tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 1944 נחת הקורפוס בנורמנדי, ולאחר מכן השתתף במבצע קוברה, וב-8 באוגוסט כבש הקורפוס את לה-מאן.
בהחלטה שנויה במחלוקת נאלץ הקורפוס לעצור בארז'נטאן, ולא לחבור לכוחות הקנדיים בפאלז, ובכך נמנעה השמדת הכוחות הגרמניים בכיס פאלז.
לאחר מכן כבש הקורפוס ראש גשר על הסן, ובסתיו אותה שנה השתתף בקרב לורן.
בינואר 1945 לחם הקורפוס באלזס במסגרת מבצע נורדווינד, ולאחר מכן השתתף בחיסול כיס קולמר.
ב-15 במרץ 1945 פתח הקורפוס במתקפה גדולה לעבר גרמניה, יחד עם הקורפוס ה-6 והקורפוס ה-21. ב-20 במרץ פרץ הקורפוס דרך קו זיגפריד, כבש את הומבורג ואת צווייבריקן, וב-26 במרץ חצה את נהר הריין באזור וורמס ומנהיים.
ב-13 באפריל כבש הקורפוס את נירנברג, וב-3 במאי כבש את מינכן.
למחרת התקדם הקורפוס לזלצבורג שבאוסטריה, שם שהה בתום הלחימה ב-8 במאי.
לאחר המלחמה פורק הקורפוס, אולם חזר והוקם שוב כמה פעמים נוספות, ובשנת 1968 פורק באופן סופי.
הקורפוס ה-13 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-7 בדצמבר 1942 הוקם הקורפוס ה-13 ברוד איילנד, ולמפקדו מונה אמיל ריינהרדט.
ב-2 בדצמבר 1943 מונה אלוואן קלום גילם ג'וניור למפקד הקורפוס, ובנובמבר 1944 נשלח הקורפוס לחזית המערבית כחלק מהארמייה התשיעית.
עם סיום המלחמה שוחררו חיילי הקורפוס, והמפקדה עברה לקליפורניה, וב-25 בספטמבר 1945 פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-12 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1933 הוקם הקורפוס ה-12 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-29 באוגוסט 1942 הופעל הקורפוס בקולומביה, קרוליינה הדרומית תחת פיקודו של ויליאם סימפסון.
ב-1 בנובמבר 1943 מונה גילברט קוק למפקד הקורפוס, במקום סימפסון שמונה למפקד הארמייה הרביעית.
לאחר מכן התקדם הקורפוס במהירות ברחבי צרפת, אולם בתחילת ספטמבר נאלץ הקורפוס לעצור יחד עם שאר הארמייה השלישית בלורן בעקבות מחסור בדלק והתנגדות חזקה של ארמיית הפאנצר החמישית.
ב-13 בספטמבר חצו כוחות הקורפוס את נהר המוזל, וב-15 בספטמבר שוחררו הערים נאנסי ולינוויל.
ב-19 בספטמבר נתקלה הדיוויזיה המשוריינת ה-4, שהייתה חלק מהקורפוס, ב-2 בריגדות פאנצר והשמידה אותם.
הלחימה באזור נמשכה עד ה-1 באוקטובר, וב-9 באוקטובר חצה הקורפוס את נהר הסיל.
לאחר מנוחה של חודש חידש הקורפוס ב-8 בנובמבר את התקדמותו לעבר נהר הסאר, וב-20 בנובמבר חצה את הנהר.
הקורפוס המשיך בהתקדמותו, וב-12 בדצמבר החל להילחם כנגד קו זיגפריד בגרמניה.
המתקפה הגרמנית בארדנים שהחלה ב-16 בדצמבר, גרמה לכוחות הארמייה השלישית לסוב צפונה, והקורפוס השתתף בלחימה כנגד האגף הדרומי של הבליטה הגרמנית.
ב-15 בפברואר 1945 סיים הקורפוס בטיהור קו זיגפריד בגזרתו, והחל בהתקדמות לתוככי גרמניה.
ב-18 במרץ כבש הקורפוס את באד קרויצנאך, וב-21 במרץ כבש את וורמס.
למחרת חצה הקורפוס את נהר הריין באזור אופנהיים, ולאחר מכן כבש את מיינץ.
ב-25 במרץ כבש הקורפוס את דרמשטאדט, ובאותו יום שלח ג'ורג' פטון את כוח באום מיחידות הקורפוס על מנת לשחרר את מחנה המלבורג, אולם הכוח נכשל במשימתו.
ב-26 במרץ תקף הקורפוס את פרנקפורט, וכבש אותה לאחר 3 ימי לחימה.
לאחר מכן כבש הקורפוס את הנאו (28 במרץ), את באד הרספלד (31 במרץ) ואת פולדה (2 באפריל), וב-3 באפריל נעצר הקורפוס בין גותה לזול.
ב-4 באפריל גילו כוחות הקורפוס מחסן נאצי של אוצרות אמנות וזהב במכרה מלח במרקר, ולמחרת כבשו את מיינינגן.
לאחר מכן הופנה הקורפוס לכיוון דרום, על מנת להילחם בכוחות שהתבצרו בהרי האלפים.
ב-11 באפריל כבש הקורפוס את קובורג, וב-16 באפריל כבש את ביירוית.
ב-20 באפריל שוחרר מנטון אדי מתפקידו כמפקד הקורפוס עקב לחץ דם גבוה, ובמקומו מונה סטפורד לירוי אירווין.
ב-23 באפריל שחרר הקורפוס את מחנה הריכוז פלוסנבירג, וב-25 באפריל הגיע לנהר הדנובה.
ב-26 באפריל חצו יחידות הקורפוס את הדנובה דרומית-מערבית לרגנסבורג ונכנסו לאוסטריה, וב-4 במאי כבשו את לינץ.
לאחר מכן הופנה הקורפוס לעבר פראג, אולם הקורפוס חבר ליחידות הצבא האדום באמשטטן, ושם שהה עם סיום הקרבות ב-8 במאי.
הקורפוס ה-20 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-10 באוקטובר 1943 הוקם הקורפוס ה-20 על בסיס קורפוס השריון ה-4 שהוקם ב-5 בספטמבר 1942, ולמפקדו מונה וולטון ווקר.
ב-1 באוגוסט 1944 נחת הקורפוס בצרפת, ומיד הופעל במבצע קוברה כחלק מהארמייה השלישית בפיקודו של ג'ורג' פטון.
עד מהרה כבש הקורפוס את לה מאן, וב-10 באוגוסט כבש את אנז'ה.
ב-19 באוגוסט כבש הקורפוס את שארטר לאחר 5 ימי קרב, וב-23 באוגוסט כבש את פונטנבלו.
הקורפוס המשיך בהתקדמות המהירה וחצה את נהר הסן, וב-27 באוגוסט תפס ראש גשר מעבר לנהר המארן.
ב-31 באוגוסט כבש הקורפוס את ורדן, וחצה את נהר המז.
בתחילת ספטמבר נעצר הקורפוס לפני מץ, מחמת מחסור בדלק, ולאחר מכן השתתף בקרב על מץ שנמשך עד ה-13 בדצמבר.
בדצמבר לחם הקורפוס בקרב על הבליטה באגף הדרומי של הבליטה הגרמנית, ולאחר מכן השתתף בפריצה לגרמניה.
בימי המלחמה האחרונים חדר הקורפוס לאוסטריה, ושם שהה בסיום המלחמה ב-8 במאי.
ב-1 במרץ 1946 פורק הקורפוס, אולם בשנת 1957 הוקם שוב, ובשנת 1970 פורק באופן סופי.
הקורפוס ה-19 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-10 באוקטובר 1943 הוקם הקורפוס ה-19 על בסיס קורפוס השריון ה-3 שהוקם ב-7 ביולי 1942, ולמפקדו מונה ויליס קריטנברגר.
בינואר 1944 מונה רוסקו וודרוף למפקד הקורפוס, ובמרץ אותה שנה החליפו צ'ארלס קורלט.
ב-10 ביוני 1944 נחת הקורפוס בנורמנדי, שם השתתף בקרבות הקשים שהתחוללו באזור.
לאחר מכן השתתף הקורפוס במבצע קוברה ובקרב פאלז, וב-28 באוגוסט חצה את נהר הסן.
לאחר מכן השתתף הקורפוס בשחרור בלגיה, וב-14 בספטמבר חדר אל גרמניה.
הקורפוס השתתף בקרב על אאכן, וב-15 באוקטובר החליף ריימונד מק'ליין את קורלט בפיקוד על הקורפוס.
בדצמבר השתתף הקורפוס בקרב על הבליטה, ולאחר מכן לחם בקרב על גרמניה כחלק מהארמייה התשיעית עד סוף המלחמה.
ב-5 בספטמבר 1945 פורק הקורפוס, אולם חזר והוקם שוב ב-12 ביולי 1950, וב-1 באפריל 1968 פורק באופן סופי.
הקורפוס ה-16 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-1 באוקטובר 1933 הוקם הקורפוס ה-16 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-7 בדצמבר 1943 הופעל הקורפוס בפורט ריילי, קנזס תחת פיקודו של ג'ון אנדרסון.
הקורפוס נשלח לאירופה בינואר 1945, שם לחם בחזית המערבית כחלק מהארמייה התשיעית.
הקורפוס השתתף בשחרור העיר רורמונד בהולנד, ולאחר מכן השתתף בחיסול כיס הרוהר ובקרבות האחרונים שהיו בגרמניה.
לאחר המלחמה חזרו חיילי הקורפוס לארצות הברית, וב-7 בדצמבר 1945 פורק הקורפוס.
באפריל 1951 הופעל הקורפוס שוב, ככוח מילואים אשר הוצב בפיקוד המזרח הרחוק.
במאי אותה שנה נשלח הקורפוס לסנדאי, יפן, שם היה מוצב עד לפירוקו בנובמבר 1954. ב-22 באפריל 1957 הוקם שוב הקורפוס והוצב בנברסקה, שם שהה עד לפירוקו הסופי ב-30 באפריל 1968.
הקורפוס ה-18 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1899 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה אוסקר פון לינדספויט.
מטה הקורפוס היה בפרנקפורט, וחייליו גויסו מהדוכסות הגדולה של הסן וממחוז ויסבאדן.
בשנת 1900, שנה לאחר הקמתו, מונה לראש מטה הקורפוס גאורג פון דר מרוויץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הקורפוס תחת פיקודו של דדו פון שנק כחלק מהארמייה הרביעית.
הוא לחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות.
לקראת סיום המלחמה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת הארמיות רופרכט, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
גנרל חיל הרגלים אוסקר פון לינדספויט (1 באפריל 1899 - 30 באפריל 1904)
הקורפוס ה-16 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
שלחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1890 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה גוטליב פון היזלר.
מטה הקורפוס היה במץ, וחייליו גויסו מאזור לורן.
בתחילה היה הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הועבר הקורפוס בפיקודו של ברונו פון מודרה תחת פיקוד הארמייה החמישית.
הקורפוס לחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן.
לאחר מכן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השלישית עד סוף המלחמה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
גנרל חיל הרגלים מקסימיליאן פון פריטוויץ (24 באפריל 1906 - 28 בפברואר 1913)
גנרל לוטננט אדולף וילד פון הוהנבורן (29 באוקטובר 1916 - 2 באפריל 1919)
הקורפוס ה-17 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס הוקם ב-24 במרץ 1890 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה אוגוסט פון לנצה.
מטה הקורפוס היה בדנציג, וחייליו גויסו מפרוסיה המערבית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-35 וה-36 תחת פיקודו של אוגוסט פון מקנזן כחלק מהארמייה השמינית.
הקורפוס לחם נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתף בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתף בקרב טננברג.
לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחם בקרב לודז'.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובאוקטובר 1915 הועבר לחזית המערבית והוצב באזור הסום, שם לחם בשנת 1916 במהלך הקרב על הסום.
במהלך מתקפת האביב הגרמנית לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-18, ולאחר מכן השתתף בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-26 ביוני 1919.
גנרל חיל הרגלים גאורג פון בראונשווייג (3 באפריל 1902 - 11 בינואר 1908)
גנרל חיל הפרשים אוגוסט פון מקנזן (27 בינואר 1908 - 1 בנובמבר 1914)
גנרל חיל הרגלים גינטר פון פאנוויץ (2 בנובמבר 1914 - 6 בספטמבר 1916)
הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס הוקם ב-25 במרץ 1899 בצבא ממלכת סקסוניה כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה היינריך ליאו פון טרייטשקה.
מטה הקורפוס היה בלייפציג, וחייליו גויסו מהאזור המערבי של ממלכת סקסוניה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המערבית כחלק מחלק מהארמייה השלישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן.
באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון.
לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרבות שונים בחזית המערבית, ובשנת 1917 לחם בקרב מסין.
בשנת 1918 לחם הקורפוס בקרב איפר הרביעי כחלק ממתקפת האביב, ובספטמבר אותה שנה הועבר תחת פיקוד קבוצת הארמיות אלברכט, עמה לחם עד סוף המלחמה.
גנרל חיל הרגלים היינריך ליאו פון טרייטשקה (25 במרץ 1899 - 21 באפריל 1904)
גנרל חיל הרגלים אלכסנדר ויצטום פון אקסטדט (22 באפריל 1904 - 26 בנובמבר 1907)
גנרל חיל התותחנים הנס פון קירכבך (27 בנובמבר 1907 - 27 בנובמבר 1913)
גנרל חיל הפרשים מקסימיליאן פון לאפרט (28 בנובמבר 1913 - 20 ביולי 1917)
גנרל חיל הרגלים אדולף פון קרלוביץ (21 ביולי 1917 - 8 באוגוסט 1918)
הקורפוס ה-12 (הסקסוני ה-1) Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
שלחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-23 בפברואר 1867 בצבא ממלכת סקסוניה כחלק מארגון מחודש של צבא הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ולמפקדו מונה אלברט, נסיך סקסוניה.
מטה הקורפוס היה בדרזדן, וחייליו גויסו מהאזור של ממלכת סקסוניה.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה היה הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-23 וה-24 בפיקודו של אלברט, נסיך סקסוניה, כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה.
במהלך המצור על מץ מונה אלברט למפקד הארמייה הרביעית - ארמיית המז, שהוקמה לצורך המצור, וכללה את הקורפוסים ה-4, ה-12, וקורפוס המשמר, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס אחיו גאורג, נסיך סקסוניה, שפיקד עליו עד לשנת 1900.
ב-1 באפריל 1887 הוקמה הדיוויזיה ה-32 (הסקסונית ה-3) וצורפה לקורפוס, ובשנת 1902 הוקם הקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) והועברו אליו הדיוויזיות ה-24 וה-40, והקורפוס ה-12 הפך לאזור הגיוס של החלק המזרחי של הממלכה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המערבית כחלק מהארמייה השלישית ולחם בחזית המערבית.
ונטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן.
לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרבות שונים בחזית המערבית, ובסוף המלחמה הוא היה חלק מפלגת הארמייה B.
גנרל חיל הרגלים אלברט, נסיך סקסוניה (23 בפברואר 1867 - 18 באוגוסט 1870)
גנרל חיל הרגלים פרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה (26 באוגוסט 1902 - 17 באוקטובר 1904)
גנרל חיל הפרשים הרמן פון ברויזאם (18 באוקטובר 1904 - 25 בספטמבר 1910)
גנרל חיל הרגלים הורסט אדלר פון דר פלניץ (17 באפריל 1916 - 7 בספטמבר 1917)
הקורפוס ה-11 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס הוקם ב-30 באוקטובר 1866 וכמפקדו הישיר מונה היינריך פון פלונסקי.
מטה הקורפוס היה בקאסל, וחייליו גויסו מפרובינציית הסן-נסאו (שטחי נסיכות הבוחר מהסן
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה כלל הקורפוס את הדיוויזיות ה-21 וה-22, והיה תחת פיקודו של יוליוס פון בוזה.
לאחר מכן חזר היינריך פון פלונסקי להיות מפקדו הישיר של הקורפוס, ותחת פיקודו הפך הקורפוס לחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה.
תחת פון פלונסקי השתתף הקורפוס בקרבות ויסמבורג, וורת' וסדאן.
בשנת 1871 צורפה הדיוויזיה ה-25 (הדוכסות הגדולה של הסן) לקורפוס.
בשנת 1899 הוקם הקורפוס ה-18 והועברו אליו הדיוויזיות ה-21 וה-25. בתמורה קיבל הקורפוס ה-11 את הדיוויזיה ה-38.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המערבית כחלק מחלק מהארמייה השלישית, ונטל חלק במערכה על הגבולות.
לאחר מכן הועבר לחזית המזרחית, שם לחם פון בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן בקרבות נוספים, ביניהם מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה.
בשנת 1915 הועבר שוב לחזית המערבית, שם לחם בקרבות שונים בזירה.
בשנת 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב, ובאוגוסט הותקף בקרב אמיין.
לאחר מכן לחם הקורפוס כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ולאחר תבוסת גרמניה במלחמה פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
גנרל חיל הרגלים היינריך פון פלונסקי (30 באוקטובר 1866 - 17 ביולי 1870)
גנרל חיל הרגלים היינריך פון פלונסקי (7 באוגוסט 1871 - 7 בינואר 1871)
גנרל חיל הרגלים יוליוס פון בוזה (8 בינואר 1871 - 5 באפריל 1880)
גנרל חיל הפרשים לודוויג פון שלוטהיים (6 באפריל 1880 - 21 במרץ 1889)
גנרל חיל הפרשים אלברכט, דוכס וירטמברג (24 בספטמבר 1906 - 24 בפברואר 1908)
גנרל חיל הרגלים ריינהרד פון שפר-בויאדל (25 בפברואר 1908 - 31 בדצמבר 1913)
הקורפוס ה-13 (וירטמברג) Armee-Korps) היה קורפוס של צבא ממלכת וירטמברג.
הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ולאחר מכן הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם בשנת 1817, והיה המפקדה הגבוהה ביותר בצבא ממלכת וירטמברג.
ב-24 ביולי 1866 השתתפו כוחות הקורפוס בקרב טאוברבישופסהיים כחלק מהקורפוס הפדרלי השמיני, וספגו בו תבוסה מכוחות הצבא הפרוסי.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה השתתף הקורפוס בפיקודו של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין בלחימה כחלק מכוח משלוח משולב מווירטמברג ומבאדן, ולחם בקרבות ורת וסדאן, ולאחר מכן השתתף במצור על פריז, וב-18 בדצמבר 1871 הצטרף הקורפוס לצבא הקיסרות הגרמנית כקורפוס ה-13.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה הקורפוס חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים.
באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון, שם הפך לפלגת ארמייה שלחמה בניסיון לכבוש את העיר איפר, אך לא הצליחה במשימתה.
בשנת 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, שם לחם כחלק מהארמייה התשיעית בקרבות השונים.
באותה שנה נלקחו יחידות מהקורפוס להקמת הקורפוס האלפיני, שהשתתף בקרבות הנהר איזונצו, ובמסגרתו קיבל ארווין רומל את עיטור הפור לה מריט.
בשנת 1916 חזר הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בקרב שמפאן השני כחלק מפלגת ארמייה ארעית, שכללה גם את הקורפוס ה-15 והקורפוס הבווארי ה-2. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרב על הסום, ובשנת 1917 לחם בקרב קמברה כחלק מהארמייה השנייה.
בהמשך לחם בקורפוס במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם כחלק מהארמייה הרביעית, ובסוף המלחמה הוא נלחם כחלק מפלגת הארמייה C.
גנרל חיל הרגלים פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (עד ה-18 באוקטובר 1871)
גנרל חיל הרגלים וולף לואיס אנטון פרדיננד פון שטילפנגל (19 באוקטובר 1871–24 בדצמבר 1873)
גנרל חיל הרגלים אמיל פון שוורצקופן (24 בדצמבר 1873–5 בינואר 1878)
גנרל חיל הרגלים גוסטב הרמן פון אלפנסלבן (15 במאי 1886–25 באוקטובר 1890)
גנרל חיל הפרשים וילהלם פון וולקרן (26 באוקטובר 1890–21 באפריל 1895)
גנרל חיל הרגלים אוסקר פון לינדקוויסט (22 באפריל 1895–24 במרץ 1899)
גנרל חיל הרגלים לודוויג פון פלקנהאוזן (25 במרץ 1899–21 במרץ 1902)
גנרל חיל הפרשים יוזף פון פאלואה (4 באפריל 1907–24 בפברואר 1908)
גנרל חיל הפרשים אלברכט, דוכס וירטמברג (25 בפברואר 1908–28 בפברואר 1913)
הקורפוס ה-11 (בטורקית: 11 nci Kolordu or On Birinci Kolordu) היה קורפוס של צבא האימפריה העות'מאנית אשר לחם בחזית הקווקזית.
ב-1911 עבר צבא האימפריה העות'מאנית רפורמה אשר במסגרתה הוקמו בו קורפוסים.
הקורפוס ה-11 הוקם גם כן כחלק מתהליך זה, והוצב בעיר ואן.
מפקדו הראשון היה גאליפ פאשא.
עם כניסתה של האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה, מונה אבדילקרים פאשא למפקדו.
ביולי 1915, בסמוך לעיר מלזגירט, לחם הקורפוס ה-11 ביחידות הארמייה הקווקזית של צבא האימפריה הרוסית תחת פיקודו של ניקולאי יודניץ'.
במהלך מתקפת ארזורום נחל הקורפוס תבוסה קשה ואבדילקרים פאשא הועבר מתפקידו.
כמפקדו החדש של הקורפוס מונה סלהאטין עדיל, אר פיקד עליו עד פירוקו באוקטובר 1916.
סלהאטין עדיל (1916 - עד הפירוק)
הקורפוס ה-14 (באדן) היה קורפוס של צבא באדן, אשר היה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-30 בספטמבר 1870 לקראת המצור על שטרסבורג במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, והועמד תחת פיקודו של גנרל חיל הרגלים אוגוסט פון ורדר.
לאחר נפילת שטרסבורג, השתתף הקורפוס במצור על בלפור ובקרב וילרסקסל.
ב-15 בינואר 1871 תקף גנרל שארל דניס בורבאקי את הקורפוס לאורך נהר ליסאיין, אולם לאחר קרב בן שלושה ימים הוא נסוג עם צבאו לשווייץ.
במרץ 1871 פורק הקורפוס, אולם ב-1 ביולי אותה שנה הוא הוקם מחדש, והצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית כקורפוס ה-14.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה הקורפוס חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן.
בסוף ספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית באזור אראס, ולחם בקרב אראס (1914).
לאחר מכן הועבר הקורפוס לשמפאן, שם נטל חלק בקרב שמפאן השני בשנת 1915, ובשנת 1916 הוא השתתף לתקופה קצרה בקרב על הסום.
בהמשך השתתף הקורפוס בקרב איפר השלישי ובמתקפת האביב הגרמנית כחלק מהארמייה השנייה.
לאחר מכן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הראשונה, ובמהלך מתקפת מאה הימים הוא נלחם כחלק מהארמייה ה-18.
גנרל חיל הרגלים זיגיסמונד פון שליכטינג (20 באוגוסט 1888 - 1 בינואר 1896)
גנרל חיל הרגלים מקס פון בוק אונד פולאך (27 בינואר 1902 - 10 בספטמבר 1907)
גנרל חיל הרגלים ארנסט פון הוינינגן (11 בספטמבר 1907 - 31 באוגוסט 1914)
גנרל לוטננט אלפרד פון בוקמן (5 בספטמבר 1917 - 1 בנובמבר 1917)
גנרל לוטננט פרידריך פון גונטרד (2 בנובמבר 1917 - 28 ביוני 1919)
הקורפוס ה-15 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-20 במרץ 1871 כאזור הגיוס של אלזס-לורן, שסופחה אז לקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה אדוארד פון פרנסקי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה הקורפוס חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית.
בהמשך לחם הקורפוס בקרב על הסום, כחלק מהארמייה הראשונה, ובמתקפת האביב הגרמנית לחם בקרב השני על המארן ובקרב השלישי על האן.
במהלך מתקפת מאה הימים הוא נלחם כחלק מהארמייה ה-19 בקבוצת הארמיות אלברכט, ולאחר המלחמה, ביוני 1919, פורק הקורפוס.
גנרל חיל הרגלים אדווין פון מנטויפל (1 בנובמבר 1879 - 15 בספטמבר 1885)
גנרל חיל הפרשים וילהלם פון היודוק (16 בספטמבר 1885 - 3 בנובמבר 1890)
גנרל חיל הרגלים אלפרד פון לווינסקי (4 בנובמבר 1890 - 31 במרץ 1892)
גנרל חיל הרגלים וילהלם פון בלום (1 באפריל 1892 - 3 באפריל 1896)
גנרל חיל הרגלים קונו פון פלקנשטיין (4 באפריל 1896 - 6 במאי 1899)
גנרל חיל הרגלים אנטון הרווארט פון בייטנפלד (9 ביוני 1900 - 31 במרץ 1903)
גנרל חיל הרגלים לאופולד הנטשל פון גילגנהיימב (1 באפריל 1903 - 30 בינואר 1910)
הקורפוס ה-12 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המקדונית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחם בחזית המערבית.
הקורפוס הוקם בצרפת ב-8 בספטמבר 1915 בפיקודו של הנרי פולר וילסון, ובנובמבר 1915 הועבר הקורפוס מהחזית המערבית לחזית המקדונית כדי לתגבר את כוחות מדינות ההסכמה בחזית, והיה חלק מארמיית סלוניקי הבריטית.
במסגרת זו לחם הקורפוס בקרב דויראן השני שהסתיים בתבוסה בריטית.
בספטמבר 1918 במסגרת מתקפת הווארדאר של כוחות מדינות ההסכמה, כלל הקורפוס את הכוחות הבריטיים בגזרה המערבית של אגם דויראן ובמהלך קרב דויראן השלישי ספגו כוחותיו אבדות כבדות ולא עלה בידם לפרוץ את קווי הבולגרים.
ב-11 בפברואר 1919 פורק הקורפוס, ווילסון מונה למפקד כוחות הצבא הבריטי בחזית המקדונית ובחזית הים השחור.
ביולי 1940 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מכוחות הבית בבריטניה, ותחת פיקודו נכללו הדיוויזיה ה-56 והדיוויזיה ה-45. ביוני 1944 נשלח הקורפוס לצרפת, שם לחם במהלך המערכה בנורמנדי, ובכלל זה נטל חלק במערכה סביב העיר קן ובקרב פאלז.
בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס גם במבצע מרקט גארדן הכושל בהולנד, ולאחר מכן נטל חלק בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה.
מונטגיו סטופפורד (נובמבר 1942 – נובמבר 1943)
הקורפוס ה-11 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס ה-11 הוקם ב-29 ביולי 1921 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-15 ביוני 1942 הופעל בשיקגו, אילינוי תחת פיקודו של .
במרץ 1944 נשלח הקורפוס למערכה באוקיינוס השקט, שם פעלה בתחילה כחלק מכוח אלמו בגינאה החדשה.
לאחר מכן לחם הקורפוס במהלך המערכה בפיליפינים כחלק מהארמייה השמינית בפיקודו של רוברט אייכלברגר, ואף נטלה חלק בלחימה בלוזון ודרום הפיליפינים.
לאחר הכניעה היפנית ב-2 בספטמבר 1945, עבר הקורפוס לשרת כחיל כיבוש ביוקוהמה, יפן וסביבתה, וב-11 במרץ 1946 פורק הקורפוס במיטו, יפן.
הקורפוס ה-14 הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הופעל בדצמבר 1942 והועמד תחת פיקודו של אלכסנדר פאץ', והחליף את דיוויזיית הנחתים הראשונה שספגה אבדות כבדות בקרב גוודלקנל.
הקורפוס שכלל את דיוויזיית הנחתים השנייה, הדיוויזיה ה-23 והדיוויזיה ה-25, לחם בשלב הסופי של קרב גוודלקנל, עד לגירוש היפנים מהאי.
במהלך המערכה באיי שלמה ובקרבות על האי ניו ג'ורג'יה.
ב-15 בדצמבר של אותה שנה נשלח הקורפוס בפיקוד אוסקר גריסוולד למערכה בבוגנוויל והחליף שם את קורפוס הנחתים ה-1 של רוי גייגר.
הקורפוס התבסס בראש החוף של בעלות הברית באי בוגנוויל.
לאחר מכן נשלח להילחם במערכה בפיליפינים כחלק מהארמייה השישית של וולטר קרוגר, שם פעל הקורפוס עד לסיום המלחמה.
בשנת 1957 הופעל הקורפוס מחדש במיניאפוליס, מינסוטה, והוא היה פעיל עד לפירוקו בשנת 1968.
הקורפוס ה-11 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בגליפולי ובחזית המערבית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחם במהלך המערכה בתוניסיה.
הקורפוס הוקם בצרפת ב-29 באוגוסט 1915 בפיקודו של ריצ'רד הייקינג, ובשנת 1916 לחם במהלך הקרב על הסום וספג אבדות כבדות.
בנובמבר 1917 נשלח הקורפוס לאיטליה, שם לחם בקרבות חזית האיטלקית.
במרץ 1918 חזר הקורפוס לצרפת והשתתף במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה החמישית, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
בשנת 1940 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מכוחות הבית בבריטניה, ותחת פיקודו נכללו הדיוויזיה ה-15 והדיוויזיה ה-55, וביולי 1943 פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-15 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית.
הקורפוס הוקם במצרים ב-9 בדצמבר 1915 בפיקודו של הנרי הורן.
הקורפוס השתתף בהגנה על תעלת סואץ, ובמרץ 1916 נשלח לצרפת, שם צורף לארמייה הרביעית של חיל המשלוח הבריטי.
ביולי 1916 לחם הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-7 וה-21 במהלך הקרב על הסום, תוך שכוחותיו סופגים אבדות כבדות.
בשנת 1917 לחם הקורפוס בקרב איפר השלישי, ובשנת 1918 לחם במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
לאחר סיום המלחמה פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-17 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
בינואר 1916 הוקם הקורפוס ה-17 בצרפת, והוא הועמד בפיקודו של ג'וליאן בינג.
הקורפוס לחם במהלך קרב אראס כחלק מהארמייה השלישית, ולאחר מכן נותר באזור אראס.
בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-18 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
בינואר 1917 הוקם הקורפוס ה-18 בצרפת, והוא הועמד בפיקודו של אייבור מקסה.
הקורפוס לחם במהלך הקרב על הסום ובקרב אראס כחלק מהארמייה השלישית, ולאחר מכן לחם בקרב איפר השלישי.
ביולי 1918 אוחד הקורפוס עם הקורפוס ה-8.
בשנת 1941 הופעלה יחידה פיקטיבית בשם "הקורפוס ה-18", כחלק מיחידות ההגנה של קפריסין, אולם עד מהרה שונה שמה ל"הקורפוס ההודי ה-25".
הקורפוס ה-19 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
בפברואר 1917 הוקם הקורפוס ה-19 בצרפת, והוא הועמד בפיקודו של הרברט ווטס.
הקורפוס לחם במהלך קרב איפר השלישי, ובאביב 1918 ספג אבדות כבדות במהלך מתקפת האביב הגרמנית.
במהלך מתקפת מאה הימים לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-14 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
בינואר 1916 הוקם הקורפוס ה-14 בצרפת, ולמפקדו מונה רודולף למברט.
הקורפוס לחם בקרב על הסום בקיץ אותה שנה, ובקיץ 1917 לחם בקרב פשנדל.
באוקטובר 1917 הועבר הקורפוס לחזית האיטלקית ולמברט מונה למפקד הכוחות הבריטיים בחזית זו.
הוא הוביל את המתקפה העיקרית בקרב ויטוריו ונטו, שהביא להכנעת הצבא האוסטרו-הונגרי בראשית נובמבר 1918.
במלחמת העולם השנייה, הקורפוס ה-14 הוקם בצפון אפריקה בסוף 1943 כחלק מתוכנית הכיסוי לנחיתות באנציו.
בתחילה הוקצה הקורפוס לארמייה ה-12, ובהמשך הועבר תחת פיקוד הארמייה השביעית של ארצות הברית ולבסוף תחת קבוצת הארמיות ה-15 ככוח עתודה למערכה האיטלקית.
הקורפוס ה-16 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
בינואר 1916 הוקם הקורפוס ה-16 בסלוניקי, ולמפקדו מונה ג'ורג' מילן.
הקורפוס לחם בחזית המקדונית, וממאי 1916 הוא היה חלק מארמיית סלוניקי הבריטית.
הקורפוס לא קיבל כמעט משאבים, בשל החלטתו של ויליאם רוברטסון לתת עדיפות לחזית המערבית.
בספטמבר 1918 ספג הקורפוס אבדות כבדות במהלך קרב דויראן השלישי, אולם כוחות מעצמות המרכז הובסו במהלך מתקפת הוורדאר, מה שהביא לניצחון מדינות ההסכמה בחזית הבלקן.
במלחמת העולם השנייה, הקורפוס ה-16 הוקם כקורפוס פיקטיבי תחת פיקוד הארמייה ה-12, לצורך מבצע אשד.
הקורפוס ה-19 היה קורפוס של הצבא הצרפתי.
בדצמבר 1870, משלחת טור הקימה את הקורפוס ה-19 באלנסון.
הקורפוס הוקם שוב ב-13 באוגוסט 1874, הוא כלל את היחידות הצבאיות השונות באלג'יריה, והיווה את הגרעין של צבא אפריקה.
הקורפוס היה ממוקם באזור הצבאי ה-19 של הצבא המטרופוליטני שכלל את שלוש המחלקות של אלג'יר, אורן וקונסטנטין, הממוקמות באלג'יריה של ימינו.
חיל המצב היה מוצב בעיקר באלג'יר, מסקרה, טלמסן ועין.
אלמנטים שלו היו גם מוצבים בתוניסיה, והיוו את 'דיוויזיית הכיבוש התוניסאית', שהייתה ממוקמת בעיקר בתוניס, ביזרטה וסוסה.
עשרים האזורים הצבאיים האחרים של הצבא המטרופוליטני כיסו את צרפת היבשתית, ומכאן ניתן לו שמו "צבא אפריקה".
21 קורפוסים הוקמו בדצמבר 1870, ולכל אחד מהם אזור צבאי משלו.
דיוויזיות אורן ואלג'יר של הקורפוס נלחמו באיט חבש, חלק קטן מח'ים אייט אונבגוי של קונפדרציית עאיט אטא בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. הסכסוך הסתיים בסיפוח אזור טואט-גורארה-טידיקלט על ידי צרפת בשנת 1901.
הדיוויזיה המרוקאית הייתה אחת היחידות המעוטרות ביותר של הצבא הצרפתי ובכל הגדודים שלה היו לוחמים שעוטרו בצלב המלחמה בסוף הסכסוך.
הדיוויזיה המרוקאית הייתה הדיוויזיה היחידה שזכתה לעיטור לגיון הכבוד במהלך מלחמת העולם הראשונה.
חלק מכוחות הקורפוס ה-19 נשלחו לשרת כחלק מחיל המשלוח למזרח התיכון.
שני רגימנטים ארעיים, שהורכבו בסך הכל מחמישה גדודי זואבים וגדוד לגיון הזרים אחד, לחמו במערכה בגליפולי, ולאחר מכן בחזית סלוניקי, ונלחמו לצד כוחות בריטיים בשתי המערכות.
הקורפוס הצטרף לבעלות הברית בסוף 1942 כאשר כוחות צרפת של וישי בצפון מערב אפריקה עברו לבעלות הברית לאחר מבצע לפיד והכיבוש הגרמני והאיטלקי בצרפת של וישי.
הקורפוס ה-19 לחם כחלק מהארמייה הבריטית הראשונה עד לכניעת כוחות הציר בתוניסיה במאי 1943.
למעט כוח לגיון הזרים מצומצם וגדוד אחד של ספאידים, כל שאר הגדודים של ארמיית אפריקה פורקו או איבדו את זהותם הקודמת בין 1960 ל-1965, לאחר שזכו לעצמאות מצרפת משטחים אלה.
הקורפוס ה-15 של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: 15'inci Kolordu או On Beşinci Kolordu) היה אחד מגייסות הצבא העות'מאני.
הוא הוקם במהלך מלחמת העולם הראשונה.
480 חיילי הקורפוס, שלחמו בחזית גליציה ומתו, קבורים בבית הקברות הטורקי בבודפשט בתוך בית הקברות הציבורי החדש בבודפשט, הונגריה.
אחד עשר קברים הם של חיילים לא ידועים.
הקורפוס ה-15 נלחם בכמה חזיתות.
התנסותו הקרבית הראשונה הייתה ב-2 בספטמבר 1916. ב-16/17 בספטמבר תקפו הרוסים את הקורפוס בדגש על הרגימנט ה-61, אך נסוגו מפני מתקפת נגד של העות'מאנים.
הנפגעים העות'מאניים ביומיים אלו מנו 7,000 ואילו ההרוגים הרוסים הסתכמו ב-15,000–20,000, דבר שייצב את חלק החזית של הקורפוס בשבועיים הקרובים.
ב-30 בספטמבר פתחו הרוסים במתקפה נוספת, אך נהדפו שוב; מספר הנפגעים הטורקים היה 5,000 בעוד שההרוגים הרוסים לא היו ידועים אך ככל הנראה גבוהים בהרבה (10,000+).
ב-5/6 באוקטובר חידשו הרוסים את המתקפה במתקפה של 13 רגימנטים על החלק הדרומי של הקו העות'מאני; הם כבשו את גבעת סבטבי אחרי הפסדים כבדים, אך במהרה נסוגו שוב.
הנפגעים העות'מאנים ביומיים אלה היו 3,000 לעומת 12,000 הרוגים רוסים.
נובמבר ודצמבר 1916 חלפו ללא קרבות רציניים עם הרוסים.
בתחילת נובמבר, המצב הטקטי במגזר הטורקי בחזית היה כה נוח עד שהגרמנים משכו את כוחותיהם בלדאבור.
התקפות רוסיות רחבות היקף התרחשו במהלך כל חודש דצמבר, אך הטורקים דחו אותן ללא אובדן שטח.
הנפגעים העות'מאנים היו בסביבות 3,000 בנובמבר ודצמבר.
לאחר שספג אבדות כבדות בספטמבר-דצמבר 1916, תוגבר הקורפוס בכוחות טריים מטורקיה בתחילת 1917. כוחו של הקורפוס עלה ל-27,031 איש עם 5,668 איש נוספים שהתאמנו במחנות רגימנטים עד סוף ינואר.
הקורפוס זכה לחיזוק משמעותי גם ביחידות חדשות שהגבירו את יעילות הלחימה שלו, כגון סוללות ארטילריה, יחידות מודיעין ועבודה, פלוגת מטוסים, מחלקת בלונים, חברת מאפיות שדה, יחידות הובלה ובית חולים וטרינרי.
ב-22 בינואר עוטרו מפקדים וחיילים טורקים מוצלחים בצלב הברזל הגרמני.
ב-4 בפברואר, בהפגנת סולידריות, ביקר בריגדיר סבט פאשה לביקור אצל הקייזר וילהלם עצמו.
בבוקר ה-5 במרץ 1917 הקדימו הרוסים מתקפה של שלוש דיוויזיות על חלק מהקו הטורקי בהפגזות תותחים כבדות.
עם זאת, הרוסים פתחו במתקפה בזמן שהקורפוס כבש את הקרקע הגבוהה ביותר להגנה המשקיפה על עמק נהר זלוטלפיה והדף את הרוסים.
התקפה דומה נדחתה באפריל 1917. מאי חלף ללא תקריות נוספות, אך לקראת סוף יוני חידשו הרוסים את המתקפה.
הלחימה המשיכה להתעצם וב-1 ביולי הרוסים ניסו לעקור את הטורקים באמצעות פגזי גז.
עד 11 ביולי נרגעו הקרבות בעיקר.
ההפסדים הרוסים במתקפה של יוני-יולי היו 30,000, בעוד שההפסדים הטורקים דווחו כ-2,550 מ-29 ביוני עד 2 ביולי 1917 בלבד.
ההפסדים הרוסים בהתקפות מרץ ואפריל אינם ידועים.
בתחילת אוגוסט 1917 המטה הכללי הטורקי החליט להעביר את הקורפוס מגליציה לארץ ישראל, וב-26 בספטמבר 1917 היחידות הראשונות של הקורפוס הועברו לקונסטנטינופול.
באותו זמן, הקורפוס גרם יותר מ-72,000 נפגעים לכוחות הרוסים היריבים והדף בגזרת הקו שלהם נגד לפחות חמש התקפות גדולות, בעוד שכוחות אוסטרו-הונגרים בגודל דומה נכנעו להתקפות דומות בערך באותו זמן אפילו עם גיבוי גרמני.
הגנרל הגרמני אריך פון פאלקנהיין טען בזיכרונותיו כי הטורקים הם "נכס בעל ערך נדיר לארמיית הדרום", ואפשר לגרמנים לגייס חיילים במקומות אחרים בהתאם למשימת הכוח שלהם.
עם זאת, אוטו לימן פון זאנדרס טען כי הכוחות המנוסים והמאובזרים של הקורפוס היו יכולים לשמש טוב יותר במערכה המזרח תיכונית.
באותה תקופה שבה השיג הקורפוס את הצלחותיו בגליציה, העות'מאנים ספגו סדרה של תבוסות קטסטרופליות נגד הרוסים והבריטים בחזרה בשטח שלהם, ואיבדו את ארזינג'אן בקווקז ועזה בארץ ישראל.
הקורפוס העות'מאני ה-15 ספג הפסדים כולל של כ-25,000 בגליציה.
באפריל 1915 נבנה הקורפוס כדלקמן:
באוגוסט 1916 נבנה הקורפוס כדלקמן:
הקורפוס ה-15 (גליציה, מפקד: מירלאי יאקאפ Şevki ביי)
הדיוויזיה ה-19 (מפקד: Kaymakam Şefik ביי, הרמטכ"ל: Binbaşı Lütfü ביי)
הדיוויזיה ה-20 (מפקד: קיימקאם יאסין הילמי ביי, הרמטכ"ל: סרן İsmail Hakkı)
בדצמבר 1916 נבנה הקורפוס כדלקמן:
הקורפוס ה-15 (גליציה, מפקד: מירליבה סבט פשה )
הדיוויזיה ה-19 (מפקד: קיימקם סדט ביי)
הדיוויזיה ה-20 (מפקד: קיימקאם יאסין הילמי ביי)
באוגוסט 1917 נבנה הקורפוס כדלקמן:
בינואר, יוני 1918, הקורפוס נבנה כך:
בספטמבר 1918 נבנה הקורפוס כדלקמן:
בנובמבר 1918 נבנה הקורפוס כדלקמן:
בינואר 1919 נבנה הקורפוס כדלקמן:
האוגדה הקווקזית התשיעית (הסנקאלה; כיום: פסינלר)
לאחר שירות בערים ובמשימות שונות בתקופת הרפובליקה הטורקית, הקורפוס ה-15 התפרק והפך לדיוויזיה ה-15 בשנת 2005.
הקורפוס ה-16 של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: 16 ncı Kolordu או On Altıncı Kolordu) היה קורפוס של הצבא העות'מאני.
הקורפוס לחם במהלך קרב ביטליס, כחלק מהמערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה, תחת פיקודו של מוסטפא כמאל פאשה, אשר הביא לעצירת ההתקדמות הצבאית הרוסית לעבר אסיה הקטנה.
לאחר הקרב מונה מוסטפא כמאל למפקד הארמייה השנייה.
באוגוסט 1916, בדצמבר 1916, הקורפוס נבנה כך:
הקורינתי הוא דמות בדיונית בסדרת הרומנים הגרפים סנדמן מאת ניל גיימן.
הוא הופיע לראשונה בגיליון העשירי של הסדרה שפורסם באוקטובר 1989, שהוא חלק מקשת הסיפור השנייה של הסדרת הרומנים, שאוגדה לאוגדן בשם The Doll's House (מאנגלית: "בית הבובות").
הקורינתי הוא סיוט עריק שנוצר בידי חלום, אדון החלומות וממלכת החלימה, שמשמיד אותו במהלך אותה קשת עלילה כעונש על כך שמרד בו וכשל במילוי ייעודו המקורי.
הוא מסתתר בעולם הערות ונוהג כרוצח סדרתי המנקר את עיני קרבנותיו.
חלום בורא את הקורינתי מחדש מאוחר יותר בסיפור, עם "מספר שינויים קלים" שטבעם המדויק לא מפורט.
המאפיין הבולט ביותר של הקורינתי הוא ארובות העיניים שלו, שעיניים לא נמצאות בהן ובמקומן ישנם שני פיות אנושיים קטנים מלאים בשיניים, שהוא לרוב מסתיר באמצעות משקפי שמש.
הוא יכול לדבר, לראות ואפילו לנשום דרך הפיות הללו.
בנוסף נרמז שהוא משתמש בהם כדי לאכול את עיני קרבנותיו.
בויד הולברוק מגלם את הקורינתי בסדרת הטלוויזיה סנדמן משנת 2022.
ב-15 ביולי 2020 Audible הוציאה עיבוד של הקומיקס "סנדמן" ל"מחזה שמע", שנכתב בידי ניל גיימן ודירק מאגס.
השחקן הבריטי ריז אחמד מדבב את דמותו של הקורינתי בעיבוד לשמע.
ביוני 2019, נטפליקס חתמה על עסקה עם חברת האחים וורנר להפיק סדרת טלוויזיה המבוססת על "סנדמן" באורך 11 פרקים.
על פי ההוליווד ריפורטר, האחים וורנר הציעה פיץ' של הסדרה למספר רשתות - בין השאר רשת HBO, שסירבה להצעה בשל התקציב הרב שדרשה.
הסדרה פותחה בידי אלן היינברג, ששימש גם מפיק בפועל יחד עם גיימן ודייוויד גויר.
בינואר 2021 פורסמו הליהוקים של מגוון דמויות בסדרה, ביניהם הליהוק של ברוק הולברוק לתפקיד הקורינתי.
הקורסים האוניברסיטאיים בדאבוס או ועידות אוניברסיטת דאבוס היה פרויקט אינטלקטואלי שנערך בין השנים 1928–1931 במטרה לכונן אוניברסיטה בינלאומית בעיר דאבוס בשווייץ.
הקורסים האוניברסיטאיים בדאבוס נוסדו בשל שתי יוזמות משלימות, אחת מקומית ואחת בינלאומית.
בשנים 1926–1927 הוקמה ועדה של רופאים המקומיים שנועדה לגבש פרויקט לגיוון התעסוקה בדאבוס, זאת מאחר שמספר רב של סטודנטים חולי שחפת הגיעו לדאבוס, כעיר הררית הידועה באווירה הקוסמופוליטית שלה וכמקום להחלמה.
פרויקט דאבוס התרחש במקביל להתחממות היחסים הבינלאומיים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
במיוחד בין צרפת לבין גרמניה ברפובליקת ויימאר לאחר הסמי לוקרנו משנת 1925. האינטליגנציה הצרפתית השתתפה בפרויקטים של הוועדה הבינלאומית לשיתוף פעולה אינטלקטואלי (), אך הגרמנים, שהודרו ממנה על ידי חוזה ורסאי, ייסדו במקום זאת את ה- (DFG, "החברה הגרמנית-צרפתית").
אינטלקטואלים גרמנים שרצו להשתתף בכנסים אקדמיים בינלאומיים פנו ליוזמי דאבוס והגדירו מחדש את הפרויקט האוניברסיטאי שלהם כדי להפוך לכנס שנתי.
הוקמה ועדה שהורכבה מאקדמאים מקומיים ומבקרים בראשותם של ד"ר פול מולר (Paul Müller), הסוציולוג גוטפריד סלומון (Gottfried Salomon) נשיא ה-DFG של פרנקפורט, וארהרד ברנגר (Erhard Branger), ראש עיריית דאבוס.
השלושה החליטו להזמין אינטלקטואלים אירופאים מובחרים לדאבוס לשבועות של עבודה והחלפת רעיונות.
הוועדה תוגברה ב-1929 בשלוש ועדות לאומיות (גרמנית, צרפתית ושווייצרית).
במשך ארבע שנים רצופות, בין 1928 ל-1931, כינס הוועד מספר רב של אנשי רוח חשובים, בעיקר גרמניים וצרפתיים לוועדות בשתי השפות, שנמשכו שלושה שבועות בסוף החורף.
אקדמאים אלו לוו על ידי סטודנטים מבטיחים בתוכנית ("קהילות עבודה") ובנוסף לכנסים עצמם היו הזדמנויות להכיר אקדמאים ממדינות אחרות שעבדו באותו תחום.
את הוועידה הראשונה פתחו ראיש עיריית דאבוס ארהרד ברנגר, הפילוסוף וסוציולוג הצרפתי לוסיאן לוי-ברול, הפילוסוף הגרמני הנס דריש () והפיזיקאי אלברט איינשטיין.
את הכנס השני פתח ג'וזפה מוטה מהמועצה הפדרלית של שווייץ.
הכנס נודע בייחוד בזכות הדיבייט בין קסירר להיידגר, שנערך בין הפילוסופים מרטין היידגר וארנסט קסירר.
את הוועידה השלישית פתח חבר המועצה הפדרלי היינריך הברלין.
זה היה הכנס הראשון שהתקיים בחלקו באנגלית.
את הכנס הרביעי פתח שר התרבות הפרוסי קרל היינריך בקר.
בגלל השפל הגדול לא ניתן היה לקיים את הוועידה של 1932. עלייתו של אדולף היטלר ב-30 בינואר 1933, הביאו ליציאה לגלות של אינטלקטואלים גרמנים רבים ושמה קץ לשיתוף הפעולה הצרפתי-גרמני במדע, מה שאפשר את המשך הוועידות.
הקורפוס ה-20 של הצבא העות'מאני (בטורקית: Yirminci Kolordu) היה קורפוס עות'מאני אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה, נטל חלק בקרבות החזית המקדונית ובמערכה על סיני וארץ ישראל.
בספטמבר 1916 פנה הפיקוד הגרמני לעות'מאנים בבקשה לשלוח כוחות צבא לתגבור מערך מעצמות המרכז בחזית המקדונית.
שר המלחמה העות'מאני אנוור פאשה נעתר לבקשה ושלח לחזית את דיוויזיית הרגלים ה-50. בהמשך נשלחה לחזית גם דיוויזיית הרגלים ה-46 וביחד יצרו את הקורפוס ה-20. למפקד הקורפוס מונה מירליווה אבדילקרים פאשה אשר קבע את מפקדתו בדרמה.
הכוחות העות'מאניים הוצבו בגזרות הערים סרס ודרמה ונטלו חלק מועט במלחמת ההתשה שהתפתחה בחזית.
מצבם של העות'מאנים בחזיתות אחרות הוביל את הפיקוד הבכיר לפעול להוצאת הכוחות מהחזית המקדונית.
ב-19 במרץ 1917 הועברה הדיוויזיה ה-46 מתוך הקורפוס ה-20 לחזית עיראק ועד אמצע אפריל הושלם פינויה מהחזית המקדונית.
הדיוויזיה ה-50 נשארה באזור העיר דרמה ובשלהי מאי הועברה לגזרת העיר חלב ומשם לגזרת ארץ ישראל ובה השתתפה בקרבות המערכה על ארץ ישראל.
בהמשך, הוחלפו דיוויזיות הקורפוס באחרות.
במהלך קרבות החזית המקדונית, סופח הקורפוס ה-20 לארמייה השנייה של צבא בולגריה.
הקורפוס כלל שתי דיוויזיות ה-50 וה-46. כל דיוויזיה הורכבה מ-4 רגימנטים, 3 רגימנטי רגלים ורגימנט ארטילריה.
בנוסף, סופח לגיס ה-20 רגימנט האפסנאות ה-16 העות'מאני.
מיוני ועד ספטמבר 1918 כלל הגיס את האוגדות ה-26 וה-53 והוא לחם בגזרת ארץ ישראל.
בראשית 1919 הורכב הקורפוס מהדיוויזיות ה-23 וה-24. כל דיוויזיה הורכבה מ-3 רגימנטי רגלים והן הוצבו במרכז אנטוליה.
הקורפוס ה-20 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-17 באוקטובר 1940, וכמפקדו מונה פרידריך מטרנה.
במהלך מבצע ברברוסה פיקד מטרנה על הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק.
בקרב על מוסקבה היה הקורפוס חלק מהארמייה הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
הקורפוס לחם במהלך השנים הבאות במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, כשהוא לוחם לסירוגין כחלק מארמיות הפאנצר השנייה והשלישית, והארמיות הרביעית והתשיעית.
ב-10 בספטמבר 1942 מונה רודולף פון רומן למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו אף במהלך קרב קורסק ובמהלך מבצע בגרטיון.
בפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ולחם עימה במבצע פרוסיה המזרחית.
ב-1 באפריל 1945 מונה קרל-אריק קלר למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו עד סוף המלחמה.
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
בקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במבצע פרוסיה המזרחית כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-23 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-18 בספטמבר 1939, על בסיס מפקדת הכוחות בהרי אייפל, וכמפקדו מונה אריך ראשיק, שהוחלף ב-26 באוקטובר 1939 על ידי אלברכט שוברט.
במהלך הקרב על צרפת פיקד שוברט על הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A.
במהלך מבצע ברברוסה פיקד שוברט על הקורפוס שהיה בתחילה בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן הועבר לקבוצת ארמיות מרכז, עימה לחם במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהארמייה התשיעית.
ב-25 ביולי 1942 מונה קרל הילפרט למפקד הקורפוס, וב-19 בינואר מונה יוהנס פריסנר למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב קורסק.
ב-25 ביולי 1942 מונה הנס פון פונק למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה.
ב-2 בפברואר 1944 מונה אוטו טימן למפקד הקורפוס, וב-12 באוקטובר 1944 מונה ולטר מלצר למפקד הקורפוס.
הקורפוס לחם בפרוסיה המזרחית כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר מכן כחלק מארמיית מזרח פרוסיה, עד סוף המלחמה.
הקורפוס ה-42 היה קורפוס של הוורמאכט, שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-29 בינואר 1940, וכמפקדו מונה ולטר קונצה.
במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, ובשלב השני כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A.
במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן כחלק מהארמייה התשיעית.
ב-26 בדצמבר 1941 הנחיתו הרוסים כוח גדול בשלושה מקומות בחצי האי קרץ'.
הקורפוס הצליח לחסל שני אתרי נחיתה רוסיים אבל ב-29 בדצמבר 1941 הנחיתו הרוסים 42,000 חיילים בפאודוסיה, בעורפו של פון שפונק.
עם מתקפת החורף של ז'וקוב ומתקפות נוספות של הרוסים בקשו מפקדים גרמנים רשות לסגת.
היטלר הוציא לפיכך ב-26 בדצמבר 1941 את "פקודת העמידה במקום" ובה אסר על כל נסיגה.
פון שפונק לא הצליח ליצור קשר עם מפקדו של פון מנשטיין שהיה עסוק במתקפה על סבסטופול.
הוא החליט על נסיגת הדיוויזיה ה-46. הם השאירו את הציוד הכבד כולל תותחים ונסוגו ברגל בקור של C° 30- כעבור 46 שעות, ב-1 בינואר 1942 הם חברו לשאר הכוחות ויצרו קו הגנה שהדף שתי התקפות סובייטיות.
בעקבות הנסיגה הודח פון שפונק, ופרנץ מאטנקלוט מונה למפקד הקורפוס.
ב-24 באוגוסט 1942 הועבר הקורפוס לעתודת קבוצת ארמיות A, וב-21 באפריל 1943 הועברה תחת פיקוד פלגת הארמייה קמפף, ולחמה עימה בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק.
ב-1 באוגוסט הפכה פלגת הארמייה להארמייה השמינית, וב-29 בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית.
הקורפוס ספג אבדות כבדות במהלך קרב דנייפר, והושמד כמעט כליל בקרב קורסון-צ'רקאסי.
הקורפוס הוקם מחדש על בסיס מפקדת הקורפוס ששרדה, והועמד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-14 ביוני 1944 מונה הרמן רקנאגל למפקד הקורפוס, וב-23 בינואר 1945 מונה ארתור פינגר למפקד הקורפוס.
הקורפוס לחם במהלך מבצע ויסלה-אודר, והושמד כליל ב-23 בפברואר.
במהלך המערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במצור על סבסטופול כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
בקרב קורסון-צ'רקאסי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-5
הקורפוס ה-51 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-25 בנובמבר 1940, וכמפקדו מונה הנס-וולפגנג ריינהרד.
במהלך המערכה בבלקן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השנייה, ואף לחם במערכה על יוון.
במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית, עימה לחם בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
ב-8 במאי 1942 מונה ולטר פון זיידליץ-קורצבאך למפקד הקורפוס ה-51, ולחם עמו במתקפת הקיץ הגרמנית, ולאחר מכן לחם עמו בקרב סטלינגרד.
ב-31 בינואר 1943 נכנע הקורפוס יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד וחייליו נלקחו לשבי.
בהמשך המלחמה הוקם הקורפוס מחדש כקורפוס הררי, שלחם באיטליה בקרבות השונים.
במערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
בקרב סטלינגרד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-52 היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-25 באוקטובר 1940, וכמפקדו מונה קורט פון בריזן.
במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, עימה לחם בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
ב-10 בדצמבר 1941 מונה אויגן אוט למפקד הקורפוס, ובאוגוסט 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה כחלק מקבוצת ארמיות A, והשתתף עימה בקרב על קווקז.
בפברואר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-17, והשתתף עמה בקרבות בגשר קובאן.
ב-1 באוקטובר 1943 מונה הנס-קרל פון שלה למפקד הקורפוס, והקורפוס הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה.
ב-20 בנובמבר 1943 מונה אריך בושנהאגן למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרבות באוקראינה.
ב-1 בפברואר 1944 מונה רודולף פון בינאו למפקד הקורפוס, וב-1 באפריל 1944 חזר אריך בושנהאגן לפקד על הקורפוס.
באוגוסט כותר הקורפוס במהלך מבצע יאשי-קישינב ולבסוף הושמד, וב-27 בספטמבר הוכרז על פירוק הקורפוס.
במבצע יאשי-קישינב כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-21 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-10 באוגוסט 1939 בשם "הקורפוס ה-21", והועמד תחת פיקוד ניקולאוס פון פאלקנהורסט.
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה השלישית בפיקודו של גאורג פון קיכלר, וכלל את הדיוויזיות ה-21 וה-228. ב-1 במרץ 1940 הפך הקורפוס לקבוצת הארמייה ה-21, והוטל עליה לכבוש את נורווגיה.
הקורפוס ה-22 , היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-26 באוגוסט 1939 בשם "הקורפוס ה-22", והועמד תחת פיקוד אוואלד פון קלייסט.
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה ה-14 בפיקודו של וילהלם ליסט, וכלל את הדיוויזיה ההררית ה-2. ב-5 במרץ 1940 הפך הקורפוס לקבוצת הפאנצר קלייסט, שפעלה במערכה על צרפת, והפכה ב-16 בנובמבר 1940 לארמיית הפאנצר הראשונה.
במהלך מבצע אדום כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-38 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-1 בפברואר 1940 בשם "הקורפוס ה-38", והועמד תחת פיקוד אריך פון מאנשטיין, ופעילותו המבצעית הראשונה הייתה במסגרת קבוצת ארמיות A במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
בתחילת המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודה, אולם במהלך מבצע מקרה אדום פעל כחלק מן הארמייה הרביעית של גינתר פון קלוגה, וסייע להשיג את המבקע באזור אמיין ולחצות את הנהר סן, מבקע שהיה חיוני להצלחת המתקפה.
ב-15 במרץ 1941 מונה פרידריך-וילהלם פון שאפי למפקד הקורפוס, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
ב-23 באפריל 1942 מונה זיגפריד הניקה למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-29 ביוני 1942 החליפו קורט הרצוג.
הקורפוס לחם בקרבות השונים סביב לנינגרד כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין, וב-31 בדצמבר 1944 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ולחם בכיס קורלנד.
ב-19 בינואר 1945 מונה הורסט פון מלנתין למפקד הקורפוס, וב-15 במרץ 1945 חזר הרצוג לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, ואז הלך בראש כוחותיו לשבי הרוסי.
הקורפוס ה-53 , היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-21 בפברואר 1941, והועמד תחת פיקוד קרל וייזנברגר.
במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר השנייה.
ב-1 בדצמבר 1941 מונה ולטר פישר פון וייקרשטהאל למפקד הקורפוס, וב-15 בינואר 1942 הוחלף על ידי אריך-היינריך קלסנר.
ב-22 ביוני 1943 מונה פרידריך גולוויצר למפקד הקורפוס, וב-26 ביוני 1944 הושמד הקורפוס באזור ויטבסק במהלך מבצע בגרטיון.
ב-11 בנובמבר 1944 הוקם הקורפוס מחדש בדנציג, והועמד תחת פיקוד אדווין פון רותקירך אונד טראך.
ב-6 במרץ 1945 מונה ולטר בוטש למפקד הקורפוס, וב-24 במרץ הוחלף על ידי פריץ ביירליין, שפיקד עליו עד סוף המלחמה.
במהלך הקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במהלך מבצע בגרטיון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
בקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-50 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-8 באוקטובר 1940 בשם "הקורפוס ה-50", והועמד תחת פיקוד גאורג לינדמן.
במהלך המערכה בבלקן היה הקורפוס כעתודת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
באוגוסט לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף בקרב סמולנסק.
בספטמבר לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף בקרב לנינגרד, ובאוקטובר הועבר תחת פיקוד הארמייה ה-18, והשתתף בקיום המצור על העיר לנינגרד.
ב-19 בינואר 1942 מונה פיליפ קלפל למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-3 במרץ פרש מתפקידו לחופשה קצרה והרברט פון בקמן מונה במקומו למפקד הקורפוס.
ב-20 ביולי 1942 חזר קלפל לפקד על הקורפוס, ולחם עמו בקרבות בלנינגרד.
ב-17 בספטמבר 1943 מונה וילהלם וגנר למפקד הקורפוס, וב-24 בספטמבר 1944 החליפו הנס בק-בהרנס.
ב-25 באוקטובר 1944 מונה פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך למפקד הקורפוס, ולחם עמו בכיס קורלנד וב-12 באפריל 1945 החליפו ארפו פון בודנהאוזן, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה, ואז הלך בראש כוחותיו לשבי הרוסי.
פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך (25 באוקטובר 1944 - 12 באפריל 1945)
הקורפוס ה-43 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בהנובר ב-15 באפריל 1940, וכמפקדו מונה הרמן פון שפק.
במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, במסגרת קבוצת ארמיות A.
במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית, והשתתף עמו בקרב סמולנסק.
במהלך הקרבות סביב מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית.
באוגוסט 1943 הועבר הקורפוס לגזרה הצפונית, שם פעל כחלק מהארמייה ה-16, כחלק מקבוצת ארמיות צפון, ובהמשך כחלק מקבוצת ארמיות קורלנד.
באפריל 1945 הועבר הקורפוס לסלובקיה, שם פעל כחלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות אוסטמארק עד סוף המלחמה.
הקורפוס ה-44 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-15 באפריל 1940, וכמפקדו מונה פרידריך קוך.
במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942, לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות A.
בספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-17, והשתתף בקרב על קווקז.
במהלך שנת 1943 לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-17 ומאוקטובר כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות A, והשתתף בנסיגה מהקווקז, בלחימה בגשר קובאן, ובלחימה בדרום אוקראינה.
בקיץ 1944 לחם הקורפוס במבצע יאשי-קישינב כחלק מהארמייה השישית, ובמהלכו הושמד הקורפוס, וב-27 בספטמבר 1944 פורק הקורפוס.
הקורפוס ה-54 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-1 ביוני 1941, וכמפקדו מונה אריק-אוסקר הנזן.
במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-11, והשתתף בקרב קייב ובמצור על סבסטופול.
לאחר נפילת סבסטופול הועברה הארמייה צפונה, לחזית לנינגרד, ולאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף עמה בקרבות הקשים סביב לנינגרד.
לאחר מכן לחם הקורפוס ובלם כוחות סובייטיים חזקים באזור וולחוב ושליסלבורג, וב-2 בפברואר 1944 הפך הקורפוס לפלגת הארמייה נארווה.
במהלך המצור על סבסטופול כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-55 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-6 בפברואר 1941, וכמפקדו מונה ארווין פירוב.
לאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחם עמה בקרבות באזור וורונז'.
בהמשך לחם הקורפוס בגזרה המזרחית, ובכלל זה במבצע קוטוזוב ובמבצע בגרטיון, ובסוף המלחמה לחם בפרוסיה המזרחית, כחלק מארמיית מזרח פרוסיה.
הקורפוס ה-34 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-13 בנובמבר 1944 ביוגוסלביה על בסיס מפקדת הוורמאכט בכרתים, וכמפקדו מונה פרידריך-וילהלם מילר.
ב-8 בדצמבר 1944 מונה הלמוט פלמי למפקד הקורפוס.
פלמי נחל תבוסה במסגרת המתקפה הגדולה של הפרטיזנים היוגוסלבים במרץ ובאפריל 1945, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות הצבא הבריטי.
ב-26 בנובמבר 1944 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית שדה של הלופטוואפה ה-11
הקורפוס ה-35 היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-20 בינואר 1942 על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-35 (Höheres Kommando z.b.V.
XXXV),שלחם במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך הקרב על מוסקבה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, וכמפקדו מונה רודולף קמפה.
על בסיס שרידי הקורפוס הוקם קורפוס האס אס ה-13.
הקורפוס ה-25 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בבאדן-באדן ב-24 בנובמבר 1938 בשם "מפקדת הכוחות בריין העליון", והועמד תחת פיקוד אלפרד וגר.
עם פרוץ המלחמה היה וגר מפקד מפקדת הכוחות בריין העליון, שהפכה ב-17 בספטמבר 1939 לקורפוס ה-25, והייתה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית.
במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות C, ולאחר מכן נשאר בצפון צרפת.
ב-1 במאי 1942 מונה וילהלם פהרמבאכר למפקד הקורפוס, ובמהלך הפלישה לנורמנדי לחם פהרנבאכר עם הקורפוס שבפיקודו בניסיון לבלום את בעלות הברית.
לאחר מבצע קוברה התבצר הקורפוס בלוריאן עד סוף המלחמה, וב-10 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני.
במהלך הפלישה לנורמנדי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקורפוס ה-30 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-26 באוגוסט 1939, והועמד תחת פיקוד אוטו הרטמן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה הקורפוס חלק מפלגת הארמייה A במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית.
במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות C, ובמהלך המערכה בבלקן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-11 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף בקרב הראשון על חצי האי קרים ובמצור על סבסטופול.
בספטמבר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד קבוצת ארמיות צפון, והשתתף בקרבות הקשים על לנינגרד, כחלק מהארמייה ה-18 ומהארמייה ה-11 לסירוגין, ובדצמבר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית שהשתייכה לקבוצת ארמיות מרכז.
ב-1 בינואר 1943 הוגדר הקורפוס ה-30 כפלגת הארמייה פרטר-פיקו, והוכפף לקבוצת ארמיות דון, עמה השתתף בקרבות הקשים באזור הדון והדונייץ.
בפברואר הועמד הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמה בקרב חרקוב השלישי.
בינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות A ולאחר מכן כחלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, והשתתף עמה במבצע דנייפר-קרפטי.
באוגוסט 1944 לחם הקורפוס במבצע יאשי-קישינב כחלק מהארמייה השישית, והושמד במהלך הקרבות.
ב-20 באוקטובר 1944 הוקם הקורפוס מחדש על בסיס הקורפוס ה-65, שהיה מופקד על שיגור רקטות הV1 והV2. ב-15 בנובמבר 1944 בוטלה משימת שיגור הרקטות, והקורפוס הוצב תחת פיקוד הארמייה ה-15 בהולנד.
ב-1 בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-25, עמה לחם עד סוף המלחמה.
הקורפוס ה-29 היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.