tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן מרואיינים נשיאי ארצות הברית ברק אובמה וביל קלינטון, הזמרים נאז וג'סטין טימברלייק, הדוגמנית כרמן אלקטרה, וכן סוכנו, מאמנו האישי ובני משפחתו של ג'ורדן.
במאי 2018 הודיעה לראשונה רשת הספורט ESPN כי תוציא סדרה על שנתו האחרונה של מייקל ג'ורדן ב"שיקגו בולס", וב-25 בדצמבר 2018 פורסם הטריילר הרשמי הראשון.
בדצמבר 2019 יצא טריילר נוסף, ופורסם כי הסדרה תצא ביוני 2020. עם זאת, עקב מגפת הקורונה, פורסם טריילר רשמי נוסף ב-31 במרץ 2020, והוצאת הסדרה הוקדמה ל-19 באפריל 2020.
הסדרה עלתה ב-19 באפריל ונגמרה ב-17 במאי 2020. בכל יום ראשון שודרו שני פרקים ברשת ESPN, ולמחרת הם עלו לשירות ההזרמה של נטפליקס.
מייקל ג'יימס אדמס (5 במאי 1930 - 15 בנובמבר 1967) היה אסטרונאוט אמריקאי, למד בסקרמנטו בהצלחה והצטרף לחיל האוויר של ארצות הברית בשנת 1950, וקיבל את "כנפי הטייס" בשנת 1952.
אדמס נולד בסקרמנטו, קליפורניה ב-5 במאי 1930 למייקל לואיס אדמס וג'ורג'יה בייקר והוא אח של ג'ורג' רוברט אדמס.
הוא סיים את לימודיו במכללת סקרמנטו ב-1950, התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית וזכה במדליית "כנפי הטייס" ב-Webb AFB, טקסס בשנת 1952.
שירותו בחיל האוויר של ארצות הברית
בחיל האוויר של ארצות הברית השתתף כטייס קרב במלחמת הקוריאנים, החלק שהוא השתתף בו היה 30 חודשים, ובה ביצע 49 משימות.
בתום השתתפותו במלחמה קיבל כאות הוקרה את מדליית האוויר שניתנה לו על ידי חיל האוויר של ארצות הברית.
לאחר שירותו בחיל האוויר קיבל מדליית ארד שניתנה על השתתפותו בחיל האוויר של ארצות הברית.
סיים בהצלחה את התואר הראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת אוקלהומה בשנת 1958. בשנת 1962 התקבל לבית ספר של אדוארדס AFB בקליפורניה.
שם זכה בתואר הכבוד כי הוא היה התלמיד המצטיין, לאחר מכן הוא למד בבית ספר חקר התעופה והחלל (ARPS) הוא סיים בהצלחה את בית הספר לחקר התעופה והחלל (ARPS) וגם שם קיבל תעודת סיום בהצטיינות.
הוא היה אחד מארבעת טייסי המחקר והחלל של אדוארדס שהשתתפו בתוכנית בת חמישה חודשים של מבחני תרגול נחיתה של נאס"א בחברת מרטין בבולטימור, מרילנד.
נבחר להיות אסטרונאוט של החללית שנקראת MOL אבל עזב אותו אחרי שהתקבל לתוכנית X-15. בזמן שהיה בתוכנית הוא למד אלקטרוניקה שקשורה לחלל וסיים אותה לאחר 18 חודשים, וקיבל את התואר השני שלו.
ביולי 1966 מייקל התקבל לתוכנית X-15 בפרויקט משותף של נאס"א וחיל האוויר של ארצות הברית.
הוא עשה את הטיסה הראשונה שלו ב X 15 ב 6 באוקטובר שנת 1966 במטוס מספר 1. טיסת ה-X-15 השביעית של אדמס התקיימה ב־15 בנובמבר 1967 במטוס מספר שלוש.
סיפור הטיסה הטרגית ופטירתו של מייקל ג'יימס אדמס
הטיסה השביעית של אדמס וגם האחרונה היא הייתה הטרגית ביותר של התוכנית.
בשליטת המטוס היה אדמס שביצע את טיסת ה-X-15 השביעית שלו.
לאחר מכן הוא המריא במלוא העוצמה, ועבר 85,000 רגל.
ואז קרתה הפרעה חשמלית שהסיחה את דעתו ולאדמס לא הייתה שליטה במטוס; לאחר שליטת בקרת גיבוי נאותה, המשיך אדמס.
בחדר הבקרה של NASA 1, פיקח בקר המשימה פיט נייט על המשימה יחד עם צוות מהנדסים.
ה- X-15 החל בסחף איטי וכעבור 40 שניות, המטוס הגיע לגובהו המרבי, הוא יצא לכיוון 15 מעלות.
כאשר אדמס התקרב למעלה, הסחף נעצר לזמן קצר, והמטוס פנה 15 מעלות ימינה.
ואז החל הסחף שוב; תוך 30 שניות אדמס ירד בזווית ישרה לנתיב הטיסה.
בגובה 230,000 רגל, כשהוא נתקל בלחצים דינמיים הגדלים במהירות, ה- X-15 נכנס לסיבוב של Mach 5. בחדר הבקרה של נאס"א 1 לא הייתה שום דרך לפקח על הכיוון, כך שאף אחד לא חשד במצב שעומד לקרות לאדמס.
בקרי המשימה לא ידעו שהמטוס עומד להתפרק, ובסופו של דבר המטוס הסתובב לגמרי.
נייט (בקר המשימה) יעץ לאדמס שהמטוס היה במצב טוב, אך רק לאחר 15 שניות אדמס הבחין שהמטוס לא במצב טוב; ובשעה 10:34 הגיע קריאה מאדמס לחדר הבקרה שהוא בסכנה.
צוות חדרי הבקרה לא ידעו שקורא משהו לאדמס אך ראו תנועות גדולות ואיטיות של התנדנדות המטוס, הם עשו כמיטב יכולתם שה-X-15 ימשיך והם האריכו את המשימה.
לאחר מכן, עשה שימוש במשטחי הבקרה אווירודינמית וגם בבקרות התגובה.
באמצעות שילוב כלשהו של טכניקת טייס ויציבות אווירודינמית בסיסית המטוס התאושש מהסיבוב בגובה 118,000 רגל ונכנס לצלילת Mach 4.7 הפוכה בזווית שבין 40 ל-45 מעלות.
אדמס היה בצלילת גובה גבוהה יחסית והיה לו סיכוי טוב להתגלגל זקוף, לשלוף ולהקים נחיתה.
אך כעת נוצרה בעיה טכנית במטוס ובעיה זו מנעה ממחלף הרווח להפחית את הגובה ונוצר בעלייה לחץ דינמי.
ה-X-15 החל בתנועה מהירה ובצלילה בגובה 160,000 רגל לדקה.
הלחץ הדינמי עלה באופן בלתי נסבל והמטוס התחיל להתקרב לארץ והיה כבר ב-65,000 רגל מהארץ.
המטוס החל להתפרק לעיירה יוהנסבורג 10 דקות ו-35 שניות לאחר השיגור.
טייס של חיל האוויר שעמד במשימת מרדף מאוחרת הבחין בהריסות הראשיות של המטוס, וכך מייקל ג'יימס אדמס נפטר והמטוס X-15 השלישי נהרס.
פטירתו של מייקל ג'יימס אדמס
נפטר בגיל 37 בתאריך 15 בנובמבר 1967 ביוהנסבורג, קרן, קליפורניה, ארצות הברית בטיסת 191 X-X.
גובהו שנפטר בX-15 היה כ-80 מיילים (80467 מ') בגובה, ובכך הקריב את עצמו כאסטרונאוט של ארצות הברית.
הוענק לו לאחר שנפטר את כנפי אסטרונאוט.
מדליית הצטיינות של חיל האוויר של ארצות הברית
מדליית השירות של האו"ם לקוריאה
מדליית ארד על השתתפותו בחיל האוויר של ארצות הברית
שנות שירות ארוכות בחיל האוויר של ארצות הברית
מייקל ג'ונסטון הוא מדבב ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
התפרסם בשל תפקידו כקורי בראיינט בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" ובתפקיד ראשי בסרט האינדי "סלאש".
ג'ונסטון גדל ברוטרפורדטון, קרוליינה הצפונית.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, הוא עבר לשיקגו ושם למד משחק.
הוא שהה בשיקגו חצי שנה לפני שעבר ללוס אנג'לס כדי לעסוק במשחק.
ג'ונסטון מדבב לעיתים סרטי אנימציה ומשחקי וידאו.
קולו של ג'ונסטון נשמע במשחקי וידאו ובסדרות אנימציה, כמו "Nagi-Asu: A Lull in the Sea" ו"זק סטורם".
ג'ונסטון הופיע בכמה סדרות טלוויזיה.
בין היתר גילם את שיק בסדרה "אוקוורד".
הוא שיחק את קורי בראיינט, בשתי העונות האחרונות בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר".
בשנת 2016 ג'ונסטון שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה העצמאי "סלאש", שם גילם את ניל, תלמיד תיכון בן 15 שכותב ספרות "סלאש".
הוא הופיע גם בסרט האימה Bornless Ones.
שנה סרט תפקיד הערות 2012 Bee Wars באזאלוט 2016 Slash ניל Bornless Ones זאק 2018 Crazy for the Boys צ'אד המאסטרו פייטרו קסטלנובו-טדסקו 2019 Ride Your Wave ווסאבי קוואמורה דיבובDrama Dramaצ'אד2020The Academy of Magicשוןדיבוב2021מלכודת בספארינואה הלסי2024נערת האוני שליהיראג'י דיבוב
מייקל גנדולפיני הוא שחקן אמריקאי.
בנו של השחקן ג'יימס גנדולפיני.
גנדולפיני נולד ב-10 במאי 1999 בניו יורק, בנם של השחקן ג'יימס גנדולפיני ושל מרסי ווודרסקי.
כשהתבגר, נהנה לשחק ולהופיע, אך אביו ייעץ לו לא לפתח קריירת משחק, אלא להיות ספורטאי או במאי משום ש"לבמאים יש את הכוח".
בהיותו בן 14, נפטר אביו בגיל 51 בעיר רומא ב-19 ביוני 2013. המשפחה שהתה באיטליה כדי לקבל פרס במסגרת פסטיבל טאורמינה, שבו אביו היה אחד מאורחי הכבוד.
לאחר שהמשפחה בילתה את היום בטיולים בעיר, גילה מייקל את אביו מחוסר הכרה בסביבות השעה 22:00 בלילה על רצפת האמבטיה במלון פאלאציו קארוזו.
הוא הובהל לבית החולים בשעה 22:40, אך מותו נקבע כעבור 20 דקות מהתקף לב.
לאחר מות אביו החליט מייקל גנדולפיני להמשיך בקריירת משחק.
לאחר סיום לימודי התיכון, נרשם לאוניברסיטת ניו יורק.
הוא נבחן והתקבל לסדרת הדרמה "הצמד" בתפקיד ג'ואי דווייר.
בשנת 2019 לוהק לסרט "הקדושים של ניוארק" כדי לגלם את הגרסה הצעירה של טוני סופרנו, התפקיד שמילא אביו בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס".
גנדולפיני, שמעולם לא צפה בסדרה, החל לצפות בה כדי להתכונן לתפקיד, ותיאר את ההכנות כתהליך אינטנסיבי.
בשנת 2019 לוהק גם כן לשחק בדרמת הפשע "צ'רי" בבימוי האחים רוסו.
שנה סרט תפקיד הערות2011Down the Shoreילד 2018 אושן 8ילד באוטובוס 2019 The Boy, the Dog and the Clown ווסטון 2021 צ'ריג'והקדושים של ניוארק טוני סופרנו2022דרך השקריםג'סטין2023טיפוס של חתוליםפיטרLandscape with Invisible Handהאנטר מארשבו מפחדהבן של בו2024בוב מארלי: One Loveהווארד בלום (אנ')2025יחידת העיליתאל.טי מקדונלד2026How to Rob a Bank
שנה סדרה תפקיד הערות 2018–2019 הצמד ג'ואי דווייר 10 פרקים2020Acting for a Causeבנווליו (אנ')פרק: "Romeo and Juliet"2022ההצעהאנדי קלאהוןפרק: "A Stand Up Guy"2023אקסטרפולציות (אנ')רוואן צ'ופיןפרק: "2059: Face of God"2025דרדוויל: נולד מחדשדניאל בלייד8 פרקים
מייקל פטריק גסט הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת מיסיסיפי.
גסט הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
מייקל פטריק גסט נולד ב-4 בפברואר 1970. באוניברסיטת מיסיסיפי השלים לימודי תואר ראשון בחשבונאות, ובאוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי קיבל תואר שני במשפטים.
מ-1994 ועד 2008 כיהן כעוזר התובע המחוזי במחוזות מדיסון וראנקין שבמרכז המדינה, וב-2008 התמנה לתובע המחוזי, ובמסגרת תפקיד זה הציג רשימת המבוקשים ביותר של המחוז.
כמו כן, הוא היה נשיא מועצת החינוך של מחוז ראנקין, שם עבד עם התאחדויות המורים.
במהלך בחירות 2018 התמודד גסט אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של מיסיסיפי, במקומו של גרג הרפר אשר פרש מהחיים הפוליטיים.
בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית, גבר גסט על ששת יריביו וגרף את מרב הקולות — 45 אחוזים, כשאחריו הגיע ויט יוז למקום השני עם 22% בלבד.
משום שאף אחד מהמועמדים לא גרף לפחות 50 אחוזים מקולות הבוחרים, התקיים בין השניים סיבוב מכריע, בו ניצח גסט.
ביום הבחירות הכלליות גבר גסט על מייקל אוונס, מועמד המפלגה הדמוקרטית וחבר בית הנבחרים המדינתי במיסיסיפי, ובכך נבחר אל הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
במהלך מסע הבחירות שלו לבית הנבחרים מיתג עצמו גסט כתומך נלהב של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
מייקל גרייף הוא במאי תיאטרון אמריקאי שזכה מספר פעמים בפרס אובי והיה מועמד לפרס טוני.
מייקל גרייף נולד בברוקלין ולמד בימוי באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
בשנים 1994–1999 הוא היה במאי של התיאטרון של האוניברסיטה בסן דייגו.
בשנת 1998 הוא עבר לניו יורק בה עבד ב-New York Theatre Workshop וביים בין היתר את ההצגה המקורית של "רנט", עבורה קיבל את פרס אובי הראשון שלו.
בשנת 2001 הוא קיבל פרס אובי נוסף.
מייקל גרייף המשיך בבימוי הצגות בברודוויי ובסך הכול ביים 6 הצגות.
הוא היה מועמד לקבלת פרס טוני עבור הצגות אלו, אך לא זכה.
הוא המשיך בבימוי באוף ברודוויי, הצגות שלו הוצגו בתיאטרון נשיונל בוושינגטון ובשיקגו.
בשנת 2002 הוא ביים מחזמר עבור להקת בטי.
בשנת 2009 הוא ביים מחזמר Mrs.
Sharp עם ג'יין קרקובסקי בתפקיד הראשי.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור1996פרס טוניהבימוי הטוב ביותר של מחזמררנט2007Grey Gardens2009כמעט נורמלי2017אוון הנסן היקר2024Hell's Kitchen
מייקל ג'יימס מנסל וילט הוא שחקן וזמר אמריקאי.
וילט ידוע בעיקר בשל תפקידו כליונל בסדרת הטלוויזיה "טרה" וכטאנר בסרט "החבר הטוב ביותר" .
כמו כן, בין השנים 2014–2016 הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "מעמידות פנים" ששודרה ב-MTV.
וילט נולד וגדל בעיר פרזנו, קליפורניה, ולמד בתיכון כלוביס וסט.
מגיל צעיר אהב להופיע, ובאחד מראיונותיו סיפר כי "כשהייתי צעיר היה לי נוח יותר עם הצד הזה באישיות שלי, החברותי והפטפטני.
לאורך הדרך הבנתי שכך אתה מאפשר לאנשים להכיר אותך.
גדלתי להיות אדם פתוח יותר".
כשנשאל לגבי משחק של דמויות הומוסקסואליות במספר תפקידים, וילט השיב: "אני רוצה לגלם את כל סוגי האנשים השונים; הומו או סטרייט.
לדוגמה, כשאתה הולך לגלם רוצח סדרתי, אתה לא שואל אם זה עומד בסטנדרטים הפיזיים או המוסריים שלך.
אתה מתעלם מזה ומגלם את הדמות.
לא התלבטתי לגבי זה [קבלת התפקיד בסרט "החבר הטוב ביותר"].
אני רוצה לשחק את כל סוגי הדמויות השונים ומקווה להמשיך לעשות זאת".
נוסף לקריירת המשחק שלו, וילט הוא גם זמר.
הוא מציג את עצמו בחשבון הטוויטר שלו כ"קודם זמר, אחר כך שחקן".
הוא הצהיר כי אחרי הופעתו בסרט "החבר הטוב ביותר" הוא רוצה להתחיל לכתוב מוזיקה מקורית.
אלבום הבכורה של וילט, אשר עדיין לא יצא לאור, נקרא Diapason, והוא מתאר אותו בתור ה"השתפכות המלאה, העשירה והמלודית של הצליל.
כך בדיוק אני מתאר את מה שאני עושה".
וילט הוא הומוסקסואל מוצהר, ובריאיון למגזין אדבוקט סיפר כי "לא באמת רציתי לעשות מזה עניין...
מעולם לא ראיתי שזה משהו שמפריד ביני לבין מישהו אחר.
אם כבר, גיליתי שזה נתן לי יתרון בתעשייה".
שנהסרטתפקידהערות2013החבר הטוב ביותר טאנר דניאלס
שנהסרהתפקידהערות2004ג'ואן מארקדיה ביליפרק: "The Election"2005ללא עקבותארוןפרק: "The Bogie Man"2010קוגר טאוןחבר מועדון #4פרק: "Breakdown"בלו מאונטיין סטייטג'ו דניאלספרק: "Pregnant"2010–2011טרהליונל טריין16 פרקים2014–2016מעמידות פניםשיין הארוויתפקיד ראשי (3 עונות); 38 פרקים2018אהבה יומיומיתזאקפרק: "Love and Cheese"2019דולי פרטון: מיתרי הלב קול איוונספרק: "Two Doors Down"
מייג'ור-גנרל מייקל דנמן גמבייר-פארי, היה קצין בכיר בצבא הבריטי שפיקד לזמן קצר על דיוויזיית השריון השנייה במהלך המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה.
גמבייר-פארי נולד ב-21 באוגוסט 1891 בהיינאם קורט, גלוסטרשייר, ומשפחתו הייתה משפחה של אמנים ואנשי צבא (ראה תומאס גמבייר פארי ובנו של האחרון, המלחין הבולט סר יוברט פארי).
דודו ארנסט גמבייר-פארי היה מייג'ור בצבא שנשלח למצרים כדי לנקום את מותו של הגנרל גורדון וכתב ספר (Suakin, 1885) על קורותיו.
אביו של מייקל היה האדריכל סידני גמבייר-פארי.
גמבייר-פארי, שהתחנך באיטון קולג', נכנס למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין ברובאי ויילס המלכותיים במרץ 1911. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בצרפת, זכה בעיטור הצלב הצבאי ב-1916, ובממערכה בגליפולי ובמערכה במסופוטמיה.
לאחר שחזר לסנדהרסט ומונה למפקד פלוגה של צוערים ג'נטלמנים, גמבייר-פארי למד במכללת המטה, קמברלי מ-1923 עד 1924 והועבר לחיל הטנקים המלכותי ב-1924. לאחר מכן שירת כקצין מטכ"ל במשרד המלחמה לפני שמונה למפקד חטיבת הרגלים מלאיה ב-1938.
גמבייר-פארי שירת במלחמת העולם השנייה כראש המשלחת הצבאית הבריטית ליוון ב-1940, במהלך מלחמת איטליה–יוון, ולאחר מכן כמפקד דיוויזיית השריון השנייה בצפון אפריקה לפני שנלקח כשבוי מלחמה ב-1941
גמבייר-פארי נלכד על ידי האיטלקים יחד עם בריגדיר א.
ווגאן במצ'ילי באפריל 1941. כשהגיע לווילה אורסיני ליד סולמונה עם פיליפ נים, ריצ'רד אוקונור, ג'ון קומב וג'ורג' יאנגהוסבנד, הוא נשלח ל-Castello de Vincigliata PG12 ליד פירנצה באותה שנה.
כפי שכתב עליו אדריאן קרטון דה ויארט, "הוא גם היה אדם מוכשר ביותר, עשה סקיצות מענגות, היה 'זייפן' ממדרגה ראשונה - מה שללא ספק יכול היה להניב לו הכנסה קבועה בעולם התחתון".
ידוע בתור 'GP', הוא היה מוזיקאי בעל ידע "והוביל את המקהלה בתפילות הכנסייה שלנו ביום ראשון".
בספטמבר 1943 נמלט עם שאר הקצינים ולאחר הרפתקאות שונות הגיע לרומא, שם השיג מקלט במנזר, עד שהגיעו בעלות הברית; הוא פרש מהצבא ב-1944.
בפנסיה התגורר גמבייר-פארי בבית וויברס בקאסל קומב ליד צ'יפנהאם וב-House Forest Gate בפונדגייט ליד קרובורו והפך לסגן לוטננט של וילטשייר.
הוא נפטר בסאסקס ב-30 באפריל 1976.
מייקל ג'יי סיילור הוא יזם ואיש עסקים אמריקאי, יו"ר ושותף מייסד של חברת MicroStrategy; מחבר הספר The Mobile Wave; מייסד אקדמיית האינטרנט החינמית Saylor Academy; ידוע גם כאחד המאמינים הגדולים במטבע הדיגיטלי המבוזר ביטקוין.
סיילור נולד בלינקולן בירת נברסקה ב-4 בפברואר 1965. את שנותיו הראשונות בילה סיילור בבסיסים שונים של חיל האוויר האמריקאי (U.S Air Force) ברחבי העולם משום שאביו שירת בחיל האוויר.
כשהיה בן 11 משפחתו עברה לגור בפיירבורן אוהיו סמוך לבסיס חיל האוויר Wright-Patterson Air Force Base.
בשנת 1983 החל את לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) במסגרת תוכנית מלגות להכשרת קציני מילואים לחיל האוויר.
תוך כדי לימודיו הצטרף סיילור לאחוות תטא דלתא כי שם הכיר את Sanju Bansal שיהיה לימים השותף שלו לייסוד MicroStrategy.
בשנת 1987 סיים את לימודיו ב־MIT עם תואר כפול באווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה, ומדע, טכנולוגיה וחברה.
באותה שנה סיילור סיים את הכשרתו בתור טייס בדרגת לוטננט משנה בחיל האוויר אך בדיקה רפואית שגרתית גילתה אצלו רשרוש בלב דבר אשר מנע ממנו להמשיך לבנות קריירה כטייס.
בשנת 1988 החל לעבוד כיועץ פנימי בחברת DuPont שם פיתח הדמיות ממוחשבות לצורך חיזוי שינויים בשוקי המפתח של החברה.
ההדמיות שפיתח חזו כי בשנת 1990 יהיה מיתון ברבים מהשווקים העיקריים בהן פועלת החברה.
בעזרת המימון שקיבל מ-DuPont, ייסד סיילור את חברת מיקרוסטרטג'י יחד עם שותפו ללימודים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), סנג'ו בנסל.
בתחילת דרכה, החברה התמקדה בפיתוח תוכנות לכריית מידע, ובהמשך מיקדה את פעילותה בפיתוח תוכנות בינה עסקית.
בשנת 1992 זכתה מיקרוסטרטג'י בחוזה בשווי 10 מיליון דולר עם רשת מקדונלד'ס, במסגרתו פיתחה יישומים לניתוח יעילותן של מבצעי השיווק של הרשת.
בעקבות החוזה עם מקדונלד'ס, זיהה סיילור את הפוטנציאל בפיתוח תוכנות בינה עסקית שיאפשרו לחברות לנתח את נתוניהן ולייעל את הפעילות העסקית שלהן.
ביוני 1998 מיקרוסטרטג'י הונפקה לראשונה לציבור, עם הנפקה של 4 מיליון מניות במחיר התחלתי של 12 דולר למניה.
ביום המסחר הראשון הוכפל ערך המניה.
בעקבות ההנפקה, בתחילת שנת 2000 נאמד הונו של סיילור בכ-7 מיליארד דולר, ומגזין Washingtonian תיאר אותו כאדם העשיר ביותר באזור וושינגטון די.סי.
בשנת 1996 הוענק לסיילור התואר "יזם ההיי-טק של השנה בוושינגטון" מטעם חברת KPMG.
בשנת 1997 הוכתר על ידי ארנסט אנד יאנג כ-"יזם השנה בתחום התוכנה", ובשנה שלאחר מכן נבחר על ידי מגזין Red Herring לאחד מ"עשרת היזמים המובילים לשנת 1998".
בשנת 1999 נכלל ברשימת "החדשנים מתחת לגיל 35" של כתב העת MIT Technology Review.
ב־20 במרץ 2000 הודיעה מיקרוסטרטג'י כי תתקן את דו"חותיה הכספיים עבור השנתיים הקודמות.
בעקבות ההודעה, צנח ערך מניית החברה באופן חד, לאחר שבמהלך השנה הקודמת עלה משבעה דולרים למניה לשיא של 333 דולר.
בתוך יום מסחר אחד צנחה המניה בכ-62%, וערכה ירד ל-120 דולר למניה.
הירידה הדרמטית נחשבת לאחד האירועים המרכזיים שסימנו את התפוצצות בועת הדוט-קום.
עד אוגוסט 2000 הוגשו כ־24 תביעות ייצוגיות בגין הונאת ניירות ערך נגד החברה בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור המחוז המזרחי של וירג'יניה.
בדצמבר אותה שנה, הגישה הרשות ניירות הערך האמריקאית כתב אישום נגד החברה ובכיריה בגין עבירות מרמה.
בסופו של דבר, מיקרוסטרטג'י הגיעה להסדר עם ה־SEC, במסגרתו הסכימה למנות דירקטור עצמאי שיפקח על עמידתה בדרישות הרגולציה.
לאחר שבשנת 2014 ספג ביקורת מצד משקיעים מרכזיים על ניהולו, בחר סיילור לוותר על משכורתו ולקבל שכר סמלי של דולר אחד בשנה, ללא מענקים כספיים, אך עם אופציות למניות.
על פי דיווח של סוכנות הידיעות בלומברג, ברבעון הראשון של שנת 2024 מימש סיילור אופציות בשווי של כ-400 מיליון דולר.
ב־8 באוגוסט 2022 מונה סיילור לתפקיד יושב ראש מועצת המנהלים של מיקרוסטרטג'י, בעוד נשיא החברה, פונג לה, מונה למנכ"ל במקומו.
בהצהרה שפרסם, ציין סיילור כי בתפקידו החדש יוכל להתמקד באסטרטגיית רכישת הביטקוין של החברה ובקידום יוזמות הקשורות לביטקוין, בעוד פונג לה יוביל את ניהול הפעילות העסקית הכוללת של החברה.
נכון לנובמבר 2024, מחזיק סיילור ב-19,998,580 מניות מסוג מניות רגילות מסוג B, המהוות כ-9.9% מכלל המניות הנסחרות של החברה, תוך שמירה על כ-45% מכוח ההצבעה.
העלייה במספר המניות שבבעלותו נובעת בעיקר מפיצול מניות של החברה שנערך ב-8 באוגוסט 2024, ביחס של 1:10 עבור מניות מסוג A ו-B.
סיילור הוא מהתומכים הבולטים של הביטקוין ומאמין כי הוא עתיד להחליף את הזהב כאמצעי אגירה שאינו תלוי בגורמים ממשלתיים.
לדבריו, הערך המרכזי של ביטקוין טמון ביכולתו לשמר הון, והוא משווה את רכישתו לרכישת נכס נדל"ני בעיר מבוקשת.
סיילור אף תיאר את הביטקוין כ"נכס המושלם בתולדות האנושות".
ביולי 2020, במהלך שיחת הדוחות הרבעוניים של מיקרוסטרטג'י, הכריז סיילור כי החברה תבחן השקעה בביטקוין, זהב או השקעות אלטרנטיביות אחרות כחלופה להחזקת מזומנים.
כחודש לאחר מכן, רכשה החברה 21,454 מטבעות ביטקוין בהשקעה של 250 מיליון דולר מתוך עתודות המזומנים שלה.
בהמשך, הרחיבה מיקרוסטרטג'י את אחזקותיה בביטקוין עם רכישה נוספת של 175 מיליון דולר בספטמבר 2020, ולאחר מכן רכישה נוספת של 50 מיליון דולר בתחילת דצמבר אותה שנה.
ב-11 בדצמבר 2020 הודיעה החברה על גיוס של 650 מיליון דולר באמצעות אג"ח להמרה, תוך נטילת חוב לצורך הגדלת אחזקותיה בביטקוין לסכום של למעלה ממיליארד דולר.
ב-21 בדצמבר 2020 הודיעה החברה כי סך אחזקותיה עומד על 70,470 ביטקוין, שנרכשו תמורת 1.125 מיליארד דולר במחיר ממוצע של 15,964 דולר לביטקוין.
נכון ל-18 במאי 2025, עומדות אחזקות החברה על 568,840 ביטקוין, שנרכשו בסכום כולל של 39.41 מיליארד דולר, במחיר ממוצע של 69,287 דולר לביטקוין.
מייקל ג'ניפר סטון היה בעל מטעים ומדינאי אמריקאי, אשר ייצג את מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית.
סטון נולד ב-1747 לדייוויד ואליזבת (ג'ניפר) סטון באחוזת פויינטון שבמחוז צ'ארלס שבפרובינציית מרילנד.
האחוזה הזו נוסדה על ידי אבי המשפחה ויליאם סטון שהיה המושל השלישי של פרובינציית מרילנד באמצע המאה ה-17. אחיו הבכור תומאס סטון חתם על הכרזת העצמאות, ואחיו הצעיר ג'ון הוסקינס סטון היה מושל מרילנד התשיעי.
כבוגר, התגורר מייקל ב-Haberdeventure, שהיה המטע של אחיו תומאס ליד פורט טובקו.
מייקל התחתן עם מרי בריסקו ונולדו להם חמישה ילדים.
נכדם, פרדריק סטון, ייצג את מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית.
כשתומאס מת ב-1787, העניקה צוואתו למייקל את השימוש לכל החיים ב-Haberdeventure, וביקשה ממנו לגדל את בנו הצעיר.
סטון ייצג את מחוז צ'ארלס בבית הנבחרים של מרילנד מ-1781 עד 1783. בשנת 1788, הוא היה ציר בוועידת המדינות שאשררה את חוקת ארצות הברית.
בממשלה הפדרלית החדשה, ייצג סטון את מחוז הקונגרס הראשון של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית בקונגרס הראשון מ-1789 עד 1791.
סטון נפטר בשנת 1812 ונקבר באחוזתו של Equality ליד לה פלאטה במחוז צ'ארלס.
בנו, מייקל ג'ניפר סטון (II), בנה את הבית ההיסטורי Sunnyside באקווסקו, במחוז פרינס ג'ורג', מרילנד.
מייקל גרזיאדיי הוא שחקן אמריקאי, הידוע בתפקידו כדניאל רומלוטי באופרת הסבון של CBS בשעות היום "צעירים חסרי מנוח".
הוא החל להופיע על הבמה, בגיל חמש בהפקה של "המלך ואני".
בעת שהותו באוניברסיטת ניו המפשייר, הוא השתתף גם ב"משרתם של שני אדונים" ו-History of the Devil.
בשנת 2004, לוהק לתפקיד דניאל רומלוטי, בנה של פיליס סאמרס, באופרת הסבון של CBS בשעות היום "צעירים חסרי מנוח".
ב-2013 הוא עזב מאופרות הסבון לקריירה בטלוויזיה בפריים טיים.
בשנת 2005 ובשנת 2006, הוא הועמד לפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות לשחקן צעיר יוצא מן הכלל בסדרת דרמה.
בהמשך לכך, כיכב במספר סדרות טלוויזיה, ביניהן NCIS, "מחשבות פליליות", 90210, "קאסל", CSI: Crime Scene Investigation וסוכני .
היו לו תפקידים חוזרים בסדרת האנתולוגיה "אימה אמריקאית" של FX בתור טרוויס וונדרלי, חבר צעיר של דמותה של ג'סיקה לאנג, ובסדרת הטלוויזיה "המעגל הסודי" של CW.
בשנת 2013, לאחר שעזב את הטלוויזיה בשעות היום, גרזיאדיי לוהק לסדרה קבועה בפיילוט הדרמה של ABC "וסטסייד".
מאוחר יותר, לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הדרמה של Lifetime "ההגרלה", לצד מארלי שלטון.
באוגוסט 2016, גרזיאדיי גילם בשנית את דניאל רומלוטי ב"צעירים חסרי מנוח" לזמן מוגבל, לרגל חגיגות הפרק ה-11,000. הוא גם קיבל תפקידים חוזרים בסדרת הדרמה "ממלכה" ובסדרת הדרמה ההיסטורית של פריים וידאו, Good Girls Revolt.
בשנת 2018, גרזיאדיי השתתף בפרק השלישי של הגרסה המחודשת של "מגנום, בלש פרטי"; הוא גילם את החבר והחוטף לשעבר של טארה בפרק ששמו "האישה שמעולם לא מתה", ששודר במקור ב-8 באוקטובר 2018.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בשעות היום2025שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמהצעירים חסרי מנוח
מייקל ג'קסון: This Is It (באנגלית Michael Jackson's This Is It) הוא סרט דוקומנטרי מוזיקלי משנת 2009 בבימויו של קני אורטגה.
הסרט עוקב אחרי חזרותיו של ג'קסון למופע הקאמבק המתוכנן שלו בשם "This Is It", שהיה אמור להיות סדרת הופעות ב-O2 בלונדון.
הסרט מציג הצצות מאחורי הקלעים לפעילותו של ג'קסון, בהשתתפות מערכת ההפקה והשחקנים המשתתפים בחזרות למופע.
הסרט יצא לאקרנים ביוני 2009 לאחר מותו של ג'קסון, והוא גרף מעל ל-261 מיליון דולרים ברחבי העולם.
הסרט היה לסרט הדוקומנטרי הרווחי ביותר בכל הזמנים בתקופה בה הוא הוקרן בבתי הקולנוע.
הסרט מתעד את תקופת החזרות של מייקל ג'קסון לקראת סדרת הופעות הקאמבק שלו שנקראה This Is It, שאמורה הייתה להתרחש בלונדון.
המצלמות מלוות את ג'קסון ואת צוות האמנים שעובדים עמו תהליכי ההכנה של המופע המושקע הכולל ריקודים, מוזיקה ואפקטים חזותיים.
כל סצנה מדגישה את המסירות והכישרון של ג'קסון כאמן, ואת האינטראקציה הייחודית שלו עם הצוות, המוזיקאים והרקדנים שלו.
הסרט גם מספק מבט על האישיות והאנרגיה של ג'קסון דרך קטעי הווידאו מאחורי הקלעים.
בספטמבר 2009, חברת AEG הצהירה, על סמך ההתלהבות החיובית של מעריצים שעמדו בתורים במשך ימים כדי לרכוש כרטיסים לסרט, כי היא מקווה שזהו סימן לכך שהציבור לא חש שהם מנצלים את ג'קסון לאחר מותו.
טים לייווקה, נשיא AEG, אמר כי הוא מקווה שהסרט יעניק למעריצים מעט שקט נפשי בכך שכחברה, המורשת והרווחה של ג'קסון תמיד היו בראש סדר העדיפויות, וכי העובדה שאנשים חשבו אחרת "פגעה" באנשים ב-AEG.
מספר מבני משפחתו של ג'קסון התנגדו לסרט מאז אוגוסט 2009, ואחייניו של ג'קסון ניסו לפנות לבית המשפט כדי לעצור את המשא ומתן בין AEG Live לבין סוני.
אחותו הבכורה של ג'קסון, לה טויה, אמרה כי היא חשה שמייקל לא היה רוצה שהסרט יופץ משום שהוא לא נתן את כל כולו בהופעות שלו.
באוקטובר 2009, אביו של ג'קסון, ג'ו, התעקש בחריפות שהסרט "מורכב בעיקר מכפילים" ושהתקשורת "תקרע את הסרט הזה לגזרים" בגלל זה.
TMZ גם דיווח כי בני משפחת ג'קסון חשו שצילומים של "ג'קסון" בסרט אינם שלו, אלא של כפיל (ים).
עם זאת, סוני פרסמה הצהרה שבה הכחישה את השמועות כי הסרט מכיל צילומי חזרות של כפילים של ג'קסון, ותיארה את הסיפור כ"זבל טהור".
בזמן מותו של ג'קסון ולאחריו, עלו דיווחים רבים ש-AEG Live ניסתה בכוונה להסתיר את בעיות הבריאות של ג'קסון במהלך ההכנות לקונצרטים המוצעים שלו.
החששות כללו את מראהו השברירי של ג'קסון עקב תזונה לקויה, שדווח כי גרמה לו לא להיות מסוגל להופיע כראוי, מה שהוביל את AEG להשתמש במחליפים במהלך החזרות.
ב-23 באוקטובר 2009, ימים לפני יציאת הסרט, מעריצים של ג'קסון השיקו קמפיין מחאה נגד הסרט בשם "This Is Not It".
מטרת הקמפיין הייתה לשכנע אנשים שבריאותו של ג'קסון הוזנחה על ידי AEG, בין היתר, וכי AEG הייתה אחראית חלקית למותו של ג'קסון, ממנו הם מרוויחים כעת.
הקבוצה הקימה אתר אינטרנט ויצרה "טריילר" משלה לסרט כדי להציג את נקודת המבט שלהם על התיעוד.
המפגינים גם טענו בטעות שג'קסון שקל 108 49 ק"ג במותו, בניגוד לדו"ח הנתיחה של ג'קסון, שקבע כי ג'קסון שקל 61 ק"ג.
זמן קצר לאחר שהמחאה הפכה לחדשות, הגרדיאן ערך סקר באתר שלהם שבו שאל את המשתמשים "מה דעתכם על הסרט שלאחר המוות של מייקל ג'קסון 'Is This It'?", 51.4% הסכימו עם אחת משתי האפשרויות: "אני מסכים עם המעריצים שמחרימים אותו - זה ניצול חסר בושה".
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 83% בהתבסס על 249 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "Michael Jackson's This Is It מציע תמונה מהנה ומעוררת השראה לאוהדי הזמר בעודו מציג את יכולותיו יוצאות הדופן על הבמה.".
ובנוסף באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 67 מתוך 100, בהתבסס על 35 ביקורות.
בנוסף, הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקרן שהדגישו את כישרונו וההשפעה המתמשכת של מייקל ג'קסון על עולם המוזיקה.
מייקל גוטליין הוא קצין בדרגת גנרל בחיל החלל של ארצות הברית המכהן העומד בראש תוכנית כיפת זהב, מערכת להתגוננות עם איום של טילים בליסטיים, נשק היפרסוני וטילי שיוט.
סבו ואביו שירתו בצבא ארצות הברית ומגיל צעיר שאף לשרת בחיל האוויר.
לאחר לימודי התיכון הצטרף לתוכנית עתודת הקצונה ולימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה אותם סיים ב-1991. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה רייט, תואר שני בניהול ארגוני מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ותואר שני בלימודי ביטחון ממכללת המלחמה של הצי.
בחיל האוויר שירת כקצין הנדסה של מטוסי לוקהיד AC-130 ובפיתוח מערכות הנעה של מטוסי נורת'רופ B-2 ספיריט.
השתתף בתוכנית מתמחים במטה חיל האוויר בפנטגון והוצב בבוסניה.
ב-1999 מונה לסגן מנהל תוכנית הסגמנט הקרקעי של מערכת SBIRS (מערכת לוויינית לחישת אינפרה אדום מהחלל).
ב-2022 מונה למנהל מערכות התרעה מפני טילים בבסיס חיל האוויר לוס אנג'לס וב-2003 מונה לסגן מפקד הבסיס.
בשנים 2008–2010 שירת כמפקד טייסת תגובה מהירה בבסיס חיל האוויר פיטרסון ולאחר מכן השתלם בחברת SpaceX במסגרת תוכנית עמיתים של מזכיר ההגנה.
ב-2011 מונה למנהל חטיבה בתוכנית SBIRS וב-2014 למנהל תוכנית בתחום מערכות חישה מרחוק.
בשנים 2017–2019 ניהל תוכניות בסוכנות להגנה מפני טילים ובשנים 2019–2021 שירת כסגן מנהל משרד הסיור הלאומי.
לאחר הקמת חיל החלל של ארצות הברית מונה ב-2021 למפקד פיקוד מערכות החלל ובדצמבר 2023 הועלה לדרגת גנרל ומונה לסגן מפקד החיל.
ביולי 2025 אישר הסנאט את מינויו לראש תוכנית כיפת זהב.
גוטליין נשוי לרייצ'ל ואב לשתי בנות.
מייקל גלר-ג'ילטה (נולד ב-16 בינואר 1974) הוא במאי ומפיק תיאטרון ואופרה יהודי-בריטי, ופעיל חברתי נגד האנטישמיות.
גלר-ג'ילטה נולד ברומא ב-1974, לאם ממוצא יהודי-פולני ואבא איטלקי.
בילדותו גר בפולין הקומוניסטית ומשם עבר ללונדון.
למד ב-National Academy of Dramatic Art בוורשה ובהמשך ספרות ואנגלית באוניברסיטת אוקספורד.
ב-2003, עבד כבמאי בתיאטרון המלכותי הלאומי, ולאחר מכן בתיאטרון אוניברסיטת מילאנו ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
בין השנים 2005 ל-2011, עבד כמנהל האמנותי של The Cherub Theatre Company, שם ניהל את ההפקה, הבימוי והליהוק של יצירות רבות.
בהמשך, עבד כבמאי עצמאי וביים מחזות ואופרה במספר מדינות ברחבי העולם.
בשנת 2017 היה מועמד משרד התרבות הפולני לתפקיד סגן מנהל בתיאטרון הלאומי הישן בקרקוב, אולם לאחר שחווה מה שתיאר כהשמצות אנטישמיות והומופוביות מהתעשייה המקומית, הסיר את מועמדותו מהתפקיד.
בין השנים 2020–2022 עבד במרכז השלום וזכויות האדם Arkivet בנורווגיה, והיה שותף בפאנלים לציון יום השואה הבינלאומי ובתוכניות שמטרתן העמקת ההבנה הכללית של טראומת הדור השני והשלישי לניצולים.
בינואר 2022 יצר את הסרט התיעודי האוטוביוגרפי The Burnt Offering, לציון 80 שנה לוועידת ואנזה, וחקר את סיפור חברי משפחתו מצד האם שהועברו מגטו לבוב למחנה ההשמדה בלז'ץ.
גלר-ג'ילטה החל לעסוק רבות במאבק באנטישמיות לאחר טבח שבעה באוקטובר ומאז שוהה בישראל לעיתים קרובות והחל בתהליך עלייה.
הוא הוסיף רשמית לשמו את שם המשפחה מצד אמו (גלר), בין היתר גם כהכרה למשפחתה שנרצחה בשואה.
בכורת במה עולמית לסרט, בהשתתפות טרייסי בנט 2002 הסערה (שייקספיר) כעוזר במאי ל-Michael Boyd 2003 Absolutely!
(perhaps?) (לואיג'י פיראנדלו) תיאטראות וסט אנד, לונדון עוזר במאי לפרנקו זפירלי.
ג'ואן פלורייט שיחקה 2003 Anyone Can Whistle (מאת סטיבן סונדהיים) Bridewell Theatre, לונדון במאי ראשי.
בכורת במה עולמית 2010 Lingua Franca (Peter Nichols) 59E59 Theater, ניו יורק במאי ראשי 2012 Our Class (Tadeusz Slobodzianek) Roma Teatro Festival, רומא בימוי המחזה, שעסק בפוגרומים ובגירוש יהדות פולין בתקופת מלחמת העולם השנייה
בכורת במה עולמית, מעומדות גראמי, והפקה של וירג'ין רקורדס 2021 טוסקה (ג'קומו פוצ'יני) Wroclaw Opera, Wroclaw, ורוצלבבמאי ראשי 2022 טוסקה (ג'קומו פוצ'יני) Irish National Opera, דבלין האופרה זכתה בתואר "הפקת השנה" ב-Kiepura Awards ושודרה בבתי קולנוע רבים.
לאורך השנים, גלר-ג'ילטה פעל למען מיעוטים.
הוא העניק כיתות אומן בבריטניה לאמנים וקורבנות מלחמה, וכמנטור במועצת האמנויות של אנגליה ובפרויקטים קהילתיים חינוכיים לסיוע למיעוטים בלונדון; בהמשך ארגן קמפיין בקייפטאון לחינוך נשים נפגעות טיהור אתני במרכז אפריקה.
במהלך ההתפרעויות נגד הלהט"ב בפולין, סיבסד וביים בוורשה את The Laramie Project של מויזס קאופמן.
במהלך העימות בין רוסיה לאוקראינה, סייע לפליטים אמנים שברחו מאוקראינה ועזר לספק עבורם צרכים בסיסיים והעשרה תרבותית.
מאז טבח שבעה באוקטובר 2023, גלר-ג'ילטה פעל רבות במטרה להילחם באנטישמיות הגוברת ולחשוף אותה לכלל ציבור ברחבי הרשתות החברתיות.
הוא הקים את פרויקט Theatre Against Antisemitism, ומתעד וחושף את החרם המתמשך נגד אמנים ישראלים מצד חלק מקהילות האמנות הבינלאומיות וקהליהן.
במסגרת פעילות זו, לקח חלק במספר כנסים למאבק באנטישמיות בארץ ובחו"ל.
כמו כן, גלר-ג'ילטה עבד עם אמנים צעירים במרכז סוזן דלל, ובהמשך שיתף אודות מאמצים לפרויקט עם אמני קולנוע ותיאטרון ישראלים, ארי דוידוביץ' ביניהם.
מייקל הווארד הוא פוליטיקאי בריטי יהודי שכיהן כמנהיג המפלגה השמרנית הבריטית בשנים 2005-2003 והמועמד מטעמה לתפקיד ראש הממשלה בבחירות 2005.
מייקל הווארד נולד בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בעיר קטנה בוויילס שבבריטניה.
אביו, ברנרד הכט, יליד רומניה היגר לבריטניה בסוף שנות השלושים שם התחתן עם הילדה, ילידת בריטניה.
כשהיה מייקל בן שש, החליטו בני הזוג לשנות את שם משפחתם מהכט להווארד.
ההורים ניהלו חנות קטנה לפרנסתם.
מייקל הצטיין בתחום הלימודים ופנה בבגרותו ללימודי משפטים באוניברסיטת קיימברידג'.
בשנות השישים והשבעים היה פעיל במפלגה השמרנית, אך הקדיש את מרב זמנו לעריכת דין.
תחום התמחותו היה דיני עבודה.
בשנת 1983 נבחר לראשונה לפרלמנט.
בשנת 1990 התמנה לשר ושירת בממשלות שונות עד תבוסת השמרנים בבחירות 1997 ועליית מפלגת הלייבור לשלטון.
הווארד שימש בתפקידי שר שונים ביניהם שר העבודה, השר לאיכות הסביבה ושר הפנים.
לאחר היציאה לאופוזיציה ביקש הווארד להתמודד על ראשות המפלגה אך לא הצליח לזכות בתפקיד.
בשנת 2003 ניסה הווארד שוב, והפעם זכה לתמיכה מרשימה.
עם היבחרו לראשות המפלגה השמרנית החל הווארד להתכונן למערכת הבחירות בתקווה לנסות ולהחזיר את השמרנים לשלטון.
הוא טען כי השמרנים הפסידו את השלטון בסוף שנות התשעים משום שהמפלגה השמרנית איבדה את אמון הציבור.
הווארד קיווה לחולל שינוי בדעת הקהל.
במאי 2005 התקיימו הבחירות לפרלמנט הבריטי.
מייקל הווארד בראשות המפלגה השמרנית התמודד מול מפלגת הלייבור בראשותו של ראש-הממשלה טוני בלייר.
היה ברור מראש כי ההתמודדות של השמרנים מול הלייבור לא תהיה קלה.
בריטניה נהנתה שנים מיציבות כלכלית-חברתית.
בשנים האחרונות חל שיפור ברמת החיים והוגדלו התקציבים למערכות הרווחה, הבריאות והחינוך.
השמרנים ניסו להעמיד על סדר היום את המלחמה בפשיעה, הקטנת מיסים ושינוי בכללי ההגירה למדינה.
המפלגה השמרנית הצליחה להגדיל את מספר מושביה בכעשרים אחוזים אך תקוותה לכבוש את השלטון בפעם הזו נכזבה, ומפלגת הלייבור שמרה על אחיזתה בשלטון אם כי ברוב מופחת.
מייקל הווארד אמר כי הוא רואה בתוצאות את תחילת ההתאוששות של מפלגתו לאחר שנים ארוכות באופוזיציה, אך הודיע עם זאת על פרישתו מההנהגה.
הוא המשיך לכהן בתפקיד חבר פרלמנט מן השורה עד 2010.
מייקל קירק דאגלס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומפיק יהודי-אמריקאי.
בנו של השחקן קירק דאגלס.
דאגלס נולד בניו ברונזוויק, ניו ג'רזי, הבכור מבין שני בניהם של זוג השחקנים קירק דאגלס ודיאנה דיל.
סבו וסבתו מצד אביו היו מהגרים יהודים מצ'אבוסי (כיום בבלארוס, אז חלק מהאימפריה הרוסית).
אביו נולד בשם איסר דניאלוביץ'.
אימו נולדה בברמודה למשפחה נוצרית.
הוריו התגרשו כשהיה בן 7 ואימו נישאה שנית.
הוא התגורר עימה ועם אביו החורג עד גיל 16. יש לו עוד שני אחים מנישואיו השניים של אביו.
דאגלס רואה עצמו כיהודי רפורמי, אף כי איננו נחשב ליהודי על פי ההלכה מאחר שאמו הייתה נוצרייה-פרוטסטנטית.
דאגלס למד בבית ספר פרטי בניו יורק, אחר כך בבית ספר פרטי ופנימייה בדירפילד, מסצ'וסטס, ובוולינגפורד, קונטיקט.
הוא קיבל תואר ראשון באמנות הדרמה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה בשנת 1968, ולמד משחק אצל ווין האנדמן בתיאטרון אמריקן פלייס, בניו יורק.
תפקידו הראשון בקולנוע היה במקרה, בעת שביקר בישראל בפעם הראשונה עם אביו, ב–1965 כשהיה בן 20, לצורך צילומי הסרט "הטל צל ענק", בו כיכב אביו קירק דאגלס, שגילם את דמותו של האלוף דוד מרכוס.
בזמן הצילומים מישהו שהיה צריך לנהוג בג'יפ צבאי לא יכול היה לעשות זאת, ואז אביו אמר לו: קפוץ פנימה ותנהג אתה.
תפקיד המשחק המשמעותי הראשון שלו היה במחזה טלוויזיוני, "The Experiment", עבור רשת CBS ב-1969.
בשנים 1972–1976 שיחק בסדרת הטלוויזיה "רחובות סן פרנסיסקו", ששודרה ברשת ABC.
בשנת 1975 הפיק את הסרט "קן הקוקייה", שזכה בחמישה פרסי האקדמיה האמריקנית לקולנוע (פרס אוסקר), בכיכובו של ג'ק ניקולסון.
בשנת 1978 כיכב בסרט המתח "עילפון חושים" בבימויו של מייקל קרייטון.
שנה אחר כך כיכב בדרמה "הסינדרום הסיני" לצד ג'יין פונדה, ג'ק למון, סרט העוסק בשאלת הבטיחות של תחנות כוח גרעיניות.
העלילה עוקבת אחר שדרנית וצלם טלוויזיה המגלים בעיות בטיחות קשות בכור גרעיני המוסתרות ומטוייחות על ידי הנהלת הכור.
בשנת 1984 כיכב לצד קת'לין טרנר ודני דה ויטו בסרט ההרפתקאות "בעקבות האוצר הרומנטי", שאותו גם הפיק.
ובשנת 1985 בסרט ההמשך "בעקבות אוצר הנילוס".
בשנת 1985 כיכב בתפקיד כוריאוגרף בדרמה המוזיקלית "שורת המקהלה".
בשנת 1987 כיכב סרטו של אוליבר סטון "וול סטריט", בתפקיד ברוקר צעיר שמנסה להתעשר ממידע פנים ואת הקונפליקטים שהוא חווה בדרך.
על משחקו בסרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
באותה שנה גם כיכב, לצד גלן קלוז, במותחן הארוטי "חיזור גורלי", סרט העוסק בניאוף ותוצאותיו האפשריות וההרסניות.
בשנת 1992 כיכב לצד שרון סטון במותחן הארוטי "אינסטינקט בסיסי".
על תפקידו בסרט קיבל דאגלס שכר שיא של 15 מיליון דולר.
בשנת 2000 כיכב לצד אשתו קתרין זיטה-ג'ונס בסרט הפשע "טראפיק", בבימויו של סטיבן סודרברג.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, והיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר שמתוכם הוא זכה בארבעה.
בשנת 2003 הפיק וכיכב, לצד אביו קירק ובנו קמרון, בסרט "הכל עובר במשפחה".
עלילת הסרט עוקבת אחר שלושה דורות של משפחה ניו יורקית שלא מתפקדת.
הסרט היה מבוסס בחלקו על חלקים בביוגרפיה של משפחת דאגלס עצמה.
בשנת 2006 כיכב לצד קים בייסינגר במותחן "המאבטח" שהפיק ארנון מילצ'ן, כשומר הראש של אשת נשיא ארצות הברית.
בשנת 2013 כיכב בסרט "חיי עם ליברצ'ה", סיפורו האמיתי של סקוט טורסון צעיר שהגיע להוליווד, פגש במקרה את הפסנתרן ליברצ'ה, ובין השנים התפתחתה מערכת יחסים סוערת ומורכבת שלוותה את ליב'רצה עד לימי גסיסתו ממחלת האיידס.
זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הנרי פים, בסרט גיבורי-העל "אנטמן והצרעה" של אולפני מארוול.
באותה שנה גם זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית, על תפקידו בסדרה "שיטת קומינסקי" של נטפליקס.
דאגלס נשא לאישה את דיאנדרה לוקר ב-20 במרץ 1977. לזוג נולד בן אחד, השחקן קמרון דאגלס (נולד ב-13 בדצמבר 1978).
בשנת 1980 היה דאגלס מעורב בתאונת סקי קשה שבעקבותיה נטל פסק זמן מקריירת המשחק למשך שלוש שנים.
בספטמבר 1992 טופל במרכז טיפול למכורים לאלכוהול.
בשנת 2000, לאחר 23 שנות נישואים, דאגלס ודיאנדרה התגרשו.
דאגלס פגש לראשונה את קתרין זיטה-ג'ונס, בפסטיבל הסרטים האמריקאי של דוביל בצרפת בשנת 1998. הם נפגשו לאחר שראה את הסרט "המסכה של זורו" שבו השתתפה, וביקש לעמוד בקשר איתה במהלך הפסטיבל.
דאגלס התחתן עם זיטה-ג'ונס ב-18 בנובמבר 2000. לזוג שני ילדים, מייקל דילן (נולד ב-8 באוגוסט 2000) וקאריס זיטה (נולדה ב-20 באפריל 2003).
באוגוסט 2013, לאחר 13 שנות נישואים, דאגלס וזיטה-ג'ונס החליטו להיפרד, אך באוקטובר 2013 הם חידשו את הקשר, וביוני 2014 הגיעו לישראל לחגוג יחד בר מצווה בירושלים לבנם הצעיר דילן.
בספטמבר 2008 הנחה דאגלס את טקס פתיחת פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס.
במהלך אוגוסט 2010 הודיע דאגלס כי הוא סובל מסרטן בגרונו, אולם בינואר 2011, הוא הודיע שנרפא.
ב-2 ביוני 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל הגיע לביקור תמיכה בישראל, במסגרתו ביקר בקיבוץ בארי שנפגע אנושות בטבח שבעה באוקטובר.
בשנת 2009 זכה בפרס פרס מכון הסרטים האמריקאי למפעל חיים.
בינואר 2015 הכריזה קרן פרס בראשית (Genesis Prize) על בחירתו של דאגלס לחתן השני של הפרס.
הפרס בסך מיליון דולר הוענק לדאגלס ב-18 ביוני 2015 בירושלים.
דאגלס הודיע על כוונתו לתרום את כספי הפרס לעידוד הפעילות להגברת המודעות לחשיבות הגיוון והפתיחות בחיי העם היהודי, ולמציאת פתרונות חדשניים לבעיות קיומיות ברמת הקהילה והעולם כולו.
מרכז רפואי (1971) - בתפקיד: ג'ונתן קואולי
שיטת קומינסקי (2018–2021) - בתפקיד: סאנדי קומינסקי
לא רעב ולא אוהב (2019, דיבוב) - בתפקיד: גיא-אם-איי
פרנקלין (2024) - בנג'מין פרנקלין
מייקל סידני "מיק" דוהאן הוא רוכב מרוצי אופנועים אוסטרלי שהיה חמש פעמים רצופות אלוף עולם ב-מרוצי אופנועי גרנד פרי בשנות ה-90 של המאה ה-20. הוא נחשב לאחד מגדולי הרוכבים בכל הזמנים בצוותא עם ג'אקומו אגוסטיני ווולנטינו רוסי האיטלקיים.
בשנת 1996 זכה במינוי חבר מסדר אוסטרליה ובשנת 2000 זכה במדליית הספורט האוסטרלית .
דוהן נולד ב-1965 בגולד קוסט, קוינסלמג במשפחה ממוצא אירי.
דוהאן החל את קריירת המרוצים בסדרת הסופרבייק האוסטרלית בשנות ה-80 של המאה ה-20. הוא אף זכה ב-1988 בסבב האוסטרלי של אליפות הסופרבייק העולמית.
את קריירת הגרנד פרי הוא התחיל במרוץ היפני של 1989 כרוכב בקבוצת הונדה בקטגוריית ה-500 הבכירה.
בניגוד לרוכבים רבים בסדרה, הוא לא התנסה במרוצים בקטגוריות נמוכות והתחיל להתחרות ב-500 תוך הסתמכות על ניסיון הסופרבייק.
הוא סיים את העונה הראשונה במקום התשיעי.
בעונת 1990 הוא השיג ניצחון ראשון במרוץ של הונגריה וסיים את העונה במקום השלישי.
עונה לאחר מכן הוא כבר השיג ניצחונות בשלושה מרוצים וסיים את כל המרוצים פרט לאחד על הפודיום.
בתום העונה הוא מדורג במקום השני אחרי ויין רייני האמריקאי שזכה באליפות עולם שנייה.
עונת 1992 היוותה עבור דוהאן עונת מפנה.
בעונה זו הוא היה מועמד בעל סיכויים גבוהים לזכייה בתואר, ואכן הוא ניצח בחמישה מרוצים והוביל באמצע העונה ב-65 נקודות.
במרוץ ההולנדי של אסן הוא נפצע והפך מעשית לנכה בכף רגלו הימנית.
הוא הושבת ממרוצים למשך 8 שבועות בהם מתחרהו רייני סגר את הפער בטבלת הניקוד ועבר להוביל.
דוהאן חזר לשני המרוצים בסוף העונה אבל לא הצליח לסגור פער של 4 נקודות וכך זכה רייני באליפות עולם שלישית.
בעונת 1993 התרגל דוהאן לסגנון רכיבה חדש בו כף רגלו הימנית אינה משמשת להפעלת הבלם האחורי של האופנוע.
לחלופין, הוא השתמש בהתקן מיוחד המאפשר לו לשלוט בבלם האחורי באמצעות אגודל יד שמאל.
הוא הצליח לנצח במרוץ בודד וסיים רביעי בתום העונה.
חמש העונות הבאות מ-1994 ועד 1998 עברו על דוהאן בשליטה מוחלטת במרוצים ובסיום כל אחת מהן הוא זכה באליפות העולם.
מתחריו לא היו יציבים ובכל העונות הוא זכה בשבעה מרוצים לפחות עם שיא של 12 ניצחונות בעונת 1997. מתחריו הבולטים ביותר באו מקרב קבוצתו שלו ובהם אלכס קריבייה הספרדי וטדיוקי אוקאדה היפני.
בכל אותן שנים תרם דוהאן באופן עקבי לפיתוח אופנוע ה-NSR500 של הונדה והביא לעליונות אופנועי היצרן על פני אופנועי המתחרים, ובמקביל גם חבריו לקבוצה נהנו מכך.
את עונת 1999 פתח דוהאן עם תוצאות פושרות והפסדים לקני רוברטס (הבן).
במרוץ השלישי של העונה הוא התרסק במסגרת מקצי האימונים.
הוא שוב נאלץ לשבות ממרוצים לתקופה ארוכה עקב רגל שבורה וככל שהתארכה התקופה עלו חששות בקרב מעריציו שהוא לא יחזור לרכב.
ואכן, לקראת סיום העונה הוא מודיע על פרישה ומסיים קריירת מרוצים מפוארת.
לאחר פרישתו הועסק דוהאן כיועץ בקבוצת הונדה ויעץ לוולנטינו רוסי בצוותא עם ג'רמי ברג'ס, המכונאי הראשי שליווה אותו כל השנים בהונדה ועבר בהמשך לתפקיד המכונאי הראשי של רוסי.
בשנת 2006 התחתן דוהאן עם סלינה סיינס, בת זוגו ואם שני ילדיו מזה עשור.
בנו, ג'ק דוהאן, הוא נהג מרוצים הצפוי להתחרות באליפות הפורמולה 1 החל מעונת 2025.
מייקל שאול דל הוא יזם יהודי-אמריקאי, מייסד חברת המחשבים DELL ומנכ"ל החברה.
הונו הוערך באוקטובר 2025 על ידי פורבס במעל 145.8 מיליארד דולר, מקום 11 בעולם.
דל נולד ביוסטון, טקסס שבארצות הברית למשפחה יהודית שאת שם משפחתה המקורי "טל" (מגרמנית/יידיש: עמק) אינגלזה לזה הנוכחי עם הגעתה לאמריקה.
הוא התחיל ללמוד בבית הספר היסודי הרוד .
כבר בגיל 12 הרוויח 1,000 דולר ממכירת בולים.
לאחר מכן המשיך לבית הספר התיכון ממוריאל .
בגיל 16, במהלך חופשת הקיץ עבד כמשווק מנויים לעיתון "יוסטון פוסט" , משגילה שרוב הלקוחות הם זוגות צעירים השיג רשימת זוגות שנישאו והציע להם, בהצלחה מרובה, מנוי לעיתון, כך הרוויח במהלך חופשת הקיץ 18,000 דולר.
אחרי סיום הלימודים העל יסודיים, עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין על מנת ללמוד פיזיקה.
הוא לא התעניין במקצוע ובגיל 18 ייסד חברה חדשה ששמה PC's Limited.
דל מכר והרכיב, בהתחלה מחדרו שבמעונות, רכיבי שדרוג למחשבים אישיים.
במהלך רכישת והרכבת רכיבי המחשב גילה דל כי יש פער גדול בין עלות הרכיבים לבין מחירו של מחשב מורכב.
על מנת לנצל פער זה החליט להרכיב ולשווק מחשבים אישיים ללקוחות סופיים.
בסיוע הלוואה כספית מסבו ומסבתו, עזב דל את הלימודים כשהיה בן 19 וניהל את דל מחשבים.
עם הזמן, היו לדל כמה כישלונות כמו מחשבים ניידים שנשרפו ב-1993, ואובדן לקוחות לחברת GateWay בתחילת 1990. למרות משברים אלו המשיכה דל לייצר מחשבים נייחים וניידים, והלכה וגדלה.
בשנת 2008 הייתה חברת ייצור המחשבים השנייה בגודלה בעולם, אחרי חברת HP.
בשנת 2022 הועסקו בחברה כ-133,000 עובדים ברחבי העולם.
בארבעה במרץ 2003, לאחר שהחברה התפתחה לתחומים נוספים מעבר למחשוב, הצביעו רוב מחזיקי המניות לשנות את שם החברה לדל (Dell, Inc) במקום השם הקודם, דל תאגיד מחשוב.
ב-4 במרץ 2004 פרש דל מתפקיד מנכ"ל החברה אבל נשאר יו"ר מועצת המנהלים, ובמקומו מונה קווין בי רולינס, קודם לכן נשיא החברה וסמנכ"ל.
ב 31 בינואר 2007, כשהתפטר קווין מתפקידו, מונה מייקל דל מחדש למנכ"ל החברה באותו יום.
תארים שמייקל זכה בהם: "יזם השנה" מאת .Inc Magazine (בגיל 24 בלבד), "איש השנה" מאת PC Magazine, "מנכ"ל מספר אחת בעסקים אמריקאיים" מאת Worth Magazine ו"מנכ"ל השנה" מאת המגזינים Financial World, Industry Week ו-Chief Executive.
בנוסף, זכה דל בפרס באוור למנהיגות עסקית לשנת 2013 מאת מוסדות פרנקלין.
ב-12 באוקטובר 2015 הודיע דל כי ירכוש, יחד עם שותפיו את חברת EMC עבור סכום עתק של 67 מיליארד דולר, פרמיה של 19% על מחיר הסגירה של המניה יום קודם להודעה.
כתוצאה מהמיזוג של דל ו-EMC בספטמבר 2016, הוקמה חברת Dell EMC ששינתה את שמה כעבור מספר שנים ל"".
במאי 2024 קפצה הערכת הונו האישי לשיא של מעל 115 מיליארד דולר.
ב 15 מאי 2006 הודיעה אוניברסיטת טקסס באוסטין על קבלת תרומה בת 50 מיליון דולר מקרן סוזן ומייקל דל , שמטרתה לקדם את המצוינות בבריאות ילדים ובחינוך באוסטין.
מכספי תרומה זו נבנו באוניברסיטה שלושה מתקנים.
הראשון הוא מכון דל למחקר פדיאטרי (רפואת ילדים), שישלים את המרכז הרפואי לילדים הסמוך, אף הוא מייסוד קרן דל.
השני הוא בניין חדש למדעי המחשב בקמפוס, והשלישי הוא מרכז סוזן ומייקל דל לקידום אורח חיים בריא, שיעסוק בנושאים הנוגעים לסביבת גידול בריאה לילדים.
בשנת 2013, הקרן העמידה התחייבות נוספת בסך 50 מיליון דולר להקמת בית הספר לרפואה על שם דל באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בית הספר לרפואה על שם דל החל לרשום סטודנטים בשנת 2016.
בדצמבר 2025 הודיעו בני הזוג דל כי יתרמו 250 דולר לחשבון חיסכון אישי עבור 25 מיליון ילדים אמריקאים מתחת לגיל עשר, תרומה בסך כולל של 6.3 מיליארד דולר.
דל נשוי ואב לארבעה, המשפחה מתגוררת באוסטין, טקסס.
סר מייקל אנתוני הרדלי דאמט היה פילוסוף בריטי.
עסק בפילוסופיה בגישה האנליטית, ותרם רעיונות לנושא, במיוחד בשטחי הפילוסופיה של המתמטיקה, הפילוסופיה של הלוגיקה, הפילוסופיה של הלשון, והמטאפיזיקה.
דאמט פיתח את ה-Quota Borda System להצבעה פרופורציונלית, המבוססת על שיטת בורדה, וכתב עבודות מלומדות על קלפי טארוט.
נושאי התעניינות אחרים היו "חוק ההגירה", וכן דקדוק השפה האנגלית ושימושה.
בשנת 1944 המיר דתו לנצרות הקתולית, ונותר קתולי פעיל.
דאמט למד ב"קולג' וינצ'סטר", ואחר כך ב"קולג' כרייסט צ'רץ'" שבאוקספורד.
בסיום לימודיו התקבל כעמית בקולג' "אול סולס" באוקספורד ובשנת 1979 נעשה "פרופסור ויקהאם" ללוגיקה באוקספורד, משרה שבה הוא החזיק עד לפרישתו בשנת 1992. במהלך תקופת כהונתו כפרופסור ויקהאם, היה דאמט עמית ב"ניו קולג'" שבאוקספורד.
הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1985, זכה בפרס רולף שוק ללוגיקה ולפילוסופיה בשנת 1995, וקיבל תואר אבירות ב-1999.
עבודתו על הפילוסוף הגרמני גוטלוב פרגה זכתה לשבחים.
ספרו "פרגה: פילוסופיה של השפה" (1973) נכתב לאורך שנים רבות, ונחשב כיום לקלאסיקה.
הספר סייע בגילוי מחדש של עבודתו של פרגה, והשפיע על דור שלם של פילוסופים בריטים.
דאמט ייצג גישה שנויה במחלוקת להבנת הוויכוח הפילוסופי בין הריאליסט לאסכולות הלא-ריאליסטיות של הפילוסופיה - אידיאליזם, נומינליזם, אי-ריאליזם וכדומה.
הוא אפיין את כל העמדות האחרונות כאנטי-ריאליזם וטען שאי-ההסכמה היסודית בין הריאליסט לאנטי-ריאליסט נסובה סביב טבעה של האמת.
כך טען שהצורה הטובה ביותר להבין את העמדה הריאליסטית היא כעמדה התופסת את האמת כדו-ערכית ובלתי תלויה ביכולת שלנו לאמת או להוכיח טענות, בעוד שאת האנטי-ריאליזם הוא הבין כעמדה הדוחה עקרונות אלו, ובדומה לאינטואיציוניזם, תופסת את חוק השלישי הנמנע כתקף רק ביחס למה שיש לנו הוכחה לו או לניגודו.
הוויכוח בין הריאליסט לאנטי-ריאליסט נסוב לפיכך על סוגיית האובייקטיביות של האמת.
לכן ניתן לדבר על ריאליזם או אנטי-ריאליזם ביחס לתודעה של הזולת, ביחס לעבר, לעתיד, לקיומו של היקום מחוץ למחשבתנו, ביחס לישויות מתמטיות (כגון המספרים הטבעיים), ביחס לקטגוריות מוסריות, ביחס לעולם החומרי, ואף ביחס למחשבה.
החידוש בגישתו של דמט נעוץ בחידוד העמדות ובהצגת העימות ביניהן כמקביל לוויכוח שבין האינטואיציוניזם לפלטוניזם בפילוסופיה של המתמטיקה.
דאמט השפיע על דור פילוסופים אנגלי שנודע בשם הדור הפוסט-דמטיאני, בכללם ג'ון מקדאוול, גארת' אוונס, כריסטופר פיקוק, וקריספין רייט - על אף שרק רייט אכן קרוב לדמט מבחינת עמדותיו.
ענת מטר כתבה את הדוקטורט שלה בהנחייתו וכתבה עליו רבות .
דאמט היה פעיל פוליטית, באמצעות עבודתו כתועמלן כנגד הגזענות.
הוא הניח לקריירה הפילוסופית שלו לשקוט על שמריה על מנת להשפיע על זכויות אדם עבור מיעוטים במהלך מה שהוא ראה כתקופה הגורלית של הרפורמה בשנות השישים המאוחרות.
הוא אף עבד על התאוריה של ההצבעה, ופיתח את שיטת ההצבעה "Quota Borda System" (המבוססת על שיטת בורדה הוותיקה יותר).
דאמט הסתמך באופן נכבד בעבודתו בתחום זה בכתיבת ספרו "על הגירה ופליטים", דיווח של מה שהצדק דורש ממדינות ביחסיהן לתנועה בין מדינות.
בספרו זה טוען דאמט כי ניתן למצוא את הרוב הגדול של ההתנגדות להגירה בגזענות ואומר כי הדבר בא לידי ביטוי באופן מיוחד בבריטניה.
הוא כתב אודות ההלם שלו עת גילה דעות אנטישמיות ביומניו של גוטלוב פרגה, שלעבודתו הקדיש זמן רב כל כך מהקריירה המקצועית שלו.
מייקל דאמט הוא גם היסטוריון מוביל במחקר קלפי הטארוט עם מבחר פרסומים ובכללם "משחק הטארוט: מפררה לסולט לייק סיטי" מ-1980, שהותיר את חותמו על שדה הספרות העוסקת בקלפים.
דאמט התמחה בשחזור משחקים בקלפי הטארוט וביטא בוז כלפי השימוש המאגי שנעשה בקלפים.
כקתולי מומר, ומבקר של הכנסייה הקתולית, דאמט זעם על הסבל שנגרם למאמינים ביחוס הפלאים לטארוט.
חשוב היה לו להראות כי ברנסאנס השימוש בטארוט היה כקלפי משחק וכי הם קושרו לתכונות מיסטיות רק במהלך המאה ה-18. דעתו, השנויה במחלוקת, היא שחפיסת קלפי הטארוט העתיקים ביותר היא מהמאה ה-15 ונמצאה בצפון איטליה, וכי החפיסה הראשונה נוצרה שם בתקופת הרנסאנס.
לאורכה של הקריירה שלו, פרסם דאמט מספר מאמרים על סוגיות שונות שבפניהן עומדת הכנסייה הקתולית, בעיקר בכתב העת הדומיניקני האנגלי "ניו בלאקפריארס".
דאמט אף פרסם מסה בבולטין לענייני חברה "אדורנוס" הדן בליטורגיה, ומסה פילוסופית המגינה על הגיונה של הכנסייה הקתולית בלימוד האאוכריסט ("The Intelligibility of Eucharistic Doctrine" בספרם של Willima J.
באוקטובר 1987 נחשבה אחת מתרומותיו ל"בלאקפריארס" כשנויה במחלוקת, כשהוא תקף זרמים בתאולוגיה הקתולית שהסתעפו מהקתוליות האורתודוקסית המסורתית.
ויכוח בכתב העת על הערותיו נמשך לאורך חודשים, ועורר בין השאר את תגובתם של התאולוג ניקולאס לאש, וההיסטוריון אימון דופי.
מייקל ריצ'רד דוסון הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת המגן.
דוסון גדל בלייבורן, שבצפון יורקשייר ולמד בבית הספר וונסלידייל, והוא אחיהם הצעיר של אנדי דוסון מגינה של האל סיטי, ושל קווין דוסון ששיחק בעבר בצ'סטרפילד.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה מקומית, מועדון כדורגל ג'וניור נורת'אלרטון, וגם בילה שנה אחת בקבוצה מריצ'מונד לפני שחתם על חוזה מקצועי לנער בנוטינגהאם פורסט בגיל 14. הוא הפך לשחקן מקצועני בקבוצת בוגרת בנובמבר 2000, ושיחק עבור נוטינגהאם פורסט ב-91 משחקים (83 משחקי ליגה).
משחק הבכורה שלו היה בהפסד ביתי 2–3 לוולסול ב-1 באפריל 2002, במסגרת ההפוטבול ליג.
בעונה שלאחר מכן, דוסון שיחק היטב בהגנה ביחד עם דס וולקר הוותיק, כאשר פורסט סיימה במקום השישי בליגה האנגלית הראשונה.
באותה העונה, נוטינגהאם פורסט הפסידה 3–4 במשחק הגומלין של גמר פלייאוף העלייה לפרמייר ליג, לשפילד יונייטד וכך נמנעה מלעלות ליגה.
דוסון לא שיחק בגומלין כי הורחק במשחק הראשון בין הקבוצות.
בסוף אותה העונה דוסון חלה במחלה קשה במהלך שהייתו עם הנבחרת הצעירה של אנגליה, ובעקבות מחלתו נאלץ להפסיד את משחקי הפתיחה של העונה שלאחר מכן, ובנוסף כשחזר לשחק סבל מכמה פציעות טורדניות חוזרות, שקלקלו לו את המשך תקופתו בנוטינגהאם.
נוטינגהאם פורסט גם כן התקשתה באותה העונה בליגה, וניצחה רק 2 משחקים בין החודשים ספטמבר לפברואר, דבר שגרם לפיטוריו של המאמן פול הארט, ולמינויו של ג'ו קיניאר.
פורסט שינתה את מעמדה מקבוצת מאבקי תחתית לקבוצת מרכז טבלה בטוחה בעצמה.
חזרתם למשחק של דוסון ושל עמיתו דייוויד ג'ונסון תרמה רבות למהפך החיובי בצורת המשחק של הקבוצה ולמעמדה.
אחרי שנוטינגהאם פורסט ירדה בפעם השנייה בהיסטוריה שלה לליגה השלישית באנגליה, דוסון ועמיתו לקבוצה, הקשר השמאלי אנדי ריד, חתמו בטוטנהאם הוטספר ב-31 בינואר 2005, תמורת סכום לא ידוע.
פרשנים העריכו שהעסקה הכפולה עלתה לטוטנהאם כ-8 מיליון פאונד.
הבכורה שלו בקבוצתו החדשה מלונדון, הגיעה לקראת סוף אותה העונה בתיקו 2-2 עם ליברפול ב-16 באפריל 2005.
מייקל נהנה מעונת כדורגל טובה מבחינתו בעונת 2005–2006, הוא הרשים בעיקר בשליטתו הטובה בכדורי גובה וגישתו הלא מוותרת ועקשנית.
הוא התחבר בעיקר לעמיתו בהגנת טוטנהאם לדלי קינג.
כאשר קינג נעדר לתקופה ארוכה עקב פציעה, טוטנהאם נאלצה להסתמך על דוסון כמגנה החשוב ביותר, והמגן בן ה-23 הרשים כמגן יציב ויסודי בעקביות ובהסתדרותו ללא עזרה משותפו המנוסה.
באותה התקופה הוא גילה את משחקו הלוחמני ולא מוותר, והדבר הקנה לו מעמד של יקיר הקהל.
מייקל כבש את שערו הראשון עבור טוטנהאם בניצחון 1–2 על צ'לסי בווייט הארט ליין, ב-5 בנובמבר 2006. אחרי שכבש, צ'לסי השוותה מרגלי קלוד מקאללה, ואז ארון לנון כבש לטוטנהאם את שער הניצחון במשחק.
במהלך משחק רבע הגמר של גביע ה-FA בעונת 2006–2007, דוסון שימש כקפטן הקבוצה לראשונה, במשחק נגד צ'לסי, בעיקר בגלל היעדרותם עקב פציעה של סגני הקפטן פול רובינסון ורובי קין, והיעדרותו של הקפטן הקבוע לדלי קינג.
באוגוסט 2014 עזב את המועדון לאחר תשע שנים.
ב-26 באוגוסט 2014 חתם בקבוצת האל סיטי לשלוש שנים.
ב-31 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לאסטון וילה.
במהלך העונה ביסס את עצמו מעמדו בנבחרת ונבחר לקפטן ב-17 משחקים.
ב-28 באפריל 2015 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–1 על ליברפול, אך לא הצליח לסייע למנוע מהקבוצה לרדת ליגה לאחר 0-0 במחזור הסיום נגד מנצ'סטר יונייטד.
במאי 2018 חזר דוסון לקבוצת נעוריו נוטינגהאם פורסט.
נבחרת אנגליה עד גיל 21
דוסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של אנגליה ב־11 בפברואר 2003, במשחק נגד נבחרת איטליה.
הוא רשם בסך הכול 13 הופעות במדי הנבחרת עד גיל 21, ואף שימש כקפטן במספר משחקים.
משחקו האחרון היה בהפסד 2–1 לנבחרת צרפת ב־15 בנובמבר 2005.
דוסון שיחק פעמיים במדי נבחרת אנגליה ב'.
הופעתו הראשונה הייתה בהפסד 2–1 לבלארוס באצטדיון מדייסקי ברדינג, ב־25 במאי 2006. הופעתו השנייה התקיימה בדיוק שנה לאחר מכן, בניצחון 3–1 על אלבניה באצטדיון טרף מור שבברנלי.
במאי 2010, זומן דוסון לסגל המורחב של 30 שחקנים לקראת מונדיאל 2010, אך לא נכלל בסגל הסופי של 23 שחקנים.
לאחר שריו פרדיננד נפצע באימון הראשון של הנבחרת בדרום אפריקה, המאמן פאביו קאפלו זימן את דוסון כמחליפו.
הופעתו הראשונה הייתה במשחק הכנה מול קבוצת פלייטינום סטארס הדרום־אפריקאית, אך המשחק לא נחשב כמשחק בינלאומי רשמי ולכן לא זכה לרשום הופעה רשמית.