tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוק פשעי השנאה של איווה כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית, אך אינו כולל פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית.
ב־8 במרץ 2016 הסנאט של איווה אישר חוק שנועד להוסיף זהות מגדרית לחוק פשעי השנאה.
עם זאת, הצעת החוק נדחתה ללא הצבעה בבית הנבחרים, שרובו היה רפובליקני.
אף על פי שחוק פשעי השנאה של איווה אינו כולל פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
טרנסג'נדרים באיווה מורשים לשנות את מגדרם החוקי באמצעות שליחת עתירה לבית המשפט.
אין צורך בניתוח לשינוי מין לשם כך.
כמו כן, ניתן להנפיק תעודת לידה מתוקנת עם המין החדש לאחר קבלת הצהרות של רופא ושל כירורג, שלפיהן מינו של מבקש תעודת הלידה החדשה שוּנה כתוצאה מניתוח או מטיפול אחר.
ב־17 במרץ 2015 הסנאט של איווה אישר חוק האוסר לבצע טיפולי המרה עבור קטינים, אך הצעת החוק נדחתה ללא הצבעה על ידי בית הנבחרים, שרובו היה רפובליקני.
ב־8 באפריל 2016 מועצת הרפואה של איווה הודיעה שהיא תשקול הצעה לאיסור שימוש בטיפולי המרה עבור קטינים להט"בים.
ואולם, מועצת הרפואה דחתה עתירה של מועצת הייעוץ לנוער, שביקשה לחוקק חוק מנהלי שיאסור על רופאים באיווה לבצע טיפולי המרה עבור קטינים.
במקום זאת, מועצת הרפואה הצהירה שהיא תקים ועדת משנה כדי לדון בנושא.
ב־12 באוגוסט 2016 מועצת הרפואה סירבה לפעול לחקיקת האיסור.
ב־12 באוגוסט 2016 המועצה הפסיכולוגית של איווה דחתה הצעה שנועדה לאסור על מטפלים בעלי רישיון מהמדינה לעסוק בטיפולי המרה.
חברי המועצה הפסיכולוגית הסכימו פה אחד שיש לאסור טיפולי המרה, אך טענו שבתי המחוקקים של המדינה צריכים לחוקק איסור כזה, ולא מועצה מקצועית.
לדברי המועצה, כל אדם מורשה להגיש תלונה אם הוא חושש משיטות טיפול של פסיכולוג מסוים, וכל תלונה על פסיכולוג בעל רישיון שמשתמש בטיפולי המרה תיחקר לעומק.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־59% מתושבי איווה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־33% מתנגדים ו־7% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־68% מתושבי איווה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־23% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־55% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־37% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות (משנת 1978) חוקים נגד אפליה בהעסקת עובדים (משנת 2007) חוקים נגד אפליה באספקת מוצרים ושירותים (משנת 2007) נישואים חד־מיניים (משנת 2009) התרת אימוץ ללהט"בים יחידים התרת אימוץ לזוגות חד־מיניים (משנת 2008) טיפולי המרה אסורים עבור קטינים זכות לשינוי המגדר החוקי
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת איידהו שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באיידהו עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק.
נישואים חד־מיניים חוקיים במדינה מאוקטובר 2014. אפליה על רקע זהות מגדרית אינה חוקית באיידהו בהתאם להחלטה של בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית, אך חוקי המדינה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית, וההערכה היא שבערך 31,800 עובדים להט"בים באיידהו עשויים להיות חשופים לאפליה בתחום העבודה.
פעילות מינית של אנשים מאותו המין חוקית בפועל באיידהו משנת 2003, כשבית המשפט העליון של ארצות הברית ביטל את חוקי מעשי הסדום בכל המדינות שבהן היו חוקים כאלה בפסק דין לורנס נגד טקסס.
בנובמבר 2006 אזרחי איידהו אישרו במשאל עם שינוי לחוקת המדינה, שקבע שהמדינה תכיר בנישואים בין גבר ואישה בלבד.
משאל העם עבר ברוב של 63%–37%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים במדינה.
בתי המחוקקים של איידהו חוקקו הגבלות דומות על נישואים חד־מיניים בשנות ה־90. ב־13 במאי 2014 בית משפט מחוזי במדינה קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים אינו חוקתי.
מדינת איידהו ערערה על קביעה זו בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית.
ב־7 באוקטובר 2014 בית המשפט לערעורים אישר את החלטת בית המשפט המחוזי, שלפיה האיסור על נישואים חד־מיניים באיידהו אינו חוקתי.
פקידים בממשל המדינה ניסו לעכב את המימוש של החלטת בית המשפט המחוזי כדי להכין ערעורים נוספים, אך ניסיונות אלה כשלו והמושל בוץ' אוטר הודיע שמדינת איידהו לא תסרב יותר להעניק זכויות נישואים לזוגות חד־מיניים.
ב־15 באוקטובר 2014 כ־100 זוגות חד־מיניים קיבלו רישיונות נישואים במחוז אדה.
איידהו מתירה לכל אדם מבוגר לאמץ ילדים.
חוקי המדינה אינם אוסרים על זוגות חד־מיניים לאמץ ילדים, ואין איסור על אימוץ ילד של בן או בת הזוג.
ב־11 בפברואר 2014 בית המשפט העליון של איידהו קבע פה אחד שהורה מאמץ אינו חייב להיות נשוי.
קביעה זו ביטלה החלטה של בית משפט תחתון, שמנעה מאישה לסבית לאמץ את שני בניה של בת זוגה.
חוקי מדינת איידהו אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית, ואינם אוסרים באופן מפורש אפליה על רקע זהות מגדרית.
כתוצאה מכך, בשנת 2010 הוקם הארגון "Add The Words, Idaho", שפועל להוספת המילים "נטייה מינית" ו"זהות מגדרית" לחוק זכויות האדם של המדינה.
עם זאת, בערים הבאות ישנן תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית: איידהו פולס, בויסי, בלוויו, דריגס, היילי, ויקטור, לואיסטון, מוסקו, מרידיאן, סנדפוינט, פוקטלו, קור ד'אלן וקטצ'ום.
בנוסף, בעיר טווין פולס החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית במקומות עבודה ציבוריים, ובמחוז לאטה החוק אוסר אפליה כזו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
ב־8 בנובמבר 1994 אזרחי איידהו דחו במשאל עם הצעה שנועדה למנוע מהמדינה ומרשויות מקומיות להעניק להומוסקסואלים מעמד של קבוצת מיעוט.
ב־10 בפברואר 2012 ועדת הסנאט לענייני מדינה דחתה הצעת חוק שנועדה לאסור אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בעבודות, בדיור, במוסדות חינוך ובשירותים ציבוריים.
החל מאפריל 2014, התקיימו מספר מחאות של קבוצות התומכות באיסור אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, ומוחים רבים נעצרו.
ב־20 במאי 2014 אזרחי העיר פוקטלו דחו במשאל עם הצעה שנועדה לבטל את התקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתעסוקה, בדיור ובשירותים ציבוריים.
ב־15 בינואר 2015 בתי המחוקקים באיידהו הסכימו לקיים דיון על הצעת חוק שנועדה להוסיף איסור אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית לחוק זכויות האדם של המדינה.
בכל אחת מתשע השנים שקדמו לכן, בתי המחוקקים סירבו לקיים דיון בסוגיה.
ב־29 בפברואר 2000 בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית (שתקף באורגון, באיי מריאנה הצפוניים, באיידהו, באלסקה, באריזונה, בגואם, בהוואי, בוושינגטון, במונטנה, בנבדה ובקליפורניה) פסק לטובת אישה טרנסג'נדרית שטענה שהופלתה משום שהיא "לא מתנהגת כמו גבר".
כתוצאה מכך, אפליה על רקע זהות מגדרית הפכה לבלתי חוקית באיידהו, אף על פי שחוקי המדינה אינם אוסרים אפליה כזו במפורש.
חוק פשעי השנאה של איידהו אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
עד 2018, איידהו הייתה אחת מארבע המדינות היחידות בארצות הברית שלא אפשרו לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם בתעודת הלידה (המדינות האחרות שלא אפשרו זאת הן אוהיו, טנסי וקנזס).
במרץ 2018 שופטת פדרלית קבעה שאיסור שינוי תעודת הלידה אינו חוקתי.
החל מ־6 באפריל 2018, טרנסג'נדרים באיידהו מורשים לשנות את סעיף המגדר בתעודת הלידה שלהם, כך שיתאים לזהותם המגדרית.
פעילים לזכויות טרנסג'נדרים ראו את קביעת בית המשפט כ"ניצחון ענק", לאחר שבשנת 2017 הגישו תביעה משפטית נגד החוק דאז.
לדברי השופטת שקבעה את פסק הדין, טרנסג'נדרים מתמודדים עם רמות גבוהות מאוד של אפליה, וחוסר ההתאמה בין זהותם המגדרית לבין סעיף המגדר בתעודת הלידה שלהם הוא ארכאי, לא מוצדק, מפלה ועלול לגרום לסכנות בבריאותם ובביטחונם.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־56% מתושבי איידהו תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־32% מתנגדים ו־13% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־68% מתושבי איידהו תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־24% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־51% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־40% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אילינוי שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21, וכיום אילינוי נחשבת לאחת המדינות הליברליות והסובלניות ביותר כלפי להט"בים בארצות הברית ובעולם.
המדינה מכירה באיחוד אזרחי עבור זוגות חד־מיניים החל מיוני 2011, ובנובמבר 2013 חתם המושל פט קווין על חוק המכיר בנישואים חד־מיניים.
זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים, וחוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
כמו כן, טיפולי המרה עבור קטינים אינם חוקיים באילינוי.
בשיקגו, העיר הגדולה ביותר באילינוי, ישנם אירועים רבים של קהילת הלהט"ב.
מצעד הגאווה הראשון בעיר התקיים בשנת 1970 (שנה לאחר מהומות סטונוול), ובשנת 2017 השתתפו בו כמיליון אנשים.
ב־28 ביולי 1961 חוקי מדינת אילינוי חודשו, ואחד השינויים היה ביטול האיסור על מעשי סדום, שכללו פעילות מינית בין בני אותו המין.
השינויים בחוק נכנסו לתוקף ב־1 בינואר 1962, ואילינוי הפכה למדינה הראשונה בארצות הברית שביטלה את האיסור על יחסי מין הומוסקסואליים וקבעה גיל הסכמה של 18 שנים.
עם זאת, החוק החדש אסר "ללטף את גופו של אדם אחר מאותו המין במקומות ציבוריים".
בשנת 1963 בתי המחוקקים של אילינוי שינו את החוק כך שיאסור ללטף כל אדם במקומות ציבוריים, ולא רק אדם מאותו המין כפי שהיה קודם לכן.
איסור הליטוף בוטל לחלוטין בשנת 1984, וגיל ההסכמה ירד ל־16 שנים.
החל משנת 2006, מדינת אילינוי מעניקה הטבות לבני זוג של הומוסקסואלים ושל לסביות שעובדים בעבודות ממשלתיות של המדינה.
ב־31 בינואר 2011 פט קווין, מושל אילינוי, חתם על חוק להכרה באיחוד אזרחי של זוגות חד־מיניים.
החוק נכנס לתוקף ב־1 ביוני 2011, והוא אפשר למדינת אילינוי להכיר בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינה אחרת.
על פי החוק, אם אדם נשוי עבר ניתוח לשינוי מין, נישואיו עדיין יוכרו על ידי המדינה, גם אם בעקבות הניתוח מינם של בני הזוג הנשואים הפך לזהה.
בשנת 1991 בית המשפט העליון של מדינת הוואי קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים מהווה אפליה על רקע מיני.
קביעה זו עוררה התנגדות נחרצת, וכ־12 אלף מכתבים נכתבו נגדה על ידי אנשי כמורה וכנסייה.
כתוצאה מכך, ב־1996 העלה טום ג'ונסון, נציג בבית הנבחרים של אילינוי, הצעת חוק שנועדה למנוע מהמדינה להכיר בנישואים חד־מיניים שבוצעו במדינה אחרת.
מספר נציגים אחרים בבית הנבחרים הביעו את התנגדותם להצעת החוק, ואחד מהם אמר "אתם משלים את עצמכם אם אתם חושבים שאתם עושים את העבודה של אלוהים.
להזכירכם, רשימה ארוכה של אנשי כמורה וקבוצות דתיות התבטאו בתקיפות נגד הצעת החוק הזו." בסופו של דבר, הצעת החוק עברה ברוב של 42–9 בסנאט וברוב של 87–13 בבית הנבחרים.
בנובמבר 2013 בית הנבחרים של אילינוי אישר הצעת חוק להתרת נישואים חד־מיניים ברוב של 61–54. לאחר מכן, הסנאט של המדינה אישר את ההצעה ברוב של 32–21. ברק אובמה (נשיא ארצות הברית דאז והסנאטור של אילינוי לשעבר) בירך על העברת החוק, וכתב בעמוד האינסטגרם שלו: "כל הכבוד, אילינוי.
אהבה זו אהבה." המושל פט קווין חתם על החוק ב־20 בנובמבר 2013, וב־1 ביוני 2014 הוא נכנס לתוקף.
במאי 2012 הארגון "Lambda Legal" והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הגישו תביעות משפטיות נגד הסירוב של מחוז קוק להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים.
התובעים טענו שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינה (שנחקק בשנת 1996) מפר את חוקת אילינוי, המבטיחה שוויון זכויות ויחס הוגן.
התביעות המשפטיות הללו נזנחו בהמשך, מאחר שבתי המחוקקים של המדינה אישרו נישואים חד־מיניים בנובמבר 2013.
ב־21 בפברואר 2014 שופטת פדרלית הורתה למחוז קוק להתחיל להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים, אף על פי שהחוק המתיר זאת תוכנן להיכנס לתוקף רק ב־1 ביוני 2014. בעקבות החלטתה של השופטת, מחוז קוק החל להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים באופן מיידי.
הגנה מפני אפליה וחוקים נגד בריונות
החל מ־1 ביוני 2006, חוקי אילינוי מגנים על להט"בים מפני אפליה בחברות ובעסקים עם 15 עובדים או יותר.
חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע גזע, דת, קבוצה אתנית, מגדר, נטייה מינית, גיל, מצב נישואים או שירות צבאי בהעסקת עובדים, בדיור ובשירותים ציבוריים.
ההגדרה של "נטייה מינית" בחוק כוללת במפורש גם זהות מגדרית.
העיר שיקגו חוקקה חוק נגד אפליית להט"בים עוד בשנת 1988.
בשנת 2014 החוקים נגד בריונות באילינוי הורחבו, כך שיכללו גם בריונות נגד להט"בים.
ביוני 2018 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו הצעת חוק שנועדה להרחיב את איסור האפליה נגד להט"בים, כך שיכלול גם חברות ועסקים עם פחות מ־15 עובדים.
עם זאת, המושל ברוס ראונר הטיל וטו על ההצעה באוגוסט 2018.
מדינת אילינוי מתירה ללהט"בים יחידים ולזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים.
כמו כן, ניתן לאמץ את הילד של בן או בת הזוג.
החל משנת 1991, חוק פשעי השנאה של אילינוי כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית.
החוק לא כלל במפורש פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית, אם כי לעיתים פשעים כאלה קוטלגו כפשעים שנעשו על רקע נטייה מינית ולפיכך נכללו בפועל בחוק.
ב־16 באפריל 2015 בית הנבחרים של אילינוי אישר פה אחד הצעה להוספת המילים "זהות מגדרית" לחוק פשעי השנאה של המדינה.
הסנאט אישר את השינוי פה אחד ב־20 במאי 2015, והמושל ברוס ראונר חתם עליו ב־20 ביולי 2015. השינוי נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016.
עד 2017 היה קיים באילינוי חוק "Gay panic defense".
חוק זה אפשר לנאשמים ברצח או בתקיפה לטעון שפעלו מתוך אי־שפיות זמנית משום שהבחינו בהתנהגות מינית הומוסקסואלית או טרנסג'נדרית של הקורבן, ובכך להגן על עצמם מבחינה משפטית.
ביוני 2017 בתי המחוקקים של אילינוי הצביעו פה אחד בעד ביטול ההגנה המשפטית הזו.
מושל אילינוי, ברוס ראונר, חתם על השינוי בחוק ב־25 באוגוסט 2017, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2018.
בעבר מדינת אילינוי התירה לטרנסג'נדרים לשנות את מינם בתעודת הלידה, אך החוק כלל דרישות רבות שהקשו על אנשים מסוימים לעשות זאת.
החוק באילינוי דרש מטרנסג'נדרים לעבור לפחות ניתוח לשינוי מין, הסרת שיער בלייזר מהפנים, אפילציה בפנים וניתוח בחזה כדי שיוכלו לשנות את מינם בתעודת הלידה.
טרנסג'נדרים מסוימים לא יכלו לממן את כל הטיפולים הרפואיים הנדרשים או לא היו מעוניינים לעבור אותם, מה שמנע מהם לבצע את שינוי המין בתעודת הלידה.
ב־31 במאי 2017 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו חקיקה לביטול הדרישה לניתוח לשינוי מין לצורך שינוי המגדר ברישיונות נהיגה, בתעודות לידה ובמסמכים ממשלתיים אחרים של המדינה.
מושל אילינוי, ברוס ראונר, חתם על החוק ב־25 באוגוסט 2017, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2018.
באפריל 2015 בתי המחוקקים של אילינוי אישרו הצעת חוק המאפשרת לכל אדם לבחור את כינוי המין הדקדוקי שבו ייעשה שימוש בהלווייתו.
המושל ברוס ראונר חתם על החוק ב־20 באוגוסט 2015, והוא נכנס לתוקף ב־1 בינואר 2016.
ב־10 באפריל 2014 בית הנבחרים של אילינוי דחה הצעת חוק שנועדה לאסור על ביצוע טיפולי המרה עבור קטינים להט"בים.
44 מחוקקים הצביעו בעד ההצעה, 51 הצביעו נגדה ו־22 לא הצביעו כלל.
חוקי מדינת אילינוי אינם מחייבים את בתי הספר לקיים שיעורי חינוך מיני, אך בתי ספר שמקיימים שיעורים כאלה חייבים לספק לתלמידים מידע בנוגע לאמצעי מניעה ולמחלות מין (כולל HIV).
המידע חייב להתאים לגילם של התלמידים, והוא חייב להיות מדויק מבחינה רפואית.
הורים מורשים להחליט שילדיהם לא ישתתפו בשיעורים אלה.
במאי 2018 הסנאט של אילינוי אישר הצעת חוק שנועדה להוסיף את ההיסטוריה של קהילת הלהט"ב לתוכנית הלימודים של בתי הספר הציבוריים, במטרה "לעודד חמלה והבנה וכן לספק מודלים היסטוריים עבור תלמידים להט"בים".
כרגע הצעת החוק ממתינה להצבעה בבית הנבחרים.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־65% מתושבי אילינוי תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־25% מתנגדים ו־10% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־71% מתושבי אילינוי תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־21% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־59% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־33% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אינדיאנה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. זוגות חד־מיניים באינדיאנה מורשים לאמץ ילדים החל משנת 2006, ונישואים חד־מיניים חוקיים במדינה מאוקטובר 2014.
באפריל 2017 פסק בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית כי אפליה על רקע נטייה מינית אסורה בהתאם לחוק הפדרלי.
כתוצאה מכך, אפליה על רקע נטייה מינית בתחום העבודה אינה חוקית באינדיאנה.
עם זאת, קביעת בית המשפט אינה עוסקת באפליה על רקע זהות מגדרית, וחוקי אינדיאנה אוסרים אפליה כזו רק בעבודות ציבוריות של המדינה.
מדינת אינדיאנה ביטלה את האיסור על פעילות מינית בין בני אותו המין בשנת 1977. גיל ההסכמה הוא 16, ללא קשר למגדרם או לנטייתם המינית של מקיימי יחסי המין.
החל משנת 2004, מספר קבוצות באינדיאנה שהתנגדו לנישואים חד־מיניים פעלו לשינוי חוקת המדינה, כך שתאפשר נישואים בין גבר ואישה בלבד ותאסור נישואים בין בני אותו המין.
בשנת 2010 הסנאט של אינדיאנה אישר את האיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים ברוב של 38–10, אך בית הנבחרים של המדינה, שרובו היה דמוקרטי, דחה את ההצעה ולכן לא ניתן היה להמשיך לדון בסוגיה.
לעומת זאת, בשנת 2011 שני בתי המחוקקים באינדיאנה נשלטו בידי המפלגה הרפובליקנית, והאיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים עבר ברוב גדול הן בסנאט והן בבית הנבחרים.
החוק באינדיאנה מאפשר לבצע שינוי בחוקת המדינה רק בתנאי ששני בתי המחוקקים מאשרים אותו פעמיים, והרכב המחוקקים חייב להיות שונה בכל אחת מהפעמים שהשינוי מאושר.
רק לאחר שהשינוי בחוקה מאושר פעמיים על ידי שני בתי המחוקקים, ניתן לקיים משאל עם שתוצאתו קובעת האם השינוי ייכנס לחוקה.
כתוצאה מכך, אף על פי ששני בתי המחוקקים אישרו את האיסור החוקתי על נישואים חד־מיניים בשנת 2011, הדבר לא הספיק לצורך קיום משאל עם בסוגיה, משום שלשם כך בתי המחוקקים היו חייבים לאשר את השינוי בחוקה פעם נוספת בשנים 2013–2014.
אף על פי שחוקת אינדיאנה מעולם לא כללה איסור על נישואים חד־מיניים, נישואים כאלה לא היו חוקיים במדינה מכיוון שחוק משנת 1986 קבע שרק גבר ואישה יורשו להינשא בה.
ב־25 ביוני 2014 שופט מחוזי קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים באינדיאנה מפר את חוקת ארצות הברית.
עם זאת, המדינה ערערה על קביעת השופט המחוזי.
ב־6 באוקטובר 2014 בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את הערעור, וכתוצאה מכך נישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באינדיאנה.
לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באינדיאנה, מספר ערים העניקו לזוגות חד־מיניים חלק מזכויות הנישואים במסגרת שותפות מקומית.
העיר בלומינגטון הציעה שותפות מקומית לעובדים שאינם נשואים החל משנת 1997. גם העיר כרמל אפשרה זאת.
ב־13 באוגוסט 2012 מועצת העיר של אינדיאנפוליס אישרה תקנה המאפשרת לכל העובדים בעיר ליהנות מזכויות נישואים המוענקות במסגרת שותפות מקומית.
התקנה תקפה גם עבור כל העובדים בערים האחרות במחוז מריון (שבו נמצאת העיר אינדיאנפוליס).
ראש העיר גרג באלרד חתם על התקנה ב־23 באוגוסט 2012, והיא נכנסה לתוקף ב־1 בינואר 2013.
חוקי אינדיאנה מתירים ללהט"בים יחידים לאמץ ילדים.
בשנת 2006 בית המשפט לערעורים של אינדיאנה קבע שגם זוגות שאינם נשואים, כולל זוגות חד־מיניים, יורשו לאמץ ילדים.
כמו כן, מספר בתי משפט מקומיים במדינה הכירו בזכותם של הומוסקסואלים ושל לסביות לאמץ את הילד הביולוגי של בן או בת זוגם.
בשנת 2005 בית המשפט לערעורים של אינדיאנה קבע פה אחד שזוג לסביות המעוניינות ללדת ילד באמצעות הפריה מלאכותית יוכרו כשתי אימהות חוקיות של הילד.
ב־30 ביוני 2016 בית משפט מחוזי קבע שמדינת אינדיאנה חייבת לאפשר לזוגות חד־מיניים לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של ילדיהם.
החלטה זו נקבעה לאחר ששמונה זוגות חד־מיניים במדינה הגישו תביעה משום שלא היה באפשרותם לרשום את שמותיהם בתור ההורים של ילדיהם בתעודות הלידה, מאחר שהטפסים אפשרו לרשום שם של אם ושם של אב בלבד.
בינואר 2017 היועץ המשפטי לממשלה, קרטיס היל, ערער על ההחלטה בפני בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית.
טרנסג'נדרים באינדיאנה מורשים לשנות את מגדרם החוקי לאחר קבלת הצהרה של רופא, שלפיה מבקש השינוי עבר טיפולים קליניים לשינוי מגדרו.
כמו כן, ישנו צורך בצו של בית משפט המתיר לשנות את השם ואת המגדר.
ניתוח לשינוי מין אינו נדרש לשם כך.
ב־12 בינואר 2017 ברוס בורדרס העלה הצעת חוק בבית הנבחרים של אינדיאנה, שנועדה למנוע מטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם בתעודת הלידה.
הארגון Freedom Indiana טען שהצעת החוק "שוללת את עצם קיומם של אנשים טרנסג'נדרים, את זהותם ואת האופן שבו הכירו את עצמם מעולם".
יום לאחר מכן, סינדי קירצ'ופר (יושבת הראש הרפובליקנית של ועדת הבריאות הציבורית) סירבה לקיים דיון בהצעת החוק, ובכך למעשה דחתה אותה.
החל משנת 2003, מדינת אינדיאנה אוספת נתונים סטטיסטיים על פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית.
עם זאת, חוקי המדינה אינם מחשיבים פשעים כאלה לפשעי שנאה.
גם זהות מגדרית אינה נכללת בחוק פשעי השנאה של אינדיאנה.
אף על פי כן, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית החל משנת 2009.
בשנת 2004 מושל אינדיאנה, ג'ו קרנן, הוציא צו מנהלי המגן על עובדים ציבוריים במדינה מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
בשנת 2005 המושל מיץ' דניאלס הוסיף את המונחים "נטייה מינית" ו"זהות מגדרית" לרשימת הקבוצות המוגנות בחוק שוויון ההזדמנויות של המדינה.
בשנת 2013 קים היילי תבעה את המכללה הקהילתית לטכנולוגיה בעיר סאות בנד, בטענה שלא קיבלה קידום ושפוטרה מעבודתה בשל נטייתה המינית.
בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית קיים דיונים בסוגיה בנובמבר 2016, והדיונים התמקדו בשאלה האם המילה "מין" בחוק זכויות האזרח כוללת גם נטייה מינית.
ב־4 באפריל 2017 בית המשפט קבע שחוק זכויות האזרח אוסר אפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים.
המכללה הקהילתית לטכנולוגיה הודיעה שלא תגיש ערעור נגד ההחלטה.
קביעה זו היוותה תקדים לבתי המשפט במדינות אילינוי, אינדיאנה וויסקונסין, ומשמעות הדבר היא שאפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים אסורה במדינות האלה (באילינוי ובוויסקונסין כבר היו חוקים האוסרים אפליה כזו, ולכן קביעת בית המשפט השפיעה בפועל רק על מדינת אינדיאנה).
הקמפיין לזכויות אדם בירך על החלטת בית המשפט, וציין ש"פסק הדין שהתקבל היום הוא ניצחון מונומנטלי עבור ההגינות במקומות העבודה ועבור חירותם של לסביות, הומואים וביסקסואלים אמריקאים שחששו לאבד את עבודתם רק בגלל מי שהם אוהבים".
במספר מחוזות וערים באינדיאנה ישנן תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתחום העבודה:
מחוזות: ונדרבורג, טיפקאנו, מונרו ומריון;
ערים: אוונסוויל, אינדיאנפוליס, אנדרסון, בלומינגטון, האמונד, וסט לאפייט, ולפראיסו, טרה הוט, כרמל, לאפייט, מאנסי, מונסטר, מישיגן סיטי, ניו אלבני, סאות בנד, ציונסוויל, קולומבוס וקוקומו.
כמו כן, במחוז לייק וכן בערים פורט ויין ווייטסטאון ישנן תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית בהעסקת עובדים, אך אין תקנות האוסרות אפליה על רקע זהות מגדרית במקומות עבודה פרטיים.
סירוב לספק שירותים מסיבות דתיות
ב־26 במרץ 2015 מושל אינדיאנה, מייק פנס, חתם על חוק המאפשר לחברות ולעסקים לסרב להעניק שירותים ללקוחות אם הדבר מפר את אמונתם הדתית.
החוק עורר מחלוקת ציבורית, עקב החשש שיאפשר לחברות ולעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות בשל נטייתם המינית.
מספר חברות, ארגונים ואנשי עסקים, בהם ארגון NCAA, מנכ"ל אפל טים קוק וחברת המשחקים הדיגיטליים ג'ן קון, מתחו ביקורת חריפה נגד החוק.
החברה Salesforce.com הודיעה שהיא תבטל את תוכניותיה להרחיב את עסקיה באינדיאנה בשל העברת החוק.
הכנסייה הנוצרית ביקרה אף היא את החוק.
אלפי אנשים מחו באינדיאנפוליס נגד החוק, בטענה שהוא מאפשר להפלות להט"בים.
כתוצאה מהמחאה ומהגינויים שהחוק ספג מחברות ומעסקים, הוא שוּנה ב־2 באפריל 2015 כך שיבהיר שאינו מהווה לגיטימציה לאפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־58% מתושבי אינדיאנה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־34% מתנגדים ו־9% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־66% מתושבי אינדיאנה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־25% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־54% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־37% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות (משנת 1977) גיל ההסכמה שווה חוקים נגד אפליה בהעסקת עובדים / (אפליה על רקע נטייה מינית אסורה בכל מקומות העבודה משנת 2017, ואפליה על רקע זהות מגדרית אסורה במקומות עבודה ציבוריים של המדינה בלבד.
במחוזות ובערים מסוימים ישנם חוקים נוספים האוסרים אפליה.) נישואים חד־מיניים (משנת 2014) התרת אימוץ ללהט"בים יחידים התרת אימוץ ילד של בן או בת הזוג התרת אימוץ לזוגות חד־מיניים (משנת 2006) גישה להפריה חוץ־גופית עבור זוגות לסביות (משנת 2005) זכות לשינוי המגדר החוקי טיפולי המרה אסורים עבור קטינים
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אלבמה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באלבמה עדיין חווים מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק.
זוגות חד־מיניים מורשים להינשא ולאמץ ילדים במדינה משנת 2015.
אפליה על רקע זהות מגדרית אסורה בעקבות החלטה של בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית, אך חוקי אלבמה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית, וזכויותיהם של להט"בים במדינה זו מוגבלות ביחס לרוב המדינות האחרות בארצות הברית.
פעילות מינית של אנשים מאותו המין חוקית בפועל באלבמה משנת 2003, כשבית המשפט העליון של ארצות הברית ביטל את חוקי מעשי הסדום בכל המדינות שבהן היו חוקים כאלה בפסק דין לורנס נגד טקסס.
אף על פי כן, באלבמה עדיין קיים חוק המכונה "No promo homo".
חוק זה מחייב את כל המרצים בשיעורי חינוך מיני ובשיעורים העוסקים במחלות מין להדגיש שהומוסקסואליות אינה דרך חיים המקובלת בציבור הרחב, ושיחסי מין הומוסקסואליים מהווים עבירה פלילית לפי חוקי המדינה.
ב־8 במרץ 2006 בית הנבחרים של אלבמה אישר תיקון לחוקת המדינה, האוסר להכיר בנישואים חד־מיניים ובכל סוג אחר של איחוד חוקי בין אנשים מאותו המין.
ב־11 במרץ 2006 הסנאט של אלבמה אישר את השינוי בחוקה, וב־6 ביוני 2006 אזרחי המדינה אישרו אותו במשאל עם ברוב של 81%.
בספטמבר 2014 זוג הומוסקסואלים באלבמה הגישו תביעה בבית משפט מחוזי, בטענה שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינה אינו חוקתי.
בינואר 2015 השופטת קאלי גרנדה פסקה לטובת הזוג, אך עיכבה את פסק הדין עד 9 בפברואר 2015. בעקבות החלטת השופטת, רוב המחוזות באלבמה החלו להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים, למרות התנגדות של פקידים בממשלת המדינה.
ב־3 במרץ 2015 בית המשפט העליון של אלבמה קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים חוקתי, והורה לכל המחוזות במדינה להפסיק להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים באופן מיידי.
כתוצאה מכך, בוטל האיסור על נישואים חד־מיניים באלבמה וביתר המדינות בארצות הברית שבהן היה איסור כזה.
בינואר 2016 קרא רוי מור, נשיא בית המשפט העליון של אלבמה, להפסיק להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים.
לדבריו, החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית מיוני 2015 לא חלה על מדינת אלבמה.
כתוצאה מכך, במאי 2016 הוגש נגדו כתב אישום על ידי ועדת החקירה המשפטית.
הוא נמצא אשם בהפרת תקנות האתיקה המשפטיות והושעה מתפקידו כנשיא בית המשפט העליון של אלבמה.
אף על פי שנישואים חד־מיניים חוקיים באלבמה, שמונה מחוזות במדינה עדיין מסרבים להנפיק רישיונות נישואין לכל הזוגות, וזאת כדי להימנע מלהנפיק אותם לזוגות חד־מיניים.
חוק משנת 1967 מאפשר למחוזות באלבמה להימנע מלהנפיק רישיונות נישואין כליל, ולכן המחוזות במדינה מורשים לסרב להעניק רישיונות כאלה, כל עוד הסירוב חל כלפי כל הזוגות ולא כלפי זוגות חד־מיניים בלבד.
המחוזות שמסרבים להנפיק רישיונות נישואים הם אוטאוגה, אלמור, וושינגטון, ז'נבה, פייק, קובינגטון, קלארק וקלבורן.
מדינת אלבמה מאפשרת ללהט"בים יחידים ולזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים.
במאי 2017 חתמה מושלת אלבמה, קיי אייבי, על חוק המאפשר לסוכנויות אימוץ לסרב למקם ילדים בבתים של להט"בים אם הדבר מפר את אמונתם הדתית.
חוקי אלבמה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
עם זאת, מספר ערים במדינה חוקקו תקנות מקומיות האוסרות אפליה כזו.
בספטמבר 2017 העיר ברמינגהאם חוקקה חוק האוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בהעסקת עובדים, בדיור ובשירותים ציבוריים.
העיר מונטוואלו חוקקה חוק דומה באפריל 2018.
כמו כן, בערים האנטסוויל וטסקלוסה החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה ציבוריים, ובעיר מונטגומרי החוק אוסר אפליה כזו על רקע נטייה מינית בלבד.
בדצמבר 2011 בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית (שתקף באלבמה, בג'ורג'יה ובפלורידה) פסק לטובת ונדי בת' גלן, אישה טרנסג'נדרית מג'ורג'יה.
בית המשפט קבע שהאישה פוטרה מעבודה באופן בלתי הוגן בשל זהותה הטרנסג'נדרית.
לפי פסק הדין, התובעת הופלתה על רקע מינה מאחר ששינתה אותו מזכר לנקבה.
כמו כן, בית המשפט קבע שאדם נחשב לטרנסג'נדר אם התפיסה ההתנהגותית שלו עומדת בניגוד לסטריאוטיפים מגדריים, ולפיכך אפליית טרנסג'נדרים שקולה לאפליה על רקע נורמות התנהגותיות מגדריות.
בפסק הדין נקבע כי "מאחר שכולם מוגנים מפני אפליה על רקע סטריאוטיפים מגדריים, לא ניתן לשלול הגנות כאלו מאנשים טרנסג'נדרים".
בעקבות החלטת בית המשפט, אפליה על רקע זהות מגדרית במקומות עבודה אסורה באלבמה, אף על פי שחוקי המדינה עצמם אינם אוסרים אותה.
החל משנת 1994, חוק פשעי השנאה של מדינת אלבמה כולל פשעים שנעשו על רקע גזע, צבע עור, דת, מוצא, קבוצה אתנית, לקות פיזית או לקות נפשית.
עם זאת, החוק הנוכחי אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
ב־24 באפריל 2009 העלה אלווין הולמס, נציג בבית הנבחרים של אלבמה, הצעת חוק שנועדה להוסיף את המונח "נטייה מינית" לרשימת הקטגוריות בחוק פשעי השנאה של המדינה.
פטרישה טוד, נציגה אחרת בבית הנבחרים שהייתה הלהט"בית הגלויה הראשונה ברשות המחוקקת של אלבמה, ניסתה להוסיף להצעת החוק גם את המונח "זהות מגדרית", אך הולמס ומחוקקים אחרים התנגדו לכך.
לדבריו של הולמס, הצעת החוק תחול גם על פשעי שנאה שנעשו על רקע זהותו המגדרית של הקורבן אף על פי שהיא אינה כוללת את המונח "זהות מגדרית" במפורש.
אף על פי שחוק פשעי השנאה של אלבמה אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
טרנסג'נדרים שנולדו באלבמה מורשים לבקש תעודת לידה מתוקנת עם השם והמין החדשים, אך רק לאחר שעברו ניתוח לשינוי מין.
פטרישה טוד, נציגה בבית הנבחרים של אלבמה, נבחרה בבחירות האמצע בנובמבר 2006 והפכה לנבחרת הציבור הלהט"בית הגלויה הראשונה במדינת אלבמה.
בספטמבר 2013 טוד נישאה לבת זוגה, ג'ניפר קלארק.
בבחירות 2018 נבחר ניל ראפרטי, ששירת בעבר בחיל הנחתים של ארצות הברית, לכהן כנציג בבית הנבחרים של אלבמה.
בכך הפך ראפרטי למחוקק ההומוסקסואל הגלוי הראשון במדינת אלבמה.
ראפרטי מתגורר בברמינגהאם עם בן זוגו, מייקל רודולף.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־41% מתושבי אלבמה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־51% מתנגדים ו־9% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
לפי הסקר, אלבמה היא אחת משתי המדינות היחידות בארצות הברית שבהן ההתנגדות לנישואים חד־מיניים רחבה יותר מהתמיכה (המדינה האחרת היא מיסיסיפי), והמדינה היחידה שבה רוב של מעל ל־50% מהתושבים מתנגדים לנישואים חד־מיניים.
עם זאת, אותו הסקר מצא שרוב של 58% מתושבי אלבמה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־34% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־51% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־41% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אלסקה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. זוגות חד־מיניים מורשים להינשא ולאמץ ילדים במדינה החל משנת 2014.
חוקי אלסקה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית במקומות עבודה ציבוריים של המדינה, אך להט"בים אינם מוגנים מפני אפליה בשאר מקומות העבודה.
אף על פי כן, ערים מסוימות (בהן אנקורג', העיר הגדולה ביותר באלסקה) חוקקו תקנות מקומיות האוסרות אפליה כזו.
לילידי אלסקה יש היסטוריה ארוכה של מסורת קרוס-דרסינג.
בקרב העם האלאוטי היו אנשים שנולדו כגברים אך התנהגו והתלבשו כמו נשים (אנשים כאלה כונו ayagigux) וכן אנשים שנולדו כנשים אך התנהגו והתלבשו כמו גברים (אנשים כאלה כונו tayagigux).
בעבר, אנשים אלה היוו חלק מרכזי וחשוב בתרבות האלאוטית.
פעילות מינית בין בני אותו המין חוקית באלסקה משנת 1980, כשבוטלו החוקים האוסרים מעשי סדום.
בשנת 1996 הרשות המחוקקת של אלסקה העבירה חוק האוסר נישואים חד־מיניים.
המושל הדמוקרטי טוני נואלס סירב לחתום על החוק אך גם לא הטיל עליו וטו, ולכן האיסור על נישואים חד־מיניים נכנס לתוקף ב־6 במאי 1996.
בשנת 1998 הרשות המחוקקת אישרה שינוי לחוקת אלסקה, כך שתאסור להכיר בנישואים חד־מיניים במדינה.
ב־3 בנובמבר 1998 אזרחי אלסקה אישרו את השינוי בחוקה במשאל עם ברוב של 68%–32%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים במדינה.
ב־12 במאי 2014 חמישה זוגות חד־מיניים הגישו תביעה בבית משפט מחוזי בעיר אנקורג', בטענה שהאיסור על נישואים חד־מיניים באלסקה אינו חוקתי.
השופט טימותי ברג'ס קבע שהדיונים בתביעה ייערכו ב־10 באוקטובר 2014.
ב־12 באוקטובר 2014 השופט ברג'ס פסק לטובת הזוגות החד־מיניים שהגישו את התביעה, וקבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים באלסקה אינו חוקתי.
בעקבות ההחלטה, מדינת אלסקה החלה להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים ב־13 באוקטובר 2014. החתונה החד־מינית הראשונה באלסקה הייתה של זוג הלסביות קריסטין הילדרברנד ושרה אליס, שנישאו בעיר בארו.
מדינת אלסקה מאפשרת ללהט"בים יחידים ולזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים.
חוקי מדינת אלסקה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
עם זאת, צו מנהלי משנת 2002 אוסר אפליה על רקע נטייה מינית בעבודות ציבוריות של המדינה (אך אינו אוסר אפליה על רקע זהות מגדרית).
בשנת 2015 העלה אנדי ג'וזפסון, נציג בבית הנבחרים של אלסקה, הצעת חוק שנועדה לאסור אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
הצעת החוק הועלתה יחד עם שני תומכים נוספים, אך נדחתה ללא הצבעה.
בספטמבר 2015 העיר הגדולה ביותר באלסקה, אנקורג', אישרה חוק מקומי האוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בכל מקומות העבודה וכן בדיור ובשירותים ציבוריים.
חוק דומה קיים גם בעיר ג'ונו מאוגוסט 2016 ובעיר סיטקה מדצמבר 2017. כ־46% מתושבי אלסקה חיים באחת משלוש הערים הללו.
ב־3 באפריל 2018 אזרחי העיר אנקורג' דחו במשאל עם הצעת חוק שנועדה לאסור על טרנסג'נדרים להשתמש בחדרי שירותים ומלתחות התואמים לזהותם המגדרית, כלומר לאפשר להם להשתמש אך ורק בחדרי המלתחות המתאימים למינם הביולוגי.
חוק פשעי השנאה של מדינת אלסקה אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
טרנסג'נדרים באלסקה מורשים לבקש תעודת לידה מתוקנת עם השם והמין החדשים.
לשם כך עליהם לעבור ניתוח להתאמה מגדרית ולספק הצהרה רשמית שנחתמה על ידי רופא, עובד סוציאלי, פסיכולוג, יועץ מקצועי, עוזר של רופא או אח מוסמך.
על בעל המקצוע להצהיר שטיפל במבקש שינוי המין או שסקר את ההיסטוריה הרפואית שלו, ושמבקש השינוי עבר ניתוח ששינה את מינו לצמיתות.
כמו כן, על ההצהרה לכלול את שמו המלא של בעל המקצוע המורשה, את כתובתו, את מספר הטלפון שלו, את מספר הרישיון המקצועי שלו, את המקום שבו הונפק רישיונו ואת חתימתו המקורית.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־57% מתושבי אלסקה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־34% מתנגדים ו־8% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־65% מתושבי אלסקה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־27% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־52% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־44% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת אריזונה שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים באריזונה עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק.
זוגות חד־מיניים באריזונה מורשים להינשא ולאמץ ילדים החל משנת 2014. חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית בעבודות ציבוריות ממשלתיות בלבד, אם כי מספר ערים חוקקו תקנות מקומיות המגנות על להט"בים מפני אפליה בכל מקומות העבודה.
בפיניקס, העיר הגדולה ביותר באריזונה, ישנם אירועים רבים של קהילת הלהט"ב.
מצעד הגאווה הראשון בעיר התקיים בשנת 1981, וכיום משתתפים בו אלפי אנשים בכל שנה.
מדינת אריזונה ביטלה את האיסור על מעשי סדום (שכלל, בין היתר, איסור על פעילות מינית בין בני אותו המין) בשנת 2001.
בנובמבר 2006 אזרחי אריזונה דחו במשאל עם הצעה שנועדה לשנות את חוקת המדינה, כך שתאסור להכיר בנישואים חד־מיניים ובכל סוג אחר של זוגיות חד־מינית (כגון איחוד אזרחי או שותפות מקומית).
עם זאת, בנובמבר 2008 אזרחי אריזונה אישרו במשאל עם הצעה מתונה יותר, שאסרה להכיר בנישואים חד־מיניים אך לא אסרה להכיר בסוגים אחרים של זוגיות חד־מינית.
משאל העם עבר ברוב של 56.2%–43.8%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים באריזונה.
ב־17 באוקטובר 2014 קבע ג'ון סדוויק, שופט מחוזי, שהאיסור על נישואים חד־מיניים באריזונה אינו חוקתי.
פסק הדין הורה למדינת אריזונה להפסיק לאכוף את האיסור על נישואים כאלה.
טום הורן, היועץ המשפטי לממשלה של אריזונה, הודיע שהמדינה לא תערער על החלטת בית המשפט והורה לפקידים במחוזות המדינה להעניק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים.
בעקבות ההחלטה, נישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באריזונה.
לפני שנישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים בכל המדינה, שש ערים באריזונה העניקו לזוגות חד־מיניים הטבות במסגרת איחוד אזרחי, שכלל את רוב זכויות הנישואים.
ערים אלו הן ביסבי, ג'רום, טוסון, סדונה, קוטונווד וקלארקדייל.
בנוסף, ארבע ערים אפשרו לזוגות חד־מיניים להירשם במסגרת שותפות מקומית, שהעניקה חלק מזכויות הנישואים.
ערים אלו הן טמפי, סקוטסדייל, פיניקס ופלגסטף.
גם מחוז פימה (המחוז השני בגודלו באריזונה) העניק זכויות אלו לזוגות חד־מיניים.
מדינת אריזונה מתירה ללהט"בים יחידים לאמץ ילדים.
החוק אינו אוסר על זוגות חד־מיניים לאמץ ילדים, ואינו אוסר לאמץ ילד של בן או בת הזוג.
עם זאת, חוקי המדינה דורשים מסוכנויות אימוץ להעניק עדיפות ראשונה לגבר ואישה נשואים המעוניינים לאמץ ילדים.
בספטמבר 2017 בית המשפט העליון של אריזונה קבע פה אחד שזוגות חד־מיניים זכאים לאותן זכויות ההורות שזוגות הטרוסקסואליים זכאים להן.
לפי קביעת בית המשפט, זוגות חד־מיניים רשאים לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של ילדיהם.
חוק פשעי השנאה של אריזונה כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית.
החוק אינו כולל פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית, אך חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
טרנסג'נדרים באריזונה מורשים לקבל תעודת לידה חדשה לאחר שעברו ניתוח לשינוי מין.
כמו כן, יש צורך בצו של בית משפט ובתשלום העמלות המתאימות כדי לשנות את השם הפרטי.
בשנת 2003 מושלת אריזונה, ג'נט נפוליטנו, הוציאה צו מנהלי האוסר אפליה על רקע נטייה מינית בעבודות ציבוריות של המדינה.
מספר ערים באריזונה חוקקו תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בכל מקומות העבודה וכן באספקת שירותים ציבוריים.
ערים אלו הן טוסון, טמפי, סדונה, פיניקס ופלגסטף.
כמו כן, בערים גילברט, גלנדייל, מסה, סקוטסדייל וצ'נדלר החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בעבודות ציבוריות של הרשות המקומית.
בפברואר 2014 המושלת הרפובליקנית של אריזונה, ג'ן ברואר, הטילה וטו על הצעת חוק שנועדה לאפשר לתושבי המדינה להימנע מציות לכל חוק הפוגע בחופש הדת שלהם.
רבים טענו שהצעת החוק נועדה לאפשר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
בשנת 2016 הוגשה תביעה משפטית נגד חוקי איסור האפליה בעיר פיניקס, בטענה שהם פוגעים בחופש הדת.
ביוני 2018 בית המשפט לערעורים של אריזונה פסק לטובת חוקי איסור האפליה.
השופט לורנס וינת'רופ כתב בפסיקתו:
החל משנת 2017, חוקי מחוז פימה (המחוז השני בגודלו באריזונה) אוסרים לבצע טיפולי המרה.
החוק קובע קנס של 2,500 דולרים עבור מי שמבצע טיפולים כאלה.
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־63% מתושבי אריזונה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־28% מתנגדים ו־9% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־73% מתושבי אריזונה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־20% מתנגדים לחוקים כאלה.
זאת ועוד, הסקר מצא ש־59% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־35% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
אלבניה, כולה, נחשבת לשמרנית למדי, במיוחד בתגובות פומביות הנוגעות לזכויות להט"ב ונראות של אנשים להט"בים; עם זאת, חקיקה נגד אפליה גרמה ל-ILGA-Europe להתייחס לאלבניה כאחת מהמדינות הבודדות באירופה האוסרות במפורש על אפליה על רקע זהות מגדרית.
אלבניה אישרה את פרוטוקול מס' 12 לאמנה האירופית להגנת זכויות אדם וחופש יסוד, ויתר על כן, אלבניה חתמה ב-2007 על הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית.
ב-2019 דירג הארגון ILGA-Europe את אלבניה במקום ה-28 מתוך 49 ממדינות אירופה מבחינת חקיקת זכויות להט"ב.
חוקיות של פעילות מינית מאותו המין
ב-1858, האימפריה העות'מאנית אפשרה לקיים יחסי מין מאותו המין.
בתקופת שלטונו של זוגו הראשון, מלך אלבניה
ב-1937, מוסא יוקה, שר הפנים, היה מוטרד מהפרקטיקה ההומוסקסואלית ורצה כנגד הנוהג בה.
הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה
הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה חוקקה חוק שהעונש לקיום יחסי מין חד-מיניים היא מאסר למשך זמן ארוך, בריונות ונידוי.
סעיף 137 לפשעים נגד מוסר חברתי של חוק העונשין קבע כי: .
המילה שימשה כמילת קוד לקיום יחסי מין בין שני מבוגרים מסכימים או יחסי מין בין מבוגר לילד מכל מין שהוא.
אלבניה ביטלה את הפדרסטיה ב-1995. גיל ההסכמה שונה ל-14 עבור כולם, ללא קשר למגדר או לנטייה מינית, מ-2001.
בקיץ 1994, הקבינט של אלבניה הציג טיוטת חוק עונשין לפיהם הומוסקסואליות הייתה נשארת בלתי חוקית, אך העונש המקסימלי לכך יופחת לשלוש שנים.
קמפיין של האגודה להומוסקסואלית אלבנית, ולחץ בינלאומי שתוכנן על ידי האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס, בו מילא במועצת אירופה תפקיד חשוב, שהביא, בסופו של דבר, לסילוקו של טיוטת החוק הזו.
ב-20 בינואר 1995, חוקק האספה הלאומית באלבניה לקיום יחסי מין חד-מינית בהסכמה באלבניה.
סעיף 137 לחוק העונשין הישן שהוכרז תחת אלבניה הסוציאליסטית, שהטיל עד עשר שנות מאסר בגין , נפסל לחלוטין.
נישואים חד מיניים או איגודים חד-מיניים אחרים אינם מוכרים כיום באלבניה.
אף על פי שראש הממשלה, סאלי ברישה, הודיע ביולי 2009 כי יתמוך בהכרה בנישואים אזרחיים.
למרות זאת, בחוק המוצע נגד אפליה, שאושר פה אחד ב-4 בפברואר 2010, מעולם לא יוחס לנישואים חד-מיניים.
קבוצות לזכויות להט"ב שיבחו את החוק החדש אך אמרו כי הם מקווים כי ברישה תעמוד בסופו של דבר בהבטחתו לאפשר נישואים חד-מיניים באלבניה.
איגלי טוטוזאני, סנגור העם , הודיע באוקטובר 2013 כי ינסח הצעת חוק לפרלמנט לדיון על שינויים בקוד המשפחתי שיאפשרו נישואים חד-מיניים.
למרות זאת, נכון להיום, לא אירע שום שינוי בהכרה בזוגות חד-מיניים, כאשר פעילי זכויות להט"ב מתחו ביקורת על חוסר מעש של הממשלה.
ב-4 בפברואר 2010, האספה הלאומית של אלבניה חוקקה פה אחד חוק מקיף נגד אפליה, האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
החוק חל על כל התחומים, כולל תעסוקה, אספקת סחורות ושירותים, חינוך, שירותי בריאות ודיור אלבניה היא אחת ממדינות האירופיות המעטות שאוסרות במפורש אפליה על רקע זהות מגדרית.
החוק אף עולה על תקני המינימום של האיחוד האירופי, המחייבים את המעסיקים להימנע מאפליה על רקע נטייה מינית.
על פי חוק זה, הוקם במהלך 2010 מוסד של נציב נגד אפליה, והפרלמנט בחר את אירמה ברקו כראש גוף עצמאי זה.
עם זאת, ב-12 בדצמבר 2012, שני הארגונים The Alliance against Discrimination ו-Pro LGBT, שמקדמים את זכויות הלהט"ב הביעו את אכזבתם ממה שהם כינו .
לטענת ג'ני קראי וקריסטי פינדרי , מנהיגים של 2 ארגונים אלו, .
הם טענו כי מתוך 9 מקרים הקשורים לאפליה של אנשים להט"בים באופן ישיר או באמצעות דיבור שנאה, רק מקרה אחד טופל על ידי מוסד זה.
המקרה השנוי במחלוקת ביותר של הומופוביה ונאום שנאה היה המקרה של סגן שר הביטחון, אקרם ספאהיו שאמר לעיתון המקומי: .
משלחת האיחוד האירופי בטירנה, הארגון Human Rights Watch, אמנסטי אינטרנשיונל ו-ILGA-Europe, התקשורת המקומית והבינלאומית סיקרו והגינו את ההצהרה הזו, אפילו ראש הממשלה סאלי ברישה גינה אותה בפומבי, אך הנציב לא הצליח לטפל בתיק הזה.
ב-4 במאי 2013, האספה הלאומית של אלבניה חוקקה פה אחד את החוק הפלילי והעמיד פשעי שנאה כנגד נטייה מינית וזהות מגדרית במקביל לעבירות נגד מגדר, גזע, אתניות, אמונה דתית, נכות וכן הלאה.
היא גם העבירה חוק חדש שמעניש את הפצת המידע ההומופובי בכל אמצעי התקשורת (כולל האינטרנט) בקנס ומאסר של עד שנתיים.
ביוני 2016, העבירה הממשלה את תוכנית הפעולה הלאומית הלהט"בית שתעסוק בבריונות והפליה להט"בית בחינוך היסודי ובתיכונים בהרצאות ופעילויות אחרות.
משרד החינוך, הספורט והנוער האלבני הביע כי בהתאם לתוכנית הוא יעבוד עם פעילים להט"בים למאבק באפליה על רקע נטייה מינית.
שילוב סוגיות להט"ביות בפעילויות בית ספריות יצר מחלוקת רבה, כאשר אישים פוליטיים רבים כמו טריטאן שהו , לוצ'יאנו בוצ'י , מסילה דודה , נרד נדוקה ואילי מניאני הביעו התנגדות נחרצת לפעילויות מסוג זה.
בתגובה למחלוקת, משרד החינוך והספורט פרסם הצהרה ב-23 במרץ 2018, ובה נאמר כי בניגוד לדיווחים בתקשורת, המשרד היה מודע להרצאות אלו וכי הן נערכו במסגרת התוכנית הפעולה הלאומית הלהט"בית שמטרתו היה בין היתר להילחם בסטריאוטיפים על בסיס נטייה מינית.
בהצהרה שנויה במחלוקת, מנהלת בית הספר התיכון "סמי פרשרי" טאוטה דובי, התנגדה בפומבי להרצאות מסוג זה, אף על פי שכמה שבועות קודם לכן פעילים להט"בים העבירו הרצאה בבית הספר שלה באישור בית הספר.
ישנם שלושה ארגונים באלבניה המתמקדים בזכויות להט"ב - הידועים שבהם הם Aleanca Kunder Diskriminimit LGBT (הברית נגד האפליה הלהט"בית), Pro LGBT ו-Pink Embassy/LGBT PRO ne Shqiperi.
ארגונים אלו פועלים ליצירת מצב חיים טוב ושווה יותר לקהילה הגאה באלבניה.
הברית נגד האפליה הלהט"בית הוא ארגון לא-ממשלתי אלבני שנוסד על ידי 5 לסביות.
היא מדמיינת חברה אלבנית חופשית, פתוחה ושווה, חובקת גיוון וכוללת אנשים מכל הנטיות המיניות והזהויות המגדריות.
הארגון נוצר במרץ 2009 על ידי קבוצה של מתנדבים צעירים להט"בים שמקדישים את חייהם לשיפור החיים ולהעצמת הקהילה הגאה באלבניה.
פעילויותיה של הארגון כוללות: בניית קהילה, העלאת מודעות, סנגור ולובי.
ג'אני קראי, יו"ר הארגון הנוכחי, דיבר בישיבת אנקרה שהתקיימה במרץ 2013 כפעילה הלסבית הראשונה באלבניה.
הארגון Pro LGBT מתמקד בעיקר במודעות הציבורית בסוגיות להט"ביות ומשמשות בסנגור ככלי לשיפור מצב הקהילה הגאה באלבניה.
לאחרונה השיק הארגון את פורטל החדשות בנושא זכויות האדם "My Story", שהפך למקור עיקרי לתקשורת המיינסטרים באלבניה לנושאים להט"בים.
בדצמבר 2010, סגן נציבות העבודה, הרווחה והבריאות, טריטאן שהו , הצהיר כי הארגונים הלהט"בים הגישו תלונה למפקח להגנה מפני אפליה.
הממונה שסקר על ההצהרה, ואחרי עיכוב ממושך, ב-30 בספטמבר 2011 נזף בטריטאן שחו במכתב לפרלמנט: .
הנציב המליץ עוד כי על הפרלמנט להעניק .
ב-2014, התקיימה המהדורה הראשונה של מיס טרנס אלבניה בטירנה, תחרות יופי לנשים טרנסיות באלבניה, במטרה להעלות את הנראות וההשלמה לקהילה הטרנסג'נדרית.
באפריל 2018, ארינדה בלנצה , סנגורית העם הנוכחית, יצאה בתמיכה בנישואים חד-מיניים והתחייבה לתמוך בזכויות להט"ב, כולל את הזכות לשנות באופן חוקי את המגדר.
ב-2018, הצהירו ארגונים לא ממשלתיים כי לרוע המזל חלה קיפאון והידרדרות כלשהי בכבוד לזכויות להט"ב באלבניה.
על פי הדו"ח השנתי של הארגונים, בסוף 2018 היו 421 מקרים מתועדים של אפליה נגד חברי הקהילה הגאה באלבניה.
סוגי האפליה נעים בין אלימות פיזית ישירה ללחץ פסיכולוגי כמו העלבה, לעג, תיוג, רכילות זדונית, השפלה ברחוב, אי-נתינת שירות בברים, במכוני הכושר ובסופרמרקטים, אלימות של התקפות פיזיות מצד לקוחות (עובדי מין) או ברחוב על ידי אנשים הומופובים.
מבין כל המקרים המדווחים, רק 5 מקרי אלימות דווחו לרשויות האכיפה.
דת אינו מרכיב עיקרי בחיים החברתיים, הפוליטיים והתרבותיים באלבניה.
אף על פי שדת נתפסת כנושא פרטי ואינה חלק מהשיח הפוליטי, ארגונים מבוססי אמונה מנסים להשפיע על החלטות פוליטיות הנוגעות לזכויות להט"ב.
ב-19 באוגוסט 2009, כאשר ראש הממשלה לשעבר סאלי ברישה בישר על חוק חדש לאנטי-אפליה שיעניק הכרה והגנה משפטית לזכויות הלהט"ב באלבניה, הגיבו ארגונים דתיים בהמוניהם נגד ההצעה.
הם כתבו מכתב לממשלה בו נכתב כי הם רואים בהרחבת זכויות המשפחה לקהילה הגאה כאיום על המשפחה והחברה האלבנית.
הם ראו בהומוסקסואליות הרגל מיובא ממדינות המערב והפצירו בראש הממשלה: .
ב-17 במאי 2012, ארגנה קבוצה מוסלמית, שהוסתה על ידי מנהיגים מבוססי אמונה, הפגנה נגד להט"בים במקביל לפסטיבל האופניים Pro-Gay, המאורגן בכיכר פתוחה ציבורית.
המפגינים נשאו כרזות בהן נאמר כי .
מנהיג המפגינים המוסלמים, בגנות הקהילה הבין-לאומית על תמיכתה בקהילה הגאה, אמר כי: , ורמז שאם זכויות הלהט"ב של הקהילה הגאה הם תנאי חברות, אז אלבניה לא תצטרף ל.
ב-20 בינואר 2016, מנהיגים של ארגונים מבוססי אמונה, התאחדו לקרוא לקבינט ולאספה הלאומית לאסור נישואים חד-מיניים .
בלחץ חזק מצד מנהיגים דתיים, ובניגוד להבטחות כי נטייה מינית וזהות מגדרית ייכללו ברשימת העילות האסורות לאפליה, חברי האספה הלאומית הסירו אותה מסעיף 18 לחוקה ברגע האחרון.
ב-20 ביולי 2016, שגרירות PINK פרסמה הצהרת עיתונות בה ביקרה על נסיגת התיקונים החוקתיים באפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית, וביקרה את חברי האספה הלאומית בגין כניעה לחוסר סובלנות דתית המזהירה כי: .
מחקרים על דת במערב חבל הבלקן מראים כי הומוסקסואליות נתפסת כאויב מאחר שמקודם על ידי ערכים מערביים.
ככל שהמערב מגן על המגוון המיני, כך עשויה להתעורר התנגדות נגד זכויות הלהט"ב.
אין קבוצות מבוססות אמונה שיעניקו תמיכה לקהילה הגאה.
העמדות החברתיות כלפי הקהילה הגאה באלבניה, בדרך כלל, שליליות יותר לעומת מדינות אירופה אחרות.
נתונים שפורסמו על ידי ה-ESS ב-2013 חושפים כי הרוב המכריע של האלבנים הם שמרניים חברתית ולא מסתייגים מהקהילה הגאה.
על פי נתוני הסקר, כ-53% מהאלבנים מאמינים כי , האחוז הגדול ביותר המחזיק בדעה זו בסקר.
תוצאות הסקרים הקודמים של Gallup's Balkan Monitor שנערך ב-2010 מראים כי כ-54.2% מהאלבנים רואים יחסים חד-מיניים כשגויים, ואילו כ-22.7% לא מסכימים.
הבדל אזורי נצפה, שכן המשיבים ממרכז אלבניה היו בעלי סיכוי גבוה יותר שלא להסכים (כ-35.5% מסכימים מול כ-28.2% לא מסכימים) מאשר אלה מהצפון (כ-59.8% מסכימים מול כ-16.4% לא מסכימים) או מהדרום (כ-71.1% מסכימים מול כ-17.2% לא מסכימים).
בנוסף, הנשאלים באלבניה היו בעלי סיכוי גבוה יותר שרואים יחסים חד-מיניים כשגויים מאשר מרבית מדינות הבלקן השכנות, כולל מקדוניה הצפונית (כ-69.4% לעומת כ-18.4%), סרביה (כ-75.1% לעומת כ-8.7%), מונטנגרו (כ-65.8% לעומת כ-12.1%), קוסובו (כ-64.9% לעומת כ-18.5%) ובוסניה והרצגובינה (כ-74.3% לעומת כ-9.2%), בעוד שהמצב בקרואטיה דומה לאלבניה (כ-50.3% לעומת כ-20.4%).
שאלות נוספות שנשאלו כללו , שאליהם הסכימו כ-44.4% מהאלבנים הנשאלים, לעומת כ-28.5% מהאלבנים הנשאלים שלא הסכימו עם האמרה הזו.
מצד שני, כ-78.7% מהאלבנים חשבו ש אינם מוסריים, ואילו כ-56.2% חשבו כי לא צריכים לתת ללהט"בים תפקידים ציבוריים (כמו היותם מורים, שנשאלה בשאלה) ומספר דומה של כ-56.1% אמרו שהם לא צריכים להראות את הנטייה המינית בציבור.
מחקר שבוצע ב-2015 שנערך על בני הנוער האלבנים בגילאי 16–27 מצא כי כ-55% מהנשאלים לא ירצו שיהיו להם שכנים הומוסקסואלים, בעוד שכ-34% מהנשאלים לא יעניין אותם וכ-11% מהנשאלים יעניין אותם.
מחקר מ-2016 גילה כי היו יותר ביטויים הומופוביים בקרב סטודנטים באוניברסיטאה אחת באלבניה מאשר סטודנטים באוניברסיטה אחת באיטליה, אך פחות בקרב הסטודנטים האלבנים מאשר בקרב סטודנטים באוניברסיטה אחת באוקראינה.
בקרב האלבנים, גורמים הקשורים להומופוביה כללו היות גברים שמרנים פוליטיים והיותם דתיים (אם כי לא התגלה שום הבדל בין קתולים ומוסלמים, בעוד שלא היו הרבה נציגים של קבוצות אחרות פרט לאתאיסטים בסקר).
מצד שני, היותם פרוגרסיביים פוליטיים והיותם במערכת יחסים קשורים לירידה באיתור ההומופוביה בקרב סטודנטים אלבניים.
על פי תוצאות סקר בחבל הבלקן שנערך ב-2015 על ידי המכון הלאומי לדמוקרטיה , רק כ-6% מהאלבנים יתמכו בילדם לחלוטין אם יתברר להם שיש להם נטייה מינית או מגדרית.
הנתון הזה יורד לכ-3% אם זה היה חבר / מכר / עמית שלהם.
כמו כן, כ-8% מהנשאלים היו באינטראקציה עם אדם שידעו שהוא להט"בי.
באותה סקר כ-58% מהאלבנים גם אמרו כי הם לא יצביעו למפלגה פוליטית שתומכת בזכויות להט"ב.
זכויות לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בארצות הברית התפתחו בעשורים האחרונים.
עם זאת, אזרחים ותושבים של ארצות הברית המשתייכים לקהילה הגאה עדיין מתמודדים עם קשיים חברתיים ומשפטיים אשר אזרחים ותושבים שאינם להט"בים אינם מתמודדים איתם, במיוחד במדינות ארצות הברית בהן יש אוכלוסיות גדולות של שמרנים, למשל חגורת התנ"ך, הדרום העמוק והמערב התיכון; באזורים כפריים; ובחלק משטחי הילידים האמריקאים.
זכויות להט"ב רבות בארצות הברית קיימות כתוצאה מפסיקות של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בחמישה פסקי דין תקדימיים בין השנים 2020-1996, בית המשפט העליון פסל חוק האוסר על הכרה מעמדית מוגנת על בסיס הומוסקסואליות, פסל חוקים האוסרים מעשי סדום בהסכמה בין בגירים, פסל סעיף בחוק ההגנה על נישואין (ובכך, הפך לחוקיים נישואים של בני-זוג מאותו המין), ואסר אפליה תעסוקתית נגד עובדים הומואים וטרנסג'נדרים.
חוקים נגד אפליית להט"ב בנוגע לדיור ושירותים ציבוריים ופרטיים משתנים ממדינה למדינה, ומותירים תושבים של מדיניות מסוימות ללא הגנה.
סי., בגואם ובפוארטו ריקו הוציאו מחוץ לחוק אפליה על רקע נטייה מינית; ב-22 מדינות ובוושינגטון די.
הוציאו מחוץ לחוק אפליה על רקע זהות מגדרית.
החוק לשוויון , שבימים אלו נמצא בתהליכי חקיקה בקונגרס, יאסור על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בכל תחומי ארצות הברית.
גם דיני משפחה משתנים ממדינה למדינה.
אימוץ על ידי בני-זוג מאותו המין הוא חוק בפריסה ארצית מאז יוני 2015, בעקבות פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס (למעט במדינת מיסיסיפי, שבה בוטלה האפליה נגד בני-זוג מאותו המין בנוגע לאימוץ רק במרץ 2016).
מדיניות הנוגעת לאימוץ משתנה מאוד בין תחומי השיפוט.
חלק מהמדינות מאפשרות אימוץ על ידי כל הזוגות, ואילו אחרות אוסרות על אימוץ על זוגות שאינם נשואים.
פשעי שנאה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית הם ברי ענישה על פי החוק הפדרלי, מכוח חוק מתיו שפרד וג'יימס בירד ג'וניור למניעת פשעי שנאה משנת 2009, אולם במדינות רבות עדיין חסרים חוקים ברמת המדינה כנגד פשעים שכאלו.
שיעורי האפליה ופשעי השנאה כנגד להט"בים שאינם לבנים הם גבוהים יותר, בפרט נשים שאינן לבנות.
ארגונים רבים בארצות הברית פועלים למען זכויות אזרחיות ללהט"בים בהיבטים שונים, לרבות הפוליטי והמשפטי.
בין ארגונים אלו נמנים הקמפיין לזכויות אדם, למדה ליגל , GLAD , האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, המרכז הלאומי לשוויון טרנסג'נדרי , והמרכז הלאומי לזכויות לסביות.
יחסי-מין של בני-זוג מאותו המין
ב-26 ביוני 2003 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין לורנס נגד טקסס כי התנהגות מינית אינטימית בהסכמה מוגנת על ידי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
על פי דעת הרוב, שנכתבה על ידי השופט אנתוני קנדי, בוטל פסק דין באוורס נגד הארדוויק משנת 1986, שקבע כי חוקים האוסרים קיום מעשי סדום הם חוקתיים.
למרות פסק דין זה, מדינות מסוימות בארצות הברית לא ביטלו חוקים מקומיים האוסרים על קיום מעשי סדום, וגורמי אכיפת חוק מקומיים השתמשו בחוקים אלה על מנת להטריד או לעצור גברים להט"בים.