tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יחד עם פרו דה ברסלוש (Pêro de Barcelos), צפה לראשונה בלברדור בשנת 1498. פרננדש מיפה את חופי דרום-מערב גרינלנד והודיע על קיומם בפורטוגל ובאירופה.
מעמדו כבעל נחלה אפשר לו להשתמש בתואר "לָוְרָדוֹר", שמשמעו בפורטוגזית איכר או "בעל חזקה בנחלת אדמה".
פרננדש נתן למעשה את השם "טרה דה לוורדור" לגרנלנד, היבשה הראשונה שצפה, אבל עם הזמן התפשט השם לכל האזורים ובסופו של דבר התקבע בלברדור.
חצי האי צ'רצ'יל הוא חצי אי מכוסה קרח בחוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 50 קילומטרים, בכיוון דרום מזרח, היוצא מהחוף המזרחי של ארץ גרהאם.
חצי האי מצוי בין מפרץ קבינט למפרץ אדי.
בקצה של חצי האי מצויה כף אלכסנדר, המפרידה בין חוף אוסקר השני (שמצפון מזרח לכף) לחוף פוין (שמדרום מערב לכף).
בחוף המזרחי של חצי האי מצויים מפרץ זימן, ומפרץ ברנטופארה.
הכף מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, וצולם מן האוויר על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה בדצמבר 1947.
המפרץ נקרא על שם וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה שעמד בראש הקבינט המלחמתי של בריטניה, אשר הקים את סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1943.
חצי האי מרטין הוא חצי אי הממוקם בין מדף הקרח גץ, לבין מדף הקרח דוסטון, בחוף ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 96 קילומטרים ורוחבו 32 קילומטרים.
חצי האי מכוסה קרח, למעט מספר סלעים הבולטים בשולי חצי האי.
בקצה של חצי האי מצוי ראש ג'קובסן.
חצי האי התגלה מתצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בינואר 1947.
חצי האי נקרא על שמו של קולונל לורנס מרטין (Lawrence Martin) מחיל האוויר של ארצות הברית.
מרטין היה גאוגרף אמריקאי, והאחראי בספריית הקונגרס על תחום חקר אנטארקטיקה.
מרטין היה חבר בוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בין השנים 1946–1943.
חצי האי פפור או חצי האי (ונטימילייה) פפור Peninsula) או חצי האי ונטימילייה הוא חצי האי הבולט מחוף דנקו לכיוון צפון מערב, בצידו המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 11 קילומטרים.
מצפון מזרח לחצי האי מצוי מפרץ יוז, ומדרום לחצי האי מצוי מפרץ שארלוט.
מצר ז'רלאש מפריד בין חצי האי לבין האי בראבאנט שמצפון מערב לחצי האי.
המפרץ מופה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1978.
לחצי האי יש שמות שונים - צ'ילה קוראת לו "חצי האי פפור" על שמו של חיימה פפור (Jaime E.
Pefaur) ביולוג מאוניברסיטת צ'ילה, שהיה חלק ממשלחת החקר האנטארקטית הצ'יליאנית בעונת המחקר 1968–1967.
ארגנטינה קוראת לחצי האי בשם "חצי האי ונטימילייה".
חצי האי צ'אוודאר הוא חצי אי רחב הפונה לכיוון צפון מערב כשהוא יוצא מארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
רוחבו של חצי האי 10 קילומטרים, ואורכו 13 קילומטרים.
מצפון מזרח לחצי האי מצוי מפרץ קרטיס, מדרום מערב לו מצוי מפרץ יוז, ומצפון מערב לו מצוי מצר ז'ארלש.
בקצהו המערבי של חצי האי (קצה חצי האי) מצוי כף סטרנק, המפריד בין חוף דנקו שמדרום מערב לכף, לבין חוף דייוויס שמצפון מזרח לכף.
בתוך חצי האי מצוי החלק המערבי של רכס קאליבה.
חצי האי מופה לראשונה על ידי סקר בריטי משנת 1978.
חצי האי נקרא על שם מנהיג המורדים הבולגרי מהמאה ה-16 צ'אוודאר ווייוודה (Чавдар).
חצי האי ל'ין (בוולשית: Penrhyn Llŷn) הוא חצי אי בגודל של כ-400 קילומטר רבוע השוכן בגוויניד' בקצה הצפון-מערבי של ויילס.
חצי האי יוצא מחופה הצפון-מערבי של ויילס כ-50 ק"מ לכיוון מזרח אל תוך הים האירי, צפונית לחצי האי מצוי האי אנגלסי המופרד משאר ויילס במצר מנאי (שמהווה המשך לחוף הצפוני של חצי האי).
רצועת החוף לאורך חצי האי ל'ין הוגדרה כאזור יופי טבעי יוצא דופן.
חצי האי קראן הוא חצי האי היוצר את הקצה הצפון-מזרחי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
חצי האי משתרע 2.85 ק"מ לכיוון צפון-דרום וכ -2.35 ק"מ לכיוון מזרח-מערב.
בקצהו הצפוני של חצי האי מצויה נקודת מורו, ובקצהו המזרחי של חצי האי מצויה נקודת נייט.
חצי האי מחובר לאי לייז' במצר יבשה שרוחבו 200 מטרים, מדרום לחצי האי.
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
לשון היבשה נקראת על שם העיירה קראן שבדרום בולגריה.
חצי האי פסטר הוא חצי אי בקצה הצפוני של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
חצי האי רחב - אורכו 9 קילומטרים (בכיוון צפון-דרום), ורוחבו בין 8 ל-13 קילומטרים (בכיוון מזרח-מערב).
חצי האי ממוקם בין מפרץ גויו ומפרץ בוקה.
בחצי האי מצוי החלק הצפוני של הרי סטריבוג.
אל עבר חצי האי מתנקזים הקרחונים אושאנה, פודאייבה, בורבסטניק וליסטר.
חצי האי מופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905.
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי ז'אן-באטיסט שארקו.
חצי האי נקרא על שמו של לואי פסטר, מדען, כימאי ובקטריולוג צרפתי, וחלוץ בתחום הרפואה המונעת (חיסונים).
חצי האי פשה הוא חצי אי מכוסה שלג, בין מפרצון ראמו ומפרצון ורדי, בצידו הצפוני של חצי האי בטהובן בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
בחצי האי לשון יבשה אחת - נקודת דייקמן.
חצי האי פשה הוא אחד משמונה חצאי האי שבאי אלכסנדר.
חצי האי נקרא על שמו של קומנדר ויקטור ל.
Pesce) מצי ארצות הברית, שהיה המפקד של טייסת VXE-6 בין מאי 1980 - מאי 1981.
חצי האי מונטוורדי הוא חצי אי מכוסה קרח בקצה הדרומי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
חצי האי הוא אחד משמונה חצאי האיים שבאי אלכסנדר.
חצי האי ממוקם בין מדף הקרח באך, לבין מפרץ ג'ורג' השישי.
גובהו של חצי האי 323 מטרים מעל פני הים.
הנקודה נקראת על שמו של המלחין האיטלקי; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
חצי האי נוביל הוא חצי אי גבוה, מכוסה קרח, בצפון האי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 60 קילומטרים, והוא ממוקם בין מפרצון פיל, ומפרצון מרפי.
בקצה הצפוני של חצי האי נוביל (ושל האי ת'רסטון) מצויה כף לבלנק.
בקצהו הצפון-מזרחי של חצי האי מצוי הר פיורי, בין קרחון סיקורסקי וקרחון פרנקנפילד.
בשטח חצי האי יש אזור ציפורים מוגן מיוחד (סוג של אזור אנטארקטי מוגן במיוחד) בשל מושבת הפנגווין הקיסרי באזור.
חצי האי מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בדצמבר 1946 (הקיץ האוסטרלי) במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
חצי האי נקרא על שמו של ג'ורג' או.
Noville), קצין המבצעים של משלחת החקר האנטארקטית של ריצ'רד בירד שנערכה בין השנים 1933–1935.
חצי האי קירנז הוא חצי אי רחב מכוסה קרח, בין מפרצון פוטאקה ומפרצון פיל, בצידו הצפוני של האי ת'רסטון, שבאנטארקטיקה.
שמו של חצי האי ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
במהלך מבצע קפיצה לגובה התרסק מטוס PBM מארינר 15 קילומטרים דרומית לכף לבלנק, ב-30 בדצמבר 1946. שישה אנשי צוות מתוך תשעה שרדו את ההתרסקות.
הם חולצו ב-12 בינואר 1947 על ידי לוטננט קומנדר ג'ון ד.
Howell) אשר הנחית מטוס PBM בים בסמוך לקצה המערבי של חצי האי נוביל.
לשון היבשה המכוסה קרח בקצה המערבי של חצי האי נוביל, נקראת נקודת רסקיו , מאחר ששם הצילו את השורדים.
חצי האי קירנז נקרא על שמו של ויליאם ה.
Kearns) מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה טייס משנה של מטוס ה-PBM מארינר שהתרסק.
קירנז היה אחד מששת הניצולים.
חצי האי מוסון הוא חצי אי צר וגבוה, בחוף ג'ורג' החמישי, בארץ ג'ורג' החמישי שבאנטארקטיקה.
חצי האי מצוי בצידו המערבי של מדף הקרח סלאבה.
חצי האי מגובה לגובה של 455 מטרים מעל פני הים.
אורכו של חצי האי 56 קילומטרים, והוא בולט לכיוון צפון-מערב.
הקצה הצפוני של חצי האי הוא כף הדסון.
חצי האי צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1946–1947.
חצי האי צולם מהאוויר ומופה לראשונה על ידי פיליפ לו ממשלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפברואר 1959.
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
חצי האי נקרא על שמו של סר דאגלס מוסון.
חצי האי קינג הוא חצי אי רחב, מכוסה קרח, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם מדרום לאי ת'רסטון, ומהווה את חופו הדרומי של מצר פיקוק.
אורכו של חצי האי 200 קילומטרים, ורוחבו 40 קילומטרים.
חצי האי בולט לכיוון מערב, בין מדף הקרח אבוט, ומדף הקרח קוסגרוב, ומגיע עד ים אמונדסן.
חצי האי צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.
בעת מיפויו לא היה ברור אם מדור באי ארוך, או בחצי אי.
בתצלומים נוספים שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1966 ניתן לראות כי מדובר בחצי אי, אולם באותה שנה ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית (US Board on Geographic Names) פרסמה שמדובר באי.
חצי האי נקרא על שמו של אדמירל ארנסט ג'י.
King) מצי ארצות הברית, שהיה ראש מטה המבצעים של הצי בשנים 1942–1945, ואשר אישר את עבודות ההכנה שנדרשו לצורך מבצע קפיצה לגובה.
חצי האי קאניסטאו הוא חצי אי מכוסה קרח, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 50 קילומטרים, ורוחבו 30 קילומטרים.
חצי האי ממוקם בין מפרץ פררו, ומפרץ קראנטון, והוא בולט לעבר הקצה המזרחי של ים אמונדסן.
חצי האי מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
חצי האי נקרא על שמה של אוניית צי ארצות הברית קאניסטאו (USS Canisteo (AO-99)), שהייתה חלק מקבוצת המשימה המזרחית (eastern task group) במהלך מבצע קפיצה לגובה.
חצי האי פלצ'ר או חצי האי פלטשר הוא חצי אי רחב המכוסה בקרח הבולט לתוך ים בלינגסהאוזן בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
חצי האי מצוי בין מדף הקרח אבוט, ולמדף הקרח ונאבל.
שיא גובהו של חצי האי 242 מטרים מעל פני הים.
חצי האי מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961–1966.
חצי האי נקרא על שמו של פרד ס.
Fletcher), מבוסטון שבארצות הברית, אשר תרם לשירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
חצי האי מיול הוא חצי אי סלעי באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם בין פיורד אליס, ופיורד קרוק; בחלק הדרומי של גבעות וסטפולד.
בחצי האי ממוקם מישור מארין, שהוא אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מספר 143, המוגן מכוח אמנת אנטארקטיקה.
אזור הגבעות ובהן חצי האי, מופו באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (1937–1936).
הקרטוגרפים הנורווגיים קראו לחצי האי "Breidnesmulen" - "נקודת החוטם הרחבה" - שם תיאורי.
השם הנוכחי ניתן לחצי האי על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
השם הוא תיאורי - והוא למעשה מתרגם את השם הנורווגי, ומתאר את חצי האי.
"מיול" באנגלית משמעה "פרד", וחצי האי מזכיר ראשו של פרד.
חצי האי מלבה , הוא חצי אי רחב, המכוסה קרח, בארץ המלכה מרי, שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם בין קרחון ריד, למפרץ הרוחות.
מדף הקרח שקלטון ממוקם לחוף חצי האי מלבה.
שיא גובהו של חצי האי מלבה - 393 מטרים מעל פני הים.
חצי האי התגלה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של דאגלס מוסון.
מוסון נתן לחצי האי את שמו.
חצי האי נקרא על שם דיים נלי מלבה, ממלבורן שבאוסטרליה, שהייתה אחת מפטרוני משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה.
חצי האי קייב הוא חצי אי, המכוסה ברובו קרח, בצד המערבי של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
לחצי האי צורת אליפסה, והוא בולט לתוך הים לכיון צפון-מערב.
חצי האי גובל במפרץ פלאנדרז שמצפון-מזרח לו, ובמפרץ באסקוצ'אה, שמדרום מערב לו.
תעלת למייר ומצר פנולה מפרידים בין חצי האי לבין ארכיפלג וילהלם שמצפון מערב לו.
בקצה הצפוני של חצי האי מצוי כף רנאר, המהווה את גבול בין חוף גרהאם שמדרום-מערב לכף רנאר, לבין חוף דאנקו הממוקם מצפון-מזרח לכף רנאר.
הר דמריה ממוקם בחוף המערבי של חצי האי.
חצי האי מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של בולגריה.
חצי האי נקרא על שם העיר קייב, בירת אוקראינה.
השם ניתן בשל העובדה שהבסיס האנטארקטי האוקראיני ורנדסקי ממוקם על האי גאליגנז הסמוך.
חצי האי לינזלי הוא חצי אי רחב, מכוסה קרח, בצפון האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
חצי האי בולט לחלקו הדרומי של מפרצון מרפי - כך שהוא מחלק את המפרצון לשני מפרצונים, משני צדדיו של חצי האי.
חצי האי מופה לראשונה מהאוויר בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
חצי האי נקרא על שמו של לוטטנט קומנדר ריצ'רד ג'י.
Linsley), מצי ארצות הברית, שהיה טייס מטוס הרקולס LC-130, אשר שימש לטיסות תמיכה עבור משלחת החקר הגאולוגית של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, אשר עבדה באי ת'רסטון בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1968–1969.
קָתִיָאווָאר (בגוג'ראטית: કાઠિયાવાડ) הוא חצי אי בצפון-מערב הודו, החודר אל תוך הים הערבי.
שטח חצי האי הוא כ-61,000 קמ"ר, והוא מהווה כשליש משטחה של גוג'ראט.
הוא נקרא גם סַאוּרָאשְׁטְרַה, שפירושו בסנסקריט "האומה הטובה" (सौराष्ट्र).
צורת חצי האי קתיאוואר היא כשל מחומש, אשר צלעותיו הארוכות בולטות אל תוך הים הערבי בכיוון כללי דרומה-מערבה.
חצי האי תחום מצפון-מערב על ידי מפרץ קוּץ' , וממזרח על ידי מפרץ קְהַאמְבְּהָאט .
בקתיאוואר יש אקלים צחיח למחצה חם, ורוב שטחו מכוסה צמחיית שיחים.
בדרום חצי האי נמצא הפארק הלאומי יער גיר, שידוע כאזור האחרון שבו עדיין חי האריה האסייתי.
רובו המוחלט (99.99%) של שטח חצי האי משתייך למדינה ההודית גוג'ראט.
מתגוררים בו כ-15 מיליון איש, רובם בני הדת ההינדואית, לצד מיעוט מוסלמי משמעותי ומעט ג'יינים ונוצרים.
העיר הגדולה בקתיאוואר, שבעבר הוכרה גם כבירתה, היא .
בדרום חצי האי, בסמוך לאי דִּיוּ , שוכן הכפר , ומזרחית לו נמצאת מובלעת סימבור הזעירה, שאינה מיושבת.
מקומות אלו, ששטחם היבשתי מסתכם בפחות מ-2 קמ"ר, אינם משתייכים למדינת גוג'ראט, אלא לטריטוריית האיחוד דאדרה ונאגר האוולי ודאמאן ודיו.
מקור השם "קתיאוואר" הוא בעם הקאתי , שהיגר לקתיאוואר מסינד בסביבות המאה ה-8.
במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, רוב קתיאוואר הייתה מחולקת בין מספר רב של נסיכויות קטנות, שרבות מהן כללו רק כפר אחד או שניים.
עד שנת 1818 הן היו מדינות חסות של האימפריה המראטהית, ולאחר מכן נפלו לחסותה של האימפריה הבריטית, שגם היא הכירה באוטונומיה שלהן כחלק מסוכנות קתיאוואר .
צפון-מזרח חצי האי היה בשליטה בריטית ישירה כחלק מנשיאות בומביי, וחלק קטן בדרום קתיאוואר השתייך למחוז דִּיוּ (Distrito de Diu) של הודו הפורטוגזית.
עם סיום השלטון הבריטי וחלוקת הודו ב-1947, נדרשו הנסיכויות בקתיאוואר לבחור בין הסתפחות להודו (ההינדית) או לפקיסטן (המוסלמית).
כל הנסיכים בחרו בהודו, חוץ מאחד: מוחמד מחבת חאן השלישי , ה של ג'וּנָאגַדְה , שבהיותו מוסלמי ביקש להצטרף לפקיסטן, אבל הודו בכל זאת השתלטה על הנסיכות שלו, שרוב תושביה היו הינדים ואף הצביעו בעד הצטרפות להודו במשאל עם.
רשמית פקיסטן טוענת עד היום שהיא הריבון החוקי של ג'ונאגדה (אם כי בפועל אינה פועלת לקדם את טענתה זו).
ב-15 בפברואר 1948 התאחדו הנסיכויות שבחצי האי למדינה המאוחדת של קתיאוואר, שהייתה לאחת המדינות בתוך הפדרציה ההודית, ולאחר מספר חודשים שינתה את שמה לסַאוּרָאשְׁטְרַה.
היא השתרעה על מרבית חצי האי, ואולם חלקים ממנו השתייכו למדינת בומביי, או למחוז דִּיוּ שכלל לא היה שייך להודו אלא נותר בריבונות פורטוגל.
מצב זה נותר עד חוק הארגון מחדש של המדינות בשנת 1956, שביטל את המדינה המאוחדת של סאוראשטרה וסיפח אותה למדינת בומביי.
בשנת 1960 פוצלה מדינת בומביי והוקמה מדינת גוג'ראט בחלקיה דוברי הגוג'ראטית, הכוללים גם את קתיאוואר.
בדצמבר 1961 כבשה הודו את המושבות הפורטוגזיות שנותרו בארצה, אשר הפכו לטריטוריית איחוד (נפרדת מגוג'ראט).
חצי האי פרניק הוא חצי האי המכוסה בקרח באזור חוף לובה של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 40 קילומטרים.
חצי האי בולט (יוצא) לכיוון צפון מערב מחוף לובה.
חצי האי גובל במפרץ דארבל שמצפון מזרח לו, בפיורד לאלמאנד שממערב לחצי האי, ובמפרצון קריסטל שמצפון מערב לחצי האי.
מעל חלקו הצפוני של חצי האי מתנשאת רמת פרוטקטור.
חצי האי קרוי על שם העיר פרניק שבמערב בולגריה.
השם אומץ רשמית ב-14 באוקטובר 2010.
חצי האי מוסנדם , הוא חצי אי המהווה את הקצה הצפון-מזרחי של חצי האי ערב.
הוא ממוקם מדרום למצר הורמוז, בין המפרץ הפרסי למפרץ עומאן ובמרחק של כ־45 קילומטרים מהחוף האיראני.
חצי האי מיושב על ידי הכומזארים (בפרסית: کومزاري) שמוצאם איראני ועל ידי אנשי שבט שחוש (شحوح) .
הוא נשלט בעיקרו על ידי עומאן כמחוז מוסנדם בעוד חלקים מסוימים ממנו נשלטים גם על ידי איחוד האמירויות הערביות, כולל ראס אל-ח'ימה וחלקים מדיבא .
כלים אלו דמו לכלים ששימשו את בני האדם המודרניים המוקדמים במזרח אפריקה.
האזור היה אזור לא יציב, כשהאימפריות הפרסיות כמו האימפריה האחמנית והאימפריה הסאסאנית פלשו לחצי האי.
עם הזמן האימפריות האלה דעכו עד שהגיע העידן האסלאמי.
שליחים אסלאמים נשלחו לעומאן ולבחריין להעביר לתושביהן את בשורת האסלאם.
תושבי שני האזורים בתגובה אימצו את האסלאם.
האזור תחת האסלאם המשיך לשגשג, במיוחד בתקופת בית אומיה ולאחר מכן בתקופה העבאסית.
הבריטים וההולנדים הצטרפו למירוץ האימפריאלי במהלך המאה ה-17. המרוץ שהוכרע לטובת בריטניה בסוף המאה ה-18.
בין השנים בין 1624 ועד 1742 צצה מעצמה חדשה באזור, מדינת יעריבה, שגירשה את הפורטוגלים מהמפרץ וכבשה את אזור חצי האי.
לאחר נסיגת הבריטים מהאזור, הוקמה איחוד האמירויות על בסיס 6 האמירויות שהיו באזור.
רק אמירות ראס אל ח'ימה לא הצטרפה לאיחוד האמירויות באותה עת.
בשנת 1972 הצטרפה האמירות ראס אל-ח'ימה לאיחוד האמירויות הערביות.
הגבול בין עומאן ואיחוד האמירויות הוסדר רשמית בהסכם.
מאפייני הקרקע כוללים את הרי חג'ר המערביים.
מדובר בחלק הצפוני ביותר של רכס הרי חג'ר, המכונים גם "ראשי ההרים".
חצי האי כולל גם את ואדי ביה .
הנקודה הגבוהה ביותר בחצי האי בצד של איחוד האמירויות ממוקמת בג'בל גַ'ייס ליד ראס אל ח'ימה, גובהה 1,934 מטרים מעל פני הים.
הפסגה הגבוהה ביותר הממוקמת בצד של עומאן, נמצאת בג'בל ייביר שגובהו 1,527 מטרים.
חצי האי מוסהנדם נוצר מההעתק תלול במיוחד.
ההעתק נוצר מהפעילות הטקטונית שבין הלוח הערבי השוקע מתחת ללוח האירו-אסיאתי.
העמקים של חצי האי שנבלעו בהדרגה על ידי הים, מעניקים לקו החוף את צורתו המשוננת.
למרגלות ההרים רצועת חוף צרה ביותר.
במהלך החורף, מזג האוויר באזור קריר למדי, במיוחד בהרים.
במחוז מוסנדם בעומאן מתחלק לארבע נפות הנקראות על שם הערים שבהן:
בוחא-עומאן , עם 3,025 תושבים
בסך הכול 31,495 תושבים על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010.
הפאונה בחצי האי מוסנדם כוללת שממיות סלע שהן אנדמיות למקום, טאר ערבי וקרקל.
לא ידוע אם הנמר הערבי עדיין קיים במקום.
חצי האי סטרשר הוא חצי האי, המכוסה בעיקר בקרח, היוצא לכיוון צפון מערב מארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורו של חצי האי סטרשר 24 קילומטרים;
רוחבו של חצי האי סטרשר 30 קילומטרים.
חצי האי גובל במפרץ הולטדאל שמצפון מזרח לו;
במפרץ דארבל ממוקמים סלעי וורקמן.
הקצה המערבי ביותר של חצי האי הוא כף בלו, המפרידה בין חוף גרהאם שמצפון מזרח לכף, לבין חוף לובה, שמדרום- מערב לכף.
בחצי האי נמצאת פסגת לוסון (הממוקמת 6 קילומטרים דרומית-מזרחית לכף אוונסן) וכן פסגת וודן, ופסגת אאולסהד.
חצי האי מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
חצי האי נקרא על שם פסגת סטרשר המצוייה בהרי הבלקן שבבולגריה.
השם אומץ רשמית ב-4 ביולי 2013.
חצי האי סטורנס הוא חצי אי סלעי ומשונן הבולט לתוך מפרץ פרידז, באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ המלכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם בסמוך ממערב לגבעות לארסמן .
אורכו של חצי האי 6 קילומטרים.
פסגת בלנדל היא הפסגה הגבוהה ביותר בחצי האי סטורנס.
חצי האי מופה לראשונה על ידי קרטוגרפים נורווגים בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936 – 1937.
חצי האי נסקר לראשונה על הקרקע על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה (ANARE) בשנים 1968 ו-1969.
לארס כריסטנסן נתן לחצי האי את שמו.
חצי האי נקרא "סטורנס" - שמשמעו "צוק גדול" או "ness" .
חצי האי סורנטו (איטלקית: Sorento Pusiasalis) הוא חצי אי הממוקם בדרום איטליה המפריד בין מפרץ נאפולי מצפון למפרץ סלרנו מדרום.
חצי האי נקרא על שם העיירה הראשית שלו, סורנטו, שנמצאת בחלק הצפוני של החוף האמאלפיטאני.
הרי לטארי מהווים את עמוד השדרה הגאוגרפי של חצי האי.
האי קאפרי שוכן בקצה המערבי של חצי האי בים הטירני.
האזור כולו מהווה יעד תיירותי חשוב.
חצי האי שוכן על שטחו של מחוז נאפולי ובו 9 קומונות ומחוז סלרנו שבו 12 קומונות.
חצי האי סלנטו (Salento) הוא האזור התרבותי, ההיסטורי והגאוגרפי בקצה הדרומי של האזור המנהלי של מחוז פוליה בדרום איטליה.
מתואר לעיתים כ"עקב" של ה"מגף" האיטלקי.
הוא מקיף את כל האזור המנהלי של נפת לצ'ה, חלק גדול מנפת ברינדיזי וחלק מזה של נפת טאראנטו.
מספיה (מיוונית Μεσσαπία) היה שמו העתיק של אזור באיטליה המקביל במידה רבה לסלנטו המודרנית.
אזור זה היה מיושב בעיקר על ידי המספים בתקופה הקלאסית.
חצי האי סלנטו משתרע בין מפרץ טאראנטו במערב למצר אוטרנטו במזרח, ובין הים האדריאטי מצפון לבין הים היוני מדרום.
מבחינה גיאומורפולוגית מוגדר גבולו הצפוני של חצי האי סלנטו על פי – שקע קארסטי העובר לאורך קו טאראנטו–אוסטוני –ברינדיזי.
מצפון לשקע זה משתרעות הרמות הגירניות של ה.
האקלים הוא בדרך כלל ים תיכוני עם קיץ חם ויבש וחורף מתון וגשום המספק תנאים מתאימים לגידול זיתים, פירות הדר ועצי דקל.
הטופוגרפיה השטוחה בדרך כלל והים שמסביב גורמים למזג אוויר סוער כל השנה.
החורף מתון וגשום כשהטמפרטורות בדרך כלל בסביבות 10–20 מעלות צלזיוס במהלך היום.
רוחות מצפון מזרח יכולות לגרום לטמפרטורות נמוכות יותר למזרח חצי האי האיטלקי.
שלג תועד רק בשנת 2017 אך הוא בדרך כלל נדיר מאוד בסלנטו.
כמו רוב דרום איטליה, הקיץ חם, יבש ושטוף שמש.
בעוד שהים המקיף את סלנטו ממתן אותה מהחום הקיצוני שנחווה בפוג'ה ובזיליקטה, הטמפרטורות בקיץ גבוהות עם טמפרטורות שמגיעות מדי פעם ל-40 מעלות צלזיוס או יותר במהלך גלי חום.
רוחות "שירוקו" מדרום נושאות מדי פעם אבק וחול ממדבר סהרה לעיירות החוף של חצי האי סלנטו.
סלנטו, מנקודת מבט תרבותית ולשונית, אינה כוללת את העיר טאראנטו, שבה מדובר בניב טרנטינו .
בחצי האי מדוברים מספר ניבים נוספים.
העיקרי בהם הוא ניב סלנטינו של השפה הסיציליאנית.
ניב הלני ישן – גריקו – מדובר גם בכמה עיירות בפנים הארץ המכונות על כן בשם "יוון הסלנטינית" .
ההשערה המקובלת ביותר על מקורו של הניב גריקו היא זו של הבלשנים גרהרד רוהלפס וגאורגיוס האצידקיס , לפיה שורשיו עתיקים ומגיעים לתקופת המושבות היווניות הקדומות בדרום איטליה ובסיציליה במאה השמינית לפני הספירה.
הניב הדרום איטלקי נחשב אפוא לשריד החי האחרון של היסודות היווניים שיצרו בעבר את יוון הגדולה.
עם זאת, ישנן השערות אחרות לפיהן הניב גריקו ייתכן ושימר כמה אלמנטים דוריים, אבל המבנה שלו מבוסס בעיקר על יוונית קוינה, כמו כמעט כל שאר הניבים היווניים המודרניים.
לפיכך, יש לתאר את הניב גריקו בחצי האי סלנטו כצאצא בהשפעה דורית של יוונית ביזנטית המדוברת על ידי אלה שברחו מהאימפריה הביזנטית לאיטליה בניסיון להימלט מהאימפריה העות'מאנית.
הרעיון שהדיאלקטים היווניים של דרום איטליה נגזרו היסטורית מיוונית של ימי הביניים הוצע לראשונה במאה התשע-עשרה על ידי הבלשן ג'וזפה מורוסי (Morosi).
שדות התעופה הבין-לאומיים הקרובים ביותר הם ובארי.
כביש מהיר דו-נתיבי מחבר את סלנטו לבארי.
קו הרכבת הראשי מסתיים בלצ'ה.
מקומות אחרים מרושתים על ידי מסילות ברזל אזוריות.
מגדלי החוף בסלנטו הם מגדלי שמירה לאורך חופי חצי האי שנועדו להגן מפני מתקפות ימיות של הסרצנים.
המגדלים הראשונים נבנו ככל הנראה על ידי הנורמנים.
המגדלים ההיסטוריים הנותרים הם ברובם מהמאות ה-15 וה-16, ורובם הרוסים.
מערת צ'וֹלוֹ שבנפת לצ'ה היא אחד מיעדי התיירות העיקריים.
פסטיבלי האוכל של סלנטו מציגים מאכלים מקומיים, מסורות בישול ותרבות מקומית.
בין המאכלים המקומיים בולטת מנת הפסטה צ'יצ'רי א טריה.
החגים הקהילתיים הללו הם על פי רוב אירועים המוניים.
סלנטו היא יעד מרכזי לחופשה עבור האוכלוסייה הגאה האיטלקית.
קיץ ארוך וחם, קו חוף מגוון וחיי לילה תוססים מושכים קהל להט"ב.
מצעד הגאווה של סלנטו נחגג מדי שנה.
חצי האי יוז הוא חצי אי מכוסה קרח, לחופו הצפוני של האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
חצי האי ממוקם ממערב למפרצון הנרי.
אורכו של חצי האי 33 קילומטרים.
בקצה הצפון-מזרחי של חצי האי יוז, ממוקמת לשון היבשה המכוסה קרח - כף דייוויס.
חצי האי מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה לגובה (מבצע היי ג'אמפ), בקיץ האנטארקטי - בדצמבר 1946.
חצי האי נקרא על שם ג'רי יוז (Jerry Hughes), שהיה עוזר צלם, וצילם את האי ת'רסטון מהליקופטרים, במסגרת משלחת חקר ים בלינגהאוזן (Bellingshausen Sea Expedition) של צי ארצות הברית שנערכה במהלך הקיץ האנטארקטי - פברואר 1960.
חצי האי סצומה (ביפנית: 薩摩半島) ממוקם בקצה הדרום־מערבי של האי קיושו ושל מחוז קגושימה.
אוכלוסיית חצי האי מורכבת ממספר ערים ומגיעה קרוב ל־300,000 תושבים, לא כולל אוכלוסיית העיר קגושימה, שלעיתים אינה נכללת בגבולות חצי האי.
העיסוקים המרכזיים באי הם חקלאות ודיג.
שטח חצי האי הוא 1,399.85 קילומטרים רבועים ואורכו כ־65 קילומטרים.
גובהו המקסימלי הוא 924 מטרים, בהר קיימון .
באי קיימת פעילות געשית לכן קיימים בו הפרשי גובה קיצוניים.
מדרום וממערב לחצי האי נמצא ים סין המזרחי.
ממזרח נמצאים מפרץ קגושימה וחצי האי אוסומי .
חצי האי קרילוב הוא חצי אי מכוסה קרח ממערב למפרץ לוריצן בחוף אואטס, אנטארקטיקה.
הוא מופה במסגרת מבצע קפיצה לגובה של חיל הים האמריקאי (1946–1947), המשלחת הסובייטית לאנטארקטיקה (1957–1958) והמשלחות הלאומיות האוסטרליות למחקר אנטארקטי (1959).
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי המשלחת הסובייטית, על שמו של המתמטיקאי והאדריכל הימי הסובייטי אלכסיי קרילוב.
חצי האי קלארק הוא חצי אי סלעי, שגודלו 9.4 קילומטר מרובע.
הוא ממוקדם כ-5 קילומטרים צפונית-מזרחית לתחנת קייסי האוסטרלית, בצד הצפוני של מפרץ ניוקום בחוף באד בארץ וילקס באנטארקטיקה.
חצי האי מופה לראשונה מתצלומי אוויר שצולמו בפברואר 1947 במבצע קפיצה לגובה של צי ארצות הברית, אז חשבו כי מדובר באי המחובר באמצעות רמפת שלג תלולה לקרח היבשתי המכסה את חוף באד.
לאחר מכן הוא צולם מהאוויר ב-1956 על ידי המשלחת הסובייטית השנייה לאנטארקטיקה וב-1962 על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
ב-1957 המשלחת לתחנת וילקס, שמפקדתה שכנה בחצי האי קלארק, קבעה שמדובר בחצי אי ולא באי.
קבוצה זו הונהגה על ידי מנהל התחנה המדעית קרל ר.
אקלונד, שערך סקרים קרקעיים רבים וקבע שמות לרבים ממאפייני חצי האי.
חצי האי עצמו נקרא על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) על שם קפטן ג'ון אי.
קלארק, קפטן של הספינה USS Currituck, אוניית דגל של קבוצת המשימה המערבית של מבצע קפיצה לגובה, 1946–1947.
חצי האי מוגן במסגרת אמנת אנטארקטיקה כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד מס' 136 וזאת בזכות תוכניות מחקר ומחקרי ניטור ארוכי טווח ומתמשכים שבוצעו על הצומח ועל מושבות הרבייה של פינגווין אדלי.
ציפורים נוספות המקננות באזור כוללות חמסן דרומי, יסעורון וילסון ויסעור שלג.
האתר הוגדר גם אזור ציפורים בעל חשיבות על ידי BirdLife International בשל מספרן הרב של עופות ימיים המקננים בו.
חצי המנשה הייתה קומדיית מצבים תנ"כית שכתב אפרים סידון, אשר שודרה בשנת 1996 בטלוויזיה החינוכית.
הסדרה מתארת ומציגה את קורותיהם ואת חיי היומיום של מספר דמויות בכפר (הבדיוני) בציר אביעזר שבנחלת שבט מנשה הנמצא תחת כיבוש פלשתי בתקופת השופטים.
הכפר הנמצא בחצי שבט המנשה.
תושבי הכפר הישראלי מנהלים חיים עצמאיים יחסית, אך לעיתים נתקלים בהגבלות שמטילים עליהם הנציגים הפלשתים המפקחים על הכפר, אכיש ומפיש חיילי הצבא הפלשתי המוצבים בכפר.
הסדרה מאירה באור קומי את יחסיהם של התושבים ושל הכובש הפלשתי: את התמודדותם של הפלשתים עם מנהגיהם של תושבי המקום המכונים בפיהם "מקומונים", את פחדם של תושבי המקום מהכובש הפלשתי ואת האינטראקציה ביניהם.
הצד הישראלי בסדרה מציג שלוש שכבות באוכלוסייה המקומית: אליקום מייצג את משפחת כהנים אמידה, שלח מייצג משפחה משבט אפרים שמתגוררת בנחלת שבט מנשה, ומילכה ממשפחת אליפז, אלמנה המייצגת את המעמד הנמוך יותר (אם כי היא חזקה ועצמאית).
בפרקי הסדרה השונים עוסקת הסדרה בעניינים שונים שהעסיקו את בני המקום באותם ימים: דרכים לסיים הבצורת, תנאי העסקתו של עבד עברי, בחירת ראש הכפר ועוד.
הסדרה מסתיימת ביציאת משלחת מטעם הכפר לעברו השני של הירדן שמטרתה השכנת שלום עם חציו השני של שבט המנשה ועם יתר שבטי ישראל כדי למנוע פירוד בעם.
בסדרה סצנות הכוללות אזכורים מהאקטואליה בישראל בשנות התשעים של המאה העשרים, זמן צילומי הסדרה, לאזכורים מסיפורי התנ"ך.
מילכה (לאורה ריבלין): אלמנה חזקה וחכמה, אמה של נעמה.
רוב סיפור העלילה מתנהל בביתה.
מילכה מתאמצת להשיא את נעמה בטרם תגיע לגיל 17. במהלך העונה הופכת להיות ראש הכפר, אף על פי שאפילו לא הציגה את מועמדותה.
אליקום הכהן (דור צויגנבום): כהן עשיר, תככן וערמומי, תאב-בצע, וגרגרן.
עובדה זו, כמו גם מעמדו ככהן, הופך אותו לגורם מתווך במקרים שונים בין המקומיים לפלשתים, כשבמהלך הסדרה מתברר כי הוא אף מעביר להם כספים כהשלמה להכנסתם הזעומה ולכן זוכה ליחס סלחני מצדם.
שלח בן שילה (שלום שמואלוב): אפרתי חסר אופי ודעה משל עצמו, ותמיד מתבסס על דעות של אחרים.
שלח נשוי לשולמית והם מנסים נואשות להביא ילד לעולם, אך לשווא.
הוא תולה זאת באשתו בטענה שהיא עקרה, אם כי שאר תושבי הכפר מעדיפים להאשים אותו בהפרעה בזקפה.
שלח מדבר במבטא אפרתי כבד, משמע הוא הוגה את האות שי"ן כסמ"ך.
נעמה בת מילכה (אלינור אהרון): הבת של מילכה, בת 16, חברתו של רעואל.
נערה יפה, מרדנית ועקשנית, מסרבת להקשיב למילכה ומעדיפה לעשות כראות עיניה, דבר הגורם למילכה עוגמת נפש רבה.
רעואל בן בלדד (נבו קמחי): לוחם שחבר בקבוצת "שועלי שמשון" בפיקודו של שמשון הנלחמת בפלשתים ונוהג לספר סיפורי מורשת קרב על שמשון ודמותו, אליו הוא מתלווה בקרבות.
נמלט באופן סדרתי מהפלשתים המחפשים אחריו על ידי שימוש בתחפושות שונות.
רעואל הוא חבר של נעמה, וכמחוות רומנטיות נוהג להביא לה חלקי גוף שונים של פלשתים ממבצעים בהם הוא משתתף.
יודע לדבר פלשתית מהפרק החמישי.
אכיש (אודי גיל): החכם מבין שני הפלשתים השומרים בכפר.
בחור רגיש בעל נפש של אמן שכלל אינו מרוצה משירותו בבציר אביעזר.
משתדל לשמור על יחסים טובים עם תושבי הכפר כדי להימנע ממצבים שעלולים להסלים את המצב הביטחוני.
מפיש (שרון רג'יניאנו): חברו הטוב ביותר של אכיש.
מוצג כנטול השכלה וכבריון מבין שני הפלשתים השומרים בכפר.
אינו דובר עברית בצורה טובה, והדבר מקשה עליו לתקשר עם תושבי הכפר.
באחד הפרקים התאהב בנעמה ויצא לקרב על ליבה מול רעואל.
בפרקים הראשונים נהג להתעצבן לאחר שמישהו היה יורד עליו, בהמשך כשאליקום היה יורד עליו, היה מתאפק יותר.
יהורם בן נפתוחים הכסלוחי (יהורם גאון): סופר ואיש רוח המחפש חומר לכתיבה בספר שופטים.
(מופיע בפרק 6 - למען ההיסטוריה)
מס' הפרק שם הפרק תאריך שידור מקורי 1חימיה3 ביוני 1996 מילכה מסדרת לנעמה פגישה עיוורת עם רעואל, ואליקום מצטרף כמלווה.
הפלשתים מחפשים את רעואל, ואנו מכירים את הדמויות בסדרה.2אהבת אמת10 ביוני 1996 מפיש הפלישתי מתאהב בנעמה, רעואל יוצא לדו-קרב בסגנון דוד וגולית, להגן על נעמה וכל זאת כשמילכה איננה בכפר.3שעת השין17 ביוני 1996 שלח מחזר אחרי מילכה שחושבת שהוא מחזר אחרי נעמה.
טקס הנישואין נקטע כשרעואל הקנאי חוטף את מילכה מהחופה, בחושבו שזו נעמה העומדת להינשא לשלח.4עבד בהנחה24 ביוני 1996 נעמה משכנעת את מילכה לקנות עבד מאליקום, שמוכר להם את אכיש על תקן של עבד עברי.
כשהשתיים מגלות זאת הן מחליטות ללמד את אליקום ואכיש לקח, ולעשות לעבד ברית מילה.5מפיש אוהב שלום1 ביולי 1996 אכיש נוסע לחופשה, ומפיש שנתקף ביוזמה של שלום ופיוס מבקש להתחבב על תושבי הכפר.
רעואל, מחופש לאליקום, חומד לצון ומלמד אותו כיצד לכתוב עברית אבל לא את מה שהתכוון מפיש להגיד.
מפיש מגלה ששיטו בו, ונוקם באליקום.6למען ההיסטוריה8 ביולי 1996 כותב התנ"ך (יהורם גאון בתפקיד אורח) מגיע לכפר בחיפוש אחרי סיפורים מעניינים לתנ"ך.
שלח ואליקום מנסים להיכנס להיסטוריה, בעוד יהורם מעוניין בכלל במילכה.7סוף ציתות15 ביולי 1996 בהוראת הכיבוש הפלישתי נערכות בחירות בכפר.
אליקום ושלח מתמודדים על ראשות הכפר, אך מילכה היא שגונבת את ההצגה.8הצ'אנס הגדול22 ביולי 1996 מילכה נוסעת כראש הכפר, ונעמה ורעואל מנסים לנצל המצב ולהתבודד.
אליקום ושלח נזרקים מביתם ומפריעים לפרטיות הזוג המאוהב, וכך גם שלח וכולם בסוף מגיעים לבית מילכה ומפריעים לזוג שרוצה להתבודד.9מילכה ליום אחד29 ביולי 1996 מילכה נבחרה לראשות הכפר ומטילה משימות על תושבי הכפר ועל הפלשתים.
בצר להם הם מחפשים דרך להוריד אותה מגחמותיה.10קולות5 באוגוסט 1996 מפיש "חוזר בתשובה" ומחליט לספלש/לחבל בבציר אביעזר.
אכיש והישראלים משתפים פעולה כדי להניאו מכוונותיו.11אל המטרות12 באוגוסט 1996 בצורת בבציר אביעזר, ותושבי הכפר מחליטים למצוא את האשם ולהעניש אותו בסקילה למוות.12אמא אמא19 באוגוסט 1996 במהלך דינמיקה קבוצתית מגלה מילכה כי לאכיש חסרה דמות אם שתדחוף אותו.
רעואל מאמן את מפיש המתחפש לאימו של אכיש ועוזר לו להתקדם.
השניים הולכים לבחינה וכל אנשי חצי המנשה באים להיפרד מהם.13אחדות העם26 באוגוסט 1996 במאמץ לפעול למען אחדות העם המפורד, אנשי הכפר מחליטים לנסוע לחצי שבט המנשה היושב מעברו השני של הירדן.
חצי קשת היא רצועת מתכת (בדרך כלל עשויה זהב, כסף או פלטינה) המעוטרת לרוב באבנים יקרות ויהלומים המחוברת לבסיס הכתר.
לרוב חצאי הקשת מתחברים במרכזו של הכתר אל המונד - גלובוס מוזהב או עשוי אבן יקרה שנמצא בחלקו העליון של הכתר (מעליו נמצא לרוב צלב).
על פי המקובל בממלכה המאוחדת נהוג שכתרי ההכתרה והכתרים הממלכתיים יהיו בעלי ארבעה חצאי קשתות - מאחר שכתרים אלה מנסים להידמות לכתר ההכתרה הרשמי של הממלכה המאוחדת - כתר אדוארד הקדוש.
הכתר האימפריאלי של הודו שנעשה עבור המלך ג'ורג' החמישי בשנת 1911 עבור הדורבר דלהי יוצא דופן ובו שמונה חצאי קשתות - מספר כפול מהמקובל.
כתרי נסיך ויילס הם לרוב בעלי קשת אחת שלמה (ולא שני חצאי קשתות כפי שסוברים בטעות) - בכתרים אלה המונד מחובר בראש הקשת, ולא מתחבר לחצאי הקשתות השונים, וזאת על פי הוראה שנתן המלך צ'ארלס השני בשנת 1677.
הכתרים האירופאים (הצרפתים, הגרמנים והדניים) היו לרוב בעלי שמונה חצאי קשתות.
הכתר ההכתרה הצארי הרוסי וכן כתר האימפריה האוסטרית כלל שני חצאי קשתות בלבד, כאשר שני חצאי כיפה מלאות עלו מהכתר במקום שני חצאי הקשתות הנוספים.
ישנן שתי מסורות הנוגעות לצורת חצי הקשת - לפי מסורת אחת, חצי הקשת עולה מבסיס הכתר ואז יורד שוב למרכז הכתר (בו נפגשים חצאי הקשת) - כתר מסוג זה הוא כתר אדוארד הקדוש (כתר ההכתרה של הממלכה המאוחדת).
לפי מסורת אחרת, חצאי הקשת שומרים על מישור במרכז הכתר במקום פגישתם, או עולים כלפי מעלה בלבד.
בחלק מהכתרים ניתן להוריד את חצאי הקשת והמונד וכך נותר רק בסיס הכתר שניתן לחובשו.
כתרי המלכה הרעיה בממלכה המאוחדת הם כתרים מסוג זה - ואלכסנדרה מדנמרק, מרי מטק ואליזבת בווס ליון נהגו לחבוש לראשיהן את בסיס הכתר לאחר פירוק הקשתות והמונד.
הדבר נעשה לאחר מותו של המונרך, כשהמלכה הרעיה הפסיקה להיות מלכה לצידו של מונרך מכהן והפכה למלכה אם.
חצי המרתון של באת' היא תחרות חצי מרתון שנתית הנערכת בעיר באת' שבאנגליה.
התחרות נערכה לראשונה ב-1981, ומאז היא נערכת בדרך כלל ביום ראשון השני או השלישי של חודש מרץ.
התחרות נוסדה שנה אחת לאחר ייסוד מרתון לונדון, והיא נחשבת כאחת מתחרויות ההכנה הפופולריות עבורה.
חצי המרתון נערך על מסלול שטוח, משני צדדיו של נהר אייבון, והוא מתחיל ומסתיים ברחוב גרייט פולטני.
המיל הראשון הוא ירידה מתונה מדרך פולטני לגשר צ'רצ'יל, לאחר מכן שתי הקפות זהות סביב גשר צ'רצ'יל, עלייה מעבר לתחנת גרין פארק, מסביב לכיכר המלכה, ירידה ברחוב שארלוט ופנייה מערבה ממרכז העיר לאורך כביש A4 לכיוון ניוברידג'.
מנקודה זו פונה המסלול בחזרה לכיוון מזרח על כביש A36 ולעבר מרכז העיר, לאורך דרך לואר בריסטול, ולאחר מכן הוא חוצה פעם נוספת את גשר צ'רצ'יל ואת גרין פארק בתחילת הסיבוב השני.
בסיום הסיבוב השני הרצים חוצים את גשר צ'רצ'יל לאורכו, ולבסוף עולים בדרך פולטני ומסיימים ברחוב גרייט פולטני.
מסלול המירוץ לא השתנה מאז 2006, והוא דומה מאוד למסלול שהיה נהוג בימיו הראשונים של המירוץ.
אתר ההתכנסות לקראת המירוץ הוא אזור הפנאי של באת'.
בחצי המרתון שנערך בשנת 2008 גויסו 1.2 מיליון לירות שטרלינג, ובכך הייתה התחרות לאחד מאירועי הצדקה הבולטים בדרום-מערב אנגליה.
המירוץ זוכה לכ-15,000 משתתפים ו-30,000 צופים, והוא דורג במקום השלישי ברשימת אירועי הריצה הטובים ביותר של הדיילי טלגרף.
בגאומטריה, חצי מרחב הוא אחד משני החלקים שנוצרים מחלוקת המרחב התלת-ממדי באמצעות מישור.
באופן כללי יותר אחד משני החלקים שעל-מישור יוצר במרחב האפיני המתאים לו.
במרחב דו-ממדי (מישור) חצי המרחב הוא חצי מישור (כאשר העל-מישור הוא ישר) ובמרחב חד-ממדי (ישר) חצי המרחב הוא קרן (כאשר העל מישור הוא נקודה).
חצי מרחב נקרא פתוח אם הוא אינו מכיל את העל-המישור המגדיר אותו, ונקרא סגור אם הוא מכיל את העל-מישור שמגדיר אותו.
חצאי מרחב פתוחים וסגורים הם קבוצות פתוחות וסגורות בהתאמה, תחת המטריקה האוקלידית.
חצי מרחב הוא תמיד קבוצה קמורה, וכל קבוצה קמורה ניתנת לתיאור כחיתוך (ייתכן אינסופי) של חצאי מרחבים.
ניתן להגדיר חצי מרחב באמצעות אי-שוויון ליניארי הנגזר מהמשוואה הליניארית המגדירה את העל-מישור.
אי-שוויון ממש (קטן ממש או גדול ממש):
מגדיר חצי מרחב פתוח בהנחה שלפחות אחד מהמקדמים שונה מאפס, בעוד שאי-שוויון (קטן שווה או גדול שווה):
מגדיר חצי מרחב סגור בהנחה שלפחות אחד מהמקדמים שונה מאפס.
חצי טון ברונזה היא דרמה קומית ישראלית מאת ובבימויו של יפתח חוצב ששודרה ב-HOT VOD ב-2010.
הסרט מתאר סיפור דמיוני על גנבת פסלו של אלכסנדר זייד, ממקימי ארגוני-השמירה "בר גיורא" ו"השומר", שניצב בבית שערים שבגליל התחתון המשקיף על עמק יזרעאל, על ידי משפחת שודדי מתכות ערבית.
בעקבות הבנייה המואצת בסין לקראת אירוח אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, עלו מחירי המתכות באופן דרסטי, והפסל נגנב עקב היותו יצוק מחצי טון ברונזה (ומכאן שם הסרט).
נכדו של אלכסנדר זייד, אליק (שלמה בראבא), מתגורר במושב בסמוך לפסל, עולה לנקותו יום-יום, וכאשר הוא מבחין שהפסל נגנב, הוא יוצא לחפש אותו ביחד עם בנו, דניאל (מיכאל הנגבי).
הסרט מבוסס בחלקו על ניסיון הגנבה של הפסל בשנת 2007. הסרט הופק במסגרת תחרות יוצרים צעירים שיזמה HOT להנצחת זכרה של דורית באום בן סימון, שהייתה מנהלת אגף הרכש של התוכן וממקימות מערך ה-VOD בחברה.
הסרט נבחר מתוך 400 הצעות שהוגשו לבחירה.
חצי הכדור המזרחי, הקרוי גם ההמיספירה המזרחית, חצי הכדור האוריינטלי וההמיספירה האוריינטלית , הוא מונח גאוגרפי המתאר את חצי כדור הארץ הממוקם מזרחית למרידיאן הראשי (שחוצה את גריניץ', לונדון, הממלכה המאוחדת) ומערבית לקו אורך 180 (שחוצה בעיקר את האוקיינוס השקט).
בנוסף, משתמשים במונח כדי להתייחס לאירואפרסיה ואוקיאניה, בניגוד לחצי הכדור המערבי, שכולל בעיקר את אמריקה הצפונית והדרומית.
בנוסף, משתמשים לעיתים במונח זה בהקשר גאופוליטי ותרבותי כשם נרדף לעולם הישן.
העיגול הכמעט-מושלם (כדור הארץ הוא ספרואיד אובלי ששטוח יותר מסביב לקו המשווה) שתוחם את חצאי הכדור המזרחי והמערבי הוא מוסכמה מוחלטת ושרירותית, בניגוד לקו המשווה (קו דמיוני שמקיף את כדור הארץ, במרחק שווה מהקטבים שלו), שמחלק את כדור הארץ לחצי הכדור הדרומי וחצי הכדור הצפוני.
המרידיאן הראשי בקו אורך 0° והאנטימרידיאן בקו אורך 180°, הם הגבולות המוסכמים, מאחר שהם מחלקים את קווי האורך המזרחיים ואת קווי האורך המערביים.
המוסכמה הזו הוחלטה ב-1884, בוועידת המרידיאן הבין-לאומית שנערכה בוושינגטון די.
סי., ושם אומצו הרעיונות של המהנדס הקנדי סאנדפורד פלמינג לזמן סטנדרטי.
ההמיספרות שאושרו לא מקבילות ליבשות מדויקות.
חלקים ממערב אירופה, מערב אפריקה, אוקיאניה, וצפון-מזרח רוסיה נמצאים בחצי הכדור המזרחי, כאשר הם מנותקים מהיבשות שיוצרות את אבן הבוחן לרוב המבנים הגאופוליטיים של "המזרח" ו"המערב".
המרכז של חצי הכדור המזרחי ממוקם באוקיינוס ההודי, בהצטלבות של קו המשווה וקו האורך 90° מזרח, 910 ק"מ מערבית לאינדונזיה, ברכס 90 מזרח.
האדמה הקרובה ביותר היא האי סימלוואי ב-.
השטח היבשתי של חצי הכדור המזרחי הוא גדול יותר מכל השטח היבשתי של חצי הכדור המערבי והוא כולל מגוון גדול של בתי גידול.
82% מבני האדם (כ-6.29 מיליארד) חיים בחצי הכדור המזרחי, ו-18% (כ-1.38 מיליארד) בחצי הכדור המערבי.
חצי מרתון היא ריצה למרחק של 21.0975 ק"מ - מחצית מאורכו של מרתון מלא.
על פי רוב ריצות חצי מרתון הן ריצות כביש.
ריצות חצי המרתון אינן נכללות באירועי ספורט גלובליים כגון משחקים אולימפיים ואליפויות עולם באתלטיקה.
אמנם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מקיימת מרוצים המהווים אליפות עולם בחצי מרתון, אך רובן המכריע של ריצות חצי המרתון מתקיימות כמרוצים עממיים הפתוחים להשתתפות הקהל הרחב.
בשנים האחרונות מספר המשתתפים בריצות חצי מרתון עולה בהתמדה והפופולריות של ריצות אלו גואה - בשנת 2008 דיווח העיתון Running USA כי זהו המירוץ בו מתרחשת העלייה המהירה ביותר במספר המשתתפים מדי שנה.
שיא העולם שייך ללטסנבט גידיי () בתוצאה של 1:02:52 שעות.
הוא נקבע בוולנסיה, ספרד, ב-24 באוקטובר 2021
שיא העולם, בריצה לנשים בלבד, שייך לפרס ג'פצ'ירצ'יר () בתוצאה של 1:05:16 שעות.
שיא העולם שייך לג'ייקוב קיפלמו (אוגנדה) בתוצאה של 56:42 דקות.
הוא נקבע בברצלונה, ספרד ב-16 בפברואר 2025.
עשר הרצות הטובות ביותר בריצת חצי מרתון
עשרת הרצים הטובים ביותר בריצת חצי מרתון
מקוםתוצאה (דקות)שם האתלטמדינהתאריךמיקום157:31ג'ייקוב קיפלימו21 בנובמבר 2021ליסבון257:32קיביווט קאנדי6 בדצמבר 2020ולנסיה357:49רונקס קיפרוטו6 בדצמבר 2020ולנסיה457:59אלכסנדר מוטיסו6 בדצמבר 2020ולנסיה558:01ג'פרי קמוורור15 בספטמבר 2019קופנהגן658:11פילמון קיפלימו6 בדצמבר 2020ולנסיה758:23זרסנאי טדסה21 במרץ 2010ליסבון858:33סמואל ואנג'ירו17 במרץ 2007האגג'מאל ימר מקונן28 באוקטובר 2018ולנסיה1058:40אברהם צ'רובן17 בספטמבר 2017קופנהגן
חצי חצי הוא סרט קומי ישראלי שביים בועז דוידזון, בהשתתפות זאב ברלינסקי, יוסי פולק, אסי דיין, נסים עזיקרי, דורי בן זאב, דוד ברוך, נחום בוכמן, צבי שיסל, שמואל וולף, עליזה יצחקי ורחל לוי.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1971, והוא נמנה עם ז'אנר "סרט בורקס" ומכר 173,000 כרטיסים בישראל.
פסקול הסרט כולל מספר שירים שמבוצעים על ידי אריק איינשטיין ("ליאו הטוב" ו"לא על החצי לבדו") ואסי דיין ("אל תגיד מילה").
עלילת הסרט נפתחת במותו של ליאו לוי, בעל מאפיה בשותפות עם גרוסמן (זאב ברלינסקי), חברו הטוב.
בטרם מותו, ליאו היה קונה יחד עם גרוסמן כל שבוע כרטיס הגרלה של מפעל הפיס ומחלקו, חצי לו וחצי לגרוסמן.
לאחר ההלוויה, פותח גרוסמן את העיתון ומגלה שהכרטיס שקנה באותו שבוע יחד עם ליאו זכה בהגרלה של 100.000 לירות.
תחילה הוא מתכוון להודיע לבתו של ליאו, אבל אשתו משכנעת אותו לא לספר דבר, להתגנב לדירתו הריקה של ליאו ולגנוב את חצי הכרטיס.
אך בינתיים הספיקה כבר בתו של ליאו להשכיר את דירתו לשני גנגסטרים חובבים שמצאו את חצי הכרטיס.
בינתיים המאפייה האוטומטית המתחרה מאיימת לחסל סופית את מאפייתו הידנית של גרוסמן.
שני הגנגסטרים (דוד ברוך ואסי דיין), שבידיהם חצי הכרטיס, הולכים לחפש את גרוסמן, שבידו החצי השני, כדי לקחת את הפרס.
השניים מגיעים אל ביתו ונתקלים באחיינו עזרא (יוסי פולק), וקובעים איתו ללכת בבוקר אל בית מפעל הפיס ולקחת את הפרס.
לאחר איומיהם של אנשי המאפייה האוטומטית ("הדרעק'ס"), מחליט גרוסמן ללמד אותם לקח ויחד עם חתנו של לוי (נסים עזיקרי) פורץ למאפייה ומכה את שני בניו האופים (צבי שיסל ודורי בן זאב) של בעל המאפייה.
עוד באותו הערב נכנס חתנו של לוי אל ביתם של הגנגסטרים ומצליח לגנוב את חצי הכרטיס.
תוך כדי התיגרה מצליח הגנגסטר לקחת את שני חצאי הכרטיס, ומחביא אותם בתוך הבצק הטרי של הלחם, לפני הכניסה לתנור ותוך כדי חטיפת מכות של קמח ובצק הוא מצליח להוציא ככר לחם מן התנור ובורח.
כאשר שמים לב לכך שאר האנשים הם פותחים במרדף אחריו ברחובות העיר.
בסופו של דבר, מצליח הגנגסטר להגיע אל בית מפעל הפיס, אבל כאשר הוא בוצע את הלחם, נוכח לראות שחצי הכרטיס לא שם.
באותו הרגע מגיעים שאר האנשים ומתחילים לריב על הכרטיס.
ואז לפתע, מגיע עזרא אחייניו של גרוסמן עם כיכר הלחם שבתוכו נמצא הכרטיס וקורא "לחם זה לא צנון", מביא את הכרטיס לגרוסמן, חתנו ובתו של לוי, והם זוכים בפרס הגדול.
שחקנ/יתדמותניסים עזיקריאלכס בנבנישתיזאב ברלינסקיוילי גרוסמןנחום בוכמןנחוםאסי דייןבנג'ו, גנב א'דוד ברוךמייק, גנב ב'יוסי פולקעזראראובן שפרמנשה, בעלה של השכנהשפרירה זכאישכנהשמעון לב-אריזכרוניליאו יונגפקיד בבית מפעל הפיסאליעזר יונגנחמןעליזה יצחקיבלה בנבנישתיצבי שיסלדורי בן זאברחל לוירפי נתן
בגאומטריה, חצי מעגל הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות במישור אשר נמצאות מצדו האחד של קו ישר הנמצא במישור, ואשר מרחקן מנקודה הנמצאת על גבי הישר קבוע.
חיתוך של מעגל לאורך הקוטר שלו יוצר שני חצאי מעגל.
בגאומטריה אוקלידית וגם ברוב הגאומטריות האחרות אורכה של קשת חצי מעגלית שווה תמיד ל-180 מעלות.
חלק המישור הכלוא בתחום שנוצר על ידי חיבור קצות הקשת בקטע ישר הוא צורה גאומטרית דו-ממדית שהיא חצי עיגול.
זוהי צורה סימטרית בעלת ציר סימטריה אחד, שהוא האנך האמצעי לקטע שמחבר את קצות הקשת.
הקטע המחבר את קצות הקשת הוא למעשה הקוטר של מעגל התוחם במדויק את החצי-מעגל, והקטע המחבר את מרכז הקוטר עם כל נקודה על החצי-מעגל הוא הרדיוס.
לפי משפט תאלס כל המשולשים החסומים בחצי מעגל כך ששניים מקדקודיהם מונחים על קצות הקוטר וקודקוד נוסף מונח במקום כלשהו על פני הקשת, הם משולשים ישרי זווית.
כל הישרים החותכים את החצי-מעגל והמאונכים לו מתכנסים לנקודה אחת שהיא מרכז הקוטר.
אורך הקשת של חצי-מעגל שרדיוסו שווה ל- , והיא חוסמת חצי-עיגול ששטחו שווה ל- .
בגאומטריה אנליטית משוואת החצי-מעגל הנמצא ברביעים הראשון והשני, ואשר מרכזו בראשית הצירים היא:
מיקום מרכז המסה של חצי-עיגול:
חצי מעגל יכול לשמש לבניה גאומטרית של ממוצע חשבוני וממוצע הנדסי של אורך שני קטעים.
אם בונים בעזרת מחוגה חצי מעגל על קוטר שהוא סכום שני הקטעים, הרי שאורך רדיוס המעגל, השווה באורכו למחצית הקוטר, הוא הממוצע החשבוני של אורכי הקטעים.
בעזרת משפט פיתגורס ניתן להוכיח שאורכו של קטע המאונך לשני הקטעים, כך שאחת מנקודות הקצה שלו נמצאת על החצי-מעגל, ונקודת הקצה השנייה מתלכדת עם נקודות הקצה המשותפות לשני הקטעים, שווה באורכו לממוצע ההנדסי של אורכי הקטעים.
דבר זה יכול לעזור במשימה של תרבוע מלבן, מאחר ששטחו של מלבן שווה לשטחו של ריבוע שצלעו שווה באורכה לממוצע ההנדסי של אורכי ניצבי המלבן.
באדריכלות של הזמן הקדום, ובעיקר בתקופת הרומאים, הייתה לצורת הקשת החצי מעגלית חשיבות מרכזית בקירוי מבנים, בגישור ובהובלת מים (אקוודוקט).
יתרונותיה המבניים של צורה זו אפשרו בניית מבנים רחבי ידיים, בעלי יכולת נשיאה של עומסים גדולים.
בימינו משמשת הקשת החצי מעגלית בקירוי מבנים רחבי ידיים כמו בריכות שחיה ותחנות רכבת, וכן בקירוי חממות.
גם צורתן של מנהרות היא, בדרך כלל, חצי מעגלית.
חצי נחמה הוא מאמר ידוע מאת אחד העם, שהתפרסם לראשונה ב-5 באוקטובר 1892 (י"ד בתשרי תרנ"ג) בעיתון העברי "המליץ".
המאמר מפתח בהדרגה ובדרך לוגית פשוטה את הטיעון שהסכמה כללית איננה הוכחה לקביעתה של אמת עובדתית, ומכאן שהאנטישמיות שפשטה בעולם אינה מהווה הוכחה כלשהי למעמדו הבזוי כביכול של העם היהודי.
כעדות לטענתו מביא אחד העם את סיפורי עלילות הדם, שמאשימים, בהסכמה כללית גורפת, את היהודים בשתיית דמם של ילדים נוצרים.
אנחנו כיהודים יודעים, טוען אחד העם, ששתיית דם היא תועבה עבור היהודי, ומכאן שגם הסכמה כללית יכולה לנבוע מהנחה מוטעית ושקרית לחלוטין.
עלילות הדם, אם כן, על אף הצד הנורא שבהן, מהוות מעין "חצי נחמה" ליהודים, בהיותן הוכחה בוטה לכך שלאנטישמיות אין כל בסיס עובדתי.
לאחרונה, מקדים ואומר אחד העם, התרבו שוב עלילות הדם הנתעבות, והסכנה שעומדת לפתחו של העם היהודי מהן, היא פחות גשמית ויותר נפשית-רוחנית.
בתקופה קדומה יותר היה העם חסין בנפשו בפני עלילות אלו בהיותו משוכנע במעמדו המיוחד בפני האלוהים, מעמד של "אתה בחרתנו".
אבל אם גם עתה עודנו מגיבים בחלחלה לשמע המשפט 'עלילת־דם', וממהרים להתנער בזריזות מהתועבה הזו – אין זה הפחד הגשמי שמניע אותנו, אלא רוח העם היא זו שנפגעה קשות וממהרת להגיב.
כי עתה, אומר אחד העם, כשאיננו מתבדלים משאר העמים, ואנחנו מעורים יותר ביניהם ותרבותם, אנחנו מושפעים יותר מכוחה ההרסני של ההסכמה הכללית.
הטעות שעושה ההסכמה הכללית היא ייחוס תכונות של הפרט אל הכלל.
אם יימצא סוחר יהודי רמאי, מיד מייחסים תכונה זו לשאר היהודים ולא לשאר הסוחרים.
זוהי הכללה שעושה עוול למציאות בכלל וליהודים בפרט.
דומה הדבר לאותו אורח שהגיע לאכסניה שבה שימש משרת מגמגם.
האשים האורח את כל משרתי האכסניות בעיר זו בגמגום.
הטעות שאנחנו, היהודים, עושים היא, שאנחנו מסכימים ומודים בהאשמות חסרות הבסיס הללו, "אין דבר מסוכּן לגוי ולאדם כהודאה על חטאים שאין בו".
מחד גיסא מביאה הודאתו זו של הפרט למצב שבו הוא מאמין שאין הוא יכול להיפטר מהחטא, ומאידך גיסא, הוא בהחלט עלול להתנהג על פי ההתוויות שהצמידו לזהותו היהודית.
באה עלילת הדם, שכולנו יודעים שהיא מבוססת על שקר מוחלט, שהרי היהודים מצווים בחומרה על איסור אכילת דם, ומוכיחה לנו שכולם טועים ואנחנו צודקים.
ההסכמה הכללית מבוססת על בדייה מוחלטת, על עלילה שפלה.
במאמרו הידוע על מנדלי מוכר ספרים, "הערכת עצמנו בשלושת הכרכים" מביא יוסף חיים ברנר את עיקרי המאמר "חצי נחמה" של אחד העם, אך מגיע, בסופו של דבר למסקנה קצת שונה; ייתכן, טוען ברנר, שהעלילה הכי כוזבת הזו, אינה הסיבה לשנאה, אלא תוצאה של השנאה.
וזאת, מסביר ברנר, משום שאנו נמצאים תמיד בקרבם של התושבים כעם זר, כצוענים, שרק מבקשים שיתנו לנו לשבת בשלוה, שלא יעשו לנו צרות, ושאחרים יוציאו את עגלותינו מהבוץ.
משמע, ברנר מאשים את היהודים בפסיביות, בחוסר יוזמה, באין-אונות.
עם כזה מעורר בוז ולעג, ובעקבותיהם מגיעות בקלות האמונות הטפלות והעלילות.
בדברי נעילה של כנס שהתקיים בצפת בשנת 1961 התייחס דוד בן-גוריון למאמר "חצי נחמה", תוך שהוא נותן תיאור מלא של עלילה המבוססת על בדייה.
המתנגדים לנו, [למפא"י], טען בן-גוריון בהתבססו על דבריו של אחד העם, מאשימים את השלטון שלנו בחוסר דמוקרטיה.
והרי אנחנו המפלגה היחידה שהביאה את הדמוקרטיה למדינה ולמזרח התיכון כולו.
כפי שהאשמה זו היא עלילה, כך גם שאר האשמותיהם.
חיים איזק, עיתונאי ועורך, כתב בשנת 1974 כי "מאמרו של אחד העם, 'חצי נחמה' כבר היה לנכס צאן ברזל קלאסי של הפובליציסטיקה היהודית והציונית, ולא מעט עשה מאמר זה לחיסון עצמנו מפני תעמולה עוינת".
"האם הכוס חצי ריקה או חצי מלאה?" הוא ביטוי נפוץ, אשר בדרך כלל משמש בצורה רטורית לציין שמצב נתון יכול להיות סיבה לאופטימיות (הכוס חצי מלאה) או סיבה לפסימיות (הכוס חצי ריקה), או כסוג של מבחן לקמוס, כדי לקבוע השקפת עולם של אדם מסוים.
מטרת השאלה הזו היא להמחיש כי אפשר לראות מצבים מסוימים במספר דרכים שונות בהתאם לנקודת מבטו של אדם, ושבכל סיטואציה עשויות להיות גם הזדמנויות וגם בעיות.
הניב משמש להסבר איך אנשים שונים תופסים אירועים ואובייקטים.
התפיסה היא ייחודית לכל אדם והיא פשוט פרשנות שונה למציאות.
את הביטוי "חצי הכוס הריקה או חצי המלאה" אפשר גם לראות כשאלה פילוסופית.
פרספקטיבה אחרת נובעת ממחקרים פסיכולוגיים שהראו כי בחירת הדובר במסגרת מסוימת יכולה לשקף את הידע שלו על הסביבה, ושהמאזינים לאותו דובר יכולים להיות רגישים למידע זה.
הדימוי מאוד שכיח בעברית ומשתמשים בו לרוב כדי להציג את ההבדלים בין ראייה חיובית לראייה שלילית: אנשים אופטימיים ייטו לראות את חצייה המלא של הכוס בעוד אנשים פסימיים ייטו לראות את חצייה הריק.
מקורו של הדימוי הזה בלשונות אירופה, כגון באנגלית: to see the glass half full.
התרגום המילולי הוא 'לראות את הכוס חצי מלאה' (כלומר מלאה למחצה), וכך משמש הביטוי גם בגרמנית ובצרפתית.
בעברית התקבע הביטוי במבנה אחר: 'לראות את חצי הכוס המלאה', 'לראות את מחצית הכוס המלאה'.
המונח קשור לתחום הפסיכולוגיה החיובית: "אופטימיות וגישה חיובית הן מרכיב חשוב בהשגת שגשוג אישי.
איש חכם אחד התייחס פעם לנושא באומרו: "הפסימיסט רואה את הקושי בכל הזדמנות; האופטימיסט רואה את ההזדמנות בכל קושי".
גישה חיובית וחשיבה חיובית פירושן לצפות תמיד לטוב.
לדבר ולחשוב תמיד במושגים חיוביים, לשכוח את כישלונות העבר ולחשוב על הצלחות העתיד.
לראות תמיד את חצי הכוס המלאה".
"חצי משוגע" הוא סינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל.
השיר יצא לאור ב-18 ביולי 2016, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר יצא בחסותו של רוברטו מיוזיק.
בשבוע צאתו, הצליח השיר להגיע אל המקום ה-3 במצעד ה-TV של מדיה פורסט.
היא שרה את השיר יחד עם השיר קירל כחלק מהמופע הפותח שלה למופע גאליס סוף שהיה ביולי 2016 בהיכל מנורה.
השיר נכתב והולחן על ידי דולב רם ופן חזות, והופק על ידי רוברטו בן-שושן.
השיר הוא שיר בסגנון ה-EDM ונכתב על קשר שלא שרד, הבטחות של גברים, אחרי שהכל נגמר וכבר אין אמונה אבל עדיין יש תקווה שהכל יסתדר בסוף.
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר צולם בווילה יוקרתית, בה קירל רוקדת עם מספר רב של רקדניות בלבד, כדי להמחיש את הפמיניזם שבו.
בתחילת הקליפ ניתן לראות את קירל, כשהיא הולכת על שפת בריכת הוילה, ומסביבה ישנן נשים רבות.
נכון לספטמבר 2024, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-9.1 מיליון צפיות.
בספטמבר 2016 קירל ביצעה את השיר בתוכנית של נוי אלוש בגלגלצ.
במרץ 2017 ביצעה קירל את השיר בגרסה אקוסטית בתוכנית של גידי שפרוט בגלגלצ.
"חצי מדינה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עדן בן זקן.
השיר יצא לאור ב-11 באפריל 2019, כסינגל השמיני מתוך האלבום חיים שלי, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-4 במצעד השירים היומי של רדיו ארצי ואזורי.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות שבעבר עבדו עם עדן בן זקן על להיטים כמו "מלכת השושנים", "תאמין לי", "לזאת שניצחה" וכולי.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר והעניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
השיר מדבר על התמודדותה של בן זקן עם פרשת העירום שעברה עליה - באותה השנה הופץ סרטון שלה ברשתות החברתיות בו היא מחליפה בגדי ים בחנות בגדים שבבעלות השותפות נטע אלחמיסטר ונועה בני (שם ניתן לראות אותה ערומה).
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של בן זקן ב-11 באפריל 2019. בתחילת הקליפ ניתן לראות את בן זקן יורדת במדרגות ביתה, מכינה לעצמה קפה, ולאחר מכן מתיישבת על כיסא עליו מכוונות מצלמות.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3.7 מיליון צפיות.
כל בו חצי חינם בע"מ היא רשת מרכולים ישראלית.
נכון לשנת 2025 לרשת 8 סניפים במרכז ישראל.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 מרדכי קופרלי הפעיל דוכן חומרי ניקוי זולים שהיה בבעלותו בשוק הכרמל.
ובשלב מסוים ביחד עם חברו זכי שלום, פתחו השניים ביחד מחסן לחומרי ניקוי ברחוב הבנאי בחולון, ולאחר מכן פתחו במקום מרכול תחת השם "חצי חינם".
ב-2002 נפתח מרכול ענק ברחוב המרכבה באזור התעשייה חולון.
מרבית הסניפים הבאים שהקימה גודלם דומה.
בהמשך הוקמו שלושה סניפים באזור התעשייה החדש בראשון לציון וסניף בפתח תקווה.
ביולי 2004 נכנסה "חצי חינם" לתחום הנדל"ן המניב, שרכשה את שטח מפעל "פריכוז" בהוד השרון, ועליו הוקם פאוור סנטר קניון שרונים, הכולל גם קניון מקורה בן שתי קומות וסניף של "חצי חינם" שנפתח באוגוסט 2010. במקביל נאלצה החברה לסגור את הסניף במתחם ירקונים, שפעל ללא היתר בנייה או רישיון עסק.
בסוף 2006 החל סכסוך בין "חצי חינם" ל"זוגלובק", לאחר עלייה של כ-10% במחירי מוצרי הבשר שלה, שבמסגרתו הורידה "חצי חינם" מוצרי החברה ממדפיה למשך חצי שנה.
בשנת 2009 רכשה "חצי חינם" את ויטה פרי הגליל.
באוגוסט 2010 החל סכסוך מתוקשר בין "חצי חינם" ל"אסם", שבמסגרתו הורידה "חצי חינם" מוצרי אסם ממדפיה.
הסכסוך הסתיים כחודש לאחר מכן.
ב-2018 רכשה "חצי חינם" את קניון אמריקן סיטי ברחובות, שהוקם על ידי משה ויגאל גינדי ונכשל במשך כמעט כל שנות קיומו.
במסגרת הרכישה הקניון עבר שיפוץ כולל והרחבה הכוללת הקמת סניף של "חצי חינם" שנפתח בדצמבר 2024, ועתיד להיבנות מגדל מגורים בן 9 קומות מעל האגף הקיים של הקניון.
באוגוסט 2021 הוגש נגד "חצי חינם", במסגרת תיק 1803, כתב אישום באשמת מתן שוחד.
במאי 2022 הושג הסדר טיעון לפיו הרשת ומנהלת הנדל"ן שלה, ליהי סונק, יודו במתן שוחד לדוד ביטן וברישום כוזב במסמכי תאגיד.
הצדדים יבקשו מבית המשפט לגזור על רשת חצי חינם קנס בגובה 150 אלף ש"ח, ועל סונק שבעה וחצי חודשי עבודות שירות, קנס של 30 אלף ש"ח, חילוט של 40 אלף שקל ומאסר על תנאי.
בספטמבר 2022 אישר בית המשפט את הסדר הטיעון.
באוגוסט 2025 נפטר זקי שלום, ממייסדי הרשת.