tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שמלחמת העולם השנייה הסתיימה, שוחזרו מספר חלקים מהסרט.
הקיסר שׁוּנְגְ'ה (במנדרינית: 順治帝; 15 במרץ 1638 – 5 בפברואר 1661) היה הקיסר השלישי של שושלת צ'ינג והקיסר הראשון ממוצא מנצ'ורי ששלט על סין בצורה רשמית מאז שנת 1644 ועד למותו.
בגיל 22 בחרו בו נסיכים מאנצ'ורים לרשת את אביו הואנג טאיג'י במטרה לסיים משבר ירושה בעוד מונו לצידו שני אחיינים של נורהאצ'י (סבו של שׁוּנְגְ'ה) לשמש כעוצרים עד אשר הפך שׁוּנְגְ'ה למבוגר מספיק בשביל לשלוט.
בין השנים 1643 ועד 1650 רוב השלטון היה בהחזקתו של העוצר דורגון שהוביל לכיבוש רוב שטחי אימפריית מינג.
כשהוכתר שׁוּנְגְ'ה רשמית לקיסר סין בבייג'ינג הבירה ב-1644 עדיין התנהלו קרבות בדרום סין נגד כוחות נאמנים לשושלת מינג.
השם הפרטי והמנצ'ורי של הקיסר הוא אייסין גיורו פולין (במנצ'ורית: ).
הקיסר שׁוּנְגְ'ה נפטר בגיל 22, עקב מחלת האבעבועות שחורות שהכתה באותה העת את עיר הבירה בייג'ינג.
בנו של שׁוּנְגְ'ה ויורשו, קאנגשי, קיסר סין, הפך מאוחר יותר לגדול שליטי השושלת והיה הקיסר שסיים את כיבוש סין בידי שושלת צ'ינג.
לאחר שנהרג נורהאצ'י בשדה הקרב מפגיעת תותח פורטוגזי, ירש אותו אחד מבניו, הואנג טאיג'י, אשר היה מצביא מכונן ופוליטיקאי מוכשר.
הואנג טאיג'י לא היה בכור בניו של נורהאצ'י, דבר אשר מאוחר יותר גרר משברי ירושה.
הואנג טאיג'י, במהלך מסעות המלחמה שלו במלחמה נגד שושלת מינג, הצליח להכניע את שושלת ג'וסון ששלטה בחצי האי הקוריאני והפך אותה למדינת חסות ומאוחר יותר צלח בכיבוש מונגוליה הפנימית, שהייתה מפולגת בין מדינות חסות הנאמנות לשלטון מינג.
הואנג טאיג'י ידע כי כדי להשיג שליטה על כל סין יהיה עליו לוותר על ההפרדה האתנית בין המנצ'ורים לבני ההאן, שהיו רוב תושבי סין.
בכל הוא קרא לבני האן לשרת בחצר המלוכה שלו והכריז על הקמתה של שושלת צ'ינג, שאמנם הייתה בהנהגתם של מנצ'ורים אך הייתה בעלת רוב תושבים שהיו בני האן.
אייסין גיורו פולין, יליד 1638 היה בנו התשיעי של הונג טאיג'י והרביעי מנישואיו עם בומבוטאי (או בשמה הסיני: שְׂיַאו-גְ'װַאנְג).
פולין נולד וגדל בתוך הארמון הקיסרי בשן-יאנג, הממוקם בעיר שן-יאנג (שנודעה גם בשמה המנצ'ורי מוּקְדֶן), בירת שושלת צ'ינג וחונך בידי מורים פרטיים שהעסיק אביו.
הוא הוכרז כיורש אף על פי שלא היה בנו הבכור של החאן המנצ'ורי.
כאשר נפטר הונג טאיג'י ב-21 בספטמבר 1643 מבלי שקבע לעצמו יורש, נקלעה "שושלת צ'ינג הגדולה" במשבר ירושה רציני.
לכס הקיסרות של הונג טאיג'י טענו מספר מתחרים, בהם חלק מבניו הגדולים אך גם בניהם של אחיו המבוגרים של הונג טאיג'י.
לבסוף סוכם שהיורש יהיה פולין הצעיר, שבהיותו קטין נזקק לחסותו של עוצר.
התמנו שני עוצרים: דורגון - בנו ה-14 של נורהאצ'י וג'ירגלאנג, אחד מאחייניו של נורהאצ'י.
לשניים אלה הייתה השפעה רבה בחצר הקיסרית והם הנהיגו את הפלגים השבטיים המרכזיים של השושלת והיו בעלי ניסיון פוליטי רחב.
לדורגון תחילה הוצע הכתר הקיסרי אך הוא סירב מכיוון שטען כי הכתר צריך לעבור לאחד מבניו של הונג טאיג'י.
ההחלטה על העוצרים ועל מינויו של פוג'ין לקיסר החדש התקבלה על ידי מועצת חכמים שהורכבה מראשים שבטיים רבי ניסיון פוליטי וסמכות בשושלת.
פוג'ין הצעיר הוכתר רשמית כקיסר שושלת צ'ינג ב-8 באוקטובר 1643, בגיל 5. הוחלט שהוא ימלוך בשם הקיסרי "שׁוּנְגְ'ה", בכך היה הקיסר המנצ'ורי הראשון שניתן לו שם קיסרי סיני במקורו.
הסיבה לתמיכתו של דורגון בפוג'ין הצעיר הייתה לא ברורה אך ישנה טענה כי היה בקשר רומנטי עם אמו של פוג'ין הצעיר, הקיסרית האלמנה שְׂיַאו-גְ'װַאנְג.
ב-17 בפברואר 1644, ג'ירגלאנג המזדקן, שהיה מנהיג צבאי מוצלח אך לא היה עוד מעוניין בניהול ענייני המדינה, הניח מרצונו את כל סמכויותיו כעוצר לידי דורגון, שבכך הפך לעוצר היחיד והשליט בפועל של שושלת צ'ינג.
לאחר שנחשפה מזימה שהונהגה בידי הוג'ה, אחיו הבכור של שׁוּנְגְ'ה לעלות לכוח ב-6 במאי באותה שנה, הוא הוגלה משושלת צ'ינג והורד מתואר הנסיך הקיסרי.
כמו כן שותפיו לקשר הוצאו להורג.
דורגון החליף במהרה את תומכיו של הוג'ה בתומכיו שלו, ובכך קיבל שליטה רבה עוד יותר על החצר הקיסרית וסמכותו גברה.
בתחילת יוני 1644 דורגון היה בשליטה איתנה על ממשלת צ'ינג וצבאה.
בתחילת 1644, בדיוק כשדורגון ויועציו הרהרו כיצד לצאת במתקפה נגד שושלת מינג, התמרדו האיכרים ברחבי סין נגד שלטון מינג הקורס.
מרד איכרים אחד, שהורכב בעיקר מגנבים ובוזזים והונהג בידי לִי דְזְה-צֶ'נְגּ תקדם לעבר בייג'ינג, בירת שושלת מינג.
ב־24 באפריל באותה שנה, פרץ צבא המורדים את שערי בייג'ינג וקיסר שושלת מינג, צ'ונְגְגֶ'ן, קיסר סין, התאבד לנוכח כיבוש הבירה ואיבוד התמיכה בשלטונו.
חדשות על כיבוש הבירה של שושלת מינג בידי צבא איכרים הגיעו לאוזני החצר הקיסרית של שושלת צ'ינג ודורגון קיבל את ההחלטה לצעוד בראש צבא שושלת צ'ינג לכיבוש בייג'ינג דרך מעבר צר בין החומה הגדולה של סין לים בוהאי.
המעבר הונהג בידי מוצב סיני של צבא מינג.
מפקד המוצב, ווּ סָאנְגְווֵי, אשר חשש לחייו עקב הכיבוש של הבירה בייג'ינג בידי האיכרים, ערק עם כוחותיו לצבא שושלת צ'ינג בהנהגתו של דורגון.
ווּ סָאנְגְווֵי כיוון את צבאו של דורגון לעבר המעבר.
כוחותיו של לִי דְזְה-צֶ'נְגּ שנכחו בבירה באותה העת איבדו את סדרם לכדי ביזה ועל כן לא העמידו התנגדות סדירה ובעלת כוח אל מול התקדמותם של כוחות צבא צ'ינג.
לאחר שישה שבועות של התעללות בידי כוחות המורדים, אוכלוסיית בייג'ינג שלחה ועדה של זקנים ופקידים מממשל מינג המתפורר במטרה לברך את משחרריהם ב-5 ביוני.
הם נבהלו כאשר במקום לפגוש את ווּ סָאנְגְווֵי ואת יורש העצר של מינג, ג'וּ צְהלַאנְג, הקיסר דַּאו המיועד, הם ראו את דורגון המנצ'ורי וצבאה של שושלת צ'ינג, מציג את עצמו כעוצר הקיסר הסיני הראוי לירושת "מנדט השמיים".
באמצע המהפך הזה, התיישב דורגון בארמון וויינג, הבניין היחיד בתוך העיר האסורה שנותר שלם פחות או יותר לאחר שלִי דְזְה-צֶ'נְגּ הצית את מתחם הארמון באש ב-3 ביוני, לאחר שבזז את רוב אוצרות המלוכה של שושלת מינג.
הכוחות המנצ'ורים הצטוו בהוראתו של הקיסר שׁוּנְגְ'ה לא לבזוז את העיר; משמעתם הפכה את המעבר של העיר לשלטון צ'ינג "חלק להפליא." עם זאת, במקביל לטענתו לבוא לנקום במינג, דורגון הורה להוציא להורג את כל התובעים לכס הקיסרות הסינית (כולל צאצאי הקיסר האחרון של מינג) יחד עם תומכיהם.
ב-7 ביוני, יומיים בלבד לאחר כניסתם לעיר, הוציא דורגון כרוזים מיוחדים לפקידים ברחבי הבירה, והבטיח להם שאם האוכלוסייה המקומית תסכים לגלח את מצחם (בדומה למנצ'ורים), ללבוש חליפות בסגנון מנצ'ורי ולהיכנע לשלטון המנצ'ורי, מקומם החברתי לא יפגע והם לא יפגעו משינוי שלטון זה.
הוא ביטל את הפקודה הזו כעבור שלושה שבועות לאחר שהתפרצו כמה מרידות איכרים סביב בייג'ינג, ואיימו על שליטת צ'ינג על אזור הבירה.
דורגון בירך את הקיסר שׁוּנְגְ'ה בשערי בייג'ינג ב-19 באוקטובר 1644, כאשר זה נכנס בשערי הבירה בטקס רשמי.
ב-30 באוקטובר הקיסר שׁוּנְגְ'ה בן השש הקריב קורבן במזבח השמיים.
כהני דת קונפוציאנים חדשים נקבעו בידי הקיסר ומינויים הרשמי של הקיסר שׁוּנְגְ'ה ודורגון אושר בתאריך 31 באוקטובר בידי כהנים אלו.
טקס ההכתרה הרשמי של פוג'ין נערך ב־8 בנובמבר, במהלכו השווה הקיסר הצעיר את הישגיו של דורגון לאלה של הדוכס ג'ואו, מייסדה הקדום של שושלת ג'ואו האדירה מסוף האלף השני לפנה"ס.
במהלך הטקס הועלה התואר הרשמי של דורגון מ"הנסיך העוצר" ל"דוד התומך, הנסיך העוצר".
בהמשך השתקן הקיסר הצעיר בתוך העיר האסורה והחל רשמית את שלטונו בתור קיסר סין הראשון דה יורה שהיה ממוצא מנצ'ורי.
ההנהגה המנצ'ורית הייתה מפולגת מבחינה שבטית לכדי שמונה מחנות, ידועים לרוב כשמונת הבאנרים.
מנהיגי הבאנרים החלו לעבור לבייג'ינג, ובכך הפכו אותה לבירה המנהלית של שושלת צ'ינג במקום שן-יאנג בצפון-מזרח.
בהמשך התבצעה חלוקת אדמות בין האצולה המנצ'ורית וכדי למנוע התנגדות לכך מצד האוכלוסייה הסינית המקומית, דורגון הוריד מיסים על האוכלוסייה העירונית והחל תשתיות בנייה נרחבות למען פיתוח העיר.
בשנת 1646, דורגון גם הורה להקים מחדש את הבחינות האזרחיות לבחירת פקידי ממשל שיכהנו במשרות אזרחיות.
מכאן ואילך נערכו בחינות באופן קבוע כל שלוש שנים כפי שאירע קודם לכן תחת המינג.
בבחינת הקבלה לפקידים הראשונה שהתרחשה תחת שלטון צ'ינג בשנת 1646, נשאלו מועמדים, שרובם תושבי צפון-סין, כיצד ניתן לגרום למנצ'ורים והסינים בני ההאן לעבוד יחד למטרה משותפת.
שאלה זאת באה במטרה של הממשל של דורגון להבין את רצון בני ההאן ובכך להתגבר על ההפרדה האתנית.
כדי לקדם הרמוניה אתנית, בשנת 1648 אפשר צו קיסרי שגיבש דורגון לאזרחים הסינים בני האן להינשא לנשים ממוצא מנצ'ורי, זאת באישור מועצת החכמים המנצ'ורית ובאישור משפחתה של האישה המנצ'ורית.
החלטה זאת, שנתמכה בידי הקיסר שׁוּנְגְ'ה הצעיר, נועדה גם היא כדי לחזק את הקשרים בין המנצ'ורים לבני ההאן.
תחת שלטונו של דורגון - שהיסטוריונים רבים כינו אותו "המוח הכובש של צ'ינג" ו"הארכיטקט הראשי של מפעל המנצ'ו הגדול"- הכניע צבא שושלת צ'ינג כמעט את כל סין ודחק את הכוחות הנותרים נאמנים לשושלת מינג דרומה לנאנג'ינג, בירתם הדרומית ולאזור הדלתה נהר היאנגצה.
סין הייתה מפולגת בין כוחות הצ'ינג בצפון והמרכז, מינג בדרום, לִי דְזְה-צֶ'נְגּ במערב וקבוצות מורדים רבות מסביב.
כמו כן, מוסלמים הנאמנים לשלטון שושלת מינג החלו במרידה נגד צ'ינג בגאנסו.
באמצע שנת 1645, לִי דְזְה-צֶ'נְגּ נסג מבירתו הזמנית של שיאן, אשר נכבשה בידי צבאות שושלת צ'ינג ונהרג זמן קצר מאוחר יותר בנסיבות לא ברורות.
במותו התפרק מרד האיכרים שהנהיג והשטחים עליהם שלט התחלקו בין כוחות המינג הדרומיים וכוחות צ'ינג.
לאחר כיבוש אזור שאנדונג וחנאן רוב המאבק בין המינג לצ'ינג עבר להתרכז על עמק נהר היאנגצה, איפה שהיה על הכוחות המנצ'ורים להתרגל למאבק באקלים לא מוכר.
בעוד המנצ'ורים מקורם בערבה האסייתית היו מורגלים להילחם באקלים צחיח ויבש, היה עליהם להסתגל למאבק נגד כוחות מינג באקלים הטרופי של מרכז ודרום סין.
מרידות איכרים לא נפסקות ביחד עם סדרת עריקות מן הצבא המתפרק של כוחות מינג מנעו מכוחות מינג הדרומיים לצאת במתקפת נגד יעילה אל מול המנצ'ורים ולא הצליחו להתקדם מעבר לאזור חוביי.
כמה צבאות צ'ינג סחפו דרומה, לקחו את עיר המפתח שוז'ו צפונית לנהר הואי בתחילת מאי 1645 וריכזו כוחותיהם לעבר ליאנגג'ו, העיר הראשית בקו ההגנה הצפוני של כוחות מינג הדרומיים.
לאחר שבוע של מצור כוחות מינג המשיכו להילחם על העיר והיה על המנצ'ורים להשתמש בארטילריה במטרה להביס את כוחות מינג המוצבים בעיר.
אחיו של דורגון הנסיך דודו הורה אז לבצע טבח וביזה בכל האוכלוסייה העירונית של ליאנגג'ו.
כמתוכנן, טבח זה הטיל אימה על ערים אחרות באזור ואלו בתגובה נכנעו לכוחות צ'ינג הקרבים ללא קרב ושפיכות דמים.
ואכן, נאנג'ינג נכנעה ללא קטטה ב-16 ביוני לאחר שמגניה האחרונים הבטיחו לדודו כי ייכנעו ללא קרב בתמורה שלא יפגע באוכלוסייה האזרחית.
הצ'ינג כבשו עד מהרה את שטחיה הרחבים של קיסרות מינג ברחבי מרכז סין וסבסדו את שליטתם על מרכז סין.
ב-21 ביולי 1645, לאחר שליאנגג'ו והאזור סביבה נכבשה לגמרי והוסדרה חלק מן שושלת צ'ינג, הוציא דורגון צו חריג ביותר שהורה לכל הגברים הסינים לגלח את מצחם ולסדר את שאר שיערם בצמה ארוכה זהה לאלה של המנצ'ורים.
העונש על אי-ציות היה מוות.
מדיניות זו של כניעה סמלית עזרה למנצ'ורים לסבסד את סמכותם על האוכלוסייה הסינית.
עם זאת, עבור פקידי האן ולומדי הספרות, התספורת החדשה הייתה מבישה ומשפילה (מכיוון שהיא הפרה את ההנחיה הקונפוציאנית המשותפת לשמירה על גופם שלם).
מכיוון שהיא איחדה את הסינים מכל הרקעים החברתיים להתנגדות נגד שלטון צ'ינג, הפיקוד על חיתוך שיער הפריע מאוד לכיבוש סין בידי שושלת צ'ינג.
האוכלוסייה המתריסה בערים ג'יאדינג וסונג-ג'יאנג נטבחה על ידי גנרל מינג לשעבר שערק לשורות הצ'ינג.
העיר ג'יאנגיין החזיקה מעמד נגד כ-10,000 חיילי צ'ינג במשך 83 יום.
כאשר נפרצה סופית חומת העיר ב-9 באוקטובר 1645, צבא צ'ינג בראשות עריק מינג ליו ליאנגג'ואו טבח באוכלוסייה כולה והרג בין 74,000 ל-100,000 איש.
מעשי טבח אלה סיימו את ההתנגדות המזוינת נגד שלטון צ'ינג באגן היאנגצה התחתון.
כמה נאמנים מחויבים לשלטון מינג הפכו לנזירים, בתקווה כי פועלם הדתי יסמל את התנגדותם לשלטון מנצ'ורי זר.
לאחר נפילת נאנג'ינג, יצרו שני בני משפחה נוספים בחצר הקיסרות של מינג משטרי מינג דרומיים שונים, ובכך החלו מלחמת ירושה פנימית בתוך שושלת מינג, מה שהפך את סיכוייהם להרים התנגדות אזרחית מוצלחת נגד שלטון צ'ינג אפילו להיות נמוכים מבעבר.
בסוף 1646 התפלגו תומכי מינג הדרומיים לכדי מרידות עממיות נוספות באזור גואנגג'ואו הדרומי.
מרד זה, אשר איים על שליטת האימפריה הפורטוגזית במקאו, הוביל לסגירת המסחר בין הפורטוגזים לכוחות מינג.
שני משטרי המינג הללו נלחמו זה בזה עד 20 בינואר 1647, כאשר כוח פרשים רטן בשירות שושלת צ'ינג שהובל על ידי לי צ'נג-דונג כבש את גואנגג'ואו, הפיל את כוחותיו של טוען הכתר שוואוו והותיר את מתנגדו, יונגלי, כעת הטוען לכתר מינג הכי חזק.
יונגלי דאז נסוג מכוחות צ'ינג וביסס את כוחו בגואנגשי.
עם זאת, במאי 1648, פנה לי צ'נג-דונג כנגד הצ'ינג, והמרד המקביל של גנרל מינג אחר שערק קודם לכן לשורות צבא צ'ינג בג'יאנגשי עזר ליונגלי להשיב לכוחותיו את רוב דרום סין.
הקיסר שׁוּנְגְ'ה זעם על דורגון על כך שסמך במפקדים עריקים לכדי כך שיכלו אלו להפתיע את צבא צ'ינג בצור שכזאת ולהשיב לכוחות מינג שטחים נרחבים.
תחייה זו של תקוות הנאמנים לשלטון שושלת מינג הייתה קצרת מועד.
צבאות צ'ינג חדשים הצליחו לכבוש את המחוזות המרכזיים של הוגאנג (חוביי וחונאן של ימינו), ג'יאנגשי וגואנגדונג בשנת 1649 וב-1650, והקיסר יונגלי ברח שוב.
לבסוף ב-24 בנובמבר 1650, כוחות צ'ינג כבשו את גואנגג'ואו וטבחו את אוכלוסיית העיר והרגו עד כ-70,000 איש.
בתוך כך, באוקטובר 1646 הגיעו צבאות צ'ינג בראשות הוג'ה (אשר תוארו הושב לידו לאחר שקיבל הכרה מאחיו הקיסר שׁוּנְגְ'ה) לסצ'ואן, שם משימתם הייתה להשמיד את ממלכתו של מנהיג השודדים ג'אנג שיאנג-ג'ונג.
ג'אנג נהרג בקרב נגד כוחות צ'ינג ליד שיצ'ונג במרכז סצ'ואן ב-1 בפברואר 1647. כמו כן בשלהי שנת 1646, באזור גאנסו ומדבר גובי, כוחות שהורכבו על ידי מנהיג מוסלמי הידוע במקורות סיניים בכינוי 'מיליין' התמרדו נגד שלטון צ'ינג.
עד מהרה הצטרף אליו מנהיג מוסלמי נוסף בשם דינג גודונג.
בהכרזה רשמית כי הם פועלים להחזיר את שלטון המינג, הם כבשו מספר עיירות בגאנסו, כולל בירת המחוז לנצו.
נכונות המורדים הללו לשתף פעולה עם סינים שאינם מוסלמים רימזה להנהגת החצר הקיסרית של צ'ינג כי הם לא רק מונעים על ידי דת.
גם 'מיליין' וגם דינג גודונג נפלו בשבי ונהרגו על ידי מנג קיאופנג בשנת 1648, ובשנת 1650 נמחצו המורדים המוסלמים במערכות צבאיות באזור מדבר גובי שגרמו לנפגעים כבדים.
מותו הבלתי צפוי של דורגון ב-31 בדצמבר 1650 במהלך מסע ציד עורר תקופה של מאבקים פלגיים עזים בתוך חצר הקיסרות של שושלת צ'ינג ופתח את הדרך לרפורמות פוליטיות עמוקות.
היה חשד כי במהלך מסע הצייד שבסופו התבשר על מות דורגון הוא למעשה נרצח בהתנקשות פוליטית.
מכיוון שתומכיו של דורגון עדיין היו בעלי השפעה בבית המשפט, דורגון הועלה במותו למעמד שווה ערך ביוקרתו לזה של קיסר והועלה לאחר מכן למעמד "הקיסר הצדיק".
אולם עוד באמצע ינואר 1651, כמה מראשי הפלג של הבאנרים הלבנים בראשות אובאי, תומכו לשעבר של דורגון, עצרו את אחיו של דורגון אג'יג' מחשש שהוא יכריז על עצמו כעוצר הכתר החדש; לאחר מכן קבעו אובאי ואנשיו את עצמם בתור שרים ראשיים של מספר משרדים והתכוננו להשתלט על הממשלה.
בינתיים, ג'ירגלאנג, שהתרחק מרצון מתואר העוצר שלו בשנת 1647, אסף תמיכה בקרב מנהיגי הבאנרים שגורשו מתפקידם במהלך שלטונו של דורגון.
העצומה לחלוקת הכוח בין העוצרים שנחתמה במותו של הואנג טאיג'י בוטלה אפוא רשמית.
ג'ירגלאנג ואנשיו יצאו בהתקפה נגד מתנגדי שלטונו של שׁוּנְגְ'ה.
בין סוף פברואר לתחילת מרץ 1651 הקיסר שׁוּנְגְ'ה הוציא תביעה משפטית נגד דורגון המת על כך שסירב לקבל סדרת דרישות והנחיות אימפריאליות שהורה עליהם שׁוּנְגְ'ה עצמו.
דורגון נמצא אשם וכל כבודו ותאריו הוסרו אף על פי שכבר היה מת.
ג'ירגלאנג המשיך לטהר חברים לשעבר מהקליקה של דורגון ולהעניק דרגות גבוהות ותארים באצולה על מספר גדל והולך של חסידים בשלושת הבאנרים הקיסריים שתמכו בהעלאת סמכותו השלטונית של הקיסר שׁוּנְגְ'ה, כך שעד לשנת 1652 נהרגו כל תומכיו לשעבר של דורגון או הוצאו מהממשלה בפקודת גירוש.
לקראת סוף שנת 1652 ביקר הדלאי לאמה ה-5 בבייג'ינג לאחר מסע שלו מטיבט.
שׁוּנְגְ'ה הורה על טקס רשמי לקבלתו של הדלאי לאמה בשערי העיר וניתן לו להשתכן בארמון בתוך העיר האסורה.
מעל חודשיים נותר הדלאי לאמה ה-5 בייג'ינג עד אשר החל לנוע בחזרה ללהסה בטיבט במהלך אביב שנת 1653. הקיסר שׁוּנְגְ'ה העניק לדלאי לאמה אוצרות רבים לקראת עזיבתו.
הקיסר העניק לו גם תואר מכובד, תעודת מינוי מוזהבת וחותם מוזהב המסמל את סמכות הקיסר.
תעודה מוזהבת זאת יצרה תקדים לדלאי לאמה לדורות המאוחרים יותר לקבל את תפקידם באופן רשמי מחצר הקיסרות.
להלן נוסח תעודת המינוי המוזהבת שהעניק הקיסר שׁוּנְגְ'ה לדלאי לאמה החמישי:
בשנת 1644, כאשר כבשו המנצ'ורים את בייג'ינג והסדירו את סמכותה של שושלת צ'ינג, מונה של לראש הוועד הממלכתי לאסטרונומיה.
לאחר שריפא חבר החצר הקיסרית ממחלה שהייתה זרה לרופאים המנצ'ורים שנכחו בחצר הקיסרית, החלו המנצ'ורים להכיר גם כן בטכנולוגיה האירופאית ויוהאן אדם של הפך לאחר מכן ליועצו האישי ואיש סודו של הקיסר הצעיר שׁוּנְגְ'ה, שכינה את של בכינוי "מאפא" ("סבא").
הקיסר התיר לשל לבנות את הכנסייה הראשונה בבייג'ינג בשנת 1650 והשתתף בעצמו בהתכנסויות לתפילה נוצרית קתולית ולפולחן מספר פעמים.
האינטימיות של שאל עם הקיסר אפשרה לישועים לנהל את עבודת המיסיון שלהם בגלוי, ונאמר כי 500,000 סינים התנצרו לאורך תקופת שלטונו של שׁוּנְגְ'ה.
עקב המחלוקת על הטקסים הסיניים, רבים בחצר הקיסרות המנצ'ורית ראו את המיסיונרים כמטרד אך לאורך שלטונו של שׁוּנְגְ'ה הם היו בפועל מוגנים.
ב-7 באפריל 1651, בקושי חודשיים לאחר שעלה בפועל לסמכויות השלטון, הוציא קיסר שׁוּנְגְ'ה צו שהודיע כי הוא יטהר את השחיתות מן השלטון בחצר הקיסרית ובכלל שושלת צ'ינג.
צו זה עורר עימותים פלגיים בקרב החצר הקיסרית, עימותים שמולם נאבק הקיסר עד מותו.
אחת הפעולות הראשונות שלו במטרה "לטהר את החצר הקיסרית מן השחיתות" הייתה לפטר את האקדמאי הגדול פנג קוואן, בן האן מצפון סין שהיה בעל תפקיד מרכזי בחצר הקיסרית של שושלת מינג ולאחר כיבוש הבירה בידי צבא הצ'ינג בשנת 1645 הורשה להישאר בתפקידו על ידי הנסיך העוצר דורגון.
קיסר שׁוּנְגְ'ה החליף את פנג בצ'ן מינג-שיה (1601–1654), אקדמאי מדרום סין רב השפעה שהיה בעל קשרים חזקים עם חברות הספרות בג'יאנגנן.
אף כי בהמשך בשנת 1651 הודח צ'ן גם הוא באשמת השפעה על רוכלות, אך הוא הוחזר לתפקידו בשנת 1653 כאשר התגלו הטענות נגדו כשקריות ועד מהרה הפך ליועץ אישי צמוד של הריבון.
הוא אפילו הותר לו לנסח צווי אימפריה בדיוק כמו שהיה פעם פועל במזכירות השלטון של שושלת מינג.
נוסף על כך בשנת 1653, החליט הקיסר שׁוּנְגְ'ה להשיב למקומו את פנג קוואן לאחר שזה בויש בהדחתו, אך במקום לאזן את השפעתם של פקידי צפון ודרום סין בחצר הקיסרית כפי שהתכוון הקיסר, חזרתו של פנג קוואן רק הגבירה את המחלוקת העובדתית בין האקדמאים.
בכמה מחלוקות בחצר הקיסרית בשנת 1653 ו-1654, הקימו הדרומיים פלג אחד המתנגד לצפוניים ולמנצ'ורים.
באפריל 1654, כאשר צ'ן מינג-שיה שוחח עם השליחות הרשמית הצפונית בראשות נינג וון-וו על תמיכתו בהשבת סגנון הלבוש של חצר הקיסרית מתקופת מינג, נינג הוקיע את צ'ן באופן מיידי לקיסר והאשים אותו בפשעים שונים, לרבות לקיחת הונאות, נפוטיזם, סיעתיות, והתחברות עם פלגים שונים הפועלים להדיח את הקיסר שׁוּנְגְ'ה.
צ'ן הוצא להורג בתלייה ב-27 באפריל 1654.
בנובמבר 1657 פרצה שערוריית רמאות גדולה במהלך הבחינות למינוי פקידים לחצר הקיסרית בבייג'ינג.
שמונה מועמדים מג'יאנגנן, שהיו גם קרובי משפחה של פקידי בייג'ינג, שיחדו בוחנים בתקווה שידורגו במקום הגבוה ביותר בתחרות.
שבעה מפקחי בחינות שנמצאו אשמים בקבלת שוחד הוצאו להורג, וכמה מאות אנשים נידונו לעונשים שנעו בין הדחה מתפקידם לגלות והחרמת רכוש.
השערורייה, שהתפשטה במהרה למעגלי הבחינות של נאנג'ינג, חשפה את השחיתות ורוכלות ההשפעה הרווחות בבירוקרטיה הסינית, וכי גורמים רשמיים רבים מהצפון ייחסו לקיומם של מועדוני ספרות דרומיים נחיתות אל מולם, דבר שהביא לקרע במערכת השלטונית הפנימית.
בתקופת שלטונו הקצרה, עודד קיסר שׁוּנְגְ'ה את בני ההאן הסינים להשתתף בפעילות ממשלתית והחיה מוסדות רבים בסגנון סיני שבוטלו או נדחקו על ידי המשטר בתקופת דורגון.
הוא דן בהיסטוריה, בספרות ובפוליטיקה עם אקדמאים גדולים כמו צ'ן מינג-שיה והקיף את עצמו בפקידים חדשים כמו ואנג שי, צעיר סיני שדיבר במנצ'ורית.
הקיסר העריך את האפשרות לבטל את חוק התסרוקת שקבע דורגון, אך לבסוף החליט שלא לשנות את החוק מכיוון שביטולו עלול להחליש את סמכות שושלת צ'ינג והדבר לא בא בחשבות בהתחשב בעובדה שהמלחמה נגד שושלת מינג בדרום סין עוד המשיכה.
בשנת 1652 הוצא צו קיסרי שנודע בכינוי "ששת הגזרות" שבמסגרתו תמך הקיסר בחיזוק ההשפעה של המוסד הקונפוציאני בתוך הממשל והחצר הקיסרית (במהלך שלטונו של בנו החוק חודש והשפעת הקונפוציאניזם על החצר הקיסרית גדלה עוד יותר).
בצעד אחר לכיוון שלטון בסגנון סיני, הקים הריבון מחדש את האקדמיה לספרות סינית בבייג'ינג ואת המזכירות הגדולה בשנת 1658. שני המוסדות הללו, המבוססים על מודלים של המשטר וההנהלה המדינית מתקופת מינג, החלישו עוד יותר את כוחם של המנצ'ורים בתוך חצר המלוכה.
הסריסים הוחזקו תחת פיקוח הדוק במהלך חזרתו של דורגון, אך הקיסר הצעיר השתמש בהם כדי להתמודד עם השפעתם של אישים רבי כוח אחרים בחצר הקיסרית כגון אמו הקיסרית האלמנה והעוצר לשעבר ג'ירגלאנג.
בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-17 שוב הפך כוח הסריסים למאוד אימתני: הם טיפלו בעניינים כלכליים ופוליטיים מרכזיים, הציעו עצות על מינויים רשמיים ואף הרכיבו את חלוקת חצר הקיסרות.
מכיוון שהסריסים בודדו את המלך מהביורוקרטיה, המנצ'ורים ואקדמאים סינים חששו מכך שאלו ישיבו את המנהל לכפי שהיה בתקופת מינג, מלא שחיתות שלטונית והונאות כאשר מטרת הסריסים היא קודם כל להעשיר את עצמם.
זמן קצר לאחר מותו של הקיסר שׁוּנְגְ'ה, בוטלו כלל המשרות רבות ההשפעה של הסריסים בידי מועצת עוצרים חדשה.
בספטמבר 1660 נפטרה לפתע אשת הקיסר שְׂיַאו קַאנְג-גַ'אנְג, אשתו האהובה של הקיסר שׁוּנְגְ'ה, כתוצאה מצער על אובדן אחד מילדיהם.
המום באבל, הקיסר נפל לדיכאון במשך חודשים.
לבסוף הוא חלה באבעבועות שחורות ב-2 בפברואר 1661, במהלך התפרצות מרכזית של המחלה הקטלנית ברחבי הבירה.
ב-4 בפברואר 1661, הוזעקו הפקידים וואנג שי ומרגי (שניהם מנצ'ורים) אל מיטת הקיסר כדי לרשום את צוואתו האחרונה.
באותו יום, בנו השלישי שׂוֵאנְיֵה בן השבע נבחר להיות ממשיך דרכו בשם הקיסרי קאנגשי, ככל הנראה מכיוון שהוא כבר שרד את מחלת האבעבועות שחורות מספר שנים קודם לכן.
הקיסר נפטר ב-5 בפברואר 1661 בעיר האסורה בגיל עשרים ושתיים.
המנצ'ורים חששו מאבעבועות שחורות יותר מכל מחלה אחרת מכיוון שלא הייתה להם חסינות כלפיה וכמעט תמיד מתו אנשיהם כאשר נדבקו בה.
המשטר המנצ'ורי הקים סוכנות לחקירת מקרים של אבעבועות שחורות ולבודד את הסובלים ממנה כדי להימנע מהדבקות נוספות.
במהלך התפרצויות, נשלחו בני משפחת המלוכה באופן שגרתי ל"מרכזי הימנעות אבעבועות שחורות" הרחק מאזורים מאוכלסים בצפיפות כדי להגן על עצמם מפני זיהום.
הקיסר שׁוּנְגְ'ה חשש במיוחד מהמחלה, מכיוון שהיה צעיר וחי בעיר גדולה, סמוך למקורות הדבקה.
בצוואה שפורסמה בסופו של דבר, נרשם כי הקיסר הביע את צערו על פסק דינו בסגנון סיני שבהם הושפע מסריסים סיניים, הזנחתו את האצילים המנצ'ורים ואת מסורותיהם של המנצ'ורים, ומסירותו הכבירה לחוגו הפוליטי ולא לאמו.
לאורך שלטונו, מאז קיבל עצמאות שלטונית בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-17, פעל הקיסר שׁוּנְגְ'ה לחזק את סמכותו שלו אך לא בהכרח לחזק את המשטר הריכוזי במטרה לא לגרום למרידות מצד האוכלוסייה הסינים האזרחית.
הצוואה כפי שגובשה העניקה את "מעטפת הסמכות הקיסרית" לארבעת העוצרים מעל בנו של שׁוּנְגְ'ה, ושימשה לתמיכה במדיניותם הפרו-מנצ'ורית במהלך התקופה המכונה "השלטון אובאי" שנמשכה בין השנים 1661 ל-1669.
בגיל 14 חותן הקיסר שׁוּנְגְ'ה עם נערה מנצ'ורית בנישואים שאורגנו בהוראתו של דורגון.
לאחר מותו של דורגון ועליית סמכותו של שׁוּנְגְ'ה, האחרון ביטל את הנישואים הפוליטיים אליה.
זמן קצר לאחר מכן חותן בשנית בנישואים שאורגנו בידי אמו, אך גם הפעם נעשו ללא הסכמתו.
שׁוּנְגְ'ה במקום זאת התאהב בעלמה ושמה דּונְגּ, רעייתו של גנרל בצבא צ'ינג אשר התאבד.
למרות ניסיונותיו להתחתן עמה שׁוּנְגְ'ה לא קיבל תמיכה לכך מצד אמו והאריסטוקרטיה, זאת עקב שורשיה הסיניים של דּונְגּ.
אף על פי שלא נישאו רשמית עד שנת 1653, השניים היו זוג קיסרי לכל דבר וניתן שם קיסרי לדּונְגּ - שְׂיַאושְׂײֵן.
בנה של דּונְגּ, היה בנו הרביעי של הקיסר שׁוּנְגְ'ה, אך הוא היה האהוב בבניו לפי דברו.
בן זה נפטר זמן קצר לאחר שנולד.
עקב מותו של הילד הפעוט דּונְגּ נפטרה זמן קצר לאחר מכן מתוך עצב.
אסונות אלו הביאו לדיכאונו של הקיסר שׁוּנְגְ'ה וכאמור הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן עקב אבעבועות שחורות.
רבים מילדיו של הקיסר שׁוּנְגְ'ה נפטרו בעודם פעוטים ורבים אחרים היו לא חוקיים.
מתוך נשותיו המלכותיות נולדו לקיסר ארבעה ילדים חוקיים.
להלן ילדיו החוקיים של הקיסר שׁוּנְגְ'ה לפי סדר גילם מהמבוגר לצעיר:
שונאים, סיפור אהבה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1989 בבימויו של פול מזורסקי, עם רון סילבר, לנה אולין, אנג'ליקה יוסטון ומרגרט סופי סטיין בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בניו יורק בשנת 1949 בה מתגוררים שורדי שואה רבים שעדיין מצולקים נפשית מטראומת השואה.
התסריט מבוסס על הרומן "שונאים – סיפור אהבה" של יצחק בשביס-זינגר (1972).
אנג'ליקה יוסטון ולנה אולין היו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
פול מזורסקי ורוג'ר סימון היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הרמן ברודר (רון סילבר) הוא ניצול שואה שגר בקוני איילנד עם אשתו הפולניה יאדוויגה (מרגרט סופי סטיין).
אשתו ושני ילדיו נספו בשואה והוא ניצל על ידי יאדוויגה שהייתה משרתת בביתם.
היא החביאה אותו בעליית גג ולאחר המלחמה הם התחתנו והיגרו לארצות הברית.
בלילות הוא חולם איך שהנאצים גוררים ומכים את אשתו וביום הוא מדמה כל שוטר לאיש אס אס.
הוא אומר ליאדוויגה כי הוא עובד בעסק של ספרים בפילדלפיה אבל למעשה הוא עובד ככותב נאומים לרב למבק (אלן קינג) בניו יורק.
הוא לא מגלה ליאדוויגה כי הוא מנהל יחסים קרובים עם מאשה טורשינר (לנה אולין), ניצולת שואה גרושה, שגרה עם אימה שפרה פועה (ג'ודית מלינה) בברונקס, שתיהן סובלות נפשית ממאורעות השואה.
מאשה רוצה להתחתן אבל הרמן מהסס.
לאון טורשינר (פול מזורסקי) בעלה לשעבר, נפגש איתו ומזהיר אותו שלא יילכד ברשת שלה כפי שהוא נלכד.
הרמן קורא בעיתון מודעה שתמרה אשתו בחיים והיא מחפשת קרובים.
הוא נפגש אתה והיא מודיעה לו כי שני ילדיהם נספו.
הוא מגלה לה שהוא נשוי והיא באה לדירתם ונפגשת עם יאדוויגה ההמומה.
הרמן בשלב זה נשוי לשתי נשים ורכלנית השכונה, גב' שרייר(ריטה קארין) מגיעה ביחד עם מר פשלס (פול לידס), מנהל בית אבות, לרחרח בסביבה.
יאדוויגה מתקרבת ליהדות, מדליקה נרות שבת והולכת לבית כנסת.
כאשר היא דורשת מהרמן להתלוות אליה לתפילת כל נדרי הוא מסרב, מתווכח וסוטר לה.
היא פורצת בבכי ומטיחה בפניו האם זה מגיע לה לאחר שסיכנה את חייה למענו?
לבסוף מתחתן הרמן עם מאשה.
כעת הוא נשוי לשלוש נשים.
הרב למבק מזמין אותם למסיבה בביתו ושם חושף פשל,ס לפני כולם שהרמן נשוי לשלוש נשים.
מאשה עוזבת בכעס ובאותו זמן מגלה לו יאדוויגה כי היא בהיריון.
הרמן נמשך למאשה וחוזר לדירתה בברונקס.
הם מחליטים לברוח לפלורידה אך באותו יום מתה אימה.
מאשה נכנסת לדיכאון ומתאבדת בנטילת כדורי שינה והרמן נעלם.
יאדוויגה מובהלת לחדר לידה בלווית תמרה והרב למבק.
היא יולדת בת וקוראת לה מאשה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותרון סילברהרמן ברודרהאבמרגרט סופי סטייןיאדוויגהאשתו של הרמןלנה אוליןמאשה טורשינרמאהבת/אשתו של הרמןאנג'ליקה יוסטוןתמרה ברודראשתו הראשונה של הרמןאלן קינגהרב למבקהבן הצעירג'ודית מלינהשפרה-פועהאמא של מאשהפול מזורסקילאון טורשינרהגרוש של מאשהפיל לידסמר פשלסריטה קאריןגב' שרייררכלנית
שונט רנה וילסון היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ילידת גיאנה, היא ידועה בעיקר בתפקידים בסרטים "פנתר השחור", אינדיאנה ג'ונס וחוגת הגורל ותפקידה בסדרה "מיליארדים".
היא גילמה את דמותה של ד"ר מינה אוקאפור בסדרה "המתמחה" (2018–2021) ברשת פוקס.
שונט רנה וילסון נולדה בגיאנה אך גדלה בניו יורק מגיל שנתיים.
היא בתם של דברה ווסלי וילסון, ויש לה שלושה אחים; האח אנדרה והאחיות, סרינה וסיניק.
שונט למדה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל, שם קיבלה תואר ראשון ב-2016. לאחר מכן למדה דרמה ותיאטרון בקווינס קולג' כחלק מאוניברסיטת העיר ניו יורק.
שנה סרט תפקיד הערות 2018 A Kid Like Jake אמא בחלום פנתר שחור דורה מילג'ה201Foxx n Wolfeסרט קצר
במאית, תסריטאית ומפיקה2023אינדיאנה ג'ונס וחוגת הגורל מייסון2025קראטה קיד: הגדולים מכולםמיס מורגןThe Luckiest Man in AmericaTBABLKNWS: Terms & ConditionsQueens of the Dead
שנה כותרת תפקיד הערות 2017 מיליארדים סטפני ריד 7 פרקים 2018–2021 המתמחה ד"ר מינה אוקאפור תפקיד ראשי (עונות 1–4); 67 פרקים 2019 Into the Dark מארי פרק: "Treehouse"2025וושינגטון בלאק (אנ')ביג קיט4 פרקים
שׁוּנִי הוא דמות מקראית, בנו השלישי של גד ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחת לאה.
לשוני היו שישה אחים: צפיון, חגי, אצבון, ערי, ארודי ואראלי.
למשפחתו של שוני קראו משפחת השוני.
אין הרבה הצעות לפירוש שמו של שוני.
ישעיהו פרס סובר ששמו נשתמר מהשם הגאוגרפי (בערבית) א-שונה או שונת-גמרין, שבעבר הירדן המזרחי, השייך לשבט גד, וככל הנראה למשפחת השוני.
בספר הישר מסופר שאמו של שוני נקראה עוצית, והיא הייתה אשתו של גד.
יש מדרש האומר ששוני נקרא בשם זה מפני שכוחו היה משונה, כלומר חזק באופן ניכר מאשר שאר הבריות.
שונא מתנות יחיה הוא ביטוי מקראי לפיו למי שמתרחק מקבלת מתנות תהיה תוספת חיים.
מקורו של הביטוי בפסוק ב המבטא הנגדה בין מי שיש לו תאוות בצע לבין מי ששונא מתנות: .
הביטוי הובא ברמב"ם כדרגת צדיקים גדולים:
כעין זאת הובא הביטוי בשולחן ערוך כמידת חסידות:
כך מובא, למשל, בתלמוד על רבי זירא, שנהג לסרב לקבל מתנות בטענה שזו סגולה להאריך ימים שהרי שונא מתנות יחיה, אבל כאשר קראו לו לבית ריש גלותא היה מסכים לבוא, והסביר שבני ביתו של ריש גלותא מתכבדים בכך שהוא מגיע לביתם, וכבוד זה נחשב כתשלום.
מסופר על האמורא, רבי אבא, שהקדים את רב גידל בקניית קרקע שרב גידל כבר התעסק בקנייתה.
רבי אבא הסביר לרבי יצחק שהוא לא ידע שרב גידל כבר התחיל להתעסק בקניית קרקע זו, ועכשיו שהוא יודע את הרקע הוא מסכים לתת לו אותה במתנה אך לא למכרה לו, משום שמכירת הקרקע הראשונה ("ארעא קמייתא") נחשבת לסימן רע.
מאחר ששניהם סירבו להשתמש בקרקע, היא נשארה הפקר, והייתה מכונה "ארעא דרבנן" (הקרקע של הרבנים).
לחני נחמיאס יש שיר בשם "שונא מתנות יחיה" בלחנו של אהרון פררה.
שוּנָאן (ביפנית: 周 南市, בתעתיק Shūnan-shi) היא עיר הממוקמת במזרח-מרכז מחוז ימאגוצ'י, ביפן.
נכון ל-1 באוקטובר 2016, אוכלוסיית העיר מוערכת ב-143,959, וצפיפות האוכלוסייה בה היא 220 נפש לקמ"ר.
השטח הכולל של העיר הוא 656.13 קמ"ר.
העיר המודרנית שונאן נוסדה ב-21 באפריל 2003, על ידי מיזוג הערים טוֹקוּיָאמָה ושינָאנְ'יו (Shinnan'yō), העיירה קוּמָאגֶה (במחוז קומאגה), והעיירה קאנו (במחוז צוּנוֹ).
שמה של העיר נגזר מההברה הראשונה (周) בשם של מחוז סוּאוֹ לשעבר (周 防 国), ומההברה שמשמעותה "דרום" (南), בשל מיקומה בחלק גדול מדרום המחוז הישן.
העיר גובלת במערבה בערים ימאגוצ'י והופו, במזרח בעיר איוואקוני, בדרום-מזרחה בהיקארי וקודאמצו, ובצפונה ביושיקה, במחוז שימאנה.
מדרום נמצא הים הפנימי סטו.
21 באפריל 2003: שונאן הוקמה על ידי מיזוג טוקויאמה, שינאנ'יו, קאנו וקומאגה.
מחוז צונו פורק כתוצאה ממיזוג זה.
25 במאי 2003: קזוטו קוואמורה הפך לראש העיר הראשון.
22 באפריל 2007: יוקיו שימאזו מנצח את קניצ'ירו קימורה והיה לראש העיר השני בעיר.
לחברת עיבוד המזון שִימָאיָה (Shimaya) יש מטה בשונאן.
כמו כן, לחברת הנפט אידמיצו קוסאן, לחברת הכימיקלים טוסו וטוקויאמה, ולחברת מוצרי הברזל נישין סטיל – לכולן מפעלים שבסיסם בשונאן.
שונטל מוניק בראון היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 של מדינת אוהיו.
מחוז הבחירה ששלה מקיף חלקים ממחוז קויאהוגה ומחוז סאמיט בחלק הצפון-מזרחי של המדינה, כולל רוב המתחמים השחורים בין קליבלנד לאקרון.
בראון, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה טרם היבחרה לקונגרס כחברת מועצת מחוז קויאהוגה בשנים 2015–2021. היא נבחרה לבית הנבחרים האמריקאי בבחירות מיוחדות שנערכו בראשית נובמבר 2021, בעקבות התפטרותה של נציגת המחוז מרשה פאדג'.
היא השלימה לימודי תואר אקדמי ראשוני (Associate degree) בניהול עסקי במכללה הקהילתית קויאהוגה, תואר ראשון בניהול ארגוני באוניברסיטת וילברפורס.
בראון הקימה את הארגון "Diversified Digital Solutions", חברה המספקת ייעוץ עסקי בתחום השיווק.
היא נבחרה למועצת העיר וורנסוויל הייטס ב-2011, שם כיהנה בתפקידה במשך שלוש שנים.
בבחירות 2014 נבחרה לייצג את מחוז הבחירה התשיעי במועצת מחוז קויאהוגה, במקומה של חברת המועצה אלן קונלי.
מחוז הבחירה אותו ייצגה כולל חלק גדול ממזרח מחוז קויאהוגה, כולל וורנסוויל הייטס, בדפורד, שייקר הייטס, אורנג' וחלקים ממזרח קליבלנד.
בשנת 2017 נבחרה בראון ליושבת ראש המפלגה הדמוקרטית במחוז קויאהוגה, משניצחה את חברת הסנאט המדינתי סנדרה ויליאמס ואת טרבור אלקינס, ראש עיריית ניובורג הייטס.
עם כניסתה לתפקיד, הפכה בראון לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
בדצמבר 2020, הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן מינה את חברת הקונגרס מרשה פאדג' למזכירת מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית.
לאחר מכן הכריזה בראון על כוונתה להתמודד בבחירות המיוחדות למילוי מקומה של פאדג', והגישה את טפסי ההתמודדות אל ועדת הבחירות הפדרלית ב-9 בדצמבר 2020. היא נמנתה בין שבע מתמודדים שטענו לכתר.
אישים דמוקרטים אחדים הביעו תמיכה במועמדותה של בראון, בהם מזכירת המדינה לשעבר הילרי קלינטון, מצליף הרוב בבית הנבחרים האמריקאי ג'ים קלייבורן וחברת הקונגרס ג'ויס בייטי.
בפברואר 2021, מועצת העריכה של "The Plain Dealer", העיתון הגדול ביותר בקליבלנד, קראה לבראון להתפטר מתפקידה כיו"ר המפלגה הדמוקרטית של מחוז קויאהוגה, בטענה שמעמדה זה מקנה לה יתרון לא הוגן במערכת הבחירות.
במהלך מסע הבחירות הוציאה ועדת הפעולה הפוליטית "הרוב הדמוקרטי עבור ישראל" (Democratic Majority for Israel) למעלה מ-1.2 מיליון דולר אמריקאי על תעמולה טלווזיוניות עבור בראון.
ארגונים המזוהים עם תמיכה במדינת ישראל הוציאו בסופו של דבר 2,028,639 דולר למען מועמדותה של בראון.
בראון זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-3 באוגוסט 2021 עם 50.2% מהקולות.
ביום הבחירות המיוחדות, שנערך ב-2 בנובמבר, גברה על לברן גור, מועמד המפלגה הרפובליקנית.
ב-4 בנובמבר בראון הושבעה לתפקידה כחברת הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
בראון ניצחה את נינה טרנר ב-3 במאי 2022 במסגרת הפריימריז הדמוקרטי במחוז ה-11. היא זכתה לתמיכתו של ביידן והשדולה הפרוגרסיבית בקונגרס.
שון ריאן פוקס הוא שחקן אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור ג'ספר דנלופ בסיטקום הנעורים של ניקלודיאון, "הסוכן הנרי" (2014–2020).
יש לו שלושה אחים גדולים.
אימו, היא מפיקת הקולנוע אנני מולנר.
הוא הוזמן לראשונה להופיע בפרסומות בגיל שמונה.
הופעת הבכורה שלו בתחום המשחק הייתה בגיל 11, בתפקיד אורח בפרק בסדרה "מחשבות פליליות".
בין השנים 2014 ל-2020 כיכב במשך חמש עונות של קומדיית המצבים "הסוכן הנרי" בניקלודיאון, ובה גילם את דמותו של ג'ספר דנלופ, חברו הטוב של הדמות הראשית הנרי הארט.
שנהסדרהתפקידהערות2011מחשבות פליליותסיי הצעירפרק: "Proof"2012NCISדייבפרק: "Housekeeping"The Tonight Show with Jay Lenoבילי פיסקפרק: "#20.183"The First Familyלאריפרק: "The First Stay-cation"בית ספר לאמנויות לחימהטימי3 פרקים2014–2015ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לאג'ייקדיבוב; 28 פרקים2014–2020הסוכן הנרי ג'ספר דנלופתפקיד ראשי (5 עונות); 128 פרקים2018הרפתקאות הסוכן הנרידיבוב; 12 פרקים2025הסוכן הנרי: הסרטתפקיד ראשי
שון ראיין הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי.
ראיין גדל ברוקפורד, אילינוי, ארצות הברית.
אמו הייתה מורה ואביו רואה חשבון.
כילד הוא התעניין בסיטקומים של שנות ה-70.
לאחר שסיים את לימודיו במכללת מידלברי, ראיין זכה בפרס המחזאות של נורמן ליר בחסות Columbia Pictures Television (שהפכה מאוחר יותר לסוני).
הפרס כלל מענק של 25,000 דולר במזומן ופגישות עם מפיקי הטלוויזיה המובילים של קולומביה.
מאוחר יותר הוא הפך לכותב צוות בתוכנית "נאש ברידג'ס" ושימש ככותב/מפיק "באנג'ל", לפני שיצר ופעל ככותב ראשי ב"המגן".
בהמשך חבר לדייוויד מאמט כדי לשמש כשואו-ראנר של היחידה.
ראיין היה שואו-ראנר של עונה 2 של "שקר לי" של רשת פוקס.
הוא היה שואו-ראנר והמפיק בפועל של הטריירים של FX.
הוא גם יצר את דרמת הפשע "The Chicago Code".
ב-2016 יצר את הסדרה "טיימלס" יחד עם אריק קריפקי שהופצה על ידי Sony Pictures Television.
הסדרה היא סדרת דרמה ומדע בדיוני העוסקת במסע בזמן.
בכיכובם של אביגיל ספנסר, מלקולם בארט ומאט לנטר.
ב-2017 יצר יחד עם אהרון רחסן תומאס את "S.W.A.T" שעלתה ב-CBS ב-2 בנובמבר 2017 והופקה על ידי Original Film, CBS Studios ו-Sony Pictures Television.
ב-2023 יצר את הסדרה "סוכן הלילה", סדרת טלוויזיה מסוגת מותחן פעולה, בכיכובם של גבריאל באסו ולוסיאני ביוקנן.
ריאן נשוי לשחקנית קאתי קאלין ראיין, ששיחקה ב"המגן" וב"קוד שיקגו".
ברוכים הבאים להוליווד (1998) (תסריט וסיפור)
טרייר (2010) (כותב ומפיק בפועל)
The Chicago Code (2011) (יוצר, כותב ומפיק בפועל)
SWAT (2017–הווה) (יוצר, כותב ומפיק בפועל)
סוכן הלילה (2023–הווה) (יוצר, כותב ומפיק בפועל)
ראיין היה מועמד לפרס כתיבה יוצאת דופן לסדרת דרמה ב-2002 (פרס אמי), ולפרס הומניטאס ב-1998.
שׁוֹנוּת קֶצֶב לֵב היא התופעה הפיזיולוגית של שונות במרווח הזמן בין פעימות הלב.
שונות קצב לב נמדדת לפי השונות במרווח בין פעימה לפעימה.
מונחים נוספים בהם נעשה שימוש כוללים "שונות באורך מחזור" ו-"שונות R–R" (כאשר R היא נקודה המתאימה לשיא של גל האלקטרוקרדיוגרם (ECG); ו-RR הוא המרווח בין שני R עוקבים).
שיטות אשר משמשות לזיהוי פעימות כוללות ECG, לחץ דם, בליסטוקרדיוגרמות ואות גלי הדופק הנגזר מפוטופלטיסמוגרף (PPG).
ECG נחשב לתקן הזהב למדידת שונות קצב לב מכיוון שהוא מספק שיקוף ישיר של הפעילות החשמלית הלבבית.
נמצא כי שונות קצב לב נמוכה היא משתנה מנבא לתמותה לאחר אוטם שריר הלב, אם כי מחקרים אחרים מצאו כי המידע בשונות קצב הלב שהוא רלוונטי להישרדות לאחר אוטם שריר הלב נכלל במלואו בקצב הלב הממוצע.
ישנם תוצאות ומצבים רבים אשר עשויים להיות קשורים גם לשונות קצב לב (בדרך כלל נמוכה), כולל אי ספיקת לב, נוירופתיה סוכרתית, דיכאון לאחר השתלת לב, רגישות ל-SIDS והישרדות לקויה בפגים.
בנוסף לשימוש במדידת קצב לב לצרכים קליניים, גם למדידת הערכים הספציפיים של שונות קצב הלב בטווח התקין יש ערך, במיוחד במחקר בתחומי הפסיכופיזיולוגיה והנוירוארגונומיה.
מחקרים רבים עוסקים במדידת ותיעוד הטווח התקין של ערכים אלה.
שונות קצב לב קשורה לתחומי הפסיכופיזיולוגיה והנוירוארגונומיה.
לדוגמה, שונות קצב לב קשורה לעוררות רגשית.
נמצא כי שונות קצב לב בתדר גבוה (HF) פוחתת בתנאים של לחץ זמן חריף ולחץ רגשי ומצב חרדה מוגבר, וככל הנראה קשורה לקשב ממוקד ועיכוב מוטורי.
נמצא כי שונות קצב לב נמוכה אצל אנשים אשר מדווחים על רמת דאגה גבוהה.
אצל אנשים עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD), שונות קצב לב ומרכיב ה-HF שלו (ראה להלן) מופחתים בעוד שהמרכיב בתדירות הנמוכה (LF) מוגבר.
יתר על כן, חולי PTSD לא הראו תגובתיות של LF או HF להיזכרות באירוע טראומטי.
הבדלים כמותיים סטטיסטיים נמצאו גם בקרב אנשים בריאים, אנשים עם דיכאון ובקרב אנשים עם פסיכוזה.
ישנו מתאם בין מרכיבים שונים של שונות קצב לב לבין מצבים פסיכולוגיים שונים.
מחקרים שונים מצאו מתאמים שונים בין דחק לבין מרכיבים שונים של שונות קצב הלב, כאשר רוב הממצאים מעידים על כך שכתוצאה מממצב מלחיץ ישנה עליה במדדי ה-LF והיחס LF/HF לעומת ירידה ב-HF, אם כי ישנם ממצאים מסוימים לכיוונים ההפוכים, כמו גם מחקרים שלא מצאו שינויים ברכיבים אלה במצבי דחק.
חלון הזמן הרלוונטי למדידת דחק מצבי באמצעות שונות קצב לב הוא לפחות 10 שניות, כאשר בדרך כלל נדרש חלון בגודל של 30 שניות ויותר.
מדדי שונות קצב לב נמצאים במתאם עם מדדים פסיכופיזיולוגיים ונוירוארגונומיים שונים, כגון כוח אחיזה, אלקטרואנצפלוגרם (EEG), מוליכות עור, קוטר אישון ועוד.
האינטגרציה הנוירו-ויסצרלית היא מודל של שונות קצב לב אשר רואה במערכת העצבים האוטונומית המרכזית את מקבל ההחלטות של ויסות קוגניטיבי, התנהגותי ופיזיולוגי בהתייחס לרצף של הרגשות.
מודל האינטגרציה הנוירו-ויסצרלית מתאר כיצד קליפת המוח הקדם-מצחית מווסתת פעילות במבנים לימביים אשר פועלים לדיכוי פעילות מערכת העצבים הפאראסימפתטית (PSNS) והפעלת מעגלי מערכת העצבים הסימפתטית (SNS).
שונות בתפוקה של שני ענפים אלה של מערכת העצבים האוטונומית מייצרת שונות קצב לב ופעילות בקליפת המוח הקדם-מצחית יכולה לפיכך לווסת את שונות קצב לב.
שונות קצב לב היא מדד של הפערים הלא עקביים בין פעימות הלב ומשמשת כמדד להיבטים פסיכולוגיים שונים.
נמצא כי שונות קצב לב היא מדד למידת העוררות של מערכת העצבים הפאראסימפתטית ושל מערכת העצבים הסימפתטית.
היבטים פסיכולוגיים שונים מייצגים את האיזון בין שתי ההשפעות הללו.
למשל, שונות קצב לב גבוהה מייצגת ויסות תקין של רגשות, יכולת החלטה וקשב, בעוד ששונות קצב לב נמוכה משקפת את התופעות ההפוכות.
מערכת העצבים הפאראסימפתטית פועלת להורדת קצב הלב, בעוד שמערכת העצבים הסימפתטית פועלת להגברת קצב הלב, אשר חשובה מכיוון שהיא חלה על המצבים הפסיכולוגיים השונים שהוזכרו לעיל.
לדוגמה, שונות קצב לב גבוהה עשויה לשקף פעילות פאראסימפתטית מוגברת, בעוד ששונות קצב לב נמוכה עשויה לשקף פעילות סימפתטית מוגברת.
רגשות נובעים מהשפעת האירוע ומשכו על האדם.
היכולת לווסת רגשות חיונית לסביבות חברתיות ולרווחה הנפשית.
שונות קצב לב שופכת אור על המרכיבים הפיזיולוגיים אשר קשורים לוויסות רגשי.
נמצא כי שונות קצב לב משקפת ויסות רגשי בשתי רמות שונות, בזמן מנוחה ובזמן השלמת משימה.
מחקרים הראו שאדם עם שונות קצב לב גבוהה יותר בזמן מנוחה יכול לספק תגובות רגשיות מתאימות יותר בהשוואה לאלה שיש להם שונות קצב לב נמוכה במנוחה.
במחקר אמפירי נמצא כי שונות קצב לב יכולה לשקף ויסות רגשי טוב יותר על ידי אנשים עם שונות קצב לב גבוהה יותר במנוחה, במיוחד כשמדובר ברגשות שליליים.
בעת השלמת משימה, שונות קצב לב נתונה לשינויים, במיוחד כאשר אנשים צריכים לווסת את הרגשות שלהם.
בנוסף, הבדלים בינאישיים קשורים ליכולת לווסת רגשות.
התגלה בעבר שחלק גדול מוויסות הקשב נובע מתכונות מעכבות, שמהוות את ברירת המחדל בפעולת קליפת המוח הקדם-מצחית.
לתהליכים מלמעלה למטה של קליפת המוח הקדם-מצחית ישנן השפעות פאראסימפתטיות.
כאשר השפעות אלו פעילות, יכולת הקשב עלולה להיפגע.
לדוגמה, חוקרים הציעו ששונות קצב לב יכולה להוות מדד לקשב.
למשל, קבוצת חוקרים גילתה שלאנשים עם חרדה גבוהה ושונות קצב לב נמוכה יש קשב לקוי.
בהתאם לממצאי מחקר זה, הוצע גם כי קשב מוגבר קשור לשונות קצב לב גבוהה ולפעילות מוגברת של עצב הוואגוס.
פעילות עצב הוואגוס משקפת את השינוי הפיזיולוגי של מערכת העצבים הפאראסימפתטית והסימפתטית.
הפעילות מאחורי קליפת המוח הפרה-פרונטלית ומערכות העצבים הפאראסימפטטית והסימפתטית יכולה להשפיע על פעילות הלב.
עם זאת, לא כולם מושפעים באותו אופן.
סקירה שיטתית של שונות קצב לב ותפקודים קוגניטיביים העלתה ששונות קצב לב במנוחה יכולה לנבא הבדלים בינאישיים בביצועי הקשב.
יתרה מזאת, שונות קצב לב הצליחה להעיד על תפקיד הקשב ועל רמת הביצועים, תוך תמיכה בשונות קצב לב גבוהה כמדד פסיכופיזיולוגי של קשב וביצועים מוגברים.
הן רגש והן קשב עשויים להבהיר את האופן שבו שונות קצב לב משמשת כמדד לתהליכי החלטה.
נעשה שימוש במחקר בשונות קצב לב כמדד ליכולות החלטה.
נמצא כי הן רגש והן קשב קשורים ליכולות החלטה.
כישורי החלטה לקויים קשורים לחוסר היכולת לווסת או לשלוט ברגשות ובקשב.
יכולת החלטה מושפעת לרעה משונות קצב לב נמוכה ומושפעת לחיוב מרמות גבוהות יותר של שונות קצב לב.
זאת ועוד, נמצא כי שונות קצב לב במצב מנוחה מהווה מנבא משמעותי של תפקודים קוגניטיביים כמו יכולת החלטה.
נמצא כי שונות קצב לב נמוכה, מלווה במצבים פסיכולוגיים כגון חרדה, מובילה להחלטות גרועות.
לדוגמה, קבוצת חוקרים מצאה ששונות קצב לב נמוכה היא מדד לאי-ודאות גבוהה יותר, אשר מוביל לכישורי החלטה לקויים, במיוחד בקרב אנשים עם רמות גבוהות יותר של חרדה.
שונות קצב לב משמשת גם להערכת מיומנויות החלטה במשחקים בסיכון גבוה.
התיאוריה הפוליוואגית היא דרך נוספת לתאר את המסלולים במערכת העצבים האוטונומית אשר מתווכים שונות קצב לב.
התיאוריה הפוליוואגית מדגישה שלושה תהליכים עיקריים: תגובה לא פעילה לאיום סביבתי, תגובה פעילה לאיום סביבתי, ותנודה בין חיבור וניתוק לאיום סביבתי.
תיאוריה זו, כמו אחרות, מפרקת את שונות קצב הלב על סמך מאפייני תחום התדרים.
עם זאת, התאוריה שמה דגש רב על הפרעת קצב ועל העברתה על ידי מסלול עצבי משוער המובחן ממרכיבים אחרים של שונות קצב לב.
ישנן עדויות אנטומיות ופיזיולוגיות לשליטה פוליוואגלית בלב.
שונות במרווח בין פעימה לפעימה היא תופעה פיזיולוגית.
הסינוס (אשר נקרא גם קשר הגת והפרוזדור) מקבל מספר קלטים שונים, כאשר קצב הלב המיידי או מרווח ה-RR והשונות שלו הם התוצאות של קלטים אלו.
ירידה בפעילות מערכת העצבים הפאראסימפתטית או פעילות מוגברת של המערכת הסימפתטית תגרום להפחתת שונות קצב הלב.
נמצא קשר בין פעילות בתדר גבוה (HF) (בטווח שבין 0.15 עד 0.40 הרץ) לפעילות פאראסימפתטית.
פעילות בטווח זה קשורה להפרעת הקצב בסינוס הנשימה.
קיים פחות ידע על התשומות הפיזיולוגיות של פעילות התדר הנמוך (LF) (בטווח שבין 0.04 עד 0.15 הרץ).
למרות שבעבר נחשבה שונות קצב הלב כמשקפת פעילות סימפתטית, כיום מקובלת הסברה כי היא משקפת תערובת של מערכות העצבים הסימפתטית והפאראסימפתטית כאחד.
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, בהינתן תהליך סטוכסטי, שונות משותפת עצמית () היא פונקציה שנותנת את השונות המשותפת של התהליך עם עצמו בשתי נקודות זמן.
שונות משותפת עצמית קשורה קשר הדוק למתאם העצמי של התהליך המדובר.
שונות משותפת עצמית של תהליכים סטוכסטיים
אם לתהליך הסטוכסטי קיימת פונקציית תוחלת (כאשר הוא הסימון הרגיל עבור אופרטור התוחלת), אז השונות המשותפת העצמית ניתנת על ידי:
כאשר ו־ הן שתי נקודות זמן.
לעיתים שונות משותפת עצמית מסומנת ב־.
הגדרה עבור תהליך סטציונרי במובן הרחב
אִם הוא תהליך סטציונרי במובן הרחב (WSS), אז מתקיים:
כאשר הוא זמן ההשהיה, או משך הזמן שבו הוסט האות.
פונקציית השונות המשותפת העצמית של תהליך WSS ניתנת אפוא על ידי:
בכמה תחומים (למשל בסטטיסטיקה ובניתוח סדרות עיתיות) מקובל לנרמל את פונקציית השונות המשותפת העצמית כדי לקבל מקדם מתאם פירסון תלוי בזמן.
עם זאת בתחומים אחרים (בהנדסה למשל) הנרמול מושמט לעיתים קרובות, והמונחים "שונות משותפת עצמית" ו"מתאם עצמי" משמשים לסירוגין.
מתאם עצמי מנורמל של תהליך סטוכסטי מוגדר כך:
אם הפונקציה מוגדרת היטב, הערך שלה חייב להיות בטווח , כאשר 1 מציין מתאם מושלם ו-1 מציין אנטי-מתאם מושלם.
עבור תהליך WSS, ההגדרה היא:
השונות המשותפת העצמית של תהליך מסונן ליניארי
במטאורולוגיה, שונות טמפרטורה יומית (באנגלית diurnal temperature variation) היא ההפרש בין טמפרטורת האטמוספירה (Atmospheric temperature (אנ')) הגבוהה ביותר לטמפרטורה הנמוכה ביותר שמתרחשות במהלך אותו יום.
השהיית טמפרטורה (Temperature lag), המכונה גם אינרציה תרמית (Thermal inertia), מהווה גורם חשוב בשונות הטמפרטורה היומית.
הטמפרטורה היומית המרבית מתרחשת לרוב לאחר הצהריים, שכן האוויר ממשיך לקלוט חום נטו במשך זמן מה מהבוקר, דרך הצהריים ואף לאחריהם.
באופן דומה, טמפרטורת המינימום היומית מתרחשת בדרך כלל לאחר חצות, ואף מתרחשת בשעות הבוקר המוקדמות סביב עלות השחר, מכיוון שחום אובד לאורך כל הלילה.
תופעה שנתית מקבילה היא השהייה עונתית (Seasonal lag).
כאשר אנרגיית השמש פוגעת בפני כדור הארץ בכל בוקר, שכבת אוויר רדודה בעובי של 1–3 ס"מ מעל פני הקרקע מתחממת בהולכה.
חילופי חום בין שכבה רדודה זו של אוויר חם לאוויר הקריר שמעליה אינם יעילים במיוחד.
ביום קיץ חם, לדוגמה, טמפרטורות האוויר עשויות להשתנות בשיעור של כ-16.5 מעלות צלזיוס בין פני הקרקע לגובה החזה.
הקרינה הסולארית הנכנסת עולה על כמות החום הנפלטת במשך שעות רבות לאחר הצהריים, ושיווי משקל תרמי מושג בדרך כלל בין השעות 15:00 ל־17:00, אך הדבר עשוי להיות מושפע ממגוון גורמים כגון קיום גופי מים גדולים, סוג וכיסוי הקרקע, רוח, כיסוי עננים/אדי מים, ולחות על פני הקרקע.
שינויי הטמפרטורה היומיים הגדולים ביותר נמדדים קרוב מאוד לפני השטח של כדור הארץ.
על האזורים עם השינויים הבולטים ביותר ניתן למנות את רמות טיבט, האנדים, מערב ארצות הברית וחלקה המערבי של אפריקה הדרומית.
אזורים מדבריים גבוהים נוטים להציג את שונות הטמפרטורה היומית הגבוהה ביותר, בעוד שאזורים נמוכים ולחים סמוך לחופים (טרופיים, אוקייניים וארקטיים) מציגים לרוב שונות נמוכה בהרבה.
ערים גדולות (המתפקדות כאיי חום עירוניים) נוטות להפגין שונות יומית נמוכה יותר לעומת האזורים הכפריים שמסביב להן.
זה מסביר מדוע הטמפרטורות באזור כמו הפארק הלאומי פינקלס יכולות לטפס ל- בעיצומו של יום קיץ, ולצנוח בלילה ל־.
במקביל, בוושינגטון די.סי., שהיא לחה הרבה יותר, השונות היומית בטמפרטורה מסתכמת בכ־; בהונג קונג העירונית, טווח השונות היומית הוא רק מעט יותר מ־.
בעוד ששירות הפארקים הלאומיים טען כי שיא העולם לשונות טמפרטורה במהלך יום אחד עומד על (מ- ל-), כפי שנמדד בבראונינג, מונטנה (Browning, Montana) בשנת 1916, מחלקת איכות הסביבה של מונטנה טענה שגם בעיר לומה (Loma, Montana) נרשם אותו פער בדיוק, בשנת 1972 (במקרה זה מ- ל-).
שני מקרי הקיצון הללו התרחשו כתוצאה משינויים חדים במסות אוויר במהלך יום אחד.
במקרה של 1916, חלה צניחה קיצונית בטמפרטורה בעקבות פלישת אוויר ארקטי קפוא מקנדה שדחק מסה חמה יותר.
במקרה של 1972 התרחש אירוע רוח צ'ינוק, שבו אוויר מהאוקיינוס השקט חצה רכסי הרים ממערב, התחמם באופן דרמטי בירידתו למונטנה, דחק את האוויר הארקטי הקפוא, וגרם לעלייה דרסטית בטמפרטורה.
בהיעדר שינויים קיצוניים במסות אוויר, שונות הטמפרטורה היומית נעה לרוב בין או פחות מכך באזורים לחים וטרופיים, ועד ל־ באזורים בגובה רב ובאקלים יבש עד חצי־יבש, כגון חלקים של רמת אינטרמאונטיין (Intermountain Plateau) במערב ארצות הברית – למשל באלקו, נבדה (Elko, Nevada), אשטון, איידהו (Ashton, Idaho), וברנס, אורגון (Burns, Oregon).
ככל שהלחות גבוהה יותר – כך שונות הטמפרטורה היומית נמוכה יותר.
באירופה, בשל מיקומה הצפוני יותר וקרבתה לגופי מים חמים גדולים (כגון הים התיכון), ההבדלים בטמפרטורה היומית אינם בולטים כמו ביבשות אחרות.
עם זאת, מקומות בדרום אירופה הרחוקים משמעותית מהים התיכון נוטים להיות בעלי הבדלים גדולים בטמפרטורות היומיות, חלקם סביב .
אלה כוללים את דרום-מערב חצי האי האיברי (למשל אלווגה (Alvega) או בדחוס), כמו גם את הרמות הגבוהות של טורקיה (אם נחשבות לחלק מאירופה) (למשל קייסרי).
באוסטרליה, שינויים משמעותיים בטמפרטורה יומית מתרחשים בדרך כלל במרכז היבשת (Central Australia (אנ')) סביב אליס ספרינגס ואולורו.
שונית קינגמן היא שונית אלמוגים טרופית בשטח של כקילומטר רבוע, באמצע הדרך בין הוואי לסמואה האמריקאית.
השונית נמצאת בנקודה הצפונית ביותר של איי הקו הצפוני, ומהווה טריטוריה של ארצות הברית בשליטת צי ארצות הברית.
השונית התגלתה בשנת 1798 על ידי רב החובל אדמונד פאנינג במסעו על אונייתו "בסטי".
השונית שמופתה על ידי רב החובל וו.
קינגמן בשנת 1853 ונקראת על שמו, סופחה רשמית לארצות הברית ב-10 במאי 1922.
אורך קו החוף של השונית, בשעות שפל הוא כ-3 ק"מ.
גובה השונית מעל פני הים הוא מטר אחד בשעת שפל, ובשעת הגאות מכוסה השונית מים.
השונית מקיפה לגונה עמוקה בה ניתן לעגון.
השונית אינה מיושבת ואין בה משאבים טבעיים.
חברת התעופה פאן אמריקן השתמשה בלגונה בין השנים 1937–1938 כתחנת עצירה בין הוואי לסמואה האמריקאית וכן כנקודת עצירה של מטוסים ימיים בדרכם לניו זילנד.
שונית המחסום הגדולה היא מערכת שונית האלמוגים הגדולה ביותר בכדור הארץ, והיא מורכבת מכ-2,900 שוניות נפרדות ומ-900 איים המשתרעים לאורך 2,300 קילומטרים על פני שטח של כ-344,400 קילומטרים רבועים.
השונית שוכנת בים האלמוגים, במרחק מה מחוף קווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה.
ניתן לצפות בשונית מהחלל החיצון, והיא המבנה הגדול ביותר בכדור הארץ שנבנה על ידי אורגניזמים.
מבנה השונית מורכב ונבנה על ידי מיליארדי אורגניזמים זעירים הידועים כפוליפי אלמוגים (Coral Polyps).
שונית המחסום הגדולה היא בית גידול עבור מגוון ביולוגי נרחב של חיים, והוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1981. רשת CNN הכתירה את השונית כאחד משבעת פלאי תבל הטבעיים.
הקרן הלאומית של קווינסלנד העניקה לשונית מעמד של סמל לאומי.
ערים רבות לאורך החוף של קווינסלנד מציעות טיולים בסירה לשונית על בסיס יומי.
מספר איים יבשתיים משמשים כאיי נופש.
חלק גדול מהשונית זכה להגנה חוקתית והוא נכלל בגבולות הפארק הימי שונית המחסום, דבר המסייע להקטנתה של השפעות האדם, כגון דיג יתר ותיירות.
מדי שנה מבקרים בשונית כשני מיליון תיירים בקירוב.
על אף שרבים מביקורים אלו מוסדרים, יש מספר אתרים מאוד פופולריים קרוב לחוף שסבלו מנזקי פעילות התיירים.
איומים סביבתיים אחרים על השונית והמערכת האקולוגית שלה כוללים את איכות המים הנפגעת ממי נגר, שינויי אקלים המלווים בהלבנת אלמוגים, והתפרצויות מחזוריות של כוכבן קוצני.
אירופאים פגשו בשונית זו לראשונה כאשר החוקר קפטן ג'יימס קוק עלה על שרטון באזור ב-11 ביוני 1770. שונית המחסום הגדולה הייתה ידועה לאבוריג'ינים שנדדו אל היבשת האוסטרלית לפני 40 עד 60 אלף שנה או אף יותר מכך.
החלקים העתיקים של השונית מתוארכים ללפני כ-60 אלף שנה.
החל מהקנוזואיקון אוסטרליה נדדה צפונה בשיעור של שבעה סנטימטרים בכל שנה.
בתקופה זו התחוללה התרוממות טקטונית באוסטרליה המזרחית, וכתוצאה מכך קו פרשת המים שבקווינסלנד נדד למרחק של 400 קילומטרים בכיוון פנים היבשת.
כמו כן, בתקופה זו התרחשו בקווינסלנד מספר התפרצויות געשיות שגרמו ליצירתם של מספר הרי געש וזרמי בזלת.
חלק מהבליטות הגרניטיות הללו הפכו בסופו של דבר לאיים גבוהים.
שוניות אלמוגים החלו לגדול באגן ים האלמוגים לאחר היווצרותו, אך עד לפני 25 מיליון שנים החלק הצפוני של קווינסלנד היה במים ממוזגים דרומית לאזורים הטרופיים, ולפיכך לא היה יכול לשמש כבית גידול עבור השוניות.
לשונית המחסום הגדולה יש היסטוריה התפתחותית מורכבת; לאחר שקווינסלנד נסחפה לתוך המים התפתחותה של השונית הושפעה מהתנודיות שלה (גדילה או הצטמקות) שהתרחשה במקביל לשינויים בגובה פני הים.
קוטר השוניות הקטנות נע בין 1 לשלושה סנטימטרים בכל שנה, והן גדלו באופן אנכי בקצב של 1 עד 25 סנטימטרים לשנה; אולם, השוניות יכלו להגיע רק לעומק של 150 מטרים בגלל הצורך באור השמש, והן לא יכלו לגדול מעל פני המים.
הקרקע שממנה נוצר המצע של השונית הנוכחית הייתה מישור חוף שנוצר ממשקעים שנסחפו מההרים המחלקים הגדולים ומגבעות גדולות (חלקן היו שרידים של שוניות קדומות או הרי געש).
לאחר שקווינסלנד נדדה לאזור של מים טרופיים לפני 24 מיליון שנים האלמוגים החלו לשגשג, אך תוך זמן קצר החל להתפתח משטר השקעה שגרם לתהליך בליה בהרים המחלקים הגדולים, וכתוצאה ממנו נוצרו דלתות נהר, משקעים ימיים ומשקעים עכורים, שלא היו מתאימים כמצע לגדילת האלמוגים.
גובה פני המים ירד באופן משמעותי לפני כ-10 מיליון שנים, וכתוצאה מכך תהליך ההשקעה התגבר.
מצע הגידול של שונית המחסום הגדולה התהווה בצורה כזאת שהוא היה מספיק רחוק מהמשקעים כדי לבטל את השפעתם המעכבת על גדילת האלמוגים.
כמו כן, לפני כ-400,000 שנים הייתה תקופת ביניים בין שני עידני קרח שבה גובה פני המים עלה והטמפרטורה שלהם הייתה גבוהה ב-4 מעלות צלזיוס.
חוקרים ממרכז המחקר של השונית מצאו "שלדי" אלמוגים המתוארכים לתקופה של לפני חצי מיליון שנים.
על סמך הממצאים הללו נטען כי חלקים שלמים מהשונים הנוכחית החלו להיווצר לפני כ-600,000 שנים.
לפי רשות המחקר של הפארק הימי, השונית החיה הנוכחית החלה לצמוח על מצע קדום יותר לפני כ-20,000 שנים.
המכון האוסטרלי לאוקיינוגרפיה קיבל את הטענה הזו, וטוען כי השונית הנוכחית החלה לצמוח בסופו של שיא עידן הקרח האחרון.
גובה פני המים באותה תקופה היה כ-120 מטרים, והוא עלה מאז.
בתקופה שלפני 20,000 שנים ועד לפני 6,000 שנים גובה פני המים עלה בהדרגתיות, ובמקביל לכך האלמוגים החלו לגדול באזורים הגבוהים יותר של גבעות מישור החוף.
כאשר גובה פני המים המשיך לעלות רוב האיים היבשתיים שנוצרו לאורך השנים התמזגו.
האלמוגים החלו לשגשג על הגבעות, ובכך ליצור את הקיז והשוניות.