tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם הורשעו ב-1975 בפיצוץ פאב גילפורד בבריטניה עבור ה-IRA (הצבא האירי הרפובליקני), שהרג חמישה אנשים ופצע עשרות רבות באוקטובר 1974. הם נידונו למאסר עולם ושוחררו רק לאחר 15 שנים בהן שהו בכלא, והפכו לסמל של עיוות דין שנבע מהסכסוך בצפון אירלנד.
הפיצוץ בפאב גילפורד היה אירוע טרור שהפעיל ה-IRA (הצבא האירי הרפובליקני) כחלק ממאבקו בממשלה הבריטית.
מאבק שנתמך בחלקו על ידי המיעוט הקתולי בצפון אירלנד עקב ההיסטוריה של האזור.
היסטוריה של מאבקים בין מיעוט קתולי ורוב פרוטסטנטי שעברו לפסים אלימים לקראת סוף שנות השישים של המאה העשרים.
הקתולים חשו כי הממשל הפרוטסטנטי בצפון אירלנד מתנכל להם.
המפנה הדרמטי שהוביל קתולים לתמוך במאבק אלים היה יום ראשון העקוב מדם בו נהרגו 14 קתולים על ידי צנחנים בריטיים במהלך מצעד זכויות האדם שאורגן ב-30 בינואר 1972 בעיר דרי.
הרג אשר לפי הקתולים היה רצח של חפים מפשע בידי כוחות הצבא הבריטי.
המשפט היווה ברבות הימים סמל לעיוות דין חמור, אשר הפך את הרביעייה לקורבנות נוספים של הסכסוך בצפון אירלנד.
מעולם לא הייתה כל הוכחה שהרביעייה הייתה מקושרת ל-IRA (הצבא האירי הרפובליקני), והם אף לא התאימו לפרופיל מבחינת סגנון חייהם.
פטריק ארמסטרונג וקרול ריצ'רדסון, למשל, השתמשו בסמים והיו מעורבים בפשעים קלים.
במשפט, טענה הרביעייה כי הם עונו על ידי המשטרה עד אשר חתמו על הודאה כי הם שביצעו את הפיצוץ בפאב.
למרות חוסר ההוכחות, הרביעייה הורשעה ברצח והם קיבלו גזר דין של מאסר עולם.
יתרה מכך, השופט אף הביע צער על כך שהרביעייה לא הואשמה בבגידה שהרשעה בה הייתה מובילה לעונש מוות.
תימוכין לאי היות הרביעייה חברי ה-IRA ניתנו במשפטם של חבורת רחוב בלקום (Balcombe Street gang), בפברואר 1977. קבוצה זו הייתה חברה ב-IRA וניהלה קרב יריות במהלך דצמבר 1975 ברחובות לונדון עם המשטרה, שרדפה אחריהם בחשד שרצחו את התועמלן הפוליטי הימני רוס מקווירטר (Ross McWhirter).
המרדף הסתיים ברחוב בלקום באזור מַרְלִיבון, ובמהלכו הצליחו שנים מחברי ה-IRA להימלט לבית ברחוב בלקום, ולקחו שני תושבים מקומיים כבני ערובה.
רק לאחר שישה ימים נכנעו החוטפים לסקוטלנד יארד, והועברו לחקירה.
הם הודו שהם חברי ה-IRA, ובמשפט שנערך להם הם העבירו הנחיות מפורשות לעורכי דינם "למשוך תשומת לב לעובדה כי הרביעייה הם אנשים אשר לחלוטין חפים מפשע ונידונו לגזר דין כבד".
כאמור, לא הייתה שום הוכחה כי אכן השתתפה הרביעייה בפיצוץ פאב גילפורד, והיא אף לא הודתה מעולם כי אכן ביצעה את המעשים המיוחסים לה.
בנוסף, ה-IRA מעולם לא זיהה את הרביעייה כמבצעי הפיצוץ, וגם לא חשף את זהותם של מבצעי ההתקפה בגילפורד.
הרביעייה החליטה להגיש ערעור על גזר הדין וההרשעה, אך כשלה מול מערכת המשפט הבריטית.
ב-1987 מיניסטריון הפנים באנגליה הוציא מזכר המכיר בכך כי אין זה סביר שחברי הרביעייה הם טרוריסטים, אך לא הייתה זו ראיה מספקת עבור ערעור.
במהלך 1989, בלש שבחן שוב את המקרה מצא רשימות מודפסות מחקירתו של פטריק ארמסטרונג במשטרה, שנערכו בצורה מסיבית.
הראיון של ארמסטרונג במשטרה נערך באופן שלא תאם למקור, נמחקו ממנו דברים שארמסטרונג אמר, נוספו דברים שהוא כלל לא אמר, והרשימות אף סודרו מחדש על ידי המשטרה.
התיקונים בכתב יד שנעשו ברשימות תאמו לרשימות המודפסות שהוצגו במשפט, ועלה חשד כי הייתה כאן כוונה תחילה, וכי הרשימות שנכתבו הודרכו.
משמעות הדבר הייתה שהמשטרה הפעילה מניפולציה על הרשימות כדי שיתאימו לתוצאות אותן רצו להשיג.
על בסיס הוכחות אלו הוגש ערעור נוסף.
אב בית הדין הוכיח את המשטרה וטען כי היא בדתה את הרשימות המודפסות שהגישה, או שינתה אותן כדי שיראו אפקטיביות יותר ואז יצרה רשימות שנכתבו בכתב יד כדי לתת את הרושם שמדובר ברשימות שנכתבו בו-זמנית.
לחלופין, ייתכן שהמשטרה החלה שתי רשימות בו זמנית, הדפיסה אותן כך שהרשימות תהינה ברורות יותר לקורא, ואז המירה את הרשימות המתוקנות חזרה לרשימות בכתב יד.
בין אם מדובר באפשרות א' ובין אם מדובר באפשרות ב', התוצאה היא כי המשטרה שיקרה.
המסקנה המתבקשת היא שאם היא שיקרה לגבי הרשימות, אזי כלל הראיות הוליכו שולל וגרמו להרשעה לא מוצדקת במשפט.
עם זאת, פול היל נשאר בכלא עד 1994, כאשר הרשעה נוספת על רצח של חייל בריטי בצפון אירלנד בוטלה אף היא.
מספר בני משפחה של ג'רי קונלון, כולל אביו ג'וזפה קונלון, דודתו ודודניו בני ה-16 וה-14, נכלאו אף הם עקב ההרשעה של הרביעייה.
האוטוביוגרפיה של ג'רי קונלון "הוכח חף מפשע" עובדה ב-1993 לסרט בשם האב, שזכה בפרס באפטה, והיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר כולל לסרט הטוב ביותר.
השחקנים הראשיים בסרט היו דניאל דיי-לואיס כג'רי קונלון הנאשם בפשע שלא ביצע, אמה תומפסון כעורכת דינו, ופיטי פוסטלטוויט (Pete Postlethwaite) כאב, ג'וזפה קונלון.
רביעיית גוארנרי (Guarneri Quartet) היא רביעיית מיתרים אמריקאית, הקרויה על שם משפחת בוני הכינורות המפורסמת, גוארנרי.
ראשיתה של הרביעייה בשנת 1964, בפסטיבל מרלבורו בוורמונט, ארצות הברית.
החברים ניגנו מוזיקה קאמרית עם הפסנתרן רודולף סרקין, מייסד הפסטיבל, והכנר אלכסנדר שניידר שכנע אותם להתכנס יחדיו לרביעיית מיתרים.
בשנת 2001 התחלף בה הצ'לן.
נכון לשנת 2005 חברי הרביעייה הם:
ארנולד שטיינהארדט (נולד ב-1937), כינור ראשון, היה עוזר הכנר הראשי בתזמורת קליבלנד של גאורג סל.
ג'ון דאלי (נולד ב-1935), כינור שני, היה חבר ברביעיית אוברלין ואמן הבית באוניברסיטת אילינוי.
מייקל טרי (נולד ב-1934, ויולה הופיע לראשונה ככנר ברסיטל בקרנגי הול ואחרי הופעות כסולן עם תזמורות רבות עבר לוויולה במרלבורו.
עד שנת 2001 כללה הרביעייה את
דייוויד סויר (נולד ב-1923), צ'לו, ניגן עם קבוצת "באך אריה" וברביעיות מיתרים שונות.
הרביעייה יצאה לסיורי קונצרטים בארצות שונות.
בפריז ניגנה עם ארתור רובינשטיין ובלונדון ביצעה את מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן ואף הגישה כיתות אמן.
רביעיית גוארנרי יצרה הקלטות רבות מספור במהלך שנות קיומה הרבות, ביניהן כמה מן היצירות החשובות ביותר בספרות לרביעיית מיתרים ומוזיקה קאמרית בכלל.
חואן אריאגה - מכלול רביעיות המיתרים
בלה בארטוק - מכלול רביעיות המיתרים
לודוויג ואן בטהובן - מכלול רביעיות המיתרים (הוקלט פעמיים: ב-RCA ובפיליפס), חמישיית מיתרים (עם פנחס צוקרמן
אלכסנדר בורודין - רביעיית מיתרים מס' 2
יוהנס ברהמס - מכלול רביעיות המיתרים, מכלול חמישיות המיתרים (עם פנחס צוקרמן), חמישיית פסנתר בפה אופוס 34 (עם ארתור רובינשטיין ב-RCA, עם פיטר סרקין בפיליפס), מכלול רביעיות הפסנתר (עם ארתור רובינשטיין)
קלוד דביסי - רביעיית מיתרים (הוקלטה פעמיים: ב-RCA וב-Surroundedby Entertainment
ארנסט פון דוהנאני - רביעיית מיתרים מס' 2 ברה במול מז'ור
אנטונין דבוז'אק - חמישיית פסנתר מס' 2 אופוס 81 (עם ארתור רובינשטיין), רביעייה בדו מז'ור אופוס 61, בפה מז'ור אופוס 96 ("האמריקאית"), בסול מז'ור אופוס 106, בלה במול מז'ור אופוס 105, חמישיית ויולה במי במול מז'ור אופוס 97 (עם וולטר טרמפלר), טרצטו אופוס 74.
גבריאל פורה - רביעיית מיתרים אופוס 121 (הוקלטה פעמיים: ב-RCA וב-Surroundedby Entertainment), רביעיית פסנתר בדו מינור אופוס 15 (עם ארתור רובינשטיין)
אדוארד גריג - רביעיית מיתרים בסול מינור אופוס 27 (הוקלטה פעמיים: ב-RCA ובפיליפס)
יוזף היידן - רביעיות מיתרים ברה מז'ור אופוס 20 מס' 4, בסול מינור אופוס 74 מס' 3, בסול מז'ור אופוס 77 מס' 1, בפה מז'ור אופוס 77 מס' 2
הנס ורנר הנצה - חמישיית פסנתר (עם פיטר סרקין)
לאוש ינאצ'ק - מכלול רביעיות המיתרים
פליקס מנדלסון - רביעיית מיתרים אופוס 13, רביעיית מיתרים ברה מז'ור אופוס 44 מס' 1, חמישיית ויולה במי במול מז'ור אופוס 87 (עם פנחס צוקרמן, שמינייה במי במול מז'ור אופוס 20 (עם רביעיית המיתרים אוריון)
589, רביעיית מיתרים בפה מז'ור ק.590. מכלו8ל חמישיות הוויולה (עם אידה קאוואפיאן, סטיבן טננבאום וקים קשקשיאן)
מוריס ראוול - רביעיית מיתרים (הוקלטה פעמיים: ל-RCA ול-Surroundedby Entertainment)
פרנץ שוברט - רביעיית מיתרים ברה מז'ור 804 (הוקלטה פעמיים: ל-RCA ולערבסק), בדו מז'ור "פרק רביעייה", ברה מינור 810'D "המוות והעלמה" (הוקלטה פעמיים: ל-RCA ולערבסק), בסול מז'ור D887, חמישיית מיתרים בדו מז'ור D956 (עם ליאונרד רוז), חמישיית דג השמך D667 (עם עמנואל אקס ויוליוס לוין)
רוברט שומאן - מכלול רביעיות המיתרים, אופוס 41, חמישיית פסנתר במי במול מז'ור אופוס 44 (עם ארתור רובינשטיין)
ז'אן סיבליוס - רביעיית מיתרים ברה מינור אופוס 56 "קולות אינטימיים"
בדז'יך סמטנה - רביעיית מיתרים במי מינור ("מתוך חיי")
פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי - רביעיית מיתרים מס' 1 ברה מז'ור אופוס 11, "זכרונות מפירנצה", שישיה אופוס 70 (עם בוריס קרויט ומישה שניידר)
ג'וזפה ורדי - רביעיית מיתרים במי מינור
הוגו וולף - "סרנדה איטלקית"
רביעיית בוש הייתה רביעיית מיתרים, שהקים הכנר הגרמני אדולף בוש.
בשנת 1912 ייסד בוש את ה-Konzertvereins Quartet שנגניו היו ראשי הקבוצות בתזמורת, שנשאה אותו שם.
לאחר המלחמה, ייסד את רביעיית בוש, שכללה את בני משפחתו ואת פאול גרימר כצ'לן.
הרביעייה, עם רודולף סרקין, היוותה גרעין להרכב קאמרי של בוש, מבשר התזמורת הקאמרית המודרנית.
רביעיית בוש נודעה בפרשנותה לרביעיות של ברהמס, שוברט, ומעל לכל בטהובן.
היא ערכה סדרת הקלטות בשנות ה-30, שכללו, למעשה, את כל המוזיקה הקאמרית של מלחינים אלה.
רביעיית אביב היא רביעיית מיתרים ישראלית, שהוקמה בשנת 1997, בהתחלה בהדרכתו של הכנר אבי אברמוביץ'.
חברי הרביעייה בעת ייסודה היו:
הנגנים השתלמו בנגינת מוזיקה קאמרית אצל חברי רביעיית אלבן ברג בעיר קלן שבגרמניה.
כל ארבעת החברים ברביעיית אביב זכו במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל.
הרביעייה זכתה בתחרויות בינלאומיות שונות באירופה ובאוסטרליה.
היא מרבה לצאת לסיורי קונצרטים בעולם והופיעה בארצות הברית, קנדה, דרום אמריקה, דרום אפריקה ובסין.
בישראל הופיעה הרביעייה בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, בפסטיבל ישראל ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
הרביעייה מקיימת סדרת קונצרטים במוזיאון תל אביב לאמנות ומארחת בה אמנים מחוץ לארץ.
כמו כן הקליטה על גבי תקליטורים שמונה מרביעיות המיתרים מאת דמיטרי שוסטקוביץ'.
משנת 2014 השתנה הרכב הרביעייה והוא כולל את:
ב-2023 החליפה אנה גקל את סרגיי אוסטרובסקי בתפקיד הכינור הראשון.
רביעיית אלבן ברג הייתה רביעיית מיתרים אוסטרית שהוקמה בשנת 1971 בווינה ונקראה על שמו של המלחין האוסטרי אלבן ברג, עד לפירוקה ביולי 2008.
גרהארד שולץ (כינור שני) (קדם לו קלאוס מטצל)
רביעיית אלבן ברג הופיעה מאז הקמתה ב-1971 בבירות המוזיקה בעולם ובפסטיבלים חשובים.
נגניה קיימו סדרת קונצרטים קבועה ב"קונצרטהאוס" בווינה.
הם הופיעו בקביעות גם ב"רויאל פסטיבל הול" בלונדון, באופרה של ציריך ועוד.
במשך השנים הקליטה את כל הרביעיות של בטהובן, אלבן ברג, וברן ובארטוק, את כל הרביעיות המאוחרות של מוצרט ושוברט, רביעיות משל
היידן, דבוז'אק, שומאן, ראוול, דביסי, סטרווינסקי ואחרים.
הם מקליטים גם מוזיקה מן המאה העשרים, משל לאוש יאנאצ'ק, ויטולד לוטוסלבסקי, לוצ'אנו בריו, אלפרד שניטקה ועוד (חלק מיצירות אלה הוקדשו לרביעיית אלבן ברג).
בין הקלטות הרביעייה גם חמישיית הפסנתר של דבוז'אק עם רודולף בוכבינדר ורביעיית הפסנתר במי במול מז'ור וחמישיית הפסנתר ק.
414, שתיהן עם אלפרד ברנדל.
חברי הרביעייה עסקו גם בחינוך מוזיקלי לדור החדש של מבצעים.
הם פרופסורים באוניברסיטה למוזיקה בווינה ומאז 1993 גם בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן, גרמניה, שם המשיכו בדרכה של רביעיית אמדאוס.
אחרי מותו מסרטן של תומאס קאקושקה המשיכה הרביעייה להופיע עם תלמידתו, איזבל כריזיוס, עד שהתפרקו בתום סיבוב הופעות וקונצרט מיוחד לזכרו של תומאס ביולי 2008.
רביעיית בודפשט הייתה הרכב קאמרי שפעל בין השנים 1917 ל-1967. הרביעייה, שהורכבה בראשיתה משלושה הונגרים והולנדי אחד, שינתה בהמשך את הרכבה עד שבסופו של דבר היו בה ארבעה רוסים.
בעשור האחרון לקיומה הקליטה בקולומביה רקורדס.
רַבִּיעֻ (א)לְאַוַּל הוא החודש השלישי בלוח השנה המוסלמי.
משמעות השם היא "חודש האביב הראשון", אולם מאז שבוטל עיבור השנים בימי מוחמד יכול החודש לחול בכל אחת מעונות השנה.
8 ברביע אל-אוול - מת האימאם השיעי ה-11 חסן אל-עסכרי.
ב-12 ברביע אל-אוול חלק מהסונים חוגגים את מוולד א-נבי לכבוד יום הולדתו של הנביא מוחמד.
ב-17 ברביע אל-אוול השיעים חוגגים את יום הולדתו של הנביא מוחמד ושל האימאם השיעי השישי ג'עפר א-צאדק.
26 ברביע אל-אוול - נפטר דודו של הנביא מוחמד ואביו של עלי, אבו טאלב.
רַבִּיעֻ (אל)תַ'אנִי או רביע אל-אַאחַ'ר הוא החודש הרביעי בלוח השנה המוסלמי.
משמעות השם היא חודש האביב השני, אף כי מאז ביטול עיבור השנים בימי מוחמד עשוי החודש לחול בכל אחת מעונות השנה.
10 ברביע אל-ת'אני - נולד האימאם השיעי ה-11 חסן אל-עסכרי.
רביעיית הג'אז המודרני נוסדה בשנת 1952 על ידי מילט ג'קסון (ויברפון), ג'ון לואיס (פסנתר ומפיק מוזיקלי), פרסי הית (קונטרבס) וקני קלארק (תופים) (קוני קיי החליף את קלארק ב-1955).
הרביעייה נחשבת לאחד מהרכבי הג'אז המודרני החשובים ולהרכב שקידם את נגינת הויברופון יותר מכל הרכב אחר.
הרביעייה התנסתה במספר סגנונות ג'אז כשהבולטים ביניהם הם בי בופ, קול ג'אז ולבסוף גם הזרם השלישי.
מייסד ההרכב ומובילה היה מילט ג'קסון אשר ניגן עם ג'ון לואיס וקני קלארק בתזמורת המפורסמת של דיזי גילספי בשנים 1946 עד 1950. לאחר מכן הם צירפו את פרסי הית בבס.
רביעיית אריאל היא רביעיית מיתרים שהוקמה בירושלים ב-1998. חברים בהרכב המוזיקאים אלכסנדרה קזובסקי, גרשון גרצ'יקוב, יאן גרונינג ועמית אבן-טוב.
בתחילת דרכם הודרכו על ידי הכנר אבי אברמוביץ' בקונסרבטוריון למוזיקה ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בחסות המרכז למוזיקה ירושלים.
אלכסנדרה (סשה) קזובסקי: החלה את לימודיה בגיל 6 אצל ויקטור לגושין המנוח.
כעבור שנתיים עלתה משפחתה לישראל ושם למדה אצל לודמילה פלדמן בקונסרבטוריון ובאקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים.
בהמשך למדה אלכסנדרה אצל מרים פריד במסגרת לימודיה בקונסרבטוריון למוזיקה ניו אינגלנד בבוסטון שם סיימה תואר שני.
במהלך לימודיה זוכה אלכסנדרה במלגות ופרסים מיוחדים מקרן ורון מאז 1993 ומקרן התרבות אמריקה ישראל החל מ-1997. היא הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים ותזמורת הבמה הישראלית.
אלכסנדרה זכתה בפרס שני בתחרות האמן הצעיר של קול המוסיקה בשנת 2002.
החל ללמוד כינור אצל דניאל פרדקין, ובהמשך למד זמן קצר אצל פרופ.
גרשוביץ' המנוח ואצל לודמילה פלדמן בקונסרבטוריון ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
מאז שנת 1997 זוכה במלגות ופרסים מיוחדים מקרן ורון ומקרן התרבות אמריקה ישראל, זכה בפרס בתחרות לכנרים מלחינים בסנט פטרסבורג, רוסיה בשנת 2001 וניגן עם מספר תזמורות בישראל.
את לימודיו השלים עד לתואר שני בקונסרבטוריון ניו-אינגלנד בבוסטון עם לוסי צ'פמן תחילה, בהמשך עם הכנרת מרים פריד, ואחר כך גם עם דונלד ויילרשטיין.
יאן גרונינג: נולד במינכן 1984. בשנים 2003-2008 אחר לימודים פרטיים אצל נגני הויולה הראשיים תזמורת רדיו בוואריה ותזמורת בית האופרה של בוואריה הוא למד בבית הספר הגבוה למוזיקה לובק אצל ברברה וסטפל ובהמשך למד בקונסרבטוריון ניו-אינגלנד בבוסטון אצל קים קשקשיאן.
גרונינג השתתף והופיע בפסטיבלים ובכיתות אמן באירופה ובצפון אמריקה ונגן עם אמנים בינלאומיים חשובים.
שיתוף הפעולה עם פרנק ראדוס השאיר את חותמו על התפתחותו המוזיקלית.
יאן גרונינג זכה כמה פעמים בפרס הראשון בתחרות האמנים הצעירים Jugend Musiziert בקטגוריות כינור סולו, ויולה ורביעיית מיתרים.
בשנת 2005 זכה בפרס קרן מרי-לואיז אימבוש.
לימודיו בבוסטון התאפשרו על ידי מלגת חילופי סטודנטים יוקרתית (DAAD).
גרונינג שיתף פעולה עם מוזיקאים כמו קלאודיו בוהורקז, אדריאן ברנדל, איזבל כריזיוס (רביעיית אלבן ברג), נרכוס גרו ודיישין קשימוטו (נגן ראשי בתזמורת הפילהרמונית של ברלין).
יאן גרונינג הצטרף לרביעיית אריאל בשנת 2011.
עמית אבן-טוב: החלה את לימודי הצ'לו בגיל 6 אצל סבינה פרנקנברג.
עם מוריה בעבר נמנים עוזי ויזל, הלל צרי, מיכאל חומיצר המנוח וצבי פלסר.
בהמשך למדה בקונסרבטוריון ניו-אינגלנד בבוסטון והודרכה על ידי פול כץ ולורנס לסר עד לסיום התואר השני.
עמית זכתה בפרסים ומענקים רבים, בכללם פרס ראשון בתחרות פאול בן-חיים לשנת 2001, פרס שלישי בתחרות קול המוסיקה האמן הצעיר 2002 ופרס ראשון בתחרות האקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים לשנת 2003 שזיכה אותה בהופעת סולו עם תזמורת האקדמיה בניצוח אילן שול.
בנוסף, הופיעה עמית כסולנית עם התזמורת הסימפונית ירושלים.
עמית נהנתה במשך שנים מתמיכת קרן התרבות אמריקה ישראל (מ-1997) ומתמיכת קרן ורון (מ-1993).
כל חברי ההרכב בוגרי התוכנית לנגנים מצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים.
בשנת 2003 זכתה הרביעייה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית "פרנץ שוברט והמוזיקה המודרנית" בגראץ, אוסטריה, ובפרס "חביב הקהל" בתחרות האביב בתל אביב.
בשנת 2006 זכתה הרביעייה בפרס הראשון בתחרות פישוף למוזיקה קאמרית.
הרביעייה השתתפה בכיתות אמן ובפסטיבלים רבים, בהם, תוכנית סטין למוזיקאים צעירים במסגרת פסטיבל רוויניה, תוכנית פרלמן, פסטיבל גרייט-לייקס, קורס הקיץ אמדאוס ותוכנית פרו-קוורטט.
מאז שנת 2004 לומדים חברי הרביעייה בקונסרבטוריון ניו-אינגלנד בתמיכת קרן התרבות אמריקה-ישראל וקרן Legacy-Heritage.
במסגרת זאת עבדו בהנחיית קים קשקשיאן, פול כץ ומרתה סטרונגין-כץ.
במשך השנים הופיעה הרביעייה באולמות רבים ברחבי העולם, בכללם, מוזיאון הלובר בפריז, קייזרסאל בפרנקפורט, אולם האגודה לאמנויות הבמה בוושינגטון, הנאו-גאלרי בניו יורק ואולם ג'ורדן בבוסטון.
נוסף על הרפרטואר המסורתי משתפת רביעיית אריאל פעולה באופן שגרתי עם נגנים ומלחינים רבים, בהם הקלרינטנית מורן כץ, הפסנתרן רומן רבינוביץ', הרביעייה הירושלמית, הפסנתרן אלכסנדר גבריליוק, המלחין מתי קובלר, הוויולן רוג'ר טאפינג והאנסמבל הקאמרי של פנחס צוקרמן.
רביעיית בורודין היא רביעיית מיתרים שנוסדה בשנת 1945 בברית המועצות.
היא אחת הרביעיות הוותיקות הפעילות עד ימינו; בשנת 2005 ציינה הרביעייה 60 שנות פעילות מוזיקלית.
חברי הרביעייה הנוכחיים הם רובן אהרוניאן (כינור ראשון), אנדריי אברמנקוב (כינור שני), איגור ניידין (ויולה) וולדימיר בלשין (צ'לו).
בין חבריה הקודמים ניתן לציין את רודולף ברשאי, שהיה ויולן הרביעייה בין השנים 1945 ו-1953.
במקור נקראה "הרביעייה הפילהרמונית של מוסקבה" ומאוחר יותר, ב-1955 הסבה שמה ל"רביעיית בורודין", על שם אלכסנדר בורודין, מאבות המוזיקה הקאמרית הרוסית.
בנוסף להופעותיה של הרביעייה, הרבו חבריה גם להקליט יצירות בחברות הקלטות נודעות כגון מלודיה, טלדק, וירג'ין וצ'אנדוס.
לפרסום רב זכו הקלטות הרביעייה למכלול רביעיות המיתרים של דמיטרי שוסטקוביץ', אשר נועץ בחברי הרביעייה בהלחנתן, וכן לחמישיית הפסנתר בלה מז'ור אופוס 81 מאת אנטונין דבוז'אק, בשיתוף פעולה עם הפסנתרן סביאטוסלב ריכטר.
ברפרטואר היצירות של הרביעייה כלולות בין היתר גם רביעיות המיתרים של בטהובן, וכן של מלחינים ידועים פחות כגון מייצ'יסלאב ויינברג וניקולאי מיאסקובסקי.
רביעיית אמדאוס הייתה רביעיית מיתרים בעלת שם עולמי, שהוקמה בשנת 1947.
מוצאם היהודי של הכנרים נורברט בריינין וזיגמונד ניסל והויולן פטר שידלוף אילץ אותם לצאת בבהילות מווינה אחרי האנשלוס על אוסטריה בשנת 1938. בריינין ושידלוף נפגשו במחנה מעצר בריטי; שם נכלאו יהודים רבים על ידי הבריטים בתור "זרים ממדינה אויבת" בבואם לבקש מקלט בממלכה המאוחדת.
בריינין שוחרר לאחר חודשים ספורים, אך שידלוף נשאר במחנה, שם פגש את ניסל.
לבסוף שוחררו גם שידלוף וניסל ושלושתם התקבצו ללמוד אצל המורה לכינור מקס רוסטאל, שלימד אותם ללא תשלום.
באמצעות רוסטאל פגשו את הצ'לן מרטין לובט.
ובשנת 1947 הקימו יחד את רביעיית בריינין, ששמה שונה לרביעיית אמדאוס בשנת 1948.
הקבוצה הופיעה לראשונה כרביעיית אמדאוס בלונדון, ב-10 בינואר 1948. הרביעייה הרבתה בסיורי קונצרטים ברחבי אירופה, קנדה, ארצות הברית, יפן ודרום אמריקה.
רביעיית אמדאוס, שצוינה לשבח על סגנונה החלק והמתוחכם, נגינתה האחידה והמתואמת כהרכב והרגישות המאפיינת את פרשנותה המוזיקלית, הקליטה כ-200 תקליטים, ביניהם מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן, ברהמס ומוצרט.
ההרכב שם אומנם דגש על הרפרטואר הקלאסי והרומנטי המקובל, אך ביצע גם יצירות משל מלחינים בני המאה ה-20 כמו בלה בארטוק ובנג'מין בריטן (שכתב את הרביעייה השלישית שלו במיוחד בשבילם).
הרביעייה התפרקה ב-1987 לאחר מותו של הויולן פטר שידלוף, שיתר חברי הרביעייה סברו שאין לו תחליף.
רביעיית אמדאוס הייתה אחת מרביעיות המיתרים המהוללות ביותר במאה ה-20. חבריה עוטרו באותות כבוד רבים, ביניהם:
אות מסדר האימפריה הבריטית, בידי המלכה
תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות לונדון, יורק וקאראקס.
הגבוה באותות הכבוד הגרמניים, "הצלב הגדול לשירות המצוין".
צלב הכבוד האוסטרי לאמנויות ולמדעים.
רביעיית אמרסון היא רביעיית מיתרים, שמקום מושבה הקבוע הוא באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בסטוני ברוק.
קודם לכן שכנה הרביעייה בבית ספר הארט ובמרכז לינקולן בניו יורק.
רביעיית אמרסון הוקמה בשנת 1976 והוציאה עד כה יותר מעשרים אלבומים, שזיכו אותם בשמונה פרסי גראמי.
חברי הרביעייה הכירו בעת לימודיהם בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
שני הכנרים ברביעייה היו תלמידיו של הכנר הנודע אוסקר שומסקי.
שמה של הרביעייה, שהוקמה בשנת המאתיים לארצות הברית, מנציח את המשורר והפילוסוף האמריקאי ראלף וולדו אמרסון.
הכנרים דרוקר וזצר מתחלפים בתפקידי כנר ראשון ושני.
כינורותיהם הם סטרדיוואריוס משנת 1686 וסנקטוס סרפין משנת 1734. הוויולן לורנס דאטון מנגן על כלי מבית היוצר של פייטרו ג'ובני מנטגאצה (1796) והצ'לן על צ'לו גואדניני משנת 1754. בשנים האחרונות מנגנים חברי הרביעייה גם על כלים שיצר האוּמן האמריקאי סמואל זיגמונטוביץ'.
רביעית אמרסון ביצעה בין השאר גם בכורות עולמיות של יצירות של מלחינים בני זמננו - כמו למשל "הרביעייה מס.4" מאת מריו דוידובסקי (1980).
חברי הרביעייה הודיעו, באתר האינטרנט שלהם, שעונת 22/23 תהיה עונת ההופעות האחרונה שלהם.
הם ימשיכו לאמן ולהדריך הרכבים צעירים באמצעות מכון רביעיית המיתרים של אמרסון באוניברסיטת סטוני ברוק.
פינקל מנגן לעיתים קרובות עם אשתו, הפסנתרנית וו האן.
פרסי גראמי על ביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית:
2005 מנדלסון מכלול רביעיות המיתרים
1994 אייבס: רביעיות מיתרים מס' 1, 2; בארבר: רביעיית מיתרים אופוס 11 (אמריקן אוריג'ינלס)
1990 בארטוק: 6 רביעיות מיתרים
רביעיות המיתרים אופוס 76 של יוזף היידן הולחנו בין השנים 1797-1796. הן הוזמנו על ידי הרוזן יוזף ארדדי (Joseph Erdödy) והוקדשו לו.
סט זה, הכולל 6 רביעיות, הוא אחד הסטים האחרונים של רביעיות שהלחין היידן.
בזמן הלחנתן, היה היידן מועסק שוב בחצר אסטרהאזי, אצל הנסיך ניקולאוס השני.
באותו הזמן הלחין היידן גם את המיסה השנתית, שהוקדשה לנסיכה מריה הרמנגילד אסטרהאזי, ואת אורטוריית "הבריאה".
למרות שרביעיות אלו הושלמו כבר ב-1797, כמתועד מפי שומעיהן הראשונים בביצועים מוקדמים, הן לא פורסמו עד 1799. ההתכתבויות בין היידן למו"ל שלו בווינה מלמדות כי היה בלבול בנוגע לפרסום המהדורה הראשונה.
היידן הבטיח לבית ההוצאה בלונדון זכות פרסום ראשונה, אך חוסר התקשרות עם החברה גרם להיידן לדאוג כי בית ההוצאה בווינה עשוי בטעות לפרסם קודם את הסט, ובכך לגרום להיידן אובדן כספי רב מלונדון.
אופוס זה הוא אחד מיצירותיו החשובות והשאפתניות ביותר של היידן.
באופן כללי ניתן לומר, כי הרביעיות של היידן, הן, לרוב, נועזות מיצירותיו התזמורתיות, הן מבחינת ההרמוניה, הצורה, שנעשית מורכבת ועם זאת חופשית יותר, התחכום וה"עומק" המוזיקליים, ומידת ההבעה האישית, ההולכת וגדלה.
סט רביעיות זה הולך ומתרחק מצורת הסונטה המקובלת, בהדגישו את ההמשכיות התמטית, האחדות ויצירת רצף של מוטיבים העוברים מכלי אחד לאחר.
הרביעייה הראשונה בסול מז'ור, ממוספרת לעיתים כמס' 60, 40, או, לפי המספור המקובל של הובוקן כמס' 73 Hob: III\73
4. אלגרו מה נון טרופו
על אף היותה בסולם סול מז'ור, הרביעייה סובבת לעיתים קרובות סביב הסולם סול מינור.
פרקה הראשון הוא בצורת סונטה סטנדרטית, המתחילה לאחר הקדמה קצרה בת שתי תיבות.
הפרק השני בדו מז'ור כתוב אף הוא בצורת סונטה.
הפרק השלישי הוא מינואט סטנדרטי אשר חוזר לסול מז'ור.
הפרק הרביעי פותח במפתיע בסול מינור, אך ממשיך בסול מז'ור וגם הוא בצורת סונטה.
הרביעייה השנייה ברה מינור ידועה בכינוי "רביעיית הקווינטות", אשר ניתן לה משום הקווינטות הזכות היורדות אשר נמצאות בתחילת הפרק הראשון.
2. אנדנטה או פיו טוסטו אלגרטו
3. מינואט - אלגרו מה נון טרופו
פרקה הראשון של הרביעייה בנוי בצורת סונטה.
הפרק השני עובר למז'ור הרלטיווי (רה מז'ור) ובנוי בצורת נושא ווריאציות.
המינואט חוזר לרה מינור, כאשר הטריו הוא ברה מז'ור.
מינואט זה מכונה לפעמים "מינואט המכשפות".
הוא בנוי כקאנון בשני קולות, בו הכינורות הראשונים מנגנים את הנושא באוקטבה, ואחריהם נכנסים (בכניסה זהה) בהפרש של תיבה אחת הויולה והצ'לו, גם כן באוקטבה.
היידן הלחין מינואט דומה הפותח בקנון דו קולי, בסימפוניה מס' 44 המכונה "האבל".
הפרק האחרון של הרביעייה בנוי כרונדו סונטה הפותח ברה מינור, ומסיים בסולם רה מז'ור.
הרביעייה השלישית בדו מז'ור היא מן הרביעיות המפורסמות יותר של היידן, ונושאת את הכינוי "רביעיית הקיסר".
הכינוי של הרביעייה מגיע מפרקהּ השני, שהוא סט של וריאציות על "המנון הקיסר" שכתב היידן בעצמו לכבוד פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הפרק הראשון של הרביעייה בנוי כצורת סונטה.
הפרק השני, כאמור, הוא בצורת נושא וריאציות, כאשר הסולם משתנה לסול מז'ור, אותו סולם מקורי של ההמנון.
לאחר הופעת הנושא, מופיעות כמקובל, הווריאציות, בפרק זה ארבע במספר.
בכל אחת מן הווריאציות מנגן כלי משתנה אחד את הנושא, כאשר הווריאנטים בעצם מופיעים בכלים האחרים.
הווריאציה הראשונה היא דואט של שני הכינורות, ואת הנושא מנגן הכינור השני.
הכינור הראשון מנגן נושא נגדי בחלקי 16, ובין שני הקווים נוצרים דיסוננסים וקטעים מתוחים רבים.
שאר הווריאציות כתובות לכל ארבעת הקשתנים, כאשר את הנושא מנגנים הצ'לו, הוויולה והכינור הראשון לפי סדר זה.
הווריאציות הולכות ונעשות דחוסות יותר ויותר מבחינה הרמונית ופוליפונית.
ניתן להבחין שהווריאציה האחרונה נפתחת כבר במי מינור ואין בה בסיס טונאלי יציב, והיא למעשה שיא מבחינה אקספרסיבית.
לאחריה מופיעה קודה קצרה החוזרת לסול מז'ור ומסיימת את הפרק.
המינואט, כתוב בדו מז'ור ובלה מינור, והפרק האחרון גם הוא בדו מז'ור ובצורת סונטה.
בזמן השלטון הצבאי של בעלות הברית בגרמניה ובאוסטריה אחרי מלחמת העולם השנייה, נאסר המנון גרמניה, שנשא אופי לאומני, להשמעה בציבור.
כתוצאה מכך, קרה שלא פעם נגינת הפרק השני של הרביעייה הופרעה על ידי חיילי בעלות הברית אשר חשבו בטעות כי היצירה המנוגנת היא המנון גרמניה.
הרביעייה הרביעית בסט, בסולם סי במול מז'ור, ידועה יותר בכינויהּ "הזריחה", הודות לנושא הפותח אותה, אשר העלה כנראה אסוציאציה של זריחה.
פתיחת הפרק הראשון סותרת לכאורה את סימן הטמפו של הפרק; הכינור השני, הויולה והצ'לו מחזיקים את אקורד הטוניקה כשמעליהם מנגן הכינור הראשון את מוטיב "הזריחה" הפסטורלי והמתון.
הנושא מופיע שוב באותו תזמור אך על אקורד הדומיננט-ספטאקורד.
בתיבה 22 מתחיל למעשה החלק הנמרץ, כפי שהוא בא לידי ביטוי בהוראת הטמפו.
מוטיב הזריחה עובר לאחר מכן בין הכלים השונים, ו"מואר" באופנים שונים בפיתוח של הפרק.
הרביעייה החמישית ברה מז'ור, מכונה לעיתים "לארגו", משום שפרקה השני הנושא כותרת זו, מתבלט באורכו ובאופיו.
2. לארגו: קנטבילה א מסטו (שירתי ועצוב)
הפרק הראשון ברביעייה זו אינו בצורת סונטה, אלא בנוי כשילוב של צורת וריאציות וצורה תלת חלקית.
הפרק השני עובר לסולם מרוחק יחסית, פה דיאז מז'ור ובנוי בצורת סונטה.
פרק המינואט הוא לסירוגין ברה מז'ור וברה מינור, והפרק האחרון כתוב בצורת סונטה עם קיטועים רבים.
הרביעייה האחרונה בסט במי במול מז'ור היא מבחינות רבות רביעייה יוצאת דופן.
הפרק הראשון בנוי בצורת וריאציות, כאשר הנושא מכיל מוטיב הרמוני חריג הכולל אקורד גרמני.
לאחר שינוי סימן הטמפו מופיעה פוגטה קצרה המבוססת על הנושא וקודה.
הפרק שני הכתוב אופן חריג כפנטזיה, אלמנט המתייחס הן למבנה והן לטונאליות.
סולם התחלת הפרק הוא סי מז'ור (ללא סימני היתק במפתח).
חלקו הראשון של הפרק בנוי מהופעות של הנושא בסולמות שונים, כמו מי מז'ור, סי במול מז'ור, סי במול מינור, עם מוטיב מעברי של הצ'לו ביניהם.
לקראת סופו של הפרק מופיע חלק בעל אופי פוליפוני, והסולם מתקבע על סי מז'ור.
בסוף חלק זה מופיעה גם קודה.
הפרק השלישי בנוי כמינואט הדומה למינואטים בארוקיים, כלומר, במקום הטריו השכיח מופיע מינואט שני "אלטרנטיבי" (Alternativo) אשר מורכב מרצף של סולמות עולים ויורדים.
הפינאלה בשלושה רבעים הוא הפרק היחיד הרביעייה הבנוי בצורת הסונטה הסטנדרטית.
רביעיית ברודסקי היא רביעיית מיתרים בריטית, הקיימת מאז 1972 אף כי מחבריה המקוריים נשארו כיום רק איאן בלטון וז'קלין תומאס.
נוסף לביצוע מוזיקה קלאסית אירופאית, בעיקר רפרטואר רביעיות מיתרים של מלחינים מן התקופה הקלאסית ואילך, כמו היידן, בטהובן, שוברט, בארטוק ושוסטקוביץ', הם משתפים פעולה עם דמויות מעולם הרוק והפופ כמו ביורק, אלוויס קוסטלו ופול מקרטני.
הם מנגנים את ה"מיתרים" באלבום האוסף "עץ משפחה" של ביורק.
לצ'לו של ז'קלין תומאס הותאמה רגלית ארוכה במיוחד והיא משתמשת בשרפרף קטן מתחת לרגלה השמאלית, כדי שתוכל להשעין את הצ'לו אל ברכה הכפופה.
במאי 1998 קיבלה רביעיית ברודסקי את פרס אגודת הפילהרמונית המלכותית על תרומה יוצאת דופן לעולם המוזיקה.
נוסף להופעות פומביות והקלות, רביעיית ברודסקי פועלת כיום כרביעייה אורחת באקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה, שם הם מדריכים בקביעות הרכבי מוזיקה קאמרית של סטודנטים באקדמיה.
רביעיות החליל של וולפגנג אמדאוס מוצרט הן סדרה בת ארבע יצירות הכתובות לחליל, כינור, ויולה וצ'לו.
ברביעיות הללו, כמו בשאר יצירותיו של מוצרט לכלי נשיפה אחד וכלי קשת, תפקיד החליל הוא סולני באופיו.
לפיכך, יצירות אלו מהוות חלק חשוב ברפרטואר לחליל, והן מנוגנות ומוקלטות באופן תדיר.
כל הרביעיות נכתבו בתקופה שבה עבר החליל שכלול מכני, שבו נוספו לו חורים ומפתחות, והתבצע במעבר שבין חליל הבארוק לחליל הקלאסי (שלו, לרוב, עד 8 מפתחות).
עם זאת, כל הרביעיות אפשריות לנגינה גם על חליל בעל מפתח יחיד.
ידוע גם, שעל חליל כזה ביצע אותן ידידו של מוצרט, החלילן יוהאן ונדלינג.
רביעיות וחמישיות לכלי קשת ולחליל היו הרכב קאמרי נפוץ במחצית השנייה של המאה ה-18. בין המלחינים שכתבו להרכב זה ניתן למנות את יוזף היידן, יוהאן כריסטיאן באך, לואיג'י בוקריני, דומניקו צ'ימרוזה ורבים אחרים.
הרכב זה נזנח כמעט כליל בתקופה הרומנטית שב, אך ב שבו מלחינים לכתוב לו יצירות מעטות.
באופן מסורתי, מיוחסות כל רביעיות החליל של מוצרט ושני הקונצ'רטי לחליל שלו, להזמנתו של החלילן ההולנדי החובב, פרדיננד דה-ז'אן (כנראה הגרסה של מוצרט ל"דה יונג").
דה ז'אן היה ביחסי ידידות עם החלילן ממשפחת ונדלינג, יוהאן ונדלינג, אשר בבית משפחתו התאכסנו מוצרט ואימו בעת שהייתם במנהיים, מאוקטובר 1777 ועד מרץ בשנה שאחר כך.
הסכום אשר הובטח למוצרט, 200 גולדן, נחשב לנדיב מאוד ויכול היה לעזור היטב בכלכלת המסע שערך מוצרט.
בהתכתבויותיו עם אביו נראה היה שלאופולד דחק בוולפגנג לקבל את ההצעה ועודד אותו להשלים את המלאכה במהירות.
ההנחה אם כן, כי מקורן של כל הרביעיות הללו בהזמנתו של דה ז'אן, נכונה בעיקרה לשלוש רביעיות – אלו ברה מז'ור, בסול מז'ור ובדו מז'ור.
עם זאת, את שתי הרביעיות האחרות לא הספיק לסיים אלא חודשיים אחר כך, יום אחד לפני עזיבתו של דה ז'אן לפריז.
סיפורן של הרביעייה בדו מז'ור ושל הרביעייה בסול מז'ור שונה מעט, מכיוון שלא נותר מהן כתב יד ידוע, פרט לכמה תיבות ממקור שניוני של הרביעייה בדו מז'ור.
הרביעייה בסול מז'ור, אם כן, נמצאה מחדש בשנת 1882, ושיוכה למוצרט, ללא כתב יד ידוע, גורם לספק קל לגבי שיוכה למוצרט.
עם זאת, מבחינה סגנונית, ומכיוון שאין עדויות הפוסלות אותה מלהיות אותנטית, היא נחשבת כיום ליצירה מן המניין.
הרביעייה בלה מז'ור, אם כן, היא הרביעייה היחידה שכתב היד שלה היה זמין לחוקרים לאורך כל קיומה, והשתייכותה למוצרט אינה מוטלת כלל בספק.
למרות חותמת מאוחרת שנוספה לה, הטוענת שהיא נכתבה במנהיים בשנת 1778, מחקרים חדשים הפריכו את דברי החותמת הזו.
לטענתם, רביעייה זו נכתבה בווינה בסוף שנת 1786, בנסיבות לא ידועות, מאחר שסגנון כתב היד מתאים יותר לזה של מוצרט המאוחר, ומכיוון שהיא כתובה לפי אופנה מוזיקלית שהייתה נפוצה אז בפריז .
כאמור, כתב היד אשר היה בנמצא במשך כל השנים הוא זה של הרביעייה בלה מז'ור, אם כי גם הוא מטעה במקצת בגלל החותמת אשר עליו.
לשתי הרביעיות, זו בסול מז'ור וזו בדו מז'ור, אין בנמצא כתב יד שלם, אלא פרגמנט בלבד מתוך הרביעייה בדו מז'ור.
לרביעייה ברה מז'ור היה קיים כתב יד ידוע, אשר עליו התבססו קכל וחוקרים אחרים במחקריהם.
כתב היד אבד במלחמת העולם השנייה, וגם לא היו בנמצא צילומים שלו, לכן התבססו המחקרים על הוצאות מן המאה ה-19, אשר רמת דיוקן הייתה מוטלת בספק.
כתב היד התגלה מחדש בספרייה בקרקוב, בשנת 1979. מבדיקות שנעשו, התברר באופן מפתיע, שלא היו כמעט חריגות בין ההוצאות שעליהן הסתמכו החוקרים במשך 35 שנה, לבין כתב היד.
ברביעיות של מוצרט לכלי נשיפה ולכלי קשת, בניגוד לאלו לכלי קשת בלבד, ישנם סימני דינמיקה מעטים מאוד, גם בכתבי היד.
ייתכן שהדבר נבע מקוצר רוחו של מוצרט בכתיבת יצירות אלו (ידוע שהוא התמהמה בהשלמת היצירות), וכן מהעובדה שכנראה מיהר להשלימן.
רביעייה ברה מז'ור, ק' 285
אלגרו - הפרק הראשון ברביעייה הוא בעל אופי שמח במיוחד ובו דופק קבוע של שמיניות התורם לקצביותו.
תפקידו של החליל הוא סולני כמעט תמיד, למעט מקרים בהם הוא משמש כצליל עוגב (צליל ארוך ולא משתנה).
הכינור, במקרה זה, מתפקד כמעט כמו כינור שני והוא מנגן תפקיד ליווי ולעיתים קול שני לחליל.
הצ'לו, לעומת זאת, מתבלט לעיתים נדירות, ובתפקידו הוא בעיקר משמש כנותן תמיכה הרמונית, תפקיד שכיח של צ'לו, בהיותו כלי נמוך.
הפרק בנוי בצורת סונאטה טיפוסית מאוד.
בתוך קבוצת הנושא השני יש חלוקה ברורה לשני נושאים תמטיים (ריבוי מלודיות בקבוצות הנושאים הוא דבר שכיח אצל מוצרט), אשר השני בהם מופיע לראשונה בתפקיד הכינור.
האקספוזיציה (הצגת נושאי הפרק) מסתיימת בסולם הדומיננטה לה מז'ור ובדעיכה של המקצב ושל הדינמיקה עד לפיאניסימו.
הפיתוח עובר בבת אחת לסולם המינור המקביל – לה מינור, בדינמיקת פורטה.
זהו אחד המקומות הדרמטיים ביותר בכל הרביעיות לחליל, ובו גם שינויי דינמיקה תכופים ופתאומיים.
הרוחות נרגעות במעבר לסולם מרוחק יחסית – פה מז'ור.
המעבר שמרמז באופן מפתיע על התקרבות לרפריזה (חזרה על התצוגה, עם שינויים) הוא דווקא דרך הסולם רה מינור, שהוא סולמו המקביל של רה מז'ור.
ממנו צומחת בעזרת סולם כרומטי הרפריזה, אשר מתחילה כמו תחילת הפרק.
ברפריזה, כפי שנהוג בצורת סונאטה, אין מעבר לסולם הדומיננטה והנושא השני מוצג גם הוא בסולם הטוניקה ובמקרה זה אף מדלג מוצרט על חלקו הראשון של הנושא השני.
לקראת סוף הפרק מופיעה אותה דעיכה, כפי שהופיעה בסוף האקספוזיציה.
ברם, לאחריה מופיע מעבר של כלי הקשת, אשר מסתיים באקורד הדומיננטה של לה מז'ור, עם פרמטה.
נהוג לבצע מעבר זה עם האטה מסוימת, על מנת ליצור ציפייה לפתרון.
לאחר מכן מופיעה קודה (קטע סיומי) ובה פסאז'ים בחליל, אשר מסיימת את הפרק.
אדג'ו - הפרק השני ברביעייה הוא בעל אופי שונה לחלוטין מהפרק שלפניו ומזה שיבוא אחריו.
הוא איטי למדי וסולמו הוא סי מינור.
נדירים המקרים בתקופה הקלאסית בהם נכתבה מוזיקה לחליל בסולם מינורי.
מוצרט גם מקפיד באופן חריג על אופן הביצוע; לכל הכלים המנגנים נכתב הסימון הדינמי סמפרה פיאנו (תמיד פיאנו), ולכלי הקשת מורה מוצרט לנגן בפיציקטו, בעוד החליל מנגן קו מלודי לירי, בעל כרומטיקה עדינה, רצוף באפוג'טורות, אשר מעצימות את המתח ההרמוני.
מבחינה מוזיקלית הפרק פשוט למדי וקל להבחין שצורתו היא תלת חלקית, במתכונת ABA.
חלק ה-B מתחיל בהרפיה קלה בסולם רה מז'ור.
לקראת סוף הפרק מופיעים שינויי דינמיקה ראשונים, כאשר מופיע פורטה לכל הכלים המנגנים ואחריהם נושא שקט וקישוטי בחליל.
התצורה הזו חוזרת, אך אינה נענית, מה שמשאיר את המאזינים בתחושה של פרק אשר אינו מסתיים.
הסברה המקובלת היא, שהפרק השלישי אמור להתחיל ללא שהיות (אטאקה).
ייתכן שתוכננה שם קדנצה שתוביל לפרק השלישי, אך מעטים מאוד הם המבצעים זאת כך.
אף על פי שמבחינות רבות הפרק הוא פשוט וחסר גיוון, הוא אוצר בתוכו עוצמה רבה, וזאת בשל אופיו המלנכולי והאינטימי.
מוצרט מגוון מאוד את תצורת הפיציקטו בכלי הקשת.
הליווי שלהם, בהקשבה דרוכה, אינו נשמע סתמי כלל, אלא מפותח, עשיר ומגוון במיוחד.
הקו המלודי של החליל גם הוא עשיר מאוד, ובו קפיצות דרמטיות לא מעטות, השהיות, צלילים זרים, אשר כולם תורמים לאופיו המתוח והכמעט דרמטי.
רונדו-אלגרטו – התחלתו של הפרק האחרון היא כמו מתגנבת, המשך טבעי לסיום הלא ברור והשקט של הפרק הקודם.
הפרק פותח בנושא של הרונדו (פרק בעל קטע חוזר, בדומה לפזמון), אך בדינמיקה פיאנו ובשלושת הכלים הגבוהים בלבד.
הנושא חוזר שוב בפורטה בכל ההרכב.
נושא הפרק הזה, כמו הפרק כולו, קולח מאוד ומלווה בחלקי שש-עשרה קבועים בכלי הליווי.
המלודיה של הנושא עצמו היא קצרה וקליטה במיוחד.
צורת הפרק היא רונדו-סונאטה, אם כי במתכונת קומפקטית ופשוטה למדי, וגם החלק ה"פיתוחי" בה אינו דרמטי.
אחריו מגיע מעבר מפתיע בחזרה לנושא, אשר מתמשך במידה כמעט קומית, עד להופעת הנושא בחליל.
דבר דומה, אם כי קצר יותר, קורה בחזרתו האחרונה של הנושא.
הוא מוביל לקודה קצרה אשר מסיימת את הפרק.
רביעייה בסול מז'ור, ק' 285a
רביעיית החליל הקצרה ביותר ומבחינות רבות המורכבת פחות.
היא מנוגנת בתדירות הנמוכה ביותר מבין רביעיות החליל של מוצרט.
הרביעייה הזו והרביעייה הבאה כתובות בשני פרקים בלבד.
צורת רביעייה זו הייתה שכיחה בסגנונו של יוהאן כריסטיאן באך.
ייתכן שקוצרן של רביעיות אלו הוא בין הגורמים לאי-שביעות רצונו של דה-ז'אן.
אנדנטה - הרביעייה פותחת בפרק איטי יחסית.
היא בנויה כצורת סונאטה ופותחת בארבע תיבות בעלות תבנית רתמית, אשר תחזורנה גם בסיומו של הפרק.
נושאה השני של הרביעייה סוער ודרמטי בהשוואה לראשון ובו שינויי דינמיקה וסימני דינמיקה רבים, שאין יודעים בוודאות אם מוצרט עצמו כתב אותם.
טמפו די מנואטו - הפרק השני והאחרון ברביעייה אינו מנוגד באופיו לפרק הראשון.
הוא כתוב כמנואט ומשובץ בפסאז'ים בתפקיד החליל.
למנואט זה אין טריו ואחרי חלקו השני ישנה קודה קצרה, אשר בנויה כקאנון בין הכינור לחליל, ולאחריה מסתיים הפרק.
רביעייה בדו מז'ור, ק' 285b
אלגרו - הפרק הראשון מבין שניים ברביעייה זו, הוא במשקל משולש, בעל אופי נמרץ.
צורתו צורת סונאטה פשוטה למדי.
בפרק תבניות מלודיות, אשר מתחלפות תדיר בין הכינור לבין החליל.
הפיתוח של הפרק עובר מסולם הדומיננטה (סול מז'ור) למינור המקביל שלו, סול מינור, ופותח בקאנון בין שני הקולות העליונים לבין שני הקולות התחתונים.
הפתיחה חרישית, ולאחריה קטע רוגש, בטמפו אחיד ובפורטה.
הפיתוח באופן כללי רוגש הרבה יותר משאר הפרק, שהוא מהיר אך לא מאוד דרמטי.
[נושא ווריאציות]-אנדנטינו - הפרק הזה, כאמור, יופיע שוב ביצירתו של מוצרט, הגראן פרטיטה.
הפרק הזה ארוך יחסית למוזיקה קאמרית מהתקופה וביצועו אורך כ-10 דקות.
הנושא הפותח את הפרק הוא פשוט, וכמקובל, בנוי משני משפטים מוזיקליים, כאשר הראשון בהם מסתיים בדומיננטה והשני חוזר אל הטוניקה.
ארבע הווריאציות הראשונות בפרק זה הן וריאציות בעלות אופי סולני - כל אחת מציגה כלי אחר בהרכב.
הראשונה, שבה מנגן החליל תפקיד סולני, כתובה במקצבים של טריולות ברובה.
הווריאציה השנייה היא וריאציה לכינור, שבחלקה השני מעין דואט עם הוויולה.
הווריאציה הרביעית היא בעלת סולו בצ'לו, והרביעית בוויולה.
הווריאציה הרביעית היא גם המינורית שבסט, והיא חרישית מאוד, למעט צלילים שעליהם הסימון הדינמי פורטה-פיאנו.
בסוף הווריאציה הזו מופיע אוניסון על הצליל דו בכלי הקשת, בדינמיקה פורטיסימו ועליו פרמטה.
אוניסון זה נשמע תמוה מעט; לרוב הציפייה היא לאקורד רגיל או לאקורד של דומיננטה.
בגרסתו המאוחרת של הפרק, בגראן פרטיטה, מופיעה התיבה הזו כאקורד סי במול מז'ור (אקורד הטוניקה של היצירה בגרסה זו).
הווריאציה הבאה היא הווריאציה האיטית בסט והיא מאופיינת במרקם תנועתי בכלי המיתר, בעוד החליל מנגן את הנושא מקושט ובאיטיות.
הווריאציה האחרונה, לפי המסורת, היא מהירה ובעלת משקל משולש, ובסופה קודה קצרה המובילה אל סיום הפרק.
רביעייה בלה מז'ור, ק' 298
הרביעייה המאוחרת ביותר, לפי כל הדעות, נכתבה לפי מחקרים מסוימים, בשנת 1786 בווינה, ולפי הגישה המסורתית יותר, האחרונה בסט עבור דה-ז'אן.
אולם, הטוענים שמדובר ביצירה מאוחרת מביאים ראיות חותכות, אשר לא בנקל ניתן להפריכן.
באותה עת היה נפוץ בפריז לכתוב יצירות על-פי נושאים קיימים, ואכן, רביעייה זו משובצת כולה במוטיבים מיצירות שונות, אשר את חלקן מוצרט בהחלט עשוי היה להכיר.
פרט לכך, פרקי הרביעייה וסידורם הם לא קונבנציונליים.
רביעייה זו היא בשלושה פרקים:
[נושא ווריאציות]-אנדנטה - הרביעייה פותחת במפתיע בפרק בצורת נושא ווריאציות.
הנושא הוא שיר אצילי מאוד, אשר תיבותיו הראשונות זהות כמעט לשיר של פראנץ אנטון הופמייסטר, מלחין וינאי פופולרי בזמנו.
שם השיר הוא An die Natur (אל הטבע).
לאחריו מופיעות ארבע וריאציות, גם במקרה הזה, בעלות אופי סולני, אשר נבדלות מאוד אחת מן השנייה גם במרקמן; הראשונה בסולו חליל קופצני, שנייה בסולו לכינור, השלישית בסולו לירי ואצילי בוויולה והרביעית בסולו לצ'לו, אשר מעליו מופיעה המנגינה בשלמותה בתפקיד החליל.
מנואט וטריו - על תקן הפרק האמצעי דווקא, מופיע מנואט.
הטריו במנואט הזה הוא כולו בעל אופי סולני לחליל.
רונדו-אלגרטו גרציוזו - במקור: Rondieaoux, הלצה של מוצרט, כנראה על ארכנותו של הכתיב הצרפתי.
הוא מוסיף גם את ההערה המשעשעת הבאה באיטלקית: ma non troppo presto, pero non troppo adagio.
ככה-ככה, עם הרבה אלגנטיות ורגש.
חוסר הרשמיות המובהק שמתפרש מן ההערה הזו יכול להעיד על כך שמוצרט אולי כתב יצירה זו לחוג חברים קרובים - טיעון נוסף כנגד הגישה הטוענת שיצירה זו נכתבה בעבור דה-ז'אן.
הנושא הראשי של רונדו זה מגיע מאופרה של ג'ובאני פאיזיילו Le gare generose.
האופרה הזו בוצעה לראשונה בווינה ב-1 בספטמבר 1786, כך שישנו סיכוי ממשי שמוצרט לקח ממנה נושא בעבור רביעייה זו.
הרונדו עצמו כתוב במתכונת של רונדו סונאטה והוא עשיר מאוד בנושאים ליריים הבאים בזה אחר זה, וכן בהוראות דינמיות מפורטות ביחס לפרקי רביעיות חליל אחרים.
הוא מסתיים בקודה ארוכה יחסית וחגיגית מאוד באופיה.
"הקדמה", מאמר ביקורתי להוצאת היצירות, Jaroslav Pohanka, הוצאת ברנרייטר, 1986.
רביע אבו ח'ליל הוא נגן עוד ומלחין.
רביע אבו ח'ליל נולד בביירות, לבנון ובגיל 19 היגר למינכן, גרמניה עקב מלחמת האזרחים בלבנון.
כיום הוא מתגורר במינכן ובחלק מהזמן בדרום צרפת עם אשתו ושני ילדיהם.
משחר ילדותו למד אבו ח'ליל לנגן על עוּד בקונסרבטוריון של ביירות.
כאשר עבר לגרמניה החל ללמוד לנגן בחליל קלאסי באקדמיה למוזיקה של מינכן.
הוא נהג לשלב את המוזיקה הערבית מבית עם ג'אז, רוק ומוזיקה קלאסית.
אבו ח'ליל זכה לשבחים כ"אמן מוזיקת עולם שנים בטרם נהיה הז'אנר הזה פופולרי בעולם, סטקטו מזרח-תיכוני מהול בגרוב החלקלק של הג'אז כאילו נוצרו להשתלב יחדיו".
במרוצת השנים הופיע אבו ח'ליל במקומות רבים בעולם לצד אמנים מן השורה הראשונה כדוגמת ג'ון מקלפלין, וכן הנחה בתוכנית טלוויזיה דוקומנטרית אשר נקראה Visions of Music שחקרה שילובים של מוזיקת הג'אז עם מוזיקות עממיות ממקומות שונים בעולם, בה ראיין אבו ח'ליל מוזיקאים שונים.
במתמטיקה, רביע הוא חלק המישור המוגבל על ידי מערכת הצירים.
במישור קיימים ארבעה רביעים, המסודרים נגד כיוון השעון:
הרביע הראשון כולל את הזוגות הסדורים שבהם שני הרכיבים חיוביים;
הרביע השני כולל זוגות סדורים שבהם רכיב ה-x שלילי ורכיב ה-y חיובי;
הרביע השלישי כולל את הנקודות שבהן שני הרכיבים שליליים;
וברביע הרביעי רכיב ה-x חיובי ורכיב ה-y שלילי.
הארגומנט של נקודה במישור המרוכב הוא הזווית הנוצרת בין הכיוון החיובי של ציר ה-x לבין הקטע המחבר את הנקודה עם הראשית.
לכן הנקודות ברביע הראשון הן אלו שהארגומנט שלהן בין 0 ל-90 מעלות, הנקודות ברביע השני הן אלו שהארגומנט שלהן בין 90 ל-180 מעלות, וכן הלאה.
במרחב תלת-ממדי החלוקה המקבילה היא לשמיניות.
כל שמינית מכונה תֹּמֶן, ובלעז - אוקטנט.
כל אוקטנט הוא תיבה אינסופית ששלושה ממקצועותיה הם החלקים החיוביים או השליליים של הצירים השונים.
באופן כללי יותר, מרחב אוקלידי מממד אפשר לחלק ל- חלקים, אשר כל אחד מהם נקרא אורתנט.
מושג הרביע מסייע למעקב אחר מגמות של פונקציות ומקל על תיאור ושרטוט הגרפים שלהם.
למשל, פונקציה היא זוגית אם היא סימטרית ביחס לציר ה-Y, ובמקרה כזה גרף הפונקציה ברביע השני יהווה דמות המראה של גרף הפונקציה ברביע הראשון, ואילו גרף הפונקציה ברביע השלישי יהווה דמות המראה של גרף הפונקציה ברביע הרביעי.
לכן כדי לשרטט את הפונקציה די להציג את הערכים ברביע הראשון והשלישי.
באופן דומה אפשר לטפל גם בפונקציות אי-זוגיות.
הרביעים מהווים חלוקה גסה של המישור.
כך ניתן לקבוע כי הגרף של פונקציה חיובית נמצא בשני הרביעים הראשונים.
רביעיית הלמסברגר (גרמנית: Hellmesberger-Quartett) הייתה רביעיית מיתרים שהוקמה בווינה ב-1849. ממייסדי הרביעייה היה הכנר יוזף הלמסברגר האב.
הכנר ליאופולד יאנזה יזם רביעיית מיתרים ב-1845 והלמסברגר תפס את מקומו ב-1849 והמשיך עם יתר החברים.
הרכב הרביעייה נשאר "יציב למדי עד אמצע שנות ה-60' של המאה ה-19".
אדולף ברודסקי, כינור שני, עזב את וינה ב-1870.
בנו של הלמסברגר, יוזף הלמסברגר הבן הצטרף לרביעייה ב-1870 ככינור שני והתייצב בראשה ב-1887.
פרדיננד הלמסברגר, בנו של יוזף הלמסברגר האב ואחיו של יוזף הלמסברגר הבן, הצטרף ב-1883 כנגן צ'לו.
הרביעייה מילאה תפקיד חשוב בחיי המוזיקה של וינה בביצוע רביעיות משל בטהובן, ברהמס ושוברט.
כמה מיצירותיהם הקאמריות של ברהמס ושוברט הושמעו בביצוע בכורה בנגינתה של רביעיית הלמסברגר.
הרביעייה הזמינה וניגנה בביצוע בכורה את רביעיית המיתרים מס' 11, אופוס 61 של דבוז'אק, שחוברה בשנת 1881.
תוכנית קונצרט הפתיחה ב-4 בנובמבר 1849 כללה את רביעיית המיתרים אופוס 76, מס' 3 בדו מז'ור של היידן, את שלישיית הפסנתר בלה מינור, אופוס 124 של לואי שפור, ואת רביעיית המיתרים מס' 7 בפה מז'ור, אופוס 59 מס' 1, של בטהובן.
רביעיית ג'וליארד היא רביעיית מיתרים, שנוסדה בשנת 1946 בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
החברים המקוריים היו רוברט מאן ורוברט קוף בכינורות, רפאל הילייר בוויולה וארתור וינוגרד בצ'לו; החברים הנוכחיים (לשנת 2009) הם ניק אנט ורונלד קופס בכינורות, סניואל רודס בוויולה וג'ואל קרוסניק בצ'לו.
ב-2011 יחליף ג'וזף לין את ניק אנט.
ג'ואל סמירנוף עזב את הרביעייה אחרי עונת 2008–2009 כשהתמנה לנשיא מכון קליבלנד למוזיקה.
ההרכב מכהן כיום כרביעיית הבית הן של בית ספר ג'וליארד והן של ספריית הקונגרס.
הרביעייה זכתה במספר רב של פרסים, בהם ארבעה פרסי גראמי וחברות ב"היכל התהילה של האקדמיה הלאומית לאמנויות ההקלטה ולמדעים".
הרביעייה מנגנת קשת רחבה של מוזיקה קלאסית והקליטה יצירות מאת מלחינים שונים, בהם בטהובן, מנדלסון, בארטוק, דביסי ושוסטקוביץ'.
כן קידמה מלחינים בני זמננו כמו אליוט קארטר, ראלף שאפי ומילטון באביט.
רביעיית ג'וליארד הופיעה עם נגנים אחרים ידועי-שם כמו אהרן קופלנד, יו-יו מה ומאוריציו פוליני.
הרביעייה החלה להקליט בשנת 1949 עם חברת סוני קלאסיקל (קודם "תקליטי קולומביה" ו-"CBS יצירות-מופת") ורשימת ההקלטות של הקבוצה כוללת כיום למעלה מ-100 פריטים, מהם ברפרטואר המוכר ואחרים מוכרים פחות.
לשבחים מיוחדים זכו הקלטותיהם מראשית שנות ה-50' של שש רביעיות המיתרים של בארטוק בחברת קולומביה ויצירות שונות שהוקלטו בחברת RCA להקלטות סטריאו חיות (1958-62 בקירוב).
פרס גראמי לביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית
רביעיית המיתרים ג'וליאדס על בטהובן: רביעיות המיתרים המאוחרות (1985)
רביעיית המיתרים ג'וליארד על שנברג: רביעיות לכלי מיתר מכלול (1978)
רביעיית המיתרים ג'וליארד על דביסי: רביעייה בסול מינור/ראוול: רביעייה בפה מז'ור (1972)
רביעיית גולדן גייט היא רביעייה ווקאלית אמריקאית שנוסדה ב-1934 וקיימת עד היום (נכון ל-2023).
החומר אותו ביצע ההרכב כלל שירים בסוגות אפרו-אמריקאי: גוספל, ספיריטואלז, בלוז ופולק.
לאורך השנים הרבות בהן הייתה הרביעייה פעילה, התחלפו בה מדי פעם חברי ההרכב.
רביעיית גולדן גייט נחשבת לאחד מההרכבים הווקאליים המצליחים בתחום המוזיקה השחורה בכל הזמנים וכמי שתרמה רבות למעבר של מוזיקת הגוספל, ממוזיקה דתית המנוגנת ומושרת רק בהתכנסויות דתיות, למוזיקה המושמעת גם באולמות קונצרטים וזוכה להצלחה מסחרית.
הרביעייה הוקמה בנורפוק שבווירג'יניה ב-1934, בשם "רביעיית הג'ובילי גולדן גייט", במתכונת של רביעיית ג'ובילי; הרכב ווקאלי שהיה נהוג באוניברסיטאות ומאוחר יותר גם בכנסיות של אמריקאים אפריקאיים, מסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ושר, בדרך כלל, ספיריטואלז תוך שימוש בהרמוניות קוליות.
ה"גולדן גייטס" שילבו עיבודים קוליים מתוחכמים שהושפעו מסגנון רביעיות הברברשופ, יחד עם מקצבים שהושאלו מהג'אז והבלוז, כמו שירת סקאט.
הודות להשתתפותם בתוכנית רדיו בקולומביה שבקרוליינה הדרומית, זכתה הרביעייה לפרסום באזור בו פעלה.
לפרסום ולחשיפה לאומית הגיעו הגולדן גייטס ב-1938 בעת שנטלו חלק במופע "מספריטואלז לסווינג", אותו העלה ג'ון האמונד על בימת הקרנגי הול בניו יורק, מופע שכלל אמנים שחומי עור רבים והביא לתודעת הקהל הלבן את "המוזיקה השחורה".
חיש מהר הם קיבלו תוכנית רדיו ששודרה ברחבי ארצות הברית והחלו להופיע במועדון "קפה סוסייטי" בגריניץ' וילג', שהיווה מרכז למוזיקה שחורה.
ב-1940 הם שרו בטקס ההשבעה לנשיאות של פרנקלין דלאנו רוזוולט.
הם המשיכו להיות פופולריים גם במשך מלחמת העולם השנייה, כשהופיעו במספר סרטי קולנוע הוליוודים ושרו מוזיקה חילונית, כולל שירי חזית כגון "Stalin Wasn't Stallin'" ששילב הומור ומלל פוליטי.
לאחר שנות המלחמה, איבדה הרביעייה את מעמד הבכורה שלה בתחום מוזיקת הגוספל בעת שרביעיות גוספל חדשות שעלו זכו לפרסום.
הם המשיכו בסגנונם הוותיק תוך כדי הבעת עמדות פוליטיות מחודדות יותר כמו בשיר "God's Gonna Cut 'Em Down", אך איבדו חלק מקהלם לטובת רביעיות כמו "Dixie Hummingbirds" ו"Soul Stirrers".
זמר הבריטון של הרביעייה, וילי ג'ונסון, עזב ב-1948 לטובת רביעייה אחרת, "the Jubilaires", וזמר הטנור, הנרי אוואנס, עזב ב-1950 והפך למטיף.
ב-1955 זכתה הקריירה של הגולדן גייטס לתחייה כשהרביעייה ערכה לראשונה סיור הופעות באירופה.
הם זכו באירופה לפופולריות הולכת וגוברת וב-1959 קבעו את מושבם הקבוע בפריז.
בשנים שלאחר מכן ערכה הרביעייה את רוב מסעות הופעותיה במדינות אירופה, כולל בישראל (בשנים 1957-1958, ב-1966, ב-2017 וב-2023).
אלביס פרסלי, ששירת בצבא האמריקאי בגרמניה באותן שנים, והיה מעריץ של ההרכב עוד מילדותו, צפה באחת מהופעותיהם בפריז וביקר אותם מאחורי הקלעים ובבית המלון שלהם.
הרביעייה הופיעה במספר סרטים: "Star Spangled Rhythm" (1942), "Hit Parade of 1943" (1943), "Hollywood Canteen" (1944) וב-"A Song Is Born" (1948), בכיכובו של דני קיי, בו שרו את הספיריטואל "Joshua Fit the Battle of Jericho" וחלק משיר הנושא בסרט יחד עם לואי ארמסטרונג וכוכבת הסרט, וירג'יניה מאיו.
ב-1998 זכתה הרביעייה להכלל ב"היכל התהילה של ההרכבים הקוליים".
ב-2010 הופיעה הרביעייה בפסטיבל הג'אז בווינה לרגל 75 שנה להיווסדה.
ביוני 2023 מופע בישראל, הצדעה לזמריה ותחילת חגיגות שנת ה-90 להקמתה
רביעיית אאוליאן היא רביעיית מיתרים בריטית ידועת שם, שבסיסה היה בלונדון.
הרביעייה יצאה לסיורי קונצרטים רבים ברחבי העולם, הוציאה תקליטים רבים והייתה בעלת פרופיל גבוה בשידורי רדיו.
רביעיית אאוליאן הייתה ממשיכתה של רביעיית סטראטון, שקמה ופעלה לפני מלחמת העולם השנייה.
היא אימצה את שמה החדש בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 והתפרקה בשנת 1981.
לפני 1953, רשום אלפרד' קייב כמנהיג הרביעייה.
במהלך שנות ה-50' היה הרכב הרביעייה כדלקמן:
ב-1970 החליף עמנואל הורביץ את הכנר הראשון.
ריימונד קינליסייד (כינור) (לפני 1965)
רביעיית סטראטון עלתה כפורחת בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20. ג'ורג' סטראטון, הכנר הראשון, התקשה יותר ויותר לעמוד הן בראש התזמורת הסימפונית של לונדון והן בראש הרביעייה, ועובדה זו היא שהביאה להולדת רביעיית אאוליאן.
רביעיית סטראטון הרבתה להופיע בשמה זה בגלריה הלאומית בתקופת המלחמה.
בשנת 1946, בערך בזמן שאימצה לה את שמה החדש, השתתפה הרביעייה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון בפראג.
הן ווטסון פורבס והן ג'ון מור, הוויולן והצ'לן, היו חברים ברביעיית סטראטון.
בהקלטות שנעשו לפני 1953 ליצירתו של פיטר וורלוק, "החרטומן", עם לאון גוסנס והטנור רנה סומס, ול"פנטזיות" של הנרי פרסל השתתף חבר הרביעייה לעתיד עמנואל הורביץ.
בראש הרביעייה עמד אז אלפרד קייב.
עם זאת, האיש שמנהיגותו גיבשה את ההרכב בשנות ה-50' היה סידני האמפריס, כנר קנדי, שלמד בוונקובר ובטורונטו והשתלם באירופה אצל פרדריק גרינק וג'ורג'ה אנסקו.
האמפריס עמד בראש רביעיית אאוליאן משנת 1952 עד 1970. הוא היה כנר בעל שם הן ככנר ראשי בתזמורת והן בהרכבים קאמריים, בייחוד בשלישיית סנטה צ'צ'יליה בשנים 1954 - 1965 וככנר ראשון ברביעיית פרסל בשנים 1979 - 1980.
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", רביע גלקטי מתייחס לשטח של גלקסיית שביל החלב.
בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ההתייחסות לשטח היא בת-החלפה עם המונח "גזרה".
עם זאת, בסדרות הספין אוף השונות, וכן בסרטי הקולנוע, החל מ-"מסע בין כוכבים: דורות", המונח מתייחס למערכת של ארבעה רביעים גלקטיים, המסומנים באותיות היווניות אלפא, בטא, גמא ודלתא.
השימוש המקורי במונח 'רביע' מופיע בפרקים כמו "The Deadly Years" ו-"The Squire of Gothos" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", שבהם רביעים ממוספרים (למשל: 448 ו-904) היו ניתנים.
בפרקים אחרים נראה שהוא מתייחס לרביע שלם של הגלקסיה.
על פי Star Trek: The Next Generation Writers' Technical Manual של עונה 3 של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ישנם ארבעה רביעים בכל גזרה (שאינם בהכרח זהים בגודלם).
על פי הקאנון המבוסס על סדרות הזיכיון, גבולותיהם המדויקים של כל הרביעים אינם ברורים.
פרקים לעיתים קרובות סותרים זה את זה.
הסברי צוות היוצרים גם כן סותרים זה את זה.
בפרק "The Price" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" משנת 1988 הוצגה לראשונה התפיסה של ארבעת הרביעים של הגלקסיה, ששמותיהם אלפא, בטא, גמא ודלתא.
סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת" מרמז על כך שהגבול בין רביע אלפא לבין רביע בטא עובר, או שהוא יחסית קרוב, לחלל של הפדרציה.
על פי האנציקלופדיה של מסע בין כוכבים, החלטה זו נועדה לבאר שורת דיאלוג מהסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", שבו ג'יימס ט' קירק טוען כי האנטרפרייז היא הספינה היחידה ברביע.
רוב המפות שנוצרו על ידי הצוות האמנותי של הסדרה (הן זה שנראה על המסך והן זה שפורסם) מראות שמערכת השמש היא בערך במרכז של רביע אלפא; עם זאת, חלק מהמפות מראות שמערכת השמש היא בקצה של רביע אלפא ושל רביע בטא.
בהנחה שמרידיאן הגלקסיה יוצא ממרכז הגלקסיה דרך מערכת השמש, אז רביע אלפא הוא בין 180 מעלות ו-270 מעלות, ורביע בטא הוא בין 90 מעלות לבין 180 מעלות.
רביע אלפא והאזורים הסמוכים של רביע בטא הם אזורי ההתרחשות העיקריים של עלילות פרקי "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "מסע בין כוכבים: הדור הבא", "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ו-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
על פי האנציקלופדיה של מסע בין כוכבים, הפדרציה נמצאת ברובה ברביע אלפא, אבל עם חלקים ברביע בטא, ואילו האימפריה הקלינגונית ואימפריית הכוכבים הרומולאנית נמצאות ברובן ברביע בטא, אבל עם חלקים ברביע אלפא.
על פי Star Trek Star Charts, האימפריה הקלינגונית ואימפריית הכוכבים הרומולאנית נמצאות כולן ברביע בטא בלבד, כמו גם הריבוע בטא, כמו גם "הגמוניית הגורן", הסונ'א וקונסורציום המטרון.
על פי אותן מפות, הפדרציה, הברין, הפרנגי, הטזנקת'י, הקרדאסים, הבאג'ורנים, הטלריאנים והת'וליאנים ממוקמים ברביע אלפא.
מבין עולמות הליבה, על פי התרשימים - וולקן (40 ארידנוס), אנדוריה (פרוקיון), רייזה ומערכת ריג'ל (ריג'ל בטא) נמצאים ברביע בטא, כאשר טלאר (61 בברבור), טריל ובטאזד נמצאים ברביע אלפא.
אף על פי שהרומולאנים והקלינגונים מוצגים במפות כחלק מרביע בטא, ב-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" לא השתמשו בטרמינולוגיה זו, והתייחסו אליהן כאל "מעצמות רביע אלפא".
מור ציין כי "רביע אלפא נטוע היטב במוחו של הקהל כמקום הימצאם של הפדרציה, הקלינגונים והרומולאנים ...
אני חושב שנישאר עם המינוח הזה".
לפני כ-600,000 שנים רביע אלפא נשלט על ידי אימפריית טקון, אשר נעלמה זמן רב לפני הזמן של סדרות "מסע בין כוכבים".
רביע גמא ממוקם בין 270 מעלות ו-360 מעלות.
זהו ביתם של המשתנים, או המייסדים.
רוב רביע גמא נשלט על ידי הדומיניון.
רביע דלתא ממוקם בין 0 מעלות לבין 90 מעלות.
רוב המידע על רביע דלתא ותושביו מגיע מהתוכנית "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
מלבד המסעות של וויאג'ר, אקווינוקס, רייבן, האנטרפרייז-D (למשך זמן קצר מאוד) ואזרחי הפדרציה אשר הוטמעו או שוחררו מקולקטיב הבורג, הפדרציה לא חקרה רביע זה.
רביע דלתא הוא ביתם של קולקטיב הבורג, הקייזון, הוידיאנים, הטלקסיאנים, האוקמפה, ההירוג'נים, המלונים, כמו גם רבים אחרים.