tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לשלט האצולה נוספו גם קסדה, מעטה, והסלוגן "Montjoie Saint Denis!" אשר סימלו את מעמדו של המלך כמושל בחסד האל, כריבון העליון של המדינה, וכשליט אבסולוטי בה, וכך היו כל מלכי צרפת לבית בורבון.1589-1792עם פרוץ המהפכה הצרפתית שונה תוארו הרשמי של מלך צרפת מ"מלך צרפת ונווארה" ל-"מלך הצרפתים".
על כן שונה גם סמל צרפת מהסמל הקודם, אל הסמל החדש ששילב בתוכו גם את ערכי המהפכה וביניהם ובייחוד את הרמז להצהרת זכויות האדם והאזרח.
כך, הוסף הכיתוב "החוק והמלך" כאשר החוק בא לפני המלך כדי להדגיש את הצד החוקתי של המהפכה.
בנוסף שולבו בסמל גם צבעי הטריקולור כדי להדגיש את האופי החוקתי החדש של צרפת.1790-1792בלתי רשמי
לאחר הפלת המלוכה בזמן המהפכה הצרפתית, הוקמה הרפובליקה הצרפתית הראשונה.
סמלה המשוער והבלתי רשמי היה מורכב מהרכיבים הבאים: מצנפת פריגית, הפסקס, וענפי הבוקיצה.
רכיבים אלו הפכו להיות הבסיס לסמל צרפת בעתיד.1792-1804בשנת 1804 הוקמה הקיסרות הראשונה ועימה אומץ שלט אצולה חדש.
שלט מבוסס על מרכיבים מסמל הקונסוליה שבה השתמש נפוליאון עד להכתרתו כקיסר.
שלט אצולה זה מורכב ממגן ועליו מוטען הנשר הקיסרי, מסביבו יש את עיטור אות לגיון הכבוד.
מאחורי המגן נמצאים בהצלבה שני שרביטים, מעל המגן יש קסדה, ומעליה יש את הכתר הקיסרי.
וגם המעטה שונה לדגם פשוט יותר.1814–1830לאחר מהפכת יולי נעשה שימוש בתחילה בשלט האצולה של בית אורליאן, בתוספת של דגלי הטריקולור לצד המגן, אות לגיון הכבוד, ודגל מלכותי סגור, שבניגוד לדגל המלכותי המסורתי היה בצבע אדום ולא כחול.
בתחילת המאה ה-20 אומץ סמל זה כסמל בלתי רשמי לשימוש דיפלומטי וטקסי, והוא משמש עד היום.
סמל זה מכיל דיסקה כחולה, ועליה הפסקס, כשעליו סרט ובו כתוב מוטו הרפובליקה: LIBERTÉ, EGALITÉ, FRATERNITÉ (חירון, שוויון ואחווה).
לצדי הפסקס ענף אלון וענף דפנה.
בגרסה ה"שלמה" של הסמל, מקיף את הדיסקה הקולר הגדול של עיטור לגיון הכבוד.1905-בשימושבלתי רשמי
משטר וישי מעולם לא אימץ סמל מדינה רשמי וקבוע, אך עם זאת בשל הזיהוי המלא בין משטר וישי ובין ראש המדינה, המרשל פטן, נעשה על ידי רשויות המדינה שימוש רב בסמלו האישי של המרשל.
סמל זה כלל גרזן דו-ראשי הצבוע בצבעי הטריקולור, המוטען על שרביט המרשל ובתחתית סרט לבן ועליו המוטו של משטר וישי: Travail, Famille, Patrie (= עבודה, משפחה, מולדת).1940–1944בלתי רשמי
סמל מדינה בלתי רשמי הנמצא בשימוש החל משנת 1912. הוכנס מחדש לשימוש על ידי הנשיא ז'אק שיראק בשנת 1995, ועדיין נמצא בשימוש.
מגן רחב ובו בצד אחד יש ראש אריה ובצד השני יש ראש עיט.
מעל המגן נמצאת מונוגרמה של האותיות R ו-F המייצגת את המילים "הרפובליקה הצרפתית" (République Française).
ענף עץ דפנה המסמל את ניצחון הרפובליקה.
ענף עץ אלון המסמל תמידיות.
פסקס המסמלים את כוחה של המדינה ואת זכותה לשפוט משפט צדק.1995-בשימוש
סמל מדינת קנטקי אומץ על ידי בית המחוקקים של המדינה בדצמבר 1792. הסמל מציג שני גברים מחובקים, האחד לבוש עורות דוב, והשני לבוש חליפה.
סביב חלקו העליון של הסמל מופיע שמה הרשמי של המדינה: "חבר העמים של קנטקי" ("Commonwealth of Kentucky") וסביב חלקו התחתון מצויר הפרח המסמל את המדינה - פרח שבט הזהב.
סביב חלקו הפנימי של הסמל מופיע מוטו המדינה: "מאוחדים נעמוד, מפורדים ניפול" ("United we stand, Divided we fall").
סמל מדינת קנזס מספר את סיפור הקמתה של המדינה.
בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה: "Ad Astra per Aspera" .
הסמל הוצע על ידי ג'ון אינגלס, סנטור של המדינה, אשר הציע גם את מוטו המדינה, והתקבל כסמל המדינה על פי החלטה משותפת של שני בתי המחוקקים של המדינה מ-25 במאי 1861.
סמל מדינת קליפורניה או החותם הגדול של מדינת קליפורניה (The Great Seal of the U.S.
state of California) אומץ על ידי האספה החוקתית של המדינה בשנת 1849. הסמל עוצב מחדש בשנת 1937.
בסמל מופיע מפרץ סן פרנסיסקו ונהר סקרמנטו, וכן מוטו המדינה: "יוריקה" - "מצאתי" (Eureka) - המתאר את גילוי הזהב במדינה.
סביב הסמל מצויים 31 כוכבים המסמלים את היותה של קליפורניה המדינה ה-31 המצטרפת לארצות הברית.
האלה מנרווה "נולדה" כאדם בוגר לאחר שקפצה מראשו של האל יופיטר ועל כן היא מסמלת את מדינת קליפורניה שהפכה למדינה מבלי להיות קודם טריטוריה.
סמל קרואטיה מורכב ממגן מרכזי אחד, ומחמישה סמלים היוצרים צורת כתר מעל למגן הראשי.
המגן הראשי מורכב מלוח משבצות ובו 13 ריבועים אדומים ו-12 ריבועים כסופים.
הצורה הזו נקראת בקרואטית "šahovnica" (לוח שחמט).
חמשת הסמלים הקטנים מייצגים את חמשת חלקי המדינה.
לוח המשבצות משמש כסמל קרואטיה מאז המאה ה-10. ברוב המקרים הלוח כלל 25 ריבועים, כמו היום, אך לעיתים גם 9 (3X3) או 64 (8X8).
לפי ההשערה, הצבעים מייצגים את שני השבטים הקדומים – הקרואטים האדומים והקרואטים הלבנים.
ב-21 בדצמבר 1990, הממשלה הקרואטית העבירה חוק בנוגע לסמל, אותו עיצב מירוסלב שוטיי.
הסמלים, משמאל וימין, מייצגים את מחוזות קרואטיה:
זאגרב – סמל זאגרב, בירת קרואטיה ומרכז המדינה כולל כוכב מוזהב ומתחתיו ירח לבן על רקע כחול.
דוברובניק – שני פסים אדומים על רקע כחול כהה.
סמל זה ניתן בסביבות המאה ה-15.
דלמטיה – שלושה נמרים מוזהבים, מסודרים בצורת משולש שחודו מופנה כלפי מטה.
סמל זה מקורו במאה ה-13.
איסטריה – עז מוזהבת עם פרסות וקרניים אדומות, על רקע כחול כהה.
סלאבוניה – שני פסים לבנים המייצגים את נהרות הדראבה והסאבה, ביניהם נמייה שחורה רצה על רקע אדום, וכוכב מוזהב למעלה.
סמל זה ניתן למחוז בשנת 1496.
סמל קפריסין כולל בתוכו יונה, עם ענף זית בפיה, כסמל לשלום.
מתחת ליונה מוצגת השנה 1960 - שנת עצמאותה של קפריסין מבריטניה.
בסמל, כמו בדגל קפריסין, חשיבות גבוהה לבחירת הצבעים.
הרקע של המגן הוא נחושת, כדי לסמל את מצבורי הנחושת בקפריסין.
הצבע האדום והכחול אינם מופיעים בו, על מנת לא לזהות את קפריסין עם יוון או עם טורקיה.
סמל מדינת קולורדו או חותם מדינת קולורדו מבוסס על סמל הטריטוריה שקדמה למדינה - סמל שאומץ על ידי האספה הטריטוריאלית הראשונה ב-6 בנובמבר 1861.
ההבדל בין הסמל שנבחר לטריטוריה לבין הסמל המדינתי הוא הוספת המילים "מדינת קולורדו" והוספת שנת הכניסה לאיחוד - "1876".
ב-15 במרץ 1877 אישר בית המחוקקים הראשון של המדינה את הסמל.
בהתאם לחוק המדינה, נקבע כי קוטר סמל המדינה הוא 2.5 אינצ'ים.
בראש החותם מצויה "עין ההשגחה" בתוך משולש, וסביבו קרני אור, הלקוח מסמל ארצות הברית.
מתחת לעין מוצג פסקס, קבוצת ענפים מאוגדים יחד וגרזן קרב, סמל שלטוני שמקורו ברומא העתיקה.
הענפים מסמלים את החוזק של הקבוצה שאין ביחיד והגרזן מסמל סמכות ומנהיגות.
הפסקס עטוף בסרט בצבעי כחול, אדום ולבן, צבעי הדגל, ועליו המילים "Union and Constitution" - איחוד וחוקה.
מתחתיו ישנו שלט אצולה עליו מצוירים שלושה הרים על רקע אדום המסמלים את הרי הרוקי שנמצאים בתחומה של קולורדו.
פסגות ההרים מכוסות שלג ומעליהן עננים.
בחלקו התחתון של המגן מצוירים כלי העבודה של הכורה - מקוש ופטיש על רקע מוזהב.
מתחת למגן מופיע המוטו בלטינית: "Nil Sine Numine" - "אין דבר מבלי האל" והשנה 1876 - שנת הצטרפות המדינה לארצות הברית.
סמל צפון אירלנד הוענק לממשלת צפון אירלנד בצו מלכותי של המלך הבריטי בשנת 1924 לאחר שאירלנד נפרדה מהממלכה המאוחדת.
הסמל, כמו גם דגל צפון אירלנד, עוצבו על ידי נוויל וילקינסון בשנת 1923, והשימוש בסמל אושר באפריל 1924 על ידי ממשלת צפון אירלנד, לאחר קבלת הצו המלכותי.
מעל הכוכב - כתר אדוארד הקדוש המסמל את בית המלוכה הבריטי.
בשנת 1971 נוסף לסמל המוטו בלטינית, על ידי קולג' האבירים של לונדון: "Quis separabit?" - "מי יפריד בינינו" אשר שימש גם כמוטו של מסדר האבירות של פטריק הקדוש.
בשנת 1973 עם פיזור בית הנבחרים של צפון אירלנד הופסק השימוש הרשמי בסמל, ומאז נעשה שימוש בסמל הממלכה המאוחדת - בשינוי אחד - בסמל בו נעשה שימוש בצפון אירלנד מצויר אייל היוצא ממגדל.
סמל קירגיזסטן אומץ על ידי המדינה בעקבות התנתקותה מברית המועצות שהתפרקה ב-2 ביוני 1992.
לסמל יש צורה מעגלית ורובו כחול.
מצד ימין ושמאל של הסמל, מוצגת חיטה.
בחלקו העליון, מופיע שמה של המדינה בקירגיזית Кыргыз Республикасы.
במרכז הסמל, נמצאים הרי ההימלאיה, ומתחתיהם פרושים שדות.
מאחורי נוף ההרים, זורחת שמש.
מתחת לכל התמונה מופיע בז לבן הפורש את כנפיו, הדבר גורם לתמונה להיראות כאילו היא עומדת על כתפיו של הבז.
סמל קריית הוותיקן הוא מגן אדום, שעליו שני מפתחות המונחים בצורת צלב אלכסוני (סאלטייר) ומעליהם כתר.
הסמל משמש את האפיפיור, את הקוריה ואת קריית הוותיקן.
המפתחות מסמלים את מפתחות גן העדן של פטרוס, אותן קיבל מישו.
צבעי המפתחות, האחד זהב והשני כסף, מסמלים את הכוח שניתן לכנסייה הנוצרית לקרב ולהרחיק.
הצלב המוזהב בראש הכתר מסמל את צליבת ישו.
הכתר האפיפיורי (הטיארה) מסמל את שלושת תפקידי האפיפיור:
הרועה הראשי של צאן מרעיתו – הקהילה הנוצרית.
המורה העליון של עיקרי הדת הנוצרית.
כהן הדת העליון של הכנסייה הנוצרית.
סמל קווינסלנד הוא הסמל הרשמי של מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה מאז הוענק למדינה בשנת 1893. הסמל שונה מספר פעמים במהלך השנים.
הסמל הנוכחי נקבע בשנת 1977.
בראש הסמל נמצא צלב מלטה שעליו כתר מלכותי.
התומכים הם אייל אדום - בעל חיים שהובא למושבה מלונדון ובשל כך מסמל את הקשר לאנגליה, ועגור ברולגה - ציפור האופיינית למדינה ומהווה אחת מסמליה.
על המגן מצוירים ראש של שור, ראש של כבש, אלומת חיטה, קנה סוכר ומכרה זהב המייצגים את ענפי הכלכלה העיקריים של המדינה.
בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה: "אמיצים ויפים" .
סמל פרובינציית קוויבק, או, בשמו הרשמי, שלט האצולה של הוד מלכותו בעבור פרובינציית קוויבק הוא סמלה הרשמי של פרובינציית קוויבק שבקנדה על פי צו מלכותי של מלכת בריטניה המלכה ויקטוריה מ-26 במאי 1868. הסמל שונה בהחלטת מועצת הפרובינציה ב-9 בדצמבר 1939.
הסמל מורכב ממגן שבו שלושה שדות אופקיים:
בשדה העליון מצוירים שלושה פרחי אירוס (פלר דה ליס) בצבע זהב על רקע כחול כהה המסמלים את צרפת המלוכנית.
במרכז, אריה מוזהב על רקע אדום מסמל את בית המלוכה של בריטניה.
בשדה התחתון, שלושה עלי אדר ירוקים על רקע זהוב.
עלה עץ האדר מסמל את קנדה.
בראש הסמל מופיע כתר מלכותי, ומתחת למגן האבירים מוטו הפרובינציה: בצרפתית: Je me souviens - "אני זוכר".
סמל הפרובינציה המקורי ניתן לפרובינציה על ידי מלכת בריטניה, המלכה ויקטוריה בשנת 1868 ובו, בשדה העליון היו רק שני פרחי אירוס.
סמל זה שונה על ידי ממשלת פרובינציית קוויבק בשנת 1939 ועל פי החלטת ממשלת הפרובינציה נוסף פרח אירוס נוסף.
מבקרי החלטה זו טוענים כי הסמל מוענק על ידי בית המלוכה, ורק בית המלוכה יכול לשנות את הסמל ולא ממשלת הפרובינציה, וכי ממשלת הפרובינציה חרגה מסמכותה.
על אף הביקורת, ממשלת הפרובינציה עושה שימוש בפועל בסמל החדש.
השלטון הפדרלי הקנדי משתמש בצורה לא עקבית הן בסמל הישן והן בסמל החדש.
סמל קומורו מורכב מחצי סהר אשר מופיע גם בדגלה הלאומי.
במרכז הסהר מופיעים ארבעה כוכבים המייצגים את ארבעת איי המדינה.
מעל הסהר ישנה שמש זורחת ממנה יוצאים שמונה קרניים.
מסביב לנקודה המרכזית בסמל, כתוב שם המדינה בצרפתית וערבית.
הסמל תחום בצידיו על ידי שני ענפי זית, ועל ידי סרט הנושא את המוטו הלאומי של המדינה, "אחדות, צדק, קידמה", בחלקו התחתון.
סמל קיריבטי הוא סמלה של קיריבטי או קיריבס - מדינת איים באוקיינוס השקט, משני עברי קו המשווה, הכוללת את איי גילברט, ליין, פניקס ובנבה.
בדומה לדגל קיריבטי מציג הסמל ציפור פריגטה צהובה מעל שמש זורחת על רקע אדום.
בתחתית הסמל מצוירים גלים כחולים ולבנים המסמלים את האוקיינוס השקט.
שלושת הפסים הלבנים מסמלים גם את שלוש קבוצות האיים המרכיבות את קיריבטי (איי גילברט, איי פניקס ואיי ליין).
17 קרני השמש מסמלות את 16 איי גילברט ואת האי באנאבה.
בתחתית הסמל, על קלף, רשום מוטו המדינה: 'TE MAURI TE RAOJ AO TE TAMBOMA' (בריאות, שלום ושפע).
הסמל הוצע לראשונה ב-1 במאי 1937 כדי לסמל את איי גילברט ואליס, שהיו באותה עת בשליטת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1979 הפך הסמל לסמלה הרשמי של קיריבטי ונוסף לו מוטו המדינה.
סמל קובה הוא שלט אצולה המחולק לשלושה חלקים.
הסמל עוצב על ידי מיגל דה טורבה טולון, ואומץ ב-24 באפריל 1906.
הציצה היא מצנפת פריגית המסמלת את החירות, ועליה כוכב לבן המסמל את עצמאות המדינה.
שלושת חלקי הסמל מופרדים בענפי אלון בצד אחד ועלי דפנה בצידו השני.
האלון מסמל את חוזקה של האומה הקובנית, והדפנה - כבד ותהילה.
שלושת חלקי הסמל מסמלים שוויון, אחווה וחירות - זכויות האדם.
בחלקו העליון של הסמל, מופיע מפתח המסמל את מיקומה של קובה בפתח מפרץ מקסיקו.
ברקע רואים שמש זורחת המסמלת את עלייתה של הרפובליקה החדשה.
בחלקו השמאלי התחתון של הסמל קווים אנכיים המסמלים את שלושת מחוזות המדינה (המחוז המזרחי, המרכזי והמערבי).
בחלקו השמאלי הראשון של הסמל מצוירים הרים, נהרות, עמק, ועץ דקל - העץ הלאומי של קובה המסמל את הפוריות של המדינה.
סמל קוסטה ריקה משמש רשמית כסמל המדינה החל מה-21 באוקטובר 1964, אף שהסמל הוצג לראשונה כבר ב-27 בנובמבר 1906.
הסמל שונה בשנת 1964 כאשר נוספו לחמשת הכוכבים בראש הסמל, המייצגים כיום את מחוזות קוסטה ריקה, שני כוכבים נוספים, על מנת לסמל את שבעת מחוזות המדינה.
במהלך שינוי זה הוכרז הסמל כסמל רשמי.
הסמל מתאר הפשטה של הטופוגרפיה של קוסטה ריקה.
הספינות משני הצדדים מייצגים את הים הקריבי ואת האוקיינוס השקט המצויים משני צידי המדינה.
הספינות מייצגות גם את ההיסטוריה הימית של המדינה ואת חשיבות הסחר הימי להקמת המדינה וכלכלכתה.
חמשת הכוכבים המקוריים שהיו בסמל ייצגו את חמש המדינות המאוחדות של מרכז אמריקה - מראשית המאה ה-19.
שלושת ההרים מייצגים את שלושת הרי הגעש העיקריים שבמדינה, וברקע הסמל זורחת השמש המסמלת את הקדמה והעתיד.
בראש הסמל, על קלף לבן רשום שם המדינה בספרדית, ומעליו, על קלף כחול, רשום בספרדית: America Central - "מרכז אמריקה".
סמל קזחסטן משמש כסמל רשמי של המדינה לאחר התפרקותה של ברית המועצות.
הסמל התקבל באופן רשמי ב-4 ביוני 1992.
רקע הסמל כחול ועליו כיתוב בצהוב.
הכחול מסמל את השמיים, והצהוב מסמל את החקלאות שהיוותה מרכיב חשוב בכלכלת המדינה במהלך התקופה הסובייטית.
הסמל כולל שני חדי קרן מכונפים, המביטים לכיוונים מנוגדים.
בחלקו העליון של הסמל מופיע כוכב.
במרכז הסמל מופיע השאנגרק - הכתר הקזחי, המסמל את המסורת, עושר וכן תקווה לעתיד טוב יותר.
בתחתית הסמל מופיע שם המדינה בשפה הקזחית.
כשהסמל התקבל ב-1992 נכתב שם המדינה באותיות קיריליות: "ҚАЗАҚСТАН".
בעקבות ההחלטה מ-2017 לעבור לכתוב קזחית באותיות לטיניות, שונה הסמל החל מ-1 בנובמבר 2018, כך ששם המדינה נכתב כך: "QAZAQSTAN".
סמל קמרון מורכב ממגן ומשתי כתובות בחלק התחתון והעליון של המגן.
המגן תואם את צבעי דגל קמרון, המייצג בצבעיו את האחדות (הפס האדום), הסוואנות בחלק הצפוני של המדינה (צהוב) והיערות בחלק הדרומי של המדינה (ירוק).
במרכז המגן וברקע האדום, מאזניים המייצגים את הצדק ומוחזקים על ידי חרב, מאחוריהם צללית שטח המדינה.
מעליהם כוכב האחדות שצבעו צהוב בדומה לדגל.
מאחורי המגן זוג פסקס מוצלבים, שמוצמד להם סרט עליו שם המדינה באנגלית ובצרפתית.
מעל גרזני הפסקס המילים Patrie מולדת ו-Paix שלום, מעל המגן הכתובת Travail עבודה, המרכיבים את מוטו המדינה.
בסמלה של קניה מופיעים 2 אריות מחזיקים בחניתות מסאיות ומגן.
במגן נראים ארבעת צבעי הדגל הלאומים:
שחור מסמל את תושביה הילידים של קניה.
ירוק מסמל חקלאות ומשאבים טבעיים.
במרכז הפס האדום מופיע תרנגול - אחד משני העופות הלאומיים של קניה - מחזיק גרזן, שעל פי אגדות מקומיות, מסמל חיים חדשים ומשגשגים.
האריות והמגן ניצבים על צללית של הר קניה שמעוטר בדוגמאות לתוצרת החקלאית של המדינה כמו קפה, תה, תירס, אננס ועוד.
מתחת לצלליות מופיעה המילה "האראמבאה" (Harambee) המוטו הלאומי של קניה, שמשמעותה בסוואהילי היא "למשוך יחד", והיא שמה של מסורת מקומית של פעילות קהילתית למען מטרה כלשהי.
סמל קוסובו הוא הצעה שהוצגה בפומבי לאחר הכרזת העצמאות של המדינה מסרביה, אך עדיין לא התקבלה באופן רשמי.
הוא הוצג בפרלמנט בקוסובו בבירה פרישטינה ב-17 בפברואר 2008, יום קבלת העצמאות.
הסמל הוא מגן כחול בעל מסגרת זהובה, הכולל שישה כוכבים המסודרים בקשת, מעל צורה מוזהבת של מפת המדינה בקווי מתאר.
דגל קוסובו מעוצב באופן דומה לסמל, אך ללא המסגרת התוחמת של המגן.
ל"מוסדות הממשלה העצמאית הזמניים" בקוסובו, שפעלו בתקופת המשטר המיוחד בחסות האו"ם לפני הכרזת העצמאות, היה סמל מיוחד משלהם שהיה דומה בעיצובו לסמל קוסובו הנוכחי.
סמל זה כלל שלושה כוכבים בלבד, ומתחת למפת קוסובו הופיעו ענפי זית בעיצוב הדומה לזה המופיע על סמל האו"ם, כדי לייצג את חסות האו"ם.
סמל זה אמנם התקבל על ידי המוסדות הזמניים, אך לא קיבל מעמד רשמי מטעם המשטר בחסות האו"ם.
סמל קוריאה הצפונית (הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה) כולל תחנת כוח הידרואלקטרית הנמצאת מתחת להר פאקטו.
מעל ההר יש כוכב אדום בוהק בעל חמישה חודים.
משני צידי הסמל יש אסופה של גרגרי אורז.
הכוכב הוא אחד ממאפייני הסוציאליזם והקומוניזם המוכרים ביותר.
בתחתיתו של הסמל יש סרט עליו כתוב בכתיב קוריאני (הנגול) "הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה".
הסמל חולק מאפיינים רבים עם סמל ברית המועצות שאומץ בימים עברו על ידי מדינות נוספות ומראה קשר ברור בין האידאולוגיה של המדינה לקומוניזם ולהקמתה במהלך המלחמה הקרה בתמיכתה ותחת חסותה של ברית המועצות.
סמל קטר מציג שתי חרבות מעוקלות בתוך עיגול צהוב.
בין החרבות – אונייה השטה על גלים כחולים ולבנים, על יד אי עם שני עצי דקל.
העיגול מוקף על ידי טבעת נוספת החצויה אופקית.
על החלק הלבן, העליון – שמה של המדינה – "دولة قطر" – "מדינת קטר" – כתוב בכתב כופי בצבע חום.
על החלק החום מופיע לעיתים שם המדינה באנגלית.
קו הגבול בין החלק החום והלבן משונן ומזכיר את דגל קטר.
הסמל הוצג לראשונה ב-1976, והחליף סמל אחר, ששימש החל מ-1966, אשר היה מורכב משתי חרבות מעוקלות, צדף ושני ענפי דקלים עם הכותרת "קטר".
מספר אלמנטים מהסמל מעטרים גם סמלים נוספים בעולם הערבי - החרב המעוקלת המסורתית מסמלי ערב הסעודית ועומאן, האונייה מסמלי כווית.
גם הדקל הוא סמלה של ערב הסעודית.
הצבעים וחלוקת הטבעת החיצונית מגיעים מדגל קטר.
סמל קמבודיה או השלט המלכותי של קמבודיה הוא סמל המלוכה הקמבודית.
הסמל, שחזר להיות בשימוש עם כינונה מחדש של המלוכה הקמבודית בשנת 1993, מופיע על גבי הנס המלכותי של מלך קמבודיה, נורודום סיהאמוני.
בסמל מופיעות שתי חיות מיתיות: מצד שמאל, גאג'אסימהה, שהיא אריה עם חדק של פיל, ומצד ימין, סינגהה, שהיא אריה.
כל אחת מהחיות מחזיקה בחופה מחומשת וביניהן מופיע כתר שקרן אור בוקעת מקצהו העליון.
מתחת לכתר ישנם שני גביעים אחד על גבי השני ועליהם מונחת חרב קדושה בצורה אופקית ומעליה גרסה קמרית של האום.
בצדי הגביעים מופיעים שני ענפי דפנה.
במרכז חלק התחתון של הסמל כתובות שלוש מילים בקמרית.
לפי גרסה אחת, המילים הכתובות הן: "מלך ממלכת קמבודיה".
סמל קונפדרציית המדינות של אמריקה או חותם הקונפדרציה שימש חותם של קונפדרציית המדינות של אמריקה, 11 המדינות אשר פרשו מארצות הברית על רקע עלייתו של אברהם לינקולן כנשיא ארצות הברית וקריאתו לביטול העבדות, ובכך הובילה פרישתם למלחמת האזרחים האמריקאית.
החותם מתאר את ג'ורג' וושינגטון רכוב על סוס באותה התנוחה כפי שהוא מונצח בפסל הניצב בריצ'מונד.
סביבו מופיע זר של התוצרת החקלאית אשר גודלה במדינות הדרום: חיטה, תירס, טבק, כותנה, אורז וקנה סוכר.
על שולי החותם מופיעה הכתובת והמוטו הלאומי Deo Vindice (מלטינית: תחת אלוהים מגונננו), התאריך מציין את היום בו נבחר ג'פרסון דייוויס, נשיאה של הקונפדרציה, לתפקידו, כמו גם את יום הולדתו של וושינגטון.
תהליך עיצובו של החותם הסתיים ב-30 באפריל 1863, והזמנה לייצורו נשלחה לבריטניה.
החותם הגיע לריצ'מונד לקראת סוף המלחמה, אולם לא ברור אם הוא שימש להחתמת מסמכים רשמיים.
סמל קלגרי הוא סמלה הרשמי של העיר קלגרי, קנדה.
הסמל נקבע בשנת 1902, צויר בשחור-לבן עד 1984, אז יזם אחד מחברי המועצה העירונית את צביעתו.
הציצה מורכבת משמש הזורחת מעל הרי הרוקי וחומה המסמלת את מיקומה הגאוגרפי של העיר.
על המגן מופיע צלב סנט ג'ורג' מכוסה בעלה אדר, סמלה של קנדה ועליו ביזון כסמל להיסטוריה של המקום.
החלקה מכילה שני עלי אדר כייצוג של קנדה, דרדר הכותנה (Thistle) כייצוג של סקוטלנד, כרישה כייצוג של ויילס, תלתן לייצוג אירלנד וורד לייצוג אנגליה.
התומכים הם סוס ופר המסמלים את הכלכלה בעיר בעבר.
המוטו של העיר הוא המילה Onward (מאנגלית: הלאה, קדימה) בין המספרים 1884 אז הוכרה כעיירה ו-1894, אז הוכרה כעיר.
מתחת למוטו מוצלבים דגלי קנדה והממלכה המאוחדת.
סמל קטלוניה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית קטלוניה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן זהב שעליו ארבעה פסים מאונכים אדומים.
הסמל יורש את עיצובו מסמלה של ממלכת אראגון ששלטה באזור בימי הביניים והייתה כוח משמעותי באגן הים התיכון.
זהו אחד הסמלים העתיקים ביותר בעולם וקיימת מחלוקת בין היסטוריונים ומומחי הרלדיקה מהו מקורו המדויק של הסמל, ממלכת אראגון או רוזנות ברצלונה שהייתה עצמאית והתאחדה עם ממלכת אראגון במאה ה-12.
המקור הקדום ביותר לעיצוב הפסים נמצא בקבר רוזנת קטלוניה שמתה ב-1057 וקבורה בקתדרלת ז'ירונה.
לאור העבר ההיסטורי שלו, מופיע הסמל גם בסמל ספרד, בסמל אנדורה ובסמלי ערים בקטלוניה.
סמל קסטיליה ולאון הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" מחולק לרבעים שמבוססים על הסמלים ההיסטוריים של ממלכת קסטיליה וממלכת לאון.
הרבע הראשון והרביעי מציגים את סמל קסטיליה: שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים שחלונותיה ודלתה כחולים.
הרבע השני והשלישי מציגים את סמל לאון: שדה לבן שעליו אריה סגול זקוף שפונה שמאלה, לשונו וטפריו אדומים ובראשו כתר זהב.
מעל המגן מותקן כתר בעל שמונה פרחים מעוטרים בפנינים שבסיסו מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת.
סמלי הממלכות היו בשימוש כבר מהמאה ה-12 והסמל הנוכחי נוצר לאחר איחוד הממלכות ב-1230. הסמל חזר לשימוש לאחר הקמת הקהילה האוטונומית ומעמדו נקבע בחוק ב-1983. הסמל מופיע גם בסמלי ערים בהן שלטה הממלכה, כגון סמלי חאאן, טולדו ולוס אנג'לס.
הסמל והדגל של ממלכת קסטיליה ולאון היו בשימוש הקרוולות שבהן שטו מגלי הארצות ובכללם כריסטופר קולומבוס.
גם בציור בו תובע קולומבוס בעלות על היבשת החדשה נראה הסמל על נסו.
סמל קסטיליה-לה מנצ'ה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית קסטיליה-לה מנצ'ה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב והוא מבוסס על עיצוב הדגל, למרות שהנהוג הוא ההפך.
בצד שמאל מוצג סמל ממלכת קסטיליה: שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים שחלונותיה ודלתה כחולים.
החלק השני כולו לבן והוא מייצג את המסדרים הצבאיים הנוצרים שלחמו במוסלמים בתקופת הרקונקיסטה באזור: מסדר קלטרווה (Calatrava), מסדר סנטיאגו ומסדר סן חואן.
לאחר שהוצעו שבעה עיצובים, נבחרו ב-1980 הדגל והסמל בעיצובו של רמון חוזה מלדונדו (Ramón José Maldonado) ונקבעו בחוק ב-1983.
סמל קנטבריה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית קנטבריה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" מחולק במאוזן.
החלק העליון הוא שדה כחול שבו בצד שמאל שני ראשים מוקפים בהילה, והם מסמלים את אמטריוס (Emeterius) וסלדוניוס (Celedonius) הקדושים המגנים של ערי האוטונומיה.
מתחת להם, ספינה בצבעים טבעיים ששוברת שרשרת שחורה שנמשכת מהקצה השמאלי של המגן עד לטירת זהב בעלת חלון ודלת כחולים ושינות, שנמצאת בחלק הימני.
כל זה מסמל את כיבוש סביליה שמיוצגת בטורה דל אורו שבה, על ידי צי ספינות מקטנבריה ששט על נהר גואדלקיביר (Guadalquivir) ב-1248, במהלך הרקונקיסטה.
החלק התחתון הוא שדה אדום שבו אסטלה לבנה עגולה, מקושטת בסגנון קנטברי עתיק, והיא מסמנת את תושביה הקדומים של האוטונומיה ואת תרבותם.
הסמל עוצב על ידי מומחים מהאקדמיה המלכותית להיסטוריה ונקבע בחוק ב-22 בדצמבר 1984.
סמל קלדוניה החדשה הוא סמל המכיל מכלול של חפצים הייחודיים לאזור וכולם בצבע שחור.
הסמל חסר מסגרת ואינו סמל במובן ההרלדי, אלא משמש כסמל לאומי.
בחלקו הקדמי קונכיית נאוטילוס ובאזור התחתון גלים, מאחורי הקונכייה מופיעים 2 סמלים.
משמאל לימין חץ או חנית המעטר את גגות בתי אנשי הקנאק כמעין טוטם ודרך השלד החיצוני של הקונכייה עובר ענף של עץ ממשפחת האורניים.
סמל תימן כולל עיט צלאח א-דין שאוחז מגילה בטופריו.
על המגילה כתוב שם המדינה בערבית: الجمهورية اليمنية – אל-גֻ'מהוריה אל-ימניה.
על החזה של העיט יש מגן שעליו מצוירים צמח קפה וסכר מאריב (Marib), שנמצאים מתחת לארבעה פסים כחולים ושלושה פסים מסולסלים.
מקלות הדגלים מימין ומשמאל לעיט מחזיקים את דגל תימן.
מקורו של סמל רוסיה הוא באימפריה הרוסית, והוא אומץ מחדש על ידי הפדרציה הרוסית לאחר התמוטטות ברית המועצות.
הסמל אומץ רשמית ב־20 בדצמבר 2000 בחוק הפדרלי החוקתי.
צבעו האדום של המגן מסמל את רוסיה.
העיט הדו-ראשי בעל הכתר מסמל את האימפריה הרוסית הישנה, ואילו השרביט והכדור המוזהב המצויים בציפורניו מסמלים את כוחם של הצאר ושל הכנסייה הרוסית.
העיט הוא דו־ראשי, ראשו הראשון מסמל את השלטון האזרחי וראשו השני את השלטון הדתי.
במרכזו של העיט מצוי מגן קטן המשמש גם כסמל מוסקבה – ובו גאורגי הקדוש רכוב על סוסו בזמן שהוא קוטל את הדרקון.
במקור, גאורגי הקדוש נראה מצד שמאל כאשר הוא מחזיק את החנית בידו הימנית, אולם מאוחר יותר העמידה שונתה לצד ימין כדי לשוות לו מראה טבעי יותר.
סמל מדינת רוד איילנד, או בשמו המלא "חותם מדינת רוד איילנד ומטעי פרובידנס" מציג במרכזו עוגן ימי בצבע זהב על רקע כחול.
מתחת לעוגן כתובה המילה "תקווה" (Hope).
על המעגל החיצוני של הסמל מופיעה הכתובת: "חותם מדינת רוד איילנד ומטעי פרובידנס 1636".
מושבת רוד איילנד הוקמה בשנת 1636 על ידי קבוצת פליטים שהונהגו על ידי רוג'ר ויליאמס , כומר נוצרי, ואן הצ'ינסון, אשר הגיעו לאזור כבריחה מרדיפה דתית ביבשת אירופה ומסצ'וסטס הסמוכה.
הפליטים קבעו את העוגן כסמלה של המושבה.
ההשראה לבחירת העוגן היא ככל הנראה הפסוק מהברית החדשה:
גם המילה "תקווה", שהוספה לראש הסמל מעל העוגן בשנת 1644 אחרי שויליאמס קיבל זכות רשמית ליישב את האזור על ידי מלך אנגליה, מקורה מפסוק זה.
החל משנה זו, הסמל אומץ על ידי כל ממשלה ברוד איילנד בצורות שונות תוך שמירה על העקרונות המרכזיים במבנהו - העוגן הזהוב, הרקע הכחול, המוטו "תקווה" והכיתוב המקיף את הסמל.
בשנת 1881 אימצה האספה הכללית של מדינת רוד איילנד סמל אצולה למדינה, בנוסף לחותם ולדגל הקיימים של המדינה.
סמל האצולה נכנס לתוקפו ב-1 בפברואר 1882. סמל האצולה משמש כסמל המדינה בגרסאותיו השונות, בסמל ודגל מושל המדינה ובסמלו של סגן מושל המדינה.
סמל שווייץ הוא סמלה הרשמי של הקונפדרציה השווייצרית.
הסמל מכיל את אותו צלב יווני לבן המופיע על דגל שווייץ, אך על מגן אדום.
צורתו של המגן משתנה לרוב, למרות שיצאה החלטה פדרלית הכוללת את שרטוט הסמל.
כמו הדגל, גם סמל שווייץ מופיע על פריטים רבים, כמו הפרנק השווייצרי, לוחיות רישוי ומוצרים תוצרת שווייץ, כגון אולר צבאי שווייצרי.
סמל תאילנד הוא סמלה הלאומי של ממלכת תאילנד מאז אימוצו הרשמי כסמל המדינה בשנת 1911. בסמל מופיע גארודה, יצור מיתולוגי המסמל את הבודהיזם ואת ההינדואיזם וששימש כסמל מלכותי במדינה במשך מאות שנים.
החוק התאילנדי מעגן את מעמדו של הסמל, קובע הוראות לגבי השימוש בו ומאפשר להשית עונש של עד שנת מאסר וקנס של 6,000 באט על מי שיורשע בביזויו.
למרות זאת, לא קיים בחוק התאילנדי תיאור מפורט של הסמל, ולפיכך קיימות מספר גרסאות שונות שלו המשמשות בהקשרים שונים:
מופיע בעיתון המתעד של תאילנד
ועל גבי הדרכון התאילנדי.העיצוב הנפוץ ביותר,מופיע בשטרות קניין ובמכתבים.מופיע בצווים משפטיים.מופיע בשטרות כסף.
סמל תוניסיה אומץ ב-21 ביוני 1956 ושינויים קלים היו בשנת 1963.
הסמל כולל ספינה, אריה אוחז חרב ומאזניים.
במרכז, מתחת לספינה כתובה בערבית ססמת המדינה "סדר, חירות, צדק".
מעל הסמל ממוקם כוכב מהדגל של המדינה.
צבעי הרקע של הסמל הם צהוב, כחול ואדום.
סמל רואנדה עוצב מחדש בשנת 2003 והותאם לצבעי הדגל הלאומי.
המלל, בקינירואנדה (השפה הלאומית), הוא "הרפובליקה של רואנדה" בחלק העליון ו-" איחוד, עבודה, פטריוטיות" בחלק התחתון.
הסמל מציג סמלים שבטיים, שבמרכזם סל קלוע בסגנון רואנדי מסורתי, מעל גלגל שיניים מוקפים בקשר מרובה בצבע ירוק.
הסמל הקודם והדגל הלאומי הקודם הוחלפו בגלל הקשר שלהם עם רצח העם ברואנדה.
סמל רומניה אומץ בהחלטת הפרלמנט ב-10 בספטמבר 1992. הוא מבוסס הסמל ממלכת רומניה (בין השנים 1922–1947).
המרכיב המרכזי של הסמל הוא עיט בצבע זהב, אשר מחזיק צלב במקורו, כתר על ראשו, וחרב ושרביט בציפורניו.
הסמל נצבע ב-3 צבעי הדגל – אדום, צהוב, כחול.
הרעיון המקורי של הסמל הוא משנת 1859, כאשר ולאכיה ונסיכות מולדובה התאחדו על ידי בחירת אותו שליט, אלכסנדרו יואן קוזה.
אז סוכם על שתי דמויות מרכזיות – העיט והשור.
עד לשנת 1866 היו מספר גרסאות.
באותה שנה נבחר להיות שליט הנסיכויות הרומניות המאוחדות מי שעתיד להיות קרול הראשון, מלך רומניה.
המגן חולק ל-4 חלקים – בראשון וה-3 היה נשר, ב-2 וה-4 היה שור.
מעל המגן התווסף סמל של משפחת הוהנצולרן-זיגמרינגן.
לאחר מלחמת העצמאות התווספו סמלים של דוברוג'ה (דולפינים) ואולטניה (אריה).
מעל המגן התווסף כתר כסימן למלכות.
בשנת 1922, עם הוספת טרנסילבניה, שונה הסמל פעם נוספת.
בתקופת השלטון הקומוניסטי היה בתוקף סמל אחר.
המגן מחולק ל-5 חלקים – אחד לכל הפרובינציות של רומניה:
טרנסילבניה – העיט השחור, 7 מבצרים, השמש והירח
אולטניה ובאנאט – האריה והגשר.
המרכיב המרכזי – נשר הזהב שמחזיק את הצלב האורתודוקסי ועל ראשו כתר.
באופן מסורתי, עיט זה מופיע בסמל של מחוז ארג'ש (Argeş) והערים פיטשט וקורטאה דה ארג'ש.
האזור היה המרכז שסביבו התפתחה נסיכות ולאכיה.
עיט, בהיותו סמל הלטיניות מסמל את אומץ-לב, החלטיות, שאיפה לגובה, שליטה וכח.
הוא גם מופיע בסמל של טרנסילבניה.
המגן צויר בתכלת המסמלת את השמיים.
העיט מחזיק בציפורניו את השרביט והחרב – סמלים של שליט מולדובה שטפן הגדול כאשר שרביט מזכיר גם את מיכאי האמיץ שאיחד את המחוזות הרומנים בפעם הראשונה.
ברבע ראשון נמצא סמל ולאכיה – עיט עם צלב במקור, השמש והירח על רקע תכלת.
ברבע השני נמצא סמל של מולדובה – שור עם קרניו, שושנה וחצי-סהר.
ברבע השלישי נמצא סמל של אולטניה ובאנאט – גלים, גשר הזהב (מסמל את גשר טראיאנוס מעל הדנובה) ואריה עם חרב בכפה קדמית.
ברבע הרביעי נמצא סמל של טרנסילבניה – מגן עם עיט, השמש והירח ו-7 מבצרים.
כמו כן, מיוצגים שטחי החוף של הים השחור – זוג דולפינים.
סמל שוודיה הגדול (בשוודית: Stora Riksvapnet) וסמל שוודיה הקטן (lilla riksvapnet) הם סמלי המדינה הרשמיים של שוודיה.
מלבד היותו סמל המדינה הרשמי, סמל שוודיה הגדול הוא גם החותם האישי של המלך, ולפיכך מלך שוודיה יכול לקבוע שגם אנשים אחרים מבית המלוכה יוכלו להשתמש בו, בשינויים ובהתאמות הנדרשים.
המגן מחולק לארבעה רבעים באמצעות צלב זהב שזרועותיו מתרחבות בקצוות: ברבעים הראשון והרביעי, ניתן לראות את שלושת הכתרים המלכותיים של שוודיה בזהב על רקע כחול.
כתרים אלו היו סמל מאז תקופת שלטונו של אלברכט ממקלנבורג.
השדות השני והשלישי, הם כחולים ועליהם שלושה פסים אלכסוניים לבנים גליים.
עליהם אריה זהב שלשונו וטפריו אדומים והם מסמלים את שושלת ביילבו.
באמצע המגן נמצא מגן נוסף שמחולק בניצב: צידו הימני מחולק באלכסון לצבעים כחול, לבן ואדום ועליהם אגרטל זהב מעוטר.
זהו סמלם של בית ואסה (ומכאן האגרטל), שושלת מלכים ששלטו בין השאר בשוודיה בשנים 1523 - 1654. צידו השמאלי של המגן הוא שדה כחול שבראשו שבעה כוכבי זהב, תחתם נשר זהב שהיה סמלו של נפוליאון בונפרטה ותחתיו גשר עם שני צריחים וארבעה עמודים כסף מעל נהר.
זהו סמלו של קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה אבי שושלת ברנדוט שהיה מרשל צרפת בצבא נפוליאון.
המגן נתמך על ידי שני אריות שלכל אחד מהם יש זנב שקצהו דומה למזלג (queue fourchée).
האריות פונים מהמגן ועל הראשים שלהם מצוירים הכתרים המלכותיים.
האריה מהווה חלק חשוב בהרלדיקה של שוודיה במהלך מאות השנים האחרונות ובמיוחד בסמלי המדינה.
כמו כן, ניתן לראות כי המגן מוקף על ידי הקולר של מסדר המלאכים.
מסדר זה הוא אחד החשובים ביותר בשוודיה, ואות המסדר הוא האות החשוב ביותר שהמדינה יכולה לתת לאדם פרטי כלשהו.
לפני 1908 המגן היה מוקף בדרך כלל על ידי הקולר של יותר ממסדר אחד, ובדרך כלל היה מדובר בקולרים של כל ארבעת המסדרים המלכותיים (כוכב הקוטב, וואסה והחרב).
כמו כן, הייתה תקופה שבמהלכה הקיף הקולר של מסדר צ'ארלס השמיני את המגן.
הקולרים הוספו מסביב למגן בסדר יורד (שנקבע לפי חשיבות המסדרים): מסדר צ'ארלס השמיני, מסדר וואסה, מסדר כוכב הקוטב, מסדר החרב ומסדר המלאכים.
החותם האישי של מלך שוודיה
צורתו של החותם האישי של מלך שוודיה נקבעה ב-1943 באמצעות חוק מיוחד.
החותם שנקבע בחוק כולל את החלק המרכזי של סמל שוודיה הגדול.
הדגל – המכונה באופן רשמי דגל הפיקוד האישי של הוד מלכותו – וקיים בצורה אחת בלבד.
כיום קיים עותק אחד בלבד, ועותק זה הוא עבודת מלאכה של איינאר קדג'ה שהיה אומן הרלדיקה שוודי.
הבד שעליו תפור החלק המרכזי של סמל שוודיה מוצמד למוט מתכת באופן קבוע כאשר בראש המוט יש כתר.
הגופים העיקריים שמשתמשים בסמל שוודיה הקטנה הם הממשלה השוודית והסוכנויות השונות הכפופות אליה.
מסיבה זו ישנם מקרים בהם מוסיפים לסמלה אותות שונים המציינים את סוג הפעילות של הגוף, וזאת רק בתנאי שוועדת ההרלדיקה השוודית אישרה זאת.
לדוגמה, ניתן למצוא את הסמל על כל חליפות המדים של משטרת שוודיה.
לעיתים המגן שבסמל מוקף על ידי סמל מסדר המלאכים.
השימוש בסמלי שוודיה נתון לפיקוח לפי החוק, הקובע כי "בפעילויות מסחריות סמל המדינה, הדגל או כל חותם רשמי אחר של שוודיה לא ישמשו כחלק מסימן רשום או כל סימן אחר עבור המוצרים או השירותים, וזאת בתנאי שלא ניתן אישור מתאים.
הוראה זו כוללת כל סימן או טקסט המתייחס לממשלת שוודיה שיכולה לתת אישורה לסימן מסחרי אישור רשמי.
הוראה זו כוללת גם את הסמלים המוניציפליים שנרשמו".
כל תמונה או איור המורכבים משלושה כתרים המסודרים שניים מעל אחד נחשבים כהעתק של הסמל הקטן, והשימוש בהם מוגבל בחוק.
סמל רובע וונדסוורת', מסמל את רובע וונדסוורת', המצוי בדרום מערב העיר לונדון.
מקורו של הסמל בהקמת הרובע בשנת 1965. הסמל מורכב משילוב של סמל הרובע המטרופוליני של בטרסי וסמל הרובע המטרופוליני של וונדסוורת' שאוחדו לצורך הקמת הרובע.
במרכז המגן מופיע לוח שחמט בצבעים צהוב וכחול - צבעיו של ויליאם דה ווארן, הרוזן הראשון של סארי (שקיבל את תואר האבירים שלו מויליאם רופוס).
במרכז כל ריבוע צהוב מופיעה דמעה כחולה המסמלת את סיבלי ההוגנוטים הצרפתים אשר התיישבו בוונדסוורת' בשנת 1685.
על ציצת הסמל מתוארת ספינה המסמלת את נהר הוונדל החוצה את הרובע (ועל שמו קרוי הרובע).
ארבעת המגינים וארבעת המשוטים של הספינה מייצגים את ארבעת מחוזות הרובע: בטרסי, פאטני, טוטינג ווונדסוורת'.
למגן האבירים שני תומכים: היונה שבסמל מקורה בסמל האבירים של בטרסי, והדרקון השחור מקורו בסמל האבירים של וונדסוורת', וכן מסמל את הקרבה לסיטי (אותה הוא מסמל).
בתחתית הסמל מופיע מוטו הרובע: We Serve .
סמל רובע הארינגיי אומץ בשנת 1965 לאחר הקמת רובע הארינגיי של לונדון מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של הורנסי, הרובע המוניציפלי של ווד גרין והרובע המוניציפלי של טוטנהאם שהיו חלק ממחוז מידלסקס.
הסמל הוא שלט אצולה בצבע שחור שעליו שבעה ברקים צהובים.
הברקים מסמלים את שידור הטלוויזיה הראשון שבוצע בבריטניה - וזאת מאחר שהשידור בוצע מארמון אלכסנדרה שברובע.
בראש הסמל מופיעה ציצה שעליה שמש ובמרכזה גלגל שיניים המסמל את חשיבות התעשייה לכלכלת הרובע.
השמש מסמלת את הרובע החדש עצמו.
בתחתית הסמל מוטו הרובע: Progress with Humanity (מאנגלית: קידמה עם אנושיות).
סמל שיתוף הוא צלמית המשמשת בממשק משתמש גרפי של יישומים ברשת האינטרנט, שמטרתה לסמל פעולה של שיתוף מידע כלשהו, למשל קישור או תוכן, מהאתר למקורות חיצוניים.
בשנת 2008 נוצר סמל השיתוף הפתוח על ידי חברת Shareaholic.
צלמית זו, שנקראת גם "Shareaholic Icon", מהווה למעשה כפתור שניתן להטמעה באתרי אינטרנט, יישומים ודפדפנים.
סמל השיתוף הפתוח מאפשר למשתמשים לשתף תכנים עם מעגלים נוספים של אנשים, ומאידך עוזר למפרסמים ולעסקים באינטרנט לאמוד את אפקטיביות התוכן שהם יוצרים.
סמל זה נוצר בשנת 2006. ShareThis הוא למעשה כפתור אשר מתפקד כיישומון לרשתות חברתיות מקוונות.
ניתן למצוא בבלוגים רבים שימוש בכפתור ה-ShareThis בזכות פיתוח תוסף עבור Blogger, TypePad ו-Wordpress.
סמל ריינלנד-פפאלץ הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית ריינלנד-פפאלץ.
הסמל נקבע בחוקת המדינה ב-1948 ומתבסס על סמלי הנסיכויות של האימפריה הרומית הקדושה שבשטחיהן עומדת המדינה כיום.
הסמל מורכב ממגן מעוגל בתחתיתו שמחולק לשלושה חלקים: החלק הימני הוא צלב גאורגיוס הקדוש שהיה סמלו של ארכיבישוף והנסיך הבוחר של טריר, העיר ההיסטורית במחוז.
השימוש בסמל הופיע כבר בחותם הארכיבישוף מ-1273. החלק השמאלי מראה גלגל לבן בשדה אדום שהיה סמלו של ארכיבישוף והנסיך הבוחר של מיינץ.
הסמל מתועד כבר מהמאה ה-13 כשיש בו שני גלגלים כפי שמופיע בסמל העיר היום.
החלק המרכזי מראה אריה זהוב בעל טפרים ולשון אדומים זקוף בשדה שחור המסמל את נסיך פפאלץ.
הציצה היא "כתר העם" המסמלת את שלטון העם שבא במקום השלטון המלוכני והוא מעוטר בעלי גפן, אחד מתוצריו החשובים של האזור.
סמל שלזוויג-הולשטיין הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית שלזוויג-הולשטיין.
הסמל נקבע בחוקת המדינה ב-1957 ועיצובו מתבסס על סמלי הנסיכויות ההיסטוריות שבשטחיהן מתקיימת המדינה כיום.
המגן מחולק לשני חלקים: החצי הימני מראה שני אריות כחולים פוסעים בשדה זהב כשפניהם מכוונות אל מחציתו השנייה של המגן.
זהו סמלו ההיסטורי של מחוז שלזוויג שעוצב בהשראת סמל דנמרק ששלטה באזור בעבר.
בחציו השמאלי של המגן מוטען עלה סרפד לבן בשדה אדום, סמלה ההיסטורי של הולשטיין.
סמל תורינגיה הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית תורינגיה.
הסמל אומץ ב-3 באוקטובר 1990 ונקבע בחוקת המדינה ב-30 בינואר 1991.
הסמל מעוצב ממגן כחול שבו מוטען אריה לודוווינגני זקוף, צבוע בשמונה פסים אדומים וכסופים לסירוגין וכתרו וטפריו זהובים, סמלו של דוכס תורינגיה קונרד מתורינגיה מהמאה ה-13.
מאז עצמאותה של הסן ב-1264 משמש האריה כסמלה כאשר ראשו לבן ורגליו אדומות וראשו אינו מוכתר אלא הסמל כולו.
הוא מוקף בשמונה כוכבים כסופים המייצגים את הדוכסיות ההיסטוריות ששכנו בתחום המדינה.
כוכבים אלו הופיעו גם בסמל המדינה מ-1920, אלא שבו היו רק שבעה, כיוון שחלקה הצפוני של המדינה היה בשליטת פרוסיה.
על פי חוקת המדינה, מותר רק למוסדותיה הרשמיים להשתמש בסמל, ועל כן עוצב גם סמל לשימוש אזרחי.
הסמל נחנך ב-7 באפריל 1921. הוא מציג 7 כוכבים משושים כסופים על רקע אדום.
הכוכבים מייצגים את שבע המדינות שמוזגו למדינת תורינגיה ב-1 במאי 1920.
בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון שונה הסמל בגלל הכוכבים שהזכירו בצורתם מגן דוד ולא היו לרוחם של השלטונות.
בסמל החדש נראה אריה ההסני (סמלו של דוכס תורנגיה) אוחז בצלב קרס צהוב.
בחלק העליון ניתן לראות את סמל דוכסות ארנשטיניש ואת הנשר של בית שוורצבורג בחלק התחתון את האריה של בית רויס ואת התרנגולת של נסיכות הנהברגר.
ביולי 1945 החליפה תורינגיה את סמלה בפעם השלישית.
בסמל אריה זהוב על רקע אדום עם 8 כוכבים כסופים.
החל משנת 1952 בוטלו כל המדינות בגרמניה המזרחית וחולקו ל-14 אזורים.
לאזורים האלו לא היו סמלים אך לעיתים היה שימוש בסמל היסטורי ליצוג אזור מסוים.
סמל קרינתיה הוא סמלה הרשמי של מדינת קרינתיה שבאוסטריה.
הסמל מעוצב כמגן מעוגל בתחתיתו שמחולק בניצב.
בחצי הימני (מכיוון נושא השלט) שדה זהב שבו מוטענים שלושה אריות שחורים שלשונותיהם, טפריהם ועינם אדומות, פוסעים.
בחצי השמאלי שדה אדום עם פֶס לבן.
הסמל שימש בתחילה כסמלו של אולריך השלישי דוכס קרינתיה (1220 - 1269) ולאחר מכן כסמלה של דוכסות קרינתיה שהתקיימה עד 1335 במסגרת האימפריה הרומית הקדושה.
הסמל המשיך לשמש את השלטון המקומי ללא שינוי כמעט, והוא מופיע גם בציור מהמאה ה-16 של מרגרטה מאולטש שהייתה דוכסית טירול, אליה אוחדה קרינתיה.
השינויים שנעשו בסמל במשך השנים לא היו במגן אלא בשאר התקני הסמל כמו הקסדה שלעיתים הוחלפה בכתר.
מעל המגן קסדה כסופה בעלת סורגים מוכתרת בכתר זהב ומעטה אדום וזהב.
הציצה היא שתי קרני תאו זהובות שמכל אחת מהן יוצאים חמישה מקלות ועליהם תלויים שלושה עלי טיליה, שחורים מימין ואדומים משמאל.
לסמל קיימת גם גרסה מוקטנת שמורכבת מהמגן לבדו והוא מופיע בדגל המדינה.
הסמל נקבע בחוק המדינה ב-1996.
סמלטאים (שם מדעי: Osmeriformes) היא סדרת של דגים ממחלקת מקריני סנפיר.
דגי הסמלט, הם דגי מאכל חשובים במספר ארצות והם קרוביהם הרחוקים של דגי הסלמון.
לדגים אלה ריח חזק אופייני.
רוב הדגים מהסדרה חיים בימים אך חלקם חיים גם בנהרות ואגמים ועדיין מסוגלים לסבול מליחות מסוימת במים.
הם קרובים לסדרת הארגנטיניים שחלק ממיניה מכונים סלמטים.
אלה דגים קטנים עד בינוניים באורך 5-40 ס"מ, בעלי קשקשים כסופים, פה קצר, סנפירים קצרים ומחודדים וזנבות המחולים ל-2 אונות.
מינים רבים נודדים להטיל ביצים במים מתוקים בנהרות.
משפחה Galaxiidae - לעיתים משויכים לסדרה עצמאית
סמל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הוא סמל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, מדינה לא מוכרת בצפון-מערב אפריקה, שהכריזה על עצמאותה בשנת 1976.
הסמל מורכב מזוג רובים מוצלבים, מכל אחד מהם יוצא דגל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.
לצדי הרובים תומכים זוג עלי זית מוזהבים.
המוטו של הסמל, הנמצא מתחת לרובים ולעלים הוא: "حرية ديمقراطية وحدة", חירות, דמוקרטיה, אחדות.
מעל הסמל מוצבים כוכב וסהר אדומים.
סמלטים (שם מדעי: Osmeridae) היא משפחה של מקריני סנפיר החיים באוקיינוסים השקט והאטלנטי.
הם קיבלו את שמם על שם ריחם החזק.
הם קרובי משפחה רחוקים של דגי הסלמון אך מזכירים אותם במראה.
הם שקופים עם גוון ירקרק ובעלי מספר סנפירים זקופים.
כמו הסלמוניים הם חיים בים אך נודדים לנהרות ומים מתוקים או לחופים כדי להתרבות, כולם למעט המין Hypomesus pretiosus.
דגים אלה מתקהלים בלהקות גדולות המחפשות פלנקטון במים ומזינות טורפים ימיים רבים, ביניהם כרישים, כלבי ים, דגי בקלה, עופות ים רבות ולווייתנים.
כמו כן הם דגי מאכל חשובים.
סוג ומין יחיד טרוטנית (Mallotus villosus)
סמל רונה משמש מאז 1562 את היישוב רונה, שמהווה את המרכז המנהלי ונתיב הכניסה הימי העיקרי לאי בורנהולם הדני.
הסמל הוענק לרונה רשמית על ידי מלך דנמרק בשנת 1562. עם זאת, במסמך המציין את מעמד קביעת הסמל משנת 1562, מצוין כי הוא למעשה אושרר, כלומר מקורותיו קדומים יותר.
הסמל כולל שלושה דגי בקלה הניצבים אחד מעל השני בטור, ומסמלים את חשיבות ענף הדיג לכלכלת העיר.
חותמת משנת 1584 שנמצאה מראה את הקדוש המגן של הדייגים – הקדוש ניקולס (על שמו הוקמה גם הכנסייה המרכזית ברונה) – מאחורי מגן עליו חרוט סמל העיר.
סמל ראשון מוסטפא רבינוביץ' הוא ספר מאת אשר קרביץ אשר מתאר את חייו של לוחם ביחידת המסתערבים "דובדבן" בימי האינתיפאדה השנייה.
הספר יצא לאור לראשונה בשנת 2005 בשם "אני מוסטפא רבינוביץ'", ומאוחר יותר נערך מחדש ויצא לאור בשנת 2008 תחת השם "סמל ראשון מוסטפא רבינוביץ'", בהוצאת ידיעות ספרים.
גיבור הספר הוא חייל צה"ל בשם יאיר רבינוביץ', כבן 20, אשר משרת כצלף ביחידת המסתערבים "דובדבן", בה הוצמד לו הכינוי מוסטפא.
לאורך הספר מנסה רבינוביץ' לשמור על שפיות יחסית ומוסר גבוה נוכח המשימות אליהן הוא נשלח, התנהגות גורמי הפיקוד, ההנחיות שהוא מקבל מהממונים ומערכת יחסים חדשה שנכנסת לחייו.
רבינוביץ' נדר נדר שלא להרוג אף אדם בחייו - נדר שלא עולה בקנה אחד עם היותו צלף בדובדבן, שתפקידו להוציא לפועל משימות חיסול טרוריסטים.
הספר נפתח בתיאור מארב לפעיל חמאס בכפר ערבי, שמטרתו לנטרל אותו מפעילות ולמנוע ממנו לגייס נערים פלסטינים לפיגועי התאבדות.
לאורך הפרקים הראשונים הקורא נחשף יותר ויותר לאופיו המוסרי והאחראי של רבינוביץ'.
רבינוביץ' ממשיך ומתאר בפני הקורא משימות נטרול ומשימות חיסול שהוא נקרא אליהן, חלקן מוכתרות בהצלחה וחלקן מסתיימות בכישלון.
תפנית בעלילה מתרחשת כאשר לאחר מעצר מבוקש, רבינוביץ' נפצע באצבעו באורח קשה ומפונה לבית חולים.
שם הוא מתחיל להרהר בחייו הרומנטיים ובהשפעות הפסיכולוגיות שיש לשירות ביחידה על רגשותיו ועל תפקודו התקין.
הוא מתחיל לפתח שיחות עומק עם חולה נוסף בבית החולים בשם עמנואל, שמצליח לשנות את זווית ראייתו על שירותו הצבאי.
במקביל, הוא מפתח קשר רומנטי עם בחורה יפה שפגש באוטובוס בשם הדס.
הוא אף נוסע ליישוב המרוחק בו היא גרה ומבלה אצלה יומיים שלמים.
בוקר אחד הוא מחליט, בניגוד לכל היגיון, לנסוע לשכם ולהתחזות לפועל בניין פלסטיני.
הוא מסתבך עם אנשים שמתחילים לחשוד בו ונקלע לסכנת חיים, אך לבסוף מצליח לשוב לשטח ישראל בשלום.
סמ"ר יאיר "מוסטפא" רבינוביץ': צלף ב"דובדבן", גיבור הספר.
מתאר את הקורה לו בגוף ראשון.
חכם, שנון, מוסרי ובעל חוצפה.
סמ"ר ירמי "מג'די": חברו הטוב ביותר של יאיר מהיחידה.
מתגורר ברמת הגולן ובקשר לא טוב עם הוריו.
נהרג במהלך תרגיל הכנה לפעילות מבצעית לקראת סוף הספר.
סרן אבישי: מפקדם הישיר של יאיר וירמי.
בעל ידע רב בכל הקשור לנחשים.
הדס: בחורה שיאיר פוגש באוטובוס ומתאהב בה.
נרקם בין השניים קשר רומנטי.
עמנואל: ניצול פיגוע שיאיר פוגש בבית החולים ומפתח איתו שיח פוליטי עמוק.
מצליח לשנות את תפיסת עולמו של יאיר.
אביגיל: אחות בבית החולים שמטפלת ביאיר.
בוקי: כלבו הנאמן של יאיר, אותו יאיר אוהב מאוד ומתואר בהרחבה בסיפור.
מספר שנים לאחר צאת הספר רכש המפיק יואב הלוי מקרביץ את הזכויות לעלילת הסיפור במטרה ליצור סרט קולנוע על בסיסה.
הלוי פנה לבמאי אסף ברנשטיין במטרה לשתף איתו פעולה ביצירת הסרט.
בסופו של דבר, הסרט לא הופק, וברנשטיין לוהק להיות הבמאי של עונתה הראשונה של הסדרה "פאודה", שבין עלילתה ועלילת הספר ישנן נקודות דמיון רבות.
הלוי פתח בהליכים משפטיים נגד ברנשטיין, אך התיק נסגר ללא פיצוי.
במיתולוגיה היוונית, סמלה (ביוונית עתיקה: Σεμέλη; רומנטיזציה : Semélē) היא ביתם של קדמוס והרמוניה, ואמו של דיוניסוס שהרתה אותו מזאוס.
אלמנטים מסוימים של פולחן דיוניסוס וסמלה הגיעו מהפריגים.
אלה שונו, הורחבו ושוכללו על ידי הפולשים והקולוניסטים היוונים.
ההיסטוריון היווני הדורי הרודוטוס (חי בסביבות 484–425 לפנה"ס), שנולד בעיר הליקרנסוס תחת האימפריה האחמנית, מעריך שסמלה חיה 1,000 או 1,600 שנים לפני ביקורו בצור ב-450 לפנה"ס, בסוף מלחמות יוון-פרס (499–449 לפנה"ס) או בסביבות 2050 או 1450 לפנה"ס.
במיתולוגיה הרומאית מזוהה האלה סטימולה עם סמלה.
להשערת מספר בלשנים, השם סמלה הוא תראקו - פריגי, ונגזר משורש PIE שמשמעותו 'אדמה'.
המילה הראשונה מתאימה לאל היווני זאוס (genit.
Dios) והשנייה לכדור הארץ בחלק מהשפות ההודו-אירופיות.
יוליוס פוקורני סבור כי שמה נגזר מהשורש PIE * dgem- שפירושו 'אדמה', ומקשר אותו עם זמלה התראקי, שפירושו אמא אדמה .
הוא השווה זאת לז'מינה (שמקורה מ - žemė - אדמה), אלת האדמה (אלת האם) במיתולוגיה הליטאית, וזימה, המכונה גם זמס-מאטה, אלת האדמה הסלאבית והלטבית.
מלורי ואדאמס מציעים שלמרות שסמלה "קשורה אטימולוגית" לאלות אחרות של אמא אדמה/אלת אדמה, ייתכן ששמה הוא שם מושאל "ממקור אחר של IE", שלא עבר בירושה כחלק מהלקסיקון היווני העתיק.
בורקרט סבור שבעוד שסמלה היא "בבירור לא יוונית", "אי אפשר יותר לאשר שסמלה היא מילה תראקו-פריגית לאדמה, מאשר להוכיח את העדיפות של הבקיה הלידיאני על בכחוס בתור מילה.
צוינו קשרים אטימולוגיים של סמלה בשפות תראקו-פריגיות עם אלוהויות אדמה בלטו-סלאביות, שכן שם חלופי ל-Zemyna הבלטי הוא Žemelė, ובשפות סלאביות משמעות המילה Seme (סמלה) היא 'זרע', וכן zemlja פירושו 'אדמה'.
לפיכך, לפי בוריסוף, "היא יכולה להיות חוליה חשובה המגשרת בין הכתות התראקיות והסלאביות הקדומות".
פיתוי על ידי זאוס והולדת דיוניסוס
באחת הגרסאות של המיתוס, סמלה הייתה כוהנת של זאוס, ובהזדמנות אחת נצפתה על ידי זאוס כששחטה פר על מזבחו.
לאחר מכן שחתה בנהר אסופוס כדי לנקות את עצמה מהדם.
זאוס עף מעליה במסווה של נשר, ומאז התאהב בה וביקר אותה שוב ושוב בסתר.
אשתו של זאוס, הרה, שהייתה ידועה כאלה קנאית, גילתה את הרומן שלו עם סמלה כשזו נכנסה מאוחר יותר להריון.
הרה הופיעה בפני סמלה כזקנה ותיקה, והתיידדה עימה.
סמלה סיפרה לה שאהובה הוא זאוס, והרה העמידה פנים שהיא לא מאמינה לה, ונטעה זרעים של ספק במוחה של סמלה.
זאוס, שהיה להוט לרצות את אהובתו, הבטיח על נהר הסטיקס להעניק לה כל מה שתרצה.
לאחר מכן היא דרשה מזאוס להתגלות במלוא הדרו כהוכחה לאלוהותו.
למרות שזאוס התחנן בפניה שלא תבקש זאת, היא התעקשה והוא נאלץ על ידי השבועה שלה להיענות.
זאוס ניסה להסתפק בכך שיראה לה את הבריחים הקטנים ביותר שלו, ואת ענני סופת הרעם הדלילים ביותר שהוא יכול למצוא.
אולם בני תמותה אינם יכולים להסתכל על האלים מבלי להישרף, והיא נספתה, ונצפתה בלהבה הניצתת מברק.
עם זאת, זאוס הצליח להציל את דיוניסוס, העובר שהיה ברחמה, על ידי תפירתו לתוך ירכו.
כמה חודשים לאחר מכן, דיוניסוס נולד.
לכן הוא נקרא "הנולד פעמיים".
כשהתבגר, דיוניסוס הציל את אמו מהאדס, והיא הפכה לאלה בהר האולימפוס, תחת השם החדש ת'יונה.
בשלב מאוחר יותר באפוס דיוניסיאקה, סמלה, שקמה כעת לתחייה, התהדרה בפני אחותה אינו כיצד קרונידה ('בנו של קרונוס', כלומר זאוס), "חורש שדהה", נשא את ההריון של דיוניסוס.
ועכשיו בנה זוכה להצטרף לאלוהויות השמימיות באולימפוס, בעוד אינו נמקה עם בעל רצחני (מאז שאת'מס ניסה להרוג את אינו ובנה), ובן שחי עם אלוהויות ימיות.
לפי גרסה של גאיוס יוליוס הייגינוס, או מחבר מאוחר יותר שיצירתו יוחסה להייגינוס, דיוניסוס (הנקרא ליבר) הוא בנם של יופיטר ופרוסרפינה, ונהרג על ידי הטיטאנים.
יופיטר נתן את לבו הקרוע במשקה לסמלה, שהרתה מכך.
בגרסה אחרת, זאוס בלע בעצמו את הלב, כדי להטיל את זרעו בסמלה.
לאחר מכן הרה משכנעת את סמלה לבקש מזאוס לבוא אליה כאל, ובכך היא מתה, וזאוס חותם את התינוק שטרם נולד בירכו.
כתוצאה מכך דיוניסוס "נקרא גם 'דימטור' (של שתי אמהות), כי שני הדיוניסואי נולדו מאב אחד, אך משתי אמהות".
גרסה נוספת של הסיפור, בה החזיקו קלימאכוס, והסופר היווני נונוס מהמאה ה-5 לספירה, לפיה הדיוניסוס הראשון נקרא זגראוס, וזאוס בלע את לבו של זגראוס, ואז ביקר את האישה בת התמותה סמלה, שאותה פיתה והכניס להריון.
נונוס מסווג את הרומן של זאוס עם סמלה כאחד מתוך קבוצה של שנים עשר רומנים, אחת עשרה הנשים האחרות שמהן הוליד ילדים הן איו, אירופה, פלוטו, דנאה, איגינה, אנטיופה, לדה, דיא, אלקמנה, לאודמיה, אמו של סרפדון, ואולימפיאס.
לפי הגרסה הרווחת, סיפורה של סמלה מתרחש בארמון קדמיה (Cadmeia, ) שבתבאי.
כשפאוזניאס ביקר בתבאי במאה ה-2 לספירה, הראו לו את החדר שבו לפי המיתוס ביקר זאוס את סמלה והוליד את דיוניסוס.
כיוון שחותם גלילי חרוט מזרחי שנמצא בארמון יכול להיות מתוארך למאות 14-13, המיתוס של סמלה מתוארך לתקופת המיקנים או שמקורו מוקדם יותר.
באגם האלקיוני ליד האתר הפרהיסטורי של לרנה, דיוניסוס, בהדרכתו של פרוסימנוס או פולימנוס, ירד לטרטרוס כדי לשחרר את אמו בת תמותה.
טקסים שנתיים התקיימו שם בתקופה הקלאסית.
פולחנה של סמלה נערך בלנאיה שבאתונה, כאשר שור בן שנה, סמל של דיוניסוס, הוקרב לה.
תשיעית מהקורבן נשרף על המזבח בדרך ההלנית השאר נקרע ונאכל גולמי על ידי משתתפי הפסטיבל הפולחני.
סמלי ביאור שחמט הם סמלים וסימונים מוכרים המשמשים פרשנים כאשר הם מוסיפים הערות בטקסט המתאר משחקי שחמט.
סימני שאלה וסימני קריאה המציינים מהלך כרע או טוב נפוצים בספרות השחמט.
פרסומים מסוימים המיועדים לקהל בינלאומי, מציעים מגוון רחב של סמלים נוספים החורגים ממחסומי השפה.
הסמל הנבחר מצורף לטקסט המתאר את המהלך (למשל, צה7?
או מח1?!); ראו סימון שחמט אלגברי.
השימוש בסמלים אלה הוא סובייקטיבי, שכן פרשנים שונים משתמשים באותם סמלים בצורה שונה או מסיבה שונה.
סמלי הערכה של מהלך, על ידי הפחתת חומרת המהלך או הגברת האפקטיביות שלו:
(טעות חמורה – מכונה גם בלאנדר ובאנגלית Blunder)
סימן השאלה הכפול "??" מציין טעות חמורה ביותר.
מהלכים אופייניים המקבלים סימני שאלה כפולים הם אלו המתעלמים מטקטיקה המאפשרת זכייה בכלים של היריב או מאפשרות של מט ליריב.
מהלך ראוי לסימון "??" עלול לגרום לאובדן מיידי של מצב, להפוך מצב של זכייה לתיקו, לגרום לאובדן כלי חשוב או להחמיר משמעותית את מצבו של השחקן.
אף על פי שמהלכים כאלו נפוצים יותר בקרב שחקנים חלשים יותר, טעויות מתרחשות בכל רמות המשחק.
סימן שאלה בודד "?" מציין שהפרשן סבור שהמהלך הוא טעות ומהלך אחר היה עדיף עליו.
טעויות מובילות לאובדן קצב, אובדן כלי או להחמרה אחרת בעמדת השחקן.
אופי הטעות יכול להיות אסטרטגי יותר מאשר טקטי; במקרים מסוימים, מהלך המסומן בסימן שאלה יכול להיות כזה שקשה למצוא לו הפרכה.
מהלך שמתעלם ממענה מבריק עתידי של היריב יקבל לעיתים רחוקות יותר מסימן שאלה אחד.
ניתן להשתמש בסמל גם עבור מהלך שמתעלם ממהלך חזק בהרבה.
(מהלך מפוקפק / חוסר דיוק)
סימן שאלה ואחריו סימן קריאה "?!" מציין בדרך כלל שהפרשן מאמין שהמהלך מפוקפק או מוטל בספק, אך ייתכן שיש לו יתרונות או שקשה להפריך אותו.
הסימון "!?" יכול גם להצביע על כך שהפרשן מאמין שהמהלך חלש וראוי לביקורת אך לא גרוע מספיק כדי להצדיק "?".
בשרתי שחמט מסוימים באינטרנט, כגון Chess.com ו-Lichess, מהלך מסוג זה מסומן כ"אי דיוק", המציין מהלך חלש, ומופיע בתדירות גבוהה יותר אצל רוב הפרשנים.
הקרבה המובילה להתקפה מסוכנת שהיריב אמור להיות מסוגל להתגונן מפניה אם הוא משחק היטב עשויה לקבל "!?".
לחלופין, זה עשוי להצביע על מהלך שהוא גרוע באופן אובייקטיבי אך מציב מלכודת אטרקטיבית.
בדומה ל-"!?" , סימן קריאה ואחריו סימן שאלה "?!" הוא אחד הסמלים השנויים ביותר במחלוקת.
מקורות שונים מציעים הגדרות שונות במקצת, כגון "מעניין, אך אולי לא המהלך הטוב ביותר", "מהלך הראוי לתשומת לב", "מהלך ספקולטיבי", "מהלך יוזמתי" או "מהלך מסוכן".
בדרך כלל זה מצביע על כך שהמהלך מוביל למשחק מרגש או פרוע אך שההערכה האובייקטיבית של המהלך אינה ברורה.
לעיתים קרובות הוא משמש גם כאשר שחקן מניח מלכודת ערמומית בעמדה אבודה.
מהלכים אופייניים המקבלים "!?" הם כאלה הכוללים קורבנות ספקולטיביים או התקפות מסוכנות שעלולות להתברר כלא תקינות.
אנדרו סולטיס כינה בבדיחות הדעת את הסימון "?!" כסימון המשמש את הפרשן העצלן שמוצא את המהלך כמעניין אך אינו משקיע בהבנה האם המהלך טוב או רע.
סימן קריאה "!" מציין מהלך טוב, במיוחד כזה שמפתיע או דורש מיומנות מסוימת.
ניתן לפרש את הסמל גם כ"מהלך הטוב ביותר".
פרשנים נוטים להיות שמרנים במידה מסוימת בשימוש בסמל זה; הוא אינו מוענק בדרך כלל למהלכים ברורים של לכידת כלים או הגשת מט.
הסיבות להענקת הסמל משתנות מאוד בין פרשנים שונים; ביניהן חידושי פתיחה, בחירות פתיחה טובות פסיכולוגית, פריצות דרך מתוזמנות היטב, הקרבות טובות, מהלכים שמניחים מלכודות בעמדות אבודות, מהלכים שנמנעים ממלכודות כאלה, מהלכים המענישים על טעויות היריב, מהלכים מבריקים עוקבים, ומהלכים המהווים המהלך הטוב היחיד ששומר על מצב עמדת השחקן.
סימן הקריאה הכפול "!!" משמש עבור מהלכים יוצאי דופן או חזקים במיוחד, בדרך כלל מדובר על מהלכים שקשים למציאה הדורשים רמת מיומנות או חישוב גבוהה.
פרשנים הם בדרך כלל שמרנים ונמנעים מסימון זה ייחסית לסימון של מהלך טוב "!".
מהלכים אופייניים המקבלים סימן קריאה כפול כוללים הקרבת כמספר כלים ומהלכים המנוגדים לאינטואיציה שמוכיחים את עצמם כחזקים מאוד.
הונאות בסיום משחק גם הן מקבלות לעיתים את הסימן "!!".
לדוגמה, במשחק המכונה "משחק המאה", ישנם שני מהלכים של בובי פישר בן ה-13 אשר הפרשנים מעניקים להם בדרך כלל סימן קריאה כפול – 11...פא4!!
רוב כותבי ועורכי השחמט מתייחסים כמיותרים לסמלים באורך של יותר משני תווים.
עם זאת, כמה כותבים השתמשו בשלושה סימני קריאה או יותר ("!!!") עבור מהלך מבריק במיוחד, שלושה סימני שאלה או יותר ("???") עבור טעות גרועה במיוחד, או שילובים יוצאי דופן של סימני קריאה וסימני שאלה ("!?!", "?!?" וכו') עבור מהלכים יוצאי דופן, מרהיבים, שנויים במחלוקת או לא נבונים במיוחד.
שלושה סימני קריאה הוענקו על ידי הנס קמוך למהלך מבריק 22...צ:ג3 של רובינשטיין במשחק רוטלוי-רובינשטיין 1907, המכונה "המשחק הנצחי של רובינשטיין" שכלל הקרבה של מלכה וצריח בזה אחר זה על ידי רובינשטיין כדי לכפות מט.
הסמל "!!!" הוענק גם למהלך האחרון במשחק לויצקי-מרשל 1912 ("משחק מטבעות הזהב"), 23...מהז3.
מהלך זה כונה גם "הטעות החמורה של המאה".
לעיתים סמלי ביאור ממוקמים בסוגריים, לדוגמה "(?)", "(!).
כותבים שונים השתמשו בהם בדרכים שונות.
לודק פאכמן השתמש ב-"(?)" כדי לציין מהלך שהוא ראה כנחות אך לא רצה להגיב עליו מעבר לכך; סיימון ווב השתמש בו כדי לציין מהלך שהוא תקין מבחינה אובייקטיבית, אך לדעתו היה בחירה פסיכולוגית גרועה; ורוברט היבנר השתמש בו כדי לציין מהלך שאינו מדויק ומקשה על משימת השחקן.
כאשר מוצב בסוגריים, "(!)" בדרך כלל מציין עדינות המדגימה את מיומנותו של השחקן ולא מהלך מרהיב.
יש סופרים שבוחרים לנקוט בגישה פחות סובייקטיבית או פורמלית יותר לסמלים אלה.
בספרו משנת 1992, "סודות סיומי הצריחים", ובספרים אחרים בסדרה ("סודות סיומי החלקים הקטנים" ו"סודות סיומי המשחק ללא חיילים"), ג'ון נאן משתמש בסמלים אלה בצורה ספציפית יותר בהקשר של משחקי קצה שבהם ניתן לקבוע בוודאות את קו המשחק האופטימלי: