tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באמצע שנות ב-90, הקבוצה החלה לבנות את עצמה כקבוצה מובילה בצרפת אולם אצטדיון גרימונפרה-ז'ורי לא עמד בדרישות אופ"א מה שאילץ את ליל לשחק באצטדיון פליקס בולאר של היריבה לאנס בליגת האלופות בשנת 2001. בהתחלה תוכננה בניית אצטדיון בעיר ליל עצמה אולם הפרויקט בוטל בעקבות קרבת המיקום שנבחר למצודת ליל.
ב-2004 עברה ליל לשחק באצטדיון ליל מטרופול אולם האצטדיון היה קטן יותר מאצטדיון גרימונפרה-ז'ורי וגם לא עמד בדרישות אופ"א.
מצב זה אילץ את ליל לשחק בליגת האלופות 2005/6 בסטאד דה פראנס שבפרוורי פריז המרוחק 200 ק"מ מליל.
בנוסף למרחק, שני אוהדים נהרגו בתוצאה מפגיעת רכבת בדרכם למשחק נגד ליון, כך שהפתרון הזה לא היה מקובל על ראשי הקבוצה.
בעקבות שינויים מבניים בפריז, ליל והערים השכנות לה הוגדרו כמטרופול כך שב-2006 המטרופול האירופאי של ליל (MEL) שלט על יותר שטחים ויכל למצוא פתרון לבעיית האצטדיון.
כך שבדצמבר 2006 יצא מכרז לאצטדיון רב-תכליתי המכיל לפחות 50,000 צופים ויכול לארח גם הופעות וגם משחקי ספורט שונים.
ב-2008 הוכרזה Eiffage כזוכה וניתנו לה 45 חודשים לבניית האצטדיון.
ביולי 2009 ניתנו לחברה כל ההיתרים לבנית האצטדיון.
בפברואר 2010 צרפת הודיע על הגשת מועמדות לאירוח טורניר יורו 2016 והאצטדיון החדש של ליל היה חלק מתוכנית האירוח.
במרץ 2010 בניית האצטדיון החלה בפועל.
בקיץ 2012 האצטדיון היה מוכן, בדיוק בזמן לתחילת עונה 2012/3 בליגה הצרפתית.
במועד זה האצטדיון היה השלישי בגודלו בצרפת, לאחר הסטאד דה פראנס וסטאד ולודרום במרסיי.
בתחילה האצטדיון נקרא האצטדיון הגדול של ליל מטרופול אולם ב-21 ביוני 2013 שמו שונה להנצחת ראש עיריית ליל לשעבר וראש ממשלת צרפת לשעבר פייר מורואה שנפטר ב-7 ביוני 2013 ונקרא אצטדיון פייר מורואה.
האצטדיון הוא רב תכליתי ואירח וכן צפוי לארח אירועים חשובים בקנה מידה צרפתי ואירופאי:
נקודת סיום של היום הרביעי של הטור דה פראנס 2014
אירח את גמר גביע דייוויס 2014 בין נבחרת גביע דייוויס של צרפת לנבחרת גביע דייוויס של שווייץ
אירח את חצי גמר גביע דייוויס 2017 בין צרפת לסרביה וכן את הגמר בין צרפת לבלגיה.
בגביע דייוויס 2018 אירח את חצי הגמר בין צרפת לספרד ואת הגמר בין צרפת לקרואטיה.
אירח את שלב הגמר של אליפות אירופה בכדורסל 2015
אירח שישה משחקים ביורו 2016
אירח מספר משחקים באליפות העולם בכדוריד 2017
אירוח שלב הגמר של ליגת האומות לגברים בכדורעף 2018
האצטגיון צפוי לארח 5 משחקים במסגרת גביע העולם ברוגבי 2023
במסגרת האירוח של אולימפיאדת 2024 בפריז, האצטדיון צפוי לארח מספר משחקי כדורגל, כדורסל וכדוריד בשלב הבתים.
האצטדיון יכול לארח גם קונצרטים והופעות של זמרים.
האצטדיון אירח מופע של ריהאנה במסגרת Diamonds World Tour ב-2013 מול 27,000 צופים.
האצטדיון היה אמור לארח גם את דפש מור אולם מכיוון שהיה קר באצטדיון, הלהקה בטלה את ההופעה.
גם זמרים צרפתים כמו פטריק ברואל (בספטמבר 2014) וג'וני האלידיי (צפוי להופיע באוקטובר 2015), מופיעים באצטדיון מול עשות אלפי צופים.
להלן חמשת האירועים הספורטיביים עם כמות האוהדים הגבוהה ביותר באצטדיון (נכון לאוגוסט 2023):
דירוגכמות צופיםתחרותקבוצותתאריך149,712ליגת העל הצרפתית בכדורגלליל - פריז סן-ז'רמן14 באפריל 2019249,626משחק ידידות - 8 ביוני 2014349,161גמר גביע הליגה הצרפתיתשטרסבורג - גנגאן30 במרץ 2019449,132ליגת העל הצרפתית בכדורגלליל - פריז סן-ז'רמן26 בינואר 2020549,082ליגת העל הצרפתית בכדורגלליל - פריז סן-ז'רמן3 בפברואר 2018
אצטדיון סנטנאריו (בספרדית: Estadio Centenario) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בשכונת פארק באטל בעיר מונטווידאו שבאורוגוואי.
האצטדיון נחנך בשנת 1930 ומכיל 76,609 מקומות, והוא משמש מאז הקמתו כאצטדיון הבית של נבחרת אורוגוואי בכדורגל.
האצטדיון נבנה לקראת טורניר מונדיאל 1930, המונדיאל הראשון בהיסטוריה, וכן לכבוד מאה שנות עצמאות לאורוגוואי, משם נגזר שמו.
בנייתו של אצטדיון סנטנאריו החלה ב-21 ביולי 1929, לקראת טורניר מונדיאל 1930 אותו אירחה אורוגוואי שנה לאחר מכן.
האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל חואן אנטוניו סקאסו, שמספר שנים אחר כך כיהן כנשיא קבוצת פניארול, ונבנה על ידי פועלים מהגרים בזמן שיא של תשעה חודשים בלבד.
בתחילה, תוכנן כי האצטדיון יארח את כל משחקי המונדיאל, אך דחייה בבנייה בעקבות גשמים כבדים בשמי מונטווידאו הביאו לפיזור הטורניר על פני אצטדיונים שונים במדינה.
עם זאת, נבחרת אורוגוואי אירחה את כל משחקיה בטורניר בסנטנאריו, הראשון שבהם ב-18 ביולי 1930 מול .
היה זה המשחק הראשון אי פעם באצטדיון, בתאריך המדויק בו ציינה אורוגוואי מאה שנה להקמתה, והוא הסתיים בניצחון ביתי בתוצאה 1-0. הקטור קסטרו היה לכובש הראשון אי פעם באצטדיון.
ב-30 ביולי, לעיני 68,346 צופים, אירח אצטדיון הסנטנאריו את גמר המונדיאל הראשון בהיסטוריה, בו ניצחה אורוגוואי את בתוצאה 4-2.
במרוצת השנים אירח האצטדיון ארבעה משחקי גמר קופה אמריקה (1942, 1956, 1967 ו-1995) ובכולם ניצחה אורוגוואי (את ארגנטינה פעמיים, ו).
באתר התאחדות הכדורגל העולמית פיפ"א, מוזכר הסנטנאריו כאחד מעשרים האצטדיונים הקלאסיים ברחבי העולם, לצד אצטדיון ומבלי, סן סירו, מרקנה, אצטדיון האצטקה, אצטדיון סנטיאגו ברנבאו ועוד.
האצטדיון מונה ארבעה יציעים מרכזיים.
היציע המרכזי והעיקרי נקרא היציע האולימפי, שזכה לשמו עקב זכיות הנבחרת בטורניר הכדורגל של שתי אולימפיאדות רצופות, ב-1924 וב-1928. שני יציעים מרכזיים נוספים, שנקראים הפופולריים בקרב האוהדים בשל מחירי הכרטיסים הזולים יחסית, גם הם זוכים בשמות מחווה למדליות הזהב האולימפיות.
הם נושאים את השמות קולומב ואמסטרדם, על שם הערים בהן זכתה הנבחרת האולימפית בטורנירים.
היציע הרביעי והאחרון נקרא אמריקה.
באצטדיון ישנם גם תאי אח"מים ותאי עיתונאים.
נבחרת אורוגוואי בכדורגל מארחת את משחקיה באצטדיון מאז הקמתו.
הצלחתה הגדולה של הנבחרת באצטדיון, בו זכתה בטורניר מונדיאל וארבע פעמים בקופה אמריקה, מתבטא בכך שמעולם לא ניצחה בו נבחרת מאירופה את נבחרת אורוגוואי.
מכיוון שהאצטדיון ניתן להשכרה לפי משחק, גם הקבוצות הגדולות של מונטווידאו, פניארול ונסיונל, עושות שימוש באצטדיון על אף שלשתיהן יש אצטדיון ביתי אחר.
פניארול אירחה את רוב משחקיה באצטדיון, עד לחינכת אצטדיונה החדש, בעוד נסיונל עושה בו שימוש בעיקר למשחקים גדולים או בינלאומיים.
לעיתים קרובות, קבוצות אחרות באורוגוואי מארחות את פניארול ונסיונל באצטדיון סנטנאריו על מנת להגדיל את רווחיהן.
למעט אירועי הספורט באצטדיון, הוא אירח במרוצת השנים שורת קונצרטים של אמנים בולטים מהעולם כולו, ביניהם סטינג, פול סיימון, מרסדס סוסה, פלסידו דומינגו, אנריקה איגלסיאס, בריאן אדמס, פול מקרטני, אירוסמית', חואן מנואל סראט ועוד.
אצטדיון עיר החינוך הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר החינוך שבא-ריאן, קטר.
האצטדיון שימש למשחקים שהתקיימו במסגרת מונדיאל 2022.
מבנה האצטדיון תוכנן בצורה של יהלום משונן, נוצץ ביום וזוהר בלילה.
האצטדיון, עם 45,350 מקומות ישיבה, הוקם על יד הקמפוסים והאוניברסיטאות בעיר החינוך.
לאחר סיום המונדיאל, כ-20,000 מושבים מהאצטדיון יפורקו, ויישארו בו 25,000 מקומות; הוא ימשיך לשמש לתחרויות ספורט של האוניברסיטאות והקמפוסים השונים.
אצטדיון סַן מָמֵּס (בבסקית: San Mamés, ובספרדית: Estadio de San Mamés) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר בילבאו בחבל הבסקים שבספרד ומכיל 53,289 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון השביעי בגודלו בספרד.
האצטדיון משמש בתור מגרשה הביתי של קבוצת אתלטיק בילבאו המקומית.
האצטדיון נבנה על שטח החופף בחלקו את שטח האצטדיון הקודם של הקבוצה, שנקרא אף הוא אצטדיון סן ממס.
העבודות החלו בשנת 2010 והסתיימו ב-2013, כאשר בשלב הזה לא נבנה היציע הדרומי של האצטדיון, עקב העובדה ששטחו המיועד חפף בחלקו את שטח האצטדיון הישן, שהיה בשימוש עד לחניכת האצטדיון הישן.
לאחר חניכת האצטדיון החדש והריסת האצטדיון הישן, החלו העבודות להקמת היציע הדרומי, שהסתיימו באוגוסט 2014. השלמת היציע הדרומי היאה לסגירת המגרש מכל כיווניו והעלו את תכולת האצטדיון לתכולתו הנוכחית.
עקב תלונות צופים שישבו במפלס התחתון של האצטדיון על חשיפתם לגשם, הוחלט על הרחבת הגג כך שיכסה גם את המפלס התחתון.
העבודות החלו במאי 2016 והסתיימו בחודש אוקטובר של אותה השנה.
האצטדיון נכלל בהצעה המשותפת של ספרד ופורטוגל לאירוח מונדיאל 2018.
אצטדיון פאלמר מטעמי חסות נקרא American Express Community Stadium הוא אצטדיון כדורגל הנמצא במזרח סאסקס שבאנגליה ומשמש כמגרשה הביתי של ברייטון אנד הוב אלביון.
האצטדיון מונה 30,750 מקומות ישיבה.
פרט לאירוח משחקי הבית של מועדון הכדורגל ברייטון, האצטדיון אירח מספר משחקים של הנבחרת הצעירה האנגלית וגם מספר משחקים של גביע העולם ברוגבי בשנת 2015. באצטדיון מתקימות לעיתים הופעות מוזיקה, משחקי הוקי ותערוכות.
ב-12 באוגוסט 2017 אירח האצטדיון לראשונה משחק פרמייר ליג שנגמר בהפסד 2–0 של ברייטון נגד מנצ'סטר סיטי.
אצטדיון פולידפורטיבו סור (בספרדית: Estadio Polideportivo Sur) הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר אנביגאדו שבקולומביה ומשמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת אנביגאדו פוטבול קלוב מהליגה הראשונה.
האצטדיון נפתח בשנת 1992 כאשר הקבוצה עלתה לראשונה לליגה הבכירה ומכיל כ-14,000 מקומות.
ממוקם בדרום מערב העיר, שגובל עם הערים הסמוכות איטגווי וסבנטה, באזור המטרופולין של מדיין.
בטורניר הקלאוסורה 2009 שיחקה אנביגאדו באצטדיון אטנאסיו חירארדוט בעקבות שיפוץ ושדרוג שעבר האצטדיון לקראת המשחקים האזוריים שנערכו במדיין ב-2010. במקרה הצורך, גם אתלטיקו נסיונל ואינדפנדיינטה מדיין משתמשות באצטדיון למשחקיהן הביתיים, אם אטנאסיו חירארדוט אינו פנוי.
קבוצת איטגווי דיטיירס השתמשה באצטדיון זה כאשר שיחקה בטורניר הקופה סודאמריקנה ב-2013. קבוצות נוספות שלעיתים משתמשות במגרש הן אליאנסה פטרולרה ואיטגווי לאונס, הכל במידת הצורך ובהתאם לזמינות של אצטדיונם הביתי.
המשחקים האזוריים - מדיין 2010
אצטדיון ספרטק הוא אצטדיון בעיר טמבוב שברוסיה.
האצטדיון קרוי על שמו של מועדון כדורגל בשם זה שייצג את העיר בתחרויות הלאומיות.
בעקבות העפלתה של קבוצת הכדורגל טמבוב לליגת העל הרוסית בכדורגל, ממשלת המחוז החלה ביישום תוכניות להרחבתו בשנת 2019, שנועדו להגדיל את תכולת המושבים ל-15,000 מושבים, אך התוכניות התעכבו ובסופו של דבר המועדון לא התארח באצטדיון במסגרות הבכירות.
בשנים 1960–2013 שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של קבוצת ספרטק טמבוב, עד לפירוקה וגם לאחר הקמתה מחדש ביולי 2022. מאז 2013 משמש את טמבוב.
ברם, גם בחלק הראשון של עונת 2019/2020 ובכל שנות השתתפותה בליגה הבכירה, טמבוב אירחה במורדוביה ארנה.
אצטדיון ספרטק, רשמית האצטדיון הרפובליקני "ספרטק" הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר ולדיקווקז ומשמש כמגרש הבית של קבוצות הכדורגל ספרטק-ולדיקווקז ואלניה ולדיקווקז המשחקות בליגת הכדורגל המקצוענית.
עד לתחילת שיפוץ האצטדיון במאי 2020, הכיל 32,646 מקומות ישיבה.
בשנים 1970—1991 קבוצת ספרטק אורדז'וניקידזה אירחה את משחקיה במסגרת הליגה הסובייטית.
בשנים 1994—1996 האצטדיון אירח משחקי הגביע הנשיאותי, במסגרתו התארחו באצטדיון קבוצות כמו ג'נואה, בואבישטה, אוביידו, מכלן, אתלטיקו מדריד, ואסקו דה גאמה, ולנסיה, אוזר ובוטאפולגו.
בשנת 2007 האצטדיון אירח את משחקיה של צסק"א מוסקבה במסגרת גביע אופ"א כשאירחה את מכבי חיפה ואת משחקה של צסק"א בגביע הרוסי נגד קריליה סובייטוב סמרה, שני המשחקים הסתיימו בשוויון מאופס.
בשנת 2010 נערך שיפוץ באצטדיון ובמסגרתו הוחלף משטח הדשא, הותקן לוח אלקטרוני חדש, מושבים ומערכות חימום ונחנך מרכז תקשורת.
במרץ 2011 נשיא אלניה ולדיקווקז ואלרי גזאייב הודיע כי הקבוצה שוקלת לבנות אצטדיון כדורגל חדש בעל תכולה של 37,000 מושבים.
ברם התוכניות נזנחו בהמשך עם הכרזת הקבוצה על פשיטת רגל ופירוקה בשנת 2014.
בשנת 2015 הקבוצה הוקמה מחדש ואירחה את משחקי הבית שלה עד סגירת האצטדיון במאי 2020 לצורך שיפוצים.
אצטדיון סק"א רוסטוב הוא אצטדיון ברוסטוב על הדון.
נבנה בשנת 1971 והיה מסוגל לקלוט בשיאו 27,300 צופים.
בשנים 2016–2018 בוצע שחזור בהיקף נרחב עם הריסת כל יציעים, שלאחריה הקיבולת הוקטנה לכדי 2,200 מושבים בלבד.
משמש בתור אצטדיונה הביתי של קבוצת סק"א רוסטוב.
הקמת מתחם הספורט החלה באמצע שנות ה-60 ביוזמת מפקד כוחות מחוז הצבא הקווקזי, אלוף-משנה אלטונין.
הצבא החזיק בבעלות על מועדון הכדורגל ולכן יזם את הקמת המתחם.
מתחם הספורט המחוזי כלל את זירת הספורט העיקרית עם יציעים ל-33,000 מושבים, מגרש כדורגל, מרכז אתלטיקה למגרשים ושטח, מתחם ספורט מים עם שלושה בריכות, מגרשי ספורט, בית הארחה עם 300 מקומות ישיבה ואולם אתלטיקה במגרש המזרחי.
זירת הספורט העיקרית וכל מתחם הספורט הושלמו באפריל 1971. מעצב הבניינים והמבנים היה ארגון Voenproekt, שפעל בחסות משרד ההגנה הסובייטי.
ב-1981 נערכו משחקי 16 האחרונות ושמינית גמר גביע המחזיקות האירופי בעונת 1981/1982, כאשר מחזיקת הגביע הסובייטי סק"א רוסטוב פגשה את אנקראגיוז'יו ואת איינטרכט פרנקפורט.
מאז פברואר 2007 האצטדיון שופץ פעם אחת.
היציעים המזרחיים והמערביים (השכבה הנמוכה יותר ולא האח"מי) תפקדו באופן מלא.
האצטדיון יכול להכיל 11,000 איש.
לאחר שחזור יציעי הדרום והצפון, קיבולת האצטדיון הייתה 25,000 איש.
ב-28 בינואר 2016 אישרה פיפ"א רשימה של 36 מגרשי אימונים למונדיאל 2018, כולל אצטדיון סק"א.
לכן היה צורך לשפץ שוב את האצטדיון כדי להתאימו לדרישות.
בשנת 2018, לאחר שלב השיפוץ הראשוני (כאשר נהרסו לחלוטין כל היציעים הישנים), קיבולת האצטדיון הייתה 500 איש.
אז הותקנו היציעים החדשים עם עלייה בקיבולת הכוללת של האצטדיון ל-2,200 מושבים, הותקן לוח התוצאות הדיגיטלי ונוספו מסלולי האתלטיקה.
הפתיחה הרשמית של הזירה המשופצת התקיימה ב-23 במרץ 2019, עם משחק בין סק"א (רוסטוב) לדינמו (סטברופול) (0: 2).
נחתם הסכם בין צסק"א לבין סק"א, כך שהשניים התקשרו בהסכם שיתוף פעולה ארוך טווח.
ביולי 2020 בעלי קבוצת סק"א הצהירו על כוונתם לשפץ את האצטדיון או לבנות חדש במקומו.
אצטדיון סנט'אליה (באיטלקית: Stadio Comunale Sant'Elia) היה אצטדיון שמוקם בקליארי שבאיטליה.
במשך כ-40 שנים שימש האצטדיון בתור מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל של קליארי מסרייה א'.
האצטדיון נהרס בשנת 2017 ולידו נבנה אצטדיון זמני בשם "סרדיניה ארנה" שם שיחקה קליארי עד לבנית אצטדיונה החדש.
אצטדיון סנט'אליה נפתח בשנת 1970 לאחר תואר ה"סקודטו" (אליפות איטליה) הראשון (ועד היום היחידי) של קבוצת קליארי, והחליף את האצטדיון הישן של הקבוצה אצטדיון אמסיקורה.
האצטדיון היה יכול להכיל כ-60 אלף מקומות (אולם האצטדיון הכיל עוד יותר מכך בשיאו כ-70 אלף צופים במשחק של קליארי נגד סנט אטיין).
האצטדיון עבר שינויים נרחבים לקראת מונדיאל 1990 שנערך באיטליה, על מנת להתאימו לסטנדרט של פיפ"א, במסגרתם הופחתה תכולתו לכ-40 אלף צופים.
במונדיאל עצמו אירח האצטדיון 3 משחקים של בית ו' שכלל את נבחרות: אנגליה, הולנד, מצרים ואירלנד.
האצטדיון שימש גם לאירועי ספורט רבים אחרים.
נשיא מועדון הכדורגל של קליארי, מאסימו סלינו, הכריז כי ברצונו לבנות אצטדיון חדש לקבוצה, אולם ראש העירייה של קליארי, אמיליו פלוריס, התנגד למהלך וזאת למרות רצונו של סלינו לממן את הבנייה.
למרות זאת התוכנית לבניית האצטדיון החדש הוצגה בספטמבר 2007, כשמועדון הכדורגל קליארי בעצמו נושא בהוצאות.
הפרויקט הציג אצטדיון בן 25 אלף מקומות, שבנייתו הייתה צפויה להתחיל באוגוסט 2009 ולארוך שנה בלבד.
יותר מאוחר ב-2009 הציגה הקבוצה תוכניות לרצונה לבנות את ה"קאראליס ארנה" ושיהיה מועמד לאירוח משחקים ביורו 2016, אצטדיון שהיה צפוי להכיל 30 אלף צופים, חדר אירוח מיוחד, מסעדה ובית קפה, אך הפרויקט לבסוף לא יצא אל הפועל.
במשך השנים הבאות לקליארי היו בעיות בטיחות באצטדיון והיא עזבה אותו לסירוגין במשך השנים בעקבות חוסר הסכמות או חוסר באישורים לאצטדיון מצד ההתאחדות האיטלקית, והתכולה שלו הופחתה לכ-16 אלף בלבד בעקבות בעיות בטיחותיות.
סרדיניה ארנה הוא האצטדיון הזמני של המועדון שם הוא משחק נכון להיום.
בדצמבר 2015 הציג המועדון קליארי את פרויקט האצטדיון החדש שנבנה בין ה-21 אלף מקומות כולל מתחם חנויות ומסעדה.
התוכנית אושרה על ידי המועצה המקומית בפברואר 2017, והעבודות החלו כבר באפריל 2017.
כיוון שעזיבה של התחום המוניציפלי לא באה בחשבון עבור האוהדים והמועדון, עלה רעיון לבנות אצטדיון זמני בצמוד לסנט'אליה על מנת לאפשר לקבוצה לארח את משחקיה במקביל לבנייה של האצטדיון המתוכנן החדש.
באביב 2017 החלו העבודות לבניית האצטדיון הזמני בחניון הסמוך לסנט'אליה, שנקרא "סרדיניה ארנה" (Sardegna Arena).
האצטדיון נבנה באופן מינימליסטי ביותר עם מבנה מתכתי בנוי מראש שמחופה חיצונית על ידי פאנל עץ ופלסטיק.
סה"כ האצטדיון מכיל 16,416 מקומות, ועלות הקמתו הייתה 8 מיליון יורו בלבד, סכום נמוך במיוחד לבניית אצטדיון שמאושר למשחק בסרייה א'.
האצטדיון החדש של הקבוצה, שנבנה על הריסות הסנט'אליה הישן, צפוי להיות מוכן בשנת 2021.
האצטדיון העירוני טבריה מוכר גם כ"מגרש הרוחות" הוא אצטדיון כדורגל בעיר טבריה שממוקם בצפון העיר.
האצטדיון העירוני בטבריה הוא האצטדיון השני שנבנה בעיר לאחר מגרשה של מכבי טבריה שנחנך ב-1927. האצטדיון של מכבי טבריה נסגר ונהרס בשנות ה-50 לאחר שההתאחדות לכדורגל קבע שכר הדשא במגרש אינו ראוי לקיום משחקיה של הפועל טבריה שהייתה בליגה ב' ונאלצה לארח את משחקייה בקיבוץ מעגן.
האצטדיון העירוני החדש נחנך ב-28 במרץ במשחק שנערך בין הפועל טבריה להפועל חיפה.
המגרש ממוקם בגובה של 30 מטרים מתחת לפני הים.
מה שהופך אותו לאחד המגרשים היפים בישראל.
הוא מכונה "מגרש הרוחות" בשל הרוחות החזקות שיש במגרש בפרט בחודשי החורף בהם יש משחקים.
האצטדיון אירח משחקים מהליגה הראשונה במהלך שתי הקדנציות של הפועל טבריה בליגה הלאומית, בין 1961–1965 ו-1988–1989.
בעקבות סגירתן של הפועל טבריה ומכבי טבריה, בית"ר טבריה נותרה הקבוצה היחידה שהשתמשה במגרש כששיחקה בליגה ג' ובליגה ב' בשנות ה-90'.
בית"ר התמזגה עם הפועל מועצה אזורית גליל תחתון בשנת 2001 להפועל גליל תחתון/טבריה תחילה ובהמשך בשנת 2007 שונה השם לעירוני טבריה.
האצטדיון לא מתאים לארח משחקים של כדורגל מקצועני.
לכן עירוני טבריה עורכת את משחקיה בליגה הלאומית באצטדיון בעפולה, ובליגת העל באצטדיון גרין בנוף הגליל.
בשנת 2014 לאחר שעירוני טבריה העפילה לליגה הלאומית, הודיעה עיריית טבריה על תכנון להקמת אצטדיון עירוני חדש שימוקם בכניסה המערבית לעיר, בסמוך לצומת פוריה.
לאחר המעבר האצטדיון החדש, האצטדיון הנוכחי עשוי להרס ועל חורבותיו צפויה לקום שכונת מגורים חדשה.
אצטדיון פאולו מאצה (באיטלקית: Stadio Paolo Mazza; נקרא בעבר: אצטדיון הליטוריו ואצטדיון קומונאלה)הוא אצטדיון רב-שימושי הממוקם בפרארה שבאיטליה.
האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של ספאל מהסרייה ב'.
זהו האצטדיון החמישי הישן ביותר באיטליה, והיה מהמועמדים ל"אצטדיון השנה" של אתר StadiumDB.com בשנת 2018.
האצטדיון ממוקם בריונה גיארדינו, במערב פרארה בתוך חומות העיר פרארה, איפה שעמד בעבר ה"פיאצה ד'ארמי" של העיר - האצטדיון הישן משנת 1919.
האצטדיון תוכנן על ידי המהנדס קארלו סאבונוצ'י, כחלק מתוכנית שלמה לשיפוץ העיר פרארה אחרי מלחמת העולם הראשונה.
אבן הפינה הונחה ב-1927 ומשחק הבכורה התקיים ב-20 בספטמבר 1928. לאחר שנפתח (בתור "אצטדיון ליטוריאלה") בתחילה הכיל האצטדיון 4,000 מקומות ישיבה, ושאר הקהל אוכלס על רמפות בטון (ללא כיסאות), ועיצוב האצטדיון תוכנן להיות רב-שימושי עם מסלול אתלטיקה לריצה, וולודרום למרוצי אופניים.
המשחק כדורגל הראשון ששוחק באצטדיון היה משחק ידידות בין ספאל לבין מודנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, והעפלתה של ספאל לסרייה א', האצטדיון שופץ כליל: הולדרום ומסלול האתלטיקה שהיו נהרסו, והיציעים נבנו קרוב יותר לדשא, והתכולה עלתה ל-25,000 מקומות באצטדיון.
האצטדיון המחודש נפתח ב-23 בספטמבר 1951 במשחק בין ספאל לבין טורינו.
בהמשך האצטדיון שופץ כל עשור כמעט: בשנות ה-60 בנו מחדש את היציעים ושינו את צורתם, בשנת 1979 נבנו מחדש גרמי המדרגות בדרך ליציעים, ובשנת 1988 שיפצו מחדש את היציעים פעם נוספת.
לאחר כן שינויים אלו תכולת האצטדיון ירדה ל-22,000 מקומות ישיבה.
ב-14 בפברואר 1982, חודש וחצי לאחר מותו של פאולו מאצה, נשיא המועדון המיתולוגי של ספאל בין השנים 1946–1977, ומועצת העיר של פרארה החליטה לקרוא להנצחת שמו את האצטדיון (שנקרא עד עז "האצטדיון העירוני" (ה"קומונאלה פרארה")).
שינוי השם נעשה רשמית במשחק בין ספאל לבין לאציו.
בשנת 2005 הפינה המזרחית של האצטדיון נסגרה לקהל (שעד אז יועדה לקהל אורח), בעקבות ליקויים בבטיחות שהתגלו, והתכולה לכל יציע הצטמצמה ל-7,499 מקומות שיוכלו להיות מאוישים בפועל למשחקים.
בעונת 2008/2009 האצטדיון גם אירח חלק ממשחקיה של הקבוצה קלצ'יו גיאקומנז מהליגות הנמוכות באיטליה, והתפרקה בשנת 2013.
בקיץ 2016, לאחר העפלתה של ספאל לסרייה א' פעם נוספת, הוחלט לבצע שדרוגים רבים באצטדיון שנמשכו שנתיים:
הכניסות ליציעים נבנו מחדש, היציעים נבנו חלקית מחדש, כר הדשא הוגבה, נבנו ספסלי קבוצות חדשים ומנהרת שחקנים מחדרי ההלבשה.
לאחר שינויים בתוכניות מספר פעמים והשקעה של כ-8 מיליון יורו, תכולת האצטדיון נקבעה לבסוף על 16,134 מקומות.
האצטדיון המחודש נפתח שוב למשחקים של הקבוצה המקומית ב-17 בספטמבר 2018 בניצחון 0–2 של ספאל מול אטאלנטה במסגרת הסרייה א' לעונת 2018/2019.
בנוסף למשחקים של ספאל מארח האצטדיון משחקים נבחרים של נבחרת איטליה הצעירה (עד גיל 21), נבחרות הנשים של איטליה, ואת הסופרבול האיטלקי של ליגת הפוטבול האיטלקית.
אצטדיון פאקל הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר וורונז' שברוסיה.
משמש כמגרש הבית של קבוצת פאקל וורונז'.
מתחם הספורט פאקל הוקם עם תשתית ספורטיבית נרחבת במהלך שנת 1986. מתחם הספורט כלל בריכת שחייה עם מערכת טיפול במים באוזון ולא כלור.
היציעים הושלמו 3 שנים לאחר מכן, בשנת 1989. המתחם כלל מגרשי טניס, מגרש קטרגל ומגרש משחקים נפרד.
באצטדיון עצמו ניתן היה לארח משחקי מרוץ מכשולים ואתלטיקה.
במרבית השנים שימש האצטדיון כמתקן אימונים.
ב-2003 האצטדיון אירח משחקים בינלאומיים ראשונים, משחקים במסגרת שלב הבתים של גביע אופ"א לנשים בין אנרגיה וורונז' לקבוצת פורוני מוורונה, אוסייק הקרואטית ופמינה בודפשט.
ברם מצבו של האצטדיון התדרדר עם השנים בשל העדר מימון והיה צורך בשיפוצו.
כך, האצטדיון שופץ באופן נרחב במהלך שנת 2024.
ב-23 ביולי 2024, אושר לאצטדיון לארח משחקים בליגת העל הרוסית בכדורגל ובעקבות סגירת האצטדיון המרכזי, פאקל וורונז' עברה לארח בו את משחקי הבית שלה.
המשחק הרשמי הראשון שלה נערך מול אקרון טוליאטי.
אצטדיון עראמקו הוא אצטדיון רב-תכליתי המתוכנן להיבנות בצפון העיר ח'ובאר שבערב הסעודית, ומיועד לארח משחקים בשלב הבתים, בשלב 32 הגדולות ובשלב שמינית הגמר ובשלב רבע הגמר של מונדיאל 2034. בנוסף, יארח האצטדיון משחקים במסגרת גביע אסיה בכדורגל 2027. האצטדיון מיועד להכיל 46,096 מקומות ישיבה.
האצטדיון נקרא על-שם חברת עראמקו הסעודית, חברת הנפט הממלכתית של ערב הסעודית, והוא נבנה בשיתוף פעולה בין החברה לחברת פיתוח הנדל"ן Roshn שבבעלות קרן ההשקעות הציבורית הסעודית.
בניית האצטדיון החלה בשנת 2024, והוא מתוכנן להיפתח בשנת 2026. עם סיום הבנייה, האצטדיון צפוי לשמש כאצטדיון הביתי של קבוצת אל-קאדסיה מליגת העל הסעודית.
אצטדיון עיר הספורט המלך עבדאללה , המכונה גם "היהלום הזוהר" או פשוט "היהלום", הוא אצטדיון רב-שימושי ומתחם ספורט הממוקם 30 קילומטרים מצפון לג'דה, ערב הסעודית.
המתחם נקרא על שם עבדאללה, שהיה מלך ערב הסעודית בעת פתיחת האצטדיון.
האצטדיון המרכזי (אצטדיון המלך עבדאללה הבינלאומי) משמש למשחקי כדורגל, עם קיבולת מלאה של 62,241 צופים.
זהו האצטדיון הגדול ביותר בג'דה, והשני בגודלו בערב הסעודית, אחרי אצטדיון המלך פהד בריאד.
בנוסף, הוא האצטדיון העשירי בגודלו בעולם הערבי, ואחד הגדולים באסיה.
סביב האצטדיון המרכזי נמצאים מתקני ספורט קטנים יותר.
הוא מארח גם תחרויות אתלטיקה ואירועי ספורט באולמות סגורים.
האצטדיון אירח גם משחקים בגביע העולם למועדונים 2023.
האצטדיון מיועד לארח משחקים במונדיאל 2034 עם קיבולת מוצעת של 58,432 אנשים, שם יארח משחקים בשלב הבתים, שלב 32, שמינית הגמר ורבע הגמר.
האצטדיון יעבור שיפוצים קלים לקראת הטורניר.
הוא גם צפוי לארח את גביע אסיה 2027, ספציפית את שלב הבתים, שמינית הגמר, רבע הגמר וחצי הגמר.
המכרז לבנייה זכתה חברת Saudi Aramco והקבלן לפרויקט זה היה מיזם משותף בין חברת Al Muhaidib Contracting Company וחברת הבנייה הבלגית BESIX Group.
החברה סיפקה גם הערכה עצמאית של ביצועי הצוות המקומי וקצין בטיחות האירוע (שסופק על ידי Sword Security) במהלך האירוע החגיגי הראשון באצטדיון.
זה הוביל למספר משמעותי של המלצות בטיחות ואבטחה ולמינוי מנהל אצטדיון ייעודי.
רעיון הקמת אצטדיון רב-תכליתי בג'דה החל להתגבש בסוף שנות ה-90. הפרויקט זכה לתמיכה רחבה של אוהדי הכדורגל הסעודים.
ב-2012, החלה בניית האצטדיון החדש.
לפני שהאצטדיון נפתח רשמית ב-2014, האצטדיון המרכזי של ג'דה היה אצטדיון הנסיך עבדאללה אל-פייסל, שהכיל 24,000 מקומות ואירח משחקים ואירועים רבים בהיסטוריה של הכדורגל הסעודי.
תוכנן ובוצע על ידי אדריכלים ומהנדסים מקבוצת ארופ.
המתחם נפתח רשמית ב-1 במאי 2014, כשאירח את גמר גביע המלך 2014 בין אל-אהלי מג'דה לאל-שבאב מריאד, בפני 62,241 אוהדים.אל-שבאב ניצח 0–3, וזכה בגביע המלך בפעם השלישית.
במשחק נכח המלך דאז עבדאללה, יחד עם יורש העצר דאז סלמאן וסגן יורש העצר דאז מוקרין.
מחוץ לאצטדיון המרכזי, המתחם כולל שלושה מגרשי כדורגל נפרדים וארבעה אולמות ספורט קטנים המשמשים גם לכדורגל.
יש בו גם שישה מגרשי טניס ואולם ספורט גדול למטרות ספורט ואחרות.
במתחם יש מסגד מרכזי ושישה מסגדים קטנים נפרדים.
המתחם מצויד גם במרכז תקשורת מקיף, הכולל אולמות לקיום מסיבות עיתונאים, לשחקנים, מאמנים ואישים מעולם הכדורגל.
האצטדיון המרכזי יכול להכיל עד 63,241 צופים.
החלק התחתון של האצטדיון (L) מכיל 38 גושים המכילים 631 מושבים בכל גוש עם סך כולל של 24,000 מושבים.
החלק האמצעי (M) מכיל 48 גושים המכילים 500 מושבים בכל גוש עם סך כולל של 24,000 מושבים.
החלק העליון והקטן ביותר (U) כולל 48 גושים המכילים 291 מושבים בכל גוש עם סך כולל של 14,000 מושבים.
באצטדיון יש גם מאות מושבים פרטיים ומקומות חניה השמורים לבעלי צרכים מיוחדים.
מספר הצופים המקסימלי באצטדיון המרכזי שתועד היה במשחק בין נבחרת ברזיל לנבחרת ארגנטינה עם 62,345 צופים.
המשחק הראשון שנערך באצטדיון היה בין אל-אהלי לאל-שבאב בגמר גביע המלך 2014 ב-1 במאי 2014.
הניצחון הראשון והזכייה הראשונה באליפות באצטדיון היו של אל-שבאב ב-1 במאי 2014.
הנוכחות הגדולה ביותר הייתה 62,241 אוהדים בטקס הפתיחה בין אל-אהלי לאל-שבאב ב-1 במאי 2014.
הנוכחות הגדולה ביותר בליגה הסעודית הייתה 60,134 אוהדים במשחק בין אל-איתיחאד מג'דה לאל-הילאל מריאד ב-1 בדצמבר 2014. המשחק הסתיים 0–0.
הדרבי המקומי הראשון היה בין אל-אהלי לאל-איתיחאד ב-19 בדצמבר 2014 בליגה הסעודית.
לאל-אהלי יש את מספר הניצחונות הגדול ביותר באצטדיון עם 52 ניצחונות בסך הכל.
לאל-איתיחאד יש את מספר ההפסדים הגדול ביותר באצטדיון עם 19 הפסדים בסך הכל.
לאל-אהלי ואל-איתיחאד יש את מספר התיקו הגדול ביותר באצטדיון עם 15 תיקו בסך הכל.
פרננדו מנגאזו כבש את השער הראשון באצטדיון, מבעיטת עונשין ב-1 במאי 2014.
השער הראשון ממשחק פתוח היה של מוהנד אסירי מאל-שבאב, ב-1 במאי 2014.
השלושער הראשון באצטדיון נכבש על ידי עומר אל-סומה, במשחק נגד האג'ר ב-16 באוגוסט 2014.
כרטיס האדום הראשון ניתן למגן אל-אהלי עקיל בלגית' ב-1 במאי 2014.
ערב הסעודית ניצחה את מזרח טימור 0–7 ב-3 בספטמבר 2015, מה שמהווה את הניצחון הגדול ביותר לקבוצה ביתית.
ההפסד הכבד ביותר שספגה קבוצה ביתית היה ב-8 במאי 2016, כאשר אל-איתיחאד הפסיד 0–5 לאל-נאסר.
המשחק עם מרב השערים היה ב-4 בפברואר 2016, בין אל-איתיחאד לאל-ראיד שהסתיים 2–6, עם 8 שערים.
השיא הושווה ב-30 בספטמבר 2017, כאשר אל-אהלי פגש את אל-ראיד והמשחק הסתיים 3–5, עם 8 שערים.
ערב הסעודית ספגה את ההפסד הראשון אי פעם באצטדיון זה, בהפסד 0–2 ליפן ב-10 באוקטובר 2024.
אצטדיון קריית אליעזר היה אצטדיון הכדורגל המרכזי של העיר חיפה.
האצטדיון היה אצטדיונה הביתי של מכבי חיפה משנת 1955, ומ-1991 גם של הפועל חיפה כשזו עזבה את אצטדיון קריית חיים, עד לסגירתו ב-2014. העבודות להריסתו ובניית שכונת מגורים תחתיו החלו בנובמבר 2015.
האצטדיון נוהל על ידי חברת אתו"ס ושימש כמעט באופן בלעדי למשחקי כדורגל, אך התקיימו בו גם אירועים תרבותיים והופעות.
סביב כר הדשא נפרס מסלול אתלטיקה ומגרש כדורסל שהרחיק את הצופים מכר הדשא והקשה על הצפייה והעידוד, בעיקר מכיוון היציעים שמאחורי השער.
מסלול זה שימש לאימונים ולתחרויות אתלטיקה של קבוצות מהעיר חיפה.
המגרש שעליו עמד האצטדיון נמצא בבעלותה של עיריית חיפה.
האצטדיון שכן ברחוב צה"ל 16, בשכונת קריית אליעזר שבעיר התחתית בין מורדות הכרמל לשכונת בת גלים, בסמוך למרכזית בת גלים וליציאה ממנהרת תחנת הרכבת בת גלים.
האצטדיון ניבט מנקודת תצפית בדרך סטלה מאריס, דבר שמשך בתקופות מסוימות מדי שבת אוהדים שהתקבצו בנקודת התצפית לצפייה במשחקים.
האצטדיון שכן בסמוך לבתי מגורים שמרפסותיהם נמלאו צופים בשעת משחק, והיה לאחד מאחרוני האצטדיונים בליגות הבכירות השוכן בסמוך לחלונות בתי מגורים (לאחר הריסת אצטדיון הקופסה ומעברה של בני יהודה מאצטדיון שכונת התקווה לאצטדיון בלומפילד).
משטח הדשא ומערכת הניקוז תחתיו היו מהאיכותיים בישראל, ובעשרים השנים שקדמו לסגירת האצטדיון מעטות הפעמים שנמנע קיום משחק בו בעקבות הצפה על כר הדשא.
האצטדיון הוקם בשנת 1955 כתרומה של איגוד הפועלים האיטלקי.
מתכננו היה האדריכל מקס גלפז, שתכנן מתקני ספורט ונופש רבים במדינת ישראל הצעירה, ביניהם אצטדיון בלומפילד, היכל יד אליהו ואצטדיון האורווה בפתח תקווה.
בעבר הכיל אצטדיון קריית אליעזר כ-17,000 מקומות ישיבה, אולם לעיתים הצטופפו ביציעים גם כ-20,000 צופים.
לאחר שינויים מבניים ובטיחותיים שבוצעו עשרות שנים לאחר שנחנך, הוקטן מספר המושבים ל-14,000. המשחק הראשון שנערך באצטדיון היה הדרבי בין מכבי חיפה להפועל חיפה ב-24 בספטמבר 1955, בו ניצחה מכבי חיפה 4:1 לעיני כ-6,000 צופים.
עד אז שיחקו שתי הקבוצות בשני מגרשים צמודים בקריית אליהו, בסמוך למושבה הגרמנית בעיר.
עם פתיחת האצטדיון העירוני עברו אליו שתי הקבוצות החיפאיות.
לאחר עשר שנים, הפועל עברה לשחק בקריית חיים עד שחזרה לקריית אליעזר ב-1991.
התואר הראשון שבו זכתה קבוצה חיפנית על כר הדשא באצטדיון היה גביע המדינה לעונת 1962/1963, בו זכתה הפועל חיפה.
באותה עונה העפילו לראשונה לגמר הגביע שתי הקבוצות החיפאיות.
בזכות העובדה ששתי הקבוצות שיחקו בקריית אליעזר הוחלט לקיים את הגמר באצטדיון הביתי של שתיהן.
במשחק הגמר שנערך ב-27 במאי 1963 לעיני כ-10,000 צופים, הפועל ניצחה 1:0 וזכתה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה.
תואר האליפות הראשון שבו זכתה קבוצה חיפנית על כר הדשא באצטדיון, נקטף ב-26 במאי 1984 במחזור הסיום של עונת , במשחק של מכבי חיפה מול מכבי רמת עמידר, שהתנהל על כר דשא צהוב בשל מחלה.
הנהלת האצטדיון ועובדי עיריית חיפה ביקשו למנוע מהקבוצה לקיים את האימון המסכם על כר הדשא הצהוב ולאפשר להם לנסות ולשקם את הדשא, ואם לא יעלה בידם לעשות כן, לצבוע אותו בירוק.
לאחר דין ודברים בין העובדים לבין מאמן הקבוצה שלמה שרף והתערבות כוח משטרה שהוזעק למקום כדי להפריד בין הנצים, הוחלט שהקבוצה תקיים את האימון כמתוכנן.
ניסיונות נוספים לצביעת הדשא בירוק נעשו על ידי עובדי העירייה ביום המשחק, וזאת כדי למזער את הפגיעה בחגיגיות המעמד.
צביעת הדשא לא צלחה ועובדי העירייה הסתפקו לבסוף בהתנצלות פומבית בפני הקהל בכריזת האצטדיון שנענתה בקריאות בוז מצד האוהדים.
האליפות השנייה שבה זכתה הקבוצה הושגה עונה לאחר מכן, , דווקא באצטדיונה הביתי של היריבה העירונית הפועל חיפה, בשל שיפוץ ושדרוג אצטדיון קריית אליעזר.
ביולי 1987 נהרג שוער מכבי חיפה אבי רן בתאונה ימית בכנרת; ארונו של רן הוצב במרכז המגרש כשכ-12 אלף אוהדים גודשים את יציעי האצטדיון כדי להעניק לשוער כבוד אחרון.
לטקס, שכלל גם הספדים מפי אנשי המועדון ושחקנים, הגיעו גם שחקני עבר ושחקנים מאותה תקופה מקבוצות שונות בארץ ובכירי ההתאחדות לכדורגל.
אירוע דומה נערך גם לאחר מותו של בעלי הפועל חיפה, רובי שפירא, ששם קץ לחייו בדצמבר 2001. הארון, מוקף משמר כבוד המורכב משחקני קבוצת הנוער של הפועל חיפה, הוצב על במה מוגבהת במרכז המגרש ואלפי אוהדים, ביניהם גם אוהדי היריבה העירונית מכבי ושחקניה חלפו על פניו.
כחודש לאחר מותו של שפירא נערך באצטדיון "דרבי אחווה" שכל הכנסותיו הועברו לקופת הפועל חיפה שנקלעה לקשיים כלכליים באותה תקופה.
ג'ובאני רוסו ודודו אוואט, שחקני מכבי ששיחקו מספר שנים קודם לכן בהפועל, שיחקו במדי כל אחת מהקבוצות במשך מחצית אחת ולרגל המשחק נמכרו צעיפים אדומים-ירוקים עם סמלי שתי הקבוצות.
ב-24 במאי 1988 ניצחה מכבי חיפה את קבוצת מכבי תל אביב בתוצאה 0:10, תוצאה שהייתה לגבוהה ביותר שהושגה באצטדיון.
משחק זכור נוסף שנערך בין שתי הקבוצות התקיים ב-26 בפברואר 1994 במסגרת "משחק העונה" בין שתי הקבוצות שמוליכות את טבלת הליגה, ובו ניצחה מכבי חיפה את מכבי תל אביב בתוצאה 0:5.
משחק הכרעה זכור נוסף שנערך באצטדיון היה במסגרת המחזור האחרון והמכריע של עונת .
המשחק הפגיש בין הטוענת לכתר, בית"ר ירושלים לבין קבוצת הפועל בית שאן ונערך בקריית אליעזר בשל חשש המשטרה מכך שהאצטדיון בבית שאן לא יוכל להכיל את כמות אוהדי בית"ר ירושלים שביקשו לצפות במשחק המכריע.
המשחק הוכרע בדקות הסיום לטובתה של בית"ר ירושלים שזכתה באליפות המדינה, כשנגד שחקני בית שאן נטען כי לא התאמצו די על מנת לשמור על תוצאת המשחק, במה שנודע לימים כ"משחק השרוכים".
לצד אירוע זה, ראוי לציון גם משחק הדרבי שהפגיש בין מכבי להפועל חיפה בעונת שהסתיים בתוצאה 2:1 למכבי.
משחק זה זכור בשל "פרשת ישראל כהן", שכן מכבי ניצחה בסופו של דבר בזכות פנדל שנכבש לאחר סדרת עבירות שביצע בלם הפועל ישראל כהן ברחבה.
לאחר המשחק הואשם כהן כי ביצע עבירות מכוונות רבות במהלך המשחק בניסיון להטות את תוצאתו.
בעונת זכתה הפועל חיפה בתואר האליפות היחיד בתולדותיה.
בעקבות משחק זה נחשפה פרשת האפדרין.
ב-26 במאי 2001 במחזור ה-38 של עונת , התקיים באצטדיון משחק הכתרה של מכבי, שבסיומו הבטיחה הקבוצה את האליפות מזה 7 שנים.
בדקה ה-82 של המשחק שהתקיים מול מכבי תל אביב, כשלוח התוצאות הראה 2:3 לחיפה, החלו אוהדים לשעוט לעבר הגדרות המפרידות בין היציעים לכר הדשא.
השוטרים, שהבחינו כי אוהדים רבים נמחצים בין ההמון לגדרות נאלצו לפתוח את השערים ולאפשר את כניסת האוהדים למגרש והמשחק פוצץ.
באירוע נפצע קשה אוהד מכבי חיפה אמיר רנד שלקה בדום לב ודום נשימה ופונה על ידי מגן דוד אדום למרכז הרפואי רמב"ם כשהוא סובל מפגיעה מוחית קשה ובהמשך הוגדר כצמח.
בעקבות המקרה פסק בית המשפט כי על החברה המנהלת את האצטדיון, על עיריית חיפה, על מכבי חיפה ועל הביטחון לפצות את משפחת רנד בסכום של כ-12 מיליון ש"ח.
שנה לאחר מכן הוחלט להסיר את הגדרות המפרידות בין היציעים לכר הדשא ולהחליפן בגדרות נמוכות, ובהמשך גם ביתר אצטדיוני ליגת העל.
בתחילת שנות האלפיים הותקנו באצטדיון שערים אלקטרוניים אותם ניתן היה לעבור באמצעות הצגת כרטיס מגנטי המוענק למנויים או כרטיס חבר מועדון מכבי חיפה, או באמצעות הצגת כרטיס עם ברקוד שניתן להדפסה בבית האוהד.
אפשרות זו פתרה באופן חלקי את בעיית התורים הארוכים בקופות האצטדיון המעטות, הקטנות והמיושנות שיצרו, בין היתר, חיכוך בין אוהדי הקבוצה המארחת לאוהדי הקבוצה האורחת בצדו הדרומי של האצטדיון.
בעשור האחרון לשימוש באצטדיון נערכו בו טקסי ההכתרה של מכבי חיפה לאלופה, ופרט למשחקי הקבוצות החיפניות הוא אירח קבוצות כדורגל נוספות מצפון הארץ שהעפילו לליגת העל עד שנבנו להן מגרשים המאושרים לאירוח משחקים בליגה הבכירה, ביניהן בני סכנין והפועל עכו.
כמו כן, אירח האצטדיון את משחקיהן הבינלאומיים של בני סכנין, מכבי נתניה והפועל קריית שמונה שמגרשיהן לא אושרו לאירוח משחקים במפעלים שבהם השתתפו.
האצטדיון אמנם לא עמד בקריטריונים האירופיים לארח משחקים במסגרת ליגת האלופות ולכן חלק ממשחקי מכבי חיפה במסגרות בינלאומיות וגם אלה של הפועל נערכו מחוץ לאצטדיון, באצטדיון בלומפילד ובאצטדיון רמת גן, אך משחקים רבים נוספים במסגרות אירופיות שונות נערכו בו, והוא אף אירח מספר משחקים של נבחרת ישראל.
המשחק הראשון בגביע אירופי רשמי שנערך באצטדיון היה ב-1 בספטמבר 1993 במשחק בין מכבי חיפה לדודלאנג' מליגת העל הלוקסמבורגית.
כמו כן, האצטדיון אירח את משחקי מכבי חיפה בגביע המחזיקות בעונת , ובהם ניצחונותיה נגד פריס סן ז'רמן וס.ו.
ריד ומשחק רבע הגמר בו הודחה נגד לוקומוטיב מוסקבה, וכן את משחקיה של הפועל חיפה במוקדמות ליגת האלופות ובגביע אופ"א בהם ניצחון על אייאקס אמסטרדם.
הזדמנות נוספת בה התארחה אייאקס באצטדיון הייתה שנתיים קודם לכן במסגרת משחק ראווה, בו ניצחה מכבי חיפה, מחוזקת באלי אוחנה, 2:1 את אלופת אירופה דאז.
יציעי האצטדיון יצרו צורת ח' כך שבצדו הצפוני של האצטדיון, בין יציע 1 ליציע 14 לא היה בנוי יציע נוסף ובתחילת שנות האלפיים הוצב במיקום זה שלט אלקטרוני המציג את שעון המשחק ותוצאתו.
יציעים 2–4 הם היציעים היחידים שהיו מקורים, כשיציע 3 שימש את תא הכבוד ואת יציע העיתונאים ובו הוצבה גם עמדת השידור.
אזור ג' של האצטדיון, שנודע בכינוי יציע ג' וכולל את יציעים 11–12 שיכן במשך שנים את אוהדיה הנאמנים של הקבוצה, וכינויו הפך לשם נרדף לגרעין האוהדים האדוק של מועדון הכדורגל מכבי חיפה.
את אוהדיה הנאמנים של הפועל חיפה אכלסו יציעים 4–5. אוהדי הקבוצה האורחת שוכנו משך שנים ביציעים 13–14, אך בשנות האלפיים הועברו במשחקיה של מכבי חיפה ליציעים 6–8.
האצטדיון היה מיושן - המושבים בו היו מיושנים, סביבת היציעים, המזנונים והשירותים היו מוזנחים ודרכי הגישה והחנייה הקשו על קהל האוהדים.
בנוסף, בתחילת שנות האלפיים אירעו בו מספר הפסקות חשמל במהלך משחקים.
לאחר מספר שנים של דיונים, אושרה בשנת 2008 התוכנית להקמת אצטדיון חדש בחיפה.
עם מעבר קבוצות הכדורגל של חיפה לאצטדיון סמי עופר שנבנה במבואות חיפה ובנייתו הושלמה ב-2014, נסגר האצטדיון.
חברת אתו"ס החליטה למכור מזכרות מהאצטדיון בדמות פיסות דשא, מושבי פלסטיק, דגלי הקרן ופריטים נוספים מהאצטדיון.
ב-14 במאי 2014 נערך טקס פרידה חגיגי מהאצטדיון: במסגרת האירוע הוכתרה קבוצת הנוער של מכבי חיפה כאלופת המדינה של ליגת העל לנוער, ולאחר מכן התכנסו על כר הדשא שחקני הסגל של מכבי חיפה שזכו במדיה באליפות הראשונה במלאת לה 30 שנה, לצד מאמן הקבוצה דאז שלמה שרף.
משה רן, אביו של אבי רן, שוער הקבוצה באותה עונה, הגיע לראשונה לאירוע לאחר נתק ממושך עם מכבי חיפה, והוענקה לו חולצת האליפות הראשונה עם שם בנו.
בטקס נכחו גם שחקני העבר ג'וני הרדי ואשר עלמני ששיחקו במשחק הפתיחה של האצטדיון.
על שלטי הפרסום באצטדיון הופיע הכיתוב "תודה קריית אליעזר, בלבנו תישאר תמיד", ושלט עם כיתוב זה הופרח לאוויר יחד עם בלונים בצבעים ירוק-לבן.
במשחק הפרידה נכחו דמויות נוספות מעולם הכדורגל בהן שדרן הספורט זוהיר בהלול.
בהלול, המזוהה עם המשפט "כאן בקריית אליעזר" שאותו היה משלב בדיווחיו מהמשחקים הרבים ששידר מהאצטדיון בתוכנית הרדיו "שירים ושערים" אמר באירוע: .
לאחר הטקס נערך באצטדיון המשחק האחרון בו התמודדו מכבי חיפה ומכבי תל אביב.
השער האחרון שנכבש באצטדיון הובקע על ידי ערן זהבי, שחקן מכבי תל אביב.
מכבי חיפה מכרה בחודשים אלה כמזכרות חולצות וצעיפים עם תמונתו של האצטדיון.
אוהדי מכבי חיפה עקרו ממקומם כיסאות למזכרת, ומחוץ לאצטדיון הוקדש קיר לכתיבת זכרונות ובמקומות נוספים על חומת האצטדיון רוססו כתובות גרפיטי סנטימנטליות.
במספר שירי אוהדים שחוברו לאחר סגירת האצטדיון מוזכר האצטדיון בכינוי "סבא אליעזר", שמה של דמות מסיפור הילדים "אליעזר והגזר" ומשחק מילים הרומז להיותו אצטדיון ותיק ומיושן אך חם וביתי.
ביולי 2015 פורסם מכרז להריסת האצטדיון ופינוי שטחו וב-24 בנובמבר 2015 החלו הריסות האצטדיון.
בתום עבודות הפינוי יועבר השטח לרשות מקרקעי ישראל כדי שישווק ליזמים לטובת הקמת שכונת מגורים.
כשבועיים לפני הריסת האצטדיון פורסמה ידיעה, לפיה מכבי חיפה השאירה אחריה באצטדיון מזכרות ופריטים רבים בעלי ערך היסטורי עבור חובבי הכדורגל.
המועדון טען שהמשרדים נפרצו ונגרם נזק לציוד ולפריטים שנותרו, שהיו מיועדים להתפנות לפני תחילת עבודות ההריסה.
משטרת ישראל פתחה בחקירת המקרה ובמהלכה נעצרו שני חשודים בפריצה.
אצטדיון קולומבוס קרו הישן, שבעבר נקרא אצטדיון קולומבוס קרו ואצטדיון מפרה הוא אצטדיון כדורגל בעיר קולומבוס שבאוהיו.
האצטדיון נפתח ב-15 במאי 1999 במשחק בין קבוצות הכדורגל של קולומבוס קרו לניו אינגלנד רבולושן במסגרת ליגת ה-MLS.
זהו האצטדיון הייעודי לכדורגל הראשון בארצות הברית, שנבנה במיוחד לכדורגל בליגת ה-MLS.
האצטדיון אירח את גמר גביע ה-MLS ב-2001, את משחקי ה-ALL STAR ב-2000 וב-2005 ואת גביע העולם בכדורגל לנשים בשנת 2003. האצטדיון מכיל 19,968 מקומות ישיבה (לאירועים והופעות התפוסה יכולה להגיע גם ל-30,000).
האצטדיון נקרא בעבר על שם חברת מפרה ביטוח הספרדית ממדריד, לאחר שהחברה חתמה על הסכם חסות עם המועדון שהוכרז ב-3 במרץ 2015. זהו הסכם החסות הראשון מאז שנפתח האצטדיון, לאחר שהמועדון חיפש אחר מכירת זכויות שיום האצטדיון מאז שנפתח בשנת 1999, אך לא הצליח להגיע להסכם במשך כל השנים הללו.
כיום, האצטדיון הביתי של קבוצת קולומבוס קרו הוא Lower.com פילד.
אצטדיון קנדה הוא אצטדיון טניס בעל תכולה של 4,500 מקומות ישיבה הנמצא במרכז לטניס בישראל - רמת השרון שהוא מרכז הטניס הגדול במדינה ובו מתאמנים בכירי הטניסאים הישראלים.
מדובר באצטדיון הטניס הגדול בישראל והוא משמש כמגרשן הביתי של נבחרות ישראל בגביע דייוויס וגביע הפדרציה.
האצטדיון נחנך ב-6 במאי 1977 שנה לאחר הקמת המרכז לטניס בישראל - רמת השרון, כחלק מפרויקט כלל ארצי בו נבנו בסופו של דבר עוד 13 מרכזי טניס נוספים ברחבי הארץ.
הקמת האצטדיון לקחה כחמישה חודשים והתקיימה הודות לתורמים יהודים מקנדה שהרימו את הכפפה להקמת אצטדיון הטניס הראשון בישראל.
בטקס חנוכת האצטדיון השתתפו אח"מים רבים ביניהם נציגי תורמים מקנדה ומארצות הברית, שגריר קנדה בישראל, שרים, חברי כנסת וראשי עירייה, אך הדמות המרכזית ביותר הייתה נשיא המדינה אפרים קציר, אשר גזר את הסרט.
לאחר הטקס התקיים משחק ידידות, לעיני אלפי צופים, בין נבחרות הדייוויס של ישראל וקנדה כאשר את ישראל ייצגו שלמה גליקשטיין ויאיר ורטהיימר.
באצטדיון ישנה מערכת תאורת זרקורים המאפשרת לקיים משחקים גם בשעות הלילה.
טורניר ריקליס התקיים בזכות התורם הראשי משולם ריקליס וטורניר אייזנברג בזכות תרומתם של ג'ויס ומל אייזנברג.
הקהל הישראלי זכה לראות את הטניסאים הישראלים עושים חיל בטורניר הזה ובראשם עמוס מנסדורף, שגדל במרכז ברמת השרון, וזכה בטורניר בשנת 1987 לאחר ניצחון על קונורס בחצי הגמר ועל גילברט בגמר.
מלבד הזכייה, נוצח מנסדורף בארבעה גמרים נוספים.
שלמה גליקשטיין נוצח בגמר ב-1980 על ידי הרולד סולומון לאחר ניצחון בחצי הגמר על איליה נסטאסה, גלעד בלום הפסיד לג'ימי קונורס בגמר ב-1989 ושחר פרקיס הפסיד לאהרון קריקסטיין בגמר ב-1984. בלום ופרקיס זכו בטורניר הזוגות ב-1987.
האצטדיון אירח מאז הקמתו עשרות מפגשים של נבחרת הדייוויס של ישראל ביניהם בלטו המפגש מול נבחרת שווייץ ביום כיפור 1993, המפגש מול צ'ילה ב-2007 שהעלה את ישראל שוב לבית העליון ועוד.
בין הכוכבים הגדולים שהיו כאן במפגשים הבינלאומיים, עדיין יחסית בתחילת דרכם, היו אנדי מארי ששיחק עם נבחרת בריטניה ב-2005 ונובאק ג'וקוביץ' ששיחק כאן עם נבחרת סרביה שנה לאחר מכן.
גם מספר מפגשים במסגרת גביע הפדרציה התקיימו באצטדיון, כשאחד הבולטים בהם היה הגעתה של מריה שראפובה עם נבחרת רוסיה ב-2008.
אצטדיון זה העניק לעיר רמת השרון את שמה בשפת הסימנים הישראלית, המדמה חבטה במחבט טניס.
ב-20 בדצמבר 2007 הוכרזה תוכנית לשיפוץ והרחבת אצטדיון קנדה בעלות של כ-4 מיליון דולר.
על-פי התוכנית, קיבולת האצטדיון נועדה לגדול לכ-8,000-10,000 מושבים והאצטדיון אף היה אמור להיות מצויד בגג נפתח, כדי לאפשר קיום תחרויות במרכז הטניס של רמת השרון גם בחודשי החורף.
באוגוסט 2010 פורסם שתוכנית ההרחבה בוטלה לטובת תוכנית שאפתנית יותר בעלות של 50 מיליון דולר להקמת פארק עירוני חדש בדרום העיר בין הכפר הירוק ומרכז הטניס והריסת האצטדיון לטובת בניית אצטדיון טניס רב תכליתי חדש שיכיל 7,000 מקומות עם גג נפתח, תאי מכובדים שבו יועלו גם מופעים.
גם תוכנית זאת טרם יצאה לפועל.
אצטדיון צ'מרטין (בספרדית: Estadio Chamartín), ובשמו הרשמי מגרש מועדון הכדורגל ריאל מדריד (בספרדית: Campo del Real Madrid Club de Fútbol), היה אצטדיון כדורגל במדריד, השימש כמגרשה הביתי של ריאל מדריד משנת 1924 ועד פתיחתו של אצטדיון נואבו צ'מרטין (כיום הסנטיאגו ברנבאו) בשנת 1947. תכולת האצטדיון עמדה על 22,500 צופים.
בשנת 1923 ריאל מדריד, שבאותו זמן שיחקה באצטדיון קטן ברחוב אודונל, רכשה אדמה בצ'מרטין דה לה רוסה, אז עיירה מצפון מדריד, והיום חלק מהעיר מדריד, כדי לבנות אצטדיון חדש.
הקרקעות, הידועות בשם וילה רוזה, היו באורך של 400 אלף רגל ותוחמו על ידי כביש ארנל, דרך מאודס ורחוב אלפרדו קלדרון.
כדי לממן את עבודות הבנייה, נאלץ המועדון לקחת הלוואה של חצי מיליון פסטות.
אצטדיון צ'מרטין נחנך ב-17 במאי 1924, במשחק בין ריאל מדריד לבין ניוקאסל יונייטד, זוכת הגביע האנגלי.
מדריד ניצחה 3-2, ופליקס פרס היה השחקן שכבש את השער הראשון בהיסטוריה של האצטדיון.
בהתחלה האצטדיון נקרא פארק דה ספורטס דל ריאל מדריד, ולבסוף נקרא באופן רשמי קאמפו דל ריאל מדריד קלוב דה פוטבול.
למרות זאת, האוהדים קראו לאצטדיון בשם אצטדיון צ'מרטין, על שם השכונה בה הוא נבנה, ומאז הוא ידוע בשם הזה.
ב-21 במאי 1933, במשחק באצטדיון צ'מרטין, נבחרת ספרד חגגה את הניצחון הגדול ביותר בהיסטוריה שלה, כשניצחה את נבחרת בולגריה 13-0. ב-11 במרץ 1934, נבחרת ספרד אירחה באצטדיון את נבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1934, ספרד ניצחה 9-0 את פורטוגל.
ביולי 1936 פרצה מלחמת האזרחים בספרד, ומדריד סבלה מהשפעות הלחימה.
בתום המלחמה, אצטדיון צ'מרטין נותר הרוס, וריאל מדריד נאלצה להשקיע הרבה כסף כדי לשפצו.
לאחר שיפוצים נרחבים גדלה תכולת האצטדיון ל-22,500 צופים, והוא נפתח מחדש ב-22 אוקטובר 1939 במשחק דרבי נגד אתלטיקו מדריד, שהסתיים עם ניצחון 2-1 של ריאל.
למרות שהאצטדיון גדל ל-22,500 צופים, תוך זמן קצר זה כבר לא הספיק לאחר שהביקוש גדל.
עם היבחרו של סנטיאגו ברנבאו לנשיאות ריאל מדריד בשנת 1943, הוא החל לתכנן לבנות אצטדיון מודרני וגדול הרבה יותר.
בנייתו של האצטדיון החדש החלה ב-27 באוקטובר 1944. האצטדיון החדש נבנה בשטח הצמוד לאצטדיון צ'מרטין.
ב-16 במאי 1946 התקיים המשחק האחרון באצטדיון צ'מרטין, במסגרת גומלין חצי גמר גביע הגנרל, במשחק בו ריאל מדריד ניצחה 3-1 את ריאל אוביידו.
ריאל מדריד סיימה את עונת 1946/47, וגם התחילה את העונה הבאה באצטדיון מטרופוליטנו, שהיה אצטדיונה של היריבה העירונית אתלטיקו מדריד, עד שב-14 בדצמבר 1947, נחנך אצטדיון נואבו צ'מרטין (צ'מרטין החדש), שהיום נקרא אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
אצטדיון קריית חיים (או אצטדיון ד'אלסנדרו) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקריית חיים שבחיפה.
שמו הרשמי הוא "אצטדיון ד'אלסנדרו", על שם ראש עיריית בולטימור שביקר במועצת פועלי חיפה בתחילת שנות ה-60. האצטדיון נודע בעבר כמגרש הכדורגל הביתי של הפועל חיפה והפועל קריית חיים.
גם קבוצת מכבי חיפה שיחקה באצטדיון קריית חיים כמגרשה הביתי בעונת 1984/85 בעת שיפוץ ושדרוג האצטדיון העירוני בקרית אליעזר.
האצטדיון היה מסוגל בשיאו לקלוט מעל כ-22,000 צופים, כשהטריבונה המערבית הבנויה בטון הכילה כ-13,000 מקומות ישיבה וממולה היו יציעי דשא.
בנית האצטדיון החלה בשנת 1957 והוא נחנך במאי 1958. בזמנו הוא נחשב לאחד האצטדיונים הגדולים והיפים בארץ.
בשנותיו הראשונות האצטדיון שימש את הפועל קריית חיים ואת הפועל חיפה כמגרש אימונים.
בשנת 1964 אצטדיון קריית חיים אירח את משחק גמר גביע המדינה בין הפועל חיפה למכבי תל אביב לאחר ששני משחקי הגמר הקודמים שנערכו באצטדיון בלומפילד הסתיימו בתיקו.
בעונת 1965/66 הפועל חיפה החליטה להעביר את משחקיה הביתיים לקריית חיים עקב העלויות הגבוהות של השימוש בקרית אליעזר.
מאז, אצטדיון קריית חיים נודע כמבצרה הביתי של הפועל חיפה ואוהדיה נהגו לקרוא "אין רחמים בקרית חיים!" במשחקי הבית של הקבוצה.
בעונת 1984/85 גם מכבי חיפה העתיקה את משחקיה הביתיים לקריית חיים בשל שיפוצים שנערכו באצטדיון קריית אליעזר.
מכבי חיפה זכתה באליפות השנייה בתולדותיה בעונה זאת בה שיחקה כאמור בקרית חיים.
הפועל חיפה המשיכה לשחק בקרית חיים עד עונת 1985/86, אז עברה לארח לקריית אליעזר.
כעבור שנתיים, בלחץ האוהדים הקבוצה חזרה שוב לארח בקרית חיים.
אבל האצטדיון סבל מתנאים ירודים בשל הזנחה וכבר לא עמד בסטנדרטים של אצטדיוני כדורגל מודרניים.
בשנת 1991 הפועל חיפה עברה באופן סופי לאצטדיון קריית אליעזר.
מאז אצטדיון קריית חיים אינו מארח עוד משחקי כדורגל בוגרים, והוא שימש כמגרש האימונים של הקבוצה הבוגרת ושל מחלקת הנוער של הפועל חיפה.
יציע הבטון היחיד שבו (המערבי), מאושר לכ-1,000 צופים בלבד בשל מצבו הרעוע והוא יציע עמידה.
בשנת 1993 נתנה ההסתדרות לרובי שפירא (אז הבעלים של קבוצת הפועל חיפה) זכות שימוש תמידית, ללא הגבלת זמן, באצטדיון קריית חיים, כל עוד הוא ממשיך להיות הבעלים של הפועל חיפה.
בשנת 1994 קיבל שפירא 50% מזכויות הבנייה באצטדיון תמורת העברה להסתדרות של מחצית מהרווחים בפרויקט הנדל"ני שיוקם על שטחו לאחר שייהרס.
העסקה הושלמה באפריל 1997 לאחר שהקבלן יעקב אנגל צורף לפרויקט.
אנגל ושפירא שילמו 5 מיליון שקל תמורת זכויות הבנייה ועוד 8.8 מיליון שקל כהלוואה להסתדרות, שתוחזר מתוך הרווחים של הפרויקט.
אולם תוכניות הבנייה לא מומשו עקב מיקומה בסמוך של חוות המכלים של החברה לתשתיות נפט ואנרגיה.
בשנת 2004 הודיעה ראש עיריית חיפה יונה יהב כי הושגו הסכמות לגבי פינוי חוות מכלי הנפט ובניית השכונה במקום תתחיל בקרוב, אך נכון ל-2022 האצטדיון לא נהרס.
על פי התוכניות המוצעות, בשטח האצטדיון מתוכנן פרויקט מגורים שנועד להכיל עד 1,500 דירות לצד פארק שכונתי.
בשנת 2017 הפועל חיפה העבירה את האימונים של הקבוצה הבוגרת ומשחקי קבוצת הנוער למגרש החדש בסמוך לבית נגלר.
אצטדיון קריית חיים המשיך לשמש את קבוצות הילדים והנערים של המועדון כשגם משרדי הנהלת הקבוצה נותרו במתחם.
בדצמבר 2023 נוספו בו גם 4 עמודי זרקורים עם תאורת לד.
קבוצת אוהדי הקבוצה אף החלה לקדם ב-2022 הצעה לבניית אצטדיון חדש בשטחו עבור הקבוצה שעל פי פרסומים ראשוניים נועד להכיל תחילה כ-9000 מקומות ובהשקעה בשלב הראשון של לפחות 60 מיליון שקלים.
אך הצעה זאת לא הבשילה למיזם ממשי.
אצטדיון קייפטאון (באפריקאנס: Kaapstad-stadion), המוכר לעיתים בשמו הלא-רשמי "אצטדיון גרין פוינט", הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקייפטאון שבדרום אפריקה.
האצטדיון נבנה לקראת מונדיאל 2010 ואירח מספר משחקים במסגרתו, לרבות אחד מחצאי הגמר.
באצטדיון 69,070 מושבים, והוא השלישי בגודלו בדרום אפריקה.
בניית האצטדיון החלה ב-26 במרץ 2007 בשכונת גרין פוינט שבקייפטאון, לחוף האוקיינוס האטלנטי ובסמוך למרכזי התיירות בקייפטאון.
לצורך הבנייה נהרס האצטדיון הקודם ששכן במקום, אצטדיון גרין פוינט הקטן בהרבה, אשר שימש למשחקי כדורגל ומופעי תרבות ובידור שונים.
לצד בניית האצטדיון עצמו פותחה התשתית מסביב והאצטדיון עומד כעת במרכזו של פארק רחב ידיים, אם כי לצורך הקמת האצטדיון הופקע למעשה שטח רב מאזור הפארקים של העיר.
האצטדיון תוכנן על ידי שיתוף פעולה בין 'גמ"פ (GMP) אדריכלות של גרמניה' ובין 'לואיס קרול ארכיטקטורה' המקומי.
הבנייה עצמה נמשכה כ-33 חודשים.
האצטדיון צופה מבחוץ בציפוי סופג רעש במטרה להפחית את הרעש הסביבתי.
הבנייה הסתיימה בטקס חגיגי ב-14 בדצמבר 2009 והועבר לבעלות עיריית קייפטאון.
חודש לאחר מכן נערך בו משחק הכדורגל הראשון, בו שיחקו הקבוצות המקומיות אייאקס קייפטאון וסאנטוס.
האצטדיון נבנה כאצטדיון כדורגל רחב ממדים - פי 5 מהאצטדיון הקיים קודם לכן, בו השתמשו קבוצות הכדורגל המקומיות לעיתים כאצטדיון ביתי.
עם זאת, אין ביכולתן של הקבוצות למלא תפוסה גדולה זו, וגם למשחק הפתיחה - דרבי עירוני, נמכרו 20,000 צופים בלבד, פחות משליש מתפוסת האצטדיון.
מסיבות אלו הוסב האצטדיון לתפוסה בת 55,000 מקומות בלבד לאחר המונדיאל.
באצטדיון ניתן לערוך גם משחקי רוגבי, אשר זוכה לפופולריות גדולה בהרבה מהכדורגל במדינה.
כמו כן האצטדיון משמש לאירועי תרבות וקונצרטים שונים.
אצטדיון פרי סטייט , הידוע גם כ"וודאקום פארק", על שם נותנת החסות, הוא אצטדיון בבלומפונטיין שבפרובינציית פרי סטייט שבדרום אפריקה.
האצטדיון משמש למשחקי רוגבי יוניון וכדורגל ובעל תפוסה של 48,000 צופים.
האצטדיון נבנה לקראת גביע העולם ברוגבי של שנת 1995. הוא היה שותף באירוח משחקי מונדיאל 2010, ולקראתם הורחב ונוספה לו קומת יציעים נוספת.
כמו-כן, שודרגו התשתיות ואמצעי האבטחה והתקשורת.
בימי שגרה האצטדיון משמש כביתן של קבוצות הרוגבי יוניון פרי סטייט צ'יטס וסנטרל צ'יטס, וכן של קבוצת הכדורגל בלומפונטיין סלטיק.
אצטדיון פריץ ואלטר הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בקייזרסלאוטרן שבגרמניה.
האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת פ.צ.
האצטדיון היה אחד מהמגרשים אשר אירחו את גביע העולם בכדורגל שנערך בגרמניה בשנת 2006.
האצטדיון נקרא על שמו של פריץ ואלטר, ששיחק בקייזרסלאוטרן לאורך כל שנות הקריירה שלו ושימש כקפטן נבחרת גרמניה בכדורגל שזכתה במונדיאל 1954.
בשנת 2002, לקראת גביע העולם 2006, הורחב האצטדיון ושופץ.
טרם השיפוצים הייתה תכולתו של האצטדיון 38,500 מקומות, ואילו אחריו יכול האצטדיון להכיל עד 48,500 צופים.
השיפוץ נעשה בעלות של 76.5 מיליוני אירו.
אצטדיון גוברנדור פלאסידו קסטלו (פורטוגזית: Estádio Governador Plácido Castelo), הידוע גם כאצטדיון קסטלאו (Estádio Castelão), הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר פורטלזה שבברזיל.
האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצות מועדון ספורט סיארה ומועדון ספורט פורטלזה, ומסוגל לקלוט 63,903 צופים למשחק.
האצטדיון שוּתף באירוח משחקי מונדיאל 2014.
אצטדיון קסטלאו נחנך ב-11 בנובמבר 1973, במשחק דרבי בין קבוצות סיארה ופורטלזה שהסתיים בתוצאה 0-0. המשחק הרשמי הראשון באצטדיון נערך ב-18 בנובמבר 1973, בו גברה קבוצת סיארה על ויטוריה בתוצאה 0-1.
במאי 2000 הוציאה לפועל ממשלת מדינת סיארה תוכנית לשדרוג האצטדיון.
העבודות חולקו לשלושה שלבים, והחלו ב-16 במאי 2001. השלב הראשון כלל בין היתר חידוש תעלות הניקוז, ושל המעברים ביציעים.
השלב השני של העבודות החל ב-20 ביולי 2001, וכלל את חיזוק מבנה האצטדיון.
השלב השלישי כלל את שדרוג מערכות החשמל, המתקנים ההידראולים והאלקטרונים.
משחק החניכה של האצטדיון המחודש התקיים ב-23 במרץ 2002, בו גברה נבחרת ברזיל על נבחרת יוגוסלביה בתוצאה 0-1. את השער לברזיל כבש לואיזו.
האצטדיון נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שייקחו חלק באירוח משחקי גביע הקונפדרציות 2013 ומונדיאל 2014, ועל כן עבר שדרוג נוסף במטרה להתאים אותו לתקנים בינלאומיים.
השדרוג כלל בין היתר בנייה מחודשת של המפלס התחתון קרוב לכר הדשא, הקמת תאי VIP, חידוש הגג והמעטפת החיצונית של האצטדיון והקמת מרכז תקשורת.
אצטדיון צסק"א פסצ'אנויה ע"ש גריגורי פדוטוב היה מגרשה הביתי של קבוצת צסק"א מוסקבה.
האצטדיון נבנה ב-1961 לראשונה ביוזמת גיאורגי גרצ'קו שהיה אז שר הביטחון של ברית המועצות.
הוא נקרא על שם כדורגלן סובייטי מצטיין גרגורי פדוטוב ששיחק בשורות צסק"א מוסקבה.
המשחק הרשמי הראשון נערך ב-6 בנובמבר 1974, צסק"א שיחקה מול קאיראט אלמטי.
האצטדיון הכיל עד 11,000 מושבים ונעשה בו שימוש כמגרש אימונים בעיקר.
לפני סגירתו הורחב האצטדיון והכיל עד 30,000 מושבים.
משחקי אליפות ברית המועצות ורוסיה נערכו לעיתים קרובות במגרש זה וב-1995 היה רשמית לאצטדיון הביתי של צסק"א מוסקבה.
בסוף שנת 2000 נסגר האצטדיון וצסק"א עברה לשחק בארנה חימקי.
עד מהרה נהרס האצטדיון וב-19 במאי 2007 הונחה אבן הפינה לארנה צסק"א שמכיל 30,000 מושבים.
אצטדיון קאראיסקאקיס הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר הנמל פיראוס שביוון.
האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל אולימפיאקוס ומכיל 32,115 מקומות ישיבה.
כמו כן, מארח האצטדיון לעיתים את משחקיה הביתיים של נבחרת יוון.
בניית האצטדיון החלה בשנת 1895, והוא נחנך כשנה מאוחר יותר.
האצטדיון אירח את תחרויות הרכיבה של אולימפיאדת אתונה באותה שנה.
בשנות השישים שופץ האצטדיון ולקראת המשחקים האולימפיים באתונה בשנת 2004, נבנה כמעט מחדש.
באולימפיאדה זו אירח האצטדיון חלק ממשחקי הכדורגל.
ב-8 בפברואר 1981 נהרגו 21 אוהדי כדורגל באסון שאירע באצטדיון, לאחר משחק בין אולימפיאקוס לבין א.א.ק.
אתונה, כאשר אלפים מאוהדי הקבוצה בשער 7 נהרו אל מחוץ לאצטדיון כדי לחגוג עם השחקנים מול הכניסה הראשית לאצטדיון.
הדלתות היו כמעט סגורות והדלתות המסתובבות בכניסה לשערים הפכו את היציאה לבלתי אפשרית, כך שהמדרגות הפכו למלכודת מוות.
בין יוני לאוגוסט 2005 הפך האצטדיון לבית קולנוע המופעל באופן יומי, עם מסך קולנוע בגודל של 20x10 מטרים.
אצטדיון קובאן הוא אצטדיון רב-תכליתי בעיר קרסנודאר שברוסיה.
שימושו העיקרי הוא משחקי כדורגל והוא אצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל אורוז'אי קרסנודאר (בשנים 2009 - 2014 היווה גם את מגרשה הביתי של קרסנודאר).
האצטדיון נפתח ב-30 באוקטובר 1960 ומכיל 35,200 מקומות ישיבה.