tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רס"ן רון גינזבורג עבר לפקד על אח"י כידון, שם הוכשרו חיילי וקציני הצוות של חיל הים של צ'ילה על ידי חיילי וקציני אח"י כידון בשיטת ה"צל": כל איש צוות ישראלי לימד את מקבילו הצ'יליאני, ממפקד הספינה דרך קציני ונגדי המחלקות, כולל כל אנשי הצוות.
ההכשרה כללה תרגולות בים ובחוף ונערכה תחת פיקוחו של מפל"ג 45 סא"ל בני אריאלי.
הצוות של חיל הים של צ'ילה תחת פיקודו של אוסקר וידאל קיבל את הספינה במפרץ שלמה בתאריך 30 בדצמבר 1980 וביצע אימון היבנות כפי שלמד בהכשרתו בפלגה 45 .
הספינה קיבלה את השם "LM-31 Chipana" ויצאה דרומה לים האדום מבסיס שלמה בליווי אח"י כידון ואח"י תרשיש בפיקודו של מפל"ג 45 סא"ל בני אריאלי.
הליווי בוצע במסגרת מבצע "שמרנות 3" עד מצרי באב אל מנדב, גם אח"י בת גלים בפיקודו של אילן בוכריס השתתפה במבצע.
רס"ן אלי רונן יצא עם הספינה כנציג חיל הים.
בהמשך הפליגה הספינה לצ'ילה בנתיב דרומה לאורך מזרח אפריקה, משם חצתה הספינה את דרום האוקיינוס האטלנטי, עברה במצר מגלן עד פונטה ארנס שהוא נמל הבית של הספינות בקצה הדרומי של צ'ילה.
בשנות ה-90 הוצבה הספינה בנמל איקיקה ליד הגבול עם פרו, חוף מדברי המזכיר את חופי הים האדום.
צ'ילה היא מדינה בעלת חוף ים ארוך ביותר באוקיינוס השקט ואינטרסים באנטארקטיקה.
כדי לקבל את מלוא התמורה לתקציב, נוקט חיל הים של צ'ילה במדיניות רכישת כלי שיט מיד שנייה.
לפי מדיניות האיוש איש הצוות משרת בספינה לפחות 6 שנים.
לצוות, הספינה היא הבית ורמת התחזוקה שלה מעולה.
בחוגי חיל הים ידוע כי חיל הים של צ'ילה מרוצה מאוד מהרכישה של הסטי"לים מישראל והם רואים בכך מהלך נכון.
נציגים מהצוות של אח"י קשת בשנים 1973–1976 ביקרו בצ'ילה בשנת 2004 והוזמנו לבקר את הספינה בה שירתו שלושים שנה קודם לכן.
הם פגשו את הספינה LM Chipana שהייתה אז בסיום אחזקה תקופתית ונראתה כחדשה.
בפברואר 2010 נפגעה הספינה מגל ענק בצונמי, הוטלה על הרציף של המספנה ולאחר תקופה של כמעט שנה תוקנה והורדה חזרה אל המים.
הספינה חזרה לשירות, נמל הבית שלה בפונטה ארנס והיא ממשיכה לשרת בתפקידי אבטחה והצלה בדרום צ'ילה ומצר מגלן.
אנשי הצוות הראשון שומרים קשר הדוק ונפגשים לפחות פעם בשנה ביום השקת הספינה 23 באוגוסט.
אח"י קשת - השקה מלחמה הקפה זי"ס, עמותת חיל הים, 29 בנובמבר 2001.
אח"י לויתן היא צוללת דיזל מסדרת הצוללות דולפין של חיל הים הישראלי.
היא קרויה על שם אח"י לויתן ישנה יותר, שנקנתה מבריטניה בשנות ה-60 של המאה ה-20 ויצאה משירות.
אח"י לויתן נבנתה בגרמניה במספנות HDW.
היא הגיעה לישראל ב-15 באוקטובר 1999 והתחילה את שירותה.
הצוללת חמושה בשישה צינורות טורפדו של 533 מ"מ (או 21 אינץ') ו-4 צינורות טורפדו של 648 מ"מ לשיגור טורפדו גדול יותר, לשיגור טיל ים-יבשה/ים (הרפון נגד ספינות).
בשנים 2014-2012 עברה הצוללת שיפוץ מחצית החיים במספנת חיל הים.
אח"י מבטח הייתה פריגטה בשירות חיל הים הישראלי בין השנים 1949–1959. סימנה הצבאי היה ק-28.
אח"י מבטח הייתה הפריגטה הראשונה שהגיעה לחיפה מתוך שלוש ששירתו בחיל הים.
במקור הייתה בשירות הצי הקנדי ובמלחמת העולם השנייה שירתה כספינת אספקה וליווי.
היא נרכשה על ידי חיל הים ונכנסה לשירות מבצעי לאחר שיפוץ כללי והתקנת תותחים ב-20 באפריל 1949. הפריגטה שימשה כבית ספר לכל מקצועות הימאות הקרבית ונטלה חלק בהפלגות אימונים ממושכות ברחבי הים התיכון ובתמרונים לאורך המדינה.
אף על פי שאח"י מבטח לא השתתפה בקרבות, נזקפים לזכותה אירועים משמעותיים בהם הבאת ארונה של חנה סנש מאירופה ב-1950 לקבורה בהר הרצל בירושלים, השתתפותה בטיפול וחילוץ נפגעי הרעש באיים היוניים שבמערב יוון באוגוסט 1953 והעלאת עצמות הברון אדמונד רוטשילד ורעייתו ב-1954 מצרפת לקבורה בארץ.
בדצמבר 1956 לאחר מלחמת סיני הקיפה את יבשת אפריקה בדירוג של שבוע אחרי אח"י מזנק (ק-32) והגיעה לאילת דרך מצרי טיראן שנפתחו אז לשייט ישראלי.
היא סיימה את שירותה בחיל בשנת 1959 ונמכרה לצי הימי של סרי לנקה.
הפליגה עם צוות ישראלי עד לסרי לנקה.
בשנת 1967 ניתן השם אח"י מבטח לספינת הטילים הראשונה של צה"ל, מסדרת סער 1.
המפקדים נבחרו קציני ים מנוסים בדרגת רס"ן .
המפקדים+דרגה ושם ||תקופת כהונה כמפקד האניה||דגשים מתקופת הפיקוד||תמונה אלן ברק מרדכי לימון מילה ברנר דוד מימון אלכס שור אריה פרידמן אריה ברוש אברהם תבור יהודה בנרון נפתלי רוזן
אח"י מזנק הייתה פריגטה בשרות חיל הים הישראלי בין השנים 1952–1959, סימנה הצבאי היה ק-32.
אח"י מזנק הייתה הפריגטה השנייה מתוך שלוש ששירתו בחיל הים.
הפריגטה הגיעה לחיפה ב-28 באפריל 1949. במקור הייתה פריגטה בשם HMCS Violetta בשרות הצי הקנדי.
במלחמת העולם השנייה שירתה בליווי שיירות.
היא נרכשה בארצות הברית על ידי חיל הים ונכנסה לשירות מבצעי לאחר שיפוץ כללי והתקנת תותחים בשנת 1952 והייתה חלק מ'השייטת הגדולה' בחיל, שייטת 1.
במלחמת סיני הוצבה הספינה מול חופי עזה, בליל ה-30 באוקטובר הוזעקה הספינה לחיפה לשם סיוע בהכנעת המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול אולם בשל מהירות גבוהה נפגע צינור לחץ ואחד המכונאים שעל האוניה נפגע קשה, למחרת תוקנה האוניה והוחזרה לעזה.
במהלך המלחמה יועדה הספינה לתקוף בעזה ובמצרים, אולם בשל חוסר במערכות ניווט ותחמושת נאותים בוטלה הפעולה מספר פעמים,
הפלגת הרקולס - ב-12 בנובמבר 1956 ערכה הספינה מסע ארוך כשהקיפה את יבשת אפריקה במסעה דרך מצרי טיראן והגיעה לאילת ב-25 בדצמבר 1956. בכך אפשרה את פתיחת את ים סוף לשיט ישראלי.
הפריגטה הוצאה משירות בשנת 1959 והיא נמכרה לחיל הים של סרי לנקה והועברה בהפלגה לנמל טרינקומלי על ידי צוות ברובו אנשי מילואים בפיקודו של סא"ל מנחם כהן (קצין)..
מפקדי הפריגטה במהלך שירותה היו בדרגת רס"ן אך בהפלגות המיוחדות היו גם בדרגת סא"ל
ב-7 אפריל 1960 יצאה הפריגטה בפיקוד סא"ל מנחם כהן להפלגה דרך הים האדום והאוקיינוס ההודי לסרי לנקה.
בדרך נכנסה לג'יבוטי והצטיידה בדלק.
הפריגטה חצתה את האוקיינוס ההודי והגיעה ב-22 באפריל 1960 לנמל טרינקומלי, לאחר יומיים נמסרה לצי סרי לנקה.
הפריגטה פועלת בצי סרי לנקה משנת 1960 בשם בשנת 1980 הועמדה ומשמשת כאוניית מגורים לאקדמיה לקציני ים בטרינקומלי.
מרדכי לדקני אח"י מזנק אלבום זכרונות ותמונות מהפלגת הרקולס עד מסירת לצי סרי לנקה, במוזיאון ההעפלה וחיל הים, 1960
אח"י משגב הייתה אחת משלוש הפריגטות ששירתו בחיל הים הישראלי בין השנים 1950–1960, סימנה הצבאי היה ק-30.
אח"י "משגב" הייתה אחת הפריגטות מסדרת ריבר (River), מסדרות הפריגטות הנפוצות ביותר במלחמת העולם השנייה.
בסך הכל יוצרו 151 פריגטות מסדרה זו, ואלה שירתו בעיקר בצי המלכותי הבריטי ובצי המלכותי הקנדי.
פריגטות נוספות מסדרה זו שירתו בצי המלכותי האוסטרלי, בצי צרפת החופשית, ובצי המלכותי ההולנדי.
עם השקתה נקראה הפריגטה סטרט'אדם (Strathadam), וזכתה לסימן הזיהוי K682. הפריגטה נקראה על שמו של היישוב סטרט'אדם, בניו ברנזוויק.
הפריגטה עסקה בעיקר בליווי שיירות, כחלק מהמערכה באוקיינוס האטלנטי.
ב-7 במרץ 1945 השתתפה הפריגטה, יחד עם עוד שתי אוניות של צי המלכותי הקנדי, בהטבעת הצוללת הגרמנית U-1302 צוללת מטיפוס VII.
הקרב התחולל בתעלת סנט ג'ורג', בים שבין ויילס לאירלנד.
עם סיום המלחמה באירופה הוכנה האונייה להעברה לזירת המזרח הרחוק, אך המלחמה שם הסתיימה לפני שההתאמות הנדרשות הושלמו.
ב-7 בנובמבר 1945 הוצאה האונייה משירות ועגנה בהליפקס.
ב-1947 נמכרה האונייה לחברה מאורוגוואי, אך ב-1950 נרכשה על ידי ישראל.
לאחר רכישתה, עברה האונייה שיפוץ כללי, במהלכו הותקנו בה תותחים.
לאחר מכן נכנסה לשירות חיל הים בשנת 1950.
ראש הממשלה ושר הביטחון הראשון דוד בן-גוריון הגדיר לחיל הים משימה לשאת את דגל ישראל בעולם.
בתחילת 1951 יצאה הפריגטה כאונית הדגל במשלחת לארצות הברית למסע עידוד לפתיחת מפעל איגרות חוב של הבונדס, היא עגנה בנמלי הים של ניו יורק, בוסטון, פילדלפיה, וושינגטון ובולטימור, הספינה התקבלה בהתלהבות רבה.
סיוע לנפגעי הרעש באיי יוון
ב-12 אוגוסט 1953 בעת שהייתה באימון בים התיכון פקד רעש אדמה את האי קפלוניה ביוון, הספינה משגב חשה לעזרת האי יחד עם הספינות אח"י מבטח ואח"י מזנק במבצע שלאחר מכן התגאה בו דוד בן-גוריון במיוחד, ואף השווה אותו למבצעי החיל במלחמת העצמאות.
" מבצע משווה" - דרום אפריקה
מ-15 בפברואר עד 2 ביוני 1955 השלימה הפריגטה את ההפלגה הארוכה ביותר של חיל הים עד אז, לדרום אפריקה.
עם חציית קו המשווה ביצע הצוות טקס מסורתי של טבילה.
מפקד הספינה הוכרז כ"אביר הים" והצטרף למסדרו של נפטון, אחרי 108 ימי מסע ו-18 אלף מיילים ימיים (למעלה מ-33,000 ק"מ), שבה הספינה לישראל והתקבלה בצפירות הערכה בהיכנסה לבסיס חיפה.
מבצע הרקולס 3 - דרום אפריקה וחזרה
ב-26 בנובמבר 1956 יצאה הפריגטה בעקבות אחיותיה אח"י מזנק (ק-32) ואח"י מבטח (ק-28) בדרך לאילת סביב אפריקה.
ב-18 בדצמבר 1956 בקרבת קייפטאון קיבלה הוראה לחזור לחיפה.
משיקולים בעקבות החלטת מועצת הביטחון על נסיגת כוחות צה"ל מסיני בוטלה הצטרפות אח"י משגב לכח הימי בים האדום.
הפריגטה הגיעה חזרה לנמל חיפה 26 ב-16 בינואר 1957.
בגמר שירותה בסוף שנות ה-60 שימשה הספינה כמטרה לניסויי הטיל גבריאל.
הניסוי היה מוצלח וגוף האניה שקע למצולות במרחק כ-30 מייל מול חופי ישראל.
+רב-סרן תקופת תפקוד כמפקד הספינההערותתמונהמנחם כהן1950שלמה אראל עד 6 מרץ 1951נפתלי רוזן6 מרץ 1951 עד כולל מבצע קולומבוסאדוארד שרון1953 כולל סיוע חיל הים לנפגעי הרעש באיי יווןיהודה בן רון יצחק גזית 1957-1956הפלגת הרקולס הפלגה לדרום אפריקה וחזרה לחיפה.
אח"י עכו הייתה ספינת טילים מדגם סער 2, ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1969 עד 1997.
הספינה מדגם סער 2 נבנתה במספנות שרבור יחד עם הספינות האחרות בסדרה סער 2, אח"י חיפה ואח"י אילת.
הספינה בפיקוד יעקב ניצן ועליה גם מפקד השייטת הדר קמחי יצאה משרבור בצורה מסודרת ב-31 בדצמבר 1968.
בהיותה בגיברלטר הוחמר האמברגו הצרפתי על ישראל לכלול גם את הספינות הנבנות בשרבור.
אח"י סער בפיקוד משה טבק יצאה בבהילות משרבור.
אח"י עכו המתינה לה ולאחר תדלוק המשיכו שתי הספינות יחד והגיעו לישראל ב-10 בינואר 1969.
ב־24 במאי 1971 עצרה אח"י עכו בפיקוד מאיר נוי, יחד עם אח"י מזנק בפיקוד אברהם אשור, ממערב לאשדוד סירה ובה 7 מחבלים, אמצעי לחימה וכרוזים ובכך נמנע פיגוע בחופי ישראל.
ב-9 באפריל 1973 השתתפה אח"י עכו במבצע אביב נעורים ועסקה בתקיפת מטרות של מחבלים מצפון לביירות.
ב-3 בספטמבר 1973 הוריד רס"ן יצחק שמיר מפקד הספינה את נס השירות הפעיל והיא נמסרה למספנה לשיפוץ חמש שנתי.
מערכותיה פורקו והיא לא השתתפה בקרבות מלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1975 יצאו אח"י עכו ואח"י חיפה מבסיס חיפה בפיקוד אברהם בן שושן להפלגת יופי הקיפו את אפריקה בחניית ביניים בדרום אפריקה ותדלוק בלב ים הגיעו לבסיס חיל הים בשארם א-שייח'.
הספינה ערכה סיורים ואימונים בים האדום בהתבססה בבסיס אילת.
במסגרת הסכם השלום עם מצרים ופינוי סיני עברו אח"י עכו ואח"י חיפה בשנת 1980 דרך תעלת סואץ ונקלטו בפלגת ספינות ה בבסיס אשדוד.
ב-10–12 בדצמבר 1983, תפסה אח"י עכו יחד עם אח"י עליה את האנייה "ארקאן" 38 מיל מערבית לטריפולי (לבנון) בין אנשי הצוות נמצאו 3 חשודים כמחבלי פתח.
בשנת 1997 הוחלט להוציא את הספינה מהמערך.
אל"ם מיל יעקב ניצן שהיה מפקדה הראשון הוזמן לבצע הפלגת סיום.
בחזרתה לנמל נערך טקס הורדת נס השירות הפעיל.
מאוחר יותר באותה שנה טובעה אח"י עכו במימי הים התיכון באמצעות טיל בניסוי אמל"ח.
משה אימבר וגד אריאל, שייטת 3 ספינו הטילים בחיל הים, הוצאה לאור משרד הביטחון, 2005.
יעקב ניצן, סגירת מעגל פיקודית אל"ם יעקב ניצן שהיה מפקדה הראשון של אח"י עכו ...היה גם מפקדה האחרון, "בין גלים", מאי 2009, עמ' 29–30.
אח"י סער הייתה ספינת טילים מדגם סער 3, שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד שנת 1991.
זוהי הספינה השנייה בחיל הים בשם זה, הראשונה הייתה ספינת משמר (מ-23) בשירות חיל הים בשנים 1953-1948.
הספינה נבנתה בסוף שנות ה-60 במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור שבצרפת.
יציאתה של הספינה השישית, אח"י עכו, בפיקודו של רס"ן יעקב ניצן, תוכננה ליום שני, 30 בדצמבר 1968, אך היא יצאה לדרכה כבר יומיים קודם לכן, בשבת 28 בדצמבר.
רס"ן משה טבק, קצין בצוות הישראלי בשרבור מסר לקצין הקישור הצרפתי ש"הספינה יצאה לניסוי ים ארוך יחד עם אל"ם הדר קמחי, וייתכן שלא תחזור בזמן ולכן יש לבטל את הפגישה אצל האדמירל".
יומיים לפני כן, ביום חמישי 26 בדצמבר, תקפו מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין מטוס של חברת אל על כאשר היה בנחיתת ביניים בנמל התעופה של אתונה.
בהתקפה נהרג נוסע אחד ודיילת נפצעה קשה.
בתגובה פשט צה"ל במוצאי שבת, 28 בדצמבר, על נמל התעופה ביירות, במבצע תשורה.
הכוח הפושט, מסיירת מטכ"ל ומחטיבת הצנחנים, הגיע לשדה התעופה במסוקי סופר פרלון מתוצרת צרפת, וגם פונה ממנו באותם מסוקים, לאחר שהשמיד 14 מטוסי נוסעים של חברות התעופה הלבנוניות.
ממשלת לבנון פנתה לצרפת בתלונה, והנשיא דה גול ראה בכך פעולה לא מידתית ותוקפנית מצד ישראל נגד לבנון, ארץ דוברת צרפתית.
ב-3 בינואר 1969 החליט דה גול להרחיב עוד יותר את האמברגו ולהטיל איסור גם על מסירת הספינות הנבנות בשרבור.
הרחבת האמברגו לא נמסרה רשמית, אך ראש משלחת הרכש הישראלית בצרפת, אלוף (מיל') מרדכי לימון קיבל על כך מידע מקשריו במשרדי ממשלת צרפת.
בבוקר שבת 4 בינואר 1969, התקשר מרדכי לימון מפריז אל משה טבק בשרבור והודיע לו: "בקשתך לבקר את ילדיך בארץ אושרה ובקשתי היא שתצא בהקדם האפשרי".
הספינה ביצעה הפלגת ניסוי אחת בלבד.
הספינה נשאה כמות דלק מלאה לקראת ניסויי הים שתוכננו לה במהלך השבוע הבא.
גם לבעל המספנות פליקס אמיו הייתה ביום שישי תחושת דחיפות ולבקשתו של משה טבק שלח עובדים, בשבת של חופשת ראש השנה האזרחי, לתקן את החימום במגורים.
טבק הרכיב צוות מצומצם ביותר מאנשי המשלחת ושלח אותם לחנויות לקנות מזון להפלגה, ובמקביל הצליח לראות מפה מטאורולוגית של הצי הצרפתי שחזתה מזג אוויר סביר.
קצין הלוגיסטיקה, רס"ן חיים שחק, הפעיל את קשריו והצליח לקבל אישור מכס ליציאת אח"י סער.
הוא הסביר את הדחיפות בבקשה בשאיפה לנצל הפוגה במזג האוויר, ומכיוון שאנשי המכס בשרבור עדיין לא קיבלו הוראות על החמרת האמברגו הצרפתי על ישראל, נחתם אישור המכס.
יציאת כלי שיט מהארסנל חייבה פתיחת גשר, אותו ניתן היה לסגור בקלות ולמנוע את היציאה מן הנמל.
טבק שכנע את הקצין התורן לשמור את הגשר פתוח, ובשבת, 4 בינואר 1969, בשעה 16:30 הפליגה אח"י "סער" לים בפיקוד משה טבק.
למרות התחזית האופטימית נתקלה אח"י "סער" בדרכה בגלים גבוהים.
גם אח"י עכו, שיצאה לפניה, נתקלה בים סוער במפרץ ביסקאיה, ולאחר מכן נקלעה לסערה מערבית לפני גיברלטר.
הספינה המתינה יממה בעגינה בחוף פורטוגל, שם עגנו גם אוניות אחרות שהיו בדרכן לים התיכון והמתינו לשוך הסערה.
עם היחלשות הסערה המשיכה אח"י עכו לגיברלטר, שם קיבלה הוראה להמתין לאח"י סער.
למחרת נפגשו הספינות בנמל גיברלטר.
סא"ל שבתאי לוי הצטרף לאח"י סער והספינות המשיכו לחיפה.
מפקד השייטת הדר קמחי חזר לשרבור וזומן לשיחת נזיפה הפגנתית של האדמירל הצרפתי.
האמברגו שהטילה צרפת על יצוא נשק לישראל עיכב את הבאתן ארצה של חמש ספינות נוספות בסדרה (שהובאו לישראל במבצע נועה).
סיור בצפון סיני וטיבוע ספינת הדיג אורית
קרב ספינות הטילים שלא היה
ב 13 במאי 1970, בעת סיור ביטחון שוטף "מקסיקו" בצפון סיני מצפון לאל עריש, הספינה בפיקודו של אברהם בכר, גילתה בסביבות 2100, (שעה 2200 שעון קיץ מצרים), מכ"ם של ספינת טילים מצרית ממערב לה ודיווחה זאת למפקדת חיל הים.
אח"י חיפה בפיקוד יעקב אלון, שביצעה הפלגת ניסוי אמל"ח עם רפא"ל באזור חיפה, האזינה לתקשורת הת"ג וגילתה אף היא את מכ"ם הסטי"ל המצרי, וזאת במרחק מעל 160 מייל.
בהמשך, סמוך לשעה 22:30 שעון ישראל גילתה אח"י סער ירי טיל סטיקס לכיוונה.
אך זאת מבלי שהתגלתה מטרה במכ"ם באותו כיוון ודיווחה זאת מיידית למפקדת חיל הים.
טיל הסטיקס לא התגלה באמצעים נוספים.
אמל"ח הספינה לא כלל אמצעי הטעיה לטילים, שהיו בשלב פיתוח באותה תקופה.
מפקד הספינה נתן הוראה לביצוע ירי של מספר פגזי תותח 76 מ"מ לטווח של כמה מאות מטרים לפני הספינה במטרה ליצור נד מים גבוה ובכך אולי לגרום להסחת מכ"ם טיל הסטיקס מהספינה.
הספינה דיווחה למפקדת חיל הים שהטיל נעלם ונפל לים.
כמו כן בוצע בהמשך ירי של רקטות הטעיה ארוכות טווח מסוג אבשלום מתוך הנחה שייתכן שהסטי"ל המצרי ירה טילים נוספים.
היו תנאי גילוי מיוחדים וגדולים באותו לילה, ככל הנראה עקב תופעת תעלה אטמוספירית Atmospheric Duct.
בדיעבד הסתבר שאלה טילי הסטיקס שגרמו לטיבוע ספינת הדיג אורית.
מקום המצאה של האורית לא היה ידוע לאח"י סער וככל הנראה גם לא למפקדת חיל הים.
ספינות הדיג היו בקשר יומי עם תחנת השידור שלהן 4XT ביפו.
זו פנתה לחיל הים יום לאחר האירוע תוך ציון שאין קשר עם האורית.
בעקבות האירוע החליט חיל הים לעבות באופן מיידי את מערך הגילוי החופי באזור ימת הברדוויל על ידי הקמת בסיס דפנה תוך הצבת מכ"ם גילוי ואף מגל"ם (מגלה שידורי מכ"ם) שהובאו בקרון והוצבו על גבעה שעליה הוצבה אנטנה גבוהה.
מערך הגילוי היה במרחק של כ 38 מייל מפורט סעיד והוכיח את עצמו במהלך מלחמת יום הכיפורים, כולל כממסר תקשורת בין כוחות בים למפקדת חיל הים.
עד טיבוע האורית ההערכה בחיל הים הייתה שסיכויי טיל הסטיקס לפגוע בספינת סער היו נמוכים.
חיל הים ביצע הערכה מחודשת בנושא איום טיל הסטיקס והאיץ את פיתוח אמצעי הנגד להטעיית הטיל.
מלחמת יום הכיפורים והלחימה במחבלים
הספינה נטלה חלק בקרבות הימיים במלחמת יום הכיפורים, בהם קרב פורט סעיד והפגזת חופי סוריה ומצרים.
כמו כן השתתפה הספינה בתקיפות נגד יעדי טרור במלחמת לבנון הראשונה.
בפברואר 1984 יצאה מבסיס אשדוד ועברה בתעלת סואץ בדרכה לשיפוץ בבסיס אילת.
בשנת 1991 הוצאה משירות, וטובעה בעת אימון ירי של חיל הים בים התיכון.
אח"י סופה (ס-332) הייתה ספינת טילים מדגם סער 3, שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד שנת 1994.
בשנת 2003 הושקה ספינה מדגם סער 4.5 נירית, שנקראה גם היא אח"י סופה שמהווה המשך לזאת מדגם סער 3.
הספינה אח"י סופה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור שבצרפת, והובאה לישראל בשנת 1969 במסגרת מבצע נועה, בו הוברחו מצרפת חמש ספינות טילים של חיל הים לאחר שצרפת הטילה אמברגו על יצוא נשק ממנה לישראל.
מפקד הספינה במבצע היה אריה רונה והוא הביא אותה ארצה.
המבצע הראשון בו השתתפה אח"י סופה היה מבצע אביב נעורים והיא נשאה עליה את סגל הפיקוד שכלל בין השאר את אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק, והנחיתה אותו בחופי ביירות.
במבצע זה חוסלו כמה מבכירי אש"ף.
במלחמת יום כיפור השתתפה הספינה בפעולות התקפיות רבות.
בהטבעת ספינות מצריות בפורט סעיד בה הוטבעו שלוש ספינות מצריות ופעילות נגד חיל הים הסורי בערי החוף הסורים.
היא סיימה את שירותה הקרבי בהנחתת כוחות של גולני וצנחנים בחופי לבנון במלחמת לבנון הראשונה.
בתאריך 11 באפריל 1994 הובאה הספינה מול חופי אילת, שם הוטבעה לעומק של כ-25 מטר על מנת שתשמש אתר צלילה.
מפקדי אח"י סופה+דרגה ושםתקופת הפיקודהערותתמונהאריה רונה 1969-1970 ספינות שרבורג מיכה לצרוס 1971 שאול חורב 1972-3 גדעון רז 1973 ביצחק שמיר בתוך כדי המלחמה בנתן כתרן נובמבר 1973 – אמצע 1975
אח"י מבטח הייתה הספינה הראשונה מספינות סער.
נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור שבצרפת.
שירתה בחיל הים בין השנים 1967–1996. במשך מספר שנים כלל חימושה בעיקר שלושה תותחי 40 מ"מ.
שימשה כספינת תותחים מהירה, ונקראה דגם סער 1. בתצורה זו עברה את מלחמת יום הכיפורים והשתתפה בקרב לטקיה.
בשנת 1974 הותקנה בה מערכת טילי גבריאל ובכך הוסבה לדגם סער 2.
הספינה אח"י מבטח הייתה הספינה הראשונה שנבנתה במספנות בשרבור, ואחריה נבנו שם עוד 11 ספינות טילים לחיל הים הישראלי.
היא הושקה למים ב־11 באפריל 1967 וניתן לה המספר ס-311. מפקדה הראשון היה עזרא קדם וקציני המחלקות הראשונים היו מיכה רם, חיים שקד ומאיר לוין.
הספינה ביצעה הפלגות ניסויים והמשך התקנות בשרבור, דבר שעיכב את הגעתה לישראל במספר חודשים.
זאת בעיקר עקב בעיית עיכול המדחפים (קוויטציה).
היא הגיעה מצרפת ביחד עם אח"י משגב לנמל חיפה, ב-25 בדצמבר 1967. הספינה הייתה הראשונה במסגרת שייטת ספינות הטילים שהוקמה זמן קצר קודם לכן והייתה אחת מתוך שלוש ספינות מדגם סער 1. במקביל לביצוע התקנות האמל"ח שמשה הספינה כבסיס צף להדרכה ולהכשרה מעשית לצוותים שיועדו בהמשך לספינות שבבניה בשרבור.
אחת המשימות הראשונות הייתה השתתפות בחיפושי הצוללת דקר שנעלמה בדרכה לחיפה.
החיפושים נעשו בתנאי ים סוער מאוד.
עקב היותה ספינת סער 1, שלא תוכננה עד 1974 להתקנת טילי גבריאל, היא שמשה בין השנים 1968 ל 1973 כספינת ניסויים במגוון רחב של תחומים.
בשנת 1969 שמשה כספינת ייחוס למדידות שח"ם (שטח חתך מכ"מי) של חיל הים ורפא"ל, כחלק הבסיסי לבנית מערכות ההגנה וההטעיה כנגד ביות טיל על ספינות סער.
במהלך 1973, לאחר השקת אח"י רשף, ספינת סער 4 ראשונה שיועדה לפעול בים האדום, נעשתה הערכת מצב בשייטת ובמפקדת חיל הים כיצד ניתן להאריך את משך השהייה ובכך להגדיל את טווחי ההפלגה של ספינות הסער שפועלות בים התיכון.
בוצע ניסוי בודד של התקנת מכלי דלק על הסיפון בירכתי הספינה תוך הורדת תותחי ה 40 מ"מ האחוריים.
עד אוקטובר 1973 השתתפה בחלק ניכר מהמבצעים של הלחימה במחבלים, כולל כספינת פיקוד.
במבצע אביב נעורים השתתפה בהובלת כוחות ושימשה כספינת פיקוד וחפ"ק מושט בפשיטה המשולבת.
במלחמת יום הכיפורים השתתפה הספינה בקרב הסטי"לים הראשון בעולם, קרב לטקיה מול חופי לטקיה.
כן השתתפה באבטחת השייט של אניות סוחר ישראליות בדרכן לישראל.
לאחר המלחמה שודרגה הספינה ונוספו לה יכולות חדשות, במרכזן - יכולת נשיאת טילי גבריאל, ובכך הפכה לסער 2. במהלך שנות ה-70 נטלה חלק פעיל בפעילות ביטחון שוטף כנגד מפגעים מהים.
השתתפה בטיבוע 2 ספינות פח"ע בלבנון, עצירת אוניית אם נושאת מחבלים ועוד.
באביב 1979 הותקנה בסונר נגרר עומק משתנה, דבר ששיפר משמעותית את יכולתה כחלק מספינות הסער ללחימה נגד צוללות ובמאי 1979, הוכרזה ככשירה לפעילות נגד צוללות.
במבצע שלום הגליל פעלה כספינת נצ"ל ולאחר מכן המשיכה בפעילות ללכידת ספינות מחבלים.
ב-1986 עברה דרך תעלת סואץ לים סוף.
ביוני 1986 שבה לזירת הים התיכון, לבסיס חיפה.
ב-11 בינואר 1996 הורד נס השירות הפעיל מתורן אח"י "מבטח" והיא הועברה למוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה, שם היא מייצגת את שייטת ספינות הטילים כסטי"ל הראשון של ישראל.
אח"י משגב הייתה ספינת טילים, ששירתה בחיל הים משנת 1967, היא נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבורג
השתתפה ב עדיין כספינת תותחים.
בשנת 1974 שודרגה הספינה ונוספו לה יכולות חדשות, במרכזן - יכולת נשיאת טילי גבריאל, בכך הפכה לספינת טילים מדגם סער 2.
הספינה אח"י משגב התקבלה בבסיס חיפה של חיל הים ב-25 בדצמבר 1967 יחד עם אח"י מבטח וניתן לה המספר ס-312 אז הגיעה מצרפת שם נבנתה בשרבורג, היא הייתה מהספינות הראשונות שנבנו בשרבורג כשסך הכל נבנו שם 12 ספינות טילים ישראליות.
הספינה הייתה מהראשונות (השנייה אחרי אח"י מבטח) במסגרת שייטת ספינות הטילים שהוקמה זמן קצר קודם לכן והייתה אחת מתוך שלוש ספינות מדגם סער 1 עד שקיבלה מערכת נשק שכללה טילי גבריאל ומאז נעשתה לדגם סער 2.
עם הגעתה לישראל יצאה והשתתפה בחיפושי הצוללת דקר שנעלמה ב-25 בינואר 1968.
הספינה השתתפה באבטחת החופים ובלחימה במחבלים, בליל ה-9 באפריל 1973 השתתפה במבצע אביב נעורים והייתה חלק מן הכוחות שתקפו מטרות מדרום לביירות.
במלחמת יום הכיפורים השתתפה הספינה בקרבות, בליל ה-6 באוקטובר השתתפה בקרב פורט סעיד וב-8 באוקטובר בקרב דמיאט.
1 באוקטובר 1976 – לחימה במחבלים - אח"י משגב בפיקוד יעקב צוק תפסה שתי סירות מחבלים מול בירות הטביעה אחת והשתלטה על השנייה.
שלושה מחבלים הרוגים שלושה מחבלים שבויים.
בחקירת השבויים עלה שיצאו לבצע פיגוע בישראל - הפיגוע נמנע.
מפקדי אח"י משגב היו קציני ים בדרגת רס"ן לפי התקן.
אח"י מזנק הייתה ספינת טילים, ששירתה בחיל הים בין השנים 1968–1996. הספינה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי, בשרבור שבצרפת, כספינת תותחים מדגם סער 1. בשנת 1973, לפני מלחמת יום הכיפורים, הוסבה לסער 2, ונוספו לה יכולות נוספות בהן נשיאת הטיל גבריאל.
בסוף שנות השבעים הוסבה למשימה עיקרית של לוחמה נגד צוללות (נצ"ל) על ידי התקנת סונאר נגרר בעל עומק משתנה.
הספינה אח"י מזנק הייתה ספינת הסער השלישית שנבנתה בשרבור, אחרי אחיותיה אח"י מבטח ואח"י משגב.
לספינה ניתן המספר 313. אח"י "מזנק" הפליגה משרבור לישראל בחודש מאי 1968 והצטרפה לשייטת ספינות הטילים שהוקמה זמן קצר קודם.
הספינה קיימה אימונים והכשירה צוותים לספינות הסער הבאות, והשתתפה ברבות מן הפעולות נגד המחבלים בלבנון ובהן מבצע ברדס 20, מבצע ברדס 54–55 ומבצע אביב נעורים, אז הובילה את הכוח שפעל בביירות.
במהלך שנת 1973, במשך מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים, הפכה לספינה הראשונה מדגם סער 1 שעברה התקנות לירי טילים ובכך הפכה לסער 2. בתקופה זו לא אוישה בצוות מלא, שעות ההפלגה והאימונים צומצמו דרסטית תוך מתן עדיפות מוחלטת לביצוע ההתקנות כל זאת עד ממש לפני פרוץ המלחמה.
אח"י "מזנק" הייתה ספינת הפיקוד של מפקד השייטת מיכאל ברקאי בתרגיל הקרב החילי "קשתית" שבוצע יום לפני ערב יום כיפור.
ברקאי המשיך לפקד על השייטת מהספינה גם עם תחילת המלחמה, בקרב לטקיה שפתח את המבצעים בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
אחי" "מזנק" הותקפה בטילי סטיקס בעת שעברה צפונית לנמל פורט סעיד, בדרכה לאזור ימת ברדוויל להגשת סיוע לאח"י חנית שעלתה על חוף סיני ליד בסיס דפנה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, המשיכו ספינות הסער ללוות אוניות שהובילו רכש ביטחוני במרכז הים התיכון.
בינואר 1974, באחת מהפלגות אלה נכנסה אח"י "מזנק" יחד עם הספינה אח"י קשת לעגינה במים טריטוריאליים של האי מלטה, כמסתור מהים הסוער.
המלטזים הזמינו את הספינות להיכנס לנמל ולטה אך מפקד השייטת מיכאל ברקאי לא נענה להזמנה, היות שלא נתן אמון בראש ממשלת מלטה דום מינטוף שנהג להתבטא נגד ישראל.
מלטה ביקשה את עזרת בריטניה וסיירת בריטית עקבה מקרוב מאוד אחרי הספינות.
מאוחר יותר הועברה התנצלות דיפלומטית מישראל למלטה.
בינואר 1996 הוטבעה הספינה במרחק של 3 ק"מ מחופי חיפה בעומק של 33 מטר על מנת שתשמש אתר צלילה.
אח"י נגה הייתה אוניית אימונים ואספקה, ששירתה בחיל הים הישראלי בשנים 1971 עד 1992. שימשה כאוניית אספקה בעת מלחמת יום הכיפורים.
האונייה היא כלי השיט השלישי הנושא שם זה בחיל הים.
הראשונה הייתה אח"י נגה (ק-26), שנבנתה כשולת מוקשים והייתה הרכש הראשון מארצות הברית.
הוכנסה לשירות בשייטת הגדולה באוקטובר 1948 ואף השתתפה בפעולות, אך נמצאה לא מתאימה והועברה ל.
כלי השיט השני, "אח"י נגה (ק-22)", הייתה קורבטה תוצרת ארצות הברית ששימשה כבסיס צף לשייטת 13. שירתה מ-1953 עד 1968.
אח"י נגה נבנתה בשנת 1959 במספנה הולנדית.
שייטה בים הצפוני כאוניית חופים בדגל הולנד.
שנקנתה עבור חיל-הים הישראלי על ידי חברת נתיבי הים-התיכון בבעלות יולי עופר.
האוניה הגיעה לישראל במהלך שנת 1971 ונכנסה להתקנות שעיקרן: הוספת מנוף, בניית חדרי ומגורים לכשישים חניכים.
המחסן האחורי הפך למגורים וחדר הרצאות/מועדון.
המחסן קדמי מחולק לעליון ותחתון, עם פתח העמסה כולל את הכיסוי המקורי בקורות עץ ובד ברזנט.
על פתח המחסן האחורי נבנה כיסוי קשיח לנחיתת מסוקים עד גודל בל 206. אימון ראשון עם מסוקי בל 206 בוצע על ידי טייסים ותיקים.
הנחיתה על סיפון האונייה עברה בהצלחה אך במפגש הפקת הלקחים בטייסת הוגדרה המשימה כקשה ומסוכנת מדי.
האונייה לא אושרה להנחתת מסוקים כיוון שהמרחק בין המנוף שהותקן לפנים לעמודים בקדמת מבנה הגשר היה קטן משלושים מטרים.
המדורים באונייה כללו: שני חדרי - חדר מי"ק צוות וחדר מי"ק חניכים, מגורי קצינים ומגורי נגדים במבנה העליון.
מגורי צוות מתחת לסיפון ובמגורים נוספים שהותקנו במחסן האחורי.
חדר אוכל קצינים חדר אוכל צוות וחניכים ומועדון ששימש גם ככיתת הדרכה לחניכים.
בתקופה מסוימת הפכו מגורי הנגדים למגורי בנות.
מנוף ויציבות – בקדמת האונייה הותקן מנוף מתוצרת שוודית "הגלונד" בעל כושר הרמה של 5 טון.
המנוף אפשר הרמה והורדה של סירות מסוגים שונים.
הקניית היציבות לאונייה, לעבודה עם המנוף ולהפלגה בכלל, נעשתה על ידי הכנסת מוצק.
הוכנסו מטילי פלדה במשקל של כ-30 טון מכוסים ביציקת בטון בשני צדי החרטום.
השקעת החרטום גרמה נהיגה טובה יותר והמשקל בתחתית גרם להקטנת זווית הטלטול.
מערכות - הותקנו שני מכשירי מכ"ם: ניווט אזרחי קלווין יוז 19, צג בגשר וצג במי"ק חניכים.
מכ"ם ניווט צבאי ריית'יאון, צג בגשר וצג בחדר מי"ק צוות.
יולי עופר תרם את עמלת התיווך ברכש האונייה, כדי לצייד את כל התאים באונייה בשעונים ומכשירי רדיו, ריהוט חדיש למועדון כולל מערכת סטריאו 'בי אנד או' עם פטפון 'פישר' שהיו אז המילה האחרונה בתחום הבידור הביתי.
צוות: הצוות חולק לארבע מחלקות: גנ"ק, נשק, מכונה, מטבח ואפסנאות.
בשגרה נשאה האונייה 35 איש, קצינים, נגדים וחיילים.
קיבולת צוות למבצעים מיוחדים, עד 100 איש, כולל רופא וחובש.
חימוש: האונייה כלל: שני תותחי 20 מ"מ אורליקון, בירכתי סיפון הגשר.
ארבעה מק"כ M2 בראונינג משני צדי הגשר ועוד שניים בחרטום.
סירות: סירת גומי זודיאק מארק III על עריסה המוצבת מעל המחסן הקדמי.
רפסודות הצלה מתנפחות לפי התקן לכל הצוות והנספחים.
זירת הפעולה - אח"י נגה נרשמה במסגרת בסיס חיפה והייתה כפופה למפקד הבסיס.
מרבית הפלגות האונייה נעשו במחצית המזרחית של הים התיכון מחוץ לזירת האחריות של הבסיס.
כלי שיט של ח"י בים הפתוח עומד תחת פיקוד ישיר של מפקד חיל הים.
מפקדי חיל הים ראו חשיבות לעמוד בקשר ישיר עם האונייה באופן קבוע.
לאונייה הוקצו שתי משימות עיקריות: אוניית אימונים לקורס חובלים ותלמידי בתי ספר ימיים ואוניית אספקה לספינות סער.
משימות נוספות של אח"י נגה היו: אוניית מטרה לאימוני צוללות, הפלגות אימונים לשייטת 13 ולוגיסטיקה למבצעים מיוחדים.
אוניית אימונים - המשימה העיקרית של הנגה הייתה בביצוע הפלגות אימונים עבור בית הספר חובלים.
בתקופה המדוברת היו אלו מחזורי חובלים כ"ג, כ"ד, כ"ה, כ"ו.
החובלים תרגלו ניווטים אסטרונומיים בקטעי הדרך המתרחקים מיבשה או איים כלשהם וניווט חופי בעיקר בים האגאי ולאורך החוף הצפוני של כרתים.
בנוסף תרגלו החניכים תוך כדי הפלגה נושאי בקרת נזקים, ימאות, הפעלת חדר המי"ק ועוד.
קציני האונייה וחלק מהנגדים הוגדרו כמדריכים ונשאו שרוך הדרכה אדום כמקובל בבה"ד חיל הים.
חלק משגרת ההפלגה התבטא בהחזקת משמרת בגשר.
לכל קצין משמרת מצוות האונייה הוצמד חובל מקביל וכך גם לכל תפקיד בגשר, צופים והגאי.
למשמרות חניכים התווספו שניים או יותר חניכים שעסקו בניווט.
חניכי בתי-הספר הימיים בעכו ובמכמורת קיבלו אפשרות להפליג עם האונייה.
ההפלגות כללו ביקורים בנמלים בגזרה הצפון מזרחית של הים התיכון.
אוניית אספקה לספינות הטילים ולמבצעים מיוחדים כהכנה לקראת מלחמת יום הכיפורים.
תדלוק ולוגיסטיקה בעת הפלגות ארוכות שביצעו ספינות הסער עד מלטה.
לשם כך צוידה האונייה בשני מכלי דלק בנפח 40 אלף ליטר סולר כל אחד, והוספת מערכת שאיבה נפרדת ממערכת האונייה, מקררי מזון נוספים ומכונות כביסה.
הוגדר לה תקן בתוספת אנשי מילואים, בעיקר במקצועות הטכניים וטבח מקצועי.
לאחר מספר ניסויים נבנתה שיטה שאפשרה תדלוק גם בים גלי כאשר ספינת הטילים מתקרבת כ-50 מטר אחרי האונייה, אוספת חבל צף מהמים מושכת וקושרת את חבל הגרירה.
צינור הדלק בקוטר "2 נתלה בטבעות מתכת על חבל הגרירה.
בספינות הטילים הותקן צינור לקבלת דלק מאזור החרטום אל המכלים.
משך התדלוק כולל התקשרות כ-30,000 ליטר בשעה.
מלחמת יום הכיפורים מצאה את אח"י נגה מפורקת לשיפוץ ארוך.
קשורה לרציף מספנת ח"י בנמל חיפה, עם מנוע מפורק וכל מערכות החשמל, שני הגנרטורים, הכננות מפורקות וחדרי המי"ק מפורקים.
ביום שישי, 5 באוקטובר 1973 בבוקר, הועלתה הכוננות בחיל הים.
תותחי האורליקון ומקלעי אפסי חמש הורכבו בעמדותיהם.
בצהריים הוחלט לאפשר למתגוררים קרוב לצאת בכוננות לחזור לאונייה בתוך שעה.
קציני האונייה נשארו בה וסוכם כי אם פורצת מלחמה, הצוות כולו מתגייס להרכבה מהירה של כל היחידות המפורקות בסיוע של עובדי המספנה.
בשבת, 6 אוקטובר, עם האזעקה הראשונה, הוכרזו באונייה עמדות נ"מ, והחלה מלאכת הרכבת האונייה.
עובדי המספנה למקצועותיהם נרתמו עם צוות האונייה.
במקום תהליך מובנה מסודר שתוכנן לשלושה חודשים נוצר צורך לסיים בימים אחדים.
בתיאום עם אנשי המספנה העבודה שהחלה בבהילות לא מתוכננת, לבשה צורה וסדרי עדיפויות.
עיקר העבודה התבצעה בחדר המכונות: הרכבה מחדש של כל היחידות.
בעדיפות ראשונה נדרשו עובדי המספנה לשמור על תקינותם וכשירותם המבצעית של הסטי"לים.
המהירות גרמה גם לתקלות ביום ראשון אחר-הצהריים, החזירו מהמספנה את משאבת המים של המנוע הראשי, מערכת כבדת משקל ויחידה בחיל הים.
בעת המעבר על הכבש, נפלה המשאבה למי הנמל.
קצין מהאונייה צלל ומצא אותה בתוך הבוץ.
ביום שני, 8 באוקטובר, כבר הורכב המנוע, נבדקו מכלי הדלק, והאונייה קיבלה דלק עבור ספינות הטילים.
בליל 8–9 באוקטובר נערך קרב דמיאט.
ספינות הסער 3 היו קצרות בדלק.
במוצב הפיקוד הימי נשקלה האפשרות לשלוח את אח"י נגה לפגוש ולתדלק את הספינות החוזרות.
היציאה בוטלה כאשר המש"ט מיכאל ברקאי דיווח שספינותיו יצליחו לחזור לאשדוד בלא תדלוק בים.
מחלקת מודיעין דיווחה על שלוש צוללות מצריות שנשלחו לחופי ישראל.
הדבר היווה איום לתנועת כלי שיט מסחריים במבואות הנמלים ובתנועה ביניהם.
הצוללת מונעת על ידי מצברים חשמליים שטעינתם נעשית על ידי מנועי דיזל ולשם כך עליה לעלות על פני המים או לבצע שינור.
הצוללת בודקת את השטח ולא עולה או מרימה שנורקל כאשר יש כלי שיט המפעיל מכ"ם בסביבתה.
מפקד חיל הים בנימין תלם הגיע אישית לאונייה והוריד לה משימה להוות מטרד לצוללות מצריות שלא יוכלו לטעון מצברים.
לאח"י נגה לא היה סונאר לגילוי צוללות.
מהירותה הנמוכה לא אפשרה לה להפעיל פצצות עומק נגד צוללות.
לדעת מפקד חיל הים בנימין תלם הייתה הנגה מטרה קטנה וצוללת בלילה תתקשה לפגוע בה.
משימה נוספת תצפית לגילוי מטוסי הפצצה נושאי טילים ארוכי טווח מתקרבים מהים לתל אביב.
ביום ד, 11 באוקטובר, יצאה למשימה, ובמשך שבוע ימים סיירה האונייה בין יפו להרצליה.
הצוות קיים תצפית עירנית וב-16 באוקטובר 73 בשעה 9:15 - כ-35 מיל מערבית לתל אביב דיווחה אח"י נגה למצפ"י .
מעבר לכך לא היה באפשרותה לעשות.
אם הייתה זו אכן צוללת, היא לא טענה מצברים.
ב-18 באוקטובר, כאשר התרבו דיווחים על פעילות צוללות בקרבת החוף קיבלה אח"י נגה הוראה לחזור לחיפה.
בתחילת המלחמה הכריזו המצרים על מזרח הים התיכון כאזור לחימה ושלחו משחתות ובשלב מסוים גם צוללות לסייר בין מלטה לכרתים.
הוברר הצורך בהפגנת נוכחות ספינות סער לאבטחת שיט לישראל במזרח הים התיכון.
גם אחרי הפסקת האש חייבה העברת ציוד בדרך הים לישראל.
סיורי ספינות סער קוימו ללא הפסקה במשך חודשי חורף 1973/1974. מטעמים מדיניים נמנעו הספינות להיכנס לנמלים וכדי להאריך את זמן הסיור נזקקו לשירותי אח"י נגה.
אזור מרכז הים התיכון ואיי יוון ידוע כסוער במיוחד בחודשי החורף.
תדלוק ספינות הטילים חייב למצוא מזג אוויר נוח ככל האפשר לכן כדאי להיכנס למפרצים.
מאידך תדלוק כלי שיט צבאיים ואפילו המתנה להם אינה נחשבת כמעבר בתום לב.
השלמת הצוות בצוללים הגנתיים, טכנאים במקצועות הנדרשים לתחזוקת ספינות הסער וצוות רפואי.
תגבור במילואימניקים, בימאים, מכונאים ומפעילי מכשירי גילוי ניווט וקשר.
ביניהם גם יוסף זברק מצופי ים שחיוניותו התבררה זמן קצר אחר כך.
למצבת הקצינים של האוניה צורפו מוותיקי החיל, אל"ם עזרא קדם ("כריש").
הקצינים צורפו לאונייה על ידי המפקד חיים גבע, בהסכמה טלפונית עם מפקד חיל הים בנימין תלם.
לאחר שמצא אותם בנמל חיפה מחפשים תפקיד וחשב שיעזרו לו במצבים בלתי מתוכננים.
תוכנית האב להפלגות הגדירה סבבים של 12 עד 14 ימי הפלגה ובין 24 ל-36 שעות של הפוגת הצטיידות בחיפה.
התדלוקים המערביים ביותר בוצעו לאורך החוף המזרחי של סיציליה וספינות סער חיפשו מפלט במים הריבוניים של מלטה.
תקלות מנוע - ב-22 באוקטובר יצאה הנוגה לכיוון הים האגאי.
למחרת, באזור מערבית לרודוס, תקלה במנוע הראשי והאונייה נסחפה לסלעים.
הבהילות בהרכבת המנוע בתחילת המלחמה יצרה ככל הנראה תקלה של משאבת שמן, שהשביתה את המנוע.
למשימת הגרירה שלה מזרחה נבחרה אח"י משגב בפיקודו של פנחס מילוא.
עד להגעת ה"גורר" ביצעה האונייה נוהל עוגן צף אך הרוח החזקה גרפה אותה אל החוף.
קציני האונייה עם המפרשן הוותיק יוסף זברק יזמו והעלו את הברזנט החלופי של מחסן הסיפון העליון כמפרש.
המפרש נתן לאונייה תנועה, השפעת ההגה חודשה.
וכך נותבה האונייה הרחק מהסלעים.
המרחק לישראל היה כ-500 מיל ימי.
גוררת יצאה מנמל חיפה לכיוון אח"י נגה.
אח"י משגב גררה את אח"י נגה כ-11 שעות עד למפגש עם הגוררת בערך במחצית הדרך כאשר אח"י אילת (סער 2) מאבטחת.
ספינות סער תוכננו למהירות מרבית ולא לגרירה הדורשת כח במהירות איטית.
הגרירה גרמה לאח"י משגב תקלות תשלובת בשניים מתוך ארבעת הצירים.
בהפלגה אחרת בים שקט במפרץ קאלאמטה בפלופונסוס שוב קרתה השבתה של המנוע.
התברר כי הציר של אחת הבוכנות נסדק ונשבר.
צוות המכונה פרק את ראש הצילינדר.
ציר חלופי חדש נחשף אך לא הצליח להכניסו למקומו.
כאן נוצל ניסיונו של מכונאי המילואים הוותיק שפסק להניח את הציר במקפיא למשך שעתיים, טמפרטורה במקפיא 10 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
אחרי שעתיים, הוצא הציר מהמקפיא הוכנס חלק למקומו לנשיאת הבוכנה.
צינור מסתבך במדחפים - התדלוקים כולם בוצעו במיומנות רבה ולוטשו לרמה של אומנות.
התמיכה בספינות הסטי"ל כללו לעיתים קרובות גם מעבר של אנשי צוות מספינות הסער אל האונייה, לטיפול רפואי ובעיקר מקלחת.
באחת ההפלגות במצב ים רוגש בקרבת מפרץ קלמטה ביוון נכנסה אח"י סער לתדלק.
צינור התדלוק התלפף על שנים מתוך ארבעת המדחפים של ספינת הטילים.
הורדו צוללים לשחרור המדחפים אך בגלל התנודות לא הצליחו לעבוד.
מפקד האונייה קיבל החלטה להיכנס לתוך המפרץ.
הים שם היה חלק אבל הרוח הייתה חזקה מאוד ויכולת התמרון תוך כדי גרירה נעשתה מוגבלת.
ולא אפשרה לנוגה לפנות שמאלה ולהימנע מלעלות על החוף.
מפקד האונייה חתך בגרזן את חבל הגרירה מה שאפשר לאח"י סער ולאח"י נוגה להטיל עוגנים באופן עצמאי.
האירוע באור יום משך תשומת לב רבה אנשי החוף כבר ראו את הספינות נטרפות וחשבו כמנהג האיים איך לחלק את השלל.
בעוד הצוללים עובדים בהסרת צינור התדלוק ממדחפי ספינת הטילים.
התקבל מברק מהמפקדה המורה לנגה לצאת מידית מהמפרץ.
זאת בעקבות תלונה של משרד החוץ היווני על חדירת כלי שיט ישראלים למפרץ קלמטה ללא אישור.
בחזרה מאותה הפלגה ספג מפקד אח"י נגה בקורת על החלטתו להיכנס למפרץ שיצרה את המצב המסוכן.
ועל כך שלא התייעץ עם מפל"ג ספינות הטילים יעקב ניצן שנמצא על אח"י סער.
באביב 1974, לאחר חתימת חוזה הפסקת האש, הסתיימו הפלגות אבטחת שיט על ידי ספינות סער.
הנגה חזרה למשימה הראשית כאוניית אימונים.
מפקדי חיל הים, אישרו למפקד האוניה לבחור את הנמל המתאים לביקור.
הזכות נוצלה במלואה והנגה נכנסה למעגנים רבים באיי יוון.
כדי להקל על אבטחת האונייה כנגד איומי הטרור הפלסטיני נקבעה מדיניות של הפלגה בלילה ועגינה בנמל באור יום.
אח"י נגה היא אונייה קטנה וההישרדות בים היוותה מאבק מתמשך במרבית הפלגותיה.
פעמים רבות קרה שהנוגה הייתה הכלי שיט היחיד של חיל הים שנמצא בים בעת סערה חזקה.
החוויות הכי חזקות שחוו הצוות והמתאמנים בנוגה היו הסערות הגדולות של הים התיכון.
מדי פעם נוצר מצב החלטה לבחור קורס ומהירות נכונים כדי שהאוניה הישנה לא תתפרק.
מפקדי האונייה נדרשו פעמים רבות להחליט על שינויי כיוון התנועה.
היות שהמטרה הייתה אימונים בהפלגה עצמה הייתה גמישות למפקד לשנות את יעד ההפלגה לנמל אחר מבלי לפגוע במטרת האימון.
הנמלים המועדפים היו איי יון רודוס ונמל פיראוס.
כאשר התקבלה הערכה על היתכנות פעולות מחבלים נעשו נמלי סיציליה ואיטליה יעד מועדף להפלגה.
במהלך הפלגות האימונים זכה צוות האונייה לחוויות רבות.
בעת מלחמת קפריסין בקיץ 1974 תקופה יוצאת דופן נמשכו הפלגות האימון.
האגן המזרחי של הים התיכון היה מלא באוניות מלחמה מכל מסוגים ודגלים שונים.
הצי האמריקאי התרכז בצדו הצפוני של כרתים, בעוד הצי הסובייטי עגן בצדו המזרחי של האי.
אליהם הצטרפו ציי יוון, טורקים, בריטים, צרפתים ואיטלקים.
השיא קרה ביום אחד, מצפון לקפריסין, זוהו שמונים כלי שיט מלחמתיים.
פעם אחרת נקלעה הנגה לתוך כוח משימה של נושאת המטוסים האמריקאית אינטרפיד והמשחתות המגוננות עליה.
באחד הבקרים זינקה מהמים כמאתיים מטר לפני חרטום הנגה צוללת מדגם אוברון של הצי המלכותי הבריטי.
המרחק בין שני כלי השיט ברגע היחשפות היה צמוד ונגרמו כמה שניות של חרדה.
הצוללת, שהפליגה הרבה יותר מהר מהנוגה, הגדילה את המרחק מותירה אחריה שובל רחב ולבן.
נמל אוגוסטה בסיציליה בסיס לצי האיטלקי היה יעד מועדף.
הקשר הראשון עם נמל אוגוסטה נעשה בשנת 1968 כאשר ספינות הסער תדלקו שם בדרכן משרבורג לארץ.
אח"י קשת ביקרה שם שבוע לפני מלחמת יום הכיפורים.
בביקורים נרקמה מערכת ידידות עם רס"ר הבסיס דינו, הכול יכול, שדאג לכל הנדרש.
בהמשך גם הנמלים קטניה ומסינה.
באמצע שנות ה-70 החל בצה"ל תהליך של פתיחת תפקידים נוספים לשירות חיילות.
קצינת ח"ן ראשית, תא"ל דליה רז, שהחלה את דרכה בחיל הים ביקשה ממפקד חיל הים, אלוף מיכאל ברקאי, לבדוק אפשרות שילובן בצוות כלי שיט.
המהלך החורג מהמסורת הופעל ללא הכנה מוקדמת לצוות.
הוצבו 4 חיילות וקצינה בתפקידי מוכ"מת, אלחוטנית וקשרית ימית.
מגורי הנגדים פונו לשם קליטתן ומיד יצאו לים.
הפלגה ראשונה הייתה לאי קורפו בים האדריאטי כולל מעבר בתעלת קורינטוס.
לדעת מפקדי האונייה הוכיחו החיילות יכולת וביצעו היטב את התפקידים שהוטלו עליהן.
הדרישות מהחיילות היו דומות לדרישות משאר הצוות, וכאשר מי מהן לא עמדה בדרישות נענשה כמקובל.
המצאות גברים ונשים יחד בצוות האונייה גרמה למתח.
הדבר היה לנושא מרכזי בהצגת החיל למבקרים.
שלוש שנים מאוחר יותר הופסק שירות החיילות באח"י נגה.
שילוב חיילות בכלי שיט של חיל הים נדחה למספר שנים וכיום מבוצע בצורה אחרת.
ב-5 ביוני 1982 יצאה הנגה להפלגה עם קורס חובלים כעבור כ-10 שעות הוחזרה לנמל חיפה.
בפרק זמן קצר הועמסה ביחידת בקרת מידע ומכולת ערכת חלקי חילוף לספינות סער.
ויצאה והתייצבה מול ביירות בטווח האופק למשך שלושה שבועות.
במהלך השהיה ואיסוף המידע לפעילות האיסוף של הכוחות המיוחדים, בוצע תספוק, כולל תדלוק, ספינות טילים וכוחות שייטת 13 שביצעו חסימה ימית בים.
בתום 3 שבועות נכנסה הנגה לבסיס חיפה ולאחר יומיים ויצאה שוב לאותה משימה בה שהתה עוד שלושה שבועות.
בשנת 1986 שימשה האונייה, תוך הסוואתה לספינה מסחרית, להבאתו של מרדכי ואנונו מלה ספציה לישראל, אחרי שנחטף מרומא על ידי המוסד.
האונייה המשיכה לשרת בנאמנות את קורס החובלים.
ב-6 בספטמבר 1987 יצאה מבסיס חיפה עברה בתעלת סואץ.
והגיעה לאילת ב-10 בספטמבר ועלתה לשיפוץ במספנת אילת.
לאחר סיום השיפוץ יצאה ב-22 בפברואר 1988 מאילת והפליגה עם מחזור חובלים דרך תעלת סואץ לבסיס חיפה אליו הגיעה ב-25 בפברואר 1988.
הפלגה בתעלת סואץ לשיפוץ במספנת אילת.
אח"י נגה (ק-22), נשואת ערך זה, נבנתה כציידת צוללות עבור צי ארצות הברית ונכנסה לשירות בספטמבר 1944. במהלך מלחמת העולם השנייה שירתה במשימת לליווי שיירות לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית ובים הקריבי.
לאחר המלחמה הועברה האונייה לאיים האזוריים, ושימשה למשימות הצלה בים.
בשנת 1948 נרכשה אונייה על ידי ישראלים, אך עקב האמברגו האמריקאי על נשק לישראל עוכבה בארצות הברית.
ב-1953 הותקנו בה שני מנועי מרצדס למהירות גבוהה וארבעה מנועי GM לשיוט ארוך, והאונייה יצאה לארץ, לאחר שהוגדרה כאוניית סוחר ישראלית.
האונייה כונתה "סנונית" והניפה את דגל צי הסוחר הישראלי.
בדרך לישראל נקלעה להוריקן "עדנה" , סופה שארכה חמישה ימים.
האונייה תדלקה בפונטה דלגדה ובמסינה והגיעה ארצה ב-16 באוקטובר 1953.
עם הגיעה ארצה הותקנה כאוניית אם לשייטת 13 וצוידה בציוד להובלה של 6 סירות נפץ, וסופחה לשייטת המשחתות בתרגילי לחימה בצוללות.
אחרי מלחמת ששת הימים הוצאה "נגה" מהשרות בחיל הים.
ב-1977 הוטבעה האונייה ליד בסיס דפנה, בימת ברדוויל, כדי ליצור שובר גלים שיהיה בסיס למעגן עבור ספינות דבור.
יחד עם "נגה" הוטבעה גם הצוללת אח"י דולפין ונחתת ישנה.
לאחר הסכם השלום עם מצרים ופינוי הבסיס פורק שובר הגלים, וחלקי האוניות הוטבעו בעומק הים.
השמשה, זיווד, איוש והפלגה לארץ
האונייה נרכשה עוד בשנת 1948 אך עוכבה בארצות הברית עקב האמברגו האמריקאי על נשק לישראל.
בקיץ שנת 1953 נמצאה הדרך לעקוף את האמברגו ולהעבירה לישראל.
האונייה נרשמה במרשם האוניות הישראלי כאוניית סוחר בשם א/מ סנונית הוכנה לה ניירת מתאימה והיא הניפה את דגל צי הסוחר הישראלי.
עובד משרד הביטחון בניו יורק בן הלפרין שהיה בעל ניסיון כקצין מכונה בצי האמריקני שיפץ את האונייה והכין אותה להפלגה.
הלפרין החליף את מנועי המילטון במערכת מיוחדת במינה שכללה שני מנועי מרצדס 20 צילינדר כל אחד וארבעה מנועי GM.
אפשרות בחירה בין מנועי המרצדס איתם היה ניתן להגיע למהירות 16 קשר או על ידי מנועי הGM בצורה חסכונית יותר אך במהירות 11 קשר.
האונייה עמדה במבדוק בניו יורק לטיפול כולל.
מפקד חיל הים מרדכי לימון הטיל את המשימה על רס"ן אברהם תבור.
באוגוסט 1953 במקביל לסיוע חיל הים הישראלי לנפגעי הרעש באיי יוון ובלי קשר לכך, יצא צוות שכלל 17 איש במטוסי אל על לניו יורק דרך רומא וניו פאונדלנד.
בניו יורק הצטרפו ארבעה בעלי מקצוע יהודים אמריקנים וקצין מחיל הים שהגיע בנפרד מהקבוצה.
הצוות עמד על 22 איש כולל המפקד.
בן הלפרין צייד את האונייה במזון ובדלק כולל חביות שמן ודלק קשורות ומאובטחות על הסיפון.
ב-17 ספטמבר 1953 יצאה סנונית את נמל ניו יורק לכיוון פונטה דלגדה נמל האיים האזוריים.
בדרך נקלעה לסערה טרופית הוריקן EDNA שארכה חמישה ימים.
גלים מכל הכיוונים שיחקו עם האונייה.
המכ"ם, ריטאון ישן, הפסיק לעבוד וגם הקשר עם תחנת החוף אבד.
באחד הימים נבהלו לראות מעליהם ירכתיים אדומים של אונייה גדולה ובנס נמנעה התנגשות.
כשחלף ההוריקן וניתן היה לראות כוכבים ואופק, ביצע המפקד ניווט אסטרונומי ותיקן את תנועת האונייה.
ב־26 ספטמבר 1953 נראו שחפים על הים וסנונית הגיעה לנמל פונטה דלגדה באיים האזוריים בדיוק רב.
לאחר תקופת מנוחה והצטיידות המשיכה לנמל מסינה שם המתין לה הנספח הימי באיטליה אל"ם צבי קינן.
במסינה עמדה חמש יממות לתיקון המנועים החשמליים שהוצפו בטעות ביציאה מפונטה דלגדה.
כאוניית סוחר הייתה סנונית נתונה לבקורת המכס במסינה ונדרשה לדווח ולסגור את המחסן בנמל.
בן הלפרין שצייד את האונייה בסיגריות ומשקאות טעה בדיווח למכס.
הדברים הוסדרו כשהחלק העודף של הסיגריות והשתייה מעל הרשום בהצהרה נמסר לתיקי המבקרים.
נוהל קבוע באוניות צי הסוחר שתורגל על גב המפקד הצבאי.
הסנונית יצאה ממסינה ב-30 בספטמבר וההפלגה במזרח הים התיכון עברה בשקט יחסי.
הסנונית הגיעה לארץ ביום ששי 16 אוקטובר 1953, הניפה נס שירות פעיל ועברה לשם אח"י נגה ק-22. נקראה נגה ע"ש בתו של דוידקה נמרי שליח ההגנה ומשרד הביטחון, שרכש את האונייה.
אח"י נגה שמשה מספר שנים כאונייה של שייטת 13 והייתה כפופה למפקד השייטת יצחק רהב.
מאוחר יותר הועברה למסגרת בסיס חיפה והייתה כפופה למפקד הבסיס.
לאונייה הוקצו שתי משימות עיקריות: אוניית השטת אמצעי לחימה לשייטת 13 ואוניית אימונים לקורס חובלים ותלמידי בתי ספר ימיים.
משימות נוספות של אח"י נגה היו משמר נגד צוללות.
כבסיס צף לשייטת 13 - על האונייה הותקנו מנופים ועמדות עיגון, כך שיכלה לקחת על הסיפון עד 6 סירות נפץ.
אח"י נוגה הייתה הראשונה לצאת לאזור הטבעת אח"י אילת וסייעה בהוצאת הרוגי המשחתת.
כאוניית אימונים - המשימה העיקרית השנייה של הנגה הייתה בביצוע הפלגות אימונים עבור בית הספר חובלים.
חניכי הקורס תוך כדי הפלגה נושאי בקרת נזקים, ימאות, הפעלת חדר ה ועוד.
אונית תובלה לשייטת 13 - מאז הגעתה הוכשרה האונייה לשמש לתובלת אנשי הקומנדו ימי ולמעשה הועמדה לשימושו של מפקד שייטת 13 .
היא ביצעה הפלגות לאיי יוון וסיורים מבצעיים בחופי לבנון.
במלחמת סיני - לקראת מערכת סיני ביצעו לוחמי השייטת בדיקות בחופי סיני.
בעת המלחמה הובילה את כח שייטת 13 שהשתלט על ימת ברדוויל.
בסיכומי תום המלחמה קבע מפקד השייטת סא"ל יצחק רהב כי הנגה איננה כלי השיט המתאים להובלה ויש להסתמך על צוללות והובלה במסוקים.
למרות זאת המשיכה להוביל את אנשי הקומנדו הימי למשימות תקיפה.
במלחמת ששת הימים - נשאה האונייה כח צוללים משייטת 13 לפעולה בחוף הסורי.
היעד המתוכנן היה נמל לטקיה.
לתוכנית נעשה נוהל קרב וקבוצת הקומנדו התאמנה והכירה היטב את הנמל.
הגאוגרפיה של החוף מאפשרת נקודות התמצאות ברורות.
הכח כלל שלושה זוגות צוללים בשלוש סירות גומי סימן 5.
בהיות האונייה בים התקבל מידע כי טרפדות סוריות נפרשו ומתבססות במעגן שירותי הסירות לטרמינל הדלק בבניאס.
המשימה שונתה במברק לתקיפת מעגן הבניאס.
כח הקומנדו בפיקוד אמנון בן ציון למד את פרטי המעגן ממפה ימית וספר הניתוב Pilot Book שנמצא דרך קבע באונייה.
מפקד הנגה רס"ן זאב אריאל קצין קומנדו ימי בהתמחותו קבע את נקודת ההורדה.
תקיפת היעדים בחוף הסורי אושרה לביצוע לחיל הים כבר בלילה הראשון.
חיל האוויר הסורי הותקף בבסיסיו בבוקר אך צה"ל נמנע מלתקוף בגזרה הסורית ביבשה והסתפק בהגנה.
לאור ידיעות שהסורים מקיימים סיורים בקרבת החוף קיבלו ספינות חיל הים הוראה שלא להתקרב בשעות היום למרחק קרוב מ-60 מייל.
בכך למעשה הכניס את ביצוע שלושת המבצעים בלוח זמנים בלתי אפשרי.
אח"י נגה ביצעה ניווט לפי חישוב והורידה את הסירות במקום שקבע מפקד האונייה.
הסירות הפליגו כ-15 מייל כשהן שומרות את הכיוון באמצעי המצפן המגנטי.
בדיעבד נראה שהכיוון לא היה נכון והן הגיעו מדרום לנמל במקום לצפונו.
הסירות לא מצאו את המעגן וחזרו.
בעת שהסירות היו בדרכן חזרה התקרבו לאונייה שלוש טרפדות סוריות מדגם K123. לצי הסורי הייתה באותה עת קורבטה תוצרת צרפת בצללית וגודל דומים.
הטרפדות חלפו בקרבתה ולא זיהו אותה ככלי שיט ישראלי.
באח"י נגה חשבו בתחילה שאלה שלוש הסירות החוזרות ולא הגיבו.
סירות הגומי נעו בקורס מערבי כשעלה אור יום עברו מעליהם זוג מטוסי מיראז' 3 שחזרו מהתקיפה בסוריה.
המטוסים דיווחו את מקומם לאח"י נגה, כך נפגשו והועלו לסיפון.
בבוקר נפגשה אח"י נגה עם זוג טרפדות בפיקודו של אלי רהב שהגיעו לאבטח את הפעילות בגזרה הסורית.
בעת המפגש התקרבה טרפדת הפיקוד לטווח נגיעה וביקשה פרטים על ביצועי הלילה אך נענתה בשתיקה.
לוחמי הקומנדו הימי נערכו לחידוש הפעילות אך המטה הכללי החליט שאין צורך בפעילות תקיפה בחוף הסורי והכח הוחזר לנמל.
מפקד חיל הים שלמה אראל החליט שפעולתו של מפקד האונייה רס"ן זאב אריאל לא הייתה נכונה והפסיק את תפקודו.
במקומו קיבל רס"ן יוחנן יוסף את הפיקוד.
בהמשך המלחמה ולאחריה קיימה אח"י נגה סיורים לאבטחת הדיג לאורך חופי סיני.
הווי האונייה -צוות האונייה חיבר לה שיר
"אני מלח בקוף עשרים ושתיים זאת אנייה בחיל הים.
לה יש תותח ופגזים מאתיים......."
סיום השירות - בספטמבר 1970 הוחלט לסיים את שירותה והיא הועמדה בנמל חיפה.
הושקעה בצורה מבוקרת כדי לשמש מעגן לכלי שיט בקרבת בסיס דפנה.
ועם פינוי המקום לקראת מסירתו למצרים חולץ גוף האניה ממקומו והוטבע בלב ים.
סיפור אח"י נגה 2 ק-22 באתר מורשת חיל הים כלי שיט, קורבטות.
יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, ספרית מעריב, 1993, עמ' 210. על שילוב הקורבטה בסיורי אבטחה בקרבת פורט סעיד בשנת 1967.
אח"י סופה היא ספינת טילים מסדרה סער 4.5 (נירית) של חיל הים הישראלי.
הספינה נבנתה במספנות ישראל והוכנסה לשירות מבצעי בשנת 2003.
הראשונה הייתה אח"י סופה מדגם "סער 3", בשירות חיל הים בשנים 1985-1970 שהייתה ספינת הפיקוד בעת מילוט ספינות שרבורג לארץ ב-1969. בשנת 1994 לאחר שסיימה את השירות, הוטבעה במפרץ אילת וכיום היא משמשת כאתר צלילה.
אח"י סופה, לקחה חלק במבצעים חשאיים רבים.
בין השאר השתתפה בסגר הימי על לבנון במלחמת לבנון השנייה (2006), השתתפה בתפיסתה של אוניית הנשק "ויקטוריה" (2011), לקחה חלק פעיל במבצע "עופרת יצוקה" (2008), מבצע "עמוד ענן" (2012) ובמבצע "צוק איתן" (2014) באה לידי ביטוי בעיקר על ידי הפגזות חוף.
אח"י רהב הייתה צוללת מסדרת גל, השלישית בסדרה שנבנתה באנגליה לפי תכנון גרמני על פי אפיון שהוכן בחיל הים הישראלי.
(הכינוי אח"י - ראשי תיבות של אוניית חיל הים - משולב בשמות אוניות רבות של החיל).
אח"י רהב בפיקודו של רס"ן עמירם עינת הגיעה לנמל חיפה ב-11 בדצמבר 1977. אחריו פיקדו על הצוללת רס"ן צביקה מור ורס"ן דוד רוטנברג.
במלחמת לבנון השתתפה אח"י רהב, בפיקודו של רס"ן חיים כפיר-קופרט, במבצעי הנחיתה מהים, במשימות של מודיעין והכוונת כוחות.
אח"י רהב הוצאה משירות ב-1997 ונגרטה.
אח"י רהב היא צוללת משולבת הנעת חשמל-דיזל מהסדרה דולפין AIP של חיל הים הישראלי, היא והצוללות הנוספות מהסדרות דולפין ודולפין AIP, נבנו במספנות HDW שבגרמניה.
אח"י רהב התחילה את שירותה בשנת 2016.
הצוללת נחשבת לאחת מהמתקדמות בעולם, והיא כלי המלחמה היקר ביותר של צה"ל, כשעלותה הכוללת היא 400 מיליון יורו (1.6 מיליארד שקל).
מערכות הסונאר וההגנה של הצוללת מתקדמות ומשופרות ביחס לקודמותיה.
הצוללות מסדרת דולפין AIP יכולות לשאת טילי שיוט בעלי טווח של אלפי קילומטרים, וניתן לציידן בראשי קרב גרעיניים.
אחד השיפורים המרכזיים בצוללת הוא אלמנט טכנולוגי מתקדם שהוצב במרכז הצוללת, הנקרא: Air Independent Propulsion (ר"ת: AIP), שהוא מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון.
מערכת זו מבוססת בין היתר על טכנולוגיית תאי דלק, המאפשרת למנוע המשולב דיזל-חשמל להשתמש בחמצן ללא צורך בצריכתו ממקור שמחוץ למים.
השלמת הרצתן של המערכות והטכנולוגיות החדשות בצוללת זו, יאפשרו במידה מסוימת את התקנתן של חלק מהן גם בצוללות הוותיקות המשמשות כעת את החיל.
הצוללת משתמשת במעגן דרור – מעגן הפולינום בבסיס חיפה שנבנה במיוחד לצורך קליטת צוללת מסוג זה.
עלותה מוערכת בכ-600 מיליון אירו, כאשר שליש ממחירה ממומן בידי ממשלת גרמניה.
חלק ניכר מהמערכות שמותקנות בצוללות מפותחות ומיוצרות בישראל.
בעקבות ההצטיידות בצוללות מקיימת גרמניה רכש גומלין בחברות אזרחיות וביטחוניות בישראל.
השם אח"י "רהב" נבחר על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון עבור אחת הצוללות הראשונות בחיל, אח"י רהב (צ-73), והוא שימש גם את הצוללת אח"י רהב מסדרת גל.
השם "רהב" מוזכר בספר ישעיהו:
ב-12 בינואר 2016 התקבלה אח"י רהב בטקס ממלכתי בבסיס חיל הים בחיפה, לאחר הפלגה רצופה (רובה מתחת לפני הים) ממפעל היצרנית HDW בעיר קיל בגרמניה.
מפקדי אח"י רהב+דרגה ושםתקופת כהונהשלום ציקאשווילי אוגוסט 2013 עד אוקטובר 2017 אפריל 2018 עד ספטמבר 2019 ספטמבר 2019 עד יוני 2020 יולי 2020 עד אוגוסט 2021
היא ספינת טילים מדגם סער 4 - "נדרן".
הספינה פעלה בשירות חיל הים הישראלי במסגרת שייטת ספינות הטילים משנת 1978 ועד 2014.
הספינה נקראה על שם "לניצחון" - אוניית מעפילים שהפליגה מאיטליה ב-8 במאי 1948 והגיעה לתל אביב ב-17 במאי 1948 כשעל סיפונה 189 מעפילים.
אח"י ניצחון הייתה הספינה היחידה בחיל הים הישראלי שנקראה בשם זה, עד שבאוגוסט 2021 היצטרפה אח"י ניצחון (סער 6) שנבנתה בסדרה סער 6 בגרמניה.
הספינה נבנתה במספנות ישראל לפי תכנון של חיל הים בהסתמך על הניסיון שנצבר מהפעלת הסטי"לים מסדרת סער 4 'תכלית'.
הספינה פעלה בזירה הימית במלחמת לבנון הראשונה ובהשנייה.
במהלך שירותה השתתפה במבצעים רבים בתחום הביטחון השוטף, לרבות בלכידת כלי שיט עוינים.
בין השנים 1995–1999, נוספו לספינה טורפדו נגד צוללות והיא צוידה בסונר נגרר בירכתיים במקום תותח אוטו מלרה 76 מ"מ.
מאז דגם זה נקרא "סער 4 נצ"ל".
כל המפקדים היו בדרגת רב-סרן.
ספינת הטילים עצמאות, מדגם סער 4 – "נדרן", פעלה בשירות חיל הים הישראלי במסגרת שייטת ספינות הטילים משנת 1979 ועד 2014.
הספינה נבנתה במספנות ישראל לפי תכנון של חיל הים בהסתמך על הניסיון שנצבר מהפעלת הסטי"לים מסדרת "סער 4 תכלית".
הספינה נטלה חלק במערכת שלום הגליל ובמבצעים רבים בתחום הביטחון השוטף, לרבות בלכידת כלי שיט עוינים.
בשנים 1997–1999, נוספו לספינה צמ"טים (צינור מטיל טורפדו) וסונר נגרר בירכתיים במקום תותח 76 מ"מ.
מאז נקרא דגם זה "סער 4 נצ"ל".
נקראה על שם אוניית מעפילים שהפליגה מבולגריה.
הגיעה לקפריסין ב-1 בינואר 1948 ועל סיפונה אלפי מעפילים, לאחר הסכם עם הבריטים.
הספינה הוצאה משירות מבצעי ב-14 במרץ 2014.
ב-26 ביוני 2016, אח"י עצמאות שימשה כספינת מטרה במהלך תרגיל חילי והוטבעה על ידי אח"י חרב ואח"י חץ – כל אחת מהספינות שיגרה טיל הרפון אשר השמידו את הספינה.
אח"י עליה היא ספינת טילים סוג סער 4.5 נושאת מסוק ימי, שנבנתה במספנות ישראל כראשונה בסדרת חוחית.
שרתה בחיל הים הישראלי מ-1981 ועד 2004 עת נמכרה ל ויצאה משירות בו ב-2019.
ספינות סער 4, הוכיחו את יעילותן המבצעית בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
לאחר המלחמה הזמין חיל הים בסוף שנות ה-70 שש ספינות נוספות במספנות ישראל - פרויקט 'נדרן'.
האלוף מיכאל ברקאי שאף להוסיף פלטפורמה אווירית לכח התקיפה של ספינות סער ויעד שתי ספינות לשמש כספינות פיקוד נושאות מסוק.
התכנון לשתי הספינות האחרונות מפרויקט "נדרן" שונה והן זכו לשם "חוחית".
שתי ה"חוחיות" פעלו במסגרת שייטת ספינות הטילים משנת 1980 עד למכירתן לחיל הים של מקסיקו ב-2004. אח"י עליה תפקדה בשרות פעיל בצי המקסיקני בשם "A301 Huracán".
כלקח מבצעי מהזירה הימית במלחמת יום הכיפורים, ובמגמה לשפר את יכולת הלחימה של שייטת ספינות הטילים.
הוחלט לבנות מספר ספינות פיקוד מדגם סער 4 שתהיה להן גם יכולת נחיתה והמראה של מסוקים וכך לצרף פלטפורמה אווירית נושאת אמצעי גילוי וזהוי לכח ספינות סער.