tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תגובת הרפלקס מתרחשת בעיקר כאשר התינוק שכוב על הגב ומוכרת להורים רבים כאשר הם מנסים להניח במיטה את תינוקם לאחר שנרדם על הידיים, והוא בתגובה מתעורר מבוהל (לעיתים בבכי) ומושיט את הידיים לפנים.
ככל הנראה, הרפלקס נובע מפחד הטבוע בתינוקות מזמן לידתם ומבטא שריד לתקופה של הישרדות פוטנציאלית, של היצמדות או היאחזות באם או במטפל.
עם תחילת תקופת הזחילה, רפלקס מורו מתחלף ברפלקס ה"צנחן", המתבטא בפרישת הידיים קדימה בתגובה לתחושת נפילה.
רפלקס זה מאפשר לתינוק להגן על פניו בזמן נפילה ולו חשובות רבה בעיקר בזמן שלקראת התיישבות, עמידה והליכה.
חשיבות רפואית: הרפלקס יכול להעיד על תפקוד מערכת העצבים המרכזית ועל תקינות השמיעה של התינוק.
רפלקס זה מורכב מארבעה חלקים : פרישת הזרועות, קיפול הזרועות, בהלה ובכי.
מתי צריך לשים לב: כאשר אחד מארבעת המרכיבים חסרים (פרט לבכי) או כאשר מבחינים באסימטריה בתנועות.
כמו כן, המשך קיומו של הרפלקס בשלבים מאוחרים יותר בהתפתחות (לאחר גיל ארבעה חודשים לערך) יכול להעיד על בעיה קיימת, ומומלץ לפנות לקבלת ייעוץ רפואי.
רפלקס הגישוש אחר הפטמה (Rooting Reflex)
כשמלטפים את לחיו של היילוד או נוגעים בזווית הפה שלו, הוא מגיב בהפניית הראש לצד שנגעו בו כמו בניסיון לחפש משהו למצוץ.
מתי: החל מלידה ועד לגיל שלושה חודשים לערך.
חשיבות רפואית: הרפלקס נועד לסייע לתינוק לשרוד באמצעות הכוונה לפטמת האם בחיפוש אחר מזון.
רפלקס היניקה/ המציצה (Sucking Reflex)
המציצה האוטומטית של התינוק בכל פעם שנכנס דבר מה לפיו.
מתי: רפלקס המציצה קיים מרגע הלידה ונמשך בערך עד לגיל 4 חודשים.
המציצה הופכת לפעולה רצונית יותר ויותר.
בין גיל חודשיים לארבעה חודשים חל שינוי התפתחותי, ושני הרפלקסים (גישוש אחר הפטמה ורפלקס המציצה) נעלמים ומפנים עצמם להתנהגויות אכילה רצויות.
כדי שתינוק יאכל אוכל מוצק רפלקס היניקה חייב להיעלם.
אם התינוקות היו ממשיכים למצוץ אוטומטית בכל פעם שאוכל נכנס לפיהם לעולם לא היו לומדים ללעוס.
חשיבות רפואית: חוץ מחשיבות המציצה לתזונה, הרפלקס נחשב לחלק ממנגנון בן שלושה שלבים: מציצה-בליעה- נשימה.
הסנכרון בין שלושת אלה הוא דפוס ההתפתחות הראשון הדורש תזמון ורצף של תנועות.
מחקרים מצאו כי הוא קריטי להתפתחות הסנסורית-מוטורית, להתפתחות הקוגניטיבית, להתפתחות הדיבור והשפה, לשליטה בתנוחה, לאכילה ולהאכלה ולהתפתחות האישיות.
כאשר מבוגר מגרה באצבעו את ידו של היילוד, התינוק לופת את אצבעו בכוח רב כל כך שהמבוגר יכול להרימו באוויר.
מאחר שהלפיתה היא רפלקסיבית אין התינוק יכול להרפות את אחיזתו מרצונו.
כשהוא מתעייף עוצמת הלפיתה שלו נחלשת.
מתי: גירוי בכף היד של התינוק יגרום לו ללפיתה אוטומטית.
בסוף החודש השלישי רפלקס הלפיתה נעלם ותגובה זו הופכת ליכולת רצונית של התינוק.
חשיבות רפואית: קיומו של הרפלקס מעיד על תפקוד של העצבים וטונוס השרירים בגוף התינוק.
אצל תינוקות רפלקס ההקאה מופעל באזור הקדמי והמרכזי של הלשון (בעוד שאצל מבוגרים הוא מתרחק לכיוון הענבל והלוע) בתגובה להכנסת ידיים לפה ולאכילה מהירה או בכמות גדולה מידי.
חשיבות רפואית: תפקיד הרפלקס הוא למנוע כניסת חפצים לפה שעלולים לגרום לחנק, שכן התינוקות עדיין לא שולטים בתהליך הבליעה.
השינוי קורה בעקבות הכנסת ידיים לפה, אשר "מזיזה" את תגובת הרפלקס מהאזור הקדמי של הפה לעבר הלוע.
כדי לשכך את תגובת רפלקס ההקאה במעבר לאכילת מזון מוצק, מומלץ תחילה לקרב את הכפית לפיו של התינוק (מבלי להכניסה לתוך הפה) ולתת למזון להחליק בפנימה אל הפה.
הפעוט "יודע ללכת" זמן רב לפני שהוא מבצע זאת בפועל.
כאשר עקב רגלו של התינוק נוגע במשטח שטוח, הוא ינסה ללכת על ידי הצבת כף רגלו לפני השנייה.
רפלקס ההליכה מופיע החל מהלידה ועד גיל שישה שבועות, אם כי בגיל זה רגליו לא יכולות לתמוך במשקלו.
בגיל 8–12 חודשים רפלקס ההליכה מתבטא בהעמידה והליכה של ממש, אך הפעם באופן רצוני הנתון לשליטת התינוק.
חשיבות רפואית: קיומו של הרפלקס מעיד על תפקודה התקין של מערכת העצבים ושיווי המשקל של התינוק.
רֶפְלֶקְס בֶּבְּקִין מתאר תופעה נוירולוגית שכיחה אצל תינוקות, שבה לחיצה קלה בכפות ידיהם גורמת למספר תנועות ידועות בגופם, כמו פתיחת הפה, עצימת עיניים, הטיית הראש וכיפופו כלפי פנים כאשר הם במצב פרקדן.
לעיתים רק אחד מהסימנים מופיע, בדרך כלל פתיחת הפה, ולפעמים כל התנועות הנ"ל מופיעים גם יחד.
רפלקס בבקין, בדומה לרפלקסים רבים אחרים אצל תינוקות, הוא פיזיולוגי מולד, שנעלם בחודשים הראשונים לחייו של התינוק, בדרך כלל עד שלושה או ארבעה חודשים.
רפלקס בבקין מקונה על שמו של ד"ר בוריס בבקין (Boris Petrovitch Babkin), חוקר נוירו-פיזיולוג רוסי החי בסוף המאה התשע עשרה (1877–1950), שחקר תופעה זו ותיארה.
רפלקס הסייף מחלק את הגוף לימין ושמאל: כאשר הראש מופנה ימינה התינוק יפשוט את ידו ורגלו הימניות, ויכפוף את גפיו השמאליות, ולהפך.
העדפה לסיבוב ראש אסימטרי מובילה להבדל בשפעול העצבי, האוטומטי והרפלקסיבי של הזרועות.
אסימטריה במנח הצווארי של היילוד עלולה להוביל לאסימטריה גם בשאר עמוד השדרה, וכן אסימטריה בהתפתחות כללית.
לכן יש להקפיד לגרות את התינוק לסובב עצמאית את ראשו ימינה וגם שמאלה.
מתי: הרפלקס קיים אצל התינוק עוד מהיותו עובר ומוטמע בהדרגה סביב גיל ארבעה חודשים.
מצב של המשכיות רפלקס הסייף לאחר גיל 6 חודשים עשוי להעיד על בעיה התפתחותית במוח ובהבשלת מערכת העצבים של התינוק, וכדאי להתייעץ באיש מקצוע רפואי בעל הכשרה מתאימה.
בשנת החיים הראשונה אפשר לצפות לסימטריה בין שני צידי הגוף.
אם התינוק מציג הבדלי צד, חשוב לבצע "אפליה מתקנת" לצד הנגדי.
הרפלקס נקרא על שם החוקר שמצא אותו גוז'ף בבינסקי.
הרפלקס הוא תופעה תקינה אצל יילודים בה מתעורר רפלקס של יישור אצבעות כף הרגל של התינוק כתוצאה מגירוי של כף הרגל הקדמי.
האצבע העיקרית שבה נצפית התגובה היא האגודל.
מתי: החל מהלידה ועד שנתו הראשונה של התינוק.
אצל אנשים מבוגרים גירוי כף הרגל מעורר תגובה הפוכה של כיפוף אצבעות.
חשיבות הרפלקס: חשיבות הרפלקס נובעת דווקא מדיכויו- אי דיכוי הרפלקס בהמשך ההתפתחות היא סימפטום להפרעה נוירולוגית אורגנית ויכול להשפיע ולפגוע בהתפתחות המוטורית של התינוק
הרפלקס זה מתעורר כאשר משכיבים את התינוק על הבטן במים ובתגובה הוא מבצע ברגליו תנועות בעיטה במים.
בעת הכנסתו מתחת למים תגובת הרפלקס תלך ותתגבר.
מגיל 4 חודשים, ובמיוחד כאשר התינוק מתחיל ללכת, הרפלקס נחלש עד להעלמות מוחלטת.
ניתן להיעזר באימון נכון ושיטתי על מנת להפוך את התנועות הרפלקסיביות לתנועות של שחייה רצונית.
מתייחס לרפלקס הנראה אצל תינוקות כאשר הוא מוחזק אופקית באוויר במצב שכיבה.
תגובה נורמלית של תינוקות כשהם מוחזקים במצב שכיבה אופקי היא לשמור על קשת קמורה כשהראש מורם והרגליים מכופפות מעט.
מתי: מופיע 3 חודשים לאחר הלידה ונמשך עד גיל 12 חודשים עד 24 חודשים.
רפיק חליש הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת הבלם.
חליש התחיל את הקריירה שלו בחוסיין דיי.
ב-30 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ליגה נגד פראדו, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-74. בינואר 2008, חליש חתם ל-4 שנים בבנפיקה ליסבון אחרי שדחה הצעות מאוסר וולנסיאן, עם חתימתן במועדון הושאל לנסיונאל מדיירה.
ב-30 במרץ 2008 חליש ערך את הופעת הבכורה שלו בנסיונאל, בניצחון 0–2 נגד אוניאו דה לייריה.
ב-23 באוגוסט 2010, חתם לשלוש שנים בפולהאם כאשר הסכום לא פורסם.
ב-8 בינואר 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע האנגלי מול פטרבורו יונייטד.
ב-22 בינואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–2 נגד סטוק סיטי.
ב-31 באוגוסט 2012 פולהאם אישרה כי חוזהו של חליש הופסק בהסכמה הדדית.
באותו יום חתם באקדמיקה דה קוימברה לשנתיים.
ב-31 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד , כאשר נכנס כמחליפו של אנטר יחיה בדקה ה-75. ב-18 בנובמבר 2009 העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה מזה 24 שנים אחרי ניצחון 0–1 נגד .
חליש השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2010 שנערך באנגולה.
ב-14 בינואר 2010 הבקיע את שער הניצחון נגד שנתן לנבחרתו סיכוי לעלות לשלב הבא.
בחצי הגמר הוא הורחק במחצית הראשונה לאחר שקבל שני כרטיסים צהובים.
בסיום המשחק הפסידה אלג'יריה 0–4 ל.
חליש השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 בדרום אפריקה.
ב-22 ביוני 2014 הבקיע את השער השני עבור נבחרתו בניצחון 1–2 נגד במסגרת שלב הבתים של מונדיאל 2014. חליש היה שותף לעלייה ההיסטורית של אלג'יריה לשמינית הגמר.
רפלקס הלפיתה (ידוע גם בשם רפלקס האחיזה) הוא רפלקס מולד, המתבטא בכיווץ של כף יד התינוק, כאשר חפץ נוגע בה ולאחיזה באותו חפץ.
הרפלקס מופיע החל מהגיל העוברי של 16 שבועות ונעלם עד גיל חמישה או שישה חודשים.
העדרו של הרפלקס בילוד או אי-היעלמותו לאחר גדילת התינוק עשויים להעיד על מחלה עצבית מולדת.
אי היעלמות רפלקס זה מפריעה גם בתפקוד הידיים התקין לשם תמרון חפצים.
על פי הדעה הרווחת בקרב חוקרי האבולוציה, רפלקס זה הוא שריד מנוון של הרפלקס, שניתן לראות בקרב חיות מפותחות ופרוותיות, כגון קופים.
אצל אותן חיות, רפלקס זה הוא קריטי להשרדות, כי הוא מאפשר אחיזה בפרוות האם ומונע נפילה מגוף האם המצוי בגובה רב, או מונע אובדן של היילוד.
רפליבקה (באוקראינית: Рафалівка, בפולנית: Rafałówka, רפלובקה) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בסמוך לנהר סטיר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה מחולקת לשני חלקים נפרדים, המכונים "רפליבקה הישנה" ו"רפליבקה החדשה".
רפליבקה הישנה נזכרת החל מהמאה ה-17, ורפליבקה החדשה הוקמה בשנת 1902, עת נבנתה במקום תחנת רכבת בקו סארני-קובל.
בהמשך, נבנו ביישוב מספר מפעלי תעשייה.
במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית עברה העיירה מיד ליד בין הרוסים והפולנים.
בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-17, ובמהלך גזירות ת"ח ות"ט נפגעה הקהילה במקום.
לאחר מכן הייתה כפופה הקהילה ביישוב לקהילת לוצק.
מסוף המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית ביישוב, ובשנת 1897 נמנו בעיירה 1,054 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בית ספר עברי מרשת תרבות ותנועות הנוער בית"ר והשומר הצעיר.
בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הסובייטים, ובתקופה זו הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
ב-4 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נסוגו הסובייטים מהעיירה, והשלטון בה עבר לידי המשטרה האוקראינית.
במועד זה בוצע פוגרום ביהודי העיירה, תוך ביצוע מעשי התעללות ושוד ביהודי היישוב, וגיוסם לעבודות כפייה.
במחצית השנייה של יולי 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר.
ב-1 במאי 1942 רוכזו כ-2,500 יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו שהוקם בה.
ביולי 1942 נרצחו כ-60 עובדי כפייה מגטו זה.
ב-29 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו 2,250 יהודי הגטו בבורות ירי בדרך לכפר סוחובולה.
כמה עשרות יהודים מהעיירה הצליחו להימלט מהאקציה ליערות הסביבה, והצטרפו ליחידות פרטיזנים.
מיהודי העיירה שרדו את השואה כ-30 איש.
רפיק שחאדה הוא קצין סורי לשעבר שהחזיק בדרגת לואא', שכיהן כמפקד המודיעין הצבאי הסורי בשנים 2012 ל-2015.
שחאדה הוא קצין בכיר (בדרגה מקבילה לאלוף בצה"ל) בכוחות המזוינים של סוריה, אשר פיקד בעבר על ענף 293 (המחלקה לביטחון פנים) במודיעין הצבאי.
בנוסף, שימש כיועץ לנשיא בשאר אל-אסד לנושאי אסטרטגיה ומודיעין צבאי ונחשב למקורב אליו.
ביולי 2012 הוחלט לקדמו ולמנותו למפקד המודיעין הצבאי.
ב-24 באוגוסט 2011, האיחוד האירופי החליט להטיל עליו, יחד עם 14 אישים סורים ואיראנים נוספים, סנקציות (הקפאת נכסים ואיסור כניסה) בשל, לטענת האיחוד, "מעורבות ישירה ואחריות לאלימות נגד אוכלוסייה אזרחית בדמשק".
זאת במסגרת הפעילות של 'ענף 293' של המודיעין הצבאי תחת פיקודו בדמשק.
כמו כן, הוא נכנס לרשימת האישים הסורים שמעורבים/אחראים לפשעי מלחמה, הרשימה שידועה בכינוי "הרשימה השחורה".
משרד האוצר הבריטי החליט באותו יום להוסיף את שחאדה לרשימת האישים הסורים שמוטלות עליהם סנקציות בגלל מעורבות בפשעי מלחמה, יחד עם קצינים סורים נוספים.
משמעות הדבר היא החמרת הסנקציות של בריטניה נגדו.
חודש לאחר מכן, גם שווייץ החליטה להטיל עליו סנקציות.
באוקטובר 2011 קנדה הטילה עליו (בצעד סמלי בעיקרו) איסור כניסה למדינה.
רפלקס ההתיישרות של חתולים הוא רפלקס מולד של חתולים לכוון עצמם בעת נפילה כך שינחתו על הרגליים.
הרפלקס מופיע בגיל 3–4 שבועות ומפותח לגמרי בגיל 6–7 שבועות.
הוא מתאפשר בזכות גמישות ייחודית של עמוד השדרה ועצם בריח קטנה.
החתול משתמש בתנועת הרגליים האחוריות שלו ובחוק שימור תנע זוויתי כדי לכוון את הנחיתה.
על כן, גם חתולים ללא זנב מסוגלים לכך.
החתול יודע את מצבו ההתחלתי בעזרת הראייה או מנגנון שיווי המשקל באוזנו הפנימית.
אם רגליו לא פונות כלפי מטה הוא מקפל את רגליו הקדמיות ופורש את האחוריות.
בכך נוצר הבדל בין מומנטי ההתמד של חצאי הגוף.
החתול מנצל את גמישות עמוד השדרה כדי לסובב את חצי הגוף הקדמי ב-90° (במישור גלגול) ועקב שימור התנע הזוויתי חצי גופו האחורי מסתובב בכיוון הנגדי.
לאור ההבדל במומנטי ההתמד, חצי הגוף האחורי מסתובב בכ-10°.
בשלב הבא פורש החתול את רגליו הקדמיות ומקפל את האחוריות, הוא גורם לסיבוב של חצי הגוף האחורי בכיוון אליו סוֹבב קודם את הקדמי והחצי הקדמי מסתובב מעט בכיוון הנגדי כדי לשמר את התנע הזוויתי.
בנוסף לרפלקס ההתיישרות לחתולים ישנן תכונות נוספות אשר מפחיתות את הנזק מנפילה: גודל קטן, מבנה עצמות קל ופרווה עבה, מפחיתים את מהירות הנפילה החופשית.
בזמן נפילה, החתול מותח את גופו כדי להגדיל את הגרר.
חתול עם איברים מתוחים יכול להגיע עד למהירות סופית של 97 קמ"ש בעוד שאדם יגיע למהירות סופית של 190 קמ"ש.
לא אדם ולא חתול ישרדו נפילה כזאת.
רפלקס ההתיישרות אינו מונע מוות או פגיעה כתוצאה מהנפילה, משום שככל שהנפילה היא ממקום גבוה יותר מהירות הפגיעה בקרקע היא גבוהה יותר, ומביאה לדימום פנימי או שבירת מפרקת, ומוות.
רפל מאצ'יי קוז'אווה ( נולד ב-29 בינואר 1993, בוויירושוב שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בנבחרת פולין.
הוא משחק בפוגון שצ'צ'ין בליגת העל הפולנית.
קוז'אווה החל את הקריירה שלו במועדוני הנוער של סוקול סוויבה, מארצ'ינקי קמפנו וגורניק זאבז'ה אשר בפולין.
ב-1 ביולי 2011, העפיל לקבוצת הבוגרים של גורניק זאבז'ה.
ב-4 באוגוסט 2012, הושאל קוז'אווה לקבוצת ŻKS רו ריבניק, ששיחקה באותה התקופה בליגה השלישית בפולין.
קוז'אווה עורר התפעלות בקרב מאמנו שהחליט לנסות לשלבו בהרכב הפותח של הקבוצה, וב-8 בספטמבר 2012 הופיע לראשונה בהרכב הפותח של הקבוצה נגד טור טורק.
ב-13 באוקטובר 2012, הבקיע קוז'אווה את שערו הראשון במדי קבוצתו נגד רוזוואח קטוביץ.
באותה העונה הקבוצה סיימה במקום הראשון בטבלת הליגה ועלתה לליגת המשנה בפולין, לעומת זאת במהלך העונה, הבקיע קוז'אווה שלושה שערים ובישל 11 שערים.
לרוע מזלו הוא הושאל בשנית לקבוצת ŻKS רו ריבניק למשך חצי שנה.
ב-13 ביולי 2013, כבש קוז'אווה את שערו הראשון במסגרת הגביע הפולני נגד אודרה אופולה.
בשל חילופי המאמנים בקבוצת גורניק זאבז'ה, הוחלט שלא לשחרר את קוז'אווה ולתת לו הזדמנות לשחק בליגת העל הפולנית.
ב-16 בפברואר 2014, הופיע לראשונה במדי קבוצתו נגד זגלביה לובין במסגרת הליגה.
לרוע מזלו של קוז'אווה, הוא מיעט לשחק במדי הקבוצה, ובנוסף קבוצתו ירדה ליגה באותה העונה.
ב-14 במאי 2016, כבש קוז'אווה את שערו הראשון במדי הקבוצה במחזור האחרון של הליגה נגד ל.ק.ס.
נצצ'ה, לאחר שקבוצתו שבה חזרה לליגת העל הפולנית.
ב-10 באוגוסט 2016, קיבל קוז'אווה הזדמנות לשחק נגד לגיה ורשה במסגרת הגביע הפולני, ואפילו הבקיע את שער השוויון במשחק.
המשחק הסתיים בתוצאה 3-2, לטובת קבוצתו של קוז'אווה.
בזכות היכולת שלו, זכה קוז'אווה להפוך לשחקן שמשחק באופן שגרתי בקבוצה, ובאותה העונה שיחק קוז'אווה כ-33 הופעות בהן כבש ארבעה שערים ובישל 11 שערים.
וכמו כן בעונה שלאחר מכן הפך קוז'אווה למלך הבישולים בליגה הפולנית, ואף נטל חלק בהובלת את הקבוצה למקום הרביעי בטבלת הליגה ועד לחצי גמר הגביע הפולני; בעודו הבקיע ארבעה שערים ובישל 22 שערים בכל המסגרות.
ב-6 באוגוסט 2018, חתם בקבוצת אמיין מליגת העל הצרפתית.
קוז'אווה זומן לראשונה לנבחרת פולין בנובמבר 2017, בשביל ליטול חלק ממשחקי הידידות, על ידי אדם נבאלקה.
וב-13 בנובמבר 2013, עלה מהספסל בדקה ה-83' נגד נבחרת מקסיקו.
וב-23 במרץ 2018, זכה לשחק במדי הנבחרת בהפסד לנבחרת ניגריה.
קוז'אווה המשיך להפגין יכולת חיובית ואף נכלל לסגל במונדיאל 2018. קוז'אווה שיחק אך ורק במשחק האחרון נגד נבחרת יפן בשלב הבתים, לאחר שקבוצתו הודחה מהטורניר, וקוז'אווה אף בישל באותו המשחק שהסתיים בתוצאה 1-0 לטובת נבחרת פולין.
רפלקס היונק הימי, הידוע גם בתור רפלקס הצלילה, הוא קבוצה של תגובות פיזיולוגיות לצלילה במים שגוברת על הרפלקסים ההומיאוסטטיים הבסיסיים, ונמצאת בכל החולייתנים הנושמים באוויר שנחקרו עד כה.
רפלקס זה מייעל את הנשימה על ידי העדפה של העברת חמצן ללב ולמוח, ומאפשר צלילה לזמן ממושך יותר.
רפלקס הצלילה מופיע בצורה חזקה ביונקים מימיים, כגון כלבי ים, לוטרות ודולפינים, ומופיע בצורה חלשה אצל בעלי חיים אחרים, כולל אצל תינוקות אנושיים עד גיל שישה חודשים (ראה שחייה בגיל הרך), וציפורים הנוהגות לצלול, כגון ברווזים ופינגווינים.
הרפלקס מופיע אצל בני אדם בוגרים בצורה חלשה, אם כי בתרבויות מסוימות כמו אצל אנשי סאמה-באג'או הוא מופיע בצורה חזקה יותר.
רפלקס הצלילה מופעל במיוחד על ידי קירור והרטבת הנחיריים והפנים תוך כדי עצירת נשימה, ומתקיים באמצעות עיבוד עצבי שמקורו בקולטנים הכימיים של הצוואר.
השפעותיו הבולטות ביותר של הרפלקס הן על מערכת הלב וכלי הדם, הרפלקס גורם לכיווץ כלי דם היקפי, האטה בקצב הלב, הפניית דם לאיברים החיוניים כדי לחסוך בחמצן, שחרור תאי דם אדומים המאוחסנים בטחול, ובבני אדם, אי סדירות בקצב הלב.
אף על פי שחיות מים פיתחו התאמות פיזיולוגיות עמוקות לשימור חמצן במהלך טבילה, רפלקסים כמו דום נשימה ומשך הזמן שלו, ברדיקרדיה, כיווץ כלי דם וחלוקה מחדש של תפוקת הלב מתרחשים גם בבעלי חיים יבשתיים כתגובה עצבית, אך השפעותיהם עמוקות יותר אצל חיות מים טבעיים.
רפיק סיידם (בטורקית: Refik Saydam; 8 בספטמבר 1881 - 8 ביולי 1942) היה רופא ופוליטיקאי טורקי, ראש הממשלה הרביעי של הרפובליקה הטורקית.
סיידם נולד באיסטנבול, באימפריה העות'מאנית.
הוא למד בבית ספר מקומי והמשיך בבית ספר תיכון צבאי.
באוקטובר 1905 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי לרפואה בדרגת סרן לרפואה.
הוא עבד במחלקה האמבריולוגית ובמחלקה ההיסטולוגית במשך שלוש שנים.
ב-1910 יצא ללימודים באוניברסיטה הצבאית לרפואה בברלין, בגרמניה.
לקראת פרוץ מלחמת הבלקן הראשונה שב לאיסטנבול ב-1912.
במהלך מלחמת הבלקן הוא ביצע מחקרים למניעת מחלת הכולרה באנטליה ובחזית צ'טלקה.
בשנת 1914 מונה לסגן מפקח הבריאות הכללי וארגן את המכון לבקטריולוגיה והבטיח כי חיסונים לטיפוס הבטן, דיזנטריה יוצרו באימפריה העות'מאנית וכי צורכי הצבא בתחום יסופקו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא המשיך במאבקו נגד המגפות בחסנקאלה שבחזית.
בשנת 1920 נבחר להאספה הלאומית הגדולה של טורקיה כחבר פרלמנט מדובייאזיט.
במקביל כיהן כראש מחלקת הבריאות במשרד לביטחון לאומי.
הוא כיהן כחבר פרלמנט באיסטנבול מאז הקדנציה השנייה של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה.
ב-10 במרץ 1921 הוא נבחר לסגנו של סיהייה ועזר משפטי של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה.
הוא החזיק במשרה זו עד 20 בדצמבר 1921.
לאחר הכרזת הרפובליקה הטורקית, ב-30 באוקטובר 1923, מונה לשר הבריאות.
הוא המשיך בתפקידו זה עד 21 בנובמבר 1924. ב-4 במרץ 1925 מונה מחדש לשר הבריאות והחזיק במשרה זו עד 25 באוקטובר 1937.
רַפְלֵסִיִּים (שם מדעי: Rafflesiaceae) – משפחה של צמחים טפילים בעלי פרחים דו-פסיגיים נדירים מסדרת המלפיגאים.
המשפחה כוללת 36 מינים ב-3 סוגים המצויים ביערות הטרופיים של מזרח ודרום-מזרח אסיה, מדרום סין דרך אסאם, בהוטן, תאילנד ועד לאיים המערביים של הארכיפלג המלאי, כולל רפלסיה גדולה בעלת הפרחים הגדולים ביותר מכל הצמחים.
מין אחד, , גדל גם בישראל כשהוא טפיל על שורשי הלוטם המרווני.
המינים במשפחה הם טפילים על השורשים או הנצרים של צמחים אחרים והם חסרי כלורופיל, ללא שורשים, וללא עלים או עם עלים מצומצמים.
טפילים מוחלטים (כלומר, תלויים לחלוטין בפונדקאים שלהם לתזונה) אלה נטפלים למינים ממשפחת הגפניים (Vitaceae).
הפרחים בעלי הסימטריה הרדיאלית של המינים במשפחה זו עומדים בפני עצמם או מקובצים לתפרחת כשהם נראים כצומחים ישירות מהפונדקאי.
לחלק מהמינים יש עלי חפה המקיפים את הפרחים.
הקוטר של הפרחים 8 סנטימטרים בסוג Rhizanthes ועד למעלה ממטר ברפלסיה גדולה.
עלי העטיף המאוחדים מסתיימים בחמש אונות בסוג רפלסיה, עשר אונות ב- ועד 16 אונות ב-Rhizanthes.
למעט Rhizanthes, הפרחים הם חד מיניים.
הצמחים מהסוגים האחרים הם חד-ביתיים או דו-ביתיים.
לפרח הזכרי 12 עד 40 אבקנים.
בפרחים הנקביים, ארבעה עד שמונה עלי שחלה מתמזגים ליצירת שחלה תחתית; העלי קצר מאוד.
הפרחים מחקים פגרים נרקבים בניחוח, בצבע ובמרקם כדי למשוך את המאביקים שלהם, "זבובי נבלות" (זבובים ממשפחת ה).
מסיבה זו, חלק מהפרחים מהסוג רפלסיה מכונים "פרחי גופות".
לרוב המינים יש תא פרח גדול בצורת קערה שנוצר על ידי צינור עטיף וסרעפת.
דיאפרגמה זו היא הפתח למאביקים (זבובי הנבלות) והיא מוקפת באיברים סטריליים מושכים.
הזמן בין הפריה להבשלה למינים של הסוג רפלסיה אורך שישה עד שמונה חודשים.
הפרי הוא ענבה בגוון חום-שחור.
הענבה מכילה הרבה זרעים קטנים.
מיני של סנאים יפים ומינים של טופיה נצפו אוכלים את הענבות של מיני הרפלסיה ולאחר מכן מפזרים את הזרעים.
מיני בעלי חיים רבים (למשל פיל אסייתי וטפיר) נחשבים כתורמים לפיזור הזרעים.
מכיוון שלמרבית הצמחים במשפחה אין איברים מלבד הפרחים המאפשרים ניתוח השוואתי, מיקומה השיטתי של משפחת הרפלסיים של הצמחים הקטנים לא היה ברור בעבר.
בדיקות סקר גנטיות חדשות הראו שרפלסיה וקרוביה משובצים בבסיס אילן היוחסין של משפחת החלבלוביים הקודמת (Euphorbiaceae).
בתגובה לכך, הוצעה הפרדת משפחת ה- ממשפחת החלבלוביים, מה שאומר שמשפחת החלבלוביים האחרת תישאר מונופילטית מחד ותהפוך אחידה יותר בכל הנוגע לאנטומיה של הפרי וכיסוי הזרע מאידך.
ניתן להמחיש את הקשרים על ידי הקליידוגרמה הבאה:
תוצאת המחקר כל כך מפתיעה משום שבניגוד ברור למשפחת הרפלסיים, משפחת החלבלוביים מראה נטייה לפרחים קטנים יותר, המגיעה לקיצוניות בסוג חלבלוב עם אבקנים זעירים ויחידים ושחלות עירומות בודדות.
במשפחת הרפלסיים ישנם שלושה (עד שמונה) סוגים עם עד 27 מינים:
רפלסיה: 14 עד 20 המינים מופצים בדרום-מזרח אסיה.
Rhizanthes: שניים עד ארבעת המינים משגשגים ביערות טרופיים בדרום ודרום מזרח אסיה:
: שלושת המינים מופצים מצפון מזרח הודו דרך מיאנמר, תאילנד, קמבודיה ווייטנאם ועד דרום-מזרח טיבט ודרום יונאן.
רפסודי אוף פייר (Rhapsody of Fire), הידועה גם בשמה הקודם, רפסודי או ת'נדרקרוס (Thundercross) בגלגולה המקורי, היא להקת פאוור מטאל סימפוני איטלקית מסוף שנות התשעים.
מאז הקמתה בשנת 1993, הוציאה לאור אחד עשר אלבומי סטודיו.
הלהקה ידועה במילים לשירים שלה, המבוססות על עלילת פנטזיה, שמסופרת לאורך כל האלבומים שלה.
רפסודי נחשבת כיום חלוצה של ז'אנר הפאוור מטאל הסימפוני.
מקימי הלהקה, לוקה טורילי ואלכס סטארופולי, יצרו צליל אפי באלבום הראשון שיצא במסגרת הלהקה.
אף על פי שמטאל נאו-קלאסי היה קיים, רפסודי שילבה מוזיקה קלאסית, בארוק והבי מטאל אל תוך תת-ז'אנר בשם "Film Score Metal".
ההשפעות הקלאסיות כללו מלחינים כמו ויואלדי, באך ופגניני.
הלהקה גם מושפעת במוזיקה שלה מסגנונות כגון פאוור מטאל וז'אנר הפנטזיה.
טורילי הוא כותב השירים של הלהקה, וגם הגיטריסט שלה.
השירים שלו מתייחסים לאמונות המסורתיות מימי הביניים ומהתהילה ההירואית, ומדגישה בעיקר את המאבק האינסופי בין החושך לאור, הטוב והרע.
אף על פי שהליריקה והריפים של הגיטרה נכתבים על ידי טורילי, הצד הקלאסי של רפסודי הולחן רק על ידי סטארופולי.
רפסודי מנגנת בשיטה עלילתית, מדי כמה אלבומים משתנה הסגנון והסיפור.
הסיפור הראשון שלהם נקרא "Emerald Sword" שפירושו המילולי הוא "חרב ברקת", בו מסופר על הלוחם הנורדי הגדול מהצפון אשר יצא למסע עקוב מדם על מנת להילחם באימפריה האפלה על ההרים האפורים של המלך אקרון המרושע.
ב-1997 רפסודי הוציאה את אלבום הבכורה שלהם - "Legendary Tales".
בשנים שלאחר מכן, טורילי וסטארופולי (וכן פאביו ליאונה שהצטרף כסולן), פיתחו את הצליל החדש עם אלבומיהם הבאים.
הם כתבו שירים כמו "Emerald Sword" ששאבו השראה מתוך הפולקלור הרוסי וסגנון מוזיקה קלטי, ויצרו את מה שנודע כיום כ"Emerald Sword Saga".
בפרויקט האחרון השתתף גם כריסטופר לי, אשר שימש כקריין הסיפור.
הלהקה הוציאה עוד סינגל ב-2005 - "The Magic of the Wizard's Dream", ובו מספר גרסאות לשיר זה, שהיה אחד השירים הפופולרים באלבום הקודם שלהם.
בכל הגרסאות השתתף גם כריסטופר לי כקריין.
הגרסאות היו בשפות אנגלית, גרמנית, איטלקית וצרפתית וכמו כן גרסה תזמורתית והגרסה המקורית.
בעקבות הסינגל צולם גם הקליפ השלישי של הלהקה.
בנוסף לגרסאות השונות הופיעו בדיסק גם שני שירים חדשים - "Autumn Twilight" ו-"Lo Specchio D'Argento".
בשנת 2006 שינתה הלהקה את שמה ל-"Rhapsody of Fire".
בשנת 2011, לאחר שחרור האלבום "From Chaos to Eternity", שסיכם את "The Dark Secret Saga" וכ-18 שנים לאחר הקמת הלהקה, לוקה טורילי, ממייסדיה, החליט לעזוב אותה (שלא בנסיבות רעות) לטובת הקמת להקה חדשה - "Luca Turilli's Rhapsody", ויחד איתו עזבו פטריס גרס ודומיניק לורקין.
בתחילת אוקטובר 2016, לאחר 20 שנה בלהקה, הודיע פאביו ליאונה על פרישתו ממנה.
רובי דה מישלי - גיטריסט (Roby De Micheli)
אלסנדרו סאלה - באסיסט (Alessandro Sala)
אלכס אולזווארט - מתופף (Alex Holzwarth)
אלכס סטארופולי - קלידן (Alex Staropoli)
לוקה טורילי - גיטריסט (Luca Turilli)
פטריס גרס - באסיסט (Patrice Guers)
טום הס - גיטריסט (Tom Hess)
פאביו ליאונה - סולן (Fabio Lione)
רפעת אל גמאל היה סוכן כפול מצרי שפעל בישראל.
אל גמאל נולד בדמיאט שבמצרים.
אביו היה סוחר פחם ואמו הייתה דוברת אנגלית וצרפתית.
למד בבית ספר פרטי בצעירותו, וכך קנה שליטה באנגלית ובצרפתית.
בתום לימודיו עבד כפקיד עד שנחשד במעילה ופוטר.
לאחר מכן עבד ככלכל בצי הסוחר המצרי.
הוא שהה בארצות הברית ובגרמניה וגורש משם למצרים.
במצרים חי בזהות בדויה ולבסוף נעצר על ידי המשטרה ונאלץ לגלות את זהותו האמיתית.
המודיעין המצרי הציע לו לשמש כסוכן או לעמוד לדין.
הוא בחר לשמש כסוכן והתבקש להשתלב בקהילה היהודית באלכסנדריה.
שם הכיר את אלי כהן ומרסל ניניו.
אל-גמאל וכהן נעצרו יחד ב-1954 ולאחר זמן מה שוחררו שניהם.
הוא נשלח כיהודי בשם ז'אק ביטון דרך צרפת לישראל.
בישראל, בעצת המודיעין המצרי, השתקע בתל אביב ופתח סוכנות נסיעות ברחוב ברנר שבעיר.
מידע שהצטבר מאנשים שפגשו בו, וכן חשדות שעלו בחקירה שגרתית שנערכה לו, הביאו למסקנה כי ביטון מרגל.
הוא נעצר באישון ליל, ושוכנע לשמש כסוכן כפול.
שם הצופן שניתן לו היה "יתד".
המודיעין הישראלי אפשר לו להעביר מידע אמין, אם כי לא קריטי, למפעיליו המצרים כדי לשמור על ערכו בעיניהם.
מדי פעם העבירו אותו גם המצרים וגם הישראלים תחקירים מייגעים, כדי לוודא שאין הוא משרת למעשה את הצד השני.
ביטון הכיר במהלך נסיעה עסקית לגרמניה, ב-1963, את וולטראוד שפלט, אז בת 22, גרושה ואם לילד קטן.
לדיסאינפורמציה שניתנה בידי "יתד" היה חלק מכריע בהטעיה שקדמה למלחמת ששת הימים, ואפשרה את מכת המחץ על חיל האוויר המצרי במבצע מוקד.
"יתד" מסר למפעיליו במצרים כי המלחמה אמורה להתחיל במהלכים יבשתיים, מה שהוביל לשאננות בחיל האוויר המצרי.
אחרי המלחמה, סיים את פעילותו ועזב את ישראל עם משפחתו בשנות ה-70 לגרמניה, בה מת ב-1982.
ז'אק ביטון הפך לגיבור לאומי במצרים, אחרי שסדרת טלוויזיה על חייו הציגה אותו כמי שריגל למען מולדתו בתוככי ישראל (שם הסדרה היה "ראפת אלהגאן").
גרסה זו, כנראה, אינה נכונה ומסווה את תפקידו האמיתי של ביטון כסוכן כפול.
יש הקושרים את שמו לחשיפת אלי כהן כמרגל ישראלי על ידי הסורים.
רפעת עלי אל-אסד היה אחיו הצעיר של נשיא סוריה חאפז אל-אסד.
אסד נולד בשנת 1937 למשפחה עלווית, שבע שנים לאחר הולדת אחיו הבכור, בכפר קרדאחה הסמוך לעיר החוף הסורית לטקיה.
בשנת 1952 הצטרף אסד למפלגת הבעת' הסורית בהנהגתו של מישל עפלק, במידה רבה בעידודו של חאפז, שהיה חבר בתנועה מנעוריו.
את שירות החובה שלו בצבא מילא בשנות האיחוד הסורי-מצרי (איחוד הקע"מ, 1958-1961).
למן שחרורו ועד לשנת 1963 עבד במשרד הפנים.
במרץ 1963 ביצעה הוועידה הצבאית של מפלגת הבעת' הפיכה צבאית שבעקבותיה תפסה את השלטון, ורפעת, כחבר במפלגה, נשלח לאקדמיה הצבאית בעיר חומס.
עם סיום לימודיו שירת אסד בצבא הסורי, כשאחיו חאפז פיקד על חיל האוויר.
אסד מילא תפקיד פעיל בהפיכת ה"נאו-בעת'" בפברואר 1966 כאשר השתתף בפשיטה על מגורי הנשיא אמין אל-חאפז.
אסד סייע לסלק את אל-חאפז מהשלטון ובכך תרם לקריסתה של ממשלת הבעת' הראשונה (1963–1966).
בעת כהונתו של הנשיא הבא, נור א-דין אל-אתאסי (1966-1970), ניתן לו הפיקוד על יחידת עילית של הצבא הסורי אשר הוקמה על ידי הוועידה הצבאית לצורך הגנה על המשטר.
מפקדה הקודם של יחידה זו היה שר ההגנה לשעבר מוחמד עומראן.
שנות השישים המאוחרות עמדו בסימן מאבק שלטון בין חאפז אל-אסד ושליטה בפועל של סוריה, סלאח ג'דיד.
ב"חזית הצעירה" נאבקו רפעת ויועצו של ג'דיד לענייני מודיעין, עבד אל-כרים אל-ג'ונדי.
העוינות בין השניים התפתחה לאחר שרפעת גילה כי אל-ג'ונדי מבקש להתנקש באחיו.
הוא שכנע את חאפז כי עליהם לעצור את ג'ונדי או להורגו.
לקראת סוף פברואר 1969 ביצעו האחים לבית אסד הפיכה צבאית למחצה בדמשק, במהלכה הופעלו כוחות שריון במרכז העיר ועורכי העיתונים א-ת'ורה ואל-בעת', שתמכו בג'דיד ובג'ונדי, נעצרו.
לאחר מכן רפעת עצר כמה ממקורביו של ג'ונדי.
הלה התאבד ב-2 במרץ 1969, כדי להתחמק ממעצר או מהשפלה בידי רפעת וחאפז.
חאפז ביצע הפיכה משלו ב-17 בנובמבר 1970, במהלכה נעצרו סלאח ג'דיד והנשיא אתאסי.
לאחר ההפיכה, אשר זכתה לכינוי "מהפכת התיקונים", הופקד רפעת על השליטה הביטחונית בדמשק וסביבותיה.
תחת שלטונו של חאפז אל-אסד
רפעת מילא תפקיד משמעותי בעת כהונתו של אחיו הבכור למן עלייתו של זה לשלטון.
הוא החזיק בעמדת מפתח במנגנוני הביטחון הסוריים ופיקד על דיוויזיית משמר הרפובליקה: האיכותי, המיומן והיקר שבכוחות הסוריים, במידה מסוימת צבא בפני עצמו.
במלחמת יום כיפור עמד בראש 'כח רפעת אסד', שכלל כוח קומנדו וחטיבת טנקים T-62, שתקף את כוחות צה"ל ברמת הגולן.
לאורך שנות השבעים ראו בו רבים, על יסוד ההשפעה הרבה שהייתה לו, יורשו המיועד של חאפז.
ב-1975, לדוגמה, נבחר למפקדה האזורית של מפלגת הבעת' והחזיק בתיק לענייני נוער בסוריה.
הוא התפרסם בעקבות מתן מלגות לסטודנטים באוניברסיטה ובמימון חוגים והכשרות צבאיות לנערים ונערות.
רפעת חי חיי מותרות, נשא ארבע נשים והעמיד שישה עשר צאצאים.
הוא הרבה בנסיעות לחוץ לארץ והתערה בתרבות המערב.
בפברואר 1982 פיקד רפעת על הכוח הצבאי המסיבי "פלוגות ההגנה" שנשלח לדכא את המרד המוסלמי-סוני בעיר אל-חמה שבמרכז סוריה, התקוממות שהובילה תנועת האחים המוסלמים (יחד עם גורמים אסלאמיסטיים נוספים) החל משנת 1976. רפעת הורה על הפצצה ארטילרית של העיר, שבעקבותיה נהרגו קרוב ל-20,000 מתושביה.
פעולה זו נודעה לימים כ"טבח חמאת", אירוע לו נודעה חשיבות מכרעת לגבי התפתחותה של החברה והמדינה הסורית, יציבות משטרה ומעמד האסלאם והאסלאם הקיצוני בתוכה.
לדברי העיתונאי האמריקני תומאס פרידמן, רפעת נהג להתרברב כי לא פחות מ-38,000 איש נהרגו כתוצאה מפקודותיו.
שלוש שנים לפני הטבח טען רפעת בפני קונגרס מפלגת הבעת' כי מי שאיננו תומך בממשלה יש לראות בו פורע חוק; נאמנות מוחלטת היא תנאי הכרחי לצורך הישרדות.
"סטלין," אמר, "הקריב עשרה מיליון אנשים כדי לשמר את המהפכה הבולשביקית, וסוריה נדרשת לעשות את אותו הדבר על מנת לשמר את מהפכת מפלגת הבעת' של 1963."
רפעת סלד מגל הפונדמנטליזם האסלאמי ששטף את ערי סוריה בשנות השמונים המוקדמות.
ב-1983 שיגר כוח של נשים צנחניות במטרה לקרוע את הרעלות מעל פניהן של נשים מוסלמיות ברחוב.
פקודה זו גרמה למורת רוח ציבורית כה עזה בסוריה עד כי הנשיא חאפז אל-אסד עצמו נדרש לגנותה בפומבי.
רפעת היה למספר 2 בסוריה ב-1983 וניהל רבים מענייני המדינה שלא זכו לתשומת לבו של אחיו.
הוא השרה פחד בקרב אויביו שעה שמעריציו רחשו לו נאמנות עזה.
בנוסף כונן מגוון בריתות, ביניהן עם עבדאללה, מלך ערב הסעודית, יאסר ערפאת וחסן השני, מלך מרוקו.
לאחר התקף הלב החמור שחווה חאפז אל-אסד בנובמבר 1983, הקים רפעת צוות מצומצם בן שישה חברים שתכליתו לנהל את המדינה בהיעדר הנשיא.
כיוון שראה עצמו כיורש הנאמן והראוי ביותר, ביקש לנצל את שעת הכושר על מנת להשתלט על המדינה, וציווה על קציניו הבכירים להיערך לכך.
הדבר עורר את חמתו של אסד הבכור.
החלמתו המהירה והמפתיעה שמה קץ לתוכניותיו של רפעת.
בפברואר 1984 הוא שב ונטל את רסן הובלת המדינה בסיועו של שר ההגנה ומקורבו מוסטפא טלאס.
יועצו הצבאי של רפעת, קולונל סלים ברכאת, נעצר.
במרץ 1984 מונה רפעת לסגן נשיא סוריה, תפקיד רשמי וטקסי בעיקרו, ללא סמכויות ממשיות.
הפיקוד על דיוויזיית משמר הרפובליקה הועבר לידי קצין אחר, מקורבו של חאפז, קולונל מוחמד ע'נאים.
רפעת סירב להכיר בכך, וב-30 במרץ 1984 הורה לפלוגות ההגנה בפיקודו, אשר מנו בשלב זה כ-55,000 חיילים בנוסף לטנקים, ארטילריה ומטוסי קרב, להיערך בנקודות אסטרטגיות סביב דמשק בהן ניתן יהיה להפגיז את העיר.
נאמניו של אסד, ביניהם מפקד הקומנדו הסורי עלי חיידר וראש המשמר הנשיאותי עדנאן מח'לוף, ניצבו מול כוחותיו של רפעת.
עם זאת, הצדדים לא הגיעו לידי התנגשות אלימה; בעקבות פגישה מתוחה בין האחים (במהלכה קרא חאפז לאחיו: "האם אתה מבקש להפיל את המשטר?
ובכן, הנה אני, אני המשטר!"), הוסכם כי רפעת לא ייעצר או יוצא להורג (בניגוד לקצינים מרדניים אחרים בהיסטוריה המודרנית של סוריה), אלא ייצא את גבולות המדינה לבלי שוב.
למעט שיבה קצרה לסוריה בשנת 1992 לצורך השתתפות בהלווייתה של אמו, רפעת נותר מאז בגלות, תחילה בשווייץ, אחר כך בספרד ולבסוף בצרפת, שם חי חיי פאר.
בעודו בגלות, הסתמן כמתנגד מובהק למשטר אסד ולמדיניותו, בהשמיעו ביקורת על מעורבותה של סוריה במלחמת האזרחים בלבנון, על תלותה בברית המועצות, על יחסה המבזה של סוריה כלפי יאסר ערפאת ואש"ף ועל היחסים ההדוקים בין סוריה ואיראן, שבגינם נודעה סוריה כמדינה תומכת טרור.
חאפז אל-אסד, לעומת זאת, מעולם לא ביקר את רפעת בפומבי, ולמעשה לא התייחס אליו כלל.
תומכיו של רפעת בסוריה עצמה חברו ליתר מתנגדי המשטר הבעת'י וכך סימנו עצמם כמטרה לרדיפות בידי כוחות הביטחון הסוריים.
כך, למשל, נעצרו רבים מתומכיו בפשיטה שנערכה בשנת 1999 בעיר לטקיה.
למרות זאת, רפעת ובנו סומר הקימו אימפריה עסקית ענפה בסוריה ומחוצה לה; הם הקימו תחנת לוויין עצמאית בלונדון בספטמבר 1997 (ANN - Arab News Network), בה מושמעת לעיתים קרובות ביקורת על המשטר הסורי.
עם היוודע דבר מותו של חאפז אל-אסד ב-10 ביוני 2000, הביע רפעת התנגדות ומורת רוח רבה נוכח ההחלטה למנות את אחיינו בשאר אל-אסד לתפקיד הנשיא.
רפעת טען כי רק הוא עצמו רשאי, מבחינה חוקתית, להנהיג את המדינה (הוא הוסיף לראות בעצמו סגן הנשיא שכן פסל את שלילת תוארו ב-1998 כבלתי-חוקתית).
הוא איים לשוב לסוריה ולטרפד את מינויו של בשאר, וזאת על מנת "ליטול את האחריות ולהגשים את רצון העם הסורי." הוא התחייב להנהיג את המדינה באופן מתון ודמוקרטי, בסיוע "עוצמת העם והצבא" מאחוריו.
יחד עם זאת, רפעת לא עשה דבר על מנת לממש דברים אלה; ייתכן כי אזהרתו של סגן הנשיא עבד אל-חלים ח'דאם, לפיה ייעצר אם יגיע להלווייתו של אחיו חאפז, הרתיעה אותו.
לאחר נאום ההכתרה של בשאר ב-17 ביולי, במהלכו הבטיח המנהיג הצעיר רפורמות מרחיקות לכת, הכריז רפעת כי הוא תומך באחיינו ומאז נמנע מפרסום הצהרות פומביות כלשהן בעניין.
רפעת (ג'ימי) טורק הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
טורק מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל תל אביב, היה הכדורגלן הערבי הראשון בנבחרת ישראל ונכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
כמו כן, כיהן כחבר מועצת העיר תל אביב-יפו ואף שימש כסגן ראש העיר.
טורק גם היה אחד משלושת הערבים היחידים שייצגו את ישראל במשחקים האולימפיים, כשהשתתף במונטריאול 1976.
בילדותו שיחק טורק בקבוצת "צעירי יפו".
כשהיה בן 16 ושיחק כדורגל על חוף הים, התגלה על ידי אוהד של הפועל תל אביב, שהתרשם ממשחקו וביקשו להיבחן במועדון.
טורק צורף לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב ואת רוב הקריירה שלו עשה שם.
הוא נטל לעצמו את המספר "17", בעקבות שחקן הכדורגל הנערץ עליו, גידי דמתי משמשון תל אביב, שזה היה מספרו.
את הכינוי "ג'ימי" העניק לו מאמן הקבוצה האנגלי הארי גיים, שהעלה אותו לראשונה לקבוצה הבוגרת בעונת 1972/1973.
ב-29 בדצמבר 1973, במסגרת המחזור השישי של עונת 1973/1974 הוקפץ טורק שוב לבוגרים לאחר ששיחק בעיקר בנוער, וכבש את שערו הראשון בקריירה, בהפסד 2-1 להכח רמת גן, אך גם לאחר השער מיעט לשחק בבוגרים ושיחק בעיקר בקבוצת הנוער.
במחזור ה-14 של עונת 1974/1975 הוקפץ שוב לבוגרים על ידי המאמן החדש בני קונפורטי, וכבש את שערו השני במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון 4-0 על הפועל פתח תקווה.
טורק המשיך לקבל קרדיט מהמאמן החדש, ובעונה זו הגיע עם הפועל תל אביב לחצי גמר גביע המדינה, בו הפסידה 3-1 להפועל כפר סבא בבעיטות הכרעה, כשטורק מחמיץ את אחת הבעיטות.
בעונת 1975/1976 היה מלך השערים של הקבוצה, כשהבקיע חמישה שערים בליגה.
בעונת 1976/1977 הבקיע שישה שערים בליגה.
בעונת 1978/1979 הבקיע ארבעה שערים בליגה.
בעונת 1979/1980, תחת המאמן דוביד שווייצר, מונה טורק לקפטן הפועל תל אביב, והיה למלך שערי הקבוצה בפעם השנייה, כשהבקיע שמונה שערים בליגה.
את העונה סיימה הקבוצה כסגנית האלופה, וטורק נכלל בנבחרת העונה של "מעריב".
כמו כן, נבחר ל"כדורגלן העונה" של "חדשות הספורט".
לקראת עונת 1980/1981 יצא טורק לאנגליה על מנת להיבחן בקבוצות הצמרת מנצ'סטר יונייטד, ואיפסוויץ' טאון.
טורק היה תחת חוזה בהפועל תל אביב ולקבוצה לא הייתה כוונה לשחררו, ולכן נכנס לשנת הסגר על מנת לעבור לאיפסוויץ' בעונה שלאחר מכן ללא תמורה.
כחודש לאחר מכן הושג הסכם בין טורק לבין הפועל תל אביב, במסגרתו חזר השחקן לקבוצה, תמורת סעיף לפיו אם תרצה אותו קבוצה זרה, ישוחרר טורק בעבור 200 אלף דולר.
בעקבות האירועים מונה נמרוד דרייפוס לקפטן הקבוצה במקומו של טורק.
בעונה זו זכה טורק עם הפועל תל אביב באליפות המדינה, כשהוא מוביל את קישור הקבוצה יחד עם משה סיני ואלי כהן.
טורק החמיץ משחקים רבים בעונה זו עקב פציעה, והבקיע שישה שערים בליגה.
במחזור השישי כבש צמד בניצחון 2-3 על הפועל ירושלים באצטדיון ימק"א, כולל שערו המפורסם ביותר, שזכה לכינוי "ריפעטיל", בבעיטה חופשית מ-45 מטר.
בתחילת העונה זכה טורק בתואר "כדורגלן השנה ה'תש"ם" של "מעריב", במסגרת פרויקט "ספורטאי השנה".
באותה עונה הגיעה הקבוצה גם לגמר גביע המדינה, בו הפסידה לבני יהודה תל אביב, אך טורק לא שותף במשחק עקב החלמה מניתוח בעקבות קרע במניסקוס.
בעונת 1981/1982 הבקיע שני שערים בליגה, והפועל תל אביב סיימה במקום החמישי בטבלה.
בעונת 1982/1983 הושאל לעונה להפועל רמת גן, במדיה הבקיע שני שערים בליגה ובישל שלושה שערים, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה.
בעונת 1983/1984 חזר להפועל תל אביב והבקיע שלושה שערים בליגה, כשהקבוצה מסיימת במקום השלישי.
בסך הכל שיחק טורק 12 שנים רצופות בהפועל תל אביב, מלבד עונת ההשאלה להפועל רמת גן, ורשם 238 הופעות במדיה.
לזכותו של טורק 40 שערי ליגה במדי הפועל תל אביב, והוא מדורג במקום ה-12 בטבלת מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים.
בעונת 1984/1985 עבר להפועל ירושלים מליגת המשנה, ובעונתו הראשונה היה שותף לעלייתה לליגה הבכירה מהמקום השלישי.
בעונה שלאחר מכן, עונת 1985/1986 כבש שני שערים בליגה, והקבוצה סיימה במקום ה-14 בטבלה, וירדה בחזרה לליגת המשנה.
טורק שיחק עונה נוספת בקבוצה בליגת המשנה, עד לפרישתו ממשחק ב-1987.
ביולי 1976, בגיל 21, היה טורק לכדורגלן הערבי-ישראלי הראשון שרשם הופעה בינלאומית במדי נבחרת ישראל, לאחר שמאמן הנבחרת דוביד שווייצר זימן אותו כחבר המשלחת האולימפית לאולימפיאדת מונטריאול (1976), ושיתף אותו במשחק השלישי בטורניר, שהסתיים בתיקו 1-1 מול נבחרת צרפת.
לאחר סיום תפקידו של שוויצר, טורק לא קיבל זימון לנבחרת במשך כשלוש שנים, עד להחלפתו של עמנואל שפר, בג'ק מנסל שנתן לו הזדמנות מחודשת בנבחרת, והפך אותו לאחד מעמודי התווך שלה.
לזכותו של טורק 33 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שלושה שערים (את שלושתם בניצחון 0-6 על נבחרת טאיוואן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986).
ב-26 בפברואר 1986 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אנגליה.
לאחר שפרש ממשחק, החל טורק לעבוד כמאמן.
הוא מונה למאמן הפועל תל אביב בשנת 1991, תחת משה סיני ששימש כמנג'ר-שחקן.
בשנת 1997 אימן את הפועל טייבה.
ביוני 2011 מונה לנציגו של מוני הראל בהנהלת הפועל תל אביב.
לאחר מספר שבועות עברה הבעלות על הקבוצה לאלי טביב וטורק סיים את תפקידו.
ב-7 ביולי 2015 מונה למאמן מכבי אחי נצרת.
ב-13 בינואר 2016 פוטר מתפקידו.
טורק משמש כחבר הוועדה המקצועית מטעם ההתאחדות לכדורגל ומשמש לעיתים כפרשן כדורגל בערוצים השונים.
טורק נולד בשכונת עג'מי שביפו כבן השני מבין שמונה ילדים לחיכמאת טורק, חייט במקצועו, שלאחר מלחמת העצמאות, ובעקבות מצבם הכלכלי הרעוע של ערביי יפו, נאלץ להתפרנס מדייג, ולאיפתיכאר טורק, בת לאחת המשפחות הערביות האמידות במנשייה שלפני המלחמה.
טורק למד בבית הספר היסודי "חסן ערפה", אך הפסיק את לימודיו בבית הספר בכיתה ח' וסייע לאביו בעבודתו.
ב-1980 שיחק בתפקיד עצמו בסרטו של עקיבא ברקין, "כוכב השחר".
בשנת 1981, התנדב לקמפיין הבחירות של "המערך" לבחירות לכנסת ה-10. ב-1984 הצטרף טורק לתנועת ניצני שלום, גוף נטול קשר מפלגתי, שמטרתו להפגיש בין נוער יהודי וערבי באמצעות עבודה קהילתית.
ב-1988 הוצב במקום השני ברשימת רצ למועצת העיר.
בבחירות 1998 התמודד על מקום במועצת העיר מטעם מרצ תל אביב-יפו, ובאותה תקופה הציתו אלמונים את רכבו.
לבסוף נבחר למועצה מהמקום הרביעי ברשימת מרצ.
בבחירות לכנסת השש עשרה הוצב במקום ה-80 ברשימתה.
בשנת 2000 ייסד את "העמותה לספורט, תרבות וחינוך ביפו" במטרה לתמוך חברתית, חינוכית וקהילתית בבני נוער במצוקה ביפו, ללא תלות בהשתייכותם האתנית או הדתית.
בשנת 2002 התמנה לסגן ראש העיר עד לבחירות בשנת 2003. טורק נבחר שנית למועצה ב-2003, ועסק, בצד פעילותו במועצה, בחינוך לספורט בשכונות יפו.
לקראת הבחירות המוניציפליות בשנת 2008 עזב את מרצ ופרש מן החיים הפוליטיים.
טורק ממשיך לפעול נגד שחיתות וקיפוח האוכלוסייה החלשה של יפו, הוא מצלם ומתעד ומותח לעיתים ביקורת על התנהלות העירייה ביפו.
בשנת 2010 הוצת רכבו בשנית בפתח ביתו.
טורק הופיע בסדרה התיעודית "תקומה" ובה סיפר על ילדותו ותחילת דרכו ככדורגלן.
בשנת 2015 הגיש עתירה לגופים שונים בישראל נגד הדרה של כדורגלנים ערבים בבית"ר ירושלים.
טורק נשוי לוופא, ואב לשתי בנות ובן.
רפסודיה בכחול היא יצירה מוזיקלית שהולחנה על ידי ג'ורג' גרשווין לסולו פסנתר והרכב ג'אז בשנת 1924 שתוזמרה מאוחר יותר ליצירה תזמורתית.
בינואר 1924 פנה אל גרשווין המנצח ומוביל הביג בנד "מלך הג'אז" פול וייטמן, שהיה מוביל התזמורת הפופולרית ביותר בשנות העשרים ונמצא אז בשיא הפופולריות שלו וביקש מגרשווין שיחבר יצירה חדשה לתזמורתו עבור קונצרט באולם האאוליין בניו יורק שנועד לפברואר 1924 תחת הכותרת "מהי מוזיקה אמריקאית?".
וייטמן הגדיר את היצירה כקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת ג'אז והיה סבור שלגרשווין יש כבר יצירה כזו, כיוון שהוא שוחח עמו על הרעיון שנתיים קודם לכן.
למעשה לגרשווין לא היה כל מתווה ליצירה והוא הלחין אותה בחמשת השבועות שחלפו מההזמנה ועד לבכורה.
היצירה, בתזמורו של פרד גרופה, בוצעה לראשונה על ידי תזמורתו של וייטמן, מתוגברת בחטיבת כלי קשת וגרשווין עצמו כסולן בפסנתר, ב-12 בפברואר 1924. גרשווין הופיע עם תזמורתו של וייטמן במהלך מסע הופעות שפרסם את היצירה עד שעלה ביולי אותה שנה על האנייה שהובילה אותו ללונדון, לעבודה על מחזהו "Primrose".
מאמר הביקורת שהתפרסם למחרת הבכורה בניו יורק טיימס קבע שמדובר ב"קליידוסקופ של אמריקה, בביטוי מוזיקלי של כור ההיתוך של בלוז ומהומה עירונית".
למרות שגרשווין התבקש לכתוב קונצ'רטו, היצירה איננה במבנה של קונצ'רטו לא מבחינת החלוקה לפרקים ולא מבחינת היחסים בין הסולן לתזמורת.
לפיכך היצירה נקראה "רפסודיה", כלומר עשירה בתיאור תוכני וללא מבנה מהודק.
גרשווין סיפר שהיצירה הגיעה אליו "בבת אחת" במהלך נסיעה ברכבת מניו יורק לבוסטון.
לפתע שמע, ולאחר מכן אף ראה על גבי נייר את המבנה המלא של הרפסודיה, מתחילתה ועד סופה.
גרשווין עבד על החומר התימאטי, שכבר היה בראשו, וניסה לעבד את היצירה במלואה.
גרשווין מספר כי שמע אותה כקליידוסקופ מוזיקלי של אמריקה, ככור היתוך.
לגבי הצבע המעטר את שמה של הרפסודיה, מספר גרשווין כי כאשר הציץ מהחלונות של הרכבת ראה את השמיים הכחולים ומכאן השם.
איירה גרשווין, אחיו, נועץ את הבחירה בשם בסולמות הבלוז המשמשים ביצירה.
שניות זו, ככל הנראה, הביאה לתרגום היצירה לעברית גם כ"רפסודיה בנוסח בלו".
העיבוד לתזמורת נעשה על ידי פרד גרופה שלוש פעמים: פעם בשנת 1924, פעם נוספת בשנת 1926 ובפעם האחרונה בשנת 1942. ב-1924 תזמר את היצירה עבור תזמורתו בת 23 הנגנים של וייטמן, כל נגן מנגן במספר כלי נגינה לאורך היצירה.
התזמור כלל עבור חמשת נגני חטיבת כלי הנשיפה מעץ: חליל צד, אבוב, 3 קלרינטים וקלרינט בס, קרן אנגלית.
חטיבת הסקסופונים כללה סקסופון סופרנינו, סופרן, אלט ובריטון.
כלי נשיפה ממתכת: 2 קרנות, 2 חצוצרות, 2 פלוגלהורן, 3 טרומבונים, אאופוניום וטובה.
טימפני, 2 פסנתרים, צ'לסטה, אקורדיון, בנג'ו וחטיבת כלי קשת (כינורות, ויולות, צ'לי וקונטרבס) שנוספה לתזמורת של וייטמן.
ב-1926 התבקש גרופה להרחיב את התזמור עבור תזמורת סימפונית מלאה.
הוא ביטל פסנתר אחד, העשיר את חטיבת כלי ההקשה, הכפיל את כלי הנשיפה מעץ והוסיף 2 בסונים.
ב-1946 תזמר גרופה את היצירה עבור תזמורת מופעים ("pit", המנגנת בחלק מונמך לפני במה עליה נערך מופע) לקראת הצגת בלט המבוסס על היצירה, הוא הוריד את ההכפלות של כלי הנשיפה והעביר את תפקיד הבנג'ו לחטיבת כלי הקשת.
ליצירה ארבעה חלקים, הנמזגים זה לזה ללא מעברים חדים.
מבחינה תוכנית וצלילית חלקים אלה מבטאים את נקישות הלואר איסט סייד והקמת גורדי השחקים, את צלילי גני השעשועים של קוני איילנד, את תנועת הרכבות בתחנת גרנד סנטרל ואת נגינת הסטרייד פיאנו של הארלם.
בסרטון אנימציה במסגרת סרט דיסני "פנטסיה 2000" ניתן לראות ביטוי שלם לתוכן.
בסרטון נראה גם איור של גרשווין עצמו מנגן את סולו הפסנתר.
היצירה נפתחת ומסתיימת בסי במול מז'ור, אולם היא עוברת במהלך 16 דקותיה מרכזים טונאליים אחרים, במהלכם עושה גרשווין שימוש בבלו נוטס, שמבטלים את האפשרות להתייחס ליצירה ככתובה בסולם מז'ורי או מינורי ומציעים ניתוח לפי מודוס באופן שדומה ליצירות העממיות של בלה בארטוק.
השימוש בסולמות ג'אז ובלוז אינו קישוטי אלא מהותי, כפי שמצביע כותרת היצירה.
הגליסנדו בקלרינט הפותח את היצירה, אחד המוטיבים המזוהים עמה, נוצר כהלצה של קלרינטן.
בפרטיטורה המקורית כתב גרשווין עליה דיאטונית בת 17 תווים אך באחת החזרות ניגן הקלרינטן במקומם עליה כרומטית המסתיימת בגליסנדו, גרשווין אהב את התוצאה ושינה את הפרטיטורה.
כיום מוזיקאים רבים מנגנים הכול בגליסנדו.
במקור היצירה אמורה הייתה להיכתב כקונצ'רטו, ואמנם היצירה נכתבה, בדומה לקונצ'רטו, לסולו פסנתר ותזמורת.
אולם בקונצ'רטו התנועות השונות מופרדות זו מזו, ואילו כאן ישנו נושא ברור לאורך כל היצירה, כנהוג ברפסודיה.
כמו כן, הקונטרסטים הפנימיים ביצירה מורגשים היטב.
מבחינה סגנונית היצירה שואבת מסגנונות רבים ומגוונים.
הבלוז והג'אז הם ההשפעות הברורות ביותר.
ההרמוניה, המלודיה, והתזמור (הכולל כלים לא תזמוריים בעליל כגון בנג'ו וכן כלים המזוהים עם ג'אז כמו סקסופון.) כולם שואבים השראה רבה מהג'אז של התקופה.
כמו כן יש שימוש רחב בסגנונות שקדמו לג'אז, סטרייד פיאנו, רגטיים, וכמובן שיש מהלכים בעלי אופי קלאסי ברור.
כמו כן, כדי להוכיח שג'אז לא חייב להיות מוזיקה בעלת קצב אחיד, המתאים לריקודים, גרשווין בחר להשתמש באינספור שינויי קצב.
חלק מהיצירה אף מנוגנת במקצב הקלאבה הקובני.
רפסודה היא משטח צף, המשמש למעבר גופי מים כגון נהרות או אגמים, בדומה לסירה פשוטה.
זהו כלי השיט הקל והזול ביותר לבנייה.
רפסודות גם משמשות לעיתים כבסיס להצבת מתקנים בסביבה ימית, כאי צף.
לרוב אין מפליגים מרחקים ארוכים בעזרת רפסודה.
חריג מפורסם לכך הוא מסעו של תור היירדאל, שהפליג אלפי קילומטרים באוקיינוס ברפסודה "קון-טיקי", כדי להראות שייתכן שמיישבי פולינזיה הגיעו אליה מפרו על רפסודות.
הרפסודה צפה הודות לבנייתה מחומרים קלים, כגון עץ, קלקר (פוליסטירן מוקצף) או מכלים אטומים, מלאים אוויר.
לשם התקדמות מהירה יותר עשויה הרפסודה להשתמש במפרש.
רפסודות פשוטות נבנו בעבר מבולי-עץ רבים, שנקשרו יחד למשטח שעליו ניתן להוביל אנשים או ציוד.
בארצות שבהן נכרתו עצים רבים לצורכי בנייה, הובלו לעיתים בולי העץ על נהרות, כאשר הם מאוגדים לרפסודה שהשייטים ניווטו לנמל היעד, שם פורקה הרפסודה ובולי העץ הועברו ליעדם.
כיום נבנות רפסודות במגוון רחב של צורות ולמטרות רבות ומגוונות.
בישראל מקובל לארגן "רפסודיות" שהן פעילות מחנאית של בניית רפסודות ושייט על הכנרת.
את הרפסודיות מארגנות בדרך כלל המועצות המקומיות ותנועות הנוער, ולעיתים הן מסכמות את טיול "מים לים".
רפסודיות הונגריות היא סדרת יצירות מוזיקליות מאת המלחין פרנץ ליסט, אשר הולחנו במקור לפסנתר בלבד.
פרנץ ליסט איגד מנגינות רבות ששמע בביקורו בהונגריה ארץ מולדתו והאמין כי הן מנגינות עממיות, אך למעשה היו אלה יצירות עכשוויות, אשר נוגנו לרוב על ידי להקות צועניות.
המבנה הסקאלי הגדול של כל אחת מהרפסודיות הושפע רבות על ידי הוורבנקוס- ריקוד הונגרי בכמה חלקים, כל אחד בטמפו שונה.
מס' 2 בדו דיאז מינור
מס' 3 בסי במול מינור
מס' 4 במי במול מז'ור
מס' 6 ברה במול מז'ור
מס' 8 בפה דיאז מינור
מס' 9 במי במול מז'ור
מס' 12 בדו דיאז מינור
מס' 18 בפה דיאז מינור
חמש-עשרה היצירות הראשונות פורסמו בשנת 1853, וארבע האחרונות הוספו בשנים 1882 ו-1885.
הרפסודיות מספר 2, 5, 6, 9, 12 ו-14 עובדו לתזמורת על ידי פרנץ דופלר בעזרתו של ליסט עצמו.
העיבודים הללו מופיעים בתור S.
המספרים שניתנו לגרסאות התזמורתיות היו שונים מהמספרים המקוריים.
הרפסודיות התזמורתיות מהראשונה עד השישית מקבילות לגרסאות פסנתר הסולו שמספריהן 14, 2, 6, 12, 5 ו-9 בהתאמה.
בשנת 1874 עיבד ליסט אותן שש הרפסודיות לדואט של שני פסנתרים (S.
בשנת 1882 הלחין דואט פסנתרים לרפסודיה מס' 16 (S.
בנוסף, ליסט גם עיבד את הרפסודיה התשיעית לפסנתר, כינור וצ'לו, וקרא לה בשם "קרנבל בני-הבליעל" (S.
הכותרת מיוחסת לעיתים גם לגרסת פסנתר הסולו של הרפסודיה מס' 9.
הרפסודיה מס' 14 היוותה השראה ל"פנטסיה ההונגרית" של ליסט - יצירה לפסנתר ותזמורת, S.
123. חלק מן רפסודיות ידועות יותר מהאחרות, אך הרפסודיה המפורסמת ביותר היא הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור.
הרפסודיות ההונגריות לפסנתר ידועות במיוחד באתגר שהן מציגות לפסנתרן (ליסט היה פסנתרן וירטואוז בנוסף להיותו מלחין).
הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור הוצגה בסדרות אנימציה רבות, בהם טום וג'רי (בסרטון שזכה בפרס אוסקר), באגס באני, וודי הנקר, ברוב סרטוני הלוני טונס ואחרים.
הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור מופיעה בסרט מי הפליל את רוג'ר ראביט במהלך סצנת קברט בה דונלד דאק ודאפי דאק מנגנים גרסת דואט של היצירה ומנסים לפגוע אחד בשני בדרכים משעשעות.
רפסודת המדוזה הוא ציור שמן מאת הצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו, שהוצג לראשונה בשנת 1819. הציור, שהוא אחד הסמלים של הרומנטיקה הצרפתית, מציג את ניצולי הפריגטה הצרפתית לה מדוז (המדוזה) שעלתה על שרטון מול חוף ארגן במאוריטניה בשנת 1816.
בשנת 1816 יצאה הספינה הצרפתית "מדוזה", עם כ-400 נוסעים, אל עבר חופי סנגל, בשליחות לואי ה-18, שביקש לשקם את ההיאחזות הצרפתית באזור.
בעוד שעל סירות ההצלה עלו הקצינים ובני המעמד הגבוה, הועלו לרפסודה פועלים, חיילים ומלחים פשוטים ולא ניתנה לה כמעט אספקה, פרט ליין וביסקוויטים בכמות בלתי מספקת.
בלילה הראשון התאבדו או מתו 20 מהנוסעים, בלילה השני שתו החיילים והמלחים, שהיו בטוחים במותם הקרב, לשוכרה.
חלק מהחיילים, ששירתו עוד בצבא נפוליאון בונפרטה, לפני שיבת המונרכיה, ביקשו לבצע מרד ועל הרפסודה התחולל קרב דמים.
ביום הרביעי החלו הניצולים אוכלים את גופות חבריהם המתים.
לאחר שמונה ימים השליכו החזקים שבנוסעים את החלשים והפצועים המיימה.
מתוך 149 איש שהיו על הרפסודה ביום טביעת האונייה נותרו 15 בלבד, והם חולצו לאחר כשבועיים על ידי אונייה שחלפה על פניהם.
חמישה נוספים מתו במסע אל חוף המבטחים.
כאשר נודע סיפורה של הרפסודה בצרפת התחוללה סערה ציבורית.
אל הזעזוע מתיאורי האיבוד המהיר של המוסר האנושי, נוספה ביקורת על רקע מעמדי וגזעי.
על רקע זה ביקש ז'ריקו לזעוק את זעקתו, תוך שימוש בציור בעל מאפיינים הירואיים, שאפיינו במסורת של הציור הצגת סצנות מיתולוגיות או תנ"כיות, אך המציג למעשה אירוע אקטואלי.
ז'ריקו שילב במופגן בציור דמויות שחורות-עור (בפרט האיש המנופף מן התורן), כמחאה נגד העבדות שטרם בוטלה בצרפת באותה עת.
הציור הוא גדול ממדים (כמעט 5 מטרים על 7 מטרים), והיווה הצהרה פוליטית המביעה ביקורת פוליטית סמויה באמצעות הצגת ביקורת גלויה על רב החובל של הספינה, שהיה חסר ניסיון ונבחר לתפקידו בשל קשריו הפוליטיים, וכן ביקורת עקיפה על שולחיו - המלך והממשלה הצרפתית.
זהו ציור היסטורי, וחדשנותו בהצגת אירוע מההיסטוריה הקרובה (אירוע שאירע שנתיים קודם לכן, והיה למעשה אירוע חדשותי).
הדמויות מתוארות בסגנון נאו-קלאסי, אולם הציור רומנטי באופיו, ונטורליסטי בתיאור סצנת הים, לבוש הדמויות והבעת הרגשות על פניהם (תיאורים אשר לא מופיעים בסגנון הנאו-קלאסי).
הציור שונה מהסגנון הנאו-קלאסי בכך שהוא מציג דמויות של אנשים פשוטים ולא של גיבורים מיתולוגיים.
כהכנה ליצירה, ועל מנת שתיראה ריאליסטית, התאמן תיאודור ז'ריקו בן ה-25 בציור גופות בבית החולים בוז'ון.
ז'ריקו אף ביקש מחבריו, בהם הצייר אז'ן דלקרואה, לדגמן עבורו (דלקרואה הוא הדמות הפונה מטה וזרועותיו פרוסות), ושניים מהניצולים, אנרי סאביניי (Henri Savigny) ואלכסנדר קורייר (Alexandre Corréard), עימהם נפגש ז'ריקו, מופיעים לרגלי תורן הרפסודה.
הציור ממחיש אירוע שתואר על ידי אחד הניצולים - הרגע בו הניצולים ראו ספינה באופק, אולם זו לא הבחינה בהם ונעלמה.
הציור מנסה להציג את אותו רגע בו תקוות הניצולים הפכה לייאוש.
הספינה (בשם ארגוס) שבה שעתיים מאוחר יותר, והצילה את הניצולים.
הציור היווה השראה ליצירות אמנות רבות, ובהן יצירות ספרותיות ומוזיקליות.
"הרפסודה", ספרה של ארבלה אדג' משנת 2006, הוא סיפור דמיוני המתאר את ציור היצירה על ידי ז'ריקו.
היצירה מוזכרת ברומן "שתיקת הכבשים", והיא מופיעה על עטיפת האלבום "Sail Away" של להקת הרוק Great White .
הציור מהדהד ביצירתה של קארה ווקר על שער הניו יורקר (27.8.2007) כביקורת על ממשלת ארצות הברית בעקבות הוריקן קתרינה שהרס את ניו אורלינז.
ב-2015 אומן הרחוב בנקסי צייר את סצנת המדוזה על קיר בעיר הצרפתית קאלה, כאלגוריה למהגרים המנסים לחצות את תעלת למאנש כשסמל הליש"ט מוביל אותם.
כמו כן הסופר הבריטי ג'וליאן בארנס הקדיש פרק שלם בספרו "תולדות העולם בעשרה וחצי פרקים", חציו לציור וחציו לסיפור שמאחוריו.
רפנה היא עיר מהתקופה הרומאית שהשתייכה, על פי פליניוס הזקן, לקבוצת הערים הידועות כדקאפוליס.
חוקרים אחרים כתלמי ושירר גרעו את רפנה מהרשימה, והוסיפו את אבילה.
לכן יש המזהים את העיר כאבילה, אתר ארכאולוגי הנמצא מצפון לאירביד, בקרבת נהר הירמוך.
ישעיהו פרס, וחוקרים נוספים זיהו אותו עם רפון, ופרס גם כתב שיש לזהות אותו עם א-רפָה, שמצפון לעיר דרעא שבסוריה.
בין החוקרים שתמכו בדעה זו: William Ewing ו.
ברפון התנהל קרב בין כוחותיו של יהודה המכבי, שנחלץ לעזרת יהודי דתימה, ובין כוחות יווניים בפיקודו של טימותיאוס, שהסתיים בניצחונו של יהודה.
בתקופה הרומאית שכנו במקום בסיסי הלגיון השלישי גאליקה (החל משנת 218) והלגיון השנים עשר פולמינטה.
רפסנג'אן (בפרסית: رفسنجان) היא עיר באיראן, בפרובינציית כרמאן.
רפסנג'אן המרכז של איראן לגידול פיסטוק, לפי ההערכה האוכלוסייה בעיר מונה 134,848 (שנת 2005).
רפסנג'אן היא גם מרכז גדול לייצור שטיחים על אף שאלו נמכרים בתור שטיחים כרמאנים במקום שטיחים רפסנג'אנים.
מקום תעסוקה חשוב נוסף הוא מכרה הנחושת סרצ'שמה.
סביבת העיר היא מקורה של משפחת רפסנג'אני, בעיירה בהרמאן.
הרפרטואר לחליל הוא השם המאגד את היצירות במוזיקה הקלאסית אשר בהן משתתף החליל בתפקיד סולן או מובחן ביותר.
ראשיתו בסוף המאה ה-17, עם עיצובו של הטרברסו הסטנדרטי, ככל הנראה, החל מיצירותיהם של החלילנים הנודעים בזמנם, פייר פילידור וז'אק-מרטין אוטטר, ושל המלחין מרן מארה.
הרפרטואר משתרע על פני כל הסוגות הנפוצות בכל תקופה, אך באופן מצומצם יותר בתקופה הרומנטית.
הכתיבה לחליל מתאפיינת בדרך כלל בשילוב של כתיבה וירטואוזית מחד גיסא, ושירתית מאידך גיסא.
החליל ניחן בתכונה, לפיה הצליל נעשה ברור ורם יותר כאשר מתקרבים לקצה העליון של מנעדו, דבר שניכר היטב בכתיבה לכלי.
אופן הפעלת החליל, כמו בשאר כלי הנשיפה מעץ, מזמין כתיבה עשירה בסולמות וארפג'י, וכיווניות ברורה מאוד.