tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופה זו חבר גם לאמן הסוריאליסטי אנדרה ברטון.
בשנת 1932 חזרו הוריו ליפן בלעדיו, ושם מתה אמו בשנת 1939.
באחד הימים ראה אוקמוטו תמונה מופשטת של פבלו פיקאסו שהוצגה בסטודיו בו ביקר, הוא הושפע ממנה והחל בהמשך לנטות אחר פיקאסו ואמנות מופשטת.
גיוסו במלחמת העולם השנייה ואחריה
לאחר "תגלית פיקאסו" עסק אוקמוטו באמנות, אך בזמן המערכה על צרפת של גרמניה הנאצית ב-1940, חזר ליפן והמשיך לציור בסטודיו שהקים באאויאמה.
הוא השתתף במספר תערוכות שבהן הציג את יצירותיו, וזכה בפרס מפורסם, ניקה (Nika).
בגיל 32 (ב-1942) התגייס אוקמוטו לצבא יפן ונשלח לזירה הסינית.
במהלך שירותו איבד תקווה לניצחון יפן על בעלות הברית.
בשנת 1945 נוצחה יפן על ידי ארצות הברית, ואוקמוטו נשבה והיה נתון במאסר בסין במשך שנה.
כשחזר ליפן פתח סטודיו חדש באואנו (Ueno), במקום הסטודיו הראשון שנשרף במתקפה אווירית עם כל יצירותיו.
הוא החל מחדש לצייר והניב יצירות רבות בתקופה קצרה.
בשנת 1948 ייסד את קבוצת "לילה" לאומנות אוונגרדית, יחד עם הסופר והמבקר קיוטרו הרדה (Kiyoteru Harada), בקבוצה השתתפו גם יוטקה הניה (Yutaka Haniya) וקובו אבה (Kōbō Abe).
בתקופה זו פגש את טושיקו הירנו (Toshiko Hirano) שמונתה למזכירתו, ובהמשך הוא אמץ אותה לבת.
בשנת 1951, במהלך ביקור במוזיאון בטוקיו, ראה כלי חרס מתקופת ג'ומון והתרשם עמוקות מסגנונם.
לאחר מכן גיבש את דעתו וכתב על כך בספרו "תורת כלי חרס ג'ומון".
מאז העריך מחדש את תרבותם של אנשי תרבות ג'ומון, וכן את מסורתם של אנשי אוקינאווה וטוהוקו, וגילה בהם, מה שהיה בעיניו, מקורות טהורים של תרבות יפנית, לדבריו.
בשנת 1954 העתיק את סטודיו שוב לאאויאמה והוציא לאור את ספרו "אומנות היום - מי ידמיין עידן?" שבו הצהיר שאומנות לא נמצאת בכפות הידיים אלא מתחת לכפות הרגליים, כלומר אומנות היא יסוד של חיים, ומתח ביקורת חריפה על אומנות מבוססת בעידן המודרני.
ספרו הפך לרב-מכר והיווה השראה עבור אמנים צעירים.
ב-1964 הוציא את ספרו "מסתרי יפן".
ספר נוסף שהוציא הוא "גילוי מחדש של יפן - טופוגרפיה של אמנות".
לקראת התערוכה העולמית אקספו 70' באוסקה בשנת 1970, התבקש אוקמוטו לעצב פסל שיהווה את סמל האקספו.
הוא הקים מגדל גדול ואוונגרדי בשם "מגדל השמש", בגובה 65 מטרים.
הפסל מציג את העבר (החלק התחתון של הפסל), ההווה (החלק האמצעי) והעתיד (החלק של הפנים) של הגזע האנושי.
מבקריו השמרנים טענו כי המגדל נראה כמו "בקבוק חלב מפלצתי" וכינו אותו "בושה יפנית".
אוקמוטו גם התבקש להציג בתוך המגדל תמונות של גיבורים בכל רחבי העולם, המתאימים לנושא התערוכה "התקדמות האנושות וההרמוניה שבה", אך סירב לבקשה משום שלטענתו העולם מבוסס על אנשים אלמונים, ובמקום זאת הציג במגדל תמונות של עמים שונים וכליהם.
באמצעות המגדל הביע אוקמוטו אנטיתיזה לתרבות מודרנית, המעשירה חיי אדם החומרניים ומדלדלת את החיים הרוחניים.
בסיום האקספו נשאר המגדל באותו מקום עד היום, נחשב אהוב על התושבים, ומהווה מעין סמל למחוז אוסקה.
משנות ה-70 החל אוקמוטו להופיע בתוכניות טלוויזיה, ביניהן מופעים בהן כינה על כל דבר מפורסם "אומנות מפוצצת!".
על הופעותיו אלו הוא התפרסם בקרב ההמונים ביפן, ונתפס כקיטש או משוגע.
בשנת 1987 שיחק באופרת סבון של ערוץ הטלוויזיה הממלכתי NHK, שם התגלה במשחקו הפשוט.
בגיל 80 המשיך אוקמוטו לעסוק באמנות.
הוא תרם לעיר קווסאקי שבמחוז קנאגאווה את רוב יצירותיו, עבור מוזיאון שהוקם בה לכבודו.
ב-1996 נפטר אוקמוטו בגיל 84, בעקבות אי-ספיקה של מערכת הנשימה, בשל מחלת פרקינסון ממנה סבל.
אוקמוטו שנא טקסי קבורה קודרים, ולפיכך נערכה לו במותו מסיבת פרידה שבה הוצגו יצירותיו האחרונות.
בשנת 1998 הפך ביתו באויימה, בו כלול הסטודיו שלו, ל"מוזיאון הזיכרון של טרו אוקמוטו".
ב-1999 נפתח המוזיאון הממלכתי של טרו אוקמוטו בעיר קווסאקי.
אוקמוטו שנולד במשפחה אומנותית וגדל ללא חינוך ביתי, היה משוחרר מחשיבה מסורתית מילדותו.
הוא התנגד לסמכות, שלטענתו פוגעת בזכויות האדם וחירותו.
בספרו "אומנות היום" הצהיר: "אל תהיה בכישרון, בחן ובנוחיות", כלומר אומנות מתהווה לא רק בכישרון, בחן ובנוחיות אלא גם במגושם, בכיעור ובטירוף, שדווקא הם מקסימים את לבבות האנשים.
בשל אישיותו האקסצנטרית, יצירותיו לא היו מספיק מוערכות במהלך חייו, ולאחר מותו פעלה טושיקו, בתו המאומצת, לשכנע בדבר המהות של אומנותו.
כיום הוא מוערך על ידי רבים, בעיקר אמנים צעירים.
ביחסיו עם נשים נודע אוקמוטו כ"פלייבוי", ומעולם לא נשא אישה.
הוא היה פמיניסט, ותיעב את תפיסת האהבה המסורתית.
ייתכן כי בתו המאומצת טושיקו הייתה עבורו גם בת-זוג לחיים, וקיבלה את בקשתו להיות בחברת נשים רבות אחרות.
נראה כי למנהגיה המשוחררים של אמו, ולחופש המיני שהיה חלק מחייו בצרפת, הייתה השפעה על חייו אלו ביפן.
חוץ מאומנות, אוקמוטו היה חובב ספורט, בייחוד סקי.
הוא התיידד עם מטפס ההרים והגולש המקצועי, יואיצ'ירו מיורה (Yuichiro Miura).
אוקמוטו גם עיצב בגדים צבעוניים ללבוש במהלך הסקי, לאחר שמאס בבגדים הלבנים המסורתיים.
טְרוּאָה מכונה בספרות הרבנית גם בשם טרוייש היא עיר הבירה של מחוז אוב שבחבל גראנד אסט בצרפת.
העיר שוכנת על הנהר סן וממוקמת כ-160 ק"מ מזרחית דרומית לפריז.
העיר טרואה התקיימה כבר בתקופת הקיסרות הרומית.
שמה היה אוגוסטובונה טריקאסיום (Augustobona Tricassium) על שם השבט הגאלי טריקאסס (Tricasses), שהורחק על ידי אוגוסטוס קיסר מהשבט סנונס (Senones) והושב על ידו בעיר זו.
מתחילתה של תקופה זו בקורות העיר נמצאו שרידים מועטים, ביניהם חלקים קטנים של אקוודוקט.
מיקומה של העיר היה במרכזן של דרכים ראשיות אחדות, ביניהן ויא אגריפה שהתמשכה צפונה לעבר ריימס ודרומה לעבר לאנגר ועד מילאנו שבאיטליה.
דרכים רומאיות אחרות הובילו אל פואטייה, אורליאן ואוטן.
בסוף תקופת האימפריה הרומית הצטמצם גודלה של העיר, אך למרות זאת נודעה לה חשיבות מסחרית רבה, עקב מיקומה המרכזי.
באותו זמן היא נקראה טריקאסיום (Tricassium) או טריקאסאה (Tricassae).
שם זה, ששורשו הוא המספר שלוש בלטינית, הפך במרוצת הזמן לשם טרואה (Troyes), שנגזר מהמילה "Trois" – שלוש בצרפתית.
במאה החמישית נכבשה העיר על ידי אטילה ההוני, אך חזרה ונכבשה מידו על ידי הבישוף לופוס, שקבע את הבישופות בטרואה.
חשיבותה הדתית של העיר הוכרה ב-878, כאשר הכתיר בה האפיפיור יוחנן השמיני את לואי השני, מלך צרפת לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בסוף המאה התשיעית נכבשה טרואה על ידי הנורמנים, שבזזו אותה כליל.
במאה העשירית הוקמה רוזנות שמפאן, וטרואה נבחרה להיות עיר הבירה של הרוזנות.
(עד המהפכה הצרפתית נשארה טרואה בירת הפרובינציה של שמפאן).
נזירי מנזר סנט לופ ייסדו בה ספרייה וסקריפטוריום (חדר הגות וכתיבה כנסייתי, בעיקר להעתקת כתבי יד).
טרואה המשיכה לשגשג במשך ימי הביניים.
לעיר היה מעמד כלכלי חשוב.
בטרואה פותחה שיטת "משקל טרוי", ששימשה לשקילת מתכות יקרות, אבק שרפה ואבני חן.
אונקיית טרוי (Troy ounce) היא יחידת המידה המקובלת בתחום המתכות היקרות, לרבות לשקילת זהב וכסף.
במאות השתים עשרה והשלוש עשרה התקיימו בעיר ירידי שמפאן פעמיים בשנה, בהם נמכרו סחורות מכל רחבי אירופה, בעיקר אריגים מפלנדריה ואף תבלינים מאסיה, הוקמה בה מטבעה, וסוחריה זכו לאשראי נרחב.
ב-1208 החלה בניית קתדרלת טרואה בסגנון גותי.
מאוחר יותר נבנתה בעיר כנסיית סנט אירבן בסגנון גותי קורן מאוחר.
שתי הכנסיות נחשבות למונומנטים גותים חשובים באזור ואף בצרפת.
ב-1285, עם נישואיו של פיליפ הרביעי, מלך צרפת, לז'אן הראשונה, מלכת נווארה שהייתה היורשת של רוזנות שמפאן, קיבלה צרפת אחיזה ברוזנות זו שאוחדה לבסוף עם צרפת על ידי בנו לואי העשירי.
ב-1417 תכנן ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, שהיה בן בריתם של האנגלים ונלחם בבית אורליאן, להפוך את טרואה לבירת צרפת.
הוא הגיע להסכם עם המלכה איזבו מבוואריה, אשתו של שארל השישי, מלך צרפת, להעתקת מוסדות השלטון לטרואה, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל.
ב-1420 נחתם בעיר "הסכם טרואה" (או "חוזה טרואה"), שהעניק לאנגלים את השליטה על רוב שטחה של צרפת.
ב-1524 נשרפו רוב בתי טרואה העתיקים, אף שבעיר זרמו תעלות מים רבות.
בשריפה זו נשרף גם בית מדרשו העתיק של רש"י, שהיה תושב העיר.
בתקופת הרנסאנס התפתחה בטרואה אסכולה של אמנות יפה.
ציירי העיר ואמני הוויטראז'ים שבה, פיארו את קתדרלת סן פייר וסן פול, שהחלה להבנות במאה השלוש עשרה והסתיימה במאה השמונה עשרה.
בעיר קיים מוזיאון היסטורי, המציג אוסף מרשים של ציורים ופסלים של אסכולת טרואה.
במאה השש עשרה ובמאה השבע עשרה נבנו בעיר מאות בתים יפים, בעלי חזיתות עץ צבועים ומהוקצעים.
רוב הבתים קיימים עד היום, והם עוברים תחזוקה מתמדת למטרות שימור ותיירות.
במחצית המאה השמונה עשרה התפתחה בטרואה תעשייה ענפה של טקסטיל.
בעיר נבנו בתי חרושת גדולים, שייצרו וגרביים עבור המעמד הפשוט.
מפעלים אלו פעלו עד מחצית המאה התשע עשרה.
בטרואה פועלים כיום מספר מוזיאונים, המתעדים את תעשיית הטקסטיל לדורותיה.
ב-2021 התקיימו בעיר רוב צילומי הסרט "אהבה ויין" (La Dégustation).
חנות היין המרכזית בסרט היא חנות אמיתית בשם Cellier Saint-Pierre, השוכנת מול הקתדרלה של טרואה.
סיפורה של יהדות טרואה, שנקראה בלשון היהודים טרוייש, הוא במידה רבה סיפורה של יהדות צפון צרפת.
לפי המסורת, קהילות יהודיות היו קיימות בה כבר מעת שהרומאים כבשו את גאליה.
מהמאה החמישית ישנן עדויות ברורות לקהילות יהודיות במץ, פואטייה, אביניון, סן-ברטראן-דה-קומנז' (Saint-Bertrand-de-Comminges), קלרמון-פראן, נרבון ואורליאן.
על ראשית הקהילה היהודית בטרואה אין פרטים מדויקים.
עם זאת, במאה האחת עשרה כבר הייתה בה קהילה יהודית גדולה.
ב-1040 נולד בה אחד מהאישים היהודים המפורסמים מימי הביניים – רש"י.
הוא ומשפחתו המשיכו והתגוררו בטרואה, וככל הנראה אף עסקו לפרנסתם בייצור יין, האופייני לחבל שמפן המבורך בכרמים (לדעת ההיסטוריון חיים סולובייצ'יק לא עסקו רש"י ומשפחתו בייננות).
העיר טרואה הכירה בכבוד שנפל בחלקה, והקימה אנדרטה לזכרו ולציון פעלו של רש"י.
האנדרטה ניצבת ב"אוניברסיטת רש"י" וחקוקות עליה האותיות ר' ש' י' בעברית.
בעיר קיים גם רחוב על שם רש"י.
גם רבנו תם, נכדו של רש"י, חי חלק מחייו בטרואה, ואף תיקן בה את תקנת הנדוניה התקפה עד ימינו במשפט העברי.
מלבד רש"י ומשפחתו, חיו בטרואה חכמים יהודים נוספים, שהתפרסמו בפירושיהם למקרא ולתלמוד.
אחד מהם היה רבי יוסף קרא, שחיבר פירוש על התנ"ך.
חכם אחר היה רבי מנחם בן יוסף חזן, שחי בעיר בסוף המאה השלוש עשרה ובמאה הארבע עשרה.
הוא ליקט וערך את "סדר טרוייש", חיבור המתאר את סדר התפילה ומנהגי קהילת טרואה.
ככל יהודי צרפת, סבלו גם יהודי טרואה מנגישות והצקות מצדם של שכניהם הנוצרים.
אחד המאורעות הבולטים ברדיפות אלו, הייתה עלילת הדם בשנת 1288. כתוצאה ממנה הועלו שלושה עשר יהודים על המוקד, ביניהם כמה מחשובי הקהילה ועשיריה.
הקהילה היהודית בטרואה התרכזה בעיקר ברובע סן-פלובר (Saint-Flobert).
מקובל כי יהודים רבים ששם משפחתם טרייויש, הם צאצאים של יהודי טרואה – טרוייש.
בשנת 1960 הסתיימה בניית בית הכנסת רש"י.
כהמשך לעברה ההיסטורי, משמשת טרואה עד היום מרכז טקסטיל, הלבשה והנעלה.
לצד מאות חנויות אופנה מהודרות הנמצאות במרכז העיר, קיימות בטרואה וסביבתה הקרובה חנויות מפעל רבות, בהן נמכרים פריטי לבוש מוזלים.
בסמוך למרכז טרואה נמצאים שני מרכזי קניות גדולים, שבהם כ-250 חנויות, בהן מוכרים הלבשה אופנתית במחירי מציאה.
כמיליון וחצי קונים פוקדים את החנויות הללו מדי שנה בשנה.
גם בכפרים סן ז'וליין לה וילה (Saint Julien les Villas) ופון סן מארי (Pont Saint Marie) הנמצאים ק"מ ספורים מטרואה, קיימים מספר קניונים גדולים המתמקדים בעיקר בתחום ההלבשה.
בטרואה פועלים אתרי הייצור המרכזיים של חברת לקוסט, אחת מחברות ההנעלה הפופולריות בעולם המערבי.
כן נמצאים בעיר פלטפורמת הלוגיסטיקה האירופית של החברה.
המשרדים הראשיים של החברה ממוקמים בפריז.
כלכלת העיר מתחלקת לענפים הבאים (נכון ל-1999):
כרוב עריה העתיקות של צפון צרפת, נהנית גם טרואה מתיירות מפותחת.
הנהר סן חוצה את העיר העתיקה.
אזור עתיק זה מתאפיין בסמטאות צרות ומתעקלות, המעוטרות משני צדיהן בחזיתות בתי עץ צבעוניות, מהמאות השש עשרה והשבע עשרה.
בניינים עתיקים מדגם אחר, מתאפיינים בשילוב של אבנים לבנות וכהות, המעניק לחזיתותיהם דוגמת לוח שחמט.
בעיר מספר מוזיאונים המציגים אוספים מגוונים בתחומים שונים.
מוזיאון הגרביים מציג את התפתחות הטקסטיל משחר ההיסטוריה ועד ימינו.
מוזיאון אחר הוא "בית כלי העבודה ומחשבת מעמד הפועלים", המציג אף הוא תצוגות העוסקות בטקסטיל, בעיקר מתעשיית העיר במאות השמונה עשרה והתשע עשרה.
בנוסף מציג המוזיאון תצוגה של 10,000 כלי עבודה שונים מתקופות קדומות.
מוזיאונים אחרים עוסקים בארכאולוגיה, תרבות מקומית וקריקטורות פוליטיות.
אחד המוזיאונים הבולטים בעיר הוא המוזיאון לאמנות מודרנית, הממוקם בארמון הבישוף הישן, מן המאה השבע עשרה.
במקום מוצגות, בין השאר, יצירות משנותיו האחרונות של אמן הפוביזם אנדרה דרן.
לטרואה יש כיום (2008) חמש ערים תאומות באירופה:
אלפרי "טרה" קלי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז ומתנשא לגובה של 183 סנטימטרים.
קלי החל את קריירת המכללות שלו במדי קבוצת הכדורסל של מכללת דרום קרוליינה, עימה שיחק במשך שלוש שנים.
קלי עזב את המכללה, בסיום עונתו השלישית.
קלי רשם ב-96 משחקים בהן שיחק במדיה, כ-19 נקודות ו-5.6 אסיסטים.
לאחר מכן, קלינרשם לדראפט ה-NBA בשנת 2007 אך לא נבחר.
לאחר מכן וחתם אצל מועדון הפאר מקרואטיה, ציבונה זאגרב.
בליגה הקרואטית המקומית, קלי נבחר לחמישיית העונה השנייה.
עם זאת, קלי, נפרד מהקבוצה לאחר כישלון באי זכייה באליפות המקומית ואיבודה למועדון הכדורסל זאדאר, בנוסף אי העפלה לשלב הבתים השני של היורוליג.
באותה עונה, קלי רשם ממוצעים של 11.1 נקודות ו-2.5 אסיסטים.
לאחר ההיפרדות מציבונה, קלי החל להתאמן בליגת הקיץ של ה-NBA במדיה של המיאמי היט ונכלל בסגלה במשך שבועיים אך נחתך ממנה וחתם במדיה של עירוני אשקלון בפברואר, אותה עונה שוחרר קלי מהקבוצה בעקבות יכולת ירודה ומאכזבת ב-14 משחקים בהן שותף.
לבסוף הקבוצה החליטה להשאירו, והוא גמל לה כשבפלייאוף הוא קלע שלשת ניצחון במשחק נגד מכבי תל אביב.
לאחר מכן הוא חתם בהקמך, קבוצה מהליגה הלבנונית.
בקיץ 2010 הוא הוזמן למחנה שאורגן על ידי הממפיס גריזליס, אך הוא שוחרר ב-11 באוקטובר.
בדצמבר 2010 חתם קלי בז'צ'יאנג ליונס מהליגה הסינית.
טרהסייקל היא חברה פרטית העוסקת במיחזור.
החברה נמנית עם מה שמכונה "המגזר הרביעי" - חברות יזמות סביבתית או חברתית.
ייחודה של החברה בכך שהיא יוצרת שרשראות אספקה עבור מיחזור מוצרים קשים לטיפול, משקיות חטיפים ואריזות מזון, דרך עטים וקפסולות קפה, ועד בדלי סיגריות.
החברה עושה זאת על ידי חבירה לתאגידים ויצרנים, ובאמצעות רתימתם של תקציבי שיווק למימון תוכניות המיחזור היקרות.
מטה החברה ממוקם בטרנטון, ניו ג'רזי, שבארצות הברית.
עיקר העיסוק של טרהסייקל הוא במיחזור, אם כי בחלק מהמדינות בהן היא פועלת היא גם מייצרת מוצרים.
המוצרים שמייצרת החברה אינם מוצרי נישה והם נמכרים לשוק ההמוני ברשתות הקמעונאות הגדולות כגון וולמארט.
השימוש בפסולת כחומר גלם לייצור מוצרים חדשים אמור לחסוך שטחי הטמנה וגם שימוש בחומרי גלם בתוליים.
הפסולת נאספת במודל עסקי ייחודי, המאפשר לכל אדם פרטי, ארגון, קבוצה או קהילה להירשם לאיסוף בחינם, וכן לשלוח את הפסולת למיחזור בחינם, כאשר עבור כל פריט פסולת שנשלח במסגרת תוכניות האיסוף שמפעילה החברה, נצברת תרומה בחשבון המשתמש אשר ניתנת להעברה לכל ארגון מוכר לצורכי תרומות לבחירתו של המשתתף.
באופן זה, יכולים משתתפים גם למחזר את הפסולת שהם יוצרים, וגם לצבור כסף לתרומה לארגונים לבחירתם.
סכום כסף זה, כמו גם עלות הטיפול בחומרים ומימון תהליך האיסוף, משולמים בסופו של דבר על ידי יצרני המוצרים השונים.
באופן הזה, לוקחים היצרנים אחריות על הפסולת אותה הם יוצרים גם לאחר שנעשה במוצרים שימוש על ידי הצרכנים.
החברה מפעילה גם תוכניות איסוף חדשניות ביותר עבור פסולת מורכבת במיוחד, כגון כלים חד-פעמיים, ציוד מגן ובטיחות ואפילו צעצועים ישנים.
במודל זה, שאיננו ממומן על ידי יצרנים, החברה מזמינה ארגונים לרכוש את שירותי המיחזור עבור הפסולות שהם יוצרים.
קופסאות המיחזור בהן נאספת הפסולת הזו, אשר נקראות "Zero-Waste Boxes", נמכרות בקטלוגים נבחרים בהם נמכרים המוצרים עצמם.
כך למשל, ניתן לרכוש קופסאות למיחזור כלי כתיבה או קלסרים ישנים, באתר Staples האמריקאית, בזמן שקונים את המוצרים המשרדיים השונים.
החברה הוקמה בשנת 2001 על ידי טום זאקי וחברו ג'ון בייר.
טרהסייקל נכללת ברשימת 100 החברות החדשניות ביותר של "Red Herring Magazine" וזכתה בפרסים סביבתיים ובסיקור רב בזכות השילוב בין עשייה סביבתית לחברתית בליבת המודל העסקי שלה.
נכון לאמצע 2014, מלבד לפעילות החברה בארצות הברית, יש לה נציגויות ב-22 מדינות.
ארנקים, תיקים, עפיפונים ווילונות אמבטיה העשויים מאריזות ממותגות.
דשן טבעי המבוסס על ורמיקומפוסט נוזלי (זבל תולעים אדומות הניזונות מפסולת אורגנית).
הדשן ארוז בבקבוקי משקה משומשים.
בשנת 2011 החלה טרהסייקל לפעול גם בישראל תוך שיתוף פעולה עם חברת "שטראוס גרופ".
הנציגות הישראלית פועלת למיחזור שקיות חטיפים, בדומה לפעילות חטיבת שקיות החטיפים שלה בארצות הברית, עם פריטו-ליי העולמית.
החל מפברואר 2014, כחלק מאותו שיתוף פעולה, נאספים בישראל, לצורכי מיחזור, גם גביעים של מעדני חלב ויוגורטים.
במאי 2014 התווסף לפעילות הישראלית איסוף של קרטוני חלב ומכלי קרטון של משקאות חלב.
זאת, בשיתוף פעולה עם מחלבות "טרה".
החומרים שנאספים בישראל מועברים למיחזור במפעלים מקומיים, שם הם נגרסים ומותכים לכדי פתיתים, מהם מיוצרים חומרי הגלם בהמשך.
באופן זה, המוצרים הופכים לחומרי גלם לשימוש בתעשייה, במיוחד לייצור משטחים.
בשנת 2015 הפסיקה טרה סייקל את פעילותה בישראל בשל אי שיתוף פעולה מצד החברות.
טרואונג טאן סאנג או טרואונג טאן שאנג (בווייטאנמית: Trương Tấn Sang; נולד ב-21 בינואר 1949) היה נשיא וייטנאם בין השנים 2011–2016, ובתוקף תפקידו זה כיהן גם כחבר הפוליטביורו ויו"ר הוועד הפועל של המפלגה הקומוניסטית השולטת.
הוא דורג כמועמד מוביל מספר אחת של המפלגה בקונגרס הלאומי ה-11 שנערך בהאנוי בינואר 2011 והפך לנשיא המדינה בהצבעה של האספה הלאומית ביולי אותה שנה.
סאנג חבר בלשכה המדינית מאז 1996 והיה מזכיר המפלגה של הו צ'י מין סיטי בשנים 1996–2000. הוא הועלה לדרגת נציג המפלגה הלאומית מספר שתיים, בתפקיד הצמוד למזכ"ל המפלגה, באוקטובר 2009.
סאנג נולד בינואר 1949. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-20 בדצמבר 1969 ונלקח בשבי על ידי ממשלת דרום וייטנאם בשנת 1971 והוחזק בכלא הואה ביין פו, הוא שוחרר תחת הסכם השלום שנחתם בפריז בשנת 1973. הוא בעל תואר ראשון במשפטים.
בין השנים 1983 ל-1986, עמד בראש מחלקת היערנות של הו צ'י מין סיטי, כמו גם בראש המחלקה לפיתוח אזורי כלכלה עירוניים.
בשנת 1986, הועלה לדרגת יו"ר ועדת המפלגה של העיר (בתפקיד המקביל לתפקיד ראש העיר וכיהן למעשה כראש עיריית הו צ'י מין).
בשנת 1992, הוא הפך ליו"ר המפלגה בהו צ'י מין סיטי.
הוא הצטרף הלשכה המדינית בשנת 1996. הוא היה מזכיר המפלגה של הו צ'י מין סיטי, בשנים 1996-2000 ומונה גם לראש הוועדה הכלכלית של המפלגה בשנת 2001. בשנת 2003 הוא ננזף על כך שלא פעל נגד שערוריית השחיתות של נאם קאם בהיותו ראש האדמיניסטרציה בעיר הו צ'י מין.
באפריל 2006 הוא מונה לראש מזכירות המפלגה, אשר מפקח על החברות ועל המבנה הפנימי של המפלגה.
בצעד יוצא דופן, סאנג מונה לחבר מס' 2 של המפלגה באוקטובר 2009. סאנג נבחר לנשיא המדינה ב-25 ביולי 2011 עם תמיכה של 97.4% אחוז מהקולות, על ידי האספה הלאומית.
הוא נבחר לתקופת כהונה בת חמש שנים.
טרה נובה היא תוכנית מדע בדיוני אמריקאית ששודרה במקור בארצות הברית ברשת פוקס בשנת 2011.
בשל כישלון העונה הראשונה וביקורות ירודות, החליטה הנהלת FOX שלא ליצור עונה שנייה אלא לנסות למכור את הסדרה לרשת אחרת.
בישראל הסדרה שודרה במקור בעשור השני של המאה ה-21 בערוץ yes Action של חברת Yes.
הסדרה מתחילה בשנת 2149, זמן שבו כל החיים על פני כדור הארץ בסכנת הכחדה בשל הידלדלות איכות האוויר והתפוצצות אוכלוסין.
אפשרות החיים עבור האנושות הפכה להיות בלתי נסבלת, וכמעט אין צמחייה קיימת.
בהופ פלאזה, מבנה דמוי טבעת מסיבית בשיקגו, מדענים מגלים קרע בזמן המאפשר לאנשים לנסוע כ-85,000,000 שנים אחורה בזמן אל תקופת הקרטיקון המאוחרת, אבל על ציר זמן חלופי, כדי למנוע פרדוקס של מסע בזמן.
הנסיעה אחורה בזמן מציעה הזדמנות להציל את האנושות.
משפחת שאנון, האב ג'ים, אשתו אליזבת, ושלושת ילדיהם - ג'וש, מאדי וזואי, מצטרפת למשלחת העשירית של המתיישבים לטרה נובה, ונהיים חלק מהמושבה האנושית הראשונה בצד השני של הדלת הזמנית.
בסיום העונה הראשונה מצליח לוקאס, בנו של מנהיג טרה נובה נתנאל טיילור, לפתח מתקן המאפשר תנועה דו-כיוונית גם בחזרה לעתיד.
מפעיליו בעתיד משגרים יחידת שכירי חרב שכובשים את טרה נובה, אבל המתיישבים ובראשם טיילור ושאנון, מצליחים להחזיר את השליטה לידיהם.
המתיישבים מפוצצים את הופ פלאזה, כדי ששכירי החרב לא יקבלו תגבורת, אך בכך מנתקים עצמם משנת 2149.
ג'ייסון או'מרה כג'ים שאנון - קצין משטרה ואב מסור עם עבר מסובך-היכה כמה עובדי משטרה לאחר שרצו לקחת את זואי בשל היותה ילדה לא חוקית ונכנס לכלא אך אשתו מצילה אותו.
שלי קון כאליזבת שאנון - מנתחת טראומה אשר נבחרה לטרה נובה.
לנדון ליברון כג'וש שאנון - בנם הבכור בן ה-17 של ג'ים ואליזבת.
מסרב לעזוב את חברתו מאחור.
נעמי סקוט כמאדי שאנון - בתם הגדולה של ג'ים ואליזבת.
נערה בת 16, מקווה להמציא את עצמה מחדש בטרה נובה.
אלנה מנסאואר כזואי שאנון - בתם בת ה-5 של ג'ים ואליזבת'.
ילדה לא חוקית משום שלכל משפחה מותר להוליד רק שני ילדים.
סטיבן לאנג כמפקד טרה נובה, קומנדר נתנאל טיילור - חלוץ ומנהיג היישוב.
האדם הראשון שהגיע, ושרד את 118 הימים הראשונים לבדו ולאחר מכן החל לבנות קהילה כשהמתיישבים החדשים הגיעו.
מנהיג את היישוב במשך שבע שנים.
אליסון מילר כסקיי - נערה ותושבת ותיקה בטרה נובה שמדריכה את ג'וש.
אביה מת ואימה נעלמה והיא מלמדת את ג'וש על ערכה של משפחה.
במהלך העונה הראשונה מתגלה כמרגלת לטובת ה"שישיים", אך ברגע הקריטי נחלצת לטובת טרה נובה.
דין גייר כמארק ריינולדס- אחד מחייליו של קומנדר טיילור.
בשלב מאוחר יותר בעלילת הסדרה יוצא עם מאדי שאנון.
אשלי צוקרמן כלוקאס טיילור - בנו של נתנאל טיילור.
לוקאס מתעב את אביו ונשכר על ידי המעסיקים של אביו לתכנת את פורטל הזמן כך שיעבוד לשני הכיוונים.
כריסטין אדמס כמירה - מנהיגת ה"שישיים", קבוצה שנפרדה מטרה נובה ובסכסוך עמוק איתה.
רוד האלט כד"ר מלקולם וואלאס - ראש הצוות המדעי שהכיר את אליזבת בתקופת הלימודים יצא איתה ולאחר שניפרדו הוא לא התגבר עדיין על עזיבתה.
בכל פרקי הסדרה מופיעים דינוזאורים שנוצרו בעיבודי מחשב.
הופיעו 13 סוגי יצורים, אך מרביתם מומצאים:
פטרוזאור חסר שם הדומה לפטרנודון ולאורניתוכירוס
Malcolmus - פטרוזאור תוקפני דמוי-רמפורינקוס
Nykoraptor - טורף דמוי-ולוצירפטור הניזון בעיקר מהדינוזאור הבדיוני "Gallusaurus"
Empirosaurus - דינוזאור ענקי דמוי-ספינוזאורוס
Ovosaurus - דינוזאור תרופוד בעל קרניים
Acceraptor - טורף המזכיר הכלאה של גואנלונג ויוטרפטור גדול עם קסדה.
בעל זנב עוקצני איתו הוא הורג את טרפו.
טרה "כריסטן" ליפינסקי היא מחליקה אמנותית על הקרח אמריקאית בעבר.
אלופה אולימפית (נאגנו 1998) ואלופת עולם (לוזאן 1997) בהחלקה על הקרח ליחידות.
היא האדם הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב בתחרות אישית במשחקי החורף האולימפיים (15 שנים 8 חודשים ו-10 ימים) ובמדליית זהב באליפות עולם בהחלקה על הקרח (14 שנים, 9 חודשים ו-10 ימים).
ליפינסקי נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה בתם של פטרישיה ברוזיניאק, מזכירה וג'ק ריצ'רד ליפינסקי, עורך דין.
היא גדלה בסוול, ניו ג'רזי עד שנת 1991. היא החלה להחליק על גלגיליות מגיל 3 ומגיל 6 התאמנה בהחלקה על הקרח.
בתחרות אזורית, הראשונה שלה, בשנת 1990 היא סיימה במקום שני.
בשנת 1991 משפחתה עברה בעקבות האב לסוגר לנד, טקסס שם לא היו תנאים להחלקה.
בשנת 1993 היא עברה עם אמה לדטרויט, מישיגן והתאמנה בהדרכתו של ריצ'רד קלהאן.
באליפות ארצות הברית בהחלקה על הקרח שנערכה בסן חוזה קליפורניה בינואר 1996 זכתה ליפינסקי במדליית ארד.
חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה באדמונטון קנדה במרץ אותה שנה היא סיימה במקום 15. היא הופיעה בתרגיל הקצר, לצלילי "On the Town", ובתרגיל החופשי, לצלילי "Speed" ו-"The Prince of Tides".
אלופת ארצות הברית ואלופת עולם
באליפות ארצות הברית בהחלקה על הקרח שנערכה בנשוויל טנסי בפברואר 1997 זכתה ליפינסקי במדליית זהב כשהייתה בת 13 שנים ו-7 חודשים.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בלוזאן שווייץ בשנת 1997 היא זכתה במדליית זהב לפני בת ארצה מישל קוואן וונסה גוסמרולי מצרפת.
היא הופיעה בתרגיל הקצר, לצלילי "Little Women", ובתרגיל החופשי, לצלילי "Much Ado About Nothing" ו-"Sense and Sensibility" ובכך הייתה לאדם הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב באליפות העולם בהחלקה על הקרח בהיותה בת 14 שנים, 9 חודשים ו-10 ימים.
באליפות ארצות הברית בהחלקה על הקרח שנערכה בפילדלפיה פנסילבניה בינואר 1998 זכתה ליפינסקי במדליית כסף.
חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת נאגנו (1998) היא זכתה במדליית זהב בהחלקה אמנותית לפני מישל קוואן וצ'ן לו מסין.
לאחר התרגיל הקצר, לצלילי "Anastasia", היא דורגה שנייה ולאחר התרגיל החופשי האחרון, לצלילי "The Rainbow" היא דורגה ראשונה.
6 שופטים מ-9 דרגו אותה ראשונה לפני קוואן ובכך הייתה לאדם הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב בתחרות אישית במשחי החורף האולימפיים בהיותה בת 15 וחצי.
טרו פיטקמקי (בפינית: Tero Pitkämäki; נולד ב-19 בדצמבר 1982 באילמאיוקי) הוא אתלט פיני, אלוף עולם (אוסקה 2007) ובעל מדליית ארד אולימפית (בייג'ינג 2008) בהטלת כידון.
פיטקמקי השתתף באולימפיאדת אתונה (2004) וסיים במקום השמיני.
במהלך תחרות שנערכה בעיירה קואורטאנה בשנת 2005, קבע פיטקמקי את שיאו האישי - 91.53 מטרים, שהייתה אז התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים (נכון לשנת 2012 זוהי התוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים).
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג ב-2006 זכה במדליית הכסף, אחרי הנורווגי אנדריאס תורקילדסן.
בין פיטקמקי לת'ורקילדסן התפתחה לאורך השנים יריבות ספורטיבית אך גם חברות אישית.
במהלך תחרות שנערכה ברומא במסגרת ליגת הזהב בשנת 2007, היה פיטקמקי מעורב בתקרית יוצאת דופן, כאשר הכידון שהטיל פגע בקופץ לרוחק הצרפתי סלים סדירי.
לא נשקפה לחייו של סדירי סכנה כתוצאה מהפגיעה, אך הוא נאלץ להפסיק את אימוניו למספר חודשים.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה בהמשך השנה, רשם פיטקמקי את הישג השיא שלו, כשהוכתר כאלוף העולם.
באותה שנה היה דומיננטי ברוב התחרויות בהן השתתף, ואף השיג את תוצאת השנה - 91.23 מטר, ובסוף השנה בחרה בו התאחדות האתלטיקה האירופית לאתלט השנה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה פיטקמקי במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 86.16 מטר, אחרי אנדריאס תורקילדסן מנורווגיה שקבע שיא אולימפי חדש של 90.57 מטר ואיינרס קובלס מלטביה (86.64 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ב-2009 בברלין סיים פיטקמקי במקום חמישי בהטלת כידון תוצאה של 81.90 מטר, ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה שבספרד ב-2010 זכה פיטקמקי במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 86.67 מטר, אחרי אנדריאס תורקילדסן (88.37 מטר) ומתיאס דה זורדו מגרמניה שקבע שיא אישי חדש של 87.81 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטגו, שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים פיטקמקי במקום 17 בהטלת כידון בתוצאה של 79.46 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים פיטקמקי במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 82.80 מטר, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 83.01 מטר ועלה מהמקום השלישי.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכה פיטקמקי במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 87.07 מטר, אחרי ויטסלב וסלי מצ'כיה (87.17 מטר) ולפני דמיטרי טרבין מרוסיה (86.23 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שבסין בשנת 2015 זכה במדליית ארד בתוצאה של 87.64 מטר, אחרי ג'וליוס יגו מקניה (92.72 מטר) ואיהאב א-סייד ממצרים (88.99 מטר).
טֵרָה נוּלְיוּס (מלטינית: Terra nullius) הוא ביטוי שמקורו במשפט הרומי ומשמעותו: "אדמה שאינה שייכת לאיש".
הוא משמש כיום בתחום המשפט הבין-לאומי לתיאור שטח אשר מעולם לא היה כפוף לריבונות של מדינה, או שכל גוף ריבוני קודם ויתר בצורה מפורשת או מרומזת על ריבונותו בו.
החלת ריבונות על שטח שנחשב כ"טרה נוליוס" אפשרית על ידי כיבוש, אם כי ייתכן שצעד זה יהווה הפרה של אמנה או חוק בין-לאומי.
הטריטוריות הבודדות בעולם המוגדרות כיום כ"טרה נוליוס" הן:
ביר טוויל בגבול מצרים–סודאן – עליו קמה מדינה לכאורה בשם ממלכת צפון סודאן .
חמישה אזורים מסוימים לאורך נהר הדנובה בגבול קרואטיה–סרביה – על הגדול שבהם המכונה גורנייה סיגה קמה מדינה לכאורה בשם ליברלנד, ועל שאר השטחים קמו שלוש מדינות לכאורה נוספות: אנקלאבה , אונגאל וורדיס .
ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה – שטח של 1,610,000 קמ"ר (לא כולל את חוף אייטס שממזרח לארץ מרי בירד).
על השטח קמה מדינה לכאורה בשם וֶסְטארקטיקה .
הרעיון של טרה נוליוס ביחס לארץ ישראל התבטא במחשבה הציונית מאז תחילתה ברעיונות כמו "עם ללא ארץ לארץ ללא עם".
ישנן עמדות משפטיות ישראליות המתייחסות לשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה כאל "טרה נוליוס", משום שלאחר פקיעת המנדט ב-1948 לא הוקמה ישות ערבית עצמאית בשטחים אלו, והם נכבשו והוחזקו, באופן לא מוכר בין-לאומית, בידי מצרים וירדן.
גם לאחר מלחמת ששת הימים, שבה כבשה מדינת ישראל שטחים אלו, היא לא החילה בהם ריבונות דה יורה (חוץ מבמזרח ירושלים).
מדינת ישראל עמדה פעמיים בפני מצב של טרה נוליוס.
בפעם הראשונה הדבר קרה ב-1967, בעקבות מלחמת ששת הימים: המפות הישראליות הציגו את הכפר העלווי ע'ג'ר כחלק משטחה של לבנון, בעוד שמבחינתן של סוריה ולבנון ומבחינתם של תושבי הכפר, הכפר היה סורי, ועל כן, מתוקף שליטתה של ישראל ברמת הגולן, הוא אמור להיות בשליטתה.
כעבור חצי שנה ישראל הכירה בכפר.
בפעם השנייה הדבר קרה ב-1985, בעקבות שיחות טאבה: "המשולש הימי" בגבול הימי שבין ישראל למצרים נותר חסר דרישה לריבונות, עד שנת 2003, שבה החילה ישראל את ריבונותה בשטח, על ידי משטרתה.
"טרה נובה" (Terra Nova) הייתה יכטת קיטור לציד לווייתנים שהתפרסמה כששימשה להובלת משלחת טרה נובה (הקרויה על שמה).
"טרה נובה" נבנתה ב-1884 בדנדי שבסקוטלנד.
היא הותאמה להפלגה באזור הארקטי ושימשה במשך עשר שנים לציד כלבי ים בים לברדור, שבצפון האוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1903 נשלחה יחד עם אונייה נוספת לאנטארקטיקה, כדי לסייע בחילוץ משלחת דיסקברי.
בשובה מהפלגה זו נרכשה הספינה על ידי התעשיין האמריקאי ויליאם זיגלר ונשלחה לחלץ משלחת אחרת, בקוטב הצפוני, את משלחת הקוטב של זיגלר.
ב-1909 נרכשה האונייה על ידי רוברט פלקון סקוט תמורת 12,500 לירות שטרלינג, כדי לשמש משלחת חקר אנטארקטית, שנקראה על שם האונייה, "משלחת טרה נובה".
לאחר שובה מהמשלחת, בשנת 1913, שימשה האונייה לדיג וציד ולמטרות שונות עד ספטמבר 1943, אז טבעה בחוף גרינלנד.
טרה אן קסנדרה פיצג'רלד היא שחקנית אנגלייה הידועה מהופעותיה בסרטי קולנוע, בטלוויזיה, בתיאטרון ובקריינות ברדיו.
ב-1995 זכתה ב-"Drama Desk Award" של ניו יורק על הופעתה ב"המלט" בתפקיד אופליה לצידו של רייף פיינס.
ב-1999 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הטלוויזיה של ריימס על תפקידה ב-"Frenchman's Creek".
החל מ-2007 השתתפה ביותר מ-30 פרקים בסדרת הדרמה של ה-BBC "להעיר את המתים".
טרה פיצג'רלד נולדה בקוקפילד שבסאסקס.
אמה שרה ג'רלדין פיצג'רלד הייתה צלמת דיוקנאות אירית, ואביה מייקל קאלבי אמן אנגלי.
בילדותה עברה עם משפחתה לגור בפריפורט שבאיי בהאמה, שם עבד סבה דייוויד פיצג'רלד.
היא גרה עם אמה בדירת מרתף בשכונת קנזינגטון שבמערב לונדון.
כשהייתה בת 6 אמה נישאה לשחקן האירי נורמן רודוויי , ובמשך שנים אחדות המשפחה נדדה למקומות שונים בבריטניה ואירלנד.
בגלל הקריירה של אביה החורג היא למדה בבתי ספר במקומות שונים בהם לונדון, גלאזגו, דבלין וסטרטפורד אפון אייבון.
בנעוריה למדה בבית הספר לבנות וולסינגהם שבקלפהם שאותו עזבה בגיל 16 במטרה לעסוק במשחק.
היא למדה בריצ'מונד קולג' במידלסקס.
נבחנה בבתי הספר למשחק האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה אך לא התקבלה.
כשנתיים עבדה במלצרות, אחר כך למדה בבית הספר למשחק "דרמה סנטר לונדון", וסיימה את לימודיה ב-1990.
חודשים אחדים אחרי סיום הלימודים לוהקה לקומדיה "הקשיבו לשירי" בתפקיד בתה של מלכת היופי.
היא זכתה להכרה בינלאומית בשנת 1993 כשהשתתפה בסרט "סירנות" לצידו של יו גרנט.
התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר של "המכון האוסטרלי לקולנוע".
שנתיים אחר כך היא שוב שיחקה לצידו של גרנט בסרט "האיש שעלה על גבעה וירד הר".
בשנות התשעים ושנות האלפיים הופיעה פיצג'רלד בסדרה של סרטי קולנוע עצמאיים בהם "איש ללא חשיבות" (1994), "התזמורת" עם יואן מקגרגור (1996), "עולם כחול כהה" (2001) על טייס בחייל האוויר הצ'כי במלחמת העולם השנייה, ובדרמה "Secret Passage" מ-2004 עם ג'ון טורטורו.
תפקידה המשמעותי הראשון על הבמה היה ב-1992 כששיחקה בהצגה "Our Song", בכיכובו של פיטר או'טול בתיאטרון אפולו.
במשך שני עשורים היא מופיעה לסירוגין בתיאטרון ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה.
ב-1995 כיכבה פיצג'רלד בתפקיד אופליה בתיאטרון אלמיידה שבלונדון יחד עם רייף פיינס.
ההפקה זוכת הפרסים הועלתה גם באמריקה, ועבורה זו הייתה הופעת הבכורה בארצות הברית.
מאז שיחקה ב"אנטיגונה" במסע הופעות בבריטניה, בתפקיד בלאנש דיבואה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" של טנסי ויליאמס בתיאטרון בריסטול אולד ויק, וב"דונמר ורהאוס" שיחקה במחזה "בית הבובות" מאת הנריק איבסן לצידה של ג'יליאן אנדרסון.
גם בטלוויזיה יש לפיצג'רלד ותק של יותר מעשרים שנה.
היא הופיעה כגיבורה בדרמות מהתקופה הוויקטוריאנית וכבלשית משטרה בעולם המודרני.
תפקידה הראשון היה ב-"The Black Candle" הפקה של ה-BBC המתרחשת ביורקשייר בשנות ה-80 של המאה ה-19. ב-1992 השתתפה בסדרה "מדשאת הקמומיל".
אחרי הצלחתה בקולנוע כיכבה בסרט הטלוויזיה "The Vacillations of Poppy Carew" קומדיה רומנטית עם ג'וזף פיינס.
היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי של ריימס על תפקידה ב-"Frenchman's Creek".
ב-2006 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "המלכה הבתולה".
ב-2007 הצטרפה לצוות השחקנים בסדרת הטלוויזיה "להעיר את המתים" וגילמה את דמותה של ד"ר איב לוקהארט, הפתולוג המשטרתי.
ב-2011 החלה לגלם את אותה דמות בסדרה "The Body Farm", סדרת ספין אוף של "להעיר את המתים".
ב-2013 גילמה את סליס באראתיאון, אשתו של סטאניס באראתיאון, בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס".
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס.
ב-2001 התחתנה פיצג'רלד עם ג'ון שרייאן , שחקן ובמאי אמריקאי.
הם נפרדו ב-2003 ומאוחר יותר התגרשו.
בן זוגה הוא ריצ'רד קלות'יר.
יש לה אחות אחת, ארבלה ואחות למחצה ביאנקה.
היא בת אחיינית של השחקנית האירית ג'רלדין פיצג'רלד.
טרה פנה (באיטלקית: Società Polisportiva Tre Penne) הוא מועדון כדורגל מהעיר סן מרינו.
טרה פנה משחקת בליגת העל של סן מרינו, כשבהישגיה שתי זכיות ברציפות בעונת 2011/2012 ובעונת 2012/2013. בנוסף, למועדון חמש זכיות בגביע של סן מרינו (קופה טיטאנו), כשהאחרונה מביניהן הייתה בשנת 1999/2000.
טרה פנה העפילה לראשונה בתולדותיה לסיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית בעונת 2010/2011 והוגרלה לשחק מול קבוצת מוסטר מהליגה הבוסנית.
הסיבוב נגמר בתוצאה 3–13 לזכותה של מוסטר בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2011/2012 טרה פנה פתחה את הליגה האירופית במוקדמות הסיבוב הראשון והוגרלה לשחק נגד ראד בלגרד הסרבית.
בסיכום שני המשחקים טרה פנה הפסידה בתוצאה 1–9.
עונה לאחר מכן העפילה טרה פנה לראשונה לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות לאחר זכייה היסטורית באליפות והוגרלה לשחק מול דודלאנג' הלוקסמבורגית.
טרה פנה הובסה 0–11 בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2013/2014, לאחר זכייה שנייה באליפות, העפילה הקבוצה לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, בו פגשה את קבוצת שיראק הארמנית.
במשחק הראשון בחוץ גברו הארמנים 0–3 על טרה פנה, אך בגומלין בבית, טרה פנה ניצחה 0–1 משער עצמי של היריבים כבר בדקה השנייה ועשתה היסטוריה בכך שהיא הפכה לקבוצה הסן מרינית הראשונה שהצליחה לנצח משחק בודד במסגרת אירופית.
לעומת זאת, טרה פנה הודחה מהקמפיין לאחר שהפסידה בסיכום שני המשחקים בתוצאה 1–3.
האצטדיון הביתי של הקבוצה נמצא בעיר סן מרינו והוא נקרא סטאדיו פונטה דל'אובו.
האצטדיון הוקם בשנת 1984 ושופץ ב־2008, והוא בעל 600 מקומות ישיבה.
במסגרת השיפוץ הותקנו באצטדיון מקומות ישיבה חדישים ועמודי תאורה, משטח הדשא באצטדיון הוא דשא מלאכותי.
טראו נקמורה (ביפנית: 中村輝夫, 8 באוקטובר 1919 – 15 ביוני 1979) היה טוראי בצבא היפני הקיסרי, שלחם במלחמת העולם השנייה, היה חלק של הנאחזים היפנים ולא נכנע עד לשנת 1974. אחרון החיילים היפניים שנכנעו לאחר תום המלחמה בשנת 1945.
מוצאו של נקמורה הוא מטאיוואן, ושמו במקור הוא אטון פללין.
התקשורת הטאיוואנית כינתה אותו "לי גואנג האוי", שם שניתן לו רק לאחר חזרתו למולדת בשנת 1975.
נקמורה נולד בשנת 1919 והצטרף לשורות הצבא הקיסרי בנובמבר 1943. הוא הוצב באי מורוטאי באינדונזיה זמן קצר לפני שבעלות הברית השתלטו עליו בספטמבר 1944 במהלך .
הצבא היפני הכריז על מותו במרץ 1945.
לאחר כיבוש האי, נקמורה המשיך לשרוד בו יחד עם חיילים יפנים נוספים לתוך שנות החמישים.
בשנת 1956, החליט להתבודד מקבוצת החיילים שנותרה עמו, משום שזממו להורגו, והקים מחנה קטן משלו על האי, שטחו היה 20 על 30 מטרים מגודרים ובמרכזו בקתה, והשתמש בשאריות של ציוד צבאי.
בקתתו של נקמורה התגלתה במקרה בשנת 1974 על ידי טייס מ.
בנובמבר 1974, שגרירות יפן בג'קרטה ביקשה סיוע מ על מנת לאתר נעדרים מקרב מורוטאי.
לפי התיאור האינדונזי, באותה שנה, נכנס אזרח אינדונזי בשם לותר גוגה אל תחנת משטרה באי מורוטאי ודיווח שיש חיל יפני, מסתתר ביער.
השוטר הראשון ששמע את הדווח, היה Kapten Lawalata.
התברר לשוטר אחר, פיזל בן עבדול עזיז, שאביו של לותר גוגה, באיצ'ולי, הכיר את החיל ה"יפני", התיידד עמו, ושניהם נהגו לצוד חזירי בר, והביא לחיל אוכל, כמו: סוכר, מלח, תה.
לטענת השוטר גם לותר גוגה הכיר את טרואו נקמורה והמשיך להיות חבר שלו גם אחרי מות אביו.
לפי תיאור השוטר פיזל בן עבדול עזיז, בשנת 1974, הרגיש לותר גוגה שלא יאריך ימים, ולא היו לו ילדים שיימשיכו להיות חברים של נקמורה, ולכן דווח אודותיו למשטרה.
בתחילה Kapten Lawalata עדין לא האמין לדווח של לותר גוגה, אבל השוטר דווח ל-Kapten Supardi מפקד בסיס חיל האוויר האינדונזי במורוטאי.
המפקד פסק שיש "לאסוף" את נקמורה.
המפקד הכין 20 איש בפקודו למשימה, פיזל, אז בן 24, הוזמן לבוא.
מצאו בעל דרגה Sersan Mayor Hanz Anthony שדבר יפנית, צידו אותו בדגל אינדונזיה ודגל יפן, ותמונות של המפגש בין סוהארטו לראש ממשלת יפן תאנאקא קאקואי שהתקים בינואר 1974, וב-18 בדצמבר 1974 צעדו עד שהגיעו ליער ליד הכפר PILOWO שם הסתתר נקמורה.
Hanz Anthony שר את ההמנון הלאומי היפני KIMIGAYO, וגם קבוצת המחפשים שננה את השיר.
תכננו שכשיופיע טרואו נקמורה, תשיר הקבוצה את השיר להניף דגל יפן ו"אדום לבן" דגל אינדונזיה, ולהראות את תמונות המפגש בין סוהארטו לתאנאקא קאקואי.
הגיעו אל בקתתו, ונקמורה לא היה שם.
הקבוצה הסתתרה, וכשהוא שב, צרה על הבקתה.
נקמורה הופתע ונסה להיכנס אל הבקתה.
הקבוצה שרה את ההמנון היפני ונקמורה הזדקף מיד.
הקבוצה כוונה נשק לעבר נקמורה, ונאמר לו להרים ידיים.
נקמורה נכנע לחיל האוויר האינדונזי.
האנץ אנתוני הודיע לנקמורה כי המלחמה הסתימה לפני 29 שנה, שיפן נכנעה לבעלות הברית, ושהאי מורוטאי, אזור עצמאי, הצטרף אל מדינה בשם אינדונזיה, וכוון אליו תמונת הנשיא סוהרטו שהוא הנשיא בעת הזאת, ולא שכח להראות לו את תמונת תאנאקא קאקואי ראש ממשלת יפן.
נקמורה הוטס לבית חולים בג'קרטה ישירות מהאי.
הידיעות על איתורו וחילוצו של נקמורה מהאי הגיעו ליפן ב-27 בדצמבר 1974. נקמורה החליט לחזור אל מולדתו ולא ליפן.
אשתו, ששערה שהוא מת, התחתנה מחדש, ובנו כבר גבר בוגר, ולו 4 ילדים משלו.
נקמורה נפטר לאחר חמש שנים בשנת 1979 מסרטן ריאות.
נקמורה זכה ליחס שונה לחלוטין מהציבור היפני לעומת היחס שקיבלו חיילים יפנים אחרים ששרדו שנים באיים לאחר תום המלחמה, דוגמת הירו אונודה שנמצא רק מספר חודשים לפניו.
ראשית, נקמורה היה בן ל מטאיוואן, והוא לא השתייך לעם היפני.
בעת חילוצו מהאי הוא לא דיבר יפנית או סינית.
בנוסף, נקמורה היה חייל פשוט בשורות הצבא לעומת אונודה שהיה קצין, עובדה שהורידה עוד מחשיבותו בעיני הציבור.
תשלום הפנסיה הרטרואקטיבי של נקמורה היה נמוך ביותר.
בעקבות חוק שאושר על ידי ממשלת יפן בשנת 1953, נקמורה לא היה זכאי לפנסיה בתור טוראי מיחידה קטנה, וכתוצאה הוא קיבל תשלום של 68,000 יין בלבד (227.59 דולר באותה התקופה).
הדבר הוביל לזעקה בכלי התקשורת שקראו לממשלה לתרום לו סכום של 100,000 דולרים - הסכום שניתן לאונודה לאחר שחרורו.
טרו ג'קסון היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים ונוער אשר שודרה בערוץ ניקלודיאון בשנים 2008–2011 למשך 3 עונות.
הסדרה שודרה בישראל מ-1 בספטמבר 2011.
הסדרה מספרת את סיפורה של טרו ג'קסון, נערה בת 15 המתעניינת באופנה ומועסקת לתפקיד הסמנכ"לית החדשה של חברה בשם מד סטייל.
טרו וחבריה לולו וריאן עוברים חוויות במשרד לצד אמנדה מקס אוסקר ורבים אחרים.
טרו ג'קסון (קיקי פאלמר) - נערה בת 15, היא חכמה, חרוצה ובעלת חוש הומור.
הופכת לסמנכ"לית של חברת האופנה מד סטייל.
לולו (אשלי ארגוטה) - חברתה הטובה של טרו וגם המזכירה שלה.
לולו היא אדם לא אחראי.
ריאן "לזלי" לייזרבים (מאט שיבלי) - חבר של טרו ולולו.
אמנדה קנטוול (דניאל ביסוטי) - יריבה של טרו, מתאהבת במקס.
גם ריאן מאוהב, אך מצד שני לא מחבב אותה.
ג'ימי מדיגן (רובי אמל) - מחלק הדואר, הוא וטרו מאוהבים יחד, אך לא שלמים איתה עד לסוף העונה השנייה.
מקס מדיגן (גרג פרופס) - המנהל של חברת מד סטייל.
דודו של ג'ימי שעובד בחברה.
אוסקר (רון באטלר) - המזכיר, אוהב ללבוש עניבות ותמיד יודע על כל דבר שקורה במשרד.
אמנדה (ג'נט מקארדי) - האויבת המושבעת של טרו, שמרגלת אחר מאד סטייל.
פאטי פארק (ג'וי אוסמנסקי) - המורה של טרו.
באבס (פמלה אדלון) - תלמידה בבית ספר של טרו.
ויויאן (ויקטוריה ג'סטיס) - דוגמנית צרפתייה שמגיעה למאד סטייל ומתחברת עם טרו.
נטשה בדינגפילד - בתפקיד עצמה.
ג'ון סינה - בתפקיד עצמו.
ג'סטין ביבר - בתפקיד עצמו.
טרה אליזבת קונר היא דוגמנית אמריקאית ומיס ארצות הברית 2006.
קונר נולדה בדאלאס שבטקסס וכשהייתה בת כמה שבועות עברה משפחתה לקנטאקי.
ב-2002 נבחרה ל"מיס הנוער של קנטאקי" וכסגנית שנייה ל"מיס הנוער של ארצות הברית".
בנובמבר 2005 נבחרה למיס קנטאקי, ובמסגרת זו התארחה בפרק של התוכנית "דיל או לא דיל", ביחד עם חמישים ואחת המתמודדות האחרות על התואר מיס ארצות הברית, ובתחרות ארצית זו שנערכה בבולטימור זכתה במקום הראשון.
כהונתה כמיס ארצות הברית עוררה שערורייה, בכך שפורסם שהשתתפה במסיבות אלכוהול פרועות ואף השתמשה בסמים והתנהגה בהתנהגות פרועה, שלא הולמת מלכת יופי המייצגת את מדינתה.
יש שטענו מנגד, שקונר בעצמה הפיצה שמועות אלו, ושהיא ארגנה שערורייה זו עקב כך שהייתה מעוניינת לזכות בתשומת לב.
ארגון מיס תבל שבראשו עמד דונלד טראמפ שקל לשלול ממנה את תוארה ולהכתיר את סגניתה מיס קליפורניה כמיס ארצות הברית.
במהלך מסיבת עיתונאים טענה קונר שעשתה מספר טעויות בחייה אך סירבה להגיב לשמועות אודותיה על שימוש בסמים.
לבסוף הכריז טראמפ שלא תפוטר ושמגיע לטרה הזדמנות שנייה ושהוא חושב שהיא בחורה טובה.
היא התארחה בפרק של התוכנית פרויקט מסלול שבה המשימה של המתמודדים הייתה לעצב לקונר שמלת ערב עבור תחרות מיס תבל.
בתחרות מיס תבל שנערכה בלוס אנג`לס עלתה לשלה הגמר ונבחרה לסגנית רביעית, במהלך כהונתה התגוררה בדירתו של טראמפ בניו יורק ולקחה חלק באירועי מדיה שונים.
ב-2007 השתתפה קונר בתוכנית המציאות "מקום התחרות" העוקבת אחר מלכות יופי שונות.
טרה הוט הוא מחזה דרמטי משנת 2006 מאת המחזאי האמריקאי אדמונד וייט.
עלילת המחזה עוסקת במפגש בדיוני בין טימותי מקווי, מבצע הפיגוע באוקלהומה סיטי בשנת 1995, לבין הסופר גור וידאל, בימים שקדמו להוצאה להורג של מקווי ב-2001 במתקן הכליאה שבטרה הוט, אינדיאנה.
המחזה הוצג לראשונה בשנת 2006, כחלק מפסטיבל הפרינג' באדינבורו, סקוטלנד, ומשם ההפקה המשיכה אל Trafalgar Studios, תיאטרון בוסט אנד של לונדון, במאי 2007. הבכורה של ההצגה בארצות הברית הייתה בסן פרנסיסקו בשנת 2007. בניו יורק ההצגה הועלתה לראשונה בשנת 2009, בתיאטרון אוף ברודוויי בשם "59E59".
טרואל (ספרדית: Teruel) היא עיר באראגון, במזרח ספרד, בירת מחוז טרואל.
נכון ל-2014 גרים בה כ-35,675 איש, מה שהופך את העיר לבירת הפרובינציה הכי פחות מאוכלסת בספרד.
העיר נמצאת בגובה 915 מטרים מעל פני הים וידועה באקלים הקשה וההפכפך שלה.
העיר ממוקמת בין הערים הגדולות בספרד: מדריד, ברצלונה וולנסיה.
טרואל מוכרת כ"עיר המודחאר" עקב ריבוי הבניינים בעיר הבנויים בסגנון המודחאר, סוג של אדריכלות גותית ספרדית עם השפעות מוריות.
בנייני אדריכלות המודחאר בעיר הם המרכיב העיקר באתר המורשת העולמית "אדריכלות מודחאר באראגון" שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1986.
טרואל נוסדה בשנת 1171 על ידי אלפונסו השני, מלך אראגון.
בימי הביניים הייתה בטרואל קהילה בולטת של יהודים שעמדה איתנה במהלך המאות בהן שלטו מוסלמים באזור ונהנתה ממספר פריבילגיות.
לאחר הרקונקיסטה של ספרד על ידי נוצרים קהילת היהודים שילמה מס שנתי בשווי 300 סולידוס לשלטון הנוצרי במאה ה-14. היהודים עסקו במסחר ובתעשייה ובמיוחד בטוויית צמר, במהלך גזירות קנ"א ב-1391 יהודים רבים נהרגו ואחרים התנצרו על מנת להציל את חייהם.
טרואל הייתה אחת הערים שנלחמו עליהן במהלך מלחמת האזרחים הספרדית וספגה הרס וחורבן רב.
הקרב על טרואל שהתרחש בין התאריכים דצמבר 1937 – פברואר 1938 היה אחד מהקרבות עקובי הדם במלחמה.
העיר החליפה בעלים מספר פעמים, בתחילה נפלה לידי תומכי הרפובליקה ולאחר מכן נכבשה מחדש על ידי הלאומנים, שני הצדדים ספגו למעלה מ-140,000 אבדות בנפש במהלך שלושת חודשי הקרב כשלבסוף ניצחו בו הלאומנים.
מיקומה של טרואל באזור הררי ומיעוט האוכלוסין בה הובילו לבידוד יחסי של העיר בתוך ספרד.
בשנת 1999 הוקמה קבוצת מחאה שיצאה בקמפיין שדרש הכרה ופיתוח של העיר, תחת הסלוגן "טרואל קיימת".
גם בעקבות הקמפיין, שופרו דרכי הגישה לטרואל משמעותית, עם סלילת הכביש בין סרגוסה וסגונטו.
העיר טרואל משופעת באתרי תיירות ובארכיטקטורה ייחודית מתקופת השלטון המוסלמי בעיר, בעלת השפעות נוצריות ומוסלמיות.
בעיר קיימות מספר כנסיות, ביניהן כנסיית סן פדרו כנסיית אל סלבדור, כנסיית סן מרטין, כנסיית סן מיגל, הכנסייה הגותית וכנסיית לה מרסד.
האטרקציות העיקריות בעיר הן קתדרלת טרואל, מגדל סן מרטין, מגדל כנסיית סלבדור, המדרגות המעוצבות (la escalinata), ארמון המרקיז של טוסוס, המוזיאון לאמנות דתית, מזרקת אל טוריקו והפלאסה דל טוריקו.
טרה ואלי וארזינה (באיטלקית: Tre Valli Varesine) הוא מרוץ אופניים חד-יומי במחוז לומברדיה, שבאיטליה.
המרוץ הוא בדרג 1.Pro בסבב ה-UCI Pro Series.
פירוש השם הוא "שלושה עמקים וארזניים".
שלושת העמקים הם: עמק ואלקוויה , עמק ואלגאנה ועמק ואלקרוויו .
המרוץ נוסד בשנת 1919, אז ניצח בו פיירו בסטטי המקומי.
המנצח הלא איטלקי הראשון במרוץ הגיע 38 שנים אחר כך, כשג'רמיין דרייקה הבלגי ניצח בשנת 1957.
ומאז 2020, המרוץ הוא בסבב ה-1.Pro, שבעצם החליף את סבב ה-HC והוא הסבב המשני של מרוצים בעולם, אחרי UCI World Tour.
המרוץ מתאים בעיקר למטפסים ולפנצ'רים, והוא מתקיים כמה ימים לפני המונומנט ג'ירו די לומברדיה, כמו הגראן פימונטה, הג'ירו דל'אמיליה, מילאנו–טורינו ומרוצים נוספים.
והמרוצים האלו בעצם מייצרים שבוע מרוצים ששיאו הוא כאמור, הג'ירו די לומברדיה.
בשנת 2021 נערך לראשונה מרוץ נשים בדרגה 1.2 במסלול של 92.4 קילומטר.
ניצחה במרוץ הרוכבת הקובנית, ארלניס סיירה, מקבוצת A.R.
המרוץ מוזנק בדרך כלל מאחת הערים בנפת וארזה, או בנפות הסמוכות אליה.
בדרום הנפה: בוסטו ארסיציו , סארונו ובורגומאנרו .
משם, צפונה לכיוון אגם וארזה .
לפעמים המסלול מקיף את האגם ממערב עד לעיר וארזה ולעיתים המסלול הוא ישירות לווארזה (מרחק של כ-35 ק"מ).
בווארזה המסלול מורכב ממספר מסוים של הקפות בתוואי גבעי, כאשר כל הקפה היא של 12.8 קילומטר.
אורכו של כל מסלול המרוץ הוא 205-195 קילומטר.
לעיתים המרוץ מוזנק גם מכיוונים אחרים, כגון, לוינו הנמצאת מצפון לווארזה, על שפת לאגו מאג'ורה, או פונטה טרזה שבשווייץ, או מלנאטה הנמצאת ממזרח לווארזה.
שנהרוכבקבוצה1997 רוברטו גרוסוRos Mary-Minotti Italia-Ideal1998 דווידה רבליןקבוצת פולטי1999 סרג'ו ברברוMercatone Uno–Bianchi2000 מאסימו דונאטיVini Caldirola–Sidermec2001 מירקו צ'לסטינוSaeco Macchine per Caffè2002 אדי ראטימאפי קוויק-סטפ2003 דנילו די לוקהSaeco Macchine per Caffè2004 פביאן וגמןגרולשטיינר2005 סטפנו גרזליליקוויגאס–ביאנקי2006 סטפנו גרזליליקוויגאס2007 כריסטיאן מורוטנקס2008 פרנצ'סקו ג'ינאניDiquigiovanni–Androni2009 מאורו סנטמברוג'ולמפרה–
NGC2010 דן מרטיןגרמין–טרנסיטיונס2011 דווידה רבליןMiche–Guerciotti2012 דויד ויילויורופקאר2013 קריסטיאן דוראסקלמפרה–מרידה2014 מיכאל אלבסיניאוריקה גרין אדג'2015 וינצ'נצו ניבאליאסטנה2016 סוני קולברליברדיאני–CSF2017 אלכסנדר ז'נייהAG2R La Mondiale2018 טומס סקוינסטרק-סגפרדו2019 פרימוז' רוגליץ'יומבו–ויסמה2020 המרוץ לא התקיים בשל מגפת הקורונה באיטליה2021 אלסנדרו דה מרקיIsrael Start-Up Nation2022 טאדיי פוגאצ'אריו.
אמירטס2023 אילן ואן וילדרסודאל קוויק-סטפ2024 המרוץ הוזנק והופסק באמצע עקב גשמים עזים2025 טאדיי פוגאצ'אריו.
טרו וממלכת הקשת היא סדרת הנפשה אמריקאית-קנדית לילדים, שהופקה על ידי Home Plate Entertainment עבור נטפליקס.
הסדרה עוקבת אחר טרו, ילדה אמיצה וחכמה, שבכל פרק חווה הרפתקה יחד עם חבריה בממלכת הקשת.
הסדרה הופצה לראשונה בשירות נטפליקס העולמי ב-11 באוגוסט 2017, ומאז הופקו לה 2 עונות בעלות 19 פרקים, סדרות המשך וספיישלים.
בישראל הסדרה הופצה לראשונה בנטפליקס בשנת 2017 עם תרגום עברי, ושלוש שנים לאחר מכן, ב-5 בינואר 2020, היא הופצה בדיבוב עברי בערוץ הופ!.
העונה הרביעית של הסדרה החלה את שידוריה באוגוסט 2020 בערוץ הופ!
וכוללת ספיישל באורך 60 דקות.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס הסדרה החדשה הטובה ביותר בטקס Kidscreen 2019, וזכתה בפרס סדרת האנימציה לפרה-סקול הטובה ביותר בטקס YMA 2019.
טרו האמיצה והחכמה יוצאת יחד עם החבר שלה, ברטלבי החתול המצחיק לשלל הרפתקאות בממלכת הקשת.
טרו היא היחידה שיש ביכולתה לשחרר את כוח המשאלות הקסומות מעץ המשאלות, ובזכות הרבה דמיון, מתן תשומת לב ואמפתיה, היא מצליחה להציל את התושבים בממלכת הקשת.
אספרנס ספורטיב טרואה אאוב שמפיין הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר טרואה שבחבל גראנד אסט בצפון מזרח צרפת.
והוא משחק בליג 2. המועדון במתכונתו הנוכחית הוקם בשנת 1986 אך הוא הגלגול השלישי של מועדון הכדורגל המקצועני של העיר טרואה.
הישג השיא של המועדון הוא הזכייה בגביע האינטרטוטו בשנת 2001.
מועדון הכדורגל הראשון של טרואה הוקם בשנת 1900, כאוניון ספורטיב טרואה (UST).
בשנת 1931 הוא התמזג עם המועדון סביניאן (AS Savinienne), מועדון מהפרברים של טרואה, ויחד הם הקימו את מועדון הספורט של טרואה וסביניאן (ASTS).
המועדון הפך למקצועי בשנת 1935, והצטרף לליגת המשנה הצרפתית בכדורגל.
בשנת 1954 עלה המועדון לראשונה לליג 1 הליגה הבכירה בצרפת.
בשנת 1967, אחרי מספר שנים ללא מועדון מקצועני בטרואה הוקם מועדון חדש תחת השם טרואה אומניספורט, עדיין ברמה האזורית.
בשנת 1970 חזר המועדון למעמד מקצועי, שינה את שמו לטרואה אאוב פוטבול (TAF) והתקבל לשחק בליגה השלישית בצרפת.
לאחר עונה אחת בלבד הצליח המועדון להעפיל לליגה השנייה, ובעונה הראשונה שלו בליגה השנייה הוא סיים במקום השני אך לא העפיל לליגה הבכירה, כיוון שבאותה תקופה היו שלוש ליגות משנה ורק הראשונה מכל ליגה העפילה לליגה הבכירה.
בעונה שלאחר מכן סיים המועדון במקום ה-17 מתוך 20 בליגת המשנה וירד לליגה השלישית, מה שהוביל לפשיטת רגל.
המועדון התמזג עם מועדון נוסף מטרואה והותיר את העיר שוב ללא מועדון כדורגל מקצועני.
המועדון החדש זכה באליפות בעונתו הראשונה, והועלה לליגה הרביעית.
בשנת 1990 אחרי שלוש עונות בליגה הרביעית העפיל המועדון לליגה השלישית.
אך בעונות הבאות לא הצליח להעפיל לליגה השנייה.
בשנת 1993 בעקבות רפורמות שהוחלו בליגות הכדורגל בצרפת הועבר המועדון לליגה הרביעית בחשיבותה.
את עונת 1993/1994 סיימה טרואה במקום הראשון והעפילה לליגה השלישית, ולאחר שתי עונות הצליחה להעפיל לליגה השנייה, ולראשונה מאז 1979 חזרה לשחק כדורגל מקצועי.
העונה הראשונה של טרואה בליגת המשנה לא הייתה מוצלחת היא סיימה במקום ה-20 מתוך 22, ורק בזכות פשיטת רגל של מספר קבוצות היא נותרה בליגה השנייה.
העונות הבאות היו מוצלחות יותר כשטרואה סיימה חמישית בעונת 1997/1998 ושלישית בעונת 1998/1999 ועלתה לליגה הבכירה לראשונה מאז 1978.
בעונתה הראשונה של טרואה בליג 1 ב־1999/2000, סיימה הקבוצה במקום ה-14 ובכך נמנעה מירידה.
ובסוף העונה שונה שמה של הקבוצה מאסוסיאסיון טרואה אאוב שמפיין (ATAC) לאספרנס ספורטיב טרואה אאוב שמפיין (ESTAC) עקב תלונותיה של רשת סופרמרקטים בעלת שם זהה.
שתי העונות הבאות היו ימי התהילה של המועדון, שסיים פעמיים במקום השביעי בליג 1, בעקבות הסיום במקום השביעי בעונת 2000/2001 זכה המועדון להשתתף בגביע האינטרטו של 2001, כבר בעונתו הראשונה זכה המועדון בגביע לאחר שגבר על ניוקאסל יונייטד האנגלית בזכות שערי חוץ, 0-0 בבית ו-4-4 בסנט ג'יימס פארק שבניוקאסל.
בזכות הזכייה בגביע האינטרנטו זכה המועדון להשתתף בגביע אופ"א, בסיבוב הראשון גברה טרואה 2–6 בסיכום צמד משחקים על המועדון הסלובקי מ.פ.ק רוז'מברוק (0–1; 6–1).
בסיבוב השני הפסידה טרואה 5–6 ללידס יונייטד בסיכום צמד המשחקים לאחר שהפסידה 2–4 במשחק הראשון, וניצחה 2–3 במשחק הגומלין שלא הספיק לה כדי להעפיל לסיבוב השלישי.
בשנה שלאחר מכן העפילה טרואה פעם נוספת לגביע האינטרטוטו, והעפילה עד לחצי הגמר בו פגשה את הקבוצה הספרדית ויאריאל, המשחק הראשון הסתיים בתוצאה 0–0 ובמשחק הגומלין ניצחה טרואה 1–2. עם זאת, התוצאה בוטלה כאשר התברר שטרואה שיתפה שחקן שלא כחוק, ואופ"א פסקה על ניצחון טכני לוויאריאל.
את עונת 2002/2003 סיימה טרואה במקום האחרון בליגה ונשרה לליג 2.
החל מעונת 2003/2004 החלה טרואה לעבור שנים של חוסר יציבות כשהיא לא מצליחה להישאר יותר משתי עונות באותה הליגה.
לאחר הירידה לליג 2 תיירי גומז מונה לנשיא החדש של הקבוצה, מה שמנע ממנה פשיטת רגל.
שתי עונות בליגת המשנה הספיקו לטרואה כשבעונת 2004/2005 סיימה טרואה במקום השלישי בליג 2, והעפילה חזרה לליג 1. המועדון שמר על עצמו בליג 1 כשסיים את עונת 2005/2006 במקום ה-17 מקום אחד מעל המקום המוביל לירידה, אך בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום ה-18 וירדה שוב לליג 2.
הירידה לליגת המשנה הובילה לקשיים כלכליים.
תיירי גומז התפטר מתפקידו כנשיא והוחלף על ידי דניאל מסוני, בנו של הנשיא לשעבר אנג'ל מסוני, אך מצבה המקצועי של הקבוצה לא השתפר.
את עונת 2007/2008 סיימה הקבוצה במקום ה-6 בליג 2, אך בעונת 2008/2009 סיימה הקבוצה במקום ה-19 מתוך 20 וירדה לליגה השלישית.
עונה אחת בליגה השלישית הספיקה וטרואה שבה לליג 2 לעונת 2010/2011.
עונת החזרה לא הייתה מוצלחת כל-כך וטרואה סיימה במקום ה-16 מתוך 20. אך בעונה הבאה, עונת 2011/2012 סיימה טרואה במקום השלישי והעפילה פעם נוספת לליג 1.
טרואה הייתה ממוקמת במקום הרביעי במרחק 2 נקודת מהמקום השני המוביל לליג 1 אך נותרה בליג 2. בסיום עונת 2020/2021 שבה הקבוצה לליג 1 לאחר שסיימה במקום הראשון בליגת המשנה.
בסיום עונת 2022/2023 שבה הקבוצה לליג 2. עונה לאחר מכן ירדה לליגה השלישית אך לאחר שבורדו התפרקה, נשארה בליגה השנייה.
לרשימה מלאה של שחקני עבר של טרואה, ראה כאן
טרה נוסטרה (בפורטוגזית: Terra Nostra) היא טלנובלה ברזילאית של רשת הטלוויזיה הברזילאית רדה גלובו שעלתה לראשונה ב-20 בספטמבר 1999. הסדרה שודרה בישראל בHOT3.
הסדרה מתרחשת בברזיל בין המאה התשע עשרה למאה העשרים ומתמקדת בסיפורם של מהגרים מאיטליה, ג'וליאנה ומתאו נפגשים במהלך מסעם לברזיל ומיד מתאהבים ומתכננים לחיות יחדיו, אך לאחר ההגעה לברזיל דרכיהם נפרדות.
ג'וליאנה מתקבלת על ידי פרנצ'סקו, בנקאי מיליונר הנשוי לז'אנט, אישה מרשעת.
בינתיים מתאו עובד בחוות הקפה של גומרסינדו, המתאכזר לבתו רוזאנה אך מתנהג באהבה ותמיכה לבתו אנג'ליקה.
מרקו אנטוניו, בנם של פרנצ'סקו וז'אנט, מתאהב בג'וליאנה, היא דוחה אותו ונחושה למצוא את מתאו, אך לאחר שהיא מגלה שמתאו מחכה לילד שעומד להיוולד הוא רואה זאת כהזדמנות להיות עימה, הוא מציאה לה להתחתן איתו וג'וליאנה מפחד מסכימה להצעה.
בחווה של גומרסינדו מתאו כובש בקסמו את אנג'ליקה ורוזאנה.
טרה-שון אלברט מאן הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
מאן נולד וגדל בעיר גיינסוויל שבפלורידה, ובשנת 2019 החל ללמוד באוניברסיטת פלורידה.
בעונתו הראשונה בליגת המכללות עם ה"גייטורס" קלע מאן 5.3 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת שימש כשחקן חמישייה קבוע, ותרם 16.0 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים בממוצע למשחק.