tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מגדלי אליוט ביי הבדיוניים, ביתו של פרייז'ר קריין בסדרת הטלוויזיה פרייז'ר, נקראים על שם המפרץ.
בעונה 3 של דרמת הפשע בסיאטל "ההריגה", החשוד ריי סוארד כלוא בבית הדין הבדיוני של מפרץ אליוט.
מפה מפושטת של אליוט ביי משמשת כסמל "מפות" במערכת ההפעלה הסמארטפונית של Windows Phone 7 של מיקרוסופט, שהמטה שלה נמצא באזור המטרופולין של סיאטל.
מפרץ אליוט היה מוקד לדאגה סביבתית.
התפתחות עירונית ותעשייתית לאורך חופיה, ועל גדת נהר הדואמיש המוביל לתוכו, גרמו לדאגה לרמות הזיהום הנכנסים למים.
בקו החוף הדרומי נמצאים שני אתרי ניקוי של סופרפונד: האי הארבור והמיקום הקודם של לוקהיד מערב סיאטל.
מספר אתרים נוספים יועדו לניקוי, כולל האתר Pacific Sound Resources, ואחרים לאורך הדואמיש התחתון.
קו החוף של העיר התחתית מציע בית גידול לקוי לדגי הסלמון הצעירים הנודדים מנהר דואמיש, בגלל החושך שמתחת למזחים והמחסור במזון לאורך שפת הים האנכית של דרך אלסקן.
פרויקט הפיתוח של שפת הים נועד לשפר את בית הגידול על ידי התקנת מבנים תת-ימיים ליצירת מים רדודים, בהם סלמון יכול למצוא מזון ולבנות זכוכית במדרכה (זיז מעל המפרץ) כך שאור השמש יוכל להאיר את המים הרדודים אפילו ליד המזח.
מפרץ אנוס הוא מפרץ רחב, בין החלקים הצפוניים של האי אדלייד, לבין חצי האי אירוסמית', שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 37 קילומטרים בכיוון צפון - דרום.
המפרץ התגלה לראשונה ומופה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בין השנים 1908 - 1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו קרא למפרץ על שמו של פרדיננד איזידור אנוס (Ferdinand Isidore Hanusse), שהיה מנהל מחלקת ההידרוגרפיה של חיל הים הצרפתי.
מפרץ איינסוורת' הוא מפרץ רחב מכוסה קרח, בחוף ג'ורג' החמישי, בארץ ג'ורג' החמישי שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 8 קילומטרים, והוא ממוקם בין כף בייג' וכף ווב.
המפרץ התגלה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914) בפיקודו של דאגלס מוסון.
מוסון קרא למפרץ על שמו של ג'ורג' איינסוורת', חבר במשלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר היה המטאורולוג הראשי של קבוצת החקר לאי מקווארי (חלק ממשלחת החקר האוסטרלאסיתית).
מפרץ אנדוורד הוא מפרץ רחב בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 17 קילומטרים, ורוחבו 6 קילומטרים.
המפרץ ממוקם בין ראש בנדן ונקודת דות'יירס.
המפרץ נשפך את מצר ז'רלאש.
בשטח המפרץ מצוי מפרצון המכונה "נמל נקו" , המשמש כאתר יעד לספינות טיולים.
המפרץ התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בשנים 1897–1899, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
ז'רלאש נתן למפרץ אנדוורד את שמו.
מפרץ אנדוורד נקרא על שמו של רולף תורינסון אנדוורד (Rolf Thorsteinson Andvord), אייל ספנות נורווגי, שהיה קונסול בלגיה בקריסטיאניה (אוסלו) באותה עת.
ז'רלאש נתן למפרץ נקו את שמו.
מפרץ נמל נקו נקרא על שמה של ספינת ציד לווייתנים סקוטית בשם "נקו", אשר צדה באזור בין השנים 1911–1924.
מפרץ אלטאנין הוא מפרץ לחוף דרום ים בלינגסהאוזן בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
רוחבו של פתח המפרץ - 65 קילומטרים; המפרץ חודר לתוך קו החוף של ארץ אלזוורת', ממערב לחצי האי וירת'.
זרמי הקרח פוקס, פריגנו ואליסון נשפכים אל מפרץ אלטאנין.
המפרץ מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1961–1966.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרץ נקרא על שמה של אוניית צי ארצות הברית אלטאנין, אשר עשתה מסעות מחקר רבים באוקיינוס הדרומי; ואשר הפליגה לאנטארקטיקה בין ספטמבר 1966 ונובמבר 1967.
מפרץ אנאדיר הוא מפרץ רחב ידיים השוכן בצפון-מזרח סיביר, בקצהו הצפון-מערבי של ים ברינג, בתחומי מחוז צ'וקוטקה שברוסיה.
לחופי המפרץ שוכנת העיר אנאדיר, שהיא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז צ'וקוטקה.
בעיר נמל פעיל ושדה תעופה, והיא מהווה נקודת גישה מרכזית לאזור הצפון-מזרחי של רוסיה.
הפעילות האנושית סביב המפרץ כוללת דיג, תחבורה ימית מוגבלת וניצול משאבי טבע.
מפרץ אנאדיר מהווה את השפך של נהר אנאדיר, ואורכו כ־402 ק"מ.
רוחבו נע בין 150 ל־300 ק"מ, והוא תחום על ידי חצי האי צ'וקוטקה מצפון-מזרח וחצי האי אנאדיר מדרום-מערב.
מצפון לו משתרעת רמת אנאדיר, בעוד בדרום פוגש הים בחופי קוליצ'ין.
המפרץ פתוח לים ברינג ונתון להשפעות אקלימיות חזקות מהאוקיינוס השקט ומהקוטב הצפוני, וכתוצאה מכך חלקים גדולים ממנו קפואים בחורף.
האקלים במפרץ אנאדיר הוא אקלים תת-ארקטי, המאופיין בחורפים קרים מאוד וקיצים קצרים וקרירים.
טמפרטורות החורף נוטות לרדת מתחת ל־40°C-, והים קופא למשך מספר חודשים.
הקיץ מביא הפשרה חלקית של המים, אך הטמפרטורות נותרות נמוכות יחסית.
המפרץ הוא מקור החיים של העיר אנאדיר שכן רוב האוכלוסייה בה היא של דייגים, בנוסף המפרץ משמש למעבר סחורה דרך סחר הימות הצפוניים.
האזור עשיר בנפט מה שמוסיף לחשיבות הכלכלית שלו אבל זיקוק הנפט הוא בעייתי עקב הכפור הקשה רוב ימות השנה.
העיירה אנאדיר, בירת צ'וקוטקה האוטונומית, ממוקמת בשפך המפרץ וממנה מיוצר הזיקוק של הנפט ורוב הסחר.
מפרץ אוויה הוא מפרץ בים האגאי בין האי אוויה (קו החוף הצפון מזרחי) לבין יוון (קו החוף הדרום-מערבי).
אורכו של חלקו הצפוני של המפרץ הוא כ-80 ק"מ ורוחבו המרבי הוא 24 ק"מ, ואילו חלקו הדרומי אורכו כ-48 ק"מ, ורוחבו המרבי הוא 9 ק"מ.
מפרץ איזמיר (בטורקית: İzmir Körfez), שכונה בעבר מפרץ סמירנה, הוא מפרץ בים האגאי.
אורכו של המפרץ הוא כ-64 קילומטרים ורוחבו הוא כ-32 קילומטרים.
העיר איזמיר, עיר נמל חשובה בטורקיה, שוכנת על חופי המפרץ.
שטח הפנים של המפרץ הוא כ-960.4 קמ"ר ואורכו של קו החוף, הוא 464 קילומטרים.
האי אוזונדה הממוקם במפרץ איזמיר הוא האי הרביעי בגודלו בטורקיה.
שבעה עשר נהרות נשפכים אל המפרץ.
מרינת לבנט היא המרינה היחידה הממוקמת במפרץ.
החוף הצפוני-מזרחי של המפרץ הוא בית הגידול של כלב ים נזירי מצוי.
ידוע כי היישובים הראשונים סביב המפרץ היו בתקופה הנאוליתית.
היישוב הידוע ביותר הוא סמירנה, שהוקם בערך ב-3300 לפנה"ס.
טימור לנג, שהגיע לאיזמיר לאחר קרב אנקרה, תפס את טירת נמל איזמיר וסביבתה בדצמבר 1402 והורה להשמיד את הטירה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התרחשו קרבות ימיים במפרץ במרץ 1915 ובמאי 1916.
נמל איזמיר הוא נמל מטען ונוסעים הממוקם ממזרח למפרץ.
זהו הנמל השביעי בגודלו בטורקיה מבחינת נפח המכולה והשלוש עשרה מבחינת נפח המטען.
במפרץ יש תשעה רציפי מעבורות נוסעים פעילים.
במפרץ איזמיר ישנן מספר רב של ספינות טרופות.
עשרות ספינות טרופות מחוץ לטירת סנקאקבורנו הוצאו מהים בשנת 1967 ובשנים שלאחר מכן.
בתקופה בה 200,000 איש חיו סביב המפרץ, הזרמת שפכים למפרץ לא גרמה לבעיות ברורות.
עם זאת, כאשר האוכולוסיה עלתה ל-500,000 תושבים והתעשייה התפתחה המפרץ החל להזדה יותר ויותר.
בתקופה זו ניכר הזיהום והאנשים כבר לא יכלו לשחות במפרץ.
כשהאוכלוסייה עלתה ל-1.7 מיליון בשנות ה-90, רמת הזיהום עלתה רבות ונמצאו עקבות מתכות כבדות בדגים.
בשנת 1992, מערכת הטיפול והביוב, המכונה פרויקט התעלה הגדולה, החלה להיבנות על ידי İZSU.
המערכת, שהושקה באוקטובר 2002, מנעה הזרמת מי שפכים למפרץ.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נצפה כי הזיהום במפרץ הוסר והחיים הימיים חזרו לקדמותם.
מפרץ ארבוס וטרור הוא מפרץ בחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בצד הדרום-מזרחי של קצהו של חצי האי האנטארקטי.
המפרץ גובל בצפון-מזרח בקבוצת איי ז'ואנוויל, ובדרום-מערב בקבוצת איי ג'יימס רוס.
מתחת למימי המפרץ מצויה שונית ברקר.
המפרץ נקרא על שם ספינות המחקר אה"מ ארבוס ואה"מ טרור, הספינות ששימש סר ג'יימס קלארק רוס בחקר אזור זה של אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1842 – 1843.
מפרץ אדמירליטי או מפרץ האדמירליות הוא מפרץ בחוף הדרומי של אי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
פתחו של המפרץ ממוקם בין נקודת דימיי, וראש מרטינז (אנטארקטיקה).
גודל הפתח - 8 קילומטרים.
אורכו של המפרץ (עומק כניסתו לתוך האי) - 16 קילומטרים.
אל המפרץ נשפכים שלושה פיורדים: מרטל, מקלר ואזקורה.
המפרץ נחשב למעגן הטוב ביותר באיי שטלנד הדרומיים, בשל עומקו, והעדר קרחונים צפים במפרץ, וכן בשל היותו מוגן מהרוחות.
שם המפרץ מופיע לראשונה במפה משנת 1822, מעשה ידי קפטן ג'ורג' פאוול, מלח בריטי, וציד כלבי ים.
לחוף המפרץ מצויה תחנת המחקר הפולנית הפולנית הנריק ארקטובסקי, וכן בסיס המחקר הברזילאי קומנדנטה פראז.
אזור התחנות מוגדר כאזור אנטארקטי מנוהל מיוחד (ASMA 1).
שטח של 8.092 קילומטרים רבועים, בחלקו המערבי של המפרץ הוגדר כאזור ציפורים בעל חשיבות, על ידי ארגון BirdLife International מאחר שבאזור מספר מושבות רבייה של עופות ימיים ובהם פינגוויני אדלי (15,000 זוגות), פינגווינים לבני-אוזן (2,300 זוגות) ו-פינגוויני רצועת הסנטר (2,500 זוגות).
כמו כן מקננים באתר יסעורים ענקיים דרומיים, יסעורי הכף, כיאוניס לבן, שחפי הקלפ, שחפיות אנטארקטיות ו-חמסניים.
בעלי חיים נוספים המתרבים באזור המוגן הם: פילי ים דרומיים ו-כלבי ים ודל מתרבים באזור; ובאזור המוגן מצויים גם דובי ים אנטארקטיים, ובחודשי החורף האנטארקטי גם כלבי ים נמריים ולובודוני הסרטנים.
בשל חשיבותו האקולוגית, אזור המפרץ מוגדר גם כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 128).
מפרץ אומורה הוא מפרץ בים סין המזרחי במרכז מחוז נגסאקי, יפן.
גודל המפרץ כ-26 קילומטרים מצפון לדרום ו-11 קילומטרים ממזרח למערב.
אורך קו החוף הוא כ-360 קילומטרים ושטח המפרץ הוא כ־320 קילומטרים רבועים (השוואה לכנרת: שטחה 169 קמ"ר ואורך קו החוף שלה כ-60 קילומטרים).
שטח זה מהווה כ-8% מהשטח הכולל של המחוז.
בהשוואה לגודלו, המפרץ רדוד יחסית העומק הממוצע עומד על 15 מטרים והעומק המרבי עומד על 55 מטרים.
המפרץ מוקף ביבשה מכל הכיוונים, ולכן הוא מופיע במפות כימה פנימית.
שני החיבורים היחידים לים סין המזרחי נמצאים בצפון מערב: במצר הריו (Hario) שרוחבו המינימלי כ-200 מטרים ומזרחה יותר מצר האיקי (Haiki) שרוחבו נע בין 10–200 מטרים.
שני המצרים הללו אינם מובילים ישירות לים הפתוח, אלא למפרץ ססבו-Sasebo Bay.
בין המצרים הריו והאיקי נמצא האי האריו .
ממערב למפרץ נמצא חצי האי Nishisonogi Peninsula, ומדרום הר קוטונו-Mount Kotonoo.
בחוף המזרחי של המפרץ נמצא מישור אומורה, עליו שוכנת העיר אומורה.
מדרום לעיר אומורה בתוך המפרץ נמצא האי הגדול ביותר של המפרץ שנקרא: Mishima (箕島), עליו הקימו את נמל התעופה של נגסאקי .
לשם כך, תחילה היה צורך לשטח את האי ולעצב אותו מחדש.
לאורך גדת המפרץ נמצאות הערים הבאות: ססבו Kawatana, Higashisonogi, אומורה, איסהאיה, Nagayo, Togitsu, נגסאקי והסאיקאי.
בהשוואה למפרץ ססבו המחובר, למפרץ אומורה ממערב.
זמן הגאות והשפל במפרץ אומורה מתעכב בכ-3 שעות.
עוד לפני שמפלס המים במפרץ אומורה מגיע לרמת גאות זהה למפלס מי מפרץ ססבו, מפלס המים במפרץ ססבו משנה כיוון לשפל.
כתוצאה מכך, ההבדל בין גאות והשפל במפרץ אומורה הולך וקטן.
כך שבזמן שטווח הגאות והשפל המרביים במפרץ ססבו הוא כ-3 מטרים, במפרץ אומורה הוא רק כ-1 מטר.
51 נהרות מ-24 מערכות מים, מאזור היקוות של 601 קמ"ר זורמים למפרץ אומורה.
השפעתם של נהרות אלו, על מי הים במפרץ ניכרת בהורדת המליחות, כך שמליחות מי המפרץ מעט נמוכה ממי הים הפתוח.
עם זאת, השפעתם של זרמים מים חמים הזורמים בים סין המזרחי הנעים מדרום לצפון לאורך חוף המערבי של מחוז נגסאקי קטנה מאוד על טמפרטורת מי המפרץ.
לכן, טמפרטורת מי הים במפרץ יורדת בחורף לכדי 10 מעלות צלזיוס, היא נמוכה משמעותית ממי הים הפתוח.
בשפכי הנהרות השפעת המים המתוקים חזקה ובאותם המקומות פני מי המפרץ עלולים לקפוא בשכבה דקה.
בשל הזרימה האיטית של הגאות והשפל, חול דק ובוצה שוקעים בקרקעית המפרץ.
איכות המים בפתח המפרץ למפרץ ססבו אינה רעה, אך זיהום הנגרם משפכים הפך לבעיה בחלקו המזרחי של המפרץ.
עם פיתוח הביוב באזור החוף התחזית שמי המפרץ ישתפרו.
בגלל הגאוגרפיה של המפרץ, מי המפרץ מתחלפים ומתערבבים בכמויות מזעריות עם מי הים.
כתוצאה מכך, החיים הימיים במפרץ שונים מאלה שבים הסמוך.
במפרץ נמצא בעל חיים נדיר ואנדמי מסוג פוקנה הודית, שאינו עוזב את המפרץ במהלך חייו.
דולפינן אנקולי ודולפינים נפוצים עשויים לנדוד אל תוך המפרץ שלא באופן סדיר.
בעל חיים מיוחד נוסף החי במי המפרץ, המאופיין לעיתים כמאובן חי - הם מיני סרטני פרסה Tachypleus tridentatus.
אף על פי שהמפרץ כמעט מופרד מהים, במפרץ נתן למצוא סוגי צדפות כולל צדפות פנינים, צדפות מאכל מסוג אוסטראה, מדוזות וכ-60 מיני דגים ובעלי חיים ימיים בנוספים.
מפרץ איירי הוא מפרץ הממוקם מצפון לנקודת ג'ייד, בכף יאטרוס, בחצי האי טריניטי, בחלקו הצפוני ביותר של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה/
רוחב פתחו של המפרץ 4 קילומטרים.
עומק כניסתו אל תוך היבשת - 5 קילומטרים.
אזור המפרץ מופה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מטעם המכון לגאודזיה יישומית (Institut für Angewandte Geodäsie) וסוקרים בריטיים מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית.
באנגלית "איירי" משמעו "קן ציפור".
מפרץ אבו קיר הוא מפרץ רחב ידיים בים התיכון ליד אלכסנדריה שבמצרים, בין שפך הרוזטה של הנילוס לבין העיר אבו קיר.
הערים העתיקות קאנופוס, הרקליון ו שקועות מתחת למי המפרץ.
בשנת 1798 נערך במקום קרב הנילוס, קרב ימי שהתחולל בין הצי המלכותי הבריטי לבין הצי של הרפובליקה הצרפתית הראשונה.
במפרץ נמצא שדה גז טבעי, שהתגלה בשנות ה-70.
מפרץ אבו קיר שוכן כ-20 ק"מ מזרחית לאלכסנדריה, תחום מדרום-מערב על ידי לשון היבשה של אבו קיר, שעליה שוכנת העיירה אבו קיר, ומצפון-מזרח על ידי שפך הרוזטה של הנילוס.
המפרץ הוא אזור חוף מצרי פורה מאוד, אך סובל מאטרופיקציה חריפה ומזיהום מפסולת תעשייתית וביתית לא מטופלת.
חברת תעשיות הדשנים והכימיקלים ABU QIR, יצרנית גדולה של דשן חנקן, ממוקמת במפרץ.
מקורות קלאסיים מצביעים על כך שהזרוע הקנופית של הדלתא של הנילוס נשפכה בעבר לים בקרבת הרקליון או בחלק המזרחי של קאנופיס.
שילוב של טקסטים אסלאמיים וחקירה באמצעים גיאו-ארכאולוגיים מצביעים על כך שענף זה עדיין היה קיים במאה השמינית לספירה, כאשר הצפה גדולה גרמה לקאנופיס המזרחית לשקוע לתוך המפרץ.
הזרוע הקנופית דעכה לאחר מכן ובסופו של דבר נסגרה.
היבשה באזור קאנופוס הייתה נתונה לעליית מפלס הים, רעידות אדמה, צונאמי, ונראה כי חלקים גדולים ממנה כבר נכנעו להפיכת הקרקע לנוזלית בסוף המאה ה-2 לפנה"ס, ושקעו.
בימי קדם היה מפרץ אבו קיר מוקף באדמת ביצות והכיל מספר איים.
כבר במאה ה-7 לפנה"ס הוקמו במפרץ ערי נמל.
המפרץ מכיל כיום את האתרים הארכאולוגיים התת-ימיים של שלוש ערים מהתקופות הטרום-הלניסטית, ההלניסטית והרומית.
חלקה המזרחי של העיר העתיקה קאנופוס שקוע במפרץ, יחד עם שרידי מנוטיס והעיר הרקליון-ת'וניס השוכנת כיום 7 ק"מ מהחוף.
ערים אלו נחפרו על ידי הארכאולוג התת-ימי הצרפתי .
בנובמבר 2017 הודיעה המשלחת המצרית בשיתוף עם המכון האירופי לארכאולוגיה תת-ימית על גילוין של שלוש ספינות טרופות בנות 2,000 שנה המתוארכות לתקופה הרומית במפרץ אבו קיר באלכסנדריה.
המטען השקוע כלל ראש עשוי קריסטל מלכותי חוקרים משערים שייתכן והיה שייך למפקד הצבאות הרומיים של "אנטוניו".
נמצאו גם שלוש מטבעות זהב מתקופת הקיסר אוקטביוס אוגוסטוס, קרשי עץ גדולים וכלי חרס.
ביולי 2019, מקדש יווני קטן יותר ועמודי גרניט עתיקים, ספינות עמוסות אוצרות, יחד עם מטבעות ברונזה מתקופת שלטונו של תלמי השני, כלי חרס מהמאות השלישית והרביעית לפני הספירה נמצאו בעיר השקועה הרקליון, המכונה אטלנטיס של מצרים.
החקירות נערכו על ידי צוללנים מצריים ואירופאים בראשות הארכאולוג התת-ימי פרנק גודיו.
הם גם חשפו מקדש תת-ימי היסטורי הרוס לחלוטין (המקדש הראשי של העיר) מול החוף הצפוני של מצרים.
מספר ספינות טבועות נחפרו מהמפרץ, כולל סירה טקסית המוקדשת לאוזיריס וכמה ספינות מהתקופה הרומית.
ב-1 באוגוסט 1798 נלחם הורציו נלסון ב"קרב הנילוס" הימי, המכונה לעיתים קרובות "קרב מפרץ אבו קיר".
ב-1 במרץ 1801 עגנו כ-70 אניות מלחמה בריטיות, יחד עם אניות הובלה שנשאו 16,000 חיילים, במפרץ אבו קיר שליד אלכסנדריה.
הכוונה הייתה להביס את חיל המשלוח הצרפתי שנשאר במצרים לאחר שובו של נפוליאון לצרפת.
מזג אוויר גרוע עיכב את הירידה מהאנייה בשבוע, אך ב-8 במרץ, קפטן אלכסנדר קוקרן פרס 320 סירות, בקו כפול, כדי להביא את הכוחות לחוף.
סוללות החוף הצרפתיות התנגדו לנחיתה, אך הבריטים הצליחו להדוף אותן בחזרה, ולמחרת כל הצבא הבריטי של סר ראלף אברקרומבי כבר היה על החוף.
לאחר מכן הביסו הבריטים את הצבא הצרפתי בקרב אלכסנדריה.
המצור על אלכסנדריה נמשך לאחר מכן, והעיר נפלה ב-2 בספטמבר 1801. ל'אוריינט, ספינת הדגל של נפוליאון, נהרסה על ידי הצי של נלסון וכיום היא שוכנת במפרץ על קרקעית הים.
האוניה נשאה חמישה מיליון פרנק בזהב ומיליון בלוחיות כסף שנלקחו מהאבירים ההוספיטלרים במלטה.
בין 1998 ל-1999 הוביל הארכאולוג הצרפתי פרנק גודיו משלחת שביצעה מחקר ארכאולוגי תת-ימי על האתר ההרוס.
ידוע גם בשם האי אבו קיר.
זהו אי באורך 350 מטר במפרץ אבו קיר המשמש לפיקניקים ונופש.
האי הצטמצם במידה ניכרת מאז ימי קדם כתוצאה משחיקה וחציבת אבן חול.
במצרים העתיקה הוא היה כנראה מחובר ליבשת במה שהוא כיום בסיס חיל הים אבו קיר.
בתקופה הפרעונית שכן האי על נתיב מסחרי ראשי לנהר הנילוס והפך למרכז דתי ומסחרי חשוב.
ישנן עדויות ארכאולוגיות לכך שנקרופוליס בעל מעמד גבוה אותר באי.
בתקופת הממלכה התלמאית היה האי מבוצר.
לאחר קרב הנילוס בשנת 1798, מספר הרוגים בריטים נקברו באי.
קבריהם התגלו בשנת 2000. מכיוון שהם היו בסכנת סחף ים, שלושים גופות נקברו מחדש בבית הקברות של קברי מלחמה של חבר העמים הבריטי באלכסנדריה, צ'טבי, בשנת 2005.
מפרץ אל-ח'רב הוא מפרץ בג'יבוטי המופרד ממפרץ טאג'ורה על ידי מצר ברוחב של כ-900 מטרים הידוע כבעל זרמים עזים.
המפרץ מהווה אחד מאגמי הבקע הסורי-אפריקני, והוא מוקף בהרים ובצוקים בגובה 600 מטרים, כמו גם בהר הגעש , המפריד בינו לבין אגם עסל.
עומקו של האגם 200 מטרים, והוא מאכלס דגים וכרישים רבים, הגדלים בזרמי המפרץ החזקים.
תצורות נוף מיוחדות באגם, בהם כמו "הסדק", ושוניות אלמוגים בו, בהם ראס אירו, מהווים מקומות פופולריים לביקור בקרב צוללנים ומדענים.
מפלס אגם אל-ח'רב יכול לעלות ולרדת, עד להפרשי גבהים של כמטר אחד מגובה פני הים ורוחות.
לחופי מערב האגם נמצאים שני איים געשיים, המכונים איי השטן.
מפרם בע"מ היא חברה יצרנית וקבלנית רב־תחומית (Multidisciplinary contractor & manufacturer) ישראלית ובין-לאומית, הפועלת בתחומי הנדסה אזרחית, קונסטרוקציות פלדה ובטון, מיגון פיזי, בנייה קלה ובנייה טרומית.
החברה מתכננת ומבצעת מתקנים ניידים וקבועים, מבני תעשייה, מתקני שינוע כבדים ופרויקטי מיגון תשתיות.
החברה הוקמה בשנת 1962 ומרכזה בישראל.
פעילותה מתבצעת באמצעות מספר חטיבות עצמאיות המספקות שירותי תכנון, ייצור וביצוע לפרויקטים הנדסיים מורכבים בישראל ובעולם.
מאז הקמתה עוסקת מפרם בביצוע פרויקטים לאומיים ובין־לאומיים, ובהם עבודות הקמה במתקני תשתיות קריטיות, מפעלים ומוסדות ציבוריים.
החברה מבצעת פרויקטים בישראל ובמדינות נוספות, לרבות באתרים מרוחקים ובמדינות מתפתחות, ומתמחה בהתאמת פתרונות מיגון ובינוי לאזורים מאוימים.
לחברה ניסיון בביצוע עבודות בתנאי שטח קשים ותיאום עם גורמים אזרחיים וביטחוניים.
כחלק משרשרת הייצור והביצוע היא מפעילה מפעל מתכת ומרכזי ייצור עצמאיים.
פרויקטים תעשייתיים ובנייה אזרחית – הקמת מפעלים, מבנים וגשרים, ייצור מכלים ומגדלי זיקוק, מערכות צנרת ותעלות גז, הקמת מערכי ציוד תעשייתיים וחיבורם לתשתיות.
פעילות זו כוללת גם תכנון ובנייה של מקלטי בטון ופלדה ניידים וקבועים בגדלים שונים, ובהם מקלטים מתקפלים וממ"דים טרומיים.
פרויקטים מורכבים – ייצור והקמת מגדלי תקשורת, אנטנות, מתקני הרמה, מבנים מודולריים ומכולות ייעודיות, מתקני אחסנה יבשה, גרורים ומיכליות.
החברה מבצעת גם שיפוצים הנדסיים במתקנים פעילים ("מתחמים חיים") תוך שמירה על רציפות תפעולית.
מיגון פיזי – תכנון וייצור פתרונות מיגון פיזיים למתקנים ביטחוניים, אזרחיים וממשלתיים.
בין תחומי המיגון: תשתיות קריטיות, בתי חולים, מתקני שליטה ובקרה, מתקני תחזוקה, נשקיות, ומבנים ניידים ממוגנים.
חלק מהמוצרים מיועדים לעמידה באיומי ירי, פריצה, הדף, רסס ורקטות, בהתאם לתקני מיגון צבאיים ואזרחיים.
מחסומי רכב – פיתוח והתקנה של מחסומים מודולריים ניידים ונייחים לבלימת כלי רכב מתפרצים.
קו מוצרי החברה כולל את דגמי ה־MVB3X וה־MVB3XL, שנבדקו לעמידה בבלימת כלי רכב במשקל של עד 40 טון במהירות 80 קמ"ש, והם נמצאים בשימוש באירועים בינלאומיים ובאתרים רגישים.
שינוע ותחבורה – תכנון רמפות גישור לעומסים כבדים, גרורים ייעודיים לשינוע פלדות, פתרונות שינוע דו־קומתיים וטריילרים למטענים במשקל ובמידות חריגים.
שיקום לאחר אסונות טבע ופיגועים – שיקום מבנים ותשתיות שניזוקו בשריפות, רעידות אדמה, הצפות או נזקי לחימה, לרבות שדרוג מערכות חשמל, תקשורת ומיזוג.
חיזוק מבנים מפני רעידות אדמה – ביצוע חיזוק מבנים פרטיים וציבוריים, ובכלל זה בתי ספר ומבני ציבור, בשיטות הכוללות פלדה, בטון ויריעות פחמן.
אחסנה יבשה – הקמת מתקני אחסנה בתנאי לחות מבוקרים לשימור ציוד לתקופות ממושכות במתקני תעשייה, ביטחון וחברות אנרגיה.
עבודות מיוחדות – ביצוע פרויקטים הנדסיים במדינות מתפתחות ובאזורים מרוחקים, שינוע מנופי נמל וציוד במשקלים של עד 2,000 טון, והקמת מתקנים ממוגנים בשיתוף גופי או"ם, צבאות, נמלים וחברות רכבת.
מוצרי החברה מותקנים בעשרות אלפי אתרים ברחבי העולם בלמעלה משלושים מדינות.
החברה רשומה כקבלן בתחומי ההנדסה האזרחית והקונסטרוקציה, וכן כספק במשרד הביטחון הישראלי ובארגון האומות המאוחדות.
פעילותה עומדת בתקן האיכות הבין־לאומי ISO 9001.
בין לקוחות החברה נמנים גופים ממשלתיים, רשויות מקומיות, צה"ל, משרד הביטחון, גורמי שיטור ואכיפה, מוסדות בריאות, מערכת החינוך, חברות חשמל ואנרגיה, מוסדות פיננסיים ותעשייתיים, וכן גופים בינלאומיים ובהם האו"ם וצבא ארצות הברית (כולל חיל האוויר, הצי והמרינס).
בין הפרויקטים שביצעה החברה: מיגון גג מליאת הכנסת; מיגון בתי החולים זיו וסורוקה; הקמת מקלטים ומרחבים מוגנים למוסדות חינוך ויישובים; אספקת מחסומי MVB לאולימפיאדות אתונה, פריז ואוסטרליה; התקנת מחסומים באצטדיונים, מקומות קדושים ובסיסי צבא; אספקת מאות מבנים ממוגנים לאו"ם; והקמת גידור ביטחוני נרחב לשדות תעופה ולמתקני תעשייה בישראל ובעולם.
מפרץ גואנטנמו (בספרדית: Bahía de Guantánamo) הוא טריטוריה של ארצות הברית (חלקו הדרומי של המפרץ) באי קובה.
שטחה 116 קמ"ר ושוכן בה בסיס של צי ארצות הברית, הבסיס האמריקני הוותיק ביותר שאינו שוכן על אדמת ארצות הברית.
קובה נכבשה על ידי ארצות הברית בסופה של מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898. עם סיומה של המלחמה החילה ארצות הברית ממשל צבאי בקובה כדי להעביר את מוסדות השלטון לממשלה קובנית עצמאית ואזרחית.
ב-1901 החלה ארצות הברית בהעברת השלטון לידי הקובנים ובמסגרת זו חוקקה ב-2 במרץ 1901 את תיקון פלאט המסדיר את יחסי שתי המדינות ומבטיח את זכותה החוקית של ארצות הברית להתערב בפוליטיקה הקובנית.
התיקון נכפה על קובה בידי שר המלחמה האמריקאי ב-8 ביוני 1901 והתיקון לחוקת קובה אושר בידי הנציגים הקובנים ב-12 ביוני 1901.
על פי סעיף 7, הבטיח התיקון את השליטה האמריקאית בחלק מהטריטוריה הלאומית הקובנית בכך שקבע כי ארצות הברית תורשה להחזיק כוח צבאי וימי במפרץ גואנטנמו ותשלם עבורו 2,000 מטבעות זהב (4,085 דולר כיום) בכל שנה.
החוזה זכה להתנגדות בקרב תושבי קובה שקיבלה את עצמאותה ב-20 במאי 1902, אך חודש מספר פעמים על ידי ממשלות הבובות הקובניות.
לאחר המהפכה הקובנית ועלייתו לשלטון של פידל קסטרו, קסטרו דרש מארצות הברית לפנות את המפרץ, אך ארצות הברית ובראשה הנשיא דווייט אייזנהאואר סירבה לפנות את בסיס הצי.
ארצות הברית ממשיכה לשלוט בשטח גם כיום, ומקפידה לשלוח לקובה המחאה על סך של 4085 דולרים בכל שנה, כפי שהתחייבה במקור לשלם.
ממשלת קובה מסרבת לפדות את ההמחאות, פרט להמחאה שנפדתה בשנת 1959, בסמוך למהפכה, לפני שמדיניות הממשלה גובשה סופית.
מאז המהפכה חזר קסטרו על טענות נגד השליטה האמריקנית במפרץ, בין היתר הוא טען שהסכם החכירה אינו חוקי, ושלארצות הברית אין צורך אמיתי בבסיס ימי במפרץ.
בין הבסיס הצבאי לבין שטחה של קובה מפרידים שדות מוקשים מהגדולים בעולם.
ארצות הברית וקובה הניחו כל אחת שדה מוקשים, אך השדה האמריקני פונה לאחר 1996 בהוראת הנשיא ביל קלינטון.
ממשלת קובה ניתקה את אספקת החשמל והמים לבסיס, והללו מסופקים ממדינות שכנות, ג'מייקה ופוארטו ריקו.
עד היום עדיין עובדים אחדים מתושבי קובה בבסיס, והם עוברים את הגבול בכל יום.
עובדים אלו ותיקים, וממשלת קובה אוסרת העסקת עובדים חדשים.
בתחילת המאה ה-21 השתמשה ארצות הברית בבסיס לכליאתם של שבויי מלחמה מעיראק ומאפגניסטן, ופתחה את מתקן המעצר בגואנטנמו.
בתקשורת פורסם כי תנאי המעצר של העצירים מחפירים.
טענתה של ארצות הברית היא שהצבא האמריקני אינו כפוף לחוקת ארצות הברית בפעילותו מחוץ לגבולותיה.
ב-22 בינואר 2009 הוציא נשיא ארצות הברית ברק אובמה צו המורה על סגירת מתקן המעצר בגואנטנמו בתוך שנה ומסירת ההליכים המשפטיים של העצירים בידי התובע הכללי.
הדבר לא נעשה והמתקן המשיך להתקיים עד תום כהונתו של אובמה כנשיא ופועל גם כיום.
מפרץ בֶּנְגָל הוא מפרץ היוצר את החלק הצפון מזרחי של האוקיינוס ההודי.
המפרץ, אשר נודע כגדול בעולם, המזכיר בצורתו משולש, גובל במזרח עם חצי האי המלאי, ובמערב עם הודו.
בקצהו הצפוני של המפרץ נמצאות מערב בנגל ובנגלדש, ומכאן שמו.
נקודותיו הדרומיות ביותר נמצאות בסמוך לסרי לנקה שבמערב ואיי אנדמן וניקובר שבמזרח.
רבים מנהרותיה של הודו זורמים ממערב למזרח ונשפכים במפרץ בנגל; בצפון, הגנגס, מגנה וברהמפוטרה, ובדרום מהנדי, גודברי, קרישנה וקברי.
יער המנגרוביים, סנדרבנס, גדל בדלתה של נהרות הגנגס, ברהמפוטרה ומגנה, שכולם נשפכים כאמור למפרץ בנגל.
נהר האייארוודי אשר במיאנמר זורם אף הוא למפרץ.
בין הנמלים הבנגלדשיים הראשיים שבמפרץ נמצאים נמלי צ'יטגונג ומונגולה.
בין הנמליים ההודיים הראשיים נמצאים נמלי מדרס, וישקפטנם, קולקטה ופודוצ'רי.
חוף קוקס באזר המשתרע על פני כ-120 ק"מ בחלקו הצפון מזרחי של המפרץ מהווה אחת מרצועות החוף הטבעיות הארוכות בעולם.
חופים אחרים לאורך המפרץ הם בקהלי, דיגהה, פורי, וולטייר ו"חוף המרינה" במדרס.
על האי צפון סנטינל חיים הסנטינלים, אחד השבטים המבודדים ביותר בעולם.
ב-26 בדצמבר 2004 נפגעו החופים חלק ניכר מחופי המפרץ בנגל מגלי צונאמי שנגרמו עקב רעידת האדמה באוקיינוס ההודי, באזור סומטרה, אירוע הנחשב לאחד מאסונות הטבע הכבדים בתולדות האנושות.
מפרץ גינאה הוא חלק מהאוקיינוס האטלנטי, הנמצא דרומית מערבית לאפריקה.
המפרץ נחשב למרכז הגאוגרפי של פני כדור הארץ, מאחר שבו נפגשים קו הרוחב 0 (קו המשווה) וקו האורך 0 (קו גריניץ') בנקודה המכונה נאל איילנד.
מקור שמו של המפרץ הוא בשם הקולוניאלי של חופי אפריקה באזור זה – שנקרא בעבר "גינאה העליונה".
שם זה עדיין מופיע בשמות שלוש מדינות באפריקה: גינאה, גינאה ביסאו וגינאה המשוונית.
האחרונה שבהן היא היחידה ששוכנת לחופי המפרץ.
בין הנהרות הנשפכים למפרץ זה נמצאים נהר ניז'ר, נהר הוולטה ונהר הקונגו.
מפרץ באפין הוא ים שולי של האוקיינוס הארקטי.
אורכו של מפרץ באפין 1,130 ק"מ מצפון לדרום, והוא אינו נגיש לכלי שיט במשך רוב השנה בשל מעטה הקרח המכסה אותו.
האירופי הראשון שחקר את מפרץ באפין היה החוקר הבריטי ג'ון דייוויס בשנת 1585. ויליאם באפין ערך מספר מסעות מחקר לאוקיינוס הארקטי, והגיע אל המפרץ בשנת 1616. במהלך מסעות אלה הגיע למסקנה כי המעבר הצפון-מערבי אינו נמצא באזור מפרץ הדסון.
מפרץ באפין הוא זרוע של האוקיינוס הארקטי.
במערבו נמצא האי באפין, במזרחו גרינלנד ובצפונו האי אלסמיר.
המפרץ מחובר לאוקיינוס האטלנטי דרך מצר דייוויס ולאוקיינוס הארקטי דרך מצרי נארס.
במפרץ באפין מצויים כ-21,000 לווייתני בלוגה, המצויים בסכנת הכחדה
מפרץ באפין המכונה גם לגונת המלח או לאגו דה לה סנטיסימה טרינידד (בספרדית: Lago de la Santísima Trinidad) הוא מפרץ המצוי בדרום מדינת טקסס שבדרום ארצות הברית.
המפרץ מהווה לשון ים של הלאגונה מאדרה - מפרץ היוצא ממפרץ מקסיקו.
מפרץ באפין, אתר דיג פופולרי, מהווה הגבול בין מחוז קנדי לבין מחוז קלברג.
מפרץ ביסקאיה (בספרדית: Golfo de Vizcaya; בצרפתית: Golfe de Gascogne; בבסקית: Bizkaiko Golkoa) הוא מפרץ באירופה, בצפונו של האוקיינוס האטלנטי, לאורך חופיה המערביים של צרפת וחופיה הצפוניים של ספרד, הקרוי על שם מחוז ספרדי בעל אותו שם.
בספרדית מכונה חלקו הדרומי בלבד של המפרץ בשם הים הקנטברי (Mar Cantábrico), ומקורו של זה מהשם הלטיני בן המאה ה-1 לפנה"ס "סינוס קנטברורום" (Sinus Cantabrorum) על שמם של השבטים הקנטבריים.
חלק מקו החוף של המפרץ בתחומי ספרד מכונה "החוף הירוק" (Costa Verde).
קרקעיתו של המפרץ רדודה, דבר הגורם לכך שהמדף היבשתי נמשך עמוק לתוכו, ומביא תכופות למזג אוויר סוער ולים גבה-גלי.
מפרץ ביסקאיה ידוע בין הימאים כ"בית קברות לאניות" משום שבשעת סערה הגלים מסוכנים ביותר, וספינות רבות טבעו שם.
הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ, בדרך כלל בצורת "ריה" (מספרדית ría, עמק נהר ששקע), הם הלואר והז'ירונד (שפכם המאוחד של הגארון והדורדון) בתחומי צרפת.
בתחומי ספרד אין נהרות גדולים הנשפכים אל מפרץ ביסקאיה שכן רכס ההרים הקנטבריים מקביל לחופיו וקו פרשת המים שעובר לאורך פסגותיו מרוחק 50 ק"מ מהחוף, לכן הנהרות הנשפכים אל המפרץ מכיוון ספרד קצרים ובעלי עוצמת זרם משתנה.
קהילות אוטונומיות של ספרד השוכנות לחופי המפרץ הן (ממערב למזרח) גליסיה, אסטוריאס, קנטבריה וחבל הבסקים.
מחוזות צרפת שלחופי המפרץ הם (מדרום לצפון) אקיטן החדשה, פיי דה לה לואר וברטאן.
ערים גדולות לאורך חופיו של המפרץ הן אוביידו, סנטנדר, בילבאו וסן סבסטיאן בספרד, ובאיון, ביאריץ, בורדו, לה רושל, נאנט וסן נאזר בצרפת.
המפרץ העניק את שמו לנעימה הידועה "ביסקאיה".
מפרץ ג'קסון הוא מפרץ באוסטרליה, המכיל את מפרץ סידני.
הוא ידוע בשל יופיו, ובייחוד כמיקומם של בית האופרה של סידני וגשר נמל סידני.
האזור סביב מפרץ ג'קסון היה מיושב בתקופת עידן התגליות והקולוניאליזם על ידי ארבעה שבטי אבוריג'ינים עיקריים.
המפרץ התגלה לראשונה לאירופאים בשנת 1770, על ידי חוקר הארצות הנודע, קפטן ג'יימס קוק, על אף שהוא לא נכנס לתוכו.
קוק אמר כי "נראה שיש מעגן טוב" במפרץ, וקרא לו על שם סיר ג'ורג' ג'קסון, שהיה השופט המלכותי של הצי באותה תקופה.
קפטן ארתור פיליפ ייסד את המושבה הראשונה באוסטרליה במפרץ ג'קסון ב-1788, שנהפכה מאוחר יותר לעיר סידני.
במכתב הראשון ששיגר מהמושבה לאנגליה כתב פיליפ: "היה לנו סיפוק במציאתו של הנמל הטוב בעולם, בו אלפי משטים יכולים לנוע בביטחון המושלם ביותר...".
מפרץ ג'קסון הוא עמק נהר שהתייבש.
אורכו הוא 19 ק"מ, ושטחו עומד על 55 קמ"ר.
בתוך מפרץ ג'קסון שוכנות שלוש לשונות ים בעלי כניסה אחת משותפת- המפרץ הצפוני, המפרץ המרכזי ומפרץ סידני, שמהווה למעשה את המפרץ הדרומי מבין השלושה.
הקטן מבין השלושה הוא המפרץ הצפוני, ואינו חודר לתוך היבשת, בניגוד לשני המפרצים האחרים.
המפרץ המרכזי נמתח לכיוון צפון-מערב, ואילו השלוחה הארוכה ביותר היא מפרץ סידני, שחודרת מערבה ליבשת עד לנהרות המזינים אותה- הפראמטה וליין קוב.
גשר נמל סידני נמתח מעל למפרץ ג'קסון, ומנהרה עוברת מתחת למפרץ, בסמוך לגשר.
בנוסף לגשר השוכן במפרץ מתוכנן לקום אף גשר שלישי במקום, עליו יבנו פסי רכבת.
המפרצים בגדה הדרומית גדולים ומעוגלים, ושם ממוקם מרכז העסקים של סידני.
לעומת זאת, המפרצים בגדה הצפונית קטנים בדרך כלל, ואזור זה משמש בעיקר למגורים.
ישנם מספר איים במפרץ ג'קסון, כאשר חלקם חוברו במרוצת השנים לחוף.
בשל חשיבותו הרבה של מפרץ סידני באוסטרליה, הוא משמש כיחידת מידה לנפח של גופי מים.
למשל, על האגם המלאכותי השני בגודלו באוסטרליה, אגם ארגייל נאמר כי גודלו הוא פי 18 ממפרץ סידני, וכך נהוג לתאר את רוב גופי המים ביבשת.
מפרץ גקובה (בטורקית: Gökova körfezi ובעבר Kerme körfezi; יוונית Κεραμεικός κόλπος) או מפרץ קוס, הוא מפרץ בים האגאי בדרום-מערב טורקיה, המשתרע במערבה של הריביירה הטורקית.
אורכו של המפרץ מגיע לכ-100 ק"מ, והוא תחום על ידי חצי האי דאטצ'ה (Datça) מדרום וחצי האי בודרום מצפון.
ממערב למפרץ שוכן האי היווני קוס.
האיים החשובים ביותר בחלק הצפוני של המפרץ, קראדה מול העיר בודרום ו Orak איילנד ממזרח.
Karaada, האי הגדול ביותר במפרץ, משתרע על שטח של מעל 9 קמ"ר.
מול החוף הדרום-מזרחי של המפרץ, ישנם איים רבים בגדלים שונים.
ממערב למפרץ נמצא האי היווני של קוס.
העיר היחידה לחופי המפרץ היא בודרום (בעבר הליקרנסוס) השוכנת לחופו הצפוני של המפרץ.
המפרץ שייך מבחינה אדמיניסטרטיבית לנפת מולה.
ב-12 ביוני 1988 הוכרז חלקו המזרחי של מפרץ גקובה וחופיו כאזור מוגן.
מפרץ גיברלטר , הוא מפרץ השוכן בקצהו המערבי של הים התיכון בדרומו של חצי האי האיברי.
צידו המזרחי של המפרץ תחום על ידי חצי האי של הטריטוריה הבריטית גיברלטר ואילו מצפון וממערב על ידי ספרד.
אורכו של המפרץ הוא כ-10 ק"מ ורוחבו כ-8 ק"מ, והוא מכסה שטח של כ-75 קמ"ר.
צורתו כשל פרסה, והוא נפתח בצידו הדרומי אל קצהו המזרחי של מצר גיברלטר.
עומקם המרבי של מימי המפרץ הוא כ-400 מטר.
קיימות ראיות להתיישבות של האדם הניאנדרטלי בגיברלטר.
השימוש במפרץ לצורכי ספנות החל לפני כ-3,000 שנים אך הוא יושב אלפי שנים קודם לכן.
הפיניקים הקימו יישוב במקום במאה ה-10 לפנה"ס, ויישוב רומאי בשם "פורטוס אלבוס" (Portus Albus - "השער הלבן") ניצב על חופו המערבי של המפרץ לאחר מכן.
מאוחר יותר יושב האזור על ידי המורים והספרדים, והבריטים תפסו את גיברלטר בשנת 1704.
מיקומו האסטרטגי של המפרץ, סמוך למצר גיברלטר המשמש ככניסה אל הים התיכון וכגוף מים צר המפריד בין יבשות אירופה ואפריקה, הפכו אותו למוקד של מאבקים צבאיים ופוליטיים לאורך השנים.
במקום נערכו קרב גיברלטר ב-1607, בין הרפובליקה ההולנדית לספרד וקרב מפרץ אלחסירס ב-1801 בין בריטניה לספרד וצרפת.
במלחמת העולם השנייה היה המפרץ זירת לוחמה ימית ואיטליה הפאשיסטית שגרה כוחות טורפדו מאויש מאלחסירס, אשר חצו את גוף המים אל גיברלטר בניסיון להטביע ספינות בריטיות.
האזור היה גם לזירת לוחמה אווירית.
באמצע המאה ה-20 התעורר סכסוך מתמשך בין בריטניה לבין ספרד על השליטה בגיברלטר, וכפועל יוצא מכך גם על מימי המפרץ.
הספרדים טוענים כי השליטה הבריטית במימי המפרץ מוגבלת לשטח קטן סביב נמל גיברלטר, בעוד שהבריטים מצידם טוענים לרצועת מים טריטוריאליים ברוחב של 3 מיל ימי המגיעה עד למרכזו של המפרץ.
חופיו של המפרץ מיושבים בצפיפות על ידי היישובים הספרדים אלחסירס (Algeciras), לוס בריוס (Los Barrios), סאן רוקה (San Roque) ולה לינאה דה לה קונספסיון (La Línea de la Concepción), וכן על ידי המושבה גיברלטר.
שני מגדלורים ניצבים משני צידי הכניסה למפרץ - האחד בכף אירופה שבגיברלטר, והאחר בפונטה קרנרו (Punta Carnero) ליד אלחסירס.
באלחסירס ובגיברלטר פועלים שני נמלים גדולים, ובראשון נערכות פעולות רחבות היקף של ייבוש מים והפיכתם ליבשה (Isla Verde, איסלה ורדה - "האי הירוק").
גם מסלול הטיסה של נמל התעופה גיברלטר משתרע בחלקו על קרקע שיובשה ממימי המפרץ.
עוד פועלים לאורך חופיו של המפרץ מספר מעגנים קטנים יותר.
בחלקו הספרדי של החוף התפתח מרכז לתעשייה כבדה שכולל, בין היתר, תעשייה פטרוכימית ובתי זיקוק ותעשיית פלדה.
בשל מיקומו של המפרץ על קו הספנות שמוביל מהים התיכון אל האוקיינוס האטלנטי, הפכו הן נמל גיברלטר והן נמל אלחסירס למרכזי תדלוק חשובים לאוניות.
מכלול הסיבות האלה הביא לכך שבמימי המפרץ יש תנועה ערה של ספינות משא ושל מכליות נפט, ולכך שמימיו מזוהמים.
למרות זאת המפרץ היה ונותר אזור רבייה חשוב של מספר מינים של דולפינים, ומספר מיני לווייתנאים פוקדים אותו.
מפרץ גריזלי הוא מפרץ הממוקם במחוז סולאנו במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
המפרץ נשפך למפרץ סן פרנסיסקו, בסמוך למפרץ סויסון.
המפרץ קרוי על שם דוב הגריזלי המסמל את מדינת קליפורניה.
המפרץ משמש כמעגן עבור צי המילואים החמישי של ארצות הברית, העוגן בסמוך לעיירה בניקיה.
מפרץ גלווסטון הוא מפרץ הממוקם לחוף מפרץ מקסיקו במדינת טקסס שבארצות הברית.
לחופו הצפוני של המפרץ ממוקמת העיר יוסטון.
מפרץ גלווסטון מכיל בחובו שישה מפרצים קטנים: מפרץ כריסמס (Christmas Bay - מפרץ חג המולד), מפרץ וסט (West Bay - המפרץ המערבי), מפרץ גלווסטון התחתון (Lower Galveston Bay), מפרץ גלווסטון העליון (Upper Galveston Bay), מפרץ איסט (East Bay - המפרץ המזרחי) ומפרץ טריניטי.
אל המפרץ נשפכים הנהרות טריניטי והקינטו (San Jacinto River).
עומקו הממוצע של המפרץ הוא כ-3 מטרים.
תעלת הספינות של יוסטון נחפרה במפרץ על מנת לאפשר מעבר ספינות לנמל יוסטון.
העיר יוסטון היא הגדולה בערים השוכנות לחוף המפרץ.
ערים נוספות הן גלווסטון, פסדינה, בייטאון, טקסס סיטי ואנאהואק.
המפרץ משמש כגבול של ארבעה ממחוזות טקסס: מחוז בראזוריה, מחוז צ'יימברס, מחוז האריס ומחוז גלווסטון.
מפרץ בלמונט הוא מפרץ הממוקם לחוף האוקיינוס האטלנטי בשפך נהר אוקוקוון, במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
המפרץ ממוקם בין מחוז פיירפקס, ומחוז הנסיך ויליאם.
לחופי המפרץ מצויים שמורת הטבע הלאומית אליזבת הרטוול מייסון נק, והפארק המדינתי מייסון נק שבמחוז פיירפקס, ושמורת הטבע הלאומית נהר אוקוקוון שבמחוז הנסיך ויליאם.
המפרץ נקרא על שם מבנה בשם זהה שנבנה במקום בשנת 1730 על ידי קטסבי קוק - אשר כיהן כפקיד המחוזי של בית המשפט של מחוז הנסיך ויליאם באותה עת.
מפרץ ברטונס או מפרץ ברטונז הוא מפרץ הממוקם לחוף האוקיינוס האטלנטי במדינת וירג'יניה שנמצאת במזרח ארצות הברית.
המפרץ נקרא בעבר בשם מפרץ פלוידס .
על שמו של המפרץ נקראה אונייה שהייתה בשימוש הצי האמריקאי, אונייה זו פעלה בין השנים 1945–1960 ואף השתתפה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
המפרץ משתרע בין מספר ערים ועיירות במדינת וירג'יניה, הראשית והגדולה שבהן היא ואצ'אפריג .
מלבדה יש יישובים נוספים שנמצאים לחופי המפרץ או בסמוך עליו; עם היישובים האלו נמנים לוקוסטוויל, קלר , מלפה ודוהרטי.
מלבד מפרץ ברטונס קיימים באזור זה מפרצים נוספים, הגדול שבהם הוא מפרץ צ'ספיק, אך קיימים מפרצים קטנים וקרובים יותר ממפרץ זה, כגון מפרץ אאוטלט ומפרץ בארדוף.
מפרץ ברטונס משמש דייגים רבים באזור ומהווה אחד מהמקומות המרכזיים בהם שטות ועוגנות סירות דיג באזור.
מפרץ גואנברה (בפורטוגזית: Baía de Guanabara) הוא מפרץ במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל.
המפרץ נפתח לאוקיינוס האטלנטי וגובל בערים ריו דה ז'ניירו (לכיוון דרום-מזרח) וניטרוי (לכיוון מערב).
מפרץ גואנברה הוא המפרץ השני בגדלו בברזיל ועל שמו הייתה קרויה מדינת גואנברה, שהייתה קיימת בין השנים 1960 ל-1975.
העיר ריו דה ז'ניירו התפתחה תחילה סביב הנמל ששוכן בגדה המערבית של מפרץ גואנברה.
בפתחו המערבי של המפרץ, מתנשא הר הסוכר, שהוא אחת מנקודות התיירות העיקריות של ריו דה ז'ניירו.
בגדול מאייו, "אי המושל" (Ilha do Governador), שוכן שדה התעופה הבינלאומי של ריו דה ז'ניירו וב"אי הפונדאו" (Ilha do Fundão) נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו.
מאז 1974, מחבר גשר ריו-ניטרוי בין ריו דה ז'ניירו לניטרוי, כאשר הוא חוצה את מפרץ הגואנברה.
ב-1 בינואר 1502 הגיעה ספינתו של גספאר דה למוס לפתח מפרץ גואנברה, אך דה למוס סבר בטעות כי מדובר בשפכו של נהר רחב.
משום כך, קרא לאזור "נהר של ינואר" (בפורטוגזית: "ריו דה ז'ניירו").
הטעות מונצחת עד היום בשם העיר שנוסדה מאוחר יותר.
אולם, עם הזמן שמו של המפרץ שונה כששמו הנוכחי נגזר מהשם שנתנו לו שבטי האינדיאנים שחיו באזור במאה ה-16 - Iguaá-Mbara (בטופי-גוארני: iguaá = מפרץ, mbará = ים).
במשך למעלה מ-50 שנה מאז גילויו על ידי הפורטוגלים לא התיישבו אירופאיים באזור, עד שבשנת 1555 פלשו צרפתים תחת פיקודו של ניקולא וייגניון והקימו את היישוב צרפת האנטארקטית.
הצרפתים התיישבו באחד מאיי המפרץ, שכיום נקרא אי וייגניון, שם נבנה מבצר בשם קוליני.
כתגובה, בשנת 1560 תקף כוח פורטוגלי בפיקודו של מם דה סא את המבצר והרסו אותו, אולם הצרפתים נמלטו וגייסו את תמיכתם של האינדיאנים המקומיים.
בשנת 1565 ייסד אחיינו של מם דה סא, אסטסיו דה סא, את העיר "São Sebastião do Rio de Janeiro" ("סאן סבסטיאן של נהר ינואר", המוכרת כריו דה ז'ניירו), אשר שימשה בסיס מבצעי לקרבות נגד הצרפתים.
הגירוש הסופי של הצרפתים הושג בשנת 1567 בקרב בו נהרג אסטסיו דה סא.
לאחר ניצחון הפורטוגלים, נבנו בפתח המפרץ מספר מבצרים במטרה לבטח את האזור, ביניהם - המבצרים סאו ז'ואאו (1565), סנטה קרוז (1605) ווייגניון (1733).
מפרץ גואנברה הוא גראבן שנוצר בעידן הקנוזואיקון.
פתחו הצר (1,600 מ') ועמוק (17 מ') מקנה תנאים אידיאלים לבניית נמל ולפיתוח אורבני.
שטחו של המפרץ הוא 381 קמ"ר והוא קטן רק ממפרץ כל הקדושים שבבאהיה מבין מפרצי ברזיל.
במפרץ גואנברה מספר רב של איים, כאשר הגדול ביניהם הוא "אי המושל" עם שטח של 42 קמ"ר.
בין האיים המשמעותיים של המפרץ נכללים גם "אי הפונדאו", "פקטה" (Ilha de Paquetá), "אי וייגניון" (Ilha de Villegagnon) ו"האי הפיסקלי" (A Ilha Fiscal).
המערכת האקולוגית של מפרץ גואנברה עשירה וענפה, עם עשרות מינים בוטניים וזואולוגיים.
פוקדים את המפרץ על מנת לאכול או להתרבות דולפינים, צבי ים, סרדינים, ודגים רבים.
מצד שני, מאות שנים של תהליך עיור משפיעים בצורה שלילית על איכות הסביבה של מפרץ גואנברה.
אזורים המנגרובים הצטמצמו באופן משמעותי מאז גילוי המפרץ, דבר אשר לאורך זמן עלול להנמיך את עומקו.
המפרץ סובל מזיהום כבד הנגרם משפכים ודליפות נפט.
מפרץ גוזליורט (בטורקית: Güzelyurt Körfezi) או מפרץ מורפו (יוונית Κολπος Μορφου) הוא מפרץ בים התיכון, השוכן בצפון-מערבו של האי קפריסין, ונמצא ברובו בתחומה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
המפרץ קרוי על שמה של העיר הסמוכה גוזליורט/מורפו, שהיא בירתו האזורית של המפרץ.
המפרץ הוא אחד השטחים החקלאיים העשירים ביותר של צפון קפריסין, הידוע במיוחד בפרדסי ההדרים (תפוזים, לימון ואשכוליות) ובגידול תותים, בזכות האדמה הפורייה.
חלק גדול מפרי ההדר מיועד ליצוא, והיתר למיץ פירות ומיץ משומר לצריכה מקומית.
מפרץ בחריין הוא מפרץ בדרום המפרץ הפרסי, הוא גובל בבחריין בצפון, בקטר במזרח, ובערב הסעודית בדרום ובמערב.
בקצהו הדרומי נמצא מפרץ סלווא, היוצר הפרדה צרה בין ערב הסעודית וקטר.
בצפון-מערב המפרץ נבנה גשר המלך פהד, מערכת של גשרים וסוללות המקשר בין בחריין לערב הסעודית.
במזרח המפרץ, סמוך לחופה המערבי של קטר, שוכן הארכיפלג איי חוואר, השייך לבחריין.
מפרץ באקאר הוא מפרץ בקרואטיה על חוף האדריאטי, בתוך מפרץ קוורנר.
יש שתי ערים במרכז המפרץ, באקאר וקראלג'יויקה .
מחוץ למפרץ זה, נמצאים אזורי תעשייה ואזורי סחר חופשי של קוקולג'אנקו .
המפרץ מכיל את מסוף מטעני הצובר השייך לנמל רייקה, המטפל במטען בתפזורת של פחם ועפרת ברזל.
הקיבולת השנתית שלו היא כ-4 מיליון טון, כולל ספינות קייפסייז.
מתוכננת הרחבה של מתקני הנמל באמצעות בנייה של מסוף מכוניות במפרץ.
המפרץ משתרע על כ-4.5 קמ"ר - אורכו 4.5 ק"מ ורוחבו קילומטר אחד.
בחלקו הצפון מערבי נשפכים נחלים של מים מתוקים.
מפרץ ביסקו הוא מפרץ באנטארקטיקה, הנוגס בחוף הדרום-מערבי של האי אנוורס צפונית לביסקו פוינט, בארכיפלג פלמר .
גילתה אותו לראשונה המשלחת האנטארקטית הבלגית, 1897–1899, בראשות אדריאן דה ז'רלאש, וקראה לו על שם ג'ון ביסקו, שאולי נחת שם בפברואר 1832.
מפרץ ברנטופארה הוא מפרץ בחוף המזרחי של חצי האי צ'רצ'יל, בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 7 קילומטרים, ואורכו 6.2 קילומטים.
המפרץ יוצא ממפרץ אדי, דרומית מזרחית לנקודת קאווארוס, וצפונית מערבית למצוקי אסטרו.
המפרץ מופה לראשונה על ידי משלחת סקר בריטי בשנת 1974.
המפרץ נקרא על שם העיר התראקית העתיקה ברנטופארה, שבדרום בולגריה.
מפרץ בוקה הוא מפרץ שרוחבו 11 קילומטרים, הממוקם בין האי לייז', לבין צפון האי בראבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
המפרץ התגלה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה (בין השנים 1903–1905) בראשות ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו קרא לאי עם שמו של ז'אן בוקה דל לה גרי (Jean Bouquet de la Grye), מהנדס הידרוגרפי צרפתי וחבר בוועדה שפרסמה את התוצאות המדעיות של המשלחת.
מפרץ בול הוא מפרץ רחב, בצידו המזרחי של האי ברבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 4 קילומטרים.
המפרץ מצוי צפונית לנקודת ד'אורסל.
המפרץ התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
המפרץ נסקר ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד באפריל 1955; משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד צילמה מהאוויר את האזור בשנים 1956–1957.
ז'ארלש קרא למפרץ על שמו של שארל בול (Charles Buls), ראש עיריית בריסל, אשר תמך במשלחת האנטארקטית הבלגית.
מפרץ גדנסק (בפולנית: Zatoka Gdańska; בקזחית: Gduńskô Hôwinga; ברוסית: Гданьская бухта; בגרמנית: Danziger Bucht) הוא מפרץ שנמצא בדרום-מזרח הים הבלטי.
המפרץ קרוי על שם העיר גדנסק שבפולין, הסמוכה למפרץ.
המפרץ נמצא בין חצי האי סאמביה וחצי האי הל.
מפרץ גויו הוא מפרץ בחוף המערבי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
המפרץ, שרוחבו 7 קילומטרים, מצוי בין נקודת קלוד לנקודת מצ'ניקוב.
אל המפרץ נשפכים הקרחונים דודלן, אושאנה וראליצה.
חצי האי התגלה ומופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905.
חצי האי נקרא על שמו של סרן אמיל גויו מחיל הים הצרפתי, שהיה חבר הוועדה שפרסמה את התוצאות המחקרים של המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה של המשלחת.
מפרץ דאלמאן הוא מפרץ השוכן בין האי בראבנט לבין האי אונוור בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
תעלת שולאר מחברת את מפרץ דאלמאן למצר ז'רלאש.
חלקו המזרחי של המפרץ הוא אזור אנטארקטי מוגן במיוחד מספר 153.
המפרץ התגלה ומופה לראשונה באופן חלקי בשנת 1874 על ידי ציד הלווייתנים וחוקר הקוטב הגרמני קפטן אדווארד דאלמאן.
המפרץ מופה מאוחר יותר על ידי משלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, שחקרה את האזור בין השנים 1903–1905 בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי החברה לניווט קוטבי מהמבורג שבגרמניה, אשר נתנה חסות למסעו של דאלמאן לאזור.
מפרץ ג'ורג' השישי או מפרץ המלך ג'ורג' השישי או תעלת ג'ורג' השישי (או בספרדית: תעלת חורחה השישי) או מפרצון ג'ורג' השישי הוא מפרץ גדול או בקע תת-מימי או מצר ים ממזרח ומדרום לחוף של האי אלכסנדר, המפריד בין ארץ פאלמר, בחלק הדרומי של חצי האי האנטארקטי לבין חוף אינגליש שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ (או התעלה) 483 קילומטרים - וצורתו כצורת האות J.
בסמוך לחופי המפרץ מצויים מספר אגמים, אליהם נשפך קרח ממדף הקרח ג'ורג' השישי, ובהם אגם הודג'סון, אגם מוטונאי, ואגם אבליישן.
מספר קרחונים זורמים מהאי אלכסנדר לכיוון מזרח ונשפכים אל המפרץ (שממערב לאי); קרחונים אלה מצויים מדרום לרמת פלאנט, ונקראים על שם גופים במערכת השמש.
מרביתו של מפרץ ג'ורג' השישי מכוסה בקרח ממדף הקרח ג'ורג' השישי.
המפרץ התגלה על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך טיסתו מעל אזור זה ב-23 בנובמבר 1935.
המפרץ נחקר על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בין השנים 1936–1937, ועל ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בין נובמבר 1940 וינואר 1914.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי ג'ון רימיל (John Riddoch Rymill), מנהיג המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
המפרץ נקרא על שמו של ג'ורג' השישי, מלך בריטניה באותה עת.
מפרץ בלוק הוא מפרץ מלא קרח, מזרחית לחצי האי גסט, לחוף ארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
מצוקי סלעי אדמס מתנשאים מעל חלקו הפנימי של מפרץ בלוק.
ההרים התגלו בשנת 1929 על ידי ריצ'רד בירד, במסגרת משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה.
בירד קרא להרים על שמו של פול בלוק (Paul Block), מוציא לאור של עיתונים שסייע במימון המשלחת.
מפרץ בורימה הוא מפרצון בחוף אוסקר השני בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 6.5 קילומטרים; אורכו של המפרצון 8 קילומטרים.
המפרצון מצוי דרומית לנקודת דיראלו וצפונית לנקודת קושן.
המפרצון הוא חלק ממפרצון אקזאספריישן, שהוא חלק מים ודל.
המפרצון נוצר כתוצאה מהתפרקות מדף הקרח לארסן בשנת 2002, ובעקבות התפרקות זו, נסיגתם של קרחון ג'ורום וקרחון מינז'וחאר.
המפרצון נקרא על שם הכפר בורימה שבצפון בולגריה.
מפרץ בואומונט או מפרץ בומונט הוא מפרצון מכוסה קרח, בצד המערבי של מדף הקרח רוס, בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין ראש יאנג, ונקודת האריס.
קרחון דיקי נשפך אל המפרץ.
המפרץ התגלה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית אנטארקטית (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
המפרץ נקרא על שמו של אדמירל סר לואיס בואומונט (Lewis Beaumont), מהצי המלכותי הבריטי, שהיה חוקר ארקטי שהתעניין במיוחד בפעילות משלחת דיסקברי.
בומונט לימים הפך למפקד העליון של הצי המלכותי הבריטי.
מפרץ ברנאקי הוא מפרץ בחוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 6 קילומטרים.
הוא ממוקם בין נקודת מארבל וכף ברנאקי.
המפרץ מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיה בין השנים 1910–1913, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
סקוט קרא למפרץ על שמו של כף ברניקי; סקוט קרא לכף על שמו של לואיס ברנאקי, פיזיקאי חבר המשלחת.
מפרץ בוטאני הוא מפרץ בחוף ים טסמן בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
הפרוור בוטאני בסידני נקרא על שמו של המפרץ.
החודש הכי קר הוא יולי (10 מעלות צלזיוס).
חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (232 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (39 מ"מ גשם).
מפרץ באיה בלנקה (בספרדית: Bahía Blanca) הוא מפרץ בפרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה, בין אזור הפמפס ולבין אזור פטגוניה.
פירוש השם "באיה בלנקה" בספרדית הוא "מפרץ לבן", ושמו ניתן לו בגלל המלח המכסה את הקרקע שמסביב לחופי המפרץ.
לחופי המפרץ שוכנת עיר בעלת שם זהה, באיה בלנקה.
המפרץ שוכן בים ארגנטינה, בסמוך לאוקיינוס האטלנטי, ולתוכו נשפכים נחל נפוסטה ונהר סאוסה צ'יקו .
מלבד באיה בלנקה, שוכנות לחופי המפרץ גם הערים פונטה אלטה , חנרל דניאל סרי ואינחניירו וייט .
השם "באיה בלנקה" ניתן למקום על ידי פרדיננד מגלן, שביקר במקום בשנת 1520 במהלך מסע בשליחותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שהיה גם מלך ספרד בשם קרלוס הראשון).
במקום גם שוכן בסיס של הצי הארגנטינאי בשם פוארטו בלגראנו.
מפרץ ג'נובה (נקרא גם מפרץ גנואה; באיטלקית: Golfo di Genova) הוא החלק הצפוני ביותר של הים הליגורי.
רוחבו של המפרץ הוא כ-145 קילומטרים.
המפרץ נמשך מהעיר אימפריה במערב עד לה ספציה במזרח.
העיר הגדולה ביותר על חופי המפרץ היא ג'נובה.
מפרץ גרייפסוואלד או מפרץ גרייפסוולד הוא מפרץ בדרום מערב הים הבלטי, מול חופי גרמניה במדינת מקלנבורג-מערב פומרן.
ממערב נמצא האי רוגן, מדרום-מזרח האי אוזדום, ממזרח מפרץ פומרניה, ומדרום גרמניה.
מפרץ גרייפסוואלד הוא רדוד למדי, עם עומק ממוצע של 5.6 מטר, ועומק מקסימלי של 13.5 מטר.
מימיו מליחים בגלל זרימתם מהנהרות, וההידרוגרפיה המורכבת של הים הבלטי (מים מלוחים נמצאים בדרך כלל רק בעומקים גדולים יותר שם).
לפני הקמת האיחוד הגרמני בשנת 1990, המפרץ היה מקום ספורט מים ציבורי, בניגוד לרוב חופי הים הבלטי של מזרח גרמניה.
הגאוגרפיה המקומית הקלה על השמירה על המפרץ ובכך סיכלה את אלה שחשבו להשתמש בו כדי לברוח מהמדינה.
מפרץ ג'ירארד או מפרץ ז'ירארד הוא מפרץ באזור חוף גרהאם של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 4 קילומטרים; ורוחבו 2 קילומטרים.
המפרץ חודר אל היבשת לתוך החוף הצפון מערבי של חצי האי קייב, בין כף קלוס להר סקוט.
המפרץ התגלה ומופה לראשונה, באופן גס בפברואר 1898 על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
המפרץ מופה בייתר דיוק על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
המפרץ צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
שמו של המפרץ ניתן לו בעת מיפויו על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה.
שארקו נתן למפרץ את שמו.
שארקו קרא למפרץ על שמו של ז'ול ג'ירארד (Jules Girard), מפריז שהיה חבר החברה הגאוגרפית (Société de Géographie) של צרפת.
מפרץ ג'ירולאטה שוכן בחצי האי לה סקנדולה (La Scandola) בחוף המערבי של האי קורסיקה השייך לצרפת, בערך באמצע הדרך בין אז'אקסיו לקלווי.
בשנת 1983 נוסף מפרץ ג'ירולאטה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו, כחלק מאתר המורשת העולמית: "מפרץ פורטו: הקאלאנקות של פיאנה, מפרץ ג'ירולאטה ושמורת סקנדולה".
מפרץ ג'ירולאטה גובל בקאפו סנינו (Capu Seninu) ובפונטה סקנדולה (Punta Scandola).
בחוף המפרץ שוכן כפר הדייגים לשעבר ג'ירולאטה המונה כ-100 תושבים כולל עשרה בתים והריסות מבצר של הרפובליקה של ג'נובה.
לא ניתן להגיע אליו ברכב, אלא רק ברגל באמצעות מסלולי הליכה שונים, כולל מארה אי מונטי (Mare e monti, באיטלקית: ים והרים) מסלול הליכה למרחקים ארוכים דרך ג'ירולאטה.
בקיץ מגיעות לנמל הטבעי של ג'ירולאטה ספינות טיולים מספר פעמים ביום ממקומות שונים כמו קלווי, ל'איל-רוסה, פורטו, סגונה, קרגזה ואז'אקסיו.
מפרץ באקו (באזרית: Bakı buxtası) הוא מפרץ בחוף המערבי של הים הכספי באזרבייג'ן.
באזור נמצא נמל באקו .
מהמאה ה-1 ועד המאה ה-7, אזור באקו היה לח וחם.
במפה של תלמי, תואר באקו כאזור שנמצא רחוק מהים.
לאחר המאה ה-7 עלה מפלס המים של הים הכספי עד למאה ה-9, ומאז החלה היווצרותו של מפרץ באקו.
בסוף המאה ה-8, האזור היה מוצף לעיתים תדירות.
על פי הודעת נציג של משרד האקולוגיה ומשאבי הטבע של אזרבייג'ן, מפרץ באקו נמצא במצב אקולוגי חמור, בעיקר מפסולת תעשייתית וביתית, ומניצול כלי שיט, מרבצי נפט וגז.
בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, ממשלת אזרבייג'ן תיקצבה עבודות לניקוי המפרץ.
בסך הכל, הוצאו מהים כ-4,500 טונות של גרוטאות מתכת וכ-412 טונות של פסולת עץ.
מפרץ ביירות, המוכר גם בשם מפרץ סנט ג'ורג', הוא מפרץ שנמצא בחוף הצפוני של העיר ביירות בלבנון.
נהר ביירות נשפך לתוך המפרץ.
נמל ביירות נמצא בחלק המזרחי של המפרץ.
המפרץ אירח את אליפות העולם בשיט מפרשיות ב-1971, ואירח מספר פעמים אליפות בין-לאומית שנתית בסקי מים בסוף המאה ה-20.
מפרץ בומבטוקה הוא מפרץ בחוף הצפון מערבי של מדגסקר ליד העיר של מאהאז'אנגה, שם הנהר בטסיבוקה זורם אל ערוץ מוזמביק.
המפרץ מאופיין באיים ושרטונים רבים שנוצרו בשפך כתוצאה מכמות גדולה של משקעים שנשאו על ידי נהר בטסיבוקה ועוצבו על ידי זרימת הנהר, וכן הסחף הנובע כתוצאה מהגאות והשפל.
מפרץ בנין הוא מפרץ באזור מפרץ גינאה בחוף מערב אפריקה, ששמו נגזר מממלכת בנין ההיסטורית.
המפרץ משתרע מזרחה לאורך כ מקייפ סנט פול עד לנון לדלתא של נהר הניז'ר.
מזרחה הוא ממשיך במפרץ בוני (לשעבר מפרץ ביאפרה).
אסוציאציות היסטוריות קושרות את המקום עם סחר העבדים האטלנטי והביאו לכך שהאזור נודע כחוף העבדים.
כמו באזורים רבים אחרים ברחבי אפריקה, ממלכות ילידים חזקות לאורך מפרץ בנין הסתמכו רבות על סחר עבדים עתיק יומין, שהתרחב מאוד לאחר הגעת מעצמות אירופה והפך למסחר עולמי עם הקולוניזציה של אמריקה.
הערכות משנות ה-40 של המאה ה-17 מצביעות על כך שבנין קלטה כ-1200 עבדים בשנה.
ההגבלות הקשו על נפח העבדים לגדול עד שמדינות חדשות ומסלולים שונים החלו לאפשר גידול בסחר בעבדים.
למפרץ בנין יש קשר ארוך לעבדות, החוף שלו ידוע כחוף העבדים.
משנת 1807 ואילך – לאחר שמסחר בעבדים נעשה בלתי חוקי בבריטניה, הצי המלכותי יצר את טייסת מערב אפריקה על מנת לדכא ולרסק את סחר העבדים.
מאמצים אלה הוגברו לאחר 1833, כאשר מסחר בעבדים נעשה בלתי חוקי בכל האימפריה הבריטית.
מאמצים אלה נמשכו עד שנות ה-90 של המאה ה-19, ועלו לבריטניה סכומי כסף משמעותיים, ולצי המלכותי מאות, אם לא אלפי חיים של מלחים כתוצאה ממחלות טרופיות.
ב-1 בפברואר 1852 הפכו הבריטים את מפרץ בנין למדינת חסות בריטית, בסמכותם של הקונסולים של מפרץ בנין: הרפובליקה של בנין ומפרץ בנין נקראו על שם ממלכת בנין שהשתרעה מזרחה מכף סנט פול ועד לנון.
ב-6 באוגוסט 1861 הצטרפו מחוזות מפרץ ביאפרה ומפרץ בנין כמדינת חסות בריטית מאוחדת, שבסופו של דבר ימוזגו לניגריה.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 הפך הסחר בשמן דקלים לפעילות הכלכלית העיקרית, ובשנות ה-50 של המאה ה-20 התגלה נפט ששינה את מפת העיסוקים באזור.
נהרות רבים מהמדרון האפריקאי המערבי מתנקזים אל פתח בנין, והחשובים שבהם, ממערב למזרח, הם הבאים:
אורכו כ-45קילומטר ורוחבו כ-12 ק"מ.
מפרץ בוזארדס מוקף בדרומו באיי אליזבת, במזרחו בקייפ קוד, ובצפונו וצפון מערבו בחופים הדרומיים של מחוזות בריסטול ופלימות' של מדינת מסצ'וסטס.
בדרום מערב, המפרץ מחובר למצר רוד איילנד.
ניו בדפורד, מסצ'וסטס, שממוקמת לחופו הצפוני של המפרץ, היא עיר נמל בעל משמעות היסטורית; נמל ניו בדפורד, היה נמל ציד הלווייתנים המצליח ביותר בעולם בתחילת ואמצע המאה ה-19, והוא נמל הדייג היצרני ביותר בארצות הברית מאז 2021.
היווצרות המפרץ האיים והמצרים סביב
היווצרות המפרץ, האיים והמֵצרים סביבו קשורים באותו תהליך.
כשהקצה הדרומי שלו נמס, שוחררו כמויות אדירות של מי נמס ופסולת סלעית, ויצרו את מרתה'ס ויניארד, ננטקט, איי אליזבט והאיים האחרים.