tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד לפטירתו של הרב אהרון לייב שטיינמן הישיבה הייתה תחת חסותו, והיה נוהג למסור בה שיעור אחת לשנה בחנוכה, אחד מבעלי התפילה בימים הנוראים היה הרב יצחק לווינשטיין מקורבו האישי של הרב שטיינמן.
לישיבה יש כמה מאפיינים עליהם ניתן דגש מיוחד ובהם שיטות המוסר.
בישיבה שיחות מוסריות רבות ומגוונות חלקן הגדול כ"וועד" מיוחד למניין מצומצם של לומדים, כדי להכין את הלומדים לעמידה באתגרי החיים בעולם תוך ביקורת בונה.
בישיבה קיימים שני כוללי אברכים, האחד ראשי כסדר הלימוד בישיבה ובראשותה, והשני בסדר לימוד שונה, אשר בעברו הייה מסונף לרשת הכוללים יששכר באהליך.
סביב הישיבה התגבשה קהילה מבוגרי הישיבה, רבנים מתוכה ובראשם ראש הישיבה, נוהגים במסירת שעורי תורה לתושבי האזור.
כאשר ראש הישיבה אף נשא דברים בהתוועדויות בבית חב"ד האזורי.
רבים מבוגרי הישיבה מכהנים כרבנים, ראשי ישיבות, ר"מים, מחנכים ואישי ציבור בארץ ובעולם, בניהם שר התקשורת לשעבר אריאל אטיאס.
ישיבת דרך חיים (מכונה "גִמזו") היא ישיבה קטנה לאומית בראשות הרב מתניה אריאל ובנשיאות הרב יעקב אריאל.
הישיבה מונה כ-120 תלמידים וממוקמת בקריית חינוך שעלבים.
שלוחה של הישיבה בשם "ישיבת עוז והדר" הוקמה בשנת ה'תשפ"א וממוקמת בעיר חדרה.
הישיבה הוקמה באלול תשס"ג (2003) על ידי הרב מתניה אריאל, כישיבה קטנה שבה נלמדים לימודי קודש בלבד.
היא הישיבה הקטנה הלאומית הראשונה שהוקמה במרכז הארץ (לצד קיומן של ישיבת מעלה חבר בדרום הר חברון וישיבה קטנה מורשה בירושלים), בין היתר במטרה להנגיש מוסד מסוג זה לקהלים נוספים.
עם הקמתה קיבלה הישיבה מכתבי תמיכה מהרב אברהם אלקנה שפירא, הרב מרדכי אליהו, הרב זלמן נחמיה גולדברג והרב יעקב אריאל.
הישיבה הייתה אמורה לקום במושב גמזו, אולם לבסוף הוקמה בקריית חינוך שעלבים.
למרות זאת, היא עדיין מכונה בשם "גמזו".
נכון לשנת ה'תשפ"ג לומדים בישיבה כ-120 תלמידים (כ-30 בכיתה, כיתה אחת בכל שכבת גיל), והיא בין הישיבות הקטנות הלאומיות הגדולות.
הישיבה מסרבת בעקביות להגדיל את מספר הכיתות על אף הביקוש, במטרה לשמור על אווירה חברתית משפחתית.
רוב בוגרי הישיבה ממשיכים בישיבות גבוהות, בעיקר לישיבת מרכז הרב, וגם לישיבות הר המור, בית אל והישיבה הגבוהה תפארת ישראל ביישוב יד בנימין.
אחת לכמה שנים מוציאה הישיבה חוברת מאמרים מאת הרבנים והתלמידים בשם 'מִדרך עץ החיים'.
עד שנת ה'תשפ"ד יצאו שבעה כרכים.
לקראת כל שבת ישיבה יוצא לאור עלון בשם 'תורת חיים', מאמרים הלכתיים מבחורי ורבני הישיבה.
בשנת תשפ"ד, לרגל גיליון המאה של העלון, יצאה לאור חוברת מלאה במאמרים הלכתיים (400 עמ').
הישיבה מתכננת בניית בית מדרש ופרויקטים נוספים, ולשם כך עשתה שני גיוסי המונים.
נכון לשנת ה'תשפ"ו מונה הישיבה כ-120 תלמידים (כ-30 בכל שכבה).
ראש הישיבה ומייסדה הוא הרב מתניה אריאל (בנו של הרב ישראל אריאל), למד בישיבת שבי חברון, ובישיבות התיכוניות שעלבים וחיספין.
לפני הקמת הישיבה כיהן כר"מ בישיבה הקטנה במעלה חבר.
בתפקיד 'ראש בית המדרש' מכהן הרב אריה רוזנברג, בוגר ישיבת בני עקיבא נחלים וישיבת מרכז הרב, אשר מלמד בישיבה מעת הקמתה.
הר"מים בישיבה הם: הרב אריאל בן דוד (ר"מ שיעור א'), הרב מרדכי ברקוביץ' (ר"מ שיעור ב'), הרב מתן צברי (ר"מ שיעור ג'), והרב נתנאל שושן (ר"מ שיעור ד').
בעבר לימדו בישיבה הרב אליהו יוסף בוגר ישיבת ההסדר שעלבים ומראשי הקהילה הספרדית ביישוב נריה, הרב יוסף לימד כעשרים שנה בישיבה עד לשנת ה'תשפ"ה.
והרב הראל ברטפלד, כיום ר"מ בישיבת שבות ישראל לצעירים באפרת.
הרב יואל קטן ,הרב מאיר ברקוביץ' והרב יעקב ישראל (יפת) מעבירים שיעור שבועי בישיבה, ובעבר העביר גם הרב מיכה הלוי שיעור אמונה שבועי בישיבה.
עם הקמת הישיבה הקים ראש הישיבה, הרב מתניה אריאל, את עמותת 'ישיבה קטנה לאומית' שנועדה להפיץ את רעיון הישיבות הקטנות במגזר הדתי-לאומי.
הוא פרסם בעיתונים ובכתבי עת מאמרים המבססים שיטה חינוכית זו.
במאמריו, הוא מצטט מדברי רבנים במאתיים השנים האחרונות שעודדו מסגרות דומות, בדגש על רבנים מהציונות הדתית.
הוא ערך מחקר על דעת הרב קוק בנושא זה, והסיק שהרב קוק ראה בשילוב לימודי חול במוסד הישיבה (ישיבה תיכונית) פתרון בדיעבד, והעדיף מסגרת ישיבתית שבה לימודי קודש בלבד.
בישיבה לומדים במשך שלוש שנים לימודי קודש בלבד.
עם זאת הישיבה מכירה בחשיבות ובצורך שבלימודי החול, ומקיימת בשנת הלימודים הרביעית לימודי חול באופן מרוכז בשעות אחר הצהריים על חשבון סדר צהרים.
תוכנית זו אינה חובה, אך הישיבה מעודדת את רוב התלמידים ללמוד בתוכנית זו ולהוציא תעודת בגרות.
למרות המסלול המצומצם, אחוז הזכאים לבגרות הממוצע עומד מעל 90%.
כנהוג בישיבות הקטנות, הישיבה משתדלת לאמץ סגנון ישיבתי, ולכן החלוקה לכיתות בישיבה אינה מכונה 'כיתה' כי אם 'שיעור' (כיתה ט' היא שיעור א', כיתה י' היא שיעור ב', וכן הלאה), חדרי השיעורים מכונים 'חדר"ש' (חדר שיעורים) ולא 'כיתה', תלמידי כיתה ח' הבאים להכיר את הישיבה מכונים 'שבו"ש' ולא 'טרמ"ח', ועוד.
מורה דרכה של הישיבה בסוגיות שונות הוא הרב יעקב אריאל, לשעבר רבה הראשי של רמת גן, ודודו של הרב מתניה אריאל ראש הישיבה.
עיקר הלימוד בישיבה נעשה בלימוד בעיון בסדר בוקר, ובבקיאות בסדרי צהריים וערב, כבישיבות גבוהות.
לאחר התפילה מתקיים סדר קצר בחומש ורש"י על פרשת השבוע.
לפני סדר בוקר מתקיימים שיעורי אמונה, ובסופו סדר מוסר.
פעם בשבוע נמסרת 'שיחת מוסר', על ידי ראש הישיבה בנושאים שונים.
בתחילת סדר צהריים מתקיים סדר תנ"ך, בסופו סדר הלכה במשנה ברורה, ופעם בשבוע נמסרת שיחה בנושא הלכתי, הקשור לחומר הנלמד בישיבה בסדר הלכה.
בסדר ערב, אחת לחודש נמסרת שיחה קצרה בעניינים שעל סדר היום.
בנוסף אחת לשבועיים מתקיים שיעור כללי, הנמסר על ידי ראש בית המדרש הרב אריה רוזנברג.
עקב הביקוש והרצון להקים ישיבה קטנה בסמיכות לצפון הארץ, בשנת הלימודים ה'תשפ"ב (2021) נפתחה בחדרה שלוחה של הישיבה בשם 'ישיבת עוז והדר'..
בראשה עומד הרב יאיר בר לוי, בוגר ישיבת דרך חיים בעצמו, ובישיבה מלמדים בוגרים נוספים של ישיבת דרך חיים וישיבה קטנה מורשה.
ישיבת גבעת שאול היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי.
הישיבה נוסדה על ידי הרב שלמה וולבה ושוכנת בשכונת גבעת משה בירושלים.
הישיבה נוסדה על ידי הרב שלמה וולבה שייסד את ישיבת באר יעקב וכיהן בה כמשגיח (בעבר אף כונתה בשמו "ישיבת הרב וולבה").
בשנת תשמ"ב עזב את הישיבה בבאר יעקב והקים בירושלים את "בית המוסר", מטרתו הייתה להחדיר את רעיון לימוד המוסר בקרב אברכי כולל.
בית המוסר פעל במסגרת של כולל אברכים שחלק מלימודם היומי היה לימוד המוסר ושמיעת שיחות מוסר וועדים.
במקביל התקיימו בו שיחות מוסר לכלל הציבור על ידי הרב וולבה ואנשי מוסר נוספים שהזמין למקום.
בחודש אלול תשנ"ד (אוגוסט 1994) הרחיב הרב וולבה את הרעיון והקים ישיבה גדולה בשכונת גבעת שאול.
בראשות הישיבה העמיד הרב וולבה את תלמידו הרב אליקים גצל פשקס שכיהן כר"מ בישיבת באר יעקב ועזב כשנה לאחר עזיבת הרב וולבה.
הרב וולבה עצמו כיהן כמשגיח בישיבה ומסר בה שיחות מוסר שבועיות וועדים לבחורים כשלצידו הוא מינה למנהל רוחני בישיבה את הרב יהודה בועז מנדלסון שכיהן עד אז כמנהל בית המוסר.
בהמשך עברה הישיבה למבנה קבע ברחוב אהלי יוסף שבשכונת גבעת משה בירושלים, אולם שמה נותר "ישיבת גבעת שאול" על שם השכונה בה היא נוסדה.
ב-2013 עקב התנהגות בעייתית של חלק מבחורי הישיבה בעיני ראשי הישיבה הוצבו בישיבה מצלמות נסתרות, שנופצו על ידי בחורים מהישיבה.
ב 2022 הודיע הרב מנדלסון על סגירת הישיבה עקב קשיים כלכליים.
תלמידי הישיבה התאחדו עם רמ"י ורבני הישיבה ולפי המסתמן בזמן אלול יעברו לישיבת דרך חכמה של הרב סילבר
הישיבה בבסיסה שמה בעבר דגש רב על לימוד המוסר יותר מהמקובל בעולם הישיבות, דבר שהתבטא בסדרי מוסר ארוכים יותר ושתי שיחות מוסר שבועיות שנמסרו בישיבה.
לאחר פטירת הרב וולבה סגנון הישיבה שווה לשאר הישיבות הליטאיות.
לאחר פטירת הרב וולבה בניסן תשס"ה, עברה הישיבה להנהגתו של הרב אליקים גצל פשקס ובמקומו של הרב וולבה מונה הרב יהודה מנדלסון כמשגיח הישיבה.
בשנת תשע"ה מונה הרב יעקב ליוואוויץ, שהיה ראש ישיבת שערי בינה שנסגרה, לכהן כראש ישיבה לצדו של הרב פשקס.
ישיבת תורת יעקב – ברכת יוסף (נוסדה בשנת ה'תשנ"ב–1992) היא ישיבה גדולה חרדית–ליטאית.
ממוקמת בשכונת קריית הרצוג בעיר בני ברק.
מייסוד ראש ישיבת תפרח הרב יעקב פרידמן והרב יעקב סגל.
בראשות ובהנהלת הרב מרדכי צביון, ובראשות הרב נחום בויאר.
בהנהלתו הרוחנית של הרב אברהם רבינוביץ.
לומדים בה כ-100 בחורים וכ-40 אברכים.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשנ"ב (1992), על ידי מייסד הישיבות הנודע וראש ישיבת "תפרח" הרב יעקב פרידמן.
בראשותה הועמדו הרב יעקב סגל והרב אליעזר צור, ועימם גרעין בחורים מייסדים מישיבת "ברכת יצחק" (אור יהודה), בה כיהנו עד לאותה העת כרמי"ם.
בשנים מאוחרות יותר עבר הרב אליעזר צור לכהן בראשות ישיבת "אור לישרים" בעיר בית שמש, שהוקמה אף היא על ידי הרב יעקב פרידמן.
בשנת התש"ע (2010) בתקופה בה שרתה הישיבה בגירעון תקציבי, מונה לראשותה הרב מרדכי צביון, ותחת חסותו נלקחו ענייני הכלכלה, ובאותה העת מינה עימו לראשות הישיבה את הרב משה רוט ולאחר מיכן את הרב נחום בויאר.
בנוסף שונה שמה של הישיבה ל'תורת יעקב'.
בשנת תשע"ד (2014) עברה הישיבה למשכנה הנוכחי ברחוב הרב משולם ראט 12 בני ברק.
בניסן תש"פ פרצה שריפה גדולה בישיבה.
חדרי הפנימייה נשרפו כליל וגם חלק מבית המדרש ונשרפו גם 3 ספרי התורה של הישיבה ואף נערכה הלוויה מכובדת לספרי התורה שנקברו בתוך כדי חרס בבית העלמין של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.
ההלוויה הייתה בעיצומה של נגיף הקורונה וע"כ לא הורשו להשתתף בה יותר מ10 אנשים אך האנשים השתתפו מהמרפסות הבניינים לאורך מסלול הלוויה.
הישיבה התאוששה די במהירות ובתחילת חשוון תשפ"א כבר חזרה הישיבה למקומה לאחר בנייה מחדש בעזרת בוגרי וידידי הישיבה כאשר במשך הקיץ ואלול שהתה הישיבה במקומות שונים בעיר.
הישיבה עמדה תחת נשיאותו של הרב חיים קניבסקי עד לפטירתו בשושן פורים תשפ"ב.
נוסף על הרב צביון והרב בויאר מכהנים בה הרב חנוך רייזמן, הרב יוסף ציקנובסקי (חתנו של הרב יצחק זילברשטיין), הרב מנחם שפריי הרב אליהו קובר והרב משה זילברשטיין.
המשגיח בישיבה הוא הרב אברהם רבינוביץ.
נכון לשנת ה'תשפ"ה (2025) בישיבה ישנם כ-100 בחורים, ובכולל כ-40 אברכים.
מבוגרי הישיבה ישנם רבנים ואישי ציבור, המכהנים פאר במשרות שונות, בניהם מייסד ומנכ"ל תחנות "רדיו קול חי" העיתונאי אבי רוזן.
ישיבת גאון יעקב היא ישיבה גדולה בבני ברק שנוסדה על ידי הרב אהרן יהודה ליב שטינמן בשנת ה'תשל"ח (1978).
בראשות הישיבה כיום עומדים הרב שרגא ברלין והרב נתן זוכובסקי
הישיבה הוקמה באלול תשל"ח (1978) על ידי הרב אהרן לייב שטינמן וחתנו הרב זאב ברלין, יחד עם בן דודו הרב מנחם צבי ברלין שלימים פרש מהישיבה בשל חילוקי דעות, והקים את ישיבת רבינו חיים עוזר.
הישיבה הוקמה בבנין כולל וולוז'ין בבני ברק שהיה בבעלות הרב שמעון לנגבורט, חתנו של הרב יעקב שפירא רבה של וולוז'ין שהישיבה נקראה על שמו.
גרעין היסוד של הישיבה הורכב מתלמידיו של הרב שטיינמן מישיבת פוניבז' לצעירים שעלו ללמוד אצלו בישיבת גאון יעקב לצד קבוצות תלמידים שעברו מישיבות פוניבז', סלבודקה ועוד.
ביסוד הישיבה החליט הרב שטיינמן שהישיבה לא תשתמש בתקציבי המדינה ותישען על שכר לימוד ותרומות.
בשיחה שמסר בעת ייסוד הישיבה אמר הרב שטיינמן שיש מעלה לקיים ישיבה ללא תקציבים מהמדינה ומי שיכול לעמוד בזה זה עדיף.
בשנים הראשונות לקיומה, מסר הרב שטינמן שיעור יומי בישיבה 3 פעמים בשבוע לבני השיעור הגבוה, ושיעור כללי מדי שבוע.
לאחר שהקים את ישיבת ארחות תורה עבר למסור רק שיעור כללי, ובשנותיו האחרונות מסר שיעור לבני הקיבוץ של הישיבה בביתו.
הרב שמעון לנגבורט היה מוסר בישיבה שיעור פתיחה בכל תחילת זמן עד לפטירתו בשנת תשמ"ג (1983).
לאחר פטירתו, הקפיד הרב שטיינמן למסור שיעור לעילוי נשמתו ביום פטירתו.
בנוסף כיהן כראש ישיבה וכר"מ לשיעור ג' חתנו של הרב שטינמן הרב זאב ברלין, עד לפטירתו בשנת ה'תשפ"ה.
לאחר פטירתו מונה במקומו לראשות הישיבה בנו, הרב שרגא ברלין.
לצידם כיהן ומכהן כראש ישיבה גם הרב נתן זוכובסקי שהיה תלמידו של הרב שטיינמן בישיבת חפץ חיים בכפר סבא (מוסר שיעורים לבני שיעור ב' - מכונה 'ראש הישיבה' מאז מינויו לראש ישיבת חכמה ודעת ברחובות).
חתנו של הרב זאב ברלין, הרב יצחק לאער, מוסר שיעורים לבני שיעור א'.
לאחר פטירת הרב לנגבורט ללא ילדים, הוא הותיר את הבניין בצוואתו לישיבת וולוז'ין, והתנהל דין תורה בבית דין של הרב נסים קרליץ, בין יורשי משפחת שפירא, לבין הישיבה.
לפי פסק הדין, הישיבה זכתה בחלקו העליון של הבניין ובשימוש בחדרי הפנימייה, בלא יכולת לערוך שינויים במבנה.
בקומה התחתונה בבניין קיים כולל וולוז'ין המנוהל על ידי יורשי משפחת שפירא.
בשנת 2014 הושג הסדר, ובסוף חודש מאי החלו שיפוצים נרחבים במבנה להרחבת היכל הישיבה והוספת חדרי פנימייה.
ההיכל נחנך לאחר פטירת הרב שטיינמן ונקרא על שמו "היכל ר' אהרן לייב".
במשך השנים הראשונות לקיומה, לא היה בישיבה משגיח, וראש הישיבה הרב שטיינמן מסר מדי שבועיים שיחות מוסר עם צאת השבת.
השיחות כונסו לאחר מכן בסדרת ספריו ימלא פי תהלתך.
בהמשך מונה הרב דוד מנחם שניידר כמשגיח, תפקיד בו החזיק עד שעבר לכהן כמשגיח בישיבת גרודנא באר יעקב.
לאחר פרישתו מונה הרב חזקיהו מישקובסקי לכהן כמשגיח, שמכהן במקביל כמשגיח בישיבת ארחות תורה.
לצידו מכהן כמשגיח הרב נחום ברנשטיין, שכיום משמש כמשגיח הרשמי של הישיבה.
בישיבה נמסרו בשבתות שיעורי חומש על ידי ראש הישיבה הרב זאב ברלין, בסגנון שיעורי החומש הנמסרים בישיבות בריסק.
מדי שבוע מתפרסם בישיבה עלון עם קושיא תלמודית, עליה ענה לאחר מכן ראש הישיבה הרב ברלין.
בשנים קודמות אף הרב שטיינמן היה מפרסם תשובות משלו לחלק מהקושיות.
מעלונים אלו יצאו לאור על ידי הישיבה, סדרת ספרים בשם "פירורים משולחן גבוה".
עד לשנת תשנ"ב, נאמרו כל השיעורים והשיחות בישיבה בשפת היידיש.
מאז עברו בהדרגה לשפת העברית.
בתקופה מסוימת בשנות ה-90, למדו בישיבה קבוצה גדולה של בחורים מחסידות דארג, שפרשו מישיבת חוג חתם סופר.
ישיבת גרודנא באר יעקב היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית השוכנת בבאר יעקב בשכונת נווה דורון.
הישיבה היא חלק ממוסדות ישיבת פוניבז' (בנשיאות הרב אליעזר כהנמן) אולם מתנהלת באופן עצמאי.
בראשות הישיבה כיהנו הרב צבי דרבקין, הרב יצחק הקר (חתנו של הרב שמואל רוזובסקי) והרב דב צבי קרלנשטיין.
החל משנות ה-80, פסקו ראשי ישיבת פוניבז' למסור שיעורים ובמקביל החלו חיכוכים בין ראשי הישיבה הרב דרבקין והרב הקר לבין הרב קרלנשטיין ובין תלמידיהם הקרובים.
במשך השנים היו מספר ניסיונות לגשר על הפערים בין ראשי הישיבה, מצד מנהיגים בציבור החרדי ובהם רבי אהרן לייב שטיינמן ורבי מיכל יהודה ליפקוביץ, ניסיונות אלו לא צלחו.
בעקבות החיכוכים הבלתי פוסקים, הורה רבי אהרן לייב לרב דרבקין והרב הקר לעזוב את הישיבה ולהקים ישיבה חדשה.
בחנוכה ה'תש"ס (1999) הוקמה הישיבה מחדש בקריית ישמח משה שבגני תקווה, כאשר הרב דרבקין, הרב הקר ושאר הצוות למעט הרב קרלנשטיין, עזבו עם קבוצת תלמידים לישיבה החדשה ואליהם הצטרפו תלמידים נוספים מישיבת פוניבז'.
לאחר הקמת הישיבה הגיע הרב שטיינמן למסור שיחות בישיבה מספר פעמים.
ישיבת פוניבז' של הרב כהנמן פרסה את חסותה על הישיבה כחלק ממוסדותיה.
הישיבה שכנה בקריית ישמח משה במשך 4 שנים ובאותה תקופה הייתה מוכרת כישיבת "גרודנא ישמח משה".
בחודש חשוון ה'תשס"ד (2003) עברה הישיבה לבאר יעקב למבנה שנשכר מישיבת נווה ארץ של הרב אליהו רפול (והתווספה ליד הישיבה המקומית והותיקה ישיבת באר יעקב) מכאן נגזר שמה "גרודנא באר יעקב".
בחודש כסלו ה'תשפ"א (2020) הצטרפו ראשי הישיבה הרב דרבקין והרב הקר למועצת גדולי התורה של דגל התורה.
נכון לתשפ"ד מונה הישיבה כ-450 בחורים.
ראש הישיבה הרב צבי דרבקין
ראש הישיבה הרב יצחק הקר
הרב נחמיה פרידלנדר בנו של הרב חיים פרידלנדר - משגיח
הרב אברהם צבי סגל - ראש הקיבוץ
הרב חנניה פלטיאל שיף - ר"מ ובנוסף מנהל הרב שיף את הרישום לישיבה.
הרב יעקב יוסף אדלר - ר"מ שיעור ב'
הרב יצחק אייזיק פלונצ'ק - ר"מ שיעור א'
הרב ישראל שלום איראם - משגיח קטן
הרב משה כהנמן (בנו של הרב אליעזר כהנמן) - ר"מ שיעור א' (החל מא' אלול תשפ"ג)
הרב מנחם דוד שניידר שמזוהה עם הפלג הירושלמי כיהן כמשגיח בישיבה עד לפרישתו ב-2024 על רקע מחלוקת שפרצה סביב חלקת קברו של מנהיג הפלג הירושלמי הרב אשר דויטש.
בנוסף, הרב יהודה אריה דינר מוסר שיעור שבועי בהלכה בישיבה אחת לשבועיים מדי מוצ"ש.
ישיבה תורנית לאומית דגל ירושלים היא ישיבה תיכונית תורנית פנימייתית באלעד המשתייכת לזרם התורני לאומי.
בראשותה עומד הרב משה יונגשטיין.
בתחילה מיקום הישיבה היה בישיבת בני עקיבא נחלים (נחל יצחק), כעבור שנה וחצי (סוף שנת הלימודים תשע"ו - 2016) עברה למרכז התורני הטכנולוגי במושב, במקום ישיבת נהרדעא שהייתה עד אז שם.
בחידון התנ"ך העולמי בשנת תשע"ט זכה תלמיד הישיבה, יונתן ויסמן, במקום הראשון.
נכון לשנת הלימודים התשפ"ה, לומדים בישיבה כ-120 תלמידים.
חלקם הגדול מתגורר במרכז הארץ.
בחודש אדר א' תשפ"ד עברה הישיבה למשכן הקבע החדש שלה בעיר אלעד.
השם של הישיבה נלקח משמה של התנועה של הרב קוק, שקרא ופעל להקים תנועה דתית שתהיה שותפה פעילה בהקמת היישוב היהודי בארץ ישראל, ואף תהיה דומיננטית יותר מהתנועה הציונית החילונית.
בדרך זו, סוברת הישיבה, צריכה להתנהל הציונות הדתית, כשותפים פעילים ואף דומיננטיים יותר במדינת ישראל.
בשונה מישיבות תיכונית רגילות, לימודי החול נלמדים במשך שעות בודדות ובהיקף מצומצם יותר.
מלבד זאת, בישיבה ישנם חוגים ומגמות כבכל ישיבה תיכונית, וכן ניגשים לבגרויות כרגיל (100% זכאות לבגרות).
במהלך כיתות ט' וי' התלמידים לומדים במתכונת כמעט כשל ישיבות קטנות אך עם מעט לימודי חול.
זאת על מנת לבנות אצלם קומה חזקה של תורה.
כמו כן הישביה דוגלת בכך שהתלמידים יפעלו מתוך רצון אישי שלהם בישיבה (חלק מדרכו החינוכית של הררב משה).
בישיבה יש סדר מוסר שהיוזמה שלו והניהול שלו הוא על ידי התלמידים.
וכן מכון מחודדים בפיך לחזרות על הלימוד, שמנוהל על ידי התמידים (כיום בראשות אליה שרשבסקי)
הרב משה יונגשטיין, ראש הישיבה ומקימה, בוגר ישיבת מרכז הרב, תלמידם של הרב מרדכי והרב עמיאל שטרנברג.
הרב אבשלום בידני, ר"מ ובעל כושר דיינות, בוגר ישיבת עטרת ירושלים.
הרב יאיר אלמוגי, ר"מ, בוגר ישיבת הר המור.
הרב נדב ויזל, ר"מ, בוגר ישיבת עטרת נחמיה.
הרב אייל חבשוש, ר"מ צהריים (חצר"מ), בוגר ישיבת קרני שומרון.
הרב חגי קורץ, ר"מ צהריים (חצר"מ).
הרב יהונדב מילר, ר"מ סדר ערב, בוגר ישיבת מרכז הרב.
הרב מנחם ביגל, ר"מ סדר ערב, בוגר ישיבת הר המור.
ישיבת גבעת אולגה היא ישיבת הסדר/גבוהה הנמצאת בשכונת גבעת אולגה בחדרה.
הישיבה הוקמה באלול ה'תשע"א ביוזמת הגרעין התורני "עתיד עם תקווה" ,קיבלה הכרה כישיבת הסדר ממשרד הביטחון בשנת ה'תשע"ג.
הישיבה ממוקמת בשכונת גבעת אולגה שבחדרה.
התלמידים מתנדבים במספר פרויקטים, כגון חונכות אישית, קידושים בבית חולים, ריקודים בשבתות ומועדים ועוד.
מציאות זו יוצרת חיבור טבעי עם תושבי השכונה בכל הגילאים.
בית המדרש מארח גני ילדים וכיתות מבתי הספר בשכונה למפגש עם תלמידי הישיבה.
במפגשים אלו מתקיימות פעילויות שונות כגון לימוד משותף, ליווי חינוכי ופעילויות משותפות סביב מעגל השנה.
בישיבה קיימים מסלולי לימוד גמרא בעיון, הלכה בעיון וכולל אברכים.
הרב אפרים ג'יאמי - ראש הישיבה
כמו כן מעביר שיעור קבוע בישיבה פעם בשבועיים הרב דוד ג'יאמי
בעבר העבירו שיעורים בישיבה הרב אלישע וישליצקי ז"ל ,הרב מרדכי אלון, הרב יגאל לוינשטיין, הרב צבי אלון והרב מורדכי הס.
ישיבת דעת חיים היא ישיבה גדולה המשתייכת לציבור החרדי-ספרדי הישיבתי, בראשות הרב שלום ביטאן.
הישיבה שוכנת בבית וגן בירושלים, ולומדים בה כ-400 תלמידים.
הישיבה הוקמה בבני ברק בשנת ה'תשנ"ח על שם הרב חיים הכהן (ה'תקצ"ו-ה'תרפ"ה), מגדולי חכמי פאס, על ידי נינו ראש הישיבה הרב שלום ביטאן, חתנו של הרב גבריאל טולדנו, ובתמיכת הרב אהרן יהודה ליב שטינמן, אשר ליווה את הקמת הישיבה והתפתחותה, ואף ביקר בה מספר פעמים לאורך השנים.
בשנת ה'תשס"ג עברה הישיבה לדור בשכירות בבניין האנציקלופדיה התלמודית בכניסה לשכונת בית וגן בירושלים, וכעבור מספר שנים רכשה את המבנה.
הישיבה נחשבת לישיבה 'פתוחה' ושמה פחות דגש על משטר קפדני, ויותר דגש על הישגיות ורמה לימודית.
הישיבה נחשבת ליוקרתית ומבוקשת, ומתאפיינת ברמת לימוד גבוהה וכן לבעלת צביון ישיבתי המושפע מעולם הישיבות הליטאיות.
מדי שנה עורכת הישיבה שמחת הקפות שניות בליווי מוזיקלי, בהשתתפות רבנים וקהל רב.
הרב שלום ביטאן - ראש ישיבה
הרב אליהו אלקיים (חתן הרב נסים טולדנו) - משגיח
הדר התורה (שם מלא: ישיבת קול יעקב יהודה הדר התורה רביניקל סמינרי) היא ישיבת חב"ד בברוקלין, ניו יורק.
זוהי הישיבה הראשונה בעולם עבור בעלי תשובה.
הישיבה, הממוקמת בכתובת 824 איסטרן פארקווי, ברוקלין, ניו יורק 11213. היא נוסדה בשנת 1962 על ידי הרב ישראל יעקובסון, פעיל חב"ד, כדי לתת מענה לבעלי תשובה המעוניינים בלימוד במשרה מלאה בסביבה ישיבתית מסורתית.
מאז הקמתה היא נמצאת בקהילה החסידית חב"ד-ליובאוויטש בשכונת קראון הייטס בברוקלין, ניו יורק.
בתחילה הייתה הישיבה ממוקמת בתוך בניין מטה חב"ד העולמי בכתובת 770 איסטרן פארקווי, ולאחר מכן עברה למיקומה הנוכחי ב-824 איסטרן פארקווי בעקבות עלייה במספר הנרשמים.
הישיבה היא סניף של הוועד הלאומי לקידום החינוך היהודי (NCFJE).
הכט, סגן נשיא ומנהל ארצי של הוועד, היה אחד ממקימי הישיבה והיה ראש הישיבה.
לאחר מותו, שמה של הישיבה שונה ל"ישיבת קול יעקב יהודה - הדר התורה רביניקל סמינרי" כהוקרה על תרומתו.
תוכנית הלימודים של הישיבה כוללת לימוד תורה, תפילה, לימוד הלכה, תורת החסידות וערכים יהודיים.
ישיבת דברי מרדכי היא ישיבה קטנה חרדית-ליטאית מרכזית בבני ברק.
בישיבה לומדים כ-260 בחורים ובראשה עומדים הרב יוסף מן והרב שמריהו יוסף ברמן.
הישיבה הוקמה בחודש אלול שנת ה'תשס"ג על ידי הרב יעקב יוסף מן, ראש כולל בית הלל, על שם אביו הרב מרדכי מן, בהכוונתם של הרב אהרן יהודה ליב שטינמן והרב מיכל יהודה ליפקוביץ.
הישיבה ממוקמת במתחם ישיבת בית הלל ברחוב דמשק אליעזר בבני ברק.
תלמידי הישיבה משתייכים בדרך כלל לחלק השמרני שבמגזר הליטאי-חרדי, ומושם בה דגש על משמעת, סדר והתמדה.
לימוד העיון בשעות הבוקר מהיר יותר מן המקובל בדרך כלל בישיבות הליטאיות, זאת על פי דרכו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ.
לימוד הבקיאות, לעומת זאת, איטי מן המקובל בדרך כלל בישיבות, ומושם דגש על חזרות על החומר וידיעת הנלמד.
הישיבה מקיימת לימוד בכל שבתות הזמן ולא נהוגות שבתות חופשיות, שבתות גיבוש או טיולים, זאת בהוראתם של מכווני הישיבה הרב שטיינמן והרב ליפקוביץ.
בישיבה מתקיימים שיעורים בספר משנה ברורה במועדים שונים במחזור של 3 שנים, כדי שהבחורים יסיימו את רוב חלקי הספר בשנותיהם בישיבה.
בחלק מימות השבוע, לאחר סדרי הישיבה, מתקיימים שיעורי רשות בספרי האחרונים, כמו ספר קצות החושן וספר שב שמעתתא.
בחורי הישיבה ממשיכים לאחר שנות הלימודים בה לישיבות גדולות, בעיקר לישיבות פוניבז', תפרח, תורה בתפארתה, בית מדרש עליון וארחות תורה.
הרב שמריהו יוסף ברמן (גיסו של הרב מן, שניהם חתני הרב משה קופשיץ, שהיה רב וראש ישיבה בירושלים)
עיון: הרב משה מאיר קלויזנר; הרב אברהם יצחק ציקינובסקי; הרב נחום קופשיץ
בקיאות: המשגיח הרב אברהם שחור
עיון: הרב אהרן מאיר קולין (חתן הרב ברוך ויסבקר); הרב אברהם ישעיהו יעקובוביץ (גיס ראשי הישיבה, חתן הרב משה קופשיץ); הרב בן-ציון ברמן (בן ראש הישיבה הרב יוסף ברמן)
בקיאות: ראש הישיבה הרב יוסף מן; הרב יוסף צבי ברזל; הרב ארי נפתלי מינצר
עיון: הרב משה מן (בן הרב דוד יצחק מן ואחיין ראש הישיבה); הרב אשר מאיר; הרב ישראל מרדכי פישביין
בקיאות: הרב שמואל אייזמן; הרב אברהם יעקב כהן; הרב שלמה אלשטיין
בעבר כיהנו בישיבה כר"מים הרב אליעזר יהודה מן (אח ראש הישיבה), נפטר בשנת ה'תשע"ו, והרב אהרן רוט, נפטר בשנת ה'תשפ"א.
ישיבת דרישה (או: דרישה) היא ישיבה לנשים, הפועלת בכפר עציון.
הישיבה מאוכלסת בתלמידות בגילאים שאחרי תיכון (לפני או אחרי שירות לאומי או צבאי).
ישיבת דרישה מכווינה את תלמידותיה ללימוד תורה ברמה מתקדמת (ובדגש על לימוד עיון), ומציעה תוכניות לימוד מתקדמות לתלמידות שנשארות במקום למספר שנים.
הישיבה הוקמה בראש צורים בשנת הלימודים תשע"ט, על ידי הרבנית חנה גודינגר (דרייפוס) (העומדת בראשה מאז) והרבנית יעל שמעוני.
בשנת תשפ"ב עברה הישיבה למקום מושבה הנוכחי בכפר עציון, ובאותה שנה נפתחה במקום לראשונה מסגרת לתלמידות בלי ידע תורני קודם ("שיעור א'").
בבית המדרש לומדות כחמישים תלמידות בגילאי 18–25, רובן לפני שירות לאומי או שירות צבאי או מיד אחריו, ורובן לומדות במקום תוכנית לימודים מלאה.
תוכניות הלימודים מחולקות למסגרת נפרדת לתלמידות בשנתן הראשונה בבית המדרש, ומסגרת נפרדת לתלמידות מתקדמות.
תלמידות מחו"ל המשולבות באופן מלא בכיתות.
הכינוי "ישיבה", שאינו מקובל בשמותיהם של בתי מדרש לנשים בישראל, רומז לקשרים עם דרישה העולמית , שבית המדרש שלה בניו יורק נקרא בעבר "ישיבת דרישה".
בנוסף, הוא מבטא שייכות למסורת הלימוד בישיבות, בין כהבעת שמרנות ובין כהצהרת כוונות של רצינות.
בישיבת דרישה פועלות מסגרות של תלמידות (המכונות לרוב: "לומדות") בעלות ניסיון של שנים אחדות בלימוד תורני, בדומה למיקוד של ישיבות גבוהות וישיבות הסדר - מה שמייחד אותה מרוב המדרשות התורניות לנשים, שתוכניות הלימודים שלהן מותאמות לשנה או שנתיים בלבד.
לתלמידות בשיעורים המתקדמים ניתנת מלגת קיום.
בהמשך לגישה זו, חויית בית המדרש של דרישה סובבת סביב לימוד הגמרא כמקובל בישיבות - כולל לימוד עיון ובקיאות בחברותות, ואף שיעורים כלליים (מאת צוות הישיבה ומאת רבנים מבחוץ), ורוב הלימוד נלמד בחברותות.
זאת בשונה ממדרשות רבות שבהן עיקר הלימוד נעשה בנושאי אמונה והלכה, כאשר מטרת התוכנית היא הכנה לחיים שאחרי המדרשה.
עם זאת, כחלק ממגמה של פתיחות לזרמים ולגישות שונים בלימוד התורה, תוכנית הלימוד של הישיבה מכילה עיסוק במגוון רחב של תחומים תורניים מלבד הגמרא, כגון הלכה, תנ"ך, מדרשים, מחשבת ישראל וחסידות, תוך שימת דגש על עיכול המקורות והתמודדות עם עם אתגרי התקופה.
במקום פועלת תוכנית ללימוד הלכה מתקדם (המבוסס על החומר של מבחני רבנות).
הישיבה מקיימת גם שבתות משותפות לתלמידותיה, ומושם במסגרתה דגש על תפילה והכנה לתפילה.
תפילות נערכות בבית המדרש של הישיבה, במסגרת המותאמת למשמעויות ההלכתיות של העובדה שאין במקום מניין.
מלבד התכנים הלימודיים, מועברים בישיבה סדנאות ופעילויות שמטרתן להרחיב את הידע הכללי והתורני של התלמידות, ופעילויות התנדבות והעשרה.
הצוות המלמד בישיבה מורכב בעיקרו מנשים, כולל כל הצוות הבכיר, מתוך גישה הרואה בכך ערך.
בראש הישיבה עומדת הרבנית חנה גודינגר, ולצידה הרבנית יעל שמעוני – סגנית ראש הישיבה.
בישיבה מלמדות (או לימדו בעבר) גם הרבניות נחמה פורת, אילת שלזינגר, מרים רייסלר, ליאור פורת, ד"ר שפרה אסולין, וטליה עולמי-שרלו.
ישיבת הכותל היא ישיבת הסדר, השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא.
הישיבה הוקמה לאחר סיום הקרבות ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים בח' באב ה'תשכ"ז (אוגוסט 1967).
זמן קצר לאחר תום מלחמת ששת הימים הוקמה הישיבה על ידי בוגרי ישיבות בני עקיבא ומשוחררי הנח"ל הדתי, בהנהגתו של הרב חיים ישעיהו הדרי.
תחילה השתכנו בבניין בית ספר ירדני נטוש, סמוך לחיבורם של הכותל הדרומי והכותל המערבי.
לאחר שהוחלט לשכן במקום את בית הדין הרבני הגדול עברה הישיבה למבנה של בתי מחסה, שהיה מהראשונים ששוקמו ברובע היהודי.
ב-35 שנותיה הראשונות עמד בראש הישיבה הרב ישעיהו הדרי, ששימש קודם לכן כמשגיח רוחני בישיבת ההסדר כרם ביבנה.
בהקמתה סייע הרב אריה בינה, ראש הישיבה התיכונית "נתיב מאיר".
בראשות הכולל עמד הרב יעקב כ"ץ.
בשנת 1982, עת היה הרב הדרי בשנת שבתון, שימש הרב שג"ר כראש הישיבה.
עם תחילתן של חפירות ארכאולוגיות במקום, בראשית שנות השמונים, פינתה הישיבה את מקומה ועברה לבניין הקבע החדש אשר הוקם בהחלטת ממשלה בלב הרובע היהודי.
בשנת 1998 פרש הרב הדרי מתפקידו כראש הישיבה, ואת מקומו מילא למשך ארבע שנים הרב חיים כץ אשר שימש קודם לכן כראש הכולל בישיבת בית אל.
בשנת 2002 מונה לראשות הישיבה הרב מרדכי אלון.
בתקופתו התנהל דיון על ההיקף הראוי של התוכנית לבני חו"ל בראשות הרב אהרן בינה, שעד אז היוותה חלק מרכזי בישיבה מבחינת כמות התלמידים.
בסופו של דבר הוחלט יחד עם הנהלת מרכז ישיבות בני עקיבא כי הרב בינה יעזוב עם חלק מאברכיה הוותיקים של הישיבה ועם ראש הכולל הרב יעקב כ"ץ, ויקים במתחם ישיבת האידרא הסמוך ישיבה לבני חו"ל בשם "נתיב אריה", ע"ש אביו, הרב אריה בינה.
תוכנית לבני חו"ל ממשיכה להתקיים גם בישיבת הכותל בראשות הרב ראובן טרגין.
בשנת 2006 בצל החשדות נגדו על ניצול מיני של קטינים, יצא הרב מרדכי אלון לחופשה מישיבת הכותל ובמקומו חזר לתפקיד הרב ישעיהו הדרי.
מאוחר יותר הודיע סופית כי הוא עוזב את הישיבה ומתמקד בהגות ובכתיבה.
בחודש סיוון תשס"ח מונה הרב ברוך וידר, בוגר הישיבה ששימש עד אז כראש הכולל, לראשות הישיבה.
קומפלקס "ישיבת הכותל על שם וואהל", תוכנן על ידי האדריכל אליעזר פרנקל.
פרנקל ניגש למלאכת התכנון בסוף שנות ה-60 לאחר שיועד אתר לבניין הישיבה.
תכנון מתחם הישיבה נתקל בקשיים כבר עם ראשית חפירת הנחת יסודות הבניין וחשיפת אתר ארכאולוגי בעל חשיבות גדולה, בעקבות זאת, נאלצה הנהלת הישיבה להפסיק את מלאכת הבנייה עד שיושלמו החפירות הארכאולוגיות, במקביל שינה פרנקל את תוכניות העמדת יסודות הבניין.
מתחם ישיבת הכותל משתרע על פני כ-14 אלף מ"ר ושטח הקרקע הוא 3,125 מ"ר ומהווה את יחידת השטח הגדולה ביותר ברובע היהודי.
בניין הישיבה הוא אחד המבנים הגבוהים ביותר בעיר העתיקה ומתנשא לרום של 32 מטר מעל לרחבת הכותל המערבי.
בניין הפנימייה נועד לקלוט 350 תלמידים לצד 16 דירות למשפחות אברכים ובית מדרש ללמעלה מ-500 מתפללים.
המתחם מכיל בית מדרש המשקיף על הר הבית, הכותל המערבי והר הזיתים.
במתחם גם ספרייה אנגלית, וספרייה עברית המונה כ-15,000 ספרים.
בנוסף המתחם כולל אולם שמחות וכינוסים, אודיטוריום ומרפסת תצפית.
במרתפי הישיבה נחשף רובע מן התקופה ההרודיאנית, אשר עבר תהליכי חשיפה ושימור ופתוח לקהל הרחב.
הרב הדרי פיתח בישיבה אוריינטציה מעורבת.
מצד אחד ניתן דגש על לימוד גמרא בסגנון ליטאי-למדני, שהובילו הרב אביגדור נבנצל, הרב ישראל דז'ימיטרובסקי והרב ישעיה שטיינברגר.
מאידך, ההשקפה בישיבה היא ציונית-לאומית הדוגלת בשירות בצה"ל ובהשתלבות בחיי המעשה של המדינה.
בין מובילי כיוון זה ניתן למצוא את המשגיח הרוחני של הישיבה - הרב טוביה ליפשיץ (בוגר הישיבה, מכהן בתפקיד בערך מאז 1990), הרב נחום נריה (בנו של הרב משה צבי נריה) והרב שג"ר שאף שימש תקופה קצרה כראש ישיבה מחליף.
שיעוריו של הרב הדרי התייחדו בתורות חסידיות דוגמת כתבי השפת אמת, הרב צדוק הכהן מלובלין וכן כתבי הראי"ה קוק.
בתקופתו של הרב אלון ניתן דגש חזק יותר על החיבור לקהילה.
לאחר כניסתו של הרב וידר לתפקיד ראש הישיבה הושם דגש על לימוד כתבי הרב קוק ובניין האמונה על פי תורתו.
כמו כן מודגש חיזוק ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים וחלק מתלמידי הישיבה מתפללים מנחה בימי החול בכותל הקטן.
ישיבת ההסדר ירוחם היא ישיבת הסדר שהוקמה בשנת ה'תשנ"ג (1993) בירוחם.
ראשי הישיבה הם הרב אוריאל עיטם, הרב חיים וולפסון, והרב אליהו בלומנצויג.
בירוחם פעל החל משנות השבעים גרעין ציוני דתי, אשר פעל להתמודד עם בעיות של פערים, ניכור בין חלקי החברה ואיבוד ערכים.
גרעין המשפחות התרחב על ידי גרעיני נח"ל משימתיים של בני עקיבא בריכוזו של שמואל בן שלום בשנות השמונים.
העומדים בראש הגרעין (בן שלום וחגי גלנדואר) הזמינו את הרב אליהו בלומנצוייג, אז ר"מ בישיבת הר עציון, לכהן כראש הישיבה החדשה.
מחזור התלמידים הראשון החל ללמוד בישיבה באלול תשנ"ג וכלל בעיקר תלמידים מהישיבות התיכוניות: בית אל, חורב, הישיבה לצעירים וכפר הרא"ה.
כמו כן הגיעה קבוצת תלמידים משיעורים ג' וה' מישיבת הר עציון, על מנת לחזק את הישיבה הצעירה.
בשנת תש"ע עברה הישיבה למשכן חדש שנבנה בסמיכות למבנה הקודם.
ד"ר זרח ורהפטיג תרם לפני מותו את כל ספרייתו לישיבה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, נהרגו בקרבות עשרה מתלמידי ובוגרי הישיבה, בהם איתן רוזנצוויג.
הישיבה ממשיכה את מסורת הלימוד מבית ישיבת הר עציון שממנה יצאה בהדגשת חשיבות לימוד הגמרא בעיון בכלל ועל פי שיטת בריסק בפרט.
עם זאת, בתחום מחשבת ישראל הישיבה קרובה יותר לתורת הרב קוק.
עדות לקרבה זו היא זיהוי שקיים בין הישיבה לגישת הממלכתיות ופעילותה הנרחבת במסגרת "פנים אל פנים".
הישיבה רואה חשיבות גדולה בלימודי התנ"ך, ומקדישה לכך שעה שבועית.
שיעורי התנ"ך מועברים על ידי רבנים מהישיבה עצמה וממכללת הרצוג, בהם הרב יוסי אליצור, ועד לשנת תשס"ו גם הרב יעקב מדן.
בישיבה מלמדים, מלבד הרב בלומנצויג, הרבנים אוריאל עיטם, חיים וולפסון, עודד מיטלמן, עידו הבר, אליקים שריר, שמואל אריאל, שי גניזי, גילעד מינץ, אשר וייס, שמואל גלייזר וגלעד פלמר (חמשת האחרונים הם בוגרי הישיבה בעצמם).
כמו כן מועברים בישיבה שיעורים קבועים מפי הרבנים אלי בזק, מאיר כהנא, אבי לוריא ויוסי אליצור.
באדר ה'תשע"ח (2018), הודיע הרב בלומנצויג כי מזמן אלול הבא יצמצם את נוכחותו בישיבה וימונו תחתיו שני סגנים, הרב אוריאל עיטם והרב חיים וולפסון.
בתמוז ה'תש"ף (2020) הודיע כי בכוונתו לעזוב את ירוחם אך להמשיך לשמש כראש ישיבה ושני סגניו יצטרפו לראשות הישיבה.
הרב בלומנצויג ממשיך להגיע פעם בשבוע לישיבה ולהעביר את השיעור הכללי בגמרא.
בשנת ה'תשס"ז הוקמה לצד ישיבת ההסדר, ישיבה תיכונית "בלבב שלם", בראשות הרב יאיר יעקובי, אחד הר"מים הוותיקים בישיבת ההסדר.
המחזור הראשון כלל כ-35 תלמידים.
הקמת הישיבה התיכונית היא חלק מהמטרה הכוללת של ישיבת ההסדר - סיוע לעיירות הפיתוח וקידומן, בראש ובראשונה בתחום החינוכי.
מסיבה זו נעשה מאמץ שבישיבה ילמדו תלמידים רבים מהאזור לצד תלמידים הבאים מקהילות ציוניות דתיות מבוססות, כך שהישיבה תהיה מוסד לימודים איכותי שהורים ישלחו את בניהם אליו מבחירה ולא מחוסר ברירה.
בישיבה ניתן דגש על התחום החברתי.
הדבר בא לידי ביטוי בשם הישיבה, "בלבב שלם", מתוך פסקה של הראי"ה קוק אודות עבודת ה' שלמה מתוך חיבור לזולת, בפעילויות חסד שונות ובשיעורים בנושא.
ביום העצמאות ה-64 למדינת ישראל, תשע"ב, הוכתר תלמיד הישיבה אלחנן בלוך בתואר חתן התנ"ך העולמי.
הרב יצחק שלו - רבה של ירוחם
הרב אחיה בן פזי - רב היישוב עפרה
הרב יוחנן שריידר - רב מושב ניר גלים
ישיבת ההסדר קרני שומרון (הידועה גם כקרנ"ש) היא ישיבת הסדר שנוסדה בשנת 1980 על ידי הרבנים שמואל הבר ואברהם קורצוייל, שעומדים כיום בראשות הישיבה, ושוכנת ביישוב קרני שומרון.
הישיבה ידועה בשיטת הלימוד שלה "אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא".
הישיבה נוסדה בשנת תש"מ (1980) על ידי הרבנים שמואל הבר ואברהם קורצוייל, כשנתיים לאחר הקמת היישוב קרני שומרון.
בתחילה מנהל הישיבה היה הרב יעקב אליטוב, לאחריו סגן-אלוף יאיר הלר, ולאחריו משה גליק.
בשנת תשמ"ג מונה יגאל המאירי למנהל הישיבה, ובעזרתו נבנה קמפוס של מבני קבע במרכז היישוב, אשר נבנה בתקופת כהונתו של יצחק שמיר כראש ממשלה, והוא אף הגיע לחנוכת בניין הישיבה, אשר בו שוכנת הישיבה עד היום, והחליף את הצריפים שבהם שכנה הישיבה עד אז.
לאחריו החליפו של ליאור ליפשיץ כמנהל הישיבה, ובשנת 2016 החליפו בוגר הישיבה אלימלך כהן.
על אף שראשי הישיבה, הרבנים הבר וקורצוייל הם יוצאי ישיבת חברון החרדית, הם לחמו במלחמות ישראל השונות: מלחמת ששת הימים, תקופת המרדפים, מלחמת יום כיפור ומלחמת לבנון הראשונה, במסגרת שירותם בצה"ל (בחטיבת הצנחנים), ומזוהים עם הפלג הציוני דתי.
בישיבה מלמדים בעיקר רבנים בוגרי הישיבה, ובוגרי ישיבות ישיבת מרכז הרב וכרם ביבנה.
ב-17 בפברואר 1986 תלמידי הישיבה , ששירתו בחטיבת גבעתי נשבו בקרב לאחר שמחבלי חזבאללה הניחו מארב לסיור של צה"ל.
ב-21 ביולי 1996, הוחזרו גופות שני החיילים לישראל.
בחשון תש"ע הוכנס ספר תורה לזכרו של יוסף פינק לישיבה.
בשנת 2017 מנתה הישיבה כשלוש מאות וחמישים תלמידים.
דרכה של הישיבה היא בשיטת לימוד "אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא", לימוד תלמוד המכוון לבירור והכרעת ההלכה ופתרון בעיות אקטואליות.
בחלק ממסגרות הישיבה מוסדר הלימוד לפי נושאים בהלכה ולא על פי סדר הדף, כמקובל ברוב הישיבות.
הלימוד מסודר ושיטתי ומטרתו היא להקיף את הנושא הנלמד מהיבטיו העיקריים.
בישיבה מושם בה דגש רב על התנהגות שבין אדם לחברו.
בישיבה פועל מכון להכשרת מורים בראשו עומד הרב אבי מטלון.
הישיבה שמה דגש על השירות הצבאי ומעודדת את תלמידיה להתגייס ליחידות הקרביות של צה"ל ולתפקידי פיקוד.
אברכים רבים בוחרים להתגורר בקרני שומרון לאחר סיום לימודיהם בישיבה, וחלקם אף הקימו את המאחז אלוני שילה השוכן בגבעה סמוכה.
כמו כן, הישיבה מחזקת את היישוב "רמת גלעד" השוכן על גבעה הסמוכה לקרני שומרון.
קבוצה של אברכים מתגוררת בשכונת "נווה מנחם" ועוסקת לאחר שעות הלימוד בפעילות חברתית ענפה לרווחת תושבי השכונה.
גרעין מאברכי הישיבה הקים בשנת 1990 את היישוב אבני חפץ גרעין נוסף מבני הישיבה הקים את הגרעין התורני "קרני קדם" ביישוב קדימה שבשרון בשנת 1998.
בוגרים רבים קבעו את מקום מושבם ברחבי השומרון.
יישובים כדוגמת קדומים, קרני שומרון, רבבה, יקיר ופדואל.
ישיבת ההסדר עכו (רוח צפונית) היא ישיבת הסדר שהוקמה בשנת תשס"ג (2002) בעכו בראשות הרב יוסי שטרן.
ישיבת ההסדר בעכו הוקמה בשנת תשס"ג כשלוחה של ישיבת ההסדר מעלות.
בשנה זו למדו בישיבה כ-30 תלמידים שעברו אליה מישיבת מעלות.
הקמת הישיבה באה על רקע עזיבת אוכלוסייה יהודית את העיר עכו, ובפרט את שכונת וולפסון במרכז העיר, שנותרה כמעט ללא תושבים יהודים.
בעקבות פנייתו של רב העיר עכו, יוסף ישר, נפתחה הישיבה בבית הכנסת בשכונה שעמד בפני סגירה עקב מיעוט מתפללים.
הישיבה שייכת למרכז ישיבות בני עקיבא.
הגישה התורנית בישיבה היא "תלמוד גדול שמביא לידי מעשה" התלמוד הגדול קשור ל"איחוד הלכה ואגדה" - לימוד החושף את העקרונות והיסודות המהותים של התורה, שלאורם נלמדים פרטי ההלכות ומשמעותם.
רוב תלמידי הישיבה באים ממרכז הארץ ומאזור ירושלים וחלקם המועט נשאר לגור בעכו לאחר נישואיהם.
הישיבה מאפשרת גם לימודי הוראה לתואר ראשון בחינוך, בשיתוף עם מכללת שאנן.
תלמידי הישיבה ומוריה עוסקים לא רק בתלמוד תורה אלא אף בפעילות תרבותית בקהילה בחיזוק הזהות היהודית והציונית בעיר.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נשארו תלמידי הישיבה בעכו וסייעו לפיקוד העורף בחלוקת מזון ובעידוד רוח התושבים.
בזכות כוח האדם הקרבי שבישיבה, תלמידיה משמשים גם ככיתת הכוננות של העיר עכו.
בשנת תשע"א (2011) נחנך מבנה הקבע של הישיבה, הכולל בית מדרש, מבני ציבור ופנימייה.
לצד הישיבה פועלת "מדרשת הגליל המערבי - מרחביה" על שמו של תלמיד הישיבה, עמיחי מרחביה ששירת כקצין בחטיבת גולני ונהרג במלחמת לבנון השנייה.
המדרשה עוסקת בלימוד תכנים וערכים במורשת היהודית והציונית בבתי-ספר יסודיים, תיכוניים ועם קבוצות מאורגנות, ומקיימת סמינריונים וסיורים מודרכים בעכו ובגליל המערבי.
ראשי הישיבה הצהירו בפומבי כי אף שייעודה של הישיבה הוא לבלום את עזיבת היהודים את שכונת וולפסון הם מבקשים להימנע מהתגרות או עימות עם תושביה הערבים של השכונה.
למרות זאת, בשנת תשס"ז (2006) התגלעה תגרה בין תלמידי הישיבה לתושבי השכונה הערבים, במהלך ההקפות המסורתיות של שמחת תורה.
תקרית נוספת אירעה לאחר יום הכיפורים תשס"ט כאשר משרד הישיבה הוצת.
המציתים, שלושה ערבים ישראלים, הורשעו ונידונו למאסר בגין ההצתה.
במהלך המהומות בעכו ב-2021 הישיבה עזרה ליהודים ברחבי העיר שנפגעו על ידי פורעים ערביי העיר וסייעו להם כלכלית.
ישיבת היישוב החדש או ישיבת הרב עמיאל (בקיצור: היישוב (במלעיל)) היא ישיבה תיכונית חרדית השוכנת בתל אביב, חלוצת הישיבות התיכוניות ביישוב החדש.
עד המחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20 זוהה מוסד ה"ישיבה" בארץ ישראל עם היישוב הישן ועם העולים מישיבות הגולה.
שפת הלימוד ברובן הייתה יידיש והן לא נחשבו כחלק ממסלול החינוך של הנוער ב.
סנונית ראשונה בדמות גימנסיה תורנית שראשיה נמנעו בדרך כלל מלכנותה בתואר "ישיבה" היה מכון אלומה שהוקם בירושלים ב-1936 אך תוכנית הלימודים שלו לא דמתה לישיבות המסורתיות.
בסוף 1937 הוקמה בתל אביב ישיבה חדשה על ידי הרב משה אביגדור עמיאל, רבה של העיר, ביוזמת המרכז העולמי של תנועת המזרחי ובמימון משותף של התנועה ושל קרן היסוד והקרן הקיימת.
הישיבה הוקמה כמוסד המשך לבוגרי "ישיבת תל אביב", מוסד תורני לתלמידי כיתות ה-ח של בית הספר היסודי, שהוקם 14 שנה קודם לכן והתאחד עם הישיבה החדשה תחת הנהלה אחת.
ישיבה זו קיימה תוכנית לימודים ואווירה ישיבתית ולכן יש לראות בה את אב הטיפוס של הישיבות התיכוניות ביישוב החדש בארץ ישראל.
הישיבה פנתה לבני היישוב החדש הן בשפה העברית שבה התקיימו הלימודים והן באווירה ובהכללת לימודים כלליים להשכלה תיכונית במסגרת הלימודים בישיבה.
בתקופה זו עמד רעיון הישיבה המשלבת השכלה כללית לצד לימוד התורה, במוקד ויכוח רעיוני שנטלו בו חלק גדולי הרבנים בעולם האורתודוקסי.
כשעלה רעיון לפתיחת ישיבה עם קולג', סניף של ישיבה יוניברסיטי האורתודוקסית האמריקאית, בארץ ישראל, שיגר הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה ובו שלל את הרעיון: "הצעד הזה מסוכן ליהדות ומוסדות התורה בארץ הקודש".
הוא לא הזכיר את ישיבתו של הרב עמיאל שכבר פעלה בארץ ישראל באותם ימים.
עם הקמת הישיבה, כיהן כנשיאה הרב הראשי לתל אביב הרב משה אביגדור עמיאל שאף העביר בה שיעורים לעיתים תכופות.
כנשיא הכבוד של הישיבה התמנה הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ובין חברי הוועד וההנהלה נמנו רבנים ואישי ציבור, בהם: הרב פרופ' דוד פראטו השר דוד צבי פנקס, יש"י אדלר ויעקב לסלוי.
המנהל האדמיניסטרטיבי הראשון היה יצחק הלפרין שהיה שותף גם לייסודה של ישיבת תל אביב ומנהלה.
ראש הישיבה בפועל היה הרב ראובן טרופ בנו של ראש ישיבת ראדין הרב נפתלי טרופ וכמשגיח רוחני שימש הרב יואל קלופט.
כמדריכיה הרוחניים והלימודיים של הישיבה שימשו רבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק וראש ישיבת עץ חיים הרב איסר זלמן מלצר.
למרות היותם של מייסדי הישיבה מזוהים עם תנועת המזרחי הדתית-לאומית, צוות הישיבה שהגיע מעולם הישיבות הליטאי חסם את מינויים של אנשי צוות ואפילו מדריכים מרקע דתי-לאומי, כך נמנע מינויו של הרב משה צבי נריה בידי הרב קלופט.
לאחר תקופה ממושכת שבה נמסרו כל השיעורים בישיבה בידי הרב טרופ, הצטרפו לצוות הישיבה ר"מים חדשים: הרב דב מעייני, הרב צבי יהודה מלצר והרב אלעזר מנחם מן שך.
בעידוד הרב עמיאל עסקו בחורי הישיבה במסגרת הישיבה גם בכתיבה ועריכה תורנית, בקיץ ה'תש"א הדפיסה הישיבה כתב עת תורני בשם "הנצנים" בעריכת הרב יהושע יגל ששימש אז מדריך בישיבה ובסיוע מוסד הרב קוק.
חלק מהתלמידים שהשתתפו בקובץ התפרסמו לימים ובהם: השופט אלישע שינבוים והרב גדליה נדל, אך הוצאתו לאור נפסקה כעבור זמן קצר.
הספר "שיטה מקובצת" על מסכת פסחים בשלושה כרכים שיצר הרב יהודה גרשוני ביוזמת הרב עמיאל נערך בשנים שלאחר פטירת הרב עמיאל בידי תלמידי הישיבה באופן חריג.
לאחר פטירת הרב עמיאל בשנת ה'תש"ה, 1945, שונה שמה הרשמי של ישיבת היישוב החדש לישיבת הרב עמיאל.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, חלה הרב טרופ ונסע לתקופה ממושכת לארצות הברית, כשחזר בעודו חולה (חורף ה'תש"י) פרש מן הישיבה.
לדברי בנו נתפסה ההנהלה בידי מדריך פליט מלחמה שמנע ממנו "כמעט בכח", מלהשמיע את שיעוריו.
הרב טרופ התפטר מהנהלת הישיבה ובעצת החזון איש נענה להצעה לעמוד בראש ישיבת תומכי תמימים חב"ד בעיר לוד, לקראת קיץ תשי"א, אך בטרם החל להעביר בה בפועל את שיעוריו, התדרדר מצבו והוא נפטר (– ו' באייר תשי"א).
בעקבות פרישת הרב טרופ עזבו חלק מהתלמידים את הישיבה וסייעו לביסוסה של מדרשית נעם בפרדס חנה.
משנת ה'תש"ט, ולאחר פרישת הרב טרופ, עמדו בראש הישיבה, הר"מים: הרב דוד הלוי חדש שהיה ר"מ בישיבה מראשית שנות ה-40 (נפטר ה'תשל"ז, 1977), הרב ישעיהו גולדשמידט והרב יהודה (ר' יודל) קולודצקי שהיה מנהלה הרוחני של הישיבה.
במשך שנות ה-50 של המאה ה-20 התקבע מעמדו של הרב קולודצקי כראש הישיבה ומנהלה הרוחני.
הרב קולודצקי בשיתוף פעולה עם הרב יהושע יגל, אז כבר ראש ישיבת מדרשית נעם, ועם הרב משה צבי נריה הצליחו להחריג את הישיבות התיכוניות במבחני הבגרות כך שבחינת הבגרות בתלמוד לתלמידי ישיבות אלו תיערך אך ורק בעל פה ובידי בוחנים שיאושרו בידי ראשי הישיבות (זכות זו נשללה בשנת לימודים 2013/2014).
שלישיית ראשי הישיבות התיכוניות (ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה פעלה כישיבה תיכונית משנת 1951) סייעו בצוותא לשיקום עולם התורה לאחר מלחמת העולם השנייה כשהפנו את תלמידיהם לישיבות: פוניבז', מרכז הרב, חברון, סלבודקה, ומאוחר יותר ישיבת כנסת חזקיהו וישיבת באר יעקב.
מניין הבחורים בישיבה הלך וגדל, עם הקמתה עמד מניין הבחורים על עשרים, בשנת 1939 על למעלה ממאה, ובשנת 1958 כבר למדו בה מאות תלמידים.
מהישיבה התפצל סניף לישיבה תיכונית עצמאית ביפו.
בין המורים בישיבה בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה פרופ' הלל ויס.
הרבנית מאשה עמיאל, אשת הרב עמיאל, ניהלה את פנימיית הישיבה עד סמוך לפטירתה בגיל 82 בשנת 1964. גם מצבת הר"מים התרחבה, עד ראשית שנות ה-60 העבירו את השיעורים בישיבה, הרב קולודצקי והרב חדש.
בשנת הלימודים ה'תשכ"ב (1961–1962) הצטרף כר"מ, הרב מנחם פישל, ובשנת ה'תשכ"ו (1965–1966), הצטרפו הרבנים שמואל גרוסברד ונפתלי לב.
מצבת הרבנים לא השתנתה עד פטירתו של הרב חדש בשנת ה'תשל"ז, 1977. בשנה הבאה הצטרף לצוות הישיבה הרב כתריאל קולודצקי, בנו של ראש הישיבה.
רק כעבור חמש עשרה שנים, בשנת הלימודים ה'תשנ"ג (1992–1993), הצטרפו לצוות שני ר"מים חדשים: הרב יעקב בן-ציון קרמר והרב אברהם נחשון והרב שמואל גרוסברד פרש.
בשנה שאחריה הצטרף גם הרב פנחס קצבורג והרב פישל פרש.
בחורף ה'תשע"ט, 2019, פרש הרב נפתלי לב, הוא נפטר זמן קצר לאחר פרישתו.
בעשורים הראשונים של המאה ה-21 מתמודדת הישיבה עם הקמת ישיבות תיכוניות חרדיות רבות הפונות לאותו קהל יעד (ישיבת מאורות, ישיבת חדוות התורה, מערבא, נהורא, נהרדעא, מתיבתא ואחרות), בעוד במקביל רבים מבוגרי הישיבה שולחים את בניהם לישיבות חרדיות שאינן תיכוניות.
למול אלו מדגישה הישיבה את ההישגים הגבוהים בה ואת המשמעת הקפדנית שנוהגת בה.
התומכים בסגנון פדגוגי זה מציינים את יוקרתה של הישיבה ואת הישגיהם הגבוהים של התלמידים.
ראש הישיבה הוותיק שדמותו זוהתה עם הישיבה, הרב יהודה קולודצקי נפטר, ובשנת הלימודים ה'תשס"ח (2007–2008) החליף אותו בנו כראש הישיבה.
במקומו כר"מ, נכנס הרב אברהם קולודצקי.
בסוף ימיו של הרב נפתלי לב, נכנס לצוות הישיבה הרב דוב קרמר, בנו של הרב בן ציון קרמר, כמחליפו.
בשנותיה הראשונות השתמשה הישיבה בקומה השלישית של בית הכנסת הגדול ששימשה קודם לכן את ישיבת תל אביב מיסודיו של הרב שלמה אהרונסון עד למעברה למשכנה הקבוע.
בהמשך הצליח תלמידו של הרב עמיאל, אליהו-משה גנחובסקי, להעביר בדירקטוריון קרן היסוד החלטה להקדשת "עזבון ג.
קרנץ" שיועד באפוטרופסות לצורכי מוסד דתי, לטובת הקמת בניין עבור ישיבת היישוב החדש.
בשלב זה תוכנן לבנות את הבניין בכספי קרן היסוד על אדמת הקרן הקיימת ברחוב זמנהוף, ואף נבחרה תוכנית אדריכלית של יהודית ובנימין צ'לנוב.
הצעה מאוחרת יותר לבנות את בניין הישיבה לפי דגם בית הכנסת של רש"י בוורמייזא, בשילוב סגנון הבנייה העתיק עם בנייה מודרנית, נשקלה בידי הרב מאיר בר-אילן שהופקד על התכנון לקראת הקמת המבנה, אך נשללה מחשש ליצירת בלבול ארכיטקטוני בייבוא סגננונות זרים השואבים מתרבות הבנייה של ארצות הגולה ותקופות קדומות.
לקראת הקמת בניין הישיבה נערכה תחרות אדריכלים, בה זכה האדריכל יעקב נטל.
נרכש מגרש גדול ברחוב פומבדיתא בתל אביב ומעמד הנחת אבן הפינה התקיים בנובמבר 1941. הבנייה התעכבה ונמשכה לתוך שנות ה-50 של המאה ה-20.
בשנת 1950 החכירה עיריית תל אביב לישיבה את מתחם הישיבה, לתקופה של 49 שנים.
כדי לזרז את הקמת הבניין לישיבה, הוקמה "קרן בנין ישיבת הרב עמיאל", בנשיאות אישים בולטים: הרבנים הראשיים יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל, אהרן ברט, דוד צבי פנקס (שהיה במקביל יו"ר הוועד הפועל), הרב ד"ר שמואל גרינברג (ה'תר"ם, 1880 - ה'תשי"ט, 1959) יו"ר המועצה הדתית ואריה שנקר.
יושב ראש הנשיאות היה ראש העיר ישראל רוקח.
בין חברי הוועד הפועל נמנו ראב"ד תל אביב הרב חיים מרדכי ברונרוט והדיין הרב יונה הוכמן.
עד להקמת מבנה הקבע של הישיבה ביוני 1956, התפצלה הישיבה בין מבנים מרוחקים זה מזה.
אולם הלימודים היה ברחוב טרומפלדור 30 בתל אביב ואילו חדר האוכל והפנימיה, ברחוב מונטפיורי 5.
בשנת 1977, החכירה העירייה לישיבה מתחם סמוך לישיבה, בו נבנה בית ספר שנקרא 'ישיבת תל אביב'.
ביולי 2010, בעקבות ירידה במספר התלמידים, חתמה הישיבה על הסכם עם עמותת 'מרכז לחינוך תורני – ישיבת זכרון יעקב', שתפעיל את בית הספר בניהול משותף, עבור הישיבה.
בסביבות שנת 2020 פונה בית הספר ונהרס, ובמקומו נבנה מתחם גני ילדים של עיריית תל אביב.
לאורך השנים נחשבה הישיבה לאליטיסטית והישגית.
ראש הישיבה הדומיננטי הרב קולדצקי הנהיג בישיבה מיד בתחילת דרכו משטר נוקשה, שזכה לביקורת בקרב חלק מבוגרי הישיבה.
כך למשל: משה חלמיש, שסיים את לימודיו בישיבה ב-1954 סבר שיש להשיג על "היד הקשה מבחינה חינוכית והיחס אל אישיות הפרט, אם כי רבים בוודאי יטענו אחרת".
בוגר מתקופה מאוחרת יותר, הרב ישעיה שטיינברגר ר"מ בישיבת הכותל ורב שכונת רמת שרת בירושלים, צוטט: "הרב קולודצקי הנהיג משטר נוקשה, ושלט ביד רמה בנפשות חניכיו, לפעמים גם בוגריו.
הנפגעים האשימוהו במניפולציות רגשיות פוגעניות.
אבל ההצלחה חסרת אח ורע של עשורים רבים מדברת בעד עצמה.
היום כאשר החיבוק והליטוף, הידידות עם התלמידים, הם הבסיס של החינוך כמעט בכל אתר – ה"ישוב" היווה חריג מרתק ומאתגר בנוף הומוגני".
בישיבה נוהג יום לימודים ארוך בן 13 שעות, שמתוכן רק כשלוש שעות מוקצות ללימודי חול.
כדי לאפשר את מינון לימודי החול הנמוך, נמשכים הלימודים בישיבה עד להשגת תעודת הבגרות חמש שנים, ולא ארבע כמקובל בישיבות תיכוניות אחרות.
החל משנת תשפ"ד הישיבה קיצרה את לימודה לארבע שנים.
לתלמידים שאינם מתגוררים בגוש דן מקיימת הישיבה מסגרת פנימייתית.
בחורי הישיבה מגיעים בעיקר ממשפחות חרדיות מודרניות, חלקן משפחות שעלו לישראל מחו"ל, המעוניינים בתעודת בגרות.
וגם בני דור שני ושלישי לבוגרי הישיבה.
רוב מוחלט של הבוגרים ממשיכים לאחר הלימודים בישיבה ללימודים בישיבות גבוהות חרדיות ורק מיעוט ממשיך בישיבות הסדר או במסלולי שירות צבאי אחרים.
בלימוד גמרא מקובלת בישיבה שיטת הלימוד הישיבתית הקלאסית (ליטאית-בריסקאית).
בוגרי הישיבה, על פי רוב, ממשיכים לימודיהם, בעידוד רבני הישיבה, בישיבות גדולות חרדיות 'קלאסיות', כמו: ישיבת חברון, ישיבת נתיבות חכמה, ישיבת איתרי, ישיבת דרך אמונה, ישיבת דרך חכמה וישיבת אור אלחנן ואף לישיבת פוניבז'.
לאחר פטירת ראש הישיבה הרב קולדצקי, התמנו ר"מים חדשים בישיבה: הרב אברהם קולודצקי (המכונה "ר' אברום" בקרב התלמידים) והרב דוב קרמר.
מאז פטירת הרב קולדצקי (2006), עומד בראשות הישיבה בנו הרב כתריאל קולודצקי ששימש עד אז ר"מ בישיבה.
בין מנהלי לימודי התיכון בישיבה בעבר: ד"ר פויכטוונגר; הרב ד"ר מיכאל פוזן, אביו של החוקר רפאל בנימין פוזן; פרופ' מאיר הילדסהיימר; עו"ד יעקב וולץ; ניסים דהן.
מנהל התיכון הנוכחי הוא ארקדי (אריק) בקרמן.
בין המורים בעבר: פרופ' אביעזר וייס.
בין בוגרי הישיבה בולטים: רבנים, אדמו"רים וראשי ישיבות, דיינים ושופטים, שחקנים ועיתונאים.
לרשימה מפורטת יותר, ראו: רשימת בוגרי הישיבה שיש עליהם ערך בוויקיפדיה.
ישיבת היכל אליהו היא ישיבת הסדר ביישוב כוכב יעקב.
הישיבה נוסדה בשם "עץ חיים" בשנת ה'תרפ"ז (1927) במונטרה שבשווייץ על ידי הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו בהוראת רבו, ראש ישיבת נובהרדוק דאז, הרב אברהם יפה'ן.
בשנת 1985 עברה לישראל והפכה לישיבת הסדר.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תרפ"ז (1927) במונטרה שבשווייץ, בידי הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, בוגר ישיבת נובהרדוק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה מצאו בישיבה מקלט מאות פליטים, שהישיבה הייתה הישיבה היחידה שנשארה פעילה באותה התקופה.
מאמצע שנות החמישים עמד בראשה הרב משה בוצ'קו, בנו של מייסד הישיבה.
בשנת תשכ"ז (1967), עם שחרור ירושלים, החליט הרב בוצ'קו לציין בה את יום ירושלים, דבר שהביא להחרמתו על ידי רבני אירופה (בגלל ציוניותו) ולעזיבת תלמידים בעלי השקפה חרדית.
בשנת 1970 הפכה הישיבה לישיבה תיכונית שמשכה אליה בעיקר צעירים מצרפת.
בשנת 1985 עלה הרב משה בוצ'קו עם הישיבה לירושלים, והפך אותה לישיבת הסדר.
בשנת 1995 עברה הישיבה למשכנה הקבוע בכוכב יעקב.
כיום עומד בראשות הישיבה הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו, בנו של הרב שאול דוד בוצ'קו (שעמד בראשות הישיבה מאז פטירת אביו, בה'תשע"א, וכיום מכהן כנשיא הישיבה).
בשנת ה'תשע"א למדו בישיבה כ-200 תלמידים ואברכים.
בעבר הוציאה הישיבה כתב עת תורני הנקרא "קול מהיכל".
"הסדר": מסלול בן 5 שנים, מתוכן שנה וארבעה חודשים בצה"ל
"הסדר שילובים": מסלול בן 4 שנים, מתוכן שנתיים בצה"ל
"שנה שכולה תורה": שנת ישיבה לבני חו"ל, בשיתוף הסוכנות היהודית, בתוך תוכנית "מסע".
חלקם מוסיפים שנת ישיבה נוספת או שירות מקוצר של שנה ושני חודשים בצה"ל, ויש מהם העולים לישראל.
"חופש שכולו תורה": מסלול לבני נוער מחו"ל בחופשת "בין הזמנים" הכולל פעילויות רבות בנוסף על הלימוד.
"יד שאול" על שם הרב שאול ויינגורט, מכון להכשרת רבני קהילות בישראל ומחוצה לה.
ההכשרה במכון מדגישה את הקשר עם הקהילה וידע נרחב בסוגיות מעשיות.
הכשרה כוללת קריאה בתורה, תקיעת שופר.
ראש המכון הוא הרב אריאל אלקובי.
לישיבה שלוחה בראש העין, בשם "אורות משה" על שם הרב משה בוצ'קו, הפועלת במסלול "הסדר שילובים".
הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו, בנו של ראש הישיבה - משמש כיום כראש הישיבה לצד אביו.
הרב אברהם אבא וינגורט - תלמידו של הרב יחיאל יעקב וינברג, בעל ה"שרידי אש", ומוציא כתביו וספריו לאור, ובן דודו של הרב שאול דוד בוצ'קו.
הרב ראובן פיירמן - בעל הספר "נתיב למהר"ל", "אמונה ברורה", "סוד התפילה", ועוד.
הרב ניר אביב - דיין בבית דין לממונות בירושלים ומחבר ספרי שו"ת.
בוגרים ומלמדים בולטים של הישיבה בשווייץ
פרופסור גבריאל איזביצקי - ראש מחלקת ריאות בבית החולים שערי צדק בירושלים
הרב יששכר מאיר לימד בישיבה.
הרב שאול וינגורט - לימד בישיבה עד למותו בשנת תש"ה.
הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן - לימד בישיבה בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
הרב אברהם אבא וינגורט - למד ומלמד בישיבה.
ד"ר מיכאל ויגודה - ראש תחום משפט עברי במשרד המשפטים.
פרופסור ז'אן-איב סישל - ראש מחלקת אף אוזן גרון בבית החולים שערי צדק בירושלים.
ישיבת ההסדר קריית שמונה היא ישיבת הסדר בעיר קריית שמונה המונה כ-220 תלמידים.
היא נוסדה בשנת 1977 על ידי הרב צפניה דרורי.
הרבנים צפניה דרורי וחיים ענזי החלו בהקמת הישיבה בא' באלול ה'תשל"ז, 15 באוגוסט 1977, בעידודו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
מטרת ההקמה הייתה חיזוק העיר שספגה באותה עת מטחי קטיושות וחדירות מחבלים.
האישורים להקמת הישיבה התקבלו בסיועם של חבר הכנסת יוסי שריד, לימים יושב ראש מרצ, שגר באותה תקופה בקריית שמונה, ושל שר הביטחון שמעון פרס.
לימים התחרט שריד על שעזר להקים את הישיבה, וכתב: "כל רעיון ההסדר היה מיקח טעות."
בשנת ה'תש"ם (1980) הצטרף לישיבה הרב ישראל שאול קירשטיין ולאחר פטירתו של הרב אפרים שחור בשנת תשמ"ג, כיהן כראש ישיבה עם הרב דרורי.
בהיותה ישיבת הסדר, משרתים תלמידיה שירות מוארך אשר כולל שנה וחצי ישיבה ועוד שנה וחצי בצבא ועוד שנתיים ישיבה, סך הכל שירות של חמש שנים.
תלמידי הישיבה משרתים בעיקר ביחידות קרביות.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה נפלו שישה מתלמידי הישיבה בקרבות שריון בלבנון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, המשיכו תלמידי הישיבה ללמוד בקריית שמונה, תוך כדי סיוע למערך הרווחה בעיר שכלל חלוקת מזון, מצרכים ופעילות לילדים.
רבים מבוגרי הישיבה נשארו לגור בקריית שמונה לאחר תום לימודיהם והקימו את "הקהילה הצעירה" בעיר.
בשנת תשע"ט מונה הרב אריאל ברקאי לראש הישיבה, והצטרף אל הרב צפניה דרורי והרב ישראל קירשטיין בהנהגת הישיבה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, נאלצה הישיבה להתפנות יחד עם כל תושבי האזור בעקבות המצב הביטחוני בגבול.
הישיבה קבעה את מקומה באופן זמני בישיבת נחלים.
עם תחילת הפסקת האש בין ישראל ללבנון חזרה הישיבה לקריית שמונה.
פרויקט אימוץ ילדי קריית שמונה והאזור
ילדי האזור (מהקיבוצים, המושבים וקרית שמונה) מגיעים אל הישיבה כדי ללמוד ולהתכונן לקראת בר המצווה.
ההכנה הכוללת ידע כללי ביהדות וקריאת קטע מפרשת הבר מצווה מועברת על ידי בחורי הישיבה.
לאחר תום ההכנה מתקיים בישיבה טקס העלייה לתורה.
תלמידי הישיבה לוקחים חלק פעיל מפרויקט פר"ח וחונכים את בני הנוער והילדים בביתם או בישיבה.
במסגרת שיתוף פעולה בין עמותת 'קו לחיים' לישיבת ההסדר התלמידים מאמצים ילדים בעלי צרכים מיוחדים ונכויות ומשמשים להם כאחים וחברים.
תלמידי הישיבה מתנדבים ומסייעים במסגרת ארגון קו לחיים לילדים ומבוגרים החולים במחלות שונות.
בישיבה פועל גמ"ח מצרכי מזון אשר מחלק חבילות מזון לאנשים נזקקים בעיר.
הגמ"ח נקרא על שמו של אבישי שינדלר בוגר הישיבה שנהרג בפיגוע.
הישיבה מפעילה קרן לסיוע לאנשים נזקקים הנמצאים במצב כלכלי קשה ובנסיבות קשות.
צוות רבני הישיבה מעביר שיעורים באופן קבוע בבתי הכנסת בעיר ובבתי התושבים.
בין היתר מועברים 3 שיעורי דף יומי, וכן שיעורים בתנ"ך ואמונה.
מדי שנה נוסעים חלק מתלמידי הישיבה לקיים מניינים ביום כיפור בקיבוצים בכל אזור אצבע הגליל.
תלמידי הישיבה לומדים פעמיים בשבוע לימוד מונחה עם נערים מהעיר.