tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות שהוא משרת גם את אדנה ואוסמנייה, תפקידו העיקרי הוא חיזוק הקישוריות האווירית של מרסין והאזור הסובב אותה.
הבעלות על נמל התעופה היא של רשות שדות התעופה הממלכתית (DHMİ), וההפעלה מתבצעת על ידי חברת, חברת ניהול נמל התעופה פבורי צ'וקורובה בע"מ.
נמל התעופה הבינלאומי של סלאלה הוא שדה תעופה בסלאלה שבעומאן, והשני בגודלו במדינה.
השדה משמש בעיקר לטיסות להודו, קרן אפריקה וערב הסעודית, אך גם למדינות רבות באירופה ואסיה.
הוא משמש גם כתחנת מעבר בטיסות בין יבשתיות מאירופה לאסיה ולהפך.
השדה ממוקם כ-5.5 קילומטר ממרכז העיר.
ב-1935 הקים חיל האוויר המלכותי הבריטי שדה תעופה באזור שישמש לפעולות לתמיכה בסולטאן עומאן.
השדה שימש בין היתר במהלך מלחמת ג'בל אח'דר בשנים 1954–1957 ומלחמת דופר ב-1962–1976. הבריטים הפסיקו את השימוש בשדה ב-1977.
שימוש אזרחי בשדה החל באותה התקופה.
ב-2003 הפך השדה לשדה תעופה בינלאומי והחלו לפעול בו טיסות לדובאי.
ב-2011 החל תכנון לנמל תעופה חדש במקום, שבנייתו הסתיימה ב-2015.
נמל התעופה הבינלאומי של אזור מורסיה (בספרדית: Aeropuerto Internacional Región de Murcia), הנקרא באופן לא רשמי מורסיה-קורברה, הוא נמל תעופה בינלאומי בדרום-מזרח ספרד.
הנמל נפתח בינואר 2019 והחליף את נמל התעופה מורסיה-סן חאבייר.
הוא ממוקם בין הכפרים קורברה, לוס מרטינז דל פוארטו ווויאדוליסס במחוז מורסיה.
התיירות לאזור מורסיה גדלה במידה ניכרת במשך כמה עשורים, והפכה לחלופה זולה יותר לאזורי נופש מבוססים כגון קוסטה דל סול.
הרחבת נמל התעופה המשרת את האזור, נמל התעופה מורסיה-סן חאבייר, הייתה לא-מעשית בשל תפקידו העיקרי כנמל תעופה צבאי ובית הספר להכשרת קצינים של חיל האוויר הספרדי.
עבודות הבנייה החלו ביולי 2008, ופתיחת שדה התעופה תוכננה ל-2010. ב-2009 הבנייה נעצרה בעקבות בעיות תקציביות של חברת הבנייה.
מאחר שהבנקים לא היו מוכנים להלוות כספים לחברת הבנייה, הממשלה האזורית התערבה והבטיחה אשראי של כ-200 מיליון יורו.
בניית נמל התעופה הושלמה ב-2012, אך הנמל נפתח רק ב-2019 בעקבות אי-הסכמות על חוזה ההפעלה של הנמל.
נמל התעופה נחנך רשמית ב-15 בינואר 2019 על ידי מלך ספרד כנמל התעופה הבינלאומי של אזור מורסיה – חואן דה לה סיירבה, על שם חלוץ האווירונאוטיקה הספרדי שהמציא את האוטוג'ירו.
הטיסה הראשונה שנחתה בנמל הייתה טיסת FR1824 של ריינאייר מנמל התעופה מזרח המידלנדס.
בנמל התעופה קיים טרמינל יחיד ומסלול טיסה בודד באורך 3,000 מטרים ורוחב 45 מטרים.
קיבולת התנועה הנוכחית של הנמל היא 3 מיליון נוסעים ו-23,000 תנועות בשנה, עם אפשרויות הרחבה ל-5 מיליון נוסעים.
חברות התעופה הבאות מפעילות טיסות בנמל:
+חברת התעופהיעדיםאייר ערביהקזבלנקה, אוג'דהבינטר קנריאסגראן קנריהאיזיג'טלונדון-גטוויק
טיסות עונתיות: בריסטול, לונדון-לוטון, מנצ'סטרנורוויג'ן אייר שאטלטיסות עונתיות: ברגן, אוסלוריינאיירברמינגהאם, לונדון-סטנסטד, מנצ'סטר, מרקש (החל מ-3 באפריל 2024)
טיסות עונתיות: בורנמות', דבלין, מזרח המידלנדס, גלאזגו-פרסטוויק, לונדון-לוטוןטרוול סרוויסברנו, פראגTUI fly בלגיהטיסות עונתיות: אנטוורפן, אוסטנדה/ברוז'וולוטאהברצלונה, מדריד
טיסות עונתיות: אסטוריאס, מנורקה, סנטנדר
נמל התעופה ממוקם כ-25 קילומטרים מהעיר מורסיה וכ-35 קילומטרים מקרטחנה.
לנמל גישה ישירה לכביש המהיר A-30 שעובר בין שתי הערים.
ישנם מספר קווי אוטובוס ציבוריים המקשרים את שדה התעופה לאזורים הסובבים אותו.
בשנת 2009, פורסמו תוכניות לחבר את רשת הרכבות המהירות של AVE לנמל התעופה באמצעות קו בין מורסיה לקרטחנה.
נמל התעופה ואוגר (בפרואזית: Vága Floghavn; בדנית: Vágar Lufthavn) הוא נמל התעופה היחיד באיי פארו ושוכן בעמק בדרומו של האי ואוגר.
השדה משמש כנמל הבית של חברת התעופה המקומית אטלנטיק איירווייז.
השדה נבנה על ידי הצבא הבריטי כמתקן צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה, ולקראת תחילת התנועה האווירית אל איי פארו ומהם בשנות ה־60 המוקדמות, שופץ מסלול ההמראה באורך של 1,250 מטר וברוחב של 30 מטר.
ב־1 ביולי 1963 החל השדה לפעול כשדה תעופה אזרחי, ומאז שנת 2002 ניתן להגיע ממנו בנסיעה אל בירת האיים בטורסהאבן דרך מנהרה שנחפרה מתחת למצר הים שבין ואוגר לאי סטריימוי.
ב־1 במאי 2007 הועבר ניהולו של השדה מידיה של רשות התעופה האזרחית הדנית לידיה של ממשלת איי פארו.
חברה יעדים אטלנטיק איירווייז קופנהגן, בילונד, ברגן עונתי: אולבורג, ברצלונה, שאמברי, חאניה, אדינבורו, נמל התעופה גראן קנריה, ליסבון, נמל התעופה של פלמה דה מיורקה, פריז-שארל דה גול (מתחיל ב-1 ביולי 2019), רייקיאוויק אטלנטיק איירווייז - שירות המסוקיםדימון, פרובה, הטארביק, קלאקסוויק, קירקיה, קולטור, מיקינס, סקובוי, סוינוי, טורסהאבן סקנדינביאן איירליינס קופנהגן
חברת אטלנטיק איירווייז מפעילה טיסות למספר יעדים בסקנדינביה, איסלנד, גרינלנד ובאיים הבריטיים, וכן שירותי מסוק ליעדים שונים ברחבי האיים.
בנוסף מפעילה חברת פליגפיילג איסלנדס (Flugfélag Íslands) האיסלנדית קו סדיר לשדה התעופה רייקיאוויק.
קו אוטובוס מחבר בין טורסהאבן הבירה לשדה כעשר פעמים ביום, וכן פועל שירות הסעות (שאטל) לאורך הקו.
בשדה שלושה מגרשי חנייה - האחד לטווח קצר, השני לטווח ארוך והשלישי לעובדי השדה.
נמל התעופה המבורג פולסביטל הוא נמל תעופה בינלאומי בהמבורג שבגרמניה.
במקור, כשנבנה הנמל, הוא כיסה שטח של 440,000 מ"ר אך מאז הורחב וכיום מכסה שטח של 5.7 קמ"ר.
בנמל מבני טרמינל וביניהם ניצב "בניין הפלזה", הכולל בתוכו את הבידוק הביטחוני המרכזי, חנויות, מסעדות, אולמות אחרים ומתקני שירות.
בכל הטרמינלים קומה 1 מיועדת לנוסעים היוצאים וקומה 0 משמשת את הנכנסים.
הוא ממוקם במקום החמישי בהיקף התנועה העוברת בו מבין 16 שדות התעופה המסחריים בגרמניה.
נמל התעופה בהמבורג נפתח בינואר 1911, והוא שדה התעופה הוותיק ביותר בגרמניה הנמצא עדיין בפעולה.
בשנת 1970 התקיימו דיונים על העברת שדה התעופה של המבורג צפונה לאתר ליד קלטנקירכן (Kaltenkirchen), אך תוכנית זו נזנחה.
ב-4 בנובמבר 2023 נסגר נמל התעופה עקב תקרית של החזקת בני ערובה של שני ילדים ברכבו.
חברות תעופה שהנמל משמש כבסיס עבורם
ישנם מספר חברות שנמל התעופה בהמבורג משמש להם כבסיס פעולה מרכזי או משני והן: קונדור איירליינס, לופטהנזה, לופטהנזה סיטי ליין ו-TUI איירליינס.
רשת התחבורה הציבורית של המבורג (HVV), מפעילה קו אס באן (רכבת פרוורים) המחבר את שדה התעופה ישירות אל מרכז העיר.
נמל התעופה מקושר לכמה קווי אוטובוס באזורים הסמוכים, כמו גם שירותי נסיעות קבוע אל ערים בצפון גרמניה, דוגמת קיל, נוימינסטר וליבק.
ישנו שרות מוניות קבוע בנמל.
נמל התעופה הנסיכה יוליאנה (Princess Juliana International Airport) הידוע גם בשם נמל התעופה הבינלאומי סינט מארטן (Sint Maarten International Airport) משרת את החלק ההולנדי של האי סן מרטן.
הנמל קרוי על שמה של הנסיכה ההולנדית יוליאנה (לימים יוליאנה, מלכת הולנד) שביקרה באי ועברה דרך הנמל בשנת 1944.
שדה התעופה הוקם על רצועת יבשה צרה בין לגונת מפרץ סימסון לבין הים הקריבי, ונפתח בשנת 1942 כמנחת צבאי.
בשנת 1943 החל לשמש גם לצורכי תעופה אזרחית.
בשנת 1964 בוצע בו שיפוץ נרחב, וחלק ממתקניו הועבר לבניין חדש אשר הורחב ושופץ שוב בשנים 1985 ו-2001.
נמל התעופה משמש כבסיס למספר חברות תעופה מקומיות באיים הצמודים ולמרות אורכו הקצר של המסלול והגישה הבעייתית אליו, נוחתים בנמל גם מטוסים רחבי גוף כגון מטוס האיירבוס A340. ב-2016 הוסבו טיסות חברת KLM ההולנדית ממטוס הבואינג 747 לאיירבוס A330 ובכך הופסקו טיסות ה-747 לשדה התעופה.
נמל התעופה יוליאנה הוא אחד ממוקדי המשיכה הבולטים לחובבי תעופה ולצלמי מטוסים מרחבי תבל, וזאת מכיוון שקצה מסלול הנחיתה מתחיל סמוך מאוד לחוף הים ומאפשר קרבה יוצאת דופן למטוסים בהתקרבם לנחיתה, וזוויות תצפית ייחודיות המשלבות את מראות התיירים על חוף הים הקריבי עם מטוסי נוסעים רחבי גוף המנמיכים טוס.
ב-13 ביולי 2017, נהרגה תיירת מניו זילנד שצפתה בהמראה של בואינג 737. המוות נגרם עקב ההדף הרב מעוצמת המנועים בהמראה, היא נהדפה לקרקע ונחבלה בראשה, פציעה אשר הביאה למותה.
בספטמבר 2017 רשויות התעופה הכריזו כי נמל התעופה נהרס ויצא מכלל שימוש בשל סערת הוריקן אירמה.
הנמל נפתח מחדש ב-10 באוקטובר 2017.
נמל התעופה ואצלב האוול (בצ'כית: Letiště Václava Havla Praha; נקרא בעבר נמל התעופה רוּזִינְיֵה) הוא נמל התעופה הראשי בעיר פראג.
נמל התעופה ממוקם באזור פראג-6. בשנת 2007 הוכרז כנמל התעופה הטוב ביותר במרכז ומזרח אירופה.
נמל התעופה ואצלב האוול משמש כנמל הבית של חברת התעופה צ'ק איירליינס.
צ'כיה נחשבת לחלוצה בתחום התעופה האזרחית באירופה עוד משנת 1919. הצורך בבניית שדה תעופה נוסף בפראג החל באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עקב העומס הרב ששרר בנמל התעופה הישן "קְבֶּלה" והצורך להפריד לחלוטין את התעופה האזרחית מזו הצבאית.
נמל התעופה רוזינה נפתח ב-5 באפריל 1937, ונשא את שמו של פרבר העיר פראג בו הוקם.
באותה שנה זכה רוזינה בתערוכה הבינלאומית בפריז במדליית זהב עקב תכנונו האדריכלי היעיל, מעשה ידי האדריכל א.
ב-5 באוקטובר 2012 לרגל יום הולדתו ה-76 של נשיא צ'כיה הראשון לאחר נפילת הקומוניזם ואצלב האוול שונה שמו של נמל התעופה מנמל התעופה רוזינה-פראג לנמל התעופה פראג-ואצלב האוול.
בשטח נמל התעופה ממוקמים משרדים של רשות התעופה האזרחית הצ'כית.
עד להקמת המכון לחקירת תאונות אוויריות כאישות נפרדת, חקירות תאונות אוויריות בצ'כיה בוצעו ממשרדים אלו.
טרמינל 1: משמש ליעדים שאינם כלולים באמנת שנגן.
טרמינל 2: נפתח ב-2003, משמש ליעדים בתוככי אמנת שנגן בלבד.
טרמינל 3: נפתח ב-1997, משמש לטיסות שכר ופרטיות.
טרמינל 4: הטרמינל הוותיק ביותר.
נפתח ב-1937. משמש בלעדית לאח"מים ואורחי הממשל.
חברת צ'ק איירליינס מפעילה קו טיסה יומי בין השדה לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת סמארט וינגס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת Travel Service Airlines מפעילה בין 3–4 טיסות עונתיות בקיץ בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
חברת אל על מפעילה טיסה יומית בין נמל התעופה בן-גוריון והנמל.
חברת ריינאייר הפעילה בעבר שתי טיסות שבועיות בחורף בין הנמל לאילת-עובדה, ומפעילה כיום שתי טיסות שבועיות בחורף בין הנמל לנמל התעופה רמון.
נמל התעופה הלסינקי-ונטה (בפינית: Helsinki Vantaan lentoasema), הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול בפינלנד המשמש את מטרופולין הלסינקי.
נמל התעופה ממוקם סמוך לעיירה ונטה (Vantaa) כ-17 ק"מ צפונית למרכז העיר הלסינקי.
נמל התעופה מדורג במקום הרביעי בגודלו במדינות הנורדיות.
בסקר שערך ארגון IATA בשנת 1999, נבחר השדה לנמל התעופה הטוב ביותר בעולם.
כמו כן דורג השדה בשנת 2005 לנמל התעופה המדויק ביותר באירופה ע"פ איגוד חברות התעופה האירופיות (Association of European Airlines).
נמל התעופה משמש כבסיס לחברות התעופה פינאייר, Blue1, פינקום איירליינס, ואייר פינלנד.
נמל התעופה ויניצה גברישיבקה (באוקראינית: Аеропорт Вiнниця Гавришiвка) הוא נמל תעופה בינלאומי המרוחק כ-7 ק"מ מהעיר ויניצה וכ-1 ק"מ מהכפר גברישובקה שבאוקראינה.
את הנמל משרת מסלול יחיד, שאורכו כ-2.5 קילומטרים.
הנמל כשיר לפעילות בכל ימות השנה ובכל תנאי מזג אוויר.
הנמל נבנה בשנת 1983. עד שנת 1999 שימש טיסות סדירות למגוון יעדים, אך באותה שנה פעילות הנמל הופסקה והוא נסגר.
לקראת שנת 2008 החל שיקום הנמל, ומשנת 2009 הוא החל לשרת טיסות עונתיות אשר מטיסות את חסידי ברסלב לוויניצה ומשם הם מגיעים לקבר רבי נחמן באומן.
ב-25 באוקטובר 2013 חברת יאנאייר התחילה להפעיל טיסה סדירה למוסקבה שלוש פעמים בשבוע, אך המסלול בוטל בחודש ינואר.
טיסות לתל אביב הופעלו אף הן מספר פעמים במתכונת סדירה, אך בוטלו בסופו של דבר במהלך שנת 2014.
יוקריין אינטרנשיונל איירליינס הפעילה טיסה שבועית בין השדה לנמל התעופה בן-גוריון, אך אלה הופסקו בשנת 2021.
ב-6 במרץ 2022, כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה, הופצץ השדה והושמד על ידי טילי אוויר-קרקע מסוג Kh-101. בהתקפה נרצחו 10 בני אדם.
נמל התעופה ואליס היהיפו הוא נמל התעופה הגדול ביותר בוואליס ופוטונה.
נמל התעופה נמצא 5.6 קילומטרים צפונית למאטה אוטו.
יחידת דבורי הים של צי ארצות הברית החלה בבנייה של מסלול טיסה באורך של כ-1829 מטר, שנועד לשימוש בעלות הברית להפצצה אסטרטגית במהלך מלחמת העולם השנייה.
שדה התעופה היה שמיש החל מאוקטובר 1942.
בשנת 1967 הוארך מסלול הטיסה על מנת להתאימו למטוסי מטען של צבא צרפת במהלך ניסויים גרעיניים שנערכו בפולינזיה הצרפתית בשנים 1966 עד 1996.
בנובמבר 2015, חסמו תושבים מקומיים את הכניסה לשדה התעופה במחאה על כך שאין די מקומיים המועסקים בו.
גרף המציג את השינוי במספר הנוסעים לפי שנים:
נתונים סטטיסטיים על נמל התעופהשנהנוסעיםשינוי במספר
נמל התעופה הלאומי מינסק (בבלארוסית: Нацыянальны аэрапорт Мінск, ברוסית: Национальный аэропорт Минск) הוא נמל תעופה בינלאומי השוכן כ-42 ק"מ צפונית מזרחית למינסק בירת בלארוס.
נמל התעופה מהווה בסיס פעולה מרכזי לחברת הדגל הבלארוסית, בלאביה.
נמל התעופה שוכן בתוך מחוז מינסק אך מבחינה מנהלית הוא מובלעת השייכת לרובע קסטריצ'ניצקי של העיר מינסק.
בניינו החל ב-1977 ושנתיים לאחר מכן הושלם מסלול ההמראה.
ב-1982 נפתח נמל התעופה לפעילות: ב-1983 לטיסות פנים סדירות, ולטיסות בינלאומיות ב-1989.
כיום משמשים שערים 1 ו-2 מיועדים לטיסות פנימיות בבלארוס, לטיסות לרוסיה וליעדים במדינות יוצאות חבר המדינות.
שערים 3 (VIP), 5, 4 ו-6 הם שערי היציאה ליעדים הבינלאומיים.
ב-1990 עברו דרכו 2.2 מיליון נוסעים, נתון שהיווה שיא.
התפרקות ברית המועצות ב-1991 והמשבר הכלכלי שפקד את כלכלת בלארוס בשנים שלאחר מכן הובילה לירידה בכמות הנוסעים שהגיעה לשיא שלילי של 400,000 נוסעים בלבד בשנת 2000. שנת 2008 הייתה נקודת מפנה כאשר שוב עברו בנמל התעופה מיליון נוסעים.
נמל התעופה ורוצלב קופרניקוס (בפולנית: Port Lotniczy Wrocław im.
Mikołaja Kopernika, באנגלית: Copernicus Airport Wrocław) הוא נמל תעופה השוכן כ-10 ק"מ מדרום-מערב למרכז העיר ורוצלב שבפולין.
הנמל נקרא על שם האסטרונום ניקולאוס קופרניקוס אשר למד בעיר.
הנמל משמש כבסיס לחברות ריינאייר סאן, אנטר אייר, וויז אייר.
בנמל קיים טרמינל אחד ומסלול המראה ונחיתה יחיד.
כמו כן פעיל בנמל מסוף מטען.
חברת לוט מפעילה קו שבועי מוורוצלב לנמל התעופה בן-גוריון
נמל התעופה המרכזי "סולידריות" (בפולנית: ) הוא מגה פרויקט של ממשלת פולין לבניית נמל תעופה חדש מהיסוד שיהיה ממוקם כ-40 ק"מ מורשה ויחליף את נמל התעופה פרדריק שופן.
פתיחתו של נמל התעופה מתוכננת לשנת 2027. בתחילה יהיו לנמל התעופה שני מסלולי המראה ולאחר מכן ארבעה.
כמו כן לנמל התעופה תהיה קיבולת של 40 מיליון נוסעים בתחילה, עם אופציה לעד 100 מיליון.
בסמוך לנמל התעופה תיבנה תחנת רכבת כאשר נסיעה לורשאבה צנטראלנה תיארך כ-15 דקות ונסיעה לתחנת הרכבת לודז' פבריצ'נה תיארך כ-25 דקות.
דיונים בצורך להקמת נמל תעופה חדש שיחליף את נמל שופן עלו בתחילת שנות ה-2000. ב-12 במאי 2005, רשות התעופה של פולין חתמה על חוזה עם החברה הספרדית Ineco-Sener לחקירת היתכנות של הקמת נמל תעופה ראשי חדש.
מאז עלייתה לשלטון של מפלגת חוק וצדק, גברו הקריאות להקמתו של נמל תעופה חדש.
במסמך הממשלתי "אסטרטגיית פיתוח תשתית התחבורה לשנים 2010-2013" צוין הצורך בנמל תעופה ראשי חדש.
בנובמבר 2017 אושרה לראשונה תוכנית ממשלתית בנידון.
נמל התעופה יהיה ממוקם כ-40 ק"מ מערבית לורשה, בסמוך לכפר סטניסלאבוב המהווה חלק מגמינת באראנוב שבמחוז גרודז'יסק בפרובינציית מזוביה.
נמל התעופה וארנה (בבולגרית: Летище Варна, באנגלית: Varna Airport) הוא נמל התעופה השלישי בגודלו בבולגריה (אחרי נמל התעופה סופיה ונמל התעופה בורגס) וממוקם כ-10 קילומטרים ממרכז העיר וארנה שלחופי הים השחור.
נמל התעופה משרת את העיר וארנה, ואת אזור צפון מזרח בולגריה.
בנמל קיימים שלושה טרמינלים ומסלול המראה/נחיתה יחיד.
נמל התעופה ווסטוצ'ני או נמל התעופה ציולקובסקי הם השמות המקובלים לנמל התעופה הסמוך לקוסמודרום ווסטוצ'ני והעיר ציולקובסקי, שבנייתו אמורה להתחיל בשנת 2023. בנייתו תושלם לקראת הפעלת שדה התעופה בשנת 2029. בנייתו נקבעה במסגרת תוכנית פדרלית ייעודית לפיתוח נמלי חלל לשנים 2016–2025.
בשנת 2012 החלה חברת Lenaeroproekt לתכנן את מתחם נמל התעופה.
המתחם המודרני שנוצר לפעילות המעשית של קוסמודרום ווסטוצ'ני יאפשר הפעלה של כל כלי הטיס המקומיים והזרים ללא הגבלות, יענה על הצרכים של תחבורה אווירית לא רק לקוסמודרום המקומי החדש, אלא גם למפעלים שונים באזור ולהרחיב את האפשרויות של הובלת נוסעים.
מתוכנן שמספר העובדים בו יעמוד על כ-500 איש.
ממוקם במרחק של 10 ק"מ מאתר קוסמודרום ווסטוצ'ני.
נמל התעופה ישמש למסירת רכיבי רקטות וציוד חלל, הובלת צוות טכני וחברי ועדת המדינה להכנת שיגורים, תחזוקת פעולות המראה ונחיתה, מכלול אמצעים לחיפוש והצלה של קוסמונאוטים ויתבצע חיפוש אחר חלקי הפרדה של חלליות שייתכן ינחתו באזור.
נמל התעופה יוכל לקלוט טיסות של אנשי הקוסמודרום ותושבי היישובים הסמוכים.
בנוסף, נשקלת אפשרות להשיק תחבורה מסחרית בקווי אוויר מקומיים ובינלאומיים.
נמל התעופה יוכל לקלוט את כל סוגי המטוסים מייצור רוסי וזר.
בשלב הראשון יוקם מתחם עם מסלול מקוצר באורך של 3,300 מטר (בהמשך הוא יורחב ל-4,400 מטר).
מסלול כזה יאפשר לקלוט את מטוסי Il-76, איליושין Il-96-500T, אנטונוב An-124-100 (ומטוסים קלים יותר), שיעביר מטען לקוסמודרום ווסטוצ'ני לבניית מתקנים.
4 באוקטובר 2016 הותקן כל ציוד החשמל, הותקן תורן זרקור עם מוט ברק, תחנת שאיבה לכיבוי אש, חימום לרשת אספקת מים וביוב, כמו גם מערכות חימום, אוורור, מתקני טיהור שפכים.
נוספה תאורה חשמלית חיצונית בתחנת המשנה של נמל התעופה בקוסמודרום ווסטוצ'ני, שתספק חשמל למתקני מתחם נמל התעופה העתידי.
כ-50 תומכים בקו העברת מתח גבוה (של 110 קילו וולט) הותקנו מתחנת המשנה הראשית של הקוסמודרום אל תחנת המשנה של נמל התעופה.
תוכנן כי משנת 2017, משרד הבינוי של רוסיה יפעל כלקוח מטעם המדינה של נמל התעופה.
ב-15 בינואר 2021 דיווח תאגיד החלל הפדרלי רוסקוסמוס כי החל ליצור את סביבת מתחם נמל התעופה ווסטוצ'ני בקוסמודרום.
בדצמבר 2020 נחתם חוזה מקיף עם חברת הקבלן "קרוקוס".
ב-29 בספטמבר 2021, מנכ"ל רוסקוסמוס דמיטרי רוגוזין חשף כי החלו העבודות לקראת סלילת מסלולי הנחיתה וההמראה.
נמל התעופה הלאומי יואנינה הוא נמל תעופה הממוקם ארבעה קילומטרים ממרכז העיר יואנינה, יוון.
שמו המלא הוא נמל התעופה הלאומי יואנינה - המלך פירוס (Βασιλεύς Πύρρος).
נמל התעופה הלאומי יואנינה הוקם בשנת 1932. בניין הטרמינל המקורי בגודל 450 מ"ר נבנה בשנת 1953 ולאחר מכן הורחב להכפלת השטח בשנת 1953 וב-600 מ"ר נוספים בשנת 1993. נמל התעופה קיבל את השם "המלך פירוס" ב-2007. בניית מגדל הפיקוח ומסלול ההסעה החדשים הושלמו ב-2017.
ב-11 ביולי 2019 הושלם טרמינל נמל התעופה החדש והופעל.
הוא כולל אולם המראות והגעות חדש ופינת המתנה לנוסעים וכן מסעדה ואזור דיוטי פרי.
אורך המסלול הוא כ-2,400 מטרים ברוחב של כ-45 מטרים עם שלושה מסלולי הסעה ורחבת חניה בגודל 43 מ"ר.
נמל התעופה הלאומי ניאה אנכיאלוס או נמל התעופה של וולוס הוא נמל תעופה הממוקם ליד העיירה ניאה אנכיאלוס ביוון.
הוא משרת את היחידה האזורית של מגנסיה ומכונה גם נמל התעופה של מרכז יוון.
נמל התעופה נמצא בקו גובה של מעל גובה פני הים הממוצע.
יש לו מסלול טיסה אחד עם משטח אספלט.
הוא מיועד להשתדרג במהלך השנים הבאות על מנת להתאים לגדילה בטיסות ושדרוגו מתוכננים במסגרת של שישה שלבים.
כרגע יש לו טרמינל אחד.
נמל התעופה פותח על ידי שותפות ציבורית והחל לפעול בפברואר 1991. זהו נמל התעופה האזרחי היחיד המשרת את הערים וולוס, אלמירוס, לאמיה, לאריסה, פארסאלה, קלבקה, טריקלה וקרדיצה.
נמל התעופה ממוקם כ-24 ק"מ דרומית מערבית למרכז העיר וולוס, ביחידה האזורית מגנסיה מגנסיה, במחוז תסליה.
חברות התעופה הבאות מפעילות טיסות סדירות וצ'רטר לנמל התעופה הלאומי ניאה אנכיאלוס:
+חברות תעופהיעדיםאוסטריאן איירליינסעונתי: וינהקונדור איירליינסעונתי: מינכןיורווינגסעונתי: דיסלדורףסקיי אקספרס עונתי: הרקליון
יש אוטובוס המחבר בין נמל התעופה ותחנת האוטובוס של וולוס.
אוטובוסים ממתינים לאסוף מטיילים לאחר שמטוס נוחת.
נמל התעופה נגיש גם על ידי הכביש המהיר E75.
נמל התעופה ורונה-וילפרנקה (באיטלקית: Aeroporto di Verona-Villafranca) הידוע גם כנמל התעופה על שם ולריו קאטולו, הוא נמל תעופה בין-לאומי של ורונה, ומשמש גם לטיסות פנים באיטליה.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא VRN, ו-LIPX בארגון ICAO.
וילפרנקה, על-שם -באיטלקית Villafranca di Verona, שמה של עיר לא גדולה בה חיים כ-33 אלף תושבים, שנמל התעופה נמצא בקרבתה ונושא את שמה, כמציין מקום.
נמל התעופה נקרא גם ולריו קאטולו.
ולריו קאטולו הוא שמו האיטלקי (Gaio Valerio Catullo) של המשורר הרומאי גאיוס ולריוס קאטולוס, בן המאה הראשונה לפני הספירה.
קאטולוס נולד בוורונה, ובשיריו הקדיש תיאורים רבים לאזור וליופיו, במיוחד לאגם גארדה הקרוב.
לאור פועלו כיוון שנמל התעופה ממוקם בתחום הנפה של ורונה, הוחלט לקרוא לנמל התעופה על שמו של קאטולו.
נמל התעופה ורונה-וילפרנקה ממוקם בערך באמצע הדרך בין העיר וילפרנקה די ורונה לעיר ורונה.
הנמל נמצא דרומית לאוטוסטרדה A4, כביש הרוחב המרכזי של צפון איטליה.
שטח הנמל משיק ליציאה Sommacampagna מהאוטוסטרדה, ואינו רחוק גם מיציאה Verona Nord.
הנמל בנוי בשטח מישורי, כ-35 ק"מ צפונית לעמק נהר הפו.
מרחקו של נמל התעופה ממרכז ורונה מסתכם בכ-12 ק"מ.
הנמל משתייך לקבוצה של 3 נמלי תעופה "נמלי התעופה של אגם גארדה", באיטלקית-Garda Aeroporti.
לתנאי מזג אוויר יש חשיבות לגבי נמל תעופה.
מהירות הרוח השנתית הממוצעת באזור הנמל הנה כ-9 ק"מ לשעה.
מהירויות רוח שמעל ל-10 ק"מ לשעה נדירות למדי, ונמדדות בדרך כלל בחודשים מרץ ואפריל.
הקיץ בנמל חם, והחורפים קרים.
החודש החם ביותר הוא יולי, בו מידות החום הממוצעות מגיעות ביום ל-30 מעלות צלזיוס ובלילה-25 מעלות בממוצע.
החודש היותר קר הוא ינואר, בו ממוצע הטמפרטורות ביום 6 צלזיוס ובליל 1-.
ממוצע הגשם השנתי בנמל עומד על 658.65 מ"מ.
החודש הגשום הוא אוקטובר, עם ממוצע 75.5 מ"מ.
ימי השלג מועטים, וכמות השלג השנתית הממוצעת מסתכמת ב-51.8 מ"מ.
נמל התעופה נוסד כשדה תעופה צבאי, בימי מלחמת העולם השנייה.
בשנות השישים של המאה העשרים הופעלו הטיסות האזרחיות הראשונות.
בתחילה היו אלו טיסות סדירות לרומא וחזרה, ואחר כך גם ליעדים שונים בצפון אירופה.
מתקנים ושירותים שופרו במהלך שנות ה-70. בשנת 1978 הועבר הניהול לחברת Aeroporto Valerio Catullo di Verona Villafranca Spa.
בחברה שותפות הרשויות המקומיות באזור, ורונה, וילפרנקה, טרנטו, בולצנו, ברשיה ורשויות נוספות.
בשנות ה-90 שופרו דרכי הגישה לנמל התעופה, והתחבורה האזורית.
בשנת 2006 נחנך טרמינל שני, ומספר הנוסעים נמצא במגמת עליה מתמשכת.
לנמל התעופה ורונה-וילפרנקה יש שני מסופים נפרדים.
טרמינל אחד לנוסעים נכנסים, והמסוף האחר לנוסעים יוצאים.
מסופי ההמראות והנחיתות קרובים זה לזה.
הטרמינלים פתוחים לקהל הנוסעים החל מ-06:00 בבוקר.
באוגוסט 2023 עברו דרך הנמל 469,352 נוסעים, בכל שנת 2023 עברו בנמל ורונה כ-3.44 מיליון נוסעים, נתון המתקרב למספר הנוסעים בשנת השיא שהייתה ב-2019, בה עברו את הנמל 3.63 מיליוני נוסעים, לפני שהחל משבר מגפת הקורונה, ומספר הנוסעים צנח.
נמל התעופה של ורונה מציע לנוסעים את כל השירותים המקובלים בנמלי תעופה בינלאומיים, לרבות בנקים וכספומטים, חניה מוסדרת, שירותים שונים לנכים ומוגבלים, דואר, WIFI, חנויות, מסעדות, שירותים לאמהות ותינוקות, ושירותים נוספים המקובלים בנמלי תעופה בינלאומיים בעולם.
אלה יעדי הטיסה אל ומנמל התעופה ורונה-וילפרנקה:
התאונה החמורה ביותר שאירעה בנמל התעופה ורונה-וילפרנקה, התרחשה בתאריך 13 בדצמבר 1995, בשעה 19:55. מטוס מתוצרת אנטונוב (Antonov An-24v), בשירות החברה הרומנית באנאט אייר (Banat Air) המריא בדרכו לטימישוארה ברומניה.
הטייס איבד שליטה במטוס זמן קצר לאחר ההמראה, והמטוס התרסק לקרקע, במרחק של כ-1.5 ק"מ מנמל התעופה.
כל ארבעים ותשעת הנוסעים ואנשי הצוות שהיו במטוס נהרגו בתאונה.
ועדה קבעה שהסיבה לתאונה הייתה אובדן שליטה במטוס, עקב אי ביצוע נוהל לסילוק קרח מנקודות רגישות בגוף המטוס.
בתאריך 3 בינואר 2018, מטוס של בריטיש איירווייז (British Airways) מסוג איירבוס Airbus A319, הגיע מנמל גטוויק (Gatwick) בלונדון.
בעת הגישה לנחיתה, המטוס נתקל במערבולות אוויר חמורות, ונחת נחיתה קשה.
בתקרית זו נפצעו שלושה אנשים, אחד מהם מצוות דיילי המטוס.
ב-1 בספטמבר 2009, מטוס איירבוס 200-A320 של בלקן אייר (BH Balkan Holidays Air) בשירות אייר ולי (Air Vallee) המריא מוורונה לכיוון רומא.
בעת שהמטוס ניתק מהקרקע, זנב המטוס נחבט במסלול.
המטוס חזר מיידית לנחיתה בוורונה.
בתקרית זו רק המטוס נפגע, ולא היו נפגעים בקרב הנוסעים או אנשי הצוות.
מספר אפשרויות של הגעה אל הנמל וממנו:
אוטובוס: אוטובוס מספר 199 מגיע מוורונה העיר אל הנמל ומסיע ממנו לוורונה, לתחנת השער החדש-פורטה נובה (Verona Porta Nuova railway station).
השירות פועל במרווחים של 20 דקות.
רכבת: לנמל התעופה ורונה-וילפרנקה אין תחנת רכבת משלה, אך בתחנת פורטה נובה אליו וממנו נוסע קו אוטובוס 199, יש גם קווי רכבת של חברת טרנאיטליה, לנקודות רבות בצפון איטליה וגם לחלקים אחרים במדינה.
זמן הנסיעה באוטובוס מנמל התעופה לתחנת הרכבת הוא כ-15 דקות.
ניתן לרכוש מראש כרטיס משולב ומוזל של אוטובוס ורכבת.
בנמל התעופה פועלות חברות של השכרת רכב וקיימת גם תחנת מוניות.
נמל התעופה ולנסיה (בספרדית: Aeropuerto de Valencia) הידוע גם בשמות נמל התעופה הבין-לאומי ולנסיה, או נמל התעופה ולנסיה-מניזש (Manises-בתעתיק מספרדית מניסש ובתעתיק מוולנסיאנית מניזש), הוא נמל התעופה במרכז חוף הים התיכון, במזרחה של ספרד.
הנמל הוא השני במספר הנוסעים העוברים בו בקהילה האוטונומית ולנסיה, אחרי נמל התעופה נמל התעופה אליקנטה-אלש מיגל ארננדס והעשירי במספר הנוסעים בספרד כולה.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא VLC, והוא מסומן LEVC בארגון ICAO.
החברה המפעילה את הנמל היא Aena, המפעילה נמלי תעופה רבים בספרד.
נמל התעופה נקרא על-שם ולנסיה, העיר הראשית באזור שאותה הוא משרת.
שורשי השם ולנסיה (Valencia) מגיעים כפי הנראה מהקולוניה הרומאית ולנטיה (Valentia) שייסדו הרומאים במקום, במאה ה-2 לפני הספירה, והיא הבסיס לעיר ולנסיה המודרנית, למרות מלחמות והרס רבים מאז ימי רומא העתיקה.
ייתכן שהשם נובע מ-Vale, שמשמעה בספרדית "בסדר".
חלופה שרבים תומכים בה, היא שמקור השם מלשון ואלור-"Valor" באנגלית, עוז רוח, חיל, אומץ.
הנמל נקרא גם על שם העיר הקרובה אליו מניזש, כמציין מיקום.
הנמל ממוקם בסמיכות מיידית לעיר הקטנה מניזש, במזרחה של ספרד, בחלק המרכזי של חוף הים התיכון.
הנמל מהווה חלק מהקהילה האוטונומית ולנסיה, וגם ממחוז ולנסיה.
נמל התעופה מרוחק כ־12 ק"מ מערבית מלב העיר ולנסיה בירת המחוז, ובקו אווירי כ-14 ק"מ מהים הבלארי, המהווה חלק מהים התיכון.
המרחק למדריד בירת ספרד מסתכם בכ - 356-396 ק"מ, תלוי בדרך שבה בוחרים.
המרחק לערים ראשיות אחרות על חוף הים התיכון: לברצלונה כ־370 ק"מ, למאלגה למעלה מ־600 ק"מ ועד לצוק גיברלטר 700-750 ק"מ, בהתאם למסלול הנסיעה.
למשטר הרוחות יש חשיבות רבה בתפעול של כל נמל תעופה.
הממוצע השנתי של מהירות הרוח בנמל התעופה ולנסיה מגיע ל־13.3 ק"מ לשעה.
הרוחות חזקות יותר בחודשי החורף, ובינואר מהירות הרוח הגבוהה ביותר בשנה, 15.3 קילומטרים לשעה.
ככלל, האקלים בנמל התעופה הוא ים תיכוני.
תקופות הקיץ חמות ולחות והחורפים קרים, אך לא קיצוניים.
בקיץ השמים בהירים לרוב, ובחודשי החורף השמים מעוננים חלקית, עד מעוננים.
החודשים החמים בשנה הם יולי ואוגוסט, במהלכם הטמפרטורה הממוצעת מגיעה ל־30 מעלות צלזיוס בממוצע במהלך היום, ובלילות הממוצע עומד על 21 מעלות.
החודשים הקרים ביותר הם דצמבר וינואר, עם 16 מעלות ממוצעות בימים, ו-8 מעלות בלילות.
ממוצע הגשם הרב שנתי עומד על 279.1 מ"מ.
בדרך כלל אזור הנמל אינו מושלג, ולא נמצאה סטטיסטיקה אודות שלג באזור.
ברבע הראשון של המאה ה-20, לפני בניית נמל התעופה של ולנסיה, נעשה שימוש בים להמראות ולנחיתות במטוסים ימיים, שהשתמשו במתקני נחיתה דמויי סירה, במקום מערכות של גלגלים.
בתחילה הייתה כוונה למקם את הנמל באלבופרה די ולנסיה, לגונה של מים מתוקים דרומית לעיר, בקרבת הים התיכון, ותוכנן שהמקום ישמש הן מטוסי ימיים והן מטוסים הנוחתים על מסלול רגיל.
לבסוף, הועדף מיקום הנמל הנוכחי, המרוחק קצת יותר, בקרבת היישוב מניזש.
הנמל נחנך ב-1933, אך הטיסה הראשונה לפי לוח זמני טיסות בקו טיסות מסודר למדריד, המריאה רק ב-1934. בשנת 1948 נחנך מסלול קשיח, שהתבסס על לבני אבן גיר, ונחנכה גם חניית כלי רכב ראשונה.
ב-1953 נסלל מסלול לנסיעת מטוסים לנקודות הרצה להמראה (taxiway).
טרמינל חדש ידידותי לסביבה, העושה שימוש באנרגיה סולרית, נחנך ב-1983. התפתחות נוספת חלה ב-2007, עם פתיחת טרמינל מערבי, מחובר לזה שהיה קיים, שנועד לטיסות אזוריות.
באותה השנה הוארך מסלול הטיסה, וגם המסלול להסעת המטוסים.
טרמינל מחובר מזרחי הופעל ב־2012, ובו עשרים נקודות צ'ק אין נוספות, והופעלו גם אולם מסועי מזוודות חדש וחניון נוסף.
מסלולים: בנמל התעופה מסלול יחיד להמראות ולנחיתות, מסלול 12/30. אורך המסלול 2,700 מטרים ורוחבו 45 מטרים, בכיוונים מגנטיים 114/294°.
בנוסף, קיים מסלול להסעת המטוסים אל וממסלול הטיסה.
טרמינלים 1 ו-2: הם טרמינלים מחוברים, באותו המבנה.
הטרמינלים מחולקים לפי יעדי הטיסה, לפי מדינות האיחוד האירופי (אמנת שנגן), ויעדים שמחוץ לאיחוד האירופי.
טרמינל לטיסות פנימיות: הטרמינל מחובר פיזית לטרמינלים 1 ו-2, אך נועד בלבדית לטיסות פנים.
נוסעים וטיסות: מספר הנוסעים שעברו את נמל התעופה בשנת 2024 עמד על 10,811,672, נתון המהווה גידול בשיעור של 8.7 אחוז בהשוואה לשנת 2023. מספר תנועות המטוסים ב-2024 היה 87,497, 6.4% יותר מאשר בשנת 2023. בעקבות נתוני ומגמת הגידול, בכוונת הממשל המקומי להרחיב עוד את הטרמינלים הקיימים בנמל.
מטענים: ב-2023 הוטסו אל ומהנמל סחורות במשקל 12,893 טון.
נתון זה מייצג עליה משנים קודמות, אך עדיין אינו משתווה להיקף המטענים ששונעו באמצעות הנמל בשנת 2019, לפני פרוץ מגפת הקורונה.
נמל התעופה ולנסיה מציע את השירותים הניתנים בנמלי תעופה בין-לאומיים מודרניים אחרים.
בין השירותים המוצעים: נגישות ושירות לנכים ומוגבלי תנועה, אריזת כבודה בניילון, WIFI חינמי, חניה בתשלום ושירותי הסעות ציבוריים, טלפונים ציבוריים, הטענת טלפונים ניידים, נקודת החזר מכס, אבדות ומציאות, שיטור, המרת מטבע, מתקנים לאימהות ולתינוקות, עזרה ראשונה, בנקאות ושירותים מקובלים נוספים.
טבלה של 25 חברות התעופה הפעילות בנמל התעופה ולנסיה, הטסות למדינת יעד אחת, ופירוט נמלי היעד אליהן הן טסות.
המידע נכון לראשית שנת 2025:
חברהחברת תעופהמדינת/ות יעדנמל/י היעד1אייר אירופה-Air Europaנמל התעופה מדריד-בראחס MAD
נמל התעופה פלמה דה מיורקה PMI2אייר פראנס-Air Franceנמל התעופה שארל דה גול CDG3אייר הוריזונטנמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג BER4אייר נוסטרום-Nostrumנמל התעופה אסטוריאס OVD
נמל התעופה ברצלונה-אל פראט BCN
נמל התעופה גראן קנריה LPA
נמל התעופה של איביזה IBZ
נמל התעופה פלמה דה מיורקה PMI
נמל התעופה של סביליה SVQ
נמל התעופה ויגו VGO5אייר סרביה-Air Serbiaנמל התעופה הבינלאומי ניקולה טסלה BEG6אוסטריאן-Austrianנמל התעופה הבין-לאומי וינה-שווכאט VIE7בריטיש איירווייזנמל התעופה לונדון הית'רו LHR8בריסל איירליינס – Brussels Airlinesנמל התעופה של בריסל BRU9איזיג'ט-Easyjet אירופה (EJU)נמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג BER10איזיג'ט-Easyjet (EZY)נמל התעופה לונדון גטוויק LGW11איזיג'ט-Easyjet שווייץ (EZS)נמל התעופה בזל-מולהאוס-פרייבורג BSL
נמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה GVA12אנטר אייר-Enter Airנמל התעופה מאלגה AGP
נמל התעופה של סביליה SVQ13איברוג'ט-Iberogetנמל התעופה מנורקה MAH
נמל התעופה פלמה דה מיורקה PMI14KLMנמל התעופה סכיפהול AMS15לופטהנזה-Lufthansaנמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט FRA
נמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס MUC16לוקסאייר-Luxairנמל התעופה לוקסמבורג-פינדל LUX17רויאל אייר מרוקו-Royal Air Marocנמל התעופה קזבלנקה CMN18סמארטווינגס-Hungary Smartwingsנמל התעופה ואצלב האוול PRG19סוויסאייר-Swissנמל התעופה הבין-לאומי של ז'נבה GVA
נמל התעופה ציריך קלוטן ZRH20טאפ אייר פורטוגל-Tap air Portugalנמל התעופה ליסבון LIS21טורקיש איירליינס-Turkish Airlinesנמל התעופה איסטנבול IST
טבלאות של חברות הטסות ליותר ממדינת יעד אחת, הנתונים מעודכנים לראשית שנת 2025:
מס' 23 טראנסאוויה-Transaviaמדינת/ות יעדנמל/י היעדנמל התעופה אורלי ORYנמל התעופה סכיפהול AMSנמל התעופה איינדהובן EINנמל התעופה רוטרדאם דה האג RTM
+מס' 24 וולוטאה-Voloteaמדינת/ות יעדנמל/י היעדנמל התעופה א קורונה LCGנמל התעופה אסטוריאס OVDנמל התעופה בילבאו BIOנמל התעופה הבין-לאומי סנט-אכזופרי LYS
+מס' 25 Vueling-וולינג איירליינסמדינת/ות יעדנמל/י היעדנמל התעופה סכיפהול AMSנמל התעופה בילבאו BIOנמל התעופה של בריסל BRUנמל התעופה גראן קנריה LPAנמל התעופה של איביזה IBZנמל התעופה לונדון גטוויק LGWנמל התעופה פלמה דה מיורקה PMIנמל התעופה אורלי ORYנמל התעופה רומא-פיומיצ'ינו FCOנמל התעופה של סביליה SVQנמל התעופה טנריף-צפון TFN
תאונות ותקריות מהותיות שאירעו בנמל התעופה ולנסיה:
בתאריך 23 ביוני 1998 מטוס בואינג 727-200 המריא מסביליה לכיוון ברצלונה, בטיסת איבריה מספר 1121. על סיפון המטוס היו 131 נוסעים ואנשי צוות.
לאחר שעת טיסה אחת המטוס נחטף באיומי פצצה בתא המטען, והונחת בנמל התעופה ולנסיה.
החוטף דרש דלק ומזון לצורך טיסה לישראל, לנמל התעופה בן-גוריון.
לאחר זמן החוטף שחרר 18 מהנוסעים, בעיקר ילדים ונשים.
שלטונות הנמל והביטחון זיהו את החוטף כאדם המוכר כלוקה בנפשו.
החוטף נכנע, והסגיר את עצמו, לאחר שיחה טלפונית שקיים אתו הפסיכיאטר שלו.
ביום 19 בינואר 1977 המריא מטוס מסוג קאזה אזור (CASA C-207 Azor) מבסיס חיל האוויר הספרדי גֵֶטַַפֵֶה (Getafe) הסמוך למדריד, לכיוון נמל התעופה ולנסיה.
על סיפון המטוס היו 11 בני אדם.
המטוס פגע בצלע הר במרחק של כ־25 ק"מ לפני המסלול, כאשר הנמיך לקראת נחיתה בנמל התעופה ולנסיה.
התאונה אירעה בסמוך ליישוב צ'יווה (Chiva).
כל הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו, והמטוס נמחק מרשימת המטוסים הפעילים.
בתאריך 6 ביוני 1994 המריא מנמל התעופה ולנסיה מטוס אנטונוב Antonov An-32P במשימת כיבוי שריפה באזור הפארק הלאומי סיירה דה מריולה (Sierra de Mariola).
בתום המשימה המטוס היה אמור לחזור לנמל התעופה ולנסיה.
בעת ביצוע המשימה המטוס הנמיך טוס, ופגע בצמרות עצים והתרסק לתוך צלע של הר.
חמישה מתוך ששת אנשי הצוות נהרגו.
המטוס נהרס, ונמחק מרשימת המטוסים הפעילים.
כבישים: כבישים העיקריים המקיפים את נמל התעופה ולנסיה הם אוטוסטרדה A3, והכבישים הראשיים AP7,V11, V30, וכן כביש CV370 והכביש המתחבר אל הנמל - N220.
בתחבורה ציבורית ניתן להגיע מוולנסיה אל נמל התעופה באמצעים האלה:
רכבת תחתית: שני קווי מטרו של מטרו-לנסיה-הרכבת התחתית של ולנסיה מחברים את ולנסיה העיר, עם נמל התעופה.
קווי הרכבת התחתית מספר 3 ו-5, מגיעים מהנמל לתחנות נפרדות בעיר, קו 3 מגיע אל מרכז העיר, לתחנה המרכזית ולאזורי התיירות.
הרכבות התחתיות יוצאות במרווחים של 15-20 דקות, וזמן הנסיעה מסתכם ברבע שעה.
אוטובוס: קו אוטובוס מס' 150 יוצא ממרכז ולנסיה לכיוון הנמל, במרווחים של חצי שעה.
מסלול הנסיעה עובר דרך העיר הקרובה מניזש, וזמן ההגעה מוערך בכ - 36 דקות.
אמצעי תחבורה אחרים: בנמל התעופה קיימים שירותי מוניות והשכרת רכב.
יש בנמל חניוני הרכב מוסדרים בתשלום.
נמל התעופה הנובר , הידוע גם בשם נמל התעופה הנובר-לנגנהגן, הוא נמל תעופה בגרמניה.
הנמל מדורג במקום התשיעי בין נמלי התעופה העמוסים ביותר בגרמניה והשלישי בדירוג בתחום תיירות יוצאת.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון חברות התעופה הבין-לאומי יאט"א הוא HAJ, והוא מסומן EDDV בארגון הבין־לאומי לתעופה אזרחית ICAO.
שמו של נמל התעופה משקף את שמה של העיר הנובר, העיר הראשית אותה הנמל משרת.
ביחס לשם עצמו, יש הסבורים שבעבר היה שם המקום הונוברה (Honovere), שהוא חיבור שנעשה בעבר של מילים גרמניות hō ,hōch - גבוה, עם ōver - נהר או ביצה, כלומר, פירוש השם הוא שפת נהר גבוהה, או שפת ביצה גבוהה.
אחרים חושבים שהשם נגזר דווקא משמה התנ"כי של חנה, אם שמואל הנביא.
לשמם של נמלי תעופה רבים מצורף שמה של אישיות חשובה וידועה, אך הדבר לא קרה במקרה של נמל התעופה הנובר.
נמל התעופה הנובר נמצא בחלק הצפון-מרכזי של גרמניה, במדינת סקסוניה התחתונה (סקסוניה תחתית, בגרמנית: Niedersachsen, "נידרזאקסן").
הנמל ממוקם בערך בקו הרוחב של בירת גרמניה ברלין, המרוחקת כ-289 ק"מ מזחית לו.
הנמל בסמיכות מיידית לעיר לנגנהגן, בקרבה של מעט יותר מ-3 ק"מ.
המרחק אל ליבה של הנובר, המרכז העירוני הראשי אותו הוא משרת ועל-שמה הוא נקרא, מסתכם בכ-12 ק"מ.
להמבורג יש לנסוע צפונה 146 ק"מ, והים הצפוני מצוי במרחק 186 ק"מ, גם הוא צפונית לנמל.
הים הבלטי לא הרבה יותר רחוק מהים הצפוני מנמל התעופה.
העיר ברמן מרוחקת כ-113 ק"מ.
גובהו של נמל התעופה מעל פני הים עומד על 56 מטר (183 רגל).
מזג האוויר בנמל התעופה הנובר נעים בתקופות הקיץ וקר בחורף.
אחד מתנאי האקלים החשובים לתפעול נמל תעופה הוא משטר הרוחות.
הרוח נושבת באזור הנמל בכל חודשי השנה, היא חזקה יותר בחורף, אך אינה מגיעה למהירויות קיצוניות.
החודש היחיד שבמהלכו מהירות הרוח הממוצעת עולה על 20 קמ"ש הוא ינואר (20.6 קמ"ש).
הרוח בדרך כלל מערבית בכל העונות.
הטמפרטורה הממוצעת בחודשים החמים ביותר יולי ואוגוסט, עומדת על 23 מעלות צלזיוס בשעות היום, ו-13 מעלות בממוצע בשעות הלילה.
החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, במהלכו הטמפרטורה הממוצעת בימים היא 3 מעלות בלבד ובלילות 1-.
כסות העננים רבה באזור הנמל.
גם בחודשי הקיץ הכסות הממוצעת נמוכה אך מעט מ-50%, ובחודשי החורף נובמבר עד ינואר היא מעל ל-70%.
ממוצע כמות הגשם הרב שנתית עומד על 485.6 מ"מ והכמות הממוצעת של שלג היא 116.3 מ"מ בשנה.
יש ימים בהם יורד לסירוגין גשם וגם שלג.
בשנת 1907 אושר לחלוץ התעופה הגרמני קארל יאטו (Karl Jatho) להקים מינחת בסמוך להנובר, בווארנואלדר היידה (Vahrenwalder Heide), הנמצאת כ-6 ק"מ ממרכז הנובר, ובשלב מאוחר יותר אוחדה עם העיר הנובר.
בנייתו של נמל התעופה הנוכחי בסמוך לעיר לנגנהגן החלה בשנת 1951, ונמל התעופה נחנך רשמית ב-1952, עם מסלול טיסה ראשון באורך של 1,680 מטרים.
בשנת 1966 הנמל הורחב, נסלל מסלול טיסה חדש והוקם מגדל פיקוח חדש.
ב-1973 נחנכו שני טרמינלים חדשים נוספים, בעיצוב קומפקטי, הידועים בכינויים A ו-B.
בשנת 1990 הוארך מסלול טיסה ל-3,200 מטרים, והחלו טיסות טרנס אטלנטיות.
הטיסות ארוכות הטווח הופסקו עוד באותה השנה, עקב חוסר דרישה ומיעוט נוסעים בקווים.
טרמינל נוסף המסומל C נפתח בשנת 1998. הטרמינל הנוסף נפתח במיוחד לקראת קיומה של תערוכת "אקספו" העולמית בהנובר, בשנת 2000. בהכנות לקראת תערוכת אקספו חובר נמל התעופה לרכבת האזורית "S-Bahn", מערכת הרכבות העירונית-פרוורית של הנובר.
לנמל התעופה שלושה מסלולי טיסה פעילים:
בנמל התעופה קיימים ארבעה טרמינלים.
טרמינל A, ובו 6 גשרים למטוסים ("שרוולים"), טרמינלים B ו-C, עם שמונה גשרי עלייה למטוס בכל אחד מהם, והטרמינל הקטן D, המופעל אך ורק בתקופות שיא של מעבר נוסעים.
טרמינלים A ו-B סמוכים האחד לשני.
טרמינל C נמצא במרחק של חמש דקות הליכה מהאחרים.
טרמינל C משמש נוסעים ממדינות שאינן מהאיחוד האירופי לפי אמנת שנגן.
בכל הטרמינלים קומת הקרקע משמשת את הנוסעים בטיסות הנכנסות, והקומה העליונה את הטיסות היוצאות.
נוסעים: סה"כ מספר הנוסעים שעברו את נמל התעופה בשנת 2024 (נכנסים ויוצאים) היה 5,223,745. נתון זה מהווה עלייה של 13.56 אחוזים לעומת מספר הנוסעים בשנת 2023, וגידול משמעותי בשיעור 31.85% לעומת מספר הנוסעים בשנת 2020, שהייתה שנה של מגפת הקורונה.
תנועות מטוסים: תנועות המטוסים ב-2024 הסתכמו ב-64,683 תנועות בכל סוגי הטיסות, עלייה בשיעור של 5.5% ביחס לתנועות בשנת 2023.
מטענים: כמות כל סוגי המטענים בשנת 2024 הייתה 27,776 טון.
נתון זה קטן ב-5.19% מהשנה שקדמה ולה, ומהווה המשך מגמת קיטון משנים קודמות, עקב הצמצום בהקיפי דואר האוויר המועברים דרך הנמל.
בכל שאר סוגי המטענים נרשם גידול.
בנמל התעופה ניתנים כל השירותים המקובלים, לרבות חנויות פטורות ממכס, בנקאות והמרות מטבע, שירותי וסיוע לנכים ומוגבלי תנועה, תחבורה ציבורית, שירות לאימהות ולתינוקות, השכרת רכב, הסעדה, מלון, תחבורה וחנייה, שירות הטענת טלפונים, wifi, שירותי עזרה ראשונה, ויתר סוגי השירותים הנהוגים בנמלי תעופה בין-לאומיים גדולים ומודרניים.
27 חברות טסות אל ומנמל התעופה הנובר.
בטבלאות נכללו חברות המבצעות טיסות חודשיות ליעדים רבים, ונכללו היעדים אליהם ומהם תוכננו 10 ויותר טיסות חודשיות ישירות בחודש 2025.
טבלת נמלי תעופה אליהן ומהן מתבצעות מהנובר עשר טיסות ישירות חודשיות ויותר:
טבלת חברות תעופה הטסות מהנובר לארבעה יעדים לפחות:
חברות תעופה הטסות מהנובר לפחות לארבעה יעדיםמס'שם חברת התעופה (סמל יאטא) ומדינהמס'
לא נכללו תאונות שהתרחשו בנמל לפני שנת 1952 במיקום הקודם, טרם הפעלת הנמל במיקומו הנוכחי.
התאונה האחרונה עם נפגעים שהתרחשה בנמל התעופה הנובר, או בסמיכות רבה אליו אירעה בשנת 1988, נכון לאפריל 2025. התאונות בנמל לא היו רבות נפגעים.
התנגשות באוויר: בתאריך 20 במאי 1984 נערך מפגן אווירי בתחומי נמל התעופה הנובר.
האירוע צולם מתוך מטוס (Piper PA-23-250 Aztec).
מטוס הפייפר התקרב יותר מדי לביצ'קראפט, והתנגש בו באוויר.
הפייפר התרסק, ושלושת בני האדם ששהו בו נהרגו.
מטוס הביצ'קראפט נחת בשלום, הנזקים שנגרמו לו תוקנו, והוא חזר לשירות.
טיסת מטען: בתאריך 26 במאי 1988 הגיע מטוס פוקר F-27 פרנדשיפ (Fokker F-27 Friendship), בשירות חברת סטאר אייר (Star Air), מכיוון נמל התעופה בילונד (BLL).
על סיפון המטוס היו שני אנשי צוות, ומטען.
במרחק של קילומטר אחד מנמל התעופה הנובר, הטייסים הפעילו מדפים בזווית לא נכונה, המטוס הזדקר והמטען השתחרר ועבר לכיוון זנב המטוס.
המטוס הוטח לקרקע, ושני אנשי הצוות נהרגו במקום.
המטוס נהרס כליל ונמחק מרשימת כלי הטיס הפעילים.
המראה כושלת: בתאריך 25 בפברואר 1969 ניסה להמריא מטוס מסוג פוקר F28 פֵלו֗שִיפּ (Fokker F-28 Fellowship), למפגן אווירי.
בעת ההינתקות מהקרקע, לא הצליח המטוס לצבור מהירות מספקת ולהתרומם.
הטייס נטש את ניסיון ההמראה, והמטוס נחת במרחק של כ-50 מטרים לצד מסלול הטיסה.
הכנף הימנית פגעה בקרקע והמטוס ניזוק.
לא היו נפגעים בתאונה זו.
נקבע שהתאונה אירעה משילוב של תנאי מזג אוויר גרועים (הטמפרטורה הייתה 2- מעלות צלזיוס וירד גשם), הכנות טיסה לא תואמות לתנאי מזג האוויר, ותפעול לא נכון של המטוס.
התחבורה אל הנמל וממנו נוחה, וניתן להגיע במספר אמצעי תחבורה.
כבישים: ניתן להגיע לנמל התעופה הנובר באמצעות כבישים מהירים A7 ו-A2. כבישים נוספים באזור הם A352, 441 ,6.
אוטובוס: קו אוטובוס מס' 470 מחבר את התחנה המרכזית הקרובה בלנגנהגן מרכז (Langenhagen Zentrum), עם נמל התעופה.
רכבת: קו S5 של הרכבת העירונית (S-Bahn) יוצא בכל 30 דקות מהתחנה המרכזית של הנובר לכיוון נמל התעופה ונוסע באותה תדירות גם בכיוון ההפוך.
תעופה: נמלי תעופה הקרובים ביותר לנמל התעופה הנובר הם נמל התעופה ברמן (89 ק"מ) ונמל התעופה המבורג פולסביטל (132 ק"מ).
נמל התעופה לה בורז'ה הוא נמל תעופה השוכן בדוגני, בסמוך לפריז, צרפת.
כיום משמש הנמל רק לתעופה קלה ולמופעי אוויר.
הנמל מארח גם את מוזיאון האוויר והחלל הצרפתי, ומדי שנה אי-זוגית את הסלון האווירי בפריז.
נמל התעופה החל בפעילות מסחרית ב-1919 ובמשך זמן רב היה נמל התעופה היחיד של פריז עד לבנייתו של נמל התעופה אורלי בשנת 1932. הנמל התפרסם בשל היותו אתר הנחיתה של צ'ארלס לינדברג לאחר טיסת הסולו הטרנסאטלנטית ההיסטורית שלו ב-1927 במטוס הספיריט אוף סנט לואיס.
שבועיים מוקדם לכן, נמל התעופה היה גם אתר ההמראה של המטוס הדו-כנפי הצרפתי לואז'ו בלאן (The White Bird), שהמריא בניסיון לבצע טיסה טרנס-אטלנטית, אך אז נעלם באופן מסתורי.
הווארד יוז טס את הטיסה הרצופה השנייה מניו יורק לפריז ב-1939, נחת בלה בורז'ה ומיד לאחר מכן המשיך למוסקבה.
ב-25 ביוני 1940, אדולף היטלר החל את הטיול הראשון והיחיד שלו בפריז לאחר כיבושה, עם אלברט שפר ובני לוויה, מנמל התעופה לה בורז'ה.
בשל אילוצי קיבולת בלה בורז'ה, אייר פראנס העביר את כל פעילותו לידי נמל התעופה אורלי בשנת 1952.
הסלון האווירי בפריז נערך לראשונה בלה בורז'ה בשנת 1953, לאחר שנערך בעבר בגרנד פלה לפני מלחמת העולם השנייה, ובנמל התעופה אורלי לאחר המלחמה.
ב-16 ביוני 1961, רקדן הבלט הסובייטי רודולף נורייב ערק בנמל התעופה לה בורז'ה.
ב-1977, לה בורז'ה נסגר לתנועת תעופה בין-לאומית, וב-1980 לתנועת תעופה אזורית, אך ממשיך לשרת גם תעופה עסקית מקומית ובין-לאומית כאחד.
מאז 1975, נמל התעופה לה בורז'ה מארח את מוזיאון האוויר והחלל הצרפתי, מוזיאון התעופה המרכזי של צרפת.
בעקבות הפסקת התעבורה המסחרית הרגילה בשנת 1977, גדל בהדרגה השטח הזמין לאוספי מוזיאונים ותצוגות.
שדה התעופה כולל פסל להנצחת הצרפתייה ריימונד דה לרוש שהייתה האישה הראשונה שקיבלה רישיון טיס.
יש גם אנדרטה המכבדת את צ'ארלס לינדברג, כמו גם את נונגסר וקולי , טייסי "הציפור הלבנה".
ב-14 באפריל 2016, Groupe ADP פרסמה את האסטרטגיה התאגידית Connect 2020 והמותג המסחרי Paris Aéroport הוחל על כל שדות התעופה בפריז, כולל שדה התעופה לה בורז'ה.
לה בורז'ה כונה "הטטרבורו של אירופה" בגלל תפקידו בקבלת כל התעופה העסקית שטסה לפריז.
המפקדה של המשרד הצרפתי לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית (Bureau d'Enquêtes et d'Analyses pour la Sécurité de l'Aviation Civile או BEA) ממוקמת בבניין 153 בשטח שדה התעופה לה בורז'ה ובלה בורז'ה.
נמל התעופה לה בורז'ה מארח את מוזיאון האוויר והחלל הצרפתי, שממוקם גם הוא בקומונה של לה בורז'ה.
לותאר פון ארנו דה לה פרייר נהרג ב-24 בפברואר 1941 כשהמטוס שלו התרסק זמן קצר לאחר ההמראה, ליד נמל התעופה לה בורז'ה.
ב-29 באוגוסט 1948, SNCASE Languedoc P/7 F-BATG של אייר פראנס התרסק בלה בורז'ה.
ב-7 באפריל 1952, SNCASE Languedoc P/7 F-BATB של אייר פראנס נפגע ללא אפשרות לתיקון כלכלי כשהוא עבר את מסלול הטיסה במהלך ההמראה.
המטוס הופעל במהלך טיסת נוסעים בין-לאומית סדירה מלה בורז'ה לנמל התעופה הית'רו, לונדון.
ב-3 ביוני 1973, המטוס העל קולי טופולב Tu-144 התרסק במהלך תצוגה אווירית בסלון האווירי בפריז, בתקרית שידועה בשם ההתרסקות בסלון האווירי בפריז (1973) (1973 Paris Air Show crash)
ב-25 ביולי 2000, טיסה 4590 של אייר פראנס ניסתה לשנות את מסלולה ללה בורז'ה, לפני שהתרסקה זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה שארל דה גול.
מופיע בסרט גברת האריס נוסעת לפריז
נמל התעופה לה בורז'ה מופיע בסצנת הפתיחה של הפרק "Your Witness" של הסדרה .
נמל התעופה מופיע רבות בנובלה "" של אגאתה כריסטי משנת 1935.
המטוס המדובר בסרט סבל מכשל הידראולי במהלך ההתקפה שנעשתה על ידי מטוס הסילון העוין, F-4 פנטום, והסתובב דרך שתי חסימות מעצר, ונעצר, בקושי, על ידי השלישית.
נמל התעופה לה בורז'ה מופיע בסרט צופן דה וינצ'י, בבימויו של רון הווארד.
נמל התעופה חיפה על שם אורי מיכאלי (פרסמן) הוא נמל התעופה הבין־לאומי הוותיק במדינת ישראל, והשלישי בגודלו.
נמל התעופה חיפה שוכן בכניסה המזרחית לעיר חיפה, סמוך לנמל הקישון.
הנמל משרת את התעופה האזרחית.
עד יולי 2012 שימש גם את התעופה הצבאית, אך זו הופסקה ממנו לחלוטין.
בעבר פעלו בו חברות ישראייר, ארקיע ועוד, אבל פעילותן הופסקה עקב אורך המסלול שאינו מתאים למטוסים המצויים בציי החברות הישראליות.
פעילותו התחדשה ב-2024 עם אייר חיפה, שנמל התעופה הוא בסיס הפעולה המרכזי שלה.
בעבר היו בנמל שלושה מסלולי המראה, אך קיימים רק שני מסלולים המאונכים זה לזה, ומתוכם רק מסלול אחד, הארוך מבין השניים, משמש להמראות ונחיתות, ונקרא "המסלול הפעיל", שחודש עם פתיחתו המחודשת לטיסות בשנת 2024, וצפוי להתרחב מעט, ולהתארך ל-1,600 מטר.
המסלול השני משמש כיום כרחבות ההסעה והחנייה A ו-Z.
אורך המסלול הפעיל הוא 1,318 מטר.
זהו מסלול קצר המאפשר המראות ונחיתות של מטוסי נוסעים קטנים בלבד המכילים כ-80 נוסעים, לטיסות קצרות ליעדים קרובים במזרח הים התיכון ולאילת.
כדי לאפשר למטוסי נוסעים גדולים יותר לנחות בנמל התעופה (כך שיתאפשר לשרת טיסות לאירופה) נדרש מסלול באורך של כ-1750 מטר, בדומה לנמל התעופה דב הוז שנסגר, שפעלו ממנו בעבר טיסות מטוסי סילון לקפריסין ויוון לפחות.
בעבר קודמה תוכנית להרחבת המסלול הפעיל לכיוון הים, אך בשנת 2010 עיריית חיפה החליטה לוותר לחלוטין על הרחבת נמל התעופה.
התוכנית להארכת מסלול ההמראה והנחיתה חודשה ב-2017 אך רק להארכת המסלול בכ-300 מטר, לאורך כולל של כ-1,600 מטר.
בתחילת שנת 2019 ניסתה ראשת העירייה עינת קליש-רותם לקדם את הארכת המסלול לכ-2,400 מטר הממשיכים מקו החוף לתוך המפרץ על חשבון הנמל הימי, אך תוכנית זאת נדחתה על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות בשל הפגיעה בנמל ושוב קודמו רק התוכניות להארכת המסלול ל-1,600 מטרים בלבד.
הנמל הוא השלישי בגודלו לאחר נמל התעופה בן-גוריון ונמל התעופה רמון.
בסיס חיל-האוויר (בח"א 21) מאכלס את המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר, בית ספר תיכון שנועד להכשיר בני-נוער מגיל 14 לשירות כטכנאים בחיל האוויר לכשייתגייסו, וכן את בית הספר למקצועות הטכניים (ביסל"ט), בסיס הדרכה שנועד להכשיר חיילים לשירות כטכנאים בחיל האוויר.
ב-24 ביולי 2012, "אוזרח" נמל התעופה (לא הבסיס עצמו) וניהולו הועבר מחיל האוויר לידי רשות שדות התעופה.
מאז לא מתקיימת בו כל פעילות צבאית למעט מספר האנגרים הצמודים לו.
שאר חלקי בסיס ההדרכה, עדיין פעילים, בשנת 2024 עם כניסת החברה האזרחית "אייר חיפה", הופסקה סופית הפעילות הצבאית בנמל.
הנמל הוקם על ידי הבריטים בשנת 1934 והיה לשדה התעופה הבין-לאומי הראשון בארץ ישראל.
השדה שימש גם את חיל האוויר המלכותי הבריטי ואת חברת הנפט המשותפת לעיראק ובריטניה (APS).
טרם הקמת השדה הכשירו הבריטים משטח נחיתה מדרום למיקום הנוכחי ומעבר לנחל הקישון.
ב־1936 נפתחו קווי טיסה סדירים לביירות, לקהיר ולקפריסין, וב־1938 נפתחו קווי טיסה סדירים ליעדים באירופה ובהם איטליה.
בנוסף, פעלו בנמל טיסות שכר אזרחיות ליעדים נוספים מחוץ לישראל.
בשנה זו נחתו בחיפה שליש מהטיסות המגיעות לארץ ישראל.
ב־1940 הופסקו הטיסות האזרחיות עקב מלחמת העולם השנייה, שם השדה שונה ל-RAF Haifa ושימש את חיל האוויר המלכותי הבריטי.
ביוני 1941 הגיעה לשדה טייסת 80 מצוידת במטוסי הוקר הוריקן.
בדרום השדה נבנו מספר מבנים ששימשו למגורי עובדי הרכבה ואחר כך כבית חולים צבאי קטן.
במאי 1948, עם סיום המנדט הבריטי, נמסר השדה לידי עיריית חיפה, ולאחר מלחמת העצמאות נפתח מחדש על ידי מדינת ישראל כנמל תעופה אזרחי והטיסות בו חודשו.
חברת סייפרוס איירווייז הפעילה קו תעופה שבועי לניקוסיה שבקפריסין.
בשנת 1950 החלה חברת ארקיע להפעיל קו תעופה לאילת, וב-1958 קו לשדה תימן, ליד באר שבע.
ב־1968 הועבר השדה באופן רשמי לבעלות צבאית.
תוכניות פיתוח כשדה תעופה בין-לאומי
ביולי 1969 הכריזו ראש עיריית חיפה משה פלימן ושר התחבורה משה כרמל על תוכנית לפיתוח השדה, העברת הכביש הצמוד למסלול במנהרה והארכת מסלול הטיסה, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
ב־1995 הוחלט על פיתוח שדה התעופה של חיפה כנמל תעופה בין-לאומי.
הפרויקט הוכנס לתמ"א 15 (תוכנית מתאר ארצית לנמל תעופה בינ"ל נוסף – תמ"א/15א) והוכר על ידי ממשלת ישראל כפרויקט בעל חשיבות לאומית שיקודם בנוהל מזורז.
באפריל 1998 נחנך טרמינל חדש ובו מוענקים שירותים שונים ביניהם: ביקורת גבולות, מכס וחנויות פטורות ממכס.
ב־1997 החלה חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן להפעיל קו טיסה בין חיפה לעמאן.
הקו פעל מספר שנים עד שנסגר מחוסר כדאיות כלכלית.
באפריל 1988 נחנך בשדה בית נתיבות אזרחי חדש.
ב־2000 הפעילה חברת התעופה המצרית סקורפיון קו טיסה מחיפה לשארם א-שייח'.
ב־2000 מונתה ועדה בראשותו של אלוף רן גורן (סגן מפקד חיל האוויר לשעבר) לבחון את עתיד השדה מבחינה כלכלית ותפעולית.
הוועדה הגישה תוכנית שהציעה לפעול להארכת המסלול הקיים ל-2,400 מטר, כדי לאפשר טווח טיסה ליעדים העיקריים באירופה.
המסלול תוכנן להיות באורך של 1,900 מטר ביבשה ו-500 מטר בתוך הים.
עלות ביצוע התוכנית הוערכה בכ-425 מיליון דולר, והומלץ שיזם פרטי יבנה ויתפעל את הנמל, ולא רשות שדות התעופה, כך שתיווצר תחרות עם נמל התעופה בן-גוריון.
משרד התחבורה גם תכנן, בנוסף, להאריך את מסילת הרכבת מאזור חוצות המפרץ מערבה לכיוון שדה התעופה, כך שבשדה תיפתח תחנת רכבת, שתשרת את המשתמשים בנמל.
ב-31 בדצמבר 2001 אמר שר התחבורה, אפרים סנה, כי "הפיכתו של נמל התעופה חיפה לבין-לאומי תעניק תנופה עסקית, כלכלית ותיירותית אדירה לחיפה".
השר סנה הנחה את אנשי משרדו לבדוק שתי חלופות: האחת, הפעלת שדה בין-לאומי מהמסלול הנוכחי, והשנייה: הפעלתו ממסלול אשר יוארך ל-2,400 מטרים.
על פי תוכניות משרד התחבורה באותה עת, היו אמורים ההליכים הסטטוטוריים להרחבת הנמל להסתיים בשנת 2006 והשדה המורחב היה אמור לפעול החל משנת 2009. לאחר הרחבתו אמור היה השדה לשרת עד שלושה מיליון נוסעים בשנה.
אך תוכנית זאת לא יצאה לפועל.
בשנת 2007 הציע משרד האוצר למקם נמל תעופה חדש לצפון המדינה במקום חלופי במנחת מגידו ולא בחיפה, ובחודש אוקטובר 2011 המליצה רשות התעופה האזרחית על הקמת נמל התעופה הבין-לאומי הבא של ישראל במגידו.
בשנת 2010 שונו נתיבי טיסה להקטנת רעש באזורי מגורים.
באפריל 2010 הציג שר התחבורה ישראל כץ החלטה להאריך את המסלול בכ-316 מטרים, אך שנתיים לאחר מכן התקבלה החלטה הפוכה כשיונה יהב, ראש העירייה חיפה, תמך בהעברת הנמל הצבאי של חיל הים (בסיס חיפה) לחוף קריית חיים, לשטח שחופף בחלקו את השטח שעליו אמורה להיבנות הארכת המסלול של נמל התעופה.
בשנת 2015 הציע משרד התחבורה להגדיל מעט את שטח נמל התעופה בחיפה כדי שישמש כחלופה לפעילות התעופה הפרטית וחניית מטוסים שמתקיימת בשדה התעופה הרצליה המיועד לסגירה (במקום התוכנית לשדרוג מנחת עין שמר), אך ראש עיריית חיפה יונה יהב התנגד לתוכנית.
אך עם זאת באוקטובר 2017 פורסם כי אכן פעילות התעופה הפרטית בנמל התעופה בהרצליה לצד חלק מפעילות המטוסים בשדה דב תועתק לנמל התעופה בחיפה וזאת לאחר שניסיונות לקדם הקמת שדה חלופי למשל צפונית לרעננה או בקרבה לחדרה בוטלו בלחץ תושבי האזור.
כחלק מהסכמי הנדל"ן הוחלט גם כי בית הספר הטכני הצבאי שפעל לצד שדה התעופה בחיפה יפונה לכרמיאל וכך תתאפשר הרחבת פעילותו של נמל התעופה בחיפה וכן הוספת שטחים לפעילות נמל חיפה שיכללו מרכזים לוגיסטיים ועוד "בעורף הנמל".
בפברואר 2017 חודשה התוכנית מ-2010 להרחבת פעילות התעופה הבין-לאומית בשדה על ידי הארכת המסלול בכ-300 מטרים (מכ-1,300 לכ-1,600 מטרים) בלי לפגוע בתוכניות להרחבת שטחי הנמל הימי הסמוך שיצרו תוכניות העבר להארכת המסלול לתוך הים.
לצורך הארכת המסלול ישוקע כביש דרך יוליוס סימון, המקיף את מתחם השדה ומשמש גם נתיב לנמל הימי במנהרה קצרה, כך שהמסלול המוארך יעבור מעליו לכיוון קו החוף.
כמו כן מקודמת תוכנית לפטור מאגרת תעופה לטיסות שיגיעו לשדה למשך שלוש שנים (תוכנית מקבילה לזו שנמסרה לגבי נמלי התעופה עובדה ורמון), שנועדה לעודד חברות תעופה זולות וחברות של טיסות שכר לקיים פעילות לנמלי התעופה הנוספים מלבד נתב"ג.
בספטמבר 2017 נפתחה בבניין הטרמינל בנמל חנות "דיוטי פרי" בשטח של כ-300 מ"ר כחלק מחוויית פעילותו הבין-לאומית המזכה את הנוסעים לחו"ל בפטור ממכס ברכישת מוצרים בחנות.
ב-7 בנובמבר 2017 הוגש למועצה ארצית לתכנון ובניה "סקר אתרים לאיתור שדה תעופה בינ"ל משלים", שקבעה לאחר בחינה של 21 חלופות כי ישנן שתי חלופות לנמל תעופה בין-לאומי משלים למדינת ישראל – בסיס רמת דוד ובסיס נבטים.
נמל התעופה חיפה נפסל מהסיבות הבאות:
ביוני 2018 נחתם הסכם אשר יאפשר את הארכת המסלול לכ-1,600 מטרים.
כמו כן, יקלוט נמל התעופה חלק מפעילות התעופה של שדה התעופה הרצליה שמיועד לסגירה.
הפרויקט צפוי להסתיים ב-2021. עם זאת לאחר הקמת נמל המפרץ, יובש שטח בים שחוסם את האפשרות להאריך את המסלול עד 2,000 מטרים, כך שמטוסי נוסעים מסוג בואינג 737, עדיין לא יוכלו להשתמש בנמל.
ב-21 באוקטובר 2018 סיכמו ראש עיריית חיפה, יונה יהב ומנכ"ל נמל התעופה, מאיר כהן, כי המסלול ההמראה בנמל יוארך ב-300 מטרים במהלך שנת 2019.
המטרה היא למנוע תוכניות פיתוח הנמל הימי שימנעו את הארכת מסלולי התעופה ושדרוג נמל התעופה אך לאפשר את פיתוח השטחים הלוגיסטיים של הנמל הימי בשטחים אחרים.
החלטות הוועדה המקומית הועברו לבחינת הוועדה המחוזית והארצית לצורך קבלת אישור להארכת המסלול ל-2,400 מטרים.
ב-3 ביוני 2019 התקיימה ישיבה בוועדה לתשתיות לאומיות לגבי התכנית להרחבת שדה התעופה בחיפה (תת"ל 80).
במסגרת ישיבה זו רשות שדות התעופה הציגה תוכנית לפיה המסלול הקיים יוארך לאורך אפקטיבי של כ-1,600 מ' (כ-1,852 מ' ברוטו).
באותה הישיבה הוצגה גם האפשרות להעתיק את המסלול מעט צפונה, כך שיהיה סמוך לנמל המפרץ החדש וכיוונו יהיה מקביל לרכס הכרמל.
הוועדה לתשתיות לאומיות נמנעה מלהתייחס לאפשרות של הארכת המסלול לתוך הים בסמוך לנמל המפרץ הקיים, ולפיכך הוגשה עתירה לבג"ץ בנושא: בג"ץ 7741/19 שלוש השקמים ואח' נ' הוועדה לתשתיות לאומיות ואח'.