tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קומולוס רדוד (Cumulus humilis) - נראה תפוח ושטוח בחלקו התחתון.
קומולוס קרוע (Cumulus fractus) - בעל מראה ממורט, והוא עשוי לבשר על בואם של קומולוס רדוד וענני קומולוס נוספים גדולים יותר.
הוא יכול גם להיווצר כמאפיין משנה - טלאי (pannus), שיכול לכלול גם ענן סטרטוס קרוע - של מזג אוויר קשה.
תת-סוג שקומולוס עשוי להשתייך אליו הוא קומולוס מפוספס (cumulus radiatus) ועשוי שורות רדיאליות המכונות "סמטאות" והוא יכול להיות מורכב מכל ארבעת הסוגים של הקומולוס.
לענן הקומולוס שבעה מאפייני משנה (supplementary features):
פטרייה (pileus) - נוצרת כשענן קומולוס מתפתח כה מהר, עד כי הוא מעלה אוויר מעל שכבה יציבה, וכך נוצר ענן שכבתי דמוי פטרייה בפסגתו.
מצועף (velum) -ענן בעל מעטה של קרח בפסגתו.
וירגה (virga) - ענן שמשקעיו מתאדים בעודם באוויר.
משקעי (praecipitatio) - ענן שמשקעיו מגיעים לפני הארץ.
קשתי (arcus) -ענן בעל מראה חזיתי עם פרץ רוח עז.
טלוא (pannus) - ענן המורכב מקרעי עננים, ומופיע מתחת לקומולוס האב במהלך משקעים.
צינור (tuba) -בעל ענן משפך או טורנדו.
ענני קומולוס רדוד מבשרים בדרך כלל על מזג אוויר נאה.
בדומה להם גם ענני קומולוס בינוני, אשר להם רכיב אנכי מסוים.
ואולם האחרונים הרכיב האנכי עשוי לרמז על יכולתם להתפתח לקומולוס דחוס ואף לקומולונימבוסים, שטומנים בחובם גשם כבד, ברקים, רוחות ערות, ברד ולעיתים אף טורנדו.
ענני קומולוס דחוס שמופיעים כצריחים יתפתחו בדרך כלל לענני קומולונימבוס, והם יכולים לתת משקעים.
טייסי דאון נוקטים במשנה זהירות באשר לענני קומולוס, מאחר שהם מצביעים על זרמי אוויר עולים או זרמי אוויר חם מתחת, שיכולים "לשאוב" את המטוס גבוה, בתופעה הידועה כ"שאיבת ענן".
ענני קומולוס יכולים להוריד גשם חומצי או להביא טורנדו.
החומציות נוצרת על פי רוב על ידי חמצון של גופרית דו-חמצנית ליוני סולפט.
התרכובות המחמצנות העיקריות הן פרוקסיד ואוזון.
תחמוצות חנקן שונות גם הן יכולות להגיב עם יוני הידרוקסיד וליצור חומצות.
כתוצאה מהחזרות (רפלקטיות) עננים מקררים את כדור הארץ בכ-12°C, בעיקר כתוצאה מענני סטרטוקומולוס.
אולם הם אחראים גם לחימום כדור הארץ ב-7°C, כתוצאה מחזר קרינה הנפלטת מכדור הארץ, בעיקר עקב ענני צירוס.
אם כן, בממוצע הקירור הוא של 5°C.
לענני קומולוס יש השפעה משתנה באשר לחימום כדור הארץ.
ככל שקומולוס דחוס הוא בעל מבנה אנכי יותר, או שעננים קומולונימבוסיים מתפתחים לתוך האטמוספירה, הם מובילים לחות לגובה, ומסייעים ליצירת ענני צירוס, שכאמור תורמים לחימום.
חוקרים משערים שתהליך זה עשוי להביא למשוב חיובי - הלחות באטמוספירה העליונה מחממת את כדור הארץ, בכך תורמת להתפתחות הקומולוסים הדחוסים, אשר מובילים לחות נוספת לאטמוספירה העליונה.
ענני קומולוס הם חלק מהקטגוריה הגדולה של ענני ערימה חופשיי קונבקציה בגובה נמוך, וקשורים גם לקטגוריית קומולוסיים-מוגבלי-קונבקציה (limited-convective cumuliform) או לסטרטוקומולוסיים (stratocumuliform).
עננים אלה נוצרים מהקרקע עד לגובה של כ-2000 מטרים.
ענני סטרטוס גם הם בני גובה נמוך.
בגובה הבינוני קיימים שני ענני "אלטו" אשר כוללים את קטגוריית קומולוסיים-מוגבלי-קונבקציה או אלטוקומולוס סטרטוקומולוסי (stratocumuliform cloud altocumulus) ואת האלטוסטרטוס הסטרטי (stratiform cloud altostratus).
ענני גובה בינוני נוצרים מגובה של 2,000 מטרים עד 7,000 מטרים באזורים ממוזגים, ועד 7,600 מטרים באזורים טרופיים.
העננים הגבוהים כולם צירוסיים (cirriform), ואחד מאלה, צירוקומולוס (cirrocumulus) גם שייך לקטגוריית קומולוסיים-מוגבלי-קונבקציה או לסטרטוקומולוסיים.
הענן הנוסף בגובה זה הוא צירוס וצירוסטרטוס.
עננים גבוהים נוצרים מגובה של 3,000 מטרים עד 7,600 מטרים בקווי רוחב צפוניים או דרומיים, ומגובה של 5,000 מטרים עד 12,000 מטרים באזורים ממוזגים, ומגובה של 6,100 עד 18,000 מטרים בקווי רוחב הטרופיים.
קומולונימבוס כמו קומולוס דחוס משתרע אנכית מכדי להשתייך לגובה מסוים.
עננים אלה אינם מתקיימים לאורך זמן ונוטים ליהפך לצירוס, מאחר שאדי המים ממשיכים להשתקע על גבישי הקרח, הם מתחילים ליפול והורסים בכל את הקונבקציה.
אלטוקומולוס הם ענני גובה בינוני שנוצרים מגובה 2,000 מטרים עד 4,000 באזורי הקוטב, 7,000 מטרים באזורים ממוזגים, ו-7,600 מטרים באזורים הטרופיים.
הם יכולים להוריד משקעים ובדרך כלל מורכבים מתערובת של גבישי קרח, טיפונות בקירור יתר, ובאזורים ממוזגים גם מטיפות מים.
ריכוז המים הנוזליים גבוה כמעט תמיד מריכוז גבישי הקרח, והריכוז המקסימלי של המים הנוזליים נוטה להיות בפסגת הענן, בעוד ריכוז גבישי הקרח המקסימלי בתחתיתו.
גבישי הקרח בתחתית האלטוקומולוס ובווירגה היורדת ממנו צורתם דנדריט או מסה צבורה של דנדריטים.
גבישי הקרח המחטיים והשטוחים שכנו יותר בפסגת הענן.
אלטוקומולוס יכולים להיווצר באמצעות קונבקציה או באמצעות העלאת אוויר כתוצאת מחזית חמה.
מאחר שאלטקומולוס הוא חלק מקטגוריית מוגבלי קונבקציה, הוא מחלוקת לארבעת הסוגים כמו הצירוקומולוס.
סטרטוקומולוס הוא סוג נוסף של ענן מסוג קומולוסיים או סטרטוקומולוסיים.
כמו הקומולוס, הם נוצרים בגובה נמוך, באמצעות קונבקציה.
שלא כמו קומולוס, התפתחותם מוגבלת מאוד כתוצאה מאינוורסיה חזקה.
כתוצאה מכך, הם שטוחים כמו ענני סטרטוס ובעלי נופך שכבתי.
עננים אלה נפוצים למדי ומכסים בממוצע 23% מהאוקיינוסים, ו-12% מיבשות כדור הארץ.
הם נפוצים פחות באזורים הטרופיים ונוצרים פעמים רבות אחרי מעבר חזית קרה.
בנוסף, סטרטוקומולוסים מחזירים רבות מקרינת השמש, והשפעתם הכוללת היא קירור כדור הארץ.
עננים אלה יכולים להוריד רסס - טיפות מזעריות.
משקע זה מייצב את הענן על ידי חימומו (כתוצאה מפליטת חום כמוס), ומפחית את זרמי הערבוליים שבתוכו.
הסטרטוקומולוס שייך אם כן לקטגוריית "מוגבלי קונבקציה", ומחולק לשלושה סוגים - שכבתי (stratiformis), עדשתי (lenticularis) ומגדלי (castellanus) - אלה משותפים לסוגים זנים ראשיים יותר בסוג סטרטוקומולוסיים.
קומולונימבוס הוא הצורה המפותחת ביותר של קומולוס.
הוא נוצר כשקומולוס דחוס יוצר זרם אנכי חזק שדוחף את פסגתו לגובה עד הגעתו לטרופופאוזה בגובה של כ-18,000 מטרים.
ענני קומולונימבוס מלווים במזג אוויר סוער - רוחות עזות, ברקים ורעמים, פרצי רוח, נדי מים, ענני משפך וטורנדו.
כמה מהעננים הקומולוסיים נצפו על רוב כוכבי הלכת במערכת השמש.
רכב החלל "ויקינג" זיהה צירוקומולוסים וסטרטוקומולוסים נוצרים באמצעות קונבקציה, שנוצרו בעיקר דרך קונבקציה, לרוב בסמוך לקטבים מכוסי הקרח של מאדים.
רכב החלל גלילאו זיהה ענני קומולונימבוס מאסיביים ליד הכתם הגדול האדום של צדק.
עננים קומולוסיים זוהו גם על שבתאי.
ב-2008 החללית קאסיני-הויגנס מצאה כי ענני הקומולוס בסמך לקוטבו הדרומי של שבתאי, היו חלק מציקלון שקוטרו היה כ-4,000 קילומטרים.
ממצפה הכוכבים קק זוהה ענן קומולוס עם גוון לבן באורנוס.
כמו באורנוס, בנפטון קיימים ענני קומולוס ממתאן.
בנגה לא נצפו ענני קומולוס.
קומוניזם (לפי האקדמיה ללשון: שֻׁתְּפָנוּת) היא אידאולוגיה חברתית, פוליטית וכלכלית, השואפת להקים חברה שבה אמצעי הייצור, ההפצה והחליפין נמצאים בבעלות משותפת.
בחברה כזו, האידיאל הקומוניסטי גורס כי על המשאבים והמוצרים להתחלק בהתאם לצרכיו של כל אדם, ולא לפי יכולתו הכלכלית – גישה הנתפסת בעיני הוגיה כמימוש החברה השוויונית.
ישנם זרמים רבים של קומוניזם, כגון קומוניזם אנרכיסטי, פמיניזם מרקסיסטי קומוניזם דתי ואף שיטות שלטוניות, כגון סטליניזם, מאואיזם, החמר רוז' בקמבודיה ואידאולוגיית הג'וצ'ה בצפון קוריאה.
לפי הגישות הקומוניסטיות השונות, הסדר החברתי הקיים נובע מהשיטה הכלכלית הקפיטליסטית ואופן הייצור שהיא מקדמת.
הן טוענות כי החברה מחולקת לשני מעמדות עיקריים – הפרולטריון (מעמד הפועלים), שמרכיב את רוב האוכלוסייה ונאלץ למכור את כוח עבודתו כדי להתקיים, והבורגנות (מעמד בעלי ההון), מיעוט ששואב רווחים מהעסקת הפועלים בזכות בעלותו הפרטית על אמצעי הייצור.
על פי השקפה זו, שינוי אמיתי של החברה יהיה אפשרי רק באמצעות מהפכה חברתית אלימה, שתעביר את השלטון לידי מעמד הפועלים ותכונן בעלות משותפת על הרכוש על ידי הלאמתו ושלילת הרכוש הפרטי של הפרט – צעד מרכזי בדרך לשינוי החברה ולהקמת שיטת ייצור סוציאליסטית.
מרקסיזם, היא אידאולוגיה לפיה הדרך לאוטופיה הקומוניסטית עוברת דרך משטר שנקרא סוציאליזם.
במשטר זה, מולאמים כל אמצעי הייצור והופכים לרכוש בבעלות כלל הציבור.
בדרך כלל מדובר בתהליכים הנעשים ללא שיתוף פעולה, אשר יכולים להיגרר גם לאלימות כיוון שאנשים פרטיים אינם נוטים לוותר על רכושם ועל אמצעי הייצור שלהם בהסכמה.
שיטה זו שונה באופן מהותי מהשיטה הקפיטליסטית המושתתת על רכוש פרטי ומסחר חופשי בהסכמת הצדדים; והופכת את המדינה למעסיק היחיד.
משטר זה מכונה בפי מרקס דיקטטורה של הפרולטריון, כלומר – משטר בו מעמד הפועלים הוא השליט בהון ובאמצעי הייצור.
הדבר נעשה באמצעות שליחה של נציגים של העובדים.
("דיקטטורה של הפרולטריון" אינה בהכרח דיקטטורה פוליטית – מרקס קרא גם לדמוקרטיה הבורגנית "דיקטטורה של הבורגנות").
בנוסף לבעלות ציבורית על אמצעי הייצור קיים מרכיב של כלכלה מתוכננת שבו משובצים האזרחים למקצועות שונים לפי הצרכים של המדינה, ובו נקבעים מלמעלה על ידי פקידי השלטון מכסות ייצור לעובדים השונים.
במשטר הסוציאליסטי שבו המדינה מנהלת את הכלכלה באופן ריכוזי נגזר גם ממשלה חזקה וגדולה שנוטלת לעצמה סמכויות רבות בניהול המדינה.
לפי מרקס, הקומוניזם, שהוא התוצאה של הסוציאליזם, הוא מצב חברתי בו המדינה, הכסף, והמעמדות החברתיים מבוטלים, וחלוקת הצרכים והשירותים מונהגת על ידי העיקרון של "כל אחד כפי יכולתו ולכל אחד לפי צרכיו".
לניניזם, (או מרקסיזם-לניניזם) היא אידאולוגיה שנוצרה מפיתוח האידאולוגיה המרקסיסטית על ידי ולדימיר איליץ' לנין, מנהיגה הראשון של ברית המועצות.
טרוצקיזם היא תאוריה מרקסיסטית שפותחה על ידי לאון טרוצקי.
טרוצקי הגדיר עצמו כ"בולשביק – לניניסט" שמצדד בהקמת מפלגת אוונגרד.
הוא החשיב עצמו כתומך של המרקסיזם האורתודוקסי.
התאוריות שלו התנגדו בצורה חדה לאלו של סטלין ומאו, בעיקר בנושא חשיבות "המהפכה המתמדת" הבין-לאומית.
יש מפלגות קומוניסטיות ברחבי העולם שממשיכות להגדיר עצמן כטרוצקיסטיות, ורואות עצמן כממשיכות דרכו של טרוצקי.
אנרכו-קומוניזם, היא אידאולוגיה פוליטית הקוראת לביטול מוסד המדינה והקפיטליזם, לטובת רשת אופקית של התארגנויות התנדבותיות, מועצות עובדים או מועצות ציבור, באמצעותן כל אחד יהיה חופשי לספק את צרכיו.
אידאולוגיה זה תומכת בביטול המסחר והכסף גם כן.
סטליניזם על שם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, הוא הכינוי של המשטר הפוליטי, הכלכלי והרעיוני שהנהיג סטלין בברית המועצות משנת 1927 עד שנת 1953, וכן של משטרים דומים שקמו במדינות סוציאליסטיות נוספות, רובן במזרח אירופה.
טיטואיזם היא הגרסה של האידאולוגיה הקומוניסטית שאומצה לאחר 1948 על ידי יוסיפ ברוז טיטו, מנהיג יוגוסלביה.
מאואיזם, שנודע רשמית כ"מחשבת מאו דזה-דונג", הוא פילוסופיה פוליטית המהווה סוג של מרקסיזם המורכב מתורתו של המנהיג הסיני מאו דזה-דונג.
המאואיזם יושם בהרחבה כאידאולוגיה המנחה של הצבא והפוליטיקה ברפובליקה העממית של סין מאז עלייתו של מאו לשלטון.
קומוניזם התנדבותי היה נהוג בחברות קדומות, בימי הביניים ובעת החדשה; למשל בשבטים באיי האוקיינוס השקט; במנזרים בודהיסטיים ונוצריים, באסיה ואירופה; ובמסדרים בעלי אופי וצביון משתנה.
יש אשר מכנים אותו "הקומוניזם הפרימיטיבי", והוא התאפיין בבעלות משותפת על הרכוש.
הקומוניזם בגרסתו הבולשביקית היה שאיפתו של המשטר הסוציאליסטי אשר הונהג ברוסיה במהפכה שבוצעה בשנת 1917 עד להתפרקות ברית המועצות בשנות התשעים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכו גם מדינות מזרח אירופה לקומוניסטיות, כולן, למעט יוגוסלביה, בהשפעת שלטונות ברית המועצות (יוגוסלביה אומנם הייתה קומוניסטית, אך לא הייתה כפופה לברית המועצות) – דבר שתואר כחלק מהמהפכה המתמדת.
קובה, השוכנת בים הקריבי, הפכה לקומוניסטית בעקבות המהפכה הקובנית שהונהגה בידי פידל קסטרו וארנסטו צ'ה גווארה.
לאחר מלחמת העולם השנייה מספר מדינות במזרח יבשת אסיה הושפעו מהמשטר בברית המועצות והפכו לקומוניסטיות.
בראשן הרפובליקה העממית של סין בהנהגתו של מאו דזה-דונג, קוריאה הצפונית, וצפון וייטנאם שלאחר מלחמת וייטנאם הפכה כולה לקומוניסטית.
לאוס הפכה למדינה בעלת משטר קומוניסטי בשנת 1975.
במדינות מערב אירופה היו קומץ מפלגות קומוניסטיות שקיבלו על עצמן את כללי המשטר הדמוקרטי, בין תום מלחמת העולם השנייה לנפילת ברית המועצות, והתמודדו בבחירות לפרלמנט כיתר המפלגות.
הגדולה שבהן הייתה המפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
גם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, השנייה בגודלה במערב אירופה, שנוסדה בשנות ה-20 של המאה העשרים, ובשיאה (בשנות ה-50) השיגה 25–30 אחוז מקולות הבוחרים.
בסוף שנות השישים וראשית שנות השבעים גיבשו מפלגות קומוניסטיות רבות במערב תפיסה עצמאית מהדוקטרינה המרקסיסטית-לניניסטית והכתבות מוסקבה, תפיסה זו נקראה אירו-קומוניזם.
אחרי נפילת ברית המועצות, חלק מן המפלגות החלו לנוע לכיוון הסוציאל-דמוקרטיה, ושינו את שמן, על מנת למנוע קישור בינן לבין זוועות הקומוניזם.
אך רוב המפלגות הקומוניסטיות עשו שינויים סמנטיים בלבד, ונשארו עם האידאולוגיה המרקסיסטית.
במאה ה-20 הפך הקומוניזם לאידאולוגיה פוליטית ויושם כשיטת ממשל במספר רב של מדינות, כאשר הבולטת שבהן היא ברית המועצות.
כל המדינות בהן הקומוניזם יושם היו למעשה דיקטטורות.
חלק מתומכי הקומוניזם טוענים כי במדינות אלה לא יושם הקומוניזם בצורתו המלאה.
רעיונות קומוניסטיים נשמעו ביישוב היהודי החדש בארץ ישראל כבר בתקופת העלייה הראשונה.
הם הובאו עם החלוצים מארצות מזרח אירופה.
המדברים בשבחם, שהתמצאו בזרמים מהפכניים עדכניים באירופה, הציגו אותם בדרך כלל כאוטופיה, אך היו אשר האמינו בהיתכנותם גם בחברה היהודית, ואף בכלל האוכלוסייה, בארץ ישראל.
בתקופת העלייה השנייה, התגבר הטון הקומוניסטי בעיקר בחוגי מעמד הפועלים, והרטוריקה של האידאולוגיה הקומוניסטית הושמעה הרבה כלפי האיכרים במושבות העבריות, אשר מיאנו לתת עבודה לפועלים העולים החדשים, חסרי הון ורכוש.
דב בר בורוכוב היה מהאבות האידאולוגים של התפיסה המרקסיסטית בציונות.
הוא סבר כי יש להקים מעמד פועלים בארץ ישראל שייאבק בבורגנות ויקים חברה מרקסיסטית נטולת מעמדות.
הוא סבר כי רק בארץ ישראל יהיה אפשר לרכז את היהודים ולהפכם לפועלים.
אנשי העלייה השלישית אשר הגיעו לארץ ישראל לאחר מהפכת אוקטובר 1917, חזו בעלייתם לשלטון של הבולשביקים בראשותו של ולדימיר לנין.
חלקם העריצו את המשטר הבולשביקי החדש בברית המועצות, אשר פסע אז את פסיעותיו הראשונות.
במקביל, בשונה מתפיסת העולם של ציונים אוהדי הקומוניזם, הקימו באותן שנים יהודים וערבים מפלגה קומוניסטית בלבד, היא המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה.
בקרב גדוד העבודה, שהוקם בקיץ תר"ף 1920, ופורק בקיץ תרפ"ט 1929, היו ציונים וקומוניסטים במנעד רחב של גוונים ותצורות.
קבוצת חלוצים ציונים לשעבר, אשר האמינו במשטר הקומוניסטי הסובייטי החדש בראשותו של מנחם אלקינד עזבה את הארץ אל ברית המועצות וקבלה מן השלטונות קרקע להקמת קיבוץ שנקרא: "וויו נובה" ('דרך חדשה').
אך לאחר שנים ספורות אולצו המייסדים להפיכתו של הקיבוץ לקולחוז עם קבוצות פועלים נוספות: רוסים, אוקראינים ואחרים.
בימי הטיהורים הגדולים של סטלין, יושבי הקיבוץ הוגלו, ואבדו עקבותיו.
בכנסת ה-16 היו חברים ראשי מק"י: מזכ"ל המפלגה עיסאם מח'ול, ומוחמד ברכה.
בכנסת ה-17 ייצגו אותה ד"ר דב חנין ומוחמד ברכה; ובכנסת ה-18 וה-19, גם ד"ר עפו אגבריה.
בכנסת העשרים היו חברי הכנסת מטעם מק"י: עאידה תומא-סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף.
מהכנסת ה-12 ועד הכנסת ה-15 בלטה במיוחד בין חברי הכנסת של מק"י תמר גוז'נסקי, שעמדה בראש הוועדה לזכויות הילד והעבירה 37 חוקים, בעיקר בנושאים חברתיים.
החל בשנות ה-70 של המאה ה-20 מתמקדת פעילותה של מק"י במאבק פוליטי למען הקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל; אך עוסקת גם בקידום עניינים חברתיים.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 התגברה פעילותה של המפלגה בעניינים חברתיים ובענייני איכות הסביבה.
עם הקמת ממשלת רבין ב-1992 נהנתה חד"ש ומק"י בתוכה, מהסכם מיוחד, שלא צירף אותה לקואליציה, אך הבטיח שיתוף פעולה בינה לבין הממשלה.
במאה ה-21, פועלת בישראל, כמו במדינות רבות, המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י).
מק"י רצה לכנסת ברשימה משותפת עם גופי ציבור יהודים וערבים, המכונה: "החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון" (חד"ש, או בערבית בקיצור: אל-ג'בהה الجبهة).
במפלגה חברים יהודים וערבים, אם כי רוב מצביעיה באים מן המגזר הערבי.
למפלגה יש "משמרת צעירה", המכונה ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי (בנק"י).
המאבק בין תפיסת העולם הקפיטליסטית לבין זו הקומוניסטית, היווה ציר מרכזי במלחמה הקרה, החל מתום מלחמת העולם השנייה (1945) ועד לקריסת ברית המועצות בשנת 1991. עם קריסת ברית המועצות, מדינות וארגונים קומוניסטים רבים בעולם איבדו מקסמם, לאחר שהקומוניזם הוא זה ש"נפל ראשון".
בעקבות זאת, רבות מתנועות השמאל הקומוניסטיות לשעבר, אימצו מצע הנוטה יותר לכיוון סוציאל-דמוקרטי, כדי שלא להיות מזוהות עם ברית המועצות וקריסתה.
במאה ה-21, הרפובליקה העממית של סין היא המעצמה היחידה המוגדרת קומוניסטית, אף שבפועל מונהגת בה, החל בשנות ה-90, שיטה כלכלית מעורבת, המתבססת על השוק החופשי, אך תחת שלטון ריכוזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
קוריאה הצפונית החליפה בחוקת 1972 את המרקסיזם-לניניזם באידאולוגיית הג'וצ'ה כאידאולוגיה הרשמית של המדינה.
בקובה, מדינה בים הקריבי, שורר מאז המהפכה הקובנית ב-1959 שלטון המוגדר סוציאליסטי, אך רבים רואים בו משטר קומוניסטי.
מדינות נוספות הנחשבות קומוניסטיות (אם כי הן עצמן מגדירות את עצמן כסוציאליסטיות) הן לאוס ווייטנאם בדרום-מזרח אסיה.
עם זאת, גם במדינות אלו חלו רפורמות שקירבו אותן לכלכלת שוק.
במתמטיקה, קוֹמוּטָטוֹר הוא פונקציה דו-מקומית המוגדרת בדרך כלל בחוג או חבורה, הבודקת את ההתחלפות של זוג איברים ביחס לפעולת כפל נתונה.
במילים אחרות, הקומוטטור בודק האם תכונת הקומוטטיביות של הכפל נכשלת עבור זוג איברים מסוימים.
בהתאם, בחוג קומוטטיבי או בחבורה קומוטטיבית, הקומוטטור הוא תמיד טריוויאלי.
בהינתן זוג איברים במבנה אלגברי נתון עם פעולת כפל, השאלה בה מתעניינים היא האם .
אם במבנה אלגברי זה קיימת פעולת חיבור, שוויון זה מתקיים אם ורק אם , ועל כן טבעי להגדיר את הקומוטטור שלהם על ידי .
במקרה זה הקומוטטור מכונה "חיבורי".
אם במבנה אלגברי זה קיימת פעולה הופכית לפעולת הכפל, שוויון זה מתקיים אם ורק אם , ועל כן טבעי להגדיר את הקומוטטור שלהם על ידי .
במקרה זה הקומוטטור מכונה "כפלי".
במקרה זה פונקציית הקומוטטור היא אדיטיבית בשני המשתנים, ואם R הוא אלגברה, אז זוהי פונקציה ביליניארית.
אם קובעים איבר בחוג נתון, אז ההומומורפיזם הוא נגזרת.
כל אלגברה אסוציאטיבית הופכת להיות אלגברת לי ביחס לפעולת הקומוטטור.
באלגברת המטריצות, העקבה של כל קומוטטור היא אפס, וגם ההפך נכון: מעל שדה, כל מטריצה בעלת עקבה אפס היא קומוטטור.
כל איבר בעל עקבה אפס באלגברה פשוטה מרכזית הוא סכום של לכל היותר שני קומוטטורים.
כל איבר בעל עקבה אפס בחוג מטריצות מעל חוג קומוטטיבי הוא סכום של לכל היותר שני קומוטטורים (אבל לפעמים אינו קומוטטור בעצמו).
לקומוטטורים (וגם לעקבה) תפקיד מרכזי בתאוריה של אלגברות עם זהויות.
הדוגמה הבסיסית בתחום זה היא הזהות , שאותה מקיימת אלגברת המטריצות .
במילים אחרות, כל שלוש מטריצות a,b,c בגודל מעל שדה מקיימות את הזהות .
אם G היא חבורה, אז תת-החבורה שלה הנוצרת על ידי כל הקומוטטורים נקראת תת חבורת הקומוטטורים ומסמנים אותה ; זוהי בנייה יסודית בתורת החבורות, מכיוון שתת-חבורת הקומוטטורים היא תמיד תת-חבורה נורמלית, והמנה היא המנה האבלית המקסימלית של G.
באופן כללי יותר, אם N,K הן תת-חבורות נורמליות של G, אז מסמנים ב- את תת-החבורה של G הנוצרת על ידי כל הקומוטטורים של האיברים .
זוהי תמיד תת-חבורה נורמלית, המוכלת גם ב-N וגם ב-K.
איברים המתקבלים מלקיחת קומוטטור k פעמים נקראים 'קומוטטורים ממשקל k' (למשל, הוא קומוטטור ממשקל 3), והם קשורים לתכונות של החבורה כמו פתירות או נילפוטנטיות.
לשם הקיצור, מקובל לסמן (קומוטטור ממשקל 2), ובאופן כללי .
תת-החבורה של G הנוצרת על ידי כל הקומוטטורים מסומנת ב-, וכך ובאופן כללי .
חבורה נילפוטנטית ממחלקה k היא כזו שבה .
קומוטטורים מקיימים מספר זהויות חשובות, למשל ו- כאשר הוא סימון מקוצר לצמוד .
זהות ידועה אחרת היא זהות יעקובי: .
מזהות זו נובעת למת שלוש תת-החבורות: אם H,K,L תת-חבורות נורמליות של G, אז .
בפרט (אם נבחר K=L) מתקיים .
אם כעת נבחר נקבל , כלומר .
זהו מקרה פרטי של משפט כללי יותר: כל הקומוטטורים ממשקל k שייכים ל-.
אם כך, בחבורה נילפוטנטית ממחלקה k, כל הקומוטטורים ממשקל k הם טריוויאליים.
בפיזיקה, וליתר דיוק, במכניקת הקוונטים, הקומוטטור של אופרטורים במרחב הילברט הוא מושג שימושי מאוד.
במכניקת הקוונטים יחסי החילוף של אופרטורים מלמדים דברים חשובים על תכונותיהם.
אם אופרטור מתחלף עם ההמילטוניאן אזי הוא מייצג גודל שנשמר במערכת (חוק שימור), וסימטריה בקואורדינטה הצמודה.
כמו כן, אם אופרטור מתחלף עם אופרטור אחר אז אפשר ללכסן אותם סימולטנית (ביחד) ולקבל בו זמנית את ערכי התצפית של שניהם בצורה מדויקת.
על כן זוהי תכונה שימושית ביותר.
בניגוד לכך, כל שני אופרטורים A ו־B שאינם מתחלפים מקיימים את עקרון אי הוודאות בניסוחו הכללי:
כלומר, אי אפשר למדוד את A ואת B בו זמנית בדיוק מוחלט.
יחסי חילוף של אופרטורים קוונטיים חשובים
מיקום ותנע קווי – כאשר הוא אופרטור מיקום ו־ הוא אופרטור תנע.
תנע זוויתי – כאשר הוא טנזור לוי-צ'יויטה.
עם זאת, האופרטור מתחלף עם כל אחד מרכיביו:
אופרטורי יצירה וחיסול של בוזונים מקיימים יחסי חילוף, כלומר , ואילו אופרטורי יצירה וחיסול של פרמיונים מקיימים יחסי אנטי חילוף כלומר .
הדבר מבטא את הסטטיסטיקה השונה של חלקיקים אלו.
כמו הקומוטטור, אפשר להגדיר גם אנטי קומוטטור עבור חוג או אלגברה, בתור האיבר .
אם A היא אלגברה אסוציאטיבית, אז היא אלגברת ז'ורדן ביחס לפעולת האנטי-קומוטטור.
בדומה לקומוטטור שמודד את כישלון הקומוטטיביות, מגדירים באלגברה לא אסוציאטיבית פונקציה בשם האסוציאטור (associator), לפי הנוסחה .
האסוציאטור מקיים את הזהות .
קוֹמוּנָה (בעברית, על פי החידוש העכשווי של האקדמיה ללשון העברית: מִשְתָּף) הוא מבנה חברתי בו קבוצת בני אדם שאינם בהכרח קרובי דם, מתארגנים באופן וולונטרי כחברה שיתופית בנכסיה, בייצור ובצריכה.
חלק מן הקומונות מנסות למעשה להוות מעין "משפחה מורחבת" המבוססת על יחסי אינטימיות חברתית, שיתוף חומרי, רגשי ורוחני תוך שוויון מעמדי כלכלי ופוליטי.
רעיון הקמת הקומונה ואף ברית בין קומונות הוא נדבך מרכזי בניסיון לצמצום יחסי כוח ושליטה של אדם באדם מה שכונה בפי מרטין בובר "צמצום העודף הפוליטי".
כלי חברתי זה משמש בתפיסות כנצרות הקדומה, האנרכיזם, והסוציאליזם האוטופי כמכשיר ליצירת שינוי חברתי מלמטה ולהביא לחברה אלטרנטיבית.
לקומונה היסטוריה ארוכה: שורשיה מתחילים מהשבטים בחברות הפשוטות, "החמולה", דרך ראשית הנצרות, הנזירות של ימי הביניים ונזירויות במזרח אסיה, שוב דרך התיישבות בעולם החדש בעיקר במושבות מאוחר יותר בארצות הברית, בקיבוץ ובקבוצה בישראל, באשראם בהודו ועוד.
כיום פזורות ברחבי העולם אלפי קומונות בכל היבשות.
מקובל לראות כ"מקור הקומונות" המערביות את ההתפתחות הקומונלית בארץ ישראל בתקופת בית שני.
עדויות ארכאולוגיות ומגילות שנשתמרו מציינות כי כת האיסיים (ממצדה) וכן כת ים המלח (מגילות קומראן, יש הטוענים כי מדובר למעשה באותה כת), קיימו באותה תקופה אורח חיים שיתופי-דתי.
יש האומרים כי הנוצרים הראשונים הושפעו מהם וקיימו אף הם אורח חיים שיתופי בהתבסס על הכתוב במעשי השליחים: "וכל-המאמינים התאחדו יחד וכל-אשר להם היה לנחלת כלם.
וימכרו את-אחזתם ואת-רכושם ויחלקו לכלם לאיש איש די מחסורו.
ויום יום היו שקדים להיות במקדש לב אחד ויבצעו את-הלחם בבית בבית" (פרק ב' פסוקים 44–46).
מרבית הקומונות הראשונות באירופה ובארצות הברית מימי הביניים ועד סוף המאה ה-19 היו קומונות דתיות.
הן הוקמו בדרך כלל על ידי קבוצות שאמונתם סטתה מן האמונה הנוצרית המקובלת על ידי הכנסיות הגדולות (קתולית ופרוטסטנטית).
חלק ניכר מהביקורת שהופנתה כלפי הכנסייה הייתה שחיתותה הכלכלית וחומרנותה.
המענה שנתנו אותם מאמינים לבעיית החומריות היה ניסיון ליצור כפרים שיתופיים שבהם הרכוש אינו פרטי אלא קהילתי - ברוח הנוצרים הראשונים, ומתוך שאיפה לחיים דתיים-מוסריים של שוויון ואחווה.
קהילות אלו נרדפו לרוב באירופה, ופעמים רבות היגרו לאמריקה שם המשיכו בחייהם המשותפים.
בדרך כלל ניסו קהילות אלו לשמור עצמן בבידוד יחסי מהחברה שהקיפה אותן - וזאת על מנת שלא להיות מושפעים ממנה.
בין קהילות אלו ניתן למנות את הדוחובורים, השייקרים, הספאפורדיטים (מקימי האמריקן קולוני בירושלים) וכת ההוטרים מהם התפלגו קומונת ברודרהוף.
לב טולסטוי נחשב לאחד מתומכי רעיון הקומונה הדתית.
התפתחות התאוריה המרקסיסיטית, ומאוחר יותר התאוריה האנרכיסטית של דמויות כמו פיוטר קרופוטקין וגוסטב לנדאואר הביאה להקמתן של קומונות סוציאליסטיות-חילוניות, כחלק מניסיון לשחרור האדם העובד מכבלי החברה הקפיטליסטית וניסיון ליצירת חברה ברוח הסוציאליזם.
פעמים רבות קומונות כאלו ראו עצמן כ"אבטיפוסים" לחברה הקומוניסטית שתוקם אחרי המהפכה, או כתנועות שמטרתן להפיץ את אורח החיים השיתופי עד שיהפוך לנחלת החברה כולה.
במאה ה-20 התעוררו תנועות שקראו ליצירת קומונות, לא רק כאמצעי להתמודד עם החברה הקפיטליסטית - כי אם גם כניסיון להתמודד עם הניכור שחווה האדם בחברה המודרנית, וככלי לתיקון יחסי האנוש.
בין נושאי רעיון זה היו תנועות הנוער האירופאיות, דוגמת הוואנדרפוגל, ומאוחר יותר תנועת ההיפים בארצות הברית בשנות השישים.
בישראל בא רעיון זה לידי ביטוי ב"קבוצה האינטימית" של הוגי דעות כצבי שץ, א"ד גורדון ומרטין בובר.
קיום מתח מתמיד בין הפרט האינדיבידואלי, צרכיו ורצונותיו לבין הכלל הקבוצתי (הקולקטיבי) צרכיו ומטרותיו.
מרבית הקומונות דוגלות ברעיון השיתופי של "כל אחד נותן כפי יכולתו ומקבל כפי צרכיו" - אולם אומדן היכולות והצרכים הוא מורכב ובלתי מוחלט.
רצונן של קומונות רבות לקיים עיקרון זה על בסיס של שיחה ואמון, באופן אנרכי, נותן פתח לעיתים ליצירת טפילים ומנוצלים.
מנגד עומדות קומונות האומדות את היכולות והצרכים באופן מנהלי ו"תקנוני", שלעיתים אינו מצליח להכיל את מגוון המורכבויות של הפרטים.
בקומונות השונות מתקיים צורות שונות להנהגה, הובלה וקבלת החלטות.
חלק גדול מן הקומונות הדתיות היו אוטוקרטיות, והונהגו על ידי מנהיג יחיד או קבוצת מנהיגים בעלי כריזמה שנחשבו ל"מוארים".
בקומונות שכאלו הייתה סכנת התפרקות עם מותו או עזיבתו של מנהיג הקהילה.
חלק מן הקומונות הדוגלות ברעיונות אנרכיסטיים דוגלות בשיטת ה"החלטה בהסכמה" בה כלל חברי הקומונה צריכים להסכים על כל החלטה (או על החלטות הרות גורל), כך שאיש אינו צריך לעשות דבר שנכפה עליו.
שיטה זו אינה תמיד יעילה ועשויה לפגום ביכולתה של הקומונה לקבל החלטות ולהתנהל (השיטה יעילה יותר בקומונות קטנות בסגנון "הקבוצה האינטימית").
קומונות נוספות הן בעלות מבנים של דמוקרטיה ישירה, ייצוגית או אף מפעילות שיטה המשלבת בין דמוקרטיה ישירה לייצוגית דוגמת הקיבוץ בו בדרך כלל הייתה "מזכירות" נבחרת ו"אספת חברים" המתאספת אחת לכמה זמן ומקבלת החלטות בהצבעה ישירה.
מבנה החיים הקומונלי מתקיים על פי רוב בתוך חברה בעלת אורח חיים שונה.
היחס בין החברה הפנים קומונלית לבין החברה שמחוצה לה משתנה בין קומונה לקומונה.
לפעמים חברי הקומונה מציבים לעצמם מטרה לשנות את פני החברה כולה ונוטלים על עצמם אחריות חינוכית או מעורבות פוליטית.
במקרים שכאלו המשימה ביחס לחברה המקיפה עשויה לחזק את האמונה בדרך הקומונלית.
המגע בין החברה שחיצונית לקומונה לבין החברים עשוי גם לייצר השפעה הפוכה על החברים.
אורח החיים הנורמטיבי, הצרכני והתחרותי עשוי לקרוץ לחברי הקומונה לכן חלק מן הקומונות, ובייחוד מזרם הקומונות הדתיות, מעדיפות להסתגר מן החברה החיצונית או אף להתגורר במקום המבודד מיישובים אחרים ולנהל משק אוטרקי שאינו תלוי בכלכלה החיצונית לקומונה.
פעמים רבות חברי הקומונה הם אנשים שבחרו לשנות את אורח חייהם, מאורח החיים המקובל לאורח החיים הקומונלי.
המעבר יוצר פעמים רבות קשיי הסתגלות.
קומונות רבות שחרתו על דגלן רעיונות "אוטופיים" חוות משבר בקשיי המציאות היום יומית.
אופיין האידאולוגי של חלק מן הקומונות (ואף חלק מן הקומונות הדתיות) חושף אותן לסכנה של התפלגויות על רקע אי הסכמות אידאולוגיות המתגלעות לאחר הקמתן.
סוגיית חינוך הילדים ודור ההמשך לקומונה היא דילמה מרכזית וחשובה בהיסטוריה של הקומונות.
שאלת יצירת הזיקה של הדורות הצעירים לרעיונות המכונן, היא שאלה קריטית ליכולת קיומה המתמשך של קומונה.
חלק מן הקומונות הדתיות האמינו בהתנזרות מיחסי מין ועל כן היו מבוססות על קליטה מתמדת של חברים חדשים.
עם החלשות כוח המשיכה האידאי שלהן הן "התייבשו" ממקורותיהן האנושיים.
קומונות אחרות ערערו על מוסד המשפחה המקובלת, אם ביצירת אופני משפחה חדשים שאינם מונוגמיים ואם על ידי שינוי תפקידי המשפחה, ויצירת "חינוך משותף", בו כלל חברי הקבוצה אחראים לחינוך הנוער, פעמים רבות על ידי יצירת מוסדות פנימייתיים לחינוך הדור הצעיר.
בקומונות רבות, ובתנועה הקיבוצית בפרט, רבים מבין בני הדור השני והשלישי שגדלו במוסדות החינוך המשותף אינם חשים זיקה לרעיון הקומונה, ואף מבקרים את דרך גידולם.
קיימים מקרים רבים בהם קומונות לא מצליחות להתקיים לאורך זמן.
רבים מאותם מקרים הם תוצאת ההתמודדות עם דילמות אלו.
בעקבות הרדיפה הדתית של הכתות הנוצריות במאות ה-16 ה-17 וה-18, כולל אלה שהתארגנו כקומונות, נמלטו חלקן לעולם החדש ורובן הגיעו לארצות הברית.
בהמשך נוסדו קומונות עם בסיסים אידאולוגיים שונים - סוציאליזם מוקדם (בהתאם לתורתם של אוואן ושל פורייה),סוציאליזם, אנרכיזם ואחרים.
הקומונות הראשונות שתועדו הן מהמחצית השנייה של המאה ה-15. התופעה של קיום קומונות בארצות הברית נמשכת עד היום.
יעקב עובד מנה 277 קומונות עד שנת 1984.
להלן מדגם של תנועות קומונאליות מארצות הברית.
שייקרים - קבוצה נוצרית שדגלה בחיי פרישות וקיימה רשת קומונות גדולה ומסועפת.
היא נוסדה בשנת 1774 על ידי מהגרים ממנצ'סטר, אנגליה בהנהגת אישה בשם אן לי.
שרידיה נעלמו בסוף המאה ה-20.
רוברט אוואן - משנתו של אוואן הייתה בבסיס של קומונות סוציאליסטיות שהתקיימו מ-1822 עד 1827.
שארל פורייה - משנתו של פורייה הייתה בבסיס של קומונות סוציאליסטיות שהתקיימו מ-1843 עד 1855.
הוטרים - התנועה ההוטרית הופיעה בגרמניה בתחילת המאה ה-16 כאחת מכתות האנאבפטיסטים הרדיקליים.
התנועה נרדפה ועברה תלאות רבות, כולל הגירה לרוסיה.
בין השנים 1874 ו-1880 עברו כל ההוטרים לארצות הברית.
הם הקימו תנועה קומונאלית דתית של יישובים חקלאיים שקיימת עד היום, ונחשבת לתנועה השיתופית-חקלאית השנייה בגודלה אחרי הקיבוץ.
דוחובורים - תנועה פציפיסטית-שיתופית שצמחה ברוסיה והיגרה לארצות הברית וקנדה.
ברודרהוף - תנועת הברודרהוף נוסדה בגרמניה אחרי מלחמת העולם הראשונה, כקבוצה של צעירים נוצריים עם רעיונות סוציאליסטים ואנארכיסטיים שהקימו קומונות.
הם ברחו לאנגליה, משם לפרגוואי ומשם, ב-1954 לארצות הברית.
כיום קיימות שלוש קומונות של הברודהוף בארצות הברית, קומונות שיתופיות נוצריות המקיימות קשר עם ההוטרים.
תהליך התיישבות היהודים בארץ ישראל, והציונות, היו רוויים בתנועות ותופעות קומונליות, ובהוגי דעות שתמכו ופתחו את רעיון הקומונה, בייחוד בקרב הציונות הסוציאליסטית.
חלק ניכר מהיישובים בארץ הוקמו תחילה על ידי קבוצות שהתנהלו במסגרת קומונלית בתחילת דרכן, כ"שלב מעבר" שאפשר לקבוצה להתבסס בתנאים הקשים של ארץ ישראל.
התנועה הקיבוצית, האמינה ברעיון הקומונה אידאולוגית ורצתה להקים חברה חדשה בה תהיה רשת של "תאים סוציאליסטיים" שיתופיים.
הניסיון הקיבוצי נחשב לאחד מהנסיונות המקיפים והרחבים בעולם ביצירת חברה קומונאלית.
בתחילת המאה ה-20 היה ויכוח רעיוני גדול, בעיקר בגדוד העבודה, על תפקידן בחברה הישראלית, בין המצדדים בקבוצות קטנות ואינטימיות - הקבוצה והמצדדים בקיבוץ גדול וגדל.
הראשונים התאגדו בחבר הקבוצות והאחרים בקיבוץ המאוחד.
הקיבוץ הארצי של השומר הצעיר נקט בעמדת ביניים.
הקיבוצים מקיימים שיתוף קומונלי ברמות שונות עד עצם היום הזה.
בישראל פזורות עשרות קומונות, ברמות שונות של שיתוף.
חלקן מהוות למעשה דירות של בוגרי תנועות נוער בשנת שירות, קומונות אלו מאופיינות בכך שהן זמניות, ומקיימות בתוכן רמת שיתוף נמוכה יחסית בדרך כלל.
אולם רוב הקומונות הן קומונות של חברי תנועות הבוגרים ושל מעגל הקבוצות השיתופיות.
קומונות אלו מקיימות בתוכן שיתוף כלכלי וחברתי גדול יותר בדרך כלל (גם הקומונות של שנות השירות המכוונות שחבריהן יצאו למסלול הנח"ל וימשיכו להגשמה בתנועות הבוגרים).
תנועות אלו, כגון דרור ישראל (תנועת הבוגרים של הנוער העובד), השומר הצעיר והמחנות העולים, רואים בחיים השיתופיים את מימוש הרעיון הקיבוצי באופן המותאם לרוח התקופה.
קומונדור (Komondor) הוא כלב שמירה הונגרי, הנמצא רבות בשימוש לשמירה על עדרים מפני טורפים.
זהו כלב מאסיבי, חזק ונאמן לבעליו.
חיצוניותו של הקומונדור הבוגר מטעה טורפים לחשוב שהוא כבשה, כך שהוא מאפשר להם להתקרב לעדר ואז תוקף.
מוצאו של הקומונדור הוא מכלבים טיבטים שהובאו להונגריה על ידי הקומנים השחורים במאה התשיעית לספירה לערך.
ההונגרים פיתחו את הכלב במשך השנים כדי שיתאים להגנה על העדרים שלהם מפני הטורפים שהיו נפוצים אז במרכז אירופה, כדוגמת זאבים ודובים.
ב-1920 הכלב הוצג לראשונה בתערוכות ובעקבות זאת הוצאו פריטים מהונגריה למדינות אירופאיות אחרות ולארצות הברית.
הקומונדור משמש עד היום בתפקידו המקורי הן בהונגריה והן בארצות אחרות.
הקומונדור מזכיר בהופעתו כלב הונגרי אחר, הפולי אם כי גדול ממנו משמעותית.
הקומונדור הוא מאסיבי ושרירי, בעל ראש גדול ואף קצר, הגם שאינו פחוס.
אוזניו קטנות ולהן צורה של האות U.
לקומונדור שתי שכבות של פרווה שמתחברות יחדיו, מה שמאפשר לכלב לחיות בתנאי אקלים קשים.
הפרווה, המזכירה בצורתה ראסטות, אשר מתחילות להיווצר בגיל שנתיים ומגיעות לאורכן הסופי בגיל חמש.
בבגרות אורך הפרווה עשוי להגיע ל-30 ס"מ.
צבע פרוות הקומונדור הוא לבן.
ככלב שמירה הקומונדור חשדן ואגרסיבי כלפי זרים, בין אם בני אדם או בעלי חיים.
הוא טריטוריאלי מאוד, לא יסבול זרים המתקרבים לאזור מחייתו או בית בעליו.
הוא עשוי לתקוף אנשים המתקרבים לבני המשפחה אם הוא חושב שהם באים לתקוף אותם.
לפיכך, יש לדאוג לאילופם של גורי קומונדור, ובכל מקרה רצוי להימנע מלשחרר את הקומונדור בקרבת כלבים אחרים.
לקומונדור יש נטייה להיות עצלן מאוד, הוא יעדיף לישון כאשר איננו עובד.
נטייה זו עלולה להביא לבעיות של משקל עודף אצל כלבים המוחזקים בדירה.
הקומונדור חי בין 10 ל-12 שנים, לגזע יש בעיות של היפ דיספלסיה וכן בעיות עור נפוצות יחסית.
קוֹמוּנָר הוא מונח הנגזר מהמילה "קומונה" ומתאר אדם החי בקומונה בשיתוף עם אחרים.
במדינת ישראל, משמש המונח בעיקר לתיאור ש"ש (נערים הדוחים את גיוסם לצה"ל בשנה כדי לעבור שנת שירות) המדריכים בתנועות נוער שונות, וחיים על פי רוב במסגרת של קומונה או "חוות הכשרה".
בהיסטוריה שימש המושג גם על מנת לתאר את אנשי הקומונה הפריזאית משנת 1871.
אופי תפקידו של הקומונר משתנה בהתאם לאוכלוסייה ולסוג היישוב בו הוא עובד.
קומונרים בוגרים הם קומונרים בוגרי תנועת נוער, המתפקדים בדרך כלל כמרכזי סניף תנועתי, והיקף האחריות שלהם בדרך כלל גדול יותר משל קומונר בשנת שירות.
תפקידי הקומונרים משתנים בהתאם לתנועה ולסניף בהם הם פועלים:
הנוער העובד והלומד - בתנועת הנוער העובד והלומד מפעילים הקומונרים את רוב קיני התנועה העירוניים, הקיבוציים, המושביים וכן את סניפי המחדשים, ולמעשה אחראיים על כל הפעילות השוטפת בקן, על התנהלות מול גורמים עירוניים ופורמליים אחרים, על הפקת "אירועי שיא" ועל הדרכת השכבה הבוגרת בקן.
באופני פעילות שונים מפעילים חברי חוות ההכשרה מועדונים קהילתיים, שם האחריות של הקומונר היא שונה ומשתנה ממקום למקום, משנה לשנה ומקומונר לקומונר.
בתנועה, קומונר הוא בהכרח חבר "חוות הכשרה" - כלומר, חבר בגרעין נח"ל במהלך שנת השירות שלו, לפני הגיוס לצה"ל.
בקינים הערביים והדרוזיים קיים מערך התנדבות שונה, בהם ה"קומונרים" (ביטוי זה אינו נפוץ בקינים אלה) אינם חברי גרעיני נח"ל ובדרך כלל אינם חיים בקומונות.
השומר הצעיר - בתנועת השומר הצעיר הקומונר אחראי על כל הפעילות המתקיימת בקיני התנועה, העירוניים והקיבוציים.
בין תפקידיו - הדרכת חניכי הגוף הבוגר בקן, ליווי הדרכת המד"צים, ליווי הוועדות הפועלות בקן, גיוס חניכים ועוד.
בתנועה, שנת השירות מכונה י"ג - כלומר, הבחירה בהגשמה היא המשך תהליך חניכותו של החניך בתנועה.
בהיותו חזית התנועה, הקומונר גם שותף ומוביל בצוותי רוחב של משלחת הי"גימלים- צוות פוליטי, צוות נושא שנתי, מנהיגות משלחת ועוד.
הי"ג הוא חבר גרעין בחוות הכשרה, החי חיי שיתוף עם חבריו לגרעין.
תהליך ההמשך להגשמה בתנועה הוא מסלול הנח"ל.
המחנות העולים - בתנועת המחנות העולים אחראים הקומונרים על כל פעילות המחנה - הדרכת השכבה הבוגרת, ליווי המדריכים הצעירים, ליווי ועדות החניכים במחנה ועוד.
בחלק מהמחנות, הקומונרים פעילים בבתי-הספר בשעות הבוקר בפעילויות חברתיות שונות, כגון שיעורי חברה, הפסקות פעילות וגיוסים לשכבה הצעירה והבוגרת של המחנה.
בנוסף הקומונר משתתף ואחראי על פעילויות באשכול (מרחב אזורי של פעילות תנועת הנוער) ובתנועה הארצית.
הקומונרים כולם חברים בגרעיני נח"ל.
גרעיני המחנות העולים עוברים הדרכה שבועית על ידי מדריך חינוכי ועל ידי רכז אשכול, שהוא המלווה המשימתי של הגרעין.
תוכני ההדרכה משתנים אך לרוב מתמקדים בערכי התנועה, בפוליטיקה, בחברה הישראלית, ביחסים בין אישיים, בתרבות יהודית ובבניית קבוצה.
בני עקיבא, עזרא ואריאל - בתנועות בני עקיבא, עזרא ואריאל הקומונר (בתנועת בני עקיבא ועזרא לרוב מדובר בבת שירות לאומי בתנועת אריאל מדובר גם בתלמידי ישיבה תיכונית בכיתה י"ב) הוא רכז הסניף.
תפקידו הוא לרכז את פעילות הסניף, לרכז את צוות המדריכים, הקומונר למעשה אחראי על הפעילות והניהול השוטף של הסניף, הוא הגשר בין גופים בעירייה, ההנהלה, ועוד גורמים לבין המדריכים והחניכים.
הקומונר משרת בתפקידו לרוב למשך שנה או שנתיים.
בני המושבים והתנועה החדשה - ה"קומונרים" מכונים בשם "גרעינרים".
הגרעינרים הם ש"שינים או חברי גרעין נח"ל הפועלים במסגרת התנועה.
הגרעינרים פועלים ברוב המועצות בהן פועלת התנועה ובהם אחראים הגרעינרים בין השאר על הדרכת השכבה הבוגרת (ט'-י"ב), על תפעול הסניפים, הדרכה וניהול במסעות וטיולים של התנועה, הדרכות בסמינרים (כגון מד"צים), וליווי מלא לחניכי שכבה ט' המכונים "טרומפים".
האיחוד החקלאי - בתנועה, הקומונרים נקראים גרעינרים והם חברי מסגרת שנת שירות הנקראת "גרעין אחים".
במסגרת השנה פועלים חברי הגרעין (ה"גרעינרים") להגשמה חברתית וקהילתית ביישובי התנועה ובמדינה במספר מסגרות משותפות.
כלל הגרעין מתפצל למספר קבוצות המנהלות חיי שיתוף במסגרת של קומונה באחד מהמקומות שנקבעו כבעלי עדיפות חברתית גבוהה.
הקומונות הן "קומונות אזוריות" ובכל קומונה ה"גרעינרים" מנהלים באופן עצמאי ושיתופי את עבודתם וחייהם.
כמו כן, מובילים חברי הגרעין את הפעילות הארצית במסגרת התנועה.
פעילות גרעין אחים בתוך כל אחת מהקומונות, נעשית בארבעה מעגלים:
אחראיות על מפעלי התנועה ותחומי רוחב ברמה הארצית
מעורבות חברתית עם אוכלוסיות שונות - משימות לאומיות
בתנועת המכבי הצעיר בני הקומונה מתפעלים סניפים קטנים ואף מקימים סניפים חדשים.
בני הקומונה משתלבים בכלל מסגרות החינוך ביישוב, יוזמים פעילויות תנועתיות, סניפיות ויישוביות, מדריכים את בוגרי התנועה בסניפים השונים ומשתלבים בתפקידים תנועתיים ארציים.
בנוסף, בני הקומונה יוצאים למפעלים הארציים כמדריכים לחניכים הבוגרים ומשתתפים בתכנון מפעלים תנועתיים ברמה ארצית, במשחקי המכבייה ובמכביית הנוער (ה-JCC).
בנוסף, קיימת מסגרת התנדבות נוספת כקומונר בתנועת המכבי הצעיר, כמדריך לחניכים בוגרים בכפרי נוער.
בעשור השני של המאה ה-21, מפעילה התנועה שש קומונות ברחבי ישראל: נס ציונה, נתניה, באר שבע, תל אביב קריית גת ובכפר הנוער "ויצו גן ונוף" בפתח תקווה.
התנועה מפעילה שני גרעיני נח"ל בבת ים ובאור יהודה.
באיגי - ארגון נוער גאה הקומונרים הם בני ש"ש, תחום משימותיהם הוא בבתי ספר על-יסודיים בחינוך ובהדרכה חברתיים.
בנוסף לאלו הם פועלים במוקדים שונים של הקהילה הגאה: בסניף האגודה בבאר שבע, במרכז העירוני לקהילה הגאה בגן מאיר שבתל אביב או בקבוצות חברתיות של איגי - ארגון נוער גאה ושל בית דרור.
בתנועת הנוער הלאומי ישנם קומונרים העובדים בסניפי תנועה דרוזיים.
קוֹמוּטָטוֹר (או מחלף) הוא מפסק חשמלי מסתובב שמטרתו החלפת כיוון של מתח חשמלי או זרם חשמלי.
קומוטטור הוא מרכיב ברוב המכונות לזרם ישר.
הוא מחבר בין הרוטור למברשות שמחוברות למעגל החשמלי, ומשמש לשינוי הכיוון של השדה המגנטי כך שמומנט הסיבוב של ציר המנוע (הרוטור) יהיה תמיד באותו כיוון.
הקומוטטור מורכב משני חצאי גליל נחושת המותקנים כך שכל פעם שהכיווניות של השדה המגנטי ברוטור משתנה, חיבורי הקומוטטור אל הפלוס והמינוס במעגל החשמלי מתחלפים ביניהם, כך ששינוי הכיוון של השדה המגנטי אינו משפיע על כיוון הזרם שזורם במעגל החשמלי.
הקומוטטור הראשון נבנה על ידי איפוליט פיקסי בגנרטור לזרם ישר שהוא ייצר לפי הצעתו של אנדרה מרי אמפר.
קומונה היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת.
קומונה היא למעשה כל יישוב בצרפת החל מערים בנות יותר ממיליון תושבים כגון פריז, וכלה בכפרים זעירים ביותר, שאוכלוסייתם מונה תושבים בודדים.
129 מהן נמצאות במושבות הצרפתיות מעבר לים ("départements d'outre-mer").
היררכיית החלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת (המספרים בסוגריים מייצגים את החלוקה בין צרפת המטרופוליטנית למושבות שמעבר לים):
קומוניזם מלחמתי (מרוסית: Военный коммунизм) הייתה מדיניות כלכלית של המפלגה הבולשביקית (קומוניסטית) ברוסיה בתקופת שלטונו של לנין, בין השנים 1918-1921.
אחרי מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר נכנסה רוסיה למלחמת אזרחים עקובה מדם.
המצב הכלכלי היה בכי רע ורעב החל להתפשט בערים הגדולות.
על מנת להתמודד עם הרעב החליטה הממשלה הסובייטית לאסור על חקלאים לאגור תבואה וכי כל העודפים יילקחו ויחולקו בערים.
על מנת להילחם בתופעה של הסתרת מזון, הקומוניסטים הוציאו להורג במקום כל איכר שנתפס כשהוא מחביא תבואה מעבר למה שנצרך לו ולמשפחתו.
ב־1921 התברר שהשיטה נכשלה טוטלית עקב התנגדות נחרצת של הפועלים והאיכרים, שבאה לידי ביטוי במרידות ובהתקוממויות בכל רחבי רוסיה, ובפרט במרד טמבוב שאירע במחוז טמבוב ובמרד קרונשטאדט שפרץ בבסיס הימי שבקרונשטאדט.
לנין הושפע קשות מהמרד בקרונשטאדט שכן הוא היה ידוע כמעוז תמיכה מובהק של המהפכה הקומוניסטית.
עם הכניסה לשלבי סיום מלחמת האזרחים ברוסיה, הבולשביקים ובראשם לנין הבינו שלקומוניזם מלחמתי אין עתיד ומיתנו את השיטה הקומוניסטית על ידי פיתוח ה"מדיניות הכלכלית החדשה", הנא"פ.
הקומונות של לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Gemengen, בגרמנית: Gemeinden) הן יחידות הממשל המקומי הנמוכות ביותר בלוקסמבורג, והן מקבילות לדרגה השנייה במערכת יחידות הממשל המקומי
נכון ל-2008 יש בלוקסמבורג 116 קומונות המחולקות בין 12 קנטונים.
מערכת הקומונות נוצרה לראשונה כאשר לוקסמבורג סופחה ב-1795 למחוז הצרפתי פורה .
למרות העברת הריבונות להולנדים, מערכת הקומונות שמרה על עצמאותה עד ל-1839, כאשר הן הוטמעו בחוק הלוקסמבורגי.
כיוון שללוקסמבורג הייתה ריבונות מועטה לפני שזכתה לעצמאות, והיא הייתה חלק מהפרובינציה הבלגית לוקסמבורג, ערך זה עוסק במערכת הקומונות החל כפי שהיא הייתה מאז 1839.
מערכת הקומונות הנוכחית נוצרה בזמן הכיבוש הצרפתי על מנת להתאים למערכת הקומונות הצרפתיות.
הקומונות הוגדרו לראשונה ב-1823, אך הפכו לישות ממשית רק כאשר לוקסמבורג זכתה לעצמאות לפי הסכם לונדון.
החוק שלפיו מבוקרים יצירת וארגון הקומונות מתוארך ל-24 בפברואר 1843, שהוטמע בחוקת לוקסמבורג ב-17 באוקטובר 1868.
לאחר קבלת העצמאות היו בלוקסמבורג 120 קומונות.
בין 1849 ל-1891 התרחשו מספר אירועי פירוק וחלוקה מחדש שהגדילו את מספר הקומונות ל-130. רוב הקומונות הללו נוצרו בגלל גידול האוכלוסייה הלא-סימטרי באזור הדרומי ובשאר אזורי המדינה; חלק מהקומונות הללו הן רומלנג, שיפלנג וולפרדנג.
קומונות נורדסטד, ארפלדנג ושיירן הופרדו מקומונת אטלברוק.
אולם, החל מסוף מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה לוקסמבורג הייתה נתונה לשלטון האימפריה הגרמנית, מספר הקומונות הצטמצם.
לוקסמבורג התרחבה, והוחלט לספח אליה ארבע קומונות הנמצאות מסביבה.
גל מיזוגים נוסף התרחש בשלהי שנות ה-70, כאשר אזורים דלילי-אוכלוסין בצפון ובמערב לוקסמבורג מוזגו.
הקומונות שנוצרו לאחר תהליך זה הן לאק דה לה האוט סורה (סורה עילית), רמברוך ווינקרנג'.
בשנת 2006 הוקמו הקומונות קיישפלט וטאנדל לאחר מיזוגן של ארבע קומונות קטנות יותר, ומספר הקומונות פחת לכדי 116 שהוא המספר הנוכחי.
מבחינה ההיררכיה של חלוקות מנהליות, הקומונות נמצאות מתחת לקנטונים, שבתורם מהווים חלוקת משנה של מחוזות לוקסמבורג.
הארגון של הקומונות משתנה מפעם לפעם, והם ממוזגות או מחולקות לפי המצב הדמוגרפי.
בניגוד לקנטונים, שלא השתנו מאז הקמתם, זהותם של הקנטונים לא הוטמעה בגאוגרפיה של לוקסמבורג.
אולם, הקנטונים משמשים למטרות טקסיות, ממשל, וסטטיסטיות, אך הם לא מספקים שירותי ממשל מקומי, המסופקים על ידי הקומונות.
לקומונות אין סמכות חוקתית על עניינים הנוגעים לאינטרסים הלאומיים של לוקסמבורג, הנתונים לסמכותה של מועצת הסגנים.
אולם, הקומונות מחויבות על פי החוק לספק שירותים בתחום החינוך, שמירה על רשת הדרכים המקומית, שמירה על בריאות הציבור וביטחון כלכלי.
לקומונות יש תפקידים גם בתחום אספקת המים, גז וחשמל, טיפול רפואי בבתי ספר, תכנון השימוש בקרקעות, תרבות וספורט, ודאגה לאוכלוסיית הקשישים.
עשרים קומונות שהיו קיימות בעבר אינן קיימות כיום כיוון שהן מוזגו במשך השנים.
להלן רשימת הקומונות כולל השנים בהן הקומונות התקיימו:
לשתים עשרה קומונות יש מעמד של עיר והן:
קוֹמוֹטִינִי היא עיר בצפון מזרח יוון בחבל מזרח מקדוניה ותראקיה.
העיר היא בירת נפת רודופי ושוכנת 65 ק"מ מאלכסנדרופולי ו-60 ק"מ מקוואלה.
באמצע המאה ה-4 בנה במקום הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון מצודה כדי לחלוש על הדרך המובילה לעיר פיליפופוליס.
בשלהי המאה ה-12 היישוב ננטש בשל קרבות בלתי פוסקים מול צבא האימפריה הבולגרית השנייה.
באמצע המאה ה-14 מאוזכר היישוב בשם קומוטסינאס, בתעודות ביזנטיות מימי הקיסר יוחנן השישי בהקשר למלחמת האזרחים באימפריה.
ב-1361 נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושמו שונה לגומולצ'ינה.
ב-1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת בולגריה.
מספר חודשים מאוחר יותר לאחר פריצת מלחמת הבלקן השנייה נכבשה קומוטיני על ידי הצבא היווני והוחזרה לבולגרים מתוקף הסכם בוקרשט, אשר סיים את מלחמות הבלקן.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה הועבר שטח תראקיה המערבית ובכלל זה העיר קומוטיני לידי היוונים מתוקף חוזה ניי.
ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה ומסרו את שטחי תראקיה המערבית, מקדוניה המזרחית ובכלל זה העיר קומוטיני לחזקת בולגריה.
לאחר המלחמה הוחזרה העיר ליוונים.
שדות התעופה הקרובים לעיר ממוקמים בערים אלכסנדרופולי וקוואלה.
העיר מצויה על תוואי כביש E-90 "חוצה אירופה", שנתיבו מתחיל בליסבון ומסתיים בצ'נקלה שבטורקיה.
דרומית לקומוטיני עובר תוואי האגנטיה אודוס.
בעיר תחנת רכבת ובה חולפים קווים סדירים לסלוניקי ואתונה ומעת לעת קו שמגיע עד לאיסטנבול.
בעיר שורר אקלים ממוזג בעל השפעות ממתנות של אקלים ים תיכוני.
ערכי הטמפרטורה הממוצעים נעים מ-30oc בחודש יולי ועד 6oc בחודש ינואר.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 560 מ"מ.
במרכז העיר הוקם בשנת 1884 מגדל שעון כחלק מעשרות מגדלים שנבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית, בתקופתו של הסולטאן עבדול חמיד השני.
בפאתי העיר מצויים שרידי המצודה הרומית מן המאה ה-4, אשר הורחבה על ידי הביזנטים ובתוכה הוקמה כנסייה.
על חורבות הכנסייה הביזנטית נבנתה בשנת 1800 כנסיית "עליית הבתולה הקדושה השמיימה".
בעיר קיים קומפלקס של מוזיאונים ובתוכו המוזיאון הארכאולוגי, המוזיאון הביזנטי, מוזיאון הפולקלור וכן גלריה.
כמעט מחצית מתושבי קומוטיני הם טורקים בני הדת המוסלמית סונית והשאר יוונים בני הדת הנוצרית אורתודוקסית ומיעוט קטן של צוענים.
ב-29 בינואר 1990 פרצו התנגשויות בין שני הפלגים האתניים שהסתיימו בהרוג אחד, 19 פצועים וכ-400 בתי עסק שניזוקו.
תעוד לקהילה יהודית ספרדית מאורגנת שמנתה 100 נפשות, קיים מראשית המאה ה-16. בית הכנסת בקומוטיני נבנה מחוץ לחומות העיר במהלך המאה ה-18 וב-1786 במהלך מרד של חיילים וקצינים עות'מאנים כנגד השלטון המרכזי, הותקפו בני הקהילה וחלקם נשבו בידי המורדים לתקופה מסוימת.
בפרוץ מלחמת איטליה–יוון נטשו חלק מבני הקהילה את העיר מחמת הקרבות.
ב-4 במרץ 1943 אחר חצות נערכה אקציה בעיר קומוטיני במסגרתה נעצרו 863 מבני הקהילה היהודית.
בשלב ראשון ריכזו השוטרים הבולגרים את היהודים במחסן הטבק המרכזי של העיר שכונה בניין צ'לבורוב, הפשיטו אותם, ביצעו חיפוש גופני משפיל בכולם, בזזו את רכושם ואת חלקם הכו באגרופים, קתות רובים ושוטים.
למחרת היום ב 02:30 לפנות בוקר העמיסו השוטרים הבולגרים את יהודי העיר על רכבות משא פתוחות, אשר עשו דרכן באיטיות במשך שלוש יממות גשומות אל עבר בולגריה.
הרכבות ביצעו חניית ביניים בעיר סימיטלי בבולגריה, רופא יהודי וקבוצת אחיות ניגשו לבדוק את הנוסעים.
הרופא, ד"ר קונפינו יוסף תיאר את המראות:
בהגיע הרכבות ליעדן נכלאו בני הקהילה במחסני טבק שהיו ריקים בעונה זו של השנה, מרביתם בעיר דופניצה ומקצתם בעיר בלגואבגרד.
כ-20 מבני הקהילה שוחררו בשל היותם בעלי אזרחות נוספת, בעיקר מטורקיה, ספרד ואיטליה.
חיילי וקציני הצבא הבולגרי יוצאי מלחמת העולם הראשונה שהתגוררו בקומוטיני, שלחו מכתב תודה לשר הפנים הבולגרי פטר גברובסקי בו ברכו אותו על "טיהור עירם מנגע היהדות".
ב-19 במרץ, הועלו היהודים באכזריות על רכבות משא שנסעו לכוון העיר לום שעל גדת הדנובה והגיעו אליה למחרת היום.
בנמל לום הועלו 4,219 יהודי תראקיה ובכלל זה בני קהילת קומוטיני על 4 מעבורות אשר הפליגו לכיוון העיר וינה.
עשרות מהמגורשים מתו במהלך הגירוש והפלגת המעבורות.
לפי חלק מהגרסאות מעבורת אחת טובעה על ידי הגרמנים ונוסעיה טבעו עימה.
מרבית יהודי קומוטיני נרצחו ביום הגעתם למחנה טרבלינקה ורק 8 מהם שרדו את המחנה.
קומוז (בטורקית: קופוז) הוא כלי מיתר עתיק חסר שריגים, נחשב לכלי הנגינה הלאומי של קירגיזסטן, ובכלל אחד מסמליה הלאומיים המובהקים.
הקומוז בנוי מפיסה אחת של עץ (בדרך כלל משמש) ומשלושה מיתרים העשויים מגידים, אם כי מיתרי הקומוז המודרני עשויים מחוט דיג.
בכוונון השכיח ביותר, המיתר האמצעי מפיק את הצליל הגבוה ביותר.
וירטואוזים לעיתים קרובות מנגנים על הקומוז במגוון תנוחות - מעל הכתף, בין הברכיים והפוך.
הקומוז משמש הן ככלי סולו והן ככלי ליווי, ככזה, בדרך כלל לשירי אפוס.
לקומוז מספר כוונונים רב, אשר שמותיהם מתאימים לסגנון.
"קומוניקטיבי" הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הישראלית נינט טייב.
האלבום יצא לאור ב-18 בנובמבר 2009, על ידי חברות התקליטים הליקון.
האלבום הופק על ידי ברוך בן יצחק ומרק לזר, חברי להקת רוקפור, וכולל 13 רצועות אשר נכתבו והולחנו ברובן על ידי טייב עצמה, בשיתוף עם חברי להקת רוקפור.
אמנים נוספים שהשתתפו בכתיבה ובהלחנה הם אמיר דדון ומארינה מקסימיליאן בלומין.
באלבום מנגנים חברי להקת רוקפור, טייב עצמה, והצ'לנית מאיה בלזיצמן.
הסינגל הראשון מהאלבום, "אם אני אלך", יצא לאור ב-9 ביולי 2009. בעקבותיו שוחררו מהאלבום כסינגלים השירים "מדברים", "הכלה", "אולי בחגים" ו"יקינטון".
לאחר צאתו, זכה האלבום לביקורות טובות ברובן.
הגדילו לעשות מבקרי המוזיקה אסף נבו, שהגדיר את נינט בעקבות האלבום כ"זמרת הרוק המובילה בארץ", ואבישי מתיה, שבביקורת שכתב על "קומוניקטיבי" אמר "נינט טייב, היא ולא אחרת, מתווה את הדרך למהפכת הרוק השלישית, שתגיע".
לצד הביקורות המקצועיות הטובות, האלבום לא נחל הצלחה מסחרית, ונמכר באלפי עותקים בודדים בלבד.
האלבום לא התקבל בצורה טובה גם על ידי הקהל כאשר מופע ההשקה של האלבום בפסטיבל ערד לווה בקריאות בוז וכינויי גנאי.
קומודורו ריבדביה (בספרדית: Comodoro Rivadavia, לעיתם מקוצר ל"קומודורו") היא העיר הגדולה ביותר בפרובינציית צ'ובוט בארגנטינה.
העיר ממוקמת במפרץ סן חורחה , בחוף האוקיינוס האטלנטי, והיא העיר המרכזית ביותר באזור זה.
העיר נחשבת לבירת הנפט הלאומית של ארגנטינה.
הדחיפות למציאת נתיבים קצרים כדי להוביל סחורה אל ומהעיירה סרמיינטו יצרה צורך ביצירת נמל באזור מפרץ סן חורחה.
הצורך הביא בסופו של דבר לייסודה של העיר.
לקראת סוף המאה ה-19 החלו חיפושים אחר מקום מתאים לבניית הנמל, בעזרת בני שבטים מקומיים.
הקורבטה "לה ארחנטינה" בפיקוד קומודור מרטין ריבדביה, הגיעה לאזור במהלך משימת גישוש ועצרה במעגן.
תחילה נקראה העיר על שם המלח הספרדי פרנסיסקו אוורדו טיי אי פרדס, אך השם שונה ב-1901 לקומודורו ריבדביה כהוקרה למרטין רבדביה, המלח המהולל ונכדו של ברנרדינו ריבדביה, נשיאה הראשון של ארגנטינה.
ב-1903 הגיעו 600 משפחות מהגרים בורים לאזור לאחר ההפסד במלחמת הבורים השנייה.
ניתנו להם אדמות לחוות מסביב לעיר, אך היה מחסור מים שאילץ אותם להביא מים בעגלות חמורים.
ב-1907 הם החלו לקדוח על מנת למצוא מים, אך במקום זאת מצאו נפט.
למרות שרוב הנפט היה באדמותיהם, עקב החוק הארגנטינאי שקבע שהנפט יועבר לבעלות המדינה הם לא היו יכולים ליהנות מרווחי הנפט באופן ישיר ועברו לאזור סרמיינטו כדי להקים חוות שם.
גילוי הנפט גרם לגדילה בקצב מסחרר של קומודורו ריבדביה, וליצירת תעשייה גדולה שהעיר התפתחה סביבה.
ב-1910 נבנתה מסילת רכבת לסרמיינטו, שהביאה לפיתוח העיר.
יצירת חברת YPF, חברת הנפט הראשונה בעולם בבעלות ממשלתית, הובילה להתפתחות נוספת של העיר, אשר בנוסף הואצה בסוף שנות ה-50 לאחר שהממשל עודד חברות זרות לבוא לאזור.
במשך תקופת הזמן הקצרה בין 1943 ל-1955, קומודורו ריבדביה הייתה בירת טריטוריית קומודורו ריבדביה, אשר הייתה חלק מצ'ובוט.
למרות שהיום קומודורו ריבדביה לא מתבססת בעיקר על התעשייה הזו, היא עדיין קרויה "בירת הנפט הלאומית".
העיר מתבססת על מספר ענפים כלכליים, בהם תעשיית טקסטיל, מספנה, מלט וכמובן תעשיית הנפט הענפה של העיר, אשר התפתחה מאוד מאז גילוי הנפט הראשון ב-1907, והעיר ואזורה נחשבים למובילים במדינה בהפקת נפט, עם הפקה יומית של כ-46,000 מ"ק נפט גולמי, שמהווים 46% מכלל ייצור הנפט הגולמי במדינה.
הודות לתעשיית הנפט, התפתחה פעילות מסחרית גדולה בעיר, שהביאה אליה אנשים מרחבי ארגנטינה ומחוצה לה, ועזרה לפיתוח עסקים שונים.
קיים צינור המוביל גז טבעי מקומודורו ריבדביה לבירת המדינה בואנוס איירס.
כפר הנופש והפרבר רדה טיז'יז' ממוקם כ-12 ק"מ מדרום לעיר.
הוא הוקם ב-1948 ומהווה כיום מרכז חשוב של תיירות בארגנטינה.
בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של פטגוניה סן חואן בוסקו, שהוקמה ב-1980.
מאז שנת 1927 בעיר פועלת קבוצת כדורגל הורקאן דה קומודורו ריבדביה שבשנות ה-70 של המאה ה-20 שיחקה ברמת ארציה בכירה.
נמל התעופה הבינלאומי חנרל אנריקה מוסקוני ממוקם במרחק של 11 ק"מ מהעיר ומשרת אותה.
קומונה (באיטלקית: Comune) היא הדרגה הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של איטליה, ומקביל למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל, אם כי קומונה יכולה לכלול ערים שלמות.
לכל קומונה עירייה וראש עירייה או מועצת עיר (לקומונות קטנות יותר).
הקומונה הגדולה ביותר היא רומא, בעלת שטח של 1,307.71 קמ"ר ו-2,761,477 תושבים, הקומונה הקטנה ביותר בשטח היא פיארה די פרימארו (Fiera di Primiero) בטרנטינו ששטחה הוא 0.15 קמ"ר בלבד, והקומונה הקטנה ביותר במספר תושביה היא פדזינה (Pedesina) שנכון ל-2013 התגוררו בה רק 36 תושבים.
ב-1861, בעת איחוד איטליה הוקמו 7,720 קומונות, ב-1921 נסק מספרן ל-9,195 ועשור מאוחר יותר, ב-1931 ירד מספר הקומונות ל-7,311. גודל הקומונות ומספרן שונה בכל מחוז ונפה, לדוגמה בעוד שבבארי יש רק 48 קומונות (בממוצע קומונה לכל 32,000 תושבים) הרי שבואל ד'אוסטה יש 74 קומונות (בממוצע קומונה לכל 1,630 תושבים).
למעשה, הקומונה מחולקת לעיתים לדרגות נמוכות אף יותר: פרציונה (Frazione), צירקוסקריציונה (Circoscrizione) ועוד, אולם אלו לרוב חלוקות לצרכים ספציפיים וללא כוח חוקי מעשי רב.
קומונה (בספרדית: comuna) היא הדרגה השלישית, הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של צ'ילה, ומקביל למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל, אם כי קומונה יכולה לכלול ערים שלמות.
באזורים מאוכלסים בצפיפות, דוגמה סנטיאגו דה צ'ילה, ולפראיסו וקונספסיון מחולק אגד הערים למספר קומונות.
ולהפך, באזורים דלילי אוכלוסין יכולה הקומונה להשתרע על שטח כפרי נרחב יחד עם כמה יישובים שגודלם יכול לנוע מכפרים לעיירות ועד ערים.
קומונה נשלטת על ידי גוף הנבחר בבחירות ישירות הקרוי מועצה מוניציפלית (concejo municipal), הכולל ראש עירייה (alcalde) וחברי מועצת העיר (concejales), לתקופה של ארבע שנים.
על פי חוק הצ'יליאני יכולה רשות מקומית אחת לנהל יותר מקומונה אחת, אף שבפועל קיימת רשות מקומית אחת בלבד, זו של הקומונה קאבו דה אורנוס (Cabo de Hornos) שמנהלת גם את הקומונה של אנטארקטיקה (comuna de la Antártica).
שתיהן ביחד מהוות את הפרובינציה אנטארקטיקה צ'ילנה.