tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לורה מבחינה שלמרינה אין בכלל חברים, מאשרת את הבקשה והשתיים מתחילות לבלות ביחד.
אך במהרה לורה מרגישה לא בנוח עם אופיה התלותי של מרינה ועם הפוסטים המטרידים שהיא מעלה לרשת החברתית.
מרינה רוצה לבוא למסיבת יום ההולדת של לורה, אבל לורה משקרת לה ואומרת שרק היא וטיילר הולכים לבלות יחד לבד.
באותו הלילה, מרינה רואה תמונה שלורה העלתה לפייסבוק ובה היא מוקפת בחברים.
מרינה הכועסת מתעמתת עם לורה ובמהלך הוויכוח לורה חושפת בטעות בפני כולם שמרינה היא קירחת בחלק מראשה כתוצאה מטריכוטילומניה (הפרעה נפשית הגורמת לאדם לתלוש את שיערו).
לאחר מכן לורה מוחקת את מרינה מרשימת החברים שלה בפייסבוק.
בבוקר שלמחרת מתברר שמרינה התאבדה.
לורה מרגישה אחראית לכך בעקבות הוויכוח שהיה להן יום קודם לכן, אבל מנסה להמשיך הלאה.
מרינה, בדרך לא מוסברת מעלה סרטון לפייסבוק שבו היא שורפת ציור של לורה ותולה את עצמה למוות.
הסרטון משותף בקיר של לורה ולורה לא מסוגלת למחוק אותו או למחוק את החשבון שלה.
מרינה מוסיפה את גוסטבו לרשימת החברים שלה ולאחר מכן הוא מותקף על ידי רוח זדונית ופניו נמחצות על ידי ישות בלתי נראית.
איזבל מוצאת אותו והוא נשלח לבית החולים.
סרטון וידאו שבו גוסטבו מתאבד מפורסם בפרופיל של לורה, מה שהורס את המוניטין שלה יותר.
לורה וקובי פורצים לחדרה של מרינה במעונות ומוצאים צילום קבוצתי שצולם בבית יתומים.
לורה נוסעת לשם ומגלה ששם משפחתה האמיתי של מרינה הוא נדפייר ושהיא עונתה על ידי שני נערים כשהייתה צעירה.
הנערים נרצחו ופניהם הושחטו, מסביב לגופותיהם חג נחיל של צרעות שחורות, באותה הדרך שבה גוסטבו מת.
אמה של מרינה הייתה חלק מקומונה שעל פי החשד סגדה לישות שטנית עד שמישהו הצית את הקומונה בלהבות.
אמה של מרינה, כשהייתה בהיריון גם היא נשרפה ועברה מוות מוחי, לכן הרופאים ביצעו ניתוח קיסרי והוציאו מגופה את מרינה.
קובי בינתיים עושה מחקר על מראות שחורות, אותם היא ולורה ממשיכים לראות בכל מקום ומגלה שמראות שחורות בעבר שומשו בעיקר על ידי מכשפות.
איזבל נעשית לקורבן הבא של מרינה וסרטון שלה שבו היא מתאבדת מפורסם בפרופיל של לורה.
אוליביה גם היא מותקפת ולאחר שהיא חווה דיבוק היא מתאבדת.
לורה וקובי מחפשים אחר המקום שבו מרינה התאבדה במטרה לשבור את המראות השחורות שמרינה התאבדה מולן, אלו הפכו אותה לרוח זדונית שתוקפת את לורה ואת חבריה.
קובי מבין שהוא הקורבן הבא של מרינה, נכנס לחרדה ודוקר את לורה במטרה להרוג אותה ולהציל את עצמו ממרינה.
לורה בורחת ומגלה שמרינה התאבדה במפעל בקרבת מקום.
טיילר מוצא את לורה, אבל קובי הורג אותו.
כשלורה מגיעה למבוי סתום, נחיל של צרעות שחורות הורגות את קובי.
לורה מוצאת את גופתה החרוכה של מרינה ולאחר שהיא מביטה במחשב הנישא שלה, רוחה של מרינה משתלטת עליה.
בסוף הסרט, לורה לבושה בקפוצ'ון שחור, מביטה בקבוצת בנות בדיוק באותה הדרך שמרינה הביטה בה בתחילת הסרט.
אלישה דבנאם-קארי – לורה וודסון.
ויליאם מוזלי – טיילר מקמוניק.
בריט מורגן – אוליביה מת'יסון.
שון מרקט – גוסטבו גרסיה.
ליסל איילרס – מרינה מילס / מרינה נדפייר.
שאשוני הול – הבלש קמרון.
סוזן דנפורד – קרולין וודסון, אמה של לורה.
שמו המקורי של הסרט היה "שגיאה לא ידועה" (Unknown Error) ולאחר מכן הוא שונה לשם "בקשת חברות (Friend Request) בהפצה הבינלאומית כדי למנוע בלבול עם הסרט "הסר חבר" מ-2014. בגרמניה, הסרט הופץ תחת השם "משתמש לא ידוע" (Unknown User).
הסרט צולם באוניברסיטת קייפטאון שבדרום אפריקה.
למרות שהסרט בוים על ידי במאי גרמני והופק על ידי חברות הפקה גרמניות, רובו של הצוות דובר האנגלית התעקש לצלם את הסרט בשפה האנגלית.
צילומי הסרט הסתיימו במרץ 2014.
הסרט עלה לאקרנים ב-7 בינואר 2016 בגרמניה, ב-7 בינואר 2016 בבריטניה וב-22 בספטמבר 2017 בארצות הברית.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 17% דעות חיוביות על סמך 77 ביקורות.
באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 31/100 על סמך 18 ביקורות.
בקרת רעשים פעילה (ANC), הידועה גם בשם ביטול רעשים (NC), או הפחתת רעש פעילה (ANR), היא שיטה להפחתת צליל לא רצוי על ידי הוספת צליל אחר שתוכנן במיוחד על מנת לבטל את הראשון.
הרעיון פותח לראשונה בסוף שנות ה-30; עבודת פיתוח נוספת שהחלה בשנות ה-50 הביאה בסופו של דבר לאוזניות של חברות תעופה מסחריות עם הטכנולוגיה שהפכה לזמינה בסוף שנות ה-80. הטכנולוגיה משמשת גם בכלי רכב, טלפונים ניידים, ואוזניות.
בקרת רעשים פעילה מודרנית מושגת בדרך כלל באמצעות שימוש במעגלים אנלוגיים או עיבוד אותות דיגיטלי.
אלגוריתמים מסתגלים נועדו לנתח את צורת הגל של רעש הרקע, ולאחר מכן על סמך האלגוריתם הספציפי מייצרים אות שיבצע הזזה פאזית או יהפוך את הקוטביות של האות המקורי.
האות ההפוך הזה (באנטי-פאזה) מוגבר ומתמר, וכך יוצר גל קול פרופורציונלי ישירות למשרעת של צורת הגל המקורית, ויוצר הפרעות הרסניות.
כך מופחתת ביעילות עוצמת הרעש הנתפסת.
רמקול לביטול רעשים עשוי להיות ממוקם יחד עם מקור הקול שיש להחליש.
במקרה כזה לצליל המבטל חייבת להיות אותה רמת עוצמת שמע כמו מקור הצליל הלא רצוי על מנת לבטל את הרעש.
לחלופין, המתמר הפולט את אות הביטול עשוי להיות ממוקם במיקום שבו רצויה ההנחתה הקולית (למשל אוזניה באוזנו של המשתמש).
מיקום כזה דורש רמת הספק נמוכה בהרבה לביטול אך יעיל רק עבור משתמש בודד.
ביטול רעשים במקומות אחרים קשה יותר מכיוון שחזיתות הגלים התלת־ממדיות של הצליל הלא רצוי ואות הביטול עלולים להתאים וליצור אזורים מתחלפים של הפרעות בונה והרסנית, להפחית את הרעש במקומות מסוימים תוך הכפלת הרעש במקומות אחרים.
בחללים סגורים קטנים (למשל תא הנוסעים של מכונית) ניתן להשיג הפחתת רעש גלובלית באמצעות מספר רמקולים ומיקרופוני משוב, ומדידה של התגובות המודאליות של המארז.
יישומי הפחתת רעש יכולים להיות "חד ממדיים" או תלת-ממדיים, תלוי בסוג האזור שיש להגן עליו.
צלילים מחזוריים, אפילו כאלה מורכבים, קלים יותר לביטול מאשר צלילים אקראיים, בזכות החזרתיות בצורת הגל.
הגנה על "אזור חד־ממדי" קלה יותר ודורשת רק מיקרופון אחד או שניים ורמקולים כדי להיות יעילה.
מספר יישומים מסחריים כאלו שזכו להצלחה: אוזניות מבטלות רעשים, משתיקי קול פעילים, מכשירים נגד נחירות, חילוץ ערוץ השמע הווקאלי או הערוץ המרכזי עבור קריוקי מתוך מוזיקה, ובקרת רעשים בתעלות מיזוג אוויר.
המונח "ממד אחד" מתייחס ליחס בוכנה פשוט בין הרעש לרמקול מבטל הרעש (הפחתת רעש מכני, לדוגמה משתיק קול) או בין הרמקול למאזין (לדוגמה אוזניות).
ביטול רעש בחלל תלת-ממדי דורשת מיקרופונים ורמקולים רבים, מה שהופך אותו ליקר יותר.
קל יותר לבטל רעש כאשר יש מאזין בודד נייח, אך כאשר ישנם מספר מאזינים או אם המאזין היחיד מסובב את ראשו או נע ברחבי החלל האתגר קשה יותר.
קשה להפחית גלים בתדר גבוה בחלל תלת־ממדי בגלל אורך הגל הקצר יחסית שלהם באוויר.
צלילים בתדר גבוה מעל 1000 הרץ נוטים לבטל ולהתחזק באופן בלתי צפוי מכיוונים רבים.
לסיכום, הפחתת הרעש האפקטיבית ביותר בחלל תלת־ממדי כרוכה בצלילים בתדר נמוך.
יישומים מסחריים של הפחתת רעש תלת־ממדית כוללים הגנה על תאי מטוסים וחללי מכוניות, אך במצבים אלו, ההגנה מוגבלת בעיקר לביטול רעשים חוזרים (או מחזוריים) כגון רעש מנוע, מדחף או רוטור.
הסיבה לכך היא שהאופי המחזורי של המנוע הופך את ניתוח וביטול הרעשים שלו לקלים יותר ליישום.
במקרים מסוימים, ניתן להשתמש בבקרת רטט פעילה כדי להפחית רעש לא רצוי הנוצר מרטט של מבנה.
גישה זו מתאימה כאשר רטט של מבנה מייצר רעש לא רצוי על ידי זיקה של הרטט לאוויר או למים שסביבו.
בקרת רעשים פעילה לעומת פסיבית
בקרת רעש היא אמצעי פעיל או פסיבי להפחתת פליטת קול, לעיתים קרובות לצורך נוחות אישית, שיקולים סביבתיים או ציות לחוק.
בקרת רעש פעילה היא הפחתת קול באמצעות מקור אנרגיה.
בקרת רעש פסיבית היא הפחתת קול על ידי חומרים מבודדי רעש כגון בידוד, אריחים בולמי קול, או משתיק קול, ולא באמצעות מקור אנרגיה.
ביטול רעשים פעיל מתאים במיוחד לתדרים נמוכים.
לסאונד בתדר גבוה יותר יש אורך גל קצר יותר, וביטול צליל כזה דורש מהמכשיר המבטל להיות קרוב יותר לעור התוף של המשתמש; בתדרים גבוהים מאוד, דרישות המרווח הופכות ללא מעשיות.
בנוסף, במערכות המבוססות על חללים אקוסטיים, מספר הצמתים גדל במהירות עם העלייה בתדר, מה שהופך במהירות טכניקות בקרת רעש פעילות לבלתי ניתנות לניהול.
לכן בתדרים גבוהים ביטול רעשים פסיבי יעיל יותר מאשר ביטול פעיל, ולעיתים אף מספק מענה הולם ללא צורך בביטול פעיל.
הפטנט הראשון למערכת בקרת רעש - - הוענק לממציא פול לואג ב-1936. הפטנט תיאר כיצד לבטל צלילים סינוסואידים בתעלות על ידי התקדמות פאזה של הגל וביטול צלילים שרירותיים באזור סביב הרמקול על ידי היפוך הקוטביות.בשנות ה-50 לורנס ג'יי פוגל רשם פטנט על מערכות לביטול הרעש בתא הטייס של מסוקים ומטוסים.
בשנת 1957 פיתח וילארד מיקר מודל עבודה של בקרת רעש פעילה המופעלת על ידי כיסוי אוזניים.
לאוזניות אלו היה רוחב פס הנחתה פעיל של כ-50–500 הרץ, עם הנחתה מקסימלית של כ-20 dB.
בסוף שנות ה-80 נכנסו לשוק אוזניות הפחתת הרעש הפעילות המסחריות הראשונות.
הן הופעלו באמצעות סוללות NiCad או ישירות ממערכת החשמל של המטוס.
הבקתות בביצות דכאו הוא ציור של הצייר הגרמני פרנץ מארק.
היצירה נחשבת לאחת מהעבודות המוקדמות ביותר של האמן, והיא חלק מאוסף מוזיאון פרנץ מארק בעיר קוכל אם זה.
הציור נוצר בשנת 1902, בתקופה שבה למד פרנץ מארק בהאקדמיה לאמנויות במינכן, בהנחייתם של גבריאל פון הקל ווילהלם פון דיץ.
במסגרת לימודיו קיבל מארק הכשרה יסודית בסגנון הציור של המאה ה-19, אך לא נחשף לזרמים אמנותיים מודרניים.
משום כך, יצירה זו – כמו ציוריו האחרים מאותה שנה, "דיוקן האם" ו-"דיוקן האב" – משקפת את המסורת של אסכולת מינכן.
הוא צויר בצבעי שמן על בד.
החצי התחתון של התמונה מציג את נוף הביצות של דכאו, ואילו החצי העליון מתאר שמיים מכוסים בעננים.
במרכז הציור ניצבת בקתה מוקפת קבוצת עצים, ומאחוריה ניתן להבחין בגג נוסף, דבר המעיד על קיומן של מספר בקתות.
גוני הציור נשלטים על ידי חום וירוק כהים, היוצרים ניגוד עם כחול השמיים וכתמי אוכרה בקדמת התמונה.
פרטים כמו עלי העצים צוירו בקפידה באמצעות משיכות מכחול עדינות ומדויקות.
בקשה לצו ביניים היא הליך משפטי במסגרתו מתבקש בית משפט ליתן סעד זמני – צו המורה על שמירת מצב עניינים מסוים – עד להכרעה בהליך העיקרי.
מטרת צו הביניים היא לשמר את המצב הקיים או למנוע נזק חמור ובלתי הפיך למבקש, שעלול להיגרם במהלך התמשכות ההליך המשפטי.
בקשה לצו ביניים יכולה להתייחס למגוון סוגים של צווים זמניים:
צו מניעה זמני – הוראה האוסרת על ביצוע פעולה מסוימת עד להכרעה בתיק.
צו עשה זמני – הוראה המחייבת ביצוע פעולה מסוימת.
צו ביניים מנהלי – בקשה לצו במסגרת עתירה מנהלית או בג"ץ למניעת פעולה של רשות מנהלית העלולה לרוקן מתוכן את הדיון בעתירה.
בעת דיון בבקשה לצו ביניים, שוקל בית המשפט בין היתר:
קיומה של עילת תביעה לכאורה – סיכויי ההצלחה בהליך העיקרי.
מאזן הנוחות – האם הנזק שייגרם למבקש אם הצו לא יינתן חמור יותר מהנזק שעלול להיגרם למשיב אם יינתן הצו, ולכך משקל משמעותי.
שיקולי צדק ושלטון החוק – כאשר מדובר בהליכים נגד רשויות ציבוריות ואין נזק ממשי שיש לעותרים אלא אי שמירה על החוק.
בקשה לצו ביניים מוגשת לרוב יחד עם כתב התביעה או עתירה מנהלית, אך ניתן להגישה גם במהלך ההליך.
במקרים דחופים ניתן לבקש את הצו במעמד צד אחד (ללא ידיעת המשיב), אך נדרש לקיים דיון במעמד הצדדים בהקדם האפשרי.
צו ביניים ניתן לתקופה מוגבלת או עד למתן פסק הדין.
עם סיום ההליך העיקרי, בטל הצו הזמני מאליו, אלא אם קובע אחרת בית המשפט.
בר היא יחידת מידה של לחץ השווה למיליון דיין לסנטימטר רבוע, כלומר, למאה אלף פסקל.
מקור המילה הוא מהמילה היוונית "báros", שמשמעותה משקל.
הסמל הרשמי שלה הוא bar.
יחידת המידה המשמשת במערכת היחידות הבין-לאומית היא הפסקל, שהיא ניוטון אחד למטר רבוע, (כך שבר אחד שווה ל־100,000 פסקל).
בשימוש יומיומי, למשל בניפוח אוויר בצמיגים, משתמשים בבר או ב-PSI.
השימוש בחיי היומיום בבר בציבור ובתעשייה רווח, מכיוון שהבר קרוב ללחץ האטמוספירי בגובה פני הים, ולשימוש יומיומי אפשר להתייחס אליו כשווה לו בקירוב.
בשימושים מטאורולוגיים, מדידת לחץ אוויר אטמוספירי מתבצעת לרוב במיליבר.
לפי יחידות ה־SI ההקטופסקל (hPa) שווה למיליבר, כך שהמיליבר וההקטופסקל הם בני החלפה.
ביחידות ה־SI מועדפות היחידות בעלות הכפולות של 1,000, לפיכך מועדף הקילופסקל (bar = 100 kPa) ולעיתים משמש בתחזיות מזג אוויר בקנדה.
הקילופסקל נפוץ במדעים אחרים כמו הכימיה, אך במטאורולוגיה ההקטופסקל יותר נפוץ.
בר 51 הוא סרט הקולנוע השני בבימויו של עמוס גוטמן, עם ג'וליאנו מר חמיס וסמדר קילצ'ינסקי בתפקידים הראשיים.
את התסריט כתב גוטמן בצוותא עם המחזאית עדנה מזי"א.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-5 ביולי 1986.
גיבורי הסרט הם תומאס ומריאנה, אח ואחות ממגדל העמק, המגיעים לתל אביב לאחר מות אמם הנוצרייה.
תומאס מאוהב במריאנה ומשום כך הם חריגים בחברה.
תומאס מנסה להצליח בתל אביב כעובד בבית מלון, אך הוא מפוטר לאחר שנתפס גונב אוכל עבור אחותו.
השניים מגיעים בלילם הראשון בעיר הגדולה למקלט מוזנח.
בלילה כשתומאס מגיע אל התחנה המרכזית שמלאה בערפל, זנות והומוסקסואליות.
שם הוא פוגש את אפולוניה גולדשטיין, חשפנית וזונה רומניה מבוגרת שמתאהבת בו ולוקחת אותו ואת מריאנה לדירתה שם היא חיה עם חברה לחיים, קארל, האמרגן והכוריאוגרף שלה.
לאחר מכן היא מסדרת להם עבודה בבר 51 בניהולה של לונה הפולנייה ובעלה הנכה מפולין.
דרך הבר ואפולוניה הם מתוודעים אל עולם הלילה של תל אביב.
בבר הם פוגשים את זארה (שרה), חשפנית, ובעלה ניקולס, רקדן מוצלח בעברו שנפצע ונפל לשתייה.
כמו כן עובד בבר, אחיה ההומוסקסואל ערן אורחנז (ישראל).
האהבה הבלתי אפשרית ביניהם מסתיימת בניסיון אונס טראגי של מריאנה בידי תומאס.
הסרט מתאר דמויות שוליים שלא מוצאות את מקומן בחברה הישראלית בשל זרותם.
עדה ואלרי טל: אפולוניה גולדשטיין
אף על פי שהסרט נכשל קופתית כמו כל שאר סרטיו השאיר חותם בתרבות הישראלית בכך שלראשונה החל לקום דור של קולנוענים שדיבר על האינדיבידואל ולא על הכלל.
הסרט זכה ב-3 פרסים, פרסי מרכז הסרט הישראלי, משרד המסחר והתעשייה : לסרט, לשחקנית ראשית - סמדר קילצ'ינסקי ולצילום - יוסי ויין.
שיר הנושא לסרט, המבוצע באנגלית על ידי הפזמונאית שמרית אור שגם כתבה את מילותיו, נקרא "Touch Me".
הוא הולחן על ידי אריק רודיך, ובסרט עצמו הוא מוצג באמצעות ליפסינק כמבוצע על ידי דמותה של אפולוניה גולדשטיין (עדה ואלרי טל).
בַּר־גָּבִיעַ (שם מדעי: .Moluccella L) הוא סוג קטן הנמנה עם משפחת השפתניים.
הסוג כולל 8 מינים חד-שנתיים או רב-שנתיים או בני שיח.
הסוג נקרא בר-גביע בשל הגביע הגדול.
בעוד שעל-פי רוב, גביע הפרח קטן מהפרח עצמו, בסוג זה הגביע גדול מהפרח, וכותרת הפרח אינה בולטת מתוכו.
יש לציין שתכונה זו קיימת, אם כי במידה פחותה, גם בסוג הקרוב גלונית.
הסוג בר-גביע (Moluccella) הוא סוג קטן במשפחת השפתניים וכולל שמונה מינים.
שלושה מינים היו ידועים כבר מן המאה ה־19: בר-גביע אודנה (M.
otostegioides), בן שיח מצפון פקיסטן; בר-גביע קוצני (M.
spinosa), חד-שנתי או בן שיח שתפוצתו באגן הים התיכון; ובר-גביע חלק (M.
laevis), חד־שנתי שתפוצתו ממערב אסיה ועד טורקמניסטן.
בשנת 2007 תואר למדע בר-גביע אושה (M.
aucheri), בן שיח או שיח שתפוצתו מצפון איראן עד פקיסטן; ובשנת2011 תוארו ארבעה מינים רב-שנתיים חדשים ממרכז אסיה (אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן).
בר-גביע חלק הוא המין היחיד שהתרחב מעבר לתפוצתו הטבעית — לאמריקה ולאפריקה — והוא גם המין היחיד בסוג שהוא עשבוני חד־שנתי מובהק.
מיני הסוג הם עשבים חד-שנתיים, בשונה ממרבית המינים במשפחת השפתניים הם קירחים ואינם שעירים.
החפים דמוי מרצע או שיכניים.
הפרחים ערוכים על גבעול התפרחת בדּוּרִים מקרובים זה לזה או מרוחקים זה מזה.
לכותרת שתי שפתיים ברורות למדי, ושתיהן נראות יפה מבחוץ.
הגביע גדול, קרומי, בעל עירוק מרושת, אורכו או קוטרו 2 עד 3.5 ס"מ.
הוא דמוי פעמון, או משפך מלוכסן או דו-שפתני או צורתו משפך לבן-קרומי (ואז אונותיו או שיניו בלתי ברורות) או הוא עשוי כעין שופר ומסתיים ב-8 שיניים קוצניות וארוכות מאוד.
צינור הכותרת אינו בולט מתוך הגביע, בתוך הצינור ישנה טבעת אלכסונית של שערות.
השפה העליונה של הכותרת זקופה וקמורה.
השפה התחתונה בעלת אונה אמצעית גדולה ומפורצת בראשה.
האבקנים, 4, מעורים בצינור הכותרת וחבויים תחת השפה העליונה.
הזרעים (הפרודות) בעלי 3 פאות חדות וקטומות בראשן.
בישראל שני מינים, בר-גביע חלק ובר-גביע קוצני, השונים זה מזה במספר מאפיינים עיקריים.
בר-גביע חלק אינו גבוה, אינו קוצני והגביע שלו אינו דו-שפתני בשונה מבר-גביע קוצני.
בַּר-גָּבִיעַ חָלָק (.Moluccella laevis L) - צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני, זקוף וקירח.
הוא מסתעף הרבה, אך מבסיסו בלבד, גובהו עד 80 ס"מ.
הגבעולים נוקשים, רְבוּעִים ואורכם 50 עד 70 ס"מ.
החפים בחיקי העלים קוצניים במעט.
העלים נגדיים, גדולים (אורכם ורוחבם 20 עד 40 ס"מ), סגלגלים, בסיסם לבוב עד מפורץ.
שפת העלה משוננת עד חרוקה, צבעם ירוק בהיר.
לאחר התפתחות העלים התחתונים עולים מהבסיס גבעולי התפרחת, שגובהם עד 50 ס"מ.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול ודו-שפתניים.
הפרחים הלבנים ערוכים בדורים, כמעט לכל אורך הגבעול ויוצרים מעין שיבולת ארוכה.
הפרחים לא בולטים וכל פרח יושב בתוך גביע גדול וירוק.
החפים בבסיסי הגביעים, שאורכם 9 עד 12 מ"מ, דקים וקוצניים, מאוחים זה לזה לזה בבסיסם ומפושקים.
הגביע, שאורכו 3 ס"מ, מאוחה כליל, דמוי משפך, ירוק וקרומי.
שפת הגביע עם אונות שלא ניתן לזהותם, אבל השפה עם 5 (לעיתים רחוקות 10) חודים זעירים שמבצבצים ממנה.
הגביע משתייר, מתייבש, מלבין כקלף, ובתוכו משחירים הזרעים.
הגביע בפרי קוטרו 2 עד 3 ס"מ, דפנותיו קרומיים ועם רשת ועורקים בולטת.
הגביע היבש מסייע לתפוצת הזרעים.
בשל דקותו ומשקלו הנמוך הגביע יחד עם הזרעים נישאים ברוח לטווחים בינוניים.
הכותרת דו-שפתני, אורכה 15 עד 20 מ"מ, צבעה לבן ולעיתים נוטה לוורדרד, קטנה וקצרה בהרבה מהגביע.
הזרעים (פרודות) קטנים שטוחים, בעלי שלוש פינות קהות.
הם עטופים בגביע משתייר שמסייע לתפוצת הזרעים.
לצמחים ריח אופייני רע, לא חזק.
מן הזרעים מפיקים לקטין, המשמש במחקר ביולוגי.
התפוצה העולמית טבעית - מערב אסיה עד טורקמניסטן, מארצות מזרח הים התיכון (ישראל, ירדן, סוריה-לבנון וטורקיה ועד עיראק, איראן ואפגניסטן ועד טרנסקווקז וטורקמניסטן.
בר-גביע חלק הוא המין היחיד בסוגו שהתרחב מעבר לתפוצתו הטבעית והתאזרח באירופה, באפריקה (קניה, מרוקו, תוניסיה), באמריקה הצפונית (ארה"ב, קנדה, מקסיקו) ובאמריקה הדרומית (ארגנטינה, ונצואלה).
בית גידול בישראל ותפוצה בישראל - הצמח מצוי בשולי דרכים, בשולי שדות בעל, בבתי גידול מופרעים וכן בבתי גידול טבעיים בחבל הים-תיכוני.
הוא גדל בקרקעות כבדות ותפוצתו רחבה בישראל וסביבותיה: הוא נפוץ בגלבוע; מצוי בגולן, בבקעת חולה, בגליל התחתון, בבקעת כנרות, בעמק יזרעאל, בבקעת בית שאן, דרום שפלת החוף, בשומרון, בשפלה, בעמון; נדיר בגליל העליון, במדבר שומרון, בהרי יהודה וצפון הנגב; ונדיר מאוד בעמק עכו, בשרון ובמואב.
שימושים - מין זה מגודל על ידי האדם למטרות נוי בגינות, וכן כצמח קטיף לסידור פרחים.
השם האנגלי העממי למין זה הוא 'bells of ireland', והוא משמש לקטיף כצמח פורח או יבש.
הצמח כמטרד חקלאי - הזרעים שומרים על כושר נביטתם שנים רבות, מה שמכשיר אותם להוות עשב שוטה, שמציאותו בתוך גידולי התרבות מזיקה מבחינה כלשהי לצמחי התרבות.
מין זה כאמור, מהווה מטרד בחקלאות, בהיותו צמח שמעדיף חום רב לנביטה, ובתוספת השנייה בתקנות "בדבר מכירת זרעים" משנת 1964 הוא הוכרז כעשב שוטה.
בר-גביע חלק הוא המין היחיד בסוג שהוא עשבוני חד-שנתי מובהק.
צמיחת העלווה מאמצע נובמבר ועד סוף אפריל והפריחה מסוף מרץ עד תחילת יולי והפצת הזרעים נמשכת הרחק עד סוף אוקטובר.
בַּר-גָּבִיעַ קוֹצָנִי (.Moluccella spinosa L) - צמח עשבוני חד-שנתי ים-תיכוני, זקוף, גובהו 70 עד 150 ס"מ, בלתי מסתעף (הגבעולים המשניים אינם מתפצלים) וגביעי פרחיו קוצניים.
הגבעולים רְבוּעִים, נוקשים ואינם מסתעפים.
העלים נגדיים, ירוקים בהירים, עגולים, גדולים, מפורצים למספר בלתי-זוגי של אונות (5 עד 13) משוננות.
הפרחים דו-שפתניים צבעם לבן-ורוד ועטופים בגביע.
הגביע דו-שפתני גדול, דמוי משפך רחב, גילדני וצבעו ירוק או סגול כהה.
השפה העליונה מסתיימת בקוץ ארוך.
השפה התחתונה מסתיימת ב-7 קוצים קצרים יותר ושונים באורכם זה מזה.
אבל, בהתייבש הצמח, הדפנות שלו מתפוררות ונותרים רק העורקים היבשים בצורת רשת.
תפוצתו של בר-גביע קוצני מצומצמת לארצות סביב אגן הים התיכון: אלג'יריה, תוניסיה, ספרד, סיציליה, איטליה, יוון, טורקיה, קפריסין, לבנון–סוריה וישראל.
בהתאם לאופיו כצמח ים-תיכוני, בישראל הוא גדל בעיקר בבתי גידול מופרעים - שולי דרכים, שדות ושדות בר - וכן בבתי גידול אבניים בחבל הים-תיכוני.
הוא נפוץ בכרמל; מצוי בגליל העליון, בגליל התחתון, בחוף הגליל, בשומרון, בשפלה ובהרי יהודה; נדיר מאוד בגולן, בבקעת בית שאן, בחוף הכרמל ובדרום שפלת החוף.
מחזור חיים ממוצע בישראל (כצמח חד־שנתי): העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה בסוף יולי; הפריחה נמשכת מסוף מרץ עד תחילת ספטמבר; תפוצת הזרעים נמשכת עד אמצע אוקטובר.
במושב ברק בעמק יזרעאל בר-גביע היה נפוץ מאוד ומשום צורתו וקולו המרשרש בקיץ הילדים כינו אותו שופרות המשיח.
שם נוסף לצמח זה הוא צופרית, על המראה המזכיר מתקן של צופרי אזעקה.
במילון "ילקוט צמחים" תר"ץ משנת 1930 ניתן השם "שופר המשיח" לסוג בַּר-גָּבִיעַ (חָלָק) (.Moluccella laevis L) בהשראת הבוטנאי וחוקר צמחיית ארץ ישראל - אפרים הראובני.
בספר השירים "עמק יזרעאל ירושלים", של המשורר יוסף עוזר, שגדל והתחנך במושב ברק בעמק יזרעאל, ישנן חמש התייחסויות ל"בר-גביע".
בר (במונטנגרית: Bar/Бар, באיטלקית: Antivari, באלבנית: Tivar) היא עיר נמל בדרום מונטנגרו.
נכון לשנת 2011 מונה אוכלוסיית העיר 17,727 תושבים, ואוכלוסיית המטרופולין מונה כ-42,000 תושבים.
היא נוסדה בסביבות המאה ה-6 לספירה.
העיר שוכנת על חוף הים האדריאטי בדרום-מערב מונטנגרו, במחוז בר ומשמשת גם כבירת המחוז.
במונטנגרו, העיר ידועה בשם "בר" (Бар), איטלקית ויוונית היא נקראת "אנטיברי" (או "אנטיוארי"), שפירושו מול העיר האיטלקית בארי, השוכנת ממערב לה, על חופו הנגדי של הים האדריאטי.
העיר העתיקה נקראת סטארי בר, היא אחד האתרים הארכאולוגים המבוצרים הגדולים בעולם, העיר ממוקמת מעל הר רומיה הסמוך.
בעיר העתיקה נשתמרה במצב טוב אמת מים שנבנתה במהלך המאה ה-16.
בשנים 1443–1571 הייתה העיר בשליטת הרפובליקה של ונציה.
בתקופה זאת הייתה העיר יעד לתקיפות פיראטים ועל כן היא כעזבה את החוף ונכנסה פנימה למרחק מה מהחוף.
בשנת 1571 העיר באה במצור של הטורקים ונכנעה לאחר שהובטח לה תנאי כניעה הוגנים.
אולם בניגוד למוסכם הייתה העיר לטבח וביזה.
העיירה אנטיוארי, אנטיבארום העתיקה, בנויה על גבעה בצורת אמפיתיאטרון במרחק כמיל מהחוף.
בשנת 1862 לאחר מרד של המונטנגרים הסכימה האימפריה העות'מאנית להעניק למונטנגרו זכות לייבוא חופשי של מוצרים שאינם משמשים ללחימה דרך החוף שליד העיר.
במבצר התגוררו כ-50 משפחות טורקיות ובעיר שמחוץ לחומות שנקרא ה-varosh התגוררו כ-2500 מוסלמים, 800 קתולים ו-600 אורתודוקסים.
באותה שנה תקפה מונטנגרו את העיר וחלק נכבד ממנה נחרב.
בינואר 1878, לאחר מצור ממושך, נכנעו הטורקים ולקראת כניסתו של ניקולה הראשון לעיר ביצעו פיצוץ אדיר שהוסיף להרס של העיר.
בהסכמות קונגרס ברלין העיר עברה לידי האוסטרו-הונגרים, תוך מתן זכויות מסוימות למונטנגרים שקבלו בכך מוצא לים האדריאטי.
העיר שהייתה רדומה תחת האימפריה העות'מאנית התפתחה תחת החסות של מונטנגרו, אולם האזורים החרבים לא שוקמו.
בשנת 1904 תוארה העיר כשוכנת כ-3 מיל מהחוף נחבאת בין שתי פסגות הרים ומוקפת בכרמי זיתים.
העיר תוארה כעיר רפאים, שבה צמחית פרא צומחת בתוך חלקים נכבדים של העיר שעדיין היו הרוסים כתוצאה מהמלחמה בשנת 1878. בתיה היו מפוזרים ואוכלוסייתה מועטה.
בעיר התגוררו מוסלמים שכינו את עצמם טורקים, אורתודוקסים שראו בעצמם מונטנגרים וכ-600 קתולים שקראו לעצמם אלבנים ובעיר היה להם מושב ארכיבישוף.
באפריל 1909, במסגרת הסכם להשגת הכרתה של מונטנגרו בסיפוח בוסניה והרצגובינה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ויתרה אוסטרו-הונגריה על זכויותיה בעיר.
ב-7 באפריל 1944 הופגזה העיר מהים על ידי בעלות הברית.
ב-15 באפריל 1979 נפגעה העיר העתיקה מרעידת אדמה קשה, שפגעה במבנים רבים.
מבחינה תחבורתית, העיר היא שער הים של מונטנגרו, בר מייצגת שילוב של מסורת למודרניות.
היא מרכז כלכלי חשוב ודינמי בתוך מונטנגרו, עיר של מסורת תרבותית והיסטוריה עשירה.
חלק מן ההישגים הגבוהים ביותר של התרבות של מונטנגרו מקורו בעיר.
המסמכים הכתובים הכי עתיקים והעבודה החשובה ביותר של ספרות והיסטוריית ימי הבניים של מונטנגרו נמצאים בעיר.
העיר שימשה גם כמקום מושבו של המוסד הדתי העתיק ביותר של מונטנגרו (הארכיבישוף של בר).
אחד מעצי הזית העתיקים ביותר בעולם גדל בעיר, "עץ הזית העתיק של מירוביקה", שגילו יותר מ-2000 שנה.
סמליה הכלכליים של העיר הם: הנמל, קו הרכבת בלגרד-בר ו"מנהרת סוזינה".
בשנת 1976, נפתח קו הרכבת בלגרד-בר, והפך את הים האדריאטי נגיש לתיירים, הקו גם יצר כיוונים חדשים ליבוא/יצוא מנמל בר.
קו הרכבת, ביחד עם הנמל, יצרו פעילות כלכלית מסיבית בעיר לאורך כל השנה, בניגוד לערי חוף אחרות במונטנגרו, אשר רובן מסתמכות על התיירות בעונת הקיץ.
תעשיית המזון "פרימורקה" פועלת בעיר במשך יותר מ-50 שנה והיא מייצרת שמן זית, מיץ רימונים ידוע.
ישנם 95,000 עצי זית, כ-80,000 עצי הדר (לימון, תפוז, מנדרינה אשכולית) בקרבת האזור העירוני.
מרכז התרבויות סובטרופיקל, שנוסד בשנת 1937, הוא המוסד המדעי הוותיק ביותר במונטנגרו.
נערכים שם מחקרים בתחום תרבויות סובטרופיות והגנת הסביבה.
הנמל של בר נבנה בשנת 1906. הנמל ניזוק קשות ברעידת אדמה בשנת 1979 ושוקם בעזרת הלוואה של 50 מיליון דולר מהבנק העולמי.
הנמל תופס חלק חשוב בכלכלת העיר.
משתרע על רצועת חוף של כ-3 ק"מ, מעסיק 500 עובדים ומסוגל לשנע 5 מיליון טון של מוצרים שונים בשנה.
נמל בר הוא נקודת כניסה לכמויות גדולות של טובין מיובאים לתוך מונטנגרו, ולכן חברות סחר רבות ממקמות את המשרדים שלהן בעיר.
בר מחוברת היטב עם שאר חלקי המדינה, כמו גם עם שאר אזורי החוף.
"מנהרת סוזינה", שהושלמה בשנת 2006, קיצרה את ההתחברות עם הכביש לבירה פודגוריצה ב-50 ק"מ.
העיר מחוברת לשאר ערי החוף בעזרת הכביש המהיר האדריאטי (מוטו-וואי) מאולצין עד הרצג נובי, ובהמשך לקרואטיה.
תחנת הרכבת של בר, היא התחנה הסופית בקו "בלגרד-בר".
נמל התעופה של פודגוריצה נמצא במרחק של 40 ק"מ מהעיר.
ויש ממנו טיסות סדירות ליעדים כמו בלגרד, בודפשט, ציריך, פרנקפורט, ליובליאנה, פריז, רומא ווינה.
מחוז בר, כולל את העיר סוטומורה ועיירות יותר קטנות לאורך החוף.
בעיר קיימת קבוצת כדורסל, מורנר בר, המשחקת בליגה הבכירה ובעבר השתתפה בליגה הבלקנית
בר אבא, או ישוע בר-אבא, הוא דמות בברית החדשה, המוזכר כמורד במלכות וכרוצח או כשודד, אשר פונטיוס פילאטוס שחרר לחופשי בחג הפסח, לדרישת ההמון, במקום לשחרר את ישוע מנצרת.
העונש הצפוי לבר-אבא היה מוות בצליבה, אולם לפי ארבע הבשורות הקאנוניות וכן לפי הבשורה על פי פטרוס , נהג נציב יהודה לחון פושע אחד מדי שנה בחג הפסח.
הפושע שזכה לחנינה היה נבחר על פי העדפת ההמון (ochlos).
פילאטוס שאל את ההמון שהתאסף לפני ארמונו אם רצונם שישחרר את ישוע מנצרת או את בר-אבא, וההמון קרא לו לשחרר את בר-אבא ולצלוב את ישוע מנצרת.
בגרסה המובאת בבשורה על-פי מתי מסופר גם כי ההמון קיבל על עצמו את האחריות למות ישוע במילים "דמו עלינו ועל בנינו".
לסיפור על בר-אבא ניכרת חשיבות היסטורית, שכן נעשה בו שימוש כדי להטיל את האשם בצליבת ישו על היהודים, וכדי להצדיק אנטישמיות.
עם זאת, כבר יוחנן כריסוסטומוס הדגיש כי אין מדובר באחריות קולקטיבית וכי בין היהודים שצעקו "דמו עלינו ועל בנינו" היה גם פאולוס עצמו.
כל הטלת אשמה כזו התבטלה מאז ועידת הוותיקן השנייה ב-1962 בטענה שאי אפשר להטיל את האחריות על כל היהודים מכיוון שלא כולם צאצאי היהודים שלקחו על עצמם ועל צאצאיהם אחריות למות ישו.
בספר שפרסם בשנת 2011, דחה האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר פרשנות זו, המכונה "רצח האל על ידי היהודים", והטיל את האשם על חטאי האנושות ואת האחריות על ההמון שהתקבץ במקדש בלבד.
בר-לה-דוק היא קומונה המשמשת כבירת מחוז מז בחבל גראנד אסט בצרפת.
העיר נבנתה במהלך המאה ה-10 על ידי פרדריק הראשון, דוכס לורן העילית .
העיר שימשה כבירת דוכסות באר משנת 1354 ועד לרכישתה של דוכסות באר על ידי דוכסות לורן ב-1840.
בעיר הייתה טירת הדוכסים של באר, שפורקה ב-1670. בכנסיית סנט אטיין, שנבתה במהלך המאה ה-14 והמאה ה-15, נמצא פסל לכבוד רנה, נסיך אורנג' , שנבה על ידי ליגייר רישייר במאה ה-16.
במהלך קרב ורדן במלחמת העולם הראשונה, בר-לה-דוק הייתה נקודת אספקה חיונות לעיר ורדן, שהייתה תחת מצור.
בר הוא בית עסק קמעונאי, בו מוגשים משקאות אלכוהוליים, כמו בירה, יין, משקאות מזוקקים, קוקטיילים, משקאות אחרים כמו מים מינרליים ומשקאות קלים, ולעיתים קרובות נמכרים בו חטיפים, כמו צ'יפס או בוטנים, לצריכה במקום.
בסוגים מסוימים של ברים, כגון פאבים, קיימת גם הגשת אוכל מתפריט מסעדה.
ברים מספקים ללקוחותיהם כיסאות בר גבוהים לאורך דלפק, או כיסאות הממוקמים מסביב לשולחנות.
ישנם ברים הכוללים בידור על במה, כגון תזמורת חיה, מופעי סטנד-אפ, רקדניות גו-גו או חשפניות.
ברים המציעים בידור או מוזיקה חיה מכונים לעיתים קרובות מועדוני לילה.
סוגים של ברים נעים בין ברים זולים לבין מקומות אלגנטיים של בידור עבור האליטה, לעיתים קרובות בצמוד למסעדות יוקרה.
בברים רבים יש מועדים של מכירה מוזלת, המכונה "Happy hour", על מנת לעודד לקוחות להגיע בשעות שאין שעות-עומס.
ברים מצליחים, המלאים עד אפס מקום, עשויים לדרוש תשלום דמי כניסה, או לחייב כל לקוח לרכוש משקה אחד לפחות, במהלך שעות השיא שלהם.
יש ברים בהם מועסקים שומרי סף, על מנת להבטיח שהלקוחות הנכנסים למקום עם בגיל חוקי, כדי לסלק מהמקום לקוחות שיכורים או אלימים, ו/או כדי לגבות דמי כניסה.
ברים כאלה לעיתים קרובות כוללים בידור, אשר עשוי להיות להקה חיה, סולן, סטנדאפיסט, או תקליטן המנגן מוזיקה מוקלטת.
המונח "בר" נגזר מהדלפק המיוחד שעליו המשקאות מעורבבים ומוגשים.
לקוחות יכולים לשבת או לעמוד בבר והמשקאות יוגשו להם על ידי הברמן.
בהתאם לגודל של הבר והגישה אליו, אלכוהול עשוי להיות מוגש ללקוחות ליד הבר על ידי הברמנים, ליד השולחנות על ידי מלצרים, או על ידי שילוב של השניים.
בדרך כלל, מאחורי הבר מותקנים מספר מדפים, עליהם מסודרים כוסות ובקבוקי שתייה חריפה.
לאורך ההיסטוריה, מקומות ציבוריים המיועדים לשתייה זכו לשמות רבים ושונים.
בעידן הקולוניאלי של ארצות הברית, טברנות היו מקום מפגש חשוב, בעוד רוב המוסדות האחרים היו חלשים.
במהלך המאה ה-19, מסבאות היו מאוד חשובות לשעות הפנאי של מעמד הפועלים.
כיום, גם כאשר העסק משתמש בשם אחר, כגון "בית מרזח" או "סלון", האזור שבו הברמן מוזג או מערבב משקאות בדרך כלל מכונה "בר".
המכירה ו/או הצריכה של משקאות אלכוהוליים הייתה אסורה במחצית הראשונה של המאה ה-20 במספר מדינות, לרבות פינלנד, איסלנד, נורווגיה, וארצות הברית.
בארצות הברית, בארים לא חוקיים שפעלו בתקופת היובש נקראו "ספיק איזי".
חברת תקשורת בריטית מפרסמת 50 הברים הטובים בעולם בתדירות שנתית.
בתחומי שיפוט רבים קיימים חוקים האוסרים על קטינים מלהיכנס לברים.
במקומות בהם ללקוחות אשר מתחת לגיל השתייה חוקי כן מותר להיכנס לברים, כמו במקרה עם פאבים שמגישים אוכל, הם אינם רשאים לשתות.
בחלק מתחומי השיפוט, ברים אינם רשאי לשרת לקוחות שהם כבר שיכורים.
בערים ובעיירות יש בדרך כלל מגבלות חוקיות על המקומות בהם ברים עשויים להיות ממוקמים, וכן על סוגי האלכוהול שמותר להגיש ללקוחות.
למשל, ישנם ברים שלהם רישיון למכור בירה ויין, אבל הם אינם רשאים למכור משקאות מזוקקים.
בחלק מתחומי השיפוט, לקוחות אשר קונים אלכוהול חייבים להזמין גם אוכל.
בתחומי שיפוט מסוימים, בעלי הבר אחראים, מבחינה משפטית, על התנהגות הלקוחות שהם משרתים (אחריות זו עלולה להתעורר במקרים של נהיגה בשכרות, העלולה לגרום לפציעות או אף למקרי מוות).
מדינות מוסלמיות רבות אוסרות על פתיחת ברים (או אף על החזקה או מכירה של אלכוהול) מטעמי דת, אך ישנן מדינות מוסלמיות, כגון קטר ואיחוד האמירויות הערביות, שכן מתירות פתיחת ברים באזורים מאוד מסוימים, אך מאפשרות רק למי שאיננו מוסלמי לשתות בהם.
הבעלים והמנהלים של בר עשויים לבחור את שמו של בר, העיצוב, התפריט, המשקאות, התאורה, ואלמנטים אחרים שהם חושבים שימשכו סוג מסוים של לקוחות, בהם הם מעוניינים.
עם זאת, יש להם השפעה מוגבלת בלבד על הגודל ועל ההרכב של קהל הלקוחות בפועל, כך שגם אם בר נועד במקור לשרת לקוחות מפרופיל דמוגרפי אחד, ייתכן ועם הזמן, הבר יהפוך לפופולרי דווקא בקרב קהל לקוחות מרקע אחר לגמרי.
לדוגמה, גיי בר עם רחבת ריקודי דיסקו, המיועד לקהל לקוחות להט"בי, עשוי, עם הזמן, למשוך דווקא יותר ויותר לקוחות הטרוסקסואלים; בר בלוז עשוי להפוך לבר של אופנוענים, אם רוב לקוחותיו הם רוכבי אופנועים.
קוקטייל לאונג' (טרקלין קוקטיילים) הוא בר יוקרתי הממוקם בדרך כלל בתוך מלון, מסעדה, או בשדה תעופה.
"בר מלא" הוא בר המגיש משקאות מזוקקים, קוקטיילים, יין, ובירה.
"בר יין" הוא בר אלגנטי, המתמקד ביין בלבד, ולא מגישים בו בירה או משקאות חריפים אחרים.
לקוחותיהם של ברים אלה יכולים לטעום יינות לפני שהם מחליטים לרכוש אותם.
בחלק מברים אלו מוגשות צלחות קטנות של מזון או חטיפים אחרים.
"בר בירה" מתמקד בבירה, במיוחד בירות המיוצרות במבשלות בוטיק, ולא ניתן לרכוש בו יין או משקאות חריפים אחרים.
ישנם ברים המגישים בירה המיוצרת במקום, באמצעות מבשלה.
"בר פרן" הוא מונח סלנג אמריקאי המתייחס לבר יוקרתי המיועד לקהל לקוחות סטודנטיאלי או יאפי.
"בר מוזיקה" הוא בר בו ישנן הופעות של מוזיקה חיה.
"Dive bar" הוא בר זול, אשר עלול להיחשב כמקום מפוקפק.
ישנם ברים המסווגים על פי סוג הבידור שהם מספקים ללקוחותיהם:
ארקייד בר (או בר גיימינג) – בר שיש בו מכונות ארקייד או קונסולות משחק (ולעיתים גם מחשבי גיימינג) בהם יכולים המבלים לשחק במשחקי וידאו.
בלוז בר – מתמחה בהופעות חיות של מוזיקת בלוז.
מועדון סטנד-אפ – מתמחה בהופעות סטנד-אפ של קומיקאים.
דאנס בר – בר שיש בו רחבת ריקודים בהם לקוחות יכולים לרקוד לקולות של מוזיקה מוקלטת מראש, שמנוגנת על ידי תקליטן (די ג'יי).
כאשר מדובר ברחבת ריקודים גדולה במיוחד, ובתקליטן מפורסם, המקום עשוי להיחשב כמועדון לילה או דיסקוטק.
קריוקי בר – מתמחה בהצעת שירותי קריוקי ללקוחות.
בר מוזיקה – מתמחה בהופעות חיות של זמרים, זמרות ולהקות.
דראג בר – מתמחה בהופעות של גברים בלבוש דראג שלרוב מבצעים ליפ סינק לשירי זמרות מפורסמות.
סלסה בר – דאנס בר המתמחה בהשמעת מוזיקת סלסה לטינית.
ספורט בר – בר אליו מגיעים אוהדי ספורט על מנת לצפות במשחקים המשודרים בשידור חי בבר על מסכי ענק.
בר חשפנות – בר בו נשים חשופות חזה רוקדות ו/או מגישות את המשקאות.
ישנם ברים המסווגים על פי סוג הלקוחות הפוקדים את המקום:
אופנוענים – ברים המיועדים לבעלי אופנועים, ובאזורים מסוימים – לחברי מועדון אופנועים בלבד.
סטודנטים – ברים הממוקמים בתוך או בסמוך לאוניברסיטאות או מכללות, שרוב לקוחותיהם הם סטודנטים.
בר שכונתי – בר שנמצא בסמוך לאזורי מגורים, שרוב לקוחותיו גרים או עובדים בקרבת מקום, מכירים זה את זה, ומבקרים בו באופן קבוע.
שוטרים – ברים המיועדים למפגשים של שוטרים (או של בעלי מקצוע אחרים בתחום אכיפת החוק), לאחר שעות העבודה.
גיי בר – ברים המיועדים לקהל לקוחות הומואים או לסביות.
בר מעורב – בר המיועד בעיקר לקהל לקוחות ביסקסואלים, אך בין לקוחות יש גם סטרייטים וגם הומואים.
פנוים/פנויות או רווקים/רווקות – בר אליו מגיעים (בעיקר) אנשים סטרייטים שאינם נשואים, משני המינים, על מנת להיפגש ולהתרועע.
בר נשים – בר המיועד לקהל לקוחות נשי בלבד (סטרייטיות ו/או לסביות).
אוהדי ספורט – בר שבו אוהדים מתאספים, על מנת לעודד את הקבוצות האהובות עליהם ביחד עם אוהדים הדומים להם.
הדלפק שמאחוריו עומד הברמן ואשר עליו הוא מגיש את המשקאות ללקוחותיו נקרא "בר".
מונח זה מוחל, כסינקדוכה, על מוסדות שתייה שנקראים "ברים".
דלפק זה, בדרך כלל, הוא גם מקום אחסון של מגוון רחב של בירות, יינות, משקאות חריפים, וכן מוצרי מזון ומשקה שאינם אלכוהוליים, המאורגן כדי להקל על העבודה של הברמן, בעיקר בשעות עומס.
שימוש המילה "בר" בהקשר זה נעשה כבר בשנת 1591, על ידי המחזאי רוברט גרין, ביצירתו "A Notable Discovery of Coosnage".
דלפקים המשמשים לצורך הגשה של סוגים אחרים של אוכל ושתייה יכול גם כן להיקרא "ברים", אפילו אם אינם מגישים משקאות אלכוהוליים כלל.
דוגמאות לשימוש שכזה במונח זה כוללות בר סלטים, סושי בר, בר מיצים, גלידריות ועוד.
בר אוגר מצוי, בר אוגר נודד או אוגר אפור ננסי (שם מדעי: Cricetulus migratorius) הוא מין של מכרסם במשפחת האוגריים.
תפוצתו כוללת את מזרח אירופה, המזרח התיכון, רוסיה, מרכז אסיה, מונגוליה ומערב סין.
לבר האוגר פרווה אפורה, מבנה גלילי ואורך גופו נע בין 8.5 ל-12 סנטימטרים.
איגוד השימור העולמי מגדיר את מצב שימור המין "ללא חשש".
זהו הקטן בבני משפחת האוגריים, והיחיד מבני המשפחה המצוי בטבע בישראל.
לבר האוגר אורך כולל של עד 16 סנטימטרים, כאשר רבע מאורכו מהווה לרוב זנבו הפרוותי.
פרוותו נעה בין צבע אפור לחום בהיר, והיא צפופה ועדינה.
לאורך הגב נמתח פס שחור.
לבר האוגר כיסי אגירה בלחייו, בשעת האכילה אוגר מזון בכיסים אלו, ופורק אותו מאוחר יותר במחילתו באמצעות לחיצה ברגליו הקדמיות על הכיסים.
בר האוגר נפוץ בחלקים של מזרח אירופה ואסיה, כולל אפגניסטן, ארמניה, בולגריה, סין, איראן, עיראק, ישראל, ירדן, קזחסטן, לבנון, מולדובה, מונגוליה, פקיסטן, רומניה, רוסיה, טורקיה, אוקראינה.
בעבר אותרו פרטים ביוון, אך לא התקבל דיווח על הימצאות המין במדינה זו מאז 1970. לרוב מצוי בגבהים של מעל ל-3,300 מטר מעל פני הים.
בר האוגר נמצא לרוב בערבות עשב ואזורי ספר המדבר, אך התפשט לתוך אדמות מעובדות, גנים, ולעיתים אף מתגורר בתוך בניינים.
בישראל, נחשב לנדיר למדי ברוב חלקי הארץ, וניתן למצוא אוכלוסיות גדולות ויציבות רק במקומות בודדים, בחורשות אלונים עתיקים במורדות החרמון ובמרום גולן.
בר האוגר פעיל בשעות בין הערביים ובלילה, אולם באקלים קריר פעיל גם בשעות היום.
הוא נוהג לחפור מחילות מורכבות, בהן מעברים צדדים, חדרים לאחסון מזון ולשיכון גורים.
הוא ניזון בעיקר משורשים, חלקים ירוקים של צמחים, זרעים, וחרקים.
בר האוגר לא ישן שנת חורף, אך הרבייה מתרחשת בעיקר בקיץ, כאשר בהמלטה ממוצעת נולדים שישה- שבעה גורים והנקבה מסוגלת להמליט עד שלוש פעמים בשנה.
ההיריון נמשך בין 16 ל-19 יום.
תוחלת חיים המקסימלית בשבי היא חמש שנים.
בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום (ע"ר) היא עמותה ירושלמית, הפועלת בתחום התרבות בירושלים, במטרה לאפשר סביבה מוגנת ותומכת להקמה והפעלה של פרויקטים קבוצתיים ורב-תחומיים משלב הרעיון ועד ליציאה לעצמאות.
העמותה מספקת תשתית ביורוקרטית, משפטית, ארגונית ושיווקית, עם ייעוץ וליווי לפרויקטים בתחום התרבות, וכן מפתחת כלי ארגון, ניהול וביטוי שיתופיים ואינטרנטיים.
מטרת העמותה היא לאפשר חופש יצירה וביטוי על-ידי מזעור נזקי הביורוקרטיה על אמנים ופעילי-תרבות הפועלים במסגרת עמותת בר-קיימא, וכן ליצור מודלים חדשים וברי-קיימא לביטוי וארגון משותף תוך פיתוח שיתופי-פעולה המבוססים על שיתוף קהילה ותמיכת הקהל.
העמותה פועלת כפלטפורמה ליוצרים, ומעודדת שימוש בטכנולוגיה, הומור ומיקור-המון לפיתוח יוזמות עצמאיות וחדשניות.
באמצעות חיבור בין אמנים, מוסדות תרבות והקהל, אנו פועלים ליצור מגרש-משחקים תרבותי מגוון, תוך מתן מסגרת חופשית ועצמאית לכל אחד מהפרויקטים.
זה מאפשר לפרויקטים הפועלים בבר-קיימא להתמקד ביצירה של אמנות וחוויות המשקפות ויוצרות את התרבות העכשווית בירושלים.
בשנת 2020 מנהלי העמותה לידיה מלטין ונועם כוזר זכו בפרס "נבחרי העיר 2020" ירושלים.
העמותה הוקמה בשנת 2006, במטרה להמשיך את הפעילות התרבותית שהתקיימה בפאב הדיוואן (פאב), אחד המקומות היחידים שפעלו בירושלים בתקופת האינתיפאדה השנייה, והיווה עוגן תרבותי באותה תקופה.
בין העובדים בדיוואן ניתן למנות את שאנן סטריט, וסייד קשוע, ומדי ערב היו מופעים, תקלוטים, סטנד-אפ ועוד.
אולם המקום נסגר בטרם העמותה התחילה לפעול באופן רשמי, ולאחר מחאת האוהלים של שנת 2011, החליטו מייסדי העמותה להפעילה מחדש, כבית לקבוצות רב-תחומיות.
מאבקים ציבוריים ומשפטיים למען חופש ביטוי ופלורליזם בירושלים
בין השנים 2017-2020 התקיים מאבק ציבורי ומשפטי למען גלריה ברבור, לאחר שראש עיריית ירושלים ניר ברקת ושרת התרבות והספורט מירי רגב קראו לבטל אירוע של שוברים שתיקה.
מספר תביעות של עיריית ירושלים לביטול אירועים נדחו על-ידי בית המשפט ובשנת 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה, החליט בית המשפט המחוזי לפנות את הגלריה לטובת הקמת גן ילדים עירוני
בשנת 2022 העירייה איימה להקפיא תמיכות בשל טענות של גורמים פוליטיים .
בשנת 2024, בעקבות מכתב שקיבלו מרבנים, עיריית ירושלים והנהלת המוזיאון פעלו לבטל מסיבת גאווה שתוכנננה להתקיים במגדל דוד, העמותה פנתה לביהמ"ש שהחליט שיש לקיים את האירוע
בשנת 2025 עיריית ירושלים הקפיאה תמיכות לעמותה בשל לחצים פוליטיים, ואיום של סגן ראש העירייה להתפטר אם יועברו התמיכות.
משרדי העמותה פעלו במקומות שונים במרכז העיר ירושלים, בהם בניין קצין העיר ירושלים, אוגנדה לשעבר במגרש הרוסים, בניין כלל, שם פועל ה"ביורו - סטודיו לאמנות וביורוקרטיה" שמעניק ליווי, ייעוץ, הרצאות והכשרות מקצועיות בתחום ההפקה, הניהול והארגון.
כמו-כן, העמותה מפתחת מודלים כלכליים ברי-קיימא במסגרת "בנקיימא - שותפות משאבים וגורל", וכן מפתחת כלים אינטרנטיים לארגון וניהול פרויקטים ועמותות.
הפקת תוכני וידאו בנושאי תרבות ואמנויות, כולל פנזין אינטרנט חודשי המסקר את הנעשה בתחום התרבות ואמנויות המסך בירושלים
מזקקה - מרכז תרבות הכולל אולם הופעות, אולפן הקלטות ובית-קפה, ברחוב שושן 3, ירושלים.
גלריה ברבור - גלריה מקצועית-קהילתית.
בשנת 2020 לאחר סיום הליך משפטי מול עיריית ירושליםהגלריה פינתה את המבנה בו שכנה במשך 15 שנה בשכונת נחלאות, וכיום פועלת סמוך לכיכר ציון במרכז העיר ירושלים
תזמורת הרחוב הירושלמית - תזמורת קלאסית המופיעה במרחב הציבורי ובחללים לא קונוונציונאליים.
התזמורת הוקמה בשנת 2014 ומאז שיתפה פעולה עם אמנים צעירים וותיקים כולל ארקדי דוכין, ירון לונדון, אורי אלבוחר, מיכאל גריילסאמר ועוד
ליריק-אופרה - המפיקים מופעי וסדנאות אופרה, כולל כיתות אמן בינ"ל בהשתתפות יוצרים מובילים מהתחום מהארץ ומהעולם.
הפיראטיות הפיראטיות - תזמורת רחוב ומחאה לכלי נשיפה ותופים
רעש רקורד'ס - לייבל למוזיקת נויז (מוזיקה) מקומית ופורץ דרך
פסטיבל זיקוק - פסטיבל מוזיקה שנתי המציג את חוד החנית של היצירה המוזיקלית האלטרנטיבית הישראלית והמשלב להקות צעירות ומבטיחות עם אמנים ותיקים ומוערכים במגוון רחב של סגנונות וז'אנרים מוזיקליים.
הפסטיבל זוכה להתעניינות תקשורתית וקהל רב המגיע לירושלים מרחבי הארץ ומהווה אירוע שיא של קהילת המוזיקה האלטרנטיבית.
אממ"י - איגוד מוזיקאים ירושלמי.
עירובין - קובץ ספרותי בעריכת אמיר מנשהוף ורונה ברנס, הכולל יצירות מקור בספרות ושירה, וכן תרגומים מקוריים, בשילוב אמנות חזותית.
הַמּוּסָךְ-מוסף לספרות - מגזין אינטרנטי דו-שבועי לספרות ושירה, הפועל כחלק מאתר הספרייה הלאומית, ומאז שנת 2020 מוכר על ידי משרד התרבות.
ערב-רב - מגזין לתרבות ואמנות המסקר ומבקר את המתרחש בזירת האמנות והתרבות בישראל
שלג פודקאסט - אולפן ולייבל לפודקאסטים ותוכן אודיו, אחד המוכרים פודקאסט אגדות אמיתיות, שיתופי פעולה עם מוזיאון ישראל, בית אבי חי ועוד.
קולומבוס - מגזין לאוהבי ואוהבות מוזיקה, שרוצים לגלות מוזיקה חדשה וישנה, מכל הכיוונים.
סטארקצ'ר - קבוצת תיאטרון קהילתי המעלה מחזות-זמר באנגלית.
תיאטרון בתזוזה - קבוצת תיאטרון קהילתי המעלה מופעי שייקספיר, פרופורמנז ותיאטרון במרחב הציבורי
איגוד האוצרות והאוצרים - איגוד שהוקם בתקופת הקורונה ומונה כ-100 אוצרים מרחבי הארץ.
המפעל - בית האמנים "המפעל" הוקם על-ידי קבוצת בית ריק בשנת 2016, ומשנת 2025 מופעל על-ידי עמותת רוח חדשה.
אף (מגזין) - מגזין רחוב חודשי בנושא עיצוב, מדיה ותרבות הופץ ברחובות ירושלים, תל אביב ועוד בין השנים 2010 - 2013.
מסיבות ביטחוניות - פנזין מודפס שריכז והפיץ את אירועי התרבות בירושלים, הודפס בין השנים 2002-2007, ולאחר מכן פעל כאתר אינטרנט שיתופי.
דוניא - בית-ספר למוזיקה מזרחית לנוער, שפעל בקטמון ובבית צפאפא, ובשנת 2017 הפך לאגף למוזיקה מזרחית בקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
פלמנקה - סטודיו פלמנקו בניהולה של מיכאלה הררי.
החל משנת 2017 פועל כחלק ממינהל קהילתי בית הכרם.
סיפורי סבתא - מופע תיאטרון קולינרי עם סבתות ממזרח ומערב העיר.
החל משנת 2019 פועל כחלק מעמותת "כולנא".
קולקטיב פנדורה - קולקטיב לתיאטרון חפצים ובובות, שפעל עד שנת 2019.
חדר דימויים - מיני-גלריה שפעלה במתחם המעצבים ברחוב בצלאל.
בר אובלס (נולד ב-8 בנובמבר 1996), הידוע בשם ערוץ היוטיוב שלו זיגזאגזונג (ZigZagZong) או בכינויו זיגי (Zigi), הוא יוטיובר, גיימר ואושיית רשת ישראלי.
נכון לאוגוסט 2025 יש לו כ-553 אלף רשומים בערוץ היוטיוב שלו.
בשנת 2019 פתח חשבון טיקטוק ונכון לאוגוסט 2025 יש לו כ-179.2 אלף עוקבים.
ב-23 ביולי 2019 פתח בר ערוץ בשם זיגי שבו הוא מעלה רק סרטונים (לעומת הערוץ הראשי שלו שבו הוא גם עושה לייבים), ונכון לאוגוסט 2025 יש לערוץ כ-261 אלף רשומים.
ב-21 במאי 2017 אובלס העלה את הסרטון הראשון שלו על המשחק League of Legends.
במאי 2020 הפך לפרזנטור של HOT gamers, חבילת אינטרנט מיוחדת המתאימה לגיימרים.
בנובמבר 2020 אובלס היה בשיתוף פעולה עם Xbox ולקח חלק בהשקה של Xbox Series X.
ההשקה נערכה במגדלי עזריאלי שבתל אביב בהנחיתם של בן קיסר ודאני-לי זיסר.
הייתה אפשרות (לכל דורש) לצפות בהשקה בלייב שהתרחש בערוץ ה"יוטיוב" של Xbox ישראל, השידור החי הגיע ל-20,000 צופים באותו הרגע בזמן השידור.
ב-6 בנובמבר החל שיתוף פעולה עם הפסטיגל ה-40.
באפריל 2021 הוציא אובלס את אוזניות הגיימינג שלו.
ביולי 2021 הוציא סדרת מוצרים של "Back To School" שכללה יומנים, בקבוקים, קלמרים ותיקים, שמתחדשת בתחילת כל חופש גדול.
+שנהקטגוריהמועמדותתוצאה2020ישראל בידור גיימינגסטרימר השנהישראל בידורגיימר השנהפרוגי2021פרוגיגיימר השנה2022ישראל בידורגיימר השנה
בר-זנב וחבריו היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים אשר שלבה שחקנים בשר-ודם ובובות בגודל אנושי.
זו סדרת הטלוויזיה השנייה שדובבה לעברית והראשונה עם שחקנים בשר-ודם שדובבה (קדמה לה סדרת האנימציה דוקטור דוליטל).
הסדרה זכתה להצלחה גדולה בארצות הברית ושודרה בשידורים חוזרים רבים ודורגה בסקרים במקום 22 ובמקום 27 של סדרות הפולחן הגדולות בכל הזמנים.
עלילת הסדרה נפרסה לאורך 17 פרקים.
בנוסף לסדרה יצא סרט בשנת 1970 המהווה פריקוול לעלילות הסדרה.
עמי וחליל הקסם שלו פאזי מגיעים בטעות לאי נסתר כאשר עולה על סירה קסומה ומאבדת שליטתה עקב כישוף של המכשפה מכשפוי המרושעת.
בר-זנב הדרקון חש לעזרתם ומציל אותם ממכשפוי, ובכל פרק פוגשים את עלילותיהם.
עמי (במקור ג'ימי) - ילד שהגיע לאי נסתר דרך ספינת קסמים.
מיפוי השתלטה על הספינה והביאה אותו לאי בניסיון להשיג את חליל הקסמים שלו - פאזי.
בר-זנב (במקור פאפנסטאף) - דרקון ידידותי וראש העיר של האי.
פאזי החליל (במקור פרדי) - חליל קסום שיכול לדבר השייך לעמי, לרוב מכשפוי מנסה להשיגו.
דין ודן (במקור קלינג וקלאנג) - זוג שוטרים אילמים, העוזרים לבר-זנב.
דין לבוש בגדים אדומים ודן לבוש בגדים ירוקים.
מכשפוי - הדמות הרעה בסדרה, מבוססת על הופעתה של מרגרט המילטון בתור המכשפה המרשעת מן המערב בסרט הקוסם מארץ עוץ.
עמי - נורית לפקוביץ אמיר
פאזי החליל - שפרירה זכאי
בר אבני (נולדה ב-1989) היא מנצחת ישראלית גרמנייה.
בר אבני נולדה וגדלה בכפר סבא.
אבני החלה ללמוד נגינה בתופים בגיל שמונה.
בהמשך פנתה לנגינה בטימפני ולמוזיקה קלאסית.
כמו כן ניגנה בכלי הקשה בתזמורת הקאמרית הרצליה.
בשנת 2009 בתום שירותה הצבאי, נרשמה ללימודי ניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב אצל יואב תלמי.
בהדרכתו הייתה לעוזרת מנצחת בתזמורת הקאמרית הישראלית.
משהשלימה את התואר הראשון, עברה לאירופה והמשיכה את הכשרתה אצל מרטין זיגהרט באוניברסיטה למוזיקה ולאומנויות הבמה בגראץ.
בעונה 2015/16 קנתה לה ניסיון כמנצחת על תזמורת כלי הנשיפה הסימפונית של אוניברסיטת גראץ.
בשנת 2017 עברה לאוניברסיטה למוזיקה ולתיאטרון בהמבורג, שם השלימה תואר שני בשנת 2018, בהדרכת אורליך וינדפור.
בשנת 2021 הוכרזה בר לזוכת הפרס והמלגאית הצעירה ביותר של המכון הבינלאומי ע"ש קורט מאזור בלייפציג, באותה שנה מונתה למנצחת הראשית של התזמורת הפילהרמונית של באייר והייתה לאישה הראשונה שמונתה לתפקיד רם זה בתולדות 120 שנות קיומה של התזמורת.
בר אבני סיימה את תפקידה בתזמורת באייר בשנת 2024. בנוסף למאסטרה אבני היא מנצחת אורחת על הקלטות וקונצרטיים פומביים של תזמורות רבות אחרות במרכזי קונצרטים בינלאומיים.
במרץ 2024 זכתה בר אבני בפרס הראשון בתחרות "לה מאסטרה" בפריז מידי חבר שופטים בינלאומי בראשותה של נטלי שטוצמן.
באותה הזדמנות, זכתה שם גם בארבעה פרסים מיוחדים: "פרס מטעם תזמורת מוצרט של פריז", "פרס ARTE", "מענק ECHO" ו"פרס אולמי הקונצרטים והתזמורות של צרפת".
כמו כן הוענק לה מלגה מטעם אקדמיית "לה מאסטרה".
בשנת 2024 ניצחה בר אבני - בין היתר - בהופעת בכורה על תזמורת בית השידור המערב-גרמני (WDR) ועל התזמורת הסימפונית של גטבורג כעוזרת המנצחת של מאסטרה ברברה הניגן, שקידמה מאוד את הקריירה של אבני.
עוד קונצרטים שעליהם היא ניצחה הם קונצרטי תזמורת הנוער הממלכתית של המבורג באלבפילהרמוני, כעוזרת מנצחת של פרנסואה קסאבייה רות בקלן ושל קלאוס מקלה בפריז.
במקביל לעיסוקה כמנצחת, אבני עוסקת בפרויקטים של חינוך מוזיקלי לשם קידום כישרונות צעירים.
בר היא רקטה מונחית (רקטה שהוסבה לטיל) מתוצרת אלביט מערכות יבשה, הנמצאת בשירות המערך הרקטי של חיל התותחנים.
מטרתה לאפשר סיוע באש מדויקת לכוחות היבשה ללא תלות בחיל האוויר, ובפרט, לאפשר ירי סלקטיבי מדויק מאוד לעבר מטרות בלוחמה בשטח בנוי.
רקטת "בר" מחליפה את רקטת "רומח" המיושנת יותר ומציגה ניווט טוב יותר, ודיוק משופר.
רקטת "בר" נקלטה בצה"ל בשנת 2024 באמצע מלחמת חרבות ברזל והחליפה את רומח המיושנת יותר.
ב-28 באפריל 2025 בוצע שימוש ראשון ברקטה ברצועת עזה, והשיגור התבצע ממשגר רקטות "להב".
צה"ל השתמש ברקטת "בר" גם לביצוע סיכול ממוקד במחבלים ברצועת עזה.
בר, חום הוא ציור משנת 1944 מאת האמן הגרמני מקס בקמן.
היצירה צוירה באמסטרדם, בזמן שבקמן היה בגלות בעקבות החרם שהטילו הנאצים על עבודתו.
הציור נוצר בשנת 1944, כאשר בקמן שהה באמסטרדם תחת איום פלישה של בעלות הברית, סמוך לסיום מלחמת העולם השנייה.
בתקופה זו בקמן היה נתון תחת הגבלות חמורות מצד המשטר הנאצי, אשר אסר עליו ללמד ולמכור את יצירותיו.
הציור נרכש בספטמבר 1944 על ידי סוחר האמנות הילדברנד גורליט, שפעל בשירות ובשיתוף פעולה עם המשטר הנאצי, ורכש אמנות עבור מוזיאון הפיהרר שתוכנן בלינץ.
בעת הרכישה התלווה אליו סוחר נוסף, ארהרד גפל.
לאחר מותו של גורליט בתאונת דרכים בשנת 1956, ירשה את הציור אשתו, הלנה גורליט.
הציור הוצע למכירה פומבית בבית המכירות RN קטרר בשטוטגרט בשנת 1960, אך לא נמכר.
לאחר מותה של הלנה גורליט בשנת 1968, נרכש הציור בשנת 1971 על ידי גלריה רומן קטרר בשווייץ.
בשנת 1987 נמכר הציור במכירה פומבית של סותבי'ס במינכן ונרכש על ידי אוסף מרווין וג'נט פישמן ממילווקי.
בשנת 2000 נמכר שוב במכירה פומבית של סותבי'ס בלונדון, ומאז עבר לאוסף פרטי.
בנובמבר 2013, נתרם הציור למוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (LACMA), כהוקרה לזכרו של רוברט לוקר, חבר הנהלה ומאספן אמנות גרמנית אקספרסיוניסטית.
הודעת המוזיאון על התרומה לא כללה את המידע על הרכישה הראשונית של הציור על ידי הילדברנד גורליט, אף שבאותה עת נחשפה פרשת אוסף גורליט – אוסף בן כ-1,400 יצירות אמנות שהוחרם על ידי הרשויות הגרמניות מבנו של גורליט, קורנליוס.
דוברת המוזיאון אישרה כי הרכישה על ידי גורליט הייתה ידועה, וציינה כי בקמן עצמו המליץ על גורליט כסוחר אמנות ראוי לאחר המלחמה.
הציור הוצג ברטרוספקטיבה הראשונה של בקמן במוזיאון בפרנקפורט בשנת 1947, ביוזמת גורליט, אף שבקמן עצמו לא השתתף בתערוכה.
שם תואר הציור כמתנה מאת האמן לסוחר.
בשנת 1956 הושאל הציור לתערוכה בניו יורק בשם "אקוורלים, רישומים והדפסים גרמניים, 1905–1955", בחסות הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, שהופקה על ידי American Federation of Arts.
הקטלוג ציין את תרומתו המשמעותית של ד"ר הילדברנד גורליט, שתרם 24 יצירות לתערוכה.
בר – בין יוצר למקום הוא כתב עת לספרות ואמנות הנוצרת בעולם הישיבות, בעיקר מהזרם הדתי לאומי.
הוא נוסד בשנת 2017, ומאז יוצא לאור פעמיים בשנה: גיליון אחד בזמן חורף ואחד בזמן קיץ.
כתב העת מופץ באופן עצמאי על ידי תלמידים מישיבות שונות שמתנדבים כנציגי המערכת, ומוכרים את הגיליונות לתלמידי הישיבה.
הרעיון להקמת כתב העת נבע מתוך כתבי עת דומים שעסקו באמנות וספרות, אך היו ישיבתיים בלבד ולא נועדו לצאת מקירות המוסד.
דוגמאות שונות הן "פשקוויל" של ישיבת רעותא, "קונטרס" של ישיבת שיח יצחק, ו"תמורות" של ישיבת רמת גן.
צור ונטורה, אחד ממייסדי כתב העת והעורך הראשי הראשון שלו, פנה אל משה בלאו שעימו ניהל את "פסיפס" – אתר לעידוד יצירה מבית ערוץ 7, והציע לו להקים כתב עת שיאגד יצירות מרחבי הישיבות.
משם החלו השניים לאסוף צוות של יוצרים מרחבי הישיבות וביחד איתם עבדו על יצירת הגיליון הראשון, שיצא בזמן קיץ ה'תשע"ז, 2017.
מערכת כתב העת כוללת בחורי ובוגרי ישיבות מתחומי יצירה שונים ומישיבות מגוונות.
בין עורכי כתב העת בהווה ובעבר ניתן למנות את המשוררים צור ונטורה, משה בלאו ואיתן דקל, את הסופר אברהם אליצור, את החוקרים גילעד הסה ואביעד מרקוביץ ואת האמנים הפלסטיים דוד (דוכי) כהן ודידי כליפה.
כתב העת מכיל מגוון סוגים של יצירות המתחלקות ל-6 שערים:
השערים כולם מכילים יצירות של תלמידי הישיבות ובוגריהן, מלבד השער הראשון: 'אקדמך' מאגד יצירות ספרותיות עבריות מתוך המקורות כגון פיוטים, קטעים מהגמרא ומספרי שו"ת ועוד.
בנוסף, 'קונספט' הוא שער שאינו מוקדש לסוגה יצירתית מסוימת אלא לנושא המתחלף מידי גיליון ומכיל יצירות מסוגות שונות סביב אותו נושא (נושאים שהופיעו בשער הקונספט לדוגמה: תפילה, חטא, ארץ ישראל, צחוק, לבוש ועוד).
מערכת כתב העת מפיקה מדי פעם גם פרויקטים שיוצאים מגדר הגיליונות השגרתיים, בעיקר סביב אירועים באקטואליה ובמעגל השנה.
באפריל 2020 יצא לאור "קונטרס הסתר פנים" בהוצאת "בוקסה" מבית בר ובעריכת גילעד הסה, עורך שער 'אקדמך' דאז ולימים עורך כתב העת "דעות".
הקונטרס יצא לאור במהדורה דיגיטלית חינמית ולאחר מכן במהדורת כיס מוגבלת וממוספרת של 100 פריטים בלבד, שמתוכם עשרה עותקים הודפסו במיוחד על נייר כחול.
תוכן הקונטרס מורכב מיצירות יהודיות עתיקות העוסקות בחולי ומגפה – לאור מגפת הקורונה שהתחוללה באותה תקופה.
את ההוצאה במהדורה המוגבלת הסביר דוד (דוכי) כהן, עורך שער 'אמנות' דאז, כהנצחה לסבו ישעיהו וינוגרד:
בעקבות אירועי שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל הפעילה מערכת "בר" בשיתוף פעולה עם כתב העת "דברים בעלמא", (כתב עת לספרות ושירה בעולם התורני הנשי, שנסגר מעט לפני כן וחזר לפעילות חד פעמית בשיתוף הפעולה הנוכחי) את פרויקט "מן הסערה", במסגרתו פורסמו שירים ויצירות אחרות שעסקו באירועי התקופה.
הפרויקט שותף בדפי הפייסבוק של שני כתבי העת ובאתר הרשמי של "בר".
בַּר-עַשְׁנָן אֶרֶץ-יִשְׂרְאֵלִי (Ceratocapnos turbinata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי מטפס ממשפחת הפרגיים (Papaveraceae), מתת-משפחת העשנניים (Fumarioideae).
זהו המין היחיד בסוגו במזרח הים התיכון, ואחד משלושה מינים בסוג בר-עשנן.
הצמח קירח ומסועף מאוד, ומגיע לגובה של כ-60 ס"מ ואף יותר.
פרחיו דו-מיניים, קטנים וורודים, ובעלי סימטריה דו-צדדית.
המין דומה למיני עשנן (Fumaria), אך נבדל מהם בכך שהוא מטפס בעזרת קנוקנות מסועפות שהן המשך של ציר העלה, ובכך שהוא נושא שני טיפוסים של פירות.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ונובלת בסוף מאי.
הפריחה נמשכת מסוף דצמבר ועד תחילת יוני.
חנטת הפרי חלה מסוף פברואר, והפצת הזרעים מסתיימת באמצע יולי.
בר-עשנן ארץ-ישראלי גדל באזורי אקלים ים-תיכוני, ותחום תפוצתו הטבעי מצומצם למזרח אגן הים התיכון.
זהו המין היחיד בסוגו באזור זה, והוא מהווה שלוחה מזרחית מבודדת של סוג קטן הכולל שלושה מינים, שמרביתם גדלים במערב אגן הים התיכון.
אחד ממיני הסוג, Ceratocapnos claviculata, נפוץ בעיקר במערב אירופה באזורים לחים, הנתונים להשפעה ימית אטלנטית ומאופיינים באקלים ממוזג ולעיתים קריר.
תפוצתו העולמית כוללת אוכלוסיות בקפריסין, ומוסיפה ונמשכת מסוריה ולבנון ועד ירדן וישראל.
בישראל גדל המין בעיקר במקומות מוצלים, כגון מאחורי סלעים ובחורש ים-תיכוני, ולעיתים גם בבתות ספר.
בתחום תפוצתו בארץ הוא נפוץ בגלבוע; מצוי בגליל העליון, בבקעת כנרות, בעמק יזרעאל ובגלעד; נדיר בגליל התחתון; ונדיר מאוד בחרמון, בגולן, בבקעת החולה, בבקעת בית שאן, בשומרון ובהרי יהודה.
שם הסוג המדעי Ceratocapnos נגזר מן היוונית κέρας (kéras - "קרן"), בהתייחס לפירות הקרניים, ומן הרכיב capno- שמקורו ביוונית καπνός (kapnós - "עשן").