tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
3 באוקטובר 1939: בראותם כי התקיפה היפנית על העיר מתחילה להתערער, ניתנה הוראה אל הצבא הסיני המהפכני (צבא הקוומינטנג) לבצע התקפה נגדית כוללת.
כוחות סיניים דחפו את החיילים היפניים לג'ינג'ינג ולפולינפו, בעוד מטוסים סיניים הפציצו את שדה התעופה היפני בווהאן, מחוז חוביי הכבוש.
4 באוקטובר 1939: כוחות סיניים כבשו את הערים מילואו ושינשי ממזרח לצ'אנגשה.
5 באוקטובר 1939: בכלי טיס שהופל גילו הכוחות הסיניים את פקודתו של הגנרל יסאוג'י אוקאמורה הקוראת למתקפה על צ'אנגשה.
בסמוך, תקפה הדיוויזיה ה-23 הסינית מעגן של חיל הים היפני בינגטיאן (כיום מילואו) ופגעה במספר שייטות.
6 באוקטובר 1939: כוחות יפניים ביטלו את ההתקפה על צ'אנגשה לאחר שספגו אבדות כבדות.
8 באוקטובר 1939: הדיוויזיה ה-195 הסינית רדפה אחרי הכוחות היפניים הנסוגים באזור נהר מילואו ונהר סינצ'יאנג.
10 באוקטובר 1939: כוחות סיניים כבשו מחדש את כל השטחים במחוזות חוביי, חונאן וג'יאנגשי בסין שהיפנים תפסו כחלק מההתקדמות שנכשלה לאחרונה לעבר צ'אנגשה.
בכך נותרה העיר מוגנת ובטוחה בפני ניסיון תקיפה יפני.
ב-16 באוקטובר מגזין טיים סיקר את האירוע כך:
הניצחון הסיני העלה את מורל החיילים והביא לעצירה בהתקדמות היפנית הממושכת לתוך סין.
כוח זה לתמוך בקווי האש ישמור על מצב המלחמה במרכז סין סטטי כמעט לגמרי על למבצע איצ'י-גו במהלך שנת 1944 אשר במסגרתו יכבשו היפנים את העיר ויתקדמו עד גואנגג'ואו, הישג אשר ישמר זמן קצר שכן יפן תיכנע אל בעלות הברית לאחר הפסדים מתמשכים בחזיתות הרבות של מלחמת העולם השנייה.
הקרב בנהר הליטני היה קרב במלחמת העולם השנייה, שהתרחש ב-9 ביוני 1941, במסגרת ההתקדמות לביירות במהלך המערכה בסוריה-לבנון.
הדיוויזיה השביעית האוסטרלית, בפיקודו של לוטננט ג'נרל ג'ון לברק, חצתה את נהר הליטני ובהמשך לחמה בכוחות צרפת של וישי.
חוליית פלמ"ח בפיקוד יגאל אלון הצליחה לתפוס את הגשרים על הליטאני באזור מרג' עיון, אך הסתבכותו של הכוח האוסטרלי מנעה חבירה ושימוש בגשרים, ולאחר שהחזיקו בגשרים כ-24 שעות, נסוגו, והצבא הצרפתי המגן פוצץ את הגשרים.
כוח של משה דיין נשלח לתפוס גשרים אסטרטגיים באזור הכפר איסקנדרון, כעשרה קילומטרים צפונית לראש הנקרה.
במהלך השעה הראשונה של 8 ביוני 1941, במסגרת מבצע אקספורטר, חצו הכוחות האוסטרליים בצפון שטח המנדט הבריטי את הגבול לדרום לבנון.
ההתנגדות הראשונית של כוחות וישי מדרום לנהר ליטני הייתה מפוזרת ובדרך כלל לא מאורגנת.
הבריגדה ה-21 האוסטרלית התקדמה לאורך כביש החוף לכיוון ביירות וניסתה לחצות את נהר ליטני.
במקביל בוצעה נחיתת לילה מפתיעה על ידי הקומנדו מספר 11 (סקוטי), בפיקודו של אלוף-משנה ר.ל פדר, במטרה לתפוס את הגשר בסמוך לשפך הנהר, אך הנחיתה התעכבה בשל הים הסוער, והמגינים הצרפתים הספיקו להרוס את הגשר.
בסופו של דבר נחת הקומנדו באור יום, בשלושה יעדים נפרדים.
לנחיתה כמעט ולא הייתה התנגדות מכיוון שהכוח המגן עסק בלחימה מול האוסטרלים.
הכוח הצליח לגבור על אנשי וישי, ולחבור אל האוסטרלים, במחיר של 231 הרוגים ופצועים, כחצי מהכוח שנחת, ביניהם פדר, שנהרג בתקיפה על הבסיס הצרפתי.
הוא הוחלף על ידי ג'פרי קיז, שכוחותיו הצליחה בסופו של דבר לעבור את הליטני בסירות בעזרת האוסטרלים.
התקפה נגדית של הצרפתים באמצעות משוריינים נבלמה.
האוסטרלים התקדמו תחת אש לא מדויקת משתי משחתות צרפתיות, "גפאר" ו-וואלמי.
ארטילריה אוסטרלית הרחיקה את המשחתות שהתקרבו לחוף כדי להפגיז את הכוחות המתקדמים.
לאחר הלחימה סביב הליטני נעה חטיבה 21 צפונה לעבר צור, כחלק מהתמרון הרחב לעבר ביירות.
בצור השתתפה בכמה פעולות במסגרת המסע לכיבוש צידון, שנפלה ב־13 ביוני.
במקביל, נעה באגף הימני של חטיבה 21 חטיבה 25, שהתקדמה לעבר מרג' ע'יון, שטוהרה זמנית ב־11 ביוני.
בהמשך נשאר כוח קטן מה-25 להחזיק את מרג' עיון, ואילו שאר החטיבה נעה צפונה כדי לכבוש את ג'זין, שנפלה ב-13 ביוני.
עם זאת, ב-15 ביוני הייתה התקפה צרפתית על מרג' עיון, ולחימה קשה התחוללה סביבה עד 27 ביוני.
הקרב בעמק שוק, ידוע גם בשם מבצע זעם הקומנדו.
הכוח האפגני בהובלת לוחמי הכוחות המיוחדים האמריקניים תכננו להגיע לעמק בהסקה, לנוע רגלית לטרסות סביב העיירה המבוצרת ולהפתיע את כוחות ה-HIG.
בפועל מסוקי ה-CH-47 Chinook לא הצליחו לנחות בעמק בשל הטופגרפיה, הכוח נאלץ לקפוץ מהמסוקים המרחפים.
כוחות ה-HIG הבחינו בכוחות והיה להם זמן של כמה דקות להיכנס לעמדות מארב.
סמל ראשון לואיס מוראלס היה הראשון שזיהה חמושים נעים ברכס ופתח באש.
בתגובה ספג הכוח אש כבדה ממקלעים וRPG.
האש הראשונית של המקלעים כוונה אל גורמי הפיקוד של הכוח האמריקני.
מתורגמן היחידה נהרג ואחד מסמלי התקשורת של הכוחות המיוחדים, סמל דילון באר, נפצע קשה באגן ובזרועו השמאלית.
כשהם מוצמדים לקרקע, הגיב הכוח בירי מנשק קל וצלפים.
הקומנדו האפגני לא הצליח להגיש סיוע לפצוע, צלם הקרב של הצוות SFC מייקל קרטר, עבר בשטח ההשמדה כדי לחלץ את הפצוע.
בעוד מפקד הכח, סרן קייל וולטון, השיב אש בחיפוי.
השניים התחלפו בתפקידים במתן חיפוי במטרה להחזיר את הנפגע השני.
במהלך חילופי האש וולטון הבין שיזדקק לאש אווירית וחיפה בזמן שקרטר רץ להביא את הקשר.
עם חידוש התקשורת, החל SrA זכרי ריינר, הבקר הקרבי מחיל האוויר שסופח ל- צווות האמריקני (ODA), להכווין סיוע אווירי קרוב והתקפות אוויריות ממטוסי F-15E ומסוקי AH-64 אפאצ'י.
ריינר השתמש במטוסי ה-F-15 ומסוקי האפאצי לסיור תצפית עם עמדות ותנועות האויב.
בזמן שההפגזה האווירית פגעה בעיירה המבוצרת, אירע פיצוץ חזק באחד הבניינים שגרם לרגיעה זמנית בלחימה.
האלמנטים האחוריים של הכוח השתמשו ברגיעה לשיפור העמדות ולהתחיל בירי צלפים על עמדות נשק כבד של HIG.
תוך כדי עזרה ראשונה ל-סמל באר, סמל המודיעין SSG לואיס מוראלס, נפגע בירכו.
מוראלס שם לעצמו חסם עורקים והמשיך בטיפול.
כדור שני עבר דרך המגף של מוראלס פגע בקרסול שבר את העצם וניתק את האכילס (מאוחר יותר מוראלס יאבד את כף רגלו).
בהמשך הקרב, סמל ג'ון וויין וולדינג נפגע ברגלו שכמעט נקטעה.
וולדינג שם חוסם עורקים על רגלו, הזריק לעצמו זריקה אוטומטית של מורפיום קיפל את רגלו כלפי מעלה לתוך מפשעתו וקשר אותה עם שני שרוכים לחגורתו כדי לשמור על יכולתו לנוע ולירות.
בשלב זה, טייס F-15 דיווח כי תגבור אויב גדול נע בעמק לכיוונם.
האור דעך, ישנם פצועים, מעט תחמושת והטמפרטורה החלה לרדת, הצוות החל לחפש נתיב למנחת החילוץ.
קרטר וסמל הצוות סמל בכיר סקוט פורד, חיפשו מסלול במורד הטרסות.
פורד נפגע פעמיים מירי צלפים, אחת היריות כמעט קטעה את זרועו השמאלית.
כאשר הכוחות נסוגו במורד ההר, צלף הצוות, סמל סת הווארד, המפקד והצלם נותרו מאחור כדי לאסוף או להשמיד נשק שאי אפשר לשאת.
הווארד, חיפה על הכוח עד שאחרון הלוחמים נסג ואז המשיך לאזור החילוץ.
המשימה לא בוצעה, גולבודין הקמטיאר, לא נתפס.
על פי ציטוט על מעשיו של ריינר, בעטיים זכה בצלב של חיל האוויר: "במהלך הקרב כיוון מעל 50 תקיפות באמצעות סך של 4,570 פגזי תותחים, תשעה טילי הלפייר, 162 רקטות, תריסר פצצות של 500 קילו ופצצה אחת של 2,000 קילו."
לשמונה מחיילי הכוחות מיוחדים של ODA 3336 הוענקו כוכבי כסף על מעשיהם.
בשנת 2018 שודרג כוכב הכסף של חובש הכוחות המיוחדים רונלד ג'יי שורר למדליית הכבוד על מעשיו במהלך הקרב.
בשנת 2019 שודרג כוכב הכסף של סמל הנשק של הכוחות המיוחדים מתיו או ויליאמס למדליית הכבוד על מעשיו במהלך הקרב בנוסף הוענק צלב חיל האוויר לזכרי ריינר, בקר האוויר מחיל האוויר שעבד עם יחידה 3336 מה-ODA.
פרק 3 בעונה 1 בסדרה של ערוץ נשיונל ג'אוגרפיק No Man Left Behind מספר על הקרב הזה ושודר ב-12 ביולי 2016.
סיפור הקרב הוא נושא הספר: No Way Out: A Story of Valor בהרי אפגניסטן ().
האסון בשדות הסיפנים או קרב שדות הסיפנים היה קרב בדיוני אשר הופיע בטרילוגיית שר הטבעות של טולקין.
הקרב התרחש בתחילת העידן השלישי, בו הותקפו איסילדור ודונדיין אחרים מארנור, שצעדו הביתה לאחר תבוסתו של סאורון על ידי קבוצה של אורקים מהרי האובך.
המלך ושלושת בניו הגדולים - אלנדור, ארטן וקיריון - נהרגו והטבעת האחת אבדה בנהר האנדוין.
רק שלושה לוחמים שרדו את המארב, עם זאת רסיסי נרסיל חולצו בשלום על ידי אוטר, נושא כלי המלך.
השלכות ההתקפה היו רחבות היקף, מכיוון שאיסילדור היה מלכן הן של גונדור והן של ארנור, ומותו הותיר את שתי הממלכות כמחוזות מבודדים.
ארנור לא הצליחה להתאושש לחלוטין מאובדן קטסטרופלי זה של חלק ניכר מאציליה ואביריה עד למלכות אראגורן השני אלסר מאלנדילי בעידן הרביעי.
עם זאת, והכי חשוב, מותו של איסילדור מנע ממנו להעביר את הטבעת האחת לשומרי השלושה.
לאחר מלחמת הברית האחרונה, איסילדור נשאר בגונדור למשך שנה, והחזיר לממלכתו שטחים אבודים וארגן מחדש את גבולה.
הוא שלח את רוב צבאות ארנור בחזרה לאריאדור דרך הדרך הנומנורית, ממעברות האיסן לפורנוסט.
לאחר שסיים לארגן את ענייני הממלכה הדרומית, העביר את הממלכה הדרומית למנלדיל ומיד יצא לריוונדל.
הוא השאיר בגונדור את אשתו ואת בנו הצעיר.
הוא המשיך מאוסגיליאת אל עמק האנדוין, ומעל קריית פורן אן אנדראת, שהיה המעבר הגבוה של הרי האובך הצפוניים שהוביל אל העמק הנסתר.
גדוד הדונדיין נסע צפונה מלוריין וצעד בשביל שהוביל לחלקו הצפוני של יעראפל, אשר שם שכנה ממלכתו של תרנדויל המלך.
המסלול שלהם הוסט על ידי שיטפון האנדוין, שאילץ את איסילדור לצעוד בדרך במדרונות העצומים בגדות המזרחיות של הנהר.
גדודו של המלך איסילדור הוגבל משמאלו על ידי צוקים תלולים המשקיפים על נהר אנדוין, ומימינה על ידי גבעות ויער.
הדונדיין שרו שירי צעדה והיו במצב רוח טוב עם רדת החשכה, ובאותה עת שמעו הלוחמים את האורקים בגבעות היער.
איסילדור ארגן את לוחמיו במין צורת פלנקס, קיר מגן שני גברים גדולים וגמישים באגפים; ניתן היה לגרום לגיבוי מוחלט כדי ליצור טבעת הגנה אם היחידה תהיה מוקפת.
הדונדיין יכלו לנחש את כוחו של האויב, אך הם הבחינו שקבוצת האורקים הרבה יותר גדולה מגדודם, אולי אפילו פי 10 משלהם.
הסתערות האורקים הראשונה הגיעה במהירות, והכתה במרכז קו הדונדיין לאחר שנורה מטח חצים מצידם.
בשלב זה, איסילדור שלח את נושא כליו אוטר, שייקח את רסיסי נרסיל לריבנדל לשמירה.
האורקים לא הצליחו לפרוץ לשורות הגדוד, כיוון שכל חיילי הדונדיין התנשאו מעל הגבוהים שבאורקים, כיוון שבדמם זרם דם בני נומנור.
ערימות של גופות אורקים נערמו אט אט לפני הדונדיין, והאורקים שוב שמרו על מרחק מחוץ לטווח הקשתות החזקות של הנומנורים.
איסילדור הניח שהאורקים, בדרך האופיינית שלהם, נחרדו מאבדותיהם במאבק עד שהם לא יחדשו את הקרב, אלא יעדיפו לשמור גבול מרחוק.
לאחר מכן החליט המלך להביא את גדודו לקרקע נמוכה יותר מישורית, כדי ששם אולי יהיה להם יותר סיכוי להדוף את מקפותיהם, אולם, לפני שהספיק לעשות זאת, האורקים חזר במהירות שוב.
בהתקפה שנייה זו, האורקים התקרבו בצורת סהר מלא, והחליטו ללחוץ על דונדיין בכל נקודות חולשתם.
חיילי הדונדיין החלו להיהרג וההרכב החל להתפורר.
קיריון וארטן נהרגו, ואלנדור שכנע את איסילדור לברוח ולעבור את האנדוין אם הוא יכול, בצד השני שלו הוא עשוי לברוח מטווח האורקים ולעשות את דרכו לריוונדל.
איסילדור הסתתר כשהטבעת עימו, ומיהר אל העמק.
על גדות האנדוין הוא שחרר את עצמו מכל שריונו על מנת שיוכל לנוע ביתר קלות למעט חרב קצרה להגנה.
חציית הנהר הייתה קשה לו, אפילו בהיותו דונדן, איסילדור היה מותש כשהגיע למי הגדה המערבית.
שם הסתבכו בו קנים והטבעת נטשה אותו, מחליקה מבין אצבעותיו.
חותרים של ספינת אורקים הבחינו בדמות הגדולה והמרשימה, ומתוך פחד ירו לעבר איסילדור, הרגו אותו, וברחו במהירות.
רק אוטר, אסטלמו ועוד חייל שרדו את האסון.
גופתו של איסילדור מעולם לא נמצאה, וייתכן שנמצאה על ידי האורקים ונמשתה בסתר.
כוח האורקים התפזר במהירות על ידי כוח סיוע של אנשי יער שהגיע מאוחר מדי.
אסטלמו התאושש ונשאר בחיים, אך, תוצאות הקרב היו הרסניות ביותר לעמים החופשיים של הארץ התיכונה: מלך הדונדיין, איסילדור מת, ואיתו אבדה הטבעת האחת.
הקרב בצ'ינגודרר היה התקפת טרור של ארגון המדינה האסלאמית בסהרה הגדולה כנגד בסיס של צבא ניז'ר שאירע ב-9 בינואר 2020. באירוע נהרגו 89 חיילים ו-77 חברי ארגון הטרור.
זאת הייתה המתקפה עם מספר הנפגעים הגדול ביותר בתולדות המדינה.
האירוע התרחש ב-9 בינואר 2020 בבסיס בצ'ינגודרר שבמחוז טילברי הנמצא בצפון ניז'ר.
האזור מרוחק 8 ק"מ מהגבול עם מאלי.
בהתקפה נהרגו לפחות 89 חיילים ומספר נפגעים נוספים שלא דווח.
ממשלת ניז'ר דיווחה שלפחות 77 מהתוקפים נהרגו במהלך האירוע.
ממשלת ניז'ר הכריזה על שלושה ימי אבל בעקבות האירוע.
נשיא המדינה, מהמדואו איסופו, פיטר את הגנרל אחמד מוחמד, מפקד הצבא הינז'רי, ומינה במקומו את סליפו מודי.
הקרב בצפון צ'אד היה קרב בצפון צ'אד, שהיה חלק מהמרד בצפון צ'אד , שבו השתתפו צ'אד וFACT - החזית לשינוי בצ'אד.
הקרב פרץ ב-11 באפריל 2021. הקרב החל במחוז טיבסטי בעקבות הבחירות לנשיאות צ'אד ב-2021. במהלך הקרב נשיא צ'אד אידריס דבי נהרג, ולכן החליף אותו בנו מחמוד דבי איטנו בתור הנשיא בפועל.
בעקבות הקרב היו מתוכננות בחירות מיוחדות לנשיאות צ'אד ב-2022, אך בחירות אלו לא התקיימו.
בבחירות לנשיאות צ'אד ב-2021, אידריס דבי, ששלט במדינה מ-1990, היה צפוי להאריך את זמן שלטונו ל-30 שנה.
דבי זכה ב-60 מתוך 61 מחוזות צ'אד.
האופוזיציה התנגדה לתוצאות הבחירות וקראה להחרים אותן, לאחר שיאסין עבדרמן סאקינה, ראש מפלגת הרפורמה, סירב להכיר בניצחונו של דבי.
מאוחר יותר, ב-25 באפריל, פורסם כי אידריס דבי ניצח ב-79.32% מהקולות.
ביום הבחירות, תקפה הקבוצה הלובית FACT מוצב של הצבא הצ'אדי על גבול צ'אד-לוב.
FACT נמצאת תחת הגנתו של הצבא הלאומי של לוב בפיקוד ח'ליפה חפתר ונלחמת לעיתים קרובות בצבא הצ'אדי.
דיווח של ממשלת ארצות הברית טען כי המורדים התבססו בשדה התעופה אל-חופרה בלוב, שמשתמשים בו גם סוחרי קבוצת וגנר הרוסית, המקבלים דרך שדה התעופה נשק מאיחוד האמירויות.
בנוסף, ברשותם של FACT נמצאים כלי נשק אמירתיים.
לאחר ההתקפה על הגבול, כוחות של FACT נכנסו לצ'אד בשיירות, ונלחמו עם צבא צ'אד במספר ערים, במטרה להגיע אל נג'מנה, עיר הבירה של צ'אד.
כתוצאה מהגידול באי היציבות, כוחות של ארצות הברית ובריטניה נסוגו מצ'אד.
ב-19 באפריל, FACT השתלטה על המחוזות: בורקו, אנדי המזרחית, אנדי המערבית, וטיבסטי.
באותו היום, הקרבות בין FACT לצבא של צ'אד המשיכו, ו-FACT דרשה שמחוז טיבסטי יקבל עצמאות.
במהלך הקרבות, נהרגו לפחות 300 חיילי FACT, אבל גם 5 חיילים מצבא צ'אד נהרגו, מה שהגביר את המתח הפוליטי במדינה.
צבא צ'אד אמר ב-19 באפריל כי שיירות FACT המובילות אל עיר הבירה "הושמדו לחלוטין".
דובר הצבא אמר גם שהשיירות הושמדו בקרב על הנפה הצפונית במחוז קאנם.
גנרל אזם ברמנודה אגאונה טען שהצבא שבה 150 חיילי FACT, ודיווח ש-36 חיילי צ'אד נפצעו.
ב-19 באפריל 2021, יממה לאחר שזכה בפעם הששית בנשיאות, נהרג נשיא צ'אד אידריס דבי.
בנו מחמוד דבי איטנו המשיך אותו בתור ראש המועצה הצבאית הזמנית של צ'אד (TMC).
הקרבות המשיכו גם לאחר מותו של דבי.
יום לאחר מכן, לוחמי FACT המשיכו במסעם לעבר בירת צ'אד נג'מנה, ודחו את הפגישה עם TMC שהוצעה על ידי מחמוד דבי איטנו.
מספר פוליטיקאים מהאופוזיציה דרשו כי מחמוד יורה על פינוי מהיר של תושבי נג'מנה.
קבוצה נוספת של מורדים - מועצת הפיקוד הצבאי לישועת הרפובליקה (CCMSR), הצטרפה ל-FACT לקרבות נגד המועצה הצבאית הזמנית.
ב-21 באפריל 2021 הופצץ מתחם של המורדים.
המורדים טענו שההפצצה נעשתה בניסיון לחסל את ראש FACT מחמוד מחדי עלי, וטענו כי צרפת סייעה לצ'אד בהפצצה.
ב-24 באפריל דובר FACT אמר שהמורדים "מתכוננים להתקדם" אל נג'מנה ושהם "לא מכירים בסמכותו של שום נשיא צבאי".
ב-25 באפריל טענה ממשלת צ'אד כי חלק מהמורדים נמלטו לניז'ר, וכי ניז'ר מסייעת לצ'אד.
ב-27 באפריל, הממשלה טענה שהשמידו ארבעה כלי רכב של FACT.
ב-28 באפריל גם כוחות יבשתיים וגם כוחות אוויריים של צבא צ'אד נלחמו במורדים.
ב-29 באפריל נטען על ידי המורדים שהם כבשו את העיר נוקאו, עיר הבירה של נפת נורד קאנם בצ'אד, הנמצאת רק מרחק קטן מנג'מנה, תוך כדי שהשמידו מסוק.
ממשלת צ'אד הכחישה את הטענה ואמרה שהם הפגיזו עמדה של המורדים.
דובר הצבא טען כי המסוק התרסק בגלל בעיות טכניות רחוק משדה הקרב.
ב-30 באפריל הכוחות הצ'אדים טענו שהם כבשו מחדש את כל האזור סביב העיר נוקאו, ושמהצבא הצ'אדי נפלו בקרב רק 6 חיילים ו-22 נפצעו, בעוד שמלוחמי המורדים נהרגו מאות.
ב-6 במאי כוחות צ'אד טענו שכוחות FACT הובסו, לאחר שנלחמו על יד גבול ניז'ר, וכך הכריחו אותם לסגת צפונה.
כוחות הביטחון פינו את האזור.
ב-9 במאי ה-TMC טען כי הושג ניצחון על המורדים.
למרות זאת, הקרבות המשיכו, ודובר FACT אמר שלא היה מודע שזה סוף הלחימה.
הוא הוסיף שהמורדים יודיעו כשיהיה מידע אמין יותר.
בינתיים, התקבלו דיווחים מעודדים על שיבתם של החיילים מהצפון.
הניצחון הצ'אדי אושר כאשר בשיר מחדי, דובר FACT, ביקש מהצבא של צ'אד זכויות של שבויי מלחמה, ולתת ל"אלו שעדיין במרד מחוץ למדינה, להצטרף אל מערכת המשפט, כך שביחד נוכל לתרום לבניית מערכת המשפט והדמוקרטיה במדינה".
התגובות למותו של דבי כללו בעיקר תנחומים, בניגוד לקרבות המתמשכים שהיו בצפון צ'אד.
התגובות באו מהארגונים הבאים: האיחוד האפריקאי, האיחוד האירופי ומהאו"ם.
כמו כן, צ'אד קיבלה תנחומים גם מהמדינות הבאות: ארצות הברית, טורקיה, ישראל, מאלי, מרוקו, ניז'ר, סין, סנגל וצרפת.
ב-22 באפריל צרפת אמרה באופן רשמי שההשתלטות על השלטון של מחמוד דבי איטנו הייתה נחוצה מ"נסיבות יוצאות דופן".
הקרב הנשכח (בהולנדית: De Slag om de Schelde) הוא סרט מסוגת סרט מלחמה המבוסס על קרב שפך הסכלדה מ-1944, במלחמת העולם השנייה, עם תחילת תבוסת הגרמנים באירופה.
הסרט עוסק בניסיונות כוחות בעלות הברית לכבוש את נמל אנטוורפן, שהיווה מרכז חשוב וחיוני במאמץ לכיבוש אירופה כולה מידי הגרמנים.
הסרט עוקב אחר מספר דמויות ביניהן טייס בריטי, חייל הולנדי בצבא הגרמני שנפצע ונשלח לשרת כמתרגם במשרדו של מפקד כוח הכיבוש בזילנד, ועמו כמה אנשי מחתרת המתנגדים לכיבוש הנאצי.
הסרט מתרחש בזיילנד הכבושה בהולנד, בספטמבר 1944, אחרי הפלישה לנורמנדי ותחילת תבוסת הגרמנים באירופה.
טנטיה פיסר, עובדת בלשכת ראש העיר הכבושה בידי הגרמנים, כאשר אביה העובד כרופא בבית החולים הצבאי הגרמני.
הרופא ובתו נמנעים מלהתבטא לגבי משטר הכיבוש, אך בתוך תוכם הם שמחים לתבוסת הגרמנים המסתמנת ומחכים להסתלקותם.
תחילה נראה היה שהגרמנים מתפנים, אך עד מהרה מתברר שהם מתכוונים להישאר ומתכוננים לקרב המכריע מול בעלות הברית.
במקביל, מרינוס ואן סטאפרן, מתנדב הולנדי ביחידת שריון בוורמאכט נשלח לתפקיד משרדי לאחר שנפצע, ומשמש כפקיד ומתורגמן אצל מפקד הכוח הגרמני בעיר, אוברסט ברגהוף.
מרינוס נגמל לאט לאט מאמונתו בצדקת דרכם של הנאצים אחרי הוצאתם להורג של אזרחים בני ערובה.
העלילה מסתבכת כשדירק, אחיה הצעיר של טנטיה, השליך אבן על רכב גרמני, שגרמה לתאונת דרכים בה נהרגו כמה חיילי ורמאכט.
כדי לאתר את המפגע ולהסגירו לידיים, מאיימים הגרמנים להרוג גם חפים מפשע.
בני משפחתו של מרינוס מתלבטים כיצד לנהוג, ולבסוף מסכימים שיסגיר עצמו, בהסתמך על קשרי אביו ששירת כרופא גם עבור הגרמנים, בתקווה שלא ייענש בחומרה.
אלא שהאב לא ידע כי בנו הצטרף לאחרונה למחתרת ופעל במסגרתה.
כשטנטיה ואביה מגיעים לשיחה עם המפקד הגרמני, הם מדברים על ליבו ומבקשים שיחוס על חיי הנער, בעוד מרינוס הפקיד מאזין לשיחה.
הוא עוקב אחר גזר הדין של דירק, ומבין כי אחרי שעונה בחקירה - הסגיר את שאר חברי המחתרת, ועתה הוחלט להוציאו עם כולם להורג, מריוס יוצר קשר בחשאי עם אחותו טנטיה ומספר לה בפגישה ברחוב, את הצפוי לאח ולשאר חברי המחתרת.
אחד מהקצינים שחוקרים את דירק רואה אותם משוחחים ומדווח בהתאם למפקד הכוחות אוברסט ברגהוף, שמחליט לשלוח את מריוס חזרה לשירות קרבי לא לפני שהוא שולח אותו להיות חלק מכיתת הירי שתוציא להורג את דירק ושאר חברי המחתרת.
בהמשך מצטרפת גם טניה למחתרת, לאחר שנחשפה למשימה חשובה של כוחות הברית, ולצילומי אחיה של עמדות ארטילריה גרמניות לאורך נהר הסכלדה, מהם עולה שהגרמנים מתכננים לפגוע בכוחות הברית העומדים לכבוש את האזור.
על טנטיה וחברתה יאנה, אף היא מכוחות התנגדות, הוטל להבריח לכוחות בעלות הברית את תצלומיו של דירק ומפה המראה כיצד ניתן להגיע לאי בסירות.
במקביל, במסגרת מבצע מרקט גארדן, טייס בריטי בשם ויל סינקלייר ומפקדו קפטן טוני טרנר וחייל נוסף בשם מקיי נפרדים מחבריהם לאחר שהדאון שלהם התרסק בים סמוך לחופי זיילנד.
במהלך ההתרסקות נפצע מפקד הטיסה טרנר, ובהמשך בורחים שאר צוות הדאון, לאחר שהבינו שאין להם סיכוי לשרוד לבדם בשטח הכבוש.
ויל סינקלייר, מקיי ומפקדם טוני טרנר נתקלים במפגש עם הגרמנים שבו נהרג מפקדם טוני.
ויל סינקלייר מחליט לחצות את הנהר לעבר כוחות בעלות הברית באמצעות סירה ואילו חברו מקיי מעדיף להישאר מאחור, בהנחה שהדבר חסר סיכוי.
לפני הקרב על וולכרן נלכדת טנטיה בעת שהיא מסייעת ליאנה חברתה לברוח בסירה עם התצלומים והמפה.
יאנה נפצעת אך מצליחה לברוח עם הסירה כשהגרמנים אינם מבחינים בה, ומגיעה בהמשך, מותשת לקווי בעלות הברית ויחד עמה המפה והתצלומים המועברים למפקד הכוחות,
מרינוס לוקח חלק בהגנה הגרמנית על האי וולכרן בעוד הטייס ויל סינקלייר משתתף בהתקפה הרגלית של בעלות הברית.
שני הצדדים סובלים מנפגעים כבדים והרוגים רבים אך בסופו של דבר כוחות בעלות הברית מנצחים.
במהלך הקרב, ויל סינקלייר ומרינוס נפגשים, בעוד מרינוס מכוון את נשקו לראשו של ויל אך מחליט שלא להרוג אותו.
וכך נפרדים השניים וממשיכים לדרכם.
לקראת סוף הקרב, מרינוס הורג חייל גרמני שהתכוון להרוג את טנטיה הכלואה בידי הגרמנים, ובמאבק נורה מרינוס בחזה.
טנטיה שזוכרת גם את ניסיונו לסייע לה במידע על אחיה מנסה כעת לטפל בפצעיו, בעוד סינקלייר ואחרים מבעלות הברית מוצאים אותה לצד מרינוס שבסוף מת מפצעיו.
חייס בלום בתפקיד מרינוס ואן סטאפרן
ג'יימי פלאטרס בתפקיד ויליאם סינקלייר
סוזאן ראדר בתור טנטיה פיסר
טום פלטון בתור טוני טרנר
מתייס ואן היינינגן ביים את הסרט.
אלן דה לויטה, פאולה ואן דר אוסט ומארק ואן אייוון שימשו כמפיקים.
EO, NPO, חברת Caviar הבלגית הצטרפו לפרויקט כמפיקים משותפים.
הסרט קיבל מימון מCoBo, קרן הקולנוע ההולנדית, הקרן האודיו -וויזואלית הפלמית ומקלט המס הבלגי.
בנובמבר 2019 הוכרז כי נטפליקס תפיק את הסרט, מה שהופך אותו לסרט ההולנדי הראשון של החברה.
עם תקציב של כ-14 מיליון יורו, הוא הסרט ההולנדי השני היקר ביותר שנעשה אחרי ה"ספר השחור" בשנת 2006. הוא צולם בעיקר בהולנדית ובאנגלית עם קצת גרמנית.
מקומות הצילום כללו גם את הולנד ובלגיה.
טריילר ראשון יצא בנובמבר 2020. הסרט הוקרן בבכורה בפליסינגן ב-14 בדצמבר 2020. הוא היה אמור להיות מוצג במקור בבית קולנוע בהולנד כמה ימים לאחר מכן, אך הוא נדחה ל-5 ביוני 2021. הסרט זמין בנטפליקס.
מבקר כתב על הסרט "אל תדלגו על זה!", כי "הקרב הנשכח הוא סרט מלחמה פצוע הדוק שעובד"; הוספת הסרט מכסה סכסוך של מלחמת העולם השנייה ש"לא זכה להתייחסות".
הקרב הראשון על נמל התעופה הבין-לאומי של דונצק היה עימות צבאי בין כוחות הרפובליקה העממית של דונצק לכוחות ממשלת אוקראינה שהתרחש בנמל התעופה הבינלאומי של דונצק בין 26 ל-27 במאי 2014, כחלק מהמלחמה בדונבאס שהחלה לאחר המהפכה האוקראינית ב-2014. הקרב השני על הנמל פרץ ב-28 בספטמבר 2014.
ממשלת אוקראינה החלה במבצע "אנטי-טרוריסטי" נגד המורדים הפרו-רוסים במחוז דונצק בתחילת אפריל 2014. מפגינים ומורדים פרו-רוסים המזוהים עם הרפובליקה העממית של דונצק כבשו מבני ממשלה, ערים ושטחים רבים באזור.
בעיר דונצק עצמה, בנייני ממשלה רבים היו תחת שליטה בדלנית.
נמל התעופה הבינלאומי של דונצק נותר מחוץ לאזור בשליטת המורדים.
במהלך הבוקר של 26 במאי 2014, לוחמים פרו-רוסים כבשו את אזור הטרמינל של נמל התעופה הבינלאומי של דונצק, ודרשו את נסיגת כוחות הממשלה מהאזור.
הם גם חסמו את הכביש בדרך לשדה התעופה.
זמן קצר לאחר מכן הציב המשמר הלאומי של אוקראינה אולטימטום למורדים, לפיו שעל המורדים להיכנע לאלתר.
האולטימטום נדחה, מה שגרם לצנחנים להסתער על שדה התעופה, במתקפה מלווה בתקיפות אוויריות נגד עמדות המורדים.
מסוקי תקיפה שימשו גם כדי למקד תותחים נגד מטוסים של המורדים.
משאיות עם תגבורת של כוחות הרפובליקה העממית של דונצק נראו באזור נמל התעופה.
עם רדת הערב, סילקו כוחות הממשלה את לוחמי הרפובליקה מחוץ לנמל התעופה.
לאחר מכן הם פתחו במתקפת נגד שנהדפה על ידי כוחות הממשלה.
במהלך הלילה בוצעו מתקפות ירי ספורדיים, מה שהוביל לתהיות אם נמל התעופה אכן היה תחת שליטת הכוחות האוקראינים.
למחרת, גם מנהיגים אוקראינים וגם מנהיגי המורדים אישרו כי שדה התעופה היה תחת שליטה מלאה של הכוחות האוקראינים, אך עד שעות הבוקר המאוחרות, עדיין ניתן היה לשמוע ירי מקלעים באחד הכבישים הראשיים המובילים לנמל התעופה.
המורדים בנו בריקדות על הכביש לשדה התעופה.
ראש עיריית דונצק, אולכסנדר לוקיאנצ'נקו, הפציר בכל התושבים להישאר בבתיהם.
במהלך הלחימה, בניין קבוצת ליגת ההוקי של דונבאס, נכבשה על ידי המורדים, שבזזו את הבניין, השמידו ציוד מעקב והציתו אותו.
בימים שלאחר הקרב, גבר הכעס כלפי ממשלת אוקראינה בקרב חלק מהתושבים המקומיים.
לדברי אחד התושבים, אזרחים רבים שקלו להצטרף למרד אם הפעולות הצבאיות הממשלתיות יימשכו .
גם קרבות ספורדיים נמשכו, כאשר לפחות מורד אחד נהרג בקרב אש ב-29 במאי.
שישה מורדים נוספים מתו ב-31 במאי, לאחר שניסו לחלץ את גופות חבריהם במקום הקרב בנמל התעופה.
כלי תקשורת שונים טענו כי לוחמיו של רמזן קדירוב, נשיא רפובליקת צ'צ'ניה נשלחו לדונצק כדי להילחם לצד המורדים.
אף על פי שקדירוב הכחיש ששלח את לוחמיו לדונצק, לוחם צ'צ'ני אחד טען שקדירוב נתן ללוחמיו פקודה להילחם באוקראינה.
הקרב במחנות המרכז היה קרב מתמשך בין צה"ל לחמאס וארגוני הטרור האחרים ברצועת עזה, שהחל ב-21 בדצמבר 2023 כחלק מהלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
הקרב התקיים בנפת דיר אל-בלח, המכונה "מחנות המרכז", הכולל את היישובים ומחנות הפליטים נוסייראת, אל-בורייג', מע'אזי ודיר אל בלח.
במחנות הללו פעלו ארבעה גדודים של חמאס, והם הפרידו בין צפון הרצועה, שצה"ל השיג אחיזה מבצעית על מרבית שטחו, ובין ח'אן יונס ודרום הרצועה, שבו התחולל קרב ח'אן יונס.
ב-6 בנובמבר במהלך הלילה מטוס קרב ביצע סיכול ממוקד בהכוונת שב"כ ואמ"ן והרגו את ואיל עספה, מפקד גדוד דיר אל-בלח של חמאס בחטיבת מחנות המרכז, שלקח חלק בשילוח מחבלי נוח'בה במתקפת הפתע ב-7 באוקטובר.
ב-14 בנובמבר פשטו לוחמי צוות הקרב של חטיבת ביסלמ"ח והשתלטו על מפקדתו של איימן נופל, מפקד חטיבת מחנות המרכז בעזה, שנהרג חודש לפני כן בתקיפה של צה"ל במחנה הפליטים אל-בורייג' במרכז הרצועה.
ב-6 בינואר פורסם כי מפקד גדוד נוסיראת וסגנו נהרגו בתקיפה של חיל האוויר.
בתחילת התמרון הקרקעי פרץ צק"ח 7 תחת אוגדה 36 את מסדרון נצרים.
עם זאת האוגדה התמקדה בשכונות הדרומיות של העיר עזה ובכיתורה של העיר, ולא במחנות המרכז שדרומית לפרוזדור.
לאורך כל חודשי המלחמה שמר צה"ל על נוכחות צבאית במסדרון זה ובציר המרכזי שסלל בו, גם בתקופות בהם עצימות הלחימה הייתה נמוכה.
ב-23 בדצמבר, פעל צוות הקרב של חטיבה 646 באזור נצרים.
לאחר שעסקו בפעולה להרחבת מסדרון נצרים שמבתר את הרצועה מצפונה לדרומה, נהרגו שני לוחמי גדוד 6646, כתוצאה ממטען שהופעל רכבם בידי מחבלים שהסתתרו בפיר בצד הדרך.
במקביל, בפעילות של לוחמי חטיבת יפתח, נהרגו שני לוחמי גדוד 7810 מפיצוץ מטען חבלה שהושלך לעברם.
במהלך חודש מרץ 2024, צוות הקרב של חטיבת הנח"ל בשיתוף עם גדוד 601 הרגו לפחות 268 מחבלים במרחב מחנות המרכז ומסדרון נצרים.
כמו כן פורסם כי כוחות ההנדסה של אוגדה 162 פעלו במרחב המסדרון, והשמידו 12 ק"מ של תוואי מנהרות.
צה"ל גם סלל את הכביש לביתור רצועת עזה והקים מגדל תצפית במרחב.
ב-21 בדצמבר הודיע דובר צה"ל כי עוצבת הבזק (אוגדה 99) פתחה במבצע אשר נועד לבסס את השליטה המבצעית של כוחות צה"ל במרכז הרצועה, בחיץ שבין צפון הרצועה למחנות המרכז.
האוגדה, בכוחות משולבים של חטיבות מילואים הראל, יפתח, ראם ושועלי המרום השלימה מבצע אוגדתי בשכונת בקשי, במרחב הדרומי לעיר עזה, לחיסול מחבלי גדוד נוסייראת בחמאס, השמדת תשתיות תת-קרקע ואמצעי לחימה.
בשכונת בקשי, לוחמי עוצבת ראם וחטיבה 646, הרגו מחבלים, איתרו אמל"ח, בהם משגרי רקטות, אופנועים ומטענים, והשמידו תשתיות תת-קרקע.
כמו כן הרג חיל האוויר בתקיפה חוליית מחבלים אשר ביצעו ירי RPG מתוך בניין עירייה לעבר הכוחות.
במקביל בשכונות המערביות של העיר עזה פעלה חטיבת יפתח לטיהורם ממחבלי חמאס.
במהלך פעולת הטיהור אותרו והושמדו אמצעי לחימה.
כי אוגדה 252 סיימה את תפקידה במלחמה העצימה והוחלפה על ידי אוגדה 99 שממלאת תפקיד לחימה באזור מחנות המרכז וח'אן יונס.
ב-22 בדצמבר, בפעילות של צוות קרב חטיבה 646 במרחב ג'וחור א-דיכ במחנות המרכז, איתרו הלוחמים מחסן אמל"ח ובו אמצעי לחימה.
במהלך הפעילות איתרו כוחות האיסוף של החטיבה משגרי רקטות לטווח ארוך מהם בוצעו שיגורים לשטח ישראל.
אוגדה 36 נכנסה לאל-בורייג' במרכז הרצועה בלילה, בין 25 ל-26 בדצמבר.
הוערך שהיו במחנה כאלף מחבלים שהיו ערוכים במארבים, ובשלושה מחנות נוספים היו ארבעה גדודים של חמאס.
מחנות המרכז מנו גם את אל-מועזי, נוסיראת ועיר החוף הגדולה דיר אל-בלח.
במהלך אותו יום איתרו כוחות חטיבת בית הספר למפקדי חי"ר פיר מנהרה שמוביל לתוואי תת-קרקעי רחב, כמו גם מתחם אימונים של חמאס ובו אמצעי לחימה.
ב-26 בדצמבר פגעו כוחות צה"ל בעשרות מחבלים באל-בורייג', שחלקם ניסו לשגר טילי נ"ט ארוכי טווח לעבר הכוחות - אך זוהו ונהרגו במארב.
ב-26 בדצמבר במהלך הקרבות במרכז הרצועה נהרג רס"ר (במיל') מאור לביא, לוחם בגדוד 450 של חטיבת ביסלמ"ח.
ב-27 בדצמבר במהלך הקרבות במרכז הרצועה פעלה חטיבה 460 וחטיבה 401. במהלך הקרבות נהרגו סמג"ד גדוד 198 ולוחם מילואים של חטיבה 401.
ב-29 דצמבר במהלך הקרב באל-בורייג' נהרג רס"ר (במיל') קונסטנטין סושקו, לוחם בגדוד ההנדסה 7086 שפועל תחת חטיבת גולני.
ב-31 בדצמבר במהלך הקרבות נהרג רס"ל (במיל') ליאב סעדה, לוחם הנדסה מגדוד 7107.
ב-1 בינואר 2024, הלחימה במרכז רצועת עזה התרחבה, ולוחמי אוגדה 99 נכנסו לשכונות נוספות במחנה הפליטים אל-בורייג'.
ב-8 בינואר, פורסם כי בלב מחנה אל-בורייג', באזור שצוות הקרב החטיבתי של חטיבת השריון 188 השתלט עליו ימים ספורים קודם, אותר מפעל נשק.
דרומה משם, באל-מעאזי, איתר צה"ל מחרטה.
לפי צה"ל, הייתה זו המחרטה הכי גדולה שאותרה ברצועת עזה מתחילת הלחימה.
באותו היום, בתאונה בה התפוצצה משאית שהעבירה חומר נפץ להריסת מנהרות נהרגו שישה חיילי צה"ל ונפצעו כ-30 בדרגות פציעה שונות.
ב-9 בינואר, במרחב אל מע'אזי, פעלו כוחות מצוות הקרב של חטיבת גולני והכווינו כלי טיס של חיל האוויר לתקיפת מחבלים.
הלוחמים חשפו פירים תת-קרקעיים ופשטו על מבנים צבאיים, איתרו משגרי רקטות, טילים, כלי טיס בלתי מאוישים, וחומרי נפץ.
בנוסף, הלוחמים השמידו מכונה לייצור רקטות שאותרה במרחב.
ב-11 בינואר, נהרגו במע'אזי כ-20 מחבלים, בהם מפקד בכוח הנוח'בה ואותרו אמצעי לחימה.
באל-בורייג', לוחמי גדוד האיסוף 414 זיהו מחבל אשר ירה לעבר חיילים מחלון אחד המבנים, לוחמי הגדוד הפעילו רחפן לעבר החלון ממנו ירה המחבל והרגו אותו.
ב-12 בינואר במסגרת סריקות שביצעו לוחמי צוות הקרב של חטיבה 179 במחנה הפליטים אל בורייג', זיהו חוליית מחבלים חמושים שנכנסו למבנה ששימש כמפקדה של החמאס ממנה פעלו.
הלוחמים הכווינו כלי טיס של חיל האוויר שהרג את המחבלים, והשמיד את המפקדה.
במקביל, צוות הקרב של חטיבה 646 פשט על חמ"ל של פעיל חמאס ואיתר עשרות אמצעי לחימה.
לאחר סיום פעילות הכוחות במרחב, החמ"ל ואמצעי הלחימה הושמדו בפעילות הנדסית של הכוח.
במקביל פעלה חטיבת יפתח במרכז רצועת עזה, במהלך קרבות והיתקלויות אש מול מחבלים נורה טיל נ"ט לעבר כוח לוחמים של גדוד 5037. כתוצאה מפגיעת טיל הנ"ט נהרג נהרג לוחם גדוד 5037 רס"ל (במיל') דן ויידנבאום.
ב-15 בינואר יצאה אוגדה 36 מאזור מחנות המרכז.
אוגדה 99 המשיכה לשלוט על המסדרון שמבתר את רצועת עזה, מאזור יער בארי ועד לחוף הים במסדרון נחל עזה, תוך שהיא פעלה גם בפאתי נוסיראת ואזורים נוספים הנמצאים באזור המסדרון, זאת על מנת לאבטח בצורה טובה יותר את הציר שביתר את הרצועה לחלק הצפוני והדרומי.
ב-15 בינואר, לוחמי צה"ל מחטיבה 646 הפועלים במחנה נוסייראת איתרו מתחם לייצור פצצות מרגמה ומפעל לייצור רקטות ואמצעי לחימה שהוסלקו בתוך מבנה של ארגון הומניטרי.
כמו כן, בהכוונה מודיעינית הכוחות סרקו בית ספר במרחב, ועצרו שמונה מחבלים שהסתתרו בו.
במרחב בית הספר אותר מחסן שהכיל אמצעי לחימה.
ב-16 בינואר פרסם דובר צה"ל כי לוחמי חטיבת 646 וכוחות יהל"ם השמידו מנהרת טרור שעומקה כתשעה מטרים אשר שימשה לשינוע המחבלים בין צפון לדרום רצועת עזה.
כוחות אוגדה 99 פעלו במרחב מחנה נוציראת.
באותו היום נפטר מפצעיו רס"ם (במיל') נועם אשרם, לוחם בפלס"ר 5352, עוצבת ראם (179), לאחר שנפצע בקרב במרכז הרצועה.
ב-17 בינואר איתרו לוחמי צוות הקרב החטיבתי 646 מתחם שיגור רקטות באזור אל בורייג' ממנו נורו רקטות לנתיבות.
הכוחות עצרו שבעה מחבלים חמושים והרגו נוספים.
לאחר מכן לוחמי ההנדסה מגדוד 710 השמידו את המתחם.
ב-21 בינואר דווח כי כוחות שריון ומהנדסים של חטיבת יפתח השמידו מפעל נשק של חמאס ואתר שיגור רקטות במחנה מע'אזי.
מחבלי חמאס ירו במהלך המבצע רקטות נגד טנקים לעבר החטיבה.
ב-22 בינואר אירע אסון אל-מע'אזי בו נהרגו 21 חיילי צה"ל ונפצעו מספר חיילים נוספים מפגיעת טיל נ"ט ורקטת RPG שגרמו לפיצוץ חומרי נפץ שהונחו בידי צה"ל כדי למלכד מבנים במסגרת הלחימה.
הפיצוץ גרם לקריסת המבנים הממולכדים על הלוחמים ששהו בהם.
ב-24 בינואר יצאה חטיבה 646 מהגזרה במטרה להשתתף בקרב חאן יונס.
חטיבת יפתח יצאה מעזה למחרת.
ב-2 בפברואר לוחמי צוות הקרב של חטיבה 646, איתרו במהלך פעילותם במרחב נוצ'יראת מתחם לייצור פגזי רקטות המושתת על מכונות אזרחיות ורב תכליתיות, שהוסבו על ידי חמאס לפעילות חבלניות עוינת.
בנוסף, לוחמי צוות הקרב של חטיבת יפתח, פשטו על כספות של חמאס בהן אותרו 100 אלף ש"ח ומסמכים המעידים על שיטת העברות הכספים של ארגון הטרור.
במקביל, לוחמי צוות הקרב של חטיבה 179 הרגו מאות מחבלים חמושים, איתרו והשמידו תוואי מנהור משמעותיים, כמו כן, הכוחות איתרו אמצעי לחימה והשמידו מבנים אשר שימשו את חמאס.
באמצע פברואר, צה"ל תקף בעיקר מהאוויר יעדים במחנות המרכז.
במחנות המרכז נשארו שני גדודים מרכזיים של חמאס, בנוסיראת ובדיר אל-בלח.
לאחר ששוחררו חטיבות המילואים של אוגדה 99 אשר החזיקו את מרחב מחנות המרכז ומסדרון נצרים, אוגדה 162 בהובלת חטיבת הנח"ל קיבלה את אחריות הגזרה במקומן.
ב-18 בפברואר במרכז הרצועה, צוות הקרב של החטיבה הרג מעל עשרה מחבלים.
באחת הפעילויות, זוהתה חוליית מחבלים מעמיסה אמצעי לחימה על עגלה ונעה בגזרת הכוחות, שהכווינו כלי טיס מאויש מרחוק שתקף והרג מספר מחבלים.
ב-11 באפריל 2024, פורסם כי צה"ל החל בפעולה במחנה הפליטים נוסייראת שבמרכז רצועת עזה.
בהודעת צה"ל נאמר כי אוגדה 162 החלה במהלך הלילה במבצע ממוקד במרכז הרצועה.
ב-14 באפריל פורסם כי כוחות צה"ל בפיקוד חטיבה 401 הקימו גשר הנדסי לחציית נחל הבשור, העובר בתוך רצועת עזה, במסגרת המבצע ולצורך תקיפת יעדים בעברו השני של הנחל.
כמו כן פורסם כי צק"ח הנח"ל פעל במרחב והשמיד מחבלים באמצעים מדויקים, במקביל לאחיזתו במסדרון נצרים והפעולות השגרתיות במרחב.
ב-25 באפריל, הועברה אחריות הגזרה מאוגדה 162 בהובלת חטיבת הנח"ל, חזרה לאוגדה 99, לצורך ההכנות למבצע ברפיח.
ב-28 באפריל החלו חטיבות כרמלי (2) ויפתח (679), בפיקוד אוגדה 99, בפעילויות הגנה והתקפה במרחב מסדרון מרכז הרצועה.
ב-4 ביוני אישר דובר צה"ל כי מטוסי קרב של חיל האוויר תקפו בשעות הצהריים מטרות טרור של חמאס, במקביל לפעילות הכוחות הקרקעיים בפיקוד אוגדה 98. בצה"ל מסרו כי הלוחמים פועלים במרחב אל-בורייג' שבמרכז הרצועה.
זו הייתה הפעם השנייה שצה"ל פועל באל-בורייג', אחד מבין ארבעה מחנות במרכז הרצועה, בה פעל בחודש דצמבר 2023. כחלק מהתקדמות הכוחות חיל האוויר תקף מהאוויר ותותחנים ביצעו ירי ארטילרי.
בתוך כך, בערוץ אל-ג'זירה דווח על חמש תקיפות ישראליות בצפון דיר אל-בלח, מדרום מערב לאל-בורייג.
למחרת, כוחות צק"ח כפיר ו־7 בפיקוד אוגדה 98 פעלו באזור מזרח אל בורייג' ולראשונה מתחילת המלחמה גם במזרח דיר אל בלח, הן מעל והן מתחת לקרקע במקביל.
דובר צה"ל פרסם כי מטוסי קרב של חיל האוויר תקפו מתחם חמאס שנמצא בבית ספר של אונר"א במחנה הפליטים נוסייראת.
ב-7 ביוני פורסם כי כוחות צוות הקרב של חטיבת הצנחנים הצטרפו ללחימה במרחב.
בבוקר 8 ביוני, בשעה 11:00 פתחו כוחות מערכת הביטחון במבצע לשחרור החטופים נועה ארגמני, אלמוג מאיר, שלומי זיו ואנדרי קוזלוב, שנחטפו ב-7 באוקטובר ממסיבת 'הנובה' לתוך עזה.
כוחות צה"ל, שב"כ וימ"מ פשטו על שני מבנים שונים בלב מחנה הפליטים נוציראת.
הארבעה חולצו תחת אש כבדה של מחבלי החמאס, ובמהלך המבצע נתקפו מטרות טרור, וביניהן מטרות שהיוו איום על כוחותינו במרחב, מהיבשה, מהאוויר ומהים.
במבצע - שנמשך שעתיים וחצי השתתפו מאות לוחמים, וביניהם אוגדה 98 שנפרסה במרחב עם חטיבות הצנחנים, 7 וכפיר.
המבצע נקרא מבצע ארנון, על שם רב פקד ארנון זמורה, שנפל במהלך המבצע.
אוגדה 98, שהשתתפה במבצע ארנון ובמבצע אוגדתי במזרח אל בורייג' ומזרח דיר אל-באח, סיימה את משימתה ויצאה מהרצועה.
במהלך פעילותה, השמידה האוגדה שתי מנהרות התקפיות וחיסלה כ-100 מחבלים.
ב-13 ביוני פורסם כי חטיבות 'אלכסנדרוני' (3) ו'הזקן' (8) הצטרפו ללחימה תחת אוגדה 99 במרחב מסדרון נצרים.
ב-15 ביוני, פורסם ברצועה כי התחוללו תקיפות אינטנסיביות של צה"ל בדיר אל-בלח.
אוגדה 99 המשיכה להילחם במרחב ציר נצרים עם צוותי הקרב של חטיבות 'אלכסנדרוני' (3), 'הזקן' (8), ויחידת הרפאים.
כוחות האוגדה פעלו להעמקת השליטה המבצעית במרחב, וכחלק מהמאמצים כוחות חטיבת הזקן (8) השלימו התקפה על שכונת אל-זהרה שבפאתי נוציראת.
הלוחמים הרגו עשרות מחבלים והשמידו תשתיות טרור, בין היתר השמידו הכוחות מחסן אמל"ח עם פצצות מרגמה של ארגון הטרור חמאס.
במקביל, כוחות חטיבת אלכסנדרוני (3) השלימו מבצע בשכונת אל-עומדאן שבפאתי העיר עזה.
בשכונה אותר אמל"ח רב ומספר פירי מנהרות.כמו כן, במהלך החודש ובמקביל לכניסתן של חטיבות '3' ו'8' למרחב, חטיבות '2' ו'679' נסגו מרצועת עזה.
ב-2 ביולי במהלך פעילות יזומה של חטיבה 8 בפרוזדור נצרים, רכב שבו נסעו הלוחמים בפעילות, עלה על מטען חבלה.
כתוצאה מפיצוץ המטען נהרגו רס"ן במיל' אייל אבניאון ורס"ר במיל' נדב אלחנן נולר, בנוסף, נפצע באורח קשה לוחם מילואים מגדוד 121, חטיבה 8.
ב-27 ביולי פורסם כי בשבוע שחלף אוגדה 252 החלה לפעול במרחב מסדרון מרכז הרצועה עם חטיבות ירושלים (16) והראל (10), והיא מחליפה את אוגדה 99, שיצאה מהרצועה ופעלה במרחב מאז חודש אפריל.
אוגדה 252 ממשיכה לפעול במרחב מסדרון מרכז הרצועה.
כוחות צוות הקרב של חטיבת ירושלים (16) חיסלו חולית מחבלים שיצאה ממנהרת טרור על מנת לפגוע בכוחות צה"ל, במקביל השמיד מסוק קרב מחסן אמצעי לחימה וחומרי נפץ בהכוונת צוות הקרב של חטיבה 10.
ב-22 באוגוסט פתחו לוחמי חטיבת ירושלים לקראת 8:30 בבוקר, בהתקפה חטיבתית על שכונת זייתון.
כאשר במהלכה כוח לוחמים מגדס"ר 6310 נכנס במבנה לסריקה ומטען שהונח בסמוך לחומת הבית, והופעל בידי מחבלים באמצעות מנגנון הפעלה מרחוק התפוצץ, כתוצאה מפיצוץ המטען נהרגו רס"ל (במיל') אביתר עטואר, רס"ל (במיל') דניל פצ'ניוק, ורס"ל (במיל') ניתאי מיטודי.
בנוסף באותה תקרית 7 לוחמים נפצעו קשה ובינוני ופונו בשני מסוקים לטיפול רפואי.
באותו היום, אחר הצהריים בדרום העיר עזה, במרחב מסדרון נצרים, כוח לוחמי המילואים גדוד 8119 של חטיבת ירושלים שפעלו במקום נתקלו בחולייה של 4 מחבלים מטווח קצר, פנים אל פנים.
במהלך ההיתקלות, הכוח הצליח לחסל 3 מהמחבלים.
המחבל הרביעי נמלט, וחוסל דקות לאחר מכן באמצעות מטוס קרב.
במהלך ההתקלות נפגע ונהרג הלוחם רס"ם (במיל') יניב יצחק אורן.
ב-25 באוגוסט נהרג מפיצוץ מטען במרכז רצועת עזה לוחם גדוד 9207 של חטיבת ירושלים רס"ר (במיל') שלמה יהונתן חזוט.
באותו אירוע נפצע לוחם נוסף מגדוד 9207 באורח קשה.
ב-28 באוגוסט נהרג מפגיעת ירי צלף רס"ר (במיל') יוחאי חי גלאם, לוחם בגדס"ר 6310, של חטיבת ירושלים במהלך פעילות להרחבת מסדרון נצרים.
הקרב האחרון של אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק התרחש באוקיינוס האטלנטי כ-300 מיילים ימיים (560 ק"מ) ממערב לברסט, צרפת, ב-26–27 במאי 1941 בין אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק וגורמים ימיים ואוויריים של הצי המלכותי הבריטי.
למרות שזו הייתה פעולה מכרעת בין אוניות ראשה, אין לה שם מקובל.
זה היה שיאו של מבצע רייניבונג שבו נכשל הניסיון של שתי אוניות גרמניות לשבש את השיירות האטלנטיות לבריטניה עם הטבעת הביסמרק.
הקרב האחרון כלל ארבעה שלבים עיקריים.
השלב הראשון בשלהי 26 במאי כלל מתקפות אוויריות של מפציצי טורפדו של נושאת המטוסים הבריטית ארק רויאל, אשר השביתה את ציוד ההיגוי של ביסמרק, תקעה את ההגאים שלה במצב פנייה ומנעה את בריחתה.
השלב השני היה מעקב והטרדה של ביסמרק בלילה של 26/27 במאי על ידי משחתות בריטיות ופולניות, ללא נזק רציני לאף ספינה.
השלב השלישי בבוקר 27 במאי היה מתקפה של אוניות המערכה הבריטיות קינג ג'ורג' החמישי ורודני שנתמכו על ידי הסיירות הכבדות נורפוק ודורסטשייר.
לאחר כ-100 דקות של לחימה, ביסמרק הוטבעה על ידי ההשפעות המשולבות של ירי פגזים, פגיעות טורפדו והטבעה עצמית.
בצד הבריטי, רודני נפגעה קלות מהחטאות פגזים ומהשפעות הפיצוץ של התותחים שלה.
ספינות מלחמה בריטיות חילצו 110 ניצולים מביסמרק לפני שנאלצו לסגת בגלל תצפית לכאורה של צוללת, והותירו כמה מאות אנשים לגורלם.
צוללת וספינת מזג אוויר גרמנית הצילו עוד חמישה ניצולים.
בשלב האחרון, הספינות הבריטיות הנסוגות הותקפו למחרת ב-28 במאי על ידי מטוסי הלופטוואפה, וכתוצאה מכך אובדן המשחתת אה"מ מאשונה.
בפיקודו של מפקד הצי גינתר ליטיינס, אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק והסיירת הכבדה פרינץ אויגן ניסו לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי כדי לתקוף שיירות.
הספינות יורטו על ידי כוח בריטי מצי הבית.
בקרב מצר דנמרק שהתרחש ב-24 במאי, ניזוקו מכלי הדלק של ביסמרק וכמה תאי מכונות, כולל חדר דוודים, הוצפו.
כוונת הקפטן שלה הייתה להגיע לנמל ברסט לתיקון.
נחוש לנקום את טביעת "גאוות הצי" אה"מ הוד בקרב מצר דנמרק, הבריטים התחייבו לכל יחידה אפשרית לצוד את ביסמרק.
אוניית המערכה הישנה מסדרת רוונג', אה"מ ראמיליס נותקה מתפקידה בשיירה דרומית מזרחית לגרינלנד והצטוותה לקבוע מסלול ליירט את ביסמרק אם תנסה לפשוט על נתיבי הים מול צפון אמריקה.
אה"מ פרינס אוף ויילס הפגועה והסיירות נורפוק וסאפוק עדיין היו במגע עם הספינות הגרמניות לאחר קרב מצר דנמרק.
שאר צי הבית, המורכב מאוניית המערכה אה"מ קינג ג'ורג' החמישי, מסיירת המערכה אה"מ ריפאלס, נושאת המטוסים אה"מ ויקטוריוס, ארבע סיירות קלות ומלוותיהן, כבר יצאו להפלגה מסקפה פלו לפני אובדן הוד.
אוניית המערכה אה"מ רודני נותקה מתפקידי הליווי ממערב לאירלנד וקבעה מסלול יירוט לביסמרק.
כוח H כבר יצא מגיברלטר עם נושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל, סיירת המערכה אה"מ רינואון והסיירת הקלה אה"מ שפילד ב-23 במאי כדי להשתלט על תפקידי הליווי של ספינות אחרות, אבל ברגע שהתברר שהביסמרק פונה לצרפת, הכוח פנה לכיוון צרפת ליירט את ביסמרק.
הסיירת הכבדה אה"מ לונדון ליוותה שיירה מגיברלטר לבריטניה וגם קיבלה הוראה ליירט.
גם הסיירת הקלה אה"מ אדינבורו שחיפשה רצי מצור באזור ממערב לכף פיניסטר קיבלה הוראה להצטרף לציד.
בשעות הערב המוקדמות של 24 במאי פנתה ביסמרק לזמן קצר לעבר רודפיה (פרינס אוף ויילס והסיירות הכבדות נורפוק וסאפוק) כדי לחפות על בריחת בת לווייתה, הסיירת הכבדה פרינץ אויגן להמשיך הלאה אל האוקיינוס האטלנטי.
בשעות הערב המאוחרות של אותו היום, בוצעה התקפה על ידי קבוצה קטנה של מפציצי טורפדו דו-כנפיים פיירי סורדפיש של טייסת אוויר 825 בפיקודו של יוג'ין אסמונדה מנושאת המטוסים ויקטוריוס.
פגיעה אחת הושגה, אך גרמה רק נזק שטחי לחגורת השריון של ביסמרק.
בתחילת 25 במאי הכוחות הבריטיים איבדו את המגע עם ביסמרק, אשר פנתה לכיוון צרפת בזמן שהבריטים חיפשו צפון מזרחה, בהנחה שהיא חוזרת לנורווגיה.
מאוחר יותר ב-25 במאי מפקד הכוח הגרמני, אדמירל גינתר ליטיינס, ככל הנראה לא מודע לכך שאיבד את רודפיו, שבר את שתיקת הרדיו כדי לשלוח הודעה מוצפנת לגרמניה.
זה איפשר לבריטים לבחון את מיקומה המשוער של ביסמרק ולהסיק שאוניית המערכה הגרמנית פונה לצרפת.
אולם עד עכשיו, הדלק הפך לדאגה גדולה לשני הצדדים: עקב נזקי הקרב, אובדן הדלק שלאחר מכן ובגלל שביסמרק לא תדלקה בנורווגיה וגם לא ממכלית בזמן שהייתה בנסיעה לצפון האוקיינוס האטלנטי, ליטיינס נאלץ לשמור על מהירות חסכונית של 21 קשרים במקום להפליג במהירות שיא לצרפת.
מצי הבית הרודף, פרינס אוף ויילס, ריפאלס, ויקטוריוס וארבע הסיירות והסאפוק נאלצו לנתק מגע.
רק קינג ג'ורג' החמישי ונורפוק הצליחו להמשיך לעקוב אחריה.
מכיוון שגם מסך המשחתות של קינג ג'ורג' החמישי חסרו דלק, שייטת המשחתת הרביעית המורכבת מהמשחתות קוסאק, סיק, מאורי וזולו, והמשחתת הפולנית פיורון, בפיקודו של קפטן פיליפ ויאן קיבלו הוראה להתנתק משיירת WS-8B ולמסך את קינג ג'ורג' החמישי.
בשעה 10:30 ב-26 במאי זוהתה ביסמרק על ידי מטוס סיור קטלינה של פיקוד החופים מטייסת 209 RAF שטס מעל האוקיינוס האטלנטי מבסיסו ב-Lough Erne בצפון אירלנד מעבר לפרוזדור דונגאל.
הוא הוטס על ידי קצין הטיסה הבריטי דניס בריגס ועל ידי משקיף הצי האמריקני צוער לאונרד ב.
סמית' היה בשליטה כאשר הבחין בביסמרק (דרך כתם שמן נגרר ממכל הדלק הפגוע של האונייה) ודיווח על מיקומה לאדמירליות.
מעט לפני בשעה 09:00 שיגרה ארק רויאל מטוסי סיור וחצי שעה אחרי הקטלינה, שני מטוסי סורדפיש מצאו גם את הביסמרק.
מכאן ואילך, מיקום האונייה הגרמנית היה ידוע לבריטים, אם כי יהיה צורך להאט את האויב במידה ניכרת אם יחידות כבדות יקוו להילחם בה מחוץ לטווח המטוסים הגרמניים היבשתיים.
עם קבלת ההודעה מהקטלינה, החליט ויאן לא להצטרף לאוניות המערכה הבריטיות הרודפות, אלא לנווט ישירות לביסמרק.
כל התקוות הבריטיות נתלו כעת בכוח H ובמשחתות הללו.
שלב ראשון: ארק רויאל משביתה את הביסמרק
בשעה 14:50 ב-26 במאי בתנאי מזג אוויר נוראיים, ארק רויאל שיגרה 15 מטוסי סורדפיש להתקפה על הביסמרק.
המטוסים לא הוזהרו שהסיירת שפילד נשלחה קדימה כדי לעקוב אחר הביסמרק, במקום זאת נאמר להם שאין ספינות אחרות בסביבה.
מטוסי הסורדפיש תקפו בראות גרועה את הסיירת שפילד, אך לחלק מהטורפדות שלהם היו מרעומים מגנטיים פגומים שגרמו להתפוצצותם בפגיעה בגלים, וניתן היה להתחמק מהטורפדות הנותרות.
בשעה 19:10 שוגרו אותם כלי טיס להתקפה שנייה עם טורפדות עם מרעומי מגע.
בשעה 19:50 דהר כוח H לעבר ה-U-556 שהשיגה תנוחת ירי מושלמת כדי לפגוע גם בארון רויאל וגם ברינואון, אבל הצוללת ירתה את כל הטורפדות שלה בפעולות קודמות ולא יכלה לתקוף.
המטוסים יצרו כעת קשר ראשון עם השפילד בשעה 20:00, מה שכיוון אותם לביסמרק.
למרות יד העזרה הזו ומכ"מי ה-ASV II שלהם, הם לא הצליחו למצוא את האונייה הגרמנית.
כעבור חצי שעה הם נאלצו ליצור קשר מחדש עם השפילד שיכלה סוף סוף לשלוח אותם לביסמרק.
המתקפה החלה בשעה 20:47 ונמשכה חצי שעה.
שלושה מטוסים נאלצו ליצור קשר מחדש עם השפילד בפעם השלישית.
לפגיעה ראשונה באמצע האונייה הייתה השפעה מועטה, אבל פגיעה שנייה מאחור תקעה את ההגה ואת ציוד ההיגוי של ביסמרק ב-12° לכיוון שמאל.
זה הביא לכך שהיא הייתה מסוגלת, בתחילה, להפליג רק במעגל גדול.
ביסמרק ירתה עם החימוש הראשי והמשני שלה נגד המטוס התוקף, תוך ניסיון לפגוע במטוסי הטורפדו הנמוכים עם ניתזי הפגזים.
לאחר שההתקפה הסתיימה, ביסמרק ירתה עם הסוללה הראשית שלה לעבר שפילד שעקבה אחריה.
המטח הראשונה פספס בקילומטר אחד, אולם המטח השני נחת סביב הסיירת.
רסיסי פגזים נחתו על שפילד, הרגו שלושה אנשי צוות ופצעו שניים אחרים.
ארבעה מטחים נוספים נורו אך לא נרשמו פגיעות.
שפילד נסוגה במהירות בחסות מסך עשן.
שפילד איבדה את המגע עם ביסמרק בראות הנמוכה, אך מעט לפני השעה 22:00 היא פגשה את קבוצת חמשת המשחתות של ויאן והצליחה להכווין אותן לביסמרק.
קינג ג'ורג' החמישי ורודני הצטרפו בסביבות השעה 18:00 והתקרבו מצפון-מערב.
מכיוון שהמשחתות של ויאן שמרו על קשר עם הביסמרק ועקבו אחריה כל הלילה, הוא החליט לנווט דרומה, אפילו לדרום מערב וליצור מעגל כדי להיות מסוגל להילחם בביסמרק בבוקר בצללית נגד מזרח.
גם הסיירת הכבדה נורפוק והסיירת הקלה אדינבורו התקרבו בנפרד מצפון-מערב.
אדינבורו נאלצה לנטוש את המרדף בגלל מחסור בדלק אבל נורפוק תפסה עמדה מצפון לביסמרק.
סיירת כבדה אחרת דורסטשייר התקרבה ממערב ותיצור קשר למחרת בבוקר.
לאחר שאספה את מטוסיה, ארק רויאל וכוח H החזיקו תחילה מצפון לביסמרק, אך במהלך הלילה הפליגו דרומה ונשארו בסביבה.
מאמצי התיקון של הצוות לשחרר את ההגה כשלו.
ביסמרק ניסתה לנווט על ידי חילופי כוחם של שלושת צירי המדחף שלה, מה שבמצב הרוח והים בעוצמה 8, הביא לכך שהאונייה נאלצה להפליג לעבר קינג ג'ורג' החמישי ורודני, שתי אוניות מערכה בריטיות שרדפו אחרי ביסמרק מכיוון מערב.
בשעה 23:40 ב-26 במאי, אדמירל ליטיינס מסר לקבוצה מערב, בסיס הפיקוד הגרמני, את האות "האונייה בלתי ניתנת לתמרון.
אנחנו נילחם עד הפגז האחרון.
שלב שני: המשחתות של ויאן מתנכלות לביסמרק בלילה
שעה לאחר התקפת מטוסי הסורדפיש, המשחתות מאורי ופיורון יצרו מגע עם הביסמרק בשעה 22:38. פיורון תקפה מיד, וסימנה את זהותה כספינה פולנית, אך לא הצליחה לשגר טורפדו.
היא התקרבה מספיק קרוב כדי לירות לעבר ביסמרק עם התותחים שלה, אבל אז איבדה מגע ולא מילאה עוד תפקיד בקרב.
התדרדרות מזג האוויר הפכה התקפה מרוכזת לבלתי אפשרית.
לאורך אותו הלילה, ביסמרק הייתה יעד להתקפות טורפדו לסירוגין על ידי המשחתות של ויאן.
בעשר גישות בין 22:38 ל-06:56 ירו קוסאק, מאורי, זולו וסיק 16 טורפדות אך אף אחד לא פגע.
אחד הפגזים של ביסמרק גזז מהאנטנה של קוסאק ושלושה פגזים אחרים פגעו מסביב לזולו ופצעו שלושה אנשי צוות.
בין השעות 02:30 ל-03:00 ירו המשחתות פגזי תאורה לבקשתו של טובי על מנת להפוך את מיקומה לגלויה עבור אוניות המערכה.
טקטיקת ההטרדה המתמדת של המשחתות עזרה לשחוק את המורל של הגרמנים והעמיקה את העייפות של הצוות שהיה כבר תשוש.
בין השעות 05:00 ל-06:00, הורה ליטיינס על שיגור מטוס צף אראדו Ar 196 לחוף הצרפתי, כדי לאבטח את יומן המלחמה של האונייה, צילומי הקרב עם הוד ומסמכים חשובים נוספים.
רק אז התגלה שמעוט המטוס לא פועל עקב נזקי קרב שקרו ב-24 מפגיעות של פרינס אוף ויילס.
לאחר מכן נדחק המטוס עם דלק מלא מעל הסיפון כדי להפחית את הסיכון לשריפה בקרב הקרוב.
לאחר מכן, ליטיינס שלח שדר רדיו בשעה 07:10 כדי שצוללת תיפגש עם הביסמרק כדי להביא את המסמכים הללו.
ה-U-556 הוקצתה מיד למשימה זו, אך הצוללת החמיצה את הפקודה ששודרה כי היא הייתה בצלילה.
ה-U-556 ממילא הייתה קצרה מדי בדלק כדי להיות מסוגלת לבצע את הפקודה.
המשימה הועברה לאחר מכן ל-U-74 אבל עד אז הביסמרק כבר טבעה.
כשהיחידות הבריטיות התכנסו למיקומה של ביסמרק, טובי נתן את הוראותיו לקרב האחרון.
תחילה הוא הורה לרינואון שצמצמה למרחק של 17 מיילים מהביסמרק, לא להשתתף בקרב.
רינואון הייתה משוריינת באופן דומה להוד, וטובי לא רצה להסתכן שוב.
הוא הורה למפקד של רודני להתקרב ל-15,000 יארד (14,000 מטר) כמה שיותר מהר, ואף שעליו להתאים באופן כללי לתנועותיה של קינג ג'ורג החמישי, הוא היה חופשי לתמרן באופן עצמאי.
בוקר יום שלישי, 27 במאי 1941, הביא שמים אפורים כבדים, ים סוער ורוח חזקה מצפון-מערב.
בגלל סערה צפון-מערבית זו, טובי דחה את המתקפה הסופית מהזריחה עד לאור יום בהיר והגיע למסקנה שהתקפה על ביסמרק מכיוון הרוח אינה רצויה.
הוא החליט להתקרב במישור צפון-מערבי לפני הפריסה.
נורפוק הייתה הספינה הראשונה שראתה את הביסמרק בבוקר 27 במאי.
בראות גרועה נקלעה הסיירת לעבר ספינה לא מזוהה, והבהבה אותות זיהוי לפני שהבינה שזו אוניית המערכה הגרמנית.
נורפוק פנתה במהירות ויצרה קשר עם אוניות המערכה הבריטיות לפני שהצטרפה לקרב האחרון.
בשעה 08:43, תצפיות על קינג ג'ורג' החמישי הבחינו בביסמרק, כ-25,000 יארד (23,000 מטר) משם; רודני פתחה באש ראשונה בשעה 08:47, ואחריה במהירות קינג ג'ורג' החמישי.
ביסמרק לא הצליחה לנווט עקב נזקי הטורפדו להגאים, והתנועות הבלתי צפויות שנבעו מכך הפכו את האונייה לפלטפורמת תותחים לא יציבה ויצרו בעיית ירי קשה.
זה היה מסובך עוד יותר בגלל הסערה החזקה.
עם זאת, ביסמרק השיבה אש בשעה 08:50 עם התותחים הקדמיים שלה, ועם המטח השני שלה, היא החלה לפגוע מסביב לרודני.
זה היה הכי קרוב שהיא הגיעה לקלוע פגיעה בכל ספינת מלחמה בריטית בקרב האחרון, כי בשעה 09:02, מטח פגזים מרודני פגע במבנה העילי הקדמי, בגשר ובמנהל בקרת האש הראשי והרג את רוב הקצינים הבכירים.
המטח גם פגע בצריחי הסוללה הראשית הקדמית.
תחנת בקרת האש האחורית השתלטה על כיוון הצריחים האחוריים, אך לאחר שלושה מטחים הושבתו גם הם.
כששתי תחנות בקרת האש יצאו מפעילות, הירי של ביסמרק הפך ליותר ויותר לא יציב, מה שאיפשר לבריטים לצמצם את הטווח.
נורפוק ודורסטשייר צמצמו טווח והחלו לירות עם תותחי שלהם.
בסביבות השעה 09:10 נורפוק ירתה ארבעה טורפדות ורודני ירתה שישה טורפדות ממרחק של יותר מ-10 ק"מ, אך לא נצפו פגיעות.
בסביבות השעה 09:31 כל ארבעת צריחי הסוללה העיקריים של הביסמרק הושבתו מפעילות.
כשהאונייה כבר לא מסוגלת להשיב מלחמה, הקצין הראשון הנס אלס, הקצין הבכיר ששרד, הוציא אז את הפקודה להטביע את הביסמרק.
על הפסקת כל אמצעי בקרת הנזקים, על פתיחת כל הדלתות האטומות למים, על כך שצוות חדר המכונות יכין מטעני הטבעה, והצוות ינטוש את האונייה.
אלס עבר דרך האונייה, וחזר על הפקודות הללו לכל מי שפגש, עד בסביבות השעה 10:00 כאשר פגז מקינג ג'ורג' החמישי חדר לחגורת המצודה העליונה והתפוצץ במזנון האחורי של האונייה, והרג את אלס וכמאה אחרים.
גרהרד יונאק, קצין ההנדסה הבכיר ששרד, הורה לאנשיו להגדיר את מטעני ההטבעה עם פתיל של 9 דקות.
מערכת האינטרקום בחדר המנועים התקלקלה אז הוא שלח שליח כדי לאשר את הפקודה לפוצץ את המטענים, אך כשהשליח לא חזר מעולם לא חזר יונאק דרך את המטענים והורה לצוות ההנדסה לנטוש את האונייה.
ברגע שכל ארבעת צריחי הסוללה הראשיים של ביסמרק יצאו מכלל פעולה (בסביבות השעה 09:31), רודני צמצמה טווח לסביבות 3,000 יארד (2,700 מטר) ללא מניעה לירות בתותחים שלה בטווח נקודתי לתוך המבנה העילי של ביסמרק.
קינג ג'ורג' החמישי נשארה במרחק גדול יותר כדי להגביר את האפשרות שהפגזים הצוללים שלה יפגעו בסיפונים של ביסמרק בצורה אנכית ויחדרו פנימה.
בשעה 10:05 שיגרה רודני ארבע טורפדות לעבר ביסמרק, וטענה לפגיעה אחת.
עד 10:20 לאוניות המערכה הבריטיות אזל הדלק.
הביסמרק שקעה בירכתיים עקב הצפה בלתי מבוקרת מתקדמת ונטתה 20 מעלות לשמאל, אז טובי הורה לדורסטשייר לצמצם טווח ולטרפד את ביסמרק הנכה בזמן שקינג ג'ורג' החמישי ורודני ניתקו מגע ופנו לשמאל.
בזמן שהתקפות הטורפדו התרחשו, ביסמרק כבר נטתה בצורה כל כך גרועה שהסיפון כבר נשטף חלקית.
דורסטשייר ירתה זוג טורפדות לצד הימני של ביסמרק, שאחד מהם פגע.
לאחר מכן, דורסטשייר נעה לצד השמאלי שלה וירתה טורפדו נוסף, שגם הוא פגע.
בהתבסס על בדיקה שלאחר מכן של השרידים, נראה שהטורפדו האחרון התפוצץ כנגד המבנה העילי של ביסמרק בצד השמאלי, שהיה אז כבר מתחת למים.
ביסמרק החלה להתהפך בערך בשעה 10:35, ובשעה 10:40 החליקה מתחת לגלים, כאשר הירכתיים תחילה.
במהלך הקרב ירו שתי אוניות המערכה הבריטיות כ-700 פגזים בעלי קליבר גדול בביסמרק, ובסך הכל, קינג ג'ורג' החמישי, רודני, דורסטשייר ונורפוק ירו ביחד כ-2,800 פגזים, וקלעו בסביבות 400 פגיעות.
הלופטוואפה לא הצליח להתערב ב-26 במאי בגלל מזג אוויר גרוע.
רק כמה טיסות סיור בוצעו על ידי כמה מטוסי פוקה-וולף Fw 200 קונדור שיכולים היו לאתר את הרודני.
ב-27 וב-28 במאי נעשו כמה ניסיונות לתקוף את הספינות הבריטיות.
בבוקר 27 במאי היינקל He 111 החטיא את ארק רויאל עם כמה פצצות ורק ארבעה מפציצים מצאו את אוניות המערכה הבריטיות אך לא הצליחו לרשום פגיעה.
ב-28 במאי הפליגו המשחתות מאשונה וטרטר לכיוון צפון אירלנד במהירות חסכונית בשל מלאי הדלק הנמוכים שלהן והותקפו ב-28 במאי בבוקר על ידי מפציצים.
בשעה 09:00 ספגה מאשונה פגיעה, וננטשה עם אובדן של 46 אנשי צוות.
ניסיון ראשון להטביע אותה בטורפדו שנורה מטרטר נכשל אך אז היא הוטבעה מירי של משחתות אחרות שהגיעו למקום.
גם המשחתת מאורי נפגעה ממפציצים.
דורסטשייר ומאורי אספו 85 ו-25 ניצולים בהתאמה.
בשעה 11:40 תצפית על דורסטשייר זיהתה פריסקופ ומאמץ החילוץ נזנח בזמן שמאות ניצולי ביסמרק עדיין היו במים.
בזמן שהסיירת הבריטית דורסטשייר הייתה עסוקה בחילוץ ניצולים מהמים, פרח קצונה ג'ו ברוקס קפץ מעבר לדופן האונייה כדי לעזור לגרמנים פצועים לטפס במעלה דופן ספינתו.
מלח גרמני אחד איבד את שתי זרועותיו ונתלה על חבל בשיניו; ברוקס ניסה להציל אותו אך נכשל.
ברוקס כמעט נותר מאחור כאשר ניתנה אזעקת הצוללת והדורסטשייר החלה להתרחק כשהוא עדיין במים, אך הוא נזרק בשורה על ידי חבריו לספינה ונשלף לסיפון.
לאחר הקרב, חזרו ספינות המלחמה הבריטיות לבריטניה עם 109 ניצולי ביסמרק, שכן ניצול אחד (גרהרד לוטיץ') מת מפצעיו למחרת הצלתו ונקבר בים ב-28 במאי 1941 בטקס צבאי מלא על ידי הצוות של דורסטשייר.
באותו ערב בשעה 19:30, U-74, אספה שלושה ניצולים מסירת הצלה (הרצוג, האנטש ומאנטיי) ולמחרת בשעה 22:45 אספה סירת מזג האוויר הגרמנית זקסנוואלד שני ניצולים מרפסודה (לורנזן ומאוס).
גם הסיירת הכבדה הספרדית הנייטרלית Canarias הגיעה לזירת הטביעה אך לא מצאה ניצולים.