tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רינגולד פיתחה התעניינות רבה בתחום האמנות ולאחר סיום לימודי התיכון שלה, היא החלה בלימודי האומנות בסיטי קולג' בניו יורק, שם קיבלה תואר באמנות וחינוך ובשנת 1959 סיימה תואר שני באמנות.
במהלך שנות ה-60 עסקה רינגולד בעשייה אומנותית ענפה כאשר יצירותיה עלו בתודעה הפוליטית דרך הצגת האמנות אפרו-אמריקאית.
אחד מהציורים הידועים ביותר בסדרת The American people series שציירה רינגולד הוא American People #20:Die (1967); ייצוג נועז של גזענות גורפת השוררת באותה התקופה.
בשנת 1985 מונתה רינגולד לפרופסור מן המניין בפקולטה לאמנות חזותית באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו עד לפרישתה בשנת 2002.
בשנת 1967, רינגולד ציירה ציור- הקיר הראשון שלה "הדגל מדמם, בול דואר אמריקאי לזכר ההתחלה של הכוח השחור " The Flag Is Bleeding, U.S.
אף שאומנות הציור הוא תחום היצירה העיקרי שלה, בתחילת שנות ה-70, רינגולד החלה לייצר טנקיות (בהשראת צורת אמנות טיבטית של ציורים מעוצבים בבדים עשירים), פסלים רכים ומסכות.
מאוחר יותר היא השתמשה בסוגה זו בהופעות המסוות של שנות השבעים והשמונים.
בשנת 1973, רינגולד התפטרה מתפקידה כמורה במערכת החינוך הציבורית בעיר ניו יורק והחליטה להתמקד בייצור אמנות במשרה מלאה.
בשנת 1975, רינגולד יצרה את מסכות הדיוקן הראשונות של סדרת הארלם, סדרה שכוללת את אדם קלייטון פאוול ומרטין לותר קינג ג'ניור.
בשנת 1980 ייצרה רינגולד את השמיכה הראשונה שלה, "Echoes of Harlem", כמחווה לאמה, גברת וילי פוזי (שנפטרה שנה לאחר מכן), אשר הייתה לה השפעה ניכרת על חייה האומנותיים והפכה לאחת היצירות הטובות ביותר.
השמיכות הן השלמה לעבודת יצירת הטנקיות הטיבטית של רינגולד משנות השבעים.
השמיכות המצוירות לא היו רק ממוסגרות בבד אלא גם בטלאים והיוו עבורה דרך ייחודית לצייר באמצע השמיכה.
רינגולד המשיכה לייצר שמיכות רבות שבתוכן השתדלה להוסיף כיתוב בנוסף לעשייה האומנותית.
הוספת טקסט או כיתוב על השמיכות שלה שידרג את עבודתה למיוחדת וייצר סגנון משלה, כדרך להביע את דבריה ודעותיה.
יצירותיה כאמור היוו דרך לביטוי השקפת עולמה מקום שכל ניסיונותיה לפרסם את האוטוביוגרפיה שלה לא צלחו.
יצירות השמיכות של רינגולד "מי מפחד מדודה ג'מימה?" (Who's Afraid of Aunt Jemima?) שיצרה בשנת 1983, "Who's Bad" משנת 1983 ,אשר יצרה כמחווה למייקל ג'קסון ויצירתה המפורסמת ביותר Tar Beach (Part 1 from the Woman on the Bridge series (1988)) נמנות כיום כקולקציה קבועה של מוזיאון סולומון ר.
בשנת 1991 פורסם ספרה הראשון של רינגולד "חוף טאר" (Tar Beach) שזכה מעבר ל-20 פרסים כולל פרס ה-Coretta Scott King על ספר הילדים המצויר הטוב ביותר ב-1991. היא הייתה בין המועמדות המובילות לזכייה במדליית קולדקוט.
ציור סיפור "חוף טאר" (Tar Beach) המקורי נמצא כאוסף קבוע של מוזיאון סולומון ר.
ספרה השני הוא ספר הילדים "Underground Railroad in the Sky" פורסם בשנת 1992 על ידי הוצאת Crown.
בשנת 1993, Hyperon Books פרסמו את ספרה "ארוחת ערב אצל דודה קוני".
ספרה השלישי המבוסס על השמיכה "The Dinner" שיצרה בשנת 1986.
עד למותה כתבה רינגולד ואיירה 17 ספרי ילדים.
שני ספריה האחרונים שהתפרסמו הם "מסיבת הרנסאנס של הארלם (הרפר קולינס 2015)" (Harlem Renaissance Party) ו "הגענו לאמריקה" ((We Came to America (Alfred A knopf 2016).
מֻחַמַּד פִכְּרִי חֻסֵין אַבַּאזַה היה עיתונאי ופובליציסט מצרי, יושב ראש אגודת העיתונאים המצריים ולימים חבר פרלמנט.
כונה בתארים "זקן העיתונאים" ו"פרש המילה".
במאמריו פרש את משנתו נגד השחיתות והכיבוש הבריטי במצרים.
אבאזה נולד בשנת 1896 בכפר אבו שחאתה שבמחוז א-שרקיה למשפחת אבאזה.
אביו היה חוסיין אבאזה, בוגר אוניברסיטת אל-אזהר, שבה גם היה אמור פכרי ללמוד, אך אביו העדיף לשלוח אותו עם שני אחיו, פואד ועותמאן, לקבל חינוך באוניברסיטת קהיר.
אבאזה סיים לימודי משפטים ב-1917 ועבד כעורך דין.
במהלך לימודיו נמנה עם הסטודנטים למשפטים שגורשו בפברואר 1915 בגלל סירובם לקבל את פני הסולטאן חוסיין כאמל במחאה על ההכרזה על הפרוטקטורט הבריטי ועל מה שהם ראו כהשלמה של הח'דיוות עם הכיבוש הבריטי.
אבאזה היה פעיל בתנועה הלאומית המצרית, ואחד הנואמים בשבח מהפכת 1919 במצרים בראשות סעד זע'לול.
הוא חיבר והלחין של ההמנון של המהפכה המצרית באותה העת.
אבאזה נבחר לחבר בבית הנבחרים המצרי ב-1923 מטעם מחוז הבחירה מניא אל-קמח.
הוא נבחר בשנית לפרלמנט למספר כהונות נוספות.
בפרלמנט נאבק לבטל את סעיף הדת מהניירות הרשמיים.
אבאזה החל את עבודתו העיתונאית בעיתון "אל-מואייד" (المؤيد), ולאחר מכן בעיתון "אל-אהראם" ב-1919. מאמרו הראשון בעיתון "אל-אהראם" מיום 9 בנובמבר 1919 נקרא "ספר נתעב", ובו הוא תקף את מה שהוא תיאר כ"טור הבגידה שהכין את התנאים לשלטון האוטונומי במצרים".
בנוסף תקף את הכיבוש הבריטי ואת הנציב העליון.
בהמשך עבד כעורך בכתב העת "אל-מוסוור" (المصور) בשנת 1924, וב-1926 מונה לעורך הראשי שלו, תפקיד שאותו מילא עד 1961. ב-55 שנותיו כעורך הראשי בעיתון הגיע מספר מאמריו בכתב העת ל-5,500. אבאזה נבחר לנשיא איגוד העיתונאים המצריים בשנת 1944 וכיהן בתפקיד במשך ארבע כהונות רצופות.
אבאזה היה העורך הראשי של הירחון המצרי "אל-הילאל" במשך מספר שנים.
ב-18 באוגוסט 1961 החליטה ממשלת מצרים להעביר אותו מתפקידו, כתוצאה ממאמר פוליטי שפרסם, בעקבות קריאתו להקים קונפדרציה אזורית הכוללת את ישראל.
אבאזה אז ניסח מאמר שפורסם באל-אהראם, ובו התנצל על מה שהציע, דבר שהוביל לחנינתו על ידי נאצר.
באפריל 1948 ניסתה ממשלת מצרים לחוקק חוק חדש שיתקן חלק מהסעיפים של חוק העונשין.
אבאזה אז התנגד לחוק, משום שסבר שמטרתו היא לפגוע בחירויות ובזכויות של אזרחים למתוח ביקורת על הרשות המבצעת.
בשנת 1939, כאשר היה טה חוסיין, דקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת קהיר דאז, נתון למסע תקשורתי וביקורתי מיד לאחר פרסום ספרו "על הספרות הקדם-אסלאמית", הגן עליו אבאזה וקרא להגן על בנות האוניברסיטה מפני תומכי הקצנה ובידוד.
אבאזה היה שחקן במועדון הספורט אל-אהלי במשך זמן מה, ולאחר מכן נבחר לנשיא הכבוד של המועדון.
אבאזה היה מוזיקאי חובב והלחין 100 קטעי מוזיקה לחליל ולמנדולינה.
באשר לדעותיו בנושא זכויות נשים ומעמד האישה, אמר אבאזה כי נשים עסקו בכל פעילות חברתית במוסדות הרווחה ובסיוע לעניים ולנחשלים, הוכיחו שהן הראויות ביותר לעבוד בפעילויות אלה והגיעו להצלחה מלאה בכל המקצועות והעיסוקים שנחשבים מתאימים רק לטבעם של גברים.
עוד טען כי דבר זה פלש לכל תחום ותפס את מקומו הראוי בכל ההיבטים של החיים במצרים.
הוא סבר כי מתן זכויות לנשים הוא הכרה במציאות והכרה במצב הקיים בפועל.לדבריו המתנגדים להענקת זכויות לנשים ושוויון עם גברים לא יוכלו להתנגד למגמה הכללית הגוברת של שחרור נשים.
אבאזה התנגד לטענה שנשים יזניחו את חובותיהן הזוגיות אם הן עוסקות בפוליטיקה, בחיים ובציבור.
הוא הביא כדוגמה נשים רבות שעבדו בעבודה ציבורית, בהן רופאות, מרצות באוניברסיטאות, מורות ופקידות ממשלה, ועבודתן לא מנעה מהן נישואים וחיי משפחה מאושרים.
אבאזה היה חבר במועצה העליונה של הספרייה הלאומית המצרית, וקיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאקדמיה לאמנויות.
אבאזה מת בקהיר ב-14 בפברואר 1979.
פיירפלאי אלפה הוא משגר לוויינים דו-שלבי מפיתוח חברה Firefly Aerospace.
המשגר מיועד לשיגורים מסחריים של לוויינים קטנים.
התכנון הראשוני בוצע שנת 2014. בשנת 2015 התקבלו מנאס"א 5.5 מיליון $ לקידום התוכנית.
במרץ 2017 החברה הודיע על פשיטת רגל, אורגנה מחדש והמשיכה לפעול תחת שם Firefly Aerospace.
לחברה הוזרם הון על ידי יזם ממוצא אוקראיני מקס פוליאקוב.
החברה נכנסה לשיתוף פעולה עם מהנדסים מאוקראינה ופתחה משרד בעיר דניפרו.
תכנון המשגר עבר שינויים תוך הגדלת יכולתו.
בתכנון הנוכחי המשגר יכול להביא מטען של 1,170 ק"ג למסלול לווייני נמוך.
שיגור ניסוי ראשון בוצע בשנת 2021. בעקבות בעיה טכנית באחד המנועים השיגור הופסק לאחר מספר דקות.
שיגור שבוצע בשנת 2022 הצליח אך מכיוון שלוויינים לא הגיע למסלול המתוכנן רובם הפסיקו לפעול תוך כשבוע.
בשנת 2023 בוצעו שיגורים מוצלחים.
לשנת 2024 מתוכננים מספר שיגורים.
לשיגורי המשגר הותאם כן שיגור 2W בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
פיית' צ'רוטיץ' היא אתלטית קנייתית, אלופת העולם (טוקיו 2025) וזוכת מדליית ארד באולימפיאדת פריז ובאליפות עולם (בודפשט 2023) בריצת 3000 מטר מכשולים.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה באוגוסט בניירובי שבקניה זכתה צ'רוטיץ' במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:44.76 דקות.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה באוגוסט בקאלי שבקולומביה זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:16.14 דקות.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 9:00.69 דקות, אחרי וינפרד יאבי מבחריין (8:54.29 דקות) ובת ארצה ביאטריס צ'פקואץ' (8:58.98 מטר).
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי של 8:55.15 דקות, לפני וינפרד יאבי
באליפות העולם שנערכה בספטמבר בטוקיו, זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי של 8:51.59 דקות, המהווה גם שיא אליפות עולם.
רג'ינלד פיירפקס הריסון ( 13 במרץ 1869 – 2 בפברואר 1938) היה עורך דין, איש עסקים וסופר אמריקאי.
בנו של המזכיר לנשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה, ג'פרסון דייוויס, הריסון למד משפטים באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת קולומביה לפני שהפך לעורך דין בחברת הרכבות הדרומית בשנת 1896. עד שנת 1906 היה לסגן נשיא החברה לענייני כספים, ובשנת 1907 הוא סייע להבטיח מימון לשמירת החברה מפני פשיטת רגל.
בשנת 1913 נבחר לנשיא החברה, והחליט על שורה של רפורמות באופן פעולתה של החברה.
הפריחה כלכלית לאחר המלחמה סייעה לחברה להרחיב את פעולתה; הריסון עבד לשיפור תדמית הציבורית של הרכבת ולשדרוג מלאי הקטרים על ידי הצגת מנועים חזקים יותר.
אחד מתחומי העניין שלו היה להגדיל את כמות המסילות ולהרחיב את השטח אותו היא משרתת.
הריסון נאבק לשמור על תעשיית הרכבות בתקופת השפל הכלכלי הגדול, אך עד 1936, הרכבת הדרומית שוב הייתה רווחית.
רג'ינלד פיירפקס הריסון נולד בניו יורק ב-13 במרץ 1869, להוריו ברטון הריסון ואשתו קונסטנס קארי.
אביו, ברטון, שירת כמזכירו האישי של ג'פרסון דייוויס, נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ואמו קונסטנס הייתה סופרת.
אחיו של רג'ינלד, פרנסיס ברטון הריסון, כיהן כמושל הכללי של הפיליפינים תחת ארצות הברית בשנים 1913 עד 1921. לאחיו הנוסף קראו ארצ'יבלד, ושלושתם למדו באוניברסיטת ייל.
רג'ינלד סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1890 והיה חבר באחוות הגולגולת והעצמות.
בהמשך למד באוניברסיטת קולומביה, שם השלים תואר שני באמנויות.
הריסון התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק בשנת 1892 ועבד במשרד עורכי הדין Bangs, Stetson, Tracy & MacVeagh בין השנים 1892 ל-1896. במאי 1896 הצטרף לחברת הרכבות הדרומית כעורך דין, ובשנת 1903 מונה לעוזר לנשיא החברה.
בשנת 1906 מונה לסגן נשיא האחראי על כספים וחשבונאות.במהלך המשבר הפיננסי של 1907, הריסון הצליח לשכנע את ג'יי.
מורגן לרכוש איגרות חוב של חברת הרכבות הדרומית, ובכך לשמור על יציבותה הכלכלית.
לאחר שהמשבר חלף, מונה הריסון לנשיא חברת הרכבות שיקגו, אינדיאנפוליס ולואיוויל, שלימים נקראה Monon Railroad, במקומו של איירה ג.
ב-23 בנובמבר 1913 נפטר ויליאם פינלי, נשיא חברת הרכבות הדרומית, ושמונה ימים לאחר מכן נבחר הריסון להחליפו בתפקיד.
בנוסף לכהונתו כנשיא חברת הרכבות הדרומית, נבחר הריסון להחליף את פינלי גם בשלוש חברות רכבת בנות של החברה.
בחירתו של הריסון לתפקיד נחשבה לסימן לשינוי בדרום ארצות הברית, במיוחד בתחום הרכבות, הן בשל קשריו עם אנשי הדרום והן בשל פעילותו למען האזור.
אחד מצעדיו הראשונים של הריסון כנשיא היה יישום תוכנית הכשרה חדשה עבור בוגרי קולג'ים שהתקבלו לעבודה בחברה.
במקום לשבץ אותם בתפקידי פיקוח, הם שובצו בתפקידים בסיסיים בסדנאות הקטרים ובעבודות בנייה ותיקון של מסילות רכבת, כדי להקנות להם הבנה מעמיקה של יסודות עסקי הרכבות.
בנוסף, הוא הנהיג תוכנית חינוכית משלימה עבור העובדים הקבועים, שבה הם קיבלו הכשרה ברמת בית ספר תיכון במתמטיקה ובמקצועות נוספים, לצד הכשרה בסיסית בסדנאות מכונות וקטרים.
מטרת התוכנית הייתה להכשיר מנהלים חדשים בכישורים הדרושים לפיקוח על עובדים אחרים.
מטרה נוספת של הריסון הייתה להעלות את המורל של כוח העבודה ושל מהנדסי הקטרים.
הצוותים שובצו לאותם קטרים, ומהנדסים בכירים הורשו לצבוע את שמותיהם על הקטרים שלהם.
כאשר חלה ירידה בעסקים בשנת 1914, הפחית הריסון את שכרו ב-20 אחוזים, אך הנהיג קיצוצים קטנים ומדורגים יותר לשאר העובדים, כאשר הקיצוצים הקטנים ביותר חלו על העובדים ברמות השכר הנמוכות ביותר.
מאמצים נוספים לשיפור המורל כללו תגמולים על יעילות בדלק ושיפור הבטיחות, כולל חקירה קפדנית יותר של תאונות.
הריסון פיקח על שינויים בדירקטוריון הרכבת.
עד 1915, רוב חברי הדירקטוריון היו מצפון ארצות הברית, אך לאחר 1915, רובם היו תושבי הדרום.
בשנת 1914, היו שני מינויים יוצאי דופן לדירקטוריון: אדווין אלדרמן וג'ון קילגו.
אלדרמן היה נשיא אוניברסיטת וירג'יניה, וקילגו היה בישוף בכנסייה המתודיסטית.
הריסון ייסד מחלקת סחר חוץ עבור הרכבת, מתוך תקווה לנצל את יכולתה של הרכבת להתחבר לעמק המיסיסיפי ולנמלי החוף המזרחי ומפרץ מקסיקו.
בשנת 1915, כאשר הרכבת איבדה 12 אחוזים מהכנסותיה עקב שיבושים במסחר שנגרמו בשל תחילת מלחמת העולם הראשונה, היה הריסון מודאג משינויים ארוכי טווח המתרחשים.
בדו"ח השנתי של אותה שנה הזהיר את בעלי המניות כי הבעלות על כלי רכב עשויה לפגוע קשות בהכנסות הרכבת מנוסעים.
דבריו התגלו כנבואיים, שכן כלי הרכב בסופו של דבר הובילו להיעלמות רוב תנועת רכבות הנוסעים.
בין השנים 1913 ל-1919, פיקח הריסון על הרחבת קו הרכבת הראשי בין וושינגטון די.
לאטלנטה, ג'ורג'יה, במטרה להוסיף מסילה שנייה לכל אורך הקו.
הפרויקט נתקל בקשיים בעקבות מאמצי המלחמה, אך בסופו של דבר השלים את כל המסלול שאורכו 1,027 ק"מ בין שתי הערים.
בשנת 1916, רכש הריסון קו רכבת בין מרידיאן, מיסיסיפי, לניו אורלינס, לואיזיאנה, ובכך הגדיל את אורך מסילות רכבת הדרום ליותר מ-13,000 ק"מ, שכיסו 13 מדינות.
לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, הוקמו כמה מחנות אימונים צבאיים בדרום, ורבים מחומרי הבנייה שהיו דרושים לבנייתם הובלו על גבי רכבת הדרום.
הריסון נבחר ליו"ר מועצת המלחמה של הרכבות, ועדה מתאמת של נשיאי חברות הרכבות, שמטרתה הייתה לבטל צווארי בקבוק ולעודד שיתוף פעולה בין הרכבות השונות.
מאמצי המועצה לא עמדו בציפיות הממשלה, ובדצמבר 1917 הורה נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, על הפקעת הרכבות על ידי הממשלה הפדרלית, באמצעות הקמת מינהלת הרכבות של ארצות הברית (USRA).
הריסון עבד עבור ה-USRA במהלך המלחמה, וכחלק מהתקנות, נדרש לוותר על תפקידו כיו"ר רכבת הדרום.
עד שה-USRA החזירה את השליטה לרכבת הדרום במרץ 1920, קופת החברה הייתה ריקה.
לאחר מספר שנות פעילות, החברה חזרה לרווחיות, ובשנת 1923 דרשו בעלי המניות לחלק דיבידנד לבעלי המניות הרגילות, דבר שמעולם לא נעשה קודם לכן בחברה.
הריסון הצליח לחסום את הבקשה, אך במרץ 1924 דרישה עוקבת הצליחה, והוכרז על דיבידנד של 5 דולר למניה (שווה ערך ל-89 דולר בשנת 2023).
הפריחה כלכלית בדרום ארצות הברית בעקבות סיום מלחמת העולם הראשונה הגדיל מאוד את הכנסות רכבת הדרום.
הריסון הקדיש זמן רב לנסיעות ברחבי הדרום, במאמץ לקדם את התעשייה הדרומית.
במהלך נסיעותיו, השתמש בשני קרונות רכבת פרטיים, שנקראו "קרולינה" ו"ווירג'יניה".
קרונות רכבת פרטיים אלו היו יוצאי דופן בכך שנשיאי רכבות אחרים השתמשו בדרך כלל בקרון אחד בלבד.
קרון ה"קרולינה" שימש כקרון שינה, בעוד שקרון ה"ווירג'יניה" שימש לאירוח חברי הדירקטוריון, וכלל מטבח, חדר אוכל ואזור תצפית.
הריסון ניסה להגדיל את עוצמתם של קטרי רכבת הדרום.
בשנת 1923, מהנדסים בהנחייתו תכננו את קטרי מחלקת Ps-4 מסוג Pacific, שהפכו למפורסמים ולסמל של רכבת הדרום.
בביקור באנגליה, התרשם הריסון מסכמת הצביעה של קטרי רכבת לונדון וצפון-מזרח, שהיו צבועים בצבע ירוק-תפוח.
לאחר שובו לארצות הברית בשנת 1925, הורה לצבוע את הקטרים החדשים של רכבת הדרום בירוק יער, שהוא כינה "וירג'יניה", עם אותיות מוזהבות וגימורים כסופים.
קטרים אלה שירתו את רכבות הנוסעים ששופצו ופותחו על ידי הריסון לפני המלחמה.
בנוסף, הוא יזם קווי נוסעים חדשים.
בשנת 1921 החלה רכבת ה-Suwannee River Special לפעול בין שיקגו, דטרויט וקליבלנד לטמפה ולסיינט פיטרסברג שבפלורידה.
בשנת 1925, רכבת ה-Crescent Limited החלה לפעול בין ניו אורלינס לניו יורק, עם זמן נסיעה מתוכנן של 37 שעות ו-50 דקות בכיוון אחד.
הריסון המשיך את מאמצי יחסי הציבור והפרסום של קודמיו; בשנת 1924 הושקה קמפיין פרסום עם הסיסמה "רכבת הדרום משרתת את הדרום", שהפכה עד מהרה למוכרת היטב.
הריסון גם הקדיש שעות רבות למשא ומתן כדי לבסס את היסודות המשפטיים של הרכבת, תוך שהוא מאחד את חובות החברה ורוכש שליטה ברוב קווי הרכבת הקטנים שהרכיבו את רכבת הדרום.
בשנת 1926, אילצה ממשלת ארצות הברית את רכבת הדרום לפנות את מטה החברה בשדרות פנסילבניה בוושינגטון די.סי.
אף שהריסון איים להעביר את מטה החברה לאטלנטה, בסופו של דבר נבנה מבנה משרדים חדש בכיכר מק'פרסון.
הריסון התקין במבנה כניסה פרטית למעלית פרטית שהובילה לקומות 10 ו-11.הרכבת החלה לאכלס את המבנה באמצע שנת 1929.
במהלך השנים הללו, הפגין הריסון מספר מאפייני אישיות ייחודיים שהפכו לאגדיים.
אחד מהם היה הרגלו להזמין כפופים לו לאכול עמו בחדר האוכל של ההנהלה על ידי שליחת שבב כחול שעליו נכתב נושא השיחה לארוחה.
לרוב היו אלה נושאים אינטלקטואליים ולא נושאים הקשורים לניהול הרכבת.
מאפיין נוסף היה סירובו להשתמש בכרטיס הנסיעה החופשי שהעניקה לו החברה, ובמקום זאת, שילם בעצמו עבור נסיעותיו בין ביתו למשרדי הרכבת.
בשנת 1929, תנועת המטענים של רכבת הדרום עמדה על 8.4 מיליארד טון-מייל; ב-1932, ירדה ל-4.4 מיליארד טון-מייל.
חובות רכבת הדרום גדלו, והחברה כמעט הגיעה לפשיטת רגל בשנת 1932. הריסון הורה להפסיק את חלוקת הדיבידנדים באותה שנה, ורבים מהעובדים קיבלו קיצוצים בשכרם.
מאמצים נוספים כללו בדיקה יסודית של ההוצאות, כאשר כל פריט נבדק כדי לראות מה ניתן לבטל.
עד שנת 1936, החברה שוב הראתה רווח, דבר שסימן את נקודת המפנה במאבק החברה עם השפל הגדול.
הריסון בחר לא להמשיך בתפקידו כנשיא בשנת 1937, והמליץ על ארנסט נוריס כמחליפו.
הריסון, שהיה אז בן 68, תכנן להתמקד בתחביבו בכתיבת עבודות היסטוריות, אך נפטר שלושה חודשים לאחר פרישתו.
הריסון התחתן עם הטי קארי ב-1894. נולדו להם ארבעה ילדים: שלוש בנות ובן.
הוא נפטר ב-2 בפברואר 1938 ממחלת לב ונקבר בבית הקברות אייבי היל באלכסנדריה, וירג'יניה .
ביום שלאחר מותו של הריסון, הניו יורק טיימס פרסם הספד עבורו, אבל במקום תצלום של הריסון, התמונה שהופיעה עם ההספד הייתה של ג'ון ג'רמיה פלי, נשיא איגוד הרכבות האמריקאיות, שעדיין היה בחיים.
המכללה על שם ויליאם ומרי בווירג'יניה מחזיקה חלק מהמסמכים שלו.
מבחר ממכתביו פורסם בשנת 1944 תחת הכותרת "מבחר ממכתביו של פיירפקס הריסון".
בספריית אוניברסיטת וירג'יניה מצוי אוסף נוסף של מסמכיו בהשאלה.
תכתובות ותיקי עסקים מתקופת כהונתו כנשיא רכבת הדרום נשמרים באוסף תיקי הנשיא של אגודת ההיסטוריה של רכבת הדרום.
מסמכים אלה הושאלו למוזיאון הדרומי להיסטוריה של מלחמת האזרחים והרכבת בשנת 2003 והיו שם עד 2008.
פיירפקס היא עיר בווירג'יניה שבארצות הברית.
היא מתפקדת כעיר המחוז של מחוז פיירפקס, אף שאינה חלק ממנו.
נכון למפקד האוכלוסין ב-2020, אוכלוסיית העיר מנתה 24,146.
בעיר שוכנת אוניברסיטת ג'ורג' מייסון, האוניברסיטה הציבורית הגדולה ביותר בווירג'יניה.
פיירפקס נוסדה על אדמה שבה ישב קודם לכן שבט הילידים האירוקואיים.
העיר קיבלה את שמה מ שקיבל זיכיון על שטח בצפון וירג'יניה, בגודל 20,000 קילומטרים רבועים, ממלך אנגליה.
בשנת 1805 הוקמה עיירה קטנה בשם פרובידנס (Providence) כמקום מושב בית המשפט של אזור פיירפקס, על פי חוק של בית המחוקקים של מדינת וירג'יניה.
ב-1 ביוני 1861, הקרב היבשתי הראשון של מלחמת האזרחים האמריקנית, היה בפיירפקס, התנגשות בין צבא האיחוד למיליציה מקומית, קרב שהסתיים ללא הכרעה.
הקרב השני התרחש במקום, כשנתיים מאוחר יותר, ב-27 ביוני 1863, בו הובסו חיילי האיחוד, מה שעיכב את תנועותיה של יחידת הפרשים של צבא הקונפדרציה ובכך תרם לתבוסתו של הגנרל רוברט אדוארד לי בקרב גטיסברג, שהחל מספר ימים לאחר מכן.
בשנת 1859 קיבל היישוב את השם "העיירה פיירפקס" ("Town of Fairfax"), הוא קיבל מעמד רשמי של עיירה בשנת 1874 ובשנת 1961 קיבל היישוב מעמד של עיר, על פי צו בית משפט.
מתוקף הצו העיר היא "עצמאית", כלומר איננה חלק מהמחוז, אף שהיא "עיר המחוז".
התפלגות האוכלוסייה על פי גזע ומוצא
במוזיקה, פיל (Fill) הוא קטע מוזיקלי קצר, ריף או צליל קצבי המסייע לשמור על תשומת ליבו של המאזין במהלך הפסקה בין משפטים במלודיה.
"המונחים ריף ופיל נמצאים בשימוש על ידי מוזיקאים, אך [בעוד] שהמונח ריף מתייחס בדרך כלל למשפט מוזיקלי מדויק החוזר על עצמו לאורך שיר", פיל הוא משפט מאולתר המנוגן במהלך קטע שבו שום דבר אחר לא קורה במוזיקה.
בעוד שריפים חוזרים על עצמם, פילים נוטים להשתנות במהלך השיר.
לדוגמה, מתופף עשוי למלא את סוף המשפט עם תבנית היי-האט של 16 תווים, ולאחר מכן למלא את סוף המשפט הבא עם תבנית של תוף סנר .
בתיפוף, פיל מוגדר כ"הפסקה קצרה בגרוב - ליק ש'ממלא את הפערים' במוזיקה ו/או מסמן את סוף המשפט.
פיל יכול להיות מנוגן על ידי כלי רוק או פופ כמו גיטרה חשמלית, גיטרה בס, עוגב, תופים או על ידי כלי נגינה אחרים כמו כלי מיתר או מחלקת הקרנות.
בשירת סקאט בסגנון בלוז או סווינג, ניתן אפילו לשיר פיל.
במוזיקת היפ הופ, פיל עשוי להיות מורכב מסקראצ'ינג קצבי על טרנטייבלים המבוצעים על ידי תקליטנים.
"פילים יכולים להשתנות מבחינת ז'אנר, אורך ודינמיקה...
[אם כי] רוב הפילים הם פשוטים במבנה וקצרים באורך".
לכל ז'אנר מוזיקה פופולרית, כמו פאנק, מוזיקת קאנטרי ומטאל, יש קטעי פיל אופייניים, כגון ליקים וריפים קצרים בסולם.
מוזיקאים מבצים פילים המתאימים מבחינה סגנונית מאוסף של פילים ופראזות.
"אף על פי שמדובר בהפסקה קטנה בתבנית, הקצב אינו משתנה כלל, וברוב המקרים תבנית שמירת הזמן מתחדשת מיד לאחר הפיל...
נקודה חשובה לזכור היא שאין להקריב את זרימתה של המוזיקה לטובת הטכניות של הפיל."
פילים אקורדיים בכלי גיטרה או כלי מקלדת הם "קבוצות של תווים בודדים המנוגנים בהקשר של אקורד ספציפי [אשר] מייצרים מנגינה נגדית".
גיטריסט המנגן פילים אקורדיים ינגן על האקורד במשך מספר פריטות ולאחר מכן יכניס מספר תווים חולפים המובילים לאקורד הבא.
בסגנונות מסוימים, כמו ג'אז וג'אז פיוז'ן, למוזיקאים יש יותר חופש לאלתר קטעי פיל בכל פעם שיצירה או שיר מבוצעים.
בסגנונות אחרים, כמו מוזיקת בלוגראס, מבצעים נוטים יותר להשתמש בקטעי סולם סטנדרטיים של "walkup" או "walkdown" כפילים בכל שיר.
חלק מהלהקות משתמשות בפילים שהולחנו מראש כחלק מהזהות של שיר.
לדוגמה, להקת הרוק האמריקאית האיגלס מנגנים את אותם פילים בכל פעם שהם מבצעים שיר.
פילים נבדלים מקטעי ברייק סולו קצרים, לרוב ללא ליווי בין קטעי שיר.
בעוד שפילים הם יחסית לא פולשניים, קטעי ברייק סולו קצרים נבנו בדרך כלל בכדי למשוך תשומת לב לכישוריו הווירטואוזיים של הסולן באמצעות מספר טכניקות מוזיקליות, כגון סולו גיטרה ובס ראן.
פיית הקסם היא קלטת ילדים שהופקה על ידי MCI ויצאה בשנת 2004 בקלטת וידאו ו-DVD.
כמו כן, שירי הקלטת יצאו לאור באלבום פסקול עם שיר נוסף שלא נכלל בקלטת בשם "יש לי יום הולדת".
בעקבות הצלחת הקלטת, עובדה להצגת ילדים.
כשטל מבקשת קצת קסם בחייה, מופיעה לפתע בביתה פרי הפיה ומטיסה אותה ואת חבריה ליער הקסום.
שם הם רוקדים עם גמדים ופיות, מתמודדים עם מרלו הקוסם הרשע וממלאים את העולם בצבעים וצלילים.
טל מגלה את סודו של החיוך את כוחה של השמחה, לומדת איך להתגבר על הפחד ואיך להתמודד עם פרידה.
פרי מגלה את ערכה של הנתינה ואת כוחה של האהבה ומשאירה לטל מתנה נפלאה - אופטימיות ואמונה בעצמה.
סופי צדקה – פרי הפיה
אשר סיון – מרלו הקוסם
אסתי זקהיים – אמא של טל
שנה אחרי יציאת הקלטת, היא עובדה להצגת ילדים שהופקה על ידי הליקון כנען ומשגב עורי הפקות, בוימה על ידי אבי דור ונכתבה על ידי אורית בן דרור (שכתבה גם את התסריט לקלטת).
בהצגה השתתפו לצד צדקה וסיון השחקנים ליאור דטאוקר, תומר מוקד, טלי אלגד ועפרה ארצי.
הצגת הבכורה התקיימה בתיאטרון חולון ב-5 בפברואר 2005.
בצוות ההפקה היו אמונים אלה קולסניק על עיצוב התלבושות, ארז יניב על עיצוב התפאורה, לירן נדל על הניהול המוסיקלי ואמיר (מיקי) וילנסקי על עיצוב התאורה.
פיל אסייתי (שם מדעי: Elephas maximus) הוא מין יחיד בסוג פיל ממשפחת הפיליים.
בעבר היו מינים נוספים, שנכחדו.
לפיל האסייתי כמה תת-מינים, ביניהם: פיל סומטרי, פיל בורנאי, פיל הודי ופיל סרי לנקי.
הפיל האסייתי הוא בעל החיים היבשתי השלישי בגודלו (אחרי שני מיני הפיל האפריקני).
הם צורכים עד כמאתיים ק"ג צמחייה ליום על מנת לשרוד.
תוחלת החיים של הפיל האסייתי נעה בין 60 ל-70 שנים.
מהירות התנועה של הפילים האסייתים מגיעה עד .
הגובה של פיל אסייתי מגיע עד לכ-, ומשקלו עשוי להגיע לכ-6 טונות.
נקבת הפיל האסייתי חסרת חטים.
צבע הפיל האסייתי הוא בין חום לאפור.
לפיל האסייתי קיימת אונה (כמעין אצבע) אחת בקצה החדק, לעומת הפיל האפריקני לו יש שתי אונות.
משך היריון הפילות האסייתיות הוא 18–32 חודשים.
משקל הגור הנולד מגיע ל-100 ק"ג.
הפיל האסייתי נפוץ באזורים תחומים בדרום-מזרח אסיה.
מספר הפילים האסייתים החי בטבע בימינו נע בין 28,000 ל-42,000 והוא נחשב לבעל חיים בסכנת הכחדה.
הפיל היה נפוץ מהרי ההימלאיה ועד לנהר יאנגצה בסין, אך ציד והתיישבות בני האדם הביאו לצמצום תחומי המחיה.
הפיל האסייתי שימש כ"טנק" בעת העתיקה ובימי הביניים - הוא היה "כלי נשק" במלחמות ונשא משאות כבדים.
המשתמשים הראשונים בפילים לצורכי מלחמה היו הפרסים.
במיתולוגיה ההינדית, באחד מייצוגיה הנפוצים של האלה לקשמי, אלת העושר ההודית יושבת על פרח לוטוס כאשר שני פילים רוחצים אותה בזרמי מים (סמל לגשם), ומידיה נשפכים זרמי מטבעות אל האדמה.
בגני החיות בישראל כל גני החיות לוקחים חלק בתוכניות שימור בינלאומיות.
גני החיות בישראל שבהם יש פילים אסייתים הם: הספארי ברמת גן, גן החיות התנ"כי והחי פארק.
מכיוון שמערכת העיכול של הפיל, אינה מעכלת תאית (בניגוד לזו של הפרה) ומכיוון שכל מזונו של הפיל הוא מהצומח ובעיקר עלים, צואתו של הפיל מכילה המון סיבי עץ.
לכן גללי הפיל הם חומר גלם קל ונוח מאוד להכנת נייר.
הדבר נעשה באינדונזיה ובסרי לנקה.
הפיל האסייתי תואר על ידי החוקר קארולוס ליניאוס ב-1758.
הגורמים העיקריים המגבילים את גדילתם של אוכלוסיית הפילים האסייתים הם שטח מוגבל, משאבים מוגבלים ומחלות.
בעקבות הגדילה וההתרחבות של המין האנושי, הפילים האסייתים נאלצו לחיות בשטחים קטנים, מוגבלים ולא רציפים.
עקב שטחם המצומצם, הרבה פילים מתחרים על אותה כמות מוגבלת של משאבים, דבר שמגביל את גדילתם משמעותית.
עוד גורם שנובע משטח מוגבל הוא מחלות, הצפיפות של הפילים מובילה לעלייה בתדירות של מחלות טפיליות ולזיהום במקורות המים שלהם.
הפיל האסייתי הוא הרביבור והטרוטרוף, יש לו מגוון מזון רחב ומסוגל לאכול כמעט כל מין מהצומח.
הוא לרוב אוכל עשבים, פירות, עלים, ענפים, שורשים, פרחים ושיחים.
פילונים נטרפים על ידי אריות ונמרים ולפילים מבוגרים אין טורפים קרניבורים, לעומת זאת יש להם יחסים פרזיטים עם מינים רבים.
כינים, זבובים, פרעושים, יתושים וקרציות ניזונים מהדם והעור של הפילים.
הפיל האסייתי הוא מין מפתח ומהנדס מערכת אקולוגית מובהק בדרום מזרח אסיה.
הפילים מורידים עצים, סוללים שבילים, חופרים בורות מים, מדשנים את האדמה ומפזרים זרעים.
הם מעצבים ומייצבים את סביבתם ומשפיעים ישירות על מגוון רחב של צמחים ובעלי חיים.
אסטרטגיית החיים של הפילים האסייתים מתחלקת לשניים: כמתבגר וכמבוגר.
מחזור חייהם אינו מורכב והם גדלים ומתפתחים באיטיות.
הפילון המתבגר מקצה את כל האנרגיה שלו להתפתחות וגדילה.
כתינוק הוא לומד להתמודד עם סביבתו וכיצד להשתמש בחדקו ושיניו.
לאחר 2–4 שנים מפסיק הפילון לינוק מאמו, מתחיל להסתובב עם פילים זכרים, ובאיטיות עוזב את העדר הראשי.
הפיל האסייתי ממשיך לגדול עד לגיל 20. פיל אסייתי מבוגר יכול לגדול עד שלושה מטרים ולשקול עד שישה טונות.
בשלב השני, כאשר הפיל מבוגר, הוא מתחיל להקצות אנרגיה לרבייה.
למרות הגעתו לבגרות מינית בגיל 10–15 שנים, הפיל האסייתי מתחיל בזיווג בגיל 20 והפילה בגיל 15. הריונה של הפילה אורך 18–32 חודשים, לכן הפילים מזדווגים בהתאמה לעונת הגשמים כשהצמחייה רכה ללעיסה.
כאשר הפילה יולדת כל הפילים מקיפים אותה במעגל ובכך מגנים עליה.
הפילה ממליטה פילון אחד (נדיר שהיא תמליט תאומים), ומשקלו מגיע עד ל-100 ק"ג.
הפילה משקיעה המון אנרגיה בפילון ולמעשה לא מזדווגת שוב עד שהפילון לא נגמל מהנקה, עקב כך היא ממליטה כל 4–5 שנים.
פעילות אנושית מאיימת על הפילים האסייתים מאוד.
התיישבות בני האדם, ציד וסחר הובילו את המין לסכנת הכחדה, כתוצאה מכך הפילים היום חיים בכ-5% מאזור התפוצה שהיה להם בעבר ואיבדו מגוון גנטי גדול.
על פי הרשימה האדומה של ה-IUCN רמת האיום של הפילים האסייתים היא סכנת הכחדה כללית.
המין כבר נכחד בפקיסטן והאוכלוסייה בעולם הולכת ופוחתת.
בימינו נותרו כ-50,000 פילים אסייתים בעולם, כאשר לפני 100 שנה הם מנו מעל 100,000. בעשרות השנים האחרונות עלתה חשיבות השימור במדינות, והוקמו ארגונים שמטרתם לסייע לפילים האסייתים, הממומנים בעיקר מתרומות ועובדים יחד עם הרשויות באזור.
הפיל האסייתי נחשב כמין דגל שזוכה לתמיכה ציבורית ומשמש כמין מטרייה כנגד ציד באסיה.
הארגונים דואגים לשמור על בתי הגידול של הפילים, להפחית סכסוכים בין פילים לבני אדם, לערוך מחקרים לאסטרטגיות שימור ולקדם מדיניות ידידותית לפילים.
בעוד שבתחום התיירות, אטרקציות הכוללות פילים נחשבות פופולריות, ארגוני זכויות בעלי חיים יוצאים במקרים רבים נגד התעשייה, ומתעדים מקרים שלטענתם מפרים זכויות בעלי חיים, למשל; כאשר אילוף הפילים מתבצע על ידי הכאתם במקל עם קצה מתכתי חד.
פיל אפריקני (שם מדעי: Loxodonta) הוא סוג במשפחת הפיליים לצד הסוג פיל.
הפילים האפריקניים הם בעלי החיים היבשתיים הגדולים ביותר, משקלם מגיע לכדי וגובהם הוא כ-.
הם צורכים עד כמאתיים ליטרים מים ביום ומסוגלים לשתות יותר מ20 ליטר מים בלגימה אחת.
הם ניזונים מכ-140 ק"ג צמחייה ליום.
כיום קיימים שני מיני פיל אפריקני:
עדר של פילים בטבע מונה כ-30 פרטים, רובם נקבות בנות המשפחה המורחבת.
בראש העדר עומדת הפילה המבוגרת.
הזכרים הבוגרים חיים בנפרד, בקבוצות קטנות או ביחידים.
הפיל האפריקני הבוגר אינו מאוים על ידי הטורפים באפריקה.
להקת אריות גדולה מסוגלת לטרוף פיל צעיר, אם כי לרוב הפיל הצעיר מוגן על ידי העדר.
הפילים נוהגים לכסות את עצמם בבוץ צונן ואף בחול יבש בכדי להגן על עורם הרגיש מפני קרני השמש.
ישנה אוכלוסייה מיוחדת של פילים בנמיביה ובמאלי החיה במדבר ולא בסוואנות או ביערות.
אפרכסת האוזניים של הפילים האפריקניים גדולה משל הפילים האסייתים כהתאמה פיזיולוגית: הטמפרטורה הממוצעת באפריקה גבוהה מזו שבאסיה, ואפרכסות האזניים הגדולות מאפשרות איבוד חום יעיל יותר דרך כלי הדם המרובים הממוקמים בהן.
רוחבן של אוזני הפיל האפריקני מגיע ל-120–125 ס"מ.
גובהו של פיל אפריקני הוא , אך עשוי להגיע גם ל-.
בקצה החדק ישנם אצל הפיל האפריקני שתי בליטות בשרניות זה מול זה כמעין אצבעות.
לפילים שני חטים גדולים העשויים שנהב, חטים אלו היו ועדיין אחת הסיבות, לציד הפילים.
משך חייו הממוצע של הפיל הוא כ-60–70 שנה.
בעבר היה נפוץ הפיל על פני כל אפריקה אך כיום הוא נפוץ בעיקר בשמורות טבע בדרום ומזרח אפריקה.
בעבר היה קיים מין נוסף של פיל אפריקאי שהיה קטן יותר מהפיל האפריקאי וגם מהפיל האסייתי.
פיל זה שימש בצבאו של חניבעל בתור פיל מלחמה.
שנהב הפילים האפריקנים החליף בתחילת המאה ה־19 את סחר העבדים בתור תחום הייצוא החשוב ביותר מאפריקה, אולם בשנות ה־80 של המאה ה־19 אוכלוסיית הפילים כמעט הושמדה, מה שגרר איתו את שוק השנהב לקריסה.
בשנת 1847 תועד הפיל האפריקני, שנחשב עד היום לפיל הכי גדול בהיסטוריה, גובהו היה ואורכו כמעט .
לצורך השוואה, גובהו של פיל אסייתי גדול יגיע לכ-3.6 מטרים.
הריון הפילות האפריקניות הוא הארוך בין חיות היבשה, 20–22 חודשים, ולרוב נולד גור יחיד במשקל של בין 90 ל-135 ק"ג.
גורים אלה צורכים כ-12 ליטר חלב ביום ורק בגיל 5–6 הם נגמלים.
האם מטפלת בגור הנולד, אולם את השמרטפות היא חולקת עם שאר פילות העדר.
תקופה זו נמשכת מהגמילה ועד גיל 17 בערך ובה מתהווה מבנה העדר.
בגיל 13 מתחילים הזכרים להיפרד מעדר האמהות.
בהמשך יצטרפו לנקבות רק לשם רבייה.
לזכרים שבהם יש התפרצויות זעם בתקופת המוסט שגורמים להם להיות מסוכנים לסביבתם.
ההריון הוא רק בזמן הייחום, הפילה תזדווג כ-7 פעמים במהלך חייה.
פילים אפריקאים נחשבים לחיה אינטליגנטית מאוד, ויש להם קליפת מוח גדולה ומפותלת מאוד שמספר הנוירונים בה דומה לזו של מוח האדם, תכונה שהם חולקים גם עם קופים ומספר מיני דולפינים.
בזכות מאפייני קליפת המוח שלהם, פילים אפריקאים הם בין המינים האינטליגנטיים ביותר בעולם.
מוחו של הפיל האפריקאי שוקל בממוצע מעט יותר מ־.
מבנה מוחו המורכב של הפיל האפריקאי מצביע על אבולוציה מתכנסת.
במערב היבשת חיים הפילים ביערות, ולכן קשה יותר לפגוע בהם.
עם זאת באזורים אלה נאמדים הפילים בעשרות ובמאות, ורק בשלוש מדינות יש יותר מאלף פילים.
לעומת זאת בדרום אפריקה, נשמרת בשנים האחרונות אוכלוסייה במצב קבוע, ולפעמים היא אפילו גדלה.
מספר הפילים בכל אפריקה נאמד היום (לפי אומדני הקרן העולמית לשימור חיות הבר) בין 470,000–690,000 פרטים.
מחקר שפורסם ב-2024 הראה שב-50 השנים האחרונות הצטמצמה אוכלוסיית הפיל האפריקני ב-77%, בעיקר עקב צייד בלתי חוקי ואובדן שטחי מחיה.
הפיל האפריקני היה מטרה פופולרית לציד לשם ספורט, עוד מאז המאה ה-19 ובין חמשת הגדולים.
מאז שציד לשם ספורט הוגדר כבלתי חוקי, ומאז הגדרת שמורות הטבע בכל רחבי אפריקה - כמות הציד ירדה משמעותית.
אך בשנים האחרונות, הציד התגבר ביתר שאת למטרות סחר בלתי חוקי בחטים, שמבוצע בעיקר בידי ארגוני טרור במרכז אפריקה, ובראשם, צבא ההתנגדות של האל של ג'וזף קוני.
החטים מועברים לנמלי היבשת כגון: דאר א-סלאם, קייפטאון ולאגוס, וממשיכים לשווקים בכל רחבי העולם.
על פי האומדנים, בין השנים 2010–2012 ניצודו לא פחות מ-100,000 פילים, וכך לא נשאר אף פרט בסודאן.
בטנזניה נשארו רק 40% מהפרטים, ובמוזמביק נשארו 52%.
פיל מפורסם בשם סאטאו שחי בקניה היה ידוע בחטיו הענקיים שהפכו אותו למטרה פוטנציאלית לציד ובשל כך הוא זכה לשמירה צמודה.
בסופו של דבר המאמצים לשומרו לא הצליחו והוא ניצוד בשנת 2014.
פיל הודי (שם מדעי: Elephas Maximus Indicus) הוא תת-מין במין פיל אסייתי ממשפחת הפיליים.
הפיל ההודי הוא תת-המין השני בגודלו של הפיל האסייתי ומשקלו של פיל הודי זכר כחמישה טון.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הוערך מספר הפרטים בטבע ב-35,000.
הפיל ההודי נפוץ בדרום-מערב הודו, ובצפון-מזרח הודו, בעיקר באזורים מלאי צמחייה ומים.
הפיל ההודי הוא בעל החיים היבשתי השלישי בגודלו אחרי פיל הסוואנה האפריקני והפיל הסרי לנקי.
הוא צורך למחייתו כמאתיים ק"ג צמחייה ליום.
תוחלת החיים של הפיל ההודי עשויה להגיע לכ-80 שנים ומהירות תנועתו מגיעה עד 40 קמ"ש.
גובהו של פיל הודי כ-3.5 מטרים ומשקלו כחמישה טון.
נקבת הפיל ההודי חסרת חטים או בעלת חטים קצרים.
צבע הפיל ההודי הוא בין חום לאפור.
לפיל ההודי אצבע אחת בקצה החדק, בניגוד לפיל האפריקני שלו יש שתי אצבעות בקצה החדק.
הפיל ההודי שונה מקרובו האפריקני גם באוזניו הקטנות משמעותית, במצחו הכדורי, במספר אצבעות רגליו, במספר צלעותיו ובמיוחד באופיו המאפשר לרתום אותו לעבודה בשימוש האדם.
הוא משתמש באופן שונה בשילוב חדקו ורגליו, ותוקף באופן שונה.
משך היריון הפילות ההודיות הוא 22 חודשים.
משקל הגור הנולד מגיע ל-90 ק"ג.
פיליפ דאגלס "פיל" ג'קסון הוא מאמן עבר בכדורסל בליגת ה-NBA האמריקאית.
בעברו היה כדורסלן בקבוצת ניו יורק ניקס.
לג'קסון 13 תוארי אליפות בליגת ה-NBA (שתי אליפויות עם ניו יורק ניקס בתור שחקן, שש עם שיקגו בולס וחמש עם לוס אנג'לס לייקרס כמאמן), יותר מכל מאמן אחר בהיסטוריה של ה-NBA.
לדעת רבים, נחשב לאחד המאמנים הטובים ביותר בהיסטוריה של המשחק בכלל, וכן נחשב לאחד ממאמני הכדורסל הבולטים בארצות הברית בפרט.
ג'קסון נולד בדיר לודג' וגדל בגרייט פולס שבמונטנה.
הוריו, צ'ארלס ואליזבת, היו אנשי דת בכנסייה פנטקוסטלית בעלת דגש על אמונה בביאה השנייה של ישו.
הוא חי בראשית חייו בסגנון קפדני וצנוע, ולא ראה סרטים או רקד עד לתיכון.
מגיל צעיר עסק בספורט, שאותו העדיף על "כריעה על הברכיים בתפילה", ושיחק בקבוצות הכדורסל, הבייסבול וזריקת הדיסקוס של התיכון שבו למד.
אחיו, צ'אק, שיער לימים שפיל ואחיו עסקו רבות בכדורסל כי הייתה זו האפשרות היחידה שלהם לעשות את מה שילדים אחרים עשו.
כשחקן כדורסל בתיכון בדקוטה הצפונית הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות המדינה, ומשך את תשומת לבם של כמה סקואטים.
הערותיהם הגיעו לביל פיץ', שהחל לאמן את אוניברסיטת דקוטה הצפונית .
כשג'קסון סיים את לימודיו, הוא החל לשחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, ששיחקה בחטיבה השנייה של ה-NCAA.
בעונתו השנייה הגיעה הקבוצה למקום השלישי בטורניר החטיבה השנייה, ובעונתו השלישית למקום הרביעי בטורניר.
ב-1967 נבחר ג'קסון בסיבוב השני של דראפט ה-NBA בידי ניו יורק ניקס, ובעונתו הראשונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
הוא היה שחקן אול-אראונד, עם ידיים ארוכות למדי, כישרון התקפתי מוגבל ויכולת והבנה בהגנה.
עם הזמן הפך לחביב הקהל ולאחד המחליפים המוכשרים בליגה בקבוצת הניקס שזכתה באליפות פעמיים בתקופה בה שיחק, בשנים 1970 ו-1973. בעונת האליפות הראשונה לא שיחק בשל ניתוח לאיחוי חוליות בעמוד השדרה.
לאחר פרישתם של כמה משחקני החמישייה של הניקס לאחר עונת האליפות השנייה, היה ג'קסון לשחקן פותח בחמישייה.
הוא היה שחקן פיזי שהרבה להכות שחקנים אחרים, מעין גרסה מוקדמת של דניס רודמן, העיד לימים ריק טלנדר .
בעונת החזיק, יחד עם בוב דאנדרידג' ממילווקי באקס, בשיא העבירות האישיות לשחקן בליגה, עם 330 עבירות.
לאחר מכן שיחק שנתיים בניו ג'רזי נטס, שלאחריהן פרש ממשחק פעיל.
בסך הכל שיחק 12 עונות בליגת ה-NBA, ורשם במהלך הקריירה שלו כשחקן ממוצע של 6.7 נקודות למשחק.
בהשפעתו של רד הולצמן בחר לאמן לאחר תקופתו כשחקן מקצועני.
תחילה אימן בליגת העל הפורטו-ריקנית בכדורסל , ולאחר מכן את אולבני פטרונס בליגת ה-CBA, שאיתה זכה באליפות הראשונה שלו.
המוניטין שלו כהיפי המשויך לתרבות הנגד מנעה ממנו לקבל משרות אימון ב-NBA.
לאחר שלא התקבל למשרת עוזר המאמן בשיקגו בולס תחת סטן אלבק, כיוון שהגיע לראיון העבודה שלו כשהוא חובש כובע סומבררו רחב שוליים, קיבל את התפקיד בסופו של דבר בקיץ של שנת 1988, ומונה לעוזרו של מאמן הבולס, דאג קולינס.
אחרי שבמשחק אחד הורחק קולינס, וג'קסון פיקח על החזרה למשחק שבו ניצחה שיקגו, אמר עליו מייקל ג'ורדן, ש"כבר אז היה לי ברור שהוא יהיה המאמן הבא שלנו.
זה היה כאילו הוא הוציא אותנו ממערה".
לאחר שנה קיבל את תפקיד המאמן הראשי.
הוא זכה בשלוש אליפויות ברציפות בין השנים 1991 ו-1993, וחזר על ההישג בין השנים 1996 ו-1998. רוב הקרדיט על האליפויות בשיקגו כוון דווקא אל כוכב הקבוצה, מייקל ג'ורדן, אך הזכיות המרובות באליפות הביאו לג'קסון שם של מאמן מצליח ובכיר ב-NBA.
הוא עזב את שיקגו בולס בשנת 1998, ולאחר שנה שבה לא אימן כלל מונה למאמן לוס אנג'לס לייקרס.
הוא השלים בין השחקנים קובי בראיינט ושאקיל אוניל, שהרבו להסתכסך לפני בואו, וזכה גם בה בשלוש אליפויות רצופות, בין השנים 2000 ו-2002. ב-2004 העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA, אך הפסיד לדטרויט פיסטונס 4-1 בסדרה, ובסיום העונה עזב את הקבוצה.
הוא החליט לחזור כעבור שנה כדי לנסות ולהשיג אליפות עשירית, שתציב אותו במקום הראשון בהיסטוריה בקטגוריה זאת.
בעונת זכה עם הלייקרס באליפות המערב והגיע לגמר ה-NBA, אך הפסיד לבוסטון סלטיקס 4-2 בסדרה.
בעונת זכה ג'קסון עם לוס אנג'לס לייקרס באליפות העשירית שלו אחרי ניצחון 4-1 בסדרת הגמר על אורלנדו מג'יק, ובכך שבר את שיא אליפויות ה-NBA למאמן.
בעונת זכה ג'קסון עם לוס אנג'לס לייקרס באליפות ה-11 שלו אחרי ניצחון 4-3 בסדרת הגמר על בוסטון סלטיקס.
באוגוסט 2010 חתם ג'קסון חוזה לאמן את הלייקרס לעונה נוספת, שבסופה הפסיק לאמן את הלייקרס.
במרץ 2014, הוכרז פיל ג'קסון כנשיא קבוצת הניו יורק ניקס, תפקיד מקביל לזה של עמיתו, מאמן העבר האגדי פט ריילי, אשר משמש כנשיא קבוצת מיאמי היט.
כצעד ניהולי ראשון, פיטר ג'קסון בסוף העונה את כל הצוות המקצועי בקבוצה ובראשם את המאמן מייק וודסון, לאחר שהקבוצה לא עלתה למשחקי הפלייאוף.
ב-28 ביוני 2017 פוטר ג'קסון מתפקידו כנשיא ניו יורק ניקס אחרי שלוש שנים כושלות של הקבוצה.
בתקרת אולמה של שיקגו בולס ישנו דגל עם שמו של ג'קסון כזיכרון לשושלת הגדולה ועל תרומתו של ג'קסון להצלחת הקבוצה
פיל (פיליפ) האריס היה זמר, פזמונאי, מוזיקאי ג'אז, קומיקאי רדיו ומדבב אמריקאי.
עבודות דיבוב שביצע בסרטי אנימציה: באלו הדוב ("ספר הג'ונגל"), תומאס אומלי ("חתולים בצמרת") וג'ון הקטן ("רובין הוד").
שירו "מה שטוב לדוב" (1967) מתוך "ספר הג'ונגל" היה ללהיט והכניסוֹ לתודעת הקהל הצעיר, שלא הכיר אותו ככוכב הרדיו הגדול שהיה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. ב-1954 שיחק בסרט "הגבוהים והאדירים" בבימויו של ויליאם ולמן.
פיל ורוד (Pink Elephant) הוא ביטוי באנגלית בעל מספר משמעויות.
"לראות פיל ורוד" הוא ביטוי בלשון נקייה להזיות לשכרות הנגרמות במהלך הגמילה מאלכוהול.
ג'ק לונדון המתאר בספרו האוטוביוגרפי "John Barleycom" סוג אחד של אלכוהוליסט, כותב כי הוא "האדם שכולנו מכירים, טיפש, חסר דמיון, שמוחו מותש עד כדי חוסר תחושה מרימות; המהלך בצעדים רחבים, ברגלים כושלות, נופל לעיתים קרובות בצדי הדרך, הרואה, בשיא שכרותו, עכברים תכולים ופילים ורודים.
הוא הטיפוס עליו מבוססות הבדיחות בעיתונות ההומור."
בסרטו הקלאסי של וולט דיסני משנת 1941, "דמבו הפיל המעופף", קיים אזכור לפילים ורודים.
דמבו, לאחר ששתה בחדקו מים מדלי בו נמהל משקה אלכוהולי מזוקק, מתחיל לחוש הזיות ורואה "פילים ורודים במצעד".
מוזיקאי הג'אז סאן רה (Sun Ra) ביצע בשנות ה-70, יחד עם להקתו Arkestra, את השיר המופיע בסרטו של דיסני.
הוא טען כי ביצוע השיר נועד להרגיע את האנושות כדי למנוע מלחמה גרעינית.
בשירו של ז'אק ברל "ז'אקי" הוא אומר "אני יודע כי גם אם אהיה שתיין, אשיר כל לילה לפילים הוורודים את השיר העגום מן התקופה שבה נקראתי ז'אקי".
באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" - "The Simpsons: D'oh-in' in the Wind", הוזה ברני גרמבל, תחת השפעת סם, על מפלצת.
הוא שותה במהירות בירה והדבר גורם להופעת פיל ורוד המשמיד את המפלצת.
הביטוי הופיע גם בסדרת קריקטורות אמריקאית בשם "Maakies", המאוירת על ידי Tony Millionaire, בפרק הנקרא "It's The Early Bird!
גרסה שונה במקצת של הפיל הוורוד הופיעה בסדרת הסרטים המצוירים לוני טונס, שבה שיכור רואה פיל (אפור) מביט בשעונו, מודיע לפיל: "אתה מאחר!", ואז גורר עצמו משם כשהוא אומר "הוא תמיד היה ורוד".
מבשלת הבירה Huyghe, בעיר מל (Melle) שבבלגיה, מייצרת מספר סוגי בירה, כולל אחת הנקראת "הזיות גמילה" (Delirium Tremens).
על תווית הבקבוק מצויר פיל ורוד.
"פילים ורודים" הוא גם אחד הכינויים בעגה (סלנג) לסם LSD, ומקורו כנראה בציור שהופיע על ניירות הסם בסוף שנות התשעים.
"פילים ורודים" הוא הכינוי העממי לצמח הגדל בצפון אמריקה ואשר שמו המדעי Pediculanis groenlandica וזאת בגלל צורתם של הפרחים.
"פיל ורוד" הוא גרסה אחת לביטוי האנגלי the elephant in the room (הפיל בחדר) שמשמעותו: דבר שכולם מודעים לו אך איש לא ישוחח עליו.
"הפילים הוורודים" הוא שמה של קבוצה בינלאומית של פעילים פוליטיים המוקדשת לקידום שיתוף פעולה בין אירופה לצפון אמריקה (Atlanticism) וכן לקידמה מינית ברחבי תבל.
"פילים ורודים" הוא גם כינוי גנאי ללוג קאבין רפובליקנס, שדולה של הומוסקסואלים במפלגה הרפובליקנית בארצות הברית.
סמלה של המפלגה הרפובליקנית האמריקאית הוא הפיל, בעוד הצבע הוורוד משויך להומוסקסואלים , שהוא שינוי מן הצבע האדום שאותו אימצה המפלגה מאז שנת 2000.
גופים עסקיים אחדים בחרו להיקרא בשם "פיל ורוד":
פיל ורוד הוא שמה של חברת תקליטים הולנדית שהייתה ידועה מאוד בשנות השישים ותחילת שנות השבעים.
"כחול מזעזע" (Shocking Blue) הייתה אחת הלהקות שהקליטו בחברה זו.
פיל ורוד הוא שמה של חברת טכנולוגיית מידע הולנדית.
פיל ורוד הוא שמו של מועדון לילה ידוע בעיר ניו יורק.
פיל ורוד הוא גם שמה של להקה המופיעה בתקליטור של טייסטו (Tiesto) בשם "In the Search of Sunrise 5", ברצועה הנקראת LAX.
"תופעת הפיל הוורוד" הוא כינוי לתופעה פסיכולוגית-מיסטית המתרחשת כאשר אדם נחשף לראשונה לפרט או אירוע מסוים בחייו ולאחר זמן קצר מאוד נחשף אליו שוב ללא התערבות מצידו.
לדוגמה, ראיית פילים ורודים וחשיפה מקרית, יום לאחר, מכן לציור של פיל ורוד ממקור אחר.
זוהי תופעה נפוצה מאוד ונחשבת להרבה מעבר לצירוף מקרים; בתרבויות רבות אף מאמינים כי תופעת הפיל הוורוד מקושרת ישירות לגורל ובאה לרמוז לאדם שהוא באיזון וסנכרון נכון עם הטבע והעולם.
כמו שנאמר "לעקוב אחרי הפילים הוורודים בדרך אל האושר".
המוטציה של הפיל הלבן נראית לעיתים קרובות בצבע ורוד דווקא.
פילים כאלו מצויים בעיקר בקמבודיה.
גור פילים ורוד אמיתי נצפה בשנת 2009 בבוטסואנה שבאפריקה.
פיל אייבי הוא שחקן פוקר מקצועי אמריקאי.
אייבי זכה באחד עשר צמידי אליפות העולם בפוקר, פעם אחת בסבב הפוקר העולמי ובחמישה גביעי סבב טריטון.
אייבי נחשב לאחד משחקני הפוקר הטובים בעולם וב-2017 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
אייבי נולד בקליפורניה וגדל בניו ג'רזי, החל לשחק פוקר באטלנטיק סיטי בהיותו נער, בעזרת תעודת זהות מזויפת.
הוא זכה להצלחה ועם השנים דבק בו הכינוי "טייגר וודס של הפוקר", על שם שחקן הגולף האפרו-אמריקאי המפורסם.
ב-2006 היה חלק מקבוצה של שחקני פוקר מקצועיים בשם "The Corporation", אשר שיחקה טקסס הולדם נגד המיליארדר אנדי בייל במשחק המזומן הגדול ביותר בעולם עד לאותו המשחק.
עד למשחק נגד אייבי, בייל הרוויח מחברי הקבוצה השונים כ-10 מיליון דולר.
ביומיים הראשונים אייבי ובייל שיחקו בבליינדים של 30,000\60,000 דולר וביום השלישי בבלינדים של 50,000\100,000. בתום שלושת ימי המשחק אייבי הרוויח מבייל כ-16.6 מיליון דולר, שהחזירו את הקבוצה לרווח כנגד בייל.
רבים מעמיתיו ומומחי פוקר שונים רואים בו כשחקן הפוקר הטוב בעולם, וב-2017 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
אף על פי שהתמחותו העיקרית היא במשחקי מזומן בסכומים גדולים, הוא זכה באחד עשר צמידים באליפות העולם בפוקר והוא מדורג במקום השני בטבלת זכיות בצמידים.
בצמיד ה-11 שלו והראשון לאחר עשור מהקודם, זכה ב-2024 כשניצח בטורניר אליפות ה-Limit 2-7 Triple Draw, ובפרס של כ-347 אלף דולר.
נכון ליוני 2024, אייבי זכה בסך של כ-45.3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-10 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
ב-2014 תבע את הקזינו בורגטה בניו ג'רזי מכיוון שלא העבירו לו סכומי זכייה בסך 10 מיליון דולר בהם זכה במשחק באקארה.
לטענת הבורגטה, אייבי, יחד עם שותפה הסינית צ'נג יין סאן, השתמשו בטכניקה המוכרת בשם Edge Sorting על מנת להשיג יתרון לא הוגן מול הקזינו.
הם ביקשו שהקלפים יעורבבו רק על ידי מכונה ולא יוחלפו כל כמה זמן כנהוג ושהדילרים יהיו נשים דוברות סינית בלבד, ובעזרת צפייה בגב הקלף הם יכלו לזהות קלפים מסוימים.
לאחר דיונים בבית משפט, בקשתו נדחתה.
בהמשך ניהל תביעה בבית המשפט העליון באנגליה כנגד קזינו קרוקפורדס שבלונדון, אשר גם שם לטענת חוקרים מטעם הקזינו אייבי ויין סאן השתמשו בטכניקת ה-Edge Sorting.
גם תביעה זו נדחתה לאחר שבית המשפט קבע כי אייבי זכה בהימורים בדרכי מרמה.
אייבי מתגורר בלאס וגאס, לאחר שהתגרש מאשתו לוסייטה, ב-29 בדצמבר 2009.
פיליפ ג'רום הלמות ג'וניור הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה ב-17 צמידי אליפות העולם בפוקר, יותר מכל שחקן אחר.
בשל המזג החם המאפיין אותו הוא מכונה "פרחח הפוקר" (Poker Brat).
הלמות נבחר להיכל התהילה של הפוקר ב-2007.
ב-1989 זכה הלמות באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר, והיה לצעיר ביותר שעשה זאת, עד זכייתו של פיטר איסטגייט ב-2008. במהלך השנים זכה בצמידים נוספים בגרסאות שונות של טקסס הולדם, וב-2007 זכה בצמיד ה-11 שלו, ובכך עבר את דויל ברונסון וג'וני צ'אן, שזכו ב-10 צמידים כל אחד.
ב-2012 זכה לראשונה בצמיד בטורניר שאיננו טקסס הולדם, כאשר ניצח את בטורניר Seven-Card Razz.
באותה השנה זכה באירוע המרכזי באירופה אשר התקיים בקאן שבצרפת.
ב-2015 זכה בצמיד ה-14 שלו, כאשר ניצח את אליפות ה-Seven-Card Razz.
ב-2018 ניצח בטורניר טקסס הולדם נוסף, עם סך כניסה של 5,000 דולר.
ב-2023 הגדיל את פער זכיותיו, כאשר זכה בצמיד ה-17 שלו בטורניר Bounty טקסס הולדם.
הלמיות הופיע ב-5 שולחנות גמר במסגרת סבב הפוקר העולמי, מתוכם פעם אחת סיים במקום השני, בטורניר שהתקיים ב-2017.
הוא נהג להופיע בתוכניות פוקר רבות, והיה חבר קבוע בתוכנית High Stakes Poker ברשת GSN.
ב-2007 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
נכון ליולי 2023, הלמות זכה בסך של כ-29.8 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-17 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
לצד העובדה שהלמות ידוע כאחד שחקני הפוקר הטובים בעולם, הוא גם ידוע לשמצה בתגובותיו להפסדיו, הבאות לידי ביטוי בעיקר בדיבור לא ראוי למתחריו.
לאחר שהפסיד יד במהלך טורניר ב-2005, אמר על יריבו כי הוא "כל כך גרוע, שהוא אפילו לא יכול לאיית פוקר".
ב-2008 כעס הלמות על שחקן רומני בשם כריסטיאן דרגומיר, על כך ששיחק לטענתו בצורה טיפשית, ביקר את משחקו במשך זמן ארוך ואף קרא לו "אידיוט" מספר פעמים, עד אשר נענש והורחק לסיבוב משחק.
במהלך השנים אמר משפטים אשר הפכו למטבעי לשון בעולם הפוקר, כמו "אני יכול להתחמק מכדורים, מותק!" ו"אם מזל לא היה מעורב, הייתי מנצח בכל טורניר".
הלמות ידוע בכניסותיו הגרנדיוזיות לאירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר.
באליפות העולם ב-2007 תכנן להגיע לתחרות באמצעות מכונית מרוץ, ומלווה ב-11 נערות (אחת לכל צמיד), אך ריסק את המכונית זמן קצר לפני פתיחת האליפות.
באליפות העולם ב-2008 הגיע לבוש כחייל, וב-2009 לבוש כאל יווני.
בדצמבר 2008 שיחק הלמות באתר האינטרנט אולטימטבט, אשר היה מעורב בניהולו.
הוא הרוויח קופה בשווי 5,599 דולרים, על אף שהיד הסופית שלו הייתה פחות טובה מיריבו.
יד זו יצרה מחלוקת רבה סביב הלגיטימיות והאמינות של ענף הפוקר באינטרנט, והיה אחד ממספר אירועים שהובילה לחקירה מקיפה של כנגד אולטימטבט על ידי הממשל האמריקאי, וחשיפת בעיות באתר ההימורים.
הלמות נולד בוויסקונסין, ולמד שלוש שנים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, עד שפרש על מנת לשחק פוקר בצורה מלאה.
הוא נשוי לקת'י סנבורן ואבא לשני בנים.
בשנת 2009 פרסם הלמות ספר, בו הוא מספר כיצד 20 שחקני פוקר, מהטובים בעולם, נהפכו למקצוענים.
פיליפ אנדרו באב (נולד ב-30 בנובמבר 1970 בלאמבת', לונדון) הוא כדורגלן בינלאומי לשעבר אירי-יליד אנגליה, אשר שיחק במרבית הקריירה שלו כבלם.
באב החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת מילוול כשחקן הסגל המורחב של הקבוצה בשנת 1988, אך לא הספיק לשחק אפילו משחק רשמי אחד עד שחתם בקבוצת ברדפורד סיטי בקיץ 1990, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה השלישית באנגליה.
כבר בהופעת הבכורה שלו ככדורגלן מקצועני בברדפורד, כבש באב שער לאחר שעלה כמחליף בניצחון 1–2 מול רדינג במשחק ליגה, ב-8 בספטמבר 1990. באותה העונה, באב שיחק 34 משחקי ליגה בהם כבש 10 שערים, דבר שהפך אותו לאחד משחקני ההגנה הפוריים ביותר במסגרת הפוטבול ליג באותה העונה.
בעונה שלאחר מכן באב שיחק ב-46 משחקי ליגה וכבש בהם 4 שערים.
למרות כל זאת, ברדפורד לא הצליחה להעפיל לפרמייר ליג בסיום העונה, ולאחר שקובנטרי סיטי הציעה עבור שירותיו 500,000 פאונד, הקבוצה נאלצה להסכים להצעה והעבירה אותו לקובנטרי ב-21 ביולי 1992.
כבר בעונתו הראשונה בקובנטרי באב פילס את דרכו להרכב הבכיר של המועדון, שנמנה בין האבות המייסדים של ליגת הפרמייר ליג המודרנית.
על אף כל התחזיות לגבי היכולת של קובנטרי לשרוד בליגה, היא הצליחה להימנע מירידה בסיומה של עונת 1992–1993, לאחר שסיימה במקום ה-15 בטבלה, וכל זאת לאחר שאת מרבית העונה העבירה קובנטרי בחמשת המקומות הראשונים של הליגה.
בעונת 1993–1994, באב המשיך לשמור על כושר טוב, וסייע לקובנטרי לסיים במקום ה-11. בעונה שלאחר מכן, הספיק לשחק רק 3 משחקים עבור קבוצתו לפני שנרכש על ידי ליברפול תמורת 3.6 מיליון פאונד, ב-1 בספטמבר 1994. לאחר עסקה זו, באב נחשב לשחקן ההגנה היקר ביותר בכדורגל האנגלי.
בליברפול, באב התקשה להסתגל לסגנון המשחק של מאמנו רוי אוונס, אף על פי ששותף באופן קבוע במשחקי הקבוצה ואף סיים עמה במקום הרביעי בליגה בשנת 1995 בנוסף לזכייה בגביע הפוטבול ליג.
בשנת 1996, סיימו באב וליברפול במקום השלישי בליגה, וליברפול שמרה על מקומה בצמרת גם בעונות שלאחר מכן - מקום רביעי ב-1997 ושלישי ב-1998. כאשר ז'ראר הוייה קיבל את משרת האימון במועדון בעונת 1998–1999, מעמדו של באב בקבוצה ירד ועקב כך הוא הושאל לטרנמיר רוברס.
בקיץ 2000, סיים את חוזהו בליברפול, וחתם במועדון הפורטוגלי ספורטינג ליסבון.
בעונתו השנייה בפורטוגל זכה בתואר "שחקן ההגנה של העונה", כאשר קבוצתו זכתה בדאבל, בליגת העל הפורטוגלית וגם בגביע הפורטוגלי.
לאחר עונתו השנייה בליסבון, חתם באב בסנדרלנד, והיה שותף לירידת המועדון לליגת המשנה האנגלית, בסוף עונת 2002–2003. בסיום העונה שלאחר מכן, פרש באב מכדורגל, לאחר שסנדרלנד החמיצה בקושי את העלייה חזרה לפרמייר ליג והודחה בחצי גמר גביע ה-FA.
אחרי שבחר לייצג את אירלנד במקום מולדתו, אנגליה, באב שיחק 35 פעמים עבור הנבחרת האירית, כולל 4 משחקים מלאים במסגרת מונדיאל 1994, לאחר שאירלנד העפילה לשמינית גמר הטורניר.
משחקו האחרון עבור נבחרתו, היה ב-7 בספטמבר 2002, משחק
מוקדמות יורו 2004 נגד רוסיה במוסקבה.
במהלך משחקו האחרון, הוא נכנס כמחליף בדקה ה-85 של המשחק, ובנגיעתו הראשונה בכדור הסיטו לשערו הוא שבו עמד שיי גיבן, וגרם לשער עצמי.
בסיום המשחק, אירלנד הפסידה 2–4.
פיליפ דייוויד אוקס היה זמר מחאה ופזמונאי אמריקאי בסגנון פולק ופולק רוק.
כתב מאות שירים בשנות ה-60 והוציא בחייו שמונה תקליטים.
היה ידוע בשנינותו, בהומור העוקצני של שיריו, בגישה הומניסטית ובאקטיביזם פוליטי.
אוקס, שהעיד על עצמו שהוא "סוציאל-דמוקרט שמאלני", הופיע באירועים פוליטיים רבים, בהם הפגנות מחאה ואסיפות נגד מלחמת וייטנאם ובעד זכויות אדם.
שיריו זכו לאורך השנים לגרסאות כיסוי של אמנים רבים.
לאחר שנים של כתיבה פורה בשנות ה-60, התערערה יציבותו הנפשית של אוקס באמצע שנות ה-70. הוא נהג לשתות לשוכרה, התגורר זמן מסוים ברחובות, ודיבר על התאבדות.
ב-1976 עבר לגור אצל אחותו, ואובחן כלוקה במאניה דפרסיה ואלכוהוליזם.
מספר חודשים מאוחר יותר שם קץ לחייו בתלייה.
פיליפ אנתוני "פיל" ג'ונס הוא כדורגלן עבר אנגלי המזוהה עם מנצ'סטר יונייטד במדיה שיחק ברוב הקריירה.
ג'ונס הצטרף לקבוצת הנוער של בלקברן רוברס בשנת 2002, וחתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון לקראת עונת 2009/2010. הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת הגיעה ב-22 בספטמבר 2009, במשחק גביע הליגה מול נוטינגהאם פורסט, ועד לסיום אותה עונה צבר בסך הכל עשר הופעות.
בעונה שלאחר מכן ג'ונס רשם 26 הופעות במדי בלקבורן, והפך לשחקן מפתח בקבוצה.
הופעותיו המרשימות של ג'ונס בגילו הצעיר החלו למשוך עניין מקבוצות גדולות באנגליה, וב-13 ביוני 2011 אישר המועדון כי הושג הסכם על העברתו של ג'ונס למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום של 16.5 מיליון ליש"ט.
ג'ונס חתם על חוזה לחמש שנים במנצ'סטר יונייטד, וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק מגן הקהילה מול היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי, כשעלה כמחליף במחצית בניצחון 2–3. ג'ונס התאקלם בקבוצתו החדשה במהירות רבה והפך לשחקן הרכב במשחקים הבאים, כולל שלושה בישולים בניצחונות מול טוטנהאם וצ'לסי.
פיליפ אדוארד "פיל" הארטמן היה שחקן, קומיקאי, תסריטאי, וגרפיקאי קנדי.
הארטמן נולד בעיר בראנטפורד, דרום אונטריו שבקנדה למשפחה נוצרית-קתולית.
הארטמן ומשפחתו עברו לארצות הברית כאשר היה בן 10. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג' עם תואר באמנויות גרפיות, החל לעצב עטיפות לאלבומים של להקות כמו פוקו ואמריקה.
בשנת 1975 הצטרף הארטמן לקבוצת הקומיקאים "The Groundlings", ושם הוא סייע לקומיקאי פול רובנס לפתח את הדמות הנודעת פיווי הרמן.
הארטמן לקח בהמשך חלק בכתיבת התסריט לסרט הקולנוע "ההרפתקה הגדולה של פיווי", וביצע מספר הופעות אורח בתוכנית של רובנס "Pee-wee's Playhouse".
הארטמן זכה להכרה במהלך סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 כאשר הוא הפך לחבר צוות בתוכנית המערכונים האמריקנית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב".
הוא נשאר בצוות הקבוע של התוכנית במשך 8 עונות.
בשנת 1989 זכה בפרס אמי על חלקו בתוכנית.
בשנת 1995 הארטמן החל לככב בתפקיד מגיש החדשות האגוצנטרי ביל מקניל בסיטקום "עיקר החדשות".
במקביל דיבב את דמויות המשנה הבולטות ליונל האץ, וטרוי מקלור בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון".
כמו כן, במהלך שנות ה-90 השתתף בתפקיד אורח בסרטים שונים, בהם "סי.בי.
הארטמן התגרש פעמיים בחייו לפני שהתחתן עם ברין אומדאל בשנת 1987. לזוג נולדו בהמשך שני ילדים.
ברין סבלה מהתמכרות לאלכוהול ולסמים, ונכנסה מספר פעמים למוסדות גמילה.