tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנזימן הוא מרצה במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית, שם התקדם לדרגת פרופסור.
כמו כן הוא מרצה במכללת ספיר, במכון כרם ובמרכז גילה שעל יד האוניברסיטה העברית.
בנזימן הוא גם עמית מחקר במכון ון ליר בירושלים, ועורך המשנה של כתב העת "זהויות" היוצא לאור מטעם המכון.
נשוי לגליה בנזימן (בתו של רם עברון) פרופסור במכון לספרויות באוניברסיטה העברית בירושלים.
עד שתגיע למקומו: אתיקה, אי משוא פנים ויחסים אישיים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2004
לסלוח ולא לשכוח: האתיקה של הסליחה, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
משחקי זיכרון: תפיסות של זמן וזיכרון בתרבות היהודית, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
להכיר תודה: עיון פילוסופי במשמעותו של רגש התודה, הוצאת מאגנס, 2009
יצא סוד: היבטים מוסריים של גילוי והסתרה, הוצאת מאגנס, 2011
יותם אוטולנגי (נולד ב-14 בדצמבר 1968) הוא שף ומסעדן ישראלי-בריטי.
יותם אוטולנגי נולד בירושלים, ב-14 בדצמבר 1968, בנו של מיכאל, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים ורות, מנהלת תיכון וסגנית המנהל של התיכון ליד האוניברסיטה.
הוא גדל בשכונת רמת דניה בירושלים.
בתום שירותו הצבאי למד פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
ב-1997, עבר לבריטניה ולמד בבית הספר קורדון בלו בלונדון.
אוטולנגי חי במערב לונדון עם בן זוגו, קרל אלן, ולהם שני בנים.
אוטולנגי עבד כשף קינוחים במסעדת "דה קפיטל" בנייטסברידג'.
משם עבר למסעדת "קנזינגטון פלייס" ולבסוף נעשה שף קינוחים ראשי ב"בייקר אנד ספייס" בצ'לסי, לונדון.
ב-2002 הקים את "אוטולנגי דלי" (Ottolenghi deli) ביחד עם סמי תמימי ונועם בר.
נכון ל-2010, אוטולנגי הוא הבעלים של מסעדות בארבעה אזורים שונים בלונדון: בנוטינג היל, בקנזינגטון, בבלגרביה ובאיזלינגטון.
סניף איזלינגטון מתפקד כמסעדה בלבד, בעוד הסניפים האחרים מתפקדים כמעדניות טייק אוויי וכבתי קפה.
בפברואר 2011 פתחה החברה שבבעלותו את "נופי" (NOPI), מסעדה ברחוב ווריק בסוהו, לונדון.
בשנת 2018 פתח את מסעדת רובי (ROVI) במרכז לונדון המתמחה באוכל צמחוני ישראלי.
אוטולנגי כותב טור אוכל שבועי במוסף סופשבוע של המגזין הגארדיאן שמכונה בשם "הצמחוני החדש" (The New Vegetarian)
ב-2011 התרחב הטור וכלל גם מתכונים שאינם צמחוניים.
אוטולנגי כתב שני ספרי בישול רבי-מכר: "ספר המתכונים", אותו כתב ביחד עם סמי תמימי (הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת כנרת בשנת 2010) והספר Plenty, שזכה בפרס הספר הלאומי של גלקסי לשנת 2010, בקטגוריית מזון ומשקאות.
יותם אוטולנגי, סמי תמימי, ספר המתכונים, אור יהודה, כנרת, תש"ע
"יותם" הוא מיצב מעשה ידי האמן גדעון גכטמן לזכרו של יותם בנו.
ב-7 בפברואר 1998 נפטר בנו של גכטמן, יותם, ממחלה אוטואימונית מסוג טקיאסו.
מחלה זו התגלתה עת יותם היה בן שש, והוא נפטר בגיל 26. המיצב הוצג לראשונה בשנת 1999 במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
בשנת 2000 הוצג המיצב בגלריה העירונית לאמנות של רחובות ובמשכן לאמנות עין חרוד.
יצירה זו מהווה המשך ופיתוח של היצירה "מאוזוליאום" אותה מציג גכטמן החל משנות ה-80 של המאה ה-20. את היצירה אצר האמן משה ניניו, חבר קרוב של גכטמן.
את פני הנכנסים לחלל התערוכה קיבל פוחלץ של טווס, המסמל באיקונוגרפיה נוצרית את הנצח שלאחר המוות, הטווס הועמד על כן שיש.
בהמשך המיצב ראה הצופה ריהוט הלקוח מתחום הרפואה והקוסמטיקה.
בחדר מוצבים שולחנות טיפול לבן וארונות מגירות לבנים, כדוגמת אלא המצויים בחדרי חולים בבית חולים; כל רהיטים אלה ניצבים על גלגלים.
על עמודי נירוסטה תלויים תצלומים של חלקי גוף.
כמו כן מוצבים ביצירה פרגוד בית חולים, אקווריום ועגלת משחק העשויה שיש בצבע אדום, וכן מגבות ועליהן שם הבן.
המיצג כוללת תצלומים מחדר האשפוז של יותם, ויציקות רגליים שלו בגבס.
המראה הלבן של היצירה נועד לעורר הרגשה "סטרילית" של הצופה, בדומה להרגשה המתקבלת בבית חולים.
בתוך ארון המגירות מוצגים תצלומים של קברו של הבן יותם וארבעה תצלומי שיש שונים (תצלום היצירה "כד", תצלום של שיש אמיתי בקניון מראשון לציון ותצלום פורמייקה דמוית שיש).
הארון מיועד להיות ארכיב המציג את זכרונות העבר של האמן ושל הבן.
השימוש בשיש כמשטח לתצלומים מיועד להזכיר מצבות בבית קברות, וכן השיש משמש לרוב לפיסול מונומנטלי והנצחה מיועד לעורר אסוציאציה זו אצל הצופה.
תצלום הבן מופיע כשהוא חקוק על אבן בזלת שחורה.
בארונית אחרת שלוש מגירות המציגות עבודות קודמות של האמן: בעליונה שבהן חצץ של אבן בזלת בדרגות שונות של ריסוק (מאבק ועד אבני חצץ גדולות); באמצעית כפיסי עץ בדרגות שונות של ריסוק (נסורת וכפיסים גדולים יותר); ובתחתונה חבל שלם, וכן חבלים המופרדים לסיבים הולכים וקטנים.
ארון מגירות זה מציג פירוק ודיקומופזיציה של חומר למרכיביו, ומסמל כיליון ומוות.
הגוף המרכזי של היצירה, שניצב במרכזה, הוא האקווריום.
באקווריום יש מספר חפצים ובהם אבנים וקונכיות על קרקע של חצץ, פירות, צמחים מפלסטיק ואבנים מפלסטיק.
חלק מהחפצים מונחים על קרקעיים האקווריום וחלקם צפים במים.
העדרם של דגים באקווריום והחפצים הדוממים השקועים או צפים בו נועדו לעורר בצופה הרגשה של כיליון - מצב הופכי לאקווריום בו הדגים והצמחים החיים.
בועות המוזרמות לאקווריום יוצרות בו תנועה, אשר נועדה להזכיר לצופה את מחזור הדם.
בסרטון וידאו המוצג במסגרת היצירה נראה גכטמן כמעין איש מעבדה כשהוא שוקל אותיות עשויות שיש - המרכיבות את שמו של בנו, ואשר לכאורה נוסרו מלוח השיש של המצבה של הבן.
גכטמן מפורר אותן ומאכסן את המרכיבים במבחנות זכוכית.
עגלת הצעצוע מסמלת את משחקי הילדים של הבן מחד, ומאידך, עצם היותה עשויה שיש נועד להזכיר כירכרת קבורה.
יושינובו "יושי" אויאקאווה הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב.
הוא שחה בסגנון ידיים ישרות בגריפת המים ונחשב לשחיין האחרון שזכה בסגנון זה במשחקים האולימפיים.
אויאקאווה נולד וגדל במחוז קונה שבאי הגדול של הוואי למשפחה ממוצא יפני.
הוא החל להתאמן בגיל יחסים מבוגר, בהיותו בן 15 ובגיל 16 התמקד בסגנון הגב.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה אויאקאווה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:05.4 דקות, לפני ג'ילבר בוזו מצרפת (1:06.2 דקות) ובן ארצו ג'ק טיילור (1:06.4 דקות).
בתחרות שנערכה בניו הייבן שבקונטיקט ב-1 באפריל 1954 קבע אויאקאווה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:02.8 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה וחצי של ג'ילבר בוזו (1:03.3 דקות).
שיאו זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי יריבו הגדול ג'ילבר בוזו (1:02.1 דקות).
אל אולימפיאדת מלבורן (1956) הגיע אויאקאווה כסגן בחיל האוויר האמריקאי.
במשחקים עצמם, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.9 דקות, לאחר שהחליק בזינוק ולא הצליח להגן על תוארו.
בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:05.0 דקות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי התגורר אויאקאווה בסינסינטי שבאוהיו, התחתן ולזוג נולדו 4 בנות ובן.
בסך הכל זכה אויאקאווה ב-7 תוארי אליפות ארצות הברית אישיים.
בשנת 1973 זכה אויאקאווה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
יושיטו אוקובו (ביפנית: 大久保 嘉人; נולד ב-9 ביוני 1982 בפוקואוקה שביפן) הוא כדורגלן עבר יפני ששיחק בעמדת החלוץ.
הופיע 60 פעמים בנבחרת יפן.
ב-3 בינואר 2009 הודיעה ויסל קובה על העברתו של אוקובו למועדון הגרמני וולפסבורג מהבונדסליגה.
אוקובו שיחק בוולפסבורג שישה חודשים וחזר לוויסל קובה.
בתקופתו בבונדסליגה הוא זכה עם וולפסבורג באליפות והפך לשחקן היפני הראשון שזכה בתואר הבונדסליגה.
אוקובו היה חלק מסגל נבחרת יפן האולימפית לשנת 2004, שהודחה בסיבוב הראשון וסיימה במקום הרביעי בבית B שממנו עלו נבחרת איטליה ונבחרת אורוגוואי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-31 במאי 2003 במשחק ידידות נגד נבחרת קוריאה הדרומית באצטדיון האולימפי בטוקיו כשהוא נשלח להחליף את טקיוקי סוזוקי.
ב-17 באוקטובר 2007 אוקובו כבש את שערו הראשון בנבחרתו במשחק ידידות נגד נבחרת מצרים באצטדיון נגאי באוסקה.
בחירתו של מאמן נבחרת יפן, אלברטו זאקרוני, באוקובו להיות כחלק מסגל נבחרת יפן למונדיאל 2014 נחשבה להפתעה גדולה.
הכדורגלן האסייתי של השנה (1): 2003
יושר פּוּנִי היה ביטוי נפוץ ברפובליקה הרומית לתיאור אי-אמינות של אדם או קבוצה.
מקור הביטוי במלחמות הפוניות: הרומאים כינו את בני קרתגו (שמוצאם מהפיניקים) "פונים", ובמהלך המלחמות הפוניות נתפסו בעיניהם הפונים כרמאים ונוכלים.
הביטוי היה פופולרי במיוחד אצל היסטוריונים וסופרים כגון טיטוס ליוויוס, פוליביוס, סלוסטיוס, קיקרו, ופלוטרכוס.
שורשי הביטוי נעוצים במצביא הקרתגי חניבעל.
במהלך המלחמה הפונית השנייה חצה חניבעל את האלפים והנחיל לרומאים תבוסות בסדרה של קרבות.
חניבעל נתפס איפוא בעיני הרומאים כסמל לשחיתות ולצביעות.
חוקרים מודרניים שבדקו את דמותו של חניבעל הגיעו למסקנה שליוויוס הגזים בתיאורו את חניבעל.
למרות זאת חניבעל אכן פעל בעורמה לעיתים קרובות.
הוא נהג לזייף מכתבים שנשלחו כביכול בידי מפקדים או בוגדים, וכך לטמון מלכודות לאויביו.
כאשר שהה בכרתים, חשד שאנשי האי מנסים לגזול ממנו את כספו.
לכן הטמין אותו כביכול בתוך כדים והניח לאנשי האי לגזול אותם, בעוד שלמעשה החביא את הכסף בתוך פסלונים.
השימוש בביטוי היה נפוץ מאוד.
ליוויוס מתייחס אל "היושר הפוני" כאל מובן מאליו.
גם פלוטרכוס ופוליביוס היוונים משתמשים מדי פעם בביטוי.
גאיוס סאלוסטיוס קריספוס משתמש בביטוי גם כלפי לא-קרתגים, לדוגמה:
יותם גנדלמן (נולד ב-24 ביוני 1985) הוא במאי, תסריטאי, צלם, ועורך ישראלי.
גנדלמן ביים מספר סדרות וסרטים, דוקומנטריים ועלילתיים, לישראל ולארצות הברית.
מיוצרי ובמאי סדרת הדוקו זוכת שלושת פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה "צל של אמת", אשר נרכשה על ידי נטפליקס.
ביים, כתב והפיק את סדרת הדוקו "Buried" עבור רשת שואוטיים האמריקאית.
כתב וביים את הסדרה העלילתית מעילה, המבוססת על סיפורה של אתי אלון, לyes.
בוגר מגמת קולנוע בתיכון אלון ברמת השרון.
שירת בצבא ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל.
סיים תואר ראשון בתוכנית למצטיינים במדעי הרוח ואמנויות באוניברסיטת תל אביב.
ב-2007 החל לעבוד כבמאי הראשי של MTV ישראל.
ב-2009 הקים את חברת ההפקות "ביצתעין" עם השותפים בן גלעדי וגל מוג'ה.
תחילה התרכזה החברה בהפקת קליפים ופרסומות אך עם יציאתו של מוג'ה בשנת 2014 וכניסתה של המפיקה מיקה תימור החברה החלה להתמקד בהפקת קולנוע וטלוויזיה.
ביים עשרות פרסומות וקליפים לאמנים כמו הדג נחש, קותימן, אסף אמדורסקי, קרולינה ועוד.
ב-2011 ערך את סרט האימה הישראלי חתולים על סירת פדלים.
ב-2014, תסריט לסרט קצר שכתב זכה במקום הראשון במסגרת פרויקט "פרולוג" של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים.
הסרט, "חם", שהופק בתמיכת קרן מקור ו-yes, יצא ב-2015.
ביולי 2021 עלתה לשידור בyes סדרה בת שבעה פרקים בשם מעילה, אשר גנדלמן כתב יחד עם שירה פורת וביים.
הסדרה מגוללת את סיפורה של אתי אלון, הפקידה בבנק למסחר אשר גנבה למעלה מרבע מיליארד ש"ח מכספי לקוחות כדי לכסות את חובות ההימורים של אחיה, עופר מקסימוב.
בסדרה מככבים יהודה לוי ודאנה איבגי, שאף זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל הסדרות של ברלין על השתתפותה בסדרה זו.
ב-10 באוקטובר 2021 עלתה ברשת שואוטיים האמריקאית סדרה בת ארבעה פרקים בשם "Buried", אותה גנדלמן כתב, ביים והפיק.
מיד לאחר עלייתה נרכשו זכויות השידור של הסדרה בישראל על ידי HOT ו-yes, והיא עלתה לשידור בנובמבר 2021 תחת השם הבזק של רצח.
ב-26 במרץ 2016 עלתה לשידור בערוץ 8 הסדרה הדוקומנטרית הראשונה שיצר וביים (יחד עם ארי פינס), "צל של אמת", אשר עוסקת בפרשת הרצח של תאיר ראדה.
בנובמבר 2021 הגישה אולה קרבצנקו תביעת לשון הרע בסך 5.4 מיליון ש"ח נגד יוצרי סדרת התעודה "צל של אמת", ארי פינס ויותם גנדלמן, ונגד עו"ד ירום הלוי.
ויקטור יושימאר יוטון פלורס (בספרדית: Víctor Yoshimar Yotún Flores; נולד ב-7 באפריל 1990) הוא כדורגלן פרואני המשחק בספורטינג קריסטל ובנבחרת פרו בעמדת המגן השמאלי.
יוטון התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות, בגיל 17 הגיע לקבוצת הנוער של ספורטינג קריסטל.
בינואר הושאל לחוסה גאלבס לעונה אחת.
ב-5 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה.
ב-9 במרץ 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-1 של קבוצתו נגד אתלטיקו מיניירו.
יוטון סיים את העונה הראשונה שלו כשחקן קבוצה בוגרת עם 28 הופעות ו-3 שערים בליגה.
ב-9 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קריסטל בהפסד 1-2 נגד מלגר.
ב-27 במאי 2012 ערך את הופעתו ה-100 במדי קריסטל, בה זכה אף לענוד את סרט הקפטן.
בינואר עזב לראשונה את פרו כאשר הושאל לואסקו דה גאמה הברזילאית ובסיום העונה חזר לספורטינג.
ב-27 בינואר 2015 עזב לראשונה את אמריקה הדרומית כאשר חתם במאלמה השוודית.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם באורלנדו סיטי מה-MLS.
ב-27 בדצמבר 2018 יוטון חתם בקרוס אסול מליגת העל המקסיקנית.
ב-8 במרץ 2022 חזר לספורטינג קריסטל קבוצת נעוריו.
בשנת זומן לראשונה לסגל נבחרת פרו לקראת גביע קירין.
ב-8 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד .
ב-15 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
הנבחרת המצטיינת בקופה אמריקה: 2021
נבחרת העונה בליגת העל הפרואנית:
יושינורי שירקאווה (ביפנית: 白川 義則; 24 בינואר 1869 - 26 במאי 1932) היה גנרל יפני, שלקח חלק פעיל בתחילת מלחמת סין–יפן השנייה.
נרצח בידי פעיל עצמאות קוריאני.
שירקאווה נולד למשפחת סמוראים בעיר איו, שבמחוז אהימה שבאימפריה היפנית.
הוא הצטרף לצבא הקיסרי, וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1890. הוא החל להרצות באקדמיה, אולם עם פרוץ מלחמת סין–יפן הראשונה נכנס לצבא באופן פעיל.
הוא לחם בהצטיינות והועלה לדרגת לוטננט.
לאחר המלחמה חזר ללמד, ובשנת 1899 הועלה לדרגת קפטן.
בשנת 1903 הועלה לדרגת מייג'ור, ופיקד על רגימנט הרגלים ה-21 במהלך מלחמת רוסיה–יפן.
במהלך אותה מלחמה מונה למפקד הדיוויזיה ה-13. בשנת 1907 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, ושנתיים לאחר מכן לקולונל.
אותה שנה (1909) מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-34.
ביוני 1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-13. מאוחר יותר באותה שנה הועלה לדרגת מייג'ור-גנרל.
מ-1913 עד 1915 שימש כמפקד הכוחות היפניים שהיו מוצבים בסין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה למפקד בריגדת הרגלים התשיעית.
בין השנים 1916-1919 שימש כראש לשכת כוח האדם במשרד המלחמה הקיסרי.
במרץ 1925 הועלה לדרגת גנרל.
כאשר התגברו המתחים בסין שהתפרצו מאוחר יותר בדמות מלחמת סין–יפן השנייה, נשלח שירקאווה ב-25 בפברואר 1932 כראש חיל משלוח לסין.
הוא פיקד על הצבא היפני במהלך מספר "תקריות" שאירעו בינו לבין הצבא הסיני, הבולטת שבהן "תקרית שאנגחאי".
אולם ב-29 באפריל של אותה שנה במהלך חגיגות שנערכו בשאנגחאי לכבוד יום הולדתו של הקיסר הירוהיטו, השליך פעיל עצמאות קוריאני בשם יון בונג-גיל, פצצה מאולתרת על דוכן הכבוד שבו נאם אותו רגע שירקאווה, שנפצע קשה וב-26 במאי מת מפצעיו.
יותם "דיפיילר" ("Defiler") אבני (נולד ב-3 בדצמבר 1982) הוא זמר מטאל ישראלי, סולנה של להקת Prey For Nothing.
בשנת 2025 הוציא בהוצאה עצמית ספר פנטזיה בשם "כל הממלכה".
יותם אבני נולד ב-1982 בנהריה, בן בכור במשפחה בת שישה ילדים.
את כינוי "Defiler" (בתרגום חופשי: "מחלל") קיבל בילדותו כגידוף.
שירת בצה"ל בחיל החינוך בפיקוד צפון.
כתב באותה התקופה שירים לצד נאומים רשמיים עבור מפקדיו, לרבות גבי אשכנזי שהיה בתפקיד אלוף פיקוד צפון ושאול מופז שהיה רמטכ"ל.
חלק מנאומים אותם כתב יותם אבני שילבו תרגומים משלו לקטעים משירי מטאל מפורסמים.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבד תקופה קצרה בחדר מתים בבית חולים בנהריה.
נפצע ברגלו מפגיעת רסיס במהלך הפגזות במלחמת לבנון השנייה.
אותה התקופה השפיעה על חלק מתכני השירים אותם הוא כתב המשך חייו.
היה חבר בלהקה חובבנית Age of strife למשך תקופה.
אבני בעל תואר ראשון בהיסטוריה ופסיכולוגיה ותואר שני בהיסטוריה וחינוך רב-תחומי.
בין השנים 2001 ל-2005 היה חבר בלהקות Frantic, Matricide וAbed.
הוציא מספר שירים ומיני-אלבומים עם להקות אלו.
ב-2005 הצטרף ללהקת Prey For Nothing שנוסדה ושחיפשה זמר גראולינג.
אלבום הבכורה של ההרכב, Violence Divine ראה אור ב-2008. חלק גדול ממילות האלבום נכתוב על ידי אבני.
גם באלבום זה אבני כתב את מרבית המילים לשירים.
אלבומם השלישי, The Reasoning ראה אור ב-2014.
בנוסף לעבודתו כסולן Prey For Nothing, אבני שיתף פעולה כזמר אורח עם מספר אומנים בישראל.
לדוגמה, אבני שר באלבומיהם של להקות Amaseffer, Salem וכתב טקסטים עבור מגוון להקות מטאל בישראל כמו
בנוסף, אבני השתתף כזמר אורח באלבומה של הזמרת אינפי סנואו ובהופעות חיות שלה.
השתתף כזמר אורח בהופעות של להקות מטאל ישראליות רבות, כדוגמת דזרט וScardust.
אבני בנוסף הוא כתב במגזין המטאל הישראלי "מטאליסט" ומנחה תוכניות ברדיו זה רוק.
יוֹשִינוֹרִי אוֹסוּמִי (ביפנית: 大隅 良典, תעתיק: Ōsumi Yoshinori; נולד ב-9 בפברואר 1945) הוא ביולוג של התא, ומומחה באוטופגיה.
פרופסור במכון הטכנולוגי של טוקיו.
חתן פרס קיוטו בקטגוריית המדעים הבסיסיים לשנת 2012.
ב-3 באוקטובר 2016 הוכרז אוסומי כחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנה זו בזכות הישגיו בתחום האוטופגיה.
אוסומי נולד ב-9 בפברואר 1945 בפוקואוקה שביפן.
הוא השלים תואר ראשון (B.Sci) בשנת 1967, ודוקטורט בשנת 1974. את שני תאריו רכש באוניברסיטת טוקיו.
בשנים 1974–1977 עבד באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק.
לאחר מכן חזר לאוניברסיטת טוקיו כעמית מחקר, וקיבל דרגת פרופסור חבר בשנת 1988. ב-1996 עבר למכון הלאומי לביולוגיה בסיסית באוקזקי שביפן.
בין השנים 2004-2009 כיהן כפרופסור גם באוניברסיטה ללימודים מתקדמים שבעיר היפנית היאמה (Hayama).
להלן אחדים מן הפרסים שבהם זכה אוסומי לאורך הקריירה המדעית שלו:
פרס פוג'יהרה, מקרן פוג'יהרה למדע (2005)
פרס קיוטו למדעים הבסיסיים (2012)
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
יושינורי מוטו (ביפנית: 武藤 嘉紀, נולד ב-15 ביולי 1992 בטוקיו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת החלוץ בויסל קובה ובנבחרת יפן.
בגיל 16 החל לשחק בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל טוקיו (FC Tokyo) בו שיחק במשך שנתיים.
בשנת 2010 החל בלימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת קייו ובמקביל שיחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה.
בסיום עונת הבכורה שלו בקבוצה זכה בתואר רוקי השנה.
במהלך השנים 2012 ו-2013 נכלל מוטו בסגל של מועדון הכדורגל טוקיו במעמד של "שחקן מיוחד", מעמד המאפשר לקבוצות בליגה היפנית לשלב שחקנים שהם סטודנטים ללא חוזה מקצועני.
בשנת 2014 חתם על חוזה בקבוצה.
בעונת הבכורה שותף ב-33 משחקים בהם הבקיע 13 שערים, בכך השווה את שיא הליגה לשחקנים בעונת הבכורה שלהם.
במרץ 2015 סיים את לימודיו האקדמיים וזמן קצר לאחר מכן קיבל הצעה מקבוצת צ'לסי.
במאי 2015 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-31 באוקטובר אותה שנה הבקיע שלושער במשחק מול אאוגסבורג שהסתיים בתוצאה 3:3. בעונת הבכורה שותף ב-20 משחקים, בהם הבקיע 7 שערים.
ב-2 באוגוסט 2018 חתם לארבע שנים בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-11 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לטוטנהאם הוטספר.
ב-5 באוקטובר כבש את שערו הראשון בהפסד 2–3 למנצ'סטר יונייטד.
ב-16 בספטמבר 2020 הושאל מוטו לאייבר לעונה אחת.
ב-7 באוגוסט 2021 חתם בויססל קובה היפנית.
ב-5 בספטמבר ערך מוטו ערך את הופעת הבכורה בנבחרת יפן במסגרת משחק ידיות מול נבחרת אורוגוואי.
ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו, כשעלה כמחליף במחצית המשחק מול נבחרת ונצואלה וכבש 6 דקות לאחר מכן.
מוטו היה חלק מסגל הנבחרת בגביע אסיה שנערך בשנת 2015 באוסטרליה והגיע עם הנבחרת עד לרבע הגמר בו הודחה על ידי נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
יותם ברגר (יליד 1994) הוא עיתונאי ומשפטן ישראלי.
ברגר נולד ב־1994. הוא למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה.
בשנותיו בתיכון כתב במגזין מעריב לנוער טור שבועי.
כן היה חבר תנועת "חלום ומעשה", המאגדת בני נוער התומכים בתנועת שלום עכשיו.
בסיום לימודיו גויס לגלי צה"ל שם שימש ככתב בירושלים ובדסק הפוליטי.
לאחר מכן שימש כתב גלי צה"ל לענייני כלכלה.
בסוף 2015 מונה לתפקיד כתב "הארץ" בשטחים ובכך החליף את חיים לוינסון בתפקידו.
ב"הארץ" הרבה ברגר לעסוק בסוגיות הקשורות בבניית התנחלויות ובקרקעות בשטחי יהודה ושומרון.
הוא פרסם מספר תחקירים העוסקים במימון גופי ימין כאמנה ורגבים, באלימות כנגד פלסטינים וכוחות הביטחון ובהפרת זכויות של פעילי ימין בחקירות בשירות הביטחון הכללי.
ב־2016 פרסם תחקיר בנוגע למבקר תלונות נחקרים בשב"כ, ולפיו מעולם לא פתח הגוף בחקירה כנגד איש שב"כ.
ב־2018 פרסם כי נפתחה חקירה כזו לראשונה.
בתחילת 2018 פרסם ברגר אירועים רבים המתעדים תקיפות אלימות מצד אזרחים ישראלים כלפי פלסטינים, בהם נוכחים גם חיילי צה"ל שאינם פועלים על מנת למנוע את הפגיעה.
מקרים אלו לא נחקרים ואיש לא נעצר.
ברגר מציין כי החיילים מחויבים להגן על הפלסטינים וקיים נוהל אוגדה המקנה להם סמכות לעכב את הפוגעים עד שתבוא המשטרה, אך הם אינם עושים זאת.
ב-2019 הודיע על עזיבתו את העיתון לצורך התמחות במשפטים.
משנת 2022 לומד באוניברסיטת סטנפורד בתוכנית לדוקטורט.
במאי 2024 כתב מסטנפורד בזמן מחאות הסטודנטים האנטי ישראליות באוניברסיטאות האמריקאיות על רקע מלחמת חרבות ברזל, מאמר מנומק נגד הפרוגרסיבים בארצות הברית, בו מסיק כי התנועה הפרוגרסיבית אינה בעלת ברית פוליטית לציונים ליברלים.
על ברגר נמתחה ביקורת על ידי חברי כנסת וכותבים ימניים מספר פעמים.
קלמן ליבסקינד האשים אותו בטורים במעריב בדיווח מוטה על הנעשה במזרח ירושלים בטוריו ובין השאר דיווח כי היה פעיל בארגון התומך בשלום עכשיו.
בתגובה לתחקיר שביצע על האופן בו בנה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' את ביתו, הגיב סמוטריץ' כי ברגר הוא "כתב שמנסה לייצג הפלסטינים".
לאחר פרסום ידיעה על בניה ישראלית בחברון כתב עליו חבר הכנסת לשעבר ינון מגל: "לא הבנתי מי משלם לו, הארץ או הבית הלבן".
יושיקו קוואשימה (川島 芳子 Kawashima Yoshiko; 24 במאי 1907 בבייג'ינג - 25 במרץ 1948) הייתה נסיכה סינית ממוצא מנצ'ו.
יושיקו גדלה ביפן ושירתה כמרגלת לטובת צבא קוואנטונג היפני ומדינת בובה מנצ'וקוו בזמן מלחמת סין–יפן השנייה.
בספרות היא מכונה לעיתים "מאטה הארי המזרחית".
לאחר המלחמה היא נפלה בשבי, הועמדה לדין והוצאה להורג כבוגדת על ידי הממשלה הלאומית של הרפובליקה הסינית.
רקע משפחתי ותחילת תולדות חייה
יושיקו קוואשימה נולדה בבייג'ינג בשנת 1907 בשם איסין גיורו שיאניו כבת ה-14 של שאנקי (善耆; 1866–1922) נסיך האיסין גיורו (Aisin Gioro) משבט מנצ'ו, השבט הקיסרי של שושלת צ'ינג בסין.
שאנקי היה צאצא של הוג בנו הבכור של הונג טאיג'י (הקיסר השני של שושלת צ'ינג).
שאנקי היה גם היורש העשירי לשושלת הנסיך סו, אחד מ-12 "כובעי הברזל" של שושלת צ'ינג.
אמה, ג'ינג מין (张佳氏) הייתה פילגשו הרביעית של שאנקי.
לאחר מהפכת שינהאי שהפילה את שושלת צ'ינג, שיאניו ניתנה לאימוץ בשנת 1915 בגיל שמונה לחבר של אביה, נניווה קוואשימה, סוכן ריגול יפני ששימש גם כשכיר חרב.
אביה החורג הוא ששינה את שמה ל"יושיקו קוואשימה" ולקח אותה לטוקיו שביפן שם גדלה וחונכה בבית משפחת קוואשימה.
כנערה מתבגרת נשלחה יושיקו לבית ספר בטוקיו שם קיבלה חינוך שכלל ג'ודו וסייף.
בשנת 1922, בערך בזמן שהמשפחה המאמצת עברה למאצומוטו, שאנקי, אביה הביולוגי של יושיקו נפטר.
לאמא של יושיקו לא היה מעמד רשמי כפילגשו של שאנקי ועל פי המסורת של מנצ'ו התאבדה כדי להצטרף לשאנקי.
בגיל שבע-עשרה אנס אותה אביה החורג, ואחר כך אף ניהל איתה רומן (ככל הנראה בכפייה).
בנובמבר 1927, בגיל 20, אחיה ואביה החורג, ארגנו עבור חתונתה לגנג'ורב בנמל ארתור (ידוע גם כ-ריוג'ון),שהיה בנם של ג'נגורג'אב - גנרל הצבא המונגולי, שבעבר הוביל את התנועה המונגולית לעצמאות בשנת 1911.
הנישואין הסתיימו בגירושין לאחר 3 שנים בלבד, והיא עזבה את מונגוליה וטיילה לראשונה בערי החוף של סין.
לאחר מכן היא חיה סגנון חיים בוהמי במשך מספר שנים בטוקיו, עם סדרה של מאהבים עשירים - גברים וגם נשים.
קוואשימה עברה לאזור נידח בשאנגחאי.
בזמן ששהתה בשנגחאי, היא הכירה נספח צבאי יפני, ופקיד חכם בשם ריוקיצי טנקה, אשר השתמש בקשרים שלה עם אצילויות מונגו ומנצ'ו על מנת להרחיב את רשת הקשרים שלו.
היא גרה עם טנקה בשאנגחאי בזמן תקרית שאנגחאי בשנת 1932.
לאחר שטנקה נקרא חזרה ליפן, קוואשימה המשיכה לשרת כמרגלת עבור הגנרל קני דואיאהרה.
היא התחייבה למשימות סמויות במנצ'וריה, לרוב תחת הסוואה, ונחשבה ל"מושכת להפליא, עם אישיות דומיננטית, כמעט כדמות מסרט דרמה, חציה גברית, חציה גיבורה, ועם תשוקה כזאת להתלבש כגבר.
היא כנראה עשת זאת על מנת להרשים את הגברים או אולי עשתה זאת על מנת להתאים בקלות יתרה לקבוצות הגרילה בלי למשוך יותר מדי תשומת לב.
קוושימה הכירה טוב את פויי, הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג, מי שהחשיב אותה כחברה במשפחה הקיסרית, וקיבל אותה לביתו בזמן שהייתו בטיאנג'ין.
בזכות הקשר הזה, קוואשימה הצליחה לשכנע את פוי להפוך להיות דמות בובה עבור מנצ'וקוו, מדינת בובה שנוצרה על ידי האימפריה היפנית במנצ'וריה.
למרות זאת, קוואשימה ביקרה את פוי על היותו קל דעת עבור ההשפעה היפנית.
לאחר שפוי הפך לקיסר של מנצ'וקוו, קוואשימה המשיכה למלא מספר תפקידים, ולמשך זמן מה הייתה הפילגש של איהו טאדה, היועץ הצבאי הראשי של פוי.
היא יצרה כח נגד עצמאי ב-1932, אשר הורכב מ-3,000–5,000 שודדים לשעבר על מנת ללכוד כוחות גרילה אנטי-יפניים כחלק מניקוי מנצ'וקוו.
קוואשימה הוכתרה בעיתונים היפניים לז'אן ד'ארק של מנצ'וקו.
ב-1933, היא הציעה את היחידה לצבא קוואנטונג לפעולת תקיפה על החומה הגדולה של סין, אבל הצעתה סורבה.
היחידה המשיכה להתקיים תחת פיקודה עד שנות ה-30 המאוחרות.
קוואשימה הפכה דמות אהודה וידועה במיוחד במנצ'וקו.
קוואשימה הופיעה בתסכיתי רדיו ואפילו הוציאה תקליט עם שיריה.
מספר רב של סיפורים בדיוניים וחצי בדיוניים של מעשיותיה פורסמו בעיתונים וגם בספרות זולה.
עם זאת, העובדה שהייתה אהודה מאוד גרמה לבעיות עם צבא קוואנטונג, מפני שהתועלת שלה כנכס מזמן אבדה, והערך שלה כסמל לתעמולה נפגע על ידי הטון הביקורתי שלה נגד המדיניות הנצלנית של צבא יפן במנצ'וקו כבסיס לפעולות נגד סין במלחמת יפן-סין השנייה, ובהדרגה היא נעלמה מעין הציבור.
עם סיון המלחמה, ב-11 בנובמבר 1945, חברת החדשות דיווחה כי "חיפושים רבים אחר יפהפייה בתחפושת גבר, הביאו לעצירתה בבייג'ינג על ידי קציני המודיעין הסיני".
היא הוחזקה בבית הכלא של חביי.
בית המשפט העליון של חביי תחילה התייחס אל קוואשימה בפניותיו, בשמה היפני תחת הטייתו הסינית "צ'אונדאו פאנגזי".
רק לאחר מכן התוודתה לגבי מוצאה הסיני ושמה "ג'ין ביהוי" וזהו השם שאליו התייחסו אליה באופן רשמי במהלך משפטה.
כל אופן, בהתאם לאסטרטגיית עורך דינה של קוואשימה להסיט את אישומי הבגידה שלה, היא החלה להדגיש ולסגל לעצמה זהות יפנית.
הניסיון מצד ההגנה לתאר אותה כפושעת מלחמה ולא כבוגדת, נדחה על ידי בית המשפט מתוקף דין הדם וניסיונה הכושל של קוואשימה לבטל את אזרחותה הסינית, דרך המחלקה לעניינים אזרחיים של סין.
בתאריך ה-20 באוקטובר 1947, הורשעה קוואשימה בבגידה, והוצאה להורג בירייה בחלק האחורי של ראשה ב-25 במרץ 1948 כשגופתה הוצגה לראווה לעיני הציבור.
גופתה נאספה על ידי נזיר יפני, נשרפה ונשלחה בחזרה למשפחתה המאמצת.
שם נקברה במקדש שורינג'י במוטצומוטו, נאגנו ביפן.
קוואשימה תוארה במספר רב של סרטים וסדרות דרמה מאז 1932 על ידי שחקנים שונים.
היא הופיעה בסרט "הקיסר האחרון" של ברנרדו ברטולוצי, כאשר הופיעה כפנינת המזרח, ודמותה גולמה על ידי מגי האן.
אניטה מוי תיארה את יושיקו קוואשימה בסרט בהונג קונג בשנת 1990 בשם "קוואשימה יושיקו".
בנוסף היא תוארה על ידי ריי קיקוקווה בסדרץ דרמה יפנית בשנת 2007 בשם רי קוראן, אשר מספרת את סיפור חייו של יושיקו ימגוצ'י.
מייסה קורוקי תיארה את קוואשימה בסדרת דרמה בשנת 2008.
בשפה היפנית, השמות של קוואשימה הם מילים נרדפות לרעיות של אישה מרגלת.
יושע ממאדו קראבו ואגנומאן הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת המגן בקבוצת שטוטגרט.
ואגנומאן גדל במחלקת הנוער של המבורג.
ב-10 במרץ 2018 ערך ואגנומאן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–6 לבאיירן מינכן במסגרת המחזור ה-26 בבונדסליגה לעונת 2017/2018. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בסופה ירד המועדון לבונדסליגה השנייה.
בשלוש העונות הראשונות של המועדון בבונדסליגה השנייה ערך ואגנומאן 51 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-9 ביולי 2022 חתם בשטוטגרט.
ואגנומאן היה חלק מסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 שזכתה בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך ארבע הופעות בטורניר.
ב-28 במרץ ערך את הופעתו הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת בהפסד 3-2 ל במשחק ידידות.
יושקו גברדיול (בקרואטית: Joško Gvardiol; נולד ב-23 בינואר 2002 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי בקבוצת מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ובנבחרת קרואטיה.
גברדיול גדל במחלקת הנוער של דינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.ב-18 באוקטובר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–4 על גוריצה במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת .
ב-2 בנובמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על אינטר זפרשיץ' במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
ב-28 בספטמבר 2020 חתם גברדיול על חוזה לחמש עונות בר.ב.
לייפציג מהבונדסליגה, והושאל בחזרה לדינמו זאגרב עד לסוף העונה.
בסך הכל ערך גברדיול 36 הופעות ליגה במדי דינמו זאגרב, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-20 באוגוסט 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על שטוטגרט במסגרת המחזור השני בבונדסליגה.
ב-11 בדצמבר כבש שער בכורה בניצחון 1–4 על בורוסיה מנשנגלדבאך.
ב-5 באוגוסט 2023 חתם גברדיול במנצ'סטר סיטי לחמש שנים.
הוא נרכש תמורת 95 מיליון אירו ובכך הפך לשחקן ההגנה היקר בהיסטוריה.
6 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו עבור סיטי במשחק נגד ברנלי כשעלה בדקה ה-79' בניצחון 3-0.
גברדיול היה חלק מסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
ב-6 ביוני 2021 ערך גברדיול את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, כשהחליף את בורנה בארישיץ' בהפסד 0–1 לנבחרת בלגיה במשחק ידידות.
גברדיול היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר יורו 2020, וערך ארבע הופעות בטורניר.
ב-8 באוקטובר 2021 כבש שער בכורה במדים הלאומיים בניצחון 0–3 על קפריסין במוקדמות מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת קרואטיה לטורניר יורו 2024.
יותם אבני הוא די ג'יי, עיתונאי, זמר היפ-הופ ומוזיקאי ישראלי.
ידוע בעיקר בזכות אלבומי הראפ שהקליט בשפה העברית ובפעילות שלו בסצנת הטכנו שהקנתה לו הכרה בינלאומית.
אבני נולד בקריית אונו ב-31 בדצמבר 1987 לזוג עולים מרוסיה, עבר לתל אביב בגיל 18 לאחר שלא גויס לצה"ל מסיבות רפואיות בעקבות סיבוך של מחלת הנשיקה..
קריירה כתקליטן ויוצר מוזיקה אלקטרונית
בגיל 19 אבני החל לתקלט במועדונים בתל אביב, בעיקר בסוגה של טכנו והאוס.
בשנת 2014 החל להפיק דרך קבע ליין שבועי שנקרא "AVADON" שהיה פעיל דרך קבע עד התפרצות מגפת הקורונה בישראל ב-2020.
כיוצר מוזיקה אלקטרונית התפרסם לראשונה ב-2010 בזכות גרסאות רמיקס לתקליטן הספרדי קיקו נאברו שזכו ל-4 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
בעקבות הצלחתה של גרסת הרימיקס באירופה החל לתקלט דרך קבע במועדונים באירופה ובדגש על גרמניה, בה התגורר במהלך שנת 2017. במהלך השנים התבקש להקליט מוזיקה מקורית עבור חברות תקליטים כמו ו- ושיתף פעולה עם יוצרים כמו , , חיים לרוז, ואסף אמדורסקי.
ב-2015 יצא ה-EP "This Is How" בחברת התקליטים 'אובום רקורד' של ג'וש וינק.
ב-2016 הוציא את הסינגל "Tehilim" וזכה לסקירה ראשונה באתר פיצ'פורק.
ב-2020 הוציא לראשונה אלבום בשם "Was Here" בחברת התקליטים קומפקט.
ב-2011 החל בכתיבת המדור "החיים בלופ" שסיקר מוזיקה אלקטרונית עבור וואלה!
בשנת 2013 עבד בתור כתב עבור אתר Time Out תל אביב.
בשנת 2014 החל לכתוב עבור "קול הקמפוס" בעיתון הארץ.
במקביל לעיסוק במוזיקה אלקטרונית, יותם החל לעבוד על קטעי ראפ בשנת 2015 ולאחר מכן החל לשיר גם בתור זמר היפ-הופ.
בשנת 2016 הוציא לראשונה אלבום היפ-הופ באורך מלא בשם "בחורות בגילנו" המתאר את הזווית של יותם על חיי הלילה בתל אביב בהתייחסות למערכות היחסים המזדמנות והשימוש בסמים שאורח החיים התל אביבי מזמן.
בהמשך הוקלטו שלושה אלבומים נוספים ונערכו מספר הופעות חיות ברחבי הארץ.
ב-2017 יצא האלבום "חרדת ביצוע" בהפקת זיו מטושקה, ב-2019 יצא האלבום "כסף לתרופות" בהפקת אורי שוחט וב-2021 יצא האלבום "גוגל טרנסלייט".
בראיון בשנת 2020 חשף כי עבר אונס בגיל 10.
באתיקה, יׇשְׁרָה (בלועזית: אינטגריטי) היא כנות ואמיתות או הקפדה על הפעולות הננקטות.
יושרה יכולה להיחשב כניגוד לצביעות.
אפשר לסמוך על אנשים בעלי יושרה שהם מתכוונים באמת למה שהם אומרים ושהם אכן מתכוונים לנהוג בהגינות וביושר.
יותר מכך, אנשים אלה, גם כאשר אין עליהם כל פיקוח הם לא מפרים את הכללים אליהם הם מחויבים.
בלועזית המילה "אינטגריטי" התפתחה מהמילה integer, שפירושה "מספר שלם".
בהקשר זה יושרה היא התחושה הפנימית של "שלמות" הנובעת מתכונות כמו יושר ואופי עקבי.
ניתן להגיד על אנשים שהם "נוהגים ביושרה" כאשר הם פועלים על פי הערכים, האמונות והעקרונות שבהם הם עצמם דוגלים.
באתיקה כאשר דנים בהתנהגות ובמוסר, אומרים שאדם הוא בעל יושרה אם מעשיו מבוססים על מסגרת עקבית פנימית של עקרונות.
עקרונות אלה צריכים להיצמד באופן אחיד לאקסיומות או להנחות לוגיות.
אפשר לתאר אנשים כבעלי יושרה מבחינה אתית כאשר מעשיהם, אמונותיהם, שיטותיהם, המידות והעקרונות שלהם נובעים כולם ממערכת ערכים מרכזית אחת.
לכן, עליהם להיות גמישים ומוכנים לשנות את עמדותיהם הערכיות כדי לשמור על עקביות, למשל כאשר תוצאה מסוימת אינה תואמת את כל הציפיות.
גמישות כזו היא סוג של לקיחת אחריות מוסרית וערכית.
היבט מהותי אחד של מסגרת עקבית שכזו הוא ההימנעות מכל חריגה לא מוצדקת (שרירותית) לטובת אדם או קבוצה מסוימת, בעיקר הימנעות מחריגה שמעדיפה את האנשים המחזיקים באותה מערכת ערכים.
בתחום החוק עיקרון זה מחייב כי גם בעלי תפקידים רשמיים יהיו כפופים לאותם כללים להם כפופים שאר האזרחים.
באתיקה אישית, עיקרון זה קובע שאין לנהוג על פי כללים שאליהם אותה אישיות מתנגדת באופן עקרוני.
למשל, אסור לגנוב, אלא אם כן אותה אישיות תרצה לחיות בעולם שבו כולם גונבים.
הפילוסוף עמנואל קאנט תיאר את עקרון היישום האוניברסלי בציווי הקטגורי שלו.
המושג יושרה מכָוֵון לשלמות, לעולם מושגים ואמונות למה שמכונה השקפת עולם.
תפיסה זו של שלמות מדגישה כנות ואותנטיות, המחייבות לפעול בכל עת בהתאם לתפיסת העולם הנבחרת של הפרט.
האזרחים במדינה דמוקרטית אמורים לבחור במנהיגים אמינים, מנהיגים שפועלים לטובתם ולרווחתם של כל אזרחי המדינה.
לצורך חיזוק האמון הזה המדינה מקיימת מערכות שמפקחות על התנהלות המנהיגים, כמו משרד מבקר המדינה, בית המשפט, התקשורת ועוד.
לצורך קיום ממשל תקין צריך שהאזרחים יתנו אמון במנהיגיהם.
לשם יצירת האמון על אנשי הממשל לנהוג על פי מערכת כללים מחייבת, עליהם להיות בעלי יושרה.
למידת ההשפעה של הפוליטיקאים יכולות להיות השלכות כבדות משקל ואכן קיים סיכון שהם לא ישתמשו בכוח שבידיהם כדי לשרת את האזרחים, ובכך הם יָפֵרוּ את רעיון היושרה.
אריסטו אמר שמכיוון שלשליטים יש כוח הם יתפתו להשתמש בו לצורך הרווח האישי שלהם.
כדי "למלא את תפקידם כמשרתי ציבור" חשוב שהפוליטיקאים יעמדו בפיתוי הזה.
בהקשר של יושרה, ללא קשר לשאלה אם הם פועלים לטובת האזרחים או לרעתם, לפוליטיקאים יש יושרה כל עוד "הם פועלים בעקביות, בהתאם לערכים שלהם".
במבחנים פסיכולוגיים ובמבחנים לקבלה לעבודה
מטרתם של מבחני יושרה תעסוקתית היא לזהות מועמדים פוטנציאליים לעבודה שעלולים להסתיר היבטים שליליים או מבזים בעברם, כגון הרשעה פלילית או שימוש לרעה בסמים.
זיהוי מועמדים לא מתאימים יכול להועיל למעסיקים כדי שיוכלו להימנע מבעיות שעלולות להתעורר בהמשך.
דיסציפלינות ותחומים שיש להם עניין ביושרה כוללים פילוסופיה של פעולה, פילוסופיה של רפואה, מתמטיקה, נפש, קוגניציה, תודעה.
פסיכולוגיה פופולרית מגדירה יושרה אישית, יושרה מקצועית, יושרה אמנותית ויושרה אינטלקטואלית.
בתחום המחקר המדעי החוקרים לא אמורים לקבוע את התוצאה לפני פרסום בפועל של הממצאים.
יושר דברי אמת הוא ליקוט של כתבים ודברים שבעל פה מאת רבי משולם פייבוש הלר, מחשובי תנועת החסידות בראשיתה, ותלמידו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
הספר זכה לתפוצה רחבה והוא נחשב לאחד מספרי היסוד של הספרות החסידית.
החלק הגדול והעיקרי בספר (שהודפס לראשונה עוד בחיי המחבר, כחלק מן הספר ליקוטים יקרים שרובו מתורת המגיד ממזריטש), כולל מכתבים שכתב המחבר לידידו לאחר שנאלצו להפרד זה מזה, בהם פרש את עיקרי משנתה של החסידות מנקודת מבטו.
מכתבים אלו נחשבים מן הטקסטים המוקדמים והבולטים ביותר של החסידות.
יושר דברי אמת על התורה וליקוטים
כולל שרידים מספר שהתחיל המחבר לכתוב בשנת ה'תקל"ה (1775), ובו חידושים על התנ"ך והש"ס.
לחלק זה נספחים ליקוטים מחידושיו שהובאו בספרים אחרים, וסיפורים אודותיו.
חלק זה נדפס לראשונה בשנת ה'תרס"ה, במהדורה הכוללת הראשונה.
יושר דברי אמת - קונטרס ראשון וקונטרס שני
את רובו של הספר ואת משקלו הסגולי העיקרי תופסות שתי אגרות ששלח רבי משולם פייבוש בשנת תקל"ז לידיד קרוב (או שנים).
על פי ד"ר מור אלטשולר האגרות נשלחו לארץ ישראל לרבי יואל, גיסו של רבי משולם פייבוש, שהיה מחשובי העולים בעליית החסידים בשנת תקל"ז (1777), אך חוקרים אחרים סבורים כי הזיהוי איננו מבוסס.
המחבר, שתואר על ידי גרשם שלום כ"אחד מסופריה המעולים של החסידות", תיעד את עיקרי תפיסתה וחלקים מהווייתה של החצר החסידית שהתקבצה סביב רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
נושאים עיקריים בספר הם: ענווה, תפילה, תורה לשמה ודבקות בצדיק.
המחבר מותח ביקורת על המתנגדים בצורה חריפה, וטוען כי אלו שאינם דבוקים בצדיקים אינם יכולים לזכות לפנימיות התורה, ועוסקים אך בחיצוניותה.
לרוב, הוא מטיף לעבודת ה' ברצינות, ללא יומרות וחיפוש אחר השגות רוחניות נעלות.
המחבר אינו מטיף לסיגופים אך גישתו לעולם המעשה היא פרושה ומחמירה יחסית.
האיגרת הראשונה נכתבה בתקל"ז, לפי אחת המהדורות המוקדמות (במהדורת תרס"ה נוסף יום מדויק: י"ט בסיוון), ולכן ייתכן שנכתבה עבור אחד העולים לארץ.
המחבר מנמק את סיבת כתיבתה בפרידה מידיד נעורים:
המחבר ייחס למכתביו חשיבות רבה, כנראה ראה בהם טקסט מכונן, וכך הוא כותב בתוך דבריו:
האגרת השנייה נכתבה בתאריך לא ידוע.
יש הסבורים שנכתבה בסמוך לראשונה (שכן מוזכרת בה עליית החסידים, ובראשונה אגרת נוספת שעתידה להשלח), אך לפי השערתה של מור אלטשולר נכתבה רק בתשרי תקמ"ב, בחודש הסמוך לפטירתו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
על רבותיו כתב: "אשר ידענו כי הם בעלי רוה"ק ומקצתם שהיה להם גילוי אליהו ז"ל כמו הבעש"ט ותלמידו מו"ה דוב בער ז"ל ומו"ה מנחם מענדל ז"ל" (אות כו)
על לימוד תורה לשמה כתב:
קונטרס שנדפס תחילה בנפרד בשם "דרך אמת", העוסק בפגם הברית ועצות להנצל מן התאווה.
שני המכתבים שמהווים את הבסיס לספר נדפסו לראשונה בחיי המחבר (ללא אזכור שמו), בספר "ליקוטים יקרים" בשנת תקנ"ב (1792), שלפי האמור בדף השער, כולל , והם: הבעל שם טוב, רבי דב בער ממזריטש, רבי מנחם מנדל מפרמישלן ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
עם זאת, מלבד מה שכלול במכתבים הנ"ל, דברי התורה שבספר מיוחסים לרוב למגיד ממזריטש בלבד.
המסכימים היו: רבי ישכר בער מזלוטשוב רבי אברהם חיים מזלוטשוב, וכן רבי יוסף הוכגלרנטר שלא נמנה עם החסידים.
במהדורה זו הושמטו קטעים מאגרותיו של רבי משולם פייביש, בהם הדרוש הארוך של רבי ישכר בער מזלוטשוב, וכן שמות הנמענים ותאריכי כתיבת האגרות.
במהדורה מאוחרת יותר, חסרת ציון מקום ושנת ההדפסה הוזכר לראשונה שמו של רבי משולם פייבוש כמחבר האיגרות.
במהלך השנים הבאות הודפס "ליקוטים יקרים" עוד מספר פעמים, והחל מאמצע המאה ה-19 נדפסו גם האגרות בנפרד, תחת השם "דרך אמת" שניתן במהדורת טשרנוביץ תרי"א, ובעוד מספר הדפסות נוספות בוורשה.
השם "יושר דברי אמת" נקבע בשנת ה'תרי"א על ידי נין המחבר – רבי אהרן אריה הלר - שהתכונן להדפסה מחודשת, וקבע את השם על פי פתיחת האיגרת הראשונה.
רבי אהרן אריה אף נטל הסכמות מאת רבי אהרן משה טויבש ורבי יוסף לנדא מיאסי.
רבי אהרן אריה לא הצליח להדפיס את הספר, עקב סיבות כלכליות, וצאצא אחר – שמשון הלר מקולומיי - המשיך כעבור שנים רבות בניסיון ההדפסה; הוא אסף כתבי יד של המכתבים, קונטרסים שנדפסו וציטוטים שנדפסו בספרים אחרים, אותם מסר לרבי יחיאל הורוביץ מריישא כדי לערוך אותם לספר אחד.
את ההדפסה מסר לחתנו עוזר הכהן פריד שהדפיסו בבית הדפוס של שמואל זנוויל כהנא במונקאץ' בשנת תרס"ה (1905), בהסכמתו של רבי צבי הירש שפירא ממונקאטש.
מאז הודפס הספר פעמים רבות במהדורות שונות, עם הערות והרחבות.
ספרי קודש, ירושלים תשל"ד, בעריכת על ידי רבי אברהם יצחק קאהן ־ האדמו"ר מתולדות אהרן שגם הוסיף הערות קלות
מהדורת מכון "סוד ישרים", ירושלים תשע"ו
מהדורת עוז והדר, ירושלים תשפ"א
לספר נודעה תיכף עם פרסומו השפעה רבה.
כאחד מספרי החסידות המוכרים ביותר הוא מצוטט רבות בספרים המאוחרים לו, מהצדיקים הבולטים המצטטים אותו הם רבי אברהם דוד מבוטשאטש, ורבי צבי אלימלך שפירא מדינוב.
רבי שמעון מזליחוב אמר על הספר כי בעוד שהבעל שם טוב גילה את עיקר העבודה עבור נשמות גבוהות, בספר יושר דברי אמת נכתבה העבודה עבור היהודי הרגיל.
רבי שמעון מזליחוב היה מזרז על הלימוד והשינון בספר, תוך שהוא מציין כי בספר "נתגלה אמת הכולל היסוד לכל הקדושה והעבודה", וכן "עיקרי יסודות החסידות והקדושה לכל באי עולם".
יש הטוענים, שחלק גדול מספר נפש החיים כוון כמענה אידאולוגי לספר יושר דברי אמת שהיה נפוץ בקונטרסים ובהעתקות, לאור קטעים רבים בספר הנראים כהסברתה של השיטה המתנגדית מבית מדרשו של הגאון מווילנא, בעיקרי המחלוקת עם תנועת החסידות באופן חופף להצגת ערכיה בספר יושר דברי אמת.
יותם בורשטיין הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר מכהן כמפקד עוצבת התבור.
בורשטיין התגייס לצה"ל לחיל התותחנים.
בשנת 2023 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת התבור.
יושינויה (𠮷野家) היא רשת מזון מהיר יפנית המתמחה בגיודון.
בקאנג'י 吉 (יושי) פירושו "מזל", ו-野 (נו) פירושו "שדה", ו-家 (יה) פירושו "בית".
איקיצ'י מצודה מייסד החברה, גדל ביושינו שבמחוז אוסקה, והאמונה הרווחת שיושינו הוא מקור השם.
לעיתים מכונה הרשת ביפן "יושיגיו", שהוא קיצור של יושינויה נו גיודון.
מייסד החברה איקיצ'י מצודה עיצב הלוגו של יושינויה בצורה של קרני שוורים, שנגזרו מצורת האות הראשונית בשמה האנגלי של יושינויה, "Y".
החבל המקיף את הקרניים מתייחס להיאבקות סומו יפנית, כאשר המילה "יוקוזונה" מקבילה ל"מנצח", המייצגת את איכות האוכל המוגש ביושינויה.
החבל שמסביב מורכב מ-27 גרגרי אורז.
הלוגו בכללותו נועד לרמוז שיושינויה מוכרת את "קערות הבקר הטובות ביותר".
הסניף הראשון של יושינויה נפתח ב-1899 בשוק הדגים של ניהונבשי בטוקיו.
לאחר שהשוק נהרס ברעידת האדמה הגדולה בקאנטו, עבר יושינויה לשוק הדגים החדש של צוקיג'י ב-1926.
הרשת פתחה את הסניף הראשון שלה שעובד 24 שעות ביממה ב-1952.
ב-27 בדצמבר 1958 שונה המודל העסקי של הרשת ממסעדות עצמאיות לחברת מניות, במטרה לשפר את הרווחיות.
בשנת 1965 הרוויחה הרשת מיליוני דולרים, ובעקבות זאת התעניינה בהרחבת פעילותה ביפן.
שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1968, נפתחה החנות הזכיינית הראשונה של הרשת בשינסאיבאשי.
ב-1975 נפתחה בקולורדו החנות האמריקאית הראשונה של הרשת.
בתחילת שנות ה-2000, יושינויה, יחד עם רשתות אחרות כמו מקדונלד'ס, עוררו מלחמת מחירים ביפן על ידי הצגת מנת קערת בקר רגילה במחיר של 280 ¥¥, או בסביבות 3 דולר אמריקאי .
ליושינויה רשת סניפים במדינות שונות, בהן יפן, ארצות הברית, קמבודיה, סין, אינדונזיה, מונגוליה, הפיליפינים, סינגפור, טייוואן ותאילנד.
הסניף המלזי שלה נסגר בשנת 2021.
בסניפי הרשת היפנית, שולחנות הם לעיתים קרובות דלפקים, ובמקרה כזה, הם מקבלים הזמנות מעבר לדלפק, ומקלות אכילה מסופקים.
התפריט כולל מנה רגילה (נאמימורי או נאמי), מנה גדולה (אומורי), או מנה גדולה במיוחד (טוקומורי) קערות בקר, קערות חזיר, ביצים גולמיות (שאותן מערבבים או יוצקים מעל, לפעמים מעורבב ברוטב סויה), ביצים רכות, מרק מיסו וחמוצים (הנקראים אושינקו [お新香]).
הם גם מגישים ג'ינג'ר אדום (בני שוג'ה), תבלינים ותה יפני ללא תשלום.
ב-14 ביוני 2011 החלה יושינויה ביפן להגיש קערות צלופחים כתפריט עונתי סטנדרטי שיוצע עד לחלק האחרון של יולי.
ב-1973 פתחה יושינויה משרד בדנוור וב-1975 פתחה את הסניף הקמעונאי הראשון שלה בדנוור.
(המיקום הזה הפך מאוחר יותר ל"קוקורו", מסעדה דומה בניהולו של מס טוריטו) כיום יושינויה נמצאת רק בקליפורניה.
ב- בפברואר 2017 סגרה את הסניף שלה בלאס וגאס, נבדה.
סניף בגודייר, אריזונה נפתח ב-2008 ונסגר בדצמבר 2011. סניף בדאלאס שנפתח ביוני 2011 היה המיזם הראשון של יושינויה בטקסס, אך הוא נסגר בדצמבר אותה שנה.
בשנת 2002 נפתח ההסניף הראשון ממזרח לנהר המיסיסיפי ברחוב 42 ליד טיימס סקוור, ניו יורק.
שתי חנויות נוספות נפתחו במקומות אחרים במנהטן, אך יושינויה הגישה ב-2008 בקשה לפשיטת רגל על פי פרק 11, ומאוחר יותר כל סניפיה בעיר ניו יורק נסגרו בינואר 2012.
במרץ 2020, כתוצאה ממגפת ה-COVID-19, ההגשה בסניפים בוטלה באופן זמני, אך עדיין נעשו שירות טייק-אווי ואיסוף עצמי.
התפריט הראשי בארצות הברית כולל את קערת בקר, קערת עוף, קערת משולבת וקערת שרימפס, יחד עם מרק וקינוחים, ויש לו גרסאות כמו "בקר עם קערות ירקות", "קערות עוף טריאקי ", וסגנון ברביקיו.
התפריט של יושינויה בארצות הברית דומה לזה ביפן.
ברמה הבסיסית, שתי החברות מגישות מספר מתכונים על קערת אורז, הכוללת את קערת הבקר המסחרית עם בשר בקר פרוס דק מאוד בתוספת רוטב קל ובצל.
בשנת 1987 נכנסה יושינויה לשוק הטיוואני.
היא פתחה את הסניף האסייתי הראשון שלה מחוץ ליפן לאורך כביש גואנקיאן במחוז ג'ונגג'נג, טאיפיי ב-1988.
ב-1992 נפתח הסניף הסיני הראשון של יושינויה בוונגפוג'ינג בבייג'ינג.
מאוחר יותר הוא הורחב החל משנת 2002, שנת פתיחת הסניפים שלו בשנגחאי (סניף דגל) ושנג'ן.
בשנת 2015 הוקמה חברת החזקות של יושינויה בסין.
נכון לשנת 2021, ישנם 390 סניפים של יושינויה בסין.
חטיבת הונג קונג של יושינויה נוסדה ב-1991. 50 סניפים של יושינויה מרוכזים בשלושה אזורים עיקריים: הונג קונג (14 סניפים), הטריטוריות החדשות (21 סניפים) וקאולון (22 סניפים).
בניגוד ליושינויה ביפן, חנויות בהונג קונג אינן מספקות שירותי שולחן.
לקוחות מזמינים את האוכל שלהם בקופא ואוספים שם את האוכל על מגש, בדומה לחנויות מזון מהיר מערביות.
הזכיין הפיליפיני הראשון של יושינויה נוסד בשנת 1992, וב-12 ביוני נפתח הסניף שלו בקזון סיטי.
הסניף פעל עד אוקטובר 1993. מאוחר יותר זה התחלף לניהול ישיר.
בשנת 2001 נכנסה יושינויה מחדש לשוק הפיליפיני באמצעות מיזם משותף בין יושינויה לקבוצת סנצ'ורי פסיפיק.
הסניף הראשון נפתח בקניון בפסאי ב-15 בדצמבר 2001.
בשנת 2021, לאחר סיום השותפות בין יושינויה לקבוצת סנצ'ורי פסיפיק, הקימה יושינויה מיזם משותף חדש עם Jollibee Foods Corporation שישמש כזכיין הבא של יושינויה בפיליפינים.
חוזה זיכיון לזכיין מקומי נחתם באוקטובר 1993, והסניף הראשון נפתח בקניון בדרום ג'קרטה.
הסניף פעל עד יולי 1998.
בשנת 2009 נכנסה יושינויה מחדש לשוק האינדונזי באמצעות הסכם זיכיון נוסף, ובאוקטובר 2010 נפתח הסניף הראשון במרכז ג'קרטה .
נכון לשנת 2023, יש באינדונזיה 146 חנויות יושינויה באזור המטרופולין של ג'קרטה רבתי, סורבאיה, בנדונג, באלי, סמרנג, יוגיאקרטה, מדן, סולו, מאלנג, מקאסר, פלמבאנג, בנג'ארמסין, למפונג, קדוס ואנגי, צ'יקאראנג, קדירי, סידוארג'ו, מוג'וקרטו, גרסיק וג'מבר .
בשנת 1997 נחתם הסכם זיכיון עם זכיין מקומי, ונפתחו שני הסניפים הראשונים בסינגפור.
בשנת 2016, וינג טאי מכרה את כל המניות של הזיכיון הסינגפורי לאסיה יושניויה.
נכון לשנת 2023, יש 11 סניפים של יושינויה בסינגפור.
בשנת 2013 נחתם הסכם הזיכיון בקמבודיה.
נכון לספטמבר 2022 יש שני סניפי יושינויה בקמבודיה בנמל התעופה הבינלאומי של פנום פן ובנמל התעופה הבינלאומי של סיאם ריפ .
בסוף שנת 2001 נפגעו מכירות קערות הבקר כתוצאה מאירוע של פרה משוגעת.
בסוף 2003 השעתה יפן את היבוא של בשר בקר אמריקאי עקב מקרה פרה משוגעת בוושינגטון, וכך נפגע המקור העיקרי של יושינויה לנתח קצבים דק (בקר שומני) המהווה את המרכיב העיקרי בקערת הבקר שלה.
זה אילץ את יושינויה להפסיק את מכירות קערות הבקר ביפן לראשונה בתולדותיה ב-11 בפברואר 2004.
הידיעה על הסרת הפריט הזה מהתפריט של יושינויה גרמה להמונים לעמוד בתורים במסעדותיה בכל רחבי יפן כדי לטעום ממה שעשוי להיות קערת הבקר האחרונה שלהם במשך זמן רב.
לאחר מכן עברה יושינויה להגשת קערת חזיר (בוטדון) במקום בשר בקר.
עם זאת, המסעדות שלה בארצות הברית המשיכו להגיש את קערת הבקר באמצעות נתח קצבים דק אמריקאי.
מ-2 בדצמבר 2004, מסעדות ביפן החלו להגיש מנה המבוססת על בקר אוסטרלי, רוטב אחר וירקות נוספים.
קערות אלו נבדלו מ"קערות בקר" המקוריות שמשתמשות בבשר בקר אמריקאי.
בדצמבר 2005 הסירה יפן את ההגבלה על ייבוא בשר בקר מארצות הברית.
בינואר 2006 הופסק היבוא שוב מכיוון שפקחים מצאו חלקי בקר אסורים במשלוח בשר עגל מארצות הברית.
ביוני 2006 יפן הסירה בשנית את ההגלבה על יבוא.
ב-18 בספטמבר 2006 השיבה יושינויה את קערת הבקר שלהם ליום אחד במסגרת "פסטיבל תקומת קערת הבקר" .
עם זאת, ה"תקומה" פירושה שקערות הבקר שלה יהיו זמינות רק בחמשת הימים הראשונים של החודש באוקטובר ובנובמבר.
ב-1 בדצמבר 2006 החלו להגיש קערות בקר מדי יום, אם כי בשעות מוגבלות.
שעות אלו הוארכו פעם אחת במהלך קמפיינים מיוחדים בפברואר ודצמבר 2007. עד 17 במרץ 2008, יושינויה הודיעו שהם יחדשו את המכירות של קערת הבקר ל-24 שעות ביממה, ויצאו דרך 1040 הסניפים שלהם אז בפריסה ארצית עד 20 במרץ 2008.
בשנת 2019 סניפי יושינויה בהונג קונג סבלו מחרם ומהשחתה על ידי מפגינים נגד הממשלה במהלך הפגנות הונג קונג 2019–2020.
יותם בנשלום (נולד ב-13 בספטמבר 1977) הוא מתרגם מאנגלית וערבית, עורך ונקדן ישראלי, בעל תואר דוקטור בחקר התרגום מאוניברסיטת ווריק.
זוכה פרס שר התרבות בתחום היצירה הספרותית למתרגמים לשנת 2024.
בזמן לימודיו חי כמה שנים בתל אביב ובמחוז ווריקשייר באנגליה.
בשירותו הסדיר שימש מתרגם מערבית.
בשנת 2003 השלים תואר ראשון בהצטיינות באמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 השלים תואר שני בהצטיינות יתרה באמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת התואר זכה במלגת קרן וולף.
בשנת 2012 השלים תואר שלישי בחקר תרגום באוניברסיטת ווריק, אנגליה.
עבודת הדוקטור שלו עסקה ברלוונטיות של תאוריות של משחק ופרפורמנס לעבודת מתרגם הספרות ובדמיון שבין מתרגמים לשחקנים.
בשנים 1999–2001 שימש מתכנת מערכות מידע, ובהמשך עסק גם בפיתוח לומדות להוראת השפה העברית.
משנת 2011 בנשלום הוא עצמאי; מתרגם, עורך ומנקד של סיפורת ושירה עבור ההוצאות לאור כתר, כרמל, סמטאות, קשב לשירה, דחק לספרות יפה, זיקית, לוקוס, תשע נשמות, מקום לשירה, הכורסא, פרדס ואחוזת בית.
בשנת 2015 החל גם לשמש כעורך הלשון של המרכז הארצי לבחינות ולהערכה.
בשנת 2017 החל לעבוד כמורה לתרגום בבית הספר לאומנויות המילה בירושלים.
יותם בנשלום נשוי לעדי ענתבי.
במשך יותר מעשר שנים תרגם לעברית את מכלול הפואמות הסיפוריות של שייקספיר, שלא תורגמו לעברית במלואן קודם לכן: "ונוס ואדוניס", "אונס לוּקְרֶציה", "קובלנת האוהבת" ו"עוף החול והיונה".
תרגומים אלו ראו אור בכתבי העת "דחק" ו"הו!", ובהוצאות "חרגול" ו"כרמל".
תרגומים בולטים אחרים שלו הם המחזה "מרי סטיוארט" מאת פרידריך שילר, "דוקטור מריגולד" מאת צ'רלס דיקנס, אסופת השירים "לחם וחשיש וירח" מאת המשורר הסורי ניזאר קבאני, "דיוקן האמן כאיש צעיר" מאת ג'יימס ג'ויס, ו"מסעות גוליבר" מאת ג'ונתן סוויפט.
בשנת 2024 תרגם כתריסר שירים פופולריים מערבית לעברית עבור "תזמורת המהפכה".
השירים בוצעו במסגרת המופע "אדבר איתך: אהבה אחת, שתי שפות", שהוצג כמה פעמים במשכן האופרה בתל אביב, וכן בחיפה ובהרצליה.
"ארץ הפסיפלורה העצובה", שירים מאת מרואן מח'ול, הוצאת קשב לשירה, 2012
"מה זה פינקלר", רומן מאת הווארד ג'ייקובסון, הוצאת כתר, 2012
"זמן חיות", רומן מאת הווארד ג'ייקובסון, הוצאת כתר, 2013
"איך לעשות מכה באסיה המתעוררת", רומן מאת מוחסין חאמיד, הוצאת כתר, 2014
"עיר המכוניות בוערת", רומן מאת ביל מוריס, הוצאת כתר, 2016
"לחם וחשיש וירח", אסופה משירי ניזאר קבאני (מערבית), הוצאת עולם חדש, 2016
"דיוקן האמן כאיש צעיר", רומן מאת ג'יימס ג'ויס, הוצאת כרמל, 2016
"האיש שהשחית את העיירה", נובלה מאת מארק טוויין, הוצאת לוקוס, 2016
"ונוס ואדוניס", פואמה סיפורית מאת ויליאם שייקספיר, הוצאת חרגול, 2016
"שלוש מעשיות", מאת אדוארד ליר, הוצאת דחק, 2017
"מאישה לשועלה", נובלה מאת דייוויד גארנט, הוצאת תשע נשמות, 2017
"מוות הוא שם המשחק", רומן מאת דייוויד מארלו, הוצאת תשע נשמות, 2018
"הדלת שבקיר; תחת הסכין", מאת ה"ג ולס, הוצאת תשע נשמות, 2018
"החצר הקדמית", מאת קונסטנס פנימור וולסון, הוצאת תשע נשמות, 2018
"חנות הספרים", מאת פנלופי פיצג'רלד, הוצאת הכורסא, 2018
"דוקטור מריגולד", מאת צ'רלס דיקנס, הוצאת תשע נשמות, 2019
"מסעותיי עם דודתי", מאת גרהם גרין, הוצאת הכורסא, 2019
"איש בגן החיות", מאת דייוויד גארנט, הוצאת תשע נשמות, 2019
"הסוררת", רומן מאת אנעאם קצ'אצ'י (מערבית), הוצאת מכתוב, 2021
"יחפה", ספר שירים מאת עאידה נסראללה (מערבית), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021
"כתבים פואטיים", מאת ויליאם בטלר ייטס, דרש – כתבי־מופת בפואטיקה ואסתטיקה, הוצאת דחק, 2021
"התיק", מסה מאת וילם פלוסר, הוצאת תשע נשמות, 2022
"מסעות גוליבר", רומן מאת ג'ונתן סוויפט, הוצאת כרמל, 2022
"ג'וני שב משדה הקרב", רומן מאת דלטון טרמבו, הוצאת אחוזת בית, 2022
"מכתב להורטיוס", מאת יוסף ברודסקי, דרש – כתבי־מופת בפואטיקה ואסתטיקה, הוצאת דחק, 2023
"דברים קטנים כאלה", נובלה מאת קלייר קיגן, הוצאת אחוזת בית, 2024
"אונס לוקרציה", פואמה סיפורית מאת ויליאם שייקספיר, הוצאת כרמל, 2024
"הפיות של אירלנד", אסופה בעריכת ויליאם בטלר ייטס, הוצאת כרמל, 2025
"קריאת הינשוף", רומן מאת פטרישה הייסמית', הוצאת אחוזת בית, 2025
סיפורים ויצירות מאת מגוון מחברים (ה"ג ולס, ז'ול ורן, שיח'ה חליוא, ג'ק לונדון, סאקי, הנרי דייוויד תורו ועוד) בתוך אסופות בהוצאות ון ליר, זיקית, ידיעות ספרים, כתר, מקום לשירה ותשע נשמות
"תגליות", מאת בן ג'ונסון, דרש – כתבי־מופת בפואטיקה ואסתטיקה, הוצאת דחק, 2025
"אסירות תודה", מאת מרגרט קריידל, אוסטריה: הקראה בתיאטרון הקאמרי, 2003, יצא לאור: לוי, שמעון (עורך), מחזות אוסטריים, ת"א: סדרת "אסף", 2004
"האימפוטנטים", מאת ריאד מצארווה, ישראל: הקראה בתיאטרון הקאמרי, 2004, כתוביות בהפקה הערבית בפסטיבל עכו, 2005
"מותה של מרילין מונרו", מאת יצחק פריד, ארצות הברית: הקראה בפסטיבל למחזאות מקורית בתיאטרון בית לסין, 2005
"אנחת בתי הקפה", מאת עאידה נסראללה, ישראל: הקראה בתיאטרון הקאמרי, 2006, פורסם: הכיוון מזרח, גל' 11: "לחשוב כמו אישה מזרחית", תל אביב: בימת קדם, 2006
"הגדת חברון", מאת ג'ייסון שרמן, קנדה: הקראה בתיאטרון צוותא, 2002, הקראה בתיאטרון הקאמרי, 2003, יצא לאור: לוי, שמעון (עורך), מחזות קנדיים: אנתולוגיה, ירושלים: הוצאת מגנס, 2006
"לילה מאלף", מאת רולנד שימלפפניג, גרמניה: הפקה בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב, 2005, הפקה בתיאטרון תמונע, 2013–2014
"פדרה מאוהבת", מאת שרה קיין, בריטניה: הפקה בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב, 2006; הפקה בתיאטרון תמונע, 2016; הפקות בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, 2007, 2016
"פרי אהבה", מאת ג'ואנה מאריי-סמית', אוסטרליה: הקראה בתיאטרון הקאמרי, 2006; הפקה בתיאטרון הקאמרי, 2007
"משפט האיש שלא לחם", מאת ממדוח עדואן, סוריה: הפקה בפסטיבל "אלף לילה" לדרמה ערבית מודרנית בתיאטרון הערבי-עברי, 2006–2007
"שיר המוות", מאת תופיק אלחכים, מצרים: הפקה בפסטיבל "אלף לילה" לדרמה ערבית מודרנית בתיאטרון הערבי-עברי, 2006–2007
"אוכל לכולם", מאת תופיק אלחכים, מצרים: המערכה השנייה פורסמה ב"דחק", כתב עת לספרות טובה, 2017
"מרי סטיוארט", מאת פרידריך שילר, גרמניה: הפקה בתיאטרון "תמונע", 2012; הפקה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, 2022
"קנאתה האחת של אמר", מאת ויליאם באטלר ייטס, אירלנד: פורסם: ב"הו!" כתב עת לספרות, גיליון 11, יוני 2015
"אהבה וכסף", מאת דניס קלי, בריטניה: הפקה בתיאטרון תמונע, 2017; הפקה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, 2023
"לחתוך בקבוק של קולה כך שייפתח כמו פרח: על הפסטיבל הפלסטיני הבינלאומי לתיאטרון בובות בירושלים", בתוך נגיד חיים וקינר גד (עורכים), תיאטרון – רבעון ישראלי לתיאטרון עכשווי, גיליון 12, תל אביב: הוצאת חבצלת מוסדות תרבות וחינוך, 2004
"לשון האב נופלת על לשון הבת: על הרובד הלשוני במחזה 'תנועה'", בתוך נגיד חיים וקינר גד (עורכים), תיאטרון – רבעון ישראלי לתיאטרון עכשווי, גיליון 15, תל אביב: הוצאת חבצלת מוסדות תרבות וחינוך, 2005
"מערבית ספרותית לעברית בימתית: על תרגום 'האימפוטנטים' מאת ריאד מסארווה", בתוך חיים נגיד וגד קינר (עורכים), תיאטרון – רבעון ישראלי לתיאטרון עכשווי, גיליון 17, תל אביב: הוצאת חבצלת מוסדות תרבות וחינוך, 2007
"יום הקהילות: מבט חדש על הוראת השואה בגיל הגן", בשיתוף עם יעל ארזי, בתוך אילנה מלחי (עורכת), הד הגן, ג', 2011
יותם זילברמן (נולד ב-5 בנובמבר 1957) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ב-1987 התקבל לבית הספר למשחק, "בית צבי".
שם הכיר את סנדרה שונוולד, עמה התחתן בהמשך.
שוקה שקקלר: "קרוב לוודאי", 2006