tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במעומעם בלבד הוזכר בו מבנה פצצת האורניום "ילד קטן", ולא צוין כלל המבנה המורכב יותר של פצצת הפלוטוניום, כדוגמת הפצצה "איש שמן".
במהדורתו הראשונה לא פורסמו בו כלל רישומים ודיאגרמות, ומהדורה מאוחרת יותר הכילה דיאגרמות בסיסיות בלבד המתארות את תהליך הביקוע הגרעיני, צילומים מניסוי טריניטי וצילומי ציוד ממעבדות אוק רידג' והאנפורד (אך לא מלוס-אלמוס).
ברית המועצות אכן נעזרה בנתונים שפורסמו בדו"ח בפרויקט בניית פצצה משלה, אולם המידע ששאבה ממנו התייחס רק לטיב המפעלים המעורבים בתהליך וכן לצורך השוואת נתונים.
למרות אופיו הטכני של דו"ח סמית, הוא נמכר בכ-127,000 עותקים בשמונה המהדורות הראשונות, תורגם ליותר מ-40 שפות, והיה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס מאמצע אוקטובר 1945 עד סוף ינואר 1946.
דו"ח פאלמר הוא דו"ח שנכתב על ידי ועדה מטעם האו"ם בראשות ג'פרי פאלמר שחקרה את אירועי המשט לעזה.
הוועדה הוקמה על ידי המזכיר הכללי של האו"ם באן קי-מון ביולי 2010. בראשה עמד ראש ממשלת ניו זילנד לשעבר, ג'פרי פאלמר, וסגנו היה נשיא קולומביה לשעבר, אלווארו אוריבה.
הדו"ח שפורסם לציבור בתחילת ספטמבר 2011, קובע שהסגר הימי שהטילה מדינת ישראל על רצועת עזה חוקי, כצעד לגיטימי של הגנה עצמית וזאת מכיוון שברצועת עזה ישנם ארגוני טרור רבים וקיים חשש סביר שהם ינסו להבריח נשק ותחמושת דרך הים.
הדו"ח אף קבע כי ישראל עמדה בכללי המשפט הבינלאומי באופן הטלת הסגר וכי מקום הטלתו, בים הפתוח חוקי.
כמו כן, הדו"ח מותח ביקורת חריפה על מארגני המשט שנהגו בחוסר אחריות, ושלחלקם כוונות אלימוֹת ופרובוקטיביות: , לשון הדו"ח.
לא חוסך הדו"ח את לשונו גם מממשלת טורקיה:
עם זאת הדו"ח גם מביע ביקורת על התנהלות ישראל בפרשה, ואף על פי שמוזכר בדו"ח שהיה על החיילים שהותקפו בספינה להגן על עצמם, נאמר שהם השתמשו , וכן נכתב שאובדן חיי אדם על הספינה הוא .
הדו"ח מציע שישראל תצהיר .
הפיצויים על פי הדו"ח, יקַבעו על ידי משא ומתן.
תגובות ויחסים מדיניים סביב הדו"ח
לשכת ראש הממשלה בישראל הודיעה כי היא מקבלת את הדו"ח בכפוף להסתייגויות.
טורקיה לעומת זאת דחתה אותו בשתי ידיים והודיעה כי הדו"ח לא מקובל עליה.
למעשה הידרדרות הקשרים בין שתי המדינות החלה מיד לאחר המשט לעזה עצמו שבו נהרגו 9 אזרחים טורקים, ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן דרש בתוקף שישראל תתנצל (ולא רק "הבעת צער" או "חרטה") על מות פעילי המשט, וכן שישראל תשלם פיצויים למשפחות ההרוגים.
מאוחר יותר הוסיף ארדואן דרישה נוספת, שישראל תסיר את הסגר מעל רצועת עזה.
אף על פי שגורמים מדיניים בישראל אמרו שישראל מוכנה להביע צער ולהעביר כסף לקרן נייטרלית שתעבירו למשפחות ההרוגים הדבר לא התבצע עקב אי מוכנותה של טורקיה.
בתקופה שקדמה לפרסום הדו"ח טענוו גורמים בטורקיה כי ישראל מנסה לדחות את פרסום הדו"ח, דבר שגרר חילופי האשמות הדדיים.
יום קודם פרסום הדו"ח, הודלף הדו"ח לעיתון הניו יורק טיימס, והתפרסם שם בצורה חלקית.
ישנם הטוענים שידה של ישראל בהדלפה (שידעה את תוכנו כבר קודם מפי הנציג בוועדה), על מנת למנוע מטורקיה להשפיל את ישראל בפומבי על ידי סנקציות טורקיות על ישראל כתגובה לדו"ח ולקרע בין המדינות.
מיד לאחר פרסום הדו"ח הודיע ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, שהשגריר הישראלי וכל הנציגים הדיפלומטים של ישראל מעל דרגת מזכיר שני יגורשו מטורקיה, מאוחר יותר נודע שיגורש גם הנספח הצבאי, אך נספח המשטרה הורשה להישאר במדינה.
כמו כן הודיע ארדואן שינותקו כל הקשרים הצבאיים והכלכליים עם ישראל, ומאוחר יותר הוברר שינותקו רק קשרי מסחר של התעשיות הצבאיות אך לא המסחר האזרחי.
מספר ימים לאחר מכן, הצהיר ארדואן כי ספינות מלחמה של הצי הטורקי ילוו ויאבטחו, כל כלי שיט שיחפוץ להגיע לחוף רצועת עזה, מפני חיל הים של ישראל.
עוד אמר, שספינות מלחמה של הצי הטורקי יסיירו במזרח הים התיכון על מנת "לשמור שישראל לא תשתלט על אוצרות הטבע שם" כדבריו.
בישראל שתקו ולא הגיבו לאיומים, אך בתקשורת פורסם ששר החוץ אביגדור ליברמן מתכנן שורה של צעדים כנגד טורקיה, ביניהם אזהרת מסע לטורקיה, פגישות עם נציגים ארמנים (בא לרמז על שואת הארמנים), ואפילו פגישות באירופה עם ראשי המחתרת הכורדית ה-PKK.
בחודש מרץ 2013, בעקבות ביקורו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בישראל, הביע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו התנצלות בפני טורקיה והתחייב לפצות את משפחות תשעת ההרוגים.
ההתנצלות גררה ביקורת קשה בימין הישראלי ובין היתר מאביגדור ליברמן שהיה שר החוץ בעת תקרית המשט, שהגדיר את ההתנצלות "שגיאה חמורה".
דו-חיים קיימים (שם מדעי: Lissamphibia) היא תת-מחלקה של בעלי חיים הכוללת את כל הדו-חיים הקיימים היום.
בתת-המחלקה נמצאות שלוש סדרות: חסרי זנב (הכוללת את הצפרדעים והקרפדות), בעלי זנב (הכוללת את הסלמנדרות) וחסרי רגליים (הכוללת תולעים דו-חיים).
מקור השם הוא מהשם היווני Λισσαμφίβια שמשמעותו דו-חיים (amphibia) חלק (Liss).
לרוב המינים בסדרה זו יש מספר מאפיינים משותפים, כגון:
הצלעות לא מקיפות את כל הגוף.
יכולת להזיז את העיניים לכל כיוון כולל להעלותן למעלה.
מנגנון נשימה המחייבת שאיפה בכוח.
מבנה גוף גלילי (נמצא בהרבה מינים מבעלי ארבע רגליים ולא רק בדו-חיים קיימים).
מבנה ייחודי של שיניים שבין כותרת השן ושורש השן מפרידה שכבת דנטין
דו"ח שטרופ הוא מסמך רשמי בן 75 עמודים שנכתב בחודש מאי 1943 בידי יירגן שטרופ, מפקד כוחות הוואפן אס אס אשר חיסלו את גטו ורשה.
דו"ח שטרופ מתעד את דיכוי המרד בגטו ורשה ואת שלבי הלחימה בגטו באביב 1943, וכותרתו בגרמנית: "Es gibt keinen jüdischen Wohnbezirk in Warschau mehr" (הרובע היהודי בוורשה איננו עוד).
הדו"ח הוזמן על ידי פרידריך וילהלם קריגר, שכיהן כמפקד האס אס והמשטרה של הממשל הכללי בפולין.
בדיווחו מסכם שטרופ את פעילות האס אס בגטו ורשה בסדרה של דיווחים יומיים שנשלחו להימלר וקריגר הממונים עליו.
כמו כן מכיל הדו"ח סדרה של כחמישים תמונות שצולמו בגטו על ידי אנשי האס אס.
עותק מדו"ח שטרופ נתפס לאחר המלחמה ושימש כראיה בבית הדין הבינלאומי לפשעי מלחמה בנירנברג.
שטרופ עצמו נידון למוות במהלך משפטי דכאו ב-1947, ומאוחר יותר הוצא להורג בפולין.
דו"ח סְפָּאק נכתב על ידי ועדת ספאק בשנת 1956. מטרת הוועדה הייתה לדון בנושא האינטגרציה ובאופן ספציפי במיסודו של שוק אירופי משותף.
לדו"ח שלושה חלקים: השוק המשותף, קהילת האטום ואיתור התחומים בהם יש צורך לנקוט פעולה מידית.
קהילת הפחם והפלדה (ECSC) נוסדה ב-1951 על ידי גרמניה המערבית, צרפת, איטליה, בלגיה, הולנד ולוקסמבורג.
מטרתה המידית הייתה להביא לאינטגרציה ושיתוף פעולה בתחום משאבי הפחם והפלדה כאמצעי למניעת מלחמה נוספת באירופה.
באותן שנים התחזק מעמדה של ארצות הברית שהפכה למעצמה הגמונית עולמית ובמקביל חל פיחות במעמדה הבינלאומי של אירופה המערבית.
מלחמת העולם השנייה פגעה בכוח הייצור של מדינות אירופה והן התקשו לעמוד בתחרות בשווקים הגלובאליים.
במקביל, התפתחה תחרות הולכת וגוברת בתחום פיתוח אנרגיה גרעינית בעיקר לצרכים צבאיים, על רקע השימוש שנעשה על ידי ארצות הברית בפצצת האטום ב-1945 ביפן כנשק אסטרטגי ולאור האיומים שהציגה המלחמה הקרה בין מעצמות העל רוסיה וארצות הברית.
שש המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה היו מודעות לכך כי לאף אחת מהמדינות המייסדות אין את היכולת הכלכלית לשאת בהוצאות העתק הנדרשות לשם מימון מחקר ופיתוח גרעיני עצמאי.
יתרה מכך אנרגיה גרעינית נתפסה כדלק העתיד ונדמה היה כי מדינה שלא יהיה ביכולתה להפיק אנרגיה גרעינית תיתפס כמדינה לא מפותחת.
מנהיגי המדינות הבינו כי השאיפה לשיקום וצמיחה כלכלית לא תתאפשר בתחומי שיתוף הפעולה הצר יחסית של קהילת הפחם והפלדה.
כתוצאה, התמקדו והמאמצים המדיניים בשני נושאים עיקריים: כינוס התעשייה הגרעינית תחת רשות אחת ויצירת שוק משותף כללי.
במהלך 1954 כשלו הניסיונות להמשיך ולמנף את שיתוף הפעולה בין המדינות לידי הקמת קהילה פוליטית אירופית.
על רקע אי הצלחה זו התכנסה ביוני 1955 ועידת מסינה (Messina Conference).
הוועידה כונסה בין היתר על מנת לנסות ולהתניע את הליך האינטגרציה האירופית.
בוועדה זו הוחלט על הצורך בכינוס ועדה בין ממשלתית אשר תדון בנושא האינטגרציה ובאופן ספציפי במיסודו של שוק אירופי משותף.
על בסיס החלטה זו כונסה ועדת ספאק.
בעקבות ועדת ספאק התכנסה במאי 1956 ועידת ונציה בה נטלו חלק 6 שרי החוץ של המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה.
הדיונים התנהלו על בסיס מתווה דו"ח ספאק.
ועדת ספאק פעלה מ-9 ביולי 1955 ועד 21 באפריל 1956 ונקראת על שמו של שר החוץ הבלגי, יו"ר הוועדה, פול-אנרי ספאק.
ספאק עצמו היה תומך נלהב של רעיון הרחבת האינטגרציה האירופית ופעל לקידומו.
בוועידה נטלו חלק משלחות משש המדינות החברות, בהן מומחים ונציגים מתחומים שונים, אשר חולקו לקבוצות חשיבה ובחנו שיטות לפיהן ניתן יהיה לבסס קהילה כלכלית אירופית משגשגת.
תוצר הוועידה היה דו"ח ספאק (Spaak Report).
חלק ממטרותיה של הוועידה היה מתן מענה לשאלות אשר הועלו במסגרת ועידת מסינה ועיקרן בחינת האלטרנטיבות והבחירה בין שוק שיתופי כללי לבין אינטגרציה סקטוריאלית.
המסמך הסופי שהציגה הוועידה, כלל את מסקנותיהם המקצועיות והמלצותיהם של מחברי הדו"ח.
המדינות החברות לא היו מחויבות חוקית להצעות הדו"ח, והן הוגשו לאישור פורום ששת שרי החוץ של המדינות החברות בקהילת הפחם והפלדה.
מחברי הדו"ח המליצו על איחוד מכסים מלא בין המדינות החברות תוך אימוץ מעטפת מכס אחידה.
למעשה, הדו"ח קבע שאינטגרציה סקטוריאלית תהייה קשה ליישום ומתוך כך אין ניסיון ליצור הפרדה בתהליך האינטגרציה בין סקטורים כלכליים או תעשייתיים שונים, גם לא ביחס לסקטור החקלאי.
בשאלת שיתוף הפעולה במחקר ופיתוח אנרגיה גרעינית, מחברי הדו"ח המליצו על הקמת קהילה משותפת לאנרגיה גרעינית במסגרת הקווים הכללית של שוק משותף.
ההמלצות של דו"ח ספאק לשיתוף פעולה כלכלי נרחב התבססו על עקרון ארבע החירויות: מעבר חופשי של מוצרים, שירותים, כוח עבודה, והון בין המדינות החברות.
עם פרסום הדו"ח, צרפת טענה שמסקנות הדו"ח חרגו מן הרעיונות וההסכמות להם נעתרו הצרפתים עוד בוועידת מסינה, כמעט בכל הסעיפים אשר נדונו מלבד בנושאים הקשורים בקהילת האטום.
כהקדמה לחלק זה מגדירים מחברי הדו"ח, לראשונה באופן רשמי, את הרעיון העומד מאחורי השוק המשותף.
לפי הגדרה זו "מטרת השוק המשותף חייבת להיות יצירה של אזור נרחב בו מדיניות כלכלית משותפת, אשר תביא להיווצרות של יחידת יצור רבת עוצמה, תאפשר הרחבה מתמשכת, תשיג יציבות גוברת, עלייה מואצת באיכות החיים והפיתוח של יחסים הרמוניים בין המדינות החברות".
המומחים המייצגים את המדינות החברות האמינו שמיזוג של שווקים גולם בתוכו יתרונות לגודל ויגרום לניצול טוב ונכון יותר של משאבים וימנע עלויות יצור גבוהות.
לדעתם, שוק משותף יביא להיווצרותם של שווקים חדשים, הגדלת יכולת התחרות של המדינות החברות, התחדשות טכנולוגית ושיפור איכות המוצר.
על מנת להקים שוק משותף וליהנות מן היתרונות הנובעים מקיומו, הצביעו המחברים על הצורך בתקופת מעבר.
מחברי הדו"ח הציעו שלוש תקופות מעבר שכל אחת מונה 4 שנים, עם אפשרות להוספת תקופה נוספת אשר לא תחרוג משלוש שנים סה"כ.
במהלך תקופה זו על ממשלות הלאום הריבוניות לבטל מתן מכסות המגן, להפסיק מדיניות פרוטקציוניסטית ולהתנהל בדרך של שיתוף פעולה ותיאום האחת עם השנייה על מנת להשיג יציבות מוניטארית, צמיחה כלכלית והתקדמות חברתית.
האסטרטגיה אשר מציגים מחברי הדו"ח לשם השגת שוק משותף הייתה:
הסרה הדרגתית של כל האמצעים והמדיניות הפרוטקציוניסטית אשר חוסמת ולעיתים אף מחבלת במסחר.
מיסוד חוקים ופרוצדורות אשר מטרתם לבטל את היכולת של מדינה להתערב בשוק ולמנוע מצב של היווצרות מונופולים.
ויסות משאבים חדשים לשם פיתוח אזורים שאינם מפותחים וניצול נכון ומלא של כוח העבודה, מתן סיוע להכשרתם מחדש של עובדים ואפשור מעבר חופשי של סחורות, הון ואנשים בין המדינות החברות.
למימוש ההמלצות וליישומו של רעיון השוק המשותף ניתנו על ידי מחברי הדו"ח המלצות ספציפיות:
מכסים פנימיים לייבוא - דו"ח ספאק המליץ על ביטול הדרגתי של כל המכסים בין המדינות החברות.
המתווה עליו המליץ מחברי דו"ח ספאק לביטול הדרגתי של המכסים היה ירידה של 10% בשנה הראשונה וירידה כוללת של 30% עד תום תקופה של ארבע שנים.
שלב ההפחתה הראשון יהיה ליניארי.
לאחר מכן קצב ההפחתה יהפוך לאחיד עבור ממוצע של כל קבוצת מוצרים ולא ספציפי עבור כל מוצר ומוצר.
הביטול של מסי ייבוא בשוק המשותף ילווה בכינון מכס מגן אחיד לייבוא ממדינות שאינן חברות.
מיסוד של מכס חיצוני אחיד - ההחלטה לקיים איחוד מכסים מצביעה על הצורך למסד מדיניות מכס אחידה ביחס למדינות הנמצאות מחוץ לאיחוד.
ניתן יהיה להימנע מקונפליקט בין הדוקטרינות הכלכליות השונות של המדינות החברות, ביחס לרמה הרצויה של המס, אם כל מדינה תכיר ביתרונות והאפשרויות הנובעות משוק כלכלי משותף אמיתי, ואם המדינות יסכימו כי לא ניתן להמשיך ולנהוג בדרך של פרוטקציוניזם כלכלי.
עוד נטען על ידי מחברי הדו"ח כי הפחד מפני עליה בעלויות מחייה כתוצאה מהעלאת המס במדינות בהן מס נמוך יחסית אינו מבוסס.
זאת משום שעליית המחירים תקוזז אל מול ביטולם המוחלט של מכסים בין מדינות חברות.
מחברי הדו"ח קבעו כי יש להפעיל את מעטפת המכס החיצונית המשותפת בהדרגתיות במהלך תקופת המעבר על מנת לאפשר התאמה הדרגתית של כלכלות המדינות החברות, לאפשר להן לקיים משא ומתן עם המדינות שאינן חברות באיחוד המכסים ולאפשר פעולה מקבילה אל מול לוח הזמנים שנקבע עבור הביטול של המס בין המדינות החברות.
על פי מחברי הדו"ח, יש לקבוע בסיס למשא ומתן עם מדינות שאינן חברות.
כתוצאה מכך, בדו"ח הסופי המליצו חברי הוועדה כי שיטת חישוב לקביעת גובה המכס המשותף צריכה להיות תואמת את חוקי ה- GATT ומבוססת על הממוצע של המכס הקיים כפי שנקבע על ידי 6 המדינות החברות.
חריגות יצטרכו לקבל אישור על ידי הנציבות האירופית.
אם הנציבות אינה מאשרת יכולה המדינה החברה לפנות למועצת השרים או לבית הדין האירופי לצדק.
דו"ח ספאק הבדיל בין שני סוגי מכסות.
בהקשר של מכסות ייבוא מציעים המחברים שהשיטה שהופעלה במסגרת ה Organization for European Economic Co-operation (OEEC) תמשיך לפעול עד לתאריך של ההפחתה הראשונה של מכסי ייבוא כפי שיצוין במסגרת האמנה.
מנקודה זו יופעל מנגנון חדש כפי שמפורט בדו"ח.
ביחס לייצוא מציעים המחברים לבטל באופן גורף מכסות על ייצוא עם תום השנה הרביעית לתקופת ההסתגלות.
במהלך תקופת המעבר, השליטה על ייצוא למדינות שאינן חברות תיוותר תחת האחראיות של המדינות החברות אשר ישמרו על רמה מסוימת של אוטונומיה של מדיניות הסחר שלהן.
בתום השלב האחרון של תקופת המעבר הגבלות על ייצוא יהפכו כפופות למדיניות המסחרית המשותפת של הקהילה.
לדעתם, ביטול המגבלות על ייצוא למדינות חברות אחרות, יהיה תוצאה מתבקשת של ביטול הגבלות הייבוא ומכסים.
אותו הדבר לגבי למיסי ייצוא שהוטלו באותם מקרים ששימורם אינו תואם את הרעיון והיישום של השוק המשותף.
דו"ח ספאק מניח שהתפוקה הכלכלית של המדינות החברות מתבטאת לא רק בסחורות.
הדו"ח מכיר בחשיבותו ההולכת וגדלה של סקטור השירותים בכללו (תחבורה, ביטוח, בנקאות, וכיוצא בזה).
כנגזרת יש לתת קדימות לליברליזציה של שירותים שמסייעים לפעולת השוק המשותף בתחום הסחורות.
למטרה זו יש לבטל אפליה הנגרמת על רקע של מקום מגורים או אזרחות.
הדו"ח מדגיש את התפיסה שההקמה של שוק משותף מחייבת הכללה, תחת פעילות השוק, את הסקטור החקלאי.
הסקטור החקלאי נתפס כאחד מהתנאים ליצירת איזון במסחר בין שש המדינות החברות.
למרות זאת הכירו המחברים בעובדה שלסקטור החקלאי נושאים ובעיות הייחודיים לו.
אלו נובעים מהמבנה החברתי של מדינות בהן חברה חקלאית, מהצורך ביציבות אספקה, התלות של הסקטור בשינויי מזג אוויר, והעדר גמישות בדרישה למוצרים מסוימים.
לדעת מחברי הדו"ח הארגון המשותף של שווקים הוא מועיל, במיוחד בהקשר של ביטול הצורך לייצא כמויות גדולות של מוצרים חקלאיים לגביהם אין גמישות בביקוש.
כמו כן השוק המשותף יביא לעידוד הצריכה של מוצרים אחרים.
גם במקרה זה תקופת מעבר היא הכרחית.
בסופה, הן בתחום המסחר עם מדינות מחוץ לשוק והן בתחום המסחר בין המדינות החברות, יוסרו הגבלות לאומיות לטובת מערכת חוקים וכללים משותפים.
הנחת מחברי הדו"ח הייתה שקיים כשל שוק מובנה.
השוק המשותף לא יצליח להביא בכוחותיו הוא להסדרה רציונלית של הפעילויות הכלכליות, זאת אם תמשיך להיות בידי הספקים היכולת לספק לצרכנים סחורה או שירותים תחת תנאים מפלים (במיוחד אם הבדלים אלו בתנאים מתייחסים ללאום, מדינה או מקום מגורים).
לכן ראו מניעת הפליה כתנאי הכרחי.
לפיכך, המלצות הדו"ח לגבש אמנה עתידית לספק דרכים להבטיח שהתערבות מדינה בשוק, כמו גם מונופולים, לא יערערו ויחתרו תחת המטרות הבסיסיות של השוק המשותף.
בתחום התחבורה שנתפס כתנאי יסוד הכרחי לתפקודו של השוק המשותף, הציעו מחברי הדו"ח שינוי באופן החיוב ובתנאים המסדירים את התחבורה בינלאומית (חוצת גבולות).
הדו"ח המליץ ליצור מדיניות תחבורה משותפת וגורס וכי השקעות בתחום זה הן אינטרס של כלל המדינות החברות ויש לתת להשקעות בתחבורה קדימות.
ההקמה והתפקוד של השוק המשותף מניחים מראש כי מתקיימת הטמעה של מדיניות שמטרתה למנוע אי-שוויון במאזן התשלומים תוך שמירה על רמה גבוהה של תעסוקה.
בהתאם, מערכת של עזרה הדדית בין המדינות החברות נראתה כדרך למניעת עיכובים בתהליך הקמתו, פעולתו והרחבתו של השוק המשותף.
מערכת העזרה ההדדית תבוסס על מנגנונים כמו זה המוצע באיחוד התשלומים האירופי וקרן המטבע העולמית (IMF)), אך ניתן יהיה לאמץ מנגנונים שונים לפי הצורך.
בתחום זה הציעו המחברים שני כלים כלכליים אשר נועדו להבטיח שהשוק המשותף יתפתח באופן מאוזן והרמוני:
קרן השקעות – לקרן יהיו משאבים עצמאיים ותשמש כגורם מימון מוביל בשווקים באירופה ואף ברמה הבינלאומית.
חשיבותה של הקרן בראש ובראשונה במימון פרויקטים בעלי מאפיינים אירופים אשר אינם נגישים למימון ברמת המדינות.
כמו כן תפעל הקרן לפיתוח של אזורים לא מפותחים.
קרן הסתגלות – תשמש להמרת מפעלים תעשייתיים והכשרה מחדש של עובדים.
מעבר חופשי של הון וכוח אדם – לשם אבטחת תנועה חופשית של עובדים הציע הדו"ח מערכת של ליברליזציה הדרגתית המבוססת על העלאה שנתית, בערך הנקבע מראש, בכמות העובדים שכל מדינה חברה תסכים לקלוט בגבולותיה לשם תעסוקה.
מעבר חופשי של הון יתבסס על ליברליזציה של תנועות הון שמקורן בעסקאות של סחורות או שירותים או למעבר חופשי של כוח עבודה.
על פי מחברי הדו"ח יישום רעיון זה דורש הכרה בזכות של אזרחים ממדינה אחת לרכוש הון בכל אחת משש המדינות החברות ולהעביר או להשתמש בו בתחומי השוק המשותף (בפועל קיום משטר מטבע חופשי והסרת מגבלות על תנועות מטבע בתחומי האיחוד).
דו"ח ספאק היווה הצהרה, שהקמת שוק חופשי המונע על ידי כוחות השוק מחייבת הסתמכות על מוסדות רגולטורים שלהם סמכות מוגדרת ולצידה פרוצדורות שתפקידן לתת מענה למרחב הבעיות אשר עלולות להתעורר.
עם זאת, המדינות החברות לא היו מוכנות לעלות על נתיב של אובדן ריבונות לאומית.
מסיבות אלא, ועל מנת לשמור על איזון בין הרמה הלאומית, הבינלאומית והעל לאומית, הציעה הוועדה לאמץ את שלושה עקרונות יסוד:
הסמכות לקבלת החלטות בנושאים הקשורים במדיניות כללית תיוותר ברמת הממשלות הלאומיות.
זאת כדי לתת מענה לאתגרים משתנים תחת המגבלה של קושי מובנה בתהליך קבלת החלטות ברמה הבין ממשלתית.
הקמת מוסדות על לאומיים לקבלת החלטות שהן תנאי הכרחי לתפקודו של שוק משותף.
עקרון נוסף היה שהחלטות יתקבלו בדרך של הסכמה.
הצבת תנאים או אמצעים לפיצוי חוקי ובדיקה פרלמנטארית דקדקנית על בסיס עקרונות קהילת הפחם והפלדה.
תחת עקרונות אלו הדו"ח הציע ארבעה מוסדות נפרדים:
מועצת האיחוד האירופי ־ גוף לתיאום בין הממשלות החברות בקהילה ובין הממשלות למוסדות קהילה אחרים בתחומי המדיניות המשותפת.
במועצה יתקבלו ויאמצו החלטות בשיתוף בין הממשלות.
הנציבות האירופית ־ גוף האחראי לניהול האמנות ופיקוח על פיתוח וניהול השוק המשותף.
בית הדין האירופי לצדק ־ בעל סמכות להכריע במקרים אשר יובאו בפניו, בעניינים של הפרת אמנות על ידי המדינות החברות, וסמכות לשפוט בבקשות לביטול החלטות הנציבות.
הפרלמנט האירופי ־ מטרתו להבטיח איזון פרלמנטרי לאיחוד, ולפקח על הנעשה בשאר מוסדות האיחוד.
הדו"ח מדגיש שבכל הנוגע לאנרגיה אטומית על המדינות החברות לפעול יחדיו בדחיפות ולאחד את משאביהן בתחומי ההשקעות והמחקר.
פעילות קהילת האטום תיסוב סביב חמש מטרות מרכזיות:
מחקר, פיתוח ושיתוף מידע – הוועדה האירופית לאנרגיה אטומית, יחד עם הקהילה הכלכלית והמדעית ומוסדות קיימים, יפעלו ליצירת מרכז חקר ומוסדות להכשרת מדענים.
הנתח הגדול של המחקר ימשיך להיערך בקרב כל אחת מן המדינות החברות בהן מוסדות מחקר ממשלתיים או פרטיים.
על מנת לקדם את שיתוף הפעולה המחקרי בין המדינות, הנציבות האירופית תצטרך להציב מטרות יצור לאנרגיה גרעינית אשר יגדירו את מסגרת המאמץ שיש להפעיל על מנת להשיגן.
המטרה להסדיר את זכויות הממציאים או בעלי זכויות על פטנטים תושג על ידי שיתוף פעולה התנדבותי למשל על ידי קידום הסכמים על השימוש בפטנטים.
מיסוד השליטה וסטנדרטים לבטיחות – הנציבות תהייה אחראית לקביעת סטנדרטים להגנה מוחלטת של עובדים והציבור הכללי מהסכנה של רדיואקטיביות.
פיתוח השקעות ומתקנים משותפים – תפקיד קהילת האטום ליצור מתקנים שהם מעבר ליכולתם של חברות או מדינות חברות הפועלות באופן אינדיבידואלי.
אספקה של מחצבים ודלק גרעיני – לקהילת האטום זכות ראשונים לרכוש משאבים מהמדינות החברות.
להסכם העדפה מסוג זה מספר השלכות.
במקרים בהם לא ניתן לקבוע מחירי רכישה על בסיס חוזי, הוועידה האירופית לענייני אטום יחד עם הוועידה המשותפת ליצרנים וצרכנים, ישמשו כבורר ופוסק (עם אפשרות ערער על ההחלטות שלהם בפני בית הדין האירופי).
משא ומתן עם היצרנים בנושאים מסחריים המחייב במקביל במשא ומתן פוליטי יערך על ידי קהילת האטום ויתמקד במידה רבה על מתן ערבויות ביטחון הניתנות על ידי רוכשים חיצוניים.
הסידורים לזמינותם של מחצבים ודלקים גרעיניים צריכים להתאים לדרישות של שוויון בגישה למשאבים ושליטה על השימוש בהם.
על מנת להוציא לפועל פונקציות הקשורות להיצע, דו"ח ספאק ממליץ שהנציבות תקים סוכנות שתנהל את המסחר ותהנה מאוטונומיה (חופש פעולה) פיננסי תחת הסמכות הישירה של הנציבות.
הקמת שוק משותף לתעשיית האטום – הדו"ח מקדם את הגישה לפיה ההקמה של השוק המשותף לתחומי התמחות ספציפיים, ציוד ואספקה, היישום של מבנים מיוחדים להשקעת הון בתעשיית האטום והתנועה החופשית של מומחים חייבים לקבל תמיכה וסיוע.
כל אלו הם הכרחיים ולא ניתן לוותר עליהם בניסיון לקדם אנרגיה גרעינית באירופה.
מחברי הדו"ח טוענים שהאחריות תוכל לקבל ביטוי רק אם האדמיניסטרציה השגרתית של קהילת האטום האירופית תינתן בידי גוף קבוע שיכול לפעול במהרה והחלטיות.
כלומר האחראיות צריכה ליפול בידי ועדה אירופית לענייני אטום, לה כמה שפחות חברים שימונו בהסכמה על ידי המדינות החברות ולהם הסמכות לקבלת החלטות.
ועידה זו תפעל בכפיפות לפרלמנט האירופי שיהיה אמון על אישור תקציבה.
תחומים בהם נדרשה פעולה דחופה
אנרגיה – מכיוון שמקורות אנרגיה נוספים כגון נפט וגז נתפסו כנתונים בידיהם של גורמים רב-לאומיים אשר חוצים את גבולות האיחוד לא ראו מחברי הדו"ח דחיפות בהרחבת השוק המשותף להכלתו על תחומים נוספים של הפקת אנרגיה.
למרות זאת פעולה מוגבלת לאור העובדה שמקורות אלו הופכים נדירים ויקרים בהחלט נדרשת.
תחבורה אווירית – מציעים להגדיל את שיתוף הפעולה בבניית מטוסים גם לזכות של חברה אחת להשתמש בכלי טיס של חברה אחרת.
כמו כן הומלץ להרחיב את הזכות לנחיתות מסחריות במדינות החברות על בסיס הסכם מולטילטרלי לתחבורה אווירית.
שירותי דואר וטלקומוניקציה – ההמלצות שניתנו כללו את ההקמה של איגוד דואר מוגבל, אשר יבטא את שיתוף הפעולה בין הרשויות של שירותי הדואר בארצות השונות וארגון של מערכת אירופית לטיסות חלוקת דואר ליליות.
דו"ח ריפתין היה דין וחשבון שחובר ב-1 במרץ 1948, במהלך מלחמת העצמאות, על ידי יעקב ריפתין, מחברי ועד הביטחון של היישוב.
המסמך עסק בבירור שורה של חשדות למעשים פליליים של אנשי ארגון ההגנה תוך כדי המלחמה ובמתן המלצות לפעולה בעקבותיהם, לרבות מינוי פרקליט צבאי לארגון.
המסמך נכתב לפי בקשתו של יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית דוד בן-גוריון.
המסמך היה חסוי ופורסם לבסוף בפברואר 2021 על ידי מכון עקבות.
בחודשים הראשונים של מלחמת העצמאות הגיעו אל דוד בן-גוריון תלונות על חשדות למעשים פליליים של אנשי ההגנה תוך כדי המלחמה.
החשדות התייחסו להוצאה להורג ללא משפט של תשעה אנשים לפחות, וכן לעינויים בחקירות, מעשי שוד וגנבות.
המידע על המעשים הגיע אל בן-גוריון באמצעות שירות הידיעות של ההגנה.
בן-גוריון פנה אל יעקב ריפתין, חבר ועד הביטחון של היישוב, שבן-גוריון עמד בראשו.
הוא מינה את ריפתין לבדוק את החשדות.
ריפתין ציין כי לצורך הכנת הדו"ח הוא שימש כוועדת חקירה של איש אחד וקיבל סמכויות בהתאם.
כמזכיר הוועדה שימש לידו נחמיה ארגוב.
הוא הגיש לבן-גוריון את הדו"ח ובו 18 עמודים ב-1 במרץ 1948.
לפי האמור בדו"ח הוציאו אנשי ההגנה להורג ללא משפט במקרים נפרדים שישה פולנים נוצרים שנעצרו על ידם.
אחד מהם, שהיה עצור במחנה יונה בתל אביב, ניסה לפי אחד הגרסאות שבדו"ח להתנפל על שומר, נורה ונפצע קשה ואז החליטו אנשי ההגנה במחנה להמית אותו.
פולני אחר שנעצר בתל אביב נחקר בעינויים, נמצא שעסק בפלילים ושהיה בקשר עם גרמנים בחו"ל, ואנשי ההגנה חשדו שאיננו שפוי.
שני פולנים נוספים נעצרו ליד תחנת האוטובוסים המרכזית בירושלים כי לא היו יכולים להסביר מה מעשיהם שם.
לפי גרסה אחת שבדו"ח הם נחקרו מבלי שנמצא בסיס לאישום נגדם.
לפי גרסה אחרת עלה חשד שהם עוקבים אחרי הכנות ליציאת שיירה מירושלים לתל אביב, וכן הייתה טענה שאצל אחד מהם נתפס מכתב שהעיד עליו כי הוא גרמני נאצי.
פולני חמישי, שנעצר בירושלים, נחשד להיות איש כנופיות, גנב ופעיל עבור הבולשת הבריטית.
הוא הועבר ממקום מעצרו בחיפזון ומבלי שעיניו כוסו, מחשש שהמשטרה הבריטית תחפש אחריו.
מחשש שימסור מידע למשטרה אם ישוחרר ולאור החשדות האחרים כלפיו החליטו אנשי ההגנה להוציאו להורג.
פולני שישי הוצא להורג, אך הדו"ח איננו מפרט באילו נסיבות.
על פי הדו"ח הוצאו להורג ללא משפט גם שני ערבים.
אחד מהם היה נהג מונית שמסתערבים של הפלמ"ח תפסו את מוניתו בטבריה כדי להשתמש בה.
לפי גרסה אחת שהובאה בדו"ח התרברב הנהג באוזני הנוסעים שהוא איש כנופיות והם רצו לקחתו לחקירה, וכשהתנגד וניסה לקפוץ מן המכונית הרגו אותו.
לפי גרסה אחרת הוזרק לו סם שינה שלא פעל והוא התנגד, ואז נורה למוות.
הערבי האחר נתפס ועונה על ידי אנשי הקיבוצים גברעם וסעד, ובהמשך הוצא להורג.
בנוסף, על פי הדו"ח, נעצר בתל אביב אדם סודאני ולאחר שנחקר הוצא להורג ללא משפט.
בדו"ח התייחס ריפתין גם לתלונות על ביזה על ידי אנשי ההגנה.
אלו כללו מקרי שוד של כסף ורכוש אחר מידי ערבים, וכן שימוש במצרכי מזון שנועדו ליישובי הנגב על ידי מלווים של השיירות שהסיעו את המזון ליעדו.
לדו"ח הבדיקה צירף ריפתין רשימה של 15 אירועים נוספים שנודע לו עליהם, אך הוא לא בדק אותם.
ריפתין המליץ במסגרת הדו"ח על פעולות פרטניות בקשר לאירועים מסוימים שאותם בדק.
כמו כן המליץ על מינוי מיידי של תובע כללי לארגון ההגנה, שיהיה אחראי על חקירת חשדות למעשים פליליים והעמדת נאשמים לדין.
ריפתין גם המליץ לאסור על הוצאות להורג ללא פסק דין מוסמך.
הדו"ח נחשב כגורם משמעותי בקבלת ההחלטה על הקמת הפרקליטות הצבאית.
המסמך ועותקיו מצויים במספר ארכיונים בישראל.
בשנת 1998, לאחר מלאת 50 שנים לכתיבתו, תמה תקופת הסגירה של המסמך הקבועה בחוק.
למרות זאת הוא לא פורסם שכן שניים מגנזי המדינה פעלו להארכת איסור הפרסום שלו.
ועדת השרים לעניין רשות העיון בחומר ארכיוני מסווג קיבלה את בקשותיהם.
ב-2014 פנה גנז המדינה ד"ר יעקב לזוביק לממשלה בהצעה מנומקת להתיר את פרסום המסמך.
טעמו העיקרי היה שחברה דמוקרטית חייבת לאפשר דיון חופשי במלחמותיה והדיון הוא ערובה לחוסן דמוקרטי.
לטענתו, תיעוד על מלחמה מוצדק להסתיר רק אם יש בו תוכן מיוחד, דבר שלדעת לזוביק איננו מתקיים במקרה הנדון.
אילנה אלון, מנהלת ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, התנגדה להצעת לזוביק.
נימוקיה, בשונה של אלו של לזוביק, לא פורסמו.
ועדת השרים לא קיבלה את בקשתו של לזוביק והותירה את החיסיון על המסמך על כנו, מבלי לפרסם את נימוקיה.
יחד עם זאת, אף שהמסמך לא פורסם, הוא זמין לעיון לכל דורש בין כותלי הארכיונים שבהם הוא נמצא, שכן למרות איסור הפרסום ועדת השרים לא אסרה על עיון זה.
בשנת 2017 פנו אנשי מכון עקבות אל הצנזורה הצבאית בבקשה להתיר את פרסום הדו"ח.
הצנזורה הצבאית הורתה על עיכוב הפרסום עד לקבלת החלטה סופית על ידה.
המסמך פורסם לבסוף בפברואר 2021.
דו"ח קילגור-מטאס פורסם לראשונה ביולי 2006 ועודכן בפברואר 2007, ב-2016 וב-2018. הדו"ח הוא סיכום חקירה בדבר האשמות על קצירת איברים מאנשים חיים בסין, שמבצעים שליחי הממשל הסיני במתרגלי פאלון גונג בעודם בחיים.
הדו"ח קובע כי "קצירת האיברים אכן מתרחשת עד עצם היום הזה ובאופן נרחב".
הדו"ח נכתב ונערך על ידי , חבר הפרלמנט של קנדה ולשעבר תת-שר החוץ של קנדה, ועל ידי , עורך דין קנדי לזכויות אדם בינלאומיות.
החקירה נמשכת ובמהלך השנים הדו"ח התעדכן מספר פעמים בעקבות חדשות שהצטברו אצל מחבריו (כאמור, העדכון האחרון הוא משנת 2018).
את הכנת הדו"ח יזמה (CIPFG), לאחר שהועלו טענות כי מתרגלי הפאלון גונג הפכו בחשאי לקרבנות של קצירת איברים, ב המתמחה במחלות כלי דם.
בדו"ח, המבוסס על ראיות נסיבתיות, הגיעו החוקרים למסקנה כי "קצירת איברים בכפייה ממתרגלי פאלון גונג חיים, התקיימה בקנה מידה רחב ומתקיימת גם כיום".
בדו"ח הראשון שפורסם ב-6 ביולי 2006 נכתב כי "מקור האיברים ל-41,500 השתלות שנערכו בשנים 2005–2000 אינו מוסבר", וגם כי "קצירת איברים בכפייה ממתרגלי פאלון גונג חיים התקיימה בקנה מידה רחב ומתקיימת כיום".
מנפרד נוואק, מפקח מיוחד של האו"ם לנושא עינויים, אמר במרץ 2007 כי שרשרת הראיות שקילגור ומטאס תיעדו הראתה תמונה קוהרנטית ומעוררת דאגה".
ועדת האו"ם נגד עינויים המשיכה במעקב ופנתה למשטר הסיני בנובמבר 2008 בבקשה לקבל "הסבר מלא לגבי מקור האיברים להשתלות", זאת במטרה לחקור את הטענות לגבי קצירת האיברים ולנקוט באמצעים נגד אלו שביצעו את ההפרות כדי להעמידם לדין.
יחד עם זאת, היו גם קולות אחרים.
בארצות הברית, ד"ר תומאס לום מיחידת המחקר של הקונגרס טען כי דו"ח קילגור-מטאס התבסס בעיקר על מסקנות נסיבתיות, בלי להציע עדויות חדשות או עדויות שהושגו באופן עצמאי.
הוא טען עוד כי אמינותן של רבות מעדויות המפתח מוטלת בספק.
חוקרים אחרים, כמו למשל איתן גוטמן, חיזקו את דו"ח קילגור-מטאס.
גוטמן העריך כי מספר מתרגלי הפאלון גונג העצורים בכל זמן נתון נע בין 450,000 למיליון.
הוא העריך כי עשרות אלפים מהם היו כנראה מיועדים לקצירת איברים.
בעת פרסום הדו"ח הראשוני ב-6 ביולי 2006, הצהירו פקידים סינים כי סין פועלת בהתאם לעקרונות ארגון הבריאות העולמי, האוסרים מכירת איברים אנושיים ללא הסכמה בכתב של התורם.
הם דחו את ההאשמות וגינו את הדו"ח כ"הכפשות המבוססות על שמועות ועל האשמות שווא", והוסיפו כי הממשלה הסינית כבר חקרה את הטענות האלו ומצאה אותן חסרות בסיס.
בין הגופים הבינלאומיים שהביעו דאגה מהנושא נמנית גם הקרן האמריקנית הלאומית לכליות, שהכריזה כי היא "מודאגת עמוקות" מהטענות המובאות בדו"ח.
הדו"ח נאסר לפרסום ברוסיה ובסין.
בשנת 2009 פרסמו מחברי הדו"ח את הספר "קציר הדמים, הרצח של הפאלון גונג עבור איבריהם", גרסה מעודכנת של הדו"ח, ובאותה שנה הם קיבלו פרס מטעם האגודה הבינלאומית לזכויות אדם.
פאלון גונג היא שיטה רוחנית המשלבת מדיטציה ותרגילים עם פילוסופיה מוסרית.
היא הופצה בסין החל מ-1992 והתפשטה במהירות רבה; ב-1999 מספר מתרגלי השיטה בסין נאמד בעשרות מיליונים.
ביולי 1999, הרשויות הסיניות יזמו מהלך כלל ארצי לדיכוי הפאלון גונג, הן הכריזו על השיטה כבלתי חוקית, והקימו את משרד 610 שמטרתו לפקח ולתאם את חיסול הפאלון גונג.
הדיכוי שהחל בעקבות זאת היה מלווה במה שארגון אמנסטי אינטרנשיונל תיאר כ"מסע תעמולה מסיבי", הכולל מעצרים ומאסרים של עשרות אלפי מתרגלים של הפאלון גונג.
עצירים לשעבר דיווחו שבמספר מחנות עבודה, מתרגלי הפאלון גונג היוו את מרבית האוכלוסייה, והיו מטרה למעשי התעללות.
תחת הוראה שהגיעה מבייג'ינג, המתרגלים נעצרו במחנות ל"חינוך מחדש בכפייה" ועונו, במקרים מסוימים עד מוות.
בשל הנגישות המוגבלת לקרבנות ולמחנות העבודה בכפייה, קשה היה לאמת באופן עצמאי כמה מהדיווחים לגבי התעללויות.
עד שנות ה-90 לסין לא הייתה תוכנית לאומית לתרומת איברים מרצון.
קצירת איברים בכפייה היא בלתי חוקית על פי החוק הסיני, אף על פי שמאז 1984 החוק מתיר לקצור איברים מפושעים המוצאים להורג, עם הסכמה מראש של הפושע או באישור של קרובי משפחתו.
בשנות ה-90, החששות הגוברים בנוגע לשחיתויות ולהפרות אתיות הובילו קבוצות רפואיות וארגוני זכויות אדם להתחיל לגנות את הנעשה בסין.
חששות דומים התעוררו שוב ב-2001, כאשר הוושינגטון פוסט דיווח על טענותיו של רופא סיני שביקש מקלט מדיני, על כך שלקח חלק בניתוחים להסרת איברים.
ב-2005 דרשה ההסתדרות הרפואית העולמית במפגיע שסין תפסיק את השימוש באסירים כמקור לאיברים.
בדצמבר אותה השנה, הודה סגן שר הבריאות הסיני כי הנוהג להסיר איברים לצורך השתלה מאסירים המוצאים להורג אכן נפוץ, וזהו מקור האיברים בכ-95% מכלל השתלות האיברים שנערכו בסין לפני 1999. סגן השר הבטיח לנקוט בצעדים כדי למנוע שימוש לרעה.
מאז 1999 עלה בחדות מספר השתלות האיברים שבוצעו בסין והיה גדול בהרבה ממספר ההוצאות להורג במדינה.
הטענות הראשונות לגבי קצירת איברים שיטתית ממתרגלי פאלון גונג הועלו במרץ 2006 על ידי שני אנשים שהצהירו כי ברשותם מידע על קצירת איברים בכפייה בסו-ג'יאה-טון, בית חולים למחלות כלי דם בעיר שן-יאנג שבמחוז ליאו-נינג.
הטענות פורסמו באפוק טיימס, רשת תקשורת בינלאומית שנוסדה על ידי מתרגלי פאלון גונג.
בתוך חודש מפרסום הסיקור העיתונאי, נערך מחקר עצמאי שכלל נציגים של משרד החוץ האמריקאי, ומסקנתו הייתה כי חסרות ראיות להוכחת הטענות.
בשנים 2006 ו-2008, שליחים מיוחדים של האו"ם העלו שאלות בנוגע למקורם של האיברים, בנוגע לזמני ההמתנה הקצרים לאיתור איברים בהתאמה מושלמת, למתאם החיובי בין הגידול הפתאומי במספר השתלות האיברים בסין לבין תחילת הרדיפה של מתרגלי הפאלון גונג.
טענות אלה לא קיבלו התייחסות משביעת רצון מהרשויות הסיניות.
בנובמבר 2008 ועדת האו"ם נגד עינויים הביעה את חששה מההאשמות וקראה לסין "לערוך מיד חקירה עצמאית לגבי טענות אלו", ולנקוט צעדים "כדי להבטיח כי האחראים למעשים אלה יועמדו לדין וייענשו".
ב-14 באפריל 2006, דיווח משרד החוץ האמריקאי כי "נציגים מארצות הברית לא מצאו הוכחות התומכות בטענות לפיהן אתר בצפון-מזרח סין שימש כמחנה ריכוז לכליאת מתרגלי פאלון גונג במטרה לקצור מהם את איבריהם", והוסיף "בלי קשר לכך, ארצות הברית עדיין מודאגת מדיכוי מתרגלי הפאלון גונג בסין ומהדיווחים לגבי קצירת האיברים."
זמן קצר לאחר מכן, במאי 2006, פנתה הקואליציה לחקר הרדיפה של הפאלון גונג לדייוויד קילגור, לשעבר חבר הפרלמנט הקנדי ותת שר החוץ של קנדה, ולדייוויד מטאס, עורך דין קנדי המתמחה בזכויות אדם, וביקשה מהם לחקור את הטענות לגבי קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין.
קילגור ומטאס הסכימו לקחת על עצמם את המשימה.
ב-20 ביולי 2006, תחת הכותרת "דו"ח לגבי האשמות בדבר קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בסין", הציגו קילגור ומטאס את ממצאי החקירה שניהלו במשך חודשיים.
בדו"ח מוצגים 33 סוגים של ראיות נסיבתיות שקילגור ומטאס חשבו שבהיעדר כל הפרכה, הן מאפשרות, במצטבר, להגיע למסקנה כי "ממשלת סין וסוכנויותיה בחלקים רבים של המדינה, במיוחד בבתי-חולים, אך גם במרכזי מעצר וב'בתי דין עממיים', גרמו למותם של אסירי מצפון מתרגלי פאלון גונג רבים.
איבריהם החיוניים, כולל לבבות, כליות, כבדים, וקרניות, הוסרו מהם בכפייה לצורך מכירה במחירים גבוהים, לפעמים לזרים, שבדרך כלל ממתינים בארצות המוצא שלהם זמן רב לתרומות של איברים כאלה מרצון.
הדו"ח ביקש להסב את תשומת לב הקוראים לזמן ההמתנה הקצר במיוחד לאיברים בסין – שבוע עד שבועיים עבור כבד בהשוואה ל-32.5 חודשים בקנדה.
– הדו"ח גם מציין כי זה מצביע על כך שהאיברים נקצרים על פי דרישה.
הדו"ח גם עוקב אחר הגידול המשמעותי במספר השתלות האיברים הנערכות בסין מדי שנה החל מ-1999, גידול התואם את מועד תחילת הרדיפה נגד הפאלון גונג.
על אף שבסין מספר תרומות האיברים מרצון נמוך מאוד, כמות השתלות האיברים בה היא היא השנייה בגודלה בעולם.
קילגור ומטאס גם הציגו ראיות שמקורן באתרי אינטרנט של מרכזי השתלות סיניים, המפרסמים את זמינותם המיידית של איברים מתורמים חיים, וכן תמלילי ראיונות טלפוניים בהם צוותי בתי החולים מספרים למקבלי השתלות פוטנציאליים שהם יכולים להשיג איברים של מתרגלי פאלון גונג.
המחברים סייגו את ממצאיהם, פירטו את הקשיים בהם נתקלו באימות הפשעים לכאורה, ביניהם העובדה שגופים בלתי תלויים אינם מורשים לחקור את התנאים בסין, קשיים בהשגת עדויות ראייה, מידע רשמי על השתלות האיברים בסין לעיתים קרובות נחסם ועצם העניין שקילגור ומטאס עצמם לא קיבלו אשרות כניסה לסין לצורך ניהול החקירה.
בינואר 2007 התפרסם הדו"ח "קציר דמים: דו"ח מעודכן הבודק האשמות בקצירת איברי מתרגלי פאלון גונג בסין".
קילגור ומטאס חשבו שבתגובתה הלא משכנעת לדו"ח הראשון, ממשלת סין חיזקה את הטיעונים שבבסיסו, בעיקר בכך שתקפה את הפאלון גונג.
עבור קילגור ומטאס, התקפות שכאלו הן אלו שמאפשרות את הפגיעה בזכויות האדם הבסיסיות של מתרגלי הפאלון גונג.
בתגובתה, סין זיהתה שתי טעויות עובדתיות בגרסתו הראשונה של הדו"ח – הן הופיעו בנספח, באחת הכותרות, שבה שייכו קילגור ומטאס שתי ערים סיניות למחוזות לא נכונים; המחברים פטרו את השגיאות האלה כבלתי רלוונטיות לניתוח הדו"ח או למסקנותיו.
בהיעדר ראיות שישללו את תקפות הטענות בדבר קצירת האיברים – כמו למשל רישומים מטעם ממשלת סין המציגים את זהותו של כל תורם איבר ותרומה – הגיעו קילגור ומטאס למסקנה שההאשמות בדבר קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג חיים הן אמתיות וכי הפרקטיקה עדיין מיושמת.
הם קראו לאסור על אזרחי קנדה לנסוע לסין לניתוחי השתלה
העדכון האחרון לדו"ח נכתב ופורסם ביוני 2018. בדו"ח האחרון נכתב כי קצירת האיברים בכפייה ממתרגלי הפאלון גונג, מהאויגורים ומהטיבטים, נמשכת עד היום במאות מרכזים רפואיים שקיבלו אישור רשמי מהממשל לערוך ניתוחי השתלות.
מסקנות הדו"ח הן: 1. תעשיית ההשתלות בסין ממשיכה לצמוח.
2. למרות ההצהרה של סין כי תאפשר השתלות רק לאיברים שנתרמו מרצון, ניתוח השתלות מבוצעים בסין על פי דרישה במספרים העולים על המספר הרשמי של תרומות איברים.
תיירות ההשתלות נמשכת למרות ההצהרות של פקידי ממשל בכירים.
3. מערכת תרומת האיברים מרצון משמשת כיסוי לקצירת האיברים.
4. רוב מוחלט של האיברים לניתוחי השתלות בסין נלקחו מהריגתם של אסירי מצפון, מאז שנת 2000. קצירת האיברים משמשת את המפלגה הקומוניסטית כדי להרוס את מי שהם מכנים "אויבי העם", היא משמשת אותם להשגת מוניטין, כסף ומהלכים בקרב מדינות העולם.
5. סין מייצרת אשליה שחל שינוי אתי בהתנהלות של תעשיית ההשתלות בעוד בפועל הכל נמשך כמקודם וחפים מפשע ממשיכים להיהרג בעבור איבריהם.
בשנת 2009 פרסמו קילגור ומטאס גרסה מעודכנת של הדו"ח השני, כספר, תחת הכותרת "קציר דמים, רצח הפאלון גונג בשביל איבריהם".
הספר, המחולק לשני חלקים, מכיל חומרים וראיונות חדשים.
החלק הראשון מציג ראיות; ואילו החלק השני מפרט את התגובות שהתקבלו על הדו"ח הסופי, ואת מאמציהם של מאטס וקילגור לעצור את הפגיעה בזכויות אדם שהם חשפו בחקירתם.
באותה שנה קיבלו קילגור ומטאס את פרס זכויות האדם לשנת 2009 מהאגודה הבינלאומית לזכויות אדם (ISHR), וכן היו מועמדים לפרס נובל לשלום לשנת 2010.
ב-2012, פורסם הספר "איברים של המדינה - פשע ההשתלות בסין" או "State Organs: Transplant Abuse in China", בעריכת דייוויד מטאס וד"ר טורסטון טריי נשיא ארגון "רופאים נגד קצירת איברים בכפייה" (DAFOH).
בכתריסר מומחים השתתפו בכתיבת פרקי הספר השונים.
טענות הדו"ח בדבר הסרת איברים בכפייה ממתרגלי פאלון גונג זכו לסיקור תקשורתי ניכר, במיוחד בקנדה, באירופה ובאוסטרליה.
מספר ממשלות הגבילו את תיירות ההשתלות לסין ודרשו מהממשלה הסינית מידע נוסף.
גורמים רשמיים בסין הכחישו בזעם שוב ושוב בכעס את טענות הדו"ח בדבר קצירת איברים.
עם פרסום הדו"ח הראשוני, סין גינתה אותו והכריזה כי היא פועלת בהתאם לעקרונות ארגון הבריאות העולמי האוסרים מכירת איברים אנושיים ללא הסכמה בכתב מצד התורמים.
ארגון אמנסטי הבינלאומי הכריז ב-2006 כי הוא "ממשיך לנתח מקורות מידע" בנוגע להאשמות.
דייוויד אוונבי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מונטריאול ומומחה לפאלון גונג, כתב בספרו "פאלון גונג ועתידה של סין" שמתרגלי פאלון גונג הם מועמדים סבירים לקצירת איברים בבתי הכלא הסיניים.
עם זאת, הוא הרגיש שדוברים מטעם הפאלון גונג "הפריזו" בהאשמות בדבר מחנות הריכוז, וכתוצאה מכך הם עלולים לאבד את אמינותם בעיני משקיפים נייטרליים, למרות הרדיפה הממשית ממנה הם סובלים.
דו"ח שפורסם מטעם שירות המחקר של הקונגרס האמריקני ונכתב על ידי מאת תומאס לום, מומחה שרות המחקר לענייני סין, טען כי הדו"ח של קילגור ומטאס מסתמך על היקשים לוגיים ועל תמלילי שיחות טלפון אשר, כך הציע, עלולים להיות בלתי אמינים.
גלן מק'גרגור כתב העיתון היומי הקנדי Ottawa Citizen הביע ספקות לגבי הסבירות הלוגיסטית של ההאשמות לאחר שביקר בסו-ג'יאה-טון בהזמנת איגוד הרפואה הסיני (CMA).
הוא אמר כי "או שדו"ח קילגור-מטאס הוא ראיה משכנעת המוכיחה את הטענות בדבר הפאלון גונג...
או שהוא אוסף השערות אינדוקטיביות שאינו מצליח לתמוך במסקנותיו שלו עצמו", תלוי למי מאמינים.
חלק מהמשקיפים מצאו שהדו"ח והנתונים שהוא מציג מתקבלים על הדעת.
טום טרייז'ר מבית החולים Guy's, שבלונדון, אמר שדו"ח קילגור-מאטאס "סביר מנקודת מבט רפואית" על סמך הפער במספר ההשתלות ועל סמך זמני ההמתנה הקצרים בסין בהשוואה למדינות אחרות.
הוא ציין את בדיקות הדם הנערכות למתרגלי פאלון גונג כלואים, אשר אינן מועילות לקרבנות עצמם, אך חיוניות לתהליך תרומת האיברים, ואמר כי ההאשמות "אמינות".
הסופר והעיתונאי סקוט קארני כלל את הטענות בספרו "השוק האדום", וכתב: "אף אחד לא טוען שהממשלה הסינית רדפה את הפאלון גונג במיוחד עבור האיברים שלהם...
אבל נראה שזו דרך נוחה ורווחית להפליא להיפטר מהם.
מתנגדים פוליטיים מסוכנים הוצאו להורג בעוד איבריהם סיפקו תזרים של הכנסות נוח לבתי החולים ולמנתחים, וכפי הנראה גם פקידים סינים חשובים רבים קיבלו איברים".
הוא כתב כי את אילוצי הזמן הכרוכים בכך "לא ניתן להבטיח על בסיס מקרי מוות אקראיים", וכי רופאים אותם חקר בעניין ציינו שהם נהגו לבחור אסירים חיים כדי להבטיח את האיכות ואת התאימות.
הקרן האמריקנית הלאומית לכליות (NKF) אמרה כי היא "מודאגת מאוד מהטענות האחרונות בנוגע להשגת איברים ורקמות בדרכי כפייה או ניצול" וכי "על קהילת ההשתלות העולמית לגנות כל פעולה שאינה עולה בקנה אחד עם הנוהג המוסרי הנוגע לתרומה ולהשתלה".
עצומה שנחתמה ב-2008 על ידי 140 רופאים קנדים דרשה מממשלת קנדה" לפרסם אזהרות מסע שיתריעו בפני אזרחים קנדים על כך שמקורם של כמעט כל האיברים להשתלה בסין הוא מאנשים שלא נתנו לכך את הסכמתם, בין אם אסירים שנדונו למוות או מתרגלי פאלון גונג".
על סמך ממצאי דו"ח קילגור-מטאס, חבר הפרלמנט הקנדי, בוריס ורסניוסקי, (Wrzesnewskj) הגיש ב-2008 הצעת חוק האוסרת על קנדים לעבור השתלת איברים בעולם, כל עוד האיבר נלקח מקרבן שלא נתן לכך את הסכמתו.
ב-2013 ארגון "רופאים נגד קצירת איברים בכפייה" (DAFOH) הציג לציבור עצומה עליה חתמו קרוב ל-1.5 מיליון בני אדם, כולל למעלה מ-300,000 חותמים מאירופה, העצומה הוגשה למשרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם שמושבו בז'נבה.
בעוד שרוסיה החרימה הדו"ח יחד עם סין, טייוואן גינתה במלוא החומרה את קצירת האיברים ממתרגלי פאלון גונג בסין משרד הבריאות של טייוואן קרא לרופאים בטייוואן שלא לעודד חולים לקבל השתלות איברים באופן מסחרי בסין.
הרב יוסף שלום אלישיב אסר על יהודים להפיק כל תועלת שהיא מקצירת האיברים בסין, "אפילו במצבים של סכנת חיים"; רבנים אחרים התנגדו לשימוש באיברים סיניים להשתלות.
בשנים 2006 ו- 2008 העלו מומחים מיוחדים מטעם האו"ם שאלות לגבי מקור האיברים, לגבי זמני ההמתנה הקצרים לאיתור איברים תואמים במדויק, ולגבי המתאם בין הגידול הפתאומי במספר השתלות האיברים בסין לבין תחילת הרדיפה של מתרגלי הפאלון גונג.
בקשות אלה לא זכו להתייחסות משביעת רצון מצד הרשויות הסיניות.
בנובמבר 2008 הביעה ועדת האו"ם נגד עינויים את דאגתה מהטענות וקראה לסין "לערוך באופן מיידי חקירה עצמאית של הטענות" ולנקוט בצעדים "כדי שיבטיחו שהאחראים על אכזריויות כאלה יועמדו לדין וייענשו".
דו"ח פילצקי (בפולנית: Raporty Pileckiego) הוא דין וחשבון רשמי המכיל למעלה מ-100 עמודים, שנכתב בשנת 1943 על ידי ויטולד פילצקי, קצין פולני וסוכן המחתרת הפולנית שנכלא מרצונו באושוויץ והצליח להימלט משם.
דו"ח זה היה התיעוד המשמעותי הראשון של השמדת היהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה שהגיע לידי בעלות הברית.
ב-9 בנובמבר 1939, לאחר שצבא פולין הפסיד בפלישה לפולין, קפטן ויטולד פילצקי, יחד עם המפקד שלו מאיור יאן וולודארקביץ' ייסדו את הצבא הפולני הסודי (Tajna Armia Polska, TAP) שהיה אחד מארגוני המחתרת הפולנית.
ב-1940, פילצקי הגיש לממוניו עליו מבצע שבמסגרתו ייכנס למחנה אושוויץ, יאסוף מידע מודיעיני על המחנה מבפנים ויארגן מרד אסירים.
בזמן ההוא היה ידוע מעט מאוד על דרכי הניהול של הגרמנים את המחנה וההבנה הכללית הייתה כי הוא פועל כמעין מחנה כליאה גדול.
ממוניו במחתרת הפולנית אישרו את התוכנית וציידו אותו בתעודת זהות מזויפת עם השם תומאש סרפינסקי.
ב-19 בספטמבר 1940 הוא יצא בכוונה לרחוב בוורשה במהלך פשיטה ונתפס על ידי הגרמנים ביחד עם עוד 2,000 אזרחים חפים מפשע.
לאחר יומיים של כליאה ב"מחנה משמר הסוסים הקלים", שם סבלו האסירים ממכות חזקות, פילצקי נשלח לאושוויץ שם קיבל את מספר האסיר 4859.
רשת המודיעין של האיחוד המחתרתי של הארגונים הצבאיים Związek Organizacji Wojskowych - ZOW בתוך מחנה ההשמדה אושוויץ החלה לשלוח דיווחים קבועים לצבא המולדת החל מאוקטובר 1940. החל מנובמבר 1940, המידע הראשוני על השמדה המונית שקרתה במחנה החלה להישלח דרך ה-ZOW לצבא המולדת בוורשה.
החל ממרץ 1941 המידע הועבר לממשלה הפולנית הגולה בלונדון.
הדיווחים הללו נתנו לבעלות הברית מידע על התחוללות השואה והיוו מידע מודיעיני על מה שמתחולל בתחומי אושוויץ.
הדו"ח כולל פרטים על תאי הגזים, סלקציה והניסויים בבני אדם שערכו הנאצים.
הוא מדווח כי היו שלושה קרמטוריומים בבירקנאו, המסוגלים לשרוף 8,000 גופות ביום.
ראול הילברג כתב שהמשרד לשירותים אסטרטגיים בלונדון, שקיבל את הדו"ח, הוסיף הערה שאין אינדיקציה לאמינות שלו.
הדו"ח מהווה עיבוי והסבר ל"דו"ח של מאיור פולני" שנכתב על ידי ירזי טאבאו שהוא המוקדם מבין שלושת דו"חות מפי עדי ראייה שנודעו ביחד בשם "פרוטוקולי אושוויץ" ואשר הזהירו על הרצח ההמוני ופשעים אחרים שמתבצעים בתוך מחנה אושוויץ.
ב-20 ביוני 1942, ארבעה פולנים, אווגניוש בנדרה, קז'ימייז' פייחובסקי, סטניסלב גוסטב יאסטר ויוזף למפרט נמלטו מאושוויץ.
חמושים באופן מלא וישובים ברכב של קציני SS, הם יצאו דרך השער הראשי של המחנה עם רכבסטייר 20 שהיה שייך לרודולף הס.
יאסטר, חבר ה-ZOW נשא עימו דו"ח מפורט אודות התנאים במחנה שנכתב על ידי פילצקי.
הגרמנים לא תפסו אף אחד מהם.
ב-27 באפריל 1943 נמלט בעצמו פילצקי מאושוויץ, וכתב דו"ח נוסף.
מאוחר יותר, לאחר שחרורו ממחנה השבויים הגרמני במורנאו ב-1945, פילצקי חיבר דו"ח סופי שכלל למעלה מ-100 עמודים.
הדו"ח פורסם לראשונה בשנת 2000, 55 שנים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
תרגום לאנגלית של הדו"ח פורסם בשנת 2012 תחת הכותרת "The Auschwitz Volunteer: Beyond Bravery".
דוּ"חַ רולניק היא תוכנית תחקירים ישראלית.
התוכנית נושאת את שמו של גיא רולניק, יוצר התוכנית והמנחה שלה, שהוא גם פרופסור באוניברסיטת שיקגו, מגיש ההסכת "המרקרים" וכתב בעיתון TheMarker.
סדרת הכתבות הראשונה בשם זה שודרה במסגרת מהדורת החדשות של ערוץ כאן 11 בשנת 2017 ועסקה בעיקר בבנק הפועלים, בבעלויותיו לאורך השנים ובמקורות כוחו הכלכלי, התקשורתי והפוליטי.
בסדרה זו השתתף גם איש הקולנוע דורון צברי.
סדרה זו כללה חמישה פרקים, והיא דנה בגופים כלכליים, באישים ובאינטרסים ששררו במדינת ישראל לאורך שני העשורים הראשונים של המאה ה-21. בין האישים המסוקרים בסדרה: דני דנקנר, נוחי דנקנר, אליעזר פישמן, גליה מאור, שרי אריסון, ציון קינן, יצחק תשובה, צדיק בינו, משפחת עופר.
בין הגופים הכלכליים, בנוסף לבנק הפועלים סופר על כימיקלים לישראל, מפעלי ים המלח, כלל ביטוח, IDB ההסתדרות ועוד.
סדרת הכתבות המאוחרת יותר בשם זה עלתה לשידור בינואר 2024 בכאן 11 בעת מלחמת חרבות ברזל והיא עוסקת בהשפעותיהן של הרשתות החברתיות על הכלכלה, החברה והפוליטיקה בעולם.
נושא זה נחקר על ידי רולניק לאורך שנים, ופעמים רבות הוא התבטא על אודותיו בדאגה.
הסדרה מלווה בהסכת מבית כאן הסכתים הדן בנושאים שעולים במהלכה.
את ההסכת מגישים רולניק וטלי מורנו.
פרק 2 הפרק מתאר איך תוכננה המתקפה המקוונת על ישראל ועל יהודים ברשתות החברתיות חודשים מראש ואיך היא יצאה לפועל בתיאום עם הטבח ב-7 באוקטובר.
במתקפה זו השתמשו בבוטים, באוואטרים ובבובות גרב.
ייתכן כי בתכנון המתקפה המקוונת היקרה השתתפו סין, רוסיה ואירן.
פרק 3 מכונת הרעל - לבעלי הרשתות החברתיות משתלם לפרסם מידע רעיל, כיוון שהוא מגביר את התעבורה באתרים ומאריך את משך החשיפה לפרסומות.
לפי החקיקה הקיימת בארצות הברית - סעיף 230 - הן אינן נושאות באחריות לתכנים שמופצים בהן.
לחברות אלה יש רווחים גבוהים בישראל והן אף נהנות בארץ מהטבות מס מפליגות.
רולניק מציע להטיל בחוק אחריות וסנקציות על הפצה באינטרנט של שקרים והסתה ועידוד טרור.
פרק 4 הפרק עוסק במחדל המודיעיני שהתרחש ב-7 באוקטובר 2023. סרטה של שני חזיזה.
פרק 5 בין שתי מלחמות - שנה עם מובילי המחאה נגד הרפורמה המשפטית ועל ההתגייסות האזרחית מ-7 באוקטובר למלא חלל שהותירה מדינה לא מתפקדת, לדבריהם.
פרק 6 ברוני הרכב - שוד המחירים בתחום הרכב והרווחים הגבוהים של ארבעת היבואנים הגדולים בעלי הזיכיונות לשמונת מותגי הרכב הפופולריים בישראל.
שודר ב־3 ביולי 2024. פרק 7 שוד הפנסיה הגדול - חשיפת גניבת מיליארד ש"ח בתוך שנה מחסכונות הפנסיה של לקוחות חברת סלייס, שהותירה עשרות אלפי ישראלים ללא פנסיה באחת השערוריות הפיננסיות הגדולות בתולדות המדינה.
שודר ב־8 ביולי 2024. פרק 8 הדרך אל העושק - תחקיר על האנשים, החברות והרשויות החוברים יחדיו ליצירת יוקר המחיה בישראל.
שודר ב־16 ביולי 2024. פרק 9 שיטת נתניהו - מבט מקיף על מנגנון התעמולה שנועד לכתוש חוקרי משטרה, תובעים, עדים, עיתונאים ושופטים במשפט נתניהו.
דיווח כי בקבוצת ידיעות אחרונות הורידו ברגע האחרון קמפיין לקידום הסדרה.
הם מייחסים זאת לכך שרולניק מרבה לבקר את מו"ל הקבוצה נוני מוזס.
שווי הקמפיין עליו ויתרו בעיתון - כ-200 אלף שקל.
ב-Time Out תל אביב נכתב כי דו"ח רולניק היא "סדרת תחקירים חשובה ואמיצה" החושפת את "מכונות הרעל הפועלות ברשתות החברתיות והאופן בו מאפשרים להם תאגידי הטכנולוגיה לאיים על עצם קיומן של הדמוקרטיות המערביות".
מבקר הטלוויזיה רועי אבן מ-mako כינה את התוכנית "תעמולה פוליטית עם פרסומים עיתונאיים זניחים".
הפובליציסט נועם פתחי כתב בישראל היום כי "מדובר בדוקו לא יותר מסביר", וכי "ההצדקה היחידה שיש לסדרה כזו" היא "ההחלטה של יוצרי הסדרה להתמקד בקשר המבהיל בין הטבח שאירע במציאות לבין הטבח התודעתי שהרשתות החברתיות ממיטות עלינו מאז".
גם העיתונאי קלמן ליבסקינד כתב כי התוכנית היא יותר סרט הערצה למובילי המחאה נגד הרפורמה המשפטית מאשר תוכנית תחקירים.
ב-21 בינואר 2024, יום תחילת שידורה של העונה השנייה של התוכנית, פורסם באתר גלובס כי בכל אחד מפרקיה הושקעו כ-600 אלף שקל מכספי תאגיד השידור הישראלי.
סכום זה נחשב חריג אף ביחס לתוכניות תחקירים ישראליות.
בתגובה לכך, מסר תאגיד השידור כי התוכנית עברה מספר שינויים מהותיים לאורך השנתיים שקדמו לשידורה, בין השאר בעקבות הצגת הרפורמה המשפטית (והמחאה שפרצה בעקבותיה) ומלחמת חרבות ברזל, ולכן נדרשה לעבור התאמות תקציביות.
חשיפת העלות גררה ביקורת ציבורית.
בעקבותיה פנה שר התקשורת שלמה קרעי לרואי החשבון המבקרים של התאגיד בדרישה לעריכת ביקורת מיוחדת ולמסירת מידע בעניין.
פרסשנהקטגוריהתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024תוכנית תחקירים
דו"ח שנתי הוא מסמך שנישום מגיש מדי שנה לרשות מיסים, לשם חישוב סופי של מס הכנסה שהוא חייב בו בגין שנת המס שבה עוסק הדו"ח.
הדו"ח כולל את כל המידע הנחוץ לחישוב המס: נתונים אישיים (מצב משפחתי, מספר ילדים וכו'), הכנסות חייבות במס, הוצאות מוכרות ונתונים להקלות מס שמגיש הדו"ח זכאי להן.
בהתאם לחישוב המס, המבוצע לפי הדו"ח, על הנישום לשלם חוב מס שהוא חייב בו או לקבל החזר מס.
בישראל החובה להגיש דו"ח שנתי נקבעה ב לפקודת מס הכנסה ובתקנות שהותקנו מכוחו.
חייבים עיקריים בהגשת הדו"ח לפי סעיף זה:
(1) יחיד תושב ישראל שבתחילת שנת המס מלאו לו 18 שנים; בן זוג רשום רשאי שלא לכלול את הכנסת בן זוגו, אם הגיש בן הזוג דו"ח נפרד על הכנסותיו, או אם צירף בן הזוג הרשום לדו"ח שלו הצהרה חתומה בידי בן זוגו שבן הזוג ידווח על הכנסותיו בנפרד;
(2) בן זוג שאיננו בן זוג רשום שהצהיר כאמור בפסקה (1) כי ידווח על הכנסותיו בנפרד;
(3) יחיד תושב ישראל שבתחילת שנת המס טרם מלאו לו 18 שנה, אם הייתה לו באותה שנה הכנסה חייבת בסכום שאינו פחות מסכום שנקבע בצו מס הכנסה (סכום הכנסה המחייב קטין בהגשת דו"ח), התשמ"ג–1983 (בשנת 2023: 88,750 ש"ח).
(4) יחיד תושב חוץ שהייתה לו הכנסה חייבת בשנת המס;
(5) חבר־בני־אדם שהייתה לו הכנסה בשנת המס;
(6) כל אדם שפקיד השומה דרש זאת ממנו.
מסמיך את שר האוצר לפטור נישומים מסוימים מהגשת הדו"ח, ופטור זה נקבע בתקנות מס הכנסה (פטור מהגשת דין־וחשבון), התשמ"ח–1988. בהתאם לתקנות אלה, מרבית השכירים בישראל פטורים מהגשת דו"ח שנתי.
להגשת הדו"ח השנתי משמשים שלושה טפסים:
טופס 1301 - דו"ח שנתי ליחיד ולבעל עסק שאינו חברה
טופס 1214 - דו"ח שנתי לחברה ולאגודה שיתופית
טופס 1215 - דו"ח שנתי לעמותה, מלכ"ר ומוסד ציבורי, הפועל למען מטרה ציבורית בלבד, העונה על הקריטריונים של מוסד ציבורי על פי פקודת מס הכנסה.
טופס 1301 משמש להגשת דו"ח שנתי ליחיד, שכיר, פנסיונר או עצמאי.
מקור עיקרי לנתונים שעל שכיר למלא בטופס 1301 הוא טופסי 106 שאותם קיבל ממעסיקיו בשנת המס, ובהם פירוט המשכורת ששולמה לו והמס שנוכה ממנה.
טופסי 106 משמשים גם למידע על הכנסות מקרן פנסיה.
טפסים נוספים המשמשים למילוי טופס 1301 הם:
טופס 867: מפרט את ניכויי המס במקור שבוצעו על ידי בנקים ובתי השקעות מהכנסות בשוק ההון.
טופס 161: מפרט את פיצוי הפרישה שקיבל העובד בשנת המס.
טופס 857: מפרט תשלומים והמס שנוכה מהם בפעילות כעצמאי, למשל שכר סופרים.
אישורים כל הכנסות חייבות נוספות, כגון דמי לידה, דמי אבטלה ותגמולי מילואים.
שכיר החייב בהגשת טופס 1301 נדרש לעשות זאת עד 30 באפריל של שנת המס שבה עוסק הדו"ח.
עצמאי החייב בכך נדרש לעשות זאת עד 31 במאי.
במקרים חריגים מפרסמת רשות המיסים ארכה להגשת הדו"ח.
על איחור בהגשת הדו"ח מוטל קנס.
מי שפטור מהגשת טופס 1301 אך עושה זאת לשם קבלת החזר מס הכנסה יכול לעשות זאת בגין שש שנים שקדמו לשנה שבה מוגש הטופס.
לשם סיוע בהגשת הדו"ח השנתי מפרסמת רשות המיסים מדי שנה חוברת בשם "דע זכויותיך וחובותיך", ובה הסבר מקיף על מילוי הדו"ח.
בתקופה הסמוכה למועד הגשת הדו"ח מפעילה רשות המיסים לשכות הדרכה למילוי הדו"ח השנתי.
בארצות הברית חלה חובה על כל תושב להגיש דו"ח שנתי לשירות הכנסות הפנים (IRS).
להגשת הדו"ח השנתי משמשים שני טפסים:
דו"ח תלמידות בית ספר הוא ספר שיצא לאור בשנת 1970 מאת גינתר הונולד, אשר הציג ראיונות עם שתים-עשרה נערות ונשים צעירות בגילאי 14 עד 20 על מיניותן.
עיבוד קולנועי בשם זהה, שהופק על ידי וולף סי.
הארטוויג, יצא לאקרנים במערב גרמניה באותה שנה וזכה להצלחה עצומה, שהובילה להפקת שתים-עשרה המשכים עד לשנת 1980. הסרטים, שתורגמו ל-38 שפות, נחשבים עד היום להצלחה הגדולה ביותר בקולנוע הגרמני, עם מעל 100 מיליון צופים.
החלק הראשון זכה לכ-6 מיליון צופים והיה אחד מחמשת הסרטים המצליחים ביותר בגרמניה.
הספר דו"ח תלמידות בית ספר נחשב להמשך של "דוחות" קודמים כגון דו"ח קינסי של אלפרד קינסי ודוחות מאסטרס וג'ונסון, שגרמו לסנסציה בגרמניה בשנות ה-60. זה היה הספר המצליח ביותר של המחבר גינתר הונולד, שכתב ספרים נוספים בנושא האדם והמיניות במסגרת סדרת הוצאת היינה.
הארטוויג רכש את זכויות הספר בסכום של 30,000 מארק גרמני בשנת 1970, ותיאר את ההפקה כ"הרעיון העסקי של חייו".
הסרט הראשון, שהופק בתקציב של 220,000 מארק, שוחרר ב-23 באוקטובר 1970 וזכה להצלחה רבה.
בהמשך הופקו עוד 12 סרטים בסדרה עד שנת 1980. הסדרה זכתה בשלושה פרסי המסך הזהוב והגיעה ליותר מ-100 מיליון צופים ברחבי העולם, כולל בישראל, בה שודרו הסרטים בתחילת שנות ה-90 בערוצים RTL ו־SAT1.
1970 – דו"ח תלמידות בית ספר: מה שהורים לא מאמינים שאפשרי
1971 – דו"ח תלמידות בית ספר 2: מה שמדיר שינה מההורים
1972 – דו"ח תלמידות בית ספר 3: מה שהורים לא מתארים לעצמם
1972 – דו"ח תלמידות בית ספר 4: מה שהורים לעיתים מתייאשים ממנו
1973 – דו"ח תלמידות בית ספר 5: מה שהורים באמת צריכים לדעת
1973 – דו"ח תלמידות בית ספר 6: מה שהורים מעדיפים להסתיר
1974 – דו"ח תלמידות בית ספר 7: אבל הלב חייב להיות שם
1974 – דו"ח תלמידות בית ספר 8: מה שהורים אף פעם לא צריכים לדעת
1975 – דו"ח תלמידות בית ספר 9: מבחן הבגרות לפני התיכון
1976 – דו"ח תלמידות בית ספר 10: מתישהו כולן מתחילות