tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2025 השתתף בקומדיה הצרפתית "Faster".
ב-2006 הוציא לאור אלבום בשם "Ce lien qui nous unit" (תרגום: "הקשר המאחד אותנו").
ב-2013 ביום הולדות ה-60 יצא האלבום "Credo".
ב-31 באוקטובר 2025 קריו נפטר בגיל 72 לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
קריו היה מועמד לפרס סזאר לשחקן המבטיח ביותר על הופעתו בסרט "La Balance".
ב-1986 זכה בפרס ז'אן גאבן על הופעותיו כשחקן.
קריו נישא לשחקנית איזבל פסקו, ולאחר גירושיהם נישא בשנת 2002 לשחקנית ולרי קרוזורה, שנשארה עמו עד מותו.
1992: "Born On The Wrong Side Of Town" - ג'איי מולר (במאי ז'אן באטיסט מונדינו)
צ'קר מרתון היא מכונית נוסעים אמריקאית שבין השנים 1960–1982 יוצרה על ידי יצרנית הרכב "צ'קר מוטורס קורפוריישן" ("Checker Motors Corporation" ) .
מטה ומפעל "צ'קר מוטורס קורפוריישן" מוקמו ב-"Kalamazoo, Michigan" במישיגן.
דגמי ה"צ'קר מרתון" שווקו כמכונית נוסעים לצרכנים, כלימוזינות וכמוניות.
דגמי "צ'קר מרתון" שירתו כמוניות, והתפרסמו בניו יורק כ"מוניות הצהובות".
בנוסף שירתו דגמי "צ'קר מרתון" כניידות משטרה.
בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים של המאה העשרים רכבי "צ'קר מרתון" מדגם "A12" בצבע שחור, שימשו כמכוניות ליווי לפמליית האפיפיור פאולוס השישי.
דגמי "צ'קר מרתון" יובאו לישראל ואף שירתו כמוניות.
משנת 1966 הותקנו בדגמי ה"צ'קר מרתון", חגורות בטיחות קדמיות ואחוריות, בשנת 1968 הותקנו מנורות סימון צד על כל פגושים, ענבר מלפנים, אדום מאחור, בשנת 1968 הותקנו חגורות כתף קדמיות לנוסעים, בשנת 1969 הותקנו משענות ראש, בשנת 1975 הורכב בדגמים ממיר קטליטי לדלק נטול עופרת.
צ'קר אארובוס היא לימוזינה אמריקאית מתוצרת יצרנית הרכב "צ'קר מוטורס קורפוריישן" ("Checker Motors Corporation" ) אשר יוצרה בין השנים 1962–1977.
תפקידו העיקרי של דגם "צ'קר אארוס" היה לשמש שירות הסעות לשדה התעופה, על אף ששטח תא המטען היה מוגבל.
יוצרו 3,568 יחידות בכל הגרסאות.
בשנת 1975 לא נבנו מכוניות חדשות מהדגם, ובשנים 1976-1977 נבנו 107 יחידות בעלות 8 דלתות.
דגמי 1974 היו זמינים עם הגה כוח, בלמי כוח ותמסורת אוטומטית.
מטה ומפעל "צ'קר מוטורס קורפוריישן" מוקמו ב"Kalamazoo, Michigan" במישיגן.
סטיישן - 7 דלתות (כולל הדלת האחורית), 9 דלתות
9 נוסעים (כולל נהג) (בסיס קצר)
12 נוסעים (כולל נהג) (סטיישן)
15 נוסעים (כולל נהג) (בסיס ארוך), הדגם היה קרוי "Aerobus 15"
ביצוע צ'ק-אין (לפי החלטת האקדמיה ללשון העברית: רישום כניסה) הוא תהליך בו אנשים מבצעים רישום של הגעתם לבית מלון, נמל תעופה, נמל ימי או אירוע.
בנמל התעופה תהליך הצ'ק-אין מבוצע בדרך כלל על ידי חברות התעופה או על ידי סוכן העובד מטעם חברת תעופה מסוימת.
במסגרת תהליך הצ'ק אין, הנוסעים בדרך כלל מוסרים לחברת התעופה את כל התיקים שמועברים לתא המטען של המטוס ומקבלים את כרטיסי העלייה למטוס, כדי שיוכלו לעלות לטיסה שלהם.
כל הנוסעים שמגיעים לנמל התעופה נדרשים לעבור את תהליך הצ'ק-אין לפני ההמראה.
במהלך תהליך הצ'ק אין הנוסעים נדרשים לרוב לבחור את המושב בו הם ישבו במהלך הטיסה מבין המושבים הפנויים, ורשאים גם לשלם על שדרוגים מסוימים אם האפשרות זמינה.
תהליך הצ'ק-אין משתנה מחברת תעופה לחברת תעופה.
אורחים שמגיעים לבתי מלון נדרשים לעבור תהליך צ'ק-אין על מנת לקבל את המפתח לחדר ולעיתים רבות, במסגרת תהליך הצ'ק אין נדרשים לספק את פרטי כרטיס האשראי על מנת לכסות עלויות אפשריות במשך השהייה בבית המלון.
ישנן רשתות חברתיות שונות, כגון Foursquare, Google Latitude, Google+, Facebook, Jiepang, VK, Gowalla, GetGlue ו־Brightkite, שמאפשרים למשתמשים לבצע פעולה המכונה "דיווח עצמי" (Self-reported positioning), או מכונה גם "צ'ק אין", למקום פיזי בו הם נמצאים כעת, על מנת ליידע באופן זה את חבריהם ברשת החברתית על מיקומם.
ביישומים רבים בטלפונים החכמים ישנו כפתור בו המשתמש יכול לראות רשימה של מקומות שנמצאים בקרבת מקום בהם המשתמש יכול לבצע "צ'ק-אין" ברשת החברתית.
לעיתים רבות, אם המיקום אינו מופיע ברשימת המקומות הסמוכים, המשתמש יכול להוסיף את המיקום ישירות מהטלפון החכם.
לאחר שהמשתמשים מבצעים "צ'ק-אין" ברשת החברתית לעיתים רבות הם מסוגלים לשתף את המיקום שלהם עם חברים בשירותים כגון Twitter או Facebook.
מחוז משנה צ'צ'רסק (בבלארוסית: Чачэрскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר צ'צ'רסק.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה צ'צ'רסק 35,738 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 94.15% בלארוסים, ו-4.26% רוסים.
צ'קמרקס בע"מ היא חברת אבטחת מידע ישראלית, העוסקת בפיתוח תוכנה לאבטחת אפליקציות ולזיהוי ותיקון חולשות אבטחה.
נכון לשנת 2021 מעסיקה החברה כ-800 עובדים, בעלת 1,400 לקוחות ב-27 מדינות ברחבי העולם.
מטה החברה נמצא ברמת גן.
צ'קמרקס הוקמה בשנת 2006 על ידי מתי סימן ועמנואל בן זקן.
בשנת 2011 גייסה כ-15 מיליון דולר בסבב גיוס ראשוני בהובלת חברת Sales Force וחברת DNP.
בשנת 2015 נרכשה החברה על ידי קרן אינסייט פרטנרס, תמורת כ-84 מיליון דולר.
בשנת 2017 רכשה צ'קמרקס את חברת ההדרכה הבריטית קודבשינג (Codebashing) תמורת כ-10 מיליון דולר.
בשנת 2018 רכשה את חברת קסטודלה (Custodela).
בחודש נובמבר 2019 חשפה החברה מספר פגיעויות המשפיעות על מכשירי הטלפון החכם של חברות גוגל וסמסונג ואפשרו לתוקף להשתלט מרחוק על המכשירים, לצלם תמונות, להקליט שיחות ולזהות את מיקום הטלפון.
בשנת 2020 נרכשה צ'קמרקס על ידי קרן הלמן פרידמן תמורת כ-1.1 מיליארד דולר.
בחודש ינואר 2020 חשפה החברה מספר פגיעויות בתוכנת שואב האבק הרובוטי Trifo Ironpie.
בשנת 2021 רכשה את חברת דסטיקו (Dustico) שמזהה איומים פוטנציאליים על שרשרת האספקה של ארגונים בקוד פתוח.
צ'קמה (בהונגרית: Csökmő) הוא כפר גדול במחוז היידו-ביהר, בנפת ברטיואויפאלו.
הכפר ממוקם בקצה הדרום-מערבי של מישור ביהר, קרוב למפגש הנהרות ברטיו ו"שבש-קרש".
היישוב הקרוב ביותר היא סגהאלום 12 קילומטרים מערבה; שכנים נוספים: דרוואש מצפון מזרח, קומאדי ממזרח, אויאיראז מדרום מזרח, סגהאלום ממערב ופיזשדיארמט מצפון מערב.
כביש 47 עובר דרך היישוב בכיוון צפון-מזרח-דרום-מערב, כך שזהו נתיב הגישה הברור ביותר לכביש מדברצן – ברטיואויפאלו ומכיוון סגד – בקשצ'בה – סגהאלום.
לפי המסורת שבעל פה, הייתה טבעת אווארית באזור הכפר לפני התיישבות המדיארים במרכז אירופה האזור היה כולו התיישבות אווארית והכובשים המדיארים מצאו שם מקום מגורים.
העדות הכתובה העתיקה ביותר לקיומו של הכפר היא ה-Váradi Regestrum, לפיה בשנת 1219 זומן הנאשם מצ'קמה גם לבית הדין הכנסייתי, שדן לפי מבחן הברזל המלוהט.
הכפר נהרס במהלך פלישת המונגולים לאירופה והוא יושב מחדש רק כארבעים שנה לאחר מכן.
בנוסף לאווארים, התושבים המקוריים של האזור והכפר הזה היו סלאבים, אבל הגותים, ההונים, הגפידים, הרומאים, הבולגרים והכוזרים התחלפו או סבלו זה את זה שם בגלל מלחמות התמידיות.
למעשה, הכובשים המדיארים מצאו שם גם את הסקלרים והוולאכים.
הפרלמנט ההונגרי של סוף ב-1279 קבע את גדות הקרש, יחד עם צ'קמה, כמקום להתיישבות עבור הקומנים.
הכנסייה הקלוויניסטית מהמאה ה-18 המאה ה-19 שופצה בשנת 2011. ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בקרבת מקום: שרידי קיר יסוד הכנסייה מתקופת ארפאד, קברים, מטבעות רבים וצמיד זהב נדיר.
המבנה של המועצה המקומית צ'קמה ופארק הפסלים שמתחבר אליו.
"בית המורשתנו", שנמסר ב-2014, פועל באחד המבנים העתיקים ביותר בצ'קמה.
אולם הכפר צ'קמה, הספרייה ובית הספר היסודי לאמנות הם ביתם של קבוצות מקצועיות ועמותות רבות.
מאז 1990, מדי שנה באוגוסט, המוסד מארגן את יום הדרקון, של משיכת העפיפונים עוד מהמאה ה-18
בצ'קמה יש בית גידול עשיר של ציפורים וחיות בר.
הציפור הגדולה באירופה, החובה הגדולה, חיה כאן - בסביבה טבעית.
עיטים הזהיבים, המקננים בקיץ בצפון אירופה, מבלים בצ'קמה את החורף מדי שנה.
דז'ה דיארפאש, (במקור גוטסמן, 1881–1921) היה שחקן, קומיקאי יהודי-הונגרי, חלוץ הקברט של פשט.
פרובינציית צ'קאבוקו (בספרדית: Provincia de Chacabuco) היא אחת משש הפרובינציות באזור המטרופולין של סנטיאגו במרכז צ'ילה.
הפרובינציות הן: צ'קאבוקו, קורדיירה, מאיפו, מליפייה, סנטיאגו, טלגנטה.
כפרובינציה, צ'קאבוקו היא מחוז מנהלי ברמה השנייה של צ'ילה, המנוהל על ידי נציג מחוזי הממונה על ידי נשיא צ'ילה ונשאר בתפקיד כל עוד הוא נהנה מאמונו.
הפרובינציה מורכבת משלוש קומונות, כל אחת מהן מנוהלת על ידי עירייה המורכבת מאלקלדה ומועצה עירונית:
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2017.
הפרובינציה ממוקמת מצפון לפרובינציית סנטיאגו, שהיא עירונית לחלוטין וחלק מאזור מטרופולין סנטיאגו.
בירת המחוז, קולינה, שוכנת כ-27 קילומטרים מצפון לסנטיאגו.
הפרובינציה משתרעת על שטח של 2,076.1 קילומטרים רבועים, והיא הפרובינציה השלישית בגודלה באזור המטרופולין סנטיאגו.
על פי מפקד האוכלוסין של 2017 האוכלוסייה הכוללת הייתה 280,670 תושבים.
יש בה אחוז גבוה של אוכלוסייה המתגוררת באזורים כפריים, עם פעילות חקלאית ומשאבים טבעיים רבים.
מצד שני, קיים אזור עירוני משמעותי העוסק בפיתוח תעשייתי ונדל"ן.
תחומים נוספים בכלכלת הפרובינציה הם הפקת אבן גיר ואגרגטים, גידול של צבר ועצי זית ותיירות.
בפיזיקת חלקיקים, צ'רג'ינו הוא שותף-על טעון, כלומר, פרמיון טעון חשמלית מסוג חדש (עם ספין 1/2), הנחזה על ידי תאוריות של סימטריית-על.
ווינו והיגסינו טעון הם דוגמאות לחלקיקים כאלו.
נהר צֵ'רְבוֹ (Cervo), (פימונטזית "סאר" Sar) הוא היובל הראשי של נהר סזיה (Sesia) במחוז פיימונטה שבאיטליה.
אורכו 65 ק"מ וספיקתו נמוכה יחסית - 29.6 מקל"ש.
מוצא הנהר באגם דלה ווקיה (Lago della Vecchia) בגובה של 1,900 מטר מעל פני הים, חוצה את נפת ביאלה ואת העיר ביאלה, את נפת ורצ'ילי וליד "קווינטו ורצ'לזה" (Quinto Vercellese) הוא נשפך לנהר "סזיה".
למרות השפיעה הנמוכה שלו, עלול הצ'רבו לגרום להצפות בחודשי האביב בעת הפשרת השלגים, כפי שקרה בשנים 1968 ו-2002. בנהר דגי סלמון (salmonidi) מובחרים.
מקור השם Cervo הוא במילה הלטינית cervus (צבי), או שמא במילה הגרמנית saar (נחל או נהר).
האַנִיוּנְוִייַה, הידועים יותר בכינויים האמריקני צ'רוקי (בצ'רוקי: ᎠᏂᏴᏫᏯ, באנגלית: Cherokee) הם שבט אמריקני יליד שחי באמריקה הצפונית.
בתחילת ההתיישבות הבריטית באזור במאה ה-17 ישבו בני השבט בחלקה המזרחי והדרום-מזרחי של ארצות הברית לעתיד.
רובם הועבר בכוח מערבה לכיוון הרי אוזרק.
הם היו אחד השבטים שתוארו כחמשת השבטים המתורבתים.
לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2000, זוהי הקבוצה השנייה בגודלה (אחרי הנאוואחו) בקרב השבטים האינדיאנים בארצות הברית.
מספר אומות ואיחודים צ'רוקים מוכרים בידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית ונציגים של שבט הצ'רוקי מצויים במחוז צ'רוקי שבאוקלהומה ("אומת הצ'רוקי" ו"איחוד קיטוֹוָה של האינדיאנים הצ'רוקים") ובעיירה צ'רוקי שבמחוז סווין בקרוליינה הצפונית ("האיחוד המזרחי של האינדיאנים הצ'רוקים").
סרט תיעודי משנת 1984 בשם "Spirit of the Fire" חקר את מקורם הרוחני של ילידי הצ'רוקי, ושימורם של טקסים מסורתיים לאחר הגעתם לאוקלהומה.
רדבירד סמית' (סמית' אדום הזקן) היה חבר רב השפעה בכת המסורתית, והחל מראשית המאה ה-20 הקבוצה הפיחה רוח חיים חדשה ברוחניות המסורתית בקרב אנשי הצ'רוקי.
שם השפה מבוטא כסַה-לַה-גִי ("Tsalagi"), שלפי השפה הפורטוגזית מתבטא כ"צֵ'לַק" (Chelaque), לפי השפה הצרפתית מתבטא כ"שֵה-רַה-קִי" (Cheraqui), ולפי השפה אנגלית מתבטא כ"צֵ'רוֹקִי" (Cherokee).
המילה "צ'רוקי" היא מילה שמקורה בשפת ילידי שבט הצ'קטאו (ר' פידג'ין).
היא נגזרת ממילת הצ'קטאו "צַ'ה-לַה-קִי" שמשמעותה "אלה שחיים בהרים", או "צִ'י-לוֹק-אִיק-בִּי" שמשמעותה "אלה שחיים במערות".
המילה המקורית שבה משתמשים הצ'רוקים לתאר את עצמם עד היום היא "אַה-נִי-קוֹ-טַה-נִי" (בתרגום חופשי: "עם העקרונות" או "אלה כל בני האדם").
השפה הצ'רוקית היא ממשפחת השפות האירוקויות.
השפה היא פוליסינתטית (בעלת מורפמות רבות), והיא נכתבת בהברות שהמציא בתחילת המאה ה-19 סֵקוּיה, חרש כסף משבט הצ'רוקי.
השפה הצ'רוקית לא כוללת צלילי "ר".
המילה "צ'רוקי" מבוטאת כ"גַ'ה-לַה-גִי" בידי ילידי המקום, כיוון שזה נשמע קרוב יותר לשפה האנגלית.
בעת מפגש ראשוני עם אירופים ממוצא צרפתי וספרדי בג'ורג'יה ובאלבמה בתחילת המאה ה-18, קבוצה צ'רוקית דרומית אכן דיברה את הדיאלקט המקומי עם עיצורי "ר", אך העיצורים עצמם נכחדו מהשפה לאחר טיהור אתני שנעשה במאה ה-19.
משום אופייה הפוליסינתטי של השפה, מילות תיאור חדשות נכתבות כדי לשקף ולתאר מצבים מסוימים.
כך למשל הביטוי "דִי-טִי-יוֹ-הִי-הִי" (שמתאר משפטן) מתפרש כ"הוא מתווכח חזור ושוב בכוונה ומתוך כוונה".
אולם, מילים רבות נלקחו מהשפה האנגלית, ומשבטים אחרים שהתיישבו באוקלהומה בראשית המאה ה-20. דוגמה נוספת היא "דִי-דַה-נִי-יִי-סְ-גִי" (שמתארת שוטר) שמתפרשת כ"הוא תופס אותם לבסוף ובאופן סופי".
במשך שנים נכתב תעתיק של שפת הצ'רוקים לאינטרנט בצורה שגויה בעזרת גופנים לא מתואמים.
אולם, לאור הוספת השפה הצ'רוקית ליוניקוד, היא זכתה לתחייה מחודשת בשימוש היומיומי באינטרנט.
החל מינואר 2007, אומת הצ'רוקי באוקלהומה עדיין משתמשת בגופן שאינו בתקן היוניקוד למסמכים מקוונים שונים.
דוברי השפה משתמשים בשני דיאלקטים: דיאלקט הגִידוּוָה (האיחוד המזרחי) ודיאלקט אוֹטַלי (בשימוש באוקלהומה).
הדיאלקט האוטלי הסתעף רבות מאז המצאתו של סוקואויה, והרבה מילים לקויות נוספו.
בזמנים המודרניים, קיימים 85 הברות המשמשות דוברי הצ'רוקי.
דוברי צ'רוקי של ימינו המדברים אוטלית משתמשים ב-122 הברות באוקלהומה.
הערה: התקופה הפרהיסטורית מתייחסת לזמן שקודם למאה ה-16, שבמהלכו מספר משלחות ספרדיות ערכו מסעות לדרום-מזרח אמריקה.
כיוון שאין מידע כתוב, הנתונים נלמדו לאחר מסורת שבעל-פה, ניתוח בלשני ודרך ממצאים ארכאולוגים.
כאמור שבט הצ'רוקי דיבר בשפת האירוקוי.
הואיל ואזור הימות הגדולות היה הבסיס לשפות האירוקויות, משוער כי הצ'רוקי נדדו מדרום לימות הגדולות.
ניתוח בלשני מראה שינויים גדולים בין שפת הצ'רוקי לשפות האירוקוי הצפוניות יותר, שמציעות הפרדה בין השתיים בעבר הקדום.
בלשנות היסטורית מציעה כי ההפרדה נעשתה במהלך האלף ה-2 לפנה"ס (1,500 - 1,800 לפנה"ס) .
ההתיישבות הקדומה "קיטווה" לאורך נהר הטַקַסֶגִי (מה שידוע כיום העיר ברייסון שבמחוז סווין שבקרוליינה הצפונית), נחשבת לעיתים כעיר הצ'רוקים המקורית.
במהלך תקופה היסטורית זו נודע על מספר עיירות התיישבות צ'רוקית במרום (הרי מזרח טנסי וצפון-מערב ג'ורג'יה כיום), לאורך (נהר טנסי) ובמורד ההרים (נהר הסוואנה).
חלק מהרישומים על מקור התיישבותם של הצ'רוקים בא ממשלחת ב-1673 שנשלחה לחקור את האזור מווירג'יניה על ידי סוחר הפרוות אברהם ווד.
ווד קיווה ליצור קשרי מסחר ישירים עם הצ'רוקים החיים במרום ההרים ובכך לעקוף את המסחר עם האינדיאנים משבט אוקניצ'י ששימשו כמתווכים בשביל הסחר.
בסוף המאה ה-17 החלו מסעות רבים של משלחות מווירג'יניה וקרוליינה הדרומית לאדמות הצ'רוקים למטרות מסחר שונות, אך רוב המידע הנוגע למגעים ביניהם לא נרשם אלא על ידי חוקות ותביעות העוסקות בסחר.
הערה: הסעיף מתייחס לצד השבט הצ'רוקי בתקופת הסכסוך.
לפירוט כללי על המלחמה במושבות ראו בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת #ההתיישבות באמריקה.
כחלק מהקונפדרציות האינדיאניות הדרום-מזרחיות בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, הצ'רוקי היו הפופולריים והכוחניים ביותר, והיו די מבודדים עקב תנאי השטח ההרריים.
מערכת מסחר בסדר גודל קטן הוקמה עם וירג'יניה בסוף המאה ה-17. במהלך 1690 נוצרו קשרי מסחר הדוקים יותר עם מושבה בקרוליינה הדרומית, הממוקמת בצ'ארלסטון, שהחזיקו מעמד יותר מזו עם וירג'יניה.
למרות קשרי המסחר, הצ'רוקי לא הושפעו מקיומם של מושבות בריטיות עד למלחמת טוסקארורה, שהחלה ב-1711 כששבט טוסקארורה תקף מתיישבים בקרוליינה הצפונית לאחר שניסיונות דיפלומטיים לישב תלונות שונות נכשלו.
מושל קרוליינה הצפונית ביקש עזרה צבאית מקרוליינה הדרומית, שהורכבה ברובה מאינדיאנים, אך לא מצ'רוקים.
שבט טוסקארורה נוצח ב-1712, אך בתחילת 1713 מהומות פרצו בשנית בין המושבות, והצ'רוקים השתתפו בקרב שהתחולל.
לפי הדיווחים, מאות משבטי הטוסקארורה והאינדיאנים האחרים נהרגו או נלכדו ונמכרו לעבדות.
המלחמה נמשכה עד שקונפדרציית אירוקוי שמה קץ לסכסוך.
מלחמת טוסקארורה שינתה את המערך הגאופוליטי של ההתיישבות האמריקנית בכמה דרכים, כולל התעניינות אירוקוית בדרום.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה התערות כה גדולה של שבטים אינדיאנים בעניינים הפנימיים של המושבות הבריטיות, והכרת האינדיאנים בצדדים השונים של הסכסוך.
כתוצאה מכך, קשרי המסחר ודרכי ההידברות עם האינדיאנים הורחבו, ושבט הצ'רוקי נהיה מעורה יותר עם השבטים האחרים ועם הבריטים.
בשנת 1715 פרצה מלחמת ימאסי, שבה מספר רב של שבטים אינדיאנים תקפו את קרוליינה הדרומית.
הצ'רוקים השתתפו במתקפה, אולם היו חלוקים בדעתם לגבי דרך פעולה.
לאחר שצבא קרוליינה הדרומית הדף את כוחות שבטי הימאסי והקטאובה, עמדתם של הצ'רוקים הייתה מכריעה מבחינה אסטרטגית, והן קרוליינה הדרומית והן שבט קריק האינדיאני ניסו להשיג את תמיכתם.
היו בקרב הצ'רוקי מי שרצו בברית עם המושבה ומלחמה בשבט הקריק, והיו שהתנגדו.
חילוקי הדעות נקטעו כשבשנת 1716 רצחו הצ'רוקים את ראשי משלחת שבט הקריק.
כתוצאה מכך פתחו הצ'רוקים במתקפה נגד הקריק, אך הסכם שלום שנחתם בין קרוליינה הדרומית לשבט הקריק בשנת 1717 מנע את הסלמת המצב.
אולם, האיבה בין שני השבטים נמשכה למשך שנים.
תרבות הצ'רוקי מלפני המאה ה-19
הרבה לא ידוע על צורת התרבות וההיסטוריה של הצ'רוקי מלפני המאה ה-19, אלא מכתביו של המחזאי ג'ון הווארד פיין, שתיארו את מבנה החברה הצ'רוקית כארגון זקני חכמים המייצגים את שבעת השבטים, במה שיכול להיקרא ככמורה, בהתאם למבנה הארגוני הקיים בתרבות האדם הלבן.
קבוצה זו הייתה אחראית לפעילויות רוחניות שונות כריפוי, טיהור ותפילה.
קבוצה שנייה של אנשים צעירים היו אחראים ללחימה, ואשר נדרשו לעבור קודם טיהור בידי הכמרים מכיוון שלחימה נחשבה לפעולה מזהמת.
אולם, היררכיה זו נעלמה מתרבותם לאחר ירידת מספרם של הצ'רוקי ב-1838. בין הגורמים לכך, לפי ההשערה, היו מרד בינות הצ'רוקי על פעולת הכמרים, מחלת אבעבועות שחורות שפרצה בשנות ה-30 של המאה ה-18, וכן הטמעתם של מושגים נוצריים בחברה הצ'רוקית ששינו את פני החברה.
האתנוגרף ג'ף מוני חקר בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 את הצ'רוקי וקשר את דעיכת ההיררכיה למרד.
באותו זמן ההיררכיה של מתלמדי הדת הצ'רוקית התבססה על ידע אישי לא פורמלי.
מקור מידע נוסף להיסטוריה המוקדמת היו כתבים מאת אנשי רוח (ר' שמאניזם) צ'רוקים לאחר המצאת השפה בידי סיקואויה בשנות העשרים של המאה ה-19, כתבים שנחשבו רבי כוח שאומצו מאוחר יותר בידי העם הצ'רוקי.
מאחר שבאזורים אלה היו מספרים נרחבים של אנשים משבט הצ'רוקי, הקימה ממשלת ארצות הברית שמורה בארקנסו מצפון נהר ארקנסו ועד לגדה הדרומית של הנהר הלבן לאחר מלחמת 1812. קבוצה נוספת של צ'רוקים חיה בהתיישבויות בדרום-מזרח מיזורי, מערב קנטקי וטנסי וכן בקהילות אירופאיות מסביב לנהר המיסיסיפי.
ג'ון רוס היה דמות חשובה בהיסטוריה של השבט הצ'רוקי.
אביו היגר מסקוטלנד לפני המהפכה.
אמו הייתה ממוצא צ'רוקי שגם אביה היה מסקוטלנד.
רוס החל בקריירה ציבורית ב-1809. אומת הצ'רוקים הוקמה ב-1820 בעזרתם של נבחרי הציבור.
ג'ון רוס הפך לצ'יף השבט בשנת 1828 ונשאר בתפקיד עד למותו ב-1866.
הצ'רוקים הוכרחו לעבור ממושבות אבותם בצפון ג'ורג'יה, בקרוליינה הדרומית ובקרוליינה הצפונית בתקופת התפשטותו של האדם הלבן באמריקה, ובנוסף לבהלה לזהב שהתרחשה בעיר דלונגה שבג'ורג'יה בשנות השלושים של המאה ה-19. ניתנו סיבות רשמיות למעבר.
אחת הסיבות הייתה שימוש לא נבון באדמות שהוקצו לשבט, וכי האדמות צריכות להימסר לחקלאים.
הרבה חלקו על העובדה, אך היו כאלה שהסכימו כי כוונותיו של הנשיא אנדרו ג'קסון בהחלטה זו היו הומניטריות.
ג'קסון עצמו אמר שההחלטה הייתה מאמץ למנוע מהצ'רוקים גורל דומה של שבטים אחרים שנכנעו למלחמות.
אולם, קיימות עדויות לכך שהצ'רוקים פיתחו כישורי חקלאות מודרניים ושטחי האדמה באזור זכו לצמיחה כלכלית.
למרות פסיקת צו בית משפט עליון לטובת הצ'רוקים, הרבה הועתקו ממקום מושבם מערבה, בהגירה שמכונה "מסלול הדמעות", אשר כונה כך משום שהרבה מאנשי השבט בדרכם במסלול זה מתו, חלו וכאבו, והם זכו ליחס משפיל מהמתיישבים האירופים.
המאורע התרחש לאחר העברת האינדיאנים ממושבותיהם בשנת 1830, באישורו של הנשיא ג'קסון.
כ-4,000 מבני הצ'רוקי מתו במהלך המסע.
ג'ון רוס לחם למניעת העברתם של הצ'רוקים מאדמתם.
עמדתו של רוס הייתה בניגוד לאופוזיציה שהייתה ידועה בשם "המערכה של רידג'" בראשות ג'ון רידג' ואביו מייג'ור רידג', אינדיאנים משבט הצ'רוקי שתמכו בהעברת הצ'רוקים מאדמתם כדרך להצלת האומה הצ'רוקית, ולבסוף חתמו על עצומה להסרת הצ'רוקים מאדמתם.
ב-22 ביוני 1839 הוצאו להורג חותמי העצומה, ביניהם ג'ון רידג' ואביו וכמה פעילים קיצוניים.
בתחילת שנות השישים של המאה ה-19 הוביל הסופר ג'ון רולין רידג', בנו של ג'ון רידג', חבורת נכבדים לוושינגטון הבירה בניסיון כושל לקבל הכרה פדרלית עבור סיעה צ'רוקית שהתנגדה למנהיגותו של צ'יף ג'ון רוס.
ב-1848 ארגנה קבוצת צ'רוקים משלחת לקליפורניה בחיפוש אחר אדמות התיישבות חדשות.
במסלול שנודע כ"מסלול צ'רוקי", המשלחת עשתה את דרכה לאורך גדת נהר ארקנסו אל עבר הרי הרוקי, משם צפונה לכיוון ויומינג של היום ומערבה.
לא כל הצ'רוקים הועברו מאדמותיהם ב"מסלול הדמעות".
ויליאם הולנד תומאס, מחוקק חוקים ממחוז ג'קסון עזר ל-600 צ'רוקים להשיג אזרחות של קרוליינה הצפונית.
כאזרחים הם היו פטורים ממעבר בכוח למערב.
בנוסף, קרוב ל-400 צ'רוקים התחבאו מהכוחות הפדרליים בהרי סנוובירד הגובלים במחוז גרהם, והם היוו את הבסיס למה שנודע האיחוד המזרחי של האינדיאנים הצ'רוקים.
מתוך הוקרה לתומאס, קבוצה מערבית זו של הצ'רוקים השתתפו במלחמת האזרחים האמריקנית תחת פיקודו.
בשנת 1887 חולק בסיס ההתיישבות של השבטים, ובהמשך, ב-1898, בוטלו מערכות המשפט והחוק של הצ'רוקים בידי ממשלת ארצות הברית.
אומת צ'רוקי המודרנית הצטיינה במיוחד וחוותה רווחה כלכלית, שוויון ושגשוג עבור כל אזרחיה תחת הנהגתו של צ'יף צ'אד סמית'.
כיום, אומת הצ'רוקי היא מהתומכות הגדולות ביותר באמריקה בהגנה על האקולוגיה.
מאז 1992, האומה עומדת בראש מועצה בין-שבטית לנושא סביבתנות.
תפקיד המועצה להגן על רווחתם של האינדיאנים האמריקאים ומשאביהם וסביבתם הטבעית.
לצורך השגת מטרתם, המועצה מספקת תמיכה טכנית, אימונים ושירותי סביבתנות במגוון רחב של נושאים.
נכון להיום קיימים מעל ארבעים שבטים החברים במועצה באוקלהומה, בניו מקסיקו ובטקסס.
מוצאו של אביה של פייפר מקלין מסדרת הספרים גיבורי האולימפוס הוא מאומת הצ'רוקי
מוצאו של צ'קוטאי מסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: וויאג'ר הוא גם כן צ'ירוקי
בתצלום המפורסם אם נודדת מוצאה של האישה המצולמת, פלורנס אוונס תומפסון, הוא משבט הצ'רוקי
צ'רבונא גיטרי (בפולנית: Czerwone Gitary, מילולית: הגיטרות האדומות), היא אחת מלהקות הרוק המפורסמת ביותר בפולין.
בנוסף לפולין, הלהקה הופיעה בצ'כוסלובקיה, הונגריה, ברית המועצות, ארצות הברית, גרמניה ועוד.
הלהקה כונתה "הביטלס הפולנים" היות שהיא הושפעה מהלהקה האנגלית ולעיתים כיסתה משיריה בהופעות.
הלהקה הוקמה על ידי יז'י קוסלה והנריק זומרסקי בשנת 1965, והלהקה ערכה הופעות ברחבי לפולין תחת הסלוגן "אנחנו שרים ומנגנים הכי חזק בפולין".
בשנת 1966 הם הוציאו את אלבום הבכורה שלהם "To właśnie my" "זה אנחנו", ושנה לאחר יציאת האלבום הלהקה זכתה בפרס מוזיקה של העיר אופולה.
צ'רוקי היא אחת משפות האירוקוי המדוברת על ידי בני עם הצ'רוקי.
השפה נכתבת בכתב הברתי מיוחד שפותח על ידי מנהיג שבטי הצ'רוקי במאה ה-19, סקויה.
במלחמת העולם השנייה שימשו דוברי שפת הצ'רוקי (כמו גם דוברי הנאוואחו) כדוברי קוד בצבא ארצות הברית ובחיל הנחתים של ארצות הברית, בשל היות השפה (נכון לאותה תקופה) בלתי מוכרת מחוץ לגבולות ארצות הברית, וממילא הייתה צופן בלתי ניתן לפענוח.
עם זאת, בשל היותה שפת-אם שנייה במעלה אצל דובריה (אחרי האנגלית) מערכת הטונים בדיבור כיום הולכת ומצטמצמת.
בכתב הצ'רוקי כמו גם בשיטת התעתיק הלטיני, לא מסומנים הטונים כלל (חוץ מאשר במילוני השפה הרשמיים).
עקב המורפולוגיה העשירה של השפה מקרי כפל המשמעויות עקב חוסר סימון הטונים הם נדירים.
כרוב השפות האמריקאיות-ילידיות, אף הצ'רוקי היא שפה פוליסינתטית.
כך, בדומה ללטינית או לגרמנית, יחידות תחביריות במשפט מתחברות זו לזו ומרכיבות לעיתים מילים ארוכות במיוחד.
הפעלים בשפה כוללים בהכרח מוספיות לכינוי גוף, אספקטים, מודוס ויחסות.
אקווריום צ'רואומי (יפנית:沖縄美ら海水族館) ממוקם בפארק האוקיינוס שמנוהל על ידי ממשלת יפן באוקינאווה.
באתר מבקרים כ-20 מיליון תיירים מדי שנה והוא חבר ב"ארגון גני החיות והאקווריומים היפני" (גאז"א).
ב-1975 ה"תערוכה העולמית" התארחה באוקינאווה, יפן בפארק האוקיינוס.
לאחר שמספר המבקרים החל לרדת הוחלט שהקמת אקווריום חדש תביא לתחיית הפארק ותפיץ את המסורת הימית של אוקינאווה.
האקווריום עוצב על ידי יוקיפוסה קוקובה ונפתח לקהל בראשון בנובמבר, 2002.
השם "צ'וראומי" נבחר כשם לאקווריום החדש על ידי סקר דעת קהל."צ'ורא" בניב היפני המקומי פירושו "יופי" ו"מלאה חסד", ו"אומי" פירושו אוקיינוס.
האקווריום בנוי מארבע קומות, שבהן מכלים אשר מכילים דגי מעמקים, כרישים, אלמוגים ודגים טרופיים.
שטחו של האקווריום הוא כ-19 אלף מטרים רבועי, עם יותר מ-77 מכלים אשר מכילים נפח מים עצום של 10 מיליון ליטרים.
המים המלוחים של אקווריום מוזרמים באופן קבוע מהאוקיינוס הסמוך במרחק של 350 מטרים.
המכל הראשי, מכונה "קורושיו סי" (ימת קורושיו), מכיל כ-7.5 מיליון ליטרים של מים מלוחים.
גודלו של המכל 35 מטר אורך, ברוחב של 27 מטר ועומק של 10 מטר.
גודל פאנל הזכוכית של המכל הוא 22.5 מטר לאורך ולרוחב כ-8.2 מטרים, עובייה של הזכוכית כ-60 סנטימטרים, הזכוכית העבה ביותר שנעשה בה שימוש לאקווריום.
המכל מאכלס בתוכו כרישים לווייתניים, מנטות ועוד מינים רבים של דגים.
באקווריום ניתן למצוא כ-80 זנים שונים של אלמוגים.
"צ'וראומי" הוא אחד מהאקווריומים המעטים שמחזיקים בכרישי לוויתן, ומנסים להרבותם בהסגר.
צ'קררה (Chacarera) היא סגנון מוזיקלי וריקוד אופייני לצפון מערב ארגנטינה ולדרום בוליביה והיא מזוהה בעיקר עם הפרובינציה של סנטיאגו דל אסטרו, יש לה קצב מהיר ומקצב של 3/4 או 6/8, והיא נרקדת בזוגות.
רוב המידע על היווצרותה של הצ'קררה מגיע מכתביו של אנדרס צ'סרטה (Andrés Chazarreta 1876-1960) יליד סנטיאגו דל אסטרו שהיה ראשון חוקרי הפולקלור והראשון לאזכר את הצ'קררה כסגנון מוזיקלי בתחילת המאה ה-20.
יש קווי דמיון בין הריקודים של הצ'קררה, הסמבה הארגנטינאית, הקואקה ועוד; וייתכן שיש להן מקור משותף בריקודים ספרדיים מתקופת הבארוק.
למשל- ניתן להבחין בקווי דמיון מסוימים בין הצ'קררה לסביליאנה (Sevillana) הספרדית.
מקור שמה הוא במילה chacarero שמציינת עובד בשדות התירס בדיאלקט הקצ'ואה של סנטיאגו דל אסטרו.
הצ'קררה התפתחה והפכה למוכרת בכל רחבי ארגנטינה בתור הזהב של הפולקלור באמצע המאה ה-20, מיטב להקות הפולקלור ביצעו אז צ'קררות, ובעיקר בני משפחת קראבחל (Carabajal) - משפחה של מוזיקאים מסנטיאגו דל אסטרו שבני דור ההמשך שלהם עדיין מופיעים.
לצ'קררה יש שני חלקים, כאשר בכל חלק יש שני בתים בודדים ובית כפול שחלקו השני המשמש כפזמון חוזר; ולפני כל חלק ובין הבתים מנוגן קטע המעבר.
כלומר, מבנה כל חלק מתוך השניים הוא A B A B A B B (משמאל לימין) כאשר A הוא ההקדמה או קטע הביניים, ו-B הוא הבית.
בכל אחד מהבתים - ארבע שורות.
במקביל לצ'קררה התפתחו סגנונות נוספים כמו הגאטו (Gato) והאסקונדידו (Escondido) שהמקצב שלהם זהה לזה של הצ'קררה, אך המבנה שונה.
הצ'קררה נרקדת בזוגות מבלי שהרקדנים נוגעים זה בזה, הם נעים בתנועות מעגליות תוך החלפת מקומות, פורשים את זרועותיהם, והגבר רוקע ברגליו.
מקובל להכריז על תחילתו של כל חלק, סיום ההקדמה, והסיום (תחילת הבית האחרון בבית הכפול); והכרזות אלו הן לא פעם חלק מההקלטה גם אם היא נועדה להאזנה בלבד.
בנוסף לגיטרות ולתוף הבומבו לגוארו (bombo legüero) האופייניים לכל סגנונות המוזיקה הצפון מערבית, נעשה שימוש גם בכינור.
בצד זה - יש צ'קררות המבוצעות א-קפלה, בליווי תוף בלבד (Casas más casas menos, Chakay manta; שניהם של לוס צ'לצ'לרוס).
כמקובל במוזיקה הפולקלורית - השירים עוסקים בנופים, במנהגים, במקומות; בעיקר בהתייחס לסנטיאגו דל אסטרו, גם כשהמבצעים הם בני פרובינציה אחרת.
ניתן לפגוש לא פעם במונחים ובשימוש בסלנג מקומי, שוב - בעיקר זה של סנטיאגו דל אסטרו.
כדאי לציין שיש מספר צ'קררות הומוריסטיות (Casas más casa menos, El casamiento, La gorda), דבר שפחות מוכר בסגנונות אחרים של הפולקלור.
ה-Credo מתוך המיסה קריאוז'ה (אינה שומרת על המבנה של הצ'קררה אלא רק על המקצב)
צ'קררה אחת תורגמה לעברית בידי אהוד מנור ובביצוע שלמה יידוב - החתונה (El Casamiento).
יידוב גם הלחין נעימה אינסטרומנטלית מקורית בשם "צ'קררה תל אביבית".
צ'רדש (בהונגרית: Csárdás) הוא ריקוד עם שמוצאו מהמוזיקה הצוענית בהונגריה במאה השמונה עשרה.
השם מקורו מהמילה ההונגרית Csárda שמשמעותה בית מרזח.
ההונגרים היו עורכים עצרות גיוס לצבא בהן היו תזמורות צוענים שנגנו צ'רדש ומחולות אחרים.
מהונגריה התפשט הצ'רדש לארצות הסמוכות: סלובקיה, סרביה, קרואטיה, אוקראינה, בולגריה ועוד.
הצ'רדש מאופיין בשני קצבים מתחלפים: קצב איטי (lassú) וקצב מהיר (Friska).
הוא נחשב כריקוד עממי ורוקדים אותו גברים ונשים בתלבושות עממיות.
מלחינים רבים של מוזיקה קלאסית שילבו צ'רדש ביצירותיהם: אמריך קלמן (באופרטות שלו), יוהנס ברהמס (במחולות ההונגריים), ליאו דליב (בבלט קופליה), יוהאן שטראוס, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, פרנץ ליסט, ינה הובאי ועוד.
הצ'רדש המפורסם ביותר הוא של המלחין האיטלקי ויטוריו מונטי משנת 1904. הוא מבוצע עד היום בהרכבים שונים החל מלהקות צוענים עד תזמורות סימפוניות המנגנות בעצמן או מלוות סוליסטים בכלים שונים בעיקר בכינור.
מועדון הספורט צ'קריטה ג'וניורס (בספרדית: Club Atletico Chacarita Juniors) הוא מועדון ספורט מהעיר בואנוס איירס, ארגנטינה.
המועדון נוסד ב-1 במאי 1906 על ידי קבוצת סוציאליסטים.
הכדורגל הוא הספורט הבולט בו משחק המועדון.
בעונה האחרונה הקבוצה שיחקה בליגה השלישית בארגנטינה, ובה סיימה את העונה במקום הראשון באזור A ועלתה לליגה השנייה.
הקבוצה שיחקה 60 עונות בליגה הראשונה בארגנטינה, וסיימה מקום ראשון בליגה פעם אחת, ב-1969 (תואר שבו זכו 17 קבוצות לאורך כל השנים).
הקבוצה שיחקה גם בשנות ה-80 בליגה C, ליגת כדורגל לא מקצוענית בכדורגל הארגנטינאי.
הקבוצה היריבה למועדון היא מועדון הספורט אטלנטה, והדרבי ביניהם מכונה "הדרבי של ויז'ה קרספו".
זהו אחד המפגשים הגדולים בין שתי קבוצות ארגנטינאיות בגלל הקהל הגדול שיש לשתי הקבוצות.
היריבות התחילה בשנת 1922 מפני שצ'קריטה הקימה את האצטדיון שלה במרחק של 100 מטר מהאצטדיון של אטלנטה.
זה נמשך עד שנת 1930, ובשנת 1945 צ'קריטה העבירה את אצטדיונה מויז'ה קרספו לסאן מרטין, אך היריבות הגדולה נמשכת עד היום.
ב-30 בינואר 2011 נפתח לקהל האצטדיון המחודש של צ'קריטה לאחר חמש שנים ושלושה חודשים בהם שופץ ולקבוצה לא היה מגרש ביתי.
במשחק ההשקה הקבוצה שיחקה נגד ארחנטינוס ג'וניורס במשחק שהסתיים בתיקו 0-0. באותו משחק היו 19,000 צופים והזמר אל פולאקו הופיע לאחר המשחק.
נשיא הקבוצה משנת 2012 עד היום הוא הקטור לופס.
האצטדיון של צ'קריטה נפתח מחדש ב-30 בינואר 2011, לאחר שנסגר לבניה מחדש (מטעמי בטיחות מושבי העץ הישנים הוחלפו במושבים מודרניים העשויים מבטון) במאי 2008. כחלק מחגיגות הפתיחה, המועדון ארגן משחק ידידות בין צ'קריטה ג'וניורס לבין ארחנטינוס ג'וניורס, שנגמר 0-0. למאורע המיוחד הזה רק 13,260 מושבים היו פנויים.
כאשר השיפוץ ייגמר כולו האצטדיון יכיל קהל של עד 35,000 מושבים.
מושל מחוז בואנוס איירס, דניאל סיולי, היה הדמות הראויה לציון הגדולה ביותר באירוע הפתיחה והיה גם האדם אשר חתך את הסרט המציין את פתיחתו הרשמית של האצטדיון.
פעולה זו בוצעה מול פסלו של איסאק לופס, מחווה לשוער, ששיחק את המספר הרב ביותר של משחקים במדי המועדון: 343 משחקים, מ-1937 עד 1952. לבסוף הייתה תצוגה צבעונית של זיקוקים אשר סגרו את הטקס בשכונת ויז'ה מאיפו.
האצטדיון החדש הוקם באותו המיקום שבו היה קודמו, בשכונת ויז'ה מאיפו, בפרטידו סן מרטין.
המשחק האחרון ששוחק על ידי צ'קריטה ג'וניורס לפני השיפוץ היה ב-21 באוקטובר 2005, במסגרת הפרימרה B נסיונל.
יריבתה הייתה קבוצת הכדורגל טיגרה (בעלת יריבות חזקה עם צ'קריטה ג'וניורס).
"אל פונבררו" ניצח את טיגרה באותה המשחק 3-0.
צ'ר ואנג (בפין-יין: Wáng Xuěhóng; נולדה ב-15 בספטמבר 1958) היא יזמת ופילנתרופית טאיוואנית.
היא המייסדת והיו"ר של חברת HTC, ושל חברת VIA Technologies, ונחשבת לאחת מהנשים המצליחות ביותר בעולם הטכנולוגיה.
אביה היה מייסד של חברת הפלסטיק Formosa Plastics Group, ואחד מהאנשים העשירים ביותר בטאיוואן.
היא למדה בתיכון "College Prep" בעיר אוקלנד במדינת קליפורניה ובשנת 1981 סיימה תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1982 הצטרפה לחברת ייצור המחשבים FIC.
הייתה חלק ממייסדי חברת VIA Technologies בשנת 1987, ובשנת 1997 ייסדה את חברת HTC.
החל משנת 2007 היא מכהנת כיו"ר החברה.
במאי 2011 דורגה על ידי מגזין פורבס כאדם העשיר ביותר בטאיוואן, עם רווח נקי של 8.8 מיליארד דולר.
באוגוסט 2012 ואנג דורגה כמספר 56 ברשימת מאה הנשים החזקות ביותר בעולם של פורבס.
נכון לשנת 2014, היא מדורגת ברשימה במספר 54.
ואנג פעילה בקהילה העסקית הבינלאומית, ומשתתפת בפורום הכלכלי העולמי.
בשנת 2010 ייסדה פורום בינלאומי לשיפור ההזדמנויות של נשים בעסקים.
ואנג נשואה למנכ"ל VIA Technologies, ולשניים שני ילדים.
צ'רוון (בבלארוסית: Чэрвень, צ'רוויין; ברוסית: Червень; בפולנית: Czerwień, צ'רוויין) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה נוסדה בשם איהומן (בבלארוסית: Ігумен, ברוסית נהגה "איגומן") והיא נזכרת לראשונה בשנת 1387, בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, והפכה למרכז מחוז.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמה באזור הרפובליקה הבלארוסית העממית, אך היא נכבשה תוך זמן קצר על ידי ברית המועצות.
ב-1923 הסובייטים שינו את שם העיירה לצ'רוון.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, קרוב למחצית תושביה.
בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי.
ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך חודש 139 יהודים.
בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו צר שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי יישובי הסביבה.
מעת לעת רצחו שוטרים בלארוסים יהודים מהגטו.
ב-1 בפברואר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ובלארוסים, ורצחו את בין 1,400 ל-1,800 היהודים שנותרו בו מחוץ לעיירה.
צ'רווינסק על נהר ויסלה (בפולנית: Czerwińsk nad Wisłą) הוא כפר במחוז פלונסק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
בכפר מצוי מנזר גדול, הנזכר עוד בשנת 1155. בשל מיקומו של היישוב על נהר ויסלה, שימש לאורך השנים כנקודת מסחר אזורית.
זכויות העיר שהוענקו ליישוב בשלבים לאורך השנים ניטלו ממנו בשנת 1870.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר 358 יהודים, מתוך 1,608 תושבים, ופרנסתם הייתה על המסחר והמלאכה.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, חויבו יהודיו בביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה.
עם הגעת פליטים יהודים רבים לכפר, מונה בו יודנרט, ובסתיו 1941 רוכזו כל יהודי היישוב בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בו, אליו הובאו עוד כ-600 יהודים מווישוגרוד.
בחורף 1942-1941 מתו מאות מיושבי הגטו שבכפר כתוצאה מתנאי המחיה הקשים בו.
בתקופת פעילות הגטו התארגנה בו קבוצת מחתרת יהודית, אשר יצרה קשר עם יחידות פרטיזנים באזור.
ב-28 באוקטובר 1942 נערכה בגטו שבכפר אקציית חיסול.
כ-2,000 יושבי הגטו, וכן נשים, ילדים וחולים יהודים שהובאו למקום לא מכבר מצ'חנוב, גורשו לגטו נובידבור מזובייצקי, ומשם שולחו לאושוויץ.
צ'קרס היא אחוזה המשמשת כמעון הכפר הרשמי של ראש ממשלת בריטניה.
היא ממוקמת לרגלי גבעות צ'ילטרן שבחבל בקינגהאמשייר, כ-66 קילומטרים מצפון-מערב למעון ראש הממשלה ברחוב דאונינג 10 בלונדון.
מבנה היה קיים באתר זה מאז המאה ה-12. האחוזה הנוכחית הוקמה במחצית המאה ה-16, והבעלות עליה עברה עם השנים בין מספר משפחות.
אחד מבעלי הבית היה ג'ון ראסל, נכדו של אוליבר קרומוול.
מאז ידוע הבית בזיקתו לקרומוול.
במלחמת העולם הראשונה היה המעון בבעלותם של בני הזוג לי.
במהלך המלחמה הוא שימש כבית חולים וכבית החלמה לקצינים פצועים.
בני הזוג לי, שהיו חשוכי ילדים, הגיעו בשלהי המלחמה להסכמה עם ראש הממשלה לויד ג'ורג' על הענקת הבית לראש ממשלת בריטניה על מנת שישמש לו כמעון כפר.
הרעיון נבע מהמחשבה שראשי הממשלה של בריטניה בעידן המודרני לא היו בעלי אמצעים כקודמיהם, אשר החזיקו בבעלותם בתי כפר שבהם היו יכולים לנוח מחובות משרתם ולארח אורחים רמי מעלה מבריטניה ומחוץ לה.
ההסכמה קיבלה תוקף חוקי במסגרת חוק אחוזת צ'קרס 1917 (Chequers Estate Act 1917).
בני הזוג לי עזבו את המעון ב-8 בינואר 1921.
מראשית מלחמת העולם השנייה ועד 1942 נחשב המעון כבלתי בטוח לשהותו של ראש הממשלה.
על כן השתמש ראש הממשלה צ'רצ'יל בבית דיצ'לי (Ditchley) בחבל אוקספורדשייר.
ב-1942 חזר להשתמש בצ'קרס לאחר שסידורי הביטחון במקום שופרו, לרבות התקנת הסוואה על דרך הגישה הארוכה למעון.
המעון מכיל כיום את אחד מאוספי האמנות והמזכרות הגדולים ביותר בבריטניה המתייחסים לאוליבר קרומוול, וכן פריטי אמנות ומזכרות לאומיים אחרים דוגמת יומנו של אדמירל הוריישו נלסון.
אוספים אלו אינם פתוחים לביקור על ידי הציבור.
קומב היל (Coombe Hill) הסמוכה הייתה חלק מהאחוזה עד שנות העשרים, ואז הועברה לידי קרן הנאמנות הלאומית.
היא והגבעה נחשבים לחלק מאזור היופי הטבעי יוצא הדופן של גבעות צ'ילטרן, אשר הוכרז ב-1965.
צ'רטנובו הוא שמה של קבוצת כדורגל משכונה באותו שם בעיר מוסקבה.
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1993 ובעונה הראשונה שיחקה תחת השם "SUO".
בשנים 1994–1997 התמודדה בליגה הרוסית השלישית עד שפורקה ב-1997.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הוקמה מחדש בחסות מרכז הספורט "צ'רטנובו" והתמודדה מאז הקמתה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
בעונת 2017/2018 החלה לארח את משחקיה בארנה צ'רטנובו, בשכונת צ'רטנובו במוסקבה (קודם הקבוצה אירחה את משחקיה במגרש פלנטה בפודולסק ובמגרשים קטנים יותר במוסקבה).
עד 2017, ההישג הטוב ביותר באליפות רוסיה היה מקום 6 באזור "המרכז" של הליגה השנייה (PFL) בעונת 2017.
בעונת 2017/2018, הקבוצה נשרה משלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל, במה שמהווה להישג השיא של הקבוצה עד אז.
באותה עונה זכתה באליפות המרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ובכך הבטיחה את העפלתה לליגה הלאומית, לראשונה בתולדותיה.
לקראת עונת 2018/2019 הקבוצה הודיעה כי תארח את משחקיה באצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב, בעל תכולה של 2,700 מושבים.
בעונת 2019/2020, הקבוצה העפילה לשלב 16 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל.
אך הקבוצה התקשתה מאוד בליגה הלאומית בעונת 2020/2021, היא התמקמה בתחתית הטבלה ובתום העונה ירדה לליגה המקצוענית.
במשך שנים שימש צ'רטנובו ארנה כמגרש הבית אך הוא מכיל 500 מושבים בלבד ולאחר שהקבוצה העפילה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה היא מארחת לעיתים גם באצטדיון אוונגרד בעיר דומודדובו המכיל 5,500 מושבים ובאצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב המכיל 2,700 מושבים.
אליפות המרכז של הליגה השנייה: 2018
למועדון הייתה קבוצת קטרגל בשנות התשעים.
הישג השיא שלה הוא מקום 8 באליפות רוסיה בקטרגל בעונת 1993/1994.
צ'רטוול היא אחוזת כפר בקנט שבבריטניה, אשר שימשה בשנים 1922-1965 כבית הכפר של ראש ממשלת בריטניה לשעבר וינסטון צ'רצ'יל.
כיום נמצאת האחוזה בבעלות הקרן הלאומית של בריטניה ופתוחה לציבור לביקור.
בית צ'רטוול ממוקם כ-25 קילומטרים מדרום-מערב למרכז לונדון.
הבית הוקם במקום כבר במאה ה-16. שמו ניתן לו על שם באר מים עתיקה (Well) שמצפון לו.
הבית החליף בעלים פעמים רבות.
ב-1848 נרכש על ידי ג'ון קמבל קולקוהון (John Campbell Colquhoun), סקוטי שהיה חבר הפרלמנט, אשר הגדיל והרחיב את הבית.
אחד מצאצאיו, ארצ'יבלד ג'ון קמבל קולקוהון (Archibald John Campbell Colquhoun), מכר את הבית לצ'רצ'יל.
אחוזת צ'רטוול כוללת את בית המגורים וסביבו גנים בשטח של 80 דונם ופארק פתוח בשטח של 230 דונם נוספים.
הבית ניצב בגובה של 198 מטר מעל פני הים ומשקיף על נוף של קנט, אשר לדברי צ'רצ'יל היה המניע העיקרי לרכישתו.
עיצוב ומראה הגנים כיום הוא במידה רבה על פי מעשה ידיהם של בני הזוג צ'רצ'יל, שהכניסו בהם שינויים רבים.
הבית, הבנוי מלבנים אדומות, כולל שתי קומות מגורים וכן מרתפים ועליית גג.
בקומת הקרקע נמצאים חדר האוכל, חדר הציור של צ'רצ'יל וספרייה.
בקומה הראשונה נמצאים חדר השינה של צ'רצ'יל, חדר השינה של אשתו וחדר העבודה שלו, שבו חיבר רבים מכתביו ונאומיו המפורסמים.
בשנת 1938, בפרסומת למכירתו, שלא יצאה אל הפועל, נאמר כי הבית הכיל חמישה חדרי אירוח, 19 חדרי מגורים והלבשה ושמונה חדרי רחצה.
באדמתו נמצאו גם שלושה בתי מגורים קטנים נוספים וברכת שחייה (שאותה בנה צ'רצ'יל).
וינסטון וקלמנטיין צ'רצ'יל רכשו את האחוזה בסתיו 1922 תמורת סכום של 5,000 לירות.
הבית היה במצב ירוד ובמשך כשנה וחצי נעשו בו שיפוצים והוספת אגף, שעלותם עלתה בהרבה על עלות הרכישה שלו.
אדריכל השיפוצים היה פיליפ טילדן (Philip Tilden).
משפחת צ'רצ'יל נכנסה לגור במקום באפריל 1924.
צ'רצ'יל בילה את ימי שהותו במקום בקבלת אורחים, שאותם הוליך בגני הבית ואירח לסעודות, בציור, בבניית קירות לבנים ויצירת ברכות נוי בגנים, שבהן שיכן דגי זהב, וכן בכתיבה עד שעות הלילה המאוחרות.
הוא כתב בחדר עבודתו, שבו, כפי שתיאר זאת העיתונאי אדוארד מורו הוא "גייס את השפה האנגלית ושלח אותה לקרב".
ב-1927 חיבר את הראשון ממכתבי "בולטין צ'רטוול", שהיו מכתבים ארוכים לאשתו על החיים בבית, שכתב בעת שנמצאה מחוץ למדינה.
זרם של אורחים הגיע אל הבית, אשר דיפלומט בריטי תיאר כמשרד חוץ קטן משלו שטיפח צ'רצ'יל.
הם הביאו אל צ'רצ'יל חדשות מהעולם המדיני והוא עשה ביניהם נפשות להשקפותיו.
כך היה במיוחד בשנות השלושים, שבהן שהה במדבר הפוליטי בשל דעותיו על הסכנה שנשקפה לעולם מהיטלר, מהנאציזם וממדיניות הפייסנות של בריטניה מולם.
ספר המבקרים של הבית, שנוהל בקפידה מאז 1922, מנה 780 מבקרים.
בסתיו 1939 שב צ'רצ'יל לכהן בממשלה ובשנה שלאחר מכן מונה לעמוד בראשה.
בשנים 1940-1945 מיעט מאוד לשהות בצ'רטוול.
הסיבה העיקרית לכך הייתה מיקומו של הבית בקנט, שעשה אותו לפגיע להפצצות והתקפות קומנדו גרמניות אפשריות מיבשת אירופה.
ברגעי משבר מסוימים בא לבקר באחוזה כבית מפלט.
צ'רצ'יל, שנזקק לכסף, שקל למכור את האחוזה לפני המלחמה.
בנובמבר 1945 עשה זאת, לאחר שקבוצה של ידידים גייסה מימון לכך.
הכסף אפשר לקרן הלאומית לרכוש ממנו את המקום תמורת 48,300 לירות.
בחוזה המכר הורשו בני הזוג צ'רצ'יל לגור באחוזה עד תום חייהם תמורת דמי שכירות של כ-350 לירות לשנה.
נקבע כי לאחר פטירתם יעבור המקום לרשות הקרן.
בשלהי שנות הארבעים החזיק צ'רצ'יל באחוזה בקר, חזירים וגינת ירקות.
בהמשך החזיק שם סוסי מרוץ, שהכניסו לו כספי פרסים במרוצים.
ב-25 ביוני 1953, במהלך כהונתו השנייה כראש ממשלה, הובא צ'רצ'יל לצ'רטוול לאחר שסבל משבץ ברחוב דאונינג 10 בלונדון.
שהותו שם אפשרה להסתיר את מצבו החמור מן הציבור והעיתונות, ובניגוד לציפיות רופאיו הוא התאושש.
לאחר פרישתו מראשות הממשלה ב-1955 בילה צ'רצ'יל חלק ניכר מעשר שנותיו הנותרות בצ'רטוול.
הוא ביקר בבית בפעם האחרונה באוקטובר 1964.
מיד לאחר מות צ'רצ'יל בינואר 1965 ויתרה אלמנתו על זכות המגורים באחוזה.
בשנה של אחר מכן כבר נפתח המקום לביקור הציבור הרחב.
הקרן שחזרה את מראה הבית כפי שהיה בשנות העשרים והשלושים.
בחדריו הוצבו ריהוט מקורי, ספרים, מזכרות ומתנות ואוסף ציורים שצייר צ'רצ'יל.
בין השאר מוצג בו פרס נובל לספרות שבו זכה.
מדי שנה מוצגת בבית תערוכה זמנית מאוספיו.
הבית הוא בניין רשום מדרגה I, אך זאת לא בשל ערכו האדריכלי, שאיננו נחשב לגבוה, אלא בשל חשיבותו ההיסטורית.
הגנים סווגו כבניין רשום מדרגה II.
סופת הוריקן שפקדה את בריטניה ב-1987 גרמה נזק חמור לגני הבית, שעצים רבים בו נהרסו.
המקום הפך לאתר ביקור פופולרי לציבור הרחב.
מחוז משנה צ'רוון (בבלארוסית: Чэрвеньскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיירה צ'רוון.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה צ'רוון 33,383 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 93.2% בלארוסים, 4.27% רוסים, ו-2.53% אחרים.
צ'רון אינטף צ'פרן שרי (בהולנדית: Tjaronn Inteff Chefren Chery; נולד ב-4 ביוני 1988) הוא כדורגלן סורינאמי-הולנדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בניימיכן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת סורינאם.
שרי נולד באנסחדה שבהולנד, להורים ממוצא סורינאמי.
הוא החל לשחק כדורגל בקבוצות הנוער של UDI אנסחדה וויקטוריה'28 .
בגיל 14 הצטרף לטוונטה, והיה שותף לזכייה של הקבוצה באליפות הנוער ההולנדית לעונת , כאשר הוא שימש כקפטן.
ב-26 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–0 על ויטסה ארנהם.
בינואר הושאל לקמבור, וב-16 בינואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 על הארלם.
ב-8 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1–1 נגד אמן.
ב-29 ביולי 2010 חתם באמן, וב-13 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–3 לזוולה.
שבועיים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 2–3 למאסטריכט.
את העונה סיים עם תשעה שערים ב-33 הופעות.
ב-6 ביוני 2011 חזר לליגה הראשונה כאשר חתם לשנתיים בדן האג, עם אופציה לשנתיים נוספות.
ב-14 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–3 נגד טאוראס טאורגה.
שבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הגומלין, בו ניצחה דן האג 2–0. ב-1 בדצמבר 2012 הורחק בהפסד 0–2 לטוונטה.
בנוסף להרחקה הושעה לשלושה משחקים נוספים, ולאחר מכן עונשו הומתק במשחק אחד פחות.
ב-23 ביולי 2013 הושאל לחרונינגן עד לסיום העונה.
ב-3 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–1 נגד נאק ברדה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו.
במהלך העונה חתם על חוזה קבוע בקבוצה.
עונת הייתה עונת השיא שלו כשכבש במהלכה 17 שערים, זכה עם הקבוצה בגביע ההולנדי ונבחר לשחקן המצטיין של העונה במועדון.
ב-20 ביולי 2015 חתם לשלוש שנים בקווינס פארק ריינג'רס מליגת המשנה באנגליה.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך בהפסד 0–2 לצ'רלטון את'לטיק במחזור הראשון של עונת .
ב-22 באוגוסט 2015 הבקיע לראשונה במדי הקבוצה, כאשר כבש צמד בניצחון על האדרספילד טאון.
ב-13 בינואר 2017 חתם בגוויג'ואו ז'ינצ'נג מליגת העל הסינית.
ב-3 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1–1 נגד ליאונינג, ובסך הכל ערך 27 הופעות במדי הקבוצה, בהן כבש שער אחד.
ב-28 ביולי 2018 הושאל לקייסריספור מליגת העל הטורקית.
בעונתו היחידה בקבוצה ערך 33 הופעות וכבש תשעה שערים.
ב-12 באוגוסט 2019 הגיע לישראל וחתם במכבי חיפה.
ב-18 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 על מכבי נתניה בגביע הטוטו.
במחזור הפתיחה של עונת 2019/2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-29 בניצחון 3–4 על הפועל רעננה.
ב-21 באוקטובר 2019 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בתיקו 1–1 מול בני יהודה תל אביב.
ב-26 באוקטובר 2019 כבש צמד שערים בניצחון 0–3 על הפועל כפר סבא.
שרי היה מהמצטיינים של חיפה, שסיימה את העונה במקום השני, כשלזכותו עשרה שערים ו-11 בישולים.
ב-30 בדצמבר 2020 האריך את חוזהו במועדון עד 2023 ומונה לקפטן המשני של הקבוצה (הקפטן הראשי היה נטע לביא).
שרי היה מהמצטיינים של חיפה בעונת 2020/2021, בה זכתה מכבי חיפה באליפות.
הוא כבש 12 שערים (סגן מלך השערים של הליגה) ובישל חמישה נוספים.
הוא נבחר לזר המצטיין של ליגת העל.
ב-5 באוגוסט 2021 הוא בישל ארבעה שערים בניצחון 2–7 על HB טורסהאבן במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג.
חיפה העפילה לשלב הבתים של הקונפרנס ליג וסיימה במקום הרביעי.
ב-16 באפריל 2022 כבש את שערו ה-30 בהופעתו ה-100 בליגה, בניצחון 0–1 על בני סכנין, שער שנבחר לשער העונה.
הוא היה מהמצטיינים של חיפה, שזכתה שוב באליפות, ותרם תשעה שערים (חלקם מכריעים) ושבעה בישולים.
הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות לזר המצטיין של ליגת העל.
שרי הבקיע שער חשוב בפלייאוף ליגת האלופות נגד הכוכב האדום בלגרד והעפיל עם מכבי חיפה לליגת האלופות בפעם השלישית בתולדותיה ובפעם הראשונה שלו כשחקן.
ב-14 בספטמבר 2022 כבש את שער הבכורה של מכבי חיפה בעונת 2022/2023 בליגת האלופות מול פריז סן-ז'רמן באצטדיון סמי עופר, משחק אותו הפסידה 1–3.
לאחר עזיבת נטע לביא את הקבוצה בינואר 2023, מונה שרי לקפטן הקבוצה.
הוא הוביל את מכבי חיפה לאליפות שלישית ברציפות (ו-15 בסך הכל) ותרם עשרה שערים ושמונה בישולים.
באמצע עונת 2023/2024 נאלצה משפחתו של שרי לעבור להולנד בשביל לקבל טיפול רפואי מיוחד עבור בנו של שרי.
עקב זאת, ביקש להיות מושאל למועדון בהולנד, כדי להימצא בקרבת משפחתו.
ב-26 בינואר 2024, עבר בהשאלה עד תום העונה לניימכן מליגת העל ההולנדית.
בעזיבתו הביע תקווה שיחזור לחיפה.
עם ניימכן שרי הגיע לגמר הגביע ההולנדי.
ב-26 במאי 2024 חתם לשנתיים ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
בעונת 2025/26 חזר לשחק במדי ניימכן.
במאי זומן שרי לראשונה לסגל נבחרת הולנד, אך טרם רשם הופעה בנבחרת.
כך גם שנתיים לאחר מכן, תחת המאמן לואי ואן חאל.
בדצמבר זומן לראשונה לסגל נבחרת סורינאם, אך קבוצתו חרונינגן, שבמדיה שיחק אז, לא אישרה לו לצאת לאימוני הנבחרת.
ב-15 במרץ 2021, זומן לסגל בשנית נבחרת סורינאם לקראת המשחקים נגד ו.
ב-27 במרץ, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם בניצחון 6–0 נגד ארובה.
ב-5 באוקטובר 2023 הודיע על פרישה מהנבחרת.
שנתיים לאחר מכן, באוקטובר 2025, חזר לנבחרת ושותף בקמפיין מוקדמות המונדיאל של צפון אמריקה.
השחקן הזר של העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל: 2020/2021, 2021/2022
נבחרת העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל: 2022/2023
צ'ר (בהונגרית: Csér) הוא כפר זעיר מאוד במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
ככפרים רבים באירופה, אוכלוסיית הכפר נמצאת במגמת ירידת מ-62 תושבים בשנת 1990 עד ל-29 תושבים בלבד בשנה 2019.
בצ'ר חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
המנזר הוא הגדול ביותר באיטליה.
שטחו 51,500 מטרים רבועים והוא כולל 320 חדרים ואולמות, שלושה קלויסטרים, גן, חצר וכנסייה.
הוא נבנה במשך 450 שנים, אבל החלקים העיקריים של המבנים הם בסגנון אדריכלות הבארוק.
מאז 1957 שוכן במבנה המוזיאון הארכאולוגי המחוזי של מערב לוקניה.
ב-1998 הוכרז המנזר אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו על בסיס קריטריונים 3 (עדות ייחודית או לפחות יוצאת דופן למסורת התפתחות תרבותית) ו-4 (דוגמה יוצאת דופן לסוג בנייה, אדריכלות, טכנולוגיה והנוף המדגים שלבים משמעותיים בתיזמור (ensemble) הכולל שלהם בשלבים משמעותיים בהיסטוריה של האנושות).
מדצמבר 2014 הוא אחד מהנכסים המנוהלים על ידי מכלול המוזיאונים של קמפניה.
המנזר הוקם ב-28 בינואר 1306 על ידי טומאסו סנסוורינו (Tommaso Sanseverino), רוזן מרסיקו מבית סנסוורינו, בסמוך לפאדולה, שעבורו הוא רכש את כנסיית סן לורנצו ואת הנכסים הצמודים לה באמצעות החלפת נכסים ממנזר מונטוורג'ינה (Abbazia territoriale di Montevergine).
שטר הקניין של התרומה אושרה ב-27 באפריל 1306 על ידי המלך שארל השני, מלך נאפולי, ואז החלה בניית המבנה.
כנסיית המנזר הושלמה בשנת 1374, אך מאז נבנתה מחדש.
בשנת 1535 ביקר הקיסר קרל החמישי במנזר עם שובו מהמערכה המוצלחת בתוניס.
כיום מאופיינים המנזר והגן בעיקר באלמנטים בסגנון אדריכלות הבארוק, שמקורם בשיפוצים במאה ה-16 שעוצבו על פי מנזר האל אסקוריאל הספרדי הקרוי על שם לורנצו הקדוש.
חיילים מצבא נפוליאון כבשו ובזזו את המתחם ב-1806 ושדדו ממנו את יצירות אמנות רבות.
ב-1807, בתקופת שלטונו של ז'ואקים מירא, מרשל של צרפת, ומלך נאפולי פורק מסדר הקרטוזיאנים והנזירים פונו מהמבנה שהפך לקסרקטין.
שוד אוצרות האמנות נמשך: ספרים מהספרייה, זהב, פסלים, כסף וציורים, בייחוד מהכנסייה, שממנה נלקחו כל הציורים מהמאה ה-17.
לאחר תקופת נפוליאון, עם שובו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות לשלטון בנאפולי חזרו הנזירים הקרטוזיאנים למתחם.
כיוון שהמנזר איבד כמעט את כל אוצרותיו השפעתו באזור הייתה פחותה מהתקופה לפני נפוליאון.
במטרה להשיב מעט יוקרה נרכשו ציורים שנועדו להחליף את אלו שנגנבו והם נתלו במגורים, המקום היחיד שחזר למצבו.
עם זאת, הנזירים לא שבו למלא את התפקיד שמילאו במאות קודם לכן.
ב-1866, אחרי איחוד איטליה, פורק המסדר שוב, והנזירים נצטוו לעזוב שוב, והפעם לתמיד.
המנזר נסגר, והוכרז מונומנט לאומי עשרים שנים אחר-כך, אבל שוחזר במידה רבה רק ב-1960.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימשו הבניינים של המנזר כמחנה שבויים לחיילים הצ'כים והסלובקים מהצבא האוסטרו-הונגרי, שמהם גויסו מתנדבים ללגיונות הצ'כוסלובקיים.
ב-1998 הוכרז המנזר אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו יחד עם האתרים הארכאולוגיים של פאיסטום, אליאה והפארק הלאומי צ'ילנטו וואלו די דיאנו.
מבנה המנזר הוא הגדול ביותר באיטליה.
הקלויסטר המרכזי הוא הגדול בעולם ושטחו 12,000 מטרים רבועים, והוא מוקף על ידי 84 עמודים.
לכל אחד מהנזירים של המנזר היו שני חדרים וחדר המתנה, עם גישה משלו לגן המנזר, שדרך המזרקות וערוגות הפרחים משדרים את העונג שהבארוק רווה מהטבע המעוצב.
בפינה הדרומית-מערבית של הקלויסטר יש גרם המדרגות לספרייה.
גרם המדרגות הלולייני עשוי מ-38 מדרגות שיש מונוליתיות המעוגנות בקיר החיצוני ללא תומכות.
בשנים 1761–1763, הוסיף האדריכל גאטאנו בארבה (Gaetano Barba) גרם מדרגות מתומן ופתוח לצד הצפון-מערבי של הקלויסטר.
בתוכו, שתי מערכות כפולות של מדרגות מובילות לקומה העליונה של הקלויסטר.
גרם המדרגות מקורה בכיפה אליפטית.
על פי ההבחנה הקרטוזיאנית הקפדנית בין התבוננות לעבודה, ישנם שני מקומות נפרדים לנוהגים אלו: מצד אחד: הקלויסטרים השלווים, הספרייה עם רצפת הקרמיקה המשובחת של וייטרי, הקפלות המעוטרות ביצירות שיש משובצות נאות.
חזיתות המזבח ברוב הקפלות משובצות לא בשיש, אלא בכמה מעבודות הסקליולה (Scagliola, חומר דמוי שיש) המרהיבות ביותר מהמאה ה-18. זהו הריכוז הגבוה ביותר של עבודות כאלו במקום אחד, כשאחד ממוקדי הייצור היה בנאפולי.
מצד שני: המטבח הגדול, המרתפים עם חביות היין העצומים שלהם, חדרי הכביסה, והחצרות החיצוניות הענקיות, שם היו אנשים שעבדו באורוות, בתנורים, במחסנים ובית הבד לעצירת שמן הזית.
החצרות שימשו לפעילות יצרנית ולסחר בין המנזר לעולם החיצוני.
במנזר שוכן גם המוזיאון הארכאולוגי המחוזי של מערב לוקניה (Museo archeologico provinciale della Lucania occidentale), המשמר אוסף של כל הממצאים שנחשפו בחפירות בנקרופוליס של סאלה קונסילינה ופאדולה.
מוזיאון זה מכסה את פרק הזמן בין פרוטהיסטוריה ועד התקופה ההלניסטית.
צָ'אוּבָּנָגָנגָמַאוּג (באנגלית ובשפת הלוּפּ: Chaubunagungamaug, ידוע גם כאגם ובסטר, Webster Lake) הוא אגם בתחומי העיירה ובסטר שבמסצ'וסטס, ארצות הברית.
האגם ממוקם בסמוך לגבול מסצ'וסטס-קונטיקט ושטחו 1,442 אקרים (כ-5.84 קמ"ר).
מאז 1921 ידוע האגם בשם ארוך הרבה יותר הכולל 45 אותיות באנגלית ו-14 הברות: צָ'רגוֹגָגוֹגמָנצָ'אוּגָגוֹגצָ'אוּבָּנָגָנגָמַאוּג
שם האגם מושך אליו תיירים רבים והוא זכה לפרסום מעבר לגבולות מסצ'וסטס בשל היותו העצם הגאוגרפי בעל השם הארוך ביותר בכל ארצות הברית.
שם האגם לקוח מהשפה הנכחדת "לוּפּ" , שפה אמרינדיאנית ממשפחת האלגונקוויאן, ובדרך כלל משמעותו "מקום הדיג על הגבולות - מקום מפגש נייטרלי".
תרגום מתאים יותר על פי האנתרופולוג איב גודארד הוא "אגם המחולק על ידי איים".
בהווה, השם שבו נעשה השימוש השכיח ביותר עבור האגם הוא "אגם ובסטר", אך יש אנשים, כולל רבים מתושבי ובסטר, שגאים לעשות שימוש בגרסה הארוכה יותר.
השם "אגם צ'אובנגנגמאוג" הוא השם שמוכר על ידי מחלקת הפנים של ארצות הברית, והוא מופיע ברישומים המקומיים המוקדמים ביותר.
לדוברי שפות האלגונקוויאן היו כמה שמות שונים לאגם, כפי שתועד במפות ישנות וברישומים היסטוריים.
עם זאת, כל השמות הללו דומים בחלקם וכמעט לכולם אותו פירוש.
הרישומים המוקדמים של העיירה מראים שהשם Chabunagungamaug Pond, הוא גם השם של העיירה המקומית של אומת הנימפוק (תועדה ב-1668 וב-1674 בהגייה שונה מעט).
שם זה תורגם כ"מקום הדיג של הגבולות", אך הפירוש "מקום הדייג על הגבולות" או "אגם מחולק על ידי איים", הוא יותר מדויק.
במפה של מסצ'וסטס משנת 1795 מופיע השם המכיל שמונה הברות Chargoggagoggmanchoggagogg.
בסקר שבוצע באגם ב-1830 מופיע השם Chaubunagungamaugg, השם המוקדם יותר המכיל שש הברות.
בשנה שלאחר מכן, הן העיירה דאדלי והן העיירה אוקספורד שגבלו אז עם האגם, הוציאו מפות בהן מופיע השם בעל שמונה ההברות, Chargoggagoggmanchoggagogg.
האנתרופולוג איב גודארד מחשיב את השם מ-1831 כגרסה של צייר המפות ששיבש את השם האמיתי תוך בלבול עם אגם מנצ'אוג הסמוך.
השם המוגזם באריכותו Lake Chargoggagoggmanchauggagoggchaubunagungamaugg, הוא שם חלופי בן 45 אותיות בגרסתו האנגלית שניתן לגוף מים זה, מצוטט לעיתים קרובות כשם הארוך ביותר של עצם גאוגרפי בארצות הברית.