tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מסאקי סוזוקי (ביפנית: 鈴木 雅明; נולד ב-29 באפריל 1954) הוא צ'מבליסט, נגן עוגב ומנצח יפני.
הוא המקים והמנהל של "קולגיום באך יפן", הרכב מוזיקלי הכולל תזמורת ומקהלה ומתמקד בביצוע מוזיקת בארוק.
בנוסף, הוא מרצה ומנצח באוניברסיטת ייל.
סוזוקי נולד בקובה שביפן להורים נוצרים ומוזיקאים חובבים.
הוא החל לנגן בעוגב בכנסייה בגיל 12. הוא למד ניצוח ונגינה בעוגב ב"אוניברסיטה הלאומית בטוקיו לאמנויות ולמוזיקה" וסיים את לימודיו ב-1979. לאחר מכן הוסמך בנגינה על עוגב וצ'מבלו בקונסרבטוריון של אוניברסיטת אמסטרדם, שם היו חבריו לספסל הלימודים טון קופמן והמנצח פיט קי (Piet Kee).
ב-1980 זכה במקום השני בתחרות שהתקיימה בברוז', בלגיה.
מ-1981 עד 1983 לימד צ'מבלו בדואיסבורג, גרמניה.
לאחר מכן חזר ליפן ולימד באוניברסיטת שואין לנשים בעיר הולדתו קובה.
במקביל ניצח על הרכבים קטנים עד שב-1990 ייסד את "קולגיום באך יפן".
ב-1992 החל ההרכב להופיע באופן קבוע ושלוש שנים מאוחר יותר החל בסדרה של הקלטות כל קנטטות באך עבור מותג ההקלטות השוודי BIS Records.
עד 2013 הוא הקליט עם ההרכב סדרה של 55 תקליטורים הכוללים את כל הקנטטות הדתיות של באך, בנוסף לאורטוריות וליצירות שלו לכלי מקלדת ולתזמורת, ומאז הם מקליטים את הקנטטות החילוניות.
בנו מסאטו מנגן אף הוא בצ'מבלו והם הקליטו יחד עם הקולגיום עבור BIS קונצ'רטי לשני צ'מבלו.
במקביל, החל ללמד ב-1991 באוניברסיטת טוקיו, עד שעבר ללמד בייל ב-2010. כמנצח אורח, ניצח על מגוון תזמורות גדולות כגון הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת סיינט פול, התזמורת הסימפונית הגרמנית, התזמורת הסימפונית של מלבורן, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת רדיו שטוטגרט ותזמורת טונהאלה, ציריך.
ב-2011 עוטר במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וזכה במספר מדליות אזרחיות אחרות בהן "מדליית באך" של העיר לייפציג ב-2012.
מסאימיר היא עיר קטנה במחוז א-ריאן שבקטר.
העיר מסאימיר היא ביתו של "מועדון הספורט מסאימיר", אשר קבוצת הכדורגל שלו משחקת בליגת העל הקטרית.
בעיר נבנה פרויקט המכונה, "מסאימיר מאסכאן" והושק על ידי קבוצת בארוואה בפברואר 2009. מטרת הפרויקט היא לבנות כ-1000 יחידות דיור למגורים, סופרמרקט, משתלה, מסגד והכל בתוך מתחם מגודר.
בעיר מסאימיר קיימים שני בתי ספר ושניהם חטיבות צעירות, בהן לומדים מגן טרום חובה עד כיתה ב'.
שני בתי הספר מותאמים לשני המינים.
מַסַאנוֹרִי אוֹגַאטָה (ביפנית: 緒方正規, 5 בדצמבר 1853 – 30 ביולי 1919) היה רופא ובקטריולוג, מחלוצי תורת ההיגיינה והבקטריולוגיה ביפן.
מסאנורי אוגאטה נולד ביַאטְסוּשִׁירוֹ (Yatsushiro) שבמחוז קוממוטו, צאצא לשבט אוגאטה, לאוגאטה גֵּנְקוּן (Ogata Genkun) רופא במקצועו.
בתום לימודיו בבית הספר התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטה החדשה שהוקמה במחוז קוממוטו, אולם באוקטובר 1871 החליט לעבור לטוקיו על מנת להשלים את לימודיו.
ב-12 ביולי 1880 סיים את לימודי הרפואה ובנובמבר אותה השנה, תודות למלגה אשר קיבל מממשלת יפן, יצא להשתלמות בגרמניה.
תחילה בחר להשתלם בנושא ההיגיינה תחת הנחייתו של מקס פון פטנקופר באוניברסיטת מינכן, ובשנת 1882 בבקטריולוגיה תחת הנחייתו של רוברט קוך באוניברסיטת הומבולדט שבברלין.
בשנת 1883, עם חזרתו ליפן, קיבל מינוי במחלקה להיגיינה באוניברסיטה הקיסרית בטוקיו ובמקביל פתח מעבדה לבריאות הציבור בעיר.
בהמשך אותה השנה קיבל את קיטסאטו שיבסבורו לעבודה בתור עוזר מחקר במעבדתו והיה זה אשר שכנע אותו לנסוע להשתלמות אצל רוברט קוך.
אוגאטה נודע ביפן בתור חלוץ בתחומי בקטריולוגיה, היגיינה ומניעת מחלות זיהומיות, ובמשך הקריירה שלו חקר מחלות ומגפות רבות ביפן ומדינות השכנות לה.
כך למשל בשנת 1890 טען לראשונה כי לנסיוב הדם, שמקורו בפרטים העמידים למחלת הגחלת, קיימות סגולות רפואיות בטיפול בפרטים החולים במחלה.
בשנת 1897 נסע לטאיוואן על מנת לחקור את האפידמיולוגיה מאחורי התפרצות מגפת הדבר באי.
במהלך עבודתו הצליח להפיק את חיידקי ה-Yersinia pestis, מחוללי המחלה, מתוך פרעושי החולדה (Xenopsylla cheopis) שזה עתה ניזונו מדמה.
על מנת לבדוק את השערתו כי פרעוש החולדה מהווה וקטור להעברת חיידקי הדבר, ריסק אוגאטה את הפרעושים הנגועים ואת התמיסה הזריק לעכברים בריאים.
זמן קצר לאחר מכן פיתחו אותם העכברים תסמינים של דבר.
אוגאטה היה לראשון שאפיין והדגיש את הקשר של פרעוש החולדה להפצת המחלה בסביבה ובקרב בני האדם ובמאמר שפרסם בעקבות עבודתו בטאיוואן כתב:
בשנת 1901 פרסם מאמר אודות מחלת השחפת ובו טען כי אין כל קשר בין סטטוס חברתי לבין התפשטותה בקרב האוכלוסייה, מנגד טען כי קיים קשר גנטי אשר גורם לקבוצות מסוימות באוכלוסייה להיות פגיעות הרבה יותר בהשוואה לאחרות.
באותו המאמר אף תקף ישירות את ממשלת יפן על אוזלת היד שהיא מפגינה בהתמודדותה עם המחלה שלטענתו מהווה גורם סיכון בריאותי מרכזי ביפן.
יחסיו של אוגאטה עם קיטסאטו שיבסבורו עלו על שרטון בעקבות פרסום מאמר בשנת 1885, בו טען אוגאטה כי הגורם למחלת הבריברי, מחלה מטבולית הנגרמת כתוצאה מחסר בוויטמין B1, הוא זיהום חיידקי.
אוגאטה אף טען כי הצליח לבודד ולאפיין את אותם החיידקים.
התאוריה הזאת נתקלה בהתנגדות לרבות מצד קיטסאטו שטען מנגד כי "חיידקי הבריברי", שלכאורה בודדו, הם לא אחרים מאשר חיידקים השייכים לסוג Streptococcus ואינם גורמים למחלה הזאת כלל.
טענה זאת גרמה לעוינות רבה במישור המקצועי בין השניים והובילה לסירוב קבלתו של קיטסאטו לסגל האוניברסיטה הקיסרית בטוקיו ובהמשך, במהלך מחקרו של אוגאטה בטאיוואן, להדגשת שגיאתו של קיטסאטו באפיון מחולל מחלת הדבר בעת עבודתו בהונג קונג בשנת 1894.
אוגאטה נשא בתואר פרופסור חבר מטעם האוניברסיטה הקיסרית בטוקיו, ומ-10 בספטמבר 1898 ועד ל-17 בספטמבר 1901 כיהן בתור דקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה.
מסאנורי אוגאטה נפטר ב-30 ביולי 1919 מסיבוך שנגרם כתוצאה מסרטן הוושט ממנו סבל.
מַסַ֫אפֶר יַ֫טַּא היא קבוצה של 19 כפרים פלסטיניים קטנים בדרום הר חברון שבדרום יהודה ושומרון, הנמצאים בין 14 ל-24 ק"מ דרומית לעיר חברון, בנפת חברון, ושוכנים כ-6 קילומטרים דרום–מזרחית לעיר יטא, סמוך למעון וכרמל.
הכפרים הם כפרים בלתי מוכרים הנמצאים בשטח C ובשליטה ישראלית מלאה ומרבית תושביהם יושבים בתוך שטח אש של צה"ל, ובשל כך מתנהלים במשך שנים הליכי פינוי של הכפרים.
לאור פסיקת בג"ץ משנת 2022, ישראל פועלת לפינוי השטח מתושבים פלסטינים כולל הריסת בתים וחסימת צירי תנועה.
האיחוד האירופי, ארגוני זכויות אדם וגורמים בין לאומיים נוספים מעבירים ביקורת על יחס ישראל לתושבי המקום.
הקרן לחקר ארץ ישראל מצאה בשנת 1881 שבשטח זה התגוררו תושבים בחורבות ובמערות.
יש המקשרים בין המילה "מסאפר" למילה הערבית שפירושה "נסיעה", וטוענים כי השם רומז למרחק שבין הכפרים לעיר יטא, ויש המקשרים למילה הערבית שפירושה "כלום", לאור האמונה המקומית שהמקום לא יצלח ל"שום דבר".
מסאפר יטא הוא השם של קבוצת כפרים פלסטיניים קטנים בנפת חברון של הרשות הפלסטינית, הנמצאים בין 14 ל-24 ק"מ דרומית לעיר חברון, וממוקמים סביב העיר יטא (ומכאן השם "מסאפר יטא").
באופן רשמי, במסאפר יטא יש 19 כפרים:
ח'לת א-דבע (בתעתיק מדויק: ח'לת אלצ'בע)
בנוסף לכפרים אלה, נמצאים במתחם מסאפר יטא גם הכפרים ח'ירבת טוויל א-שייח' ואל-מופקרה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשישה מהיישובים המרכיבים את מסאפר יטא התגוררו 768 תושבים בשנת 2007.
בקרבת מקום נמצא הכפר א-תוואני המשמש כמרכז היישובים של מסאפר יטא.
מסאפר יטא מנוהל על ידי ועדת פיתוח מקומית שחבריה ממונים על ידי משרד הפנים של הרשות הפלסטינית.
הקרן לחקר ארץ ישראל הבריטית ביקרה באזור ב-1881 ותיעדה את ההתיישבות במערות הטבעיות הנפוצות במקום.
בשנת 1980 הכריז צה"ל על חלק מהשטח בו שוכנים הכפרים, כשטח אש 918.
ביולי 1981, במהלך התכנסות ועדת השרים להתיישבות הניע שר החקלאות אריאל שרון מהלך, בו הורחב שטח האש באופן משמעותי לכ-30,000 דונם.
בדיון, תא"ל אליעזר רם שטח את המחסור הגדל בשטחי אימונים לצה"ל על רקע הקמת יישובים חדשים.
שרון הציע את האזור והוא הסביר כי הוא מעדיף שהצבא ישתמש בסביבה הזו "כדי לשמור את אותם שטחים בידינו, שהם חיוניים כל-כך".
לאחר הסכם אוסלו ב' כל אזור מסאפר יטא הוגדר חלק משטח C, ובהתאם לכך יש לישראל שליטה צבאית ואזרחית מלאה עליו.
בשנת 1999 קיבלו מרבית התושבים באזור צווי פינוי מידי בשל "שהייה בלתי חוקית בשטח אש".
בעקבות עתירה שהוגשה בשם התושבים, הורה בג"ץ לצה"ל בצו ביניים לאפשר להם לשוב לכפריהם.
ההליכים המשפטיים התנהלו מאז כ-23 שנים.
עד שנת 2007 עזבו כ-850 מתוך כ-3,500 מתושבי אזור מסאפר יטא את מקומות המגורים שלהם.
בספרו של המזרחן יעקב חבקוק מאוניברסיטת בן-גוריון הוא תיאר את ההתיישבות במספאר יטא בשנת 1980 כשטח מרעה עונתי ששימש את הפלסטינים כמחצית מהשנה, בעוד הם תמיד נשארו מחוברים בטבורם לכפר האם, ורק צעירים בודדים נשארו לגור בו במשך כל השנה.
משכך, בג"ץ קיבל את העמדה שצו ההכרזה על שטח אש, שמנוע מלחול על תושבי קבע – חל על תושבי מספאר יטא שלא מוגדרים תושבי קבע.
בעקבות פניית עורך הדין שלמה לקר, חבקוק ביקש להגיש חוות דעת לבג"ץ מטעם העותרים נגד הפינוי, אך המדינה סירבה לאפשר לו לעשות זאת, כיוון שעובדי מדינה אינם רשאים להגיש תצהיר עצמאי לבג"ץ.
באוגוסט 2013 הוציא צה"ל צווי פינוי ל-1,300 תושבי שמונה כפרים באזור מסאפר יטא, כדי לפנות את שטח אש 918.
כחלק מיישום צווי ההריסה והפינוי, לאורך השנים ביצע צה"ל הרס של תשתיות מים ודרכי גישה שהוקמו ללא אישור באזור.
תחקיר של רגבים גילה כי כחלק מהסוואת בניה ללא אישור של המנהל האזרחי בנו תושבי הכפר בית-קבע מבטון וברזלים ולאחר מכן חיפו אותו ביריעות פלסטיק והסוו אותו כאוהל.
ב-4 במאי 2022 דחה בג"ץ את עתירות תושבי הכפרים שהגישו האגודה לזכויות האזרח ועורך הדין שלמה לקר כנגד פינויים משטח האש, ומתח ביקורת על "היעדר ניקיון כפיים מוחלט של העותרים" ועל "שיהוי כבד".
פסק הדין קבע כי מכלול הראיות מצביע על כך שלא התקיימה במקום התיישבות קבע בטרם הוכרז כשטח אש.
השופט הדגיש כי תצלומי האוויר היסטוריים מראים באופן ברור שלא התקיימה כל התיישבות באזור לפני 1980, וכן כי הפולשים לא צירפו שם מסמך המעיד על זכויות קנייניות כלשהן בשטח האש.
בנוסף, צוין כי בשטח האש התקיימו אימוני תקיפה של חיל האוויר עד לשנת 1993, דבר המחזק את המסקנה כי לא התקיימו מגורי קבע במקום.
השופט גער בעותרים על שניצלו את המאבק המשפטי להמשך פיתוח ובנייה, על אף שבית המשפט התנה את מתן צווי המניעה להריסה בהפסקת הבנייה הבלתי חוקית.
הקביעה המשפטית המשמעותית ביותר העולה מפסק הדין, שכתב השופט דוד מינץ בהסכמתם של השופטים יצחק עמית ועופר גרוסקופף, היא כי במקרה וחקיקה מקומית עומדת בסתירה למשפט בין-לאומי פומבי החקיקה המקומית גוברת:
"גם אם נניח כי יש לבחון את פעולות המפקד הצבאי באזור בהתאם להוראות האמנה 'המנהגיות', אין חולק כי כאשר הוראת חוק מפורשת בחוק הישראלי עומדת מול כללי המשפט הבינלאומי, הדין הישראלי מכריע".
ב-10 במאי פרסם האיחוד האירופי הצהרה כי "הרחבת התנחלויות, הריסת בתים ופינוי הם בלתי חוקיים תחת החוק הבין-לאומי" וכי הקמת אזור אש במקום אינה "סיבה צבאית הכרחית" לביצוע טרנספר של אוכלוסייה תחת כיבוש.
לאחר הכרעת בג"ץ החל צה"ל להשתמש באזור כשטחי אש לאימונים באש חיה והציב מחסומים בין הכפרים.
בינואר 2023 הודיעה מנהלת התיאום והקישור של צה"ל לנציגי התושבים הפלסטינים שבכוונתה להוציא צווי פינוי לכאלף תושבי מסאפר יטא, תושבי 12 כפרים, וכי יוצע להם מקום מגורים חלופי.
בין המבנים שעתידים להיהרס, עשרות בתים שנבנו בסיוע האיחוד האירופי.
ב-5 במאי 2025 הרסו כוחות צה"ל 18 מבנים בכפר ח'לת א-דבע.
על פי דובר צה"ל, המבנים נבנו ללא היתר ובניגוד להוראה שלא להתיישב בשטח אש.
לדברי תושבי המקום, בתקופת מלחמת חרבות ברזל נבנו בשטח מסאפר יטא תשעה מאחזים לא חוקיים.
ההתנחלות מעון, הוקמה בלב האזור בשנת 1981 כהיאחזות נח"ל ואוזרחה בשנת 1982.
היישוב אביגיל הוקם באזור כמאחז ב-2001, והוסדר כיישוב ב-2023.
בסביבה הוקמו מספר מאחזים, חלקם על אדמה פרטית בבעלות תושבי מסאפר יטא.
המאחז חוות מעון הוקם סמוך לכפר א-תוואני ב-1997, החווה פונתה ב-1999 מאחר שהיא הוקמה על קרקע פרטית.
היא הוקמה שוב ב-2002 בסמוך.
ב-2006 שוב חולקו צווי הריסה למבנים במקום, אך הם לא בוצעו.
המאחז מצפה יאיר הוקם סמוך לח'ירבת ביר אל-עיד ב-2000.
במקביל החל המנהל האזרחי במהלכים שיטתיים לפינוי והריסת חלק מהכפרים באזור לשם הרחבת המאחזים, ואילו צה"ל ביקש לפנות את רובם לשם שימוש בשטח אש 918.
החיכוך בין אנשי מסאפר יטא לבין אנשי המאחזים הביא למספר רב של תקיפות הדדיות בין הצדדים.
לטענת המתנחלים, התקיפה נעשתה כתגובה ליידוי אבנים על קבוצת נערים שהלכה מאביגיל לחוות מעון.
לאחר העימות הגיעו עשרות גברים אל הכפר בן 11 המשפחות, אל-מופקרה, הסמוך ותקפו את התושבים והמבנים באבנים ואלות.
המתפרעים פצעו 6 מתושבי המקום, ובהם ילד בן 4 שנפגע מאבן בראשו ואושפז בבית חולים.
כמו כן נגרם נזק רב לכ-10 כלי רכב ולכ-10 בתים.
כוחות צה"ל, שהיו במקום, התערבו רק בשלבים מאוחרים של התקרית על מנת להרחיק את הגברים מהכפר וירו רימוני גז על הפלסטינים.
האירוע סוקר בישראל ומחוצה לה, בין השאר ברשתות CNN ואל-ג'זירה ובמגזין Foreign Policy.
מחלקת המדינה של ארצות הברית גינתה את אלימות המתנחלים והאיחוד האירופי הוסיף כי יש להעמיד לדין את העבריינים.
לפי דיווח של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, ב-4 ביולי 2024 תקפו מתנחלים שיצאו ממאחז אביגיל את הכפר ח'לת א-דבע, הציתו מטע זיתים סמוך לכפר, פלשו לבתי תושבים ופתחו בירי, שברו 30 קולטים סולאריים, הרסו משאבת מים וגנרטור וגנבו 80 ראשי צאן.
מדווח כי היה לפחות פצוע אחד, מבנה אחד הוצת ו-4 ניזוקו.
בליל שבת, 29 במרץ 2025 נכנס כוח צה"ל לכפר ג'ינבה לחפש אמצעי לחימה.
החיילים, מלווים במתנחלים מהאזור, ומצוידים בפטישים כבדים, נכנסו לבתים והשחיתו רכוש בשיטתיות.
בעקבות האירוע ננזפו בין השאר מפקד חטיבת יהודה, אלוף-משנה שחר ברקאי, ומפקד גדוד הגמ"ר יהודה, ולוחמים נשלחו למחבוש.
ב-28 ביולי המתנחל ינון לוי ירה למוות בפעיל הפלסטיני עודה מוחמד חליל אלהדאלין.
גופתו הוחזקה בידי הרשויות הישראליות במשך כ-10 ימים.
לוי, שוחרר ממעצר הבית וכעבור ימים בודדים נצפה שוב באזור.
אחת מהסצנות בסרטה של הבמאית נעמי שחורי "שוקן, על גבול הקונצנזוס" (2020), צולמה באחד הכפרים במסאפר יטא.
הסרט התיעודי "אין ארץ אחרת" משנת 2024, שזכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר, מתאר את השפעות הכיבוש הישראלי על מסאפר יטא.
אבינומה הוא ג'ודוקא מהדומיננטיים בעולם בקטגוריית המשקל שלו.
היה מדורג במקום הראשון בעולם במשך למעלה משלוש שנים.
התואר המשמעותי הראשון של אבינומה היה בדצמבר 2008 כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר ניצחון בקרב על המדליה נגד רוק דראקשיץ' הסלובני.
במשחקי האוניברסיאדה בבלגרד 2009 זכה בזהב כשניצח בגמר את הארמני האמברדזום טונויאן.
עוד באותה השנה זכה בגראנד פרי אבו דאבי ובגראנד סלאם טוקיו כשניצח בקרב הגמר את הקוריאני קים ג'ו-ג'ין בעזרת 2 ניקודי ווזארי.
באפריל 2010 אבינומה התחרה באליפות יפן וזכה במדליית הזהב לאחר שגבר בגמר על שוגו מאנו.
ב-11 בדצמבר התחרה שוב בגראנד סלאם טוקיו וזכה במדליית הארד.
באליפות העולם 2011 שנערכה בפריז, זכה אבינומה במדליית הזהב.
בקרב הראשון אבינומה ניצח את אסלאם ביאלינוב מקירגיזסטן, בקרב השני את בראדפורד בולן האמריקאי, בקרב השלישי את סטיבן בראון האוסטרלי ובשמינית הגמר גבר על ריקארדו ואלדרמה מוונצואלה.
ברבע הגמר ניצח אבינומה את צ'ו ג'ון-הו הקוריאני.
בחצי הגמר הוא התמודד מול מוסא מוגושקוב הרוסי וכדקה וחצי מפתיחת הקרב השיג ניקוד יוקו, 31 שניות לסיום השיג אבינומה ניקוד איפון וניצח את הקרב.
בקרב הגמר אבינומה התמודד מול לאנדרו קונייה הברזילאי וניצח באיפון כדקה וחצי מפתיחת הקרב כאשר נותרו 3 דקות ו-21 שניות לסיום.
עוד באותה השנה הספיק אבינומה לזכות שוב באליפות יפן במדליית הזהב עם ניצחון בגמר על יואיטו יושידה.
ב-18 ביוני זכה במדליית ארד בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וב-9 בדצמבר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו.
את שנת 2012 פתח אבינומה עם זכייה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך באותה השנה באלמטי.
ב-13 במאי זכה בפעם השלישית ברצף באליפות יפן עם ניצחון בגמר על ג'ונפיי מורישיטה.
ב-29 ביולי אבינומה התחרה לראשונה במשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון וזכה במדליית הארד.
בקרב הראשון אבינומה ניצח את סשה מחמדוביץ' הקנדי, בשמינית הגמר ניצח את סרגיי לין הקזחי וברבע הגמר גבר על צ'ו ג'ון-הו הקוריאני לאחר שבאופן שנוי במחלוקת השופטים הכריזו תחילה על הקוריאני כמנצח אך לאחר מבט על השידור החוזר הניקוד בוטל.
בחצי הגמר הוא הפסיד ללאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי שזכה בזהב ונשר לקרב על מדליית הארד.
בקרב על הארד אבינומה התמודד מול פאבל זאגרודניק הפולני ולאחר שהקרב הסתיים עם ניקוד ווזארי לכל אחד, הקרב עבר לניקוד זהב שבו הצליח אבינומה להשיג ניקוד איפון.
בפברואר 2013 אבינומה התחרה בגראנד פרי דיסלדורף וזכה במדליית זהב עם ניצחון בגמר על בן ארצו היפני מסאקי פוקואוקה.
ב-12 במאי התחרה באליפות יפן לראשונה מזה שלוש שנים לא זכה בזהב לאחר שהפסיד בגמר למסאקי פוקואוקה.
ב-27 באוגוסט, התחרה אבינומה באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו וזכה שוב במדליית הזהב.
בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את סרג'יו אולייניק הפורטוגלי, בקרב השני את ריקארדו ואלדרמה הונצואלני, בשמינית הגמר את פאבל זאגרודניק הפולני וברבע הגמר את סוגוי אוריארטה הספרדי.
בחצי הגמר אבינומה ניצח באיפון את צ'ארלס צ'יבאנה הברזילאי לאחר שהצליח לרתק אותו.
בגמר אבינומה התמודד מול אזמט מוקנוב הקזחי וכדקה לסיום הקרב ביצע תרגיל אוצ'י-מטה, קיבל ניקוד איפון וניצח.
באליפות העולם 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק, זכה אבינומה במדליית הזהב שנה שנייה ברצף.
בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את ג'יימה מאטה מארובה, בקרב השני ניצח בווזארי את סונג צ'ונג היון הצפון קוריאני, בשמינית הגמר ניצח באיפון את סרגיי לין הקזחי וברבע הגמר גבר על גאורגי זנטראיה האוקראיני בהפרש של עונש אחד לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב.
בחצי הגמר הוא ניצח את לואיק קורבל הצרפתי
ובגמר גבר על מיכאל פולייב הרוסי לאחר פחות משתי דקות מפתיחת הקרב כאשר ביצע תרגיל אוצ'י-מטה וקיבל איפון.
בפברואר 2014 זכה שוב בגראנד פרי דיסלדורף לאחר ניצחון באיפון בגמר על רנה שניידר הגרמני.
ב-6 באפריל התחרה באליפות יפן וזכה במדליית הארד.
במאי 2015 אבינומה התחרה באליפות יפן זכה במדליית הזהב לאחר שנתיים כאשר ניצח בגמר את קנגו טקאיצ'י.
ב-4 בדצמבר אבינומה זכה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו לאחר שהגיע עד הגמר ובו הפסיד לבן ארצו היפני טומופומי טקאג'ו.
את שנת 2016 פתח אבינומה עם זכייה בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר ניצחון בגמר על טומורקולג דאבדורג' המונגולי עם איפון 54 שניות מפתיחת הקרב.
ב-3 באפריל זכה במדליית ארד באליפות יפן.
ב-7 באוגוסט הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו וזכה שוב במדליית הארד.
בקרב הראשון אבינומה ניצח את צ'ארלס צ'יבאנה הברזילאי, בשמינית הגמר הוא ניצח את מא דואנבין הסיני וברבע הגמר גבר על וונדר מתיאו הדומיניקני.
בחצי הגמר אבינומה הפסיד לקוריאני אן-באול ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר באיפון על אנטואן בושאר הקנדי 54 שניות לתום הקרב.
לאחר ריו 2016 החליט אבינומה לעבור להתחרות בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג וב-17 במרץ 2018, חזר להתחרות לראשונה מאז ריו 2016 כאשר לקח חלק בגראנד סלאם יקטרינבורג שברוסיה בו הודח בקרבות המוקדמים.
בהמשך השנה הספיק לזכות במדליות כסף בגראנד פרי בודפשט וגראנד סלאם אוסקה.
בשנת 2021, פרש אבינומה מג'ודו תחרותי.
לאחר פרישתו הוא שימש כעוזר מאמן בקטגוריות המשקל 60 ק"ג ו-66 ק"ג בנבחרת יפן.
לונדון 2012: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
ריו דה ז'ניירו 2016: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
פריז 2011: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
ריו דה ז'ניירו 2013: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
צ'ליאבינסק 2014: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
גראנד סלאם טוקיו 2008: מדליית ארד
גראנד סלאם טוקיו 2009: מדליית זהב
גראנד סלאם טוקיו 2011: מדליית ארד
גראנד פרי דיסלדורף 2013: מדליית זהב
גראנד פרי דיסלדורף 2014: מדליית זהב
גראנד סלאם פריז 2016: מדליית זהב
גראנד סלאם דיסלדורף 2019: מדליית כסף
גראנד סלאם אוסקה 2019: מדליית זהב
מסאשי נישיאמה (ביפנית: 西山将士; נולד ב-9 ביולי 1985) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג.
נישיאמה הוא זוכה מדליית ארד מלונדון 2012 ואלוף אסיה משנת 2009.
בדצמבר 2008, נישיאמה זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח בקרב על המדליה את איוון פרשין הרוסי.
במאי 2009 הוא זכה במדליית זהב באליפות אסיה שנערכה בטאיפיי כשניצח בגמר את דילשוד צ'ורייב האוזבקי.
בדצמבר 2010 הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו כאשר בגמר גבר על טיאגו קמילו הברזילאי.
בשנת 2011 נישיאמה זכה במדליות זהב בגראנד סלאם טוקיו ובגראנד פרי צ'ינגדאו ובמדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף.
באולימפיאדת לונדון 2012, נישיאמה זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג.
בקרב הראשון הוא ניצח בניקוד ווזארי את צ'ינגיז ממדוב הקירגיסטני, בשמינית הגמר הוא ניצח ביוקו את טימור בולאט הקזחי וברבע הגמר הוא הפסיד בווזארי לסונג דה-נאם הדרום קוריאני.
נישיאמה הודח לקרבות בית הניחומים שם גבר על דילשוד צ'ורייב האוזבקי והגיע לקרב על מדליית הארד בו ניצח את קיריל דניסוב הרוסי בהחלטת שופטים לאחר שהקרב הסתיים ללא ניקוד.
באותה השנה נישיאמה זכה במדליית זהב בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך באלמטי ובמדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו.
לונדון 2012: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
טאיפיי 2009: מדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג
גראנד סלאם טוקיו 2010: מדליית זהב
גראנד סלאם טוקיו 2011: מדליית זהב
גראנד פרי צ'ינגדאו 2011: מדליית זהב
גראנד סלאם טוקיו 2012: מדליית כסף
מסאקי פוקואוקה (ביפנית: 福岡政章; נולד ב-12 ביולי 1984) הוא ג'ודוקא יפני.
פוקואוקה מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות העולם (2013).
במאי 2008 פוקואוקה זכה בטורניר 'Super World Cup Moscow' לאחר שניצח בגמר את גל יקותיאל הישראלי.
בדצמבר אותה השנה הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי.
שנה לאחר מכן הוא זכה בזהב בגראנד סלאם טוקיו לאחר שניצח בגמר את בן-ארצו הירואקי היראוקה היפני.
בשנת 2010 הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ובמדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו.
בשנת 2011 פוקואוקה זכה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ובעוד שתי מדליות זהב בטורנירי גראנד פרי בדיסלדורף ואבו דאבי.
באליפות העולם 2013 שנערכה בריו דה ז'ניירו, זכה פוקואוקה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את לי ג'יאדי הסיני לאחר ריתוק מוצלח, בקרב השני הוא ניצח בווזארי את צ'ו ג'ון-הו הדרום קוריאני ובשמינית הגמר הוא ניצח בזכות עונשים את ארמן נזריאן הארמני.
ברבע הגמר הוא הפסיד באיפון לאזאמט מוקאנוב הקזחי ונשר לקרבות בית הניחומים.
לאחר ניצחון על ניג'אט שיחאליזדה האזרי, פוקואוקה עלה לקרב על הארד בו גבר באיפון על צ'ארלס צ'יבאנה הברזילאי.
באותה השנה פוקואוקה זכה במדליית כסף באליפות אסיה.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2009 גראנד סלאם טוקיו 2010 גראנד סלאם טוקיו 2011 גראנד פרי דיסלדורף 2011 גראנד פרי אבו דאבי איחוד האמירויות
מסביב לעולם ב-50 שנה הוא סרט הרפתקאות מונפש בלגי-צרפתי שביים בן סטאסן, וכתב דומיניק פאריס.
הסרט הוקרן לראשונה בבלגיה ב-4 באוגוסט 2010, בצרפת ב-11 באוגוסט 2010, ובישראל ב-12 באוגוסט 2010. אורך הסרט הוא כ-85 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית, אך הוא דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית ועוד.
בשנת 2012 יצא לסרט סרט המשך בשם "סמי וחברים מסביב לעולם".
הסרט מספר על סמי, צב ים שבקע לעולם בחופי קליפורניה בשנת 1959. מיד עם צאתו לאוויר העולם, סמי נכנס אל המים ומיד מוצא את שלי, אהבת חייו אותה הוא מאבד מיד.
סמי, יחד עם ריי, חברו הטוב יוצאים למסע גדול ומותח מסביב לעולם בשביל למצוא את שלי.
סמי וריי עוברים את כל ההרפתקאות האפשריות ונציבים מול כל הסכנות שבדרך בחיפוש אחר שלי.
במהלך המסע, סמיי וריי מגלים איך בני האדם פוגעים בכדור הארץ, אבל אחר כך הם ניצלים על ידי בני אדם אחרים.
בעברית, במאי הדיבוב היו שרון כהן, אפרת ענבל ומולי שולמן, ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס.
מסאקי היגאשיגוצ'י (ביפנית: 東口 順昭; נולד ב-12 במאי 1986) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת השוער בגמבה אוסקה.
היגאשיגוצ'י התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של גמבה אוסקה.
בגיל 16, הצטרף לקבוצת הכדורגל של תיכון רקונאן, ולאחר מכן הצטרף לאוניברסיטת פוקואי וממנה עבר לאוניברסיטת ניגאטה.
לקראת עונת , היגאשיגוצ'י חתם באלבירקס ניגאטה.
בעונת , היגאשיגוצ'י הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
לפני עונת , היגאשיגוצ'י חזר לגמבה אוסקה.
בעונתו הראשונה בקבוצה, זכה עם הקבוצה בטרבל.
היגאשיגוצ'י זומן לראשונה לסגל נבחרת יפן לקראת גביע אסיה בכדורגל 2015.
ב-9 באוגוסט 2015, היגאשיגוצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד , במסגרת גביע מזרח אסיה בכדורגל.
היגאשיגוצ'י נכלל בסגל הנבחרת גם לקראת מונדיאל 2018 וגביע אסיה בכדורגל 2019.
מסאיה אוקוגאווה (ביפנית: 奥川 雅也, Okugawa Masaya; נולד ב-14 באפריל 1996) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת הקשר בקיוטו סאנגה.
אוקוגאווה הוא תוצר מחלקת הנוער של קיוטו סנגה היפנית, כשבספטמבר 2014 הוא חתם על חוזה מקצועי בקבוצה הבוגרת.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך ב-5 במאי 2015, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-59 בתיקו 1–1 מול גיפו.
ב-5 ביוני 2015, רד בול זלצבורג הודיעה על החתמתו של אוקוגאווה מקיוטו סנגה וכתוצאה מכך נשלח לקבוצת הבת של המועדון, ליפרינג.
ב-31 באוגוסט 2018, נודע שאוקוגאווה יצטרף להולשטיין קיל הגרמנית עד לתום עונת 19–2018.
מסאלה דוסה (בהינדי: मसाला दोसा; באנגלית: Masala Dosa) היא חביתית דקה שעשויה מאורז וקטניות ונפוצה בדרום הודו ובמדינות תת-היבשת ההודית.
מסאלה דוסה עשויה לרוב מקמח אורז, עדשים, תפוחי אדמה, חילבה, גהי, קארי וצ'אטני, עדשה תרבותית ודאל.
המאכל נחשב למנה ראשונה ומלבד הגרסה הבסיסית קיימת גרסה המבוססת על חמאה, פלפל צ'ילי ועוד.
מסביב לעולם ב-80 יום הוא סרט הנפשה אוסטרלי שיצא ישירות לווידאו מבית סרטי ברבנק אוסטרליה.
הוא הופץ במקור בשנת 1988. הסרט מבוסס על הרומן הצרפתי הקלאסי של ז'ול ורן, "מסביב לעולם בשמונים יום", שפורסם לראשונה בשנת 1873, ועובד על ידי לאונרד לי.
ז'אן פספרטו הצרפתי הצעיר מגיע ללונדון בשנת 1872 כדי לעבוד כמשרתו האישי של מר פיליאס פוג ממש באותו יום שהאדון שלו מבצע הימור שמשנה את חיי שניהם.
מר פוג מבטיח לחבריו במועדון שעכשיו ניתן לטייל מסביב לעולם ב-80 יום או פחות; הם חולקים עליו ולכן הוא מאתגר את עצמו לצאת למסע ולהוכיח שהם טועים.
הוא מהמר איתם על סך 200,000 פאונד שהוא יפליג משם, יסייר בעולם ויחזור למקום הזה בדיוק בעוד שמונים יום או פחות.
לאחר שקיבלו את ההימור שלו, חברי המועדון נפרדים ממנו ומאחלים לו בהצלחה במסע הארוך שלו ברחבי העולם.
פספרטו מחבב מיד את המאסטר הנחוש החדש שלו, אבל למרות זאת, המשרת הצעיר לא מתלהב מדי להפליג הרחק מלונדון על סיפונו של כדור פורח.
יום אחד לפני עזיבתם, בנק אנגליה הותקף ונשדד על ידי אדם שמראהו הפיזי דומה להפליא למראהו של מר פיליאס פוג.
בלש בשם פיקס חוקר את הפשע ומכריז כי פיליאס פוג אשם בשוד הבנק ומסתתר מאחורי זהותו של ג'נטלמן אציל.
מר פוג ופספרטו עפים באמצעות הבלון הפורח מעל צרפת, איטליה והאלפים השווייצרים.
בטוח שהוא יזכה בהימור שלו, מר פוג לא מסרב להוציא כל כסף שהוא צריך כדי שהמסע שלו ימשיך ללא הפרעות, גם אם זה אומר רכישת פילים.
במהלך רכיבה על גבי פיל מבומביי לכלכותה, מר פוג ופספרטו נתקלים בתהלוכת סאטי, שבה אמורה להקריב אישה צעירה בשם אאודה את חייה (בניגוד לרצונה) על ידי קבוצת פגאניים.
הם מחלצים את הנערה ומובילים אותה משם בבטחה לגור עם קרוב משפחה רחוק.
הרפתקאות ותקלות נוספות עוקבות אחר שני העמיתים כאשר הם חוצים את האוקיינוס השקט וארצות הברית, כשהבלש פיקס צופה ועוקב אחריהם.
עם שובם ללונדון ביום ה-79 למסע, פיליאס פוג מואשם בשוד על ידי הבלש ומוכנס לתא המעצר.
פוג לכוד בתא עד שנראה שזה מאוחר מדי עבורו להציג את עצמו במועדון בזמן כדי לזכות בהימור.
לאחר מכן מר פיקס מופיע בתא בו מוחזק פוג ואומר לו שהוא עשה טעות איומה, ושהאיש האחראי באמת לשוד נתפס זה עתה.
מר פוג מכה את מר פיקס בחוטם והבלש נופל על הקרקע מחוסר הכרה.
פוג חוזר למעונו עם משרתו פספרטו, משלים עם העובדה שאיבד את הונו בהימור.
כשהם מאמינים שהכל אבוד, עיתון מקומי מראה שהם טעו לגבי התאריך, וזה למעשה יום אחד מוקדם ממה שהם חשבו כי הם חצו את קו התאריך הבין-לאומי בזמן שהקיפו את כדור הארץ בכיוון מזרח.
פוג ופספרטו ממהרים למועדון שם הם מציגים את עצמם בדיוק בזמן כדי לזכות בהימור.
חברי המועדון מריעים להצלחתו של פוג וכולם מודים שהוא צדק והוכיח את טענתו.
לאחר מכן מר פוג מבטיח לחבריו שלמעשה ניתן לעשות טיול מסביב לעולם תוך לא יותר מ-66 ימים, למורת רוחו של פספרטו שחושש מעוד טיול הרפתקני מסביב לעולם.
הסרט הופק על ידי רוז פיליפס והציג מוזיקה מקורית מאת סיימון ווקר.
הסרט חיקה את הסדרה הספרדית של חברת ההפקה BRB Internacional, "מסביב לעולם עם ווילי פוג" (1981), בשימושה בבעלי חיים מואנשים בתפקידי בני האדם; מר פיליאס פוג מוצג כשועל אדום וז'אן פספרטו כקוף.
הסרט הופץ פעמיים בישראל באמצעות קלטות וידאו תחילה בשנת 1990, כשעל בימוי הדיבוב אחראי ניקו בר ועל הפקת הדיבוב שרון מלמד (שניהם שימשו גם כמדבבים הבלעדיים של הסרט), ובהפצתו השנייה, בשנת 1997, מורן לכיש היה אחראי על בימוי הדיבוב ועוזי פוקס, סאלי אמיגה וענבר שטגר עזרא שימשו כמפיקי הדיבוב.
המדבבים בהפצה השנייה כוללים את:
יהויכין פרידלנדר – פיליאס פוג
עמי מנדלמן – מר פיקס
יואב בר-לב, מיכה אוזין סליאן, ניר רון ואורלי קטן – דמויות שונות
"מסאלה" (מוכר כ"קטורנה מסאלה") הוא סינגל של להקת אתניX וזהבה בן.
את מילות השיר כתב זאב נחמה, והלחין אותו עם תמיר קליסקי.
השיר נכלל באלבום מסאלה של הלהקה, שיצא בשנת 1991.
קטורנה משמעותו מספרדית "כשתחזור" ומסאלה משמעותו בטורקית "משאלה".
זאב נחמה תרגם את זה "כשיחזור המזל".
לדברי נחמה מדובר ב"שיר אהבה בין האביר לבת הסולטן".
החיבור בין אתניקס לזהבה בן נוצר בעקבות בעל מסעדה שקישר ביניהם בזמן צילומי קליפ לשיר "כמו האלים" במועדון המלך באילת.
בן הקליטה את השיר בטייק אחד ומיקס השיר בוצע בידי עופר ניסים.
במצעד השנתי תשנ"א (1991) של רשת ג' זכה השיר להצלחה רבה, ודורג במקום הרביעי.
במצעד השבועי בתחנה הגיע למקום הראשון.
אתניX זכתה בתואר "להקת השנה" במצעד זה.
מסביב לעולם ב-80 יום הוא סרט קולנוע מונפש צרפתי-בלגי לכל המשפחה, מסוגת קומדיה והרפתקאות, אשר מבוסס על רומן בעל אותו שם מאת ז'ול ורן.
הסרט הוקרן לראשונה בצרפת ב-4 באוגוסט 2021 בהפצת StudioCanal.
בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב עברי ב-17 באוגוסט 2023.
באמצע אי מבודד בקצה האוקיינוס יש קוף קטן ושמח בשם פספרטו.
פספרטו חולם לצאת למסע מסביב לעולם ב־80 יום ולשבור את שיאו של הממציא האהוב עליו: חואן פרוג דה לאון, שעשה מסע מסביב לעולם ב־81 יום.
אך הקושי על פספרטו מגיע לאימו, שלא רוצה שהוא יעזוב אותה.
שצפרדע צעיר גלשן ותחמן בשם פיליאס פרוג מגיע לאוקיינוס: ושקוע בהתערבות כנגד חיות אחרות מהאי: הכל משתנה.
הם מתערבים על 20 אלף פאונד על כך שפספרטו ופיליאס יעשו מסע מסביב לעולם ב־80 יום.
פיקס, בלשית האי, מגלה כי ביום שהספינה הענקית מגיעה להביא את פיליאס ופספרטו למסע הגדול, היה שוד.
היא חושדת בפיליאס ורודפת אחר פספרטו ופיליאס, עד סוף מסעם.
בסוף המסע מתגלים כמה דברים חשובים בסיפור הסרט, כמו כך שפיליאס שנא את חואן פרוג דה לאון בגלל שהיה אביו, שנטש אותו, וכמו שמסתבר שפיקס כל כך שנאה את פיליאס ובכך היא עשתה את השוד עם תחפושת צפרדע, ואז תפסו איתה והיא שטה ברפסודה באוקיינוס.
בסוף המסע, פיליאס ופספרטו נכלאים לג'ונגל, שם מוצאים צפרדע (בחורה) בשם אאודה, שם מתחיל בינה ובין פיליאס רומן קצר, אך חוזרת עם השניים האחרים לאי ונשארת שם.
מסאי ראסל היא אתלטית אמריקאית, האלופה האולימפית (פריז 2024), בעלת תוצאת השנה בעולם (2024) והתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים, בריצת 100 מטר משוכות.
באליפות המכללות של ארצות הברית באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו במרץ 2023 היא סיימה שנייה בריצת 60 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 7.75 שניות, אחרי אקרה נוג'נט מג'מייקה (7.73 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.46 שניות, אחרי ניה אלי (12.37 שניות וקנדרה הריסון (12.42 שניות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט אותה שנה היא לא סיימה את הריצה בשלב חצי הגמר.
בשלב המוקדמות היא ניצחה את המקצה הראשון בתוצאה של 12.60 שניות ועלתה מהמקום התשיעי לשלב חצי הגמר.
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בגלאזגו סיימה רביעית בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.81 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת פריז (2024) שנערכו ביוג'ין ב-30 ביוני 2024 היא ניצחה בריצת 100 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 12.25 שניות, תוצאה השנה בעולם והתוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים בריצה זו, לפני אלישה ג'ונסון (12.31 שניות) וגרייס סטארק (12.31 שניות).
באולימפיאדת פריז זכתה ראסל במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.33 שניות, לפני סירנה סמבה-מאיילה מצרפת (12.34 שניות) וג'סמין קמאצ'ו-קווין מפוארטו ריקו (12.36 שניות).
בתחרות שנערכה במיראמאר, פלורידה ב-2 במאי 2025 קבעה בריצת 100 מטר משוכות שיא לאומי חדש של 12.17 שניות ואת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים ברוח גבית הייתה +2.0 מטר/שנייה, לפני טיה ג'ונס (12.19 שניות).
מסאליה הייתה מושבה יוונית עתיקה (apoikia) על חוף הים התיכון, מזרחית לנהר הרון.
היישוב היה מיושב על ידי האיונים מפוקאה בשנת 600 לפני הספירה, אפואיקיה זו גדלה במהירות, ואוכלוסייתה הקימה מאחזים רבים למסחר בספרד, בקורסיקה ובליגוריה של ימינו.
מסאליה המשיכה להיות מושבה עצמאית עד המערכה הרומית בגאליה במאה ה-1 לפני הספירה הריסות מסאליה עדיין קיימות בעיר מרסיי העכשווית, הנחשבת לעיר העתיקה ביותר של צרפת ואחת מהיישובים העתיקים ביותר באירופה המאוכלסים ברציפות.
מסאליה הוקמה בערך בשנת 600 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים איונים מפוקאה, במערב אנטוליה.
לאחר תפיסת פוקאה על ידי הפרסים בשנת 545 לפני הספירה, גל חדש של מתיישבים נמלט לעבר המושבה.
מיתוס בריאה המספר על המפגש בין היוונים לאוכלוסייה המקומית ניתן על ידי אריסטו ופומפיוס טרוגוס (ראה מיתוס המכונן של מרסיי .
לאחר אמצע המאה ה-6 לפנה"ס, הפכה מסאליה לנקודת מסחר חשובה של אזור הים התיכון המערבי.
היא גדלה ויצרה מושבות משלה על חוף הים של פרובינקיה גאליה נארבוננסיס במהלך המאות הרביעית והשלישית לפנה"ס, כולל אגתה (סוף החמישית עד תחילת המאה הרביעית לפנה"ס).
(כ-325), Tauroentium (תחילת המאה ה-3), אנטיפוליס וניקאיה (בערך אמצע המאה השלישית).
מסאליה נודעה בימי קדם בזכות מגלי הארצות שלה: יותימנס נסע לחוף מערב אפריקה בסוף המאה ה-6 לפנה"ס, ופיתאס חקר את צפון מערב אירופה בסוף המאה ה-4 לפנה"ס.
המושבה נותרה בעלת ברית נאמנה של רומא במהלך כל המלחמות הפוניות (264–146 לפנה"ס).
נסיגת קרתגו מהחוף של חצי האי האיברי לאחר תבוסתה במלחמה הפונית השנייה (218–201) העניקה למאסליה את הדומיננטיות על מפרץ האריה, ונפילת קרתגו ב-146 הביאה כנראה להגברת הסחר בין המושבה היוונית לבין הקלטיבריאנים.
עדויות ארכאולוגיות, בצורת שברי אמפורה, מצביעות על כך שהיוונים ייצרו יין באזור (פרובנס) זמן קצר לאחר שהתיישבו.
עד שהגיעו הרומאים לאזור בשנת 125 לפני הספירה, ליין המיוצר שם היה מוניטין ברחבי הים התיכון באיכות גבוהה.
מסליה בחרה בתחילה בנייטרליות במהלך מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר בין קיסר לבין הסנאט, אך התייצבה לצד מתנגדיו של קיסר לאחר הגעתו של לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס (קונסול 54 לפנה"ס).
העיר הייתה במצור בשנת 49 לפני הספירה (המצור על מאסיליה) ולבסוף נאלצה להיכנע לצבאו של קיסר.
מסאליה איבדה את רוב שטחה היבשתי לאחר התבוסה הזו.
במהלך התקופות של האימפריה הרומית ושלהי העת העתיקה, העיר, שנודעה אז כמאסיליה בלטינית, נותרה המרכז העיקרי של הסחר הימי.
הי הפכה ל-civitas (רשות מקומית) בתוך האימפריה הרומית לכל המאוחר בערך שנת 300 לספירה.
מסאליה נשלטה כרפובליקה אוליגרכית על ידי אריסטוקרטיה סגורה שיצאה בתחילה מהמתיישבים המקוריים.
אספה של 600 טימוכוי, שחברות בה הותנתה במעורבות בפעילות מסחר והיא בחרה 15 שופטים, 3 מהם בעלי כוח ביצועי.
כי אנשי מסאליה לבשו גלימות מבושמות ארוכות וקושרות את שיערן, מה שפירשו יוונים אחרים כסימני קלון.
לרומאים לעומת זאת הייתה ראייה חיובית יותר על העיר כמעוז של הציוויליזציה היוונית בארצות ברבריות, וכבעלת ברית נאמנה של רומא.
מחקר גנטי שנערך ב-2011 מצא ש-4% מתושבי פרובאנס שייכים לשושלת ההפלוגרופ E-V13, השכיחה במיוחד בקרב הפוקאים (19%), וכי ניתן לייחס להם ל-17% מכרומוזומי ה-Y בפרובאנס דרך הקולוניזציה היוונית.
לטענת המחברים, תוצאות אלו מצביעות על "תשומה דומיננטית של האליטה היוונית לאוכלוסיית פרובאנס מתקופת הברזל".
מסביב לעולם בשבעים ושניים ימים הוא ספר מ-1890 מאת העיתונאית נלי בליי.
הספר עוסק במסע בן ה-72 הימים שלה ברחבי העולם, שנעשה בהשראת הספר מסביב לעולם בשמונים יום מ-1873 מאת ז'ול ורן.
היא ביצעה את המסע עבור העיתון הניו יורק וורלד של ג'וזף פוליצר.
המסע המתואר בספר החל בעקבות הצעת בליי לעורך ה"ניו יורק וורלד" ב־1888 שתצא לטיול מסביב לעולם, בניסיון להפוך את הספר הבדיוני מסביב לעולם בשמונים יום למציאות.
שנה לאחר מכן, בשעה 09:40 ב-14 בנובמבר 1889, היא עלתה על הספינה אוגוסטה ויקטוריה ספינת קיטור של המבורג אמריקה ליין והחלה את מסעה במטרה לסיים תוך פחות מ-80 יום ובפרט תוך פחות מ-75 יום.
היא הביאה איתה את השמלה שלבשה, מעיל עליון, מספר תחתונים להחלפה ותיק נסיעות קטן אשר הכיל את מוצרי הטיפוח שלה.
היא נשאה את רוב כספה (כ-200 פאונד בשטרות) בשקית שהייתה קשורה לצווארה.
העיתון הניו יורקי הקוסמופוליטן שלח את הכתבת שלו, אליזבת' ביזלנד כדי להתחרות בבליי ולהקיף את העולם בפחות זמן ממנה.
ביזלנד נסעה בכיוון ההפוך מסביב לעולם.
עם זאת, בליי לא הייתה מודעת לקיום מסעה של ביזלנד עד שהגיעה להונג קונג.
היא ביטלה את התחרות הזולה באומרה "זה לא מרוץ" ואמרה.
"אם מישהו אחר רוצה לעשות את הטיול בפחות זמן, זו הדאגה שלו".
כדי לשמור על עניין בסיפור, ארגן הניו יורק וורלד משחק ניחושים שבו הקוראים התבקשו להעריך את זמן ההגעה של בליי, כאשר הפרס הגדול לזוכה היה טיול חינם לאירופה ומימון הוצאות הטיול.
במסעותיה ברחבי העולם עברה בליי באנגליה, צרפת (שם פגשה את ז'ול ורן), ברינדיזי, תעלת סואץ, קולומבו, סינגפור, הונג קונג ויפן.
הפיתוח הראשוני שהחל באותן שנים של רשתות כבלים תת-ימיים יעילות והטלגרף החשמלי אפשרו לבליי לשלוח דוחות התקדמות קצרים אחת לכמה זמן, אם כי הודעות ועדכונים ארוכים יותר נאלצו לנסוע בדואר רגיל ולפיכך הגיעו רק לאחר מספר שבועות.
בליי נסעה באמצעות ספינות קיטור ורכבות נוסעים, מה שגרם מדי פעם לעיכובים, במיוחד בחלק האסייתי של המסע.
במהלך העצירות הללו, היא ביקרה במושבת מצורעים בסין וקנתה קוף בסינגפור.
כתוצאה ממזג אוויר סוער בעת חציית האוקיינוס השקט, היא הגיעה לסן פרנסיסקו על אוניית האושיאניק ב-21 בינואר, יומיים אחרי לוח הזמנים.
עם זאת, הבעלים של הניו יורק וורלד, ג'וזף פוליצר שכר רכבת פרטית כדי להביא אותה הביתה בזמן, והיא חזרה לניו ג'רזי ב-25 בינואר 1890, בשעה 15:31
הרכבת בה נסעה בליי הייתה רכבת נוסעים חד-פעמית שוברת שיאים שנסעה מסן פרנסיסקו לשיקגו עבור הכתבת בליי הרכבת הושכרה על ידי.
בליי החלה את המסע שלה מזרחה מניו יורק (עצרה בפריז מספיק זמן כדי לראיין את ורן) ב-14 בנובמבר 1889, כשהיא הגיעה לסן פרנסיסקו ב-21 בינואר 1890.
בליי הגיעה חזרה לניו יורק ב-72 ימים, 6 שעות ו-11 דקות לאחר שעזבה את הובוקן.
בינתיים, ביזלנד עדיין הסתובבה ברחבי העולם.
כמו בליי, היא פספסה רכבת ונאלצה לעלות על ספינה איטית וישנה במקום ספינה מהירה.
מסעה של בליי, באותה תקופה, היה שיא עולמי, אם כי הוא נשבר כמה חודשים לאחר מכן על ידי ג'ורג' פרנסיס טריין שסיים את המסע ב-67 ימים.
ב-1913, אנדרה ייגר-שמידט, הנרי פרדריק וג'ון הנרי מירס שברו את השיא שלו והשלימו את המסע תוך פחות מ-36 ימים.
מֶסְבָּאח (בפרסית: مصباح) היא מערכת נ"מ נגררת להגנה אווירית מתוצרת איראן, שפותחה ויוצרה על ידי הארגון לתעשיות האווירו־חלל של המשרד להגנה ולוגיסטיקה של הכוחות המזוינים של איראן.
המערכת נועדה להגנה על מתקנים רגישים מפני איומים אוויריים בגובה נמוך, והיא פועלת באופן אוטומטי ללא צורך בהפעלת אש על ידי מפעיל אנושי.
המערכת מיועדת ליירוט מגוון מטרות מעופפות בגובה נמוך, ובהן מסוקים, כלי טיס בלתי מאוישים, טילי שיוט ורחפנים.
בשנות ה־2000 הכוחות המזוינים של איראן הגדירו צורך במערכת הגנה אווירית לטווח קצר וגובה נמוך שתשלב עוצמת אש גבוהה, צמצום מספר אנשי הצוות, זמן תגובה מהיר, קצב אש גבוה, דיוק משופר ועלות נמוכה יחסית.
בהתאם לדרישות אלה פותחה מערכת מסבאח.
בחודש מאי 2010 נחנך קו הייצור של המערכת בנוכחות שר ההגנה, אחמד וחידי.
בנובמבר 2010 הודיע ראש אגף המבצעים של מפקדת ההגנה האווירית של איראן כי בקרוב ייכנסו הדגמים החדשים של מערכת מסבאח לשימוש מבצעי.
מערכת מסבאח מבוססת על ארבעה תותחי ZU-23, שכל אחד מהם בעל שני קנים, ובסך הכול שמונה קנים.
כל קנה מסוגל לירות בקצב של כ־500 פגזים לדקה, כך שקצב האש הכולל של המערכת מגיע לכ־4,000 פגזים בדקה.
המערכת עושה שימוש בתחמושת בקוטר 23 מ"מ.
הזנת התחמושת מתבצעת באמצעות שמונה מחסניות, כל אחת בקיבולת של 200 פגזים, ובסך הכול 1,600 פגזים.
מהירות הלוע של הפגזים עומדת על כ־980 מטרים לשנייה.
מערכת מסבאח כוללת מספר רכיבים עיקריים: מכ"ם תלת־ממדי, מרכז שליטה ובקרה, מערכת בקרת אש, מערכת הנשק, שלדה נגררת.
המכ"ם הוא מסוג מערך מופע תלת־ממדי, ובעל טווח גילוי של עד 20 קילומטרים.
הוא מסוגל לאתר ולעקוב בו־זמנית אחר עד 20 מטרות, ולספק נתונים כגון סוג המטרה, גובה, טווח ונקודת יירוט.
בנוסף, למכ"ם יכולת זיהוי עמית-טורף (IFF).
מרכז השליטה והבקרה מקבל את נתוני המטרות מהמכ"ם, מדרג אותן לפי רמת האיום ומעביר את המידע למערכת בקרת האש לצורך יירוט.
מערכת בקרת האש, המכונה "סָאפָאת", מנתחת את הנתונים המתקבלים ומזהה מטרות בטווח של עד 10 קילומטרים.
על בסיס נתוני טווח, תנועה ותנאים סביבתיים, המערכת מחשבת את מסלול המטרה ומעריכה את מיקומה העתידי.
כאשר המטרה מתקרבת לטווח של 1,500–2,500 מטרים, ניתנת פקודת אש באופן אוטומטי.
המערכת כוללת שני חיישנים: חיישן אלקטרו־אופטי וחיישן תרמי (תת־אדום).
החיישנים הם פאסיביים, דבר המקשה על גילוי המערכת, ומאפשרים פעולה רציפה ביום ובלילה.
מערכת בקרת האש פותחה ויוצרה על ידי חברת סא-איראן.
מרכז השליטה והבקרה, מערכת בקרת האש ומקור אספקת האנרגיה של המערכת מותקנים בתוך מכולה אחת המורכבת על גבי משאית.
מערכת הנשק מותקנת על שלדה מסתובבת המסוגלת להסתובב 360 מעלות במישור האופקי.
השלדה מצוידת בארבעה גלגלים, ובמקרה הצורך ניתן לגרור אותה באמצעות משאית לצורך ניידות ופריסה מחדש.
קיימות לפחות שתי גרסאות של המערכת: מסבאח ומסבאח-1. מידע פומבי מפורט לגבי ההבדלים בין שתי הגרסאות אינו זמין.
מסגד (בערבית, באורדו ובפרסית: مسجد, תעתיק מדייק: מַסְגִ'ד מקום לסגידה ולפולחן, או جامع תעתיק מדויק: גַ'אמַע מקום התכנסות.
"ג'אמע" מתייחס בדרך כלל למסגד ראשי בכפר או בעיר; מסגד בטורקית: Cami, בבוסנית: Džamija, באלבנית: Xhamia, בקירגיזית: Мечит) הוא בית תפילה של מאמינים מוסלמים.
במסגד המוסלמים מתפללים בציבור ושומעים דרשות ביום שישי – היום הקדוש למוסלמים.
בשעת התפילה פונים המתפללים לכיוון העיר מכה, העיר הקדושה ביותר לדת האסלאם.
המסגד משמש גם לצרכים קהילתיים שונים.
לרוב המסגדים כיפה וצריח הקרוי "מינָרֶט".
במסגד בדרך-כלל כמעט ואין רהיטים, מלבד המנבר, דוכן הדרשות.
אין בו ציורים או פסלים בגלל האיסור שקיים בדת המוסלמית לתאר דמויות.
עם זאת, ברוב המסגדים קירות המסגד מעוטרים בקישוטים גאומטריים ובכתובות בערבית.
שלושת המסגדים הקדושים ביותר לאסלאם לפי סדר קדושה יורד, הם: מסגד אל-חראם בעיר מכה, מסגד הנביא בעיר מדינה, ומסגד אל-אקצא בעיר ירושלים (למוסלמים-סונים בלבד).
המסגד הראשון היה ביתו של הנביא מוחמד במדינה, עיר מצפון למכה אליה הגיעו חסידיו של מוחמד בשנת 622 לספירה הנוצרית.
שחזור ביתו של מוחמד מראה חצר גדולה שהכילה בית קטן יחסית.
לפי המסורת המוסלמית, לאחר שמאמינים רבים התלוננו על החום הגדול באמצע היום, מוחמד דאג לשתילת שורה של עצי דקל בצד אחד של החצר וגג של ענפי דקל נוצר בין שורת העצים והקיר החיצוני, מה שיצר אזור תפילה מוצל.
מוחמד עצמו עמד בקצה אחד של המעבר המקומר הזה כדי להטיף את משנתו בפני שומעיו.
עם התרחבות האסלאם הוקמו מסגדים רבים נוספים ששימשו כמרכזי תפילה וכינוס למאמינים.
מנהג שהייה של מספר ימים במסדר נקרא אעתכאף.
תפקידו של המסגד בחינוך נפש האדם
בעת הגעת הנביא מוחמד לאלמדינה, המעשה הראשון שהוא עשה זה בניית המסגד, וזאת בגלל חשיבות המסגד בבניית חברה תקינה ומושלמת.
המסגד קיבל את שמו מרוב הסגידות וההשתחוויות בו.
כאשר המוסלמי נכנס למסגד, עליו להתנהג ברוב מוסר ואתיקה.
בין הדברים שמוטלים עליו, הם:
ההתרחצות והטהרה בבית לפני ההליכה אל המסגד.
בכניסתו למסגד, להתפלל שתי רכעות שהן ברכת שלום למקום.
הימנעות מהרמת הקול אלא בתפילה, והימנעות מתפילה במהלך דרשות.
הימנעות מקניות ומכירות בתוך המסגד.
הימנעות מוויכוחים או דיבורים אלא על מה שנחוץ.
חשיבות המסגד ותפקידו בחינוך הפרט והחברה מכמה היבטים:
הצד הרוחני והמוסרי: המוסלמי, בלכתו למסגד, מקווה לקבל מאללה שכר וגמול רב.
במסגד הוא יתפלל ויקבל שיעורים שיחזקו בו את האמונה וירחיקו אותו מעשיית דברים רעים.
הצד החברתי: במסגד נפגשים המוסלמים, מדברים על בעיותיהם, ומתייעצים כיצד לפתור אותן, דבר שיביא לחיזוק הקשרים ביניהם.
הצד המדעי תרבותי: המוסלמים מקבלים במסגד שיעורי דת ושומעים את דרשת יום שישי ועוד פעילויות שאולי יוסיפו לאדם בהיבטים אלה.
הצד הנפשי: כשהמוסלמי מרבה בו (במסגד) בזכר אללה, יהיה שליו בנפשו ובלבו, וירדו המלאכים ברחמים ושלווה על היושבים בו (במסגד), ואז יירגע המוסלמי, וינוח מדאגותיו.
הצד הבריאותי: לפני בואו של המוסלמי למסגד הוא אמור להתנקות ולהיטהר וללבוש בגדים יפים ונקיים.
נוהג זה שומר על בריאותו של האדם.
הצד האסתטי: מומלץ למוסלמי להתבשם וללבוש את מיטב בגדיו בבואו למסגד.
אללה אמר בפסוק 31 מסורת אל-אעראף (פרק 7: המחיצה) "הוי בני האדם, התלבשו והתקשטו יפה כשאתם מבקרים בכל מסגד".
חלקים אופייניים של המסגד ותפקידם
על פי חמשת עמודי האסלאם חובה להתפלל חמש פעמים ביום: בבוקר, בצהריים, אחר הצהריים, בשקיעה ובערב.
מואזין קורא למאמינים לתפילה מהמינרט, מעין מגדל הבולט מעל המסגד.
כיוון שהתפילה האסלאמית מצריכה היטהרות טקסית לפניה, במסגדים ישנן מזרקות או אמצעים אחרים לרחצה בכניסה או בחצר.
במסגדים רבים ישנו בניין נפרד במרכז החצר שמשמש לצורכי היטהרות.
כניסה למסגד מאזור ההיטהרות - החצר או הפרוזדור - מובילה לחדר פתוח נטול ריהוט.
האדריכלות של אולם התפילה כוללת בדרך כלל כמה שורות של עמודים ומעליהם כיפות.
החלק המודגש לעין הוא הקיר שמול הכניסה - קיר הקיבלה.
קיר הקיבלה נבנה בדרך כלל בקו ניצב לקו המוביל למכה .
המאמינים כורעים בשורות המקבילות לקיר הקיבלה וכך הם מסודרים בשורה זה לצד זה כשפניהם מול מכה.
בקיר הקיבלה, בדרך כלל במרכזו, נמצא המחראב, גומחה או שקע המציין שזהו קיר הקיבלה.
המחראב ריק גם הוא מרהיטים, בניגוד לאכסדרות הנמצאות בדרך כלל סביב המזבח בכנסיות נוצריות.
בחלק מהמסגדים נבנה לצד המחראב מינבר מוגבה - דוכן המשמש לדרשות יום שישי.
צורות רבות של מסגדים התפתחו באזורים שונים של העולם המוסלמי.
באופן כללי ניתן לסווג את המסגדים לשלושה סוגים:
הוא מעוצב לפי ביתו של מוחמד במדינה: מבנה מלבני עם חצר ואולם תפילה מקורה.
סוג זה נפוץ בסוריה ובעיראק.
חלק ממסגדים אלה הם מסוג T, כאשר קיר הקיבלה והקו הנמשך ממנו אל הכניסה מאונכים זה לזה והם מודגשים, למשל בהגבהת התקרה מעליהם.
מסגד ארבעת ה: דומה למבנה היפוסטילי, בתוספת של ארבעה איוואנים.
אלה הם חדרים הבנויים משלושה קירות, כאשר הקיר הרביעי פונה לחצר המרכזית.
ישנו איוואן במרכז כל צלע של היקף החצר, ומעליו ישנה קשת גבוהה.
סוג זה התפתח בתקופה הסלג'וקית והוא נפוץ בעיקר באיראן ובאנטוליה.
מסגד עות'מאני: אולם התפילה מקורה בכיפה מונומנטלית.
ישנן בדרך כלל כיפות קטנות נוספות.
בשל האיסור על פיגורטיביות באסלאם (שיש החולקים עליו) רוב העיטורים במסגד אינם כוללים דמויות, אלא צמחים, מבנים וטקסטים דתיים בקליגרפיה.
הטכניקות כוללות פסיפס, סיתות באבן, שיש וקרמיקה.
העושר שנוצר מגילוי ומכירת נפט במהלך המאה ה-20 יצר גל של בניית מסגדים תוך שימוש בעיצובים של ארכיטקטים לא מוסלמים מודרניים.
הגל גם קידם את הקריירה של ארכיטקטים מוסלמיים חשובים.
פרס אגא חאן לאדריכלות, המוענק מאז שנת 1977, ניתן גם לאדריכלים השומרים על טכניקות מוסלמיות מסורתיות וגם לאדריכלים חדשניים.
קיימים מספר כללי דת הכרוכים בניהול הפולחן הדתי במסגד ואשר מטרתם לאפשר למאמין להתמקד בעבודת האל.
בעוד מספר מוגבל של כללים הם אוניברסליים, כמו חליצת הנעליים בפתח המסגד, קיימים מנהגים רבים המקבלים ביטוי שונה ונאכפים במידת הקפדה משתנה בין מסגד אחד לאחר.
מינוי של אימאם המנהל את סדרי התפילה במסגד הוא דבר רצוי, אולם אינו חובה על פי הלכות הדת.
האימאם חייב להיות אדם חופשי והגון ובעל סמכות בענייני הדת.
במסגדים הנבנים ומתוחזקים בתקציבי מדינה האימאם ממונה על ידי השלטון, בעוד שבמסגדים פרטיים מינויו של האימאם נעשה על ידי חברי הקהילה, בדרך כלל בהצבעת הרוב.
על פי האסכולה החנפית באסלאם לאדם שבנה את המסגד קיימת חזקה על תפקיד האימאם, אולם השקפה זו אינה משותפת לזרמים אחרים באסלאם.
ניהול התפילה מתחלק לשלוש קטגוריות, בהתאם לסוג התפילה: חמש התפילות היומיות, תפילת יום שישי, או תפילת רשות.
על פי האסכולה החנפית והאסכולה המאלכית קיימת חובה למנות אימאם לתפילת יום שישי, שאחרת לא ניתן לשאת תפילה.
לעומתן, האסכולה השאפעית והאסכולה החנבלית קובעות כי מינוי אימאם אינו הכרחי וניתן לקיים תפילה במסגד כל עוד מדובר בתפילת ציבור.
יש הקובעים כי אף עבד יכול לשמש אימאם בתפילת יום שישי במסגד.
קיימת מחלוקת בין הפוסקים בשאלה האם קטין יכול לשמש כבעל תפילה.
האימאם המנהל את תפילת יום שישי, עשוי אף לנהל את חמש התפילות בימי החול.
קיים קונצנזוס בין הפוסקים המוסלמים כי את תפקיד האימאם יכול למלא רק גבר.
יחד עם זאת, יש ונשים מנהלות תפילה בפני קהל המורכב כולו מנשים.
לכל המסגדים קיימים כללי טהרה (ערבית: طهارة) כחלק הכרחי מטקס התפילה.
לפני תחילת התפילה חייב המאמין להכין עצמו ברחצה טקסית הנקראת וֻדוּאְ (ערבית: وُضوء).
אולם, אף מי שנכנס למסגד שלא לצורכי תפילה, חייב לציית לכללי טהרה מסוימים.
כך, אסורה נעילת נעליים באולם התפילה אשר רצפתו מכוסה בשטיחים.
בחלק מן המסגדים קיימת חובת חליצת נעליים בכל שטח המסגד, גם באותם חלקים מן המבנה שלא נועדו לתפילה.
כל המבקרים במסגד חייבים להיות נקיים.
לא רצוי אף לבוא למסגד לאחר אכילת מאכלים מדיפי ריח עז (כגון שום).
אחת ממצוות האסלאם היא לבוש צנוע.
בחלק מן המסגדים קיימת הקפדה כי חובת הלבוש הצנוע תחול לא רק על המתפללים, אלא על כל המבקר במסגד, גברים ונשים גם יחד.
גברים המבקרים במסגד מתלבשים בבגדים נקיים ורפויים, שאינם צמודים לגוף.
אף נשים המבקרות במסגד מתלבשות בבגדים רפויים, חולצות ששרווליהן ארוכים, מכנסיים ארוכים וכיסוי ראש, כגון חג'אב.
מאמינים מוסלמים רבים ברחבי העולם נוהגים להתלבש לתפילה בבגדים מזרח תיכוניים מסורתיים לדת האסלאם.
מסביב לעולם בשמונים יום הוא רומן הרפתקאות בצרפתית שכתב הסופר ז'ול ורן.
הספר הוא אחד מרבי המכר של ורן.
הרומן, שיצא לאור בשנת 1872, לאחר שפורסם בהמשכים באחד מעיתוניו של פייר־ז'ול הצל, מתאר את מסעם מסביב לעולם של הג'נטלמן הבריטי פֿילְיַאס פֿוֹג ומשרתו, זַ'אן פַּספַּרטוּ.
הוא מסביר לפוג כי אימץ שם זה בשל מנהגו להחליף בתדירות רבה מקצועות – מלוליין קרקס לכבאי ועוד.
חלק מקסמו של הרומן נובע מתיאורו של ורן את הבדלי המזג בין פספרטו, המייצג את תכונותיו של בן פריז הצרפתי הפועל בהתאם לרגשותיו וניחן בתושייה הטבעית, ובין פוג, הג'נטלמן האנגלי, קר המזג ובעל התבונה.
הרומן פורס בפני הקורא את העולם, כפי שראה אותו בן המערב בסוף המאה ה־19, את חידושי הטכנולוגיה של אותם הימים ואת ראיית העולם המערבית, בכל הנוגע לתרבויות שונות, באירופה ומחוצה לה.
הספר מתאר כיצד הסוחרים והמתיישבים מאירופה מנסים להנחיל את תרבות המערב לעמים "חסרי התרבות", שאת מנהגיהם השונים מנסה ז'ול ורן לחשוף בפני הקורא.
הוא פורש, בסגנון המיוחד לו, את המידע הגאוגרפי וההיסטורי של ארצות העולם בתקופתו.
בספר מופיעים גם היבטים מדעיים, אך פחות מאשר בספרים אחרים שכתב ורן, כגון "מסע לבטן האדמה" או "אי התעלומות".
הספר אינו רק תיאור מסע, אלא גם עלילה בלשית העוסקת במרדפו של פיקס, בלש אובססיבי, אחר פוג.
פיקס חושד כי פוג הוא שגנב עשרות אלפי לירות שטרלינג מקופת ה"בנק אוף אינגלנד" ושואף לזכות בפרס המובטח למי שיביא לתפיסת השודד.
עלילת משנה נוספת מתארת את התאהבותו של פוג באלמנה הודית, בתו של סוחר פרסי, שקיבלה חינוך אנגלי, אותה הציל פספרטו ממנהג הסאטי, לפיו נשרפת האישה כקרבן לאחר מות בעלה.
הספר נכתב במהלך תקופה קשה בחייו של ורן, כמו גם בהיסטוריה של צרפת.
צרפת הפסידה במלחמה מול פרוסיה ב־1870 וחבלי הלידה של הרפובליקה הצרפתית השלישית היו מלווים במהומות ובמלחמת אזרחים, בעת דיכוי הקומונה הפריזאית.
בזמן המלחמה גויס ורן כשומר חופים, הוא סבל מחיסרון כיס ואביו נפטר.
פתיחתם של נתיבי תחבורה חדשים בעולם, נושא שתפס את דמיונו של ורן כמו גם את דמיון קוראיו, הביאה לכתיבת הספר.
הנתיבים שנפתחו בין השנים 1869 ל־1870 היו: מסילת הרכבת החוצה את ארצות הברית, המסילה החוצה את חצי האי ההודי ופתיחת תעלת סואץ.
ההנחה הייתה שזה תחילתו של עידן בו יכול היה הנוסע מסביב לעולם ליהנות מנוחות ומוודאות יחסית בהמשך מסעו.
פיליאס פוג גיבורו של ז'ול ורן מנסה להוכיח זאת.
ורן מתואר לעיתים כסופר עתידני, הודות לחלק מספריו, אך ספר זה רחוק מלהיות יצירה של מדע בדיוני.
הספר הוא תיאור מהימן ומדויק של ההתפתחות והקדמה הטכנולוגית בזמנו ושל האימפריה הבריטית בה "אין השמש שוקעת לעולם" בשיא תפארתה; ואכן התאריך בו מסתיים מסעו של פוג מסביב לעולם, 22 בדצמבר 1872, הוא גם תאריך ההוצאה לאור של ספרו.
דבר זה הביא לכך שכמה קוראים אכן האמינו כי המדובר בתיאור של מסע אמיתי.
הקפת כדור הארץ בזמן קצוב תוארה בספרים אחדים, אשר חוברו קודם לספרו של ז'ול ורן ואלו הם:
התייר והגאוגרף היווני פאוסניאס, שחי בסביבות שנת 100 לספירה, כתב תיאור גאוגרפי של ארץ יוון שתורגם לצרפתית בשנת 1797 בשם "מסביב לעולם".
ידידו של ורן, ז'ק אראגו כתב ספר פופולרי בשם "מסביב לעולם" בשנת 1853.
בשנת 1871 הופיע ספר בשם "מסביב לעולם באוניית קיטור, ודרך מסילת הרכבת הפאסיפית" שפרסמה חברת "יוניון פסיפיק".
בין השנים 1869–1871 נסע מסביב לעולם אמריקני בשם ויליאם פרי פוג, ותיאר את מסעו בסדרת מכתבים לעיתון "קליבלנד לידר" בכותרת "מסביב לעולם: מכתבים מיפן, סין, הודו ומצרים".
בתחילת 1870 פרסמה "חברת הרכבות אירי" הצהרה בדבר מסלולים, מועדים ומרחקים, המתארת מסע מסביב לעולם בשבעים ושבעה ימים ועשרים ואחת שעות.
סוכנות הנסיעות הנודעת "תומאס קוק" ארגנה בשנת 1872 את הטיול המאורגן הראשון מסביב לעולם.
אפשר כי הטיול היווה מקור השראה לז'ול ורן, מה גם שבספר עצמו מוזכרת ידיעה בעיתון בנושא זמן הנסיעה הדרוש להקפת העולם.
הטיול של סוכנות "תומאס קוק" ארך כשבעה חודשים, וקיים דמיון בין התוואי שמשתקף במכתביהם של המשתתפים לבין המסלול שתואר בספרו של ורן.
ישנה אפשרות כי ורן היה מודע לפחות לאחד משני הפרסומים הללו.
מקור אפשרי נוסף לכתיבת הספר הוא התייר האמריקני ג'ורג' פרנסיס טריין, שערך מספר מסעות מסביב לעולם כולל מסע ב־80 יום בשנת 1870. טריין טען לאחר מכן "אני הוא פיליאס פוג".
אשר ל"עוקץ" של סיומת העלילה, שביסודו מונחת העובדה כי הנוסע ממערב למזרח "מרוויח" יממה, סיפר ז'ול ורן כי הרעיון טמון בכתבה שהופיעה בעיתון "Siècle" על האפשרות להקיף את העולם בשמונים יום.
בעת קריאת הכתבה עלה בו הרעיון כי הנוסע יוכל אף להרוויח יממה, אם יקיף את העולם ממערב למזרח.
בהרצאה שנשא באפריל 1873, שהתייחסה לשאלת חילופי התאריך (קו התאריך הבינלאומי טרם נקבע אז), ציטט ורן מאמר מכתב העת Nature שעסק בשאלת חילופי התאריך, ואת הסיפור "שלושה ימי ראשון בשבוע" אדגר אלן פו משנת 1841, שהיה מבוסס אף הוא על הבדלי התאריכים במסע מסביב לעולם, ואף בסופו התקיימה חתונה.
הסיפור מתחיל ב־2 באוקטובר 1872. פיליאס פוג, רווק לונדוני מתבודד ועשיר, בעל הרגלים קבועים מפטר את המשרת האישי.
הוא שוכר את שירותיו של משרת חדש בשם פספרטו.
מאוחר יותר, באותו יום, במהלך ביקורו היומי ב"רִיפוֹרְם־קלבּ" (מועדון הרפורמה), משוחחים חברי המועדון על הגנבה הגדולה של סכום עתק, חמישים וחמישה אלף לירות שטרלינג מה"בנק אוף אינגלנד".
זהב, הכסף ושטרי הכסף – הכל מוצג בחופשיות וכמעט אפשר לומר בהישג יד של כל אחד.
הסברו של ז'ול ורן נועד להראות את הנאיביות שהוא מייחס לאנגלים.
במועדון הרפורמה התעורר ויכוח האם ניתן יהיה לתפוס את הגנב.