tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לליאו ואלדז מהסדרה גיבורי האולימפוס יש את היכולת מכיוון שאביו, הפייסטוס הוא אל האש.
רוי מוסטנג מהסדרת המנגה והאנימה אלכימאי המתכת הוא פירוקינט.
בנוסף לרוי יש את קיוג'ורו רנגוקו מקוטל השדים, נאטסו דרגניל מפיירי טייל ומספר דמויות מאקדמיית הגיבורים שלי, וואן פיס ופייר פורס.
שליטה באש מופיעה בתור קסם במשחקי מחשב רבים.
דמויות רבות משתמשים בשליטה באש בתור נשק.
כך לדגומה סקורפיון מזיכיון המורטל קומבט יורק אש על אויביו.
במשחקי פנטזיה מבוססי מבוכים ודרקונים, כדגומת באלדורז גייט קיימים קסמים רבים המבוססים על שליטה באלמנט האש.
מספר רב של דמויות מזיכיון Final Fantasy שולטים באש.
פירוקינזיס הוא אחד היכולת הנפוצות ביותר בקומיקס המופיעה בקרב כמות גדולה של דמויות.
ג'ין גריי/כוח הפניקס (מארוול קומיקס)
פירוק ביולוגי מיקרוביאלי הוא תהליך של מחזור והשבה לטבע של חומרים א-ביוטיים שמקורם מעולם החי והדומם.
חלק מהחומרים הא-ביוטיים קשים לפירוק ולכן קיים קושי למחזרם.
פירוק מיקרוביאלי עושה שימוש בתהליכים אנזימטיים שמקורם בחיידקים קסנוביוטים המצויים במיקרוביוטה הטבעית של מקום הפירוק.
המיקרוביוטה בעלת יכולת השרדות בסביבה קיצונית ויכולת לנצל את חומרי הפירוק לצורכי בניה והפקת אנרגיה.
הטכנולוגיות המודרניות של מעלות את ריכוזי החומרים הקשים לפירוק המהווים מקור לזיהום סביבתי של מקורות המים, הקרקעות והאוויר.
לשם כך, פותחו טכנולוגיות שונות המשתמשות באמצעים שונים, וביניהם תהליכים ביולוגיים מבוקרים לטיהור מי-שפכים, לטיפול במי נהרות ומי ים ולטיפול בקרקעות הסמוכות לאזורים תעשייתיים או מכרות, שבאו במגע עם מי-השפכים או שנפגעו מזיהום אווירני.
פירוק ביולוגי אווירני הוא תהליך אנזימטי-קטאבולי של פירוק מזהמים כימיים על ידי מיקרואורגניזמים בנוכחות חמצן.
המיקרואורגניזמים עברו תהליכי הסתגלות לסביבה קשה, קסנוביוטית ותהליכי אבולוציה מטבולית המאפשרים פירוק חומרים אלה.
הכמות ההולכת וגדלה של נתוני המבנים הגנומיים של החיידקים מאפשרת הבנת הבסיס הגנטי והמולקולרי של היכולת המטבולית לנטרול מזהמים אורגניים הנחשבים לחומרים הכימיים הקשים ביותר לפירוק, כגון, תרכובות ארומטיות , בין המזהמים העמידים ביותר לפירוק ביולוגי.
מחקרים גנומיים מעמיקים נעשו בשני חיידקים: LB400, חיידק בעל יכולת לפרק חומרי הדברה אורגניים מכלורנים , ותרכובות של ביפנילים מכלורנים , והחיידק RHA1 .
שני מיני החיידקים האלה בעלי גנומים בקטריאליים מהגדולים ביותר שרוצפו באופן סופי.
מחקרים אלה סייעו להרחיב את הבנת מהות תהליכי הקטבוליזם בחיידקים, את כושר ההסתגלות הפיזיולוגית הלא-קטבולית לתרכובות אורגניות, ואת תהליך ההתפתחות של גנומים גדולים בחיידקים.
פירוק ביולוגי אל-אווירני הוא תהליך של פירוק מזהמים כימיים על ידי מיקרואורגניזמים ללא נוכחות חמצן.
קיומם של תהליכי פירוק ביולוגי של פחמימנים ושל תרכובות הלוגניות בטבע בהיעדר חמצן הוטלו בספק במשך תקופה ארוכה.
גילויים של חיידקים אנאירוביים מפרקי פחמימנים.
גילוים במהלך העשורים האחרונים סיפק הוכחה חד-משמעית לקיום תהליכים אלו בטבע.
המחקרים בתחום כללו בעיקר פירוק תרכובות קושרות כלור, אולם מחקרים עדכניים חשפו דה-הלוגניזציה של ברום ויוד בחומרי הדברה ארומטיים.
בנוסף, הוכח כי קיימות גם ראקציות נוספות של חיזור אביוטי, המתבצעות על ידי מינרליים בקרקע.
ראקציות אלה מנטרלות קוטלי עשבים הבנויים על בסיס אנילין בסביבה אל-אווירנית בקצב מהיר יותר לעומת ראקציות בסביבה אווירנית.
פרוק של תרכובות נפתלן על ידי מספר גזעי חיידקים גרם חיוביים: str.
MN‐0.05 התגלו במשקעים ימיים מזוהמים בנפט גולמי
תגובות ביוכימיות חדשות שהתגלו מאפשרות להכיר את המסלולים המטבוליים המתאימים, אך ההתקדמות בהבנה המולקולרית של חיידקים אלו הייתה איטית למדי, מכיוון שמערכות גנטיות אינן ישימות בקלות עבור רוב החיידקים.
עם היישום הגובר של הגנומיקה בתחום האקולוגיה המיקרוביאלית , התאפשרו תובנות מולקולריות לגבי התכונות המטבוליות החדשות.
מספר רצפי גנום מלאים נקבעו במהלך השנים האחרונות בחיידקים המסוגלים לפרק מזהמים אורגניים בתהליכים אנאירוביים.
הגנום של זן החיידק הפקולטטיבי EbN1, הכולל ~4.7 מגה-ביט, היה הראשון שבוצע עבור חיידק מפרק פחמימנים אנאירובי בהם שימש טולואן או אתיל-בנזן כסובסטראט.
רצף הגנום חשף כשני תריסרים כולל מספר גנים פרלוגיים המקודדים לרשת קטבולית מורכבת לפירוק אל-אווירני ואווירני של תרכובות ארומטיות.
רצף הגנום מהווה בסיס למחקרים עדכניים על ויסות מסלולים ומבני אנזימים.
רצף גנומים נוספים של חיידקים המפרקים פחמימנים בסביבה אנארובית הושלמו עבור החיידק מחזר הברזל והחיידק המחזר את הפרכלוראט.
גנומים מלאים קודדו גם עבור חיידקים אנאירוביים מפרקי פחמימנים הלוגניים, על ידי תהליך של נשימה הלוגנית : הגנום של זן 195 ו- זן CBDB1, שגודלו ~1.4 מגה-ביט, והגנום של זן Y51 שגודלו ~5.7 מגב-ביט.
התכונה המאפינת את החיידקים הללו הוא נוכחותם של גנים פרלוגיים מרובים עבור דה-הלוגנאזות מחזרות, מה שמרמז על ספקטרום דה-הלוגניזציה רחב יותר של האורגניזמים מכפי שהיה ידוע בעבר.
יתר על כן, רצפי גנום סיפקו תובנות לגבי האבולוציה של תהליך הדה-הלוגנציה המחזרת ואסטרטגיות שונות.
חיידקים אלה הם היחידים בעלי יכולת לפרק דיגוקסינים מכלורנים, תרכובות של PCB, ולהפוך טטרה-כלורואתן לאתן.
חלק מהאורגניזמים, כגון, חיידקי מבצעים נשימה הלוגנית בנוכחות סובסטרט על בסיס כלורופנולים .
הם יכולים להשתמש גם בתרכובות ברום מסוימות, כגון, קוטל העשבים ברומוקסיניל ובמטבוליט העיקרי שלו המשמשים כמקבלי אלקטרונים המיועדים לצמיחה.
גם תרכובות של יוד עשויות לעבור תהליך של דה-הלוגנציה, אם כי תהליך זה עלול שלא לספק את הצרכים המטבוליים של החיידק כמקבל אלקטרונים.
זמינות ביולוגית, כימוטקסיס והובלה של מזהמים
זמינות ביולוגית מבטאת את כמות החומר הנגיש מבחינה פיזיוכימית למיקרואורגניזמים והיא הגורם העיקרי לפירוק ביולוגי יעיל של מזהמים.
חוקרים הראו כי למעט החמר קאוליניט, רוב מיני החמר האטו את הפירוק הביולוגי של פיקולין-2, על ידי החיידק ארתרובקטר זן R1, כתוצאה מספיחתו לחרסית.
כימוטקסיס, או תנועה מכוונת של אורגניזמים בעלי כושר תנועתי להתקרבות או התרחקות מכימיקלים המצויים בסביבה, היא תגובה פיזיולוגית שעשויה לתרום לקטאבוליזם יעיל של מולקולות.
בנוסף, קיימים מנגנונים להצטברות תוך-תאית של מולקולות ארומטיות באמצעות מנגנוני הובלה שונים.
כמוטקסיס מבטאת את מידת הנדידה או הנסיגה של יצורים חיים אל או מכימיקליים בסביבה.
הכמוטקסיס היא תכונה פיזיולוגית משמעותית לתהליך הקטבוליזם בסביבה..
המכניזם של אגירת חומרים ארומטיים באמצעות תהליכי ההובלה לתוך האורגניזמים השונים גם הוא חשוב לתהליכי הפרוק המיקרוביאלי.
תרכובות נפוצות בתהליכי פירוק מיקרוביאלי
תרכובות פחמימניות, כגון ממיסים אורגניים .
תרכובות ארומטיות פחמימניות, הנחשבות לגורמי סיכון ברמה גבוהה בגלל הפוטנציאל לקרצינוגניות, מוטגניות וטרטוגנייות.
תרכובות הטרוציקליות, כמו פירידין וקינולון.
חומרים פרמצאוטיים, : הורמונים, תרופות הרגעה, תרופות הרדמה, חומרים אנטיביוטיים וחומרי חיטוי רדיונוקלידים .
חומרי הדברה המשמשים כקוטלי חרקים, קוטלי עשבים וקוטלי עובשים נ, הכלולים בקבוצת הביוצידים המיועדים לקטילה של אצות, חיידקים, נגיפים, חד-תאיים, עובשים ושמרים, וקוטלי תולעים נימיות.
מתכות כבדות אינן ניתנות לפירוק, ולכן הטיפולים הביולוגיים נועדו למנוע את זליגתן למים ולקרקע ומקלים על תהליכי מיצוין ממי-השפכים .
תהליכים ביולוגיים ממלאים תפקיד מרכזי בפירוק מזהמים אלה, תוך ניצול הרב-גוניות הקטבולית של מיקרואורגניזמים, במטרה לפרק או להמיר תרכובות אלה לתוצרים פחות רעילים.
מחקרים גלובליים במיקרוביולוגיה סביבתית המבוססים על פיענוח הגנום המיקרוביאלי, מחזקים את ההבנה של רשתות מטבוליות ומספקים מידע חדש על התפתחות מסלולי הפירוק ואסטרטגיות הסתגלויות מולקולריות לתנאים סביבתיים משתנים.
פירוק ביולוגי מיקרוביאלי של נפט באמצעות קהילות מיקרוביאליות מתבצע על ידי מספר מיקרואורגניזמים, כמו החיידק , המסוגל להשתמש בפחמימנים כמקור לפחמן.
החיידק מסוגל לחמצן את הפחמימנים המזיקים לסביבה תוך הפקת מוצרים בלתי מזיקים.
חילוף החומרים מאפשר לחיידקים אלה לשגשג באזורים שנפגעו מזליגת נפט, כמו אזורים ימיים, ולסילוק מזהמים אלה מהסביבה.
הראקציה הכימית לפירוק הפחמימנים היא CnHn+O2 → H2O+CO2. כאשר הפחמימן מתפרק בנוכחות חמצן למים ודו-תחמוצת הפחמן.
הנפט מכיל תרכובות ארומטיות רעילות לרוב בעלי-החיים.
זיהום מקרי או מתמשך של הסביבה על ידי נפט גולמי גורם להפרעה גדולה בסביבה האקולוגית המקומית.
סביבות ימיות פגיעות במיוחד, שכן דליפות נפט ליד אזורי חוף ובים הפתוח קשות להכלה, והופכות את מאמצי הטיפול בחומרים אלה למסובכים יותר.
בנוסף לזיהום מפעילות אנושית, כ-250 מיליון ליטר נפט נכנסים לסביבה הימית מדי שנה כתוצאה מחלחול טבעי.
למרות רעילותו, חלק ניכר של הנפט הנכנס למערכות ימיות מנוטרל על ידי פעילות קטבולית של פחמימנים על ידי הפלורה המיקרוביאליות הטבעית, בפרט על ידי קבוצת חיידקים המכונים הידרוקרבונוקלסטיים אובליגטוריים, השייכים לסוגים
חיידק האלקניוורקס הוא חיידק אווירני, הלופילי, החי במי-ים, החיידק הראשון מהקבוצה שריצפו את הגנום שלו.
בנוסף לפחמימנים, נפט גולמי מכיל לרוב גם תרכובות הטרוציקליות שונות, למשל, פירידין, שמתפרקים במנגנונים דומים לפחמימנים.
חומרים העשויים מפלסטיק, המכונים חומרים סינתטיים, נפוצים מאוד בעולם המודרני.
חומרי הפלסטיק משמשים למגוון צרכים: בניין, חקלאות, אריזות לתעשיות שונות.
השימוש הנרחב בפלסטיק נובע ממשקלו הנמוך יחסות לחומרים אחרים, היותו גמיש ונוח, עמיד לקורוזיה, חזק וזול יחסית.
חסרונותיו העיקריים מתבטאים בכך שאינו ידידותי לסביבה בגלל קשיי פירוק, וכן היותו בעל פוטנציאל לשחרור חומרים רעילים במזון ומים כתוצאה מחימום.
ידוע כי חומרים מפלסטיק נאגרים בכמויות גדולות על פני היבשה ובימים.
בעידן המודרני פותחו גם חומרים פלסטיים לא-סינתטיים קלים לפירוק, המיוצרים מרבי סוכר שונים: תאית, עמילן ופולימרים מאצות שונות.
תרכובות על בסיס סטרואיד סינתטי, כמו הורמוני מין מופיעות לעיתים קרובות בשפכים עירוניים ותעשייתיים.
מקורם של סטרואידים אלה מזליגת מי שפכים בקרבת מרכזים לגידולי בהמות-בית ועופות, מכונים וטרינריים ובתי-חולים, תרכובות אלה מוגדרות כמזהמים סביבתיים עם פעילות מטבולית גבוהה המשפיעה לרעה על המערכות האקולוגיות.
תרכובות אלה הן מקורות פחמן מתאימים לשימוש על ידי מיקרואורגניזמים רבים בתהליכים אווירניים ואל-אווירניים.
מחקרים מדעיים רבים התבססו על יישומים ביוטכנולוגיים של אנזימים המשנים סטרולים בתעשיית הייצור של הורמוני מין ושל קורטיקואידים.
הקטאבוליזם של הכולסטרול הפך למשמעותי לתהליכים הללו, מכיוון שהוא מעורב בזיהום של חיידק השחפת .
הוכח שניתן ליצר אנזימים חדשים מפרקי סטרואידים כמו כולסטרול על יד חיידק זה, וחיידקים אחרים בהשתמשם בסטרואידים כמקור לפחמן.
ספיחת מתכות כבדות על ידי חיידקים המצויים בבוצה
תהליכי טיהור מי-שפכים מתחלקים לשלושה שלבים עיקריים שמטרתם להפריד בין מי-הקולחין המיועדים להשבה לצורכי השקיה, לבין הבוצה המוצקה העשירה בחומרים אורגניים ובמיקרואורגניזמים.
מקור הרעילות של הבוצה נובע מריכוזים גבוהים של חומרים רעילים, אולם עשויה להפוך לחומר מיטבי למטרות לדישון קרקעות לאחר טיפולים כימיים, פיזיקליים וביולוגיים מתאימים.
מחקרים שונים שנעשו כדי לגלות ריכוזי מתכות כבדות בבוצה הראו שהמתכות המצטברות במי-שפכים תעשייתיים נעות לפי סדר כמותי יורד של היונים הללו::
קדמיום כספית ארסן עופרת ניקל כרום נחושת אבץ
מחקרים אלה הוכיחו כי ריכוזי המתכות נחושת, אבץ וכספית מושפעים ממידת הטיפול במי השפכים על ידי מפעלים תעשייתיים, ואילו המתכות כרום, ארסן, עופרת, קדמיום וניקל אינן מושפעות מאופני הטיפול במי-השפכים האלה.
הטיפול השניוני במי שפכים הוא טיפול ביולוגי ואילו הטיפול הראשוני והשלישוני הם טיפולים פיזיקליים.
גם הטיפול בבוצה הוא טיפול פיזיקלי.
אחת המשימות החשובות ביותר בטיפול בבוצה הוא מיצוי המתכות הכבדות הנספחות על פני החיידקים המצויים בפלורה המיקרוביאלית של הבוצה בתהליך הקרוי ספיחה ביולוגית נ.
הוא מתבסס על יכולת הספיחה של המתכות הכבדות על ידי דפנות התאים המיקרוביאליים, בהיותן טעונות במטען שלילי בגלל קבוצות אניוניות של פוספאטים וקרבוקסילים ואילו יוני המתכות טעונים מטען חיובי.
הפרדת מתכות אלה נעשית בשיטות כימיות שבאמצעותן מתקבלת בוצה המתאימה לדישון קרקעות, המכילה ריכוזים נמוכים של מתכות כבדות.
ספיחת המתכות הכבדות מן הבוצה אינה תהליך של פירוק ביולוגי על ידי חיידקים המצויים בפלורה של הבוצה, אלא תהליך כימי-פיזיקלי של דפנות תאי החיידקים.
חיידקים השייכים לקבוצת הארטרובקטר ו- מסוגלים לחזר מולקולות רעילות של 4 כלורופנול וכרום הקסה-ולנטי , המצוי בקרקעות, ועל ידי כך לבצע תהליך של טיהור ביולוגי.
פירוק ביולוגי של חומרי הדברה
חומרי הדברה מקבוצת האורגנוכלורינים נחשבים לחומרים עמידים מאוד בפני פירוק סביבתי.
לעומת זאת, חומרי הדברה השייכים לקבוצת האורגנופוזרחתיים נגישים הרבה יותר לפירוק מיקרוביאלי.
החיידק הנפוץ ביוצר בקרקעות, המסוגל לפרק חומרי הדברה הוא .
חיידק זה מסוגל לפרק גם ביספנול A, חומר רעיל שמשתחרר ממוצרי פלסטיק.
יכולת הפלורה המיקרוביוטית לפרק חומרי הדברה תלויה בתנאים הפיזיקליים של הקרקע, כמו, pH, לחות, אוורור וטמפרטורה, כמו גם מקורות חנקן וזרחן, המשפיעים באופן משמעותי על יכולת הפירוק המיקרוביאלי בקרקעות השונות.
אוכלוסיית החיידקים של עובשים ואקטינומיצטים הן הפעילות ביותר בפירוק חומרי הדברה בקרקעות.
הוכח שחיידקים השייכים לקבוצת ה-Acinetobacter sp.
XB2 מסוגלים לפרק חומרי הדברה שונים.
כמו כן, נמצא שעובשים רבים מקבוצת האספרגילוס מסוגלים לפרק מגוון רחב של חומרי הדברה קוטלי עשבים.
בתהליכים הטבעיים המתרחשים בקרקעות, העובשים משנים tl שינוי קל את חומרי ההדברה ועל ידי כך הופכים אותם ללא רעילים.
המשך פירוק התוצרים שהתקבלו לאחר פעילות העובשים נעשה על ידי חיידקי קרקע המנצלים את תוצרי הלוואי כמקור לפחמן אורגני.
הפעילות האנזימטית לפירוק חומרי ההדברה על ידי עובשים וחיידקים מתבצעת על ידי אנזימים חוץ-תאיים המופרשים על ידם אל הקרקע.
בתהליכי הפירוק של חומרי הדברה מופעלים שלושה סוגי אנזימים: אסטרזות , הידרולאזות ואוקסידזות .
פירוק ביולוגי על ידי פטריות
במערכת האקולוגית מפורקים חומרים שונים בקצב שונה על ידי אוכלוסיות של אורגניזמים השייכים למגוון ממלכות.
העובש אספרגילוס ועובשים אחרים ממלאים תפקיד חשוב באוכלוסיות אלה בגלל יכולתם לפרק מכלול רב של מולקות בעלות משקל מולקולרי גבוה, כמו עמילנים, המיצלולוזות, תאית, פקטין ורבי-סוכר נוספים המצויים בטבע.
חלק מהעובשים השייכים למשפחת האספרגילוס מסוגלים לפרק תרכובות הידועות כקשות לפירוק במיוחד, כמו שומנים ושמנים, כיטין וקראטין.
הפירוק של חומרים אלה משמש כאמצעי להשגת מקורות פחמן.
פירוק מרבי של חומרים אלה מתרחש כשיש מקורות מתאימים של חנקן, זרחן ומינרלים שונים.
עובשי האספרגילוס מסוגלים לבצע גם תהליכים קטאבוליים של פירוק נייר, טקסטיל, כותנה, יוטה ופשתן ולמחזר חומרים אלה בטבע.
אנליזה של תהליכי הטיפול הביולוגי בפסולת
הטיפול הביולוגי בפסולת מחייב שימוש בטכנולוגיות חדשות לטיפול בכמויות גדולות של פסולת שנוצרת כתוצאה מפעילות סביבתית מוגברת של העולם המודרני.
עיבוד פסולת באמצעות אורגניזמים חיים הוא אלטרנטיבה ידידותית לסביבה.
התהליך פשוט וחסכוני בהשוואה לאפשרויות של ניקוי בשיטות כימיות ופיזיקליות, והוא מתאפשר הודות לשימוש בביוריאקטורים מבוקרים ויעילים, תוך שימוש במיקרואורגניזמים בעלי מגוון רחב של גנומים.
המיקרואורגניזמים מפרקים את החומרים הרעילים תוך כדי הפקת אנרגיה ושימוש בחומרי הפירוק כאבני בנין לסינתזה של חומרים הנחוצים לגדילתם.
באמצעים סטטיסטיים ניתן ליישם מספר טכניקות להגדלת התפוקה.
טכניקות אתה פותחו במקור עבור מחקרים רפואיים, ומאפשרות טיפול ביולוגי בסביבות מוגבלות.
פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית היה אירוע גאופוליטי גדול שהתרחש כתוצאה מצמיחתן של סתירות חברתיות פנימיות והפרדה בין חלקים שונים של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
הסיבות המיידיות יותר להתמוטטות האימפריה היו מלחמת העולם הראשונה, יבול דל בחקלאות של 1918, רעב כללי ומשבר כלכלי.
האימפריה האוסטרו-הונגרית אף נחלשה, לאורך תקופה ממושכת יותר, בגלל פער שגדל בין האינטרסים ההונגריים והאוסטריים.
יתר על כן, היסטוריה של מדיניות מחויבות-יתר מתמדת, שמקורה בקונגרס וינה ב-1815, בו התחייב מטרניך כי אוסטריה תמלא תפקיד שחייב כוח צבאי אוסטרי בלתי מעורער, מעבר לכוחותיה.
על הבסיס מעורער זה, גורמי מערערים נוספים במהלך מלחמת העולם הראשונה זירזו את קריסת האימפריה.
מהפכת אוקטובר 1917 והצהרות השלום של וודרו וילסון מינואר 1918 ואילך עודדו סוציאליזם מחד, ולאומיות מאידך, או לחלופין שילוב של שתי ההשקפות, בקרב כל העמים תחת שלטון בית הבסבורג.
השטחים הנותרים אוכלסו על ידי עמים שפוצלו בין מספר מדינות קיימות, או מדינות שזה עתה נוצרו.
מבחינה משפטית, התמוטטות האימפריה נעשתה רשמית בחוזה סן-ז'רמן בספטמבר 1919 עם אוסטריה, שהיווה גם חוזה שלום לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובחוזה טריאנון, מיוני 1920, עם הונגריה.
מאוחר יותר, רבות מאדמות אוסטריה והונגריה הועברו למדינות אחרות.
ב-1918 הייתה האימפריה במשבר כלכלי לאחר התדרדרות ממושכת.
הממשלה כשלה קשות בניהול העורף.
ככל שקרסה כלכלת האימפריה למצוקה קשה ואפילו לרעב, הצבא אשר הורכב מבני לאומים שונים איבד את המורל והתקשה לשמור על קו החזית.
יתרה מכך, המרכיבים הלאומנים באימפריה נעשו יותר ויותר ממורמרים שכן, תחת סמכויות מורחבות של השלטון בזמן מלחמה, הצבא השעה באופן שגרתי את זכויות האזרח והתייחס לקבוצות לאומיות שונות בדרגות משתנות של בוז בתחומי החלק האוסטרי של האימפריה.
במתקפה האיטלקית האחרונה, הצבא האוסטרו-הונגרי יצא לשדה ללא כל אספקת מזון ותחמושת ונלחם ללא כל תמיכה פוליטית להגנה על אימפריה שלא הייתה קיימת אותה עת הלכה למעשה.
בית המלוכה האוסטרו-הונגרי התמוטט במהירות דרמטית בסתיו 1918. תנועות פוליטיות שמאלניות ופציפיסטיות ארגנו שביתות במפעלים, ותופעות של מרד בצבא הפכו לדבר שבשגרה.
מפלגות שמאל, או שמאל-ליברליות, אלה התנגדו למלוכה כצורת ממשל וראו את עצמן אינטרנציונליסטיות ולא פטריוטיות.
בסופו של דבר, התבוסה הגרמנית והמהפכות הקטנות בווינה ובבודפשט העניקו כוח פוליטי למפלגות השמאל-ליברליות.
ככל שהמלחמה התמשכה, פחתה האחדות האתנית, בעלות הברית עודדו דרישות בדלניות של מיעוטים והאימפריה עמדה בפני התפוררות.
כשהתברר שמעצמות בעלות הברית ינצחו במלחמת העולם הראשונה, תנועות לאומניות, שקראו קודם לכן לדרגת אוטונומיה רבה יותר לאזורים שונים, החלו ללחוץ לקבל עצמאות מלאה.
בערי הבירה וינה ובודפשט, תנועות שמאל, תנועות ליברליות ומפלגות האופוזיציה חיזקו ותמכו בבדלנות של מיעוטים אתניים.
האימפריה האוסטרו-הונגרית הרב-אתנית החלה להתפורר, והותירה את צבאה בודד בשדות הקרב.
ההתמוטטות הצבאית בחזית האיטלקית הייתה אות לתחילתו של מרד למיעוטים הרבים שהרכיבו את האימפריה הרב-אתנית, שכן הם סירבו להמשיך ולהילחם למען מטרה שנראתה כעת חסרת היגיון.
הקיסר איבד את רוב כוחו לשלוט, ככל שממלכתו התפוררה.
באחת ארבע עשרה הנקודות שלו, דרש הנשיא וודרו וילסון שללאומים האוסטרו-הונגרים תהיה "ההזדמנות החופשית ביותר לפיתוח אוטונומי".
בתגובה הסכים הקיסר קרל הראשון לכנס מחדש את הפרלמנט הקיסרי ב-1917 ולאפשר יצירת קונפדרציה עם כל קבוצה לאומית שתנהיג שלטון עצמי.
עם זאת, מנהיגי הקבוצות הלאומיות הללו דחו את הרעיון; הם לא נתנו אמונם בשלטון בווינה והיו נחושים בדעתם לקבל עצמאות.
ב-14 באוקטובר 1918 ביקש שר החוץ הברון אישטוואן בוריאן פון ראג'ץ שביתת נשק על בסיס ארבע עשרה הנקודות.
ב-16 באוקטובר 1918 הקיסר קרל הראשון הכריז על מניפסט העם, בו ביקש להפוך את האימפריה למדינה פדרלית ובה חמש ממלכות (אוסטריה, הונגריה, קרואטיה, בוהמיה וגליציה הפולנית), זאת בניסיון להתחשב בשאיפותיהם של הקרואטים, הצ'כים, האוסטרים, הגרמנים, הפולנים, אוקראינים ורומנים, מבלי לפגוע בשלמות ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש.
המניפסט אף הבטיח את איחוד שטחי פולין באמצעות הסדר אוסטרי-פולני וכן פשרה בין אוסטריה לבוהמיה אשר תקים ממלכה נוספת, שווה במעמדה, לזו של אוסטריה, הונגריה וקרואטיה.
בתוכנית ניתן מעמד מיוחד לעיר טריאסטה באיטליה.
קרל הכריז כי מטרותיו הן לענות על הצרכים של בני אוסטריה ולהביא "אושר לכל עמו" (כולל אלה שאינם גרמנים), וכי שאף להשיג שלום במולדת ולבנות מחדש את החברה מאז עלייתו לכתר.
אולם מניפסט העם התפרסם מאוחר מדי ובשעה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית כבר הייתה בתהליך התמוטטות, לקראת סוף המלחמה.
עת שפורסמה היא לא נתפסה על ידי הנציגים של העמים השונים כהזמנה לרפורמה של המלוכה, אלא כהזדמנות לצאת לעתיד של הגדרה עצמית ונטישת הממלכה.
ארבעה ימים אחר כך, ב-18 באוקטובר, השיב שר החוץ של ארצות הברית רוברט לנסינג כי בעלות הברית מחויבות כעת למטרותיהם של הצ'כים, הסלובקים והדרום הסלאבים.
לכן, אמר לנסינג, אוטונומיה של הלאומים - העשירית מתוך מסמך ארבע עשרה הנקודות - כבר לא מספקת, וושינגטון לא יכולה עוד לדון על בסיס ארבע עשרה הנקודות.
המסר של לנסינג היה, הלכה למעשה, תעודת הפטירה של האימפריה אוסטריה-הונגריה.
עוד ב-14 באוקטובר הצטרפה ממשלת צ'כוסלובקיה הזמנית לבעלות הברית.
הסלאבים הדרומיים בשני חצאי המלוכה כבר הכריזו על התאחדות עם סרביה במדינה דרום סלאבית גדולה.
זאת בהצהרת קורפו, משנת 1917, שנחתמה על ידי חברי הוועד היוגוסלבי.
בפועל, הקרואטים החלו להתעלם מההוראות הבאות מבודפשט עוד לפני חודש אוקטובר.
המועצות הלאומיות כבר החלו לפעול פחות או יותר כממשלות זמניות של מדינות עצמאיות.
במהלך הקרבות האיטלקיים הכריזו המנהיגים הפוליטיים של הצ'כים, הסלובקים והסלאבים הדרומיים על עצמאותם.
עם התקרב התבוסה במלחמה, לאחר המתקפה האיטלקית בקרב ויטוריו ונטו החל ב-24 באוקטובר, פוליטיקאים צ'כים השתלטו ללא קרב על השלטון בפראג ב-28 באוקטובר (תאריך שהוכרז מאוחר יותר כיום הולדתה של צ'כוסלובקיה), מהלך שהתרחש בערים גדולות אחרות בתוך ימים ספורים.
ב-30 באוקטובר, הסלובקים נהגו באופן דומה במרטין.
ב-29 באוקטובר הכריזו הסלאבים, בשני חלקי מה שנותר מאוסטרו-הונגריה, על מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים.
הם גם הכריזו כי כוונתם הסופית היא איחוד עם סרביה ומונטנגרו במדינה דרום סלאבית גדולה.
באותו יום הכריזו הצ'כים והסלובקים רשמית על הקמת צ'כוסלובקיה כמדינה עצמאית.
אלכסנדר ווטסון טוען כי "גורלו של המשטר ההבסבורגי נחתם כאשר תגובתו של וילסון להודעה, שנשלחה שבועיים וחצי קודם לכן (על ידי שר החוץ הברון איסטבן בוריאן פון ראג'ץ', ב-14 באוקטובר 1918), הגיעה ב-20 באוקטובר." וילסון דחה את האפשרות כי המשך המונרכיה הכפולה פתוח למשא ומתן.
ב-17 באוקטובר 1918 הצביע הפרלמנט ההונגרי בעד סיום האיחוד עם אוסטריה והכרזה על עצמאות המדינה.
המתנגד הבולט ביותר להמשך האיחוד עם אוסטריה, הרוזן מיהאי קארואי, תפס את השלטון במהפכת החרציות ב-31 באוקטובר.
על קרל הראשון נכפה למנות את קארואי לראש ממשלת הונגריה מטעמו.
אחד ממעשיו הראשונים של קארואי היה לדחות את הסכם הפשרה ב-31 באוקטובר, ולמעשה הדבר הוביל לסיום האיחוד עם אוסטריה ובכך הביא רשמית לפירוק המלוכה והמדינה האוסטרו-הונגרית.
עד סוף אוקטובר לא נותר דבר מהממלכה ההבסבורגית מלבד המחוזות הדנוביים והאלפינים הגרמניים, וסמכותו של קרל הראשון ומועצת המדינה הגרמנית-אוסטרית ערערה על סמכותו אפילו שם.
ראש ממשלת אוסטריה האחרון מטעם קרל הראשון, היינריך למאש, הגיע למסקנה שקרל הראשון נמצא במצב בלתי אפשרי, ושכנע את קרל הראשון שהדרך הטובה ביותר היא לוותר, לפחות זמנית, על זכותו להפעיל סמכות ריבונית.
ב-11 בנובמבר פרסם קרל הראשון כרוז מנוסח בקפידה, בו הכיר בזכותו של העם האוסטרי לקבוע את צורת השלטון.
הוא גם ויתר על הזכות להשתתף בענייני המדינה האוסטריים.
הוא גם פיטר את לאמאש ואת ממשלתו מתפקידם ושחרר את הפקידים שפעלו מטעמו, במחצית האוסטרית של האימפריה, משבועת נאמנותם אליו.
יומיים לאחר מכן, הוא פרסם כרוז דומה להונגריה.
עם זאת, הוא לא ויתר על כס המלוכה, ונשאר זמין למקרה שאנשי אחת מהמדינות יפנו אליו.
לכל דבר ועניין, זה היה סוף השלטון ההבסבורגי.
סירובו של קרל הראשון לוותר על כס המלכות היה בסופו של דבר לא רלוונטי.
ביום שלאחר שהכריז על פרישתו מענייני השלטון של אוסטריה, הכריזה המועצה הלאומית הגרמנית-אוסטרית על הרפובליקה של אוסטריה הגרמנית.
קארואי נקט בצעד דומה ב-16 בנובמבר, והכריז על הרפובליקה ההונגרית הראשונה.
מבחינה משפטית היו שתי מדינות יורשות לאימפריה האוסטרו-הונגרית:
אוסטריה הגרמנית (שהפכה לרפובליקה האוסטרית הראשונה)
הרפובליקה ההונגרית הראשונה (שאחרי כמה שינויים קצרי-מועד הפכה לממלכת הונגריה)
חוזה סן-ז'רמן (בין מנצחי מלחמת העולם הראשונה ואוסטריה) וחוזה טריאנון (בין המנצחים להונגריה) הסדירו את הגבולות החדשים של אוסטריה והונגריה, והקטינו את שטחן למדינות קטנות ללא מוצא לים.
בכל הנוגע לאזורים ללא רוב לאומי מכריע, מעצמות ההסכמה פסקו במקרים רבים לטובת מדינות הלאום העצמאיות החדשות, מה שאפשר להן לתבוע שטחים עצומים המכילים אוכלוסיות גדולות דוברות גרמנית והונגרית.
להחלטות הכלולות באמנות היו השפעות פוליטיות וכלכליות מרחיקות לכת.
הצמיחה הכלכלית המהירה שידעו בעבר השטחים האימפריאליים נעצרה תחילה מכיוון שהגבולות החדשים הפכו למחסומים כלכליים מרכזיים.
רבות מן התעשיות המבוססות שהיו בשטחי מדינות חדשות אלה ומרכיבי תשתית רבים נועדו לספק את הצרכים של האימפריה.
כתוצאה מכך, המדינות שנוצרו נאלצו לעיתים קרובות להקריב קורבנות ניכרים כדי לשנות את כלכלתן.
בעקבות קשיים כלכליים אלה נוצרה תסיסה חברתית באזורים שנפגעו, אשר הזינה בחלק מהמקרים תנועות קיצוניות.
לאחר התפרקות האימפריה איבדה הרפובליקה האוסטרית הראשונה כ-60% משטחה של האימפריה האוסטרית הישנה.
היא גם נאלצה לבטל את תוכניותיה לאיחוד עם גרמניה, מכיוון שלא הורשתה להתאחד עם גרמניה ללא אישור חבר הלאומים.
המדינה האוסטרית החדשה הייתה במצב גרוע מהונגריה.
בניגוד לשותפה ההונגרית לשעבר, אוסטריה מעולם לא הייתה אומה במובן המלא של המונח.
בעוד שהמדינה האוסטרית התקיימה במתכונות שונות במשך 700 שנה, המרכיב המאחד בה היה הנאמנות לבית הבסבורג.
עם אובדן של 60% משטחה של האימפריה האוסטרית לפני המלחמה, וינה נותרה בירה גדולה ומפוארת לאימפריה שלא הייתה קיימת עוד וכונתה בציניות "הידרוצפלוס לאומי".
עם זאת, לאחר תקופה קצרה של תהפוכות וסירובן של בעלות הברית לשקול איחוד עם גרמניה, אוסטריה ביססה את עצמה כרפובליקה פדרלית.
למרות האנשלוס הזמני עם גרמניה הנאצית, אוסטריה מעולם לא התאחדה לצמיתות עם גרמניה.
בהשוואה לאוסטריה, הונגריה הייתה אומה ומדינה במשך למעלה מ-900 שנה.
אולם הונגריה נפגעה קשות לאחר שאיבדה 72% משטחה, 64% מאוכלוסייתה ואת רוב משאבי הטבע שלה.
הרפובליקה הדמוקרטית ההונגרית התקיימה לתקופה קצרה והוחלפה זמנית ברפובליקה הסובייטית ההונגרית הקומוניסטית.
חיילים רומנים הדיחו את בלה קון ואת ממשלתו הקומוניסטית במהלך המלחמה ההונגרית-הרומנית ב-1919.
בקיץ 1919 היה הארכידוכס יוזף אוגוסט, ליורש העצר, אך נאלץ להתפטר לאחר שבועיים בלבד כשהתברר שבעלות הברית לא יכירו בו.
לבסוף, במרץ 1920, סמכויות המלוכה הופקדו בידי יורש העצר, מיקלוש הורטי, שהיה האדמירל המפקד האחרון של הצי האוסטרו-הונגרי ועזר בארגון הכוחות האנטי-מהפכניים.
ממשלה זו היא שחתמה על הסכם טריאנון במחאה ב-4 ביוני 1920 בטריאנון הגדול בוורסאי, צרפת.
ממלכת הונגריה המשוקמת איבדה כ-72% משטחה של ממלכת הונגריה לפני המלחמה.
אוסטריה חוקקה את " החוק ההבסבורגי ", אשר הדיח את ההבסבורגים מכס המלכות וגירש את כל בית המלוכה משטח אוסטריה.
בעוד שעל קרל הראשון נאסר לשוב אי-פעם לאוסטריה, בני משפחת המלוכה האחרים יכלו לחזור בתנאי שיוותרו על כל תביעותיהם לכס המלכות שבוטל.
במרץ ושוב באוקטובר 1921 כשלו ניסיונות נפל של קרל הראשון להשיב לעצמו את כס המלוכה בבודפשט.
הורטי התלבט תחילה, אולם לאחר שקיבל איומים בהתערבות ממעצמות הברית וההסכמה הקטנה, סירב לשתף פעולה.
זמן קצר לאחר מכן, ממשלת הונגריה ביטלה את הסנקציה הפרגמטית משנת 1723, המכשיר את בנותיו של המלך כיורשות עצר בהיעדר בן זכר, בכך למעשה הדפו את ההבסבורגים.
לאחר מכן, הבריטים תפסו את קרל הראשון והעבירו אותו ואת משפחתו לאי הפורטוגזי מדיירה, שם מת לאחר כשנה.
המצב מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה
המדינות הבאות הוקמו, הוקמו מחדש, או הורחבו, עם פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית:
הרפובליקה ההונגרית הראשונה שהפכה לרפובליקה הסובייטית ההונגרית, לאחר מכן שוחזרה לזמן קצר והוחלפה ברפובליקה ההונגרית, והפכה לבסוף לממלכת הונגריה
הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה ("צ'כוסלובקיה" מ-1920 עד 1938)
הרפובליקה הפולנית השנייה, שהביאה למחלוקות קצרות מועד בישויות דמויות-מדינה בהן רפובליקת טרנובז'ג והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הפולנית
מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים וממלכת סרביה, שתיהן מוזגו מאוחר יותר בממלכת יוגוסלביה
הרפובליקה של סין (הזיכיון האוסטרו-הונגרי לשעבר בטיינג'ין)
דמויות-המדינה הרותניות (אוקראינית ורוסין), אשר התקיימו לזמן קצר, של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה (שנקלטה מאוחר יותר ברפובליקה העממית של אוקראינה), הרפובליקה ההוצולית, הרפובליקה הלמקו-רוסינית, רפובליקת הקומאנצ'ית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גליציה; כולן מוזגו בסופו של דבר לתוך פולין, הונגריה, צ'כוסלובקיה, רומניה ויוגוסלביה.
נסיכות ליכטנשטיין, אשר הסתמכה בעבר על האימפריה האוסטרו-הונגרית לצורך הגנתה ואשר בית המלוכה שלה החזיק בנכסי נדל"ן נכבדים בציסלייטניה, יצרה איחוד בענייני מכס והגנה עם שווייץ ואימצה את המטבע השווייצרי במקום האוסטרי.
באפריל 1919 הצביע פוראלברג - המחוז המערבי ביותר באוסטריה - ברוב גדול להצטרף לשווייץ; עם זאת, גם השווייצרים וגם בעלות הברית התעלמו מבחירות אלה.
המדינות הבאות וחלקי מדינות, הקיימות בעשור השלישי של המאה ה-21, היו בגבולות האימפריה האוסטרו-הונגרית כאשר האימפריה התפרקה.
כמה מחוזות אחרים של אירופה היו חלק מהמונרכיה ההבסבורגית בתקופה מסוימת לפני 1867. דוגמאות בולטות הן אזורי לומברדיה וונטו באיטליה, שלזיה בפולין, רוב בלגיה וסרביה וחלקים מצפון שווייץ ודרום מערב גרמניה.
אוסטריה (למעט בורגנלנד ללא שופרון)
איטליה (טרנטינו, דרום טירול, חלקים ממחוז בלונו וחלקים קטנים של פריולי ונציה ג'וליה)
פולין (המחוזות של פולין קטן, פודקרפצקיה, החלק הדרומי ביותר של שלזיה (ביילסקו וצ'שין))
אוקראינה (מחוזות לבוב, איוואנו-פרנקיבסק, טרנופול (למעט הפינה הצפונית שלה) ורוב אזור צ'רנוביץ)
מונטנגרו (מפרץ קוטור, החוף והעורף המיידי סביב הערים בודווה, פטרובץ' וסוטומור)
קרואטיה (מחוז ברנז'ה ו-Međimurje הקרואטית, Fiume as corpus separatum יחד עם סלבוניה ומרכז קרואטיה לא היו חלק מהונגריה עצמה, השניים האחרונים היו חלק מהממלכה הריבונית של קרואטיה-סלבוניה)
רומניה (אזור טרנסילבניה, פרטיום וחלקים מבאנאט, קרישאנה ומרמורש)
סרביה (המחוז האוטונומי של וויבודינה וצפון אזור בלגרד)
פולין (חלקים פולניים של אוראבה וספיש)
בוסניה והרצגובינה (הכפרים Zavalje, Mali Skočaj ו־Veliki Skočaj כולל הסביבה הקרובה ממערב לעיר Bihać)
מונטנגרו (סוטורינה - החלק המערבי של עיריית הרצג נובי בין הגבולות הנוכחיים עם קרואטיה (דרום-מערב) ובוסניה והרצגובינה (צפון-מערב), חוף הים האדריאטי (מזרח) והעיירה איגאלו (צפון-מזרח))
אזור סנדג'ק-רשקה, אוסטרו-הונגרי נכבש ב-1878 עד הנסיגה ב-1908 בעוד רשמית חלק מהאימפריה העות'מאנית
האימפריה התייחסה לבוסניה-הרצגובינה כמעט באותו האופן שבו התייחסו המעצמות האחרות למושבותיהן שמעבר לים
נכסים אחרים של האימפריה האוסטרו-הונגרית
הרפובליקה העממית של סין (גם על שטח הזיכיון האוסטרו-הונגרי של טיינג'ין)
הפירוש למשנה של הרמב"ם הוא אחד הפירושים החשובים על המשנה.
הפירוש מכיל ביאור קצר לכל משנה ודיון מעמיק בעניינים המרכזיים שבה.
בסוף כל עניין הוא פוסק הלכה על-פי מסקנת התלמוד.
הפירוש נכתב בשפה הערבית היהודית ותורגם פעמים רבות לעברית.
מרבית כתב היד המקורי שרד עד ימינו.
ההקדמות השונות לחלקי הפירוש (ובפרט ההקדמה לפירוש כולו, ההקדמה למסכת אבות וההקדמה לפרק חלק שבמסכת סנהדרין) מהוות טקסטים חשובים בהגותו של הרמב"ם ובמחשבת ישראל.
הפירוש תמציתי לכל משנה, וערוך לפי סדר זה:
ביאורי מילים או תרגומן לערבית,
הפניה להגדרה או הסבר בקטעים קודמים של הפירוש,
ביסוס מושגים הלכתיים על התורה שבכתב,
ביאור קצר של דין או מחלוקת,
ציון שמו של התנא לפיו נפסקה ההלכה.
בקרב קהילות מסוימות נהגו לכנות את הפירוש "כתאב אל סראג'" (ספר המאור), בגלל חיבתם אליו; אולם הרמב"ם לא נתן לו שם, אלא כנהו "פירוש המשנה".
פירוש המשנה נכתב בערבית יהודית, ושזורות בו מילים עבריות.
לאחר חיבורו, הרמב"ם הצטער על כך שכתבו בערבית והביע כוונה לתרגמו בעצמו לעברית - דבר שלא יצא לפועל בסופו של דבר.
ספרים אחרים של הרמב"ם אשר נכתבו בערבית: ספר המצוות, מורה נבוכים, מילות הגיון, פרקי רפואה ותשובות הרמב"ם.
את הפירוש למשנה חיבר הרמב"ם בצעירותו, בשנות העשרים לחייו, לפני שחיבר את שאר חיבוריו: ספר המצוות, ספר משנה תורה וספר מורה נבוכים.
מלאכת החיבור התפרשה במשך 7 שנים, מגיל 23 (בשנת 1161, ד'תתקכ"א), בתקופה שבה חי עדיין עם משפחתו בפאס שבמרוקו, ועד הגיעו לגיל 30 (בשנת 1168, ד'תתקכ"ח), עם הגיעו למצרים.
לדעת חוקרים אחדים הוא חיבר את פירושו במשך 10 שנים, מגיל 23 עד גיל 33 (1158–1168), חוקרים אלה מקדימים את לידתו בשלוש שנים.
מאז סיום הפירוש ועד פטירתו הוסיף ותיקן הרמב"ם בגוף כתב יד הפירוש, פעמים קטעים שלמים ופעמים מילים בודדות, מה שמכונה "מהדורה בתרא".
במהלך החיבור עברו עליו תלאות ונדודים, שכן באותה תקופה עקר הרמב"ם את מקום מושבו ממרוקו למצרים.
היחס בין הפירוש לחיבוריו האחרים של הרמב"ם
ככלל קיימת אחידות בין פסיקת הרמב"ם בפירוש המשנה לבין הקודקס ההלכתי משנה תורה, והפירוש למשנה משמש מקור להבהרת פסיקתו של הרמב"ם.
אך ישנן סתירות או השמטות בין פירוש המשנה לספר משנה תורה, למשל בעניין חידוש הסמיכה (פירוש המשנה סנהדרין א).
לעיתים המהדורה המאוחרת של פירוש המשניות היא זו שתואמת את פסקיו במשנה תורה.
ככלל, ישנה גם זהות בין השקפותיו הפילוסופיות של הרמב"ם כפי שהן מוצגות בהקדמותיו למשנה ובפירושו למשניות שונות, לבין שיטתו הפילוסופית המגובשת אותה הציג בספר מורה נבוכים.
בתחילת הפירוש ישנה הקדמתו המפורסמת של הרמב"ם למשנה (הנקראת לעיתים, בטעות, הקדמה לסדר זרעים) שבה הרמב"ם סוקר את השתלשלות התורה שבעל פה, בתחילת "פרק חלק" במסכת סנהדרין ישנו פירוש ארוך שזכה לשם "הקדמת הרמב"ם לפרק חלק", בה הוא מבאר את שלושה עשר עיקרי האמונה היהודית וענייני שכר ועונש.
למסכת אבות כתב הרמב"ם הקדמה שזכתה לשם "שמונה פרקים לרמב"ם", בה הרמב"ם סוקר את מבנה נפש האדם, טעמי המצוות, תורת הנבואה, ידיעת האל ונושאים נוספים.
הפירוש מודפס בתרגום עברי בכל כרך סטנדרטי של ש"ס וילנא; אולם תרגום זה לוקה בחסר מבחינות רבות: התרגום נעשה בידי שבעה אנשים בתקופות שונות, והוא נכתב בעברית מסורבלת ובמקרים רבים קשה להבנה.
עוד בחיי הרמב"ם תרגם רבי יהודה אלחריזי את הקדמת הרמב"ם לפירושו, ואת החלק הראשון של סדר זרעים עד סוף מסכת שביעית.
גם רבי שמואל אבן תיבון תרגם בחיי הרמב"ם את "שמונה הפרקים" של ההקדמה למסכת אבות, ואת הפירוש למסכת אבות.
כמאה שנה לאחר פטירת הרמב"ם, לאחר שהרשב"א התבקש על ידי קהילת רומי לשלוח להם העתקה של פירוש המשנה להרמב"ם, שלח הרשב"א שליח לקהילת אראגון, ושם נמצאו מתנדבים שתרגמו את הפירוש.
רבי יוסף ב"ר יצחק אלפואל תרגם את החלק השני של סדר זרעים ואת סדר מועד.
רבי יעקב ב"ר משה עכסאי תרגם סדר נשים, ועליו כותב פרנקל בספרו שהוא המעולה מבין התרגומים.
רבי שלמה ב"ר יוסף בן יעקב הרופא מסרקוסטה את סדר נזיקין (חוץ ממסכת אבות).
רבי נתנאל הרופא ב"ר יוסי תרגם סדר קדשים, ולפי עדות עצמו לא למד כמעט גמרא ועיקר עיסוקו ברפואה.
לא ידוע מי תרגם את סדר טהרות.
תרגום אחר נכתב בפרובינצא והשתמש בו רבי אברהם מן ההר בפירושו.
כמו כן באחד מכתבי היד של פירוש "בית הבחירה" של רבי מנחם המאירי (כתב יד פרמה), שיבץ המעתיק את פירוש המשניות בתרגום הנ"ל יחד עם פירוש המאירי, והוא נדפס רק במאה ה-20 ביחד עם המאירי.
במאה ה-19 החלו לצאת מהדורות מדעיות של מסכתות שונות עם פירוש המשנה לרמב"ם.
מהדורות אלה נעשו על ידי מהדירים שונים, בחלק מהמקרים כעבודות דוקטורט של חוקרים מתחילים, וכללו בדרך כלל מבואות בשפות אירופיות שונות.
פירוש המשניות זכה לעדנה בשנות ה-60 של המאה העשרים, כאשר הרב יוסף קאפח הוציא לאור את פירוש המשניות לרמב"ם במקורו הערבי (ע"פ כתב ידו של הרמב"ם לרוב המשנה) בתוספת תרגום חדש מלא לכל ש"ס המשניות, בהוצאת מוסד הרב קוק תשכ"ג-תשכ"ט.
מהדורתו של הרב קאפח התבססה בחלקה הגדול על כתב ידו המקורי של הרמב"ם (כתב יד ששון), בתוספת כתבי יד תימנים שהיו ברשותו, וכללה את ההוספות והתיקונים שהוסיף הרמב"ם לפירושו במהלך השנים.
על בסיס תרגומו של הרב יוסף קאפח החלה הוצאת מעליות שבישיבת ברכת משה במעלה אדומים להוציא מהדורה מבוארת של פירוש המשנה לרמב"ם, תוך ביצוע תיקונים לעבודת תרגומו של הרב יוסף קאפח.
עורך המהדורה הרב פרופ' דרור פיקסלר הוציא את מסכתות ברכות (תשס"ד) פאה (תש"ע) ועבודה זרה (תשס"ב) והרב יצחק שילת הוציא את הקדמות הרמב"ם למשנה (תשנ"ב), מסכת אבות (תשנ"ב), מסכת שבת (תשס"ה) ומסכת פסחים (תשפ"ב).
כמו כן הוציא הרב שילת "תיקון משנה" - מהדורה חדשה של פירוש הרמב"ם למסכתות עבודה זרה והוריות על פי כתב ידו של הרמב"ם - כתב יד ששון, וזאת משום שהרב קאפח לא השתמש בכתב יד זה במסכתות אלה, או במסכת אבות.
תרגום נוסף, של הרב עזרא קורח, יצא לאור על ידי מכון המאור בשנת ה'תשס"ט.
למהדורה זו נוספו הערות הכוללות השוואות וציונים לדברי הרמב"ם.
פירוש המשנה השתמר בכתב ידו של הרמב"ם (אוטוגרף) לכמעט חמישה סדרים מלאים.
כתב היד מכיל מחיקות ותיקונים שביצע הרמב"ם בחיבור, וכן הערות ופירושים מאת בנו רבי אברהם וצאצאו רבי דוד הנגיד.
סדר זרעים שמור בספרייה הבודליאנית, סדרי מועד ונשים שמורים בספרייה הלאומית, וסדרי נזיקין וקדשים שמורים גם כן בספרייה הבודליאנית באוקספורד.
אף על פי כן נמכרו סדרי נשים ונזיקין בין השנים 1630-1634 לאדוארד פוקוק שהיה בשנים אלו הכומר של הקהילה האנגלית בחלב.
רוברט הנטינגטון שכיהן באותו תפקיד, רכש את סדר זרעים כ-40 שנה מאוחר יותר, ובשנת 1693 אוניברסיטת אוקספורד קנתה את כל 3 הכרכים.
סדרי מועד ונשים נשארו בסוריה עד שנמכרו ב-1908 לדוד סלימאן ששון, ובשנת 1975 צאצאיו העמידו את כתב היד למכירה פומבית.
שר החינוך אהרן ידלין קרא לציבור הרחב לתרום לקניית פריטים חשובים מאוסף ששון בכעין מימון המונים, ובכסף שנאסף נקנו 8 כתבי יד, ביניהם האוטוגרף של הרמב"ם.
כבר אדוארד פוקוק זיהה את כתב היד כאוטוגרף, אך רק במאה ה-20 הוקדשו לכך מחקרים מפורטים.
אין חולק כי זהו עותק העבודה האישי שלו, והשינויים שבו בוצעו בידי הרמב"ם עצמו, אך יהושע בלאו פקפק בכך שזהו כתב ידו של הרמב"ם ממש ולא סופר.
הקושי להוכיח בוודאות את הטענה נבע בעיקר מהעובדה שכתב היד כתוב בכתב קליגרפי ומסודר, בשונה מכתבי היד של הרמב"ם שנמצאו בגניזה הקהירית, שכתובים בכתב רהוט, אך סדרת מחקרים פלאוגרפיים ביססו את הזיהוי, וכיום מוסכם על החוקרים שזהו אכן אוטוגרף.
בנוסף לעותק אישי זה, בגניזה הקהירית נתגלו אוטוגרפים נוספים של טיוטת הפירוש, למשל על חלקים ממסכת שבת וכלים.
פירוש חלומות, פתרון חלומות או ניתוח חלומות (לועזית: אוניירולוגיה) – הוא תהליך הענקת משמעות לחלומות.
החלום הוא תופעה כלל-אנושית חוצה תרבויות.
בני האדם עסקו עוד מימי קדם בחקר ובפירוש החלום ובעת העתיקה רווחה האמונה כי חלומות יכולים להיות נבואיים.
תאוריות פסיכואנליטיות מניחות שחלום הוא תוצר של תהליך נפשי, המייצג את אישיותו או את נפשו של האדם.
בתרבויות העולם הקדום, ובהן יוון העתיקה ומצרים העתיקה, נחשבו החלומות לאמצעי תקשורת עם העל-טבעי או לביטוי של התערבות אלוהית, שרק יחידי סגולה או כוהני דת היו מסוגלים לעמוד על משמעותם.
גם בתרבות הפרסית הקדומה הופיעו חלומות כתופעה נבואית המבשרת אירועים הרי גורל, ירידה או עלייה לגדולה, למשל בספר המעשים של ארדשיר.
הומרוס מזכיר פותרי חלומות ב"איליאדה".
פינדארוס מספר שבלרופון קם בבוקר וממהר למצוא פותר חלומות שיפתור את שחלם בלילה.
בתרבות המערב, הטקסט החשוב הראשון על פירוש החלומות היה הטקסט "אוניירוקריטיקה" ("ביקורת חלומות") מן המאה השנייה, מאת ארטמידורוס.
בטקסט זה הובאו פירושים לתימות שונות המופיעות בחלום.
בספר בראשית מתוארים שני חלומותיו של יוסף, שמשמועתם התפענחה בקלות בידי אחיו ואביו.
בהמשך היה יוסף פותר חלומותיו הנבואיים של פרעה, שמכנה את יוסף בשם "צפנת פענח" - כלומר מפענח הצפונות.
פתרון חלומותיו שלו ופתרון חלומות פרעה שינו כליל את מהלך חייו של יוסף.
בספר דניאל מסופר על דניאל כפותר החלומות של נבוכדנצר מלך בבל.
בתלמוד הבבלי (מסכת ברכות) על פי האמור "חלום שלא נפתר - הריהו כאגרת שלא נקראה" (ברכות נ"ה), קיימת תורת חלומות משוכללת.
תופעה זו רווחה מכיוון שהתלמוד מתאר עשרים וארבעה פותרי חלומות שהיו בירושלים.
עניין רב מודגש בתלמוד לסמליות של החלום, ויש בו מספר רב של דוגמאות לפיענוח חלומות.
דבר הבולט לגישתם של חכמי התלמוד בפענוח הסמלים, כי סמלים לא מיניים מפורשים כתכנים מיניים, למשל חלום שבו האדם מוהל עץ זית בשמן זית מורה על גילוי עריות, ואילו סמלים מיניים מפורשים כתכנים לא מיניים, כמו למשל אדם החולם כי קיים יחסים עם אמו צפוי לתבונה יתירה.
גישה זאת נובעת מהתפיסה שכל סמל צריך לסמל דבר ששונה מהמשמעות הרגילה שלו.
סיפורי חלומות ופתרונותיהם מופיעים במקומות נוספים בתלמוד הבבלי, בתלמוד הירושלמי ובמדרש איכה רבה.
עם פותרי החלומות נמנים התנאים רבי עקיבא, רבי יוסי בן חלפתא ובנו רבי ישמעאל ברבי יוסי.
סיפורי חלומות אחדים, כגון סיפורו של בר הדיא כפותר חלומותיהם של אביי ורבא, מלמדים שלחלומות זהים ייתכנו פתרונות שונים.
הפסיכואנליזה הקדישה לחלומות ולמשמעותם חשיבות גדולה במפנה המאה העשרים, וביקשה להמיר את התוכן הגלוי והברור לעין של החלום במשמעויות חבויות המלמדות על נבכי נפשו של החולם.
אחת היצירות הקנוניות ופורצות הדרך בתחום היא ספרו של זיגמונד פרויד משנת 1900, "פשר החלומות" (Die Traumdeutung).
אף קרל גוסטב יונג, תלמידו של פרויד ויריבו, עסק במשמעויותיו החבויות של החלום כביטוי לסמלים וקונפליקטים אוניברסלים המשותפים לכל בני האדם.
אריך פרום, בספרו השפה שנשכחה כתב כי שפת החלום היא שפת הסמלים.
שפה זו שבאמצעותה אפשר להבין מיתוסים, חלומות ואגדות עם, נשכחה על ידי האדם המודרני, ונדחקה לקרן זווית, עד תקופתו של פרויד.
גישה פנימית תוכנית-מבנית - ביטוי לתכנים מודחקים
זיגמונד פרויד (1939-1856) הוגה תורת הפסיכואנליזה – פרסם בשנת 1900 את ספרו "פשר החלומות" (תורגם לעברית ב-1959).
בניגוד לציפיותיו, לא זכה הספר להכרה המיידית שלה ציפה מהקהילה האקדמית הרפואית, אך למרות זאת ספרו הביא למהפכה בתפיסת החלום.
פרויד טען כי החלום הוא ביטוי לפנטזיות ודחפים שהתרבות אינה מאפשרת לנו לבטא, אשר מודחקים בחיי הערות, עקב החרדה שתתעורר בנו אילו נהיה מודעים אליהם.
אילו יופיעו המשאלות והקונפליקטים שלנו באופן ישיר בשינה הן יפגעו ביכולת לישון ולכן מתרחשת מלאכת החלום - תהליך נפשי המביא לעיוות והסוואת תוכני החלום האמיתיים ובכך שומר על רצף השינה.
החלום, אם כן, הוא הצורה הסמלית, שלובשים הדחפים והמאווים, על מנת לפתור את הקונפליקט הפנימי בין הדחפים הפרימיטיביים (תוקפנות ומין) למעצורים התרבותיים.
An Outline of Psychoanalysis משנת 1940, שפורסם לאחר מותו, טען פרויד כי "החלום, אם כן, הוא פסיכוזה, עם כל האבסורדים, האשליות והשגיאות של פסיכוזה."
על מנת לפרש את החלום, טען פרויד, השאלה שעל החולם לשאול את עצמו, היא "מדוע אני חולם זאת?", אחר כך יש לעשות הפרדה בין התוכן הגלוי והסמוי של החלום באמצעות פירוקו לגורמים והעלאת אסוציאציות לכל גורם (לדוגמה: בחלום אשר הופיע לוויתן, על החולם לשאול את עצמו מה לוויתן מבטא עבורו).
כלפי גישתו של זיגמונד פרויד הופנו ביקורות רבות, כאשר הביקורת העיקרית התרכזה בטענתו של פרויד שלסמלים מסוימים בחלומות, יש תמיד אותה משמעות עצמה.
לדוגמה: פרויד טען כי נחש המופיע בחלום לעולם מייצג איבר מין זכרי, אצל כל בני האדם.
עם זאת, טען פרויד כי יש מקום חשוב גם לאסוציאציות האישיות של כל אדם בפירוש חלומותיו.
ביקורת נוספת כלפי גישתו של פרויד היא של חוקרים רבים בתחום החלומות שהדגישו כי לחלום תפקידים נוספים מלבד ביטוי תכנים לא מודעים.
גישה פנימית תוכנית – ביטוי לתכנים עמוקים של האדם
קארל גוסטב יונג, פסיכואנליטיקאי, מבכירי תלמידיו של פרויד, שגישתו לפשר החלומות נחשבת עד היום לאחת הגישות החשובות ביותר בתחום, הגה את הרעיון של תת-מודע קולקטיבי.
הוא טען שמרבית החלומות עוסקים בבעיות שבהן בני האדם עוסקים בהיותם ערים.
החלום ע"פ יונג, מבטא צדדים לא מפותחים ומוזנחים באישיות, והסמליות שבחלום נועדה לגלות יסודות ודחפים שטרם התבהרו בתודעתו של החולם.
בניגוד לפרויד שראה את הסמלים בחלום כניסיון להסוואה של דחפים.
כמו כן, טען יונג, ש 95% מהחלומות עוסקים באנשים אחרים כגון: פרטנרים לתחרות, לתוקפנות או למין, ורק חלומות מעטים עוסקים בחולם לבדו.
עיקרון מנחה בשיטת הטיפול של יונג לפתירת חלומות, היה לחקור קבוצות בעלי אותו נושא ולא כפי שנהג לפענח פרויד, כל חלום בפני עצמו.
גישה פנימית מבנית - תגובה לגירויים
אנרי ברגסון פילוסוף צרפתי (1941-1859), טען כי החלומות הם זיכרונות שכוחים שצצים כתוצאה מגירויים פיזיים מפינות נידחות של המוח.
תוכן החלום, אם כן, זהה לתוכן החוויות בזמן ערות, אך מקבל צורה שונה.
בשעת החלום יש ניתוק של מנגנון התפיסה מהערכה ושפיטה של המציאות, לכן האדם מגיב ומדמיין באופן שונה ומעוות, לאותם חוויות אשר חווה בשעת ערות ומודעות.
גישה אמפירית קוגניטיבית - חשיבה בסמלים ודימויים
ב-1953, פרסם אחד מגדולי חוקרי החלומות, הפסיכולוג קלווין הול, מאמר שהיה לאחת מאבני היסוד של הגישה הפסיכולוגית המודרנית לפשר חלומות.
מחקרו של הול נחשב לחדשני בתחום, מכיוון שהוא השתמש במחקר אמפירי – איסוף נתונים.
במשך למעלה מ-30 שנה, אסף וניתח הול אלפי חלומות של אנשים ממגוון רקעים שונים (בניגוד לפרויד ויונג שעסקו בחלומות מטופליהם בלבד), כאשר הוא התמקד בכל חלום באופן מפורט.
הטענה המרכזית של הגישה, היא שהחלום הוא מחשבה, רעיון או מושג מופשט, המתבטאים באמצעות דימויים, בייחוד דימויים חזותיים (חשיבה ציורית).
החלום הוא ביטוי סמלי לנושאים מורכבים המטרידים את האדם בזמן ערות.
הול טען שיש קשר רציף בין הערות לשינה, בכך שהחלום הוא תוצר של המחשבה המודעת הגלויה, ולא כפי שטענו פרויד ויונג שהחלום הוא תוצר של התת-מודע.
עוד מסקנות שהול הגיע אליהן, הן שבדרך כלל בעיה מרכזית של אדם חוזרת במספר רב של חלומות, בצורות ובביטויים שונים, ושישנה קביעות בנושאי החלומות ובמינון של הסמלים שבהם.
פירוש רש"י לתורה הוא הפירוש הנודע ביותר לתורה.
נכתב על ידי רבי שלמה יצחקי (רש"י) במאה ה-11, כחלק מפירושו הכולל לתנ"ך, הכולל פירוש כמעט לכל התנ"ך.
כשני שלישים מפירוש רש"י לתורה מבוסס על מדרשי חז"ל, ועיקר מלאכתו הייתה בסינון דברים המתאימים לפשוטו של מקרא או המוסיפים תוספות נחוצות, ובניסוחם בדרך תמציתית.
במהדורה זו הודפס פירוש רש"י בכתב הרהוט היהודי-ספרדי, על מנת להבדילו מגוף הטקסט המקראי שהודפס באותיות עבריות מרובעות.
300 עותקי המהדורה נשלחו לספרד, אך עותק יחיד נשמר בספריית פאלאטינה, ושני דפים מתוך דפוס זה נמצאים בספריית חב"ד בניו יורק, בעקבות כך מכונה כתב זה כיום "כתב רש"י", אך למעשה זהו הכתב הקורסיבי (הרהוט) שהיה נהוג בספרד בימי הביניים.
בנימין נתניהו קיבל מנשיא רוסיה ולדימיר פוטין בשנת 2017 חלק מספר תנ"ך מיוחד, הראשון שהתווסף אליו פירוש רש"י.
דרכו של רש"י בפירושו לתורה
בניגוד לרמב"ן ולרבי אברהם אבן עזרא, לא כתב רש"י הקדמה לפירושו, שבה יפרש את דרכו הפרשנית.
אך הערה המבהירה את הקו שהנחה אותו בפירושיו מופיעה בדרך אגב בתחילת ספר בראשית: יש שפירשו כוונתו שאין עניינו של רש"י להביא בפירושו אגדות ומדרשים, אלא ליישב קשיים המתעוררים בפסוקים.
כאשר מצטט רש"י את דברי המדרש, הוא עושה זאת משום שקושי בפסוק הביא אותו לסטות מדרך הפשט והקיצור.
על דרך זו בנויה שיטת הלימוד של פרשני רש"י כמו נחמה ליבוביץ', לנסות לחקור ולהבין לעומק את פירושו של רש"י תוך כדי ירידה לעומקה של כל מילה ומילה בפירושו.
לעומת זאת יש שנקטו שדרכו של רש"י בפירושו להביא את מדרשי חז"ל במדרש ובתלמוד על סדר הפסוקים, ובדבריו הוא מסייג שיביא רק מדרשים היכולים להתיישב עם הפסוק ולא כאלו הרחוקים יותר מפשוטו של מקרא כמו ניתן לומר שמביא מדרשים בשביל מסר חינוכי או להביא הלכות חשובות לידיעת הלומד .
רש"י ידע והגיב לקריאה הנוצרית של שיר השירים בטענתו שהספר הוא על אלוהים וישראל, ולא על ישו והכנסייה.
רש"י מצא דרך, מעוגנת ב"פשט כתבי הקודש" כפי שהוא הגה אותה, להביע את מצוקת דורו ולהתייחס אליה.
בדרך זו עמד רש"י בדרישות המתודולוגיות הקפדניות שהציב על עצמו כפרשן ומילא את חובותיו כמנהיג הרוחני של דורו.
: מים אין בו, אך נחשים ועקרבים יש בו.
: בתולה – ממקום בתולים, ואיש לא ידעה – שלא כדרכה.
בשני הפסוקים האלה, כמו ברבים אחרים, נזקק רש"י למדרש כדי ליישב את הכפילות.
לעיתים מזכיר רש"י את קיומו של מדרש המתייחס לפסוק, אך לא מצטט אותו.
מעיון במדרש ניתן להבין מדוע לא הביאו רש"י, אך לא יכול היה להתעלם כליל מקיומו:
– נכנס עמו בדברי ריב ומצה להתעולל עליו להורגו, ויש בזה מדרש אגדה, אך זה ישובו של מקרא.
לא נאמר בפסוק מה בדיוק אמר קין להבל.
דבריו של רש"י מכוונים לדברי המדרש בבראשית רבה, המביא שלוש דעות בדבר הוויכוח של האחים, האם הִדיינו בסוגיית חלוקת הרכוש, בתחומו של מי ייבנה המקדש, או מי יזכה בתאומתו הנוספת של הבל.
לפי מדרש זה משתמע שהתנהל ויכוח ענייני ושקול בין האחים, ולא רצח חסר סיבה.
המדרש נוגד את המגמה הכללית של הפרק, ולכן נמנע רש"י לצטט אותו.
דרך פירושו של רש"י פונה, במתכוון, הן לקהל "עממי" והן לקהל תלמידי חכמים.
ייתכן שפנייה רחבה זו היא, בין היתר, הסיבה לפופולריות הרבה של פירושו למקרא עד ימינו.
כאשר נתקל רש"י במאורע שלפי הסדר הכרונולוגי אמור היה להופיע לפני מאורע שכבר סופר לנו עליו, הוא נוטה לפרש שאין מוקדם ומאוחר בתורה.
רש"י בחר לכתוב את פירושיו בעברית, והוא משתמש בתרגום לשפות אחרות, בעיקר צרפתית, רק כאשר הוא חש שהדבר יועיל להבנה.
לשון הפירוש של רש"י יפה ולעיתים פיוטית וניכרת בה רגישותו לעברית.
השימוש שעשה רש"י בעברית לצורכי פרשנות ורגישותו הלשונית הביאו אותו לחדש מילים רבות בעברית, שחלקן נמצאות בשימוש גם היום.
בפירושו מזכיר רש"י מקורות רבים ששימשו אותו.
בראשם תלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי, וכן מדרש בראשית רבה, ויקרא רבה, מדרש תנחומא, ספרי, תרגום אונקלוס, סדר עולם רבה, פרקי דרבי אליעזר, מכילתא דרבי ישמעאל, ה'מחברת' של מנחם בן סרוק, מדרשי רבי משה הדרשן ועוד.
כמו כן, רש"י הושפע מתלמידיו ר' שמעיה ור' יוסף קרא, ובכמה מקומות אף שינה את פירושיו בעקבותיהם.
בפירושיו לתנ"ך נעזר רש"י גם בפיוטים רבים.
בין הפייטנים שבפיוטיהם נעזר רש"י: הקליר, רס"ג, ורבי שלמה הבבלי.
אמנם ברוב המקומות לא מציין רש"י את המקור לפירושו.
כמה ממפרשי ומהדירי פירוש רש"י עסקו בחשיפת מקורותיו של רש"י.
מביניהם ניתן למנות את מהדורת ברלינר ("רש"י על התורה עם באור זכור לאברהם"), והעבודה המקיפה במהדורת 'רש"י השלם' של מכון אריאל.
בשל הפופולריות הרבה של פירוש רש"י למקרא, עוד בימי חייו נכתבו והועתקו כתבי יד רבים מאוד של פירושיו, וכתבי יד רבים הגיעו לידינו.
בחינת כתבי היד מראה הבדלים רבים מאוד בין נוסחי הפירוש המיוחס לרש"י.
יש קטעי פירוש המופיעים בחלק ואינם מופיעים באחרים, ועל בעיה זו כבר עמדו פרשני רש"י המסורתיים, ומתחבטים בה גם חוקרי רש"י בני זמננו.
פרופ' מנחם כהן חקר את התוספות ברש"י וחילק אותן למספר סוגים: א.
קטע המצוי במקצת כתבי היד ולא מצוי באחרים.
קטע המצוי במקצת כתבי היד כתוספת בגיליון ואילו בכתבי יד אחרים נמצא בגוף הנוסח ג.
קטע המשולב בגוף הנוסח גם בכתבי יד, אבל במקצתם אין בו כל סימני היכר, ואילו במקצתם נותרו סימנים שהיה תוספת מלכתחילה.
קטע זהה אשר בכתבי יד שונים מופיע במקומות שונים בפירוש.
מילות קישור המקשרות שני פירושים שונים אבל ניסוחן משתנה בין כתבי היד.
קטע המצוי בכתב יד אחד, ואילו בכתב יד אחר מופיע קטע שונה במקומו.
חלק מהתוספות הן תוספות של רש"י עצמו, חלק מהתוספות הן תוספות של תלמידי רש"י אשר כתבו הערות בצידי הפירוש אשר הוכנסו במהלך ההעתקה לתוך הפירוש, לעיתים קטעים חסרים נובעים מהשמטת מעתיקים, וחלק מהתוספות הן תוספות מאוחרות, שחלקם נכנסו לפירוש אפילו בעידן הדפוס.
במהדורת מקראות גדולות הכתר ניתן לראות את התוספות ואת ההבחנה בין תוספות רש"י עצמו, תוספות רבי שמעיה, לתוספות אחרות.
בשונה מפרופ' כהן, המבסס את מחקר התוספות שלו על השוואה של עשרות כתבי יד, פרופ' אברהם גרוסמן ראה בכתב-יד לייפציג 1 מקור חשוב לבירור הנוסח המקורי של הפירוש.
פרופ' גרוסמן רואה בו חשיבות רבה עד שלטענתו ניתן לשחזר דרכו את הפירוש המקורי כמעט בשלמות לטענתו כתב היד הוא כלי שני לאוטוגרף של רבי שמעיה תלמידו של רש"י שגרוסמן רואה בו כסמכות עליונה להעברת תורתו של רש"י.
גרוסמן הראה במאמריו על מקומות רבים בהם יש תיעוד בכתב היד להוספות של רש"י על פירושו המקורי וכן למחיקות ותיקונים בפירוש שעל פי עדות כתב היד נעשו על ידי רש"י עצמו.
הסופרקומנטר הראשון של רש"י הוא ככל הנראה רבי שמואל מרושיינא שהיה בן דורו, וחי ככל הנראה בדרום איטליה.
החל מראשית המאה ה-15 החלה נפוצה כתיבת ביאורים לפירוש רש"י, דוגמת "ביאורי מהרא"י" של רבי ישראל איסרלן, ו"משיבת נפש" שחיבר רבי יוחנן לוריא.
במאות הבאות, רבים מגדולי ישראל והפוסקים המפורסמים חיברו גם ביאור על פירוש רש"י, דוגמת המהר"ל מפראג, אחיו רבי חיים מפרידברג, רבי מרדכי יפה (בעל הלבושים), רבי דוד הלוי סגל (הט"ז) ורבי דוד פארדו.
בין הפירושים הרבים, זכו לתפוצה מיוחדת פירושו של רבי אליהו מזרחי (הרא"ם), "לבוש האורה" של רבי מרדכי יפה, ו"גור אריה" של המהר"ל, שהודפסו פעמים רבות זה לצד זה.
ר' שבתי משורר בס כתב את החיבור "שפתי חכמים", המסכם ומקצר את דבריהם של רבים מפרשני רש"י, ונדפס במהדורות רבות של מקראות גדולות.
מאוחר יותר תומצת פירוש זה בידי מחבר אנונימי תחת השם "עיקר שפתי חכמים", המצוי בחומשים רבים (הודפס לראשונה בדפוס ראם תרל"ה).
בדורנו נפוצים פירושי-סיכום לכל מפרשי רש"י, המיועדים בעיקר לתלמידים ומורים, אך גם לחוקרים ומעיינים.
הבולטים מתוכם הם הספרים "לפשוטו של רש"י" שכתב שמואל פנחס גלברד (להלן), "שי למורא" שערך הרב שמואל יהודה וינפלד, ירושלים, "רש"י כפשוטו" על ידי "מכון לשם" ו"רש"י המפורש" מאת שלום דובער שטיינברג.
רבי מנחם מנדל שניאורסון יצר שיטה חדשה בהבנת פירושו של רש"י על התורה.
שיטתו בנויה מכללים רבים ומורכבים, שלוקטו מדברי רש"י בפירושו (כללים אלה ודוגמאות לשימוש בהם רוכזו בספר "כללי רש"י" של הרב טוביה בלוי).
על פי שיטה זו תירץ קושיות רבות של המפרשים הקדומים.
חלק מפירושיו לוקטו בספרי "לקוטי שיחות" (39 חלקים) ו"ביאורים לפירוש רש"י על התורה" (5 חלקים).
הרב שאול דוד בוצ'קו כתב את 'בעקבות רש"י', שהוא התבוננות מבחינה אמונית בפירושי רש"י, ועיונים בדבריו.
הרב אהרן שפירא הקים את מפעל "מתיבתא דרש"י" שמטרתו לימוד והפצת פירוש רש"י לתורה.
ב"מתיבתא" קיים ספריה למאות מפרשי רש"י, שיעורי עיון ברש"י, מבחנים ומלגות, עריכת מפרשי רש"י חדשים וישנים, בעיקר מתוך כתבי יד עתיקים, והוצאתם לאור.
הרב משה פיליפ, המהדיר במשך כ-50 שנה את פירושי פרשניו הקדמונים של רש"י, הוציא לאור בשנת התשע"ט את חומש "ראשוני פרשני רש"י" - חמישה חומשי תורה עם עשרה מפרשי רש"י קדמונים, ובראשם הרא"ם.
בשנת התשפ"ה יצא לאור ספרו "הרמב"ן על פירוש רש"י" - ביאור שיטת הרמב"ן בפירוש רש"י על פי פרשני רש"י והרמב"ן בתוספת ביאורים והערות.
בשנת התשפ"ו יצא לאור ספרו "רש"י שונה ומפרש" - הפירושים החוזרים ונשנים בפירוש רש"י לתורה, והפסוקים שפירש רק פעם אחת ולא בפעם הראשונה.
ד"ר ניסים אליקים הוציא לאור בחמישה כרכים את סדרת הספרים: "שיטתו הפרשנית של רש"י על פי פירושיו לתורה", המקיפה את כלל המאפיינים בפירושו של רש"י לתורה, וכן את הספרים "דקדוק ולשון בפירוש רש"י על התורה", ו"מידות וכלים בפרשנות המקרא - ל"ב מידות בפירושי רש"י לתורה והמילה המנחה".
פירוש רש"י לתלמוד הוא הפירוש הידוע ביותר לתלמוד הבבלי, משמש כפירוש לכל לומד, וכנדבך חשוב ובעל משקל נכבד בקרב פוסקי ההלכה.
פירוש רש"י לתלמוד נדפס כחלק מצורת הדף בכל דפוסי התלמוד הבבלי שנדפסו החל מהדפסת הש"ס בידי משפחת שונצינו, ודפוס ונציה.
פירושי רש"י היו פופולריים ביותר עוד בימי חייו ופירושיו התפרסמו בחוברות שהופצו בעותקים רבים ונקראו "קונטרסים" ("מחברת" בלטינית, commentarius), ולכן יש פרשנים (למשל התוספות) אשר קוראים לפירושו "פירוש הקונטרס".
פירוש התוספות על התלמוד מנתח ומדייק בכל מילה המובאת ברש"י, פעמים שמסכים עם דבריו ופעמים שחולק עליהם.
בשיטת דיוקם בדבריו הלכו רבים מפרשני התלמוד עד ימינו.
פירוש רש"י על התלמוד (בדומה לפירושו על התנ"ך) מתאפיין בלשון קצרה, ברורה ומדויקת, הטומנת בתוכה דרך מיוחדת בהבנת הגמרא.
אופי הפירוש הוא הסבר התלמוד על ידי התלמוד עצמו.
רש"י כמעט ואינו מביא מקבילות לדבריו מחיבורים אחרים: התלמוד הירושלמי, מדרשים ותרגומי התנ"ך, כפי שעשו פרשנים אחרים על התלמוד כתוספות או רבנו חננאל.