tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יצירתו "מוזיקה לכינור ונבל" משנת 1960, בוצעה בביצוע בכורה על ידי הכנרת מרים פריד והנבלנית הצרפתייה פרנסואז נטר.
נטרא מלחין בעל אוריינטציה אירופית מובהקת ובעל סגנון כתיבה שהתאפיין בזרימה מלודית, שפה פולימודאלית, מחשבה פוליפונית והתפתחות מדורגת ועשירה של חומר מוטיבי.
בחלק מיצירותיו נעשה שימוש בטקסטים בלשון חדשה, על מקצביה ומצלוליה, ומקורות השראתו נשאבו בין השאר מן הפולקלור העולמי והיהודי.
יצירותיו מבוצעות ומשודרות בכל רחבי העולם, בין השאר, בישראל, ארצות הברית, קנדה, בריטניה, אירלנד, גרמניה, הולנד, אוסטריה, נורווגיה, שוודיה, צרפת, בלגיה, איטליה, ספרד, סווזילנד, צ'כיה, הונגריה, פולין, רוסיה, רומניה, סלובניה, יפן, טייוואן, אוסטרליה.
לצד ההלחנה עסק פרופסור נטרא בהוראת המוזיקה.
בין השנים 1975 ו- 1985 כיהן כפרופסור באקדמיה למוזיקה שליד אוניברסיטת תל אביב שם הירצה על מוזיקה של המאה ה-20, הלחנה וניתוח צורות.
נטרא נפטר בפברואר 2021 חודשיים לפני יום הולדתו ה-97, חודש לאחר מות רעייתו, סוניה לבית רוזן, שהייתה פסלת.
חתן פרס ישראל בתחום חקר הכלכלה והסטטיסטיקה לשנת ה'תשע"ח.
בשנת 2025 נבחר לכהן כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
הרט נולד בבוקרשט שברומניה ועלה לישראל בשנת 1963. התגייס לעתודה האקדמית והשלים בהצטיינות יתרה לימודי תואר ראשון במתמטיקה ובסטטיסטיקה (1967–1970) ולימודי תואר שני במתמטיקה (1970–1971) באוניברסיטת תל אביב.
נושא תזת המסטר שלו היה "ערכים של משחקים מעורבים", בהנחייתו של פרופסור ישראל אומן.
אומן שימש כמנחה של הרט גם בעבודת הדוקטורט, שאותה סיים בשנת 1975 ובה עסק ב"מודלים שיתופיים של שיווי משקל כלכלי".
בצה"ל שירת ביחידה 8200 של אגף המודיעין.
בשנת 1975 זכה בפרס ביטחון ישראל.
היה מרצה באוניברסיטת סטנפורד (1976–1979).
בשנים 1979–1991 היה חבר סגל באוניברסיטת תל אביב, בבית-הספר למדעי המתמטיקה, ופרופסור מן המניין משנת 1985. היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד (1984–1985 ובשנית בין 1990–1991).
בשנת 1991 הצטרף לאוניברסיטה העברית בירושלים והוא משמש פרופסור מן המניין במחלקות לכלכלה ולמתמטיקה והיה המנהל המייסד של המרכז לחקר הרציונליות (1991–1999).
הרט נבחר לעמית האגודה האקונומטרית (1985), היה חבר המועצה הראשונה של האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים (2000–2005), נשיא האיגוד הישראלי למתמטיקה (2005–2006), סגן נשיא של האגודה הבינלאומית לתורת משחקים (2006–2008) ונשיא האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים (2008–2010).
בשנת 1998 הוענק לו פרס רוטשילד.
הוא נבחר לשאת את הרצאת Cowles באוניברסיטת ייל (2000) ואת הרצאת Walras-Bowley באגודה האקונומטרית (2003).
בשנת 2006 נבחר הרט לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ובשנת 2019 נבחר ליו"ר החטיבה למדעי הרוח בה.
בשנת 2016 נבחר לחבר כבוד בינלאומי של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, ובשנת 2025 נבחר לחבר בינלאומי של האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית).
סרג'יו הרט הוא הזוכה בפרס ישראל לשנת תשע"ח (2018) בחקר הכלכלה והסטטיסטיקה.
פרופ' הרט הוא חוקר מהחשובים בעולם בתחומי תורת המשחקים, כלכלה מתמטית ותאוריה כלכלית.
הוא תרם בעבודותיו גם בתחומים אחרים, למשל בקומבינטוריקה ובגאומטריה חישובית במדעי המחשב.
סרג'יו הרט פרסם מאמרים רבים, בהם:
סרג'י ברז'ואן אי אסקלוזה (בקטלאנית: Sergi Barjuán i Esclusa; נולד ב-28 בדצמבר 1971 בלס פרנקסס דל ולס שבקטלוניה, ספרד), הידוע בשם סרג'י, הוא כדורגלן עבר ספרדי ומאמן כדורגל.
סרג'י, ששיחק בעמדת המגן השמאלי, היה במשך רוב הקריירה בברצלונה.
לאחר 9 עונות במדי ברצלונה, עבר סרג'י לשחק במדי אתלטיקו מדריד, שם פרש ממשחק לאחר שלוש עונות נוספות.
שנות ה-90: תחילת הדרך בברצלונה עם קרויף
בצעירותו הצטרף סרג'י למערכת הנוער של ברצלונה.
ב-18 בינואר 1992, בעוד שחקן של קבוצת הנוער, ערך סרג'י את הופעת בכורתו בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ששיחקה אז בליגה השנייה.
בתחילת 1992/93 קודם סרג'י באופן רשמי לקבוצת המילואים, ובעונתו הראשונה בברצלונה ב' הבקיע 4 שערים ב-30 הופעות, והוא עזר לקבוצתו לסיים את הליגה במקום השמיני.
בעונת 1993/94 החל סרג'י להשתלב גם בקבוצה הראשונה של ברצלונה, תחת אימונו של ההולנדי יוהאן קרויף.
לאחר 11 הופעות במדי קבוצת המילואים, ערך סרג'י את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-28 בנובמבר 1993, בניצחון 4-2 על ראיו וייקאנו, ומאז היה שחקן קבוע בהרכבה של הקבוצה.
עד סוף העונה השתתף ב-23 משחקי ליגה ועזר לה לזכות באליפות.
בעונת 1994/95 המשיך סרג'י להיות שחקן הרכב בברצלונה.
הוא עזר לקבוצה לזכות בסופר קאפ הספרדי בתחילת העונה, אחרי שברצלונה גברה על ריאל סרגוסה.
ב-18 בפברואר 1995 כבש סרג'י את שער הבכורה שלו בליגה הספרדית, בניצחון 3-0 על אספניול, בדרבי של ברצלונה.
ב-30 באפריל הבקיע סרג'י שער עצמי, בהפסד 4-2 לסביליה.
סרג'י הופיע באותה עונה ב-34 משחקים, אך הוא לא הצליח לעזור לקבוצתו לזכות באליפות נוספת, והיא סיימה במקום הרביעי בלבד.
בעונת 1995/96, בקלאסיקו מול ריאל מדריד שהתקיים ב-30 בספטמבר 1995, קיבל סרג'י כרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו.
ברצלונה וריאל מדריד נפרדו באותו משחק בשוויון 1. באותה עונה שיחק סרג'י ב-40 מתוך 44 משחקי הליגה.
סרג'י העפיל עם ברצלונה עד לגמר גביע המלך, בו התמודדה הקבוצה עם אתלטיקו מדריד.
לאחר ש-90 הדקות הראשונות הסתיימו ב-0-0, המשיך המשחק להארכה, בו הבקיעה אתלטיקו שער בדקה ה-102. סרג'י הורחק בכרטיס אדום בדקות האחרונות של המשחק וקבוצתו הפסידה 1-0. בכך סיימה ברצלונה עונה ללא זכייה באף תואר, וקרויף נפרד מהקבוצה והוחלף על ידי בובי רובסון האנגלי.
זכייה בתארים עם רובסון וואן חאל
תקופתו של רובסון בברצלונה החלה עם זכייה בסופר קאפ, הודות לניצחון מצטבר של 6-5 על אתלטיקו מדריד, על אף שער עצמי של סרג'י במשחק הגומלין.
באותה עונה, עונת 1996/97, המשיך לשחק קבוע בהרכב הקבוצה.
ב-26 בינואר 1997 הבקיע שער לרשתה של ראיו וייקאנו, בניצחון ברצלונה 6-0. בסוף העונה זכתה ברצלונה הן בגביע המלך, אחרי ניצחון 3-2 על ריאל בטיס בהארכה בגמר, והן בגביע מחזיקות הגביע אחרי שגברה 1-0 על פריז סן-ז'רמן בגמר – בשני הגמרים השתתף סרג'י מתחילתם ועד סופם.
על אף התארים, הוחלף רובסון בלואי ואן חאל ההולנדי.
בתחילת עונת 1997/98 זכה סרג'י בסופר קאפ האירופי עם ברצלונה, שניצחה 2-0 את בורוסיה דורטמונד.
בליגה השתתף סרג'י ב-31 משחקים, בהם כבש פעמיים בניצחונות על ריאל סרגוסה ואספניול, והוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות ראשונה מזה 4 שנים.
אף על פי שסרג'י עזר לברצלונה להעפיל לגמר גביע המלך, הוא לא שותף במשחק עצמו, בו גברה ברצלונה על מיורקה בדו-קרב בעיטות עונשין.
בעונת 1998/99 זכתה ברצלונה באליפות שנייה ברציפות, עם סרג'י כמגן השמאלי העיקרי שלה.
ב-21 בנובמבר 1998 הבקיע סרג'י שער עצמי, שהביא לכך שברצלונה הפסידה 1-0 למיורקה.
כמו כן, סרג'י השתתף עם ברצלונה בהדחתה בשלב הבתים של ליגת האלופות וברבע גמר של גביע המלך על ידי ולנסיה.
מעמדו של סרג'י התערער בעונת 1999/2000 - ואן חאל שיתף אותו ב-19 משחקי ליגה בלבד, מתוכם רק בעשרה פתח בהרכב.
בגביע המלך הודחה ברצלונה אחרי הפסד טכני לאתלטיקו מדריד.
בליגת האלופות, במפגשי רבע הגמר מול צ'לסי, שותף סרג'י רק כמחליף בגומלין, וברצלונה עלתה לחצי הגמר.
בחצי הגמר מול ולנסיה, השתתף סרג'י פעם נוספת רק כמחליף בגומלין, וברצלונה הודחה בתוצאה המצטברת 5-3. ברצלונה סיימה את הליגה במקום השני בלבד, וואן חאל התפטר מתפקידו.
שנות ה-2000: סוף הדרך בברצלונה ופרישה באתלטיקו מדריד
המאמן הבא, לורנס סרה פרר, השיב את סרג'י להרכב הפותח.
הייתה זו עונה מורכבת לברצלונה, בה הודחה בשלב הבתים של ליגת האלופות והתקשתה לנצח במשחקי הליגה.
ב-26 בנובמבר 2000 הבקיע שער ליגה בפעם האחרונה במדי ברצלונה, בניצחון 2-0 על אוסאסונה.
ב-22 באפריל 2001, במשחק נוסף מול אוסאסונה, הורחק סרג'י בכרטיס אדום, וברצלונה הפסידה 3-1. לאחר המשחק פוטר סרה פרר והחליפו קרלס רשאק.
ברצלונה סיימה את העונה הזו במקום הרביעי בלבד בליגה.
בעונת 2001/02, סרג'י לא מצא מקום בהרכב שאימן רשאק, בעיקר בגלל פציעות.
אף על פי שקיבל את סרט הקפטן לאחר עזיבתו של ז'וזפ גוארדיולה, שותף סרג'י רק ב-18 משחקי ליגה לעונה זו.
סרג'י העפיל עם ברצלונה לחצי גמר ליגת האלופות, בו שולב רק כמחליף במשחק הגומלין מול ריאל מדריד.
ברצלונה סיימה את העונה במקום הרביעי פעם נוספת, ולואי ואן חאל חזר לאמן את הקבוצה לקראת עונת 2002/03.
בקיץ 2002 עבר סרג'י לאתלטיקו מדריד בהעברה חופשית.
באתלטיקו היה סרג'י שחקן הרכב קבוע, ובעונתו הראשונה הופיע ב-27 משחקים, ועזר לקבוצתו לסיים במקום ה-12 בליגה.
בעונה הבאה, עונת 2003/04 בה סיימה אתלטיקו מדריד במקום ה-7, השתתף סרג'י ב-32 משחקים, בהם קיבל 15 כרטיסים צהובים והורחק בכרטיס צהוב שני בהפסד 3-0 לוולנסיה, ב-7 בפברואר 2004. עונת 2004/05 הייתה עונתו האחרונה כשחקן.
סרג'י שיחק ב-27 משחקים בליגה, אך לא שותף בחצי גמר גביע המלך בו הדיחה אוסאסונה את אתלטיקו מדריד.
בסוף העונה, בגיל 33, פרש סרג'י מכדורגל.
בסך הכול סרג'י שיחק ב-353 משחקים בלה ליגה, במשך 12 עונות.
הוא הבקיע שישה שערים, כולם במדי ברצלונה.
נשלפו לעברו 84 כרטיסים צהובים ושלושה אדומים.
סרג'י ייצג לראשונה את מדינתו במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לשנת 1994, עם נבחרת ספרד הצעירה.
הוא השתתף ברבע גמר הטורניר, בו גברה ספרד על , אך לא בחצי הגמר בו ספרד הפסידה, ולבסוף הוא עזר לנבחרתו לסיים במקום השלישי הודות לניצחון על .
ב-9 בפברואר 1994 ערך סרג'י את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות עם , בו ניצחה ספרד 1-0 משער של סרג'י.
בהמשך השנה זומן סרג'י לסגל הנבחרת למונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית.
סרג'י שיחק בכל חמשת משחקי נבחרתו, שהגיעה עד לרבע גמר הטורניר, בו הדיחה אותה.
סרג'י עזר לנבחרת ספרד להעפיל ליורו 1996 מהמקום הראשון בבית ב' בשלב המוקדמות.
בטורניר עצמו הגיעה ספרד עד לרבע הגמר, בו הפסידה ל בדו-קרב בעיטות עונשין.
סרג'י השתתף גם בטורניר זה בכל משחקי נבחרתו.
סרג'י המשיך להיות חלק משמעותי בנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 1998. ספרד העפילה למונדיאל, שנערך בצרפת, מהמקום הראשון של בית ו'.
ספרד כשלה לעבור את שלב הבתים של המונדיאל, ולמרות ניצחון 6-1 על , סיימה את הטורניר בשלב הראשון בלבד.
סרג'י עזר לנבחרתו להעפיל ליורו 2000. במהלך המוקדמות הורחק בכרטיס אדום בניצחון 1-0 על .
סרג'י נכלל בסגל הנבחרת ליורו, אך שותף רק במשחק האחרון של שלב התים, בניצחון 4-3 על , וספרד הודחה ברבע הגמר על ידי .
סרג'י לקח חלק במוקדמות מונדיאל 2002, אך לא זומן לטורניר הגמר.
משחקו האחרון היה משחק ידידות מול ב-13 בפברואר 2002, בו נפרדו הנבחרות בתיקו 1. בסך הכול הופיע סרג'י ב-56 משחקים במדי הנבחרת, בהם הבקיע פעם אחת.
לאחר פרישתו ממשחק, ניהל סרג'י מספר מחנות כדורגל לנוער.
ב-2009 מונה סרג'י לתפקיד מאמן נוער ב' של ברצלונה, קבוצת נעוריו.
לאחר 3 עונות בתפקיד, התמנה סרג'י למאמנה הראשי של רקראטיבו ולבה, ששיחקה אז בליגה השנייה.
בעונתו הראשונה כמאמן מקצוען, עונת 2012/13, סיימה קבוצתו במקום ה-13 מבין 22. בעונתו השנייה, עונת 2013/14, הצליחה רקראטיבו להגיע למקום ה-8. אף על פי שוויון נקודות עם המקום ה-7, שמביא לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה, המאזן הנחות של רקרטיבו מול קורדובה הביא לכך שהייתה מתחתיה בטבלה.
בסוף העונה נפרד סרג'י מתפקידו, והוא הצטרף לאלמריה כמאמן קבוצת הנוער של המועדון.
ב-6 באפריל 2015, לאחר פיטוריו של חואן איגנסיו מרטינס, הפך סרג'י למאמנה הראשי של אלמריה, שהייתה במקום ה-18 בליגה הראשונה, ממנו יורדות הקבוצות לליגה השנייה.
לאחר שסיימה את העונה במקום ה-19, ירדה אלמריה לליגה השנייה.
ב-3 באוקטובר 2015, כשהקבוצה נמצאת בתחתית הטבלה בעקבות 4 הפסדים, פוטר סרג'י מתפקידו.
ב-4 באפריל 2017 מונה למאמנה של מיורקה מהליגה הספרדית השנייה, בסוף העונה מיורקה ירדה לליגה השלישית לראשונה לאחר 36 שנה.
ב-26 בנובמבר 2017 מונה למאמן ג'ג'יאנג גרינטאון מהליגה הסינית השנייה, משרה בה החזיק למשך שתי עונות.
פרס דון בלון לפריצת העונה בליגה הספרדית: 1993/94
סרג'יו לורנזו "סרג`" פיזורנו (Sergio Lorenzo "Serge" Pizzorno; נולד ב-15 בדצמבר 1980 בניוטון אבוט, בדבון, אנגליה) הוא גיטריסט וכותב שירים בריטי בלהקת האינדי רוק "קסביאן".
אביו של סרג' היגר מג'נובה, איטליה לאנגליה והתמקם בלסטר, שם גדל פיזורנו.
בילדותו שאף פיזורנו לפתח קריירה ככדורגלן.
ב-1999 הקים את להקת "קסביאן" עם חבריו טום מייהן, כריסטופר קרלוף וכריס אדוארדס.
בלהקה תיפקד כגיטריסט וביצע קולות רקע.
כאשר עזב קרלוף את הלהקה ב-2006, תפס פיזורנו את תפקיד כותב השירים הראשי של הלהקה.
במקביל לעבודתו ב"קסביאן", פיזורנו גם הלחין את מוזיקת הרקע של תצוגת האמנות של חברו נואל פילדינג, שהוצגה במהלך 2010 בבית הקפה "מייזו ברטו" (Maison Bertaux) בסוהו, לונדון.
פיזורנו נישא ב-2016 לאיימי וויט ולהם שני בנים בשם אניו ולוציו.
סרג'יו יצחק מינרבי (באיטלקית: Sergio Itzhak Minerbi; 3 באוגוסט 1929 - 2 במאי 2019) היה דיפלומט והיסטוריון ישראלי שהתמחה בחקר יחסי הכס הקדוש והיהודים בתקופת השואה.
מינרבי נולד ברומא לארטורו יליד פרארה, איטליה ולפאני ילידת ביאליסטוק, פולין.
בתקופת שואת יהודי איטליה הסתתר במנזר ברומא ולאחריה הצטרף לתנועת החלוץ ועלה לישראל בשנת 1947. היה חבר קיבוץ רוחמה מעת עלותו ארצה ועד לשנת 1956, אז עבר להתגורר בירושלים.
בין השנים 1957–1960 היה מורה לגאוגרפיה וכלכלה במכון למדריכי חו"ל בירושלים.
בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1967 סיים דוקטורט בהיסטוריה בסורבון.
בשנת 1961 סיקר עבור הטלוויזיה האיטלקית את משפט אייכמן ובהמשך פרסם ספר באיטלקית על המשפט.
מינרבי היה עובד משרד החוץ בין השנים 1961–1989. בין השנים 1963–1967 שירת כיועץ כלכלי בשגרירות ישראל בבריסל וסגן ראש המשלחת לקהיליה האירופית.
בין השנים 1967–1971 שירת כשגריר ישראל בחוף השנהב.
היה מנהל קורס צוערים במשרד החוץ.
בין השנים 1978–1983 שירת כשגריר ישראל לקהילה האירופית (היום האיחוד האירופי), בלגיה ולוקסמבורג.
בתפקידו זה תיעד חלק משיחות השלום עם מצרים.
עם שובו לישראל מונה למפקח הכללי של משרד החוץ וסיים את עבודתו בשירות החוץ בתפקיד סמנכ"ל משרד החוץ לעניינים כלכליים.
בין השאר הוביל את המגעים לביסוס הקשרים הכלכליים של ישראל עם הרפובליקה העממית של סין.
מינרבי פרסם 11 ספרים ולמעלה מ-100 מאמרים מחקריים, רבים מהם בתחום התמחותו: יחסי הוותיקן והיהודים.
לאחר פרישתו ממשרד החוץ שימש חוקר בכיר במכון ליחסים בינלאומיים ע"ש לאונרד דייוויס באוניברסיטה העברית.
שימש מרצה אורח למדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
מינרבי הופיע תדיר בתוכנית הרדיו "השעה הבינלאומית" ברשת ב' כפרשן בתחום התמחותו.
היה נשוי לחנה לבית ורטהיימר, אב לשלוש בנות: תמר דרמייק, ד"ר נורית מלצר-פדון וד"ר איריס מינרבי-קודיש.
נפטר ב-2 במאי 2019, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ קריית ענבים.
אנג'ילו לוי ביאנקיני ופעילותו במזרח 1918-1920. הקיבוץ המאוחד, 1970.
הוואתיקאן, ארץ הקודש והציונות: 1895-1925. ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשמ"ו-1985.
הכנסייה הקתולית והשואה: מה נשתנה ומה לא נשתנה.
ירושלים: הקונגרס היהודי העולמי, 1998.
דמותו ופועלו של פיוס ה-12. מרכז המידע אודות השואה, יד ושם בית הספר המרכזי להוראת השואה
הוותיקן והעם היהודי, באתר מסע אחר
סרג'ו רוֹסי (באיטלקית: Sergio Rossi; 1935 – 2 באפריל 2020) היה מעצב איטלקי ובעל בית אופנה-עילית לעיצוב נעלי נשים ותיקים, הקרוי על שמו.
סרג'ו רוסי נולד בעיירה באזור אמיליה-רומאניה.
הוא התחיל את הקריירה שלו בשנות ה-50 בתור יוצר נעליים עם אביו.
לאחר שלמד מאביו את מיומנות יצירת הנעליים, עזב למילאנו, שם למד במשך שנתיים.
בשנות ה-70 החל שיתוף הפעולה הרשמי בין ג'אני ורסצ'ה לבין סרג'ו רוסי, שם התבקש רוסי לבחור את זוגות הנעליים עבור ורסצ'ה.
באותה העת נחשב רוסי לאחד ממעצבי האפנה הגדולים בעולם.
בשנת 1999 חברת גוצ'י רכשה 70% ממניות החברה ובשנת 2005 רכשה 30% נוספים וקיבלה שליטה מלאה על המותג.
רוסי מת בצ'זנה שבאיטליה, ב-2 באפריל 2020 מנגיף הקורונה.
סרג'י רוברטו קרניסר (בקטלאנית: Sergi Roberto Carnicer, נהגה סרז'י; נולד ב-7 בפברואר 1992) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בקבוצת קומו מהסרייה א'.
הוא מזוהה בעיקר עם קבוצת ברצלונה, בה הוא שימש כקפטן.
רוברטו שיחק גם בנבחרות של ספרד ושל קטלוניה.
הוא החל את דרכו במועדון הכדורגל ברצלונה בגיל 14 ועזב בגיל 32 לאחר 18 שנה.
רוברטו נולד בראוס, במחוז טרגונה שבספרד למשפחה קטלאנית-נוצרית.
בגיל שמונה הצטרף רוברטו למועדון כדורגל מקומי מעיר הולדתו שם שיחק עד גיל 12 לאחר מכן שיחק בקבוצת הכדורגל ז'ימנסטיק טרגונה עד גיל 14, כשעבר לאקדמיית הכדורגל של ברצלונה.
בעונת 2009/2010 כשהוא בן 17, הופיע לראשונה בברצלונה ב' והשתתף בעלייתה לליגה הספרדית השנייה.
ב-10 בנובמבר 2010 ערך את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של ברצלונה בניצחון 1–5 על סאוטה.
את הופעתו הראשונה בליגת האלופות ערך ב-27 באפריל 2011 לאחר שהחליף את דויד וייה בניצחון 0–2 על ריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות, וצפה מהספסל על גמר ליגת האלופות באותה עונה.
ב-21 במאי 2011, ערך את הופעתו הראשונה בלה ליגה, בניצחון 1–3 על מאלגה.
המשחק הראשון בו עלה בהרכב הפותח היה בשלב הבתים של ליגת האלופות במשחק נגד באטה בוריסוב.
בעונת 2014/2015 זכה עם ברצלונה בטרבל, ליגת האלופות, אליפות ספרד והגביע הספרדי.
ב-29 בספטמבר 2015 כבש שער בניצחון 1–2 של ברצלונה על באייר לברקוזן בליגת האלופות.
ב-21 בנובמבר פתח בקלאסיקו נגד ריאל מדריד והוא בישל את השער הראשון במשחק ללואיס אלברטו סוארס, בניצחון 0–4.
בתחילת עונת 2016/17 שובץ בהרכב ברצלונה כמגן ימני.
ב-8 במרץ 2017 הבקיע לטובת ברצלונה בדקת הסיום את השער השישי והמכריע בניצחון 1–6 במשחק הגומלין בשמינית הגמר בעונת 2016/2017 בליגת האלופות מול פריז סן-ז'רמן, שבעקבותיו העפילה הקבוצה לרבע הגמר.
ב-19 בינואר 2018 האריך את חוזהו בברצלונה עד 2022, עם סעיף שחרור בסך של 500 מיליון יורו.
ביוני 2023 החליף רוברטו את סרחיו בוסקטס בתפקיד הקפטן של ברצלונה.
באוגוסט 2024, בגיל 32, עזב את ברצלונה לאחר 18 שנים, כשהחל את דרכו המקצועית במועדון בגיל 14.
ב-23 באוגוסט 2024 חתם לשנתיים בקומו מהסרייה א'.
רוברטו שיחק בנבחרות הנוער של ספרד.
בנבחרת ספרד עד גיל 21 הופיע 14 פעמים וכבש 2 שערים.
משנת 2011 לקח חלק במשחקי נבחרת קטלוניה, שם ערך שש הופעות.
ב-27 במרץ 2016 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת ספרד בתיקו 0-0 נגד במשחק ידידות.
מאז 2014 רוברטו נמצא בזוגיות עם הדוגמנית הישראלית, קורל סימנוביץ'.
ב-30 במאי 2018 נישאו בנישואים אזרחיים בישראל.
ב-8 בנובמבר 2019 נולדה לזוג בת.
ב-23 באוקטובר 2024 נולדו לזוג תאומים.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 17: מקום שלישי 2009
סרג'ו מטרלה (באיטלקית: Sergio Mattarella; נולד ב-23 ביולי 1941) הוא נשיא איטליה ה-12 והנוכחי, המכהן בתפקיד מאז 3 בפברואר 2015. מטרלה הוא הסיציליאני הראשון שמחזיק בתפקיד.
נולד בפלרמו בשנת 1941. אביו היה אנטי-פשיסטי, שהקים יחד עם אלצ'ידה דה גספרי את המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, אשר הייתה דומיננטית במפה הפוליטית למשך 50 שנה.
גם אחיו של מטרלה עסק בפוליטיקה, ואף היה נשיא סיציליה משנת 1978 ועד הירצחו על ידי המאפיה הסיציליאנית בשנת 1980. בנעוריו, מטרלה היה פעיל בעמותות קתוליות.
בשנת 1964 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ספיאנצה שברומא.
החל את הקריירה הפוליטית שלו בשנת 1983 כאשר נבחר לבית הנבחרים של איטליה מטעם המפלגה הדמוקרטית-נוצרית.
כשנה לאחר מכן הוא נבחר למזכיר המפלגה.
בשנת 1989 מונה לשר החינוך בממשלתו השישית של ג'וליו אנדראוטי.
החזיק בתפקיד זה עד לנפילת הממשלה בשנה שלאחר מכן.
מטרלה היו ממקימי "מפלגת העם האיטלקי".
בשנת 1996 כיהן מטרלה כנשיא הסיעה בפרלמנט.
בשנת 1999 מונה לסגן ראש הממשלה וכשר ההגנה.
בזמן כהונתו תמך במבצע כוח מאוחד כנגד נשיא יוגוסלביה סלובודן מילושביץ'.
בשנת 2007 היה ממקימי המפלגה הדמוקרטית.
ב-5 באוקטובר 2011 נבחר על ידי הפרלמנט האיטלקי עם 572 קולות לשופט בבית המשפט החוקתי.
הוא הושבע ב-11 באוקטובר 2011. הוא שירת בתפקיד זה עד כניסתו לתפקיד הנשיא.
ב-31 בינואר 2015 נבחר לנשיא על ידי הפרלמנט.
הוא החליף את ג'ורג'ו נפוליטנו, שכיהן במשך 9 שנים.
ב-29 בינואר 2022 נבחר לכהונה שנייה.
זאת, לאחר שבוע של הצבעות שבהן אף מועמד לא השיג את הרוב הדרוש של 505 מחוקקים.
מטרלה הסכים להיבחר מחדש מחשש לפגיעה ביציבותה הפוליטית של איטליה.
מטרלה הוא אלמן ויש לו שלושה ילדים.
סרג'י סאמפר אי מונטניה (בקטלאנית: Sergi Samper i Montaña, נולד ב-20 בינואר 1995 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הקשר האחורי במוטור לובלין מליגת העל הפולנית.
סאמפר נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה, והצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה בגיל 6, ב-2001. סאמפר התקדם בין קבוצות הנוער השונות עד שקודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, בקיץ 2013. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה השנייה, בהפסד למירנדס.
סאמפר הפך לבורג משמעותי בקבוצה, אותה אימן אוסביו סקריסטן, ובמהלך עונת 2013/2014 הופיע ב-40 משחקים, עוזר לקבוצתו להגיע למקום ה-3 בליגה, הישג שיא בהיסטוריית ברצלונה ב'.
ב-17 בספטמבר 2014 ערך סאמפר את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב במשחק שלב הבתים של ליגת האלופות בו ניצחה ברצלונה 1-0 את אפואל ניקוסיה.
בהמשך פתח בשני משחקי גביע המלך נגד וסקה, ונכנס כמחליף במשחק נגד אלצ'ה.
במקביל, המשיך סאמפר לשחק בקבוצת המשנה, תוך שהוא משתתף ב-34 משחקים במהלך עונת 2014/2015, והוא לא הצליח לעזור לקבוצתו להימנע מירידה לליגה השלישית בסוף העונה.
במקביל, זכתה הקבוצה הבוגרת של המועדון בטרבל - זכייה באליפות ספרד, בגביע ובליגת האלופות.
ב-24 בנובמבר 2015 ערך את הופעתו השנייה בליגת האלופות, עת נכנס כמחליף במשחק נגד רומא, אז ניצחה ברצלונה 6-1. בחצי גמר אליפות העולם לקבוצות מול גואנגג'ואו אוורגראנד נכנס כמחליף במחצית השנייה ועזר לקבוצתו להעפיל לגמר, שם היא ניצחה את ריבר פלייט 3-0 וזכתה בתואר.
ב-12 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית כשנכנס כמחליף במקומו של אנדרס אינייסטה, בניצחון 6-0 על חטאפה.
ב-26 באוגוסט 2016 הושאל סאמפר לגרנדה עד לסוף העונה.
בעונה שאחרי הושאל ללאס פאלמס, אך עקב פציעה חמורה מיעט לשחק.
במרץ 2019 ברצלונה הודיעה על התרת החוזה של סאמפר במועדון ועל שחרורו באופן מיידי.
בהמשך החודש סאמפר חתם בקבוצת ויסל קובה, מליגת העל היפנית.
בקיץ 2014 השתתף סאמפר עם נבחרת ספרד עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 והוא פתח בשני משחקים בשלב הבתים, אותו לא הצליחה נבחרתו לעבור.
ב-30 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד עד גיל 21, במשחק ידידות נגד .
סרג'י גומס אי סולה (בקטלאנית-ספרדית: Sergi Gómez i Solà, נולד ב-28 במרץ 1992 בארניס דה מר שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הבלם באלוורקה מליגת העל הפורטוגלית.
גומס הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-2006 והוא התקדם במהרה בין דרגיה השונים.
את עונת 2009/2010 החל בקבוצת הנוער, אך לקראת סוף העונה זומן על ידי לואיס אנריקה כדי להחליף את אנדראו פונטאס בהגנת ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון ששיחקה באותה עונה בליגה השלישית.
הוא פתח בשלושה מארבעת ממחזורי הסיום של העונה ואף הבקיע שער, ולאחר מכן השתתף בכל משחקי פלייאוף ההעפלה לליגה השנייה, בהם הצליחה ברצלונה ב' במשימתה ועלתה ליגה.
בקיץ 2010 הופיע במדי הקבוצה הבוגרת, אותה אימן ז'וזפ גוארדיולה, במספר משחקי ידידות.
במשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי מול סביליה, שנערך ב-14 באוגוסט, נעדרו מספר שחקנים של ברצלונה בשל השתתפותם במשחקי נבחרות זמן קצר לפני המשחק.
בשל כך פתח גומס בהרכב ברצלונה והוא היה שותף להפסד 3-1. בגומלין, בו גומס לא לקח חלק, ניצחה ברצלונה 0–4 וזכתה בתואר.
הנהלת המועדון החליטה להשאיר את גומס בקבוצת הנוער לעונת 2010/2011 ולשלבו בהדרגה בקבוצת המילואים.
הוא עזר לקבוצת הנוער לזכות באליפות ספרד לנוער, והוא אף פתח במשחק הגמר מול ריאל מדריד בו ניצחה קבוצתו 3-1. במקביל, ערך במהלך העונה 9 הופעות בליגה השנייה במדי ברצלונה ב'.
בעונה הבאה, תחת המאמן אוסביו סקריסטן, ערך גומס 21 הופעות בליגה השנייה, וקבוצתו הגיעה למקום ה-8.
בעונה הבאה, עונת 2013/2014, היה מעמודי התווך של הקבוצה שהגיעה להישג שיא בתולדותיה - מקום 3 בליגה השנייה.
במהלך העונה הופיע גומס 36 פעמים.
ב-30 ביוני 2014 חתם במדי סלטה ויגו שמהליגה הראשונה בספרד, שם הצטרף לחברו מברצלונה ב', קרלס פלאנס.
בעונתו הראשונה בקבוצה החדשה, תחת המאמן אדוארדו בריסו, ערך 22 הופעות, מתוכן 14 בהרכב, והוא סייע לסלטה ויגו להגיע למקום ה-8 בסוף העונה.
גומס שיחק בסלטה ויגו 4 עונות וכבש 2 שערים ב-134 הופעות בכל המסגרות.
ב-23 ביולי 2018 חתם גומס בסביליה.
גומס שיחק בסביליה 3 עונות ושותף ב-85 משחקים בסך הכל בכל המסגרות במדי הקבוצה.
ב-28 ביולי 2021 חתם גומס באספניול.
ב-7 באוגוסט 2025 חתם גומס באלוורקה מליגת העל הפורטוגלית.
הרב סרג'יו יוסף סיארה (באיטלקית: Sergio Joseph Sierra; 21 בדצמבר 1923 – 2009) היה רבה הראשי של בולוניה ואחר כך רבה של טורינו, ולימים נשיא מועצת רבני איטליה.
שימש כפרופסור באוניברסיטאות שונות באיטליה.
כתב מאמרים וספרים רבים, בעיקר על תפיסתו בנוגע לעם היהודי וליהדות.
סיארה נולד ברומא, איטליה ב-21 בדצמבר 1923. קיבל חינוך יהודי מאביו, שהיה שמש בית הכנסת הגדול של רומא, ולמד בבית המדרש לרבנים ברומא.
הבית שבו גדל היה בית מאוד צנוע ופשוט, וכבר בילדותו החל לתרום ולעזור רבות לקהילה היהודית ברומא.
במקביל ללימודיו היהודיים, למד גם באוניברסיטה ספרות עתיקה, ואף נתן שיעורים פרטיים במקצועות הומאניים, כדי לעזור לפרנסת המשפחה.
בזמן שואת יהודי איטליה, לא עזבה המשפחה את רומא.
לאחר כיבוש רומא על ידי הנאצים, בספטמבר 1943, המשפחה מצאה מקומות מסתור בעיר, וניצלה משליחתה למחנות ריכוז והשמדה.
למזלם, שם משפחתם לא הסגיר את מוצאם היהודי, מה שעזר להם להינצל מפני הנאצים.
לאחר המלחמה, הכיר סיארה את אשתו, אורנלה לבית פאיאליץ', במסגרת מתן שיעורים פרטיים.
הם התחתנו בשנת 1947, והיא ליוותה אותו אחר כך לאורך כל חייו.
בנובמבר 1948 סיים את לימודיו במדעי הרוח הקלאסיים באוניברסיטת ספיאנצה ברומא, לאחר שלימודי נקטעו עקב מלחמת העולם השנייה.
עבודת הגמר שלו הייתה בנושא: "עתיקות ואפיגרפיות שמיות - הנביא ירמיהו ומכתבי לכיש".
בשנת 1949 סיים את לימודיו בבית המדרש לרבנים של קהילת יהודי רומא וקיבל סמיכה לרבנות.
מיד לאחר סיום לימודיו, עבר סיארה עם אשתו לבולוניה, שהייתה הרוסה לחלוטין אחרי הפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, ותושביה היו במצב כלכלי קשה.
בעיר עברו גם יהודים עקורים רבים משארית הפליטה.
סיארה מונה לרב הראשי של הקהילה היהודית בבולוניה, ובני הזוג לקחו על עצמם לשקם את הקהילה היהודית בעיר שהייתה הרוסה לאחר המלחמה והשואה.
סיארה פעל להחזרת החיים היהודיים בעיר לקודמתם, בכך שפתח בית ספר ללימוד תורה.
כמו כן, בשנת 1954, במהלך כהונתו, נבנה מחדש בית הכנסת של הקהילה.
חשיבותו לשיקום הקהילה היהודית בבולוניה הייתה גדולה מאוד, מכיוון שמבחינה גאוגרפית היא נמצאת על אם הדרך מצפון איטליה לדרומה, כמעין פרוזדור לכיוון ארץ ישראל.
בנוסף, בשנת 1955 סיארה החל ללמד את השפה העברית באוניברסיטת בולוניה במטרה להפיץ את התרבות היהודית.
בשנים 1955 עד 1958 סייע בהוראה באוניברסיטה.
בשנת 1958 הוצע לו להיות רב בטורינו במקום הרב דריו דיסגני, שסיים את כהונתו.
סיארה עזב את בולוניה ועבר לטורינו, ושימש שם כרב הראשי של הקהילה היהודית.
בזמן כהונתו כרב ראשי בטורינו, מינואר 1960 עד 1985 היה מרצה בבית המדרש הרבני "Margulies-Disegni" בטורינו.
בין השנים 1967 ועד 1985 שימש גם כמנהלו של מוסד זה.
בו בזמן, משנת 1969 ועד 1976 שימש כפרופסור לספרות עברית ולימד עברית מודרנית, במחלקה האוריינטלית בפקולטה למדעי הרוח שבאוניברסיטת טורינו .
בשנת 1971 הנחה סיארה את המחקר "החקר האיטלקי בנושא עברית פוסט-תנכית", שאף הוצג בכנס לרגל חגיגות היובל לחקר המזרח הקרוב באיטליה.
בשנת 1972 התפרסם ערך לגביו באנציקלופדיה יודאיקה.
למרות היותו רב אהוב על קהילתו, כמו במקרים רבים ההתמודדות עם הנהלת הקהילה הייתה מורכבת.
בתחילת שנות השבעים, עקב מחלוקת על רקע עבודות לבניית בנייני הקהילה והתנגדותו לביצוען בשבת, ועד הקהילה ביקש לפטרו, צעד שבאופן מסורתי אינו מקובל בקהילות היהודיות באירופה.
עקב כך, נערך משאל בקהילה כדי לקבוע האם להפסיק את כהונתו.
תוצאות המשאל היו לטובת הרב סיארה ברוב גדול והוא המשיך את כהונתו עד יציאתו לפנסיה בסוף שנת 1985.
משנת 1972, נהיה סיארה מרצה לפילולוגיה שמית באוניברסיטת ג'נובה ובשנת 1977 קיבל בה קביעות.
בשנת 1984 שימש כפרופסור ללימודי עברית ושפות שמיות.
לאחר שיצא לפנסיה, והפסיק לכהן כרב, חזר סיארה להתגורר ברומא ל-7 שנים, שם היה לנשיא מועצת רבני איטליה.
בשנת 1992, עלה סיארה יחד עם אשתו, למדינת ישראל.
הוא התגורר בירושלים, המשיך בכתיבתו והיה פעיל בקהילה היהודית איטלקית המקומית במרכזה בבית הכנסת האיטלקי בירושלים.
הוא נפטר ב-29 בנובמבר 2009. על שמו קרויה קבוצת למידה עבור גיל הזהב בקהילה האיטלקית בירושלים.
לרב סיארה נולדו שלושה ילדים.
נושאי הכתיבה והמחקר העיקריים של סיארה עסקו ב: ספרות עברית של ימי הביניים, אתיקה יהודית, גירוש ספרד, ציונות, בלשנות, פרשנים וההיסטוריה של יהדות איטליה.
סיארה כתב מאות מאמרים בנושאים שונים בנושאי יהדות, אותם ניתן למצוא בספריות שונות בעולם וביניהן גם בארכיון של מוזיאון יהדות איטליה בירושלים.
סרג'י פלוקארי (באיטלקית: Sergio Floccari; נולד ב-12 בנובמבר 1981) הוא כדורגלן עבר איטלקי-סן מרינזי ששיחק בעמדת החלוץ.
פלוקארי התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מהליגות הנמוכות באיטליה ובהן: אווצאנו, מונטבלונה, מסטרה ופאנצה.
בקיץ חתם בגנואה מהסרייה ב'.
בגנואה, פלוקארי התקשה לבסס את מעמדו ובתום העונה חתם ברימיני מהסרייה ג'.
בינואר מסינה ואטאלנטה רכשו חצי מכרטיס השחקן שלו כל אחת, ופלוקארי עבר לשחק במסינה.
את העונה מסינה סיימה במקום ה-18 שמוביל לירידת ליגה, אך עקב פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' מסינה נשארה בליגה כאשר יובנטוס הורדה לליגה השנייה.
ביוני מסינה רכשה את החצי השני של כרטיס השחקן של פלוקארי ממסינה.
בקיץ פלוקארי חתם באטאלנטה תמורת 1.675 מיליון אירו וכרטיס השחקן של מריאנו סטנדארדו שעשה את הדרך ההפוכה.
את שער הבכורה שלו, פלוקארי כבש נגד האלופה אינטר מילאנו.
עד סיום העונה הוא כבש שמונה שערי ליגה בסך הכל.
בעונת , פלוקארי כבש 12 שערי ליגה.
ב-1 ביולי 2009 פלוקארי חתם לקדנציה שנייה בגנואה ששילמה עבורו 9.1 מיליון אירו.
ב-1 באוקטובר 2009, פלוקארי ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בהפסד 2–3 לולנסיה, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית.
בינואר פלוקארי הושאל ללאציו עד לסיום העונה.
בלאציו, פלוקארי כבש 8 שערי ליגה ב-17 משחקים והיה אחד השחקנים הבולטים בה בדרך להישארות בסרייה א'.
בתום העונה חתם בלאציו ל-4 שנים תמורת 8.5 מיליון אירו.
ב-31 באוגוסט 2011 פלוקארי חתם בפארמה ובסיום העונה חזר ללאציו עמה זכה בקופה איטליה בעונת .
ב-30 בינואר 2014 חתם בססואולו.
ב-11 בינואר 2016 חתם בבולוניה.
ב-19 בינואר 2017 פלוקארי חתם בספאל מהסרייה ב', אחרי ששיחק 11 שנים בסרייה א'.
פלוקארי כבש 7 שערי ליגה בדרך לחזרה של ספאל לסרייה א' אחרי 49 שנים.
באוקטובר , פלוקארי זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה לקראת צד המשחקים נגד ו במסגרת מוקדמות יורו 2012, אך עדיין לא רשם דקות משחק במדי הנבחרת.
פלוקארי נשוי למריה אליסה קנטי, מיס סן מרינו בעבר ולכן יש לו אזרחות סן מרינזית המאפשרת לו לשחק גם בנבחרת סן מרינו.
סרג'יו-הנריק גרינברג (ברומנית: Sergiu-Henrik Grünberg; ) הוא מהנדס ושחמטאי יהודי-רומני בדרגת אמן בינלאומי.
גרינברג, יליד בוקרשט, סיים בהצלחה לימודים במכון הפוליטכני של בוקרשט, בפקולטה לאלקטרוטכניקה, במחזור 1970.
בתחום השחמט גרינברג השתייך לעלית של שחמטאי רומניה החל מהשתתפות בנבחרות נוער, צעירים ובוגרים.
22 פעמים הגיע גרינברג לשלב הגמר של אליפות רומניה ליחידים ובהיותו חבר בקבוצות "אוניברסיטת בוקרשט" ו-"AEM טימישוארה", זכה איתן עשר פעמים באליפות רומניה לקבוצות.
החל מ-1980 גרינברג התחיל לאמן, תחילה צעירים ובהמשך גם בוגרים.
הוא פעל כמאמן ב-AEM-LUXTEN בטימישוארה, שם נשא גם בתואר נשיא.
בין השנים 1982 - 1998 היה חבר בקולגיום המרכזי של המאמנים ומ-2006 נשיאו.
בשנת 1985 השיג דרגת אמן בינלאומי.
סרג'יו גרינברג הוא אביו של מיכאי גרינברג, שגם הוא מאלופי רומניה בשחמט.
סרג'יו ויצמן (בפורטוגזית: Sérgio Waismann; נולד ב-7 באוגוסט 1955) הוא שחיין ברזילאי-יהודי לשעבר, סגן אלוף המכביה השמינית (1969), אלוף ושיאן ברזיל שייצג את מדינתו במשחקים האולימפיים (מינכן 1972)
ויצמן נולד וגדל בריו דה ז'ניירו.
הוא התאמן במועדון השחייה של מועדון הספורט פלמנגו (Clube de Regatas do Flamengo).
בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן לעיני אלפי צופים, בסוף יולי 1969, זכה ויצמן במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ברזיל חדש של 18:13.3 דקות, אחרי רוברטו שטראוס ממקסיקו (17:58.0 דקות) ולפני לי צ'סנאו מארצות הברית (18:28.2 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:03.5 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.5 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים ויצמן במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא דרום אמריקה חדש של 3:57.89 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 57.99 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.07 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבלגרד 1973 סיים ויצמן במקום 21 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.88 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר הוא נרשם אך לא השתתף.
סרג'ו ליברוביצ'י (באיטלקית: Sergio Liberovici; 10 בדצמבר 1930 – 16 בנובמבר 1991) היה אתנומוזיקולוג ומלחין איטלקי, יהודי במוצאו.
סרג'ו ליברוביצ'י נולד בטורינו במשפחה יהודית.
אביו ששמו ברומנית נהגה ליברוביץ' נולד בחבל מולדובה שברומניה ואמו, קלאודיה טרבס הייתה יהודייה ילידת איטליה.
בגיל 14 בימי מלחמת העולם השנייה התגייס למאבק הפרטיזנים האנטיפשיסטים.
בתום המלחמה קיבל שיעורי הרמוניה אצל איג'יניו פוגה ולמד נגינת פסנתר אצל סנדרו פוגה ובהמשך למד הלחנה ואתנומוזיקולוגיה כאוטודידקט.
בשנת 1954 הוא הלחין את הבלט "שאגאליאנה" שהוצג ברחבי אירופה בכוראוגרפיה של סוזאנה אגרי.
כעבור שנתיים שיתף פעולה עם הסופר איטלו קאלווינו ביצירת האופרה במערכה אחת "La panchina" ("הספסל" - בהשראת פרק מקובץ סיפוריו של קאלווינו -"מרקובלדו") שהוצגה בתיאטרו דלה נוויטה (תיאטרון החידוש) של בינדו מיסירולי, ושוב עם קאלווינו יצר את הבלט
בהמשך, מאסימו מילה, מבקר המוזיקה של העיתון הקומוניסטי ל'אוניטה אימץ אותו כסגנו.
יחד עם אקדמאים נוספים הקים ליברוביצ'י את ה- Teatro Stabile di Torino ("התיאטרון הקבוע של טורינו")
ועסק בהלחנת מוזיקת לבמה זו (לצד עוד מאה קטעי מוזיקה עבור במאים איטלקים בני אותה תקופה).
ב-1957 יחד עם מיקלה לוצ'אנו סטרניירו הקים ליברוביצ'י את הלהקה "Cantacronache" שקידמה שירי הזמרים-היוצרים.
הוא עצמו כתב כ-105 שירים, ביניהם שניים על מילים של איטלו קאלווינו - Oltre il ponte (מעבר לגשר)
באותן שנים הכיר את מרגריטה גאלאנטה גארונה, הידועה כ"מרגו".
הוא התחתן איתה בשנת 1962 ולזוג נולד בן, לימים המוזיקאי אנדריאה ליברוביצ'י.
ליברוביצ'י עסק רבות במסעות הקלטה של שירי עם ושירי מחאה של איכרים, ופועלים במקומות כמו אלופיאנו די אזיאגו, פולזינה, מונפראטו, ואל די קוניה, ספרד, אלג'יריה.
החומר המוזיקלי שהקליט שימש אותו ביצירות מוזיקליות לתיאטרון.
(אי הצדק המוחלט), קנטטה דרמטית לשחקנים, להקת פולק ותזמורת, עבור Teatro Regionale Toscano (התיאטרון האזורי של טוסקנה).
הוא עבד גם ברדיו ובטלוויזיה בכתיבת תסכיתים ומוזיקה לתוכניות תיעודיות, למשל Outis topos, קובץ תעודות על החיים בכפר משוחזרים באולפן, שזיכה אותו בפרס איטליה ה-25 בשנת 1973.
אחרי שהקים בשנת 1975 את "תיאטרון הקבוע לילדים של טורינו" התחיל להתעניין בסוגות של מוזיקת ילדים.
הפיק מופעים רבים במסגרת "אופרת הילדים" (l'Opera dei Bambini) אותה הקים יחד עם המלחינים ג'וליו קסטניולי וג'וזפה גאוואצה.
כך נוצרו מופעים רבים ו"אופרינות" (אופרות קטנות) קאמריות או של בית ספר, הידוע שביניהם " il grande chiasso" (המהומה הגדולה) בשנים 1982–1983 תוך שיתוף פעולה עם ציירים כמו פרנצ'סקו קזוראטי, מאורו קסה, אוגו נספולו.
בסוף שנות ה-1980 יצר את הקנטטה De origine musices ("על מקור המוזיקה") למקהלה ותזמורת ילדים שהלברית שלה הייתה גרסה של אדוארדו סנגינטי ליצירה של לוקרטיוס) ואת האופרה "מלצל, או התככים" לפי ליברית מאת אמיליו יונה.
אופרה זו שהייתה מוכנה בחלק הקולי והפסנתרני הושלמה ותוזמרה על ידי לוצ'אנו בריו, ג'וליו קסטניולי וג'וזפה גאוואצה.
ליברוביצ'י היה פעיל בזירה הפוליטית, לעיתים קרובות בניגוד למגמה ששלטה באותו רגע בחברה.
"שירי ההתנגדות הספרדית החדשה" (1961-1939) נאסרה לשיווק בשנת 1962 זמן קצר אחרי פרסומם.
יצירותיו של סרג'ו ליברוביצ'י כוללות קטעים מאוד כרומטיים ("מלצל והתככים") לצד משפטים טונליים, גם ביצירות בעלות מטרה חינוכית
גם בשירי הלהקה "Cantacronache" ובמוזיקה התזמורתית.
אהבתו לתיאטרון ולמילה הכתובה משתקפת בשילובם של טקסטים, שירים, דקלום וקריאה ("קולות פנימיים") אפילו במוזיקה הקאמרית.
מתכתב על ידי כך עם מלחינים כמו הנס אייסלר, קורט וייל או פאול דסאו שכמוהו אהבו תיאטרון, שילבו ביצירות ביצועים של ילדים, זיקה לקלאסיקונים של התיאטרון כמו שייקספיר וברכט, לפולקלור.
ליברוביצ'י הלך לעולמו בשמת 1991 בטורינו.
2011 הופק ה- DVD והספר "Cantocronache" (בעריכתה של קיארה פרארי) - לכבוד מלאות 20 שנה למותו
1956 - La panchina - הספסל - (ליברית מאת איטלו קלווינו), אופרה במערכה אחת, הוצגה ב-Teatro delle Novità בברגמו
La fidanzata del fiume - 1958 - כלת הנהר - אופרה קאמרית, (ליברית מאת מיקלה לוצ'אנו סטראניירו)
1982/1983 - Il grande chiasso- המהומה הגדולה - אופרה חינוכית, בהוצאת ריקורדי, טורינו 1983
Maelzel o Delle macchinazioni לצל אן תככים - (לברית מאת אמיליו יונה, תזמור מאת לוצ'אנו בריו, ג'וליו קסטניולי, ג'וזפה גוואצה,, 1991 אופרה בשלוש מערכות, הוצאת ריקורדי
1955 -Canto dell'ultima ora - קנטו לשעה האחרונה -" לזכרם של לוחמיגטו ורשה", קנטטה לבריטון, קריין, מקהלה ושתי קלרניות
1973 - L'ingiustizia assoluta - אי הצדק המוחלט -(ליברית מאת אמיליו יונה), קנטטה דרמטית לקול קריין, להקה עממית ותזמורת כלי נשיפה (בראס בנד)
1974 - È arrivato Pietro Gori - הגיע פייטרו גורי - לקול קריין, מקהלה ובראס בנד
1989 - De origine musices - על מקורות המוזיקה - לפי לוקרטיוס, לקולן קריין, מקהלת נערים ותזמורת קטנה
על מלים מאת איטלו קלווינו
1973 - Outis topos -(אוטיס טופוס) תיעודים של חיים בעיר, משוחזרים באולפן (documenti di vita cittadina rimaneggiati in studio) (לברית מאת אנדראה קמילרי) - התיעוד נעשה בשכונת פועלים של העיר טורינו
l libro delle rondini 1971 (ספר סנוניות) - על טקסטים מאת ארנסט טולר
Bonce 1981 (בונצ'ה)- לפי הנובלה "בונצ'ה שתוק" מאת יצחק לייב פרץ
1955 - Canto dell'ultima ora - שיר של השעה האחרונה - לזכרם של לומי גטו ורשה
1982 - Bandiere, relazione da concerto - קנטטה לשני שחקנים, מצוסופרן, מקהלה, קלרנית, חצוצרה, תופים, וסרט מגנטי
1962 - לסרט התיעודי הקצר "Scioperi a Torino" (שביתות בטורינו)
1966 - מוזיקה לסדרת הטלוויזיה "La Coscenza di Zeno" (תודעתו של זנו - לפי איטלו סבבו)
1954 Chagalliana שאגאליאנה - ליברית מאת סוזאנה אגרי
1954 - Sonata a quattro - סונאטה לארבעה - ללהקה - לפי משל מאת איוואן קרילוב
1958 - Lo spaventapasseri e il poeta - הדחליל והמשורר - לברית מאת איטלו קלווינו
(עם מ.ל.סטראניירו), Canti della nuova resistenza spagnola (1939-1961) (שירי ההתנגדות הספרדית החדשה) טורינו 1962
(עם אחרים), Bertolt Brecht, ברטולט ברכט - פירנצה 1976
(עם אמיליו יונה), Canti degli operai torinesi, שירי הפועלים מטורינו משלהי המאה ה-19 ועד שנות הפאשיזם 1990
סרג'יו אולייניק (ברומנית: Sergiu Oleinic; נולד ב-25 בדצמבר 1985) הוא ג'ודוקא פורטוגזי יליד מולדובה אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
אולייניק נולד במולדובה והחל להתאמן בג'ודו בגיל 9. בשנת 2003 הוא עבר לפורטוגל בעקבות אחיו הבוגר ולדימיר, וקיבל אזרחות פורטוגלית בשנת 2007. הוא מתאמן במועדון הג'ודו של ספורטינג קלאב דה פורטוגל תחת הדרכתו של פדרו סוארס.
הוא ייצג את פורטוגל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בשלב שמינית הגמר לאחר שניצח את גאורגי זנטראיה האוקראיני והפסיד לוונדר מתיאו הדומיניקני.
גראנד פרי זאגרב 2017: מדליית כסף
סרג'יו חאובל (חוואל) (נולד ב-19 באוגוסט 1960) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ארגנטינאי–ישראלי.
חאובל גדל בואנוס איירס ושיחק בקבוצת ולס סארספילד ובארחנטינוס ג'וניורס.
הובא לישראל בתחילת עונת 1982–1983 על ידי שלמה שרף, שאימן את קבוצת בני יהודה תל אביב ונסע לארגנטינה כדי לחפש בלם ארגנטינאי-יהודי לקבוצה.
לאחר שקיבל תעודת עולה, שיחק חאובל בבני יהודה במשך עונה וחצי.
באמצע עונת 1983–1984 עבר בהשאלה לבית"ר תל אביב עד סיום העונה בעסקת חילופין עם הבלם ירון אדיב.
את עונת 1984–1985 התחיל במכבי יבנה וסיים בהכח רמת גן שירדה סוף העונה לליגה הארצית.
חאובל החל את עונת 1985–1986 בבני יהודה וסיים אותה בהעפלה עם הפועל לוד לליגה הבכירה.
בעונות 1986–1988 שיחק בהפועל חדרה מצמרת הליגה הארצית.
את עונת 1988–1989 התחיל בהפועל טירה מליגה א' צפון ובינואר עבר לקבוצת הפועל קריית אונו מליגה א' דרום, בה שיחק עד אמצע עונת 1989–1990.
חאובל הוא בעל תואר ראשון בחינוך גופני מסמינר הקיבוצים.
אימן בוגרים בסקציה נס ציונה, בית"ר אריאל ובהפועל גדרה, אימן במחלקת הנוער של מכבי קריית גת, בני אילת והפועל מרמורק, שימש כעוזר מאמן בהפועל קטמון ירושלים ומועדון ספורט כפר קאסם וכמאמן כושר בהפועל פתח תקווה ובית"ר נורדיה ירושלים.
מאז 2018 משמש כמנהל מקצועי של החטיבה הצעירה במכבי עירוני אשדוד.
כיום מאמן קבוצת ילדות של מכבי פנתרות אשדוד
בשנת 1983 הוזמן חאובל על ידי מאמן נבחרת ישראל בכדורגל יוסף מרימוביץ' ושיחק במוקדמות אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
סרג'יו נשוי לליאורה ואב לאדריאנו חאובל, ג'וליאן, סטפאני, ג'רמי וסמואל.
סרג'יו אדלשטיין (בספרדית: Sergio Andres Edelsztein; נולד ב-1956) הוא אוצר ישראלי עצמאי וחוקר אמנות עכשווית.
אדלשטיין נולד בשנת בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובשנת 1975 עלה לישראל.
הוא בעל תואר ראשון (1981) בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 הוענקה לאדלשטיין מלגה מטעם Goethe Institut לשם השתתפות ב-"New Media Seminar" הראשון, אשר התקיים בגרמניה ובאוסטריה.
אדלשטיין משמש אוצר ישראלי עצמאי, המזוהה עם תחום אמנות הווידאו והמיצג.
הוא נמנה עם חלוצי האוצרים שעסקו בתחומים אלה ובפעילותו האוצרותית השפיע רבות על התקבלותם בסצנת האמנות בישראל.
בשנת 1987 הקים אדלשטיין את גלריה "ארטיפקט" ("Artifact Gallery").
הגלריה פעלה תחילה בבית האדום ברחוב נחמני 43 בתל אביב ובהמשך עברה לרחוק אפ"ק 12 ביפו.
הגלריה פעלה בין השנים 1987 – 1996, והתמקדה בהצגת אמנים ישראלים כדוגמת דיתי אלמוג, פיליפ רנצר, יצחק ליבנה, הילה לולו לין, יהושע בורקובסקי ואחרים.
ארכיון הגלריה נתרם בשנת 2013 על ידי אדלשטיין למרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
בשנת 1995 אדלשטיין ערך והנחה סדרת טלוויזיה ראשונה מסוגה בישראל, שעסקה בהתפתחות אמנות הווידאו.
הסדרה מנתה 16 פרקים ושודרה בערוץ 8.
בשנת 1997 ייסד אדלשטיין את המרכז לאמנות עכשווית (CCA) בתל אביב, במטרה לקדם את האמנות העכשווית, תוך שימת דגש בעיקר על אמנויות וידאו ומיצג.
בשנת 1997 יזם ואצר אדלשטיין את הביאנלה הבינלאומית הראשונה למיצג בישראל בשם ערפול 1 (Blurrr 1).
אדלשטיין שימש כאוצר גם של הביאנלות הבינלאומיות הנוספות למיצג בישראל (ערפול Blurrr 6-2), אשר התקיימו מדי שנתיים עד לשנת 2007. בשנת 2000 ייסד המרכז ארכיון וידאו, אשר התמקד בעבודות וידאו ניסיוניות.
בין השנים 2002 - 2010 ערך המרכז בהנהגתו של אדלשטיין סדרת ביאנלות בינלאומיות בשם וידאו זון (VideoZone), אשר הוקדשו לאמנות וידאו.
בשנת 2009 אצר אדלשטיין תערוכה של אמנית המיצג הסרבית מרינה אברמוביץ' 8 שיעורים על ריקות עם סוף טוב.
אדלשטיין שימש כמנהל המרכז עד לשנת 2017.
אדלשטיין אצר תערוכות בישראל וברחבי העולם.
בין השאר, נבחר לשמש כאוצר מטעם ישראל בביאנלה הבינלאומית ה-24 בסאו פאולו (1998, האמן - צבי גולדשטיין) ובביאנלה בוונציה (2005, האמן - גיא בן נר; 2013, האמן - גלעד רטמן).
אדלשטיין עסק לאורך שנות פעילותו גם בהוראה ובמתן הרצאות במוסדות שונים בישראל ובעולם.
בין השאר, שימש כמרצה לתולדות האמנות בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה (1985-1984); לימד פרקטיקות אוצרותיות ב-Piet Zwart ברוטרדם, הולנד; וייסד את התוכנית ללימודי אוצרות בסמינר הקיבוצים ושימש בה כמרצה (2012-2008).
במהלך 2020 שימש אדלשטיין כמרצה בבית לאמנות ישראלית, במסגרת הקורס "סוגיות בהתפתחות הווידאו ארט בישראל".
1997 - ערפול 1, תל אביב, המרכז לאמנות עכשווית.
1998 - הביאנלה הבינלאומית ה-24 בסאו פאולו (האמן צבי גולדשטיין).
1999 - רטרוספקטיבה של סרטי אנדי וורהול, סינמטק תל אביב.
1999 - רטרוספקטיבה של סרטי לורנס וויינר, סינמטק תל אביב.
2001 - רטרוספקטיבה של סרטי קנת' אנגר, מת'יו ברני ומייקל סנו, סינמטק תל אביב.
2002 - וידאו זון - הביאנלה הבינלאומית הראשונה לאמנות הווידאו בישראל.
2003 - אוצר שותף של אירוע הווידאו Fundacion Calouste Gulbenkian VZ@LX>PT (ליסבון, פורטוגל).
2004 - ערפול 4, המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2004 - אוצר שותף של תוכנית הווידאו Art Focus 4, ירושלים.
2004 - וידאו זון - הביאנלה הבינלאומית השנייה לאמנות הווידאו בישראל.
2005 - הביתן הישראלי בביאנלה בוונציה (האמן גיא בן נר).
2005 - אוצר שותף (יחד עם יהושע סימון) סרק, המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2005 - ערפול 5, המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2006 - דיוקן עצמי כאיש משפחה (האמן גיא בן נר), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2006 - שופינג דיי/כותרות היום (האמן דורון סולומונס), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2006 - וידאו זון - הביאנלה הבינלאומית השלישית לאמנות הווידאו בישראל.
2007 - התערוכה הבלתי נראית, המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2007 - Hope Machines (האמן אורי קצנשטיין), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2007 - ערפול 6, המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2008 - וידאו זון - הביאנלה הבינלאומית הרביעית לאמנות הווידאו בישראל.
2008 - זיכרון קצר (האמנית יעל ברתנא), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב ו-PS1 ניו יורק.
2008 - רטרוספקטיבה של סרטי רבקה הורן, המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2009 - הווידויים (האמן רועי רוזן), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2009 - 8 שיעורים על ריקות עם סוף טוב (האמנית מרינה אברמוביץ'), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2010 - וידאו זון - הביאנלה הבינלאומית החמישית לאמנות הווידאו בישראל.
2013 - הביתן הישראלי בביאנלה בוונציה (האמן גלעד רטמן).
2013 - כל זה יכול להיבנות מחדש במקום אחר (האמנית נירה פרג), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב ו-CCJ (סאו פאולו, ברזיל).
2015 - האיש החולה של אירופה, הארכיטקט (האמן דור גז), מרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2016 - אובך וערפל (האמן צאו פיי), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2016 - עין הים (האמנית יעל אפרתי), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2016 - Condition of Political Choreography, אמנות מיצג, המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
2017 - סיפור אהבה (האמנית קנדיס ברייץ), המרכז לאמנות עכשווית תל אביב.
סרג'יו סקאריולו (באיטלקית: Sergio Scariolo; נולד ב-1 באפריל 1961) הוא מאמן כדורסל איטלקי המשמש כמאמן ריאל מדריד.
סקאריולו החל את קריירת האימון שלו בתחילת שנות ה-80, כעוזר מאמן בברשה, קבוצת עיר הולדתו, ובסקאבוליני פזארו.
ב-1985 הפך למאמן הנבחרת הצבאית של איטליה, איתה זכה באליפות העולם.
כעוזר מאמן של ולריו ביאנקיני בפזארו, סקאריולו זכה באליפות איטליה הראשונה שלו בשנת 1988.
ב-1989 מונה ביאנקיני למאמן וירטוס רומא וסקאריולו קודם לתפקיד המאמן הראשי החדש של פזארו.
בעונת 1989/90 הצליחה סקאבוליני של סקאריולו לזכות באליפות נוספת, כשניצחה את פלקנסטרו וארזה 3–1 בגמר.
בגיל 29 הפך סקאריולו לאחד המאמנים האיטלקים הצעירים ביותר שזכו באליפות.
באותה עונה הגיעה הקבוצה גם לגמר גביע קוראץ', בו הפסידה לחובנטוד בדאלונה.
בעונת 1990/91 סיימה הקבוצה במקום השביעי בעונה הסדירה והודחה ברבע הגמר על ידי יובקזרטה באסקט.
עם זאת, פזארו הצליחה להגיע לפיינל פור גביע אירופה לאלופות ב-, אך הפסידה 93–84 בחצי הגמר ליוגופלסטיקה ספליט, שזכתה בגביע, והפסידה במשחק על המקום השלישי למכבי תל אביב.
בשנה שלאחר מכן עבר סקאריולו לאורורה דזיו מהליגה השנייה.
לאחר שתי עונות בהן לא הצליח להעלות את המועדון ליגה הוא עזב את הקבוצה.
בשנת 1993 הוא מונה למאמן פורטיטודו בולוניה.
בשנת 1994 הוא זכה בתואר מאמן השנה של הסרייה א' האיטלקית.
בעונת 1994/95 סיימה פורטיטודו במקום השני בעונה הסדירה, אך הודחה בחצי הגמר על ידי בנטון טרוויזו.
בעונה הבאה הגיעה הקבוצה לגמר ראשון בתולדותיה, אך הפסידה 3–1 לאולימפיה מילאנו.
בשנת 1997 עבר סקאריולו לספרד, וחתם בטאו ויטוריה.
באותה עונה הגיעה הקבוצה לגמר הליגה הספרדית, וב-1999 זכתה בגביע המלך הספרדי.
בשנת 1999 מונה סקאריולו למאמן ריאל מדריד.
בעונתו הראשונה בקבוצה הוא הוביל את הבלאנקוס לזכייה באליפות לאחר ניצחון 3–2 על היריבה ההיסטורית ברצלונה.
הקבוצה הגיעה גם לרבע גמר היורוליג, בו הפסידה לפורטיטודו בולוניה.
עם זאת, בעונה שלאחר מכן, ריאל הובסה 3–0 על ידי ברצלונה בגמר הליגה, וב-2001/02 היא הודחה ברבע הגמר על ידי אסטודיאנטס מדריד וסקאריולו פוטר.
בין השנים 2003 ל-2008 היה סקאריולו מאמן אוניקאחה מאלגה, אשר תחת כהונתו ובזכות הנהגתו של חורחה גרבאחוסה, חוותה את "תור הזהב" שלה.
בשנת 2005 זכתה מאלגה בגביע המלך הספרדי לאחר ניצחון על ריאל מדריד, ובעונה הבאה זכתה באליפות לאחר ניצחון 3–0 על ויטוריה בגמר.
הקבוצה סיימה את שנותיה הטובות ביותר עד אז בהעפלה לפיינל פור היורוליג ב-, שם הפסידה בחצי הגמר לצסק"א מוסקבה וסיימה במקום השלישי.
באוקטובר 2007 שיחקה מאלגה נגד ממפיס גריזליס מה-NBA במשחק ידידות, וניצחה 102–99. זו הייתה אחת הפעמים הבודדות שקבוצת NBA הפסידה למועדון זר.
מ-2008 עד 2010 שימש סקאריולו כמאמן הראשי של המועדון הרוסי חימקי.
בשתי העונות הוא הגיע למקום השני, והפסיד בגמר לצסק"א מוסקבה.
בשנת הגיעה חימקי לגמר היורוקאפ, בו הפסידה 74–80 לריטאס וילנה.
ב-20 בדצמבר 2010 הסכימו סקאריולו וחימקי הדדית לסיים את חוזהו.
ב-2011 חזר סקאריולו לאיטליה, ומונה למאמן אולימפיה מילאנו.
בעונת הגיעה מילאנו לטופ 16, אך הודחה בשלב זה.
קבוצתו של סקאריולו הגיעה לגמר הליגה, אך הפסידה 1–4 למונטפסקי סיינה.
בעונה שלאחר מכן לא הצליחה מילאנו להעפיל לטופ 16 והפסידה 3–4 לסיינה ברבע גמר הפלייאוף.
לאחר מכן התפטר סקאריולו מתפקידו.
ביוני 2013 מונה סקאריולו למאמן קאחה לבורל ויטוריה, אותה אימן בסוף שנות ה-90. עם זאת, ב-סיום עונת 2013/14 הוא פוטר מהקבוצה.
ביולי 2018 מונה סקאריולו לעוזר מאמן טורונטו ראפטורס מה-NBA, וסייע להם לזכות באליפות ה-NBA הראשונה שלהם ב-.
סקאריולו הפך למאמן האיטלקי הראשון ולאיטלקי השני אי פעם, אחרי הקלע מרקו בלינלי, שהפך לאלוף ה-NBA.
ב-26 בפברואר 2021 שימש סקאריולו מאמן ראשי זמני של הראפטורס למשחק מול יוסטון רוקטס לאחר שהמאמן הראשי ניק נרס וחמישה עוזרים החמיצו את המשחק בגלל פרוטוקולי הבריאות והבטיחות של ה-NBA; טורונטו ניצחה את המשחק 122–111. רכז הראפטורס, קייל לאורי, אסף את כדור המשחק לאחר המשחק ונתן אותו לסקאריולו כמזכרת.
ב-18 ביוני 2021 חתם סקאריולו לשלוש שנים ב מליגת העל האיטלקית והיורוקאפ.
ב-21 בספטמבר זכה סקאריולו בתואר ראשון עם וירטוס לאחר ניצחון 90–84 על אולימפיה מילאנו בסופר קאפ האיטלקי.
ב- זכה סקאריולו עם וירטוס ביורוקאפ והעלה אותה בחזרה ליורוליג.
ב-15 בספטמבר 2023 הוא פוטר מהקבוצה לאחר שמתח ביקורת על התנהלות ההנהלה.
קדנציה שנייה בריאל מדריד (2025-הווה)
ב-3 ביולי 2025 הודיעה ריאל מדריד על החתמת סקאריולו כמאמן הקבוצה פעם נוספת לאחר 23 שנים.
סקאריולו שימש פעמיים כמאמן ראשי של נבחרת ספרד בכדורסל: מ-2009 עד 2012 ומ-2015 ועד היום.
סקאריולו הוביל את ספרד לארבע זכיות באליפות אירופה בכדורסל (2009, 2011, 2015 ו2022) ולזכייה בגביע העולם בכדורסל ב-2019. בטורניר הכדורסל האולימפי זכה סקאריולו עם ספרד במדליית כסף באולימפיאדת לונדון 2012 ובמדליית ארד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
באוקטובר 2020 הודיע סקאריולו שיישאר כמאמן הנבחרת עד טורניר הכדורסל באולימפיאדת פריז (2024).
סרג'יו ברטוני (באיטלקית: Sergio Bertoni; 23 בספטמבר 1915 – 15 בפברואר 1995) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ברטוני מזוהה עם המועדונים פיזה וגנואה, ואף ידוע בזכייתו עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ברטוני החל את הקריירה שלו בעיר הולדתו בפיזה, ושיחק מ-1932 עד 1938 בסרייה א' ולאחר מכן שיחק בסרייה ב'.
ב-1938, לאחר המונדיאל הצטרף ברטוני לגנואה; רגע לפני תחילת עונת 1938-39, במשחק מול סלביה פראג הוא סבל משוק שבורה, פציעה שהשפיעה על הביצועים למשך שארית הקריירה שלו.
ברטוני נשאר עם גנואה במהלך מלחמת העולם השנייה, עד 1946. במשך שארית הקריירה הפעילה שלו, שהסתיימה ב-1950, הוא שיחק במועדונים שונים באיטליה.
הוא הפסיק את הקריירה שלו בספציה (שם המשיך כמאמן) ואימן את הקבוצה לסירוגין עד 1962.
באולימפיאדת 1936 הוא התחרה כחלוץ מרכזי וסייע לשער של אניבל פרוסי בניצחון 2-1 על נורווגיה בחצי הגמר.
מחוץ לאולימפיאדה שיחק שלושה משחקים בינלאומיים נוספים, כשהבקיע פעם אחת נגד גרמניה ב-1940. הוא אף היה בנבחרת המנצחת של איטליה במונדיאל 1938, אך לא השתתף באף משחק.
סרג'ו קורבוצ'י (באיטלקית: Sergio Corbucci; 6 בדצמבר 1926 – 1 בדצמבר 1990) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק סרטים איטלקי.
נודע בעיקר בגלל שני סוגי יצירות שביים: מערבוני ספגטי אלימים (בשנות ה-70) וקומדיות (בשנות ה-70 וה-80).
את דרכו כבמאי, התחיל בסרטי "חרבות וסנדלים" (סרטים באיכות נמוכה שהתרחשו, כביכול, בתקופת רומא הקלאסית).
בראשית שנות ה-60 עבר לצלם מערבוני ספגטי.
ב-1964 ביים את הסרט "הטבח בגרנד קניון" (בפסבדונים סטנלי קורבט, ובשיתוף עם אלברט בנד).
ב-1965 ביים לבדו את המערבון "Minnesota Clay".
ב-1966התחיל להתפרסם עם בימוי הסרט ג'נגו (Django) בכיכובו של פרנקו נרו.
הצלחת הסרט הביאה גם להמשך שיתוף הפעולה הפורה עם פרנקו נרו, וגם ליצירת סרטי ג'נגו נוספים, שבהם כיכבו שחקנים אחרים (ביניהם טרנס היל).
אחרי ג'נגו, ביים קורבוצ'י מערבוני ספגטי נוספים, שהפכו אותו לאחד הבמאים האיטלקים הפוריים ביותר.
אחד המערבונים האלה, שזכה לפרסום רב, היה "השתיקה הגדולה" (The Great Silence), סרט מבהיל ואפל, שמעמת את גיבורו האילם עם רוצח פסיכופת.
הסרט נאסר להקרנה במדינות שונות בגלל האלימות הקיצונית המוצגת בו.
סרטים בולטים נוספים היו "נבאחו ג'ו" (1966), בכיכובו של ברט ריינולדס, שבו הגיבור האינדיאני, נלחם בשודדים שהרגו את בני שבטו, ו"הלבן, הצהוב והשחור" (1975) בכיכובם של תומאס מיליאן ואלי וולך.
הערכה כוללת של מערבוני הספגטי של קורבוצ'י
מערבוני הספגטי של קורבוצ'י היו סרטים אפלים ואלימים, שהדמויות המרכזיות בהן היו הרבה פעמים, אנטי-גיבורים סדיסטיים.
סצנות רבות בסרטיו כוללות מעשי הרג ופציעות משונות.
הסרט "ג'נגו" קבע רף גבוה חדש לאלימות במערבונים.
בשנות ה-70 וה-80 עבר קורבוצ'י לביים קומדיות.
בין כוכבי הקומדיות היה אדריאנו צ'לנטנו.
רבות מהקומדיות זכו להצלחה קופתית באיטליה ובארצות אירופאיות נוספות.
לעומת זאת, הן לא הופצו כמעט באמריקה.
מבקרי הקולנוע לא התייחסו ברצינות לסרטיו (עד שקוונטין טרנטינו חידש את ההתעניינות בו, ראו בפרק הבא), אך חלק מסרטיו צברו במהלך השנים מעמד של סרטי פולחן.
קורבוצ'י נפטר ברומא בשנת 1990 מהתקף לב.
אחיינו, לאונרדו קורבוצ'י, ממשיך את דרכו כבמאי סרטים בלוס אנג'לס.
התעניינות מחודשת בסרטיו בעקבות קוונטין טרנטינו
הבמאי קוונטין טרנטינו בעקבות ארבעה מסרטיו וראיונות שנתן, הביא להתעניינות מחודשת של מבקרי קולנוע ושל הציבור הרחב בקורבוצ'י.
ב-1992 ביים טרנטינו את סרטו הראשון כלבי אשמורת.
בסצנה האכזרית ביותר בסרט כורת מיסטר בלונד (אחד השודדים) את אוזנו של מרווין נאש (שוטר שבוי בידי הכנופיה).
בראיונות אתו סיפר טרנטינו, כי סצנה זו היא מחווה לסצנה דומה בסרט ג'נגו של קורבוצ'י.
ב-2012 ביים טרנטינו את הסרט ג'אנגו ללא מעצורים.
הסרט הוא מחווה למערבוני הספגטי, והוא עוסק בנקמת עבד שחור במעבידו הלבן, על רקע היחסים הבין גזעיים בארצות הברית במאה ה-19.
ב-2019 ביים טרנטינו את הסרט היו זמנים בהוליווד, וגם כתב ספר באותו שם.
בספר ובסרט טסים שניים מהגיבורים, ריק דולטון וקליף בות' לאיטליה כדי לשחק במערבוני ספגטי.
עלילה זו מבוססת בקווים כללים על השתתפותם האמיתית של שחקנים אמריקנים (שהבולט ביניהם הוא קלינט איסטווד) בסרטיהם של קורבוצ'י ושל סרג'ו לאונה.