tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת מספר חוקרים יודעים כיצד לצלול לצד כריש טיגריסי ללא גירוי ציד שלו.
הוא נידוג במספר אזורים לשימוש בסנפיריו ובכבד שלו.
ככל הנראה, אוכלוסיית הכרישים הידלדלה באזורים בהם התבצע דיג מסיבי, אולם לא נשקפת להם סכנת הכחדה.
כריש טיגריסי נחשב למין "קרוב לסיכון", בשל ירידת האוכלוסייה מדיג עקב הביקוש לסנפיריו ודיג מסיבי, כך לפי ארגון הIUCN.
בכבד הכריש ריכוז גבוה מאוד של ויטמין A ומשתמשים בו למוצרים של שמני ויטמין.
בנוסף לדיג תעשייתי, כריש טיגריסי ניצוד בשל עורו המיוחד.
בשנת 2010, גרינפיס הכניסה את הכריש הטיגריסי לרשימה האדומה של מאכלי פירות הים, זו רשימה של מאכלי ים הנמכרים מסביב לעולם אולם מקורם במינים שענפי הדייג שלהם אינם ברי קיימא.
כמה מילידי הוואי מאמינים כי כריש טיגריסי פוחד מ-na ʻaumakua, רוחותיהם של אבות קדמונים.
ילידים אלו חושבים כי כדורי העין של הכריש בעלי כוחות ראייה מיוחדים, מיסטיים.
ככל הנראה עקב חושיהם המחודדים של כרישים.
כריש חוטמן (שם מדעי: Loxodon macrorhinus) הוא המין היחיד בסוג Loxodon.
תפוצתו באוקיינוס ההודי בקרבת החופים במים בעומק של 7–100 מטר.
אורכו יכול להגיע עד 90 ס"מ.
כָּרִישׁ כָּחול (שם מדעי: Prionace glauca) הוא סוג ומין יחיד במשפחת הכרישיים.
לכריש הכחול גוף צר ומוארך וסנפירי חזה ארוכים.
בדומה לכרישים רבים אחרים, גבו של הכריש הכחול כהה וגחונו בהיר.
חלקו העליון של הגוף בצבע כחול עמוק, צידי הגוף בהירים יותר, וחלקו התחתון לבן.
כריש כחול זכר מגיע בבגרותו לאורך של בממוצע ולמשקל של בין 27 ל־55 ק"ג.
לעומת זאת, הנקבה, הגדולה מהזכר, מגיעה בבגרותה לאורך של בממוצע ולמשקל של בין 93 ל־182 ק"ג.
נקבות גדולות יכולות להגיע אף לאורך של 3.8 מטרים ולשקול מעל 204 ק"ג, כאשר הפרט הכבד ביותר שתועד במין זה שקל .
כרישים כחולים הם בעלי שליית שק חלמון.
הם משריצים ולדות חיים ושגר אחד עשוי לכלול מארבעה עד 134 צאצאים.
משך ההיריון הוא בין 9 ל-12 חודשים.
הנקבות מגיעות לבגרות בגיל חמש או שש שנים בעוד הזכרים מגיעים לבגרות בגיל ארבע או חמש שנים.
נראה כי במסגרת החיזור הזכר נושך את הנקבה, וניתן לזהות את מינם של פרטים בוגרים באופן מדויק על פי הימצאות או היעדר צלקות של נשיכות.
נקבות הכריש הכחול עברו התאמה לטקס החיזור האלים הזה ופיתחו עור עבה פי שלושה מזה של הזכרים.
תוחלת החיים של הכריש הכחול אינה ידועה עדיין, אך לפי הסברה הם מסוגלים לחיות עד גיל 20 שנה.
הכריש הכחול חי באוקיינוסים הממוזגים והטרופיים ברחבי העולם, ומצוי מגובה פני המים עד עומק של כ־350 מטרים.
במים ממוזגים הכריש עשוי להתקרב לחוף ולהיצפות על ידי צוללנים, בעוד שבאזורים הטרופיים הוא מצוי בעומק רב יותר.
כרישים כחולים מצויים לאורך החופים של כל יבשת מלבד אנטארקטיקה, והם נפוצים מנורווגיה בצפון ועד צ'ילה בדרום.
הריכוזים הגדולים ביותר של הכריש באוקיינוס השקט נמצאים בין 20° ל־50° צפון, אך המספרים משתנים באופן משמעותי בעונות שונות.
הכריש הכחול מעדיף מים בטמפרטורה של 7–16°C, אך סובל גם טמפרטורה של 21°C ואף יותר.
תיעוד מהאוקיינוס האטלנטי חשף מסלול נדידה קבוע של הכריש בכיוון השעון בתוך זרמי הים.
הכרישים הכחולים נודדים על פני מרחקים גדולים, לדוגמה מניו אינגלנד לאמריקה הדרומית.
דיונונים מהווים חלק חשוב מתזונת הכריש הכחול, הכוללת גם חסרי חוליות נוספים כגון תמנונים, לובסטרים, חסילונים וסרטנים, לצד דגי גרם רבים, כרישים קטנים, פגרי יונקים, ומפעם לפעם עופות ימיים.
בקיבות של כרישים כחולים נמצאו שומן ובשר של לווייתנים ופוקניים וידוע שהם תופסים דגי בקלה מרשתות דיג.
כרישים כחולים נצפו עובדים יחד כ"להקה" על מנת לרכז טרף ולהקל על תפיסתו.
כרישים ממינים אחרים שהיו עדים להתנהגות זו לא התערבו בציד על אף שבדרך כלל הם מתחרים בכרישים הכחולים על אותו הטרף.
לעומת זאת, דגי טונה, אשר מהווים טרף לכריש הכחול לעיתים נדירות בלבד, מנצלים את התנהגות הציד הזו של הכרישים כדי לתפוס טרף שמנסה להימלט מהם.
למרות שהכריש הכחול אדיש בדרך כלל, הוא מסוגל לשחות במהירות רבה ולתפוס טרף בקלות, ושיניו המשולשות מאפשרות לו לתפוס טרף חלקלק.
לכרישים כחולים בוגרים אין טורפים טבעיים מלבד קטלנים.
פרטים צעירים וקטנים יותר עשויים להיטרף על ידי מיני כרישים גדולים יותר כמו עמלץ לבן או כריש טיגריסי ולעיתים גם בידי פיל ים דרומי.
הכריש הכחול עשוי להכיל מספר מיני טפילים, כגון שרשורים, הנכנסים לגופו כאשר הוא טורף את פונדקאי הביניים שלהם.
על פי ההערכות, בין 10 ל־20 מיליון כרישים כחולים נהרגים בכל שנה כתוצאה מדיג.
בשרו של הכריש הכחול אכיל והוא נאכל טרי, מיובש, מעושן או מומלח, אך אין לו ביקוש רב.
בנוסף, בשר הכריש מכיל ריכוז גבוה של מתכות כבדות (כספית ועופרת).
עור הכריש משמש כחומר גלם בתעשיית העור, הסנפירים משמשים להכנת מרק סנפירי כריש, ומכבד הכריש מפיקים שמן.
מדי פעם מתבצע דיג חובבים של כרישים כחולים בשל יופיים ומהירותם.
כרישים כחולים תוקפים בני אדם לעיתים נדירות בלבד.
מ־1580 עד 2013 נרשמו רק 13 תקיפות של בני אדם על ידי כרישים כחולים, ורק ארבע מהן הסתיימו במוות.
כרישים כחולים אינם מסתגלים היטב לחיים בתנאי שבי, מרבית הפרטים אינם שורדים יותר מ־30 יום.
ניסיונות לשמר אותם באקווריומים עגולים עם מסלולי שחייה ארוכים ובבריכות בעלות עומק מרבי של שלושה מטרים הניבו תוצאות בינוניות במקרה הטוב.
בדומה למיני כרישים אחרים החיים באותם עומקים, הכרישים הכחולים מתקשים להתחמק מקירות וממכשולים אחרים.
ב־1969 בסיוורלד סן דייגו הוכנסו מספר כרישים כחולים לאקווריומים עגולים (בקוטר 15 מטרים ובעומק 2.1 מטרים) למשך שלושה חודשים.
הכרישים הסתגלו טוב יחסית, עד שהוכנסו לאקווריום כרישים שוריים שטרפו אותם.
שיא ההישרדות בשבי נכון ל־2008 שייך לאקווריום בניו ג'רזי עבור פרט ששרד בערך שבעה חודשים לפני שמת, ככל הנראה עקב זיהום חיידקי.
כריש לימוני (שם מדעי: Negaprion brevirostris) הוא מין של כריש בינוני ממשפחת הכרישיים, החי בימים טרופיים וסובטרופים שונים וגם בחופים ובשוניות אלמוגים שונות.
הכריש הלימוני קיבל את שמו בשל הצבע הצהוב שלו שעוזר לו להסתוות במים החוליים והטרופיים שהוא חי בהם.
הכריש הלימוני פעיל בלילות אז הוא יוצא לצוד דגים, דיונונים ויצורי ים שונים ואף דגי סחוס, אך אינו נוטה לתקוף אנשים.
הוא קרובו לסוג של כריש לימוני חרמשי שהיה בעבר תת-מין שלו ומצוי לחופי אפריקה ואסיה.
עם זאת נמצאו כרישים באורך 3.43 מטר ובמשקל של 183 ק"ג.
כריש זה נפוץ בעיקר באזור האוקיינוס האטלנטי שבין חופי ניו ג'רזי לחופי ברזיל ובים הקריבי.
הם נמצאים גם בחופי מערב אפריקה ובאוקיינוס השקט שליד קליפורניה.
כמו מספר מיני כרישים הנקבה משריצה צאצאים חיים שגדלים בשוניות אלמוגים ובמנגרובים לאורך החוף.
הכריש ניצוד לשם שימוש בסנפיריו וכן למאכל והציד מצמצם את אוכלוסייתו.
כריש מפרץ ג'קסון (שם מדעי: Heterodontus portusjacksoni) הוא מין של דגי סחוס מקבוצת דמויי כריש ומסדרת ההטרודונטאים.
הוא אחד מ-8–9 מינים בסוג הטרודונט.
דמויי כריש אלה נפוצים לרוב בחופי דרום אוסטרליה, בין השאר במפרץ ג'קסון (שלחופו שוכנת העיר סידני).
כריש מפרץ ג'קסון הוא מין נודד, המטייל לדרום בקיץ וחוזר לצפון לצורך התרבות בחודשי החורף.
הוא ניזון מרכיכות, סרטנאים, קיפודי ים ודגים.
כרישי מפרץ ג'קסון פעילים בלילות וישנים בימים.
ראשם גדול וקהה, עם רכסי מצח בולטים, וסימנים דמויי-רתמה חומים כהים החוצים את אזורי העיניים והגב, על גופם האפור-חום.
כריש מפרץ ג'קסון הוא אנדמי לאזור דרום אוסטרליה ומצוי באזור שמדרום לקווינסלנד, מדרום לטזמניה, ומערבה לחוף המרכזי של מערב אוסטרליה.
ישנם דיווחים על תפיסה של כרישים ממין זה באזור יורק סאונד שבמערב אוסטרליה, ובמקרה אחד הוא נמצא ליד חופי ניו זילנד.
מחקרים גנטיים מצביעים על כך שיש שתי קבוצות אוסטרליות, שאחת מצויה מצפון-מזרח לוויקטוריה ועד למערב אוסטרליה והשנייה מדרום קווינסלנד ועד ניו סאות' ויילס.
כריש מפרץ ג'קסון חי בסמוך לשונית, ששם נמצא מזונו.
סביבה סלעית היא בית הגידול הנפוץ ביותר שלו, אף שגם אזורים חוליים או כאלו שעשירים בעשבי ים משמשים אותו לעיתים.
במהלך היום הוא לרוב אינו פעיל, הוא נמצא באזורים שטוחים או בקרבת צמחייה סלעית שם הוא מוצא מקלט מזרמים.
כרישי מפרץ ג'קסון דומים למינים אחרים השייכים לאותו הסוג (הטרודונט).
הם ניחנים בראש שטוח, רחב וקהה ולהם סנפיר שת.
למין זה מאפיינים ייחודיים המאפשרים לזהותו בקלות, כדוגמת שיניו וסימנים בולטים הנמצאים על רוב גופו.
סימנים אלו נמתחים מעיניהם ועד לסנפיר הגב הקדמי הראשון ואז חוצים את מרבית גופו.
שני סנפירי הגב שלו דומים בגודלם, ובקצותיהם יש עוקץ.
מאפיינים נוספים המאפשרים לזהותם אותם הם הפה הקטן שלהם והנחיריים המחוברים לפה.
להם גוף חום-אפור המכוסה פסים שחורים, המשתרעים על פני חלק גדול מצדי גופם וגבם.
אחד מפסים אלו מגיע לאזור הפנים ועד לעיניו של הכריש.
פס נוסף נמצא על הגב, וממשיך עד לסנפיר החזה ולצדי הגוף.
פסים כהים נמצאים גם על גבו, ומגיעים מנספיר הזנה ועד לסנפיר הגב.
השיניים של כריש מפרץ ג'קסון הם אחד ממאפייניו המוכרים ביותר.
בשונה מכרישים אחרים, השיניים שלו מקדימה ומאחורה שונות.
השיניים הקדמית הן קטנות וחדות ואילו האחוריות שטוחות וקהות.
שיניים אלו מיועדות לתפוס ולשבור, ואחר כך לפצח ולטחון את המעטפת הקשיחה של רכיכות וקוצי עור שמהם הוא ניזון.
ביחס לכרישים בוגרים, כרישים צעירים הם בעלי שיניים חדות יותר ומזונם מורכב מיחס גדול יותר של בעלי גוף רך.
לכריש מפרץ ג'קסון יש חמישה זימים.
אחד הזימים מכיל מספר נימים קטן יותר מהאחרים.
הזימים האחרים תומכים בשרירים וברקמת חיבור הקרויה ספטום.
מאחורי כל אחת מעיניו של כריש מפרץ ג'קסון נמצא איבר המסייע לנשימה (spiracle).
כריש מפרץ ג'קסון מסוגל לאכול ולנשום במקביל.
יכולת זו היא יוצאת דופן ביחס לכרישים שבדרך כל צריכים לשחות עם פה פתוח על מנת שמים יגיעו לזימים.
הוא מסוגל לשאוב מים מאחד הזימים ולהוציאם ביתר הזימים.
באמצעות הזרמת מים בין הזימים יכול הכריש לנשום מבלי צורך לנוע.
כריש מפרץ ג'קסון זכר מגיע לבגרות מינים בין גיל 8 ל-10, ונקבות בין 11 ל-14. הם מטילים ביצים.
עונת הרבייה מתחילה בסוף אוגוסט וממשיכה עד לאמצע נובמבר.
במהלך זמן זה מטילה הנקבה ביצים כל 10 עד 14 ימים.
עד 8 זוגות מוטלים במהלך העונה.
הם בוקעים מהביצים לאחר כ-10–11 חודשים.
כ-89% מהביצים אינן שורדות, בעיקר בגלל טורפים.
טורפם העיקרי של ביציו הוא המין הקרוב אליו כריש ראש-שור מצויץ.
עיכול המזון עשוי להיות ממושך מאוד אצל הכריש.
המזון מגיע מהפה לקיבה בצורת "J", שם מאוחסן המזון ומתחיל העיכול.
חומרים שאינם מתעכלים לא עוברים את הקיבה, הכריש מסוגל להפוך את הקיבה שלו ולפלוט חומרים כאלו מהפה.
אחד מההבדלים המרכזיים בעיכול של כריש בהשוואה ליונקים הוא המעיים הקצרים שלו.
אורך קצר זה מושג באמצעות מעיים ספירליים, בשונה ממעיים בצורת גליל ארוך.
מעיים אלו מספקים שטח גדול לעיכול מזון.
לכרישים כבד גדול, שלעיתים קרובות תופס את חלק ניכר מפנים הגוף.
הוא ניזון מקיפודי ים (ובפרט קיפודי Centrostephanus rodgersii), רכיכות, סרטנים ודגים.
הם תרים אחר מזונם בלילה, בשעות הפעילות של הטרף.
במהלך היום הם לעיתים קרובות נמצאים במערות ובאזורים סלעיים.
כָּרִישׁ סְנַפִּירְתָן (שם מדעי: Carcharhinus plumbeus) הוא כריש ממשפחת הכרישיים, אורכו הממוצע 2.5 מטר ומשקלו הממוצע 50 ק"ג.
גופו מאורך ורחב והוא בעל סנפיר גב גבוה במיוחד, צבע גופו אפור.
הסנפירתן הוא כריש מים עליונים ומקורו בים התיכון, משם הגיע דרך תעלת סואץ גם למפרץ אילת.
הוא ניזון מדגים וחסרי חוליות.
הסנפירתן חש בקרבה לצוללים ונמנע ממגע עימם, והוא אינו מוכר כמסוכן לאדם, אבל בגלל גודלו וקרבתו לשונית יש להיזהר מפניו.
הסנפירתן הוא בין המינים המאוימים ביותר ומוכרז בסכנת הכחדה (EN) בים התיכון על פי הרשימה האדומה של מינים מאוימים של ה-IUCN.
גורמים רבים מאיימים על עתידו של הסנפירתן, בהם דיג יתר, סחר בסנפירי כרישים, זיהום ים ושינוי אקלים.
כרישי סנפירתן נתפסים בטעות ברשתות דיג המיועדות למינים אחרים, מה שגורם לתמותה רבה שלהם.
הביקוש לסנפירי כרישים במטבח האסייתי מוביל לציד בלתי חוקי נרחב של כרישים אלו.
זיהום ים פוגע בבית הגידול של הסנפירתן ופוגע בבריאותו, בעוד שהתחממות מי הים כתוצאה משינוי אקלים עלולה לפגוע ביכולת שלו לשרוד.
כריש סנפירתן מצוי בטבע הן בחופי מפרץ אילת וכן מופיע בבריכות של המצפה התת-ימי באילת והן בחופי הים התיכון, כאשר עשרות כרישים ממין זה נצפים מדי שנה בחופי חדרה.
הכרישים לא תוקפניים לרוב לבני אדם, אם כי בתקרית אחת מ-21 באפריל 2025 הותקף שחיין למוות, כאשר זו תקיפת הכרישים הקטלנית הראשונה בישראל.
כריש משי המכונה גם כָּרִישׁ חָלָק וכריש חרמש (שם מדעי: Carcharhihus falciformis) הוא כריש ממשפחת הכרישיים.
אורכו הממוצע הוא 2.5 מטרים (לזכר בוגר), ומשקלו 60 ק"ג.
מרקם העור של כריש המשי חלק ומכאן נגזר שמו.
סנפיר הגב הראשון שלו קטן יחסית עם התעגלות בשוליו האחוריים.
סנפיר הגב השני קטן אף יותר עם קצה אחורי ארוך.
סנפירי החזה שלו ארוכים ובצורת מגל.
כריש המשי הוא אחד הכרישים הנפוצים ביותר באזור האוקיינוס, וניתן למצוא אותו במים טרופיים ברחבי העולם.
כריש משי מסוכן לאדם ועלול להיות אגרסיבי כלפי צוללים.
עם זאת ידוע רק על מקרים מועטים של פגיעות כאלה, ולרוב הוא לא בא במגע עם בני אדם.
כריש זה מסווג כפגיע ומוגדר כחיה מוגנת בכל העולם.
כריש המשי הוא אחד ממיני הכרישים המוצגים בבריכת הכרישים בפארק המצפה התת-ימי באילת.
מעקב שבוצע על נקבת כריש משי בוגרת, שכונתה "ג'יני" באמצעות משדר לווייני שהוצב על סנפירה ביולי 2021, גילה כי היא ביצעה מסע באורך של 27,666 קילומטרים, בזמן של 546 ימים, כמעט פי 6 משיא התנועה הקודם שהיה מוכר לחוקרים.
כריש לבן-שוליים (שם מדעי: Carcharhinus albimarginatus) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים.
אורכו של כריש זה 2.3-2 מטרים כשהשיא היה 3 מטרים.
משקלו יכול להגיע ל-162 ק"ג.
זהו כריש אפור עם פס לבן על השוליים והוא בעל ראש גדול ומעוגל, שיניים חדות וקצוות סנפירים לבנים.
הוא דומה מאוד למין כריש שונית אפור, אך גדול בהרבה והוא מהגדולים שברישים השוכנים בשוניות אלמוגים.
הכריש מצוי בימים טרופיים באוקיינוס השקט וההודי והוא נפוץ בסביבות שוניות וחולות בקרקעית הים ועד עומק 800 מ'.
הכריש הוא יצור מתבודד ותוקפני הניזון מדגים אחרים ומרכיכות.
התזונה העיקרית שלו היא מדגי שונית כמו דקריים, קולייסיים, שפתוניים, סוליתיים ומתמנונים.
הוא איננו ניזון מאנשים אך עלול להיות אגרסיבי ונשכני בעת טירוף אכילה קבוצתי.
כריש חול קטן-שיניים או כְּרִישׁ-שֵׁן אֵימְתָנִי (שם מדעי: Odontaspis ferox) הוא מין כריש ממשפחת כרישי חול שבסדרה דמויי עמלץ.
כריש זה מצוי בעיקר בימים טרופיים עמוקים, אך לעיתים מגיע למים הרדודים.
כריש זה יכול לצלול לעומק של יותר מ-800 מטרים.
אורכו של כריש זה מגיע ל-4.1 מטרים ומשקלו ל-290 ק"ג.
הוא בעל ראש גדול ומוארך מעט עם זימים גדולים, גוף חלק עם סנפירים קטנים, בעיקר ליד הזנב הקטן וצבעו אפור עד אפור בהיר.
הוא מזכיר את המין כריש חול נמרי, אך קטן יותר והלסתות והשיניים קטנות יותר.
הכריש נפוץ בעיקר בימים טרופיים אך, גם בממוזגים וגם צולל לעומקים קרירים ומצוי בסמוך לקרקעית הים.
זהו טורף-על הניזון מדגי גרם שונים, בעיקר מדגי ורודן וממליחים, סילוניות, סרטנאים שונים ואף מדגי סחוס קטנים אחרים.
הוא קורע את הטרף בעזרת השיניים המשוננות שלו.
כריש מקרין (שם מדעי: Heterodontus francisci) הוא מין של דגי סחוס מקבוצת דמויי כריש ומסדרת ההטרודונטאים.
הוא מצוי רק באוקיינוס השקט ממערב לחופי קליפורניה ובמפרץ קליפורניה.
זהו כריש קטן מאוד שמגיע לאורך 1.2 מ' בלבד.
גופו עגלגל והסנפירים שטוחים ורחבים, מותאמים לחיים על קרקעית הים.
הכריש אינו שוחה הרבה והוא בעל ראש גדול ומערכת שיניים חזקות העוזרות לו לפצח יצורי ים קשים.
העיניים קטנות ובעלות "גבות" קרניות בולטות.
הכרישים הבוגרים אפורים עם ורדרדים עם נקודות שחורות על הגוף.
הצעירים בעלי פסים צהובים-חומים ומעט מנומרים.
דגים אלה נחים בין הסלעים ואצות הים ומחפשים טרף המבוסס על צדפות וחלזונות ימיים וגם על קיפודי ים וסרטנים.
השיניים החזקות עוזרות לכריש לרסק את שריונות הטרף האיטי שלו.
בנוסף הוא יצוד רכיכות שונות כמו תמנונים, תולעים, כמה קווצי עור ודגים קטנים יותר.
הכריש עצמו נטרף על ידי דגים גדולים, פיל ים צפוני, כרישי מלאך ועיטמים.
הכריש מעוטר בקוצים על ראשו וסנפיריו להגנה.
כריש סיגר המכונה גם כְּרִישְׁאוֹר (שם מדעי: Isistius brasiliensis) הוא מין של דג סחוס קטן ממשפחת כרישי עפיפון (Dalatiidae) שבסדרת הקוצנאים.
הוא מצוי באוקיינוסים הפתוחים הרחק מהיבשה ונודד ברחבי האוקיינוסים בחיפוש אחרי מזון.
אורך כריש זה עד 42 ס"מ בזכרים ועד 56 ס"מ בנקבות הגדולות יותר.
הוא בעל מבנה דק ומוארך, המזכיר סיגריה ונתן לכריש את שמו.
הראש עגלגל בעל עיניים גדולות ובעיקר בעל לסתות גדולות עם 32 שיניים ארוכות וחדות הפעורות לרווחה.
הכריש בעל זימים קטנים והוא יכול לעצור את שחייתו.
הכריש חי בים הפתוח בכל האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים אך בעיקר הרחק מהחופים.
הוא מגיע צפונה עד אלסקה ודרומה עד ניו זילנד.
מין זה ניזון מדיונונים, שטרגליים ודגי תהומות שונים החיים במצולות (חלקם דומים לו בגודלם), שאותם הוא תופס באמצעות יניקה מהירה של המים סביבו.
בנוסף הוא ניזון מבשר של יצורי ים שונים, על ידי נשיכה של בשרם וחיתוך האזור על ידי הסתובבות ושיסוע של הבשר.
התנהגות טפילית זו מבוצעת על שוכני ים רבים: לווייתנים שונים (בעיקר לווייתני מקור החיים בעומקים וגם דולפינים, ראשתננים ולווייתני מזיפות), טורפים ימיים (אריות ים, פילי ים וכלבי ים נמריים), תחש המשכן, דמויי-כריש, בטאים, כימראים, דגי גרם שונים.
חלק מהמינים הפונדקאים (בעיקר דגי גרם וכרישים) מתים מהזיהומים של הפציעות שעומקן עד שבעה ס"מ.
אחרים – בעיקר הלווייתנים שוכני המצולות והענקיים – חסרי רגישות ייחודית ולרבים מהם מאות צלקות על עורם.
כריש לימוני חרמשי (שם מדעי: Negaprion acutidens; לפי האקדמיה ללשון העברית מכונה: כָּרִישׁ לִימוֹנִי) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים החי ברחבי האזור האינדו-פסיפי בימים טרופיים וסובטרופיים.
הוא מצוי עד לעומק 92 מ' מתחת למים ברחבי שוניות אלמוגים, חופים, שפכי נהרות ובין מנגרובים.
הכריש קרוב למין כריש לימוני ובעבר היה תת-מין שלו אך הוא קטן ממנו מעט ואיננו חי לחופי אמריקה.
אורכו של כריש זה יכול להגיע ל-3.8 מ' ולשקול עד 92 קילוגרם והוא בעל סנפירים דמויי-חרמש עם ראש מגודל בעל שינים חדות ורחבות ושני סנפירים על גבו.
צבעו חום עד אפור כהה, מעט צהובים והסנפירים צהובים.
הכריש הוא צייד של דגי גרם ושל יצורי שונית שונים כמו רכיכות וסרטנים וגם דגי סחוס קטנים יותר.
כריש זה מעדיף להתקרב לאיטו אל הטרף במקום לעוט עליו, והוא מסוגל לנשום גם ללא שחייה.
הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים.
כריש לימוני (שם מדעי: Negaprion) הוא סוג של דגי סחוס ממשפחת הכרישיים החיים בימים הטרופיים ברחבי העולם.
המין כריש לימוני מצוי במי החופים הרדודים של האוקיינוס האטלנטי המערבי, לחופי מערב אפריקה וסביב האוקיינוס השקט שלחופי אמריקה.
המין כריש לימוני חרמשי מצוי בימים הרדודים של האזור האינדו פסיפי, לרבות הים האדום.
כרישים אלה איטיים יחסית, בעלי חרטום בולט ושיניים אימתניות ובעלי 2 סנפירים על גבם.
צבעם אפור עד צהבהב, ממנו קיבלו את השם לימוני.
כרישים אלו משריצים ולדות חיים, הטורפים את אחיהם בעודם בבטן.
שני המינים נמצאים בסכנת הכחדה עקב ציד ופגיעה בבית גידולם.
כריש חול גדול-עין (שם מדעי: Odontaspis noronhai) הוא מין נדיר של כריש ממשפחת כרישי חול שבסדרה דמויי עמלץ.
הוא קרובו לסוג של המין כריש חול קטן-שיניים.
כריש זה נתפס באורך של 3.3 מטר לנקבות ו-3.6 מטר לזכרים.
הוא בעל גוף כבד עם חרטום בצורת חרוט, עיניים גדולות ללא עפעפיים המותאמות לראייה בחשיכה ולסת מלאה שיניים חדות מאיימות בתחתית הראש.
על הגב גיבנת קטנה ומאחוריה 2 סנפירי גב וזנב ארוך ורחב.
לכריש קשקשים נוקשים שצבעו אדום כהה עד חום-שחור ולעיתים ישנם פסים שחורים על הסנפירים.
כריש זה כמעט ולא נראה והוא חי בעומק של 60–1,000 מטר מתחת למים.
הוא חי בימים טרופיים או ממוזגים חמימים והוא משוטט לו בחיפוש תמידי אחר טרף כמו דגים קטנים יותר ודיונונים, בדרך כלל כשהוא עולה בלילות אל פני המים לתפוס טרף.
הדוגמאות שנמצאו ממנו התגלו באוקיינוס האטלנטי במדיירה, דרום ברזיל, טקסס, מזרח פלורידה והרכס המרכז-אטלנטי.
באיי סיישל התגלו שיניים שכנראה שייכים למין זה ואולי נמצא גם בים סין הדרומי.
באוקיינוס השקט התברר שהוא נודד לאורך איים כמו איי מרשל והוואי.
כריש זה איננו נידוג כמעט, עקב נדירותו והיותו שוכן מים עמוקים.
לא ידוע מה מצבו סיכונו בטבע אך הוא נאסר לדיג בחופי ארצות הברית.
כריש עיוור (שם מדעי: Brachaelurus) הוא סוג של דגי סחוס מסדרת הזנבתנאים שהוא הסוג היחידי במשפחה כרישים עיוורים (Brachaeluridae).
בסוג זה שני מינים החיים לאורך חופי הימים הטרופיים של מזרח אוסטרליה עד עומק 100 מטרים.
אורך כרישים קטנים אלה 60–70 סנטימטר, והם בעלי עור מגובשש, ראשים גדולים בעלי "שפמות" כשל שפמנונים וסנפירים נמוכים ושטוחים, המותאמים לחיים על קרקעית הים.
לכרישים זוג סנפירי גב בחלק האחורי של גבם והזנב בעל אונות קטנות.
למרות שמם כרישים אלה אינם עיוורים, אך הם בעלי עיניים קטנות שכאשר שולים אותם מהמים עפעפיהם נסגרים כדי להגן על העין, הרגל שממנו קיבלו את שמם.
הם חיים לאורך הקרקעית וצדים מיני דגי גרם, סרטנים, רכיכות כמו דיונונים ושושנות ים.
כריש לבן-לחי (שם מדעי: Carcharhinus dussumieri) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים המצוי סביב מימי האזור האינדו-פסיפי לרבות במפרץ אילת.
כריש זה קטן יחסית ומגיע לאורך של עד 121 ס"מ והוא בעל ראש קטן עם עיניים בולטות וחוטם קצר ומעוגל.
הלסתות קצרות ובעלות 2 שורות שיניים משוננות וקטנות יחסית.
סנפירי החזה ארוכים וכהים והגב מזדקר מעלה ומכיל סנפיר גבי נמוך אבל בולט, סנפיר גבי נוסף קטן הסמוך לזנב שצבעו שחור וזנב בעל אונות קצרות ומחודדות.
צבע הכריש אפור עד חום-אפור כשהבטן והחזה בהירים מעט יותר.
הכריש חי בימים מרוחקים סביב האזור האינדו-פסיפי, בדרך כלל סביב איים ועד לעומק 170 מטר.
הוא מצוי ממפרץ אילת, המפרץ הפרסי והים הערבי עד לג'אווה שבאינדונזיה, צפון אוסטרליה ויפן.
הוא צד סביב הקרקעית דגים, רכיכות כמו תמנוניים ודיונונים, סרטנים שונים ותולעים.
כריש זה משריץ 4 צאצאים חיים בעונת הרבייה.
כריש מחודד אף אוסטרלי (שם מדעי: Rhizoprionodon taylori) הוא מין כריש קטן החי במים הטרופיים של האוקיינוס השקט.
דג זה חי באוקיינוס השקט באזור פפואה גינאה החדשה וצפון אוסטרליה, ויכול להימצא בפני הים ולהגיע עד לעומק של 110 מטרים מתחת לפני המים.
זהו המין הקטן ביותר במשפחת הכרישיים.
פרט בוגר של כריש זה יכול להגיע לאורך של עד 70 סנטימטרים בקירוב.
הכריש הוא טורף וניזון בעיקר מדגים, סרטנים קצרי בטן ורכיכות כמו חלזונות ודיונונים.
כריש סיגנתוס (שם מדעי: Carcharhinus signatus) הוא מין של דג סחוס במשפחת הכרישיים, החי במימי האוקיינוס האטלנטי בעומק 50 עד 600 מטרים מפני הים, כשלרוב הוא מצוי בימים במים עמוקים ובלילות מצוי במים רדודים יותר.
כריש זה מגיע לאורך ממוצע של 2 מטרים אך יכול להגיע לאורך 2.8 מטרים ומשקל של 76.7 קילוגרם.
הוא בעל קשקשים אפורים כהים עד כחולים ולעיתים גם חומים כשהבטן בהירה יותר.
העיניים ירוקות וגדולות, מאפשרות לבעליהם לראות היטב בחשיכה, החוטם ארוך והלסתות קצרות ומכילות שיניים מעוקלות פנימה ומחודדות מאוד.
סנפירי החזה קצרים יחסית ומסתיימים במשולש מחודד וסנפיר הגב הקדמי קטן גם הוא.
נקבת הכריש משריצה צאצאים חיים, לרוב 12 עד 18.
הכריש מצוי לאורך חופים ומדפי יבשות לאורך האוקיינוס האטלנטי הטרופי והממוזג שבין סנגל לנמיביה במזרח ובין מסצ'וסטס לארגנטינה, לרבות הים הקריבי ומפרץ מקסיקו במערב, כשהוא נפוץ בעיקר לחופי פלורידה.
דיווחים לא מאומתים נצפו גם בפנמה לחופי האוקיינוס השקט.
הכריש ניזון במרדף אחרי דגי גרם שונים כמו מקרל, קיפוניים, דאוניים, כפחניים ודקריים וכן דיונונים וסרטנים פלגיים.
לרוב הכריש צד במשך הלילה, כשהוא משתמש בעיניו הגדולות לראיית טרף בחשיכה.
הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר לטובת מרק כרישים ושימוש בכבד שלו.
כריש יתדי (שם מדעי: Rhizoprionodon acutus) הוא מין של דמוי-כריש ממשפחת הכרישיים החי לאורך מזרח האוקיינוס האטלנטי והאזור האינדו-פסיפי בטווח שבין פורטוגל לדרום אפריקה ומזרחה עד סין, יפן, אינדונזיה וצפון אוסטרליה.
לרוב הוא חי במים חמימים ורדודים כשבכמה אזורים הוא עולה למים מתוקים ובקמבודיה אף נצפה חי במי נהרות.
לכריש יתדי מבנה רזה וארוך.
פרטים גדולים מגיעים לאורך 178 ס"מ ומשקל של 22 ק"ג.
לרוב הנקבות כבדות יותר מהזכרים.
הכריש בעל גוונים אפורים עד סגולים-אפורים מלמעלה, לבן מלמטה והצידיים אפורים בהירים.
הוא בעל עיניים גדולות, חוטם מוארך ופה בעל שורת שיניים חרוטיות המותאמות לתפיסת טרף.
מסביב ללסת בולטים שישה חורי זימים.
סנפירי החזה חדים ומשולשים וסנפיר הגב הקדמי גבוה וחרוטי כשסנפיר קטן נוסף מזדקר מצידי הזנב.
הכריש משריץ צאצאים חיים, בין אחד לשמונה בהתאם למיקום ולעונה.
כריש זה נע לבד או בחבורות קטנות במים הרדודים הטרופיים בעומק של 200 מטרים בממוצע ומחפש במים עכורים או חוליים ולעיתים גם בכרי אצות או עשב ימי טרף של חסילונים, דגי גרם טרופיים וחלזונות ימיים.
הטורפים העיקריים שלו הם כריש שחור-שוליים, כריש שחור-שוליים אוסטרלי וטורפים ימיים.
הכריש מצוי בסכנה עקב דיג יתר לבשרו והיתפסות ברשתות וכיום מצוי בסכנת הכחדה.
כריש נהרות צפוני (שם מדעי: Glyphis garricki) הוא מין של כריש השוכן במים מתוקים ומים מליחים באזור גינאה החדשה ובצפון אוסטרליה בנהרות הצפוניים של אוסטרליה המערבית והטריטוריה הצפונית.
המין התגלה ב-2008 בנהר אליגטור בשטחי הפארק הלאומי קקדו בארץ ארנהם, והוא נתון בסכנת הכחדה בטבע.
כריש זה הוא קרובו של כריש הגנגס והוא בעל קשקשים אפורים כהים, בטן לבנה וחוטם מעוגל ארוך, עיניים קטנות וסנפירי חזה רחבים ובשרניים.
הוא מגיע לאורך ממוצע של 2.5 מטרים.
נקבת הכריש משריצה עד 9 צאצאים חיים, לרוב בעונה הרטובה.
הכריש התגלה רק במספר נהרות רדודים ובשפכי נהרות כשהבוגרים נודדים לעבר מים מלוחים קרוב לחוף.
הכריש הוא אוכל דגים הצד גם במים עכורים בעזרת חישה חשמלית חדה.
הוא נפגע בטבע מזיהום נהרות, דיג מסחרי ואחר וכנראה נותרו רק 250 פרטים ממנו.
כריש נהרות (שם מדעי: Glyphis) הוא סוג של כרישיים החיים במקווי מים מתוקים ומים מליחים ולעיתים גם במי ימים בדרום אסיה, דרום-מזרח אסיה גינאה החדשה וצפון אוסטרליה באזורי הטרופיים.
בעבר סברו שישנם חמישה מינים בסוג זה אך כיום סוברים שקיימים רק שלושה מינים, בעוד שניים נוספים נכחדו.
מינים אלה אפורים בצבעם, בעלי סנפירים בשרניים וסנפיר גבי גבוה והם בעלי שיניים מחודדות דמויות חנית המיועדות לתפוס דגים או חסילונים מקרקעית רדודה.
כל המינים נמצאים בסכנת הכחדה עקב דיג והרס בית גידולם.
כריש לבן-אף (שם מדעי: Nasolamia velox) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הכרישיים והוא המין היחיד בסוגו, הקרוב מעט לכריש כחול או לסוג כריש עקב מבנה ראש דומה.
המין חי באזורים הטרופיים באוקיינוס השקט לחופי אמריקה בין פרו לבאחה קליפורניה ודרום קליפורניה בעומקים רדודים של 15 עד 200 מטרים.
זהו כריש קטן יחסית באורך 1.5 מטר בממוצע.
הוא בעל גוונים אפורים בהירים ובטן לבנה עם חוטם לבן וארוך בעל כתם שחור לאורכו.
הלסתות קצרות ובעלות שיניים משוננות בעלות רכסים צרים.
הוא בעל זוג סנפירי גב, כשהקדמי גדול בהרבה מהאחורי ובעל סנפיר שת וזנב ממוזלג ארוך.
הנקבות משריצות עד 5 צאצאים חיים, הנולדים באורך 55 סנטימטרים.
כריש זה חי לרוב בגפו והוא שוכן בקרקעית הים החופית לרוב באזורים חוליים או בוציים ובשוניות.
הכריש ניזון מלהקות דגים וסרטנים שהוא לוכד.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר מצד האדם.
כרישאים (שם מדעי: Carcharhiniformes) היא סדרה במחלקת דגי סחוס, והיא הסדרה הגדולה ביותר של כרישים, הכוללת כ-290 מינים, הכוללים מינים ידועים כדוגמת כריש שורי, כריש טיגריסי, את משפחת הפטישניים ועוד רבים אחרים.
המאפיינים של סדרת הכרישאים הם שבעה סנפירים, מתוכם שני סנפירי גב וסנפיר שת אחד.
קרום מיצמוץ מעל העין, ו-5 פתחי זימים.
פיהם של הכרישאים נמצא בתחתית הראש בקדמתו.
כרישים הם כאמור דגי סחוס – כלומר אין להם עצמות בגוף והשלד שלהם מורכב ברובו המוחלט מסחוס.
הם ניזונים בעיקר מדגים אך גם מהווים מהאויבים הטבעיים הכמעט יחידים שיש לדולפינים וצבי ים, כך שיש להם תפקיד ייחודי וחשוב בשמירה על איזון במערכת האקולוגית על ידי טריפה.
הכרישאים נמנים עם היצורים בעלי כושר השחייה הטוב ביותר, והם צדים את טרפם (בעיקר דגים ודיונונים), תוך כדי תנועה.
סדרת הכרישאיים צפויה לעבור שינוי בעקבות מחקרי DNA חדשים שהראו כי כמה קבוצות מסורתיות בסדרה אינם מונופילטיים.
למרות הדימוי הציבורי, המושפע מסרטי קולנוע מפורסמים (כמו סדרת "מלתעות") הרוב המכריע של הכרישאים אינם מסוכנים לאדם.
כרישאים הורגים בממוצע כ-12 בני אדם בשנה ברחבי העולם, בעוד שבני אדם הורגים לפחות כ-100 מיליון כרישאים בשנה (273 מיליון לפי הערכה פחות שמרנית) - מעל 10,000 כרישאים בשעה.
כ-70 מיליון כרישאים מומתים מדי שנה עבור מרק סנפירי כרישים הנצרך בסין ובמדינות נוספות בדרום אסיה.
הדייגים נוהגים לנסר את סנפירי הכריש שהועלה על הסיפון בעודו חי ולהשליכו למים לגסיסה אטית.
יותר מ-30 מינים שונים של כרישים שוחים בים התיכון וחלקם גם לאורך חופי ישראל.
המינים המוכרים ביותר כאן הם הסנפירתן והכריש העפרורי אשר מבקרים ביציאת המים החמים של תחנות הכוח בחודשי החורף, ואף נצפים לעיתים סביב אזורי חקלאות ימית.
מינים נוספים באזור נמצאים לרוב בים הפתוח או במים העמוקים ולכן נצפים בתדירות נמוכה יותר.
כל הכרישאים (ודגי סחוס בכלל) הם מינים מוגנים בישראל.
אחד המפגעים העיקריים המאיימים על אוכלוסיות הכרישים בישראל מקורם בדיג.
באמצעות קידום שמורות טבע ימיות, ממשק דיג בר קיימה, ומזעור הקונפליקטים עם החקלאות הימית, ניתן לקדם את ההגנה על הכרישים בישראל.
בין המינים המוגנים: גלדן שחור פה, פטישן תמים חרטום, כריש סנפירתן, כרישועל גדול עין, קוצן חד גוני, כריש שש זים וטריזן צניני.
כריש ענק (שם מדעי: Cetorhinus maximus), המוכר גם בשם כריש עצם, הוא מין יחיד במשפחה כרישים ענקיים (Cetorhinidae).
הוא הדג השני בגודלו בעולם אחרי הכריש הלווייתני, אחד משלושה מיני כרישים שמזונם הוא פלנקטון והוא מצוי בכל האוקיינוסים ברחבי העולם ונמצא בסכנת הכחדה.
הפרט הגדול ביותר שנצפה בוודאות היה באורך של 12.27 מטרים ושקל קרוב לשישה עשר טון.
מזונו מורכב מפלנקטון אותם הוא מסנן ללא הרף, תוך כדי תנועה איטית במהירות של כשני קשרים.
מאחר שהוא ניזון מפלנקטון, הוא אינו מסוכן לבני האדם ולרוב מתרחק מקרבתם ומסירות.
בגלל אופיו האיטי והלא תוקפני של הכריש, מהירות השחייה האיטית וגודלו הגדול, הכריש הענק נוצל במשך מאות שנים עבור שמן הכבד שלו, עורו ובשרו.
בשל בגרותו האיטית, תוחלת החיים הארוכה וקצב הרבייה הנמוך, הכריש הענק נחשב לפגיע ביותר לדיג יתר, ומספר האוכלוסייה חווה ירידה משמעותית ומהירה בעשורים האחרונים.
כְּרֵישָׁה, או בשמה העממי פּראסה, היא ירק מאכל, שתורבת מהשום הגבוה (שם מדעי: Allium ampeloprasum) שבמשפחת הנרקיסיים.
בעבר שימשה הכרישה ברפואה העממית למניעת כאבי בטן ומיחושים.
ביהדות היא משמשת כאחד מסימני סדר ליל ראש השנה בשם כרתי.
בחפירות במצרים נמצאו שאריות כרישה עתיקים וכן ציורי קיר של הצמח, שהובילו את פרופסור דניאל זוהרי להסיק עם עמיתיו למחקר, כי הכרישה תורבתה כבר באלף השני לפני הספירה.
הכרישה הייתה הירק האהוב ביותר על נירון קיסר.
כרישת הבר ידועה בשמה האנגלי Ramps.
הכרישה היא אחד הסמלים הלאומיים של ויילס, ובייחוד ביחידות ולשיות בצבא בריטניה.
הכרישה אינה מוזכרת בתנ"ך, אולם תרגום אונקלוס (וכן התרגום ירושלמי) מזהה אותה עם "הֶחָצִיר" (במדבר פרק י"א פסוק ה'), הנזכר יחד עם הבצל והשום כמין הגדל במצרים, וכן נזכר פעמים רבות בספר ישעיהו.
הכרישה מוזכרת פעמים רבות במשנה ובתלמוד.
במשנה מוזכרת בתור "כרישין", ובתלמוד מוזכרת בשמה הארמי "כרתי" (בחילוף אותיות ת' וש', שמתחלפות תדיר בין השפות).
הכרישה (בצורות הגשה שונות, כולל קציצות כרישה בעדות מסוימות) משמשת כאחד ה'סימנים' בשולחן המסורתי של סדר ליל ראש השנה ונוהגים לברך עליה: "שיכרתו אויבינו ושונאינו וכל מבקשי רעתינו".
בימינו ישנם מומחי כשרות, כגון הרב יוסף זריצקי, הממליצים לא לאכול כלל את הכרישה מטעמי כשרות, מכיוון שאין אפשרות לנקותם כליל מחרקים.
בפוקימון, הכרישה משמשת ככלי נשקם של פוקימון ברווז הבר, פרפצ'ד וכמו כן, גם כאמצעי לבניית קן.
וכן, גם לצורה המפותחת של גרסת אחרת שלו, סרפצ'ד.
קטע אנימציה קצר בשם Leekspin פורסם באביב שנת 2006 ונעשה פופולרי מאוד.
כריש שורי (שם מדעי: Carcharhinus leucas; מכונה גם כריש זמבזי) הוא כריש ממשפחת הכרישיים הנפוץ בעיקר בימים ובאוקיינוסים חמימים, לרוב באזור קו המשווה.
בניגוד לרוב הכרישים כריש זה מסוגל להעביר את חייו מהים למים מתוקים, עמוקים מספיק .
שמו בעברית הוא תרגום של שמו העממי באנגלית: "Bull Shark".
השם האנגלי ניתן לו כי הוא תוקפני כמו פר זכר זועם.
זהו מין הכריש הגדול ביותר בסוג כריש.
נקבות הכריש השורי גדולות במעט מהזכרים.
אורכם הממוצע מגיע ל-2.4 מטר ומשקלם ל-130 ק"ג.
הזכרים מגיעים לאורך ממוצע של 2.25 מטר ולמשקל ממוצע של 95 ק"ג.
הכריש הגדול ביותר שנמדד הגיע לאורך של ולמשקל , אך ייתכן שקיימים פרטים גדולים יותר.
כרישים אלה בעלי חוטם רחב, סנפיר גב גבוה וזנב חזק איתו הם נעים במהירות.
צבעם אפור ולעיתים כחול והבטן בהירה.
על פי בדיקות שנערכו, לכריש השורי יש את עוצמת הנשיכה החזקה ביותר יחסית למשקלם בקרב הכרישים.
באופן יחסי היא חזקה גם יותר מזה של עמלץ לבן ועוצמתה היא .
הכריש נמצא במים בעומק 150 מטר אך לרוב הוא מצוי עד לעומק 30 מטרים, סביב מימי החופים הטרופיים, לרוב במים עכורים.
הכריש נמצא גם בנהר האמזונאס והוא מסוגל לחיות תקופות קצרות גם במים מליחים ומים מתוקים, אך חייב לחזור למי-ים אחת לתקופה.
הוא גם תועד בדיווחים מהימנים ברמה משתנה בנהר בריזביין שבקווינסלנד, הגנגס והבראהמאפוטרה ובאגם ניקרגואה וכן בחידקל, במיסיסיפי, נהר אוהיו, נהר פוטומק ועוד.
מין זה הוא צייד יחיד אך לעיתים שני כרישים או יותר יחברו כדי לתפוס טרף יחדיו.
הכריש משתמש בנשיכתו החזקה כדי לקרוע פיסות מבשר הטרף, מה שגם יכול לגרום לטירוף אכילה, עקב ריח הדם במים.
הוא ניזון כמעט מכל בעלי החיים אותם הוא מצליח להשיג כמו חסרי חוליות, דגים ויונקים ימיים ואינו מהסס לטרוף דגי סחוס אחרים או כרישים קטנים ממנו ואף את בני מינו.
באופן כללי הוא איננו בוחל באף מקור בשר כולל מפגרים.
לכריש אין הרבה טורפים למעט האורקה, עמלץ לבן וכריש טיגרי.
במקרים מסוימים כרישים בחופי אוסטרליה נטרפו בידי תנין הים ובדרום אפריקה בידי תנין היאור, אך אלו מקרים נדירים.
כריש זה נחשב לכריש מסוכן ותוקפני לבני האדם, שלישי בקטלניותו לאדם לאחר העמלץ הלבן והכריש הטיגרי.
הימצאותו בקרבת החופים גורמת להיתקלויות רבות עם האדם ומאחר שהוא טריטוריאלי ותוקפני מאוד הוא עלול לגרום לנזק רב.
נוסף על כך, טירוף החושים שלו לריח של דם במים, גורם לו לתקוף בפראות.
עקב עוצמת הנשיכה המרסקת והמטלטלת שלו, לרוב המתקפות מסתיימות בפציעה קשה או במוות.
הכריש גם שוכן במים עכורים, בהם קשה לראות אותו בזמן.
מתקפות של כרישים נרשמו לאורך חופים רבים בעולם מניו ג'רזי וחופים רבים בפלורידה ובברזיל עד לנמלים בסידני.
גם מתקפות רוחצים בנהר הגנגס מיוחסות אליו, אך לרוב המתקפות מתרחשות בים.
על מתקפות כריש זה (בתקיפות הכרישים בניו ג'רזי) יצא הספר מלתעות של פיטר בנצ'לי, אשר בהמשך התפתח לסרט האימה בעל אותו שם.
כרישוניים (שם מדעי: Triakidae) הם משפחה בסדרת הכרישאים, ובה 40 מינים המחולקים ל-9 סוגים שונים.
כרישוניים מתאפיינים בשני סנפירי גב, סנפיר ביב ועיניים אובליות עם קרום מצמוץ (nictitating eyelids).
הם קטנים עד בינוניים בגודלם, בין 37 ס"מ ועד 220 ס"מ (בוגרים).
הם נמצאים בכל העולם במים חמימים וממוזגים, ומזונם כולל דגים וחסרי חוליות הנמצאים על הקרקעית ובעמודת המים.
בשיטות מיון מסוימות המשפחה מפוצלת לשני תתי-משפחה, בתת-משפחה Triakinae שלושה סוגים ובתת-משפחה Galeorhininae שישה.
במשפחת הכרישוניים יש 9 סוגים:
סוג ומין יחיד גלאורינוס גלאוס (Galeorhinus galeus)
סוג Iago בו 4 מינים (2 מהם בספק)
סוג Mustelus בו 26 מינים, ביניהם כרישון כוכבני וכרישון משה
סוג Triakis בו 5 מינים, בו כרישון מגלופטרוס וכרישון נמרי
כריש שונית קריבי (שם מדעי: Carcharhinus perezi) הוא כריש ממשפחת הכרישיים הנפוץ בקרבת החוף האטלנטי של אמריקה מפלורידה ועד ברזיל הוא הכריש הנפוץ ביותר בים הקריבי.
כריש שונית קריבי הוא בעל גוף חזק ויעיל.
מין זה אינו יוצא דופן משאר מין הכרישים.
מאפיין בולט אצל מין זה הם סנפיריו הכהים.
גודלו של כריש שונית קריבי הוא עד 3 מטר.
כריש שונית קריבי ניזון מדגים ומדיונונים ורודף בדרך כלל אחר טרפם בקרקעית הים או במערות פנימיות.
כרישון משה או כרישון משה-רבנו (שם מדעי: Mustelus mosis) הוא מין של כרישון.
הוא חי על מדפים יבשתיים במערב האוקיינוס ההודי, מהים האדום ומזרח אפריקה, עד למלדיביים, סרי לנקה, והודו, בעומקים של 20 עד 250 מטר.
כרישוני משה מגיעים לאורך של 1.5 מטר, משקלו הממוצע של כרישון משה הוא 5 ק"ג.
צבעו אפור, בעוד קצות סנפירי הגב והאונה העליונה של זנבו שחורים.
הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות החיים על הקרקע, אך טורף גם דגים קטנים.
כרישון משה לא בא במגע עם צוללים ואינו מזיק כלל לאדם.
הכרישון הוא מין במצב שימור קרוב לסיכון ומוגן בכל העולם.
כריש שונית אפור או כָּרִישׁ שְׁחֹר-זָנָב (שם מדעי: Carcharhinus amblyrhynchos) הוא מין של כריש החי בשוניות אלמוגים ברחבי הימים הטרופיים.
כריש זה ביישן יחסית ואינו נוטה לתקוף אנשים, אך עלול לנשוך כתוצאה מטירוף אכילה.
הוא מצוי בעיקר בימים הטרופיים שבאוקיינוס ההודי (כולל בים סוף) ובאוקיינוס השקט.
לכריש זה חוטם רחב, עיניים גדולות, סנפיר הגב שלו גדול יחסית ושחור בקצוות ושוליים רחבים.
אורכו הממוצע 1.3 מטרים, אך נתפסו מינים באורך של 2.6 מטרים.
עם זאת משקלם קטן יחסית, עד 33.7 קילוגרם.
הכריש יוצא לצוד בעיקר בלילה והוא ניזון מדגי שונית, דיונונים, סרטנים, יונקים ימיים ואף מכרישים אחרים.
בשל ציד מופרז מוגדר מצב השימור של הכריש כסכנת הכחדה.
כריש שחור סנפירים (שם מדעי: Carcharhinus melanopterus) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים החי בשוניות אלמוגים וימים רדודים באוקיינוסים הטרופיים והוא בין הכרישים הנפוצים בשוניות.
סימן הזיהוי הבולט שלו הוא קצוות סנפיריו וזנבו השחורים וכן אפו המעוגל.
כריש שחור-סנפירים נפוץ בימים רדודים באוקיינוס השקט וההודי, שם הוא מסתובב סביב חופים חוליים ושוניות ולעיתים נדירות עלול להיכנס למים מליחים ואף מתוקים.
הכרישים האלה נקשרים ביותר לאזורים מסוימים ויכולים לשהות באותו אזור כמה שנים.
אורכו הממוצע של הכריש 1.6 מטרים כשפרטים גדולים הגיעו לאורך שני מטרים ומשקל של 13.6 קילוגרם.
אלה נחשבים לכרישים בינוניים ולא טורפי אנשים, אך עלולים לתקוף את מי שיתקרב אליהם יתר על המידה.
בנוסף כרישים עלולים להגיע לטירוף אכילה ואז סכנתם לאדם גבוהה.
נרשמות כמה עשרות תקיפות לא קטלניות של הכריש כל שנה, לרוב בקרבת החוף.
כרישים אלו הם טורפים פעילים וקשוחים של דגים שונים, סרטנים, דיונונים ועופות ימיים ואפילו של כרישים קטנים יותר.
כנהוג אצל משפחות הכרישיים, משריצה גם נקבת הכריש צאצאים חיים, החיים בשנים הראשונות בביצות מנגרובים סמוכות לחוף.
הם ניצודים לתעשיית בשר כרישים ולצריכת השומנים שלהם ולמרות תפוצתם, הביא המצב להתמעטותם עד לסכנת הכחדה בטבע.
כְּרִישׁוֹן לְבַן-קְצָווֹת (שם מדעי: Triaenodon obesus) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הכרישיים ומהווה מין יחיד בסוגו.
הכריש נפוץ בשוניות אלמוגים ברחבי הימים הטרופיים השונים ברחבי האוקיינוס השקט וההודי מדרום-מזרח אפריקה ועד מרכז אמריקה.
זהו כריש קטן יחסית שאורכו עד 1.6 מטר ומשקלו כ-18.3 ק"ג והוא נראה רזה, בעל פה גדול ועטור שיניים רבות, עיניים גדולות עם תלמים ושני זיזים ליד הנחיריים.
הכריש נח ביום על קרקעית הים, בדרך כלל בעומק 8-40 מטר ובניגוד לרוב הכרישים הוא לא צריך לשחות ללא הפסקה כדי לנשום.
בלילה הכרישים יוצאים לציד בלהקות שמתנפלות על כל חיה קטנה, בין השאר דגים, סרטנים, דיונונים ותמנונים ולעיתים גם דגי סחוס קטנים יותר.
עם זאת הם אינם מסוכנים לאדם.
הכרישים במצב פגיע, עקב דיג מופרז שלהם, שיעור רבייה איטי ואזורי חיות מוגבלים יחסית.
כְּרִישׁוּעָל זְנַבְתָּן (שם מדעי: Alopias vulpinus) הוא מין כריש שאורכו הממוצע (כולל זנב) בין 3 ל-6 מטרים, ומשקלו עד 510 ק"ג.
זנבו ארוך במיוחד ויכול להגיע לאורכו של גוף הכריש.
הכריש חי במים עליונים בעיקר בים הפתוח, ונזון מלהקות דגים קטנים ודיונונים אותם הוא ממית בעזרת זנבו.
הכריש אינו מזיק לצוללים ונחשב לאחד הכרישים היפים ביותר לצפייה תוך כדי צלילה.
הכריש פגיע והוא מוגן בכל העולם.
הכריש שועל הוא אחד ממיני הכרישים המוצגים בבריכת הכרישים בפארק המצפה התת-ימי באילת.
כריש שחור-שוליים (שם מדעי: Carcharhinus limbatus) הוא מין של דג סחוס במשפחת הכרישיים.
כריש זה מצוי באזורים הטרופיים של העולם, בעיקר בקרבת שוניות אלמוגים או חופים.
לעיתים מבלבלים בינו למין כריש שחור-שוליים אוסטרלי.
הוא אפור בצבעו אך הבטן לבנה וכפי שמרומז משמו צידי הבטן כהים יותר משאר הגוף.
הראש רחב ומשוטח וקצוות הזנב והסנפירים העליונים והתחתונים כהים בקצה.
כריש זה יותר חברתי ממינים אחרים ולעיתים משתפים פעולה בעת ציד דגים אחרים.
הם אף קופצים ממעל למים כדי לכנס את הדגים.
הוא אוכל מגוון דגים ואיננו בררן.
הוא יטרוף אפילו מיני כרישים אחרים או בטאים קטנים.
הוא איננו תוקפני לאדם, למעט לדייגים שמנסים לצוד אותו.
עם זאת כרישים המצויים בטירוף אכילה עלולים להפוך לתוקפניים ביותר.
בפלורידה כריש זה אחראי ל-16% מתקיפות הכרישים בכל שנה כאשר כמה מהמתקפות מסתיימות במוות.
כָּרִישׁ עַפְרוּרִי (שם מדעי: Carcharhinus obscurus) הוא כריש ממשפחת הכרישיים הנפוץ בימים טרופיים ברחבי העולם.
מין זה מתמחה בטריפה של דגים קטנים.
לעיתים נדירות עשוי לתקוף בני אדם.
חוקר הטבע שארל אלכסנדר לסואר פרסם לראשונה בשנת 1818 אודות הכריש העפרורי בכתב עת מדעי אמריקאי.
לסואר קטלג אותו כסוג קוצן וציין זאת יחד עם המילה הלטינית "obscurus" שפירושה "כהה" או "מעומעם" בהתייחס לצבעו.
עם זאת, חוקרים אחרים שבאו אחריו קטלגו את המין הזה כסוג כריש.
הכריש העפרורי נפוץ בעיקר בעומק של 400 מטרים בכל האוקיינוסים אבל בעיקר באזורים פוריים או טרופיים בתוך האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
הוא מצוי גם בימים הממוזגים.
הם חיים ביחידות ומשריצים צאצאים חיים.
ניתן למצוא כריש זה בים האטלנטי לחופי מסצ'וסטס (ארצות הברית), ברזיל, איי בהאמה, קובה, האיים הקנריים, כף ורדה, סנגל, סיירה לאון, פורטוגל, ספרד ומרוקו.
באוקיינוס ההודי ניתן למצוא אותו לחופי צפון אפריקה, מוזמביק, מדגסקר ועתים לחופי בנגל בים הערבי ובים סוף.
באוקיינוס השקט ניתן למצוא את הכריש העפרורי לחופי יפן, סין, טייוואן, וייטנאם, אוסטרליה, קלדוניה החדשה, קלפורניה, מקסיקו וצ'ילה.
עשרות כרישים ממין זה נצפים מדי שנה בחופי חדרה לצד המין כריש סנפירתן.
לרוב הם מתרחקים מאנשים ואינם תוקפניים, אם כי גודלם הופך אותם למסוכנים לשחייה.
בתקרית אחת מ-21 באפריל 2025 הותקף למוות צוללן בן 40 בידי כריש עפרורי.
משקל ממוצע של כריש בוגר נע בין 160–180 ק"ג כאשר אורכו הממוצע נע סביבות 3.2 מטר, אך אורכו של הכריש העפרורי הגדול ביותר שתועד היה 4.2 מטרים ומשקלו 347 קילוגרם.
הוא בעל סנפירים מעוגלים, קשקשים כחולים-סגולים וסנפיר הגב שלו מעוגל מעט מהחזית.
הוא בעל שיניים עליונות רחבות, ותחתונות ודקות דמויות קוצים האופייניות לטורפים מסוגו.
זהו טורף-על הניזון בעיקר מדגי גרם שונים כמו סרדין, הרינג, סלמון, מקרל ודגים נוספים, שוכני מצולות, אוקיינוסים או שוניות.
כמו כן, הוא ניזון מסילוניות, כרישים אחרים ובטאים קטנים יותר, סרטנים, כוכבי ים, חיטחבים, זוחלים ימיים, יונקים ימיים, נבלות וגם משפכים תעשייתיים.
כריש קופר או כריש ברונזה (שם מדעי: Carcharhinus brachyurus) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישיים.
כריש זה מצוי במספר אזורים עם אוכלוסיות נפרדות בצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי, חופי דרום אפריקה בצפון-מערב ובמזרח האוקיינוס השקט וסביב לחופי אוסטרליה וניו זילנד.
לעיתים הם נכנסים לגדות נהרות, למקווי מים מליחים, לנמלים ולמפרצונים סביב החופים.
אורכו של הכריש 3.3 מטר והוא בעל צבע ברונזה וגוף חלק עם סנפירים קטנים ועם שיניים ארוכות וחדות המשמשות לקריעת טרפו לגזרים.
מזונו של הכריש כולל סילוניות, דגי גרם ודגי סחוס אחרים.
הם מתקהלים בלהקות כאשר יש מספיק אוכל וניזונים ביחד, כך הם עושים במצוד הסרדינים בדרום אפריקה או במצוד אחר סרדין דרום אמריקני המצוי בלהקות.
כריש זה אינו טורף אנשים אך נמצא במקום גבוה ביחס לכרישים שתקפו אנשים ללא התגרות.
כרישטוף מילאק (בהונגרית: Milák Kristóf; נולד ב-20 בפברואר 2000) הוא שחיין הונגרי, האלוף האולימפי, אלוף העולם (בודפשט 2022) ושיאן העולם (טוקיו 2020), אלוף העולם (קוואנגג'ו 2019), פעמיים ברציפות אלוף אירופה (גלאזגו 2018 ובודפשט 2021) ושיאן העולם במשחה ל-200 מטר פרפר.
סגן אלוף העולם (בודפשט 2017) ואלוף אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-100 מטר פרפר.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטביליסי שבגאורגיה בשנת 2015 סיים מילאק במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהודמזוושרהיי שבהונגריה ביולי 2016 זכה מילאק במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.77 דקות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 2017 זכה מילאק ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש לנוער של 1:53.79 דקות ובכך הגן על תוארו, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש לנוער של 51.23 שניות ועלה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר.
בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא הונגריה חדש ושיא עולם לנוער חדש של 50.77 שניות ועלה שלישי למשחה הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא הונגריה חדש של 3:32.13 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 50.97 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית זכה מילאק ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 51.08 שניות, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 1:53.87 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:17.99 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא אליפות ובשיא עולם חדש לנוער של 7:10.95 דקות.
מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.72 שניות.
באליפות הונגריה בשחייה שנערכה בדברצן בסוף מרץ 2018 קבע מילאק שיא עולם לנוער חדש של 1:52.71 דקות, מאית השנייה איטי משיא הונגריה של לאסלו צ'ה.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכה מילאק במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:50.73 דקות, שיפור לשיא בן עשר השנים של מייקל פלפס (1:51.51 דקות), לפני דאיה סטו מיפן (1:53.86 דקות) וצ'אד לה קלו מדרום אפריקה (1:54.15 דקות).
הוא סוג של כרישים יחידים במשפחת הכרישועליים (Alopiidae), מהסדרה דמויי עמלץ החיים באוקיינוס הפתוח.
כרישים אלה יכולים לגדול עד לאורך 6 מ' ולהגיע למשקל 500 ק"ג במין כרישועל זנבתן.
הם בעלי זנב ארוך ומוגבה המזכיר חרמש.
הראשים גדולים בעלי שיניים חדות, החוטם מחודד והעיניים גדולות.
לכרישים ישנו חוש ריח חד מאוד.
מינים אלה טורפים דגים קטנים יותר (בעיקר להקות סרדינים) וכן דיונונים תוך שימוש בזנבם המחודד להרוג אותם.
הם יטרפו גם סרטנים, עופות ים ואף נבלות.
כריש ראש-שור מצויץ (שם מדעי: Heterodontus galeatus) הוא מין של דג סחוס מסדרת ההטרודונטאים החי במימי מזרח אוסטרליה.
אורכו של הכריש 1.2–1.5 מ' והוא בעל צבע כתום-חום עם גבות מוגבהות מעל העיניים שצבעם כהה והן עוזרות להבדיל איתו ממיני כרישים אחרים.
הוא בעל ראש גדול וסנפירים דמויי-גפיים העוזרים לו להלך על קרקעית הים.
יש לו 2 סנפירים גביים ו-3 זוגות סנפירי-גפיים והזנב צר וקטן.
פיו של הכריש מורכב משיניים בולטות העוזרות לו לגרד החוצה יצורים קטנים מהסלעים והם בולטות החוצה מפיו.
במראו דומה כריש זה לכריש מפרץ ג'קסון החי באותו אזור.
למעשה כריש זה הוא אחד מטורפי הביצים העיקריים של כריש מפרץ ג'קסון.
הכריש חי סביב שוניות אלמוגים, כרי אצות ועשבי ים סביב חופי אוסטרליה ונצפה עד לצפון טסמניה.
הכריש פעיל בלילות אז הוא צד חסרי חוליות, לרבות קיפודי ים שונים ודגים קטנים.
הוא מרסק את הטרף עם מלתעותיו הכבדות המוזרות.
כריש קצר-גף (שם מדעי: Carcharhinus brevipinna) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הכרישיים המצוי לאורך הימים הטרופיים והממוזגים, למעט במערב האוקיינוס השקט.
צבעו העליון אפור, התחתון בהיר והסנפירים שחורים.
הסנפירים שלו כהים וצורתם כשל משולש.
כריש זה מצוי בעיקר בימים רדודים בעיקר לאורך החופים עד נמצא גם במים עמוקים יותר.
הוא שוחה בחבורות גדולות, לעיתים גם עם כרישים שחורי-שוליים.
הוא צד דגים ודיונונים ולעיתים מקפץ מעל פני המים בטירוף האכילה.
במין זה הנקבות משריצות צאצאים חיים.
הוא איננו מסוכן לאדם אך עלול להיות תוקפני בעת טירוף אכילה.
כְּרִישׁוּעָל שַׁיְטָן (שם מדעי: Alopias pelagicus) הוא מין כריש ממשפחת הכרישועליים המצוי בים הפתוח לאורך האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי באזורים טרופיים וסובטרופיים.
לעיתים רחוקות הוא נמצא סמוך לחופים.
עקב כך הוא קיבל את שמו.
כריש זה הוא הקטן בבני משפחתו אך עדיין מגיע לאורך ממוצע של 3 מטר ולמשקל 70 קילוגרם.
האורך המרבי של זכרים הגיע לאורך 3.5 מטר ושל נקבות ל-3.8 מטר והמשקל המרבי מגיע ל-88 ק"ג.
לכריש זה גוף גדול וזרים בצבע כחול-כהה ועם בטן בהירה, המזכיר את גופו של עמלץ כחול אך הוא בעל סנפירים רחבים ומחודדים, וחוטם חד וקצר.
בניגוד לעמלץ הכחול, לכריש זה אין שיניים הבולטות החוצה, פיו סגור רוב זמנו והוא בעל זנב גבוה מאוד ומחודד, מה שעוזר לו להרוג את טרפו.
הכריש שוחה לאורך האוקיינוסים וניזון מלהקות דגים קטנים יותר, אותם הוא הורג בעזרת שחייה מהירה ופגיעה בהם עם הזנב הגבוה, אך לעיתים הוא נתפס ברשתות גדולות בשל התנהגות זו.
מבדיקת קיבתו נראה שהוא ניזון בעיקר מסטומיי תהומות, ברקודות וגמפיליים החיים באזור הדמדומים.
כְּרִישׁוּעָל גְּדוֹל-עַיִן (שם מדעי: Alopias superciliosus).
הוא מין של כריש ממשפחת הכרישועליים המצוי בסכנת הכחדה עקב דיג למטרות שימוש בעורו ובכבד שלו, אף שבשרו לא נחשב לטעים.
כרישועל גדול-עין חי בטבע בכל האוקיינוסים אך אינו נפוץ מאוד ומצוי הרחק מהחופים בים הפתוח באזורים הטרופיים והממוזגים והוא נע מעומק של 300–500 מטר עד לפני המים לעיתים קרובות.
כריש זה הוא סגול כהה עד חום-סגול והבטן בהירה ולאחר המוות צבעו הופך לאפור עד אפור כהה.
אורכו הממוצע 3.3-4 מטר ומשקלו הממוצע 160 ק"ג.
הפרט הגדול ביותר שנתפס ליד ניו זילנד הגיע לאורך 4.6 מטר ושקל מעל 360 ק"ג.
הכריש בעל זנב גבוה דמוי-חרמש וגוף גדול וזרים עם סנפירים ארוכים וראש קצר.
ארובות עינינו של כריש זה גדולות ביותר ועוזרות לו לראות בחשיכה.
בתוך פיו טור של שיניים חדות.
הכריש מותאם לציד של להקות דגים קטנים כמו מקרל, הרינג, בקליים ושיבוטיים, מפרשניים קטנים, אלפיזאוריים וכן דיונונים שונים.
הכריש פוצע את טרפו באמצעות זנבו דמוי החרמש ואז חוטף עם פיו את הטרף.
הוא עצמו עלול להיטרף בידי כרישים גדולים ובידי האורקה.
כריש תניני (שם מדעי: Pseudocarcharias kamoharai) הוא מין כריש יחיד במשפחתו מהסדרה דמויי עמלץ החי ברחבי האוקיינוסים הטרופיים והוא צולל עד לעומק 600 מטר והוא עולה בלילות לפני המים בחיפוש מזון.
מקור השם הוא מיפנית בה הוא קרוי: (水鰐 ("תנין מים"), עקב שיניו הגדולות ועקב הרגלו לעוט ולנסות לנשוך את הדייגים שתפסו אותו.
כריש זה הוא החבר הקטן ביותר בסדרתו והוא מגיע לאורך מרבי של 1.1 מטר ושוקל 4-6 קילוגרם.
הוא בעל גוף מוארך בצבע חום כהה ומעט שחור בגב ובכיפת הראש.
הכריש בהיר מלמטה והוא בעל סנפירים קצרים וראש קצר בעל עיניים גדולות המותאמות לראייה בחושך ושיניים דמויות סכינים וגדולות ביותר ביחס לכריש הבולטות מבין לסתותיו.
לכריש 5 חריצי זימים ארוכים וזנב קטן.
הכריש ממליט צאצאים חיים, בדרך כלל ארבעה.
מזונו של הכריש הוא דגי גרם שוכני מצולות כמו גונוסטומטיים ואורנוניים וגם חסילונים ודיונונים.
הוא עצמו נטרף בידי כרישים גדולים יותר.
הכריש קטן מכדי לטרוף אנשים, אך הוא פוגע בכבלים תת-ימיים לעיתים.
לעיתים הכריש נתפס במכמורות או נידוג בשביל בשר עבור דגי טונה ומפרשניים.
ככל הנראה אוכלוסייתו ירדה בטבע עקב הדיג.
כְּרִישׁוֹן פְּלַג-שֵׁן (שם מדעי: Hemipristis elongata) הוא מין של דג סחוס מהמשפחה כרישי סמור שבסדרת הכרישאים החי במימי האזור האינדו-פסיפי, והוא המין הקיים היחיד בסוגו, אך בעבר התקיימו בסוג עוד כרישים לרבות כרישון סרה הענקי.
הכריש מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב דיג בעיקר בשביל מרק סנפירי דגים הנפוץ בסין העממית.
כריש זה מצוי במימי האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט עד לעומק 130 מטר מחופי ים סוף ומזרח אפריקה עד לחופי הפיליפינים, דרום סין ודרום מזרח אוסטרליה.
בדרך כלל הוא מצוי לאורך החופים, אך לעיתים יימצא באטולים באמצע האוקיינוס.
אורך כריש זה עד 240 סנטימטרים, והוא בעל קשקשים נוקשים בצבע אפור כהה ולעיתים גם ברונזה.
הוא בעל מבנה שיניים מחודדות מאוד על הלסת העליונה בעוד ששיני הלסת התחתונה מעוצבים כקרסים.
כרישים אלה ממליטים צאצאים חיים באיבר המזכיר שליה.
הכריש טורף דגי גרם, בטאים, כרישים קטנים יותר, סרטנים וסילוניות.
מבנה שיניו עוזר לו להרוג את הטרף ולשסע אותו לחתיכות.
כרישחתוליים (שם מדעי: Proscylliidae) היא משפחה קטנה של כרישים בסדרת הכרישאים בתוכה שלושה סוגים ושבעה מינים.
אלו כרישים קטנים מאוד באורך של עד 1.2 מטרים, והם בעלי סנפירים קטנים, עיניים גדולות וחוטם מחודד קטן.
הם טורפים הניזונים מדגי גרם, רכיכות וסרטנאים שונים בים לאורך החופים או מדפי היבשה.
הם חיים בעיקר בימים טרופיים או ימים חמימים.
כמה מהם משריצי צאצאים חיים, אך רובם מטילים ביצים דמויות שיניים הנצמדות חזק לסלעים.
כרישים אלה לעיתים ניצודים למאכל, אך חלקם מוגנים במדינות שונות, עקב דיג מופרז.
כריש שחור-אונה (שם מדעי: Carcharhinus sorrah) הוא מין של כריש בן למשפחת הכרישיים המצוי סביב האזור האינדו-פסיפי ומצוי גם במפרץ אילת.
כריש זה קטן יחסית ומגיע עד לאורך 1.6 מטר ומשקל מרבי של 28 ק"ג.
הוא בעל חרטום מחודד הפונה מעלה, עיניים גדולות מצידי הפנים וגוף זרים בצבע אפור עם בטן לבנה וקצוות סנפירים שחורים.
סנפיר הגב העליון מתעקל כמעט כמו חרמש אחורה והסנפיר הגבי הקטן נמוך וכמעט שאינו נראה.
הכריש בעל סנפירי חזה רחבים וכהים וזנב בעל אונה תחתונה שחורה הקטנה מעט מהאונה הקדמית.
מבנה שיני הכריש מחודדות ומיועדות לתפיסה של דגים.
כריש זה חי בימים טרופיים בין מזרח אפריקה וים סוף עד למלזיה, אינדונזיה, סין, הפיליפינים וצפון אוסטרליה והוא מצוי לצידי מדפי היבשת עד לעומק 72 מטרים, אם כי נמצא פרט בעומק 140 מטרים.
הכריש מסתובב סביב קרקעית הים, בדר"כ בשוניות אלמוגים ויוצא בלילות לציד.
הוא ניזון מסרטנים, סילוניות ומדגים מהירים כמו בוניטו ודגי בס שהוא תופס במהירות.
כרישים אלה משריצים פעם בשנה צאצאים חיים, בדרך כלל 1-8 פרטים צעירים שנולדים באורך 20 ס"מ.
אורך חיי הכרישים 5-7 שנים, כשהזכרים מאריכים יותר שנים.
כרישון כוכבני (שם מדעי: Mustelus asterias) הוא מין של כריש קטן ממשפחת הכרישוניים.
הוא מצוי לאורך מדפי יבשות עד עומק 200 מטר בצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי והים התיכון סביב חופי אירופה, מערב אסיה לרבות ישראל וצפון אפריקה.
כרישון זה מגיע לאורך 1.4 מטר והוא קטן מאוד ביחס לקרוביו.
צבעו אפור-חום עם פס לבן ליד גבו ונקודות לבנות בין פס זה לסנפיר הגב המחודד שלו.
הוא בעל סנפירי חזה רחבים ושטוחים המותאמים לשכיבה על קרקעית הים שם הוא רובץ רוב זמנו.
סנפירי השת קטנים והזנב בעל אונה עליונה גבוהה בהרבה מהתחתונה.
הראש מעוגל ובעל עיניים גדולות והשיניים בעלות מבנה חריצי שממנו קיבל את שמו הכוכבי.
הכריש שוחה לבדו סביב הקרקעית ומחפש בעזרת חוש ריחו הרגיש סרטנים, לובסטרים, כפניים ורכיכות אותם הוא מפצח בעזרת שיניו החזקות.
הכריש משריץ 7-15 צאצאים חיים המתקיימים בשבועות הראשונים על החלמון שבבטנם.
הכריש נפוץ על קרקעיות בעומק 200 מטר מהים הצפוני שסביב חופי נורווגיה עד למרוקו או סהרה המערבית, בדרך כלל על מרבצי חוליות או חצץ.
הוא מגיע גם לים התיכון אך לא לים השחור.
אוכלוסיות המין פחתו מאוד בים התיכון והוא במצב שימור קרוב לסיכון.
כרישון מגלופטרוס (שם מדעי: Triakis megalopterus) הוא מין של כריש ממשפחת הכרישוניים, החי רק באוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס ההודי שלחופי אפריקה הדרומית.
הוא מתקיים סמוך למים רדודים באזורים חוליים או סלעיים מכוסי שוניות או ערוצונים בעומק 10 עד 50 מטרים בממוצע.
כריש זה מגיע לאורך של 1.7 מטר ולמשקל מרבי של עד 40 קילוגרם, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים.
הוא בעל גוף שרירי בעל חוטם קצר, לסתות נמוכות המכילות שיניים קטנות דמויות טוחנות וחריצי זימים נמוכים המגיעים עד הלסתות.
לכריש סנפירי חזה רחבים ומעוינים וזנב שטוח.
הוא בעל עור אפור-ורדרד עם מעט כתמים כהים עליו.