tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חדד ואמרגנו בן-דוד חששו שהאלבום השני שיוצא אחרי להיט כל כך גדול לא יצליח לשחזר את ההצלחה של קודמו, אך בניגוד לחששותיהם האלבום זכה להצלחה יחסית.
לא מעט שירים מהאלבום הפכו אט אט ללהיטים.
בין שירי אלבום בלטו שיר הנושא, השיר "פינה בלב" והבלדה "ניקו" שנכתב לזכרו של הכדורגלן הזר ניקולאי קודריצקי, מקבוצת הכדורגל "בני יהודה תל אביב", שנהרג בתאונת דרכים באותה שנה.
אלבומו השלישי של חדד "הנשמה" יצא ב-1996 בחברת ההפקות של אבי גואטה.
האלבום השלישי לא הצליח לשחזר את ההצלחה המסחרית של שני קודמיו, ולא מכר הרבה עותקים.
אף על פי ששיר הנושא היה להיט והאלבום כלל גם חידוש ל"שני סיפורי אהבה קטנים" שביצעו במקור החברים של נטאשה, האלבום התקשה להמריא במכירות.
בשנת 1998 השתתף חדד באלבום ובפרויקט לזכרו של זוהר ארגוב "חברים שרים זוהר" עם חידוש לשיר "להיות אדם", בעיבוד של רובי בן שמעון.
לאחר שנפרד מאמרגנו ומפיקו יוסי בן-דוד, יצא ב-1999 האלבום "למדי אותי".
חדד נעזר בחבריו שלומי שבת, אבי סינואני ועוד זמרים ומוזיקאים אחרים שיכתבו וילחינו עבורו את האלבום, שעיבד משה דנינו.
שלומי שבת תרם את הלחן לשיר הנושא "למדי אותי" (למילותיו של ניסן פרידמן), שהיה לשיר הבולט ביותר באלבום.
אולם חדד לא הצליח לשחזר מההצלחה שידע בעבר, וגם אלבום זה לא מכר הרבה עותקים.
בשנת 2000 הוציא אוסף בשם "פיני חדד - להיטי זהב", שכלל את להיטיו מארבעת האלבומים.
באוקטובר 2001 הוציא את אלבומו החמישי "חוזר הביתה" בהפקה של יוסי בן-דוד, ובעיבודים מוזיקליים של דני טלבי.
בין שירי האלבום בלטו שיר הנושא שלו (מילים ולחן: ליאור פרחי), השיר "אל תשכח" (מילים ולחן: יוני רועה), והדואט "כמה יפה" עם מני בגר, שגם הלחין את השיר למילים של אלי לוי.
בשנת 2003 הוציא חדד את האלבום "ילדה רעה", שהסינגל שנושא את שם האלבום (דואט עם הזמר נתי לוי, שהניב מספר דואטים משותפים בעתיד) זכה להצלחה ולהשמעות מרובות, כמו כן באלבום נכלל לראשונה שיר בתימנית, "לך קראתי".
בשנת 2004 הוציאו חדד ולוי דואט נוסף בשם "אוהב אבל מציאותי" שזכה להצלחה יחסית, בין הדואטים נוספים שהצמד הוציא באותה תקופה נכללים גם "צמא לאהבה" ו"איתך מרגיש לבד" (עם הזמר רמי יהודה).
בדצמבר 2007 הוציא חדד את האלבום "אישה יפה", כששיר הנושא שכתב יוסי גיספן ללחן ערבי, הפך ללהיט.
בין היתר כלל האלבום גרסת דאנס ללהיטו "אלייך".
דני טלבי עיבד את שירי האלבום.
בפברואר 2014 הוציא חדד את האלבום "תרקדי".
ב-10 ביולי 2018 הוציא את "דרכים נסתרות" שכתב דני ישראלי ועל הלחן והעיבוד הזמר והיוצר סגיב כהן.
ב-22 באוקטובר 2019 הוציא את הדואט "שניים סינים" יחד עם בנו שניר חדד.
את השיר כתב נדב אסולין ולחן של אלעד תובל לעיבוד והפקה מוזיקלית של יוני קיסר.
חדד נשוי ומתגורר במושב ילדותו שער אפרים, בנו הוא הזמר שניר חדד.
חברים שרים זוהר, 1998 (בהשתתפותו: השיר "להיות אדם")
פיני חדד - להיטי זהב, 2000 (אלבום אוסף)
פיני (פנחס) קינסטליך (קינן) (נולד ב-21 ביולי 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
שיחק בקבוצות ליגת העל מכבי פתח תקווה ומכבי יפו ובנבחרות הנוער של ישראל.
שימש בתפקידי הוראה והדרכה בכירים במכללה האקדמית בווינגייט ובהתאחדות הכדורגל לישראל.
אביו של ראש עיריית ראשון לציון רז קינסטליך.
נולד בפתח תקווה לחיה וזלמן קינסטליך.
למד בבית הספר היסודי לילדי עובדים ע"ש הס בפתח תקווה ובגימנסיה שלווה בתל אביב.
מגיל 10 החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים והנוער באגודת מכבי פתח תקווה.
שירת בצה"ל כמדריך אימון גופני בפיקוד ההדרכה.
בגיל 16 צורף קינסטליך לקבוצת הבוגרים של מכבי פתח תקווה ששיחקה בליגה הלאומית, כך נקראה ליגת העל באותה תקופה.
הוא שיחק במדי קבוצה זו בתפקידי חלוץ וקשר במשך 11 שנים.
בשנת 1971, בגיל 27, עבר לקבוצת מכבי יפו מהליגה הבכירה, שם שיחק במשך כ-4 שנים.
את הקריירה כשחקן פעיל סיים במכבי שיכון המזרח מהליגה השנייה כמאמן-שחקן, ואיתה הגיע לשלבים גבוהים בגביע המדינה.
קינסטליך פרש ממשחק בשנת 1975 עקב פציעה מתמשכת.
במהלך הקריירה שלו, שיחק קינסטליך במכבי פתח תקווה ובמכבי יפו 193 משחקים בליגה הראשונה ולזכותו 44 שערים בליגה זו, בנוסף לשערים רבים נוספים אותם כבש במשחקי הליגה השנייה ובמשחקי גביע המדינה.
בסך הכול כבש קינסטליך במדי מכבי פתח תקווה 70 שערים בכל המסגרות, הן בליגת העל והן בליגה השנייה.
קינסטליך שיחק בנבחרת הנוער של ישראל בהדרכת המאמן עמנואל שפר.
בשנת 1964, שיחקה הנבחרת באליפות אסיה שהתקיימה בסייגון, בירת דרום ווייטנאם.
וזו הייתה אליפות אסיה הראשונה בה השתתפה הנבחרת.
קינסטליך נבחר על ידי הוועדה המארגנת לשחקן המצטיין של הטורניר, בה זכתה הנבחרת בגביע אסיה, במשותף עם נבחרת בורמה.
קינסטליך הוזמן לשחק בנבחרת ישראל במסגרת משחקי ידידות עם קבוצות מחוץ לישראל, אולם אין לו הופעות רשמיות במדי הנבחרת הבוגרת.
לאחר פרישתו של קינסטליך מכדורגל מקצועני בשנת 1975, הוא החל לשמש כמאמן וכמנהל מקצועי בקבוצות כדורגל בקבוצות נוער ובוגרים בליגות בכירות.
בין השאר היה המנהל המקצועי של מחלקת הנוער בעירוני ראשון לציון.
הוא אימן את קבוצת הפועל מרמורק והצליח להשאירה בליגה א', הרבה בזכות העברתו של השחקן ניר לוין מתפקיד בלם לחלוץ שכבש שערים מכריעים במאבק הירידה והעלייה.
שנה לאחר מכן עלתה הקבוצה לליגה הארצית.
בנוסף, אימן במשך 15 שנים את נבחרת ישראל בכדורגל באולמות (קטרגל),כולל במשחקי המכביה ובמוקדמות אליפות אירופה שנערכו בפורטוגל.
עיריית ראשון לציון, במכללת וינגייט ובבית הספר למאמנים
בין השנים 1964 – 1966 למד קינסטליך במדרשה למורי החינוך הגופני בווינגייט והוסמך להוראת מקצוע זה.
עם סיום לימודיו, החל קינסטליך, ששינה את שמו לפיני קינן, ללמד את מקצוע החינוך הגופני בגימנסיה הריאלית בראשון לציון ולנהל את מחלקת הספורט העירונית.
במקביל שימש כמורה וכמדריך פדגוגי במכללה לחינוך גופני במכון 'וינגייט'.
בשנים 1966–1992, ריכז קינסטליך את קורס מאמני הכדורגל בבית הספר למאמנים של רשות הספורט במכון וינגייט.
בהמשך, לאחר שיצא לגמלות מהתאחדות הכדורגל המשיך לרכז את הקורסים למאמנים ולמדריכים במסגרת המכללה האקדמית בווינגייט.
בין השנים 1992–2015, ניהל קינסטליך (קינן) את אגף הנוער ואת אגף ההדרכה בהתאחדות לכדורגל בישראל, שם פיתח ושינה את מבנה הליגות לצעירים.
במסגרת תפקידיו אלה, ניהל את אגף הליגות המקצועניות והחובבניות, את ליגת הנשים ואת ליגות כדורגל באולמות.
עוד במסגרת תפקידו כראש ענף ההדרכה בהתאחדות הכדורגל, ריכז קינסטליך את קורס מאמני הפרו, המעניק לבוגריו תעודת פרו של אופ"א המאשרת להם לאמן קבוצות במשחקים רשמיים של אופ"א במסגרת ליגת האלופות, הליגה האירופית והליגה האזורית, משחקים בינלאומיים ומשחקים במסגרת הליגה העליונה במדינתם.
בנוסף במהלך שנות פעילותו באגף ההדרכה, ארגן קינסטליך מספר רב של קורסים והשתלמויות למאמני כדורגל, בהדרכת מומחים בעלי שם מהארץ ומחוצה לה.
בשנת 2017 יזם קינסטליך וגם ניהל קורס מדריכות ושופטות כדורגל, שהיה הראשון מסוגו בישראל.
את הקורס סיימו 24 נשים שהוכשרו לתפקידי שיפוט והדרכה של משחק הכדורגל.
פרויקט 'אבות ובנים על המגרש' בראשון לציון
התוכנית, המתקיימת בכל הארץ בחסות הג'וינט ומחלקות הרווחה בישראל, מופעלת בראשון לציון באמצעות מחלקת הרווחה בחברה העירונית של העירייה.
התוכנית כוללת בין השאר אימון כדורגל שבועי של אבות עם בניהם.
במסגרת תוכנית זו, מאמן קינסטליך בהתנדבות את נבחרות הבנים והאבות, במטרה ליצור אינטראקציה בין דורית באמצעות אימון ומשחק משותף.
קינסטליך הוא בעל תואר ראשון בחינוך גופני מהמכללה האקדמאית בווינגיט ותואר שני במנהל חינוכי.
בתחום הכדורגל הוא בוגר קורסי מאמנים ומאמנים לאומיים במקצוע זה וכן קורס מאמני פרו מטעם אופ"א, איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאיות (2010–2012).
כן השתתף בהשתלמויות בינלאומיות למאמני כדורגל בגרמניה, הונגריה, שווייץ ובמדינות נוספות.
קינסטליך, המתגורר בראשון לציון, נשוי לעליזה משנת 1968 ולהם שלושה בנים.
בנו הצעיר, רז קינסטליך, הוא ראש עיריית ראשון לציון משנת 2018.
פיניאס (ביוונית Πηνειός) היא עירייה ביחידה האזורית אליס, במערב יוון, יוון.
מקום מושבה של העירייה הוא בעיירה גסטוני.
השם נקרא על שם נהר פיניוס .
העירייה פיניאס הוקמה ברפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 על ידי מיזוג של שלוש העיריות לשעבר הבאות, שהפכו ליחידות עירוניות:
פיני (משה) סילוק (נולד ב-9 בדצמבר 1982) הוא צלם ישראלי, המתמחה במדיום הצילום, עיבוד תמונה, וידאו ארט ואמנות מיצג.
הדיוקנאות שצילם פורסמו בלמעלה מ-300 שערי מגזינים שונים.
סילוק נמנה מבין חלוצי השימוש של תוכנת הפוטושופ בשילוב עם צילום לכדי יצירת דיוקנאות סוריאליסטיים.
סילוק נולד בנתניה לבית מסורתי.
הוא למד בבית הספר היסודי "יהונתן" ובתיכון "טשרנחובסקי".
בימי שישי לאחר הקידוש המסורתי בבית הוריו, נהג לנסוע לתל אביב-יפו ולצלם את חיי הלילה והתרבות שלה.
לימים תיאר את מועדוני המוזיקה בעיר לסטודיו הצילום הראשון שלו, הכולל מוזיקה, תפאורה ותלבושות שהיו מתחלפים כל שבוע בהתאם לנושא המסיבה במקום.
לאחר לימודיו התיכוניים סיים תואר ראשון בתקשורת ב.
תחילה כיוון לקריירת צילום בתחום העיתונות, אך לאחר שהגיש עבודת סטאז' אצל צלם מומחה החליט לפתוח סטודיו עצמאי.
בשלהי שנות ה-90, בעודו תלמיד תיכון, החל סילוק לנסוע לעיר תל אביב-יפו מדי שישי ולצלם את חיי הלילה שם.
את התצלומים הללו איגד לאוסף תמונות דוקומנטריות המתעד את אופייה המודרני של תל אביב כבירת תרבות.
פרויקט זה הוצג במתחם התחנה שביפו, ואחר כך גם בגלריית "Bank Die" שבמינכן, גרמניה.
בשנת 2014 הציג בתערוכת יחיד בגלריית "טימורה" שבתל אביב את עבודות הדיוקנאות החדשות שיצר.
ביצירות אלה עבד סילוק עם אומנים נוספים, שאופרו בדמותם הזקנה, וצילם אותם.
בעבודות האיפור הוסיף לארשת פניהם קמטים, כך שיראו מבוגרים הרבה יותר.
הוא לקח בפרויקט זה השראה מן הספר "תמונתו של דוריאן גריי" של אוסקר ויילד.
סילוק הציג את תעשיית הפרסום כחשוכה, המדכאת את היופי הטבעי, ללא פוטושופ המסתיר פגמים טבעיים, דוגמת נמשים ונקודות חן.
בין השנים 2012–2016 התגורר בניו יורק על ויזת אמן.
בתחילה התקבל לתוכנית שהות אמן (רזידנסי) של מאנה קונטימפוררי ארט שבניו ג'רזי, ולאחר מכן שימש כצלם דימויים לציוריו של האמן הישראלי יגאל עוזרי.
ב-2013 הציג כמה פורטרטים של דמויות דוגמת פרידה קאלו, במיאמי ארט בזל ביריד "סקופ" שבביתן של גלריה קורידור קונטמפוררי.
בשנת 2016 השתתף בפסטיבל ברנינג מן בנבדה, ארצות הברית.
במסגרת הפסטיבל, שנמשך כשבוע, בנה מוזיאון אמנות בשם "Rinascita", בקוטר 40 מטרים בהשראת האדם הוויטרובי של לאונרדו דה וינצ'י, בו דיוקנאות של אישים מוכרים מתקופת הרנסאנס.
סילוק עטה תחפושת של הדמויות והצטלם בנופים עירוניים רבים באזור מולדתם כמו הערים וינצ'י, פירנצה וטוסקנה.
הוא מצא קווי דמיון בינו לבין הדמויות שצילם, ויצר "סגירת מעגל אישית" בינו לבין הדמות.
חלק מהאישים שגילם היו לאונרדו דה וינצ'י, ג'וטו די בונדונה, מיכלאנג'לו וסנדרו בוטיצ'לי.
ביום השביעי לפסטיבל שרף את המוזיאון כמקובל.
תערוכה זו הוצגה שוב במוסקבה ובניו יורק.
את הדיוקנאות הללו כינה בשם "דיוקנאות על-עצמי".
את המונח הזה פיתח עוד בשנת 2012 כשהציג בתערוכת "Take It OFF" בגלריית מונטיפיורי מכירות פומביות יצירות דומות דוגמת בנימין זאב הרצל עומד על מרפסת מועדון במסיבה בתל אביב וואן גוך במפתן המוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בעת שהוצגה אחת מתערוכותיו, בניו יורק.
מאז חזרתו לישראל סילוק עמל ביצירת אוסף עבודות האמנות הבא שלו, "משפחת ישראל", ספר צילומים בו יכללו תמונות של רגעים מהחיים מכל התרבויות, דתות, עדות, אמונות, טקסים ומנהגים הרווחים בארץ ישראל ויוצגו בספר כאלבום תמונות המשפחתי של "משפחת ישראל".
בפילוסופיה של המתמטיקה, פיניטיזם הוא גישה שמקבלת את הקיום של עצמים מתמטיים סופיים בלבד.
זאת בניגוד לזרם המרכזי בפילוסופיה של המתמטיקה, שבו מקובלים גם עצמים אינסופיים (למשל קבוצה אינסופית).
אף שהפיניטיזם מקבל את קיומם של מספרים טבעיים, קבוצת המספרים הטבעיים אינה נחשבת לעצם מתמטי.
לפיכך כימות על פני תחום אינסופי אינו נחשב לבעל משמעות.
התאוריה המתמטית שמקושרת לעיתים קרובות עם פיניטיזם היא אריתמטיקה פרימיטיבית רקורסיבית של תוראלף סקולם.
בשנת 1874 הציג גאורג קנטור את תורת הקבוצות הנאיבית, והשתמש בה כבסיס לעבודתו על מספרים טרנספיניטיים.
כאשר התגלו פרדוקסים כמו הפרדוקס של ראסל, הפרדוקס של ברי והפרדוקס של בורלי-פורטי בתורתו של קנטור, הוויכוח סביב קיומן של קבוצות אינסופיות הפך ללוהט, וננקטו בו עמדות שונות על ידי מתמטיקאים.
כולם הסכימו לגבי קיום עצמים מתמטיים סופיים כמו מספרים טבעיים.
עם זאת היו חילוקי דעות לגבי עצמים מתמטיים אינסופיים.
עמדה אחת הייתה המתמטיקה האינטואיציונית שבה דגל המתמטיקאי ההולנדי ל.א.י בראואר, שדחתה את קיומם של עצמים אינסופיים עד לבנייתם.
מתנגד בולט נוסף לגישתו של קנטור היה לאופולד קרונקר.
עמדה אחרת קידם דויד הילברט: עצמים מתמטיים סופיים הם עצמים קונקרטיים, עצמים מתמטיים אינסופיים הם עצמים אידיאליים, וקבלת עצמים מתמטיים אידיאליים אינה גורמת לבעיה לגבי עצמים מתמטיים סופיים.
באופן פורמלי יותר, הילברט האמין שאפשר להראות שכל משפט על עצמים מתמטיים סופיים שניתן להוכיח באמצעות עצמים אינסופיים אידיאליים, ניתן להוכיח גם בלעדיהם.
לכן התרת עצמים מתמטיים אינסופיים לא תגרום לבעיה לגבי עצמים סופיים.
זה הוביל לתוכניתו של הילברט להוכיח את העקביות והשלמות של תורת הקבוצות תוך שימוש באמצעים פיניטיסטיים, שכן הדבר מרמז שהוספת אובייקטים מתמטיים אידיאליים היא הרחבה שמרנית של החלק הפיניטיסטי.
השקפותיו של הילברט קשורות גם לפילוסופיה הפורמליסטית של המתמטיקה.
מטרתו של הילברט להוכיח את העקביות והשלמות של תורת הקבוצות או אפילו של האריתמטיקה בלבד באמצעים פיניטיסטיים התבררה כמשימה בלתי אפשרית בשל משפטי האי-שלמות של קורט גדל.
עם זאת, ההשערה הגדולה של הארווי פרידמן מרמזת שרוב התוצאות המתמטיות ניתנות להוכחה באמצעים פיניטיסטיים.
כתוצאה ממשפטי האי-שלמות של גדל, כשהתברר שאין תקווה להוכיח את העקביות והשלמות של המתמטיקה, ועם התפתחותן של תורות קבוצות אקסיומטיות עקביות לכאורה כמו תורת הקבוצות של צרמלו-פראנקל, רוב המתמטיקאים המודרניים אינם מתמקדים בנושא זה.
כיום, רוב המתמטיקאים נחשבים פלטוניסטים ומשתמשים ללא קושי בעצמים מתמטיים אינסופיים.
פיניטיזם קלאסי מול פיניטיזם קפדני
בספרה The Philosophy of Set Theory, מארי טיילס אפיינה את אלו המאפשרים עצמים אינסופיים בפוטנציה כפיניטיסטים קלאסיים, ואת אלו שאינם מאפשרים אובייקטים אינסופיים בפוטנציה כפיניטיסטים קפדניים (strict finitists).
למשל, פיניטיסט קלאסי יאפשר אמירות כגון "לכל מספר טבעי יש עוקב" ויקבל כמשמעותיות סדרות אינסופיות במובן של גבולות של סכומים חלקיים סופיים, בעוד שפיניטיסט קפדני לא יעשה זאת.
מבחינה היסטורית, ההיסטוריה הכתובה של המתמטיקה הייתה לפיכך פיניסטית קלאסית עד שקנטור יצר את ההיררכיה של קרדינלים טרנספיניטיים בסוף המאה ה-19.
פיניאס ופרב: המשימה מארוול הוא פרק קרוסאובר מהסדרה "פיניאס ופרב", שבו מופיעים דמויות מ"מארוול".
זה הפרק ה-11-12 בעונה הרביעית וה-111–112 ששודר בסך הכול בסדרה.
הפרק שודר לראשונה ב-16 באוגוסט 2013 בערוץ דיסני וב-25 באוגוסט בערוץ דיסני XD.
בישראל הפרק שודר באותה השנה.
פיניאס, פרב וחבריהם גורמים בטעות לקרן במכשיר של ד"ר דופנשמירץ לקחת את כוחותיהם של גיבורי העל האהובים עלינו, מה שמאפשר לנבלים לברוח.
הם מנסים להחזיר לגיבורים את כוחותיהם בזמן שהנבלים זוממים להשתלט על העולם.
הדיבוב העברי בוים על ידי אפרת קרצמן והופק על ידי אסנת סדן וגלי נשר.
ב-2009, חברת וולט דיסני רכשה את "מארוול אנטרטיינמנט".
זו הייתה חציית גבולות אנימטיבית הראשונה בין דיסני ומארוול.
"כולם התלהבו בגלל השותפות שלנו עם מארוול – קודם עם השקת חבילת היקום הקולנועי של מארוול בדיסני XD, ועכשיו עם התחלת ההפקה של הספיישל המיוחד של פיניאס ופרב עם מארוול.
הפרק הוכרז באופן רשמי בקומיק-קון.
"פיניאס ופרב: המשימה מארוול" הוא ספיישל מיוחד ומרגש לכל מעריצי מארוול ודיסני.
להביא יחד את העולמות של פיניאוס ופרב ואת הנוקמים של מארוול זה כיף גדול למעריצי שני המותגים", אמר דן באקלי, מו"ל ונשיא תחום ההדפסה, האנימציה והדיגיטל, מרוול וורלדווייד, בע"מ.
"זו הזדמנות מרגשת לשני המותגים לנצל אחד את השני בדרך שעשויה לחרוג מהספיישל הזה.
מעריצים בכל הגילאים עומדים לקבל משהו מיוחד מאוד!"
יוצרי פיניאס ופרב, ג'ף "סוואמפי" מארש ודן פובנמיר, עבדו צמוד לסופרי מארוול כדי להתאים את הדמויות כך שיעבדו יחד.
בהתחלה הייתה להם סצנה שבה איירון מן משתמש בפטיש של ת'ור.
כותבי מארוול לא אישרו זאת, והכריחו את מארש ופובנמיר לבנות מחדש את כל הסצנה הזו.
ב-6 ביוני 2013, "USA Today" שחררה את הטריילר המלא הראשון לספיישל.
ב-7 ביולי 2013, במהלך פרק של "האוונג'רס: צוות גיבורי העל האיחוד" ששודר בדיסני XD היה הצצה קטנטנה של 90 שניות מהספיישל.
ב-12 באוגוסט 2013, משתמשים של אפליקציית "Disney Now" קיבלו הזדמנות לצפות בספיישל לפני שידור הבכורה שלו בטלוויזיה.
"פיניאס ופרב: המשימה מארוול" צבר 3.8 מיליון צופים, דירוג השיא של הסדרה בשישה חודשים.
הוא דורג כפרק מספר אחד בליל השידורים בין הדמוגרפיות הצעירות הגדולות, והיה הפרק מספר אחד בכבלים מבחינת חלק מהצופים.
בבריטניה הוא זכה ל-234,000 צופים כאשר שודר לראשונה ב-12 בספטמבר 2013.
הספיישל שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ דיסני ב-16 באוגוסט 2013 ובדיסני XD ב-25 באוגוסט 2013. בקנדה הוא שודר ב-16 באוגוסט 2013 בערוץ המשפחה וב-18 באוגוסט 2013 בדיסני XD.
בהודו הוא שודר ב-17 באוגוסט 2013 בערוץ דיסני ובממלכה המאוחדת ובאירלנד ב-12 בספטמבר 2013 בדיסני XD.
הספיישל שודר באוסטרליה ב-10 באפריל 2014 בדיסני XD.
פיניאס וורן היצ'קוק היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים וכסנאטור מטעם נברסקה.
מחוז היצ'קוק בנברסקה נקרא על שמו.
היצ'קוק נולד ב-30 בנובמבר 1831 בניו לבנון, מחוז קולומביה, ניו יורק, כבנם של גאד היצ'קוק וננסי פריים.
בגיל 16 החל בלימודי הכנה בני שנתיים באקדמיית גרייט ברינגטון שבמסצ'וסטס.
לאחר מכן נכנס ללימודים בוויליאמס קולג' שבעיר ויליאמסטאון, מסצ'וסטס, והשלים את לימודיו ב־1855. בין חבריו לספסל הלימודים היו ג'יימס גרפילד (לימים נשיא ארצות הברית), ג'יימס גילפילן וג'ון ג'יימס אינגולס.
לאחר שסיים את לימודיו, ולאחר כמה שנים של לימודי משפטים ועבודה עיתונאית בניו יורק, עבר באביב 1857 לטריטוריית נברסקה, והתיישב באומהה, שהייתה אז יישוב קטן.
באומהה פתח משרד עורכי דין, ושילב את עיסוקו המשפטי עם סוכנות לביטוח ועסקי נדל"ן.
היצ'קוק מונה למרשל פדרלי בין השנים 1861–1864. כרפובליקני, נבחר להיות נציג טריטוריית נברסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך הקונגרס ה־39, וכיהן מ־4 במרץ 1865 עד 1 במרץ 1867 – השנה בה התקבלה נברסקה לאיחוד כמדינה.
לאחר מכן מונה לסוקר הכללי של נברסקה ואיווה (1867–1869).
ב־1870 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית וכיהן קדנציה אחת, מ־4 במרץ 1871 עד 3 במרץ 1877. הוא ניסה להיבחר שוב אך נכשל.
במהלך כהונתו כיהן כיושב־ראש ועדת הטריטוריות בקונגרס ה־44. במקביל עסק גם בהוצאה לאור של עיתונים ובפעילות עסקית.
בשנת 1873 הציג בקונגרס את "חוק תרבות העצים" (Timber Culture Act), שהיה המשך לחוק ההתיישבות (Homestead Act).
החוק, שעבר ב־3 במרץ 1873, איפשר למתיישבים לקבל 160 אקרים של קרקע אם ייטעו 40 אקרים עצים.
בתום שמונה שנים יכלו לקבל בעלות מלאה אם עמדו בתנאים – והוענקה להם אפשרות של חמש שנים נוספות, כלומר עד 13 שנים בסך הכול.
המתיישב היה חייב להוכיח שהעצים ניטעו וטופחו, ושלא פחות מ־675 עצים חיים לאקר נותרו בשטח.
לשם כך נדרשו המתיישב ושני עדים להגיש תצהיר ("הוכחת תרבות עצים") לפני שניתנה התעודה הסופית והבעלות.
היצ'קוק סבל מדלקת התוספתן כרונית במשך שנים, ונפטר בביתו באומהה ב־10 ביולי 1881, בגיל 49, לאחר שהתוספתן שלו התפוצץ.
ב־27 בדצמבר 1858 נישא באומהה לאני מ.
מונל, בתם של לוסינדה קרפנטר וד"ר גילברט ס.
מונל – בוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה (1839) וחבר אגודת המתיישבים הוותיקים.
אני נולדה ב־1837 בניוברג, ניו יורק, נפטרה ב־1877 באומהה, ונקברה בבית הקברות פרוספקט היל.
לזוג נולדו שלושה ילדים באומהה:
גילברט היצ'קוק (1859), מייסד העיתון Omaha World-Herald ולימים חבר בית הנבחרים והסנאט של ארצות הברית.
רפובליקת פינלנד (בפינית: Suomen tasavalta, בשוודית: Republiken Finland) ובקיצור פינלנד (בשוודית: Finland, ; בפינית: Suomi, ) היא מדינה בצפון אירופה, התחומה על ידי הים הבלטי בדרום־מערב, המפרץ הבוטני במערב והמפרץ הפיני בדרום.
לפינלנד גבול ארוך בן 1,340 ק"מ עם רוסיה במזרח, וגבולות נוספים עם נורווגיה בצפון ועם שוודיה בצפון־מערב.
פינלנד היא חלק מברית נאט"ו.
שמה של פינלנד בשפת תושביה הוא סואומי (Suomi), השם פינלנד מקורו בשפה השוודית.
הסימול הבין-לאומי המקוצר של פינלנד הוא FI.
אקלימה של פינלנד מאופיין בטמפרטורות קרות, כמעט ארקטיות, אך עדיין מתונות יחסית בזכות השפעתם של הים הבלטי ואגמיה הרבים – 187,888 אגמים.
פני השטח נמוכים ומישוריים ברובם, עם גבעות קטנות.
אוכלוסייתה של פינלנד מונה כ־5.5 מיליון בני אדם (נכון לפברואר 2021), ומרוכזת ברובה במישור החוף שבדרום ובדרום־מערב המדינה.
היא מורכבת מרוב פיני יציב, ממיעוט שוודי וממיעוט סאמי.
רוב אזרחיה הם נוצרים לותרנים, אך ישנו גם מיעוט של נוצרים אורתודוקסים וחסרי דת.
המקורות הכתובים הראשונים המכילים את השם פינלנד מתוארכים בקירוב למאה העשירית.
שני כתבים אשר נמצאו במחוז אופסלה שבשוודיה והכילו צורה מעוותת של השם – פינלונטי.
לוח שלישי מהמאה ה-13 נמצא באי גוטלנד שבמזרח שוודיה ועליו חרוט השם פינלנדי.
משערים שהשם מקושר לשבט הפינים אשר מוזכר לראשונה בשנת 98 לספירה אולם משמעותו אינה ידועה.
פינלנד הייתה מיושבת בדלילות החל מסוף עידן הקרח.
נראה כי השבטים הדוברים את השפות הפינו־אוגריות הגיעו לפינלנד במהלך תקופת האבן.
הללו עסקו בעיקר בדיג ובציד, אם כי לקראת סוף האלף הרביעי לפנה"ס החלו השבטים שבדרום הארץ לעסוק בחקלאות.
שנות תקופת הברונזה (1500–500 לפנה"ס) ותקופת הברזל (500 לפנה"ס – 1200 לספירת הנוצרים) התאפיינו במגעים נרחבים עם סקנדינביה, צפון רוסיה והאזור הבלטי.
בשנת 1154 ניצח אריק התשיעי, מלך שוודיה את פינלנד ואת תושביה הפגאניים ברובם, והביא להשתלטות שוודית על הארץ, שארכה קרוב ל־700 שנים.
במהלך המאה ה־18 הפכה פינלנד לזירת התגוששות בין האימפריה הרוסית לבין שוודיה על השליטה בצפון אירופה, תוך שהפינים משלמים את מחיר המאבק בדמות רעב ומגפות.
בשנת 1809 כבש הצאר אלכסנדר הראשון את פינלנד משוודיה וסיפח אותה לקיסרות רוסיה בתור "דוכסות גדולה" אבל הייתה לה אוטונומיה בדרגים שונים במשך תקופה הזאת.
ב־6 בדצמבר 1917, זמן קצר אחרי מהפכת אוקטובר שהתרחשה ברוסיה והביאה לקץ שלטון הצארים, הכריזה פינלנד על עצמאותה.
השלטון הסובייטי החדש ברוסיה הכיר תוך כחודש בעצמאות פינלנד, והסכם שקבע את הגבול בין המדינות נחתם ב־1920.
סיוע מערבי הביא לניצחון הלבנים, ועד סמוך למלחמת העולם השנייה הייתה פינלנד לדמוקרטיה בדלנית הדוגלת בנייטרליות.
משסירבה פינלנד למתן דריסת־רגל סובייטית בשטחה, פלשה ברית המועצות לפינלנד ב־30 בנובמבר 1939 ופתחה במלחמת החורף.
כעבור שנה נפתח סיבוב נוסף במלחמה, בו הפינים הצטרפו לגרמניה הנאצית במהלכיה בחזית המזרחית, תוך שהם נמנעים מלהכריז מלחמה על שאר בעלות הברית, ופלשו לברית המועצות בכוונה להחזיר את השטחים שאיבדו במלחמת החורף.
פינלנד הייתה המדינה הפחות ידועה בין מדינות הציר במלחמת העולם השנייה.
השותפות הפינית־גרמנית התבססה כמעט במלואה על אויב משותף בדמותה של ברית המועצות.
פינים רבים סלדו מהיטלר ומהנאציזם, אך ניסיון העבר הוכיחם כי אין בכוחם להיאבק בסובייטים ללא תמיכה חיצונית כלשהי.
ראייה נוספת לכך היא העובדה כי לאחר התבוסה ב־1944, לחם הצבא הפיני בכוחות הגרמניים במטרה להוציאם מארצו, מערכה המכונה מלחמת לפלנד.
בנוסף, יחסה של פינלנד ליהודיה היה טוב, והיא לא הסגירה אותם לידי הגרמנים.
יהודי פינלנד אף שירתו בצבאה שלחם בברית המועצות.
רק שמונה מהם, אזרחים זרים, נמסרו ליד הנאצים, ולזכרם הוקמה אנדרטה בהלסינקי.
היישוב "יד השמונה" ליד נווה אילן בהרי ירושלים אף הוא קרוי על שמם.
המגויסים היהודים הפינים היו היהודים המוצהרים היחידים שנלחמו לצד הנאצים במלחמת העולם.
בשנת 1944, כאשר גורל המלחמה נטה בבירור לניצחונן של בנות־הברית, חתמו הפינים על הסכם כניעה שאישר מחדש את גבולות 1940 ואף העביר לברית המועצות את נמל פטסאמו, שהעניק לפינלנד גישה לאוקיינוס הקרח הצפוני.
בנוסף לאובדן השטח נדרשו הפינים לפצות את ברית המועצות במוצרי עץ, וכן לקלוט את חצי מיליון הפינים הפליטים מקרליה הדרומית שסירבו לחיות תחת שלטון סובייטי.
במהלך השנים הבאות הייתה פינלנד למדינה היחידה מבין שכנותיה של ברית המועצות שהשתתפו במלחמה אשר שמרה על עצמאותה ועל נייטרליותה.
למרות זאת, ועל אף העובדה שלא הייתה מדינה קומוניסטית ולא השתייכה לברית ורשה, חתמה פינלנד על "הסכם ידידות, שיתוף פעולה וסיוע הדדי" עם ברית המועצות, אשר חייב התייעצויות הדדיות בכל הנוגע לשינויים במדיניות החוץ והביטחון של פינלנד.
היחסים המיוחדים שנרקמו בעקבות הסכם זה זכו לכינוי פינלנדיזציה, והיוו מכשול בדרך להתקרבות פינית למערב.
נפילת ברית המועצות בשנת 1991 הפתיעה את פינלנד וגרמה לנסיגה כלכלית קצרה, אולם פינלנד התאוששה משמעותית, השתחררה מכבלי העבר וניצלה את ההזדמנות ההיסטורית על מנת להצטרף לאיחוד האירופי בשנת 1995 ואף להנהיג את האירו כמטבע.
ב־12 במאי 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הכריזה ממשלת פינלנד כי בכוונתה להצטרף לברית נאט"ו תוך זמן קצר.
בתגובה פרסם סגן נשיא המועצה לביטחון לאומי הרוסי מדבדב איום מרומז ללא הזכרה מפורשת של פינלנד "עימות פתוח וישיר בין נאט"ו לבין רוסיה נושא עמו סיכון להפוך למלחמה גרעינית מלאה."
ב־17 במאי הצביע הפרלמנט הפיני על הצטרפות המדינה לנאט"ו: 188 חברי פרלמנט הצביעו בעד ההצטרפות ושמונה התנגדו.
בתגובה הודיע ארדואן, נשיא טורקיה, על התנגדותו למהלך, ואף טען שעל פינלנד ושוודיה (שגם היא פתחה בהליך הצטרפות במקביל) "להפסיק לתמוך בטרור".
לאחר ששינתה טורקיה את דעתה, הצטרפה פינלנד לנאט"ו כחברה מלאה, ה-31 במספר, ב-4 באפריל 2023.
בפינלנד קיימת מערכת נשיאותית־למחצה במקביל לדמוקרטיה פרלמנטרית.
נשיא פינלנד נושא באחריות למדיניות החוץ של המדינה, אולם רוב הסמכות הביצועית היא בידי הקבינט ("מועצת המדינה") בראשות ראש הממשלה שנבחר על ידי הפרלמנט.
האדוסקונטה, או הפרלמנט הפיני, מונה 200 חברים והוא הרשות המחוקקת העליונה בפינלנד.
בסמכותו לשנות את החוקה, להביא לנפילת "מועצת המדינה" ולהטיל וטו־נגדי על וטו נשיאותי.
החלטות האדוסקונטה אינן נתונות לביקורת או לשינוי משפטי.
חרף ההשפעה הסובייטית, המערכת הפוליטית בפינלנד נותרה דמוקרטית לכל אורך המלחמה הקרה.
מערכת המשפט בפינלנד מחולקת בין בתי משפט בעלי סמכות שיפוטית אזרחית ופלילית לבין בתי משפט מנהליים, שבסמכותם לדון בסכסוכים בין בודדים לבין גוף ממשלתי כלשהו, למשל: הורים המערערים על החלטת מערכת החינוך המקומית לשבץ את ילדם בבית ספר מסוים.
קיימים בתי משפט מקומיים, מחוזיים וכן בית משפט עליון.
באשר לבתי המשפט המנהליים, לא קיים דרג ביניים, וישנו בית משפט מנהלי עליון.
בפינלנד קיימים מספר בתי משפט מיוחדים, כשהבולט שבהם הוא "בית המשפט העליון לענייני הדחה", הדן באישומים פליליים כנגד נשיא הרפובליקה, שופטי בתי המשפט העליונים, שר המשפטים ויו"ר הפרלמנט.
חוקת פינלנד ויחסה למערכת המשפט חריגה בכך שלא קיים בית משפט לענייני חוקה, ובכך שלבית המשפט העליון אין סמכות מפורשת להכריז כי חוק כלשהו הוא בלתי חוקתי.
מידת החוקתיות של חוקים בפינלנד נקבעת בהצבעה ברוב פשוט בפרלמנט.
ועדת החוקה בפרלמנט עורכת סקירה וממליצה על תיקונים, והיא זו שממלאת בפועל תפקיד של בית משפט לענייני חוקה.
בנובמבר 2014 אישר הפרלמנט הפיני נישואים חד-מיניים ולא מגדריים.
בית המשפט העליון של פינלנד הוא ערכאת הערעור העליונה לתיקים בתחום המשפט הפרטי של המדינה (כלומר, תיקים אזרחיים ופליליים).
כוחות ההגנה של פינלנד (בפינית: Puolustusvoimat; בשוודית: Försvarsmakten) הם הכוחות המזוינים של פינלנד שנוסד בסביבות 1918, והוא מורכב מארבע זרועות עיקריות:
בצבא הפיני יש גיוס חובה לגברים ונשים רשאיות להתגייס בהתנדבות.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה בתחילת 2022, גדל באופן משמעותי אחוז המצדדים בהצטרפות לנאט"ו.
ראש ממשלת פינלנד, סאנה מארין, הכריזה באמצע אפריל שהצטרפות לארגון תידון בפרלמנט בשבועות הקרובים.
ב־18 במאי 2022, בוצע שינוי היסטורי במדיניות ההגנה של פינלנד.
ביחד עם שוודיה, היא הגישה באופן רשמי לארגון נאט"ו מסמך בקשת הצטרפות לארגון, ואושרה כחברה בו ב-4 באפריל 2023.
כלכלת פינלנד מאופיינת באיגודים מקצועיים חזקים המקיפים כ־80% מכוח העבודה.
הממשלה הפינית והביטוח הלאומי הפיני הם בעלי חלק ניכר מהתעשייה הפינית.
שוויוניות חלוקת ההכנסה הפנויה בפינלנד גבוהה מאוד ועומדת על 0.21 על פי מדד ג'יני.
עד לשנות ה־80 של המאה ה־20 הייתה פינלנד מדינה נחשלת במושגים אירופאיים, ופיגרה בהרבה אחר שכנותיה הסקנדינביות.
מאז פינלנד היא מדינה מתועשת ועשירה, בעלת כלכלת שוק קפיטליסטי בעיקרה ועם זאת מפעילה מערכת רווחה מפותחת המתפקדת כמדינת רווחה סוציאל־דמוקרטית.
התעשיות המרכזיות בפינלנד הן תעשיות העץ והנייר, המתכות, האלקטרוניקה והטלקומוניקציה.
המסחר הבין-לאומי ממלא תפקיד חשוב בכלכלה הפינית, כאשר הייצוא מהווה קרוב לשליש מהתמ"ג.
עקב האקלים הקשה, החקלאות בפינלנד מוגבלת ולא נועדה לייצוא, אלא רק לסיפוק צורכי תחזוקה יעילה של שוק המוצרים הבסיסיים במדינה.
בשנת 2003 נכנסה פינלנד למיתון עקב המצב הכלכלי בעולם אך יצאה ממנו במהלך 2004.
מבחינה חברתית דומה פינלנד למדינות הסקנדינביות.
נהוגה בה תמיכה סוציאלית רחבה, וחוקי העבודה נוטים לטובת העובדים.
פינלנד נחשבת במקומות רבים למופת בנושא זה, כאשר מצד אחד כלכלתה פתוחה ומפותחת, ומצד שני יש בה תמיכה נרחבת לאזרחים מוחלשים ולעובדים.
לאור התוצאות, בחודש יוני התפטר ראש הממשלה יורקי קאטאינן, ואלכסנדר סטוב החליפו לאחר הצבעה בפרלמנט.
סטוב הכריז על מספר רפורמות בהן העלאת גיל הפרישה, העלאת מיסים, פתיחת שערי פינלנד להגירה מוגברת וקיצוץ קטן של מערכת הרווחה.
עם זאת, האופק הכלכלי של המדינה הועלה מ"שלילי" ל"יציב".
בבחירות הכלליות שנקבעו לאפריל 2015, למרות תחילת צמיחה כלכלית, הודחה מפלגת השלטון.
בראשות הממשלה זכה יוהה סיפילה.
במהלך חודש נובמבר 2015 הוחלט לבצע ניסוי ראשון מסוגו של משכורת קבועה על בסיס אזרחי שתפתור את בעיית האבטלה שממנה סבלה המדינה בעת המשבר הכלכלי.
מטרת התהליך הייתה לפשט את מערכת הרווחה הפינית כך שתהיה נגישה לכל, ובשלב הראשון של הניסוי הוחלט כי הקצבה תינתן לנשים חד הוריות עם ילדים ולמובטלים שאיבדו עבודתם בערי הפריפריה של פינלנד כך שהרשויות יוכלו לבחון כיצד הדבר מקדם את החברה ובאיזה אופן הוא ישים.
במהלך הרבעון הראשון של שנת 2016 צמחה פינלנד מעל לצפוי, בכ־1.6%, עקב רפורמות רבות והתחזיות העידו על הפשרת הקיפאון הכלכלי בו הייתה המדינה שרויה בשנים קודמות.
באפריל 2018 הוחלט לבטל את הניסוי.
פינלנד דוגלת במדיניות סוציאל־דמוקרטית הכוללת מעורבות סוציאלית חלקית של הממשלה למען כלל אזרחיה, בדומה למדינות סקנדינביה.
בפינלנד קיימים כמה חוקי יסוד חברתיים, בהם חוק ה"חינוך חינם" המאפשר לכל ילד ללמוד מיום לידתו ללא תשלום ואף לקבל סיוע מהמדינה בעת לימודיו.
פינלנד נחשבת קרוב לעשור למדינה עם החינוך האיכותי ביותר על פי מבחני פיז"ה העולמיים.
שרותי הבריאות בפינלנד ניתנים ללא תשלום.
בסוף המאה ה־20 עברו שרותי הבריאות בפינלנד רפורמות מקיפות, לאחר שפיגרו בהשוואה לשכנות הסקנדינביות, ומאז ניכר שיפור ברמת השירותים, נכון לשנת 2019 פינלנד נחשבת למדינה עם מערכת הבריאות הטובה בעולם ואחת מהמתקדמות בעולם.
אזרחי פינלנד זכאים לדמי אבטלה גבוהים (80% מגובה הכנסה הקודם שלהם) ול־25 ימי חופש בתשלום על ידי המדינה.
בנוסף לכך, אימהות בפינלנד זכאיות ל־500 ימי חופשת לידה בתשלום והאבות יכולים לחלוק את החופשה גם כן.
השכר הממוצע בפינלנד עומד על כ־2,950 אירו לחודש.
השכר הממוצע לעובד יצור (APW) הוא כ־33,000 אירו בשנה.
בתחילת שנת 2020, ראשת ממשלת פינלנד סאנה מרין, הצהירה כי היא תהיה מעוניינת לקדם יוזמה וניסוי חברתי שבו ייבחן שבוע עבודה קצר יותר הכולל 6 שעות עבודה יומיות שנפרסות על כארבעה מימות השבוע.
זאת לאחר החלת יוזמת חוק עבודה גמיש יותר לעובדים שמעניק לעובדים את האפשרות לבחור מתי להגיע לעבודה ובמידת האפשרות מעודד עבודה מהבית.
אחד מהאגמים הללו – אגם סאימה – הוא החמישי בגודלו באירופה.
הנוף הפיני מישורי ברובו, וכולל מעט גבעות.
צפון פינלנד הוא אזור הררי.
הנקודה הגבוהה ביותר היא הר האלטיטונארי הנמצא בצפון לפלנד, אשר מתנשא לגובה של 1,328 מ'.
רוב האיים מרוכזים דרומית־מערבית לפינלנד־גופא, כחלק מהארכיפלג של איי אולנד, וכן לאורך החוף הדרומי במפרץ פינלנד.
מלבד האיים והאגמים, קרוב ל־68 אחוזים מאדמת פינלנד מיוערת, והאדמה ברובה איננה ניתנת לעיבוד חקלאי.
פינלנד היא אחת המדינות הבודדות בעולם ששטחן ממשיך לגדול: לחץ דוחף את הקרקע שכוסתה שכבה עבה של קרח בעידן הקרח האחרון כלפי מעלה, וכך שטח המדינה גדל בסביבות שבעה קמ"ר בשנה.
כרבע משטחה של פינלנד ממוקם מעל החוג הארקטי וכתוצאה מכך ניתן לחזות באור היום גם בחצות הלילה.
בנקודה הצפונית ביותר של פינלנד, השמש אינה שוקעת קרוב ל־73 ימים ברציפות בקיץ, ואינה זורחת קרוב ל־51 ימים ברציפות בחורף.
האקלים בדרום פינלנד הוא אקלים צפוני ממוזג.
בצפון פינלנד, ובמיוחד בפרובינציה של לפלנד, שורר אקלים תת-ארקטי, המאופיין בחורפים קרים ואף סוערים, ובקיצים חמימים למדי.
הטמפרטורה המינימלית שנרשמה בפינלנד היא מינוס 51 מעלות צלזיוס (בחורף 1999).
בין הטורפים הנפוצים בפינלנד ניתן למנות את חתולי בר וחתוליים וסמוריים אחרים, כשהגדול מן הטורפים הוא הדוב החום.
רוב יערותיה של פינלנד מחטניים (טייגה), כמו בשאר האזורים בסקנדינביה, ונפוצים בהם בעיקר האורן, הארזית האשוחית, הליבנה, וכן עוד עצים מחטניים, רבים מהם גבוהים מאוד.
בפינלנד חיים כ-5.6 מיליון תושבים.
שיעור הפריון הוא 1.26 צאצאים לאישה.
ביחס לשאר המדינות הנורדיות, בפינלנד מתגוררים יותר רוסים ואסטונים.
השפה הפינית שייכת למשפחת השפות הפינו־אוגריות.
השפות הקרובות ביותר לפינית הן קבוצת הלשונות הפינו־בלטיות, שהידועה בהן היא הלשון האסטונית.
ישנן שתי שפות רשמיות בפינלנד: פינית (Suomalainen), השגורה בפיהם של 92% מהתושבים, ושוודית, שמהווה שפת האם של כ־5.5% מהאוכלוסייה.
פינים ופינים שוודים נתפסים בדרך כלל כמשתייכים ללאום זהה.
הפינים־שוודיים מרוכזים בעיקר באזורי החוף; ישנו הבדל תרבותי דק בין תרבותם לבין זו של הפינים "האתניים", המופנמת יותר.
השוני, עם זאת, אינו מהותי ואינו גדול מההבדל שבין התרבות המערב-פינית לתרבות המזרח-פינית.
שפות מיעוט נוספות הן רוסית ואסטונית.
בלפלנד הצפונית מרוכזים כ־7,000 בני הסאמי (לאפים), והם דוברים ניב פינו־אוגרי סאמי.
בבתי הספר בפינלנד, השפה הפינית והשפה השוודית נלמדות כלימודי חובה.
מעבר בחינת גמר בשוודית היא קריטריון חובה לקבלת תעודת גמר תיכונית.
לאחר מלחמת החורף היה צורך ליישב מחדש 12% מאוכלוסיית פינלנד.
פיצויי מלחמה, אבטלה וחוסר וודאות באשר לסיכויה של פינלנד לשרוד כמדינה ריבונית תחת צלה של ברית המועצות הביא לגל הגירה מחוץ לפינלנד.
עד שנות השבעים היגרו כחצי מיליון פינים אל מחוץ לגבולות המדינה, ובעיקר לשוודיה, אף על פי שכקרוב למחצית מהם שבו לפינלנד בסופו של דבר.
החל משנות ה־90 המאוחרות פתחה פינלנד את שעריה בפני פליטים ומהגרים בקצב השווה לזה של שאר מדינות סקנדינביה, אף על פי שמספרם הכולל של הפליטים בפינלנד נותר נמוך.
חלק ניכר מהמהגרים הגיע מברית המועצות לשעבר; אולם מאז קבוצות המהגרים השונות בפינלנד דוברות יותר מארבעים שפות.
בתחילת המאה ה־21 אחוז המהגרים בפינלנד נמוך יחסית לשכנותיה, ועומד על 5% מכלל האוכלוסייה.
הממשלה מנסה לקדם הקלות וחוקים המיטיבים עם מהגרים על ידי תמריצים והטבות שונות.
בעשור השני של המאה ה־21 הכריזה הממשלה על רפורמות רבות בנושא על מנת להוביל הגירה לפינלנד.
מאז ומתמיד התרכזה אוכלוסייתה של פינלנד בחלקים הדרומיים של המדינה, וביתר שאת אחרי תהליכי העיור שחלו במאה ה־20. הערים הגדולות והחשובות ביותר בפינלנד הן הלסינקי, טמפרה, טורקו, ואואולו.
אוֹאוּלוּ היא העיר היחידה הממוקמת בצפון־מרכז פינלנד שאוכלוסייתה עולה על 200,000 תושבים.
רוב תושבי פינלנד (70%) משתייכים לכנסייה הלותרנית של פינלנד, ואילו אחוז אחד משתייך לכנסייה האורתודוקסית הפינית.
27% אינם רואים עצמם כמשתייכים לדת כלשהי.
יתר התושבים משתייכים לקבוצות פרוטסטנטיות שונות, קתוליות, בודהיזם, יהדות ואסלאם.
בפינלנד, ישנו חוק האוסר על רישום דתו של אדם, לכן מספרי הקהילה הדתית משתנים בין סקר לסקר.
בתחילת המאה ה־21 ישנה נטייה בקרב צעירים לעזיבת הדת והצהרה כ"חסרי דת".
מעמד זה מקובל בפינלנד וכבר שנים רבות הממשלה מנסה לקדם הפרדת שרותי הדת מהמדינה.
כך למשל פינלנד הייתה המדינה הסקנדינבית הראשונה שהפרידה בין הנצרות הלותרנית לבין המדינה, באמצע המאה ה־19.
ההתיישבות המוסלמית הראשונה בפינלנד צוינה כבר במאה ה־19. הקבוצה הגדולה הראשונה של המוסלמים שהגיעו לארץ היו הטטרים ובשקירים.
הקהילה הורכבה מסוחרים וחיילים ששרתו בצבא האימפריה הרוסית בפינלנד כאשר הייתה תחת שליטתה.
במהלך התקופה הוקם בית קברות מוסלמי ובית תפילה לחברי הקהילה.
חלק החיילים ומשפחותיהם נשארו בארץ לאחר סיום השלטון הצאר ואף אוזרחו כאזרחי המדינה שנים ספורות לאחר עצמאותה של פינלנד.
בשנת 1925 הוקם "האיגוד האסלאמי הפיני", ארגון שבפועל מקבל לשורותיו כחברים תושבים ממוצא טטרי.
בשנות השמונים חודשה ההגירה המוסלמית ונאמדה בכאלף מהגרים ובמהלך שנות התשעים אף הוכפל מספר המהגרים לעשרות אלפים אשר מוצאם ממדינות אסיה, אפריקה ומדינות יוגוסלביה לשעבר.
כיום דת האסלאם היא השנייה בגודלה בפינלנד, עם כ־2% מוסלמים (כ־70,000 איש) על פי הערכות.
יהודים הורשו להתיישב בתחומי פינלנד של היום רק במחצית השנייה של המאה ה־19, בתקופת השלטון השוודי הותר ליהודים להתגורר רק בשלוש ערים מרכזיות בשוודיה, אך לא בשטח פינלנד.
לאחר כיבושה של פינלנד בידי הרוסים הותר לחיילים היהודים (קנטוניסטים), ששירתו בפינלנד להישאר בפינלנד עם משפחותיהם לאחר שחרורם, והם קיבלו זכויות כחיילים.
בקהילה מספרים שאת נשותיהם הביאו החיילים ממקומות מגוריהם המקורים בסיוע הקהילות שם חיילים אלה הם אשר בנו את תשתית הקהילה הקיימת עד היום.
בית הכנסת הראשון נבנה בשנת 1906. באותה תקופה גרו בפינלנד כאלף יהודים.
בהמשך הצטרפו יהודים ממקומות נוספים.
במאה ה־20 זכו היהודים בפינלנד בזכויות אזרחיות.
בזמן מלחמת העולם השנייה כאשר פינלנד נלחמה לצד גרמניה הנאצית נגד רוסיה, נלחמו היהודים בשרות הצבא הפיני, תחת מרותו של הצבא הגרמני.
למרות השותפות עם הגרמנים לא נפגעו יהודי פינלנד מאירועי השואה ולמעט גירוש של מספר פליטים יהודים מאוסטריה ומהמדינות הבלטיות שמרה ממשלת פינלנד על זכויותיהם המלאות של אזרחיה היהודים.
בנובמבר 1942 גורשו שמונה פליטים אוסטרים יהודים לגרמניה הנאצית לאחר שראש המשטרה הפינית הסכים להסגירם.
רובם מתגוררים בהלסינקי ומיעוטם (כ־200) בעיר טורקו.
הקהילה מורכבת מצאצאי מקימי הקהילה, מהגרים מרוסיה וכן ישראלים שנישאו לבני זוג מקומיים.
בית הכנסת בן מאה השנים, שופץ ושומר והקהילה מנהלת בית ספר בו לומדים כ־120 תלמידים, מחציתם ממשפחות ישראליות.
האפוס הלאומי של הפינים הוא ה"קאלוואלה", והיא חשובה אצלם כמו ה"איליאדה" אצל היוונים .
הסאונה היא המצאה פינית והיא חלק חשוב מאוד בדת הפינית הקדומה ובתרבות פינלנד עד ימינו.
האמירה הפינית "זה לגמרי עברית!" (Se on täyttä hepreaa) מקבילה לאמירה העברית "זה סינית בשבילי".
"שבעה אחים", ספרו של אחד מגדולי הסופרים של פינלנד, אלקסיס קיווי, תורגם לעברית לפני שנים רבות ונחשב לקלאסיקה ספרותית.
מאז העשור האחרון של המאה ה־20, ראו אור בעברית יותר מעשרים ספרים פיניים.
בהוצאת כרמל תורגמו מספר יצירות בידי רמי סערי, ביניהן "היונה והפרג" (2002) ו"השיר על ילדי סיביר" (2005) מאת טימו ק.
כמו כן התפרסמו בתרגומו של סערי הספרים "טאבו" (1998) מאת טימו ק.
מוקה בהוצאת ידיעות אחרונות, "שנת הארנב" (2004) ו"הטוחן המיילל" (2015) מאת ארטו פאסילינה בהוצאת עם עובד ו"אסירים בגן העדן" מאת אותו סופר ברימונים הוצאה לאור, "נוף הירח" (2014) ו"גבר זר בא למשק" (2006) מאת מיקה ולטרי בהוצאת הקיבוץ המאוחד ו"הטיהור" (2009) מאת סופי אוקסנן בהוצאת כנרת, זמורה־ביתן.
פיניקים (מיוונית: Φοίνικες, פֿוֹינִיקֶס) הוא שם יווני לכנענים שישבו על חוף הלבנט.
אותם כנענים, המובחנים בכמה מאפיינים מעמים כנעניים אחרים, ישבו בתחילת תקופת הברזל ברצועת חוף המשתרעת בקירוב בין רמיתה (כיום לטקיה) לדור, ובתקופות מאוחרות יותר גם לאורך מישור החוף הדרומי של ארץ ישראל, וכן במושבות רבות מסביב לים התיכון.
הפיניקים שהתיישבו במערב הים התיכון, בייחוד בתקופת היריבות בין קרתחדשת לרומא, נקראים פונים (מלטינית: Punici או Poenici).
בדומה לקבוצות כנעניות אחרות, התגוררו הפיניקים בערי מדינה, שהמרכזיות שבהן היו צור, צידון וגבל, שלעיתים היו גם יריבות זו לזו.
ההבדל המשמעותי בין הכנענים יושבי פנים הארץ לפיניקים, בהתאם לתנאים הגאוגרפיים השונים בין פנים הארץ לחופיה, הוא שהפיניקים היו יורדי־ים שעסקו בסחר ימי, וייסדו מושבות רבות ברחבי אגן הים התיכון.
המושבות הגדולות שהקימו הפיניקים הן כתי (כתיון ביוונית), אגדר (גדס בלטינית, כיום קדיס בספרדית), אוטיקה, והגדולה ביותר – קרת חדשת (הקרת החדשה, "קרתגו" בלטינית); שתי האחרונות, בייחוד קרת חדשת, היו מהיריבות המרות של רומא.
השם "פיניקים" הוא שם זר בו השתמשו היוונים לתאר את הפיניקים, הם הכנענים שחיו בחוף שבין ארוד לכרמל (בתקופות שונות השם חל גם על תחומים רחבים יותר דרומה וצפונה).
מקורה המדויק של המילה פיניקים איננו ידוע בוודאות.
המילה היוונית φοῖνιξ (פֿוֹינִיקְס) היא רבת משמעויות, ופירושיה הם "איש פיניקי", "ארגמן צורי", "עוף החול" ו"עץ תמר", כולם קשורים לפיניקים.
תחייתו הקבועה של עוף החול באש דומה לזריחת השמש המחודשת מדי יום, אשר מתרחשת, מנקודת מבט יוונית, בארץ פיניקיה המזרחית.
עץ התמר, ששמו קשור לשם היווני "פיניקיה", היווה אחד מסמלי הארץ, הופיע על מטבעות פיניקיים רבים, והוא וכפותיו היו מסמלי אשרה, שנקראה גם "רבת אשרת ים" (הגבירה הדורכת על הים), והייתה מגנת יורדי הים הכנענים.
האגדה היוונית על אירופה הפיניקית נותנת הסבר אפונימי לשם הארץ.
לפי חלק מהמקורות על האגדה, דמות בשם פויניקס היה אביה של אירופה, ולאחר שנחטפה שלח את בניו לחפשה; אך לפי מקורות אחרים, אביה היה אגנור מלך פיניקיה, ופויניקס היה בין בניו שיצאו לחפש את אירופה אחותם לאחר שנחטפה.
לאחר שהאחים לא מצאוה הם התיישבו במקומות שונים, כאשר לפי פסאודו־אפולודורוס פויניקס התיישב בפיניקיה ונתן לה את שמה, אולם לפי היגינוס , בהתייחס לפיניקים שבמערב הים התיכון, התיישב פויניקס בצפון אפריקה.
הפיניקים עצמם כינו את ארצם בשם כנען, והזדהו קולקטיבית ככנענים, על אף היריבויות המסחריות וההפרדה הפוליטית בין הערים.
ברמת השתייכות ספציפית יותר הזדהה איש איש עם עירו, למשל צורי או צידוני, אך זיהוי זה הוא גאוגרפי ופנים־פיניקי, ואיננו מעיד על זהות קבוצתית – זיהוי כזה מופיע גם ליהודים וישראלים בתנ"ך, וכן במצבת מישע (שורות 1–2: "מלך מֹאב הדיבֹני").
במטבע פיניקי־יווני מלדקיה (לַאֹדִכֵאַ בכתיב חסר פיניקי) תורגמה המילה הפיניקית "𐤁𐤊𐤍𐤏𐤍" (בכנען) ל"ἐν Φοινικῃ" (בפיניקיה).
בקרב אבות הכנסייה, מלבד סטפנוס מביזנטיון גם אוגוסטינוס (המאות ה־4–5 לספירה) מעיד שהאיכרים הפיניקיים בצפון אפריקה במאה החמישית לספירה מתייחסים לעצמם בשם Chanani, כלומר כנענים, ובתפילות הדונאטיסטים השתמשו בפונית בנוסף ללטינית; מרקיאנוס כינה את תושבי האיים הבלאריים "כנענים".
בלטינית השתרשה המילה פּוּנִים, אולם בתקופתם ציינה המילה באופן בלעדי את אנשי קרתחדשת והאימפריה שלה במערב (מכאן המונח המלחמות הפוניות, המציין רצף שלוש מלחמות אשר התנהלו בין קרתחדשת לרומא במאה השנייה והראשונה לפנה"ס).
במחקר המודרני הכינוי פונים מתייחס לשלבים המאוחרים של הפיניקים במושבותיהם, והכינוי "נאו־פונים" מציין את הפיניקים במערב הים התיכון לאחר חורבן קרתחדשת.
החומר הטקסטואלי עליו מתבססות ידיעותינו על הפיניקים מורכב בעיקר מכתבים קלאסיים שנכתבו בתרבויות יריבות לפיניקים פוליטית וכלכלית, שכן הגם שהפיניקים כתבו את תולדותיהם במלואן, הפפירוסים עליהם כתבו לא שרדו.
כתובות פיניקיות על חרס או על אבן אמנם שרדו, אך רובן קצרות מאוד ואינן מכילות מידע משמעותי.
המקורות הזרים המתארים את הפיניקים ותולדותיהם, בין אם יווניים, רומיים, מקראיים או אשוריים, עשויים לסבול מהטיה וסלקטיביות מוטמעות – אותם מקורות, שבעיניהם תמיד היו הפיניקים ה"זר" וה"אחר" ולעיתים קרובות אויב, היו חסרי אינטרס לדווח על הפיניקים בצורה נכונה ומפורטת.
ההטיות בדיווחים העתיקים המעוותים והבלתי־מספיקים מוצאות את דרכן מהכתבים העתיקים אף למקורות מודרניים העוסקים בפיניקים.
נוסף על ההטיה שנובעת מהמקורות הקדומים, קיימת גם הטיה שמקורה בעמדות האידאולוגיות של החוקרים המודרניים.
על פי המקרא, יושבי הערים הפיניקיות הם מצאצאי כנען בן חם (בן נח): .
ההיסטוריון היווני הרודוטוס מהמאה ה-5 לפנה"ס כתב מה סיפרו היסטוריונים פרסים על הפיניקים (אף שהדברים בחלקם מנוגדים למיתולוגיה היוונית):
בדומה להרודוטוס, גם חוקר הארצות של אלכסנדר הגדול במחצית השנייה של המאה ה־4 לפנה"ס אַנְדְרוֹסְתֶנֵס איש תאסוס טען כי מקור הפיניקים הוא מאזור המפרץ הפרסי; אולם המסורות של הרודוטוס ואנדרוסתנס לא מביאות בחשבון את הזיקה התרבותית החזקה של הפיניקים לתרבות המקומית של חוף כנען.
יש הסבורים כי השמות הזהים של הערים בתחום מדינות אלה, דוגמת צור בעומאן, מעידות על המקום המדויק ממנו הגיעו הפיניקים.
יש המשערים כי זיהוי "הים האדום" אצל הרודוטוס עם האוקיינוס שמדרום לאפריקה הוא בלבול מושגים, ואותו ים מתייחס לים שלחופי מזרח תוניסיה ומערב לוב (שם מונחים גאוגרפיים רבים קשורים באדום: הרי זע'וון (אדום בברברית), "תא ג'שרת" (ארץ אדומה) המתייחס במצרית לכל אפריקה ממערב למצרים, והחמאדה בטריפוליטניה הקרויה "החמאדה האדומה" ).
הדבר מתיישב עם תיאור רעידת האדמה, האופיינית לאזור זה, כגון אחת נוראה המתוארת בכתבי הממלכה הקדומה של מצרים.
יוסטינוס הביא גם הוא סיפור קצר על מקור הפיניקים, כפי ששמעוֹ מתושבי קרתחדשת:
מבחינה אתנית, הפיניקים נמנים עם העמים הכנעניים, המהווים קבוצה של עמים שמיים הדוברים ניבים כנעניים, מעין זה שנמצא בתעודות אוגרית, אשר הפיניקית והעברית (כמו גם המואבית, העמונית והאדומית) הן ניביו.
כאמור, ההתיישבות הפיניקית בחופי לבנון החלה ככל הנראה בראשית האלף השלישי לפנה"ס, אולם התיעוד הידוע הראשון של הפיניקים מופיע בתעודות מצריות קדומות, מתקופת השושלת השנייה, בהן מוזכרת העיר גבל.
התיעוד הראשון של קשרי המסחר בין ממלכת מצרים לערי הפיניקים מתועד לתקופתו של סְנֶפְרוּ – פרעה מהשושלת הרביעית (המאה ה־27 לפנה"ס).
בתקופתו החלו המצרים לייבא את ארזי הלבנון מאזור הר הלבנון.
בכתבי המארות, שנכתבו במצרים העתיקה במאה ה־19 וה־18 לפנה"ס, מוזכרת פיניקיה כחבל הארץ החשוב ביותר בכנען.
בכתבים אלה מוזכרות כבר הערים אולזה, עַרְקָת, גבל, צור ועכו.
עדות נוספת לקיום יחסי גומלין בין פיניקיה למצרים באה לידי ביטוי בכך, ששליש ממכתבי אל־עמארנה, שנשלחו למצרים במאה ה-14 לפנה"ס, מקורם בחוף הפיניקי.
במכתבים נזכרים גם ריב-הדה (Rib-Hadda) מושל גבל, אבי-מלך (Abi-milku) מושל צור וזימרדה (Zimredda) מושל צידון, שהיו ווסאלים של מצרים באותה תקופה.
בכתבי תחותמס השלישי (המאה ה-15 לפנה"ס) – פרעה מהשושלת ה־18, החופים הפיניקיים מוזכרים כחלק משטחי השליטה המצרית, כשהערים צור, ארוד וצומור משמשים את חיל המצב המצרי באזור ולמעגן הצי שלה.
עם זאת, בעקבות פעולות האיבה המתמשכות בין האימפריה החתית והמצרית באזור הלבנט, עברה רצועת החוף הפיניקית מספר פעמים מיד ליד.
בין השנים 1200–1000 לפנה"ס ובעיקר בתקופתו של רעמסס השלישי, חדרו גויי הים אל חופי כנען ופגעו בכוחה של מצרים באזור.
בתקופה הזאת נחרבה העיר אוגרית.
כבר בשנת 1750 לפני הספירה, התנהל סחר בברונזה (בעברית:ארד) בין חופי הים התיכון לשוודיה, בין היתר, באמצעות אוניות פיניקיות.
נראה כי לא הדרים מדרום לערים אלה, כי העיר צור לא הוזכרה, בעוד במגילת ון אמון (1075 לפנה"ס לערך) צור דווקא כן מוזכרת, ועל כן ברור כי הייתה קיימת בזמן זה.
כבר בברכת יעקב לבנו זבולון נכתב ששבטו ישכון באזור צידון: .
בהמשך נכתב, כי שבט אשר ישב בקרב הצידונים, דהיינו בין צידון לעכו: .
התיאור המקראי לא מזכיר עימות או חיכוך כלשהו בין שני העמים, פרט לסכסוכים מקומיים, שאינם מעידים על הכלל: .
בספר מלכים מתואר כיצד בימי דוד ושלמה היו ערי הפיניקים בעלות ברית חשובות של ממלכת ישראל: .
שלמה אף נשא נשים צידוניות (מלכים א יא א; שיר השירים ד, ח).
כן מתואר כיצד בבנין בית המקדש הראשון וכן בבניין ארמון דוד בירושלים הועסקו אומנים פיניקים רבים, שהיו הטובים בתחומם, דוגמת: חרשי עץ, חרשי ברזל, חרשי אבן ובנאים: .
בהמשך מתוארים היחסים בין הפיניקים לממלכת ישראל התחזקו, כאשר המלך אחאב נשא לאישה את איזבל, נסיכה פיניקית, בת אתבעל מלך הצידונים, כנראה כדי לשמור ולקדם את היחסים הטובים ושיתוף הפעולה בין שתי הממלכות, כפי שכתוב: .
ניתן למצוא קברים פיניקיים בגבול הצפון של מדינת ישראל, בין היתר באכזיב ובגשר הזיו בתחומו נמצאים שרידים רבים.
גם בתל דור נמצאו ממצאים פיניקיים.
אשורנצירפל השני מלך אשור כתב בכתובותיו המלכותיות על מסע בו הגיע למורדות הר הלבנון והלך לים הגדול של ארץ אמורו.
הוא הטביל בו את נשקיו והקריב קרבן לאלים.
הוא קיבל מנחות ממלכי חוף הים: מארצות אנשי צור, צידון, גבל, מחֿלתו, מַאיזוּ, כַאיזוּ, אמורו, וארוד שבים, ופירט את המנחות עצמן.
אדד־ניררי השלישי כתב בכתובותיו שקיבל מס מהצורים ומהצידונים, בין שאר ממלכות כנען, ושהוא הזקיף את צלם מלכותו בארוד "השוכנת בלב ים".
הוא הוסיף שכרת 100 גזעי ארזים חזקים מהלבנון לבניית היכלו ומקדשיו.
בתקופתו של תגלת פלאסר השלישי (745–727 לפנה"ס), מלך צור מוזכר כבר מכתובת מסביבות שנת 738 לפנה"ס ברשימת מלכים מעלי מנחות למלך.
המלך התפאר באותה שנה שהושיב אנשי הרים ("קותו") בערים על חוף הים, ביניהן צומור, ערקה, אוסנו וסִיַנּוּ (עיר פיניקית במחוז חמת).
בין מעלי המנחה מוזכרים חירם השני מצור, שיביתיביעיל (שפטבעל) מגבל ואֵני־אל מלך חמת; ברשימה אחרת, רחבה יותר, מוזכר גם מתן־בעל מלך ארוד, וכן בנוסף לחירם, גם מֵתֵנַּה מצור מוזכר כנותן מנחה לשליח של המלך לצור.
בהמשך סופחו חמת, סיַנּו, צומור, ראש־צור ("רֵשי־צורי", כנראה ראס אבן האני שבאוגרית) והר צפון.
מכתובת שנחקקה לאחר הסיפוח מובאת רשימת מעלי מנחה דומה לזאת שהוזכרה לעיל, בה לא מוזכר מלך חמת כלל, ומלך צור המוזכר הוא אתבעל.
בהמשך גם גבל, ערקה, זימרּה, אוסנו ומערבה סופחו לאימפרייה.
במרידתו של רצין מלך ארם-דמשק נגד תגלת פלאסר השתתף גם חירם השני מצור, ועל כך הענישו מלך אשור ותפס ובזז את העיר המבוצרת מחֿלב וערים גדולות אחרות בתחום צור.
שלמנאסר כבש את ארם ופיניקיה, ואחרי זמן מה התמרדו צידון, עכו והחלק היבשתי של צור, הנקרא ביוונית פאלאיטירוס.
בתקופת סרגון השני (722–705 לפנה"ס) השתתפה העיר הפיניקית צומור במרידה שהנהיג אילובידי מלך חמת, בה השתתפו גם ארפד, דמשק ושומרון.
סרגון נתן פקודה לכבוש את ארץ האיונים "בלב הים", וציין כי מתקופה קדומה הם הרגו את אנשי צור וקוה; בהמשך הוא מציין שהכנעת האיונים השכינה שלום בצור ובקוה.
כאשר שבעה מלכי ארץ יא באדננה הפסיקו לשלוח לסרגון מנחות, סילטה מלך צור המשיך, וביקש ממנו סיוע צבאי.
סרגון שלח לו חיילים אמיצים, שהטילו מורא על המלכים פורקי העול, והם באו לבבל להגיש לסרגון מנחות.
מסעו השלישי של סנחריב (701 לפנה"ס) היה לארץ חֿתי (הלבנט), ובו מלך צידון לולי המורד ברח לים (בחלק הכתובות הוא מציין כי לולי ברח לקפריסין), וסנחריב הכניע את הערים צידון רבה וצידון זעירה, בית־זיתּי, צרפת, מַחַֿלִּיבַה, אוּשוּ, אכזיב ועכו, עריו המבוצרות שעליהן הסתמך.
לאחר מכן מתוארים יחד עם אותו אתבעל שאר מלכי ארץ אמורו, וביניהם עבדי־לִיאְתִי מלך ארוד וירו־מִלְכִי מלך גבל מגישים לסנחריב מנחה.
בכתובת אחרת סנחריב סיפר שבמישור העיר אוּשוּ (עיר פיניקית) הגישו לו מלכי אמורו מנחות.
סנחריב ציין בהמשך כי הוא הגלה את צור (יחד עם הכשדים, הארמים, המנים , אנשי קוה, אנשי חֿילכּו, ואנשי פלשת או פלסתין ) משום שלא נכנעו לעולו.
בעקבות כך שיטח אסרחדון, לטענתו, את צידון, פירק את חומותיה ומבניה והשליכם לים, ואף גרם למקום עליו עמדה להיעלם.
עבדי־מלכתי ברח לים (בדיוק כמו לולי מימי סנחריב), אך אסרחדון השיגו וערף את ראשו בחודש תשרי.
הוא לקח את אשתו, בניו, בנותיו, שומרי ארמונו, ואוצרות וסחורות טובות רבים ("כל מה שהיה בעל ערך מארמונו בכמויות גדולות"), וכן אנשים ובהמות אין־ספור, לארץ אשור.
לאחר מכן אסף אסרחדון את כל מלכי ארץ חַֿתִי (הלבנט) וחוף הים, והם בנו עיר במקום אחר, שהוא קרא לה "כַר־אסרחדון".
תושבי הערים בית־צופורי, סיכּו, גיא, אינימֵּה, חֿילדוַּה, קַרְתִימֵּה, ביארו, כילמֵה, ביתירומֵה, סַגו, אַמְפַה, בית־גיסימֵיַה, בירגיא, גמבולו, דַלַיְמֵּה ואיסיחֿימֵּה שבסביבת צידון, מקומות מרעה והשקייה למבצרי עבדי־מלכתי שהכניע אסרחדון, יושבו בעיר החדשה, יחד עם אנשים שהכניע אסרחדון ב"הרים המזרחיים" ובים.
אסרחדון סידר מחדש את פחת צידון, הציב עליה מושל משלו, והגדיל את המנחה שדרש מהם לשלם.
הוא העניק את הערים מערבּוּ וצרפת, שהיו תחת צידון, לבעל מלך צור, והגדיל את המנחה שעליו לשלם לו.
גם את סַנְדַה־אוַּרִּי מלך "כוּנדִי וסִיסּוּ" הכניע אסרחדון, וערף את ראשו באדר של אותה שנה.
בעיר אשור נמצאו אמפורות בהט עליהן נכתב כי הכילו שמן לנסיכים מארמון עבדי־מלכתי בצידון.
בהמשך מספר אסרחדון שכינס את עשרים ושניים מלכי חֿתִי ועבר הנהר, ביניהם בעל מלך צור, מילכי־אַשַפַה מלך גבל, ומתן־בעל מלך ארוד, וכן את מלכי ידננה, ושלח להם להביא לו חומרי בנייה ופסלים גדולים לארמונו בנינוה.
מאוחר יותר חבר בעל מלך צור לתהרקה מלך כוש ומצרים, פרק את עול מלך אשור והעליבו.
בעקבות זאת צר אסרחדון על צור.
לבסוף נישל אסרחדון את בעל מכל עריו וקניינו, וחתם איתו על הסכם .
במהלך מסעו הראשון של אשורבניפל (668–627 לפנה"ס) נגד מצרים, עשרים ושניים מלכי הלבנט וקפריסין באו אליו להגיש לו מנחות ולנשק את רגליו, וביניהם בעל מלך צור, מילכי־אַשַפַה מלך גבל ויכין־לוּ מלך ארוד, והוא הכריחם ללוות עם כוחותיהם ואניותיהם את חייליו בים וביבשה.
במסעו השלישי הלך נגד בעל מלך צור "היושב בלב הים" (צור הייתה באותה תקופה מוקפת ים), כי לא שמע להוראותיו.
הוא צר על צור, לא נתן לאנשיה לצאת וקטע את דרכי אספקתה, באפשרו להם אספקה לחיים דלים מאוד עד שנכנעו לעולו.
בתו ואחייניותיו של המלך בעל הובאו לאשורבניפל כעוזרות בית עם מתנת־חתונה גדולה.
גם יחימלך בן המלך בעל הובא לאשורבניפל, אך אשורבניפל חס על בעל והחזיר לו את בנו.
הוא פירק את חיל המצב נגד צור, פתח את דרכי אספקתה ושב לנינוה.
אשובניפל הוסיף מיד לאחר מכן שיכין־לוּ מלך ארוד "היושב בלב הים" ומלכי תובל וקיליקיה "שלא נכנעו לאבותיו" לדבריו, נכנעו לעולו, והביאו לו את בנותיהם (בתיאור דומה לתיאור על בעל מלך צור).
בחזרתו ממסעו התשיעי נגד הקדרים והערבים כבש את העיר אושו (כנראה צור היבשתית) שאנשיה לא שילמו את המס השנתי, טבח באנשיה ולקח את אליהם ואנשיהם לאשור; וכן הרג באנשי עכו, תלה את גופותיהם על תרנים, לקח את שאירתם לאשור וגייסם לחילו המלכותי.
לאחר שעול האימפריה האשורית החדשה ירד מפיניקיה ב־630 לפנה"ס, מצרים לטשה עיניה ללבנט, ונכו השני כבש את המרחב עד הפרת ב־608 לפנה"ס.
מצרים איבדה את השליטה באזור בקרב כרכמיש ב־605 לפנה"ס, והאזור כולו הוכפף לאימפריה הבבלית החדשה.
במסגרת מדיניותו של נבוכדראצר השני לחיזוק שליטתו בלבנט, ניסה לכבוש את צור.
הוא צר על צור 13 שנה , עד שנת 572 לפנה"ס בערך, בימי המלך אתבעל השלישי, ולא הצליח לכבשה.
בתעודות שהתגלו בארמון המלכים בבבל מוזכרים אסירים מדיניים מערים פיניקיות, וכן מתועדות הקצאות ציוד (כמו אוהלים, נעליים, שריונות ומזון) ואנשי צבא לקבוצות של 4, 10 ו־30 חיילים שהלכו עם המלך לצור, הן מארך והן מסיפר (הרחוקות כ־250 ק"מ זאת מזאת), דבר המעיד על מבצע צבאי גדול תחת פיקוד המלך.
בעקבות סיום המצור, ירד אתבעל השלישי מהשלטון.
יוסף בן מתתיהו כתב שלאחר מלכות המלך בעל, שמלך אחרי אתבעל והיה כנראה בנו, עבר השלטון בצור לשופטים לשבע שנים ושלושה חודשים; בשנה השביעית חזר השלטון למלוכה.
בטקסטים הבבליים מתועדת מרידה בצור בין יולי 564 עד ספטמבר 563 לפנה"ס, תאריכים תואמים לשנים אליהן מתוארכת החלפת המלוכה בשופטים, כך שהחלפה זאת נעשתה כנראה כענישה על המרד השני שנעשה תחת מוסד המלוכה.
בתקופה הפרסית (החל מ־538 לפנה"ס) היו הפיניקים בעלי ברית קרובים של הפרסים, בעיקר משום שהפרסים עשו שימוש בשירותי הצי הפיניקי, ועל פועלם למען האימפריה קיבלו הטבות רבות.
המלך כורש בנה ארמון בצידון ואפשר לפיניקים להתפשט דרומה למישור החוף הדרומי (שקמונה, מגדל עבדעשתרת, דור, יפו ואשקלון), הוא "דרום פיניקיה".
ההתפשטות דרומה לא הייתה התפשטות לארצות חדשות, אלא שיבה לארץ שהייתה כנענית־פיניקית גם בתקופות קדומות יותר.
מלך צידון, שהייתה אז הראשונה במעלה מערי הפיניקים, היה כ"שר חיל־הים" למלך המלכים הפרסי.