tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Roscoe) בשנת 1952 בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1947–1946.
רוסקו קרא לאי על שמו של סגן רוברט א.
Gillock), מצי ארצות הברית, שהיה נווט בטיסות הצילום באזור זה במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
גיל (גילי) ורנר (נולד ב-16 באוקטובר 1973) הוא שחקן, קומיקאי וכוכב ילדים ישראלי.
מוכר בעיקר בשם הבמה "גילי בא לבקר".
ורנר נולד בחיפה וגדל בשכונת הכרמל הצרפתי כילד יחיד להוריו.
כילד השתתף בפסטיגל וביצע עם יגאל בשן את השיר "אדוני ראש העיר".
בצה"ל שירת בלהקת חיל האוויר.
לאחר שהשתחרר למד לתואר ראשון במדעי ההתנהגות במכללת עמק יזרעאל אך לאחר פחות משנה עבר ללמוד משחק בבית צבי והשתתף בהצגות ילדים.
בשנת 1995 שיחק ורנר בקלטת "דגדוגים" בתפקיד השפן הקטן, ובקלטות ובהצגות "טיף וטף", "יובל המבולבל" ,"האריה שאהב תות", "עץ השירים" ועוד.
בשנת 2009 החל לגלם את "גילי בא לבקר" בסדרות ובסרטים כגון: "מועדון המאפים הטובים", "גילי בא לבקר – מסע בקשת הרגשות", "טל והחברים", "החברים של גילי בא לבקר" ועוד.
בשנת 1998 השתתף במחזמר "מתנקשים" של תיאטרון בית לסין.
באותה שנה השתתף בהצגה "סיסי הנסיכה" בתפקיד מרכזי.
בשנת 2000 השתתף במחזמר "סינדרלה".
בשנת 2004 השתתף בהצגת הבידור למבוגרים "המאלתרים".
באותה שנה הוביל ורנר קמפיין של חברת "פלאפון".
בשנת 2010 החל להשתתף במופע "מותק של פסטיבל", ובסך הכל השתתף במופע במשך חמש שנים והוביל פרסומת לחברת "אלעל" בשנים 2019-2018 השתתף במחזמר "אוליבר טוויסט" בתפקיד פייגין לסירוגין עם טוביה צפיר.
בעשור האחרון גילי נחשב לאמן ילדים מוביל בקרב הקהילות היהודיות בעולם.
בשנים 2012–2016 הגיש את התוכנית "מועדון המאפים הטובים" בערוץ ניק ג'וניור.
בשנת 2013 השתתף בסדרה "כוח בלאגן" ששודרה בערוץ הכוכבים וביוקיד.
בשנת 2017 השתתף בסדרה "ראש גדול" בערוץ KidZ.
ורנר נשוי לליאה ואב לארבעה ילדים.
גילי יאלו (נולד ב-10 בדצמבר 1981) הוא מוזיקאי ישראלי.
זמר, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי.
יוצר מוזיקה באמהרית, באנגלית ובעברית.
נולד בשם טדסה יאלו בכפר טדה, מחוז בגמדר שבאתיופיה, למנגיסטו ומלקמה.
בגיל 4 עלה עם הוריו לישראל במסגרת מבצע משה.
המשפחה נשלחה לצפת ובהיותו בן תשע עברה לרמלה.
בגיל 11 לוהק כסולן למקהלת פרחי ירושלים, עמה הופיע ברחבי העולם.
בין היתר הופיע באולם האולימפיה בפריז לצד אנריקו מסיאס ובלוס אנג'לס לצד עפרה חזה.
בתיכון למד במסגרת פנימיית בויאר בירושלים.
את שירותו בצה"ל עשה בבה"ד 20 כמש"ק ת"ש לחיילים ממוצא אתיופי.
לאחר השחרור חבר ללהקה בשם "השחקים" עמה הופיע באירועי מוזיקה בינלאומיים והקים מועדון לילה ברחוב המסגר בתל אביב שפנה בעיקר לצעירי העדה האתיופית.
מראה המקום והאווירה בו נלקחו מסרטוני גנגסטה ראפ: ספות עור לבנות, צגי פלזמה ענקיים על הקירות, ג'קוזי ושפע אלכוהול.
לאחר חמש שנים עזב את המועדון מתוך תחושה של סלידה ומיצוי, והיה לזמר בהרכב דאב-רגאיי אתיופי, זבולון דאב סיסטם.
ב-2017 הוציא יאלו את אלבום הבכורה שלו, "Gili Yalo", בחברת התקליטים "Dead Sea Recordings".
האלבום הכולל מגוון מוזיקלי הנע בין מוזיקה אתיופית לבין מוזיקה אלקטרונית, פאנק (Funk), בלוז, ג'אז, מוזיקת נשמה ורגאיי.
המוזיקה קצבית וטובה לריקודים, אך רבות ממילות השירים (באמהרית ובאנגלית) עוסקות במחאה חברתית, גזענות בישראל ואלימות משטרתית.
באותה עת התחיל יאלו להופיע בפסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם יחד עם הרכב המונה את אמיר שדות (גיטרה בס), יונתן גיטלמן (תופים), ספי ציזלינג (חצוצרה), נדב פלד גיטרה חשמלית) ונועם חבקין (קלידים).
ב-2019 יצר את המופע "געגועים לירוסלם" עם עלמה זהר במסגרת פסטיבל הפסנתר.
המופע משלב תפילות של יהדות אתיופיה עם לחנים פ'אנקיים.
ב-2019 הוציא מיני אלבום בשם "Made in Amharica" ובנוסף משחק בתפקיד הראשי לצידה של אסתר רדא במחזמר ג'נטלי המוצג בתיאטרון חיפה.
ב-2020 התחרה בעונה הרביעית של שעשועון הטלוויזיה "המרדף" בכאן 11.
ב-2022 הוציא את השיר "אינסוף" שהוא גם הסינגל הראשון של גילי יאלו שיוצא בעברית.
ב-2009 היה נשוי לזמרת והשחקנית אסתר רדא, אך הם התגרשו.
גילטי פלז'ר הוא דבר-מה בתרבות הפופולרית, בדרך כלל סרט קולנוע, תוכנית טלוויזיה, שיר או מאכל כלשהו, אשר מעניק תחושת הנאה עבור מי שצורך אותו, על אף שהוא בדרך כלל נחשב ללא איכותי או נתפס כחריג, מזיק או מוזר.
דוגמאות לדברים שעשויים להיות גילטי פלז'ר:
גילי אייזנר (נולדה ב-6 באוגוסט 2001) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הרכזת/קלעית בקבוצת הנשים של מכבי עירוני רמת גן ושחקנית נבחרת ישראל.
אייזנר נולדה בבסיס חצרים והחל משנת 2006 מתגוררת במושב גאליה.
החלה לשחק כדורסל מגיל 8 בקבוצת הבנים של הפועל גן רווה.
בגיל 11 עברה למחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון שבהמשך, בעונת 2014/15 אוחדה עם מחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון.
בעונת 2016/17 זכתה בגביע ואליפות נערות ב'.
בעונת 2017/18 נבחרה לחמישיית העונה של נערות ב'.
ובעונת 2018/19 זכתה באליפות ובגביע נערות א'.
עם נבחרת התיכון הגימנסיה הריאלית זכתה פעמיים באליפות ליגת התיכונים.
בשנים 2017/18 ו-2018/19 ניצחה הגימנסיה את אוסטרובסקי רעננה וזכתה באליפות התיכונים.
בעקבות הזכייה נסעה הקבוצה להשתתף בטורניר ISF הבינלאומי.
במקביל למשחקיה בנערות א', שיחקה בעונת 2017/2018 בקבוצת המשנה של הפועל ראשון לציון בליגה הלאומית לכדורסל נשים.
בתום העונה הקבוצה זכתה באליפות הליגה הלאומית ובגביע הליגה ואייזנר זכתה בתואר תגלית העונה בלאומית.
בעונה 2018/19 שיחקה לראשונה בליגת העל.
רמת השרון שברה שיא שלשות, כאשר קלעה 9 שלשות במשחק בודד.
הליגה הופסקה באותה עונה עקב משבר הקורונה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום הרביעי.
אייזנר נבחרה לתגלית העונה בליגת העל.
ב-2017 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 16 דרג ב' שנערך במקדוניה.
אייזנר סיימה את הטורניר עם ממוצע של 6.7 נקודות, 6.6 ריבאונדים.
ב-2018 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג ב' שנערך אוסטריה.
אייזנר סיימה את הטורניר עם ממוצע של 7 נקודות 7.8 ריבואנדים ו-3 אססיטים.
הנבחרת עלתה לדרג א' בתום הטורניר לאחר שסיימה במקום השלישי.
ב-2019 השתתפה עם הנבחרת כקפטנית בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג א'.
אייזנר סיימה את הטורניר עם ממוצע של 7 נקודות 9 ריבואנדים ו-4 אססיטים.
באותו הקיץ השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'.
אייזנר סיימה את הטורניר עם ממוצע של 5.8 נקודות 6.2 ריבואנדים ו-3.3 אססיטים.
החל משנת 2018 אייזנר היא חלק מסגל נבחרת ישראל.
גילי אבישר (נולד ב-1980) הוא אמן יוצר רב-תחומי ישראלי; העובד בפיסול, ציור, מיצב, מיצג ווידאו.
גילי אבישר נולד ב־1980 בחיפה.
ב-2003 סיים את לימודי התואר הראשון באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ב-2007 החל את לימודי התואר השני בבצלאל אותם סיים בהצטיינות ב-2009.
לאורך השנים האחרונות שיתף פעולה אבישר עם רקדנים, כוראוגרפים ואמני מיצג, ויצר תפאורות, במות ותלבושות עבור קבוצות מחול ותיאטרון, ביניהן תפאורה ותלבושות ליצירות של להקת המחול יסמין גודר.
אבישר מוכר בעיקר בזכות מיצבי בד גדולים ויצירות וידאו.
עבודותיו רוויות צבע ופרטים והוא עושה שימוש בשאריות של בד, נייר, עץ, קרטון, וחומרים פלסטיים ברי השגה הנתפרים ומחוברים לכדי צורות ודימויים שהופכים מאוחר יותר לאובייקטים.
עבודותיו נמצאות בשינוי תמידי: עבודה שהגיעה לסיום, מפורקת לחומרי גלם, אשר מעובדים ומאורגנים לכדי עבודה חדשה.
ב-2014 שהה אבישר שלושה שבועות בגלריה בקיבוץ בארי ויצר מתוך הסביבה הקיבוצית: אבישר, ליקט מחצר הקיבוץ חומרים וחפצים ליצירתו, תפר תחפושות, צילם בסביבה, ישן בגלריה ובנה את התערוכה "רזידנט" שנפתחה וננעלה באותו האירוע תערוכתו 'רזידנט'.
הדגש בתערוכה היה על תהליך היווצרותה ולא על התוצר הסופי, שלא תוכנן מראש.
אבישר חבר ב-"Parasite", קבוצת אמנים בהנהגתה של דיאנה דלל, הנעה בין חללים מוזיאליים לחללים שמחוץ לעולם האמנות, שבהם הם נמצאים לזמן קצוב.
ב-2015 הציגו את התערוכה "במקום אחר" בקומת הכניסה השקופה של מגדל 'אלקטרה סיטי' באזור התחנה המרכזית בתל אביב.
אבישר הציג ליצני מריונטה, התלויים ברצועות ארוכות של סרטים צבעוניים הנמתחים בחלל העצום, כחבלי מפרשים של ספינות פיראטים, כנגד קירות הזכוכית ורצפת ותקרת הבטון.
המפרשים תלויים בקו אופק גבוה וממנו הם נפרשים על הרצפה.
רצועות אדומות משמשות למתיחת חלק מהמרבדים הססגוניים כיריעות אוהלים, חלקם נמתחים בחלל בחבלים הקשורים לעוגנים המפוזרים על הרצפה, וכל עוגן הוא יצירה בפני עצמה.
העבודה כולה עשויה בעבודת תפירה ורקמה שעליה תלויות מזכרות מעשה ידיו של אבישר או כאלו שמצא ורקם, וכן דימויים ומילים כתובות שנתפרו עליה במכונת תפירה.
2009 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל
2010 פרס אמן צעיר, ישראכרט ומוזיאון תל אביב
2012 פרס האמן הצעיר, משרד התרבות והספורט
2016 מענק מפעל הפיס לתרבות ואמנות, תוכנית השהות ארטפורט בתל אביב.
2017 מענק מפעל הפיס לתרבות ואמנות, תוכנית השהות ארטפורט בתל אביב.
2019 מענק מפעל הפיס לתרבות ואמנות
2010 – "פורטרט עצמי עם חתול", סדנאות האמנים, תל אביב.
2011 – "חיים מקבילים", גלריית רופרט פפב, דיסלדורף.
2012 – "שאריות אורבניות",גלריה קו 16, תל אביב
2015 – "לויתן", מוזיאון נחום גוטמן, תל אביב
2017 – "חתך עדין", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב.
2017 – "שדים של חוסר סבירות", גלריית Koal, ברלין.
2019 – "טפילים" מוזיאון לאמנות עין חרוד.
גילוף היא פעולת השימוש בכלים במטרה לעצב משהו העשוי מחומר על ידי גירוד והסרת חלקים מחומר זה.
ניתן ליישם את הטכניקה על כל חומר מוצק מספיק כדי להישאר מוצק ולא להתפורר גם כאשר הוסרו ממנו חלקים, ועם זאת רך דיו כדי לגרד חלקים ממנו עם כלים זמינים.
גילוף, כאמצעי להכנת פיסול באבן או בעץ, נבדל משיטות המשתמשות בחומרים רכים וניתנים לגימור כמו חרס, פירות וזכוכית מותכת, אשר אפשר לעצבם בקלות על ידי לישה בעודם רכים ואז להתקשות ולהתקבע בצורות שעוצבו על החומר.
גילוף, לעיתים קרובות, דורש הרבה יותר עבודה מאשר שיטות המשתמשות בחומרים ניתנים ללישה.
ישנם מספר סוגי גילוף, וביניהם:
גילוף בדלעת (לדוגמה יצירת ג'ק-או-לנטרן)
שרידים של חפצי אבן מגולפים וכלים שנוצרו במהלך תקופת האבן (מבערך 10,000 לפנה"ס עד 2,000 לפנה"ס לערך) מהווים ראייה לכך שתרבויות עתיקות באזורים רבים בעולם גילפו באבן.
הטכניקות העתיקות ששימשו בגילוף באבן השתנו מעט במהלך ההיסטוריה העתיקה עד לימי הביניים.
במיוחד בולטת השפעת הפיסולים של תרבויות מצרים העתיקה, המזרח הקרוב, היווני והרומי, על גילוף האבן של אירופה במהלך ימי הביניים.
במהלך ההיסטוריה, גילופים המיוחדים לתקופות מסוימות יצרו סגנונות אמנותיים מיוחדים, ובנוסף היה שימוש בכלים ייחודיים לאותה התקופה.
שרידים לגילוף עתיק בעץ קיימים כבר מהתקופה הפלאוליתית, ונעשה בו שימוש נרחב בתרבות מצרים העתיקה.
בנוסף נעשה שימוש רחב בגילוף בעץ בתרבות הגותית.
גילי לוסטיג (נולד ב-1958) הוא מנכ"ל הוועד האולימפי בישראל.
לוסטיג נולד בקיבוץ מענית להורים ניצולי שואה שעלו לארץ מצ'כוסלובקיה.
כשהיה בן 3 עברה המשפחה לכפר סבא, שם הקים אביו את קבוצת הפועל בכדורעף.
בגיל 14 כבר היה שחקן כדורעף פעיל.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר כחשמלאי בטייסת ולאחר סיום שירותו הצבאי למד לתואר ראשון בחינוך גופני במכון וינגייט.
לאחר מספר שנים כשחקן כדורעף מונה למאמן נבחרת הנוער ונבחרת הבוגרים.
במקביל מונה למנהל היחידה לטיפוח ספורטאים מצטיינים צעירים ובהמשך למנהל הראשון של האקדמיה למצוינות במכון וינגייט.
ב־1997 קיבל על עצמו את ניהול היחידה לספורט הישגי תפקיד אותו מילא במשך 17 שנים.
בשנת 2014 מונה למנכ"ל הוועד האולימפי בישראל (במקום אפרים זינגר).
במסגרת תפקידו זה אחראי לוסטיג על המשלחות הישראליות במשחקים האולימפיים – בוגרים ונוער, קיץ וחורף, ועוסק בקידום מקצועי של ספורטאים, תכנון אסטרטגי ותוכניות ארוכות טווח לוועד האולימפי.
לוסטיג עמד בראש שלוש משלחות ישראל למשחקים האולימפיים (2016, 2021, 2024).
לוסטיג הוא חבר קבוע במועצה הלאומית לספורט.
"גילטי סטלה" הוא אלבומה החמישי של להקת הפאנק-רוק הישראלית מרסדס בנד, שיצא לאור ב-3 באפריל 2025. האלבום כולל שמונה רצועות שנכתבו והולחנו על ידי חברי הלהקה, בהפקה מוזיקלית משותפת עם יוגב גלוסמן בחלק מהשירים.
לאחר צאת אלבומם הרביעי "מה זה הדבר הזה" (2019), החלו חברי מרסדס בנד לעבוד על חומרים חדשים.
תהליך היצירה התארך, אך בעקבות מגפת הקורונה והמצב החברתי בישראל, הרגישו חברי הלהקה שהמוזיקה אינה רלוונטית.
כדי להתמקד ביצירה, נסעו חברי הלהקה לסיני, שם כתבו את שמונת שירי האלבום.
הנושאים המרכזיים באלבום כוללים בדידות, בלבול, אשמה, געגוע, בושה, אהבה וערגה.
הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "הכל עליי" שיצא בספטמבר 2024. השיר "פרש בודד" יצא כסינגל השני מהאלבום, מלווה בקליפ רשמי.
מופע ההשקה לאלבום, התקיים ב-5 ביוני 2025 באמפי קיסריה, והתארחו בו נינט טייב ופול טראנק.
גיליון אלקטרוני הוא שיטה לפריסה וארגון נתונים-מספריים בעיקר שיעודה ביצוע חישובים מרובים והצלבות בין ערכים המשתרעים על פני תאים אנכיים ורוחביים.
אפיון זה הפך לפופולרי בתוכנות משרדיות והוא נכלל כאפליקציה, בחבילות האופיס השונות.
צורתה החיצונית של התוכנה היא כדף חשבון טבלאי המורכב מיחידה אלמנטרית הנקראת "תא".
רוב הגיליונות יוצרים מטריצה דו־ממדית, אך יש גם גיליונות אלקטרוניים המאחסנים את אינפורמציית התאים במבנה תלת־ממדי או רב־ממדי.
לעיתים מייצגת האינפורמציה בתאים קשרים אל פעילויות ותוכנות אחרות.
הגיליון מכיל אלפי תאים, ושמו של כל אחד מהתאים נגזר מן השורה והעמודה שבהן הוא נמצא (אות ומספר).
הגיליון מאפשר פעילות עם ערכים מספריים רבים לצורך חישוב, תכנון, ניסוי והצגה של עיבודי נתונים.
יתרונו העיקרי של גיליון אלקטרוני הוא בביצוע של מספר רב של חישובים מקביליים על נתונים רבים.
ניתן להציב בו מספרים ולבצע פעילויות בצורה חוזרת, תוך כדי ניסוי וטעייה.
כמו כן יש לגיליון יכולת להציג את הנתונים ואת החישובים בצורות גרפיות מגוונות.
הגיליון האלקטרוני, המאופיין בידידותיות בשימוש, בגמישות רבה ובפתיחותו, יכול להשתלב בענפים רבים, כמו כלכלה, חשבונאות, סטטיסטיקה וניהול.
הוא יכול גם להשתלב בתחום החינוך.
שלושת המאפיינים העיקריים שהביאו לקליטתו במערכת החינוך הם: דינמיות, שיטתיות וצורות הצגה מגוונות.
הגיליון האלקטרוני הראשון היה VisiCalc, שפותח ויצא לאור ב־1979 על ידי דן בריקלין ובוב פרנקסטון (ועדיין זמין) עבור המחשב הביתי Apple II.
תוכנה זו הראתה לראשונה כי למחשבים הביתיים יש משמעות עסקית מעבר למשחקים.
יש סברה כי אפליקציה זו היא אשר שכנעה את אנשי IBM כי למחשב הביתי יכול להיות שימוש עסקי, ושימש כזרז לכניסתה לשוק זה וליצירת המותג "מחשב אישי".
המפתחים של VisiCalc לא רשמו כל פטנט על הרעיון, וכך נולדו לו מתחרים רבים ומתקדמים יותר.
כאשר יצא לשוק מחשב IBM PC יצא יחד איתו לוטוס 1-2-3, שהיה התוכנה המצליחה ביותר עליו (ידועה גם אמירה שהוא מכר יותר מחשבי PC מאשר כל מאמצי השיווק של IBM).
הגיליון האלקטרוני הראשון של חברת מיקרוסופט היה ה־MultiPlan, שיצא בגרסאות למחשבי IBM ותואמיו ולמחשבי אפל.
ב 1985 יצאה מיקרוסופט עם הגרסה הראשונה לגיליון האלקטרוני Excel.
במקביל לגיליונות אלו, יצאו לשוק גיליונות אלקטרוניים רבים נוספים, חלקם בחינם, או ברישיון "שותפה" (Shareware).
גיליון אלקטרוני נפוץ נוסף היה Quattro Pro של חברת בורלנד, שהוצג ב-1988. בישראל, חברת סיבית פיתחה גיליון עבודה אלקטרוני כחלק מחבילת קלבו PC.
בסופו של דבר, חבילת האופיס של מיקרוסופט כבשה את השוק, וב-2011, הגיליון האלקטרוני הנפוץ ביותר הוא Excel, שמגיע כחלק מחבילה זו.
בעולם הקוד הפתוח, נפוץ הגיליון האלקטרוני Calc, של חבילת ליברה אופיס.
קיימים גם עשרות גיליונות אלקטרוניים אחרים, חלקם מיועדים למחשבי כף יד.
גיליוֹטינה (בעברית: מַעֲרֶפֶת, בצרפתית: Guillotine) היא מכשיר אשר שימש להוצאה להורג בעריפה בצרפת, במושבותיה, ובמידה פחותה גם בכמה מדינות אירופיות אחרות.
הגיליוטינה פותחה ונכנסה לשימוש במהלך המהפכה הצרפתית.
מדובר במתקן בעל סכין חדה וכבדה, אשר נופלת ועורפת את ראש האדם השכוב מתחתיה קשור, אל תוך סל.
ההמונים קראו למתקן "Guillotine", על שם האיש שהכניס את המתקן הזה לשימוש, בהטיית שמו בלשון נקבה, דוקטור ז'וזף אינייאס גִיוֹטַן (Joseph-Ignace Guillotin).
הגיליוטינה, מסמליה הבולטים של המהפכה הצרפתית, הייתה נתונה במחלוקת עזה.
יש שראו בה מופת לשוויון מול החוק של הראויים למוות, המומתים מיידית, ללא עינויים וסבל.
לעומתם יש שראו בה אמצעי אכזרי הנוטל חיי אדם כלאחר יד.
בין האנשים הידועים שראשיהם נערפו בה היו לואי ה־16, שהוצא להורג ב־21 בינואר 1793, ואשתו מארי אנטואנט, וכן מקסימיליאן רובספייר, שהוצא להורג ב-28 ביולי 1794.
מתקנים מכניים לכריתת ראשים היו קיימים עוד בסין, בספרטה ובפרס הקדומה.
ידוע על שימוש במתקן ה"הליפקס גיבט" (מאנגלית: Halifax Gibbet) דמוי הגיליוטינה כבר בשנת 1307 באירלנד.
לאחריו הופיע מתקן סקוטי שנקרא "העלמה הסקוטית" (מאנגלית: Scottish Maiden), והיה בשימוש לצורכי הוצאה להורג באיים הבריטיים.
הנידון שכב על גבו כשידיו כבולות, מתחת ללהב גרזן שעליו הונחה אבן כבדה הקשורה לגלגלת ולחבל ארוך.
כל בני הקהילה משכו את החבל ושחררו אותו לפי פקודה, וכך ההוצאה להורג הייתה משותפת וציבורית.
בגרמניה הופיע במאה ה-16 מתקן ה"דילה" דמוי הגיליוטינה, ובאותה מאה הופיע באיטליה מתקן ה"מאנאיה", בו היה הנידון כורע על ברכיו ומניח את גרונו על להב תחתון, בעוד להב עליון היה מורד על עורפו.
עם זאת נודעת למתקנים אלו השפעה מועטה ביותר על המצאת הגיליוטינה, שתוכננה והומצאה מחדש ללא הסתמכות על מודלים קודמים.
תחילת השימוש בגיליוטינה – בימי המהפכה הצרפתית.
הרופא ההומניסט ד"ר ז'וזף אינייאס גיוטן, פרופסור לאנטומיה, הציע ב־1789 להשתמש ב"מכשיר מכני לעריפת ראשים" כאמצעי הומני להוצאה להורג.
לטענתו, המתקן, שיש להמציאו, יהרוג ללא כאבים, ובדרך הריגה הזהה לַכּוֹל.
לאחר שהחל השימוש במתקן, הוא קיבל את השם "גיליוטינה" (נהגה בצרפתית, "גיוטִין"), על שמו של הרופא.
בתקופה המלוכנית היו ארבע צורות רשמיות של הוצאה להורג: ראשיהם של אצילים נערפו בחרב או בגרזן, פשוטי העם נתלו בפומבי, ופושעים שביצעו פשעים חמורים נשרפו על המוקד, כפי שאירע למשל בצרפת ב-1780, או נקשרו ונמתחו באוויר בארבעת גפיהם, ובותרו בחרב.
רבים באספה המכוננת הלאומית, ובהם רובספייר ואנשיו, התנגדו נחרצות לעונשי מוות, אך בסופו של דבר, עונש המוות אושר בהצבעה במקרי בגידה במולדת.
מאוחר יותר היה רובספייר גדול המשתמשים בגיליוטינה, וגם ראשו שלו נערף בה.
במשך שנתיים לא נעשה דבר ליישום הצעתו של ד"ר גיוטן, עד שהמוציא לפועל של בית המשפט בפריז, שארל אנרי סנסון, הממונה גם על ביצוע ההוצאות להורג, פנה אל האספה הלאומית והביא בפניה את הצורך לזרז את הוצאתם להורג של נידונים רבים שהצטופפו בבתי הכלא השונים.
האספה מינתה את ד"ר אנטואן לואי, מזכיר האקדמיה לכירורגיה, לתכנן מכשיר יעיל להוצאה להורג.
הוא מסר את תוכניותיו לנגר המלכותי אך בשל מחלוקת על עלויות העבודה הועברה מלאכת הבניה לבונה הצ'מבלו טוביאס שמידט, ששינה במעט את העיצוב והמכניקה.
המתקן שיוצר קיבל את השם הרשמי "לואיזון" או "לואיזט" (מצרפתית: Louisette) על שם ממציאו, אך ההמונים נתנו לו את שמו המוכר יותר, גיליוטינה.
המתקן החדש הועבר לחצר בית הכלא שהיה גם בית החולים הפריזאי ביסטר, ושם נוסה על כבשים ועל ראשי גוויות, בהצלחה רבה.
ב־25 באפריל 1792 התרחשה ההוצאה להורג הראשונה בגיליוטינה, כאשר נערף ראשו של שודד-הדרכים והרוצח ז'אק ניקולא פאלטייר בפלאס-דה-גראב בפריז.
בגיליוטינה הוצאו להורג גם בכירי בית המלוכה בצרפת לרבות לואי השישה עשר ומארי אנטואנט.
מאוחר יותר, גם מקסימיליאן רובספייר, מנהיג "שלטון הטרור" בצרפת, הוצא להורג בגיליוטינה.
בימי הטרור של רובספייר הוצאו להורג 17,000 איש, ונשמעה הטענה שקלות הביצוע ומהירותו מעודדת את השימוש בגליוטינה ויוצרת זילות של חיי אדם.
ישנה עדות שבאחד המקרים הוצאו להורג 21 איש תוך 38 דקות.
בתקופה זו נשמעו טענות על כך שההכרה לא אובדת מיידית, בשל מהירות החיתוך, ואנשים העידו שראו ראשים שקרצו אליהם או ניסו לומר דבר מה.
בעוד שבתלייה עוצמת הנפילה גורמת לרוב למוות מיידי כתוצאה משבירת המפרקת, עריפת הראש המהירה בגיליוטינה מצמצמת את החבלה הגופנית המיידית הנגרמת למוח.
הירידה הפתאומית בלחץ הדם המגיע למוח מביאה כעבור מספר שניות לאובדן הכרה.
הגיליוטינה השנויה במחלוקת המשיכה לשמש גם בתקופת נפוליאון בונפרטה ונפוליאון השלישי.
במיוחד עוררה התנגדות גוברת ההילולה והפולחן סביב ההוצאה להורג, מה גם שלעיתים הפכה פושעים לגיבורים.
ב־1870 הוצא להורג ז'אן-בטיסט טרופמן, רוצח משפחה שלמה בת שמונה נפשות.
ההוצאה להורג הפכה להילולת שיכורים, והצופים טבלו את מטפחותיהם בדם, כפי שעשו בשעתו בעת ההוצאה להורג של לואי ה־16. הממשלה הוציאה מספר תקנות חדשות כדי למנוע את הישנות הביזיון הזה.
ההוצאה להורג המשיכה להיות בכיכר אך הבמה בוטלה.
הגיליוטינה שהייתה לרוב אדומה נצבעה בחום.
הלהב נצבע בשחור כדי להפחית את הברק ונצנוץ השמש עליו.
ומעל הכול בוטלה משרת המוציא להורג בכל צרפת, ונמסרה באופן בלעדי לאדם אחד.
הזוכה במשרה היה לואי דובלר ובנו בכורו.
עוזר-תליין ונגר בשם ליאון ברגר שכלל את הגיליוטינה והוסיף מנגנוני עזר כגון ידית לשחרור הלהב, מושב-גופה מתקפל ומגן שנועד למנוע התזת דם על התליין ועוזרו.
הלהב עם הברגים שקל כ-40 ק"ג ואילו גובה הקורות היה כ-4 מטרים.
אותו לואי דובלר לקה בהתמוטטות עצבים לאחר שאישה נידונה התפשטה לפניו בפתאומיות לפני הגיליוטינה.
הוא הודיע שלא יערוף עוד נשים.
לאחר מכן ניתז זרם דם על פניו, והוא לקה בהמטופוביה, פחד חולני מדם.
במקביל גם רדפו אותו אנרכיסטים והומניסטים וניסו לחטוף אותו ולחסלו.
הוא פרש, וירש אותו בנו אנאטול דובלר.
אנאטול דובלר ערף 300 ראשים, האחרון בהם בשנת 1939. לאחר מותו של אנאטול בשנה זו התבצעה הוצאה להורג של אויגן ויידמן, רוצח סדרתי ב־17 ביוני 1939 ברחוב בפתח בית הסוהר סן פייר בוורסאי.
האירוע הפך להילולה גדולה ובזויה, והוחלט שמעתה הגיליוטינה תוצב בתוך בית הכלא, ורק פקידי הכלא ועורך הדין של הנידון למוות יהיו נוכחים בה.
ההוצאה להורג האחרונה שנערכה באמצעות גליוטינה, בצרפת ובכלל, הייתה ב-10 בספטמבר 1977 כאשר חמידה ג'נדובי, מהגר מוסלמי, הוצא להורג בעוון עינוייה ורציחתה של אליזבת בוקט.
ב־1981 בוטל עונש המוות בצרפת.
מחוזות ואזורים מעבר לים של צרפת
בחצי הכדור המערבי, גיליוטינה הייתה בשימוש מוגבל בלבד.
ההוצאה להורג היחידה המתועדת בגיליוטינה בצפון אמריקה, מצפון לקריביים, התרחשה באי הצרפתי סנט פייר בשנת 1889, של ג'וזף ניל, באמצעות גיליוטינה שהובאה ממרטיניק .
בקריביים, הוא היה בשימוש נדיר בגוואדלופ ובמרטיניק ; השימוש האחרון בו באזור היה בפור-דה-פראנס בשנת 1965. בדרום אמריקה, הגיליוטינה הייתה בשימוש רק בגיאנה הצרפתית, שם נערפו ראשיהם של כ-150 איש בין השנים 1850 ו-1945: רובם היו אסירים שהוגלו מצרפת ונכלאו במושבות עונשין.
בתוך חצי הכדור הדרומי, זה עבד בקלדוניה החדשה (שגם לה היה באגנה עד סוף המאה ה-19) ולפחות פעמיים בטהיטי .
בגרמניה, הגיליוטינה ידועה בשם Fallbeil ("גרזן נופל") או Köpfmaschine ("מכונת עריפת ראשים") והיא שימשה במדינות גרמניות שונות מהמאה ה-19 ואילך,והפכה לשיטת ההוצאה להורג המועדפת בתקופת נפוליאון בחלקים רבים של המדינה.
הגיליוטינה, הגרזן, וכיתת יורים היו שיטות ההוצאה להורג החוקיות בתקופת האימפריה הגרמנית (1871–1918) ורפובליקת ויימאר שלאחר מכן (1919–1933).
הגיליוטינות הגרמניות המקוריות דמו לדגם הצרפתי של ברגר משנת 1872, אך בסופו של דבר הן התפתחו למכונות חזקות ויעילות יותר.
לגיליוטינות החדשות הללו, שנבנו בעיקר ממתכת במקום מעץ, היו להבים כבדים יותר מקודמותיהן הצרפתיות ולכן יכלו להשתמש גם בעמודים אנכיים קצרים יותר.
פקידים יכלו גם לבצע מספר הוצאות להורג מהר יותר, הודות למערכת שחזור להבים יעילה יותר ולהסרה בסופו של דבר של לוח ההטיה (הבסקילה).
אלו שנחשבו צפויים להיאבק גורדו באיטיות לתוך המתקן מאחורי וילון כדי למנוע מהם לראות אותו לפני ההוצאה להורג.
מסך מתכת כיסה גם את הלהב כדי להסתירו מעיני הנידונים.
הגיליוטינה שימשה לאחרונה במערב גרמניה בשנת 1949 בהוצאה להורג של ריכרד שו והשתמשה לאחרונה במזרח גרמניה בספטמבר 1967 כאשר הרוצחים פאול ביראו וגינטר הרצפלד הוצאו להורג.
השטאזי השתמש בגיליוטינה במזרח גרמניה בין השנים 1950 ו-1966 להוצאות להורג חשאיות .
המתקן החדש היה מורכב משתי מסילות עץ אנכיות, שביניהן נע להב מתכת חד ומשופע.
צורתו החדשה של הלהב נועדה לחתוך את הצוואר בקלות ובמהירות, ולא לחבוט בכוח בראש, כמו במתקנים הישנים, על מנת לכרות אותו.
ערב ההוצאה להורג היה עורפו של הנידון מגולח, והוא היה מגיע אל אתר ההריגה במרכבה מסורגת.
הנידון היה עולה אל הגיליוטינה כשפניו אליה, ידיו קשורות מאחורי גבו, ועיניו גלויות.
הוא היה מוצמד ברצועות קשירה אל משטח עץ אנכי שהגיע עד חזהו.
משטח העץ נסב על ציר ועבר למצב מאוזן, כשצווארו של הנידון הוכנס לתוך ה"לונט" (ירח קטן בצרפתית), עיגול בקוטר צוואר אדם, שאחז בו לבל יזוז.
הסכין החדה הייתה יורדת במהירות וחותכת חיתוך מהיר ונקי את הצוואר, והראש היה נופל לתוך סל, שנקרא באירוניה "סל הפיקניק".
מאחר שהלב עדיין פעם היה פורץ זרם דם חזק.
צוות ההוצאה להורג היה מכוסה דם מכף רגל ועד ראש, ועל פי העדויות הצחנה במקום הייתה גדולה וכלבים היו נאספים בלילות ללקק את הדם.
מפעיל הגיליוטינה היה אוחז בשערו או באוזניו של הנידון ומציג את ראשו לציבור הנוכח.
הגיליוטינה מופיעה בספר "עלובי החיים" של ויקטור הוגו המתאר אותה כייצור מפחיד, ה את קורבנותיו בתאוות דם נקמנית.
זוהי בעצם אלגוריה למערכת הצדק הצרפתית של אותה תקופה, שמתוארת בהרחבה בהמשך הספר ומגולמת בדמותו של איש המשטרה המפקח ז'אבר.
כמו כן בספרו של ויקטור הוגו יומו האחרון של נידון למוות הוא מתאר בפרוטרוט את עריפת הראשים הוא הוקיע את הגיליוטינה וקרא לראשי העם לבטל את עונש המוות ובפרט את הגיליוטינה
עוד הוא כותב בספרו" ריבותי!
ראשים רבים מידי נטרפים ידי שנה בצרפת אתם עוסקים בחסכון?
חיסכו בזה אתם בעיצומם של ביטולי משרות?
בטלו את משרת הצליח בכסף שעולים שמונים התליינים שלכם, תוכלו לשלם את משכורתם של שש מאות מורים"
מתוך הספר יומו האחרון של נידון למוות עמוד 116
בסרט "האלמנה מסן פייר" מתוארת סיטואציה, שבה אנשי אי צרפתי בודד מחכים חודשים רבים לבואה של הגיליוטינה, על מנת שיוכלו להוציא להורג רוצח.
בספר "סקרלט פימפרנל", בהמשכיו ובעיבודים הרבים שנעשו לו, מסופר סיפורו של אציל אנגלי בימי המהפכה הצרפתית, שבעזרת קבוצה קטנה של שותפים (שאינם מודעים לזהותו האמיתית) מציל צרפתים מאימת הגיליוטינה.
הספר נפתח בתיאור קודר ואפל של שגרת פעולתה של הגיליוטינה.
האופרה "אנדרה שנייה" של אומברטו ג'ורדאנו מתרחשת בימי המהפכה הצרפתית, ומגוללת את סיפורו של המשורר ולוחם החופש אנדרה שנייה (30 באוקטובר 1762 – 25 ביולי 1794), שהוצא להורג באמצעות גיליוטינה בהוראת רובספייר.
שלושה ימים לאחר מותו, נאסר רובספייר, ראשו נערף ובכך בא הקץ לטרור המהפכני.
בשנת 1934 פרסם המשורר נתן אלתרמן את "שיר הגיליוטינה", שבו הגיליוטינה היא הדוברת.
בספרי "חומריו האפלים" של פיליפ פולמן, מופיעה "הגליוטינה הכסופה" המשמשת לניתוק האדם מהדמון שלו, המייצג חלק מרכזי בנפשו של האדם.
להקת המטאל "Kreator" כתבה והלחינה שיר בשם "Under The Guillotine" העוסק בהוצאה להורג באמצעות גיליוטינה.
באחת ממהדורות המשחק "Assassin's Creed: Unity", העוסק במהפכה הצרפתית, ניתן באריזת המשחק פסלון להרכבה של גיבור המשחק (ארנו) כשמאחוריו גיליוטינה מגואלת בדם.
הזמר אליס קופר השתמש בגיליוטינה באחד משירי הרוק שלו: במהלך השיר מוציאים אותו להורג על חניקה.
חברת משחקי המחשב הישראלית גיליוטין נקראת על שמה של הגיליוטינה אשר גם נראית לעין בסמליל החברה.
במסגרת הביאנלה בהרצליה בשנת 2007 הועמד במרכז האירועים בהרצליה דגם גיליוטינה בגודל מלא של האמן אריאל קליינר, שנבנה על פי שרטוטים של גיליוטינה מקורית.
בימינו משתמשים במונח זה כשם למתקן לחיתוך נייר (טְרִימֶר, או מַחְתֵּכָה), אשר נמצא בבתי דפוס ופועל בדרך דומה לגליוטינה, ובהשאלה למתקנים ביתיים לחיתוך נייר.
יש גם "גיליוטינות" המשמשות לחיתוך פחי מתכת בבתי מלאכה לפחחות ומסגרות ובסדנאות צורפות.
מכשיר נוסף הקרוי "גיליוטינה" משמש לקיצוץ סיגרים.
המכשיר בנוי מלהב בודד או כפול (בדרך-כלל כפול), והקציצה מתבצעת על ידי הכנסת חלק קטן מאוד של 'זנב הסיגר' לתוך טבעת הקוצץ וחיתוך החלק האחורי של הסיגר באמצעות לחיצה מהירה וישרה על המכשיר.
גיליונות סגנון מדורגים הם פורמט לעיצוב דפי אינטרנט.
הגיליונות קובעים את עיצובם של תגים ב-HTML, XHTML וכל שפה דומה ל-XML לבניית אתרי אינטרנט.
CSS נוצר במטרה להפריד בין תוכן ומבנה דפי האינטרנט לבין עיצובם: עד ליצירת ה-CSS בידי קבוצת התקינה W3C ב-1995, נכתבו תוכן האתרים וסגנון העיצוב שלהם באותו דף HTML.
כתוצאה מכך, הפך קוד ה-HTML למסובך ובלתי קריא, ושינויים עיצוביים באתר שלם דרשו מעבר דף אחר דף.
באמצעות CSS ניתן למקם הגדרות עיצוב בקובץ יחיד, ששינוי בו ישתקף בבת אחת בכל הדפים העושים בו שימוש.
גליונות הסגנון נקראים "מדורגים" משום שהגדרות סגנון שונות נבנות זו על גבי זו.
לדוגמה, יהיו הגדרות סגנון מסוימות החלות על כל האלמנטים מסוג "פסקה" (), והגדרות אחרות התקפות רק לסוגים מסוימים של פיסקאות.
במקרה של סתירה לגבי תכונת עיצוב (property) מסוימת, אחד הכללים הוא שההגדרה המתייחסת לסוג מסוים של פיסקאות תגבר על הגדרה המתייחסת לכל הפיסקאות משום שהיא ספציפית יותר, וישנם כללים נוספים.
במקרה שאין עדיפות אחרת, ההגדרה המופיעה אחרונה תגבר.
הפרדה זו יוצרת מספר יתרונות:
עיצוב גלובלי – בראש ובראשונה יצירת תבנית גלובלית לכל דפי האתר.
שינוי קובץ ה-CSS ישתקף בכל דפי האתר, ולא יצריך התערבות פרטנית בכל דף ודף.
קוד נקי יותר – הורדת המורכבות והסיבוכיות ביצירת דפי HTML, באמצעות הוצאת הוראות העיצוב מתוכם.
הפרדת רשויות – הפרדה נוחה בין אנשי המקצוע השונים שעובדים ביצירת האתר.
העיצוב והגרפיקה נעשים על ידי אנשי העיצוב בקבצים נפרדים, והתכנים נכתבים על ידי אנשי התוכן בקוד נקי מהגדרות עיצוב.
התאמה אישית – ההפרדה בין העיצוב לתכנים מאפשרת הצגה מותאמת למשתמש, כפי שהדבר נעשה למשל בוויקיפדיה, שבה כל משתמש יכול לבחור באיזה עיצוב, מתוך עיצובים אחדים המוצעים לו, ברצונו לצפות באתר.
התאמה לפלטפורמות שונות – שימוש ב-CSS מאפשר יצירת גרסאות להדפסה, גרסאות להצגה על מדיומים אחרים (כמו מחשבי כף יד, טלפונים סלולריים, טלוויזיה וכדומה).
CSS תומכת גם ביכולות קוליות ובכתב ברייל.
התאמה לגודלי מסך שונים-עיצוב רספונסיבי – שימוש ב-CSS 3 Media Queries נותן אפשרות לעצב את האתר לגודלי מסך שונים.
בין השאר יתרון זה, נותן אפשרות לעצב את האתר למכשירים ניידים.
CSS1 הוכרז בדצמבר 1996, במסגרתו הוגדר שימוש רשמי לתמיכה בעיצוב אלמנטים דוגמת: גופנים ומניפולציות בגופנים, צבעי טקסט ואלמנטים שונים, הגדרות טקסט כגון גובה ומרווחי שורה, יישור תכנים, ריפודים, מרווחים, מסגרות ועוד.
תקן זה אינו נתמך עוד.
CSS2 הוכרז במאי 1998, ושופר בהמשך על ידי CSS2.1. גרסה זו כוללת יכולות חדשות דוגמת מיקומי אובייקטים, סוגי מדיה ואלמנטים של גובה.
CSS3 הוכרז לראשונה ביוני 1999 והוכרז כתקן רשמי (נכון ל-2017).
נכון למרץ 2017, ישנם קרוב ל-40 תקנים מאושרים.
תקן זה צפוי לכלול אלמנטים גרפיים רבים כגון שינויי צבע וכיוון דינאמיים, צללים, שקיפות, פינות מעוגלות ועוד.
האלמנטים הניתנים לשינוי באמצעות CSS
באמצעות ה-CSS אפשר לשנות את מראה האלמנטים שבדף ה-HTML.
רקע – צבע רקע ותמונת רקע של הדף.
טקסט – צורת הגופן, עוביו, גובהו, ריווח בין אותיות.
קישורים – כיצד יראה קישור, מה יהיה צבעו והגופן שלו, בעת הצגתו, בעת מעבר עכבר עליו כשהוא פעיל, ולאחר שימוש.
טבלה – מאפיינים חזותיים כגון רקע, עובי וצורת המסגרות השונות בטבלה, הריווח שמסביב לטבלה והריווח שבין הטקסט פנימי לתאים בטבלה.
כותרת – צורת שורת הכותרות, סוג גופן וגודל גופן של כותרת.
כן אפשר לשלוט אף על עיצובה של האות או השורה הראשונה בפסקה.
רשימות – קביעת התמונה הראשית שמופיעה מעל רשימות פריטים, צורת וצבע התבליטים ליד כל פריט.
סמן העכבר – שליטה על מראה הסמן במצב רגיל ובמצבים מיוחדים.
מיקום – קביעת המקום בו יופיע אלמנט מסוים על הדף, וכן רוחב המסגרת, והשוליים של כל אלמנט.
הגדרת העיצוב איננה סטטית בלבד, אלא יכולה להשתנות על-פי אירועים שמתרחשים בדף, כמו לחיצה על קישור, או מעבר עכבר מעל אזור מסוים.
אפשר גם לשלוט על אלמנט שנמצא בתוך אלמנט אחר, כמו קישור שמצוי בטבלה או רשימה שמצויה בפסקה ראשונה.
תחביר ה-CSS הבסיסי כולל שלושה חלקים:
הסלקטור הוא ה"בוחר" ומגדיר את האלמנט שאותו אנו רוצים לעצב.
הוא יכול להיות שם של אלמנט, למשל: p, div, span, h1, input (פסקה, בלוק טקסט, קטע טקסט, כותרת ושדה-קלט בהתאמה) וכדומה.
ה-property "תכונה" היא התכונה שאנו רוצים לשנות באלמנט הנבחר.
ה-value "ערך" היא הערך שאנו רוצים לתת לתכונה של האלמנט הנבחר.
אנו בוחרים את האלמנט p, ומשנים את התכונה color לערך blue.
לעיתים יש צורך להגדיר סוגים שונים של אותו פריט.
לדוגמה: פסקה שהיא חלק מכתבה תהיה כחולה ופסקה שהיא חלק ממכתב תהיה אדומה.
במקרה כזה נכנס השימוש בבוררי class ובוררי id.
קודם כל יש להגדיר את שם הפסקה, באמצעות כתיבת השם אחרי האלמנט הנבחר:
לאחר מכן, כדי להצהיר על איזה סוג של פסקה מדובר, נעשה שימוש ב-id כך: בתוך תגית נכתוב את הקוד הבא:
והטקסט שייכתב יקבל את הגדרות העיצוב כפי שהוגדרו לפסקה מסוג "article".
class הוא למעשה בורר משוכלל יותר מ-id והוא מאפשר להחיל סגנון מסוים על אלמנטים רבים ואף שונים.
ראשית יש להגדיר את אמצעי הפלט שיכול להיות אחד מתוך השישה הבאים: מסך, מדפסת, מקרן, ברייל, סינתיסייזר, הכל.
כדי להגדיר מסך נשתמש בתכונה media, ונכתוב את השורה הבאה:
ישנן ארבע צורות בוררים להגדיר עיצוב אלמנטים:
1. כל האלמנטים יעשה שימוש בבורר *
2. על פי שם האלמנט לדוגמה לכל הכותרות המשניות – יעשה שימוש בבורר 'h2'
3. צאצא לדוגמה אלמנט 'a' שהוא צאצא של אלמנט 'li' – יעשה שימוש בבורר 'li a'
4. מחלקה או תכונת id לדוגמה לאלמנטים מסוג "class="class" id="id – יעשה שימוש בבורר class.
התחביר של גיליון העיצוב פשוט למדי וכולל רשימת כללים.
כל כלל כולל בורר ובלוק הצהרתי.
כל בלוק הממוקף בתוי סוגריים מסולסלים ({}) כולל רשימה של מאפיינים המופרדים אחד מהשני בנקודה-פסיק (;).
כל מאפיין מורכב משמו, נקודתיים (:) וערך.
צורת תחביר בורר {תכונה:ערך; תכונה:ערך;}
דוגמה של הגדרות בקובץ CSS:
דוגמה להצהרה הוא המשפט color: red
בשני החוקים הראשונים, p (פסקה) ו-h2 (כותרת ברמה שנייה), מוקצה סגנון עיצובי לאלמנטים של HTML.
גופן הפסקה יהפוך לגופן מסוג David, ואם הוא איננו קיים, הגופן יהיה serif.
הכותרת ברמה שנייה תהיה בצבע חזית אדום על רקע צבע לבן וגודלו יהיה 110%.
הכלל השלישי מראה הגדרה של מחלקת CSS, שאפשר להקצות אותה לכל אלמנט מסמכי, ולהשתמש בתכונות של המחלקה.
<p class="note"> פסקה זו תצויר באדום מודגש עם רקע צהוב </p>
הכלל הרביעי ישפיע על אלמנט p שתכונת ה-ID שלו נקבע ל-paragraph1, והוא יהיה ללא שוליים.
הכלל האחרון יגדיר מעבר עכבר מעל קישור (a מסמל אלמנט של קישור), ברירת המחדל בדפדפנים, שאלמנט קישורי יש לו קו תחתי, כלל זה יגדיר את הסתרת הקו התחתי כאשר המשתמש עובר עם סמן העכבר מעל הקישור מבלי להקיש.
ניתן לשלב הערות למטרת תיעוד בגיליון העיצוב באופן הבא:
ב-1 באוגוסט 2024 החלה קבוצת הקהילה CSS-Next לאסוף רעיונות לעיצוב לוגו חדש.
ב-12 בנובמבר 2024 נבחר העיצוב של חאבי אגילר כלוגו הרשמי של CSS.
הלוגו החדש ממוקם על רקע בצבע הקס #663399 הידוע גם בשם Rebecca Purple.
הצבע נקרא על שם בתו של המפיץ הגדול ביותר של CSS אריק א.
מאייר, רֶבֶּקָה, שנפטרה מגידול במוח זמן קצר לאחר יום הולדתה השישי.
גיליון בטיחות חומרים (גב"ח) הוא גיליון המכיל מידע הנוגע למאפייניו של חומר מסוים.
הוא נועד לספק לעובדים המתעסקים עם החומר ולכוחות חירום את הנהלים לטיפול או לעבודה עם חומר זה בצורה בטוחה, ומכיל מידע כגון מאפיינים פיזיקליים (נקודת התכה, נקודת רתיחה, נקודת התלקחות, וכיוצא בזה), רעילות, השפעות בריאותיות, עזרה ראשונה, ריאקטיביות, אחסון, הובלה, סילוק, ציוד מגן, ונהלים לטיפול בשפיכה.
שימוש נרחב נעשה בגיליונות בטיחות חומרים לקיטלוג מידע אודות חומרים תעשייתיים או סינתטיים.
המידע בגיליון בטיחות חומרים עשוי להכיל הוראות לשימוש בטוח בחומר וסיכונים אפשריים הכרוכים בשימוש בו.
בישראל - יצרן, יבואן, סוכן או משווק של חומר מסוכן מחויב על פי חוק, לצרף גיליונות בטיחות לחומרים שהוא מספק.
במקום עבודה שמוחזקים בו חומרים מסוכנים מעל כמות מסוימת חלה חובה להחזיק בהישג ידם של העובדים גיליון בטיחות לכל חומר מסוכן שמקום העבודה מחזיק.
בנוסף, מחזיק מקום העבודה מחויב להביא לידיעת עובדיו את תוכנם של גליונות הבטיחות של החומרים איתם הם עובדים – ואלו מחויבים לפעול על פי ההנחיות הרשומות בו.
גילית חומסקי (נולדה ב-14 באוגוסט 1978, י"א באב ה'תשל"ח) היא משוררת, סופרת ועיתונאית ישראלית.
גילית חומסקי נולדה וגדלה בבני ברק.
היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ובמדע המדינה ותואר שני במדעי המדינה (מחשבה מדינית) מאוניברסיטת בר-אילן.
בהמשך החלה בכתיבת דוקטורט במחלקה לספרות עם ישראל בבר-אילן, אך לא השלימה את הלימודים.
פרסמה סיפורים קצרים ושירים בכתבי-העת "עכשיו", ו"משיב הרוח" ובכתב העת המקוון "שחרזדה", וערכה את כתב העת "מסעי" בהוצאת המחלקה לספרות בבר-אילן.
בראשית דרכה פרסמה סיפור מדע בדיוני בשם "יום ההקרנה של תומאס" במסגרת תחרות כתיבה מטעם המגזין "מסע אחר" והאגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, עבורו זכתה במקום הראשון בתחרות.
גבריאל מוקד, עורך כתב העת "עכשיו", פעל רבות לביסוס מעמדה בעולם הספרות.
לאות הערכה, ניסח את הכיתוב בכריכה האחורית של ספר שיריה הראשון, "הבוקר של כריסטופר", ולאחר מכן הוציא לאור את ספר השירה השני שלה "צל התאנה" בהוצאת עכשיו.
ספרה "גחליליות", שראה אור בסוף שנת 2012, נכלל עם צאתו בטבלת רבי המכר, ונכלל ב"רשימה הארוכה" של המועמדים לפרס ספיר לשנת 2013.
בשנת 2014 הייתה חברה בוועדת פרס לנדאו של מפעל הפיס בתחום השירה.
הוועדה בחרה להעניק את הפרס ליצחק לאור, חרף התנגדותה של חומסקי מבחינה "שירית ומוסרית", בעיקר עקב הטענות על הטרדה מינית שהושמעו כלפי לאור.
חרף התנגדותה פרסמה הוועדה הודעה ובה נכתב שהוועדה בחרה בלאור "פה אחד".
בעקבות הפרסום השגוי קיבלה חומסקי איומים מצד פעילות פמיניסטיות, שכללו הן איומים על חייה והן איומים לפגוע לה בקריירה.
ב-21 בדצמבר פרשה מוועדת הפרס, לאחר שהתברר לה שגם בדיון נוסף בפרס נוטים עמיתיה לוועדה להעניקו ללאור.
לאחר פרישתה הוחלט במפעל הפיס לבטל את הענקת הפרס ללאור.
בינואר 2020 נישאה לנעם ויסמן, הייטקיסט ומוזיקאי.
הבוקר של כריסטופר (גוונים, 2002)
ניקולאס יוז חוקר בקוטב הצפוני (עכשיו, 2010)
אהבות של אתמול (ידיעות ספרים, 2007)
במדבר מלון אורחים (ידיעות ספרים, 2008)
על אהבה אני רוצה להגיד (ידיעות ספרים, 2017)
גיליירמינה סוז'ה (פורטוגזית: Guilhermina Suggia; 1885–1950) הייתה צ'לנית ילידת פורטוגל.
סוג'ה למדה בלייפציג אצל יוליוס קלנגל.
משנת 1907 עד 1913 חיה ועבדה בפריז עם הצ'לן פבלו קזאלס, אך לא נישאה לו.
החל ב-1914 בנתה לה קריירה מרהיבה, שבסיסה בלונדון ובפורטוגל.
היא הרבתה לבקר בטירת לינדיספרנה, שם, בחדר המוזיקה, מונח עכשיו צ'לו לזכר הימים שעשתה שם.
הקונצרט הבריטי האחרון שלה התקיים בפסטיבל אדינבורו ב-1949.
תמונתה המפורסמת ביותר של מאדאם סוז'ה היא, כנראה, תמונת דיוקן נהדרת בצבע שמן של הצייר הולשי אוגוסטוס ג'ון.
ציור תמונה זו החל ב-1920 אבל הסתיים רק ב-1923. נראה, שסוז'ה ניגנה באך בשעת הישיבה.
התוצאה היא פוזה מציאותית מאוד, שהונצחה כנראה ברגע הסיום של אחת הסוויטות לצ'לו של באך, תנוחה שוודאי לא הייתה קלה לצ'לנית להישאר בה לאיזה שהוא משך זמן.
הצייר הצליח במיוחד במיקום נכון ומדויק של ברכה השמאלית.
תמונת הדיוקן הוצגה במכון קרנגי בפיטסבורג, פנסילבניה, נקנתה על ידי אמריקאי אך הושבה לאנגליה והיא מוצגת בגלריית טייט.
גיליון הרשעות קודמות הוא רישום כלל ההרשעות והעונשים שהוטלו על אדם כלשהו בערכאות משפטיות בישראל.
מאגר ההרשעות הקודמות של כל אדם מנוהל על ידי משטרת ישראל במסגרת המרשם הפלילי כפי שהוסדר בסעיף 1 לחוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, שכותרתו "ניהול המרשם":
ביולי 2022 הוחלף חוק זה בחוק המידע הפלילי ותקנת השבים, שבו מוסדר המרשם הפלילי בפרק ג'.
גיליון הרשעות קודמות משמש את המשטרה בחקירותיה, כדי ללמוד ממנו על עברו של חשוד או עד באירוע פלילי.
הגיליון מוצג בהליכים משפטיים, לאחר שהנאשם הורשע או שנקבע כי ביצע את העבירה ולאחר שניתן לו לעיין בו, וכל זאת כדי להציג את עברו הפלילי לשופטים הדנים בעונש שיוטל עליו, וזאת מכוח סעיף 188 לחוק סדר הדין הפלילי (נוסח משולב), ה'תשמ"ב (1982) שכותרתו "דרכי הוכחה":
על פי מספר הלכות משפטיות ובהתקיים תנאים מסוימים, עשוי להיחשף גיליון ההרשעות הקודמות גם של עדים במשפט פלילי ולא רק של נאשמים.
גיליון הרשעותיו הקודמות של הנאשם עשוי להיחשף בבית המשפט גם בשלב מוקדם יותר, כראיה לסתור את טענותיו בדבר אופיו הטוב.
לרישום פלילי מגוון השפעות שונות על האדם, ורבים מעוניינים למחוק את הרישום הפלילי בגינן.
השפעה אישית - כשאדם מבצע עבירה מסוימת, אפילו עבירת תעבורה ולא עבירה על סדר הדין הפלילי, השופט רשאי בהליך לבקש לבחון את גיליון ההרשעות של אותו אדם.
אם ביצע עבירות נוספות, באותו תחום או בתחומים אחרים, יכול הדבר להיחשב לרעתו ולהוביל לגזירת עונש חמור יותר כדי להרתיע אותו מביצוע עבירות נוספות.
השפעה על הקריירה - אדם בעל רישום פלילי שמבקש להתקבל לעבודה בתחום הביטחון או במשרד ממשלתי כנראה ינופה בשלבים ההתחלתיים של המיון לתפקיד, משום שתפקידים רבים בתחומים אלה דורשים עבר פלילי נקי וגיליון הרשעות ללא רבב.
רישיון נשק - אדם שמחזיק ברישיון נשק ומבצע עבירה שבגינה הוא מורשע, יכול לאבד את רישיונו לנשק.
אדם בעל רישום פלילי לא יכול להיות מועסק כסוכן מכס, מתווך מקרקעין, קבלן, אדריכל רישוי, סוכן ביטוח, נהג אוטובוס, כבאי, פסיכולוג ומקצועות רבים נוספים.
כמו כן, ארצות הברית ורוב מדינות אירופה אינן מאשרות בדרך כלל קבלת אשרת כניסה למדינה לבעלי רישום פלילי.
לפי חוק המידע הפלילי ותקנת השבים, "ממונה על מידע פלילי" רשאי לגשת למידע פלילי ולסייע לבעל הרישום, עורך דין מייצג ואפוטרופוס בעיון במרשם הפלילי.
כשרק בעל הרישום זכאי לצלם או ליצור ממנו עותק.
סעיף 35 מדגיש את חובת שמירת סודיות לאלו שנחשפו לרישום פלילי של אזרח או תושב.
ובפרט במסירת מידע ללא מורשים על פי סעיף 10, כשניתן לפנות ל"ממונה על הביקורת" בתלונות בעניין זה.
סעיף 42 לחוק המידע הפלילי ותקנת השבים מציין כי דין דורש לא מורשה של מידע פלילי על אדם, במישרין או בעקיפין, הוא מאסר שנה.
במידה ומדובר בבקשת המידע לשם החלטה או קבלה להעסקה, הדין הוא מאסר של 3-2 שנים.
דין אדם שמסר מידע פלילי ללא מורשה ולא לפי חוק או עשה בו שימוש הוא מאסר שנה.
התיישנות ומחיקה של רישום פלילי
בהתאם ל"תקנות המרשם הפלילי ותקנת השבים (אמות מידה לביטול רישומי משטרה), תשס"ט-2009" ו"חוק המידע הפלילי ותקנת השבים, תשע"ט-2019" שהחליפן, כחלוף שנים אחדות ממועד מתן פסק הדין המרשיע חלה התיישנות על ההרשעה, וכחלוף עוד שנים אחדות חלה מחיקה על ההרשעה.
צעדים אלה, שמצמצמים מאוד את מספר הגורמים שזכאים לקבל מידע על ההרשעה, נועדה לאפשר למי שפשע, נענש וסר מדרכו הרעה לשוב ולהשתלב בחברה, בלי שפשעו יפריע לכך.
מועד ההתיישנות והמחיקה יקבעו מתאריך "מתן פסק הדין או ההחלטה בהליך" ויהיו בין 7-5 שנים ולפי חומרת העבירה.
במקרה של עונש מאסר יכול להיגרר עד ל-10 שנים.
במקרה של רישום פלילי שמשפטו בוטל לאור "חוסר אפשרות להעמיד את הנאשם לדין" תקופת המחיקה תהיה עד 17 שנה.
גלעד (גילי) מורן, הוא מהנדס ישראלי וחתן פרס ביטחון ישראל.
מורן סיים לימודי הנדסת אלקטרוניקה בהצטיינות מאוניברסיטת בן-גוריון ושירת בצה"ל כקצין טכני.
במהלך שמונה שנות שירותו הצבאי הוא זכה בפרס ראש אמ"ן לחשיבה יוצרת (1981) ובמשך שנתיים וחצי שירת כחלק מצוות פיתוח בארצות הברית.
בשירות המילואים הוא התקדם לדרגת רב-סרן.
במשך 23 שנים היה מורן מנכ"ל מייסד של חברת התוכנה "טיקי מערכות".
החברה עסקה במגוון פעילויות פיתוח בתחומי תוכנה, אביזרי בטיחות לרכב ומערכות בקרה ובשנת 2000 נרכשה על ידי חברת "טלדור מערכות".
עבור פועלו בשנים אלו הוא זכה בשנת 1992 בפרס ביטחון ישראל.
מורן מונה בשנת 2004 למשנה למנכ"ל טלדור מערכות האחראי על פיתוחה הטכנולוגי והעסקי של החברה.
בשנת 2006 עזב את טלדור והחל לעמוד בראש חברת תוכנה אמריקנית-ישראלית בתחום תוכנה רפואית.
כמו כן הוא שותף בחברה ציבורית בסינגפור ובחברת ההשמה הישראלית "נישה הייטק".
גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד הוא גיליון שנתי מבית שבועון הספורט האמריקאי "ספורטס אילוסטרייטד", היוצא באמצע פברואר בערך.
הגיליון כולל תצלומי דוגמניות בבגדי ים המדגמנות אותם במקומות אקזוטיים ברחבי העולם.
בכך שונה גיליון זה מכל שאר גיליונות השבועון במהלך השנה, העוסקים בספורט מקצועי ובספורטאים.
הופעה בשער הגיליון נחשבת לפסגת ההישגים של דוגמנית, ובדרך כלל ילוו אליה חוזי דוגמנות שמנים.
הגיליון מופץ למנויי השבועון, כ-3 מיליון, וכן נמכר בדוכנים ביותר ממיליון עותקים (לעומת מכירה בדוכנים של 85,000 עותקים בלבד לגיליון אחר של השבועון).
תפוצתו מביאה לגיליון בגדי הים חוזי פרסום גדולים, שב-2005 הניבו למו"ל הכנסות של 35 מיליון דולר.
המהדורה הראשונה של הגיליון יצאה לאור ב-1964 ומקובל לראות בה את תחילת עידן הביקיני, למרות שהביקיני המודרני הומצא כבר ב-1946. הרעיון נזקף לזכותו של עורך השבועון אנדרה לאגר שרצה ליצור לוח שנה ספורטיבי עם הדוגמניות בבגדי ים.
הוא ביקש מכתב האופנה ג'ול קמפבל לצלם תמונות של דוגמניות כדי למלא את החלל החסר, כולל השער.
הגיליון הראשון כלל את השער וחמישה עמודי תצלומים ועם השנים צבר הגיליון תאוצה וקוראים, עד שהפך לתופעה בתחום הפרסום.
המהדורה הנמכרת ביותר של הגיליון הייתה המהדורה החגיגית ב-1989, במלאת 25 שנה לגיליון, ועל השער כיכבה דוגמנית העל קאתי איירלנד, שהופיעה עליו פעמיים נוספות לאחר מכן.
במשך השנים כיכבו על שער הגיליון דוגמניות צמרת רבות ובהן אל מקפירסון (5 פעמים), שריל טיגס (3 פעמים), כריסטי ברינקלי (3 פעמים), פולינה פוריסקובה (פעמיים), רייצ'ל האנטר (פעמיים), טיירה בנקס (פעמיים), קייט אפטון (פעמיים), בר רפאלי, ברוקלין דקר, אירינה שייק, היידי קלום, כריסי טיגן, אלכסיס רן ומריסה מילר.
אשלי גרהאם היא הדוגמנית הראשונה למידות גדולות שהופיעה בשער הגיליון.
במהלך השנים הופיעו גם דוגמניות ישראליות בגיליון, כאשר ב-1990 הופיעה לראשונה בגיליון דוגמנית ישראלית- מיכאלה ברקו.
בשנת 2007 הוצגה בו בר רפאלי בפינת השער.
שנתיים לאחר-מכן, ב-2009, כיכבה רפאלי בעצמה בגיליון מיוחד על שער המגזין,וצולמה גם לגיליונות 2008, 2010, 2012 וב-2014 (מהדורת היובל) של המגזין.
ב-2009 השתתפה גם אסתי גינזבורג.
ב-2008 חלק מצילומי החוץ הבינלאומיים נערכו גם בקיסריה ובים המלח.
בחלק מהגיליונות הופיעו גם תצלומים של מפורסמות שאינן דוגמניות, ובכלל זה ספורטאיות, ובהן הטניסאיות: סטפי גראף, סרינה ויליאמס, מריה שראפובה וקרוליין ווזניאקי.
כן הופיעו תצלומים של זמרות ובהן ביונסה נואלס.
בפברואר 2014 הופיעה הבובה "ברבי" בשער הגיליון.
את הדוגמניות מצלמים צלמים מהשורה הראשונה ובהם ניתן למנות את רפאל מאזוקו.
גיל-עד (גילי) שוֹשן (נולד ב-10 בינואר 1973, ז' בשבט תשל"ג בתל אביב) הוא מוזיקאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי, חוזר בתשובה.
שושן למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בין השנים 1992–1995 לצד מיכאל וייגל, ירון מוטולה, שירה גפן וליאת גליק.
ב-1998 החל בלימודי קולנוע במדרשה לאמנות, אותם סיים ב-2000. בשנים 2003–2004 השלים שושן לימודי תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי.
בין השנים 1996–1998 גילם את יששכר דרווין בסדרת הטלוויזיה "הפוך".
ב-1997 גילם את מנשה בסרטו של יוסי זומר "אהבה אסורה".
ב-1999 גילם את אלי כהנא בסרטו של ערן ריקליס "צומת וולקן" והשתתף בתפקידי אורח בסדרה הקומית "שתוק שואו" ובפרק הסיום של "זהו זה!".
שנה לאחר מכן גילם תפקיד ראשי בדרמה טלוויזיונית של איתן ענר, "הצל של החיוך שלך", שזכתה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2000 גילם את ואסילי בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "בסמה מוצ'ו", וגילם תפקיד ראשי בשני סרטי טלוויזיה שביים שי כנות: "לילה ללא לולה" לצד איילת זורר ודרור קרן; ו"אנחנו לא כאלה", לצד לירון לבו, שזכה בפרס בפסטיבל "יורקטון" בקנדה.
בנוסף, התארח בסדרת הטלוויזיה "שחר", בכיכובם של יעל בר זוהר, דן שפירא ואיתי שגב.
ב-2002 התארח בסדרה הקומית "שאול" בכיכובו של דובל'ה גליקמן בערוץ 3, והשתתף בארבעה פרקים של הסדרה "שבתות וחגים" שביים רני בלייר.
ב-2003 גילם חסיד ברסלב בשם רפי בסרטו זוכה 11 פרסי אופיר של שבי גביזון "האסונות של נינה".
ב-2006 גילם את ישי גולד, אחיה הנרקומן של מאיה (שירי מימון) בסדרת הטלוויזיה בבימויו של עדי בנימינוב "ילדות רעות".
ב-2007 שיחק בסרט הטלוויזיה "מערת הקבורה של ישו" - הפקה משותפת של שמחה יעקובוביץ', הבמאי זוכה האוסקרים ג'יימס קמרון, ערוץ דיסקברי העולמי, Channel 4 הבריטי, ערוץ 8 הישראלי וערוץ Vision הקנדי.
הסרט צולם בישראל והשתתפו שלושה שחקנים ישראלים נוספים: רונית אלקבץ, ג'וליאנו מר וסאלח בכרי.
ב-2012 גילם את הרב אהרון בסרטו של מני יעיש "המשגיחים".
שושן שיחק גם בכמה סרטי קולנוע חרדי של ניצוצות של קדושה; "כל יהודי זהב" (סרט קאלט חרדי, לצד יהודה ברקן מיכאל וייגל ומאור הרוש), "מי בראש" ו"הפרטיזן המסתורי".
בין השנים 1997–1996 שיחק בהצגה "ויאמר וילך" בבימוי רנה ירושלמי בתיאטרון הקאמרי.
בין השנים 1997–2000 שיחק בהצגה "אמרו בטלוויזיה" בבימוי רוני ניניו בסינמטק תל אביב.
ב-1999 שיחק בהצגה ובסרט "גנרל שוורצפוט צד נמרים ורודים במדבר סהרה" בבימוי אבי מלכה בתיאטרון צוותא.
בין השנים 2006–2008 כתב ושיחק בשיתוף עם גיל קופטש במופע "המהפכה".
שושן החל את הקריירה המוזיקלית כבר בנעוריו.
בין השנים 1987 ל-1990 למד תיפוף אצל המורה דייוויד ריץ'.
בשנים הבאות המשיך ללמוד תיפוף על תופים אתניים, והתמחה בשיטה הפרסית.
בשנת 2000 הפיק, ניגן וכתב מילים בפרויקט המוזיקלי "דודא", בו השתתפו אסי לוי, ניר לוי, גלעד בן עמרם, רונן סאבו, עידן K, ועוד.
ב-2003 הקים את "דרים דראם", קבוצת מתופפי-על הכוללת את אלון יופה, ליאור שולמן (ניגן עם להקת שבע ומוש בן ארי), עידן כרמלי (שוטי הנבואה), ותמיר ימיני (טיפקס); והתבססה על כלי הקשה בלבד: תופים אפריקאים, ערבים, דרום אמריקאיים ומערביים; תוף מרים, אלתורים ומקצבים מקשת רחבה של תרבויות קצב.
ב-2006 הוזמן לשהות בארצות הברית לשם הקלטת חמישה-עשר שירים לפסקול לסרט "שכנוע יפה" שהתקבל לפסטיבל סאנדנס.
באותה השנה גם השתתף כיוצר ומבצע במופע התיאטרוק של להקת "המהפכה", עם גיל קופטש, ניר פרידמן ואמנון פישר.
במסגרת המופע טיפלו חברי ההרכב בסוגיות כמו אגו, רייטינג, מבקרים, אמונה, חלומות וסמים, באמצעות מוזיקה מקורית, קטעי סטנד-אפ, נונסנס ושירה.
בין השנים 2007–2009 העלה מופע בשם "גילוי תענוג הנצח" בו הוא שר ומספר על חזרתו בתשובה, בליווי נגינה של נדב בכר.
בעקבות מופע זה הוציא ב-2009 אלבום בשם "ראשון ואחרון".
האלבום יצא לאור בי"ט בכסלו, "חג הגאולה" של חסידות חב"ד.
בשנת 1998 החל שושן ללמד קבלה, עם התמחות בתורת הנפש.
מרצה ומומחה בתורת הנפש ופסיכולוגיה יהודית.
פיתח וייסד מנגנון לימוד של מיינדפולנס בגישה יהודית.
מ-2010 מטפל CBT ומאמן אישי.
שושן נשוי לדנה ואב לשישה ילדים, והוא מתגורר בצפת.
גילי שם טוב (נולדה ב-15 ביולי 1976) היא עיתונאית, שדרנית ומגישת חדשות וספורט ישראלית.
שימשה כיועצת התקשורת של השר לאיכות הסביבה עמיר פרץ וכדוברת של תאגיד השידור הציבורי.
שם טוב נולדה בירושלים, בת לאיש התקשורת שמוליק שם טוב ונכדה לשר הבריאות לשעבר, ויקטור שם טוב.
היא בעלת תואר ראשון בחינוך גופני ממכון וינגייט.
שם טוב החלה את דרכה המקצועית בשנת 1998 כשדרנית וככתבת בערוץ הספורט.
ב-2003 עברה לערוץ הראשון, שם שימשה ככתבת לענייני משפט, ומגישת ספורט וחדשות.
במסגרת זו הגישה משדרי ספורט מרכזיים בהם המשחקים האולימפיים ב-2004 וב-2008. שם טוב גם שידרה את משחקי נבחרת ישראל בכדורסל באליפות אירופה 2007.
במסגרת עבודתה במחלקת החדשות סיקרה את תוכנית ההתנתקות ואת אירועי מלחמת לבנון השנייה, הגישה את מהדורת החדשות של HOT מקריית שמונה שבצפון והייתה כתבת מבט לחדשות באזור.
ואחר כך את המהדורה המקומית של "חדשות הוט" במרכז.
ב-2010 השתתפה שם טוב בעונה השישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", בה רקדה עם הרקדנית דורית מילמן.
זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות התוכנית שבה רקדו זוגות חד-מיניים.
בשנת 2011 כיכבה, לצד סיגל שחמון, גאיה טראוב, אמירה בוזגלו, מיכל שפירא וגלית לוי, בדוקו-ריאליטי של "קשת" "בקרוב אהבה".
ביולי 2012 עזבה את הערוץ הראשון, לאחר תשע שנים.
באוקטובר אותה שנה מונתה לתפקיד מנכ"לית מינהלת ליגת העל בכדורסל נשים, אך התפטרה חודש לאחר מכן.
ומונתה ליועצת התקשורת לשר להגנת הסביבה עמיר פרץ.
שימשה דוברת תאגיד השידור הציבורי מאז הקמתו ב-2016 ולמשך עשור.
שם טוב היא לסבית ואם לשני בנים.
גילי סער (נולדה ב-16 בדצמבר 1981 בחדרה) היא שחקנית, דוגמנית, מוזיקאית ותקליטנית ישראלית.
ב-1998 זכתה בתחרות "תגלית השנה" שערך השבועון "לאישה".
במהלך לימודיה בבית הספר התיכון דגמנה לקמפיינים של אורנג', מי עדן, מילקי ועוד.
למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים ובתיאטרון האימפרוב - הבית הישראלי לאימפרוביזציה.
לאחר שירותה הצבאי עברה להתגורר בניו יורק, בפריז ובלונדון, ודגמנה בין השאר עבור המותגים איסי מיאקי ונייקי ולעיתון "Elle".
ב-2003 גילמה את רחל והדס בסרטם של דוד אופק ויוסי מדמוני "המנגליסטים", לצד יגאל עדיקא ודאנה איבגי.
ב-2007 גילמה את ביילה בסרטו של אורי פסטר "מלך של קבצנים".
בין השנים 2008-2007 גילמה את מוניק בלילי בטלנובלה שביים שי קפון "בובות" לצד גל גדות, דודו טופז, מירי בוהדנה ומיקי קם.
ב-2008 גילמה את הלני בסדרת הטלוויזיה "פאפאדיזי" אשר שודרה ב-yes.
ב-2009 גילמה את ניקי בסדרת הטלוויזיה "דני הוליווד".
בין השנים 2009–2010 גילמה את שרון בדרמת הפשע "הבורר" ששודרה בהוט.
שיחקה בהצגות "אמא קוראז'" (בה אף כתבה את המוזיקה וניגנה) ו"המערב הפרוע" בתיאטרון הערבי-עברי.
ב-2009 החלה להשתתף במחזה "בתיאבון", הפקה משותפת של תיאטרון הסמטה וסמינר הקיבוצים; במחזה מגלמת סער נערה הסובלת מהפרעת אכילה.
בין השנים 2005–2011 הייתה סער חברה בלהקת הסינת'-פופ "טרי פויזן", שם ביצעה קולות רקע וניגנה על קלידים.
בשנת 2012 שיחקה לצידו של אלירן כספי בהצגה "כל יום חמישי" בתיאטרון הסימטה, עד ליציאתה לחופשת לידה.
ב-2014 השתתפה כחברת פאנל בתוכנית האירוח הנשית "מאמאלנד" בערוץ 24 לצד עדן הראל, איה קרמרמן, מיכל טראוריג וליהיא גרינר.
באותה שנה הנחתה את תוכנית הפנאי "עיצובים" בערוץ 10.
בשנת 2016 שיחקה את דמותה של קארן בסדרה "האחיות המוצלחות שלי" בבימויו של גורי אלפי.
באותה שנה שיחקה בסרט "מצברוח טוב" שביימו מירי בן חייל ותמר שפוני.
במהלך חייה תקלטה במועדונים ובמסיבות בארץ ובעולם, בין השאר לצד שותפתה חן יאני.
ב-2010 נישאה בשנית למוזיקאי אריאל לוינסון.
ב-2017 סער ומשפחתה ירדו מהארץ ועברו לפנמה.
גיליאן ולץ' היא זמרת ומלחינה אמריקאית.
ולץ' מופיעה עם השותף המוזיקלי שלה, דייוויד רולינגס.
סגנונם המוזיקלי משלב בלוגראס ומוזיקה אפלאצ'ית.
גיליאן הווארד ולץ' נולדה בניו יורק ואומצה על ידי קן ומיצי ולץ', מוזיקאים וקומיקאים.
אימה הביולוגית הייתה בשנתה הראשונה בקולג' ואביה היה מוזיקאי שביקר בניו יורק.
עבודה משותפת עם דייוויד רולינגס
ב-1992 עברו גיליאן ולץ' ודייוויד רולינגס לנאשוויל, טנסי.
כאשר שרו יחד את השיר צעיף ארוך ושחור הבינו השניים כי הקולות שלהם נשמעים בהרמוניה והחלו להופיע כצמד.
1998 – Hell Among the Yearling ("גיהנום בין בעל החיים הרכים")
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025ביצוע האמריקנה הטוב ביותר"Empty Trainload of Sky"אלבום הפולק הטוב ביותרWoodland
גילי (גלעד) מסמי (נולד ב-17 בפברואר 1983) הוא מלחין, משורר, זמר ואמרגן ישראלי, חבר לשעבר בצמד "הישראלים".
מסמי פרץ לתודעה ב-2003, כאשר כתב והלחין את השיר "בלבלי אותו", שביצע קובי פרץ ושהיה גם שמו של האלבום השישי של הזמר.
גם לאלבומו השביעי של פרץ שיצא ב-2004, כתב והלחין מסמי את שיר הנושא "משוגע עליך".
עוד באותה השנה, יצא לאור השיר "תיזהר ממנה" שכתב מסמי ללחן יווני וביצע ליאור פרחי, ושארבע שנים מאוחר יותר זכה לחידוש בשיתוף של פרחי עם סאבלימינל בעקבות ההצלחה המחודשת שנבעה מתוכנית המציאות "האח הגדול".
בתחילת 2004, בגיל 21, פתח מסמי בקריירת שירה במסגרת הצמד "הישראלים" ותחת הכינוי "ביגי".
חברו לצמד היה אמיתי "שורטי" צברי (בן ה-33 דאז), ושיר הפריצה שלהם היה "תזיזי ת'ישבן", אשר מאוחר יותר הכריזו כי השקיעו את כל הונם בו.
השיר, ששילב את ז'אנרי ההיפ הופ והפופ, הפך ללהיט גדול, ואף גרר שיר תגובה מאת הזמרת רוני דואני בשם "תזיז את הישבן", אשר מחה על היחס המזלזל של השיר (והקליפ שליווה אותו) לנשים.
האלבום של "הישראלים" שנשא את שם השיר יצא בחודש יוני של אותה השנה, תחת הלייבל "בן צור הפקות".