tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיים מגוון נרחב של מחקרים שמציעים גורמי סיכון שונים ל- PTSD: גודל ההיפוקמפוס, גורמי לחץ סביבתי, שחרור עודף של קורטיזול ופעילות יתר של האמיגדלה.
עם זאת, קיים מספר מוגבל של מחקרים שבוחנים את התפקיד של גנטיקה בהקשר של PTSD.
עובדה זו תורמת להנחה כי גורמי סיכון ל- PTSD אינם קשורים לרצף גנים ספציפי אלא לשינויים אפיגנטיים.
לפי הנחה זו, במקרה של PTSD, לחץ סביבתי גורם לשינויים מולקולריים אשר משפיעים על הדרך בה גנים מסוימים באים לידי ביטוי.
תחומים אלו נחקרים רבות בתחום האפיגנטיקה ההתנהגותית וממצאים מתחום זה משמשים כבסיס להבנת תהליכים רבים.
מספר חוקרים הציגו מנגנון המסביר כיצד זיכרונות של אירועים רגשיים ומלחיצים שאנו חווים בחיינו נשמרים כזיכרונות "חזקים".
המנגנון מכיל שינויים אפיגנטיים בתאים בהיפוקמפוס במקביל לפעילות באזורים לימביים במוח המעורבים בלמידה וזיכרון.
מספר מחקרים הראו כי תהליך המתילציה של ה DNA הוא הכרחי לתהליכי הזכירה והלמידה.
חלק נכבד ממחקרים אלו מבוססים על התניית פחד, בה עכברים לומדים להראות פחד למיקום מסוים בו חוו שוק חשמלי.
מחקרי אפיגנטיקה התנהגותית בבעלי חיים
מחקר בתרנגולות אשר בחן כיצד רמות לחץ משפיעות על ציר ה- HPA הראה כי לחץ גרם לפעילות נמוכה יותר בציר ובכך שיפר את הלמידה האסוציאטיבית של התרנגולות.
מכאן, שלחשיפה של החיות ללחץ יכולה להיות השפעה חיוביות.
עם זאת, מחקר אחר שנעשה בעכברים הראה כי חשיפה מוקדמת לסביבה מעשירה משפרת תהליכי זיכרון בעכברים ונמצא ששיפור זה נראה גם בצאצאיהם 19. מחקרים אלו מראים כי בעזרת גירוי שלילי או חיובי ניתן לעצב שינויים אפיגנטיים התנהגותיים בשלבי החיים השונים.
מחקר נוסף שנערך בעכברים הראה כי שינויים אפיגנטיים התנהגותיים מעוברים בצורה בין דורית.
את העכברים גידלו במעבדה בתנאי קהילה, בדומה לצורת חייהם בטבע, במטרה לראות כיצד זה משפיע על רווחתם.
הממצאים הראו כי אכן חיי קהילה גרמו לשינויים מוחיים והתנהגותיים בעכברים והביאו לעליה ברווחתם.
שינויים אלו נראו גם אצל הצאצאים של אותם עכברים אף על פי שהם עצמם לא נחשף לחיי קהילה.
מכאן, שחוויות חברתיות אצל עכברים יכולות להביא לשינויים אפיגנטיים התנהגותיים בין דוריים.
אפיגנטיקה התנהגותית היא תחום יחסית חדש אשר נחקר ועוד ייחקר רבות בספרות.
חיבור התנהגות אנושית לשינויים אפיגנטיים היא משימה קשה אך באמצעות מודלים של בעלי חיים, ניתן לאפיין את הקשרים האפיגנטיים, הפיזיולוגים, ההתנהגותיים והסביבתיים.
כיום, הפערים העיקריים נוגעים לקשר בין מורכבות הגנום, אפיגנטיקה והשפעות הסביבה בהבנה של אפיגנטיקה התנהגותית.
השאלות עליהן מחקרים עתידיים על בעלי חיים ינסו למצוא תשובות הן: כיצד גנים משפיעים על היכולת של האורגניזם להגיב לסביבה על ידי שינויים אפיגנטיים?
כיצד שינויים אפיגנטיים קשורים למוטציות בגנום כאשר חשופים לרמות לחץ גבוהות?
וכיצד שינויים אפיגנטיים ספציפיים גורמים לשינויים התנהגותיים?.
הבנה של שאלות אלו יעזרו להבין כיצד בעלי חיים מושפעים מתנאים סביבתיים וכיצד בעלי חיים משתנים לאורך הדורות.
הבנה של תהליכי אפיגנטיקה בבני אדם יותר מאתגרת מאשר בעלי חיים.
ולכן, על חוקרים לעשות כל מאמץ למצוא את ההשפעות של אפיגנטיקה על הפן הפסיכולוגי וההתנהגותי אצל בני אדם ולהשלים את החלקים החסרים באמצעות ממצאים ממחקרי בעלי חיים.
אפי טריגר (נולד ב-25 במאי 1977) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
טריגר נולד בחולון בשם אפרים יצחק טריגר.
את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת תל אביב.
בעברו שימש טריגר העורך הראשי של חדשות עשר, בנוסף, הגיש מבזקי חדשות ומהדורות מיוחדות בערוץ.
שימש כשדרן ספורט בערוץ הספורט והגיש את התוכנית "עושים ספורט" בגלי צה"ל.
ב-2013 ערך את התוכנית "העולם הלילה" בערוץ 2 ועבד במחלקת האקטואליה של mako.
הוא שימש ככתב לענייני נדל"ן וצרכנות בתחנה הצבאית.
משנת 2009 מפעיל טריגר את האתר "פופ טארטס", שעוסק בתרבות אמריקנית פופולרית.
בשנת 2017 החל טריגר להגיש את התוכנית "בוקר טוב ישראל", יומן הבוקר של גלי צה"ל, במקומו של אסף ליברמן.
אחיו הוא המשפטן צבי טריגר.
אפי (אפרים) זיו (נולד ב-8 באפריל 1947) הוא סופר, מרצה ומדריך טיולי אמנות בחו"ל.
עוסק בהוראה ובכתיבה של תולדות האמנות, הנצרות והמיתולוגיה היוונית.
בגיל שנתיים עלה עם הוריו לישראל והתיישב עימם בעיר חיפה.
אביו, שמחה זיו, עבד כמנהל חשבונות בבית חולים רמב"ם ואמו, חנה זיו, עסקה בהוראה שנים רבות והייתה מנהלת בית ספר.
את לימודיו התיכוניים סיים בישיבה התיכונית, מדרשית נעם בפרדס חנה.
ב-1965 התגייס לחיל השריון וסיים את שירותו הצבאי בתפקיד סמ"פ בדרגת סרן.
במלחמת יום הכיפורים, בעת שירותו במילואים, נפצע קשה באזור תעלת סואץ.
לזיו תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון נוסף, חד חוגי מורחב ותואר שני בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב.
עבודת הדוקטורט שלו הייתה על הגנאלוגיה של כל הדמויות במיתולוגיה היוונית.
את תואר הדוקטור קיבל מאוניברסיטת American Coastline בלואיזיאנה, ארצות הברית.
זיו עבד כמה שנים במשרד הביטחון.
לאחר מכן פנה לעסקי הביטוח וכיהן שנתיים כנשיא לשכת אביב של הבונים החופשיים.
משנות התשעים הוא עוסק במתן הרצאות בכל רחבי הארץ בנושאים: היסטוריה של האמנות, המיתולוגיה היוונית, האמנות הנוצרית ותרבות המערב.
מרצה במכללות וקתדרות, מוזיאונים, במוסדות תרבות שונים ובקורסים להכשרת מדריכי טיולים בישראל ובעולם, מטעם משרד התיירות וחברות נסיעות.
זיו מרצה בהתנדבות בפני חיילי צה"ל בבסיסים השונים.
מיתולוגיה עכשיו, הוצאת דניאלה די-נור מוציאים לאור והוצאת עם עובד, 2003.
הספר הוא לקסיקון, המאגד בתוכו כ-200 מונחים ומושגים מהמיתולוגיה היוונית אשר נמצאים בשימוש בשפה היומיומית.
השפה העברית המתחדשת הושפעה אף היא מאוצרות התרבות המיתולוגית ואימצה לחיקה עשרות מושגים ומונחים מעולמה.
הספר משבץ צילומי יצירות אמנות מתקופות שונות.
הספר משלב את הרבדים האטימולוגיים של השמות והמונחים, בשימושים העכשוויים שלהם ובסיפורי המיתולוגיה עצמם.
הספר נכלל ברשימת רבי המכר של העיתון הארץ.
משחקי האלים, דניאלה די-נור מוציאים לאור, 2008.
הספר היחידי בעברית, הסוקר את המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה והאולימפיאדות, שהתקיימו מדי שנה לאורך כ-1,200 שנה ומשבץ בהם את סיפורי המיתולוגיה היוונית הקשורים לתחרויות.
בספר מובאים תצלומי יצירות אמנות שיצרו גדולי האמנים לאורך ההיסטוריה, בהשראת התחרויות והספורטאים שהתחרו במשחקים.
מובא תיאור ענפי הספורט השונים, הספורטאים הידועים, הפרסים שהוענקו למנצחים, משחקי הנשים והמשחקים שהתקיימו מחוץ לאולימפיה.
יש בספר גם התייחסות למשחקים האולימפיים היום ועל הדומה והשונה בין העבר למשחקים המודרניים.
סודות אלי האולימפוס, כנרת, זמורה-ביתן, דביר – מוציאים לאור בע"מ, 2013.
בספר פרק שלם לכל אל והוא משלב בין יצירות האמנות לסיפורי המיתולוגיה.
הספר מציג מאות יצירות אמנות שנוצרו בהשראת המיתולוגיה.
בספר ניתנים כללים פשוטים אשר על פיהם ניתן לזהות את הדמויות ואת הסיפור המיתולוגי עצמו בתוך היצירה.
כמו כן הספר מאזכר את המיתולוגיה הרומית, בליווי הסברים על הפולחן והדת.
הצופן הנוצרי באמנות, כנרת, זמורה-ביתן, דביר – מוציאים לאור בע"מ, 2015.
הספר עוסק בשאלה כיצד לפענח יצירות אמנות העוסקות בתנ"ך ובנצרות.
מטרתו לאפשר לצופה לזהות ולהבין את יצירת האמנות שמולה הוא ניצב במוזיאון או בכנסייה.
הספר סוקר את התפתחות האמנות הנוצרית, הכוללת יצירות על התנ"ך, תוך כדי הצגת הדמויות החשובות ותיאורן ביצירות אמנות.
הספר מתאר את האירועים והדמויות בתנ"ך מנקודת המבט של יצירות האמנות שעוסקות בהם.
בספר כללים פשוטים אשר על פיהם אפשר ללמוד לזהות את הדמויות ואת הסיפור בכל יצירה העוסקת בנושא.
הספר ערוך לפי נושאים, עם אינדקס אטריבוטים.
הוא מכיל למעלה מ-600 תמונות.
גיבורי המיתולוגיה היוונית, כנרת, זמורה-ביתן, דביר – מוציאים לאור בע"מ, 2021.
ספר זה הוא ספר המשך ל"סודות אלי האולימפוס".
גם בספר זה מסביר זיו כיצד לזהות כל אחד מהגיבורים המוזכרים בו בתוך יצירות אומנות שונות מרחבי העולם.
בספר למעלה מ-250 יצירות אמנות שונות.
המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, מוציאים לאור בע"מ, 2024.
המיתולוגיה היוונית יחד עם המיתולוגיה הרומית נקראות כיום "המיתולוגיה הקלאסית".
המיתולוגיה הרומית עצומה בהיקפה ומשלבת היסטוריה, תרבות, ארכאולוגיה, דת ופולחנים.
יש בה דמויות וסיפורים רבים אשר מקורם אינו במיתולוגיה היוונית.
בטקסט משולבות מאות יצירות אמנות.
"בשם אסקלפיוס, (הרפואה במיתולוגיה היוונית)", רפואה בין השורות, אסופת מאמרים, עורכת אורנה כהן, הוצאת ההסתדרות הרפואית בישראל, 2009, עמ' 146–152
"דם, רצח מארא, יצירתו של ז'אק-לואי דויד", עיניים, גיליון 138
"מפות, ציורי מפות ביצירותיו של ורמיר", משקפיים, גיליון 27
"פומפיי – מקום שהזמן עצר בו", משקפיים, גיליון 81
"אסכולת הציור של וונציה", משקפיים, גיליון 219
יועץ מדעי של התערוכה "מוונוס עד מדונה", בית אריאלה, 2011, בחסות שגריר יוון בישראל.
אפיאורניס (שם מדעי: Aepyornis; מילולית: "aipys" - גבוה, "ornis" - עוף) הוא סוג של עוף ענקי חסר יכולת תעופה שהיה מהגדולים שבעופות.
הוא חי במדגסקר עד העת המודרנית.
סוג זה נחקר ותואר לראשונה ב-1951 והוא כלל ארבעה מינים.
העוף הגיע למשקל מקסימלי במין Aepyornis maximus למשקל 400 ק"ג ולגובה של מעל .
עם זאת בהמשך אחד המינים בסוג התפצל לסוג אחר גדול בהרבה - הוורומבי.
הוא היה בעל שכבת נוצות דמוית-פרווה.
אורך ביציו הגיע ל-34 ס"מ בממוצע.
העוף הענקי היה דמוי יען והיה אוכל עשב.
עופות אלה נכחדו סופית עד לפני 1,000 שנה.
ההיכחדות התרחשה בידי תושבי מדגסקר (מלגשים) אך ישנה מחלוקת בין החוקרים על דרך ההכחדה: חלק מהחוקרים סוברים שהם נהרגו כתוצאה מציד ומהברחה מאתרי המחיה הטבעיים שלהם.
אחרים חושבים שהאנשים רק גזלו את ביציהם בכמויות וכך הכחידו אותם לבסוף.
העוף הענקי וביציו אולי היוו השראה (לצד העיט הנכחד עיט כתר מלגשי) לאגדה על עוף הרוק הענקי מהמיתולוגיה המלגשית.
אפי אפרים סאץ' (נולד ב-25 בדצמבר 1999) הוא מתעמל אקרובטי ישראלי.
אלוף העולם (אנטוורפן 2018), ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (2015 ו-2017) בתחרות לרביעיית גברים, ביחד עם דניאל אורלביץ', לידר דנה וינאי כלפה.
הוא החל להתאמן בהתעמלות אקרובטית בשנת 2006. סאץ' משתתף בתחרויות הסניור לרביעייה ביחד עם דניאל אורלביץ', לידר דנה וינאי כלפה.
באליפות העולם לנוער שנערכה בלוולואה פרה , פרבר של פריז שבצרפת בשנת 2014, הוא זכה במדליית כסף בגמר רביעיית בנים לקבוצת גיל 13-19, ביחד עם אייל פלגי צדיק, דניאל אורלביץ', ולידר דנה.
בגביע העולם שנערך בשנת 2015 הוא זכה בשתי מדליות זהב וכסף.
באליפות אירופה שנערכה באותה שנה בגרמניה הוא זכה במדליית זהב ב-3 תרגילים.
באליפות העולם שנערכה בפוטיין , סין בשנת 2016 הוא זכה במדליית כסף.
בסבב גביע העולם שנערך בשנת 2017 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
באליפות אירופה שנערכה באותה השנה בזֶ'שוּב, שבפולין, זכה במדליית זהב בכל אחת משלוש התחרויות (תרגיל שיווי-משקל, תרגיל דינאמי, וקרב-רב), והגן על תוארו.
במשחקי העולם שנערכו בוורוצלב שבפולין באותה שנה הוא זכה במדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה באנטוורפן שבבלגיה באפריל 2018 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב ברביעייה ומדליית כסף נבחרת מעורבת.
סאץ' השתתף בעונה השנייה של גוט טאלנט ישראל, כחבר צוות בנבחרת האקרובטיקה, ביחד עם דניאל אורלביץ', לידר דנה וינאי כלפה.
נבחרת האקרובטיקה העפילה לגמר שהתקיים ב-16 באפריל, וזכתה במקום הראשון.
מלצר היה קצין בצה"ל בדרגת סגן-אלוף, מפקד "במחנה" בין השנים 1995–1996, דובר עיריית מודיעין-מכבים-רעות בין השנים 2003–2008 והעורך הראשי של כתב העת "מערכות" החל מ-1998 ועד מותו ב-2018.
מלצר נולד ב-1955 ברחובות, בן לניצולי השואה מפולין.
אביו היה מנהל חשבונות במרכז וולקני.
למד במחזור ה' של הפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב-יפו.
עם סיום לימודיו התגייס לחטיבת הצנחנים ושובץ לגדוד 890, אך לאחר שחלה בצהבת עבר לשרת בחיל החינוך והנוער וכיהן כראש מדור ידיעת הארץ בתחילת שנות ה-80. בשנת 1995 מונה למפקד השבועון "במחנה" ובשנת 1996 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו מצה"ל הקים בשנת 1997 את חברת אפי מלצר בע"מ, אשר עוסקת במחקר, ייעוץ תקשורת, דוברות והוצאה לאור.
בשנת 1998 מונה לתפקיד עורך כתב העת "מערכות", תפקיד אותו מילא עד מותו.
כעורך כתב העת עודד כתיבה בקרב מפקדי צה"ל, וסייע לרבים מתוכם בפרסום כתיבתם.
בשנת 2003 מונה מלצר על ידי משה ספקטור לדובר עיריית מודיעין-מכבים-רעות, תפקיד אותו מילא עד שנת 2008.
מלצר התגורר ברעות, והיה נשוי ואב לארבעה.
אפיגוניים (שם מדעי: Epigonidae) הם משפחת דגי גרם ימיים מסדרת הדקראים בתוכה 7 סוגים ו-43 מינים.
הם שוכני מים עמוקים ברחבי האוקיינוסים הטרופיים ברחבי העולם ומגיעים עד לעומק של 3 ק"מ מתחת פני הים.
הם קרוביהם הרחוקים של האפוגוניים.
המין הגדול ביותר במשפחה Epigonus telescopus מגיע לאורך 75 סנטימטרים אך מרביתם אינם עולים על 20 סנטימטרים.
הם כמעט חסרי צבע ועור, אך בעלי עיניים גדולות המותאמות לתנאי חשיכה ופיות קטנים.
גופם מוארך ובעל סנפירים מצוייצים וקטנים והזנב קצר.
הם נוטים שלא לשחות הרבה אלא לנוח על הקרקעית ולחפש מזון הכולל יצורי ים קטנים מהם.
חלק ממינים אלה מצויים בים סוף בעומק ומרביתם אינם נראים לאנשים.
אפיגיה (שם מדעי: Effigia) הוא סוג של זוחל ארכוזאור מסוף תור הטריאס.
מראהו מזכיר מראה של דינוזאור אך הוא היה קרוב יותר לתנינאים המודרניים והיה קרוב במיוחד לסוג פופוזאורוס ולשובוזאורוס.
מאובני האפיגיה התגלו בניו מקסיקו בידי החוקר אדווין קולברט ב-1947-48. עם זאת הוא סבר שהחוליות היו שייכות לדינוזאור הקדום צלופיזיס והשאיר אותם בתוך המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע לזמן רב.
ב-2006 סטודנט בשם סטרלינג נסיט שפתח את העצמות הבין שלא מדובר בדינוזאור והחליט לחפור את שאר הממצאים מהאדמה.
לצד החוקר מארק נורל הם קראו ליצור בשמו - Effigia okeeffeae.
משמעות השם "Effigia" הוא רוח רפאים ביוונית, בעוד שם המין נקרא על שם הציירת ג'ורג'יה או'קיף שגרה באזור בו נמצאו המאובנים - Ghost Ranch.
זוחל זה הגיע לאורך 2 מטר, היה קל משקל והיה בעל רגליים ארוכות וצוואר ארוך עם גולגולת קטנה חסרת שיניים ואולי מצוידת במקור.
המראה דמוי התרופוד נבע מאבולוציה מתכנסת כיוון שמילא גומחה דומה.
הוא היה אוכל-כול קטן וזריז שנמלט במהירות מטורפי הטריאס הקדומים כמו הפוסטוסוכוס וארכוזאורים גדולים דומים ואולי גם מראשוני הדינוזאורים כמו הצלופיזיס.
האפיגיה ידוע בתרבות עקב אזכור בתוכנית הקולבר ריפור של סטיבן קולבר, בה השתמש ביצור די להפריך את ה"דרווינלוטיזם" (תאוריה הטוענת שכל יצור התפתח מקופים).
בנוסף הוא נראה בסרט ה-IMAX דינוזאור בחיים!, בו פרט של אפיגיה נרדף בידי להקת צלופיזיס אשר ברגע האחרון בורחים ממנו בעוד היצור נטרף בידי רדונדזאורוס.
אפרים כהן הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שפיקד על גדוד 605 ועל חטיבת מנשה.
עם גיוסו לצה"ל שובץ כהן בחיל ההנדסה הקרבית.
עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים וקורס קציני הנדסה.
עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בלבנון, ובכלל זה במלחמת לבנון הראשונה.
בשנים 1994–1996 שימש מפקד גדוד 605. בשנים 1999–2001 פיקד על חטיבת מנשה, ולקח חלק בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
אפי טיומקין (נולד ב-20 בפברואר 2000) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אליצור עירוני נתניה מליגת העל.
טיומקין נולד וגדל בכפר סבא, שם שיחק מגיל 7 בקבוצת הכדורסל המקומית.
טיומקין החל את פעילותו במחלקת הנוער של מועדון הפועל כפר סבא כבר בגיל 7. את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים ערך בעונת 2016/17.
בתיכון למד במגמת הכדורסל של תיכון כצנלסון, שם העמיד ממוצעים של 14.5 נק', 5.0 ריב' ו-2.5 אס' למשחק.
טיומקין החל את דרכו בקריירת הבוגרים בעונת 2019/2020, כאשר חתם במועדון מכבי אשדוד, איתה רשם הופעות בודדות בליגת העל.
בעונת 20/21, חתם טיומקין במועדון הכדורסל מכבי הוד השרון בליגה הלאומית, שם העמיד ממוצעים של 7.0 נק', 2.6 ריב' ו-2.0 אס' למשחק.
במחזור ה-9 של העונה, זכה בתואר חמישיית המחזור של איגוד הכדורסל כאשר הוביל את הפועל ר"ג/גבעתיים לניצחון מרשים על הפועל עפולה, עם 23 נק', 4 אס', 5 ריב', 4 חטיפות וסיום המשחק עם מדד 27.
בעונת 2022/2023, עבר טיומקין להפועל חבל מודיעין, אשר במהלכה נפצע בקרסול וסיים אותה בממוצעים של 4.5 נק' ואסיסט אחד למשחק.
עונת 2023/2024, בה שיחק טיומקין בהפועל כפר קאסם, הייתה העונה הטובה ביותר בקריירה שלו עד כה.
אותה סיים עם ממוצעים של 17.1 נק', 3.9 ריב', 3.2 אס' ו-1.6 חטיפות, באחוזים של 58.8% לשתיים ו-38.2% לשלוש וזכה בתואר החמישייה השנייה של העונה.
בעונת 2024/2025 שיחק טיומקין במכבי עירוני רעננה ועלה עמה לליגת העל, לאחר עונה מוצלחת בליגה הלאומית.
במהלך העונה העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 3.2 ריבאונדים, 4.1 אסיסטים ו-1 חטיפה ב-31 משחקים, באחוזים של 51% לשתיים ו-36% לשלוש.
טיומקין היה שותף משמעותי לחזרתה של הקבוצה מהשרון לליגת ווינר סל, לאחר 23 שנות היעדרות.
עם סיום דרכו ברעננה, חתם באליצור "BRIGA" נתניה, במטרה לחזק את הסגל של עידן אבשלום.
טיומקין היה שותף פעמיים ביציאה למוקדמות אליפות אירופה של נבחרת ישראל בכדורסל 3X3, כאשר בקיץ 2017 נבחרת הנוער בה היה שותף טיומקין, העפילה לאליפות אירופה.
בדצמבר 2018 יצא יחד עם נבחרת ישראל U19 לטורניר חג המולד בבלגיה (xmastournamet), שם הגיע ביחד עם הנבחרת עד לשלב חצי הגמר.
אֶפי בריסט הוא רומן מאת הסופר תיאודור פונטאנה.
כתיבת יצירת המופת "אפי בריסט" הושלמה בשנת 1894, כשפונטאנה היה בן 75.
אפי בריסט, גיבורת הרומן, היא אישה צעירה, הנישאת בגיל 17 לגבר מבוגר ממנה בשנים רבות.
שנות דור קודם לפתיחת העלילה חיזר גרט אינשטטן, אז צעיר בן עשרים, אחרי אמה של אפי, אך היא ביכרה על פניו את מר פון בריסט, שהיה חבר במועדון האצילים ובעלי אחוזת הוהן-קרמן.
עכשיו בא הברון פון אינשטטן, שהיה בינתיים ליועץ מחוזי בפלך קסין, לבקש את ידה של אפי.
הנערה מקבלת את עצת אמה ונענית לו, כשהיא נושאת עיניה לעתיד שכולו כבוד, פאר ויקר.
היא מייחסת ערך רב למעמד חברתי.
כשמגיעים מכתבי הגעגועים של אפי ממסע ירח הדבש, שבו כופה עליה בעלה המשכיל וחובב התרבות ביקורים במוזיאונים וגלריות, מתעורר בהורים חשש להצלחת הנישואים.
בשובם מירח הדבש לעיר קסין מתחילים חייה החדשים של אפי כגבירת הבית וכגברת הראשונה של העיר הקטנה.
שכניהם בני האצולה באחוזות שמסביב לעיר מטילים עליה מורא ושיעמום, וגם בין תושבי העיר היא מוצאת רק חבר אחד - הרוקח אלונזו גיזהובלר, איש גיבן, משכיל, מוכשר, חובב ספרות ומוזיקה, עשיר בדמיון ורחב לב.
הוא מגלה עניין באישה הצעירה, ומקיף אותה בתשורות קטנות ובסיפורים מרתקים.
אך בעלה דוחה את כל הצעותיה ובקשותיה לשיפוץ הבית ולמעבר לבית אחר.
אפילו את הצעתה לקצר את הווילונות הארוכים מדי באולם הנטוש, שהתחככותם ברצפה נשמעת לה בלילות כמחול רפאים, דוחה אינשטטן ומבלבל אותה בהסבריו, מצד אחד, מזים את פחדיה כחסרי ביסוס ומצד שני הוא טוען, שרוח רפאים בבית היא יתרון לבני אצולה.
אפי אינה סבורה כך - בבית אביה לא היו מעולם רוחות רפאים והיא איננה רואה כל יתרון ברוח כזאת, אך על אימתה מרוח הסיני המת אינה מצליחה להתגבר, והיא כועסת על בעלה, שאינו מנסה להבין לרוחה.
אפי המבוהלת והנכלמת מתנחמת במסירותו של רולו, כלב הניופאונדלנד הענקי, ובידידותו האיתנה של גיזהובלר, ומנסה למצוא דרך לחיים משותפים של אהבה והבנה עם בעלה המסויג.
אפי מגלה לשמחתה שהיא בהריון ובמכתב לאמה היא מסבירה, למה היא מעדיפה לבוא הביתה להוהן-קרמן לאחר הולדת התינוק במקום להזמין את אמה אליה, משום שאינה רוצה להפקיר אותה לסכנות "בית הרפאים" שהיא גרה בו.
היא מדגישה במכתב, שאל לאמה להראותו לאיש או להזכיר את הדבר במכתב חוזר, משום שהיא מראה את מכתביה לאינשטטן והוא ייצא מכליו אם יקרא את מה שכתבה.
להרגשתה, בעלה אומנם טוב וחביב, אך לוקה בחסר כמאהב, בכל הנוגע לתשומת לב, בניגוד לידידה גיזהובלר.
אפי שמחה על בוא המפקד החדש של חיל המצב, מאיור פון קראמפאס, ומצטערת, שאינה מצליחה ליצור קשרי ידידות עם אשתו, המבוגרת ממנה בהרבה ושרויה תמיד במרה שחורה בגלל הקנאה לבעלה, שיצא לו שם של רודף נשים.
פון קראמפאס ואינשטטן מיודעים משכבר, ואפי שמחה למצוא בו אדם הפטור מדעות קדומות ומאמינה, שעתה יבואו ימים טובים יותר לקסין.
עונת הקייט מתחילה ובדירה שמול ביתה של אפי משתכנת קייטנית קבועה, אלמנת לבלר חולנית וחלושה, שמטפלת חסונה, אישה פשוטה אך טובת לב, נלווית אליה תמיד.
אפי, העומדת בסוף הריונה, איננה הולכת כיתר בני העיר לראות בבוא ספינת הקיטור עמוסת הקייטנים, אלא מסתפקת בצפייה מחלונה אל הרחוב, השוקק עכשיו אנשים בניגוד לשממונו בחודשי החורף.
מראה בלתי צפוי מופיע ברחוב, מרכבת הקברן השחורה, ומסתבר שהאלמנה ששכרה את הדירה מעבר לרחוב הלכה לעולמה.
כדי להתנער מן המראה המדכא, יוצאת אפי לטייל בסביבה, וכשהיא נכנסת לבית העלמין למצוא מקום שקט למנוחה, היא רואה את המטפלת שנלוותה אל האלמנה שהלכה לעולמה, כשהיא יושבת לבדה על ספסל בשמש הקופחת.
אפי מציעה לה לעבור לצל, כי השמש חזקה מדי ומסכנת את בריאותה, אבל האישה אומרת, כי טוב לה המוות, לא בגלל צער על מעבידתה שמתה, אלא משום שאינה יודעת מה יהיה עליה עכשיו, כשתיאלץ שוב לחפש עבודה ומקום לגור בו, וכבר כלו כוחותיה לכך.
בקושי הצליחה לחלץ מידי קרובי המתה את התשלום שהגיע לה ומעט דמי נסיעה.
כשאפי שומעת ממנה כי יש לה נסיון רב בטיפול בתינוקות, היא מציעה לה לבוא לעבוד אצלה, למרבה אושרה של האישה האומללה, שכבר אמרה נואש.
בתה של אפי נולדת בשעה טובה, ויום לאחר טקס הטבלתה מפליגה אפי עם התינוקת ועם המטפלת רוזוויטה אל בית הוריה, שם היא שוהה שישה שבועות של אושר והנאות קטנות, במשחקים עם חברותיה מילדות, בשיחות עם אמה ובטיולים בגן הגדול עם אביה, השואל וחוקר אותה על חייה בקסין.
הוא מביע את אמונו המלא בכלב רולו, ולעומת זאת, הוא נותן ביטוי לספקותיו כלפי הברון אינשטטן, שאינו מקדיש די תשומת לב לאשתו הצעירה.
אפי ממהרת להגן על בעלה.
ואכן, בשובה לקסין, מקבל אותה אינשטטן בשמחה גלויה ומעתיר עליה תפנוקים קטנים.
אפי נוזפת בו בהיתול על שלא בא להוהן-קרמן לבקר אותה, או לפחות את בתו הפעוטה, אך הוא משיב לה בהתפעלות מבגרותה החדשה מאז הולדת התינוקת.
כשהם יושבים בביתן בגינה לארוחת הבוקר מופיע לפניהם המאיור קראמפאס, השב מטבילת בוקר בים ומקבל את הזמנתם להצטרף אליהם.
קראמפאס מבקש מאינשטטן, שישתדל למענו אצל ביסמרק ליזום איזו מלחמה קטנה, אפי נחלצת מיד לשנות את כיוון השיחה ומדברת על אירועים במועדון, שקראמפאס יהיה ממונה עליהם, כפי שנודע לה מגיזהובלר ידידה.
קראמפאס ממהר לגייס את אפי לעזרתו בניהול ערבי הבידור האלה ובהשתתפות בהצגה, לצדו.
קראמפאס ואינשטטן יוצאים מדי בוקר לרכיבה, ואפי מבקשת להצטרף אליהם, מעשה הנוגד את המוסכמות בקסין ואינשטטן אינו שלם עמו, אך קראמפאס מוצא סוס מתאים והחבורה, עם שני משרתים למקרה שירצו לערוך פיקניק בדרכם, יוצאת יום יום לטיול, ורולו מקדים אותם ורץ בראש.
כלב-ים צד את עינו של רולו, אך מספיק לגלוש מן החוף אל המים ולהיעלם.
קראמפאס שמח לתגלית ומדבר על ציד כלבי-ים אך אינשטטן שולל את הרעיון, שאינו חוקי.
קראמפאס בז למשטרת החופים, שבוודאי תוכל להעלים עין אם תרצה, ואפי תומכת בו בשמחה, למורת רוחו של אינשטטן, המעמיד את קראמפאס על חומרת דבריו - דווקא הוא, האמון על משמעת וסדר קפדני, אינו צריך לדבר כך.
אינשטטן רואה בזאת הזדמנות נאותה להטיף ולחנך, כמקובל עליו, הן את אפי והן את המאיור, ובהזדמנות זאת משבח את גיזהובלר, אביר ובן חייל אך דבק בעקרונות.
קראמפאס מזלזל בגיזהובלר ומייחס את מידותיו הטובות לחטוטרת שעל כתפו, כי מי שכתפיו ישרות, דעתו קלה ומה הם החיים ללא מידה של קלות דעת.
בעוד השניים מדברים, מתרחקים אפי ורולו אל הסלע שעליו רבץ קודם כלב הים ומשקיפים אל מרחבי הים, שמא יזכו לראותו שוב.
עם התקרב הבחירות, אין אינשטטן יכול להתפנות עוד לרכיבות הבוקר, אך קראמפאס ואפי ממשיכים בהן בחסות המשרתים הנלווים אליהם.
בשיחתם הוא מזכיר את חיבתו של אינשטטן לסיפורי רפאים, שאהב לספר לחוג ידידיו אנשי הצבא, ועל אלה שהאמינו בהם, היה מלגלג ומציגם כפתאים, ועם זאת חוזר ומספר אותם.
לדעת קראמפאס, כפי שאף אמר לו בשעתו, לא היה זה אלא ניסיון לעטות על עצמו דוק של זוהר, כדי למצוא חן בעיני העליונים עליו, ולאמיתו של דבר, אינו מאמין כלל בסיפוריו אלה.
אפי מספרת לו על סיפורי הרפאים שאינשטטן השתעשע בהם באוזניה, ושואלת לדעתו, מה גורם לבעלה לנהוג כך.
קראמפאס, לאחר לבטים, אומר לה, שלדעתו גורמת לכך נטייתו של אינשטטן לראות עצמו כמחנך, פדגוג שזה ייעודו, ובמקרה שלה, אולי גם להפיל עליה מורא באמצעות רוח רפאים, שישגיח על המוסר של נערה צעירה וחסרת ניסיון.
אפי רואה בכך מעשה חסר-לב, כמעט אכזרי, אך לאחר מחשבה, מטילה ספק בדברי קראמפאס, פטפטן חובבצ רכילות, ועד שאינשטטן שב הביתה, היא מצליחה להתנער מדבריו ולחדש את אהבתה והערכתה לאינשטטן.
אפי מתכוונת בלב שלם לנתק כל קשר עם קראמפאס, וייתכן שהייתה מצליחה בכך, אלמלא בא גיזהובלר בשליחות המאיור ודיבר על לבה, להשתתף בהצגה בבימוי המאיור במועדון.
אפי ששה על ההצעה, שמוצאת חן בעיניה הרבה יותר מ"ערבי איטליה" שאינשטטן מתכנן למשך החורף, העלאת זכרונות וצפייה בתמונות ממסע ירח הדבש שלהם.
ההצגה עולה יפה ואפי מצטיינת בתפקיד, לשמחת בעלה, אך ככל שהוא משבח אותה ומגלה לה אהבה, אין הוא שוכח את תפקידו כמחנך קפדן, ומזכיר לה את רוח הרפאים, שלא תפגע בה אם תנהג כשורה.
בחג המולד נוסעת חבורה גדולה של בני המקום אל בית היערן הראשי, רינג, לבלות שם בנעימים בסעודת חג מפוארת.
בדרך חזרה נאלץ אינשטטן לנהוג במזחלת של גיזבוהלר, שסוס בעט במשרתו מיראמבו והשביתו מפעולה כרכב.
אפי נוסעת במזחלתה עם המשרת קרוזה כרכב, אך כשהם מגיעים אל נחל מוצף שהיה לביצת חול טובענית ומסוכנת, נאלצות המזחלות לעשות עיקוף גדול דרך היער האפל.
קראמפאס מודיע, שלא יוכל להשאיר את אפי לחבדה במזחלת בדרך המסוכנת, מצטרף אליה ומנצל את ההזדמנות לקדם את החיזור אחריה.
כאיש העולם, בוגר ומנוסה באהבהבים, הוא יודע את דרכו, ואפי נופלת כפרי בשל בידיו.
אינשטטן אינו מחמיץ את ההזדמנות לחנך את אפי ולהעמידה על אופיו האמיתי של קראמפאס, אך היא נפגעת ומגינה על המאיור הפוחז וגם על עצמה, בטענה שאינשטטן עצמו נתן גושפנקה לקשר ביניהם כשהיו יוצאים יחד לרכיבה.
עם הזמן, גוברים יצריה של אפי על כוונותיה הטובות, ומדי יום היא יוצאת, כביכול לטיול לשם בריאות כצו הרופא, אך למעשה, לפגישות סתר עם קראמפאס.
אינשטטן מרגיש במשהו, אך אינו מוצא עילה לתלות בה את חשדותיו ומרפה מהם, ואפי ממשיכה בשלה, נגררת בעל כורחה למעשים שאינם לפי מצפונה.
בינתיים התבטלה התוכנית להקים קסרקטין להוזארים בקסין, תוכנית שראשי העיר התייחסו אליה בפקפוק ובשלילה, וכך נשללת מאפי שמחה גדולה שציפתה לה מאז ששמעה על האפשרות, שנגוזה עכשיו.
בשיחה עם רוזוויטה מטיפה לה אפי מוסר ומזהירה אותה מפני קלות דעת עם גברים, אך כשרוזוויטה מאחלת לה, שלעולם לא תדע צער כזה שידעה היא כשנאלצה לוותר על התינוק שילדה ללא נישואים, גוערת בה אפי על העזתה להפנות אליה, אישה נשואה, דברים כאלה.
אינשטטן חוזר הביתה משהות של למעלה משבוע בברלין, הוא מבשר לאפי, שמעתה תהיה רעיית היועץ למיניסטר, הם יגורו בברלין ובעוד שישה חודשים תוכל לשכוח את קסין וכל מה שהיא מכירה בה.
אפי מתפרצת בקריאת "השבח לאל!" שמעוררת את חשדותיו של אינשטטן, בייחוד כשהיא מוסיפה ומסבירה לו, כתירוץ להתפרצותה, כמה תשמח לעבור מבית זה, שמתחילה הפחיד אותה והוא, בעלה, השתמש בפחדיה אלה כדי לחנך אותה.
אך במחשבה שנייה, הוא נוטה להאמין לה וכובש את החשד
אפי נוסעת לברלין לחפש דירה מתאימה, ולוקחת עמה את אנני ורוזוויטה.
בברלין מחכה לה אמה, שבאה לשם לטיפול רפואי ותעזור לה במציאת דירה.
לפני הנסיעה היא הולכת להיפרד מגיזהובלר, וכשהוא תמיה על כך, משום שחשב שהיא אמורה לחזור בעוד ימים אחדים, היא משתמטת בתירוצים שונים ומעתירה עליו דברי תודה והערכה, כמי שהיה לה ידיד אמת יחיד בקסין.
היא רומזת לכשלים בהתנהגותה, שלא הייתה כפי שהייתה אמורה להיות, וגיזהובלר משתומם ונרעש, בלי להבין.
בשובה הביתה, כותבת אפי מכתב פרידה סופי ומוחלט לקראמפאס ומגלה לו, שאין בדעתה לחזור, אם כי בעלה אינו יודע זאת ומצפה לשובה תוך ימים אחדים.
היא לוקחת את עיקר האשמה על עצמה ומייחלת, שלא הייתה מגיעה מעולם לקסין.
הברון אינשטטן, אשתו ובתו עוברים לדירה שאפי מצאה, בטווח שמיעה הן מגן החיות והן מן הפארק, כמשאלת לבו של אינשטטן.
רוזוויטה והמשרתת יוהאנה עוברות עמם, וחייהם מתחילים להתנהל כסדרם.
אפי מגנה את עצמה על התנהגותה הנלוזה עם קראמפאס, ובעיקר על שאין בה בושה על עצם המעשה, אלא רק על השקרים שנאלצה ותיאלץ לגבב כל חייה, עד שהיא מרגישה שכל חייה הם שקר.
הכל הולך למישרין בבית אינשטטן, השנים חולפות, אנני גדלה ונראה, שתישאר בת יחידה להוריה.
בניסיון לפתור בעיה זו, נוסעת אפי למעיינות מרפא עם ידידתה המבוגרת ממנה, הגברת צוויקר קלת הדעת.
אינשטטן איננו מרוצה מבת לוויה זו לאפי, אך איננו נותן ביטוי לדעתו.
הימים עוברים, ואפי מתעתדת לשוב הביתה.
לקראת שובה מתכננים בני הבית קבלת פנים חגיגית והשמחה רבה, אך כשבוע לפני היום המיועד, מתרחש דבר בלתי צפוי - אנני נופלת ונחבלת במצחה, ותוך כדי החיפוש אחר תחבושת מתאימה, מתגלה במגירה נעולה שנפרצה צרור מכתבים.
רוזוויטה ויוהאנה עסוקות בענייניהן ואינן מתפנות להשיב את הדברים שהוצאו בחיפזון מן המגירה, ואינשטטן מתחיל לעסוק בכך ומוצא את המכתבים, הקשורים בחוט אדום - חלקם מכתבים וחלקם פתקים חפוזים, שבמבט ראשון הוא מזהה בהם את כתב ידו של המאיור קראמפאס, והנמנענת לפתקים אלה היא אשתו, אפי.
כשהוא קורא בעיון את שלושת המכתבים, מתגלה לו דבר בגידתה של אשתו עם המאיור קראמפאס לפני שעזבו את קסין, שש שנים וחצי קודם לכן.
הוא קורא אליו את ידידו וילרסדורף ומבקשו, שיזמין בשמו את קראמפאס לדו-קרב וכן שיהיה לו לעד.
וילרסדורף נדהם, מתקשה להאמין, מפציר באינשטטן להרהר בדבר ולחזור בו מכוונתו, אך אינשטטן איתן בדעתו.
הוא אוהב את אשתו, על אף הכל, ומסוגל לסלוח לה, אבל משפט החברה מאלץ אותו לנהוג בהתאם להחלטתו.
כל עוד לא שיתף איש בדבר שהתגלה לו, יכול היה להבליג ולהימנע מפעולה.
אבל ברגע שקרא לווילרסדורף וסיפר לו את המעשה, שוב אין הוא יכול להימנע מפעולה.
וילרסדורף מנסה בכל זאת להניא אותו מהחלטתו בהבטחה, שהדבר שהתגלה לו יהיה שמור עמו ולא יוודע לאיש, אך אינשטטן בשלו - כבודו נפגע ובשום פנים לא יוכל להמשיך בחייו אם לא יפעל לתיקונו.
וילרסדורף נאלץ להסכים עמו - פולחן הכבוד, אומר הוא, הוא בגדר עבודת אלילים, ועלינו להוסיף ולסגוד לאליל כל עוד לא סר ממנו כוחו.
הם נפרדים במילים "להתראות בקסין".
אינשטטן ועדו לקרב נפגשים מחוץ לקסין, קראמפאס וחברו מחכים להם בשעה היעודה, היריות נורות וקראמפאס נופל, מנסה לומר עוד משהו לאינשטטן, ומת.
בימים הבאים מתלבט אינשטטן בשאלה, אם נכון היה לעעשו את מה שעשה, כשברור לו שלא פעל מתוך שנאה קשה ומעוורת אלא לשם העיקרון.
ייתכן שהיה נכון יותר לשרוף את המכתבים ולא לספר עליהם לאיש, ולאפי, בשובה הביתה, לא היה אומר דבר, אלא קובר את רגשותיו עמוק בלבו.
אלא שלא כך נהג, וברור לו שעכשיו גם רוזוויטה ויוהאנה מודעות למה שקרה.
וילרסדורף כותב לספר לו על מה שקרה בקסין לאחר נסיעתו, ובעיקר על התרשמותו העמוקה מגיזהובלר, שבכה על מה שאירע לידידתו האהובה אפי.
הוא מודיע על הדו-קרב במקום עבודתו, והממונה עליו משבח אותו על המעשה.
הוא נותן ליוהאנה מכתבים למשלוח ומודיע לה, שהגברת לא תחזור, וכי צריך יהיה להסביר לאנני, לאט ובהדרגה, ששוב אין לה אם.
הוא לא יוכל לעשות זאת, ויוהאנה היא שתצטרך למלא את התפקיד ולשמור, שרוזוויטה לא תקלקל את השורה.
המכתב מאמה של אפי מגיע אליה במקום המרפא שלה, וממנו היא למדה, שהיא מגורשת מביתה ושגם אל בית הוריה לא תוכל לחזור, משום שמעשיה אינם עולים בקנה אחד עם עקרונותיהם.
אביה מצרף למכתב סכום כסף ואמה מבטיחה לה, שהם ימשיכו לתמוך בה כספית, אבל את חייה יהיה עליה לנהל מכאן ואילך לבדה, ואם תרצה להתרועע עם אנשים, לא יהיו אלה בני המעמד והחברה שהכירה כל חייה, לאחר שבמו ידיה שללה מעצמה את אור השמש והאוויר הצח.
אפי מתכננת את נסיעתה ממקום המרפא עוד לאותו ערב.
אחרי נסיעתה יושבת מרת צוויקר לכתוב בלב שמח לחברתה על ההתרחשות המסעירה, שאת פרטיה ניחשה עוד קודם שהגיע לידה העיתון, שאישר את השערתה.
צר לה על הבארונית אינשטטן, אישה צעירה, חביבה ונעימת הליכות, אבל היא מתקשה להבין את האיוולת שבשמירת מכתבים - וכי לשם מה יש אח ותנור בבית?
אולי בעתיד ייעלם נוהג הדו-קרב מן העולם, אבל כל עוד הוא קיים, יש להיזהר בדברים כאלה.
אפי מוצאת לה דירה קטנה בברלין ורוזוויטה מצטרפת אליה לעזור לה ולתמוך בה.
תחילה היא משועממת ואינה מוצאת במה להעסיק את עצמה, כי לעמותות לעזרה לעניים אינה יכולה להצטרף כי הגבירות העומדות בראשן לא יקבלו אותה, אך בסופו של דבר היא מתחילה לצייר, והציור ממלא את ימיה ומשמח את לבה.
בנסיעה בכרכרה היא רואה את אנני עם שתי חברותיה, בדרכן הביתה מבית הספר, אפי משתוקקת להיפגש עם אנני, לאחר שלוש שנות פרידה, והיא פונה אל אשת יועץ הסתרים, שתתערב לטובתה אצל אינשטטן.
ואכן, הרשות ניתנת בצרות-עין, ואנני באה אל דירתה של אפי, מלווה ביוהאנה שממתינה לה למטה.
אך הפגישה איננה מתנהלת בהתאם לתקוותיה של אפי.
הילדה נבוכה ומסוגרת, ועל הצעותיה של אפי לפגישה נוספת היא משיבה, "בוודאי, אם יורשה לי." לאחר שהיא משיבה כך שלוש פעמים, יוצאת אפי מכליה ואומרת לה, שכדאי שתלך כדי לא לעכב את יוהאנה מעל למידה.
אחרי שאנני יוצאת, היא נתקפת בחמת זעם על אינשטטן, ורואה בו עלוב-נפש, הנוהג באכזריות ומחנך את בתו לנהוג באמה בקשי-לב, ואם הסכים לפגישתן, הרי רק משום שלא רצה לסרב לאשת המיניסטר.
ברור לה, שלא אלוהים הוא המעניש אותה, אלא אינשטטן עצמו, שרק עקרונות וכבוד מנחים אותו, ולא יחס אנושי אל האישה שאהב פעם.
היא מטיחה בבעלה ובבתה את תיעובה על צדקנותם, הגרועה בעיניה מאשמתה היא.
ברור לה, שלא תאריך עוד ימים, ואיננה מצפה לראות שוב את בתה המתנכרת.
כשרוזוויטה חוזרת מליווי אנני, היא מוצאת את אפי שרועה על הרצפה, כנטולת
הרופא הזקן מודאג ממצבה הבריאותי והנפשי של אפי ומרשה לעצמו לכתוב אל הוריה, בבקשה שיקראו לה להוהן-קרמן, כי רק שם תוכל להתאושש ולהחלים.
ההורים נענים לבקשה, אם כי ברור להם, ובעיקר לאם, שבכך הם גוזרים על עצמם ניתוק מן החברה - אבל גם היא מסכימה, שאהבת בתה והדאגה לשלומה חשובות מחיי חברה.
אפי מאושרת בחייה בהוהן-קרמן, מתענגת על יפי הטבע ועל חברת ידידיה יאנקה ונימאייר, אבל
בריאותה מתערערת והולכת, וכשהוריה מציעים לקחת אותה דרומה, לאיטליה או לשווייץ, היא מסרבת.
אין לה כוח למסעות, וכל רצונה הוא להישאר בהוהן-קרמן, בחסות הוריה המפנקים.
כשהיא מתאוששת במידת מה, היא מרבה לצאת לטייל באוויר הצח, כי נשימתה כבדה, רוזוויטה מבינה כי רולו דרוש עכשיו כבן לוויה לאפי, והיא כותבת לאינשטטן ומסבירה לו את המצב.
רולו נשלח להוהן-קרמן ומלווה בנאמנות את אפי, הנחלשת והולכת.
לאחר מותה, רובץ הכלב הנאמן לצד מצבתה, והוריה משוחחים ביניהם ושואלים את עצמם, אם לא הייתה גם בהם אשמה, האם לא הייתה אפי צעירה מכדי להינשא?
"אפי בריסט", הנחשב לפסגת יצירתו של פונטאנה, היה חידוש בשדה הספרות הגרמנית של המאה ה-19, כרומן ריאליסטי בדור, שעוד לא ידע את הריאליזם.
הסוגות שבהן כתבו גדולי המספרים של אותה תקופה, אם במחזות - גתה ושילר - ואם בסיפורים - א.ת.א.
הופמן ונובאליס - עסקו באמונה גאה ב"מהות אנושית נשגבת" וב"יעוד נעלה", שהאדם נתבע להגשימו.
גישה זו, המציגה את האדם כגדול פי כמה מממדיו הטבעיים, זרה לפיכחון והצניעות, הבאים לביטוי בדבריו של בריסט הזקן (עמ' 278) ובכל אווירתו והווייתו של הספר.
פונטאנה קורא בכתיבתו להתנער מהזיות הגדלות למיניהן (יש לזכור, שפונטאנה היה בן-דורם של ריכרד וגנר ופרידריך ניטשה), להביט בחיים מתוך יישוב דעת ולראותם ב"פרופורציות הנכונות" שלהם.
השאלה שמציג הרומן "אפי בריסט" היא - מה הן למעשה הפרופורציות הנכונות ולפי מה אמור אדם להעריך את מעשיו ומעשי זולתו.
כפי שאומר בריסט לבתו, כשנה לאחר נישואיה: "זו שאלה קשה עד מאוד - מה ראוי לאדם שיעשה ומה ראוי לו שלא יעשה.
גם זה שדה רחב" (עמ' 114), ביטוי החביב על בריסט, שהוא מרבה להשתמש בו לצורך ושלא לצורך.
בשיחה זו בין אב לבת ניכר עדיין צליל תמים, קליל ולא מחייב, כמוהו כאותם פטפוטי-ניחותא טריוויאליים-כביכול, המשרים על הרומן אווירת נועם שאנן, כוזב.
אלא ששאלה זו מופיעה שוב בהרהוריו של אינשטטן, כשהוא שואל את עצמו אם נכון עשה כשקרא את קראמפאס לדו-קרב, וכאן הופכת שאלה זו לעניין של חיים ומוות, שכן אותו דו-קרב של כבוד וציות לתביעות החברה של אותם ימים מסתיים במותו של קראמפאס.
למעשה, כל הרומן נע בין הגורלי לבין הטריוויאלי, בין "הכבוד" לבין ה"איוולת", כי הגורלי מוצג בו כטריוויאלי.
בטרגי יש הן גדולה והן עליבות, ואת הגבול בין השניים אין איש יודע.
פונטאנה מכביר פרטים צדדיים וטפלים לכסות על העיקר, עד כדי כך, שהקורא איננו בטוח אם יש שם בכלל "עיקר".
פונטאנה הוא אמן השתיקה האירונית (ש"י עגנון למד ממנו לא מעט בתחום זה).
פונטאנה ניגש אל חומרים "נשגבים" לכאורה, כגון אהבה, בגידה, גאוה, כבוד, בגישה מודרנית ואירונית, וכל נושא "גבוה" לכאורה נעשה בטיפולו נמוך וטריוויאלי במתכוון.
דוגמה לכך הוא טיפולו בנושא "רוח הרפאים" של הסיני, שאינשטטן משתמש בה ל"חינוכה" של אפי.
מצד אחד, שילוב רוח הרפאים בסיפור המעשה מקרב אותו לרומן ה"גוטי" עד כדי לעורר בקורא ציפיות לפתרון התעלומה - האם יש ממש בסיפור רוח הרפאים?
אך ברומן הזה יורדת רוח הרפאים מגדולתה והאסוציאציות הנקשרות בה מגוחכות וטריוויאליות במתכוון - סיפורי הבל, לחשושי רכילות של משרתות קרתניות ומעשה ילדותי של הדבקת תמונה אל מסעד כיסא.
הקורא אינו מתבקש להאמין בקיומה של רוח הרפאים של הסיני, אך הוא נתבע להתייחס בכוכד ראש לחרדתה האמיתית של אפי.
השאלה שהרומן מעורר היא, האם אינששטן עצמו מאמין בקיומה של רוח הרפאים של הסיני, מתוך שבעיניו רוח רפאים בבית היא אות כבוד למשפחת אצולה, או שאין הסיני המת משמש בידיו אלא רק ככלי "חינוכי" לשמירת צניעותה של אפי, גישה המציגה את הנוקט בה כקנאי, שפל ואכזרי.
כך גם שאלת הדו-קרב, מעשה שזמן לא רב קודם לכן היה בחזקת הכרח מובן מאליו, אך בדור המפוכח של תקופת ביסמרק מרחף עליו סימן שאלה, בעיקר לאור משך הזמן שעבר מאז מעשה הבגידה.
בניגוד לרומנים של המאה ה-19, ובראשם אנה קרנינה ומאדאם בובארי, הרי ב"אפי בריסט" אין אהבה גדולה ומכלה.
אפי נישאת לאינשטטן ללא אהבה וללא ציפייה לאהבה, אלא לשם הכבוד והמעמד.
היא נסחפת לפרשת אהבים עם מאהב מנוסה בפיתוי, מבוגר אף מבעלה, וסמוך לסוף חייה היא יודעת, שמעולם לא אהבה אותו וצר לה על בעלה, שלא ידע אהבה מעולם.
היא מבקשת, שעל מצבתה ייכתב "אפי בריסט", משום שלא הביאה כבוד לשם נישואיה, ולמעשה, גם אם אינה מודעת לכך, הרי בנפשה נשארה בתולה.
האם היא מודעת לכך, שגם היא עצמה לא ידעה מעולם אהבה מהי?
על כך אין פונטאנה אומר דבר.
"אפי בריסט" הוא סיפור אהבה ללא אהבה, ומשום כך הוא טראגי פחות מ"אנה קרנינה" ו"מאדאם בובארי", אבל עצוב פי כמה מהם.
בביולוגיה, אפיגנזה (או, בניגוד לפרפורמציוניזם, ניאופורמציה) הוא תאוריה מדעית בתחום האמבריולוגיה המתארת תהליך התפתחות של צמחים, פטריות או בעלי חיים מביצית, זרע או נבג, באמצעות סדרה של תתי-תהליכים שבהם מסת תאים לא מאורגנות מתמיינות והופכות לאיברים ומערכות איברים.
אריסטו פרסם לראשונה נוסח של תורת האפיגנזה בספרו על דור החיות.
כיום אפיגנזה נראית כתאוריה מדעית מבוססת ועובדה ברורה, לנוכח הראיות הרבות שיש לה בתחומים כמו אמבריולוגיה וגנטיקה.
עם זאת מבחינה היסטורית, תיאוריות בריאתנות על מקורות החיים הפריעו לקבלתה והיא התחרתה עם תפיסות מתחרות שדגלו בפרפורמציה.
עם זאת, במהלך סוף המאה ה-18 ויכוח רחב ושנוי במחלוקת בין ביולוגים הוביל לבסוף את האפיגנזה להאפיל על ההשקפה הפרפורמציונית הוותיקה.
בשנת 1759 האמבריולוג קספר פרידריך וולף הפריך את הפרפורמפורמיזם לטובת אפיגנזה, אך זה לא שם קץ לפרפורמציוניזם.
תומכי הפרפורמציה חשבו כי הביצה (או תא הזרע) מכילים תינוק בזעיר אנפין שנקרא הומונקולוס, כך שכל חלקי התינוק כבר נמצאים במקומם.
בעיות בתזה זו היא שכך אנו חייבים לרשת תכונות רק מאחד מההורים, ובעיה נוספת היא שיש צורך ברגרסיה אינסופית כעין בובות בבושקה אחת בתוך השנייה.
אפשרות נוספת היא ירושת של תכונות נרכשות, כלומר סוג של לאמארקיזם – אולם פרוש דבר זה הוא לדוגמה שילדי יהודים היו נולדים ללא עורלה וילדים שרירנים היו נולדים עם בית חזה משולש וזרועות שריריות.
דוקינס מציין כי התפתחות עוברים מתוך ה-DNA אינה דומה כלל לבניית בית על בסיס דגם או תוכנית בניין, וזאת בניגוד לספרי לימוד רבים המציגים זאת.
תוכנית בניין של מכונית או בית מהווה מיפוי חד-חד ערכי מהנייר אל המוצר המוגמר.
מכאן נובע כי התוכנית היא הפיכה- כלומר לא רק שניתן להבין מתוך תוכנית הבניין את מבנה הבית אלה יש גם יכולת לשרטט את התוכנית על בסיס הבית הבנוי.
אולם דבר כזה לא קיים כלל בהתפתחות עוברים – לא ניתן לקחת גוף של יצור חי, למדוד אותו ומתוך זה לשחזר את ה-DNA שלו.
ה-DNA לא דומה לתוכנית בניין.
כל הגופים של כל היצורים החיים מתפתחים וגדלים מתא יחיד שעובר דרך שלבי מעבר רבים – שחלקם גם מוכרים לנו מהתפתחות של האדם – עובר, תינוק, פעוט, ילד, נער, בוגר, וזאת בניגוד לתפיסת הפרפורמציה לפיה האדם נוצר כאשר כל האיברים והרקמות שלו הם בצורתם הבוגרת.
הגישה השנייה הייתה אפיגנזה, שבה התפתחות העובר דומה יותר למתכון או תוכנת מחשב.
השאלה היא כיצד דבר זה נעשה?
בספר ההצגה הגדולה בתבל, הביולוג ריצ'רד דוקינס מבחין בין שני רעיונות שחופפים במידת מה בין פרפורמציה לבין אפיגנזה- בין בניית משהו ידי אדריכלות מתוכננת לבין הרכבה עצמית או "איסוף עצמי".
כבני אדם מבינים מהי אדריכלות או עיצוב משום שאנו מוקפים בה בחיי היומיום בצורת בניינים או חפצים שונים לעומת זאת הרכבה עצמית היא דבר שקשה יותר להבינו.
ההרכבה העצמית תופסת מקום דומה בחשיבותו לחשיבותה של הברירה הטבעית באבולוציה אם כי מדובר בשני תהליכים שונים לגמרי.
שני התהליכים פועלים בצורה דומה – תהליכים הפועלים בדרך אוטומטית, המגיעות ללא תכנון או מחשבה מראש, לתוצאות הנראות כאילו תוכנו בצורה מוקפדת ושקדנית.
אֶפִּידֵמִיוֹלוֹגְיָה היא ענף ברפואה ובביולוגיה העוסק בחקר המחלות ברמת האוכלוסייה.
מקור השם ביוונית: אפידמיה פירושו "מגפה" ולוגיה פירושו "ידע".
המילה אפידמיה מורכבת מאפי ("בתוך") ודמוס ("עם").
הענף חוקר את תפוצתן של מחלות, דרכי הפצתן, והסיכון היחסי שלהן ומנסה לפתח שיטות למניעתן – כל זאת בקרב האוכלוסייה ולא ברמה המולקולרית, התאית או הפיזיולוגית (הענף החוקר את פעולתן של מחלות ברמות אלו נקרא פתולוגיה).
בראשית דרכה האפידמיולוגיה עסקה רבות במחלות מידבקות ובפיקוח על גורמים המעודדים מחלות אלו, כגון תברואה והיגיינה ירודות, חוסר מוּדעוּת באוכלוסייה, הימנעות מחיסונים ועוד.
להלן כמה נושאים לדוגמה בהם עוסקת האפידמיולוגיה:
תפוצתן של מחלות כלי דם, כגון טרשת העורקים, עלתה עשרות מונים במחצית השנייה של המאה ה-20. הסיבה לכך היא האכילה המוגברת של מזון מהיר עתיר שומנים וכולסטרול.
במדינות העולם השלישי, בהן המזון המהיר אינו כה נפוץ, שיעור הסובלים מהתקפי לב נמוך משמעותית מאשר במדינות המערב.
ביפן, המשתייכת במובנים רבים לעולם המערבי, מהווים הדגים מרכיב ראשי בתזונה.
היות שהיפנים צורכים פחות בשר, והיות שדגים מכילים חומרים רבים המשפרים את מצב כלי הדם, סובלים היפנים מפחות התקפי לב.
למרות זאת, הדגים הנצרכים ביפן מכילים לרוב מלח בריכוז גבוה, דבר הגורם ללחץ דם גבוה יחסית בקרב תושבי יפן.
מחלת קורו היא מחלת מוח קטלנית הנגרמת על ידי פריון.
המחלה הייתה ידועה בקרב שבטים מסוימים בפפואה ניו גיני בלבד, ובמשך שנים לא היו ידועים מקורה ודרך התפשטותה.
ב-1957 התגלה כי אורח החיים הקניבלי של השבט גרם להתפשטות המחלה; אכילתם של מוחות נגועים של בני שבט שמתו גרם להעברת הפריון בין בני השבט.
בשנות ה-70 פסק מנהג הקניבליזם והמחלה נעלמה מן העולם.
מחלת הפרה המשוגעת, אשר התפרצה בבריטניה באמצע שנות ה-90, דומה מאוד לקורו ונגרמת אף היא על ידי פריון.
לאחר ההתפרצות עברה המחלה מהבקר אל כמה אנשים אשר צרכו בשר טחון שהכיל רקמות מוח נגועות בפריון.
כשהפריון עובר מפרות אל האדם הוא גורם למחלת קרויצפלד יקוב.
מאז הופעתה של מחלת האיידס, בסוף שנות ה-70, הפכה המחלה למגפה עולמית.
רובם המוחלט של החולים במחלה הקטלנית משתייכים למדינות העולם השלישי.
אפריקה נפגעה קשות מהמחלה, ובמדינות מסוימות בה כשליש מהאוכלוסייה נושאת את הנגיף, דבר בעל השלכות עצומות על העתיד הכלכלי והחברתי של יבשת זו.
בעולם המערבי נפוצה המחלה פחות, זאת עקב מודעות רבה לקיום יחסי מין בטוחים, וכן נגישות גבוהה לאמצעי מניעה.
תסמונת המוות בעריסה זכתה למחקר אפידמיולוגי רב.
נמצא שהיא מצויה במתאם גבוה עם מנח התינוק על הבטן, עם עישון פסיבי ועם עודף חימום הבית בחורף.
אולם הסיבה למוות בעריסה נותרה עלומה, משום שלא נמצא אורגניזם מודל כדי לבדוק השערות הנובעות ממתאמים אלה.
שִׁעוּר הִמָּצְאוּת (Prevalence) שיעור הימצאות מתייחס לכמות החולים במחלה מסוימת באוכלוסייה מסוימת ובזמן מסוים ביחס לסך האוכלוסייה באותו הזמן.
שיעור הימצאות מוכפל בדרך כלל בעשר בחזקת מעריך כלשהו ().
שיעור היארעות (Incidence) – שיעור היארעות מתאר את ההסתברות לחלות במחלה.
את שיעור ההיארעות מחשבים על ידי חלוקת מספר החולים החדשים בתקופת זמן מסוימת בסך האוכלוסייה בסיכון.
הכפלת התוצאה באלף למשל, תיתן את שיעור ההיארעות לאלף אנשים.
שיעור קטלניות (Case fatality) – שיעור המתים ממחלה מסוימת.
מחושב על ידי חילוק מספר המתים במספר המתים פלוס מספר המבריאים.
שיעור קטלניות מחושב בדרך כלל לתקופה מסוימת, כלומר מספר המתים בתקופה מחולק במספר החולים באותה התקופה.
שיעור תמותת תינוקות – (Infant mortality rate – IMR) שיעור תמותת התינוקות מתייחס למספר התינוקות שנולדו-חיים בשנה קלנדרית אחת ושנפטרו לפני גיל שנה מתוך כלל לידות החי באותה שנה.
שיעור תמותת ילדים – (Child mortality) שיעור תמותת הילדים שטרם הגיעו לגיל 5.
מספר הנדרש לטיפול (Number needed to treat) – מספר האנשים הממוצע שצריכים לעבור טיפול כדי למנוע מקרה רע אחד.
חקירה אפידמיולוגית היא מחקר, הנערך לרוב על ידי רשויות הבריאות הממלכתיות, ותפקידו הוא להתחקות על מהלך התפרצות מגפה ברמת הפרט.
אפיוס קלאודיוס קאיקוס (לטינית: Appius Claudius Caecus; תאריכי לידה ופטירה משוערים: 340 לפנה"ס - 273 לפנה"ס), היה מדינאי רומי ממשפחת הקלאודיים - ממשפחה פטריקית עשירה בתקופת הרפובליקה הרומית.
קונסול בשנים 307 לפנה"ס ו-296 לפנה"ס, קנסור בשנת 312 לפנה"ס ודיקטטור בשנים 292 לפנה"ס ו-285 לפנה"ס.
מייחסים לו את בניית אמת המים הגדולה ליד רומא ואת סלילת ויה אפיה הקרויה על שמו.
ה"ויה אפיה" הייתה הדרך הרומאית הראשונה אשר קישרה בין רומא לקפואה, ונסללה במהלך המלחמות הסאמניטיות.
עיקר תפקידה היה צבאי - מתן אפשרות לתנועה גדולה של כוחות צבאיים ממקום למקום - אך בהמשך נודעה לדרך זו גם חשיבות כלכלית רבה.
לקלאודיוס מיוחסת גם רפורמה ברישום העבדים המשוחררים והעניים בשבטים הכפריים.
(רפורמה זו בוטלה על ידי הקנסורים של שנת 304 לפנה"ס).
קאיקוס גם ערך רפורמה במערכת הכספים הישנה של רומא.
ב-280 לפנה"ס, לאחר שהתעוור, היה קאיקוס ראש המתנגדים להסכם השלום עם פירוס, ואף נשא נאום מפורסם נגד הסכם זה בסנאט הרומי.
אפידרמיס ("אֶפִּי" ביוונית: ἐπί משמעו "מעל" ו"דֶרמָה" – δέρμα משמעו עור) או עילית העור היא שכבת התאים החיצונית ביותר ביצורים רב-תאיים.
תפקידה הוא להגן על השכבות הפנימיות.
האפידרמיס בצמחים הוא שכבת התאים החיצונית של העלה, בה נמצאות הפיוניות המשמשות לחילוף הגזים בצמח.
בנוסף, דרך הפיוניות שבאפידרמיס מאבד הצמח מים (תופעה המכונה "דיוּת").
בבעלי חיים מפותחים האפידרמיס מורכב משכבה צפופה של תאי אפיתל.
תאי העור המתים מתקלפים ונושרים מעורנו לעיתים שייכים לאפידרמיס.
בשכבה זו אין כלי דם או עצבים.
האפידרמיס מורכב מאפיתל קשקשי רב שכבתי עם קרטין, המכיל ארבעה סוגי תאים עיקריים:
התא העיקרי, המהווה כ-90% מהתאים, הוא הקרטינוציט (keratinocyte), הקרוי על שם חלבון הקרטין שהוא מייצר.
הקרטין מגן על העור מפני חדירת מים, אור, חום, חיידקים וכימיקלים רבים.
הקרטינוציטים מחוברים זה לזה על ידי דזמוזומים.
המלנוציטים (melanocytes) הם סוג התא השני (8%).
הם בעלי שלוחות ארוכות העוברות בין הקרטינוציטים ומעבירות להם את פיגמנט המלנין שהם מייצרים.
המלנין הוא פיגמנט חום-שחור התורם לצבע העור וסופג קרינת אולטרה סגול.
כאשר המלנין מגיע לקרטינוציטים, הוא מצטבר מעל לגרעין, בצד הפונה לשטח פני העור, וכך מגן על החומר הגנטי מפני הקרינה האולטרה סגולה.
תאי לנגרהאנס (Langerhans cells) הם הסוג השלישי.
אלו תאים לבנים המשתתפים במערכת החיסונית.
הסוג הרביעי של התאים הוא תאי מרקל (Merkel cells), המשתתפים בחישה של מגע.
בעומק נמצאים תאים בעלי כושר חלוקה.
הם מתחלקים ודוחפים את התאים הבוגרים יותר כלפי מעלה.
במהלך התנועה כלפי מעלה מאבדים הקרטינוציטים את הגרעין, מתים ומצטמקים, עד שבשכבה העליונה מצויים תאים מתים שטוחים ומלאי קרטין.
כל התהליך, מיצירת תא בשכבה הבסיסית ועד שהוא נושר, נמשך כשבועיים עד ארבעה שבועות.
עילית העור מורכבת משתי שכבות, השכבה הקרנית ושכבת הנביטה:
השכבה הקרנית (1 באיור משמאל, Stratum corneum בלעז) מורכבת משכבות רבות של תאים מתים המלאים בקרטין.
שונה בעוביה במקומות שונים בגוף והיא עבה ביותר בכפות הידיים והרגליים.
באזורים אלו, בהם העור עבה במיוחד, ניתן יהיה להבחין בתת-שכבה נוספת המכונה השכבה השקופה (stratum lucidum)
שכבת הנביטה (2 באיור משמאל) נחלקת לשלושה אזורים משניים:
השכבה הגרגרית: שכבה בה יש תאים שטוחים ועשירים בקרטו-היאלין (חומר קרני שקוף).
השכבה הקוצית: שכבה בה יש תאים שקשורים זה לזה הנראים כמכוסי קוצים.
השכבה הבסיסית (stratum basale): שכבה שיש בה תאים בצורת גליל, בעלי גרעין מוארך.
בתוך שכבה זו מצויים מלנוציטים.
לעיתים יימצאו בשכבה זו קצוות תאי עצב תחושתיים.
השכבה הבסיסית היא היחידה המכילה תאים בעלי פוטנציאל חלוקה, המהווים עתודה לשאר תאי האפיתל.
תאי גזע בשכבה הסיסית משמשים גם כמקור להיווצרות מבנים של שורש השיער (hair follicle) ובלוטות הזיעה.
ישנם שני סוגים של בלוטות זיעה.
העיר ממוקמת על חופו הצפוני של האי אופולו, ומהווה את הנמל העיקרי והעיר היחידה בסמואה.
עיקר כלכלת העיר מתבססת על ייצוא דגים וקופרה, ויבוא כותנה, בשר, מכוניות וסוכר.
העיר שוכנת על החוף הצפוני של האי אופולו.
אפיה ממוקמת בתוך נמל טבעי בפתח נהר הוואיסיגאנו.
בעיר שוכנת בין הר ואיה (שגובהו 472 מטרים) לבין האוקיינוס.
העיר המודרנית נוסדה בשנת 1850 והפכה לבירה הרשמית בשנת 1859. הקיסרות הגרמנית שלטה בסמואה בשנים 1900–1914, עם אפיה כבירתה.
הבירה המסורתית של סמואה, מולינואו נמצאת במערבה של אפיה, במקום בו ניצב כיום בניין הפרלמנט (פאלה פונו).
בעיר ממוקמים משרדי הממשלה, והבנק המרכזי של סמואה.
הסופר רוברט לואיס סטיבנסון התגורר בעיר 4 שנים, והוא קבור על הר ויאה, בקרבת המקום בו התגורר.
הבניין בו התגורר משמש כיום מוזיאון לזכרו.
סמוך מדרום לעיר שוכן בית התפילה הבהאי בסמואה, אחד משבעה בתי תפילה בהאים ברחבי העולם.
נמל אפיה הוא הגדול והחשוב בנמלי סמואה.
בסמואה אין רכבות, אולם רשת אוטובוסים היוצאת מהעיר מקיפה את כל האי.
שדה התעופה הבינלאומי נמצא במערבה של העיר.
אֶפִּיטַף (מיוונית עתיקה: epi = על, taphos = הקבר) הוא כתובת שנחרתת על גבי מצבה.
האפיטף בא לספר את שבחי המת ואת תהילתו.
בעולם הקלאסי היו לאפיטף גם כללים צורניים.
בדרך כלל הוא נכתב בצורת שיר בן שני טורים.
האפיטפים, שנחרתו גם כסיפורים וכציורים, שיבחו את הקרבות הגדולים, את מעשי הבנייה, ואת חיי השליטים.
אפיטפים היו נהוגים בכל רחבי העולם העתיק.
למלל של האפיטפים, בכל התקופות, יש עניין רב - ספרותי, היסטורי וביוגרפי.
ספרות מחקר שלמה נוצרה אודות האפיטף.
ממחקרים אלו לומדים החוקרים רבות על אישים, תקופות, לשונות וסגנונות ספרותיים.
כתיבת אפיטפים נהוגה גם בעולם היהודי.
אולם בעברית, שפת התפילה והטקס הדתי במשך דורות רבים, לא נוצרה מילה המתרגמת בדיוק את המילה "אפיטף".
מנהג כתיבת האפיטף הביא גם ליצירת סוגה ספרותית של יצירת אפיטפים בדיוניים או אמיתיים, אבל בעלי מגמות וכוונות, שנכתבו בידי משוררים שונים.
חלקם נחרתו ממש באבני המצבות של המשוררים, וחלקם נכתבו כשירים ונדפסו בספרי המשוררים.
בעברית ידוע שירו של חיים נחמן ביאליק "אחרי מותי" ("אַחֲרֵי מוֹתִי סִפְדוּ כָּכָה לִי"), שיש בו הצעה לכתיבת האפיטף.
משורר היידיש הגדול איציק מאנגר כתב מספר סונטות שהן אפיטפים לכל דבר.
בתרבות הפופולרית ידוע שירה של להקת קינג קרימזון "Epitaph", מתוך אלבומה In the Court of the Crimson King.
אפיטופ, הידוע גם כקובע אנטיגני, הוא אזור של רצף חלבוני קטן באנטיגן, שאליו נקשר נוגדן באופן ייחודי, ובכך מעורר תגובה חיסונית.
אפיטופ הוא החלק באנטיגן שמערכת החיסון מזהה אותו, במיוחד נוגדנים, תאי B או תאי T.
אפיטופ הוא החלק הספציפי של האנטיגן שאליו נקשר נוגדן.
החלק של הנוגדן שנקשר לאפיטופ נקרא פאראטופ (paratope) .
אפיטופים הם בדרך כלל אנטיגנים, אך לעיתים הם גם רצפים שנגזרים מהמארח, שניתן לזהותם (כמו במקרה של מחלות אוטואימוניות).
האפיטופים של אנטיגנים חלבוניים מחולקים לשתי קטגוריות: אפיטופים קונפורמציים ואפיטופים ליניאריים, וזאת בהתבסס על המבנה שלהם ועל האינטראקציה עם הפאראטופים.
אפיטופים קונפורמציים וליניאריים מקיימים אינטראקציה עם הפאראטופים בהתבסס על הקונפורמציה התלת-ממדית שאימץ האפיטופ, וזו נקבעת על ידי תכונות פני השטח של שאריות האפיטופ המעורבות ועל ידי הצורה או המבנה השלישוני של מקטעים אחרים של האנטיגן.
אפיטופ קונפורמציה נוצר על ידי קונפורמציה תלת-ממדית שאומצה על ידי אינטראקציה של שאריות חומצות אמינו לא סמוכות.
לעומת זאת, אפיטופ ליניארי נוצר על ידי הקונפורמציה התלת-ממדית שאומצה על ידי האינטראקציה של שאריות חומצות אמינו רציפות.
אפיטופ ליניארי לא נקבע רק על ידי המבנה העיקרי של חומצות האמינו המעורבות.
שאריות המאגדות שאריות חומצות אמיניות מסוג זה, כמו גם שאריות חומצות אמיניות רחוקות יותר של האנטיגן, משפיעות על יכולתן של שאריות המבנה הראשוני לאמץ את הקונפורמציה התלת־ממדית של האפיטופ.
שיעור האפיטופים שהם קונפורמציה אינו ידוע.
אפיטופים של תאי T מוצגים על פני השטח של תא המציג אנטיגן, שם הם קשורים למולקולות שמקודדות על ידי קבוצת הגנים MHC.
בבני אדם, תאים המתמחים בהצגת אנטיגן מתמחים בהצגת פפטידים מסוג MHC II, ואילו רוב התאים הסומטיים הגרעיניים מציגים פפטידים מסוג MHC Class I.
אפיטופים של תאי T המוצגים על ידי מולקולות MHC Class I הם בדרך כלל פפטידים באורך של 8 עד 11 חומצות אמינו, ואילו מולקולות MHC Class II מציגות פפטידים ארוכים יותר, באורך 13–17 חומצות אמינו, ומולקולות MHC שאינן קלאסיות מציגות גם אפיטופים שאינם פפטידים, כגון גליקוליפידים.
החלק של האנטיגן שאימונוגלובולין או נוגדנים נקשרים אליו נקרא אפיטופ של תאי B.
בדומה לאפיטופים של תאי T, ניתן לחלק את האפיטופים של תאי B לשתי קבוצות: קונפורמציים או ליניאריים.
אפיטופים של תאי B הם בעיקר קונפורמציים.
ישנם סוגים נוספים של אפיטופים כאשר לוקחים בחשבון את המבנה הרביעוני.
אפיטופים שמוסווים כאשר יחידות יחידות חלבון מצטברות נקראים קריפטוטופים.
ניאוטופים הם אפיטופים שמזוהים רק בעודם במבנה רביעוני ספציפי ושאריות האפיטופ יכולות להקיף מספר יחידות משנה של חלבונים.
ניאוטופים אינם מזוהים ברגע שמתנתקות תת-היחידות.
לאפיטופים יש לפעמים פעילות צולבת.
נכס זה מנוצל על ידי המערכת החיסונית לשם ויסות על ידי נוגדנים אנטי-אידיוטיפיים (תאוריה של חתן פרס נובל נילס קאי ירנה (Niels Kaj Jerne ).
אם נוגדן נקשר לאפיטופ של אנטיגן, הפאראטופ עלול להפוך לאפיטופ של נוגדן אחר שייקשר אליו.
אם הנוגדן השני הזה הוא מסוג IgM, קשירתו יכולה לווסת את התגובה החיסונית; אם הנוגדן השני הוא מסוג IgG, קשירתו יכולה להפחית את הוויסות של התגובה החיסונית.
ניתן לחזות הופעתם של אפיטופים מסוג MHC I ו־II באופן אמין באמצעים חישוביים בלבד, אם כי לא כל אלגוריתמי החיזוי באין סיליקו של epitope בתאי T שווים בדיוק שלהם.
ישנן שתי שיטות עיקריות לחיזוי קשירת פפטיד-MHC: חיזוי מונחה נתונים וחיזוי המבוסס על מבנה.
שיטות מבוססות מבנה דוגמות את מבנה הפפטיד-MHC ודורשות כוח חישוב רב.
לשיטות מבוססות נתונים יש ביצועי חיזוי גבוהים יותר מאשר לשיטות מבוססות מבנה.
שיטות מבוססות נתונים מנבאות קשירת פפטיד-MHC על בסיס רצפי פפטיד הקושרים מולקולות MHC.
על ידי זיהוי אפיטופים של תאי T, מדענים יכולים לעקוב אחר תאי T, לאפיין פנוטיפים שלהם ולעוררם.
יש שתי שיטות עיקריות למיפוי אפיטופים: מחקרים מבניים או פונקציונליים.
שיטות למיפוי מבני אפיטופים כוללים קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, תהודה מגנטית גרעינית ומיקרוסקופ אלקטרונים.
קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן של מבני Ag-Ab נחשבת לדרך מדויקת למיפוי מבני של אפיטופים.
באמצעות תהודה מגנטית גרעינית ניתן למפות אפיטופים על ידי שימוש בנתונים אודות מבנה Ag-Ab.
שיטה זו אינה דורשת היווצרות גבישים אך יכולה לעבוד רק על פפטידים וחלבונים קטנים.
מיקרוסקופ אלקטרונים הוא שיטה ברזולוציה נמוכה שיכולה למקם אפיטופים על אנטיגנים גדולים יותר כמו חלקיקי נגיף.
שיטות למיפוי פונקציונלי של אפיטופים משמשות לעיתים במבחני קשירה כגון תספיג חלבון, נקודת כתם ו / או ELISA לקביעת קשירת נוגדנים.