tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מספר פרק כותרת אורך פרק תאריך שידור מקורי1Zero Six Nine50 דקות27 בספטמבר 20192Skyline Shines47 דקות27 בספטמבר 20193What I Mean57 דקות27 בספטמבר 20194Storm58 דקות27 בספטמבר 20195Rose in Concrete66 דקות27 בספטמבר 20196Angel or Devil61 דקות27 בספטמבר 2019
עסקאות שחרור שבויים ישראלים מתייחסות לחילופי שבויים במהלך הסכסוך הישראלי-ערבי.
מדינת ישראל החליפה שבויים עם שכנותיה הערביות, וכן שחררה כ-7,823 אסירים ביטחוניים פלסטינים כדי להבטיח חופש עבור 112 שבויי צה"ל וחטופים ישראלים, וכדי להשיב את גופותיהם של שמונה אחרים.
עסקת חילופי השבויים הראשונה התרחשה לאחר מלחמת העצמאות בשנת 1948, אז החליפה ישראל שבויי מלחמה מצבאות ערב, בתמורה לכל החיילים והאזרחים הישראלים שנפלו בשבי במהלך המלחמה.
ב-8 בדצמבר 1954 נחטפו ועונו על ידי צבא סוריה חמישה חיילי צה"ל שפעלו בגבול סוריה.
אחד החיילים, אורי אילן, התאבד בשבי לאחר ששוביו שיקרו לו כי חבריו ליחידה נהרגו.
ארבעת השבויים שנותרו בחיים וגופתו של אילן הוחזרו ב-29 במרץ 1956 בתמורה ל-40 חיילים סורים שנתפסו במהלך פעולות צבאיות שונות בישראל.
ב-1956, בעקבות מלחמת סיני, החליפה ישראל 5,500 אסירים מצרים שנשבו במהלך הלחימה ו-77 אחרים שנשבו במהלך פעולות צבאיות מלפני המלחמה, בתמורה לטייס ישראלי שנשבה במהלך המלחמה, ושלושה חיילים שנשבו לפני המלחמה.
ב-23 בספטמבר 1957 עצר חיל הים המצרי, את ספינת הדייג הישראלית דורון, שעסקה בדייג מול חופי אל עריש.
על סיפונה היו שישה מלחים, חמישה ישראלים ורב חובל איטלקי.
ולאחר מכן עצרה ישראל, מול חוף זיקים ספינת דיג מצרית עליה שישה מלחים.
ב-28 בינואר 1958 שוחררו מלחי הדורון בתמורה לשחרור המלחים המצריים.
ב-6 ביוני 1958 הוחלף עם ירדן האזרח עזרא סוריאנו, שחצה בטעות את הגבול באזור הכפר מלחה בירושלים, תמורת מוחמד עבדול האדי אלגסאס, שנתפס בשנת 1955 באזור בית גוברין ונשפט למאסר בגין הסתננות.
ב-1 בפברואר 1962 החליפה סוריה את גופתו של חייל ישראלי בתמורה לחייל סורי בשבי שנשבה בשבי הישראלי.
ב-21 בדצמבר 1963 הוחלפו 11 חיילים ואזרחים ישראלים שנתפסו על ידי סוריה לאורך כל השנים מאז עצמאות ישראל ב-18 אסירים סורים בישראל.
ב-1967, בעקבות מלחמת ששת הימים, שבתה ישראל 4,338 חיילים מצרים ו-899 אזרחים, 553 חיילים ירדנים ו-366 אזרחים, 367 חיילים סורים ו-205 אזרחים, בעוד 15 חיילים ישראלים וגופות של שניים נוספים נפלו בשבי הערבי.
מרגלים ישראלים שנכלאו במצרים מאז שנות החמישים, שני מפקדים ימיים שנתפסו זמן קצר לאחר המלחמה, וגופת חייל ישראלי שנחטף שנה לפני המלחמה ומת לאחר מכן בכלא שוחררו אף הם.
ב-2 באפריל 1968 שוחררו 12 חיילים ירדנים שנפלו בשבי בפעולת כראמה בתמורה לגופתו של חייל ישראלי שנעלם.
הירדנים היו אמורים להחזיר שתי גופות נוספות, אך בארונות הקבורה נמצא כי הם מכילים אבק בלבד, והחיילים עדיין נעדרים.
ב-1 בינואר 1970 נחטף שומר לילה במטולה, שמואל רוזנווסר, על ידי הפת"ח.
יותר משנה לאחר מכן שוחרר רוזנווסר בתמורה למחמוד חיג'אזי, אסיר פת"ח בישראל.
חיג'אזי נפצע ונתפס בהתקפה הצבאית הראשונה של פת"ח על ישראל, ב-1 בינואר 1965, ונידון ל-30 שנות מאסר.
ב-9 ביוני 1972 לכד כוח צה"ל 5 קצינים סורים שסיירו בסמוך לגבול ישראל–לבנון.
הם הוחלפו מאוחר יותר בתמורה לשלושה טייסים ישראלים ששהו בשבי הסורי.
ב-3 ביוני 1973 הוחלפו 3 טייסי חיל האוויר הישראלי שהיו בשבי הסורי במשך שלוש שנים בתמורה ל-46 אסירים סורים.
ב-15–22 בנובמבר 1973, לאחר מלחמת יום כיפור, מצרים וסוריה לקחו בשבי 293 שבויים ישראלים, ואילו ישראל שבתה 8,372 מצרים, 392 סורים, 13 עיראקים ו-6 מרוקאים.
במהלך חילופי הדברים החליפו שני הצדדים גם שבויים ממלחמת ההתשה.
ב-4 באפריל 1975 החזירה מצרים את גופותיהם של 39 חיילי צה"ל שנהרגו במהלך מלחמת יום כיפור תמורת 92 מחבלים ואסירים ביטחוניים שהוחזקו בישראל.
ביוני 1975, שחררה ישראל 20 אסירים תושבי רצועת עזה לבין חצי האי סיני.
בתמורה, מצרים העניקה לישראל את גופותיהם של אליהו חכים ואליהו בית צורי, שני לוחמים יהודים מהלח"י.
ב-5 באפריל 1978, אירעה תקרית שבה מספר חיילים יצאו עם רכב לטיול בדרום לבנון.
באותה עת טרם השלים צה"ל את נסיגתו לאחר מבצע ליטני.
הרכב חצה את קווי צה"ל ובהיתקלות עם מחבלים, נהרגו 4 מהחיילים, אזרח וחייל חמקו מהמחבלים וחזרו בשלום ונשבה חייל המילואים אברהם עמרם.
לאחר כמעט שנה בשבי ארגונו של אחמד ג'בריל, הוחזר עמרם תמורת 76 מחבלים שפוטים, בהם רימה טנוס, מחוטפי מטוס סבנה.
עסקה זו מכונה לעיתים עסקת ג'יבריל הראשונה.
ב-3 בספטמבר 1982, ארבעה לוחמי פת"ח פלסטינים הפתיעו מאחז צה"ל ליד בהמדון שבמרכז לבנון.
מפקד החוליה הפלסטינית היה אייסה חג'ו.
שמונה חיילי צה"ל מחטיבת הנח"ל נכנעו ללא קרב ונלקחו בשבי הפלסטינים.
התנהגותם נחשבה ל"לא מקובלת" על ידי הרמטכ"ל משה לוי.
החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, הפרו-סורית, בראשות אחמד ג'יבריל, עזרה ללוחמי פת"ח ושבוייהם והחזיקה בשניים מהשבויים הישראלים.
ב-26 ביוני 1984 החליפה ישראל 291 אסירים סורים וגופות של 72 אחרים בתמורה לשישה ישראלים וחמש גופות.
ב-21 במאי 1985 - נערכה עסקת ג'יבריל, במסגרתה שוחררו 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים שישבו בבתי כלא בישראל בתמורה לשחרור שלושה חיילי צה"ל שנתפסו בלבנון בידי ארגונו של אחמד ג'יבריל - יוסף גרוף, ניסים סאלם וחזי שי.
ביולי 1985 ישראל שחררה יותר מ-700 עצורים לבנונים.
מנהיגי השיעים אומרים כי חופשם הובטח בתמורה להחזרתם של 39 נוסעים זרים מחטיפת טיסה 847 של TWA.
ישראל מכחישה דבר זה עד היום.
ב-18 באוקטובר 2011 שוחרר חייל חיל השריון גלעד שליט, שנשבה בידי הארגון הפלסטיני חמאס בשנת 2006, בתמורה ל-1027 אסירים פלסטינים שהוחזקו בישראל.
זאת לאחר עסקה מקדימה שבמסגרתה ב-2 באוקטובר 2009 שוחררו 20 מחבלות בתמורה לסרטון וידאו בו נראה החייל.
מאז מבצע צוק איתן בשנת 2014 ניהלה ישראל משא ומתן עם חמאס על עסקה שבמסגרתה יוחזרו לידיה גופות החיילים הדר גולדין (שגופתו הושבה לישראל ב-9 בנובמבר 2025) ואורון שאול (אשר חולץ בפעילות צבאית של צה"ל בעזה ב-19 בינואר 2025) והאזרחים הישראלים שנכנסו לרצועת עזה.
מאז אוקטובר 2023 ניהלה ישראל משא ומתן עם חמאס גם על עסקאות לשחרור הישראלים שנחטפו לעזה במתקפת הפתע בתחילת מלחמת חרבות ברזל.
ב-22 בנובמבר 2023 אישרה ממשלת ישראל עסקה לפיה ישוחררו חמישים חטופים משבי חמאס בתמורה לשחרורם של 150 אסירים והפוגה של ארבעה ימים בלחימה ברצועת עזה.
בפועל ההפוגה בלחימה נמשכה 7 יממות ושוחררו במסגרתה 80 נשים וילדים ישראלים תמורת שחרור 240 אסירים.
בנוסף, שוחררו שלא במסגרת ההסכם, ישראלי אחד בעל אזרחות רוסית, ו-24 בעלי אזרחות זרה.
ב-17 בינואר 2025 נחתם הסכם בדוחה שבמסגרתו בין 19 בינואר 2025 לבין 27 בפברואר 2025 שוחררו 30 חטופים חיים (כולל שניים שנחטפו לפני המלחמה), ושמונה חטופים חללים.
בין המשוחררות היו חיילות צה"ל שנשבו.
ב-9 באוקטובר 2025 נחתם הסכם בשארם א-שייח לשחרור כל החטופים (החיים והחללים) שנותרו בשבי, שבמסגרתו ב-13 באוקטובר 2025 שוחררו 20 החטופים החיים שנותרו בשבי, ונכון ל-11 בינואר 2026 הוחזרו 27 חטופים חללים (כולל גופתו של החייל הדר גולדין שנחטפה בצוק איתן).
עסקי אוויר (ביידיש: לופט געשעפט; בגרמנית: Luftgeschäft) הוא כינוי גנאי לעסקים לא יצרניים המבוססים על סחר במוצרי הון לא פיזיים.
השם מרמז על פרנסה שאינה כוללת עבודה בעלת תועלת ואף טפילות.
פרנסה מעסקי אוויר הוא אחד הסטראוטיפים שיוחסו ליהודי גלותי שהוצב כנגד היהודי החדש שעוסק בחקלאות ותעשייה.
דב בר בורוכוב תיאר את המבנה התעסוקתי של יהדות אשכנז כ"פירמידה הפוכה": בסיס צר בו יהודים מועטים עוסקים בפעילות יצרנית בתחומי התעשייה וחקלאות.
מעליו החלק העליון והרחב הכולל את רוב היהודים העוסקים בעסקי אוויר שונים, בעיקר מתווכים, סוחרים ומלווים בריבית.
בעברית ישראלית הביטויים "לופט גשעפט", "עסקי אוויר" ו"עבודות חרטא" (Bullshit Jobs) שימשו בעבר ועדיין משמשים במידה פחותה ככינוי גנאי לעיסוקים שונים, בין היתר: ספרות ואמנות, עריכת דין, השקעות בשוק ההון ובבורסה לניירות ערך, עסקי מסחר ופיננסים לסוגיהם, שיווק רשתי, והשקעה במטבע וירטואלי.
לדוגמה, יש המשווים בין איש העסקים נוחי דנקנר וקבוצת אי די בי חברה לאחזקות לבין התעשיין סטף ורטהיימר וקבוצת ישקר, כדי להמחיש את ההבדל בין עסקי אוויר לבין תעשייה יצרנית.
חברה ישראלית מכרה כגימיק בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים, קופסאות שימורים הדומות לקופסאות סרדינים ובהן אוויר בלבד, ועליהן כתוב (באנגלית) – "אוויר טהור מארץ הקודש".
היצרן על פי הכתוב היה חברת "לופט געשעפט" (עסקי אויר).
המוצר נחל הצלחה בקרב חנויות התיירים.
עסק משפחתי היא סדרת טלוויזיה קומית של נטפליקס.
כתב וביים את הסדרה איגור גוטסמן, ולה שלוש עונות, כל אחת בת שישה פרקים.
הסדרה עוסקת במשפחת חזן, משפחה יהודית צרפתית, שעוברת מעסקי בשר כשר לגידול קנאביס.
ז'ראר חזן הוא קצב אלמן המפעיל אטליז כשר בפריז.
הוא מעוניין שבנו ז'וזף ייכנס לעסק במקומו, אך ז'וזף שקוע במיזמים כושלים שונים.
הבת הצעירה אור היא מנהלת החשבונות של האטליז, והיא צופה לו כישלון כלכלי עקב ניהול גרוע של ז'ראר.
הסבתא לודמילה רוזנברג, חמותו של ז'ראר, היא חלק מהמשפחה.
אוליביה פאריינטה הוא סוחר בגדים שעקב היותו יתום גדל במשפחת חזן והפך לחלק מהמשפחה.
ז'וזף הוא בן זוגה של עאידה המוסלמית, אחותו של ידידו עלי, והוא אינו מוצא אומץ לספר על זוגיות זו למשפחתו ולאח נוסף של עאידה, יוסף, שהוא אסיר משוחרר.
קלמנטין, בתו של שר הבריאות הצרפתי וידידה של ז'וזף, מגלה לז'וזף בסוד שאביה עומד לפעול ללגליזציה של קנאביס.
ז'וזף מחליט להסב את האטליז לעסק לגידול קנאביס, כדי לכבוש את השוק כשהלגליזציה תיכנס לתוקף.
כדי לשכנע את אביו לצעד זה הוא מגייס את הזמר אנריקו מסיאס, המופיע בסדרה בתפקיד עצמו.
ז'ראר הוא מעריץ של מסיאס, ולכן השכנוע מצליח.
כל החבורה נרתמת למיזם הקנאביס, שתחילתו ברכישת ייחורים באמסטרדם מידיד ותיק של לודמילה, שמתגלה כמומחית לגידול קנאביס משובח.
את הקנאביס הם מגדלים באסם של המשפחה, שלידו פועלת תחנת משטרה, מה שמצריך זהירות יתרה בהסתרת הפעילות, במיוחד משום שאחת השוטרות, אלודי, היא אהובתה של אור.
את הקנאביס מוכרת המשפחה לז'ורס, מנהיגה של ארגון פשע.
ז'ראר מתחיל לעשן מהקנאביס שגידל, ופונה לטיפול גמילה, שם הוא פוגש את קתרין, שמתאהבת בו.
בעונה השנייה של הסדרה ז'ראר, ז'וזף ואליביה נכלאים עקב עסקי הסמים שלהם, אך בסוף העונה הם וכל יתר בני המשפחה נחטפים על ידי קתרין, שמתגלה כראש ארגון פשע קולומביאני.
עונה ראשונה של הסדרה עלתה לנטפליקס ב-27 ביוני 2019. עונה שנייה עלתה לנטפליקס ב-11 בספטמבר 2020, ועונה שלישית עלתה לנטפליקס ב-8 באוקטובר 2021.
עסלין היה כפר ערבי בהרי ירושלים בגבול שפלת יהודה, שהיה ממוקם זה 20 ק"מ ממערב לירושלים.
אוכלוסיית הכפר מנתה 302 תושבים והוא נכבש על ידי כוחות ישראליים, מהגדוד הרביעי של חטיבת הראל, ב-14 ביולי 1948 במהלך מבצע דני, ותושביו ברחו.
מושב אשתאול נבנה על אדמת הכפר.
עסלין הייתה ממוקמת במרחק קצר מהכפר אישוע, שהיה ממוקם בעמק שמדרום מזרח לו, סמוך לכביש המשני שחיבר בין באב אל ואד לבית ג'יברין (היום כביש 38).
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע עסלין עם 14 בתים ו-77 תושבים, חלק ה"נחיה" (תת-מחוז באימפריה העות'מאנית) של רמלה במחוז יפו.
תושבי הכפר שילמו מס בסך 25% על גידולי חיטה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש, בסכום כולל של 4,000 אקצ'ה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בעסלין הייתה אוכלוסייה של 132 נפש, כולם מוסלמים.
לפי מפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 40 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 186 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 260 תושבים מוסלמים.
שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 2,159. אשר מתוכם הוקצו 104 לחקלאות שלחין, ו-830 לגידולי דגנים דונם.
עסלין נכבשה על ידי פלוגה של הגדוד הרביעי של חטיבת הראל, במהלך מבצע דני במסגרת קרבות עשרת הימים, בבוקר של 18 ביולי 1948. בדו"ח של חטיבת הראל, מתוך יומן המבצעים של "מבצע דני" נכתב:
בדצמבר 1949, הוקם על אדמות הכפר (והכפר הסמוך אישוע) המושב אשתאול, על ידי יהודים יוצאי תימן.
עסק בשותפות יהודי וגוי בשבת הוא איסור של חז"ל על חלוקת רווחים מעבודה בשבת בעסק שבשותפות יהודי וגוי.
שותפות יהודי וגוי בזמן התלמוד
הברייתא במסכת עבודה זרה דנה בישראל וגוי שיש להם עסק אריסות שדות (עבודה בתמורה לאחוז מן הפירות) משותף.
צורת העבודה היא שבכל יום ישנה מחויבות של שניהם לעבוד בשדה.
חכמים אסרו על הישראל למנות את הגוי כשליח עבורו לעבודה ביום השבת, אך הוסיפו שאם בתחילת השותפות נעשה הסכם מיוחד שמפריש את עבודת יום השבת לגוי בלבד – מותר לגוי לעבוד בשבת.
בברייתא ובגמרא הובאו שלושה מקרים: הראשון הוא שלא עשו הסכם חלוקה ביניהם, אלא בימי העבודה היהודי שלח את הגוי שיעבוד עבורו בשבת, ובתמורה לזה עבד עבורו בחול ("טול חלקך בשבת ואני בחול").
במקרה זה אסרו חכמים לישראל להנות מהרווחים של העבודה בשבת.
המקרה השני הוא שעשו הסכם ביניהם על כך שהעבודה בשבת שייכת לגוי לבדו, ואחד מימי החול שייך ליהודי לבדו ("אם התנו מתחילה").
המקרה השלישי הוא כשלא עשו הסכם מפורש, אך מנגד היהודי לא ציווה על הגוי לעבוד בשבת כנגדו, אלא הגוי עשה זאת מיוזמתו ("סתמא").
מקרה זה לא התברר בגמרא מה דינו.
כאשר עשו הסכם חלוקה מראש
אם מראש התנו שאין ליהודי שום חיוב לעבוד בשבת ואין לגוי שוב חיוב לעבוד ביום ראשון (לדוגמה), נמצא שכאשר הגוי עובד בשבת, הוא אינו עובד בשליחות הישראל אלא עבור עצמו בלבד.
במקרה זה עליהם לכתוב את הרווחים שעולים בכל יום, והגוי יקבל את כל רווחי השבת, ואילו היהודי את כל רווחי יום החול שסוכם שיעבוד בו לבדו, ובשאר הפירות יחלקו בשווה.
כאשר לא ניתן לדעת מהו הרווח היומי - יחלקו הכל בשווה.
יש פוסקים אחרונים שהחמירו במקרה בו למרות ההסכם בשעת החלוקה משווים את הרווחים של הימים שחולקו ביניהם, משום שמוכח שההסכם פיקטיבי.
כאשר לא עשו הסכם מראש וחילקו הימים בזמן העבודה
כאשר לא עשו תנאי מראש הדין הוא שהגוי עובד לבדו בשבת ונוטל את כל הרווחים של אותו יום, ואילו היהודי והגוי מתחלקים בעבודה בששת ימי השבוע.
ואם לא יודעים כמה הרווח של יום השבת בדיוק, ניתן להניח שזה שביעית מהפירות, ונמצא שהיהודי הפסיד אחד חלקי ארבע עשרה מהרווחים.
אולם אם הגוי יוותר ויחלק באופן שווה את הפירות – יכול הישראל לקחת את רווחי השבת בהבלעה, שכיון שלא עבד כנגדו לבד באחד מימי החול נמצא שהגוי עובד עבור עצמו.
כהמשך לדין הבסיסי, אסור ליהודי לומר לגוי בשעת העבודה "טול חלקך בשבת ואני בחול", דהיינו שאתה תעבוד בשבת ואני אעבוד במקומך בחול, משום שכיון שהדבר לא מעוגן בהסכם מתחילת עבודתם נמצא שהגוי עובד בשליחות הישראל, ולא לצורך עצמו.
גם אם לא התנו מתחילה, ישנה אפשרות לתקן על ידי שיחזרו וימכרוהו למוכר (או למישהו אחר) ויקבלו דמיהם ממנו ויחזרו ויקנוהו בשותפות ויתנו קודם הקנייה השנייה.
כאשר עבדו ללא הסכם וללא בקשה מפורשת
כאשר הישראל והגוי לא סיכמו ביניהם בתחילה על העבודה בשבת, ומנגד גם בימי העבודה לא ציווה הישראל על הגוי שיעבוד עבורו, ישנם שני מקרים: אם השוו את רווחי הימים באופן כזה שיחלקו את הרווחים בשווה, או שחלקו ללא חישוב את כל הפירות חצי חצי.
כאשר השוו את רווחי כל הימים
אם הישראל והגוי לא סיכמו דבר, לא בהסכם ולא בזמן שעבדו, אלא הגוי ממילא עבד בשבת, והיהודי באחד מימי החול.
ובשעת חלוקת הפירות אמר הישראל שיעשו חשבון - לדעת רוב הראשונים הדבר אסור, משום שגילה הישראל שדעתו הייתה שהגוי יהיה שליחו בשעת העבודה.
אלא הגוי יטול את מה שהרויחו בשבת, ואם לא ניתן לדעת יטול שביעית מהרווחים, והשאר יחלקו בשווה.
כאשר חלקו את הרווחים ללא חישוב
אם לא עשו הסכם מפורש, אך מנגד היהודי לא ציווה על הגוי לעבוד בשבת כנגדו, אלא הגוי עשה זאת מיוזמתו ("סתמא"), ובשעת החלוקה כוונתם לחלוק בשווה, אך אינם מחשבים יום תמורת יום.
הרמב"ם והרי"ף פסקו בספק זה להחמיר, וכך פסק השולחן ערוך.
ואילו הרא"ש ורבינו ירוחם היקלו משום שהוא ספק דרבנן, ודעת הרמ"א שניתן לסמוך בהפסד מרובה על דבריהם בדיעבד.
אך מלכתחילה יש לתקן את ההסכם.
הרב משה פיינשטיין ניסח הסכם חלוקת עסק בין יהודי וגוי באופן שהעסק יהיה בבעלות הגוי בכל ימי השבת והחגים, ואילו היהודי יקבל כנגד ימות חול במהלך השנה בהם העסק רק בבעלותו.
לדעת הרב אליעזר מלמד, מותר ליהודי לרכוש מניות בחברה של גוים, על אף שעובדת בשבת.
משום שבמקרה זה הגוים עובדים עבור רווחי עצמם, והיהודי רק מרוויח ממילא.
אך אם החברה בבעלות יהודים אסור לקנות, משום שנעשה שותף לחילול שבת.
עסקאות המוזיקה היקרות ביותר בכל הזמנים כוללות את כל העסקאות אשר נעשו בסכומים של למעלה מ-50 מיליון דולרים לפחות, המהווה את המינימום.
עסקאות אלה כוללות חוזים שנחתמו בין אמנים, הרכבים מוזיקליים או להקות לחברות תקליטים, הפצה וקידום של מוזיקה, כמו גם הסכמים של מכירת זכויות על מוזיקה בסכומים של למעלה מ-150 מיליון דולרים.
העסקאות הגדולות ביותר נראו בתחום מכירת זכויות על מוזיקה, עסקאות אשר החלו בשנת 2019.
העסקה הראשונה היקרה שדווחה הייתה של המוזיקאי ג'ון סטפן זמקניק במהלך המאה ה-19. סכום העסקה לא היה ידוע אך כן נחשף כי מדובר בעסקה בת 5 ספרות ובכך היה זמקניק הראשון שחתם על עסקה בסכום של למעלה מעשרת אלפים דולרים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 כבר החלו לחתום על חוזים בשווי של שש ספרות כמו העסקה של לד זפלין עם אטלנטיק רקורדס שהייתה בשווי של 143 אלף דולרים ב-1968, העסקה הגדולה ביותר ללהקה באותה תקופה.
בשנות ה-70 החלו לעשות עסקאות בשווי של מיליוני דולרים, כמו העסקה שביצעה הרולינג סטונז ב-1971 שהייתה באותה תקופה לעסקה הגדולה ביותר.
בשנת 1975 השיא נשבר על ידי המוזיקאי סטיבי וונדר שחתם על חוזה עם מוטאון בשווי 13 מיליון דולרים.
בשנות ה-80 החלו להיחתם חוזים עם 8 ספרות כאשר הראשונה לעשות זאת הייתה דיאנה רוס שחתמה על חוזה בשווי 20 מיליון דולרים עם RCA רקורדס ב-1980. בשנת 1983 הרולינג סטונז שברה את שיאה עם חוזה בשווי 28 מיליון דולרים עם CBS רקורדס.
בשנות ה-90 העסקאות המשיכו לשבור שיאי שווי כאשר אמנים כמו ג'נט ג'קסון, מייקל ג'קסון, מדונה ופרינס חתמו על חוזים בשווי של 40–60 מיליון דולרים.
עד 2016 כבר היו חוזים שעברו את הסכום של 100 מיליון דולרים.
השווי של החוזים הללו מבוסס על ספקולציות בתקשורת והשווי שלהם אינו אומת באופן רשמי:
חוזי מכירת זכויות על מוזיקה
רשימה זו כוללת את כל העסקאות בסכום של מעל ל-150 מיליון דולרים שבהם אמנים מכרו את הזכויות של המוזיקה שלהם או על חלק מהמוזיקה שלהם:
שנה אמנ/ית חברת תקליטים סכום הערות מקור2021 ברוס ספרינגסטין סוני 500–550 מיליון דולרים נכון לשנת 2023 מדובר בעסקה הגדולה ביותר שאמן עשה אי-פעם בתחום זה2020 בוב דילן יוניברסל 300–400 מיליון דולרים המחיר לא פורסם באופן רשמי, מדובר בהערכות לפי התקשורת.
עסקאות שנערכו על שם אמנים לאחר מותם
רשימה זו כוללת רק עסקאות של אמנים שנערכו לאחר מותם בנושאים שונים הקשורים למוזיקה:
שנה אמנ/ית חברת תקליטים סכום מקור2016 מייקל ג'קסון יוניברסל 750 מיליון דולרים2018 מייקל ג'קסון סוני 287 מיליון דולרים2017 מייקל ג'קסון סוני 250 מיליון דולרים2010 מייקל ג'קסון סוני 250 מיליון דולרים2022 דייוויד בואי האחים וורנר 250 מיליון דולרים
עסקה עם השטן הוא ביטוי שגור בשפה שמתאר הסכם שבו אדם מוותר על דבר יקר ערך (לרוב נשמתו) בתמורה לרווח חומרי, ידע, כוח או תהילה.
הוא מוטיב תרבותי עתיק ששורשיו נטועים במסורות פולקלור ודתיות, בעיקר בנצרות.
מוטיב זה מתאר ברית או הסכם בין אדם לבין השטן או שד אחר.
במהלך עסקה זו האדם מוכר את נשמתו בתמורה לטובות הנאה שטניות.
תמורות אלו יכולות להשתנות מסיפור לסיפור, אך לרוב כוללות עושר, ידע, נעורי נצח, כוח, פרסום או כישרונות מיוחדים.
לעיתים נדירות יותר, האגדות מספרות על אנשים שכרתו ברית כזו רק כדי להצהיר על נאמנותם לשטן, ללא כל תמורה מיידית.
זהו מוטיב שמופיע בפולקלור, ספרות, דתות ובתרבות הפופולרית לאורך ההיסטוריה.
עסקה זאת מבטאת את הקונפליקט בין מוסר לתועלת.
בתרבות המערבית, הנושא התפרסם במיוחד באמצעות אגדת פאוסט, שבה גיבור הסיפור כורת ברית עם השד מפיסטו כדי לקבל ידע אינסופי והנאות חומריות, אך לבסוף משלם על כך מחיר כבד.
הביטוי משמש גם בהקשרים מודרניים, כדי לתאר מצבים שבהם אדם או ארגון מקבלים יתרון מיידי, אך מוותרים על עקרונותיהם הבסיסיים או מסתכנים בתוצאות הרסניות בטווח הארוך.
הברית עם השטן נחשבת לעסקה מסוכנת מאין כמוה, שכן המחיר הוא נשמתו של האדם, והתוצאה הסופית היא בדרך כלל גיהנום או חיי נצח של ייסורים.
למרות זאת, ישנם סיפורים, בעיקר בפולקלור העממי, שבהם הגיבור מצליח להתחכם ובכל זאת מבצע עסקה עם השטן באמצעות פרטים טכניים או פרצות בהסכם, ולבסוף אף מנצח אותו.
עם זאת, ברוב המקרים, ניסיונות אלו לרוב נכשלים, וההתחכמות מובילה לתוצאה גרועה יותר.
דוגמה לכך היא הסיפור על אדם שמוכר את נשמתו לחיי נצח, מתוך מחשבה שלא יצטרך לעולם לשלם את חובו, אך מוצא את עצמו מואשם ברצח ונדון למאסר עולם – מה שמונע ממנו להתאבד.
העסקה מעניקה לו נצח, אך נצח של סבל.
דוגמה בולטת נוספת למוטיב של "עסקה עם השטן" נמצאת בסיפור הקצר "השטן ודניאל ובסטר" (The Devil and Daniel Webster), שנכתב על ידי סטיבן וינסנט בנט.
הסיפור עוסק בחקלאי ניו-אינגלנדי בשם יאבז סטון, שנאבק בחוסר מזל תמידי.
בייאושו, הוא כורת ברית עם אדם מסתורי המכנה את עצמו "מר סקראץ'" (כינוי נפוץ לשטן), ומבטיח לו שבע שנים של שפע וברכה בתמורה לנשמתו.
ביום פירעון החוב, כאשר השטן מגיע לגבות את חובו, יאבז מבקש משפט צדק, ומי שמגן עליו הוא עורך הדין המבריק והנואם המפורסם דניאל ובסטר.
במאבק משפטי יוצא דופן, וובסטר מצליח לשכנע את חבר המושבעים – שהורכב מגדולי הרשעים בהיסטוריה האמריקאית – שהחירות האנושית יקרה יותר מכל עסקה.
הסיפור מדגיש את הקונפליקט בין צדק, חירות ומוסר לבין פיתויים שטניים, ומציג את השטן לא רק כדמות מרושעת, אלא כרואה חשבון קפדן שדורש את שלו.
"הבלוז של בוב" – במהלך הסרט, הדמות הראשית, אודיסאוס "יוליסס" אוורט מק'גיל, ושני חבריו, נתקלים בדרכם בגיטריסט צעיר בשם טומי ג'ונסון.
טומי מגלה לחבורה שהוא מכר את נשמתו לשטן בצומת דרכים בתמורה לכישרון מוזיקלי יוצא דופן, ושהשטן עצמו נראה כמו "גבר לבן גבוה, עם סרט שחור על העיניים".
סיפורו של טומי הוא אזכור ישיר לסיפורו של נגן הבלוז המיתולוגי רוברט ג'ונסון, שעל פי האגדה, זכה לכישוריו הפנומנליים לאחר שכרת ברית דומה.
השילוב של סיפור פולקלור זה בעלילת הסרט מדגיש את הקשר העמוק בין בלוז (שמכונה לעיתים "מוזיקת השטן") לבין מוטיב הברית עם השטן, ומאפשר לאחים כהן להשתמש באגדה מוכרת כדי להעשיר את נרטיב המסע ההרפתקני של גיבוריהם.
בפרק "דוחה-מוות" מתוך הסדרה "בובספוג מכנסמרובע", מוטיב "הסכם עם השטן" מקבל עיבוד קומי ואירוני.
לאחר שמר קראב, בובספוג ופטריק מוצאים מפה עתיקה של אוצר ומתחילים במסע לחפש אותו, מתגלה שהאוצר אינו אלא תיבה של פיראט רפאים אגדי – "ההולנדי המעופף".
כאשר ההולנדי המעופף מופיע, מר קראב, שנכנע לתאוות הבצע שלו, מציע לו את בובספוג ופטריק בתמורה ל"אוצר" שרצה כל כך.
בדומה להסכמים פאוסטיים, מר קראב מוותר על משהו יקר ערך – במקרה זה, על חבריו – תמורת רווח חומרי.
ההולנדי המעופף מקבל את ה"עסקה" בשמחה, אך במקום לקחת את בובספוג לנצח, הוא מכניס אותו לתוך "תא הג'ונס" (Davy Jones' Locker).
בובספוג מגלה שהתא הוא לא יותר ממתחם מלא בג'ונקים וגרביים מלוכלכים.
בכך, הסדרה מתייחסת באופן משעשע למוטיב של "תמורה שאינה עונה על הציפיות".
בסופו של דבר, מר קראב מצטער על מעשיו, וכאשר ההולנדי המעופף מציע לו את תיבת האוצר בתמורה לבובספוג, הוא מסרב, מבין שהחברות יקרה יותר מכסף.
הסדרה הישראלית "האחיין שלי בנץ" שהופקה על ידי כאן חינוכית משתמשת במוטיב הקלאסי של "עסקה עם השטן" כבסיס לעלילה הקומית והפנטסטית שלה.
הדמות הראשית, יוני רובין, הוא מורה מתוסכל שמייחל להתמנות למנהל בית הספר.
כדי להגשים את שאיפתו, הוא כורת ברית עם השטן בכבודו ובעצמו: בתמורה למינוי הנכסף, עליו לגרום לבנו של השטן, בנציפר, להשלים את לימודיו התיכוניים ולקבל תעודת בגרות מלאה.
ההסכם משלב את אלמנט המשא ומתן המוכר מהאגדות, אך הופך אותו למנוף ליצירת מצבים אבסורדיים והומוריסטיים.
באמצעות עסקה זו, הסדרה חוקרת באופן שנון וקליל נושאים כמו חברות, בגרות, ומהות הטוב והרע, כשהיא משלבת הומור פרוע ואפקטים ויזואליים שמתכתבים עם הפן הפנטסטי של העלילה.
עסקת הנשק הצ'כית-מצרית או עסקת הנשק הצ'כוסלובקית היא עסקת נשק גדולה שנערכה ב-21 בספטמבר 1955 בין מצרים בראשות נאצר לבין צ'כוסלובקיה, שהייתה אז חלק מהגוש המזרחי.
עסקה זו נחשבת לאחד מניצני ההתקרבות של מצרים לגוש המזרחי, והיא החלה את מרוץ החימוש בין מצרים לישראל, בהיותה הראשונה מבין עסקות נשק רבות וגדולות שנעשו בין מצרים לברית המועצות.
ההצטיידות באמל"ח סובייטי נפסקה רק בשנת 1975 ביוזמת נשיא מצרים, אנואר סאדאת.
העסקה נערכה עם צ'כוסלובקיה ולא עם ברית המועצות, שהייתה למעשה ספקית הנשק בפועל, על מנת למנוע האשמת ברית המועצות בערעור היציבות במזרח התיכון.
150 מטוסי קרב סילוניים מיג-15
50 מפציצים ארוכי טווח מדגם איליושין 28
70 מטוסי תובלה איליושין 14
אמצעי הלחימה היו מודרניים ועדיפים על מטוסי חיל האוויר הישראלי באותה תקופה.
מטוס הסילון היחיד שהיה בשימוש חיל האוויר היה הגלוסטר מטאור.
בנאום בו הציג את העסקה יחס נאצר את המניע להחלטתו לחתום עליה לפעולת התגמול "חץ שחור", שנערכה ב-28 בפברואר 1955 נגד בסיסי הצבא המצרי, על ידי צנחנים בפיקודו של אריאל שרון.
בפעולה נהרגו 38 חיילים מצרים ו-8 חיילי צה"ל.
אולם, בפועל, יזם נאצר את הבקשה לרכוש נשק מברית המועצות הרבה לפני המבצע – בתגובה לסירוב מדינות המערב לספק לו נשק בכמות ובאיכות שביקש ובמסגרת מאמץ להתקרב לברית המועצות לאחר שהתאכזב מהיחס של ארצות הברית כלפיו – ובמיוחד התמהמהותה במתן תשובה לבקשת מצרים לסייע במימון ובנייה של סכר אסואן.
מפקד חיל האוויר דן טולקובסקי העריך בפני ראש הממשלה דוד בן-גוריון כי לאחר הגעת האמל"ח חיל האוויר לא יוכל להתמודד מול חיל האוויר המצרי.
מאחר שישראל ראתה בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית איום קיומי החל במחלקת המבצעים של צה"ל תכנון של מבצע לתקיפת המטוסים החדשים והשמדתם זמן קצר לאחר הגעתם למצרים וזאת תוך שימוש בכל מטוסי חיל האוויר השמישים לרבות מטוסי אימון.
במקביל ניסתה ישראל לרכוש מטוסי סילון שיהיו שקולים למטוסי המיג 15 בארצות הברית, צרפת, בריטניה, שוודיה ומדינות אחרות.
התשובות ברוב המקרים היו שליליות.
במקביל נערכה בישראל מגבית למימון רכישת נשק בחו"ל.
במגבית נאספו מיליוני לירות ישראליות ל"קרן מגן".
בן-גוריון אישר את התוכנית הצבאית, אולם ביצועה נדחה עד סוף ינואר 1956, בעקבות החלטת נשיא ארצות הברית אייזנהאואר לדון מחדש בבקשת ישראל לרכוש מטוסי F-86 באמצעות חברת קנדאייר הקנדית שייצרה אותם ברישיון.
לבסוף לא יצאה העסקה אל הפועל.
בסופו של דבר חתמה ישראל בשנת 1956 עם צרפת על עסקאות לרכישת נשק שכללו אספקת מטוסי מיסטר (שהיו שקולים למיג-15), טנקי סופר שרמן ו-AMX-13, כלי רק"מ נוספים ותחמושת.
כלי הנשק נפרקו בחשאי במסגרת מבצע יונה והספיקו להיקלט בצה"ל לפני מבצע קדש.
בעקבות עסקת הנשק ישראל הגבירה ושיכללה את אמצעי המודיעין בצה"ל.
במסגרת ההכנות לאפשרות מלחמה בחזית המצרית נערך מבצע ירקון שהיה סיור עמוק ראשון בסיני בשיתוף חילות האוויר והים.
כתוצאה מהעסקה ארצות הברית שינתה את יחסה למצרים.
הממשל האמריקאי שאהד את הנהגת הקצינים שחוללו את מהפכת 1952 ראה בכעס את ההתקרבות המצרית לגוש הקומוניסטי וחזרה בה מהחלטתה לסייע למצרים בבניית הסכר הגבוה באסואן.
העסקה נחשבת לאחת מהסיבות לפרוץ מבצע קדש.
לאחר מצרים רכשו גם סוריה ועיראק נשק מתוצרת סובייטית ואימצו את תורות הלחימה הסובייטיות.
עסקת חבילה הוא כשל לוגי הכולל הנחה שדברים שמקובל לקבצם בדרך כלל ביחד, מתוקף מסורת או תפישה תרבותית, יקובצו באופן כזה תמיד.
בכשל זה נפוץ שימוש שגוי באופרטור "ו".
"הוא נולד ברוסיה אז ברור שהוא יודע לשחק שח".
"מי שכח לסגור את הדלת?
זה בטח השפן הקטן, כולם יודעים שהם טיפוסים חסרי אחריות".
עסקת ג'יבריל הייתה עסקת חילופי שבויים בין ישראל לבין ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל, שנעשתה ב-21 במאי 1985, ובמסגרתה שוחררו 1,151 אסירים ועצירים ביטחוניים שהיו כלואים בישראל כנגד שלושה שבויי צה"ל.
קוזו אוקמוטו, אחד ממבצעי הטבח בנמל התעופה לוד שנידון לשלושה מאסרי עולם.
אחמד יאסין, שנידון בשנת 1983 ל-13 שנות מאסר.
לאחר שחרורו הקים את ארגון החמאס.
ג'יבריל רג'וב, שנידון ב-1970 למאסר עולם על זריקת רימון לעבר משאית של צה"ל.
מחמד סולימאן אל זקי, רוצח ילדי משפחת ארויו, שנידון למאסר עולם.
פאוזי נימר, ערבי ישראלי שנידון ל-27 מאסרי עולם על עמידה בראש חוליית טרור שביצעה 22 פיגועים באזור חיפה ורצחה 3 יהודים.
זיאד אבו עין, הורשע בהנחת פצצה שהרגה שני נערים בטבריה.
מת ב-2014 מהתקף לב במהלך הפגנה נגד המאחז "עדי עד".
דאוד תורכי, ראש רשת הריגול והחבלה היהודית ערבית שכללה גם את אודי אדיב.
חאלד אבו עוסבה, אחד משני המחבלים שביצעו את פיגוע כביש החוף ונותרו בחיים.
ממשלת האחדות הראשונה בראשות שמעון פרס אישרה את העסקה ברוב גדול, שכלל גם את שרי הליכוד והמפד"ל.
יצחק נבון היה השר היחיד שהתנגד.
על הממשלה נמתחה ביקורת ציבורית חריפה על שהסכימה לשחרר מחבלים כה רבים, בהם כאלה שנשפטו למאסר עולם על רצח אזרחים רבים, וכן על שהסכימה לעסקה ללא החזרתם של נעדרי קרב סולטאן יעקוב.
שמואל תמיר, ראש הצוות המטפל בהשבת השבויים והנעדרים, שבשנים שקדמו לעסקת ג'יבריל עסק במשא ומתן לשחרור שבויים שהוביל אף הוא לשחרור מחבלים, התנגד לעסקה וראה אותה כבלתי סבירה לעומת קודמותיה.
הוא פרש מתפקידו לאחר ביצוע העסקה, לאחר שדחה את פרישתו לבקשת שר הביטחון, כדי לא לפגוע במשא ומתן.
10 שנים לאחר מכן, בנימין נתניהו, שכיהן כשגריר ישראל באו"ם בזמן חתימת ההסכם, מתח ביקורת חריפה בספרו "מקום תחת השמש" על העסקה שהתגבשה:
מיד לאחר השחרור, במסיבות שנערכו במקומות מגוריהם, קראו חלק מהמשוחררים לחידוש המאבק האלים נגד ישראל.
תוך שנה לאחר העסקה גורשו חמישה מהמשוחררים ונוספים נעצרו במעצר מנהלי.
בין העצורים מחדש היה זיאד אבו עין, ראשון המשוחררים שהוחלט להעמידו לדין.
אבו עין נחשד כי תכנן חטיפת אוטובוס.
במרץ ואפריל 1986 ביצעה חוליה שכללה שלושה מהמשוחררים מספר פיגועי ירי בעיר העתיקה וסביבתה שבהם נרצחו זהבה בן-עובדיה והתייר פול אפלבי.
חברי החוליה, עלי מוסלמני, עלאא בזייאן ואיברהים עוואדה, היו המשוחררים הראשונים שנאשמו על ידי כוחות הביטחון של ישראל בהשתתפות בביצוע פיגועים.
ב-2011 שוחררו בזיאן ומסלמאני בשנית במסגרת עסקת שליט, ומסלמאני נבחר לראש עיריית א-ראם ברשות הפלסטינית.
בזיאן חזר לעסוק בטרור, נעצר במהלך מבצע שובו אחים ב-2014 והוחזר לריצוי יתרת מאסרו (14 שנה).
חלק גדול מהמשוחררים היווה את עמוד השדרה של הנהגת האינתיפאדה הראשונה שפרצה פחות משלוש שנים לאחר העסקה.
זאב שיף ואהוד יערי כותבים:
יובל דיסקין, ששימש באותן השנים כרכז השב"כ של נפות שכם, ג'נין וטולכרם, כתב לימים:
משה ארנס, שבעת העסקה כיהן כשר בלי תיק ותמך בעסקה, אמר 24 שנים מאוחר יותר כי אישור העסקה היה טעות:
ביוני 2017 חזר לישראל יוסף אבו אל-חיר, אשר שוחרר בעסקת השחרור עם אש"ף מ-1983, 34 שנים לאחר שגורש.
אל-חיר הורשע בין היתר בביצוע מתקפת הטרור בחיפה בה נרצחו 2 יהודים.
עסקת שליט (או ההסכם לשחרור גלעד שליט) הייתה עסקת חילופין בין ישראל לבין ארגון הטרור חמאס, שנחתמה באוקטובר 2011, ובמסגרתה שחררה ישראל 1,027 אסירים ביטחוניים ועצירים, בהם 450 אסירי חמאס ש-280 מהם נשפטו למאסרי עולם על תכנון וביצוע פיגועי טרור ורצח תמורת חייל צה"ל החטוף גלעד שליט.
ההסכם נחתם לאחר משא ומתן ארוך, שהתנהל בצל פעילות ציבורית בישראל לשחרורו של שליט, ולאחר שחלפו חמש שנים וארבעה חודשים מאז שפעילי החמאס חטפו את שליט בצדו הישראלי של הגבול עם רצועת עזה.
העסקה, שהושגה בתיווכם של מתווכים גרמנים ומצריים, תואמה על ידי סוכן שירות הביון הפדרלי הגרמני גרהרד קונרד, ונחתמה במצרים ב-11 באוקטובר 2011. השלב הראשון של העסקה יצא לפועל ב-18 באוקטובר 2011, ובו העביר חמאס את שליט לשטח מצרים (ממנה הועבר לישראל), ובמקביל שחררה ישראל בתמורה 477 אסירים ביטחוניים.
השלב השני של העסקה התקיים ב-18 בדצמבר 2011, ובמהלכו שחררה ישראל 550 אסירים ביטחוניים נוספים.
אחד המשוחררים היה יחיא סנוואר, לימים מנהיג חמאס ברצועת עזה ואדריכל טבח השבעה באוקטובר 2023, ולאחר מכן ראש הלשכה המדינית של חמאס ומנהיג הארגון עד חיסולו באוקטובר 2024.
במשך שנים של פעילות טרור פלסטיני נגד ישראל לכדה ישראל מחבלים רבים, העמידה אותם לדין, ועל המורשעים נגזרו עונשי מאסר, ובכלל זה מאסר עולם למורשעים ברצח.
הפלסטינים שאפו לשחרור המחבלים (ואסירים פלסטינים נוספים), ודרך מבטיחה להגשמת מטרה זו נראתה חטיפה של חייל ישראלי, שישמש קלף מיקוח במשא ומתן לשחרור אסירים.
ב-25 ביוני 2006 חצתה חוליית חמושים פלסטינית את הגבול מרצועת עזה לישראל דרך מנהרה שנחפרה בסמוך למעבר כרם שלום לצורך ביצוע פשיטה זו.
החוליה תקפה את טנק המרכבה שבו שהה הצוות של גלעד שליט.
מפקד הטנק, סגן חנן ברק, וחייל בצוות הטנק, סמ"ר פבל סלוצקר יצאו מהטנק, נורו ונהרגו בידי המחבלים.
חייל נוסף, ששהה בעמדת הנהג של הטנק, נלכד בטנק ונפצע קשה, וחבר הצוות הרביעי, רב"ט גלעד שליט, הוצא מתוך הטנק באיומי נשק.
דקות ספורות בלבד לאחר תחילת ההתקפה חזרה חוליית המחבלים לרצועת עזה עם שליט, והעבירה אותו למקום מחבוא.
בעקבות חטיפתו של שליט יצא צה"ל למבצע גשמי קיץ, שנמשך לסירוגין כחמישה חודשים.
במקביל התנהלה פעילות דיפלומטית של גורמים בינלאומיים, בעיקר מצרים, לשחרורו של שליט.
בשל היותו של שליט גם אזרח צרפתי, ערכה גם צרפת פעילות דיפלומטית לשחרורו.
החוטפים, שפעלו תחת פיקודו של ח'אלד משעל ואנשי ההנהגה הצבאית של חמאס ובהם אחמד ג'עברי, ביקשו לשחררו בכפוף לעסקת שבויים.
המשא ומתן לשחרורו של גלעד שליט
עד אוגוסט 2008 התגבש מתווה העסקה, כולל המחיר של 450 אסירי חמאס תמורת גלעד שליט.
לדברי רה"מ אהוד אולמרט, עסקה שגובשה לקראת סוף כהונתו נמנעה בעקבות ביקור של שר הביטחון אהוד ברק במאהל המחאה של משפחת שליט שהביא את החמאס לתובנה כי הממשלה נמצאת בלחץ בשל המחאות.
ברק טען כי העסקה נפלה בשל ניהול כושל של אהוד אולמרט.
הפורום החזיר תשובה, שבה היו הסתייגויות לגבי כמה מדרישות חמאס, וראש הממשלה הודיע שזוהי ההצעה האחרונה של הממשלה.
חמאס לא ענה על התשובה הישראלית, ובכך נכנס המשא ומתן לקיפאון.
המשא ומתן הגיע למבוי סתום בין היתר בשל חילוקי דעות בין הצדדים בנוגע להרחקת חלק מהאסירים משטחי יהודה ושומרון, שחרור בכירי החמאס הכלואים בישראל, שחרור אסירים מקרב ערביי ישראל ומזרח ירושלים, ומספר האסירים שישוחררו.
ב-6 באוקטובר 2011 נחתם הסכם בין ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו לבין החמאס בתיווך מצרים לשחרור שליט תמורת שחרור של כאלף אסירים הכלואים בישראל, מהם מאות אסירי עולם.
ההסכם הושג חמש שנים וארבעה חודשים לאחר שפעילי ארגון החמאס לקחו בשבי את שליט.
העסקה, שהושגה בתיווכם של מתווכים גרמנים ומצריים, תואמה על ידי סוכן שירות הביון הפדרלי הגרמני גרהרד קונרד, ונחתמה ב-11 באוקטובר 2011. בתיווך בין הצדדים נטל חלק גם ראש המודיעין המצרי, מוראד מוואפי.
עד לחתימת ההסכם הסופי לשחרורו של גלעד שליט, שלושה אנשים עמדו בראש צוות המשא ומתן הישראלי לשחרורו, עופר דקל (2007–2009), חגי הדס (2009 – אפריל 2011) ודוד מידן (אפריל 2011 – אוקטובר 2011).
בין ישראל לחמאס נוצר גם ערוץ תקשורת בלתי רשמי, דרך פעיל השלום גרשון בסקין, שהעביר מסמכים והודעות, באופן ישיר בין נציג ראש הממשלה דוד מידן לבין בכיר החמאס ראזי חמד.
ב-11 באוקטובר סוכמו הפרטים הסופיים של ההסכם, לפיו ישוחררו 1,027 אסירים (מתוכם 1,000 גברים ו-27 נשים), והוא פורסם ברבים.
זהו המספר הגדול ביותר של אסירים שישראל הסכימה לשחרר תמורת חייל בודד.
לדברי בכיר החמאס מחמוד א-זהאר, העסקה כללה גם את הסרת הסגר על רצועת עזה ושיפורים בתנאי הכליאה של האסירים הביטחוניים שנותרו כלואים בישראל.
לאחר אישור העסקה, צוטט מפקד הזרוע הצבאית של חמאס אחמד ג'עברי בעיתון הלונדוני אל-חיאת באומרו כי האסירים ששוחררו במסגרת עסקת שליט היו אחראים באופן קולקטיבי לרציחתם של 569 אזרחים ישראלים.
בישיבת ממשלה לילית, שהתקיימה ב-11–12 באוקטובר, אישרה ממשלת ישראל את ההסכם.
26 שרים תמכו בעסקה ושלושה – אביגדור ליברמן, משה יעלון ועוזי לנדאו – התנגדו.
כל גורמי הביטחון, צה"ל, שב"כ ומוסד תמכו בעסקה.
ראש המוסד, תמיר פרדו, שתמך בעסקה בניגוד לקודמו בתפקיד שהתנגד, אמר ששחרור האסירים אינו בא על חשבון המדינה, ושכמפקד הוא מחויב להחזיר את שליט הביתה.
ראש השב"כ, יורם כהן, שתמך בעסקה בניגוד לקודמו שהתנגד, טען שהוא קיבל את ההחלטה לתמוך יחד עם אנשיו בשב"כ שכמעט כולם תמכו בעסקה.
שרי ש"ס תמכו בעסקה על פי פסיקתו של הרב עובדיה יוסף ובעידודו.
ב-15 באוקטובר פרסם משרד המשפטים רשימה של 477 אסירים ביטחוניים שבכוונת ישראל לשחרר במסגרת השלב הראשון של ביצוע ההסכם.
עם פרסום ההסכם לכלל הציבור, ניתנו 48 שעות על מנת להביע התנגדויות והסתייגויות מהעסקה, בין היתר על ידי עתירה לבג"ץ נגד ההסכם.
יומיים לאחר מכן הוגשו ארבע עתירות לבג"ץ נגד שחרור רוצחים במסגרת העסקה, וכולן נדחו.
מימוש עסקת שליט, שכונה בישראל מבצע "שעת נעילה", נעשה בשני שלבים:
בשלב הראשון, גלעד שליט הועבר מרצועת עזה למצרים ומשם לישראל.
במקביל, שחררה ישראל 477 אסירים ביטחוניים.
בשלב השני, אשר התקיים ב-18 בדצמבר 2011, שוחררו 550 אסירים ביטחוניים נוספים.
בבוקר יום העסקה הוצא גלעד שליט מהבית בו הוחזק והועבר אל מעבר הגבול ברפיח.
כדי למנוע ניסיון של מתנגדי העסקה לפגוע בו, גייס חמאס עשרות טנדרים בעלי מראה זהה מתוצרת טויוטה היפנית שהתכנסו לשיירה ארוכה שגם היוותה מפגן כוח טלוויזיוני.
רגע הגעתו של שליט למעבר רפיח שודר בשידור חי על ידי הטלוויזיה המצרית והיה הראשון בו נראה שליט חי מחוץ למקום שביו.
במהלך שהותו במעבר רפיח הוא רואיין לטלוויזיה המצרית על ידי העיתונאית שהירה אמין, ללא ידיעה מוקדמת של שליט או הסכמתו.
לאחר מכן הועבר לידי המתווך דוד מידן ונציגי צה"ל בפיקוד אלוף פיקוד דרום טל רוסו והוסע ברכב ממוגן אל מעבר כרם שלום ומשם אל מחנה אמיתי הסמוך.
עם הגעתו למקום הוא נבדק על ידי נציגי חיל הרפואה ובריאות הנפש, והחליף את הבגדים האזרחיים במדי צה"ל.
ממחנה אמיתי הוטס שליט אל בסיס חיל האוויר תל נוף, במהלך הטיסה איבד את הכרתו לזמן קצר אך לבסוף הוחלט כי אין צורך לפנות אותו לבית החולים.
בתל נוף זכה שליט לקבלת פנים על ידי ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל בני גנץ, וקצינים בכירים נוספים.
לאחר מכן התאחד עם הוריו, והם קיבלו זמן קצר לפגישה פרטית ללא נוכחות עיתונאים וזרים אחרים.
בסיום טקס החזרה לארץ הוטסה כל המשפחה לביתה במושב מצפה הילה, לכל אורך הדרך ממנחת המסוק ועד בית המשפחה התגודדו מאות מתושבי היישוב ואזרחים שהריעו לשליט.
מרבית האסירים הביטחוניים ששוחררו במסגרת השלב הראשון של העסקה הם פלסטינים או ערבים ישראלים, אם כי בקרב האסירים ישנה גם אסירה אוקראינית ואסירה ירדנית.
מתוך האסירים ששוחררו בשלב הראשון 110 אסירים שוחררו לבתיהם ביהודה ושומרון ו-131 אסירים שוחררו לבתיהם ברצועת עזה.
שישה אסירים תושבי מזרח ירושלים שוחררו גם הם לבתיהם.
203 אסירים תושבי יהודה ושומרון גורשו, 163 לעזה ו-40 לחוץ לארץ.
לפי ההסכם, האסירים ששוחררו ליהודה ושומרון היו נתונים תחת מגבלות, ובין היתר לא הורשו לחצות את הקו הירוק או לצאת לחוץ לארץ במשך עשר שנים, ואחת לחודש חויבו להתייצב במנהלת התיאום והקישור של צה"ל.
נוסף לכך במשך שלוש השנים שלאחר השחרור, הוגבלו לשהות רק במחוז בו נמצא ביתם.
מבין האסירים שגורשו לחוץ לארץ, ישראל הייתה אמורה לבחור לאחר שנה מגירושם 18 מהם שיורשו לשוב ליהודה ושומרון או למזרח ירושלים.
ל-18 תוכנן לתת אפשרות לחזור לאחר שלוש שנים מגירושם, במקביל לקציבת עונש המאסר שנקבע להם בכלא בישראל.
לגבי 55 מהאסירים תוכנן שיוכלו לשוב לאחר 5–10 שנים, ולגבי 55 נוספים תוכנן שיוכלו לשוב לאחר 20–25 שנה.
55 מחבלים אחרים גורשו לצמיתות
בין האסירים הפלסטינים ששוחררו במסגרת השלב הראשון של העסקה נכללו 280 אסירים שנידונו למאסרי עולם בשל חלקם בתכנון והוצאה לפועל של פיגועי טרור בהם נרצחו מאות אנשים בישראל.
יחיא סינוואר ✘(4 מאסרי עולם) – הורשע ברציחתם של ארבעה משתפי פעולה פלסטינים עם ישראל.
לאחר שחרורו הפך למנהיג חמאס בעזה, ובמסגרת זו היה מאדריכלי טבח שבעה באוקטובר, אחת ממתקפות הטרור הקטלניות בהיסטוריה בה נרצחו מעל ל-1100 ישראלים.
נהרג במלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבות הטבח.
נסר יתאימה (29 מאסרי עולם) – השתתף בביצוע הפיגוע במלון פארק, שבו נרצחו 30 ישראלים.
מתגורר מאז השחרור בקטר, לצד הנהגת חמאס.
מעאד אבו שרח (19 מאסרי עולם), מג'די עמרו (19 מאסרי עולם) ופאדי ג'ועבה (18 מאסרי עולם) – שלושה ממתכנני הפיגוע בקו 37, שבו נרצחו 17 אנשים.
עבד אל-האדי ע'נאיים (16 מאסרי עולם) – המחבל שביצע את הפיגוע בקו 405, שבו נרצחו 16 אנשים.
מוחמד דאגלס (15 מאסרי עולם) ואחלאם תמימי (16 מאסרי עולם) – השתתפו בביצוע הפיגוע במסעדת סבארו, שבו נרצחו 15 ישראלים.
תמימי גורשה למולדתה ירדן, וב-2017 נכנסה לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
מוחמד טאהר אל-כרם (15 מאסרי עולם) – מעורב ישיר בתכנון ובהוצאה לפועל של הפיגוע בקו 16 בחיפה בשנת 2001.
מאזן פוקהא ✘(9 מאסרי עולם) – אחראי על פיגוע ההתאבדות בקו 361 בצומת מירון ב-2002 שבו נרצחו 9 נוסעים.
נורה למוות ברצועת עזה במרץ 2017, בידי חבר לשעבר בזרוע הצבאית של חמאס כנקמה על הדחתו.
⁠נמר חמידה ✘(6 מאסרי עולם) – ממבצעי פיגוע הירי בעין יברוד באוקטובר 2003, שבו נהרגו שלושה לוחמי צה"ל.
עבד עמרו (4 מאסרי עולם) – ממתכנני הפיגוע בקפה הלל, שבו נרצחו שבעה אנשים.
מוחמד ג'ולאני (4 מאסרי עולם) – חבר חוליה שביצעה פיגועי ירי מהם נהרגו ישראלים אחדים.
עמר סרחאן (3 מאסרי עולם) – בשנת 1990 רצח שלושה ישראלים בפיגוע דקירה.
מוחמד שראתחה (3 מאסרי עולם) – היה מעורב ברצח החיילים אבי סספורטס ואילן סעדון במהלך האינתיפאדה הראשונה.
מאג'ד קטיש (3 מאסרי עולם), מחמוד עטון (3 מאסרי עולם) ומוסא עקארי (3 מאסרי עולם) – חברי החוליה שחטפה ורצחה את לוחם מג"ב ניסים טולדנו.
לימים הפכו לחלק מהנהגת חמאס בטורקיה.
מוסטפא מסלמאי (2 מאסרי עולם), אחד מרוצחי בני הזוג בנימין זאב וטליה כהנא.
עבד אל-עזיז צאלחה ✘ (מאסר עולם) – ממשתתפי הלינץ' ברמאללה, שבו נרצחו שני חיילי צה"ל, והתפרסם בתקשורת כאשר צולם מניף את ידיו המגואלות בדם הקורבנות.
נהרג ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
זייד אל-כילאני (מאסר עולם) – מבצע פיגוע המונית בצומת מי עמי.
אמנה מונא (מאסר עולם) – פיתתה את הנער אופיר רחום והובילה לרציחתו.
זאהר ג'בארין (מאסר עולם) – היה מעורב בפיגועים שבהם נהרגו ישראלים, ובין היתר היה ממתכנני חטיפת נסים טולדנו ורציחתו.
לימים הפך לסגנו של סאלח אל-עארורי, ראש הזרוע הצבאית של חמאס ביהודה ושומרון.
ג'יהאד ירמור (מאסר עולם) – האחראי לחטיפת נחשון וקסמן.
לימים הפך לראש נציגות חמאס בטורקיה.
פואד עמרין – רצח בדקירות סכין את הלנה ראפ.
חברי חוליית סילוואד: אחמד נג'ר (מפקד החולייה), יאסר חמאד (6 מאסרי עולם) ופרח חמאד (7 מאסרי עולם) – ביצעו סדרת פיגועי ירי בהם נרצחו 3 ישראלים.
עלי מסלמאני ועלאא ביזאן – ממשוחררי עסקת ג'יבריל ב-1985 שהקימו חוליית טרור שרצחה את זהבה בן-עובדיה ופול אפלבי ונידונו למאסר עולם ב-1986.
נאאֶל ברגותי (מאסר עולם): ותיק האסירים הביטחוניים בכלא הישראלי, הורשע לאחר שרצח את מרדכי יקואל בינואר 1978 יחד עם חברי חוליית פת"ח שאליה השתייך, ושוחרר במסגרת העסקה.
נעצר מחדש בשנת 2014 אחרי שהפר את תנאי שחרורו, ושוחרר שוב בעסקת החטופים בינואר-פברואר 2025.
תאופיק אבו נעים - הורשע ברצח פלסטינים בהם חשד חמאס כי שיתפו פעולה עם ישראל והושת עליו מאסר עולם.
בכלא הפך לראש הוועדה העליונה לענייני אסירים, וייצג את חמאס בבתי הכלא בישראל.
שוחרר בעסקה כעבור 22 שנים והפך לראש מנגנוני הביטחון של חמאס ברצועת עזה.
בשלב השני של העסקה, בהתאם להסכם, ישראל הרכיבה לבדה את רשימת האסירים המשוחררים, אך בהתייעצות עם מצרים.
מבין האסירים המשוחררים: 300 הם אנשי פתח, 50 – אנשי החזית העממית, 20 – אנשי החזית הדמוקרטית וכל השאר חסרי השתייכות פוליטית.
מצרים ביקשה מישראל לכלול ברשימה גם את תשע האסירות הפלסטיניות שלא שוחררו מהכלא הישראלי בשלב הראשון.
בסופו של דבר סוכם שישראל תשחרר שש אסירות, ולאחר שבוע תשחרר אחת נוספת.
בשעות שקדמו לשחרור, פרצו עימותים מחוץ לכלא עופר, בין כוחות הביטחון לבני משפחותיהם של אסירים פלסטינים הצפויים להשתחרר בעסקה, על רקע השעה המאוחרת לשחרורם שלטענתם פוגע בחגיגות השחרור וכן בשל העובדה שמרבית המשוחררים ממילא עמדו להשתחרר בקרוב (300 אמורים להשתחרר בעוד שנה).
טרם ביצוע העסקה הופעלו לחצים על נתניהו לבצע מחווה כלפי אבו מאזן בשלב השני של העסקה, בשל העובדה שבשלב הראשון שוחררו אסירי חמאס ולא פת"ח.
לחצים אלו כללו טיעון מצד אבו מאזן להבטחה שכזו מראש הממשלה הקודם אולמרט.
על אף העובדה שבשלב השני לא שוחררו אסירי חמאס וכשני שלישים היו מאסירי פת"ח, כאמור, כ-300 הללו היו צפוים להשתחרר בעוד כשנה ממילא וברשות הטילו את האשמה על חמאס בנושא.
כמו כן חמאס הצהיר כי ימשיך לחטוף חיילים על מנת לשחרר את שאר האסירים הפלסטינים.
על פי הקריטריונים הישראלים, האסירים ששוחררו בשלב השני של העסקה, מוגדרים ככאלו ש"אין להם דם על הידיים".
יום השחרור – "מבצע בית השואבה"
מבצע העברת גלעד שליט לישראל ושחרור האסירים כונה "מבצע בית השואבה" משום שהתקיים בחול המועד סוכות 2011. האסירים והאסירות רוכזו מבעוד מועד בבתי כלא שונים שמהם יפוזרו לנקודות השחרור, ועם שחר ב-18 באוקטובר החל המבצע.
שיירה עם 147 אסירים ואסירות הגיעה למעבר כרם שלום בגבול מצרים, האסירים זוהו על ידי הצלב האדום והמתינו באוטובוסים לרגע שיתקבל אישור מנציג צה"ל בצד המצרי שראה את שליט.
כל ערוצי התקשורת שידרו את המבצע עם צפיית שיא, ושילבו קטעי שידור חי מהטלוויזיה המצרית שסיקרה את האירוע.
בציבור שרר מתח שמא יחול שיבוש במבצע, והאם שליט יוחזר חי ושלם.
עד שלהרף עין נראה בטלוויזיה המצרית שליט במעבר רפיח, כחוש וחיוור, יוצא ממכונית של אנשי חמאס שמקיפים אותו.
בשעה 11:00 הודיע דובר צה"ל רשמית ששליט נמצא בשטח ישראל.
לאחר בדיקות הוטס שליט לבסיס תל נוף, שם קיבל את פניו ראש הממשלה נתניהו ושליט נפגש עם הוריו, ומשם הוטס למצפה הילה.
דוד מידן טען כי במהלך השנים שחלפו מאז העסקה הייתה לישראל הזדמנות לחסל את המשוחררים שהיו מעורבים בטרור.
כלכלן הטרור קלו בר-רבי הסביר כי לארגוני טרור ממילא אין מחסור בכח אדם, ומשאביהם מאפשרים להם להוציא כמות מוגבלת של פעולות, אך עבור כל "משרה" בארגון הטרור יש עודף מועמדים.
ראש הממשלה בנימין נתניהו הצדיק את העסקה בדברים שנשא עם חזרת שליט, באומרו ששתי דרישותיו העיקריות התקיימו בה: המחבלים הבכירים ביותר לא ישוחררו, בהם דמויות כמרואן ברגותי, עבדאללה ברגותי ועבאס א-סייד.
בנוסף, רבים מהמחבלים לא ישובו ליהודה ושומרון, אלא יגורשו.
באיגרת שהוציא הרמטכ"ל, בני גנץ, לרגל שחרורו של שליט הוא ציין "את מחויבותם של מדינת ישראל, של צה"ל ושל חייליו לעשות כל שניתן כדי להחזיר כל חייל שיצא למשימתו, ולא שב ממנה".
לאחר ביצוע העסקה התבטאה יושבת ראש האופוזיציה ציפי לבני כנגד העסקה בטענה כי כושר ההרתעה של ישראל נפגע.
לדבריה נמנעה מביקורת קודמת לאחר שהבטיחה זאת לנועם שליט.
גם ראש המוסד לשעבר מאיר דגן התבטא כנגד העסקה באומרו "העובדה שראש הממשלה מקבל אותו והופך אותו לגיבור מפריעה לי.
המחיר של העסקה הזאת יקר מדי, אבל אני שמח לראות את שליט בבית".
אלמגור - ארגון נפגעי טרור, מתח ביקורת על עסקת שליט והגדיר את העסקה בתור "ניצחון לטרור ולארגון החמאס".
על פי נתוני ארגון אלמגור, חלק גדול מהמחבלים אשר שוחררו בעבר במסגרת עסקאות חילופי שבויים חזרו לפעילות הטרור וגרמו לרציחתם של כ-180 ישראלים.
בעקבות אישור עסקת שליט, שבואל סחיווסחורדר, אשר הוריו ושלושת אחיו נרצחו בפיגוע התאבדות במסעדת סבארו בירושלים, השחית את אנדרטת יצחק רבין בתל אביב, מתוך כעס על כך ששני אסירים ביטחוניים אשר היו מעורבים בפיגוע במסעדת סבארו נכללו בעסקת שליט.
מספר רבנים אסרו את קיום העסקה משום שלדבריהם יש בה עידוד הטרור וסיכון אחרים.
בין האוסרים היו הרב צפניה דרורי, הרב יעקב יוסף, והרב שמואל אליהו.
בשנת 2016 אמר צבי האוזר שייתכן שהלחץ הציבורי של המחאה החברתית בשנת 2011, הובילה לאישור העסקה, ואילולא המחאה העסקה לא הייתה יוצאת לפועל.
במענה לכך טען גרשון בסקין שמתווה העסקה כבר אושר לפני תחילת המחאה, כך שלא סביר שהמחאה היא זאת שהניעה את העסקה.
בהודעתו על ההסכם התגאה ח'אלד משעל בהישג של שחרור 1,027 אסירים, בני כל הפלגים הפלסטינים, והבטיח להמשיך במאמצים לשחרור האסירים הפלסטינים שנותרו בכלא.
בקבלת הפנים שערך בקהיר לאסירים המגורשים לחו"ל הבטיח להם משעל שעוד ישובו לפלסטין, והוסיף: "משא ומתן על בסיס כוח הוא מה שאילץ את ישראל לשלם את המחיר".
במקביל חגג איסמעיל הניה בעזה את השחרור, וציין שהעסקה מהווה "נקודת מפנה אסטרטגית במאבק באויב הציוני".
אחמד ג'עברי, ראש הזרוע הצבאית של חמאס לשעבר, הצהיר כי "פעולות חטיפת חיילים וקצינים ישראלים יימשכו, כל עוד יש אסירים פלסטינים בבתי הכלא בישראל".
ממשלת חמאס בעזה הודיעה על מענק של 2,000 דולר לכל אסיר משוחרר שהועבר לרצועת עזה, והרשות הפלסטינית הודיעה על מענק של 5,000 דולר לכל אסיר משוחרר.
עוד הוסיף כי "אסור לנו לשכוח את מהפכת הסכינים...
אחינו עבד אל רחמן אל דיב וחאלד אל ג'יידי...
ברחובות הללו, הם הורידו את היהודים אחד אחרי השני".
שחרור גלעד שליט תפס מקום נרחב בסיקורים של התקשורת העולמית.
הידיעה תפסה מקום בעמודים הראשיים של עיתונים באירופה ובארצות הברית.
מנהיגים שונים בירכו על העסקה, בהם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ונשיא צרפת ניקולא סרקוזי, שאף הזמין את שליט לביקור בארמון האליזה.
עם זאת, בארצות הברית הושמעה ביקורת ודאגה, עקב העובדה שבין המשוחררים יש מחבלים שרצחו אזרחים אמריקנים.
כמו כן עלתה לדיון ההשוואה בין ההתייחסות הישראלית לנושא החטופים מול ההתייחסות האמריקנית.
ב-18 באוקטובר 2011 הצהירה משפחתו של שלמה ליבמן, שנרצח בפיגוע ירי 13 שנים קודם לכן, כי הם מציעים גמול כספי בגובה 100 אלף דולר על ראשם של שני הרוצחים של שלמה, חוילאד רמדאן ונידאר רמדאן, ששוחררו במסגרת עסקת שליט.
חוילאד נהרג בתקיפת צה"ל ברפיח ב-26 במאי 2024 במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
ב-25 באוקטובר 2011 איש הדת והמטיף הסעודי הנודע עווד אל-קרני הציע 100 אלף דולרים למי שישבה חייל ישראלי כדי להחליפו באסירים פלסטיניים נוספים.
ב-29 באוקטובר 2011 הנסיך הסעודי הצהיר כי החליט לגלות סולידריות עם אל-קרני וכי הוא מציע סכום של כ-900,000 דולרים, כדי שהגמול הכספי שיוצע למי שיצליח לחטוף חייל ישראלי נוסף יעמוד על מיליון דולרים.
חמישה משומריו של שליט נהרגו בתקיפות של חיל האוויר ובקריסת מנהרות, תוך כדי השבי ולאחריו.
מעורבותם של האסירים ששוחררו בפעולות טרור
חלק מהאסירים ששוחררו בעסקה שבו לעסוק בטרור (לפי אחת ההערכות: כ-40%).
מאוחר יותר טען צבי האוזר, יו"ר ועדת החוץ והביטחון, בנאום בכנסת שרוב משוחררי העסקה חזרו לטרור, והם היו מעורבים בין היתר ברצח עשרה ישראלים ופציעת רבים אחרים.
ב-27 באוגוסט 2017 פרסם שר הביטחון אביגדור ליברמן ש-202 ממשוחררי העסקה נעצרו עד אז על ידי כוחות הביטחון פעם נוספת, לאחר ששבו לפעילות טרוריסטית.
111 מהם היו כלואים בתאריך זה.
משוחררי עסקת שליט, בהם יחיא סנוואר, היו לימים ממחוללי הטרור העיקריים מרצועת עזה.
מנגד, דוד מידן שתיווך בעסקת שליט טען כי אחוזי הרצידיביזם היו קטנים מאוד.
בדצמבר 2013 דיווח המודיעין הישראלי כי זרוע החמאס הממונה על המתרחש בגדה המערבית (מכונה "מטה הגדה"), מופעלת בידי מחבלים שריצו עונשי מאסר ממושכים על רצח ישראלים, שוחררו בעסקת שליט וגורשו לרצועת עזה.
ב-14 באפריל 2014 נרצח בפיגוע ירי ניצב משנה ברוך מזרחי בידי זיאד עווד, ממשוחררי עסקת שליט.
הרוצח נלכד, ונידון לשני מאסרי עולם בנוסף ל-16 שנה שנותרו לו לרצות לפני העסקה.
ביוני 2014 יזם ופיקד מחמוד קוואסמה, מחבל חבר חמאס ממשוחררי העסקה, על רצח שלושת הנערים.
בעקבות האירוע נעצרו ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים עשרות מהמשוחררים בעסקת שליט.
שישה מהעצורים ממזרח ירושלים, ובתוכם עלאא ביזאן ממשוחררי עסקת ג'יבריל, שבו לשאת את עונשם המקורי לאחר שוועדת שחרורים מיוחדת קבעה שהפרו את תנאי שחרורם.
בעקבות המעצרים, חמאס הגביר את שיגורי הרקטות שלו לישראל, דבר שהוביל ליציאת צה"ל למבצע צוק איתן.
ב-19 ביוני 2015 נרצח ליד דולב דני גונן ונפצע אזרח נוסף בפיגוע ירי שביצעה חוליית מחבלים שעליה נמנה אסאמה אסעד, ששוחרר בעסקת שליט.
ב-29 ביוני 2015 נרצח בפיגוע ירי ליד שבות רחל מלאכי רוזנפלד בידי חוליית חמאס, שהפעיל אחמד נג'אר, ששוחרר בעסקת שליט.
ב-9 בדצמבר 2018 נפצעו שבעה בפיגוע ירי מרכב חולף לעבר טרמפיאדה בכניסה ליישוב עפרה.
אחת הפצועות קשה הייתה בהריון מתקדם.
העובר יולד וכעבור שלושה ימים נפטר.
ב-13 בדצמבר 2018 נהרגו שני חיילים, סמל יוסף כהן וסמ"ר יובל מור יוסף, בפיגוע בכניסה ליישוב גבעת אסף.
על פי הערכות הרשות הפלסטינית, המחבל שעמד מאחורי חוליית חמאס שביצעה את שני פיגועי הירי הוא ג'אסר ברגותי, ממשוחררי עסקת שליט.
באוגוסט 2023 פורסם שהשב"כ עצר חוליית טרור שניהל עלאם כעבי, ממשוחררי עסקת שליט.
כעבי ששוהה בלבנון גייס פעילי טרור ביהודה ושומרון לשם ביצוע פיגועים כנגד ישראלים.
ב-7 באוקטובר 2023 פתח חמאס במתקפת פתע על ישראל, שאותה תכנן יחיא סנוואר, ממשוחררי עסקת שליט, והשתתפו בה משוחררים נוספים.
על פי כלי תקשורת עזתיים, מאז ביצוע עסקת שליט ועד 8 ביולי 2025, נהרגו 32 מתוך 163 מגורשי עסקת שליט ילידי יהודה ושומרון וירושלים שגורשו לרצועת עזה לאחר שחרורם.
במרץ 2012 הרג צה"ל את אחד המשוחררים, אחמד אל-חנני, בפעולת סיכול ממוקד של מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית, זוהיר אל-קייסי.
ב-1 ביולי 2016 נרצח בפיגוע ירי הרב מיכאל מרק מעתניאל ונפצעו אשתו ושניים מילדיו.
הרוצח הוא מחמד פקיה, ממשוחררי עסקת שליט, שנהרג מאוחר יותר במהלך קרב עם כוחות הביטחון.
בני משפחת הנרצח קראו לחשבון נפש מצד מובילי המאבק לשחרור גלעד "בכל מחיר" ומצד מקבלי ההחלטה בדבר העסקה.
ב-24 במרץ 2017 נורה למוות מאזן פוקהא, ממשוחררי העסקה, על ידי מתנקש אלמוני ברצועת עזה.
בעת מותו שימש כראש מטה הגדה של חמאס.
במבצע מגן וחץ במאי 2023 נהרג טארק עז א-דין, שלקח חלק בפיגוע בשוק בחדרה ב-2005 ונידון למאסר עולם, ולימים מונה לאחראי על הכוונות פעולות הג'יהאד האסלאמי באיו"ש מרצועת עזה.
ב-9 באוקטובר 2023 נהרג בתקיפה ישראלית בעיר עזה עבדאללה אבו סיף, מחבל חמאס יליד חברון שנשפט למאסר עולם ב-2003 על מעורבות ברצח ישראלים, שוחרר בעסקה והכווין מרצועת עזה פעילות טרור ביהודה ושומרון.
מספר ימים לאחר מכן, נהרג בתקיפה ישראלית גם רמזי עוק, מחבל חמאס יליד בית לחם, שנעצר ב-2003 בגין גיוס מחבל שביצע פיגוע התאבדות במאי 2002 ומעורבותו בפיגועים נוספים, והכווין לאחר שחרורו פעילות טרור מרצועת עזה ביהודה ושומרון.
ב-12 באוקטובר 2023 דווח שטארק אלחליסי ועבד אלנאצר אלחליסי ששוחררו בעסקה נהרגו בהתקפה של צה"ל.
בהתקפה נוספת נהרג עבד א-רחמן שהאב יליד ג'באליה ששוחרר בעסקה.
ב-14 באוקטובר 2023 פורסם שעלי קאצ'י, שהשתתף ברצח ששון נוריאל ולאחר שחרור שימש כמפקד פלוגת הנוח'בה ההתקפית במרכז ג'בליה שבצפון הרצועה, נהרג בתקיפה אווירית.
בנובמבר 2023, צה"ל הרג בתקיפות שונות ברצועת עזה שני מחבלי חמאס ששוחררו בעסקה: פורסאן ח'ליפה יליד נור שמס שלימים הפך לבכיר חמאס והוציא פיגועים מהרצועה בטולכרם, ומוחמד חמאדה שלימים מונה לדובר חמאס לענייני ירושלים.
ב-11 בדצמבר 2023 דווח שנאצר דוידאר ששוחרר בעסקה נהרג בהתקפה של צה"ל.
ב-24 בדצמבר 2023 דווח שאחמד פג'ם ששוחרר בעסקה נהרג בהתקפה של צה"ל בחא'ן יונס.
ב-10 בינואר 2024 דווח שופאא' אלבס ששוחררה בעסקה נהרגה בהתקפה של צה"ל.
ב-11 בינואר 2024, מוחמד אל-עדיני, מחבל שנידון ל-15 שנות מאסר ושוחרר בעסקת שליט, נהרג בתקיפה אווירית בדיר אל-בלח שבמרכז רצועת עזה.
ב-14 בפברואר 2024 דווח שיוסף אבו עאדי ששוחרר בעסקה נהרג בהתקפה של צה"ל.
במרץ 2024, במסגרת מבצע ניתוח מקומי
בבית החולים שיפא בעיר עזה, נהרגו שני משוחררי העסקה: פאדי דיוכ - אחד ממבצעי הפיגוע באדורה בשנת 2002 שמונה לפעיל בכיר במודיעין הצבאי של חמאס, וזכריה נג'יב - אחד מחוטפי החייל נחשון וקסמן שמונה לפעיל בכיר במטה הגדה של חמאס.
ב-4 באפריל 2024, הרג צה"ל את אכרם סלאמה, אחיו של המחבל חסן סלאמה ומחבל חמאס ששוחרר בעסקה לאחר שנידון ל-30 שנות מאסר בשנת 1989 ולימים מונה לבכיר במנגנון ביטחון הפנים של הארגון ברצועת עזה.
ב-19 באפריל 2024 דווח שנצ'אל אבו שח'ידם יליד חברון ששוחרר בעסקה נהרג בהתקפה של צה"ל.
ב-13 ביולי 2024 הרג צה"ל את משוחרר העסקה, ⁠נמר חמידה, ששימש חבר בוועדת רמאללה של "מטה הגדה", והיה מעורב בביצוע פיגוע הירי ליד שבות רחל במאי 2003 ובפיגוע הירי בעין יברוד באוקטובר 2003.
ב-18 ביולי 2024 הרג צה"ל באל-בורייג' את איאד אבו חסנה, מחבל ועדות ההתנגדות העממית ששוחרר בעסקה ולימים מונה למפקד חטיבת מחנות המרכז של הארגון.
ב-23 ביולי 2024 הרג צה"ל בתקיפה בעיר עזה את משוחרר העסקה רווחי מושתהא, שהקים יחד עם יחיא סנוואר את ארגון ביטחון הפנים של חמאס, שבין השאר הוציא להורג פלסטינים באשמת שיתוף פעולה עם ישראל.