tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יתרונותיו של ניתוח מוז הוא בריפוי מרבי ושמירה מרבית על רקמת עור בריאה.
שיטה ניתוחית זו פותחה בשנות ה-30 של המאה ה-20. מוז גילה שמריחת שילוב אבץ כלוריד ומשחת צמח שורשדם על רקמת עור ממאירה של חולדה, מאפשר לקבע כימית את הרקמה והגידול, ואפשרה להסירו בניתוח ולבחון אותו במיקרוסקופ [4].
באחד מניתוחיו, במקרה, הוא הצליח לבצע את אותו ניתוח גם על רקמת עור טריה מעפעף של חולה עם סרטן עור.
וכך בוטל השלב הכימי של קיבוע הרקמה, דבר שזירז את משך הניתוח ושיפר את הצלקות.
עוד מקרה שבו מקריות מדעית הובילה לסרנדיפיטי.
אחוזי הריפוי של המנותחים בה נחשבים גבוהים יחסית והשיטה נחשבת ליעילה במיוחד מאחר שההליך כולל ביצוע של בדיקה מיקרוסקופית מקיפה ופענוח פתולוגי מיידי (בדומה לביופסיה), תוך כדי ההליך הניתוחי עצמו.
במידה ותוצאות הבדיקה מצביעות על שאריות של גידול בעומק העור, שאריות אלו מוסרות עוד במהלך הניתוח.
שיטה זו מאפשרת הסרה מלאה של רקמות נגועות כדי למנוע הישנות הגידול תוך צמצום הסרת רקמה בריאה.
ניתוח מוז מבוצע בחדר ניתוח בהרדמה מקומית ומחייב צמידות של מעבדה מיוחדת בה מבוצעת בדיקת הרקמה בזמן אמת.
הניתוח מיועד לגידולים בעלי גבולות ללא ברורים, שחזרו לאחר טיפול קודם, גידולים שמוכרים כבעלי סיכוי לחזור וגידולים באזורים בהם נדרש שימור מרבי של עור בריא לשחזור (כגון עור הפנים, כפות הידיים).
שיעור הריפוי בניתוח מוז המדווח ברוב המחקרים נע בין 97% ו-99.8% לקרצינומה של תאי בסיס ראשונית, הסוג הנפוץ ביותר של סרטן עור.
בניתוח מוז משתמשים גם לקרצינומת תאי קשקש, אך עם שיעור ריפוי נמוך יותר.
ההליך מתאים גם לסילוק סוגים שונים של נגעי עור אשר אינם סרטניים (גידולים שפירים).
משך הניתוח משתנה ונע לרוב בין שעתיים ל-4 שעות, כאשר מרבית הזמן הוא ניתוח פתולוגי של הגידול במעבדה הסמוכה והחלטה על המשך הניתוח או צורך בהליך שחזור עור כמו השתלת עור .
בשלב הראשון, המנותח מורדם בהרדמה מקומית והגידול מוסר, יחד עם שכבת רקמה נוספת שאינה נראית לעין.
מקום הניתוח נחבש והמנותח מועבר לאזור המתנה.
בזמן זה, מכין המנתח מפת מוהס (Mohs map) ובה צילום הרקמה שהוסרה עם פצע הניתוח ואיור מפורט של הפצע.
בשלב השני, נצבעות דגימות הרקמה ומועברות לבדיקה מיקרוסקופית.
בשלב השלישי, מזוהים כל שלוחות ושורשי הגידול ומסומנים על מפת המוז.
תחת המיקרוסקופ נבחנים שולי הכריתה (היקפית סביב הגידול ועומק הרקמה תחת הגידול).
אם זוהו שאריות גידול מעבר לרקמה שהוצאה, המנתח יסיר שאריות אלו בהתאם לזיהוי המדויק שסומן במפה.
רק לאחר שכל שאריות הגידול הוסרו, ייסגר פצע הניתוח, לרוב בהחלמה טבעית ללא ניתוח נוסף.
במצבים בהם הוסר גידול נרחב, נדרשת לעיתים גם פעולה ניתוחית נוספת כגון תפרים או העברת רקמת עור מאזור הניתוח (מתלה עור) או חלק אחר בגוף (השתלת עור).
ההחלמה מהליך אורכת כשלושה שבועות מיום ההליך עד לסגירת הפצע והחלמה איטית ממושכת אורכת עד כשנתיים עד היעלמות הצלקת.
הימנעות מעישון אחרי הניתוח מגדילה את הסיכוי להחלמה מיטבית של הפצע.
בשנה וחצי לאחר סיום הניתוח, ישנה חובה להשתמש בקרם הגנה מהשמש בעל מסנן גבוה והימנעות מחשיפת האזור לשמש ישירה שעשויה לגרום לסרטן העור.
דימום מסיבי באזור הניתוח עקב פגיעה בכלי דם
פגיעה בעצב באזור הניתוח שעלולה לגרום להפרעה תפקודית או תחושתית.
לעיתים יוחלט לעשות זאת גם במודע במקרים בהם גבולות הגידול מחייבים את הכריתה הזו.
לעיתים העצב ישתקם בתוך כמה חודשים ולעיתים הנזק יהיה בלתי הפיך.
זיהום באזור המנותח, שבמקרים מסוימים יצריך ניקוז או טיפול אנטיביוטי.
בשל ההרדמה המקומית צפויות הפרעות תחושה באזור המנותח.
לרוב הן יחלפו עם הזמן.
במקרים נדירים בהם לא ניתן להסיר גידול במלואו תיתכן חזרה של הגידול.
אם קיים חשש להיוותרות שארית גידול לאחר הניתוח יומלץ טיפול משלים מסוגים שונים.
סרטן העור הוא סוג הסרטן הנפוץ ביותר.
הסיבות להתפתחותו שונות ובהן חשיפה לשמש, עור בהיר, גנטיקה וכו'.
הניתוח מאפשר טיפול והסרת נגעי סרטן העור ובהם הגידולים השכיחים ביותר: קרצינומה של תאי בסיס (BCC) וקרצינומת תאי קשקש (SCC).
במדעי המחשב, ניתוח מילולי הוא השלב הראשון בתהליך ההידור, בו מתורגם הקוד שכתוב בשפה עילית לשפת מכונה.
בשלב זה, מתבצע תרגום של רצף התווים לרצף של אסימונים קבועים (כגון: מזהה, מספר, פסיק, סוגריים וכו').
תוכנית או פונקציה אשר מבצעת את הניתוח המילולי נקראת מנתח מילולי (lexer) או סורק (scanner).
תפקידו של המנתח המילולי הוא לבדוק עבור כל משפט האם אבני הבניין שמרכיבות אותו הן חוקיות לפי הגדרות שפת התכנות.
לרוב, הגדרת אבני הבניין החוקיות מתבצעת בעזרת ביטויים רגולריים, ובהתאמה הסורק מתבסס על אוטומט סופי.
תהליך פירוק המשפט נקרא Tokenize, כלומר, סיווג כל אבני הבניין לקטגוריות שלהם.
בתהליך זה כל מילה במשפט (Lexeme) מסווגת ומוחלפת באסימון (Token) אליו היא מתאימה.
האסימון הוא למעשה מחרוזת שהוקצתה לה (assigned) משמעות כלשהי, והוא בנוי (structured) כזוג המורכב משם האסימון וערך האסימון (אופציונלי).
מזהה (identifier): שמות שהמתכנת בוחר;
מילת מפתח (keyword): שמות שכבר נמצאים בשפת התכנות;
מפריד (seperator): סימני פיסוק ומפרידים זוגיים;
אופרטור: סמלים המבצעים פעולות על ארגומנטים ומולידים תוצאות;
ליטרל (literal): ערך מספרי, לוגי, או טקסטואלי;
הערה (comment): שורה, בלוק של שורות.
שם אסימוןערכי אסימון לדוגמהמזהה (identifier), , מילת מפתח (keyword), , מפריד (seperator)}, (, ;אופרטור, , ליטרל, , הערה (comment),
בדרך כלל, המנתח המילולי לא בודק האם רצף האסימונים הוא אכן חוקי לפי חוקי השפה.
לדוגמה, מנתח לקסיקלי טיפוסי ינתח ויאבחן תווים מסוג סוגריים לאסימונים המתאימים, אך לא יבדוק האם לכל "(" קיים ")".
בדיקת תקינות של משפטים שלמים, מבחינת המבנה שלהם מתבצעת בשלב הבא, שלה הניתוח הסינטקטי (ניתוח תחבירי).
עשויה להיות מתורגמת לרצף האסימונים הבא:
ניתוח סיכון-תועלת הוא תהליך בו בוחנים סיכון צפוי אל מול התועלת הצפויה מלקיחת הסיכון לשם קבלת החלטה בתנאי אי וודאות.
בניגוד לניתוח עלות-תועלת הנעשה כאשר ידועות העלויות והתועלות או אומדנים שלהן, פעמים רבות יש צורך בקבלת החלטות לגבי תהליכים אקראיים או בהינתן מידע סטטיסטי.
הסיכון מחושב כמכפלה של עלות צפויה בהסתברות להופעתה, והתועלת מוכפלת גם היא בהסתברות לקבלתה.
הכדאיות מחושבת כהפרש בין התועלת לסיכון, ובמידה והיא חיובית נאמר שההחלטה כדאית.
במקרה שקיים אוסף של עלויות ותועלות אפשריות, הכדאיות מחושבת כתוחלת של פונקציית משקל שמגדירה את מידת העלות והתועלת של כל מאורע כך שהיא חיובית עבור תועלת ושלילית עבור עלות.
על פי הגדרה זו, הכדאיות שווה למידת התועלת הצפויה ממספר רב של מאורעות.
במרוצת השנים הלכה והתפתחה תורת ההחלטות בתחום של החלטות בתנאי אי ודאות, במיוחד ככלי ניתוח שכיח במודלים כלכליים, מכיוון שבמחקרים כלכליים נהוג להניח שהאדם הוא מקבל החלטות רציונלי ותנאי אי הוודאות מאפיינים תנאים של שווקים.
במחקר רפואי, על החוקר להראות כי מידת התועלת מהמחקר גוברת על הסיכון שלו על מנת שהמחקר ייחשב אתי.
במדעי המחשב, ניתוח קוד סטטי הוא תהליך אוטומטי לבחינת התנהגות תוכנה ללא הרצתה, וזאת בניגוד לניתוח קוד דינמי, אשר מחייב את הרצת התוכנה לצורך בחינת התנהגותה.
ניתוח קוד סטטי מוצא ומעדכן את המנתח אודות שגיאות ודאיות ושגיאות אפשריות אשר עלולות להתרחש בזמן הרצת התוכנה.
ניתוח סטטי מחפש למעשה שגיאות מכניות כדוגמת השגיאות הבאות:
זליגת משאבי זיכרון ומערכת הפעלה.
סיכוני אבטחת מידע כמו קלט לא תקין או דריסת זיכרון.
שגיאת זיכרון כמו אי אתחול נתונים.
המצאות משתנים ללא שימוש בקוד המקור.
חריגה על כל מיניה, כדוג' חריגה אריתמטית.
הפרת עיקרון הכימוס כמו קריאה לשדה או שגרה פרטיים.
אי עמידה בסטנדרטים של כתיבת קוד כגון MISRA C.
מוצא שגיאות באופן מהיר, זול ובשלבים המאד מוקדמים של פיתוח תוכנה.
מבטיח מציאת שגיאות בעלות תבניות מסוימות.
מבודד שגיאות ולא מציג רק סימפטומים כדוגמת קריסת תוכנית.
מציג את הנתיב המלא בקוד המקור שמוביל ליצירת הבעיה הספציפית גפי שתקרה בהקשר של הנתיב הספציפי
מצריך גישה לקובצי קוד המקור.
מכסה שגיאות באופן חלקי; רק בעלות תבנית שהוגדרה מראש.
לא מוצא שגיאות הקשורות לזמן ריצה.
False Positives (אזהרה אודות שגיאות אשר לא קיימות בפועל) עלולים להוות מטרד עבור המפתח ולעלות לו בזמן בדיקת נכונות האזהרה.
False Negative (אי מציאת שגיאות שברור שקיימות בפועל, ואמורות, להימצא על ידי הכלי שבשימוש בהתאם לאלגוריתמי החיפוש שבנויים לתוכו), דבר אשר יכול לגרום לביטחון מוטעה בתקינות הקוד שנבדק
קיימות מספר שיטות למימוש הניתוח הסטטי של הקוד:
ניתוח Control Flow ו-Data Flow – איסוף מידע אודות מקבץ הערכים האפשריים של משתנים בעקבות סדר ריצת הקוד.
ניתוח מבוסס התניה – הגדרת התניות לישויות קוד ופתרון מתמטי של ההתניות.
מערכת טיפוסים – ווידוא (אי) קיום של התנהגות שגויה בהתאם לטיפוס המשתנה (למשל פעולת החילוק אשר איננה אפשרית בין שני משתני מערך).
פרשנות מופשטת – אינטרפרטציית התוכנה מעל דומיין מופשט.
אימות מודל - רק בהינתן מספר מצבים סופי.
שימוש ב"הערות הסבר" (Annotations) - מאפשר למפתח להצהיר על ציפיותיו בנוגע לקלט, ומקל על כלי הניתוח הסטטי במהלך הניתוח.
לדוגמה השימוש ב- @NotNull ו-@Nullable בדוגמת הקוד הבאה:
ניתוח סיבוכיות הוא פן חשוב בתהליך ניתוח קוד סטטי, וזאת לצורכי הבטחת איכות תוכנה.
מדדי הסיבוכיות בוחנים את מבנה התוכנה, אורכה, וממשקיה.
בין קבוצות המדדים המוכרות כיום בעולם התוכנה, ניתן למצוא את מדדי McCabe ומדדי Halstead.
מדדי הסיבוכיות מתחלקים לשתי קטגוריות:
מדדי ארכיטקטורה - מבוססים על עיצוב התוכנה, ובוחנים מודולריות של קוד, שימוש במבני נתונים וכדומה.
מדדים טקסטואליים - נמדדים על מרכיבי קוד יחידניים, ובוחנים מאפיינים ופונקציות בקוד.
כמו כן, יש להבחין בין מדדים לתוכניות שעוצבו בתכנות מונחה-עצמים) לעומת מדדים לתוכניות פרוצדורליות (procedural programming).
מדדים לתוכניות שעוצבו באובייקטים בוחנים מאפייני תוכנית כמו כימוס (Encapsulation), פולימורפיזם (Polymorphism), ירושה (Inheritance), אבסטרקציה (Abstraction) ועוד.
מורכבות ציקלומטית (Cyclomatic Complexity) - מודד את כמות הלוגיקה שבמתודה, פונקציה או רכיב תוכנה אחר.
על ידי מניית מספר הנתיבים הליניאריים בקוד המקור של התוכנית.
המורכבות הציקלומטית מחושבת בעזרת בקרת הזרימה (ה-Control flow) של התוכנית.
ערך גבוה מעיד על מורכבות גבוהה אשר מהווה סיכון בהבנה ובבדיקות התוכנה.
מספר שורות קוד (LOC) - אינדיקציה לאורך התוכנית מבוססת על מספר שורות קוד המקור המרכיבות את התוכנית.
מספר מתודות למחלקה (WMC) - מניית מספר המתודות שמומשו במחלקה.
מדד זה מאפשר לחזות את המאמץ שיידרש במקרה של שינוי המחלקה.
קיימים בשוק כלים רבים המאפשרים הרצה אוטומטית של ניתוח סטטי על קטעי קוד נרחבים בשפות השונות והמגוונות.
דוגמה לכלי הוא FindBugs שפותח באוניברסיטת מרילנד לצורך ביצוע ניתוח קוד סטטי בתוכנות מבוססות ג'אווה.
בנוסף ליכולות הניתוח הסטטי שצוינו לעיל, ניתן למצוא כלים המעניקים גם אפשרויות ויזואליזציה של מדדי איכות שונים של הקוד.
דוגמה לכלי ויזואליזציה הוא SolidSX.
כלים נוספים הם תוכנות דוגמת LDRA Testbed, SonarQube וקלוקוורק.
ניתוח מידע או ניתוח נתונים הוא תהליך בדיקת צורת היחסים בין נתונים.
תהליך זה כולל בדרך כלל איסוף, ניקוי, טיוב, עיבוד ומידול של נתונים מסוגים שונים לצורך גילוי מידע חשוב או גיבוש מסקנה המאפשרת קבלת החלטות.
אדם המנתח מידע מכונה לעיתים "אנליטיקאי" או "אנליסט".
לרוב אנליסטים יגיעו מרקע אקדמי בסטטיסטיקה, מדעי המחשב, כלכלה, מדע הנתונים, מנהל עסקים, או תעודת "דאטה אנליסט".
ניתוח מידע מתבצע בהיבטים ובגישות מגוונות.
בין היתר גישה של כריית מידע מתמקדת במידול ובגילוי מידע למטרות חיזוי.
בבינה עסקית, ניתוח המידע נעשה במטרה להפיק מידע משמעותי מבחינה עסקית לארגון.
בגישה סטטיסטית ניתן לחלק את הניתוח לסטטיסטיקה תאורית, ניתוח נתונים ראשוני (IDA) ובדיקת השערות.
ניתוח מידע מתבצע גם בהיבט צבאי כמו במודיעין צבאי אך גם בעולם האזרחי במסגרת בניית מודל עסקי, טיפול רפואי, תחקיר עיתונאי ועוד.
כשככל שכמות הנתונים גדולה יותר כך תהיה אמינה ונאמנה יותר לביטוי האמת והמציאות.
אינטגרציית נתונים ושילוב נתונים ממספר מקורות הוא שלב מקדים לניתוח מידע.
תחום קרוב לניתוח מידע הוא ויזואליזצית נתונים, העוסק בייצוג ויזואלי של נתונים.
ניתן לחלק את התהליך למספר שלבים:
בשלב הראשוני יש לאסוף ולארגן את כל הנתונים אשר עשויים להיות רלוונטיים לנושא.
חשוב שאיסוף הנתונים יתבסס על כל מקורות המידע האפשריים, ללא הבחנה בין מקור המידע, מהימנותו ותרומתו לשאלה שעליה רוצים לענות.
לאחר שנאספו כל הנתונים הרלוונטיים יש לערוך מיפוי וסינון למידע אשר אינו רלוונטי, כך שנשאר עם הנתונים הרלוונטיים.
הסינון יהיה בהתאם לקריטריונים שנקבעו, כגון: מהימנותו של מקור הידע – לדוגמה יועדף מידע שמקורו בספרות מקצועית, אתר אינטרנט בעל מומחיות בתחום, חוות דעת של אדם מומחה, שאלונים שהוכנו על ידי אנשים מקצוע בתחום של הבעיה הנידונה וכו' על פני מידע שמקורו עלום.
ניתוח המידע המבוצע על ידי האנליסט לרוב ייעשה בשימוש בשפת תוכנה כמו SQL ו-VBA ב-Excel, או תוכנות כלי BI אחרים הדורשים קוד כמו JAVA, SAS, R, STATA, MATLAB, פייתון, Power BI.
בשילוב יצירת דוחות, הדמיה חזותית של נתונים ודשבורדים אינטראקטיביים.
הצגה ויזואלית של נתונים (Data Visualization) היא חלק קריטי בניתוח מידע, מכיוון שהיא הופכת נתונים מורכבים לקלים להבנה ומאפשרת לזהות מגמות ותובנות במהירות, גם לאורך זמן ותוך אפשרות לחיזוי.
בין שיטות התצוגה הרווחות נמנים: טבלאות, גרף רציף, גרף פיזור, גרף רשת, היסטוגרמה, גרף עמודות, דיאגרמת עוגה, תיבת פעמון, גרף שטח, מפת חום, לוח גאנט ודשבורדים דינאמים
עיבוד הנתונים שנותרו למידע איכותי ומקצועי בתחום הרלוונטי אשר ממנו יתאפשר להסיק מסקנות ולהשיב על השאלה שלשמה נערך ניתוח המידע.
העיבוד יכול להיות עיבוד סטטיסטי, חיזוי, עיבוד טכנולוגי וכיוצא בזה אשר בסופם יוצג דו"ח מסוים.
הדו"ח יופנה למקבלי ההחלטות ואמור לסייע להם לקבל החלטה.
תפקיד האנליסט דורש סמנטיקה של הנתונים, ומכאן אובייקטיביות וניתוח הנתונים בראיית על, תוך ירידה לפרטים הקטנים ביותר, מבחינת נתוני סטיות תקן או חריגות בנתונים.
כשלאנליסט קיימת גם ראייה סובייקטיבית לאור עברו האישי והיכרותו על העולם.
במדעי המחשב, ניתוח לשיעורין (Amortized analysis) היא שיטה לניתוח אלגוריתמים המתחשבת בסך הפעולות של התוכנית.
השיטה מאפשרת חישוב חסם ביצועי אלגוריתם עבור התרחיש הגרוע ביותר ללא התחשבות בקלטים תוך בחינת כלל הפעולות המבוצעות.
השיטה מבוססת על-כך שבעוד שחלק מן הפעולות המבוצעות עלולות לצרוך משאבים רבים לעיתים הן אינן מתרחשות בתדירות גבוהה מספיק כדי להחשיב את האלגוריתם כלא יעיל.
זאת מכיוון שבטווח הארוך מספר הפעולות הצורכות משאבים מועטים יכול להיות גדול בהרבה ממספר הפעולות הצורכות משאבים רבים.
השיטה שימושית במיוחד מכיוון שהיא מבטיחה חישובי ביצועים לתרחיש הגרוע ביותר ללא ביצוע הנחות על מצב התוכנית.
שיטת הניתוח לשיעורין פותחה על בסיס שיטת הצבירה אשר עכשיו היא חלק מניתוח לשיעורין.
עם זאת, הטכניקה הוצגה רשמית לראשונה על ידי רוברט טרג'אן במאמרו "Amortized Computational Complexity" (סיבוכיות חישובית לשיעורין) אשר התייחס לצורך במציאת שיטה מועילה יותר לניתוח אלגוריתמים מאשר השיטות ההסתברותיות הנפוצות שהיו בשימוש.
בתחילה, השיטה הייתה בשימוש עבור סוגים מאוד מסוימים של אלגוריתמים, במיוחד כאלה הכוללים שימוש בעצים בינאריים ופעולות איחוד.
לעומת זאת, היום השיטה נפוצה מאוד ונמצאת בשימוש גם בניתוח סוגי אלגוריתמים רבים אחרים.
כדי להשתמש בשיטה נדרש לדעת אילו סדרות של פעולות הן אפשריות.
זה נפוץ במיוחד במבני נתונים אשר להם מצב הנשמר בין הפעולות השונות המבוצעות עליהם.
הרעיון הבסיסי הוא שפעולה בתרחיש הגרוע ביותר יכולה לשנות את המצב באופן כזה שהתרחיש לא יחזור על עצמו זמן רב.
בכך, העלויות הכוללות של הפעולה פוחתות.
באופן כללי, יש שלוש שיטות לביצוע ניתוח לשיעורין:
שיטת הצבירה - מחשבים את החסם העליון לעלות הכוללת של סדרה של פעולות ואז מגדירים את העלות לשיעורין כ-.
שיטת החיובים - מחשבים את העלות של כל פעולה נפרדת ומשלבים את העלות המיידית של זמן הריצה שלה עם ההשפעה שלה על זמן הריצה של פעולות עתידיות.
לרוב, פעולות רבות הרצות בזמן קצר צוברות "חוב" בתוספות קטנות בעוד שפעולות נדירות הרצות זמן רב מורידות אותו משמעותית.
שיטת הפוטנציאל - שיטה זו דומה לשיטת החיובים אך "מחייבת" פעולות בשלב מוקדם במחיר גדול מעלותן כדי לפצות על "חיובים" בשלב מאוחר יותר שיהיו נמוכים יותר מהעלות של הפעולות.
שלוש השיטות מספקות תוצאות זהות וההבדל בשימוש בהן הוא לרוב נסיבתי או תלוי-העדפה אישית.
בשימוש השכיח, "אלגוריתם לשיעורין" הוא אלגוריתם שניתוח לשיעורין הראה שביצועיו טובים.
בניתוח אלגוריתמים מקוונים נעשה שימוש רב בניתוח לשיעורין.
ניתוח למידה כולל פעולות של מדידה, איסוף וניתוח נתונים ודיווח אודות לומדים בהקשרים שונים, במטרה להבין ולשפר את סביבת הלמידה ותוצאותיה.
ניתוח למידה הוא תחום מחקר המשלב תאוריה ופרקטיקה מתחומים שונים במטרה לחקור את תגובות הלומד בסביבות למידה ולספק נתונים רלוונטיים לגבי תהליך למידתו.
משמעות מושג זה שנויה במחלוקת.
הגדרה רווחת טוענת כי ניתוח הלמידה עושה שימוש במגוון נתונים דיגיטליים לשם ניבוי תהליכי למידה וייעוץ ביחס לתהליכי למידה.
בעידן הדיגיטלי, ניתוח למידה הוא איסוף העקבות הדיגיטליים אותם השאיר אחריו הלומד במהלך האינטראקציה עם מערכות הלמידה הממוחשבות.
ניתוח עקבות התלמיד מאפשר לעמוד אחר מתאמים או קשרים בין פעולות התלמיד לבין תוצרי הלמידה ואיכותה.
כדוגמאות לעקבות התלמיד אשר מתועדים ונאספים לשם ניתוח הלמידה ניתן למנות את מספר הפעמים בהם התלמיד נכנס לאתרי למידה, זמני הגשת מטלות וציונן הסופי, זמן שהייה כולל במרחב הווירטואלי, כמות הודעות שנכתבו או נקראו ועוד.
ניתוח הלמידה מאפשר לעקוב אחר גורמים שהמורה לא מסוגל להגיע אליהם.
קיימת ביקורת בקרב חוקרים ביחס לשיוך האבסולוטי של ניתוח הלמידה אל התחום הדיגיטלי.
יש המכלילים בתחום את כל השיטות לניתוח למידה, כולל מודלים מהתקופה שקדמה ללמידה הדיגיטלית.
התרומה הרבה של מסקנות מחקרי ניתוח למידה באים לידי ביטוי ב:
שיקוף הישגים ודפוסי התנהגות של הלומד הבודד ביחס ללומדים אחרים
איתור תלמידים הזקוקים לתמיכה ותשומת לב
סיוע לצוות ההוראה בתמיכת לומדים
שיפור קורסים קיימים ופיתוח תוכניות לימוד חדשות
קבלת החלטות בקרב מנהלי מוסדות ביחס לשיווק והתייעלות
ההבדל בין ניתוח למידה לבין כריית מידע בחינוך
יש להבדיל בין ניתוח למידה לבין כריית מידע בחינוך.
לפי סימנס, כריית מידע בחינוך היא מושג כללי יותר הכולל הן ניתוח למידה והן ניתוח אקדמי.
ברוקס מציע הבחנה מתקדמת יותר בין המושגים הקשורה למקור מהם נובעים התחומים.
לפיו, בעוד שניתוח למידה מתמקד בחקר מערכות וארגוני למידה כגון מערכות ניהול למידה, הרי שחוקרים בתחום כריית מידע בחינוך מתמקדים באינטליגנציה ולמידה.
עם זאת, בין שני תחומי מחקר אלו קיימת חפיפה משמעותית ביחס למטרות ושיטות המחקר.
ניתוח תוכן – ניתוח תוצרי הלמידה ושאר משאבים שהתלמיד יצר.
ניתוח שיח – ניתוח הדיונים בין התלמידים תוך התמקדות במאפייני השפה של הלומדים והאינטראקציות המילוליות בתהליך הלמידה.
ניתוח למידה חברתית – חקר האינטראקציות החברתיות שמתרחשות במהלך הלמידה ותפקידן.
תחום זה מדגיש את חשיבות הלמידה החברתית.
ניתוח מאפייני התלמיד – תחום זה מבקש לאפיין את תכונות הלומד מתוך תהליך למידתו ופעולותיו.
לדוגמה, זיהוי לומד סקרן על פי כמות השאלות הרבה שהוא שואל.
למרות תשומת הלב המחקרית הניתנת למושג ניתוח למידה והפיתוח המואץ של שיטות הניתוח, לרוב אנשי החינוך אין גישה לכלי ההערכה ולשיטות הניתוח.
משום כך, אין המורה מן השורה מסוגל לבצע הערכות מורכבות ומגוונות ביחס לתהליכי הלמידה של תלמידיו.
גם ללומדים אין כיום את המידע אודותיהם כפי שקיים במערכות הממוחשבות.
מידע אשר עשוי להגביר את המוטיבציה שלהם ללמידה בהציגו תמונה של התקדמותם וביצועיהם.
לכן, שלב התפתחותי חשוב בתחום ניתוח הלמידה הוא פיתוח כלים אשר יסייעו לארגונים ולמוסדות לימוד להעריך את פעילויות הלומדים, לעקוב אחר התקדמותם ולנצל את ניתוח הלמידה לשיפור מגוון הזדמנויות הלמידה.
רצוי כי תוצאות ניתוח הלמידה יוצגו ללומדים עצמם, יאפשרו להם לעקוב אחר פעילותם ובכך לשפר את אופן למידתם.
הביקורת על ניתוח הלמידה מתמקדת בעיקר בבעיות אתיות ביחס לאיסוף נתונים ומידע אודות אנשים שונים ושימושים שונים בהם.
קיימת אפשרות לשימוש נתונים בין מערכות, ארגונים ובעלי עניין אשר מנסים לקדם את מטרותיהן האישיות על סמך ניתוח הלמידה של כלל הגולשים ברשת.
השימוש במידע שנאסף פוגע בפרטיות של הלומד ולעיתים נוגדת את מטרותיו ורצונו ונעשה ללא ידיעתו.
ניתוח מהלך הלמידה הוא בעל תועלת רבה לכל הנוטלים חלק במלאכת ההוראה והחינוך החל מהתלמיד ועד לחוקרים, למקבלי ההחלטות ולמעצבי המדיניות החינוכית.
ניבוי: כמו זיהוי תלמידים בעלי פוטנציאל גבוה לנשירה מהלימודים, או איתור תלמידים מתקשים.
התאמה אישית: תוצאות הניתוח מאפשרות לעצב לכל תלמיד תוכנית למידה המתאימה בדיוק לידע, למיומנויות וליכולות שלו, כפי שבאו לידי ביטוי בהתנהלותו הדיגיטלית עד כה.
התערבות: הצגת המידע בפני מורה אשר יכול להתערב ולתמוך בתלמיד.
הדמיית מדע: סיפוק סקירה מקיפה של נתוני הלמידה באמצעים ויזואליים כגון גרפים או לרנוגרמות.
נִתּוּחַ לְהַחְלָפַת מַסְתֵּם הוא ניתוח שבו מוחלף אחד ממסתמי הלב במסתם מלאכותי או במסתם ביולוגי (שתל מאדם או מחיה).
הניתוח מבוצע על פי רוב במצבים של היצרות או אי-ספיקה מדרגה חמורה של אחד ממסתמי הלב.
ישנם ארבעה סוגי ניתוחים, לפי סוג המסתם המוחלף: ניתוח להחלפת מסתם אבי העורקים, ניתוח להחלפת המסתם הצניפי, ניתוח להחלפת המסתם התלת-פסיגי וניתוח להחלפת מסתם עורק הריאה.
כ-100,000 ניתוחים להחלפת מסתם מבוצעים מדי שנה בארצות הברית.
התמותה לאחר ניתוח להחלפת מסתם תלויה במשתנים רבים, לרבות סוג המסתם המוחלף, ביצוע ניתוח מעקפים במקביל להחלפת המסתם וגורמים התלויים באדם המנותח.
אחוזי התמותה מניתוח להחלפת מסתם אבי העורקים עומדים על 3.2%, בעוד אלה מניתוח להחלפת המסתם הצניפי עומדים על 5.7%.
בעשור השני של המאה ה-21 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי לשימוש הליך החלפת מסתם בצנתור (TAVI או TAVR) במטופלים שאינם נתיחים או שהסיכון הניתוחי עבורם גבוה.
כמו כן נמצא בשימוש הליך להחלפת המסתם הצניפי בצנתור.
סוג המסתם החלופי משפיע על אופן הטיפול אחרי הניתוח וזמן החיים של המסתם.
מסתם ביולוגי, שמקורו בדרך כלל בפרה או חזיר (אין בכך בעיה הלכתית), אינו דורש נטילת נוגדי קרישה ולפיכך מומלץ למי שעשויים להתקשות בלקיחה קבועה של כדורים.
מנגד, משך החיים של המסתם הביולוגי הוא 10–15 שנים, ולפיכך הוא מומלץ יותר למנותחים מבוגרים.
משך החיים של המסתם המכני, בהיותו מלאכותי ובמקרים רבים עשוי טיטניום, הוא שנים רבות, אך הוא דורש שימוש קבוע בנוגדי קרישה.
השימוש במסתם מלאכותי נפוץ אצל מנותחים צעירים יחסית.
טכניקת הניתוח של מסתמים מלאכותיים מתעדכנת לפרקים וב-2007 כבר התחיל באירופה שימוש במסתמים ללא תפרים (SU-AVR).
ב-2015 נמצאים בשימוש 3 סוגי מסתמים ללא תפרים או מסתמים בהחלפה מהירה ויעילותם נבחנת במחקרים שונים.
ניתוח מחרוזות () הוא תהליך ניתוח מחרוזות של סמלים, בשפה טבעית או בשפת מחשב, בהתאם לכללים דקדוקיים מוגדרים.
מטרת התהליך היא להבין את מבנה המחרוזת, את רכיביה ואת הקשרים ביניהם.
המונח נמצא בשימוש בתחומים שונים, בעיקר בבלשנות ובמדעי המחשב, כאשר בכל תחום קיימים דגשים ושימושים ייחודיים.
בבלשנות, ניתוח מחרוזות מתייחס בדרך כלל לניתוח תחבירי של משפטים במטרה להבין את משמעותם המדויקת.
ניתוח זה עשוי להיעשות בעזרת ייצוגים כגון דיאגרמות משפט, והוא מתמקד בזיהוי רכיבים דקדוקיים כמו נושא, נשוא, מושא ותיאורים, וכן ביחסים התחביריים בין חלקי המשפט.
בבלשנות חישובית המונח משמש לתיאור ניתוח על ידי מחשב, של משפט או מחרוזת מילים אחרת, פירוקם למרכיבים, והצגתם בתבניות המבהירות את הקשר התחבירי בין המרכיבים, ולפעמים גם את הקשר הסמנטי ביניהם וכן מידע נוסף.
בבלשנות חישובית, המונח מתאר ניתוח אוטומטי של משפטים או מחרוזות מילים אחרות על ידי מחשב.
תהליך זה כולל פירוק של הטקסט למרכיביו והצגתם במבנים פורמליים, כגון עצי תחביר , המבהירים את הקשרים התחביריים ולעיתים גם את הקשרים הסמנטיים בין המרכיבים.
ניתוח מחרוזות בבלשנות חישובית משמש בסיס למגוון יישומים, בהם תרגום אוטומטי, ניתוח טקסטים, זיהוי דיבור ואחזור מידע.
בפסיכובלשנות, ניתוח מחרוזות עוסק באופן שבו בני אדם מבינים ומפרשים שפה מדוברת או כתובה.
בהקשר זה מתייחס המונח לתהליכים קוגניטיביים של זיהוי חלקי דיבר, בניית מבנה תחבירי והסקת משמעות במהלך הקריאה או ההאזנה.
המונח נפוץ במיוחד בדיונים על משפטי שבילי גן, שהם משפטים המובילים את הקורא לפרשנות ראשונית שגויה ודורשים ניתוח מחדש בהמשך.
במדעי המחשב, ניתוח מחרוזות הוא שלב מרכזי בעיבוד שפות תכנות, והוא משמש לניתוח קוד קלט ולהפיכתו לייצוג פנימי שמחשב יכול לעבד.
התהליך מהווה בסיס לפעולתם של מהדרים ומפרשים, וכן לכלים לניתוח קוד ולאימות תקינותו.
ניתוח מחרוזות בתחום זה כולל לרוב ניתוח מילולי, שבו הקלט מפורק לאסימונים (Tokens), ניתוח תחבירי הבודק את התאמת הקוד לכללי הדקדוק של השפה ובונה מבנה תחבירי, ולעיתים גם ניתוח סמנטי הבוחן את משמעות הקוד והקשרים הלוגיים שבו.
באמצעות תהליכים אלו ניתן לזהות שגיאות, להבין את מבנה התוכנית ולהמיר קוד מקור לצורות ייצוג נמוכות יותר לצורך הרצה או אופטימיזציה.
ניתוח לאיחוי קרום הבתולים הוא שחזור כירורגי זמני של קרום הבתולים.
ניתוח זה אינו נחשב, בדרך כלל, כחלק מפרוצדורות גינקולוגיות שכיחות אלא התערבות מתחום הניתוחים פלסטיים ונערך ללא אשפוז ואורך כחצי שעה.
עיקר הניתוחים נערכים בארצות הברית, בדרום קוריאה ובמערב אירופה.
מטרת הניתוח היא לגרום לדימום במהלך קיום יחסי מין בפעם הראשונה מיד לאחר טקס בנישואים, אשר בתרבויות מסוימות נחוץ כהוכחה להיותה של הכלה בתולה ביום חתונתה.
הקלה על המותקפת במעשה אונס.
נפילה טבעית של קרום הבתולים, קריעת קרום הבתולים לאחר רכיבה על סוס, שימוש בטמפון, בדיקה גינקולוגית כושלת, ועוד.
רצון להסתיר קיום יחסי מין אסורים או בלתי מקובלים לפני החתונה, שבה, על פי תרבויות מסוימות, על הכלה להיות בתולה.
הקרום המשוחזר לרוב אינו מאפשר אספקת דם לקרום, וכולל קפסולת ג'לטין עם חומר דמוי דם מלאכותי.
לעיתים משתמשים בדש בטנה מהנרתיק להשלמת אספקת הדם ואיחוי מחודש של קרום הבתולים.
לאחר הניתוח מומלץ שלא לקיים יחסי מין למשך שלושה חודשים.
פעולת שחזור קרום הבתולים חוקית במדינות מסוימות, בעוד שמדינות אחרות אוסרות על כך.
בארצות הברית שיקום קרום הבתולים זמין במרפאות פרטיות ונעשה נפוץ יותר.
בצרפת, במקרי אונס או טראומה מקבלים החזר מהמדינה מתשלום ביצוע האיחוי.
במדינות המזרח התיכון, בפרט באיראן, הניתוח פופולרי ביותר, שכן שם צפויות הנשים לשמור על בתוליהן עד ליל הכלולות.
האייתוללה סייד סאדק רוחאני הוציא פסק הלכה המתיר ביצוע ניתוח לאיחוי קרום הבתולים ומחשיב אישה לאחר הניתוח כבתולה.
באיראן פעולות פולשניות לשחזור קרום הבתולים מתועדות עוד מסוף המאה ה-19.
ניתוח לאיחוי קרום הבתולים משמר את התפיסה שאישה ראויה לנישואים רק אם היא בתולה.
הניתוח משמר את הסדר החברתי הפטריארכלי וגורם לנשים להמשיך להתנהל על פי קודים מסורתיים.
ניתוח מגמות היא הפרקטיקה של איסוף מידע תוך ניסיון לזהות דפוס.
בכמה תחומי מחקר, המשמעות של המונח "ניתוח מגמות" מוגדרת באופן פורמלי יותר.
אף על פי שניתוח מגמות משמש לעיתים קרובות כדי לחזות את העתיד, הוא יכול לשמש גם להערכת הסבירות של השערות לגבי אירועים ותהליכים בעבר, כגון כמה מלכים קדומים נראה כי שלטו בין שני תאריכים, בהתבסס על נתונים כמו מספר השנים הממוצע שידוע כי מלכים אחרים שלטו.
בניהול פרויקטים, ניתוח מגמות היא טכניקה מתמטית, שבמסגרתה משתמשים בתוצאות ידועות מהעבר כדי לחזות תוצאות עתידיות.
פעולה זו מושגת על ידי מעקב אחרי השונות של עמידה במסגרות זמנים ועלות.
בהקשר זה, ניתוח המגמות הוא כלי לבקרת איכות.
בסטטיסטיקה, ניתוח מגמות מתייחס לעיתים קרובות לטכניקות חילוץ של דפוס התנהגות בסיסי בסדרה עתית, אשר אחרת היה מוסתר חלקית או כמעט לחלוטין על ידי רעש.
אם ניתן להניח שהמגמה היא ליניארית, ניתוח מגמות יכול להיעשות באמצעות הכלים של ניתוח רגרסיה, כאשר המטרה היא למצוא מודל ליניארי שמתאים לתצפיות.
כאשר ניתן להניח שהמגמה אינה ליניארית, בדיקת מגמה יכולה להיעשות על ידי שיטות לא פרמטריות, כגון מבחן מאן-קנדל.
ניתן להשתמש גם בהחלקה לצורך בחינה וויזואליזציה של מגמות לא ליניאריות.
בחשבונאות, כספים והשקעות, ניתוח פונדמנטלי (לפי האקדמיה ללשון העברית: ניתוח בסיסי) של עסק הוא ניתוח דוחותיו הכספיים (בדרך כלל כדי להעריך את מצב הנכסים, ההתחייבויות והרווחים של העסק), בריאותו, מתחריו והשווקים בהם הוא פועל.
כמו כן נלקחים בחשבון מצבה הכללי של הכלכלה וגורמים כגון: הריביות במשק, נתוני תעסוקה, תמ"ג, דיור, נתוני ייצור ומידע על ההנהלה.
קיימות שתי גישות בסיסיות שניתן להשתמש בהן: ניתוח מלמעלה-למטה וניתוח מלמטה-למעלה.
מאפיינים אלה משמשים כדי להבדיל את הניתוח הפונדמנטלי לעומת סוגים אחרים של ניתוחי השקעות, כגון ניתוח כמותי וניתוח טכני.
ניתוח פונדמנטלי מבוצע על נתונים מהעבר ומההווה, במטרה להגיע לתחזיות פיננסיות (עתידיות).
לניתוח זה ישנן מספר מטרות:
לבצע הערכת שווי למנייה של חברה ולחזות את תוחלת מחירי המנייה העתידיים.
להעריך את הנהלת העסק ולקבל החלטות תוך-עסקיות או כדי לחשב את סיכון האשראי.
להעריך את הערך הפנימי של המניה.
ישנן שתי מתודולוגיות בסיסיות בהן משקיעים משתמשים כדי לקבוע איזו מניה לקנות ובאיזה מחיר:
על פי גישת הניתוח הפונדמנטלי, בטווח הקצר השווקים עשויים לתמחר נייר ערך באופן שגוי, אבל - בטווח הארוך, השוק יתמחר את נייר הערך במחיר ה"נכון".על פי שיטה זו ניתן ליצור רווח על ידי רכישת נייר ערך אשר מתומחר באופן "שגוי" ולחכות שהשוק יזהה את ה"טעות" ויבצע תמחור מחודש לנייר הערך.
על פי גישת הניתוח הטכני מחירו של נייר ערך משקף בתוכו את כל המידע הקיים בשוק.
על פי גישה זו, על ידי ניתוח המגמות ההיסטוריות - ניתן לבנות תחזית לתנועת המחירים בעתיד.על פי גישה זו, קיימים דפוסי מחירים מוכרים ושינויים ברגשותיהם של המשקיעים (אופטימיות, פסימיות, פחד וכו') מנבאים שינויי מגמה.
המשקיעים יכולים להשתמש באחת או ביותר מהמתודולוגיות הנ"ל כדי לבחור נייר ערך אשר מתאים להם.
לדוגמה, משקיעים פונדמנטליסטיים רבים משתמשים בכלים מהניתוח הטכני לצורך קביעת נקודות הכניסה והיציאה (הרכישה והמכירה).
באופן דומה, משקיעים טכניים רבים משתמשים בכלים מהניתוח הפונדמנטלי כדי להגביל את רשימת החברות שברצונם לבחון לחברות "טובות" בלבד.
המשקיע יבחר באיזה מודל/שיטה להשתמש לפי אמונתו בתאוריות השונות המנסות להסביר "איך שוק המניות עובד".
להסברים אודות תאוריות אלה, נא ראו את הדיונים על תאוריית השוק היעיל, הליכה מקרית, מודל לתמחור נכסי הון CAPM, מודל פד, הערכה על בסיס השוק, וכלכלה התנהגותית.
הערך הפנימי של נייר ערך נקבע על בסיס שלושת הניתוחים הנ"ל.
ערך זה נחשב לערך האמיתי של נייר הערך.
אם הערך הפנימי גבוה ממחיר השוק, מומלץ לקנות את נייר הערך.
אם הוא שווה למחיר השוק, מומלץ להחזיק את נייר הערך.
ואם הוא נמוך ממחיר השוק, מומלץ למכור את נייר הערך.
משקיעים שונים יכולים להשתמש בניתוח הפונדמנטלי בסוגים שונים של תיקי השקעות:
משקיעי קנה-והחזק מאמינים כי היצמדות לעסקים טובים מאפשרת לנכסיהם לצמוח ביחד עם העסקים.
שיטת הניתוח הפונדמנטלי מאפשרת להם למצוא עסקים "טובים", ובכך הם מפחיתים את הסיכון שלהם ואת ההסתברות להפסד.
משקיעי ערך מגבילים את השקעותיהם לחברות מוערכות-בחסר (חברות שמתומחרות על ידי השוק במחיר אשר נמוך מערכן ה"אמיתי"), מתוך אמונה ש"קשה ליפול החוצה מתעלה".
כדי לחשב את ערכן ה"אמיתי", המשקיעים משתמשים בניתוח פונדמנטלי.
מנהלים עשויים להשתמש בניתוח פונדמנטלי כדי להעריך אם חברה היא "טובה" או "גרועה".
ולאחר מכן להתחשב במצב הכלכלי במשק כדי לקבוע אם הקרקע בשלה לרכישת אותן חברות "טובות".
משקיעי המיעוט (משקיעים אשר משקיעים בשיטה הגורסת כי צריך לקנות כאשר כולם מוכרים ולהפך) סבורים כי "בטווח הקצר השוק הוא מכונת הצבעות, לא מכונת שקילה".
הניתוח הפונדמנטלי מאפשר למשקיעים אלה להעריך את ערכו של נייר הערך, בלי להתחשב בדעות השוק.
מנהלים יכולים להשתמש בניתוח הפונדמנטלי כדי להעריך את שיעורי הצמיחה העתידיים, ולאחר מכן להחליט אם לקנות מניות צמיחה שנסחרות במחיר גבוה.
מנהלים עשויים לכלול מרכיבים מתורת הניתוח הפונדמנטלי ביחד עם רכיבים טכניים לצורך בניית מודלים ממוחשבים (ניתוח כמותי).
המשקיעים בשיטת הניתוח הפונדמנטלי יכולים להשתמש באחת משתי שיטות הניתוח: מלמעלה-למטה או מלמטה-למעלה.
המשקיעים בשיטת מלמעלה-למטה מתחילים בניתוח הכלכלה העולמית, כולל אינדיקטורים כלכליים בינלאומיים ולאומיים.
אינדיקטורים אלה עשויים לכלול את שיעורי הצמיחה של התוצר המקומי הגולמי, האינפלציה, הריבית, שערי החליפין, הפריון ומחירי האנרגיה.
לאחר מכן הם מצמצמים את החיפוש שלהם לאזור/ענף מסוים ומנתחים את סך המכירות, רמת המחירים, ההשפעות של מוצרים מתחרים, תחרות של חברות ממדינות זרות וכניסה/יציאה מהענף.
רק לאחר מכן הם ממקדים את החיפוש שלהם למציאת העסק הטוב ביותר בתחום הנחקר.
המשקיעים מלמטה-למעלה מתחילים את הניתוח בבחירת עסקים ספציפיים, ללא קשר לענף/אזור שלהם, ולאחר מכן ממשיכים את הניתוח בסדר הפוך לסדר בגישת מלמעלה-למטה.
ניתוח בריאותו של עסק מתחילה בניתוח דוחותיו הכספיים וניתוח היחסים הפיננסיים הנובעים מתוך דוחות אלה.
הניתוח בוחן את הדיבידנדים ששולמו, את תזרים המזומנים התפעולי, הנפקות הון חדשות ואת מימון ההון.
תחזיות הרווחים וקצב הצמיחה (עליהם כתבו בהרחבה תומסון רויטרס ואחרים) יכולים להיחשב ל"עיקריים" (הם עובדות) או ל"טכניים" (הם מבוססים על רגשות המשקיעים) - על פי מהימנותם.
במודלים שונים של הערכת שווי משתמשים בשיעורי צמיחה (של הכנסות ושל מזומנים) ורמות סיכון (לקביעת שיעור ההיוון) קבועים.
המודל החשוב ביותר בתחום הוא מודל היוון תזרימי המזומנים (DCF), המחשב את הערך הנוכחי של האירועים העתידיים שלהלן:
דיבידנדים המשולמים למשקיע, יחד עם מחיר המכירה הסופי.
רווחי החברה או תזרימי המזומנים של החברה.
כמות ההלוואות שהעסק נוטל הוא גם שיקול מרכזי בקביעת בריאותו.
ניתן להעריך זאת במהירות באמצעות יחס חוב-להון והיחס השוטף (נכסים שוטפים חלקי התחייבויות שוטפות).
מודל פשוט ונפוץ הוא מודל מכפיל הרווח (מחיר המניה חלקי רווח למניה).
הערך ההופכי למכפיל הרווח מייצג את שיעור ההיוון (ערך הזמן של הכסף) המתאים לסיכון שמגלמת ההשקעה בעסק.
המכפיל המקובל מותאם על פי הצמיחה הצפויה (שאיננה חלק מהמודל).
אומדן הצמיחה מוזן לתוך מכפיל PEG.
מהימנותו תלויה במשך הזמן שהאנליסטים מאמינים שהצמיחה תימשך.
ניתן להשתמש במודלי IGAR כדי להכניס שינויים צפויים בצמיחה, המחושבים לפי מכפיל הרווח הנוכחי ושיעורי הצמיחה ההיסטוריים של המניות ביחס למדד ההשוואה.
כיום, מודלים ממוחשבים של מחירי המניות החליפו הרבה מהפרשנות הסובייקטיבית של הנתונים הפונדמנטליים והטכניים.
מאז (בערך) שנת 2000, התפקידים המאוישים על ידי בני אדם הוגדרו מחדש כדי שיתאימו למציאות החדשה שבה מחשבים מסוגלים לנתח כמויות עצומות של נתונים.
בחלק מהקרנות (קרנות נאמנות כמותיות Quantitative funds) החליפו את החלטות המנהלים במודלים מתמטיים ממוחשבים.
הניתוח הפונדמנטלי הוא תהליך אשר - יחסית לצורות ניתוח אחרות - דורש זמן רב.
יתר על כן, כיום נהיה יותר ויותר קשה לעקוב אחרי השוק בזמן, וזאת בעקבות סגנון המסחר המהיר של המאה ה-21, שבו השווקים נשלטים על ידי חברות "מסחר בתדירות גבוהה" (HFT - high frequency trading) וסוחרים יומיים.
מאז שהמחשבים הפכו למוצר ביתי, פותחו תוכנות שנועדו להפוך את חיי המשקיעים לקלים יותר באופן משמעותי.
אחת הדרכים לחסוך בזמן הניתוח, היא להירשם (בחינם או בתשלום) לשירותי תוכנות סריקה ממוחשבת.
תוכנות אלה מאפשרות למשקיע לאתר מניות התואמות את המאפיינים הכמותיים שהוא מחפש.
כמו כן התוכנות מתוכנתות לתת באופן אוטומטי את התוצאות הנדרשות לחישובים, וכך לצמצם את הזמן המושקע בסינון נתונים.
כלכלנים כגון ברטון מלכיאל גורסים כי אף לא אחת מהשיטות, ניתוח פונדמנטלי וניתוח טכני, יעילות בהשגת תשואה עודפת על תיק השוק.
זה נכון במיוחד עבור ניירות ערך ושווקים בעלי רמת נזילות נמוכה.
המשקיע והאנליסט הפיננסי מרטין זווייג עשה את הונו משילוב של ניתוח פונדמנטלי וניתוח טכני.
ניתוח פני שטח מגמתיים (Trend Surface Analysis) היא טכניקה מתמטית מתחום הסטטיסטיקה המרחבית המשמשת במדעי הסביבה (גאולוגיה, מדעי קרקע, גאוגרפיה וכיוצא בזה).
ניתוח זה נקרא גם מיפוי פני השטח המגמתיים או הסטטיסטיים.
הניתוח מבוסס על פולינום בסדר גודל נמוך (בדר"כ מהמעלה השנייה) של קואורדינטות מרחביות לאומדן רשת קבועה של נקודות מתצפיות המפוזרות על פני השטח, למשל מממצאים גאולוגיים של קידוחים בנקודות שונות, או ממצאים של עוצמה סייסמית באתרים שונים שנצפו מיד לאחר רעידת אדמה.
התוצרים הסופיים של האנליזה הם:
מפה "מוחלקת" (Smoothed) המצוירת על ידי המחשב על פי הערכים הצפויים של כל תצפית שהערך הנצפה שלה הוזן למערכת (למשל איור 1);
פלט אלפא-נומרי של הערכים הצפויים הללו והשאריות (Residual) המהוות את ה"רעשים", דהיינו ערכים שהם גבוהים או נמוכים מפני השטח המגמתיים .
למעשה מדובר בהליך של רגרסיה ליניארית בגרסתה הפולינומית.
המערכת קוראת את התפרושת המרחבית של התצפיות וערכיהן הנצפים שהוזנו למערכת, ומזהה את חוקיות השונות על פני המרחב של הערכים הנצפים, על פי החוקיות שהמערכת מזהה.
ברגע שהמערכת זיהתה את החוקיות, היא יודעת לתאר אותה באמצעות פולינום (בדוגמה המוצגת ב-איור 1 מדובר בפולינום מהמעלה השנייה), שברגע שמציבים בפולינום את נתוני X ו-Y מקבלים את הערך הצפוי ע"פי החוקיות שזוהתה.
המערכת תמפה את מפת פני השטח המגמתיים, בהסתמך על הערכים הצפויים הללו.
ההפרש בין הערך הנצפה (שהוזן למערכת) לערך הצפוי הוא "השארית", שכמובן מייצגת את "הרעש", שההחלקה שבוצעה על ידי האנליזה התעלמה ממנו בהליך המיפוי.
גודל השארית מבטא את "עוצמת הרעש".
כאמור, למתודולוגיה זו יש שימושים במדעי הסביבה.
למשל, ליצירת מפות סטרטיגפיות (מיפוי שכבות הסלע המרכיבות את הקרום) של חלקו העליון של קרום כדור הארץ (גאולוגיה).
זאת על סמך נתונים מקידוחים; או מפות כבידה (גרוויטציה) על סמך מדידות מאתרים שונים (גיאופיזיקה); או מפות איזוסייסמיות של אזורים שווי עוצמה סייסמית (Seismic Intensity) ברעידת אדמה, על סמך הערכת עוצמות אלה באתרים שונים (סייסמולוגיה).
בכל המפות הללו מדובר במפות עם קווי מתאר - קונטורים המתארים (לפי סדר הדוגמאות שהובאו) קוים שווי עובי של יחידות סלע, שווי עוצמת כבידה ושווי עוצמה סייסמית (איור 1).
מתודולוגיה זו מיושמת גם במדעי החברה בעיקר על ידי גאוגרפים.
לדוגמה: תיאור פני השטח המגמתיים של תפרושת גידול האוכלוסייה ביישוב מסוים, למשל במטרופולין תל אביב בשנים 1980-1961 .
ניתוח פזילה, המכונה גם ניתוח יישור עיניים , הוא ניתוח בשרירים החוץ-עיניים לתיקון פזילה.
עם כ-1.2 מיליון פרוצדורות מדי שנה, ניתוח פזילה הוא ניתוח העין השלישי בשכיחותו בארצות הברית.
ידוע כי התערבות המוצלחת המוקדמת ביותר של ניתוח פזילה בוצעה ב-26 באוקטובר 1839 על ידי יוהאן פרידריך דיפנבאך לילד עם איזוטרופיות בן שבע, כמה ניסיונות קודמים בוצעו בשנת 1818 על ידי ויליאם גיבסון מבולטימור, כירורג כללי ופרופסור באוניברסיטת מרילנד.
הרעיון לטפל בפזילה באמצעות חיתוך חלק מסיבי השריר החוץ-עיניים פורסם בעיתונים האמריקאים על ידי ג'ון סקודר בניו יורק בשנת 1837.
ראייה כפולה מתרחשת לעיתים קרובות למדי בשבועות הראשונים שלאחר הניתוח.
סיבוכים המתרחשים לעיתים נדירות או לעיתים נדירות מאוד לאחר הניתוח כוללים: דלקת עיניים, שטפי דם במקרה של נקב בלובן העין, החלקה או התנתקות שרירים, או אפילו אובדן ראייה.
ניתוח שרירי עיניים עלול לגרום לצלקות (פיברוזיס).
אם ההצטלקות נרחבת, ניתן יהיה לראות רקמה מוגבהת ואדומה בלבן העין.
ניתן להפחית פיברוזיס על ידי שימוש במיטומיצין C במהלך הניתוח.
שיטה חדשה יחסית, שתוכננה בעיקר על ידי רופא העיניים השווייצרי דניאל מוג'ון, היא ניתוח פזילה זעיר פולשני (MISS) שיש בו כדי להפחית את הסיכון לסיבוכים ולהוביל לשיקום ראייה מהיר יותר ולריפוי פצעים.
החתכים בלחמית הם הרבה יותר קטנים מאשר בניתוח פזילה קונבנציונלי.
מחקר שהתפרסם בשנת 2017 תיעד פחות סיבוכי נפיחות בלחמית ובעפעפיים בתקופה שלאחר הניתוח, עם תוצאות ארוכות טווח דומות בין שתי הקבוצות.
ניתן להשתמש בניתוח פזילה זעיר פולשני לביצוע כל סוגי ניתוחי הפזילה.
לעיתים רחוקות מאוד, סיבוכים שעלולים לסכן חיים עלולים להתרחש במהלך ניתוח פזילה בגלל רפלקס העין.
ניתוח עפעפיים הוא ניתוח פלסטי לתיקון פגמים, עיוותים בעפעפיים ולשינוי אסתטי של אזור העיניים.
ההליך כורת, מסיר או ממקם מחדש רקמות עודפות, כגון עור ושומן, ומחזק רקמות של השריר והגידים המקבילות.
הליך ניתוח העפעפיים פותר בעיות תפקודיות וקוסמטיות מסביב לאזור העין.
ההליך נפוץ יותר בקרב נשים, שהיוו כ־85% מהליכי ניתוח העפעפיים בשנת 2014 בארצות הברית ו-88% מההליכים הללו בבריטניה.
ניתוחי עפעפיים מבוצעים לרוב למטרות אסתטיות להרמת העפעף ויכולים להיות גם לסיבות תפקודיות כמו השבת התפקוד התקין של העפעפיים.
במהלך הניתוח משתמשים בסילוק עודפי עור מהעפעפיים, החלקת שרירי העין הבסיסיים, הידוק המבנים התומכים וכריתת שומן עודף באזור בעין, על מנת לייצר מעבר אנטומי חלק מהעפעף התחתון ללחי.
הליך ניתוח העפעפיים בדרך כלל מתבצע באמצעות חתכים כירורגיים חיצוניים המתבצעים לאורך קמטי העור הטבעיים של העפעפיים העליונים והתחתונים ובכך מסתירים את צלקות הניתוח מהעין.
ניתן לבצע את החתכים גם מהלחמית, המשטח הפנימי של העפעף התחתון.
ניתוח עפעפיים נמשך בדרך כלל 1–3 שעות.
לאחר הניתוח הנפיחות הראשונית והחבורות כתוצאה מהניתוח ייפוגו ויחלפו תוך שבועיים, והתוצאות הסופיות והיציבות של תיקון ניתוח העפעפיים יתגלו לאחר מספר חודשים.
לאחר ההליך, תפר מיוחד ממוקם ליד הפינה החיצונית של העפעף התחתון, שנמצא בתוך הרקמה.
זה מאפשר לעפעף להתייצב ולהישאר קבוע במהלך תהליך הריפוי.
התפר מומס לאחר ארבעה עד שישה שבועות.
המצב האנטומי של העפעפיים, איכות "הבלאי" של עור המטופל, ומצבן הכללי של הרקמות הסמוכות כתוצאה ממצבים אנטומיים של המטופל, משפיעים על התוצאות התפקודיות והאסתטיות.
הסיבוכים הרפואיים של הניתוח מושפעים מתסמונת העין היבשה, רפיון עור ועיניים בולטות.
במדינות רבות באסיה ניתוח עפעפיים כפול הוא הניתוח הפופולרי ביותר, במיוחד בקוריאה הדרומית.
תלוי בשיטות, בניסיון הרופאים ובמורכבות הניתוח.
ההליך מפורסם בייצור עפעפיים הנראים טבעיים לטווח הארוך.
בגלל שכיחותה הרבה של הפעולה, זרים רבים בארצות הברית נוסעים מדי שנה לדרום קוריאה כדי לבצע את ניתוח העפעפיים.
ניתוח עורק החוליות מתבצע כאשר ישנו קרע בציפוי הפנימי של עורק החוליה, הממוקם בצוואר ומספק דם למוח .
תסמינים ראשוניים הם בדרך כלל הופעה פתאומית של כאב ראש וכאבי צוואר חד צדדיים.
התופעה עשויה להיות מלווה בתסמיני שבץ כמו קושי בדיבור, פגיעה בקואורדינציה או ראייה כפולה .
סיבוכים עשויים לכלול דימום תת-עכבישי .
הקרע בעורק החוליה עשוי להתרחש לאחר פציעה פיזית בצוואר, כגון שיעול, התנגשות בתנועה, חנק או מניפולציות כירופרקטיות, אך עלולים להתרחש גם באופן ספונטני.
אנשים עם הפרעת רקמת חיבור, כגון תסמונת אהלר-דנלוס, נמצאים בסיכון מוגבר.
לאחר הקרע, הדם חודר לדופן העורק ויוצר קריש דם, מעבה את דופן העורק ולעיתים מעכב את זרימת הדם.
האבחנה היא בדרך כלל על ידי סריקת CT או MRI.
הטיפול הוא בדרך כלל בעזרת תרופות נוגדות טסיות כגון אספירין או עם נוגדי קרישה כגון הפרין או וורפרין .
כ-10% מהאנשים מתים בתחילת המחלה.
מבין אלו ששורדים את התקופה הראשונית הזו, כ-75% מחלימים לחלוטין או עם השפעה מינימלית על התפקוד, כאשר לשאר יש נכות חמורה יותר, וכ-2% מתים מסיבוכים.
דיסקציה (חתך) של עורק החוליות מתרחשת בכ-1 לכל 100,000 אנשים בשנה.
זה פחות שכיח מאשר דיסקציה של עורק הצוואר (נתיחה של העורקים הגדולים בקדמת הצוואר).
שני המצבים ביחד מהווים 10-25% ממקרי השבץ הלא מדממים בקרב אנשים צעירים ובגיל העמידה.
המצב תואר במלואו לראשונה בשנות ה-70 על ידי הנוירולוג הקנדי סי מילר פישר .
דיסקציה של עורק החוליות הוא אחד משני סוגי דיסקציות של העורקים בצוואר.
הסוג השני, דיסקציה של עורק הצוואר, כולל את עורקי הצוואר.
דיסקציה של עורק החוליות מסווגת כטראומטית (הנגרמת כתוצאה מטראומה מכנית בצוואר) או ספונטנית, והיא עשויה להיות מסווגת גם לפי החלק של העורק המעורב: חוץ-גולגולתי (החלק שמחוץ לגולגולת) ופנים-גולגולתי (החלק שבתוך הגולגולת.
כאבי ראש מופיעים ב-50-75% מכלל המקרים של דיסקציה של עורק החוליות.
כאבי הראש מתפתחים בהדרגה ונוטים להיות ממוקם בחלק האחורי של הראש, בצד הפגוע או במרכזו.
אופי הכאב קהה או דמוי לחץ או פועם.
כמחצית מהסובלים מהדסקציה בעורק החוליה רואים בכאב הראש שונה, בעוד שהשאר סבלו מכאב ראש דומה בעבר.
8% מכל המקרים של דיסקציה של חוליות וצוואר מאובחנים על בסיס כאב בלבד.
חסימה של זרימת הדם דרך כלי הדם הפגוע עלולה להוביל לתפקוד לקוי של חלק מהמוח המסופק על ידי העורק.
זה עשוי להיות זמני (" התקף איסכמי חולף ") ב-10-16% מהמקרים, אך רבים (67-85% מהמקרים) בסופו של דבר עם גירעון קבוע או שבץ מוחי.
עורק החוליה מספק את החלק של המוח שנמצא בפוסה האחורית של הגולגולת, ולכן סוג זה של שבץ נקרא אוטם מחזורי אחורי.
הבעיות עשויות לכלול קשיי דיבור או בליעה ( תסמונת מדולרית צידית ); זה מתרחש בפחות מחמישית מהמקרים ומתרחש עקב חוסר תפקוד של גזע המוח.
אחרים עלולים לחוות חוסר יציבות או חוסר קואורדינציה עקב מעורבות של המוח הקטן, ואחרים עלולים לפתח אובדן ראייה ( בצד אחד של שדה הראייה ) עקב מעורבות קליפת הראייה באונה העורפית .
במקרה של מעורבות של המסלולים הסימפתטיים בגזע המוח, עלולה להתפתח תסמונת הורנר חלקית; זהו השילוב של עפעף צנוח, אישון מכווץ ועין שקועה לכאורה בצד אחד של הפנים.
אם הקרע של העורק משתרע לחלק של העורק שנמצא בתוך הגולגולת, עלול להיווצר דימום תת-עכבישי (1% מהמקרים).
זה נובע כתוצאה מקרע של העורק והצטברות דם בחלל התת -עכבישי.
זה עשוי להתאפיין בכאב ראש שונה, בדרך כלל חמור; זה גם עלול לגרום למגוון של תסמינים נוירולוגיים נוספים.
ל-13-16% מכלל האנשים עם דיסקציה של חוליות יש דיסקציה בעורק צווארי אחר.
לכן ייתכן שהתסמינים יופיעו בשני הצדדים, או שתסמינים של דיסקציה של עורק הצוואר יתרחשו במקביל לאלו של דיסקציה של עורק החוליות.
ניתן לחלק את הסיבות לקרע עורק חוליות בשתי קטגוריות עיקריות, ספונטנית וטראומטית.
מקרים ספונטניים נחשבים כנגרמים על ידי גורמים מהותיים המחלישים את דופן העורק.
רק לחלק קטן מאוד (1-4%) יש הפרעת רקמת חיבור ברורה, כגון תסמונת אהלר-דנלוס מסוג 4, ולעיתים נדירות יותר, תסמונת מרפן .
תסמונת אהלר-דנלוס סוג 4, הנגרמת על ידי מוטציות של הגן COL3A, מובילה לייצור לקוי של הקולגן, סוג III, חלבון אלפא 1 וגורמת לשבריריות העור וכן לחולשה של דפנות העורקים והפנים.
תסמונת מרפן נובעת ממוטציות בגן FBN1, ייצור לקוי של החלבון fibrillin-1 ומספר הפרעות פיזיות כולל מפרצת של שורש אבי העורקים .
ישנם דיווחים גם על מצבים גנטיים אחרים, כגון מחלת כליות פוליציסטית דומיננטית אוטוזומלית, מחסור באנטיטריפסין α 1 והמוכרומטוזיס תורשתית, אך העדויות לסיבות אלו חלשות יותר.
מחקרים גנטיים בגנים אחרים הקשורים לרקמת חיבור הניבו בעיקר תוצאות שליליות.
עם זאת, טרשת עורקים אינה מגבירה את הסיכון לקרע ספונטני.
ישנם דיווחים רבים על גורמי סיכון קשורים לנתיחה של עורק החוליות.
רבים מהדיווחים הללו סובלים מחולשות מתודולוגיות, כגון הטיית בחירה .
רמות גבוהות של הומוציסטאין, לעיתים קרובות עקב מוטציות בגן MTHFR, מגדילות את הסיכון לנתיחה של עורק החוליות.
אנשים עם מפרצת של שורש אבי העורקים ואנשים עם היסטוריה של מיגרנה עשויים להיות בעלי נטייה לדיסקציה של עורק החוליות.
דיסקציה טראומטית של עורק החוליות עשויה להיות כתוצאה מטראומה קהה בצוואר, כגון בהתנגשות תנועה, מכה ישירה בצוואר, חנק, או פציעת צליפת שוט .
במקרים רבים של דיסקציה בעורק החוליות, ישנם דיווחים על טראומה קלה מאוד לצוואר או על תנועות צוואר פתאומיות, למשל בהקשר של ספורט.
דיווחים אחרים קשורים לזיהומים בדרכי הנשימה הקשורים לשיעול .
כמו כן, יש דיווחים על טראומה שהתרחשה תוך חודש מהנתיחה ב-40%, כאשר כמעט 90% מהזמן הזה הטראומה הייתה קטנה.
סטטיסטית, קשה להוכיח את הקשר של דיסקציה של עורק החוליות עם טראומה קלה וזיהומים.
דיסקציה של עורק חוליות דווח גם בקשר עם צורות מסוימות של מניפולציות בצוואר .
ישנה מחלוקת משמעותית לגבי רמת הסיכון לשבץ ממניפולציות בצוואר.
יכול להיות שמניפולציה יכולה לגרום לקרע, או שהקרע כבר קיים אצל אנשים מסוימים שמחפשים טיפול מניפולטיבי.
בשלב זה, לא קיימות ראיות חותכות התומכות בקשר חזק בין מניפולציות בצוואר לבין שבץ, או בחוסר קשר.
עורקי החוליות עולים מהעורק התת -שפתי, ועוברים דרך הנקבים הרוחביים של שש החוליות העליונות של הצוואר.
לאחר היציאה בגובה החוליה הצווארית הראשונה, המסלול שלה משתנה מאנכי לאופקי, ואז נכנס לגולגולת דרך הפורמן מגנום.
בתוך הגולגולת, העורקים מתמזגים ויוצרים את העורק הבזילרי, המצטרף למעגל וויליס.
בסך הכל, שלושה רבעים מהעורק נמצאים מחוץ לגולגולת; יש לו ניידות גבוהה באזור זה עקב תנועה סיבובית בצוואר ולכן הוא פגיע לטראומה.
רוב הקרעים מתרחשים באזור שבין החוליה הראשונה והשנייה.
עורק החוליה מספק מספר מבנים חיוניים בפוסה הגולגולת האחורית, כגון גזע המוח, המוח הקטן והאונות העורפיות.
גזע המוח מכיל מספר פונקציות חיוניות ושולט על עצבי הפנים והצוואר.
המוח הקטן הוא חלק מהמערכת המפוזרת שמתאמת תנועה.
לבסוף, האונות העורפיות משתתפות בחוש הראייה.
דיסקציה מתרחשת כאשר דם מצטבר בדופן כלי הדם.
סביר להניח שהסיבה לכך היא קרע ב- tunica intima (השכבה הפנימית), המאפשר לדם להיכנס ל- tunica media, אם כי ישנן ראיות כי הדם עשוי במקום להיווצר מה- vasa vasorum, כלי הדם הקטנים המספקים.
השכבה החיצונית של כלי דם גדולים יותר.
קיימות תיאוריות שונות לגבי האם אנשים שסובלים מדיסקציה של עורק הצוואר והחוליות יש פגיעות בסיסית, גם אם אינם סובלים מהפרעה ברקמת החיבור.
דגימות ביופסיה של עור ועורקים אחרים הצביעו על כך שזו אפשרות, אבל שום פגם גנטי בגנים של קולגן או אלסטין לא הוכח באופן משכנע.
מחקרים אחרים הצביעו על דלקת של כלי הדם, כפי שנמדדה על ידי חלבון C-reactive (hsCRP, סמן של דלקת).
לאחר שהקרע נוצר, שני מנגנונים תורמים להתפתחות תסמיני שבץ.
ראשית, הזרימה דרך כלי הדם עלולה להיות מופרעת עקב הצטברות דם מתחת לדופן כלי הדם, מה שמוביל לאיסכמיה (אספקת דם מספקת).
שנית, אי-סדירות בדופן כלי הדם ומערבולת מגבירים את הסיכון לפקקת (היווצרות קרישי דם) ותסחיף (נדידה) של קרישי מוח אלו.
משורות ראיות שונות, נראה כי פקקת ותסחיף היא הבעיה השולטת.
דימום תת-עכבישי עקב קרע בעורק מתרחש בדרך כלל אם הקרע משתרע לתוך קטע V4 של העורק.
זה עשוי להיות מוסבר על ידי העובדה שדופן העורק דק יותר וחסר מספר מבנים תומכים במקטע זה.
קיימות שיטות אבחון שונות להדגמת זרימת דם או היעדר שלה בעורקי החוליות.
תקן הזהב הוא אנגיוגרפיה מוחית (עם או בלי אנגיוגרפיה של חיסור דיגיטלי ).
זה כולל ניקור של עורק גדול (בדרך כלל עורק הירך ) והתקדמות צנתר תוך-וסקולרי דרך אבי העורקים לכיוון עורקי החוליות.
בשלב זה, מוזרק ניגודיות רדיו וזרימתו במורד הזרם נקלטת בפלואורוסקופיה (הדמיית רנטגן רציפה).
אנגיוגרפיה מוחית היא פרוצדורה פולשנית, והיא דורשת נפחים גדולים של ניגודיות רדיו שעלולה לגרום לסיבוכים כגון נזק לכליות.
השימוש היחיד שנותר באנגיוגרפיה הוא כאשר שוקלים טיפול מתחת לכלי הדם.
שיטות מודרניות יותר כוללות טומוגרפיה ממוחשבת ( CT אנגיוגרפיה ) והדמיית תהודה מגנטית (MR אנגיוגרפיה).
נהוג להשתמש בכמויות קטנות יותר של ניגוד.
אנגיוגרפיה CT ואנגיוגרפיה MR שקולות פחות או יותר כאשר משתמשים בהן כדי לאבחן או לא לכלול קרע של עורק חוליות.
CTA יש יתרון של הצגת חריגות מסוימות מוקדם יותר, נוטה להיות זמין מחוץ לשעות המשרד, וניתן לביצוע מהיר.
כאשר משתמשים ב-MR אנגיוגרפיה, התוצאות הטובות ביותר מושגות בהגדרת באמצעות פרוטוקול המכונה "דיכוי שומן".
אולטרסאונד דופלר פחות שימושי מכיוון שהוא מספק מידע מועט על החלק של העורק הקרוב לבסיס הגולגולת ובנקבת החוליה, וכל חריגה שתתגלה באולטרסאונד עדיין תדרוש אישור באמצעות CT או MRI .
הטיפול מתמקד בהפחתת אפיזודות שבץ מוחי ונזק מעורק מתרחב.
דווח על ארבע שיטות טיפול בטיפול בנתיחה של עורק החוליות.
שני הטיפולים העיקריים כוללים טיפול תרופתי: נוגד קרישה (באמצעות הפרין וורפרין) ותרופות נוגדות טסיות (בדרך כלל אספירין).
לעיתים רחוקות יותר, ניתן לתת תרומבוליזה (תרופה הממיסה קרישי דם), ולעיתים ניתן לטפל בחסימה באמצעות אנגיופלסטיקה.
לא בוצעו ניסויים מבוקרים אקראיים כדי להשוות בין שיטות הטיפול השונות.
ניתוח משמש רק במקרים חריגים.
מניתוח של ניסויי הטיפול הקטנים הקיימים בדיסקציה של עורק צוואר הרחם (העורק הצווארי והחוליות) נראה כי אספירין ונוגדי קרישה ( הפרין ואחריו וורפרין ) יעילים באותה מידה בהפחתת הסיכון לשבץ מוחי נוסף או מוות.
נוגד קרישה נחשב חזק יותר מטיפול נגד טסיות, אך נוגדי קרישה עשויים להגדיל את גודל ההמטומה ולהחמיר את החסימה של העורק הפגוע.
נוגד קרישה עשוי להיות יחסית לא בטוח אם כבר התרחש שבץ גדול, שכן טרנספורמציה דימומית שכיחה יחסית, ואם הנתיחה מתארכת ל-V4 (נושאת סיכון לדימום תת-עכבישי).
נוגד קרישה עשוי להיות מתאים אם יש זרימת דם מהירה (דרך כלי שהצטמצם מאוד) על דופלר טרנסגולגולתי למרות השימוש באספירין, אם יש כלי סתום לחלוטין, אם יש אפיזודות דמויות שבץ חוזרות, או אם קריש דם צף חופשי.
הטיפול בוורפרין נמשך בדרך כלל במשך 3–6 חודשים, מכיוון שבזמן זה הזרימה דרך העורק משתפרת בדרך כלל, ולרוב השבץ מתרחש במהלך 6 החודשים הראשונים לאחר התפתחות הקרע.
יש מקרים ש-3 חודשים של טיפול בוורפרין מספיקים.
הנחיות מקצועיות בבריטניה ממליצות כי חולים עם דיסקציה של עורק החוליות צריכים להירשם לניסוי קליני המשווה אספירין ונוגדי קרישה במידת האפשר.
הנחיות אמריקאיות קובעות כי היתרון של נוגד קרישה אינו מבוסס כעת.
תרומבוליזה, סטטינג וניתוח אינם נמצאים בשימוש נרחב כמו תרופות נוגדות קרישה או נוגדי טסיות.
טיפולים אלו הם פולשניים, ובדרך כלל שמורים למצבים בהם התסמינים מחמירים למרות טיפול רפואי, או בהם הטיפול הרפואי עלול להיות לא בטוח (למשל נטייה לדימום בלתי מקובלת).
טרומבוליזה היא הרס אנזימטי של קרישי דם.
הרס זה מושג על ידי מתן תרופה (כגון האוריקינאז או alteplase ) שמפעילה פלסמין, אנזים המצוי באופן טבעי בגוף ומפרק קרישי דם.
טרומבוליזה היא טיפול מקובל להתקפי לב ושבץ מוחי שאינו קשור לנתיחה.
בניתוח עורק צוואר הרחם, זמינות רק סדרות מקרים קטנות.
התרופה הטרומבוליטית ניתנת תוך ורידי או במהלך אנגיוגרפיה מוחית דרך צנתר ישירות לתוך העורק הפגוע.
הנתונים מצביעים על כך שטרומבוליזה בטוחה, אך מקומה בטיפול בקרע עורק החוליות אינו ברור.
סטנטינג כולל צנתור של העורק הפגוע במהלך אנגיוגרפיה, והחדרת צינור דמוי רשת; זה ידוע בתור טיפול אנדווסקולרי (בתוך כלי הדם).
זה עשוי להתבצע כדי לאפשר לדם לזרום דרך כלי שהצטמצם מאוד, או כדי לאטום מפרצת.
עם זאת, לא ברור אם ההצלחה הטכנית של ההליך מתורגמת לתוצאות משופרות, שכן בשני המקרים הבעיה נפתרת פעמים רבות באופן ספונטני לאורך זמן.
סטנטינג, כמו גם החדרת סלילים באמצעות אנגיוגרפיה, אם יש מפרצת או הרחבה של הנתיחה למקטע V4 של העורק.
הניתוח טומן בחובו סיכון גבוה לסיבוכים, ובדרך כלל מוצע רק במקרה של הידרדרות בלתי נמנעת או התוויות נגד לכל אחד מהטיפולים האחרים.
תוארו הליכי תיקון עורקים שונים.
פרוגנוזה של דיסקציה ספונטנית של עורקי צוואר הרחם כוללת תוצאות נוירולוגיות ועורקיות.
נראה כי הפרוגנוזה התפקודית הכוללת של אנשים עם שבץ מוחי עקב דיסקציה של עורק צוואר הרחם אינה משתנה מזו של צעירים עם שבץ בשל סיבות אחרות.
שיעור ההישרדות עם תוצאה טובה (ציון רנקין שונה של 0–2) הוא בדרך כלל כ-75%, או אולי מעט טוב יותר (85.7%) אם נעשה שימוש בתרופות נוגדות טסיות.
במחקרים על נוגדי קרישה ואספירין, התמותה המשולבת בכל אחד מהטיפולים היא 1.8-2.1%.
לאחר הפרק הראשוני, 2% עשויים לחוות אפיזודה נוספת במהלך החודש הראשון.
לאחר מכן, קיים סיכון שנתי של 1% להישנות.
לאלו עם לחץ דם גבוה ונתיחה במספר עורקים עלולים להיות סיכון גבוה יותר להישנות.
אפיזודות נוספות של דיסקציה של עורק צוואר הרחם שכיחות יותר בקרב אלה שהם צעירים יותר, בעלי היסטוריה משפחתית של דיסקציה של עורק צוואר הרחם, או שיש להם אבחנה של תסמונת אהלר-דנלוס או דיספלזיה פיברומוסקולרית.
השכיחות השנתית היא כ-1.1 ל-100,000 מדי שנה במחקרי אוכלוסייה מארצות הברית וצרפת .
נתון זה יוחס לשימוש נרחב יותר בשיטות הדמיה מודרניות ולא לעלייה אמיתית.
באופן דומה, אלו המתגוררים באזורים עירוניים נוטים יותר לקבל בדיקות מתאימות, מה שאחראי לשיעורי האבחון המוגדלים בקרב המתגוררים בערים.
יש חשד שחלק מהמקרים באנשים עם תסמינים קלים נותר לא מאובחן.