tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חומר לבן (TA: Substantia alba) הוא כינוי לסוג של רקמה במערכת העצבים המרכזית.
רקמה זו מורכבת ברובה מאקסונים של תאי עצב, המשמשים כצינור להעברת מידע בתוך מערכת העצבים.
הרקמה העיקרית השנייה במערכת העצבים היא החומר האפור, אשר בניגוד לחומר הלבן מכיל בעיקר גופי תאים.
תפקידו של החומר הלבן הוא לקשר את האזורים השונים של חומר אפור במוח ובחוט השדרה אחד לשני ולהוליך אותות ביניהם.
בגיל ההתבגרות החומר הלבן עובר התעבות הדרגתית ושווה בין כל אזורי המוח, בעוד שהתפתחות החומר האפור משתנה מאזור לאזור.
המבנים של חומר לבן במערכת העצבים ממוקמים בעומק המוח הגדול מתחת לקליפת המוח, בחלקים החיצוניים של חוט השדרה ומתחת לקליפת המוח הקטן.
בתוך האזורים השונים של חומר לבן נמצאים ריכוזים נוספים של חומר אפור, למשל גרעיני הבסיס.
המבנה הגדול ביותר של חומר לבן במוח הוא כפיס המוח (קורפוס קלוסום) המקשר בין ההמיספרה הימנית והשמאלית.
פגיעה בחומר הלבן מקושרת למחלות שונות במערכת העצבים.
טרשת נפוצה מתאפיינת בהרס של מעטה המיאלין באקסונים.
הרס של חומר לבן מתרחש גם בחלק מהמחלות הניווניות של מערכת העצבים, כגון מחלת אלצהיימר.
חומר, או חומריות בפילוסופיה, לפי משמעותו האחת, הוא מונח המציין את הממשות הנתפסת בחמשת החושים של האדם, דבר גשמי, או גוף.
בחלק מספרות ההגות והמחקר במיוחד במערב, מאז העת העתיקה, מונגד החומר או החומריות, אל ענייני הרוח, ואל הרוחניות.
המטריאליזם מייחס חשיבות גדולה לחומר על פני רוח.
הדואליזם, מייחס להם חשיבות זהה.
האידיאליזם מייחס חשיבות עיקרית לרוח על פני החומר.
רוב הפילוסופים היוונים אשר עסקו במטאפיזיקה, עסקו גם בשאלות החומר ובמהות שלו.
הם העלו תאוריות רבות, שחלקן למעשה השערות מדעיות שלא הוכחו.
הפילוסוף תאלס טען שיסוד העולם הוא מים, והביא את הלחות הנוכחת בכל מקום כהוכחה.
תלמידו אנכסימנדרוס שלל תאוריה זו, וטען שלא ייתכן קיומה של אש בעולם שבו הכל עשוי מים.
כתאוריה חלופית, הציע אנכסימנדרוס את אפיירון כיסוד הראשוני שממנו עשוי העולם.
לטענתו, החומר המרכיב את העולם חייב להיות לא מוכר, אינסופי, וחסר כל תכונות המבדילות אותו משאר היסודות (כלומר - הוא חייב לכלול את כל התכונות של כל החומרים).
הפילוסוף אנכסימנס פתח רעיון זה, אולם הציע שיסוד העולם הוא אוויר.
במרוצת השנים התפתחה התאוריה, הרווחת ביותר בפילוסופיה היוונית, כי יסודות העולם הם ארבעה.
התאוריה, אשר גובשה על ידי אמפדוקלס, מניחה כי החומר בעולם מורכב מארבעה יסודות: אוויר, אדמה, אש ומים.
תאוריה זו אומצה על ידי אריסטו, ומשלה בכיפה עד המהפכה הקופרניקאית, בראשית העת החדשה.
בפילוסופיה היוונית הוצעה גם תאוריה שונה, אשר גיבשו אנשי האסכולה האטומיסטית.
על פי תורתם, החומרים בטבע ניתנים לחלוקה הולכת וחוזרת עד שמגיעים לחלקיקים זעירים, האטומים, להם זיזים ושקעים, המסוגלים להתחבר זה לזה.
אף על פי שבסופו של דבר הסתבר שהאטומיסטים צדקו, בזמנו לא ניתן לתאוריה ביסוס מדעי; היא נדחתה על ידי אריסטו ואחרים, עד שהרעיון עלה מחדש במאה ה-19.
בימי הביניים, סברו הוגים יהודים, בדומה לפילוסופים נוצרים ומוסלמים כי החומר והרוח הם מנוגדים, ואף אויבים.
החומר, או החומריות היא המרכיב הייחודי הקובע של העולם הזה; ובאשר לאדם, החומר שלו הוא החלק החייתי, או "הבהמי", של היותו.
החומר מהווה מכשול בדרכו של האדם אל שלמותו הרוחנית, ואל חיי העולם הבא.
החומר מציג לאדם מערך של פיתויים מתמיד, המורגש בחמשת חושים; החומר מעורר את יצר הרע ומושך את האדם אל הדברים האסורים על פי התורה, או אמות המוסר והנימוס המקובלות.
על האדם להישמר ממערך הפיתויים של החומר בכל תחבולה אפשרית, ולפנות בכל מאודו אל הרוחניות, שנתפסה כאחרת ומעבר לחומר.
כך למשל, כתב רבי משה בן-מימון, הרמב"ם, בספרו מורה נבוכים:
הוגים אחדים סברו כי החומר מכשיל את האדם מראות את העיקר הרוחני, הוא עלול לעכב, לדעת הוגים רבים, את ההשגה הרוחנית ולהזיק לה; כך למשל, כתב הרמב"ם:
במאה ה-17 חזר הדיון על רוח וחומר להיות רווח בשיח הפילוסופי.
הפילוסוף רנה דקארט פיתח את הדואליזם בפילוסופיה המודרנית - המבדילה בין עולם הרוח ועולם החומר.
לאחר מכן השאלה תפסה מקום נרחב בהגותם של פילוסופים רבים.
בהם: ג'ורג' ברקלי, ברוך שפינוזה, גוטפריד וילהלם לייבניץ, עמנואל קאנט וקרל מרקס.
אחדים הציגו תפיסות דואליסטיות, אחדים דגלו באידיאליזם; כלומר, ייחסו חשיבות גדולה יותר לרוח מאשר לחומר, או אף דנו בחומר, כאשר הם שוללים את קיומו, ואחרים דגלו במטריאליזם שאינו מניח קיום לרוח.
חומרי הדברה הם כימיקלים רעילים המשמשים להדברת מזיקים המציקים לבני אדם או לסביבה.
הם כוללים קשת רחבה של חומרים קוטלי מיקרוארגניזמים, צמחים ובעלי חיים.
חומרי ההדברה הנפוצים ביותר הם קוטלי עשבים המהווים כ-50% מכלל חומרי ההדברה שמשתמשים בהם לצרכים שונים ברחבי העולם.
רוב חומרי ההדברה משמשים כמוצרים להגנת הצומח, להגנת צמחים מפני עשבים שוטים, חיידקים, פטריות או חרקים.
חומר הדברה הוא חומר כימי או חומר ביולוגי הקרוי ביופסטיציד המרתיע, הורג או פוגע במזיקים בדרכים שונות.
לחומרי ההדברה יש יתרונות וחסרונות מרובים ביכולתם לחולל מחלות קשות, לכן, השימוש בהם צריך להיות על פי תקנות הקובעות את סוגי החומרים המותרים לריסוס, הכמויות הנדרשות לטיפול ואת הזמנים המתאימים לריסוס בהתאם לזמן איסוף היבול..
המונח כולל חומרים המיועדים לשימושים חקלאיים, כגון, הסרת עלים, חומר ייבוש או אמצעי לדילול פירות ומניעת נשירה מוקדמת של הפרי.
חומר ההדברה עשוי לשמש גם לטיפול בגידולים לפני או אחרי הקציר בבתי אריזות להגנתם מקלקול במהלך האחסון וההובלה.
חומרי הדברה יכולים להיות מסווגים לפי אורגניזם מטרה כמפורט בטבלה או על פי אמצעי חדירתם לגוף הגורם המזיק.
חומרי הדברה עשויים להיות מערכתיים-סיסטמיים, או לא מערכתיים.
חומרי הדברה במגע, לא מערכתיים נשארים על פני השטח ופועלים באמצעות מגע ישיר עם אורגניזם המטרה.
חומרי הדברה יעילים יותר אם הם מערכתיים.
מערכתיות היא תנאי מוקדם לשימוש בחומר ההדברה כטיפול בזרעים.
רעלי קיבה - רעלים הפועלים על החרק לאחר שקלט אותם עם מזונו.
רעלים אלה אינם עובדים על מזיקים בעלי גפי פה עוקצים-מוצצים שכן אלו ניזונים רק עם החדרת גפי פיהם לתוך רקמות האורגניזם הפונדקאי.
רעלי מגע - רעלים הפועלים באמצעות מגע ישיר עם גוף המזיק.
הרעלים חודרים מבעד לקוטיקולה (שריון החרק) או דרך הסימפונות-הטרכאות.
רעלי המגע כוללים חומרים צמחיים (בהם פירטרין המופק מצמח החרצית), או חומרים סינתטיים (משפחת הפירתרואידים המחקים את פעולת הפירטרין.
המשותף לרעלי המגע היא מסיסותם בשמנים המאפשר להם לחדור דרך כסות הגוף.
רעלים סיסטמיים - רעלים אשר מועברים אל הצומח שממנו ניזון החרק.
הם אינם פוגעים בצמח, אלא רק בחרק הניזון ממנו.
חומרים אלה נכללים לעיתים בתוך רעלי הקיבה, כיוון שגם הם פועלים רק לאחר שהגיעו למערכת העיכול של החרק.
חומר הדברה סיסטמי נע רקמת העצה המשמשת להובלת נוזלים כלפי מעלה מן השורשים או עשויה להיות כלפי מטה ברקמת השיפה בכיוון מן העלים לחלקים התחתונים של הצמח, או בשני הכיוונים.
רעלי עישון - רעלים המיושמים בצורת עשן או אדים וחודרים למזיק דרך פתחי הנשימה, דרך הקוטיקולה ודרך קליפת הביצה.
שימוש ברעלים אלה נעשה בתוך חללים סגורים ואטומים ומצריך רישיון הדברה באיוד.
פעולתם הקטלנית של חומרי הדברה היא תוצאה של התערבות בתהליך ביוכימי של האורגניזם חי.
רעלי עצבים מעכבים את ייצור האנזים כולינאסתראז שתפקידו לפרק את האצטילכולין.
הצטברותו גורמת להפרעת מנגנון הולכת הגירוי העצבי והתכווצות בלתי פוסקת של השרירים הגורמת לעיוות הגוף המסתים במוות.
חומר ההדברה שהוא המרכיב הפעיל בתערובת עם רכיבים אחרים ליצירת המוצר הנמכר בשוק המכונה פורמולה ומיושם באופנים שונים, על פי ידע וניסיון.
חומרי הדברה יכולים להיות מסווגים כבלתי מתכלים או כמתכלים.
חומר הדברה חייב להיות די יציב כדי לקטול או לשלוט על המטרה, אך חייב להתפרק די מהר כדי שלא להצטבר בסביבה או בשרשרת המזון .
זאת, על מנת להיות מאושרים לשימוש על ידי הרשויות.
חומרי הדברה מתמשכים, כולל די-די-טי נאסרו לשימוש.
מקרה חריג הוא ריסוס בבתים כדי להילחם בנשאי המלריה .
קיימים הבדלים יסודיים בין השפעתם הרעילה של חומרי ההדברה השונים.
יש שהשפעתם מצטברת, עקב אגירת כמויות זעירות של רעל והשפעתו הממיתה תורגש רק לאחר שהצטברה בגוף כמות מסוימת.
מידת הרעילות משתנה בהתאם לגיל החרק.
רעלים אחדים רעילים לחרקים בוגרים אך אינם פוגעים בצעירים, בעוד שלאחרים השפעה הפוכה.
מידת הרעילות נמדדת על ידי אחוז התמותה: במינון נמוך מתים בתחילה רק פרטים בודדים, וככל שגדל המינון כך הולך וגובר קצב התמותה עד לתמותה של לפחות מחצית מקבוצת הביקורת.
מרישום הנתונים מתקבלת עקומת הצטברות התמותה, כאשר המועד המדויק של פעולת הרעל מותנה בריכוזו של החומר.
ככל שיקטן הריכוז, יארך זמן התמותה, וככל שיגדל הריכוז יתקצר פרק זמן זה.
תנאי סביבה (כגון טמפרטורה ולחות) עשויים להשפיע מאוד על פעולת הרעל.
למרבית הרעלים קיים סף טמפרטורה שמתחתיו לא מתקיימת פעילות.
במחקר שנערך בסקוטלנד בשנת 2017 מצאו החוקרים שחומרי הדברה שנמצאים בשימוש בעולם גורמים לנזק בריאותי בחדק הדבורים ועלולים לפגוע ביכולתן לאסוף צוף ולזמזם.
מחקר המשך משנת 2020 של חוקרים בלונדון מצא כי חשיפה של דבורים לחומרי הדברה גרמה לירידה משמעותית בהתפתחות המוחית שלהן, בייחוד בחלקים שאחראים על למידה ועל זיכרון שהכרחי להישרדותן.
מכאן, הוסק כי המשך השימוש בחומרי הדברה יוכל להביא לפגיעה רבה באוכלוסיית הדבורים.
קבוצות מבניות רבות פותחו עבור כל אחד מהאורגניזמים של המטרה המפורטים בטבלה.
מחלקה מבנית משויכת בדרך כלל לאופן פעולה יחיד, אם כי הוא עשוי להקיף יותר ממחלקה מבנית אחת.
בנוסף לשימוש העיקרי שלהם בחקלאות, לחומרי הדברה יש יישומים נוספים.
חומרי הדברה משמשים לשליטה באורגניזמים הנחשבים כמזיקים, או מזיקים לסביבתם.
הם משמשים לקטילת יתושים שעלולים להעביר מחלות שעלולות להיות קטלניות, כמו נגיף מערב הנילוס, קדחת צהובה ומלריה.
חומרי הדברה עשויים לקטול דבורים, צרעות ונמלים, שעלולים לגרום לתגובות אלרגיות.
קוטלי חרקים יכולים להגן על בעלי חיים מפני מחלות שעלולות להיגרם על ידי טפילים, כגון פרעושים, קרציות וכינים, הנחשבים לטפילים חיצוניים.
חומרי הדברה יכולים לשמש לקטילת חרקים המהווים מקור של העברת זיהומים, כגון זבובים ותיקנים חומרי הדברה יכולים למנוע מחלות בבני אדם הנגרמות על ידי מזון מעופש או תוצרת מזוהמת.
קוטלי עשבים יכולים לשמש לקטילת עשבים שוטים לפני עיבוד חקלאי, עצים ושיחים.
הם משמשים לקטילת עשבים שוטים שפולשים ועלולים לגרום לנזק סביבתי.
קוטלי עשבים משמשים בדרך כלל בבריכות ואגמים לשליטה באצות וצמחים כמו ועשבי מים שעלולים להפריע לפעילויות כמו שחייה ודייג ולגרום למים להיראות ולהריח לא נעים.
מזיקים בלתי נשלטים כמו טרמיטים ועובשים עלולים לפגוע במבנים כמו בתים הסובלים מרטיבות.
חומרי הדברה משמשים בחנויות מכולת ובמתקני אחסון מזון לקטילת מכרסמים וחרקים הפוגעים במזון כמו דגנים ובאריזות מזון.
חומרי הדברה משמשים במדשאות, גינות נוי ובמגרשי גולף, בין השאר מסיבות קוסמטיות.
מהעת העתיקה ועד שנות החמישים של המאה ה-20, חומרי ההדברה בשימוש היו תרכובות אי-אורגניות ותמציות צמחים.
התרכובות האי-אורגניות היו נגזרות של נחושת, ארסן, כספית, גופרית, ותמציות צמחים הכילו בין היתר פירתרום מפרחי החרצית, ניקוטין מצמח הטבק, ורוטנון , איזופלבון המצוי בזרעים ובגבעולים של צמחים רבים.
הפחות רעילים שבהם עדיין נמצאים בשימוש בחקלאות אורגנית.
בשנות ה-40 הופיעו קוטל החרקים די-די-טי וקוטל העשבים .
תרכובות אורגניות סינתטיות אלו היו בשימוש נרחב והיו רווחיות מאוד.
אחריהם הופיעו בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים חומרי הדברה סינתטיים רבים אחרים, שהובילו לצמיחת תעשיית חומרי ההדברה.
במהלך תקופה זו, התברר בהדרגה כי די-די-טי אשר רוסס בסביבה כדי להילחם בנשא מחלת המלריה הצטבר בשרשרת מזון והפך למזהם עולמי, כפי שפורסם בספר "אביב דומם".
הדי-די-טי נאסר לשימוש בשנות ה-70 במספר מדינות, ולאחר מכן נאסרו כל חומרי ההדברה העמידים ברחבי העולם כולו.
עמידות לחומרי הדברה נצפתה לראשונה בשנות העשרים של המאה ה-20 עם חומרי הדברה אי-אורגניים.
הדברה משולבת (IPM) הוצגה בשנות החמישים.
ניתוח מדוקדק של ממצאים וריסוס תוך כדי שאיפה להגיע לסף חסכוני או ביולוגי של פגיעה ביבול הוביל ליישום תהליכי ההדברה והפך בשנות ה-20 למדיניות הרשמית של ארגונים בינלאומיים, ארגוני תעשייה וממשלות רבות.
בשנות ה-60 במהפכה הירוקה עם כניסתם של זנים בעלי תנובה גבוהה, נעשה שימוש נוסף בחומרי הדברה.
מאז שנות ה-80 הוכנסו גידולים מהונדסים גנטית GMC, אשר הוביל להקטנת השימוש בקוטלי חרקים.
החקלאות האורגנית, המשתמשת בחומרי הדברה לא-סינתטיים בלבד, גדלה ובשנת 2020 מהווה כ-1.5 אחוז מכלל הקרקע החקלאית בעולם.
חומרי ההדברה הפכו בתחילת המאה ה-21 ליעילים יותר.
שיעורי השימוש בחומרי הדברה ירדו מ-1,000–2,500 גרם של חומר פעיל לדונם (גר'/הא) בשנות ה-50, ל-40–100 גרם/הא בשנות ה-2,000. למרות זאת, כמויות השימוש גדלו.
במדינות עם הכנסה שנתית גבוהה במשך עשרים השנים בין שנות ה-90 ל-2010, כמויות השימוש גדלו ב-20%, בעוד שבמדינות עם הכנסה הנמוכה גדלו הכמויות ב-1,623%.
בשנים האחרונות נעשו מחקרים לפיתוח תרכובות או חומרים חדשים עם תכונות משופרות במטרה לגלות אופני פעולה חדשים או שימוש בכמויות נמוכות יותר.
מטרה נוספת היא להחליף חומרי הדברה ישנים שנאסרו מסיבות של רעילות או פגיעה סביבתית, או שאיבדו מיעילותם עקב התפתחות העמידות.
בשנים האחרונות הפך קשה יותר למצוא חומרי הדברה חדשים.
יותר מ-100 חומרים פעילים חדשים הוצגו בשנות ה-2,000 ופחות מ-40 בשנות ה-2010. חומרי הדברה ביולוגיים זולים יותר לפיתוח, מכיוון שהרשויות דורשות פחות מחקר טוקסיקולוגי וסביבתי.
מאז שנת 2,000 קצב החדרת מוצרים ביולוגיים חדשים עולה לעיתים קרובות על זה של מוצרים שיגרתיים.
יותר מ-25% מחומרי ההדברה הכימיים הקיימים מכילים מרכז כיראלי אחד או יותר.
חומרי הדברה חדשים יותר עם שיעורי יישום נמוכים יותר נוטים להיות בעלי מבנים מורכבים יותר, ולכן מכילים לעיתים קרובות יותר מרכזים כיראליים.
במקרים בהם מרבית פעילות ההדברה או כולה בתרכובת חדשה מצויה באננטיומר אחד, הרישום והשימוש בתרכובת כאננטיומר יחיד זה מועדפים.
זה מפחית את שיעור מבחני היישום של חומר ההדברה החדש ומונע את הבדיקות הסביבתיות המייגעות הנדרשות בעת הרישום.
הדאגה למערכות אקולוגיות הפכו המגמות בעולם להדברת מזיקים בשיטה משולבת (IPM) לנפוצות בארצות רבות: אינדונזיה, סין, בנגלדש, ארצות הברית, אוסטרליה ומקסיקו.
כל שימוש בחומרי הדברה טומן בחובו סיכון מסוים.
שימוש נכון בחומרי הדברה מקטין את הסיכונים הנלווים הללו לרמה הנחשבת מקובלת על ידי סוכנויות פיקוח על חומרי הדברה כגון הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA) והסוכנות הרגולטורית להדברת מזיקים
הסוכנות לאסדרת הטיפול במזיקים (PMRA) של קנדה.
הדי-די-טי המרוסס על קירות הבתים, הוא אורגנוכלורין ששימש למלחמה ביתושים המפיצים את המלריה מאז שנות ה-40 לפי המלצת ארגון הבריאות העולמי.
אורגנוכלורנים נאסרו ברוב מדינות העולם רעילותם לאדם.
הדי-די-טי הפך פחות יעיל בגלל התפתחות של עמידות.
ההתפתחות זוהתה באפריקה כבר בשנת 1955, ועד 1972 תשעה-עשר מיני יתושים ברחבי העולם זוהו בעמידים ל-די-די-טי.
ברזיל הייתה המשתמשת הגדולה בעולם בחומרי הדברה בשנת 2021 לשימוש חקלאי, בעוד ארצות הברית הייתה המשתמשת השנייה בגודלה.
בשנת 2018 מכירות חומרי הדברה בעולם נאמדו ב-65 מיליארד דולר, מתוכם 88% שימשו לחקלאות.
חומרים גנריים הווה 85% מהמכירות ב-2018. במחקר אחד, הוערך כי על כל דולר של ארצות הברית שמשלמים על חומרי הדברה המיועד לגידולים מרוויחים עד ארבעה דולרים ליבולים שהיו הולכים לאיבוד על ידי חרקים, עובשים ועשבים שוטים.
החקלאים נהנים מגידול בתפוקת היבול ומהיכולת לגדל מגוון גידולים לאורך כל השנה.
צרכני מוצרים חקלאיים נהנים גם מזמינות התוצרת ברוב חלקי השנה.
לשימוש בחומרי הדברה מספר גורמי תועלת ואי שימוש בחומרי הדברה גורם לנזקים כלכליים.
אי שימוש בחומרי הדברה מפחית את היבול בכ-10%.
מחקר שנערך ב-1999 הראה שאיסור על חומרי הדברה בארצות-הברית עלול לגרום לעלייה במחירי המזון, אובדן מקומות עבודה ולעלייה ברעב בעולם.
שיפור איכות היבולים ובעלי חיים הניזונים מיבולים אלה
שליטה על וקטורים של מחלות אנושיות/בעלי חיים ואורגניזמים טורדניים.
הקטנת תחלואה על ידי הדברת וקטורים להעברת מחלות מיקרוביאליות המועברות על ידי חרקים ומכרסמים.
חיי אדם ניצלו ומחלות צמצמו, עם הגברת השימוש ב-די-די-טי וכך גם חיי בעלי חיים ניצלו והפחתת מחלות.
השפעה ארוכת טווח של טיפוח סביבתי במקומות מגורים (בתי מגורים, מבני עץ, גינות נוי ושטחי נופש).
קיימות שתי רמות של יתרונות לשימוש בחומרי הדברה, ראשונית ומשנית.
יתרונות ראשוניים הם רווחים ישירים ויתרונות משניים הם השפעות ארוכות טווח יותר.
חינוך לבטיחות חומרי הדברה ורגולציה של חומרי הדברה נועדו להגן על הציבור מפני שימוש לרעה בחומרי הדברה.
אך אינו מבטל כל שימוש לרעה.
צמצום השימוש בחומרי הדברה ובחירה בחומרי הדברה רעילים פחות עשויים להפחית את הסיכונים החברה והסביבה משימוש בחומרי הדברה.
חומרי הדברה עלולים להשפיע לרעה על הבריאות.
חיקוי לפעולה הורמונלית הגורם לבעיות רבייה.
סקירה שיטתית משנת 2007 מצאה כי רוב המחקרים על לימפומה שאינה הודג'קין ולוקמיה הראו קשרים עם חשיפה לחומרי הדברה ובכך הגיעה למסקנה כי יש להפחית את השימוש הקוסמטי בחומרי הדברה.
ישנן עדויות משמעותיות לקשר בין חשיפות לקוטלי חרקים אורגנו-פוספטים ושינויים נוירו-התנהגותיים.
קיימות ראיות מוגבלות גם לתוצאות שליליות אחרות מחשיפה לחומרי הדברה כולל נוירולוגיים,
האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים ממליצה להגביל את החשיפה של ילדים לחומרי הדברה ולהשתמש בחלופות בטוחות יותר.
משרד הבריאות הישראלי הוציא המלצות לשימוש בחומרי הדברה בקרבת ילדים.
הרעלות על ידי חומרי הדברה
חומרי הדברה עלולים לגרום להרעלה בבני אדם ומינים אחרים שאינם מטרה, שחומרתן תלויה בתדירות ובגודל החשיפה.
הרעילות תלויה גם בקצב הספיגה, האגירה בתוך הגוף, חילוף החומרים וסילוק המטבוליטים מהגוף.
חומרי הדברה נפוצים כמו זרחנים-אורגניים וקרבמטים פועלים על ידי עיכוב פעילות האנזים אצטילכולין אסטראז, המונעת פירוק של אצטילכולין בסינפסה העצבית.
עודף אצטילכולין יכול להוביל לתסמינים נוירולוגיים, כמו התכווצויות שרירים או רעד, בלבול, סחרחורת ובחילה.
מחקרים מראים שאצל עובדי חווה באתיופיה, קניה וזימבבואה קיימת ירידה בריכוזים של אצטילכולין אסטראז, האנזים האחראי לפירוק אצטילכולין הפועל על סינפסות בכל מערכת העצבים בפלזמה.
מחקרים אחרים באתיופיה הבחינו בתפקוד נשימתי מופחת בקרב עובדי חווה המרססים יבולים בחומרי הדברה.
מסלולי חשיפה רבים לעובדים חקלאיים מגבירים את הסיכון להרעלת חומרי הדברה, כולל ספיגה על ידי עור בהליכה בשדות, מריחת מוצרים על פני העור, וחשיפה על ידי שאיפה.
מדידת רמת החשיפה לחומרי הדברה
קיימות כמה גישות מדעיות למדידת למידת החשיפה לחומרי הדברה: סמנים ביולוגיים וסמנים של השפעה ביולוגית.
סמנים ביולוגיים: מדידה ישירה של תרכובת חומר ההדברה או המטבוליטים שלה בשתן, דם, פלזמה.
סמנים ביולוגיים עשויים לכלול מדידה ישירה של התרכובת בגוף לפני שהיא עברה טרנספורמציה ביולוגית במהלך חילוף החומרים.
סמנים ביולוגיים מתאימים אחרים עשויים לכלול את המטבוליטים של התרכובת לאחר שעברו התמרה ביולוגית במהלך חילוף החומרים.
נתונים טוקסיקוקינטיים יכולים לספק מידע מפורט יותר על כמה מהר התרכובת עוברת חילוף חומרים וסילוקה מהגוף, ולספק מידע לגבי עיתוי החשיפה.
סמנים של השפעה ביולוגית מספקים אומדן של חשיפה על סמך פעילויות אנזימטיות הקשורות למנגנון הפעולה.
לדוגמה, מחקרים רבים החוקרים חשיפה לחומרי הדברה כוללים לעיתים קרובות כימות של האנזים אצטילכולין אסטראז בסינפסה העצבית על מנת לקבוע את גודל ההשפעה המעכבת של חומרי הדברה מקבוצות האורגנופוספטים וקרבמטים.
שיטה נוספת לכימות חשיפה כוללת מדידה ברמה המולקולרית של כמות חומר ההדברה המקיימת אינטראקציה עם מקום הפעולה.
שיטות אלו משמשות יותר לחשיפות תעסוקתיות שבהן מנגנון הפעולה מובן טוב יותר, כפי שמתואר בהנחיות ארגון הבריאות העולמי FDO שפורסמו ב"ניטור ביולוגי של חשיפה כימית במקום העבודה".
יש צורך בהבנה טובה יותר של האופן שבו חומרי הדברה מעוררים את השפעותיהם הרעילות לפני שניתן יהיה ליישם שיטה זו של הערכת חשיפה לחשיפה תעסוקתית של עובדים חקלאיים.
שיטות חלופיות להערכת חשיפה כוללות שאלונים כדי להבחין מהמשתתפים אם הם חווים תסמינים הקשורים להרעלת חומרי הדברה.
תסמינים המדווחים על עצמם עשויים לכלול כאבי ראש, סחרחורת, בחילות, כאבי פרקים או תסמינים בדרכי הנשימה.
אתגרים בהערכת חשיפה לחומרי הדברה: קיימים מספר אתגרים בהערכת חשיפה לחומרי הדברה באוכלוסייה הכללית, ועוד רבים אחרים הייחודיים לחשיפות תעסוקתיות של עובדים חקלאיים.
מעבר לעובדי המשק, הערכת החשיפה לבני משפחה וילדים מציבה אתגרים נוספים, כגון האפשרות לחשיפה על ידי גרירת שאריות חומרי הדברה שנאספו על ביגוד או ציוד השייך לעובדי משק ההורים והבאתן בשוגג לבית.
עוברים עלולים להיחשף לחומרי הדברה גם לפני הלידה מאימהות שנחשפות לחומרי הדברה במהלך ההריון.
אפיון החשיפה של ילדים כתוצאה מסחיפה של חומרי הדברה באוויר וריסוס מאתגר באופן דומה במדינות מתפתחות.
בגלל תקופות התפתחות קריטיות של העובר ושל וולדות, אוכלוסיות אלו פגיעות יותר להשפעות של חומרי הדברה, ועלולות להיות בסיכון מוגבר לפתח השפעות בהתפתחות מיקרוגניטטיבית ופגיעה בהתפתחות.
בעוד שמדידת סמנים ביולוגיים או סמנים של השפעות ביולוגיות עשויה לספק הערכות מדויקות יותר של חשיפה, איסוף נתונים אלה בשטח לרוב אינו מעשי ושיטות רבות אינן רגישות דין כדי לזהות ריכוזים ברמה נמוכה.
קיימות ערכות לבדיקת כולינסטראז מהירה לדגימות דם בשטח.
עריכת הערכות בקנה מידה גדול של עובדים חקלאיים באזורים מרוחקים של מדינות מתפתחות, הופכת את יישום ערכות אלו לאתגר.
בדיקת הכולינסטראז היא כלי קליני שימושי להערכת חשיפה אינדיבידואלית ורעילות חריפה.
שונות ניכרת בפעילות האנזים הבסיסית בין אנשים מקשה על השוואת מדידות שדה של פעילות כולינסטראז למינון ייחוס כדי לקבוע את הסיכון הבריאותי הקשור לחשיפה.
אתגר נוסף שעומד בפני חוקרים בהסקת מינון הייחוס הוא זיהוי נקודות קצה בריאותיות הרלוונטיות לחשיפה.
יש צורך במחקר אפידמיולוגי נוסף כדי לזהות נקודות קצה בריאותיות קריטיות, במיוחד בקרב אוכלוסיות הנחשפות מבחינה תעסוקתית.
חשיפה תעסוקתית בקרב עובדי חקלאות
ארגון הבריאות העולמי והתוכנית הסביבתית של האו"ם מעריכים כי 3 מיליון עובדים חקלאיים בעולם המתפתח חווים הרעלה חמורה מחומרי הדברה מדי שנה, וכתוצאה מכך מתרחשים 18,000 מקרי מוות.
לפי מחקר אחד, עד 25 מיליון עובדים במדינות מתפתחות עלולים לסבול מהרעלת חומרי הדברה קלה מדי שנה.
חשיפות תעסוקתיות אחרות מלבד עובדים חקלאיים, כולל מטפחי חיות מחמד, שומרים על קרקעות כגון יערנים ומבערי קרקע על ידי עישון עלולות, לסכן אנשים להשפעות בריאותיות מחומרי הדברה.
השימוש בחומרי הדברה נפוץ באמריקה הלטינית.
כ-3 דולר ארצות הברית מיליארד מוצאים מדי שנה באזור זה.
רישומים מצביעים על עלייה בתדירות הרעלת חומרי הדברה בשני העשורים האחרונים.
המקרים הנפוצים ביותר של הרעלת חומרי הדברה הם תוצאה מחשיפה לחומרי הדברה אורגנו-פוספטים וקרבמאטים.
השימושים הנפוצים ביותר הם: שימוש במשק הבית, שימוש במוצרים לא מוסדרים, חוסר תיעוד מתועדים בתעשיית החקלאות ההערכה היא כי 50-80% ממקרי הרעלת חומרי הדברה אינם מדווחים.
דיווח לקוי על הרעלת חומרי הדברה נפוץ במיוחד באזורים שבהם עובדים חקלאים אשר נוטים פחות לפנות לטיפול במוסד רפואי שעשוי לנטר או לעקוב אחר שכיחות הרעלה חריפה.
היקף הרעלת חומרי הדברה לא מכוונת עשוי להיות גדול בהרבה ממה שאפשר ללמוד מהנתונים הזמינים, במיוחד בקרב מדינות מתפתחות.
חקלאות וייצור מזון נותרו אחת התעשיות הגדולות ביותר בעולם.
במזרח אפריקה, התעשייה החקלאית מייצגת את אחד מהמגזרים הגדולים בכלכלה, כאשר כמעט 80% מאוכלוסייתה מסתמכת על חקלאות להכנסה.
חקלאים בקהילות אלה משתמשים במוצרי הדברה כדי לשמור על יבולים גבוהים.
חלק מממשלות מזרח אפריקה עוברות לחקלאות תאגידית, הנותנת הזדמנות לתאגידים זרים להפעיל חוות מסחריות.
עובדה זו מאפשרת מחקר נגיש יותר על שימוש בחומרי הדברה וחשיפה בקרב עובדים.
באזורים אחרים שבהם חלקים גדולים מהאוכלוסייה מסתמכים על קיום חקלאות בקנה מידה קטן, הערכת השימוש בחומרי הדברה וחשיפה קשה יותר.
ניתן להשיג מזעור חשיפה מזיקה לחומרי הדברה בכמה דרכים על מנת להפחית את השכיחות של הרעלת הדברה חריפה והשפעות בריאותיות כרוניות הקשורות לחשיפה.
שימוש נכון בציוד מגן אישי
זמני כניסה נאותים לאזורים שרוססו לאחרונה
סימון מוצרים יעיל לחומרים מסוכנים בהתאם לתקנות FIFRA
הכשרת אוכלוסיות בסיכון גבוה, לרבות עובדים חקלאיים, על שימוש ואחסון נכון של חומרי הדברה
המשך מחקר על ההשפעות הבריאותיות הרעילות של חומרי הדברה משמש בסיס למדיניות רלוונטית ולתקנים הניתנים לאכיפה המגנים על הבריאות על כל האוכלוסייה.
שימוש בחומרי הדברה מעלה מספר חששות סביבתיים.
למעלה מ-98% מקוטלי החרקים המרוססים ו-95% מקוטלי העשבים מגיעים ליעד אחר מלבד היעד שלהם, כולל אוויר, מים ואדמה.
סחיפה של חומרי הדברה מתרחשת כאשר חומרי הדברה מרחפים באוויר כחלקיקים הנישאים על ידי הרוח לאזורים אחרים, ועלולים לזהם אזורים אלה.
חומרי הדברה הם אחד הגורמים לזיהום מים, וכמה חומרי הדברה היו הפכו למזהמים אורגניים מתמשכים, התורמים לזיהום קרקע ופרחים (אבקה, צוף).
יתר על כן, שימוש בחומרי הדברה עלול להשפיע לרעה על פעילות חקלאית שכנה, שכן מזיקים עצמם נסחפים ופוגעים בגידולים סמוכים שאין בהם שימוש בחומרי הדברה.
שימוש בחומרי הדברה מפחית את המגוון הביולוגי, תורם לפגיעה בבעלי חיים מאביקים , הורס בתי גידול, במיוחד לציפורים, ומאיים על מינים בסכנת הכחדה.
מזיקים יכולים לפתח עמידות לחומרי ההדברה , המחייבת להחליף את חומר ההדברה או להשתמש במינון גדול כדי לנטרל את העמידות, אשר יוביל בסופו של דבר להחמרת הזיהום הסביבתי.
אמנת סטוקהולם למניעת זיהום אורגני אסרה על שימוש בחומרי ההדברה השייכים לקבוצה זו, בפרט הדי-די-טי וחומרי הדברה אורגנוכלוריים אחרים המתאפיינים ביציבותם ובליפופיליות שלהם ועל ידי כך מסוגלים להצטבר ביולוגית באורגניזם ובשרשרת המזון ומאפשרות התפשטותם על פני כדור הארץ.
חומרי הדברה מתמשכים אסורים לשימוש בחקלאות, ולא יאושרו על ידי הרשויות.
מכיוון שזמן מחצית החיים בקרקע ארוך.
למשל, עבור DDT זמן מחצית החיים בקרקע הוא 2–15 שנים, ועדיין ניתן לזהות שאריות בבני אדם ברמות נמוכות פי 5 עד 10 ממה שנמצאו בשנות ה-70. חומרי הדברה המותרים היום לשימוש חייבים להיות מתכלים בסביבה.
תכונה זו של חומרי הדברה נובעת הן מתכונות כימיות מולדות של התרכובות ומתהליכים או תנאים סביבתיים.
לדוגמה, הנוכחות של הלוגנים בתוך מבנה כימי מאטה לעיתים קרובות את הפירוק בסביבה אירובית.
ספיחה של חומר ההדברה לקרקע עשויה לעכב את הנדידה שלהם, ועשויה להפחית את הזמינות הביולוגית למיקרואורגניזמים.
ניתן כיום לעקוב אחר זיהום סביבתי של חומרי הדברה על ידי סמנים ביולוגיים כגון דבורים מאביקות המעבירות את מרבית חייהן בהאבקה.
עלויות בריאות האדם והסביבה עקב שימוש בחומרי הדברה בארצות הברית נאמדו ב-9.6 מיליארד דולר.
מהות הפגיעהעלות שנתית בארצות הבריתבריאות הציבור$1.1 מיליארדעמידות לחומרי הדברה במזיק$1.5 מיליארדאובדן יבול שנגרם על ידי חומרי הדברה$1.4 מיליארדאובדן ציפורים עקב חומרי הדברה$2.2 מיליארדזיהום מי תהום$2.0 מיליארדעלויות אחרות$1.4 מיליארדסך כל העלויות$9.6 מיליארד
עלויות נוספות כוללות את תהליך הרישום ועלות רכישת חומרי הדברה המוטלות בדרך כלל על חברות חקלאיות וחקלאים.
תהליך הרישום עשוי להימשך מספר שנים בגלל 70 סוגי בדיקות שטח ועלול לעלות 50–70 מיליון דולר עבור חומר הדברה בודד.
בתחילת המאה ה-21 הוציאה ארצות הברית כ-10 מיליארד שולר על חומרי הדברה מדי שנה.
קיימות מספר חלופות לשימוש בחומרי הדברה.
שיטות אלה הופכות פופולריות יותר ויותר, ולעיתים קרובות הן בטוחות יותר מהדברה כימית מסורתית.
בשנים האחרונות הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית, ה-EPA, רושמת חומרי הדברה בסיכון מופחת במספרים הולכים וגדלים.
שימוש בהדברות ביולוגיות כגון פרומונים וחומרי הדברה מיקרוביאליים
הנדסה גנטית בעיקר של גידולים
שיטות הטיפוח כוללות מספר שיטות:
פיתוח תהליכי תרבות (גידול של מספר סוגי צמחים)
שתילת יבולים באזורים שבהם המזיקים הפוגעים בהם אינם חיים
תזמון שתילה לפי הזמנים בהם המזיקים יהיו הכי פחות בעייתיים
שימוש בגידולי מלכודת בהם מצויים צמחים המושכים מזיקים הרחק מהגידולים המיועדים
גידולי מלכודות הצליחו לשלוט במזיקים בכמה מערכות חקלאיות מסחריות תוך הפחתת השימוש בחומרי הדברה.
במערכות אחרות, גידולי מלכודת עלולים להיכשל בהפחתת צפיפות המזיקים בקנה מידה מסחרי, גם כאשר גידול המלכודת היה יעיל בניסויים מבוקרים.
שימוש באורגניזמים אחרים הנלחמים במזיק הוא דוגמה נוספת לחלופה לשימוש בחומרי הדברה.
אורגניזמים אלה יכולים לכלול טורפים טבעיים או טפילים של המזיקים.
ניתן להשתמש גם בחומרי הדברה ביולוגיים-ביופסטיצידים, המבוססים על פטריות, חיידקים ונגיפים הגורמים למחלות במיני המזיקים.
הפרעה לרבייה של חרקים יכולה להתבצע על ידי עיקור זכרים ממין המטרה ושחרורם לסביבה כדי שיזדווגו עם נקבות אך לא יפיקו צאצאים.
טכניקה זו שימשה לראשונה זבוב תולעת הברגים Cochliomyia hominivorax בשנת 1958 ומאז היא בשימוש עם זבוב הפירות הים תיכוני, זבוב הצה צה וטוואית האלון .
מדובר בגישה מדעית יקרה ואיטית הפועלת רק על סוגים מסוימים של חרקים.
חלופות אחרות כוללות שימוש ברובוטים חקלאיים להדברת עשבים שוטים על ידי רובוטים באמצעות לייזר .
המושג "משיכה-דחיפה" התקבל בשנת 1987 כגישה להדברה משולבת (IPM).
אסטרטגיה זו משתמשת בתערובת של גירויים משני התנהגות, כדי לתמרן את התפוצה ואת השפע של חרקים.
"דחיפה" פירושו שהחרקים נדחים או נרתעים הרחק מכל משאב מוגן.
"משוך" פירושו שגירויים מסוימים, כגון, גירויים סמי-כימיים, פרומונים, תוספי מזון, גירויים חזותיים, צמחים שעברו שינוי גנטית משמשים למשיכת מזיקים כדי ללכוד יבולים למקום שבו לא יוכלו להתקיים וימתו.
ישנם מספר רב של רכיבים על מנת ליישם אסטרטגיית "משיכה-דחיפה" Push-Pull בשיטה של הדברה משולבת-IPM.
תחקירים רבים הבודקים את היעילות של גישת ה"דחיפה-משיכה" נעשו ברחבי העולם.
אסטרטגיית הדחיפה המוצלחת ביותר פותחה באפריקה עבור חקלאות קיימת.
תחקיר מוצלח נוסף בוצע על השליטה על העש Helicoverpa, הגורם לנזקים בגידולי כותנה באוסטרליה.
באירופה, במזרח התיכון ובארצות הברית, נעשה שימוש מוצלח באסטרטגיות דחיפה בשליטה על בשדות שעועית.
היתרונות בשיטה זו טמונים בעובדה שנעשה שימוש מופחת בחומרים כימיים או ביולוגיים והגנה טובה יותר מפני הסתגלותם של חרקים לשיטת הדברה זו לעומת ההדברה הקונבנציונלית.
כמה חסרונות של אסטרטגייה זו היא בעובדה שאם יש חוסר בידע מתאים של האקולוגיה ההתנהגותית והכימית של האינטראקציות המארח-מזיקים השיטה הופכת לבלתי אמינה.
מכיוון השיטה אינה מאוד נפוצה הרי שעלויות הרישום גבוהות יותר.
ראיות מדעיות מצביעות על כך שחלופות לחומרי הדברה יכולות להיות יעילות באותה מידה כמו השימוש בכימיקלים.
מחקר שנערך על שדות תירס בצפון פלורידה מצא כי היישום של
קומפוסט עם יחס פחמן לחנקן גבוה לשדות חקלאיים היה יעיל ביותר בהפחתת אוכלוסיית הנמטודות הצמחיות-טפיליות והגדלת תפוקת היבול, עם עליות יבול שנעו בין 10% ל-212%; ההשפעות שנצפו היו ארוכות טווח, ולעיתים קרובות לא הופיעו עד העונה השלישית של המחקר.
הזנת סיליקון נוספת מגנה על חלק מגידולי הגננות מפני מחלות פטרייתיות כמעט לחלוטין, בעוד שחוסר סיליקון מוביל לעיתים לזיהום חמור גם כאשר משתמשים בקוטלי פטריות.
תקנות ההדברה שונות ממדינה למדינה.
כדי להתמודד עם חוסר עקביות בתקנות בין מדינות, צירים לוועידה של ארגון המזון והחקלאות של האו"ם אימצו בשנת 1985 קוד התנהגות בינלאומי על הפצה ושימוש בחומרי הדברה כדי ליצור סטנדרטים וולונטריים של רגולציה של חומרי הדברה עבור מדינות שונות.
הקוד עודכן ב-1998 וב-2002. ה-FAO טוען כי הקוד העלה את המודעות למפגעי הדברה והקטין את מספר המדינות ללא הגבלות על שימוש בחומרי הדברה.
ברחבי העולם, ל-85% מהמדינות יש חקיקה בנושא אחסון נכון של חומרי הדברה ו-51% של חומרי ההדברה השונים כוללים הוראות להבטחת סילוקם הנאות במקרה שפג תוקפם.
אף על פי שתקנות ההדברה שונות ממדינה למדינה, חומרי הדברה ומוצרים שבהם הם שימשו נסחרים על פני העולם כולו.
כדי להתמודד עם חוסר עקביות בתקנות בין מדינות, צירים לוועידה של ארגון המזון והחקלאות של האו"ם אימצו בשנת 1985 קוד התנהגות בינלאומי בנושא ההפצה והשימוש בחומרי הדברה, במטרה ליצור סטנדרטים מרצון של חקיקה רגולטורית של חומרי הדברה עבור מדינות שונות.
בארצות הברית, הסוכנות להגנת הסביבה (EPA) אחראית להסדרת חומרי הדברה במסגרת החוק הפדרלי של קוטל חרקים, קוטל פטריות וקוטל מכרסמים (FIFRA) וחוק הגנת איכות המזון (FQPA).
חומרי הדברה מסוימים נחשבים מסוכנים מדי למכירה לציבור הרחב והם מסווגים בקטגוריה של חומרי הדברה מוגבלים לשימוש .
רק מפעילים מוסמכים, שעברו בחינה, והסמכה רשאים לרכוש או לפקח על יישום חומרי הדברה לשימוש מוגבל.
רישומים של מכירות ושימוש נדרשים להישמר ועשויים להיבדק על ידי סוכנויות ממשלתיות המופקדות על אכיפת תקנות הדברה.
רשומות אלה חייבות להיות מתועדות וזמינות לעובדים ולסוכנויות רגולטוריות סביבתיות ארציות או אזוריות.
בנוסף ל-EPA, משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) ומנהל המזון והתרופות של ארצות הברית (FDA) קובעים תקנים לרמת שאריות מרביות של חומרי הדברה המותרות על גידולים או בתוך גידולים.
ה-EPA בוחן אילו השפעות פוטנציאליות על בריאות האדם והסביבה עשויות להיות קשורות לשימוש בחומרי ההדברה השונים.
נוסף, ה-EPA של ארצות הברית משתמש בתהליך ארבעת השלבים של מועצת המחקר הלאומית להערכת סיכונים לבריאות האדם: (1) זיהוי סיכונים, (2) הערכת מינון-תגובה, (3) הערכת חשיפה, 4) אפיון סיכונים.
השאריות מפוקחות על ידי הרשויות.
בשנת 2016, ליותר מ-99% מהדגימות של תוצרת ארצות הברית לא היו שאריות חומרי הדברה או שהן היו בעלות רמות שאריות הרבה מתחת לרמות המותרות על ידי EPA.
אושרה חקיקה של האיחוד האירופי האוסרת על שימוש בחומרי הדברה רעילים מאוד, לרבות כאלה שהם מסרטנים, מוטגנים או רעילים לתהליך הרבייה, המשבשים את המערכת האנדוקרינית, וכאלה שנמצאים באורח ממושך באורגניזם, מצטברים באורגניזם ורעילים (PBT) או מתמשכים מאוד ומאוד מצטברים מאוד (vPvB).
אושרו אמצעים לשיפור הבטיחות הכללית של חומרי הדברה בכל המדינות החברות באיחוד האירופי.
בשנת 2023 אישרה ועדת איכות הסביבה של הפרלמנט האירופי החלטה שמטרתה להפחית את השימוש בחומרי הדברה ב-50% באופן כללי ואת המסוכן ביותר ב-65% עד שנת 2030 ולהבטיח שימוש בר-קיימא בחומרי הדברה רק כמוצא אחרון.
ההחלטה כוללת גם צעדים למתן נגישות חלופות של חומרי הדברה לחקלאים.
חומרי הדברה בעלי שרידות גבוהה אינם מאושרים עוד לשימוש בחקלאות, ואינם מאושרים על ידי הרשויות.
מכיוון שזמן מחצית החיים בקרקע ארוך (עבור DDT 2-15 שנים) עדיין ניתן לזהות שאריות בבני אדם ברמות נמוכות פי 5 עד 10 ממה שנמצאו בשנות ה-70.
בשנת 2007 החל שיתוף פעולה בין משרד החקלאות לבין החברה להגנת הטבע בפרויקט ייחודי לשימוש בתנשמות ובבזים לשימוש בהדברה ביולוגית בישראל.
הוא החל כפיילוט קטן בעמק החולה ובקיבוץ שדה אליהו שבעמק בית שאן שהוכתר כהצלחה והתרחב לכל אזור צפון הארץ, המרכז, הנגב הצפוני והנגב המערבי.
מנתוני משרד החקלאות משנת 2017 עולה, שחלה ירידה משמעותית של כ-45% בשימוש בחומרי הדברה בשטחים פתוחים בזכות התנשמות והבזים.
התוכנית הלאומית לניטור ביולוגי בישראל גובשה בשנים 2019–2020 במטרה לחקור ולנטר את החשיפה בישראל למזהמים סביבתיים.
המחקר מתבצע באמצעות איסוף דגימות ביולוגיות ובדיקת נתוני חשיפה של האוכלוסייה בישראל.
בתוכנית הלאומית לניטור ביולוגי נבדקת החשיפה לחומרי הדברה כדוגמת פירתרואידים וחומרי הדברה זרחנים אורגניים, במקביל לחומרים מזהמים ולמגוון רעלים שונים.
חומרי הדברה נמצאים גם ברוב משקי הבית בארצות הברית, 88 מיליון מתוך 121.1 מיליון משקי בית מציינים שהם משתמשים בחומרי הדברה כלשהם בשנת 2012. נכון לשנת 2007, נמצאו יותר מ-1,055 חומרים פעילים רשומים כחומרי הדברה, אשר מניבים למעלה מ-20,000 מוצרי הדברה המשווקים בארצות הברית.
על פי דוח מבקר המדינה מ-2023 מספר חומרי ההדברה הפעילים והמאושרים בישראל אך אסורים ביתר מדינות ה-OECD עומד על 103. בסקרים שונים נמצאו דגימות חריגות של שאריות חומרי הדברה במזון.
עקב חקיקה ואמצעי זהירות לא מספקים, 99% ממקרי המוות הקשורים לחומרי הדברה מתרחשים במדינות מתפתחות המהוות רק 25% מחומרי ההדברה בשימוש.
מחקר אחד דיווח על הרעלה עצמית על ידי שימוש בחומרי הדברה.
שליש מההתאבדויות ברחבי העולם נעשות על ידי שימוש בחומרי הדברה.
המחקר המליץ, בין היתר, על הגבלות נוספות על סוגי חומרי ההדברה המזיקים ביותר לבני אדם.
סקירה אפידמיולוגית משנת 2014 מצאה קשרים בין אוטיזם וחשיפה לחומרי הדברה מסוימים, אך ציינה שהראיות הזמינות לא היו מספיקות כדי להסיק שהקשר הוא סיבתי.
חומר טבע או חומר טבעי הוא תרכובת המיוצרת באופן טבעי על ידי יצורים חיים.
בדרך כלל, הכוונה לתרכובות אורגניות או אורגנו-מתכתיות המיוצרות בגופן של צמחים, חיידקים, פטריות וחיות, שעברו ברירה מלאכותית.
חומר טבע עשוי להיות מיוצר בצורה סינתטית או חצי-סינתטית על ידי האדם, ועדיין החומר הסופי ייקרא בשם חומר טבע, כלומר, הכינוי חומר טבע ניתן לחומר עצמו, ולא לאופן ההפקה שלו.
לחומרי טבע נודעת חשיבות רבה במחקר המודרני, בשל היותן מקור לתרכובות בעלות חשיבות ביולוגית, רפואית ומסחרית לאדם.
חומרים המתקבלים מיצורים פרוקריוטים (כגון: חיידקים)
חומרים המתקבלים מיצורים איקריוטים (כגון: פטריות, צמחים, חיות)
בידוד חומרי טבע ממקורות ביולוגים נעשה, לרוב, בשיטות פיזיקליות או כימיות כגון: מיצוי, סינון, סירכוז, גיבוש מחדש וזיקוק.
אחת הטכניקות העיקריות היא הכרומטוגרפיה, בדגש על כרומטוגרפיית עמודה, וכרומטוגרפיית נוזל בלחץ גבוה.
לאחר שהחומר בודד וטוהר, ניתן לבצע כמה בדיקות אנליטיות שמטרתן זיהוי מוחלט של מבנה החומר, וביניהן: ספקטרוסקופיית תהודה מגנטית גרעינית (NMR) - בדגש על HNMR, CNMR.
בדרך כלל משולבים מספר בדיקות אנליטיות מקדימות, על מנת להקל על פענוח המבנה: כגון: ספקטרוסקופיית מסה, ספקטרוסקופיית תת-אדום וספקטרוסקופיית על-סגול ואור נראה.
עבור מולקולות גדולות ומורכבות יותר, ייתכן ויהיה צורך בטכניקות אנליטיות אחרות או נוספות.
ייצור חומרי טבע עשוי להיות בצורה מלאכותית, כפי שנעשה בתהליך הסינתזה המוחלטת - שהיא מענפיה החשובים של הסינתזה האורגנית.
או לחלופין בתהליכים מלאכותיים למחצה, המיושמים בבסיסה של הביוטכנולוגיה.
חומר חיטוי ידיים הוא חומר חיטוי המשמש לקטילת חידקים על גבי הידיים.
חומרי חיטוי ידיים מבוססים על כימיקלים הפוגעים ישירות בחידקים אלה.
גרסאות של חומרי חיטוי ידיים המבוססות על אלכוהול בדרך כלל מכילות איזופרופנול, אתנול (כהל אתילי) או n-propanol.
גרסאות מסוימות מכילות תרכובות כגון גליצרול למניעת ייבוש העור.
אלכוהול החל לשמש כחומר חיטוי כבר ב־1363, אך השימוש בו נהפך נפוץ בסוף המאה ה-17, כחומר חיטוי זמין ומקובל ברחבי אירופה.
הגרסה המבוססת על אלכוהול היא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
נוזל חיטוי מבוסס אלכוהול הוא מהתרופות היעילות והבטוחות ביותר במערכת הבריאות.
חומר חיטוי על בסיס אלכוהול עדיף על פני שטיפת ידיים עם סבון ומים בחלק מהמצבים בתחום הבריאות.
הוא בדרך כלל יעיל יותר בקטילת מיקרואורגניזמים וקל יותר לשימוש מאשר מים וסבון.
חיטוי במים וסבון עדיין חיוני משום שחיטוי בעזרת ג'ל אלכוהול איננו מספק חשיפה של 10-15 שניות לחומר החיטוי, זמן חשיפה אשר נדרש כדי לחסל חלבונים ולפרק תאים.
בכמויות נמוכות מדי (0.3 מ"ל), בריכוזי אלכוהול נמוכים מדי (מתחת ל-60%), או בסביבות עם שומנים גבוהים או פסולת חלבון השימוש בחומרי חיטוי המכילים אלכוהול בלבד לא יכול להבטיח היגיינת ידיים נכונה.
לפי הגדרות מתחום הבריאות (בתי חולים ומרפאות), ריכוז האלכוהול האופטימלי לקטילת חיידקים הוא 70% עד 95%.
על כן, חומרי חיטוי שמכילים אחוז נמוך יותר של אלכוהול עלולים לא לספק חיטוי מלא.
חומר חיטוי אלכוהולי יכול להרוג את רוב החיידקים, הפטריות, וכמה מהווירוסים, אך איננו יעיל נגד נבגים.
השימוש בג'ל המבוסס על אלכוהול מייבש פחות את העור, ומעשיר את האפידרמיס ביותר לחות, לעומת שטיפת ידיים עם סבון ומים.
יש לחטא את הידיים לפני כל הליך כירורגי על ידי שטיפת ידיים עם סבון עדין ולאחר מכן שפשוף הידיים עם חומר לחיטוי ידיים.
חיטוי כירורגי דורש מנה גדולה יותר של חומר חיטוי מכיוון שהעור חשוף יותר לחיידקים, על כן דרוש חיטוי יסודי יותר ומשום כך משתמשים גם בשטיפת ידיים וגם בחיטוי.
הדבר נעשה בדרך כלל בשתי דרכים על פי טכניקות ספציפיות לחיטוי ידיים, EN1499 (שטיפת ידיים היגיינית) ו־EN 1500 (חיטוי ידיים היגייני) כדי להבטיח שהידיים יהיו נקיות מחיידקים שיזיקו למטופל.
חומרי חיטוי ידיים המכילים אלכוהול באחוז גבוה (מעל 70%) נפוצים יותר בבתי חולים, מכיוון שהם הורגים יותר חיידקים מאשר חומרי חיטוי המכילים אחוזים נמוכים יותר של אלכוהול.
בבתי חולים ומרפאות משתמשים במשחות לחיטוי ידיים המבוססות על אלכוהול באופן נרחב כחלופה לסבוני חיטוי לידיים.
חומר אפל היא סדרת טלוויזיה קנדית מסוגת המדע הבדיוני המבוססת על קומיקס באותו שם.
יוצרי הקומיקס והסדרה הם ג'וזף מלוזי ופול מולי.
שלוש עונותיה של הסדרה שודרו החל מיוני 2015 עד אוגוסט 2017 בערוצים Space ו-Syfy.
שישה אנשים יוצאים מתוך תאי הקפאה בספינת חלל בשם "ראזה".
הם לא זוכרים דבר על עברם עד לרגע שבו כל אחד מהם התעורר בתאו.
הם מקצים לעצמם שמות מספרים מאחת עד שש, לפי סדר היציאה מהתאים.
הם מוצאים אנדרואידית המתפעלת את ספינת החלל, וגם הזיכרון שלה מחוק כולו.
השבעה מגלים שה"ראזה" הם צוות של שכירי חרב הידוע לשמצה ברחבי הגלקסיה.
חברי הצוות מתגבשים בשנית ופותחים דף חדש בחייהם.
מליסה אוניל - שתיים (2) / רבקה / פורשה לין
אלכס מלארי ג'וניור - ארבע (4) / ריו טצודה / ריו אישידה
ג'ודל פרלנד - חמש (5) / דאס / אמלי קולברן
זואי פלמר - אנדרואיד / סוקי / אירנה שו
רוג'ר קרוס - שש (6) / גריפין ג'ונס / קאל ואריק
מארק בנדייוויד - אחת (1) / ג'ייס קרוסו / דריק מוס
מלאני ליברד - ניקס הרפר
אלן וונג - מיסאקי האן
טורי היגינסון - המפקדת דלייני טרופל
דייוויד ריצ'מונד-פק - המפקד ניימן
אנדרו מודי - טקו פונסי
ג'ף טרביינן - ג'ון אנדרס
דייוויד היולט - טייבר קאלצ'ק
מייק דופוד - ארקס נירו
כריס הולדן-ריד - קייל קרקן
מישקה ת'יבוד - אדריאן מארו
ויל ויטון - אלכסנדר רוק
שלוש העונות של הסדרה צולמו בטורונטו, בירת אונטריו.
רוב הסצנות צולמו באולפן סגור.
באסטרונומיה וקוסמולוגיה, חומר אפל קל (light dark matter) הוא כינוי לחלקיקי חומר אפל השייכים למחלקה של חלקיקים שמגיבים חלש יותר עם כוחות ושדות (כבידה ואחרים) מאשר הכוחות הגרעיניים בתוכם (WIMPs- Weakly interacting massive particles).
על פי ההערכות, לחלקיקים אילו מסה הפחותה מ-1Gev.
באופן יחסי, לחלקיקים אילו יש מסה גדולה ביחס לשאר החלקיקים במודל הסטנדרטי.
בנוסף, אפשרות לבניית מודל של חומר אפל קל עשויה להתאפשר על ידי הנחת קיום של בוזוני אור חדשים.
כלל החלקיקים שאוזכרו לעיל, הם חלק ממודל למדא-CDM, המודל המקובל כיום בקרב חוקרים להסבר תופעות ומאפיינים של היקום והיווצרותו.
אחת ההנחות של המודל הוא קיומם של חלקיקי חומר אפל.
חומר אפל הוא חומר היפותטי שקיומו מאפשר הסבר לתופעות כבידיות מסוימות.
לפי הנחת החומר האפל, ישנם כמה סוגים שונים שלו, שחומר אפל קל מהווה אחד מהם.
חקר חומר אפל קל נעשה נפוץ בקרב מדענים בשל התרומה הרבה של המחקר לביסוס מודלים ותאוריות שמסבירות את היווצרות היקום.
חומצות שומן חיוניות , הן חומצות שומן, אשר נחוצות בתזונה של בני אדם ובעלי חיים, מכיוון שהגוף אינו מסוגל לסנתז אותן בעצמו.
ישנן רק שתי חומצות שומן חיוניות לבני האדם - חומצה אלפא-לינולנית (חומצות שומן מסוג אומגה 3) וחומצה לינולאית (חומצת שומן מסוג אומגה 6).
מספר חומצות שומן אחרות יכולות להיות חיוניות כאשר מתפתחים תנאים מסוימים או מחלות מסוימות - לדוגמה, חומצה דוקוזאקסואנואית (חומצת שומן מסוג אומגה 3) וחומצה גמא לינולנית (חומצת שומן מסוג אומגה 6).
כאשר התגלו שתי חומצות השומן החיוניות במהלך 1923 הן כונו בתחילה "ויטמין F", אולם בשנת 1929, מחקר שבוצע בחולדות הראה שמדויק יותר לסווג את שתי חומצות השומן החיוניות כשומנים ולא כויטמינים.
חומצות השומן הללו נחשבות חיוניות, משום שהחוקרים גילו כי כאשר מסירים את חומצות השומן הללו מהתזונה, הדבר פגע בהתפתחות התקינה של ילדים ובעלי חיים צעירים.
בקוסמולוגיה ובפיזיקה, חומר אפל קר הוא סוג תאורטי של חומר אפל.
התצפיות חושפות כי כ-85% מהחומר ביקום הוא חומר אפל, כאשר רק חלק קטן הוא החומר הבאריוני הרגיל המרכיב כוכבים, כוכבי לכת ואורגניזמים חיים.
בשל היותו נע במהירות נמוכה מן האור, קיבל את תוארו כחומר אפל "קר", ואילו היותו "אפל" מעיד שהוא מתקשר בצורה חלשה מאוד עם חומר רגיל וקרינה אלקטרומגנטית.
האופי הפיזי של CDM אינו ידוע, ויש מגוון רחב של אפשרויות, כדוגמת סוג חדש של חלקיקים מסיביים המנהלים אינטראקציות חלשות, חורים שחורים קדומים ואקסיונים.
התיאוריה של חומר אפל קר פורסמה לראשונה בשנת 1982 על ידי שלוש קבוצות מחקר בלתי תלויות: הקבוצה הראשונה הייתה של ג'יימס פיבלס, הקבוצה השנייה כללה את ג'ון ריצ'רד בונד, אלכס צלאי ומייקל טרנר, וקבוצה שלישית שכללה את ג'ורג' בלומנטל, ה.
מאמר סקירה שפורסם ב-1984 על ידי ג'ורג' בלומנטל, סנדרה פאבר, ג'ואל פרימק ומרטין ריס עסק בפיתוח הפרטים של התיאוריה.
על פי התאוריה של חומר אפל קר, המבנה צומח בצורה היררכית ומותנה בגודלם הנוכחי, כאשר תחילה מתמוטטים עצמים זעירים תחת כוח הכובד העצמי שלהם ומתמזגים בהיררכיה מתמשכת ליצירת אובייקטים גדולים ומסיביים יותר.
התחזיות של פרדיגמת החומר האפל הקר הם בהסכמה כללית עם תצפיות על מבנה קוסמולוגי בקנה מידה גדול.
אולם, על פי פרדיגמת החומר אפל החם, מבנה אינו נוצר בצורה היררכית (מעצמים קטנים לגדולים), אלא נוצר על ידי פיצול (מעצמים גדולים לקטנים), כאשר האובייקטים המסיביים נוצרו תחילה, ובהמשך התפצלו לחלקים קטנים יותר כמו גלקסיית שביל החלב; פיתוח ייחודי, אשר מבהיר את ההבדל המהותי בין הפרדגימות.
גלקסיות גמדיות הן מכריעות לתאוריה זו, ונוצרו כתוצאה מתנודות צפיפות בקנה מידה קטן ביקום הקדום; הן הפכו כעת לאבני בניין טבעיות היוצרות מבנים גדולים יותר.
נוכחותו של החומר האפל נחשפת באמצעות אינטראקציות הכבידה שלו עם חומר וקרינה רגילים.
כיוון שכך, קשה מאוד לקבוע מהם המרכיבים של החומר האפל והקר.
המועמדים מתחלקים בצורה כללית לשלוש קטגוריות: אקסיונים, חלקיקים קלים מאוד עם סוג מסוים של אינטראקציה עצמית ההופכת אותם למועמד מתאים לחומר אפל קר (cdm) אקסיונים חיוניים ובעלי יתרון תאורטי בשל היות קיומם פותר את בעיית ה סי פי החזקה בכרומודינמיקה קוונטית, אך חלקיקי האקסיונים נועדו רק לתיאוריה ומעולם לא התגלו.
חפצי הילה קומפקטיים (MACHOs) מסיביים, חפצים גדולים ומעובדים כמו חורים שחורים, כוכבי נייטרונים, גמדים לבנים, כוכבים קלושים מאוד או עצמים לא זוהרים כמו כוכבי לכת.
החיפוש אחר עצמים אלה מורכב משימוש בעדשות כבידה כדי לאתר את השפעות העצמים הללו על גלקסיות רקע.
מרבית המומחים מאמינים כי האילוצים מאותם חיפושים שוללים את ה-MACHO כמועמד של חומר אפל בר-קיימא.
חלקיקים מסיביים (ווימפס) בעלי אינטראקציה חלשה.
אין כיום חלקיק ידוע עם התכונות הנדרשות, אך הרחבות רבות של המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים מנבאות חלקיקים כאלה.
החיפוש אחר ווימפס כרוך בניסיונות לגילוי ישיר על ידי גלאים רגישים ביותר, כמו גם ניסיונות לייצור ווימפס על ידי מאיצי החלקיקים.
ווימפס נחשבים בדרך כלל לאחד המועמדים המבטיחים ביותר להרכב החומר האפל.
ניסוי דמה\ני (DAMA\NAI) וממשיכו דמה\ליברה טענו שגילו ישירות חלקיקי חומר אפל העוברים בכדור הארץ, אך מדענים רבים מטילים ספק רב בגין כך שאף תוצאות מניסויים דומים לא נראות תואמות לתוצאות ה- דמה.
עלו מספר פערים בין תחזיות פרדיגמת החומר האפל הקר של החלקיקים לבין תצפיות על גלקסיות והתקבצותן:
התפלגות הצפיפות של הילות חומר אפל בהדמיות של חומר אפל קר (לפחות אלה שאינן כוללות את ההשפעה של משוב בריוני) הן גבוהות בהרבה ממה שנצפה בגלקסיות על ידי בדיקת עקומות הסיבוב שלהן.
הדמיות של חומר אפל קר מנבאים מספר גדול של הילות חומר אפל קטנות, רבות יותר ממספר הגלקסיות הננסיות הקטנות הנצפות סביב גלקסיות כמו שביל החלב.
בעיית דיסק הלוויינים ניתן לראות כי גלקסיות גמדיות סביב שביל החלב וגלקסיות אנדרומדה מסתובבות במבנים דקים ומישורים ואילו ההדמיות צופות שעליהן להיות מחוזות.
באסטרונומיה ובקוסמולוגיה, חומר אפל באריוני הוא סוג תאורטי של חומר אפל המורכב מבאריונים.
לפי תצפיות רבות, רק אחוז קטן מכלל החומר האפל ביקום עשוי להיות באריוני.
בדומה לחומר האפל הרגיל והמוכר, חומר אפל באריוני אינו ניתן לגילוי על ידי קרינה אלקטרומגנטית הנפלטת ממנו, אך ניתן להסיק את קיומו ואת נוכחותו מההשפעות הכבידתיות שלו על החומר הרגיל.
בניגוד לרוב ההנחות, צורה זו של חומר אפל מורכבת מבאריונים, כנראה מחלקיקים תת-אטומיים כבדים כמו פרוטונים ונייטרונים, או לפחות שילובים מסוימים שלהם (כולל אטומים רגילים), אשר בונים סוג חדש של חלקיקים שאינם פולטים קרינה אלקטרומגנטית.
הנחה נוספת היא שעקב כך שמדובר בחלקיקים באריוניים חדשים ולא מוכרים למדע, גם סוג הקרינה שלהם היא חדשה ואינה נמצאת בספקטרום האלקטרומגנטי כפי שמוכר למדע.
חומר אפל באריוני יכול כנראה להיווצר בגז אשר אינו פולט קרינה או בגופי הילה קומפקטיים מסיביים - עצמים מרוכזים כמו חורים שחורים, כוכבי נייטרונים, ננסים לבנים, כוכבים קלושים מאוד הפולטים קרינה מזערית או עצמים אשר לא פולטים קרינה כלל, כגון כוכבי לכת וננסים חומים.
ניתן לשער את השכיחות של חומר אפל באריוני ממודלים של סינתזה גרעינית קדמונית בתקופת המפץ הגדול ומתצפיות על קרינת הרקע הקוסמית.
שניהם מצביעים על כך שכמות החומר האפל הבאריוני קטנה בהרבה מכמות החומר האפל הכוללת, ונראה שצפיפותו היא הקטנה ביותר מבין כל סוגי החומר האפל המשוערים.
על פי מודל המפץ הגדול והיקום הקדמוני, כמות גדולה יותר של חומר באריוני מרמזת על יקום קדום צפוף ודחוס יותר, הגורם להמרה יעילה ומהירה יותר של חומר להליום-4, דבר שמשפיע על כמות הדאוטריום ביקום וממעיט אותו עקב התהליך המואץ של ההיתוך גרעיני.
אם כל החומר האפל ביקום היה באריוני, היה הרבה פחות דאוטריום ביקום מהכמות הידועה.
ניתן לפתור את הבעיה הזו על ידי מציאת תהליך או מנגנון שבו נוצר איכשהו יותר דאוטריום, אך מאמצים גדולים בשנות השבעים לא הצליחו לזהות מנגנונים סבירים להתרחשות זו.
דוגמה לכך ניתן לראות בגופי הילה קומפקטיים מסיביים.
ננסים חומים למשל לא מבצעים היתוך גרעיני של מימן, אך הם כן שורפים דאוטריום.
חומצת שומן טראנס היא חומצה קרבוקסילית בלתי רוויה בעלת שרשרת פחמנים אליפטית, בה ישנו לפחות קשר כפול אחד עם מימנים בקונפורמציית טראנס.
בניגוד לחומצת שומן בלתי רוויה בקונפורמציית ציס, חומצת שומן טראנס היא בעלת מבנה ליניארי יותר ולכן ההתארגנות במרחב תהיה צפופה יותר באופן שיוביל לטמפרטורת היתוך גבוהה יותר ולמרקם קשיח יותר בטמפרטורת החדר.
צריכה של שומן טראנס הוכחה כגורם סיכון למחלות שונות, לרבות מחלות לב, כבד וסרטן.
ארגוני בריאות ברחבי העולם ממליצים להימנע לחלוטין מצריכה של שומן טראנס ולא לשלבו בתזונה יומיומית.
חומצות שומן טראנס התגלו לראשונה בשנת 1901 על ידי הכימאי הגרמני וילהלם נורמן .
נורמן ערך ניסויים עם זרזי הידרוגנציה על שומן נוזלי, וקיבל שומן מוצק למחצה, הידוע בשם שומן טראנס.
בתהליך הידרוגנציה מוספים אטומי מימן למולקולה כך שקשרים בלתי-רוויים הופכים לרוויים.
במהלך התגובה וכתלות בתנאים חלים גם שינויים נוספים בהם קשר כפול מסוג ציס הופך לקשר כפול מסוג טראנס.
תהליך ההידרוגנציה של חומצות שומן בלתי רוויות, עליו רשם נורמן פטנט בשנת 1903 אומץ לאחר מכן על ידי יצרניות המזון ברחבי העולם.
עד אז, מוצרים המכילים שומנים בלתי רוויים היו רגישים לתגובת חמצון בעת חשיפה לאוויר וכתוצאה מכך היו בעל חיי מדף קצרים.
לצורה יציבה של שומן בלתי רווי היה פוטנציאל להאריך משמעותית את חיי המדף ולשמר את הערך התזונתי של מגוון מזונות.
מוצר המזון המסחרי הראשון שפותח והכיל שומן טראנס היה חמאה צמחית של קריסקו שהוצגה בשנת 1911 על ידי חברת פרוקטר אנד גמבל.
תהליך ההידרוגנציה היה חשוב במיוחד בייצור של מרגרינה, ששימשה כתחליף חמאה כאשר זו הייתה במחסור במהלך מלחמת העולם השנייה.
בעשורים העוקבים, השימוש בהידרוגנציה ובחומצות שומן טראנס לייצוב חיי המדף של מוצרי מזון גדל במהירות, ובשנות ה-80 יצרניות מזון ומסעדות רבות הפסיקו להשתמש בשומנים שונים והחליפו אותם במוצרים מבוססי שומן טראנס, בעלי נקודות עשן דומות, מפני שחשבו שהם בריאים יותר.
מבנה ותכונות של חומצות שומן טראנס
ככלל, חומצות שומן יכולות להיות רוויות במימנים, חד בלתי רוויות (מכילות קשר כפול אחד) או רב בלתי רוויות (מכילות יותר מקשר כפול אחד).
מבחינה כימית, שומני טראנס עשויים מאותן אבני יסוד כמו שומנים אחרים, אבל יש להם צורה שונה.
במולקולות שומני טראנס, הקשר הכפול בין אטומי הפחמן הוא בתצורת הטראנס (מלטינית-בצד השני) ולא באותו הצד (ציס) כמו שומנים בלתי רוויים אחרים.
בקונפיגורציית ציס שנפוצה בטבע, שני השיירים הפחממנים של הקשר הכפול יפנו לאותו המישור (מעל או מתחת למישור הקשר), והמימנים יפנו שניהם למישור השני, באופן שגורם לכיפוף או לעיקול בשרשרת הפחמימנית.
לעומת זאת, בקונפיגורציית טראנס השיירים הפחממניים של הקשר הכפול יפנו כל אחד למישור אחר וכך גם המימנים, באופן שמאפשר מבנה כמעט ליניארי הדומה לחומצות שומן רוויות, רק עם כיפוף קטן.
כיפופים אלו לאורך השרשרת משפיעים רבות על התארגנות המולקולות במרחב.
ככל שיש פחות כיפופים, המולקולות ליניאריות יותר ולכן יכולות להתארגן קרוב אחת לשנייה, דבר שמתבטא בטמפרטורת התכה גבוהה יותר.
חומצות שומן טראנס פחות ליניאריות מחומצות שומן רוויות אולם יותר ליניאריות מחומצות שומן בקונפורמציית ציס, ולכן עבור שלוש חומצות שומן עם אורך שרשרת פחמימנית זהה טמפרטורת ההתכה שלהן יהיו בהתאם לסדר – חומצות שומן רוויה > חומצת שומן טראנס > חומצת שומן ציס.
בהתאם לכך, בטמפרטורת החדר, שמנים המכילים חומצות שומן רוויות וחומצות שומן מסוג טראנס יהיו מוצקים, ואילו שמנים המכילים חומצות שומן מסוג ציס יהיו נוזליים.
המקור העיקרי בתזונת האדם לחומצת שומן טראנס הוא על ידי צריכת מזונות המכילים שומן מוקשה למחצה שעבר תהליך הידרוגנציה, בו נעשה שימוש במגוון מוצרים כגון מרגרינה, ובדברי מאפה בהם נעשה שימוש במרגרינה כגון: בורקס, מלאווח, ג'חנון, ופלים ועוגיות למיניהן.
בתהליך ההידרוגנציה מוסיפים אטומי מימן לקשרים כפולים של חומצת שומן בלתי רוויה בנוכחות זרז מתכתי ובחימום לקבלת חומצת שומן טראנס או חומצת שומן רוויה לחלוטין.
תהליך זה מפחית את כמות הקשרים הכפולים במולקולה וכתוצאה מכך מעלה את נקודת ההתכה באופן שגורם לקבלת שמנים מוקשים משמנים נוזליים.
מלבד זאת, קיים גם מקור טבעי לצריכה של חומצות שומן טראנס.
חלק מחומצות השומן הבלתי רוויות שמעוכלות על ידי בעלי חיים מעלי גירה עוברות הידרוגנציה חלקית על ידי חיידקים מסוימים שנמצאים בכרס הפנימית.
מסיבה זו מוצרי חלב, כמו גם שומן בקר ושומן כבש מכילים חומצות שומן טראנס באופן טבעי, כגון חומצה ואקסנית וחומצה לינולאית מצומדת .
באחרונה קשר הטראנס נמצא במערכת מצומדת, והיא מוחרגת מהגדרת שומן טראנס בחוק.
חומצות שומן טראנס טבעיות שונות במבנה המולקולרי שלהן מחומצות שומן טראנס שהתקבלו מהידרוגנציה של שמנים נוזליים.
על אף שרוב המחקרים שבוצעו על חומצות שומן טראנס הם תצפיתיים, בוצעו גם מספר ניכר של מחקרים ניסיוניים על מנת לחקור את השפעות צריכת שומן טראנס על בריאות האדם.
חלק מהמחקרים מבוסס על ניסויים שנעשו על תאים במעבדה, חלקם על ניסויים שנערכו על מודלים של בעלי חיים, וחלקם על בסיס ניסויים קליניים בבני אדם.
הניסויים הקליניים שנעשו על בני אדם סיפקו הוכחות לכך שחומצות שומן טראנס משפיעות על ויסות תהליכים פיזיולוגיים כגון חילוף חומרים של שומנים, מצבי דלקת, עקה חמצונית , לחץ רשתית אנדופלזמית (ER), אוטופגיה ואפופטוזיס.
חוסר הוויסות של חלק מהמסלולים הביולוגיים האלו על ידי חומצות שומן טראנס הוצע כמנגנון בסיסי שמשפיע באופן שלילי על בריאות ותפקוד הלב.
נמצא שצריכה עקבית של חומצות שומן טראנס גורמת לעלייה באחוז הליפופרוטאין LDL שמתפקד כנשא של כולסטרול מהכבד לדם, וירידה באחוזי ה-HDL שמתפקד כנשא של כולסטרול מהדם אל הכבד.
שינויים אלו, לפי עדויות אפידמיולוגיות, עלולים להגביר את הסיכוי לחלות במחלות לב שונות.
בכבד קיים איזון סבוך בין הספיגה, אחסון, ייצור, הפרשה וחמצון של שומנים בכדי לשמור על הומאוסטזיס (מצב יציב) מקומי ומערכתי של השומנים.
חילוף חומרים חריג של שומנים בכבד יכול להוביל לדיסליפידמיה ולמחלת הכבד השומני, שניים מגורמי הסיכון החשובים להפרעות בבריאות ותפקוד הלב.
בניסויים שנערכו על עכברים, נמצא כי הצריכה של דיאטות המספקות 12%–20% מהאנרגיה כשומן טראנס לאורך תקופה של 7 עד 24 שבועות מקדמת נזק לכבד.