tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-21 במאי 2015 ביצע את "Golden Boy" בחצי הגמר השני של תחרות האירוויזיון.
בתום ההצבעה, העלה את ישראל לגמר התחרות, לראשונה אחרי ארבע תחרויות רצופות שבהן לא הצליחה ישראל לצלוח את חצי הגמר.
ב-23 במאי 2015 התמודד בגמר התחרות והגיע למקום ה-9 מתוך 27 מדינות, עם 97 נקודות.
ב-18 במאי 2019 ביצע חלק מ"Golden Boy" במופע הפתיחה של גמר אירוויזיון 2019 בתל אביב.
באוגוסט 2015 צילם את הקליפ לשיר "Summer Together" השיר נכתב והולחן על ידי דורון מדלי.
הקליפ מומן על ידי אירועי סאמר לאב של חברת קוקה-קולה.
ובאותו חודש הוציא את הסינגל השלישי שלו "Good Vibes", שנכתב והולחן על ידי רובי פאייר וגדג' עצמו והופק ועובד מוזיקלית על ידי ינון יהל.
בנובמבר 2015 הוציא נדב את השיר "Jump", שהולחן על ידו ועל ידי רובי פאייר.
במרץ 2016 הוציא נדב את הבלדה "Make you mine".
בהמשך אותה שנה יצא אלבום הבכורה שלו, שנקרא על שמו.
בדצמבר 2017 הוציא את הסינגל "אולי נדבר", הראשון של גדג' בשפה העברית, אותו גם הלחין יחד עם קיי בן סלמון.
ב-19 באוגוסט 2018 הוציא את הסינגל "מה את אומרת".
ביולי 2019 הוציא את הסינגל "38 מעלות".
שיר זה משמש גם כשיר הנושא מתוך הסרט "פול גז" בבימוי של קובי מחט, בו משתתף גדג' גם כשחקן.
בנובמבר 2019 הוציא את הסינגל "לרקוד".
ב-5 בינואר 2020 הוציא את הסינגל "תנו לי דקה".
ב-29 בספטמבר 2021 הוציא את הסינגל "אוטו פלסטיק".
ב-3 באפריל 2025 הוציא סינגל נוסף, כשלוש וחצי שנים לאחר הסינגל האחרון שלו.
הסינגל נקרא "משוגע" ומדבר על החוויות של גדג' וההתמודדויות הנפשיות שעבר בשנים שעברו.
ב-8 בנובמבר 2018 הוציא יחד עם עומר אדם, מארינה מקסימיליאן ושלישיית מה קשור את השיר "לרקוד ולזוז" כחלק ממופע המוזיקה "PopUp Music".
השתתף בשיר "הויסקי והג'וני" מתוך אלבום האולפן הרביעי של הראפר איזי, "אין בעד מה", שיצא בינואר 2020.
החל את קריירת המשחק לראשונה ב-2019 כאשר הצטרף לקאסט העונה השלישית של סדרת הנוער "כדברא", בתפקיד עדי גאון.
באותה שנה שיחק בסרטו של קובי מחט "פול גז" בתפקיד דידי.
ב-2015 היה בזוגיות עם קורל אסולין עד תום שירותו הצבאי.
לאחר מכן היה בזוגיות עם מיכל שגב, המבוגרת ממנו בעשור.
ב-2022 פורסם כי הוא בזוגיות עם מאיה חיזמי.
ב-2025 חשף כי הוא מתמודד עם מאניה דיפרסיה ועבר סדרה של אשפוזים בכפייה בעקבות שמונה התקפי פסיכוזה שעבר.
זמר השנה ושיר השנה ("Golden Boy") לשנת 2015 בטקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים.
תגלית השנה לשנת תשע"ה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' והשיר "Golden Boy" זכה באותו מצעד בתואר שיר השנה.
בכ"ו באלול תשע"ה זכה השיר "Golden Boy" במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ בשיתוף עם אתר וואלה!
השיר "Golden Boy" זכה בפרס הקליפ הישראלי המשודר ביותר בערוצי הטלוויזיה לשנת תשע"ה בטקס פרסי המוזיקה של מדיה פורסט, ששודר בזכיינית ערוץ 2, רשת.
פריצת השנה במצעד הישראלי השנתי לשנת תשע"ה של ערוץ 24 בשיתוף עם מאקו, רדיו חיפה, רדיו תל אביב, רדיו דרום ורדיו 99.5 חם אש.
השיר "Golden Boy" הגיע למקום השלישי וזכה בתואר קליפ השנה באותו המצעד.
זכייה במקום הראשון בתוכנית המציאות "הכוכב הבא", עונה 2.
ייצוג ישראל באירוויזיון עם השיר "Golden Boy" והגעה למקום התשיעי בגמר.
נדב כוכבי (נולד בשנת 1985) הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה.
היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה 100 מטר פרפר מתחת ל-54 שניות.
ייצג את ישראל בשתי אליפויות העולם (מונטריאול 2005 ורומא 2009).
כוכבי שחה בקבוצת מכבי קריית אונו.
באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים שנערכה בשנת 2003 זכה כוכבי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר.
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה הוא סיים במקום 23 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.44 דקות, במקום 39 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 55.73 שניות ובמקום 49 במשחה ל-50 מטר פרפר במקום 49 בתוצאה של 25.69 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2007 זכה כוכבי במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.04 שניות, אחרי אלון מנדל מהפועל עמק חפר (24.87 שניות) וויטלי פושקר (25.20 שניות).
בתחרות גביע ירושלים הבינלאומי (בריכת 25 מטר), שנערכה בפעם העשירית ברציפות בבריכת חוות הנוער הציוני בדצמבר 2007 קבע כוכבי במשחה ל-100 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 56.42 שניות, שיפור לשיא בן ה-6 שנים של יואב גת מהפועל ירושלים (56.82 שניות).
שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונישבר על ידי יעקב טומרקין (55.69 שניות).
בתחרות שנערכה בקוימברה פורטוגל ב-29 במרץ 2008 זכה כוכבי במדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 24.49 שניות, אחרי טיאגו אנדרה וננסיו מפורטוגל (24.48 שניות).
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה 2009 סיים כוכבי במקום 37 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.94 שניות, במקום 71 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.20 שניות ובמקום 73 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.74 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2009 זכה כוכבי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.93 שניות, לפני גיא קוגל (54.23 שניות) וארז פרן (55.10 שניות), שניהם מהפועל ירושלים (55.10 שניות).
אלון מנדל, ששחה לאט במוקדמות ולא עלה לגמר קבע במשחה גבר ב' שיא ישראלי חדש של 52.56 שניות ודורג במקום תשיעי.
נדב פלטי (נולד ב-25 באפריל 1959) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי בתחום הטלוויזיה.
יו"ר חברת מפל תקשורת ומנכ"ל דורי מדיה גרופ.
מפקד סיירת גולני במלחמת לבנון הראשונה.
פלטי נולד וגדל בקיבוץ הזורע להורים שעלו מארצות הברית.
ניגן בחצוצרה וזכה על כך במלגות לימודים.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל, ובחר לשרת בחטיבת גולני.
עם סיום הקורס שב לסיירת ושימש מפקד צוות וסגן מפקד הסיירת, ולקח חלק בפשיטות בלבנון, סוריה וירדן.
במלחמת לבנון הראשונה שב לשירות ומונה למפקד הסיירת לאחר שמפקדה, משה קפלינסקי, נפצע קשה, ומחליפו, גוני הרניק, נהרג.
לאחר שלושה חודשים קפלינסקי החלים וחזר לפקד על הסיירת.
פלטי השתחרר מצה"ל בשנת 1983 בדרגת רב-סרן.
קיבל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב.
עבד כרואה חשבון והיה שותף מנהל בפירמת רואי החשבון BDO זיו האפט.
יחד עם תמי מוזס-בורוביץ' וחברת אפריקה ישראל הקים את חברת "מפל תקשורת" בע"מ (השם "מפל" מורכב מהאות הראשונה של השם "מוזס" ושתי האותיות הראשונות של השם "פלטי"), העוסקת בתחום האינטרנט, המדיה והתקשורת.
פלטי מכהן כיו"ר הדירקטוריון של מפל תקשורת וכמנכ"ל דורי מדיה גרופ, וכדירקטור בחברות בנות של דורי מדיה גרופ ובחברות אחרות.
כיהן כדירקטור בחברת "כנפיים אחזקות", החברה האם של "אל על", תפקיד ממנו פרש עם מינויה של אשתו לסמנכ"לית כספים בחברה.
בשנת 2011 שימש יו"ר טקס האמי הבינלאומי.
נשוי לדגנית, סמנכ"לית כספים בגרנית הכרמל ואחר כך באל על, שאותה פגש במסגרת שירותם בצה"ל.
להם שני בנים רז ודר ובת - שני פלטי שולץ מתגורר במושב ירקונה.
נדב הלפרין (נולד ב-25 ביולי 1994) הוא משורר, מתרגם, שדרן רדיו ופובליציסט ישראלי.
מגיש את התוכנית "אש זרה" בתאגיד השידור הישראלי.
הלפרין נולד וגדל בראש העין למשפחה ציונית דתית, והוא נינו של הרב אברהם חיים נאה.
למד בתיכון אמי"ת גוש דן.
בשנת 2009 החל לפרסם מאמרי דעה בעיתונות הכתובה והאלקטרונית ומאוחר יותר באותה השנה טור דעה קבוע באתר nrg בנושאי יהדות ואקטואליה.
בשנת 2011 החל לפרסם שירים בעיתונות ובכתבי עת, בין השאר בעיתונים: הארץ, מקור ראשון וידיעות אחרונות.
ב-2013 התגייס הלפרין לתחנת גלי צה"ל, בה שירת כעורך ומפיק במחלקת התוכניות ובין השאר ערך את תוכניתו של המשורר דורי מנור "בעקבות הזמן האבוד", כתב את פינות "דקה ישראלית", והגיש את רצועת "ציפורי לילה מוזיקליות".
ביולי 2016 צורף הלפרין לתאגיד השידור הישראלי ובפרט לצוות תחנת כאן תרבות.
בספטמבר באותה השנה היה מיוצרי סדרת סרטוני השירה "כאן שיר" אותה הגה.
ב-2023 החל לפרסם טור בשם "תחום שבת" בעיתון מקור ראשון.
במאי 2021 התחתן עם המשוררת נועה שורק, בתו של יואב שורק.
נדב בן סימון (נולד ב-23 באוגוסט 1977) הוא תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
נדב בן סימון נולד בקיבוץ חוקוק שליד הכנרת, ובנעוריו עבר להתגורר בקיבוץ ניר אליהו שבשרון.
בתקופת זו ניגן בטריו "ח.נ.ן" על הבס, ביחד עם הגיטריסט נרי לנצ'נר והמתופף חגי לנגשטטר.
הלהקה התגלתה על ידי חוני המעגל בהופעה בחג השבועות בקיבוץ, עת ביצעו גרסאות דיסטורשן לשירי ארץ-ישראל ומאז ליוו אותו כנגנים במופע המיצג שלו "חילול" בפסטיבל עכו.
לאחר שירותו הצבאי כקצין במערך הנ"מ, החל את לימודיו בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בהצטיינות.
מאז שנת 2015 הוא חבר בהנהלת איגוד התסריטאים, ובתחילת 2021 נבחר ליו"ר האיגוד.
בשנת 2005 בן סימון כתב וביים את פרויקט הגמר שלו באוניברסיטה "לחנוק את העיזה" ששודר בערוץ 10.
בשנת 2016 זכה בתחרות "הקפיצה המשולשת" של קרן ירושלים, וזכה במענק לפיתוח סדרת אנימציה בין לאומית.
בין השנים 16–2013 פיתח בן סימון עבור שידורי קשת שלוש סדרות דרמה.
בשנת 2021 שימש כעורך התסריט של הקומדיה "שישו ושמחו" ששודרה בכאן 11. בשנת 2023 שימש כתסריטאי בסדרה "מה הבעיה".
בשנת 2024 שימש כתסריטאי ראשי בעונות 4+5 של בית הכלבים.
בשנת 2006 כתב וביים את הסרט התיעודי הקצר "עצם קובייה" שהשתתף בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2015 זכה בתחרות "דראפט/סקיצה" של קרן ירושלים, ובעקבותיה כתב תסריט לסרט אנימציה באורך מלא למבוגרים, "הבמה", הנמצא בשלבי טרום-הפקה.
נדב בן סימון מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
נדב זילברשטיין (נולד ב-15 במאי 1974) הוא מאמן כדורסל המאמן את נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 18. בעברו אימן את עירוני נס ציונה אשר בהדרכתו העפילה לליגת העל ואת מכבי ראשון לציון.
כמו כן היה עוזר מאמן של נבחרת ישראל ובאופן זמני היה גם מאמנה הראשי של הנבחרת.
באמצע שנות ה-90 החל זילברשטיין לאמן במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון.
בעונות 2010/11 וכן בעונת 2011/12 (אז שיחק בקבוצה שון דאוסון) זכתה קבוצת הנוער של המועדון בהדרכתו של זילברשטיין באליפות המדינה.במקביל לעבודתו במכבי ראשון לציון החל זילברשטיין לאמן את נבחרת הכדורסל של הגימנסיה הריאלית בראשון לציון וב-2015 וב-2020 הוביל אותה לזכייה באליפות ליגת העל לתיכונים.
במקביל לעבודתו כמאמן נוער שימש זילברשטיין כמאמנה של הפועל בארי בליגה הארצית בעונת 2005/6 וכעוזר מאמן של קבוצת הבוגרים של מכבי ראשון לציון בשנים 2007–2009 תחת עדי אזולאי, עופר ברקוביץ', זיו ארז ומיקי דורסמן.
בעונת 2006/7 התמנה זילברשטיין למאמנה של נס ציונה בליגה הארצית ולאחר עונה הוחלף על ידי חנן הירש.
ב-2009 התמנה זילברשטיין בשנית למאמנה של נס ציונה ובסיום עונת 2010/11 הבטיחה הקבוצה את מקומה בליגה הלאומית לאחר שזכתה בראשות מחוז הדרום של הליגה הארצית.
בעונת 2011/12 הגיעה נס ציונה לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הלאומית והודחה על ידי הפועל תל אביב.
כעבור עונה זכתה נס ציונה באליפות הליגה הלאומית לאחר שגברה בסדרת הגמר על הוד השרון ועלתה לליגת העל.
בתחילת עונת 2013/14 בליגת העל השיגה נס ציונה ניצחונות על מכבי תל אביב והפועל ירושלים וזילברשטיין נבחר למאמן חודש אוקטובר.
בנס ציונה בלטו הזר טיילור האניקאט ומאיר טפירו שהוביל את הליגה באסיסטים.
נס ציונה סיימה את העונה במקום השישי והודחה בחמישה משחקים על ידי מכבי חיפה בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
את עונת 2014/15 סיימה נס ציונה במקום השמיני והודחה בפלייאוף על ידי מכבי תל אביב בשלושה משחקים.
לאחר שהקבוצה ניצחה רק שני משחקים מתוך שמונת המשחקים הראשונים של עונת 2015/16 פוטר זילברשטיין מתפקידו והוחלף על ידי עופר שברקוביץ שעד אז שימש כמנהל מקצועי.
נס ציונה ירדה לליגה הלאומית בתום העונה וזמן קצר לאחר פתיחת עונת 2016/17 מונה זילברשטיין שוב כמאמנה של נס ציונה במקומו של רועי חגאי.
נס ציונה שבה בתום העונה לליגת העל לאחר שגברה על הפועל באר שבע בגמר הפלייאוף של הליגה הלאומית בשלושה משחקים.
בתחילת עונת 2017/8 הסתבכה נס-ציונה במאבקי תחתית אך הקבוצה השתפרה במהלך העונה, בעיקר לאחר צירופו של קאליף וייאט וזילברשטיין נבחר למאמן חודש מרץ.
הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השמיני והודחה בפלייאוף על ידי מכבי תל אביב בסדרת רבע הגמר.
נס ציונה סיימה את עונת 2018/19 במקום החמישי והודחה בארבעה משחקים על ידי הפועל אילת בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
זילברשטיין נבחר למאמן חודש ינואר 2019. באותה עונה השתתפה נס ציונה לראשונה במסגרת אירופאית והגיעה עד שמינית גמר היורופקאפ שם הודחה על ידי קבוצת באקן ברס הדנית.
בקיץ 2019 החתימה נס ציונה את זילברשטיין לעונה נוספת.
באוגוסט 2020 עזב את עירוני נס ציונה והוחלף על ידי בראד גרינברג.
במאי 2022 מונה זילברשטיין למאמנה הראשי של מכבי ראשון לציון שנשרה מליגת העל לליגה הלאומית.
בפברואר 2023 פוטר מאימון מכבי ראשון לציון כאשר הקבוצה ממוקמת במקום השלישי.
במקביל לעבודתו כמאמן קבוצות עסק זילברשטיין באימון נבחרות נוער.
ב-2008 מונה לעוזרו של דני פרנקו בנבחרת הנוער.
ב-2016 מונה למאמן נבחרת עד גיל 14 שהוקמה לראשונה על ידי איגוד בכדורסל.
בנובמבר 2017 מונה זילברשטיין למאמן נבחרת הקדטים.
זילברשטיין הדריך את הקדטים באליפות אירופה בקיץ 2018 שנערכה בסרביה בה זכתה הנבחרת במקום העשירי.
בנובמבר 2018 הוחלף זילברשטיין בתפקיד על ידי ברק דמיציאן.
באוקטובר 2021, לקראת מוקדמות אליפות העולם, מונה זילברשטיין לעוזרו של גיא גודס בנבחרת ישראל לצדו של דרור כהן.
בתחילת 2023, לאחר שגיא גודס סיים את תפקידו בנבחרת, שימש זילברשטיין כמאמנה הזמני של הנבחרת והדריך אותה בשני המשחקים האחרונים של מוקדמות גביע העולם 2023.
בנובמבר 2025 מונה זילברשטיין למאמנה של נבחרת הנוער (עד גיל 18) של ישראל.
נדב רביד (נולד ב-27 בדצמבר 1971) הוא איש תקשורת, עיתונאי, שדרן רדיו, ומפיק מוזיקלי ישראלי.
רביד ניהל למשך כעשור, מפברואר 2015 ועד לסוף דצמבר 2024, את תחנת הרדיו גלגלצ.
רביד גדל והתחנך בירושלים, הוא למד בבית הספר הניסויי ירושלים.
בשנת 1990 התגייס לגלי צה"ל כקריין.
בשנת 2003 סיים תואר ראשון בתקשורת וניהול באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1993 עד 2002 שימש כמבקר המוזיקה ברשת שוקן.
בשנים 1997–1999 ערך את מדור המוזיקה של כל העיר.
בשנים 2004 עד 2006 ערך את מדור התרבות באתר וואלה!.
עם גיוסו לגלי צה"ל, החל לשדר בתחנת האם ובתחנת הבת צה"ל 2, ששונתה בהמשך לגלגלצ.
בין היתר הגיש את התוכניות "זה קורה", "ינשוף", "דרייב אין" ו"בטריה" (עם מלכיאל גרוסמן), עד לעזיבתו ב-1994. בשנים 1997 עד 1998 הגיש ברדיו תל אביב את התוכנית "ש.ל.ג" (שישי ללא גבולות/שיטה להשתלת גרוב), שהמשיכה כסדרה של ערבי מוזיקה שהפיק במועדונים.
בשנת 2003 היה מנהל תוכניות ועורך ראשי בתחנת הרדיו קול הקמפוס, שם הגיש לסירוגין עם אמיר אגוזי את "בוטניקה", בשנים 2005–2012.
בשנת 1999 החל לשדר בגלגלצ את תוכנית הרדיו "הקצה", אותה ערך יחד עם אייל פרידמן (קוואמי).
התוכנית שודרה במשך ארבעה ימים בשבוע, כשבמרכזה מוזיקה אלטרנטיבית חדשה.
בשנת 2001 הפסיק רביד לשדר באופן יומיומי, ועבר לשדר מהדורה מיוחדת של התוכנית פעם בחודש.
בשנת 2008 חזר להגיש אותה פעם בשבוע, עד 2011, אז החליטה הנהלת התחנה להורידה מלוח השידורים.
בעקבות ההחלטה, רביד ופרידמן הקימו את תחנת הרדיו האינטרנטית "הקצה".
הם גייסו שדרנים נוספים וכל אחד מהצוות שידר יום אחד בשבוע תוכנית רדיו בת שעתיים.
שידורי התחנה האינטרנטית החלו באפריל 2012..
בשנת 2014 עזב את רדיו הקצה, בעקבות מינויו לניהול תחנת הרדיו גלגלצ.
רביד נבחר לתפקיד מנהל גלגלצ, לאחר סיום תפקידה של דלית עופר, ושימש בתפקיד זה החל מפברואר 2015. הוא גייס מחדש לתחנה את השדרנים הדר מרקס, לשידורי תוכנית הבוקר מדינה בדרך ואת יואב קוטנר ואורלי יניב לשידור מדי ערב של תוכנית אישית.
בנוסף פיתח רצועת שידורים בערב של מוזיקה מחוץ לפלייליסט: נועה ארגוב, מיטל שבח, סער גמזו (שהחליף את חן אלמליח), נוי אלוש וקוואמי.
רביד גם אחראי על שינוי האריזה של התחנה, כולל החלפת הסלוגן "בגלל המוזיקה" ל"מוזיקה זה גלגלצ".
בתקופת ניהולו היה דגש רב על תחום הדיגיטל, שכלל פיתוח הנוכחות של גלגלצ ברשתות החברתיות - הגדלת הפעילות בעמוד הפייסבוק וגיוונה, הקמת עמוד אינסטגרם ומינוי אנשי צוות לתפקידי ניהול רשתות.
בנוסף, הוקם אתר אינטרנט חדש לתחנה, שכולל שש תחנות מוזיקה דיגיטליות וגם פודקאסטים בנושאי מוזיקה.
בספטמבר 2019 פרסמה לבנת בן-חמו פוסט בו קבלה על כך שעשרת המקומות הראשונים במצעד השנתי של גלגלצ היו שירים אשר בוצעו על ידי גברים.
בעקבות זאת החליט רביד שבכל שעת שידור, לפחות 40% מהשירים שיושמעו יהיו שירים אשר מבוצעים על ידי נשים.
ביולי 2024 הודיע רביד על כוונתו לעזוב, וסיים את תפקידו בסוף דצמבר באותה השנה.
רביד הוא מפיק מוזיקלי ודי ג'יי.
בשנת 1992 החל לשתף פעולה עם הדיג'יי מלכיאל גרוסמן והשניים הקימו את הצמד Polar Pair.
בשנת 1994 עברו ללונדון, שם הוציאו אי.פי.
שלוש שנים אחרי חזרו לישראל והוציאו אי.פי.
אלבום הבכורה, "Cresh" יצא בשנת 2002, וכלל 10 רצועות שיצרו רביד וגרוסמן, של מוזיקה אלקטרונית המושפעת מהיפ הופ, רוק, סול, רגאיי האוס.
עשור אחרי, בשנת 2012, הוציאו את אלבומם השני, "Polar Pair".
במקביל, רביד הפיק מוזיקה לבד תחת השמות The Dove / NDV.
הוא שחרר שני אוספים של רימיקסים למוזיקה ישראלית, בשמות "שירבול" ו"שיר2ול", ששמם הוא הלחם בסיסים של המילים "שיר" ו"עירבול".
בנוסף, הפיק מוזיקלית שירים באלבומים של קוואמי: "מחפש הפתעות" (מתוך "כולם יודעים את התשובות"), "שפוי מלחמה", "רננו צדיקים" ו"מאבד את הקצה" (מתוך "מלחמת פופ") ואת "סוף הדרך" (מתוך "זרים במאה ה-21").
בשנת 2004 הקים יחד עם הדיג'יי אמיר אגוזי את הלייבל "בוטניקה".
הלייבל הוקם בעקבות תוכנית רדיו בעלת אותו שם, שהשניים שידרו בתחנת הרדיו קול הקמפוס בשנים 2005–2012. התוכנית כללה בעיקר סטים של מוזיקה אלקטרונית ופאנק, וכמדי שנה נערך בה ספיישל של מפיקים ויוצרים ישראלים.
הלייבל "בוטניקה" הוקם בשאיפה להפיץ מוזיקה של מפיקים ישראלים עם הפנים לחו"ל.
תחת הלייבל שוחררו סינגלים של אמנים כמו מארקי פאנק, כלבתא, סאבו וגם של רביד עצמו, במסגרת פולאר פייר.
נדב נָוֶה (נולד בח' באייר תשמ"ה, 29 באפריל 1985) הוא קומיקאי, במאי, צלם, עורך וידאו, שחקן, מוזיקאי, וסופר דתי לאומי וחבר בהרכב הקומי אנדרדוס.
נולד בבני ברק ללאה ושלמה נוה (אחיו של יאיר נוה), למד בבית הספר "סגולה", ובכיתה ז' עבר עם משפחתו לגבעת שמואל.
למד בישיבת בני עקיבא קריית הרצוג בני ברק, במגמת קולנוע ותקשורת.
לאחר סיום לימודי התיכון למד בישיבת ההסדר קריית שמונה, התגייס במסגרתה לשירות בצה"ל כתותחן בחיל השריון והשלים תואר ראשון בחינוך במכללת ליפשיץ.
ב-2009 התחיל ללמוד במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות.
מ-2011 ועד 2016 לימד קולנוע בישיבת בני עקיבא נחלים, בישיבת קריית הרצוג, בישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן ועוד.
כיום מעביר הרצאות בנושא כתיבה ויצירה.
בישיבת ההסדר קריית שמונה הכיר את חבריו מתן צור ויאיר יעקבי.
ב-2007 פנה נוה למתן צור והעלה את הרעיון לייסד הרכב קומי דתי, אך הרעיון נדחה בשלב זה.
יעקבי המליץ להוסיף חבר נוסף בשם אשר בן-אבו, שהיה מוכר אף לנוה כיוון ששיחק בסרטים שצילם נוה כחלק מלימודי הקולנוע שלו בבית הספר 'מעלה'.
במסגרת הפעילות המשותפת העלה ההרכב אנדרדוס סרטוני רשת רבים, קליפים, פרסומות, שלושה מופעי מערכונים ושישה מחזות זמר לילדים, וזכה לפרסום רב.
נוה אחראי לצילום ולעריכה של הסרטונים של אנדרדוס וכן מביים, מצלם ועורך סרטים ופרסומות לגופים שונים, ביניהם: 'מכבי טבעי', צו פיוס, ידיעות ספרים, צהר, להקת 'עניין אחר', תנובה ועוד.
ב-2015 כתב טור דו שבועי במגזין מוצש של מקור ראשון.
החל מדצמבר 2015 הוא כותב מדור קבוע באותיות בשם "החיים על פי ינון"'.
בשנת 2025 הטור "החיים על פי ינון" פסק ובמקומו הוא כותב את הטור בשם "ילד המלפפון" שעוסק בילד בעל כוח על לשליטה במלפפונים.
ב-2018 הוציא את ספרו הראשון "החיים על פי ינון" המבוסס על דמויות מאותו מדור, בהוצאת ידיעות ספרים.
ב-2019 הוציא לאור ספר המשך "החיים על פי ינון 2 הכוכב הבא", ב-2021 הוציא ספר שלישי בסדרה "החיים על פי ינון - החופש הגדול", וב-2024 הוציא ספר רביעי בסדרה "החיים על פי ינון - עושים כסף".
בינואר 2021 הוציא סרטון ויראלי בו הוא מחקה את שפת הגוף ותנועות הידיים של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו תוך שימוש באביזרים שונים.
הסרטון זכה לתפוצה רחבה ולחשיפה גדולה ברשתות החברתיות בישראל ומחוצה לה, ובפרט בטוויטר, וזכה בתואר הציוץ הפופולרי ביותר בטוויטר בישראל לשנת 2021, עם למעלה מ-31 אלף לייקים.
בעקבות הצלחת הסרטון, פרסם נוה סרטונים דומים המבוססים על נאומים של יאיר לפיד, ג'ו ביידן ונפתלי בנט.
בשנת 2021 התחיל נוה להוציא סרטונים קומיים מצליחים העוסקים בחיי היום יום ובקשר בין הורים וילדים.
ברובם של הסרטונים משחקים ילדיו ולעיתים אף בני משפחה אחרים.
נכון ליוני 2025 יש לערוץ היוטיוב שלו מעל 58 מיליון צפיות וכן מעל ל-68 אלף מנויים.
בפברואר 2024 הוציא את השיר "אבאבו".
החל ממאי 2024 נוה מצלם, מביים, ומשחק יחד עם ילדיו בסדרה "בול בפוני" בערוץ מאיר לילדים, והחל מקיץ 2024 מופיע בסדרת הדרמה "מעמול" של הערוץ בתפקיד הסוכן ג'.
במרץ 2025 הוציא את השיר "עוד רגע"
נדב נשוי ליעל ואב לארבעה.
נדב הלוי (3 במאי 1928 – מרץ 2022) היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו עסקו בכלכלת ישראל ובכלכלה בינלאומית, עם דגש על מדיניות מסחרית ואיחודים כלכליים.
הלוי נולד בברוקלין, שבניו יורק.
בנם של מרדכי הלוי ורוז (לבית תרן) שנפטרה בלידתו, שניהם ילידי אוקראינה.
אביו, מחנך עברי איש העלייה השנייה, הוגלה מהארץ על ידי העותמאנים והתגייס לגדוד העברי.
עם שחרורו אחרי תבוסת גליפולי הגיע לארצות הברית.
הלוי בילה חלק מילדותו בשנות השלושים בארץ ישראל, לשם שבה המשפחה.
שם נשא אביו לאישה את יהודית יושפה שהייתה מראשונות רופאי השיניים בחיפה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שבה המשפחה לארצות הברית.
לאחר שירות בצבא האמריקאי בקוריאה ממרץ 1945 עד ספטמבר 1948 הצטרף הלוי למתגייסי חו"ל (מח"ל).
כאשר במהלך הפלגת הקבוצה לישראל על אונייה אמריקאית נעצרו כל הגברים היהודים בביירות והוחזרו לארצות הברית אחרי חודשיים במחנה שבויים.
את לימודי תואר ראשון בכלכלה סיים הלוי באוניברסיטת סינסינטי ב-1950. את התואר השני ב-1951 ואת הדוקטורט בכלכלה, עם התמחות במסחר בינלאומי, קיבל באוניברסיטת קולומביה (1956).
הלוי עלה לישראל ב-1953. שימש בתפקיד חוקר בכיר במרכז פאלק למחקר כלכלי בישראל בשנים 1953–1957, לאחר מכן כיועץ כלכלי במשרד האוצר בשנים 1960-1957 וב-1960 הצטרף למחלקה לכלכלה של האוניברסיטה העברית.
ב-1998 יצא לגמלאות כפרופסור מן המניין.
נפטר במרץ 2022. הותיר אחריו אישה, קטו (לבית באומצוויג), בן ובת.
נבחר לאגודה האמריקאית לסטודנטים מצטיינים Phi Beta Kappa לשנת 1951.
זכה בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה של עיריית תל אביב-יפו לשנת 1970, יחד עם רות קלינוב-מלול, על ספרם "ההתפתחות הכלכלית של ישראל."
מנהל המחקר בישראל של מכון ליסט השווייצרי (1966-1962).
מנהל החקר של מכון פאלק למחקר כלכלי בישראל (1980-1976).
ראש המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית (1982-1981).
ניו יורק, סיימון פרזר, וסליאן, וסטנפורד.
פרופסור אורח להוראת קיץ באוניברסיטת הרווארד (2005-1983).
חוקר אורח באו"ם, הבנק העולמי וקרן המטבע העולמית.
יועץ כלכלי באגף למטבע חוץ של משרד האוצר (1960-1957).
חבר בוועדה הציבורית לבדיקת השפעות האיחוד האירופי על ישראל (1975-1974).
חבר בוועדה הציבורית לבדיקת הקשרים הכלכליים הרצויים עם הפלסטינים (1984-1983).
נדב הלוי, אומדנים של העיסקות הבינלאומיות של ישראל 1954-1952, מרכז פאלק למחקר כלכלי בישראל, 1956.
נדב הלוי ורות קלינוב-מלול, ההתפתחות הכלכלית של ישראל, הוצאת אקדמון, 1968.
תרגום לאנגלית בהוצאת Praeger, ניו יורק, 1968.
נדב הלוי, מדיניות היבוא וחשיפת התעשייה הישראלית לתחרות, מכון פאלק למחקר כלכלי בישראל, 1994.
נדב הלוי, "ההתפתחות הכלכלית של היישוב היהודי בארץ-ישראל, 1947-1917," בתוך תולדות היישוב היהודי בא"י מאז העלייה הראשונה - תקופת המנדט הבריטי, כרך ג, מוסד ביאליק, בעריכת משה ליסק
נדב ידי זהב היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית-קנדית לילדים משנת 2006 מסוגת חינוך וקומדיה.
הסדרה נוצרה על ידי רוג'ר בולן, מרילין סדלר וריק גיטלסון ובוימה על ידי טד בסטיאן.
הסדרה מספרת על נדב ידי זהב המתקן בכל פרק דבר שונה לתושבי השכונה בעזרת כלי העבודה המדברים שלו.
בארצות הברית הסדרה שודרה בערוץ פלייהאוס דיסני ולאחר מכן בערוץ דיסני ג'וניור החל מה-16 בספטמבר 2006 עד ה-14 בפברואר 2013. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הופ ולאחר מכן בערוץ דיסני ובערוץ דיסני ג'וניור החל משנת 2009 עד שנת 2013.
בהשראת הסדרה נוצרו שתי סדרות ספין אוף קצרות ושלושה סרטי טלוויזיה.
לסדרה יש 3 עונות ו-113 פרקים באורך 30 דקות המורכבים משני פרקים באורך 15 דקות.
הסדרה עוסקת בנדב ידי זהב ובכלי העבודה המדברים שלו שבכל פרק מתקנים דבר שונה ועוזרים בכל צרה שמתעוררת בשכונה.
נדב ידי זהב (Handy Manny) - מתקן דברים לתושבי השכונה בעזרת הכלים המדברים שלו.
בינו לבין חלי קיים קשר חברי עמוק על גבול ההתאהבות.
חלי (Kelly) - בעלת חנות לכלי עבודה וחומרי בניין.
בכל פרק נדב נזקק למשהו שלא נמצא ברשותו והולך לחנות של חלי.
בינה לבין נדב קיים קשר חברי עמוק על גבול ההתאהבות.
Lopart) - בעל חנות ממתקים.
בכל פרק נדב מציע לעזור לו לבנות משהו חדש, והוא אומר שהוא יסתדר לבד.
מר שמש (Señor Sanchez) - דמות חוזרת.
איש מבוגר החי עם נכדתו שחלק מהבעיות בביתו קשורות אליה.
אישה מבוגרת המנהלת בית קפה/מאפייה והרבה פעמים מודה לנדב באמצעות מאפים.
גברת ורדי (Miss Rosa) - ראש העיר בה נדב חי, וסומכת עליו גם בפרויקטים גדולים במיוחד (כמו תיקון השעון במגדל השעון בעיר).
פיליפס (Felipe) - מברג צהוב, אוהב לשיר אבל הוא לא טוב בזה.
מברגון (Turner) - מברג שטוח, אכפתי כלפי פיליפס.
פטי (Pat) - פטיש כחול, מגושם ולא חכם.
מסורית (Dusty) - מסור אדום, חכמה וטובה בלרקוד בלט.
צבתי (Squeeze) - צבת ירוקה, חסרת סבלנות.
זכר בגרסה המקורית ונקבה בגרסה העברית.
מדי (Stretch) - סרט מידה ורוד, אוהבת למדוד דברים.
ג'ינג'י (Rusty) - מפתח ברגים כתום, פוחד מדברים רבים.
פלס (Flicker) - פנס צהוב, כלי העבודה הכי צעיר.
במאי הדיבוב בעברית היה גדי לוי ומפיקי הדיבוב היו רעות סמדר (בין השנים 2009-2010) ואסנת סדן (בין השנים 2011-2013).
בית הספר לכלי עבודה של נדב ידי זהב - סדרת ההמשך הראשונה של הסדרה ששודרה לראשונה בשנת 2010. בסדרה זו נדב ידי זהב והכלים המדברים שלו מלמדים את הצופים בבית על כלי העבודה השונים וכיצד משתמשים בהם.
לספור עם נדב ידי זהב - סדרת ההמשך השנייה של הסדרה ששודרה לראשונה בשנת 2011. בסדרה זו נדב ידי זהב והכלים המדברים שלו לומדים כיצד לספור בשביל עבודתם היומית.
נדב ידי זהב: אופנוע ההרפתקאות - הסרט שודר לראשונה בשנת 2011. בסרט נדב ידי זהב והכלים המדברים שלו יצאו לאיחוד משפחתי, אך בדרך חלק מהכלים הלכו לאיבוד.
נדב ידי זהב: מצילים את המוסך - הסרט שודר לראשונה בשנת 2011. נדב ידי זהב והכלים המדברים שלו נתרמים לעזרת אחיו, ראובן, כדי להגן על המוסך מפני ראש העיר החושק להפוך אותו למרכז קניות.
עבודת הבנייה הגדולה של נדב ידי זהב - הסרט שודר לראשונה בשנת 2012. נדב ידי זהב והכלים המדברים שלו יוצאים לעזור באתר בנייה גדול בזמן שמר יוצלחי ממלא את מקומו למרות רוחם של חבריו של נדב ידי זהב.
נדב דוידוביץ' (נולד ב-5 ביולי 1969) הוא פרופסור ורופא ישראלי, מומחה בבריאות הציבור, בעל תואר שלישי בניהול מערכות בריאות.
מכהן כמנהל בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בילדותו גדל בפרארה, איטליה ולאחר מכן בתל אביב.
בוגר של הישיבה העירונית בתל אביב והקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה על שם תד ולין אריקסון.
למד שנה בישיבת הסדר שעלבים, ואז עבר למסלול של עתודה רפואית.
בין השנים 1988–1995 למד בבית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
את הסטאז' עשה במרכז הרפואי אסף הרופא-שמיר.
במקביל ללימודי הרפואה השלים גם תואר בפילוסופיה בהצטיינות ותואר שלישי בהיסטוריה וסוציולוגיה של הבריאות.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה ביחס של הרפואה להומאופתיה והתפיסה שלה לאורך ההיסטוריה.
מלבד אלה, הוא מוסמך אוניברסיטת בן-גוריון בבריאות הציבור.
לאחר לימודי העתודה, שירת בצבא כרופא צבאי בתור רופא גדודי, חטיבתי ובענף בריאות הציבור בצה"ל, שם התמחה באפידימיולוגיה ובריאות הציבור.
דוידוביץ' מכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון, היה יו"ר המרכז לחקר מדיניות בריאות בנגב וראש המחלקה לניהול מערכות בריאות ומכהן כראש בית הספר לבריאות הציבור בפקולטה למדעי הבריאות.
במסגרת מלגת פולברייט (Fulbright) כיהן כפרופ' אורח בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת קולומביה, וכפרופ' אורח בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת אילינוי, שיקגו.
בשנים 2013–2019, כיהן כיו"ר איגוד רופאי בריאות הציבור.
כיום יו"ר פורום בריאות הציבור של ההסתדרות הרפואית.
משמש כסוקר מאמרים עבור עיתונים מדעיים מכובדים, ביניהם SCIENCE, LANCET ו-NEW ENGLAND JOURNAL OF MEDICINE.
איגוד רופאי בריאות הציבור בישראל.
הנציג הישראלי הרשמי בוועד המנהל של האיגוד האירופי לבריאות הציבור.
חבר בכח המשימה של COVID-19 של האיגוד האירופי של בתי הספר לבריאות הציבור.
חבר בוועד הלאומי של בריאות הציבור.
החברה הישראלית להיסטוריה ופילוסופיה של המדע (שימש כנשיא בין השנים 2010–2018).
חבר ועדת ההיגוי הלאומית לקידום בריאות במשרד הבריאות.
חבר הוועדה הציבורית להרחבת סל הבריאות לשנת 2023.
חבר מועצת הבריאות של משרד הבריאות.
חבר ועדת העשור לצמצום אי השוויון בבריאות.
חוקר ראשי וראש התוכנית למדיניות בריאות במרכז טאוב.
באוקטובר 2022 הוענק לו פרס על מצוינות במחקר מטעם איגוד בתי הספר לבריאות הציבור באירופה (ASPHER) על עבודתו בתחום אי השוויון וצמצום הפערים בבריאות.
דוידוביץ' נשוי לפרופ' מיכל אלברשטין, ולהם שלושה ילדים.
מחקריו של פרופ' דוידוביץ' בשני העשורים הראשונים של המאה עוסקים באי־שוויון בבריאות ובהשפעת המצב הכלכלי חברתי על הבריאות.
ב-2015 פרסם יחד עם חבריו, מאמר המציג גישה 'רפובליקנית שוויונית רדיקלית' לפתרון בעיית אי השוויון שבכח ובמשאבים, בעיה שהיא הפרה של הזכות לבריאות, כדוגמת מדיניות המים ביישובים הלא מוכרים.
בראיון ב-2017 התבטא דוידוביץ' נגד תעשיית הטבק, שלדבריו רוצה למכר ילדים למוצריה ומפעילה לחצים רבים ומתוחכמים באמצעות לובינג.
בנובמבר 2021 תמך דוידוביץ' בחיסון ילדים מגיל 5 ומעלה בחיסון ה-mRNA נגד קוביד-19, שלדבריו "מגן עלינו כחברה".
נדב לוי (נולד ב-24 במרץ 1979) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי בענף הבוצ'ה.
נשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה ל (יחד עם מורן סמואל), אלוף אירופה, הולנד (2023).
עקב חוסר חמצן בזמן הלידה, נדב נולד עם שיתוק מוחין (CP).
נדב גדל והתחנך בקיבוץ מעגן שעל שפת הכנרת במסגרות החינוכיות הרגילות, וסיים את לימודיו האקדמאיים במכללת עמק הירדן ואוניברסיטת בר-אילן.
החל משנת 2009 נדב עובד בחברת "הראל", כמנתח מערכות ומנהל פרויקטים ועוסק בספורט הישגי כספורטאי במועדון איל"ן ברמת גן עם המאמן ברוך חגאי במקביל לעבודתו.
בשנת 2009 נדב החל לעסוק בספורט הבוצ'ה והיה ממייסדי הענף בישראל, ענף פראלימפי ותיק אשר לא היה בישראל לפני כן.
הבוצ'ה הוא ענף ספורט המיועד לאנשים בכיסא גלגלים בעלי מוגבלות קשה.
חוקי המשחק דומים בחלקם לחוקי הפטנק.
המשחק משוחק ביחידים, זוגות וקבוצתי, כשהמטרה היא לקרב כמה שיותר כדורים אל כדור המטרה הלבן, אותו ממקם השחקן על פי קשות.
הענף אינו דורש מאמץ פיזי או כוח, כך שהמדד המרכזי בהצלחת האתלט הוא ריכוז, דיוק ומיומנות.
כספורטאי ומאמן בענף, נדב לקח חלק בעשרות תחרויות רשמיות בחו"ל ביניהן אליפויות אירופה, אליפויות עולם ובמשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
באוגוסט 2017, נדב היה מדורג עשירי בעולם, וזכה במדליית כסף במשחקים העולמיים הפתוחים אשר נערכו בסביליה בספרד.
נדב היה הנציג הראשון של ישראל במשחקים הפאראלימפיים בענף הבוצ'ה.
ברמה הארצית, נדב היה אלוף ישראל ב-2010 ושמר על התואר כ-6 שנים ברציפות עד 2016, וב-2018 הצליח שוב לזכות בתואר.
הניקוד שצבר לוי בדירוג העולמי לאחר אליפות העולם הפתוחה שהסתיימה ב־31 באוקטובר 2016 בפורטוגל, הבטיח את הכרטיס שלו לטוקיו.
עבור נדב, יהיו אלה המשחקים הפאראלימפיים השניים, לאחר שכבר השתתף בריו 2016, שם הגיע למקום ה-9.
נדב הגיע לרבע הגמר באליפות העולם ב-2018 ו-2019, ולמקום הרביעי באליפות אירופה בשנים 2017 ו-2019.
ב-2023, זכה באליפות אירופה שהתקיימה בהולנד, כשניצח 4:5 את רוברט מז'יק מסלובקיה (11 בעולם).
השתתפותו ב הובטחה על בסיס דירוגו במקום ה-7 בדירוג העולמי.
נדב הולנדר (נולד ב-31 בדצמבר 1980) הוא מוזיקאי וקולנוען ישראלי.
הולנדר נולד בשנת 1980 בקריית טבעון, ליעל ושאול הולנדר.
סיים את לימודיו במגמת אמנות ומוזיקה בתיכון בקיבוץ יגור, למד צילום במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה והוא בוגר מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
הולנדר מנגן על גיטרה מגיל צעיר.
הוא למד לבד לנגן על גיטרה, פסנתר, בס ותופים.
בצעירותו היה חבר בהרכב המוזיקלי "אנטרופיה" בקרית טבעון.
משנת 2011 הוא חבר בלהקתו של אלון עדר.
במסגרת חברותו בלהקה הוא אחראי על כתיבתם והלחנתם של כמה משירי האלבומים.
בשנת 2017 הוציא את אלבום הבכורה שלו "מתת ועוגן" שהוקלט ביישוב מתת ובקיבוץ העוגן.
הולנדר כתב הלחין והפיק את כל שירי האלבום למעט השיר "השומר" שנכתב על ידי המשורר אלי אליהו.
האלבום יצא תחת הלייבל "קמע" וזכה לביקורות מצוינות.
בשנת 2019 הופיע במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד אסף אמדורסקי, אביגיל קובארי, גיל בר הדס, יעל קראוס, אלה רונן, מירב הלינגר ואחרים.
בשנת 2020 הוציא אלבום הילדים "מגש הקצב" למילותיו של נתן אלתרמן.
הולנדר הלחין את כל השירים למעט השיר "בלדה על חמוריקו" שהלחין סשה ארגוב ושיר העמק שהלחין דניאל סמבורסקי.
באלבום השתתפו ענת מושקובסקי ויובל מנדלסון.
האלבום יצא בחברת התקליטים נענע דיסק, ושיריו זכו להשמעות ולתשבחות רבות.
הולנדר הלחין מוזיקה מקורית לסדרות הטלוויזיה רבות בהן "מייקל", "פלמ"ח", "הבאר", ו-"ערים".
כמו כן הלחין מוזיקה מקורית לסרט התיעודי "בת האמן" של מרגריטה ויניב לינטון (2022) שזכה בפרס לסרט הביכורים בפסטיבל דוקאביב ובפרס אופיר לסרט הדוקומנטרי מתחת 60 דקות.
באוקטובר 2022 שחרר הולנדר סינגל ראשון מתוך אלבום חדש, "עלים יבשים", שבו הוא מארח את המוזיקאי אלי מגן.
בדצבמבר 2022 יצא אלבומו "הזמן האחרון".
לקראת יום השנה ל-7 באוקטובר הוציא יחד עם ברי סחרוף גרסת כיסוי לשירו של אריק איינשטיין "אולי צריך לתת לזה עוד זמן", בהפקתו המוזיקלית של הולנדר.
בשנת 2012 יצא הסרט חתולים על סירת פדלים, קומדיית אימה רומנטית בכיכובם של מיכאל מושונוב, דנה פרידר ושמואל וילוז'ני.
הולנדר ביים את הסרט עם יובל מנדלסון וכתב את המוזיקה עבורו יחד עם קולקטיב LEGIT.
אחיו, יובל הולנדר, היה אחד ממפיקיו.
הסרט שהופק באופן עצמאי על ידי יהונתן בר אילן הוקרן בבתי קולנוע ברחבי הארץ ובפסטיבלי קולנוע רחבי העולם.
בשנת 2008 יצר יחד עם אנסמבל מייקל את ההצגה מייקל וכתב עבורה את המוזיקה.
מאז עלתה לבמות הוצגו קרוב לאלף הצגות.
בשנת 2010 זכתה ההצגה בשלושה פרסי קיפוד הזהב בין היתר בקטגוריות הצגת השנה ובמאי השנה, והולנדר עצמו זכה בקטגוריית מבצע השנה.
בשנת 2011 השתתף ביצירת המופע הקומי מוזיקלי אבי הזמר יחד עם אבי דנגור.
ב-2012 השתתף ביצירת סדרת הטלוויזיה "אבי הזמר מארח".
ב- 2018 עלתה ב-YES העונה הראשונה של "מייקל הסדרה" שנכתבה בידי חברי האנסמבל.
הולנדר השתתף בסדרה ככותב, יוצר, שחקן וכמלחין המוזיקה המקורית לסדרה.
בשנת 2021 עלתה העונה השנייה של הסדרה.
הולנדר שימש במשך שנים כסגן עורך המוסף "גלריה שישי" של עיתון הארץ.
כמו כן כתב טורי ביקורת על סרטים שיוצאים ב-DVD.
מגש הקצב, נענע דיסק, 2020
הזמן האחרון, נענע דיסק 2022
נדב סדקה הוא שחקן ומחזאי בתחום התיאטרון, בו הוא יוצר ומופיע.
בנוסף, הוא כותב שירה, תוכן, הרצאות, וביקורות בעיתונות הספורט, בדגש על כדורסל.
נדב נולד בחיפה, וגדל בכפר הנוער רמת הדסה בקריית טבעון שם עבד אביו כמדריך נוער.
כשהיה בגיל בר מצווה החלו הוריו תהליך של חזרה בתשובה, תהליך אשר השפיע עליו.
כנער טייל ברחבי הארץ כחלק ממסע חיפוש עצמי ומרד על חזרתם של הוריו בתשובה.
למד במגמת תיאטרון בבית ספר אורט גרינברג.
בצה"ל שירת כלוחם בסיירת דוכיפת, וכמפקד בפנימייה הצבאית בבית הספר הריאלי.
במסגרת תפקיד זה, נבחר סדקה כמצטיין אלוף (מפקדת זרוע היבשה-מז"י).
כלוחם במילואים, (לחם במלחמת לבנון השנייה, ו כ־400 ימים במלחמת חרבות ברזל שירת סדקה במילואים ברצועת עזה, בגזרת הצפון ובסוריה) הדבר השפיע על המשך יצירתו של סדקה: דבר זה בא לידי ביטוי במחזה "כיתת יורים" אותו כתב סדקה, ובהמשך בהצגה "כתמים", בה שיחק.
בשנת 2012 נישא לתאיר, הנדסאית אדריכלות ומעצבת פנים ולזוג שתי בנות.
2003, לימודי מכינה, ניסן נתיב.
2008-2006, לימודי תיאטרון, מכללת סמינר הקיבוצים.
2011, לימודי מחזאות לילדים, סדנאות הבמה.
מורים בולטים למשחק ושותפים לבמה
מורים למשחק: חוה אורטמן, איציק ויינגרטן, חנן שניר, נולה צ'לטון ויענקל'ה יעקובסון.
במאים ושותפים ליצירות: דליק ווליניץ, דני הורוביץ.
מורה למשחק מול מצלמה: מיכל בת-אדם.
כיתת יורים (2009) - המחזה הראשון מאת סדקה שגם שיחק בו.
סדקה כתב את המחזה עם נדב פרידמן, ודליק ווליניץ ביים את ההצגה בתיאטרון הקאמרי.
ההצגה מספרת את סיפורם של שמונה שחקנים, מרביתם לוחמים הלומי קרב אשר סיפורי הקרב האישיים שלהם עובדו למחזה.
בהצגה זו שיחק השחקן דניאל סבג ואת המוזיקה להצגה יצר ארקדי דוכין.
בעקבות ההצגה התקיים שידור מיוחד בתוכנית עובדה עם אילנה דיין.
השיר "שיר סיוט" שכתב נדב סדקה עבור ההצגה ושהולחן על ידי ארקדי דוכין, זכה לעיבוד מחודש ויצא לרדיו בביצוע של אריק סיני.נדב סדקה מתאר כיצד נולדה ההצגה:
נשמות תועות (2011) - כתיבה עם נדב פרידמן עבור סמינר הקיבוצים.
את ההצגה ביים דליק ווליניץ.
המחזה עוסק בגלגול נשמות ומציג את תהליך הגלגול של אדם ואלמה לאורך תחנות בזמן.
קונצרטה לשמונה (2013) - כתיבה עם מאיה רוז חורמדלי.
את ההצגה ביים דליק ווליניץ והיא עלתה בתיאטרון הבימה עד 2017, זכתה לעיבודים מחודשים ותורגמה לאנגלית.
משרד החינוך, החברה למתנ"סים והרשויות המקומיות כללו את ההצגה בסל תרבות ארצי לכיתות ט' עד י"ב.
משקפיים ורודים (2019-2017) - הרצאה עבור דני אור פוקס.
מחר נצחק (2018) - כתיבה עם נתנאלה תירוש.
את ההצגה ביימה קרן חובב בתיאטרון החאן.
פנטזיה מודרנית העוסקת בהתמודדות עם תופעות הזקנה והמוות.
אדל (2022) - עיבוד לרב המכר מאת יוכי ברנדס בבימויה של נתנאלה תירוש.
המחזה עוסק בסיפור חייו ודמותו של הבעל שם טוב, והשתתפו בו מוריס כהן, ליאור שמש ושחקני אנסמבל "תיאו טרון" מייסודו של הרב מנחם פרומן.
יומן משא - בשנת 2025 כתב סדקה את המחזה "יומן משא" עבור חגי לובר.
המחזה עוסק בצוות טנק החוזר משדה הקרב בעזה ונשלח למסע טיפולי באיטליה.
במהלך המסע הם מתמודדים עם זיכרונות הקרב, תחושות אשמה ואובדן, וחיפוש אחר משמעות חדשה לחייהם האזרחיים.
היצירה משלבת יסודות דוקומנטריים ופיוטיים, ונכתבה בעקבות שיחות עם לוחמים, אנשי מילואים ופסיכולוגים.
המחזה עלה בבימויו של מיכאל וייגל.
היצירה נולדה מתוך רצון לתעד את השבר והאחווה שנוצרו בין הלוחמים לאחר המלחמה.
סרטי סטודנטים בהם השתתף נדב סדקה:
"למען אהבת זרים" – מתן שגיא.
"היום בו יצאנו למלחמה" – שגיא אזולאי., בסרט זה סדקה שיתף פעולה עם השחקן משה אשכנזי.
בשנת 2024, השתתף סדקה בשתי תערוכות צילום בהן הציג צילומים וטקסטים שיצר במהלך מלחמת חרבות ברזל:
„צלם אנוש" – תערוכה בגלריה לאמנות ישראלית בקריית טבעון עם האוצר אילן בק.
בתערוכה הציג סדרת תצלומים מעזה לצד טקסטים אישיים שכתב בזמן המלחמה.
עבודותיו עוסקות במפגש שבין החוויה הקרבית לבין המבט האנושי, ומחברות בין תיעוד תיעודי לתפיסה אמנותית.
„לב פועם" – תערוכה של ארגון וראייטי ישראל, אשר הציגה יצירות של אמנים, חיילי מילואים ותושבי העוטף.
בתערוכה הוצגו גם תצלומים שצילם סדקה מעזה, בליווי טקסטים שעסקו בשאלות של חיים, אמונה והתמודדות בזמן מלחמה.
נדב פרישמן (נולד ב-29 ביוני 1976) הוא תסריטאי, עורך, במאי וסטנדאפיסט ישראלי.
נדב פרישמן נולד ב-1976 וגדל בנוה מונוסון.
למד בתיכון מקיף יהוד, שירת בצנחנים.
לאחר השחרור, למד תסריטאות בקמרה אובסקורה והחל את דרכו ככותב ואמן.
בשנת 1997 החל להופיע כסטנדאפיסט במועדון הקאמל קומדי קלאב.
בשנת 2002 החל לעבוד כתסריטאי בתוכנית "לילה גוב 2".
בשנת 2003 החל לעבוד כתסריטאי בערוץ ביפ, בו עבד כתסריטאי על מספר תוכניות, ביניהן "שי ודרור", "פיני הגדול", "אלי נגד העולם" ו"האקדמיה לצחוק".
בשנת 2006, יצרו הוא ואחיו אסף פרישמן הרכב שנקרא "פרישמן והחלוצים" (יחד עם אביב אזרד, אמיר דדון ועמית יונגרסון).
ההרכב הוציא גרסה מחודשת לשיר ואלה שמות לכבוד מונדיאל 2006, ובנוסף גם את הלהיט הוויראלי "יאללה יא נסראללה" בזמן מלחמת לבנון השנייה.
ב-2007 היה היוצר והעורך הראשי של התוכנית "מהדורה מוגבלת" למשך חמש עונות.
ב-2009 ביים וכתב (ביחד עם יוני סמאש) את הסרט "זהירות פורנו" ששודר בערוץ ביפ.
ב-2010 היה היוצר והעורך הראשי של התוכנית "לילה בכיף" למשך שתי עונות.
כמו כן, ביים שתי עונות של התכנית "מונית הכסף" בקשת.
ב-2011 התמנה נדב לתפקיד מנהל התוכניות של ערוץ ביפ.
ב-2013 היה היוצר והעורך הראשי של התוכנית "המופע של רד ודביר" ברשת.
ב-2015 היה העורך הראשי של התוכנית "מלחמת המינים" ברשת.
בשנת 2017 יצר נדב ביחד עם יניב זוהר (אותו הכיר מעבודתם המשותפת ב"המופע של רד ודביר" וב"מלחמת המינים"), את הסדרה "קופה ראשית".
הסדרה זכתה להצלחה גדולה בישראל ואף להכרה בינלאומית, כאשר הייתה מועמדת לפרס אמי הבינלאומי.
בין השנים 2017–2020 שימש נדב כעורך הראשי ומנהל התוכן של ערוץ טדי.
בשנת 2019 יצרו נדב ויניב סדרת ילדים בשם "לבד בבית" שמשודרת בכאן חינוכית.
משנת 2020 החל נדב להגיש ביחד עם דב נבון פודקאסט בשם "לשחרר את הדב".
פרישמן נשוי עם שני ילדים.
ביוני 2024, נולד בנו השני.
אחיו הגדול הוא המוזיקאי אסף פרישמן, שהלחין עם נדב חלק מהפסקולים של התוכניות שכתב ובהן קופה ראשית, לילה בכיף ולבד בבית.
ואלה שמות (גרסת מונדיאל 2006)
נדב נוימן (נולד ב-5 בינואר 1988) הוא משורר, סופר ועיתונאי ישראלי.
הוא עבר לתל אביב בשנת 2011 ובה החלה הקריירה הספרותית והעיתונאית שלו.
בעל תואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות מאוניברסיטת תל אביב.
היה מועמד לנסיעה למאדים מטעם חברת Mars-1. נשוי למעצבת ואשת הטכנולוגיה שי סגל.
נוימן מפרסם שירה וסיפורת מאז שנת 2011 בכתבי עת ועיתונים שונים, בהם הארץ, ידיעות אחרונות, הו!, הליקון, עירובין ומעין.
הוא חבר מערכת הבה להבא ומפרסם בכתב העת באופן קבוע.
בנוסף, הוא לוקח חלק באופן קבוע באירועי שירה ותרבות כמשתתף, מרצה ומנחה.
בשנת 2012 הקים, לצד אלון בר, עמרי בר-אדם ושירי בין, את כתב העת מרחב.
בשנת 2015 ראה אור ספרו הראשון, נעמן, בעריכת ערן צלגוב (הוצאת רעב).
בביקורת שהתפרסמה על הספר בעיתון 77 הושוו שיריו של נוימן לאלה של רנה שני ויאיר הורביץ.
בשנת 2016 השתתף נוימן בפרויקט המצולם "כאן שיר" של כאן - תאגיד השידור הישראלי, עם שירו "אנושיות".
בשנת 2019 ראה אור ספר שיריו השני, "אין מקום שלא מלא", בעריכת עודד כרמלי ובהוצאת הבה לאור.
בביקורת שהתפרסמה על הספר בעיתון הארץ כתב יותם ראובני כי מדובר ב"מסע פואטי והגותי מרתק".
ב-2022 הופיעו לראשונה בעברית תרגומים פרי עטו למשורר האמריקאי קנת' רקסרות' באסופה "דור הביט - אנתולוגיה לשירה" ובמוסף "ספרות ותרבות" בידיעות אחרונות.
ב-2025 פרסם רומן ראשון, "בעל ירקון" (הוצאת פרדס).
מבקר הספרות עמרי הרצוג כתב כי הספר "הוא אחד מהרומנים השאפתניים והחדשניים שקראתי בשנים האחרונות".
מאז שנת 2011, נוימן כותב בכלי תקשורת שונים מאמרים, טורי דעה ומסות בנושאי תרבות, רוחניות, טכנולוגיה, פילוסופיה וטבע.
הוא שימש, בין היתר, כעורך בגלובס ובחדשות 2, כמשנה לעורך הראשי של Time Out תל אביב וכעורך הראשי של תחנת הרדיו כאן תרבות בתאגיד השידור הישראלי.
ייסד את הסכת הפילוסופיה גבוהה גבוהה, והיה העורך והמגיש שלו בעונתו הראשונה.
נוימן מרבה לעסוק בכתיבתו בפסיכדליה ובמצבי תודעה אלטרנטיביים, והיה אחד הדוברים בכנס הפסיכדליה הבין־לאומי הראשון בישראל.
אין מקום שלא מלא, הבה לאור, 2019
נדב נחמני (נולד ב-24 במרץ 1985), הוא סופר, אנימטור, מאייר, קומיקסאי ומנחה סדנאות.
נדב נולד וגדל בטבריה, בוגר בצלאל במחלקת אומנויות המסך בהתמחות אנימציה קלאסית.
לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כאנימטור עצמאי וליצור בעיקר סרטונים קצרים וקליפים למוזיקאים.
לאחר שנים של עבודה כמאייר החל ליצור קומיקס יומי בפייסבוק ובאינסטגרם שמבוסס על חייו האישיים.
בקומיקס מככבת דמות פשוטה בגוון כחול המכונה "האיש הכחול".
הקומיקס זכה לפופולריות רבה וגם חשף דמויות נוספות כמו "איש הסופגנייה" - גיבור על עשוי מסופגנייה שמציל את חג החנוכה, "עמוס הענן" - ענן שמתקשה בהורדת גשם ו"גיורא" - דמות בצבע ירוק שמדבר עם אלוהים במדבר.
ב-2012 יצר את סרט האנימציה הקצר לחנוכה "Samurai Jew: The Eighth Night"
ב-2014 יצר את סרט האנימציה הקצר "Samson: The Final Judge"
ב-2016 יצר את קליפ האנימציה "קול פעמונים" לשיר של ישי ריבו.
ב-2020 יצר סדרת סרטונים קצרים בהשראת סטנדאפ של הקומיקאי שחר חסון
בתקופת הקורונה החל להעביר סדנאות רבות בתחום האיור והקומיקס וסדנת קומיקס שבועית במסגרת אירועי בית.
במסגרת הוצאת קוראים הוא אייר מספר ספרים של שלום ברכה.
ב-2022 הוציא דרך הוצאת כנרת את ספרו הראשון "הילד הכחול".
ספר המספר על תקופת ילדותו של "האיש הכחול", שזהו למעשה סיפור ילדותו של נדב עצמו.
ב-2023 יצא הספר השני בסדרה - "הילד הכחול והסוס המעופף".
במקביל לעבודתו כאנימטור ויוצר קומיקס נדב גם אייר ספרים שונים לילדים ומבוגרים, ביניהם: סדרת "כראמל הקומיקס" מאת מאירה ברנע גולדברג, "עצות מעולות לתלמידי בית ספר" מאת אריאל כהאן, "חושב בקול" ו"במחשבה שנייה" של אמיר מויאל.
"ילדה רגילה קצת אחרת" של עדי קריף נבון, "ללכת על כל החופה" של אור אלון ועוד.
ב-2022 זכה במדליית ארד ב, שמאורגנת על ידי המדיטק והמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס.
ב-2012 סיים במקום רביעי בתחרות אגדה אמיצה של דיסני-פיקסאר והמכללה הישראלית לאנימציה, עבור היצירה Little Red Monster
נדב אביב נידם (נולד ב-11 באפריל 2001 במודיעין-מכבים-רעות שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת הפועל פתח תקווה בהשאלה ממכבי תל אביב.
נידם גדל במחלקות הנוער של עירוני מודיעין ומכבי תל אביב.
ב-7 באפריל 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, בניצחון 4-1 על מכבי נתניה במסגרת ליגת העל לעונת 2018/2019.
ב-6 באוגוסט 2020 הושאל נידם למשך עונה אחת לבית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית.
הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-15 באוגוסט 2021 הושאל נידם למשך עונה אחת לעירוני קריית שמונה מליגת העל.
הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-7 באוגוסט 2022 הושאל נידם למשך עונה אחת להפועל ירושלים מליגת העל.
ב-28 ביולי 2023 הושאל נידם לעונה שנייה בהפועל ירושלים.
ואז לאחר עונה הושאל שוב לעירוני קריית שמונה.
ולאחר עונה להפועל פתח תקווה.
נידם הוא חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 24.
נדב דלומי (נולד ב-19 בנובמבר 1975) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר ועורך דין ישראלי.
בילדותו למד מוזיקה קלאסית במשך שבע שנים בקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע.
בנעוריו למד גיטרה והחל לנגן בלהקות שונות.
בשנים 1997–2000 למד משפטים במכללה האקדמית למשפטים ברמת גן.
משנת 2001 דלומי הוא עורך דין עצמאי, מומחה בתחום דיני עבודה.
נדב דלומי נשוי ואב לשלושה ילדים, מתגורר בלהבים.
הוא אחיה הבכור של הזמרת רוני דלומי.
בשנת 2015 הוציא דלומי אלבום בכורה בשם "סוף היום" בהפקת דודו חמד.
האלבום עוסק, בנוסף לנושאים אישיים, גם בעיר באר שבע ובחיים בדרום הארץ.
בשנת 2017 הוציא אלבום שני, EP בשם "Happiness".
האלבום, בשפה האנגלית, הופק על ידי יוסי שטרית ועוסק בגאות ושפל נפשיים.
באלבום ביצוע מיוחד לשיר Dancing Queen של להקת אבבא, אשר זכה להערכה בעולם וקיבל במגזינים שונים את התואר, אחת מגרסאות הכיסוי הטובות ביותר לשנת 2017.
בשנת 2019 יצא לאור אלבומו השלישי "צעד לאחור" בהפקת דודו חמד; יוסי שטרית שימש כיועץ אמנותי.
שירי האלבום, בהשפעות פולק וקאנטרי אמריקאים, הושמעו רבות בפלטפורמות הדיגיטליות ובתחנות הרדיו.
את הוצאת האלבום ליווה מסע הופעות.
בשנת 2020 הוציא דלומי לאור כמה סינגלים נפרדים.
בשנת 2021 הקליט וצילם שירים חדשים באולפני בוראס, במסגרת הקלטה חיה (live session) בשם "חי בבאר שבע".
בשנת 2022 הוציא דלומי אלבום קונספט בשם "כל הגיבורים עזבו".
האלבום הוא יצירה פוליטית, העוסקת בישראליות ובנושאים שהמוזיקה הישראלית מיעטה להתייחס אליהם, בגישה אנושית וביקורתית.
את האלבום הפיק יוסי שטרית, והוא מכיל 17 רצועות (שירים, מונולוגים, דיאלוגים).
באלבום ארבע דמויות שונות - אנטי גיבורים: בחור צעיר שננטש בידי אביו, אישה זקנה ובודדה, בחורה חוזרת בתשובה ופוליטיקאי מושחת.
בשונה מאלבומיו הקודמים, שכתב לבדו, הפעם השתתפו בכתיבת חלק מהשירים כותבים נוספים: יוחנן קרסל, גיל אליאס ויוסי שטרית.
באלבום משתתפים כמבצעים: רבקה מיכאלי, שי אביבי, אסי לוי, רחל ירון, דני שפירא, קארין צרפתי, רונן הירשלר וליאת ציון.
כל אלבומיו של דלומי יצאו לאור תחת הלייבל "517 Records".
נדב מייסלס הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש בתפקיד מדריך יבשה בקורס פו"מ.
קודם לכן שימש כמפקד חטיבת יפתח,מפקד גדוד 906 וקצין אג"ם של עוצבת הבזק.
מעוטר צל"ש אלוף על פועלו במבצע צוק איתן.
התגייס לצה"ל במרץ 2005 לחטיבת גולני, גדוד 13 ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
במלחמת לבנון השנייה שימש כמפקד כיתה בפלוגת המסלול בגדוד ולאחר מכן יצא לקורס קצינים.
לקראת מבצע צוק איתן גויס מלימודיו להיות מפקד כוח הפינוי של חטיבת גולני.
על פועלו במבצע הוענק לו צל"ש אלוף.
בשנת 2019 מונה למפקד גדוד 906. בהמשך מונה לקצין אג"ם של עוצבת הבזק בין השנים 2021–2023. בשנת 2023 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יפתח.
ב-5 במרץ 2025 הוחלט כי ימונה למדריך יבשה בקורס פיקוד ומטה "אלון".
נדב קַנְדֶר הוא צלם אמן ובמאי יליד ישראל שמושבו בלונדון.
הוא ידוע בזכות צילומי דיוקן ונוף.
קנדר הפיק מספר ספרים ויצירותיו הוצגו בתערוכות רבות.
ב-2015 הוא זכה בחברות כבוד ב (Royal Photographic Society) וזכה בפרס ה־.
קנדר נולד בתל אביב בשנת 1961, אך לאחר שאביו, שהיה טייס באל על, איבד את עינו, המשפחה היגרה ליוהנסבורג בדרום אפריקה ב-1963. את מצלמת ה הראשונה שלו רכש בכספי בר המצווה שלו.
כשהתגייס לחיל האוויר הדרום-אפריקאי עסק שם בפיתוח צילומי תצ"א, אז גם התגבשה החלטתו להיות צלם.
ב-1986 היגר ללונדון, שם הוא מתגורר עד היום עם אשתו ניקול ושלושת ילדיו.
קנדר ידוע במיוחד בשל סדרת הצילומים Yangtze - The Long River ("יאנגצה - הנהר הארוך") אותה צילם על רקע העבודות להקמת סכר שלושת הערוצים.
עבור סדרת צילומים זו זכה ב־"פרי פיקטה".
ב-18 בינואר 2009, פורסמו 52 דיוקנאות בצבע מלא שצילם בגיליון אחד של מגזין הניו יורק טיימס.
דיוקנאות אלו היו של האנשים הסובבים את נשיא ארצות הברית ברק אובמה, מג'ו ביידן (סגן נשיא ארצות הברית) ועד ליוג'ין קאנג (עוזר מיוחד לנשיא).
זהו תיק העבודות הגדול ביותר של אותו צלם שהמגזין הציג בגיליון אחד בודד.
הצילום שלו לשער איש השנה של המגזין "טיים" לשנת 2016, זכה לסיקור נרחב וזכה לשבחים.
יופי זה כלום, מהדורות ארנה, 2001
אנשי אובמה, לונדון: גלריית פרחים, 2010
קו אפל - שפך התמזה, לונדון: גלריית פרחים, 2017
2001 - "היופי של כלום", גלריית יאנסי ריצ'רדסון, ניו יורק
2005 -"אנשי אובמה", מוזיאון וגלריה לאמנות ברמינגהם , ברמינגהאם, אנגליה
2010 - "האנשים של אובמה - נדב קנדר / "המשפחה" - ריצ'רד אבדון, מוזיאון הקנדיז ברלין, גרמניה
2010 - "זוכי פרס Prix Pictet", , לוזאן, שווייץ
2011 - "איזון אינסופי: אמנים וסביבה", המוזיאון לאמנויות הצילום, סן דייגו
2011 - "מחוות גוף", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, ישראל
2011 - "יאנגצה - הנהר הארוך", Forum Fur Fotografie, קלן, גרמניה
2012 - "הדרך ל-2012", גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון
2012 - "יאנגצה - הנהר הארוך", גלריית אדווין הוק, ציריך
2013 - "ציון דרך: שדות צילום", בית סאמרסט, לונדון
2014 - "יאנגצה - הנהר הארוך", מוזיאון פטריק וביאטריס האגרטי לאמנות, מילווקי, ויסקונסין
2014 - "אבק", פסטיבל Rencontres d'Arles, ארל, צרפת
2014–2015 - "בניית עולמות: צילום ואדריכלות בעידן המודרני":
2014 - מרכז האמנויות ברביקן, לונדון
2015 - המרכז השוודי לארכיטקטורה ועיצוב, סטוקהולם
2015 - "חסד הכוונה: צילום, אדריכלות ואנדרטה", Museum of Contemporary Photography , שיקגו
2016 - "זוכי פרס Prix Pictet", בית מורביוב-אפוסטול ומוזיאון, מוסקבה
2017 - "בריטניה בפוקוס: היסטוריה צילומית", מוזיאון המדיה הלאומי, ברדפורד, בריטניה
2017 - "הוכחת חיים / Lebenszeichen Weserburg", מוזיאון וסרבורג, גרמניה
2017 - "נראה טוב: המבט הגברי מוואן דייק ועד לוסיאן פרויד", גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד
2018 - "גאות עוצמתית: 400 שנים של צ'טהם והים", מספנות היסטורית, לונדון
2002 - פרס טרנס דונובן, החברה המלכותית לצילום, באת'
2008 - צלם הכסף של השנה, פסטיבל הצילום הבינלאומי ליאנג'ואו, סין
2009 - הצלם הבינלאומי של השנה, פרסי לוסי השנתי השביעי
2011 - קטגוריית צילום, פרסי לונדון לאמנות וביצועים, לונדון
2013 - פרס ראשון, דיוקנאות מבוימים סינגלים, World Press Photo, אמסטרדם
2015 - מלגת כבוד, החברה המלכותית לצילום, באת'
2019 - תרומה יוצאת דופן לצילום, פרסי הצילום העולמי של Sony, לונדון
נדב ויקינסקי (נולד ב-25 בפברואר 1978) הוא מלחין, מעבד מוזיקלי, מנהל מוזיקלי, זמר-יוצר ופסנתרן.
כיום הוא ראש המחלקה לביצוע רב תחומי באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
ויקינסקי נולד בשנת 1978 בכפר סבא, לצבי וחנה ויקינסקי.
הוא בוגר תואר ראשון ושני בקומפוזיציה מטעם האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
במרכז יצירתו הכתיבה לבמה - מחזות זמר, אופרות ופסקולי הצגות.
ויקינסקי גם כותב יצירות קלאסיות כליות וווקאליות עבור גופי ביצוע כגון התזמורת סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית של חיפה, תזמורת המהפכה ומקהלת העפרוני.
הוא שיתף פעולה כמעבד סימפוני עם ברי סחרוף, אביתר בנאי, דויד דאור, רונה קינן ודיקלה.
בסך הכל הלחין ויקינסקי מעל 100 פסקולים להצגות תיאטרון, אופרות ומחזות זמר.
ויקינסקי נשוי לשחקנית ואמנית המיצג זהבית מיטרני ואב לשני ילדים.
בשנת 2005 הוציא ויקינסקי אלבום כמייסד וחבר להקת "סוסיתא" - להקת רוק מתקדם ישראלית המשלבת מוזיקה עממית-עברית עם רוק מתקדם.
הלהקה זכתה לפינה קבועה בתוכנית "לונדון וקירשנבאום בשישי".
בשנת 2013 הוציא את אלבום הסולו "ילד גדל", שהופק על ידי יהוא ירון.
סינגל מתוך האלבום, "נסיעה קצרה", היה במקום החמישי בדירוג השנתי של תחנת הרדיו 88FM באותה שנה.
המחזמר "בית מטבחיים 5 – אופרת רוק פסיכדלית", ע"פ ספרו של קורט וונגוט, זכה בפרס המוזיקה בפסטיבל עכו 2015, והיה להצגת רפרטואר של תיאטרון האינקובטור.
יצירתו "אדון משורר", לקריין, תזמורת ומקהלת נערות, זכתה לביצוע במשכן האופרה הישראלית בביצוע יענקל'ה רוטבליט, תזמורת המהפכה ומקהלת בת שיר, בשנת 2016.
אופרת הילדים של ויקינסקי, "בלונה", שאת הליברית שלה כתבה הסופרת שירה גפן, בוצעה על ידי התזמורת הסימפונית חיפה, ומקהלת בת שיר, כמופע הפתיחה של פסטיבל חיפה להצגות ילדים 2018.
בין עבודותיו של ויקינסקי לתיאטרון: "הלוויה חורפית" של תיאטרון באר שבע, "צנורות" על פי אתגר קרת, של תיאטרון החאן, "קב"ן" של תיאטרון הבימה, "אקווריום" של תיאטרון חיפה, "פטר והזאב" של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, הצגה עליה זכה במספר פרסים בארץ ובעולם.
במהלך השנים השתתף כנגן, מנהל מוזיקלי ותמלילן, במופעי הומור וסאטירה – במופע הקומי "פרוביזורי" בהשתתפות אבי גרייניק, תומר שרון, דביר בנדיק, נעמי לבוב, דרור קרן, אלון נוימן, נורמן עיסא ואחרים.
במופע "קלבת שבת" בהנחייתו של ג'קי לוי, בבית אבי חי, בתוכנית המערכונים "בבא גנוש" בערוץ 10 ועוד.
נדב בר הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, טייס קרב בחיל האוויר הישראלי, מפקד בסיס רמון.
בר התגייס לצה"ל ב-1999 וסיים קורס טיס במגמת קרב.
בתפקידו הפיקודי הראשון שירת כמפקד טייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול") ובהמשך שירת כמפקד צוות ההקמה ומפקד טייסת 116 ("אריות הדרום").
לאחר מכן שירת כראש מחלקת השתתפות בלהק מבצעי אוויר.
באוגוסט 2024 מונה למפקד בסיס רמון.
הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בארצות הברית.
נדב זמיר (נולד ב-7 ביוני 2001) הוא כדורגלן ישראלי בעמדת השוער בהפועל ירושלים.
זמיר התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הילדים של הפועל אסי גלבוע והפועל נצרת עילית בהתאמה, עד שבגיל 16 הצטרף לעירוני קריית שמונה בה התקדם עד לקבוצה הבוגרת.
ב-27 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2–4 למכבי חיפה כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-34 של המשחק לאחר הרחקתו של השוער דז'יוגאס ברטקוס.
מאחר שהכרטיס האדום גרר אחריו השעיה למשחק שאחריו, זמיר פתח גם בתיקו 2-2 נגד הפועל באר שבע כמה ימים לאחר מכן.
ב-2 ביולי 2023 חתם בהפועל ירושלים כשוער מחליף לאדבאיו אדליי.
בעונתו הראשונה במועדון רשם 17 הופעות בליגה ועונה לאחר מכן הפך לשוער הראשון של המועדון לאחר עזיבתו של אדליי.
נדב חנציס (נולד ב-13 באוגוסט 2007) הוא זמר-יוצר ומלחין ישראלי.