפיכות דמים."
בשנת 2008, Entertainment Weekly כינה את הסרט "קלאסיקה חדשה" על ידי דירוג הסרט במקום ה-60 ברשימה שלהם של 100 Best Films of the Last 13 Years.
הסרט קיבל דירוג טרי של 81% באתר Rotten Tomatoes.
הסרט עשה 87 מיליון דולר ביציאתו הראשונה, ואז יצא מחדש לבתי הקולנוע ב-11 באפריל 1997 והכניס עוד 16 מיליון דולר.
הסרט זכה במספר פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע של MTV לשנת 1997, ואת פרס סאטורן עבור השחקנית הטובה ביותר (נב קמפבל), התסריטאי הטוב ביותר וסרט האימה הטוב ביותר.
כאשר בילי נכנס לחדר של סידני בתחילת הסרט גרסת כיסוי של השיר של בלו אויסטר קאלט (Don't Fear The Reaper) המבוצע על ידי גאס בלייק מנוגן.
השיר מנוגן בסרט הראשון של "ליל המסכות" כאשר אנני ולורי בדרכן לשמרטף.
שיר הנושא עבור כל שלושת הסרטים הוא "Red Right Hand" מאת ניק קייב והזרעים הרעים.
גרסה חלופית של וידאו הקליפ "Drop Dead Gorgeous" מאת רפובליקה מתאר קליפים מתוך הסרט שהוצגו ברשתות מוזיקה כגון MTV.
אמנם שהשיר ניתן להישמע בסרט, זה לא מופיע באלבום הפסקול.
אף על פי שהגרסה המקורית של "School's Out" שהוקלט על ידי אליס קופר, הוצג בסרט, הפסקול מכיל גרסת כיסוי לשיר שבוצע על ידי להקתו הישנה של סבסטיאן באך, The Last Hard Men.
אלבום הפסקול יצא ב-17 בדצמבר 1997 ובו שירים מתוך הסרט.
תקליטור ובו תזמורת של מרקו בלטרמי ל"צעקה" ו"צעקה 2" יצא על תווית וארז סרבנד בשנת 1997.
Red Right Hand - ניק קייב והזרעים הרעים
צעקה 2 הוא סרט אימה משנת 1997 והשני מתוך זיכיון סרטי "צעקה".
הסרט זכה להצלחה קופתית ונכתב על ידי קווין ויליאמסון, בוים על ידי וס קרייבן ומככבים בו נב קמפבל, דייוויד ארקט וקורטני קוקס, המשחזרים את תפקידם כסידני פרסקוט, דיואי ריילי וגייל וות'רס.
בשנת 2000, יצא סרט ההמשך השלישי.
עלילת הסרט מתרחשת כשנתיים אחרי הסרט הקודם.
בסצנת הפתיחה, שני סטודנטים הלומדים בקולג' וינדזור באוהיו, מורין אוונס (ג'יידה פינקט) ופיל סטיבנס (עומאר אֵפְּס), הולכים להקרנת בכורה של הסרט "דקירה" המבוסס על ספר שכתבה גייל וות'רס (קורטני קוקס) על הרציחות בוודסבורו שנה קודם לכן.
לכבוד הקרנת הבכורה של הסרט, כל צופה מקבל ערכה הכוללת את מסכת גוסטפייס ופגיון מזויף הזוהר בחושך.
כאשר פיל הולך לשירותים הוא נרצח על ידי גוסטפייס חדש שלובש את בגדיו ועוטה את המסכה ומתיישב ליד מורין.
במהלך סצנת רצח בסרט, הקהל יוצא משליטה ומתחיל "לדקור" אחד את השני.
הרוצח מנצל זאת ודוקר את מורין שוב ושוב.
הקהל חושב שמדובר בטריק פרסומי ושמורין מזייפת רצח.
כשהם מבינים שמורין באמת נרצחה, כבר מאוחר מדי.
יום למחרת שומעים על הרצח סידני פרסקוט (נב קמפבל), ידידהּ רנדי מיקס (ג'יימי קנדי), החבר החדש שלה דרק פלדמן (ג'רי אוקונל), חברו הטוב מיקי אלטירי (טימותי אוליפנט) וחברתה הטובה ביותר ושותפתה של סידני לחדר האלי מק'דניאל (אליז ניל).
סידני מבינה שיש רוצח חדש שכנראה מעוניין במותה.
דיואי ריילי (דייוויד ארקט) ששרד את הפציעה מהסרט הקודם, חוזר לקולג' כדי להגן על סידני, על רנדי, ועל חבריהם ושאר הסטודנטים.