tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם אף מועמד לא מגיע ליעד בסיבוב הזה, נערך סיבוב שני בין המועמד המוביל למועמד שזכה במספר המדינות השני בגובהו.
כדי לנצח בסיבוב השני, מועמד עדיין צריך לקבל את מרב הקולות ברמה הארצית ולמעלה מ-25% מהקולות בלפחות 24 מתוך 36 המדינות ובטריטוריית הבירה הפדרלית.
אם אף אחד מהמועמדים לא משיג את התוצאה הנדרשת, נערך סיבוב שלישי שבו נדרש רוב רגיל של הקולות הארציים כדי להיבחר.
ב-26 בפברואר 2022, ועדת הבחירות הלאומית העצמאית פרסמה לוח זמנים, המפרט תאריכים ומועדים מרכזיים לבחירות.
חודשים לאחר מכן, ב-27 במאי 2022, INEC ביצעה עדכון קל בלוח הזמנים, מה שאפשר למפלגות זמן נוסף לפריימריז.
28 בפברואר 2022 – פרסום הודעת הבחירות
4 באפריל 2022 – היום הראשון לעריכת הפריימריז במפלגה
9 ביוני 2022 – יום אחרון לעריכת פריימריז במפלגה, כולל יישוב סכסוכים הנובעים מהתוצאות
10 ביוני 2022 – היום הראשון להגשת טפסי מועמדות ל-INEC באמצעות הפורטל המקוון
17 ביוני 2022 – יום אחרון להגשת טפסי מועמדות ל-INEC באמצעות הפורטל המקוון
28 בספטמבר 2022 – תחילת תקופת הקמפיין הרשמית
23 בפברואר 2023 – היום האחרון של תקופת הקמפיין הרשמית
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנים 1788–1789 היו הבחירות לסנאט הראשונות לאחר אימוץ חוקת ארצות הברית.
הן התקיימו במקביל לבחירתו של ג'ורג' וושינגטון לנשיא ארצות הברית הראשון.
מאחר שהבחירות נערכו לפני אשרור התיקון ה־17 בשנת 1913, הסנאטורים נבחרו על ידי בתי המחוקקים של כל מדינה.
הסנאטורים נבחרו במועדים שונים במהלך השנים 1788 ו־1789. פנסילבניה הייתה המדינה הראשונה שבחרה את סנאטוריה, ב־30 בספטמבר 1788, וקרוליינה הדרומית הייתה האחרונה, ב־22 בינואר 1789. ניו יורק, קרוליינה הצפונית ורוד איילנד בחרו את סנאטוריהן רק בין 16 ביולי 1789 ל־12 ביוני 1790, לאחר שכבר התכנס הקונגרס.
על פי סעיף I, פסקה 3, סעיף קטן 2 בחוקת ארצות הברית, חלוקת מושבי הסנאט לשלוש הקבוצות בוצעה רק לאחר כינוס הקונגרס הראשון.
לכן, 20 הסנאטורים שנבחרו מעשר המדינות הראשונות לא ידעו מראש אם ישרתו כהונה קצרה של שנתיים (קבוצה 1), כהונה של ארבע שנים (קבוצה 2), או כהונה מלאה של שש שנים (קבוצה 3).
החל מניו יורק, נקבעה חלוקת הכיתות על פי הגרלה, תוך ניסיון לשמור על גודל דומה בין שלוש הקבוצות.
בזמן בחירות אלו עדיין לא התקיימו מפלגות רשמיות בארצות הברית, אך כן פעלו שתי סיעות פוליטיות: הסנאטורים שתמכו בממשלו של הנשיא ג'ורג' וושינגטון כונו "תומכי הממשל" (Pro-Administration), והסנאטורים שהתנגדו לו כונו "מתנגדי הממשל" (Anti-Administration).
מתוך 20 הסנאטורים הראשונים שנבחרו לפני תחילת הקונגרס הראשון ב־4 במרץ 1789, 13 השתייכו לסיעת תומכי־הממשל.
הערה: בקונגרס זה לא היו מפלגות רשמיות.
החברים חולקו באופן לא רשמי לפלגים בעלי אינטרסים דומים, על סמך ניתוח דפוסי ההצבעות שלהם.
מדינת ניו יורק לא הצליחה לבחור את סנאטוריה עד לאחר תחילת הקונגרס, ולכן שני מושביה מסומנים כאן כ"פנויים".
קרוליינה הצפונית ורוד איילנד לא אישרו את החוקה עד לאחר תחילת הקונגרס, ולכן מושביהן כלל אינם מופיעים כאן.
V1ניו יורק A1דלאוור A2ג'ורג'יה A3ג'ורג'יה A4ניו המפשייר A5פנסילבניה A6וירג'יניה A7וירג'יניה P13קרוליינה הדרומית P12קרוליינה הדרומית P11פנסילבניה רוב ← P1קונטיקט P2קונטיקט P3דלאוור P4מרילנד P5מרילנד P6מסצ'וסטס P7מסצ'וסטס P8ניו המפשייר P9ניו ג'רזי P10ניו ג'רזי V2ניו יורק
מקרא A# מתנגדי הממשל P# תומכי הממשל V# מושב פנוי
סעיף I, פסקה 3, סעיף קטן 2 של חוקת ארצות הברית קובע כי חלוקת מושבי הסנאט לשלוש קבוצות תתבצע לאחר בחירת הסנאטורים הראשונים במדינות:
הגרלת חלוקת הקבוצות התקיימה במאי 1789, כחודשיים אחרי תחילת הקונגרס הראשון במרץ 1789.
לאחר מכן הייתה ניו יורק המדינה הראשונה שטופלה כ"מדינה חדשה שנכנסה לאיחוד" במסגרת תהליך זה: כאשר בחרה את סנאטוריה ביולי 1789, היא ערכה הגרלה כדי לקבוע לאילו קבוצות ישויכו המושבים שלה, תוך שמירה על איזון בגודל בין שלוש הקבוצות.
התמודדויות מובילות בבחירות לקונגרס הראשון
בבחירות הכלליות הללו, הזוכים נבחרו מראש ל-4 במרץ 1789, התאריך שנקבע לתחילת הקונגרס הראשון.
סדרם נקבע לפי מדינה, ולאחר מכן לפי הקבוצה אליה שובצו בסופו של דבר במאי 1789.
מדינה תוצאה מועמדים קונטיקט(קבוצה 1) המנצח נבחר ב-16 באוקטובר 1788.ניצחון תומכי הממשל.✔ אוליבר אלזוורת' (P) קונטיקט(קבוצה 3) המנצח נבחר ב-16 באוקטובר 1788.ניצחון תומכי הממשל.
✔ ויליאם סמואל ג'ונסון (P) דלאוור(קבוצה 2) המנצח נבחר ב-25 באוקטובר 1788.ניצחון מתנגדי הממשל.
✔ ריצ'רד באסט (A) דלאוור(קבוצה 1) המנצח נבחר ב-25 באוקטובר 1788.ניצחון תומכי הממשל.
✔ ג'ורג' ריד (P) ג'ורג'יה(קבוצה 2) המנצח נבחר ב-17 בינואר 1789.ניצחון מתנגדי הממשל.
✔ ויליאם פיו (A) ג'ורג'יה(קבוצה 3) המנצח נבחר ב-17 בינואר 1789.ניצחון מתנגדי הממשל.
✔ ג'יימס גאן (A) מרילנד(קבוצה 1) המנצח נבחר ב-10 בדצמבר 1788 בהצבעה השלישית לייצג את החוף המערבי.ניצחון תומכי הממשל.
אוריה פורסט (לא ידוע) 48.15% (39 קולות) מרילנד(קבוצה 3) המנצח נבחר ב-10 בדצמבר 1788 בהצבעה השנייה לייצג את החוף המזרחי.ניצחון תומכי הממשל.
ג'ורג' גייל (לא ידוע) 48.78% (40 קולות) מסצ'וסטס(קבוצה 1) המנצח נבחר ב-24 בנובמבר 1788 בהצבעה השביעית.ניצחון תומכי הממשל.✔ טריסטראם דלטון (P) 53.79% (78 קולות)
נייתן דיין (לא ידוע) הודח
צ'ארלס ג'ארוויס (לא ידוע) הודח
אזור אורן (לא ידוע) מסצ'וסטס(קבוצה 2) המנצח נבחר ב-24 בנובמבר 1788.ניצחון תומכי הממשל.✔ קיילב סטרונג (P) 36.10% (152 קולות)
אחרים 0.48% (2 קולות) ניו המפשייר(קבוצה 3) המנצח נבחר ב-12 בנובמבר 1788.ניצחון תומכי הממשל.✔ ג'ון לנגדון (P) 95.24% ניו המפשייר(קבוצה 2) ג'וזייה ברטלט נבחר לראשונה ב-12 בנובמבר 1788, אך "סירב למינוי".
המנצח נבחר ב-3 בינואר 1789.ניצחון מתנגדי הממשל.
✔ פיין וינגייט (A) 69.05% ניו ג'רזי(קבוצה 1) המנצח נבחר ב-25 בנובמבר 1788.ניצחון תומכי הממשל.✔ ויליאם פטרסון (P) 45 קולות (קבוצה 2)
אייברהם קלארק (לא ידוע) 19 קולות
אליאס בודינו (P) 7 קולות ניו ג'רזי(קבוצה 2) המנצח נבחר ב-25 בנובמבר 1788.ניצחון תומכי הממשל.
פנסילבניה(קבוצה 1) המנצח נבחר ב-30 בספטמבר 1788.ניצחון מתנגדי הממשל.✔ ויליאם מקליי (A) 66 קולות (קבוצה 1)
ויליאם אירוויין 31 קולות פנסילבניה(קבוצה 3) המנצח נבחר ב-30 בספטמבר 1788.ניצחון תומכי הממשל.
קרוליינה הדרומית(קבוצה 2) המנצח נבחר ב-22 בינואר 1789.ניצחון תומכי הממשל.✔ פירס באטלר (P)
"כמעט פה אחד" קרוליינה הדרומית(קבוצה 3) המנצח נבחר ב-22 בינואר 1789.ניצחון תומכי הממשל.
✔ ראלף איזארד (P) וירג'יניה(קבוצה 2) המנצח נבחר ב-8 בנובמבר 1788.ניצחון מתנגדי הממשל.✔ ריצ'רד הנרי לי (A) 98 קולות (קבוצה 2)
✔ ויליאם גרייסון (A) 86 קולות (קבוצה 1)
ג'יימס מדיסון (P) וירג'יניה(קבוצה 1) המנצח נבחר ב-8 בנובמבר 1788.ניצחון מתנגדי הממשל.
בבחירות הכלליות הללו, המנצחים נבחרו בשנת 1789 לאחר ה-4 במרץ; מסודרים לפי תאריך הבחירות.
מדינה תוצאה מועמדים ניו יורק(קבוצה 3) בית המחוקקים של המדינה לא הצליח לבחור סנאטור עד לאחר תחילת הקונגרס.המנצח נבחר ב-25 ביולי 1789.ניצחון תומכי הממשל.
✔ רופוס קינג (P) ניו יורק(קבוצה 1) בית המחוקקים של המדינה לא הצליח לבחור סנאטור עד לאחר תחילת הקונגרס.המנצח נבחר ב-25 ביולי 1789.ניצחון תומכי הממשל.
✔ פיליפ סקיילר (P) קרוליינה הצפונית(קבוצה 2) קרוליינה הצפונית אשררה את החוקה ב-21 בנובמבר 1789.המנצח נבחר ב-27 בנובמבר 1789.ניצחון תומכי הממשל.
✔ סמואל ג'ונסטון (P) קרוליינה הצפונית(קבוצה 3) קרוליינה הצפונית אשררה את החוקה ב-21 בנובמבר 1789.המנצח נבחר ב-27 בנובמבר 1789.ניצחון תומכי הממשל.
הבחירות הכלליות באיטליה הן מערכת הבחירות לפרלמנט האיטלקי, בן 630 הצירים, שהתקיימו ב-24–25 בפברואר 2013. אלה הבחירות למושב הפרלמנט ה-17 של איטליה, לבית הנבחרים ולסנאט האיטלקי.
בבחירות זכתה המפלגה הדמוקרטית (איטליה) בהובלתו של פייר לואיג'י ברסאני ב-297 מושבים, מפלגת החירות לעם בהנהגתו של סילביו ברלוסקוני ב-98 מושבים, תנועת חמשת הכוכבים בהנהגתו של בפה גרילו זכתה ב-109 מושבים ומפלגת הבחירה האזרחית בהנהגתו של מריו מונטי ב-37 מושבים.
לאחר שברסאני נכשל בהקמת קואליציה הוטלה מלאכת הרכבתה על סגנו אנריקו לטה שהצליח במשימה ונבחר לראשות הממשלה.
עקב משבר החוב האירופי, ראש הממשלה האיטלקי סילביו ברלוסקוני התפטר מתפקידו בנובמבר 2011, בנוסף הוא התמודד מול הרשעות פליליות לרבות חשדות לקיום יחסי מין עם זונות.
הוא הוחלף על ידי סנאטור טכנוקרט ושר האוצר בעבר, מריו מונטי.
בדצמבר 2012 ברלוסקוני הכריז על רצונו להתמודד לתפקיד ראש הממשלה בפעם הרביעית.
מיד לאחר מכן, מפלגתו הכריזה כי מסירה תמיכתה בקבינט של מונטי והלה הכריז על התפטרותו.
בתקופת מונטי איטליה התמודדה מול העלאות מיסים וקיצוצים נרחבים בתקציב המדינה ורפורמות שנועדו לייעל את הכלכלה האיטלקית.
כמו כן, האבטלה עלתה ב-2%.
מונטי זכה לתמיכה מנהיגים אירופאיים כמו אנגלה מרקל וניקולא סרקוזי שהעריכו מאוד את תפקודו כרה"מ.
פייר לואיג'י ברסאני - המפלגה הדמוקרטית של איטליה
מריו מונטי - הבחירה האזרחית
סילביו ברלוסקוני - החירות לעם
בפה גרילו - תנועת חמשת הכוכבים
אנטוניו אינגרויה - המהפכה האזרחית
אוסקר גלאנינו - תנועת "עצרו את השפל"
הבחירות לסנאט של ארצות הברית נערכו ביום שלישי, ה-6 בנובמבר 2018, ובהן עמדו לבחירה 33 מושבים בסנאט המשתייכים לקבוצה 1 של הסנאט.
לפני הבחירות מתוך 100 מושבים בסנאט 51 מושבים היו מאוישים על ידי המפלגה הרפובליקנית, 47 מושבים על ידי המפלגה הדמוקרטית, ושני מושבים מאוישים על ידי סנאטורים עצמאיים, המצביעים ויושבים בוועדות הסנאט כחלק מן הסיעה הדמוקרטית.
בבחירות הללו עמדו לבחירה 33 מושבים בסנאט, מתוכם: 23 מושבים המאוישים על ידי המפלגה הדמוקרטית, 8 מושבים המאוישים על ידי המפלגה הרפובליקנית, ושני מושבים המאוישים על ידי סנאטורים עצמאיים.
תוצאות הבחירות קבעו כי המפלגה הרפובליקנית הגדילה את הרוב שלה בסנאט מ-51 ל-53 מושבים.
ארבעה מושבים עברו מהדמוקרטים לרפובליקנים, לעומת שני מושבים שעברו מהרפובליקנים לדמוקרטים.
מושבי סנאטורים שעליהם נערכו בחירות
הבחירות לפרלמנט האיטלקי התקיימו ב-4 במרץ 2018, אחרי פיזור הפרלמנט האיטלקי על ידי נשיא איטליה סרג'ו מטרלה, ב-28 בדצמבר 2017.
בבחירות ניכר ניצחון המפלגות הפופוליסטיות (תנועת חמשת הכוכבים והליגה), לעומת תבוסה למפלגות המסורתיות.
החוקה האיטלקית אינה מגדירה מגבלת זמן לכינון ממשלה קואליציונית, אך פרשנים פוליטיים העריכו כי נשיא איטליה יפזר את הפרלמנט באוגוסט 2018 אם לא תוצג ממשלה עד אז, ברם כבר ב-7 במאי הנשיא הכריז כי ניסיון הרכבת הממשלה נכשל.
תנועת חמשת הכוכבים והליגה הסכימו לערוך בחירות חדשות ב-8 ביולי 2018.
למרות זאת המאמצים להרכבת ממשלה נמשכו, וב-13 במאי 2018 נדמה היה שהמפלגות הגיעו לקראת הסכמה על תוכנית ממשלתית והרכבת ממשלה, אך למחרת ב-14 במאי הם פגשו את הנשיא והודיעו כי התקשו להכריע בזהות ראש ממשלת איטליה הבא.
הנשיא העניק להם 48 שעות אחרונות.
לשם השגת הסכמה, ולא - תערכנה בחירות.
בסופו של דבר הבחירות נמנעו ברגע האחרון עם ההכרזה על מינויו של ג'וזפה קונטה לתפקיד ראש ממשלת איטליה, אך היה צורך לעבור משוכה נוספת במחלוקת על זהות שר האוצר.
ג'וזפה קונטה מינה את פאולו סבונה לתפקיד אך הנשיא סרג'יו מטרלה התנגד למינוי שר אוצר התומך בפרישת איטליה מגוש האירו.
בעקבות זאת קונטה הודיע לנשיא כי הוא מוותר על מלאכת ניסיון הקמת הממשלה, אך בסופו של דבר הושגה פשרה בדמותו של ג'ובאני טריה כשר אוצר, ואילו סבונה ישמש כשר לעניינים אירופיים.
בעקבות כך מונה ג'וזפה קונטה לראש ממשלה.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 1972 התקיימו ב-7 בנובמבר 1972. ג'יימס קיילב בוגס, הסנאטור הרפובליקני המכהן של דלאוור התמודד לתקופת כהונה שלישית בסנאט של ארצות הברית.
בוגס התמודד מול ג'ו ביידן, אז חבר מועצת מחוז ניו קאסל.
אף על פי שהסנאטור בוגס היה צפוי לזכות בקלות בקדנציה שלישית ולגבור על ביידן, היו בחירות אלו הצמודות ביותר בכל מערכת הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1972, וביידן ניצח את בוגס בקושי אחרי שזכה בקצת יותר מ-3,000 קולות, וזכה בכהונתו הראשונה מתוך שבע תקופות כהונה נוספות בהן יזכה בעתיד.
הסנאטור הרפובליקני המכהן והוותיק, ג'יימס קיילב בוגס, שקל לפרוש מהחיים הפוליטיים אחרי קריירה עשירה שכללה את מושלות דלאוור וייצוגה בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובאותה תקופה עלו השערות לפיהם חבר בית הנבחרים פיט דו פונט וראש עיריית וילמינגטון הארי האסקל הבן יתמודדו זה מול זה במאבק מלוכלך ועיקש.
אף אחד אחר במפלגה הדמוקרטית מלבד ג'ו ביידן, אז חבר מועצת מחוז ניו קאסל, לא רצה להתמודד נגד בוגס.
למסע הבחירות של ביידן לא היה כמעט כסף ודומה היה שלא היה לו שום סיכוי לגבור עליו.
מסע הבחירות נוהל בידי אחותו, ולרי ביידן אוונס (שתמשיך לנהל גם את מסעות הבחירות שלו בעתיד), אויש בסגל של בני משפחתו האחרים, ועיקר פרסומו היה בעיתון ולא בשלטי חוצות, עלונים ומודעות.
ביידן קיבל סיוע כלשהו מהסתדרות העובדים האמריקאית AFL-CIO וממפרסם הסקרים הדמוקרטי פטריק קאדל.
במהלך הקיץ פיגר ביידן בכמעט 30% אחרי בוגס, אם כי רמת האנרגיה שלו, משפחתו הצעירה והמושכת, ויכולתו להתחבר לרגשות הבוחרים, העניקו לביידן - שהחל להתרומם בסקרים - יתרון על פני בוגס שכבר הכין עצמו לפרישה.
בזמן הבחירות, גילו של ביידן היה קצת פחות מ-30 שנה.
משום שגיל 30 הוא הגיל המינימלי לסנאטור בסנאט של ארצות הברית לפי חוקת ארצות הברית, ביידן הושבע לתפקידו כסנאטור אחרי שב-20 בנובמבר 1972 מלאו לו 30, בזמן שהקונגרס של ארצות הברית התכנס ב-3 בינואר 1973. לאחר בחירתו הוא הפך לסנאטור השישי בצעירותו בהיסטוריה של ארצות הברית.
הבחירות לפרלמנט האיטלקי 2008 נערכו בתאריכים 13–14 באפריל 2008 לאחר פיזור הפרלמנט בידי הנשיא ג'ורג'ו נפוליטנו ב-6 בפברואר 2008. החלטת הנשיא התקבלה לאחר כישלון ממשלת פרודי בהצבעת האמון.
המתחרים העיקריים בבחירות היו סילביו ברלוסקוני כמנהיג ברית אופוזיציה מרכז-ימנית לבין וולטר ולטרוני, יו"ר המפלגה הדמוקרטית.
בסקרי דעת הקהל, "ברית ברלוסקוני" הובילה בסקרי דעת הקהל.
הקמפיין של ולטרוני הושווה לקמפיין של ברק אובמה כשהדמיון הבולט ביותר הייתה סיסמתו "Si può fare" (אפשר לעשות זאת).
בריתמפלגהאידאולוגיה עיקריתמנהיגהברית המרכז-ימניתאנשי החופש (PDL)שמרנות ליברליתסילביו ברלוסקוניהליגה הצפונית (LN)אזוריתאומברטו בוסיהתנועה לאוטונומיה (MPA)אזוריתRaffaele Lombardoהברית המרכז-שמאליתהמפלגה הדמוקרטית (PD)סוציאל-דמוקרטיהוולטר וולטורניאיטליה ערכית (IDV)פופוליזםאנטוניו דפיטרודמוקרטיה, חירות, אוטונומיה (ALD)אזוריתRoberto Niccoאיחוד המרכז (UDC)דמוקרטיה נוצריתPier Ferdinando Casiniהשמאל, הקשת (SA)קומוניזםפאוסטו ברטינוטיהימין, להבת טריקלור (Destra – FT)שמרנות לאומיתDaniela Santanchéהמפלגה הסוציאליסטית (PS)סוציאל-דמוקרטיהEnrico Boselli
+בריתמפלגהמושבים±הברית המרכז ימניתאנשי החופש147 +26הליגה הצפונית25 +11התנועה לאוטונומיה2סך כל המושבים174 -הברית המרכז שמאליתהמפלגה הדמוקרטית118 +10איטליה ערכית14 +10דמוקרטיה, חירות, אוטונומיה4 +1סך כל המושבים136 -איחוד המרכז3 -18הקשת שמאל1 +1Associative Movement Italians Abroad1חדש
בריתמפלגהמושבים+/–הברית המרכז ימניתאנשי החופש276 +60הליגה הצפונית60 +34התנועה לאוטונומיה8סך כל המושבים344הברית המרכז שמאליתהמפלגה הדמוקרטית217 -9איטליה ערכית29 +12מפלגת העם הדרומית2 -2סך כל המושבים249איחוד המרכז36 -3Associative Movement Italians Abroad1חדשה
הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2020 נערכו ב-3 בנובמבר 2020, כאשר 33 מושבים בסנאט, הנמנים עם קבוצה 2 של הסנאט, עמדו לבחירה בבחירות רגילות.
במהלך הבחירות לסנאט שהתקיימו במסגרת בחירות 2014 (הבחירות האחרונות בהן התמודדו הסנאטורים מקבוצה 2), נטלה המפלגה הרפובליקנית תשעה מושבים מידי המפלגה הדמוקרטית ובכך התהווה רוב רפובליקני מוצק.
הרפובליקנים שמרו על רוב זה בבחירות 2016 ובאלה שנערכו שנתיים אחר כך, וערב הבחירות הם החזיקו ב-53 ממושבי הסנאט.
הדמוקרטים החזיקו ב-45 מושבים, לצד שני מושבים של הסנאטורים העצמאיים ברני סנדרס ואנגוס קינג שחוברים לדמוקרטים.
כולל הבחירות המיוחדות באריזונה ובג'ורג'יה, הרפובליקנים הגנו על 23 מושבים בבחירות הנ"ל, ואילו המפלגה הדמוקרטית הגנה על 12 מושבים.
על מנת ליטול את הרוב מהמפלגה הרפובליקנית, על הדמוקרטים היה לגרוף שלושה מושבים, משימה בה עמדו.
לאחר הבחירות, שני מושבים שאוישו בידי רפובליקנים בקולורדו ובאריזונה ניטלו בידי הדמוקרטים, בשעה שמושבו של דאג ג'ונס הדמוקרטי באלבמה השמרנית שב לידי הרפובליקנים.
+סקירה כללית של תוצאות הבחירות לסנאט של ארצות הברית
ג'ים אינהוף הרפובליקני, המכהן בתפקידו מאז 1999, נבחר בקלות לתקופת כהונתו הרביעית ב-2014. בבחירות אלה הוא התמודד לתקופת כהונתו החמישית.
בבחירות המקדימות הרפובליקנית אינהוף נבחר למועמדות מפלגתו כשמולו ניצבו ג'יי.
סטיט, חקלאי ובעל חנות נשק; ניל מאוויס, לשעבר איש המפלגה הליברטריאנית; וג'ון תומפקינס.
מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט הייתה אבי ברויילס, כתבת בתחנת הרדיו KFOR-TV המשדרת באוקלהומה סיטי, שזכתה לתמיכת ארגון נשים לאומי.
אוקלהומה היא אחת המדינות הרפובליקניות המוצקות ביותר ואינהוף צפוי היה להיבחר מחדש ללא תחרות רצינית.
למשל, סקר שפורסם בספטמבר 2020 בידי ערוץ 9 המקומי באוקלהומה, הראה כי אינהוף מוביל עם 57% מהקולות בעוד שברויילס זוכה ב-33% בלבד.
ברויילס הרבתה לתקוף את אינהוף בשל גילו המופלג ואי-השתתפותו בהצבעות במליאת הסנאט, אך היא נמצאה בפיגור כספי מאחורי אינהוף במידה כזו שמיצבה אותה כאנדרדוג רצינית.
ב-4 בנובמבר אינהוף גבר על יריבתו אבי ברויילס עם 62.91% מקולות הבוחרים, והוביל עליה בכל מחוזות אוקלהומה.
בבחירות 2014 נבחר ג'ף מרקלי לתקופת כהונה השנייה בהפרש נוח.
מרקלי, שהתמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020, פרש מהמירוץ הנשיאותי בשלב מוקדם של הפריימריז ובמקום זאת החל לנהל את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה שלישית.
הוא נבחר למועמד המפלגה לסנאט ללא התנגדות.
כמו כן, בפתקי ההצבעה היה רשום כמועמד המפלגה העצמאית וכמועמד מפלגת המשפחות העובדות.
ג'ו רה פרקינס (Jo Rae Perkins), מועמדת לסנאט ב-2014 ולבית הנבחרים של ארצות הברית ב-2018, הייתה מועמדת המפלגה הרפובליקנית שהתייצבה נגד מרקלי.
בבחירות המקדימות הרפובליקניות ניצחה עם 49.29% מקולות הבוחרים.
פרקינס נודעה בשל תמיכתה בתיאורית הקשר "QAnon".
אבראהים טאהר היה מועמד המפלגה הירוקה הפסיפית של אורגון ומועמד המפלגה הפרוגרסיבית במדינה.
כמו כן, המפלגה הליברטריאנית, העמידה את גארי דיי כמועמדה שלה.
הסנאטורית הרפובליקנית ג'וני ארנסט התמודדה לתקופת כהונה שנייה.
בין חברי המפלגה הדמוקרטית שהתמודדו בבחירות המקדימות נמנים תת-האדמירל לשעבר מייקל פרנקן, המשפטנית קימברלי גרהאם ואיש העסקים אדי מאורו.
מתווכת הנדל"ן תרזה גרינפילד זכתה במועמדות המפלגה.
הפופולריות של ארנסט צנחה בסקרי דעת הקהל בשל תמיכתה במכסי הסחר של הנשיא טראמפ שהשפיעו על חקלאי איווה.
אך הדמוקרטים התקשו לגדוע את הפסדיהם באיווה מאז פרישתו של טום הרקין, לאחר הפסד צמוד בבחירות לתפקיד מושל המדינה ב-2018. טראמפ זכה בקולות חבר האלקטורים של המדינה בבחירות לנשיאות 2016, אם כי ברק אובמה ניצח בה בבחירות 2008 לנשיאות ובאלה הבאות.
עם זאת, הדמוקרטים מאיישים שלושה מתוך מתוך ארבעת מושביה של איווה בבית הנבחרים, הודות להיבחרן של סינדי אקסני ואבי פינקנאוור ב-2018. ארנסט וגרינפילד, שנבחרה בתמיכת הממסד הדמוקרטי, התמודדו ראש בראש בתחרות צמודה, אם כי גרינפילד הייתה ידועה פחות מבחינת מוניטין על אף שגייסה כמות כסף גדולה הרבה יותר מארנסט.
התמיכה המשמעותית היחידה לה זכתה ג'ורדן היא של השחקן ארון פול, לצד תמיכה רשמית מטעם העיתון "איידהו סטייטמן".
דיק דרבין, מצליף סיעת המיעוט בסנאט של ארצות הברית, יתמודד לתקופת כהונתו החמישית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
מנגד, במישור הפובליקני, למועמד המפלגה נבחר מארק קורן.
קורן כיהן בין השנים 2006–2018 כשריף מחוז לייק, נבחר למועמד המפלגה בפריימריז עם 41.55%.
מלבד דרבין וקורן, שאר המועמדים הם דייוויד פ.
בלאק מהמפלגה הירוקה של ארצות הברית, המועמד העצמאי וילי וילסון, ודני מאלוף מהמפלגה הליברטריאנית.
הסנאטור דאג ג'ונס מייצג את אלבמה בסנאט מאז נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות מיוחדת ב-2017, כשהוא גובר בקושי על המועמד הרפובליקני רוי מור.
זוהי מערכת הבחירות הראשונה של ג'ונס לתקופת כהונה מלאה בסנאט.
בשעה שג'ונס נבחר שוב למועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט באלמה, במפלגה הרפובליקנית התקיימו בחירות מקדימות עיקשות וארוכות.
מאמן הפוטבול לשעבר של אוניברסיטת אובורן, טומי טוברוויל, זכה ב-14 ביולי 2020 במועמדות מפלגתו לסנאט בתום סיבוב שני לפריימריז.
הוא העפיל לשלב זה לצד ג'ף סשנס, לשעבר הסנאטור של אלבמה במשך עשרים שנה שהתפטר מהסנאט לשם מינויו לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית בממשל הנשיא דונלד טראמפ.
במקום השלישי בפריימריז סיים בראדלי ביירן, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
אלבמה היא אחת המדינות הרפובליקניות ביותר בארצות הברית, וניתן לזקוף את היבחרו של ג'ונס ב-2017 בין היתר לטענות כי רוי מור תקף מינית נשים אחדות.
מרבית הפרשנים הפוליטיים צופים כי מושבו של ג'ונס ישוב לשליטה רפובליקנית לאור העובדה כי מדובר במדינה שמרנית בהחלט בה טוברוויל נוסק בסקרי דעת הקהל.
חרף הסקרים שמצביעים על תחרות צמודה, רבים בממסד הדמוקרטי רואים בג'ונס כ"מקרה אבוד".
דן סאליבן הרפובליקני נבחר לסנאט לראשונה ב-2014, כשהוא מנצח את הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק בגיץ'.
זו התמודדותו הראשונה לתקופת כהונה נוספת.
בין המועמדים הדמוקרטים הפוטנציאליים נכללו בגיץ', שהיה המועמד המפלגה לתפקיד המושל ב-בחירות 2018, וראש עיריית אנקורג' איתן ברקוביץ', שהיה גם הוא מועמד לתפקיד המושל ב-2010.
בשל כוחה הרב של המפלגה הרפובליקנית באלסקה, המפלגה הדמוקרטית עורכת פריימריז משותף עם מועמדי המפלגה לעצמאות אלסקה ועם המפלגה הליברטריאנית.
המועמד העצמאי אל גרוס, מנתח אורתופדי ודייג, הכריז על מועמדותו כעצמאי ובהמשך זכה במועמדות, ויתייצב מול סאליבן בבחירות הכלליות.
הסנאטור הרפובליקני ג'ון מקיין נבחר לכהונה שישית בבחירות 2016, אך נפטר בעודו מכהן באוגוסט 2018. מושל אריזונה דאג דוסי מינה את הסנאטור לשעבר ג'ון קייל למלא את מקומו של מקיין עד שיתפזר הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
עם התכנסות הקונגרס ה-116, מינה דוסי את מרתה מקסאלי, חברת בית הנבחרים הפורשת והמועמדת הרפובליקנית לסנאט ב-2018, כיורשתו של קייל להמשך הקונגרס ה-116. מקסאלי מתמודדת בבחירות להמשך תקופת כהונתו של מקיין שתסתיים ב-3 בינואר 2023.
מארק קלי, אסטרונאוט גמלאי ובעלה של חברת בית הנבחרים לשעבר גבריאל גיפורדס, זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית ללא התנגדות.
אם ייבחר אל הסנאט, יוכל קלי להישבע אל תפקידו כבר ב-30 בנובמבר לפי חוקי מדינת אריזונה.
אריזונה, שבעבר הייתה מדינה אדומה מוצקת, הופכת יותר ויותר לפחות רפובליקנית.
מגמה זו מתבטאת בהפסדה של מקסאלי הרפובליקנית בבחירות לסנאט שהתקיימו ב-2018, בהן הפסידה לקירסטן סינמה הדמוקרטית.
יריבה הדמוקרטי, האסטרונאוט מארק קלי מוביל על מקסאלי באופן עקבי בסקרי דעת הקהל, בפערים גדולים יחסית.
מקסאלי סובלת בנוסף משיעורי תמיכה ירודים בשל נאמנותה האדוקה לנשיא דונלד טראמפ, שאינו פופולרי באריזונה אף על פי שניצח בה בבחירות לנשיאות 2016 בפער של 3.5%.
ביום הבחירות הפסידה מקסאלי לקלי.
טום קוטון נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנת 2014 לאחר כהונה בת שנתיים בבית הנבחרים של ארצות הברית, כשהוא מנצח בפער נוח את הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק פריור.
קוטון מתמודד לכהונה שנייה בסנאט.
ג'וש מהוני היה המועמד היחיד שהגיש את מועמדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, אולם הוא פרש ב-12 בנובמבר 2019. מכיוון שהוא פרש לאחר מועד ההגשה, המפלגה הדמוקרטית בארקנסו יכולה לבחור לו מחליף רק אם המועמד ימות, יחלה קשות, יעזוב את המדינה או יגיש בקשת התמודדות למשרד אחר.
אלכס גריי, עורך דין בארקנסו שמתמחה בדיני בחירות, סבור שמשמעות הדבר היא שהמפלגה הדמוקרטית של ארקנסו לא תוכל למלא את המועמדות הריקה שהותיר אחריו מהוני.
המפלגה הדמוקרטית הודיעה ב-25 בנובמבר 2019 כי לא תוכל להציב מועמד חדש שיחליף את מהוני.
תזכיר ממטה הבחירות של קוטון שהופץ לתומכיו, מפרט אסטרטגיה של עריכת מחקר נגדי (Opposition Research) בנוגע להיסטוריה התעסוקתית של מהוני עד לאחר חלוף מועד ההגשה.
ריקי דייל הרינגטון הבן, מיסיונר נוצרי מתמודד מטעם המפלגה הליברטריאנית.
כל התחזיות של מכוני הסקרים קובעות באופן חד משמעי כי הבחירות בארקנסו שמורות למפלגה הרפובליקנית, כך שכהונתו של קוטון לתקופת כהונה שנייה סלולה איתן.
בבחירות הרגילות התמודדו הסנאטור המכהן דייוויד פרדו ומועמד המפלגה הדמוקרטית ג'ון אוסוף, שהתפרסם בעבר כאשר הפסיד לקארן הנדל במירוץ היקר ביותר מבחינה כספית לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-2017. במועמדותו של אוסוף הביעו תמיכה מספר אישים בהם הנשיא לשעבר ברק אובמה, איימי קלובשר, קמלה האריס וג'ון לואיס.
בעוד שג'ורג'יה נחשבת למעוז רפובליקני בטוח מזה עשרות שנים, המפלגה הדמוקרטית נעשית פופולרית יותר ויותר הודות לאזור המטרו באטלנטה המתאכלס במהירות.
מחוות המדינה המקיפים את אטלנטה, בהם מחוזות קוב וגווינט, גדלים במהרה מבחינת אוכלוסין ומעמיקים את האחיזה הדמוקרטית אצלם במחזורי הבחירות שהתקיימו באמצע העשור השני של המאה.
זאת, בנוסף לחוסר הפופולריות של הנשיא דונלד טראמפ והנזק שהסבה התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית לג'ורג'יה, הפכו את הבחירות לסנאט בג'ורג'יה לתחרותיות מתמיד.
אוסוף הוכיח את עצמו כמגייס תרומות מוכשר בבחירות אלה וגם בהתמודדותו לבית הנבחרים ב-2017, אך ערב הבחירות הוא מפגר אחר פרדו מבחינת מצבו הכלכלי.
על פי המרכז לפוליטיקה אחראית (Center for Responsive Politics), פרדו גייס כ-14 מיליון דולר אמריקני והוציא כ-3.8 מיליון דולר לעומת 7 מיליון הדולר שגייס אוסוף ו-4.3 מיליון דולר שבזבז נכון ל-30 ביוני.
באותה תקופה (שלהי חודש יוני) היה לאוסוף 2.5 מיליון דולר, ולפרדו 10.6 מיליון דולרים.
הסקרים האחרונים מצביעים על מרוץ צמוד בין פרדו לאוסוף עם תוצאות רבות בטעות הדגימה.
תוצאות הבחירות הרגילות בג'ורג'יה היו צמודות.
הסנאטור המכהן פרדו זכה ב-49.73% מהקולות, בשעה שיריבו אוסוף גרף 47.95%.
לפי חוקי ג'ורג'יה, משום שאף מועמד לא זכה בלפחות 50% מקולות הבוחרים, התקיים סיבוב מכריע ב-5 בינואר 2021 בין שני המועמדים המובילים.
ביום הבחירות המיוחדות גבר אוסוף על פרדו לאחר שגרף 50.5% מהקולות בעוד פרדו קיבל 49.5% קולות.
בדצמבר 2019 הכריז ג'וני אייזקסון על כוונתו לפרוש מהפוליטיקה אחרי 15 שנה בשל מצבו הבריאותי הרעוע.
בחירות מקדימות א-מפלגתיות יתקיימו ב-3 בנובמבר 2020, בשעה שבשאר המדינות תיערכנה בחירות כלליות.
המועמד שיזכה במרב קולות הבוחרים ייבחר לסנאט, אך אם אף מועמד לא יזכה ברוב, סיבוב שני בין שני המועמדים הראשונים יתקיים ב-5 בינואר 2021. הזוכה בבחירות המיוחדות יכהן עד תום כהונתו של אייזקסון ב-3 בינואר 2023.
מושל ג'ורג'יה בריאן קמפ מינה את קלי לפלר למלא את מקומו של אייזקסון עד אשר תתקיימנה בחירות מיוחדות.
היא הושבעה לתפקידה ב-6 בינואר 2020. לאחר שהכריזה על כוונתה להתמודד לסנאט בנובמבר אותה השנה, בין הרפובליקנים האחרים שהודיעו על כוונתם להתמודד גם הם ניתן למנות את ויין ג'ונסון, לשעבר מנהל התפעול הראשי של משרד הסיוע הפדרלי לסטודנטים, וחבר בית הנבחרים לשעבר דאג קולינס.
על רקע טענות כי לפלר ביצעה סחר פנים במידע פרלמנטרי, קולינס צמוד ללפלר בסקרים.
המועמד הדמוקרטי המוביל הוא רפאל וורנוק, שזכה לתמיכתם של עשרות אישים דמוקרטים בכירים בהם ברק אובמה, ג'ימי קרטר, ג'ים קלייבורן, אנדרו יאנג וכלל חברי הסיעה הדמוקרטית בסנאט.
גם הבחירות המיוחדות בג'ורג'יה הסתיימו ללא הכרעה.
רפאל וורנוק סיים ראשון עם 32.90% מהקולות, בעוד לפלר זכתה ב-25.91% בלבד מהקולות.
ניתן לייחס את שיעור ההצבעה הנמוך ללפלר הן לחוסר הפופולריות שלה עקב פרשה בה מכרה מניות באמצעות מסחר במידע פנים, והן לפיצול הקולות בקרב המצביעים הרפובליקנים שהתחבטו בין לפלר לדאג קולינס (שזכה ב-19.95% מהקולות).
לפי חוקי ג'ורג'יה, משום שאף מועמד לא גרף לפחות 50% מקולות הבוחרים, ב-5 בינואר 2021 התקיים סיבוב מכריע בין לפלר לוורנוק.
ביום הבחירות המיוחדות גבר וורנוק על לפלר לאחר שגרף 50.9% מהקולות בעוד לפלר קיבלה 49.1% מהקולות
בבחירות אלה מתמודדים הסנאטור המכהן כריס קונס מהמפלגה הדמוקרטית, והמועמדת הרפובליקנית לורן ויצקה (Witzke).
קונס הושבע לתפקידו לראשונה אחרי שזכה בבחירות ביניים ב-2010, שהתקיימו בעקבות התפטרותו של הסנאטור ג'ו ביידן לשם כניסתו לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
הבחירות המקדימות בדלאוור התקיימו ב-15 בספטמבר 2020. סקר שנערך ב-21–27 בספטמבר 2020 ושפורסם על ידי אוניברסיטת דלאוור, הראה כי קונס מוביל על ויצקה בפער של 30%.
מייק ראונדס, שנבחר לתפקיד ב-2014 אחרי שתי תקופות כהונה כמושל דקוטה הדרומית, מתמודד לתקופת כהונתו השנייה בבחירות אלה.
בבחירות המקדימות הרפובליקניות גבר על חבר בית המחוקקים של דקוטה הדרומית סקיילר ברוגלום.
דן אלרס, לשעבר חבר בית הנבחרים של המדינה, התמודד ונבחר ללא התנגדות אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית.
ב-5 בספטמבר 2020 התקיים עימות בחירות ראשון בין השניים.
הסנאטור הרפובליקני המכהן, מייק אנזי, הכריז ב-4 במאי 2019 כי בכוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים ועל אי-התמודדותו בבחירות 2020. בבחירות המקדימות שהתקיימו ב זכתה במועמדות סינתיה לומיס, חברת בית הנבחרים לשעבר מטעם מחוז הקונגרס היחידי של ויומינג, כשהיא גוברת על שמונה מתמודדים אחרים.
מועמדת המפלגה הדמוקרטית היא מירב בן-דוד.
בן-דוד נולדה ברחובות שבישראל, ובהווה היא יושבת ראש המחלקה לזואולוגיה ופיזיולוגיה באוניברסיטת ויומינג.
מולה התמודדו חמישה מתמודדים אחרים שטענו לכתר, אך היא ניצחה וזכתה במועמדות עם 40.28% מהקולות.
ביום הבחירות ניצחה לומיס את בן-דוד כצפוי, שכן ויומינג היא מעוז רפובליקני מובהק.
בבחירות 2014, נבחר הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק וורנר לתקופת כהונה שנייה בפער זעום, אחרי שהתמודד בפני קרב עיקש מול המועמד הרפובליקני אד גילספי, לשעבר יו"ר הוועדה הרפובליקנית הלאומית ויועץ לנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
וורנר מתמודד ב-2020 לתקופת כהונתו השלישית, והוא נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות אלה ללא התנגדות משמעותית.
מנגד, הרפובליקנים העמידו לסנאט את דניאל גייד, לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית לשעבר, שבהווה הוא פעיל למען זכויות חיילים משוחררים.
שלי מור קפיטו, הסנאטורית הרפובליקנית המכהנת, נבחרה בקלות ב-2014 לאחר שכיהנה 14 שנים בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בפריימריז הרפובליקני קראו עליה תיגר החקלאי לארי בוצ'ר ואלן ויט, נשיא המועצה למדיניות המשפחה במדינת וירג'יניה המערבית.
למאר אלכסנדר, לשעבר מזכיר החינוך של ארצות הברית, מייצג את מדינת טנסי בסנאט ברציפות מאז 2003, כשהפעם אחרונה בה נבחר הייתה ב-2014. בדצמבר 2018 הכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים בבחירות 2020. המועמד הרפובליקני הוא ביל הגרטי, והמועמדת הדמוקרטית היא מרקטיה ברדשו.
הגרטי נאחז בתמיכה שהביע בו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ובמצעו הוא מקדם אידיאלוגיות שמרניות ובין היתר תמיכה בלתי-מסויגת במדינת ישראל.
מנגד מתייצבת מולו מרקיטה ברדשו מהמפלגה הדמוקרטית, שזכייתה המפתיעה בבחירות המקדימות הדמוקרטיות הפכה אותה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה המועמדת לתפקיד מדינתי מטעם אחת שתי המפלגות הגדולות בטנסי.
הרפובליקנים מאיישים את שני מושביה של טנסי ברצף מאז 1994, וטראמפ נותר פופולרי דיו במדינה האדומה בה הגרטי הזכיר את הנשיא והדהד את עמדותיו בכל צעד ושעל, הן במערכת הבחירות המקדימות והן במערכת הבחירות הכללית.
ברדשו היא פעילה חברתית ואם חד-הורית שהתמודדה בעבר עם עיקול ופשיטת רגל, כמו גם עם חוב שתפח מהלוואה שלקחה כסטודנטית בשעה שעבדה בעבודות ללא ביטוח בריאות.
לעומתה, הגרטי הוא לשעבר שגריר ארצות הברית ביפן, ואיש עסקים הפועל בנאשוויל.
בשנים 2011–2014 היה נציב המחלקה לפיתוח כלכלי וקהילתי של מדינת טנסי בקבינט של המושל ביל האזלם, שם מילא תפקיד בהשקעות של מספר חברות בטנסי, בהן ניסאן וברידג'סטון.
ג'ון קורנין המכהן בסנאט מאז דצמבר 2002, נבחר ב-2014 בהפרש גדול ובבחירות 2020 הוא מתמודד לתקופת כהונתו הרביעית.
בבחירות המקדימות הרפובליקניות ניצח קורנין ארבעה מועמדים נוספים עם 76.04% מקולות הבוחרים.
מרי ג'נינגס האגֶר, לשעבר קצינה בחיל האוויר של ארצות הברית שהייתה המועמדת הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-31 של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות 2018, היא מועמדת המפלגה הדמוקרטית מול קורנין.
לצד חבר הסנאט של טקסס רויס וסט העפילה למקום הראשון בפריימריז בן 13 מתמודדים, וב-14 ביולי 2020 נערך בין השניים סיבוב שני, בו גברה האגר על וסט.
מועמדי המפלגה הליברטריאנית והמפלגה הירוקה יופיעו גם הם בפתקי ההצבעה ביום הבחירות.
מועמדים מ"מפלגת זכויות האדם" ומ"מפלגת העם על פני הפוליטיקה" כמו גם שלושה עצמאיים לא הצליחו להעפיל לקלפי.
מסעי הבחירות בטקסס הולכים ונעשים יותר ותחרותיים בעשור השני של המאה ה-21, והסקרים שהתפרסמו בחודשים אוגוסט וספטמבר הצביעו על יתרון של קורנין בפער של 4% עד 10%, כשחלק ניכר מהבוחרים הפוטנציאליים טרם החליטו.
ביל קסידי, המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, נבחר לראשונה אל הסנאט ב-2014. כהונתו בסנאט מגיעה בתום שש שנים בבית הנבחרים של ארצות הברית, כשהוא מנצח את הסנאטורית המכהנת מרי לנדרו.
בבחירות אלה הוא מתמודד לתקופת כהונתו השנייה.
מול קסידי מתמודדים מספר מועמדים מהמפלגה הדמוקרטית, אך ועדת הקמפיין הדמוקרטית לסנאט (DSCC) הביעה תמיכה רשמית באדריאן פרקינס, ראש העיר שריבפורט.
"פריימריז לואיזיאני" יתקיים ב-3 בנובמבר; אם אף מועמד לא יזכה ברוב קולות הבוחרים בבחירות אלה, סיבוב שני יערך בין שני המועמדים הראשונים.
שיטת בחירות זו היא המונח המקובל לבחירות הכלליות לתפקידים מקומיים, מדינתיים ופדרליים במדינת לואיזיאנה.
ביום הבחירות כל המועמדים לאותו התפקיד מופיעים יחד בפתקי ההצבעה, לרוב כולל כמה מועמדים מהמפלגות הגדולות (קרי, הרפובליקנית והדמוקרטית).
המועמד שמקבל רוב פשוט נבחר.
אם אף מועמד לא זוכה ברוב פשוט בסיבוב הראשון, כעבור חודש ימים מתקיים סיבוב שני בין שני המועמדים שסיימו במקומות הראשונים.
בשיטה זו נעשה שימוש בקיום בחירות ביניים במיסיסיפי ובטקסס, ובכל הבחירות המיוחדות לתפקידים מפלגתיים בג'ורג'יה.
כמו כן, גם הבחירות המוניציפליות בפורטלנד שבאורגון מתקיימות במתכונת זו.
סטיב דיינס נבחר בשנת 2014 מטעם המפלגה הרפובליקנית לאחר שכיהן שנתיים בבית הנבחרים של ארצות הברית.
זוהי התמודדותו לתקופת כהונה שנייה בסנאט.
בפריימריז הרפובליקנים התמודדו מול דיינס דניאל לארסון, מנהל חנות לחומרי בנייה, וג'ון דריסקול – לשעבר יושב ראש בית הנבחרים של מדינת מונטנה, שהמיר את מפלגתו מהדמוקרטית לרפובליקנית ב-2020.
המושל המכהן סטיב בולוק זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית אחרי שגבר על ג'ון מיוז, לשעבר איש צי ארצות הברית ומהנדס גרעיני.
מועמדיהן של המפלגה הליברטריאנית והמפלגה הירוקה אמורים היו להופיע בפתקי ההצבעה שבקלפי, אך הליברטריאנים מיאנו להציב מועמד חדש אחרי שהמקורי שלהם פרש, ובמקביל מועמד המפלגה הירוקה נפסל להתמודדות.
לאחר שדומה היה כי מושב זה של מונטנה בסנאט צפוי להישאר בידיים רפובליקניות, מושבו של דיינס נחשב כ"תחרותי" בשל כניסתו של בולוק למירוץ ברגע האחרון.
בסקרים האחרונים שהתפרסמו ברוב חודשי הקיץ הוביל דיינס על בולוק באחוזים בודדים, על אף שבולוק גייס יותר כסף מאשר דיינס.
עם זאת, מדינת מונטנה צפויה בבטחה להיות רפובליקנית בבחירות לנשיאות שיתקיימו במקביל, קרי בולוק מסתמך על ההיסטוריה של פיצול ההצבעות במונטנה, כפי שעשה בשנת 2016 כאשר נבחר לקדנציה שנייה כמושל בפער של 4% על אף שטראמפ זכה במדינה בפער בן 20 נקודות.
במונטנה נבחר גם ג'ון טסטר, דמוקרטי, בבחירות לסנאט ב-2018, בהפרש של 4%.
בבחירות לסנאט במיין מתמודדות שתי מועמדות מרכזיות: הסנאטורית הרפובליקנית המכהנת מאז 1997, סוזן קולינס; ויושבת ראש בית הנבחרים המדינתי שרה גדעון, מועמדת המפלגה הדמוקרטית.
זוהי התמודדותה החמישית של קולינס לסנאט.
מרבית הסקרים שבחנו את הבחירות לסנאט במיין ושפורסמו לאחר ראשית חודש יולי 2020 מצביעים על יתרון ברור לגדעון, והיא נחשבת על ידי הפרשנים הפוליטיים כמועמדת מובילה ובטוחה לסנאט.
קולינס מעולם לא עמדה בפני בחירות כה תחרותיות במהלך 24 שנותיה בסנאט, על אף שמדינת מיין נוטה לכיוון המפלגה הדמוקרטית, מכיוון שנהנתה קולינס מתדמית של פוליטיקאית בעלת עמדות מרכזיות.
עם זאת, היא נאבקת בחוסר פופולריות הולכת וגוברת בגלל דפוס הצבעותיה השמרני והצבעותיה בעד אשרור מינויו של ברט קוואנו לבית המשפט העליון של ארצות הברית, כמו גם הצבעתה בעד זיכויו של דונלד טראמפ במהלך משפט הדחתו.
ביום הבחירות גברה קולינס על יריבתה גדעון בפער גדול יחסית בן כ-8%, חרף מרבית התחזיות שהעריכו כי קולינס עומדת בפני תחרות צמודה ואף בפני הפסד דחוק.
הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת טינה סמית' מונתה לסנאט האמריקאי ב-2018 בידי מושל מינסוטה מארק דייטון, לאחר שהסנאטור אל פרנקן נאלץ להתפטר בשל שערורייה מינית בה היה מעורב.
סמית' שירתה כסגנית המושל תחת דייטון, ובאותה שנה בה מונתה נבחרה בבחירות מיוחדות לשארית תקופת כהונתו של פרנקן.
ב-11 באוגוסט 2020 זכתה במועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות 2020 לסנאט במינסוטה.
זוהי התמודדותה הראשונה לתקופת כהונה מלאה.
חבר הקונגרס לשעבר ג'ייסון לואיס הוא מועמד המפלגה הרפובליקנית, לאחר שניצח בבחירות המקדימות ארבעה מתמודדים אחרים.
ב-10 באוגוסט 2020 זכה לואיס בתמיכתו של הנשיא דונלד טראמפ.
אף על פי שבבחירות לנשיאות ב-2016 זכתה הילרי קלינטון בקולות האלקטורים של המדינה בפער צמוד בן 44,765 קולות (1.52%), סמית' נהנית מהובלה עקבית בסקרים על פני יריבה לואיס, במרבית סקרי דעת הקהל שהתפרסמו בין מאי לאוקטובר 2020.
באפריל 2018 התפטר ת'אד קוקרן מהסנאט, כעבור 39 שנות כהונה.
מושל מיסיסיפי הרפובליקני פיל בראיינט מינה את נציבת החקלאות של מדינת מיסיסיפי, סינדי הייד-סמית, למלא את מקומו של קוקרן בסנאט עד אשר תתקיימנה בחירות מיוחדות.
בנובמבר אותה שנה נבחרה הייד-סמית למלא את שארית כהונתו של קוקרן, שתגיע לידי גמר עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
בבחירות 2020 היא מתמודדת לראשונה אל תקופת כהונה מלאה בת שש שנים.
יריבה בבחירות הוא מייק אספי, לשעבר מזכיר החקלאות של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון, שכבר התמודד מולה בבחירות המיוחדת ב-2018. הוא זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית עם 93.1% מקולות הבוחרים.
בין האישים שהביעו תמיכתם באספי נמנים ברק אובמה, ג'ו ביידן, אליזבת וורן ואנדרו יאנג.
מיסיסיפי היא מעוז רפובליקני מובהק, ובכל הסקרים המרכזיים שפורסמו בין ינואר לאוקטובר 2020, הייד-סמית ניצחה ביתרון ברור.
גארי פיטרס נבחר לראשונה אל הסנאט ב-2014 לאחר שש שנות כהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
פיטרס מתמודד לתקופת כהונתו השנייה.
מולו מתמודד ג'ון ג'יימס, שכבר היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט ב-2018 מול דבי סטייבנו, איש עסקים בהווה וקפטן בצבא ארצות הברית בעבר.
עם זאת, ב-5 בנובמבר גבר פיטרס על ג'יימס בפער בן 1.3% לאחר מרוץ צמוד ויקר מבחינה כספית, שהיה התחרותי ביותר במישיגן מזה עשרים שנה.
אד מרקי נבחר לתקופת כהונה מלאה בבחירות 2014. הוא הושבע לתפקידו בסנאט לאחר שניצח בבחירות מיוחדות ב-2013, שהתקיימו בעקבות התפטרותו של ג'ון קרי לשם מינויו למזכיר המדינה של ארצות הברית בידי הנשיא ברק אובמה.
כבר באוקטובר 2018 אישש על כוונותיו להתמודד לתקופת כהונתו השנייה.
הבחירות המקדימות במסצ'וסטס התקיימו ב-1 בספטמבר 2020. מרקי ניצב בפני חבר בית הנבחרים ג'וזף קנדי השלישי.
לקנדי ולמרקי עמדות פוליטיות דומות, אם כי מרקי נחשב ליברלי יותר.
אף סנאטור לא הפסיד מועמדות בפריימריז מאז ריצ'רד לוגאר ב-2012.
התמיכה של אנשי המפלגה הדמוקרטית במרקי ובקנדי הייתה מפוצלת.
מארקי קיבל תמיכה מצד ה-DSCC, ממנהיג הדמוקרטים בסנאט צ'אק שומר ומיושבת ראש ה-DSCC, קתרין קורטז מסטו.
הוא זכה לתמיכת אנשי מפתח באגף הפרוגרסיבי של המפלגה, בהם אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ואליזבת וורן.
לעומתו, קנדי נהנה מתמיכתם של אישים בכירים במפלגה הדמוקרטית בהם ננסי פלוסי, סטני הוייר, אדם שיף, קירסטן סינמה ורבים אחרים.
בסופו של דבר מרקי גבר על קנדי.
פער הניצחון של מרקי, 10.8%, יוחס לחוזקו הבלתי צפוי בקרב הפרוגרסיבים והמצביעים הצעירים.
הפסדו של קנדי סימן את הפעם הראשונה בה בן למשפחת קנדי הפסיד בבחירות במסצ'וסטס.
המועמד הרפובליקני הוא קווין או'וקנור, במקצועו משפטן.
בן סאס הרפובליקני נבחר לסנאט ב-2014 אחרי שכיהן כנשיא אוניברסיטת מידלנד.
בפריימריז הרפובליקנים ניצח סאס את מאט איניס, לשעבר יושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז לנקסטר, עם 75.2% מהקולות.
כריס ג'ניסק, איש עסקים שהתמודד ב-2018 למועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית, נבחר למועמד המפלגה עם 30.7% אחרי שגבר על שישה מתמודדים אחרים.
לאחר הבחירות המקדימות, המפלגה הדמוקרטית בנברסקה הסירה תמיכתה בג'ניסק משהתפרסמו טענות כי לכאורה הטריד מינית עובדת במטה הבחירות שלו.
ג'ניסק סמיאן לפרוש מהמירוץ על אף שהמפלגה הדמוקרטית הביעה תמיכה רשמית ביריבו הראשי מהפריימריז, מה שהוביל את בראד אשפורד , לשעבר חבר בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס השני של נברסקה, להכריז על מסע בחירות משלו ב-23 באוגוסט 2020, כמועמד שניתן יהיה להצביע לו באמצעות כתיבת שמו על פתק הצבעה.
לאחר שג'ניסק נאחז בקרנות המזבח וסירב בכל זאת לפרוש, אשפורד נסוג מהכרזתו ב-27 באוגוסט כשהוא מנמק את נסיגתו במחסור בזמן ובמשאבים הדרושים לניהול קמפיין אל הסנאט.
המפלגה הדמוקרטית בנברסקה לבסוף העניקה תמיכתה לפריסטון לאב, פעיל חברתי ותיק בנברסקה, שהכריז על קמפיין דומה לזה של אשפורד.
ב-2013 נפטר הסנאטור פרנק לוטנברג בעודו מכהן.
מושל ניו ג'רזי כריס כריסטי מינה את ג'פרי קייזה למלא את מקומו של לוטנברג, עד אשר תתקיימנה בחירות מיוחדות.
בבחירות אלה נבחר קורי בוקר, אז ראש עיריית ניוארק, לשארית כהונתו של לוטנברג.
בבחירות 2014 נבחר לתקופת כהונה מלאה.
ב-1 בפברואר 2019 השיק בוקר את מסע הבחירות לנשיאות במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020. אף על פי שחוקי מדינת ניו ג'רזי אפשרו לבוקר לנהל מסע בחירות הן לנשיאות והן לסנאט במקביל, פרש בוקר מהמירוץ הנשיאותי ב-13 בינואר 2020 והחל להתמקד במאמציו להיבחר לכהונה שנייה.
בין הטוענים לכתר מהמפלגה הרפובליקנית ניתן היה למנות את המהנדס הירש סינג, המועמדות העצמאיות לסנאט ב-2018 טרישיה פלנגן ונטלי לין ריברה, ומתמודד עלום-שם ושמו יוג'ין אנגנוס.
בסופו של דבר נבחר למועמד הרפובליקני ריק מהטה, פרופסור למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון ורוקח במקצועו.
ניו ג'רזי לא בחרה בסנאטור רפובליקני מאז 1972, ומרבית הפרשנים הפוליטיים חוזים כי בוקר ייבחר בקלות.
ג'ין שאהין מהמפלגה הדמוקרטית נבחרה לתקופת כהונה שנייה ב-2014. היא מתמודדת בבחירות אלה לתקופת כהונתה השלישית.
מנגד, מועמד המפלגה הרפובליקנית הוא קורקי מסנר.
מסנר גבר בבחירות המקדימות הרפובליקניות על דונלד בוֹלדוּק, בריגדיר גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית ועל אנדי מרטין.
חרף העובדה שב ניצחה הילרי קלינטון את דונלד טראמפ בפער זעום בן 0.37% (2,736 קולות בלבד), שאהין מובילה על מסנר ברוב המוחלט של סקרי דעת הקהל.
לראיה, סקר שערכה אוניברסיטת ניו המפשייר ב-9–12 באוקטובר 2020 מראה כי שאהין נהנית מפער בן 15% בינה לבין מסנר.
מערכת הבחירות לסנאט בניו מקסיקו נבדלת משאר המרוצים ברחבי ארצות הברית בכך שהיא המדינה היחידה בה סנאטור דמוקרטי פורש מתפקידו.
סנאטור זה הוא טום יודול, שהכריז כבר במרץ 2019 על כוונתו לפרוש.
בן ריי לוהאן התמודד ונבחר ללא התנגדות אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט, ובמדינה הדמוקרטית הוא צפוי להיבחר בקלות.
מועמד המפלגה הרפובליקנית היה מארק רונצ'טי, המטאורולוג הראשי של תחנת הטלוויזיה KRQE שבבעלות פוקס ו-CBS.
רונצ'טי נחשב לאנדרדוג בבחירות אלה.
לראיה, ב-7 באוקטובר 2020 פרסם האתר "New Mexice Political Report" סקר דעת קהל שהראה כי לוהאן מוביל על רונצ'טי בפער של כ-10%.
ביום הבחירות נבחר לוהאן אל הסנאט עם 51.7% מקולות הבוחרים.
בשנת 2014 נבחר קורי גרדנר, אז חבר בית הנבחרים האמריקאי, לתקופת כהונתו הראשונה בסנאט של ארצות הברית.
גרדנר נבחר בפער דחוק בן 1.9% על פני הסנאטור הדמוקרטי המכהן מארק יודול.
גרדנר, שהוכרז לא פעם כ"סנאוטר הפגיע ביותר בבחירות 2020 לסנאט" (כלומר בעל הסיכויים הגבוהים ביותר לאבד את מושבו), מתמודד לתקופת כהונתו השנייה.
זאת, בין היתר, הודות להתחזקותה המשמעותית של המפלגה הדמוקרטית במדינת קולורדו.
לראיה, לדמוקרטים רוב בשני בתי בית המחוקקים במדינה.
מושל קולורדו לשעבר, ג'ון היקנלופר, הוא המועמד הדמוקרטי ובדרך כלל מוביל על גרדנר בפערים 10% עד 20%, כאשר פרשנים רבים כבר מחשיבים אותו כמועדף לזכייה.
גרדנר הוא נושא המשרה הרפובליקני היחיד בקולורדו, ומאז ניצחונו הדחוק בבחירות 2014 נעשתה קולורדו דמוקרטית יותר ויותר.
גרדנר זוכה גם לדירוגי תמיכה נמוכים בשל נאמנותו האדוקה לנשיא דונלד טראמפ, שהפסיד בבחירות 2016 לנשיאות את קולורדו להילרי קלינטון בפער של 4.9%.
נוסף על כך, היקנלופר גייס הרבה יותר כספים מגרדנר באופן משמעותי.
בבחירות הכלליות זכה היקנלופר ב-53.5% מקולות הבוחרים ונבחר לסנאט, בעוד גרדנר גרף 44.2% מהקולות (1,429,085 קולות לעומת 1,730,722 קולותיו של היקלנופר).
פט רוברטס הרפובליקני פורש מהחיים הפוליטיים כעבור 24 שנות כהונה רצופות בסנאט.
בבחירות המקדימות הרפובליקניות התמודדו מזכיר המדינה לשעבר של קנזס כריס קובאק, חבר בית הנבחרים האמריקאי רוג'ר מרשל, נשיאת הסנאט של קנזס סוזן ווגל ועוד מתמודדים אחרים.
בשלבים מאוחרים יותר של הבחירות המקדימות פרשה ווגל מהמירוץ לסנאט.
גזבר מדינת קנזס, ג'ייק לטורנר, התמודד גם הוא בקצרה למועמדות אם כי ב-3 בספטמבר 2019 הכריז על כוונותיו לפרוש מהמירוץ לסנאט כדי להתמקד במסע הבחירות שלו לבית הנבחרים של ארצות הברית.
כמו כן, במהלך מסע הבחירות לסנאט בקנזס הועלו השערות רבות בדבר אפשרות כי מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו, לשעבר חבר בית הנבחרים האמריקאי ממחוז הקונגרס הרביעי של קנזס ומנהל ה-CIA, יתמודד לסנאט.
לבסוף האפשרות לא קרמה עור וגידים.
בקרב המפלגה הדמוקרטית, ברברה בולייר – חברת הסנאט של קנזס שעד 2018 הייתה בכלל רפובליקנית – התמודדה למועמדות המפלגה מול רוברט טילמן, שהתמודד בעבר לבית הנבחרים האמריקאי ללא הועיל.
בולייר זכתה במועמדות מפלגתה, ורוג'ר מרשל הרפובליקני זכה גם הוא במועמדות המפלגה הרפובליקנית.
שניהם יתייצבו זה מול זה בבחירות הכלליות.
מאז 1985 מייצג מיץ' מקונל את קנטקי בסנאט האמריקאי, אחרי שניצח בפער זעום את וולטר הדלסטון.
ב-2007 נבחר למנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט, וכפועל יוצא נעשה ב-2015 – עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית – מנהיג הרוב בסנאט.
מועמדת המפלגה הדמוקרטית היא איימי מקגראת', לשעבר טייסת F/A-18 הורנט בחיל הנחתים של ארצות הברית.
במועמדותה תמכו מספר אישים בהם אנדי בישיר, קמלה האריס וקירסטן ג'יליברנד, חרף היותה אנדרדוג.
לינדזי גרהאם, המכהן כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית, נבחר מחדש לתקופת כהונתו השלישית ב-2014 ובבחירות אלה הוא מתמודד בפעם הרביעית לסנאט.
ב-9 ביוני 2020 גבר גרהאם על שלושה מעמיתיו שקראו עליו תיגר בבחירות המקדימות.
במפלגת החוקה נבחר ביל בלדסו למועמד המפלגה, אך ב-1 באוקטובר פרש מהמירוץ לסנאט והכריז על תמיכתו בגרהאם.
לאחר שפרשו יריביו העיקריים, אל מועמד המפלגה הדמוקרטית נבחר ג'יימי הריסון, לשעבר יו"ר המפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הדרומית.
חרף היותה של קרוליינה הדרומית מדינה אדומה באופן קבוע, סקרים רבים מצביעים על כך שהבחירות לסנאט בקרוליינה הדרומית הן תחרותיות, כאשר מרבית הסקרים שהתפרסמו בחודשי הקיץ נעים בין שוויון ליתרון צנוע עבור גרהאם.
הפופולריות של גרהאם פחתה כתוצאה מתמיכתו הבלתי-מתפשרת בנשיא דונלד טראמפ, זאת לאחר שמתח עליו ביקורת תכופה כאשר התמודד טראמפ למועמדות המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ב-2016.
בבחירות 2014 נבחר תום טיליס אחרי שמונה שנים בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית, כשהוא גובר בקושי רב על הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת קיי הייגן.
חברת הסנאט של קרוליינה הצפונית אריקה ד.
סמית', נציב מחוז מקלנבורג טרבור פולר, וחבר הסנאט המדינתי לשעבר קאל קנינגהם התמודדו על מועמדות המפלגה הדמוקרטית.
ב-3 במרץ 2020 זכה קנינגהם במועמדות מפלגתו, כשמנגד טיליס נבחר גם הוא בבחירות המקדימות הרפובליקניות.
ב-13 בספטמבר, 22 בספטמבר ו-1 באוקטובר נערכו עימותי בחירות בין טיליס לקנינגהם, יום לאחר העימות האחרון הודה קנינגהם כי הוא שלח מסרונים בעלי אופי מיני לאישה שהיא אינה רעייתו אך הדגיש כי אין בכוונתו לפרוש מהמירוץ.
כמו כן, יום לאחר ההודאה של קנינגהם הודיע טיליס כי הוא נדבק במחלת הקורונה.
טיליס הפך לא פופולרי הן בקרב רפובליקנים שמרנים והן בקרב בוחרים מרכזיים בשל תמיכתו הלא-עקבית בנשיא טראמפ.
כמו כן, אי-הכרת המוניטין שלו כמו גם הפיכתה של קרוליינה הצפונית למדינה מתנדנדת וסגולה במרוצת השנים לא עמדה לזכותו של טיליס.
למשל, בבחירות 2016 בחרו תושבי המדינה את רוי קופר הדמוקרטי לתפקיד המושל קרוליינה הצפונית.
קנינגהם הוביל על טיליס בסקרים בפערים נמוכים יחסית.
ברוד איילנד מתמודד ג'ק ריד בפעם החמישית אל הסנאט.
הוא נבחר ללא התנגדות למועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות המקדימות.
מנגד, יועץ ההשקעות אלן ווטרס נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית.
רוד איילנד היא מדינה דמוקרטית באופן מובהק, וסיכוייו של ריד להיבחר מחדש לסנאט גבוהים במיוחד.
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 2008 התקיימו ב-4 בנובמבר 2008. הסנאטור האמריקני המכהן הדמוקרטי ג'ו ביידן ניצח בבחירות מחודשות לקדנציה שביעית את יועצת התקשורת, כריסטין אודונל ואף זכה במירוץ לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית (זאת מאחר שהמועמד הדמוקרטי, ברק אובמה זכה בבחירות לנשיאות שנערכו באותו היום).
ביידן הושבע לתפקיד כמו שאר עמיתיו אך התפטר מתפקידו כסנאטור ב-15 בינואר 2009 והושבע למשרת סגן הנשיא חמישה ימים לאחר מכן.
במפלגה הדמוקרטית זכה ביידן לתמיכה רחבה והתמודד ללא התנגדות לכהונה שביעית בסנאט, לעומת זאת במפלגה הרפובליקנית התמודדה אודונל על המועמדות מול איש העסקים, טים סמית' וזכתה לתמיכה כ-60% מהבוחרים.
ב־23 באוגוסט 2008, המועמד לנשיאות המפלגה הדמוקרטית, ברק אובמה, הודיע כי בחר בג'ו ביידן לכהן כסגן מועמד לנשיאות.
עם זאת ביידן ניצח בבחירות הן בסנאט והן לסגנות הנשיאות ואודונל סיימה את הקמפיין עם חוב של כ-23,000 דולרים.
הבחירות לפרלמנט ג'מייקה 2020 התקיימו ביום חמישי, 3 בספטמבר 2020 ולבחירת 63 חברי פרלמנט.
מכיוון שהחוקה קובעת קדנציה פרלמנטרית בת חמש שנים, הבחירות לא היו צפויות עד 25 בפברואר ל-10 ביוני 2021. עם זאת, ראש הממשלה אנדרו הולנס קרא למועד בחירות בעקבות המגפה המתמשכת של הקורונה.
בעצת הולנס, המושל הכללי פטריק אלן פיזר את הפרלמנט ב-13 באוגוסט 2020.
התוצאה הייתה ניצחון מוחץ של מפלגת הלייבור השלטונית בג'מייקה, שקיבלה 57% מהקולות וזכתה ב-49 מושבים; מפלגת העם הלאומית נותרה מפלגת האופוזיציה ואיבדה 16 מושבים.
על רקע מגפת הקורונה ומגפת הקדחת דנגי בין השנים 2019–2020, שיעור ההצבעה היה 37% בלבד, הנמוך ביותר בבחירות מאז 1983.
לפני הבחירות הקימה מפלגת הלייבור בג'מייקה בראשות ראש הממשלה אנדרו הולנס ממשלת רוב.
מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר הייתה מפלגת העם הלאומית, בראשות פיטר פיליפס.
מפלגת הלייבור בג'מייקה או מפלגת העם הלאומית היו בשלטון מאז הונהגה זכות הבחירה הכללית בשנת 1944.
63 חברי בית הנבחרים נבחרים במחוזות חד-נציגיים על ידי בחירות בשיטה הרובנית.
על הבוחרים להיות בני 18 ומעלה ולהיות אזרחי ג'מייקה או אזרחי חברי העמים.
מנהיג המפלגה המפקד על רוב תמיכה בבית הנבחרים נקרא על ידי המושל הכללי להקים ממשלה כראש ממשלה, ואילו מנהיג הקבוצה הגדולה ביותר או הקואליציה הגדולה שלא בממשלה הופכת לראש האופוזיציה.
רק שתי מפלגות נרשמו להתמודדות בבחירות, מפלגת הלייבור בג'מייקה ומפלגת העם הלאומית, וכל אחת מהן הציעה מועמדים בכל 63 מחוזות הבחירה.
שני הצדדים הסכימו להשתתף בשלושה דיונים בטלוויזיה שאירחה ועדת הדיונים בג'מייקה.
מפלגת העם הלאומית הכינה קמפיין לקראת משאל עם על סילוק המלכה אליזבת השנייה כראשת המדינה.
ב-15 באוגוסט 2020, הכמרים של "המפלגה הקידמה הימנית הנוצרית של ג'מייקה" הודיעו כי המפלגה לא תתמודד בבחירות בגלל חוסר זמן להתכוננות.
מפלגה עמדה אידאולוגיה מַנהִיג(מאז) הבחירות האחרונות בפירוק התמודדומפלגת הלייבור של בג'מייקה מרכז-ימין לאומיות, שמרנות פיסקלית,פופוליזם,שמרנות,רפובליקניזםופביאניזם (במקור) אנדרו הולנס 63מפלגת העם הלאומית מרכז-שמאל סוציאל-דמוקרטיה,סוציאליזם דמוקרטי,פופוליזםורפובליקניזם פיטר פיליפס 63
חברי פרלמנט מכהנים שלא מבקשים בחירה מחודשת
שבעה חברי פרלמנט לא התמודדו לבחירות מחודשות:
המועמדות למועמדים הושלמו ביום המועמדות, 18 באוגוסט 2020. רשימת המועמדים המלאה מוצגת להלן, יחד עם המועמדים שכיהנו לפני הבחירות.
חברי פרלמנט שאינם מתמודדים לבחירה מחודשת מסומנים (†).
שרי הממשלה מודגשים, ומנהיגי המפלגות נטויים.
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNP הנובר מזרחי דייב בראון וואוול הינדס דייב בראון הנובר ווסטרן טמיקה דייוויס איאן היילס איאן היילס
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNP קינגסטון סנטרל דונובן ויליאמס אימאני דאנקן-פרייס † רונלד תווייטס קינגסטון איסט ופורט רויאל אגווגוו פריסטלי פיליפ פולוול פיליפ פולוול קינגסטון ווסטרן דזמונד מקנזי ג'וזף ויטר דזמונד מקנזי
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNPאחר מנצ'סטר סנטרל רודה מוי קרופורד פיטר באנטינג רוהאן צ'ונג (עצמאי) פיטר באנטינג מנצ'סטר צפון מזרח אודלי שו דונלד ג'קסון אודלי שו מנצ'סטר צפון מערב דמיון יאנג מיקאל פיליפס מיקאל פיליפס מנצ'סטר דרומי רוברט סנטר מייקל סטיוארט מייקל סטיוארט
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNP פורטלנד מזרח אן-מארי ואז הבישוף פרסל ג'קסון אן-מארי ואז פורטלנד ווסטרן דריל ואז ולריה ניטה רוברטסון דריל ואז
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNPאחר סנט אן צפון מזרחית מרשה סמית ' קית 'בראון "ריק" סנט אן צפון מערב קריסטל לי דייטון קמפבל פיטר שאנד (עצמאי) דייטון קמפבל סנט אן דרום מזרח דלרוי גרנסטון ליסה חנה ליסה חנה סנט אן דרום מערבית זאוויה מיינה ולנטון ווינט זאוויה מיינה
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNP סנט אליזבת צפון מזרחית דלרוי סלואלי בזיליקום לבן † איבון רדמן סנט אליזבת צפון מערב ויליאם ג'יי סי האצ'ינסון ריאן קיטינג ויליאם ג'יי סי האצ'ינסון סנט אליזבת דרום מערב פלויד גרין יואן סטפנסון פלויד גרין סנט אליזבת דרום מזרח פרנקלין ויטר דוויין ספנסר פרנקלין ויטר
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNP סנט מרי סנטרל לנון ריצ'רדס מוריס גיא מוריס גיא סנט מרי דרום מזרח נורמן דאן שיין אלכסיס נורמן דאן סנט מרי ווסטרן רוברט מונטג ג'ייסון סטנפורד רוברט מונטג
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNP סנט תומאס מזרחי מישל צ'ארלס פנטון פרגוסון פנטון פרגוסון סנט תומאס ווסטרן ג'יימס רוברטסון מרשה פרנסיס ג'יימס רוברטסון
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNPאחר צפון טרוואני טובה המילטון ויקטור רייט ג'נר ג'ניב דוקינס (עצמאי) ויקטור רייט דרום טרוואני מריסה דאלרימפל-פיליברט לויד גילינגס ריצ'רד שארפ (עצמאי) מריסה דאלרימפל-פיליברט
מחוז הבחירותמועמדיםהמוטלJLPPNPאחר ווסטמורלנד סנטרל ג'ורג 'רייט דוויין ווז טורינו בקפורד (עצמאי) "דון פוט" (עצמאי) דוויין ווז Westmoreland Eastern דניאל לורנס לותר ביוקנן הייל מיקאל (עצמאי) לותר ביוקנן ווסטמורלנד ווסטרן מורלנד וילסון וויקהאם מקניל וויקהאם מקניל
הרשימות הבאות מדרגות מושבים באמצעות שולי ההצבעה לפיהם איזה מועמד מפלגה זוכה בבחירות למועמדות 2015. שולי הצבעה אלה ניתנים כאחוז מכל בעלי זכות הבחירה במחוז.
למטרות מידע בלבד צוינו מושבים שהחליפו ידיים לאחר בחירות.
מושבים שבהם חברי הפרלמנט השתנו לא נמצאים בטבלה
(הערה: מחוזי הבחירה הפרלמנטרים לא מתורגמים לעברית)
דון אנדרסון, מנכ"ל שירותי חקר השוק בע"מ, לארן פירט, מייסד ומנכ"ל Bluedot Data Intelligence Limited וביל ג'ונסון מחברת Johnson's Survey Research Limited Inc.
הזמינו סקרי דעת קהל לבחירות הפרלמנטריות שדגמו באופן קבוע את חוות דעתם של הבוחרים.
סקרים אלה משמשים באופן פנימי על ידי ה-PNP.
בית הדין האירופי דיווח כי 97% מהקלפיות נפתחו עד השעה 07:00, ויתר התחנות היו פתוחות עד השעה 8:00 בבוקר.
הקלפיות נסגרו בשעה 17:00. משקיפי הבחירות כללו את משלחת האיחוד האירופי לג'מייקה וארגון לא ממשלתי מקומי, "אזרחים לפעולות בחירות הוגנות בחינם (CAFFE)".
לפני השעה 22:00, תוצאות ראשוניות הראו כי ה-JLP זכה ב-44 מושבים; לראשונה מאז 1967 נבחרת מפלגת JLP מחדש תוך התמודדות עם כל מושביה.
מנהיג ה-PNP פיליפס לא נשא נאום זיכיון, אלא התקשר לחולית באופן פרטי כדי להעניק ברכות.
פיליפס התפטר מתפקיד מנהיג ה-PNP ב-4 בספטמבר 2020. הספירה הראשונית המלאה הצביעה על סך 49 מושבים ל-JLP.
במזרח ווסטמורלנד הוכרז כמנצח של ה-JLP לאחר ספירה חוזרת.
ראש הממשלה הולנס הושבע לקדנציה חדשה על ידי המושל הכללי סר פטריק אלן ב-7 בספטמבר 2020. הטקס, שנערך בבית המלך, הוגבל ל-32 אנשים על מנת לציית לאמצעי בריאות הציבור.
הבחירות לפרלמנט בליז 2020 התקיימו בבליז ב-11 בנובמבר 2020 ולבחירת 31 חברים בבית הנבחרים.
יום המינוי היה 21 באוקטובר.