tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניוון קשה של שריר הטרפז עלול לקרות כתוצאה מפגיעה בעצב הלוואי בעמוד השדרה במהלך ביופסיה של בלוטות הלימפה של הצוואר.
ישנן דרכים רבות בהן עצב החזה הארוך יכול להיפגע כתוצאה מטראומה.
פגיעה לא-טראומטית בעצב החזה הארוך כוללת גורמים רבים כמו מחלה נגיפית (למשל שפעת, דלקת שקדים-ברונכיטיס, פוליו), תגובות אלרגיות, מנת יתר של תרופות, חשיפה רעילה (למשל קוטלי עשבים, טטנוס) ועוד.
אף שהסיבות השכיחות ביותר לעצב עצם כנף נובעות משיתוק של שריר המסור הקדמי, ומעט פגיעות בשריר הטרפז ובשריר המקבילית, ישנם עדיין נסיבות אחרות המציגות את המחלה.
מקרים אלה כוללים פגיעות ישירות בשרירים הקשורים לאזור הזה, וחריגות מבניות (למשל קרע במסובבי הכתף, חוסר יציבות בכתפיים וכו ').
הבדיקה הראשונית שיש לבצע היא בדיקה גופנית אשר בה מבקשים מהמטופל לבצע פעולה דחיקה.
מעבר לבדיקה זו, ולהיסטוריה, מומלץ לבצע רדיוגרפיה של הקרנה של הצוואר, החזה, הכתף והכניסה לבית החזה כדי לשלול מומים מבניים כמו שבר ענף ירוק.
טומוגרפיה ממוחשבת (CT) או הדמיית תהודה מגנטית (MRI) נמצאו כלא יעילים לזיהוי המצב, אך עשויים להועיל כדי לשלול אבחנות מסוימות אם יש חשד, כמו פגיעה הקשורה בנוירופיברומטוזיס, הפרעת דיסק בין-חולייתי, רדיקולופתיה וגידולים.
במצבים נדירים יש לה פוטנציאל להוביל לפעילות פונקציונלית מוגבלת בגפיים העליונות שאליה היא צמודה.
זה יכול להשפיע על יכולתו של אדם להרים, למשוך ולדחוף חפצים כבדי משקל.
במקרים חמורים מסוימים, יכולה להיפגע היכולת לבצע פעילויות יומיומיות, כגון החלפת בגדים ושטיפת שיער.
נצפו מקרים בהם שכמה מכונפת גרמה לשיבוש בתיאום בין קצב העלייה של עצם הזרוע ולזווית הנוצרת בשכמה.
שיבוש זה עלול לגרום לירידה ביכולת להרחיק ולקרב את הגפיים העליונות מהגוף, כמו גם לאובדן הכוח ומקור לכאב ניכר.
עצם השכמה המכונפת נחשבת ליציבה אצל ילדים צעירים, אך ללא יציבה בקרב מתבגרים ומבוגרים יותר.
ישנם מגוון של סיווגים לשכמות מכונפות, וכמוהן מספר אפשרויות טיפול.
ניתן להמליץ על אימוני כוח, בעיקר של שריר המסור הקדמי, מכיוון ששריר זה אחראי על החזקת השכמה המדיאלית קרוב לכלוב הצלעות.
במקרים חמורים יותר, פיזיותרפיה יכולה לעזור על ידי חיזוק השרירים הרלוונטיים.
פיזיותרפיה מהווה אפשרויות טיפול אם קיימת חולשה של שרירי מפרק הכתף, אך אם השרירים אינם מתכווצים בצורה קלינית והתסמינים ממשיכים להיות חמורים יותר משלושה-6 חודשים, ניתוח עשוי להיות האפשרות הבאה.
ניתוחים על ידי קיבוע עצם השכמה לכלוב הצלעות עשויים לעזור לאנשים עם שכמה מכונפת מבודדת, אשר מנותקת לחלוטין.
אפשרויות נוספות כוללות אקורדוטומיה , העברה עצבית בין צלעית, היתוך עצמות עצב, או קיבוע.
לא תמיד ניתן למנוע שכמה מכונפת, אבל ניתן לבצע פעולות שיקטינו את הסיכוי שהמצב יקרה.
הפעולות האפשריות הן הימנעות מפעולה חוזרת של הכתף, הימנעות מתנועות חדות ולא תקינות, ישיבה לפי כללי הארגונומיה, הימנעות מנשיאה של משקלים כבדים על הכתפיים וביצוע מתיחות של אזור הכתפיים, הצוואר והידיים.
ברוב המקרים, הגורם לשכמה המכונפת נובע מפגיעה בעצב החזה הארוך כתוצאה מטראומה או פרוצדורה ניתוחית.
שכמה מכונפת כתוצאה משיתוק של שריר המסור הקדמי באופן ספונטני היא נדירה.
בדוח אחד (Fardin et al.), הייתה שכיחות של 15 מקרים מתוך 7,000 חולים שנראו במעבדה האלקטרומיאוגרפית, אשר בה בודקים מוליכות עצבית.
בדוח אחר (Overpeck ו- Ghormley), היה רק מקרה אחד מתוך 38,500 חולים שנצפו במרפאת מאיו.
בדוח נוסף (Remak), היו שלוש אבחנות של שיתוק שריר המסור הקדמי לאורך סדרה של 12,000 בדיקות נוירולוגיות.
שכיזנדרה סינית (שם נפוץ: Magnolia-vine, Schisandra chinensis) הוא פרי וצמח, שפריו נקרא פרי יער מגנוליה או פרי "בעל חמשת הטעמים" ( מסינית 五味子wǔwèizi ).
מקורו ביערות צפון סין והמזרח הרחוק, רוסיה וקוריאה.
פירותיו הם פירות יער אדומים באשכולות צפופים של כעשרה ס"מ.
צמח שכיזנדרה פורסם לראשונה על ידי אנדרה מישו בשנת 1803, מקור השם במילים היווניות schizein ('לפצל') ואנדרוס ('איש').
שכיזנדרה סינית שייך למשפחת Schisandraceae (אנ').
בשנים קודמות, ההנחה הייתה שהמין שייך למשפחת המגנוליאקים, ומכאן השם מגנוליה-גפן סיני.
שמו הסיני של הצמח נובע מהעובדה שלגרגריו חמישה טעמים בסיסיים: מלוח, מתוק, חמוץ, חריף ומר.
לפעמים לעיתים מכונה באופן ספציפי יותר 北 五味子běi wǔwèizi (פשוטו כמשמעו "גרגרי יער חמישי-טעמים") כדי להבדיל אותו מצמח שכיזנדרי אחר, Kadsura japonica, הגדל רק באזורים סובטרופיים.
למין אחר של שכיזנדרה, Schisandra sphenanthera, יש פרופיל ביוכימי דומה אך שונה, הרוקחות הסינית מבדילה בין שכיזנרה צפונית S.
שכיזנדרה סינית הוא צמח גפן עצים רב שנתי נשיר שנמצא בקווי רוחב גבוהים ובתנאי אקלים קרירים.
הוא בדרך כלל גדל ביערות מחטניים טבעיים או מעורבים או לאורך נחלים ומטפס במעלה עצים או שיחים כדי להגיע לתנאי אור אופטימליים.
ברוסיה, שכיזנדרה סינית נקרא גם לימוניק או הענב האדום של מקסימוביץ'.
השם לימוניק מגיע מריח לימוני של איברי צמח שונים, במיוחד העלים.
הגבעולים גדלים בדרך כלל גבוה, אך יכול להגיע לאורך של עד 25 מטר.
העלים בצבע חום כהה ויכולים להגיע ל 1.5-2 ס"מ.
התכונות המיוחסות לצמח הן מחזק את צ'י הריאה ומפחית שיעולים: לשיעולים כרוניים וקוצר נשימה, אנטי ויראלי, אנטי סרטני, נוגד חימצון, פועל לשיקום הכבד.
מפחית תיאבון ועייפות, מעכב תהליכי הזדקנות, משפר תפקוד כלי דם, מווסת לחץ דם, מחזק לב, מטפל בהפרעות שינה עקב חוסר בדם וביין של הלב והכליה, מוריד רמות שומנים/כולסטרול בדם, מחזק כליות, מאזן חומציות קיבה, סופח ומפחית זיעה, אדפטוגן.
באיחוד האירופאי צמח השכיזנדרה מאושר כמזון.
קיימים מוצרים המכילים שכיזנדרה כאחד המרכיבים.
הם נמכרים כנוזל או בקפסולות.
המוצר הנמכר נמכר בשוק כנוזל ומכיל תערובת של אליטרוקוקוס, רודיולה ושכיזנדרה.
המוצר מומלץ כאדפטוגן שבאופן מסורתי משתמשים בו במקרים של חולשה ועייפות.
ישנם מוצרים המאושרים לשימוש קוסמטי.
מיצויים מהפירות והזרעים מאושרים לשימוש כאנטי אוקסידנטים בשימוש חיצוני, נוגדי סבוריאה וכמגינים על העור.
שכנוע מוסרי הוא פנייה למוסר, על מנת להשפיע או לשנות התנהגות של אדם מסוים.
דוגמה מפורסמת היא הניסיון של ויליאם לויד גריסון והאגודה האמריקאית נגד עבדות לשים קץ לעבדות בארצות הברית על ידי שימוש בשכנוע מוסרי.
בכלכלה, שכנוע מוסרי מוגדר באופן ספציפי יותר כ-"ניסיון לכפות פעילות כלכלית פרטית באמצעות ייעוץ ממשלתי לכיוונים שעדיין לא הוגדרו או הוכתבו על ידי החוק הקיים." ההיבט "המוסרי" נובע מהלחץ ל-"אחריות מוסרית" לפעול באופן שעולה בקנה אחד עם קידום טובת הכלכלה.
ישנם שני סוגים של שכנוע מוסרי:
שכנוע מוסרי "טהור" – פנייה להתנהגות אלטרואיסטית, ולעיתים נדירות משתמשים בה במדיניות כלכלית.
שכנוע מוסרי "טמא" – המשמעות הרגילה של "שכנוע מוסרי" בכלכלה, מגובה באיומים מפורשים או מרומזים של הרשויות לספק תמריצים להיענות לרצונות הרשויות.
שכילא (; נולדה ב-3 במאי 1962) היא זמרת אמריקאית, תושבת סן דייגו שבקליפורניה, ילידת איראן.
שכילא מבצעת את שיריה במגוון שפות, ביניהן פרסית, כורדית, אנגלית, טורקית, הינדית וספרדית.
זכתה בפרס האקדמיה הפרסית בשנת 2006 ובפרס מוזיקת העולם ב-2015. שכילא הוציאה לאור למעלה מ-20 אלבומי אולפן בפרסית, וכמו כן אלבום רבים באנגלית.
היא שרה בעיקר על רוחניות, אהבה, שלום והתעוררות נפשית.
מילות השירים שלו נשאבות מג'לאל א-דין רומי, משורר, משפטן, מלומד מוסלמי סוני, תאולוג פרסי, קדוש ומיסטיקן סופי בן המאה ה-13. היא גם חברה רשמית בחבר המושבעים של פרסי גראמי.
שכילא החלה את קריירת המוזיקה שלה בגיל 9, כשהוזמנה להופיע בתוכנית טלוויזיה איראנית.
מאוחר יותר עברה לסן דייגר, שם למדה מוזיקה במכללת פאלומר.
היא הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Kami Ba Man Modaaraa Kon, ב-1990. אלבומה השני, Geryeh Dar Ragbar, פורסם במלואו בשנת 1992. היא חתומה בחברת התקליטים הפרסית Taraneh רקורדס.
בין השנים 1997–2008 הייתה חתומה גם בחברת התקליטים קלטקס רקורדס מלוס אנג'לס.
שכילא פרסמה בהוצאתם יותר משמונה אלבומים.
בשנת 2013 הקימה חברת תקליטים משלה, שכילא אנטרפרייסס, שם הקליטה יותר מעשרה סינגלים שונים.
בשנת 2014 הוציאה שכילא את הסינגל "Treasure Within", שהגיע למקום הראשון בכמה ממצעדי הבילבורד השונים.
אלבומה 11:11 City of Love יצא ב-2015, והגיע גם הוא למקום הראשון בטבלאות הדירוגים השונות של הבילבורד.
בסטטיסטיקה, השכיחות (או השכיחות המוחלטת) של אירוע הוא המספר של פעמים שהתצפית התרחשה בניסוי או במחקר.
שכיחויות אלה מתוארות לעיתים קרובות בצורה גרפית או בצורת טבלה.
במילים פשוטות, שכיחות היא מספר הפעמים שערך נתון (או קבוצת ערכים אם מדובר בנתונים מקובצים) הופיע.
ברב המקרים ידובר על שכיחות במדגם נתון ואז נהוג להציג טבלת שכיחויות.
סך השכיחויות במדגם הוא מספר התצפיות הכולל.
במושג שכיחות נעשה שימוש תדיר במחקר, למשל בתחום האפידמיולוגיה, לשם הצגת שכיחותה של מחלה, כלומר הצגת מספר החולים במחלה זו מבין כלל האוכלוסייה הנבדקת.
נהוג להציג גם שכיחות יחסית - שכיחות באחוזים או כשבר (השכיחות מחולקת בסך התצפיות), או במספר מופעים לגודל אוכלוסייה מתאים, למשל מספר מופעים לאלף או למיליון.
דוגמה: שכיחות הגידול אינסולינומה היא בין 1 ל-4 חולים לכל מיליון איש בשנה.
השכיחות המוחלטת של אירוע הוא המספר של פעמים שהתצפית התרחשה בניסוי או במחקר.
השכיחות המצטברת היא סך השכיחויות המוחלטות של כל האירועים בנקודה מסוימת או מתחתיה ברשימה מסודרת של אירועים.
השכיחות היחסית (או הסתברות אמפירית ) של אירוע היא השכיחות המוחלטת המנורמלת לפי המספר הכולל של האירועים:
את הערכים של עבור כל האירועים ניתן לשרטט כדי לייצר התפלגות שכיחויות.
אם אז , ניתן להוסיף פסאודו-ספירות .
התפלגות שכיחויות (או פרוס שכיחויות) מציגה קיבוץ מסוכם של נתונים המחולקים למחלקות זרות זו לזו, ואת מספר ההתרחשויות במחלקה.
זוהי דרך להציג נתונים לא מאורגנים, בעיקר להראות תוצאות של בחירות, צפיפות האנשים באזור מסוים, מכירות של מוצר בפרק זמן מסוים, סכומי הלוואות סטודנטים של בוגרים וכו'.
חלק מהגרפים שניתן להשתמש בהם עם התפלגות שכיחויות הם היסטוגרמות, תרשימי קווים, תרשימי עמודות ותרשימי עוגה.
התפלגויות שכיחויות משמשות הן לנתונים איכותניים והן לנתונים כמותיים.
יותר מדי מחלקות או פחות מדי מחלקות עלולות לא לחשוף את הצורה הבסיסית של מערך הנתונים, כמו כן יהיה קשה לפרש התפלגות שכיחויות כזו.
ניתן לקבוע או להעריך את המספר האידיאלי של מחלקות על פי הנוסחה: (בבסיס 10), או לפי נוסחת הבחירה בשורש הריבועי כאשר n הוא המספר הכולל של תצפיות בנתונים.
(האחרון יהיה גדול מדי עבור מערכי נתונים גדולים כגון סטטיסטיקת אוכלוסייה.) עם זאת, נוסחאות אלו אינן כלל מחייב, ומספר המחלקות המתקבל שנקבע על ידי נוסחה לא תמיד יתאים בדיוק לנתונים שבהם עוסקים.
חישוב טווח הנתונים (Range = Max – Min) על ידי מציאת ערכי הנתונים המינימליים והמקסימליים.
הטווח ישמש לקביעת מרווח המחלקה או רוחב המחלקה.
קביעת רוחב המחלקות, מסומן ב-h ומתקבל ב- (בהנחה שמרווחי המחלקה זהים לכל השיעורים).
בדרך כלל מרווח המחלקה או רוחב המחלקה זהים עבור כל המחלקות.
השיעורים כולם ביחד חייבים לכסות לפחות את המרחק מהערך הנמוך ביותר (מינימום) בנתונים לערך הגבוה ביותר (המקסימלי).
מרווחי מחלקות שווים עדיפים בהתפלגות השכיחויות, בעוד שרווחי מחלקות לא שווים (לדוגמה מרווחים לוגריתמיים) עשויים להיות נחוצים במצבים מסוימים על מנת ליצור פיזור טוב של תצפיות בין המחלקות ולהימנע ממספר רב של מחלקות ריקות, או כמעט ריקות.
קביעת מגבלות המחלקות היחידות ובחירת נקודת התחלה מתאימה של המחלקה הראשונה, שהיא שרירותית.
הנקודה עשויה להיות קטנה או שווה לערך המינימלי.
בדרך כלל זה מתחיל לפני הערך המינימלי, בצורה כזו שנקודת האמצע (הממוצע של הגבולות, התחתונים והעליונים, של המחלקה הראשונה) תהיה מוצבת בצורה נכונה.
בחירת תצפית וסימון פס אנכי (|) על מנת לסמן את המחלקה אליה היא שייכת.
מאזן ריצה נשמר עד התצפית האחרונה.
מציאת השכיחויות, השכיחות היחסית, השכיחות המצטברת וכו' לפי הצורך.
להלן כמה שיטות נפוצות לתיאור שכיחות:
היסטוגרמה היא ייצוג של שכיחויות בלוח, המוצגות כמלבנים או ריבועים סמוכים (בחלק מהמצבים), המוקמים על פני אזורים נפרדים, עם שטח פרופורציונלי לתדירות התצפיות במרווח.
גובהו של מלבן שווה גם לצפיפות השכיחות של המרווח, כלומר השכיחות חלקי רוחב המרווח.
השטח הכולל של ההיסטוגרמה שווה למספר הנתונים.
היסטוגרמה עשויה להיות גם מנורמלת המציגה שכיחויות יחסיות.
לאחר מכן היא מראה את שיעור המקרים הנכללים בכל אחת מכמה קטגוריות, כאשר השטח הכולל שווה ל-1. הקטגוריות מצוינות בדרך כלל כמרווחים עוקבים, שאינם חופפים, למשתנה.
הקטגוריות (מרווחים) חייבות להיות צמודות, ולעיתים קרובות הן נבחרות להיות באותו גודל.
המלבנים של היסטוגרמה מצוירים כך שהם נוגעים זה בזה כדי לציין שהמשתנה המקורי הוא רציף.
תרשים עמודות או גרף עמודות הוא תרשים עם עמודות מלבניות עם אורכים פרופורציונליים לערכים שהם מייצגים.
ניתן לשרטט את הפסים אנכית או אופקית.
טבלת שכיחויות היא טבלה שמציגה את השכיחויות של תוצאות שונות במדגם.
טבלת התפלגות שכיחויות היא סידור של הערכים שמשתנה אחד או יותר מהם משתתף במדגם.
כל ערך בטבלה מכיל את השכיחות או הספירה של מופעי הערכים בתוך קבוצה או מרווח מסוים, ובאופן זה, הטבלה מסכמת את התפלגות הערכים במדגם.
זוהי דוגמה לטבלת תדרים חד-משתנית (= משתנה יחיד).
מתוארת השכיחות של כל תגובה לשאלת הסקר.
דַרגָה מידת הסכמה מספר 1 מסכים לחלוטין 22 2 מסכים קצת 30 3 לא בטוח 20 4 לא מסכים במידת מה 15 5 מאוד לא מסכים 15
סכימת טבלאות שונות אוספת ערכים לקטגוריות, כך שכל חלק מקיף טווח של ערכים.
לדוגמה, ניתן לארגן את הגבהים של התלמידים בכיתה בטבלת התדירות הבאה.
התפלגויות שכיחויות של משתנים דו-כיווניים מוצגות לרוב כלוח שכיחות (דו-כיווניות):
השורה והעמודה המסכמות מדווחות על שכיחויות השוליים או ההתפלגות השולית, בעוד גוף הטבלה מדווח על השכיחויות המשותפות.
לפי פרשנות השכיחות של ההסתברות, ההנחה היא שככל שאורכה של סדרת ניסויים גדל ללא גבול, חלק מהניסויים שבהם מתרחש אירוע נתון יתקרב לערך קבוע, המכונה השכיחות היחסית המגבילה.
פרשנות זו עומדת לעיתים קרובות בניגוד להסתברות בייסיאנית.
למעשה, המונח 'פרקטיביסט' שימש לראשונה על ידי MG קנדל ב-1949, בניגוד לבייסיאנים, שאותם כינה "non-frequentists", הוא כתב למשל:
ניהול ושימוש בנתוני טבלאות שכיחות הם הרבה יותר פשוטים מאשר שימוש בנתונים גולמיים.
ישנם אלגוריתמים פשוטים לחישוב חציון, ממוצע, סטיית תקן וכו' מהטבלאות הללו.
בדיקת השערות סטטיסטית מבוססת על הערכת שונות ודמיון בין התפלגויות שכיחות.
הערכה זו כוללת מדדים של נטייה או ממוצעים מרכזיים, כגון ממוצע וחציון, ומדדים של שונות או פיזור סטטיסטי, כגון סטיית התקן או השונות.
נאמר כי התפלגות שכיחויות מוטה כאשר הממוצע והחציון שלה שונים באופן משמעותי, או באופן כללי יותר כאשר הוא א-סימטרי.
הקורטוזיס של התפלגות שכיחות הוא מדד לשיעור הערכים הקיצוניים (חריגים), המופיעים בשני קצות ההיסטוגרמה.
אם ההתפלגות נוטה יותר לחריגות מההתפלגות הנורמלית, היא נקראת לפטוקורטית ואם היא פחות נוטה לחריגים, היא נקראת פלטיקורטית.
התפלגויות שכיחות עבור אותיות משמשות גם בניתוח תדירויות לפיצוח צפנים, ומשמשות להשוואת השכיחויות היחסיות של אותיות בשפות שונות ושפות אחרות.
הן משמשות לעיתים קרובות לשפות כגון יוונית, לטינית וכו'.
שכנוע ידידותי הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בהפקתו ובימויו של ויליאם ויילר, עם גרי קופר, דורותי מקגוויר ואנתוני פרקינס בתפקידים הראשיים.
התסריט של מייקל וילסון מבוסס חלקית על הרומן "שכנוע ידידתי" של ג'סמין וסט משנת 1945. שמו של וילסון הושמט מרשימת הקרדיטים היות שנכלל בהרשימה השחורה של הוליווד בתקופת המקארתיזם.
שיר הנושא "Thee i Love" (הקוויקרים משמשים במילה thee במקום you) המושר בפי פט בון הפך ללהיט עם ביצועים נוספים של ארתה פרנקלין, קליאו ליין, ג'וני מאטיס, בינג קרוסבי, ארבעת האסים ועוד.
הסרט מספר על משפחת קווייקרים בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית המתמודדת עם עקרונות של אי-אלימות, והצורך להצטרף למלחמה כיתר האזרחים כדי להגן על עצמם ורכושם.
העלילה מתרחשת בשנת 1862 בדרום אינדיאנה אצל משפחת בירדוול המשתייכת לקהילת הקווייקרים באזור.
אב המשפחה הוא ג'ס בירדוול (גרי קופר) המנהל חווה חקלאית ומשתלה ביחד עם אשתו אלייזה (דורותי מקגוויר) וילדיהם ג'וש (אנתוני פרקינס), מאטי (פיליס לאב) וג'ס הקטן (ריצ'רד אייר).
בחווה עובד גם אנוך (ג'ואל פלואלן) שהוא עבד משוחרר שברח מהדרום שם נמצאת עדיין משפחתו.
הם נבדלים במנהגים ולבוש משכניהם המתודיסטים, בכנסיות שלהם אין מוזיקה וזמירות אלא כל פעם מישהו קם ונושא דברים.
אלייזה מחמירה יותר מבעלה וכאשר הוא מתפתה להכניס לביתם עוגב, היא עוברת לישון במתבן עד שהרוחות נרגעו והעוגב מאופסן בעלית הגג.
סאם ג'ורדן (רוברט מידלטון) הוא שכנם של הבירדוולים והוא נוהג לבצע תחרות מרוץ עגלות עם משפחת בירדוול ותמיד מנצח.
ג'ס מחליט להחליף את הסוס בסוסה של האלמנה הדספת' (מרג'ורי מיין) שלה שלוש בנות המתחננות לג'וש שיתחתן אתן.
גארד ג'ורדן (פיטר מארק ריצ'מן) בנו של סאם הוא קצין בצבא האיחוד.
הוא מאוהב במאטי (פיליס לאב) ומנסה לשכנע את משפחתה בחשיבות הגיוס להגנה על חייהם ורכושם.
מייג'ור הארוויי (תאודור ניוטון) מצבא האיחוד מגיע לאספה של הקוויקרים ומנסה לשכנע אותם באפן ידידותי על הצורך בגיוס נגד צבא הקונפדרציה אבל זה לא משכנע אותם בגלל התנגדותם לאלימות.
יחידות של צבא הקונפדרציה מתקרבות לאזור ובדרכן הן משמידות ושורפות חוות רבות.
לבסוף משתכנע ג'וש להצטרף לצבא כאזרח עם רובהו כדי ליצור קו הגנה על גדת הנהר.
הדרומיים תוקפים בכוח גדול ונהדפים.
כשסוסו של ג'וש חוזר לבד, ממהר ג'ס לעלות עליו עם רובה כדי למצוא את בנו.
הוא נתקל בסאם הפצוע הגוסס בין ידיו ונורה בידי חייל דרומי.
כאשר החייל מתקרב אליו לבצע וידוא הריגה, מסתער עליו ג'ס, מכניע אותו ועומד לירות בו אך בגלל אמונתו הוא משחרר אותו.
בינתיים מגיעים חיילים דומים רעבים לחווה ואלייזה מקבלת אותם יפה, מאכילה אותם ומספקת להם ציוד כדי שלא ישרפו את החווה והם מסתלקים בהבעת תודה.
ג'ס מוצא את ג'וש פצוע ומביא אותו הביתה לטיפול והמשפחה מתאחדת שוב.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגרי קופרג'ס בירדוולדורותי מקגוויראלייזה בירדוולאנתוני פרקינסג'וש בירדוולפיטר מארק ריצ'מןגארד ג'ורדןפיליס לאבמאטי בירדוולריצ'רד איירג'ס בירדוול הקטןרוברט מידלטוןסאם ג'ורדןמרג'רי מייןהאלמנה הדספסג'ואל פלואלןאנוךעבד משוחררתאודור ניוטוןמייג'ור הארווי
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר - ויליאם ויילר
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - אנתוני פרקינס
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - מייקל וילסון
פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר - דימיטרי טיומקין ופול פרנסיס ובסטר
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר - גורדון גלנן וגורדון סוייר
פרס דקל הזהב - ויליאם ויילר
אנתוני פרקינס זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן חדש ומבטיח
גרי קופר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
דורותי מקגוויר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
שכנוע הוא תהליך שבאמצעותו מסר אליו נחשף אדם, יוצר או מתכוון ליצור שינוי בעמדותיו, אמונותיו, כוונותיו והתנהגותו.
מטרת ניסיונות השכנוע היא לייצר שינוי.
שכנוע הוא תהליך יומיומי הנוכח בכל תחומי החיים: בחינוך בכלל, ובחינוך ילדים בפרט, ברפואה, בפרסום, באמצעי התקשורת, ביחסים בן אישיים, בפוליטיקה, במקום העבודה ועוד.
ניסיון השכנוע יכול להיות קטן (לשכנע ילד לקחת סוודר) או גדול (לשכנע מצביעים לבחור במועמד מסוים).
שכנוע אינו טוב או רע, מה שיקבע איך הוא יישפט תלוי בתוכן המסר, במטרה שלו ונקודת המבט.
בני אדם נוהגים לקרוא למסר שנשפט כרע "תעמולה" וכזה שנשפט כטוב – "חינוך".
הפסיכולוגיה החברתית חוקרת את תהליך השכנוע, בדרך כלל בתנאי מעבדה.
בתנאי מעבדה ההשפעה של ניסיונות שכנוע חלשה אך קיימת כשמדובר בעמדות נקודתיות ופחות חשובות.
אך כשמדובר בעמדות הקשורות לנושאים מהותיים כגון ערכים וכדומה קשה עד בלתי אפשרי לשכנע.
עם זאת חשיבות המחקר בכך שהוא מצביע על המשתנים ועל התנאים בעלי הפוטנציאל הגדול להשפיע בחיי היומיום.
על מנת שמסר ישכנע עליו לעבור מספר שלבים, כפי שמתואר במודל עיבוד המידע הבא: חשיפה למסר ⇐ קשב למסר ⇐ הבנת המסר ⇐ אמונה במסר ⇐ זכירת המסר ⇐ פעולה לפי המסר.
על מנת להגיע לשלב האחרון בתהליך, חייב להתרחש כל שלב שלפניו.
כל שלב הוא בעצם מכשול פוטנציאלי שיכול לפגום בתהליך השכנוע.
מכאן, שכל דרך להרחיק את המכשול תעלה את הסיכוי לשכנע.
דוגמה פשוטה לשלב הראשון שהוא החשיפה למסר.
מפרסם יודע שאנשים מופצצים בפרסומות ולכן מנסים להתעלם מהם, כלומר, אפילו לא להגיע לשלב זה.
למפרסמים יש שלל אמצעים לנסות לאלץ אנשים להיחשף למסר.
למשל באמצעות פרסומות מהבהבות קופצות, חלון פרסומי שעל מנת לבטל אותו יש הכרח ללחוץ על איקס דבר המגדיל סיכוי לקריאת מה כתוב ובעקבותיו כניסה לפרסומות ועוד ועוד.
ברור שאם אדם "עבר" בהצלחה את כל שלבי התהליך, נחשף למסר, היה קשוב למה שהוצג בו, הבין אותו, האמין למה שנאמר בו, וזכר אותו, אין זה אומר שהוא יפעל לפיו.
חוקרים נוהגים לחלק את האפיונים או הרמזים (cues) של המסר לשני סוגים, מרכזיים והיקפיים.
רמזים מרכזיים מתייחסים לאפיונים מהותיים במסר כגון תוכנו האם הטעונים הנכללים בו הגיוניים, האם הטעונים מוסברים.
והיקפיים, כגון צבעו של הכתב, סוג הגופן, כמה מושך מציג המסר, עד כמה הוא נשמע אמין וכדומה.
למשל, במסר פרסומי המנסה לשכנע להתחסן נגד שפעת הרמזים המרכזיים יכללו הסבר מדוע חשוב להתחסן, נתונים מספריים לגבי שעור התחלואה בקרב מתחסנים ולא מתחסנים ועוד.
הרמזים ההיקפיים במסר כזה יהיו למשל צבעוניותו, עד כמה האישה שמציגה מושכת, האם מציג את הנתונים הוא רופא?
פסיכולוגים חברתיים זיהו שני מסלולים המובילים לשכנוע: שכנוע במסלול המרכזי (central route to persuasion), ושכנוע במסלול ההיקפי (peripheral route to persuasion).
בתנאי מעורבות גבוהה (High-involvement), כלומר כשנושא המסר חשוב לאדם הנחשף לו, תהליך השכנוע יעבור במסלול המרכזי.
במצב כזה האדם הנחשף למסר יתרכז וישקיע באופן אקטיבי מחשבה בכל המרכיבים המהותיים במסר (הרמזים המרכזיים) כגון: עד כמה הטעונים הגיוניים, האם הם מתאימים או סותרים את הידוע לו, האם הטעונים מלווים בהסברים ובנתונים המחזקים אותם וכדומה.
השאלה אם האדם ישתכנע או לא תלויה בתשובה שהוא ייתן לשאלות הללו.
למשל טעונים במסר שלא נתפסים הגיוניים בעיניו יעוררו אצלו טעוני נגד ולא ישכנעו.
למשל, אם האדם מתעניין בקנית מצלמה מקצועית, מחשב או ניתוח קוסמטי, סביר שהוא יבדוק באופן שיטתי את המאפיינים של המצלמה/המחשב/ או הניתוח, יתעמק וינסה להבין לגבי כל מרכיב כיצד הוא ממלא את המטרות שהובטחו וכדומה.
שכנוע במסלול ההיקפי מתרחש בדרך כלל כאשר האדם נמצא בתנאי מעורבות נמוכה.
במצב זה היחיד לא משקיע חשיבה בנושא המסר.
למשל כשהדעת מוסחת, כשהאדם עסוק כשמדובר בנושא שאינו חשוב לו או כשמדובר במוצר זול וכדומה.
במצב זה, אנשים פחות ערים וקשובים למרכיבים (הרמזים) המהותיים (המרכזיים) של המסר ויותר מושפעים מרמזים לא מהותיים.
למעשה במצב זה עיבוד המסר הוא שטחי, כך שהיחיד משתכנע רק אם הרמזים ההיקפיים נתפסים כמושכים.
למשל, נחקרים ישראלים העדיפו לרכוש מוצרים (למשל משקה אנרגיה ה"מבטיח" ששורף שומנים) שצורת המכל שלהם התאימה לתועלת המובטחת (פחית גבוהה וצרה) ממוצרים זהים (אותו משקה באותה כמות) אך שצורתם הייתה מנוגדת לתועלת המובטחת (מכל נמוך ורחב).
בהתאמה לתפיסה שעיבוד המידע ובעקבותיו השכנוע יכול להיעשות במסלול המרכזי (מסלול גלוי, מודע ומצריך חשיבה) או במסלול ההקיפי (מסלול סמוי ואוטומטי), המודל המקובל היום בקרב חוקרי השכנוע הוא המודל הדו-מסלולי לשכנוע או מודל סבירות העיבוד (ELM:elaboration likelihood model) .
למסר שכוונתו לשכנע יש מרכיבים רבים.
חלק מהם נחקרו על ידי פסיכולוגים חברתיים למשל: תוכן המסר עצמו, מקור המסר ואופן העברתו.
אחת השאלות החשובות שנחקרו היא האם יש קשר בין המסלול שבו מעובד המסר (מרכזי או הקיפי) לבין כל אחד מהמרכיבים הללו.
התוכן הוא מרכיב חשוב במסר והוא מתייחס לנושא המרכזי בו עוסק המסר.
תוכן המסר יכול להתייחס למוצר טכנולוגי חדש, לצריכת מאכלים בריאים, להימנעות מצריכת סמים, לקריאה להצביע למועמד לראשות העיר או לבקשה לצדד בתוכנית הבראה כלכלית.
אותו תוכן אפשר להעביר בדרכים שונות והמחקר בתחום עסק בין היתר בבדיקת השאלות הבאות: מהי ההשפעה של הסברים המובאים במסר על שכנוע?
מה משכנע יותר מסר הפונה להגיון או לרגש?
מה השפכת מסגור המסר כשלילי או כחיובי?
אחד מהמרכיבים העיקריים של מסרים הם טעונים סיבתיים.
למשל, אמא תבקש מהבן לאכול גזר כי זה בריא לעניים, ומשווק יטען כי תחבושת בועות חדשה גורמת לריפוי מהיר של חתכים.
מחקרים מראים כי נתינת הסבר שמפרט את המנגנון או התהליך באמצעותו הסיבה (אכילת הגזר, תחבושת הבועות) גורמת לתוצאה (בריא לעיניים, ריפוי מהיר של חתכים) יש תפקיד מרכזי בקבלה של טעונים סיבתיים ובשכנוע.
אולי האמא לא יכולה להסביר מה בגזר תורם לבריאות העניים, אך משווק התחבושת יכול לתת הסבר שיגדיל את כוונות הרכישה.
במחקר שנערך על השפעת אורכי הסבר שונים על העדפה ברכישת מוצרים.
נחקרים קבלו הסברים קצרים, בינוניים או ארוכים לאופן שבו מוצרים שונים מביאים לתוצאה (התועלת) שהם מבטיחים ובכך להעדפת המוצר.
חמצן באוויר מתערב בהרבה תהליכים מטבוליים של הרבה חיידקים ובכך הורג אותם).
נמצא כי כל הנחקרים העדיפו הסבר כלשהו (קצר) על טעון בלבד.
עם זאת, נחקרים שהיו יותר אנליטיים בחשיבה השתכנעו יותר ממסרים עם הסברים בינוניים וארוכים מנחקרים פחות אנליטיים.
יש להבחין בין הסבר לפסאודו-הסבר.
פרקטיקה נפוצה מאוד בפרסום היא לספק מילים שנותנות תחושה שהם מסבירות כיצד המוצר מביא לתועלת, כגון: אלגוריתים חדש, טכנולוגיה מהפכנית, נוסחה מיוחדת וכדומה.
במחקר נמצא כי פסאודו הסברים משכנעים כמו טעון בלבד ופחות מהסברים ממש (גם אם קצרים).
למשל מסר לרכישת מכשיר המטהר את האוויר בו הוסבר כיצד הוא עושה זאת ("באמצעות הקטנת חלקיקי האבק באוויר") נמצא משכנע ומגדיל את הסיכוי לרכוש המוצר יותר מהטעון בלבד או פסאודו-הסבר ("באמצעות שימוש בטכנולוגיה חדשה").
מסע פרסום למניעת תאונות דרכים יכול לספק מידע סטטיסטי כיצד התנהגות זהירה במעבר חצייה, ציות לתמרורים או הגבלת מהירות תורמת לירידה בתאונות דרכים.
מאידך מסע הפרסום יכול לפנות לרגש "כשאתה מתקרב למעבר חציה תחשוב שהבן שלך חוצה".
תשובה חלקית לשאלה היא אופי קהל היעד.
ככלל בני אדם משכילים יותר או בעלי אוריינטציית חשיבה יותר אנליטית (ופחות אינטואיטיבית) משתכנעים יותר ממסרים הפונים להיגיון.
באופן דומה, בני אדם כאלה גם משתכנעים מהסברים ארוכים יותר כשבני אדם יותר אינטואיטיביים מסתפקים בהסברים קצרים יותר.
גם רמת המעורבות בנושא משפיעה.
אנשים מאוד מעורבים מעבדים את המסר במסלול המרכזי ולכן משתכנעים מהסברים והנמקות.
במצבים של חוסר עניין בנושא עיבוד המסר הוא שטחי ונעשה במסלול ההקיפי.
במצב זה אנשים מושפעים יותר מהרגשות שמעורר בהם מעביר המסר.
מראיונות שנערכו עם בוחרים אמריקנים לפני הבחירות נמצא כי הצבעתם ניתנת לניבוי יותר מרגשותיהם כלפי המועמדים ופחות מדעותיהם על תכונות והתנהגות המועמדים.
בנוסף, האופן שבו עוצבו העמדות הראשונות גם הוא משפיע.
אם אלה עוצבו באמצעות רגשות, גם בעתיד העמדות עשויות להשתנות באמצעות מסרים רגשיים.
בשונה מכך, עמדות שעוצבו בעבר באמצעות טעונים הגיוניים יושפעו גם בהמשך מטעונים הגיוניים.
במחקרים נמצא כי מסר המקושר להרגשה נעימה, ישכנע יותר.
סטודנטים אמריקאים קראו מסרים שמטרתם להשפיע בנושאים שונים (למשל ריפוי סרטן, גיוס לצבא).
הנחקרים שקראו את המסר תוך כדי אכילת חטיף ושתייה השתכנעו יותר מנחקרים שקראו את המסר ללא אכילה ושתייה.
סטודנטים אנגלים השתכנעו יותר משירי עם שנגעו לנושאים מהותיים (כגון: מלחמה ושלום, אמונה), שלוו בניגון גיטרה מאשר כשהוקראו בלבד.
הרגשה טובה המלווה את המסר "מעודדת" את האדם הנחשף לו לעבד את המסר באמצעות המסלול ההיקפי.
השענות על רמזים היקפיים גורמת לכך שההחלטות המתקבלות הן מהירות ולא פרי של חשיבה מושכלת.
בשונה מכך מצב רוח רע מעלה את הנטייה לחשוב לפני שמגיבים ולכן במצב כזה קשה לשכנע באמצעות טעונים חלשים.
מעניין לציין כי מצב רוח רע דווקא מסייע לאנשים להפיק טעונים משכנעים.
במילים אחרות, היוועצות עם קמפיינר ששרוי במצב רוח רע תעזור ליצר טעונים משכנעים...
במחקרים נמצא כי מסרים מאיימים תורמים לשכנוע.
מסרים מפחידים שהוצגו לנבדקים בנוגע לנזקי העישון, תוצאות מחלת הטטנוס, וחוסר זהירות בנהיגה תרמו לשכנוע להמעיט בעישון להתחסן ולנהוג בזהירות, בהתאמה.
בני נוער בצרפת השתכנעו ממסרים מפחידים הנוגעים לתוצאות של נהיגה תחת אלכוהול.
נשים בנות 40+ צפו בסרטון הדרכה שעודד ביצוע בדיקה לגילוי מוקדם של סרטן השד.
אצל מחצית מהנשים הסרטון כלל מסר חיובי "בדיקת ממוגרפיה יכולה להציל את חייך" ואצל מחציתן מסר מאיים "אם לא תעברי בדיקת ממוגרפיה את עלולה למות".
כעבור שנה נמצא כי עברו בדיקת ממוגרפיה, מחצית מהנשים שקבלו את המסר שנוסח בצורה חיובית ושני שלישים מהנשים שקבלו את המסר המאיים!
אנשים שנחשפו למסרים מאיימים הנוגעים להשפעות השליליות של רמת כולסטרול גבוהה חיזקה את כוונותיהם לאכול מזון דל שומן.
ככלל, מסרים מאיימים שכוונתם מניעה של תוצאות שליליות (כגון סרטן, שיניים רקובות) משכנעים יותר ממסרים מאיימים שכוונתם לקדם תוצאות חיוביות (כגון שינה רגועה, הנאה מיחסי מין).
מסרים מאיימים שאינם כוללים הצעות לדרכים להימנע מהסכנות אינם תמיד יעילים כי הם עלולים ליצור הכחשה אצל השומע.
לכן מסרים מאיימים שמלווים בדרכים להתמודדות עם הסכנות ובהסברים כיצד ליישם אותן, יעילים יותר.
לעיתים, נעשה שימוש במושגים שנשמעים טוב ("buzzwords") כדי לשכנע או להקנות תדמית חיובית לרעיון, מוצר או מדיניות, גם כשאין לכך בהכרח בסיס ממשי.
מונחים כמו חדשנות, קיימות, אחריות חברתית, שקיפות, לחשוב מחוץ לקופסה, פתרונות יצירתיים מופיעים בהקשרים שונים (בשיחה, בנאומים, פרסומות, במדיניות ארגונית/תאגידית) כדי לעורר רושם חיובי, גם כאשר בפועל הפעולה עצמה שגרתית או חסרת השפעה.
לדוגמה, חברה שממשיכה לזהם את הסביבה עשויה להצהיר על אסטרטגיית קיימות ארוכת טווח כדי לטשטש ביקורת.
תופעה זו תוארה היטב על ידי הפילוסוף הארי פרנקפורט בספרו "On Bullshit" (על "זיבולי שכל").
הספר בוסס על מאמר קודם מ 1986 ובו טען כי שכנוע רטורי כזה נועד יותר ליצור רושם מאשר לומר את האמת.
השימוש במילות באזז אפקטיבי משום שהוא מנצל את ההנחות המוקדמות של השומע ויוצר תחושת הבנה והסכמה, גם בלי בסיס עובדתי מוצק.
במחקר שנערך בהולנד, שני מנהיגי פרלמנט, זה של המפלגה הליברלית וזה של המפלגה הסוציאליסטית, השתתפו בניסוי.
בפני נחקרים משתי המפלגות הוצגו ראיונות טלוויזיה זהים שנערכו עם שני המנהיגים והוקלטו לפני כן.
למרות המסרים הזהים, נמצא כי כל מנהיג השפיע יותר על נחקרים מאותה מפלגה, מאשר על נחקרים שהיו חברי המפלגה האחרת.
ניסוי זה מדגים את העובדה הידועה לכל אדם והיא כי מקור המסר הוא מרכיב חשוב בשכנוע.
לאותו מסר יכולים להיות מקורות מסוגים שונים: גוף ציבורי (משרד הבריאות, עיריית תל אביב), ארגון פרטי (סופרפארם, הפועל ירושלים), חנות (ספרים "פלדמן") אדם פרטי (המורה בכיתה) או כל מקור כתוב העוסק בנושא שבמוקד (ויקיפדיה, ספר).
כמו כן במסר מסוים יכולים להיכלל מספר מקורות.
למשל סופרפארם יכולה לפרסם טיפות עיניים למניעת יובש עליה ממליץ רופא עניים ידוע או שחקן מוכר.
אדם מבוגר לא מוכר יכול להמליץ על מדריך ספורט לא מוכר המסייע בהגדלת צפיפות העצם.
כך או אחרת, מובן כי זהות מעביר המסר משפיעה על רמת השכנוע.
למרות ריבוי הפנים של המושג מרבית המחקר התמקד באישיות המעבירה את המסר.
מספר אפיונים של המקור המעביר את המסר נמצאו במחקר כמשפיעים על שכנוע: רמת האמינות (credibility) הנתפסת שלו ורמת האטרקטיביות והחיבה שהוא מעורר.
רמת האמינות של מעביר המסר
רמת האמינות של המקור המעביר את המסר מושפעת משני גורמים עיקריים, רמת המומחיות (expertise) והמהימנות (trustworthiness) הנתפסת שלו.
מומחיות סביר להניח כי רמת האמינות של המשרד לתשתיות לאומיות באשר להנחיות בנוגע לרעידת אדמה אפשרית גדולה מזו של השכן שדודו התנסה ברעידת אדמה או של גורם בעל עניין (למשל, יזם כלשהו של חברת של התחדשות עירונית).
זאת כיוון שהמשרד לתשתיות לאומיות נתפס כבעל מומחיות גדולה יותר בנושא מאשר שני המקורות האחרים.
במחקר בו הועבר מסר על החשיבות להקפיד על צחצוח שיניים נחקרים קבלו את המסר מאחד משני מקורות: באחד המסר הועבר על ידי מומחה (ד"ר מישל קורט מהאגודה הקנדית לרפואת שיניים) ובשני הוא הועבר על ידי הדיוט (מישל קורט תלמיד תיכון שכתב עבודה על חשיבות היגיינת הפה).
כצפוי, המסר שהועבר על ידי המומחה שכנע יותר.
מהימנות כל אדם יודע כי רמת המהימנות הנתפסת של מקור המסר משפיעה על השכנוע.
במחקר בו נתבקשו צופים לשפוט את המהימנות של עדים, עדים שהישירו מבטם ולא השפילו עיניים נתפסו כמהימנים יותר.
באופן דומה, במחקר שנערך על סטודנטים, הם העריכו עדויות שניתנו בבתי משפט.
עדים שהעידו בביטחון נשפטו כיותר מהימנים מעדים שנשמעו הססניים.
מחקר אחר הראה כי דוברים שמדברים מהר נתפסים כמהימנים ואובייקטיביים יותר מדוברים איטיים.
הם גם נמצאו כמשכנעים יותר.
רמת האטרקטיביות של המקור המעביר את המסר
אנשים היו רוצים להאמין כי העובדה שהדוברת הממליצה על דיאודורנט כלשהו היא יפה, לא משפיעה על עמדתם כלפיו והסיכוי שירכשו אותו.
באופן דומה, אנשים היו רוצים להאמין כי העובדה ששחקן כדורגל הממליץ על ג'ינס חדש נראה חטוב וספורטיבי לא משפיעה על העמדה שלהם כלפי הג'ינס.
עם זאת מחקרים מראים כי מידת האטרקטיביות של הסוכן המעביר את המסר משפיעה מאוד על שכנוע.
למשל, נמצא כי נימוקים של אנשים מושכים פיזית, במיוחד נימוקים הפונים אל הרגש משפיעים יותר מנימוקים של סוכנים שאינם אטרקטיביים במיוחד.
בנוסף, נמצא כי בני אדם נמשכים יותר אל אנשים הדומים להם.
למשל, במסע פרסום נגד עישון אצל צעירים, נמצא כי צעירים המסבירים את נזקי העישון, תרמו לשכנוע נגד עישון.
תלמידי חטיבת ביניים שחורים שמעו הקלטה שהועברה על ידי רופא המסביר את חשיבות צחצוח השיניים.
לכולם הוצגה תמונה של הדובר, אלא שלמחציתם הראו תמונה של "רופא שיניים" שחור ולמחציתם תמונה של "רופא שיניים" לבן.
בבדיקה שנערכה למחרת, השיניים של התלמידים ששמעו את ההקלטה מפי "רופא שחור" היו נקיות יותר מאלה ששמעו אותה מפי "רופא לבן".
מסר מלולי - העברה בעל פי או בכתב
באופן המתאים להכרה בכוחה של המילה, מרבית המסרים בכלל ואלה שכוונתם לשכנע בפרט, הם מסרים מילוליים.
עם זאת, נשאלת השאלה מה משכנע יותר, מסר מילולי המועבר בכתב או בעל-פה?
התשובה לשאלה זו תלויה במידה רבה במורכבותו של המסר.
מחקרים מראים כי מסר פשוט שקל להבינו יותר משכנע כשהוא מועבר בעל פה ואילו מסר מורכב יותר משכנע כשהוא מובא בכתב.
למשל, "העישון הורג", "אם שותים לא נוהגים - בשביל זה יש חברים" או "קשה עכשיו - הקלה אחר כך", הם מסרים פשוטים ולכן קליטים.
מסרים מסוג זה מכונים בתקשורת השיווקית סיסמאות או סלוגנים.
מסר מורכב, למשל: כיצד פועל תנור אפייה, כיצד פועל כוח המשיכה או כיצד המדיניות הכלכלית של מועמד לכנסת מטיבה עם האזרח, דורש קשב.
על מנת לעקוב אחרי הסברים דרוש להשקיע מחשבה, לקרוא בתשומת לב, יותר מפעם.
כשהמסר מועבר בכתב אפשר לעקוב אחריו ביתר קלות.
העברה אישית של מסרים תורמת לשכנוע.
להמלצות של משתמשים אחרים מוכרים או לא דרך הרשתות החברתיות יש השפעה רבה.
חלק משיטות המכירה מנצלות את הרשתות החברתיות על מנת ליצור "שיווק ויראלי".
הן מנצלות את הקשר האישי על מנת להעביר מסרים באורח של "מפה לאוזן".
העברה זו מגדילה את הפצתו של המסר, ובכך את ההכרות עימו וההתעניינות בו.
שיטה זו כנראה הובילה להזנקת המכירות של ספרי הארי פוטר.
לאמצעי התקשורת יש כוח רב בהעברת מסרים ובשכנוע.
בבחירות המוקדמות לנשיאות בארצות הברית, נמצא כי מועמדים שמוציאים הכי רבה כסף על פרסום בדרך כלל זכו ברוב הקולות עצם החזרה על מסר מגדילה את האמונה שלנו בו עקב הפיכתו למוכר.
גם אם המסר שקרי או לא נכון, אם הוא קצר וקליט (למשל בחריזה) הוא ישכנע וייתפס כנכון.
יתרה מזו, אזהרה כי טעונים מסוימים אינם נכונים מגדילה שכנוע שכן בזמן הניסיון להפריך מסר יש חזרה עליו, וכאמור עצם החזרה על מסר תורמת לשכנוע למשל, מסר כמו "סחוס כרישים עוזר לדלקת מפרקים" הוא קליט.
חזרה עליו מעלה את מידת האמונה בו.
ניסיון להפריכו באמצעות חזרה על הטענה "זה לא נכון שסחוס כרישים עוזר לדלקת מפרקים" כוללת את עצם הטענה ובכך חזרה על הטיעון.
באופן דומה, ניסיונות להפריך מידע בשדה הפוליטי דווקא מגדילות את האמונה במידע השגוי (למשל שמקיין מתכוון להשאיר את הכוחות האמריקנים בעיראק למאה שנים) עקב חזרה על המידע השקרי כחלק מהניסיון להפריכו.
הזרימה הדו-שלבית של השפעת התקשורת (two-step flow of communication)
גישת הזרימה הדו-שלבית גורסת כי השפעת המסרים המובאים בתקשורת על היחיד מתרחשת בשני שלבים: מהתקשורת למובילי דעה (Opinion leaders) ומאלה ליחיד.
חלק גדול מהשיווק, החל משיווק מוצר בודד, שיווק רעיון או עמדה לציבור, וכלה בהרצת פוליטיקאי, מתחיל באיתור מובילי הדעה המתאימים לתחום המשווק וחיזור אחריהם.
מובילי דעה יכולים להיות אנשים שנתפסים כמומחים, מדענים, אנשי תקשורת, עיתונאים בכירים וכדומה.
המסרים השיווקיים מועברים ליחיד דרך גורמים אלה ובכך תורמים לשכנוע.
במחקר שנעשה על סטודנטים אמריקאים נמצא כי תשעה מכל עשרה רופאים בוחרים בתרופות (אותם ירשמו לפציינטים שלהם) שמומלצים על ידי מובילי הדעה ברשת החברתית אליה הם שייכים.
רשת זו היא בדרך כלל רופאים מומחים שעובדים בבית חולים אוניברסיטאי.
ואכן, בהתאמה למודל הדו שלבי ולממצא זה מסתבר כי חברות התרופות הגדולות מייעדות כשליש מתקציב השיווק להשפעה על מנהיגי דעה.
ככלל, ניתן לומר כי המסרים אליהם נחשף היחיד גם אם מועברים ישירות הם בעיקר מועברים בעקיפין, דרך מובילי דעה משפיענים וכדומה.
להעברה עקיפה זו יש השפעה ניכרת על השכנוע.
שכמייה היא אביזר לבוש ללא שרוולים אשר מהודקת לרוב על הצוואר או הכתפיים של האדם שלובש אותה ומכסות באופן רופף את הכתפיים, הגב, והזרועות של אותו האדם.
שכמיות בדרך כלל קצרות יותר מגלימות.
שכמיות היו פופולריות במיוחד באירופה במהלך תקופת ימי הביניים, ולעיתים רבות הכילו גם ברדסים.
לאורך ההיסטוריה הם נלבשו על ידי אוכלוסיות ממעמדות חברתיים שונים ושימשו הן לצרכים פרקטיים והן כסמל סטטוס.
במהלך המאה ה-19 השכמיות הפכו לפריט לבוש פורמלי פופולרי בחברות רבות, כאשר במקרים הללו הם לרוב עשוי מבדים יקרים יותר כמו משי, קטיפה או סאטן.
בנוסף, לאורך ההיסטוריה שכמיות הפכו גם פופולריות בקרב הכמורה הקתולית, כאשר כמרים רבים נוהגים ללבוש אותם לרוב במהלך טקסים בכנסייה.
בעת המודרנית שכמיות נמצאות גם בשימוש נרחב במספרות על מנת להגן על הבגדים של הלקוחות בעת שהם מקבלים תספורת.
השכמיות הללו בדרך כלל עשויות מחומרים קלים ועמידים במים.
בתרבות הפופולרית השכמיות לעיתים רבות מזוהות עם דמויות איקוניות של גיבורי-על ודמויות איקוניות שונות מעולם הפנטזיה.
שכר מינימום הוא גבול תחתון הנקבע לשכר, כלומר סכום שלכל עובד ישולם שכר שלא יפחת ממנו.
לקביעת שכר המינימום משמשות דרכים אחדות: חוק, תקנה מינהלית או הסכם קיבוצי.
כללי שכר מינימום נפוצים במדינות רבות.
מטרת שכר המינימום היא להגן על העובד מפני כוחם החזק יותר של מעסיקים במערכת יחסי העבודה.
בקרב כלכלנים קיימת מחלוקת באשר ליעילותו של שכר המינימום, כאשר רובם מסכימים ששכר המינימום גורם לעלייה ביוקר המחיה, ולעלייה בשיעורי האבטלה בקרב צעירים ומבוגרים חסרי השכלה ובעלי כישורים נמוכים.
בקרב תומכי מדינת רווחה מהלך זה נחשב לרכיב נוסף של מניעת הסחרה (דה קומודיפיקציה) של העובד במערכת היחסים החברתית.
שכר מינימום קיים במדינות רבות בעולם, ולקביעתו משמשות בעיקר הדרכים הבאות:
חוק: קביעה של שכר המינימום בחוק כאחוז מסוים מהשכר הממוצע או משתנה אחר.
הסדר זה קיים במדינות רבות, אך בשנים האחרונות פוחת השימוש בו בגלל קשיחותו.
תקנה מנהלית: קביעה של שכר המינימום על-פי החלטת שר או פקיד ממונה, במרווחים חודשיים או שנתיים.
הסדר זה נפוץ מאוד במדינות עניות, בלתי-דמוקרטיות או כאלו הסובלות מאינפלציה גבוהה המחייבת עדכון לעיתים תכופות.
הסכם: קביעה של שכר המינימום מתוקף הסכם בין מעסיקים לבין ארגוני העובדים.
גישה זו מקובלת במיוחד במדינות שבהן יש ארגוני עובדים חזקים, החשים שביכולתם להגיע להסכם ראוי גם ללא התערבות המחוקק.
הסכם זה מחייב לפחות את החתומים עליו, ולעיתים הוא מוחל על אוכלוסייה רחבה יותר, למשל באמצעות צו הרחבה.
קביעתו של שכר המינימום היא קביעה ארצית (שכר מינימום אחיד לכל העובדים במדינה) או ענפית (שכר מינימום לכל ענף משקי בנפרד).
שכר המינימום נקבע בדרך כלל כשכר מינימום לשעת עבודה, שממנו ניתן לגזור יחידות עבודה ארוכות יותר, כגון יום, שבוע או חודש.
בישראל נקבע שכר המינימום לחודש לעבודה במשרה מלאה (במשרה חלקית שכר המינימום יחסי להיקף המשרה), וממנו נגזרים שכר המינימום ליום ולשעה.
הנהגת שכר מינימום וקביעת גובהו
שכר מינימום נקבע לראשונה בניו זילנד ומאז נפוץ במדינות רבות, במיוחד אחרי מחצית המאה העשרים.
רצף זמנים חלקי של חקיקת שכר מינימום:
1896 - מדינת ויקטוריה באוסטרליה
1912 - מדינת מסצ'וסטס בארצות הברית
1938 - חוק פדרלי בארצות הברית
באוסטרליה משולם סכום של 15.51 דולר, בהתאם למעמד בעבודה; ובארצות הברית הסכום הפדרלי הוא 7.25 דולר, כשהמדינות השונות רשאיות לקבוע סכומים שונים.
תשע מדינות בחרו להימנע מיישום חוק שכר מינימום כלל או לקובעו ברמה נמוכה יותר, ואילו וושינגטון די.
ושמונה עשרה אחרות קבעו שכר מינימום גבוה יותר.
ברזיל הנהיגה שכר מינימום כבר בשנת 1940. במרץ 2008, בתקופת נשיאותו של לואיז אינסיו דה סילבה, ברזיל העלתה את שכר המינימום במדינה ב-9.2%, על רקע צמיחתה הכלכלית המואצת באותה עת והרצון לחלק את העושר החדש שנוצר עם רוב האוכלוסייה.
בעשרים ואחת מתוך 27 המדינות החברות באיחוד האירופי (בלגיה, בולגריה, ספרד, אסטוניה, יוון, צרפת, הונגריה, אירלנד, לטביה, ליטא, לוקסמבורג, מלטה, הולנד, פולין, פורטוגל, רומניה, סלובקיה, סלובניה וצ'כיה) קיים שכר מינימום הקבוע בחוק.
במדינות רבות בהן עבודה מאורגנת חזקה, רשת ההסכמים הקיבוציים בין ארגוני העובדים וארגוני המעסיקים מכסה את מרבית האוכלוסייה.
משום כך דווקא במדינות בהן נחלשה העבודה המאורגנת, ונוצרת שכבה רחבה של עובדים בלתי מוגנים, יש נטייה מוגברת לחקיקת חוקי שכר מינימום.
העלאת שכר המינימום היא אחד המתכונים הפופולריים ביותר המוצעים להעלאת שכרם של השכירים ברמות השכר הנמוכות, ומופיעה גם במצע של מפלגות סוציאליסטיות וסוציאל-דמוקרטיות.
מנגד, שכר המינימום זוכה לביקורת מצד כלכלנים רבים.
שכר המינימום הוחל לראשונה על ידי חוגים סוציאליסטיים שתמכו בו מבחינה עקרונית, ללא קשר להשפעתו על הכלכלה.
לשיטתם, תשלום שכר נמוך במיוחד הוא ניצול הכח שיש למעסיקים במערכת יחסי העבודה.
יעד נוסף של שכר המינימום הוא הקטנת פערי ההכנסה והגדלת השוויוניות בהכנסות.
שכר המינימום איננו תלוי בגודל משפחתו של העובד, ולכן אינו יכול להבטיח הכנסה שתאפשר קיום למשפחה, מטרה שבה עוסקים כלים אחרים של מדינת הרווחה, כמו הבטחת הכנסה או קצבת ילדים.
מנגד, חוגים ליברלים מסוימים מתנגדים לשכר מינימום גם ללא קשר להשפעתו על הכלכלה, שכן על פי עקרונות הליברליזם רשאים שני אנשים להתקשר בחוזה ביניהם כרצונם החופשי, ואל למדינה להתערב ולהגביל את תוכן ההסכם, אם אין בהסכם משום פגיעה בצד שלישי.
עם זאת, יש בין התומכים בשני הצדדים לוויכוח לגבי שכר המינימום הטוענים שעמדתם, בנוסף להיותה מוצדקת מוסרית, טובה לכלכלה.
השפעת שכר המינימום על הכלכלה
המחלוקת סביב שכר המינימום נסובה לא רק על הפעלתו, אלא גם על השפעתו על הכלכלה ועל האופן שבו יש למדוד את השפעתו על הכלכלה.
לדברי המתנגדים לשכר מינימום, בשוק חופשי, בו העובד מרוויח בהתאם לפריון העבודה היצרנית שהוא מבצע כפי שנקבע על הביקוש וההיצע לתוצרי עבודתו, קביעת שכר מינימום בחוק לא תגרום לתשלום שכר העולה על התשואה מעבודתו של העובד, אלא לפיטוריו, ולכן תוביל לאבטלה של עובדים לא מיומנים.
לטענת כלכלנים רבים, בהם כלכלנים מהשמאל הכלכלי כחתן פרס נובל פול קרוגמן, שכר המינימום פוגע הן במבקשי עבודה מובטלים אשר נמנעת מהם הזדמנות לעבוד ולהשתכר ובדרך זו אף לרכוש ניסיון ולשפר את שכרם והן בחברה כולה אשר נמנעים ממנה פירות עבודתם.
לטענת המתנגדים מחקרים אמפיריים רבים הראו כי שכר המינימום אינו משיג את היעדים שהוצבו על ידי תומכיו וכן מביא להפחתת התעסוקה של העובדים הפחות מיומנים ונוטה להפחית את הכנסותיהם.
חלק מתומכי שכר המינימום טוענים שעד רמה מסוימת אין לשכר מינימום השפעה שלילית על התעסוקה אלא בעיקר על עליית שכר העובדים, עלייה שתמומן מכיס המעסיקים או רווחיות העסק אם הוא רווחי.
בכך, שכר המינימום משמש כמכשיר לצמצום פערי ההכנסות.
הטענה מתייחסת במיוחד לענפים בהם שולי רווח גבוהים וכן למעסיק ציבורי הממומן על ידי משלם המיסים ואינו פועל למטרות רווח.
לחלופין, יגולגלו עלויות שכר המינימום על הצרכן, בענפים, כמו ענפי שירותים, בהם הביקוש קשיח ואין תחרות מאזורים שאינם כפופים לשכר מינימום גבוה.
המתנגדים לשכר המינימום טוענים כי בשוק ללא חסמים שולי הרווח אינם גבוהים, והגדלה מלאכותית של עלות העבודה תוביל לסגירת עסקים שוליים והקטנת התחרות הן בשוק הצרכני, והן בשוק המעסיקים, מה שיוביל גם לירידה כללית במשכורות.
מסיבה זו, שכר מינימום גבוה יותר יפגע בעיקר בבני נוער ובשכבות חלשות בעוד שהנהנים העיקריים ממנו יהיו מועסקים בשירות הציבורי ובחברות גדולות עם הסדרי תעסוקה שרוב עובדיהן משתכרים הרבה מעל לשכר המינימום.
בסקירה של המחקרים שבחנו את השפעת שכר המינימום על האבטלה עולה שקיימת עקביות מסוימת בתוצאות שהתקבלו במחקרים אלו: במחקרים שבחנו את השפעת שכר המינימום על התעסוקה בענפים סחירים (בעיקר בענפי משנה בתעשייה), נמצאה בדרך כלל השפעה שלילית.
לעומת זאת, התוצאות מעורבות ביחס להשפעה על התעסוקה בענפים המייצרים מוצרים בלתי סחירים.
רוב הכלכלנים שעסקו בנושא שכר המינימום טענו שהוא פוגע לא רק בעובדים אלא גם ביעילות הכלכלית כיוון שהוא מביא להסטת משאבים מיצירת הון ומוצרי צריכה לעבר עלויות שכר, מביא לעלייה באבטלה ופוגע במידת היכולת של המעסיק לתגמל עובדים ברמות שכר נמוכות.
לעומת זאת, חלק מן התומכים בשכר מינימום גורסים כי כללי ההיצע וביקוש הפועלים בשוק חופשי אינם פועלים כלל או שאינם פועלים בצורה מיטבית בשוק העבודה.
כתוצאה מכך, נטען, נקבע שכרם של עובדים ברמה הנמוכה באופן משמעותי מהשיעור הטבעי שלו.
הטוענים כך גורסים כי הסיבה העיקרית לעיוות טמונה בעובדה שבשוק העבודה יש באופן קבוע עודף היצע, הגורם לכך שמעסיקים נהנים מעדיפות בכוחם על פני עובדים ויכולים, לפיכך, להכתיב לעובדים שכר נמוך במיוחד.
מתנגדי שכר מינימום גורסים כי כללי הביקוש וההיצע פועלים בצורה מיטבית או לכל הפחות באופן טוב יותר מאשר כל שיטה חלופית אחרת.
לטענת בעלי עמדה זו, עבודה היא מוצר ככל מוצר אחר, ובשוק העבודה פועלים כללי הביקוש וההיצע ממש כפי שהם פועלים ביחס למוצרים אחרים בשוק.
כאשר מעלים את מחירו של מוצר תהיה ירידה בביקוש לו.
במקרה זה, כאשר יועלה מחיר העבודה, ירד הביקוש לעבודה והאבטלה תגדל.
כאשר העלייה במחיר חלה רק על המוצרים הזולים בשוק, היא תשפיע במיוחד על הביקוש למוצרים אלו.
במקרה זה, העלאת שכר המינימום תפגע יותר במשתכרים שכר מינימום ממילא, כמו צעירים או אנשים עם מוגבלות, העלולים למצוא עצמם במצב שבו אין להם אפשרויות תעסוקה כלל (עקב כך נקבע בישראל שכר מינימום נמוך יותר לבני נוער ולבעלי מוגבלויות).
חילוקי דעות חריפים קיימים גם בשאלת השפעתו של שכר המינימום על הצמיחה הכלכלית.
לטענתם של תומכי שכר מינימום, קביעתו ברמה גבוהה תעודד צמיחה כלכלית בכמה מובנים:
העלאת השכר הצפויה לעובדים תגרום למעבר של תעשיות לתחומים שהרווחיות בהם גבוהה יותר, כמו תעשיות עתירות ידע, להגברת המיכון והיעילות בעבודה.
תוצאה נלווית של המעבר לתעשיות עתירות ידע תהיה דרישה מוגברת לחינוך והכשרה מקצועית מתקדמים.
ההכנסות הגבוהות יותר שבידי העובדים ברמות הנמוכות יגרמו להוצאה צרכנית מוגברת, שתביא לצמיחה גבוהה יותר.
לגישת המתנגדים לשכר מינימום כל אלו בטלים, שכן שכר המינימום פוגע בעובדים החלשים ולא מעלה את שכרם.
כלומר, העלאת שכר המינימום תגרום לסגירת מפעלים עתירי עבודה, אך הדבר לא יביא בהכרח לפתיחת מפעלים אחרים בשכר גבוה יותר, שכן פריון העובדים החלשים לא ישתנה, ולא מתחייב כי מיומנויותיהם מתאימות לעבודה מסוג שונה.
לדוגמה, אם בעקבות העלאת שכר המינימום משה סוגר את מפעל הטקסטיל ומפטר 50 עובדים בשכר נמוך, אין הדבר מהווה עידוד לחיים לפתוח חברת תוכנה בשכר גבוה.
יתר על כן, העלאת שכר המינימום תוביל לאובדן מוחלט של מקומות עבודה, משום שהעבודה במפעלים ה"זולים" תנוייד למדינות אחרות בהן שוק העבודה גמיש ותאבד למשק לחלוטין.
אשר לטענת הגדלת כוח הקנייה הצרכני, לטענת המתנגדים לשכר המינימום, הגדלת הוצאה צרכנית שאינה מבוססת על ייעול או גידול בפריון אינה יכולה להביא לצמיחה, שכן הכנסה מוגדלת לחלק מהצרכנים תבוא כאן בהכרח על חשבונם של צרכנים אחרים.
במקרה זה, הגידול בכוח הקנייה של עובדי מדינה ועובדים מאורגנים (שהם עיקר הנהנים מהגדלת שכר המינימום) יאוזן בירידה בכוח הקנייה של העובדים המפוטרים.
שנית, צריכה אינה בהכרח עדיפה על חיסכון, שכן חיסכון מאפשר השקעה במוצרי הון המאפשרים להגדיל את פריון העבודה ורמת החיים בטווח הארוך.
לדעת המתנגדים לשכר המינימום, הוא מונע מעובדים חלשים, הרצויים פחות למעסיקים, להתחרות בשוק העבודה על ידי הצעת עבודה יותר זולה.
למשל, עובדים זרים, עובדים חסרי ניסיון ונכים יתקשו להתחרות בעובדים מקומיים ומיומנים אם אינם יכולים להסכים לעבוד בשכר מופחת.
בהתאם לכך, הם יטענו כי עובדים וחברות באזורים מבוססים יתמכו בהחלת שכר מינימום על אזורים פחות מפותחים, על מנת למנוע תחרות מאזורים אלו.
מילטון פרידמן הציג טענה זאת ביחס לשכר המינימום בארצות הברית: "האיגודים המקצועיים והחברות בצפון, למשל, בשל חששם מפני תחרות של הדרום, תומכים בחוקים לקביעת שכר מינימום כדי לצמצם על ידי כך את התחרות מן הדרום".
טענות דומות, בניסוח חריף יותר, מעלה גם הנס זנהולץ בספרו "הפוליטיקה של האבטלה".
כוונה דומה יוחסה לתביעת ההסתדרות הכללית, בראשית שנות ה-40, שממשלת המנדט תקבע שכר מינימום שאותו יחויבו ספקי הממשלה לשלם לעובדיהם.
בתביעה זו רצתה ההסתדרות לסכל את נכונותם של הפועלים הערביים להסתפק בתעריפי שכר נמוכים מהמקובל ביישוב העברי.
גובהו הרצוי של שכר המינימום
ויכוח נוסף בנוגע לשכר המינימום מתנהל סביב גובהו הרצוי.
ישנה הסכמה רחבה, כי כאשר ישנו שכר מינימום גובהו צריך לנוע בין "רצפה" ל"תקרה" מסוימות.
גובה ה"רצפה" נמצא בטווח של אחוזים ספורים מגובה נקודת שיווי המשקל לשכר נמוך, שהוא גובה השכר ברמות אלו, כפי שהיה קיים גם ללא שכר מינימום כלל.
כאשר שכר המינימום נמוך במידה ניכרת מנקודת שיווי המשקל, הוא בעל משמעות אפסית.
כאשר הוא קרוב אליה ונמוך ממנה, נטען שהוא גורם להנמכת המשכורות, כיוון שהשכר ברמות הנמוכות נוטה ל"דביקות" לשכר המינימום כאשר הוא נמוך מנקודת שיווי המשקל.
קביעת שכר מינימום "וירטואלי", כלומר שכר המינימום שהיה נקבע בהתאם לביקוש והיצע בשוק העבודה, היא עניין סבוך, ובמקרים רבים כמעט בלתי אפשרי.
אומדן גס ניתן לקבל על-פי מדינות שבהן ההתערבות בשוק העבודה קטנה יחסית ואין חוקי שכר מינימום.
דוגמה אחת למצב כזה היא הונג קונג.
בטריטוריה, שבה אין שכר מינימום כלל, שכרו של עובד ניקיון כללי מגיע ל-30 אחוז מהתמ"ג לנפש, שוטף כלים מגיע ל-38 אחוז מהתמ"ג לנפש, איש אבטחה (שומר) ל-40 אחוז, עוזר ושליח במשרד ל-40 אחוז, מלצר וטבח זוטר ל-47 אחוז, זבן ל-54 אחוז ושליח ל-56 אחוז.
בהשוואה לשכר הממוצע, משתכר איש ניקיון 46 אחוז מהשכר הממוצע, שוטף כלים 57 אחוז מהשכר הממוצע, איש אבטחה 61 אחוז, וכן הלאה.
באריזונה, מדינה בארצות הברית שבה אין כלל שכר מינימום, מגיע שכרו שוטף כלים ל-40 אחוז מהשכר השעתי הממוצע, הופך המבורגרים במזללה ל-46 אחוז, קופאי ל-55 אחוז וגנן ל-58 אחוז.
נתונים אלו מצביעים על כך שגובה שכר המינימום "הטבעי" בשני מקומות אלה, ללא חוקי שכר מינימום, גבוה מגובה שכר המינימום שנקבע ברוב המדינות.
כך, לדוגמה, משתכר העשירון התחתון באריזונה, בלי שכר מינימום, שכר הגבוה ב-32 אחוז משכר המינימום הפדרלי בארצות הברית.
יחד עם זאת, אין בכך כדי להצביע, שביטול שכר המינימום הפדרלי יקפיץ את שכר המינימום ברחבי ארצות הברית לאותם שיעורים כפי הנהוג במדינת אריזונה.
גובה ה"תקרה" הרצוי שנוי במחלוקת.
על-פי הגישה ששכר המינימום ייספג על ידי המעסיקים או הצרכנים עד רמה מסוימת, ראוי לקבוע את שכר המינימום ברמה שלא תהיה גבוהה עד כדי כך שתגרום לאבטלה מחד, ולא נמוכה עד כדי כך שלא תספק אפשרות לקיום בכבוד, מאידך.
השוואה של גובה שכר המינימום כחלק מהתוצר המקומי הגולמי לנפש (כאן) מעלה כי ישנן כמה רמות של שכר מינימום במדינות שונות.
ברמה הנמוכה, בין 25 ל-30 אחוז מהתמ"ג לנפש, נמצאות מדינות כבריטניה, פורטוגל, הונגריה, לוקסמבורג, ספרד וארצות הברית.
ברמה הבינונית, בין 30 ל-40 אחוז, נמצאות מדינות כאוסטריה, פינלנד, קנדה, אירלנד, פולין וברזיל.
ברמה הגבוהה, מ-40 אחוז ומעלה, נמצאות צ'ילה, יוון, הולנד, בלגיה, צרפת, ניו זילנד, אוסטרליה, ועוד.
ישראל מדורגת במקום השביעי בעולם בגובה שכר המינימום שלה, עם שכר מינימום בגובה של כ-35.9 אחוז מהתמ"ג לנפש (בינואר 2025).
המדינות השונות נבדלות זו מזו גם בפטורים הישירים והעקיפים הניתנים למעסיקים במתן שכר מינימום ובמידת הציות לתקנות כאלו.
נתונים אלו מצביעים על כך שברוב המדינות מצוי שכר המינימום ברמה שמתחת ל"רצפת" השכר הרגילה ואין לו תרומה להעלאת השכר.
יש רק דוגמאות בודדות למדינות שבהן יש שכר מינימום הגבוה באופן ניכר מ-40 אחוז מהתמ"ג, שהיא לערך רמת ה"רצפה".
בטורקיה נקבע שכר מינימום שגובהו כ-91 אחוז מהתמ"ג, אך החוק אינו נאכף בפועל; באוסטרליה מגיע שכר המינימום ל-54 אחוז מהתמ"ג, אך עובדים בשלבי ההכשרה שלהם מקבלים שכר נמוך במידה משמעותית משיעור זה; בצרפת שכר המינימום מגיע ל-51 אחוז מהתמ"ג; ובניו זילנד ל-49 אחוז.
עם הפחתת שער הדולר ועליית השכר והתמ"ג בשנים האחרונות - אין לרף זה של אלף דולר לחודש כל משמעות.
הצעות לשינויים בשכר המינימום במדינות אחרות, כמו ארצות הברית, תובעות העלאות צנועות יותר.
קבוצה של חמש מאות כלכלנים קראה בשנת 2004 להעלאה "מתונה" של שכר המינימום וגופים התומכים בגישה זו כמו המוסד למדיניות כלכלית, תומכים בהעלאתו לגובה של 50 עד 55 אחוז מהשכר הממוצע לשעה.
מחקרים על השפעתו של שכר המינימום
בעיות במדידת השפעתו של שכר מינימום
ישנן מספר בעיות מהותיות במדידת השפעת גובה שכר המינימום, חלקן ייחודיות למחקרים לגבי שכר המינימום וחלקם משותפים למחקרים כלכליים רבים.
קשיים במדידת רצפת השכר: כל בחינה של השפעת שכר המינימום על הכלכלה מחייבת התייחסות לרמת השכר הנמוך ביותר, הנקרא רצפת השכר, אילולא היה קיים שכר מינימום.
אולם, בעוד גובה שכר המינימום ידוע וברור, גובה רצפת השכר אינו ידוע, משתנה כל הזמן עם האינפלציה ושינויים חברתיים וכלכליים, והערכתו איננה פשוטה.
במקרים רבים, מחלוקות לגבי השפעות שכר המינימום נובעות מהערכות שונות של גובה הרצפה.
במיוחד, בחברות בהן יש שחיקה משמעותית בכוח הקנייה של השכר, שינויים משמעותיים בגובה הרצפה ובמרווח בין הרצפה לשכר המינימום יכולים להתרחש בתקופת ביצועו של מחקר.
השפעה גבולית: לעיתים קרובות, גובה שכר המינימום קרוב לנקודת ה"רצפה" והשפעתו על הכלכלה מועטה, אם בכלל.
מחקרים בחברות כאלו אינן תורמות להבנת השפעות שכר המינימום.
ציות לחוק: פעמים רבות ישנה תופעה של אי-ציות לחוקי שכר מינימום והתפתחות שוק עבודה "אפור" או "שחור".
כאשר אי-ציות כזה מצוי בממדים רחבים, הוא מונע אפשרות מדידה אמיתית של השפעת שכר המינימום.
הטבות שאינן שכר: במדינות רבות, חלק ניכר משכרו של עובד משולם לו בהטבות שוות כסף ולא בכסף, דבר המקשה על תמחור מדויק של השפעת שכר המינימום.
במיוחד, ישנה בעיה כאשר שווי ההטבות משתנה לאורך זמן, ויש צורך לעקוב אחרי ההטבות ולתמחר אותן.
ייתכן, למשל, ששווי ההטבות יורד כדי לפצות על עלייה בשכר המינימום.
אוכלוסייה לא נמדדת: אחת המדידות הנפוצות של שכר מינימום נוגעת להשפעתו על התעסוקה.
המדידה המקובלת ביותר לכך היא של מובטלים המבקשים דמי אבטלה.
מדידה זו מתעלמת מאוכלוסייה רחבה למדי של מועסקים פוטנציאליים שקיום שכר מינימום עשוי להשפיע על עצם כניסתם לשוק העבודה, כמו מועסקים בעלי מוגבלויות, בני נוער ועובדים במשרות חלקיות מאוד.
בידוד משתנים: המשתנים הרלוונטיים בבחינת השפעות שכר מינימום הם בעיקר השפעתו על משתכרים ברמות הנמוכות ועסקים בעלי רווח שולי זעום.
במקרים רבים נערכים מחקרים על בסיס סטטיסטיקה רשמית, וזו אינה מתעדת או מתעדת באופן שאינו מותאם למחקר את רוב המשתנים הרלוונטיים.
חוקים אחרים: במקרים רבים, חוק שכר מינימום נלווה למסכת רחבה יותר של חוקים בתחום התעסוקה והשכר.
רוב המחקרים אינם יכולים להבחין בין השפעת משתנים אלו להשפעת שכר המינימום.
מחקרים על השפעות שכר המינימום
אף על פי שנכתבו אלפי מאמרים על שכר המינימום לאורך השנים, נעשו רק מעט מאוד מחקרים אמפיריים שניסו לבדוק מהי השפעתו של שכר המינימום וגובהו על משתנים כלכליים כמו רמת האבטלה, הצמיחה והשכר בפועל.
החל משנות התשעים של המאה ה-20 אף התגלעה מחלוקת ביחס לאופן המדידה של השפעת שכר המינימום על משתנים כלכליים שונים.