tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנה זו הופיעה בשמלה בעיצובה בר רפאלי בפרומו לתוכנית "אקס פקטור ישראל".
קליג עיצבה שמלות למועמדות בתחרות מלכת היופי 2014.
באירוע לכבוד חגיגות שבעים שנה לאופנה ישראלית שנערך במרץ 2019 הציגה שמלת הוט קוטור רקומה מזהב בהשראת פמוטי זהב.
אץ' (בהונגרית: Écs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודים התיישבו בכפר באמצע המאה ה-18 והקימו קהילה יהודית במקום.
היהודים קראו לכפר "אטש" ולקהילה היו בית כנסת, חברה קדישא, מקווה ובית ספר.
בשנת 1941 נלקחו נערים מהכפר לעבודות כפייה ובשנת 1944 נאספו יהודי הכפר והועברו לגטו קישבר (Kisbér) ומשם הועברו למחנה ההשמדה באושוויץ.
אץ' (בהונגרית: Öcs) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באץ' מספר התושבים נמצא בירידה.
באץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אצ'אפאם היא עוגייה בצורת ורד מטוגנת בשמן עמוק, העשויה מקמח אורז .
זהו מאכל תושבי הודו נוצרים השייכים לזרם נצרות סורית.
בקרלה זהו חטיף חיוני לנוצרים באירועים מיוחדים, כמו טקסי נישואין.
תהליך הכנת האצ'פאם כולל את גיהוץ העוגיות בעזרת תבנית ברזל משומנת בצורת ורד.
הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי, בבימויה של אליס דוראן.
הסרט עוסק בצעירה המגלה את כל סודותיה לזר במטוס בעת שחשבה שהמטוס עומד להתרסק, זר המתגלה בדיעבד כמייסד ומנכ"ל החברה שבה היא עובדת.
אמה קוריגאן (אלכסנדרה דדריו) היא נציגת שיווק זוטרה בניו יורק בחברת מזון אורגני בשם "פנדה".
בסיום נסיעת עבודה בשיקגו שם היא מאבדת לקוח, אמה משתכרת בטיסה חזרה הביתה וכאשר המטוס נקלע לסערה, היא חושבת שהיא הולכת למות וחושפת את סודותיה האישיים והמקצועיים לזר נאה.
בין סודותיה חוסר שביעות רצונה מבן זוגה קונור (דייוויד אברט) וסודות על התנהלותה במקום העבודה.
לאחר שאמה חוזרת לעבודה בא לביקור במשרד מייסד ומנכ"ל החברה ג'ק הארפר (טיילר הקלין) המתגלה לה כזר מהמטוס.
לאחר שאמה נפרדת מקונור, בינה לבין ג'ק מתחילה להרקם מערכת יחסים רומנטית בה היא חושפת בפניו את כל סודותיה אך הוא כמעט ולא מדבר על עצמו.
במהלך ראיון טלוויזיוני ג'ק דן במוצרי פנדה בטלוויזיה כשכל עובדי החברה צופים.
הוא מתאר את הלקוחה אליה החברה מכוונת כ"ילדה ברחוב" ומתאר בפרוטרוט את פרטיה וסודותיה של אמה.
עמיתיה לעבודה מבינים שזו היא ומתחילים ללעוג לה.
ג'ק מבין מאוחר מדי מה הוא עשה ואמה מסרבת לקבל את שיחותיו.
כאשר הוא מוצא אותה בבית קפה, אמה דורשת לדעת מדוע נסע לשיקגו, ג'ק נרתע ואמה עוזבת.
שותפותיה לדירה של אמה, ליסי (סוניטה מאני) וג'מה (קימיקו גלן) מציעות לאמה לנקום בג'ק ולחשוף את סודותיו.
ג'מה מציעה לחבר כתב צהובונים לעזור במציאת פרטים על שיקגו אך אמה מסרבת.
ג'ק חושף את הסיבה לנסיעותיו בשיקגו: הוא פעל כדי להבטיח כי בתו של חברו תישאר מחוץ לאור הזרקורים לאחר מות אביה כדי שתוכל לקיים חיים נורמליים.
ג'מה מגיעה בדיוק עם החבר הכתב שלה וג'ק שחושב שאמה הטמינה לו מארב עוזב בכעס.
אמה עולה אחריו למטוס חזרה לשיקגו.
היא מבטיחה לו שלא אמרה לכתב כלום ומביעה תודה שהוא אהב אותה כשהייתה אמיתית למולו ואז הוא מתחיל לגלות לה את כל סודותיו.
אץ' (בהונגרית: Ács; בגרמנית: Atsch) היא עיר קטנה במחוז קומארום-אסטרגום, בנפת קומארום.
אץ' ממוקמת בקצה הצפוני-מזרחי של המישור ההונגרי הקטן, במפגש נחלי קונצו וסיקש באזור של קרקעות לס-חול.
העיירה נמצאת 3 ק"מ דרומה מהדנובה, 8 ק"מ דרומית-מערבית מהעיר קומרום.
היישוב מוקף ביער מצפון מזרח.
גובהו הממוצע הוא 122 מטרים מעל פני הים.
אץ' בעלת שטח שיפוט של 103.83 ק"מ ריבוע והיא היישוב הגדול ביותר במחוז בשטח.
הגבול הצפוני שלה (שהוא גם גבול מדיני עם סלובקיה) נוצר על ידי הדנובה, וגבולה הדרום מזרחי על ידי קטע קו הרכבת קומרום-סקשפהרוואר.
הגבול המערבי שלה הוא גם גבול המחוז עם מחוז גיור-מושון-שופרון .
מסלול הגישה החשוב ביותר לדרכים הוא הכביש הראשי מספר 1 שקטעו בין קומרום לבין גיור עוקף את היישוב מצפון.
כביש 8153 נמתח בחלק הצפוני של האזור הפנימי המחבר את אץ' עם כביש 1 הן בכיוון מזרח והן בכיוון מערב.
שטחה היה מיושב כבר בתקופה האימפריה הרומית, והיו שני מחנות צבא רומיים בקרבת מקום: Ad Mures ו-Ad Statuas.
הראשון עמד בשפך הנהר קונצו (המקום מכונה היום באר הבומבום) והשני ליד ושפוסטה על גדות הדנובה.
Ad Mures הוקמה ליד באר מאז ימי קדם, בתקופתו של הקיסר טראיאנוס, במקביל לבניית בריגטיו (בריגטיו היה מחנה צבאי גדול ועיירה אזרחית במחוז פנוניה שבאימפריה הרומית העתיקה).
היישוב קיבל את שמו מן נגרים בשירות המלך שהתיישבו כאן בעידן ארפאד.
היישוב הופיע לראשונה בתעודות משנת 1138 בצורה של אולט, אבל נתונים בטוחים הם רק מ-1297, אז היא מוזכרת בשם Villa Alch.
הטורקים החריבו את הכפר פעמיים: בשנת 1540 ובשנת 1639. במהלך המתקפה הראשונה נהרסו גם שני כפרים מערבית לאץ', בשנת 1590 גרו באץ' רק 4 משפחות.
לאחר ההרס המוחלט, המקום החל להתאכלס מחדש רק אחרי 1628. תחילה בהונגרים קלוויניסטים מהעיר קומרום, אחר כך בגרמנים במאה ה-18. פעילותה של הכנסייה הקלוויניסטית נמשכת ביישוב מאז המאה ה-17, בית הספר העממי שלה פעל כבר בשנת 1643.
אין תיעוד רב של יהודים שהתיישבו במקום.
ידוע רק שמספרם ביישוב היה 189 בשנת 1880 ו-119 בשנת 1930 ביוני 1944, יהודי אץ' גורשו למחנות ההשמדה.
חזית מלחמת העולם השנייה חלפה במקום במרץ 1945.
הכנסייה הקלוויניסטית הוקמה באתר של כנסייה מהמאה ה-13 בשנת 1644 ולאחר מכן נבנתה מחדש בסגנון הבארוק בשנת 1802.
הכנסייה הרומית -קתולית שלה נבנתה בשנת 1840 בסגנון קלאסיסטי.
טירת אסטרהאזי - ליכטנשטיין - זיצ'י נבנתה בסוף המאה ה-17 והייתה במקור בבעלות משפחת אסטרהאזי.
כיום יש בו בית תרבות וספרייה עירונית
האנדרטה למהפכת 1848 בהונגריה הוקמה בשנת 1948
יש ביישוב באר מים תרמים של 70 מעלות צלזיוס.
המים משמשים כיום רק לחימום חממות.
יצחק (איז'אק) פייפר (בהונגרית: Pfeiffer Izsák; אץ', 29 במאי 1884 – מחנה הריכוז דכאו, 3 במאי 1945), רב הונגרי, משורר, מתרגם.
יצירותיו מופיעות גם בשם הספרותי איז'אק פאפ.
משפחתו הושמדה בשואה במהלך מלחמת העולם השנייה, בנו היחיד שנותר בחיים עלה לישראל ועבד כרופא.
מייג'ור גנרל מוחמד אִפְתִיחַ'אר חאן (באורדו: افتخار خان; 10 בינואר 1907 – 13 בדצמבר 1949) היה קצין בצבא הודו הבריטית ולאחר מכן קצין בכיר בצבא פקיסטן.
בתקופת חלוקת הודו ועצמאות פקיסטן, נועד לרשת את הגנרל הבריטי דאגלס גרייסי כמפקד העליון, אך מותו בהתרסקות מטוס לפני שנכנס לתפקיד מנע אותו ממנו.
הוא אחיו הצעיר של הגנרל הפקיסטני מוחמד אכבר חאן .
אִפְתִיחַ'אר מוחמד צ'אודרי (באורדו: افتخار محمد چودھری; נולד ב-12 בדצמבר 1948) הוא משפטן פקיסטני, שכיהן כנשיא ה-20 של בית המשפט העליון של פקיסטן.
בתפקידו זה שימש במשך שלוש קדנציות לא רצופות בין 29 ביוני 2005 ל-11 בדצמבר 2013.
צ'אודרי ניהל מדיניות של אקטיביזם שיפוטי ועל רקע כך עמד בחיכוך מתמיד עם הרשות המבצעת.
הוא הודח בידי פרבז מושארף אך חזר אחר כך לתפקידו והדיח בעצמו את ראש ממשלת פקיסטן יוסוף רזא גילאני וממשלתו ב-2012.
ב-2013 פרש לגמלאות וב-2015 הקים את מפלגת הצדק והדמוקרטיה של פקיסטן (PJDP).
אפתימיה ניקיטה היא אסיסטנט פרופסור לביו-ארכאולוגיה במרכז למדע ולטכנולוגיה לחקר הארכאולוגיה והתרבות (STARC), , העוסקת בעיקר במחקר של עצמות שלדים ושיניים.
היא מחברת הספר "אוסטאוארכאולוגיה" ואחת מזוכות פרס דן דוד לשנת 2022.
אפתימיה ניקיטה היא בוגרת תואר ראשון בארכאולוגיה מאוניברסיטת אריסטו בסלוניקי (.A.U.Th) ותואר דוקטור באנתרופולוגיה ביולוגית מאוניברסיטת קיימברידג'.
לפני מינויה ל-STARC, היא ערכה פוסט-דוקטורט במעבדת פיץ' של (BSA) ובמעבדת מלקולם וינר למדעים ארכאולוגיים של (ASCSA), וכן במלגת מארי סקלודובסקה-קירי באוניברסיטת שפילד.
כעת היא עורכת ראשית שותפה למהדורה השנייה של האנציקלופדיה לארכאולוגיה אלסוויר, כמו גם עורכת שותפה של כתב העת למדע ארכאולוגי ומדעי הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה
אפרת שטיינלאוף היא יוצרת תיאטרון, מחזאית ובמאית תיאטרון ישראלית, המתמחה בפרפורמנס והצגות פרינג'.
תואר ראשון במינהל עסקים ותקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים
תואר שני במינהל עסקים עם התמחות בשיווק בקרייה האקדמית אונו
תואר ראשון במסלול בימוי והוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים
תואר שני בהצטיינות במסלול שחקן חוקר יוצר באוניברסיטת תל אביב
מלמדת באוניברסיטת תל אביב, במסלול שחקן חוקר יוצר, בסמינר הקיבוצים במסלול בימוי, ומאז 2008 מרכזת מגמת תיאטרון בתיכון יובלים באור יהודה.
מנחה סדנאות תיאטרון ומשחק לנוער וקבוצות חובבים.
חברה בארגון היוצרים העצמאיים בתיאטרון.
בשנת 2014 הייתה חברת ועדת השיפוט לפרס קיפוד הזהב.
הייתה מבין יוזמי "פסטיבל אושפיזין" בבאר יעקב ב-2017 והמנהלת האומנותית שלו.
הנחתה סדנת בימוי בחממת במאיות חרדיות של מפעל הפיס בשנת 2020, חברה בקבוצה בינלאומית של אמנים - ART UP NATION.
בתיאבון - הצגה שבמרכזה ארבע נשים המאושפזות במחלקה לטיפול בהפרעות אכילה, שנכתבה לאחר מחקר ומפגשים עם מטפלים ומטופלות שחוו הפרעות אכילה.
- הצגת ילדים העוסקת בפרידה, זיכרון ודמיון (2013)
התליין והנדון למוות - מחזה קצר שגם תורגם לספרדית והוצג במקסיקו (פסטיבל תיאטרון קצר, 2011)
סטארטאפ - הצגה ששואלת שאלות על כסף, הצלחה, (תיאטרון נחמני, 2014)
רק בהצבעה - מופע בתוך כיתה, יצירה פדגוגית תלוית מקום אשר שואלת שאלות בנוגע לקשר שבין מערכת החינוך לבין חירות המחשבה (2017), היצירה זכתה לצל"ש בפרס שולמית אלוני בשנת 2018
מקסימום נמות - מופע שחוקר אומץ, הוצג בחלל אלטרנטיבי בתחנה המרכזית הישנה ובבית חזני.
טרה אינקוגניטה - מופע פדגוגי אינטראקטיבי שמשחזר את היצירות של האמנות סופי מאר ויוצר מפה גאוגרפית, נפשית ופיזית על הבמה (2019)
1948- "השתלמות מורים להיסטוריה" שמלמדת איך ללמד את 1948, מופע זום אינטראקטיבי ששואל שאלות נוקבות על הזהות שלנו בישראל.
המופע השתתף בפסטיבל עכו 2020 וזכה בפרס ההתאמה למסך, ציון לשבח על הדרמטורגיה ועל עבודה קבוצתית.
תכתבי בגוף זכר - מחזה מאת חנה ליבנה (פסטיבל אישה, 2009)
גפרית וצרי - הצגת פרינג' מאת דניס פוטר (הסמטה, 2012)
הלילה האחרון ברפת - סיפורן של אם ובת, בלילה האחרון בבית האם במושב, לפני שהיא עוברת לבית אבות (פרס שני בפסטיבל צו קריאה, 2013)
הבית זה מה שמפריד - מחזה על ילד שננטש על ידי אימו במכולת (פסטיבל עכו, 2014)
הציפור הצבועה - עיבוד של אופיר דואן לספר בעל אותו השם מאת יז'י קושינסקי (פסטיבל ישראל, 2015)
זה רק שעשוע - דרמה פסיכולוגית קצרה במסגרת פרויקט "המחזאים" (צוותא, 2015)
לינדה ויקטור - (תיאטרון קצר, 2015)
זויה ויונה נשארו בחיים - הפקה במסגרת פרויקט "two show" (תיאטרון אורנה פורת)
לשמור עליך - תמונות מחיי אחיות בזמן שהן מתחבאות בעליית גג של איכרים אוקראינים בזמן מלחמת העולם השנייה (תיאטרון באר שבע, 2017)
פחדים פרטיים במקומות ציבוריים - קומדיה אפורה על אנשים אבודים ובודדים במרחב העירוני (תמונע, 2016)
מקסימום נמות - מופע במסגרת פסטיבל פנזינים (התחנה המרכזית החדשה, 2018)
טרה אינקוגניטה - מופע בהשתתפות הקהל (תמונע, 2019)
רק בהצבעה - יצירה שפיתחה שטינלאוף במסגרת מסלול שחקן חוקר יוצר באוניברסיטת תל אביב והופקה בעזרת איב – ארגון יוצרים עצמאים בתיאטרון.
זוכה ציון לשבח בפרס שולמית אלוני 2018 (פסטיבל טריבונה, 2017)
1948 - מופע פדגוגי בהשתתפות הקהל, זוכה פרס התאמה למסך וצל"ש לעבודה קבוצתית (פסטיבל עכו On:Line 2020)
משהוא חסר - קבוצת השחקנים של תיאטרון נא לגעת, 2025.
אפרת נטר (נולדה בירושלים ב-26 בספטמבר 1959) היא פסיכולוגית בריאותית ופרופסור מן המניין לפסיכולוגיה במחלקה למדעי ההתנהגות, במרכז האקדמי רופין.
עיקר מחקרה הוא בנושא התנהגויות בריאות ובריאות דיגיטלית.
תחום התמחותה הוא חיפוש מידע מקוון בנושאי בריאות כללית ובריאות הנפש.
נטר סיימה את לימודי התואר הראשון בחינוך ובספרות אנגלית ואת לימודי התואר השני בפסיכולוגיה, באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקר התיזה שלה לתואר השני, בהנחיית גרשון בן-שחר, הראה שתוקף הניבוי של הגרפולוגיה נמוך מאוד.
את עבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים ביצעה בהנחיית יעקב טרופה, בנושא מנגנוני ניהול עצמי בחיפוש משוב.
בפוסט-דוקטורט נטר השתלמה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בהנחיית שלי טיילור.
בעקבות השתלמות זו, עברה לחקור את הפסיכולוגיה של הבריאות.
בשנת 2015 השתייכה לקבוצת מומחים מטעם החברה שפרסמה המלצות בנוגע להתערבויות בפסיכולוגיה בריאותית.
מאז שנת 2021 היא מכהנת כמזכירה של קואליציית הפסיכולוגיה באומות המאוחדות.
במסגרת זו, השתתפה בהפקת יום הפסיכולוגיה באומות המאוחדות בשנת 2022. נטר פעילה גם בוועדת האו"ם של ה-EHPS, ובקבוצת בריאות נשים.
בין השאר, היא ערכה גיליון מיוחד על אספקטים פסיכולוגיים של התמודדות בהקשר של המלחמה באוקראינה.
נטר הייתה גם עורכת-שותפה לגיליון מיוחד על מגפת הקורונה בכתב העת Vaccines.
בעבודת התיזה לתואר שני בחנה נטר 17 מחקרים שונים שעסקו בתקפות הגרפולוגיה ככלי למיון עובדים.
המחקרים כללו ניתוחים של 63 גרפולוגים ו-51 לא גרפולוגים (קבוצת בקרה) שבחנו 1,223 כתבי–יד.
התוצאות הראו שהגרפולוגים לא הצליחו יותר ממי שאינם גרפולוגים בניבוי ביצועים עתידיים של עובדים על בסיס כתב–יד, ונפלו באופן ניכר מפסיכולוגים במבחן זה.
לטענת נטר ובן שחר, הניתוח הגרפולוגי מבוסס על ניתוח תוכנו של כתב–היד ולא של המאפיינים הגרפולוגיים שלו.
בתחילת דרכה עסקה נטר במחקר בפסיכולוגיה חברתית בנושאים של ניהול עצמי והטיות קוגניטיביות.
הפעילות המחקרית של נטר מתמקדת בעיקר בהתנהגויות בריאות, אוריינות בריאות מקוונת והתאמת מטרות חיים לאור אירועים בריאותיים.
נטר חוקרת התנהגויות בריאות מגוונות, כגון בדיקות סינון לסרטן, דבקות בנטילת תרופות, הנקה וקבלת חיסונים.
לדוגמה, במחקר על גילוי מוקדם של סרטן המעי הגס, נשלחו ערכות לבדיקת דם סמוי בצואה לכ־30,000 איש בקבוצות סיכון.
המחקר הראה שההסבר שצורף לערכה השפיע על הסיכוי שהיא תבוצע.
נטר ערכה מספר מחקרים בתחום הבריאות הדיגיטלית.
בין השאר, היא ביצעה סקר על מדגם מייצג בישראל של מעל 4000 מבוגרים.
ממצאי הסקר הראו שאנשים בעלי אוריינות בריאות מקוונת גבוהה יותר ידעו לנהל טוב יותר את צורכיהם הרפואיים.
הם היו גם צעירים ומשכילים יותר.
נטר גם מתעדת איך מצבי בריאות, למשל בעיות פריון או מחלה כרונית כטרשת נפוצה, קשורים להתאמות שאנשים עושים במטרות חיים, תוך התנתקות ממטרות אחדות ואימוץ מטרות אחרות.
אפרת נטר גרה בחיפה, נשואה לאורי כהן ואם לשניים.
אפרת רובין (נולדה ב-20 באוגוסט 1977, ו' אלול התשל"ז) היא אמנית רב תחומית - כוריאוגרפית, רקדנית, ציירת, אמנית וידאו ומנהלת אמנותית.
רובין החלה בהכשרתה כרקדנית מגיל צעיר.
בוגרת מגמת המחול בביה"ס הארצי לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים.
במהלך שירותה הצבאי הוכרה כ"רקדנית מצטיינת" ורקדה בביה"ס של להקת בת-דור בתל אביב.
בשנים 1999–2002 למדה בביה"ס P.A.R.T.S בבריסל, בלגיה, תחת ניהולה האמנותי של הכוריאוגרפית הבלגית אן-תרזה דה קירסמקר, שם המשיכה את הכשרתה המקצועית כרקדנית והתמחתה בכוריאוגרפיה.
עם שובה לישראל החלה ללמד מחול עכשווי בתל מונד ובתל אביב, והשתתפה כרקדנית בתהליכי יצירה עם כוריאוגרפים עצמאיים, בהם ניב שינפלד ורונית זיו.
בין השנים 2002–2006 למדה במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, ירושלים, וסיימה את לימודי התואר הראשון בעיצוב B.Des בהתמחות באיור.
במקביל ללימודיה בבצלאל, יצרה בשנת 2003 את יצירתה הראשונה במסגרת פסטיבל "גוונים במחול" בסוזן דלל.
בתום לימודיה בבצלאל החלה לעבוד כרקדנית עם הכוריאוגרפית ענת שמגר בין השנים 2007 -2008. במקביל לעבודתה כרקדנית, החלה בתהליך יצירה ממושך של מחול ואנימציה בשיתוף פעולה עם האנימטורית אוסי ולד, אותה הכירה במהלך לימודיה בבצלאל.
יחד יצרו מספר סרטי מחול ומופעים והקימו את קבוצת Moving Hold המשלבת מחול ואנימציה בקולנוע ועל הבמה.
מאז 2003 יצרה כ-27 יצירות עצמאיות במחול המשלבות דיסציפלינות אחרות כגון וידאו ארט, אנימציה, ציור ומוזיקה.
רובין הצטרפה כחברה בעמותת הכוריאוגרפים בשנת 2012, ובשנת 2014 זכתה בפרס משרד התרבות לכוריאוגרפיה.
בשנת 2022 השתתפה כרקדנית ביצירת המחול "הפוגה" מאת הכוריאוגרפית והרקדנית תמר בורר, ויצרה כוריאוגרפיה להצגה "העיר" מאת במאי התיאטרון ראובן קלינסקי.
במהלך הקריירה שלה, רובין יוצרת ומשלבת בין האמנות החזותית לבין המחול.
לצד עבודתה ככוריאוגרפית היא גם מציגה בתערוכות שונות, וכן יוצרת עבודות חזותיות רב-מדיומליות הכוללות מחול.
בדצמבר 2018 הציגה תערוכה בשם "ציפור בחדר", בשיתוף האמנית חנה גולדברג, בגלריית "ביתא" בירושלים.
בתערוכה הוצגו סרטים, מיצבי וידאו ומיצגים שונים.
בשנת 2021 הצטרפה כחברה בגלריה "אלפרד" - מכון שיתופי לאמנות ולתרבות, שם היא שותפה פעילה, יוצרת ומנהלת אמנותית.
יזמה וניהלה אמנותית את הפרויקט "מחול באלפרד" שהועלה בגלריה בשנת 2021. בשנת 2022 ניהלה אמנותית את פסטיבל "פועלות באלפרד", פסטיבל רב תחומי השלב מחול, פרפורמנס ומוזיקה בשיתוף עם ד"ר רויטל משעלי, וכן את הפרויקט תלוי המקום "Resite" במרכז הערבי היהודי ביפו.
בשנת 2022 הציגה שתי תערוכות ציור- תערוכת יחיד בשם "התפוח לא נופל", באוצרות סהר עזימי בגלריה "ב-אהבה" ביפו.
בתערוכה הוצגו 35 דיוקנאות מצוירים אשר צוירו בזמן מגפת הקורונה.
בהמשך 2022 הציגה בגלריה "אלפרד" את התערוכה "תיאום ציפיות" בשיתוף הצלמת אפרת מזור ובאוצרותה של ד"ר רויטל משעלי.
התערוכה משלבת מחול, צילום, אנימציה וציור.
בשנת 2023 הוצגה התערוכה "התפוח לא נופל" במסגרת יום האישה הבינלאומי בחוצות העיר רמת השרון.
באוקטובר 2023 השתתפה בתערוכה הקבוצתית "בין השמשות" בגלריה "אלפרד".
"בובה מסוג שני" (2003) - עלתה בבכורה בפסטיבל "גוונים במחול" במרכז סוזן דלל.
"Play" (2005) - יצירה המשלבת מחול ווידאו-ארט, הופקה ועלתה בבכורה ב"זירה הבינתחומית" בירושלים.
"יום" הייתה יצירתם המשותפת הראשונה, ועלתה בבכורה בפסטיבל מחול שלם בירושלים ובתיאטרון תמונע בתל אביב.
סרט המחול "יום", אשר נוצר במקביל ליצירה הבימתית, הוצג בפסטיבלים רבים לאנימציה, קולנוע וסרטי מחול בכל רחבי העולם.
היצירה "שנת השפן" הוצגה בבכורה בתיאטרון קליפה.
"קרוב" (2013) - עלתה בבכורה בפסטיבל "הרמת מסך" במרכז סוזן דלל.
היצירה הוזמנה לפסטיבל אלמדה בפורטוגל ולפסטיבל לתיאטרון מחול לובלין בפולין.
"נחש טלאים" (2015) - עלתה ב'מחסן 2' בת"א במסגרת תוכנית "יוצר אוצר" של עמותת הכוריאוגרפים ובתמיכת קרן ביסטריצקי
"עורבים" (2016) - סרט מחול המבוסס על יצירת המחול "קרוב" הוקרן לראשונה בסינמטק תל אביב, פסטיבל למחול לובלין ובגלריה "ביתא" בירושלים.
"ציפור שחורה" (2018) - מופע רב תחומי המשלב מחול מוזיקה חיה ואנימציה, בשיתוף המוזיקאי יהוא ירון.
עלה בבכורה בתיאטרון תמונע בתל אביב.
"פרסונה" (2019) - מופע מחול המשלב אנימציה במציאות רבודה AR.
" Hi Can I Help You" (2021) - מופע המשלב מחול, וידאו, אור ורובוטיקה.
נוצר במהלך מגפת הקורונה יחד עם האמן הרב תחומי אורי לוינסון ומעצבת התאורה והחלל איריס מועלם.
עלה בבכורה במרכז לאמנות עכשווית cca בתל אביב.
"VIEWS" (2022) - מופע מחול תלוי מקום אשר הוצג במסגרת התערוכה: "תיאום ציפיות" בגלריה אלפרד.
מופע המשלב מחול, קול, ציור ומיצב.
מענק קרן רבינוביץ' של עיריית תל אביב-יפו וקרן רקנאטי, עבור היצירה " Hi Can I Help You" 2020
מענק "יוצר אוצר" של קרן ביסטריצקי 2015
פרס שר התרבות לכוריאוגרפים צעירים 2014. מנימוקי הפרס: "עבודותיה מקיימות מפגש ייחודי בין שתי מדיות, אנימציה ומחול.
יוצרת דימויים ויזואליים ומפגישה אותם עם הגוף בצורה מעוררת עניין.
התרשמנו כי יש חיפוש אישי וכן של דרכה האמנותית".
מענק קרן רבינוביץ' של עיריית תל אביב-יפו וקרן רקנאטי, עבור היצירה "שנת השפן" 2012
אפרת שוקרון (נולדה ב-15 בנובמבר 1985) היא מנחה, מרצה, יוצרת תוכן ואשת תקשורת ישראלית-חרדית.
החל מפברואר 2025 מגישה את התוכנית השבועית התדר של אפרת ברדיו כאן מורשת.
אפרת שוקרון נולדה ב-15 בנובמבר 1985 וגדלה בישראל.
היא בתו של הרב חיים אמסלם שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס.
שוקרון למדה בבית הספר היסודי בית יעקב בהר נוף ואחר כך בסמינר נוות ישראל בירושלים.
היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה, יחסים בינלאומיים ותקשורת מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
בנוסף, שוקרון היא בוגרת לימודי פרסום ושיווק למגזר החרדי מטעם ACC תרצה גרנות ולימודי תקשורת חזותית במכללת IMAGE.
היא נשואה ואם לארבעה ומתגוררת בירושלים.
בשנת 2019 החלה שוקרון את דרכה התקשורתית כפאנליסטית בתוכנית "משכן לילה" בערוץ הכנסת, בהנחייתו של ד"ר הני זובידה.
במסגרת הופעותיה העלתה לדיון סוגיות פנים-חרדיות והציפה את היעדר מקומן של נשים חרדיות במוקדי קבלת החלטות.
בתחילת 2022 השתלבה בתוכנית האקטואליה 'בא בדב' עם דב אייכלר ברדיו כאן מורשת, והגישה את התוכנית לצידו במשך שלוש שנים.
בפברואר 2025 החלה להגיש במסגרת התוכנית תדר משלה את הרצועה "התדר של אפרת" העוסקת בסוגיות אקטואליות בחברה הדתית-חרדית ברדיו כאן מורשת.
בנוסף, שוקרון מופיעה כפרשנית בערוצי טלוויזיה ורדיו שונים, בהם ערוץ הכנסת, ערוץ 13, כאן 11, גל"צ, רשת ב' ורדיו חיפה.
בשנת 2024 נבחרה שוקרון לרשימת 100 המשפיעים של כלכליסט בקטגוריית "משפיעניות חרדיות", לצד דמויות מובילות בתקשורת החרדית.
הבחירה נומקה בהשפעתה הגוברת על השיח הציבורי בנושאים חברתיים, בהשתתפותה בתקשורת הכללית והחרדית, ובפעילותה ברשתות החברתיות.
שוקרון עבדה במשך כשבע שנים בעמותת עם שלם העוסקת בגיור, ובמסגרת תפקידה ליוותה מתגיירים בתהליך.
כיום היא מלווה מתגיירות באופן פרטי, בעיקר בשפה האנגלית, ומסייעת להן בלמידה ובהתמודדות עם שלבי התהליך.
היא פועלת לקידום זכויות נשים בחברה החרדית, חברה בארגון נבחרות ומנחה את תוכנית המנהיגות השנתית של הארגון, 'הנבחרת', המכשירה ומעודדת נשים חרדיות ליזום ולקדם נושאים חברתיים.
שוקרון לקחה חלק בקמפיינים שונים, ביניהם "כולנו מאמינים", קמפיין פלאיירים פנים-חרדי שתמך בחשיפת פרשת חיים ולדר ובשמירה על הנושא בראש השיח הציבורי.
כמו כן, היא הייתה נואמת מרכזית בהפגנה נגד השר מאיר פרוש בנוגע לפרשת הרב אליעזר ברלנד, שם קראה לסייע לנפגעות במקום לפוגע.
באפריל 2023 התארחה בתוכנית 'נפיץ' עם תם אהרן בכאן 11, שם דנה בנושא הדרת נשים מהמרחב הציבורי.
שוקרון השתתפה במספר תוכניות לפיתוח מנהיגות והשפעה ציבורית.
היא בוגרת תוכנית 120 לעתודה פוליטית של מכון שחרית, במסגרתה השתתפה גם במשלחת למרוקו.בנוסף, היא השתתפה בתוכנית 51 — בית הספר לפוליטיקה המיועדת לעידוד נשים לעשייה ומעורבות בזירות השפעה, בתוכנית חרדים לפוליטיקה מטעם קרן תקווה, ובמיזם והגותא (2021) לחשיבה ופעילות של פעילים חברתיים חרדים.
היא חברה בתא החרדי של תנועת תור הזהב לקידום מורשת יהדות ספרד, וחברה בארגון הציבור הממלכתי חרדי.
אֶצְבַּע היא חלק בכף היד או בכף הרגל (בה בעברית הן נקראות "בהונות") של דו-חיים, זוחלים עופות ויונקים.
האצבע מסתיימת בחיפוי קרני הקרוי ציפורן.
העור בקצות האצבעות מחורץ על ידי טביעות אצבעות, אשר שונות מאדם לאדם ואין שני אנשים בעלי טביעת אצבעות זהה.
המונח באנטומיה המונה את מספר האצבעות בבעלי חיים מפותחים נקרא דקטיליה.
למינים שונים של בעלי חוליות החיים על היבשה, יש מספר שונה של אצבעות בגפיהם.
אולם, כמעט שאינם קיימים מינים שיש להם יותר מחמש ופרטים מוטנטים, שיש להם יותר מחמש, נדירים אף הם.
במינים בהם יש פחות מחמש אצבעות בחלק או בכל הגפיים יש סימנים להתנוונותן במהלך האבולוציה.
כך, למשל, אצל הסוס, חלק מהאצבעות התנוונו והשאר התחזקו.
כך גם בוהן חתול הבית נעלמה, בניגוד לאגודלו ויש לו חמש אצבעות בכל אחת מגפיו הקדמיות וארבע בכל אחת מהאחוריות.
בבני אדם הנורמה היא פנטדקטיליה המונה 5 אצבעות בכל גפה.
אולם במקרים מסוימים עקב מחלות תורשתיות עלולות להופיע יותר מחמש אצבעות (פולידקטיליה) או פחות (אוליגודקטיליה), או מצב בו הולד יוצא לעולם כאשר שתי אצבעות שלו בכף היד, או בכף הרגל לא נפרדו ונותרו מחוברות, מצב המכונה סינדקטיליה.
לכל בעלי החוליות היבשתיים יש אצבעות, וכל האצבעות של הדו-חיים, הזוחלים, היונקים והעופות המודרניים התפתחו ממינים קדומים יותר להם היו חמש אצבעות.
האצבעות הקדומות ביותר שנמצאו, אותרו על גבי מאובן דג שהשתמר היטב מלפני 380 מיליון שנים, ואלו היו אצבעות מקבילות לאצבעות המוכרות לנו מימינו, אולם האצבעות לא היו נפרדות זו מזו אלא היו צמודות בתוך הסנפיר.
לדג היו עצמות סנפיר דקות בהמשך לעצמות האצבעות שישנם לחולייתנים בני ימינו, ועצמות סנפיר אלו נאבדו במהלך האבולוציה, בשלב מסוים של היציאה מין הים אל היבשה.
חוקרים מעריכים שלאצבעות היה יתרון אבולוציוני כבר בתוך המים, מכיוון שסייע לדג בתנועה, ולמשל, לאפשר לו לדדות במים רדודים ואולי אפילו לצלוח הליכה קצרה על היבשה.
בהמשך התפתחותם של המינים, כאשר החלה העלייה ההדרגתית אל היבשה, התפתחו בהדרגה גפיים המתאימות יותר להליכה מאשר לשחייה, והתפתחות זו השפיעה גם על התאמתן של האצבעות.
האדם הוא בין המינים להם שליטה בולטת במיוחד באצבעות.
האדם השכיל לתרגם שליטה זו למגוון יתרונות מול בעלי החיים, כמו יצירת כלים ובהמשך אף כתיבה ואומנות.
אצבעות כף היד האנושית ושימושיהן
היד משמשת לאחיזה, ושליטה מבוקרת באצבעות היא אחד המאפיינים של האדם.
מיקומו של האגודל כאצבע נגדית לשאר האצבעות הוא המאפשר לאדם לתפוס חפצים ולהשתמש בכלים עדינים.
אצבע מורה – האצבע המשמשת להצבעה על כיוון או להצבעה על פריט מסוים, ולכן היא נקראת כך.
אמה – האצבע הארוכה ביותר.
קמיצה – נהוג לענוד טבעת נישואין על אצבע זו, ביד שמאל או ביד ימין (תלוי בתרבות).
זרת – מכונה גם קוטן.
על אצבע זו ידועה אמרתו של רחבעם .
באנטומיה, נהוגה גם ההתייחסות לאצבעות כ"ראשונה", "שנייה" וכן הלאה עד "חמישית", כאשר האגודל או הבוהן הגדולה הן האצבע הראשונה והזרת או הבוהן הקטנה הן האצבע החמישית.
הפרש אורכי האצבעות נותן אינדיקציה לרמות ההורמון אסטרוגן, שהיו בדמה של האם בזמן ההריון.
שפת סימנים של חרשים היא שפה טבעית העושה שימוש, בין השאר, בסימני אצבעות.
גם בקרב השומעים קיים רפרטואר נרחב של תנועות ומחוות אצבעות לשם תקשורת, על פי מוסכמות תרבותיות.
זקיפת אגודל מסמלת אישור בתרבויות רבות בעולם או כדרך לסימון אהבתי.(וריאציה נוספת לתנועה זו, היא עשיית עיגול באמצעות האגודל ואצבע המורה, תוך זקיפת 3 האצבעות הנותרות, תנועה, המנבה לחקות את המילה o.k) באחרות היא מהווה תנועה מגונה .
במדינות רבות נעשה שימוש באצבע או באגודל כסימן מוסכם לעצירת טרמפ.
זקיפת האגודל והפניית חלקו הפנימי כלפי מישהו משמעותו העדר יחסי שלו עמו "ברוגז", לעומת זאת זקיפת הזקרת לעברו של מישהו משמעותה הזמנה לפיוס.
עשיית עיגול על ידי האגודל והאצבע מול מישהו, משמעותה כי עושה המחווה חושב על אותו אדם שהוא משול ל-אפס.
האצבע הסמוכה לאגודל מכונה גם האצבע המורה או הרומזת, שכן משמשת להצבעה ולרמיזה.
הצבעה היא הושטת היד והאצבע קדימה, כלפי חוץ, כדי לסמן דבר מה, או קיפול הזרוע במרפק והושטת האצבע כלפי מעלה כדי לבקש רשות דיבור.
רמיזה היא הפניית הזרוע כלפי פנים, אל גוף הדובר, תוך תנועות קיפול חוזרות של האצבע, כדי לרמוז לאדם אחר להתקרב אליו.
תנועה זו נחשבת מעליבה בתרבויות מסוימות.
עם זאת הצבעה של דובר על עצמו, עשויה לעיתים להעשות גם באמצעות האגודל.
א פֿייג (ביידיש תאנה) – אגודל מכוסה על ידי כל האצבעות, מסמל שלא תזכה לקבל ממני כלום, כפי הנראה נסיום לדמות את אבר המין הנקבי, שנחשב בתרבויות הפגאניות כמסלק רוחות, פרשנות שאפשרית ביותר לאור העובדה שהביטוי הלועזי לתאנה (פג) משמש גם כינוי לאבר המין הנשי.
החזקת אצבעות (מחווה של הנחת אצבע אחת על האחרת וכיפופה קלות) - מהווה מחווה של איחולים למזל, או להצלחה
הנפת היד עם פריסה של חמש האצבעות, המהווה חיקוי לנועת החמסה, נחשבת לאמצעי הגנה בפני עין רעה
פתיחת האצבע המורה לצד שמאל והאמה לצד ימין, באופן שמדמה את האות וי, נחשבת לסימן ניצחון (ויקטורי).
בבריטניה לעומ"ז הצמדת האמה והאצבע המורה נחשבת לתנועת התגרות.
הנפת האצבע המורה והאמה מאחורי ראשו של מישהו בעת צילום תמונה, כשהוא אינו מודע לכך נחשבת לצורת הומור ומכונה בעברית "קרניים"
זקיפה הזרת והאצבע המורה תוך כיפוף הקמיצה והאמה נחשבת לסמל הרוק, לעומת זאת במדינות הלטיניות עשיית תנועה כזו מול פניו של גבר, נחשבת להתגרות, מכיוון שמשמעות הדבר שרעייתו בוגדת בו והוא "מקורנן"
הצבעה על הרקה תוך סיבוב האצבע מול מישהו נחשבת לאמירה כי הוא אינו שפוי.
נקישה נשנית של האגודל באצבע המורה, האמה והקמיצה כאשר הן צמודות בתנועות של פתיחה וסגירה, משמעותן כי מישהו מרבה בדברים, או שהוא מדבר דברי הבל.
הרמת האמות, אצבע האמה והאצבע המורה בכל יד תוך הצמדתן וכיפופן של האצבעות הללו באופן חוזר וסימולטני מסמלת מירכאות והמשמעות היא שהאדם אומר את הדברים בלשון סגי נהור
קימוץ האצבעות לאגרוף והנפתו בפני מישהו, נחשבת לאיום, או הודאה בתחושות תוקפניות כלפיו (לעומת זאת הנפת אגרוף סגור, שלא כלפי מישהו מסוים יכולה לסמל הצלחה ולחלופין אמירה "יש לי כוח").
העברת האצבע המורה, או תנועה של חיקוי פעולת הירי, באמצעות האגודל והאצבע המורה לעברו של מישהו, כאשר 3 האצבעות הנותרות מכווצות וסגורות הן מחוות בעלות משמעות זהה, עם זאת, חיקוי תנועה של ירייה האצבע מוצמדת לרקתו של מבצע התנועה משמעותה תסכול, קושי וחוסר שביעות רצון.
במקרים מסוימים היא אף עשויה להיות הודאה ברצון להתאבד
זקיפה האצבע המורה ונענוע שלה משמאל לימין נחשבת לסימן בינלאומי של שלילה
זקיפת האצבעות תוך מפגש בין הכריות שלהן והנפתו מול פניו של מישהו משמעותו "סבלנות".
הטיית אצבע המורה והאמה כלפי מטה והנעתן בחיקוי תנועת ההליכה, משמעותן הוראה למישהו ללכת, אבל לאו דווקא בהקשר שלילי, אלא במובן של הטלת שליחות/משימה/הכוונה, לעומת הצמדת הזרת, הקמיצה, האמה ואצבע המורה, והרחקתן בצורה חוזרת ונשנית משמעותה הוראה למישהו להסתלק.
היה ניסיון ליצור סימן מצוקה בינלאומי, שיהיה מורכב מכף יד חשופה ומורמת, שבה האגודל מקופל פנימה ואז קיפול האצבעות על האגודל, אולם עד כה הסימן לא השתרש
הכאה באצבע צרידה – השמעת קול באמצעות האגודל והאמה, לעיתים כאמצעי לליווי קצבי או כמחווה שמשמעותה מהירות, או קלות.
החדרת אצבע לפה ונשיכה, או מציצה שלה בכרית נחשבת כתנועה סקסית, עם זאת היא עשויה לעיתים להיות גם תנועה לא מודעת של בלבול, התלבטות, או מאמץ (במקרים כאלה לעיתים האצבע תוחדר לפה, כשהיא במצב כיפוף)
השמת האצבע המורה על השפתיים משמעותה להיות בשקט, או שמירת סוד
נהוג גם לספור באמצעות אצבעות כף היד.
שיטות ספירה שונות נהוגות במקומות שונים בעולם:
עד עשר - בהרמת אצבעות, בתרבות המערב המורחבת, דהיינו, כשכף-יד פרושה מייצגת את המספר חמש.
עד עשר בהורדת אצבעות, נהוג בפפואה גינאה החדשה, דהיינו, אגרוף מייצג 5.
עד 12, כשהספירה נעשית בכף יד אחת, ונספרים פרקי האצבעות (חוץ מן האגודל) כאשר האגודל מצביע אליהם, נהוג בעיקר בתרבויות צפון הודיות, מסורת הינדו-אירופית כנראה.
עד 31 בכל כף-יד, או עד 1023 בשתי ידיים - ספירה בינארית, נהוג בעיקר אצל מתמטיקאים בתחומים מסוימים של תורת המספרים ושדות סופיים.
עד 60, שיטה בבלית הדומה לשיטה בה סופרים עד 12. בשיטה הבבלית סופרים את פרקי האצבעות ביד אחת וכאשר מגיעים ל-12 מתחילים את הספירה מחדש ביד שספרה ומסמנים עם אצבע אחת ביד האחרת שתריסר פרקי אצבעות נספרו.
חוזרים על הפעולה הזו עד שמסמנים עם היד האחרת חמש אצבעות.
אצבע אלוהים - ייחוס אירוע לנוכחות או התערבות אלוהים.
כלל אצבע - היוריסטיקה, גישה לא-שיטתית לפתרון בעיות.
לא נקף אצבע - לא עשה דבר.
בעשר אצבעותיו - בעצמו, לבדו.
נתנו לו אצבע והוא רצה את כל היד - הציעו לו דבר אך הוא רצה יותר.
מסובב אותו על האצבע/מסובב אותו על אצבע אחת/מסובב אותו על האצבע הקטנה - מנהל שותו, מתמרן אותו, שולט בו.
אצבע קלה על ההדק - נטייה לירות, או לנקוט באמצעים אגרסיביים במהירות וללא שיקול דעת.
ניתן לספור על חמש אצבעות/עשר אצבעות/אצבעות כף יד אחת - ביטוי שבא להראות מיעוט מקרים של משהו.
שם אצבע על הדופק- קלע למטרה.
אצבע הגליל - כינוי לאזור גאוגרפי בצפון מזרח ישראל.
לא עשו אותו באצבע - הוא לא תמים.
ללקק את האצבעות - נאמר על אוכל טעים.
אצבעון - כינוי לאביזר תפירה.
מנות קטנות במיוחד מכונות באנגלית food finger ("אוכל אצבע").
קיימת אמונה טפלה, נפוצה, לפיה מי שמצביע למעלה, אל הכוכבים, מסכן את עצמו בפציעה.
החזקת אצבעות: שילוב האמה על הקמיצה נחשב בתרבויות אירופאיות כמחווה המביאה מזל.
קיימות אגדות רבות הנוגעות למספר האצבעות המדויק של הדרקון הסיני האגדי, ולסיבות למספר זה, אך מספר אצבעותיו של הדרקון נע בין 3 ל-7.
אִצְבּוּעַ הוא מושג במוזיקה המתייחס למכלול האפשרויות של הנחת האצבעות השונות על כלי הנגינה לשם יצירת צלילים שונים.
השימוש באִצבועים שונים (העדפת שימוש באצבע זו או אחרת) נועד לנוחות הנגן ולשם הפקת צליל טוב או מתאים יותר לקטע המוזיקלי.
בכלי מיתר הצמדת המיתרים אל הגשר מקצרת אותם וגורמת להם להפיק צליל גבוה יותר.
בכלים אלה מתייחס המושג אצבוע לבחירה באיזו אצבע לקצר מיתר, ובאיזה סדר להשתמש באצבעות.
בכלי נשיפה ממתכת ישנם בדרך כלל שלושה עד חמישה שסתומים וכל צירוף מאפשר הפקת מספר צלילים על ידי שינוי מתח השפתיים ועוצמת הנשיפה.
חלק מהצלילים ניתנים להפקה על ידי יותר מאצבוע אחד, עובדה שפותחת פתח לשימוש באצבועים חלופיים.
בכלי נשיפה ממתכת ללא בוכנות, כמו ביוגל או טרומבון אין אצבוע משום שהשליטה על גובה הצליל לא נעשית בעזרת האצבעות.
לכלי נשיפה מעץ בין שבעה לעשרים חורים (קלאפות).
גם בכלי נשיפה מעץ ניתן להפיק חלק מהצלילים ביותר מאצבוע אחד.
בכלי מקלדת קליד ייחודי לכל צליל.
השימוש במושג אצבוע בכלי מקלדת מתייחס בדרך כלל לסדר השימוש באצבעות.
הוראות אצבוע מסומנות בעזרת ספרות מעל התווים, המייצגות את האצבעות (1=אגודל, 2=אצבע, 3=אמה, וכן הלאה).
בכלי נשיפה הוראות אצבוע משמשות בדרך כלל רק בשלבים הראשונים של לימוד הנגינה, כדי להזכיר לנגן כיצד להפיק צליל מסוים.
בכלי מקלדת ומיתר הוראות האצבוע מנחות לבחירת האצבע האופטימלית שתאפשר למבצע תנועה ונוחות מרביות להשגת נגינה רציפה ומהירות.
בדרך כלל ישאפו הוראות אצבוע בכלי מקלדת להציע דרך לנגן מבלי להרים את כף היד מהמקלדת.
בניגוד לשימושן בכלי נשיפה, הוראות אצבוע משמשות בכלי מקלדת גם בנגינה ברמה גבוהה, כדי להציע פתרונות לדרישות טכניות מסובכות ביצירה.
מאחר שנוחות היא סובייקטיבית, הוראות אצבוע הן בגדר המלצה בלבד.
אצבוע חלופי (באנגלית Alternate Fingering או False Fingering) הוא מושג מתחום כלי הנשיפה.
זהו אצבוע נוסף לאצבוע המקובל, אשר מפיק מן הכלי את אותו הצליל, בדרך-כלל בכיוון מעט שונה (גבוה או נמוך יותר מהאצבוע המקובל).
אצבועים חלופיים משמשים למספר מטרות:
הקלה על נגינה של קטע מוזיקלי מהיר, בו האצבוע המקובל לא נוח.
במקרים כאלה גם אם האצבוע החלופי פחות מכוון לא יספיק המאזין לשמוע זאת.
פתרון לבעיית כיוון של הכלי.
בחלק מכלי הנשיפה, כמו הטובה, מקובלים מספר אצבועים שונים לאותו הצליל, ובהתאם למיקום הצליל במנעד ואופיו של הכלי הספציפי בוחר הנגן את האצבוע המכוון ביותר.
לעיתים משמשת נגינה חוזרת של צליל אחד באצבועים שונים כאפקט, הנתפש על ידי המאזין כצליל חוזר המשנה גוון.
נגני ג'אז רבים השתמשו באפקט זה, ביניהם סקסופוניסט הג'אז לסטר יאנג, שהפך אותו למאפיין בולט של סגנונו האישי.
אפקט נוסף המושג בעזרת אצבועים חלופיים בכלי נשיפה מעץ הוא מולטיפוניק, נגינה של שני צלילים ויותר בו זמנית.
ג'ון קולטריין היה מהראשונים לחקור אפשרות זו בנגינה בסקסופון.
שימוש באפקטים אלה אופייני למלחיני מוזיקה קלאסית מודרנית.
אצבע הגליל היא אזור גאוגרפי בצפון-מזרח ישראל.
האזור כולל את עמק החולה ורצועה מזרחית מהרי נפתלי של הגליל העליון.
גבולות האזור: במערב ובצפון גבול ישראל–לבנון, במזרח רמת הגולן ונהר הירדן, ובדרום קו דמיוני בין קיבוץ מלכיה במערב לגונן במזרח.
אצבע הגליל היא שלוחה של הגליל העליון הישראלי ועמק החולה, שצורפה לשטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל בשנת 1924, בהסכם בינו לבין המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון, בין השאר בעקבות ייסוד היישובים מטולה, תל חי וכפר גלעדי באזור.
כינויה ניתן לה בשל צורתה הצרה והמוארכת, כמעין אצבע יבשה הפולשת לתחום לבנון.
עם כיבוש רמת הגולן, הר דוב והחרמון במלחמת ששת הימים, שונה משמעותית הגבול הצפון מזרחי של מדינת ישראל.
אף על פי שהאזור הגאוגרפי של אצבע הגליל נשאר כשהיה, במפות של מדינת שהודפסו החל משנת 1968, לא ניתן היה להבחין ב"אצבע הגליל" כמאפיין בולט בקצה הצפוני של המפה, כפי שהיה ניתן במפות שהודפסו טרם המלחמה.
אף על פי כן גם עשורים רבים אחר כך, נשאר הביטוי אצבע הגליל שגור אצל ישראלים רבים.
עם תחילתה של ההתיישבות הציונית בארץ ישראל, החלה הקמת יישובים בגליל, לרבות באצבע הגליל, שם הוקמו מטולה, כפר גלעדי ותל חי.
מאורעות תל חי סימלו בראשית תקופת המנדט את מאבקם של הערבים נגד יהודים על ארץ ישראל במהלך מאורעות תר"פ.
בעקבות המאורעות, נערכו דיונים דיפלומטיים בין בריטניה לצרפת, ובסופם נכלל השטח בתחום המנדט הבריטי כחלק מקביעתו הסופית של הגבול בשנת 1924, בשונה מהסכם סייקס–פיקו משנת 1916, שלפיו נועד להיכלל בתחום המנדט הצרפתי.
בשנות ה-30 וה-40, הוקמו באזור קיבוצים ומושבים על מנת ליצור ריכוז התיישבות שיבטיח את השליטה בו, והאזור אכן נכלל בשטח המדינה היהודית בתוכנית החלוקה.
במהלך מלחמת העצמאות, לאחר כיבוש צפת, ב-10 במאי 1948, הפעיל הפלמ"ח "תעמולת לחש" – שמועה שהופצה בקרב הכפריים הערבים ולפיה כוח רב של יהודים עומד לפשוט על העמק ולבער את הכפרים הערביים.
תעמולה זו צלחה, וחלק ניכר מהכפריים נמלט מאימת הצבא.
לאחר קום המדינה הוקמו באצבע הגליל מספר יישובים נוספים, בהם העיר קריית שמונה.
עד כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים ספג האזור פגיעות קשות מצד סוריה.
בשנים שלאחר מכן הוא נפגע לא אחת מכיוון לבנון, הן בחדירות מחבלים והן בהתקפות קטיושות ומרגמות.
מאז הנסיגה הישראלית מלבנון בשנת 2000, וביתר שאת לאחר מלחמת לבנון השנייה ב-2006, החל ארגון חזבאללה להעלות דרישות טריטוריאליות לאזור תוך שימוש בשמות הכפרים הערביים שהיו בסביבה, חלק מ"שבעת הכפרים".
ההתיישבות היהודית המתחדשת בצפון הגליל העליון שראשיתה בסוף המאה ה-19, ולימים נודעה בשם "אצבע הגליל", התעבתה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית, הסכם סייקס–פיקו ייעד את אצבע הגליל להיות תחת השפעה צרפתית.
בפועל, לאחר שהכוחות הבריטים נסוגו האזור בראשית 1919, הצרפתים לא קיימו בו נוכחות צבאית מתמדת, הלאומנים הסורים שאפו לספחו לממלכה הערבית של סוריה ושבטים מקומיים גם הם בחשו בקדירה.
לאור זאת האזור הפך לשטח הפקר ומריבה עד לסימונו הסופי של הגבול – הסכם ניוקומב-פולה מ-1924 והוא התוואי המוכר כיום כגבול הבין-לאומי בין ישראל, סוריה ולבנון.
באצבע הגליל חיים כ־50,000 תושבים בצורות יישוב שונות: עיר, קיבוץ, מושב ומושבה.
הבעיות שהתושבים מתמודדים איתן הן בעיות המאפיינות פריפריה גאוגרפית.
אצבע משולשת (לשון נקייה לתנועה, הידועה יותר בציבור בתור "לעשות זין") היא מחווה גופנית המביעה זלזול והתגרות, לעיתים בעלת אופי מיני, באמצעות האצבעות.
צורתה הנפוצה היא זקירת האמה וכיפוף שאר האצבעות, כאשר גב היד פונה לאדם אחר.
לזקירת אצבע לשם הבעת זלזול מתייחסים כתובים בני אלפי שנים.
הרומאים כינו את התנועה דיגיטוס אימפודיקוס – אצבע מחוצפת.
התנועה נזכרת באחת הגרסאות של המחזה "העננים", מאת המחזאי היווני אריסטופאנס (המאה החמישית לפנה"ס).
יש המפרשים גם את דברי הנביא ישעיהו כמתייחס לתנועה כתנועה מעוררת מדון: .
יש המשערים כי מקור התנועה אינו רצון להעליב אלא להתגונן בפני קללותיו של הצד השני על ידי החווית תנועה המזכירה את איבר המין הזכרי, וכי היא נובעת מן התקופה שבה נעשה שימוש בפסלים של אברי מין כדי להביא מזל טוב.
בארצות דוברות ערבית, וגם בישראל, נהוגה אצבע משולשת "הפוכה", שבה רק האמה מכופפת ושאר האצבעות ישרות, כאשר כף היד פונה מעלה או כלפי אדם אחר
בטורקיה, רוסיה, סין, אינדונזיה ואזורים בהשפעתן, נהוג שילוב שלוש אצבעות כשהאגודל נתון בין האצבע המורה לאמה.
בבריטניה סימן V עם גב כף היד שווה ערך לאצבע המשולשת.
מפעם לפעם השימוש בתנועה מתפרסם באמצעי התקשורת.
ג'קי מייסון תבע את אד סאליבן על הוצאת דיבה (סאליבן טען שמייסון הפנה כלפיו אצבע משולשת), וזכה במשפט.
ראש עיריית רמת גן, צבי בר, הניף "אצבע משולשת" כלפי חבר מועצה ב-2004.
אלי אוחנה החווה את התנועה כלפי אוהדי בני יהודה במרץ 2005, כמו גם כדורגלנים אחרים.
בגרסה המקורית של הקליפ Sorry, מחווה מדונה אצבע משולשת.
קמפיין למלחמה באיידס, המציג גבר לבוש תחתונים המחווה אצבע משולשת שעליה כובעון, נתקל בהתנגדות של חברת התחבורה "דן" בשנת 2003.
אצ'יריאלה (באיטלקית: Acireale, בצרפתית: Acireale), עיר נמל בסיציליה, איטליה.
אצ'יריאלה היא עיר בנפת קטניה, עיר בת 52,394 תושבים נכון לדצמבר 2005, העיר השנייה בגודלה בסיציליה, ממוקמת בקרבת הר אטנה.
ציירים סיציליאניים בספרייה ומוזיאון ציורים "צלנטאה"(Pinacoteca Zelantea) שבאצ'יריאלה
ציור וואסטה (באיטלקית: Paolo Vasta) שבאצ'יריאלה
סן סבסטיאנו באיטלקית: San Sebastiano
סאנטי פייטרו פאולו באיטלקית: Santi Pietro Paolo
בקטניה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית.
אצ'י (ביפנית: エッチ, באנגלית: Ecchi), הוא ז'אנר פופולרי במאנגה ואנימציה יפנית, המשתמש לרוב ברמיזות מיניות או נושאים אחרים המתאימים למבוגרים לשם אמצעי קומי.
אין להתבלבל בין ז'אנר האצ'י להנטאי.
סדרות אצ'י רבות לא מציגות עירום מפורש או תכנים אסורים וטאבואים אחרים.
למרות זאת, ז'אנר זה לרוב מוגדר לקהל הצפייה הזכרי הבוגר (לרוב 16 ומעלה), למרות שגם הקהל הנשי יכול למצוא סדרות אלו מתאימות לצפייה.
אצ'י מובא לרוב ביחד עם עלילות רומנטיות ומדגיש לחצים מיניים, פחדים שונים מהמין השני ואף משמש כזרז ליחסים שונים בין דמויות בעלילה.
מקור הביטוי בא מהאות "ה", "H" היפנית המבוטאת Ecchi או אצ'י, שהיא גם האות הראשונה במילה הנטאי (Hentai).
משמעות שתי המילים ביפנית זהה ומשמעותן 'סוטה'.
מחוץ ליפן נהוג להפריד בין המושג אצ'י להנטאי, כאשר אצ'י הוא המושג הממותן והפחות גס והנטאי הוא מושג קיצוני בהרבה.
מוטיבים חוזרים בסדרות אצ'י קשורים לרמזים מיניים, ביגוד מינימלי ונאיביות למצבים מסוימים, הכל כאמצעי קומי לשם פניה לקהל צופים יותר בוגר.
ביגוד המבליט את קווי המתאר של הדמויות הנשיות.
ביגוד פרובוקטיבי וחושפני, לעיתים הדמות לבושה כך ביום-יום בצורה תמימה לחלוטין.
זוויות צילום החושפות לבוש תחתון.
דימום מהאף כסמל למשיכה מינית.
אובססיות מוזרות מצד הדמויות הזכריות כלפי חפצים הקשורים לנשים.
שימוש בחפצים דוממים לשם רמיזה של איברים מיניים.
הבלטה אנטומית של דמויות במטרה להבליט את החושניות שבהן.
נאיביות מצד דמויות תמימות שלא מודעות לכך שיש להן מראה סקסי.
לרוב לא יהיה מדובר בעירום מלא והתמונה לא תראה דבר מתחת לקו האגן.
לעיתים קרובות האלמנטים הנ"ל מסייעים לבניית סיפור אהבה בין שתי דמויות ראשיות.
אצבע עוג מלך הבשן הוא כינויו הנפוץ של עמוד אבן הנמצא בכיכר מוסקבה, מגרש הרוסים בירושלים, בסמוך לכניסה לבית המעצר.
חציבתו של העמוד רחב הממדים לא הושלמה ועל כן נותר במצב מאוזן, כחלק מסלע האם.
שמו ניתן לו על שם עוג מלך הבשן המתואר במסורת היהודית כמלך גדול ממדים.
אורך העמוד הוא כ-12 מטרים, קוטרו הממוצע מגיע ל-1.75 מטרים ומשקלו המשוער הוא כשישים טונות.
עמוד האבן היה מכוסה במשך הדורות באדמה ובאשפה, ובשנת 1871 בעת חפירת היסודות לבניין סמוך חשפו קבלנים רוסים את העמוד.
כתב על כך שארל קלרמון-גנו, שבחן את העמוד מייד לאחר חשיפתו:
קלרמון-גנו שיער, בהסתמך על ממדי העמוד, שהוא נחצב כדי לשמש פילסטר בבית המקדש השני בתקופת הורדוס, ושהוא נותר במחצבה כיוון שהוא ניזוק במהלך חציבתו.
הוא ביסס את הערכתו על תיאור בית המקדש על ידי יוסף בן מתתיהו.
יורם צפריר מציע כי העמוד נחצב לצורך בניית כנסיית הניאה.
העמוד נסדק בזמן העבודה, וכנראה זו הסיבה שהוא הושאר במקומו הנוכחי.
לכך יש לצרף את הידוע על קיומה של מחצבה קדומה במקום מתקופת בית שני.
בירושלים התגלו שני עמודי אבן דומים נוספים, בשכונת מחנה יהודה.
כיום הם מוסתרים על ידי הבנייה העירונית.
אֶצְבּוֹעַ (שם מדעי: Caralluma או Caudanthera) הוא סוג צמחים ממשפחת ההרדופיים שבעבר שויך לאסקלפיים ונפוץ מניז'ר ועד לישראל ומשם עד צפון מערב הודו.
הוא בולט בגבעוליו הבשרניים והמטמיעים, המשווים לו מראה המזכיר קקטוס.
שמו מגיע מגבעוליו דמויי האצבעות.
הסוג מונה 4 מינים: מין אחד אנדמי לג'בוטי, השני לחצי האי-הערב (ערב הסעודית ותימן), השליש נפוץ ביותר מניז'ר ועד צפון מזרח אפריה הטרופית, ומחצי האי ערב ועד צפון מערב הודו.
הרביעי והאחרון הוא אצבוע ים-המלח, היחיד בסוגו בישראל.
שני מינים המכונים אצבוע, אצבוע מגובשש ואצבוע אירופי משויכים לסוג אחר (Apteranthes) ונמנים עם משפחת ההרדופיים.
על פי המיון העדכני ביותר של מכוסי הזרע (APG III), משפחת ההרדופיים במתכונתה המסורתית היא קבוצה פאראפילטית.
התיאור העדכני של המשפחה לפי שיטת מיון זו כולל בתוך ההרדופיים את כל הסוגים ששויכו בעבר למשפחת האסקלפיים.
האצבוע מתייחד, ביחס לשאר צמחיית הבר של ארץ ישראל, במראה דמוי קקטוס, הנובע מהגבעולים הבשרניים שלו.
אך כמובן שהוא נמנה עם משפחת ההרדופיים (לשעבר האסקלפיים), שחלק מסוגיה בשרניים - תפוצת משפחת הצבריים המכונים "קקטוסים" היא ביבשת אמריקה בלבד.
בשרניותו של הצמח מהווה התאמה לגידול בתנאי יובש: לגבעול בשרני שטח פנים קטן, ולכן האידוי ממנו מופחת.
בעונות צמיחה נוחות, כדוגמת החורף בארץ ישראל, מפתח האצבוע עלים זעירים.
ואכן, האצבוע גדל בעיקר בתנאי גידול קשים, בעיקר במפנים דרומיים בבתי גידול אבניים.
שם, כשלשאר הצמחים מדובר בתנאים קשים לגידול, האצבוע משגשג.
האצבוע מאופיין במסלול הטמעה ייחודי - CAM (Crassulacean acid metabolism) - המותאם לחיסכון במים.
שם המסלול נקרא על שם משפחת הטבוריתיים בשפה האנגלית Crassulaceae.
סוג זה הוא קרוב לסוג סטפליה, הכולל מינים רבים של צמחים בשרניים המזכירים את האצבוע.
יש המכלילים את הסוגים הבשרניים במשפחת האסקלפיים לתת משפחה - סטפליים.
הסוג סטפליה מקובל מאוד כגידול נוי בחברת צמחים בשרניים אחרים ב"גינות קקטוסים".
הסוג אצבוע אינו מקובל כגידול בגן הנוי, ואין מגדלים אותו באופן מסחרי.
לעומת זאת, קיימים בעולם חובבים רבים של סוג זה, המגדלים אותו באוספים פרטיים.
גם בישראל קיימים חובבי אצבועים, המוכר ביניהם הוא יואב קסל.
בסוג זה כ-110 מינים, הנפוצים בעיקר במזרח אפריקה ובמדבריות הודו.
מעט מהמינים נפוצים גם באזור המזרח התיכון.
מיני סוג זה מוגדרים כצמחים עשבוניים משום שהם אינם מעוצים; עם זאת, התכונה הבולטת שלהם היא הבשרנות הרבה של הגבעולים, במיוחד בהשוואה לשאר צמחי המזרח התיכון.
הגבעולים קרחים, מזוותים, לרוב מופיעים כחסרי עלים, אולם בעונת צמיחה נוחות מופיעים עליהם עלים קטנים הנראים כקשקשים.
רוב המינים נמוכים - גובהם מהקרקע אינו עולה על 30 ס"מ, וחזות הצמח כולו אפרפרה.
לכן, הוא קשה לאיתור בסביבה האבנית שבה הוא גדל בדרך כלל.
הפרח של האצבוע סימטרי, לרוב בגווני צהוב-שחור.
ריחו של הפרח דומה לריח של רקב - ובצבעיו וריחו מושך הצמח זבובים שונים, התורמים להאבקה.
פרי האצבוע הוא מטיפוס מפוחית כפולה, האופיינית למשפחה.
המפוחית נעשית צרה לקראת סופה.
מיני האצבוע בצמחיית ארץ ישראל
בארץ ישראל ובעבר הירדן גדלים בר שלושה מינים המכונים אצבוע.
אצבוע ים-המלח הוא מין יחיד בסוגו.
עם זאת, קיימים טיפוסים נוספים, שייתכן והם מינים נפרדים.
אֶצְבּוֹעַ יַם-הַמֶּלַח (שם מדעי: Caudanthera sinaica (Decne.) Plowes) - מין זה מתאפיין בפרחים הנישאים על עוקצים, ובגבעולים המצטררים לקראת סופם (בניגוד לגבעולי אצבוע אירופי).
אצבוע ים-המלח הוא צמח בר מדברי, בשרני ונמוך, רב-שנתי, מסועף מבסיס ועלוותו כל השנה אבל העלים הקטנים נושרים במהרה.
הגבעולים בשרניים, רְבוּעִים, דמויי אצבעות שמנות (מכאן שם הסוג).
הגבעולים, שצבעם כסוף-מכחיל, מתארכים וחלקם העליון צר מאוד ומסתיים בתפרחת צפופה ובה פרחים אחדים.
העלים נגדיים, פשוטים, תמימים, קטנים וללא עלי לוואי.
הפרחים נישאים בתפרחת אמירית (בקצה הגבעול) בגבעול שמתארך וחלקו העליון צר מאוד.
הפרח דו-מיני, קטנטן, כוכבני (גלגלית), בעל 5 עלי כותרת שמצטררים באמצעיתם ומחודדים.
הם שעירים בצידם העליון, צבעם כצבע הבשר עד צהבהב-ירקרק, קוטרם, 5 עד 8 מ"מ.
העטרה כפולה, אונות העטרה הפנימית נוגעות בצלקת.
הפרי עשוי משתי מפוחיות מוארכות ומחולקות (בשונה מהפרי של הרדוף הנחלים) שנישאים על עוקץ משותף בקצה גבעול דק.
הפריחה בין דצמבר ועד מאי.
בית גידולו במצוקים ובמדרונות סלעיים במדבר חם על מחשופים של סלעים קשים.
האצבוע הוא צמח דמוי קקטוס היחיד בישראל.
הרבייה היא מינית ורבייה אל-מינית מהשתרשות גבעולים שבירים.
מין זה נחשב לנדיר עד פזור לאורך מצוקי ים המלח ומדבר יהודה ונדיר מאוד בנגב המזרחי.
בעבר הוא נחשב כמין אנדמי לישראל ונקרא Caralluma maris-mortui Zohary.
אולם, נמצא כי הוא גדל גם לאורך הרכסים החופיים של ים סוף בסיני, בצפון מערב ערב הסעודית וצפון מזרח סודאן וטיפוס תפוצתו סהרו-ערבי.
הפריחה צהבהבה, מנובמבר ועד מאי, ועיקרה מינואר ועד מרץ.
אצבוע מגובשש (שם מדעי: Apteranthes tuberculata (N.E.Br.) Meve & Liede, שם נרדף: caralluma tuberculata) - מין זה דומה לאצבוע אירופי, אך נבדל ממנו בגבעולים מגובששים יותר, ובעלי כותרת צרים יותר.
הפריחה בצהוב-כתום עם פסי ארגמן כהים, והיא חלה באביב ובסתיו.
הוא מצוי בעבר הירדן בלבד, וידועות אוכלוסיות שלו בעיקר מאזור ואדי רם.
אצבוע אירופי (שם מדעי : .Apteranthes europaea (Guss.) Murb, שם נרדף: caralluma europaea) - מין זה מתאפיין בפרחים היושבים על הגבעול, ובגבעולים עבים יחסית.
הפריחה בצהוב-כתום עם פסי ארגמן כהים, וחלה בעונות הסתיו והאביב.
הוא מצוי בחבלים הים תיכוניים והמדבריים של הארץ.
שלושה צמחים כונו בשם אצבוע, כאמור למעלה.
לאורך השנים הוגדרו טקסונים נוספים, שלא התקבלו כמינים עצמאיים.
מיכאל זהרי הוא חלוץ מחקר של האצבועים בישראל.
מאיר שאואט, שניהל את הגן הבוטני בהר הצופים, הרבה לעסוק בצמחים הבשרניים של הארץ, ובמיוחד בסוג אצבוע, ונחשב למומחה הישראלי לאצבועים.
קיימת ביקורת על שאואט, שאהבתו לסוג זה הביאה אותו להגדרת טקסונים נוספים שלמעשה אינם מינים נפרדים.
טקסונים נוספים של אצבוע שאינם נחשבים למינים נפרדים:
אֶצְבּוֹעַ יִשְׂרְאֵלִי (caralluma israelitica) שנאסף בהרי דימונה
אֶצְבּוֹעַ הַנֶּגֶב (caralluma negevensis) שנאסף בהר הנגב
אֶצְבּוֹעַ אַהֲרוֹן (caralluma aaronis) שנאסף באדום, ירדן
כל אלה נכללים כיום תחת המין אצבוע אירופי.
אֶצֶ'ר (בהונגרית: Ecser, בסלובקית: Ečer, מילולית: סוג של אלון) הוא כפר במחוז פשט, באזור המטרופוליטני של בודפשט בירת הונגריה.
הכפר ממוקם דרומית לבודפשט, בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי פרנץ ליסט (לשעבר פריהג'), לצד הכביש המהיר M0.
לפי עדויות הכפר היה קיים כבר בשנת 896 בעת שארפאד מנהיג המדיארים כבש את הונגריה ואנשיו קראו למקום על שם סוג האלון הגדל בו.
העדות הישירה הראשונה בכתב על קיום הכפר היא מה-15 בדצמבר 1315. במאות ה-16 וה-17 שקע הכפר עקב כיבוש האימפריה העות'מאנית, אך התאושש במאה ה-18.
בכפר חי מיעוט סלובקי קטן.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו ביישוב 12 יהודים.
איש לא חזר לכפר מהגירוש למחנות השמדה בשנת 1944.
בכפר כנסייה קתולית שנבנתה בשנת 1740.
לכפר להקת ריקודי עם בשם Ecseri lakodalmas (חתונת אצ'ר).
האלונים, הכנסייה ולהקת הריקודים מופיעים בסמל הכפר.
זולטן טרפק (1977) - שחקן כדורסל מקצועי.
הערים התאומות של אצ'ר הן:
אצבע אלוהים הוא סרט קומדיה דרמטית ישראלית מאת הבמאי יגאל בורשטיין, שיצא לאקרנים בשנת 2009, בהפצת יונייטד קינג.
הסרט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר (משה איבגי ואלון אבוטבול במשותף) ביולי 2008 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בירושלים; מועמד לתשעה פרסי אופיר ביולי 2008, מתוכם זכה באחד, עבור המוזיקה לישראל ברייט.
הסרט השתתף בפסטיבלים בינלאומיים במונטריאול (קנדה), ורשה (פולין) ומונפלייה (צרפת).
אצבע אלוהים מגולל את סיפורם של שבתאי (אלון אבוטבול), איש אלטע זאכן מר נפש ואלים, והשוליה התמים שלו הרצל (משה איבגי).
השניים חורשים את שכונות דרום תל אביב על תלת-אופנוע מקרטע.
שבתאי מעביד את הרצל בפרך, אך הרצל מחייך תמיד ושמח בחלקו.
הוא מאוהב בחשאי בבתיה (זהבית פסי), בתו של שבתאי, תלמידה מצטיינת במגמת מחשבים של בית-ספר תיכון.
בתיה מעריצה את נתי צביק (ניר לוי), מגיש נערץ של תחזית מזג האוויר בטלוויזיה.
נתי צביק מחזר במרץ אחר לילי דקל (דורית בר-אור) שחקנית, דוגמנית, אשת עסקים ובעלת מפעל לקוסמטיקה.
בחלומותיו מופיעה אישה אדומת שיער ויפהפייה ומפתה אותו לתנות עימה אהבים.
יום אחד הוא מגלה את התצלום שלה על דף מָהוּהַ של עיתון ישן.
זה אצבע אלוהים - האדמונית קיימת במציאות ונגזר עליו למצוא אותה.
אחרי תלאות מרובות הוא מגיע עם הרצל לביתה.
היא נעזרת בהם כדי להיפטר ממאהבה הטרחן, החזאי נתי צביק.
בהמשך היא מעניקה את עיקר תשומת לבה וחיבתה להרצל.
בהתקף של קנאה וזעם שבתאי מכה את הרצל ומגרש אותו מהמחסן (ומחייו).
לילי דקל, שחיוכו וסיפורו העצוב של הרצל שובים את לבה, אוספת אותו אל ביתה.
הרצל ממשיך לאהוב את בתיה ומתגעגע לחייו הקודמים אצל שבתאי.
במפעל של לילי נערכת הגרלת הפרסים לאספני צנצנות קרם-פנים.
הרצל דואג ששבתאי יזכה בפרס ויוזמן לטקס - בתקווה שכך יתפייס עם שבתאי.
כשלשבתאי מתברר שהרצל חי אצל לילי, הוא עוזב את המקום בכעס.
הרצל אחוז רגשות אשם נכנס לדיכאון: הוא לא אוכל ולא ישן, מפניו נעלם החיוך שכה הקסים את לילי.
כדי להציל אותו ולהשיב לו את החיוך היא מזמינה את שבתאי ואת בתו לבקר את הרצל החולה בביתה.
בחנייה מול הבית היא מזהה את חזאי הטלוויזיה הנערץ שעדיין לא ויתר על חלומו לשאת את לילי לאישה.
צביק מתגרה במי שלדעתו גזלו ממנו את לילי ומחזר בהפגנתיות אחר הנערה.
שבתאי מתנפל עליו בחמת זעם, צביק נפצע, שבתאי והרצל נמלטים מהמקום על התלת-אופנוע המקרטע.
המשטרה רודפת אחריהם, אך הם שוב ביחד.
אל פניו של הרצל חוזר חיוך קורן של אושר.
שחקנ/ית דמות אלון אבוטבול שבתאי משה איבגי הרצל דורית בר אור לילי דקל זהבית פסי בתיה ליאת גורן רחל ניר לוי נתי צביק
אצבע מורה היא האצבע השנייה בכף יד של אדם.
היא ממוקמת בין האגודל לאמה.
האצבע המורה היא בדרך כלל האצבע הרגישה, המיומנת והזריזה ביותר בכף היד.
עם זאת, היא לא הארוכה ביותר - היא קצרה מהאמה (האצבע השלישית), ועשויה להיות קצרה או ארוכה יותר מהקמיצה (האצבע הרביעית), להרחבה ראו יחס אצבעות.
משמעות השם "אצבע מורה" (וגם של השם באנגלית "Index finger" שמקורו במונח הלטיני "indicate"), מעיד על תפקיד משמעותי של האצבע - להצביע על פרט, להורות עליו.
הצבעה נוצרת כאשר היד והאצבע המורה מושטות קדימה, כלפי חוץ, כדי לסמן דבר מה.
לפי מחקר סטטיסטי שנערך בקוריאה הדרומית בגברים, ככל שהאצבע המורה קצרה יותר יחסית לקמיצה, הפין ארוך יותר.
לתנוחות ותנועות שונות של האצבע המורה עשויות להיות משמעויות נוספות.
למשל, זרוע המקופלת במרפק בעוד האצבע המורה מושטת כלפי מעלה, מייצגת בקשה לקבלת רשות דיבור (למשל בכיתת תלמידים); אצבע מורה מתוחה הניצבת במאונך מייצגת לרוב את המספר 1; אצבע המופנית כלפי מעלה ונדה מצד לצד עשויה לייצג "לא" במעין מחוות תוכחה.
משמעותה גדולה גם בשפות הסימנים, למשל בשפת הסימנים האמריקאית, כאשר האצבע המורה מופנית כלפי מעלה בעוד האגודל והקמיצה נוגעים זה בזה בקצותיהם, משמעותה האות d.
בספורט אצבע מורה המופנית למעלה בקרב שחקני קבוצת ספורט, משמעותה "ניצחון" (מעין אמירה "אנחנו מספר אחת!").
תנועת האצבע המורה עשויה להוות גם תנועת רמיזה - הפניית הזרוע כלפי פנים, אל גוף הדובר, תוך תנועות קיפול חוזרות של האצבע, כדי לרמוז לאדם אחר להתקרב אליו; תנועה זו נחשבת מעליבה בתרבויות מסוימות.
גם הפניית האצבע ישירות כלפי האדם האחר והצבעה עליו עשויה להיחשב גסות רוח.
דרך מנומסת יותר להצבעה על אדם עשויה להיות הפניית כל כף היד הפתוחה כלפיו (כאילו היא מחזיקה מגש); מחווה זו משמשת גם להצגת אדם באירועים רשמיים או בתוכניות טלוויזיה, מלווה במשפט כגון "הרשו לי להציג בפניכם את מר/גברת X...".
אצבע הקסם הוא ספר לילדים שנכתב על ידי רואלד דאל ואויר על ידי קוונטין בלייק.
הספר יצא לאור בשנת 1966 והוא כולל שני סיפורים - "אצבע הקסם", על ילדה קטנה בעלת כוחות קסם, ו"אצ בצ" - סיפור על אהבה וצבים.
ילדה בת שמונה שאת שמה אנו לא לומדים גרה ליד משפחת גרג, משפחה שאוהבת מאוד לצוד.
מכיוון שמעשיהם הם לא לרוחה של הילדה, היא מפנה לעברם את אצבע הקסם שלה והופכת אותם לאווזי בר בעלי תודעה אנושית.
כאווזי בר המשפחה מבלה לילה סוער בקן, ועל ביתם משתלטים אווזים ענקיים שרוצים לירות במשפחה ולאכול אותם.
לאחר ויכוח בינם לבין המשפחה אב המשפחה, מר גרג, נשבע לא לצוד יותר לעולם וכך הקסם פג.
למחרת בבוקר הילדה בת השמונה מגיעה לבית המשפחה לבקרם, ורואה את הילדים מאכילים ציפורים ומגלה ממר גרג שהמשפחתה שינתה את שמה ל"משפחת ציפור".
מר גרג מספר לה את כל מה שקרה למשפחה כאווזים, כשברקע נשמעים קולות ירי.
הילדה בת השמונה מגלה שהקולות מגיעים ממשפחה אחרת באזור שיצאה לצוד, והיא רצה לכיוונם עם אצבע הקסם שלה זקורה.
אצבעון הוא כוס קטנה, עם שקעים או חריצים עגולים או מוארכים המולבש כהגנה על האצבע המשמשת לדחיפת המחט במהלך התפירה ביד.
האצבעון הוא אחד מכלי העזר לתפירה ורקמה.
אצבעונים עשויים בדרך כלל ממתכת, עור, גומי, פלסטיק, עץ, זכוכית או אפילו חרסינה.
אצבעונים עתיקים נעשו לעיתים מעצמות לוויתן, קרן, או שנהב.
והשתמשו במקורות טבעיים נוספים בהם שיש קונמארה או דר.
ולעיתים נדירות אף ביהלומים, ואבני ספיר או אודם.
יצרני אצבעונים מתקדמים יצרו גרסאות מעוטרות באבני חן ומינרלים כדוגמת קבושון, ענבר, אגט וצינובר.