tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך ניתן להאט את הנייטרונים המהירים הנפלטים בביקוע גרעיני ולהגדיל את הסיכוי לבליעה שלהם בגרעיני החומר הבקיע.
משתמשים בגרפיט בצורת אבקה קרושה בבישול, אמנות ועוד.
גלולות או אבקות פחם משמשות ברפואה, על-מנת לספוג רעלים וארס ממערכת העיכול.
כיום עסוקים מהנדסים במעבדות ברחבי העולם בחקירת הגְרָפֵן, כדי לקבוע אם אפשר לעבדו למוצרים דוגמת מבנים סופר-קשיחים, צגים חכמים, טרנזיסטורים בעלי מהירות-על ומחשבים הפועלים באמצעות מבנים זעירים המכונים נקודות-קוונטיות.
עקב רכותו ומוליכותו החשמלית הטובה הגרפיט נמצא בפנטורגף שהוא הפס החשמלי הנוגע בכבלי החשמל התלויים בתחבורה ציבורית חשמלית (אוטובוסים ורכבות)
גרפיקה וקטורית היא שיטה לתיאור תמונה דיגיטלית באמצעות וקטורים, המשמשת בגרפיקה ממוחשבת.
השיטה הבסיסית לתיאור תמונה באופן דיגיטלי, תמונת מפת סיביות, היא למעשה מערך דו-ממדי, שכל איבר בו מייצג נקודה במישור.
בכל איבר במערך שמורים נתונים אודות הנקודה; בעיקר נתוני צבע.
בשיטה זו, ייצוג של קטעים נעשה בזבזני, כי במקום לייצג את הקטע מייצגים רק מספר סופי של נקודות עליו.
ממילא, מתיחה של התמונה לשם הגדלה תיצור טשטוש, כי רק הנקודות יוגדלו ולא כל הקטע המקורי.
איורים בגרפיקה וקטורית מורכבים מצורות בסיסיות, אותן המחשב מסוגל לעבד בנקל, כמו נקודה, קו, אליפסה וקשת.
התיאור של כל מרכיבי התמונה נשמר בזיכרון המחשב.
כאשר מעוניינים להציג תמונה על המסך או להדפיס אותה, המחשב מבצע תהליך תיצוג (Rendering) היוצר תמונת מפת סיביות ברזולוציה הנדרשת מתוך האיור הווקטורי.
יתרונה העיקרי של גרפיקה וקטורית הוא ביכולת לשנות את ממדי התמונה (להרחיב אותה או לכווץ אותה) בלא כל פגיעה באיכות התמונה, שלא כמו במקרה של תמונת מפת סיביות.
כמו כן, כאשר מדובר באיורים יחסית פשוטים, נפח האחסון הנדרש בייצוג וקטורי קטן משמעותית לעומת מפת סיביות.
CD או CDR פותח עבור תוכנת קורל דרו
CGM – היה ניסיון לסטנדרטיזציה של שמירת קבצים וקטוריים, מספר תוכנות תומכות בפורמט זה
DXF – פותח בזמנו עבור תוכנות תכנון בעזרת מחשב, בעיקר אוטוקאד מהווה פורמט מוביל בתחום הגרפיקה הממוחשבת הווקטורית
EPS – ראשי תיבות של Encapsulated PostScript, משמש לתוכנות הוצאה לאור שולחנית
PIC – פורמט שפותח לטובת תוכנות חברת לוטוס, בעיקר עבור לוטוס 1-2-3
PICT – פורמט שפותח עבור מחשבי מקינטוש, מהווה פורמט מוביל גם כיום אולם מוחלף לאט לטובת פורמט PDF
WMF (Windows Metafile) – מאפשר שמירה הן וקטורית והן ממופת סיביות
SVG – שמה של שפת XML המשמשת לתיאור גרפיקה וקטורית דו-ממדית סטטית או דינמית.
פאוור פוינט (Power Point) (החל מגרסה 365, ורק בפורמט svg)
גרפיקה ממוחשבת היא תחום במדעי המחשב, העוסק במחקר של שיטות ליצירה ועיבוד דיגיטליים של תוכן חזותי באמצעים ממוחשבים.
התחום מקיף גרפיקה דו־ממדית, תלת־ממדית, וכן עיבוד תמונה.
בין יישומיו הרבים נמנים תכנון בעזרת מחשב, אנימציה ממוחשבת, מציאות מדומה, משחקי מחשב, והעשרת דימויים בקולנוע ובטלוויזיה.
השיטות הנפוצות לייצוג התוכן החזותי מתחלקות לייצוג על ידי תמונת מפת סיביות וייצוג בצורה וקטורית-גאומטרית.
האופן הראשון נפוץ יותר לייצוג דו־ממדי והשני גם לדו־ממדי וגם לייצוג תוכן חזותי תלת־ממדי.
ייצוג וקטורי מבוסס על גאומטריה אנליטית ובו הדיוק אינו מוגבל על ידי התמונה הסופית אלא אך ורק על ידי יכולתו של המחשב לייצג ולחשב בנקודה צפה.
בייצוג זה מקובל הייצוג הפרמטרי.
על ידי פרמטר אחד, לדוגמה, ניתן לתאר עקום (במישור, במרחב ואף בממדים גבוהים יותר).
גוף במרחב ניתן להגדיר על ידי אוסף משטחים התוחמים אותו באופן מושלם כך שמוגדר מתמטית לכל נקודה במרחב אם היא נמצאת בתוך הגוף, מחוצה לו, או על פני המשטחים התוחמים אותו, כלומר על פני הגבול שלו.
אחד הנושאים בהם המימוש נמצא בהתקדמות אינטנסיבית ומתמדת הוא יכולת המחשב להביא ייצוג דיגיטלי של גופים וצורות לידי תצוגה חזותית ב"זמן אמיתי".
המטרה הטיפוסית היא לאפשר למשתמש לחזות בזירה (scene) תלת־ממדית המאוחסנת במחשב בצורה דיגיטלית, תוך כדי השתנות אינטראקטיבית של הזירה ו/או נקודת המבט של הצופה.
לדוגמה: להצגת חלק מכני שתוכנן באמצעות מחשב חשובה יכולת הפירוט הגאומטרית.
לתצוגה תוך כדי משחק מחשב חשובה הטקסטורה של החומר והתאורה המאפשרת דימוי מדויק ככל שניתן של המראה במציאות.
אך באופן כללי ניתן לומר שהתצוגה צריכה להיות "חלקה" ו"אמיתית" (Realistic).
תצוגה "חלקה" היא תצוגה עם קצב רענון גבוה, כלומר כל שינוי של הזירה ו/או של נקודת המבט של הצופה צריכה להיות מוצגת בשבריר השנייה.
קצב רענון של 50 או 60 שינויים (frames) בשנייה הוא באיכות קולנועית עד כדי כך שהתצוגה נראית חלקה לגמרי.
כיוון שמראה אובייקט נקבע בעיקר על פי חלקו החיצוני שיטה מקובלת לייצוג אובייקטים היא באמצעות ייצוג גבולות (Boundary representation; B-rep).
משטחים דו־ממדיים יכולים לשמש היטב לייצוג אובייקטים שונים, אבל קיימים אובייקטים שאינם יריעה שלא ניתן לייצגם כך.
מקובל לייצג את המשטחים באמצעות קירובים דיסקרטיים, כדוגמת מודל מצולעים (Polygonal mesh).
ניתן לבצע עידון של המודלים המצולעים באמצעות חלוקות חוזרות ונשנות של המשטחים (Subdivision surface) ולקבל משטחים חלקים יותר, למשל באמצעות אלגוריתמים כמו קטמול-קלרק.
שיטה נוספת המאפשרת ייצוג אובייקטים היא ייצוג הרכבות גאומטריות (Constructive Solid Geometry).
בשיטה זו מיוצגים אובייקטים מורכבים באמצעות אובייקטים פשוטים ופעולות בוליאניות ביניהם (איחוד, חיתוך והפרש).
למימוש יכולת זו פותחה חומרה ייעודית המכונה כרטיס גרפי.
על מנת ליצור אחידות והפשטה פותחו ממשקי "ספרייה" סטנדרטיים כמו OpenGL הפתוחה או Direct 3D של חברת מיקרוסופט.
רוב האפליקציות המממשות תצוגה תלת־ממדית אינטראקטיבית משתמשות באחד משני ממשקים אלו.
באמצעותם מעבירה התוכנה האפליקטיבית לחומרה את המידע הנדרש לתצוגה כמו אפיון מקורות האור ומיקומם, מיקום ה"צופה" בסצנה, הגאומטריה של הסצנה, הטקסטורות ועוד.
התוכנה האפליקטיבית מעבירה זאת בצורה סטנדרטית ללא תלות בסוג החומרה או יכולותיה, ובאמצעות פקודות כוללניות יחסית.
לדוגמה: להצגת תיבה תידרש התוכנה האפליקטיבית להעביר ל"ספרייה" הסטנדרטית את הקואורדינטות של 8 הקודקודים, את 12 המשולשים (כל אחד מצביע על 3 קודקודים שונים), את מיקום הצופה (למשל קואורדינטות וכיוון מבט) ועוד כמה פרמטרים.
ה"ספרייה" הסטנדרטית אחראית להציג זאת.
היא תפנה לחומרה הייעודית בהתאם לסוגה וליכולותיה ואף תבצע חלק מן החישובים באמצעות מעבד המחשב במקרה שהחומרה הייעודית אינה כוללת האצה לחישובי תלת-ממד.
העברת מידע זו, הכוללת לעיתים מיליוני פוליגונים (בדרך כלל משולשים) וטקסטורות מפורטות, צריכה להיעשות בכל השתנות אינטראקטיבית של הזירה או נקודת המבט של הצופה.
כלומר עשרות פעמים בשנייה במקרה שדרושה תצוגה חלקה.
מסיבה זו כולל הכרטיס הגרפי בדרך כלל זיכרון משלו בו מאוחסנים בחוצצים (buffers) רשימות קודקודים, רשימות משולשים וטקסטורות.
התוכנה האפליקטיבית מעבירה לכרטיס, באמצעות ה"ספרייה" הסטנדרטית, את הרשימות האלה במבנה סטנדרטי, ואחר כך רק פוקדת על הצגתן בהקשר המתאים.
העיבוד הנעשה על ידי הכרטיס הגרפי לצורך הצגת מידע זה מתחלק ל"עיבוד קודקודים" (vertex processing) ול"עיבוד פיקסלים" (pixel processing).
בראשון מומר מידע תלת־ממדי לדו־ממדי.
לדוגמה: קואורדינטות הקודקודים הנתונות במרחב (x,y,z) מומרות לקואורדינטות מסך כתלות במיקום ה"צופה" ותוך התחשבות בפרמטרים של ההטלה הפרספקטיבית או האורתוגונלית.
בשלב השני, של עיבוד הפיקסלים, "נצבע" האזור במסך, המתאים לדוגמה למשולש מסוים, בצבע המשולש או בטקסטורה שלו.
בשלב זה מבוצע גם חישוב ההסתרות (z-buffering) כך שפיקסל המגיע מקרוב "יסתיר" (כלומר יכתב על) פיקסל המגיע מרחוק (סדר הצגת המשולשים לא מבטיח זאת שכן הם יכולים לחצות זה את זה).
גם אפקטים מורכבים יותר כמו צל או תנועת מים מתחלקים בדרך כלל לשני שלבים אלו.
כיום נהוג שעיבוד הקודקודים ועיבוד הפיקסלים מתוכנתים אף הם על ידי vertex shader ו-pixel shader, בהתאם לשני שלבי העיבוד.
תכנות shaders מאפשר ביצוע אפקטים מורכבים שלא מתוכנתים מראש כחלק מהממשק של ה"ספרייה" הסטנדרטית.
תוכנות לעריכה גרפית מיועדות לתחום רחב של שימושים, החל באיורים פשוטים, סמלילים, גרפים ועד אנימציות.
גרפיקה ממוחשבת משולבת במסמכי עיבוד תמלילים, בגיליונות אלקטרוניים, בתוכנות ניהול פרויקטים ובתחומים רבים נוספים.
שימוש בגרפיקה ממוחשבת (ובפרט בגרפיקת תלת־ממד) לצורך יצירת אנימציה קרוי אנימציה ממוחשבת.
לטכנולוגיה זו שימושים רבים בקולנוע ובטלוויזיה.
הסרט הראשון שנעשה כולו באנימציה ממוחשבת הוא צעצוע של סיפור שיצא בשנת 1995. מאז הולכת השיטה ודוחקת את רגלי שיטות האנימציה המסורתיות בקולנוע המסחרי.
פרט ליצירת סרטי אנימציה משמשת הטכנולוגיה גם ליצירת פעלולים בסרטים מצולמים.
דמויות דמיוניות, כגון גולום בטרילוגיית סרטי שר הטבעות מיוצרים באנימציה ממוחשבת ומושתלים לתוך הסרט המצולם.
גם פעלולים אחרים כגון פיצוצים והתרסקויות מקובל החל משנות התשעים של המאה העשרים לבצע בשיטות אלה.
(לדוגמה, הצונאמי שפוקד את ניו יורק בסרט היום שאחרי מחר).
במשחקי מחשב משתמשים בווריאנט מיוחד של הגרפיקה הממוחשבת.
בעוד שבתעשיית הקולנוע והטלוויזיה מכינים את התמונות מראש ואפשר להקדיש לכך שבועות רבים של זמן מחשב הרי שבתעשיית משחקי המחשב התמונות מיוצרות בזמן אמת, ולכן יש לייצר תמונה בודדת תוך שבריר שנייה.
כדי לעמוד בכך נוקטים מספר צעדים:
לא משתמשים בשיטות ה"כבדות" יותר של הגרפיקה הממוחשבת, כמו חישוב השתקפויות דרך מראות שאינן שטוחות.
חלק מהשיטות של הגרפיקה הממוחשבת מיושמות בצורה מקורבת ומהירה יותר (למשל חישובים של אור וצל).
מימוש שיטות של גרפיקה ממוחשבת בחומרה על כרטיסי המסך.
המימוש בחומרה מהיר יותר מאשר מימוש בתוכנה, ובנוסף קיום מעבד על כרטיס המסך חוסך זמן מהמעבד הראשי.
נכון לשנת 2007, חלקים נכבדים מאלגוריתמים של גרפיקה ממוחשבת המשמשים בתעשיית משחקי המחשב מוטמעים בספריות לשפות התכנות.
במסגרת הטמעה זו קיימות ספריות המספקות פונקציות לטיפול בגרפיקה דו-ממדית ותלת-ממדית.
בין הנפוצות שבהן OpenGL ו-DirectX.
היכולת של הגרפיקה הממוחשבת (ובפרט גרפיקת תלת־ממד) לייצר תמונות ריאליסטיות משמשת גם באדריכלות, רפואה ובתחומי תעשייה אחרים.
תחום אחר בגרפיקה הממוחשבת, עיבוד תמונה, משמש בעיקר לעיבוד תמונות שצולמו במצלמה.
בעזרת שיטות אלה אפשר לתקן פגמים שנפלו בצילום, לשנות את תכונות התמונה כולה או חלקים ממנה, וכן ליצור אפקטים מיוחדים כגון מורפינג.
התחום התאורטי כולל מספר רב של אלגוריתמים שונים לגרפיקת תלת־ממד, דו-ממד ועיבוד תמונה.
בגרפיקת תלת־ממד ודו-ממד הבסיס הוא יצוג של סצנה במערכת צירים קרטזית (תלת-ממדית או דו-ממדית בהתאמה).
בעזרת שיטות הלקוחות מאנליזה וקטורית וגאומטריה אנליטית ניתן לבצע מניפולציות שונות על העצמים בסצנה, כגון הזזות, סיבובים ומתיחות.
שיטות נוספות שמבוססות על אינטואיציות פיזיקליות מאפשרות לצבוע את העצמים בהתחשב בתנאי תאורה מוגדרים.
שתי שיטות בסיסיות שמבצעות סימולציה של מעבר קרני אור בסצנה הן radiosity ומעקב קרניים (Ray Tracing).
בנוסף, אפשר גם לבצע סימולציות שונות המחקות התנהגות של עצמים מהמציאות: מים, אש, עשן, בגדים, שיער, פרווה.
בעיבוד תמונה הבסיס הוא יצוג של תמונה כאות (סיגנל) דיסקרטי וביצוע מניפולציות שונות הלקוחות מתחום המכונה עיבוד אותות.
פריצת הדרך הראשונה בגרפיקה ממוחשבת הייתה תוכנת המחשב "Sketchpad" שפותחה בשנת 1962.
גרפיטי הוא כל כתובת אותיות שנעשית מתוך כוונה להביע רצון כלשהו, עמדה, דעה או ביטוי עצמי.
גרפיטי עשוי להיות כתובת סתמית שמטרתה ונדליזם, אך ישנה תנועה של ציור גרפיטי כאמנות המשתמשת בכתובות מעוטרות כדי לייצג את שמו של האמן.
בדרך-כלל מדובר בציורים שנעשים ללא הסכמת בעלי הרכוש, ועל כן מדובר בעבירה על החוק ובוונדליזם.
בניגוד לדעה המוטעית גרפיטי שנעשה בהסכמה וחוקי הוא אינו גרפיטי אלא ציור קיר.
עם הזמן השתנתה התפיסה לגבי הגרפיטי שהפך לאמנות מקובלת במקומות רבים בעולם בדומה לציור קיר, ואמנים הפעילים בו קיבלו הכרה וקהל עוקבים.
בין אמני הגרפיטי המוכרים בארץ ניתן לציין את דאלס, אמנזיה, לוגיק, ריסטו ועוד.
המילה "גרפיטי" מקורה במילה האנגלית "graffiti" שהיא צורת הרבים של המילה "graffito", אף שלא נהוג להשתמש בצורת היחיד.
המילה הגיעה לאנגלית מהאיטלקית ומקורה במילה היוונית "גרפאין" (γραφειν) שפירושה "לכתוב".
עוד אפשרות למקור מילה זו היא פירוק המילה ל"גרף" ו"טי" שפירושו ביוונית: קווי צבע.
ב-1942 קבע ועד הלשון על הגרפיטי הארכאולוגי את המילה "חֲרֹתֶת".
ביוני 2020 התקיימה הצבעה במליאה של האקדמיה ללשון העברית על שתי חלופות "חרותת" ו"קִיּוּר" – שילוב של "ציור" ו"קיר", אך לא התקבל רוב לשום הצעה.
ונכון להיום אין חלופה עברית למילה גרפיטי.
גרפיטי היה קיים מאז ימי קדם – כבר באימפריה הרומית וביוון העתיקה התקיימו כתובות גרפיטי.
ניתן אפילו לומר שציורי מערות קדומים הם גרפיטי.
המילה "גרפיטי" תיארה במקור כתובות וציורים שנמצאו על פסלים או על קירות, כגון כתובות שנמצאו בקטקומבות של רומא או על קירות פומפיי.
מדובר הן בכתובות והן בציורים אשר נחשבו לוונדליזם מאחר שצוירו ללא הסכמת בעלי הרכוש שעליו צוירו הכתובות.
דוגמאות ראשונות של גרפיטי ניתן למצוא בעיר היוונית אפסוס (בטורקיה).
ככל הנראה מדובר היה בפרסומת של בית בושת.
גרפיטי ויקינגי ניתן למצוא הן ברומא והן באירלנד.
עולים לרגל כתבו את שמם על האתר בו נמצאו דוגמת הכותל וכנסיית הקבר.
בישראל ניתן לראות גרפיטי מימי מלחמת העולם הראשונה, הנמצא באחד מבתי המושבה הטמפלרית וילהלמה (בני עטרות).
הגרפיטי צויר על ידי חיילים בריטיים ששהו במושבה.
בתקופת המנדט הבריטי, צוירו גרפיטי על הקירות של בתי פרדס ערביים בשרון בתקופת המנדט, ובהם תיאורים חזותיים של סצנות מחיי היום יום, כמו גם ממחזור החיים החקלאי שהתקיים במקום.
בתקופה המודרנית ניתן לראות כגרפיטי את הכתובות שציירו חיילים צרפתיים על אתרים שעברו לידם במצרים במהלך מלחמות נפוליאון.
רייטר (Writer) – אמן גרפיטי, בלשון מתוקנת.
ביף (Beef) – מונח המתאר סכסוך בין שני "רייטרים".
טוי (Toy – צעצוע) – מונח המתאר את ה"רייטר" כמתחיל ובור.
טאג ׁ(Tag) – כתובת הנעשית בכתב יד לא "מנופח"
טרואו-אפ (Throwup) – אותיות בלוניות בדרך כלל, קבועות בדרך כלל, המשמשות לפרסם את האומן ונעשות מהר.
הולואו (Hollow) – טרואפ ללא מילוי
היי לייט (Highlight) – פס או קו בדרך כלל בצבע לבן.
משמש לרוב בציורים ולא באותיות.
דמוי אור המכוון אל הציור, גורם לציור להיות אמיתי יותר.
פיס (Piece) – ציור גרפיטי מושקע.
ברנר (Burner) – פיס מושקע שלקח הרבה מאוד זמן, מכאן שמו – "לשרוף זמן".
פורס פילד (Force Field) – הקו הסוגר את האאוטליין (הקונטור של הפיס).
אנטי-סטייל (Anti-Style) – סגנון מומצא של אנשים שלא יודעים לצייר אבל יודעים לדבר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הופיעה הכתוב Kilroy was here, "קילרוי היה כאן".
כתובת גרפיטי זו התפשטה ברחבי ארצות הברית ואירופה וליוותה את כוחות הצבא האמריקאיים והפכה לסמל לאומי כמו הדגל.
בשלב מסוים התווסף לכתובת גם ציור – דמות של ראש קרח עיניים ואף מציצים מעל חומה ושתי כפות ידיים נשענות עליה.
במאה ה-20, ובייחוד לאחר מלחמת העולם השנייה, נהגו כנופיות עירוניות בארצות הברית ליצור גרפיטי על ידי ריסוס צבע על קירות באתרים ציבוריים על מנת לסמן את הטריטוריה שלהם.
פעמים רבות התקשרו הכתובות לתרבות מוזיקת ההיפ הופ והראפ.
עם הזמן התנתק המנהג מ"תרבות הכנופיות" ונעשה נפוץ, וכן מורכב ואמנותי יותר.
במקרים ספורים אף החליטו בעלי הקירות לא למחוק את הגרפיטי.
דוגמה לכך בישראל, היא השארת הגרפיטי על בניין גן העיר ועל בניין עיריית תל אביב לאחר רצח רבין.
אומנות רחוב – פוסט גרפיטי
פוסט גרפיטי או אמנות רחוב (Street Art), היא אמנות המוצגת במקומות ציבוריים, בעיקר ברחובות העיר, כחוק וכשלא כחוק.
(ישנם ציורים ("פיסים") המאושרים על ידי הרשויות).
היא מופצת בדרך כלל תוך כדי שימוש בספריי צבע, מדבקות (סטיקרים), רולרים, מטפים הממולאים מחדש בצבע, טושים ושאר אמצעים שאינם נחשבים מסורתיים בתרבות הגרפיטי.
לרוב נובעת אמנות הרחוב מרצון האמנים לחשוף את יצירותיהם, דעותיהם הפוליטיות והחברתיות וכדומה, אך גם הפגיעה עצמה ברכוש מאפשרת מחאה.
אי החוקיות שבעניין נחשבת לעיתים כ"חלק מהמשחק".
הפוסט גרפיטי החל במהלך שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי אמני הרחוב Cost ו-Revs אשר היו הראשונים להפיץ את שמם בעזרת טכניקות שונות מהמקובל.
את המושג "פוסט-גרפיטי" טבע האמן הצרפתי stak.
לרוב נוצר ויכוח בין אומני ה"גרפיטי המסורתי" לבין אומני רחוב שלא באישור לגבי אותנטיות, שיכולים להביא ל"ביפים".
עם השנים, ובמיוחד הודות לצמיחת רשת האינטרנט, הפכה אמנות הרחוב לתנועה כלל עולמית ופעילותה ניכרת גם בישראל.
אמנים מכל העולם (ובעיקר מאירופה) מחליפים ביניהם סטיקרים בדואר וזוכים להכרה, הוקרה, והפצה של יצירותיהם.
בין אמני הרחוב הבולטים בארץ, ניתן לראות את Dede, Know Hope, אמנזיה ואחרים.
בשל היותו של הגרפיטי ציור על רכושו של אחר בניגוד להסכמתו, מדובר בפעולה בלתי חוקית.
כדי להילחם בתופעה הקצו ערים רבות קירות מיוחדים למען אמני גרפיטי, מתוך כוונה לאפשר לאמנים לפתח את אמנותם מחד, מבלי שיעברו על החוק מאידך.
אחרים מתנגדים לגישה זו בטענה שאפשרות ביצוע הגרפיטי בצורה חוקית אינה מקטינה את ביצועו בצורה בלתי חוקית, וגם משום שמלאי המקום בקירות החוקיים מוגבל ולעיתים ישנו צורך לכסות אחד את השני.
יש ערים בהן התארגנו קבוצות של אזרחים נגד גרפיטי, הפועלים באופן שיטתי למחיקת ציורי הגרפיטי.
בשנת 1993 עצרה משטרת סינגפור סטודנט אמריקני בשם מייקל פ.
פיי שצייר גרפיטי על כמה מכוניות.
לפי חוק מדינת סינגפור משנת 1966, ה-"Singapore Vandalism Act" הוא נשלח לארבעה חודשים בכלא, לקנס כספי ולעונש מלקות.
התקשורת האמריקנית גינתה עונש זה, והביאה למחאה ציבורית רבה, אך זו לא השפיעה על ממשלת סינגפור שסירבה להעניק לו חנינה והלקתה אותו ב-5 במאי 1994.
בשנת 1994 יצר ראש עיריית ניו יורק, רודי ג'וליאני, "כוח משימה למחיקת גרפיטי" כדי להפחית את כמות הגרפיטי בעיר, כחלק מהמאמץ הכולל להפחתת הפשע בעיר ולשיפור חזותה, במסגרת יישום תאוריית החלונות השבורים.
כחלק ממאמץ זה נאסרה מכירת צבע במכלי תרסיס לילדים מתחת לגיל 18. החוק אף דרש ממוכרים להחזיק צבעים אלו בתוך ארונות תצוגה נעולים בחנויות על מנת למנוע גנבת הצבעים.
הקנסות על הפרת חוק זה היו גבוהים ביותר (350 דולר לכל עבירה).
גם בבריטניה עבר חוק נגד גרפיטי, ה-"Anti-Social Behaviour Act 2003".
העיר אלבקרקי בניו מקסיקו שבארצות הברית נאבקת בגרפיטי מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 ומאפשרת לדווח באמצעות קו טלפון מיוחד של העירייה על מציירי גרפיטי.
בישראל, על פי הכותב, מצייר, משרטט או חורט על מקרקעין של זולתו שלא כדין, או מדביק עליהם שלא כדין כל כתב או שלט, דינו – מאסר שנה אחת.
עם זאת, בסקירה של תולדות הגרפיטי מכיכר רבין לכיכר החטופים, מצידה נעמה ריבה, שהרשויות מגמישות את האכיפה בהתאם למקרה הספציפי.
מאידך, בפסק דין מדצמבר 2024 נקבע כי צילום גרפיטי הפר זכויות יוצרים.
אחד האתרים המועדים לציורי גרפיטי היו קרונות הרכבת התחתית, בעיקר בעיר ניו יורק.
בניו יורק ערכו כותבי גרפיטי תחרויות סימן – שמטרתן לסמן כמה שיותר מקווי הרכבת התחתית.
התופעה בניו יורק פסקה בתקופתו של ג'וליאני כראש העירייה, כשכל הקרונות נוקו ושום קרון שעליו הייתה כתובת גרפיטי לא הורשה להיכנס לתנועה, עד שכתובת הגרפיטי לא נוקתה ממנו.
גרפיטי משמש פעמים רבות כמחאה פוליטית או מחאה נגד המשטר, כאמצעי להבעת דעה ולשיבוש תרבות.
דוגמה בולטת לאומן גרפיטי מסוג זה הוא בנקסי, אמן אנגלי, אשר מתמחה בציור גרפיטי אומנותי בעל מסר פוליטי תוך שימוש באירוניה לצורך העברת המסר הרצוי.
שימוש אחר לגרפיטי עושות קבוצות שנאה.
דוגמה לגרפיטי מסוג זה הוא הגרפיטי הנאו-נאצי והשחתת בתי קברות יהודיים ובתי כנסת.
אלו אינם גרפיטי מקובל, אלא כתובת נאצה המשתמשת בספריי צבע משום קלות הצביעה.
גרפיטי במהלך מלחמת חרבות ברזל
במהלך מלחמת חרבות ברזל, שפרצה בבוקר יום שבת, 7 באוקטובר 2023, שימש הגרפיטי ברחבי העולם, ובפרט בישראל, אמצעי ביטוי בולט לעמדות, רגשות ודעות במרחב הציבורי.
על גבי קירות רבים הופיעו כתובות, ציורים וסיסמאות ששיקפו את הזעם, הכאב, הפחד והתקווה של הציבור.
אמנים ואזרחים אנונימיים כאחד השתמשו בגרפיטי כדי לבטא הזדהות עם תושבי הדרום ולוחמי צה"ל, להנציח את חללי המלחמה, ולקרוא להשבת החטופים.
כמו כן, הופיעו מסרים של אחדות ולכידות חברתית, כמו הסיסמה "יחד ננצח", שהפכה לסמל של סולידריות ציבורית.
גרפיטי זה שיקף את המורכבות הרגשית והחברתית של תקופת הלחימה, ובכך הפך לנדבך חשוב בתיעוד החוויה האזרחית של המלחמה.
דוגמאות של גרפיטי במהלך מלחמת חרבות ברזל:
גרפיקה היא שם כללי לכל עבודת עיצוב, עימוד וסידור של אלמנטים ויזואליים, לרוב דו־ממדיים כמו עיתונים, ספרים ובכרזות פרסומת.
כמו כן נכללים בתחום עריכה של תמונות קיימות (כגון ריטוש צילומים) ויצירת דימויים חדשים, כגון לוגואים לחברות.
בעשור השני של המאה ה-21, בכל עבודות הגרפיקה משתמשים בתוכנות מחשב מיוחדות, המאפשרות רמות גימור גבוהות ומהירות עבודה מיטבית.
הגרפיקה גם היא ענף מתפתח הנלמד במקומות רבים, אם כי היא נתפסת כפחות "אמנותית" מאשר עיצוב ויותר כאמנות שימושית.
עיצוב גרפי מוצלח משלב בתוכו נוחות רבה מלבד ההצלחה ליצור מראה נעים לעין.
כמו כן עיצוב מוצלח מדגיש את הפרטים שהוגדרו כחשובים ביותר, ונמדד בהצלחתו להפנות את תשומת לב המתבונן אל הפרטים האלו.
עם התפתחות הטכנולוגיה הממוחשבת, נוצרו אפשרויות נוספות רבות לעיצוב גרפי.
יצירת אפשרות לאדם בעל חוש גרפי שלא ניחן בכישרון ציור
יצירת אפשרות לביצוע עבודות מדויקות יותר
גרפיקה ממוחשבת היא גרפיקה אשר נוצרת באמצעות מחשבים, המוצגת ומעובדת באמצעות מחשב עם תוכנות וחומרות מותאמות.
התפתחות הגרפיקה הממוחשבת תרמה לאינטראקציה טובה יותר ולהבנה טובה יותר של סוגי מידע מגוונים, השפיעה רבות על סוגי מדיה שונים ועשתה מהפכה בתעשיית האנימציה, סרטים ומשחקי מחשב.
המונח גרפיקה ממוחשבת מתייחס למספר אלמנטים בהם:
הצגה ומניפולציה על אובייקט ויזואלי באמצעות מחשב
טכנולוגיות שונות המשמשות ליצירה ועיבוד אובייקט ויזואלי
גרפיקה ממוחשבת קיימת היום בכלי מדיה רבים כמו טלוויזיה, עיתונים, אינטרנט וכדומה, ומשמשת למגוון רחב של היבטים גרפיים כמו יצירת הדמיות, פרסומות, עיבוד תמונות ועוד.
כלים רבים פותחו להמחשת נתונים וניתן לחלק את הדמיות המחשב לסוגים שונים: 2D (דו־ממדי), 3D (תלת־ממדי) וגרפיקה מונפשת.
עם התפתחות הטכנולוגיה, גרפיקה ממוחשבת תלת־ממדית הפכה יותר נפוצה, אך במקביל עדיין ישנו שימוש רחב בגרפיקה ממוחשבת דו־ממדית.
גרציה דלדה (באיטלקית: Grazia Deledda; 27 בספטמבר 1871 – 15 באוגוסט 1936) הייתה סופרת, משוררת ומחזאית איטלקייה, כלת פרס נובל לספרות לשנת 1926.
גרציה דלדה גדלה בנואורו, עיירה כפרית בסרדיניה, במקום שבו היה אביה מפקח על השווקים, לכן הכירה מקרוב את חיי האיכרים של מולדתה.
כבר בבית הספר עמדו מוריה על כשרונותיה ואחד מהם עזר לה לשלוח סיפורים ורשימות לעיתוני איטליה.
הספר הראשון שחיברה, "נפשות ישרות", נשלח מיד לדפוס ויצא לאור ברומא.
הספר, המתאר את החיים המאושרים של הוריה ושל הסובבים אותה, התפרסם כשהייתה בת חמש עשרה בלבד.
לאור ההצלחה, פרשה מהלימודים בבית הספר והתחילה לרכוש ידע בצורה אוטודידקטית.
היא הייתה לבת חסותו של מורה לספרות מאוניברסיטת רומא, קרלו סיגרה, וזכתה להצלחה בעולם הספרות האיטלקי.
הסיפור הראשון שזכה להצלחה בקנה מידה אירופאי היה "אליאס פורטולו", שיצא לאור בשנת 1900 ותורגם לשפות רבות.
מאותה שנה התיישבה דלדה ברומא.
דלדה הייתה גם משוררת רבת כישרון וחיברה יחד עם קאמילו אנטונה טראוורסי מחזה בן 3 מערכות.
בשנת 1926 הוענק לה פרס נובל לספרות, בנימוקי ועדת הפרס נכתב שיש בכתיבתה "השראה אידיאליסטית עם צלילות ציורית של החיים באי הולדתה.
היא עוסקת בעומק ובאהדה בבעיות אנושיות כלליות".
דלדה השתמשה לעיתים קרובות בנוף סרדיניה כמטאפורה לקשיים בחייהן של דמויותיה.
דרכיה העתיקות של סרדיניה מתנגשות לעיתים קרובות עם מוסר מודרני, ודמויותיה נאלצות לפתור פתרונות לנושאים המוסריים שלהם.
האם, נובלה, (La madre), תרגום ואחרית-דבר שירלי פינצי לב, הוצאת אינדיבוק, 2014
גְּרָפֵמָה הוא מונח מתחום האורתוגרפיה או מתחום הטיפוגרפיה, ומשמעותו שונה במקצת בכל אחד מהתחומים.
אורתוגרפיה היא תיאור וחקר של שיטות כתיבה עבור שפות מדוברות.
במסגרת האורתוגרפיה אפשר להגדיר גרפמה בצורה מצמצמת או מרחיבה.
בהגדרה מצמצמת מדובר בקבוצת סימנים גרפיים שיכולים להתחלף זה בזה בלי ליצור כל הבחנה.
כל אחד מהסימנים בקבוצה מכונה אלוגרף.
לדוגמה באלפביתים הלטיני, היווני והקירילי יש שתי סדרות של אותיות: רישיות (Capital) וקטנות (Miniscule).
כנגד כל אות רישית יש אות קטנה, כלומר הסימנים A ו-a באלפבית הלטיני הם אלוגרפים המהווים גרפמה אחת.
במקרה זה החילוף בין שני הסימנים אינו חופשי לגמרי.
הסימן A יופיע בתחילת משפט, בתחילת שם פרטי, בכותרות ובמקרים אחדים נוספים, בעוד הסימן a יופיע בכל יתר המקרים.
הצורות הבאות חוקיות: ADAM, Adam בעוד הצורות הבאות אינן חוקיות: aDAM, AdAm, adam ועוד.
אפשר, אם כן לומר שמדובר באלוגרפים בתפוצה משלימה.
גם בעברית קיימים אלוגרפים בתפוצה משלימה.
כל האותיות הסופיות הן אלוגרפים של גרפמה אחת, שבה שני סימנים נמצאים בתפוצה משלימה.
בסוף מילה מופיע אלוגרף אחד, ובכל יתר המקרים אלוגרף אחר.
לדוגמה, במילה מים הסימנים מ ו-ם מהווים גרפמה אחת, כשהאלוגרף מ מופיע בתחילת המילה והאלוגרף ם מופיע בסופה.
במקרה זה רק הצירוף "מים" הוא חוקי, בעוד הצירופים "םימ", "מימ", ו"םים" אינם חוקיים.
בערבית, רוב הגרפמות כוללות 2-4 אלוגרפים בתפוצה משלימה.
כלומר, לרוב האותיות יש צורה מיוחדת לתחילת המילה, לאמצע המילה, ולסופה.
לדוגמה, הצורות: هـ ـهـ ـه ه הן אלוגרפים של הגרפמה המקבילה ל-ה בעברית.
כל אחת מהן מופיעה במקום אחר במילה.
בערבית יש גם אלוגרפים שהחילוף ביניהם חופשי לגמרי (Free Variations).
לדוגמה, הסימן "ל-א" لا יכול לבוא בכמה צורות, כשהשימוש בכל אחת מהן תלוי כמעט לגמרי בסגנונו של הכותב.
בהגדרה מרחיבה, המתייחסת לממשק שבין אורתוגרפיה לפונולוגיה, גרפמה היא ביטוי גרפי לפונמה.
לפי הגדרה זו, הסימנים s ו-ç בצרפתית ובפורטוגזית הם אלוגרפים של גרפמה אחת, כיוון שהם מסמנים פונמה אחת - /s/.
בעברית מודרנית, צירוף האותיות "טש" והסימן צ' הם אלוגרפים של גרפמה אחת, כיוון ששניהם מסמנים את הפונמה /ʧ/.
בתחום הטיפוגרפיה, העוסק בעיצוב גופנים לדפוס, גרפמה היא יחידת הכתב הקטנה ביותר.
יחידה כזאת יכולה להיות אות, לוגוגרמה (סימנים כגון $, %, או סימניות סיניות), ספרות, סימני פיסוק וכיוצא באלה.
גופן חייב לכלול גרסה לכל גרפמה הכלולה בשפה, וחייבת להיות התאמה בין הגרפמות כדי לשמור על קו אחד בעיצוב הגופן.
גרפלקס הוא שמה של חברה לייצור מצלמות, ושם של דגמי מצלמות אחדים מתוצרתה.
מצלמות הגרפלקס היו ממצלמות הרפלקס (SLR) הראשונות, ושימשו כמצלמות עיתונות פופולריות במחצית הראשונה של המאה ה-20, לצד תואמתה הגרמנית, מצלמת ה-ICA.
מצלמת גרפלקס הראשונה נבנתה בידי ויליאם פ.
Folmer) ב-1899. החברה שבבעלות פולמר נקראה במקור 'פולמר את שווינג - חברה לייצור' (Folmer and Schwing Manufacturing Company), שנוסדה בניו יורק כחברה לייצור מנורת גז.
כששוק מנורות הגז החל לשקוע, עברה החברה לייצור אופניים, ובנוסף מכרה מצלמות של יצרנים אחרים.
לבסוף החלה החברה לייצר מצלמות בעצמה, וזנחה את ייצור האופניים.
החברה נרכשה ב-1905 על ידי ג'ורג' איסטמן, וב-1907 הפכה לחטיבת 'פולמר את שווינג' של חברת קודאק, שבבעלות איסטמן.
לאחר מספר שינויים זמניים בסטטוס ובשם החברה, היא הפכה לבסוף ל'תאגיד גרפלקס' ב-1945.
רוב מצלמות הגרפלקס היו מצלמות רפלקס (SLR) בעלות עדשה אחת.
מצלמות הגרפלקס מדגמי "גרפלקס ג'וניור", סדרת B בעלת הגב המסתובב (למעבר בין צילום רוחב לצילום אורך) וסדרת Super D, גם היא עם גב מסתובב, נבנו באופן די דומה: מעל לגוף המצלמה מוקמה עינית מתקפלת מכוסה ברדס, ותחתיה היה מסך המיקוד.
במרכז גוף המצלמה הייתה מראה אלכסונית, ששיקפה את הדימוי שנוצר דרך העדשה על מסך המיקוד.
במישור המוקד (כלומר, צמוד לסרט הצילום) מוקם התריס.
מאחר שהדימוי שהוקרן על מסך המיקוד נוצר על ידי אותה עדשה שאיתה נוצר התצלום הסופי, ניתן היה לבדוק בדיוק רב את החדות ואת עומק השדה של התמונה.
בזמן הצילום המראה זזה ממקומה ואִפְשְׁרָה לאור לעבור דרך גוף המצלמה לכיוון סרט הצילום.
בעת ביצוע צילום, נפתח התריס שהיה צמוד לסרט, ואִפְשֵׁר לאור שמוקרן מהעדשה לפגוע בסרט וליצור את החשיפה.
זהו העיקרון הבסיסי של כל מצלמות הגרפלקס, והוא העיקרון שעומד בבסיס רוב מצלמות הרפלקס.
על מנת לקבוע את מהירות הצמצם על המשתמש לגלול את הצמצם לאחת מרמות המתיחות האפשריות בעזרת מפתח, ואז לקבוע את גודל החרך.
הטבלה בצד המצלמה הראתה את מהירות הצמצם עבור כל קומבינציה.
מצלמות גרפלקס ספיד גרפיק (Graflex Speed Graphic) מתקפלות, שיוצרו מ-1912 ועד 1973, עבדו גם הן עם תריס שמוקם על מישור המוקד, למרות שלעיתים קרובות משתמשים בהן עם תריס שמורכב בתוך העדשה.
כתוצאה מתנועת התריס לרוחב הפריים, נחשף הסרט בהדרגה (צד אחד לפני הצד השני, ולא בו זמנית), ובתמונות רבות של תנועה מהירה, למשל, במרוצי מכוניות, נוצר עיוות, כך שגלגלי המכוניות מקבלים צורה אליפטית ונוטים קדימה.
סממן זה הפך למאפיין המקובל למהירות ומאיירים רבים ויוצרי סרטים מצוירים משתמשים בו על מנת לתאר מהירות גבוהה.
רוב צילום הספורט בשנות ה-20 המוקדמות נעשה באמצעות מצלמות גרפלקס או מצלמות דומות להן, עם תריס עשוי בד, שמוקם במישור המוקד.
על מנת להשיג מהירות תריס גבוהה מספיק לצורך הקפאת תנועה מהירה, הם היו חייבים להשתמש בחרך צר, כך שבכל רגע נחשף חלק אחר בסרט הצילום.
דגם מקביל לגרפלקס הוא ה-ICA.
גרפן הוא יריעה דו-ממדית של אטומי פחמן, המסודרים בצורת משושים (צורתו של הגרפן יכולה להזכיר צורת כוורת), בעובי של שכבה אטומית אחת, ומהווה את אבן היסוד לתצורות: גרפיט, פולרנים וננו-צינוריות פחמן.
גרפן מהווה את אחת מצורות האלוטרופ של פחמן והוא החומר הדו־ממדי הראשון שבודד במעבדה.
גרפן הוא סמי-מתכת בעל תכונות אלקטרוניות ייחודיות.
הקוואזי-חלקיקים שלו מאבדים את המסה שלהם וניתנים לתיאור על ידי משוואת דיראק, המשלבת את תורת היחסות הפרטית עם מכניקת הקוונטים.
תכונותיו הייחודיות מושכות עניין מדעי רב.
כאשר שכבות רבות של גרפן מסודרות זו על גבי זו, מקבלים למעשה צורה אלוטרופית נוספת של פחמן – גרפיט.
גרפן הוא חומר קשה ביותר, אפילו יותר מיהלום.
הוא אחד החומרים הדקיקים ביותר הידועים לחוקרים בימינו שניתנים לעיבוד ולייצור.
לגרפן מוליכות חשמל וחום גבוהה (פי 10 מנחושת).
הגרפן שולב במספר טכנולוגיות עדכניות, כגון תאים סולאריים ומסכי מגע, בשל מוליכותו הרבה ושקיפותו.
בנוסף, הגרפן הוא אחד האמצעים ליצירת ננו-צינוריות פחמן: מגלגלים יריעת גרפן סביב ציר האורך שלה ליצירת גליל, והתוצאה היא ננו-צינורית פחמן.
בינואר 2015 פורסם מאמר הטוען כי הודות לתכונותיו של הגרפן, ניתן יהיה לקדם את תחום ייצור הסוללות באמצעותו.
פרסים על גילוי החומר וחקר תכונותיו
על גילוי החומר והתכונות המשויכות לו הוחלט להעניק ב-2010 את פרס נובל לפיזיקה לאנדריי גיים וקונסטנטין נובוסלוב, מאוניברסיטת מנצ'סטר באנגליה.
בשנת 2020 הוענק פרס וולף לפיזיקה לפבלו חריו-אררו, אלן מקדונלד ורפי ביסטריצר, על "עבודתם החלוצית בתאוריה וניסוי של גרפן דו-שכבתי מסובב".
גרפן נמצא במטאוריט קניון דיאבלו, והחוקרים סוברים כי יש היתכנות למציאתו במקומות נוספים בעולם, וכי ניתן יהיה להשתמש בו בעתיד לצרכים טכנולוגיים ורפואיים
הגרפן מיועד לשרת את תעשיית האלקטרוניקה הישראלית והעולמית, לצורכי פיזור חום במעגלים אלקטרוניים ולהגברת התדר במעגלים אלו.
הגרפן נמצא במוקד מחקר ענף בכלל האוניברסיטאות ומכוני המחקר בארץ.
גרפותרפיה הוא תחום טיפולי פסבדו-מדעי המנסה לגרום לשינויים נפשיים באדם על ידי תיקונים בכתב ידו.
משמעותו המילולית של המונח היא טיפול בעזרת כתב.
עיקרון פעולת הגרפותרפיה דומה לפעולתם של תרפיות אשר משתמשות בגוף להשפיע על הנפש.
בגרפותרפיה, הניסיון להביא שינוי נעשה בעזרת תיקון של "ליקויי כתיבה" אצל ילדים ומבוגרים באמצעות שינוי תנועות היד בזמן הכתיבה, ושינוי כתב היד, זאת במטרה להביא לשינוי באישיותו של האדם.
המטפלים בגרפותרפיה הם גרפולוגים מיומנים.
הגרפותרפיה מנסה להביא את האדם לתקן צורות כתיבה שאינן טבעיות על מנת להביא לכתב טבעי וזורם.
מטרתה למנוע עיצוב אותיות מוגזם ולהביא לייצוג קווי יסוד של אותיות ללא חזרות ושינוי כיוון וכך להאיץ את הכתיבה ולעשותה זורמת ומהירה וברורה יותר.
ענף אחר של הגרפותרפיה מתעסק בשינוי הכתב על מנת להשפיע על שינוי הנפש.
המטרה היא לחזק או להחליש תכונות מסוימות באישיותם של הכותבים.
כתב היד הוא מערכת סמלים.
בשלב מסוים טענו מספר רופאים, פסיכולוגיים וגרפולוגיים גם לקשר ההפוך - כלומר ששינוי הכתב יכול לעורר סמלים אצל האדם.
הגרפותרפיה התחילה בשני מקומות שונים - בצרפת ובגרמניה.
בצרפת התפתחה השיטה הגרפומטרית, אשר עוסקת ב"רה-אדוקציה" או חינוך מחדש של פעולת הכתיבה אצל ילדים דיסגרפיים; אחד המובילים העיקריים שלה הוא אז'וריאגררה.
בגרמניה היא נקראה השיטה הגרפולוגית-פסיכותרפית ובה נעשה שינוי באלמנטים מסוימים של הכתב על מנת להשפיע על אישיות האדם.
העיקרון המרכזי של הגרפותרפיה בשתי השיטות הוא עיקרון ההרפיה של תנועת הכתיבה, אשר מושג בעזרת תרגילי גוף המאפשרים ישיבה נכונה ופעולה משתלבת של הגפה העליונה.
העיקרון השני כולל תרגולי כתיבה מגוונים ורישום רב של צורות יסוד.
הדבר מהווה אימוץ שיטות מלימודי קליגרפיה.
גרציאנו פלה (באיטלקית: Graziano Pellè; נולד ב-15 ביולי 1985) הוא כדורגלן איטלקי לשעבר ששיחק בעמדת החלוץ.
פלה נולד בנפת לצ'ה באיטליה.
בילדותו זכה באליפות איטליה בריקודים סלוניים מתחת לגיל 12 יחד עם אחותו.
ב-2001 החל לשחק במועדון הנוער של לצ'ה, ויחד עם המועדון זכה באליפות איטליה לקבוצות נוער, בשנים 2002 ו-2003.
בתחילת 2005, הושאל פלה לקטניה מסרייה ב', שם שיחק במשך קרוב לשנה.
בתחילת 2006, הושאל פעם נוספת, לקרוטונה, גם היא מסרייה ב', שם שיחק במשך קרוב לשנה.
בעונת 2006–2007, הושאל לצ'זנה, ובמהלך העונה הבקיע עשרה שערים.
ביולי 2007, עזב פלה את לצ'ה וחתם במועדון ההולנדי א.ז.
אלקמאר, ובעונתו הראשונה הבקיע שלושה שערים ב-27 משחקים בהם שיחק.
ב-2011 חתם על חוזה דו שנתי עם מועדון הכדורגל פארמה, שם הבקיע רק שער אחד בכל משחקיו.
ב-31 בינואר 2012 הושאל לסמפדוריה, בה הבקיע ארבעה שערים ב-16 משחקים.
בעונת 2012–2013, הושאל למועדון הכדורגל פיינורד, בו הבקיע 11 שערים בעשרת משחקיו הראשונים.
ב-5 בינואר 2013, חתם על חוזה לארבע שנים במועדון פיינורד.
ביולי 2014 חתם לשלוש שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
ב-11 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לליברפול.
ב-26 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–2 על מילוול בגביע הליגה.
ב-29 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג בניצחון 1–3 על ווסטהאם יונייטד.
ב-11 ביולי 2016 חתם פלה בשאנדונג לוננג הסינית.
ב-5 בפברואר 2021 חזר לפארמה וחתם עד לסוף העונה.
בשנת 2005 הגיע פלה לרבע גמר אליפות העולם בכדורגל עד גיל 20 עם נבחרת איטליה, ובמהלך הטורניר הבקיע ארבעה שערים.
פלה זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2016 נגד ו.
ב-13 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת והבקיע את שער הניצחון בניצחון 0–1 על .
במוקדמות יורו 2016 פלה הפך לשחקן הרכב במדי הנבחרת, במהלך המוקדמות הבקיע שלושה שערים.
ביורו 2016 הגיע עם נבחרתו לרבע הגמר, והבקיע שני שערים.
גרציאדו איסאיה אסקולי (באיטלקית: Graziadio Isaia Ascoli; בשמו היהודי: אלחנן ישעיה אסקולי; 16 ביולי 1829 - 21 בינואר 1907) היה בלשן ומזרחן יהודי-איטלקי.
נולד ליהודה אפרים אסקולי בגוריציה שבאיטליה, בגיל חמש החל את לימודיו בחדר המקומי שבו למד קריאה וכתיבה.
בהמשך למד דקדוק עברי תנ"ך ותלמוד מפי הרב שמואל חיים לולי, וחשבון ומסחר מפי אחיו שלמה.
הוא גילה עניין בבלשנות בגיל צעיר מאוד, וכבר בגיל 15 פרסם תאוריה שלו, שאותה כינה בשם "השאלה הלאדינית" (La questione ladina), שבה טען כי שלוש השפות פורלן, רומאנש ולדינית שייכות למשפחת שפות אחת שדוברה בעבר בשטח שבין שווייץ בצפון ועד לחופי הים האדריאטי ואיסטריה בדרום.
בשעתו זכתה התאוריה למשוב חיובי, אך כיום מסכימים רוב החוקרים שפורלן, רומאנש ולדינית הן שפות נפרדות.
בגיל 17 למד יוונית, לטינית וצרפתית אצל הפרופסור יוסף ונצל מנצל שהיה אז מורה בגימנסיה בגוריציאה ובהמשך עמד בראש הגימנסיה בטריאסטה.
בעת לימודיו אלו התרועע עם יוסף אלמנצי ויצחק שמואל רג'יו.
בטקס הפתיחה של בית הספר הריאלי בגוריציאה נאם אסקולי לראשונה בפומבי, במעמד אישים רמי דרג.
שמואל דוד לוצאטו הקדיש לכבוד יום חתונתו של אסקולי את חיבורו הנודע "ויכוח על חכמת הקבלה ועל קדמות ספר הזוהר".
ב-1854 הדפיס חלק ממחקריו והם זכו לפרסום והכרה.
בשנת 1860 התמנה כפרופסור לשפות שמיות מזרחיות באוניברסיטת מילאנו.
ב-1875 נעשה חבר האקדמיה דיי לינצי , וב-1985 באקדמיה דלה קרוסקה .
ב-1876 התקבל כחבר כבוד באקדמיה הרוסית למדעים ואחר כך כחבר כבוד באקדמיות וחברות מדעיות נוספות בגרמניה.
ב-1887 מונה בידי אומברטו הראשון, מלך איטליה כחבר הסנאט של הרפובליקה.
אסקולי נפטר ב-21 בינואר 1907, השאיר אחריו כתבים ופרסומים רבים וחידושים רבים בבלשנות.
גרפומניה (מיוונית γραφειν – כתיבה, μανία – שגעון), הידועה גם כסקריבומניה, היא דחף כפייתי לכתוב.
בהקשר הפסיכיאטרי המילה מתארת מצב נפשי הכרוך בכתיבת טקסטים מבולבלים ובלתי לכידים, לעיתים קרובות תוך הידרדרות לרצפי מילים או אותיות חסרי משמעות, אז המצב נקרא גם גרפוריאה (Graphorrhea).
המונח גרפומניה נכנס לשימוש נפוץ במאה ה-19.
מושג פסיכיאטרי קרוב לגרפומניה הוא טיפומניה – רצון כפייתי של אדם לראות את שמו בדפוס או לכתוב לפרסום.
מחוץ לעולם הפסיכיאטריה המילה משמשת לתיאור דחף עודף לכתוב, בין אם באופן מקצועי או לאו דווקא.
מכס נורדאו, בניסיון לתקוף אמנות שהוא תפס כמנוונת, השתמש לעיתים תכופות במונח גרפומניה לתאר אמנים שהיו לצנינים בעיניו, ובהם למשל ריכארד ואגנר או המשוררים הסימבוליסטים הצרפתים.
גְרָפְיָאס (מיוונית: Γραψαιοσ - "סרטן" או צבת של סרטן), נקרא גם אַקְרָבּ (מערבית: عقرب - עקרב), או β בעקרב, הוא אחד הכוכבים הבולטים בקבוצת הכוכבים עקרב ומייצג את הצבת הצפונית של העקרב.
גרפיאס הוא למעשה מערכת בת לפחות שישה כוכבים המורכבת מכוכבי הסדרה הראשית כחולים מסוג ספקטרלי B.
גרפיאס נמצא פחות ממעלה ממישור המלקה ולכן הוא מוסתר מדי פעם על ידי הירח ולעיתים רחוקות על ידי כוכבי הלכת כוכב חמה, נוגה, מאדים וצדק.
טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין בזוג כוכבים כחולים במרחק זוויתי של כ-13.6 שניות קשת זה מזה, שנקראו בעבר β בעקרב 1 ו-β בעקרב 2, כאשר הראשון בהיר בהרבה מהשני.
כבר בסוף המאה ה-19 התגלה של-β בעקרב 1 יש כוכב נלווה עמום בהרבה שנמצא במרחק זוויתי של כשניית קשת אחת ממנו.
מאז השניים התקרבו בהרבה כך שהמרחק הזוויתי ביניהם הגיע ל-0.3 שניות קשת.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 העלו מדידות ספקטרוסקופיות שלכוכב הבהיר מבין השניים שמרכיבים את β בעקרב 1 יש בן זוג קרוב מאוד במרחק זוויתי של כאלפית שניית קשת.
בעקבות הגילוי של חלקי המערכת השונים שונו השמות של β בעקרב 1 ו-β בעקרב 2 ל-גרפיאס A ול-גרפיאס C בהתאמה, השותפים של גרפיאס A נקראו גרפיאס B וגרפיאס D, אך לאחר מכן הוחלפו השמות של בני הזוג הספקטרוסקופיים מגרפיאס A וגרפיאס D לגרפיאס Aa וגרפיאס Ab.
ב-13 במאי 1971 הסתיר צדק את גרפיאס A ולמחרת הסתיר איו את גרפיאס C.
באמצעות תצפיות באירועי ההסתרה ניתן היה לקבוע את הבהירות של כל אחד מרכיבי המערכת וכן לגלות את קיומו של גרפיאס E שמקיף את גרפיאס C במרחק זוויתי של כעשירית שניית קשת.
בשנים 1975 ו-1976 אירעו מספר אירועי הסתרה של גרפיאס על ידי הירח מה שאפשר ביצוע מדידות נוספות של תכונות חברי המערכת.
כיום נראה שגם גרפיאס E הוא למעשה כוכב כפול ספקטרוסקופי עם בן זוג עמום, שתכונותיו עדיין לא ידועות.
כמו כן מדידות מסוימות העלו אפשרות שגם גרפיאס B הוא כפול ספקטרוסקופי, אך הראיות לכך אינן חד משמעיות.
בהירותה הכוללת של המערכת היא מדרגה 2.5 והיא נמצאת במרחק של כ-435 שנות אור ממערכת השמש.
המערכת ניתנת לחלוקה לשני חלקים, שנקראו בעבר β בעקרב 1 ו-β בעקרב 2 וכיום גרפיאס A וגרפיאס C.
שני החלקים מקיפים זה את זה במרחק של לפחות 2,000 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 12,800 שנים.
את גרפיאס A מקיף גרפיאס B במסלול מאוד אליפטי כך שהמרחק שלו מגרפיאס A נע בין 40 ו-550 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של כ-610 שנים.
גרפיאס A עצמו מורכב מזוג הכוכבים גרפיאס Aa וגרפיאס Ab שמקיפים זה את זה בזמן הקפה של 6 ימים ו-20 שעות ובמרחק של כחמישית יחידה אסטרונומית, פחות ממרחקו של כוכב חמה מהשמש.
את גרפיאס C מקיפים הזוג גרפיאס Ea וגרפיאס Eb במרחק של כ-19 יחידות אסטרונומיות (כמרחק של אורנוס מהשמש) ובזמן הקפה של כ-38.5 שנים, והם עצמם מקיפים זה את זה במרחק של כ-8 רדיוסי שמש בלבד ובזמן הקפה של כ-11 ימים ו-1.84 שעות.
גרפיאס Aa הוא הכוכב המסיבי והבהיר ביותר מבין השישה.
סיווגו הספקטרלי הוא B0.5 V או B0.5 IV והוא ככל הנראה נמצא בשלבי סיום של היתוך המימן שבליבתו להליום ובדרך להפוך לתת-ענק כחול ולאחר מכן לענק כחול.
מסתו מוערכת בכ-15 מסות שמש, רדיוסו כ-6.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו גבוהה מאוד, כ-28,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 3,150 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה למעלה מ-90 אחוזים מקרינתו היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 31,600 מעוצמת ההארה של השמש.
גרפיאס Ab הוא פחות מסיבי ופחות חם, והוא מסווג כ-B1.5 V.
מסתו כ-10.5 מסות שמש, רדיוסו כ-4 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-26,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 900 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ופי 8,000 ממנה בצירוף הקרינה העל-סגולה.
גרפיאס B הוא פחות מסיבי מהזוג שאותו הוא מקיף ומסתו מוערכת בכ-4.7 מסות שמש, רדיוסו וטמפרטורת פניו אינם ידועים שכן קשה להפריד את אורו העמום יחסית מאורם של בני הזוג הבהירים ממנו בהרבה, כך שלא ניתן לקבוע את סיווגו הספקטרלי, אך סביר שגם הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג B.
עוצמת ההארה שלו באור נראה היא קרוב לפי 150 מעוצמת ההארה של השמש.
במאה ה-19 הוא היה במרחק זוויתי של כשניית קשת מהזוג גרפיאס A, אך באמצע המאה ה-20 הוא היה במרחק זוויתי של כחצי שניית קשת ובסוף המאה ה-20 הוא היה במרחק זוויתי של פחות משליש שניית קשת.
האקסצנטריות שלו היא גדולה מאוד - 0.91, כך שבעתיד המרחק הזוויתי בינו ובין הזוג גרפיאס A יגדל מאוד ל-כ-4 שניות קשת ויהיה ניתן למדוד את תכונותיו שעדיין אינן ידועות.
גרפיאס C דומה לגרפיאס Ab, סיווגו הספקטרלי B2 V, מסתו כ-8.2 מסות שמש, רדיוסו כ-3 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-24,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 460 מהשמש באור נראה ופי 3,100 בצירוף הקרינה העל-סגולה.
גרפיאס Ea הוא קטן ועמום ביחס לשאר כוכבי המערכת, סיווגו הספקטרלי הוא B8 V, מסתו כ-3.5 מסות שמש, רדיוסו כ-2.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-13,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 70 מהשמש באור נראה ובערך פי 250 ממנה בצירוף הקרינה העל-סגולה.
בנוסף, שכיחות היסודות הכבדים עליו שונה מהרגיל בכוכבים מסוגו ויש בו כמות גדולה מהרגיל של מנגן, סטרונציום, זרחן וטיטניום וכמות קטנה מהרגיל של מגנזיום, גופרית, צורן, אלומיניום, ברזל וניקל.
על גרפיאס Eb לא ידוע כמעט דבר, שכן הוא מקיף את גרפיאס Ea במרחק קטן מאוד של כ-8 רדיוסי שמש או 0.04 יחידות אסטרונומיות בלבד.
ככל הנראה הוא עמום יותר ופחות מסיבי מגרפיאס Ea.
גרפיטי אלכסמנוס הוא גרפיטי רומאי עתיק אשר נשרט בטיח על קיר של חדר הסמוך לגבעת הפאלאטיום ברומא.
הגרפיטי הוסר ונמצא כיום במוזיאון גבעת הפאלאטיום.
הגרפיטי כולל ציור של דמות אדם עם ראש חמור הקבועה על צלב, משמאלו דמותו של צעיר, ומתחת לצלב כתוב ביוונית: "אלכסמנוס סוגד לאלוהיו".
הוערך שהגרפיטי הוא משנת 200 לספירה בערך, ויש הטוענים שזהו הציור המוקדם ביותר של ישו.
הבניין בו נמצא הגרפיטי מכונה "גלוטיאנה".
הקיסר קליגולה רכש את הבית והפך אותו לחלק ממתחם הארמון הקיסרי שלו.
לאחר מותו של קליגולה הפך הבית לפנימייה עבור הפג'ים הקיסריים.
מאוחר יותר הרחוב כולו כוסה בעפר כדי לתת תמיכה למבנים שמעליו.
כך נותר הבית מאות שנים עד שהתגלה ב-1857.
הגרפיטי נועד ללעוג לנוצרי בשם אלכסמנוס.
הצליבה נחשבה למיתה בזויה ברומא העתיקה, והחמור נחשב לבעל חיים בזוי, ואלכסמנוס מתואר סוגד לצלוב בעל ראש חמור.
ראש החמור מבוסס על עלילת החמור - עלילה שהופצה נגד היהודים בעת העתיקה לפיה אלוהי היהודים זוהה עם החמור.
אותה עלילה הופצה בהמשך גם נגד הנצרות.
אוריגנס מציין שקלסוס היה בין מפיצי העלילה.
בחיבור "אוקטביוס" של מינוקיוס פליקס, הערוך בצורת ויכוח בין קייקיליוס הפגני לבין אוקטביוס הנוצרי, משמיע הפגני שורה של האשמות כבדות נגד הנצרות ובהן גם העלילה על מושא פולחנם: "אני שומע שהם עובדים את ראש החמור, השפל שבייצורים, שקודש על סמך איזו אמונה טיפשית - דת ראויה ומתאימה למנהגים כאלה".
טרטוליאנוס מדווח על אמונה רווחת שהנוצרים סוגדים לראש של חמור, ומספר גם על יהודי מומר שהסתובב בעיר קרתגו עם קריקטורה של דמות נוצרי בעל אוזני חמור ופרסה על אחת מרגליו, לבוש טוגה ואוחז בספר, תחת הכיתוב: "האל של הנוצרים נולד לחמור".
גרפטק הוא יצרן אלקטרודות גרפיט וקוק נפט הנמצאים בשימוש בתעשיית המתכות.
מטה החברה נמצא בברוקלין הייטס, אוהיו והיא מחזיקה במפעלים בקאלה בצרפת, פמפלונה בספרד, מונטריי במקסיקו וסנט מריס, פנסילבניה.
החברה נוסדה ב-1886 כחברת הפחמן הלאומית (National Carbon Company) שנרכשה ב-1917 על ידי יוניון קרבייד והפכה למחלקת מוצרי פחמן.
ב-1914 החברה החלה למכור לראשונה אלקטרודות גרפיט בקוטר 12 אינץ'.
ב-1956 זכתה החברה בפרס מהאקדמיה האמריקאית לקולנוע הודות לפיתוח וייצור של חומר בשימוש תעשיית הקולנוע.
בשנים 1958–1978 פיתחה החברה סיבי פחמן.
ב-1985 פיתחה החברה טכנולוגיה של חומר מרוכב לשימוש בתעשיית החלל.
ב-1989 נערך ארגון מחדש ביוניון קרבייד, ובעקבותיו שונה השם ממחלקת מוצרי פחמן לחברת הפחמן UCAR.
ב-1990 הציגה החברה לראשונה אלקטרודות גרפיט בקוטר 30 אינץ'.
ב-1995 פיתחה החברה מוצר גרפיט לשימוש בסוללת ליתיום-יון בכלי רכב חשמליים.
באותה השנה הנפיקה עצמה לציבור והפכה לחברה ציבורית.
באפריל 1998 נתבעה החברה על הרצת מניות, וב-2000 נדרשה בעקבות זאת לשלם 40.5 מיליון דולר.
באפריל 1998 נתבעה החברה גם על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית בסכום של 110 מיליון דולר בשל קרטל אסור בעסקי אלקטרודות גרפיט, וביולי 2001 נתבעה באירופה יחד עם 7 חברות נוספות על סכום של 50.4 מיליון אירו בשל תיאום מחירים.
ב-2002 שינתה החברה את שמה מ-UCAR לגרפטק (Graftech).
ב-2008 קנתה החברה 18.9% ממניות יצרנית הקוק נפט סידריפט (Seadrift) תמורת 135 מיליון דולר.
באפריל 2010 הודיעה גרפטק על קנייה מלאה של סידריפט וכן של C/G Electrodes LLC תמורת 692 מיליון דולר.
במרץ 2011 רכשה החברה את יצרנית הגרפיט, תאגיד המחקר מיקרון (Micron Research Corporation), ובאוקטובר רכשה את Fiber Materials.
גרציה צפרני (; נולדה ב-31 בדצמבר 1972) היא פוליטיקאית סן מרינזית, הקפיטן העוצר של סן מרינו מחודש אפריל 2020 עד אוקטובר באותה השנה.
צפרני שירתה כקפיטן עוצר של סן מרינו יחד עם אלסנדרו מאנצ'יני.
מאנצ'יני היא חברה במפלגת השמאל הסן מרינזית "RETE Movement", היא המקימה של מפלגה זו.
גרציה קאסין (או גראסיה קאסין; בערבית: جراسيا قاصين, בתעתיק מדויק: גראסיא קאצין; 12 ביוני 1900, קהיר – 2 בדצמבר 1977, חיפה) הייתה שחקנית קולנוע יהודייה-מצרית.
נכנסה לתחום המשחק בהשראת אחותה הגדולה, השחקנית סאלחה קאסין, ונחשבה לשחקנית היהודיה הראשונה במצריים שעלתה לישראל, ועל כך התכחשה לה אחותה.
אחותה הייתה השחקנית סאלחה קאסין.
היא חייתה וגדלה במצרים, וכך גם אבות אבותיה.
היא נכנסה לתחום הקולנוע המצרי בשנות העשרים של המאה העשרים והשתתפה ביותר מסוג אחד של עשייה אומנותית.
היא החלה את דרכה המשמעותית בשנת 1936, כשהשתתפה בסרט הז'נדרם, בו כיכבו עלי אלכּסאר, זוזו לביב וזכייה אבראהים.
את הסרט ביים אחמד אל-משרקי.
היא שיתפה פעולה עם אחותה, סאלחה קאסין, במספר סרטים מצריים.
כמו כן השתתפה בסרטים רבים עם כמה מהכוכבים הגדולים ביותר במצרים עד שנת 1953. הסרט האחרון שהשתתפה בו היה בשנת 1953 "האהובים עשקו אותי", בו שיחקה בתפקיד של גברת ענאיאת.
לאחר מכן עלתה לישראל באותה השנה.
לאחר עלייתה לישראל, הוקרן הסרט שלה עם האמן אחמד רמזי, בשם "קול מהעבר", בשנת 1956. לא ידוע על חייה האישיים או על נישואיה.
היא נפטרה בשנת 1977 ונקברה בישראל קרוב לגיל 77, לאחר שסבלה ממחלות זקנה רבות.
1941 – ניצחון הנעורים (انتصار الشباب)
1946 – משחק השש (لعبة الست), שיחקה בתפקיד לקוחה בחנות של איזאכ.
1946 – העבר הלא ידוע (الماضي المجهول), שיחקה בתפקיד קרובת משפחה.
1947 – ליבי - מדריכי (قلبي دليلي), שיחקה בתפקיד אורחת במסיבה.
1948 – לקראת התהילה (نحو المجد)
1949 – פאטמה, מאריקא וראשיל - (فاطمة وماريكا وراشيل), שיחקה בתפקיד אמה של ראשיל.
1949 – רחוב הלהטוטן (شارع البهلوان), שיחקה בתפקיד דודתו של סעיד.
1949 – האדון המצרי (المصري أفندي), שיחקה בתפקיד הסבתא.
1950 – העלמה אמא (الآنسة ماما), שיחקה בתפקיד מנהלת המקלט.
1951 – ללא פרידה (من غير وداع), שיחקה בתפקיד ג'מילה האנם.
1951 – אסמאעיל יאסין בבית רדוף הרוחות (إسماعيل ياسين في بيت الأشباح), שיחקה בתפקיד ג'מילה האנם.
1952 – המנצח (المنتصر), שיחקה בתפקיד גברת בגן.
1953 – האהובים עשקו אותי (ظلموني الحبايب), שיחקה בתפקיד ענאיאת האנם - דודתו של רפעת.
גרפנהול הוא כפר ברובע ורינגטון בצ'שייר, אנגליה.
גרפנהול מוזכרת לראשונה בספר יום הדין של 1086 עם השם "Gropenhale" ועם הערכת שווי של חמישה שילינג.
בכנסיית סנט וילפריד יש גילוף של חתול בצד המערבי של המגדל.
ייתכן שזו הייתה ההשראה של לואיס קרול לחתול צ'שייר המחייך בספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
הכנסייה עצמה נבנתה לראשונה בשנת 1120, אם כי נבנתה מחדש 400 שנה מאוחר יותר.
יחד עם הכנסייה, מרכז הכפר מכיל שני פאבים, Parr Arms ו-Ram's Head, ובית הספר היסודי St Wilfrid's.
בית הספר היסודי של קהילת ברדשו ממוקם צפונית למרכז הכפר.
ב-1 באפריל 1936 בוטלה הקהילה של תלוול ואוחדה עם גרפנהול, ב-1 באפריל 1974 שונה שם הקהילה המאוחדת ל"גרפנהול ותלוול".
בשנת 1931 מנתה הקהילה של גרפנהול (לפני המיזוג) 2449 תושבים.
יש בכפר מגרש קריקט, שהוא הבית של מועדון הקריקט גרפנהול.
שחקן הקריקט האוסטרלי סטיב סמית' הוחתם במועדון לחמישה שבועות ב-2007, כשהיה בן 17.
חלקים מסדרת הטלוויזיה שרלוק הולמס מ-1984 צולמו במרכז גרפנהול.
שם הכפר מופיע בכותרת השיר "Grappenhall Rag", מאת הזמר-יוצר ברין הוורת' .
גרפנהול היא מקום הולדתו של השחקן והזמר טים קארי (נולד ב-19 באפריל 1946).
גרפיקת צב היא שיטה לגרפיקה וקטורית בגרפיקה ממוחשבת המשתמשת בסמן גרפי ("הצב") הנע על גבי מערכת צירים קרטזית (צירי X ו-Y), ומבצע פעולות ציור בהתאם לפקודות אלגוריתמיות.
גרפיקת צב היא מאפיין מרכזי בשפת התכנות Logo.
זוהי גם דרך פשוטה ודידקטית לעיסוק במערכות ייחוס נעות.
בפייתון, מודול ה-turtle מספק ממשק זה כחלק מהספרייה הסטנדרטית.
הצב מצויד בשלוש תכונות: מיקום, כיוון ועט.
לעט יש תכונות משלו: צבע, עובי ומצב פעולה (מורם או מורד).
הצב נע באמצעות פקודות היחסיות למיקומו הנוכחי, כגון "זוז קדימה 10 צעדים" ו"פנה שמאלה 90 מעלות".
ניתן לשלוט גם בעט שהצב נושא על ידי הפעלתו, קביעת צבעו או שינוי עוביו.
תלמיד יכול להבין (לחזות ולנתח) את תנועת הצב על ידי דמיון הפעולות שהיה מבצע אילו היה הוא עצמו הצב.
סימור פאפרט כינה זאת חשיבה "גופנית-סינטונית".
מערכת גרפיקת צב מלאה דורשת בקרת זרימה, פרוצדורות ורקורסיה; תוכנות רבות לציור באמצעות צב לוקות בחסר בהיבטים אלו.
מאבני בניין אלו ניתן לבנות צורות מורכבות יותר כמו ריבועים, משולשים, עיגולים וצורות מורכבות אחרות.
הרעיון של גרפיקת צב שימושי, למשל, במערכת לינדנמאייר (L-system) ליצירת פרקטלים.
גאומטריית צב משמשת לעיתים בסביבות גרפיות כתחליף למערכת גרפית המבוססת על קואורדינטות קשיחות.
גרפיקת צב מזוהה לעיתים קרובות עם שפת התכנות Logo.
סימור פאפרט הוסיף תמיכה בגרפיקת צב ל-Logo בסוף שנות ה-60 כדי לתמוך בגרסתו ל"רובוט צב", רובוט פשוט הנשלט מתחנת העבודה של המשתמש, שנועד לבצע פעולות ציור באמצעות עט קטן ומתכנס המותקן בגוף הרובוט.
גאומטריית צב פועלת בצורה שונה מעט מגאומטריה קרטזית המבוססת על מיקומי (x,y), שכן היא מבוססת בעיקרה על וקטורים, כלומר כיוון ומרחק יחסי מנקודת ההתחלה, בהשוואה למערכות מבוססות קואורדינטות כמו מפת סיביות או גרפיקת רסטר.
מבחינה מעשית, השימוש בגאומטריית צב במקום במודל מסורתי, מחקה את לוגיקת התנועה הממשית של רובוט הצב.
הצב מיוצג באופן מסורתי כמשולש או כאייקון של צב.
כיום, הספרייה הסטנדרטית של שפת התכנות פייתון כוללת מודול גרפיקת צב.
בדומה לקודמתו ב-Logo, המימוש של פייתון מאפשר למתכנתים לשלוט בצב אחד או יותר במרחב דו-ממדי.
מכיוון שניתן להשתמש בתחביר הסטנדרטי של פייתון לצד מודול הצב, הוא הפך לדרך פופולרית עבור מתכנתים מתחילים להכיר את יסודות השפה.
ניתן להרחיב את הרעיונות שמאחורי גרפיקת הצב כך שיכללו מרחב תלת-ממדי.
הדבר מושג באמצעות שימוש באחד ממספר מודלים שונים של קואורדינטות.
הגדרה נפוצה היא קרטזית-סיבובית: וקטור "למעלה" נוסף (וקטור נורמלי) מוגדר כדי לבחור את המישור שבו וקטור ה"קדימה" של הצב מסתובב; וקטור ה"למעלה" עצמו מסתובב סביב וקטור ה"קדימה" (פעולה המכונה גלגול).
המאמר של Verhoeff (2010) מיישם גישה של שני וקטורים ומפתח תיאוריה אלגברית להוכחת תכונות גאומטריות מתוך פקודות התכנות.
אחת התובנות היא שפקודת "צלילה" (dive) היא למעשה קיצור של רצף פניות וגלגולים.
ספריית "Cheloniidae" היא דוגמה לספריית גרפיקת צב בתלת-ממד עבור Java, המשתמשת במושגים כמו עלרוד (pitch) וגלגול בתוך "צב קרטזי סיבובי".
המודול מדמה סמן וירטואלי המחזיק "עט", אשר נע על גבי מערכת צירים קרטזית דו-ממדית.
ראשית הצירים (0,0) ממוקמת כברירת מחדל במרכז החלון.
התנועה במרחב מתבצעת באופן יחסי לכיוון הנוכחי של הצב או באופן מוחלט ביחס למערכת הצירים.
תנועה קווית: הפקודה `turtle.forward(n)` מניעה את הצב קדימה $n$ פיקסלים בכיוון אליו הוא פונה כעת.
ניהול זוויות: כיוון ברירת המחדל (0 מעלות) הוא לכיוון מזרח.
הזוויות מוגדרות כך ש-90 מעלות פונה לצפון, 180 למערב ו-270 לדרום.
קביעת כיוון מוחלט (ללא תלות בכיוון הקודם) מתבצעת באמצעות turtle.setheading(angle).
מיקום: ניתן להעביר את הצב ישירות לנקודה (x,y) באמצעות turtle.goto(x, y).
את המיקום הנוכחי ניתן לדלות באמצעות turtle.pos() או בנפרד על ידי ו-.
הציור מתבצע על ידי ניהול המאפיינים של ה"עט" הווירטואלי.
מצבי העט: כברירת מחדל, העט נמצא במצב "מוריד" (pendown) ומשרטט תוך כדי תנועה.
ניתן להרימו באמצעות כדי לנוע ללא השארת עקבות.
עיצוב: ניתן לשנות את רוחב הקו בפיקסלים (turtle.pensize) ואת צבע הציור (turtle.pencolor).
צורות ומילוי: המודול תומך בציור מעגלים (turtle.circle), נקודות (turtle.dot) ומילוי צורות סגורות.
מילוי מתבצע על ידי הגדרת צבע (turtle.fillcolor), הכרזה על תחילת המילוי (turtle.begin_fill), ציור הצורה, וסיום הפעולה (turtle.end_fill).
שליטה בחלון התצוגה מאפשרת התאמה של סביבת העבודה ואינטראקציה עם המשתמש.
רקע וגודל: הפקודה משנה את צבע הרקע, בעוד מגדירה את ממדי החלון.
איפוס וניקוי: קיימות מספר רמות של ניקוי:
: מוחקת את השרטוטים אך משמרת את מיקום הצב והגדרותיו.
: מוחקת את המסך, מאפסת את הצב למרכז ואת הצבע לשחור (הרקע נשמר).
: מבצעת איפוס מוחלט, כולל החזרת צבע הרקע ללבן.
נראות ואנימציה: ניתן להסתיר את הסמן (hideturtle), להציגו (showturtle) ולשלוט במהירות הציור באמצעות , כאשר הערך 0 מייצג את המהירות המקסימלית (ללא אנימציה).
המודול מאפשר תקשורת עם המשתמש באמצעות תיבות דיאלוג וטקסט על המסך:
פלט טקסטואלי: הפקודה מאפשרת כתיבת מחרוזות במיקום הנוכחי של הצב.
קבלת קלט: קיימות פונקציות לקבלת נתונים תוך כדי ריצה – למחרוזות ו- למספרים.
עבור קלט מספרי, ניתן להגדיר ערך ברירת מחדל וטווח ערכים תקין (מינימום ומקסימום).
סיום תוכנית: הפקודה הכרחית בסוף הריצה כדי למנוע את סגירת החלון האוטומטית.
(למשל: "צב", "עיגול", "חץ" וכו').left(angle) / lt(angle)פנייה שמאלה במספר מעלות.pencolor(color)קביעת צבע קו המתאר (העט).position() / pos()החזרת המיקום הנוכחי (x, y).goto(x, y)
(ניתן לציין זווית כדי לצייר קשת).clear()מחיקת הציורים (הצב נשאר במקומו).dot(size, color)ציור נקודה במקום הנוכחי.reset()מחיקת הציורים והחזרת הצב ל-(0, 0).stamp()החתמת צורת הצב על המסך במיקום הנוכחי.undo()ביטול הפעולה האחרונה.speed(s)קביעת מהירות הציור
קוד הפייתון הבא משתמש במודול turtle כדי ליצור ספירלת צבעי קשת:import turtle as t
גְּרָר היא עיר, חבל ארץ, מחוז ובתוכם נחל (נחל גרר), ב ארץ ישראל, בעבר – בארץ כנען, מוזכרת בתנ"ך כמקום מגוריהם הזמניים של אברהם ויצחק.
השם גרר נזכר לראשונה בתנ"ך, ב, האומר כך:
"ויהי גבול הכנעני מצידן באכה גררה עד עזה, באכה סדמה ועמרה ואדמה וצבים עד לשע.
לאחר מכן מוזכרת גרר כשאברהם התיישב בה.
ב מתואר מיקום גרר: "ויסע משם אברהם ארצה הנגב וישב בין קדש ובין שור ויגר בגרר".