tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
(Near East Broadcasting Station / Sharq al-Adna) היה תחנת שידור שונה לחלוטין ממנו: היא הוקמה על ידי בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה, החלה לשדר בערבית מיפו ב־1941/1942, ומאוחר יותר המשיכה את פעילותה מקפריסין.
תפקידה התעמולתי והאידאולוגי של התחנה
יונס בח'רי ייסד את התחנה בתמיכתו הישירה ובברכתו של המשטר הנאצי, שהיה הקול המרכזי בה.
את שידוריה פתחה התחנה במשפטו הידוע של בח'רי: "כאן ברלין, דרישת שלום לערבים", משפט שהפך מאוחר יותר לכותרת ספרו שנכתב בשמונה חלקים.
התחנה אימצה שיח לאומי ערבי שקרא למהפכה ולשחרור מהקולוניאליזם האירופי, לצד האדרת ההתנגדות הערבית וקישור בין מאבק זה לבין מטרות גרמניה הנאצית במלחמה נגד בעלות הברית.
שידורי התחנה נפתחו בקריאת פסוקים מן הקוראן, ולאחריהם שודרו שירים לאומיים נלהבים ונאומים פוליטיים אנטי-בריטיים ואנטי-צרפתיים.
יונס בח'רי התעקש לשלב את הקוראן בשידורים – צעד יוצא דופן בתקשורת המערבית של אותה תקופה – והיטלר אישר זאת לאחר שבח'רי הסביר לו את חשיבות הדת בקרב הציבור הערבי.
בכתיבת תוכניות והגשתן בתחנת רדיו ברלין בערבית השתתפו מספר דמויות בולטות מהעולם הערבי, וביניהן:
אל-חאג' אמין אל-חוסייני, המופתי של ירושלים, ששהה בברלין במהלך המלחמה.
, הדרשן המרוקאי הידוע, שתרם לגיבוש השיח הדתי נגד הקולוניאליזם.
כל הדמויות הללו השתמשו בתחנה כפלטפורמה להעברת מסרים תעמולתיים שנועדו לחזק את התודעה הלאומית והאסלאמית בעולם הערבי ולגייס תמיכה במאבק נגד שליטה זרה.
תגובת הציבור ומדיניות המעצמות הזרות כלפי התחנה
התחנה זכתה לפופולריות רבה בעולם הערבי, במיוחד במצרים, עיראק, אלג'יריה ומרוקו.
על פי דיווחים, המלך פארוק הראשון נהג להאזין לה בחשאי כדי ליצור קשר לא ישיר עם ההנהגה הגרמנית.
שידורי התחנה הועברו בסגנון נלהב ועממי, שהתקרב לשפת הרחוב הערבית, ובכך הצליחו לפנות לקהל רחב יותר ולהיות אפקטיביים במיוחד בקרב שכבות העם.
זאת, בניגוד לשידורי ה-BBC בערבית, שהתאפיינו בסגנון רשמי ומעודן יותר ופנו בעיקר לאליטה המשכילה.
התחנה עוררה דאגה ניכרת בקרב המעצמות הזרות, ובראשן בריטניה, שהורתה לאסור על האזנה לשידוריה.
רשויות הביטחון אף קיבלו הנחיה לעצור כל מי שייתפס מאזין לתחנה בביתו — צעד המעיד על החשש מהשפעתה הציבורית הגוברתו.
"חשף יונס בח'רי ניסיון ריגול פנימי בתחנה.
אחד השדרנים, ד"ר זכי כראם, הבריח מידע סודי דרך הקונסוליה הטורקית בווינה.
בתיאום עם שירותי הביון הגרמניים בפיקוד האדמירל וילהלם קנריס, סוכלה הפעולה: התיק שבו השתמש הוחלף בחשאי בתוכן מזויף, והוא נשלח בשקט לטורקיה מבלי להיעצר – כדי לשמור על סודיות המבצע.
מקרה זה חשף שהתחנה שימשה גם זירה למאבקי ריגול בינלאומיים.
ניסיון ההתקרבות של גרמניה לערב הסעודית
גרמניה הנאצית ניסתה לקדם יחסים מדיניים עם ערב הסעודית באמצעות תעמולה מכוונת ששודרה ברדיו ברלין בערבית.
היטלר ביקש להתקרב למלך עבד אל-עזיז אבן סעוד על ידי הבעת תמיכה גלויה בעניין הפלסטיני ובהתנגדות לקולוניאליזם, בעיקר הבריטי.
אך ניסיונות ההתקרבות נותרו בגדר מהלך תעמולתי בלבד ולא התפתחו לכדי שיתוף פעולה מדיני או צבאי ממשי.
סוף התחנה וגורלו של יונס בח'רי
עם כישלונו של מרד רשיד עלי אל-כילאני בעיראק, שהתמיכה בו הייתה בולטת בשידורי התחנה, הודח יונס בח'רי מניהול התחנה.
את מקומו תפס עבד א-לטיף אל-כמאלי, עד לסיום שידורי התחנה באופן סופי בשנת 1945 עם נפילת ברלין וסיום המלחמה.
לאחר המלחמה שב בח'רי לעיראק, ונע בין פעילות תקשורתית לפוליטית.
הוא נאסר למשך שבעה חודשים על ידי עבד אל-כרים קאסם, ובמהלך תקופה זו כתב את ספרו "שבעה חודשים בבתי הכלא של קאסם".
בהמשך דרכו פתח מסעדות בבגדאד ונדד בין ביירות, פריז, כווית ואבו דאבי, תוך שהוא ממשיך לכתוב בעיתונים שונים.
הוא הלך לעולמו בבגדאד בשנת 1979 ונקבר בשקט, ללא טקס רשמי, חרף פרסומו הרב.
סוכנויות הידיעות הבינלאומיות, בהן סוכנות הידיעות הצרפתית ורויטרס, הסתפקו בידיעת קצרה על מותו.
המונח רדיו פיראטי מתייחס לשימוש בתדר רדיו לצורך שידורי רדיו, מבלי לקבל רישיון לכך על ידי הרשות האחראית על מתן רישיונות לכך.
מעבר לרצון של הממשלה להסדיר את שידורי הרדיו, שהם אמצעי תקשורת חשוב, נובע הצורך ברישיון ממספרם המוגבל של התדרים לשידור.
בנוסף לגזילתם של אלה, השידור הפיראטי מסכן לעיתים את התעופה, שכן אף על פי שאינו פועל במכוון בתדרים התעופתיים, הוא עלול להפריע לקשר בין מטוסים ומגדלי הפיקוח.
דבר זה נמנע במערך הרדיו החוקי על ידי אמצעים טכניים מתאימים.
הלוגיקה שעומדת מאחורי האיסור על שידורי רדיו לא מורשים מסתמכת על אספקטים ערכיים ומעשיים.
מבחינה ערכית גלי הרדיו שעל גבם מועברים שידורי הרדיו מוכרים ברוב מדינות המערב כמשאב ציבורי מוגבל.
השימוש במשאב מוגבל זה ללא אישור מהווה גנבה מהציבור.
מבחינה מעשית תחנות הרדיו הפיראטיות פועלות באופן שאינו כפוף לאף גורם מפקח וממתן, בכך פעילותן "דורסת" תדרים של תחנות רדיו אחרות ולעיתים אף פוגעות בפעולות קשר של הצבא ושל שדות תעופה.
בעיה נוספת בתחנות הפיראטיות היא שפעילותם לרוב עוברות על חוקי זכויות יוצרים, על תקנות המס בגין הפרסומות המשודרות בערוצים אלו ועוד.
לפיכך מוטל בכל מדינה על אחד המשרדים הממשלתיים תפקיד רישוי ופיקוח מטעם המדינה על השימוש בגלי רדיו.
בישראל ניתן פיקוח זה למשרד התקשורת.
פעמים רבות הבחירה לעבוד באופן פיראטי נובעת מהרצון לשדר תכנים שאינם עולים בקנה אחד עם חוקי המדינה ושאר המסגרות המחייבות את תחנות הרדיו, שכן הרדיו הפיראטי אינו כפוף לצנזורה.
לדוגמה: המחתרות העבריות בארץ ישראל הפעילו את תחנות "קול ישראל (ההגנה)", "קול ציון הלוחמת" ו"קול המחתרת העברית".
גם לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה החלו לשדר תחנות רדיו פיראטיות השייכות לאופוזיציה.
תחנת ערוץ 7 החלה את שידוריה בשנת 1988 מאוניית "ארץ הצבי" שעגנה מול חופי ישראל ושידרה לתחומי ישראל בפריסה הולכת וגדלה.
התחנה הוקמה כמענה "ימני" לתחנת קול השלום שהחלה את שידוריה כ-15 שנה קודם לכן.
שתי התחנות התבססו על דגם תחנות הרדיו הפיראטיות שהיה נפוץ במערב אירופה בשנות השישים, של שידורים המתבצעים מספינה הרשומה כשייכת לחברה ממדינה זרה ועוגנת מחוץ למים הטריטוריאליים שאליה היא משדרת.
בעוד שבאירופה תוקנו החוקים כדי למנוע שידורים מספינות פיראטיות, בישראל לא נעשה דבר לתקן את הפרצה בחוקי המדינה בנושא.
פקודת הטלגרף האלחוטי קובעת כי "לא יקים אדם, ולא יקיים תחנת טלגרף אלחוטי, ולא יתקין ולא יפעיל ולא יקיים מכשיר לטלגרף אלחוטי, בכל מקום בישראל או בכלי שיט או בכלי טיס הרשומים בישראל, אלא לפי רישיון מאת הממשלה.
עלייתן לאוויר של קול השלום וערוץ 7 הוצג על ידי שתי התחנות כצורך תרבותי ועממי לבנות אלטרנטיבה תקשורתית מול המונופול הממשלתי שסיפקו תחנות "גלי צה"ל" ו"קול ישראל".
"קול השלום" פנתה לתרבות הליברלית המערבית הקוראת לשלום במזרח התיכון והשמיעה בעיקר מוזיקת פופ ורוק עדכני לאורך שנות פעילותה.
ערוץ 7 שידרה תכנים בעלי אוריינטציה דתית ולאומית ימנית, ומוזיקה עברית וחסידית.
סוגיית ערוץ 7 הוכרעה לבסוף בדצמבר 2003 בבית המשפט, לאחר שנמצאו עדויות מכריעות כי התחנה שידרה במהלך 1995–1998 מתחום המים הטריטוריאליים של ישראל וכי משדרים שלה הוצבו בבית-אל.
מפעילי התחנה הורשעו בעבירות נגד חוקי הבזק, הטלגרף והרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
למרות זאת, רק אדם אחד מכלל המורשעים קיבל עונש מאסר של שלושה חודשים, לאחר שהורשע גם במתן עדות שקר.
שאר הנאשמים נקנסו ב-25,000 ₪ ומספר חודשי מאסר על תנאי, לכל היותר, שהומרו ברובם בעבודות שירות.
ערוץ 7 הפסיק את שידוריו על גלי הרדיו בארץ בעקבות ההרשעה, אך שידוריו ברשת האינטרנט נמשכו.
במקביל הפעילו מפעילי התחנה לחצים על נשיא המדינה משה קצב לחון אותם מעונשם כדי להתמודד במכרז הקרוב של הרשות השנייה להקמת רדיו אזורי.
באוקטובר 2005 המליץ הנשיא קצב על חנינתם וב־29 במאי 2006 אישר שר המשפטים חיים רמון, בניגוד להמלצות משרדו, את החנינה ובכך הוא אפשר למפעילי התחנה לגשת למכרז.
בתחילת שנות ה-90 החלה תחנת הרדיו הפיראטי "רדיו חוף" לשדר מאונייה בלב ים ולאחריו החל גל של תחנות רדיו פיראטיות חלקן בקשו להשמיע מוזיקה בסגנון פופ ערבי בביצוע יוצרים ישראלים לצד מוזיקה עם השפעה ים תיכונית מקומית שלא הושמעה בתחנות אחרות.
תחרות בין הרדיו הפיראטי לרשתות החוקיות
המהפך התרבותי שהביאו עימן שתי התחנות עם הקמתן בא לידי ביטוי גם בקרב תחנות הרדיו החוקיות בארץ.
בשנת 1976 הוקמה רשת ג' על ידי קול ישראל, כרשת המכוונת לצעירים ומשדרת בעיקר מוזיקת פופ ורוק, והיוותה מענה לדרישה למוזיקה זו תוך תחרות ממושכת עם תחנת "קול השלום" על קהל המאזינים הצעירים בישראל.
ב־1988 בד בבד עם עלייתה של ערוץ 7 לאוויר, החלה רשת ג' לשים דגש על מוזיקה עברית ישראלית במקביל לשידורי פופ ורוק מחו"ל.
ביום העצמאות של אותה שנה אף ערכה הרשת את "מצעד המצעדים" העברי על מנת לייצב את כוחה כתחנת המוזיקה המובילה בשידורי הרדיו בישראל.
ב־1997, כחמש שנים לאחר סגירתה של "קול השלום" ועקב שינויים דמוגרפיים-חברתיים שחלו במדינת ישראל, עברה רשת ג' לשדר מוזיקה עברית בעיקר.
עם השנים הלכה וגדלה תופעת השידורים הפיראטיים בישראל ובמקביל ניסיונותיו של משרד התקשורת להעמיד מערכת שידורים חוקית שתנצח בתחרות זו.
ב־1990 אושר בקריאה שלישית חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, שהסדיר את התנאים להקמתן והפעלתן של תחנות רדיו אזוריות על ידי גופים פרטיים.
במסגרת מכרזי הרשות השנייה הועלו לאוויר 14 תחנות רדיו מסחריות-אזוריות אשר הציעו אלטרנטיבה חוקית לרשתות "קול ישראל" ו"גלי צה"ל".
מצידו השני של המתרס, הלכו והתרבו התחנות הפיראטיות, ובספטמבר 1995 איתר יחיאל לימור במסגרת מחקר בנושא הרדיו הפיראטי, 35 תחנות רדיו פיראטיות פעילות ומספר דומה של תחנות אשר הפסיקו את פעילותן בין השנים 1990-1995.
ב־2001 הגיש אהוד אולמרט הצעת חוק, המבקשת לאשר לתחנה ששידרה באופן רציף במשך חמש שנים להשתתף במכרזי הרשות השנייה, הצעה שהכתה הדים רבים במערכת הפוליטית כפוגעת בעיקרון שלטון החוק ומכשירה פעילות עבריינית.
הצעת החוק בוטלה על ידי בג"ץ, אך אושרה שנית על ידי הממשלה בשנת 2003 במתכונת שונה במעט.
בעקבות פעולות אכיפה נמרצות וחוק שהחמיר את הענישה, ירד מספר התחנות הפיראטיות בהדרגה, עד שבשנת 2009 פחתה מאוד התופעה, אך התקיימה גם בשנים שלאחר מכן.
רדיו קול חי (הוקמה בנובמבר 1996) היא תחנת רדיו אזורית חרדית המובילה במגזר החרדי-דתי.
מ"קבוצת קול חי" המחזיקה בנוסף את תחנות הרדיו "קול חי מיוזיק" ו"בשיעור חי".
בבעלות חברת "ערוץ יהודי ישראלי" שבשליטת המיליארדר ובעלי עכשיו 14, יצחק מירילשוילי.
בהנהלת העיתונאי ואיש העסקים שמוליק טיקוצקי.
התחנה החלה לשדר בנובמבר 1996, לאחר שקבוצה של משקיעים זכתה במכרז של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו להפעלת תחנת רדיו אזורית לציבור הדתי בגוש דן.
את קבוצת המשקיעים הוביל חבר הכנסת לשעבר מהליכוד, גדעון גדות שהחזיק 26% מהמניות בתחנה, חברת ההשקעות קרדן ישראל של היהלומנים יוסף גרינפלד ואבי שנור החזיקה 22.75%, איש העסקים מיקי דורסמן (שהיה אז חתנו של המיליארדר תד אריסון) החזיק 19.5%, הקבלן יצחק שיינפלד 13%, עורך דין ליפא מאיר 9.75%.
שאר המניות התחלקו בין חמישה עיתונאים ושדרים שהיו הגרעין שהוביל את התחנה בתחילת דרכה.
הרב ישראל אייכלר, אורי אורבך, מנחם מיכלסון, נחום עידו ומנהל התחנה שאול מייזליש.
גדעון גדות מונה ליושב ראש דירקטוריון התחנה, אך בפברואר 1997, שלושה חודשים לאחר שהחלה לשדר, התפטר גדות מתפקידו עקב מחלוקת על דרך ניהול התחנה ועלויות תפעול גבוהות.
הוא החולף בידי יוסף גרינפלד, בהמשך גם מכר גדות את המניות שהחזיק לחברת קרדן של גרינפלד.
ב-1997 שודר שירם של דץ ודצה "חייך וחיי", ומנהל התוכנית הורה להוריד את השיר ולהחליפו בשיר חסידי בשל שירת נשים.
בעקבות זאת הודיעו אורי אורבך ומנחם מיכלסון על התפטרותם בשידור חי.
בסוף שנת הפעילות המלאה הראשונה צברה התחנה הפסדים של 4 מיליון שקל.
מאחר שהתקשתה בתחרות מול כ-30 תחנות רדיו דתיות פיראטיות, בראשם ערוץ 7. על פי הסכם הזיכיון דרשה המדינה השקעה בציוד יקר ועיתונאים בתמורה לכך שכל התחנות הפיראטיות יסגרו, אך הדבר לא בוצע.
בנוסף אזור השידור של התחנה היה מוגבל לגוש דן ואילו ערוץ 7 שידר בכל רחבי המדינה.
בשנת 2000, לאחר שחוקק חוק מיוחד שאפשר לערוץ 7 לשדר, דרשו בעלי רדיו קול חי את הרחבת אזור זיכיונה כדי לעמוד בתחרות.
בנובמבר 2000, לאחר התחנה המשיכה להפסיד ונדרש גיוס הון נוסף, יצא מיקי דורסמן מההשקעה, לאחר שהעביר את מניותיו לחברת קרדן, שנטלה על עצמה את כל ההתחייבויות הכספיות והערבויות שהעמיד דורסמן.
בשלב זה החזיקה קרדן כ-70% מהמניות.
במאי 2000 הכירה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בבעיות הכלכליות של התחנה, וכדי לפתור אותן החליטה על שינוי אזור הזיכיון, כך שיכלול גם את ירושלים.
נגד ההחלטה הוגשו עתירות לבג"ץ של גורמים שונים, וכתוצאה מהעתירות נקבע, כי לרשות אין סמכות לשנות את אזור הזיכיון ללא מכרז.
במאי 2001, החליטה מועצת הרשות השנייה לערוך מכרז חדש לזיכיון לשידורי רדיו לציבור הדתי, הכולל את ירושלים ובני-ברק, אלא ששר התקשורת, ראובן ריבלין, סירב לאשר את פרסום המכרז ואת אזור הזיכיון שקבעה המועצה.
בתגובה עתרה קבוצת רדיו קול חי עצמה לבג"ץ.
בספטמבר 2003, זכתה התחנה במכרז החדש לאזור זיכיון רחב יותר, בין חדרה ועד הקו האווירי שבין בית שמש לאשדוד, ואזור ירושלים.
במסגרת המכרז החדש התחייבה התחנה להקים אולפן נוסף בירושלים.
בסוף שנת 2004 פתחה לראשונה מחלקת חדשות עצמאית.
בדצמבר 2005 ביקש איש העסקים ארקדי גאידמק לרכוש את התחנה, אך לבסוף משך את הצעתו.
בפברואר 2012 מונה אבי רוזן למנהל התוכניות, שנה אחר כך מונה למנכ"ל התחנה ולמנהל התוכניות מונה בצלאל קאהן.
בהמשך צורף כמנכ"ל שמוליק טיקוצקי.
בסוף 2016 רכש אבי בר כ-40% ממניות התחנה מידי חברת קרדן.
ובמרץ 2017 רכש את מלוא הבעלות, כולל את חלקם של יצחק שיינפלד וליפא מאיר, שכל אחד מהם החזיק אז כ-10%.
זאת לפי שווי של 1.25 מיליון שקל בלבד (ונטילת חובות התחנה בסך 6 מיליון שקל).
בר היה במקביל שותף של יצחק מירילשוילי בערוץ 20. מירילשוילי ביקש גם לרכוש את רדיו קול חי אך על פי החוק, בעלי ערוץ רדיו מסחרי אינו יכול להחזיק במקביל בערוץ טלוויזיה, בשל מגבלת בעלויות צולבות.
לאחר שבפברואר 2018 אושר החוק להצלת ערוץ 20, שבמסגרתו עלתה בוועדה מיוחדת בכנסת בראשות חבר הכנסת יואב קיש האפשרות להעניק הקלה מיוחדת לבעלי רישיונות לערוצים "זעירים", כולל ערוץ 20, לשלוט גם בתחנת רדיו, רכש מירילשוילי מידי בר, במאי 2018, את מלוא הבעלות.
במהלך שנת 2020, פורסם מכרז חדש לתחנה, לאחר שהזיכיון הקודם הגיעה לקיצו.
על הזיכיון החדש התמודדו שתי קבוצות: הראשונה בבעלותו של המיליונר יצחק מיראלשווילי, המפעילה את התחנה.
הקבוצה גייסה את השרה לשעבר דליה איציק לעמוד בראשה.
הקבוצה השנייה מורכבת מקבוצה בראשות אלי פלאי, מו"ל עיתון "משפחה".
בינואר 2020, פנו שתי הקבוצות לרשות השנייה וביקשו להתמזג ביניהן.
על פי הצעת המיזוג, שתי הקבוצות יהפכו לבעלי מניות במשותף בזיכיון להפעלת התחנה, 80% מהמניות תחזיק "קול חי", 20% חברת "חרדים FM".
הנימוק למהלך הוא השפעות משבר הקורונה והירידה בפרסום בתחנות הרדיו.
במרץ 2021 אישרה מועצת הרשות השנייה את ההצעה.
האולפן המרכזי של התחנה נמצא בבני ברק ואולפן נוסף בירושלים.
היא משדרת תוכניות אקטואליה, פנאי, בידור, מוזיקה חסידית ומזרחית, הגות, שיעורי תורה וחדשות.
תדרי התחנה הראשית הם 93 ו־92.8FM, ומהדורות חדשות משודרות בכל שעה בין 7:00 לחצות.
ב־2017 הושקה תחנת הבת "קול חי מיוזיק" המשדרת מוזיקה בלבד בתדר 102.5FM.
ב־2016 נבדקו טענות להתערבות מפלגת ש"ס בשידורים, ופוגעת בתחנה המתחרה רדיו קול ברמה.
לאחר הבחירות לרשויות המקומיות ב־2018, נקנסה התחנה ב־14,000 ש"ח על תעמולת בחירות אסורה עבור משה ליאון.
זאת לאחר ששדר הרדיו מנחם טוקר ראיין אותו בתוכניתו "זמן אוויר" במשך כשעה.
בעבר פנה לוח התכניות של הרדיו גם למאיזינים דתיים לאומיים ולמסורתיים, אך לאחר הקמתן של תחנות הרדיו "קול ברמה" ו"גלי ישראל", החל הרדיו להתמקד בתכניות הפונות בעיקר למגזר החרדי.
בסוף שנת 2014 עמד אחוז ההאזנה לתחנה על 5.1%.
בשנת 2015 חזרה התחנה להיות המובילה בציבור החרדי.
בשנת 2017 פורסם בסקר TGI כי שיעור ההאזנה של קול חי במגזר החרדי עמד על 31.5% לעומת רדיו קול ברמה 22.3%.
בסקר T.G.I שפורסם בראשית 2021 וסיכם את שנת 2020 עולה כי רדיו קול חי ממשיך להתחזק ועומד על 5% ותחנת הרדיו קול חי מיוזיק מתחזקת עם 4.4% בכך שיעור ההאזנה של שתי התחנות יחד עומד על 9.4% שיעורי האזנה.
בסקר T.G.I שפורסם בראשית שנת 2023 וסיכם את שנת 2022 עולה כי רדיו קול חי התחזק באופן משמעותי וכי עומד על 6.9%, כ-40% יותר מהתחנה המקבילה.
בנוסף, משודרים דברי תורה מרבנים בולטים בהם הרב ראובן אלבז, הרב ישראל מאיר לאו, הרב יוסף יצחק ג'יקובסון והרב אברהם יוסף.
בעבר הגישו בתחנה שלהבת חסדיאל, אסף נגל ואורי אורבך.
כתבי החדשות בתחנה: קובי פינקלר (צבא וביטחון), אבי רבינא (פרשן פוליטי) שלמה ריזל (מדיני, חוץ וערבים), צבי טסלר (כלכלה ובריאות), נתי קאליש (חרדים-אנ"ש).
ב-2016 פוטרו חמישה מהכתבים באתר קול חי.
שדרני מבזקי החדשות החדשות הם: נדב ארבל, יואב צור, שמעון קליין וישראל בן צבי.
החל משנת 2015 החלו לשדר את שיעורו השבועי של הרב יצחק יוסף במוצאי שבת מבית כנסת היזדים.
בנובמבר 2015 פתחה הרשות השנייה בהליך הפרה נגד התחנה על "משדר פוגע" וגזענות.
זאת לאחר שב-24 בספטמבר השמיע השדרן מנחם טוקר אמירה גזענית בשידור.
במהלך מבזק חדשות דיווח הקריין אריאל שרפר על מותם של 453 מתפללים סמוך לעיר מכה שבערב הסעודית.
שלפתע נשמע טוקר שואל את הקריין: "שרפר, למה רק 400?
מכרז על הפעלת התחנה שאמור היה להתקיים ב־2020, נדחה בשנה עקב מגפת הקורונה.
רדיו נור (ערבית: اذاعة النور, תעתיק מדויק: אד'אעת אלנור, מילולית: "רדיו האור") היא תחנת הרדיו של חזבאללה, המשדרת מלבנון.
תחנת הרדיו "רדיו נור", שופרו של ארגון חזבאללה, משדרת בערבית מביירות.
היא החלה בפעילותה ב-9 במאי 1988 בסיוע משמרות המהפכה האיראניים, ושידוריה נמשכים עד היום.
בראשית דרכה היו לתחנה שמות שונים: "צַוְת אלאסְלָאם" (קול האסלאם), "צות אלאימָאן" (קול האמונה) או "צות אלמֻסְתָצְ'עָפֶין" (קול המדוכאים).
המוטו של התחנה הוא: "רדיו נור, הראשון להשמיע ולומר"
כרוב התחנות הלבנוניות, חלק גדול מהשידורים מוקדש לחדשות.
בכל יום משודרות חמש מהדורות חדשות מורחבות, וביתר הזמן קיצורי חדשות בכל שעה עגולה, בנוסף לשידור מקביל של מהדורות החדשות המרכזיות בערוץ אל-מנאר.
התחנה מקדישה חלק מזמן השידורים לתוכניות העוסקות בענייני דת, בדגש על מושגי ההקרבה והמוות במסגרת הלוחמה נגד האויב, למשל פינה הסוקרת קורות חיים של מחבלים שנהרגו, או שנפלו בשבי.
על פי מיקום המרכזים המסחריים המפרסמים ברדיו ניתן להסיק כי התחנה פופולרית במיוחד בפרבר הדרומי של ביירות ובאזור דרום לבנון, בעיקר א-נבטיה – אזורים שיעיים מובהקים.
בישראל ניתן לקלוט את שידורי התחנה בתדרים 91.7 - 92.2 FM (בעיקר בתדר 92.2).
ביולי 2006 תקפה ישראל את משרדי רדיו נור ואת משרדי אל-מנאר כחלק ממלחמת לבנון השנייה.
רדיו קול רגע (המילה "רגע" היא במקור ראשי התיבות "רדיו גליל עמקים") היא תחנת רדיו אזורית, המשדרת חדשות מקומיות, תוכניות מוזיקה, ספורט ומיסטיקה מקיבוץ בית קשת בתדר 96FM לעמקים ולגליל ו־91.5FM לגולן ואצבע הגליל.
לוח המשדרים של רדיו "קול רגע" הוא שילוב של אקטואליה, שעשועונים ומוזיקה.
תחנת רדיו קול רגע הוקמה ב-1 בספטמבר 1996 על ידי חיים הכט לאור מכרז לשידורים באזור זיכיון הגליל, הגולן, עמק יזרעאל ועמק הירדן כזכיין של הרשות השנייה לרדיו ולטלוויזיה.
מנכ"לית התחנה היא דפנה הכט, בתו של חיים הכט.
בשנת 2020 פתחה התחנה תחנת בת לדוברי השפה הרוסית בשם רדיו "לוצ'שייה" (Лучшее Радио) - "הרדיו הטוב ביותר" בתדר 106.4 FM.
בשנת 2025 נכנס משה מנו כשותף ברדיו קול רגע, לצד חיים הכט.
רדיו סאווא היא תחנת רדיו בשפה הערבית, הממומנת על ידי הממשל האמריקני.
ארצות הברית משדרת חדשות בשפה הערבית במטרה לספק אלטרנטיבה לרדיו המקומי במדינות ערביות הנגוע לעיתים בדיווח מוטה.
בתחנה מושמעים גם שירים פופולריים בערבית, באנגלית ובספרדית, כדי למשוך אליה מאזינים.
רדיו סאווא מופעל על ידי "חבר הנאמנים של השידור" (Broadcasting Board of Governors – BBG), שהיא סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית, כלומר אינה עומדת תחת שליטתה הישירה.
תחנת הרדיו עובדת בשיתוף פעולה עם תחנת הטלוויזיה הלוויינית בשפה הערבית "אל-חורה", הממומנת אף היא על ידי ממשלת ארצות הברית.
התחנה החלה את שידוריה ב-23 במרץ 2002 ונקלטה אז בוושינגטון די.
סי., מרוקו, ירדן, עיראק, מצרים, דובאי, ובאיחוד האמירויות הערביות.
בישראל ניתן להאזין לשידורי התחנה ב-FM בתדרים 94.2 בתל אביב ובמרכז הארץ, 107.4 בצפון הארץ (באזורי בית שאן, הכנרת והסביבה), 98.1 בירושלים, 100.2 בדרום הארץ (מהנגב ועד לעוטף עזה) וב-AM בתדר 990 בכל רחבי הארץ.
רדיו אילת (לשעבר רדיו קול הים האדום) היא תחנת רדיו אזורית, שהחלה את שידוריה בספטמבר 1995. התחנה הייתה קרויה בעבר על שמו של ים סוף (הידוע גם בשמו השני, "הים האדום"), השוכן לחופי אילת.
לתחנה שני משדרים, באילת (102.0FM) ובמועצה האזורית חבל אילות (101.1FM).
התחנה הוקמה כחלק כחלק מיישום חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, שהסדיר את הקמתן של תחנות רדיו אזורי בישראל, המופעלות על ידי בעלי זיכיון, ואינן ממומנות בעזרת אגרת הרדיו והטלוויזיה אלא בדרך מסחרית (מכירת זמן פרסום), תחת פיקוח ציבורי.
הקבוצה שזכתה בזיכיון להקמת תחנת רדיו באילת כללה שורה של משקיעים בהם: חברת ארקיע, חברת אילנית, מוזי ורטהיים, מייקל שטיינהרדט, גובר רדיו בבעלות עו"ד רון גזית, ומדיאנה תקשורת בבעלות יוהנה פרנר ורוני אלגרנטי.
הזיכיון שקיבלה היה ל-7 שנים אך ב-2002 הרשות השנייה החליטה להאריך בארבע שנים את הזיכיון, ללא מכרז.
רדיו קול הים האדום הייתה המצליחה מבין תחנות הרדיו האזורי לאחר שהשיגה את שיעור ההאזנה הגבוה ביותר בקרב האוכלוסייה הנמצאת בטווח השידור שהוגדר על ידי הרשות השנייה, שהיה בין 30% ל-45% בסקרים שנערכו בשנים 2002–2004.
בשנת 2007 נערך מכרז חדש להפעלת תחנת רדיו באילת, אולם קבוצת רדיו קול הים האדום הייתה היחידה שניגשה אליו.
במרץ 2008 מועצת הרשות השנייה אישרה שוב את קבוצת רדיו קול הים האדום כבעלת הזיכיון באזור אילת.
בנובמבר 2012 מנכ"ל קול הים האדום גיא מרקמן פרש מתפקידו, לאחר שניהל את התחנה מיום הקמתה.
הוא החזיק בכ-10% ממניות התחנה, אותם מכר למנכ"ל שהחליף אותו, רונן שי.
ביולי 2024 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב שעל רדיו צפון, קול הים האדום והשדרנים סלוצקי ודומינגז לפצות את כרמלה מנשה ב-500 אלף ש"ח, בתוספת הוצאות משפט בסך 100 אלף ש"ח, על הוצאת לשון הרע כלפיה והטרדה מינית שלה בשידוריהם.
בספטמבר 2024 רכש רדיו חיפה את התחנה, שתשנה את מיתוגה ל-"102FM אילת".
התחנה מרבה לעסוק בעניינים מקומיים הקשורים בקהילה.
מלבד מבזקי חדשות מדי שעה עגולה, קול הים האדום מגיש תוכניות אקטואליות מקומיות וארציות.
עוד ידועה התחנה בתוכניות הנוער שנעשו בעברה:"הפריק שואו" שזכתה לאחוזי האזנה רבים, "כוח 17", "שעת חלון" שמאוחר יותר שודרה גם בשמה "שעה חופשית" ותוכנית הנוער המיתולוגית "הפסקת 10" ששודרה ברצף במשך ארבע שנים.
תוכניות הנוער שילבו בנוסף לתכנים בסדר היום גם אווירה סאטירית, כגון "ערפדים", שהייתה תוכנית ששודרה בימי חמישי לכל מי שתכנן לצאת לבלות באילת.
כמו כן, התחנה ידועה בשדרני העבר שלה.
כמו כן, בתחנה שידרו כוכבי תרבות מקומיים, כגון איציק וייס, איריס קדם, רוני יופה, איילון גינזבורג, סער צברי, אביבה רגב, צבי ציקי אבישר, וורדה צוברי אשר ביססה את מעמדה בתחנה עוד מראשיתה כאושיה אילתית בתחום האקטואליה המקומית ומגישת התוכנית המדוברת "שירים מים לים" אשר משדרת שירים מזרחיים בעריכתה.
בין השדרים שלה ב נמנים עומרית לב-ארי אביאל, אודי שכטר, ולדימיר נאומקין, גרי סגור, גל רבינו, ומיכל בלוך.
בנוסף, משודרות תוכנית בסינדיקציה כמו: מועדון השש עם גיא בזק, מגה-מיקס עם דולב נישליס ומושיקו פלוטקה ותוכנית הספורט של ישראל עם אלי בן דוד.
התחנה מתחדשת בכל שנה עם תוכניות חדשות ושדרנים חדשים.
מנכ"ל התחנה מראשיתה היה גיא מרקמן, שהוחלף ב-2014 על ידי רונן שי.
לאחר רכישת התחנה על ידי רדיו חיפה לתחנה מונתה מנכ"לית חדשה אורית שירן ביטון שקודם לכן ניהלה את מחלקת המכירות.
החל משנת 2025 המפיק והעורך הראשי של רדיו אילת הוא ולדימיר נאומקין.
רדיו קול ברמה היא תחנת רדיו ישראלית בפריסה ארצית (למעט אזור הצפון) בעלת אופי חרדי ספרדי.
התחנה משדרת 24 שעות ביממה, לאורך כל השבוע, למעט שבתות וחגים.
בעבר התחנה הייתה מזוהה עם מפלגת ש"ס, ובמהלך בחירות 2015 זוהתה עם מפלגתו של אלי ישי.
התחנה הוקמה בשנת 2009, לאחר יותר מ-15 שנה שבהן שידרו תחנות חרדיות ללא רישיון.
חלק משדרניה צמחו ב"ערוצי הקודש" הפיראטיים.
על פי סקר TGI בינואר 2026, התחנה עומדת במקום השלישי בשיעורי ההאזנה במגזר הדתי והחרדי בישראל, וזוכה ל-3.7% רייטינג.
התחנה משדרת על פי זיכיון של הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
התחנה היא בבעלותם של אנשי העסקים גבריאל אדרי וצבי עמר.
בתחנה פועלת מערכת חדשות עצמאית, והיא משדרת מבזקי חדשות מדי שעה.
בין תוכניות האקטואליה המרכזיות: "שמונה אפס אפס" עם יקי אדמקר וישראל כהן, בעריכת משה ארלנגר.
"אחת בצהריים" תוכנית אותה הגיש במשך מעל עשור רונן כץ, והיום מגישים נתן משי ואבי גדלוביץ', בעריכתו של אבי מוסקוב.
"המהדורה המרכזית" בהגשת יעקב גרודקה ובעריכת ישי חסון, ו"לקראת חצות" שמגיש נועם זיגמן.
את "המהדורה המרכזית" הגיש מיום עלייתה ועד 2015 אבי מימרן, ששימש גם כמנהל התוכן של התחנה.
לאחר שעזב, החליף אותו משה גלסנר, ובהמשך, לאחר פרסום כי שימש יועץ לשר איתמר בן גביר, פרש מתפקידו.
את מקומו תפס העיתונאי יעקב גרודקה.
בין קרייני החדשות הבולטים לאורך השנים: חיים גיל, טל אליהו, זאב שלום, ניצן קידר ודב אייכלר.
התחנה מפיקה גם תוכניות מיוחדות כגון: "תלמודו בידו" עם הרב יעקב סיני, "חידון האקטואליה" עם נועם זיגמן, "הנואם" – תחרות נאום בשיתוף ארגון ערכים, ו"חתן ההלכה העולמי" עם הרב בנימין חותה.
בעבר שודר במוצאי שבת שיעורו השבועי של הרב עובדיה יוסף בשידור ישיר מבית הכנסת בשכונת הר נוף.
בתקופת אשפוזו הובילה התחנה קמפיין תפילות לרפואתו ואף יזמה עצרת בכותל המערבי.
במהלך ימי השבעה נמנעו התחנה מניגון שירים ושידור פרסומות, והושמעו עדויות אישיות של מאזינים.
לאחר מכן, שודר במשך יותר מעשור שיעורו השבועי של ראש ישיבת כסא רחמים הרב מאיר מאזוז, מאז פטירתו מועבר שיעורו של הרב הראשי לישראל הראשון לציון הרב דוד יוסף מבית המדרש "יחווה דעת" בירושלים.
מנכ"ל התחנה הוא אריאל דרעי.
מנהל התוכן ישראל כהן, מנהל מחלקת האקטואליה יעקב גרודקה, מנהל השיווק דוד שעיו, המנהל הטכני רפי אוחנה, ויועץ הלשון של התחנה הוא אבנר שרון.
דעת הרבנים הספרדים על התחנה
לאחר פטירת הרב עובדיה יוסף זוהתה התחנה עם אלי ישי, ששימש אופוזיציה למנהיגותו של אריה דרעי.
באוקטובר 2013 תקף נשיא מועצת חכמי התורה של ש"ס, הרב שלום כהן, את התחנה וקרא לסגור אותה, ובמהלך עצרת פוליטית אף כינה את "קול ברמה" בכינוי המלגלג -"קול ביללה", זאת בשל תמיכתה של התחנה באלי ישי ומפלגתו, ופעלה להוביל תקשורת חופשית במדיה החרדית ולהציג תוכן איכותי על פני תעמולה פוליטית.
הרב שלום כהן, מנהיגה הרוחני של ש"ס דאז תקף שוב את התחנה כעבור שנה, במהלך עצרת מרכזית במלאת שנה לפטירת הרב עובדיה יוסף, ששודרה בשידור חי בתחנה על רגע תמיכת התחנה ביריב הפוליטי של מפלגת ש"ס.
הראשון לציון דאז, שכיהן בתפקיד הרב הראשי לישראל, הרב יצחק יוסף, הצטרף גם הוא למתקפה על תחנת הרדיו שהתעקשה בתמיכתה ביריב הפוליטי של ש"ס, אלי ישי, והעמידה את הרב מאיר מזוז לרבה של התחנה, גם משום שהרב מאיר מזוז היה המנהיג הרוחני שעמד מאחורי אלי ישי ומפלגתו.
בעקבות כך, בצעד הפגנתי שעורר הדים בציבור החרדי, בוטל השידור הקבוע במוצ"ש של דרשתו השבועית של הרב יצחק יוסף מה שגרם שהשיעור השבועי שהיה עובר בשידור חי במשך שנים רבות ברדיו קול ברמה בוטל.
בתגובה גיבו רבנים ספרדים אחרים שאינם מזדהים פוליטית עם ש"ס את התחנה, בהם: הרב שלמה משה עמאר, הרב מאיר מזוז והרב בניהו שמואלי.
אי השמעת נשים עד 2011
בדצמבר 2010 הוגשה לרשות השנייה, לשר התקשורת ולמבקר המדינה תלונה נגד התחנה בטענה שמתקיימת בה אפליית נשים משום שנשים אינן עולות בה לשידור.
התחנה טענה בתגובה כי היא עושה זאת בהמלצת ועדת פיקוח הלכתית שקמה על פי תנאי הזיכיון.
מועצת הרשות השנייה פתחה במגעים עם התחנה.
לבסוף החליטה הוועדה הרוחנית של הרדיו כי מסרים חשובים מטעם נשים במעמד ציבורי גבוה יושמעו בתחנה, וכן הוחלט על הוספת רצועת שידור שבה ישדרו נשים עבור נשים.
עמותת "קולך" הגישה תובענה ייצוגית נגד התחנה.
תביעתה אושרה, בנימוק שנשים חרדיות נרתעות מעמידה בחזית המאבק להגברת השוויון המגדרי בקהילה.
ערעור של התחנה על אישור זה בבית המשפט העליון נדחה בדצמבר 2015, שפסק שלא רק המרואיינות הפוטנציאליות, אלא גם ציבור המאזינות זכאי לפיצוי.
ב-20 בספטמבר 2018 גזר בית המשפט המחוזי בירושלים שעל התחנה לשלם מיליון ש"ח לקרן תובענות ייצוגיות לטובת העצמת נשים מסורתיות, דתיות וחרדיות, ועוד 300 אלף ש"ח עבור גמול ל"קולך" והוצאות משפט.
באוגוסט 2025 חויבה התחנה לשלם פיצוי בסך 350,000 ש"ח, בתוספת הוצאות בסך 50,000 ש"ח, לחברת אשכולות, המייצגת אמנים לצורך גביית תמלוגים, לאחר שבמשך 15 שנים, מאז הקמתה בשנת 2009, לא שילמה תמלוגים לאמנים שאת יצירותיהם שידרה ושאותם מייצגת אשכולות.
בתחנה המשיכו בשידור השירים למרות שידעו על החובה לשלם, ונקטו ב"סחבת ארוכת שנים", לדברי השופט.
רדיו פרדא (בפרסית: رادیو فردا) הוא הענף האיראני של רדיו אירופה החופשית.
הרדיו משדר 24 שעות ביממה בשפה הפרסית, מתחנתו הממוקמת בפראג בירת צ'כיה.
הרדיו החל לפעול בדצמבר 2002, ומשדר תכנים בנושאי תרבות, פוליטיקה, חברה, וחדשות, בדגש על נושאים איראניים.
השם פרדא משמעותו בפרסית "מחר".
שידורי הרדיו נחסמו פעמים רבות על ידי הרשויות האיראניות במשך זמן פעילותו, ואף בוצעו מעצרים כנגד אישים הקשורים לרדיו.
פעילות הרדיו ממומנת ככל רדיו אירופה החופשית על ידי הקונגרס האמריקאי.
רדיו לבאנט צרפת החופשית (בצרפתית - Radio Levant France Libre) הייתה תחנת רדיו חשאית שפעלה מחיפה בתקופת מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1941, והופעלה על ידי אנשי צבא צרפת החופשית בשיתוף פעולה עם אנשי "ההגנה".
אחד ממפקדי המודיעין הבריטי, בריגדיר אילטיד קלייטון, פנה אל דוד הכהן, ששימש אז איש הקשר בין "ההגנה" ובין המודיעין הבריטי, וביקש ממנו לשתף פעולה בהקמת תחנת רדיו חשאית.
התחנה, ששידרה בגלים קצרים הוקמה בחיפה ושידרה מביתו של דוד הכהן בשכונת הדר הכרמל (המצוי כיום ברח' רבי עקיבא 39–41 בחיפה), מתוך רצון שהשומעים יאמינו כי היא משדרת מתוך סוריה או לבנון.
התחנה הוקמה בסדנה שהופעלה בביתו של דב הוז על ידי המהנדס מישה גורדין מחומרים שהוברחו מגרמניה, שווייצריה, טורקיה וארצות הברית.
גורדין, שכונה "המהנדס הגדול" היה מהנדס מנוסה, שכבר התקין את תחנת השידור החשאית של ההגנה שכונתה "קול ישראל" בשנת 1940. דוד הכהן העיד כי שמע את שידורי התחנה בטווחים של 1000 קילומטר, בדרום עד לוקסור שבמצרים ובצפון עד קונסטנטינופול שבטורקיה.
את התחנה הפעילו קצינים צעירים בצבא צרפת החופשית, ובהם ריימון שמיטלן, שלימים היה סגן יושב ראש הפרלמנט הצרפתי, פרנסואה קולה (Francois Coulet) שלימים עלה לדרגת גנרל, ופאול רפיטון-פרנף (Paul Repiton-Préneuf).
וכן פייר ז'ילבר שלימים שימש כשגריר צרפת בישראל.
כאשר הצליחה פעולת התחנה, נוספו לה שידורים בבולגרית ובההונגרית שכוונו אל תושבי בולגריה והונגריה וכללו תעמולה אנטי-נאצית, וכן שידורים בערבית שיועדו אף הם לסוריה וללבנון, ובהם קריין ערבי מדמשק שהיה סוכן בריטי.
לאחר המערכה בסוריה ובלבנון נלקחו המשדרים לביירות שכן הסתבר שאנשי וישי פוצצו את משדרי הרדיו בביירות.
המשדרים שימשו מאז את רדיו ביירות, תחנת הרדיו הרשמית של שלטונות צרפת החופשית בלבנון.
על הבניין ממנו שידרה התחנה לוחית זיכרון ועליה נכתב: "משנת 1941 ועד תום מלחמת העולם השנייה שידרה מכאן תחנת השידור של צרפת החופשית".
רדיו מַכַּאן היא תחנת רדיו ישראלית, השייכת לתאגיד השידור הישראלי.
תחנה זו משדרת בערבית ועוסקת בחדשות ובתרבות.
והיא החליפה את קול ישראל בערבית.
שידורי התחנה החלו ב-15 במאי 2017. שידורי התחנה מושמעים מדי יום גם בערוץ מַכַּאן 33 בטלוויזיה, בשעות בהן הערוץ לא משדר.
אולפני התחנה נמצאים בבניין תאגיד השידור בירושלים, ובמרתף של מגדל הנביאים בחיפה.
פירוש המילה "מַכַּאן" הוא "מקום" בערבית.
לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, רדיו מכאן היא (נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21) התחנה השנייה מבחינת אחוזי האזנה בקרב ערביי ישראל.
רדיו קול נתיבות היא תחנת רדיו אזורית חינוכית קהילתית בנתיבות והסביבה שהוקמה ב-2007. השדרנים והטכנאים עובדים בהתנדבות.
ניתן להאזין לשידור החי בדף הפייסבוק של התחנה.
רדיו קוריאה הצפונית החופשית (בקוריאנית: 자유북한방송) היא תחנת רדיו עצמאית הפועלת ומשדרת מסיאול, בירת קוריאה הדרומית.
התחנה, אשר מנוהלת בעיקר על ידי פליטים צפון-קוריאנים לשעבר, מעבירה שידורי רדיו בגלים קצרים המיועדים לתושבי קוריאה הצפונית, אודות מדיניותה ופועלה של ממשלת קוריאה הצפונית.
התחנה הוקמה בשנת 2004 על ידי קים סונג-מין, עריק צפון-קוריאני שבעברו החזיק בתפקיד בכיר בצבא קוריאה הצפונית, כאחראי לפיקוח על שידורי רדיו זרים המיועדים לתושבי המדינה המסוגרת, וערק מהמדינה בשנת 1996.
מאז תחילת השידורים, עובדי התחנה נאלצו להתמודד עם הטרדות והתנכלויות חוזרות ונשנות מצד פעילי קבוצות רדיקליות בקוריאה הדרומית, התומכות במשטר הצפון-קוריאני או מתנגדות לפן האידאולוגי המשתקף בשידורי התחנה.
כתוצאה מכך, פעילות התחנה הועתקה לפרברי סיאול במהלך שנת 2005.
רדיו מאיאק, רשמית חברת שידורי הרדיו הממלכתית "מאיאק" היא תחנת רדיו פדרלית, הנחשבת לאחת מתחנות הרדיו הוותיקות במדינה.
התחנה הוקמה בשנת 1964 כזרוע לשידורי רדיו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
שידורי התחנה נקלטים בכל שטחי ברית המועצות לשעבר ואזורי חבר המדינות.
מאז 1990 התחנה נמצאת בבעלות ממשלת רוסיה באמצעות החברה הממשלתית לשידורי רדיו וטלוויזיה והיא חברה באיגוד השידור האירופי.
רדיו להיטים עכשוויים (הידוע גם בשמות CHR, להיטים עכשוויים, רשימת להיטים, להיטים נוכחיים, מוזיקת להיטים, טופ 40, או רדיו פופ) הוא פורמט רדיו הפועל בארצות הברית, ברזיל, בריטניה, אירלנד, קנדה, ניו זילנד, אוסטרליה, הפיליפינים, אינדונזיה, מלזיה, סינגפור, סין, הונג קונג, טאיוואן, יפן, קוריאה הדרומית, טרינידד וטובגו ודרום אפריקה.
הרדיו מתמקד בשידור מוזיקה פופולרית עדכנית חוזרת ונשנית, כפי שנקבע על בסיס מצעדי הפזמונים המובילים ברחבי העולם.
המונח רדיו להיטים עכשוויים נטבע בתחילת שנות השמונים על ידי מגזין Radio & Records כדי לייעד את 40 תחנות הרדיו המובילות, שהמשיכו לנגן להיטים מכל סוגי הז'אנרים.
בהמשך, התפצלו הז'אנרים לתת-ז'אנרים כמו מוזיקה עכשווית למבוגרים ומוזיקה אורבנית.
המונח "טופ 40" מתייחס לדירוג של 40 הלהיטים העכשוויים במצעדי הפזמונים.
ידוע גם בשם CHR / פופ או CHR טין.
פורמט רדיו שמנגן בעיקר פופ ודאנס ולעיתים גם מוזיקה אורבנית, מוזיקה אלטרנטיבית, רוק, מוזיקת עולם ומוזיקת קאנטרי.
מכונה לעיתים קרובות "טופ 40".
תחנות רדיו אלה, הן בדרך הכלאה של רדיו הלהיטים העכשוויים (CHR / פופ) עם רדיו השירים העכשוויים למבוגרים.
תחנת רדיו זו, משדרת בתוכה מוזיקאים עם סגנון דומה כמו ריהאנה, פוסט מאלון, חאליד, ליזו, בלאק אייד פיז, דה ויקנד, דוג'ה קאט ובלאקבר, לצד אמני מיינסטרים שעוסקים במוזיקת פופ, רוק וכולי.
דוגמאות בארצות הברית לפורמט רדיו שכזה הן: WKRQ בסינסינטי, WWMX בבולטימור, WKFR-FM בקלמזו, WROK ברוקפורד, WKCI בניו הייבן, WZYP בהאנטסוויל, KBMX בדולות', WMXZ בצ'ארלסטון וכולי.
ידוע גם בשם CHR / קצבי, או CHR / אורבני.
תחנות רדיו אלה מתמקדות במוזיקת היפ הופ ובמוזיקת דאנס-פופ.
ישנם הבדלים בין CHR / קצבי ל-CHR / אורבני; תחנות אורבניות לרוב ישמיעו שירי R&B ונשמה בעוד CHR / קצבי ישמיעו שירים מסוגת הפופ, דאנס-פופ, EDM, אלקטרוני וכדומה.
951 Remix, פורט אוף ספיין
Hott 93, פורט אוף ספיין
Star 947, פורט אוף ספיין
Music Radio 97, פורט אוף ספיין
Platinum Hits 103.5, פורט אוף ספיין
The Capital FM Network, גלובל רדיו CHR/Pop רשת תחנות רדיו בממלכה המאוחדת.
The Hits Radio Network, רדיו באואר CHR/Pop רשת תחנות רדיו בממלכה המאוחדת.
רדיו מוסקבה היא תחנת רדיו רוסית המשדרת במוסקבה.
מהווה חלק מחברת התקשורת "מוסקבה מדיה".
בשידור של תחנת הרדיו ניתן לשמוע חדשות פדרליות וחדשות מוסקבה, מוזיקת פופ, תוכניות בנושאים שונים.
תחנת הרדיו החלה לשדר ב-1 בספטמבר 1997. במשך 10 שנים עמדה בראש תחנת הרדיו העורכת הראשית, מרינה יבגנייבנה סקאלקינה.
החל מ-1 בפברואר 2013, התדר הועבר לתדר מוסקבה FM ומשדרת מדי יום בשעות 06:00 עד 00:00, אך כבר ללא הפסקה בימי חול החל מהשעה 14:00 עד 15:00, כפי שהיה לפני 2006. מאז 26 בפברואר 2014, שמה של תחנת הרדיו "רדיו מוסקבה".
שדרני הרדיו איגור ריאבוב וסרגיי וורובייב העבירו 53 שעות ברציפות בין השעות 08:00 ב-2 באפריל לשעה 13:00 ב- באפריל 2012, בלי מנוחה או שינה, על מנת לקבוע שיא עולמי חדש.
השיא הוזן בספר השיאים של גינס כ"תוכנית האירוח הארוכה ביותר ברדיו".
מאז ה-10 בפברואר 2014, בתדר 94.8 FM החלה לשדר תחנת הרדיו "מוסקבה מדברת", אך לא קשורה לתחנת הרדיו הזו.
העורך הראשי היה העיתונאי סרגיי דורנקו.
כך, בין ה-10 בפברואר ועד 26 בפברואר 2014, היו שתי מדיות שונות עם אותו שם.
רדיו פראנס הוא תאגיד שידור רדיו ציבורי צרפתי.
רדיו פראנס מציע שבע תחנות רדיו לאומיות:
פראנס אינטר - תחנת הרדיו הראשית של התאגיד, המכוונת לציבור הכללי.
התחנה מפיקה תוכניות דיבור מבדרות ואינפורמטיביות יחד עם מגוון של מוזיקה ונוסף על כך מבזקי חדשות שעתיים.
פראנס אינפו - חדשות 24/7
פראנס קולטור - תוכניות תרבותיות המתרכזות על האומנויות, היסטוריה, מדע, פילוסופיה ועוד..
יחד עם סיקור חדשותי בשעות שיא.
פראנס מוזיק - מוזיקה קלאסית וג'אז.
פראנס בלו - רשת של 44 תחנות מחוזיות, המערבבות מוזיקה פופולרית יחד עם מידע ותוכניות הרלוונטיות לאותו מחוז.
FIP - תחנה המתמחה במגוון רחב של מוזיקה - קלאסית, היפהופ, ג'אז, שאנסון, רוק, בלוז, מוזיקת עולם, ודיבור מינמלי.
מוב' ('Mouv) - מוזיקת פופ המיועדת לקהל צעיר.
1897: שנה לאחר ניסיונותיו של מרקוני, יוג'ין דוקרטט מתחיל את ניסיונותיו לקיים שידור רדיו מהקומה השלישית של מגדל אייפל.
1921: תחזית מזג האוויר ומצב שוק ההון משודרים מסטודיו במגדל אייפל.
6 בנובמבר 1922: "רדיולה", משדר הרדיו הצרפתי הפרטי הראשון מתחיל בשידורים קבועים.
הוא מחליף את שמו ל"רדיו פריז" ב-1924.
1940-44: גם בצרפת הכבושה וגם במשטר וישי בדרום, הרדיו נשלט על ידי המדינה.
1944: בעת שחרור צרפת, מונופל המדינה על השידור נשמר עבור סיבות אידואלוגיות ופרקטיות.
שידור רדיו ציבורי מנוהל על ידי ה-RDF, אשר יקרא לאחר מכן RTF (תאגיד השידור הצרפתי של הרדיו והטלוויזיה).
1955: תחנת הרדיו המסחרית "יורופ נו.
1" מתחילה לשדר ממעבר לגבול בחבל הסאר בגרמניה, אשר שוחרר מהכיבוש הצרפתי באותה שנה.
1965: תחת הנהלתו של רולאנד דהורדן, ארבע תחנות הרדיו הצרפתיות נקראות מחדש: "פראנס I" ו-"פראנס II" הופכות ל"RTF-Inter"' אשר תקראנה לאחר מכן "France Inter".
1975: לאחר שתאגיד השידור הציבורי של הרדיו והטלוויזיה מתפרק, רדיו פראנס מקבל עצמאות ממוסדות תקשורת אחרים, והופך להיות תאגיד הרדיו הציבורי הצרפתי.
1981: לאחר לחץ מלובי הרדיו המסחרי, ולובי הרדיו העצמאי, נשיא צרפת הנבחר החדש פרנסואה מיטראן מתיר רישוי של תחנות רדיו "חופשיות", תחילה תחת סובסידיה ממשלתית ולאחר מכן ימומנו על ידי פרסומות.
כתוצאה מכך סקטור של רדיו פרטי בתוך גבולות צרפת נולד.
מרבית המאזינים מאזינים בממוצע יותר משלוש שעות ביום.
ל-99% ממשקי הבית הצרפתים יש רדיו.
2015: רדיו פראנס מכריז על סיום השידור בגלי AM, השידור מסתיים ב-31 בדצמבר באותה שנה.
מטה רדיו פראנס נמצא ב"Maison de la Radio", בניין מעגלי המעוצב על ידי הארכיטקט הנרי ברנרד, הנחנך בדצמבר 1963 על ידי הנשיא דאז, שארל דה גול, אשר עומד לצד נהר הסן ברובע השישה-עשר של פריז.
נוסף על כך, בתוך המטה נמצא גם מוזיאון התאגיד, מוזיאון של שידור הרדיו והטלוויזיה.
התאגיד נשלט ב-100% על ידי המדינה והיא בעלת התאגיד.
קרוב ל-80% מהמימון של הרדיו בא מאגרת רדיו וטלוויזיה, ה-20% הנותרים באים בעיקר מפרסום.
רדיו לבנון (מוכרת יותר בשמו הצרפתי הרשמי: Radio Liban; בערבית: إذاعة لبنان; תעתיק מדויק: אד'אעת לבנן) היא תחנת רדיו לבנונית בבעלות ממשלת לבנון.
התחנה היא אחת מתחנות הרדיו הוותיקות ביותר בערבית.
שורשי התחנה מגיעים לשנת 1933 בתקופת המנדט הצרפתי בלבנון.
התחנה החלה לשדר בשנת 1934, ונקראה רדיו המזרח.
היא נוהלה על ידי תאגיד Société Radio-Orient הפרטי, והייתה תחנת הרדיו השנייה שהוקמה בעולם הערבי אחרי תחנת הרדיו המצרית שבסיסה בקהיר.
בתחילת שנות ה-40, שלטונות המנדט הצרפתי השיקו אותה מחדש כרדיו-לבנט.
בשנת 1946, עם עצמאות לבנון, שונה שמו של רדיו אוריינט לרדיו הלבנוני תחת חסותו של תאגיד Service de Radiodiffusion de la République Libanaise.
השם היה בשימוש עד שנות ה-70 כאשר אז הוא שונה לשמו הנוכחי, רדיו לבנון.
תחנת הרדיו עברה למחוז סנאיה בביירות בסוף שנות ה-50. רדיו לבנון חבר באיגוד השידור של אסיה-פסיפיק.
רדיו לבנון נותרה תחנה לא מסחרית שמסרבת לשדר פרסומות כלשהן, למעט הודעות מודעות לציבור.
היא פעלה כשדרן החוקי היחיד בלבנון עד 1975 כאשר עם תחילת מלחמת האזרחים בלבנון שידורים בלתי חוקיים התחרו על לב המאזינים, בעיקר עם הקמת קול לבנון וקול לבנון הערבית ובהמשך, יותר מ-150 תחנות רדיו שונות שצמצמו משמעותית את מספר המאזינים של רדיו לבנון.
עם הלגליזציה של מספר נבחר של תחנות רדיו פרטיות, רדיו לבנון נותרה התחנה הרשמית היחידה מטעם ממשלת לבנון.
הארכיון היקר של הקלטות ישנות יותר שמור גם הוא באמצעות מענקים.
ערוץ השידור המרכזי הוא בערבית עם ערוץ שני המשדר בשפות אחרות, בעיקר בצרפתית, אך עם תוכניות נוספות באנגלית ובארמנית.
הערוץ השני גם משדר כמה תוכניות שידורי החדשות בצרפתית של רדיו צרפת הבינלאומי.
רדיו לבנון משדר גם במשך 12 שעות תוכניות בינלאומיות המיועדות לפזורה הלבנונית ולמאזינים בינלאומיים.
התוכניות הבינלאומיות הן בערבית, צרפתית, אנגלית, ספרדית ופורטוגזית.
התחנה משקפת בעיקר את הקו הרשמי של ממשלת לבנון ובהיותה ערוץ נייטרלי לא מפלגתי גם את דעותיהם של כל הכוחות הפוליטיים המרכזיים בלבנון.
היא גם מיישמת עמדה נייטרלית ביחס לעניינים פאן-ערביים ובינלאומיים.
השידור מתבצע על הגל הבינוני שמכסה את רוב שטח לבנון וכמה מדינות שכנות בתדרים של 836kHz (עבור ערוץ השידור המרכזי בערבית) ו-989kHz (עבור הערוץ שפות זרות בערוץ השני).
עם הארגון מחדש של אורכי הגל בלבנון כדי למנוע שיבוש והפרעות, הוקצו לתוכניות השפה הערבית של רדיו לבנון התדרים 98.1 ו-98.5 FM ולערוץ השני לשפות זרות הוקצה שידור ב-96.2 FM.
המשדרים ממוקמים בהרי הבארוק, בהר איטו ובנאס, ליד ביקפאיה.
ישנן אנטנות ממסר גם בבית מרי בהר הלבנון, בבעלבכ בעמק הבקעה ובג'בל סאפי בדרום לבנון.
גם בישראל ניתן לקלוט את שידורי רדיו לבנון בתדרים 98.1 ו-98.5 FM, אך בצפון ישראל בלבד.
רדיו מדבר הוא פורמט רדיו המורכב כולו או כמעט כולו מתוכניות מלל, כלול: מונולוגים, דיאלוגים בין המנחים, ראיונות עם אורחים והשתתפות מאזינים, שיכולה להיות שיחות חיות בין המנחה למאזינים שמתקשרים (בדרך כלל בטלפון) או באמצעות מענה קולי.
תרומות המאזינים בדרך כלל מסוננות על ידי מפיקי התוכנית כדי למקסם את עניין הקהל, ובמקרה של רדיו מסחרי, כדי למשוך מפרסמים.
תוכניות אירוח בתחנות מסחריות מחולקות למקטעים, שכל אחד מהם מופרד על ידי הפסקה לפרסומות; עם זאת, ברדיו ציבורי או לא מסחרי, מוזיקה מושמעת לעיתים במקום פרסומות כדי להפריד בין קטעי התוכנית.
פורמט הרדיו מדבר נקשר באופן היסטורי לשידורים ברדיו; עם זאת, החל משנת 2005 בערך, הטכנולוגיה של תוכניות רדיו מבוססות אינטרנט הפכה זמינה בצורה של סטרימינג חי באתרי אינטרנט ופודקאסטים.
אחד השדרנים הבולטים בז'אנר הרדיו המדבר בארצות הברית הוא הווארד סטרן, המשמש כמגיש התוכנית "המופע של הווארד סטרן", המשודרת 4–5 פעמים בשבוע, ונודע כמי שעושה שימוש שערורייתי בהומור הכולל תכנים מיניים, גזעניים וגסים ולועג לשימוש המוגזם בפוליטקלי קורקט.
"רשת ב" וממשיכתה "כאן ב", במסגרת תאגיד השידור הישראלי, היא תחנת רדיו אשר משדרת בעיקר תוכניות אקטואליה.
"103fm", אשר הייתה ידועה בעבר כ"רדיו ללא הפסקה", היא תחנת רדיו אזורית בפורמט רדיו מדבר המשדרת תוכניות מלל לאורך רוב ימי השבוע, כולל: תוכניות אקטואליה, סאטירה, הומור, ייעוץ, ספורט, פוליטיקה ועוד.
בין שדרני התחנה במשך השנים היו: אילה חסון, נתן זהבי, ניסים משעל, אייל ברקוביץ', בן כספית, גדעון רייכר, רון קופמן, ג'ודי שלום ניר מוזס, רבקה מיכאלי, דידי הררי, רוני דניאל, אלון בן-דוד, יואב לימור], גבי גזית ועוד.
רדיואקטיביות היא פליטה של חלקיקים מגרעין אטום.
רדיואקטיביות היא פליטה ספונטנית הגורמת לגרעין בלתי יציב להיות יציב יותר, על ידי הנמכת האנרגיה שלו.
החלקיקים הנפלטים הם קרינה מייננת, כלומר קרינה באנרגיה גבוהה.
סוגי הקרינה הראשונים שנתגלו הם קרינת אלפא, קרינת בטא וקרינת גמא, ונקראו כך על סמך הפיצול של אלומות הקרינה בשדה חשמלי או מגנטי ומחוסר במידע אחר עליהן.
מאוחר יותר נתגלו גם סוגי קרינה נוספים.
כיום ידוע שקרינה מייננת מסוכנת ביותר לרקמות חיות, אולם דבר זה לא היה ידוע לחוקרים הראשונים אשר זכו בפרסי נובל על עבודתם, אך גם סיכנו את חייהם.
תופעת הרדיואקטיביות נתגלתה באקראי בשנת 1896 על ידי הפיזיקאי אנרי בקרל בשעה שערך ניסיונות במלחי אורניום.
בשעה שניסה לבדוק השערה על תופעת הזרחנות הוא השאיר במגירה מלחי אורניום על לוח צילום שנעטף בנייר שחור וגילה להפתעתו שאף על פי שלא נחשפו לאור שמש כבדרך כלל הם בכל זאת השחירו את הלוח.
הוא שיער שהם פולטים קרינה באופן ספונטני בלי קשר לחשיפה מוקדמת לאור שמש, והוא כינה אותה "קרינת אורניום".
פייר ומארי קירי שחקרו את התופעה וגילו את היסודות הרדיואקטיביים פולוניום ורדיום נתנו לה את השם: רדיואקטיביות.
תגלית זו זיכתה את שלושת הפיזיקאים הללו בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1903. בשנת 1911 גילה ארנסט רתרפורד את החלוקה של הקרינה לאלפא, בטא וגמא.
חוקר נוסף שקידם רבות את הבנת תופעת הרדיואקטיביות היה פרדריק סודי, כימאי בריטי, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1921 על מחקריו בתחום.
חוקרים אלו גילו שבנוסף לאורניום קיימים יסודות כימיים נוספים או איזוטופים שלהם, שהם רדיואקטיביים.
לאיזוטופים רדיואקטיביים אלו יישומים חשובים רבים.
ביניהם: מעקב אחר תהליכים ביולוגיים בגוף האדם לצורך אבחון (רפואה רדיואקטיבית) שימור מזון בפחיות שימורים על ידי הרג של החיידקים ותיארוך מרבצים גאולוגיים (וממצאים ארכאולוגיים) בהתבסס על ההנחות של קצב ההתפרקות של האיזוטופים והיחסים ביניהם במרבץ (או בממצא) .
קרינת אלפא - קרינה חיובית של גרעין הליום המורכב משני פרוטונים ושני נייטרונים.
קרינת בטא - פליטת אלקטרון (בטא מינוס) או פוזיטרון (בטא פלוס).
קרינת גמא - קרינה אלקטרומגנטית (פוטון), באנרגיה גבוהה.
פליטת נייטרון - חלוקה של גרעין אב לזוג גרעינים צאצאים קלים יותר תוך פליטה של ניטרון אחד או יותר.
פליטת צבר (Cluster decay) - פליטה של גרעין המורכב מפרוטונים ונייטרונים בצירוף כלשהו.
כדור הארץ והיצורים השוכנים בו נחשפים באופן קבוע לקרינה מהחלל.
חלקיקים טעונים מהשמש והכוכבים מגיבים על המפגש עם האטמוספירה והשדה המגנטי של כדור הארץ במטר של קרינה, בדרך־כלל קרינת בטא וגמא.
כמויות הקרינה באזורים שונים, משתנות על־פי ההבדלים בגובה ובשדה המגנטי.
מקצתם נספגים בגוף מהאוכל (למשל, בננה מכילה אשלגן, חלק מן האטומים שלו הם איזוטופים רדיואקטיביים) והמים, או מהאוויר במקרה של הגז רדון, מבלי לגרום נזקים משמעותיים.
מקורות קרינה מעשי ידי אדם
הנזק שנגרם לתאים נמדד בסיוורט (Sievert) או בקיצור - Sv.
הסיוורט הוא יחידה גדולה למדי ולכן נהוג לעבוד עם מיליסיוורט (mSv) או מיקרוסיוורט.
בממוצע כל אדם סופג כ־2.4 מיליסיוורט לשנה (240 מיליראם לשנה), ערך הנע בין 0.2–10 מיליסיוורט בתלות במקום מגוריו והרגליו.
מתוכם, כ־0.4 מיליסיוורט מקורם בקרינה קוסמית, 0.4 מיליסיוורט ממקורות קרינה ארציים, 1.2 מיליסיוורט משאיפת גזים רדיואקטיביים (בעיקר רדון) ו־0.3 מיליסיוורט ממזון.
מקורות טבעיים תורמים כ־1.8 מיליסיוורט (80%) משיעור הקרינה הנספגת בשנה ויתר ה־20% נתרמים ממקורות קרינה מלאכותיים.
בתוכם, כ־0.3 מיליסיוורט לשנה בממוצע נתרמים משימושים רפואיים של קרינה, כגון: צילומי רנטגן, רפואה גרעינית והקרנות.
בין מקורות הקרינה המלאכותיים הנוספים ניתן למנות טלוויזיות, גלאי עשן וחלק מהתצוגות הזוהרות לשעונים ומדידים אחרים.
עובדים המטפלים בדלק גרעיני, לרבות כרייה, עיבוד, ניצול (למשל בכורים גרעיניים) וטיפול בדלק משומש, נחשפים לכ־1.8 מיליסיוורט לשנה בממוצע.
גם עובדים במכונים אונקולוגיים, מעבדות למחקר גרעיני וחיילים המוצבים בצוללות ובספינות גרעיניות נחשפים לקרינה בשיעור נמוך יותר בממוצע.
החשיפה של עובדים אלה לקרינה מנוטרת באמצעות מד מינון קרינה (דוזימטר).
אנשי צוות אוויר נחשפים לכ־3 מיליסיוורט לשנה בממוצע, בשל שיעור מוגבר של חשיפה לקרינה קוסמית.
השפעות הקרינה הרדיואקטיבית על אנשים
קיים יחס ישיר בין כמות הקרינה הנספגת לבין סוגי הסימפטומים ומהירות הופעתם.
חשיפה נמוכה לקרינה עלולה להביא לבחילות, הקאות, ירידה בספירת הדם, שלשולים, כאבי ראש, זיהומים, חולשה כללית, נשירת שיער וצואה דמית.
קרינה גבוהה יותר עלולה לגרום לבעיות נוירולוגיות קשות ולמוות מהיר.
כמות קרינה גבוהה הורגת תאים, בעוד שכמות נמוכה גורמת לנזק או אף לשינויים בקוד הגנטי (DNA) של התאים המוקרנים שלעיתים ניתן לתקנם.
כמויות גדולות של קרינה יכולות להרוג כמות כזו של תאים שהרקמות והאיברים נפגעים מיד.
כתוצאה נגרמת תגובה חריפה של הגוף הקרויה תסמונת קרינה חריפה.
קיים יחס ישיר בין כמות הקרינה והמהירות בה יופיעו סימני הקרינה, והסיכון למוות.
תסמונת זו אובחנה ברבים מניצולי ההפצצות על הירושימה ועל נגסאקי ב־1945 ובעובדי ההצלה שטיפלו בתאונה בכור הגרעיני באסון צ'רנוביל.
134 עובדים בכור וכבאים נחשפו למנות קרינה גבוהות וסבלו מתסמונת קרינה חריפה, 28 מהם מתו ממנה.
לעומת זאת, מחקרים שנערכו על ניצולי ההפצצות בהירושימה ונגסאקי הראו כי נזקי הקרינה במקרים מסוימים היו קטנים מהמקובל לחשוב.
נמצא, כי אצל אנשים שנחשפו לכמות יחסית גבוהה מאוד של 1 סיוורט (1000 מיליסיוורט), תוחלת החיים קטנה בממוצע ב־1.3 שנים, והסיכון לאורך זמן לפתח סרטן היה גבוה ב־5% משאר האוכלוסייה, בעוד החשיפה השנתית הממוצעת לקרינה טבעית ומלאכותית (כולל צילומים רפואיים) עומדת על מיליסיוורטים בודדים.
קרינה בעוצמה של 6 סיוורט נחשבת לקטלנית.
מקובל לחשוב על ההשפעות הביולוגיות של קרינה במידת השפעתם על תאים חיים.
השפעתה של חשיפה מזערית לקרינה היא זניחה ולא ניתן לזהותה.
לגוף האדם מנגנוני הגנה כנגד סוגים שונים של נזק כתוצאה מקרינה כמו אף חומרים כימיים מסרטנים.
ייתכנו שלוש תוצאות לקרינה על תאים:
תאים שניזוקו מתקנים את עצמם, וכתוצאה אין נזק שיורי.
תאים שניזוקו מתים, בדומה למיליוני תאים אחרים שמתים מדי יום ומוחלפים בתהליכים ביולוגיים רגילים.
תאים מתקנים את עצמם בצורה שגויה ובכך גורמים לשינוי ביופיזיקלי.
הקשר בין חשיפה לקרינה והתפתחות סרטן מבוססים בעיקר על אוכלוסיות שנחשפו לכמויות גבוהות יחסית של קרינה מייננת (לדוגמה: ניצולים מן הפצצות האטומיות שהוטלו על יפן ואנשים שעברו טיפולים רפואיים לצורך אבחון או ריפוי).
באמצעות רדיותרפיה ניתן לרפא סוגי סרטן רלוונטיים על ידי שימוש בכמויות גדולות של קרינה כגון לוקמיה, סרטן השד, סרטן הכבד, סרטן הריאות וכו'.
התקופה שבין החשיפה לקרינה וגילוי הסרטן ידועה כ"תקופה רדומה".
סוגי סרטן אלו היכולים להתפתח כתוצאה מחשיפה לקרינה אינם שונים מאלו הקורים באופן טבעי, או כתוצאה מחשיפה לחומרים מסרטנים.
כמות הרדיואקטיביות בדגימה נתונה של איזוטופ מבוטאת כיום ביחידה הקרויה בקרל (Bq).
מידה זו החליפה את המידה קירי (Ci).
הבקרל מבטא קצב התפרקות אטום לשנייה והוא יחידה זעירה במיוחד בהתפרקויות גדולות.
לפיכך, נוהגים לבטא רדיואקטיביות במונחי פטא־בקרל ואף אקסה־בקרל לתיאור כמות הרדיואקטיביות עקב פיצוץ אטומי.
כמות הקרינה הנספגת בגוף נמדדת ביחידות הקרויות גריי (Gray) או בקיצור - Gy.
גריי אחד שווה ערך לג'אול אחד שנספג בק"ג אחד.מנת קרינה של גריי אחד של קרינת בטא, קרינת גמא או קרינת רנטגן גורמת נזק של סיוורט אחד.
מנת גריי אחת של קרינת אלפא גורמת נזק של 20 סיוורט.
בארצות הברית ובארץ נהוג עדיין להשתמש ביחידה הקרוי ראם (Rem) או במילי־ראם במקום בסיוורט.
סיוורט אחד שווה ערך ל־100 ראם.
הקרינה ניתנת לאיתור באמצעות מד קרינה (מונה מבוסס גייגר) או מד מינון קרינה (דוזימטר).
מודל מתמטי של דעיכה רדיואקטיבית
ההתפרקות הרדיואקטיבית היא תופעה קוונטית בעיקרה ולכן הסתברותית.
כלומר: אי אפשר לדעת מתי בדיוק יתפרק חלקיק מסוים אך אפשר לדעת מה ההסתברות שלו להתפרק בכל זמן נתון.
זמן ההתפרקות של חלקיק הוא משתנה מקרי T המתפלג מעריכית עם קבוע דעיכה האופייני לחלקיק ושניתן לחשבו באמצעות מכניקת הקוונטים.
אחד חלקי קבוע הדעיכה (), הוא זמן החיים הממוצע של חלקיק בודד, או תוחלת החיים שלו.
פרמטר שקול לכך, שיותר קל למדוד בניסוי, הוא זמן מחצית החיים שנתון על ידי : זהו הזמן שבו מחצית מהחלקיקים במדגם יתפרקו.
ניתן לראות מהמשוואה שהוא אינו תלוי בריכוז החומר הדועך, אלא בקבוע הדעיכה בלבד - חומר בריכוזים שונים יהיה בעל אותו זמן מחצית חיים.
זמן מחצית החיים של דעיכה רדיואקטיבית תואם למשוואת קצב מסדר ראשון, כלומר להבדיל מזמן מחצית החיים שלא תלוי בריכוז, הדעיכה הרדיואקטיבית תלויה בריכוז החומר.
מאחר שתיאור הדעיכה המעריכית הוא הסתברותי, הוא שימושי ביותר דווקא עבור מדגמים סטטיסטיים המכילים מספר רב של חלקיקים (למשל: מספר אבוגדרו של נייטרונים), ואז גודל המדגם בזמן t כלשהו נתון על ידי
כאשר N0 הוא המספר ההתחלתי של חלקיקים במדגם.
התנהגות זו היא הבסיס לשיטות תיארוך ארכאולוגיות וגאולוגיות באמצעות מדידות דעיכה של איזוטופים רדיואקטיביים מתאימים שונים.
לדוגמה, בארכאולוגיה מקובל מאוד השימוש בפחמן 14, שהוא איזוטופ רדיואקטיבי של פחמן.
רַדְיוּם הוא יסוד כימי רדיואקטיבי ממשפחת המתכות האלקליות-עפרוריות שסמלו הכימי Ra ומספרו האטומי 88.
צבעו של הרדיום הטהור כמעט לבן מוחלט, אולם הוא משחיר בחשיפה לאוויר, ככל הנראה עקב התרכבות עם החנקן; כמו כן, בחשכה הוא זוהר באור כחלחל (ומכאן שמו - radius בלטינית "קרן אור").
מבחינה כימית הוא דומה לבריום, אלא שהוא יציב מעט פחות ממנו.
הרדיום הוא מאוד רדיואקטיבי: האיזוטופ היציב - והנפוץ - ביותר שלו הוא 226Ra, תוצר של התפרקות של אורניום, שלו זמן מחצית חיים של 1602 שנה.
האיזוטופ השני בדירוג על פי זמן מחצית החיים הוא 228Ra, שנוצר כתוצאה מהתפרקותו של התוריום, ולו זמן מחצית חיים של 6.7 שנים.
הרדיום נמצא רובו ככולו בעפרות אורניום, שכן הוא נוצר בעיקר כתוצאה מהתפרקותו.
מקורותיו החשובים בכדור הארץ הם בצ'כיה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וקנדה, וכן ישנם מרבצים שלו באוסטרליה ובדרום-מערב ארצות הברית (קולורדו, ניו מקסיקו, יוטה).
בשל היותו זוהר בחושך, בעבר שימש הרדיום לשם צביעת מחוגי שעונים ומכשירי מדידה כך שיזהרו; אולם, לאור העובדה שעובדות אשר התעסקו עמו מתו כתוצאה מהשפעותיו, שימוש זה ברדיום פסק בשנות ה-50. כיום משתמשים ברדיום בתערובת עם בריליום כמקור לנייטרונים לניסויים בפיזיקה, וברפואה כמקור לרדון, שמשתמשים בו לשם טיפול בסרטן.
אולם, גם בתפקידו זה הרדיום מוחלף בהדרגה בחומרים אחרים, מסוכנים פחות, כגון 60Co ו137Cs.
הרדיום נתגלה על ידי מארי קירי ובעלה פייר קירי ב-1898 בעפרת אורניום; בני הזוג קירי הפיקו מהעפרה את כל האורניום וגילו כי הנשאר עדיין רדיואקטיבי, וכך הסיקו על קיום יסוד רדיואקטיבי שטרם התגלה (למעשה, היו אלה שניים - הרדיום והפולוניום).
בני הזוג קירי ניסו לבודד את היסוד הרדיואקטיבי המסתורי וב-20 באפריל 1902 הצליחו להפיק עשירית גרם של המלח רדיום כלורי, שממנה הצליחה מארי קירי לקבוע את משקלו האטומי של הרדיום.
באותה שנה הצליחו בני הזוג, יחד עם אנדרה דביירן, לבודד את הרדיום מתוך הכלוריד שלו באמצעות אלקטרוליזה.
בתחילת המאה העשרים השתמשו ברדיום נוכלים רבים כדי למכור לציבור "תרופות פלא" למניעת מחלות ולשיפור כח הגברא.
כתוצאה מבורות בתחום הרפואה באותה תקופה מתו אנשים רבים.
בשנות ה-30 התגלה, שהרדיום גורם למחלות קשות, ובהן אנמיה וסרטן העצם, ולכן פסק השימוש בו לייצור צבעים הזוהרים בחושך.
מותה של מגלת הרדיום, מארי קירי, נגרם ככל הנראה מטיפול לא זהיר ברדיום גם כן, ויומניה מהווים סכנה לבריאות עד היום, בשל רדיואקטיביותם הגבוהה.
הרדיום רדיואקטיבי מאוד - פי מיליון יותר מאשר אורניום, ותוצרי התפרקותו הם רדיואקטיביים מאוד גם כן.
לכן, כל הכנסה של רדיום לגוף, בין בנשימה ובין בבליעה, וכן כל היחשפות אליו עלולים לגרום לסרטן ולמחלות אחרות.
מסיבות אלה יש גם לאוורר מטילי רדיום באופן שיטתי, על-מנת למנוע את הצטברותו של הגז הרדיואקטיבי רדון, תוצר של התפרקות הרדיום.
סכנה נוספת שנובעת מכניסת רדיום לגוף היא הסכנה שהוא יחליף חלקית את הסידן הנמצא בעצמות הגוף, שכן שניהם נמצאים באותה משפחה כימית.