tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוב הישגיהם של הספורטאים שייצגו את בליז במשחקים האולימפיים היו נמוכים למדי.
להישג הגבוה ביותר הגיע האתלט ג'ונתן ויליאמס, שהעפיל לשלב חצי הגמר בריצת 400 מטר משוכות באולימפיאדת בייג'ינג (2008), וסיים במקום ה-13. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים קנת מדווד במקום ה-14 באותה תחרות.
בליז מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
בליטת כף היד (TA: Thenar; Eminentia thenaris) או גבעת האגודל היא בליטה שרירית בבסיס האגודל.
הבליטה מכילה שרירים המניעים את האגודל לכיוון מנוגד, הכיוון שמאפשר אחיזות ותמרונים מורכבים של חפצים בעזרת אצבעות כף היד.
כף היד מכילה חיתולית העוטפת את תכולתה, עמוקה מעור כף היד.
בין שאר מהלכיה בכף היד, החיתולית גם עוטפת ומגדירה את שלושת השרירים הקצרים בבליטת כף היד:
השריר מצדיד האגודל הקצר - מרחיק (מצדיד) את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ומסייע בהנגדתו
השריר כופף האגודל הקצר - מכופף את האגודל במפרק בין עצמות שורש כף היד לעצם המסרק הראשונה ובמפרק בין עצם המסרק לגליל המקורב של האגודל ומסייע בהנגדתו
השריר מנגד האגודל - מנגד את האגודל ומסובב אותו פנימה
שרירי בליטת כף היד אחראים בעיקר לתנועה המנוגדת של האגודל, כלומר לתנועת האגודל לכיוון מרכז כף היד או כנגד ארבע האצבעות התיכונות של כף היד.
שרירים נוספים המסייעים לתנועה המנוגדת של האגודל הם השריר מתוויך האגודל והשריר כופף האגודל הארוך.
שלושת שרירי בליטת כף היד מעוצבבים על ידי הענף החוזר של עצב התווך, המכיל סיבים שמוצאם בשורש העצב הצווארי השמיני ובשורש העצב החזי הראשון (C8, T1).
בלָיה עירונית היא תהליך שבו רקמות אורבניות (בתים בודדים או אזורים שלמים) עוברות פחת, ומתנוונות לאורך זמן רציף כלשהו אם כתוצאה מנטישת אוכלוסייה או מהיחלשות סוציולוגית שלה.
בליה עירונית על-פי רוב תקרין על אזורים סמוכים אם אינה נעצרת בזמן.
סימני ההיכר הבולטים של התופעה הם נסיגת תשתיות בנייה, התפוררות של חזיתות והיעדר תנועת מסחר אל תוך השכונה.
סימני היכר חברתיים יכולים לכלול התרוקנות של האזור מתושבים בעלי יכולת והישארותם של חלשים; גידול בעבריינות וביטויים נוספים שנובעים מגודש של מצוקה.
אלה מלווים בסימנים כלכליים 'אובייקטיביים', שהמובהק בהם הוא ירידה של שווי הדירות לקרקעית.
תהליכי קורוזיה אורבנית קורים בסביבה ישנה, לא נוחה מבחינה תחבורתית - או לחליפין כזו שממוקמת בצד כבישים מהירים, פעמים רבות התהליך מועצם על ידי מתחים סוציולוגיים מגוונים ותחושות של אפליה שהיא לעיתים ממסדית; האוכלוסייה במקום תחוש שאין לה הזדמנויות כמו לחלקים אחרים במרחב העירוני המקיף אותה ותפתח אפאתיה ופסימיות.
מרכיב זה נפגש עם שיקולי עדיפות מצד הרשות המקומית, שמטעמים שונים, בהם שמרנות, מייעדת את תקציבה אל החלקים המפותחים-ממילא וכך מעמיקה את הזנחת הרבעים החלשים.
בחלק מהמקרים תהליך הדעיכה משקף אי-יציבות לאומית או חל בעקבות פגיעה כתוצאה ממלחמה או אסון טבע.
במרוצת המאה ה-20 חלה בליה עירונית ברבים ממרכזי הכרכים במערב ובאופן ספציפי בשכונות בפאתי מרכז העיר, שהפכו ל"סלאמס" או נמצאו בסכנה כזו, ולקראת סוף המאה ניכרה התעוררות של עשייה נגדית לתופעה ובדוגמאות רבות המגמה השלילית לא רק נעצרה אלא חלה בה התהפכות.
היום מקובל לזהות מבעוד מועד תסמינים של בליה ואדריכלים משמשים כחלוצים לפני המחנה כמעט בכל מהלך של תכנון אלטרנטיבי תוך החלת עקרונות של שיתוף התושבים.
מהלך זה עשוי להביא לתנודות דרסטיות כלפי מעלה בדימויו של הרובע ובשווי הנכסים בו, אולם ברוב המוחץ של המקרים גם הוא לא יכול להתהוות בחלל ריק בלי כל דחיפה ממסדית, וזו אפשרית רק בתנאי שחשיבותו של המקום תוכר אכן על ידי הרשויות.
דוגמאות לתהליך האמור הן רובע הנמל של בואנוס איירס, "מזח 17" בניו יורק ו"פּוֹנְטֶה סיטי" ביוהנסבורג, לצד אתרים אירופים רבים כמדריד וערים ותיקות אחרות.
בישראל דוגמאות לא מעטות של בליה עירונית בשלבים שונים, בכל הערים הגדולות.
פרויקט שיקום שכונות הוא המפעל העיקרי מטעם המדינה שייעודו לשקם אזורים עירוניים נפגעי-בליה.
תנועות ויזמויות פרטיות, לעיתים בשיתוף הקהילה, ידועות בארץ כבעלות משקל רב בשינוי דפוסים באזורים אורבניים מסוימים, עם זאת נכון לראשית המאה ה-21 אלה נראים כמוגבלים לאזור גוש דן.
בליה ספרואידית היא מונח הנתון למחלוקת בקרב גאולוגים באשר לסוג הבליה שהוא מייצג: בליה בצלית – בליה מכנית המתבטאת בהיווצרות סדקי התקררות מעגליים בסלעי יסוד, או בליה קונצנטרית – בליה כימית המתרחשת בסלעים ומתבטאת בהמסה חיצונית ובהתעגלותם.
בליה ספרואידית היא תופעה גאולוגית בה מתעגלים גושים סדוקים של סלע כתוצאה מהסרה של חלקים ממנו.
סוג זה של בליה נפוץ בבזלת ובגרניט ונצפה גם בדולריט, בדיאבז, באנדזיט, בצפחה ובגנייס.
בליה ספרואידית כזו נצפתה לא רק בסלעים מגמטיים ומותמרים אלא לעיתים גם בסלעי משקע דוגמת אבן חול.
טבעם של מבני הבליה הספרואידית מגוון.
לעיתים ניכרת בסלעים אלה חזית בליה – אזור מגע חד בין ליבת הסלע שלא התבלתה לבין חלקי הסלע בהם חלה בליה.
במקרים אחדים מתבטאת חזית הבליה בהבדלי צבע בלבד, ובאחרים מופיעות קליפות קונצנטריות הנושרות בהדרגה מן הסלע.
לקליפות הקונצנטריות הנוצרות בסלע מסוים עובי אחיד פחות או יותר, הנמדד במילימטרים ובסנטימטרים.
בבזלת אופייניות קליפות רבות ודקות, ובגרניט – קליפות מעטות ועבות יותר.
בבליה בצלית נקבעים צורתם וגודלם של הגרוֹרוֹת וגושי הסלע באמצעות השרת הקליפות, ובבליה קונצנטרית באמצעות הסדקים הנוצרים במסלע המקורי טרם המסתו.
על אף השימוש במונח ספרואיד בהגדרת סוג הבליה, לא כל תוצרי הבליה הספרואידית ספֵירים בצורתם.
גושים קובייתיים מתבלים לגושים כדוריים, גושים מוארכים לגושים אליפסואידים וגושים לוחיים מתבלים ללוחות מעוגלים הדומים למצבות.
בהשוואה למבנים מגמטיים וסדימנטריים קיבלו מבני בליה תשומת לב מעטה מאוד.
עם זאת, מן המחקרים שנערכו עולה כי בליה ספרואידית כוללת מאפיינים שונים שנוצרו בדרכים שונות.
כל התהליכים המיוחסים לבליה ספרואידית הם ממושכים ואינם מלווים בהתרחבות או בהתכווצות של המסה הסלעית.
קיימות שתי גישות עיקריות הנוגעות לסיבות ולתהליכים היוצרים בליה ספרואידית:
גישה זו מציגה בליה בצלית (Onion-skin weathering) המתבטאת בהיווצרות סדקים ובהיפרדות של קליפות קונצנטריות מגוף הסלע.
התהליך המכני אופייני לסלעי יסוד, והוא מתבטא בהיווצרות סדקים קונצנטריים הנגרמים מהתקררות הדרגתית של המאגמה ממנה נוצרו סלעים אלה.
גישה זו גורסת כי ההיפרדות הקליפתית נובעת ממאמץ שיורי הנובע מהתקררות והתכווצות, אך אינה מסבירה את התצפיות בסלעי משקע דוגמת אבן חול.
גישה זו מציגה בליה קונצנטרית (concentric weathering) כתהליך כימי הקשור בהידרוליזה, המוביל לנדידה של יסודות במינרלים והתרכזותם בשכבות נפרדות.
תהליך זה מתבטא ביתר-שאת בשוליים ובפינות – שם תוקפת הבליה בשניים או שלושה כיוונים – והוא גורם להתעגלותם של סלעים זוויתיים.
בליה כימית יעילה יותר בסלעים שסדקיהם רחבים וקרובים זה לזה.
בדרך זו קל לתמיסות לחלחל וליצור מגע עם שטח רב יותר.
התהליך הכימי מתבטא בהמסה חיצונית של סלעים הגורמת להתעגלותם.
לא ידוע מדוע חלה בליה מסוג זה רק בחלק מן הסלעים, אך הוצעו כמה סיבות, בהן:
היפרדות של התלכיד המרכיב את הסלע למרכיביו תורמת לנטייתו להתבלות
תכולת הביוטיט או פצלת השדה בסלע משפיעה על רגישותו של הסלע לבליה
השערה כי לאקלים השפעה נדחתה כגורם משפיע מאחר שבמגוון אזורי אקלים (להוציא אנטארקטיקה) נצפו ליבות גרניטיות שנותרו לאחר בליה ספרואידית.
המונח תורגם לעברית כ"בליה בצלית" וכ"בליה ספרואידית".
המחלוקת נובעת מעצם ההגדרה של סוג בליה זה הנקרא "Spheroidal weathering" בשפה האנגלית – המשמשת לכתיבה מדעית.
הגאולוג האוסטרלי קליף אולייר (Cliff Ollier) עסק בבליה ספרואידית בכמה מאמרים.
במאמר משנת 1971 הוא מפריד בין שני התהליכים:
בליה בצלית (Onion-skin weathering) – היפרדות מכנית מעגלית של "קליפות" סלע, בדומה לבצל, כלומר: בליה מכנית
בליה קונצנטרית (concentric weathering) – המסה הגורמת לסלעים בכל צורה מקורית להפוך למעוגלים, כלומר: בליה כימית
במאמר זה מפריד אולייר בין שני התהליכים גם באמצעות עובי הקליפות: עבות בבליה בצלית ודקות בבליה קונצנטרית.
יש הרואים בבליה ספרואידית סוג אחד של בליה המתבטא בשני תהליכים שונים, ואילו חוקרים אחרים רואים בה תהליך כימי בלבד, המתרחש כאשר בתת-הקרקע חודרים מי תהום לסדקים בסלע וגורמים להמסה שלו לאורך משטחי המגע.
בליה כימית מסוג זה מתוארת גם על ידי אולייר במאמר משנת 1988 העוסק בבליה בתת-הקרקע.
טענה נוספת גורסת כי בליה בצלית היא התכדדות בקנה מידה קטן המוגבל לגרוֹרוֹת ועשוי להתרחש בעומק כדור הארץ.
טענה זו נשענת על הימצאות גרוֹרוֹת מעוגלות המוקפות בחומר שהוסר מעליהן.
אולייר מתנגד להגדרה זו בטענה כי מדובר בתהליכים נפרדים: התכדדות פועלת רק על המשטחים החשופים של הסלע, ואילו בליה ספרואידית – בצלית או קונצנטרית – פועלת על כל פני הסלע באופן שווה.
במאמר משנת 1984 טוען אולייר כי בליה ספרואידית מורכבת משני תהליכים הפועלים על המסלע באופן שונה.
הוא מציע להגביל את השימוש במונח למצבים בהם תוקפת חזית הבליה את הסלע מכל צדדיו, כלומר לסלעים המצויים בתת-הקרקע.
אולייר הניח כי גרוֹרוֹת שהתעגלו בתהליך זה נחשפות בסופו של דבר על פני השטח כתוצאה מסחיפה, ומנקודה זו משתנים סוג וקצב הבליה החל עליהן.
בלייד הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Tomb of Dracula #10 מיולי 1973 בכתיבתו של מארב וולפמן ובאיורו של ג'ין קולן.
בלייד הוא האלטר-אגו של אריק ברוקס, חצי ערפד בעל יכולת להתהלך גם באור השמש.
בלייד בעל כוחות על רבים, בהם יכולת ריפוי וכוח על אנושי.
שלושה סרטי קולנוע המבוססים על הקומיקס יצאו בין השנים 1998-2004: בלייד, בלייד 2 ובלייד: טריניטי, כשאת דמותו של בלייד גילם השחקן וסלי סנייפס.
בשנת 2024 סנייפס שב לגלם את בלייד בהופעת משנה בסרט דדפול & וולברין.
סרט קולנוע נוסף אודות הדמות עתיד לצאת כחלק מהשלב החמישי ביקום הקולנועי של מארוול, בו יגלם השחקן מהרשלה עלי את דמותו של בלייד.
קולו של בלייד בגילומו של עלי נשמע מחוץ למסך בסצנת סוף הכתוביות בסרט הנצחיים מהיקום הקולנועי של מארוול
דמותו של בלייד מדורגת במקום ה-63 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי IGN.
בליטת תת-כף היד (TA: Hypothenar; Eminentia hypothenaris) היא בליטה שרירית בצד הגומדי (של עצם הגומד) או בצד התיכון של כף היד.
שלושת שרירי בליטת תת-כף היד הנמצאים מעל לעצם המסרק החמישית בבסיס הזרת, מניעים את הזרת ואת עצם המסרק החמישית.
שרירי בליטת תת-כף היד מסודרים מהשטחי ביותר לעמוק ביותר הם:
השריר מצדיד הזרת - מרחיק (מצדיד) את הזרת מיתר האצבעות.
השריר כופף הזרת הקצר - מכופף את הזרת במפרקה עם עצם המסרק החמישית.
השריר מנגד הזרת - מכופף את עצם המסרק החמישית ומסובב אותה כלפי מרכז כף היד.
סך פעולתו מקרבת את הזרת אל מול האגודל.
שרירי בליטת תת-כף היד מעוצבבים כולם על ידי הענף העמוק של עצב הגומד, המוביל אליהם סיבי עצב משורש העצב הצווארי השמיני ומשורש העצב החזי הראשון (C8, T1).
בליה חופית היא בליה של קרקע והסרה של חוף או משקע של דיונה על ידי תנועת גלי ים, או על ידי פעילות של גאות ושפל, זרמי ים או ניקוז.
גלים שנוצרים על ידי סופות, פרצי רוח או כלי רכב מהירים גורמים לסחיפה חופית שעלולה לגרום להיעלמותם של סלעי משקע ומשקעים לאורך זמן, או לפחות לחלוקה מחדש של משקעים חופיים; סחיפה באזור אחד עלולה לגרום להצטברות באזור אחר.
המחקר של סחיפה וחלוקה מחדש של משקעים נקרא "מורפודינמיקה חופית".
היא עלולה להיווצר על ידי תנועות של הידראוליקה, שחיקה, התנגשות וקורוזיה.
על חופים שאינם סלעיים התוצאה של בליה חופית היא מערכי סלע שעברו שינויים באזורים בהם קו החוף מכיל שכבות של סלע או אזורי העתקים עם עמידות משתנה לבליה.
אזורים רכים מתבלים הרבה יותר מהר מאזורים קשים, כשבדרך כלל התוצאה היא תצורות נוף כמו מנהרות, גשרים ועמודים.
שחיקה פועלת גם באזורים שיש בהם פרצי רוח עזים, חול רפוי וסלעים רכים.
ההסעה של מיליוני חלקיקי חול על ידי הרוח יוצרת תופעה של התזת חול.
התופעה הזאת עוזרת לסחוף, להחליק ולמרק סלעים.
שחיקה מוגדרת כבליה של משטחי סלע בדרך פעולה מכנית של סלע אחר או של חלקיקי חול.
גורמים המשפיעים על קצבי שחיקה
היכולת של גלים ליצור סחיפה של פני הצוק תלויה בגורמים רבים.
הקשיות ועמידותם של סלעים בעלי מפנה ימי לבליה תלויה בחוזק המכני של הסלע עצמו ובנוכחותם או קיומם של בקיעים (fissure) או שברים ושכבות של חומר לא מגובש כמו סילט וחול.
הקצב שבו הריסות (debris) מהצוקים מוסעות מחוף הים באזור שבין הגאות והשפל (intertidal zone) (להבדיל מפעולת הגאות והשפל) תלויה בעוצמה של הגלים שחוצים את החוף.
עוצמה זו צריכה להגיע לרמה קריטית כדי להסיר חומר מעיי החורבות, עיי חורבות יכולים ל"השאיר" חומר באופן מתמיד ולכן ההסרה של עיי חורבות אלה יכולה לארוך הרבה שנים כדי להעלים אותם לגמרי.
חופים מפזרים את אנרגיית הגלים לאורך שפת הים ומספקים הגנה לקרקע שגובלת בה אך זה תלוי ביציבות שפת הים או ברמת ההתנגדות שלה להנמכה, ברגע ששפת הים יציבה היא אמורה להתרחב ולהיות יותר יעילה בפיזור אנרגיית הגלים כדי שגלים פחות חזקים בפרט וגלים בכלל יגיעו מעבר לשפת הים אל החוף.
האספקה של חומרי סחף מזרימה שמגיעים לשפת הים מתחת לצוקים עוזרים לוודא שיש חוף יציב.
הבתימטריה (Bathymetry) הסמוכה או התצורה של קרקעית הים שולטים באנרגיית הגלים שמגיעה לחוף ויכולה להיות לה השפעה מכרעת על קצב בלית הצוקים.
שרטונים ועמודים נותנים הגנה בפני בליה שנגרמת כתוצאה מגלים על ידי זה שהם גורמים לגלי הסערה להתנפץ עליהם ומפזרים את האנרגיה הגלית שלהם לפני שהם מגיעים לחוף.
בהינתן האופי הדינאמי של קרקעית הים, שינויים במיקום השרטונים והעמודים עלולים לגרום לאזורים של בלית חוף או בלית צוקים לשנות מיקום לאורך החוף.
בליה חופית הושפעה רבות על ידי עליית מפלס פני הים באופן גלובאלי.
לאורך חוף הים המזרחי של ארצות הברית היו מקרים רבים של בליה חופית מואצת.
במקומות כמו פלורידה נצפתה בליה חופית מוגברת.
בתגובה הגדילו פלורידה והמחוזות הספציפיים שבה את תקציבם כדי לחדש את מלאי החול הסחוף שמושך תיירים לפלורידה ועוזר לתמוך בתעשיית התיירות הענפה שלה.
גורמים נוספים: תהליכי בליה והסעה של מדרון, הידרולוגית המדרון, צמחייה, שחיקת רגל הצוק, הצטברות משקעים ברגל הצוק, התנגדות המשקעים שממוקמים ברגל הצוק לשחיקה והסעה, פעילות אנושית, סחיטת משאבים (Resource extraction) וניהול חופי (Coastal management).
הידראוליקה נגרמת כתוצאה מגלים המכים על פני הצוק וניצבים מול אוויר שנדחס בסדקים על ראשית הצוק.
תהליך זה מפעיל לחץ על המסלע שמסביב ויכול באופן הדרגתי לנפץ ולהסיר חלקים.
במשך זמן, הסדקים יכולים לגדול ולפעמים יוצרים מערות.
הרסיסים/שבבים צונחים לקרקעית הים שם הם חשופים לפעילות גלית מתמשכת.
אטירציה מתרחשת כאשר גלים גורמים לדרדרת - חלקי אבן רופפים מתנגשים אחד בשני, משתפשפים ו"מכרסמים" הדדית ובאופן הדרגתי הם נהיים קטנים יותר, חלקים יותר ועגולים יותר.
דרדרת גם מתנגשת עם בסיס פני הצוק ומכרסמת חתיכות קטנות של אבן מהצוק או שתהיה לו השפעה של שחיקה בדומה לשיוף על ידי נייר זכוכית.
שחיקה מתרחשת כאשר גלים נשברים על פני הצוקים ולאט לאט גורמים לסחיפה.
כשהים מכה בפני הצוקים הוא גם משתמש בדרדרת (אותן חתיכות אבן) מתנועות גלים אחרות לחבוט ולשבור חלקי אבן אחרים ממעלה פני הצוק שיכולים לשמש לאותה תנועת גלים ושחיקה.
קורוזיה או בליה כימית אשר מתרחשת כשרמת החומציות (כל ערך מתחת ל-PH של 7) של הים "אוכלת" את הסלעים על פני הצוק.
פני צוק של צוקי אבן גיר שיש להם PH גבוה מושפעים במיוחד בצורה הזאת.
תנועת גלים גם מעלה את קצב הריאקציה על ידי הורדת החומר שאליו הייתה הריאקציה.
מקומות בהם מתקיימת בליה חופית
דוגמה לצוק היא בצפון ווילס שם אחרי שנים רבות שהים הכה בצוקים, כתוצאה מכך הבתים במעלה הצוק החלו לקרוס אל תוך הים.
בחלק מהם אפשר לראות אפילו את ה"גב" של הבתים שנפלו והוטלו מעל הצוק ששוסע על ידי הים.
דונוויץ', בירת מסחר הצמר בימי הביניים של אנגליה, נעלמה במהלך תקופה של כמה מאות של שנים בעקבות חלוקה מחדש של משקעים על ידי גלים.
גם הפרעה אנושית יכולה להגדיל את הבליה החופית, כמו עיירת החוף הלסאנדס באזור דבון באנגליה, שנשטפה במהלך שנה אחת כתוצאה ישירה של אוניית מחפר אשר חפרה בלווחה שהייתה במפרץ שלפניה.
הבתים בחוף קליפורניה ניזוקים באופן קבוע כתוצאה מבליה של צוקים, כיוון שיש בו מצוקים רכים והוא גם מאוכלס מאוד באנשים.
לשון השטן, סנטה ברברה ומאליבו מושפעות באופן קבוע מבליית צוקים.
קו החוף של הולדרנס לחופה המזרחי של אנגליה, קצת צפונה מהאמבר הוא אחד מאזורי החוף המתבלים בקצב המהיר ביותר באירופה בגלל מצוקי החרס הרכים והגלים החזקים.
שובר גלים ואמצעים מלאכותיים אחרים שנבנו כדי למתן את הבליה רק האיצו אותה במורד החוף, מפני שסחיפה קו חופית (long shore drift) "מרעיבה" כביכול את החופים מחול שיכול להאט בליה ומשאירה אותם יותר פגיעים לבליה.
גם צוקי דובר הלבנים הושפעו מהבליה החופית המואצת.
תהליכי השקעה באזורים חופיים: השקעה של חומר שמגיע ממקום אחד ומושקע במקום שני מצטבר ובונה נוף.
הנופים המזוהים ביותר הם החופים החוליים שנוצרים כאשר קצב ההשקעה של החומר גדולה יותר מקצב ההסרה שלו.
בעונת החורף יש הנמכה של קו החוף כי יש יותר הסרה (סופות, סערות וכו') אל תוך הים.
בקיץ המערכות מתונות יותר ויש יותר הבאה והשקעה של חומר אל תוך החוף.
האזור החופי של ישראל בנוי מסלעי כורכר ומקרקעות שהצטברו בתקופת הפליסטוקן, סלעים ומשקעים אלו מורכבים בעיקר מחול קוורץ, משברי רכיכות ומכמויות משתנות של חומר מלכד גירי
חומר הסחיפה הגיע מדלתת הנילוס (תאוריה שמצוטטת פעמים רבות, אבל חול ים מורכב מגרגרים בעלי גודל 2 מ"מ ומעלה, שלא ניתן להסביר, באופן מדעי, הסעתם לאורך מאות קילומטרים) דרך זרמים מקומיים לאורך החוף ומושקע על ידי גלי הליחוך (Swash).
היום המנגנון הזה מוגבל על ידי סכר אסואן שמונע כניסת משקעים והזנתם לים התיכון וכן משטר הזרמים, הגלים והרוח אשר משתנים בשנים האחרונות.
הגלים מתכנסים וכך מסירים חומר מאזורי הכף (headland) לכן מכן הם משקיעים אותו במפרצים לטובת יצירת חוף.
אם התנאים הסביבתיים לא משתנים (אקלים, זרמים) בסופו של דבר החוף יתיישר.
עם זאת, במקומות שנבנו שוברי גלים מקבילים לקו החוף (כמו בתל אביב) התאספה כמות חול שחיברה את שוברי הגלים עם קו החוף.
כלומר, החול לא רק שלא נגרע, כמאמר הציטוטים הפופולריים, אלא אף התווסף.
לדברי דב רוזן, מנהל המחלקה לגאולוגיה ימית ותהליכים חופיים במכון לחקר ימים ואגמים, ישנה הערכה שמפלס הים התיכון יעלה בכחצי מטר עד 2040 ובכמטר עד 2100.
לפי הסברו של דני שפר, מנכ"ל הארגון הסביבתי אקואושן, עלייה זאת צפויה למוטט את מצוקי הכורכר בישראל, להציף שכונות שנמצאות בגובה פני הים ולפגוע בתשתיות ובמתקנים שנמצאים על החוף, כמו תחנות הכוח והנמלים.
כמו כן, על פי המשרד להגנת הסביבה ישראל מאבדת עשרות ס"מ משטחה בכל שנה כיוון שהמצוקים לאורך החוף נשחקים בגלל הגלים והמים שחודרים לתוכם, קצב שחיקת המצוקים עקב תנועת המים המכים בהם יביא לצמצום שטח המדינה בכמה אלפי דונמים תוך 50 שנים.
בין הסכנות שצוינו היו קריסת בתים, אתרי תיירות ואתרי מורשת אל תוך הים.
בְּלָיָה ביולוגית היא בליה הנגרמת בצורה ישירה או עקיפה על ידי בעלי חיים וצמחים, למשל: שורשי צמחים הממיסים ומבקעים סלעים, וגם על ידי חומצות הנתרמות לקרקע מתהליכי ריקבון של חומרים אורגניים המצטברים על פניה.
חלק מהבליות הפיזיות והכימיות קשורות בפעילות של אורגניזמים שונים כגון חזזיות, פטריות, צמחים, בעלי חיים ובקטריות, וההשפעה שלהם על הקרקע או הסלע.
בנוסף ישנה השפעה של בליה ביולוגית על הסביבה הימית.
אחת הצורות הנפוצות ביותר של בליה ביולוגית היא שחרור חומצות אורגניות על ידי צמחים בתהליך כימי שנקרא כלציה.
תפקידם של אורגניזמים בבליה כימית תלוי רבות ביכולתם להטמיע יסודות שונים בסלעים ולהפריש חומצות אורגניות.
חומצות ותרכובות אלה מפרקות יסודות כגון ברזל, אלומיניום ומינרלים המצויים בקרקע, מה שגורם גם לשינויים בקרקע עצמה, במיוחד אם יש שחרור מוגבר.
תהליכים אלה מתרחשים כאשר שאריות של צמחים נרקבים בקרקע.
תהליך הריקבון גורם לשחרור פחמן דו-חמצני, וחומצות אורגניות מסיסות במים התורמות לבליה כימית של סלעים הנמצאים בסביבת הקרקע.
בנוסף שורשי עצים יוצרים סדקים בסלעים או מרחיבים סדקים קיימים על ידי הפעלת לחץ עצום על דפנות הסדקים, מה שתורם לבליה פיזית.
למשל שורש שעוביו כ-10 ס"מ, ואורכו מטר מסוגל להזיז גוש סלע במשקל של 40 טון.
עם הזמן יותר ויותר חלקי סלע נפרדים זה מזה בעקבות הסידוק, שטח הפנים של הסלע גדל בכללותו, והסדקים הללו משמשים למעשה כבית הקיבול של השורשים.
השורשים מפרישים לתוך הסדקים חומרים שמעודדים בליה כימית, ומים ואוויר החודרים לסדקים גורמים לריאקציות נוספות.
בליה מסוג זה מאפיינת אזורים טרופיים ומומחשת במספר ערים בהודו וביוקטן שבמקסיקו שבנייניהם נהרסו לחלוטין על ידי השורשים.
בנוסף, שורשי צמחים יכולים לגדול לרמה שבה הם מבקעים כבישים ורחובות ולכן יש לזה השפעה על הנוף האורבאני.
ישנן פטריות מסוג מיקוריזה שחיות בסימביוזה עם שורשי צמחים וגם הן מפרישות חומרים המעודדים בליה.
בסלעים חשופים על פני הקרקע מתיישבים חזזיות וטחבים שגדלים כמעט בכל מקום, משחררים חומרים חומציים וגורמים לבליה שבאה לידי ביטוי בחורים ההולכים ומתעמקים.
ישנם בעלי חיים שונים שתורמים את חלקם לתהליכי בליה כימית ופיזית.
למשל, באזורים טרופיים וסוב-טרופיים חרקים מסוימים בונים קנים, ומפרישים חומצות לקרקע שמפרקות מינרלים.
תולעים משנים את הקרקע ברמה הכימית בעקבות הפרשת חומרים, ובגלל התחפרותן בקרקע ברמה הפיזית.
ארנבות וחפרפרות הן עוד דוגמה לבעלי חיים הנוטים להתחפר בקרקע ולהרוס סלעים רכים, מה שמוביל לתהליכי בליה מואצים על ידי חדירת חמצן ומים למחילות ולסדקים.
גם כאשר בעלי החיים מתים וגופתם נרקבת בקרקע מתרחש שחרור של גזים כגון פחמן דו-חמצני וחומרים אורגניים נוספים התורמים לבליה.
ישנן עדויות כי מיקרואורגניזם כגון בקטריות מסוימות, מסוגלות להשפיע על יציבות המינרלים.
ההשערה היא שחמצון-חיזור, ריאקציות פירוק, ויצור סוכני בליה כמו חומצה אורגנית הם חלק מהמכניזם שלהן לעידוד בליה.
יש הטוענים כי האדם תורם לבליה בכך שהוא משתמש בקרקע ובסלעים כמשאבים לצורך בניה.
למשל בכרייה, האדם מגדיל את שטח הפנים של הסלע, וחושף אותו לסוכנים כימיים שונים ובכך מאיץ את תהליך פירוק הסלע.
או רעייה, כאשר רעיית הצאן היא מוגברת, כיסוי הצומח בקרקע יורד בהדרגה, מגביר את סחיפת הקרקע, ובהמשך את הבליה לסלעים שמסביב, אך אין זה נפוץ כל כך.
הקרקע עשירה בחומר אורגאני הכולל עלים, שורשי צמחים, שאריות של בעלי חיים מתים, או תרכובת אורגנית שהם תוצרי הפירוק שלהם.
תכונות הקרקע מוכתבות בין השאר על ידי כמות הצמחייה וסּוגיה, ועל ידי פעילותם של האורגניזם המתקיימים עליה- מבעלי חיים גדולים ועד מיקרו-אורגניזמים.
למשל בקרקע חשופה באזורים צחיחים ללא צומח עליה, ככל שכמות הגשם תגדל, כך תהליך הסחיפה של אדמה חולית או סלעית על ידי זרימת מי נגר תגבר.
לעומת זאת באזורים בהם יש כמויות גשם גבוהות יותר ונוכחות פלורה רבה יותר, מתפתחת קרקע יציבה יחסית העמידה לסחיפה.
גם בעלי החיים משפיעים על הקרקע בכמה דרכים: הם חופרים בה מחילות, נוברים בה, אוכלים בה או ואף עושים עליה את צורכיהם וכך הם מהדקים אותה, ובסופו של דבר - כאשר הם מתים, גופם מתפרק ונרקב על הקרקע, והדבר מעשיר את הקרקע ומגביר את פוריותה.
וכאשר פעילות זו מופחתת מתחילים לפעול תהליכי בליה וסחיפת קרקע.
אורגניזם שונות יוצרות דגם-בליה טיפוסי וייחודי לו: בסלעי-גיר ודולומיט קשים שאפשר למצוא גם בארץ, יש בתוך ועל שכבותיהם החיצוניות-העליונות, אורגניזמים שונים כגון אצות כחוליות וחזזיות, והם נראים כקרומים בצבעים שונים, תנאי הכרחי להתפתחותם הוא שממוצע הגשם השנתי באזור יהיה 50 מ"מ ומעלה, תנאי זה מתקיים גם בארץ.
פעילותם על-פני הסלע והאבן, תורמת לבלייתם של הסלעים.
למשל חלזונות מכרסמים את שכבת הסלע העליונה של הגיר, והם ניזונים מהאצות הכחוליות והחזזיות שבתוך הסלע ובונים את שילדם מן הגיר שצרכו.
כך גם החלזונות תורמים ליצירת דגם-בליה טיפוסי על-פני אבנים וסלעים .
האצות הכחוליות בונות מושבות כדוריות ועל כן הן נראות כגרגרים שחורים על-פני הסלע, וכאשר הסלע נרטב, הנקודות מתרחבות ומתכהות.
אם האצות כחוליות האלה גדלות בין גבישי הסלע, הן מרופפות את הקשר בין הגבישים מהם מורכב הסלע על- ידי פעילות כימית, ועל ידי התרחבות כאשר הן נרטבות.
כאשר טיפות הגשם מכות על הגבישים הרופפים, הגבישים נעקרים בקלות יחסית והאצות צומחות לתוך המקום שנתפנה.
צורת הבליה שהן משאירות תלויה בבית הגידול שלהם, ולעיתים קשה להבחין בבליה שהן גורמות.
השפעת הבליה הביולוגית בסביבה הימית
התפתחות שונית אלמוגים ("ריף")- השוניות מתפתחות לרוב באזורים הטרופיים של כדור הארץ, חלקן מתפתחות כתוצאה מפעילות ביולוגית.
השונית נבנית בין השאר על ידי בניית קרומי גיר באמצעות אצות והיצמדות על פניהם של שלדי האלמוגים ושבריהם, וכך מלכדים אותם כמו מלט.
עם זאת, לא מדובר רק בתהליכי בנייה, אלא גם תהליכי הריסה של השונית, כגון: נקבוביות, חורים, סדקים, מערות ומנהרות רבים לאין ספור, המשמשים בתי גידול ומחסות לאלפי מינים של יצורים ימיים שונים, ותורמים למגוון הצורות והעושר הביולוגי הקיים בשונית.
ניתן לראות צורות שונות של בליה ביולוגית בישראל.
לדוגמה, באזור הנגב ניתן להבחין בבליה ביולוגית על ידי פעילות של בעלי חיים כגון ירבועיים ומכרסמים אחרים היוצרים מחילות בקרקע.
באזור הרי אילת יש אזור בו האקלים מוגדר כאקלים צחיח למחצה ומתאפיין באקלים חם אבל פחות יבש מהאקלים המדברי, ובו יש כוכים וקרומים ביולוגים בעיקר על פני מצוקים שנוטים כמעט ב-90 מעלות.
תהליכי עיצוב הנוף הסלעי בחופי ישראל
הגורם הביולוגי תורם להמסת סלעי אבן גיר הקיימים בסלעי הכורכר בצפון ישראל.
כמו כן ישנן מושבות ביולוגיות למשל של: אצות, ורכיכות, הגורמות למחילות קטנות וחורים על פני הסלע, ואז הסלע עצמו מתכסה בכתמים של אבן גיר כתוצאה מההמסה.
כמו כן ישנה הסרת גיר הנעשית גם על ידי חלזונות הקודחים בסלע ומעמיקים את הכוכים שהן מעיין מערות קטנות בסלע.
למרות ההכרה בחשיבות תפקידם של אורגניזם שונים כגון: בקטריות, אצות, פטריות, חלזונות, שורשי צמחים בבליה של סלעים, לא נמצאו לכך עובדות אמפיריות רבות.
ישנן מספר סיבות למחסור במידע בנושא:
ראשית, מאוד קשה לאפיין ולזהות בליה ביולוגית מבלי לשייך אותה לתחומי בליה אחרים כגון: בליה פיזיקלית וכימית.
אומנם מיקרו- אורגניזמים הנמצאים בחללי הנקבוביות בשטח הסלע יכולים לגרום לבליה, אבל קשה לבודד אותם כגורם ייחודי, אלא כחלק מריאקציה כימית או בליה פיזיקלית.
שנית, כמו שאורגניזם יכול לגרום לבליה, ישנם תופעות אורגניות העוזרות להגן על הסלע והקרקע מפני בליה.
בנוסף, שיעורי הבליה הביולוגית עשויים להשתנות בצורה דרסטית עם הזמן, וכל מחקר בתחום הגאומורפולוגיה הבודק את חשיבות הבליה הביולוגית חייב להתחשב בתהליכים אחרים המשתנים עם הזמן.
כמו כן בדיקות וניסויים במעבדה הם כמעט בלתי אפשריים עבור אורגניזם מסוימים כגון חזזיות.
נראה שרוב הדגימות המעידות על בליה ביולוגית באות מאזורי אקלים "קיצוניים" בעיקר באזורי יערות גשם- בהם הבליה הביולוגית היא בשיא עוצמתה.
בליז סיטי היא העיר הגדולה במדינת בליז, ולשעבר עיר הבירה שלה ושל קודמתה, הונדורס הבריטית.
העיר שוכנת לחוף הים הקריבי, בשפכו של נהר בליז.
בליז סיטי היא המרכז הפיננסי והתעשייתי של בליז, בעיר נמצא הנמל הגדול במדינה.
העיר שימשה כבירת המדינה עד לשנת 1970, אז הועברה לבלמופן בעקבות הוריקן האטי שפגע בעיר באוקטובר 1961.
העיר נוסדה בשנת 1638 בשם בליז טאון, על ידי שודדי ים ופיראטים בריטים, שברחו לבליז מאימת הספרדים ששלטו במקסיקו ובשאר מרכז אמריקה.
לבליז סיטי שתי ערים תאומות:
בליזארד הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #45 מספטמבר 1963, ונוצרה על ידי הכותבים סטן לי וג'ורג' ברנשטיין והמאייר דוק הק.
בליזארד הוא אלטר אגו אותו חלקו שלוש דמויות - רוברט שאפנקה, דונלד גיל ורנדל מאקלין.
בליזארד הראשון היה מדען הונגרי בעל אובססיה לחיי נצח ומומחה לקריוניקה.
שאפרקה עבד בתעשיות סטארק וגנב כספים ממנהל החברה, טוני סטארק.
שאפרקה בנה חליפה מיוחדת, וזכה לכינוי "ג'ק פרוסט" מהעיתונאים לפני שהובס על ידי איירון מן.
שאפרקה חוזר תחת הכינוי "בליזארד", נכלא, ומשוחרר על ידי אלקטרו.
השניים מנסים להשתלט על מערכת העיתון "הדיילי ביוגל", אך מובסים על ידי ספיידרמן ודרדוויל.
ג'סטין האמר שכר את בליזארד לצבא נבלים, ואחרי שהאמר מובס, בליזארד חוזר לזהות ג'ק פרוסט ונלחם בענק הירוק.
בליזארד הראשון נהרג בידי איירון מן 2020.
בליזארד השני והמוכר יותר הוא דונלד "דוני" גיל, פושע מקצועי מדלאוור שקיבל מהאמר את החליפה המקורית.
גם בליזארד זה נלחם באיירון מן, ובהמשך גם באוונג'רס ובלוחמים החדשים.
לבליזארד זה היה שיתוף פעולה קצר עם הקונסטריקטור ובאטרוק המזנק בין היתר, שפורק בהתערבותו של סוכן אקס.
בליזארד הצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס של חיפושית, ולאחר שסולק, תקף את הקבוצה יחד עם ברון זמו.
בליזארד היה גם חלק מכוחותיו של המנדרין.
במהלך עלילת אינסופיות, חזיז שחור פוצץ את פצצת טריגן והפיץ את מוטגן ערפילי טריגן בכדור הארץ.
בעת שויירלווינד ובליזארד שדדו בנק, בליזארד התמוטט, וכשקם עורו נעשה לבן והוא היה מסוגל ליצור קרח גם ללא חליפה.
בליזארד נלקח על ידי סוכנות למשמרת, ונותר תחת סימולציה.
בליזארד השלישי עבד גם הוא בתעשיות סטארק, לפני שקיבל את החליפה מבליזארד השני באופן זמני.
את דמותו של דוני גיל בסדרת הלייב אקשן "סוכני " מגלם השחקן דילן מינט.
בליטת מגן (או טבלת מגן) היא בליטה במרכז המגן שנועדה להסיט את המכה ממנו אל הקצוות.
לרוב נעשתה בליטת המגן בצורת חרוט או מעין קימור על גבי המגן.
הבליטה הייתה עשויה בדרך כלל מחומר מוצק - מתכת חזקה, גם אם המגן עצמו היה עשוי מעץ.
במגנים גדולים אחיזה כזאת אינה נוחה, ולרוב הותקנו בהם שתי רצועות אחיזה - אחת ליד המרפק והשנייה ליד קצה המגן.
מגן כזה הונף בדרך כלל בתנועה סיבובית, בה פוחתת יעילותה של בליטה המגן.
שימוש נוסף לבליטת המגן הייתה גרימת נזק ללהב החרב.
קצות הלהב המחודדים דקים ושבירים יחסית.
הטחה חוזרת של הלהב בבליטת המגן המסיבית הייתה יכולה לשחוק את הלהב ולהוציאו מכלל שימוש במהלך הקרב.
בליגרוד (בפולנית: Baligród) הוא כפר במחוז לסקו שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
התיעוד הראשון ליישוב הוא מראשית המאה ה-17, אך נראה שהמקום היה מיושב עוד מאות בשנים קודם לכן.
בשנת 1634 הוענקו ליישוב זכויות מגדבורג.
היישוב נודע בשל הירידים שהתקיימו בו, בהיותו על נתיב מסחר מרכזי בין הונגריה ופולין.
מספר מתושבי היישוב נודעו בפעילותם במרד ינואר בשנת 1863, ובהמשך, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד במרץ 1915, נערכו קרבות קשים בסביבת היישוב, אשר גרמו לו לנזקים כבדים.
באוגוסט 1944 נרצחו ביישוב 42 תושבים פולנים בידי מיליציה אוקראינית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבליגרוד הוא מראשית המאה ה-17. בשנת 1765 חיו ביישוב 144 יהודים, ובשנת 1870 הפכה הקהילה ביישוב לעצמאית, כאשר עד אז הייתה כפופה לקהילת לסקו.
יהודי המקום, שהיו חסידים, התפרנסו ממלאכה ומרוכלות.
בסוף המאה ה-19 כיהן במקום הרב יהושע רובין, בנו של הרב מנחם-מנדל רובין מלינסק.
באותה עת התקיימו בכפר שלושה בתי תפילה, וכן חצרות של חסידות סאדיגורה ושל חסידות דינוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה הקהילה בכפר בשל הרס היישוב, ובשל פרעות כפריי הסביבה בשלהי 1918, ורבים מיהודי היישוב עזבוהו.
בשנת 1921 נמנו בבליגרוד 515 יהודים.
בשנות העשרים השתקמה הקהילה במקום בסיוע הג'וינט, וקמו ביישוב סניפים של חלק מהמפלגות הציוניות, וקן של תנועת הנוער עקיבא.
בשנת 1939 נמנו בכפר 990 יהודים, קרוב למחצית מכלל תושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו יהודים מהכפר להימלט מזרחה.
עם הכיבוש הגרמני של האזור, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, וחובת עבודות כפייה בבניית ביצורים בגבול הסובייטי.
מעת לעת הגיעו למקום אנשי הגסטאפו והמשטרה הגרמנית, והיו מתעללים ביהודים, ובוזזים את רכושם.
בשנת 1941 הוחרם רכוש ועד הקהילה בכפר, והוטלו על יהודי הכפר תשלומי כופר, ובהמשך, שולחו יהודים מהכפר למחנה העבודה זאסלאב שבנפת סאנוק.
בחורף 1942-1941 נפטרו יהודים רבים בכפר כתוצאה מרעב וממגפות.
בקיץ 1942 גורשו כל יהודי הכפר למחנה זאסלאב, אשר שימש באותה עת כמחנה ריכוז ליהודי הסביבה.
במחנה זה שוכנו בצריפים, והועסקו בעבודה במנסרות, תוך הוצאה להורג של יהודים שנמצאו בלתי כשירים לעבודה.
בשלהי 1942 ובראשית 1943 שולחו יהודי בליגרוד, יחד עם יתר יושבי מחנה הריכוז, למחנה ההשמדה בלז'ץ.
נהר בליח הוא נהר איתן ויובל של נהר פרת.
מקורות הנהר הם במעיין עין אל-ערוס (عين العروس Ayn al-Arus) ליד העיר תל אבייד במחוז א-רקה בסוריה.
הנהר זורם דרומה ומצטרף לפרת ליד העיר המודרנית א-רקה.
הבליח הוא היובל השני בגודלו של הפרת על אדמת סוריה.
הוא מקור מים חשוב ובמסגרת הפיתוח של מקורות המים נבנו תעלות המובילות מים מהנהר.
אגן הניקוז שלו משתרע על שטח של 4,000 קמ"ר.
מקור המים העיקרי של הנהר הוא במעיין הקרסטי עין אל-ערוס.
המעיין שוכן בצמוד ומדרום לגבול הסורי-טורקי.
מקורות מים נוספים של הנהר הם ואדיות המנקזים מים רק בתקופות גשומות ממישור חרן שבצפון וממישורים ממערב וממזרח לעמק הנהר.
מספר קילומטר מדרום לעין אל-ערוס מצטרף אל הבליח נהר ג'ולאב (Jullab).
נהר זה מתחיל במעיינות הנמצאים מצפון לאורפה שבטורקיה, אבל הופך יבש כבר בהגיעו לעיר חרן בטורקיה ובהצטרפו לבליח הוא יבש.
בעיר העתיקה של חרן נמצאות בארות מים שעתה הן יבשות, וייתכן ובעבר מפלס מי התהום היה גבוה יותר.
עמק נהר הבליח שימש כבר בעת בעתיקה כמקום בעל תרבות עשירה בו צמחו והתפתחו יישובים רבים.
משני צדי גדות הנהר אפשר לראות תלים ותלוליות יישובים רבים, שחלקם מתוארך לתקופה הנאוליתית המאוחרת לאלף ה-6 לפנה"ס.
בתקופת הברונזה, האלף השלישי לפנה"ס, שכנה בדלתה של הבליח, העיר העתיקה תותול (היום ליד העיר המודרנית א-רקה).
אתר חשוב נוסף בצפון בצמוד לבליח הוא תל חוארה (Tell Chuera), שהייתה עיר גדולה בסוף האלף השלישי לפנה"ס.
לאורך 1000 שנים של האלף השלישי, באזור זה היו מאבקי שליטה בין שבטים נוודים כגון בני ימין ובין אוכלוסיות שהתיישבו ביישובים מאורגנים.
עיר חשובה נוספת בעמק הנהר היא חרן שהייתה עיר חשובה באלף השני והראשון לפנה"ס.
על פי המקרא, עיר זאת הייתה העיר אליה הגיע תרח אבי אברהם אבינו.
בתחילת האלף השני לפנה"ס בתקופת אשור הקדומה, התקיים סחר בין אשור עם המושבות האשוריות באנטוליה.
הנתיב הדרומי של הסחר עבר דרך עמק נהר הבליח.
בתקופה הקלאסית בין המאה ה-2 לפנה"ס למאה ה-3 לספירה, שכנה באזור ממלכת אוסרואנה, שבירתה הייתה אדסה (Edessa).
לאחר הכיבוש המוסלמי במאה ה-7 לספירה, נקרא האזור על שם השבט הערבי דיאר מודר (Diyar Mudar), כלומר ארץ מודר.
בשנת 762 בנה הח'ליפה אל-מנסור עיר לחיל המצב שלו בשפך הבליח לפרת.
עיר זאת נקראה אר-רפיקה (Ar-Rafiqa), שהתמזגה עם העיר ההלניסטית קלינקוס וביחד הפכו עם הזמן לעיר א-רקה.
מחקרים ארכאולוגים בעמק נהר הבליח
במאה ה-19 סיירו נוסעים אירופאים בעמק הנהר, הם ציינו שראו שרידים של אתרים ארכאולוגים.
המחקר הראשון של האזור נעשה על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן.
הוא הגיע ב-1938 לאזור ובילה 6 שבועות במקום, בחוקרו חמישה אתרים ארכאולוגים מהאלף השביעי ועד השני לפנה"ס.
ב-1969 הגיעה לאזור משלחת צרפתית שחפרה באזור.
חפירות נוספות התקיימו בין השנים 1986-1981, על ידי משלחת של אוניברסיטת אמסטרדם באתר תל חמאם אל טורקמן.
אתר זה נחפר בהמשך על ידי משלחת של אוניברסיטת ליידן ההולנדית, בין השנים 2001-1988. באתר זה נמצאו ממצאים בחפירה סטרטיגרפית מסודרת, שמאפשרת לנתח את היסטוריית ההתיישבות בעמק נהר הבליח.
חפירות מאוחרות יותר אפשרו את המשך ההבנה של ההתיישבות בעמק הנהר.
אחד התלים העתיקים הוא תל סבי אבייד, שנחפר על ידי משלחת גרמנית בניהולו של הארכאולוגי פיטר אקרמנס (Peter Akkermans) עד שנת 2011.
האתר הארכאולוגי גבקליטפה בטורקיה שוכן על גבעות בצפון המשקיפות על מישור חרן, המזין את נהר הבליח.
אתרים ארכאולוגים בעמק נהר הבליח
בלייד הוא סרט גיבורי-על פנטזיה אמריקאי משנת 1998 בבימויו של סטיבן נורינגטון על פי תסריט מאת דייוויד ס.
הסרט מבוסס על דמות הקומיקס בלייד מבית מארוול קומיקס, ומככבים בו וסלי סנייפס, סטיבן דורף, קריס קריסטופרסון ונ'בושה רייט בתפקידים הראשיים.
הסרט, אשר עלה לאקרנים לראשונה ב-21 באוגוסט 1998, זכה להצלחה מסחרית שבאה לידי ביטוי בהכנסות של 70 מיליון דולר בקופות בארצות הברית בלבד, ו-131.2 מיליון דולר בסך הכל ברחבי העולם.
למרות ביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע, הסרט זכה לאהדת הקהל ועם השנים הפך לסרט פולחן בקרב המעריצים.
לסרט היו שני סרטי המשך, "בלייד 2" ו"בלייד: טריניטי", שניהם נכתבו על ידי גויר, שאף ביים את הסרט האחרון בטרילוגיית הסרטים.
בשנת 1967, ונסה ברוקס היא אישה הרה המותקפת על ידי ערפד בעודה יולדת.
הרופאים מצליחים להציל את חיי התינוק ולקחת אותו ממנה, בטרם היא מאבדת את הכרתה ומתה מזיהום.
31 שנה מאוחר יותר התינוק הופך לצייד הערפדים בלייד, הפושט על רייב במועדון לילה שבבעלותו של הערפד דיקון פרוסט.
כוחות המשטרה שמגיעים למקום מפנים לבית חולים את קווין, אחד הערפדים ששרד את התקפתו של בלייד, מבלי לדעת שהוא ערפד.
קווין ניזון מדמה של ההמטולוגית קארן ג'נסון, ונמלט מהמקום.
בלייד לוקח את קארן איתו לבית מבטחים, שם מטפל בה ידידו הוותיק אברהם ויסלר.
לאחר שהיא מתאוששת וחוזרת להכרה, ויסלר מסביר לקארן שיחד עם בלייד, הם מנהלים מלחמת חורמה חשאית נגד הערפדים, באמצעות אמצעי לחימה המבוססים על החולשות הבסיסיות שלהם, כגון אור שמש וכסף.
השניים מייעצים לה לעזוב את העיר.
בינתיים, בישיבת מועצת הערפדים, מנהיג הערפדים הזקן ג'יטאנו דרגונטי נוזף בפרוסט הצעיר, שמעשיו עלולים להצית מלחמה בין הערפדים לבין בני האדם.
פרוסט ועמיתיו הצעירים - מתוסכלים משיוכם למעמד ערפדים שנתפס כנחות משום שלא נולדו כערפדים אלא כבני אדם - הורגים את המנהיג ומשתלטים על המועצה.
עם שובה לדירתה, קארן מותקפת על ידי קריגר, שוטר בן אנוש המשועבד לערפדים.
בלייד מכניע אותו, ומצליח להוציא ממנו מידע אודות מיקומו של ארכיון היסטורי של הערפדים.
בשובם לבית המבטחים, בלייד מזריק לעצמו סרום מיוחד שמדכא את הצמאון שלו לדם ואת תהליך הפיכתו לערפד.
עם זאת, בשל שימוש יתר, הסרום מתחיל לאבד את האפקטיביות שלו.
תוך התנסות עם נוגד הקרישה EDTA כתחליף אפשרי לסרום, קארן מגלה שה-EDTA מתפוצץ בעת ערבובו עם דם ערפדים.
היא מצליחה לסנתז חיסון שיכול לרפא בני-אדם נגועים, אך מגלה כי החיסון לא יעבוד על בן כלאיים כמו בלייד.
פרוסט ואנשיו תוקפים את מקום המסתור של בלייד, מדביקים את ויסלר וחוטפים את קארן.
כאשר בלייד חוזר, ויסלר מבקש מבלייד שיעזור לו להתאבד על מנת שלא יהפוך לערפד בעצמו.
בלייד מתחמש עם מזרקים מלאים ב-EDTA, ובעודו עוזב את המקום על מנת להציל את קארן, ויסלר יורה בעצמו.
בלייד מגיע לפנטהאוז של פרוסט על מנת להציל את קארן, אך להפתעתו הוא מוצא שם את אמו, שבינתיים הפכה בעצמה לערפד.
בלייד נופל בשבי של פרוסט, הלוקח אותו אל מקדש, בו הוא מתכוון להשתמש בדמו של בלייד לצורך קיום טקס מיוחד - זימון אל ערפדי.
בלייד מרוקן מדמו ומאבד את כוחו, אך קארן מאפשרת לו לשתות מדמה כדי להתאושש.
פרוסט מצליח להשלים את הטקס ומסגל לעצמו את כוחותיו של האל הערפדי.
בלייד הורג את כל חייליו של פרוסט (לרבות את אמו של בלייד), ובסופו של דבר מתעמת עם פרוסט.
במהלך הקרב בין השניים, בלייד מזריק לגופו של פרוסט את כל מזרקי ה-EDTA, וגופו של פרוסט מתפוצץ והוא מת.
בעודם עוזבים את המקדש, קארן מציעה לבלייד את עזרתה לרפא אותו, והוא מבקש ממנה ליצור סרום חדש.
באפילוג קצר לסרט, בלייד נראה במוסקבה, מציל אישה צעירה המותקפת על ידי ערפדים רוסים.
וסלי סנייפס - אריק ברוקס/בלייד, "מהלך יום" – חצי ערפד שצד ערפדים.
מיומן באמנויות לחימה ונעזר בכלי נשק שהורגים ערפדים.
סטיבן דורף - דיקון פרוסט, ערפד שאפתן ורב השפעה שהופך לאויבו של בלייד ומעוניין לכבוש את הגזע האנושי.
קריס קריסטופרסון - אברהם ויסלר, המורה הרוחני ודמות אב של בלייד.
יוצר עבורו את כלי הנשק המיוחדים שלו.
נ'בושה רייט - ד"ר קארן ג'נסון, המטולוגית שננשכת על ידי ערפד.
נשארת לצד בלייד לצורך הגנתה בזמן שהיא מחפשת תרופה לעצמה, ועד מהרה הופכת לשותפתו נגד חייליו של פרוסט.
דונל לוג - קווין, חייל שחצן של פרוסט, שמסוגל לשרוד פצעים אנושים שהורגים ערפדים זוטרים.
אודו קייר - ג'יטאנו דרגונטי, בכיר הערפדים.
טרייסי לורדס - ראקל, ערפדית מפתה שמובילה אדם לרייב הדמים.
ארלי ג'ובר - מרקורי, מאהבתו של פרוסט ואחת מחייליו.
קווין פטריק וולס - השוטר קריגר, משרת בן אנוש של פרוסט.
טים גיני - ד"ר קרטיס ווב, בן זוגה לשעבר של קארן שנהרג בידי קווין והופך ליצור דמוי זומבי.
סנאה ליית'אן - ונסה ברוקס, אמו של בלייד.
אריק אדוארדס - פרל, שומרת הארכיון.
דמותו של בלייד נוצרה בשנת 1973 עבור מארוול קומיקס על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר ג'ין קולן כדמות משנה בסדרת הקומיקס משנות ה-70 "קברו של דרקולה".
דמות הקומיקס עשתה שימוש בלהבים עשויי טיק, והייתה יותר עממית, של "אדם מן השורה", בהתנהגותה.
למרות היותו אמיץ ונועז, בלייד אופיין עם פגמים באישיותו, כגון חוסר היכולת להסתדר עם שאר חבריו לצוות ושנאה עזה לערפדים שגבלה בפנטיות.
במקור, הדמות לא הייתה של "מהלך היום", אלא בן אדם שנטל חיסון המאפשר לו לחוש את הערפדים.
בהיעדר כוחות על-אנושיים, לעומת הכוח והמהירות של הערפדים, בלייד הסתמך אך ורק על השכל ועל המיומנות שלו, עד אשר ננשך על ידי מורביוס.
דמותו הקולנועית של בלייד עודכנה לטובת קהל צופים של שנות ה-90, ולאחר צאתו של הסרט - אופן הצגתו בקומיקס שונה, על מנת להתאים.
גם הגרסה הקולנועית של דיקון פרוסט שונה מאוד ממקבילו בחוברות הקומיקס.
למרות שהסרט מציג בצורה נאמנה את שאיפותיו של פרוסט להתקדם בהיררכיה של עולם הערפדים, דמותו בסרט צעירה הרבה יותר ועדכנית יותר על מנת להתאימה לשנות ה-90.
אולפני מארוול החלו בפיתוח הסרט כבר בשנת 1992, כאשר הראפר והשחקן אל אל קול ג'יי הביע עניין לשחק את התפקיד הראשי.
הפרויקט יצא לדרך בסופו של דבר בניו ליין סינמה, עם דייוויד ס.
לדברי גויר, בתחילה, חברת ההפקות רצתה ליצור סרט שיהיה "משהו כמעט פרודי", אך הוא הצליח לשכנע אותם לשנות את דעתם.
בשנת 1996 וסלי סנייפס צורף לככב בסרט.
גויר הציע לראשונה לעשות את הסרט, מנהלי ניו ליין סינמה חשו כי ישנם רק שלושה שחקנים שיכולים לעשות את התפקיד: סנייפס, דנזל וושינגטון ולורנס פישבורן, אלא שעבור גויר, סנייפס תמיד היה הבחירה המושלמת עבור הדמות.
מארק סינגר היה הבחירה המקורית עבור התפקיד של ויסלר.
התפקיד של דיקון פרוסט הוצע לג'ט לי, אך הוא העדיף להשתתף בסרט "נשק קטלני 4" במקום.
ברוס פיין היה בין השחקנים שנשקלו לתפקיד של פרוסט.
הסרט הופק בתקציב של 45 מיליון דולר.
שלב הצילומים החל ב-5 בפברואר 1997, בעיקר בלוס אנג'לס, עם כמה סצנות שצולמו בעמק המוות.
תפאורות הוקמו במה שהיה בעבר מפעל בקנוגה פארק שבעמק סן פרננדו, שם התקיימו כל צילומי הפנים.
אפקטים מיוחדים לסרט בוצעו על ידי חברת ההפקות Flat Earth Productions.
פסקול המכיל מוזיקת היפ הופ שוחרר ב-25 באוגוסט 1998 על ידי TVT Records ואפיק רקורדס.
בשיאו, האלבום הגיע למקום 36 במצעד בילבורד 200 ולמקום 28 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
בתחילה הוצע ללהקת הטכנו הבריטית הפרודיג'י להלחין ולבצע את פסקול הסרט, אולם הלהקה נאלצה לדחות את ההצעה, בגלל התחייבויות אחרות.
בעריכתו הראשונה, הסרט היה באורך 140 דקות ותוצאות הקרנות מבחן בפני קהל היו קוטלות.
כתוצאה מכך נערכו צילומי השלמה והסרט נערך מחדש, דבר שעיכב את עלייתו של הסרט על המסכים בלמעלה מחצי שנה.
השינוי המשמעותי ביותר היה הוספת סצנת קרב חרבות בין בלייד לבין דיקון פרוסט, סצנה אשר לא הייתה קיימת בגרסתו המקורית של הסרט.
בסיום המקורי של הסרט, פרוסט מצליח להפוך לאל הערפדים ומשנה צורתו למסת דם פתלתלה, אך הוחלט לגנוז את הסיום הזה מאחר שהאפקטים המיוחדים לא נראו מספיק טוב.
כמו כן, הופעת אורח מתוכננת של סטן לי נחתכה בסופו של דבר מהסרט; לי שיחק את אחד השוטרים שמגיעים למועדון הדם במהלך האירועים, ומגלה את גופתו הבוערת של קווין.
הסצנה, בה קארן ודיקון משוחחים על התרופה לערפדים, התארכה יותר מדי ועל כן קוצרה.
בגרסתה הארוכה יותר הסצנה עונה על השאלה כיצד הערפדים יאכילו את עצמם אם כל בני האדם יהפכו לערפד: הערפדים תכננו לשמור בחיים מספר בני אדם בתוך שקיות, על מנת שיספקו להם דם לחיות ממנו.
עדיין ניתן לראות את השקיות בסצנה, ומאוחר יותר הדבר הפך לחלק בלתי נפרד מעלילת סרט ההמשך "בלייד: טריניטי".
"בלייד" היה להצלחה הקופתית הראשונה של אולפני מארוול, וסלל את הדרך לעיבודים קולנועיים עתידיים של חוברות קומיקס נוספות.
"בלייד" הוא הסרט השני של מארוול, אחרי "הווארד – גיבור מגזע אחר" הכושל, שהופץ בהפצה רחבה בבתי קולנוע ברחבי ארצות הברית.
אמנם "המעניש ו"קפטן אמריקה" נעשו לפניהם, אך שניהם לא זכו להפצה מסחרית רחבה בבתי הקולנוע ברחבי ארצות הברית.
הסרט היה לרווחי ביותר הן בספרד והן באוסטרליה במהלך סוף השבוע הראשון להקרנתו.
עם 200 אולמות קולנוע, הכנסות מצופי הסרט בספרד עמדו על 1.5 מיליון דולר בשלושה ימים; באוסטרליה הסרט הכניס מיליון דולר מ-132 בתי קולנוע שהקרינו אותו.
באזור של בלגיה הפלמית, הסרט הכניס 323,000 דולר מ-20 בתי קולנוע, ובהולנד הכניס הסרט 246,000 דולר מ-44 בתי קולנוע.
בצרפת הסרט עשה 1.9 מיליון דולר בחמישה ימים מ-241 בתי קולנוע, אבל הצליח פחות בהונג קונג (עם 182,000 דולר מ-22 בתי קולנוע) ובדרום אפריקה (159,000 דולר מ-64 בתי קולנוע).
לעומת זאת, בבריטניה הקרנתו של הסרט הייתה מוצלחת יותר, והוא הכניס 5.7 מיליון דולר בכ-10 ימים, כמו גם בברזיל - שם הסרט הצליח להכניס 855,000 דולר בארבעה ימים מ-133 בתי קולנוע.
עם זאת, הסרט נאסר להצגה במלזיה, מדינה הנחשבת בעייני רבים לבעלת הצנזורה הקיצונית ביותר בכל דרום-מזרח אסיה.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט זוכה לדירוג של 54%.
רוג'ר איברט נתן לסרט 3 כוכבים מתוך 4, וכתב: "בלייד ...
הוא סרט בעל סגנון חזותי מרשים העושה שימוש בזוויות צילום קיצוניות, תלבושות ותפאורות ביזאריות, צללים מוגזמים ועריכה חותכת בין לונג שוטים לבין קלוז-אפים".
לעומת זאת, ג'יימס בררדינלי נתן לסרט ½ 2 כוכבים מתוך 4, והסביר כי לסרט "יש את היכולת לסנוור, אבל הוא בכל זאת יותיר צופים רבים לא מסופקים".
מספר מבקרי קולנוע ציינו לא רק את מקומו החשוב של "בלייד" בז'אנר סרטי הערפדים, אלא גם את הקשר האינטרטקסטואלי האפשרי בין דמותו של ויסלר בסרט, לבין הדמות ויסלר המופיעה בספר A Dozen Black Roses מאת ננסי א.
קולינס; הם טענו כי קיים "דמיון רב בתפקיד, במוקד הדרמטי ובמראה החזותי [בין שתי הדמויות], כמו גם שם זהה".
בשנת 2000, חברת Activision החלק לשווק משחק וידאו המבוסס על הסרט, אותו פיתחה.
בשנת 2011, סטודיו Madhouse היפני הפיק סדרת אנימה בשם "בלייד", שכללה 12 פרקים, כחלק מסדרת האנימה של מארוול.
באוגוסט 2014, סנייפס התבטא בדבר רצונו לחזור לזיכיון, באומרו ל-MTV: "אני אהיה פתוח [לרעיון לשוב] אליו.
אני חושב שיש לנו כמה אבנים שעוד ניתן להפוך ומרחב פעולה...
אני אשמח לחזור לחליפה שוב, ולעשות דברים חדשים שלמדתי [ושאני יודע] איך לעשות כיום, שלא ידעתי איך לעשות אז".
ביולי 2019 נודע שאולפני מארוול מפיקים סרט אתחול לדמות הקומיקס כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
את דמותו של בלייד יגלם השחקן מהרשלה עלי.
בלייד ראנר 2049 הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2017 בבימויו של דני וילנב על פי תסריט מאת האמפטון פנצ'ר ומייקל גרין.
זהו סרט המשך ל-"בלייד ראנר", בכיכובם של ראיין גוסלינג והאריסון פורד, כשהשני מהם חוזר לגלם את ריק דקארד, גיבור הסרט הראשון.
בסרט משתתפים גם אנה דה ארמס, סילביה הוקס, רובין רייט, מקנזי דייוויס, קרלה יורי, לני ג'יימס, דייב בטיסטה וג'ארד לטו.
עלילת הסרט מתרחשת 30 שנה לאחר סוף עלילת הסרט הראשון.
גוסלינג מגלם את קיי, "רפליקנט" (אנדרואיד) שעובד כצייד רפליקנטים שמרדו ביוצריהם.
כשקיי מגלה ראיות לכך שרפליקנטים התרבו, מוטלת עליו המשימה להשמיד את הילד כדי למנוע מרד רפליקנטים.
הצילומים התקיימו בין יולי לנובמבר 2016, בעיקר בבודפשט, הונגריה.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-3 באוקטובר 2017 בלוס אנג'לס וב-6 באוקטובר ברחבי ארצות הברית.
בישראל הסרט עלה לאקרנים ב-5 באוקטובר 2017 כסרט הפתיחה של פסטיבל חיפה.
הביקורות ברובן שיבחו את הופעות השחקנים, הבימוי, הצילום, פסקול הסרט ואת מהימנותו לסרט המקורי.
הסרט הכניס 259 מיליון דולר ברחבי העולם לעומת תקציב המוערך בין 150 ל-180 מיליון דולר.
בטקס פרסי אוסקר ה-90 הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר וכן בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
ב-2049 בני אדם ביו-הנדסיים – רפליקנטים - שולבו בחברה כמשרתים ועבדים.
הגיבור קיי הוא מודל חדש צייתן שעובד כבלייד ראנר - מחסל רפליקנטים מדגם ישן ומרדני מטעם משטרת לוס אנג'לס.
את חייו בביתו הוא מבלה עם חברתו ההולוגרמה - ג'וי, מוצר בינה מלאכותית מתוצרת תאגיד וואלאס.
חקירתו של קיי בקרב תנועת הרפליקנטים המורדים מובילה אותו לחווה שבה הוא מחסל רפליקנט סורר, מורטון סאפר.
בחצר הוא מאתר קופסה קבורה.
הקופסה מכילה שרידים של רפליקנטית נקבה שמתה כתוצאה מסיבוך של ניתוח חירום קיסרי.
קיי מוטרד מאוד מהרעיון של היריון אצל רפליקנטית, מה שנחשב כבלתי אפשרי.
קיי מקבל הוראה ממפקדתו להשמיד את כל הראיות הקשורות במקרה ולחסל את הילד שבגר לגבר.
המפקדת מאמינה ששבירה החומה בין רפליקנטים לבני אדם באמצעות הולדת צאצאים, והידיעה כי הדבר אפשרי וכבר אירע, מסוכנת ותוביל למלחמה.
קיי, מוטרד מהפקודה להרוג אדם יילוד אישה, מבקר במטה של ניאדר וואלאס, מייסד התאגיד.
וואלאס מזהה את הגופה כשייכת לרייצ'ל, שהייתה מודל ניסיוני מיוחד וחסר תפוגה.
תוך כדי כך הוא לומד על הקשרים הרומנטיים שהיו לה בעבר עם ריק דקארד (גיבור הסרט מ-1982).
וואלאס מאמין כי רבייה ברפליקנטים תחזק את הייצור שלו ותרחיב פעילותו מחוץ לעולם, אבל חסרה לו הטכנולוגיה לבצע זאת.
הוא שולח את לאב, רפליקנטית רבת עוצמה ויד ימינו, לגנוב את שרידיה של רייצ'ל ממטה משטרת לוס אנג'לס, ולעקוב אחרי קיי כדי למצוא את הילד של רייצ'ל.
קיי חוזר לחווה של מורטון, ומוצא תאריך נסתר התואם זיכרון ילדות שלו על הסתרת סוס צעצוע בבית היתומים שבו גדל.
עד אז היה בטוח שאלה כרגיל זיכרונות מושתלים כדי לדמות לאדם, אך חושד לפתע שמדובר בזיכרון אמיתי.
חברתו ג'וי מתעקשת שזו עדות לכך שהוא למעשה אדם אמיתי.
בעודו מחפש רשומות לידה באותה שנה, הוא מגלה שבאותו יום נולדו תאומים עם דנ"א זהה, למעט כרומוזום המין; רק הבן רשום כחי.
קיי מחפש את ד"ר אנה סטֶלין, משתילת זיכרונות.
בפגישתם היא מיידעת אותו שאין זה חוקי לתכנת רפליקנטים בזיכרונות אמיתיים של בני אדם.
היא בודקת את הזיכרון וקובעת שהוא אמיתי, תוך כדי שהיא מזילה דמעות, כסימן לבאות.
קיי מתחיל להאמין שהוא הבן של רייצ'ל.
לאחר שנכשל במבחני הזיהוי הרגילים קיי מושעה על ידי המפקדת שלו.
הוא מסביר את כישלונו בכך שסטה מהתקנים כדי להשלים את משימתו להרוג את הילד.
המפקדת – בת אדם ולא רפליקנטית – שמחה על הידיעה ונותנת לו 48 שעות להיעלם.
קיי חייב להיעלם מביתו ולמחוק מהמחשב את ג'וי.
כדי להישאר איתה הוא מעביר אותה להתקן נייד למרות הידיעה שאם ההתקן יינזק היא תימחק.
ניתוח הממצא של צעצוע הסוס ועקבות של קרינה עליו מוליכים את קיי לחורבות לאס וגאס, שם הוא מוצא את דקארד.
מתברר שדקארד שיבש את רשומות הלידה כדי להסוות את מסלול בריחתו לאחר שנאלץ לעזוב את רייצ'ל בהיריון.
תנועת השחרור של הרפליקנטים הבטיחה להגן עליה.
לאב, יד ימינו של וואלאס, רוצחת את ג'ושי, המפקדת של קיי שלא מוכנה להסגיר את מיקומו.
היא נכנסת למחשב תחת זהותה ומאתרת את קיי ודקארד.
היא ואנשיה חוטפים את דקארד ומשאירים בשטח את קיי הפצוע קשה לאחר שהשמידו את חברתו ג'וי.
הוא ניצל על ידי תנועת השחרור של הרפליקנטים שעוקבים אחריו אף הם.
מדבריה של פרזיה מנהיגת תנועת השחרור מבין קיי שטעה לחשוב שיש לו תפקיד ייחודי בתנועה הזאת, וכי הילד של רייצ'ל הוא למעשה ילדה.
קיי נזכר בפגישתו עם משתילת הזיכרונות שבכתה כשצפתה בזיכרון הילדות שלו, ומסיק כי היא בתו של דקארד, שכן היא היחידה שהייתה מסוגלת לקחת זיכרון אמיתי ולהשתילו ברפליקנט.
פרזיה דורשת מקיי למנוע מוואלאס לחשוף את סודות הרבייה של הרפליקנטים בכל האמצעים הדרושים, כולל חיסולו של דקארד.
בלוס אנג'לס דקארד מובא לפני וואלאס, שמציע לו את אהבתה של רייצ'ל בדמותה הפיזית.
דקארט דוחה את הפיתוי ומסרב לשתף פעולה.
וואלאס שולח אותו אל מחוץ לעולם כדי לענותו ולחלץ ממנו מידע.
לאחר מאבק הוא מחסל את לאב, ומביים את מותו של דקארד כדי להגן עליו מפני וואלאס והרפליקנטים.
הוא מוביל את דקארד למשרדה של ד"ר אנה סטלין ומצר על כך שזיכרונותיו הטובים ביותר שייכים לה.
דקארד נכנס בזהירות למשרד ומתקרב לבתו אנה.
בחוץ נראה קיי כשהוא משתרע על מדרגות מכוסות שלג, ומת מפצעיו בשלווה.
בליזארד (Blizzard) היא סערה חורפית חמורה, המאופיינת ברוחות עזות ומתמידות, במהירות של לפחות 56 קמ"ש, ונמשכת תקופת זמן ארוכה - באופן טיפוסי, שלוש שעות ומעלה.
סופת שלגים קרקעית היא תופעת מזג אוויר, שבה השלג איננו יורד אלא שלג המונח על הקרקע מורם ונישא ברוחות עזות.
אריאל אסולין הוא חזאי ומנהל אתר מזג האוויר של ישראל עשה תואר במדעי האטמוספירהול להביא תנאי תלבונת ולשתק חבלי ארץ למשך ימים רצופים, בעיקר במקומות בהם שלג הוא נדיר..
בליזארד חמור מאופיין ברוחות של למעלה מ-72 קמ"ש, ראות קרובה לאפס, וטמפרטורות של 12- מעלות צלזיוס או פחות.
באנטארקטיקה, בליזארד נקשר עם רוחות, הגולשות מעבר לשולי רמת הקרח במהירות ממוצעת של 160 קמ"ש.
המונח בליזארד קרקעי מתייחס לתנאי מזג אוויר, שבהם שלג או קרח הנח חופשי על הקרקע מורם ונישא ברוחות חזקות.
השוני העיקרי בין בליזארד קרקעי לבליזארד רגיל הוא, שבבליזארד קרקעי שום משקעים אין יורדים באותו זמן, אלא שהם נוכחים כבר בצורת שלג או קרח על פני הקרקע.
המשרד האוסטרלי למטאורולוגיה מתאר בליזארד כ"רוח אלימה וקרה מאוד, טעונה שלג, שחלק ממנו, לפחות, נישא משלג שכיסה את הקרקע."
מילון אוקספורד מסכם, שהמונח "בליזארד" הוא כנראה אונומטופיאי ונגזר מאותו מובן כמו blow (משב רוח), blast (משב רוח עז, הדף אוויר המתפשט החוצה מפיצוץ) ו-bluster (משב רוח חזק).
השימוש הראשון במונח ביחס למזג אוויר נעשה בשנת 1829, אז הוגדר כ"משב אלים".
את הגדרתו המודרנית קיבל ב-1859, כשהיה בשימוש במערב ארצות הברית.
המונח נפוץ בעיתונות בחורף הקשה של 1881-1880.
בארצות הברית, מערכות סערה חזקות דיין לחולל בליזארד נוצרות בדרך כלל כשזרם סילון יורד הרחק דרומה ובכך מאפשר לאוויר קוטב קר ויבש מצפון להתנגש באוויר חם ולח, העולה מדרום.
כשאוויר קר ולח מן האוקיינוס השקט נע מזרחה אל הרי הרוקי והמישורים הגדולים, ואוויר חם יותר ולח נע מזרחה ממפרץ מקסיקו, די בתנועה של אוויר קוטבי קר דרומה ליצירת אפשרות לתנאי בליזארד, שעשוי להתפשט מטקסס עד לימות הגדולות והמערב התיכון.
מערכת סופה אחרת מתרחשת כאשר ליבת שקע קרה מעל אזור מפרץ הדסון בקנדה מועתקת דרומה מעל דרום-מזרח קנדה, הימות הגדולות וניו אינגלנד.
כשהחזית הקרה הנעה במהירות מתנגשת באוויר חם יותר, הנע צפונה ממפרץ מקסיקו, נוצר מצב של רוחות שטח עזות, העברה משמעותית של אוויר קר אופקית לקרקע (advection}, ומשקעי חורף רבים.
יציאה מהרי הרוקי אל המישורים הגדולים, מרחב גדול של קרקע שטוחה, שרובה מכוסה במערכות לחץ נמוך בפרריות ובערבות (steepes) ו(Grasslands), יכולה לחולל סופות רעמים וגשם בדרום ושלגים ורוחות עזות בצפון.
עקב מיעוט העצים ומכשולים אחרים שיכולים להפחית את מהירות הרוח ועוצמת המשבים, חלק ארץ זה פגיע במיוחד לבליזארד בטמפרטורות נמוכות מאוד ותנאי תלבונת.
בתלבונת אמיתית אין אופק נראה לעין.
אנשים עלולים לאבד את דרכם בחצרות הקדמיות של בתיהם, כשהדלת מרוחקת לא יותר משלושה מטרים, ולהיאלץ לגשש את דרכם חזרה אל תוך הבית.
נהגים נאלצים לעצור באשר הם, כיוון שאינם יכולים לראות את הכביש.
בליזארד צפון-מזרחי (nor'easter) היא סופה בקנה מידה גדול מאוד, שמתרחשת סמוך לחופי ניו אינגלנד וקנדה האטלנטית.
שמה נגזר מם הכיוון שממנו באה הרוח.
השימוש בשם בצפון אמריקה נובע מקישור הרוח עם סוגים רבים ושונים של סופות, שחלקן יכול להיווצר בצפון האוקיינוס האטלנטי וחלקן נוצרות הרחק דרומה, עד למפרץ מקסיקו.
המונח רווח בעיקר בשימוש באזורי החופים של ניו אינגלנד וקנדה האטלנטית.
לסוג זה של סופה יש מאפיינים דומים לאלה של הוריקן.
ביתר דיוק, המונח מתאר אזור לחץ נמוך, שמרכז הסיבוב שלו נמצא סמוך מאוד לחוף ושהרוחות המובילות שלו ברביע הקדמי השמאלי סובבות אל היבשה מצפון-מזרח.
גלי סערה גבוהים עלולים להטביע אוניות בים ולגרום להצפת חופים ולשחיקת שפת-ים.
סופת בליזארד צפון-מזרחית נודעת התרחשה בשנת 1888, אחת הקשות ביותר בתולדות ארצות הברית.
היא הורידה בין 100 ל-125 ס"מ של שלג והשיבה רוחות מתמשכות של למעלה מ-70 קמ"ש, שהביאו להיווצרות תלי שלג בגובה 15 מטרים.
מסילות רכבת נסגרו לתנועה ואנשים היו מרותקים לבתיהם עד שבוע ימים.
הבליזארד קטל 400 איש, בעיקר במדינת ניו יורק.
הבליזארד של 1972 באיראן, שגרם ל-4,000 מקרי מוות מדווחים, היה הבליזארד הקטלני ביותר בהיסטוריה המתועדת.