tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הברון היה שותף לכתיבת אופרות הראפ "העיר הזאת" ו"תיכון מגשימים" שיצאו בסדרת המחזות של תיאטרון האינקובטור.
לצד זה, הוציא לאור את השיר "כאן המרכז" כספר ילדים.
בשנת 2012 חלה בסרטן מסוג הודג'קין לימפומה ועבר טיפולי כימותרפיה במקביל להופעותיו בהצגה "העיר הזאת".
עומר הברון נשוי לשני, אב ל־2 בנות ומתגורר בקיבוץ אור הנר.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, פונה קיבוץ אור הנר עם שאר הקיבוצים והישובים במרחב מועצת שער הנגב.
בתקופה זו שהו הברון ומשפחתו בהרצליה ואחר כך בתל אביב, אך אחרי מספר חודשים שבו להתגורר בביתם בקיבוץ.
אחותו היא שלומית הברון, מייסדת עמותת "אחת מתוך אחת" ומנכ"לית ארגון "מידע אמין על מין".
ג'ים האריסון וילסון ת'ומפסון היה איש עסקים אמריקאי אשר סייע לחדש את תעשיית המשי התאילנדי בשנות ה-50 וה-60. בנוסף לכך היה אספן אומנות מכל רחבי מזרח אסיה.
היעלמותו המסתורית של ת'ומפסון בשנת 1967 בהרי קאמרון שבמלזיה הייתה לאחת התעלומות הנחקרות ביותר בהיסטוריה של מזרח אסיה.
ביתו של ת'ומפסון בבנגקוק, בו התגורר במשך 20 השנים האחרונות לחייו, משמש כיום כמוזיאון.
ת'ומפסון נולד בגרינוויל, דלאוור שבארצות הברית כאחיהם הצעיר של ארבעת הילדים של הנרי ומארי ת'ומפסון ב-21 במרץ 1906, הנרי היה גם הוא סוחר בדים.
מארי הייתה בתו של ג'יימס האריסון וילסון שהיה מפקד בכיר בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון.
באולימפיאדת אמסטרדם שנערכה באותה שנה ייצג את ארצות הברית באירוע שיט.
ת'ומפסון נרשם ללימודי אדריכלות באוניברסיטת פנסילבניה אך לא סיים אותם.
בשנות ה-30 עבד בחברת אדריכלות שהייתה אחראית לעיצוב ובניית מבנים לכל אורך החוף המזרחי .
ב-1941, עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התגייס ת'ומפסון לצבא ארצות הברית, במהרה הכיר קצין בשם אדווין פליישי בק ששכנע אותו להצטרף למשרד לשירותים אסטרטגיים.
במהלך המלחמה לחם תו'מפסון לצד לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית בצפון אפריקה, לאחר מכן נשלח להילחם באירופה.
לאחר תום המלחמה נשלח ת'ומפסון לסרי לנקה, שהייתה תומכת של תנועת השחרור התאית מהכיבוש של הצבא יפני, על מנת לסייע לתנועת השחרור התאית שפעלה משם.
לאחר יום הניצחון על יפן באותה שנה נשלח לבנגקוק, בירת תאילנד שזה עתה שוחררה מהכיבוש היפני על מנת לארגן משרד לשירותים אסטרטגיים מקומי.
שם הכיר את קוני מנגסקאו, מתורגמנית, שעתידה להפוך לאחת מידידותיו הקרובות של ת'ומפסון.
אחרי המלחמה עבד בבנגקוק לצד הדיפלומט האמריקאי צ'ארלס יוסט, שהיה חברו לספסל הלימודים באוניברסיטת פרינסטון.
במסגרת עבודתו השתמש במידע מודיעני שהיה בידו על מנת להקל על סכסוכים בגבולות תאילנד, לצדו של תומפס'ון באותה משלחת אמריקאית עבד קנת' לנדון, שאשתו, מרגרט כתבה את הספר "אנה ומלך סיאם" שעובד בשנת 1956 לסרט שאליו ת'מפסון עתיד לעצב את בגדי השחקנים.
אחרי שהשתחרר מהצבא ב־1946 ולאחר שהתגרש מאשתו פטרישיה, חזר ת'ומפסון לתאילנד על מנת להפוך לשותף במלון מנדרין אוריינטל, בין ת'מפסון לשותפיו הופיעו חילוקי דעות וזה נטש את השותפות במלון.
לאחר מכן פנה ת'ומפסון לתעשיית המשי.
ב-1948 הקים יחד עם ג'ורג' ברי את חברת Thai Silk Company Limited, כאשר כל אחד מהשותפים החזיק ב-18% ממניות החברה, שאר המניות נמכרו בעיקר לשותפים זרים.
לחברה היו שתי הצלחות עיקריות, הראשונה, עיצוב בגדים למחזמר הידוע המלך ואני והשנייה, העלאת מאות תאילנדים, בעיקר נשים, מעל קו העוני על ידי העסקתם.
בשנת 1958 החל ת'ומפסון לבנות ולעצב את ביתו שעל גדות נהר הצ'או פראיה בבנגקוק.
ת'ומפסון ליקט בתוך ביתו, שהוא למעשה "אוסף" של מספר מבנים ישנים יותר, חפצי ארכאולוגיה ואומנות, חלקם הגדול פסלים בודהיסטיים, אותם אסף במהלך חייו במזרח הרחוק.
ת'ומפסון נעלם באופן מסתורי במהלך הליכה באזור הרי קאמרון שבמלזיה בעת שבילה שם עם ידידיו.
הוא הוכרז כמת על ידי בית המשפט התאילנדי בשנת 1974. על אף שנמצאו עקבות של עצמות באזור בו ת'ומפסון נעלם ב-1985 לא הוכח כי אלו שייכות אליו.
היעלמותו נחשבת עד היום לאחת התעלומות הנחקרות ביותר בתולדות המזרח הרחוק.
כיום המותג הקרוי על שמו הוא מותג בדי משי פופולרי ולו סניפים רבים ברחבי המזרח הרחוק ואוסטרליה.
ג'יימס "ג'ים" ראש הוא שחקן, קומיקאי, מפיק, במאי, ותסריטאי אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור הדיקן קרייג פלטון בקומדיית המצבים "קומיוניטי", וכזוכה פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 2011 עבור הסרט "היורשים".
ראש נולד בשארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית.
בצעירותו גם היה חלק מקבוצת האלתורים הקומית The Groundlings.
ראש שיחק את דמותו של מר גרייסון בסרט "תיכון בהיי", את פנטון ב"מופע שנות השבעים", ואת אנדרו בסדרה "רינו 911!".
הוא הופיע בפרק האחרון של הסיטקום "חברים", ובתור המתרגל פיליפ בסרט קומדיית הנעורים "Slackers".
משנת 2009 ראש השתתף בקומדיית המצבים "קומיוניטי" בתפקיד הדיקן קרייג פלטון של המכללה הקהילתית גרינדייל, תפקידו היה משני בתחילה, אך לאחר שתי העונות הראשונות הפך לדמות קבועה.
ראש גילם את דמות זו עד לתום הסדרה ב-2015.
ראש ושותפו הקבוע לכתיבה נאט פאקסון, כתבו בשנת 2005 פיילוט לסדרה בשם "Adopted", שלא הצליח לקבל אור ירוק מרשתות טלוויזיה שונות.
שניים גם כתבו את התסריט לסרט הדרמה-הקומית "היורשים", המבוסס על ספר בעל שם זהה.
עם הקרנתו החל לקבל שבחים רבים מהמבקרים, ופאקסון וראש אף זכו בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 2011 עבור סרט זה.
ב-2013, ראש ופאקסון כתבו וביימו ביחד את סרט הדרמה הקומית "העולם על-פי דנקן", המבוסס בחלקו על תהליך ההתבגרות של ראש.
גם סרט זה זכה לביקורות חיוביות, ובקרב מעריציו הפך גם לסרט קאלט.
בשנת 2021 שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "סופשבוע ארוך".
בשנת 2022 הוא שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "אין גברים כאלה".
בשנת 2023 דיבב את דמותו של דיוניסוס בסדרה "קראפופוליס" (אנ') ברשת Fox.
בשנת 2024 דיבב את איש החידות בסדרת אנימציה "!Kite Man: Hell Yeah".
בשנת 2025 גילם את תומאס בסיטקום "אבוט אלמנטרי" מבית רשת "ABC".
ייצג את ארצות הברית בשלוש אולימפיאדות (טוקיו 1964, מקסיקו 1968 ומינכן 1972).
לאחר פרישתו מספורט היה פעיל פוליטית, וייצג את קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-24 ביולי 2020, העניק לו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את מדליית החירות הנשיאותית.
ראיין נולד וגדל בויצ'יטה שבקנזס.
למד בתיכון ב"בית הספר המזרחי של ויצ'יטה".
ב-1966 החל ללמוד צילום עיתונות באוניברסיטת קנזס, לימודים אותם סיים ב-1970. החל מ-1981 ראיין ומשפחתו גרים בלורנס שבקנזס.
ראיין ירד לראשונה מ-4 דקות בריצת מייל (3:59.0 דקות).
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו בניו יורק בתחילת יולי 1964 הוא זכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.9 דקות, אחרי דירול ברלסון (3:41.2 דקות) וטום אוהרה (3:41.5 דקות).
במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים במקום 18 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:55.0 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:44.4 דקות.
הוא היה האתלט האמריקאי הצעיר ביותר שהשתתף באולימפיאדה.
בשנת 1965 השיג את התוצאה הטובה בעולם לגילו בריצת 1500 מטר (3:55.3 דקות), שיא שהחזיק מעמד כ-36 שנים.
בתחרות שנערכה בברקלי, קליפורניה ב-17 ביולי 1966 קבע ראיין בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:51.3 דקות, שיפור לשיא בן השנה של מישל ז'אזי מצרפת (3:53.6 דקות).
בתחרות שנערכה בבייקרספילד, קליפורניה ב-23 ביוני 1967 קבע ראיין שיא עולם חדש בריצת המייל של 3:51.1 דקות, שיפור לשיא שקבע שנה קודם לכן.
שיא זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי פילברט ביי מטנזניה (3:51.0 דקות).
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-8 ביולי אותה שנה הוא קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:33.1 דקות, שיפור לשיא בן 7 השנים של הרב אליוט מאוסטרליה (3:35.6 דקות).
שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על ידי פילברט ביי (3:32.2 דקות).
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת מקסיקו סיטי שנערכו בסיירה נבדה, קליפורניה בסוף יוני 1968 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:49.0 דקות, לפני מרטי ליקורי (3:49.5 דקות) וטום וון רודן (3:49.8 דקות).
במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:37.89 דקות, אחרי קיפצ'וגה קיינו מקניה שקבע שיא אולימפי חדש של 3:34.91 דקות ולפני בודו טומלר ממערב גרמניה (3:39.08 דקות).
לאחר אולימפיאדת מקסיקו חלה נסיגה בהישגיו של ראיין עקב בעיות בריאותיות ומשבר נפשי ורק ב-1971 החל לחזור למסלול.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מינכן שנערכו יוג'ין, אורגון בתחילת יולי הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 3:41.5 דקות, לפני דייב ווטל (3:42.3 דקות) ובוב וילר (3:42.4 דקות).
במשחקים האולימפיים עצמם, בשלב המוקדמות הוא נפל ונפסל.
אף שהוועדה האולימפית הכירה בכך שהוא הוכשל היא סרבה להחזירו לתחרות.
באותה שנה קבע בריצת 5000 מטר שיא אישי חדש של 13:38.2 דקות ואת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים בריצת מייל (3:52.8 דקות).
לאחר 1972 עבר ראיין לריצות מקצועיות במסגרת "איגוד הריצה הבינלאומי" שם השתתף בתחרויות במשך כשנתיים.
ב-1996 התמודד ראיין בבחירת המועמד הרפובליקני של קנזס ונבחר.
בהמשך התחרה מול המועמד הדמוקרטי, ניצח גם אותו ונבחר לייצג את קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-2006 התחרה בפעם החמישית אך נוצח בהפרש קטן.
ב-2008 התחרה בפעם השישית ונוצח שוב.
בתקופת פעילותו הפוליטית יישר ראיין קו עם הקבוצה השמרנית בבית הנבחרים וב-2006 אף הוגדר כחבר הקונגרס השמרני ביותר.
ראיין נישא לאשתו אן ב-1969 ולזוג נולדו 4 ילדים.
1965 - אתלט השנה והרץ הרביעי בעולם בריצת המייל (העיתון "חדשות האתלטיקה").
1965 - אתלט התיכוניים הטוב בכל הזמנים (רשת ESPN).
1966 - ספורטאי השנה (מגזין ספורטס אילוסטרייטד).
1966 - פרס ג'יימס סאליבן לאתלט החובב מספר 1 של השנה (איגוד האתלטים החובבים).
1966 - אתלט הטוב בעולם (העיתון "חדשות אתלטיקה").
1967 - אתלט השנה (סוכנות החדשות טאס"ס)
1980 - צורף להיכל התהילה של ארצות הברית באתלטיקה.
2003 - צורף להיכל התהילה של ארצות הברית בריצות למרחקים ארוכים.
2020 - קיבל את מדליית החירות הנשיאותית.
הגיבורים שבינינו (Heroes Among Us), הוצאת "בית האוצר" (Treasure House), 2002
ג'ים קאמינגס הוא מדבב וזמר אמריקאי, שהופיע בכמעט 400 תפקידים שונים.
הוא ידוע בעיקר בתור המדבב של הדמויות המצוירות פיט (בסדרות הטלוויזיה של מיקי מאוס), טאז השד הטסמני (בטאז-מאניה), פו הדב וטיגר.
תפקידי הדיבוב הראשונים של קאמינגס היו בדיסני, שם החליף את האל סמית' בתפקיד פו הדב בשנת 1988. הוא החל להחליף את קולו של פול וינצ'ל בתפקיד טיגר לסירוגין בטרם החליף אותו באופן רשמי בשנת 2000 ב"טיגר: הסרט".
בשנת 1991 החל לדבב גם בהאחים וורנר הנפשה בתפקיד טאז השד הטסמני בסדרה "טאז-מאניה" (הוא דיבב דמויות נוספות בסדרות של האחים וורנר, ביניהם "אנימניאקס" ו-"Bah, Humduck!
בעת שדיבב את סקאר בסרט "מלך האריות" פיתח השחקן ג'רמי איירונס בעיות בקולו בעת ביצוע השיר "Be Prepared" ("נתכונן"), ולכן קאמינגס החליף אותו בנוסף לתפקידו בתור הצבוע אד.
לימים שימש קאמינגס ככפיל לזמרים ראסל מיינס (בסרט "פוקהונטס") וכריסטופר לויד (בסרט "אנסטסיה").
הוא גם מדבב דמויות רבות מדיסני שדובבו בעבר על ידי סטרלינג הולוויי לאחר שהלה נפטר בשנת 1992, ביניהם פו הדב, הנחש קא מ"ספר הג'ונגל" והחתול החייכן (חתול צ'שייר) מ"אליס בארץ הפלאות".
בזיכיון "פו הדב" מדבב גם את טיגר.
בשנת 2018, לאחר דיבוב פו וטיגר בסרטי "פו הדב" של שנות ה-2000 ובסרט משנת 2011, דיבב אותם גם בסרט הלייב אקשן "כריסטופר רובין", ובכך הפך למדבב הראשון שדיבב בסרט לייב אקשן של דיסני.
דיבובו בסרט ראה שבחים, בפרט מפי ריצ'רד לוסון מאתר "וניטי פייר" שכתב כי קאמינגס מעניק לפו חיים מתוקים וחביבים.
קאמינגס נולד בינגסטאון ומשם עבר לניו אורלינס, שם עיצב וצייר דמויות במרדי גרא.
הוא למד בתיכון אורסולין וסיים את לימודיו בשנת 1970.
בהמשך התחתן ועבר לאנהיים, שם ניהל חנות וידאו בראשית שנות ה-80 בטרם החל את קריירת הדיבוב שלו בסוף 1984. בשנת 2001 נישא לסטפני קאמינגס ולהם שתי בנות.
כמו כן יש לו שני ילדים מנישואיו הקודמים.
אלאדין ונקמתה של נאסירה (2000)
פרסקטגוריהנושאתוצאהפרס אנניהדיבוב הטוב ביותר בטלוויזיהDarkwing Duckהשכונה של גופיBump in the Nightהדיבוב הטוב ביותר בהפקה עלילתיתספר הג'ונגל 2נומיאו ויוליהזמביזיהפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיותפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות לשחקן יוצא מן הכלל בתוכנית אנימציהחבריי טיגר ופומלחמת הכוכבים: מלחמת המשובטים
ג'יימס אנוס קלייבורן הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת קרוליינה הדרומית מאז 1993. החל מתחילת ינואר 2019 משמש קלייבורן כמצליף סיעת הרוב בבית הנבחרים.
קלייבורן ממלא בקונגרס את תקופת כהונתו השש עשרה, כנציג מחוז הקונגרס השישי של קרוליינה הדרומית.
במחוז הקונגרס שלו תחומים מרבית האזורים האפרו-אמריקאיים בקולומביה ובצ'ארלסטון רבתי.
קלייבורן הוא הוותיק ביותר מבין כל חברי הקונגרס המייצגים את קרוליינה הדרומית.
הוא היה הדמוקרטי השלישי בבכירותו בבית הנבחרים אחרי ננסי פלוסי וסטני הוייר מאז 2007 מתוקף תפקידו כמצליף הרוב בעוד פלוסי כיהנה כיושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית והוייר כמנהיג הרוב.
בשנים בהן למפלגה הדמוקרטית לא היה רוב בבית הנבחרים שימש קלייבורן כעוזר למנהיג הסיעה הדמוקרטית בשעה הוייר היה מצליף המיעוט ופלוסי מנהיגת המיעוט.
לאחר שהדמוקרטים נטלו את הרוב בבית מידי הרפובליקנים בבחירות האמצע ב-2018, קלייבורן נבחר שוב למצליף הרוב ונכנס לתפקיד זה עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
קלייבורן נולד בסאמטר שבקרוליינה הדרומית, בנם של הכומר הפונדמנטליסטי אנוס לויד קלבורן ורעייתו אלמטה (לבית דיזלי), קוסמטיקאית במקצועה.
קלייבורן למד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הדרומית (שנקראה אז מכללת קרוליינה הדרומית), מוסד להשכלה גבוהה עבור אפרו-אמריקאים באורנג'בורג.
הוא השתייך לאחוות "אומגה פסי פי" וסיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה.
בעקבות הטבח באורנג'בורג ב-1968, בו נהרגו סטודנטים שהפגינו נהרגו בידי המשטרה של קרוליינה הדרומית, מינה המושל וסט את קלייבורן לנציב שירותי האנוש של המדינה.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 1992, אז פרש על מנת להתמודד בקונגרס.
בשנה זו נבחר לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השישי של קרוליינה הדרומית, והוא נבחר מחדש לבית הנבחרים כל שנתיים מאז.
קלייבורן נבחר לסגן יו"ר הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים ב-2003, הוא התמנה ליו"ר הוועידה הדמוקרטית לאחר מינויו של יו"ר הוועידה המכהן בוב מננדז לסנאט של ארצות הברית.
לאחר שהדמוקרטים זכו ברוב המושבי בבית הנבחרים בבחירות 2006, נבחר קלייבורן פה אחד למצליף הרוב.
לאחר בחירות 2010, איבדו הדמוקרטים את הרוב בבית.
יו"ר בית הנבחרים היוצאת ננסי פלוסי, התמודדה על תפקיד מנהיג המיעוט, וקלייבורן הודיע כי יתמודד נגד סטני הוייר בבחירות לתפקיד מנהיג המיעוט.
בסופו של דבר גישרה פלוסי בין הוייר וקלייבורן והאחרון פרש מההתמודדות.
ב-28 בנובמבר 2018 נבחר קלייבורן לכהונה שנייה כמצליף הרוב בבית הנבחרים.
קליברן מתנגד להגברת קידוחים ימיים לשם הפקת נפט או גז טבעי.
במקום זאת, הוא בעד השימוש באנרגיה גרעינית כחלופה לדלק מאובנים, הזולה יותר מאנרגיית רוח או אנרגיה סולארית.
בינואר 2017 הצביע קלייבורן נגד החלטת בית הנבחרים לגנות את החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם, שקבעה כי ההתנחלויות ב"שטחים הפלסטינים הכבושים" שבגדה המערבית היא הפרה בוטה של החוק הבינלאומי ומכשול גדול לתהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
קלייבורן היה נשוי לספרנית והפעילה הפוליטית אמילי אינגלנד-קלייבורן משנת 1961 עד למותה בשנת 2019. נולדו להם שלוש בנות ואחת מהן, מיגנון קלייבורן, מונתה לנציבת רשות התקשורת הפדרלית בידי הנשיא ברק אובמה.
ג'ים שרידן הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע אירי.
מבין סרטיו הבולטים ביותר ניתן למנות את "כף רגלי השמאלית" (1989) ו"בשם האב" (1993).
שרידן נולד וגדל בדבלין, אירלנד, ובין השנים 1969–1972 למד אנגלית והיסטוריה ביוניברסיטי קולג' דבלין.
בשנים הבאות עסק בכתיבת מחזות בדבלין, יחד עם אחיו פיטר.
בשנת 1981 היגר לקנדה, ושנה לאחר מכן עבר להתגורר בשכונת הלס קיצ'ן שבניו יורק, ארצות הברית.
עד סוף שנות ה-80 היה המנהל האמנותי של המרכז לאמנות אירית באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1989 חזר לאירלנד, וביים את סרט הבכורה שלו – "כף רגלי השמאלית" – המבוסס על האוטוביוגרפיה של הצייר האירי כריסטי בראון.
הסרט זכה לביקורות אוהדות ולהצלחה מסחרית מפתיעה; על אף התקציב הצנוע, אשר עמד על כ-730,000 דולר, גרף הסרט כ-14.7 מיליון דולר בסך הכול.
בטקס פרסי אוסקר ה-62 זכו כוכבי הסרט דניאל דיי-לואיס וברנדה פריקר בפרסי השחקן הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר, בהתאמה, בעוד שרידן עצמו היה מועמד לפרסי הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר, והמפיק (נואל פירסון) היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר.
בשנת 1990 ביים את ריצ'רד האריס וג'ון הרט בסרט "השדה".
שנתיים לאחר מכן כתב את התסריט לסרטו של מייק ניואל "אל המערב הקסום".
בשנת 1993 יצא סרטו השלישי "בשם האב", גם הוא בכיכובו של דניאל דיי-לואיס.
הסרט, אשר עוסק בפיצוץ פאב גילפורד, היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר – בהם פרסי הסרט, הבמאי והתסריט המעובד הטובים ביותר, אליהם היה מועמד שרידן.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין זכה הסרט בפרס דוב הזהב, המוענק לסרט הטוב ביותר בפסטיבל.
בשנת 1996 כתב והפיק את הסרט "בזכות האם", בכיכובה של הלן מירן.
בשנה העוקבת ביים את דיי-לואיס בפעם השלישית, בסרט האירי "המתאגרף".
בשנת 1999 הפיק את סרטה של אנג'ליקה יוסטון "אגנס בראון".
בשנת 2002 יצא סרטו הסמי-אוטוביוגרפי "באמריקה", אותו כתב יחד עם שתי בנותיו נעמי וקירסטן.
הסרט מספר על קשייה של משפחת מהגרים אירים בניו יורק, ומבוסס חלקית על ניסיונו של שרידן עצמו בשנות ה-80. בטקס פרסי אוסקר ה-76 קיבלו שרידן ובנותיו מועמדות לפרס התסריט המקורי הטוב ביותר, ושני השחקנים הראשיים סמנתה מורטון ודג'ימון הונסו היו מועמדים לפרסי השחקנית הטובה ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר, בהתאמה.
בשנת 2005 ביים את הראפר קרטיס ג'קסון ("50 סנט") בסרט "תתעשר או תמות בדרך", המבוסס חלקית על חייו האישיים של ג'קסון שהפך מסוחר סמים לזמר מצליח.
היה זה סרטו הראשון של שרידן אשר לא צולם כלל באירלנד.
בשנת 2009 ביים את הסרט "אחים", בו משחקים ג'ייק ג'ילנהול, טובי מגווייר ונטלי פורטמן.
בשנת 2011 ביים את המותחן "בית החלומות", ובשנת 2016 יצא סרטו "הכתובים הסודיים".
ג'יימס לאונרד "ג'ים" קינג הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1973. בעונת השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן סן פרנסיסקו ווריורס, ולאורך 10 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 7.2 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
קינג נולד בעיר בראנץ' שבארקנסו, ובין השנים 1959–1963 למד באוניברסיטת טלסה אשר בטלסה, אוקלהומה.
לאורך 3 עונותיו בליגת המכללות העמיד ממוצעים כוללים של 14.7 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1963 נבחר קינג בבחירה ה-13, על ידי קבוצת לוס אנג'לס לייקרס.
ב-3 עונותיו עם הלייקרס שימש כשחקן ספסל, וקלע 6.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונות ו- העפילה הקבוצה לגמר ה-NBA, אך בשני המקרים הפסידה מול בוסטון סלטיקס בסדרת הגמר.
בדראפט ההרחבה של שנת 1966 נבחר קינג על ידי שיקגו בולס, ומיד לאחר מכן נשלח עם ג'ף מאלינס בטרייד לסן פרנסיסקו ווריורס, בתמורה לגאי רוג'רס.
בפלייאוף סייע לווריורס להעפיל לגמר ה-NBA, ובסדרת הגמר אף הצטיין עם ממוצעים של 18.3 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק, אולם קבוצתו נכנעה לפילדלפיה 76' בתוצאה 2–4. בעונת רשם ממוצעים של 16.6 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לצד חבריו לקבוצה רודי לרוסו וקלייד לי.
בעונת , לאחר 3 שנים בסן פרנסיסקו, עבר לשחק בסינסינטי רויאלס, וב-3 העונות הבאות שיחק בשיקגו בולס.
בסיום עונת פרש קינג ממשחק, בגיל 32.
בשנת 1975 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טלסה, בה שיחק בעברו כסטודנט.
בפברואר 1980 התפטר מתפקידו, לאחר כ-4 שנים וחצי.
לאורך התקופה רשמה הקבוצה מאזן כולל של 43 ניצחונות ו-83 הפסדים (34.1%).
ג'יימס "ג'ים" פרייס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1972–1979. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן מילווקי באקס, ולאורך 7 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 10.0 נקודות, 3.7 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים למשחק.
פרייס נולד בעיר ראסלוויל שבקנטקי, ובין השנים 1968–1972 למד באוניברסיטת לואיוויל.
בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1971/1972, הוביל אותה למעמד פיינל פור טורניר אליפות המכללות בפעם השנייה בלבד בתולדותיה, עם ממוצעים של 21.0 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק.
במשחק חצי הגמר הפסידה לואיוויל מול UCLA בה שיחקו שחקני ה-NBA לעתיד ביל וולטון, ג'מאל וילקס, הנרי ביבי וסוון נייטר, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, אותה הובילו בוב מקאדו, ג'ורג' קארל ובובי ג'ונס.
בדראפט ה-NBA 1972 נבחר פרייס בבחירה ב-16, על ידי לוס אנג'לס לייקרס.
בעונת הרוקי שלו שימש כשחקן ספסל, והעפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA בו הפסידו מול ניו יורק ניקס בתוצאה 1–4. בעונה העוקבת ביסס את מעמדו כשחקן חמישייה קבוע, קלע 15.4 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בנובמבר 1974, לאחר מעט יותר משנתיים בלוס אנג'לס, הועבר בטרייד למילווקי באקס בתמורה לרכז לוציוס אלן.
במשחקו החמישי עם הבאקס, ב-19 בנובמבר 1974, קלע שיא קריירה של 43 נקודות מול פיניקס סאנס.
בהמשך אותה עונה, במהלכה רשם ממוצעים של 16.1 נקודות ו-5.6 אסיסטים למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם היחידה בקריירה, לצד חבריו לקבוצה כרים עבדול-ג'באר ובוב דאנדרידג'.
בתחילת עונת הועבר בטרייד לבאפלו ברייבס, וכחודש לאחר מכן היה מעורב בטרייד נוסף לדנוור נאגטס, במדיה שיחק במשך כעונה וחצי.
בפברואר 1978 נשלח לדטרויט פיסטונס תמורת רלף סימפסון, ובעונתו האחרונה בקריירה, , חזר לשחק עבור הלייקרס.
באוגוסט 1979 שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 29 בלבד.
ג'יימס מיטשל "ג'ים" קלמונס הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
בין השנים 1971–1980 שיחק בליגת ה-NBA, ולאורך 9 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 8.3 נקודות, 3.9 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים למשחק.
בין השנים 1982–2016 שימש לסירוגין כמאמן ראשי וכעוזר מאמן בקבוצות שונות מליגת המכללות האמריקאית ומה-NBA.
לאורך הקריירה זכה ב-9 אליפויות NBA כעוזר מאמן תחת פיל ג'קסון, בשיקגו בולס ובלוס אנג'לס לייקרס.
קלמונס נולד בעיר לינקנטון שבקרוליינה הצפונית, ובין השנים 1967–1971 למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו ("אוהיו סטייט").
בשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 18.5 נקודות בממוצע למשחק, ובסיום עונתו האחרונה – 1970/1971 – נבחר לחמישיית העונה של מחוז Big Ten.
בדראפט ה-NBA 1971 נבחר קלמונס על ידי לוס אנג'לס לייקרס, בבחירה ה-13. בעונתו היחידה עם הלייקרס זכתה הקבוצה באליפות השישית בתולדות המועדון, והראשונה מזה 18 שנים.
קלמונס עצמו מיעט לשחק, ותרם 2.6 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
בקיץ 1972 הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
בחמש עונותיו בקליבלנד שימש כשחקן חמישייה קבוע, תחת המאמן ביל פיץ', וקלע 9.4 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת רשם שיאי קריירה של 12.2 נקודות, 5.2 אסיסטים ו-1.5 חטיפות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לצד חברו לקבוצה ג'ים ברואר.
בפלייאוף של אותה עונה סייע לקבוצה להעפיל לגמר האזור המזרחי, לראשונה בתולדותיה, אולם בסדרה עצמה הפסידה קליבלנד מול האלופה שבדרך, בוסטון סלטיקס, בתוצאה 2–4.
לקראת עונת חתם על חוזה בניו יורק ניקס, וכשנתיים וחצי לאחר מכן, בדצמבר 1979, נשלח בטרייד לוושינגטון בולטס.
בסיום עונת פרש קלמונס ממשחק, בגיל 30.
בשנת 1982 החל קלמונס את קריירת האימון שלו, כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פורמן אשר בעיר גרינוויל.
שנה לאחר מכן עבר לשמש כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת המדינה של אוהיו, בה שיחק בעברו כסטודנט.
בעונתו האחרונה בתפקיד, 1986/1987, היה עוזרו של המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל, גארי ויליאמס.
בין השנים 1987–1989 היה המאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת המדינה של ינגסטאון אשר בינגסטאון, אוהיו.
בשתי העונות העמידה הקבוצה מאזן כולל של 12 ניצחונות ו-44 הפסדים (21.4%).
בשנת 1989 הצטרף לצוות האימון של שיקגו בולס, כאחד מעוזריו של פיל ג'קסון.
בעונות , , ו- זכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של קבוצת דאלאס מאבריקס, במקומו של דיק מוטה.
בעונתו הראשונה רשמו המאבריקס מאזן שלילי 24–58, ולאחר שפתחו את העונה העוקבת עם 4 ניצחונות מ-16 משחקים, פוטר קלמונס והוחלף על ידי הג'נרל מנג'ר דון נלסון.
בין השנים 1999–2004 חזר לשמש כעוזרו של פיל ג'קסון, הפעם בלוס אנג'לס לייקרס.
בעונות עד זכה ב-3 אליפויות NBA נוספות כעוזר מאמן.
בשנים 2004–2006 היה עוזרו של ביירון סקוט, מאמן ניו אורלינס הורנטס, ובשנת 2006 חזר לצוות האימון של פיל ג'קסון בלייקרס.
בעונות ו- זכה עם הלייקרס בשתי אליפויות נוספות, אשר היו האליפויות השמינית והתשיעית של קלמונס כעוזר מאמן, בהתאמה.
בעונת שימש כעוזרו של מאמן מילווקי באקס, לארי דרו, ובשתי העונות הבאות היה חלק מצוות האימון של דרק פישר בניו יורק ניקס.
ג'יימס בארנט "ג'ים" צ'ונס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1972–1982. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס, ולאורך 10 עונותיו בשתי הליגות העמיד ממוצעים כוללים של 12.5 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
צ'ונס נולד וגדל בעיר רסין שבוויסקונסין, ובשנת 1969 החל ללמוד באוניברסיטת מרקט אשר במילווקי הסמוכה.
בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1970/1971, קלע 17.9 נקודות ואסף 11.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוביל את ה"גולדן איגלס" לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל אל מקגווייר.
לקראת סיום עונתו השנייה, במהלכה רשם ממוצעים של 20.6 נקודות ו-11.9 ריבאונדים למשחק, קיבל הצעת חוזה מקבוצת ליגת ה-ABA ניו יורק נטס, ועזב את מרקט בעת שעמדה על מאזן ניצחונות מושלם 21–0. בכך, היה השחקן השני בתולדות ליגת המכללות אשר עוזב לליגה מקצועית לפני סיום לימודיו האקדמיים.
על אף שעזב את קבוצתו לפני תום העונה, נבחר צ'ונס לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American).
בקיץ 1973 אכן הצטרף צ'ונס לנטס, על אף שנבחר על ידי לוס אנג'לס לייקרס בבחירה ה-31 של דראפט ה-NBA 1973. לאחר עונה אחת בניו יורק עבר לשחק בקבוצת קרוליינה קוגרס, אף היא מה-ABA; בשתי עונותיו בליגה העמיד ממוצעים כוללים של 13.1 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת עבר לשחק בקליבלנד קאבלירס מה-NBA, אשר רכשה את הזכויות עליו.
ב-5 עונותיו עם הקאבלירס היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, לצדם של בינגו סמית', אוסטין קאר וקמפי ראסל, ותרם 14.3 נקודות ו-9.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת העפילה קליבלנד לגמר האזור המזרחי, לראשונה בתולדותיה, בטרם הודחה על ידי האלופה שבדרך – בוסטון סלטיקס.
באוקטובר 1979 הועבר בטרייד ללייקרס, תמורת דייב רוביש ובחירת דראפט עתידית.
בפלייאוף גברה הקבוצה על פיניקס סאנס (4–1), סיאטל סופרסוניקס (4–1) ופילדלפיה 76' (4–2), בדרך לזכייתה השביעית באליפות ה-NBA.
לאורך הפלייאוף שימש כ"שחקן השישי" של הקבוצה, ובמשחק השישי והאחרון של משחק הגמר פתח בחמישייה הפותחת במקומו של כרים עבדול-ג'באר הפצוע, וסייע לקבוצתו לנצח בתוצאה 123–107, עם 11 נקודות, 10 ריבאונדים, 3 אסיסטים ו-3 חטיפות.
ביולי 1981 הועבר לצד בראד הולנד ושתי בחירות דראפט עתידיות לוושינגטון בולטס, בתמורה למיץ' קופצ'אק.
בסיום עונת עזב צ'ונס את הקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 32.
ג'ים קוטלס (מצרפתית: Jim Cutlass, נקרא גם Une aventure de Jim Cutlass), היא סדרת קומיקס צרפתית, שנוצרה בידיי הסופר ז'אן מישל שרלייה, הצייר ז'אן (גיר) ז'ירו והצבעית איזבל ביומניי-ג'ואנט.
הספר הראשון בסדרה פורסם בשנת 1979, על ידי הוצאת הספרים של ז'ירו, Les Humanoïdes Associés.
לאחר מותו של שרלייה עבר ז'אן ז'ירו לכתוב את התסריט והאמן הצעיר כריסטיאן רוסי ביצע את הציורים.
במאי 1968 פרצה ברחבי צרפת שביתה כללית ובמסגרתה התפטרו עובדים רבים מתאגידים ברחבי המדינה.
כחלק מכך, גם האמנים שיצרו עבור מגזין הקומיקס "פילוט" מחו על תנאי התעסוקה שלהם ורבים מהם התפטרו.
בין אמנים אלה היו גם ז'אן מישל שרלייה וז'אן ז'ירו, כאשר האחרון היה אחד מיוזמי המחאה בעיתון.
האמנים התקוממו כנגד המערכת ודרשו שיפור של זכויותיהם, ותוך כך פרשו ועברו לעבוד כפרילנסרים.
שרלייה וז'ירו היו כעת ברשות עצמם, ובאותו זמן פרסמו את הקומיקס המצליח ביותר שלהם, "אוכמניות" בצורה עצמאית.
עם זאת, הם נתקלו בבעיה: חלק מהזכויות על הקומיקס היו שייכות להוצאת דרגאוד, חברת האם של המגזין "פילוט".
דרגאוד, שלא ראתה בעין יפה את התקוממות העובדים שיזם ז'ירו, הקשתה את פרסום הקומיקס.
כדי להפעיל לחץ על ההוצאה, החליטו שרלייה וז'ירו לפרסם קומיקס צדדי, שלא תלוי בהוצאה, ובכך לפגוע בהכנסותיה בתקווה שהדבר יתרום להוצאה מחדש של "אוכמניות".
על כן, בשנת 1976 החליטו שרלייה וז'ירו ליצור קומיקס מערבונים העוקב אחר דמות חדשה ומקורית: ג'ים קוטלס.
השניים יצרו יחד את הקומיקס, אותו צבעה האמנית איזבל ביומניי-ג'ואנט, ופרסמו אותו בפרקים במגזין הקומיקס "פילוט" בתור פרילנסרים עצמאיים.
במסגרת הפרסום בעיתון יצאו לאור 17 חלקים, שיחד אוגדו לספר בשנת 1979, עם הכותרת Mississippi River.
אף על פי שהקומיקס יועד בתחילה לשמש כספין נגד הוצאת דרגאוד, הקומיקס זכה לפופולריות מה ושרלייה וז'ירו החלו לפרסם את הרפתקאותיו של ג'ים קוטלס באופן קבוע.
עם זאת, עשר שנים מאוחר יותר (1989) נתקל הקומיקס בבעיה, מכיוון ששרלייה, אשר היה מבוגר מז'ירו בכמעט שני עשורים, נפטר והותיר את זכויותיו בקומיקס לבנו פיליפ.
לצערו, ז'ירו מצא את עצמו אחראי להמשך הקומיקס, אליו התחייב יחד עם שרלייה האב לפרסם.
על כן, האמן כריסטיאן רוסי הופקד לאייר את הקומיקס, בעוד שז'ירו החליף את שרלייה המנוח.
ספר שני של הקומיקס יצא בשנת 1991, ואחריו יצאו עוד 5 ספרים נוספים במהלך שנות ה-90.
הקומיקס עוקב אחר דמותו של ג'ים קוטלס, קצין אמריקאי לשעבר שירש מטע כותנה לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית.
כתושב לואיזיאנה בדרום ארצות הברית של שלהי מלחמת האזרחים, הוא מוצא את עצמו נלחם יחד עם בת דודתו קרולין גרייסון נגד ארגון הקו קלוקס קלאן במטרה להגן על אזרחים כהי עור.
במקביל, הוא נאלץ להגן על תושבים לבנים מפני אזרחים שחורים שרוצים לבצע פעולות נקם בלבנים, ועם זאת גם נלחם במספר תופעות על טבעיות שמופיעות סביבו, כדוגמת מכשפים, שדים, זומבים ועוד.
בקומיקס מוצגת גם הממשלה הלא-מתפקדת של אותה תקופה, בצורה בעלת ביקורת רבה על התנהלות הממשל האמריקאי.
יחד עם ז'אן מישל שרלייה
ג'יימס מנואל קוסטה הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-21 של מדינת קליפורניה, מאז 2005. בשנים 2005–2013 ייצג את מחוז הקונגרס ה-20. טרם היבחרו לקונגרס, היה קוסטה חבר הסנאט המדינתי של קליפורניה בשנים 1994–2002 וחבר האספה המדינתית מדצמבר 1978 עד ראשית 1994.
קוסטה, יליד פרזנו, הוא דור שלישי למשפחת חקלאים.
סבו וסבתו היגרו אל ארצות הברית מהאיים האזוריים בפורטוגל בראשית המאה העשרים.
בשנת 1970 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון "ממוריאל סן חואקין", ולאחר למד באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו, שם קיבל תואר ראשון ב-1974. בשנים 1975–1976 היה עוזר פרלמנטרי בלשכתו של חבר הקונגרס ג'ון האנס קרבס , ובין השנים 1976–1978 היה עוזרו המנהלי של חבר האספה המדינתית ריצ'רד להמן.
קוסטה ייצג חלק ממחוז פרזנו בבית המחוקקים המדינתי במשך 24 שנה, כחבר האספה המדינתית של קליפורניה (1978–1994) והסנאט של קליפורניה (1994–2002).
בשנת 1986 חולל שערורייה בגין שידול לזנות לאחר שנעצר ביחד עם יצאנית בת 19 לה שילם קוסטה חמישים דולר אמריקאי.
הוא נימק את האירוע כ"שיקול-דעת לקוי", אך לא הגיש ערעור על כתב האישום שהוגש נגדו.
בשנת 2004 נכנס קוסטה למערכת הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית במחוז הקונגרס ה-20 של קליפורניה, שנפתחה עם פרישתו של חבר הקונגרס קאל דולי.
דולי הביע תמיכה בראשת הסגל שלו לשעבר, ליסה קוויגלי, אך מרבית הממסד הדמוקרטי בקליפורניה, כולל הסנאטורית דיאן פיינסטיין, נתן את גיבויו לקוסטה, שניצח בפריימריז העיקש והתמודד מול חבר הסנאט המדינתי רוי אשבורן, מועמד המפלגה הרפובליקנית.
מחוז הקונגרס ה-20 היה ועודנו מעוז דמוקרטי מובהק, ש-63% מאוכלוסייתו הם לטינים; במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 רשם אל גור את שיעור התמיכה הגבוהה ביותר בו מחוץ לאגדי הערים הגדולים בקליפורניה (סקרמנטו ואזור מפרץ סן פרנסיסקו בצפון ולוס אנג'לס וסן דייגו בדרום קליפורניה).
עם זאת, הרפובליקנים השקיעו סכום בלתי-מובטל במירוץ לבית הנבחרים.
חרף זאת ניצח קוסטה בבחירות ונבחר עם 54% מהקולות.
קוסטה בעל עמדות מתונות יחסית לעמיתיו הדמוקרטים בבית הנבחרים.
למשל, במרץ 2010 הסכים לתמוך בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה לאחר שהיסס להביע תמיכה באג'נדה שהנהיג ממשל הנשיא ברק אובמה.
על פי ידיעות שדווחו בעיתונות האמריקאית, במטרה לוודא את תמיכתו של קוסטה, הנהגת בית הנבחרים הבטיחה לקוסטה ולחבר הקונגרס דניס קרדוזה מימון לבית ספר לרפואה בעמק המרכזי של קליפורניה.
קוסטה נמנה בין חמשת הדמוקרטים בקונגרס שהצביעו בעד מתן האישור לממשלה הפדרלית של ארצות הברית למכור נשק לערב הסעודית ולתמוך בההתערבות הצבאית של הסעודים בתימן.
בינואר 2015 היה קוסטה אחד מ-28 הדמוקרטים בבית הנבחרים אשר הצביעו בעד בניית קו צינור קיסטון.
ב-19 בנובמבר אותה שנה הצביע בעד חקיקה שבלמה את יישובם בארצות הברית של פליטים מעיראק ומסוריה.
במהלך ספטמבר 2020 האשים קוסטה את טורקיה, חברה בנאט"ו ולפיכך בעלת בריתה של ארצו, בכך שהסיתה לסכסוך בין אזרבייג'ן לארמניה אשר הצית את מלחמת נגורנו קרבאך השנייה.
קוסטה טען כי ב-1 באוקטובר 2020 חתם על מכתב שנמען אל מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו ובו גינוי פעולותיה הצבאיות של אזרבייג'ן נגד נגורנו קרבאך, והוקיע את תפקידה של טורקיה במלחמה.
ג'ים רודס נולד בכפר קולטון שבמחוז ג'קסון, אוהיו, כבנם של ג'יימס וסוזאן האו רודס, שהיו ממוצא ולשי.
לימים העיר רודס שהסיבה שהוא ומשפחתו היו רפובליקנים הייתה הכבוד שרחש אביו, מפקח במכרה, למנהיג העובדים הרפובליקני ג'ון לואיס .
כאשר היה רודס בן תשע נפטר אביו והמשפחה עברה לספרינגפילד, אוהיו, שם הוא סיים את בית הספר התיכון, בו הוא היה חבר בנבחרת הפוטבול של בית הספר.
בהמשך עברה המשפחה שוב, הפעם לקולומבוס, זאת על רקע זכייתו של רודס במלגת כדורסל צנועה באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
אף על פי שרודס נשר מהלימודים לאחר זמן לא רב, הוא תואר ברשומות האוניברסיטה כבוגר שלה.
לאחר שנשר מהלימודים, פתח רודס בית עסק שנקרא "המקום של ג'ים" (Jim's Place) בעברו השני של הרחוב מול האוניברסיטה.
בית עסק זה תואר כמקום בו ניתן היה לרכוש כל דבר, החל מסופגניות והמבורגרים, ועד סרטים פורנוגרפיים מחתרתיים, ושליחת טופסי לוטו.
ב-1934 החל רודס לעשות שימוש במעמדו כאיש עסקים מקומי כדי להתקדם במערכת הפוליטית של קולומבוס, והיה לחבר מועצת הרובע, חבר במועצת החינוך העירונית, מבקר העירייה, ובסופו של דבר כיהן בשנים 1944–1952 כראש עיריית קולומבוס.
באותה תקופה הוא נשא לאישה את הלן רולינס.
תקופת כהונתו של רודס כראש העיר עמדה בסימן של שני השגים, כשהראשון היה שכנוע 67 אחוזים מקהל המצביעים בעיר לאשר בפעם הראשונה גביית מס הכנסה עירוני, והשני היה השימוש המוצלח שלו ב"דיפלומטיית המים" לסיפוח מספר רב ככל האפשר של פרברים לתחום העירוני של קולומבוס.
כאשר נבנו והתפתחו פרברים סביב לעיר, היה להם צורך לגישה לתשתיות מים, שהיו תחת השליטה הבלעדית של מערכת המים העירונית.
רודס הבהיר לקהילות הללו, שאם הם מעוניינים לקבל מים, עליהם להתמזג עם העיר קולומבוס.
כתוצאה מכך, כיום קולומבוס היא העיר ששטחה הוא הגדול ביותר מבין ערי אוהיו.
כשהוא מכוון מטרה לתפקיד המושל, נבחר רודס ב-1952 כמבקר המדינה של אוהיו והחל לכהן בתפקיד בראשית 1953. ב-1954 התמודד רודס מול המושל הפופולרי המכהן, הדמוקרט פרנק לאושי, ונוצח כאשר קיבל 46 אחוזים מקולות הבוחרים מול 54 אחוזי הקולות שהצביעו עבור לואשי.
ב-1962 הוא התמודד פעם נוספת על משרת המושל, הפעם נגד הדמוקרט המכהן מייקל די סאלה.
מסע הבחירות של רודס התמקד ב"משרות וקדמה", ובנאומיו הוא חזר שוב ושוב על טענתו שגידול במשרות יוביל לירידה בשיעורי הפשיעה, הגירושין ומחלות הנפש.
רודס גם הפך את הגידול במיסים שיזם די סאלה, כמו המס על הדלקים, לחלק מרכזי במסע הבחירות שלו.
הוא גם עמד איתן בפני שערורייה מינורית כאשר יושב ראש המפלגה הדמוקרטית באוהיו טען שרודס לווה סכום של 54,000 דולר מתוך כספי מסע הבחירות שלו.
במהלך עימות הבחירות שנערך ביניהם, הסכימו הן רודס הם די סאלה ש"הייתה זו מערכת הבחירות הלקויה ביותר למשרת מושל אוהיו אי פעם".
ב-6 בנובמבר 1962 הצביעו 59 אחוזים מתושבי אוהיו בעד רודס.
רודס כיהן שתי תקופות כהונה של ארבע שנים כל אחת כמושל עד שסיים אותן בשל הגבלת כהונה ב-1971. בוועידות הארציות של המפלגה הרפובליקנית ב-1964 וב-1968 הוא שלט במשלחת הצירים של אוהיו.
ב-1970 הוא התמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית, אך נוצח בבחירות המקדימות בהפרש קטן על ידי חבר בית הנבחרים של ארצות הברית רוברט טאפט ג'וניור, יומיים לאחר האירועים באוניברסיטת קנט.
בתקופת כהונתו של רודס כמושל בוצעו שני עונשי המוות האחרונים באוהיו בראשית 1963 לפני שאוהיו חידשה את עונש המוות ב-1999. ב-1983, בכהונתו השנייה של רודס כמושל, הוא חנן את אמרגן האגרוף דון קינג לאחר שזה הורשע על הריגה ללא הוכחת רשלנות ב-1967 כאשר רמס את אחד מעובדיו עד למותו.
ב-3 במאי 1970 שלח רודס את כוחות המשמר הלאומי אל הקמפוס של אוניברסיטת המדינה של קנט לבקשת ראש עיריית קנט, לרוי סטרום, לאחר שבניין גיסות האימונים של קציני המילואים (ROTC) עלה באש כתוצאה מהצתה של מציתים בלתי ידועים בלילה הקודם.
אנשי המשמר הלאומי הרגו ארבעה סטודנטים ופצעו תשעה אחרים.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה בקנט יום לפני הירי באוניברסיטת קנט, הוא אמר על המפגינים בקמפוס:
בשל העובדה שחוקת אוהיו מגבילה את כהונת המושל לשתי תקופות כהונה של ארבע שנים, כאשר הגיש רודס את מועמדותו לכהונה שלישית ב-1974, סורבה בקשתו על ידי מזכיר המדינה.
רודס הגיש עתירה ובית המשפט העליון של אוהיו פסק שהמגבלה היא רק על תקופות כהונה רצופות, וכך אפשר לו לשוב למשרת המושל לאחר שניצח בהפרש קטן את המושל המכהן ג'ון ג'יי גיליגן.
רודס כיהן שתי תקופות כהונה רצופות נוספות לפני שפרש שוב ב-1983. במהלך משבר האנרגיה של חורף 1976–1977, הוביל רודס תפילה של 15 דקות שבה הוא "התחנן בפני האל להקל את הסופה".
שנה לאחר מכן, בינואר 1978, בעיצומה של סופת שלגים שהורידה כמעט 80 ס"מ של שלג על אוהיו וגרמה למותם של 60 איש, כינה רודס את הסופה "האסון הגדול ביותר בהיסטוריה של אוהיו".
ב-16 באוגוסט 1977 הוטחה עוגת קרם בננה בפניו ובכתפו של רודס על ידי הפעיל החברתי סטיב קונליף , כאשר 25 צעירים הפריעו לפתיחת היריד המדינתי של אוהיו.
לאחר מכן התמודד קונליף ללא הצלחה מול רודס על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל.
ב-1986 ניסה רודס להתמודד שוב על משרת המושל, ובכך לשבור שיא של תקופת כהונה חמישית, אך נוצח על ידי המושל המכהן דיק סלסט, שנוצח על ידי רודס בבחירות המוצלחות האחרונות שלו ב-1978.
ג'ים רודס נפטר בקולומבוס ב-4 במרץ 2001. הוא נטמן בבית הקברות גרין לון שבעיר.
בניינים ואתרים רבים בכל רחבי אוהיו נקראו על שמו של רודס:
מגדל המשרדים על שם ג'יימס א.
רודס - הבניין הגבוה ביותר בקולומבוס ומשכנו לשעבר של בית המשפט העליון של אוהיו.
מגדל רודס בקמפוס אוניברסיטת המדינה של קליבלנד.
אולם רודס בבניין המרכזי של בית החולים האוניברסיטאי המרכז הרפואי של אוניברסיטת המדינה של אוהיו.
הארנה על שם ג'יימס א.
רודס (מכונה על ידי המקומיים "הצנצנת" - The JAR) באוניברסיטת אקרון.
הקולג' המדינתי על שם ג'יימס א.
מרכז רודס במרכז הירידים המדינתי בקולומבוס.
הכביש המדינתי מספר 32 שקרוי הדרך האפלצ'ית על שם ג'יימס א.
מרכז האתלטיקה על שם ג'יימס א.
ג'יימס הייז שופנר קופר הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת טנסי.
במשך עשרים שנה מאז 2003 ייצג את מחוז הקונגרס החמישי, השוכן במרכז טנסי ובסיסו בעיר הבירה נאשוויל.
קופר, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג בעבר את מחוז הקונגרס הרביעי של טנסי בבית הנבחרים האמריקאי בשנים 1983–1995, אך פרש ב-1994 כדי להתמודד – ללא הצלחה – על מקום בסנאט.
הוא היה החבר הוותיק ביותר במשלחת טנסי לקונגרס של ארצות הברית.
קופר נולד בנאשוויל וגדל בשלביוויל שבטנסי.
הוא בנם של מושל טנסי לשעבר פרנטיס קופר ורעייתו הורטנס פאוול.
סבו מצד אביו, ויליאם פרנטיס קופר, כיהן כראש עיריית שלביוויל וכיושב ראש בית הנבחרים של טנסי.
משפחת קופר היא הבעלים של בית החווה ריבר סייד, שנבנה עבור סבא-רבא שלו ג'ייקוב מורטון שופנר ב-1890; בית המושל פרנטיס קופר, שנבנה עבור סבו בשנת 1904; ובית אבשלום לואו לנדיס שנבנה במקור ב-1866. כולם מהווים חלק מהמרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
קופר למד בבית הספר גרוטון, פנימיית הבנים האפיסקופלית בגרוטון שבמסצ'וסטס, ולאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה ובהיסטוריה.
כעבור זמן מה קיבל מלגת רודס שאפשרה את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל ב-1977 תואר ראשון נוסף בכלכלה, פוליטיקה ופילוסופיה.
בשנת 1980 קיבל תואר שני מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
קופר עבד שנתיים במשרד עורכי דין בנאשוויל, ולאחר מכן התמודד לראשונה על מקום בקונגרס האמריקאי בבחירות 1982.
בבחירות הכלליות ניצח קופר את סיסי בייקר, עורכת בוושינגטון הבירה עבור CNN ובתו של מנהיג הרוב בסנאט ההווארד בייקר, עם 66% מקולות הבוחרים.
קופר נבחר מחדש לתפקידו חמש פעמים ללא התנגדות מהותית, ובשנים 1986 ו-1988 אף התמודד ללא התנגדות כלל.
חלק ניכר ממזרח מחוז הקונגרס הרביעי לא יוצג על ידי מי מהמפלגה הדמוקרטית מאז מלחמת האזרחים האמריקנית.
בשנת 1990 נמנה בין שלושת הדמוקרטים היחידים בבית הנבחרים שהצביעו נגד חוק האמריקאים עם מוגבלויות.
בבחירות האמצע ב-1994 התמודד קופר על אחד משני מושביה של טנסי בסנאט של ארצות הברית אשר התפנה עם היבחרו של הסנאטור אל גור לסגן נשיא ארצות הברית, אך הובס על ידי בידי מועמד המפלגה הרפובליקנית והשחקן פרד תומפסון.
הוא גרף קצת פחות מ-40% מהקולות.
הייתה זו שנת בחירות שתמה במפח נפש עבור הדמוקרטים בטנסי, שכן ביל פריסט הרפובליקני נבחר לאייש את המושב השני של טנסי בסנאט, ודון סנדקוויסט נבחר למושל.
במחוז הקונגרס הרביעי שהותיר אחריו קופר זכה גם כן רפובליקני, ואן היליארי, והרפובליקנים זכו לרוב במשלחת הקונגרס של טנסי בפעם השנייה בלבד מאז תקופת השיקום.
לאחר הפסדו בבחירות לסנאט שב לנאשוויל והתמקד בעסקיו הפרטיים, ושימש כפרופסור באוניברסיטת ואנדרבילט.
כאשר תומפסון בחר שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספת בשנת 2002, נציג מחוז הקונגרס החמישי בוב קלמנט בחר לעזוב את בית הנבחרים ולהתמודד לסנאט.
קופר מצדו הצטרף לפריימריז של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז זה, ומולו היו טוענים נוספים לכתר: גייל ריי, האישה הראשונה בתפקיד שריף בטנסי, וחבר בית המחוקקים המדינתי ג'ון אריולה.
קופר זכה בפריימריז עם 47% מהקולות והוסיף לזכות בקלות בבחירות הכלליות בקלות.
מחוז הקונגרס החמישי, שבסיסו בעיר נאשוויל בה ישנה אוכלוסייה המזוהה בבירור עם המפלגה הדמוקרטית, היה זה מכבר אחד המחוזות הדמוקרטיים ביותר בדרום ארצות הברית.
המחוז על גלגוליו השונים יוצג בידי דמוקרטים בלבד ללא הפרעה מאז 1875, ואף רפובליקני לא ניהל שם מסע בחירות משמעותי מאז 1972. עם שובו לקונגרס החזירה לו הסיעה הדמוקרטית את הוותק שלו, והוא נחשב כאילו שירת ברציפות מאז 1983.
בשנת 2017, בשיתוף פעולה חבר הקונגרס הרפובליקני מייק ד.
רוג'רס מאלבמה, הציע קופר הצעת חוק להקמת חיל חלל תחת מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית.
הצעה זו התקבלה בבית הנבחרים אך נכשלה בסנאט.
שנתיים לאחר מכן התקבלה כחוק הצעה דומה מבחינת לשון, שייסדה את כוח החלל של ארצות הברית.
הוא מכהן כיו"ר ועדת המשנה של ועדת הכוחות המזוינים לענייני כוחות אסטרטגיים.
ב-26 בינואר 2022 הכריז קופר כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים, לאחר שהמחוקקים הרפובליקנים בטנסי חילקו את נאשוויל, בסיס המחוז אותו הוא מייצג, לשלושה חלקים שונים.
ג'יימס דאגלס פילֶן הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כמושל נברסקה מאז ינואר 2023. פילן, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן טרם היבחרו למושל כחבר מועצת העוצרים של אוניברסיטת נברסקה בין השנים 2013–2023.
פילן נולד בקולומבוס שבנברסקה, בנם של דייל ודורותי פילן.
אביו שירת כחייל בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה, ונפטר בשנת 1999 בגיל 72. סבו היגר לארצות הברית מגרמניה, ושירת בצבא האמריקאי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון לייקוויו ב-1974, קיבל תואר ראשון במדעי בעלי החיים מאוניברסיטת נברסקה–לינקולן ולאחר מכן תואר דוקטור ברפואה וטרינרית מהמכללה לרפואה וטרינרית באוניברסיטת המדינה של קנזס.
בשנים 1975–1978 היה שחקן פוטבול בעמדת המגן האחורי של "נברסקה קורנהסקרס", תחת אימונו של טום אוסבורן, מאמן הפוטבול ולימים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 2004 נכנס פילן להיכל התהילה של הפוטבול בנברסקה.
במהלך הקריירה המקצועית שלו עבד פילן כווטרינר והיה יושב ראש "חוות משפחת פילן", בית עסק בבעלות משפחתו שרכש את "DNA Genetics" ב-2003. בנוסף, היה פילן נשיא לשכת המסחר של אזור קולומבוס ויו"ר מועצת המנהלים של בית החולים הקהילתי בקולומבוס.
פילן כיהן במועצת העוצרים של אוניברסיטת נברסקה (השולטת במערכת האוניברסיטאית במדינה) מאז 2012,שם שימש כסגן יו"ר ויו"ר גם ב-2018 וב-2020, בהתאמה.
בבחירות 2022 בארצות הברית התמודד פילן לתפקיד מושל נברסקה מטעם המפלגה הרפובליקנית.
במהלך הבחירות המקדימות למועמדות לתפקיד, מיאן פילן להתעמת עם יריביו לפריימריז.
פילן זכה לתמיכתה של מושלת נברסקה לשעבר קיי אור ולחסותו של המושל המכהן פיט ריקטס.
במערכת בחירות מקדימות מרובת-מתמודדים ניצח פילן כשגרף 33.75% מהקולות.
עמיתו למירוץ הוא התובע הפדרלי לשעבר ג'וזף קלי.
במערכת הבחירות ניצח פילן כשגרף 60.5% מהקולות ונבחר למושל נברסקה.
הוא הושבע לתפקידו ב-5 בינואר 2023.
באוקטובר 2023 ספג פילן ביקורת בעקבות תגובתו לפרסום שעסק ברמות גבוהות ומסוכנות של ניטראטים בחוותיו.
כתבת בשם יאנצ'י שו (Yanqi Xu) דיווחה כי ב-16 מחוותיו של פילן נמצאו רמות ניטראטים של לפחות 50 חלקים למיליון – פי חמישה מהרמה הנחשבת לבטוחה לשתייה.
פילן, שטען כי לא קרא את הכתבה של שו, הצהיר: "כל מה שצריך זה להסתכל על מי שכתבה.
היא מסין הקומוניסטית – מה עוד צריך לדעת?".
ארגון העיתונאים האמריקאים-אסייתים גינה את דבריו של פילן והצהיר: "שו, כתבת תחקירים שגדלה בסין, זכאית לבצע את עבודתה מבלי להישפט על פי מוצאה האתני".
בשלהי יולי 2024 הודיע פילן על כינוס בית המחוקקים של נברסקה כדי לדון בהחלת מס רכוש, לאחר שהודיע על כוונתו לעשות זאת בנאומו בפני בית המחוקקים בחודש אפריל אותה שנה.
מחוקקים שונים הביעו תסכול מהזימון לישיבה המיוחדת ומההצעות שהוצגו בה, שחלקן הוצגו לבקשתו של פילן.
ב-19 באוגוסט 2025 הודיעו פילן ומזכירת ביטחון המולדת של ארצות הברית, קריסטי נואם, על הקמת מתקן כליאה למהגרים בשם "קורנהאסקר קלינק" (Cornhusker Clink) בעיר מקוק שבנברסקה.
המהלך הגיע בעקבות מאמצי ממשל טראמפ להקים מתקני כליאה נוספים למהגרים, ועורר ביקורת מידית מצד מחוקקים רבים בנברסקה ומצד הסניף המדינתי של האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות.
לפילן ולאשתו סוזן ארבעה ילדים ושבעה נכדים.
בדצמבר 2024 נפצע פילן באורח קשה אך לא מסכן חיים בתאונת רכיבה על סוס בקולומבוס שבנברסקה, ואושפז.
ג'יימס אלישע פולסום האב היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-42 בשנים 1947–1951 ובשנים 1955–1959. הוא היה מושל אלבמה הראשון שנולד במאה ה-20.
ג'ים פולסום נולד במחוז קופי שבאלבמה למשפחה ממוצא אנגלי.
לפני שהתגייס לשירות בצבא ארצות הברית ובצי הסוחר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד פולסום כאיש מכירות בענף הביטוח.
הוא למד באוניברסיטת אלבמה, באוניברסיטת סמפורד ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אך מעולם לא סיים את לימודי התואר.
פולסום נבחר לראשונה כמושל אלבמה ב-1946 על בסיס מצע הניו דיל הליברלי שתקף את האינטרסים התאגידיים ואת העשירים.
הוא ניהל מסע בחירות ססגוני עם קבוצת הילבילי, ונופף בסחבה ובדלי שעליהם הוא אמר שהם "ינקו" את הקפיטול של מדינת אלבמה.
יריבו במירוץ, הנדי אליס, תקף את פולסום באומרו שבחירתו תאיים על חוקי ההפרדה הגזעית ותעודד את ארגוני העובדים שבגיבוי הקומוניסטים.
ב-3 במרץ 1948 עלה שמו של פולסום לכותרות הראשיות ברחבי ארצות הברית כאשר כריסטין ג'ונסטון בת ה-30, אלמנה שפגשה את פולסום בסוף שנת 1944 כאשר היא עבדה כקופאית במלון טוטוילר בברמינגהאם, הגישה נגדו תביעת אבהות בטענה שהוא היה אביו של בנה בן 22 החודשים.
ביוני אותה שנה נסגרה התביעה בהסדר כספי.
שנים לאחר מכן, הודה פולסום בראיון שהוא אכן היה אביו של בנה של ג'ונסטון.
ב-5 במאי 1948, ללא פרסום מוקדם, נשא פולסום לאישה את ג'מל מור בת ה-20, שעבדה כמזכירה במחלקת הכבישים של אלבמה, ושאותה הוא הכיר במהלך מסע הבחירות שלו ב-1946 והמשיך להיפגש איתה מאז על בסיס יומי.
על כל פנים, על אף תביעת האבהות של ג'ונסטון ושערוריות נוספות במהלך כהונתו, נבחר פולסום בקלות לתקופת כהונה שנייה בלתי רצופה ב-1954. כפי שצוין באחד המחקרים, פולסום הביא לשלטון אוסף של מחוקקים שנתנו לו רוב הן בבית הנבחרים של אלבמה והן בסנאט שלה.
באותה תקופה הגבילה חוקת אלבמה את המושל בהגבלת כהונה של לא יותר מתקופת כהונה רצופה אחת, הגבלה שהייתה שכיחה במדינות אחרות בדרום באותה תקופה.
במסע בחירות זה עשה פולסום, שהתנשא לגובה של 203 ס"מ, שימוש בסיסמה "ידידו הגדול של האדם הקטן".
ב-1958 המתיק פולסום גזר דין מוות שנגזר על ג'ימי וילסון , אפרו-אמריקאי שנידון למוות על ביצוע שוד מזוין.
המקרה של וילסון עורר מחאות בינלאומיות, אך כמה תומכי ההפרדה הגזעית קראו לפולסום לא להמתיק את העונש.
פולסון התנגד לעונש מוות, בציינו שהוא תמיד יעניק חנינה בכל מקרה "שבו אוכל למצוא לכך סיבה כלשהי".
באופן רגיל הוא חנן מורשעים שחורים, בהאמינו שהרשעתם הייתה בלתי מוצדקת או שהעונש שהוטל עליהם נבע משיוכם הגזעי.
על כל פנים, פולסום לא התערב במקרה אחר שנוי במחלוקת.
באותה שנה הוצא להורג על כיסא חשמלי ג'רמיה ריבס במקרה שגם הוא עורר מחאות.
מאוחר יותר הודה פולסום ששתיקתו נבעה מסיבות פוליטיות.
הוא אמר שהוא לא היה יכול להעניק חנינה לאדם שחור שהורשע באונס של אישה לבנה, שכן מהלך שכזה היה הורס אותו מבחינה פוליטית.
ב-1962 התמודד פולסום שוב בבחירות על משרת המושל מול בן חסותו משכבר הימים ג'ורג' וולאס, אך נוצח.
סיסמה לגלגנית שהתייחסה למוניטין של פולסום על כך שלקח שוחד, צצה במהלך מסע הבחירות: "לפעמים לכולם ומעט עבור ג'ים הגדול".
פולסום התייחס לעיתים ל"תגמולי המשרה" ואמר פעם לקהל במסע הבחירות, "אני מודה בגניבה.
קהל זה שקיבלתי, תצטרך לגנוב כדי לקבל אותו...
מסע הבחירות של פולסום ניזוק גם בשל הופעה בטלוויזיה שבה הוא הופיע כשהוא שתוי לחלוטין ולא היה מסוגל לזכור את שמות ילדיו.
הן הופעה זו והן הסיסמה הזיקו לו בציבור.
ב-1966 התמודד שוב פולסום בבחירות למשרת המושל והתמודד מול שלושה דמוקרטים מובילים בבחירות המקדימות, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר, קארל אליוט, המושל לשעבר ג'ון פטרסון, והתובע הכללי של אלבמה, ריצ'מונד פלאוורס האב.
אף על פי כן, אף אחד מהם לא ניצח בבחירות המקדימות, ומי שנבחרה הייתה החלופה למושל היוצא ג'ורג' וולאס: אשתו הראשונה לורלין וולאס.
בבחירות הכלליות הביסה וולאס בקלות את המועמד הרפובליקני חבר בית הנבחרים ג'יימס ד.
מאז ועד יומו האחרון לא נבחר עוד פולסום למשרה ציבורית.
בהמשך ניסה פולסום להתמודד על משרות ציבוריות אך יריביו הפוליטיים לא התייחסו אליו ברצינות.
בשנותיו האחרונות בריאותו נעשתה רופפת.
במאמר במגזין פיפל מ-1976 דווח שהוא היה עיוור כמעט לחלוטין עם חמישה אחוזי ראיה בלבד, וחרש כמעט לחלוטין.
ג'ים פולסום נפטר בעיר קולמן שבאלבמה ב-21 בנובמבר 1987. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
בנו של פולסום, ג'ים פולסום הבן, שכינויו הוא "ג'ים הקטן" (כמו אביו, קומתו גבוהה, אך הוא מכונה כך בשל כינויו של אביו, "ג'ים הגדול"), הוא גם פוליטיקאי בולט באלבמה.
בשנים 1887–1993 הוא כיהן כסגן מושל אלבמה.
גאי האנט הועבר מתפקידו לאחר שהורשע בפלילים, הושבע פולסום הבן במקומו.
ב-1994 התמודד פולסום הבן בבחירות לתקופת כהונה מלאה כמושל, אך הובס על ידי המושל הרפובליקני לשעבר פוב ג'יימס.
ב-2006 הוא החליט לשוב לפוליטיקה ובסופו של דבר נבחר שוב למשרת סגן המושל, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 2007–2011.
לפולסום האב היו תשעה ילדים, שניים מאשתו הראשונה שרה, ושבעה מאשתו השנייה ג'מל.
אשתו הראשונה, שרה קרנלי, נפטרה ב-1944 בשל סיבוכים בהריון.
ב-1948 הוא נשא לאישה את ג'מל, והשניים היו נשואים עד יומו האחרון.
ג'יימס אלישע "ג'ים" פולסום הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-50 בשנים 1993–1995. הוא גם כיהן כסגן מושל המדינה בשתי תקופות שונות, מ-1987 ועד להשבעתו כמושל במקומו של ה.
גאי האנט, שאולץ להתפטר עקב הרשעה בפלילים, ולאחר מכן בשנים 2007–2011.
ג'ים פולסום הבן נולד במונטגומרי, אלבמה, כבנם של הגברת הראשונה של אלבמה, ג'מל פולסום, ושל ג'ים פולסום, שכיהן כמושל אלבמה בשתי תקופות כהונה.
פולסום האב כונה "ג'ים הגדול" (Big Jim), בשל העובדה שהוא התנשא לגובה של 6 רגל ו-8 אינץ' (203 ס"מ), ולפיכך, מכונה פולסום הבן "ג'ים הקטן" (Little Jim), זאת על אף שגם הוא מתנשא לגובה של יותר מ-6 רגל (183 ס"מ).
ב-1974 סיים פולסום את לימודיו באוניברסיטת המדינה של ג'קסונוויל, שם כיום הוא משמש כחבר בחבר הנאמנים של המוסד.
ב-1976 התמודד פולסום במערכת הבחירות הראשונה שלו על תפקיד ציבורי, כאשר ניסה להיבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הרביעי של אלבמה, אך נוצח על ידי חבר בית הנבחרים הדמוקרטי טום בוויל בהפרש גדול.
על כל פנים, ב-1978 הוא נבחר כחבר בנציבות השירות הציבורי של אלבמה.
שלא כמו אביו, היה פולסום דמוקרט שמרני מתון.
הוא זכה לתמיכתם של קבוצות שלהן התנגד אביו, במיוחד קבוצות של אנשי עסקים שמרניים שנודעו בכינוי "הפרדים הגדולים" (Big Mules).
ב-1980 התמודד פולסום על מושב בסנאט של ארצות הברית ותקף את הסנאטור המכהן, דונלד סטיוארט, על היותו ליברלי יתר על המידה עבור אלבמה וכינה אותו "בובה של מבנה הכוח הגדול של וושינגטון".
אף על פי שסטיוארט הוציא במסע הבחירות שלו 500,000 דולר מול 75,000 הדולרים שהוציא פולסום, הוא הפסיד לו בהפרש קטן בבחירות המקדימות ובסיבוב השני שלהם ניצח פולסום.
בבחירות הכלליות נוצח פולסום בהפרש קטן למועמד הרפובליקני ג'רמיה דנטון, שניצח על רקע ניצחונו הגורף של רונלד רייגן בבחירות לנשיאות שנערכו באותה שנה, שסייעו למועמדים רפובליקנים רבים ברחבי ארצות הברית.
ב-1982 נבחר פולסום לכהונה שנייה בנציבות השירות הציבורי של אלבמה.
כהונה ראשונה כסגן מושל אלבמה
ב-1986 נבחר פולסום כסגן מושל אלבמה וכיהן בתפקיד מינואר 1987 ועד אפריל 1993, לאחר שנבחר לכהונה שנייה ב-1990. במהלך שתי תקופות כהונה אלו, על פי החוק, היה פולסום גם נשיא הסנאט של אלבמה.
הוא כיהן בתפקיד תחת המושל ה.
גאי האנט, הרפובליקני הראשון שנבחר כמושל אלבמה מאז תקופת השיקום.
בדרך מקרה, הגיעו האנט ופולסום מאותו מחוז באלבמה, מחוז קולמן.
פולסום היה גם חבר באגודת סגני המושלים הלאומית.
ב-1993 הורשע האנט בעבירות על חוקי האתיקה בנוגע למעילה בכספי מסע הבחירות שלו.
כמו ברוב המדינות, חוקת אלבמה אוסרת על כהונתם במשרה ציבורית של מורשעים בעבירות.
כתוצאה מכך, נאלץ האנט להתפטר ב-22 באפריל אותה שנה, ופולסום הושבע במקומו כמושל אלבמה ה-50.
שישה ימים לאחר שהושבע לתפקידו, הורה פולסום על הסרת דגל קונפדרציית המדינות של אמריקה מבניין הקפיטול של אלבמה.
כראש הסגל שלו הוא מינה את ידידו משכבר הימים, צ'ארלי וולדרפ, עורך דין במשרד עורכי הדין וולדרפ, סטיוארט וקנדריק.
הוא גם מינה מספר אפרו-אמריקאים ונשים לתפקידים בצוותו.
שבועות ספורים לאחר השבעתו של פולסום, יצרו פקידי ממשל באלבמה קשר עם חברת מרצדס-בנץ בנוגע לאפשרות של הקמת המפעל הראשון שלה מחוץ לגרמניה באלבמה.
במשך החודשים הבאים הוביל פולסום את המאמצים להקמת המפעל, שהגיעו לשיאם בהודעה שלו באוקטובר 1993 שאלבמה נבחרה על פני 30 מדינות אחרות בארצות הברית להקים בתחומה את המפעל.
מעמד היוקרה של הקמת המפעל פתח את הדלת להקמת מפעלי רכב עתידיים באלבמה.
ב-1994 התמודד פולסום בבחירות לתקופת כהונה מלאה כמושל בזכות עצמו.
אך האתגר מול הוברט הזיק לפולסום, אשר בבחירות הכלליות הובס בהפרש קטן על ידי המושל הדמוקרטי לשעבר פוב ג'יימס, שהפעם התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית.