tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המטוס צלל במי האגם ושבריו לא אותרו מעולם.
האגם מתחלק בין כמה אגנים המקושרים בערוצים שהיו בעבר קניונים.
החלק הגדול הקרוב לאגם הובר הוא אגן בולדר (Boulder Basin).
הערוץ הצר, שפעם היה מכונה קניון בולדר ועכשיו מכונה "המצר" (The Narrows), מקשר בין אגן בולדר לאגן וירג'ין (Virgin Basin) שממזרח.
נהר וירג'ין (Virgin River) ונהר מאדי (Muddy River) נשפכים לזרוע אוברטון (Overton Arm), המקושרת לחלקו הצפוני של אגן וירג'ין.
האגן הבא ממזרח הוא אגן טמפל (Temple Basin), ואחריו אגן גרג (Gregg Basin), המקושר לאגן טמפל בקניון וירג'ין.
כשמי האגם גבוהים יותר הם מציפים חלקים נוספים הכוללים את מפרץ גרנד וואש (Grand Wash Bay), ומפרץ מעבורת פירס (Pearce Ferry Bay).
בנוסף, קיימים שני אגנים זעירים, שפך הנהר מאדי ואגן הנהר וירג'ין המוצפים כשפני האגם גבוהים במקומות בהם נשפכים נהרות אלו לאגם.
עם זאת, בשנים האחרונות אזורים אלו יבשים.
רכסי הרים משוננים מקיפים את האגם ומהווים מצד אחד רקע מאיים במידת מה, ויפהפה מצד שני, בייחוד בשקיעה.
מאגן בולדר ניתן לצפות בשני רכסי הרים, הרי ריוור (River Mountains), שכיוונם צפון-מערב לדרום-מזרח והרי מאדי (Muddy Mountains), שכיוונם מערב עד צפון מזרח.
מאגן וירג'ין ניתן לצפות כלפי מזרח בפסגת בונלי (Bonelli Peak; 1,626 מטרים) המרהיבה.
מפרץ לאס וגאס (Las Vegas Bay) הוא השפך של נחל לאס וגאס וואש (Las Vegas Wash), נחל שמימיו עונתיים, המנקז את עודפי המים מעמק לאס וגאס (Las Vegas Valley).
בעקבות היווצרות אגם מיד, התוודע לראשונה עולם המדע לתופעת רעידות אדמה מושרות הנגרמות כתוצאה מהיווצרות אגמים מלאכותיים.
העומס הפתאומי של מסת המים על קרום כדור הארץ באתר האגם, מפר את שיווי המשקל שהיה קיים לפני היווצרות האגם.
הפרה זו מביאה להתרחשותן של רעידות אדמה, קטנות בגודלן בדרך כלל.
הדוגמה המפורסמת הבאה התרחשה באזור אגם נאצר שבמצרים, שנוצר בעקבות הקמת סכר אסואן.
פני המים באגם מיד ירדו מתחת לרמה הנחשבת רמת בצורת (343 מטרים מעל פני הים) כמה פעמים.
ב-2009 עלו פני המים מעט בשל חורף קר וכמות גשמים מעל לממוצע.
ביוני 2016 הגיע האגם לגובה של 326 מטרים מעל פני הים.
כאשר פני המים יורדים באגם מיד מתגלה על מדרונות האגם שכבה לבנה המכונה "טבעת האמבטיה".
שכבה זו מסמנת השקעה של מינרלים על המשטחים שהיו קודם תחת המים וקרויה כך בשל דמיונה לטבעת המופיעה סביב דפנות אמבטיה שבו עמדו מים כמה זמן לאחר שמרוקנים את מימיה והמסמנת את גובה המים המקורי.
ביוני 2010 היה האגם ב-39% מהקיבולת וב-30 בנובמבר הגיעו פני המים לגובה 329.77 מטרים מעל פני הים, שיא חודשי שלילי.
מאמצע מאי 2011 עד 22 בספטמבר 2011 עלו פני המים באגם מיד מ-333.9 מטרים עד 339.9 מטרים, וספיקת הנהרות המזינים את האגם הייתה 128.06% מהספיקה הממוצעת ל-22 בספטמבר.
אגם מיד מקבל את מרבית מימיו מהפשרת השלגים בהרי הרוקי במדינות קולורדו, ויומינג ויוטה.
מאז שנת 2000 יורדים פני האגם בקצב קבוע פחות או יותר בשל כמות שלג קטנה מהממוצע הרב-שנתי.
עקב כך נאלצו כמה מרינות ומזחי סירות לעבור למקומות אחרים באגם או שהם נסגרו לגמרי.
המרינה "אוברטון" בקצה הצפוני של זרוע אוברטון נסגרה עקב ירידת פני המים באגם.
גם מזחי הסירות גברנמנט וואש (Government Wash), מפרץ לאס וגאס (Las Vegas Bay) ומעבורת פירס (Pearce Ferry) נסגרו.
השינוי בדפוס ירידת הגשמים, האקלים המשתנה, רמות גבוהות של התאיידות, הפחתת כמות מי הנגר כתוצאה מהפשרת השלגים ודפוסי השימוש הנוכחיים במים, כול אלו יוצרים עומס על ניהול משאבי המים באגם מיד דווקא כאשר האוכלוסייה התלויה באגם לשם מי שתייה ובסכר הובר עבור חשמל ממשיכה לצמוח.
מאמר שהתפרסם ב-2008 בכתב העת Water Resources Research טוען שבקצב הקצאת המים הנוכחית ובהתחשב במגמות השינויים באקלים, יש סיכוי של 50% שהמאגרים הניתנים לניצול באגם מיד ובאגם פאוול ייעלמו עד 2021, ושהמאגר יצנח מתחת לגובה המינימלי הנדרש להפקת חשמל (320 מטרים מעל פני הים) כבר ב-2017.
מדי פעם מתרחשת שנה גשומה מהממוצעת, כדוגמת 2011 שבה עלו פני המים באגם בתשעה מטרים בשל מזג אוויר גשום ושלג רב בהרי הרוקי.
התחזית הקודרת, שהמאגרים הניתנים לניצול באגם מיד ובאגם פאוול ייעלמו עד 2021, ושהמאגר יצנח מתחת לגובה המינימלי הנדרש להפקת חשמל כבר ב-2017, לא התממשו לפי שעה.
על אף ירידת המפלס בשני האגמים, נכון לחודש מאי 2022 עדיין מסוגל סכר הובר לייצר חשמל הידרואלקטרי כשגובה מפלס המים הוא כ-320 מטרים.
תחזיות חדשות מצפות לירידה של כשבעה מטרים נוספים במהלך השנים 2023–2024.
מנהרות ההסטה, שבהם השתמשו להסיט את מי הנהר בזמן הבנייה מצויות בגובה שבו זרם המים בנהר יוכל להמשיך בלי סוף, אבל הן נאטמו באמצעות קיר בטון עבה, שהפריד בינם לבין החלקים האחרים של מנהרות הפליטה כאשר האגם החל להתמלא.
אין זה סביר כיום שקירות בטון אלו יוסרו, כי פעולה זה תהא הודאה שמיזם סכר הובר הסתיים בכישלון.
טרי פולפ (Terry Fulp), המנהל של לשכת הטיוב לאזור האגן התחתון של הקולורדו חולק על מסקנות המאמר בטוענו שהמודלים המנסים לחזות את מזג האוויר העולמי אינם מעודנים מספיק על מנת לנבא השפעות אלו.
אגם מיד מציע סוגי נופש רבים למקומיים ולתיירים.
שיט הוא סוג הנופש הפופולרי ביותר.
פעילויות נוספות כוללת דיג, סקי מים, שחייה ושיזוף.
מלבד המרינות יש באגם מפרצים רבים שבהם צוקי סלע וחופים חוליים.
באגם עצמו יש כמה איים קטנים עד בינוניים, תלוי בגובה פני המים.
מרכז המבקרים אלן בייבל - הוא מרכז מבקרים הממוקם בכניסה לאגם מיד (Alan Bible Visitor Center) - המרכז כולל את הגן הבוטני אלן בייבל - גן בוטני קטן בו גדלה צמחיית קקטוסים מקומיים למדבר מוהאבי.
אגם נטרון הוא אגם מלח השוכן בצפון טנזניה קרוב לגבול המדינה עם קניה, בהסתעפות המזרחית של הבקע המזרח אפריקאי.
האגם רדוד ועומקו המרבי שני מטרים, רוחבו משתנה בהתאם לגובה המים המתאדים בקצב גבוה במיוחד.
אידוי מי האגם משאיר מאחוריו תערובת של מלחים ומינרלים המכונים נטרון ומכאן שמו של האגם.
טמפרטורת האגם מגיעה ל-60 מעלות צלזיוס ותלויה בגשמים.
רמת הבסיסיות של האגם חריגה במיוחד, והיא אחת מהתכונות אשר בגינן האגם מפורסם, ועשויה להגיע לרמות בין 9 pH ל-pH 10.5, רמות הדומות לרמת הבסיסיות של אמוניה.
הטמפרטורה הגבוהה של האגם, וכן בסיסיותו הגבוהה אינן מאפשרות התפתחות משמעותית של החי והצומח.
עם זאת, האגם הוא בית גידול חשוב לפלמינגו ומספר מצומצם של מינים נוספים.
באזורים מסוימים, מלוחים פחות, מצליחים לשרוד מספר מיני דגים.
אגם מניארה (בסוואהילי: Ziwa la Manyara) הוא אגם בטנזניה.
האגם נמצא בשבר הסורי אפריקני, והוא שריד לאגמים הרבים ששכנו בחלקו המזרחי של השבר הסורי אפריקני.
מקור שמו של האגם בא מהמילה "אמניארה" (emanyara) במסאית, שפירושה שמו של צמח האופורביה שגדל בסביבת השמורה.
האגם משתרע על שטח של 231 קילומטרים מרובעים, ומקור מימיו בעיקר בנחל סימבה בצפונו, ובנחל מקיוני במזרחו.
האגם הוא חלק מ"שמורת טבע אגם מניארה", ששטחה 329 קילומטרים מרובעים, ואשר נמצאת במחוז מניארה בצפון טנזניה.
בשמורה חיים מעל 500 מינים של בעלי חיים, מתוכם כ-400 מיני ציפורים.
בעלי חיים מוכרים הנמצאים בשמורה הם בבונים, זברות, פילים וחזירי בר.
ב-1981 הכריזה עליו אונסק"ו כשמורה ביוספרית.
אגם ניקרגואה (בספרדית: Lago de Nicaragua) הוא האגם הגדול ביותר במדינה זו, האגם הגדול במרכז אמריקה, התשיעי בגודלו באמריקה וה-19 בגודלו בכדור הארץ.
האגם, המכיל מים מתוקים, נוצר על ידי פעילות טקטונית.
הוא ממוקם בדרום מערב ניקרגואה, מדרום לבירתה מנגואה ובקרבת חוף האוקיינוס השקט של המדינה, בגובה של 32.7 מטרים מעל פני הים.
שטחו הוא 8,264 קילומטרים רבועים (6.3% משטח ניקרגואה), מעט פחות מזה של אגם טיטיקקה.
אורכו המקסימלי 161 קילומטרים ורוחבו המקסימלי 71 קילומטרים.
אגן ההיקוות שלו משתרע על פני 41,600 קילומטרים רבועים בניקרגואה וקוסטה ריקה.
עומק האגם מגיע עד ל-26 מטרים.
הוא מחובר באופן בלתי סדיר לאגם מנגואה על ידי הנהר טיפיטפה (Tipitapa).
הוא מתנקז לים הקריבי דרך נהר סן חואן.
באגם מצויים למעלה מ-400 איים.
שני האיים הגדולים הם אומטפה (Ometepe) וספטרה (Zapatera).
כן מצוי בו הארכיפלג של איי סולנטינאמה (Solentiname).
על גבי האי אומנטפה שני הרי געש, שהגבוה שבהם, קונספסיון, מתנשא עד ל-1,610 מטרים מעל פני הים.
האגם ידוע בגלים הגבוהים שבו, שמחוללות רוחות מזרחיות הנושבות כלפי האוקיינוס השקט.
מעת לעת מתחוללות בו סערות גדולות המקשות על השיט בו.
מאמצע המאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19 פעלו באגם פיראטים שהגיעו אליו מהים הקריבי.
מאז המאה ה-19 כלול האגם בתוכניות שונות שהועלו לכריית תעלת ניקרגואה - מעבר בין הים הקריבי לאוקיינוס השקט, שיתחרה בתעלת פנמה.
אף שבאגם מים מתוקים מצויים בו יצורים הנמצאים בים הפתוח, לרבות כרישים.
אלו נחשבו בתחילה כמין אנדמי לאגם, אך בשנות ה-60 הוכח שמדובר בכרישים שוריים, והתברר כי הם הגיעו אל האגם מהים הקריבי דרך נהר סן חואן.
באגם נמצא מספר גדול של סוגי דגים אחרים, לרבות 16 מיני אמנוניים שהם אנדמיים לאגם.
שמורת האי אומטפה הוכרזה כשמורה ביוספרית על ידי ארגון אונסק"ו ב-2010.
בעשורים האחרונים מחמיר מצבו האקולוגי של האגם.
בבדיקה שערכה סוכנות מחקר ממשלתית של ניקרגואה התברר שלאגם מוזרמות כמויות גדולות של שפכים שמקורם במפעלי תעשייה השוכנים לאורך גדותיו.
מצבה הכלכלי הקשה של המדינה הכביד על היכולת לבנות מתקנים לטיהור השפכים.
אגם מַנְדְרֶנְסְקוֹ (בבולגרית: Мандренско езеро) הוא מאגר מים, הדרומי ביותר מבין אגמי בורגס, והגדול ביותר מביניהם, עם שטח של 38.84 קמ"ר.
בעבר, היה האגם אגם מלח בעל מים מליחים, אך כדי לענות על הצורך לאספקת מים מתוקים לבתי הזיקוק של בורגס, נבנה בשפך האגם למפרץ בורגס סכר, שמונע את התערבבות מי הים המלוחים עם מי האגם המתוקים.
בחלקים מהאגם מתגוררים מיני דגים וציפורים בסכנת הכחדה גלובלית, ולכן, חלקים אלו של האגם מוכרזים כאזורים מוגנים.
אגם נאוואחו (Navajo Lake) הוא מאגר מים השוכן במחוזות ריו אריבה וסן חואן בצפון-מערב מדינת ניו מקסיקו שבדרום-מערב ארצות הברית.
חלק מהמאגר מתפשט לתוך מחוז ארצ'ולטה בדרום מדינת קולורדו.
האגם הוא חלק ממיזם אגירת מי נהר הקולורדו שבאזור זה מנהל את חלקו העליון של הנהר סן חואן, כשהוא אוגר מים ומשחרר אותם לשם השקיה באזור, או בסופו של דבר להישלח במורד הנהר הנשפך לנהר הקולורדו במדינת יוטה.
האגם נוצר על ידי סכר נאוואחו, הבנוי מעפר וסלעים שאורכו 1,200 מטרים וגובהו 120 מטרים, ובנייתו הושלמה ב-1962. כשהאגם מלא גובהו 1,855 מטרים מעל פני הים, אורכו המקסימלי כ-40 קילומטרים, שטח פניו 63 קמ"ר וקיבולת המים כ-2.1 קילומטרים מעוקבים.
בניית הסכר ועקב כך יצירת האגם הציפו והרסו אחד מהאתרים הקדושים יותר של בני אומת הנאוואחו.
שני חופים בסמוך לסכר בניו מקסיקו הם חלק מ"הפארק המדינתי אגם נאוואחו" (Navajo Lake State Park), ובו מעל 200 אתרי קמפינג ופיקניק, שני אתרים להורדת סירות ושתי מרינות.
גם גדות הנהר מעבר לסכר הם חלק מהפארק, כמו גם אזור נופש של לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית.
האזור שסמוך לקצה האגם בקולורדו הוא "אזור הנופש המדינתי נאוואחו" (Navajo State Recreation Area).
האגם הוא יעד פופולרי לקמפינג, לשיט ולדיג טרוטה, בס, שפמנון וזאב מים.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאגם קראו לו "אגם השטן" - "Devil's Lake") הוא אגם קרחוני הנמצא בשטח המזרחי של הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
האגם נמצא כ־5 קילומטרים צפונית־מזרחית לעיירה באנף.
אורכו של האגם 21 קילומטרים, ועומקו מגיע ל־142 מטרים.
האגם הוא הארוך ביותר מבין אגמי הרי הרוקי הקנדיים, והשני בעומקו.
נהר קסקייד מזין את האגם.
הוא זורם מזרחית להר קסקייד, דרומה דרך קניון סטיוארט (Stewart Canyon) ונשפך אל צידו המערבי של האגם.
מספר נחלים הזורמים מטה מן הר אינגליסמאלדי, הר ג'ירארד והר פיצ'י נשפכים אל צידו הדרומי של האגם.
הר איילמר, הגבוה בהרי הפארק (גובהו 3,162 מטרים) מצוי מספר קילומטרים צפונית לאגם.
רכס פיירהולם נמצא דרומית לאגם.
שבטים אבוריג'ינים (שבטי האומות הראשונות), התיישבו באזור האגם לפני כ-10,000 שנים.
סביב האגם התגלו חניתות עם "חודי קלוביס" אשר שימשו את המתיישבים לצוד באזור זה, העשיר בבעלי חיים (ובהם אייל קנדי, אייל פרדי שחור-זנב, כבש ארגאלי, דובי גריזלי).
סכרים נבנו במוצא האגם בשנים 1912 ו-1941 כדי לספק לעיר בנאף חשמל הידרו-חשמלי.
הסכם שנבנה בשנת 1941 העלה את מפלס האגם ב-30 מטרים, וכיסה במים את כפר הנופש מיניוונקה שנבנה בשנת 1888 על גדת האגם.
ניתן להגיע אל קצהו המערבי של האגם בדרך אגם מינוונקה המקשרת את הדרך המהירה הטרנס קנדית עם האגם.
סביב האגם מספר מסלולי הליכה, וכן שישה אתרי מחנאות.
בין הפעילות שניתן לעשות באזור האגם ניתן למנות מסלולי הליכה רגליים, שיט בקאנו, רכיבה על אופני הרים, צילום חיות בר, דיג, ורכיבה על סוסים.
כמו כן האגם הוא אתר צלילה פופולרי בשל הכפר השקוע המצוי בו.
אגם מוריין הוא אגם קרחוני בהרי הרוקי הקנדיים בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
האגם נמצא 14 קילומטרים מהכפר לייק לואיז, בעמק עשר הפסגות.
האגם נמצא בגובה של 1,885 מטרים מעל פני הים.
שטחו של האגם 485 דונמים.
האגם, בהיותו אגם קרחוני, מגיע לשיא גודלו ושיא מפלסו באמצע חודש יוני.
בשל היותו אגם קרחוני צבעו גוון ייחודי של כחול, עקב קמח הסלעים שזורם עם מי הקרחונים.
האגם נחשב ליפה באגמי הרי הרוקי הקנדיים, והוא אחד משלושת אתרי הביקור המרכזיים של הפארק הלאומי (אחרי באנף, ואגם לואיז).
סביב האגם מספר מסלולי הליכה הפתוחים מעת לעת.
השביל בו עושים מרבית התיירים שימוש הוא שביל רוקפייל (The Rockpile Trail) העובר על המורנה.
אורכו של שביל זה 300 מטרים ובו הפרש גבהים של 24 מטרים, וממנו נשקף נוף מרהיב של האגם, והוא אחד האתרים המצולמים ביותר בכל קנדה.
בסמוך לשביל המורנה מתחיל שביל אגמי קונסולישן (the Consolation Lakes trail), שאורכו 3 קילומטרים, ובו הפרש גבהים של 90 מטרים.
שביל מקשר בין אגם קונסולישן התחתון לאגם העליון.
נוף ההרים שמאוחרי האגם (נוף עמק עשר הפסגות) מכונה בשם "נוף עשרים הדולרים" מאחר שנוף זה הופיע על צידו האחורי של שטר ה-20 דולרים הקנדיים בסדרת השטרות שהודפסה בין השנים 1969 ו-1979.
אגם מנצ'ו הוא אגם בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
האגם מהווה חלק מהפארק הפרובינציאלי אגם מנצ'ו וממוקם בקילומטר ה-681 של הכביש המהיר של אלסקה.
אורכו של האגם 12 קילומטרים, ורוחבו בין 1 ל-6 קילומטרים.
עומקו המקסימלי של האגם 223 מטרים.
סביב האגם נמצאים רכס טרמינל ורכס מסקווה ממערב, ורכס סנטינל ממזרח.
גובהם של רכסים אלה מגיע ללמעלה מ-2,000 מטרים, בעוד האגם נמצא בגובה של 820 מטרים מעל פני הים.
נהר טראוט זורם אל האגם, ונהר ליארד יוצא מהאגם.
צבע הירקן של האגם נגרם בשל נוכחות של תחמוצת נחושת במי האגם, שמקורם מן הסלעים שמתחתיו.
על גדם האגם, לחופו הדרומי, מצויה העיירה מונצ'ו לייק (אגם מונצ'ו), במפגש נהר טראוט עם נחל מונצ'ו.
בשם יופיו של האגם, הוקם סביבו, ב-31 במאי 1957, הפארק הפרובינציאלי אגם מנצ'ו.
שמו של האגם מקורו בשפת הקאסקה ומשמעותו "מים גדולים".
אגם מקארתור הוא אגם בשטח הפארק הלאומי יוהו, בסמוך לקו פרשת המים של אמריקה, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
אורכו של האגם 1.5 קילומטרים, עומקו המרבי 85 מטרים.
זהו האגם העמוק ביותר בשטח הפארק הלאומי יוהו.
האגם נמצא בגובה של 2,258 מטרים מעל פני הים.
בשל עומקו צבעו של האגם כחול כהה.
האגם הוא הגדול באגמי הפארק הלאומי יוהו, ובשל יופיו הוא יעד צילום פופולרי.
אגם מקארתור קרוי על שם ג'יימס ג'וזף מקארתור - עובד הסקר הגאוגרפי של הדומיניון של קנדה.
מקארתור היה האירופאי הראשון שגילה ומיפה את האגם, כמו גם את אגם אוהרה הסמוך בשנת 1887.
מקארתור מיפה את האזור על מנת למצוא מעבר עבור הרכבת הקנדית-פסיפית.
הר מקארתור הסמוך, אף הוא קרוי על שם ג'יימס מקארתור.
אגם מת היא סדרת פשע רוסית בהפקת ערוץ TV3. עונתה הראשונה בוימה על ידי רומן פריגונוב, בכיכובם של יבגני ציגאנוב ואנדריי סמוליאקוב.
פרק הבכורה של הסדרה שודר לראשונה במסגרת פסטיבל "תנועה" שנערך בעיר אומסק באוקטובר 2018 וזכה לשבחי הצופים.
הסדרה זכתה גם בפרסים במסגרת פסטיבל Accolade Global Film Competition בארצות הברית שבו ציגאנוב זכה בפרס המצוינות (Award of Excellence) על תפקידו.
הסדרה תוכננה לעלות לשידור בערוץ TV3 ב-19 בנובמבר 2018 אך ב-2 בנובמבר אותה שנה נודע שעליית הסדרה תידחה לתחילת 2019 והיא שודרה לבסוף בין מרץ לאפריל 2019.
חוקר מוסקבאי הסובל מדיכאון ובעל נטיות אובדניות מגיע לעיר קטנה בצפון רוסיה לחקור רצח מסתורי של בתו של איש עסקים מקומי.
בחקירתו הוא מתוודע לסוד חשאי ומסתורי המתחבא בטייגה הסיבירית.
מוטו: "אל תעיר את רוחות הצפון".
הסדרה מתרחשת בחוג הארקטי ומגוללת את סיפורו של מקסים פוקרובסקי, בלש ממשטרת מוסקבה הנשלח לעיירה בצפון טייגה לחקור את רציחתה של בתו של אוליגרך מקומי ובעוד תושבי העיירה משוכנעים שבמותה אשמים השאמאנים השבטיים של סיביר, מקסים משוכנע שאנשי העיירה מסתירים את הרוצח האמיתי.
צילומי הסדרה נערכו בצפון רוסיה באזור החוג הארקטי בשנת 2017 והתמקדו בעיר קירובסק שבמחוז מורמנסק ובאזורים הקפואים של המחוז, על מנת להימנע משימוש נרחב באפקטים וויזואליים.
חלק גדול מהצילומים נערכו בחצי האי קולה.
קדימון הסדרה פורסם באוקטובר 2018.
אגם מקדונלד הוא האגם הגדול ביותר בפארק הלאומי גליישר.
האגם ממוקם במחוז פלטהד, מדינת מונטנה שבארצות הברית.
האגם מצוי בגובה 961 מטרים מעל פני הים.
אורכו של האגם 16 קילומטרים, רוחבו 1.6 קילומטרים, עומקו 152.4 מטרים.
האגם מצוי מצידו המערבי של קו פרשת המים של אמריקה.
דרך הולכים-אל-השמש עוברת במקביל לחוף הדרומי של האגם.
באגם מצויים מספר מינים מקומיים של דגי טרוטה, ומינים נוספים של דגי מאכל ובהם טרוטת עין-הקשת, טרוטת האגמים, אלתית אדומה.
על אף זאת מי האגם אינם מלאים חומרי מזון, ובשל כך מספר הדגים מועט, והאגם אינו מהווה אתר דיג פופולרי.
ביערות סביב האגם מצויים דובי גריזלי, דובים שחורים אמריקנים, איילי קורא, ואיילים שחורי זנב (בעיקר באזור החוף הצפוני של האגם).
היערות סביב האגם הם יערות צפופים של עצי מחט בעיקר אשוחית, ואשוח.
נחל מקדונלד (McDonald Creek) יוצא מהאגם, ונשפך אל מידל פורק פלטהד.
אגם מקדונלד הוא האתר המתויר ביותר בשטח הפארק הלאומי גליישר.
בקצה המערבי של האגם מצוי מרכז מבקרים של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
במרכז המבקרים אתר לינה והסעדה.
המלון הקרוב ביותר לאגם הוא לודג' אגם מקדולנד, המהווה אתר מורשת היסטורי לאומי של ארצות הברית.
אגם מקדונלד הוא אגם במחוז קאסטר, במדינת איידהו, שבארצות הברית.
האגם הוא אגם אלפיני, הממוקם בעמק סוטות', בשטח אזור הנופש הלאומי סוטות'.
האגם ממוקם 24 קילומטרים מדרום לכפר סטנלי (Stanley), ו-55 קילומטרים מצפון-מערב לעיירה קטצ'אם (Ketchum).
אורכו של האגם 450 מטרים, רוחבו של האגם 27 מטרים.
האגם ממוקם בגובה של 2,165 מטרים מעל פני הים, והוא אגם רדוד ביותר.
האגם נשפך אל נהר סלמון.
באזור האגם מספר מסלולי הליכה, כמו כן האגם משמש לשחייה, ולצפרות.
מסלול הליכה פופולרי מקשר בין אגם מקדונלד לאגם ילו בלי הסמוך.
אגם מקדונלד הוא אגם מלאכותי בפרובינציית ססקצ'ואן שבקנדה.
אורכו של האגם 57 קילומטרים, רוחבו של האגם 1.2 קילומטרים.
שטחו של האגם 48.8 קילומטרים רבועים, האגם מנקז שטח של 2,448 קילומטרים רבועים.
עומקו המרבי של האגם - 15 מטרים.
גובה פני האגם - 566 מטרים מעל פני הים.
נהר סואריס (Souris River) נשפך אל האגם, והאגם שב ונשפך אליו.
האגם נוצר כאשר הוקם סכר ראפרטי (Rafferty Dam), בשנת 1991; הסכר נועד למנוע שיטפונות בנהר סואריס, והאגם תוכנן להפוך לאתר נופש ופנאי ולתיירות דיג.
אגם מנגואה (בספרדית: Lago de Mangua, נהגה: [maˈnaɣwa]; ידוע גם כאגם קסולוטלן, בספרדית: Lago Xolotlan) הוא אגם בדרום מערב ניקרגואה, בסמוך לעיר הבירה מנגואה ששוכנת לחופו הדרום המערבי של האגם.
הוא מוזן על ידי הנהרות סינקפה ווייאחו, ומקושר באמצעות נהר טיפיטפה עם אגם ניקרגואה ששוכן כ 35 ק"מ דרומית-מזרחית אליו, חיבור שנקטע בשנת 1910 עם ירידה במפלס האגם, וחזר ב-1998 לאחר שהוריקן מיץ' העלה את מפלס האגם ואפשר לו לזרום לעבר אגם ניקרגואה בחזרה.
על שפת אגם מנגואה ממוקם הר הגעש מומוטומבו, שגובהו 1280 מ'.
צורתו של האגם אליפטית, כשרק חצי האי צ'יליטפה קוטע את הפרופיל שלו, מצפון-מערב לצ'יליטפה נמצא האי הראשי של האגם, מומוטומביטו.
אגם מנגואה קיבל את שמו בדומה לאגם ניקרגואה על ידי הכובשים הספרדים שהגיעו במאה ה-16, משילוב המילים מנגו (Mangue) הכינוי אותו נתנו הספרדים לשבטי המנקמה (Mánkeme) שחיו באזור ואגואה (מים).
מפלס אגם מנגואה עולה משמעותית באירועי גשם קיצוניים.
מפלס המים הגבוה ביותר נרשם במהלך הצפה שאירעה בשנת 1933.
במהלך ההוריקן מיץ' שפקד את מרכז אמריקה ב-1998 עלה מפלס האגם ב-3 מטרים וזרע הרס רב בבתים של אלו הגרים סביבו.
שיטפון גדול עוד יותר התרחש בספטמבר-אוקטובר 2010. ומאז, העיר אסרה על מגורים באזורים שגובהם מתחת לגובה של 42.76 מטר מעל פני הים המועדים לשיטפונות.
אגם מנגואה תואר על ידי כמה חוקרים כ"אגם המזוהם ביותר במרכז אמריקה".
האגם זוהם קשות, בעיקר עקב הזרמת שפכים במשך כמה עשורים החל מ-1927. רק בשנת 2009 נפתח במנגואה מתקן מודרני לטיפול בשפכים אך גם הוא מטפל רק בכ־40% משפכי העיר.
סיבה נוספת לזיהום היא העובדה שאין זרימה סדורה של מים החוצה מהאגם ורק שיטפונות המובילים לעלייה במפלס האגם מאפשרים למים לזרום דרך נהר טיפיטפה לכיוון אגם ניקרגואה.
אולם למרות הזיהום, רבים מתושבי מנגואה עדיין חיים לאורך חופי האגם ואוכלים את הדגה המצויה בו.
למרות הזיהום הקשה ישנם כ-20 מיני דגים שעדיין חיים באגם מנגואה.
אף על פי שקיים חיבור בין אגם מנגואה לאגם ניקרגואה, הכריש השורי שמאכלס את אגם ניקרגואה אינו יכול לנדוד לאגם מנגואה בעקבות מפל בגובה 3.7 מטר על נהר הטיפיטפה.
אגם מונדזה הוא אגם הממוקם במחוז זאלצקמרגוט שבאוסטריה עילית.
האגם מתנקז באמצעות הנהר זיאך אל אגם אטרזה.
אורך האגם עומד על 11 קילומטר ורוחבו, בנקודה המרבית, 2 קילומטרים.
הוא אחד האגמים הגדולים במחוז ואחד החמים ביותר; הטמפרטורה מגיעה בו עד 27 מעלות, דבר המושך חובבי ספורט ימי.
קיימות עדויות להתיישבות על גדות האגם החל מהתקופה הנאוליתית.
בשנת 1870 נמצא בקצהו הצפוני של האגם בתי כלונסאות מתוארכים כ-1000 עד 2000 שנה קודם לספירה.
בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האגם מהווה מוקד משיכה לחובבי דיג.
עונת הדיג מתקיימת בין התאריכים 1 באפריל עד 31 באוקטובר.
בין מיני הדגים הקיימים באגם ניתן למנות זאב נהרות צפוני, טרוטה חומה, טרוטת עין-הקשת, טרוטנית אלפינית, צלופח אירופי, קרפיון מצוי ושפמנון מצוי.
שני המינים אינם פתוגניים ושוכנים באגם כחלק מהבקטריו-פלנקטון שלו.
אגם מידג' הוא אגם מים מתוקים, בחצי האי ביירז, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
אגם מידג' הוא הגדול מבין האגמים המתוקים הרבים המצויים בחצי האי ביירז (שאינו מכוסה קרח).
אורכו של האגם 575 מטרים (בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח);
רוחבו של האגם 125 מטרים (בכיוון דרום-מזרח - צפון-מערב).
חרוט צ'סטר, הממוקם 860 מטרים מדרום-מזרח לאגם, מתנשא מעל האגם.
אגם מידג' ממוקם 1.19 קילומטרים דרומית-מזרחית מגבעת פרזידנט.
נחל מים מתוקים מנקז את אגם מידג'.
הנחל זורם לכיוון צפון - צפון-מזרח.
אורכו של הנחל 2 קילומטרים, והוא נשפך אל מפרצון באבה טונקה.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ולאחר מכן בשנת 2009.
שמו של האגם נובע מימשוש מסוג מידג' (Belgica antarctica) חרק נדיר ומקומי לאיי שטלנד הדרומיים, שניתן למצוא את האימאגו (גולם) שלהם מתחת לסלעים המקיפים את האגם במהלך הקיץ האנטארקטי.
האגם ממוקם באזור האנטארקטי המוגן במיוחד "חצי האי ביירז" - אזור מוגן מיוחד מספר 126 (ASPA 126).
אגם מודק הוא אגם לשעבר בקליפורניה ובאורגון, במיקומם של אגם קלאמת העליון, אגם קלאמת התחתון ואגם טולי של ימינו.
הוא היה קיים בתקופת הפליוקן והפליסטוקן, היווצרותו הושפעה כנראה מגעשיות והעתקים.
קרקעית האגם לשעבר סיפקה משאבים רבים עבור בני האדם הקדומים, וכיום היא משמשת לחקלאות.
כבר למעלה ממאה שנה ידוע שאגמים גדולים היו קיימים בעבר במערב ארצות הברית, בעיקר בנבדה ואגם בונוויל ביוטה.
אגמים כאלה נוצרו גם במזרח אורגון, שם ו של ימינו הם שרידים של אגמים לשעבר.
אגם מודק נקרא כך על ידי סמואל נ.
Dicken), פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת אורגון.
אזור אגם מודק תואר לראשונה בתחילת ובאמצע המאה ה-19.
אגם מודק היה אגם סגור שהתקיים בתקופת הפליסטוקן באגנים שנוצרו על ידי העתקים וגעשיות.
הוא השתרע באורך של 120 קילומטרים מדרום לאגם טולי בקליפורניה ועד ליד באורגון של ימינו.
מפלס פני האגם הגיע לגובה של כ-1,292 מטר מעל גובה פני הים והוא השתרע על שטח של כ-2,839 קילומטרים כשצורתו אסימטרית מאוד.
כמה איים נוצרו באגם, כמו גבעות קלאמת, גבעת מילר (Miller Hill) של ימינו קרוב לקלאמת פולס וגבעת טורקי (Turkey Hill) קרוב ל.
קו החוף של אגם מודק נראה היטב קרוב לאגם טולי.
שלא כמו אגמים סגורים אחרים, הייתה זרימה קבועה של נגר עילי לאגם מודק, בשל קרבתו להרים מכוסי שלג וקרחונים של רכס קסקייד.
אגן הניקוז שלו השתרע על פני מחוזות מודק וסיסקיו של ימינו (שניהם בקליפורניה), ומחוזות ג'קסון, קלאמת ולייק (כולם באורגון), כולל הנהרות ויליאמסון, ספראג ולוסט.
אפר, פומיס ואפר געשי מרכס הקסקייד מילאו את האגם.
היה גם מוצא לאגם מודק, תחילה דרומה לפני שקילוח לבה חסם אותו, אם כי החלחול נמשך משם עד היום.
נכון לעכשיו, הנהר קלאמת מנקז את האזור.
בהתחשב בכך שהאגן כיום אינו יכול להכיל אגם בגודל של אגם מודק, סביר להניח שהיווצרותו ומותו הושפעו מקיומם של יציאות נוספות.
אגם מודק נוצר כנראה על ידי תהליכים גאולוגיים כמו העתקים או על ידי החוסם מוצא לשעבר המתנקז דרומה.
נראה שהאגם היה קיים בתקופת הפליסטוקן והפליוקן המאוחר, כאשר כמה משקעים של האגם מוערכים כבני 3 מיליון שנים לפחות.
במהלך היה אגם מודק עמוק וקר.
מפלס המים החל לרדת עם סיום הפליסטוקן, ככל שהאקלים נעשה צחיח יותר והמוצא לנהר קלאמת נמוך יותר.
קרקעית האגם לשעבר כמעט מפולסת, וקו החוף כמעט ואינו מפותל.
כיום נותרו מאגם מודוק אגם טולי, אגם קלאמת העליון ואגם קלאמת התחתון ; אגם קלאמת העליון הוא האגם הגדול ביותר כיום באורגון לפי שטח פנים.
קרקעית האגם המתייבש כללה קרקעות עמוקות ושפע צמחייה, מים וחיות בר; לפיכך היא אוכלסה במהירות על ידי בני אדם שהיגרו לשם לפני למעלה מ-3,000 שנה.
קרקעית האגם לשעבר משמשת כיום כאדמות חקלאות, וחקלאות היא השימוש האנושי הנפוץ ביותר בקרקע באזור.
חלק מקו החוף הדרומי כוסה בקילוחי לבה, ותהליכים גאולוגיים נמשכו אל תוך ההולוקן.
קילוחי הלבה של הר הזכוכית (Glass Mountain) הם מלפני כ-1,000 שנים, וכמה מקילוחי הלבה של ההולוקן עברו תהליכי שבירה.
אגם מחבת הטיגון (Frying Pan Lake) או ויימנגו קאלודרון (Waimangu Cauldron) הוא המעיין החם הגדול בעולם, אשר ממוקם בעמק הבקע הוולקני של וואימנגו בניו זילנד.
טמפרטורת המים של האגם נעה בין 50–60 מעלות צלזיוס (כ-122–140 מעלות פרנהייט).
שטח המעיין החם הוא כ-.
כמו כן, העומק הממוצע של המעיין הוא כ-, ואילו העומק המקסימלי של המעיין הוא כ-.
אגם נוֹנג פָא (בלאית: ໜອງຟ້າ; באופן מילולי: "האגם הכחול") או אגם נוֹנגפָאטוֹם (בלאית: ໜອງປະທຸມ) הוא אגם לוע וולקני בלאוס.
האגם נמצא בשמורת המגוון הביולוגי הלאומי דונג אמפאם , נפת סנקסאי , מחוז אטופו , בדרום מזרח לאוס.
האגם נמצא כ-12 קילומטרים מהגבול בין וייטנאם ללאוס .
האגם נמצא בגובה של 1,154 מטר מעל פני הים.
יש האומרים שהעומק המרבי של האגם הוא 78 מטר, אך המקומיים טוענים שהעומק אינו ידוע, לאחר שניסו ללא הצלחה, למדוד את העומק בעזרת מוטות במבוק.
במהלך מלחמת וייטנאם הוא שימש את הכוחות הצפון וייטנאמים כתחנת מנוחה, ללוחמים שנפגעו על נתיב הו צ'י מין.
האגם שימש גם כנקודת ציון בניווט של טייסים אמריקאים שכינו אותו "אגם הדולר", משום שהיה עגול.
האגם אפוף באגדות, והתושבים נמנעים מלרחוץ בו מחשש שחזיר-נחש ענקי ששוכן בו, יטרוף אותם.
מנגד, אנשי השבטים ההרריים באזור טוענים שהרחצה באגם מעניקה נעורים נצחיים.
אגם מונון הוא אגם מכתש, (מכונה מאר) באזור המערב, קמרון, השוכן בשדה הוולקני אוקו.
ב-15 באוגוסט 1984 התרחשה התפרצות מימית באגם, שהביאה לשחרור כמות גדולה של פחמן דו-חמצני (CO2) שהרג 37 אנשים.
בתחילה, מקרי המוות נותרו בלתי מוסברים, ועלו חשד לסיבות כמו טרור.
חקירה נוספת ואירוע דומה שבו נהרגו 1,746 אנשים שנתיים לאחר מכן באגם ניוס הובילו להסבר המקובל כיום.
מספר אנשים דיווחו ששמעו רעש חזק ב-15 באוגוסט 1984, בסביבות השעה 22:30. על פי ההערכות ענן גז בקע ממכתש בחלק המזרחי של האגם.
כתוצאה מכך נגרם מותם של תושבים ששהו באזור נמוך, ככל הנראה בין השעה 03:00 לעלות השחר.
נטען כי חלק מהקורבנות סבלו מכוויות בעור, שדיווחים התבררו מאוחר יותר כ"נזק לעור" כגון שינוי צבע.
ניצולים דיווחו כי הענן הלבנבן דמוי העשן הדיף ריח מר וחומצי.
הצמחייה שוטחה סביב חלקו המזרחי של האגם, כנראה בגל גדול של עד .
למרות שאגם מונון נמצא ליד מרכז שדה געשי הכולל לפחות 34 מכתשים, החקירה שלאחר מכן מצאה שהאירוע לא נגרם מהתפרצות או פליטה פתאומית של גז וולקני מהאגם.
במקום זאת, פליטת פחמן דו-חמצני בהתפרצות מימית היא הגורם המוערך.
יחד עם זאת, ריחו של הענן ונזקי העור לקורבנות לא הוסברו במלואם.
תיאוריות מסוימות מייחסות את בעיות העור לשילוב של מצבים קיימים והשפעות שגרתיות שלאחר המוות כמו מחלת הלבור מוטיס, פרשנות רפואית אחרת אומרת שקצב חילוף החומרים של הגוף הופחת מה שגרם להגבלה חמורה במחזור הדם בכלי נימי העור, וכתוצאה מכך נמק, למרות שאין הסכמה ברורה.
בין הקורבנות היו כמה מהנוסעים במשאית שהובילה שנים עשר אנשים.
המנוע של המשאית הפסיק לפעול כשהיה "מורעב חמצן", והאנשים בתוך המשאית יצאו ונהרגו.
שני אנשים שישבו על גבי המשאית שרדו, כי מיקומם המוגבה איפשר להם לנשום, זאת מכיוון שפחמן דו-חמצני כבד יותר מהאוויר (ברובו חמצן וחנקן) מה שגורם לו לרדת קרוב לקרקע.
שנתיים לאחר מכן, ב-21 באוגוסט 1986, התרחש אירוע דומה וקטלני אף יותר באגם ניוס, כ- צפון-צפון מערב, הרג 1,746 בני אדם ויותר מ-3,000 בעלי חיים.
יחד עם אגם ניוס ואגם קיוו, אגם מונון הוא אחד משלושה אגמים בעולם הידועים כבעלי ריכוז גבוה של גז המומס עמוק מתחת לפני השטח ושיש להם את התנאים הנכונים להתפרצות מימית.
בחודשים מרץ ואפריל בדיקה ראשונית של 1992 נערכה באגם מונון בשיטת הרמת הגז כפי שמוכרת בתעשיית הנפט.
בתחילה יש צורך במשאבה (או רצוי בהזרקת גז דחוס) כדי למשוך מים מהקרקעית, אך כאשר פחמן דו-חמצני מתחיל לצאת מהתמיסה הוא יוצר ציפה במים בצינורות, מה שמאפשר תהליך המקיים את עצמו ללא צורך באספקת אנרגיה חיצונית.
בשל תקציב מצומצם לפרויקט ולבנייה בעבודת יד, הפתרון היה שימוש בצינורות פוליאתילן בצפיפות גבוהה (HDPE).
לחומר משקל סגולי של 0.96 ק"ג/ליטר שמשמעותו ציפה כמעט נייטרלית במים.
פלסטיק HDPE גמיש, לא שביר ועמיד בפני שינויים כימיים ובלי מזג אוויר כחומר מוכח לרשתות הפצה של גז טבעי.
ניתן היה להלחים את הצינורות בקלות בשטח, ונפרסו רק בעזרת כמה סירות גומי עם מצופים.
תלוי בחופשיות מרפסודה מעוגנת כמו מטוטלת.
למרבה הצער, המים העשירים ב-CO2 ומדולדלי החמצן מהעומק הם אתגר עבור אביזרי פלדה: קורוזיה התרחשה ויצרה סידריט שהסירה ברזל מהפלדה.
בדצמבר 2013, שודרג צינור הסרת הגז במשאבה סיבובית קטנה המונעת על ידי אנרגיה סולארית, מכיוון שהוא איבד את יכולת ההרמה העצמית שלו בגלל השפעת הבעבוע במעלה כיוון שכמות משמעותית של CO2 הוסרה מהשכבות התחתונות.
המערכת החדשה מסוגלת להרים 100 מטרים מעוקבים של מים תחתונים אל פני השטח ביום.
יכולת הסרת הגז הזו קטנה מהזרימה הטבעית של מים עשירי CO2, ולכן יש צורך בשתי משאבות סולאריות נוספות כדי למנוע הצטברות ארוכת טווח של רמות גבוהות ומסוכנות של CO2 במפלסי המים השכבתיים.
אגם מונו הוא אגם מלוח הממוקם בקצה המזרחי של מרכז מדינת קליפורניה, ארצות הברית, סמוך לגבול עם נבדה.
האגם נחשב לאחד האגמים העתיקים ביותר בצפון אמריקה, וגילו מוערך בכ-760,000 שנה.
הוא ממוקם באגן סגור, ללא מוצא לים, מה שמביא את המים שנכנסים אליו להתאדות ולהשאיר אחריהם ריכוז גבוה של מלחים ומינרלים.
תהליך זה הפך את מונו לייק לאחד האגמים המלוחים ביותר.
אגם מונו שוכן באזור הרי סיירה נבדה, מצפון-מזרח לפארק הלאומי יוסמיטי, בגובה של כ-1,945 מטרים מעל פני הים.
שטחו של האגם משתנה בהתאם לעונות השנה ולכמות הגשמים, אך הוא נפרס על פני כ-180 קמ"ר בממוצע.
האגם ניזון בעיקר מנחלים הזורמים מהרי סיירה נבדה, כשהגדולים שבהם הם נהר אוונס ונהר מונו.
עומקו המקסימלי 48 מטר והממוצע 17 מטר.
למונו לייק אין יציאה טבעית, ולכן המלחים והמינרלים המובאים אליו מצטברים באגם לאורך אלפי שנים, מה שגורם למליחות גבוהה מאוד של המים.
ריכוז המינרלים באגם יוצר צורות גאולוגיות מיוחדות כגון "מגדלי טופה" (Tufa Towers) — עמודי גיר טבעיים שנוצרים בעקבות תגובה כימית בין המים העשירים במינרלים לבין מי התהום.
המליחות הגבוהה של אגם מונו יוצרת סביבה ייחודית המאפשרת מערכת אקולוגית יוצאת דופן.
אמנם אין דגים באגם בשל תנאי המים הקשים, אך הוא משמש בית גידול לחסילוני מלח (Artemia monica) ולטפילאים (Alkali Fly), שהם מקורות מזון חשובים עבור מינים רבים של עופות נודדים, ביניהם שחפים ומינים שונים של חופמאים.
האגם מהווה תחנה חשובה במסלול הנדידה של עופות רבים, מה שהופך אותו לאזור בעל חשיבות אקולוגית רבה עבור שמירת המגוון הביולוגי של מערכות אקולוגיות של עופות נודדים בצפון אמריקה.
במהלך המאה ה-20 חלה ירידה משמעותית במפלס המים של אגם מונו בשל הטיית המים מהנחלים המזינים את האגם - לצורכי אספקת מים לעיר לוס אנג'לס.
הירידה במפלס המים גרמה לחשיפה של קרקעית האגם ולעלייה נוספת במליחות המים, מה שאיים על המערכת האקולוגית הייחודית של האגם.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, בעקבות פעולות של ארגוני סביבה, נפתח מאבק משפטי נגד מדיניות הטיית המים.
בשנת 1994, בית המשפט בקליפורניה פסק כי יש להפסיק את שאיבת המים המופרזת ולאפשר את שיקום האגם.
מאז, ננקטו צעדים להעלאת מפלס המים, והאגם החל להתאושש בהדרגה.
האגם מנוהל כיום כחלק משמורת טבע, והוא מהווה כיום אטרקציה תיירותית פופולרית, בעיקר בזכות הנוף הייחודי והמערכת האקולוגית המגוונת שלו.
לאגם ועדה ייחודית, האחראית עליו.
אגם נוֹיְרוֹן (באלבנית: Liqeni Neuron) הוא מעיין חם תת-קרקעי ליד העיירה לסקוביק בדרום אלבניה.
הוא המעיין החם התת-קרקעי הגדול ביותר בעולם, שנמצא 127 מטר (417 רגל) מתחת לאדמה.
חוקרים צ'כים חקרו תצורות תת-קרקעיות בעמקים ההרריים שלאורך גבול אלבניה–יוון במשך מספר שנים.
בין החקירות הללו, נמצאה ליד העיירה לסקוביק ב-2021 מערכת מערות גדולה עם מספר מעיינות חמים, שכלל שם תהום בעומק של 100 מטר, שבתחתיתו נמצא האגם.
בפברואר 2025, דווח כי צוות מדענים מהארגון הצ'כי The Neuron Foundation גילו את האגם.
הצוות, בראשותו של הספלאולוג הצ'כי מרק אודי (Marek Audy), השתמש בשיטות סריקה תלת-ממדית וכן במערכות ליצירת מודלים מדויקים של תצורת מערות.
אגם מהארלו (בפרסית: دریاچه مهارلو) הוא אגם מלח עונתי ברמות של איראן, כ-27 קילומטרים דרום-מזרחית לשיראז, בפרובינציית פארס.
המלח באגם עשיר באשלגן ובמלחים אחרים.
לאגם נשפך נחל עונתי הזורם דרך העיר שיראז, והוא שמביא את רוב מי השיטפונות אליו בעקבות גשמים מרובים.
מי האגם בדרך כלל מתאדים עם ההתחממות ועד סוף הקיץ הם חושפים את קרקעית האגם הלבנה.
עד אמצע הקיץ, ובשל שיעורי אידוי גבוהים וריכוזי מלח, מי האגם הופכים לאדומים-ורדרדים, ומקנים לו את ייחודיותו.
רוחבו של האגם השיאו 28 קילומטרים, אורכו 15 קילומטרים ושטחו 230 קמ"ר.
עומקו המרבי הוא שלוש מטרים.
באגם עוברות ציפורים נודדות בעונת הנדידה, וכשהתנאים טובים הן לפעמים נשארות באזור הביצתי של פארס.
סוג הציפור החשוב בו הוא פלמינגו, והוא משתקע טוב באגם מאחר שהוא אוכל ארטמיה, הנפוצה מאוד באגם.
בשל המליחות הגבוהה של מי האגם לא חיים בו דגים, אך סביבו מצויים זוחלים כמו לטאות, שממיות, נחשים וצבים.
בנוסף ניתן למצוא דו-חיים, תנים, חתולי בר, צבועים ושועלים.
אגם עסל הוא אגם מלוח במרכז ג'יבוטי, בתוך משולש עפר.
בגובה של 155 מ' מתחת לפני הים, חופיו הם הנקודה היבשתית הנמוכה ביותר באפריקה, והאזור הנמוך בעולם אחרי חופי ים המלח, בקעת הירדן, הכנרת ועמק טורפאן שבצפון סין.
האגם נמצא בתוך לוע של הר געש.
עומקו הממוצע 7.4 מ', והוא מכיל 400 מיליון מ"ק מים.
אגם עסל הוא האגם השני המלוח ביותר בעולם, עם מליחות מים של 34.8%.
יש גופי מים קטנים כמו אגם דון חואן, עם מליחות של 44%.
לשם השוואה, מליחות מי הים התיכון היא 3.5% עד 3.9%.
אגם פּוֹיָאנְג (בסינית מפושטת: 鄱阳湖; בסינית מסורתית: 鄱陽湖; בפין-יין: Póyáng Hú) הוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר ב ושוכן בצפון מחוז ג'יאנגשי שבדרום-מזרח המדינה.
גודל השטח עליו משתרע האגם משתנה מאוד בין עונת הגשמים לעונה היבשה.
בממוצע, שטח פני האגם 3,585 קילומטרים רבועים, עומקו 8 מטרים ונפחו כ-25 קילומטרים מעוקבים.
צורתו של האגם דומה לדלעת, צר בצפון ורחב יותר בדרום, וסמוך למרכזו עובר נהר היאנגצה.
האגם מהווה בית גידול לכחצי מיליון עופות נודדים כמו גם לאלקרן הגדות (אייל בעל ניבים), והוא יעד מועדף על צפרים.
האגם ניזון מהנהרות גאן ושְׂיוֹ ומחובר ליאנגצה בתעלה שאורכה קילומטר אחד.
האגם מווסת את גובה פני המים ביאנגצה כשהוא קולט עודפים ממי הנהר או מתרוקן אליו.
שמורת העופות של אגם פו-יאנג – שמורת העופות של אגם פו-יאנג משתרעת על פני 224 קילומטרים רבועים של בית גידול עשיר בצמחי מים ודגים שאינו מזוהם בשפכים תעשייתיים.
במהלך החורף האגם הופך להיות משכנם של עופות נודדים רבים, ובהם עגורים סיבריים במספרים גדולים.
העגור הסיבירי הוא עוף גדול (גובהו 1.35 מטרים) נדיר שצבעו לבן לחלוטין, למעט מעט נוצות שחורות בקצה הכנף.
ארגון ה-IUCN הכריז שמצבו ב"סכנת הכחדה חמורה".
כ-95% מהאוכלוסייה העולמית של עגורים אלו, כ-4,000 פרטים נכון ל-2008, חורפת באגם.
בנוסף יש באגם אוכלוסייה גדולה של עגורים לבני-עורף, חסידות לבנות ושחורות, חובות ושקנאים
הר דאגו – אי באגם שהוא פסגת הר המכונה גם "הר הנעל" בשל צורתו.
להר יש פסגה אחת כאשר המדרונות משלושה צדדים תלולים.
בדרך לפסגה יש חורבות של מבנה המכונה "ארמון פרח השמיים" שנהרס במלחמות ובאסונות טבע, אך עדיין ניתן לראות את שרידי האולמות והפסלים שקישטו אותו.
הר נאנשאן – אי באגם שהאטרקציה העיקרית בו היא "סלע האיכר" ששמו מזכיר אגדה על חכם שסירב לקבל משרה מהקיסר בטענה שהוא איכר בלבד.
ביתן נוף האגם – הביתן שוכן על חוף האגם צפונית לווצ'אנג.
הוא נבנה במקור בתקופת שושלת האן ושופץ ב-1988 וממנו יש תצפית על מפגש הנהרות גאן ושיו.
מאז 2007 גוברים החששות כי הדולפינים מהמין פוקנה הודית (Neophocaena phocaeniodes), הידוע מקומית כ"גְ'יָאנְגג'וּ" ("חזיר נהר"), השוכנים באגם פו-יאנג עלולים ללכת בדרכו של הבָּאיגִ'י, ולהיכחד.
נשמעו קריאות לנקיטת פעולה על מנת להציל את הדולפין, שממנו נותרו כ-1,400 פרטים, בין 700 ל-900 ביאנגצה, ועוד כ-500 באגמים פויאנג ודונגטינג.
רמת האוכלוסייה ב-2007 הייתה פחות מחצי ממספר הדולפינים ב-1997 והאוכלוסייה פוחתת בקצב של 7.3% לשנה.
דליית חול מקרקעית האגם הפכה למקור הכנסה משמעותי באזורים הגובלים באגם פו-יאנג.
אך עם זאת, פרויקטים נרחבים של דליית חול היו הסיבה העיקרית לגוויעתה של אוכלוסיית חיות הבר המקומיות.
דליית חול מעכירה את מימי האגם והדולפינים אינם יכולים לראות למרחק אותו יכלו לראות קודם, והם חייבים להסתמך על מערכת הסונאר המפותחת שלהם כדי להימנע מלהתנגש במכשולים או כדי למצוא מזון.
אוניות גדולות נכנסות או עוזבות את האגם בקצב של שתיים בדקה וצפיפות שיט כזו משמעה שהדולפינים מתקשים לשמוע את מזונם, והם גם אינם יכולים לשחות בחופשיות מגדה לגדה.
בין 30 באוגוסט ל-4 באוקטובר 1363, בשלהי שלטונה של שושלת יואן על סין, נערכו סדרה של קרבות ימיים על אגם פו-יאנג.
הקרבות התנהלו בין הצי בראשותו של ג'וּ יוּאֶן ג'אנג, מפקד צבא המורדים המכונה "מינג", לבין צֶ'ן יוּאוּלְיָאנְג, מפקד צבא המורדים המכונה "האן".
קרבות אלו נחשבים כקרב הימי הגדול ביותר בהיסטוריה בהתחשב בכמות האנשים משני הצדדים שהשתתפו בהם (כ-800,000).
הצי של צבא מינג הצליח להטביע רבות מספינות צבא האן והקרב הסתיים ב-4 באוקטובר כאשר צֶ'ן יוּאוּלְיָאנְג, מפקד צבא האן נהרג מפגיעת חץ וצבא האן התפזר.
חמש שנים אחר כך כבש צבאו של ג'ו יואן-ג'אנג את עיר הבירה של שושלת יואן, "חאנבליק" (כיום בייג'ינג) והוא הכתיר עצמו לקיסר תחת השם "חוֹנג ווּ" (洪武 - "לחימה נרחבת") בשושלת חדשה, היא שושלת מינג.
אגם עובדיה היה אגם מים מתוקים בבקעת הירדן, שקדם לימת הלשון.
בקעת הירדן נמצאת בחלקו הצפוני של הבקע הסורי-אפריקני.
לשון ים שחדרה מן הים התיכון דרך עמק יזרעאל אל הבקעה השקיעה מלח, גיר וגבס בכמות גדולה.
בתקופת הפלייסטוקן הפכה בקעת הירדן לאזור ניקוז נפרד מן הים התיכון.
הניתוק חל עקב פעילות טקטונית שגרמה לנסיגת פני הים ולהתעוררות געשית ברמת הגולן, בגליל ובעמק יזרעאל.
פעילות טקטונית זו גרמה גם להתרוממות משני צדי הבקעה שבעקבותיה חלה שביית נחלים - נחלים ונהרות שזרמו קודם לכן מערבה לים התיכון או מזרחה למפרץ הפרסי, שינו את כיוון זרימתם והחלו זורמים אל הבקעה.
מאחר שבשלב זה נקטע הקשר אל הים התיכון, נותר בבקעה אגם שמימיו היו מתוקים - אגם עובדיה.
שריד לאגם עובדיה היא תצורת עובדיה - המכילה גיר אגמי, חרסית, קרקע וחצץ - שנחשפה בשולי בקעת כנרות בפתחו של נחל יבנאל ליד הכפר הערבי עובדיה, ומכאן שמו.
האקלים השתנה והפך לח יותר, והנחלים הזורמים אל האגם השקיעו בו מלחים נוספים.
עקב כך נוצר אגם מלוח גדול שהשתרע מן הכנרת של ימינו עד חצבה - ימת הלשון.
לפני כ-15,000 שנה הצטמקה ימת הלשון והותירה שני שרידים:
הכנרת - אגם המים המתוקים הגדול ביותר בארץ ישראל והימה המתוקה (הגלויה) הנמוכה ביותר בעולם.
ים המלח - ימה מלוחה וסגורה במרכזה של ארץ ישראל, מזרחית למדבר יהודה.
חופיו הם המקום היבשתי הנמוך ביותר בעולם ונמדד בו הלחץ האטמוספירי הגבוה בעולם.
ים המלח הוא מקווה המים בעל שיעור המליחות השלישי בגודלו (אחרי אגם דון חואן באנטארקטיקה ואגם עסל בג'יבוטי).
אגם פואלו (בספרדית: Lago Puelo) שוכן בצפון-מערב פרובינציות צ'ובוט, באזור פטגוניה, למרגלות הרי האנדים.
האגם צר ומאורך, צורתו כשל האות ר', שטחו 44 קמ"ר ועומקו המרבי 180 מטר.
שמו של האגם נובע משיבוש מקורו בשפת המפוצ'ה, פואלקו, שפירושו "מים במזרח".
ההתייחסות אליו כאל אגם שנמצא במזרח נובעת מכך שמימיו זורמים מערבה, דרך נהר פואלו שבצ'ילה, עד למפרץ אנקוד שבאוקיינוס השקט.
מצפון לאגם שוכנת עיירה הקרויה על שמו, לאגו פואלו.
האגם כולו מצוי בתחומיו של הפארק הלאומי לאגו פואלו.
האגם והפארק פופולריים בקרב תיירים, המבקרים בו לשם טיולים רגליים, שחייה, שיט ודיג.
אגם פייפוס או פייפסי הוא אגם הנמצא בצפון אירופה, והוא חלק מהגבול בין רוסיה לבין אסטוניה.
השם הגרמני "פַּיְפּוּס" משמש ברוב השפות האירופיות.
זהו שם עתיק אך מקורו שנוי במחלוקת.
האגם הוא החמישי בגודלו באירופה, והגדול ביותר הנחשב למים בינלאומיים (גובל ביותר ממדינה אחת).
אגן צפוני בשטח של 2,670 קמ"ר הקרוי באסטונית אגם פייפסי (Peipsi järv) וברוסית אגם צ'ודסקויה – אגם הצ'וּדים (Чудское озеро), כינוי רוסי לעם האסטוני.
אגן דרומי בשטח של 710 קמ"ר הקרוי באסטונית אגם פיחקבה (Pihkva järv) וברוסית אגם פסקובסקויה (Псковское озеро), על שם העיר פסקוב הסמוכה.
מצר המחבר ביניהם, בשטח של 170 קמ"ר, הקרוי באסטונית לאמייארב, אגם לאמי (Lämmijärv) וברוסית אגם טפלויה, האגם החם (Тёплое озеро).
אורכו של האגם הוא 143 קילומטרים מצפון לדרום ורוחבו המקסימלי הוא 50 קילומטרים.
56% מכלל שטח האגם נמצאים בשטח רוסיה ו־44% שייכים לאסטוניה.
האגם מוזן על ידי כ־30 נחלים, אולם רק נהר הנרבה מנקז את האגם אל הים הבלטי.
כחצי מנפח המים באגם מוחלפת בכל שנה.
עקב רדידות האגם (עומקו המרבי 15 מ'), טמפרטורת המים משתנה מאוד לאורך השנה.
בחורף מי האגם קופאים, ועובי הקרח יכול להגיע עד 60 סנטימטרים במרץ.
הפשרת השלגים באביב גורמת לעלייה במפלס המים בשיעור של עד מטר אחד ולעלייה בשטח הפנים של עד 780 קילומטרים רבועים.
בקיץ, טמפרטורת המים מגיעה עד 22 מעלות צלזיוס.
האגם משופע בדגים ותנובת הדגה השנתית עומדת על כ־10,000 טונות.
למרות קיומם של כמה אתרי מחנאות בסיסיים בחופו המערבי, האגם אינו יעד תיירותי משמעותי.
בשנת 1242 נערך על הקרח של האגם קרב בין אבירי המסדר הליבוני לרפובליקת נובגורוד, שנודע בשם הקרב על הקרח.
אגם פאוול הוא מאגר מים על נהר הקולורדו, בגבול בין יוטה לאריזונה.
זהו מקווה המים המלאכותי השני בגודלו בארצות הברית, וכשהוא מלא הוא מכיל למעלה מ-27 מיליארד מ"ק מים.
אגם פאוול נוצר בעקבות סכירת קניון גלן באמצעות סכר קניון גלן השנוי במחלוקת, והוא משמש כיום כאזור נופש נרחב, אזור הנופש הלאומי קניון גלן.
האגם קרוי על שם החוקר ג'ון וסלי פאוול, שחקר את האזור בשנת 1869.
סדרה של שנות בצורת בתחילת המאה ה-21 צמצמה את קיבולת האגם ובשנת 2014 הוא מכיל רק כ-50% מהקיבולת המתוכננת שלו.
המצב גרוע יותר במאגר שבהמשך נהר הקולורדו (אגם מיד) מה שאילץ את לשכת הטיוב של ארצות הברית שאחראית על סכר קניון גלן לשחרר מים מאגם פאוול ולהחמיר בכך את הבעיה.
אגם סן מרטין (כפי שהוא מכונה בארגנטינה; בספרדית Lago San Martin) או אגם או'היגינס (כפי שהוא מכונה בצ'ילה; בספרדית Lago O'Higgins) הוא אגם קרחוני בפטגוניה הממוקם בין אזור אייסן דל חנרל קרלוס איבנז דל קמפו (Aysén del General Carlos Ibáñez del Campo) שבצ'ילה לבין פרובינציית סנטה קרוס שבארגנטינה.
האגם נמצא בגובה 250 מטר מעל פני הים, שטחו 1,013 קמ"ר ואורך קו החוף שלו 525 ק"מ.
ממבט מלמעלה, האגם מורכב ממספר עמקים דמויי אצבעות, מתוכם 554 קמ"ר בשטח צ'ילה ו-459 קמ"ר בשטח ארגנטינה.
אגם סן מרטין הוא האגם העמוק ביותר באמריקות, עם עומק מרבי של 836 מטר בקרבת קרחון או'היגינס וצבע מים המאופיין בגוון כחול בהיר חלבי.
האגם מוזן ברובו מנהר מאייר ומערוצים שונים ונשפך אל נהר פסקואה, שזורם לאוקיינוס הפסיפי.
קרחון או'היגינס זורם מזרחה לכיוון האגם, כמו גם קרחון צ'יקו.
שני הקרחונים הם חלק משדה הקרח של דרום פטגוניה אשר נמתח לאורך 350 ק"מ מצפון-דרום לאגם.
מהגרים לא התיישבו מסביב לאגם עד לשנת 1910, כאשר בריטים, סקנדינבים ושווייצרים התחילו לגדל כבשים בשביל צמר.
ציר התיירות הנפוץ ביותר לביקור באגם הוא בין העיירה אל צ'לטן שבארגנטינה ל-ויה או'היגינס שבצ'ילה, שכולל מעבורת דרך האגם בצד הצ'יליאני.
בהיותו האגם המוזר ביותר בצורתו באזור, המורכב משמונה זרועות, השם סן מרטין מתייחס לפעמים רק לצד הארגנטינאי שלו, והשם או'היגינס מתייחס ל-4 הזרועות שלו בצד הצ'יליאני.
שני השמות מגיעים מגיבורי העצמאות חוסה דה סן מרטין מארגנטינה ו-ברנרדו או'היגינס מצ'ילה.
שני האישים לחמו ביחד לשחרור צ'ילה ונודעו בשם "המשחררים של אמריקה", יחד עם עוד אישים דרום אמריקאים.
אגם סנגוב (ברומנית: Lacul Snagov), האגם הטבעי הגדול ביותר ברומניה, הוא לימן פלוביאלי שיצר נחל יאלומיצה ברומניה, במרחק של כשלושים קילומטרים מבוקרשט.
שטח האגם הוא 5,75 קילומטרים רבועים, רוחבו הממוצע כ -250 מטר ועומקו המקסימלי 9 מטרים.
צורת האגם מוארכת ומפותלת מאוד, עם 11 מפרצים עיקריים.
מקור המים העיקרי של האגם הוא קבוצת מעיינות תת-קרקעיים.
בתוך האגם יש אי, הנושא אותו שם ובו שוכן מנזר סנגוב.
על חופי האגם משתרע יער סנגוב.
באגם, באי ועל שפת האגם יש תנועת מטיילים ושיט סירות.
האגם עשיר בדגה מגוונת, בין היתר שפמנון מצוי, קרפיון מצוי, זאב נהרות צפוני וזנים נוספים של דגי מאכל.
מסביב לאגם יש כמה כפרים, כולל כפר הנושא את השם סנגוב.
אגם פיטו הוא אגם מי קרחונים הנמצא בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
האגם נמצא בסמוך לכביש המהיר אייספילדס.
האגם נקרא על שם ויליאם "ביל הפרוע" פיטו, מדריך שבילים וצייד שחי באזור באנף.
האגם נמצא בעמק ברכס ואפוטיק, בין פסגת קלדרון (Caldron Peak), פסגת פיטו (Peyto Peak) והר ג'ימי סימפסון (Mount Jimmy Simpson), בגובה של 1,860 מטרים מעל פני הים.
במהלך חודשי הקיץ, כמויות משמעותיות של קמח סלעים קרחוני זורם עם מי הקרחונים הנמסים לתוך האגם, ואלה נותנים לאגם צבע טורקיז בוהק, ההופך את האגם לאתר תיירות פופולרי.
האגם מוזן על ידי נחל פיטו - אשר אליו זורמי מי אגם קלדרון וקרחון פיטו (המהווה חלק משדה הקרח ואפטה), אגם פיטו מתנקז אל נהר מיסטיה, הזורם צפון־מערבה מן האגם.
אגם סימקו הוא אגם בדרום אונטריו, קנדה.
סימקו הוא האגם הרביעי בגודלו שממוקם במלואו במחוז, אחרי אגם סול (Lac Sul), אגם ניפיגון (lake Nipigon), ואגם ניפיסינג (lake Nipissing).
והוא חלק ממערכת הימות הגדולות.
במאה ה-17 האגם נקרא בשם אגם אונטירונק (Ouentironk) שמשמעותו מים יפים, ולאחר מכן נקרא בשם אגם טורונטו עד שנקרא בשם אגם סימקו על שם קפטן ג'ון סימקו מחיל הים המלכותי, על ידי בנו ג'ון גרייבס סימקו שהיה סגן המושל העליון הראשון של קנדה.
האגם נמצא במחוז סימקו (Simcoe County) וגובל באזור דורהאם (Durham Region) ואזור יורק (York Region).
בצידו המערבי של האגם בקצה מפרץ קמפנפלט (Kempenfelt Bay) ממוקמת העיר בארי (Barrie), ובצדו הצפוני בנקודת החיבור שלו עם אגם קושיצ'ינג (Lake Couchiching) שוכנת העיר אוריליה (Orillia).
לאורך כל חופו הדרומי נפרשת העיירה ג'ורג'ינה הכוללת בתוכה מספר עיירות קטנות יותר, ולאורך חופו המערבי נפרשת העיירה איניספיל (Innisfil) שגם היא מורכבת מעיירות רבות קטנות יותר.
אגן הניקוז של האגם הכולל את האזור הצפוני של טורונטו רבתי ומכיל אוכלוסייה של כחצי מיליון נפש.
אגם פירמיד הוא אגם בשטח הפארק הלאומי ג'ספר, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
האגם שוכן למרגלות הר פירמיד, בסמוך לעיירה ג'ספר.
שטחו של האגם 1.2 קמ"ר; האגם מהווה את מוצאו של נהר אתבסקה.
אורכו של האגם 2.7 קילומטרים, רוחבו 0.5 קילומטרים, והוא נמצא בגובה של 1,180 מטרים מעל פני הים.
לחופו של האגם מצויים מספר אתרי פיקניק, וכן רציפי סירות.
בקצהו הדרום מזרחי של האגם מצוי אתר הנופש אגם פירמיד - בו גשר המקשר אל האי פירמיד שבאגם.
באי אזור מחנאות שנבנה בשנת 1933, והוכרז כאתר מורשת לאומית פדרלית של קנדה.
סביב האגם מספר מסלולי הליכה, המקשרים בין האגם לבין העיירה ג'ספר, להר פירמיד, לאגם פטרישה ולאגם קבין.
אגם פירמיד הוא אגם בנתיבו של נהר טראקי במדינת נבדה שבארצות הברית, 64 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר רינו.
האגם נמצא בשטח שמורת האינדיאנים אגם פירמיד.
אורכו של האגם 48 קילומטרים, רוחבו 14 קילומטרים, ושטחו 487 קמ"ר.
עומקו המרבי של האגם 106 מטרים.
נהר טראקי מזין את הנהר (במים הזורמים בנהר זה מאגם טאהו).
נהר טראקי זורם אל קצהו הדרומי של אגם פירמיד.
לאגם פירמיד אין מוצא, ומימיו מתאדים או מחלחלים.
האגם מלוח, ומליחותו היא כ-1/6 ממליחות הים.
האגם הוא השריד הגדול ביותר של אגם לאהונטאן, שכיסה את צפון-מערב נבדה בסוף עידן הקרח האחרון (לפני כ-15,000 שנים).
במהלך המאה ה-19 התיישב סביב האגם השבט האינדיאני פאיוט, אשר דג באגם.
האגם מופה לראשונה בשנת 1844 על ידי ג'ון פרימונט, אשר נתן לאגם את שמו.
בעקבות הקמת סכר דרבי בשנת 1905, המוביל את מימי נהר טארקי למאגר לאהונטאן, פחתו מי האגם, והוא היה בסכנת התייבשות.
שבט הפאיוט האינדיאני תבע את מחלקת הפנים של ארצות הברית.
האגם נקרא על שם חרוטי אבן גיר בצורת פירמידה שנמצאים באגם.
ג'ון פרימונט נתן לאגם את שמו בשנת 1844.
האגם הוא אתר תיירות - דיג, מחנאות ושיט בסירות.
האגם שימש כאתר צילום "הכנרת" בסרט משנת 1965 "הסיפור הגדול ביותר שסופר אי פעם" המתאר את חייו של ישו, וכן שימש כאתר הצילום של הסרט "יוצאי הדופן" בשנת 1961.
אגם פטרישה הוא אגם בשטח הפארק הלאומי ג'ספר, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
האגם ממוקם ליד העיירה ג'ספר, ונקרא על שם פטרישיה, נסיכת קונוט, נכדתה של המלכה ויקטוריה.
חלק מהניסויים של פרויקט חבקוק במהלך מלחמת העולם השנייה - תוכנית לבנות נושאת מטוסים שאינה ניתנת להטבעה, מחומר בנייה מורכב עשוי קרח ונסורת בשם "פייקריט", נערכו באגם פטרישה.
הניסויים הראשונים נערכו באגם לואיז.
ובינואר 1943, הוחלט על ניסוי אב הטיפוס באגם פטרישה.
אב הטיפוס המתוכנן היה אמור להיות באורך של 60 מטרים (עשירית מאורכו של הכלי המתוכנן).
האגם נבחר בשל טמפרטורת המים הנמוכה (הספינה הנבנית עשויה מקרח), וכן בשל היותו מקושר בקווי רכבת המצויים בג'ספר, וכן באזור היו ממוקמים מתקני צבא אחרים.
מרוחק, באזור זה כבר היה אימון צבאי מעורבות באזור, כמו הסוואה.
בנוסף התגוררו באזור קהילות מנוניטים ודוחובורים אשר היו סרבני מצפון, ולכן לא התגייסו לצבא מחד, אך יכלו לעבוד בפרויקט מאידך (וכך לתרום לפרויקט המלחמתי).
הפייקריט הוא שילוב של קרח, נסורת, המתוחזקים על ידי קירור.
במסגרת הניסוי החלו במרץ 1943 לבנות דגם ספינה תוך שימוש בקרח רגיל, בחלקו טבעי ובחלקו בקירור.
בניית הדגם כללה בניית בקתת עץ על האגם הקפוא, בה הותקנו גופי קירור, וסביבה נבנה קיר קרח.
המבנה נוסר מהאגם, והמשיך לצוף עליו.
הקירור כובה בחודש יוני (וגופי הקירור נלקחו ממנו), והמבנה החל להימס, ורק לקראת ספטמבר שקע.
בצלילה שנערכה בשנות ה-70 של המאה ה-20 נמצאו השרידים של בקתת העץ, ובסמוך להם, לחוף האגם הוצב שלט המציין כי מדובר בניסוי מתקופת מלחמת העולם השנייה.
שבילי הליכה מקשרים בין אגם פטרישה לעיירה ג'ספר, ולאתרי תיירות סמוכים אחרים: אגם פירמיד והר פירמיד.
האגם מהווה אתר מחנאות ונופש, וכן אתר דיג, שיט בסירות ובקיאקים ואתר צלילה.
אגם פטרישה הוא אגם הממוקם על הגבול בין מחוז אוניידה ומחוז וילאס, במדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
שטחו של האגם 0.17 קמ"ר (117 דונמים), ועומקו המרבי 7 מטרים.
האגם ממוקם צפונית מערבית לאגם קאוואגווסאגה (Kawaguesaga).
האגם משמש לדיג, אולם אין אליו דרכי גישה, ושיט בסירות ממונעות באגם אסור.
ניתן לדוג באגם דגי זאב נהרות צפוני, בס, וחמנוניים.
לחופיו הדרומיים של האגם אתרי מחנאות.
אגם פרייקסל הוא אגם קפוא, בשטח העמקים היבשים מקמרדו בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
האגם ממוקם בין קרחון קנדה, וקרחון חבר העמים.
עשרה נחלים של מי קרחונים נמסים מזינים את האגם (ובהם נחל קרסנט).
שטח אגן הניקוז של האגם 230 קמ"ר.
אורכו של האגם 5.8 קילומטרים, רוחבו 2.1 קילומטרים, ושטח פני האגם 7.8 קמ"ר.
עומקו הממוצע של האגם 3.2 מטרים.
עומקו המרבי של האגם כ-20 מטרים, ולכן, מאחר שפני האגם מצויים בגובה של 18 מטרים מעל פני הים, שיא עומקו של האגם מצוי מתחת לפני הים.
קרחון קנדה סוכר את האגם, ולאגם אין שפך בשל כך.
האגם מכוסה בקרח בגובה של 4.5 מטרים, ואולם בחודשי הקיץ לעיתים נמס חלק מהקרח ונגלים חלק מפני האגם.
בין השנים 1971–1996 בשל התחממות כדור הארץ עלו פני האגם בכ-2 מטרים.
אגם פרייקסל ממוקם בשטח העמקים היבשים מקמרדו, בהם אקלים יבש באופן יחסי, וזאת בשל רוחות המדרון היורדות מן ההרים הסמוכים.
רוחות אלה שמהירותן יכולה להגיע ל-320 קמ"ש, מעלות את הטמפרטורה של האזור, ויכולות להביא לאידוי מים, ולהמסת השלג שעל פני הקרקע (בשל החיכוך עם הקרקע).
בשל כך טמפרטורת העמקים הממוצעת היא 20 −°C, והטמפרטורה בחודשי הקיץ היא מעל נקודת הקיפאון.
מחקר רב מבוצע באגם פרייקסל, וזאת בשל גילוי אצות בימי האגם, ומחנה מחקר קבוע ובו ארבע מעבדות ומבנים נוספים הוקם בשנת 1984 על גדת האגם (החוקרים ישנים באוהלים, בדומה לחוקרי אנטארקטיקה בראשית המאה ה-20).
לוחות סולאריים וטורבינת רוח מספקות חשמל למחנה המחקר.
יש מספר מיני אצות ובקטריות החיות בתוך האגם.
העדרו של חמצן במימי האגם יוצר סביבה אקולוגית ייחודית, הנחקרת על ידי מחנה המחקר.
סבורים כי סביבה זו דומה לסביבה שהייתה על פני כדור הארץ לפני 2.4 מיליארד שנים.
האגם מופה לראשונה בשנת 1910, על ידי משלחת טרה נובה, שבראשה עמד רוברט פלקון סקוט.
האגם נחקר במהלך מבצע הקפאה עמוקה, בשנת 1950, על ידי פרופסור ט.
Péwé) שנתן לאגם את שמו.
האגם נקרא על שם דוקטור פריטיוף פרייקסל (Dr.
Fryxell), חוקר קרחונים ממכללת אוגוסטה במדינת אילינוי שבארצות הברית.
אגם סר-פונסון הוא מאגר מים מלאכותי בהרי האלפים בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבדרום-מזרח צרפת.
המאגר, אחד הגדולים במערב אירופה, נוצר על ידי הקמת סכר בגובה של 123 מטר.
הוא משתרע על פני שטח של 28 קילומטר רבוע.
המאגר הוקם בעמק שצורתו כאות C שזרועה העליונה מתארכת לכיוון מזרח.
הוא הוקם במטרה לשלוט בזרימת המים בנהרות דורנס (Durance) ואוביי (Ubaye), לאחר ששיטפונות בהם גרמו פעמיים במאה ה-19 לאבדות בנפש ולנזקים ברכש.
ההצעה להקמת המאגר הועלתה לראשונה ב-1895. הבנייה החלה ב-1955 והסתיימה ב-1961. במהלכה הוזזו ממקומם עפר וסלעים בנפח של 3 מיליון מטר מעוקב.
לאחר השלמת הסכר התמלא העמק לאטו במים, ותוך כדי כך הוצפו מספר כפרים ששכנו בעמק.
מימי המאגר מניעים בו תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 380 מגה-ואט, והמאגר מספק מים ל-15 תחנות כוח נוספות על גבי הנהרות המנקזים את המאגר (דורנס וורדון (Verdon)), המייצרות הספק של כ-1,600 מגה-ואט נוספים.
המאגר מספק מי השקיה לשטח של כ-1,500 קילומטר רבוע.
על גבי אי במאגר ניצבת קפלת סן מישל.
היא הוקמה על גבעה במאה ה-12, נחרבה בשנת 1692 והוקמה שוב לאחר מכן.
הגבעה שהיא ניצבת עליה הפכה לאי עם מילוי המאגר במים.