tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סימן נוסף, שלהשערתו ייצג את הצליל e, יוצג על ידי הירוגליף יחיד בכרטוש של קלאופטרה וגרסה כפולה של אותו גליף בכרטוש של תלמי.
צליל חמישי, t, נראה כאילו נכתב עם סימנים שונים בכל אחד מהכרטושים, אבל שמפוליון שיער שאלה סימנים הומופוניים, סימנים המייצגים את אותו הצליל.
לאחר מכן הוא בחן את התאמת מסקנותיו לכרטושים אחרים, זיהה את שמותיהם של שליטים יווניים ורומיים רבים של מצרים וגיבש השערות לגבי אותיות נוספות.
הניתוח של שמפוליון לכרטוש של תלמי
הירוגליף s i-i M l wA t p פירושו של שמפוליון S E M L O T P
הניתוח של שמפוליון לכרטוש של קלאופטרה
הירוגליף t:H8 A r d A p wA i l q פירושו של שמפוליון סיומת נשית A R T A P O E L K
ביולי 1822 דחה שמפוליון ניתוח של ז'אן-בטיסט ביו על טקסט המקיף תבליט מקדש מצרי המכונה זודיאק דנדרה .
בכך הצביע על כך שהירוגליפים של כוכבים בטקסט זה מעידים לכאורה על כך שהמילים הסמוכות מתייחסות למשהו הקשור לכוכבים, כגון קבוצות כוכבים.
הוא כינה את הסימנים המשמשים בדרך זו "סימנים מהסוג", אם כי לימים כינה אותם "קובעים".
שמפוליון הכריז על גרסאותיו המוצעות של הכרטושים היוונים-רומיים בספרו "מכתב למר דסייה" , אותו השלים ב-22 בספטמבר 1822. ב-27 בספטמבר הקריא אותו באקדמיה, עם יאנג שהיה נוכח בקהל.
מכתב זה נחשב לעיתים קרובות כמסמך המכונן של האגיפטולוגיה, אם כי הוא ייצג רק התקדמות צנועה ביחס לעבודתו של יאנג.
עם זאת, המכתב הסתיים בהצעה, ללא הרחבה, שייתכן כי נעשה שימוש בסימנים פונטיים בכתיבת שמות פרטיים מנקודה מוקדמת מאוד בהיסטוריה המצרית.
לרוב לא מתועד במקורות בני זמננו כיצד הגיע שמפוליון למסקנה זו.
מהכתבים שלו עולה כי אחד המפתחות היה מסקנתו שרשימת המלכים מאבידוס מכילה את השם "רעמסס", שם מלכותי שנמצא ביצירותיו של מנתון, וכי חלק מהעדויות האחרות שלו הגיעו מהעתקים של כתובות במצרים שנעשו על ידי ז'אן-ניקולא איו .
לדברי הרמינה הרטלבן , שכתבה ב-1906 את הביוגרפיה הנרחבת ביותר על שמפוליון, פריצת הדרך הגיעה ב-14 בספטמבר 1822, ימים ספורים לפני כתיבת המכתב, כאשר שמפוליון בחן את העותקים של איו.
כרטוש אחד מאבו סימבל הכיל ארבעה סימנים הירוגליפיים.
שמפוליון ניחש, או הסתמך על אותו ניחוש שנמצא במאמר הבריטי של יאנג, שהסימן הראשון המעגלי מייצג את השמש.
המילה הקופטית ל"שמש" הייתה re.
הסימן שהופיע פעמיים בסוף הכרטוש הוא סימן "s" בכרטוש של תלמי.
אם השם בכרטוש התחיל ב-Re והסתיים ב-ss, עשוי היה זה להתאים ל-"Ramesses", מה שמרמז שהסימן באמצע מסמל m.
אישורים נוספים הגיעו מאבן רוזטה, שבה הסימנים m ו-s הופיעו יחד בנקודה המתאימה למילה "לידה" בטקסט היווני, ומקופטית, שבה המילה ל"לידה" היא mise.
כרטוש אחר הכיל שלושה סימנים, שניים מהם זהים לכרטוש רעמסס.
הסימן הראשון, איביס, היה סמל ידוע של האל תחות.
אם לשני הסימנים האחרונים היו אותם ערכים כמו בכרטוש רעמסס, השם בכרטוש השני יהיה תותמס (Thothmes), המקביל לשם המלכותי "תחותמס" (Tuthmosis) שהוזכר על ידי מנתון.
אלה היו מלכים מצריים ילידים, שהקדימו זמן רב את השלטון היווני במצרים, אך כתיבת שמותיהם הייתה פונטית חלקית.
כעת פנה שמפוליון לתואר תלמי שנמצא בכרטושים הארוכים יותר באבן רוזטה.
שמפוליון הכיר את המילים הקופטיות שיתרגמו את הטקסט היווני וידע לומר שהירוגליפים פונטיים כגון p ו-t יתאימו למילים הללו.
משם יכול היה לנחש את המשמעויות הפונטיות של עוד מספר סימנים.
לפי דיווחה של הרטלבן, לאחר שגילה את התגליות הללו אץ שמפוליון למשרדו של אחיו באקדמיה לכתובים, זרק אוסף של כתובות מועתקות, קרא "עשיתי את זה!" ("Je tiens mon affaire!"), התמוטט והתעלף למשך מספר ימים.
במהלך החודשים הבאים יישם שמפוליון את האלפבית ההירוגליפי שלו על כתובות מצריות רבות, וזיהה עשרות שמות ותארים מלכותיים.
במהלך תקופה זו בחנו שמפוליון והמזרחן אנטואן-ז'אן סיינט-מרטין את אגרטל קיילוס , שנשא עליו כרטוש הירוגליפים וכן טקסט בכתב יתדות פרסי עתיק .
סיינט-מרטין, שהתבסס על יצירתו המוקדמת יותר של גאורג גרוטפנד , האמין שכתב היתדות נושא את שמו של חשיארש הראשון, מלך האימפריה האחמנית במאה החמישית לפני הספירה שממלכתו כללה את מצרים.
שמפוליון אישר שהסימנים הניתנים לזיהוי בכרטוש תואמים את שמו של חשיארש, וחיזק את העדויות לכך שהירוגליפים פונטיים שימשו הרבה לפני השלטון היווני במצרים ותומכים בקריאה של סיינט מרטין בכתב היתדות.
היה זה צעד מרכזי בפענוח כתב יתדות .
בתקופה זו הגיע שמפוליון לפריצת דרך שנייה.
אף על פי שהוא מנה כ-860 סימנים הירוגליפיים, קומץ מאותם סימנים היוו חלק גדול מכל טקסט נתון.
הוא גם נתקל במחקר שנערך לא מכבר בסינית מאת ז'אן-פייר אבל-רמיזא, שהראה שאפילו כתיבה סינית השתמשה רבות בתווים פונטיים, וכי יש לשלב את הסימנים האידיאוגרפיים שלה לקשרים רבים כדי ליצור אוצר מילים מלא.
ושמפוליון זיהה את שמו של אנטינואוס, רומאי לא מלכותי, כתוב בהירוגליפים ללא כרטוש, לצד דמויות שנראו אידיאוגרפיות.
סימנים פונטיים לא הוגבלו אפוא לכרטושים.
כדי לבחון את סברותיו, השווה שמפוליון טקסטים הירוגליפיים שנראו כמכילים את אותו תוכן וציין סתירות באיות, מה שהצביע על נוכחות של הומופונים.
הוא השווה את רשימת ההומפונים שהתקבלה עם טבלת הסימנים הפונטיים מעבודתו על הכרטושים ומצא שהם תואמים.
באפריל 1823 הכריז שמפוליון על התגליות הללו לאקדמיה לכתובים לספרות.
משם התקדם במהירות בזיהוי סימנים ומילים חדשות.
הוא הגיע למסקנה שהסימנים הפונטיים מרכיבים אלפבית עיצורי שבו רק לפעמים נכתבו תנועות.
סיכום ממצאיו, שפורסם ב-1824 בשם "סיכום המערכת ההירוגלפית" (Précis du système hiéroglyphique), קבע כי "כתיבה הירוגלפית היא מערכת מורכבת, כתב פיגורטיבי, סימבולי ופונטטי בו-זמנית בטקסט אחד ובאותו טקסט, באותו משפט, ואולי אפילו אעז, באותה מילה".
בסיכום נכתבו זיהויים למאות מילים הירוגליפיות, ניתן תיאור להבדלים בין הירוגליפים וכתבים אחרים, נרשם ניתוח לשמות פרטיים ושימושים בכרטושים ותואר חלק מהדקדוק של השפה.
כעת עבר שמפוליון מפענוח כתב לתרגום השפה הבסיסית.
ה"מכתב למר דסייה" הזכיר את תומאס יאנג כמי שעבד על הכתב הדמוטי והתייחס לניסיונו של יאנג לפענח את שמה של ברניקי, אך לא הוזכרה בו עבודתו של יאנג על ניתוח שמו של תלמי וגם לא תגליתו לגבי סיומת השם הנשי, שנמצאה גם בשמה של קלאופטרה על אובליסק פילה.
מתוך אמונה שהתגליות הללו הן שאפשרו את התקדמותו של שמפוליון, ציפה יאנג בסופו של דבר לקבל חלק גדול מהקרדיט על כל מה שיצר שמפוליון.
בהתכתבות פרטית, זמן קצר לאחר קריאת המכתב, ציטט יאנג מימרה צרפתית שמשמעותה "זה הצעד הראשון שחשוב", אם כי הוא גם אמר "אם [שמפוליון] אכן שאל מפתח אנגלי, המנעול היה כל כך חלוד שלאף זרוע רגילה לא היה כוח מספיק כדי לסובב אותו".
בשנת 1823 פרסם יאנג את ספרו, "תיאור של מספר תגליות אחרונות בספרות הירוגלפית ובעתיקות המצריות" ("An Account of Some Recent Discoveries in Hieroglyphical Literature and Egyptian Antiquities"), עם כותרת המשנה "כולל האלפבית ההירוגליפי המקורי של המחבר, שהורחב על ידי מר שמפוליון".
שמפוליון כתב ליאנג בכעס, "לעולם לא אסכים להכיר בשום אלפבית מקורי אחר משלי".
ב"סיכום המערכת ההירוגלפית" שפרסם שמפוליון בשנה שלאחר מכן, הוא הכיר בעבודתו של יאנג, אך כתב שהגיע למסקנותיו באופן עצמאי, מבלי לראות את המאמר של יאנג בבריטניקה.
מאז היו דעות המלומדים חלוקות בשאלה האם שמפוליון היה הגון.
יאנג המשיך לדחוף להכרה גדולה יותר בתרומתו, תוך הבעת תערובת של הערכה כלפי עבודתו של שמפוליון וספקנות לגבי חלק ממסקנותיו.
השניים היו בקשר עד מותו של יאנג ב-1829, והיחסים ביניהם התאפיינו בלבביות ובמחלוקות רוויות מתחים לסירוגין.
שמפוליון המשיך לעבוד על הירוגליפים, ועבודתו כללה הצלחות רבות לצד טעויות.
בתוך כך, התגלעה מחלוקת בינו לבין חוקרים אחרים שדחו את תקפות עבודתו.
ביניהם היו אדמה-פרנסואה ז'ומאר, מוותיקי המשלחת של נפוליאון, והיינריך יוליוס קלפרות, מזרחן גרמני.
המלומד שנשאר ביקורתי כלפי הפענוח של שמפוליון למשך הזמן הארוך ביותר היה גוסטב סייפארת .
ב-1826 הגיעה התנגדותו לשמפוליון לשיאה בוויכוח פומבי עמו, והוא המשיך לתמוך בגישתו להירוגליפים עד מותו ב-1885.
ככל שהתבהר טבעם של ההירוגליפים, התמעטו המתנגדים מהסוג הזה, אך הוויכוח על מידת הסתמכותו של שמפוליון על עבודתו של יאנג נמשך.
היריבות הלאומית בין האנגלים לצרפתים החריפה את המחלוקת.
האגיפטולוג ריצ'רד ברוס פרקינסון נקט עמדה מתונה: "גם אם היכרותו של שמפוליון עם עבודתו הראשונית של יאנג הייתה מעמיקה יותר מכפי שהוא טען לאחר מכן, הוא עודנו המפענח של כתב ההירוגליפים...
יאנג גילה חלקים מהאלפבית – מפתח – אבל שמפוליון פענח שפה שלמה."
עבודתו של יאנג על הירוגליפים גוועה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19, אך עבודתו בנושא הכתב הדמוטי נמשכה בסיוע גילוי מקרי.
אחד ממקורותיו ללימוד הכתב הדמוטי היה טקסט באוסף המכונה פפירוסי קאסטי.
יאנג זיהה מספר שמות יווניים בטקסט זה.
בנובמבר 1822 השאיל לו ג'ורג' פרנסיס גריי קופסת פפירוסים יווניים שנמצאה במצרים.
לאחר בדיקתם הבין יאנג שאחד מהם מכיל את אותם שמות כמו הטקסט הדמוטי מאוסף קאסטי.
שני הטקסטים היו גרסאות של אותו מסמך, ביוונית ובדמוטית.
הגילוי של טקסט דו-לשוני נוסף אפשר ליאנג להתקדם בפענוח.
באמצע שנות ה-20 של המאה ה-19 הוא התמקד בתחומי עניין אחרים.
ב-1827 מכתב מהחוקר האיטלקי אמדאו פיירון עודד אותו להתמקד שוב בלימוד הכתב הדמוטי.
במכתב טען פיירון שיאנג עובר יותר מדי בין תחומי מחקר שונים והציע לו להתמקד במצרים העתיקה.
יאנג בילה את השנתיים האחרונות לחייו בעבודה על הכתב הדמוטי.
בשלב מסוים הוא התייעץ עם שמפוליון, אז אוצר בלובר, שהתייחס אליו בידידות, נתן לו גישה לרשימותיו על הכתב הדמוטי והציג לו את הטקסטים הדמוטיים באוסף הלובר.
חיבורו "יסודות ראשונים למילון מצרי בכתב הדמוטי העתיק" (Rudiments of an Egyptian Dictionary in the Ancient Enchorial Character) פורסם לאחר מותו בשנת 1831. הוא כלל תרגום מלא של טקסט אחד וחלקים גדולים מהטקסט של אבן רוזטה.
לפי האגיפטולוג ג'ון ריי, יאנג "ככל הנראה ראוי להיות ידוע כמפענח של הכתב הדמוטי".
היכולת לקדם את הבנת ההירוגליפים על בסיס אבן רוזטה מוצתה עד שנת 1824. שמפוליון היה זקוק לטקסטים נוספים כדי ללמוד את הכתב, ומעטים היו זמינים בצרפת.
מ-1824 עד 1826 הוא ביקר פעמיים באיטליה וחקר את העתיקות המצריות שנמצאו שם, במיוחד אלו שנשלחו לאחרונה ממצרים למוזיאון המצרי בטורינו.
הוא בחן כתובות על עשרות פסלים ואסטלות וזיהה, לראשונה מזה מאות שנים, את המלכים שהזמינו אותם, אף על פי שבמקרים מסוימים שגה בזיהוי.
הוא גם בחן את הפפירוסים של המוזיאון והצליח לפענח את נושאם.
הוא התעניין במיוחד בפפירוס המכונה "רשימת המלכים מטורינו", שמפרט את השליטים המצריים ואת אורך שלטונם עד המאה השלוש עשרה לפני הספירה.
הפפירוס סיפק בסופו של דבר מסגרת לכרונולוגיה של ההיסטוריה המצרית, אך הוא התפורר לחתיכות, ותרומתו של שמפוליון לשחזורו הייתה ראשונית בלבד.
בהיותו באיטליה התיידד שמפוליון עם איפוליטי רוזליני , בלשן פיזאני שנסחף בלהט של שמפוליון למצרים העתיקה והחל ללמוד איתו.
שמפוליון עבד גם על הרכבת אוסף של עתיקות מצריות בלובר, כולל הטקסטים שמאוחר יותר הראה ליאנג.
ב-1827 פרסם מהדורה מתוקנת של ה"סיכום" (Précis), שכללה כמה מממצאיו האחרונים.
אספני עתיקות שחיו במצרים, במיוחד ג'ון גארדנר וילקינסון, כבר יישמו את הממצאים של שמפוליון על הטקסטים שם.
שמפוליון ורוסליני רצו לעשות זאת בעצמם, ויחד עם כמה חוקרים ואמנים אחרים הקימו את המשלחת הצרפתית-טוסקנית למצרים.
בדרך למצרים עצר שמפוליון לבחון פפירוס שהיה בידיו של סוחר עתיקות צרפתי.
היה זה עותק של הוראותיו של אמנמחת, יצירת ספרות חוכמה שנוצרה כעצה לאחר המוות מאמנמחת הראשון לבנו ויורשו.
זו הייתה יצירת הספרות המצרית העתיקה הראשונה שנקראה, אם כי שמפוליון לא הצליח לקרוא אותה מספיק טוב כדי להבין מה היא הייתה.
בשנים 1828 ו-1829 נסעה המשלחת לאורך הנילוס, אספה והעתיקה עתיקות.
לאחר שלמד טקסטים רבים הרגיש שמפוליון בטוח שהשיטה שלו מתאימה לטקסטים הירוגליפים מכל תקופה בהיסטוריה המצרית.
לאחר שחזר ממצרים, בילה שמפוליון חלק ניכר מזמנו בעבודה על תיאור מלא של השפה המצרית, אך היה לו מעט זמן להשלים אותה.
החל מסוף 1831 סבל מסדרה של אירועים מוחיים ומת במרץ 1832.
בין השנים 1836–1843, פרסם שמפוליון-פיז'אק בשלבים את דקדוק מצרי ומילון נלווה של אחיו.
שניהם לא היו שלמים, במיוחד המילון, שהיה מאורגן בצורה מבלבלת והכיל תרגומים משוערים רבים.
החסרונות של יצירות אלה שיקפו את העובדה שבזמן מותו של שמפיליון היו עוד פערים רבים בהבנת המצרית.
בעבודות אלה ניסה שמפוליון לתעתק קבוצות של הירוגליפים לכתיב קופטי, אך הוא הגזים בהערכתו לדמיון בין השפות.
כל זה היה מאוד מבלבל ומטעה." שמפוליון גם לא היה מודע לכך שסימנים יכולים לייצג שניים או שלושה עיצורים.
במקום זאת הוא חשב שכל סימן פונטי מייצג צליל אחד ולכל צליל יש הרבה מאוד הומפונים.
לדוגמה, הסימן האמצעי בכרטוש "רעמסס" מייצג רצף של שני עיצורים, ms, אך שמפוליון קרא אותו כ-m.
הוא גם לא היה מודע לתופעה המכונה כיום כ"השלמה פונטית": סימן המייצג עיצור יחיד שנוסף לסימן המייצג שניים או שלושה עיצורים, כדי להבהיר כיצד יש לקרוא את אותו סימן.
רוב שותפיו של שמפוליון חסרו את היכולות הלשוניות הדרושות לקידום תהליך הפענוח, ורבים מהם מתו מוות מוקדם.
אדוארד הינקס , איש דת אירי שהעניין העיקרי שלו היה פענוח כתב יתדות, תרם תרומות חשובות בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19. בעוד שתרגומי הטקסטים של שמפוליון השתמשו בניחושים מושכלים כדי להשלים פערים בידע, ניסה הינקס להשלימם באופן שיטתי יותר.
הוא זיהה יסודות דקדוקיים במצרית, כגון מיליות ופועלי עזר, שלא היו קיימים בקופטית, וטען שצלילי השפה המצרית דומים לאלו של השפות השמיות.
הינקס גם שיפר את ההבנה של ההייראטית, שהוזנחה במחקרים האגיפטולוגיים עד אז.
המלומד שתיקן את הכשלים הבסיסיים ביותר ביצירתו של שמפוליון היה קארל ריכרד לפסיוס, פילולוג פרוסי שהחל ללמוד את השפה המצרית באמצעות הדקדוק של שמפוליון והיה חלק מדור חדש של אגיפטולוגים שצמח, אמצע המאה ה-19. הוא יצר קשר ידידותי עם רוסליני והחל להתכתב עמו על השפה.
ספרו של לפסיוס, "מכתב לפרופסור ה.
רוסליני על האלפבית ההירוגליפי" ("Lettre à M.
Rosellini sur l'Alphabet hiéroglyphique"), שפרסם ב-1837, הסביר את תפקידם של סימנים דו-ליטרליים ותלת-ליטרליים (המייצגים שניים או שלושה עיצורים בהתאמה) ושל השלמות פונטיות, אם כי מונחים אלה טרם נטבעו.
הוא מנה 30 סימנים פונטיים יונילטרליים (המייצגים עיצור אחד), לעומת יותר מ-200 במערכת של שמפוליון ו-24 בהבנה המודרנית של כתב הירוגליפים.
מכתבו של לפסיוס תמך בגישתו הכללית של שמפוליון להירוגליפים תוך תיקון חסרונותיה, והוא העביר את מוקד הפעילות בתחום האגיפטולוגיה מפענוח לתרגום.
שמפוליון, רוסליני ולפסיוס נחשבים לעיתים קרובות למייסדי האגיפטולוגיה; לעיתים גם יאנג נכלל.
עמנואל דה רוז'ה, שהחל ללמוד מצרית ב-1839, היה האדם הראשון שתרגם טקסט מצרי עתיק באורך מלא; הוא פרסם את התרגומים הראשונים של כתבים ספרותיים מצריים בשנת 1856. אחד מתלמידיו, גסטון מספרו, אמר כי "דה רוז'ה נתן לנו את השיטה שאפשרה לנו להשתמש בשיטה של שמפוליון ולהביאה לשלמות".
חוקרים אחרים התרכזו בסימנים הפחות מוכרים.
היינריך ברוגש היה הראשון מאז מותו של יאנג שקידם את חקר הכתב הדמוטי, ופרסם דקדוק שלו ב-1855. חיבורו של צ'ארלס וויקליף גודווין "פפירוסים הייראטיים" ("Hieratic Papyri"), שפורסם ב-1858, היה התרומה הגדולה הראשונה לנושא זה.
הוא הדגיש שטקסטים הייראטיים, לא כתובות הירוגליפיים מונומנטליות, היו המקור העשיר ביותר להבנת השפה המצרית.
גודווין ובן זמנו פרנסואה שאבאס קידמו מאוד את חקר הכתב ההייראטי.
בשנת 1866 גילה לפסיוס את צו קנופוס, טקסט מקביל כמו אבן רוזטה שכל הכתובות שבו היו שלמות ברובן.
כעת ניתן היה להשוות את ההירוגליפים ישירות לתרגומם ליוונית, והתוצאות הוכיחו את תקפות גישתו של שמפוליון מעבר לכל ספק סביר.
סמואל בירץ' , הדמות הבכירה באגיפטולוגיה הבריטית במהלך אמצע המאה התשע-עשרה, פרסם את המילון המקיף הראשון של מצרית ב-1867, ובאותה שנה פרסם ברוגש את הכרך הראשון של המילון שלו, הן בהירוגליפים והן בדומטי.
המילון של ברוגש ביסס את ההבנה המודרנית של צלילי השפה המצרית, הנשענת על הפונולוגיה של השפות השמיות כפי שהציע הינקס.
אגיפטולוגים המשיכו לחדד את הבנתם את השפה, אך בשלב זה היא כבר נסמכה על יסודות יציבים.
יחד עם פענוח כתב היתדות באותה מאה, פענוח הכתבים המצריים הקדומים פתח את הדרך לחקר ההיסטוריה הקדומה של המזרח הקרוב.
בפילולוגיה ובבלשנות, פענוח הוא גילוי המשמעות של הסמלים המצויים בשפות ו/או אלפבית שנכחדו.
פענוח אפשרי לגבי שפות וכתבים.
אפשר גם ללמוד או לנסות לפענח כיצד ביטאו בעבר שפות מדוברות שאינן קיימות עוד, או כיצד נהגו לבטא שפות חיות בתקופות קודמות.
דוגמאות בולטות לפענוח כוללות פענוח כתבים מצריים עתיקים ופענוח כתב יתדות .
פענוח בולט בשנים האחרונות הוא של מערכת הכתיבה עילמית-ליניארית .
כיום, לפחות תריסר שפות נותרו בלתי מפוענחות.
מבחינה היסטורית, פענוחים אינם מגיעים פתאום דרך אנשים בודדים ש"מפצחים" כתבים עתיקים.
במקום זאת, הם יוצאים מההתקדמות המצטברת שהביאה קהילה רחבה יותר של חוקרים.
אין לבלבל בין פענוח לבין קריפטואנליזה, שמטרתה לפענח צפנים כתובים מיוחדים או צפנים המשמשים בתקשורת סודית מוסתרת בכוונה (במיוחד בזמן מלחמה).
אין לבלבל גם עם קביעת המשמעות של טקסט דו-משמעי בשפה ידועה (פרשנות).
לפי גלב וויטינג, גישת הפענוח תלויה בארבע קטגוריות של מצבים בשפה לא מפוענחת:
סוג O: כתב ידוע ושפה ידועה.
למרות שהפענוח במקרה זה הוא טריוויאלי, ניתן ללקט מידע שימושי כאשר שפה ידועה כתובה באלפבית שונה מהשפה שבה היא נכתבת בדרך כלל.
לימוד הכתיבה של השפות הפיניקית או השומרית באלפבית יווני מאפשר ללקט מידע על הגייה וקוליות שלא ניתן להשיג כאשר לומדים את הביטוי של השפות הרגילות שלהן.
סוג I: כתב לא ידוע ושפה ידועה.
שפות מפוענחות בקטגוריה זו כוללות פיניקית, אוגריתית, כתב הברות קפריסאי וכתב ליניארי ב'.
במצב זה, מערכות אלפביתיות הן הקלות ביותר לפענוח, ואחריהן כתבים הברתיים, ולבסוף הקשים ביותר הם כתבים לוגו-הברה.
סוג II: כתב ידוע ושפה לא ידועה.
למען האמת, מצב זה אינו של פענוח אלא של ניתוח לשוני.
פענוח בקטגוריה זו נחשב לקשה ביותר להשגה על בסיס מידע פנימי בלבד.
סוג III: כתב לא ידוע ושפה לא ידועה.
דוגמאות כוללות את כתב Archanes ואת נוסחת Archanes, דיסקית פאיסטוס, הירוגליפים של כרתים והברות קפרו-מינואית .
כאשר מצב זה מתרחש בתרבות מבודדת וללא זמינות של מידע חיצוני, פענוח נחשב בדרך כלל לבלתי אפשרי.
פפאיה (שם מדעי: Carica papaya) היא צמח מניב פרי טרופי, דו-פסיגי, במשפחת הפפאיים.
מוצאה של הפפאיה מאמריקה התיכונה וכיום מגדלים אותה בארצות הטרופיות בכל כדור הארץ.
למעשה היא אינה עץ כי אם צמח עשבוני רב-שנתי, שגבעולו היחיד עבה כגזע, וגובהו עשוי להגיע ל-8 מטרים בקירוב.
צמח הפפאיה דומה במראהו לדקל הנושא פירות גדולים.
כשפרי הפפאיה צעיר, יש בו מיץ חלבי המכיל אנזים בשם פפאין המפרק חלבונים, שיש לו שימוש רפואי ותעשייתי וכן שימוש במטבח לשם ריכוך בשרים.
בתחילה צבעו של הפרי הוא ירוק כהה מבחוץ ולבן מבפנים.
לאחר כמה שבועות מתחיל הפרי להבשיל וצבעו משתנה לצהוב ולאחר מכן לכתום.
הפרי בשל לאכילה רק לאחר שצבעו הפך לכתום, ואז טעמו מתוק, בדומה למנגו או למלון.
הפרי נאכל חי, מסוכר או משומר.
בתוך הפרי זרעים כדוריים כהים, אך פותחו גם זנים ללא זרעים.
בשנת 1990, נגיף בשם רינגספוט (ringspot) כמעט וחיסל את כל עצי הפפאיה באיי הוואי.
באמצעות הנדסה גנטית והכלאות, פותחו זנים עמידים לנגיף- 'זריחה' ('SunUp'), 'קשת בענן' ('Rainbow') וזנים עמידים נוספים.
עד היום לא נמצאה שיטה ביולוגית לטיפול בנגיף.
בשנת 2004 רוב הזנים ברחבי הוואי היו הכלאות עם זנים מהונדסים גנטית, ומאגרי הזרעים היו מזוהמים בנגיף רינגספוט.
בשנת 2010 80% מהפפאיות בהוואי היו מהונדסות גנטית.
ז'וזפ (פפ) גווארדיולה אי סאלה (בקטלאנית: Josep Guardiola i Sala; נולד ב-18 בינואר 1971) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי וכיום משמש כמאמנה של מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
נחשב לאחד השחקנים המזוהים ביותר עם ברצלונה, שבה החל את הקריירה, והיה שותף לאחת התקופות המוצלחות ביותר שלה, שבזכותה כונתה "קבוצת החלומות".
בחלוף השנים הפך לקפטן הקבוצה, ונמנה עם השחקנים המעוטרים ביותר בהיסטוריה שלה, עם 19 תארים.
כשחקן, בלט בקריאת המשחק וביכולת מסירה בדיוק רב.
ב-2001 עזב את ברצלונה על מנת לשחק באיטליה.
כעבור שתי עונות בהן שיחק בברשה וברומא, עבר לאל-אהלי בקטר.
ב-2005 עזב את הקבוצה וב-2006 שיחק במשך עונה בודדת במקסיקו, לפני שפרש.
לצד קריירת המשחק שלו במועדונים השונים, הופיע גווארדיולה ב-47 משחקים של נבחרת ספרד ובתשעה משחקים של נבחרת קטלוניה.
כשנה לאחר פרישתו, החל לאמן את ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ובתום העונה מונה למאמן של הקבוצה הבוגרת.
על אף חוסר ניסיונו באימון כדורגל, הגיע בעונתו הראשונה, , להישג חסר-תקדים, כאשר זכה בטרבל: אליפות הליגה הספרדית, גביע המלך הספרדי וזכייה בליגת האלופות, תוך הצגת טקטיקת כדורגל התקפית ביותר, ושבירת שיאים.
הוא היה למאמן הצעיר ביותר בהיסטוריה (גיל 38) שזכה בליגת האלופות ובטרבל.
ב- זכה פעם נוספת עם קבוצתו בליגת האלופות.
בסוף עונת , בה זכתה ברצלונה בגביע הספרדי פעם נוספת, עזב גווארדיולה את ברצלונה.
לאחר שנת שבתון החל לאמן את באיירן מינכן בעונת אימן את הקבוצה עד סוף עונת .
בשלוש עונותיו במועדון זכה באליפות גרמניה, לכך הוסיף שתי זכיות בגביע הגרמני.
עם הקבוצה העפיל שלוש פעמים ברציפות לחצי גמר ליגת האלופות.
החל מעונת משמש גווארדיולה בתור מאמנה של מנצ'סטר סיטי האנגלית איתה זכה במספר תוארי פרמייר ליג, הגביע האנגלי, גביע הפוטבול ליג, מגן הקהילה והסופר קאפ האירופי תוך הפגנת שליטה דומיננטית של הקבוצה לאורך השנים ולקיחת "התואר" הלא רשמי בתור הקבוצה הראשונה של העיר מנצ'סטר.
פפ וקבוצתו הוסיפו זכייה ראשונה בתולדות הקבוצה בתואר ליגת האלופות ב-.
גווארדיולה גדל עם שלושת אחיו בבית עני בעיירה הקטלאנית סנטפדור.
כילד, נהג לשחק כדורגל ברחובות עיירתו.
הוא החל את קריירת המשחק שלו בחימנסטיק מנרסה, בגיל 9. כעבור 4 שנים, ב-1984, הצטרף ל"לה מאסיה" של ברצלונה, ועם השנים עלה בדרגים.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ברצלונה.
לימודיו התנגשו עם הכדורגל, ולכן החליט לוותר על הלימודים באוניברסיטה כעבור שנה.
ב-1989 הגיע עם קבוצת הנוער הראשונה של ברצלונה (Juvenil A), אל גמר גביע המלך לנוער, בו הפסידה הקבוצה לריאל בטיס.
בתום העונה הבאה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק.
תחילת הקריירה - "קבוצת החלומות"
בעודו שחקן הרכב בקבוצת המילואים, ערך גווארדיולה את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה בגיל 19, ב-16 בדצמבר 1990, עם חולצה מספר 10 ותחת המאמן יוהאן קרויף, שנהג לקדם שחקנים צעירים, בניגוד לנהוג בספרד באותה עת.
גווארדיולה ערך ארבע הופעות בקבוצה הבוגרת בעונת הבכורה בלה ליגה.
ב-10 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע אירופה, מול הנזה רוסטוק.
בהמשך הפך גווארדיולה לשחקן קבע ולאחד ממנהיגי הקבוצה, שבזכות הצלחתה כונתה "קבוצת החלומות".
תפקידו היה לקשר בין ההגנה להתקפה, תוך הסתמכות על מסירותיו הארוכות.
העונה השנייה שלו בבוגרים, עונת , הייתה עונת שיא בעבור גווארדיולה בפרט והקבוצה בכלל.
הוא היה שותף, לצד שחקנים כגון רונאלד קומאן, חוסה מריה באקרו, אנדוני זוביזרטה ומיכאל לאודרופ, לזכיית הקבוצה בדאבל: אליפות לה ליגה וגביע אירופה.
באותה עונה היה גווארדיולה שותף למספר אירועים קבוצתיים ואישיים נוספים, כגון הקלאסיקו הראשון שלו, הדרבי העירוני מול אספניול, בו בישל ארבעה שערים, ולבסוף זכייתו בפרס בראבו, פרס המוענק לשחקן הצעיר המצטיין של השנה.
בסוף השנה כשלה ברצלונה לזכות בגביע הביניבשתי בעקבות הפסד לסאו פאולו.
בהמשך עונת , ב-24 במרץ 1993, הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה, בבעיטה ממרחק רב במשחק גביע המלך מול ריאל ואיאדוליד.
הקבוצה זכתה בסיום העונה באליפות שלישית ברציפות.
בעונת שיחק גווארדיולה בקישור הקבוצה עת ניצחה את יריבתה ריאל מדריד 0:5. בסוף אותה עונה אומנם זכתה הקבוצה באליפות הליגה, אך הובסה בתוצאה 4:0 על ידי מילאן בגמר ליגת האלופות שנערך ביוני 1994. על ההפסד גווארדיולה אמר: "כולנו חשבנו שאנחנו משחקים נגד קבוצה חלשה.
חיינו באופוריה והם חבטו בנו.
הם היו כל כך גדולים שרק ביקשנו בטירוף שהמשחק ייגמר".
ההפסד סימן את תום תקופת "קבוצת החלומות".
בעקבותיו נערכו בקבוצה מספר שינויים, כגון הבאת שחקנים צעירים מקבוצת המשנה.
גווארדיולה קיבל את חולצה מספר 4, שלבש במשחקיו עד סוף קריירת המועדונים שלו.
בעונה הבאה, עונת , הבקיע את שערו הראשון בקאמפ נואו, בניצחון ברצלונה 3:4 על אתלטיקו מדריד, שהובילה 3:0 במחצית.
השנתיים הבאות היו טובות פחות מבחינה קבוצתית - הקבוצה סיימה במקום הרביעי בליגה בעונת 1994/1995 ובמקום השלישי בעונה שאחריה, אך גווארדיולה המשיך לבסס את מעמדו בקבוצה.
בשנתיים האלו הופיע ב-55 משחקי ליגה והבקיע שלוש פעמים.
ב-1996 החליף בובי רובסון את קרויף.
בעונה הבודדת של רובסון כמאמן זכה גווארדיולה, לצד שחקנים כגון רונאלדו, סרג'י ברז'ואן, לואיש פיגו ולואיס אנריקה, בגביע אירופה למחזיקות גביע ובגביע המלך.
בעונה זו שיחק במספר שיא של משחקי ליגה לעונה – 38. בתום העונה היה גווארדיולה קרוב להצטרפות לפארמה האיטלקית, שהציעה למועדון סכומי כסף גבוהים עבורו, אך נשיא ברצלונה ז'וזפ ליואיס נונייז הציע לו חוזה משופר, שבזכותו נשאר בברצלונה.
בחוזה המשופר הועלה סעיף השחרור שלו ל-15 מיליון פזטות, השני בגובהו בספרד באותה העת.
בקיץ 1997 החליף לואי ואן חאל את רובסון.
בשל עזיבת הקפטן הקודם חוסה מריה באקרו, מינה ואן חאל את גווארדיולה להיות קפטן הקבוצה.
בעונה זו נפצע באופן חמור במיתר הברך, הושבת לתקופה ארוכה ושיחק בשישה משחקי ליגה בלבד.
למרות פציעתו זכתה ברצלונה בדאבל נוסף - בתואר אליפות ספרד ובגביע המלך.
גווארדיולה חזר למגרשים בדצמבר 1998, ובסיום עונה זו זכה באליפות השישית שלו עם המועדון - מספר שיא של אליפויות לשחקן במועדון, יחד עם אנטוני רמלייטס.
באוגוסט 2000, בזמן אימון של נבחרת ספרד בוולנסיה, נפצע גווארדיולה בקרסולו השמאלי והזדקק לניתוח.
הוא חזר למגרשים בדצמבר באותה שנה.
באפריל 2001 הודיע במסיבת עיתונאים על רצונו לעזוב את ברצלונה כדי לשחק מחוץ לספרד ולהכיר עולמות חדשים, אף על פי שהוצע לו חוזה משודרג.
במהלך העונה ערך בסך הכול 24 הופעות, כבש שער ובישל תשעה נוספים.
בסך הכול, במשך 11 עונות, הופיע ב-384 משחקים במדי ברצלונה וכבש עשרה שערים.
בסוף עונת עבר לברשה וחתם על חוזה לשנה אחת.
הוא התמנה לתפקיד קפטן הקבוצה באוקטובר 2001, בעקבות פציעתו של רוברטו באג'ו.
בהמשך החודש התגלתה רמה גדולה של ננדרולון (סטרואיד אנאבולי) בבדיקת שתן שערך, ולאחר משחק ליגה מול לאציו נכשל בבדיקה פעם נוספת.
גווארדיולה הכחיש שהשתמש בסטרואידים, והצביע על אוכל מקולקל כהסבר אפשרי.
אף על פי כן, הוא הושעה לארבעה חודשים וחזר לשחק בסוף מרץ 2002. גווארדיולה סייע לקבוצה להישאר בליגה, עם 11 הופעות בליגה בעונה זו.
הוא נפצע לפני המחזור האחרון בברכו הימנית, ולכן החמיץ את האפשרות להיקרא לסגל נבחרת ספרד למונדיאל 2002. ב-2007 נוקה מההאשמות על שימוש בננדרולון, עת קבע בית המשפט בברשה כי לא נעשה שימוש בחומר האסור ושגווארדיולה חף מפשע.
ביולי 2002 עבר לרומא שאימן פאביו קאפלו.
הייתה זו תקופה לא מוצלחת עבור גווארדיולה, בה הופיע רק בארבעה משחקי ליגה, ולאחר חצי שנה בלבד בקבוצה, חזר לברשה.
בברשה הוא נטל חלק משמעותי במשחקים, ולמרות קשיים רבים, הצליחה הקבוצה להישאר בליגה הראשונה.
בקיץ 2003, בתום עונה בברשה, שב גווארדיולה לעיר ברצלונה.
בעת הבחירות לנשיאות מועדון הכדורגל ברצלונה, הוא היה חבר בקבוצה של המתמודד לואיס בסט, שייעד למנות את גווארדיולה לתפקיד המנהל הטכני של המועדון, במקרה שייבחר.
לבסוף ניצח ז'ואן לאפורטה בבחירות, וגווארדיולה החליט להמשיך לשחק, אך הפעם בקטר.
הוא חתם באל-אהלי, שם שיחק במשך שתי עונות.
גווארדיולה התמנה במהרה לתפקיד הקפטן של הקבוצה ובתום עונת זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה בליגה הקטרית, למרות הצלחתם של שחקנים אחרים בעלי שם עולמי, כגון גבריאל באטיסטוטה.
בעונה הבאה, עונת , הבקיע גווארדיולה חמישה שערים וסייע לקבוצה לסיים במקום השמיני בליגה.
לאחר שעזב את קטר באוגוסט 2005, עלתה בתקשורת האפשרות שגווארדיולה ימשיך את הקריירה באנגליה, אך ניסיונות ההידיינות עם מנצ'סטר סיטי וויגאן אתלטיק העלו חרס.
בדצמבר באותה שנה חתם על חוזה לחצי שנה בקבוצה המקסיקנית דוראדוס דה סינלואה, שאימן חברו הטוב, הספרדי חואן מנואל לייו.
בקלאוסורה של 2006 שיחק גווארדיולה בעשרה משחקים והבקיע שער בודד.
הקבוצה אומנם סיימה במקום השמיני, אך ירדה לליגת המשנה, כיוון שבמקסיקו המיקום בטבלה בארבע העונות הקודמות הוא שקובע את הקבוצות היורדות.
למרות התעניינות מצד באנפילד הארגנטינאית, החליט גווארדיולה לפרוש, בגיל 35.
גווארדיולה ייצג את ספרד לראשונה באולימפיאדת ברצלונה (1992).
הוא שותף בכל משחקי הנבחרת האולימפית והבקיע שער בודד, במשחק הפתיחה מול נבחרת קולומביה.
בגמר הטורניר ניצחה הנבחרת הספרדית 2–3 את נבחרת פולין וגווארדיולה, יחד עם שאר שחקני הנבחרת, זכה במדליית זהב.
ב-14 באוקטובר 1992 שיחק לראשונה במדי נבחרת ספרד, כשנכנס כמחליף במשחק מול נבחרת צפון אירלנד.
במשחק הבא, מול נבחרת לטביה, הבקיע את שערו הראשון במדים הלאומיים.
בשנותיו הראשונות לא השתלב היטב בנבחרת, תחת המאמן חבייר קלמנטה.
למרות זאת, הוא זומן לסגל הנבחרת במונדיאל 1994 והבקיע שער אחד בשני משחקים בהם שותף, מבין חמישה משחקים של הנבחרת בכל הטורניר.
החלפתו של גווארדיולה במשחק מול נבחרת קפריסין ב-7 בספטמבר 1994 סימנה את הדחתו מהנבחרת לשנתיים הבאות.
גווארדיולה לא נכלל בסגל הנבחרת עד לאחר יורו 1996, בו אִכזבה.
תקופתו השנייה במדים הלאומיים נמשכה כשנה, עקב פציעה חמורה שסבל ממנה בסוף שנת 1997. הוא החלים מהפציעה לפני מונדיאל 1998, אך משום שלא היה בכושר גופני מספק, נאלץ להיוותר מחוץ לסגל גם בטורניר זה.
שיבתו השנייה הייתה ב-27 במרץ 1999, במשחק כנגד נבחרת אוסטריה, עת חוסה אנטוניו קמאצ'ו אימן את הנבחרת.
גווארדיולה פתח בכל משחקי נבחרת ספרד ביורו 2000, שנערך בהולנד ובבלגיה, עד הדחתה ברבע הגמר על ידי נבחרת צרפת.
לאחר שעזב את ברצלונה ערך את הופעת הפרידה שלו מהנבחרת, במשחק מול נבחרת מקסיקו ב-14 בנובמבר 2001. גווארדיולה הפגין יכולת טובה לפני מונדיאל 2002, אך הפציעה בברכו כחודש לפני הטורניר מנעה ממנו להשתתף בו.
בסך הכול ערך 47 הופעות והבקיע חמישה שערים בשורות הנבחרת.
בנוסף להופעותיו במדי נבחרת ספרד, היה גווארדיולה קפטן נבחרת קטלוניה.
הוא ערך את משחק הבכורה שלו במשחק מול קבוצתו, ברצלונה, ב-24 ביוני 1995. מאז צבר שמונה הופעות נוספות, האחרונה שבהן ב-25 בדצמבר 2005, נגד נבחרת פרגוואי.
אחד המשחקים הזכורים של גווארדיולה בנבחרת קטלוניה היה זה מול נבחרת צ'ילה ב-28 בדצמבר 2001, כשחזר לברצלונה מפני שהיה מושעה ממשחק באיטליה בשל חשד לשימוש בסטרואידים.
גווארדיולה היה קשר מוכשר שניחן בראיית משחק טובה.
תפקידו בברצלונה תואר כ"כדורגלן המארגן" של הקבוצה.
גווארדיולה אומנם לא היה מהיר או זריז כשחקנים אחרים, או בעל כושר גופני מהמעלה הראשונה, אך מבחינה התקפית נודע גווארדיולה בזכות יכולת המסירה המדויקת והמתוזמנת היטב שלו למרחקים ארוכים, שהניבה לאורך השנים מעל ל-160 בישולים לחבריו לקבוצה בברצלונה.
כמו כן, יכולת הבקעת השערים שלו הסתמכה על בעיטות ארוכות טווח ועוצמתיות.
באופן זה הבקיע את מרבית שערי השדה שלו בקריירה.
מבחינה הגנתית, הצליח גווארדיולה להקדים, הודות לראיית המשחק שלו, את יריביו ובכך לחטוף מהם את הכדור באופן נקי.
גווארדיולה הטביע את חותמו על חולצה מספר 4, שלבש במשך רוב הקריירה שלו.
כשאוהדי ברצלונה מתייחסים ל"מספר 4 קלאסי", הם מתכוונים לשחקן שעמדתו וסגנונו דומים לאלו של גווארדיולה.
נאמר כי שחקנים שגדלו במערכת הנוער של ברצלונה, כדוגמת צ'אבי, אנדרס אינייסטה וססק פברגאס, חונכו לשחק כמו גווארדיולה ורואים בו מודל לחיקוי.
בקיץ 2005 החל גווארדיולה ללמוד בקורס מאמנים של התאחדות הכדורגל הספרדית.
שנה לאחר פרישתו, ב-21 ביוני 2007, החל לאמן את ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה (יחד עם עוזרו פרנססק וילאנובה).
בהנהגתו, עלתה הקבוצה מן הליגה הרביעית בספרד לליגה השלישית.
תחילת העונה הייתה לא קלה לקבוצה, והיא התקשתה מאוד במשחקי החוץ שלה.
בחלון ההעברות צירף שחקן חדש לקבוצה, ובכך הצליח גווארדיולה לשנות את מצבה, ולראיה הגיעו שני ניצחונות חוץ רצופים.
רצף תוצאות חיוביות הבטיח, ארבעה מחזורים לסיום העונה, את הגעת הקבוצה לפלייאוף המכריע את העלייה לליגה השלישית.
בזכות ניצחון במחזור האחרון זכתה הקבוצה באליפות הליגה הרביעית בפעם השנייה בתולדותיה.
לאחר מכן ניצחה בפלייאוף ועלתה לליגה השלישית.
בתום העונה התמנה להיות מאמן הקבוצה הבוגרת.
חמשת השחקנים שהוחתמו בחלון ההעברות של הקיץ היו דני אלבס, סיידו קייטה, אלכסנדר חלב, מרטין קאסרס וג'רארד פיקה.
גווארדיולה, בדומה לקודמו פרנק רייקארד, יישם מערך 4-3-3. אך למרות הדמיון במערך הבסיסי של הקבוצה, ההבדל בין שני המאמנים ניכר מאוד.
שחקני ההתקפה של הקבוצה הפעילו לחץ על שחקני ההגנה של היריב וניסו פעמים רבות יותר לחטוף את הכדור קרוב לשער היריבה.
שחקני הקבוצה החלו להחזיק בכדור משך זמן רב יותר מאשר בעבר, תוך שהם מניעים את הכדור בסבלנות ומתמסרים בעיקר במסירות קצרות וזריזות, בנגיעה בודדת בכדור.
טקטיקה זו הסתמכה במידה ניכרת על הכישרון והיכולת הטכנית של השחקנים, למשל אלו של הקשרים צ'אבי ואנדרס אינייסטה.
בזכות אסטרטגיה זו, היו לשחקני הקבוצה היריבה פחות הזדמנויות לתקוף מצד אחד, ומצד שני הם נעשו מותשים ומתוסכלים בניסיון לחטוף את הכדור.
גם מחוץ למגרש יישם גווארדיולה כללים שונים.
אחד הבולטים שבהם היה ההקפדה הרצינית על משמעת בקרב שחקני הקבוצה, ובראשם הוקפד על ההגעה בזמן לאימונים.
שחקנים שאיחרו קיבלו קנס כספי, ללא קשר למעמדם החברתי או המקצועי.
בנוסף לכך, התקיימה בקרה רבה סביב הרגלי התזונה של השחקנים.
בניגוד לתקופתו של רייקארד, חויבו השחקנים לאכול במועדון ארוחות בוקר וצהריים, שהורכבו ממאכלים מזינים.
הבדל בולט נוסף בין שני המאמנים הייתה הגישה לחדר ההלבשה של הקבוצה.
גווארדיולה לא התיר לגורמים זרים (כגון אנשי תקשורת), כמו גם לרוב עובדי המועדון, להיכנס אליו, לעומת רייקארד שלא הגביל את הכניסה לחדר ההלבשה.
עד סיום הסיבוב הראשון בליגה זכתה הקבוצה להצלחה רבה – היא הגיעה למקום הראשון הן בבית בליגת האלופות והן בליגה הספרדית, עם הפרש של 12 נקודות מהמקום השני וממוצע שערי זכות של שלושה למשחק.
הקבוצה השלימה את הסיבוב הראשון המוצלח ביותר בתולדות הליגה, עם 50 נקודות.
גווארדיולה הנהיג את ברצלונה בדרכה לזכייה בטרבל ראשון בהיסטוריה של הכדורגל הספרדי – זכייה באליפות ספרד, בגביע המלך ובליגת האלופות באותה עונה.
בדרכה לאליפות הבקיעה ברצלונה 105 שערי זכות - שיא של המועדון – והביסה את יריבתה בליגה, ריאל מדריד, באצטדיונה הביתי בתוצאה 2:6. בדרכה לזכייה באליפות אירופה ניצחה את אולימפיק ליון, באיירן מינכן וצ'לסי, ובמשחק הגמר את מנצ'סטר יונייטד.
בעקבות הזכייה בליגת האלופות הפך גווארדיולה למאמן הצעיר ביותר שזוכה בתואר זה בכלל ובטרבל בפרט.
בקיץ הבא הוחתמו במועדון, לפי בקשתו של גווארדיולה, השחקנים זלאטן איברהימוביץ', מקסוול ודימיטר צ'יגרינסקי.
עונתו השנייה בקבוצה הבוגרת החלה בזכייה בשני תארים: בסופר קאפ הספרדי ובסופר קאפ האירופי, לאחר שהקבוצה גברה על אתלטיק בילבאו ושחטאר דונצק, בהתאמה.
בעונה זו לוח המשחקים של הקבוצה היה עמוס במשחקים רבים, שכן הקבוצה השתתפה במספר רב של מפעלים, ולפיכך החל צוות האימון להכין סרגל מאמצים, תוכנית אימונים עונתית וייחודית שבה מידת הקושי באימונים דינאמית ותלויה במיקום בציר הזמן של העונה.
על פי התוכנית, עד חודש אוקטובר לא הושם דגש על הכושר הפיזי של השחקנים, והוא היה נמוך יחסית, אך הוא נבנה בהדרגה לקראת שיא ראשון בנובמבר ובדצמבר, בהם נערכו הקלאסיקו ואליפות העולם לקבוצות.
בינואר ובפברואר שוב הופחת הדגש שהושם על הכושר הפיזי, ולבסוף הוא עלה לשיא נוסף למשך השלבים המכריעים בליגת האלופות ובליגה הספרדית.
בדצמבר זכה גווארדיולה עם הקבוצה באליפות העולם לקבוצות לאחר ניצחון בגמר על אסטודיאנטס.
בכך השלימה הקבוצה זכייה בשישה תארים בשנת 2009, הישג שלא השיגה אף קבוצה אירופית עד אז.
בינואר 2010 סוכמה עם גווארדיולה הארכת חוזהו בברצלונה לשנה נוספת, עד סוף עונת 2010/2011.
בעונה זו קידם גווארדיולה את שחקני הבית הצעירים פדרו וסרחיו בוסקטס, שתפסו מקום קבע בהרכב על חשבונם של יאיא טורה ותיירי הנרי הוותיקים יותר.
יתר על כן, החל להשתמש במערך 4-4-1-1, כשהוא מציב את ליונל מסי בעמדת החלוץ הנסוג, במקום עמדת הקיצוני ימני ששיחק בה לפני כן, מאחורי איברהמוביץ' כחלוץ המרכזי.
מעבר זה התגלה כיעיל מאוד עבור הקבוצה בכלל, שזכתה באליפות עם 99 נקודות, מספר הנקודות הגבוה ביותר שצברה קבוצה ספרדית בליגה עד אותה עונה, ועבור מסי בפרט, שהבקיע בעונה זו כמות שיא של שערים בכל המסגרות - 47 בסך הכול.
בליגת האלופות, הודחה ברצלונה בחצי הגמר על ידי אינטר מילאנו, ששיחקה בשיטת משחק הגנתית מאוד, בייחוד במשחק הגומלין, בניגוד לשיטה ההתקפית של ברצלונה.
לקראת עונת 2010/2011 עבר סגל השחקנים מספר שינויים נוספים.
איברהמוביץ', טורה וצ'יגרינסקי עזבו, ומנגד הצטרפו אל הקבוצה דויד וייה, אדריאנו וחאבייר מסצ'ראנו.
בעונה זו שינה שוב גווארדיולה את מערך המשחק של הקבוצה – הוא החזיר את מערך ה-4-3-3, אך השאיר את מסי לשחק במרכז, כחלוץ נסוג, ואת וייה הסיט לצד שמאל, במקום עמדת החלוץ המרכזי אליה התרגל בקבוצותיו הקודמות.
ברצלונה צברה נקודות בליגה בקצב דומה לעונה הקודמת, ובסופה זכתה באליפות שלישית ברציפות.
אחד מהשיאים בעונה זו היה בניצחון 0:5 בקלאסיקו מול ריאל מדריד.
בעונה זו אירע תקדים ייחודי בהיסטוריית ההתמדדויות בין ברצלונה וריאל מדריד – השתיים התמודדו ארבע פעמים בהפרש של 18 ימים - בליגה, בגמר גביע המלך ופעמיים בחצי גמר ליגת האלופות.
במשחק הליגה נפרדו הקבוצות בתיקו 1:1, אך בגמר הגביע נוצחה ברצלונה בתוצאה 1:0. לאורך ימים אלו התלונן ז'וזה מוריניו, מאמן ריאל מדריד, על כך שפעמים רבות נעשה שיפוט לא צודק לטובתה של ברצלונה.
דבריו גררו תגובה לא שגרתית מצד גווארדיולה, שקילל את מוריניו במהלך מסיבת עיתונאים שהתקיימה לפני המשחקים במסגרת ליגת האלופות.
לבסוף הצליחה ברצלונה להעפיל לגמר ליגת האלופות לאחר ניצחון בתוצאה מצטברת של 3:1. בגמר פגשה ברצלונה את מנצ'סטר יונייטד, אלופת אנגליה, ניצחה בתוצאה 3:1 וזכתה בליגת האלופות בפעם השנייה בתוך שלוש שנים.
עונתו הרביעית של גווארדיולה בברצלונה החלה עם עזיבתם של גבריאל מיליטו, ז'פרן ובויאן קרקיץ'.
שתי רכישות משמעותיות בוצעו במהלך חלון ההעברות של הקיץ: אלכסיס סאנצ'ס עבר מאודינזה וססק פברגאס, שגדל במחלקת נוער של ברצלונה, עבר מארסנל.
שני שחקנים קודמו באופן מלא מברצלונה ב': טיאגו אלקנטרה ואנדראו פונטאס.
באוגוסט זכתה ברצלונה בסופר קאפ הספרדי הודות לניצחון ריאל מדריד בתוצאה המצטברת 5:4. ב-26 באוגוסט זכתה ברצלונה בסופר קאפ האירופי לאחר שניצחה את פורטו 2:0. עם התואר הזה הפך גווארדיולה למאמן המעוטר ביותר בהיסטוריית המועדון, עם 12 תארים, חולף על פני יוהאן קרויף.
את שנת 2011 סיימה ברצלונה עם זכייה בתואר החמישי לשנה זו – היא זכתה באליפות העולם לקבוצות לאחר שהביסה את יריבתה הברזילאית, סנטוס, 4:0.
ב-9 בינואר 2012 נבחר גווארדיולה למאמן השנה של פיפ"א.
למרות ניצחון 3:1 בקלאסיקו נגד ריאל מדריד שנערך בסנטיאגו ברנבאו בדצמבר, הייתה ברצלונה מאחורי מדריד בטבלה במשך רוב שלבי העונה, והפסד 2:1 בקאמפ נואו ב-21 באפריל חתם באופן מעשי את האליפות לטובתה של מדריד, שהייתה ביתרון 7 נקודות על פני ברצלונה 4 משחקים לפני סיום העונה.
שלושה ימים מאוחר יותר, ב-24 באפריל, הודחה ברצלונה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי צ'לסי, לאחר שסיימה את המשחק בקאמפ נואו בתיקו 2:2 והפסידה בתוצאה המצטברת 3:2. ב-27 באפריל הודיע גווארדיולה כי יסיים את תפקידו כמאמן ברצלונה בסוף עונת 2011/2012, כשהוא מציין שעייפות היא הסיבה המרכזית להחלטתו.
יום לאחר מכן נודע כי מחליפו כמאמן הקבוצה יהיה עוזרו, טיטו וילאנובה.
ברצלונה העפילה לגמר הגביע הספרדי לאחר שגברה בדרך על ריאל מדריד ברבע הגמר ועל ולנסיה בחצי הגמר.
משחק הגמר, שנערך ב-30 במאי, היה משחקו האחרון של גווארדיולה כמאמן הקבוצה, והוא נפרד ממנה עם ניצחון 3:0, התואר ה-14 שהוא זוכה עמה.
לאחר סיום תפקידו כמאמן ברצלונה, לקח גווארדיולה שנת שבתון, שאת רובה בילה בניו יורק.
ב-7 בינואר 2013 נבחר גווארדיולה למקום השלישי במאמן השנה של פיפ"א.
ב-16 בינואר נודע כי גווארדיולה יהיה מאמנה של באיירן מינכן הגרמנית לאחר סיום עונת 2012/2013, אז יעזוב את הקבוצה המאמן יופ היינקס.
בעונה זו זכתה באיירן מינכן עם היינקס בטרבל – זכייה בליגת האלופות, אליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני.
גווארדיולה החל את תפקידו ביוני 2013. כבר במסיבת העיתונאים הראשונה של גווארדיולה כמאמן באיירן מינכן הובן כי למד גרמנית על מנת להשתלב טוב יותר בסביבה החדשה.
בקיץ החל גווארדיולה להתאים את סגל הקבוצה לפי חזונו.
בין היתר, צורפו מריו גצה ותיאגו אלקנטרה ומריו גומז עזב לפיורנטינה.
משחקו הרשמי הראשון עמה היה בסופר קאפ הגרמני, אז הפסידה באיירן מינכן 4:2 לבורוסיה דורטמונד.
ב-30 באוגוסט זכה בתואר ראשון עם באיירן, זכייה בסופר קאפ האירופי, לאחר שקבוצתו גברה בדו-קרב בעיטות עונשין על צ'לסי.
בדצמבר זכה גווארדיולה בפעם השלישית כמאמן באליפות העולם לקבוצות, כשבאיירן מינכן גברה על ראג'ה קזבלנקה בגמר הטורניר.
אחד המהלכים המרכזיים שביצע גווארדיולה היה הסטתו של פיליפ לאהם, המגן הימני של הקבוצה, לעמדת הקשר האחורי.
ב-25 במרץ 2014 זכה עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה, אחרי ניצחון 3:1 על הרטה ברלין.
זו הייתה האליפות המהירה ביותר בתולדות הבונדסליגה, 7 מחזורים לסיום העונה.
גווארדיולה ובאיירן מינכן שברו את שיאם של קייזרסלאוטרן שאומנה על ידי קרל-היינץ פלדקמפ לרצף המשחקים הגדול ביותר ללא הפסד מתחילת העונה.
השיא הקודם עמד על 14 משחקים בעונת 1978/1979, והשיא החדש של באיירן נקבע על 28 משחקים, לאחר שבאיירן הפסידה לאאוגסבורג במחזור ה-29. במשחק זה גם תם רצף של 53 משחקים ללא הפסד עבור באיירן.
באיירן מינכן הגיעה לחצי גמר ליגת האלופות, שם פגשה את ריאל מדריד.
במשחק הראשון, שנערך בסנטיאגו ברנבאו, הפסידה באיירן 1:0, ובגומלין שנערך בביתה של באיירן, האליאנץ ארנה, היא הובסה 4:0 והודחה מהמפעל.
את עונת 2013/2014 חתמה הקבוצה עם זכייה בגביע הגרמני, לאחר שגברה על בורוסיה דורטמונד בהארכה בתוצאה 2:0.
בקיץ 2014 עבר סגל הקבוצה תמורות משמעותיות.
הצטרפו חואן ברנט וצ'אבי אלונסו הספרדים ואל-מהדי בן עטיה הבלם המרוקאי.
הקשר טוני קרוס עזב לריאל מדריד, ובעמדת החלוץ הגיע רוברט לבנדובסקי במקומו של מריו מנדזוקיץ', בטענה שהוא לא מתאים לסגנון המשחק של גווארדיולה.
בהמשך דרכה בליגת האלופות, הביסה באיירן את שחטאר דונצק 7:0 ב-11 במרץ 2015, בשמינית גמר המפעל.
במשחק הראשון של רבע הגמר הפסידה 3:1 לפורטו, אולם במשחק הגומלין הצליחה לנצח 6:1 ולהעפיל לחצי הגמר, בפעם הרביעית ברציפות עבור הקבוצה.
בחצי הגמר פגשה באיירן מינכן את ברצלונה, קבוצתו הקודמת של גווארדיולה.
במשחק הראשון היא הובסה 3:0, ולמרות ניצחון 3:2 בגומלין, היא הודחה מהמפעל.
בסוף אפריל הבטיחה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות את זכייתה באליפות הבונדסליגה.
ב-28 באפריל, בחצי גמר הגביע הגרמני, הפסידה באיירן לבורוסיה דורטמונד בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר ששחקניה החטיאו את כל 4 בעיטותיהם.
במהלך עונת 2015/16 הודיע גווארדיולה כי יעזוב את התפקיד בתום העונה.
ב-1 בפברואר 2016 חתם גווארדיולה על חוזה ל-3 שנים במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג, והחל את עבודתו בקבוצה לקראת עונת 2017/2016. בעונתו הראשונה כמאמן סיטי הוא ערך מספר שינויים בסגל.
ראשית, בשל זיקתו הידועה לשוער עם משחק רגל משובח, השוער הוותיק של הקבוצה ג'ו הארט עזב ובמקומו הגיע קלאודיו בראבו הצ'יליאני מברצלונה.
בחלון ההעברות מנצ'סטר סיטי החתימה מספר רכשים, לסגל הצטרפו אילקאי גונדואן ולירוי סאנה הגרמנים שהגיעו מבורוסיה דורטמונד ומשאלקה, והבלם האנגלי ג'ון סטונס שהגיע מאברטון תמורת 49 מיליון ליש"ט שבאותו זמן היה סכום שיא עבור שחקן הגנה.
ובחלון העברות בינואר החלוץ הברזילאי הצעיר, גבריאל ז'סוס, הצטרף מפאלמיירס הברזילאית.
בעונתו הראשונה סיטי סיימה את העונה במקום השלישי בליגה, הקבוצה הודחה בשמינית גמר ליגת האלופות למונקו וסיימה את העונה ללא תואר.
בעונתו השנייה סיטי עשתה שינוי מאסיבי בחלון העברות, במיוחד בהגנה.
שחקנים ותיקים במועדון כדוגמת המגנים פבלו סבאלטה, גאל קלישי ואלכסנדר קולארוב עזבו והגיעו במקומם שלושה מגנים חדשים: קייל ווקר מטוטנהאם הוטספר, בנז'מן מנדי ממונקו ודנילו מריאל מדריד.
לאחר שקלאודיו בראבו אכזב בעונתו הראשונה בקבוצה, מנצ'סטר סיטי קנתה מבנפיקה ליסבון את השוער הברזילאי אדרסון, אשר נחשב לאחד השוערים המוכשרים בעולם מבחינת משחק הרגל.
מנצ'סטר סיטי ביצעה גם מהפך בחוליית הקישור, נוליטו, חסוס נבאס ופרננדו עזבו, ומנצ'סטר סיטי החתימה את קשר מונקו ונבחרת פורטוגל ברנרדו סילבה.
בחודש ינואר הקבוצה שילמה 56 מיליון ליש"ט כדי להביא את בלמה הצרפתי של אתלטיק בילבאו, אמריק לאפורט, שבמהרה הפך לשחקן הרכב חשוב בקבוצה של פפ.
המהפך הרציני בסגל של סיטי השתלם והקבוצה זכתה בשני תארים - ב-25 בפברואר 2018 גווארדיולה זכה עם סיטי בתואר הראשון שלו כמאמן הקבוצה, בגביע הליגה האנגלי לאחר ניצחון 0–3 על ארסנל.
ב-15 באפריל 2018 גווארדיולה זכה עם סיטי באליפות הפרמייר ליג.
בעונה זו גווארדיולה הוביל את סיטי לעונה שוברת שיאים בפרמייר ליג בה המועדון שבר את שיא צבירת הנקודות לעונה עם 100 נקודות, שיא כיבוש השערים לעונה ואת שיא הניצחונות הרצופים בפרמייר ליג עם 18 ניצחונות.
ב-24 בפברואר 2019, זכה גווארדיולה פעם נוספת בגביע הליגה לאחר ניצחון 4:3 בפנדלים על קבוצת צ'לסי (0:0 בתום 90 דקות).
בזכות העונה המצוינת של סיטי גווארדיולה זכה בתואר מאמן העונה בפרמייר ליג והאריך את חוזהו במועדון עד 2021. בסוף עונת 2018/2019 גווארדיולה הוביל את סיטי לאליפות שנייה ברציפות לאחר מאבק צמוד עם ליברפול.
באותה עונה סיטי זכתה גם בגביע ה-FA לאחר ניצחון 0–6 על ווטפורד בגמר, מה שמהווה הניצחון הגבוה אי פעם בגמר הגביע.
בסיום אותה עונה סיטי זכתה בטרבל מקומי, והקבוצה הפכה לקבוצה היחידה בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי שזוכה בכל התארים האפשריים באנגליה בעונה אחת.
בעונת 2019/2020 מנצ'סטר סיטי סיימה במקום השני בפרמייר ליג 18 נקודות אחרי ליברפול עם 102 שערי זכות.
במחזור השלישי של עונת 2020/2021 בפרמייר ליג הובסה מנצ'סטר סיטי 5–2 על ידי לסטר סיטי.
הייתה זו הפעם הראשונה בקריירת האימון של גווארדיולה שקבוצה שבהדרכתו סופגת חמישה שערים במשחק אחד.
ב-7 במרץ 2021 הפסידה מנצסטר סיטי 0–2 למנצ'סטר יונייטד, ההפסד הזה הפסיק למנצ'סטר סיטי רצף של 21 ניצחונות רצופים.
זה היה הרצף הגבוה ביותר של גוארדיאולה כמאמן.
ב־29 במאי 2021 הגיעו סיטי ופפ לגמר ליגת האלופות בפעם הראשונה בהיסטוריה של הקבוצה, אך הפסידו 0–1 לצ'לסי.
בעונת 2021/2022 זכתה סיטי בליגה האנגלית בפעם השנייה ברציפות, והרביעית תחת הדרכתו של גווארדיולה.
גם בעונת 2022/2023 אחרי שרוב העונה הייתה תחת ארסנל במקום השני, זכתה הקבוצה באליפות נוספת, השלישית ברציפות, ובנוסף בגביע השני תחת גוארדיאולה והשביעי בתולדות המועדון.
הקבוצה גם גברה על יריבתה העירונית מנצ'סטר יונייטד בגמר הגביע האנגלי 1–2. ב-10 ביוני פגשה הקבוצה את אינטר בגמר ליגת האלופות שנערך באצטדיון אטאטורק שבאיסטנבול, וניצחה 1–0 משער של רודרי, בדרך לזכייה ראשונה בליגת האלופות וטרבל היסטורי.
ב-21 בנובמבר 2024 האריך גוארדיאולה את חוזהו במנצ'סטר סיטי בעונה נוספת עם אופציה לעוד שנה.
במהלך תקופתו כמאמן מנצ'סטר סיטי השתכר גווארדיולה, על פי הדיווחים, 23 מיליון יורו לעונה, מה שהפך אותו למאמן בעל השכר הגבוה בעולם, עד שסימונה אינזאגי עקף אותו ביוני 2025.
גווארדיולה הביע זיקה לאומה הקטלאנית לאורך חייו – הוא דיבר בקטלאנית ולעיתים, לאחר שקבוצתו ניצחה, התעטף בדגל קטלוניה.
הוא תומך נלהב בשירה לאומית קטלאנית, וב-2003 העניקה לו התאחדות Òmnium Cultural את פרס "Premi Bages de Cultura", על שום מחויבותו לזהות והתרבות הקטלאנית.
הוא נחשב כמייצג בולט להיותו של מועדון הכדורגל ברצלונה סמל לשאיפה להגדרה לאומית קטלאנית.
גווארדיולה דגמן במספר הזדמנויות, כאשר הבולטות שבהן היו בעבור מעצב הבגדים הקטלאני אנטוני מירו.
גווארדיולה היה נשוי לכריסטינה סרה, ולזוג נולדו שתי בנות, ב-2000 וב-2008, ובן ב-2003. הוא דובר 5 שפות: קטלאנית, ספרדית, גרמנית, איטלקית ואנגלית.
בשנת 2023 הופיע בעונה השלישית של טד לאסו כמאמנה של מנצ'סטר סיטי.
ב-13 בינואר 2025, פפ גווארדיולה ואשתו כריסטינה סרה החליטו להיפרד אחרי למעלה מ-30 שנה ביחד.
ביוני 2025 קיבל תואר של כבוד מאוניברסיטת מנצ'סטר כהוקרה על תרומתו לעיר, על המגרש ומחוצה לו, ובנאום תקף בחריפות את ישראל ואת רוסיה על מעשיה בעזה ואוקראינה בהתאמה, כשאמר: "זה כל כך כואב לראות מה שקורה בעזה ואוקראינה.
זה שורף לי את כל הגוף".
בנובמבר 2025 תקף את ישראל על מלחמת חרבות ברזל בעזה ואמר בין השאר "אני לא יכול לדמיין אדם בעולם הזה שיכול להגן על הטבח בעזה.
ילדינו יכולים להיות שם ולהירצח רק בגלל שהם נולדו שם".
מעודכן לתאריך 31 במאי 2025
מדליית זהב באולימפיאדת ברצלונה (1992)
פפ"ש (מבטאים: פֶּפֶּשַה, ר"ת של "פיסטולט פולמיוט שפגינה" – Пистолет-пулемёт Шпагина) הוא תת מקלע שהיה בשירות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
הפפ"ש הצטיין בקצב אש גבוה של כ-900 כדורים לדקה.
הוא תוכנן עם מפצה סטייה פשוט על מנת להתגבר על עליית הקנה המאפיינת ירי מהיר שכזה.
אמינותו הייתה גבוהה אך לעיתים הייתה המחסנית העגולה של הפפ"ש נתקעת.
פשטותו ועמידותו הגבוהות קנו לו אהדה בקרב החיילים.
הנשק נחשב גם למדויק למדי.
הפפ"ש הוא אחד מכלי הנשק הקל שיוצרו במספרים הגדולים ביותר במלחמת העולם השנייה, תמ"ק פפ"ד היה יקר מדי ליצור מאסיבי, והפפ"ש תוכנן כתחליף זול.
אחת מהתכונות שהפכו אותו קל וזול לייצור הוא העדר מוחלט של ברגים.
כל חלקיו היו מפח מכופף והשתלבו זה בזה.
הפפ"ש נכנס לשירות בשנת 1941. קרוב ל-6 מיליון תת-מקלעים מדגם זה יוצרו, ודיוויזיות שלמות צוידו בו.
גם חיילי הוורמאכט אהבו את הכלי, לאחר שנתוודעו לו כשנפל שלל בידיהם בשל פשטותו ומיעוט המעצורים בו.
בשל הגודל הדומה של תחמושת ה-7.62X25 מ"מ הרוסית וה-9 מ"מ פרבלום הגרמנית, יוצרה עד מהרה ערכת הסבה פשוטה שכללה קנה 9 מ"מ ומתאם למחסניות של MP40 "שמייסר" גרמני, תת-המקלע המוסב אומץ באופן רשמי בוורמאכט כ MP-717.
בדומה לפפ"ש, יוצר גם הפפ"ס, הזול יותר, אשר יועד לצוותי טנקים, צנחנים ולוחמי יחידות הסיור.
פפא סטור הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד.
היישוב העיקרי באי הוא הכפר ביגינגס (Biggings) המקושר במעבורת לכפר מערב בורפירת' (West Burrafirth) שבאי מיינלנד.
באי מצוי משטח נחיתה למטוסים.
מקור שמו של האי בשם הגאלי: Papey Stóra שמשמעו "האי הגדול של פאפאר" - קבוצת נזירים גאלים, בניגוד לאי הקטן - פפא הקטן (Papa Little).
האי מוזכר במסמך משנת 1299 הכתוב בנורדית עתיקה - המסמך הקדום ביותר שנמצא באיי שטלנד.
בשנת 2005 בעקבות סכסוך משפטי, עזבו 10 מתושבי האי את האי, ונסגר בית הספר היחיד באי.
פפא הקטן או פפא ליטל הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד.
שטחו של האי כ-2 קמ"ר, הוא בלתי מיושב מאז שנות ה-40 של המאה ה-19 כאשר 11 תושבי האי עזבו אותו.
מקור שמו של האי בשמם של הנזירים הגאלים (הפאפאר) שהתגוררו בו, והוא מכונה "הקטן" על מנת להבדילו מהאי פפא הגדול (פפא סטור).
האי מצוי צפונית מערבית לאי מיינלנד ודרומית לאי מקל רו.
הוא מכוסה גבעות נמוכות שגובהה של הגבוהה שבהן - נורת' וורד (North Ward) הוא 82 מטרים מעל פני הים.
פפ"ד (מבטאים: פֶּפֶּדֶ) הוא תת מקלע תוצרת ברית המועצות, אשר היה בשימוש של הצבא האדום במלחמת החורף ובשלבים הראשוניים של מלחמת העולם השנייה.
השם הוא ראשי תיבות של "פיסטולט פולמיוט דגטריובה" ("Пистолет-пулемёт Дегтярёва") – בתרגום מרוסית "תת מקלע של דגטריוב".
הנשק קרוי על שם מתכננו ואסילי דגטריוב.
תת מקלע פפ"ד פותח בשנת 1934 על ידי ואסילי דגטיאריוב.
הדגם הראשון נקרא פפ"ד-34 (המספר מציין את שנת פיתוח של הדגם).
בשנת 1935 הוא הוכנס לשירות בצבא האדום.
בשנת 1938 פותח דגם חדש של תת-מקלע זה (פפ"ד-38), אשר ההבדל בינו לבין הדגם הקודם הסתכם בכמה שיפורים קטנים (כמו למשל צורת חיבור בית המחסנית לגוף הנשק).
בדומה לעמיתיהם במערב, גם מפקדים בכירים של הצבא האדום התייחסו בזלזול לתת מקלע.
היחס הזה הביא לכך, שבתחילת 1939 הוחלט להוציאו משימוש.
תת-מקלעים שכבר היו ביחידות סדירות הועברו לאחסון במחסני חירום.
חלק מתת המקלעים הועברו לשימוש ביחידות משמר הגבול של הנ.ק.ו.ד..
התפנית בנושא שימוש בתת-מקלע בצבא האדום באה במהלך המלחמה עם פינלנד בשנים 1940-1939. במלחמה זו יחידות ניידות של הצבא הפיני, חמושות בתת-מקלע "Suomi", הצליחו להסב נזק רב לצבא האדום.
בעקבות כך הורה הפיקוד העליון הסובייטי להחזיר מיד את תת-מקלע פפ"ד לשימוש בצבא האדום.
בעקבות ההוראה הזו נאספו כל תתי המקלעים מיחידות משמר הגבול וממחסני החירום והועברו במטוסי תובלה אל החזית.
בסיום המלחמה בהוראתו האישית של סטלין הסב המתכנן דגטריוב את הפפ"ד לשימוש במחסנית תופית בת 70 כדורים בדומה למחסנית של תת-מקלע "Suomi".
בתחילת 1941 הופסק הייצור של פפ"ד לטובת ייצור תת-מקלע פפ"ש..
תת-מקלע פפ"ש היה אמין ופשוט יותר מהפפ"ד ובנוסף לכך גם עלות הייצור שלו הייתה נמוכה יותר.
יחד עם זאת תת-מקלע פפ"ד לא הוצא מהשימוש בצבא האדום.
בסך הכל במהלך שנים 1941-1935 יוצרו כ-90 אלף יחידות פפ"ד מכל הדגמים.
אורך כולל – 788 מילימטר
אורך הקנה – 273 מילימטר
הזנה – מחסנית תופית של 71 כדור (בדגם פפ"ד 40) או רגילה של 25 כדורים (בדגם פפ"ד-34).
טווח מעשי מקסימלי – 200 מטר
מהירות לוע – 489 מטר לשנייה
באלגברה ליניארית, הפְּפָאפְיאַן של מטריצה מסדר זוגי הוא פולינום מסוים באברי המטריצה, שיש לו קשר לדטרמיננטה.
הפפאפיאן הופיע לראשונה בעבודות של יוהאן פרידריך פפאף (Pfaff) ב-1815, וקיבל את שמו מידי ארתור קיילי ב-1852. את הפפאפיאן של מטריצה A מסמנים .
תכונתו החשובה ביותר היא שהדטרמיננטה של מטריצה אנטי-סימטרית שווה לריבוע הפפאפיאן.
גם הדטרמיננטה של מטריצה סימטרית ביחס לאינוולוציה סימפלקטית שווה לריבוע הפפאפיאן.
פפאף חקר מערכות של משוואות דיפרנציאליות מסדר ראשון, ונתקל בתנאי השקול לכך שהפפאפיאן של מטריצה אנטי-סימטרית מסוימת אינו מתאפס.
ב-1827 זיהה קרל גוסטב יעקובי שהתנאי החישובי של פפאף שקול לכך שהדטרמיננטה של אותה מטריצה שונה מאפס.
בעקבות זאת הוכיח קיילי ב-1847 שאם A אנטי-סימטרית, אז .
ביחס לפעולת החפיפה, הפפאפיאן מקיים .
הפפאפיאן של מטריצה מסדר מוגדר לפי הנוסחה .
אם המטריצה אנטי-סימטרית, מספיק לעבור על התמורות המקיימות לכל i, ו- , ללא המקדם המוביל, וכך ההגדרה טובה מעל שדה מכל מאפיין.
, שהיא סימטרית ביחס לאינוולוציה הסימפלקטית, הוא .
פפ"ס הוא תת מקלע תוצרת ברית המועצות, אשר היה בשימוש של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
השם הוא ראשי תיבות של "פיסטולט פולמיוט סודייבה" ( – "תת מקלע של סודייב"), והוא קרוי על שם מתכננו אלכסיי סודייב.
תת מקלע פפ"ס פותח בשנת 1942 על ידי אלכסיי סודייב, מהנדס שעבד במפעלי הנשק "ססטרורצק" בלנינגרד.
מטרתו של התמ"ק פפ"ס היה להיות כלי נשק קומפקטי, המסוגל לירות בקצב אש דומה לקצב אש של תמ"ק פפ"ש – התמ"ק התקני של הצבא האדום באותם הימים.
פפ"ס יועד לצוותי טנקים, צנחנים ולוחמי יחידות הסיור.
כמו כן בשל ממדיו פפ"ס התאים ללוחמה בשטח בנוי יותר מפפ"ש.
בנוסף לתכונות אלו פפ"ס היה גם זול יותר בייצור לעומת הפפ"ש - הן מבחינת שעות העבודה והן מבחינת כמויות חומרי גלם ליחידה.
אחת הסיבות לחסכון בשעות העבודה בייצור פפ"ס היא העובדה כי הורכב מחלקי מתכת בלבד, אשר יוצרו על ידי מכונות, לעומת פפ"ש, שהכיל גם חלקים מעץ שהצריכו עבודה ידנית.
הייצור של פפ"ס החל בנובמבר 1942, היחידות הראשונות סופקו לכוחות שהגנו על לנינגרד.
בקיץ 1943 הוכנס לייצור דגם משופר, אשר כונה פפ"ס-43. עד לסיום המלחמה יוצרו כ-500,000 פפ"ס משני הדגמים.
לאחר המלחמה הופסק ייצור פפ"ס, אך הוא נשאר בשירות הצבא הסובייטי (בעיקר ביחידות מיוחדות) עד לאמצע שנות ה-60, אז הוחלף ב-AKMS.
בשנות ה-40 סופק הפפ"ס גם לחלק מבעלות בריתה (באותם הימים) של ברית המועצות - סין, קוריאה הצפונית ופולין.
משמר הגבול הפולני השתמש בתמ"קי פפ"ס עד לאמצע שנות ה-80.
כמו כן מכרה ברית המועצות את הרישיון לייצור פפ"ס לכמה מדינות: פינלנד (שם יוצר תחת השם M-44 ), סין (יוצר תחת השם "דגם 54") וספרד (שם יוצר תחת השם DUX-53).
לאחר התפרקות ברית המועצות נותרו מלאי גדולים של תמ"ק פפ"ס ברוסיה, אוקראינה ובלארוס.
לפי מספר מקורות משטרת בלארוס השתמשה בהם עד לסוף שנות ה-90. במשטרת אוקראינה הם היו בשימוש עד לשנת 2005. במהלך הלחימה במזרח אוקראינה נצפה שימוש בתמ"ק פפ"ס על ידי בדלנים פרו-רוסים וגם על ידי יחידות מתנדבים של צבא אוקראינה.
אורך הקנה - 272 מילימטר
הזנה - מחסנית של 35 כדורים
טווח מעשי מקסימלי - 200 מטר