tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שכבהמיקוםעובי ממוצעטמפרטורה טיפוסיתמאפיין עיקריטכוקלייןבין הפוטוספרה לכרומוספרה≈ 0.04 רדיוס שמש (~30,000 ק"מ)~2×10⁶ Kסיבוב קשיח, יוצר הפרעות מגנטיות וזרמי הסעה.פוטוספירהנעל לליבה ומתחת לטכוקליין.משתנה: 500-3000ק"מ~5,800 Kיוצר אור נצפה.
מעורב ביצירת ספקולות וכתמי שמשכרומוספירהמעל הפוטוספירה~2,000–3,000 ק"מ4,000–10,000 Kפליטת H-α, התפרצויות (ספיקולות)קורונההחיצונית ביותרמיליוני ק"מ1–2×10⁶ Kגז דליל מאוד, פליטות רנטגן
מיקום ועובי: הכרומוספירה משתרעת מגובה של כ-500 ק"מ מעל פני השמש הנראים ועד לגובה של כ-2,000-3,000 ק"מ.
טמפרטורה: בניגוד לציפיות, הטמפרטורה בכרומוספרה עולה עם הגובה - מ-4,000 קלווין (K) בחלקה התחתון ועד 20,000-25,000 Kבחלקה העליון.
זהו חלק מ"בעיית החימום הקורונלי".
שההסבר לתופעה נתון עדיין שנוי במחלוקת ויש תיאוריות שונות לסיבה, כיוון שהתופעה נוגדת להתקררות הצפויה עם המרחק מהליבה.
שיווי משקל דינמי local thermodynamic equilibrium (LTE) מצב שבו יש אזורים בכרומוספרה ובפוטוספרה הנמצאים במצב של שיווי משקל תרמודינמי מקומי אבל בכלורוספרה יש אזורים שבהם השיווי משקל דינמי ומשתנה ו נקראים noneLTE.
הסיבה לכך היא מגנטיות משתנה ואנרגיה נצברת.
צפיפות: הצפיפות בכרומוספרה נמוכה מזו שבפוטוספרה ופוחתת עם הגובה.
צבע: לכרומוספרה צבע אדום - ורוד, שניתן לראותו רק בעת ליקוי-חמה או במכשיר תצפית מיוחדים.
הצבע נגרם מבליעת האור על-ידי יוני מימן
כרומוספירה נראית בצבע אדום-ורדרד בגלל תופעה ספקטרלית: היא פולטת אור חזק בתחום הבליעה באורכי הגל האופייניים למימן אלפא (מימן מיונן:656,3 ננומטר)
בשנת 1814 יוזף פון פראונהופר גילה שכאשר מעבירים אור דרך גז, ומפצלים אותו במנסרה לספקטרום הנראה מקבלים קווים שחורים האופייניים לכל אטום או מולקולה הנמצאים בתווך.
מתווה זה נקרא קווי פראונהופר.
לכן כשצופים בשמש דרך מכשיר המזהה קווים אלה אפשר לזהות את הגזים דרכם עובר האור.
נמצא שהכרומוספרה מורכבת בעיקר ממימן והליום.הרכב: הכרומוספירה מורכבת בעיקר ממימן והליום, בדומה לשאר השמש.
טמפרטורה ויוניזציה : בשכבה זו, טמפרטורת הגז עולה במהירות (מ-4,000 $K$ עד 20,000 $K$ ויותר, והיא חלק "מבעיית החימום הקורונלי".( התחממות בניגוד לגרדיאנט המצופה) הטמפרטורה הגבוהה גורמת לאטומי המימן להיות מעוררים ומיוננים חלקית.
פליטת H\alpha: כאשר אלקטרון באטום מימן מעורר נופל מרמת האנרגיה השלישית לרמה השנייה, הוא משחרר פוטון באורך גל ספציפי: 656.3 ננומטר.
אורך גל זה נמצא בחלקו האדום של הספקטרום הנראה.
והוא הגורם לצבע האדמדם של הכרומוספירה.
בהירות מוגברת: הפליטה החזקה והספציפית הזו הופכת את הכרומוספירה למקור בהיר מאוד באור אדום, ולכן היא מקבלת את הגוון האדמדם האופייני שלה.
הקשר ביניהם אינו ישיר במרחב, אלא דינמי ומגנטי:
בטכוקליין נוצר השדה המגנטי הסולארי (מנגנון הדינמו).
מהירות סיבוב הטכוקליין סביב הליבה קבועה, ושונה ממהירות הפוטוספירה והכרומוספירה.
כתוצאה מכך נוצרים כוחות גזירה בין מישורי החיכוך כשהם חודרים לכרומוספרה הם יוצרים עיוותים בשדה המגנטי והם מוסטים כלפי מעלה דרך אזור ההסעה והפוטוספרה.
כך נוצרים "קוצים" (spicules),המבטאים התפרצויות ולולאות מגנטיות, כמוכן יש לטכוקליין חלק ביצירת כתמי שמש שמקורם בפוטוספרה שמתחתו.
מעוצמת הזרמים של הפלזמה בטכוקלין נאגרת אנרגיה שמתפרצת ביצירת כתמי השמש ובסערות ברקים.
קשתות של שדה מגנטי מחברות אזורים עם קיטוב מנוגד.
תצפיות מראות שהשדות מעוגנים בפוטוספרה.
שדות מגנטיים גורמים לפיתול ועיוות של קווי השדה החשמלי האוגר אנרגיה, בנקודות המפגש של קווי הכוח המגנטיים משתחררת אנרגיה של זרם של פלסמה מיוננת.
בהבזקי חום ואור הנצפים מכדור הארץ.
לכן אפשר לומר שאירועים בכרומוספרה היא ביטוי חיצוני של תהליכים מגנטיים שמקורם העמוק בטכוקליין.
ההבדלים בין הכרומוספירה, הקורונה והפוטוספרה
מנעד (פרופיל) טמפרטורה בטווח הפוטוספרה (שהיא הסמוכה יותר לאזור הקרינה).
הטמפרטורה יורדת מעט כלפי חוץ (עד שכבת ה־τ≈1) לאחר מכן בכרומוספרה מתחילה עלייה בטמפרטורה ובהמשך — באזור הנקרא "transition region" מתקיימת קפיצה חדה למאות אלפי מעלות בקורונה (noneLTE).
המבנה הזה (ירידה קלה> עלייה> קפיצה) הוא יסודי בתיאור האטמוספירה הסולארית.
צפיפות ויוניזציה הצפיפות יורדת במהירות כאשר עולים למעלה; החומר בכרומוספרה חלקית מיונן ולכן תהליכי פליטה וספיגה אינם בתחום ה-LTE.בקורונה היוניזציה מלאה יותר אך הצפיפות מאוד נמוכה.
איזון אנרגטי ומנגנוני חימום בפוטוספרה — מקור האנרגיה העיקרי מגיע מהליבה (אנרגיה שמקורה בתוך הליבה, מומרת לקרינה), התווך הגזי המיונן של הפוטוספרה זורם בקונבנציה (זרמי מערבולת) דרך הטכוקליין.
בכרומוספרה מתקיים איבוד אנרגיה של קרינה גדול יותר ליחידת מסה, וחימום שמאפשר את הטמפרטורות הגבוהות יחסית.
מקורו של החימום בגלי הלם ממקורות שונים:(אקוסטיים/מגנטו-אקוסטיים/אלפאבנים).
התנגשות של שדות מגנטיים (reconnection) ותופעות מקומיות דינמיות (פריצה של לשונות הנקראות spicules); חלק מהמנגנונים בכרומוספרה גם מסייעים בהזנה ובחימום של הקורונה.
שדה מגנטי ודינמיקה בפוטוספרה השדה המגנטי מתחבר ומשתנה אך לעיתים הזרימה ההידרודינמית (קונבקציה) שולטת; בכרומוספרה המגנטיות שולטת — קווים מגנטיים מנווטים פלזמה ויוצרים מבנים שטוחים וחוטיים (fibrils, plages) וזרמי פלזמה אנכיים (spicules).
בקורונה המבנה המגנטי יוצר סלילים (loops) וכתמיכה למחזורי כוחות גדולים יותר (CMEs, זרמי שמש).
מצב פיזיקלי מיוחד של הכרומוספירה
LTE חלקי (Local Thermodynamic Equilibrium) - האטומים בשיווי משקל תרמודינמי מקומי, כלומר ישנם שינויים תרמודינמיים מקומיים (מוגדרים ומשתנים)בתוך השכבה(
שקיפות בררנית (סלקטיבית): אטומה לתדרים מסוימים, שקופה לאחרים, ולכן חלק מקרינת האור של השכבה הפוטוספרית שמתחתה איננה נראים.
גרדיאנט טמפרטורה חד: עליה מהירה בטמפרטורה ביחס לכרומוספרה ושינוי מהיר בתנאים הפיזיקליים.
קווי הפליטה מעידים על היסודות הנמצאים בכרומוספרה.
H-α (656.3 ננומטר): האדום האופייני לכרומוספרה.
פרדוקס הטמפרטורה של הפוטוספירה והכרומוספירה
שינויי הטמפרטורה שמעל לליבה, מתנהגים בניגוד למצופה.
תופעה זו נקראת "פרדוקס הטמפרטורה של השמש": הטמפרטורה בפוטוספרה יורדת עם הגובה (המרחק מהליבה) מ-6,500K ל-4,400K.
אבל במעבר לכרומוספרה ואחר כך לעטרה הטמפרטורה עולה שוב לכ-20,000K ובעטרה היא מגיעה למיליוני מעלות!
איך האנרגיה מועברת נגד הזרם התרמודינמי זוהי אחת התעלומות המרכזיות בפיזיקה סולארית: ייתכן והגורם הם זרמי ההסעה (קונבקציה) הנגרמים על-ידי שדות מגנטיים.
או תהליכים הפועלים באזור המעבר
אזור המעבר:(טכוקליין) בין הפוטוספירה לכרומוספרה יש אזור מעבר קצר (ברוחב של כ-100 ק"מ) שבו הטמפרטורה מתחילה לעלות.
הסעה היא העברת חום על-ידי זרימה של פלזמה המשתחררת מהליבה ועולה למעלה לפוטוספרה.
בגלל הסיבוב הדיפרנציאלי של שכבות שמעל לליבה, נוצרת הטיה של הזרימה גם לרוחב השכבות.
מעבר זה קשור גם לפרדוקס הטמפרטורות שבין הפוטוספירה, הכרומוספירה והקורונה.
התחלה: ברדיוס של 0.713 רדיוס סולארי (מעל הטכוקליין).
חימום מלמטה: אנרגיה מהליבה מחממת את החלק התחתון של הפוטוספירה.
זרמים של פלזמה לוהטת,(5000-6000K) וקרינה זורמים מהליבה דרך הפוטוספרה לכרומוספרה ולקורונה.
אי-יציבות: כאשר גרדיאנט הטמפרטורה גדול מדי, נוצרת אי-יציבות הסעתית (convective instability), שמשמעותה הטיות בכיווני הזרימה וסחף לצדדים.
עלייה: פלזמה חמה ופחות צפופה עולה, ממש כשם שאוויר חם עולה באטמוספירה של כדור הארץ.
בגלל הטיה נוצרים " כיסים" של שינויי טמפרטורה.
קירור: כשהיא מגיעה לפוטוספרה היא מתחילה להתקרר.
ככל שההסעה עולה היא מתקררת (יוצא מהכלל זאת תופעת ההתחממות הפתאומית במעבר לכרומוספרה) בפלסמה המתקררת וגם מאירה, ומייצרת אנרגיית קרינה העוברת לכרומוספרה ולעטרה ונשלחת לחלל.
סיבוב דיפרנציאלי של שכבות השמש והכרומוספירה
סיבוב דיפרנציאלי היא תופעה שבה כדור המורכב מנוזלים, פלסמה או גזים המסתובב על צירו, נוצרים הבדלים במהירות הסיבוב בין שכבות המרכיבות את הליבה, ההפרשים בין מהירות התנע של השכבות יוצר מאמץ גזירה שבו מצטברת אנרגיה, בדומה לאנרגיה הנוצרת בחיכוך.
בניגוד לגוף מוצק, השמש אינה מסתובבת כיחידה אחת.
הגורמים להבדלים בתנועה הם זרמי הסעה בשכבת ההסעה בין הליבה לפוטוספרה לכרומוספרה ולקורונה.
גורמים למהירות סיבוב שונה בקווי רוחב שונים.
שימור תנע זוויתי מקומי: כל "חבילת" פלזמה שומרת את התנע הזוויתי שלה תוך כדי תנועה.
קיים הפרש של כ-40% במהירות הסיבוב בין קו המשווה לקטבים.
בגלל הסיבוב הדיפרנציאלי, נקודה בקו המשווה "עוקפת" נקודה בקווי רוחב בקטבים פעם אחת בכל 2-3 חודשים.
מבנה השכבות: מהפנים החוצה: ליבה: סיבוב קשיח (~27 ימים בכל העומקים) מעליה: אזור הפוטוספירה: מעליה אזור של סיבוב קשיח הנקרא טכוקליין שאחריה שכבת מעבר צרה ומעליה
אזור הסעה תחתון: מעל הכרומוספירה מהירות האיטית מזו של הפוטוספירה ומושפעת מהטכוקליין שמהירותו קשיחה, כך שנוצר מאמץ גזירה חזק בין שלשת השכבות.
מעל הכרומוספרה קיים אזור הסעה עליון :במעבר בין הכרומוספירה והעטרה.
התוצאה היא סיבוב דיפרנציאלי הגורם לכך שהשכבות המחליקות אחת על גב השנייה.
לכן לפוטוספירה סיבוב דיפרנציאלי מלא (25-36 ימים)השונה ממהירות הליבה ומהירות העטרה.
זרמים חזקים ודינמיים בהיקפים שונים
זרמים אנכיים (ספיקולות) שמקורם בפוטוספרה יוצרים סילוני פלזמה (פילמנטים) שעולים עד הקורונה, מתקררים ויורדים חזרה לליבה.
תנועה זו גורמת לתמונת ה"חמנייה" האופיינית לקורונה בתצפית מהארץ.
הגדרה: ספיקולות הם קווים כהים הנראים כסיבים על הדיסק הסולארי, המתנשאים מעל הפוטוספירה לתוך הכרומוספירה והעטרה.
טמפרטורה: כ-8,000K (קרירים יחסית לסביבת העטרה, שבה, עולה מאד הטמפרטורה).
גובה: 5,000-100,000 ק"מ מעל הפוטוספירה, כלומר מעבר לכרומוספרה אל תוך העטרה.
ספיקולות: מזרקות גז לוהטות הנורות כלפי מעלה במהירויות של כ-20 עד 100 ק"מ/שנייה.
התפרצויות שמש (Flares): יכולות להעיף חומר במהירויות גבוהות מאוד, לפעמים עד אלפי קילומטרים בשנייה.
למרחק של מיליוני קילומטר, מתקררים ויורדים חזרה לליבה.
להתפרצויות אלה נלווים התפרצויות מגנטיות ושחרור קרינה בתחום ה־UV הקצר.
ולכן הן משפיעות על כדור הארץ.
ההשפעה מקיפה תחומים רבים: אקלים, הפרעות לתקשורת, קרינת UV חזקה, קרינת אלפא וגאמה (רדיואקטיביות).
וכנראה גם על התפרצויות וולקניות על האדמה.
גלי הלם: גלי אנרגיה (גלים מגנטו-אקוסטיים) העוברים דרך הכרומוספרה במהירות של כמה עשרות ק"מ/שנייה ומחממים אותה.
גרדיאנט הסיבוב: מעל הטכוקליין: סיבוב דיפרנציאלי (נבדל) חזק (הפרש של 40% בין קו המשווה לקטבים).
מתחת לטכוקליין: סיבוב כמעט אחיד (כגוף קשיח).בתוך הטכוקליין: שינוי חד מאוד במהירות הסיבוב עם העומק.
התוצאה היא חיכוך וכוחות גזירה חזקים, יצירת שינויים בשדות המגנטיים ובהסעת החום בין השכבות, וכנראה גם השפעה על היווצרות כתמי השמש.
מנגנון ההסעה, והאנרגיה המצטברת בגלל התנועה הדיפרנציאלית, יוצרים התפרצויות הנראות מכדור הארץ ככתמים כהים.
הכרומוספירה איננה המקור אלא הפוטוספירה, ולכן היא משמשת כמעבר של זרמי הפלזמה ומחזורי ההתפרצויות ותורמת להסטת האנרגיה, ההולכת ומצטברת עד להתפרצות.
כרווניים (שם מדעי: Burhinidae), היא משפחה של עופות בסדרת החופמאים החיים ברחבי מרבית היבשות באזורים חמימים עד ממוזגים.
בניגוד למרבית בני סדרתם הם אינם חיים קרוב לים או למקווי מים כלשהם, וחלקם אף מותאמים לתנאים צחיחים כמו מדבריות.
הכרוונים נמוכים יחסית ובעלי מקור קצר ואפור ורגליים ארוכות אך חזקות, העוזרות להם לנוע במהירות על הקרקע.
הם אוכלי כל הניזונים ממה שהם מצליחים לתפוס במקורם.
בישראל מצוי מין אחד מהמשפחה - כרוון מצוי או "כרוון אירופי".
במשפחה זו 10 מינים קיימים:
כרומוזומים הוֹמוֹלוגיים הם זוג כרומוזומים דומים בצורה, בגודל, בגנים שלהם, בכמותם ומיקומם.
יוצאי דופן הם כרומוזומי המין (שאצל יונקים נקראים X ו-Y), השונים זה מזה.
כרומוזומים הומולוגיים מצויים בתאים דיפלואידיים, ביצורים המקיימים רבייה זוויגית.
במצב נורמלי, אחד הכרומוזומים מקורו באם והשני מקורו באב.
בתהליך המיוזה כל כרומוזום הומולוגי נצמד לבן זוגו ומבצע איתו שחלופים.
כל אחד מבני זוג הומולוגים מקורו או מהאב או מהאם.
כרומוזום, שמקורו מהאב, יקרא "כרומוזום אבהי" ואילו כרומוזום, שמקורו מהאם, יקרא "כרומוזום אימהי".
כל בן זוג (הומולוג) נושא גנים דומים לבן זוגו, אך ביטויים של הגנים יכולה להיות שונה.
החוקרים במעבדה מארגנים את הכרומוזומים זוגות זוגות על פי גודלם, על פי מיקום הצנטרומר ועל פי תבנית הפסים הבהירים והכהים.
זוגות הכרומוזומים בקריוטיפ ממוספרים על פי גודלם: כרומוזום מספר 1 הוא הגדול ביותר ואילו כרומוזום 21 הוא הקטן ביותר.
במקרים נדירים ביותר נורשים שני הכרומוזומים מאותו הורה.
במקרה זה ילקה הצאצא בתסמונות חריפות, כגון תסמונת פרדר וילי או תסמונת אנגלמן.
זוג כרומוזומים הומולוגיים מחוברים בצנטרומר.
הזרוע הקצרה (העליונה) נקראת זרוע p (פטיט בצרפתית - קטן).
הקטע המחבר בין שתי הזרועות נקרא צנטרומר וקצה הכרומוזום נקרא טלומר.
בתחילת 1900 ויליאם בייטסון ורגינלד פאנט למדו את תחום התורשה הגנטית והם הבחינו כי קיימים כמה שילובים גנטיים המופיעים לעיתים קרובות יותר מאחרים.
הנתונים והמידע נחקרו ועובדו על ידי תומאס מורגן.
באמצעות ניסויים צולבים, הוא גילה כי עבור הורה יחיד, גנים קרובים לאורך הכרומוזום נעו יחד.
בהיגיון זה הוא הגיע למסקנה כי שני הגנים שהוא לומד נמצאים על כרומוזומים הומולוגיים.
מאוחר יותר במהלך 1930s הרייט קרייטון (Harriet Creighton) וברברה מקלינטון (Barbara McClintock) חקרו ולמדו את תהליך המיוזיס (מיוזה), בתאי התירס ובחנו את גן הלוקוסים (gene loci) על תאי התירס.
הרייט קרייטון וברברה מקלינטון גילו כי שילובים גנטיים חדשים היוצרים צאצא ואירוע המיוזיס קשורים אחד לשני בקשר ישיר.
דבר זה מוכיח את ההתארגנות מחדש של הגנים בתוך הכרומוזומים.
כרומוזומים הומולוגיים הם כרומוזומים המכילים את אותם גנים באותו הסדר לאורך זרועות הכרומוזומים.
יש שתי תכונות מרכזיות של הכרומוזומים ההומולוגיים: האורך של זרועות ומיקום הצנטרומר.
האורך של הזרועות, המותאם למיקומם של הגנים, חשוב באופן קריטי לסידרם ומערכם התקין והראוי של הכרומוזומים.
המיקום של הצנטרומר מאופיין בארבעה סוגי סידור שונים, סאב מטאצנטריק (submetacentric), טלוצנטריק (telocentric), אקרוצנטריק (acrocentric) ומטאצנטריק (metacentric).
שתי יכולות אלו הן הגורם העיקרי ליצירת מבנה הומולוגי בין כרומוזומים.
מכיוון שהכרומוזומים ההומולוגיים אינם זהים ולא משתייכים לאותו אורגניזם הם שונים מכרומטידות אחיות.
כרומטידות אחיות הן תוצאה של שכפול הדנ"א ולכן הם זהים מבחינה גנטית ונמצאים זה ליד זה עם חיבור הצנטרומר.
כרומוזומים הומולוגיים חשובים בתהליכים של מיוזה מיטוזה.
הם מאפשרים ערבוב ובנייה אקראית מחדש של קומבינציית החומר הגנטי של האמא והאבא לתוך תאים חדשים.
הקשר בין כרומוזום, גן, מידע תורשתי ותכונה
במחקרים שבהם נבדק במדויק מבנה והרכב הכרומוזומים שבגרעין התא נמצא, שכל כרומוזום מורכב ממולקולה אחת של החומר דנ"א.
מולקולת הדנ"א ארוכה מאוד ומסולסלת מאוד, ונמשכת לכל אורכו של הכרומוזום.
מולקולת הדנ"א מורכבת משני גדילים השזורים לאורכה, ולכן היא נקראת "סליל כפול".
בדנ"א שבכרומוזומים הנמצאים בגרעין של כל אחד מתאי הגוף של הורי הילדים, נמצא מידע.
כרומוזומים אלה הועברו לילדים מהוריהם באמצעות תאי הזיווג.
תאי האדם מכילים 46 כרומוזומים, והם מאורגנים ב-23 זוגות כרומוזומים הומולוגיים, דהיינו שווים מבחינה מערך הגנים שלהם.
קיימים 22 זוגות כרומוזומים אוטוזומלים וזוג אחד של כרומוזומי מין הנקראים X ו-Y .
כרומוזומי המין שונים זה מזה מבחינת מערך הגנים שלהם, ואף-על-פי-כן הם מתפקדים כהומולוגים במיוזה, בעת התחלקותם לשתי קבוצות.
כרומוזומי המין קובעים את מינו של הפרט.
אצל הנקבה הרכב הכרומוזומים הוא 22 זוגות כרומוזומים אוטוזומלים ושני כרומוזומים X.
אצל הזכר ההרכב הוא 22 זוגות כרומוזומים אוטוזומלים, כרומוזום X וכרומוזום Y.
הימצאותו של כרומוזום Y בביצית מופרית תקבע את מין הצאצא לזכר.
ביצית עם סטייה כרומוזומלית כדוגמת XXY תתפתח לכדי צאצא ממין זכר.
כרוז (או "מבשר") הוא במקור שליח שמטרתו למסור הודעה, בדרך כלל מטעמו של מלך או אציל.
לעיתים לבש הכרוז מעיל עליון בשם טאבארד (tabard) אשר עליו התנוסס שלט האצולה של אדונו.
שיטה זו למסירת הודעות רשמיות נמשכה גם בתחילת המאה ה-20, שכן למרות המצאת הדפוס וקיומה של עיתונות יומית ענפה, כמו גם מכשירי טלגרף וטלפון, יישובים רבים ברחבי אירופה עדיין קיבלו הודעות רשמיות באמצעות כרוז מטעם המדינה.
כך למשל קיבלו יהודים במזרח אירופה את הידיעה על פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועל חובת הגיוס הכללי שהתלוותה אליה.
קיימות שלוש דרגות של כרוזים:
כרוזים רשמיים פעילים כיום בממלכה המאוחדת, במדינות אחדות בחבר העמים הבריטי, באירלנד ובספרד.
רוב הכרוזים באנגליה וסקוטלנד כפופים לרשויות הרשמיות להרלדיקה של המדינה ונקראים "כרוזי שילוט רגילים".
דרגות "כרוז מיוחד" ו"כרוז זוטר מיוחד" עשויות להינתן באורח זמני, בדרך כלל כתואר אמריטוס לכרוזים שיצאו לגמלאות או לשם השתתפות בטקס רשמי של המדינה.
בסקוטלנד עדיין קיימים אנשי אצולה הממנים לעצמם כרוז זוטר משלהם.
בימינו, משמשים כרוזים גם בהקשרים מסחריים וציבוריים.
כרוזים מודיעים על אירועים, מבצעים, אזהרות או הודעות רשמיות לקהל הנוכח, כשתפקידם מתמקד בהעברת מידע קולית ומיידית.
שימושים נפוצים בכרוזים נעשים באירועי ספורט, ירידים ותערוכות, מסופי תחבורה גדולים (כנמלי תעופה ותחנות רכבת) ועוד.
המונח כרוז (או כרזה) מתייחס גם להודעה מודפסת (בדרך כלל מטעם תנועה, ארגון, מנהיג או מוסד), שמופצת באופן המוני בקרב קהל היעד, בין השאר על ידי תליית כרוזים על לוחות מודעות, חלוקתם ברחוב לעוברים ושבים ועוד.
ייתכן כי בשל התפקידים שמילאו בטורנירים בימי הביניים, החלו הכרוזים לעסוק באסדרתם של שלטי האצולה.
מדע זה (אשר נקרא בימינו הרלדיקה) הלך והתפתח לאורך השנים וזכה לחשיבות רבה.
עד היום עוסקים כרוזים בחלק ממדינות העולם בפיקוח על השלטים וההתמחות בהרלדיקה הפכה לתחום עיסוקם העיקרי.
עם זאת, גם כיום, למשל בממלכה המאוחדת, עדיין מתבקשים כרוזים מדי פעם למסור הכרזות פומביות כאשר הם לבושים (כבכול מאורע טקסי) בטאבארד הנושא את שלט האצולה.
כרומוזומי מין (או כרומוזומי זוויג, גונוזומים בלעז) הם כרומוזומים אשר שילובם קובע את מין העובר, ויש לו גם השפעה על תוחלת החיים.
כרומוזומי מין קיימים אך ורק בחלק מהיצורים המתרבים ברבייה זוויגית:
אצל יונקים יש לנקבה שני כרומוזומי X ולזכר יש כרומוזום X וכרומוזום Y.
כרומוזום Y קצר באופן ניכר מה-X ומכיל רק גנים הקשורים במערכת הרבייה ובהבדל בין הזוויגים, בעוד כרומוזום X כולל גנים רבים ושונים.
מינו של עובר היונקים נקבע על ידי הכרומוזום שמספק האב (X או Y), משום שלאם יש שני כרומוזומי X ותמיד תספק אך ורק כרומוזום X.
במערכת זו הסיכוי לזכר על פני נקבה ולהפך – שווה.
אצל עופות, נחשים ופרפרים המצב הפוך לחלוטין מזה שביונקים.
לנקבה יש שני כרומוזומי מין שונים ולזכר שניים זהים.
שמות הכרומוזומים האלה הם W ו-Z.
כך ששני כרומוזומי Z יצרו זכר, ו-Z ו-W יצרו נקבה.
אצל חרקים מסוימים כמו חגבים אין כרומוזום Y.
לזכר יש X בודד ולנקבה יש שני X-ים.
למערכת כרומוזומי מין כזו קוראים X0.
אצל דבורים נמלים וחרקים נוספים, הזכר הוא הפלואיד בעל עותק אחד מכל כרומוזום, ואילו הנקבה דיפלואידית בעלת שני עותקים של כל כרומוזום.
לחרקים אלה אין כרומוזמי מין ספציפיים, אלא המין נקבע לפי הפלואידיות.
בעונת ההזדווגות הזכרים והמלכות לעתיד יוצאים החוצה מהקן.
הם מתחילים לעופף ומזדווגים תוך כדי תעופה.
הזכרים מתים זמן קצר לאחר מכן.
תופעה זו מכונה "מעוף כלולות".
לנקבות ישנן שחלות וכיס שבו נאגרים תאי הזרע למשך שנים ספורות, וכך מתאפשרות הפריות חוזרות ללא נוכחות זכרים.
כל ביצה שתופרה מזרע הזכרים תתפתח לנקבה, ולעומת זאת שאר הביצים שלא יופרו תפתחנה זכרים.
כך יוצא שלזכרים אין אבות.
אצל מיני צבים שונים ובאליגטור מנגנון קביעת המין הוא תלוי טמפרטורה, בנקודת הזמן של השליש הראשון המין נקבע על ידי הטמפרטורה, אצל צבים ביצים שהתפתחו בקינים קרירים יתפתחו כנקבות בעוד ביצים המתפתחות בקינים חמימים יתפתחו כזכרים, ואצל האליגטור טמפרטורות גבוהות ונמוכות בקן יובילו להתפתחות נקבות ואילו טמפרטורה ממוצעת לזכרים.
השינוי הוא חד כיווני כך שנקבה לא יכולה להפוך לזכר.
דגי השושנון בתחילת חייהם הם זכרים, אך עם הזמן משנים את מינם לנקבות.
הם חיים בקבוצות שכוללות זוג רבייה ועוד שלושה זכרים.
בין הזכרים יש היררכיה המתבססת על גודל, הזכר הגדול ביותר הוא הזכר המרבה.
במקרה בו הנקבה מתה הזכר המרבה הופך לנקבה והזכר הבא בגודל הופך לזכר המפרה.
במינים אחרים של יצורים קיימים שילובים שונים של כרומוזומי מין לקבלת זכר או נקבה ולעיתים נעשה שימוש באותיות אחרות לציון כרומוזומי המין.
על גבי כרומוזומי המין קיימים גנים רבים המקודדים לחלבונים המקנים תכונות האופייניות למין הרלוונטי; למרות זאת, גנים אלו מהווים מיעוט מכלל הגנים המופיעים על כרומוזומי המין.
כרומוזום ה-X האנושי מכיל בין 900 ל-1,200 גנים (מתוך כ-25,000 כלל הגנים בגנום האנושי) והוא גדול משמעותית מכרומוזום ה-Y האנושי המכיל 78 גנים בלבד.
הגן החשוב ביותר בכרומוזום ה-Y האנושי קרוי SRY (ראשי תיבות באנגלית של Sex-determining Region Y, "אזור קובע-מין Y"), והוא מקודד לחלבון המעודד הופעת אשכים, הגונדות הזכריות.
האשכים מייצרים, בין השאר, הורמונים רבים המקנים לזכר את מאפייניו החיצוניים (סימני מין משניים: שיער גוף ופנים, מבנה הגפיים וכדומה).
בקנגורו, למשל, מכיל כרומוזום Y גן אחד בלבד – גן SRY.
פגמים גנטיים רבים נגרמים כתוצאה מפגמים בגנים השוכנים על כרומוזומי המין או כתוצאה ממספר לא תקין של כרומוזומי מין כמו למשל התסמונות האנושיות תסמונת טרנר (X0), תסמונת XYY ותסמונת קליינפלטר (XXY).
כרומודינמיקה קוונטית (QCD) היא תורת שדות קוונטית המסבירה את מקורו של הכוח הגרעיני החזק.
החלקיקים בתורה זו הם קווארקים, אנטי-קווארקים וגלואונים.
מקור השם במילים היווניות כרומה (χρώμα) המציינת צבע, ודינמה (δύναμη) המציינת כוח, כלומר "כוח צבע".
הכוח הגרעיני שבין מרכיבי גרעין האטום, הפרוטונים והנייטרונים, מוסבר בתורה זו ככוח שיורי שנובע מכוח חזק הרבה יותר, הפועל בין קווארקים - החלקיקים המרכיבים את הפרוטונים והנייטרונים עצמם.
החלקיקים הבסיסיים בתורה הם קווארקים, אנטי-קווארקים וגלואונים.
הגלואון הוא החלקיק הנושא את הכוח החזק, בדומה לתפקידו של הפוטון באלקטרודינמיקה קוונטית.
בעוד באלקטרודינמיקה קיים רק סוג פוטון אחד, ומטען חשמלי שהוא מספר בודד, הרי בכרומודינמיקה למטען יש תכונה נוספת המכונה צבע (למרות שאין שום קשר לצבע במובנו היום-יומי, שהוא תופעה אלקטרומגנטית), ושלושת הסוגים נקראים כחול, אדום וירוק.
כשם שבאלקטרודינמיקה יש מטען חיובי ושלילי, גם בכרומודינמיקה יש צבע ואנטי-צבע.
צירוף של שלושת הצבעים (כחול אדום וירוק) או שלושת האנטי-צבעים (אנטי-כחול, אנטי-אדום ואנטי-ירוק) הוא לא טעון (כפי שצירוף של שלושת הצבעים הללו, במובנם היום-יומי, הוא לבן - חסר צבע).
קווארק יכול להיות כחול, אדום או ירוק (או צירוף ליניארי שלהם).
אנטי-קווארק יכול להיות אנטי-כחול, אנטי-אדום או אנטי-ירוק (או צירוף ליניארי שלהם).
גלואון יכול להיות כל צירוף של צבע ואנטי-צבע (יש סה"כ תשעה צירופים כאלה, אך למעשה יש רק שישה סוגי גלואונים, כי הצירופים כחול - אנטי-כחול, אדום - אנטי-אדום וירוק - אנטי-ירוק תלויים ליניארית זה בזה, למשל הצירוף כחול+אדום - אנטי-כחול+אנטי-אדום שקול לירוק - אנטי-ירוק).
כשם שב-QED חלקיק טעון יכול לפלוט ולבלוע פוטון, כך ב-QCD חלקיק בעל צבע יכול לפלוט או לבלוע גלואון .
כיוון שהגלואונים הם בעלי צבע בעצמם, גלואונים יכולים לפלוט ולבלוע גלואונים אחרים (זאת בניגוד לפוטונים, שהם חסרי מטען חשמלי ולכן אינם יכולים לפלוט ולבלוע פוטונים אחרים באופן ישיר).
כאשר שני קווארקים מתרחקים זה מזה, הם מחליפים ביניהם גלואונים (אחד הקווארקים פולט גלואון והשני בולע גלואון, שוב ושוב).
גלואונים אלה מחליפים בינם לבין עצמם גלואונים נוספים, וכן הלאה.
ככל שהקווארקים מתרחקים זה מזה, עוד ועוד גלואונים מוחלפים במרווח שביניהם.
לפיכך הכוח בין הקווארקים אינו נחלש עם התרחקותם, והוא בקירוב נותר קבוע.
אפשר לחשוב על הכוח כמופעל על ידי סבך הגלואונים המוחלפים באזור שבין הקווארקים - סבך זה, הקרוי מיתר, מתפקד כמו חוט או חבל (בעל מתיחות), שכאשר מותחים אותו הוא מפעיל כוח קבוע נגד המתיחה (מכאן גם השם מיתר).
תופעה דומה תתרחש בין כל שני חלקיקים בעלי צבע (למשל שני אנטי-קווארקים, או בין קווארק לאנטי-קווארק או בין קווארק לקווארק).
לפיכך, חלקיקים בעלי צבע (קווארקים, אנטי-קווארקים וגלואונים) לעולם לא יופיעו בטבע לבדם, אלא תמיד בקבוצות חסרות צבע.
תופעה זו קרויה כליאה (confinement).
כל קבוצה חסרת צבע מתנהגת בעצמה כחלקיק.
באריון - קבוצה של שלושה קווארקים בעלי צבעים משלימים ("כחול", "אדום" ו"ירוק").
אנטי-באריון - קבוצה של שלושה אנטי-קווארקים בעלי אנטי-צבעים משלימים ("אנטי-כחול", "אנטי-אדום" ו"אנטי-ירוק").
מזון - זוג של קווארק ואנטי-קווארק, בעלי צבע ואנטי-צבע משלימים.
כדור גלואונים (glueball) - קבוצת גלואונים בה כל צבע משלים את האנטי-צבע המתאים שלו.
יש לציין כי קבוצות אלה מכילות - מלבד המרכיבים ה"בסיסיים" שצוינו לעיל - גם את ה"מיתרים" המקשרים ביניהם, שמורכבים מחלקיקים רבים נוספים (גלואונים, וקווארקים ואנטי-קווארקים הנוצרים מגלואון כזה בתהליך של יצירת זוג).
דוגמה לאופן בו משתמר עקרון הכליאה:
אם קווארק "כחול" ואנטי-קווארק "אנטי-כחול" יתרחקו זה מזה, המיתר (סבך הגלואונים) שביניהם יתארך והאנרגיה שלו תעלה, עד שבשלב מסוים תהיה מספיקה ליצירת קווארק ואנטי-קווארק נוספים (בתהליך של יצירת זוג, כאשר אחד הגלואונים יהפוך לזוג של קווארק ואנטי-קווארק).
בשלב זה ייווצר אנטי-קווארק "אנטי-כחול" סמוך לקווארק המקורי, וקווארק "כחול" סמוך לאנטי-קווארק המקורי.
לפיכך העיקרון של כליאה יישמר, אך במקום זוג קווארק - אנטי-קווארק אחד נקבל שני זוגות כאלה.
תופעה כזו מתרחשת תדיר במאיצי חלקיקים, כאשר חלקיק (למשל אלקטרון) באנרגיה גבוהה פוגש בפרוטון, ופוגע באחד הקווארקים שבו (ליתר דיוק, פולט פוטון שנבלע בקווארק).
אם הקווארק מקבל מספיק אנרגיה בעקבות ההתנגשות, הוא ינוע במהירות גבוהה הרחק משאר הקווארקים של הפרוטון, וכתוצאה מתנועתו ייווצרו זוגות רבים של קווארק - אנטי-קווארק.
מה שעורכי הניסוי יבחינו בו, הוא שההתנגשות בין האלקטרון לפרוטון יצרה זרם של מזונים היוצאים מהפרוטון בכיוון אחד - מה שקרוי סילון האדרונים (Hadron jet).
בתורת הקוונטים, כל חלקיק מתנהג גם כגל, וככל שהתנע של החלקיק גדול, הגל "מרוכז" יותר, ומיקומו של החלקיק מוגדר בדיוק רב יותר.
לפיכך, אנרגיה נמוכה (שמביאה לתנע נמוך) קשורה למרחק גדול, ואנרגיה גבוהה (שמביאה לתנע גבוה) קשורה למרחק קטן.
למשל, כדי ששני חלקיקים יהיו קרובים זה לזה, המיקום שלהם חייב להיות מוגדר יחסית במדויק, ולפיכך התנע - והאנרגיה שלהם - צריכים להיות גדולים (ליתר דיוק התנע היחסי, ולכן גם אנרגיית מרכז המסה, צריכים להיות גדולים).
כאשר שני חלקיקים בעלי צבע מתרחקים, מספר הגלואונים המוחלפים באזור שביניהם גדל.
לפיכך, קבוע הצימוד האפקטיבי באנרגיות נמוכות גדול, ובאנרגיות גבוהות - קטן (באנרגיות גבוהות מיקום החלקיקים מוגדר בדיוק רב יותר - הם יותר "מרוכזים", ולכן הם עשויים להתקרב זה לזה יותר מאשר באנרגיות קטנות).
תופעה זו קרויה חופש אסימפטוטי.
באנרגיה נמוכה מספיק קבוע הצימוד הופך אינסופי.
אנרגיה זו, הקרויה , שווה לכ- (מסדר גודל של ג'אול - כחמישית מהאנרגיה השקולה למסת הפרוטון).
סקלת אנרגיה אחרת, גבוהה מעט יותר (בערך פי שניים), בה קבוע הצימוד שווה בערך לאחד, קרויה
, ושווה לכ-; זו סקלת האנרגיה של מתיחות המיתר המקשר בין חלקיקים בעלי צבע (כלומר, המתיחות היא ).
הקשר בין קבוע הצימוד לאנרגיה נתון על ידי הנוסחה: , כאשר Q הוא האנרגיה האופיינית ו- הוא מספר סוגי הקווארקים (ראה טעם) שהמסה שלהם קטנה ביחס ל- (ערכו נע בין 3 ל-6 באנרגיות הרלוונטיות).
למשל, באנרגיה של - (סדר גודל של מסת בוזון Z), הקרובה לאנרגיות המקסימליות של מאיצי חלקיקים כיום, קבוע הצימוד של הכרומודינמיקה הקוונטית הוא 0.12.
כרומודינמיקה קוונטית היא תורת כיול, שחבורת הכיול שלה היא .
באנרגיות גבוהות בהרבה מ-, בהן קבוע הצימוד קטן, משתמשים בתורת ההפרעות כדי לחשב תוצאות כרומודינמיקה קוונטית, כאשר מתייחסים לאירועים של פליטה ובליעה של חלקיקים כאל הפרעות.
באנרגיות נמוכות יותר, משתמשים בכרומודינמיקה קוונטית על סריג (lattice QCD), שהיא שיטה בה מחלקים את המרחב והזמן לקוביות קטנות, כאשר כל קווארק או אנטי-קווארק יכול להימצא בקודקוד של קובייה כזו, וגלואונים מיוצגים על ידי המקצועות המחברים בין הקודקודים.
באופן זה, ניתן להגדיר באופן מדויק את כללי תורת השדות הקוונטית, ולבצע חישובים נומריים, למשל באמצעות שיטת מונטה-קרלו.
בתורת המיתרים נעשים מאמצים לפתור בעיות בכרומודינמיקה קוונטית באמצעות אנלוגיה בין המיתר המקשר בין חלקיקים בעלי "צבע", לבין המיתרים של תורת המיתרים.
כיום ניתן לפתור בעיות באופן דומה רק בתורות כיול על-סימטריות מסוימות.
כְּרוּכִית ("@") (בעברית מדוברת: שטרודל; באנגלית: "At" כשקוראים אותו או "At sign" כשמדברים עליו) הוא סימן כתב המצויר על ידי כתיבת האות a ומשיכת קצהּ הימני התחתון לעיגול כמעט שלם מסביבו נגד כיוון השעון.
השימוש העיקרי בסימן הכרוכית הוא בכתובות דואר אלקטרוני, שאז תכליתו להפריד בין שם המשתמש ושם השרת שמארח את תיבת הדואר האלקטרוני.
ישנן מספר תאוריות לגבי מוצאו של הסימן.
אקדמאים איטלקיים טוענים כי איתרו את הסימן @ במאה ה-16, במסמך בנקאי שנשלח על ידי פרנצ'סקו לאפי מסביליה לרומא ב-4 במאי 1536. הסימן שימש זמן רב בשימוש בספרדית ופורטוגזית כקיצור של arroba, יחידה שווה ערך למסה של כ-12 ק"ג, ונגזר מהביטוי הערבי של "רביעית" (الربع) קינטל (100 ליברות).
באיטלקית, הסמל זכה לפירוש אמפורה (Anfora).
כיום המילה arroba משמשת הן עבור הסמל @ והן ליחידת המשקל.
באיטלקית, הסמל מייצג את אחד אמפורה, יחידת משקל ונפח המבוססת על תכולת אמפורה סטנדרטית, וקיבל משמעות ושימוש מודרנית של "בשיעור של" או "במחיר של" בצפון אירופה.
הסמל פותח כקיצור למילים "כל אחד ב" (each at) במחירון, הסמל מייצג a המוקפת ב-e, כדי להבדיל אותה מ"ב" (at) השונה (המסומל על ידי כתיבת a גרידא).
דוגמה: "12 תפוחים, כל אחד בדולר", שייכתב , לעומת "12 תפוחים בדולר".
נזירים בימי ביניים קיצרו את המילה הלטינית ad (ב-, כיוון, על ידי, על) לצד ספרה.
אחת הסיבות לקיצור זה, הייתה מטעמי חיסכון נייר ודיו.
כיוון שאלפי עמודים של כתבי-הקודש הועתקו על הפפירוס היקר או קלף, והמילים ב-, מכיוון-, ועל ידי חוזרים ונשנים פעמים רבות, ניתן היה לחסוך כמות ניכרת של משאבים על ידי כך.
תאוריה זו מסבירה אם כן, את מקור הגרפיקה של הסמל בכך שהאות a נכתבת, והאות d חוזרת ונכתבת סביבה, כדי להשלים את המילה הלטינית ad.
תאוריה אחרת מציעה כי היה זה במקור קיצור של מילת היחס היוונית ανά (התעתיק: "אנה"), כלומר "בשיעור של-" או "עבור-".
על פי הסברה, התפתח הסימן מן האות הצרפתית המוטעמת à, שפירושה "ב־" או "אצל".
השם הרשמי שניתן לסימן על ידי מכון התקנים האמריקאי (ANSI) וב-ITU-T, גוף קביעת התקנים בטלקומוניקציה שבאיגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי, הוא Commercial At, משמע "ב־ מסחרי" או "אצל מסחרי".
שם זה מבוסס על השימוש הקודם בסימן בחשבוניות כדי לייצג שכמות מוצרים מסוימת נמכרת במחיר הנקוב ליחידה, לדוגמה: 50 תפוחים @ ₪2 = ₪100.
בשפות שונות מכונה הסימן בכינויים שונים.
באנגלית הוא מוכר בשם at-sign ומבוטא "at" (משמעות מקורבת: "אצל" או "ב-").
בשפות אחרות יש כינויים ציוריים יותר, לדוגמה: בצ'כיה ובסלובקיה – "הרינג", בגרמנית – "זנב קוף" או "קוף עכביש", ברומנית ובהולנדית – "זנב קוף", בסלובנית - "קוף", ברוסית – "כלבלב", בשוודית ובדנית – "a עם חדק", באיטלקית – "חילזון", בקוריאנית – "שבלול", ובהונגרית - "תולעת".
בעברית מכנים את הסימן במילת הסלנג "שטרודל" (בשל המאפה הדומה לו בצורתו) או במילה "כרוכית" הנרדפת ל"שטרודל".
את הכינוי "שטרודל" המציא לדבריו מהנדס המחשבים משה לוביאניקר, שבמסגרת עבודתו בחברת יבמ ישראל הדריך לקוחות בקורסי מחשב.
במהלך אחד השיעורים, בשנת 1965, אמר לתלמידיו: "תסתכלו, זה נראה כמו בצק של שטרודל, נקרא לזה שטרודל".
השם נקלט בקרב דוברי העברית.
השימושים העיקריים בסימן @ הם בתחומים הקשורים למחשבים - שפות תכנות, יישומי תקשורת ופרוטוקולים הקשורים אליהם.
ב־IRC משמש הסימן כקידומת לבעלי זכויות מפעיל בחדרי השיחה, ומכונה "אופ" (אשר נגזר מהביטוי "אופרטור" – מפעיל).
הסימן משמש לשימושים מגוונים בשפות תכנות שונות.
לדוגמה, בשפת התכנות Perl משתמשים בו כקידומת לשם משתנה מסוג מערך.
בשפת PHP מורה הכרוכית למהדר להתעלם מהשגיאות באותה השורה ובכך מונע את הפסקת התוכנית בעקבות השגיאה האפשרית בשורה.
שימוש באפשרות זו נפוץ בשפה כאשר מציינים משתנה בעל ערך התחלתי שאינו קיים (PHP רואה זאת כשגיאה, ועל כן משתמשים בשטרודל כדי למנוע את הודעת השגיאה בידיעה שיושם למשתנה ערך בהמשך ריצת התוכנית).
בכמה מנגנוני הזדהות ברשת האינטרנט (ftp, ssh, דוא"ל וכדומה) הכרוכית מבדילה בין פרטי הזיהוי לבין כתובת השרת, לדוגמה: .
בהגייה האנגלית של צירופים אלה הסימן נהגה כמילה at.
ברשתות חברתיות שונות משמש הסימן לאזכור של משתמש מסוים.
לדוגמה @user מאזכר את המשתמש user.
המשתמש מקבל הודעה שהזכירו אותו, ובדרך כלל האזכור הופך לקישור לפרופיל המשתמש שהוזכר.
פרט לתחומים הנ"ל, הסימן נמצא בשימוש מועט יחסית:
לציון מחירים (כפי שתואר לעיל).
בכתיבה מקוצרת באנגלית משתמשים לעיתים בסימן זה לציון שעה או מקום של אירוע (במקום המילה at).
כרומוזום X הוא כרומוזום מין באחת ממערכות כרומוזומי המין הבאות:
במערכת כרומוזומי מין XY, המצויה, למשל, אצל היונקים ואצל חלק מהחרקים.
במערכת זו, שני כרומוזומי X מקודדים לנקבה, וכרומוזום X אחד לצד כרומוזום Y אחד, מקודדים לזכר.
במערכת כרומוזומי המין X0, המצויה, למשל, אצל חלק מהחרקים.
גם במערכת זו שני כרומוזומי X מקודדים לנקבה, אבל במקרה זה הקידוד לזכר מתבטא בהימצאו של כרומוזום X ככרומוזום בודד.
בניגוד לזוגות הכרומוזומים האחרים כרומוזומי המין עוברים שחלוף רק בנקבה.
הכרומוזומים X ו-Y אינם עוברים שיחלוף ביניהם משום שכרומוזום ה-Y קצר באופן משמעותי מכרומוזום ה-X ואינו מכיל את מרבית הגנים שעל כרומוזום ה-X.
במערכת X0 לכרומוזום ה-X אין בזכר בן זוג שאתו הוא יכול לעבור שחלוף.
מעבר לזאת, אצל חלק מהחרקים שיש להם אחת משתי מערכות כרומוזומי מין אלה, המערכת מאלצת את ביטול כלל הליך השחלוף בעת יצירת תאי הזרע בזכר, והיא מתרחשת רק בעת יצירת תאי הביצית בנקבה.
ההבדלים בין זכרים לנקבות ביצורים בעלי מערכות מין XY נגרם על ידי ביטוי בזכרים (XY) של גנים המצויים בכרומוזום Y, או על ידי ביטוי כפול של גנים המצויים על כרומוזום X בנקבות (XX).
ואולם, מרבית הגנים בכרומוזום X אינם אמורים להתבטא כפליים בנקבה ולצורך זה קיים מנגנון ההשתקה של כרומוזום X אשר משתק בכל תא באקראי את הביטוי הגנטי של אחד מכרומוזומי ה-X.
זהות כרומוזום ה-X המושתק נקבעת בשלב העוברי של האורגניזם.
דוגמה הממחישה אזורי ביטוי שונים של כרומוזומי X שונים בגוף הנקבה היא צבע הפרווה בחתולות.
אצל חתולים מקודד צבע הפרווה בכרומוזום X, כך שחתולות בעלות שלושה צבעים הן חתולות שמלבד לכתמים הלבקניים שלהן מבטאים, לדוגמה, חלק מהתאים כרומוזום X בעל אלל לצבע חום וחלק כרומוזום X עם אלל לצבע שחור.
מנגנון ההשתקה של כרומוזום ה-X מאפשר שרידה גם במקרי מוטציה כרומוזומלית חמורה מסוג טריזומיה של כרומוזום X, ולכן כרומוזום X הוא הכרומוזום הארוך היחידי המאפשר לשרוד גם בתסמונות מסוג תסמונת X משולש (XXX) ותסמונת קליינפלטר (XXY).
יתרה מכך, טריזומליה של כרומוזום X ביונקים גורמת לנזקים קטנים בהרבה מאשר טריזומליה של כרומוזומים קצרים אשר אינם כרומוזומי מין (למשל טריזומיית כרומוזום 21 הגורמת לתסמונת דאון).
כרומוזום X מקיים דגם הורשה ייחודי.
על גנים המצויים על פני כרומוזום X נאמר כי הם "בתאחיזה לכרומוזום X" או "אחוזים בכרומוזום X".
דגם ההורשה מושפע מהיות האלל דומיננטי או רצסיבי.
ביונקים, כרומוזום Y הוא כרומוזום מין, הקובע יחד עם כרומוזום X את מינו של הפרט.
אצל היונקים הוא כולל את הגן SRY שהוא הגורם המעורר את התפתחות המיניות של הזכר וגנים נוספים המקודדים רק לתכונות הקשורות למערכת הרבייה ולהבדלים בין זכרים ונקבות.
לרוב היונקים יש זוג אחד של כרומוזומי מין בכל תא.
לזכרים יש כרומוזום Y וכרומוזום X, בעוד לנקבות יש שני כרומוזומי X.
הגן SRY מעורר את ההתפתחות המינית כבר בשלב העוברי של האדם.
הגנים הנוספים המצויים בכרומוזום Y דרושים לשם ייצור סדיר של תאי זרע.
כרומוזום ה-Y הוא הקטן שבכרומוזומים ומכיל גנים מעטים יחסית.
מספר חריג של כרומוזומי Y באדם
אדם אינו יכול להתקיים בלא כרומוזום X, אולם מספר לא שגרתי של כרומוזומי X או Y יוצר תסמונות קלות יחסית.
דוגמאות נפוצות הן הטריזומיה XYY המכונה תסמונת XYY וגורמת להגברת סממנים גבריים וסיכויים גדולים יותר מהרגיל להפרעות נוירולוגיות קלות, והמונוזומיה X0 המכונה תסמונת טרנר הפוגמת בהתפתחות השלד וגורמת לעקרות.
העובדה שאצל זכר היונקים ישנם גנים רבים בעלי עותק בודד – על כרומוזום ה-X, בניגוד לנקבה שיש לה שני כרומוזומי X ולכן שני עותקים של גנים אלה, הופכת את הזכר לחשוף יותר למחלות תורשתיות.
לדוגמה, הגנים המקודדים לראיית צבעים באדם מצויים בכרומוזום X ובאחד מכל 11 גנים כאלה יש פגם.
לכן אחד מכל 11 גברים ואחת מכל 121 נשים (11 בריבוע) הם עיוורי צבעים.
זכר הוא מי שגופו מייצר תאי זרע ואילו נקבה היא מי שגופה מייצר תאי ביצית.
קיימות מגוון סיבות אבולוציוניות משוערות להתקצרותו ההדרגתית של כרומוזום ה-Y, העשויה להסתיים בהיעלמותו כליל.
ביומטריה מולקולרית של כרומוזום Y
רצף כרומוזום ה-Y אינו מופרע בשחלוף, אלא רק במוטציות, ומשום שמוטציות הן נדירות, רצף כרומוזום ה-Y עובר בשלמותו מאב לבן ומאפשר לערוך מעקב אחר שושלות זכריות במחקרים בגנטיקה אבולוציונית.
כרומטים ודיכרומטים (chromate, dichromate) הם מלחים של חומצה כרומית ודיכרומית, בהתאמה.
מלחי כרומט מכילים את יון הכרומט, 2-CrO4, וצבעם צהוב עז.
מלחי דיכרומט מכילים את יון הדיכרומט, 2-Cr2O7, וצבעם כתום עז.
אטומי הכרום מצויים בדרגת חמצון +6 (כרום שש ערכי) בשני המלחים, ועל כן הם מחמצנים חזקים.
כרום שש ערכי הוא חומר רעיל ומסרטן.
בתמיסה מימית יוני הכרומט והדיכרומט מצויים בשיווי משקל כימי, על פי התגובה הבאה:
ניתן להסיט את שיווי המשקל לכיוון הדיכרומט על ידי הורדת ה-pH (העלאת רמת החומציות של התמיסה), או בכיוון ההפוך על ידי הבססת התמיסה.
זוהי דוגמה קלאסית לעקרון לה שטליה.
מלחים אלה משמשים באנליזה סביבתית למדידת צריכת החמצן הכימית, שיטה למדידה לא ישירה של כמות התרכובות האורגניות במים.
כאשר הם משמשים כמחמצנים או בטיטרציה של תגובת חמצון חיזור, הם מתחזרים ליון כרום תלת-ערכי, 3+Cr, לו צבע כחול-ירוק.
מלחי הכרומט ודיכרומט השימושיים ביותר הם מלחי הנתרן, אשלגן ואמוניום, להם מסיסות גבוהה במים.
מלחי מתכות כבדות, לנתנידים ואחרות כמעט ואינם מסיסים, ולכן תועלתם פחותה.
לעיתים מצפים מתכות בציפוי המרת כרומט (Chromate conversion coating), המגן מפני שיתוך, ומשפר את דבקות הצבע.
משמש כחומר חיזוק בתעשיית עיבוד עורות ובעיבוד רצועות תפילין.
השימוש בתרכובות כרומט במוצרים מוגמרים מוגבל באיחוד האירופי, עקב רעילותם הגבוהה, בהוראת הפרלמנט האירופי 2002/95/EC.
כרוז עירוני היה בעבר תפקיד שבוצע על ידי אדם שהופקד מטעם רשות מקומית או אחרת למסור הודעות פומביות.
תפקיד זה היה נפוץ עוד לפני הפיכת העיתונות לגורם מרכזי, אך גם במקביל לה, שכן תפוצתה של העיתונות ההמונית התפתחה בהדרגה בהתאם לרמת יכולתו של הציבור לקרוא.
גם כיום קיימים כרוזים עירוניים באירופה, כחלק משימור מסורות, והמיועדים בעיקר לצרכים טקסיים או תיירותיים.
בהולנד, למשל, פעילים 45 כרוזי ערים או כפרים.
הם לבושים בבגדים מן המאה ה-18 (גלימה אדומה-זהובה, גרביים לבנים, מגפיים שחורים וכובע משולש).
בגדי הכרוז - כמו כל סוג אחר של לבוש - השתנו עם הדורות, כפי שמעידה למשל תמונה של הכרוז העירוני של לונדון משנת 1609, בה הוא לבוש בבגדים המתאימים לתקופת בית טיודור: כובע עגול, מנורה ומקל.
לפני שמסרו את הודעותיהם, כיום כחלק מן הטקס ובעבר - כחלק מן העבודה, צלצלו הכרוזים העירוניים בפעמון ולקרוא קריאות במטרה למשוך אליהם את תשומת לב התושבים.
באנגלית הקריאה המסורתית היא Oyez (אוֹיֱה), שמקורה בשפה האנגלו-נורמנית, מבוטאת כמו הקריאה "הו, כן!" באנגלית, ומשמעותה "הקשיבו!".
כרומופור הוא חלק ממולקולה, או קבוצה פונקציונלית בה, המעניקים למולקולה צבע.
כרומופורים ביצורים חיים נקראים בדרך כלל פיגמנטים.
כאשר מולקולה בולעת אורכי גל מסוימים של האור, ומעבירה או מחזירה אורכי גל אחרים בתחום האור הנראה, יש לה צבע.
כרומופור הוא אזור במולקולה בו הפרש האנרגיה בין שני אורביטלים מולקולריים מתאים לטווח האנרגיה של הספקטרום הנראה.
כרומופור יכול לבלוע פוטונים של אור נראה שפוגעים בו, דבר שיגרום לעירור של אלקטרון ממצב היסוד למצב מעורר.
במולקולות ביולוגיות המשמשות לקליטת או גילוי אנרגיית אור, הכרומופור הוא קבוצה פונקציונלית שגורמת לשינוי קונפורמציה במולקולה, בתגובה לבליעת אור.
ניתן לחלק את הרוב המכריע של כרומופורים לשני סוגים: מערכות מצומדות, וקומפלקסים מתכתיים.
בראשון, רמות האנרגיה ביניהם עוברים האלקטרונים הם אורביטלי פאי מורחבים, הנוצרים על ידי סדרת קשרים יחידים וכפולים, לסירוגין, לעיתים במערכות ארומטיות.
דוגמאות נפוצות לכרומופורים הן רטינל (המשמש לגילוי אור בעין), צבעי מאכל שונים, צבעי בד (תרכובות אזו), ליקופן, בטא-קרוטן, ואנתוציאנין.
קומפלקסי מתכת פועלים ככרומופורים על ידי פיצול אורביטלי d, עקב קישור מתכת מעבר לליגנד.
דוגמאות לכרומופורים מסוג זה הן כלורופיל (המשתמש בצמחים לפוטוסינתזה), המוגלובין (המעניק לכדוריות דם אדומות את צבען), המוציאנין, ומינרלים צבעוניים כמו מלכיט ואחלמה (אמטיסט).
כרומופורים ביולוגיים כוללים לעיתים קרובות ארבע טבעות פירול, בשני סידורים אפשריים:
הפירולים יוצרים שרשרת פתוחה, ללא מתכת: פיטוכרום, פיקובילין, בילירובין.
הפירולים יוצרים טבעת (פורפירין), עם אטום מתכת במרכזה: המוגלובין, כלורופיל.
כרומוזום פילדלפיה (Ph) הוא פגם כרומוזומלי מסוים הקשור ללוקמיה מיאלואידית כרונית (CML).
הפגם הוא תוצאה של טרנסלוקציה רציפרוקאלית בין כרומוזום 9 ו-22 המסומנת: (t(9;22)(q34;q11 (ראה איור 2).
אצל 95% מהחולים ב-CML קיים כרומוזום פילדלפיה ולכן הוא מהווה מדד בעל רגישות גבוהה למחלה.
אמנם, בדיקה חיובית לכרומוזום פילדלפיה אינה מדד מספיק לאבחנת CML משום שהוא קיים גם בהרבה מהמקרים של לוקמיה לימפובלסטית חריפה (ALL) ובחלק מהמקרים של לוקמיה מיאלואידית חריפה (AML).
בעבר חשבו כי הכרומוזום הוא סימפטום של הלוקמיה, אך התברר כי הוא הגורם למחלה: הטרנסלוקציה גורמת לאיחוי בין שני גנים BCR- ABL היוצרים יחדיו טירוזין קינאז שגורם לשיגשוג תאי הלוקמיה.
תרופה יעילה (במיוחד בשלב ראשוני יחסית של המחלה) נגד מצב זה היא אימטיניב או בשמה המסחרי - גליבק.
כרומודינמיקה קוונטית על סריג היא שיטה לפתרון בעיות בכרומודינמיקה קוונטית הכוללות קווארקים וגלואונים.
בשיטה זו מחלקים את המרחב-זמן לרשת בדידה וסופית של נקודות שבהן פותרים את המשוואות.
כרומודינמיקה קוונטית היא התורה המסבירה את מקורו של הכוח הגרעיני החזק, והיא תורת שדות קוונטית.
בכרומודינמיקה קוונטית באנרגיות נמוכות לא ניתן להשתמש בתורת ההפרעות, המשמשת לחישובים בתורות שדה קוונטיות אחרות, עקב קבוע הצימוד החזק שהוא גדול באנרגיות נמוכות.
חישובים אופייניים בחישובי סריג הם למשל מסה של חלקיקים מורכבים (כגון מזונים).
לחלופין, ניתן בעזרת מדידת מסת חלקיקים מורכבים וחישובי סריג, לחשב את מסת הקווארקים הבודדים.
מסת קווארק אינה ניתנת למדידה, כיוון שקווארקים לא נמצאים חופשיים בטבע אלא תמיד מסתדרים בחלקיקים מורכבים ונטולי מטען צבע.
את המרחב ("הרצף", continuum) מחליפים בסריג.
צעד הסריג נקרא לרוב a וגודל הסריג הכולל הוא האורך בכל אחד מארבעה הממדים, .
בגבולות הסריג מציבים תנאי שפה מחזוריים.
את הנגזרת הרגילה מחליפים בנגזרת בדידה,
תחילה מחשבים את הקונפיגורציות של הגלואונים, שגם תלויות בקווארקים, בעזרת דגימה של הפעולה בשיטת מונטה קרלו.
לאחר קבלת הקונפיגורציות מחשבים את הגדלים הרצויים, בעזרת פונקציות קורלציה של השדות החיצוניים המשתתפים בתהליך.
למשל, לחישוב מסה של מזון, מחשבים את הקורלטור של שני מזונים זהים.
לשם קבלת גדלים פיזיקליים נדרש כיול הסריג על פי גדלים פיזיקליים מדודים.
לרוב צעד הסריג אינו גודל קבוע אלא מכוייל על פי קבוע הצימוד, ותכונה של הפאיון כמו המסה או מקדם הצורה (form factor).
השגיאות המרכזיות בחישוב נובעות מהדיסקרטיזציה, ולכן תלויות בצעד הסריג - אפשר לראות את התלות בפיתוח לטור על פי צעד הסריג.
כדי לשפר את החישוב לתוצאה מדויקת יותר, ניתן לבטל את התוצאות בסדרים הנמוכים בטור.
כיום נהוג לבטל את הסדר הראשון (התלוי ליניארית ב-a), כך שהשגיאה הגדולה ביותר תלויה ב-.
מסת הקווארקים הקלים, u ו-d משפיעה מאוד על הזמן של החישוב.
מסה קלה יותר פירושה זמן חישוב ארוך יותר, ולכן המסות הנהוגות כיום גבוהות מהמסות האמיתיות.
ההפרש בין המסה האמיתית למסה המחושבת הוא שגיאה נוספת בחישוב.
גודל הסריג הסופי (L) גם הוא יוצר שגיאה.
בחישובים בהם השגיאה הזו משמעותית משפרים גם את הסדר הראשון ב-L.
השגיאה הסטטיסטית בחישוב היא השגיאה הנובעת מהשוני בין הקונפיגורציות השונות של הגלואונים.
כרומבוק הוא מחשב המבוסס על מערכת ההפעלה Chrome OS של גוגל.
המחשב מתבסס על יכולת חיבור לרשת האינטרנט כדי להפעיל יישומי רשת וכל המידע שבו מאוחסן בענן.
מחשב ה"כרומבוק" שווק תחילה כמכשיר זול, שפתיחת המחשב ומשך זמן ההפעלה של המערכת על פי גוגל, הוא 7 שניות.
המערכת והיישומים השונים מתעדכנים באופן אוטומטי מהרשת ולא דורשים התערבות או ידע מהמשתמש.
תחילה על המחשב הותקן כדרך קבע דפדפן כרום של גוגל בלבד וניתן היה להוריד אפליקציות ויישומים נוספים מהרשת.
באפריל 2012 הוסיפה גוגל "שולחן עבודה", בצורה הדומה לזו הנהוגה בשאר מערכות ההפעלה הנפוצות, הכולל את היישומים Google Docs ,Google Sheets, Google Slides, Google Drawings, ו-Google Keep.
בהיעדר חיבור לרשת ניתן להשתמש בגרסאות הלא מקוונות של יישומים ולהשתמש בנגן קובצי מוזיקה המותקן במחשב, לצפות בתמונות וקובצי pdf.
מחשבי ה"כרומבוק" הראשונים יוצרו על ידי אייסר וסמסונג והושקו במאי 2011, הם הכילו 16gb ssd ובין 2gb ל-4gb זיכרון גישה אקראית.
חלקם היו דגמים המתבססים על חיבור לאינטרנט עם Wi-Fi בלבד וחלקם דגמים המאפשרים חיבור גם באמצעות רשת סלולר דור 3.
בראשית שנת 2013 הצטרפו לשוק גם מחשבים מבית היצרניות HP, לנובו וגם גוגל עצמה שהכריזה בפברואר 2013 על ה"Chromebook Pixel", המחשב בעל רזולוציית המסך הגבוהה ביותר בעולם, המבוסס על מעבד כפול ליבה Core i5 של אינטל במהירות 1.8 ג'יגה-הרץ, עם מסך בגודל 12.85 אינץ' ברזולוציה של 1,700 על 2,560 פיקסלים.
בינואר 2014 נוספה היצרנית טושיבה לרשימת החברות המייצרות מחשבי chromebook והכריזה על השקת דגם משלה.
באוגוסט 2019, השיקה חברת דל שני דגמי כרומבוק המיועדים לשוק הארגוני, כחלק מתוכנית של גוגל, שמטרתה להחדיר את המחשבים שלה למרחב העבודה הארגוני.
במסגרת התוכנית הושק Chrome Enterprise, סדרה של כלים לניהול תשתית המחשוב עבור ארגונים.
גרסאות של "כרומבוק" כמחשב שולחני פותחו על ידי כמה יצרנים.
ה-Chromebit הוא דונגל שמייצרת אסוס, המריץ את מערכת ההפעלה כרום OS על טלוויזיה או מסך מחשב באמצעות כניסת ה-HDMI ומאפשר להפעיל אותם כמחשב שולחני.
ה-Chromebox הוא מחשב אישי זעיר שהושק במאי 2012. כ-7 יצרנים שונים השיקו גרסאות שונות של ה-Chromebox.
ה-Chromebase הוא גרסה של מחשב ומסך משולב המיוצרת בין השאר על ידי החברות LG ו-HP.
כרומגן היא חברה ישראלית המייצרת ומשווקת מערכות סולאריות, דודי שמש וקולטים.
החברה נוסדה בשנת 1962. משרדי החברה ומפעל הדודים נמצאים בקיבוץ שער העמקים.
מפעל הקולטים נמצא בפארק תעשייה ציפורית.
מוצריה נמכרים ומותקנים בכ-40 מדינות.
החברה הוקמה על ידי קיבוץ שער העמקים בשנת 1962 כמפעל לטיוב מתכות ברזיליות בתהליך הנקרא "כרומייזינג", שבו מוסיפים כרום לשכבה החיצונית של המתכת והופכים אותה לפלדת אל-חלד, העמידה בתנאים של טמפרטורה גבוהה, שחיקה ולחות גבוהה.
שם החברה הוא הלחם של המילים "כרום" ו"מגן".
בסוף שנות השישים הפך המפעל למפעל ליצור דוודים.
סקירת השוק העולמי העלתה כי הציפוי המקובל והטוב ביותר למטרה זו הוא ציפוי האמייל, ובראשית שנות השבעים נחתם הסכם עם חברה בינלאומית.
בנוסף לידע בתחום הציפוי, כלל ההסכם גם מידע בתחום תכנון הדוודים, והוחלט על הקמת מבנה חדש ומעבר לציפוי פנימי באמייל.
בהמשך החלה כרומגן לייצר קולטים ולשווק מערכות סולאריות שלמות המנצלות אנרגיה סולארית.
בשנת 2002, נחנך מפעל חדש לקולטי שמש של כרומגן באזור התעשייה ציפורית.
בתחילה מכרה כרומגן את מוצריה בארץ בלבד.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה לפעול גם בשוק הבינלאומי.
החברה הקימה מפעלים בספרד בשנת 2001 בגאורגיה בשנת 2005 ובמקסיקו בשנת 2007.
בשנת 2015, זכתה במכרז להתקנת מערכות סולאריות ברחבי עיר הבה"דים של צה"ל.
ביולי 2007, רכשה קרן ההשקעות טנא מקיבוץ שער העמקים 26% ממניותיה של כרומגן, והגדילה מאוחר יותר את החזקתה בחברה ל־32% בהשקעה כוללת של 6 מיליון דולר.
באוקטובר 2015, קיבוץ שער העמקים וקרן טנא היו במשא מתן מתקדם למכירת השליטה בכרומגן לפי שווי של 145 מיליון שקל, לחברת ההחזקות הצרפתית גרופ אטלנטיק (Groupe Atlantic), אך העסקה לא יצאה לפועל.
בתחילת 2021 רכש קיבוץ שער העמקים את מלוא השליטה בחברה מקרן טנא.
באוקטובר 2021 נמכרה השליטה בחברה לתאגיד האיטלקי אריסטון.
על פי ההערכות המחיר עמד על 115-125 מיליון שקל.
בשנת 2024 חברת אטמור נהייתה חלק מחברת כרומגן
כרומבוק פיקסל הוא המחשב הנייד האחרון בסדרת המחשבים של גוגל Chromebook.
המחשב מגיע עם מערכת הפעלה Chrome OS.
כרוון מצוי (שם מדעי: Burhinus oedicnemus) הוא מין עוף מסדרת החופמאים ובמשפחת הכרווניים, החי באזורי חולות וערבות.
הוא מצוי מעט יותר צפונית לקרובי משפחתו.
מקורו צהוב וקצהו שחור; עיניו צהובות עם ארובות שחורות.
מצידי עיניו יש פסים לבנים.
הכרוון מעדיף בתי גידול פתוחים ויבשים, שם הוא ניזון מחרקים, תולעים ויצורים קטנים נוספים.
נפוץ באירופה, צפון אפריקה ודרום מערב אסיה.
בישראל הוא נפוץ והוא עוף יציב בכל רחבי הארץ, בעיקר באזורים חוליים או שדות וגם ליד הים.
כרויקוצפלוס (שם מדעי: Chroicocephalus) הוא סוג במשפחת השחפיים ובו מינים בעלי ראש כהה בדרך כלל, מקור דק אדום או שחור, רגליים אדומות וכנפיים צרות ואפורות-בהירות.
הם נוטים לחיות באזורים יותר יבשתיים משאר השחפים.
בעבר נכללו בסוג שחף, בו נמצאים רוב השחפים, אך הם יותר קטנים וכהים מהם.
כרוון סנגלי (שם מדעי: Burhinus senegalensis) הוא מין עוף קרקע ממשפחת הכרווניים החי בסוואנות והאזורים החמימים במערב אפריקה.
הכרוון הסנגלי בדומה לקרוביו הוא עוף יבשתי בעל מקור עבה המסוגל להתמודד עם מגוון מזונות.
הוא מגיע לאורך 32–38 סנטימטרים והוא בעל קומה זקופה ונוצות חומות-אפורות עם פנים לבנות ומקור צהוב גדול וחזק (בקצה הוא שחור).
העיניים צהובות וכך גם הרגליים.
הוא דומה מאוד לכרוון המצוי החי בישראל וחורף באפריקה, אך הוא קטן מהאחרון וכן הוא בעל מקור ארוך יותר וחסרי פס שחור לאורך המקור.
הכרוון חי באפריקה בצפונה של אפריקה מאזור הנילוס עד לקצה מדבר סהרה בערבות פתוחות חמימות, עדיף ליד המים, והוא פעיל בעיקר בשעות בין הערביים.
הוא עוף קרקע שאיננו עף הרבה והוא גם מטיל את ביציו המוסוות על הקרקע.
הכרוון משתמש במקורו החזק כדי לתפוס חרקים, עכבישים וחסרי חוליות נוספים והרבה פחות מתבסס על צמחים.
כמו כן הוא יאכל חולייתנים קטנים וביצי עופות אחרים.
כרוון המים (שם מדעי: Burhinus vermiculatus) הוא עוף קרקע ממשפחת הכרווניים המצוי באפריקה שמדרום לסהרה.
כרוון המים דומה בגודלו ובצורתו לכרוון הסנגלי ולכרוון המצוי (הנמצא גם בישראל).
כמותם הוא בעל רגליים ארוכות וצהובות וכן עיניים גדולות בעלות פס שחור, המזכירות מעט פני זוחל.
המקור חזק וצהוב והגוף אפור עם סימנים שחורים מתחת לכנפיים.
המין איננו מרבה לעופף והוא חי בעיקר על הקרקע.
הוא מצוי ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה באזורים חמימים וליד מקווי מים.
הכרוון מצוי ב:אנגולה, בוצוואנה, בורקינה פאסו, בורונדי, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, אתיופיה, גבון, גאנה, קניה, ליבריה, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, ניז'ר, ניגריה, רואנדה, סנגל, סומליה, דרום אפריקה, סווזילנד, טנזניה, אוגנדה, זמביה וזימבבואה.
לכרוון זה ישנו קשר מיוחד עם תנין היאור הענקי.
התנין צריך להימצא במים כדי לקרר את עצמו ולכן לא יכול לשמור על קינו וביציו מטורפים כמו כוח הנילוס, נמיות או עורבים.
הכרוונים מצויים ליד הביצים וברגע שנשקפת להם סכנה הם יכולים להתמודד עם הטורף יחדיו ולהרתיע אותו עם כנפיהם ותוקפניותם וכן להזעיק את האם התנינה שתתפוס כל גנב לא זריז.
הכרוונים ניזונים מחרקים קטנים, חסר חוליות נוספים, צפרדעים, זוחלים קטנים, אפרוחים וגוזלים ואף מיונקים קטנים.
הם הורגים את הטרף על ידי מקורם הגדול.
כרוון (שם מדעי: Burhinus) הוא סוג של עופות ממשפחת הכרווניים שבסדרת החופמאים.
הכרוון חי באזורים פתוחים ואף יבשים, בניגוד לשאר בני הסדרה.
הוא בעל עיניים גדולות, צהובות ורגליים ארוכות ומקור קצר.
הם חיים בכל היבשות למעט אנטארקטיקה, אך מעדיפים אזורים טרופיים, ומצויים יותר בעולם הישן מאשר מבאמריקה.
מין אחד חי בישראל - כרוון מצוי או כרוון אירופי.
הכרוונים רצים על פני הקרקע ומחפשים חסרי חוליות קטנים למאכל.
המינים הגדולים יאכלו גם בעלי חוליות קטנים.
כרוון ארך-מקור (שם מדעי: Esacus) הוא סוג של עופות ממשפחת הכרווניים שבסדרת החופמאים.
בני סוג זה כוללים רק 2 מינים, אך הם הגדולים שבבני המשפחה.
הם חיים באזור שבין פקיסטן לאוסטרליה, כולל ברוב דרום-מזרח אסיה.
כרוונים אלה בעלי מקור חזק וגדול יותר מקרוביהם.
הם אורבים לסרטנים ויצורים דומים בחופים ומשתמשים במקור כדי לשבור את הקונכיות ולשלוף אותה מבין אבנים.
כרומוזום 1 הוא הכרומוזום הגדול ביותר בגנום האדם.
כרומוזום 1 הוא כרומוזום אוטוזומלי המשתרע על פני כ-249 מיליון זוגות בסיסים, המהווים כ-8% מכלל הדנ"א בגנום האנושי.
לשם השוואה, כרומוזום 1 ארוך פי 6 מהכרומוזום הקטן ביותר - כרומוזום 21.
כרומוזום 1 היה הכרומוזום האחרון שרוצף במסגרת פרויקט גנום האדם, והעבודה עליו נסתיימה בשנת 2003.
להלן מספר הערכות לגבי מספר הגנים המצויים בכרומוזום 1 ההומני.
מאחר שחוקרים שונים משתמשים בשיטות שונות על מנת לבצע אנוטציית גנום, תחזיותיהם באשר למספר הגנים המצויים בכל כרומוזום הן שונות.
ביחס לפרויקטים אחרים של מספור גנים, CCDS נוקטת בגישה השמרנית ביותר, ולכן תחזיתה מייצגת את הגבול התחתון של מספר הגנים בכל כרומוזום.
לרשימת גנים חלקית בכרומוזום 1 לחצו כאן.
קיימות כ-890 מחלות הקשורות לאי-תקינות של כרומוזום 1, ביניהן מהמחלות הגנטיות הידועות ביותר כגון אלצהיימר, גלאוקומה, לקות שמיעה וסרטן השד.
מונוזומיה (העתק בודד של כרומוזום במקום שניים) בכרומוזום 1 היא קטלנית לפני הלידה ללא יוצא מן הכלל, כך שלא תיתכן לידה של עובר הלוקה בפגם גנטי זה.
טריזומיה (3 עותקים של כרומוזום במקום שניים) בכרומוזום 1 היא קטלנית מספר ימים לאחר הלידה, כך שתינוק שיוולד עם פגם זה לא ישרוד.
להלן רשימה חלקית של מחלות הקשורות לפגמים בגנים המצויים בכרומוזום 1:
כרומוזום זרוע פס נקודת התחלה (ISCN) נקודת סיום (ISCN) נקודת התחלה (זוגות בסיסים) נקודת סיום (זוגות בסיסים) צביעה צפיפות
כרומוזום 3 הוא אחד מ-23 זוגות הכרומוזומים הקיימים באדם.
כרומוזום 3 הוא כרומוזום אוטוזומלי המשתרע על פני כ-198 מיליון זוגות בסיסים, המהווים כ-6.5% מכלל הדנ"א בגנום האנושי.
להלן מספר הערכות לגבי מספר הגנים המצויים בכרומוזום 3 ההומני.
לרשימת גנים חלקית בכרומוזום 3 לחצו כאן.
להלן רשימה חלקית של מחלות הקשורות לפגמים בגנים המצויים בכרומוזום 3:
כרומוזום 2 הוא אחד מ-23 זוגות הכרומוזומים באדם.
כרומוזום 2 הוא כרומוזום אוטוזומלי המשתרע על פני כ-242 מיליון זוגות בסיסים, המהווים כ-8% מכלל הדנ"א בגנום האנושי.
בכרומוזום 2 מצוי קלאסטר גנים הומאובוקס HOXD.
ראיה לאבולוציה של האדם מאב קדמון משותף לקופים התגלתה בהשוואת מספר הכרומוזומים של בני האדם לאלה של הקופים.
לכל קופי האדם יש 24 זוגות כרומוזומים, ולבני האדם יש 23 זוגות.
כרומוזום 2 בבני האדם הוא תוצאה של איחוי של שני כרומוזומים קופיים.
השוואת הגנום של האדם לזה של השימפנזה, המין החי הקרוב ביותר לבני אדם.
בגנום של השימפנזה יש רצפים זהים לאלו שבכרומוזום 2 של בני אדם, אבל הם נמצאים על שני כרומוזומים נפרדים.
צנטרומר שרידי בכרומוזום 2. בכל כרומוזום יש צנטרומר אחד, אבל בכרומוזום 2 יש שרידים של עוד צנטרומר.
בכרומוזום רגיל יש טלומרים בשני הקצוות, אבל בכרומוזום 2 יש שרידי טלומרים באמצע.
בכך כרומוזום 2 מהווה ראיה חזקה למוצא המשותף שלנו ושל קופי האדם, על אף שעדיין לא ידוע למה איחוי זה התרחש.