tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1956 הכירה אינדונזיה בקמבודיה כמדינה ריבונית, ובשנה שלאחר מכן שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1957. בשנת 1960 פורסמה אינדונזיה את הסכם הידידות עם ממלכת קמבודיה באמצעות החוק UU 8/1960.
במהלך ממשל סוקרנו בשנות ה-60 ביקר נשיא אינדונזיה בקמבודיה והנסיך נורודום סיהנוק ביקר באינדונזיה.
בשנת 1992 אינדונזיה הייתה בין המדינות שסיפקו כוחות לרשות המעבר של האו"ם בקמבודיה כדי לסייע לקמבודיה במאמץ ביטחוני ושלום.
אינדונזיה גם בירכה ותמכה בחברות קמבודיה באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בשנת 1999.
אינדונזיה וקמבודיה חתמו על הסכם פטור מוויזה ביוני 2010. חתימת ההסכם נועדה לשפר לא רק את היחסים של שתי המדינות, אלא גם את יחסי הגומלין בין אנשי העסקים של המדינות.
יחסי המסחר בין קמבודיה לאינדונזיה הראו עלייה מתמדת.
על פי הנתונים העדכניים ביותר של משרד המסחר בקמבודיה, היקף הסחר הדו-צדדי אשתקד2היה 2סתכם ב-מיליון דולר, עלייה של 10 אחוזים בהשוואה לשנה הקודמת.
אינדונזיה מבקשת לשפר את הסחר וההשקעות בקמבודיה, ובאוגוסט 2012 חתמה על עסקה לייבוא של כמאה אלף טון אורז מדי שנה מקמבודיה.
מבחינה היסטורית שתי המדינות חלקו יחסים צבאיים קרובים.
קופאסוס האינדונזי אימן וסייע בהקמת גדוד קומנדו קמבודי עוד בשנת 1972, שנלחם בשלב האחרון של מלחמת האזרחים הקמבודית בשנים 1970–1975.
קמבודיה וגם תאילנד סומכים על אינדונזיה כמשקיפה הוגנת ונטולת פניות כדי לפתור מחלוקות פנים באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
תאילנד וקמבודיה הסכימו לאפשר למוניטורים אינדונזיים לצאת לגבול בין שתי המדינות כדי לסייע במניעת עימותים צבאיים נוספים ואינדונזיה מונתה כמשקיפה בסכסוך הגבול בין קמבודיה ותאילנד.
קמבודיה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
אינדונזיה מחזיקה בקמבודיה שגרירות בפנום פן.
יחסי אינדונזיה–סנגל כוננו רשמית ב-3 באוקטובר 1980. אינדונזיה מכירה בפוטנציאל של סנגל ככניסה לחדור לשוק המערב אפריקני.
ממשלת אינדונזיה פתחה את שגרירותה בדקר מאז 1982, ואילו שגרירות סנגל בקואלה לומפור, מלזיה מוסמכת גם לאינדונזיה.
במהלך השלטון הקולוניאלי השתתפו גם לאופולד סדאר סנגור וגם מוחמד חטא בקונגרס בפברואר 1927 נגד דיכוי קולוניאלי ואימפריאליזם, שהתקיים בבריסל.
ועידה זו תוארה כ"מקורה האינטלקטואלי" של ועידת באנדונג.
לימים תיאר סנגור את ועידת באנדונג בשנת 1955 הייתה 'האירוע החשוב ביותר מאז הרנסאנס'.
נשיא אינדונזיה סוקרנו ערך ביקור רשמי בסנגל (אז עדיין לא עצמאית) בשנת 1959.
מ-31 באוקטובר עד 1 בנובמבר 2013 השיקה אינדונזיה משימת סחר לסנגל וגמביה לקידום מוצרים אינדונזיים.
במהלך משימת סחר זו נרשמה לפחות עסקת סחר בסך 700 אלף דולר.
סנגל מתכוונת לרכוש שני מטוסים מסוג CN-235-220 מיצרנית המטוסים הממלכתית PT דירגנטרה אינדונזיה.
היקף הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הגיע ל-46.1 מיליון דולר בשנת 2012, כאשר מאזן הסחר היה מאוד לטובת אינדונזיה, כאשר היצוא לסנגל היה מוערך ב-43 מיליון דולר.
היצוא האינדונזי לסנגל כולל שמנים מן החי והצומח, מכונות, כימיקלים, בגדים וכלי אוכל.
אינדונזיה הביעה את מחויבותה להגדיל את שיתוף הפעולה עם סנגל במגזר הכלכלי והסחר, הטכני והחקלאי.
מגזרים אחרים שעשויים להתפתח הם תשתיות, תעשייה, שירותי בריאות ותרבות.
יחסי אינדונזיה–נמיביה הם יחסי החוץ בין רפובליקת אינדונזיה ורפובליקת נמיביה.
היחסים בין המדינות כוננו רשמית בשנת 1991. עם זאת, היחסים החלו מוקדם יותר.
מאז ועידת באנדונג בשנת 1955, אינדונזיה הייתה מקדמת פעילה של דה-קולוניזציה של מדינות אסיה ואפריקה, ועבדה יחד עם SWAPO , תנועת העצמאות של נמיביה, בפורום האו"ם לתמיכה בעצמאות נמיביה.
כיום, אינדונזיה ונמיביה פועלות להגדיל את יחסי הכלכלה והסחר שלהם.
שתי המדינות פעלו יחד בתחומים שונים, בעיקר בתחום החקלאות, הסיוע הטכני והחינוך.
נמיביה השתתפה באופן פעיל בתוכניות הכשרה ומלגות שונות באינדונזיה, כולל מיקרו-פיננסים, חקלאות וחקלאות מים.
בתוכנית למידה גבוהה, אוניברסיטת נמיביה (UNAM) ואוניברסיטת גג'ה מדה (UGM) הסכימו להזמין כמה אקדמאים בכירים מ-UGM לעבוד אצל UNAM כדי לסייע בפיתוח פקולטות שהוקמו לאחרונה.
היקף הסחר הדו-צדדי בין אינדונזיה לנמיביה הגיע ל-26.25 מיליון דולר בשנת 2008, עלייה של 145% לעומת 2007 שהגיעה רק ל-10.70 מיליון דולר.
היצוא האינדונזי לנמיביה כולל סבון, דטרגנט, חומרי סיכה, מנורות וקוסמטיקה.
אינדונזיה מחזיקה בנמיביה שגרירות בווינדהוק.
שגרירות נמיביה בקואלה לומפור מוסמכת גם לאינדונזיה.
היחסים בין פקיסטן לאינדונזיה הם מיוחדים ומבוססים על השקפות דתיות משותפות.
אינדונזיה היא המדינה המאוכלסת ביותר במוסלמים בעולם, ואילו פקיסטן היא המדינה בעלת הרוב המוסלמי השנייה בעולם.
שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
פקיסטן מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, ואילו אינדונזיה מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד, וקונסוליה כללית בקראצ'י.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC לשנת 2014 40% מהאינדונזים רואים את השפעתה של פקיסטן באופן חיובי, כאשר 31% מביעים דעה שלילית.
במהלך המהפכה הלאומית האינדונזית עודד מוחמד עלי ג'ינה חיילים מוסלמים ששירתו בצבא ההודי הבריטי לשלב ידיים עם האינדונזים במאבקם נגד הקולוניזציה האימפריאלית ההולנדית של אינדונזיה.
כתוצאה מכך, 600 חיילים מוסלמים של הצבא ההודי הבריטי ערקו מהכוחות הקולוניאליים ויצאו קשר עם אינדונזים.
מתוך 600 חיילים אלו מתו 500 מהם במלחמה; ואילו הניצולים חזרו לפקיסטן או המשיכו להתגורר באינדונזיה.
כהוקרה על סיועם של חיילים מוסלמים מפקיסטן, במהלך חגיגת היובל הזהב האינדונזי ב-17 באוגוסט 1995, העניקה אינדונזיה את עיטורי מלחמת העצמאות לחיילים הפקיסטנים לשעבר והעניקה את העיטור הגבוה ביותר Adipura למייסד של פקיסטן מוחמד עלי ג'ינה וממשלת פקיסטן.
מערכת היחסים של פקיסטן עם אינדונזיה התפתחה מאוד תחת גנרל איוב ח'אן.
במהלך המלחמה ההודו-פקיסטנית של 1965, אינדונזיה הציעה לספק לפקיסטן עזרה צבאית, ולתפוס את איי אנדמן וניקובר בהודו כדי להסיח את דעתה מחזית קשמיר.
ב-8 במאי 2015, בת זוגו של שגריר אינדונזיה בפקיסטן, הרלי לוואוואטי בורחאן מוחמד, נהרגה בהתרסקות מסוקים באזור הצפוני ההררי של גילגית.
בעלה, בורחאן מוחמד, שגריר אינדונזיה בפקיסטן, היה בין הפצועים, ובהמשך נפטר מפצעיו בבית חולים בסינגפור ב-19 במאי.
בהתרסקות נהרגו גם דיפלומטים אחרים, שכללו את שגרירי נורווגיה והפיליפינים בפקיסטן, כמו גם את בת זוגו של דיפלומט מלזי.
פקיסטן חתמה על מזכר הבנות בנושא שיתופי פעולה ביטחוניים (DCA).
אחד ממונחי המפתח של ה-DCA הוא הצעה לאינדונזיה לקחת חלק בייצור משותף בין פקיסטן לסין של מטוס הקרב JF-17. אינדונזיה ופקיסטן מחליפות גם אנשי צבא לצורך אימונים.
על פי הודעה לעיתונות ב-4 בספטמבר 2018, שני הצדדים הסכימו לחזק, להרחיב ולגוון את שיתוף הפעולה הזה באמצעות כל הפורומים הזמינים.
ה-JDCC הוא הפורום הגבוה ביותר לשיתוף פעולה ביטחוני בין שתי המדינות.
בשנת 2016 הסחר הדו-צדדי בין פקיסטן לאינדונזיה הגיע ל-2.3 מיליארד דולר.
הייצוא הפקיסטני לאינדונזיה כולל קיננו, פירות ים, טקסטיל, בד כותנה, ציוד רפואי, אורז, חיטה ושטיחים ואילו אינדונזיה מייצאת שמן דקלים לפקיסטן.
לשתי המדינות יש הסכם סחר מועדף, שנחתם בפברואר 2012.
יחסי אינדונזיה–מיאנמר הם היחסים הדו-צדדיים בין אינדונזיה ומיאנמר.
היחסים בין המדינות כוננו ב-27 בדצמבר 1949. אינדונזיה מחזיקה במיאנמר שגרירות ביאנגון ואילו מיאנמר מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
אינדונזיה תמכה ובירכה על הצטרפותו של מיאנמר לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) בשנת 1997. אינדונזיה תומכת גם בתהליך הדמוקרטיזציה של מיאנמר.
אינדונזיה ממלאת מאז את תפקיד המפקח האזורי על הדמוקרטיה על ידי עידוד מתמיד של נייפידאו לרפורמה במערכת הסמכותית שלה.
כמדינה המוסלמית המאוכלסת ביותר בעולם, אינדונזיה צופה מקרוב באלימות המשותפת נגד המיעוט המוסלמי של רוהינגיה.
אינדונזיה גם מחליפה דעות עם בנגלדש ונציבות האו"ם לפליטים (UNHCR), במטרה להביע את דאגתם ולהתייחס לבעיות פליטי רוהינגה במיאנמר.
סוכנות האו"ם הביעה הערכה על תרומתה של אינדונזיה לסייע במציאת פתרון לסוגיית הרוהינגיה.
סוסיליו באמבאנג יודהויונו, נשיא אינדונזיה, קורא למנהיגי מיאנמר להתייחס לאלימות בהנהגת בודהיסטים נגד מוסלמים שלדבריו עלולים לגרום לבעיות למוסלמים במקומות אחרים באזור.
אינדונזיה מעודדת את מיאנמר להתייחס לסוגיה של רוהינגיה בתבונה, ולמנוע מתח ואלימות.
אינדונזיה מוכנה לתמוך במיאנמר כדי להשיג יעדים אלו.
ב-22 במאי וב-20 באוגוסט 2013 מחלקה 88 של המשטרה האינדונזית נגד הטרור, תפסה חשודים בטרור וחשפה ניסיון של חמושים אסלאמיסטים אינדונזיים לפוצץ את שגרירות מיאנמר בג'קרטה.
עלילת טרור כושלת זו נטען כי הייתה כדי לנקום את הריגתם של מוסלמי רוהינגיה במיאנמר.
בשנת 2017, בעקבות רדיפה צבאית של הרוהינגה, הפגינו מפגינים מול שגרירות מיאנמר בג'קרטה ונזרק בקבוק תבערה לבניין.
היחסים בין אינדונזיה העתיקה ומיאנמר התקיימו כבר במהלך המאה ה-14, נגרקרטגאמה כתב היד הג'אווני מתקופת מג'פהיט הזכיר את Marutma, מדינה שהיום מזוהה כ-Martaban או Mottama, הממוקמת בדרום מיאנמר המודרנית.
בורמה תמכה מאוד במאבק העצמאות של אינדונזיה.
בשנת 1947, בורמה, אז הייתה תחת ממשלת מעבר, ביקשה מממשלת הודו לקיים ועידה בענייני אינדונזיה בניו דלהי.
ב-23 במרץ–2 באפריל 1947 קיימה הודו ועידת יחסי אסיה בניו דלהי בהודו, שבה בורמה, שעדיין הייתה תחת שלטון קולוניאלי בריטי, הראתה את תמיכתה בגינוי התוקפנות הצבאית ההולנדית.
במהלך מלחמת העצמאות של אינדונזיה איפשרה בורמה למטוס הדקוטה RI-001 "Seulawah" של אינדונזיה, שנתרם על ידי אנשי האצ'נזה, לנחות בשדה התעופה של מינגלאדון של רנגון, ב-26 בינואר 1949, ונשכרה על ידי Union of Burma Airways.
הנשיא סוהארטו ביקר במיאנמר ב-26 בנובמבר 1972, ב-22–29 באוגוסט 1974 וב-23–25 בפברואר 1997. לעומת זאת, הגנרל נה וין ביקר באינדונזיה בין התאריכים 11–14 ביוני 1973 ובתאריכים 8–13 ביוני 1974. הגנרל נה וין ערך גם ביקור אישי באינדונזיה ב-23–25 בספטמבר 1997 בהזמנת הנשיא סוהארטו.
בתוך כך, גם הגנרל הבכיר טהאן שווה ביקר באינדונזיה בתאריכים 5–8 ביוני 1995, נובמבר 1996, ובאפריל 2005.
הייצוא של אינדונזיה למיאנמר כולל מוצרי נייר ונייר, שמן דקלים, ברזל ופלדה, טבק וגומי.
מאידך, יבוא אינדונזיה ממיאנמר כולל קורנפלור, עץ, אגוזים, סודה, דגים וירקות.
מיאנמר ציינה את רצונה לייבא דשן או מלט והזמינה משקיעים אינדונזיים להשקיע או לפתוח עסקים במיאנמר.
השווי הכולל של הסחר אינדונזיה-מיאנמר החל ביוני 2008 הסתכם ב-159 מיליארד דולר.
אינדונזיה גם הסכימה להשקיע בענף החשמל והבנייה של מיאנמר.
היקף הסחר מוערך ביותר ממיליארד דולר.
אינדונזיה הציעה לרכוש 300,000 טונות אורז ממיאנמר.
יחסי אינדונזיה–פנמה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה ופנמה.
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1979. מאז ההתחלה, שתי המדינות הבינו את החשיבות האסטרטגית של כל עמיתיהן; אינדונזיה רואה בחשיבות האסטרטגית והגאוגרפית של פנמה שער לאמריקה המרכזית כמו גם כניסה לאזור הקריביים, בעוד שפנמה גם הכירה בחשיבות האסטרטגית של אינדונזיה באזור איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
אינדונזיה רואה בפנמה שוק אטרקטיבי עם סיכויים טובים לצמיחה בעתיד.
נכון לעכשיו פנמה היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה של אינדונזיה אחרי ברזיל, ארגנטינה וצ'ילה.
משרד המסחר והתעשייה בפנמה הזמין את העסקים האינדונזיים להשקיע ולנצל את ההזדמנות באזור Colon Free Zone (CFZ) כמרכז הפעילות הכלכלית בפנמה.
בשנת 2011 היקף הסחר הדו-צדדי בין אינדונזיה לפנמה הגיע ל-218.7 מיליון דולר, עלייה של 45.1% בהשוואה לסחר ב-2010 שהסתכם ב-150.7 מיליון דולר.
מאז 2007 עד 2011, הסחר הדו-צדדי מציג מגמה הולכת וגוברת של עלייה ממוצעת של 33.7% בשנה.
הייצוא העיקרי באינדונזיה לפנמה הוא הנעלה, חלקים אלקטרוניים, טקסטיל וצמיגי רכב.
ואילו אינדונזית מייבאת מפנמה בעיקר בענפי הספנות, כמו ספינות נוסעים ומטען, מכלית נפט, גם פסולת ברזלית וגרוטאות.
שגרירות אינדונזיה במספר מקרים קידמה את התרבות האינדונזית לציבור פנמה, כמו קבלת פנים דיפלומטית ב-28 באוגוסט 2013. זה כולל הדגמה של בגדי כלה באלינזה, ציורים וקישוטים, המוזיקה המסורתית של באלי, הצגת שקופיות של תצלומים של מחוזות אינדונזיים וכן הצגת כמה מנות אינדונזיות.
טקסטיל מסורתי באינדונזיה, בטיק ואיקאט הופיע לראשונה בשבוע האופנה בפנמה בין התאריכים 10–12 באוקטובר במרכז הכנסים אטלאפה.
אירוע זה הציג 15 יצירות של מעצבת האופנה של פנמה, איזבל צ'אצ'ין, שהעניקו השראה ליישום של בטיק ואיקוני אינדונזי ביצירותיה.
מאמצים אלה להציג את אינדונזיה צפויים לחזק את היחסים הדיפלומטיים בין אינדונזיה-פנמה.
אינדונזיה מחזיקה בפנמה שגרירות בפנמה סיטי.
פנמה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–פרו הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לפרו.
שתי המדינות רואות זו את זו כשוק אטרקטיבי עם סיכויים פוטנציאליים טובים, ומבקשות להגביר את קשרי הסחר.
אינדונזיה ופרו חברות בארגונים רב-צדדיים כמו APEC, ארגון הסחר העולמי (WTO), המדינות הבלתי-מזדהות ופורום שיתוף הפעולה בין מזרח אסיה-אמריקה הלטינית.
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אינדונזיה לרפובליקה של פרו כוננו רשמית ב-12 באוגוסט 1975. באותה עת הוסמכה הנציגות האינדונזית לפרו באמצעות השגרירות האינדונזית בברזיליה.
ממשלת פרו פתחה את שגרירותה בג'קרטה ב-1 בנובמבר 1992. בהתחשב בחוסר היעילות והצורך לחזק את שיתוף הפעולה עם פרו, הממשלה האינדונזית פתחה את השגרירות האינדונזית בלימה ב-20 בפברואר 2002.
משקיעים פרואנים חיפשו הזדמנויות באינדונזיה, כמו חברת המשקאות הקלים ביג קולה, שנכנסה לשוק האינדונזי והצליחה מאוד, מה שמעורר השראה למשקיעים פרואנים נוספים שעשויים לבוא בעתיד.
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האינדונזית (BPS), הסחר בין פרו לאינדונזיה הגיע ל-213.37 מיליון דולר בשנת 2011. מאזן הסחר נוטה מאוד לצד אינדונזיה, המייצאת בעיקר גומי, מוצרי עץ, נעלי ספורט, נייר, בגדים, חלקי חילוף לאופנוע, אלומיניום, זכוכית, קרמיקה, פלסטיק ואלקטרוניקה לפרו.
לעומת זאת, אינדונזיה מייבאת מפרו מזון דגים, מזון לבעלי חיים, תרופות, ענבים, חיטה ודשנים.
באוקטובר 2013 חתמו אינדונזיה ופרו על מזכר הבנות (MOU) בנושא שיתוף פעולה בחקלאות.
אינדונזיה מחזיקה בפרו שגרירות בלימה.
פרו מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–סרביה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לסרביה.
שתי המדינות הן המייסדות של ארגון המדינות הבלתי מזדהות.
היחסים הדו-צדדיים כוננו רשמית בשנת 1954. הקשרים הפוליטיים ההיסטוריים בין אינדונזיה ליוגוסלביה כללו את ארגון המדינות הבלתי מזדהות, אשר נשיא אינדונזיה הראשון סוקרנו ונשיא יוגוסלביה, יוסיפ ברוז טיטו, היו האבות המייסדים של הארגון עוד בשנת 1961.
לאחר פירוק יוגוסלביה, ולאחר מכן בעקבות מלחמת בוסניה בשנים 1992–1999, היחסים הדו-צדדיים הגיעו לרמה הנמוכה ביותר, כאשר אינדונזיה כמדינה המאוכלסת בעולם הגדול ביותר במוסלמים, גינתה את פשע הטיהור האתני על בסיס גזע ודת, נגד מוסלמים בוסניאקים שבוצעו על ידי הסרבים.
באופן טבעי, חלק ממוסלמים אינדונזיים חלקו והפגינו את הסולידריות עם בוסניאקים מוסלמים.
היחסים הדו-צדדיים שבו השתפרו בחזרה בשנות האלפיים.
בשנת 2008, אינדונזיה תמכה בשלמותה הלאומית של סרביה בכך שהיא לא הכירה בעצמאותה של קוסובו מסרביה.
עם זאת, אינדונזיה הפצירה בסרביה ללכת תמיד בדרך השלום באמצעות דיאלוג ליישוב הסכסוכים ולטיפול בבעיות הבדלניות בקוסובו.
שווי הסחר הדו-צדדי בשנת 2004 היה 15 מיליון דולר, והוא עלה ל-50 מיליון דולר בשנת 2008. בשנת 2012, שווי הסחר הדו-צדדי בין אינדונזיה לסרביה הסתכם ב-40.9 מיליון דולר.
מאזן הסחר נוטה בכבדות לטובת אינדונזיה, כאשר 33.9 מיליון דולר הוא סך היצוא האינדונזי לסרביה ואילו הייצוא מסרביה מסתכם בכ-7 מיליון דולר.
הייצוא האינדונזי לסרביה כולל מוצרי טקסטיל וחקלאות, ואילו הייצוא הסרבי לאינדונזיה כולל מכונות, כימיקלים ומכשירי בריאות.
אינדונזיה וסרביה הסכימו לכונן שיתוף פעולה בתעשייה הצבאית.
שיתוף הפעולה כולל גם תחומים אחרים, כמו תיירות ותרבות.
לציון 60 שנה ליחסים הדו-צדדיים בין אינדונזיה לסרביה, נערך ליל תרבות אינדונזי במהלך יריד התיירות הבינלאומי ה-36 בבלגרד, ב-25 בפברואר 2014. במופע התרבותי הוצגו ריקודים מסורתיים באינדונזיה, תערוכה ותצוגת אופנה בטיקית.
אינדונזיה מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד.
סרביה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–קובה הם היחסים הדו צדדיים בין קובה לבין הרפובליקה של אינדונזיה.
במהלך שלטונו של נשיא אינדונזיה הראשון סוקרנו בשנות השישים, אינדונזיה וקובה נהנו מיחסים קרובים במיוחד.
היחסים בין שני העמים התמקדו בעיקר בספורט ובבריאות.
קובה מחיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, בעוד אינדונזיה מחזיקה בקובה שגרירות בהוואנה המוסמכת גם לבהאמה וג'מייקה.
שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון תנועה הלא-מתואמת ושותפות ב-קבוצת 77 ובפורום של שיתוף פעולה מזרח אסיה–אמריקה הלטינית.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי מדינות כוננו רשמית ב-22 בינואר 1960 במהלך ביקורו ההיסטורי של נשיא אינדונזיה הראשון סוקרנו בבירת קובה, הוואנה.
במהלך ביקור זה סוקרנו נשא שיחת נימוס לראש ממשלת קובה פידל קסטרו וגם לצ'ה גווארה, בהזדמנות זו הציג סוקרנו לקסטרו פגיון כריס, אינדונזי מסורתי כאות ידידות.
במהלך תקופה זו היחסים בין מנהיגי שתי המדינות היו חמים וקרובים במיוחד, בעיקר משום שהם היו שותפים לשאיפות שמאל מהפכניות נגד האימפריאליזם, וסוקרנו אכן חלק יחסים קרובים עם מספר מנהיגים סוציאליסטיים בעולם.
שגרירות אינדונזיה בהוואנה נפתחה רשמית ב-14 באוגוסט 1963. עם זאת, מסיבות חיסכון, אינדונזיה סגרה את שגרירותה בהוואנה באוקטובר 1971 והסמיכה את ענייניה עם קובה לשגרירותה במקסיקו סיטי.
בדצמבר 1995 נפתחה שגרירות אינדונזיה בהוואנה מחדש.
בין התאריכים 11–14 באפריל 2000 ביקר נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד בהוואנה כדי להשתתף בפסגת G-77 של מדינות מתפתחות.
שעות ספורות לפני עזיבתו של וחיד את הוואנה לטוקיו, פידל קסטרו נשא שיחת אדיבות מפתיעה שלא תוכננה לווחיד בחדר הנשיא האינדונזי במלון מליה.
בעבר נקבעה פגישה שתתקיים לאחר הגעתו של וחיד, אולם היא בוטלה.
במהלך פגישה בלתי פורמלית זו, הציע עבד א-רחמן לקסטרו כי אחד מהשותפים בפסגה יקדם את תוצאות האירוע הבינלאומי למדינות המתפתחות, והציע לראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד לבצע את העבודה.
אינדונזיה וקובה התמקדו בעיקר בתחומי ספורט ובריאות ביחסים הדו-צדדיים ובשיתוף הפעולה שלהם.
לדוגמה, אינדונזיה שלחה את מתאגרפיה, שחקני כדורעף ומתעמלים להתאמן בקובה.
מצד שני, ישנם מספר ספורטאים קובנים שעשו את הקריירה שלהם במועדוני ספורט אינדונזיים, במיוחד בכדורעף.
בדצמבר 2006 הסכימה רשות הבריאות של שתי המדינות על שיתוף פעולה בפיתוח חיסונים חדשים נגד קדחת דנגי ומלריה.
הסחר הדו צדדי בין אינדונזיה לקובה הגיע ל-12.79 מיליון דולר בשנת 2008, והגיע לשיאו בשנת 2011 עם שווי סחר של 15.68 מיליון דולר.
הסחר הדו צדדי עד אוקטובר 2012 הגיע ל-12.40 מיליון דולר, כאשר הייצוא האינדונזי ייצא 11.15 מיליון דולר וייבוא של 1.24 מיליון דולר גרם לעודף סחר לטובת אינדונזיה עם עודף של 9.91 מיליון דולר.
אינדונזיה מוכרת לקובה בעיקר טקסטיל, נעליים והנעלה, קרמיקה, רהיטים ואלקטרוניקה, בעוד שהיא קונה סיגרים ותרופות קובניות, במיוחד חיסונים.
היחסים בין אינדונזיה לקזחסטן כוננו רשמית בשנת 1993. אינדונזיה וקזחסטן חולקות כמה קווי דמיון; בשתי המדינות יש שפע של משאבי טבע, יש להן בעיקר אוכלוסיות מוסלמיות, מבטיחות מגוון הרמוני ומחויבות לזכויות אדם ולדמוקרטיה.
שתי המדינות הסכימו להגביר את שיתוף הפעולה בכמה תחומים כלכליים, כגון חקלאות, תעשייה, תרופות, נפט, תשתיות תחבורה וייצור מכונות.
היחסים החלו עם הכרת אינדונזיה בהכרזת העצמאות של הרפובליקה של קזחסטן ב-16 בדצמבר 1991. ב-2 ביוני 1993, אינדונזיה וקזחסטן כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
עם זאת רק ב-29 בדצמבר 2010 פתחה אינדונזיה את שגרירותה באסטנה, שהוחזרה ב-13 באפריל 2012 על ידי פתיחת שגרירות קזחסטן בג'קרטה.
נשיא אינדונזיה סוהארטו ערך ביקור ממלכתי באלמטי באפריל 1995, שהוחזר על ידי ביקור ממלכתי של נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב בג'קרטה כעבור קצת יותר משלושה חודשים.
17 שנים אחר כך ערך הנשיא נזרבייב ביקור ממלכתי בג'קרטה בתאריכים 12–14 באפריל 2012. נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו הגיב בביקורו באסטנה ב-2 בספטמבר 2013.
על פי נתוני משרד הסחר האינדונזי, הסחר הדו צדדי בין אינדונזיה לקזחסטן בשנת 2012 הגיע לסכום של 63,156 מיליון דולר, גידול של 90.5% לעומת נתון 2011 של 33,153 מיליון דולר.
מאזן הסחר בשנת 2012 היה לטובת קזחסטן שרשמה עודף של 46 מיליון דולר ביחס לאינדונזיה.
שתי המדינות הגבירו את ההשקעות והמסחר, במיוחד בתעשיית החיטה, הכותנה והגומי, כמו גם בייצור ובחיפושי נפט.
אחד מהם, מיזם משותף לייצור צמיגים בקזחסטן בשווי השקעה של 100 מיליון דולר.
יש גם כוונה לבנות מפעל לאטריות מיידיות של אינדונזיה בקזחסטן, מכיוון שאינדונזיה היא אחת היצרניות הגדולות בעולם והצרכנית של אטריות מיידיות ומנוסה בתעשייה זו, ואילו קזחסטן היא אחת מיצרניות החיטה הגדולות באזור, מה שיעניק את תהליך אספקה וייצור זול ופרקטי יותר.
זוהי הזדמנות עבור מותגי אטריות מיידיות אינדונזיות לחדור לשווקים של מרכז אסיה, רוסיה ואפילו אירופה.
נוהג זה נעשה על ידי מותג האטריות המיידי אינדונזיה אינדומי שהשקיע בניגריה.
אינדונזיה מחזיקה בקזחסטן שגרירות בנור-סולטן.
קזחסטן מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–סין הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה העממית של סין.
ליחסים בין המדינות היסטוריה ארוכה שראשיתה במאה ה-7 לספירה.
שתי המדינות המודרניות ייסדו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-1950. מספר שנים אחר כך, ב-1967, היחסים נותקו לאחר עלייתו של הדיקטטור סוהארטו שנטה למערב.
מפאת גודלן הן בשטח והן באוכלוסייה (נכון ל-2021 סין היא המדינה המאוכלסת ביותר בעולם ואינדונזיה המדינה הרביעית באוכלוסייה), שתיהן חברות ב-G-20 וב-APEC.
לאינדונזיה שגרירות בבייג'ינג, בירת סין וקונסוליות בהונג קונג, גואנגג'ואו ושנגחאי, ולסין שגרירות בג'קרטה, בירת אינדונזיה וכן קונסוליות בסורביה ומדן.
ראשית היחסים בין האימפריה הסינית לאינדונזיה העתיקה מתוארכת למאה ה-7 לספירה, כשייתכן שהחלו עוד קודם לכן.
מספר רב של קרמיקות סיניות נמצאו ברחבי אינדונזיה, דבר שהעלה את ההערכה כי התקיימו קשרי מסחר ביניהן.
המוזיאון הלאומי של אינדונזיה מחזיק באחד האוספים הגדולים ביותר של קרמיקה סינית שהתגלתה מחוץ לסין, המתוארכת לתקופתן שלטונן של שושלות האן, טאנג, סונג, מינג וצ'ינג, ששלטו בסין למשך כמעט אלפיים שנה.
האוסף מספק מידע רב על המסחר הימי באזור אינדונזיה של ימינו.
אינדונזיה מילאה תפקיד חשוב בדרך להרחבת האמונה בבודהיזם שהחל בהודו.
נזיר סיני בשם אי-צינג ביקר בסריביג'איה (Srivijaya) למשך שישה חודשים ב-671 לאחר שנשלח לרכוש טקסטים בודהיסטיים ולהביאם לסין.
כתבים סיניים אחרים מזכירים גם כמה ממלכות עתיקות שהתקיימו באינדונזיה, ומציינים למשל מלחים מקונלון, ככל הנראה מווייטנאם, קמבודיה או מלאים, שסחרו במוצרים רבים בעת שהפליגו ברחבי נמלי דרום ומזרח אסיה.
עיקר היחסים באותה עת נסובו סביב מסחר וההיסטוריה המשותפת ונטו להיות שלווים והרמוניים, למעט מקרה אחד שהתרחש ב-1293. באותה שנה שלח קובלאי חאן 1,000 ספינות לג'אווה במטרה להעניש את מלך סינגסארי על מעשים מתריסים שביצע.
המשלחת נחלה כישלון לאחר שבאי ג'אווה עלתה אימפריית מג'פהיט (Mejapahit).
אימפריות ימיות כמו מג'פהיט, סריביג'איה ובהמשך מלאקה חיפשו אישורי סחר כדי להרחיב את השווקים הסיניים.
בשנים אלו הגיע מספר המהגרים הסינים ורמת ההשפעה הסינית בארכיפלג לשיא חדש, שיוצגה במסעו של אדמירל ג'נג חה שביקר בג'אווה, סומטרה וחצי האי המלאי בתחילת המאה ה-15. המתורגמן של ג'נג חה, מא הו-אן כתב תיאור מפורט של מג'פהיט ומלכה.
בעת שלטונה של חברת הודו המזרחית ההולנדית, מהגרים סינים החלו למלא את צורכי העבודה בחיפושם אחר חיים נוחים יותר באיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
רובם של האינדונזים-סינים הללו הגיעו מדרום סין מפרובינציות פוג'יין וגואנדונג.
בשנים אלו הוקמו גם מושבות סיניות רבות.
לאחר מתן העצמאות לאינדונזיה ב-1945 וההכרה בעצמאותה מהולנד ב-1949, אינדונזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם סין ב-13 באפריל 1950, והייתה למדינה הראשונה באסיה שכוננה יחסים עם סין היבשתית.
במהלך שלטונו של סוקרנו סין ואינדונזיה נהנו מיחסים קרובים, ובשנות ה-50 וה-60 המפלגה הקומוניסטית הסינית קיימה קשרים עם המפלגה הקומוניסטית האינדונזית.
במהלך היחסים הקרובים האלו אינדונזיה זכתה לארח את משחקי אסיה שנערכו ב-1962 בג'קרטה.
במשחקים אלו נגרמה מתיחות לאחר סירובה של אינדונזיה להכניס את ספורטאי טאיוואן.
לאחר שהושתו סנקציות על אינדונזיה, החליט סוקרנו לקיים משחקים אלטרנטיביים "לא-אימפריאליסטיים", ותקף את הוועד האולימפי הבינלאומי על שלא כלל את סין היבשתית כחברה.
לאחר מכן סוקרנו ייסד מערכת בריתות חדשה עם סין, צפון קוריאה, צפון וייטנאם וקמבודיה.
לאחר עזיבתה של אינדונזיה את האו"ם ב-1965 לאחר שהואשם בהיותו "נשלט על ידי האימפריאליסטים", סוקרנו ייסד גם כן ארגון אלטרנטיבי בתמיכת סין.
בשל החוב הגדול של אינדונזיה לברית המועצות, היא הפכה לתלויה יותר ויותר בסין.
שלטונו של סוקרנו נפל ב-1967 ובמקומו עלה לשלטון סוהארטו, שהקשיח את הטון כלפי סין, ותחזק את הטענה שההפיכה הפרו-קומוניסטית שבוצעה במדינה טרם עלייתו לשלטון נתמכה על ידי סין.
היחסים בין המדינות הוקפאו וחודשו רק ב-1990.
ב-1990, לאחר שיחות בין שני הצדדים, לי פנג, ראש ממשלת סין, ביקר באינדונזיה באוגוסט 1990 ובפגישתו עם סוהארטו סוכם על שיפור היחסים על בסיס חמשת עקרונות התפיסה הפילוסופית האינדונזית (פאנצ'אסילא) וכן על בסיס עשרת עקרונות ועידת באנדונג.
ב-8 באוגוסט חתמו שרי החוץ של אינדונזיה וסין על מזכר הבנות לחידוש היחסים.
בשנת 1998, בעקבות מהומות שהיו מעורבים בהן אלמנטים אנטי-סיניים באינדונזיה בארגונם של ארגוני זכויות אדם והתגובה השקטה של ממשלת סין, נערכה הפגנה מול שגרירות אינדונזיה בבייג'ינג.
בתגובה שלח שר החוץ של סין טאנג ג'יא-קשואן (Tang Jiaxuan) בקשה לממשלת אינדונזיה להגן על האוכלוסייה הסינית במדינה.
בדצמבר 2018 התקיים דיון בפרלמנט האינדונזי בנושא מחנות החינוך-מחדש בשינג'יאנג נגד המיעוט האויגורי.
סגן נשיא אינדונזיה, יוסוף קאלה ענה על כך באומרו: "אנחנו לא מתייחסים לעניינים הפנימיים של מדינות אחרות."
המחלוקת סביב ים סין הדרומי
אף על פי שאינדונזיה איננה אחת מהמדינות המרכזיות בסכסוכים הטריטוריאליים בים סין הדרומי, היא לוקחת חלק בכמה מהם, בשל העובדה שחלקים מהתביעה הסינית לריבונות מצטלבים עם האזור הכלכלי הבלעדי של אינדונזיה ליד איי נטונה.
אף על פי שסין מכירה בבעלותה של אינדונזיה על האיים, היא גורסת שהמים שסביבם הם "מי דיג סיניים מסורתיים".
אינדונזיה מתעלמת מהטענה הזו וקבעה כי אין לה בסיס חוקי.
במרץ 2016 התקיים עימות בין המדינות בסמוך לאיי נטונה לאחר שחיל הים האינדונזי ניסה לעצור ספינת דיג סינית שערכה דיג לא חוקי; הניסיון האינדונזי נבלם על ידי חיל הים הסיני.
אינדונזיה התעקשה להעמיד לדין את צוות המכמורת על אף דרישתה של בייג'ינג לשחרר אותם.
בעקבות התקרית עלתה רמת הכוננות בצבא אינדונזיה ליד איי נטונה.
ב-23 ביוני אותה שנה ביקר באיי נטונה נשיא אינדונזיה ג'וקו וידודו; ביקורו ניסה להעביר את המסר שאינדונזיה "מתייחסת ברצינות רבה להגנה על ריבונותה.
אחרי קביעתה של UNCLOS בהתאם לחוק הים בסכסוך בין הפיליפינים וסין ב-12 ביולי 2016, אינדונזיה קראה לשני הצדדים לשמור על איפוק ולכבד את ההחלטה.
בינואר 2020 סירות דיג סיניות, מלוות בספינות משמר החופים הסיני, ערכו דיג בסמוך לחוף הצפוני של איי נטונה, בשטח שאותו אינדונזיה מחשיבה לאזור כלכלי בלעדי.
התקרית הובילה לקיפאון ביחסים בין המדינות וכן להחלטה האינדונזית לשלוח דייגים בליווי ספינות חיל הים שלה במטרה להגן על הדיג במקום.
בתחילת השנה אינדונזיה הציבה שתי קורבטות נגד צוללות באיי נטונה.
בהמשך הכוחות במקום תוגברו בפריגטה, שתי קורבטות נוספות, ספינה אמפיבית, צוללת וארבעה מטוסי קרב מדגם F16. התגבור נמשך גם אחרי שהספינות הסיניות הראו סימנים שהן עוזבות את האזור.
טיונגקוק (中國 ,Tiongkok) הוא השם האינדונזי שניתן לסין ושמקורו בשפה הסינית מין-נאן (Min Nan) שהיא הדיאלקט המדובר בדרום מחוז פוג'יין, גרסה של המילה ז'ונגגוו (中國 ,Zhongguo).
המונח טיונגקוק נמצא בשימוש באינדונזיה ושימש את ממשלת אינדונזיה בעת שהתייחסה לסין עד 1972. השימוש בכינוי הופסק אחרי תקופה של עוינות ביחסים בין המדינות בסוף שנות ה-60. באותה עת, המפלגה השלטת באינדונזיה האנטי-סינית, "הסדר החדש" החליפה את המילה במילה "Cina".
רבים מהמהגרים הסינים לאינדונזיה חשו כי המושג החדש גזעני ומעליב, המרמז על "נחשלות והשפלה".
לאחר הפלתו של סוהארטו ב-1998 המונח המקורי, טיונגקוק, חזר לשימוש נרחב.
ב-14 במרץ 2014 נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו חתם על צו נשיאותי כדי לשנות את השימוש החוקי במושג האינדונזי כך שיתכוון לסין.
המסחר בין אינדונזיה לסין נמצא במגמת עלייה, מגמה שהתעצמה לאחר החתימה על הסכם סחר חופשי בין המדינות (ACFTA) ב-2010. לפי הנתונים משתי המדינות, ב-2003 שווי המסחר עמד על כ-3.8 מיליארד דולר, שעה שב-2010 הוא כבר הוכפל פי 10 ל-36.1 מיליארד.
העלייה בקצב הצמיחה של סין במאה ה-21, העלתה את היקף ההשקעות, בין היתר בזכות מהגרים סינים באינדונזיה שחולקים קשרי משפחה ותרבות עם מוצאם.
עם זאת, הגדילה בהיקף המסחר הביאה גם לעלייה בעוינות כלפי סין, שהמוצרים הזולים מתוצרתה חדרו לשוק ופגעו בתעשייה המקומית.
עקב כך התקיימו מאמצי לובינג רבים בקרב חברי פרלמנט אינדונזים כדי להביא את המדינה לפרוש מההסכם או להגיע להסכם חדש עם סין.
סין היא אחת משותפות המסחר החשובות ביותר של אינדונזיה ונכון ל-2018 היא השלישית בגודלה מבחינת ייבוא סחורות לאינדונזיה, והרביעית בגודלה ברשימת יעדי ייצוא הסחורות מהמדינה.
מבחינתה של סין, אינדונזיה מהווה חלק קטן יותר מהמסחר הבינלאומי שלה, כשרק 1.3% מהייצוא שלה מיועד לאינדונזיה, ו-1.6% מהייבוא שלה, מה שממקם את אינדונזיה במקומות ה-17 וה-16 בהתאמה.
מאז העת העתיקה, התרבות האינדונזית שאבה אלמנטים רבים מהתרבות הסינית, חלק מכך בעקבות מהגרים סינים שהגיעו לארכיפלג במהלך השנים.
לפי ההערכות מתיישבים סינים הגיעו לאינדונזיה כבר במאה ה-7 בתקופת ממלכת סריביג'איה (Srivijaya) ומג'פהיט (Majapahit).
גל ההגירה הואץ במאה ה-17 עם הגעת ההולנדים לאיים.
המהגרים הסינים, שהתחתנו עם נשים מקומיות, הביאו עמם מאפיינים מהתרבות שלהם, ויצרו סגנון ייחודי המכונה "התרבות הפרנקנית ההיברידית" שקיימת עד היום בחלקים באינדונזיה, מלזיה וסינגפור.
נכון ל-2010, מתגוררים באינדונזיה כ-2.8 מיליון אינדונזים שמוצאם סיני, והם מהווים 1.2% מהאוכלוסייה המקומית.
יחסי אינדונזיה–קירגיזסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין קירגיזסטן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 באפריל 1993. ב-13 בפברואר 2014 פתחה אינדונזיה קונסוליית כבוד בבישקק.
במהלך השנים נחתמו הסכמים שונים בין המדינות.
באוקטובר 2016 נפגשה שרת החוץ האינדונזית רטנו מרסודי עם שר החוץ הקירגיזסטני עבדילדייב ארלן בקשוב, והם דנו על הגברת שיתוף הפעולה הבילטרלי בין המדינות.
בשנת 2015, שווי הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-1.83 מיליון דולר עם עודף לאינדונזיה של 265 אלף דולר.
קירגיזסטן היא אחד מהשווקים הפוטנציאליים ליצוא אינדונזי באזור.
אינדונזיה מיוצגת בקירגיזסטן באמצעות שגרירותה בטשקנט, אוזבקיסטן, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בבישקק.
קירגיזסטן מיוצגת באינדונזיה באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
יחסי איסלנד–קוריאה הצפונית (בקוריאנית: 아이슬란드-조선민주주의인민공화국 관계) הם היחסים בין איסלנד לבין הרפובליקה העממית של קוריאה.
למדינות אין שגרירויות זו אצל זו, אולם שגריר איסלנד בבייג'ינג הוא האחראי על היחסים עם קוריאה הצפונית, בעוד שגריר קוריאה הצפונית בסטוקהולם הוא האחראי ליחסי המדינה עם איסלנד.
השגרירות השוודית בפיונגיאנג מוסמכת להעניק ויזות לאיסלנד.
לפי מקורות שונים, המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן בשנת 1973, כחלק מהחלטת כל מדינות סקנדינביה להכיר בקוריאה הצפונית, ובכך תם עידן הבידוד המדיני של קוריאה הצפונית במערב אירופה.
עשר שנים מאוחר יותר, ב-2 באפריל 1982, הוקמה שגרירות איסלנד בקוריאה הצפונית.
במהלך שנות השמונים הוקמו באיסלנד ארגונים שתמכו בקוריאה הצפונית ובאידאולוגיית ג'וצ'ה, כחלק מהמאמצים של קוריאה הצפונית לבנות תמיכה באיסלנד.
אחד מהארגונים הללו היא ארגון הסולידריות האיסלנדית למען קוריאה, אשר ביקר בפיוגיאנג בעשור הראשון של היחסים.
המערכת התרבותית והחברותית בין איסלנד לקוריאה הצפונית דעכה עד שנת 2011.
בעקבות אולימפיאדת סיאול ב-1988, שגריר איסלנד לקוריאה הצפונית שאינו תושב במדינה, הכריז כי מעולם לא ביקר בה.
ב-2009 שר החוץ של איסלנד בזמנו, אוסר סקארפינסון הביע חששות עמוקים ממשבר הטילים וקרא לקוריאה הצפונית לשוב לשולחן המשא ומתן עם הקהילה הבינלאומית.
בשנת 2013 הגיש שגריר קוריאה הצפונית לאיסלנד שאינו תושב במדינה, את כתב האמנתו לנשיא איסלנד אולפור רגנר גרימסון.
השניים דנו בין היתר בנושא הדיג, אנרגיה גאותרמית, ועוד.
השגריר הושב לקוריאה הצפונית חודשיים בלבד לאחר מכן, בעקבות הטיהור של צ'אנג סונג-טק, אליו היה השגריר מקורב.
יחסי אינדונזיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לבין שוודיה.
בשנים האחרונות שני העמים הראו נכונות לשיפור היחסים הדו-צדדיים, בין היתר בביקורים הדדיים.
לאינדונזיה יש שגרירות בסטוקהולם המשויכת גם ללטביה, בעוד שלשוודיה יש שגרירות בג'קרטה המשויכת גם למזרח טימור.
שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות כדי לחזק שיתוף פעולה דו-צדדי בנושאי פיתוח עירוני בר-קיימא, מדע, חדשנות, מחקר, בריאות וסביבה.
אינדונזיה מעוניינת ללמוד יותר מניסיון שוודיה בתחום השמירה על הסביבה, בין היתר באמצעות פיתוח מקורות אנרגיה מתחדשים.
שוודיה היא אחת משותפות הסחר החשובות של אינדונזיה באירופה, והסחר הבילטרלי עם אינדונזיה הוא הגבוה ביותר בין מדינות סקנדינביה.
היקף הסחר בין אינדונזיה לשוודיה הגיעה ל-1.05 מיליארד דולר ב-2011 וגדל ל-1.46 מיליארד דולר בשנת 2012. בשנת 2011 ההשקעות השוודיות באינדונזיה עמדו סביב $916,000 ב-9 פרויקטים.
ב-2012 הנתונים עלו ל-5.2 מיליון דולר ב-11 פרויקטים.
יחסי איסלנד–ארצות הברית הם היחסים דו-צדדיים בין הרפובליקה של איסלנד לארצות הברית של אמריקה.
גם איסלנד וגם ארצות הברית חברות בארגון האמנה הצפון אטלנטית.
על פי דו"ח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 17% מהאיסלנדים בוטחים בהנהגת ארצות הברית, בעוד 25% לא בוטחים ו-58% לא סומכים על ההנהגה.
שגריר איסלנד בארצות הברית, נכון ל-2017, הוא ראש ממשלת איסלנד לשעבר גייר הארדה.
לארצות הברית אינטרסים באיסלנד מאז אמצע המאה השמונה עשרה.
ב-1868 כתבה מחלקת המדינה של ארצות הברית, בשם ויליאם סיוארד, דו"ח שהרהר על רכישת איסלנד מדנמרק.
צבא ארצות הברית נכח באיסלנד ובסביבות מימיה לאחר הכיבוש הנאצי של דנמרק (עוד לפני שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה), על מנת למנוע את גישתה של גרמניה הנאצית למיקומה האסטרטגי החשוב.
ארצות-הברית הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאות האיסלנדית מדנמרק ביוני 1944. איסלנד חברה בארגון האמנה הצפון אטלנטית (נאט"ו), אך אין לה צבא קבע משלה .
ארצות הברית ואיסלנד חתמו על הסכם הגנה בילטרלי ב-1951, שקבע כי ארצות הברית תבצע הסדרות עבור ביטחון לאומי באיסלנד בשם נאט"ו ותיתן זכויות ביסוס לכוחות צבאיים אמריקאים באיסלנד; ההסכם נשאר בתוקף, אם כי הכוחות המזוינים של ארצות הברית כבר לא מוצבים לצמיתות באיסלנד.
ב-2006 הודיעה ארצות הברית כי היא תמשיך לספק הגנה אזרחית לאיסלנד, אך מבלי לבסס כוחות צבאיים במדינה.
באותה שנה נסגר בסיס של כוחות צבא ארצות הברית בקפלאוויק, ושתי המדינות חתמו על הסכם טכני בנושאי סגירת בסיס ו"הבנה משותפת" בנושא שיתוף פעולה ביטחוני דו-צדדי עתידי (תוך התמקדות בהגנה על איסלנד ועל צפון האוקיינוס האטלנטי נגד איומים חדשים כגון טרור וסחר בלתי-חוקי).
יחסי איסלנד-ארצות הברית מבוססים על שיתוף פעולה ותמיכה הדדית.
שתי המדינות חולקות מחויבות לחירות הפרט, לזכויות האדם ולדמוקרטיה.
המדיניות האמריקנית נועדה לשמור על יחסי שיתוף פעולה הדוקים עם איסלנד, הן כבעלת ברית שחברה בנאט"ו המעוניינת במטרות המשותפות של קידום השלום העולמי: כיבוד זכויות האדם, פיתוח כלכלי, בקרת נשק ושיתוף הפעולה בתחום אכיפת החוק.
ארצות הברית ואיסלנד פועלות יחדיו במגוון רחב של נושאים הנוגעים להגברת השלום והיציבות באפגניסטן (איסלנד היא חלק מכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי).
בשנת 2020 שגרירות ארצות הברית ברייקיאוויק עברה לבניינה החדש.
איסלנד וארצות הברית הן מדינות החברות באומות המאוחדות.
ארצות הברית מבקשת לחזק את היחסים הכלכליים והמסחריים עם איסלנד.
רוב הייצוא של איסלנד מגיע אל האיחוד האירופי ולמדינותיו במסגרת סחר חופשי, והשאר לארצות הברית ויפן.
ארצות הברית היא אחת המשקיעים הזרים הגדולים ביותר באיסלנד, בעיקר במגזר האלומיניום.
ארצות הברית ואיסלנד חתמו על הסכם מסגרת למסחר ולהשקעות בשנת 2008.
ביקורים דיפלומטיים מטעם שתי המדינות
רק שניים מנשיאי ארצות הברית ביקרו באיסלנד בתקופת כהונתם: הראשון היה ריצ'רד ניקסון מ-31 במאי עד 1 ביוני 1973 ורונלד רייגן, מ-9 עד 12 באוקטובר 1986. רייגן נכח בוועידת פסגה שנערכה ברייקיאוויק.
מכובדים אחרים רבים מארצות הברית ביקרו באיסלנד.
הגברת הראשונה, הילרי קלינטון, נאמה בכנס על נשים ודמוקרטיה ברייקיאוויק באוקטובר 1999. היא שבה לאיסלנד כחברת הסנאט של ארצות הברית באוגוסט 2004, במסגרת ביקור של שכלל גם את בעלה, הנשיא לשעבר ביל קלינטון והסנאטור ג'ון מקיין.
מזכיר המדינה של ארצות הברית, קולין פאוול, השתתף בכינוס נאט"ו שנערך במדינה במאי 2002, ויורשתו, קונדוליזה רייס, ביקרה באיסלנד במאי 2008.
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות בבירת איסלנד, רייקיאוויק.
דיפלומטים איסלנדים ביקרו גם בארצות הברית בכמה הזדמנויות.
נשיא איסלנד אולפור רגנר גרימסון נכח בפסגת טכנולוגיה בהנחיית מושלת אלסקה שרה פיילין באוקטובר 2007. הוא גם נועד גם עם מושל מיין פול לה-פייג' בפסגה הסחר הבינלאומי בפורטלנד במאי 2013.
ב-13 במאי 2016, הנשיא ברק אובמה אירח בארצו ועידת פסגה וארוחת ערב ממלכתית למנהיגים סקנדינבים מאיסלנד, נורווגיה, שוודיה, פינלנד ודנמרק.
בין המשתתפים מהמשלחת האיסלנדית נמנו ראש הממשלה סיגורדור אינגי יוהנסון והשגריר האיסלנדי בארצות הברית, ראש הממשלה לשעבר גייר הארדה.
בין איסלנד לבין גרמניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים.
היחסים בין גרמניה לאיסלנד החלו כבר במהלך המאה ה-10, כשמיסיונרים גרמנים החלו להגיע לאיסלנד, ובסופו של דבר הביאו לניצור התושבים האיסלנדיים.
בשנת 1442 עלה לשלטון בדנמרק, ובעקבות כך אף באיסלנד, כריסטופר מבוואריה מבית ויטלסבאך, ששלט במדינה עד לשנת 1448. במהלך המאה ה-15 והמאה ה-16 התנהל מסחר ער בין איסלנד לברית ערי ההנזה, ובעיקר עם המבורג.
לאחר המלחמות הנפוליאוניות שלום קיל בין דנמרק לשוודיה, ובו הועברה נורווגיה לשוודיה, ואילו איסלנד נשארה תחת שלטון דני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נשארה דנמרק נייטרלית, ובשנת 1918 הוקמה ממלכת איסלנד, שהייתה מאוגדת באוניה פרסונלית רופפת עם דנמרק.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה איסלנד על ידי הצבא הבריטי בעקבות כיבוש דנמרק על ידי גרמניה הנאצית, במטרה למנוע את נפילת איסלנד גם היא בידי כוחות גרמניים.
בשנת 1952 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים על פי בקשתו של קונראד אדנאואר, ונפתחה שגרירות איסלנדית בהמבורג.
בשנת 1955 הועברה השגרירות האיסלנדית לבון, ובאותה שנה צורפה גם גרמניה המערבית לנאט"ו.
בעקבות איחוד גרמניה מחדש בשנת 1990, הועברה השגרירות האיסלנדית בשנת 1999 לברלין.
איסלנד וגרמניה חברות במועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ומועצת הים הבלטי.
בנוסף, בשנת 2001 הצטרפה איסלנד לאמנת שנגן, ובעקבות כך ניתן לנסוע מגרמניה לאיסלנד ללא ביקורת גבולות.
במהלך מלחמת הבקלה נפגעה גרמניה מהרחבת אזור הדיג הימי סביב חופיה של איסלנד, אולם נאלצה לאשר את תביעותיה של איסלנד.
גרמניה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של איסלנד, ומייבאת ממנה בעיקר דגים ואלומיניום, מאידך, איסלנד מייבאת מגרמניה כלי רכב, מכונות ומוצרים מוגמרים.
המשבר הכלכלי באיסלנד בשנת 2008 היה סדרה של בעיות מתמשכות בכלכלתה ובמערכת הבנקאות של איסלנד, על רקע המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008. כל שלושת הבנקים הגדולים באיסלנד הולאמו בעקבות המשבר.
הדבר פגע גם בלקוחות גרמניים שהפקידו את כספם בבנק קאופתינג שהיה לוסניף בפרנקפורט.
בעקבות המשבר משכה איסלנד בשנת 2015 את בקשת הצטרפותה לאיחוד האירופי.
בשנת 2010 התפרץ הר הגעש אייאפיאטלאייקוטל, ובעקבות כך שותקה התנועה האווירית בגרמניה כמה ימים.
גרמניה מחזיקה באיסלנד שגרירות ברייקיאוויק, ו-2 קונסוליות בסייד'יספיירד'ור, איסאפיירד'ור.
מאידך, איסלנד מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-10 קונסוליות בברמן, קלן, קוקסהאפן, דיסלדורף, פרנקפורט, המבורג, מינכן, רוסטוק ושטוטגרט
בין איסלנד לבין ממלכת דנמרק מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
כמו כן השתיים חברות בנאט"ו, במועצה הנורדית, במועצת הים הבלטי ובמועצת אירופה.
בשנת 1397 הוקם איחוד קאלמאר, אשר היווה איחוד (אוניה פרסונלית) של שלוש הממלכות דנמרק, נורווגיה (כולל איסלנד, גרינלנד, איי פארו והאיים שטלנד ואורקני) ושוודיה (לרבות חלקים מפינלנד) תחת מלך אחד.
היוזמה לאיחוד הייתה של מרגרט הראשונה, מלכת דנמרק ושל ולדמר הרביעי, מלך דנמרק.
למדינות היו אינטרסים שונים משלהן (במיוחד אי שביעות הרצון של האצולה השוודית מהתפקיד המרכזי ששיחקה דנמרק באיחוד), דבר שהוביל בסופו של דבר לעימות בין המדינות המאוחדות, ולפער ביניהן, שהלך והתעצם עד לפירוק האיחוד בשנת 1523, כשגוסטב ואסה הפך למלך שוודיה.
נורווגיה ומושבותיה, המשיכו להוות חלק מדנמרק, כחלק מממלכת דנמרק-נורווגיה, תחת בית אולדנבורג.
שלא כנורווגיה, לדנמרק לא היה כל עניין מסחרי בשטחי הייצור של איסלנד, צמר ודגה.
באמצע המאה ה־16, כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק החל לכפות את הנצרות הפרוטסטנטית בגרסתה הלותרנית על נתיניו.
איסלנד הפכה ללותרנית ועד היום זו הדת הדומיננטית באי.
המלך הכניע את הבישופים והביא להחרמת אדמות הכנסייה, דבר שהעניק לכתר הדני עוצמה רבה.
בשנת 1602 נאסר על איסלנד לסחור עם כל מדינה פרט לדנמרק.
מונופול זה נמשך עד לשנת 1854, והביא לקיפאון בכלכלת האי.
ב־1660 בעקבות הפיכת המלוכה בדנמרק לאבסולוטית נאלצו תושבי איסלנד לוותר על מעט האוטונומיה שנותרה להם, לרבות הזכות ליזום את הסכמתם לחקיקה.
שינויי אקלים באיסלנד במהלך המאה ה-18 הביאו עמם קרה שלא הייתה ידועה באי מאז יישובו במהלך המאה ה-9. מעבר לכך, הר הגעש לאקי התפרץ בשנת 1783, והרג כ־9,000 איש וכ־90% מבהמות הבית באי.
בשנת 1814 נערכה מלחמת גונבואט כחלק מהמלחמות הנפוליאוניות, וכתוצאה ממנה עברה נורווגיה לשליטת שוודיה, כחלק מהאיחוד השוודי-נורווגי, אולם איסלנד נותרה חלק מדנמרק.
האלת'ינגי שנותר במשך מאות השנים כגוף שיפוטי, ובשנת 1800 הוכרז על ביטולו, הוקם מחדש בשנת 1843 כמועצה מייעצת.
שלטון פנימי מוגבל הוענק לאיסלנד על ידי הממשלה הדנית בשנת 1874, ובשנת 1918 הוקמה ממלכת איסלנד, שהייתה ארץ חסות עצמאית וריבונית בנושאים הפנימיים, אך יחסי החוץ וההגנה נותרו בשליטת הדנים, והמלך הדני נשאר ריבון של האומה עד 1944, כאשר הוקמה הרפובליקה הנוכחית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה כבשו הבריטים את איסלנד כדי למנוע מהגרמנים (שכבשו את דנמרק) להשתלט עליה.
לאחר המלחמה הצטרפו שתי המדינות לאו"ם ולנאט"ו, ובשנת 1952 נחתם הסכם איחוד הדרכונים הנורדי, שמאפשר לכל אזרחי המדינות הנורדיות לנסוע בחופשיות ללא מסמכים.
כיום חיים כ-18,000 איסלנדים בדנמרק, ואילו כ-2,900 דנים חיים באיסלנד.
איסלנד מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-13 קונסוליות באבנרה, באולבורג, באורהוס, באסביירג, בפרדריקיה, בהרנינג, בהירטשאלס, בהורסנס, באודנסה, ברנדרס, ברונה, בסונדרבורג ובתירד.
מאידך, דנמרק מחזיקה באיסלנד שגרירות ברייקיאוויק, ו-3 קונסוליות כבוד באקוריירי, באיסאפיירד'ור ובסייד'יספיירד'ור.
יחסי אינדונזיה–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין קניה.
שתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי והמדינות הבלתי-מזדהות.
היחסים הדיפלומטים בין אינדונזיה לקניה כוננו ביולי 1979. בתקופה זו, שגרירות אינדונזיה בדאר א-סלאם שבטנזניה היא זו שטיפלה בענייני אינדונזיה עם קניה.
שגרירות אינדונזיה בניירובי כוננה באפריל 1982.
שרי החוץ של אינדונזיה וקניה חתמו על מזכר הבנות ב-19 ביוני 2008 בניירובי, להקמת ועדה משותפת של אינדונזיה וקניה.
הוועדה משמשת כפורום להרחבה ושיפור שיתוף הפעולה בין אינדונזיה וקניה וגם לפתרון בעיות ד-צדדיות.
במהלך פגישת הוועדה הראשונה, בין ה-2 בדצמבר ל-4 בדצמבר 2008, הסכימה הוועדה להרחיב את שיתוף הפעולה במגוון תחומים, כגון כלכלה, מסחר, חברה ותרבות ושיתוף פעולה טכני.
כדי לשפר את הקשרים, הסכימה הוועדה על מספר אפשרויות לשיתוף פעולה, כגון אימון דיפלומטים, תרגילים משותפים נגד הטרור ואתלטיקה.
אינדונזיה מוכרת לקניה בעיקר שמן דלקים, ריהוט, מכונות, ציוד הובלה, טקסטיל ומוצרי הלבשה בשווי 242.7 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של קניה לאינדונזיה הוא תה שחור, סיבי סיסל, טבק ופרחים לחתונות בשווי 7.32 מיליון דולר.
מאידך, שגרירות קניה בקואלה לומפור שבמלזיה מטפלת ביחסי קניה עם אינדונזיה.
יחסי אינדונזיה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רוסיה.
על פי סקר של חברת BBC בשנת 2014, 29% מהאינדונזים מביעים דעה חיובית על רוסיה לעומת 49% שמביעים דעה שלילית.
ברית המועצות הקימה יחסים דיפלומטיים עם אינדונזיה בשנת 1950 והיא אחת מהמדינות המעטות שהכירה בעצמאותה של אינדונזיה מהולנד לאחר מלחמת העולם השנייה.
בתחילת המלחמה הקרה, היחסים של שתי המדינות היו טובים.
נשיא אינדונזיה סוקרנו ביקר במוסקבה, וניקיטה חרושצ'וב ביקר בג'קרטה.
אחרי שסוקארנו הודח על ידי הגנרל סוהארטו ב-1967, היחסים בין שתי המדינות התדרדרו, עקב מדיניות אנטי-קומוניסטית מצד אינדונזיה תחת.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות התדרדרו אף יותר לאחר שאינדונזיה ביקרה את הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, והחרימה את אולימפיאדת מוסקבה ב-1980.
ההתנגדות באינדונזיה המוסלמית לברית המועצות, התחזקה בעקבות מלחמת אפגניסטן ב-1979, ואינדונזים רבים טענו כי מדובר ב"פשע קומינסטי נגד המוסלמים".
ברית המועצות תחת גורבצ'וב, החלה לפתח קשרים קרובים עם אינדונזיה לצד מדינות אחרות בדרום מזרח אסיה, והיחסים בין המדינות המשיכו להשתפר לאחר יצירת של הפדרציה הרוסית המודרנית תחת בוריס ילצין, ומאוחר יותר תחת ולדימיר פוטין, היחסים היו יציבים בדרך כלל ושתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים מלאים.
בסוף שנת 2007, רכשה אינדונזיה נשק צבאי מרוסיה.
חברת התעופה האינדונזיות שקלו לרכוש את המטוס סוחוי סופרג'ט 100 מרוסיה.
היחסים בין שתי המדינות הם בדרך כלל טובים יציבים, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה כלכלי, אינדונזים רבים תופסים בדרך כלל את רוסיה כמדינה שצריך לשתף איתה פעולה ולפתח איתה קשרים קרובים יותר.
על פי נתוני משרד ההגנה הרוסי, ב-7 בדצמבר 2017, טסו שני מטוסי קרב אסטרטגיים טו-95 בעלי יכולת גרעינית לטוס על נפט מעל אינדונזיה.
המפקד הרוסי הצהיר כי תרגילי הניווט נועדו לבדיקת הדיוק של טיסה למרחקים ארוכים מעל פני הים.
ב-13 במרץ 2018, ביקר שר החוץ של אינדונזיה, רטנו מרסודי, במוקסבה, וקיים שיחה עם שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב.
במהלך השיחה נאמר כי יחסי רוסיה-אינדונזיה הגיעו לרמה של שותפות אסטרטגית.
אינדונזיה מיוצגת ברוסיה בשגרירות במוסקבה יחד עם קונסוליה כללית בסנקט פטרבורג.
רוסיה מיוצגת באינדונזיה בשגרירות בג'קרטה.
יחסי איסלנד–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איסלנד לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
איסלנד אינה מיוצגת בסן מרינו כלל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת שלה באיסלנד היא זו המצויה בבריסל, בירת בלגיה.
דה פקטו, האזרחים מקבלים שירותים קונסולריים בשגרירות המצויה ברומא, בירת איטליה.
סן מרינו אינה מיוצגת באיסלנד כלל, לסן מרינו אין שגרירות האמונה על איסלנד.
בין שתי המדינות נחתמו שני הסכמים בילטרליים:
הסכם כינון יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה של איסלנד - 28 באוקטובר 1978.
הסכם חילופי מידע בתחום המס הכולל בתוכו אמנה למניעת כפל מס בין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה של איסלנד - 12 בינואר 2010.
יחסי איסלנד–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין איסלנד והממלכה המאוחדת.
איסלנד הייתה מממלכת דנמרק עד קבלת עצמאותה בשנת 1918. בעקבות הכיבוש הנאצי של דנמרק, נחתו כוחות בריטיים באיסלנד בשנת 1940. ב-17 ביוני 1944 הוכרזה איסלנד כרפובליקה עצמאית, אשר הוכרה על ידי לונדון, כמו גם על ידי כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק.
מקבלת העצמאות של פינלנד עד אמצע שנות ה-70, היחסים בין שתי המדינות לא היו טובים בעקבות מלחמת הבקלה (סדרה של סכסוכים על זכויות דיג בצפון האוקיינוס האטלנטי בשנות ה-50 וה-70), בהם אף הטביעה הצי האיסלנדי ספינות דיג בריטיות.
בפברואר 1976 ניתקה איסלנד את הקשרים הדיפלומטיים עם בריטניה, פעולה חסרת תקדים בין שני חברי נאט"ו, אולם הם כוננו מחדש באביב של אותה שנה.
מאז היחסים בין המדינות הרבה יותר טובים, בעיקר כי לשתי המדינות יש אינטרסים משותפים, כולל סחר חופשי, הגנה והגנת הסביבה.
שתי המדינות הם חברות בנאט"ו ובאזור הכלכלי האירופי.
אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ביקרה באיסלנד ביוני 1990. באוקטובר 2015 ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון הפך לראש הממשלה הבריטי הראשון שביקר באופן רשמי באיסלנד מאז הפכה לרפובליקה ב-1944. ראש ממשלת בריטניה האחרון שביקר באיסלנד קודם לכן, היה וינסטון צ'רצ'יל, באוגוסט 1941.
בריטניה מחזיקה בפינלנד שגרירות ברייקיאוויק, ואילו איסלנד מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון ו-17 קונסוליות באברדין, ברמינגהאם, קארדיף, דובר, מזרח יורקשייר, אדינבורו, פליטווד, גלאזגו, גרימסבי, גרנזי, ג'רזי (באיי התעלה), לרוויק, ליברפול, מנצ'סטר, ניוקאסל, צפון אירלנד ויורק.
יחסי אינדונזיה–תימן הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה התימנית.
שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי מזדהות.
ב-25 ביוני 2002 ביקר שר ההשכלה והמחקר התימני באינדונזיה ופגש את שר החינוך של אינדונזיה.
בפגישה זו, נחתם מזכר בדבר שיתוף הפעולה בחינוך בין המדינות.
באותה שנה, שיבח סגן נשיא תימן את התפתחות הטכנולוגיה באינדונזיה והביע רצון בשיתוף הפעולה הרב-צדדי בין המדינות.
בשנת 2016 הגיע שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לתימן לסך 158 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, נייר מצופה, סבון, בטריות חשמליות, מרגרינה ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מתימן לאינדונזיה הגיעה לסך 962 אלף דולר אמריקאי והיא כללה דגים קפואים, כבשים ועוד.
בשנת 2015 הגיע שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לתימן לסך 121 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה סבון, מכוניות, אוטובוסים, שמן דקלים, עץ מנוסר, בטריות חשמליות ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מתימן לאינדונזיה הגיעה לסך 301 אלף דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, מכוניות, דבש ועוד.
תימן מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בתימן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בצנעא, בירת תימן.
יחסי אינדונזיה–תימן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה התוניסאית.
היחסים בין אינדונזיה לתוניסיה כוננו בשנת 1951, מעט לפני שתוניסיה קיבלה את עצמאותה מצרפת.
באותה שנה, חביב בורגיבה, נשיא תוניסיה לשעבר, ביקר באינדונזיה כחלק מהקמת השגרירות של תוניסיה באינדונזיה, שנפתחה רשמית בשנת 1952. מטרת הקמת השגרירות הייתה בעיקר לגרום למדינות אסייתיות לתמוך בעצמאות תוניסיה.
אינדונזיה פעלה רבות על מנת שתוניסיה תוכל לקבל את עצמאותה, בין המדינות נחתמו 47 הסכמים דיפלומטיים שרובם עוסקים במגזר הכלכלי.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לתוניסיה הגיעה לסך 56.2 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן דקלים, שמן קוקוס, מרגרינה, בגדי טקסטיל, קינמון, מחשבים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מתוניסיה לאינדונזיה הגיעה לסך 21.8 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה פירות טרופים, טלפונים, פוספטים ועוד.
תוניסיה מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בתוניסיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בתוניס, בירת תוניסיה.
יחסי אינדונזיה–קרואטיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת קרואטיה.
בין המדינות נחתמו מספר הסכמים דיפלומטיים :
כינון היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות - 2 בספטמבר 1992
הסכם בדבר ההובלה האווירית בין המדינות - 25 בפברואר 1997
הסכם בדבר שיתוף הפעולה בתחומי הכלכלה וההנדסה - 27 בפברואר 1997
מזכר בין משרד החוץ האינדונזי למשרד החוץ הקרואטי בדבר החינוך - 15 בפברואר 2002
הסכם בדבר ביטול דרישות הוויזה - 15 בפברואר 2002
הסכם בדבר שיתוף הפעולה בתחום התרבות - 15 בפברואר 2002
הסכם בדבר שיתוף הפעולה בין המדינות - 27 במרץ 2009
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לקרואטיה הייתה 54.4 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה רקמת פנים, נייר מצופה, מקרנים, שמן דקלים, מרגרינה, אוכל לחיות, סבון, צמיגים מגומי ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מקרואטיה לאינדונזיה הייתה 20.4 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכונות לעיבוד גומי, אקדחים, טבק מעובד, עץ מנוסר, צמנט ועוד.
קרואטיה מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בקרואטיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בזאגרב, בירת קרואטיה.
יחסי איסלנד–אירלנד הם עתיקי ימים והחלו בשחר ההתיישבות האנושית באיסלנד.
בין הרפובליקה של איסלנד לבין הרפובליקה של אירלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
על פי הסאגות האיסלנדיות, כשהגיעו הנורדים לראשונה לאיסלנד במאה התשיעית הם מצאו שם נזירים אירים ("פאפר") ששאפו להתבודד.
כתבי הנזיר האירי דיקוויל (Dicuil) מהמאה שמינית או התשיעית מתארים מסעות של נזירים באיים בצפון האוקיינוס האטלנטי שיכולים להיות איסלנד.
על פי מחקרים גנטיים מודרניים האוכלוסייה המייסדת של איסלנד הייתה ממוצא סקנדינבי, סקוטי ואירי.
ביוני 1944 הכריזה איסלנד על עצמאותה מדנמרק שניהלה את יחסי החוץ שלה עד אז.
ב-11 במרץ 1948 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
אמנה למניעת כפל מס נחתמה בין המדינות ב-2003. שתי המדינות הן חברות מלאות באזור הכלכלי האירופי, ב-OECD ובאומות המאוחדות.
איסלנד ניסתה להתקבל לאיחוד האירופי בו אירלנד חברה אך משכה את הצעתה.
איסלנד חברה בנאט"ו ואירלנד איננה חברה בו.
1991 - מארי רובינסון, נשיאת אירלנד.
1996 - מארי רובינסון, נשיאת אירלנד.
2001 - ברטי אהרן, טישך אירלנד.
1991 - ויגדיס פינבוגדוטיר, נשיאת איסלנד.
2007 - גייר הארדה, ראש ממשלת איסלנד.
שתי המדינות הן חברות בשוק האירופי, באזור הכלכלי האירופי וב-OECD.
אירלנד היא חברה מלאה באיחוד האירופי.
ב-2015 הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד על 5.7 מיליארד אירו.
שלוש חברות תעופה מפעילות טיסות בין איסלנד לאירלנד, אייר לינגוס אייסלנדאייר ו-וואו אייר.
איסלנד מיוצגת באירלנד על ידי שגריר לא תושב, השגרירות המואמנת היא זאת הנמצאת בלונדון, הממלכה המאוחדת.
אירלנד מיוצגת באיסלנד על ידי שגריר לא תושב, השגרירות המואמנת היא זאת הנמצאת בקופנהגן, דנמרק.
יחסי אינדונזיה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת אינדונזיה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים מאוד וידידותיים מאוד.
שווייץ הכירה לראשונה בעצמאותה של אינדונזיה מהולנד בשנת 1949, ארבע שנים לאחר שזכתה בה בשנת 1945. שווייץ פתחה נציגות בג'קרטה בשנת 1952. בשנת 1863, קונסוליה שווייצרית נפתחה בבטאוויה (ג'קרטה).
נציגות שווייצרית שנייה נפתחה בעיר מדן בשנת 1916 (האי סומטרה).
מאז שנות התשעים של המאה העשרים, אינדונזיה ובמיוחד האי באלי, נעשו ליעד פופולרי מאוד לחופשות עבור תיירים שווייצרים.
אינדונזיה, עד שנת 1997, היוותה עבור שווייץ מדינה מועדפת בשיתוף פעולה להאצת התפתחותה.
אף על פי כן שהמעמד הזה נלקח מאינדונזיה, הוא היה נדבך משמעותי ביחסים בין שתי המדינות, ששיא התרומה שלו בשנת 1971. מאז שנת 2008 אינדונזיה היא מדינה מועדפת להאצת התפתחות של סוכנות שווייצרית.
חגיגת יום השנה השישים וחמש ליחסים בין שווייץ לאינדונזיה נחגגה בשנת 2017.
שווייץ רואה את אינדונזיה "כשוק לעתיד".
שווי הסחר שבין שתי המדינות בשנת 2017 עלה בחמישים אחוזים בהשוואה לשנה הקודמת, כשעבר את הסכום של 2.8 מיליארד פרנק שווייצרי.
יותר ממאה וחמישים חברות שווייצריות הן פעילות באינדונזיה.
בסוף שנת 2016, על פי הבנק הלאומי השווייצרי, ההשקעות השווייצריות הישירות באינדונזיה היו שוות ערך ל-6.9 מיליארד פרנק שווייצרי.
ההשקעות הישירות הללו נוצרו על ידי 20,000 משרות שחולקו על ידי חברות שווייצריות באינדונזיה.
שווייץ הייתה המשקיעה האירופאית השלישית בגודלה במדינה בשנת 2016.