tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט יצא לאקרנים ב-13 ביולי 2018.
בשנת 2019 גילמה את רבקה בסרט הדרמה הקנדי "Castle in the Ground", שהוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בספטמבר 2019. קמפבל אף כיכבה בשנה זו בסרט הדרמה העצמאי "Hot Air" בתור ולארי גאנון.
בשנת 2020 גילמה את הסופרת לורה סוביץ בסרט הדרמה "עננים" בבימויו של ג'סטין בלדוני.
בשנת 2022 היא חזרה לשחק את סידני פרסקוט בסרט "צעקה 5" לצד קורטני קוקס ודייוויד ארקט.
באותה שנה החלה לגלם את מרגרט "מגי" מקפירסון בסדרת הדרמה המשפטית "סנגור במבחן" שנוצרה והופקה על ידי דייוויד אי קלי עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס", המבוססת על הרומן "The Brass Verdict" מאת מייקל קונלי, משנת 2008.
קמפבל נישאה לשחקן הקנדי ג'ף קולט ב-3 באפריל 1995. בני הזוג, שנפגשו כאשר הוא היה ברמן בתיאטרון בטורונטו, התגרשו במאי 1998.
ב-2005, קמפבל החלה לצאת עם השחקן האנגלי ג'ון לייט, אותו הכירה במהלך צילומי הסרט "חוקרים סקס".
הם התארסו בדצמבר 2005 ונישאו במאליבו, קליפורניה, ב-5 במאי 2007. בני הזוג חיו יחד באיזלינגטון, לונדון במשך חמש שנים, עד שקמפבל הגישה בקשה לגירושין ב-30 ביוני 2010, בלוס אנג'לס.
במרץ 2012, קמפבל ובן זוגה, השחקן ג'יי ג'יי פילד, אישרו שהם מצפים לילדם הראשון המשותף.
בנם הראשון, כספיאן, נולד באוגוסט 2012. ב-29 ביוני 2018, הודיעה קמפבל באינסטגרם על אימוץ בנם השני, ריינור.
בשנת 2021 קמפבל חשפה במהלך ריאיון בתוכנית של קלי קלרקסון שהיא שרדה מתקפת דוב בגיל 17, תקרית שהתרחשה בעת צילומי סרט ללא שם.
כשתיארה את המתקפה, היא אמרה "טבלתי את ידי בדבש ורצתי אל הסלע הזה, ואני מסתובבת ומוציאה את ידי החוצה והדוב לא מאט והוא לא בא לקחת את היד שלי, הוא תופס אותי ברגל והוא מושך אותי אל היער.
אמא שלי ביקרה בסט באותו יום והיא צורחת.
כל הצוות היה קפוא כי אף אחד לא האמין למה שקורה".
לא היא, ולא שאר הצוות הנוכחים, סבלו מפציעות מסכנות חיים.
גם מפיקה בפועל2014מד מןלי קאבוטפרק: "Time Zones"2015שוודיה אהובתידיאן4 פרקיםמנהטןקתרין אופנהיימר2 פרקים2016–2017בית הקלפיםלי-אן הארוויתפקיד ראשי (עונות 5–4); 25 פרקים2022–הווהסנגור במבחןמרגרט "מגי" מקפירסוןתפקיד ראשי 2023Twisted Metalרייבן2 פרקים
נְבוֹ יְרִיחוֹ (שם מדעי: Nebo hierichonticus) הוא מין עקרב גדול.
נחשב לעקרב הגדול ביותר בישראל בפרט, והגדול באזור הים התיכון כולו, בכלל.
עקרב זה חובב סדקים בסלעים (כפי שניכר מגופו הפחוס), ומסתתר בהם מעת לעת.
הפרטים הבוגרים יימצאו בדרך כלל תחת אבנים גדולות וסדקים עמוקים, אך לעיתים גם תחת אלו הקטנות יותר.
הוא נחשב לעקרב נפוץ יחסית, אך נפוץ פחות מהעבידיים.
ישנן וריאציות צבעים רבות אצל הנבו, מחום בהיר עד כמעט שחור ולעיתים אף גוון אדמדם, בעוד הרגליים בהירות מיתר הגוף.
גודלו של פרט בוגר עד , והוא גדול יחסית לעקרב.
צבעו חום כהה עד בהיר, והרגליים בהירות מיתר הגוף.
צבתותיו של נבו יריחו עבות, אך לא כמו אלו של העבידים.
אצלו הצבת מוארכת ומצולעת יותר.
סימן הזיהוי של הנבו לעומת העביד - צבתות מוארכות ומצולעות, וגבשושית קטנה, מעין נקודה בולטת בשלפוחית הארס, מעט לפני העוקץ.
עקיצתו אינה מסכנת חיים, אך יש גם הסוברים שעקיצה מפרט בוגר שכזה (13 ס"מ) עלולה לגרום לנמק, או להרס פעולת המפרק, אם עקץ בין פרקי האצבעות.
למרות זאת, במקרה של עקיצת עקרב (כולל ממין זה) יש לפנות לקבלת טיפול רפואי.
ככלל, מזגו של עקרב זה אינו חם במיוחד, ולמעט פרטים יוצאי דופן הוא רגוע או לכל היותר מתגונן, בעת הצורך.
עקיצה מעקרב זה אינה כואבת.
בשל גודלו, נגישותו, מזגו הנוח וצורתו הכוללת, עקרב זה משמש לעיתים חובבי טבע בתצפיות ועבודות גמר על אורח חייו של העקרב.
תפוצתו של נבו יריחו משתרעת על כל שטחה של ארץ ישראל, למעט שטחי חול.
שטחים בהם נפוץ הנבו יריחו הם רבים יותר מאזורי תפוצת העקצן הצהוב.
עם זאת, מספרם של העקצנים הצהובים גבוה בהרבה ממספר פרטי הנבו יריחו.
החוקר שתיעד אותו מצא עקרב זה בפעם הראשונה בהר נבו, הנמצא באזור יריחו.
השם העברי הוא תרגום של שמו המדעי - נבו יריחו.
על פי הצבעה שנערכה בספטמבר 2018 באתר ynet, נבו יריחו הוא העקרב הלאומי של ישראל.
נַבּוּ הוא אל החוכמה והכתב הבבלי, בנו של מרדוך.
בת זוגו של נבו היא האלה תַּשְׁמֵתוּם.
במקור, הסגידה לאל נבו הגיעה למסופוטמיה מהאמורים, כנראה במקביל למרדוך.
מרדוך הפך לאל הבבלי המרכזי ואילו נבו שכן במקדש א-זידה בעיר בורסיפה.
על פי התיאורים שהשאיר אחריו המלך הבבלי אפיל-סין, הוא היה זה שהוביל לבניית המקדש.
בתחילה נקרא "סופר ומזכיר למרדוך" ואחר כך כבנו של מרדוך ושרפניתום.
בחג ראש השנה הבבלי נהגו להעביר את פסל נבו מהמקדש בבורסיפה לבבל כדי לאחדו עם אביו, מרדוך.
נבו שימש כפטרון הסופרים, בדומה לאלה ניסבה השומרית.
סמליו הם עזרי הכתב: טבלת החימר ועט הכתיבה.
מוצג לבוש בכובע עם קרניים ועומד כשידיו משולבות ככומר.
רוכב על הדרקון המכונף של מרדוך (סירוש).
פסל של נבו מכלח שנבנה בתקופת תגלת פלאסר השלישי מוצג במוזיאון הבריטי.
האטימולוגיה של שמו אינה ברורה.
ייתכן ומדובר בשורש האכדי נב' שפירושו להכריז או לקרוא.
לפי זה, פירוש השם נבו הוא "זה שקראו לו".
נבו אחראי לכתוב את הגורל שנגזר מהאלים על כל אדם, בארכיון המקודש.
מכאן נובע כוחו של נבו להאריך, לקצר ולהשפיע על חיי בני האדם.
האל נבו מוזכר בתנ"ך בספר ישעיהו: .
האל מופיע כמרכיב תיאופורי בשמות נבוכדנאצר ונבוזראדן.
באסטרולוגיה הבבלית המאוחרת, נבו נקשר לכוכב חמה.
בתור אל החוכמה והכתב ניתן לראות אותו כמקביל לאל היווני אפולו, או הרמס ולאל הרומי מרקוריוס.
נבו קמחי (נולד ב-30 באוקטובר 1965) הוא שחקן ישראלי.
זוכה פרס השחקן המצטיין בפסטיבל "תיאטרונטו" ובפסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין לשנת 2011.
קמחי נולד בקיבוץ כברי בגליל המערבי.
לאחר שסיים את לימודי בית הספר התיכון דחה את שירותו הצבאי ועבר לגור באשקלון שם עבד עם נערי שוליים במשך שנה.
לאחר מכן התגייס ושרת בצה"ל במשך חמש שנים ביחידה קרבית, השתחרר בדרגת סרן בתפקיד מ"פ מסייעת בגדוד 50, תוך שהוא זוכה באות הצטיינות.
בגיל 25, לאחר שסיים לטייל בעולם, התחיל את לימודי המשחק.
בוגר בית הספר למשחק "בית צבי" מחזור 1993. בתקופת לימודיו הסתמן כהבטחה גדולה ומילא מגוון תפקידים ראשיים, מה שזיכה אותו בכמה מלגות, אחת מהן על שם עדה בן נחום, והשנייה על שם ירון ירושלמי.
קמחי הוא זוכה פרס השחקן בתיאטרונטו 2007 על ההצגה "שעתו האחרונה של קול" מאת יהושע סובול ופרס השחקן המצטיין בפסטיבל פותחים במה בבית לסין 2011.
לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21, לאחר שמילא תפקידים רבים בטלוויזיה ובתיאטרון, נותר קמחי במשך תקופה ממושכת ללא הצעות חדשות, והחל לסייד דירות על מנת להתפרנס.
קמחי מוכר במיוחד בגילומו את הדמות "זוטא" מהסדרה המצליחה "עספור" של חברת התקשורת HOT, הסדרה עטורת השבחים "חטופים" שעלתה לשידור במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, תפקידו המרכזי בסרט הקולנוע "בוקר טוב אדון פידלמן" של הבמאי יוסי מדמוני והסדרה עטורת הפרסים "מעורב ירושלמי" בתפקיד "אפרים", הבן הבכור החרדי.
בשנת 2013 השתתף בסדרת המתח של ערוץ 10 "בני ערובה", בדמות גיורא.
בהמשך השתתף קמחי בסרט הקולנוע "עיר מקלט" ובסרטו של אורי ברבש "קפו בירושלים".
בנוסף, בשנים האחרונות עוסק קמחי בהדרכת שחקנים, במסגרת שנה ג' בבית הספר לקולנוע מעלה בירושלים.
את הקריירה הטלוויזיונית החל קמחי בשנת 1994, בתוכנית המערכונים "נפלו על הראש" ששודרה בערוץ 2, תחת זכיינית השידור קשת.
בנוסף, נטל חלק בסדרת הילדים "יוסף המספר על הכרים".
בשנת 1995 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון סיטון בתפקיד אלישע.
באותה שנה שיחק גם בסרט "שחקנים" בתפקיד גבי.
בשנת-1996 השתתף בסדרת הטלוויזיה "חצי המנשה" בתפקיד רעואל.
בשנת 1997 שיחק בסרטו של איתן גרין "אישה מרציפן".
וב-1998 שיחק בסרט "מזל דגים" את "תלבוט".
בשנת 2001 השתתף בסדרת הדרמה "דום לב".
ב-2003 שיחק בסרט "איים בחוף", ב-2004 החל לשחק בסדרות הטלוויזיה "ראש גדול" בתפקיד אביב ירון, צייר ואבא של מור (אלמה בן זאב), במשך שלוש העונות הראשונות של הסדרה.
באותה שנה, השתתף ב"מעורב ירושלמי" בתפקיד אפרים סעדה, ואף שיחק בסרט "סיפור קיץ" בתפקיד קצין נפגעים.
בשנת 2006 השתתף קמחי בסדרת הטלוויזיה "אגדת דשא" בתפקיד שחר וב-2007 שיחק בסרט "בופור" בתפקיד אבישי.
בשנת 2009 השתתף בסדרה פולישוק בתפקיד מיקי כץ, באותה שנה, גילם את אריק, בסדרת הסרטים החרדית "הלהקה", של יהודה גרובייס, לצד השחקנים ירון מוטולה, שאול חיון ודוד אברהמסון, ודיבב בסרט "טינקרבל והאוצר האבוד".
בשנת 2010 שיחק קמחי דמויות מרכזיות בסדרות המוכרות "חטופים" (בתפקיד אילן פלדמן) ובסדרה "עספור" (בתפקיד זוטא).
בשנת 2011 שיחק בסדרה "אליפים" בתפקיד אביגדור זכרוני.
באותה שנה שיחק בסרט הקולנועי "הערת שוליים" בתפקיד יאיר פיינגרהוט ובסרט הקולנועי "בוקר טוב אדון פידלמן" בתפקיד נח.
קמחי גם השתתף בסדרה האינטרנטית "אנדו", בתפקיד מנהל בית ספר החולם להיות מפיק.
בשנת 2012 שיחק קמחי בעונה הראשונה של סדרת הנעורים "גאליס" בערוץ הילדים של "הוט", בתפקיד "יוהאן", מנהל שומרי הסוד.
ב-2015 שיחק בסרט "קאפו בירושלים".
בשנת 2016 שיחק בסדרת הנוער "נעלמים" בתפקיד דובי השוטר.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים" ב-2021 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הדרמה "עלומים", בנוסף גילם חוקר ביאחב"ל בסדרת הפשע "השוטרים" בשנת 2022 גילם את אביו של נפתלי, בעלה של פייגי העקרה בסרט עקרה.
באותה שנה לוהק לתפקיד פרקליט המדינה קובי הוניג בסדרה "מנאייכ".
ב-2024 השתתף בעונה האחרונה של מנאייכ ובסדרה אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו בבימוי של אורן שקדי בקשת 12.
תיאטרון בית ליסין: "פילומנה", "סתיו ימיו", "כחול בוער", "ערפל", "כולם היו בניו", "זהות", "התאונה", "תה", "החולה ההודי".
תיאטרון הפרינג': "לוקח את הזמן".
תיאטרון הבימה: "החייל האמיץ שוויק", ג'וני שב משדה הקרב" - הצגת יחיד.
תיאטרון באר שבע: "הוכחה", "הנשים הפיניקיות".
תיאטרון פותחים מסך: "אבנים", "שנייה, חצי שנייה", "בשידור חי".
תיאטרון הרצליה: "בשר גבירותיי ורבותי".
פסטיבל ישראל: "אבא שלי לא ציפור".
הצגות המופיעות בכל רחבי הארץ: "שעתו האחרונה של קול".
בשנת 2007 זכה קמחי בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל תיאטרונטו, על משחקו במחזה של יהושוע סובול "שעתו האחרונה של קול".
ההצגה מוצגת בכל רחבי הארץ החל משנת 2007 ובתיאטרון הקאמרי.
קמחי מתגורר במושב חצב, נשוי בשנית למירב ואב לשני זוגות תאומים: בן ובת מנישואיו הראשונים ושתי בנות מנישואים השניים.
בעשור האחרון החל קמחי להתקרב ליהדות, להניח תפילין מדי יום ולשמור שבת ולשמור על הברית ועל נידה
נבו ארז (נולד ב-22 בנובמבר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש מפקד יחידת דובדבן ומפקד שייטת 13, ולאחר השירות בצה"ל עבר ל"מוסד".
נבו ארז נולד בקיבוץ מזרע.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר.
בדצמבר 1988 פיקד על כוח מהיחידה במבצע כחול וחום, פשיטה בעומק לבנון.
לאחר שסא"ל , מפקד כוח גדוד 12 נהרג בפעולה זו, נשא ארז את גופתו על גבו עד לחילוץ הכוח.
בשנים 1994–1996 שימש כמפקד יחידת דובדבן.
בתקופת פיקודו על היחידה היה מעורב בתקרית בה מצא את מותו אזרח ישראלי, אריה חורי, שנורה למוות בידי לוחמי היחידה לאחר שעבר מחסום של היחידה ביהודה ושומרון.
אחר חקירת מצ"ח, הואשם ארז יחד עם שלושה קצינים נוספים בגרימת מוות ברשלנות, הוא נטל על עצמו אחריות בלעדית במהלך המשפט, הודה בהתרשלות במסגרת עסקת טיעון שנחתמה ב-1999 ונגזרה עליו נזיפה.
במהלך המשפט עוכב קידומו בדרגה, והוא פיקד על אח"י עצמאות.
הוא שב לשייטת כמפקד פלגת ההדרכה בדרגת רב-סרן.
בהמשך מונה למפקד פלגת הלוחמים בדרגת סא"ל.
ב-2004 מונה למפקד שייטת 13. במהלך כהונתו הושעתה פעילות השייטת ביהודה ושומרון באופן זמני, לאחר שארגון "בצלם" האשים את החיילים בכך שבמהלך פעולה בג'נין ירו במבוקש ששכב פצוע ולא היווה סכנה לחיילים.
לארז נרשמה בעקבות האירוע הערה פיקודית בשל פער בנהלים המקצועיים.
במלחמת לבנון השנייה פיקד על השייטת במספר מבצעים, ובהם מבצע יער הנגב בצור.
לאחר המלחמה שלח אל"ם ארז מכתב חריף לרמטכ"ל דן חלוץ ולמפקד חיל הים דודו בן בעש"ט, ובמרכזו טענה כי בן בעש"ט גילה הססנות במהלך המלחמה ומנע את קיומם של מבצעים חיוניים אותם ביקשו לוחמי היחידה לבצע.
בפברואר 2007 סיים את שירותו כמפקד שייטת 13.
לאחר שחרורו מצה"ל שירת כראש אגף מבצעים ב"מוסד" עד 2022.
במאי 2023 מונה לעמוד בראש צוות לתחקור מבצע מגן וחץ.
ביולי 2023 הודיע שיפסיק להתנדב למילואים בגלל הרפורמה המשפטית.
באוגוסט 2023 היה בין העותרים בבג"ץ התנועה למען איכות השלטון נגד הכנסת (עילת הסבירות) בטענה שתיקון החוק יביא לפגיעה בלוחמי צה"ל בחו"ל.
לארז תואר שני מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די.
מוכין-זרי (ככל הנראה קיצור השם Nabu-Mukīn-Zēri שמשמעותו: האל נבו יכונן זרע; ביוונית Χινζηρος) מלך על בבל בשנים 729-731 לפנה"ס לאחר שלכד את כס המלוכה מידי קודמו נבו שומה-אוכין השני.
לאחר שלוש שנים הובס מוכין-זרי בידי תגלת פלאסר השלישי בשערי בירתו והמרד הבבלי דוכא בידי האשורים.
עד לאירוע זה, לא אכפו האשורים שלטון ישיר של מלך אשור על בבל.
מגמה זו הופסקה לאחר מרד מוכין זרי.
נבואה בדיעבד או נבואה למפרע היא מונח בהיסטוריוגרפיה המתאר נבואה שנכתבת למפרע, לאחר התרחשות האירועים המתוארים בה.
בנבואה בדיעבד מתקבל הרושם של תחזית מדויקת שניתנה בעבר וצפתה את העתיד לבוא, בעוד בפועל התחזית נכתבה רק בדיעבד, לאחר האירועים.
במחקר ביקורת המקרא עלו טענות על נבואות מקראיות שנכתבו בדיעבד או עם התרחשות האירועים המתוארים.
אחת הטענות היא שחלקו השני של ספר דניאל הוא ספר פסאודואפיגרפי, ונכתב כנבואה בדיעבד בתקופת מרד החשמונאים, בסביבות שנת 165 – 164 לפנה"ס.
טענה דומה עלתה בקשר לחיבור המדרש פרקי דרבי אליעזר שחזה לכאורה את עליית האסלאם ("ישמעאל") והכיבוש הערבי בארץ ישראל.
יום-טוב ליפמן צונץ שיער שהספר התחבר בין תחילת המאה השמינית לאמצעה.
זאת לפי כאשר אחד מהם הוא בניית כיפת הסלע שאירעה בסוף המאה ה-7, ולפי חישוב הקץ המובא בספר ומכוון לשנת 729.
ספר הזוהר גם הוא מיוחס לרבי שמעון בר יוחאי שחי במאה ה-2, אך לדעת החוקרים התחבר לקראת סוף המאה ה-13. הספר מכיל תחזיות כביכול עתידיות על שעבוד בני ישמעאל (=כיבושי האסלאם, שאירעו במאה ה-7 והלאה).
בנוסף, ספר תיקוני הזוהר שהתחבר לפי ההשערה במאה ה-14 מנבא לכאורה שבאחרית הימים יתגלה ספר הזוהר ויתפרסם.
לפי אותו חיבור עצמו, חישוב הקץ מתבצע למאה ה-14.
לפי רוב החוקרים, נבואת ישו על חורבן בית המקדש השני שניתנה באפוקליפסה הסינופטית נכתבה בדיעבד רק לאחר אירועי החורבן.
נבואה זו שימשה את המחקר כדי לתארך את ספרי הבשורות לאחר שנת 70 לספירה.
נבהאט צ'הרה (בטורקית: Nebahat Çehre; נולדה ב-15 במרץ 1943) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת טורקייה שהוכתרה כמלכת היופי של טורקיה ב-1960. היא ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של פירדבס יוראוגלו בסדרת הדרמה "אהבה אסורה" (2010–2008) ושל עיישה חפסה סולטאן, ה-ולידה סולטאן בסדרה ההיסטורית "הסולטאן" (12–2011).
כמלכת היופי המכהנת של טורקיה, צ'הרה ייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם 1960 שנערכה בלונדון, בריטניה.
היא גם ייצגה את טורקיה בתחרות מיס תבל 1965 שנערכה ב-24 ביולי 1965 במיאמי ביץ', פלורידה, ארצות הברית.
נולדה בשם הילאל נבהאט צ'הרה ב-15 במרץ 1944, בעיר סמסון שבטורקיה.
אביה איזט צ'הרה היה עורך דין ובמקור מאג'ריה (היום גאורגיה) ואמה מיוזיין צ'הרה הייתה עקרת בית.
כשהייתה בת חמש, אביה מת מהתקף לב, וצ'הרה עברה יחד עם אמה לאיסטנבול.
שם האם האלמנה נישאה בשנית לשופט, והתגרשה ממנו ב-1956. היא נישאה בפעם השלישית לעיתונאי בתחילת שנות ה-60.
בראיונות בתקשורת צ'הרה תיארה את עצמה כילדה ביישנית מאוד ומבוהלת, וציינה כי היא הושפעה מהמוות ומהיעדר דמות אב בגיל צעיר.
היא ציינה כי התקשתה לקבל את הנישואין החוזרים של אמה.
צ'הרה סיימה את לימודיה בבית הספר Fatih Kız Orta Okulu.
לצ'הרה יש אח למחצה המבוגר ממנה, נאיל צ'הרה (שנולד ממערכת יחסים קודמת של איזט צ'הרה), אח צעיר ממנה בשם אוהאן צ'הרה, ואח למחצה נוסף (אף הוא צעיר ממנה), טאייר יידיז, מנישואיה השניים של אמה.
נבו מזרחי (נולד ב-26 ביולי 1987) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בבית"ר תל אביב.
מזרחי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של שמשון תל אביב.
בשנת חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הארצית.
ב-30 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בתיקו 2:2 נגד בית"ר שמשון תל אביב.
ב-9 בפברואר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1:2 נגד מכבי השקמה/רמת חן.
בתום העונה חתם בהפועל מרמורק.
לאחר שבעונתו הראשונה מיעט לשחק, בעונתו השנייה במועדון זכה ליותר הזדמנויות והבקיע 7 שערים בכל המסגרות.
ב-8 במאי 2010 הבקיע את שעריו הראשונים בליגת העל בהפסד 3:2 נגד בני יהודה תל אביב.
לאחר שבעונת ערך רק 6 הופעות בליגה, עונה לאחר מכן שותף ב-28 משחקים כאשר ברובם עלה מהספסל.
בינואר הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית.
עד לסיום העונה הבקיע 7 שערים ב-15 משחקים ועזר לקבוצתו להגיע לפלייאוף האמצעי.
לאחר שאת עונת התחיל במ.ס.
אשדוד, בספטמבר הושאל להפועל בני לוד.
בתום עונת שוחרר מאשדוד וחתם במכבי יבנה.
לאחר שפתח את העונה עם 5 שערים ב-12 הופעות חלה ירידה ביכולת של השחקן, ובינואר עבר להפועל ירושלים על מנת לעזור לה להישאר בליגה.
במדי ירושלים כבש עוד 5 שערים עד לסיום העונה ועזר לקבוצה להגשים את מטרתה.
ב-3 בפברואר 2015 חזר לליגת העל כאשר חתם במכבי נתניה.
ב-21 בינואר 2016 חתם מזרחי בהפועל כפר סבא.
ביולי החל להתאמן עם הפועל אשקלון העולה החדשה לליגת העל וכעבור מספר שבועות חתם במועדון.
ב-4 בינואר 2017 חתם במכבי שעריים.
ב-13 ביולי 2017 חזר לקדנציה שנייה במכבי יבנה.
ב-7 ביולי 2019 מזרחי חתם בבית"ר נורדיה ירושלים.
ב-25 בדצמבר 2019 מזרחי חתם במכבי הרצליה.
ב-13 בספטמבר 2021 חתם מזרחי בהפועל בקעת הירדן.
ב-10 בנובמבר 2021 חתם בהפועל קלנסווה במדיה כבש 16 שערים וסייע לקבוצה לעלות לליגה א'.
כיום נבו משחק במועדון ספורט קריית ים אשר עלה לליגה א' והוא סגן מלך השערים של הקבוצה
במרץ 2016 השתתף בקליפ "תאמין לי" של הזמרת עדן בן זקן.
נבו הוצאה לאור בע"מ המוכרת בשם המקוצר "נבו" היא חברה ישראלית פרטית העוסקת בהוצאה לאור של ספרות משפטית ובהפעלת אתר אינטרנט בעל אותו שם המכיל מאגר מידע משפטי.
החברה היא בבעלות אלי נבו ומרכזה בשריגים.
אתר האינטרנט "נבו" הוא מאגר מידע משפטי בישראל שמספק:
מאגר של יותר 11 מיליון פסקי דין והחלטות של בתי משפט בישראל, מראשית ימי המדינה ועד ימינו.
מאגר חקיקה, הכולל נוסח עדכני של כל חוקי מדינת ישראל וחקיקת משנה שהותקנה מכוחם, וכן כל פרסומי "רשומות", מראשית ימי המדינה ועד ימינו.
מאגר ספרות משפטית, ובו הטקסט המלא של עשרות ספרי משפט ושל כתבי עת משפטיים, בהם "משפטים", "עיוני משפט", "משפט וממשל" ורבים אחרים.
מאגר כתבי טענות שהוגשו לבתי המשפט בישראל.
מאגר חוזרים של רשויות ממשלתיות, ובו חוזרים של משרדי הממשלה, רשות המיסים בישראל, רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון ועוד.
מחשבונים לשימושם של עורכי דין, כגון מחשבון מס שבח מקרקעין ומחשבון ריבית והצמדה לפי חוק.
טפסים ממשלתיים וטפסים משפטיים שונים, לנוחות מי שנדרש למלא טפסים אלה.
ענישה: מידע סטטיסטי על העונשים שנגזרו בגין כל עבירה.
מלוא שירותיו של אתר האינטרנט פתוחים למנויים בלבד, אך חלק משירותיו פתוחים לציבור ללא תשלום.
האתר מפיץ ללא תשלום שני ניוזלטר יומיים, האחד שבו סקירה של חידושי חקיקה (חוקים, תקנות, הצעות חוק ופרוטוקולים של ועדות הכנסת), והאחר שבו תקצירים של פסקי דין נבחרים מכל בתי המשפט בישראל.
בנוסף, האתר כולל רשימה של "כללי האזכור האחיד בכתיבה המשפטית".
מחוז משנה נבהרדק (בבלארוסית: Навагрудскі раён) הוא אחד מ-17 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הורדנה בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר נבהרדק.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה נבהרדק 49,107 בני אדם.
נבו רוזי (נולד בשנת 1993) הוא סופר ועורך ספרותי ישראלי.
נבו רוזי נולד בשנת 1993, בתל אביב.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר עירוני י"ד ושירת בצבא הגנה לישראל ביחידה 8200.
בגיל 24 הוציא לאור את ספר הביכורים שלו - '100 דרכים לאבד את עצמך בהודו' - דרך הוצאת ספרי ניב, אותו הוא כתב במהלך הטיול שלאחר שירותו בצה"ל.
הספר הוא מסוגת פרוזה, מקור.
והוא עוסק בחוויות שונות של המטייל הטיפוסי במסעו מלא התרחשויות ברחבי נופיה הפלאים ותרבות האקזוטית של הודו.
את הספר הוא הוציא בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט.
במאי 2017, עם צאת הספר הוא הפך כבר בחודש הראשון לצאתו לרב מכר, ממנו נמכרו כ-15,000 עותקים בשנה הראשונה.
ספרו השני, '100 דרכים לחזור', יצא לאור בנובמבר 2018 בהוצאת 'ספרי ניב'.
כמו קודמו, גם הוא הפך לרב מכר מיד עם צאתו לאור ונכנס לעשרת הספרים הפותחים של צומת ספרים.
בשנת 2020 החל לשדר פוטקאסט אינטרנטי בנושא סופרים.
נבו רוזי, 100 דרכים לאבד את עצמך בהודו, ספרי ניב, 2017
נבו עמרני (נולד ב-28 בפברואר 1998) הוא אושיית רשת, מנחה טלוויזיה ואיש ניו מדיה ישראלי.
עמרני נולד וגדל בכפר סבא למשפחה דתית.
למד בבית הספר כצנלסון, ושירת כתומך לחימה ביחידת אגוז בצה"ל.
ב-22 בספטמבר 2020 יצא מהארון כהומוסקסואל בפוסט ברשת החברתית אינסטגרם.
ב־28 במאי 2024 פורסם באתר Makο כי עמרני בזוגיות מזה כשבעה חודשים עם רוני עזרא, מפיק אירועים.
בשנת 2017, במהלך שירותו הצבאי, התפרסם עמרני בזכות דמויות שיצר ושיחק בסרטוני רשת הומוריסטיים שפרסם באפליקציית סנאפצ'ט ואחריה באינסטגרם.
עמרני פעיל גם באפליקציית "טיקטוק".
במהלך חופשת הקיץ ב-2019 הנחה את "נבונינג'ה", תוכנית רשת לילדים בערוץ היוטיוב של "סלקום tv", תוכנית ריאלטי תחרות שהפגישה בינו לבין משתתפי נינג'ה ישראל ילדים, התכנית ליוותה את התכנית ששודרה בערוץ הילדים.
השתתף במופע "פלייקון", פסטיבל כוכבי הרשת בישראל, הופיע במופע "לא לדאוגוסט" ברחובות שהופק על ידי משרד התרבות והספורט, והשתתף במופע הילדים "TikTok Show" עם כוכבי רשת נוספים.
במהלך שנת 2019 זכה בתואר "פריצת השנה" במצעד נבחרי הרשת של אתר פרוגי.
באותו השנה, הנחה את העונה השנייה של תוכנית האודישנים והכישרונות צעירים "דה בוקס" בערוץ KidZ.
תוכנית הרשת "נבונינג'ה" ליוותה את שידורי נינג'ה ישראל ילדים בערוץ הילדים.
ב-2020 הצטרף לנבחרת ה"יאנג טים" של ערוץ הניו-מדיה של סופר פארם.
באותו השנה, השתתף בתוכנית "דין ואנג'ל".
ב-7 ביוני 2021 הנחה את טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" השני לצידה של בל אגם.
במהלך הטקס זכה בפרס 'הרגע המרגש', על סרטון בו יצא מהארון וכן בפרס משפיען השנה.
במסגרת חודש הגאווה לשנת 2021 נבו לקח חלק בהפקת אופנה של חברת Reebok.
ב-2022 דיבב את קארדז בסרט "עולם מוזר" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
ב-באפריל 2025 הנחה את "Beyblade x STREET FIGHT!", טורניר בייבלייד רחוב בשיתוף כוכבי סקייטפארק, מטעם ערוץ ניקולודאון ישראל.
בהמשך אותה שנה, דיבב את מפלין בסרט "פיניק המפלצת הירוקה שלי" ואת ג'ונסון בסרט "חיות על הרכבת".
עמרני לקח חלק בפרויקט מחנה הקיץ של עמותת גדולים מהחיים לעידוד ילדים ולמתן תמיכה נפשית וחברתית.
ב-2020 השתתף בפרויקט העלאת המודעות לבריונות רשת של משרד החינוך ונשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, "#לאעומדיםמהצד".
שנהפרויקטדמותהערות2019דה בוקס – עונה 2מנחהנבונינג'המנחהליוותה את שידורי נינג'ה ישראל ילדים2022עולם מוזרקארדזדיבוב2025פיניק המפלצת הירוקה שלימפליןדיבוב2025חיות על הרכבתג'ונסון דיבוב
שנהשם הפרסזכייה בתואר2019פרסי נבחרי השנה של פרוגיפריצת השנה2021טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE"משפיען השנההרגע המרגש של השנה
נבאגיו (יוונית Ναυάγιο - "הטרופה") או פנאגיוטיס (Παναγιώτης - שמה של הספינה), הוא מפרץ חולי קטן ומוקף צוקי אבן גיר תלולים משלושת צדדיו; בצפון-מערב האי זקינתוס באיים היוניים שבמערב יוון.
בעבר היה החוף ידוע בשם חוף "גיורגיוס הקדוש של זקינתוס" (Άη Γιώργης της Ζακύνθου).
ב-2 באוקטובר 1980, בלילה סוער עם ראות ירודה, נטרפה הספינה פנאגיוטיס על חופו של מפרץ גיורגיוס הקדוש בשל כשל מיכני.
הפנאגיוטיס אותרה ב-5 באוקטובר 1980 על ידי ספינת משטרה מקומית, ולפי גרסה אחת נשאה עליה מטען של כ-2,000 קרטונים של סיגריות מוברחות בשווי מוערך של 30 מיליון דרכמה.
גרסה אחרת טוענת כי לא היו דברים מעולם וכי הקברניט לא הורשע בעבירה זו.
אדרבא, 29 מקומיים הועמדו לדין בגין בזיזת חלקים מהספינה והמטען שנשאה.
כך או כך, הכינוי "מפרץ המבריחים" דבק גם הוא במקום.
החוף נגיש רק בדרך הים או האוויר.
נבדה סמית' הוא מערבון אמריקאי משנת 1966 בבימויו של הנרי האת'וויי, עם סטיב מקווין, קרל מולדן, בריאן קית', ארתור קנדי בתפקידים הראשיים.
התסריט הוא פריקוול (הקדם) לסרט השאפתנים משנת 1961 לפי ספרו של הרולד רובינס ומופיעות בו שתי דמויות ראשיות, נבדה סמית' וג'ונס קורד, בתקופה הקודמת לעלילת "השאפתנים".
העלילה כאן מתרחשת בסוף המאה ה-19, והיא מתארת מסע נקמה של אדם ששלושה שודדים רצחו את הוריו.
מקס סנד (סטיב מקווין) הוא בן לאב לבן ואם אינדיאנית.
הוריו נרצחים בברוטליות במהלך ניסיון שוד על ידי כנופיה של שלושה אקדוחנים: טום פיץ' (קרל מולדן), ביל בודר (ארתור קנדי) וג'סי קו (מרטין לנדאו).
בדרך הוא מגלה אקדח ישן ונתקל בסוחר הנשק ג'ונס קורד (בריאן קית') שנותן לו מחסה, מאמן אותו בירי ומצייד אותו באקדח חדש.
עם האקדח הזה מגיע מקס לעיר אבילין ומזהה שם בבר את ג'סי קו.
הוא מאיים עליו באקדח, והם יוצאים החוצה לסדר את החשבונות ביניהם.
מתנהל מאבק אלים עם שימוש בסכינים שבסופו הורג מקס את קו אך נפצע קשה.
האינדיאנית ניסה (ג'נט מרגולין) לוקחת אותו לשבט שלה ומטפלת בו עד שהוא מחלים.
מקס ממשיך בחיפושיו ומגלה שביל בודר נמצא כעת בבית כלא לאחר שנתפס בשוד בנק.
הוא "מארגן" שוד בנק כדי שייתפס ויישלח לבית הכלא הזה.
הוא נדון לשנתיים מאסר בבית כלא בלב אזור מוקף בביצות עם נחשים ארסיים.
ביל בודר בורח, אך נתפס ומולקה לעיני כולם.
מקס מטפל בו ורוכש את אמונו.
מקס מתיידד עם האינדיאנית פילאר (סוזן פלשט) שעובדת עם חברותיה האינדיאניות בשתילת אורז ליד היער בו עובדים האסירים.
מתפתחת ביניהם אהבה והוא מצליח לשכנע אותה להגיע בלילה עם סירת קאנו ליד הכלא.
הוא מצרף את ביל לבריחה, ובלילה הוא מתגבר על השומר ונוטל את הרובה שלו.
פילאר מגיעה, אך נחש ארסי מכיש אותה, והיא הולכת ומאבדת את הכרתה.
באמצע הביצה מגלה מקס לביל מי הוא ומחסל אותו ומנסה להציל את פילאר שגוססת וכועסת עליו שהוא הרג את ביל וטוענת שהוא רק ניצל אותה לא מוכנה שהוא יציל אותה ודורשת ממקס שיעזוב אותה למות בשקט כמה רגעים לאחר מכן פילאר מתה ומקס ממשיך לברוח
הוא מתקבל לעבודה כבוקר ומסתבר לו שטום פיץ' הוא ראש כנופיית שודדים באזור.
בהתקלות הראשונה באנשיו הוא מוכה קשות, ורק כאשר מגיע למקום הכומר זקרדי (ראף ואלונה) הם משחררים אותו.
מקס מחלים במנזר הכנסייה והכומר מנסה לשכנע אותו לוותר על הנקמה כמו שהוא ויתר לאינדיאנים שרצחו את הוריו, אבל מקס ממשיך בנקמה.
הוא מצליח להיכנס לחבורתו של טום פיץ' בשמו החדש, נבדה סמית'.
לפיץ' יש חשד שהוא אותו מקס סנד שמחפש נקמה.
הוא חוקר אותו, אך מקס עומד יפה בחקירה.
פיץ' מתכנן התקפה נגד שיירה שבה עגלה עם מטען זהב גדול.
הם תוקפים את השיירה ומתחילים לחלק את השלל.
מקס צופה בהם ופיץ' חושד בו, נוטל את חלקו ונמלט על סוסו, אך מקס רודף אחריו הם מגיעים לנהר ומתחילים לירות אחד בשני.
מקס מהיר קליעה, יורה בו ופוצע אותו קשה.
פיץ' מבקש שייחסל אותו אך מקס משאיר אותו לדמם ועוזב את המקום לקול צעקותיו של פיץ' שמבקש ממנו להרוג אותו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותסטיב מקוויןמקס סנד/נבדה סמית'קרל מולדןטום פיץ'אקדוחן שודדבריאן קית'ג'ונאס קורדסוחר נשקארתור קנדיביל בודראקדוחן שודדמרטין לנדאוג'סי קואקדוחן שודדסוזן פלשטפילאראינדיאניתג'נט מרגוליןניסהאינדיאניתראף ואלונההאב זקרדיכומר
נבו אבוטבול (נולד ב-12 באוקטובר 2004) הוא אמן חושים ישראלי.
נבו אבוטבול נולד בנהריה להילה, מורה ללשון ומאמנת אישית, ולעודד, יוצא צה"ל העובד בחברה ביטחונית.
ב-2015 התקבל לאגודת הקוסמים ולארגון אומני ישראל, וב-2016 השתתף בספיישל הילדים, בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "גוט טאלנט ישראל", כשהוא העפיל לגמר הילדים, אך לא זכה בו.
בשנת 2018 השתתף במופע הנוער "nextfest".
במהלך שנת 2020 הנחה אבוטבול פינה שבועית בחדשות הבוקר, בהנחיית ניב רסקין, בערוץ 12.
לפני גיוסו לצבא, הופיע בלוס אנג'לס ובדובאי.
בשנים 2022–2025 שירת אבוטבול בצה"ל, בתפקיד המנטליסט הצבאי הראשון בצה"ל.
בשנת 2023 נכלל ברשימת "30 מתחת ל-30" של מגזין "פורבס ישראל".
בשנת 2025 עבר אבוטבול להתגורר בניו יורק.
נבגדים (בנורווגית: Den største forbrytelsen; בתרגום חופשי: הפשע הגדול ביותר) הוא סרט דרמה נורווגי משנת 2020 על שואת יהודי נורווגיה.
הסרט בוים על ידי אייריק סוונסון, ומבוסס על הספר שיצא לאור בשנת 2014, "הפשע הגדול ביותר - קורבנות ומבצעים בשואה הנורווגית" של העיתונאית הנורווגית Marte Michelet.
הסרט מבוסס על סיפורה האמיתי של משפחת בראודה היהודית המתגוררת בנורווגיה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
החל מההגבלות שהחלו להטיל על יהודי נורווגיה ועד לגירושם דרך נמל אוסלו באמצעות האוניה דונאו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בסרט מופיעות דמויות מרכזיות שהיו שותפות לשואת יהודי נורווגיה כמו קנוט רוד, קצין בכיר במשטרת המדינה הנורווגית ששיתף פעולה עם הנאצים בגירוש היהודים להשמדה.
הסרט מבוסס על חייו האמיתיים של צ'ארלס סמואל בראודה (23 במאי 1915 - 5 באוגוסט 1991) שהיה מתאגרף נורווגי.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה אסיר במחנה המעצר ברג מחוץ לטנסברג בשל מוצאו היהודי.
הוריו ושניים מאחיו גורשו ונהרגו במחנה ההשמדה אושוויץ.
בשנים 1935 עד 1940, בראודה היה המתאגרף הטוב ביותר בנורווגיה במשקל זבוב.
הוא ייצג את נורווגיה במספר תחרויות בינלאומיות.
הוריו שרה ובנזל עזבו את ליטא (אז חלק מהאימפריה הרוסית) בסביבות 1910 בגלל רדיפת היהודים שם.
הוא היה נשוי לאישה "ארית" ולא גורש למחנה ריכוז, אלא נכלא במחנה הריכוז ברגן מ-1942 עד לשחרור המחנה במאי 1945. אחותו הלן הגיעה למקום מבטחים בשוודיה ואילו הוריו ברטה (המכונה גם שרה) ובנזל ושני אחים נעצרו ב-26 בנובמבר 1942 וגורשו לאושוויץ ונהרגו.
אחיו הארי בראודה מת באושוויץ; ככל הנראה הוא הוכה למוות על ידי שומר.
הוא שרד את הבחירה הראשונה לתא הגזים ונשלח לעבוד אך בדצמבר 1942 חלק בעקבות התעללות ומזון לקוי.
אחיו יצחק מת באושוויץ ב-7 בינואר 1943.
במהלך מלחמת העולם השנייה גורשו מיליוני יהודים מכל רחבי אירופה ונהרגו במחנות ריכוז גרמנים.
היהודים החיים בנורווגיה בתחילה עדיין מרגישים בטוחים ומוגנים בארצם.
למשל, צ'ארלס בראודה הצעיר, המתגורר עם שני אחיו והוריו בדירת שני חדרים קטנה באוסלו.
הגבר העליז והצעיר זה עתה התאהב וקריירה מבטיחה כמתאגרף עוד לפניו.
יום אחד בסתיו, כל הגברים היהודים מעל גיל 15 נאספו על ידי המשטרה והובלו לנמל אוסלו ב-26 בנובמבר 1942 נאספו מאות יהודים בנורווגיה באישון לילה והועברו לאונייה הגרמנית דונאו.
גם צ'ארלס, אחיו ואביו נעצרים.
על סיפונה של אוניית המשא הגרמנית אס אס דונאו, הם ממתינים עד להוצאתם מנורווגיה.
יאקוב אופטברו - צ'ארלס בראודה
פיה הלוורסן - שרה בראודה
מיכאליס קוטסוגיאנקיס - בנזל בראודה
קארל מרטין אגסבו - הארי בראודה
אנדרס דניאלסן לי - קנוט רוד
ניקולאי קליב ברוץ' - מפקד מחנה הריכוז ברגן
הסרט היה מועמד ל-9 פרסי אמנדה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בנורווגיה בשנת 2021:
+פרסקטגוריהמצבפרסי אמנדה 2021השחקן הטוב ביותרזכייהשחקנית המשנה הטובה ביותרזכייהשחקן המשנה הטוב ביותרמועמדהפסקול הטוב ביותרמועמדהעיצוב האמנותי הטוב ביותרזכייההאיפור הטוב ביותרמועמדהאפקטים הטובים ביותרמועמדהתלבושות הטובות ביותרמועמדהעריכה הטובה ביותרמועמד
בנוסף זכה בפרס הראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-31 אמדן-נורדרנאי (גרמניה).
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בנורווגיה ב-25 בדצמבר 2020. באוקטובר 2021 הוא הוצג לראשונה בגרמניה בפסטיבל הסרטים אמדן-נורדרני.
ב-3 בדצמבר 2021, הסרט יצא לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ובאוסטרליה ומאז הוא זמין כוידאו על פי דרישה.
נבו זיו (21 בדצמבר 1978 – 10 בנובמבר 2021) היה מחזאי, סופר, עיתונאי ועורך ב"ידיעות אחרונות".
שירת בצבא בדובר צה"ל, ולאחר השחרור עבד כפרסומאי.
בשנת 2010 הצטרף ל"ידיעות אחרונות".
היה עיתונאי רב גוני והתבטא בראיונות, בכתבות ובתחקירים מרתקים שפורסמו במוסף "7 לילות", ומאוחר יותר גם במוסף "7 ימים", ובמוסף לשבת.
בנוסף היה גם למשך כשנתיים בצוות העריכה של "7 ימים".
הכי הייתי רוצה להיות, אותו כתב עם יונתן יבין, הוצאת עם עובד, תשס"ג / 2002, איורים: נעמה פלג
סבא מסתיר הכל עם הגב, הוצאת ידיעות אחרונות, ספטמבר 2017, איורים: שחר קובר
אריה בן נעים ה-14, הוצאת משכל (ידיעות אחרונות), מאי 2019, איורים: שחר קובר
המחזה "קב"ן" שנכתב בהשראת מבצע צוק איתן ועלה בתיאטרון הבימה באוגוסט 2021
בשני המחזות עבד עם רעייתו, הבמאית דפנה זילברג.
2019 פרס דבורה עומר על ספר הילדים "סבא מסתיר הכל עם הגב"
דצמבר 2021 כחודש לאחר מותו הועלתה ההצגה קב"ן שהוקדשה לזכרו
נישא לדפנה זילברג ולהם 2 ילדים.
נפטר ממחלת הסרטן ב-10 בנובמבר 2021 ונקבר למחרת בבית העלמין בנתניה.
אוניית המערכה נבדה (BB-36), הספינה השלישית של חיל הים של ארצות הברית שנקראה על שם המדינה ה-36, הייתה האונייה הראשונה בסדרת אוניות המערכה מדגם "נבדה".
נבדה, שהושקה ב-1914, הייתה קפיצת מדרגה בטכנולוגיית הדרדנוט; ארבע מהתכונות החדשות שלה ייכללו כמעט בכל אוניית מערכה של ארצות הברית: צריחי תותחים משולשים, הנעה על בסיס נפט במקום פחם לדלק, טורבינות קיטור מכוונות לטווח גדול יותר ועקרון השריון "הכל או כלום".
מאפיינים אלו הפכו את נבדה, לצד אוניית אחותה אוקלהומה, לאוניות המערכה הסטנדרטיות הראשונות של הצי האמריקאי.
נבדה שירתה בשתי מלחמות העולם.
במהלך החודשים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה, נבדה התבססה בבאנטרי ביי, אירלנד, כדי להגן על שיירות אספקה שהפליגו לבריטניה הגדולה וממנה.
במלחמת העולם השנייה, היא הייתה אחת מאוניות המערכה שנלכדו כשהיפנים תקפו את פרל הארבור.
נבדה הייתה אוניית המערכה היחידה שיצאה לדרך במהלך המתקפה, מה שהפך את הספינה ל"נקודת האור היחידה בבוקר עגום ומדכא אחרת" עבור ארצות הברית.
ובכל זאת, הספינה נפגעה מטורפדו אחד ולפחות שש פצצות תוך כדי הפלגה משורת אוניות המערכה, מה שאילץ את הצוות להעלות לחוף את האונייה המוכה על מדף אלמוגים.
מים המשיכו להציף את האונייה המשיכה ולבסוף היא החליקה מהמדף ושקעה לקרקעית הנמל.
לאחר מכן, נבדה נמשתה ושוקמה במעגן הצי פוגט סאונד, מה שאפשר לה לשרת כמלווה שיירות באוקיינוס האטלנטי וכספינת אש בחמש התקפות אמפיביות (הפלישות לאטו, נורמנדי, דרום צרפת, איוו ג'ימה ואוקינאווה).
בתום מלחמת העולם השנייה, הצי החליט כי מפאת הגיל, נבדה לא תישמר כחלק מהצי הפעיל והיא הוקצתה במקום זאת כספינת מטרה לניסויים האטומיים באטול ביקיני ביולי 1946 (מבצע פרשת דרכים).
האונייה נפגעה מהפיצוץ של פצצת אטום Able, ונותרה פגועה ורדיואקטיבית.
נבדה לא כשירה לשירות נוסף, הוצאה משירות ב-29 באוגוסט 1946 וטבעה באימון ירי ימי ב-31 ביולי 1948.
כאוניית המערכה הראשונה של הדור השני בצי האמריקני, נבדה תוארה כ"מהפכנית" ו"רדיקלית כמו שדרדנוט הייתה בימיה" על ידי היסטוריונים של ימינו.
נבדה הייתה אוניית המערכה הראשונה בצי האמריקני עם צריחי תותחים משולשים, ארובה בודדת, ותחנת כוח המבוססת על נפט.
בפרט, השימוש בנפט היעיל יותר העניק לאוניה יתרון על פני מנועים קודמים המבוססים על פחם.
נבדה הייתה גם אוניית המערכה הראשונה בארצות הברית עם טורבינות עם הילוך, מה שגם עזר להגדיל את צריכת הדלק ובכך את הטווח בהשוואה לטורבינות הנעה ישירה קודמות.
היכולת להפליג למרחקים גדולים ללא תדלוק הייתה דאגה מרכזית של המועצה הכללית באותה תקופה.
בשנת 1903, מועצת המנהלים סברה שלכל אוניות המערכה האמריקאיות צריך להיות רדיוס הפלגה מינימלי של 6,000 מיילים ימיים (11,000 ק"מ) כדי שארצות הברית תוכל לאכוף את דוקטרינת מונרו.
אחת המטרות העיקריות של הצי הלבן הגדול, שהפליג מסביב לעולם בשנים 1907–1908, הייתה להוכיח ליפן שהצי האמריקני יכול "לשאת כל סכסוך ימי לתוך מימי הבית היפנים".
אולי כתוצאה מכך, אוניות מערכה לאחר 1908 תוכננו בעיקר ל"הפלגה של 8,000 קילומטרים במהירויות שיוט"; בהינתן המרחק בין סן פדרו, שבה יתבסס הצי, לבין מנילה, שם הצי היה צפוי להילחם במסגרת תוכנית מלחמה אורנג', היה 6,550 מיילים ימיים (12,130 ק"מ), סיבולת הייתה ללא ספק דאגה מרכזית עבור הצי האמריקני.
כמו כן, הנפט אפשר לצמצם את צוות חדר הדוודים - המהנדס בדלאוור העריך ש-100 מסיקים ו-112 עובדי פחם יכולים להיות מוחלפים כראוי ב-24 איש בלבד, מה שיאפשר יש לחסל כמה מגורי צוות; זה יחסוך משקל וגם יפחית את כמות המים המתוקים והאספקה שהאונייה תצטרך לשאת.
בנוסף לכל זה, לנבדה היה שריון מרבי על אזורים קריטיים, כמו המחסנים והמנועים, ולא היה שריון כלל על מקומות פחות חשובים, למרות שלאוניות מערכה קודמות היה שריון בעובי משתנה בהתאם לחשיבות האזור שעליו היא הגנה.
שינוי קיצוני זה נודע כעיקרון "הכל או כלום", שרוב הציים הגדולים אימצו מאוחר יותר עבור אוניות המערכה שלהם.
עם תוכנית שריון חדשה זו, השריון על אוניית המערכה הוגדל ל-41.1% מההדחק.
כתוצאה מכל שינויי העיצוב הללו מאוניות מערכה קודמות, נבדה הייתה הראשונה מבין אוניות המערכה מטיפוס "סטנדרט" של הצי האמריקאי.
"סטנדרטים" אופיינו בשימוש בדלק נפט, תוכנית השריון "הכל או כלום" וסידור החימוש הראשי בארבעה צריחים משולשים או תאומים ללא כל צריחים הממוקמים באמצע האונייה.
הצי היה אמור ליצור צי של אוניות מערכה מודרניות הדומות בתותחים ארוכי טווח, מהירות, רדיוס סיבוב והגנה.
בעקבות נבדה נבנו 11 אוניות מערכה נוספות מסוג זה, אם כי נעשו שיפורים משמעותיים בעיצובים הבאים ככל שהטכנולוגיה הימית התקדמה במהירות.
שבע אוניות מערכה נוספות מטיפוס סטנדרטי (וושינגטון (BB-47) ושש אוניות המערכה מסדרת דקוטה הדרומית) מעולם לא הושלמו עקב הסכם הצי של וושינגטון.
שתי אוניות המערכה מסדרת נבדה היו כמעט זהות למעט בהנעה שלהן.
בנבדה ואחותה הותקנו מנועים שונים כדי להשוות בין השתיים, והעמידו אותם "ראש בראש": אוקלהומה קיבלה מנועי הרחבה משולשת אנכית ישנים יותר, שהוכיחו יעילות דלק והיו אמינות יותר מטורבינות הנעה ישירה של כמה אוניות מערכה קודמות, בעוד שנבדה קיבלה טורבינות קיטור של קרטיס.
הבנייה של נבדה אושרה בחוק הקונגרס ב-4 במרץ 1911. החוזה הועבר לחברת Fore River Shipbuilding ב-22 בינואר 1912 תמורת סך של 5,895,000 $ (לא כולל השריון והחימוש), וזמן הבנייה היה במקור צריך להיות 36 חודשים.
חוזה משני נחתם ב-31 ביולי 1912 תמורת 50,000 דולר לכיסוי העלות הנוספת של יחידת שיוט עם הילוך על כל ציר מדחף; זה גם האריך את זמן הבנייה המתוכנן בחמישה חודשים.
נבדה הושקה ב-11 ביולי 1914; היא הושקה בחסות העלמה אלינור אן זייברט, אחייניתו של מושל נבדה טסקר אודי וצאצאית של מזכיר הצי הראשון, בנג'מין סטודרט.
בהשקה השתתפו כמה חברים בולטים בממשלה, ביניהם המושל אודי, מושל מסצ'וסטס דייוויד א.
וולש, הסנאטור קי פיטמן מנבדה, מזכיר הצי ג'וזפוס דניאלס ועוזר מזכיר הצי פרנקלין ד.
רוזוולט, שלימים יהפוך לנשיא ה-32 של ארצות הברית.
לאחר מכן נבדה נאלצה לעבור בדיקות וניסויים רבים ושונים לפני כניסתה לשירות כדי לוודא שהיא עומדת בתנאי החוזה המקורי.
אלו החלו ב-4 בנובמבר 1915, כאשר האונייה ערכה ריצת סיבולת של שתים עשרה שעות "מעלה ומטה לחופי ניו אינגלנד", והגיעה למהירות מרבית של 21.4 קשרים (39.6 קמ"ש).
למרות ש"ניסויי הקבלה" שלה נקטעו ב-5 בנובמבר בגלל סערה וים סוער, הם נמשכו ב-6 בנובמבר עם מבחן של צריכת הדלק שלה; זה כלל ריצה של 24 שעות שבה נבדה עמדה על 10 קשרים (19 קמ"ש).
תוצאות הבדיקה היו חיוביות: צריכת הנפט של אוניית המערכה הייתה נמוכה ב-6 ליברות לקשר ממה שהחוזה דרש.
בדיקה נוספת נערכה במשך 12 שעות במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש), עם תוצאה טובה עוד יותר של 10 ליברות פחות לכל קשר ממפרט החוזה.
לאחר השלמת כל המבחנים הללו והפעלת ניסויים מול רוקלנד, מיין, הפליגה נבדה למספנות הצי של בוסטון וניו יורק עבור ציוד, צינורות טורפדו ומנופי תחמושת.
כאשר כל המוקדמות הושלמו, נבדה נכנסה לשירות ב-11 במרץ 1916 במספנת הצי בבוסטון, וויליאם ס.
סימס היה הקפטן הראשון של האונייה החדשה, ואחריו ג'וזף שטראוס ב-30 בדצמבר 1916.
לאחר התארגנות במספנות הצי של בוסטון וניו יורק, נבדה הצטרפה לצי האטלנטי בניופורט, רוד איילנד ב-26 במאי 1916. לפני כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, היא ערכה הפלגות אימונים רבות ועברה תרגילים רבים מבסיסה בנורפוק, וירג'יניה, כשהיא מפליגה דרומה עד לאיים הקריביים בהפלגות אלו.
ארצות הברית נכנסה למלחמה באפריל 1917, אך נבדה לא נשלחה לצד השני של האוקיינוס האטלנטי בגלל מחסור במזוט בבריטניה.
במקום זאת, ארבע אוניות מערכה מונעות בפחם של פלגת אוניות המערכה התשיעית (BatDiv 9) (דלאוור, פלורידה, ויומינג וניו יורק) יצאו מארצות הברית כדי להצטרף לצי הגדול הבריטי ב-25 בנובמבר 1917. הם הגיעו ב-7 בדצמבר וסומנו כשייטת אוניות המערכה ה-6 של הצי הגדול.
טקסס הצטרפה אליהם לאחר שתוקן נזק מעלייה על שרטון באי בלוק; היא עזבה ב-30 בינואר והגיעה לסקוטלנד ב-11 בפברואר.
רק ב-13 באוגוסט 1918 עזבה נבדה, אז בפיקודו של אנדרו ט.
לונג (14 בפברואר 1918 – 14 באוקטובר 1918), את ארצות הברית לבריטניה, והייתה לאונייה האמריקאית האחרונה להצטרף לצי מעבר לים.
לאחר מסע של 10 ימים, היא הגיעה ל-Berehaven, אירלנד, ב-23 באוגוסט.
יחד עם יוטה ואחותה אוקלהומה, השלושה כונו "שייטת באנטרי ביי"; באופן רשמי, הם היו שייטת אוניות המערכה השישית (BatDiv 6) בפיקודו של אדמירל משנה תומאס ס.
רוג'רס, שבחר ביוטה כספינת הדגל שלו.
במשך שארית המלחמה, שלוש האוניות פעלו מהמפרץ, ליוו את השיירות הגדולות והיקרות לכיוון האי הבריטי על מנת להבטיח שאף ספינות גרמניות כבדות לא יוכלו לחמוק על פני הצי הגדול הבריטי ולהשמיד את ספינות הסוחר והליווי החלש שלהן של סיירות ישנות יותר.
זה מעולם לא קרה, והמלחמה הסתיימה ב-11 בנובמבר כאשר נבדה, אז בפיקודו של ויליאם קארי קול (14 באוקטובר 1918 – 7 במאי 1919), לא קיבלה הזדמנות להילחם מול אויב במהלך המלחמה.
ב-13 בדצמבר, 10 אוניות מערכה, כולל נבדה, ו-28 משחתות ליוו את אוניית האוקיינוס ג'ורג' וושינגטון, כשהנשיא וודרו וילסון עליה, לברסט, צרפת, במהלך היום האחרון למסעו של וילסון כדי שיוכל להשתתף בוועידת השלום בפריז.
השייטת פגשה את ג'ורג' וושינגטון ומלוויה (פנסילבניה וארבע משחתות) ממש ליד ברסט וליווה אותם אל הנמל.
10 אוניות המערכה הפליגו לבסיסם בשעה 14:00 למחרת, 14 בדצמבר.
לקח להם פחות משבועיים לחצות את האוקיינוס האטלנטי, והן הגיעו לניו יורק ב-26 בדצמבר למצעדים ולחגיגות.
בין שתי מלחמות העולם, נבדה, תחת פיקודיו העוקבים של תומאס פ.
למרות שהיא הייתה מצוידת במקור ב-21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/51 קליבר להגנה מפני משחתות אויב, מספר זה הצטמצם ל-12 בשנת 1918, עקב עמדות החרטום והירכתיים שנרטבו מדי של תשעת האחרים.
נבדה, בפיקודו של לוק מק'נמי (4 במאי 1920 – 19 בספטמבר 1921), ועם אוניית המערכה אריזונה, ייצגה את ארצות הברית בתערוכת המאה הפרואנית ביולי 1921. שנה לאחר מכן, עם דאגלס אי.
שלוש שנים מאוחר יותר, בפיקודו של דייוויד וו.
טוד (7 בספטמבר 1924 – 11 ביוני 1926), נבדה השתתפה ב"הפלגה ברצון טוב" של הצי האמריקאי לאוסטרליה ולניו זילנד, ביולי-ספטמבר 1925. במהלך השייט הזה, לאוניות היו הזדמנויות חידוש מוגבלות בלבד, אך הן עדיין הגיעו לאוסטרליה ובחזרה ללא קושי מיותר.
זה הוכיח לאותן בעלות ברית וליפן שלצי האמריקני יש את היכולת לנהל פעולות טרנס-פסיפיק ולפגוש את הצי הקיסרי היפני במימי הבית שלהם, שם הן תוכניות המלחמה היפניות והן האמריקאיות ציפו ל"קרב המכריע "להילחם בו, אם זה יבוא.
לאחר השייט, נבדה, בפיקודו של קלרנס ס.
קמפף (11 ביוני 1926 – 20 בספטמבר 1927), הוכנסה למעגן הצי של נורפוק כדי לעבור מודרניזציה בין אוגוסט 1927 לינואר 1930. הילרי ה.
העבודה על האונייה כללה החלפה של תרני ה"סל" שלה לתורני חצובה ואת טורבינות הקיטור שלה עבור אלו מאוניית המערכה שפורקה לאחרונה דקוטה הצפונית.
אלו היו טורבינות עם הילוכים שהותאמו לדקוטה הצפונית ב-1917, והחליפו את טורבינות ההנעה הישירה המקוריות שלה כדי להגדיל את הטווח שלה.
לאחר מכן שירתה נבדה בצי הפסיפי במשך אחת עשרה השנים הבאות.
ב-6 בדצמבר 1941, יום שבת, כל אוניות המערכה של צי האוקיינוס השקט היו בנמל לסוף השבוע בפעם הראשונה מאז 4 ביולי.
בדרך כלל, הם בילו בתורות בנמל: שישה היו בחוץ עם כוח המשימה הראשון של ספינת הקרב של תת-האדמירל ויליאם ס.
פיי בסוף שבוע אחד, בעוד שבסוף השבוע הבא ימצאו שלושה מטווחים עם כוח המשימה של נושאת המטוסים של תת-אדמירל ויליאם הולסי.
כשהשמש עלתה מעל נבדה ב-7 בדצמבר, ניגנה להקת האונייה את "צבעי הבוקר"; אבל אז הופיעו מטוסים באופק והמתקפה על פרל הארבור החלה.
מאחר שעגנה בירכתי אריזונה במהלך ההתקפה, נבדה לא עגנה לצד אוניית מערכה נוספת ליד האי פורד, ולכן הייתה מסוגלת לתמרן, בניגוד לשבע אוניות המערכה האחרות שנכחו.
מחיצת הטורפדו החזיקה, אך דליפה דרך מפרקים גרמה להצפה של תאים בצד השמאלי מתחת לסיפון הפלטפורמה הראשון בין מסגרות 30 ו-43 ונטייה של 4-5°.
צוות בקרת הנזקים שלה תיקן את הנטייה על ידי הצפה נגדית ונבדה יצאה לדרך בשעה 08:40, התותחנים שלה כבר הפילו ארבעה מטוסים.
היעילות של הנס טאוסיג השתלמה, ככל הנראה הצילה את אונייתו, אך הוא איבד רגל בהתקפה.
נבדה הפכה למטרה מרכזית עבור מפציצי צלילה יפניים אאיצ'י D3A במהלך הגל השני.
טייסים יפנים התכוונו להטביע אותה בתעלה, כביכול כדי לחסום את הנמל.
מבחינה טקטית בחירת היעדים הייתה שגויה שכן 14–18 מפציצי צלילה שתוקפים אותה לא יוכלו להטביע אוניית מערכה עם פצצות 250 ק"ג ורוחב התעלה של 1200 רגל הפכו את חסימת הנמל לבלתי אפשרי.
כשהיא חלפה על פני מעגן עשר-עשר בערך בשעה 09:50, נבדה נפגעה מחמש פצצות.
אחד התפוצץ מעל המטבח של הצוות במסגרת 80. אחר פגע ברציף מנהל הנמל והתפוצץ בבסיס הארובה בסיפון העליון.
פגיעה נוספת בסמוך לצריח מספר 1 בתוך נתיב המים בנמל ופוצצה חורים גדולים בסיפון העליון והראשי.
שניים פגעו בחזית ליד מסגרת 15; אחד חלף דרך דופן הסיפון השני לפני התפוצצות, אבל השני התפוצץ בתוך האונייה ליד מכל הבנזין; דליפה ואדים מהמכל הזה גרמו לשריפות עזות סביב האונייה.
שריפות הבנזין שהתלקחו סביב צריח 1 עלולות היו לגרום לנזק קריטי יותר אם מחסני התחמושת הראשיים לא היו ריקים.
במשך מספר ימים לפני המתקפה, כל אוניות המערכה עם תותחי 14 אינץ' (356 מ"מ) החליפו את פגזי הסוללה הראשיים במשקל הסטנדרטי שלהם בקליע חדש כבד יותר שהציע חדירה גדולה יותר ומטען נפץ גדול יותר בתמורה לירידה קלה בטווח.
כל הקליעים ומטעני האבקה הישנים יותר הוסרו ממחסני התחמושת של נבדה, והצוות לקח הפסקה לאחר טעינת הקליעים החדשים בציפייה להעמסת מטעני האבקה החדשים ביום ראשון.
כאשר התברר הנזק מהפצצות, נבדה קיבלה הוראה להמשיך לצד המערבי של האי פורד כדי למנוע ממנה לשקוע במים עמוקים יותר.
במקום זאת, היא היא קורקעה מחוץ להוספיטל פוינט בשעה 10:30, בעזרתם של הוגה ואבוקט, למרות שהצליחה להפיל שלושה מטוסים נוספים לפני שפגעה בחוף.
שריפות בנזין מנעו מגורמי בקרת נזקים להכיל הצפות קדימה של מערכת ההגנה הראשית מטורפדו.
הצפת מחסן התחמושת הראשי והצפה נגדית כדי לשמור על יציבות האונייה הורידו את החרטום ואפשרו למים להיכנס לאונייה במפלס הסיפון השני.
חוסר חלוקה אטומה למים בין הסיפון השני והסיפון הראשי ממסגרת 30 ועד מסגרת 115 אפשרה למים שנכנסו דרך חורי פצצה בחזית לזרום מאחור דרך מערכת האוורור של האונייה כדי להציף את חדרי הדינמו והדוודים.
במהלך הבוקר, נבדה ספגה בסך הכל 60 הרוגים ו-109 פצועים.
שני אנשי צוות נוספים מתו על הסיפון במהלך פעולות חילוץ ב-7 בפברואר 1942 ונפגעו על ידי גז מימן גופרי מפירוק נייר ובשר.
האונייה ספגה מינימום של שש פגיעות פצצה ופגיעת טורפדו אחת, אך "ייתכן שהיא נפגעה עד עשר פגיעות פצצות, [...] שכן אזורים פגומים מסוימים [היו] בגודל שהצביע על כך שהם נפגעו מיותר מפצצה אחת".
תומפסון (15 בדצמבר 1941 – 25 באוגוסט 1942), נבדה הוצפה מחדש ועברה תיקונים זמניים בפרל הארבור כדי שתוכל להגיע למעגן הצי של פוגט סאונד לצורך תיקונים ומודרניזציה גדולים.
לאחר מכן בפיקודו של קפטן הווארד פ.
קינגמן (25 באוגוסט 1942 – 25 בינואר 1943), השיפוץ הושלם באוקטובר 1942, וזה שינה את מראה אוניית המערכה הישנה כך שהיא דמתה מעט לאוניות המערכה מסדרת דקוטה הדרומית מרחוק.
תותחי ה-5 אינץ'/51 קליבר ו-5 אינץ'/25 קליבר שלה הוחלפו ב-16 תותחי 5 אינץ'/38 קליבר בצריחים תאומים חדשים.
נבדה, עם קפטן וילארד א.
לאחר מכן נבדה יצאה למספנת הצי של נורפוק ביוני להמשך מודרניזציה.
לאחר השלמת התהליך, באמצע 1943 נבדה יצאה ללוות שיירה אטלנטית.
אוניות מערכה ישנות כמו נבדה הוצמדו לשיירות רבות מעבר לאוקיינוס האטלנטי כדי להישמר מפני הסיכוי שאוניית ראשה גרמנית עלולה לצאת לים למשימת פשיטה.
לאחר השלמת שיירות נוספות, יצאה נבדה להפלגה לממלכה המאוחדת כדי להתכונן לקראת הפלישה לנורמנדי, שהגיעה באפריל 1944, בפיקודו של קפטן פאוול מ.
טייסי המשקיפים הארטילריים שלה במטוס הימי הוקצו באופן זמני לטייסת התצפית ה-7 במטוסי ספיטפייר מ-RNAS Lee-on-Solent (אה"מ דדאלוס).
היא נבחרה כספינת הדגל של אדמירל משנה מורטון דייו למבצע.
מאוחר יותר זכתה נבדה לשבחים על האש "המדויקת להפליא" שלה בתמיכה בחיילים שנפגעו, שכן חלק מהמטרות שהיא פגעה היו רק מהקו הקדמי.
נבדה הייתה אוניית המערכה היחידה שנכחה הן בפרל הארבור והן בנחיתות בנורמנדי.
לאחר יום ה-D, בעלות הברית פנו לטולון להתקפה אמפיבית נוספת, בשם הקוד מבצע דרגון.
כדי לתמוך בכך, נשלחו ספינות רבות מחופי נורמנדי ל, כולל חמש אוניות מערכה (נבדה, טקסס, ארקנסו האמריקאיות, ראמיליס הבריטית ולורן של צרפת החופשית), שלוש סיירות כבדות אמריקאיות (אוגוסטה, טוסקלוזה וקווינסי), ומשחתות רבות וכלי נחיתה הועברו דרומה.
נבדה תמכה במבצע זה מ-15 באוגוסט עד 25 בספטמבר 1944, וניהלה "דו-קרב" עם "וילי הגדול": מבצר מתוגבר בכבדות עם ארבעה תותחים בקוטר 340 מ"מ (13.4 אינץ') בשני צריחים תאומים.
התותחים הללו ניצלו מספינת הקרב הצרפתית פרובנס לאחר הטבעת הצי הצרפתי בטולון; לתותחים היה טווח של כמעט 19 מיילים ימיים (35 ק"מ) והם חלשו על כל גישה לנמל טולון.
בנוסף, הם היו מוגנים בלוח שריון כבד שהוטבע בצדדים הסלעיים של האי סנט מנדריה.
בשל סכנות אלו, ספינות התמיכה באש שהוקצו למבצע קיבלו הוראה ליישר את המצודה.
החל ב-19 באוגוסט, והמשיך בימים שלאחר מכן, הפגיזו אותו ספינת מלחמה כבדה אחת או יותר יחד עם תקיפות מפציצים בגובה נמוך.
ב-23, כוח הפצצה בראשות נבדה קלע את הפגיעה ה"מזיקה ביותר" למבצר במהלך קרב של 6 וחצי שעות, בו נורו 354 מטחים על ידי נבדה.
טולון נפלה ב-25, אבל המבצר, למרות שהוא "התפרק מיסודותיו", החזיק מעמד עוד שלושה ימים.
לאחר מכן פנתה נבדה לניו יורק כדי לתקן את קני התותחים שלה.
בנוסף, שלושת התותחים 14 אינץ'/45 קליבר (356 מ"מ) של צריח 1 הוחלפו בתותחי סימן 8 שהשתייכו בעבר לאריזונה והיו בתהליך חידוש בזמן המתקפה על פרל הארבור; התותחים החדשים הללו טופלו מחדש למפרטי Mark 12.
לאחר הצטיידות מחדש, ועם קפטן הומר ל.
גרוסקופף (4 באוקטובר 1944 – 28 באוקטובר 1945), היא הפליגה לאוקיינוס השקט, והגיעה אל מול איוו ג'ימה ב-16 בפברואר 1945 כדי "[להכין] את האי.
לפלישה בהפגזה כבדה"; מה שהיא עשתה עד 7 במרץ.
במהלך הפלישה, היא עברה להיות בטווח של מהחוף כדי לספק כוח אש מרבי לכוחות שהתקדמו.
ב-24 במרץ 1945, נבדה הצטרפה לכוח משימה 54 (TF 54), "כוח התמיכה באש", ליד אוקינאווה כשההפצצה החלה לפני הפלישה לאוקינאווה.
הספינות של TF 54 עברו לעמדה בליל 23 במרץ, והחלו את משימות ההפצצה שלהן עם עלות השחר ב-24. יחד עם שאר הכוח הפגיזה נבדה שדות תעופה יפניים, הגנות חוף, ריכוזי אספקה וריכוזי חיילים.
עם זאת, לאחר שספינות התמיכה באש פרשו ללילה, השחר "עלה כמו רעם" כאשר שבעה קמיקזות תקפו את הכוח כשהוא ללא חיפוי אווירי.
מטוס אחד, למרות שנפגע שוב ושוב מאש נ"מ מהכוח, התרסק על הסיפון הראשי של נבדה, ליד צריח מס' 3. הוא הרג 11 ופצע 49; הוא גם הרס שני תותחי באותו צריח ושלושה תותחי נ"מ 20 מ"מ.
שני אנשי צוות נוספים אבדו מאש מסוללת חוף ב-5 באפריל.
עד 30 ביוני היא הוצבה ליד אוקינאווה; לאחר מכן היא עזבה להצטרף לצי השלישי בין 10 ביולי ל-7 באוגוסט, מה שאפשר לנבדה להיכנס לטווח של איי הבית היפנים במהלך הימים האחרונים של המלחמה, למרות שלא הפציצה אותם.
נבדה, תחת פיקודו של המפקד האחרון שלה, קפטן ססיל סי.
אדל (28 באוקטובר 1945 – 1 ביולי 1946), חזרה לפרל הארבור לאחר תקופה קצרה בתפקיד כיבוש במפרץ טוקיו.
נבדה נסקרה, ובגיל 32⅓ נחשבה למבוגרת מכדי להישמר בצי שלאחר המלחמה.
כתוצאה מכך, היא הוקצתה להיות ספינת מטרה בניסויים האטומיים הראשונים של ביקיני (מבצע פרשת דרכים) ביולי 1946. הניסוי כלל פיצוץ שתי פצצות אטום כדי לבדוק את יעילותן נגד ספינות.
נבדה הייתה יעדו של המפציץ לניסוי הראשון, בשם הקוד 'Able', שהשתמש בנשק שהוטל באוויר.
כדי לעזור להבחין בין המטרה מכלי שיט מסביב, נבדה נצבעה בצבע כתום-אדמדם.
עם זאת, אפילו עם ערכת הצבעים הנראות גבוהה, הפצצה נפלה כ מחוץ למטרה, והתפוצצה מעל ספינת התובלה Gilliam במקום.
בין השאר בשל ההחמצה, נבדה שרדה.
האונייה נשארה לצוף גם לאחר הניסוי השני - 'בייקר', פיצוץ כ מתחת לפני המים - אך נפגעה והפכה לרדיואקטיבית ביותר מנתזי המים.
נבדה נגררה מאוחר יותר לפרל הארבור והוצאה משימוש ב-29 באוגוסט 1946.
לאחר שנבדקה ביסודיות, איווה ושתי ספינות נוספות השתמשו בנבדה כיעד לירי אימונים 65 מייל דרומית-מערבית לפרל הארבור ב-31 ביולי 1948. האוניות לא הטביעו את נבדה, ולכן היא הוטבעה לבסוף באמצעות פגיעת טורפדו אווירי באמצע האונייה.
ב-11 במאי 2020, הוכרז כי משלחת משותפת של Ocean Infinity, עם הספינה שלה Pacific Constructor, ומרכז התפעול של SEARCH Inc, בראשות ד"ר ג'יימס דלגאדו, גילתה את השרידים של נבדה.
נבדה ממוקמת בעומק של מול חופי הוואי וכ-65 מיילים ימיים מדרום-מערב לפרל הארבור.
האונייה שוכבת הפוכה, כשהגוף הראשי נושא צלקות של ירי פגזים ופגיעות טורפדו.
בסמוך נמצא שדה פסולת גדול עם הצריחים, שנפלו מהאונייה כשהיא התהפכה, והחרטום והירכתיים, שניהם נקרעו מהאונייה.
ארכאולוגים תיעדו גם את שני תרני החצובות, חלקים מהגשר, חלקי סיפון ומבנה-עילי, ואחד מארבעה טנקים, M26 פרשינג, שהוצב על הסיפון לצורך ניסויי פצצת אטום.
גוף האונייה עדיין צבוע והמספר "36" נראה על הירכתיים.
נבו-נדין-זרי (Nabû-nādìn-zēri) היה מלך בבל ב־733–732 לפנה"ס, בנו ויורשו של נבונצר (747–734 לפנה"ס).
שמו המלא נבו-נדין-זרי, מופיע רק ברשימת המלכים הבבליים A.
בכרוניקת המלכים מנבונצר ועד שמש-שום-אוכין הידועה ככרוניקה 1, הוא מכונה נדין או נדינו.
הקאנון של תלמי נותן את שמו כ-Νάδιος או Νάβιος, בדומה לגרסת הכרוניקה של שמו.
נבו-נדין-זרי עלה לשלטון זמן קצר לאחר הפלישות הראשונות של המדינה הנאו-אשורית שהתעצמה.
הוא היה אחד מהמלכים שהיו בן זמנו של תגלת-פלאסר השלישי, המלך האשורי שעתיד לימים (729 לפנה"ס) לכבוש את בבל.
בשנה השנייה למלכותו, הוא הופל ונהרג בהתקוממות בראשות Nabû-šuma-ukīn, פקיד פרובינציאלי, שבתורו ישב על כס המלכות קצת יותר מחודש עד שהודח על ידי נבו-מוכין-זרי.
לא נשתמרו טקסטים ידועים מתקופת שלטונו הקצרה.
הפלת השושלת שלו והחלפתה במורד, אולי סיפקו לתגלת-פלאסר השלישי תירוץ לפלוש לבבל.
נבגדת הוא סרט מותחן פסיכולוגי משנת 1991 עם גולדי הון וג'ון הרד בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על זוג נשוי שחייהם משתבשים לאחר שהבעל הסתבך ואשתו מגלה סודות אפלים בעברו.
אדריאן סונדרס (גולדי הון) נשואה באושר לג'ק סונדרס (ג'ון הרד) ולהם בת – מארי (אשלי פלדון).
אדריאן עובדת במוזיאון העירוני וג'ק הוא סוחר עתיקות שעוסק בזיוף עתיקות ובמכירתם.
הכול מתנהל יפה עד שמומחה העתיקות תומאס (ז'אן רובס) מגלה זיוף של שרשרת מצרית עתיקה שג'ק מכר למוזיאון.
מיד רוצח אותו ג'ק ותולה אותו כדי שהשוטר החוקר (סטנלי אנדרסון) ייקבע שמדובר בהתאבדות.
לאחר מכן מביים ג'ק תאונת דרכים על ידי כך שהוא לוקח טרמפיסט, רוצח אותו ואז מדרדר את המכונית שמתלקחת באש.
זמן קצר לאחר מכן מגלה אדריאן שמספר הביטוח הלאומי של ג'ק זהה למספר של מישהו באותו שם שנהרג לפני שנים בנברסקה.
החקירות שלה מגלות שג'ק הוא למעשה ג'ון סליבאן שנהרג בתאונת דרכים והיה חברו הקרוב של ג'ק.
קרובת משפחה שלו אוולין סליבאן (איימי רייט) מפנה אותו לאימו של ג'ק (קייט ריד) שגרה בבית עלוב בברוקלין והיא מספרת לה את האמת על בנה.
העסק מסתבך כשהיא נקראת לחזור לבית האם שם היא נפגשת בג'ק שרצח את אימו והוא מספר לה כי הוא מסובך לאחר שאדם בשם דניאל שרמן נתן לו את השרשרת המקורית ומאיים כי יחסל אותו אם לא ישיב לו.
בינתיים מתגנב ג'ק לדירתם כדי למצוא את השרשרת המקורית אך נתקל בעוזרת ליליאן (פרנצ'סקה בטלר) ורוצח אותה.
אדריאן המבועתת מגלה כי למעשה ג'ק הוא אדם נשוי בשם דן שרמן ואשתו בהיריון.
ג'ק מתקשר אליה ודורש את השרשרת, הוא מציין כי הוא כעת עם מארי מה שמשתמע כאיום.
מסתבר שמארי נתנה את השרשרת לחברתה.
אדריאן לוקחת את הענק מהחברה וקובעת פגישה עם ג'ון.
כשהם נפגשים היא מבקשת שיחזיר לה קודם את מארי וכשהוא מסרב היא דוקרת אותו.
הוא מתאושש ורודף אחריה עד שהוא נופל לפיר מעלית ונהרג.