tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האמריקאים וההיסטוריונים הצבאיים החוקרים את המלחמה מחזיקים בדעה כי העימות ביה-דראנג נסתײם בניצחון טקטי אמריקאי, תוכניות הווייטנאמים סוכלו והמומנטום ממנו נהנו במאבקם מול הדרום נשבר.
ברמה האסטרטגית עיצב הקרב את טקטיקת המלחמה כולה.
האמריקאים ראו בתוצאות הקרב אישור לניהול העימות כמלחמת התשה, בעוד הווייטנאמים הבינו כי עימות חזיתי עם הצבא האמריקאי אינו כדאי ושבו לטקטיקות מלחמת גרילה.
מלחמת וייטנאם הוא הכינוי המקובל בארצות הברית ובמרבית העולם המערבי למלחמה שהתנהלה בין צפון וייטנאם הקומוניסטית והווײטקונג (אשר נתמכו על ידי ברית המועצות וסין) לדרום וייטנאם וארצות הברית ושותפותיה (קוריאה הדרומית, טאיוואן, הפיליפינים, אוסטרליה, ועוד).
המלחמה מכונה גם מלחמת הודו-סין השנייה, ובווייטנאם היא ידועה בשם המלחמה האמריקאית.
המלחמה החלה ב-1959 והסתיימה בניצחון הצפון בשנת 1975 ובאיחוד וייטנאם תחת שלטון קומוניסטי, כשנתיים אחר נסיגת ארצות הברית.
במטרה להילחם באיום הקומוניסטי החלה ארצות הברית להשקיע כסף ולשלוח מומחי מינהל, אנשי צבא ומשטרה לסײגון.
במקביל, החלו להתארגן בכפרים יחידות גרילה שכונו וייטקונג, והתנגדו למה שנתפש בעיניהם כממשל הבובות בסײגון.
תנועת הווייטקונג (החזית לשחרור לאומי), היו אנשי דרום וייטנאם שנתמכו על ידי צפון-וייטנאם הקומוניסטית, אך זכו לתמיכה גם מצד רבים מאזרחי הדרום.
במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-60 של המאה ה-20 סבל צבא דרום וייטנאם מסדרת זעזועים שמנעו ממנו למלא את תפקידו בעימות מול הכוחות הלא-סדירים של הווייטקונג - "החזית הלאומית לשחרור דרום-וייטנאם" - שהופעלו על ידי המנהיגות בצפון וייטנאם.
תחילה נמנע צבא הדרום, על-פי פקודות מפורשות מהנשיא נו דין דיים, מלהיכנס לעימות כלשהו מול לוחמי הצפון.
מדיניות זו אפשרה לוײטקונג להתאמן ולבנות כוחות משמעותײם בתוככי דרום-וייטנאם ללא התנגדות ממשית.
בשנת 1963 התחוללה הפיכה צבאית במהלכה הודח נו דין דיים והוצא להורג זמן קצר אחר כך.
הפיכה צבאית זו, שהתרחשה בתמיכת ה-CIA, סימנה את אחת מנקודות התפנית במלחמה ואת העמקת מעורבותה של ארצות הברית בה.
גם לאחר המהפכה לא היה צבא הדרום כוח לוחם יעיל ועיקר ענײנם של קציניו היה ממוקד בעימותים ומאבקי כוח פנימײם.
ממשלת דיים נעזרה ביועצים צבאיים אמריקאים, בפיקוד הגנרל פול הרקינס, אך איבדה שליטה על אזורים רבים.
צבא הדרום הובס בקרבות, וממשלת דיים עמדה בפני פירוק.
על רקע זה התגברה תעוזת לוחמי הווייטקונג, ותחילה התמקד הארגון בהקמת מכוחות הולכים וגדלים אך החל משנת 1964 הוציא לפועל סדרת מתקפות כנגד יחידות של צבא הדרום שלא הװ יריב ראוי.
החל מראשית 1965 היו חלקים גדולים מהמרחב הכפרי של דרום-וייטנאם תחת שליטה חלקית של הווייטקונג שנעזרו ביחידות סדירות של צבא הצפון.
הווייטקונג העמיק את אחיזתו באזורים הכפריים של דרום-וייטנאם ובנה תשתית צבאית ענפה מצפון לבירה הדרומית סייגון.
פעילותם האינטנסיבית והענפה הביאה לידיהם את השליטה המלאה בדרכים הבודדות וכתוצאה מכך חדל צבא הדרום, שעיקר פעילותו התמקדה לאורך צירי תנועה ראשיים, להוות איום או כוח יעיל.
במצב זה יכלו הצפוניים לממש את תוכניתם לביתור שטח דרום וייטנאם לשניים, מהלך שאמור היה ליצור מצב כאוס מתוך תקוה לחתור תחת המשטר הדרום-וייטנאמי.
על-פי דעה זו, פיקוד אמריקאי ישיר אמור לחפות על הכשלים בפיקוד הדרום-וייטנאמי.
מאידך מפקד הכוחות האמריקניים בווייטנאם ("פיקוד הסיוע הצבאי בווייטנאם" - MACV), ויליאם וסטמורלנד גרס כי עדיף להשתמש בקרבות בכוחות צבא אמריקני ולהבטיח שליטה מלאה בכוחות הלוחמים ובניהול הקרבות.
הוא העריך שהפעילות לא תהיה מסובכת ולא תגבה קורבנות רבים.
בעצה אחת עם הנשיא לינדון ג'ונסון גדל מספר החיילים האמריקנים שנשלחו לווייטנאם במהירות, בשנת 1965 התחייב הנשיא לשלוח 300,000 חיילים מצבא ארצות הברית לדרום וייטנאם, מספר שהמשיך לטפס והגיע ליותר מ-500 אלף בשנת 1968.
טקטיקות לחימה חדשות גובשו על ידי הצבא האמריקאי לפיהן יחידות צבאיות בסדר גודל של גדוד יוטסו לאזורי נחיתה מתוכננים על ידי הליקופטרים כבדים, סיוע ארטילרי במידת האפשר על ידי כוחות ארטילריה שיפעלו מרחוק בסיוע קציני טווח אך את עיקר הנטל יישאו מטוסים ומסוקי קרב.
יחידה חדשה הוקמה להוצאה לפועל של הטקטיקה ונקראה דיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) ובה שלוש חטיבות, חיילי היחידה החדשה כינו את עצמם "פרשים מעופפים" ( Air Cav).
החל מיולי 1968 הייתה הדיוויזיה מוצבת במחנה רדקליף.
עם זאת הדיוויזיה סבלה ממספר בעיות אופרטיביות.
חלק מחיילי הכוח חלו במהלך שהותם בווייטנאם במלריה ווירלית וכתוצאה מכך נוצר חסר קשה במצבת כוח האדם הזמין.
בעיה קשה יותר הייתה חוסר הניסיון של חיילי הכוח ומפקדיו, בעיה זו החלה בפרישה של וותיקי הדיוויזיה עוד בעת בניית הכוח בארצות הברית והתחדדה על ידי השימוש בכלי נשק חדשים ובראשם רובה הסער M16 שחולק לחיילים כשבוע לפני היציאה לווייטנאם.
בעיה זו קיבלה ממדים קשים מול החיילים הצפון וייטנאמיים שלחמו בשטח מוכר, וזאת במשך שנים רבות, קציני היחידות הווייטנאמיות היו וותיקי המלחמה עוד מתקופת הלחימה מול הצרפתים.
בווייטנאם, קיבלה הדיוויזיה, תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארי קינארד תא שטח גדול ששטחו 58 אלף קמ"ר (241 קילומטר על 241 קילומטר) ולמעשה נערכו החטיבות בקו לאורך מרכז דרום וייטנאם.
האירוע, שהיה הזרז לקרב לה דראנג, ידוע בשם "המצור על פלי מי".
ההשערה היא כי הכוחות הצפון וייטנאמים יזמו את ההתקפה במטרה לבחון את יכולתם של החיילים האמריקאים בקרב כהכנה לעימותים עתידיים.
בראון בחר לצורך ביצוע משימת הסיור האלים את לוטננט קולונל הרולד מור מפקד הגדוד הראשון של רגימנט הפרשים השביעי.
באזור סומנו מספר אזורי נחיתה שסומנו על פי האלף-בית הפונטי של נאט"ו.
LZ X-Ray (אקס-ריי) - אזור הנחיתה של הכוח הראשי בפיקודו של הרולד מור, קרחת יער שטוחה מוקפת בעצים נמוכים בצד הצפוני של רכס צו-פונג.
בצידה המערבי של נקודת הנחיתה נמצא ערוץ נחל אכזב ובמרחק של 2 קילומטר לכוון צפון-מערב מנקודת הנחיתה זורם נהר יה דראנג.
האזור כולו הוא יער גשם צפוף שבו קרחות המכוסות על ידי עשב פיל (Miscanthus sinensis) הגדל לגובה של עד שני מטר ומקשה על התנועה והראות.
LZ Albany (אולבני) - צפונית לנקודת אקס ריי, ומעבר לנהר יה דראנג.
LZ Columbus (קולומבוס) ממזרח לאזור נחיתה אולבני.
LZ Tango (טנגו) כ 2 ק"מ מצפון לאקס ריי
LZ Victor (ויקטור) כ-4 ק"מ מדרום מזרח לאקס ריי
LZ Yankee (יאנקי) מדרום לוויקטור.
LZ Whiskey (ויסקי) כ-2 מדרום מזרח לאקס ריי
FB Falcon בסיס סיוע ארטילרי, כ-8 קילומטר מצפון-מזרח לאקס ריי ובו מוצבות שתי סוללות תותחים בקוטר 105 מ"מ
אזור הנחיתה אקס ריי, כמאה מטר בחלקו הארוך ביותר ובגודל מקורב של מגרש כדורגל, ובמרכזו תל טרמיטים ששימש כמקום התכנסות הכוחות ומיקומה של עמדת הפיקוד.
הכוח האמריקאי כלל שלוש פלוגות חיל רגלים שסומנו, כמקובל, בשמות אלפא, בראבו וצארלי, ופלוגה מסייעת שסומנה בשם דלתא, בסך הכל 450 חיילים.
לרשות הכוח הועמדו 16 מסוקי בל UH-1 אך אקס ריי יכול היה לקלוט שמונה מסוקים בכל פרק זמן מוגדר.
כך נדרשו מספר גיחות בנות חצי שעה כל אחת להעברת כל הכוח לאזור הנחיתה.
על פי תוכניתו של מור ראשונה לנחות הייתה פלוגת בראבו בפיקודו של קפטן ג'ון הארן (John Herren) עם מפקדת הגדוד ולאחר מכן אלפא בפיקודו של סרן טוני נדאל (Tony Nadal), צארלי ואחרונה פלוגת דלתא.
על פי התוכנית לאחר הנחיתה אמורות היו פלוגות אלפא ובראבו לנוע לכוון צפון מערב מעבר לערוץ הנחל האכזב, פלוגת צארלי הייתה אמורה לנוע דרומה אל כוון ההרים.
פלוגת דלתא שחיילה נשאו מרגמות ומכונות ירייה וכללה גם יחידת סיור הייתה אמורה להישאר כרזרבה.
מהלך הקרב על אקס ריי
אחת מיחידות הסיור הצליחה ללכוד חייל צפון וייטנאמי שבחקירתו סיפר כי באזור ההרים מוצבים שלושה רגימנטים ובסך הכל כ-1,600 חיילים.
בשעה 11:20 נחתו המסוקים בסבב הנחיתה השני ובהם שאר חיילי פלוגת בראבו ומחלקה אחת מפלוגת אלפא וחמישים דקות לאחר מכן נחת הסבב השלישי ובו רוב חיילי פלוגת אלפא שתפסו עמדות לאורך ערוץ הנחל האכזב.
בשעה 12:15 נוצר המגע הראשון בין חיילי פלוגת בראבו עם חיילים צפון וייטנאמים, ומיד לאחר מכן התלקחו קרבות בין האמריקאים לחיילים צפון וייטנאמים.
בלהט המרדף נותקה מחלקה מפלוגת בראבו בפיקודו של סגן הנרי הריק (Henry Herrick) מהגוף העיקרי של הפלוגה ונלכדה בקרחת יער.
לוחמי המחלקה הקימו מערך הגנתי סביב קפל קרקע בקרחת היער.
בקרב הקשה שהתפתח נהרג מפקד המחלקה ולאחר מכן הסמלים שהחליפו אותו.
בקרבות קשים הצליחו האמריקאים תחת פיקודו של הסמל ארני סאבאג' (Ernie Savage) להדוף את ההתקפות החוזרות ונשנות במחיר של שמונה הרוגים ו-13 פצועים.
בספר "חיילים היינו וצעירים!" שנכתב לאחר הקרב מצוטט הסמל סאבאג' שפיקד על המחלקה:
החל משעה 13:30 התחוללו קרבות עזים מסביב להיקף של אזור הנחיתה אקס ריי, חיילים צפון וייטנאמים החלו לתקוף ללא הפסקה את העמדות האמריקאיות התפתח קרב מטווחים קצרים תוך שימוש במכונות ירייה, רובים ורימונים.
על מנת להדוף את המתקפה קרא מור לסיוע ארטילרי ואווירי שטווחו על מורדות ההר על מנת לעצור את שטף החיילים הצפון וייטנאמים.
במקביל נהדפה התקפה חזיתית על עמדות פלוגת אלפא.
פצועים מהקרבות נאספו במרכז השטח בסמוך לעמדת הפיקוד אך מסוקים של פינוי רפואי לא יכלו לנחות בשטח בגלל הקרבות העזים, והפצועים והחללים הועמסו על המסוקים שעסקו בשינוע חיילי הגדוד אל שדה הקרב, אלו חזרו לבסיסם כשהם עמוסים בנפגעים.
בשעה 15:20 נחתו חיילי הגדוד האחרונים, מרגמות הסיוע הוצבו במרכז המתחם ויחידת הסיור של פלוגת דלתא תפסה עמדות הגנה בצד צפון - מזרח של המתחם והשלימה את סגירתו מכל צדדיו.
בשעה 15:45 יצאו כוחות מפלוגת בראבו ואלפא על מנת לחבור אל מחלקתו של הנרי הריק שנותקה מוקדם יותר מהגוף העיקרי של הגדוד.
כבר בתחילת הדרך נתקלו הכוחות האמריקאים בהתנגדות עיקשת, הכוח מפלוגת בראבו נעצר, באבדות, על ידי עמדת מכונת ירייה שהוצבה על תל טרמיטים גדול, גם שימוש בטיל נ"ט מסוג M72 לאו לא הצליח לשתק את האש המדויקת.
סגן וולטר מארם תקף את העמדה לבדו תוך שהוא יורה ללא הפסקה ברובה האישי שלו וזורק רימונים על העמדה ששותקה, במהלך הקרב נפצע מארם בצוואר ובלסת.
למחרת היום נמצאו בזירת הקרב גופות של 12 חיילים צפון וייטנאמים.
על פעולתו זו זכה מארם באות מדליית הכבוד שהיא העיטור הצבאי הגבוה ביותר שניתן על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, העיטור ניתן בעבור: "אומץ יוצא דופן תוך סיכון החיים מעל ומעבר לדרישות התפקיד בעת ביצוע פעולה קרבית אל מול כוחות האויב".
ההתקדמות האמריקאית נעצרה לאחר כ-70 מטר תחת התנגדות צפון וייטנאמית עזה ולאחר 30 דקות של חילופי אש כבדים נאלצו לסגת אל אזור הנחיתה והמתחם הגדודי.
בשעה 17:00 לערך תוגבר הכוח האמריקאי על ידי חיילים מפלוגת בראבו של הגדוד השני ברגימנט הפרשים השביעי והם עיבו את מערך ההגנה מסביב למתחם אזור הנחיתה אקס ריי.
עם ירידת הלילה קטן היקף הקרבות, ונתברר כי פלוגת בראבו של הגדוד הראשון סבלה 47 נפגעים פלוגת אלפא ספגה 34 נפגעים ופלוגת צ'ארלי ספגה ארבעה.
במהלך הלילה תקפו הווייטנאמים בכוחות קטנים את המתחם האמריקאי ובעוצמה רבה יותר כנגד המחלקה המבודדת שהותקפה בעוצמה בחצות הלילה ולאחר מכן בשעה 03:15 והתקפה אחרונה בשעה 04:30, החיילים הצפון וייטנאמים השתמשו בביוגלים על מנת לקרוא להתקפה ונהדפו פעם אחר פעם באש המגינים ואש ארטילריה.
עם עלות השחר של יום הקרב השני, 15 בנובמבר, בשעה 06:50 יצאו ממתחם אקס ריי מספר יחידות סיור על מנת לבחון את מיקום ומצבם של הכוחות הצפון וייטנאמיים המקיפים את אזור הנחיתה, לאחר התקדמות של כ-150 מטרים נתקלו החיילים האמריקאים בפטרולים וייטנאמיים וחזרו אל אקס ריי.
זמן קצר לאחר מכן החלה מתקפה צפון וייטנאמית עזה על הצד הדרומי של המתחם, למרות השימוש האמריקאי בארטילריה על האזור במטרה להדוף את המתקפה, הצליחו חיילים וייטנאמים להגיע למרחק של 75 מטר מהעמדות האמריקאיות תוך שהם ממטירים אש עזה שהפילה חללים בקרב המגינים וחדרה עד לעמדת הפיקוד במרכז המתחם.
התקפה נוספת הכתה בעמדות המחלקה השלישית של פלוגת צ'ארלי.
המתחם עמד מול גלי הסתערות וייטנאמיים משלושה כיוונים שונים, עם התעצמות ההתקפה נפרצו קווי ההגנה של פלוגת צ'ארלי וחיילים וייטנאמיים החלו להוציא להורג חיילים אמריקאים פצועים ולבזוז את הגופות.
על רקע זה פנה קצין התיאום בין מפקדת הגדוד לחיל האוויר האמריקאי בבקשה לסיוע אווירי מאסיבי, ובשעה 07:55 החלה הפצצה אווירית אינטנסיבית של זירת הקרב.
לקראת השעה 10:00 החלה ההתקפה הווייטנאמית להישבר ולאבד תנופה.
במקביל, תגבורת של פלוגת אלפא מהגדוד השני של רגימנט הפרשים השביעי נחתה באקס ריי ותגברה את עמדות ההגנה שהוחזקו על ידי פלוגת צ'ארלי (גדוד ראשון) שסבלה, במהלך המתקפה בת שעתיים וחצי, אבדות כבדות: 42 חיילים נהרגו ו 20 נפצעו.
ריק רסקורלה שקנה את פרסומו ביום מותו במהלך פיגועי 11 בספטמבר 2001 לחם באקס ריי ותיאר את שראה לאחר ששככה האש:
בעת החילוץ התברר כי מתוך 29 חיילים שיצאו לקרב נהרגו תשעה ו-13 נפצעו.
בשעה 04:22 החלה התקפה וייטנאמית עזה של כ-300 חיילים על עמדות פלוגת בראבו, ההתקפה נהדפה בעזרת אש ארטילריה אינטנסיבית שטווחו מעמדות הפלוגה אל אזורים שונים לאורך קו החזית.
20 דקות לאחר מכן נערכה התקפה שנייה על עמדות פלוגת בראבו, בעוד לוחמי הפלוגה מצליחים להרוג בתוקפים בסיוע נורי תאורה שהוטלו ממטוסים, הכתה ארטילריה אמריקאית בנקודות הריכוז שלהם, ולאחר 30 דקות של לחימה עקשנית נהדפה המתקפה.
בשעה 05:00 נערכה התקפה שלישית, ובשעה 06:30 נערכה התקפה רביעית על עמדות פלוגת בראבו שנהדפו בסיוע ארטילריה.
עם עלות השחר ושוך האש הוברר כי רק שישה מחיילי הפלוגה נפצעו ואיש לא נהרג.
בבוקר ה 16 בנובמבר הוברר כי החיילים הצפון וייטנאמים החלו לסגת.
בשעות אחר הצהריים פנו החיילים של הגדוד הראשון מאקס ריי.
למחרת היום המריאו מפציצים אמריקאים מסוג B-52 סטרטופורטרס מבסיסם בגואם על מנת למחות מעל פני האדמה את מה שנותר מהנוכחות הצפון וייטנאמית ברכס צו-פונג.
ההפצצה נמשכה שישה ימים רצופים ולאחר שהסתיימה לא אירעו עוד התקפות מרכס צו-פונג.
עם זאת, במהדורת 2008 המורחבת לספר "חיילים היינו וצעירים!" סיפר גנרל צפון וייטנאמי כי ההתקפה אכן הרעידה את האדמה אך מאחר שהכוחות הווייטנאמים נסוגו ברובם מהגזרה והיתר היו פזורים לא נגרמו אבדות של ממש לחיילי הצבא הצפון וייטנאמי.
הפצצה זו הייתה המבצע הראשון במלחמת וייטנאם בה שולבו מפציצים כבדים בלחימה.
הקרב על אזור נחיתה אולבני
הכוחות הצפון וייטנאמיים באזור הקרבות על אזור נחיתה אולבני היו:
הגדוד ה-8 של רגימנט 66. כוח זה שימש כעתודה ולא השתתף בקרבות הקודמים במערכה והיה במצבת כוח אדם מלאה של 550 איש.
הגדוד הראשון של רגימנט 33. כוח זה סבל ממצבת כוח אדם חסרה בגין אבדות כבדות במהלך הקרב על מחנה פלי מי.
היחידות האמריקאיות שהחזיקו באקס ריי קיבלו פקודה לצאת מאזור ההפצצה ולתפוס עמדות חדשות.
בדרכם הבחינו יחידות הסיור האמריקאיות בעקבות ובסימנים לנוכחות כוחות צפון וייטנאמיים ובסמוך לאזור אולבני נלכדו 2 חיילים צפון וייטנאמיים.
מפקד הכוח קרא למפקדי הפלוגות להתייעצות ואלו הביאו איתם את הקשרים שליוו את מפקדת הפלוגה.
בשלב זה פלוגת אלפא שצעדה בחוד הטור הגיע לאזור הנחיתה אולבני, פלוגת דלתא השנייה בטור עצרה במקום ואחריה פלוגת צ'ארלי, לאחר מכן עצרו פלוגת המפקדה של הגדוד ובמאסף פלוגת אלפא של הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים החמישי שתגברה את הכוח.
העצירה באזור פתוח מתחה את הטור לאורך של 500 מטר, וחשפה את האמריקאים להתקפת פתע, היעדרות המפקדים עם אמצעי הקשר הוסיפה לממדי האסון.
כשעה ועשר דקות לאחר שביית החיילים הצפון וייטנאמיים נכנסה פלוגת אלפא של שטח אזור הנחיתה אולבני.
בו בזמן מחלקת הסיור של הגדוד הייתה במרחק של כ-200 מטר ממפקדת הגדוד הצפון וייטנאמי ה-3 של הרגימנט ה־33 בעוד הגדוד השמיני של רגימנט 66 חנה מצד צפון-מזרח של הטור האמריקאי.
בשעה 13:15 תקפו את הטור מאות חיילים צפון וייטנאמים ונפתח קרב שנמשך 16 שעות ללא הפסקה.
החל משעה 13:26 נותקה פלוגת אלפא וקבוצת הפיקוד משאר הכוח, הם התמקמו בין תילי הטרמיטים וקבוצת עצים במרכז אזור אולבני והדפו התקפות חוזרות ונשנות של חיילים צפון-וייטנאמים.
בגלל עשב הפיל, הייתה הראות מוגבלת למטחווי יד, בתיאורי הקרב מתוארת לחימה אינטנסיבית ואכזרית במהלכה ראו החיילים מעט מאוד ובחלק גדול מהקרב ירו ללא הבחנה ומבלי לראות את אויבם.
הקרב הפך למרחץ דמים כאשר מטוסי דאגלס A-1 סקייריידר שנקראו לאזור הקרב הטילו פצצות תבערה מהם נפגעו חיילים וייטנאמיים ואמריקאים כאחד.
הגדוד השני של רגימנט הפרשים השביעי הצליח להחזיק אזור קטן באולבני ובו ניצולים מפלוגת אלפא, מחלקת הסיור וניצולים מועטים מפלוגות צ'ארלי ודלתא.
כיס התנגדות אמריקאי נוסף לחם נואשות כ-500 מטר מדרום לאלבני, כאן החזיקה פלוגת אלפא של הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים החמישי מתחם קטן.
בלילה ותחת תנאי לחימת ג'ונגל עבר היתרון האמריקאי בטכנולוגיה וכוח אש לידי הניסיון של החיילים הצפון וייאטנמיים והם השתמשו בו לטובתם.
ביום הקרב נהרגו 155 אמריקאים, 124 נפצעו, רובם קשה וארבעה נותרו נעדרים.
הסיבה למיעוט הנעדרים והעדר שבויים אמריקאים נובע מאופייה האכזרי של הלחימה במהלכה חיסלו הווייטנאמים (והאמריקאים, בהינתן הזדמנות) כל פצוע או חייל שנכנע בו נתקלו.
אספקט זה של הקרבות ביה-דראנג ואולבני עתיד להפוך למאפיין של לחימת הג'ונגלים בווייטנאם.
בשעה 14:55 החל הגדוד הראשון של רגימנט הפרשים החמישי בצעידה מאזור קולומבוס לכוון אזור הקרבות והגיעו אליו בשעה 16:30 בה יצרו מגע עם פלוגת אלפא ואיבטחו אזור נחיתה קטן המתאים למסוק אחד.
משם המשיכו כוחות החילוץ לנסות ולחבור עם שארית הכוח תוך לחימה עם חיילים צפון וייטנאמים.
בשעה 18:25 נכנס הכוח לחניון לילה.
בשעה 18:45 נחתו באולבני חיילים מפלוגת בראבו של הגדוד השני, רגימנט הפרשים השביעי ואיבטחו את המתחם, בשעה 22:30 תחת אש כבדה פונו חלק מהפצועים מהמתחם והכוחות נכנסו לחניון לילה.
למחרת, ביום שישי 18 בנובמבר התברר כי הקרב למעשה נפסק עם נסיגת הכוחות הווייטנאמיים ובמהלך היום וחלק ניכר מהיום שאחריו עסקו הלוחמים בסריקת שדה הקרב ופינוי פצועים וגופות הרוגים.
ביום 19 בנובמבר עזבו החיילים האמריקאים את אלבני ותפסו עמדות באזור נחיתה קרוקס (Crooks) במרחק של כ-10 ק"מ מאולבני.
לאחר הקרבות קיבלו מספר לוחמים עיטורים על חלקם בקרב.
סגן וולטר מארם זכה בעיטור מדליית הכבוד (ארצות הברית) על חלקו בקרב (ראה תיאור יום הקרב הראשון בא"נ אקס ריי.
סמל ארני סאבאג קיבל את צלב השרות המצטיין על פיקודו על המחלקה המבודדת בקרב על יה דראנג.
לוטננט קולונל הרולד מור מפקד הגדוד הראשון של רגימנט הפרשים השביעי קיבל את צלב השרות המצוין על פעולותיו כמפקד הגדוד וכמי שנתן דוגמה אישית מול סכנה מוחשית ואומץ בשדה הקרב.
ביום 16 ביולי 2001 קיבל רב-סרן אד פרימן טייס מסוק בקרב יה דראנג את עיטור מדליית הכבוד על 14 גיחות אספקה ופינוי פצועים.
ביום 26 בפברואר 2007 קיבל לוטננט קולונל ברוס קרנדל את אות מדליית הכבוד על ביצוע 22 גיחות במסוק אל אזור אקס ריי במהלכן העביר אספקה ופינה פצועים משדה הקרב.
העיתונאי ג'וזף גאלווי שליווה את הכוחות בעת הקרב על אקס ריי ותיאר את חוויותיו לאחר מכן היה האזרח היחיד שקיבל את כוכב הארד בגין גילוי אומץ וגבורה, מאחר שבעת הקרב פעל לחלץ חיילים פצועים תחת אש.
שמות חיילי החטיבה השביעית שנפלו בקרב יה דראנג חקוקים על פאנל 3 מזרח של אנדרטת מלחמת וייטנאם, לצד שמות כ-58,000 חיילים אמריקניים אחרים שנהרגו במהלך המלחמה.
בשנת 1992 פרסמו הרולד מור וג'וזף גאלווי ספר שנכתב במשותף על הקרב על אזור נחיתה אקס ריי.
גנרל נורמן שוורצקופף אמר: זהו ספר מצוין על היסטוריה צבאית, כתוב בדרך בה היסטוריה צבאית צריכה להכתב"
"חיילים היינו" (2002) הוא סרט מלחמה אמריקאי המשחזר את קרב יה דראנג.
הסרט בוים על ידי רנדאל וולאס ומבוסס על הספר "חיילים היינו וצעירים!", שנכתב בידי עיתונאי צבאי, ג'וזף גאלווי, שנכח בקרב, ומפקד הכוחות האמריקאיים לוטננט קולונל הרולד מור.
קרב יוטלנד היה הקרב הימי הגדול ביותר, היחיד והאחרון שהתחולל במלחמת העולם הראשונה.
הקרב סימן את תחילת הקץ של סיירת המערכה, מחד, ומאידך היה זה הקרב הראשון בו השתתפה נושאת מטוסים (אם כי החלק שנטלה בקרב היה זניח).
זהו גם אחד מן הקרבות השנויים ביותר במחלוקת בהיסטוריה הצבאית.
סקירת הסטטיסטיקה של הקרב מלמדת רבות על היתרון לכל צד בכל שלב של הקרב, ועל מיומנותם וניסיונם של הצדדים השונים, ומלמדת רבות לגבי תוצאות הקרב.
פגיעות באוניות מערכה בשלב הראשון של קרב סיירות המערכה (הריצה דרומה)
פגיעות באוניות מערכה בשלב השני של קרב סיירות המערכה (הריצה צפונה)
פגיעות באוניות מערכה בעת הקרב של הוד לצי הגרמני
שם האונייה 12 אינץ' 11 אינץ' ס"ה הערות אינווינסיבל 5 0 5 הוטבעה פרינסס רויאל 2 0 2 וורספייט 13 0 13 תקלה במערכת ההיגוי סך הכל 20 0 20
פגיעות באוניות מערכה בזמן הקרב העיקרי, קרב אוניות המערכה
לא היו פגיעות באוניות בריטיות בשלב זה של הקרב.
פגיעות באוניות מערכה במהלך קרב הלילה
לא היו פגיעות באוניות בריטיות עיקריות בשלב זה של הקרב.
אחוזי פגיעה של הצי הבריטי
אחוזי פגיעה של הצי הגרמני
קרב יוטלנד היה קרב ימי גדול, היחיד שהתחולל במלחמת העולם הראשונה.
ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") היה מחולק לשני כוחות עיקריים.
צי אוניות המערכה (דרדנוט) היה הכוח העיקרי, בפיקודו של אדמירל ג'ון ג'ליקו עצמו.
בכוח זה היו 24 אוניות מערכה ושלוש סיירות מערכה.
אל אוניות המערכה התלוו שמונה סיירות משוריינות, שתים עשרה סיירות קלות, חמישים ואחת משחתות ומַקֶּשֶת אחת.
לכוח זה נוספה אה"מ אנגדין (Engadine), שהייתה למעשה אחת מנושאות המטוסים הראשונות, ומטוסי הים שעליה היו אמורים לספק סיור אווירי.
הכוח המשני של ה"גרנד פליט", שמטרתו הייתה בעיקר סיור, היה שייטת סיירות המערכה, בפיקודו של אדמירל דייוויד ביטי.
צי זה כלל שש סיירות מערכה, ארבע אוניות מערכה מהירות וחדישות, ארבע עשרה סיירות קלות ועשרים ושבע משחתות.
גם צי הים הפתוח הגרמני היה מחולק באופן דומה, לצי עיקרי וצי שנועד לסיור.
צי אוניות המערכה הגרמני, בפיקודו של אדמירל ריינהרד שר, כלל שש עשרה אוניות מערכה מטיפוס דרדנוט.
בצי זה נכללו גם שש אוניות מלחמה פרה-דרדנוט.
הארגון הפנימי של הצי היה דומה לזה של הצי הבריטי.
לצי זה נלוו שש סיירות קלות ושלושים ואחת ספינות טורפדו.
צי הסיור הגרמני, בפיקודו של ויצה-אדמירל פרנץ פון היפר, כלל חמש סיירות מערכה, חמש סיירות קלות ושלושים ספינות טורפדו.
לגרמנים לא הייתה נושאת מטוסים ולא עמדו לרשותם מטוסי סיור, אך עמד לרשותם כוח של ספינות אוויר לסיור.
להלן פירוט סדר הכוחות בקרב יוטלנד, אוניות מערכה וסיירות מערכה.
2 × הסיירות מסדרת דיוק אוף אדינבורו (12,590 טון, 23 קשרים)
סירות הטורפדו של הצי הגרמני היו בגודל ותפקוד דומים לאלה של המשחתות בצי המלכותי, ולעיתים קרובות מכונות גם כן משחתות.
קוטר התותחים הבריטיים היה גדול יותר, באופן כללי, מזה של הצי הגרמני, ומספרם היה רב יותר; הבריטים היו יכולים לירות מטח דופן (Broadside) במשקל כולל של קרוב ל-151,000 ק"ג, לעומת מטח במשקל של קרוב ל-61,000 ק"ג בלבד מן הצד הגרמני.
עם זאת, האוניות הגרמניות היו בנויות טוב יותר ובצורה בטוחה יותר; הגרמנים למדו את לקחי קרב שרטון דוגר, והתקינו באוניותיהם אמצעי בטיחות רבים מפני התפוצצות פנימית, דבר שהבריטים לא יישמו.
לחלק גדול מן האוניות בשני הצדדים הייתה גם יכולת לשגר טורפדו.
להלן השוואה נוספת בין עוצמות האש של אוניות המערכה הבריטיות והגרמניות:
דרדנוטים פרה-דרדנוטים סיירות מערכה סיירות משוריינות סיירות קלות משחתות /סירות טורפדו הצי המלכותי אה"מ אינווינסיבל אה"מ קווין מרי אה"מ אינדפטיגבל אה"מ דיפנס אה"מ ווריור אה"מ בלאק פרינס 3 5 הצי הקיסרי הגרמני SMS פומרן SMS ליצו SMS פראונלוב SMS רוסטוק SMS אלבינג SMS ויסבאדן 3 2
המספר בסוגריים מציין את תאריך האובדן
ה"גרנד פליט" היה הגוף העיקרי של ציי הבית הבריטיים בשנת 1916, שבסיסו בסקפה פלו באיי אורקני ובאינברגורדון בקרומארטי פירת' בסקוטלנד.
מפקד ה"גרנד פליט": אדמירל סר ג'ון ג'ליקו, על אה"מ איירון דיוק
סגן מפקד ה"גרנד פליט": תת אדמירל סר ססיל ברני, על אה"מ מרלבורו
ראש המטה: תת-אדמירל סר צ'ארלס מאדן
קפטן הצי: קומודור ליונל הולזי
מאסטר הצי: קפטן אוליבר אלס לגט
שייטת אוניות המערכה השנייה (אוניות מערכה)
השייטת יצאה מקרומארטי פירת'; נפגשה עם הכוח של ג'ליקו בסביבות ה-31 במאי בצהריים
הפלגה הראשונה: תת-אדמירל מרטין ג'ראם
אה"מ קינג ג'ורג' החמישי (אוניית דגל): קפטן פרדריק פילד
אה"מ אייג'קס: קפטן ג'ורג' הנרי ביירד
אה"מ סנטוריון: קפטן מייקל קאלם-סיימור
אה"מ ארין: קפטן ויקטור סטנלי
הפלגה השנייה: תת-אדמירל ארתור לויסון
אה"מ אוריון (אוניית דגל): קפטן אוליבר בקהאוז
אה"מ מונרך: קפטן ג'ורג' בורט
אה"מ קונקרור: קפטן יו טותיל
אה"מ ת'אנדרר: קפטן ג'יימס פרגוסון
אוניית הדגל של הצי (בראש הפלגה השלישית אך לא הייתה חלק מהשייטת הרביעית)
אה"מ איירון דיוק: קפטן פרדריק צ'ארלס דרייר
שייטת אוניות המערכה הרביעית (אוניות מערכה)
הפלגה השלישית: תת-אדמירל אלכסנדר דאף
אה"מ רויאל אוק: קפטן קרופורד מקלאצ'לאן
אה"מ סופרב (אוניית דגל): קפטן אדמונד הייד פארקר
אה"מ קנדה: קפטן ויליאם ניקולסון
הפלגה הרביעית: תת-אדמירל דובטון סטורדי
אה"מ בנבואו (אוניית דגל): קפטן הנרי וייז פארקר
אה"מ בלרופון: קפטן אדוארד פרנסיס ברואן
אה"מ טמרייר: קפטן אדווין ויל אנדרהיל
אה"מ ואנגארד: קפטן ג'יימס דאגלס דיק
שייטת אוניות המערכה הראשונה (אוניות מערכה)
ראש המטה: קומודור פרסי גרנט
הפלגה החמישית: תת-אדמירל פרדריק גאונט
אה"מ קולוסוס (אוניית דגל): קפטן דאדלי פאונד
אה"מ קולינגווד: קפטן ג'יימס קלמנט ליי
אה"מ סנט וינסנט: קפטן ויליאם וורדסוורת' פישר
אה"מ נפטון קפטן ויויאן ברנרד
הפלגה השישית: תת-אדמירל ססיל ברני
אה"מ מרלבורו (אוניית דגל): קפטן ג'ורג' פריש רוס
אה"מ רוונג': קפטן אדוארד באקסטון קידל
אה"מ הרקולס: קפטן לואיס קלינטון-בייקר
אה"מ אז'נקור: קפטן הנרי מונטג'ו דופת'י
שייטת הסיירות הראשונה (סיירות משוריינות)
אדמירל משנה רוברט ארבתנוט, הברונט הרביעי (נהרג בקרב)
אה"מ דיפנס (אוניית דגל): קפטן סטנלי ון אליס (נהרג בקרב)
אה"מ ווריור : קפטן וינסנט ברקלי מולטנו
אה"מ דיוק אוף אדינבורו: קפטן הנרי בלאקט
אה"מ בלאק פרינס : קפטן תומאס פרי בונהאם (נהרג בקרב)
שייטת הסיירות השנייה (סיירות משוריינות)
אה"מ מינוטאור (אוניית דגל): קפטן ארתור קלאודסלי שובל יוז ד'אית'
אה"מ המפשייר: קפטן הרברט ג'ון סוויל
אה"מ שאנון: קפטן ג'ון סאומרז דומארסק
אה"מ קוקראן: קפטן יוסטס לה טרוב לית'האם
קומודור צ'ארלס אדוארד לה מסורייר
אה"מ קאליופ: קומודור לה מסורייר
אה"מ קונסטנס: קפטן סיריל סמואל טאונסנד
אה"מ קומוס: קפטן אלן ג'ופרי הוטהאם
אה"מ קרוליין: קפטן הנרי קרוק
אה"מ רויאליסט: קפטן הרברט מידה
סיירות קלות שצורפו לכוחות שונים
אה"מ בודיקאה: קפטן לואיס צ'ארלס סטרלינג וולקומב (צורפה לשייטת אוניות המערכה השנייה)
אה"מ אקטיב: קפטן פרסי ויתרס (צורפה לאוניית הדגל של הצי)
אה"מ בלאנש: קפטן ג'ון קייסמנט (צורפה לשייטת אוניות המערכה הרביעית)
אה"מ בלונה: קפטן ארתור בראנדרת' סקוט דאטון (צורפה לשייטת אוניות המערכה הראשונה)
אוניות אחרות בפיקוד ישיר של המפקד העליון
אה"מ אבדיאל: קומנדר ברוויק קרטיס (משחתת-מקשת)
אה"מ אוק: לוטננט קומנדר דאגלס פייוויל (משחתת)
קפטן צ'ארלס ג'ון וינטור (נהרג בקרב)
אה"מ טיפררי (מובילת שייטת): קפטן וינטור (נהרג בקרב)
מחצית השייטת הראשונה / השייטת הרביעית
אה"מ ספיטפייר: לוטננט קומנדר קלארנס וולטר איירה טרלואוני
אה"מ ספארוהוק : לוטננט קומנדר סידני הופקינס
אה"מ גרלנד: לוטננט קומנדר רג'ינלד סטאנוס גוף
אה"מ קונטסט: לוטננט קומנדר ארנאלד גילברט הוסקינס מאסטר
קבוצה 8 / השייטת הרביעית
אה"מ אוול: קומנדר רוברט ג'רלד המונד
אה"מ הארדי: קומנדר ריצ'רד אנתוני אסטון פלואודן
אה"מ מיסצ'יף: לוטננט קומנדר סיריל אוגוסטוס וורד (מהשייטת ה-12)
אה"מ מידג': לוטננט קומנדר ג'יימס רוברט קארנג'י קאוונדיש
מחצית השייטת השנייה / השייטת הרביעית
אה"מ ברוק (מובילת שייטת): קומנדר וולטר לינגן אלן
הפלגה השלישית / השייטת הרביעית
אה"מ פורפוז: קומנדר יו דוונפורט קולוויל
אה"מ יוניטי: לוטננט קומנדר ארתור מק'אולי לקי
הפלגה הרביעית / השייטת הרביעית
אה"מ אצ'ייטס: קומנדר רג'ינלד בצ'ר קולדוול האטצ'ינסון
אה"מ אמבוסקייד: לוטננט קומנדר גורדון אלסטון קולס
אה"מ ארדנט : לוטננט קומנדר ארתור מרסדן
אה"מ פורצ'ן : לוטננט קומנדר רנק גודריץ' טרי (נהרג בקרב)
מחצית השייטת הראשונה / השייטת ה-11
הפלגה הראשונה / השייטת ה-11
אה"מ אוסורי: קומנדר הרולד ויקטור דונדאס
אה"מ מרטיאל: לוטננט קומנדר ג'וליאן הריסון
אה"מ מג'יק: לוטננט קומנדר ג'רלד צ'ארלס וינטר
אה"מ מיניון: לוטננט קומנדר הנרי קלייב רולינגס
הפלגה השנייה / השייטת ה-11
אה"מ מיסטיק: קומנדר קלוד פינלינסון אולסאפ
אה"מ מונס: לוטננט קומנדר רוברט מקין
אה"מ מאנדייט: לוטננט קומנדר אדוארד מק'קונל וינדהאם לואורי
אה"מ מייקל: לוטננט קומנדר קלוד לינדזי בייט
מחצית השייטת השנייה / השייטת ה-11
אה"מ קמפנפלט (מובילת שייטת): קומנדר הרולד ארנסט סאליבן
הפלגה השלישית / השייטת ה-11
אה"מ מארן: לוטננט קומנדר ג'ורג' ביבי הארטפורד
אה"מ מילברוק: לוטננט צ'ארלס גרנוויל ניילור
אה"מ מאנרס: לוטננט קומנדר ג'רלד הריסון
הפלגה הרביעית / השייטת ה-11
אה"מ מון: קומנדר (בפועל) ויליאם דיון אירווין
אה"מ מונזי: לוטננט קומנדר ראלף וינסנט איירה
אה"מ מורנינג סטאר: לוטננט קומנדר יו אנדסימוס פלטשר
קפטן אנזלאן ג'ון בוצ'נאן סטרלינג
אה"מ פאקנור (מובילת שייטת): קפטן סטרלינג
מחצית השייטת הראשונה / השייטת ה-12
הפלגה הראשונה / השייטת ה-12
אה"מ אובידיינט: קומנדר ג'ורג' ויליאם מק'אוראן קמפבל
אה"מ מינדפאל: לוטננט קומנדר ג'ון ג'קסון קתברט רידלי
אה"מ מארוול: לוטננט קומנדר רג'ינלד ווטקינס גראב
אה"מ אונסלאוט: לוטננט קומנדר ארתור ג'רלד אונסלואו (נהרג בקרב)
הפלגה השנייה / השייטת ה-12
אה"מ מינאד: קומנדר ג'ון פלהאם צ'מפיון
אה"מ נארוואל: לוטננט קומנדר הנרי ויקטור הדסון
אה"מ נסוס: לוטננט קומנדר אריק קוונטין קרטר
אה"מ נובל: לוטננט קומנדר הנרי פרסי בוקסר
מחצית השייטת השנייה / השייטת ה-12: קומנדר נורטון אלן סאליבן
אה"מ מארקסמן (מובילת שייטת): קומנדר נורטון אלן סאליבן
אה"מ אופאל: קומנדר צ'ארלס ג'ופרי קולרידג' סאמנר
אה"מ נונסאץ': לוטננט קומנדר הרברט אינגליס נייגל ליון
אה"מ מנס: לוטננט קומנדר צ'ארלס אסטלי פוינאנד
אה"מ מאנסטר: לוטננט קומנדר ספנסר פרנסיס ראסל
אה"מ מרי רוז: לוטננט קומנדר אדווין אנדרסון הומאן
שייטת סיירות המערכה השלישית, הוצמדה זמנית לצי הגדול מצי סיירות המערכה, הוצבה לפני הגוף הראשי, מתוך כוונה שתצטרף לביטי כשהפעולה תחל.
אדמירל משנה הוראס הוד (נהרג בקרב)
אה"מ אינווינסיבל (אוניית דגל): קפטן ארתור לינדזי קיי (נהרג בקרב)
אה"מ אינפלקסיבל: קפטן אדוארד היטון-אליס
אה"מ אינדומיטבל: קפטן פרנסיס ויליאם קנדי
אה"מ קנטרברי: קפטן פרסי רוידס
אה"מ צ'סטר: קפטן רוברט ניל לואוסון
אה"מ שארק : קומנדר לופטוס ויליאם ג'ונס (נהרג בקרב)
אה"מ אופליה: קומנדר לואיס גונה איירה קרייב (סדרת M)
אה"מ כריסטופר: לוטננט קומנדר פיירפקס מורסבי קר
אה"מ אקסטה: לוטננט קומנדר ג'ון אוצ'טרלוני בארון
כוח זה של אוניות מהירות היה כפוף למפקד ה"גרנד פליט", אך פעל באופן עצמאי כמשמר קדמי, שנועד לסייר את צי האויב ולהילחם עם כוחות סיור של האויב.
היא כללה שש סיירות מערכה, מלוות ב-13 סיירות קלות, 18 משחתות ונושאת מטוסים מוקדמת.
יצאו מפירת' אוף פורת' זמן קצר לאחר 6.00 בצהריים 30 במאי
תת אדמירל דייוויד ביטי על אה"מ לאיון
ראש המטה: קפטן רודולף בנטינק
אה"מ לאיון: (אוניית דגל) קפטן אלפרד צ'טפילד
שייטת סיירות המערכה הראשונה: אדמירל משנה אוסמונד ברוק,
אה"מ פרינסס רויאל (אוניית דגל): קפטן וולטר הנרי קוואן,
אה"מ קווין מרי : קפטן ססיל אירבי פרואוז (נהרג בקרב)
אה"מ טייגר: קפטן הנרי ברטרם פלי.
שייטת סיירות המערכה השנייה: אדמירל משנה ויליאם פאקנהאם,
אה"מ ניו זילנד (אוניית דגל): קפטן ג'ון גרין
אה"מ אינדפטיגבל : קפטן צ'ארלס פיצג'ראלד סואורבי (נהרג בקרב)
שייטת הסיירות הקלה הראשונה: קומודור אדווין אלכסנדר-סינקלייר
אה"מ פיטון: קפטן ג'ון קמרון
אה"מ אינקונסטנט: קפטן ברטרם ת'סיגר
אה"מ קורדליה: קפטן טופטון בימיש
שייטת הסיירות הקלות השנייה: קומודור ויליאם גודאינף
אה"מ סאות'המפטון: קומודור ויליאם גודאינף
אה"מ ברמינגהאם: קפטן ארתור דאף
אה"מ נוטינגהאם: קפטן צ'ארלס בלויס מילר
אה"מ דבלין: קפטן אלברט צ'אלס סקוט
שייטת הסיירות הקלות השלישית: אדמירל משנה טרביליאן נאפיר
אה"מ פאלמות' (אוניית דגל): קפטן ג'ון דאגלס אדוארדס
אה"מ ירמות': קפטן תומאס דראמונד פראט
אה"מ בירקנהד: קפטן אדוארד ריבס
אה"מ גלוסטר: קפטן ויליאם פרדריק בלאנט
נושאת מטוסים ימיים אה"מ אנגדין: לוטננט קומנדר צ'ארלס גווילים רובינסון
מטוסים: 2 שורט מסוג 184 מטוסי סיור ימיים, 2 סופווית' בייבי מטוסי קרב ימיים
אה"מ צ'מפיון (סיירת קלה): קפטן פארי
הפלגה הראשונה / השייטת ה-13
אה"מ אובדורייט: לוטננט קומנדר ססיל הנרי האלטון סאמס
אה"מ נריסה: לוטננט קומנדר מונטגו ג'ורג' בנטינק לגה
אה"מ טרמג'נט: לוטננט קומנדר קתברט פטריק בלייק (צורפה מהשייטת העשירית, כוח הארוויץ')
אה"מ מורסבי: לוטננט קומנדר רוג'ר וינסנט אליסון (נותקה ללוות את אה"מ אנגדין)
הפלגה השנייה / השייטת ה-13
אה"מ נסטור : קומנדר אדוארד בינגהאם
אה"מ נומאד : לוטננט קומנדר פול ויטפילד
אה"מ ניקאטור: לוטננט ג'ק ארנסט אלברט מוקאטה
אה"מ אונסלואו: לוטננט קומנדר ג'ון טובי (נותקה ללוות את אה"מ אנגדין)
הפלגה השלישית / מחצית שייטת המשחתות ה-13
אה"מ נארבורו: לוטננט קומנדר ג'ופרי קורלט
אה"מ פליקאן: לוטננט קומנדר קנת' אדייר ביטי
אה"מ פטארד: לוטננט קומנדר אוולין תומסון
אה"מ טורביולנט : לוטננט קומנדר דאדלי סטיוארט (נהרג בקרב)
כוח הארוויץ' (שייטת המשחתות התשיעית): קומנדר מלקולם לנון גולדסמית
הפלגה הראשונה / השייטת התשיעית
אה"מ ליברטי: לוטננט קומנדר פיליפ וילפרד סידני קינג
אה"מ לנדרייל: לוטננט קומנדר פרנסיס אדוארד הנרי גרהאם הוברט
הפלגה השנייה / שייטת המשחתות התשיעית
אה"מ מורסום: קומנדר ג'ון קומב הודג'סון (משייטת המשחתות העשירית)
אה"מ לאורל: לוטננט הנרי דאוסון קרואופורד סטאניסטריט
אה"מ מוריס: לוטננט קומנדר אדוארד סידני גרהאם (משייטת המשחתות העשירית)
שייטת אוניות המערכה החמישית הייתה יחידה מיוחדת של אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת המהירות, שנועדה לשמש כחיל החלוץ של מערך הקרב הראשי.
בקרב יוטלנד, היא פעלה עם צי סיירות המערכה, ולוותה על ידי שייטת המשחתות הראשונה.
יצאו מפירת' אוף פורת' עם צי סיירות המערכה זמן קצר לאחר 6.00 בצהריים 30 במאי
אה"מ ברהאם (אוניית דגל): קפטן ארתור ויליאם קרייג
אה"מ וליאנט: קפטן מוריס וולקומב
אה"מ וורספייט: קפטן אדוארד מונטגומרי פילפוטס
אה"מ מלאיה: קפטן אלגרנון בויל
אה"מ פירלס (סיירת קלה): קפטן צ'ארלס דוניסון רופר
אה"מ דיפנדר: לוטננט קומנדר לורנס ריינולדס פאלמר
הפלגה הראשונה / השייטת הראשונה
אה"מ אקרון: קומנדר צ'ארלס רמזי
אה"מ אריאל: לוטננט קומנדר ארתור גרנדון טיפט
אה"מ אטאק: לוטננט קומנדר צ'ארלס הרברט נייל ג'יימס
אה"מ היידרה: לוטננט פרנסיס ג'ורג' גלוספ
הפלגה השנייה / השייטת הראשונה
אה"מ באדג'ר: קומנדר צ'ארלס אלברט פרימנטל
אה"מ ליזארד: לוטננט קומנדר אדוארד ברוק
אה"מ גוסהוק: קומנדר דשווד פאולר מויר
אה"מ לאפווינג: לוטננט קומנדר אלכסנדר יו גיי
צי הים הפתוח היה הגוף הראשי של צי הים הפתוח הגרמני, והתבסס בעיקר בווילהלמסהאפן, בשפל נהר היאדה בצפון-מערב גרמניה.
מפקד הצי (Chef der Hochseeflotte): ויצה-אדמירל ריינהרד שר ב-SMS פרידריך דר גרוסה
ראש המטה: קפיטן צור זי אדולף פון טרוטה
קצין המבצעים: קפיטן צור זי מגנוס פון לבצו
שייטת אוניות המערכה השלישית (III.
ראש המטה: קורטנקפיטן פרייהר ארנסט פון גאגרן
SMS קניג (אוניית דגל): קפיטן צור זי פרידריך בריניגהאוס
SMS גרוסר קורפירסט: קפיטן צור זי ארנסט גויטה
SMS קרונפרינץ: קפיטן צור זי קונסטנץ פלדט
SMS מארקגראף: קפיטן צור זי קרל זייפרלינג
הפלגה השישית: קונטר-אדמירל הרמן נורדמן
SMS קייזר (אוניית דגל): קפיטן צור זי
SMS פרינצרגנט לואיטפולד: קפיטן צור זי קרל הויזר
SMS קייזרין: קפיטן צור זי קרל זיוורס
SMS פרידריך דר גרוסה: קפיטן צור זי תאודור פוקס
שייטת אוניות המערכה הראשונה (I.
ראש המטה: קורבטנקפיטן וולפגנג וגנר
SMS אוסטפריזלנד (אוניית דגל): קפיטן צור זי ארנסט-אולדוויג פון נאצמר
SMS תירינגן: קפיטן צור זי הנס קיזל
SMS הלגולנד: קפיטן צור זי פרידריך פון קאמקה
SMS אולדנבורג: קפיטן צור זי וילהלם הפפנר
הפלגה השנייה: קונטר-אדמירל ולטר אנגלהארדט
SMS פוזן (אוניית דגל): קפיטן צור זי ריכרד לאנגה
SMS ריינלנד: קפיטן צור זי היינריך רוהארדט
SMS נסאו: קפיטן צור זי רוברט קיהנה
SMS וסטפאלן: קפיטן צור זי יוהנס רדליך
שייטת אוניות המערכה השנייה (II.
ראש המטה: קורבטנקפיטן וילי קאהלרט
SMS דויטשלנד (אוניית דגל): קפיטן צור זי הוגו מוירר
SMS הסן: קפיטן צור זי רודולף בארטלס
SMS פומרן : קפיטן צור זי זיגפריד בלקן (נהרג בקרב)
הפלגה הרביעית: קונטר-אדמירל פרייהר גוטפריד פון דאלוויגק צו ליכטנפלס
SMS הנובר (אוניית דגל): קפיטן צור זי וילהלם היינה
SMS שלזיין: קפיטן צור זי פרידריך בהנקה
SMS שלזוויג-הולשטיין: קפיטן צור זי אדוארד פארנטראפ
ראש המטה: קורבטנקפיטן היינריך ובר
SMS שטטין (אוניית דגל): פריגטנקפיטן פרידריך רבנסבורג
SMS מינכן: קורבטנקפיטן אוסקר בקר
SMS פראונלוב : פריגטנקפיטן גאורג הופמן (נהרג בקרב)
SMS שטוטגרט: פריגטנקפיטן מקס האגדורן
SMS המבורג: קורבטנקפיטן גרהרד פון גאודקר
סירות הטורפדו הגדולות הגרמניות (Große Torpedoboote) היו המקבילה למשחתות בריטיות.
המפקד העליון של סירות הטורפדו
SMS רוסטוק (סיירת קלה; אוניית הדגל של המפקד העליון של סירות הטורפדו): פריגטנקפיטן אוטו פלדמן
שייטת סירות הטורפדו הראשונה (I.
מחצית השייטת הראשונה (1. Halbflottille): קפיטן-לויטננט קונרד אלברכט
SMS G39 (מובילת מחצית השייטת): אובר-לויטננט צור זי פרנץ-פרדיננד פון לפן
SMS G40: קפיטן-לויטננט ריכרד בייצן
SMS G38: קפיטן-לויטננט הרמן מטגר
SMS S32: קפיטן-לויטננט הרמן פרויליך
שייטת סירות הטורפדו השלישית (III.
SMS S53 (מובילת השייטת): קפיטן-לויטננט פרידריך גטינג
מחצית השייטת החמישית (5. Halbflottille): קפיטן-לויטננט תאופיל גאוטיר
SMS V71 (מובילת מחצית השייטת): אובר-לויטננט צור זי פרידריך אולריך
SMS V73: קפיטן-לויטננט מרטין דלבריק
SMS G88: קפיטן-לויטננט הנס סקאבל
מחצית השייטת השישית (6. Halbflottille): קורבטנקפיטן תאודור רידל (נהרג בקרב)
SMS V48 (מובילת מחצית השייטת) : קפיטן-לויטננט פרידריך אקולדט (נהרג בקרב)
SMS S54: קפיטן-לויטננט אוטו קרלובה
SMS G42: קפיטן-לויטננט ברנד פון ארנים
שייטת סירות הטורפדו החמישית (V.
SMS G11 (מובילת השייטת): קפיטן-לויטננט אדולף מילר
מחצית השייטת התשיעית (9. Halbflottille): קפיטן-לויטננט גרהרד הפר
SMS V2 (מובילת מחצית השייטת): קפיטן-לויטננט גרהרד הפר
SMS V4 : קפיטן-לויטננט ארמין בארופ
SMS V6: אובר-לויטננט צור זי הנס בהרנדט
SMS V1: אובר-לויטננט צור זי הנס רתיג
SMS V3: קפיטן-לויטננט מנפרד פון קילינגר
מחצית השייטת העשירית (10. Halbflottille): קפיטן-לויטננט פרידריך קליין
SMS G8 (מובילת מחצית השייטת): אובר-לויטננט צור זי ארנסט רודנברג
SMS V5: אובר-לויטננט צור זי פאול טילס
SMS G7: קפיטן-לויטננט יוהנס ויינקה
SMS G9: קפיטן-לויטננט הנס אנשיץ
SMS G10: אובר-לויטננט צור זי ולדמאר האומאן
שייטת סירות הטורפדו השביעית (VII.
SMS S24 (מובילת השייטת): קפיטן-לויטננט מקס פינק
מחצית השייטת ה-13 (13. Halbflottille): קפיטן-לויטננט גאורג פון ציצוויץ
SMS S15 (מובילת מחצית השייטת): אובר-לויטננט צור זי כריסטיאן שמידט
SMS S17: קפיטן-לויטננט הנס-יואכים פון פוטקאמר
SMS S20: קפיטן-לויטננט אלברט בנקה
SMS S16: קפיטן-לויטננט ולטר לפלר
SMS S18: קפיטן-לויטננט ברונו האוסהאלטר
מחצית השייטת ה-14 (14. Halbflottille): קורבטנקפיטן הרמן קורדס
SMS S19 (מובילת מחצית השייטת): אובר-לויטננט צור זי גאורג ריימר
SMS S23: קפיטן-לויטננט ארתור פון קילינגר
SMS V189: אובר-לויטננט צור זי וילהלם קייל
ראש המטה: קורבטנקפיטן אריך רדר
SMS ליצו (אוניית דגל) : קפיטן צור זי ויקטור הארדר
SMS דרפלינגר: קפיטן צור זי יוהנס הארטוג
SMS זיידליץ: קפיטן צור זי מוריץ פון אגידי
SMS מולטקה: קפיטן צור זי יוהנס פון קארפף
SMS פון דר טאן: קפיטן צור זי הנס צנקר
SMS פרנקפורט (אוניית דגל): קפיטן צור זי תילו פון טרוטה
SMS אלבינג : קפיטן צור זי רודולף מאדלונג
SMS ויסבאדן : פריגטנקפיטן פריץ רייס (נהרג בקרב)
סגן המפקד העליון של סירות הטורפדו
SMS רגנסבורג (סיירת קלה; אוניית הדגל של סגן המפקד העליון של סירות הטורפדו): פריגטנקפיטן ברונו הויברר
שייטת סירות הטורפדו השנייה (II.
SMS B98 (מובילת השייטת): קפיטן-לויטננט תאודור הנגסטנברג
מחצית השייטת השלישית (3. Halbflottille): קורבטנקפיטן היינריך בסט
SMS G101 (מובילת מחצית השייטת): קפיטן-לויטננט רודולף שולטה
SMS G102: קפיטן-לויטננט פון בארנדורף
SMS B97: קפיטן-לויטננט לאו רידל
מחצית השייטת הרביעית (4. Halbflottille): קורבטנקפיטן אדולף דיתמאר
SMS B109 (מובילת מחצית השייטת): קפיטן-לויטננט ויקטור האנדורף
SMS B110: קפיטן-לויטננט אוגוסט וולהיים
SMS B111: קפיטן-לויטננט היינריך שיקהארדט
SMS G103: קפיטן-לויטננט פריץ שפיס
SMS G104: קפיטן-לויטננט גאורג פון בארטנוורפר
שייטת סירות הטורפדו השישית (VI.
SMS G41 (מובילת השייטת): קפיטן-לויטננט הרמן בהם
מחצית השייטת ה-11 (11. Halbflottille): קפיטן-לויטננט וילהלם רימאן
SMS V44 (מובילת מחצית השייטת): קפיטן-לויטננט קרל פון הולאופר
SMS G87: קפיטן-לויטננט זיגפריד קארסטנס
SMS G86: קפיטן-לויטננט קורט גרים
מחצית השייטת ה-12 (12. Halbflottille): קפיטן-לויטננט רודולף לאהס
SMS V69 (מובילת מחצית השייטת): קפיטן-לויטננט רוברט שטכר
SMS V45: קפיטן-לויטננט מרטין לאסמן
SMS V46: קפיטן-לויטננט ברונו קרומהאר
SMS S50: קפיטן-לויטננט פיליפ רקה
SMS G37: קפיטן-לויטננט וולף פון טרוטה
שייטת סירות הטורפדו התשיעית (IX.
SMS V28 (מובילת השייטת): קפיטן-לויטננט אוטו לנסן
מחצית השייטת ה-17 (17. Halbflottille): קפיטן-לויטננט הרמן ארהארדט
SMS V27 (מובילת מחצית השייטת): אובר-לויטננט צור זי הארטמוט בודקה
SMS V26: קפיטן-לויטננט הנס קהלר
SMS S36: קפיטן-לויטננט פרנץ פישר
SMS S51: קפיטן-לויטננט ורנר דטה
SMS S52: קפיטן-לויטננט וילהלם ארנטראוט
מחצית השייטת ה-18 (18. Halbflottille): קורבטנקפיטן
SMS V30 (מובילת מחצית השייטת): אובר-לויטננט צור זי ארנסט וולף
SMS S34: קפיטן-לויטננט אוטו אנדרזן
SMS S33: קפיטן-לויטננט ולדמאר פון מינך
SMS V29 : קפיטן-לויטננט אריך שטיינברינק (נהרג בקרב)
SMS S35 : קפיטן-לויטננט פרידריך אין (נהרג בקרב)
מפקד זרוע הצוללות (Führer der Unterseeboote): קפיטן צור זי הרמן באואר ב-SMS המבורג
הצוללות הבאות נפרסו לתקוף את ה"גרנד פליט" בים הצפוני במהלך קרב יוטלנד
SM U-46: קפיטן-לויטננט לאו הילבראנד
SM U-67: קפיטן-לויטננט הנס נילאנד
SM UB-21: קפיטן-לויטננט ארנסט האזהאגן
SM UB-22: אובר-לויטננט צור זי ברנהרד פוציר
מחוץ ללשון הים של פורת', סקוטלנד:
SM U-52: קפיטן-לויטננט הנס ולטר
SM U-24: קפיטן-לויטננט רודולף שניידר
SM U-70: קפיטן-לויטננט אוטו וינשה
SM U-32: קפיטן-לויטננט פרייהר אדגר פון שפיגל פון אונד צו פקלסהיים
SM U-51: קפיטן-לויטננט ולטר רומפפל
SM U-63: קפיטן-לויטננט אוטו שולצה
SM U-66: קפיטן-לויטננט תורוואלד פון בותמר
SM U-47: קפיטן-לויטננט היינריך מצגר
מחוץ לפנטלנד פירת' (בין איי אורקני וסקוטלנד היבשתית):
SM U-44: קפיטן-לויטננט פאול ואגנפיהר
SM U-43: קפיטן-לויטננט הלמות יירסט
במהלך הקרב השתמשו הגרמנים בספינות אוויר של צפלין של מחלקת ספינות האוויר של הצי (Marine Luftschiff Abteilung) לתצפית, למרות שבתנאי העננים ששררו הם לא היו מוצלחים במיוחד.
מפקד מחלקת ספינות האוויר של הצי היה קורבטנקפיטן פטר שטראסר, והם טסו מבסיסים בנורדהולץ והאגה בצפון מערב גרמניה וטונדרן (אז חלק משלזוויג; העיירה הפכה לחלק מדנמרק ב-1920).
L.9: קפיטן צור זי אוגוסט שטלינג (קצין הצבא, ברשימת הלא פעילים)
L.23: קפיטן-לויטננט אוטו פון שוברט
L.30: אובר-לויטננט צור זי הורסט יוליוס טרויש פון בוטלאר-בראנדנפלס
קרב טור הוא קרב שהתרחש ב-10 באוקטובר
732 בין המוסלמים המורים לבין הפרנקים בגאליה.
ב-732 הצליחו המוסלמים המורים מאל-אנדלוס לחצות את הרי הפירנאים (הגבול הנוכחי בין צרפת וספרד), התקדמו צפונה והגיעו עד עמק הלואר (במרכז צרפת, בו זורם נהר הלואר, הארוך בנהרות צרפת).
שום דוכס מקומי, אף לא "אודו הגדול", דוכס אקיטן, שהנחיל לערבים תבוסה מוחצת בקרב טולוז לא הצליח לבלום את התקדמותם.
אי לכך אודו נאלץ להיעזר בקרל מרטל ("הפטיש"), דוכס הפרנקים והשליט בפועל של ממלכתם.
בתמורה נאלץ אודו להפוך לוואסל של האימפריה הפרנקית.
קרל מרטל, דוכס הפרנקים, יצא כנגד צבא המוסלמים בראשותו של עבד א-רחמן אל-ע'אפקי , שליט אל-אנדלוס.
הקרב נערך ב-732 בין הערים טור (Tours) ופואטייה (Poitiers), באזור החיץ שבין דוכסות אקיטן (אקוויטניה) לבין האימפריה הפרנקית.
בקרב נהרג אל-ע'אפקי והלוחמים המוסלמים נהדפו חזרה.
בעיני העולם הנוצרי, קרל נהפך לגיבור הגדול שהציל את אירופה מאיום הכיבוש המוסלמי, והוא כונה מאז "הפטיש" (מרטל), בדומה ללא מעט גיבורי מלחמה קדמונים .
בקרב פואטייה הגיעו למעשה המוסלמים לשיא התקדמותם; לאחר תבוסתם בקרב זה, הם נהדפו אחורה וחזרו עד הרי הפירנאים – גבול צרפת–ספרד.
לימים, הם נהדפו משם והמשיכו לשלוט על חצי האי האיברי, ספרד ופורטוגל דהיום, עד סוף המאה ה-15, כשסולקו סופית מכל ספרד.
קרב טורטוקאיה נערך בימים 1 עד 6 בספטמבר 1916, כחלק מקרבות מלחמת העולם הראשונה.
בקרב זה צבא של מעצמות המרכז, מורכב מחילות בולגרים וגרמנים, בפיקוד גנרל אוגוסט פון מקנזן, הביס חילות רומנים שהגנו על טורטוקאיה.
למרות חשיבותו המוגבלת של הקרב, מבחינת תוצאותיו בשטח וגודל הכוחות שהיו מעורבים בו, לעומת סה"כ כוחות הצדדים, הקרב הזה הביא למפנה בזירה הרומנית בגלל התגובה הרומנית המוגזמת והשגויה מבחינה טקטית.
המתקפה הרומנית בטרנסילבניה נעצרה, כוחות רומניים הורדו מהזירה הטרנסילבנית ונשלחו לכיוון הזירה הבולגרית ולמעצמות המרכז ניתנה ההזדמנות להיערכות למתקפה נגדית שלא איחרה לבוא.
בסוף חודש אוגוסט 1916 רומניה הצטרפה למאבקי מלחמת העולם הראשונה על ידי הכרזת מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית ופתיחת מתקפה בתחומי טרנסילבניה, חבל שרומניה שאפה לספח אליה, בגלל אוכלוסייתו הרומנית ברובה.
בתגובה לצעדי רומניה, האימפריה הגרמנית, בת ברית של האימפריה האוסטרו-הונגרית, הכריזה מלחמה על רומניה.
בולגריה, בת ברית של גרמניה, שאיבדה לרומניה את דרום דוברוג'ה במלחמת הבלקן השנייה וכבר הייתה מסובכת במלחמה נגד סרביה, היססה תחילה, אך לבסוף הכריזה מלחמה על רומניה.
בדרום חצי האי הבלקני היה צבא של מדינות ההסכמה שכונה "צבא סלוניקי".
הצבא הרומני, שהיה גדול, אך חסר ניסיון קרבי וסבל ממחסור גדול בציוד, נשק ותחמושת, היה מחולק ל-4 ארמיות.
הארמיות הראשונה, השנייה והרביעית לקחו חלק במתקפה בטרנסילבניה והארמייה השלישית, בפיקודו של גנרל מיכאי אסלאן, נפרסה בצורה הגנתית על פני הגבול הארוך עם בולגריה.
בחלק גדול מאוד מהגבול בין רומניה לבולגריה היה מכשול טבעי גדול, הדנובה והגבול היבשתי בין המדינות עבר בדוברוג'ה, בעיקר בדרום דוברוג'ה שעברה לידי רומניה אחרי מלחמת הבלקן השנייה והסכם בוקרשט (1913).
לאחר צירוף חבל זה דנו ברומניה בדרכים המתאימות להגנה עליו והוחלט לבסס את הגנתו על ביצור שתי הנקודות טורטוקאיה וסיליסטרה.
עבודות הביצור, שהתחילו בסוף 1914 הסתיימו בשנת 1915. טורטוקאיה, בגלל מיקומה הגאוגרפי, היוותה ראש גשר, שבו אמורים היו להתרכז הכוחות הרומניים לקראת יציאתם למתקפה עתידית על בולגריה.
מבחינה הגנתית, טורטוקאיה וסיליסטרה היו שתי הנקודות המבוצרות שנועדו לעצור מתקפות מכיוון בולגריה.
במקרה של התקפה חזקה על טורטוקאיה, מגיניה היו צריכים לסגת אל סיליסטרה, לכן היה חשוב לקיים את הקשר בין שתי הנקודות.
להגנת טורטוקאיה הוקמו שלושה קווים בצורת חצי קשת, כשטורטוקאיה במרכז הקשת וקצותיה נשענים על הדנובה.
קו ההגנה הראשון הגיע עד לנקודות השמירה על הגבול עם בולגריה.
הקו הקדמי היה בעצמו מורכב משלושה קווים: קו המשמרות הקטנים, קו המשמרות הגדולים וקו המוצבים הקדמיים המצוידים.
מטרת הקו הזה הייתה להאט מתקפה אפשרית נגד טורטוקאיה, תוך נסיגה אל הקו השני.
קו ההגנה השני, שהיה קו ההתגוננות העיקרי, ניצב במרחק של 7 - 8 קילומטרים מהעיר והיה מורכב מ-15 מרכזי התגוננות הפרוסים במרחקים של 1 - 3 קילומטרים האחד ממשנהו.
מרכזי המגננה נבנו מסוללות אדמה עם תעלות וגדרות תיל ומקומות מסתור תת-קרקעיים למגינים.
לרשות מרכזי ההתגוננות עמדו מקלעים ותותחים קצרי טווח - 2,000 עד 2,500 מטרים, 41 תותחים בקוטר 53 מילימטרים, 14 תותחים בקוטר 37 מילימטרים ותותחי תמיכה בחיל רגלים.
קו ההגנה השלישי, שהיה מורכב מתעלות שנחפרו במרחק שלושה קילומטרים מהעיר, שנועדו לקלעים, היה חלש מהקו השני ובמקומות שונים דפנות התעלות התפוררו מחוסר תחזוקה.
בכוחות המגינים על טורטוקאיה היו 15 גדודים של הדיוויזיה ה-17 הרומנית, אליהם הצטרפו במהלך הקרב 16 גדודים של הדיוויזיה ה-15. במי הדנובה הגנה על טורטוקאיה דיוויזיית הדנובה של הצי הרומני שכללה 4 ספינות מלחמה משוריינות המצוידות בתותחים ו-8 ספינות מלחמה קטנות.
לספינות היו סה"כ 32 קני תותחים ובראשן עמד קונטרה-אדמירל (הדרגה הימית השלישית בחשיבותה) נגרסקו.
לצבא היבשה המגן על העיר היו 110 תותחים: 28 מקובעים במקומם (24 כבדים ו-4 קלים), 59 ניידים למחצה אליהם נרתמו שוורים (31 כבדים ו-28 קלים) ו-23 ניידים אליהם נרתמו סוסים (15 כבדים ו-8 קלים).
17 תותחים לא ירו כלל מחוסר בתחמושת או משום שלא הוצבו בעמדות ירי.
למספר קני התותחים צריך להוסיף 55 תותחים קטנים בקוטר 37 ו-55 מילימטרים.
חולשת הארטילריה הרומנית הייתה נעוצה, בין היתר, במחסור בתותחים מהירי ירי (40 בלבד היו כאלה) ומפיזורם בחזית של יותר מ-30 קילומטרים.
היחידות הרומניות בטורטוקאיה הורכבו זה מקרוב ובדיוויזיה 17 היה רק רגימנט אחד סדיר וכל היתר היו מגויסי מילואים.
מפקדת צבאות מעצמות המרכז, שידעו מה תוכניות הצבא הרומני, החליטה לרכז כוחות למתקפה מהירה נגד הצבא הרומני בחזית הדרומית ולשם כך גויסו והובאו במהירות יחידות צבא בולגריות וגרמנית.
גנרל אוגוסט פון מקנזן, שהיה מפקד הכוח שהורכב מכוחות בולגרים וגרמנים, אישר את תוכנית המתקפה נגד טורטוקאיה, שהכין גנרל סטפן טושב.
הכוחות שתקפו את טורטוקאיה היו למעשה האגף השמאלי של הארמייה הבולגרית השלישית והורכבו מ-18 גדודים של הדיוויזיה הרביעית פרסלב, הבריגדה הראשונה של דיוויזיית סופיה ובה 8 גדודים והקבוצה המעורבת של רב-סרן פון המרשטיין שהיה מורכב משלושה גדודים בולגרים ואחד גרמני.
בכוח התוקף היו גם חמישה אסקדרונים של פרשים, שלוש פלוגות מקלעים וחמש פלוגות הנדסה.
הארטילריה כללה 128 קני תותחים ובהם שבעה תותחים בקליבר 75 מילימטר מהירי ירי, 56 תותחים מתנייעים כבדים, מהם שמונה תותחים ארוכים 150 מילימטר, 24 תותחים ארוכים 120 מילימטר ו-24 הוביצרים 120 מילימטר.
הכוחות התוקפים השתייכו ליחידות הבולגריות הטובות ביותר.
בליל 31 באוגוסט תקפו כוחות בולגריים את משמרות הגבול הרומניים והן נסוגו לאחור.
המתקפה הממשית החלה בלילה שבין האחד לשניים בספטמבר.
ממערב, מכיוון רוסה, הגיע הטור של המרשטיין שתקף לכיוון סאטו וקחי (הכפר הישן).
מדרום התקיפה דיוויזיית פרסלב באזור דאידר ומדרום מזרח התקיפה דיוויזיית סופיה לכיוון מגזר אנטימובה.
הכוחות הרומניים, שלא היו מודעים לעוצמת הכוחות התוקפים, נסוגו לקו המשמרות הגדולים.
בבוקרו של 2 בספטמבר הטורים התוקפים חידשו את התקדמותם ואילצו את הרומנים לסגת לקו המוצבים הקדמיים המצוידים, פרט לגזרת סאטו וקחי, שם החזיקו מעמד המגינים, בעזרת הארטילריה הרומנית, עד לשעות אחרי הצהריים.
הלילה שבין השניים לשלושה בספטמבר עבר ללא תנועת כוחות.
ביום 3 בספטמבר התרכזה הפעילות במגזר המערבי.
הארטילריה של הכוחות התוקפים הפגיזה בצורה קשה את העמדות הרומניות בסאטו וקחי, אך ללא הצלחה יתירה.
חיל הרגלים התוקף ערך, החל מהשעה 10.30 בבוקר ועד מאוחר בערב, מתקפות רצופות, שנבלמו בגדר התיל הדוקרני של עמדות המגינים, תוך תשלום כבד באבידות בנפש.
בשעות הערב, מפקד הגזרה הרומני, קולונל ניקוליצ'סקו, נתפס לבהלה, כשחשב בטעות התוקפים הצליחו לחדור את קו ההגנה ונתן הוראת נסיגה לקו ההגנה השני.
נסיגה זו, שלא הייתה נחוצה, יצרה בעיות לגזרות ההגנה האחרות, שאגפיהן נחשפו.
ב-4 בספטמבר הכוחות התוקפים היו עסוקים בהתארגנות להתקפה עתידית, לכן כוחות רומניים, ביוזמת מפקדי פלוגות, תפסו מחדש את העמדות שפינו בהוראת קולונל ניקויצ'סקו, אך בערב ניתנה שוב הוראת נסיגה מעמדות אלה.
עד שלב זה האבידות הרומניות הסתכמו רק ב-200 הרוגים והמצב לא נראה חמור.
ב-5 בספטמבר, בשעה 6.30 בבוקר החלה הפגזה כבדה על העמדות הרומניות.
ההפגזה נמשכה שעה וארבעים דקות וכוונה אל המרכזים 6 עד 9 (היו 15 מרכזים ממוספרים בסדר רץ).
בהפגזה השתתפו 21 סוללות עם 84 קני ירי ובהם 40 תותחים והוביצרים כבדים.
התגובה הרומנית הייתה חלשה בהרבה, כי בגזרה זו היו לרומנים רק 8 תותחים 105 מילימטר, 7 הוביצרים 120 מילימטר ו-4 תותחי צריח 53 מילימטר.
למרות ההפגזה כבדה, קווי המגינים לא נפגעו בצורה קשה, כי ההפגזה לא נמשכה די זמן.
אף על פי שהכוחות התוקפים חשפו את כוונותיהם על ידי התקפה מרוכזת במרכזים 6 עד 9, המפקדה הרומנית פיזרה את התגבורת בצורה שווה בין המרכזים השונים.
מרכזים 6, 7 ו-8, עליהן הגן רגימנט 79, סלובוזיה, הותקפו על ידי 4 רגימנטים של דיוויזיית 4, פרסלב.
מרכז 11 הותקף על ידי שני רגימנטים של דיוויזיה 1, סופיה.
ההפגזה הבולגרית נטרלה חלק מהארטילריה הרומנית והיתר רתמו את הסוסים והשוורים ונסוגו.
לעזרת המותקפים פעלה רק יחידה של הוביצרים שנשלחה לחיזוק הקו ברגע האחרון.
ההוביצרים, יחד עם המקלעים ורובי חיל הרגלים פגעו בחיילים בולגרים רבים, שהסתערו על קווי הרומנים ועצרו את תנופתם.
בהמשך נגמרה תחמושת ההוביצרים הרומנים והם נסוגו ואז מספר המתקיפים, שעלה בהרבה על מספר המגינים בנקודות המותקפות, הכריע את הכף.
ניסיון של הקפת נגד של רגימנט 79, סלובוזיה לא הצליח ומפקדו, אלוף-משנה פופסקו נהרג.
בשעה 12 נכבשו המרכזים 6, 7 ו-8. מרכז 11 החזיק מעמד עוד שעה וחצי, עד שמפקדו, הסגן טיטוס אקסנטה, נהרג וקומץ המגינים שנותרו נסוגו.
בקרב טורטוקאיה נהרגו 7,742 חיילים בולגרים ו-172 קצינים בולגרים.
מספר האבדות הרומניות פחות ברור משום שלצד האבדות הישירות בשדה הקרב, נפלו בשבי רבבות חיילים וקצינים רומנים וחלק מהם מתו בשבי.
רבים מחללי הקרב הוטמנו בקברים משותפים, בולגרים, רומנים, טורקים וגרמנים, קצינים וחיילים פשוטים ורק מיעוט מבין החללים זכו לקבר מזוהה.
במהלך הקרב האבדות הרומניות היו 160 קצינים, כ-6,000 חיילים ועוד כ-28,000 שבויים, אך אבדות רבות נוספות נרשמו בין השבויים.
הנתונים חלקיים, כי הרשומות הרומניים אוחסנו במבנה שהופצץ ונשרף במהלך מלחמת העולם השנייה.
השבויים הרומנים נשלחו למחנות שבויים בארצות שונות, שם חיו בתנאים קשים מאוד שגרמו למותם של רבים בפולין 3,400, בבולגריה 3,500 ובכמויות קטנות יותר בגרמניה, ביוון ובטורקיה.
בשנת 1926 הוצאו מהאדמה עצמותיהם של חללי הקרב והועברו לאתר מרכזי במרחק 13 קילומטרים מטורטוקאיה, שם נקברו מחדש.
מבין החללים זוהו 1,301 רומנים, 251 בולגרים, 9 טורקים ו-5 גרמנים ויתר החיילים 10,424, נקבר יחד בשני חפירים גדולים.
שטח בית העלמין ב-1930 היה בן 2,500 מטרים רבועים.
קרב יד מרדכי היה קרב בלימה שנערך במלחמת העצמאות בניסיון לעצור את הצבא המצרי הסדיר שנע צפונה לעבר תל אביב.
במשך שישה ימים, החל מ-18 במאי ועד ל-23 במאי 1948, נערכו ניסיונות של חטיבה מצרית סדירה לכבוש את קיבוץ יד מרדכי, עליו הגנו 150 לוחמים עם 75 כלי נשק קלים.
ב-14 במאי 1948, ה' באייר תש"ח, הכריזה מועצת העם על הקמת מדינת ישראל.
ב-15 במאי פלש הצבא המצרי לארץ ישראל.
קיבוץ יד מרדכי שכן בקרבת הכביש הראשי ושלט עליו ועל מסילת הברזל הסמוכה לו.
היה זה למעשה היישוב העברי הראשון בו נתקל הצבא המצרי מצפון לעזה בואכה תל אביב.
מפקדי הצבא המצרי החליטו לכבוש את הקיבוץ על מנת להבטיח את עורפם לאחר שינועו צפונה לעבר תל אביב.
ב-16 במאי נראו על הדיונה הגבוהה שמדרום תצפיות ראשונות של המצרים שהתכוננו להתקפה.
מפקד פלוגת הפלמ"ח, סרן גרשון דובנבוים (דבמבם) החליט לשלוח לאזור הדיונות שמדרום לקיבוץ סיור אלים באותו הלילה, ליל יום ג' 18–19 במאי.
בצהרי אותו יום החליט מפקד חטיבת הנגב נחום שריג לצרף את מפקד האזור (מא"ז) לשיירת הצלב האדום, כשהוא מחופש לרופא, בדרכה לכפר דרום, שהותקף שבוע קודם.
המצרים אפשרו לשיירה להגיע עד עזה בלבד.
בשיחה תמימה עם קצין מצרי התברר למא"ז שריכוז הכוח החטיבתי שראה שם מיועד לכיבוש יד מרדכי למחרת היום.
בשעה 17:30 חזר המא"ז לקיבוץ, דיווח למפקדת חטיבת הנגב ותבע לפנות עוד באותו לילה את הילדים.
כמו כן תבע לשלוח אמצעים נוספים להגנת הקיבוץ כנגד צבא סדיר.
מערכת ההגנה של הקיבוץ כפי שנבנתה תוכננה במקור לבלום התקפות של כנופיות ולא צבא סדיר.
אי לכך היה ברור שלא תוכל לעמוד כנגד הצבא המצרי הסדיר.
אף על פי שחטיבת גבעתי החלה בפינוי הילדים והנשים מהיישובים שהיו תחת אחריותה במסגרת "מבצע תינוק" החל מה- 16 במאי, סירבו מפקדי חטיבת הנגב לאשר את בקשת מפקדי הקיבוץ בתחילת מאי לפנות את הילדים על רקע של פגיעה במורל הלוחמים, הטלת עומס מיותר על העורף וסיבות נוספות.