tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"El Tio") נודע גם בשם רוּי סאנצ'ס קוטה,(Ruy Sanchez Cota) מטולדו.
הוא היה, ככל הנראה, הבן הבכור של אלונסו קוטה, יהודי מומר שהיה אחראי על גביית מיסים בטולדו, ושקודם בתפקיד על ידי דון אלוורו דה לונה ועל ידי המלך חואן השני.
בצעירותו, ב-26 בינואר 1449 המון נוצרי שבראשות אדם בשם פדרו סרמיינטו מרד נגד המומרים היהודים וצר על בית המשפחה ושרף אותו.
בלחץ אותן הפרעות אומץ בטולדו חוק "טוהר הדם" שהפלה את המומרים.
משפחת קוטה הייתה משפחה אמידה של סוחרים ובנקאים שצברה נכסים רבים כולל נדל"ן וזכתה בתפקידים בכירים במנהל העיר טולדו ובממשל המלכותי.
בני קוטה היו מיוחסים על ידי קשרי נישואים למשפחות אחרות של נכבדים מקרב ה"נוצרים החדשים" - כמו אריאס דווילה וסיודאד ריאל.
רודריגו קוטה עצמו שימש כגובה מיסים וירש מאביו נכסים ובתים ביישובים טוריחוס, ואל דה סנטו דומינגו, בורוחון, ונטורדה וריאלווס.
רודריגו קוטה התחתן פעמיים לבנות משפחות נוצריות אריסטוקרטיות:אשתו הראשונה הייתה איסבל דה סנדובאל שמתה בשנת 1477 והשנייה - איסבל דה פראלטה.
קוטה הלך לעולמו בטוריחוס אחרי אוגוסט 1505 והובא לקבורה בכנסיית ניקולס הקדוש בטולדו בקפלה של בני קוטה ובני סנדובאל.
רודריגו קוטה כתב מספר יצירות ספרותיות, והחשובה שביניהן היא "דו-שיח בין האהבה לזקן"
(Diálogo entre el Amor y un Viejo) יצירה זו נכתבה ככל הנראה בשנים 1470–1480. היא פורסמה בשנת 1511 בעיר ולנסיה, אחרי מות המחבר, על ידי הרננדו דל קסטיו, בקובץ Cançoniero general.
ה -Dialogo כתוב ב-70 בתים (coplas), כל אחד בן 9 חרוזים, מהם 4 ב"רדונדייה" (redondilla) ועוד 5 ב-"קינטייה"(quintilla).
כל שורה מורכבת מ-8 הברות והחרוזים הם לפי התבנית א-ב-א-א-ב.
המחצית הראשונה של היצירה עוסקת בזקן שהחליט לפרוש ולחיות בגפו ומשוחח על כך עם אמור -האהבה.
אמור מחניף לו ומשכנע אותו לבסוף להיכנע.
בחלק השני אמור לועג לזקן ולבריאותו המידרדרת.
הדו-שיח לובש אופי דרמטי במיוחד בחלק השני ונחשב על ידי חוקרים רבים (כמו לאנדרו פרנאנדס דה מורטין) למחזה קטן.
חוקרים אחרים חולקים על כך ורואים בו המשך למסורת הדיונים בחרוזים מימי הביניים.
הנושא מעורר אסוציאציות עם האגדה של פאוסט ועם מפגשו של הזקן פילטאס עם אמור בפסטורליה (דפניס וכלואה) מאת לונגוס.
יצירה אחרת של קוטה, פחות איכותית, היא "אפיתלמיו בורלסקי", הכוללת 241 שורות, בתוך 49 רדונדיאס ו-9 קינטיאס.
הסטירה מבקשת לשים ללעג את המנהגים "היהודים" של המומרים המתחתנים עם נוצרים ותיקים.
היצירה כוללת פרטים מעניינים על חיי היהודים בספרד שלפני הגירוש ומזכירה מילים, שמות ומאכלים יהודים אופייניים (כמו למשל תבשיל חצילים עם זעפרן).
לפי ביוגרף של קוטה, קנטרה, היא נכתבה (כנראה בסביבות שנת 1472) כנקמה של קוטה על קרוב משפחה בשם דייגו אריאס דווילה, שר האוצר של המלך אנריקה הרביעי, שלא הזמין אותו לחתונת בנו (פדראריאס דווילה) עם מרינה, נערה ממשפחת הקרדינל מנדוסה.
חוקרים אחרים לא מצאו שהתאריכים ופרטים אחרים מתאימים להשערה זו.
רודריגו קוטה נהג איפוא בעמדה אופורטוניסטית עוינת כלפי יהודים מומרים אחרים, להם לעג מתוך הזדהות מחניפה עם המעמד השליט של הנוצרים הוותיקים.
מסיבה זאת משורר אחר ממוצא יהודי אנטון דה מונטורו גינה אותו בשיריו הסטיריים, הזכיר לו את אבותיו היהודים וכינה אותו, כנראה בצחוק "כרוניקן של המלך הקתולי".
של המחזה "לה סלסטינה" שיוחס לפרננדו דה רוחאס.
רוחאס עצמו טען שחלק ראשון זה חובר על ידי יוצר ותיק יותר והועלו בהקשר זה שמותיהם של קוטה ושל חואן דה מנה.
הדו-שיח בין הזקן לאמור תפס מקום חשוב בליריקה הקסטליאנית.
כפי שסבר מורטין, היא השפיעה על הספרות לתיאטרון.
השפיע על שתי יצירות של חואן דל אנסינה ההצגה של אמור (La representación del Amor)
רודריק כריסטופר מסגרייב היה קצין בבולשת הבריטית בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
לאחר מכן שימש כסגן המושל של מחוז לוד שמושבו בתל אביב ומשם עבר לירושלים לשמש כעוזרו של המזכיר הראשי של ממשלת המנדט.
נתגלה כאוהד של היישוב היהודי והציונות.
נהרג בפיצוץ מלון המלך דוד.
רודריק כריסטופר מסגרייב הגיע לארץ ישראל בשנת 1936 בהיותו בן 22, על מנת לשרת כשוטר.
לאחר שארתור פרדריק ג'יילס נתמנה כמפקד הבולשת בשנת 1938 הוא נתמנה להיות אחד מעוזריו.
בשנת 1939 התגברה תנועת ההעפלה לארץ ישראל, זאת בשל המגבלות על העלייה שהוטלו על ידי הספר הלבן ובעיקר בשל בריחת היהודים מהמדינות שהיו תחת שלטון או חסות הנאצים.
אנשי משטרת המנדט והבולשת הבריטית הגבירו את מאבקם בהעפלה.
עד חודשי האביב של 1939 לא הצליחו אנשי המשטרה והבולשת לעצור אלא ספינות מועטות בלבד.
מאז החלו שלטונות המנדט לשכלל את רשת השמירה והתארגנה חטיבה מיוחדת של הבולשת לטיפול בהעפלה ומסגרייב נתמנה למפקדה.
ספינות מלחמה וסירות משמר מהירות הוזעקו לחופי הארץ ובחודשי הקיץ של אותה שנה הצליחה ממשלת המנדט לצמצם את תנועת ההעפלה, אולם התנועה לא נפסקה והפכה לחלק מן המאבק של היישוב בגזירות הספר הלבן.
בשנת 1942 התמנה מסגרייב לסגן מושל מחוז לוד בדרגת סגן ניצב ומשרדו היה בתל אביב.
הוא התגלה כאוהד של המפעל הציוני, וקשר קשרי ידידות אישיים עם ראש העיר ישראל רוקח, כאשר שלטונות המנדט נקטו בפעולות אלימות נגד ארגוני המחתרת, ניהל מסגרייב שיחות ידידותיות עם אנשי ההגנה והאצ"ל כדי לרכך את העימות.
מסגרייב זכה לפופולריות בעיר, הוא התרשם מחיי התרבות של העיר, המוזיקה והתיאטרון ומאורח החיים הססגוני בעיר.
כסגן המושל נהג לאשר תוכניות בינוי בעיר ולהענות לדרישות שכר של עובדי העירייה ומורים שהובאו בפניו.
בחודש מאי 1946 עבר מסגרייב לירושלים כדי לשרת במזכירות הכללית של ממשלת המנדט בתור עוזר המזכיר הראשי.
עזיבתו את תל אביב עוררה צער בקרב מכריו בעיר ולרגל עזיבתו ערכה עיריית תל אביב מסיבת פרידה חגיגית לכבודו.
מסגרייב לא האריך ימים בתפקידו החדש.
שבועיים לאחר היכנסו לתפקיד הוא נספה כאשר האצ"ל פוצץ את האגף הדרומי של מלון המלך דוד, אותו שכרו שלטונות המנדט הבריטי כדי לשמש למקום מושבו של מינהל השלטון המנדטורי.
מסגרייב היה אחד מ־91 האנשים שנהרגו בפיצוץ, מהם 28 בריטים, ו־17 יהודים.
הוא הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון.
רוהאקנה רוגונדה הוא פוליטיקאי אוגנדי שכיהן בעבר כראש הממשלה של אוגנדה.
כנער צעיר, היה נוהג לקרוא את העיתונים של אביו.
מנהג זה היה מהגורמים להתעניינות שלו בפוליטיקה בגיל מאוחר יותר.
רוגונדה סיים את לימודיו בתיכון ובמכללה ופנה ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מקררי (Makerere) ובאוניברסיטה של זמביה, והוציא תואר ראשון ברפואה.
מאוחר יותר למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וקיבל תואר שני.
לפני שהצטרף לפוליטיקה, עבד רוגונדה כרופא בזמביה, בבית החולים במחוז קולומביה ובבית החולים הלאומי של קנייה בניירובי.
בזמן לימודיו באוניברסיטת מקררי שבאוגנדה, שימש רוגונדה כנשיא האיחוד הלאומי של הסטודנטים של אוגנדה (NUSU), תנועת נוער פוליטית תוססת.
כפעיל פוליטי, נפגש רוגונדה עם חברי הקונגרס של אוגנדה (UPC), והיה קרוב לנשיא מילטון אובוטה.
אובוטה ראה ברוגונדה אחד ממי שעשוי להיות מהמנהיגים העתידיים של המפלגה והמדינה.
באחד הראיונות האחרונים לפני מותו, קונן אובוטה על כך שרוגונדה "הסתבך" עם יוורי מוסווני ועם תנועת ההתנגדות הלאומית.
ב-1985 הוא נפגש עם מנהיגי תנועת ההתנגדות הלאומית האוגנדית (NRM) באונטרולברנדורף שבאוסטריה, על מנת להכין תוכנית פוליטית לאוגנדה המשוחררת.
בינואר 2009, מונה רוגונדה לשגריר אוגנדה באו"ם.
הוא שימש פעמיים כנשיא מועצת הביטחון של האו"ם , במהלך השנתיים בהן אוגנדה הייתה חברה במועצת הביטחון.
במאי 2011, נתמנה לשר הטכנולוגיה והתקשורת.
במאי 2013, הוא מונה לשר הבריאות.
ב-18 בספטמבר 2014 מונה רוגונדה לראש הממשלה של אוגנדה.
רוגונדה נשוי לג'וסלי ואב לארבעה בנים.
רודריגו קאיו קוקט רוסו (בפורטוגזית: Rodrigo Caio Coquette Russo, נולד ב-17 באוגוסט 1993), הידוע בשם רודריגו קאיו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.
רודריגו נולד בשכונת דראסנה שבסאו פאולו, הוא גדל בקבוצת הנוער של סאו פאולו והתחיל את הקריירה שלו בתור קשר הגנתי.
אחרי המשחק, זכה לשבחים רבים על סגנון המשחק שלו.
ב-2013, עם פאולו מירנדה ואדסון סילבה הפצוע, קאיו התחיל לשחק כבלם.
אחרי הופעות טובות, המאמן פאולו אאוטורי ציין לטובה את תרומתו להגנה של סאו פאולו.
ב-2 באוגוסט 2014, קאיו נפגע ברצועה הצולבת הקדמית, שגרמה לו לפספס משחקים במשך מספר חודשים.
ב-12 ביוני 2015 דווח כי קאיו חתם על חוזה לחמש שנים עם קבוצת ולנסיה מליגת העל הספרדית, שהייתה מוכנה לשלם עבורו 12.5 מיליון €.
ב-29 ביוני 2015, עסקת ההעברה נפלה אחרי שהשחקן נכשל בשתי בדיקות רפואיות.
רודריק קוקו הוא ג'ודוקא קונגולזי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לוונדר מתיאו הדומיניקני.
רוהאן דניס הוא רוכב אוסטרלי באופני כביש שפרש מרכיבה מקצוענית בסוף 2023. דניס הוא אלוף העולם בנגד שעון לשנת 2018 ו-2019. ומחזיק בניצחונות בקטעים בטור דה פראנס, בוואלטה אספנייה, בג'ירו ד'איטליה, בטור דה סוויס ועוד.
ניצחון הדירוג הכללי הבולט שלו היה בטור דאון אנדר, בשנת 2015.
ב-31 בדצמבר 2023, הוא נעצר והואשם בגרימת מוות בנהיגה מסוכנת, נהיגה רשלנית וסיכון חיים, לאחר שאשתו מליסה הוסקינס נהרגה מרכב שנטען שננהג על ידו בעיר מגוריהם, אדלייד.
לאחר כמה שנים בדרג הקונטיננטל, הצטרף דניס לקבוצת גארמין שארפ (כיום אי.אף אדוקיישן).
הוא סיים שני באליפות אוסטרליה, לאחר שהיה איטי בכ-21 שניות מלוק דורבריג', המנצח.
הוא סיים במקום ה-9 בקטע ה-5 של טור דה רומאנדי, וסיים במקום ה-76 הכללי.
בטור של קליפורניה, סיים 3 בקטע ה-6 אך מעבר לכך לא התבלט.
הוא התחרה במרוץ הדופינה ליברה, וסיים שני בקטע הרביעי ושמיני כללי, וניצח את דירוג הצעירים.
הוא נבחר לטור דה פראנס אך פרש לפני הקטע ה-9. ניצחון הקטע הראשון שלו הגיע בטור של אלברטה, לאחר שניצח את הקטע ה-3 ואת המרוץ כולו.
בנוסף לכך, ניצח גם את דירוג הצעירים.
באליפות העולם בנגד שעון, הגיע במקום ה-12. 3:09 דקות לאחר המנצח, טוני מרטין.
במהלך מרץ, עזב דניס את קבוצת גארמין והצטרף לקבוצת בי.אמ.סי.
דניס סיים שני בקטע השני של קריטריום אינטרנשיונל, ושני בקטע השלישי של הקירקוי סארה, וסיים במקום ה-2 הכללי וניצח את דירוג הצעירים.
דניס סיים במקום השני גם בפרולוג של טור דה רומאנדי, וניצח את הקטע השלישי של הטור של קליפורניה, וסיים שני כללי באותו המרוץ.
הוא סיים שני במשחקי חבר העמים בנגד שעון.
דניס נבחר לוואלטה אספנייה, והישגו הבכיר היה מקומו ה-3 בקטע ה-21.
דניס ניצח ביחד עם קבוצתו, בי.אמ.סי, את אליפות העולם בנגד שעון קבוצתי.
ובנגד השעון האישי, סיים במקום ה-5. 57 שניות יותר ממנצח התחרות, בראדלי וויגנס.
במהלך אפריל, חתם דניס בקבוצת בי.אמ.סי.
דניס סיים שוב במקום השני באליפות אוסטרליה בנגד שעון, הפעם פיגר ב-8 שניות אחרי ריצ'י פורט.
הוא השיג ניצחון כללי מרשים בטור דאון אנדר, לאחר שניצח את הקטע השלישי, וניצח גם את דירוג הצעירים.
בחודש יולי, נבחר לראשונה לטור דה פראנס ובהופעת הבכורה שלו במרוץ, ניצח את קטע הפרולוג.
בקטע התשיעי, קבוצת בי.אמ.סי שדניס רוכב בשורותיה, ניצחה את הקטע ה-9 שהיה נגד שעון קבוצתי.
לאחר מכן ניצח דניס את הקטע הרביעי והחמישי באתגר הפרו האמריקאי, ואת המרוץ כולו.
קבוצתו, בי.אמ.סי, ניצחה את אליפות העולם בנגד שעון קבוצתי.
דניס ניצח את אליפות אוסטרליה בנגד שעון לאחר שהקדים את ריצ'י פורט ב-38 שניות.
הוא ניצח את הקטע השישי של הטור של קליפורניה, וסיים במקום השני הכללי.
בטור דה פראנס, פרש לפני הקטע ה-17. הישגו הטוב במרוץ היה מקומו החמישי בקטע נגד השעון (הקטע ה-13).
דניס נכלל בסגל אוסטרליה לאולימפיאדת ריו וסיים במקום ה-5 במקצה נגד השעון.
1:10 דקות יותר מפביאן קנצ'לרה המנצח.
דניס ניצח את החלק השני של הקטע השביעי של טור בריטניה, וסיים במקום השני הכללי.
הוא ניצח את הקטע השני של טור אנקו, אך פרש במהלך הקטע השביעי.
הוא סיים שישי באליפות העולם בנגד השעון האישי, ושני ביחד עם בי.אמ.סי בנגד השעון קבוצתי.
דניס שמר על תוארו כאלוף אוסטרליה בנגד השעון וניצח את הטור דה לה פרובנס וגם את קטגוריית הנקודות במרוץ.
הוא ניצח את הקטע השביעי של טירנו - אדריאטיקו, וסיים במקום ה-2 הכללי.
בטור של האלפים, ניצח את הקטע השני.
בטור דה סוויס, ניצח דניס את שני קטעי נגד השעון (קטעים 1 ו-9).
הוא נבחר לוואלטה אספנייה ולג'ירו ד'איטליה, אך את הוואלטה נטש לפני הקטע ה-16. ואת הג'ירו לפני הקטע הרביעי.
באליפות העולם לקבוצות, הגיע עם בי.אמ.סי במקום השני.
באליפות העולם לנגד שעון אישי, סיים במקום השמיני.
דניס ניצח בפעם השלישית ברצף את אליפות אוסטרליה בנגד שעון.
הוא נבחר לג'ירו ד'איטליה, וניצח את הקטע ה-16. דניס גם הספיק ללבוש את חולצת המוביל הוורודה לאחר שבקטע השני בתל אביב, לקח שניות בונוס על טום דימולן.
דניס החזיק בחולצה הוורודה עד הקטע ה-6, שם איבד אותה לסיימון ייטס.
בוואלטה אספנייה, ניצח דניס שני קטעי השעון האישיים (קטעים 16 ו-1), אך פרש לפני הקטע ה-17. הוא ניצח את אליפות העולם בנגד שעון שנערכה באינסברוק, וביחד עם בי.אמ.סי, זכה במדליית הארד בנגד השעון הקבוצתי.
בשל סגירתה של קבוצת בי.אמ.סי, חתם רוהאן דניס בקבוצת בחריין מרידה.
הוא הפסיד ללוק דורבריג' את אליפות אוסטרליה בנגד שעון.
הוא ניצח את הקטע הראשון של הטור דה סוויס וסיים במקום ה-2 הכללי, אחרי איגן ברנל.
דניס נבחר לטור דה פראנס, אך פרש במהלך הקטע ה-12 מסיבות לא ברורות.
לקראת סוף העונה התחרה באליפות העולם, שנערכה בהרוגייט ובמקצה נגד השעון ב-25 בספטמבר שמר על תוארו כאלוף העולם בנגד השעון, לאחר הקדים את רמקו אוונפול הבלגי שסיים שני ב-1:09 דקות, ואת פיליפו גאנה האיטלקי שסיים שלישי ב-1:55 דקות.
לאחר ששוחרר מבחריין מרידה בסוף עונת 2019, דניס חתם באינאוס.
הוא סיים שני באליפות אוסטרליה בנגד השעון בעונת 2020 ולאחר מכן רביעי בטור דאון אנדר, 25 שניות מריצ'י פורט המנצח.
בהמשך העונה איבד דניס את תוארו כאלוף העולם בנגד השעון לפיליפו גאנה, בן קבוצתו באינאוס, לאחר שסיים 39 שניות אחרי גאנה ובמקום החמישי.
דניס זינק לג'ירו ד'איטליה בפעם השלישית, הוא אמור היה להיות פועל של גריינט תומאס, עד שהאחרון פרש מהמרוץ בשל תאונה וההובלה עברה לטאו גייגן הארט, דניס סייע לגייגן הארט לנצח את המרוץ ובלט בקטעים 18 ו-20, בו גם סיים שלישי.
גם בקטע ה-21 שהיה נגד השעון הוא סיים שלישי, 32 שניות מגאנה שהמשיך לניצחון רביעי בקטע בג'ירו.
התוצאה הכי טובה של דניס במרוץ הייתה מקום שני בקטע ה-14, גם הקטע הזה היה נגד השעון וגם בו פיליפו גאנה ניצח, 26 שניות מדניס.
דניס את הטור במקום ה-26 ורביעי בקטגוריית ההרים.
רודריק מרצ'יסון (Roderick Murchison; 22 בפברואר 1792 – 22 באוקטובר 1871) היה גאולוג סקוטי, שתיאר לראשונה את המערכות הגאולוגיות של תקופות הסילור, הדבון, והפרם.
מרצ'יסון נולד בבית טררדייל, שב, בנו של קנת מרצ'יסון.
אביו העשיר נפטר בשנת 1796, כשרודריק היה בן ארבע, והוא נשלח ל שלוש שנים אחר כך, ולאחר מכן למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
בשנת 1808 הוא נחת עם הצבא הבריטי בפורטוגל, והשתתף בקרבות שם כמפקד בגדוד חיל רגלים.
לאחר שמונה שנות שירות עזב מרצ'יסון את הצבא והתחתן עם שרלוט הוגונין (1788–1869), בתו היחידה של הגנרל הוגונין, מבית נורסטד, המפשייר.
מרצ'יסון ורעייתו סיירו שנתיים באירופה, בעיקר באיטליה.
לאחר מכן הם התיישבו ב, מחוז דרהאם, אנגליה בשנת 1818, שם הכיר מרצ'יסון את סר האמפרי דייווי.
דייווי הפציר במרצ'יסון להפנות את מרצו למדע, לאחר ששמע שהוא בזבז את זמנו ברכיבה וצייד.
בעידודה של רעייתו שרלוט, מרצ'יסון הוקסם מהמדע הצעיר של הגאולוגיה והצטרף ל, ובמהרה הפך לאחד החברים הפעילים ביותר שלה.
עמיתיו שם כללו את אדם סדג'וויק, צ'ארלס לייל וצ'ארלס דרווין.
מרצ'יסון חקר יחד עם רעייתו את הגאולוגיה של דרום אנגליה תוך שהקדיש תשומת לב מיוחדת לסלעים בצפון-מערב סאסקס ולחלקים הסמוכים להמפשייר וסארי.
על סלעים אלה, כתב את עבודתו המדעית הראשונה אותה קרא ב"אגודה הגאולוגית של לונדון" בשנת 1825. כשהם מפנים את תשומת ליבו לגאולוגיה ביבשת, הוא ולייל בחנו את האזור הגעשי אוברן, חלקים מדרום צרפת, צפון איטליה, טירול ושווייץ.
מעט אחר כך, עם סדג'וויק כבן לווייתו, חקר מרצ'יסון את הבעיה הקשה של המבנה הגאולוגי של האלפים.
המאמר המשותף שלהם הוא קלאסיקה בספרות הגאולוגיה האלפינית.
מרצ'יסון התנגד לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין.
הוא התנגד להישרדות המינים ותמך ביצירה רצופה.
בשנת 1831 נסע לגבול אנגליה – ויילס, כדי לנסות ולגלות את רצף השיכוב והסלעים באזור.
התוצאה הייתה הגדרתה של המערכת השיכוב של תקופת הסילור שתחתיה קיבצו לראשונה סדרה חשובה של תצורות, שכל אחת הייתה גדושה בשרידים אורגניים ייחודיים שאינם שונים מאוד מאלו של סלעי אנגליה האחרים.
מחקרים אלה, יחד עם תיאורים של שדות הפחם והתצורות בדרום ויילס ובמחוזות הגבול האנגלים, תוארו בספרו ב-1839.
לאחר הגדרת תקופת הסילור לחלקיה, הוגדרה מערכת תקופת דבון.
בחקירתה סייע מרצ'יסון, הן בדרום-מערב אנגליה והן בחבל הריין.
זמן קצר לאחר מכן יצא מרצ'יסון למחקר גאולוגי חשוב ברוסיה במטרה להרחיב לאותו חלק של היבשת את הסיווג שהצליח לפרט עבור הסלעים במערב אירופה.
פרסום המונוגרפיה הזאת בשנת 1845 השלים את המחצית הראשונה והפעילה ביותר בקריירה המדעית של מרצ'יסון.
הוא נבחר כחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1840.
בשנת 1846 קיבל תואר אבירות.
בשנות חייו המאוחרות חלק גדול מזמנו הוקדש לענייני החברה המלכותית הגאוגרפית, שהיה בשנת 1830 אחד המייסדים שלה.
בשנת 1855 מונה מרצ'יסון למנכ"ל ול והמוזיאון לגאולוגיה בלונדון.
השגרה הרשמית תפסה כעת חלק ניכר מזמנו בנוסף לכך הכין מהדורות נוספות של יצירתו על תקופת הסילור.
(מהדורות 1854, 1872), שנועדו להציג את המאפיינים העיקריים של המערכת הסילורית המקורית בשילוב של התגליות החדשות, במיוחד כאלה שהראו את התפשטות המיון הסילורי למדינות אחרות.
בשנת 1845, בעת שביקר בקורנוול, הוא פגש כמה כורים שיצאו לאוסטרליה.
הוא האמין שאולי יש שם זהב, וביקש מהם להביא דוגמאות של סלעים.
הם עשו זאת וכך מרצ'יסון ידע על קיומו של זהב באוסטרליה לפני גילויו של .
האגודות המקצועיות בלונדון העניקו לו את מרב הכבוד והתגמולים: "החברה המלכותית" העניקה לו את מדליית קופלי, "החברה הגאולוגית" את .
כמעט ולא הייתה חברה מדעית זרה ששמו לא הופיע בין חברי הכבוד שלה.
"האקדמיה הצרפתית למדעים" העניקה לו מדליה, ובחרה אותו כאחד משמונה חבריה הזרים.
בשנת 1855 הוא נבחר כחבר זר ב"אקדמיה המלכותית השוודית למדעים" ובשנת 1871 הוענק לו של "החברה המלכותית הגאולוגית".
אחד המעשים הציבוריים בחייו של מרצ'יסון היה הקמת קתדרה לגאולוגיה ומינרלוגיה באוניברסיטת אדינבורו.
במסגרת צוואתו נוסדה וקרן גאולוגית () שמוענקת מדי שנה על ידי מועצת החברה הגאולוגית בלונדון.
מרצ'יסון נפטר בשנת 1871, ונקבר ב, לונדון.
מכתש מרצ'יסון על הירח ולפחות חמישה עשר אתרים גאוגרפיים על כדור הארץ נקראים על שמו.
אלה כוללים: , בגרינלנד; בפארק הלאומי באנף, קנדה; הר מרצ'יסון ברכס מאונטניר, אנטארקטיקה; הר מרצ'יסון, קולומביה הבריטית, קנדה; מפלי מרצ'יסון באוגנדה; במערב אוסטרליה.
בשם מרצ'יסון נקראים שני נהרות נוספים במערב אוסטרליה.
העיירה ב שבאי הדרומי של ניו זילנד נקראת גם על שמו.
דרך מרצ'יסון היא אחד הרחובות במזרח לונדון, ועוד.
רודריק לורן פטרי היה גנרל בריטי, שפיקד על הדיוויזיה ה-12 במהלך המערכה על צרפת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נשלח עם יחידתו לצרפת, ולחם שם בקרבות השונים.
בשנת 1932 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט דורסט, ובשנת 1935 מונה לקצין אג"ם של כוח ההגנה בסודאן.
בשנת 1938 הא מונה למפקד בית הספר לקצינים בכירים, ופיקד עליו עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-12, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת.
לאחר הפינוי מדנקירק הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-48. בשנת 1941 הוא מונה למפקד אזור דרהם ונורת' ריידינג, ובשנת 1942 מונה למפקד מחוזי.
רודריק אוקונור ( באנגלית:Roderic O'Conor; 17 באוקטובר 1860 – 18 במרץ 1940) היה צייר אירי, שבילה חלק ניכר מהקריירה המאוחרת שלו בפריז וכחלק מאסכולת פונט-אוון.
עבודתו של אוקונור מדגימה את ההשפעה האימפרסיוניסטית והפוסט-אימפרסיוניסטית.
נולד במילטאון, מחוז רוסקומון באירלנד, אוקונור למד בבית הספר מטרופוליטן ובאקדמיה המלכותית בהיברניאן בתחילת דרכו.
אביו, רודריק ג'וזף אוקונור, פעל כשופט שלום ומונה לשריף בכיר של המחוז בשנת 1863. אמו, אלינור מרי, גדלה במשפחת בעלי אדמות ממחוז מית'.
המשפחה עברה להתגורר בדבלין כשאוקונור עוד היה ילד.
הוא למד במכללת אמפלפורת', וכמו חברו לכיתה, ריצ'רד מוינן, נסע לאנטוורפן לפני שעבר לפריז כדי לצבור ניסיון נוסף.
בהיותו בצרפת הוא הושפע מהאימפרסיוניסטים.
בשנת 1892 אוקונור נסע לפונט-אוון שבבריטאני שם עבד בצמוד לקבוצת אמנים סביב הצייר פול גוגן, אתו התיידד.
שיטת הציור שלו עם משיכות מכחול של צבעים מנוגדים מושפעת הרבה גם מואן גוך.
נוף, שמן על בד, צויר על ידי אוקונור בדרום צרפת בשנת 1913 ונמכר בסותביס במחיר גבוה משמעותית ממחיר האומדן.
בתחילת המאה העשרים, אוקונור היה אחד מקבוצת הציירים, הסופרים והאינטלקטואלים שפקדו את צ'אט בלאן, מסעדה ברחוב ד'אודסה ליד גאר מונפרנאס בפריז, קבוצה שכללה את ג'רלד קלי, אליסטר קראולי וסומרסט מוהם הצעיר.
אוקונור "לא אהב את מוהם, שלימים נזכר כי נוכחותו בשולחן נראתה כמי שעצבנה את האירי והוא היה צריך רק להעיר הערה כדי שאוקונור יתקוף אותה." מוהם נקם באוקונור באמצעותו שימוש בו כבסיס לשתי דמויות בדיוניות - אובריאן ב"הקוסם" וקלוטון ב "שעבוד אנושי".
שני הדיוקנאות אינן מחמיאות: אובראיין הוא דמות של מפסידן שמרירותו עיקמה את נשמתו ולא סולח להצלחתם של אחרים ומכה בכל אמן כישרוני", ואילו קלוטון הוא "צייר ששמח מאוד כאשר הוא יכול למצוא קורבן לסרקזם שלו ".
עם זאת, באמצעות אוקונור התעניין מוהם לראשונה בפול גוגן.
סומסרט מוהם נסע לטהיטי ובסס את הרומן על חייו של גוגן.
בשנת 1933 התחתן אוקונור עם בת זוגו הנרייטה (רנה) הונטה, שלעיתים דגמה עבורו.
בני הזוג התגוררו בצרפת ובספרד, עד למותו של אוקונור בביתם בצרפת.
הוא נפטר בנוייל-סור-ליאון, ב־18 במרץ 1940.
רוהוד (בהונגרית: Rohod) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם ברוהוד מספר התושבים נמצא בירידה.
יהודים חיו ברוהוד בתקופות זמן שונות והיו חלק מהקהילה היהודית בנירמדה, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
רודריך פיק היה האדריכל הגרמני שפעל בעיקר בתקופת השלטון הנאצי.
פיק קיבל הכשרה והדרכה כשעבד כשוליה תחת המורה והאדריכל הנודע, תיאודור פישר.
הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של מינכן בשנת 1935, תכנן את בית המגורים במינכן של רודולף הס בשנת 1936. פיק הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937, ובכך תכנן ועיצב פרויקטים נאציים כמו בניינים שונים במתחם אוברזלצברג של אדולף היטלר וכמו כן צריפי SS.
על פיק גם הוטלה המשימה לעצב מחדש את העיר האוסטרית, לינץ.
עבודותיו לקחו גם חלק באירוע האדריכלות בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ של 1936.
לאחר מלחמת העולם השנייה, על פי משפטי נירנברג, פיג סווג רשמית כמיטלאופר (Mitläufer), 'מטייל עמית', אדם אשר היה שותף באופן פסיבי לפשעי הנאצים.
לאחר המלחמה פיק השתתף ותכנון מבנים חדשים כחלק מפרויקט שיקומה של לינץ לאחר הפצצתה במלחמה ופרש לבוואריה.
אשתו הראשונה נפטרה ב־2 באוקטובר 1938; בשנת 1948 הוא התחתן עם קתרינה בושר, הצעירה ממנו ב-28 שנה.
בתו, פרידריקה נולדה בשנת 1950.
רודריגו מוניז קרבאליו (בפורטוגזית: Rodrigo Muniz Carvalho; נולד ב-4 במאי 2001 בסאו דומינגוס דו פראטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בפולהאם.
מוניז גדל במחלקות הנוער של דפורטיבו ברסיל ופלמנגו.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בפלמנגו ובקוריטיבה.
ב-20 באוגוסט 2021 חתם בפולהאם מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 לבלקפול במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת .
ב-18 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לרדינג במסגרת המחזור השמיני בליגה.
הוא ערך 25 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים בעונה זו, בה העפילה פולהאם לפרמייר ליג.
ב-22 באוגוסט 2022 הושאל למידלסברו.
רודריגו רִיקֵלְמֶה רצ'ה (נולד ב-2 באפריל 2000), הידוע בכינוי רורו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני הימני בקבוצת ריאל בטיס מהלה ליגה.
ריקלמה נולד במדריד והצטרף למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד ב-2010 בגיל 10, לאחר ששיחק בראיו ואיאקאנו וריאל סרגוסה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים במרץ 2019.
ב-1 בספטמבר 2019, ערך ריקלמה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובלה ליגה, כשנכנס כמחליף מאוחר בניצחון 2-3 על אייבר.
באוקטובר 2020, הושאל ריקלמה לבורנמות' מהצ'מפיונשיפ האנגלי לעונה אחת עם אופציה לרכישה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף, ובאוקטובר 2020, הבקיע את שער הבכורה שלו עבור בורנמות' בתיקו 1-1 נגד דרבי קאונטי.
באוגוסט 2021, הושאל ריקלמה למירנדס מהליגה הספרדית השנייה לעונת 2021/2022. הוא היה שחקן הרכב קבוע, ורשם 8 שערים ו-12 בישולים בעונה.
באוגוסט 2022, הושאל ריקלמה לז'ירונה מהלה ליגה לעונה אחת, לאחר שחידש את חוזהו באתלטיקו עד 2028.
רוהאן ווטסון הוא אתלט ג'מייקני המתחרה בריצת 100 מטר, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (בודפשט 2023) במרוץ שליחים 4x100 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית ארד במרוץ שליחים 4x100 מטר ביחד עם אקים בלייק, ריים פורד ואובליק סוויל בתוצאה של 37.76 שניות, אחרי ארצות הברית (37.38 שניות) ואיטליה (37.62 שניות).
בנוסף, סיים במקום 13 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.07 שניות.
רודריגז אוטולנגי היה סופר ורופא שיניים.
רודריגז אוטולנגי נולד בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה, למד רפואת שיניים ולאחר שסיים לימודיו עבר לניו יורק.
היה מרופאי השיניים הראשונים בשליש הראשון של המאה העשרים שהשתמשו ברנטגן והיה מומחה לישור שיניים וטיפולי שורש.
כישרון הכתיבה שלו וההשראה שקיבל מדודו אוקטבוס רוי כהן שגם כתב ספרות פשע דחפו אותו לכתוב ספרים וסיפורי בלשים, בנוסף לעבודתו כרופא שיניים.
הסיפורים הקצרים הרשימו מאוד את שני סופרי הבלשים הידועים בשם הספרותי אלרי קווין וצירפו אותו לחבורה שכינסו סביבם בשם Queen's Quorum.
רודריגו סלסאר מרטינס (בספרדית: Rodrigo Zalazar Martínez; נולד ב-12 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק כקשר במועדון ספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית וב.
סלסאר הוא תוצר של המועדונים הספרדיים אלבסטה ומלאגה.
בשנת 2019, רודריגו חתם על חוזה ל-5 שנים באיינטרכט פרנקפורט.
באותה שנה, כדי לזכות בדקות משחק, עבר סלסאר בהשאלה לקורונה הפולנית.
ב-20 ביולי, במשחק מול ראקוב, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הפולנית.
בקיץ 2020, הוא הושאל לזנקט פאולי.
ב-21 בספטמבר, במשחק מול בוכום, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב.
ב-19 באוקטובר, במשחק מול נירנברג, כבש רודריגו את שערו הראשון עבור זנקט פאולי.
בקיץ 2021, הושאל סלסאר לשאלקה 04. ב-13 באוגוסט, במשחק מול ארצגבירג, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון.
ב-27 בנובמבר, במשחק מול זנדהאוזן, כבש את שער הבכורה במועדון.
בסיום העונה העפילה הקבוצה לבונדסליגה.
בתום תקופת ההשאלה, רכשה שאלקה 04 את כרטיס השחקן שלו.
ב-7 באוגוסט 2022, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במשחק מול קלן.
בשנת 2019, סלסאר, כחלק מנבחרת הנוער של אורוגוואי, לקחה חלק באליפות דרום אמריקה לנוער בצ'ילה.
בטורניר, הוא שיחק במשחקים נגד פרו, פרגוואי, ונצואלה, ברזיל, קולומביה, אקוודור וארגנטינה פעמיים.
ביוני 2023 זומן סלסאר לנבחרת אורוגוואי בפעם הראשונה.
ב-14 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות מול נבחרת ניקרגואה (4:1), שיחק 85 דקות וכבש שני שערים.
אביו של הכדורגלן, חוסה, הוא גם כדורגלן עבר.
האח הגדול קוקי משחק בקורדובה ואילו האח הצעיר מאורו משחק בשאלקה 04.
רודריגו מורה דה קרבאליו (בפורטוגזית: Rodrigo Mora de Carvalho; נולד ב-5 במאי 2007 במטוסיניוש שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פורטו מליגת העל הפורטוגלית.
מורה הוא בנו של ז'וזה מנואל מורה, כדורגלן עבר ששיחק בין היתר בליישואש, ספורטינג בראגה ומוריירנסה.
מורה החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של קושטויאש FC, ובשנת 2016 הצטרף למחלקת הנוער של פורטו.
בשנת 2023 החל לשחק בפורטו ב', קבוצת המילואים של המועדון, ובגיל 15 שנים, שמונה חודשים ועשרה ימים עבר לשחקן הצעיר ביותר שעורך הופעת בכורה בהיסטוריה של הכדורגל הפורטוגלי.
ב-2 ביוני 2023 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
לאחר שהרשים באליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה בקיץ 2024, החל מורה להתאמן עם הקבוצה הראשונה של המועדון, ולקח חלק בקדם העונה של הקבוצה.
הוא ערך 23 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע עשרה שערים.
ב-7 במאי 2025 חידש את חוזהו במועדון עד ליוני 2030.
ב-16 ביוני 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע העולם למועדונים, בתיקו 0-0 נגד פלמיירס במסגרת שלב הבתים לשנת 2025.
מורה שיחק בנבחרות הצעירות של פורטוגל.
ב-20 במאי 2025 זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל, לקראת משחקי ליגת האומות 2024/2025, אך לא שיחק בהם.
רודריגו פאס פריירה (בספרדית: Rodrigo Paz Pereira; נולד ב-22 בספטמבר 1967) הוא פוליטיקאי בוליביאני, אשר מכהן כנשיא בוליביה מאז 8 בנובמבר 2025. מנובמבר 2020 עד מינויו לנשיא כיהן פאס כסנאטור.
בין השנים 2015 ל-2020 כיהן כראש עיריית טריחה, ובין השנים 2002 ל-2010 כחבר בית הנבחרים, כמייצג את תנועת השמאל המהפכנית (MIR) שייסד אביו, הנשיא לשעבר חיימה פאס סמורה
פאס, שנולד בספרד במהלך גלותו של אביו, סיים את לימודיו באמריקן יוניברסיטי והצטרף לממשלתו של הוגו בנסר בתפקידים דיפלומטיים שונים.
הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים בבחירות 2002 מטעם מפלגת MIR של אביו, וכיהן שם עד 2010. לאחר פירוק המפלגה נכנס פאס לפוליטיקה המקומית, וכיהן כנשיא מועצת עיריית טריחה בין השנים 2010 ל-2015 וכראש עיריית טריחה בין השנים 2015 ל-2020. בשנת 2020 נבחר לסנאט מטעם רשימת הקהילה האזרחית .
בבחירות הכלליות בבוליביה בשנת 2025, התמודד כמועמד לנשיאות מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית .
הוא ניצח את הנשיא לשעבר חורחה קירוגה בסיבוב השני.
פאס תומך בישראל, ועם היבחרו הודיע כי יחדש את היחסים עימה, שנותקו בתחילת מלחמת חרבות ברזל.
הוא גם הודיע על חידוש היחסים עם ארצות הברית.
בלגנדריום של טולקין, ממלכת רוֹהָן או בקיצור רוֹהָן (, משמעות בסִינְדָרִין: "ארץ הסוסים") היא ממלכה בדיונית הנמצאת בארץ התיכונה.
אנשי רוֹהָן, הרוֹהִירִים, ידועים כפרשים מיומנים ואמיצים.
המונח "רוֹהָן", משמעותו בסִינְדָרִין "ארץ הסוסים".
השם ככל הנראה נובע מכך שהרוֹהִירִים, אדוני הארץ, רכבו על סוסים בקרב בשדה הקֶלֶבְּרַנְט, מה שגרם לרושם ראשוני שלהם בתור רוכבי סוסים.
בנוסף, הרוֹהִירִים התמידו לרכוב על סוסים במהלך שלטונם ברוֹהָן, והם בעליהם של המֵאָרָאִים, סוסים החזקים ומהירים יותר מסוסים אחרים.
הראשון שנתן לה את השם הזה הוא הַלָס, בנו של קִירִיוֹן.
השם היותר מדויק הוא "רוֹכַנְד" שמתחלק למילים "רוֹךְ" (סוס, סוסים) ו"אַנְד" (ארץ), אך נהוג להשמיט את ה-"ד".
הרוֹהִירִים קוראים לארצם "רִידֵנָה מֵירְק".
משמעות השם היא: "ארץ האבירים".
בעידן השני, סָאוּרוֹן הוביל צבא גדול למלחמה נגד העֲלָפִים דרך קָלֵנַרְד'וֹן ופלש לאֶרְיָדוֹר דרכה.
לאחר שהובס על ידי צבאה של נוּמֶנוֹר ברח באותה הדרך בה הגיע, אך במזרח קָלֵנַרְד'וֹן, החלק הקטן שנשאר לו מצבאו העצום לשעבר הושמד, והוא ברח למוֹרְדוֹר עם משמר ראשו בלבד.
בעידן השלישי, כאשר אֶלְדָקָר חזר מגלותו לגוֹנְדוֹר במטרה לתבוע את כיסאו, הצטרפו אליו רבים מקָלֵנַרְד'וֹן.
חילות המצב לא חודשו, ודמם התערב עם דמם של העמים הסמוכים.
קָלִימֶהְּטָר, מלך גוֹנְדוֹר, הסתייע באֵאוֹתֵאוֹד בפיקודו של מַרְ'וִינִי והשמיד כמעט שליש מצבאם בדָגוֹרְלָד בשנת 1899. לאחר מכן פרץ מרד של אנשי הצפון המשועבדים, ששרפו רבים מבתיהם, מחסניהם וקרונותיהם של רוכבי הקרונות.
בשנת 1944 רוכבי הקרונות ניצחו את האֵאוֹתֵאוֹד ואנשי גוֹנְדוֹר, אך אֵאָרְנִיל, אחד ממצביאי גוֹנְדוֹר, הבריח את רוכבי הקרונות, ורובם מתו בביצות המתים.
אחד מצאצאיו של פְרָם היה לֵאוֹד, שעסק באילוף סוסי בר.
אֵאוֹרְל וצבאו הסתערו על הבַּלְכוֹת מאחור והפכו את פני הקרב: הבַּלְכוֹת נרמסו ונפוצו לכל עבר, בעוד שפרשיו של אֵאוֹרְל צדים אותם בשדה הקרב בזה אחר זה.
דֵאוֹר יצא בראש משלחת מלחמה צפונה, נתקל בקבוצה גדולה של בני דוּן, והרג אותם.
לימים התגלה ששליטי אַיסֶנְגַרְד, אשר היו קרובים בקשר דם אל אנשי דוּן, פתחו את השערים בפני קבוצה של בני דוּן, שנכנסו לעיר כשאין מי שיעצור אותם וטבחו ביושביה.
לאחר השלגים ששטפו את הארץ בתקופת המצור, פקדו את הארץ שיטפונות גדולים ועמק נהר העֵצָנִים הפך לביצה גדולה.
בימי בנו, וָּלְדָה, חשבו שכל האוֹרְקִים מתו, אבל הוא הומת על ידי האוֹרְקִים יחד עם כל בני לווייתו.
בימי אֵאוֹמֶר זכו הרוֹהִירִים לשלום שרצו.
רוֹהָן היא ארץ מישורית, הממוקמת בין שני רכסי הרים: הרי האובך וההרים הלבנים.
רוֹהָן מחולקת לשלושה אזורים עיקריים:
חבל המזרח, הגובל במזרח עם האַנְדוּין ועד לביצות בשפכי נהר העֵצָנִים, ובמערב עם ארצות המלך.
חבל המערב, הגובל במערב עם נהר האַיסֶן במפגשו עם האֲדוֹרְן, ובמזרח עם ארצות המלך.
ארצות המלך, המשתרעות בין החבל המזרחי לבין החבל המערבי, וכללו את אֵדוֹרָס והֵירְגְדֵיל.
גבולות ממלכת רוֹהָן נקבעו עוד על ידי קִירִיוֹן ואֵאוֹרְל לאחר הקרב בשדה הקֶלֶבְּרַנְט.
הגבול הצפוני היה מגבולותיה של אַיסֶנְגַרְד והלאה מזרחה לאורך גבולותיו הדרומיים של יער פַנְגוֹרְן עד לנהר צלוּל-זרם.
הגבול המערבי היה מנהר האַיסֶן במפגשו עם האֲדוֹרְן, והלאה צפונה אל אַיסֶנְגַרְד.
הגבול המזרחי היה מהאַנְדוּין והמצוק המערבי של אֵמִין מוּיל ועד לביצות בשפכי נהר העֵצָנִים.
הגבול הדרומי היה ההרים הלבנים.
על צבאה של רוֹהָן פיקדו שׂרי־האלף של הספָר.
תחום פיקודו של שׂר־האלף הראשון היו ארצות המלך.
הוא פיקד על הפרשים של מפקד אֵדוֹרָס, שגויסו מהאזור הזה ומהשטחים של הספָר המערבי והמזרחי שאֵדוֹרָס הייתה נקודת הכינוס הנוחה להם ביותר.
שׂרי־האלף השני והשלישי קיבלו שטח הפיקוד לפי צורך השעה.
שׂרי־האלף של הספָר יכלו להחזיק בביתם אֵאוֹרֶד למקרה הצורך, אותו יכלו להפעיל לפי שיקול דעתם.
הבסיסים שלהם היו באֵדוֹרָס, אַלְדְבּוּרְג ומצולת הֶלְם.
בשעת מלחמה נערכו שלושה מִפקדים: מִפקד אֵדוֹרָס, שכלל את אנשי ארצות המלך והספָר המזרחי והמערבי שהיה להם יותר נוח להתכנס באֵדוֹרָס, ונערך באֵדוֹרָס; מִפקד הספָר המזרחי, שנערך באַלְדְבּוּרְג; ומִפקד הספָר המערבי, שנערך ככל הנראה במצולת הֶלְם.
"אֵאוֹרֶד" היא ההגדרה הרוֹהִירִית לקבוצה כלשהי של פרשים המשרתת זמן מסוים, או לפעמים בדרך קבע בצבא המלך.
בימיו של פוֹלְקְוַּין, שסידר את הצבא מחדש, נחשב "אֵאוֹרֶד" לכ-120 פרשים חמושים לפחות.
משמעות המונח היא "רוכב סוסים".
"אֵאוֹהֶרֶה" היה המונח שניתן לכל חיל הפרשים של רוֹהָן, שהורכב מכל האֵאוֹרֶד.
האֵאוֹהֶרֶה היה תחת פיקודו של המלך בעצמו, שכן כל הצבא מעולם לא הוצב אלא במקרה של מלחמה.
תֵאוֹדֶן היה יכול לאסוף רק 10,000 פרשים, מתוכם רק 6,000 באו לעזרתה של מִינַס טִירִית.
השמות והפרטים הרבים של התרבות הרוֹהִירִית נגזרים מתרבויות גרמאניות, במיוחד זו של האנגלו-סקסונים ושפתם: האנגלית העתיקה, אליה חש טולקין זיקה חזקה.
אנגליה האנגלו-סקסונית הובסה על ידי הפרשים של הנורמנים בקרב הייסטינגס, וכמה חוקרי טולקין הציעו כי הרוֹהִירִים הם ההתבטאות של טולקין לרצונו לכך שהייתה חברה אנגלו-סקסונית ששמרה על "תרבות הרוכבים", והייתה מסוגלת להתנגד לפלישה כזו.
צבאות הרוֹהִירִים היו ברובם פרשים.
היחידה הטקטית הבסיסית הייתה האֵאוֹרֶד, מילה אנגלית עתיקה עבור "יחידה של פרשים, פרש", אשר בזמן מלחמת הטבעת פירושה היה כוח צבאי של לפחות 120 רוכבים.
בזמן מלחמה, כל אדם כשיר היה חייב להתגייס.
הרוֹהִירִים היו מחויבים בשבועת אֵאוֹרְל לעזור לגוֹנְדוֹר בעתות סכנה, והאחרונה ביקשה את עזרתם באמצעות מתן החץ האדום.
מקורה של שפתם, הרוֹהִירִית, הוא בחלקים העליונים של האַנְדוּין.
למרות קרבתה ללשון המערב, הרוֹהִירִית לא הייתה מובנת לדוברי השפה הזאת.
הרוֹהִירִית מתוארת על ידי לֵגוֹלָס טולקין ביסס את הרוֹהִירִית על האנגלית העתיקה.
סמלה הוא סוס לבן הרץ במישור עשב ירוק.
הסמל בסרטיו של פיטר ג'קסון שונה ומראה סוס לבן על רקע שמיים שחורים, כששמש מאירה בהם ללא אור.
סצנות רוֹהָן בטרילוגיית שר הטבעות צולמו בהר סאנדיי שבמחוז קנטרברי בניו זילנד, שם צולמה העיר אֵדוֹרָס, ובאזור שבמחוז אוטגו.
את המלך תֵאוֹדֶן גילם ברנרד היל ואת הנסיכה אֵאוֹוִּין גילמה מירנדה אוטו.
בדצמבר 2024 יצא לאקרנים סרט בשם "שַׂר הַטַבָּעוֹת: מִלְחֶמֶת הַרוֹהִירִים", המציג את כיבוש רוֹהָן בידי בני דוּן.
במרכז העלילה ניצבת הרה, בתו הצעירה של הֶלְם.
העלילה מתחילה בכך שפְרֵקָה מציע לחזק את רוֹהָן באמצעות נישואין בין בנו, וּוּלְף, לבין הרה.
הֶלְם מסרב בתואנה שזה ניסיון להשיג את הכתר והורג את פְרֵקָה.
את כוחות האויב מוביל וּוּלְף, מנהיג אכזר ולא חכם במיוחד, שמבקש לנקום במלך רוֹהָן על כך שהרג את אביו.
בעבר וּוּלְף אמור היה לשאת את הרה לאישה, אך הרה העדיפה להפנות עורף למסורת ולבחור ברווקות - מה שרק מגביר את הטינה שלו כלפיה.
וּוּלְף מצליח לכבוש את כל הממלכה יחד עם צבאו חוץ ממצודת הֶלְם (שאז נקראה מצודת 'משהו אחר כלשהו' בעיקר בשביל להזכיר את 'שני הצריחים') שנאלצת להתקיים במצור אכזרי בחורף קשה כשהאויב צר בשעריה.
ככתוב למעלה, טולקין ביסס את רוֹהָן על האנגלו-סקסונים ועל סוסים.
למעשה, טולקין בהתחלה לא ידע לאיזה צד לשייך את הרוֹהִירִים, ורק לאחר שהמציא את שפתם, קבע שיהיו לצד גוֹנְדוֹר.
למשל: אחד המאפיינים המובהקים ביותר של ביאוולף שמגדיר אותו כגיבור האפוס הוא כוחו העוצמתי.
דבר זה הולם את הֶלְם, המכונה "יד-פטיש", שהרג את פְרֵקָה באגרוף.
רוהרבאך הוא מחוז בצפון מדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה.
בירתו היא העיירה רוהרבאך, ויש בו 41 עיירות ועיר אחת.
שכניו הם המחוזות: בדרום מזרח אורפאר, בדרום אפרדינג ובדרום מערב גריסקירכן ושרדינג, ובצפון מדינת גרמניה.
שטחו משתרע על 828 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 57,909 תושבים נכון לשנת 2001.
רוואז צ'חיידזה (בגאורגית: რევაზ ჩხეიძე; 8 בדצמבר 1926 – 3 במאי 2015) היה במאי קולנוע, סופר ושחקן גאורגי.
צ'חיידזה נולד בעיר כותאיסי שבגאורגיה.
למד יחד עם חברו תנגיז אבולדזה קולנוע ב-VGIK - המוסד ללימודי אמנות הקולנוע (סינמטוגרפיה) במוסקבה.
הם סיימו את לימודיהם ב-1952 וסרט הדיפלומה שלהם היה על מלחין גאורגי בשם דימיטרי ארקישווילי.
יצירתו החשובה ביותר הוא הסרט "ჯარისკაცის მამა", אשר נקרא בעברית "אבא של חייל", משנת 1964.
"דימיטרי ארקישווילי" (1955) סרט דוקומנטרי בשחור לבן על חייו של מלחין בשם זה, עבודת גמר יחד עם תנגיז אבולדזה.
"מגדנס לורג'ה" (1955 בעברית, 'החמור של מגדנה') - סרט דרמה בשחור לבן שביים יחד עם תנגיז אבולדזה, על פי הנובלה של אקתרינה גבשווילי.
רוּהְנוּ (באסטונית: Ruhnu, בשוודית ובגרמנית: Runö, בלטבית: Roņu sala) הוא אי אסטוני וגם נפה במחוז סארה.
הוא ממוקם במפרץ ריגה בים הבלטי.
עד שנת 1944 היו רוב תושבי האי דוברי שוודית והאי נקרא בפיהם רונה (Runö).
שטחה של נפת רוהנו 12 קמ"ר, זו הנפה הקטנה ביותר באסטוניה.
רוהנו מרוחקת בקו אווירי 40 קילומטרים מלטביה ו-96 קילומטרים מפרנו.
באי יש רק כפר אחד ואוכלוסייתו מונה כ-100 תושבי קבע בלבד.
נפת רוהנו היא המקום המיושב ברציפות המבודד ביותר באיחוד האירופאי.
הממצאים הארכאולוגיים העתיקים ביותר ברוהנו, שמשוער כי הם קשורים לציד כלבי-ים עונתי, מתוארכים ל-5000 לפנה"ס בערך.
עת הגעת הסקנדינבים הקדומים לרוהנו ותחילתו של יישוב שוודי קבוע אינה ידועה.
היא כנראה התחילה אחרי המאה ה-13, שכן אז נכפתה הנצרות על תושבי מפרץ ריגה בידי המסדר הטבטוני.
הפעם הראשונה בה הועלתה רוהנו ואוכלוסייתו דוברת השוודית לכתב הייתה במכתב שנשלח בשנת 1341 על ידי בישופ קורלנד, הנותן אישור לתושבי רוהנו לחיות ולנהל את נכסיהם על-פי החוק שוודי.
משנת 1621 עד שנת 1721 הייתה רוהנו שייכת לממלכת שוודיה, ולאחר מכן לאימפריה הרוסית עד מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1644 נבנתה כנסייה מעץ ובניית הצריח שלה הסתיימה ב-1755.
אוכלוסיית האי הייתה מבודדת ביותר ונישואי קרובים היו נפוצים בקרבה.
ב-1877 הובא לאי מגדלור שיוצר בצרפת ועוצב בידי גוסטב אייפל.
המגדלור הוקם בנקודה הגבוהה ביותר באי.
בשנת 1915, נכבש האי בידי הקיסרות הגרמנית, עד שנת 1918.
בשנת 1919, לאחר סיום המלחמה, חרף ניסיונות מקומיים להצטרף מחדש לשוודיה, וטענות טריטוריאליות של לטביה, הסכימו בני האי להצטרף לאסטוניה שזה עתה הוקמה.
על-פי מפקד אוכלוסין משנת 1934, התגוררו באי 282 נפשות, מתוכם 277 שוודים ו-5 אסטונים אתנים.
במלחמת העולם השנייה, רוהנו, יחד עם שאר אסטוניה, נכבשה תחילה בידי ברית המועצות (1940 עד 1941) ואחר כך בידי גרמניה הנאצית (1941 עד 1944).
בנובמבר 1943, 75 מבני האי נטשו אותו ועברו לשוודיה.
ב-4 באוגוסט 1944, זמן קצר לפני הכיבוש הסובייטי השני, כל התושבים שנשארו על האי, פרט לשתי משפחות, ברחו באונייה לשוודיה.
במהלך השלטון הסובייטי אוכלס האי מחדש בידי אסטונים אתנים בעיקר מן האיים קיהנו וסארמאה, וגם שירת בסיס צבאי סובייטי.
מספר התושבים מעולם לא עבר את ה-400.
בשנות השבעים, אחרי שסופה פגעה ברוהנו, רוב התושבים יושבו במקומות אחרים בברית המועצות ובשוודיה.
אחרי שאסטוניה קיבלה מחדש את עצמאותה בשנת 1991, כל המבנים, השטח והנכסים הוחזרו לבעליהם המקוריים לפני הכיבוש הסובייטי או לצאצאיהם, אשר במקרה של רוהנו, התגוררו ברובם בשוודיה.
אף על פי שרובם לא חזרו לאי, הם עדיין מבקרים לעיתים בארץ אבותיהם.
לאי יש מנחת מטוסים קטן.
בחורף יוצאת טיסה בשבוע מקורסארה ומפרנו לרוהנו.
בקיץ יוצאות שתי טיסות בשבוע.
משני יעדים אלה יש גם שירות מעבורות.
רק תושבי הקבע באי רשאים להשתמש ברכב מנועי, על תיירים אסורה הכניסה ברכב מנועי.
מבנה כנסייה מאבן שהוקם ב-1912 משמש כיום לתפילה.
באי ישנו זן כבשים ייחודי המשמש להפקת צמר.
באביב 2006 דווח על כך שדוב במשקל של כ-150 קילוגרם צף על גבי קרחון ממפרץ ריגה והגיע לרוהנו.
הסיפור עורר עניין רב בתקשורת האסטונית והלטבית.
בזכות הגעתו של הדוב הגיעו גם תיירים רבים מן הרגיל, מתוך תקווה לצפות בו.
הדוב לא נתפס והרשויות מניחות שהצליח לעזוב את האי ולחזור ללטביה.
רֶוואז דוֹר'וֹנַדזֶה (בגאורגית: რევაზ დოღონაძე; 21 בנובמבר 1931 - 13 במאי 1985) היה מדען גאורגי, ממייסדי האלקטרוכימיה הקוונטית.
דור'ונדזה נולד ב-1931, בטביליסי, גאורגיה.
אביו, רומאן דור'ונדזה (1970-1905) היה פרופסור למדעי החקלאות.
דור'ונדזה סיים את חוק לימודיו בשנת 1955, במכון להנדסה ופיזיקה במוסקבה.
בשנים 1978-1958 היה עמית מחקר, כאשר ב-4 השנים הראשונות היה עמית מחקר בכיר, וב-16 השנים הבאות ראש קבוצת המחקר לאלקטרוכימיה קוונטית של מחלקת המחקר העיוני של המכון לאלקטרוכימיה של מוסקבה (נקרא כיום מכון פרומקין לאלקטרוכימיה של האקדמיה הרוסית למדעים).
בשנים 1969-1963 היה פרופסור חבר, ובשנים 1973-1969 פרופסור מן המנין, באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה.
בשנת 1961 קיבל תואר שלישי (PhD), ובשנת 1966 דוקטור למדעים.
דור'ונדזה היה הראשון שראה את התהליך הכימי של מעבר אלקטרון כמעבר קוונטי בין שני מצבים אלקטרוניים נפרדים, המושרה על ידי אינטראקציות אלקטרוסטטיות חלשות בין הישויות המולקולריות המיוצגות על ידי המצבים.
קבוצת המחקר שלו משכה אליה סטודנטים מהאוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה ומהמכון להנדסה ופיזיקה במוסקבה, בנוסף לסטודנטים זרים; הוא שימש כמנחה ל-13 עבודות דוקטורט ו-5 תזות לדוקטור למדעים.
המחקר בקבוצה במהלך שנות ה-70 טיפל בעיקר בקשר שבין מעבר אלקטרון לתהליכים אלקטרוניים אחרים בפאזה מעובה, כמו בליעת אור.
במחקר זה הושם דגש על תהליכים המערבים שלוש רמות אלקטרוניות, במקום שתיים, בתהליכים בטמפרטורות נמוכות, עם תכונות המאפיינות תהליכים ביולוגיים.
דור'ונדזה ותלמידיו הציעו את המודל הקוונטו-מכני הראשון שלקח בחשבון את התפקיד הדינמי של הממס בתהליך מעבר פרוטון בממסים קוטביים.
כמו כן יצרו תאוריה קוונטית של הקינטיקה של תהליכים כימיים, אלקטרוכימיים וביוכימיים בממסים קוטביים, בנוסף לתאוריה קוונטית של הקינטיקה של טרנספורמציה אטומית-מולקולרית בפאזה מעובה.
דור'ונדזה ייסד ועמד בראש המחלקה למחקר עיוני במכון לאלקטרוכימיה וכימיה אי-אורגנית של האקדמיה הגאורגית למדעים (GAS), בין השנים 1985-1978. בשנים 1985-1982 גם עמד בראש המחלקה לפיזיקה כללית ותאורטית באוניברסיטה הטכנית של גאורגיה.
ב-1982 נבחר לחבר האקדמיה הגיאורגית למדעים.
בין השנים 1985-1978 היה יושב-ראש מחלקת הפיזיקה האלקטרוכימית בחברה הבינלאומית לאלקטרוכימיה (ISE).
דור'ונדזה השתתף בכתיבת כ-190 עבודות מחקר (מתוכם 7 מונוגרפיות).
הוא גם היה שותף לכתיבה ולעריכה של מונוגרפיה בת שלושה כרכים, "The Chemical Physics of Solvation" (הוצאת Elsevier, אמסטרדם, 1986-1985).
רווה רוסקה (באוקראינית: Ра́ва-Ру́ська; בפולנית: Rawa Ruska; ביידיש: ראווע) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בסמוך לגבול פולין, ובסמוך ללבוב ולבעלז.
רווה רוסקה נוסדה בשנת 1455. בהיותה על נתיב מסחר מרכזי בין לובלין ולבוב, התפתחה העיירה במהירות, ובמשך שנותיה תחת האיחוד הפולני-ליטאי הייתה בבעלות מספר משפחות אצולה פולניות.
בשנת 1622 הוענקו לרווה רוסקה זכויות אזרחיות וכלכליות שונות, ובשנת 1672 נערך בה קרב בין הפולנים והטטרים.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מתחילת המאה ה-17, ובמשך השנים הוטלו עליהם מגבלות שונות ומיסים כבדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נספו רבים מיהודי העיירה ממגפות שפרצו בה, ובתום המלחמה, סבלו ממעשי התעללות מצד חיילי הצבא הכחול שנכנסו ליישוב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-5,700 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות השונות ושל אגודת ישראל, אשר חלק מאנשיה נמנו על חסידי בעלז.
בשנת 1926 מונה יצחק מנחם נחום טברסקי לרב המקום.
ב-10 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הספיקו להטיל על יהודיה גזירות שונות, ולחלל את בתי הכנסת בה.
עם זאת, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה העיירה תוך מספר ימים לשליטה סובייטית.
בתקופה זו, נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיירה, הולאמו בה עסקים פרטיים, וחלק מיהודיה העשירים גורשו לסיביר.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לעיירה, ובסיוע המשטרה האוקראינית המקומית הוציאו אלו להורג כ-100 ממשכילי הקהילה היהודית בה.
בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר גבוהים וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בחורף 1941–1942 מתו רבים מיהודי העיירה מרעב וממחלות.
ב-20 במרץ 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה אלימה בעיירה, בה שילחו כ-1,500 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, או רצחו אותם ביערות הסביבה.
למחרת נצטוו יתר יהודי העיירה לסלול כביש ממצבות בית העלמין היהודי המקומי.
באביב 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו צפוף שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים רבים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-6,700 איש.
ב-27 ביולי 1942 שילחו הגרמנים כ-5,000 מיהודי הגטו לבלז'ץ, תוך ירי במסתתרים.
בשל קרבתה היחסית של העיירה למחנה בלז'ץ, הגיעו אליה מאות יהודים פצועים שהצליחו להימלט מאלפי קרונות הרכבת ששולחו למחנה.
בתחילת ספטמבר 1942 רוכזו בגטו שבעיירה אלפי יהודים נוספים, ומספר יושביו הגיע לכ-8,000 איש.
בתחילת דצמבר 1942 ננעלו שערי הגטו שבעיירה.
ב-7 בדצמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה העלו השוטרים הגרמנים את בתי הגטו באש, רצחו כ-3,000 יהודים בירי בשטח בית העלמין היהודי וביער סמוך, ושילחו לבלז'ץ קרוב ל-2,500 יהודים.
כ-750 יהודים שניסו להסתתר בעיירה נרצחו כעבור יומיים.
כ-300 יהודים שעברו סלקציה הועברו למחנות עבודה באזור העיירה, וכ-60 נוספים הושארו בעיירה זמנית לאיסוף ולסידור רכוש המגורשים בה.
עשרות יהודים שהסתתרו ביערות הסביבה, ונענו להבטחות הגרמנים כי לא יאונה להם כל רע, נרצחו ביוני 1943.
מכ-5,700 יהודי העיירה ומאלפי הפליטים היהודים הנוספים שהובאו אליה בזמן המלחמה שרדו את השואה יהודים בודדים.
בשנת 1942 נשלח שבוי צרפתי בשם קלודיוס דבואה לסטאלג 325 ברווה רוסקה, והתוודע לגורלם של יהודי המקום שנורו למוות, ונקברו בהמוניהם בבורות קבורה ללא כל סימון וזכר.
כעבור כ-60 שנה, נכדו, הכומר פטריק דבואה פתח במסגרת הארגון הנוצרי-יהודי "יחד -אין אונום" מסע ארוך שנים לגביית עדויות מהאוכלוסייה המקומית בראווה רוסקה, ובעוד מאות יישובים באוקראינה, לחשיפת הזוועות שבוצעו על ידי האיינזצגרופן הגרמניות ושותפיהם, ולגילוי מיקומם של בורות הקבורה ההמוניים.
רוואנשיזם (מצרפתית: Revanchisme) הוא מושג הקיים בפוליטיקה האירופאית מאז 1871 ומבטא שאיפות של עמים או מדינות להשיב לאחור תוצאות של מלחמות שהביאו לאובדן טריטוריות.
צרפת הובסה במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871 ובהתאם לחוזה פרנקפורט איבדה את המחוזות אלזס ולורן.
העם הצרפתי ראה בכך השפלה לאומית והתפתחה בו תנועה חזקה של "רבנשיסטים", צרפתים שרצו בסיבוב מלחמה נוסף, שבמהלכו, כך קיוו, יחזירו לעצמם את המחוזות האבודים.
חלקים גדולים מהעם הצרפתי נשאבו אל התנועה הרבנשיסטית שהיו לה נציגים בפוליטיקה ובשלטון.
לרבנשיסטים מיוחסת השפעה על כניסתה של צרפת לברית עם רוסיה, שהובילה לברית המשולשת עם אנגליה ורוסיה, למלחמת העולם הראשונה ולרצח ז'אן ז'ורס, שהתנגד למלחמה.
השבת מחוזות המחלוקת לידי צרפת, בהתאם לסעיף 51 שבחוזה ורסאי משנת 1919, היה אקורד הסיום של הרבנשיזם הצרפתי, אך פתח את הדלת לרבנשיזם חדש, הרבנשיזם הגרמני, שהיה בין הגורמים למלחמת העולם השנייה.
גם פירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והקמת מדינות לאום, שכללו מיעוטים הונגריים, הביאו להופעת הרבנשיזם ההונגרי, ששאף להשיב טריטוריות אלה לניהול הונגרי.
פירוק חבלים מרומניה הגדולה, בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, הביא להופעת הרבנשיזם הרומני, בעיקר כלפי צפון טרנסילבניה, שעברה לידי ההונגרים בהתאם לתכתיב וינה, אך גם כלפי ברית המועצות, שהשתלטה על בסרביה וצפון בוקובינה.
רוואלפינדי (באורדו ובפנג'אבי: , תעתיק מדויק: ראולפנדי) היא עיר בפרובינציית פנג'אב בצפון פקיסטן, השוכנת ב בצפון הפרובינציה, סמוך לבירת המדינה אסלאמאבאד וכ-260 ק"מ צפון-מערבית לבירת הפרובינציה לאהור.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של פקיסטן משנת 2023, התגוררו ברוואלפינדי כ-3.36 מיליון בני אדם והיא העיר הגדולה ביותר במטרופולין של אסלאמאבאד (יותר מאסלאמאבאד עצמה) ולרביעית בפקיסטן כולה.
רוואלפינדי שימשה עד לשנות ה-60 כבירת המדינה בעת שנבנתה העיר אסלאמאבאד.
בעיר שוכנים מפעלי תעשייה מגוונים ורבים ומטה הכוחות המזוינים של פקיסטן.
שדה התעופה הבינלאומי של אסלאמאבאד שוכן למעשה בתחומי העיר רוואלפינדי.
לרוואלפינדי, הידועה אף בשם "פינדי", היסטוריה ארוכה המתחילה לפני אלפי שנים.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי תרבותו של אזור רוואלפינדי שגשגה כבר לפני כ-3,000 שנה.
עוד נמצאו באזור שרידים של יישוב בודהיסטי ועדות לתרבות ההינדו, החל מן המאה ה-6 לפנה"ס, בדומה לממצאים באתר המורשת העולמית תכסילא.
חוקרים מעריכים שהעיר נחרבה במאה ה-5 או ה-6 בפלישה של שבטים נוודים.
ב העניק הפולש המוסלמי, מחמוד מרזני (979–1030) את העיר החרבה לראש שבט גחאר, קאי גוהאר.
אולם העובדה שהעיר שוכנת על נתיב עיקרי לפלישת כוחות זרים, מנעה את שגשוגה והיא נותרה בחורבותיה עד אשר בשנת 1493 החליט ראש שבט גחאר לקרוא לה בשם רוואלפינדי.
רוואלפינדי נותרה בשליטת שבט גחאר עד לשנת 1765, אז כבשו הסיקים את העיר.
הסיקים הזמינו סוחרים מאזורים אחרים לבוא ולהתיישב בעיר, דבר שתרם לפריחתה המחודשת.
בשנת 1849 נכבשה העיר על ידי הבריטים ובשנת 1851 הפכה העיר לבסיס קבוע של הצבא הבריטי.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 נסללה מסילת רכבת אל העיר וב-1 בינואר 1886 נחנך שרות הרכבות.
הצורך בחיבורה של רוואלפינדי לרשת המסילות בתת-היבשת ההודית עלה לאחר שהלורד דלהאוזי הפך את רוואלפינדי למטה המפקדה הצפונית ובכך הפך את העיר לבסיס הצבא הבריטי הגדול ביותר בהודו הבריטית.
בשנת 1951 אירעה בעיר ההתנקשות הראשונה בראש ממשלה נבחר של פקיסטן העצמאית, ליקאת עלי ח'אן.
הרצח אירע בפארק ליאקואט באה.
ב-27 בדצמבר 2007, השער האחורי לפארק ליאקואט באה היה פעם נוספת לזירת הרצח של ראש ממשלת פקיסטן לשעבר, בנזיר בהוטו.
אביה, זולפיקר עלי בהוטו נתלה ברוואלפינדי בשנת 1979.
בימינו משמשת רוואלפינדי כמטה הצבא הפקיסטני וכן מטה חיל האוויר.
מטרופולין רוואלפינדי מורכב משבע מועצות מקומיות אוטונומיות, זאת בנוסף לעיר רוואלפינדי גופה.
שיעור יודעי קרוא וכתוב ברוואלפינדי הוא 70.5% (נכון לינואר 2006).
אוכלוסיית העיר מגוונת מבחינה אתנית ולשונית ומורכבת מבני השבטים הפותוהארי, פונג'אבי, מוהאג'יר אורדו.
מזג האוויר באזור נתון לשינויים מהירים וקשים לתחזית.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-910 מ"מ.
הטמפרטורה המקסימלית אשר נמדדה בקיץ הגיעה לשיא של 52 מעלות, בעוד שבחורף הטמפרטורה צונחת למינימום של מינוס 5 מעלות.
רוואלפינדי נמצאת בתחילת המאה ה-21 בתנופת התפתחות ונבנו בה בתי מלון רבים, מסעדות, מועדונים, מוזיאונים ופארקים אשר הגדול ביניהם הוא הפארק הלאומי איוב.
רוואלפינדי משמשת כנקודת יציאה לתיירים המבקרים באתרי הנוף ובתחנות ההרים באזור גאליאט.
בעיר שווקים גדולים והיא נחצית בשתי דרכים מרכזיות.
העיר העתיקה מורכבת ממערכת של סמטאות צרות ובה מבנים עתיקים רבים, כולל מקדשים של דת ההינדו והדת הסיקית וכן מסגדים.
לאורך למעלה ממאה שנים משמשת רוואלפינדי כמטה צבאי ולכן בעיר נמצא גם המוזיאון הצבאי הפקיסטני, הסוקר אף את תולדות הצבא הבריטי באזור.
הפארק הלאומי איוב משתרע על שטח של כ-9.3 קמ"ר ומכיל אגם לשיט סירות, פארק שעשועים, אקווריום ומסעדת-גן.
ברוואלפינדי פארקים נוספים הפתוחים לציבור.
אצטדיון הקריקט של רוואלפינדי נפתח בשנת 1992 ותכולתו 15,000 צופים.
בעיר גם אצטדיון הוקי שדה, המשמש כאצטדיון הבית של הנבחרת הלאומית.
רוואלפינדי הייתה העיר המרכזית באזור עוד בתקופת שלטונה של האימפריה הבריטית.
במהלך השנים נבנו בעיר מפעלי תעשייה רבים בתחום זיקוק נפט, ייצור ועיבוד פלדה, עיבוד גז, בתי מלאכה לתעשיית הרכבות, מנסרות, מפעלי אוהלים, מפעלי טקסטיל, חברות תובלה, מוצרי קדרות ומוצרי עור.
בעיר פועלת "מבשלת מרי", יצרנית משקאות מהגדולות במדינה.
כמו כן, בולטים ענפי התחבורה והתיירות.
בעיר מספר רב של מכללות וכן מספר אוניברסיטאות בולטות בפקיסטן, ביניהן:
בית הספר הצבאי לרפואה (נוסד בשנת 1917).
אוניברסיטה לנשים ע"ש פאטימה ג'ינה
בית הספר לרפואה של רוואלפינדי
שדה התעופה צ'אקלטה, שהוא שדה התעופה הבינלאומי של אסלאמאבאד, ממוקם למעשה בתחומי רוואלפינדי.
כ-25 חברות תעופה לאומיות ובינלאומיות, מקיימות טיסות סדירות לשדה.
זהו שדה האם לחברת התעופה הלאומית של פקיסטן (PIA).
בתחילת המאה ה-21 החלה בניית שדה תעופה בינלאומי חדש, סמוך לעיר טארנול, אשר ימצא במחצית הדרך בין רוואלפינדי לאסלאמאבאד.
הדרך הראשית החוצה את רוואלפינדי היא דרך מורי.
כיוונה הכללי של הדרך הוא מזרח-מערב והיא ממשיכה לעיירת ההרים מורי, שהיא עיירת נופש ידועה בתקופת הקיץ.
דרך מורי היא אחת הדרכים העמוסות ביותר בחבל פונג'אב.
רוואלפינדי אף נמצאת על ציר הדרך הראשית הגדולה , אשר סומנה בעת האחרונה בשם N-5, המקשרת בין רוואלפינדי ובין רובן של הערים הגדולות בצפון פקיסטן.
סמוך לעיר חולפות אף שתי דרכים מהירות, בנות שישה מסלולים, M2 (להור-אסלאמאבאד) ו-M1 (אסלאמאבאד-פשאוור).
סלילתן של דרכים אלה הושלמה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
בתוך העיר רוואלפינדי אמצעי תחבורה ציבורית מגוונים, החל ממוניות צהובות, ריקשות ממונעות, מיניבוסים ואפילו כרכרות סוסים.
כיוון שהעיר חסרה תכנון מרכזי, עומסי תנועה כבדים נוצרים לעיתים אף בדרכים צדדיות.
אוטובוסים ממוזגים ובלתי ממוזגים מספקים תחבורה בינעירונית ליעדים רבים בפקיסטן.
מתחנת הרכבת המרכזית יוצאות רכבות נוסעים לרוב עריה המרכזיות של פקיסטן.
רווח בכלכלה הוא הערך המוסף ליזם בגין השקעתו.
הרווח מחושב כהפרש בין ההכנסות להוצאות, או במילים אחרות, הכנסות בניכוי הוצאות.
קיימות הגדרות רבות לרווח, הנובעות משימושים שונים למושג.
ההגדרה הכלכלית לרווח שונה מההגדרה החשבונאית, וכן קיימים מונחים לסוגי רווח שונים – רווח גולמי, רווח תפעולי, וכדומה.
המונח מתאר בין היתר את הרווח לתקופה בה גורמי הייצור של המשק קבועים (קרי, לא ברי שינוי) והוא תוצר המשוואה: פדיון פחות הוצאות.
ההוצאות במשוואה הן הוצאות משתנות בלבד לייצור כמות מסוימת, ואינן מתחשבות בהוצאות קבועות.
רוואבי היא עיר פלסטינית באזור השומרון ברשות הפלסטינית.
זו העיר המתוכננת היחידה ברשות הפלסטינית.
בנייתה החלה בשנת 2009 ובשנת 2015 הסתיימו העבודות על שתי שכונות ראשונות בעיר, והחל האכלוס שלהן.
העיר נמצאת כתשעה קילומטרים צפון-מערבית מרמאללה, בעיקר בשטח A, בסמוך ליישוב עטרת.
העיר עתידה להשתרע על פני שטח של 6,300 דונם.
בשלב הראשון, צפויה להתגורר בה אוכלוסייה בת כ-25,000 איש בכ-6,000 יחידות דיור, עם יעד אוכלוסייה סופי של 40,000. העיר מיועדת למעמד הבינוני-גבוה של החברה הפלסטינית, ובעיקר לאוכלוסייה חילונית.
העיר תכלול בתי ספר, גני ילדים, בתי מלון, מרכזי מסחר, מקומות בילוי, בתי קפה ופארקים.