tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המקימים מתכננים לפרסם חוקה וקובץ חוקים, וכן להקים ממשלה שתכלול 10–20 חברים שייבחרו באופן דמוקרטי תוך שימוש בהצבעה אלקטרונית, כמו גם ליישם אלמנטים של דמוקרטיה ישירה.
בנוסף, קיימת תוכנית להשיק מטבע מבוזר כדוגמת ביטקוין.
ליברליזם חברתי היא אידאולוגיה פוליטית שהתפתחה במאה ה-20 הדוגלת בשאיפה למציאת איזון בין חירות לצדק חברתי.
בדומה לליברליזם קלאסי, ליברליזם חברתי היא תפיסה התומכת בכלכלת שוק חופשי ובהרחבת זכויות חברתיות, פוליטיות וחירויות אישיות, אך שונה ממנה באמונתה כי לממשלה יש תפקיד חשוב בטיפול בעוני, ובהקניית חינוך הכולל מעורבות בכלכלת השוק.
מדיניות ליברליזם חברתי רווחת ברוב העולם החופשי והקפיטליסטי, בפרט לאחר מלחמת העולם השנייה, והיא משויכת לרוב לאסכולה הקיינסיאנית בכלכלה.
רעיונות ומפלגות הדוגלים בליברליזם חברתי ממוקמים במרכז או במרכז-שמאל.
התפיסה כוללת ליברליזם אזרחי הדוגל בזכויות אדם, בהפרדת דת מן המדינה וחופש מדת, בזכויות נשים הכוללות הפלה מלאכותית, ובתמיכה בזכויות להט"ב.
המונח "ליברליזם חברתי" נועד להפריד את התפיסה מליברליזם קלאסי, ששלט בייצוג הכלכלי והפוליטי למשך מספר מאות עד עלייתה של האידאולוגיה ליברליזם חברתי בעקבות השפל הגדול.
בארצות הברית המונח ליברליזם חברתי מקובל לאידאולוגיה התומכת בזכויות חברתיות כגון הפלות, נישואים חד-מיניים והגנה מאפליה לחברי הקהילה הלהט"בית, ופיקוח על סחר בכלי נשק; בניגוד ל"שמרנות חברתית", הנפוצה בקרב גורמים דתיים ואוונגליסטיים.
עם זאת, הכינוי "ליברליזם" לבדו מקביל בארצות הברית לליברליזם חברתי.
מחוז ליברץ או מחוז ליברצקי (בצ'כית: Liberecký kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, הממוקם בצפונה של בוהמיה ההיסטורית.
המחוז נקרא על שם בירתו ליברץ.
מחוז אוסטי נד לבם, מחולק לארבעה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
מחוז משנה יבלונץ נד ניסואו
במחוז ליברץ ישנן 215 קהילות כאלו: 65 במחוז משנה סמילי, 59 במחוז משנה יבלונץ נד ליסו, 57 במחוז משנה צסקה ליפה ו-34 במחוז משנה ליברץ.
ליברת-כוח היא יחידת מידה לכוח השווה למשקלה של מסה בת ליברה אחת על פני כדור הארץ.
היא מקבילה ליחידת קילוגרם-כוח, כי שתיהן מודדות כוח לפי המשקל של יחידת מסה.
זאת, בניגוד למערכת היחידות הבין-לאומית (SI), שבה גודלה של יחידת הכוח נגזר (בנוסף על יחידת המסה) מיחידת האורך (מטר) והזמן (שנייה).
יחידת הליברת-כוח שימושית בעיקר בהנדסה במדינות המשתמשות במערכת היחידות האימפריאלית, ובעיקר בארצות הברית וב.
ליברליזם תרבותי הוא סוג של ליברליזם שמעלה על נס את ההשתחררות מנורמות חברתיות, כמילותיו של הנרי דייוויד תורו: "צעדה למקצבו של מתופף אחר".
ליברלים תרבותיים מאמינים כי אין על החברה להטיל קוד התנהגות ספציפי והם רואים את עצמם מגנים על זכויותיהם המוסריות של הסרבנים לבטא את זהותם בכל מקרה שהם רואים לנכון, כל עוד הם לא פוגעים באיש.
מלחמות התרבות בפוליטיקה הן בדרך כלל חילוקי דעות בין ליברלים תרבותיים ושמרנים תרבותיים, שכן ליברלים תרבותיים מתנגדים בתוקף לצנזורה או לכל סוג של פיקוח על חומר מדובר או כתוב.
הם מאמינים כי יש להשאיר את מבנה משפחתו ואת אופי הנישואין להחלטה האישית של היחיד והם טוענים כי כל זמן שאדם אינו פוגע בזולת, שום סגנון חיים אינו טוב יותר מטבעו.
מכיוון שהליברליזם התרבותי מבטא את המימד החברתי של הליברליזם, הוא מכונה לעיתים קרובות "ליברליזם חברתי", אך אינו זהה לאידאולוגיה הפוליטית המכונה ליברליזם חברתי.
כמו כן ליברליזם תרבותי הוא מופיע הרבה פעמים כחלק מפרוגרסיביות.
החל מראשית הציונות מתחולל מאבק תרבותי בחברה היהודית בין הקבוצה החילונית-ליברלית לבין הקבוצה הדתית-לאומית.
הפרטים המשתייכים לקבוצות הדתיות אינם חולקים עם הציבור החילוני את הערכים הליברליים ברמה האישית, הפוליטית, החינוכית והמשפטית.
ההישגים הפוליטיים של החרדים בתחום הנישואים והגירושים, גיור, כשרות, שמירת שבת וכו' הביאו להשלטתן של נורמות דתיות על כלל הציבור בישראל.
גם קבוצת הציונות הדתית, הרואה ערך מרכזי בהשפעה על הצביון המדינתי הכללי, וכן קבוצת הדתיים המסורתיים שרואה ערך עליון בשימור הזהות המסורתית, אינן מעוניינות בליברליזם תרבותי שיביא להבנתן לאובדן הזהות והצביון הדתי של החברה הישראלית.
עם זאת, בשנים האחרונות ניתן להבחין בהעשרתו של השיח הליברלי ברגישות רב-תרבותית והשיח אודות קיומה של חוקה בישראל הפך משיח של מאבק לשיח של בנייה, המבקש להשיג הסכמה בין הקבוצות השונות (הסטטוס קוו בישראל בנושא השבת).
מהלך זה משקף תהליך קבוצתי רחב יותר, שבו הקבוצות היהודיות המרכזיות בישראל מכירות בהיותה של ישראל חברה רב-תרבותית, ומחפשות נוסחאות שייטיבו את החיים המשותפים של הקבוצות השונות בישראל.
מעבר לכך, בהקשר הישראלי יש לציין שהשגת הסדר חוקתי מוסכם של הרוב היהודי עם המיעוט הלא יהודי עשויה להיות משימה מורכבת אף יותר מהשגת הסדר פנימי יהודי.
המרקסיזם הוא הזרם העיקרי שמציע אנטי תזה לליברליזם.
מרקס טוען שאין כזה דבר טבע אדם, ועל כן אין כזה דבר תרבות או תודעה נולדת ושייכת לאדם עצמו כפי שגורס הליברליזם התרבותי, שכן הוויה מייצרת תודעה.
כלומר, הנסיבות הכלכליות אשר בהן חי האדם מייצרות את התודעה שהוא מאמין בה.
ולכן, כדי לשחרר בן אדם ולתת לו חופש ביטוי והזדהות יש לתת לו קודם את השליטה במצבו הכלכלי ובייצור שהוא מייצר.
לפיכך, הליברליזם לדעת המרקסיסטים הוא חופש מדומיין.
הליברליזם מילא תפקיד חשוב בהיסטוריה הפוליטית של ישראל מאז הקמתה.
כמה מפלגות פוליטיות ליברליות זכו לתמיכה עממית ניכרת, ונוכחות משמעותית בכנסת.
בעוד שליברלים בישראל מתנגדים ללאומנות, הם כן תומכים במידה מסוימת (ואף רבה) בציונות.
הליברלים השמרנים (הציונים הכלליים והמפלגה הליברלית) היו ממייסדיה של הליכוד, המפלגה הלאומית-ליברלית בישראל, בעוד שהליברלים החברתיים (למשל מפלגת הפרוגרסיביים והליברלים עצמאיים) השתלבו במפלגת העבודה הסוציאליסטית/סוציאל-דמוקרטית.
ב-1985 הטילו נציגי המפלגה הליברלית וטו על קבלת מפלגת שינוי לאינטרנציונל הליברלי.
כיום, ישנן מספר מפלגות בכנסת הכוללות אגפים או חברי רשימה המשתייכים אידאולוגית לליברליזם, אולם אין מפלגה ליברלית המייצגת את האידאולוגיה באופן מובהק ועקבי במצעה, בדפוס הצבעותיה בוועדות הכנסת, במליאת הכנסת, ובממשלת ישראל.
מהציונים הכלליים ועד המפלגה הליברלית
1922: מרכזים בהסתדרות הציונית העולמית יוצרים את הציונים הכלליים .
1931: הציונים הכלליים התפצלו ל"סיעה א'" ו"סיעת ב'".
1945: סיעות א' וב' של הציונים הכלליים מתמזגים.
1951: המפלגה זוכה ב-16.2% מהקולות וב -20 מנדטים בבחירות לכנסת השנייה.
1961: המפלגה מתמזגת עם המפלגה הפרוגרסיבית והופכת למפלגה הליברלית, שזוכה ב-13.6% מהקולות ו-17 מנדטים בבחירות לכנסת ה-5.
1965: המפלגה הליברלית מתפצלת כשהרוב השמרני בה מצטרף לחרות כדי להקים את גח"ל, שבסופו של דבר הופך למפלגת הליכוד, והסיעה השמאלנית מקימה את הליברלים העצמאיים.
1988: המפלגה הליברלית וחרות מתמזגות רשמית והופכות את הליכוד מקואליציה אלקטורלית למפלגה פוליטית יחידה.
ממפלגת התקדמות ועד ליברלים עצמאיים
1961: המפלגה המתקדמת מתמזגת עם הציונים הכלליים והופכת למפלגה הליברלית.
1965: אנשים מן המפלגה הליברלית מקימים את הליברלים העצמאים.
1984: המפלגה מצטרפת לרשימת המערך.
1991: המערך הפך באופן רשמי למפלגת העבודה.
שינוי, תנועה דמוקרטית, שינוי, חץ
1973: אמנון רובינשטיין יוצר את מפלגת שינוי.
1976: שינוי מתמזגת עם מפלגות ליברליות קטנות אחרות והופכת לתנועה הדמוקרטית לשינוי (ד"ש).
1978: ד"ש מתפצלת לתנועה הדמוקרטית ולתנועה לשינוי ויוזמה.
1981: התנועה לשינוי ויוזמה הופכת למפלגת שינוי.
1988: שינוי משנה את שמה לשינוי-מפלגת מרכז.
1992: המפלגה מתמזגת עם מפ"ם ורצ שבסופו של דבר יוצרות את מרצ מפלגה סוציאל-דמוקרטית.
1998: אברהם פורז מוביל פיצול ממרצ והופך את מפלגת שינוי למפלגה עצמאית.
1999: טומי לפיד מוזמן על ידי פורז לעמוד בראש מפלגת שינוי.
2003: המפלגה זוכה ב-12.3% מהקולות וב-15 מנדטים בבחירות לכנסת השש עשרה.
2006: לפיד עוזב את מפלגת שינוי ופורז יוצר את מפלגת חץ.
2006: שינוי וחץ לא מצליחים לזכות בשום מושב בבחירות לכנסת השבע עשרה.
2012: פורז מאפשר לציפי לבני להשתמש בתשתית מפלגת חץ כדי לבסס את מפלגתה החדשה, "התנועה".
2005: אריאל שרון, ראש ממשלת ישראל ומנהיג הליכוד, עוזב את המפלגה ומקים את קדימה.
במקביל שרון מקדם את תוכנית ההתנתקות החד-צדדית מרצועת עזה ועד מהרה מצטרפים אליו למפלגה פוליטיקאים דומים ממפלגת העבודה (ובהם שמעון פרס) ומפלגות אחרות.
2006: שרון חלה בשבץ מוחי וקדימה בראשות אהוד אולמרט זוכה בבחירות לכנסת השבע עשרה עם 22.0% מהקולות ו-29 מנדטים.
2009: קדימה, בראשות ציפי לבני, זוכה במקום ראשון בבחירות לכנסת השמונה עשרה עם 22.5% מהקולות ו-28 מנדטים, אך לבני לא מצליחה להרכיב ממשלה.
2013: קדימה, שספגה את פיצול מפלגת תנועה, מצטמצמת ל-2.1% מהקולות ול-2 מנדטים בבחירות לכנסת התשע עשרה.
התנועה מקבלת 5.0% ו-6 מנדטים.
2014: התנועה מצטרפת למחנה הציוני, יחד עם מפלגת העבודה והתנועה הירוקה .
2015: בבחירות לכנסת העשרים זוכה מפלגת התנועה ב-6 מנדטים כחלק מרשימת המחנה הציוני, ואילו קדימה חודלת מפעילות.
2019: בבחירות לכנסת העשרים ואחת התנועה אף היא מתפרקת עם פרישתה של לבני מהפוליטיקה.
2014: משה כחלון, חבר כנסת מהליכוד, מקים מפלגה חדשה הנקראת כולנו.
2015: בבחירות לכנסת העשרים כולנו זוכה ב-7.5% ו-10 מנדטים.
לאחר הבחירות, משה פייגלין מוציא את סיעתו מהליכוד ומקים את זהות, מפלגה ליברטריאנית ימנית.
2019: בבחירות לכנסת העשרים ואחת כולנו זוכה ל-3.5% ו-4 מנדטים, בעוד שזהות מקבל 2.7% ולא עוברת את אחוז החסימה.
גם כולנו וגם זהות אינן משתתפות בבחירות לכנסת העשרים ושתיים, לאחר הסכמים עם הליכוד.
מפלגת כולנו מקבלת מושב אחד ברשימת הליכוד.
2020: בבחירות לכנסת העשרים ושלוש כולנו מקבלת מנדט אחד ברשימת הליכוד, בעוד זהות לא קיבלה מושבים כלל.
בדצמבר פורש גדעון סער מהליכוד, ומקים את מפלגת תקווה חדשה.
2021: בבחירות לכנסת העשרים וארבע, תקווה החדשה מקבלת 4.7% ו-6 מנדטים.
יש עתיד, חוסן לישראל, תלם ומפלגות מינוריות
2012: יאיר לפיד, בנו של טומי, מקים את יש עתיד.
2013: בבחירות לכנסת התשע עשרה יש עתיד זוכה ב-14.3% ו-19 מנדטים.
2015: בבחירות לכנסת העשרים יש עתיד מצטמצמת ל-8.8% מהקולות ו-11 מנדטים.
2018: בני גנץ מקים את חוסן לישראל, מפלגת מרכז שמטרותיה הכלכליות ליברליות.
אורלי לוי, חברת כנסת מישראל ביתנו, יוצרת את מפלגת גשר .
2019: לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת יש עתיד, חוסן ותלם שהוקמה חודשים בודדים לפני כן, ובראשם שר הליכוד לשעבר משה יעלון, יוצרים יחד את רשימת כחול לבן.
הרשימה זוכה ל-26.1% ו-35 מנדטים, בעוד גשר מקבלת 1.7% מהקולות ולא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים רשימת כחול לבן זוכה במקום הראשון עם 26.1% ו-33 מנדטים, בעוד גשר מקבלת מנדט אחד במסגרת רשימת העבודה-גשר.
2020: בבחירות לכנסת העשרים ושלוש כחול לבן גדלה ל-26.6% ו-33 מנדטים, אך זוכה במקום השני (לאחר הליכוד).
אחרי הבחירות, כחול לבן מתפצלים על הקמת ממשלת אחדות לאומית יחד עם הליכוד: חוסן לישראל (ששמרה על השם "כחול לבן") מצד אחד, יש עתיד ותלם מצד שני.
במקרה, חלק מחברי תלם מתפצלים ויוצרים את דרך ארץ, התומכת בממשלת האחדות הלאומית יחד עם חוסן לישראל.
בדצמבר מצטרפת דרך ארץ לתקווה חדשה.
כמו כן, בדצמבר עופר שלח, חבר כנסת מן מפלגת יש עתיד, מודיע על כוונתו להקים מפלגה פוליטית חדשה בשם תנופה.
במקביל משמאל, ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, עוזב את מפלגת העבודה כדי להשיק את מפלגת הישראלים, שאליה הצטרף גם חלק מחברי "חוסן לישראל".
2021: לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע יש עתיד ותלם נפרדות.
שלוש המפלגות ממשיכות להיות חלק מממשלת ישראל ה-36, כאשר יש עתיד היא הסיעה הגדולה ביותר.
2013: בתוך הליכוד, "הליברלים בליכוד" הוקמה כדי לדחוף סוגיות הקשורות לאינדיבידואליזם ולליברליזם הכלכלי.
הקבוצה תומכת במועמדים שרן השכל (כיום בתקווה חדשה) ואמיר אוחנה, המקדמים נושאים ליברליים.
2019: בתוך מרצ, "הליברלים במרצ" הוקמה על מנת לקדם נושאים כמו חירויות הפרט, החופש הכלכלי והחופש הפוליטי, ונושאים מדיניים כמו הפסקת השלטון הישראלי ביהודה ושומרון.
הקבוצה בנוסף מקדמת את ביטול את חוק הגיוס, בחירת בית הספר, הפחתת מכסי הייבוא, הפחתת רגולציה, הפרדת הדת מהמדינה, כינון חוקה לישראל והורדת אחוז החסימה.
מועדון הכדורגל ליברפול נשים , ובקיצור ליברפול נשים, הוא מועדון כדורגל נשים אנגלי מהעיר ליברפול, המשחק בצ'מפיונשיפ - ליגת המשנה האנגלית ומעונת 2022/2023 שוב בסופר ליג - ליגת העל האנגלית.
המועדון נוסד בשנת 1989 בשם מועדון כדורגל ניוטון ליידיס ומאוחר יותר שינה שמו למועדון כדורגל נואסלי יונייטד ליידיס ואחר כך לליברפול ליידיס .
המועדון היה אחד החברים המייסדים של הסופר ליג והמועדון הראשון באנגליה שהציע לכל השחקניות בקבוצה חוזה מקצועני מלא לפני עונת 2013, דבר שהיווה פריצת דרך להפיכת כדורגל הנשים באנגליה למקצועני ולזכייה בשתי אליפויות רצופות בשנים 2013 ו-2014.
המועדון נוסד כניוטון ליידיס בשנת 1989 ושנתיים מאוחר יותר שינה שמו לנואסלי יונייטד.
ב-1994 המועדון התחבר למועדון הגברים של ליברפול ושינה שמו לליברפול ליידיס.
במהלך שנות ה-90 שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה אך היעדר תמיכה ותקציב גרמה לה לרדת בתחילת שנות ה-2000 לליגה השנייה באנגליה.
בשנת 2004 זכתה הקבוצה במקום הראשון של המחוז הצפוני (ליגה שנייה) ועלתה שוב לליגה הראשונה אך בתום עונה אחת ירדה שוב ליגה.
הקבוצה זכתה שוב באליפות המחוז הצפוני בעונת 2006/2007 ועלתה שוב לליגה הראשונה בה החזיקה מעמד שתי עונות לפני שנשרה חזרה לליגת המשנה.
גם בעונת 2009/2010 סיימה ראשונה ועלתה ליגה לקראת העונה הבאה.
ליברפול הייתה אחת מ-8 הקבוצות המייסדות של הסופר ליג האנגלית לנשים באפריל 2011. בשתי העונות הראשונות של הסופר ליג סיימה הקבוצה במקום השמיני והאחרון אך כיוון שהליגה הוגדרה בתקופה זו כסגורה ולא מחוברת למערך הליגות באנגליה, נשארה הקבוצה בליגה הראשונה.
ב-2012 ביצע המועדון מהפך כשמינה את מאט בירד כמאמן, החליף 10 שחקיות בקבוצה וביצע החתמות של שחקניות משמעותיות, חתם עם כל שחקניות המועדון חוזים מקצועניים ועבר לשחק באצטדיון גדול יותר.
השינויים הוכיחו את עצמם והמועדון זכה בשתי אליפויות רצופות בשנים 2013 ו-2014 ובכך עצר את השליטה המוחלטת ורצף 9 הזכיות של ארסנל בליגה הבכירה באנגליה.
בשנת 2018 שינתה הקבוצה את שמה לליברפול נשים.
בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה אחרונה ונשרה לליגת המשנה - הצ'מפיונשיפ לנשים.
בעונה הראשונה בליגת המשנה נאבקה הקבוצה על העלייה אך סיימה לבסוף רק במקום השלישי.
בעונת 2021/2022 הבטיחה הקבוצה את המקום הראשון והעפלה חזרה לסופר ליג מספר מחזורים לסיום העונה.
הקבוצה שיחקה פעמיים בשלב 32 הגדולות בליגת האלופות לנשים בעונות 2014/2015 ו-2015/2016 אך מעולם לא עברה שלב זה.
ליברפול ארנה , הידועה מטעמי חסות בשם M&S בנק ארנה (M&S Bank Arena), ולפני כן אקו ארנה (Echo Arena), היא ארנה מקורה רב-תכליתית הממוקמת בליברפול, אנגליה.
המקום מארח מוזיקה חיה, הופעות קומדיה ואירועי ספורט, ומהווה חלק מקמפוס האירועים של ליברפול .
הארנה תוכננה על ידי וילקינסון אייר אדריכלים ו-Sport Concepts.
בתוך הארנה, יש שישה תאי הלבשה, חמישה חדרי הלבשה, ושני משרדי אמרגנים.
כלי רכב במשקל של עד 38 טון יכולים לקבל גישה למרתף הזירה.
האולם יכול להכיל עד 11,000 צופים.
הארנה נפתחה לציבור ב-12 בינואר 2008 בשם אקו ארנה ליברפול.
מאז הפתיחה, הארנה משכה יותר מ-7 מיליון מבקרים ללמעלה מ-3,800 אירועים.
בנובמבר 2018 הוכרז כי שם הארנה ישונה ל-M&S בנק ארנה.
שינוי השם נכנס לתוקף ב-7 בינואר 2019.
בערב 31 בדצמבר 2017 פרצה שרפה בחניון רב קומות סמוך לארנה, וכתוצאה מכך תערוכת הסוסים הבין-לאומית של ליברפול, שהתקיימה בארנה, התבטלה.
כ-80 סוסים פונו בבטחה מהאורווה הזמנית שנבנתה בקומת הקרקע של החניון, והוחזקו בקומת הארנה ובקרקע המקיפה את הבניין.
השריפה נמשכה עד השעות הקטנות של ה-1 בינואר 2018. בעקבות השריפה, כ-1,400 מכוניות נהרסו כליל.
בהמשך השנה, חניון רב הקומות נהרס, ונבנה במקומו חניון אחר ב-2019.
בחודש מאי 2023 אירחה הארנה את חצאי הגמר וגמר אירוויזיון 2023.
ליבת השד או ליבת השטן (Demon core) או רופוס (Rufus) היה כדור פלוטוניום מוקף בבלוקים חוסמי נייטרונים, במסה תת-קריטית של , בקוטר של , שנוצר במהלך מלחמת העולם השנייה, כחלק מפרויקט מנהטן, כליבה לפצצת אטום מוקדמת.
הליבה הייתה אמורה להיות כחלק מפצצת הגרעין השלישית, אחרי ילד קטן ואיש שמן, נגד האימפריה היפנית, אך בשל כניעת האימפריה היפנית, לא השתמשו בה במלחמה זו.
לפיכך, הליבה נשמרה בלוס אלמוס לצורך ניסויים ופוטנציאל לשימוש מאוחר יותר.
הליבה גרמה לשתי תאונות קריטיות במעבדה, ב-21 באוגוסט 1945 וב-21 במאי 1946. שתי התאונות הללו הדגימו עד כמה הליבה הייתה קרובה לרמה קריטית.
בשל התאונות הללו, הפיזיקאים הארי דאגליאן ולואיס סלוטין סבלו מתסמונת קרינה חריפה ומתו זמן קצר לאחר מכן.
ליבת השד (כמו הליבה של איש שמן) הייתה, כאשר הורכבה, במסה תת-קריטית של ובקוטר של .
הליבה הורכבה משלושה חלקים: שני חצאי סגסוגת פלוטוניום-גליום וטבעת, שנועדה למנוע מיציאה של שטף נייטרונים מהליבה.
הטבעת הוסרה מהליבה ביולי 1945 במהלך ניסוי טריניטי בבסיס חיל האוויר האמריקאי הולומן .
הפלוטוניום המזוקק נשלח מהנפורד למעבדת לוס אלמוס.
המטרולוגים במעבדה הוסיפו לליבה סגסוגת פלוטוניום-גליום , כדי לייצב את הליבה, וכן לדחוס את הליבה לצורה הכדורית הרצויה.
מאוחר יותר, לאחר שמצאו כי פלוטוניום מתכלה בקלות, ציפו את הליבה בניקל.
ב-10 באוגוסט, מייג'ור גנרל לסלי גרובס כתב לראש מטה צבא ארצות הברית, גנרל הצבא ג'ורג' מרשל כי:
באותו יום שלח מרשל את תגובתו ואמר כי: , שכן הנשיא הארי טרומן חיכה לראות את ההשפעות של שתי פצצות האטום הראשונות.
ב-13 באוגוסט תוכננה פצצת האטום השלישית.
היא הייתה צפויה להיות מוכנה ב-16 באוגוסט, ולהפצצה ב-19 באוגוסט.
עם זאת, זה מעולם לא בוצע מפני שהאימפריה היפנית נכנעה ב-15 באוגוסט 1945, בזמן שעדיין נעשו הכנות לשליחת פצצת האטום לבסיס חיל האוויר קירטלנד .
פצצת גרעין זו נשארה בלוס אלמוס.
הליבה, שהורכבה, תוכננה להיות במצב של "-5 סנט".
במצב זה, הייתה לליבה מרווח בטיחות קטן מפני גורמים זרים, שאינם שכיחים בסביבתה, שעלולים לגרום לליבה להפך לעל-קריטית, ולמצב של עליית אנרגיה מהירה.
הניסויים שנערכו בלוס אלמוס והובילו לשתי התאונות הקטלניות נועדו להבטיח שהליבה אכן הייתה קרובה לנקודה הקריטית שלה.
ב-21 באוגוסט 1945, ליבת הפלוטוניום הפיקה פרץ של קרינת נייטרונים , שהובילה למותו של הפיזיקאי הארי דאגליאן .
פרץ זה נגרם בשל טעות (נפילת לבנה על הליבה) שעשה דאגליאן בעת ביצוע ניסויים על הליבה.
המאבטח, טוראי רוברט ג'יי המרלי, ישב ליד שולחן מהליבה.
דאגליאן נפטר 25 ימים מאוחר יותר בשל תסמונת קרינה חריפה.
שםגיל בזמן התאונהמקצועתוצאההערות הארוטון "הארי" קריקור דאגליאן, ג'וניור 24פיזיקאי נייטרונים גמאנפטר 25 ימים לאחר התאונה מתסמונת קרינה חריפה.
טוראי רוברט ג'יי המרלי29מאבטח נייטרונים גמאנפטר בשנת 1978 (33 שנים לאחר תאונה) מלוקמיה מיאלואידית חריפה, בגיל 62.
ב-21 במאי 1946, הפיזיקאי לואיס סלוטין ושבעה אנשי צוות נוספים היו במעבדה בלוס אלמוס וביצעו ניסוי נוסף על הליבה.
סלוטין, שעזב את לוס אלמוס, הראה את הטכניקה לאלווין סי.
גרייבס , שישתמש בה בניסיון אחרון לפני הניסויים הגרעינים של מבצע פרשת דרכים, שנקבעו כחודש מאוחר יותר.
הפרוטוקול היה להציב מסביב לליבה שני חצאי כדורים מבריליום סביב הליבה לבדיקה, כאשר יש הפרדה קלה (על ידי חוצץ מפריד) בין שני חצאי הכדורים, שכן סגירה מלאה של הכדור היה גורם להבאת הליבה לעל-קריטית, ולתוצאות גרעניות קטלניות.
לפי הפרוטקול הלא מאושר של סלוטין עצמו, לא נעשה שימוש בחוצץ המפריד, והדבר היחיד שמנע סגירה מוחלטת של הגדור היה מברג סטנדרטי בעל קצה שטוח.
סלוטין ביצע את הניסוי מספר פעמים לפני כן מול חדר מלא של צופים.
על פי הדיווחים, הפיזיקאי אנריקו פרמי אמר לסלוטין ואחרים כי הם "ימותו תוך שנה" אם הם ימשיכו לבצע את הבדיקה בצורה הזו.
מדענים התייחסו לניסוי של סלוטין ולאפשרות של תגובת שרשרת גרעינית כ-"דגדוג זנבו של דרקון", כאשר הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן אמר כי הניסוי הוא "דגדוג זנבו של דרקון ישן".
ביום התאונה, המברג של סלוטין החליק מידייו בזמן שהוא הוריד את החצי העליון של הליבה.
כתוצאה מכך, הליבה נהייתה על-קריטית, והפיקה פרץ של קרינת נייטרונים למשך כחצי שנייה, וכן הבזק של אור כחול, וגל חום שחלף על פניו של סלוטין.
סלוטין הסתובב במהירות את פרק ידו, והעיף את חצי הכדור העליון לרצפה, ובכך נמנע אסון גדול יותר.
כמו כן, סלוטין היה ממוקם מעל הליבה, וקיבל מנה קטלנית של נייטרונים ו- גמא תוך פחות משנייה, ונפטר תשעה ימים לאחר מכן מתסמונת קרינה חריפה.
האדם הקרוב ביותר לסלוטין, גרייבס, שהסתכל על הניסוי מעבר לכתפו של סלוטין, קיבל מנת קרינה גבוהה אך לא קטלנית.
גרייבס אושפז במשך מספר שבועות עם תסמונת קרינה חריפה.
עם זאת, גרייבס נפטר 19 שנה מאוחר יותר, בגיל 55 מאוטם שריר הלב.
על אף שייתכן שזה נגרם מחשיפתו של גרייבס לקרינה, גם אביו נפטר מאוטם שריר הלב (דבר המרמז שהאירוע תורשתי).
התאונה השנייה דווחה, על ידי סוכנות הידיעות Associated Press, ב-26 במאי 1946: "ארבעה גברים שנפצעו כתוצאה מחשיפה מקרית לקרינה במעבדה האטומית של הממשלה כאן [לוס אלמוס] שוחררו מבית החולים ו-'מצבם המיידי' של ארבעה אחרים משביע רצון, כך דיווח היום הצבא.
בראדבורי , מנהל הפרויקט, אמר שהגברים נפצעו ביום שלישי שעבר, כחלק מניסוי עם חומר בקיע."
מחקר המשך נערך על בריאותם של הגברים.
דוח מוקדם על מצבם פורסם ב-1951. דו"ח מאוחר יותר נערך עבור קבינט ארצות הברית, והוגש ב-1979. להלן סיכום ממצאיו:
שםגיל בזמן התאונהמקצועתוצאההערותלואיס אלכסנדר סלוטין 35פיזיקאי גמא נפטר 9 ימים לאחר התאונה מתסמונת קרינה חריפה.אלווין סי.
גרייבס 36פיזיקאי נייטרונים גמא נפטר בשנת 1965 (19 שנים לאחר התאונה) מאוטם שריר הלב, מיקסדמה וקטרקט מחמיר, בזמן שביצע סקי.
סמואל אלן קלין 26 סטודנט לפיזיקה, לימים עורך פטנטים נפטר בשנת 2001 (55 שנים לאחר התאונה), בגיל 81; סירב לקחת חלק במחקרים ונמנע ממנו לקבל את התיעוד הרפואי שלו מהאירוע.
מריון אדוארד סיסליקי 23פיזיקאי נייטרונים גמא נפטר מלוקמיה מיאלואידית חריפה בשנת 1965 (19 שנים לאחר התאונה).
טוראי פטריק ג'וזף קלירי 21 מאבטח נייטרונים גמא סמל ראשון קלירי נהרג בפעילות מבצעית ב-3 בספטמבר 1950 (4 שנים לאחר התאונה) בזמן שנלחם בגדוד הפרשים השמיני של צבא ארצות הברית, במלחמת קוריאה.
שני מכונאים, פול לונג ואדם נוסף לא מזוהה, בחלק אחר של הבניין, משם, לא נבדקו.
לאחר תקריות אלו, הליבה, המכונה במקור "רופוס", כונתה "ליבת השד".
ניסויים קריטיים, באופן מעשי, הופסקו, ומכונות שלט רחוק ומצלמות טלוויזיה תוכננו על ידי שרייבר, אחד הניצולים מהתאונה, כדי לבצע ניסויים כאלה במרחק של רבע מייל.
שימושים מתוכננים בליבה וגורל הליבה
ליבת השד, בשם הזמני צ'ארלי (Charlie), הייתה אמורה להיות הליבה השלישית, אחרי אייבל (Abel) ובייקר (Baker), שתתפוצץ כחלק מהניסויים הגרעיניים של מבצע פרשת דרכים, אך בוטלה לאחר מכן עקב הרמה הבלתי צפויה של רדיואקטיביות שנבעה מהמתקן הגרעיני בייקר (Baker) מתחת למים, וחוסר היכולת לטהר את המטרה.
הליבה הותכה מאוחר יותר, והחומר בה הוחדר לליבות אחרות.
ליברליזם בארצות הברית היא אחת משתי האידאולוגיות המרכזיות בארצות הברית, כשהשנייה היא שמרנות.
מקובל להבחין בין ליברלים 'ישנים' מהסוג המזוהה עם עידן הנאורות, ובין ליברלים 'חדשים' המזוהים עם רעיונות פרוגרסיביים.
הראשונים נמצאים בדרך כלל במרכז המפה הפוליטית, ואילו האחרונים נמצאים בדרך כלל בשמאל הרדיקלי.
גם בין הראשונים קיימים שני סוגים: ליברלים קלאסיים, שהדגש מבחינתם הוא על חירות וזכויות יסוד, עם זהות מסוימת לליברליזם האירופי, והם בדרך כלל נחשבים שמרנים.
וליברלים מודרניים, שהדגש מבחינתם הוא על טובת הכלל, שוויון והרחבת תפקידה של הממשלה, והם אלו שנחשבו מובילי הזרם הליברלי במאה ה-20.
הליברליזם ה'ישן' משלב עקרונות של זכויות טבעיות וחוקיות לכל, הסכמת הנמשל, חופש הביטוי, חופש דת והפרדת הדת מהמדינה.
עם זאת, בשונה מהליברלים ברוב מדינות אירופה, ליברלים רבים באמריקה תומכים בזכות לשאת נשק (על בסיס התיקון השני לחוקת ארצות הברית).
בנוסף, הם מעורבים הרבה פחות במלחמת מעמדות שמאפיינת את יבשת אירופה.
ליברלים בארצות הברית בדרך כלל מגיעים מאוכלוסייה חילונית המזוהה עם עידן הנאורות, תנועה אינטלקטואלית שצמחה באירופה, ושמה לעצמה למטרה לבסס מוסר, אסתטיקה וידע הנשענים על רציונליות והנחת יסוד לוגוצנטרית.
המנהיגים העיקריים של התנועה הליברלית במהלך המאה ה-20 כוללים את פרנקלין דלאנו רוזוולט, הנשיא ה־32 של ארצות הברית, משנת 1933 עד מותו ב־1945, ואת לינדון ג'ונסון, נשיאהּ השלושים ושישה של ארצות הברית שקידם את תוכנית "החברה הגדולה" לצמצום פערי השכר וקידום מערכת הבריאות במדינה.
הליברליזם ה'חדש' משלב ערכים של ליברליזם תרבותי, ליברליזם חברתי, פרוגרסיביזם וזכויות אדם.
הדגלים המרכזיים של הליברלים ה'חדשים' במאה ה-21 כוללים תמיכה רבה בזכויות להט"ב (לרבות זכויות טרנסים ונישואים של זוגות מאותו המין), בצדק סביבתי, בביטול עונש מוות בארצות הברית ובזכות להפלה עצמית.
תמיכתם בישראל במסגרת הסכסוך-הישראלי פלסטיני נמוכה, בעיקר בקרב הדור הצעיר.
ליגה V היה ארגון שהוקם ביישוב לתמיכה בברית המועצות במלחמתה בנאצים בימי מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הייתה ביישוב תחושת אכזבה חזקה מכך שברית המועצות, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, לא הצטרפה למלחמה לצד בעלות הברית.
האכזבה הייתה עמוקה ביותר בשמאל הציוני, במפלגת השומר הצעיר, בקיבוץ הארצי ובתנועת העבודה הכללית, שראשיה עמדו בהנהגת היישוב.
ראשי התנועה, אנשי מפא"י ואחדות העבודה, היו בני העלייה השנייה והשלישית, חניכי רוסיה ושכנותיה, ובעלי זיקה חזקה לעם הרוסי ולתרבותו.
כל אותה העת פיעמה ביישוב התקווה כי במהלך המלחמה תצטרף ברית המועצות לצד בעלות הברית במלחמתן בהיטלר.
פלישת הנאצים לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 גרמה להרגשת הקלה ביישוב.
היטיב לבטא זאת העיתונאי דוד זכאי, במדורו "קצרות" אשר התפרסם בעיתון דבר:
רגשות אלה באו לידי ביטוי בהקמת ארגון לסיוע לברית המועצות ולתמיכה בה.
הארגון, שיכונה לימים "ליגה V", הוקם באוקטובר 1941 כ"ועד ציבורי לעזרת ס.ס.ס.ר.
הוועד הורכב ברובו מאנשי השומר הצעיר והצטרפו אליו אנשי ציבור מחוגים אחרים.
ב-2 באוקטובר 1941 הכריזה ההסתדרות על מגבית לעזרת ברית המועצות.
ב-2 במאי 1942 התקיים בחיפה כנס ארצי של פעילים בוועד בראשותו של שלמה קפלנסקי (נשיא הטכניון) ובהשתתפות פרופ' מרטין בובר.
לוועד הצטרפה ההסתדרות הכללית, והוועד הפך ל"ליגה למען רוסיה המועצתית" (הסובייטית), שכונתה "ליגה V".
במצע הליגה נאמר בין היתר: "בפעילותה תשאף הליגה לרכוש את תמיכתה של רוסיה המועצתית במפעל הציוני".
הליגה פתחה עשרות סניפים ברחבי הארץ בהם פעלו אלפי פעילים.
המזכיר הכללי של הליגה היה לבש טרנופולר.
באוקטובר 1942 נערך כנס גדול של הליגה בירושלים בהשתתפות משלחת רשמית של ברית המועצות, שהורכבה מאנשי צירות ברית המועצות באנקרה בירת טורקיה.
בכספי התרומות שאספה הליגה נרכשו שלושה אמבולנסים על ציודם, וב-17 באפריל 1943 יצאו האמבולנסים לדרכם, נהוגים על ידי נהגים עבריים.
את האמבולנסים ליוותה משלחת רשמית שבין חבריה נמנה אהרן כהן (לימים מפעילי מפ"ם, אשר הורשע בשנת 1961 במסירת מידע סודי לסוכנים סובייטיים) ד"ר אביגדור מנדלברג ונציג העיתונות גרשון אגרון, עורך העיתון פלסטיין פוסט (כיום הג'רוסלם פוסט), ומי שהיה לימים ראש עיריית ירושלים.
האמבולנסים נסעו בדרך היבשה מארץ ישראל לעבר הירדן ומשם לעיראק ולאיראן.
ב-28 באפריל 1943 הם הגיעו לטהראן ונמסרו לידי אנשי השגרירות הרוסית, שהעבירו אותם לידי הצבא האדום בגבולה של ברית המועצות עם איראן.
על דלתו של כל אחד מן האמבולנסים הוצמדה לוחית מתכת עליה נכתבה הקדשה בשלוש שפות: רוסית, עברית ויידיש.
במרוצת הזמן הלכה פעילות הליגה ופחתה, בעיקר בעקבות המחלוקת שהתעוררה בין אנשי מפא"י ואנשי השומר הצעיר בשאלת "החזית השנייה".
ראשי המפלגות הקומוניסטיות בעולם פעלו לפי הנחיות ממוסקבה במיקוד מאבקם בדרישה מבעלות הברית המערביות לפתוח "חזית שנייה" באירופה, ובגינוין על שאינן עושות זאת.
השומר הצעיר הצטרף לדרישה, בעוד שמפא"י לא הזדהתה עם קו תעמולה זה.
פעילות הליגה הלכה ודעכה לאחר מפלת הנאצים בקרב סטלינגרד ובקרב קורסק, כאשר הביטחון בחוסנה של ברית המועצות הלך וגבר.
ליגה א' היא הליגה השלישית בחשיבותה בכדורגל בישראל, אחרי ליגת העל והליגה הלאומית.
זוהי ליגה הנחשבת לחצי מקצוענית.
הליגה מחולקת לשני מחוזות, ליגה א' דרום והייתה ליגה א' צפון, ובכל מחוז מתמודדות 16 קבוצות, המחולקת בין שני בתים בכל מחוז.
לאחר קום מדינת ישראל ב-1948, הייתה "ליגה א'" הליגה הבכירה בישראל, ולליגה השלישית קראו "ליגה ג'".
בעונת 1955/1956 הוקמה הליגה הלאומית, ליגה א' הפכה לליגת המשנה והליגה השלישית בטיבה הפכה ל"ליגה ב'".
בעונת 1976/1977 הוקמה הליגה הארצית כליגת המשנה החדשה, והליגה השלישית בטיבה הפכה ל"ליגה א'".
לאחר הקמת ליגת העל בעונת 1999/2000 שימשה ליגה א' כליגה הרביעית במשך כעשור, והליגה השלישית נקראה "הליגה הארצית", אך בשנת 2009 בוטלה הליגה הארצית, וליגה א' הפכה שוב לליגה השלישית.
בעונת 2019/2020 החליטה ההתאחדות לכדורגל על עצירת עונת המשחקים בליגה השלישית לאחר עשרים ושלושה מחזורים בעקבות נגיף הקורונה.
בניגוד לליגה הבכירה, בליגות הלא מקצועניות כמו ליגה א' לא הוחזרו המשחקים לסדרם באותה העונה, הליגה הוקפאה והוחלט שהקבוצות שהיו במקומות הראשונים בליגה באותה עת הן אלו שיעלו לליגה הלאומית, ומנגד שלא יהיו ירידות מתחתית הליגה (הליגה למעשה תורחב לעונה אחת ולאחר מכן יהיו 4 קבוצות שירדו ליגה).
קבוצות ליגה א' מחולקות לשני מחוזות נפרדים, על פי מיקומן הגאוגרפי: קבוצות מחוז צפון ("ליגה א' צפון") וקבוצות מחוז דרום ("ליגה א' דרום").
זוהי הליגה הבכירה ביותר בישראל אשר מחולקת למחוזות, כאשר הליגות מתחתיה מחולקות למחוזות רבים יותר.
אין קו חלוקה רשמי, משום שהחלוקה תלויה בזהות היורדות אליה והעולות אליה, אולם בפועל, האזור הגבולי הוא צפון השרון.
מכיוון שאין מעבר של קבוצות בין המחוזות, זהות היורדות מהליגה הלאומית עשויה לגרום לכך שקבוצה מצפון הארץ תשחק במחוז הדרום ולהפך, כך למשל בתום עונת 2010/2011 ירדו מהלאומית שתי קבוצות צפוניות, וכתוצאה מכך שיחקה הקבוצה הצפונית יותר, אחווה עראבה, במחוז הצפון, ואילו עירוני ג'ת אל-אהלי שובצה לעונת 2011/2012 במחוז הדרום.
עם זאת, החלוקה עשויה להשתנות בהתאם לזהות העולות מליגה ב', כך למשל בתום עונת 2015/2016 ירדו מהלאומית שתי קבוצות דרומיות (מכבי קריית גת ומכבי יבנה) ושתיהן שובצו בליגה א' דרום, ואילו מ.ס.
טירה שעלתה מליגה ב' דרום א' שובצה בליגה א' צפון.
מאז עונת 2018/2019, אחרי שמכבי הרצליה ירדה מהליגה הלאומית, היא משובצת בליגה א' דרום, בזמן שהפועל הרצליה משחקת בליגה א' צפון.
בתום כל עונה עולות לליגה הלאומית המדורגות ראשונות בליגה א', האחת מליגה א' צפון והשנייה מליגה א' דרום.
הקבוצה שסיימה במיקום הגבוה יותר בטבלה מארחת משחק יחיד, אשר בסיומו נקבעת זהות העולות למשחק ההצלבה בין המחוזות.
בשלב השלישי מתמודדות שתי קבוצות אלו ביניהן במשחק אשר מתקיים במגרש נייטרלי.
המנצחת עולה לשלב הפלייאוף האחרון, בו היא מתמודדת מול הקבוצה שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית.
המנצחת בהתמודדות זו זוכה לשחק בעונה שלאחר מכן בליגה הלאומית.
את מקומן תופסות המדורגות ראשונות בכל אחת מארבע הליגות המרכיבות את ליגה ב'.
בנוסף, הקבוצה שמסיימת את העונה במקום ה-14 מתמודדת במשחק מבחן מול המנצחת בגמר המחוזות של ליגה ב' באותו אזור גאוגרפי.
הקבוצה שתסיים במקום האחרון בכל בית תנשור לליגה ב', ואילו הקבוצה שתסיים במקום השמיני תפגוש את מקבילתה מהבית השני למשחקי מבחנים, כשהמפסידה תתמודד במשחק מבחן מול מקבילתה מהמחוז הנגדי, והמפסידה מביניהן תתמודד מול נציגות ליגה ב' במשחקי ההעפלה/הישארות.
צפון דרום הפועל אום אל-פחם בית"ר יבנה הפועל בית שאן/מסילות בית"ר נורדיה ירושלים הפועל בני מוסמוס הפועל אזור הפועל מגדל העמק הפועל מרמורק הפועל עירוני בקה אל גרבייה הפועל ניר רמת השרון הפועל טירת הכרמל הפועל עירוני הרצליה הפועל עירוני כרמיאל מ.כ צעירי טירה הפועל עירוני עראבה מ.כ.
כפר סבא מכבי אחי נצרת מ.ס.
דימונה מכבי אתא ביאליק מכבי יבנה מכבי נוג'ידאת אחמד מכבי עירוני אשדוד מכבי נווה שאנן אלדד מכבי עירוני קריית גת עירוני נשר מכבי עירוני קריית מלאכי צעירי אום אל פאחם שמשון תל אביב
התמורות בליגה מאז ביטול הליגה הארצית
אום אל-פחםעירוני ג'ת אל-אהלי, אחווה עראבהבית"ר כפר סבא, הפועל אורתודוקסים יפוהפועל קטמון ירושליםסקציה מעלות תרשיחאמכבי דלית אל-כרמל, מ.ס.
גבעת אולגה2011/2012מכבי יבנהאיןעירוני ג'ת אל-אהלי, מכבי השקמה/רמת חן, מכבי עירוני נתיבותאחי עכו, מכבי עירוני טמרהמכבי עירוני בת ים, מכבי באר שבע, הפועל הרצליההפועל אזורמכבי שערייםאיןהפועל מגדל העמק2012/2013הפועל קטמון ירושליםהפועל עפולהאורתודוקסים לוד, עירוני כפר יונה, הפועל ערדסקציה מעלות תרשיחא, הפועל כפר כנאהפועל כפר סבא, סקציה נס ציונההפועל מחנה יהודה, מ.ס.
כפר קאסםמכבי באר יעקבבית"ר נהריההפועל בית שאן2013/2014עירוני קריית גתהפועל כפר סבא עירוני טבריהבני אילת, מכבי באר יעקבאחווה עראבה, מכבי כפר כנאמכבי אום אל-פחם, הפועל אשקלון, הפועל קטמון ירושליםמורשה רמת השרון, הפועל הוד השרוןמ.ס.
דימונהצעירי כפר כנאהפועל רובי שפירא חיפה2016/2017הפועל מרמורקהפועל חדרהמ.ס.
שיכון המזרח, בני יפו אורתודוקסיםמ.ס.
כרמיאל צפת, צעירי כפר כנאמכבי שעריים, הפועל ירושליםמ.כ.
ירמיהו חולוןבית"ר נורדיה ירושליםהפועל שפרעםהפועל אום אל-פחם2017/2018סקציה נס ציונההפועל אכסאלהפועל הוד השרון, מ.ס.
דימונהמכבי דלית אל-כרמל, הפועל בית שאןעירוני נשר, מכבי הרצליהשמשון כפר קאסםהפועל אדומים אשדודהפועל כאוכבהפועל בני זלפה2018/2019מ.ס.
כפר קאסםהפועל אום אל-פחםהפועל מחנה יהודה, בית"ר כפר סבאהפועל ירושלים, הפועל שפרעם, עירוני נשרהפועל אכסאל, הפועל מרמורקמ.כ.
אור יהודהמכבי עירוני אשדודמכבי עירוני טמרהמ.ס.
דבוריה, הפועל בני ערערה2019/2020הפועל כפר שלםהפועל אכסאלאיןאיןהפועל אשקלון, הפועל בני לודמ.ס.
דימונהאיחוד בני מג'דל כרוםהפועל בני פרדיס2020/2021א.ס.
אור יהודה,הכח עמידר רמת גןאיחוד בני מג'ד אל כרום,מ.
דבורייההפועל כפר שלם, הפועל אכסאלשמשון תל אביבבני אילתצעירי כפר כנאעירוני נשר2021/2022מכבי יפועירוני טבריההפועל אשקלון,א.ס.
נורדיה ירושלים,הפועל בני לוד,הפועל אזורמ.ס.
רובי שפירא חיפה,הפועל אכסאל,בני ערערה עארה,הפועל בני פוריידיסבית"ר תל אביב בת ים, הפועל רעננההפועל קלנסווהעירוני מודיעיןאיחוד בני שפרעםמכבי נוג'ידאת2022/2023מכבי הרצליהאיחוד בני שפרעםבית"ר תל אביבבני אילתמכבי עירוני טמרהא.ס.
הפועל לודמכבי עירוני קריית מלאכימ.ס.
קריית יםצעירי אום אל פאחם2023/2024הפועל כפר שלםהפועל רעננההפועל בקעת הירדןהפועל כאוכבצעירי טייבהאיחוד בני שפרעםסקציה נס ציונהמ.כ.
ירושליםהפועל עראבההפועל בני מוסמוסהפועל בית שאן2024/2025עירוני מודיעיןמ.ס.
קריית יםמכבי שערייםהפועל לוד בני רגבאיחוד בני שפרעםהפועל כפר כנאהפועל אום אל-פחםהפועל עפולהמ.כ.
כפר סבאמכבי עירוני קריית גתמ.כ.
צעירי טמרההפועל עירוני כרמיאלמכבי נווה שאנן אלדד
ליגה ב' היא הליגה הרביעית בחשיבותה בכדורגל בישראל.
הליגה מחולקת לארבעה מחוזות, ובכל מחוז מתמודדות 16 קבוצות.
ליגה ב' בתקופת המנדט הבריטי
לפני קום המדינה בתקופת המנדט הבריטי הייתה ליגה ב', הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בארץ ישראל (אחרי ליגת ארץ ישראל בכדורגל), ושיחקו במסגרתה בשנות ה-30 המוקדמות (לא התקיימה אז ליגה רביעית בחשיבותה בעקבות מיעוט קבוצות).
עונת 1930/1931 בליגה ב' (כונתה גם מחלקה ב') הייתה אמורה להיות העונה הראשונה של ליגה ב' בכדורגל בארץ ישראל.
העונה הבאה הייתה עונת 1937 בליגה ב'.
עונת 1946/1947 בליגה ב' הייתה העונה הסדירה האחרונה שהגיעה לסיומה לפני הקמת מדינת ישראל.
ליגה ב' אחרי קום המדינה
גם לאחר קום המדינה המשיכה ליגה ב' להיות הליגה השנייה בחשיבותה עד לתום עונת 1954/1955.
החל מ-1956, אחרי רפורמה במערך הליגות, הליגה הבכירה נקראה מעתה "הליגה הלאומית", "ליגה א'" הפכה לליגה השנייה, והליגה השלישית בישראל נקראה מאז "ליגה ב'".
הליגה הרביעית בחשיבותה נקראה אז "ליגה ג'".
עם הקמת "הליגה הארצית" בשנת 1976 ועד שנת 1999 שימשה ליגה ב' כליגה הרביעית בישראל.
בשנת 2000 נעשתה רפורמה נוספת במערך הליגות והליגה הבכירה שנקראה מעתה "ליגת העל" דחקה את כל הליגות כלפי מטה, ועד תום עונת 2008/2009 הייתה "ליגה א'" הרביעית בחשיבותה, ו"ליגה ב'" הייתה החמישית בחשיבותה.
מעונת 2009/2010, עם ביטולה של הליגה הארצית, ליגה ב' חזרה להיות הליגה הרביעית בחשיבותה בישראל.
בעונת 2019/2020 החליטה ההתאחדות לכדורגל על עצירת עונת המשחקים והקפאת הליגות הלא מקצועניות לאחר עשרים וחמישה מחזורים בעקבות נגיף הקורונה.
ליגה ב' מורכבת מארבע ליגות נפרדות המורכבות מקבוצות לפי מיקומן הגאוגרפי: ליגה ב' צפון א', ליגה ב' צפון ב', ליגה ב' דרום א' וליגה ב' דרום ב' כאשר האזור הגבולי הוא בערך באזור צפון השרון.
ליגה זו היא הליגה השנייה במעלתה המחולקת לפי מיקום גאוגרפי אם כי בליגה שמתחתיה-ליגה ג' ישנה חלוקה יותר מקומית.
ארבע הזוכות בליגה זו, האחת מליגה ב' צפון א', השנייה מליגה ב' צפון ב', השלישית מליגה ב' דרום א' והרביעית מליגה ב' דרום ב' עולות לליגה א' לפי מיקומן הגאוגרפי-שתי הקבוצות מהצפון עולות לליגה א' צפון ושתי הקבוצות מהדרום עולות לליגה א' דרום.
כמו כן, שתי המפסידות בליגה א' צפון ושתי המפסידות בליגה א' דרום יורדות לליגות שמתחתן לפי מיקומן הגאוגרפי.
וכנ"ל ארבע הקבוצות הפחות טובות בליגה ב' דרום ירדו האחת לליגה ג' שרון, השנייה לליגה ג' תל אביב, השלישית לליגה ג' מרכז והרביעית לליגה ג' דרום.
כמו כן, הקבוצות הטובות ביותר בכל אחת משמונה הליגות המרכיבות את ליגה ג' עולות ארבע קבוצות מכל מחוז לליגה ב' מהמחוז שלה.
צפון א' צפון ב' דרום א' דרום ב' בית"ר נהריה איחוד בני איכסל א.ס.
הפועל בני אשדוד הפועל דיר חנא הפועל דליית אל כרמל בני ג'לג'וליה מ.כ.
ערד הפועל כאוכב הפועל יפיע הכח עמידר רמת גן מ.כ.
שדרות הפועל עין מאהל הפועל רמות מנשה מגידו הפועל כפר קאסם שועאע מ.ס.
אור עקיבא הפועל מחנה יהודה מ.ס.
כבביר הפועל עירוני הוד השרון מ.ס.
צופי חיפה הפועל קריית אונו מ.ס.
שיכון המזרח מכבי צעירי כפר מנדא מ.ס.
בני יפו אורתודוכסים מכבי באר יעקב עמית מכבי אבו סנאן מ.ס.
הפועל לוד בני רגב מכבי באר שבע מכבי אחווה שעב מ.ס.
משהד מכבי עירוני כפר יונה מכבי עירוני נתיבות מכבי איחוד בני אבטין מ.ס.
צעירי חיפה מכבי עמישב פתח תקווה מכבי שעריים עירוני בני כאבול צעירי כפר כנא עירוני בית דגן עירוני בית שמש
בספורט, ליגה היא שיטה לארגון תחרויות ספורט שבה כל ספורטאי או קבוצה מתמודדים נגד כל יתר היריבים באותה קבוצה של מתחרים או הקבוצות.
המונח "ליגה" עשוי גם להתייחס לכל אותם ספורטאים או קבוצות המתמודדים ביניהם בשיטת ליגה, כאשר הליגה הזו עשויה להיות אחת מכמה ליגות דומות באותו ענף ספורט במדינה או בכמה מדינות, המאורגנות לרוב בצורה היררכית.
לדוגמה: בכדורגל הישראלי הליגה העליונה היא ליגת העל, מתחתיה הליגה הלאומית, אחריה ליגה א' ועוד.
מקור המונח הוא הליגה בכדורגל של אנגליה, שהייתה הראשונה שהנהיגה תחרות בשיטה הזו ב-1888, ובעקבותיה הלכו מדינות נוספות וענפים נוספים והיא הפכה לשיטה הנפוצה בעולם לארגון אליפויות לאומיות במשחקי כדור קבוצתיים.
בתחרויות המתקיימות בשיטת ליגה מספר המשחקים של כל משתתף יהיה תמיד כפולה של מספר המשתתפים פחות אחד, מכיוון שכל משתתף מתמודד נגד כל המשתתפים למעט עצמו.
לרוב תחרויות בשיטת ליגה מחולקות למחזורים שבהם כל המשתתפים מתחרים במקביל, כך שמספר המחזורים שווה למספר המשחקים.
במקרה של מספר אי-זוגי משתתף אחד בכל מחזור יהיה חופשי, ומספר המחזורים יהיה כפולה של מספר המשתתפים.
במשחקי כדור קבוצתיים כגון כדורגל, כדורסל, כדורעף ועוד בדרך כלל אליפויות לאומיות נערכות בשיטת ליגה עם שני סיבובים או יותר.
בליגה עם שני סיבובים כל קבוצה תשחק פעמיים נגד יתר הקבוצות, כאשר פעם אחת היא תהיה המארחת, כלומר המשחק יתקיים במגרש הבית שלה, ופעם אחת תהיה האורחת במגרש של הקבוצה היריבה.
בתחרות בשיטת ליגה כל קבוצה מקבלת ניקוד לפי הישגיה (בכדורגל נהוג להעניק שלוש נקודות על ניצחון, נקודה אחת על תיקו ואפס נקודות על הפסד) והמנצחת היא הקבוצה שצברה את מרב הנקודות בסיכום כל המשחקים ותום העונה.
באליפויות בינלאומיות המתקיימות במקום אחד בדרך-כלל יש שלב אחד או יותר המתקיים בשיטת ליגה עם סיבוב אחד (מכיוון שאין משמעות למשחקי בית וחוץ), כאשר המשתתפים או הקבוצות מחולקים למספר בתים, והמדורגים במקומות הגבוהים בכל בית ממשיכים לשלב הבא.
באליפויות רבות יש שיטה מעורבת שבה חלק מהשלבים (המוקדמים בדרך כלל) נערכים בשיטת ליגה וחלק בשיטת גביע.
ליגה היא יחידת אורך עתיקה שמקורה בימי האימפריה הרומית המציינת מהלך שעה של אדם או סוס.
ערכה ביחידות המידה השימושיות בימינו בסביבות 5.15 ק"מ או 3.2 מיל.
היא הייתה קיימת זמן רב לאחר נפילת האימפריה הרומית, ושמו האמיתי של ספרו המפורסם של הסופר הצרפתי ז'ול ורן הוא "20 אלף ליגות מתחת למים" ולא "עשרים אלף מיל מתחת למים" שהוא השם המוכר של התרגום בעברית.
נראה כי הטעות נובעת מכך שהמספר 1000 בצרפתית נכתב Mille, כשמה הלטיני של יחידת האורך הרומית "מיל" (שהיא, אגב, המקור למיל התלמודי והרוסי ולמייל הבריטי, הבינלאומי והאמריקאי של ימינו).
ליגאז הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תגובות איחוי בין שתי מולקולות.
הליגאזות מהווים אחת משש הקבוצות שאליהן ממוינים כל האנזימים.
קבוצת הליגאזות היא קבוצה מספר 6, ואנזימים המשתייכים אליה מסומנים EC 6.X.X.X.
מקור השם ליגאז בלטינית: Ligare פירושו "לאחות".
ליגאזות משתמשים בדרך כלל בפירוק מולקולה קטנה לשם הפקת האנרגיה הדרושה לאיחוי שתי מולקולות גדולות.
המולקולה הקטנה היא במקרים רבים הנוקלאוטיד ATP, המשמש לעיתים קרובות כ"מטבע אנרגיה" בתא.
קיימות חמש תת-קבוצות בקבוצת הליגאזות, לפי האטומים המשתתפים בתגובת האיחוי:
בשמם של ליגאזות רבים קיימת המילה ליגאז.
ליגאזות אחרים קרויים סינתטאז (Synthetase); אין להתבלבל עם סינתאז (Synthase), קבוצת אנזימים המפרקת קשרים כימיים ללא שימוש ב-ATP ואשר משתייכת לקבוצה EC 4, קבוצת ליאז.
ליגאז המאחה מולקולה כלשהי עם פחמן דו-חמצני קרוי קרבוקסילאז (Carboxylase).
האנזים הידוע ביותר בקבוצת הליגאזות הוא DNA ליגאז.
אנזים זה, המשתייך לקבוצה EC 6.5, חיוני בכל היצורים החיים לתיקון נזקים ב-DNA.
בביולוגיה המולקולרית משמש האנזים במעבדה לאיחוי פיסות DNA; לעיתים קרובות מדובר בהכנסת פיסת DNA לתוך פלסמיד ולאחר מכן החדרת הפלסמיד לתא חיידק לשם ייצור עותקים רבים ממנו.
קבוצה חשובה של אנזימים בקבוצה EC 6.1 היא אמינואציל tRNA סינתטאז—שם כולל לכעשרים אנזימים שתפקידם לחבר בין חומצת אמינו ובין מולקולת tRNA לקראת תהליך התרגום בתא.
שני אנזימים חשובים בקבוצה EC 6.3 הם גלוטמין סינתטאז ואספרגין סינתטאז.
אנזימים אלו מאחים מולקולת אמוניה עם חומצות האמינו גלוטמט ואספרטט ליצירת חומצות האמינו גלוטמין ואספרגין, בהתאמה.
לִיגְ'יָאנְג (בסינית מפושטת: 丽江; בסינית מסורתית: 麗江; בפין-יין: Lìjiāng; מילולית: "הנהר היפה") היא נציבות עירונית במחוז יונאן שבדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין, בקרבת הגבול עם מיאנמר.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-1.25 מיליון תושבים, מתוכם 288,787 באזור הבנוי, המורכב מרובע אחד.
העיר ליג'יאנג היא העיר המרכזית של הנפה האוטונומית ליג'יאנג של המיעוט האתני של הנָאשִׂי ביונאן.
הנָאשִׂי (בסינית: 納西族; בפין-יין: Nàxī) הם אחת מ-55 הקבוצות האתניות המוכרות על ידי ממשלת סין.
בני קבוצה אתנית זאת מונים, נכון לשנת 2009, מעל ל-300,000 איש, רובם בנציבות ליג'יאנג, בעיקר בעיר ליג'יאנג, והם שקבעו את האופי האדריכלי של העיר.
המרכז ההיסטורי של העיר המכונה "דָאיֵן", מושך מאות אלפי תיירים מדי שנה, ובשנת 1997 הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
העיר נמצאת בתחום האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן אשר גם במעמד אתר מורשת עולמית.
חפירות שנערכו באזור ליג'יאנג הראו כי הוא היה מיושב ברציפות החל מתקופת האבן הקדומה.
האזכור הכתוב הראשון לאזור הוא מתקופת המדינות הלוחמות (221-475 לפנה"ס) כאשר האזור היה בתחום השיפוט של אזור שו של שושלת צ'ין.
אבל השגשוג הכלכלי המשמעותי התחולל באזור בתקופת שושלת טאנג, כאשר נסללה דרך התה והסוס, המחברת בין יונאן לטיבט, והייתה מכונה כך משום שהסחורה העיקריות שנשלחה אל טיבט הייתה תה והיבוא העיקרי היו סוסים.
דרך זו תרמה הן לקשרים הכלכליים והן לחילופי התרבות בין יונאן, סצ'ואן וטיבט.
מתחילת המאה ה-10 ועד אמצע מאה ה-13 עבר האזור שינוי כלכלי נוסף שעה שתושבי האזור, שהיו שייכים לקבוצה האתנית של הנָאשִׂי, עברו לעסוק בחקלאות אינטנסיבית במקום במרעה בלבד.
האזור שסיפק למקומות אחרים בסין, מוצרי חקלאות, מלאכת יד ומינרלים שגשג, ומשפחות מסוימות שהעסיקו עבדים חיו כפאודלים באחוזות.
במאה ה-13, בשלהי תקופת שושלת סונג הדרומית העבירו המייסדים של אחת ממשפחות אלו, משפחת מוּ, את מקום מגוריהם מבָּאישָׁה, שלמרגלות הרי שְׁה-דְזְה, לעיר חדשה, שמונה ק"מ דרומית לבאישה, שנקראה דָאיֵצָ'אנְג (מאוחר יותר דָאיֵן), מקום בו החלו לבנות בתים.
היישוב הוקף בחומה (שאינה קיימת כיום) וסביבה נחפר חפיר.
ב-1250 הכיר אזונג אליאנג (Azong Aliang), ראש משפחת מוּ, בריבונותו של קובלאי חאן, קיסר סין משושלת יואן, כשליט על האזור, עקב כך הפכה דָאיֵצָ'אנְג למרכז אזורי מנהלי.
גם שושלת מינג, שהחליפה את שושלת יואן כשליטת סין, המשיכה במסורת של מינוי המנהיג של הנָאשִׂי לתפקיד המושל בפועל.
ב-1382 הוקמה הנציבות ליג'יאנג ג'וּנְמִין.
לראש הנציבות בתקופה זו, אג'יה אדה (Ajia Ade), הוענק תואר הכבוד " מוּ" ונקבע כי התפקיד יעבור בירושה, החלטה שגם השליטים של שושלת צ'ינג, שהחליפה את שושלת מינג, כיבדו ב-1660. ראשי הנציבות המכונים מוּ היו אחראיים להרחבה ולייפוי מרכז העיר במשך כל התקופה.
אבל ב-1723 שינתה החצר הקיסרית את מדיניותה וראש הנציבות שהיה מקומי הוחלף במועמד קיסרי.
ב-1770 הוקם מחוז ליג'יאנג כחלק מנציבות ליג'יאנג ג'וּנְמִין, ושרד כאשר הרפובליקה ביטלה את הנציבות ב-1912. ליג'יאנג המשיכה לתפקד כמרכז מנהלתי מאז, כיום עבור הנפה האוטונומית ליג'יאנג של המיעוט האתני של הנָאשִׂי ביונאן.
האזור הוא מוקד לרעידות אדמה, והעיר סבלה מהן מספר פעמים.
ברעידת האדמה נהרגו 200 איש, 14,000 נפצעו 186,000 בתים קרסו ו-300,000 איש נוספים פונו מבתים שהיה מסוכן להמשיך להתגורר בהם.
בעזרת סיוע מהבנק העולמי שוקמו המבנים, הרחובות, הגשרים, והתעלות.
לשיקום זה היה תפקיד חשוב בהצלחת המאמצים שעשתה ליג'יאנג לקבל ב-1997 הכרה מאונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
הנציבות העירונית ליג'יאנג משתרעת על שטח של 20,558 קילומטרים מרובעים בצפון-מערב מחוז יונאן בין קווי הרוחב '23 25° ו-'56 27°, לקווי האורך '23 99° ו-'31 101°.
רוחבה המקסימלי ממזרח למערב הוא 212.5 קילומטר, ואורכה המקסימלי מדרום לצפון הוא 213.5 קילומטרים.
היא גובלת בנציבויות האוטונומיות של היי מדרום-מזרח, של הבאי מדרום-מערב, של הליסו ממערב, של הטיבטים מצפון-מערב ובמחוז סצ'ואן מצפון-מזרח.
רוב שטחה (כ-92.3%) הוא הררי ורק 7.7% הוא מישורי, והיא מרוחקת כ-320 ק"מ צפון-מערבית לבירת המחוז קוּנְמִינְג.
גובהה של הנציבות, הנמצאת בשוליים הדרומיים-מערביים של הרי ההימלאיה, הולך וגדל מכיוון דרום מזרח לכיוון צפון מערב.
המקום הגבוה ביותר בנציבות הוא שָׁאנְדְזְה-דוֹאוּ (扇子陡, בפין-יין Shanzidou), פסגה על הרכס המושלג "דרקון הירקן" (玉龍雪山, בפיניין: Yùlóng Xuěshān), 15 קילומטרים צפונית לעיר ליג'יאנג, שגובהה 5,596 מטרים מעל פני הים, והמכוסה שלג עד.
המקום הנמוך ביותר בנציבות, גובהו 1,105 מטרים מעל פני הים (הפרש של 4,581 מטרים).
בין רכסי ההרים יש מעל ל-100 עמקים שגובהם הוא בדרך כלל מעל ל-2,000 מטרים מעל פני הים.
השטח המישורי הנרחב ביותר הוא הרמה בה שוכנת גם העיר ליג'יאנג, ששטחה כ-200 קילומטרים רבועים, וגובהה הממוצע 2,466 מטרים מעל פני הים.
בתחום הנציבות נמצאים שני אגני ניקוז של מערכות נהר עיקריות.
עמק הנהר לָאנְצָאנְג (澜沧江 בפיניין Láncāng), המקור לנהר המקונג, ועמק הנהר יאנגצה שבו זורמים הנהרות יָאלונְג (雅砻江, בפיניין Yǎlóng) וגִ'ינְשָׁה (金沙江, בפיניין Jīnshā, מילולית "חולות זהב").
האחרון הוא מקור המים המערבי ביותר מבין מקורות המים העיקריים של היאנגצה.
הנהר גִ'ינְשָׁה מתפתל בנציבות לאורך של 615 קילומטרים.
כמו כן יש בנציבות שלושה אגמים טבעיים.
הגדול ביניהם, אגם צֶ'נְג, מצוי בנפת יוּנְגְשֶׁנְג (永胜县, בפין-יין Yǒngshèng) בגובה של 1,518 מטרים מעל לפני הים.
רוחבו, ממזרח למערב, 3.5 קילומטרים, אורכו, מדרום לצפון, 20 קילומטרים, ושטחו 77 קילומטרים רבועים.
האגם עשיר בדגה ומדי שנה נדוגים בו כ-2,000 טון דגים.
(泸沽湖, בפין-יין Lúgū Hú) שוכן בגובה 2685 מטרים, 202 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר ליג'יאנג, על הגבול בין סצ'ואן ליונאן.
שטחו 48.5 קילומטרים רבועים ועומקו בנקודה העמוקה ביותר 93.5 מטרים.
התושבים סביב האגם משתייכים לקבוצה האתנית של בני המוסואו.
האקלים בנציבות מוגדר כאקלים מונסוני ממוזג, אם כי בחלק הדרומי והנמוך יותר האקלים הוא סובטרופי ובחלק הצפוני הגבוה מזג האוויר קפוא כל השנה.
האקלים מתחלק לשתי עונות, עונה יבשה ועונה גשומה, אבל הטמפרטורה משתנה מעט בין העונות ונעה בממוצע בין 12.6°C ל-19.9°C.
מספר הימים בשנה נטולי כפור נע בין 191 ל-310 ימים.
גשם יורד בממוצע בין שישה לתשעה חודשים בשנה וכמות המשקעים השנתית נעה בין 910 ל-1040 מילימטרים בממוצע.
התנאים הגאולוגיים בהם נוצרו המישורים וההרים של הנציבות אפשרו יצירת מרבצים של משאבי טבע אותרו ברחבי הנציבות, מעל ל-350 סוגי מינרלים.
בין משאבי הטבע, גז, פחם, נחושת, זהב וחומרי בנייה (שיש, אבן גיר, חרסית וכו').
הנציבות מנצלת את העושר במים ואת הפרשי הגובה בין מקורות המים לשטחים הנמוכים בנציבות על מנת לייצר חשמל מאנרגיה הידרואלקטרית.
משאב נוסף הוא נופי הטבע וההרים של הנציבות.
יש בנציבות הרים מכוסי שלג, יערות, ואגמים.
בין אתרי הטבע הבולטים של נציבות ליג'יאנג:
"ערוץ הטיגריס המזנק" (虎跳峡, בפין-יין Hǔtiào Xiá), המשתרע לאורך 15 קילומטרים, הוא בין העמוקים בעולם ולאורכו נסלל מסלול הליכה.
"בימות בָּאישְׁווֵיטָאי" (白水台, מילולית "בימות המים הלבנים") אזור שבו מי מעיין זורמים מעל למרפסת נֶטֶף (sinter – סוג של סלע), כשהם משקיעים טרוורטין (סוג של סלע משקע).
תופעה דומה לזו המתרחשת בפמוקלה שבטורקיה.
הנופים ואתרי הטבע הם מוקדי משיכה לתיירים.
אליהם כגורם למשיכת תיירות מצטרפת התרבות הייחודית של הנאשי, המתבטאת בסגנון הבנייה, הלבוש, המוזיקה, הכתב והאמונה האנימיסטית המכונה דונגבה.
אתר פופולרי בו ניתן לחזות בתרבות זו כזה הוא "כפר מימי הירקן" (玉水寨, בפיניין Yǜ Shuǐ Zhài), הסמוך ל"הר שלג דרקון הירקן".
מוקד משיכה נוסף לתיירים הם הפסטיבלים העממיים אותם חוגגים בני הקבוצות האתניות השונות.
שדה התעופה של ליג'יאנג (קוד IATA: LJG) שוכן כ-28 קילומטרים דרומית לעיר העתיקה.
יש שירות של אוטובוסים בין שדה התעופה למרכז העיר ליאג'יאנג.
שדה התעופה נפתח ב-1995, ויש ממנו טיסות לקונמינג, בייג'ינג, שאנגחאי, גואנגג'ואו, שנג'ן וגְווֵייָאנְג.
תדירות הטיסות בין קונמינג לליג'יאנג היא יומית והטיסה אורכת 30 דקות.
שירותי אוטובוסים קיימים עם קונמינג (8 שעות) ודאלי (3 שעות).
הנציבות העירונית ליג'יאנג מורכבת מרובע אחד, שתי נפות ושתי נפות אוטונומיות:
מפהשםכתב סיניפין-ייןאוכלוסייה (מפקד 2020)שטחצפיפותרובע גוּצֶ'נְג古城区Gŭchéng Qū288,7871,266228.1הנפת האוטונומית יוּ'לונְג של הנָאשִׂי玉龙纳西族自治县Yùlóng Nàxīzú Zìzhìxiàn224,0396,19536.16נפת יוּנְגְשֶׁנְג永胜县Yŏngshèng Xiàn336,8324,92968.34נפת חְווָאפִּינְג华坪县Huápíng Xiàn159,6952,14274.55הנפה האוטונומית נִינְגְלָאנְג של היִי宁蒗彝族自治县Nínglàng Yízú Zìzhìxiàn244,5256,02640.58
אתר המורשת העולמית "העיר העתיקה של ליג'יאנג"
אתר המורשת העולמית "העיר העתיקה של ליג'יאנג" כולל בתוכו שלושה יישובים עירוניים קרובים של תרבות הנָאשִׂי: דָאיֵן, כיום העיר העתיקה של ליג'יאנג, בָּאישָׁה, כיום כפר תיירותי, ושׁוּחֶה, כיום מרכז אומנויות וחינוך.
העיר העתיקה של ליג'יאנג, המכונה דָאיֵן, משתרעת על שטח של 3.8 קמ"ר על מדרון הר שְׁה-דְזְה בכיוון כללי מצפון-מערב לדרום מזרח.
מחשבה מיוחדת הושקעה בתכנון מערכת המים של העיר.
מקור מימיה של ליג'יאנג נמצא מצפון לעיר העתיקה, באגם קטן ששטחו 40,000 מ"ר הניזון ממספר מעיינות הנובעים מצלע ההר, והקרוי "בריכת הדרקון השחור" (黑龍潭 בפין-יין Hēilóngtán).
המים הזורמים מהמוצא הדרומי של האגם זורמים עד לגשר שׁוָאנְגְשְׁה ומשם מתפצלים לשלושה ערוצים הקרויים הנחל המזרחי, הנחל המרכזי והנחל המערבי.
מערוצים אלו נפרשים רשת של תעלות משנה המספקים מים לכל בית בעיר.
בנוסף יש בעיר מעיינות ובארות רבים.
מערכות מים מסועפת זו חייבה להקים גשרים רבים.
יש בעיר העתיקה 354 גשרים בגדלים ובצורות שונים, גשרים סגורים לגמרי (להגנה בפני הרוח והגשם), גשרי קשת וגשרי קורה, העשויים מאבן ומעץ.
גשרים רבים אלו זיכו את העיר בכינוי "עיר הגשרים".
בשל רשת מים מסועפת זו גדלים עצי ערבה אוהבי המים במקומות רבים בעיר.
חלקה הצפוני של העיר היה הרובע המסחרי.
לבו של חלק זה של העיר הוא רחוב רחב הידוע כ"סְפָאנְגְגְ'יֵה" (הרחוב המרובע), שהיה פעם מרכז הסחר והמסחר של צפון מערב יונאן.
מרחוב זה נפרשים הרחובות הראשיים, המרוצפים באבן ברקציה אדומה, של הרובע.
בצידו המערבי של הרחוב מתנשא ה"קֶגונְגְפָאנְג" (קשת הסקירה הקיסרית) לגובה של שלוש קומות כשמשני צדדיו זורמים הנחל המערבי והנחל המרכזי.
מתכנני העיר השתמשו בהפרשי הגבהים שבין שני הנחלים ומאוחר בלילה נוהגים לפתוח סכר על הנהר המערבי על מנת לשטוף את הרחובות, כשהמים הזורמים נקלטים בנחל המרכזי.
המאפיין הבולט של ליג'יאנג המייצג את תרבות הנָאשִׂי הוא העושר בסגנונות בתי המגורים.
סגנון המבנה הבסיסי העשוי קורות עץ המכונה גִ'ינְגְגָאנְשְׁה התפתח לסגנון אדריכלות ייחודי בשל קליטת אלמנטים מתרבויות ההאן והדְזָאנְג.
רוב הבתים הם בני שתי קומות בגובה של 7.5 מטרים (יש מעט מבנים בני שלוש קומות).
שלד הבית העשוי מעץ בנוי בשיטה הקרויה בסינית צְ'ווָאנְדוֹאוּשְׁה.
שלד העץ נבנה כך שיעמוד ברעידות האדמה התדירות המתחוללות באזור.
עמודי העץ מוטים מעט כלפי פנים הבית על מנת לחזק את המבנה, והחיבורים בין הקורות מתוכננים כך שהשלד יחזיק גם אם הקירות החיצוניים מתמוטטים.
הקירות בקומה הראשונה בנויים מלבני חמר (adobe) על גבי יסודות אבן ולוחות עץ בקומה השנייה.
הקירות עוברים טיוח וסיוד מבחוץ, ולעיתים קרובות יש חיפוי אבן בפינות.
הבניין מסתיים בגג רעפים משופע.
בדרך כלל יש בקומה השנייה מבנה עץ בולט של מרפסת ארוכה.
יש מספר גרסאות לצורה בסיסית זו.
הנפוצות ביותר יוצרות מתחם מגודר בחומה שבו שלושה או ארבעה מבנים וארבע חצרות המחופות באבן והמעוטרות בגנים.
תשומת לב מיוחדת ניתנה לקישוט הבתים, בייחוד לקשתות שמעל לכניסות, למרפסות, לדלתות, לחלונות ולקורות הגג.
חלקי העץ החשופים מגולפים לעיתים קרובות באלמנטים תרבותיים מקומיים: כלי חמר, כלי נגינה, פרחים, ציפורים וכו'.
אחד המבנים הבולטים הוא מתחם משרדי הממשל של נציבות ליג'יאנג ג'וּנְמִין וארמון משפחת מוּ שהוקם ב-1382 בתקופת שושלת מינג בחלקה המזרחי של העיר.
המתחם באורך של 286 מטרים היה מכלול של אולמות, מגדלים, גשרים, מרפסות, ביתנים וארמונות מכלול המגורים שכן מצפון לכניסה ומכונה מוּפוּ (ארמון מוּ).
רוב המבנים המקוריים נהרסו במלחמה בשלהי תקופת שושלת צ'ינג.
בעקבות רעידת האדמה של 1996 התקבלה תרומה גדולה מהבנק העולמי והמקום שוחזר במשך שלוש שנים ופתוח כיום לקהל בתשלום.
בָּאישָׁה, השוכנת 8 קילומטרים צפונית לעיר העתיקה של ליאג'יאנג, הייתה המרכז השלטוני של הנָאשִׂי בתקופה שושלות סונג ויואן, לפני המעבר לדָאיֵן בתקופת שושלת מינג.
הכפר בנוי מסדרה של כפרים קטנים יותר, הראשי בהם קרוי סָאנְיְוֵּאן (三元村), ובו רחוב ראשי אחד, "רחוב בָּאישָׁה".
הבתים מסודרים לאורך ציר צפון-דרום כשבמרכז כיכר שממנה יוצאים ארבעה רחובות.
בבניינים אלו נשמרו למעלה מ-40 ציורים שנעשה בתחילת המאה ה-13, ובהם תיאור של נושאים דתיים הקשורים לבודהיזם ולאורח החיים של הנָאשִׂי.
שׁוּחֶה, כ-4 קילומטרים צפונית לעיר העתיקה של ליג'יאנג, משמשת כיום מרכז אומנויות וחינוך.
ליבת יותרת הכליה או מדולת האדרנל מהווה כעשירית ממסת בלוטת יותרת הכליה (בלוטת האדרנל).
היא מורכבת מתאי כרומפין (הנקראים כך כי הם נצבעים בצבע מסוים בצביעת כסף), שמקורם ברכס הנוירלי (Neural crest; שריד של מערכת העצבים העוברית).
ליבת יותרת הכליה היא חלק מהמערכת הסימפתטית, והיא מפרישה את ההורמונים אפינפרין, נוראפינפרין ודופמין.
מרבית ההפרשה (85%) היא של אפינפרין.
סינתזה של קטכולאמינים בליבת יותרת הכליה
חומצת האמינו טירוזין עוברת מטבוליזם ל-DOPA על ידי האנזים טירוזין-הידרוקסילאז, שהוא האנזים קובע-הקצב בתהליך.
דופמין נוצר מ-DOPA, והוא הקטכולאמין הראשון.
מדופמין נוצר נוראפינפרין, על ידי קליטתו של דופמין בשלחופיות (וסיקולות) תוך-תאיות המכילות את האנזים המייצר נוראפינפרין.
השלב האחרון הוא ייצור של אפינפרין.