tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרובע העירוני צ'אגואנס הוא רובע עירוני סטטוטורי (Borough) במעמד של עיר בטרינידד וטובגו ולמעשה הוא מהווה את ההתיישבות העירונית המאוכלסת ביותר (83,516 במפקד 2011) ובעלת שיעור הצמיחה הגבוה ביותר בטרינידד וטובגו.
הוא ממוקם במערב האי טרינידד יחסית במרכזו, כ-19 ק"מ דרומית לבירה פורט אוף ספיין.
האי טרינדד יושב לראשונה ככל הנראה בתחילת האלף החמישי לפנה"ס, ובמשך כ-6,500 שנה הוא יושב בידי תרבויות שונות שמקורן באיים הקריביים או בחלקה הצפוני של יבשת דרום אמריקה.
לקראת סיום המאה ה-15 הגיעו הקולניאליסטים הראשונים מספרד לטרינידד והחלו להשתמש באוכלוסייה הילידית ככח עבודה, אך המושבה נחשבה זניחה למדי במשך המאות ה-16 וה-17. לקראת סוף המאה ה-18 (1783) החליטו הספרדים להעניק קרקעות בחינם למתיישבים קתולים, מה שגרם להיווצרות עניין באי ולתנועה של מתיישבים בעיקר עבדים משוחררים מהאיים הסמוכים.
לאור העניין שנוצר באי כבשו הבריטים את טרינידד ב-1797, והפכו אותה למושבה בריטית.
האזור של צ'אגואנס היה ביצתי אך בעל פוטנציאל גדול להפקת סוכר וקקאו מה שגרם לבריטים במהלך המאה ה-19 להקים שם אחוזות ובית זיקוק לסוכר, והם נתנו למקום את שמו צ'אגואנס על שם אוכלוסיית השבט הילידי שישב במקור במקום.
הפקת הסוכר נחלה הצלחה והפכה לסחורת הייצוא העיקרית של המושבה הבריטית בטרינידד.
אך ב-1838 עת ביטלו הבריטים את העבדות, רבים מהעבדים המשוחררים מתעשיית הסוכר סירבו לשוב, והבריטים נאלצו להחליף אותם במשרתים חוזיים, מה שלא סייע לצמיחתו של צ'אגואנס והוא נותר כפר קטן וחסר משמעות.
לאחר המלחמה האזור התפתח מעט אך עד שנות ה-80 היה מדובר בעיירה מינורית כחלק ממחוז קרוני.
הקמתו של פארק לנג' בראשית שנות השמונים משכה קהילה של המעמד הבינוני שנעה דרומה מפורט אוף ספיין וצפונה מסן פרננדו.
המיקום המרכזי שלו הפך אותו לאטרקטיבי עבור דרומיים העובדים בצפון טרינידד וצפוניים במיוחד מפורט אוף ספיין שחיפשו לשפר דיור במחירים נוחים.
ב-1990 הפך צ'אגואנס לרובע עירוני סטטוטורי (Borough) בהתאם להוראות חוק התאגידים העירוני מס 21. והחל לצמוח במהירות כשהוא מושך אנשים על ידי מחירי דיור אטרקטיביים ונגישות תחבורתית.
עד שבתחילת שנות ה-2000 הוא הפך למאוכלס יותר מהבירה פורט אוף ספיין.
צ'אגואנס יושבת יחסית נמוך בגובה 18 מטר מעל פני הים והיא נמצאת בקרבת החוף במעלה הזרם של ביצת קרוני.
היא ממוקמת כ-24 ק"מ צפונית לעיר סן פרננדו, וכ-19 ק"מ דרומית מזרחית לבירה פורט אוף ספיין אם כי שתיהן מתפתחות במהרה והשוליים הדרום מזרחיים של פורט אוף ספיין נמצאים מרחק של ק"מ ספורים מהשוליים הצפון מערביים של צ'אגואנס, ונהוג להתייחס אליהן כחלק מאותה המטרופולין.
גבולות העיר הם מצפון דרך מונרו, ממזרח נהר גנדיה, מדרום נהר הונדה וממערב מפרץ פריה.
את העיר חוצים הכבישים סר סולומון הוצ'וי ואוריה באטלר .
צ'אגואנס מורכבת ממרכזי האוכלוסייה העיקריים הבאים:
מרכז העיר צ'אגואנס - הליבה המקורית של צ'אגואנס ורובע העסקים המרכזי המודרני, שוכן מערבית לכביש סולומון הוצ'וי.
מונטרוז - מחוז מסחרי בעיקרו, שוכן ממזרח לכביש סולומון הוצ'וי.
אדינבורו 500 ופיתוחים אחרים הקשורים לדיור ממשלתי - דרומית למונטרוז.
כפר אדינבורו - דרומית למרכז העיר צ'אגואנס.
ישנם שני כפרים בין מרכז העיר צ'אגואנס לבין הצומת של שדה קרלסן ובנגה טרייס בשכונת דרום מיין.
- כפר אדינבורו וכפר צ'ייס.
פארק לנג' - צפונית למונטרוז ומדרום לאנדאוור, ממזרח לגני הבוסתן וכביש אוריה באטלר.
גני הפרדס - צפונית למרכז העיר וממערב לכביש אוריה באטלר.
שרליוויל - שוכן משני צידי כביש אוריה באטלר, צפונית-מזרחית לפליסיטי.
פליסיטי - שוכן יותר מצפון וממערב למרכז העיר, מזרחית ודרומית לביצת קרוני.
אנדאוור - צפונית-מזרחית לגני הבוסתן, צפונית לפארק לנג'.
אנטרפרייז - מזרחית לאנדאוור וצפונית ללונגדנוויל.
קונופיה - מרכז אוכלוסייה מצפון-מזרח לצ'אגואנס, צפונית לאנטרפרייז.
שדה קרלסן - בסיס חיל האוויר האמריקני לשעבר מדרום לצ'אגואנס, אזור זה עדיין חקלאי ברובו.
האקלים בצ'אגואנס הוא אקלים סוואנה טרופי עם עונה רטובה שנמשכת בין יוני לנובמבר ועונה יבשה שנמשכת מינואר עד מאי.
שלא כמו פורט אוף ספיין, בצ'אגואנס יש אקלים חם ולח בדרך כלל כל השנה.
מועצת העיר צ'אגואנס (CBC) היא רשות שלטונית מקומית שהוקמה ב־13 בספטמבר 1990 על ידי חוק התאגיד העירוני 21 משנת 1990. ובשנת 2013 עברה מועצת העיר לבניין המינהל החדש שלה שנמצא ברחוב וודפורד לודג'.
במועצת העיר צ'אגואנס יש שמונה חברי מועצה מחוזיים וארבעה חברי מועצה שנבחרים באמצעות מתודולוגיה של ייצוג יחסי.
לאחר מכן נבחרים ראש העיר וסגן ראש העיר.
מחוזות הבחירה הם: 1.פליסיטי / אנדאוור 2. אנטרפרייז דרום 3. אדינבורו / לונגדנוויל 4. אנטרפרייז צפון 5. שרליוויל 6. מונטרוז 7. דרך מונרו / דרך קרוני סוואנה 8. קונופיה.
פירוק חברת הסוכר בבעלות המדינה השפיע עמוקות על צ'אגואנס כיוון שחברה זו הייתה המעסיקה המרכזית בעיר, עם זאת צ'אגואנס התפתחה כעיר שוק ועדיין מושכת אליה קונים רבים מרחבי המדינה.
חלק גדול מהפיתוח של צ'אגואנס התרכז סביב הדרך הראשית של צ'אגואנס בה נבנו מרכזי קניות רבים.
הדרך הראשית של צ'אגואנס המשיכה להתפתח, בעיקר באמצעות עסקים קטנים ובינוניים, כדי לספק את מרכזי האוכלוסייה המתרחבים.
הפיתוח הקמעונאי התרחב עם הקמתם של שלושה קניונים במרכז העיר בשנות השמונים (סנטר סיטי, מיד סנטר ורמאסרן פלאזה, שנקרא היום סנטר פוינט).
קניון הסנטר סיטי שופץ משמעותית וישנן תוכניות עתידיות להרחבה נוספת והפיכתו לקניון הגדול בקריביים.
בנוסף הקמתה של כיכר פרייס באנדאוור הרחיבה את ההזדמנויות הקמעונאיות היוקרתיות, והפכה למרכז מסחר ובילוי.
כמו כן צ'אגואנס מתפתחת כמרכז פיננסי כאשר כל הבנקים הגדולים בטירנידד וטובגו מחזיקים משרדים גדולים בצ'אגואנס.
צ'אגואנס צמחה במהירות מכפר קטן לעיר הגדולה ביותר בטרינידד וטובגו.
צ'אגואנס ההיסטורית נחשבה לעיר אינדו-טרינידדית בהתאם לכפרים האינדו-טרינידדים המקוריים שלה: אדינבורו, פליסיטי, שרליוויל, צ'נדרנאגור, כפר צ'ייס, סנט תומאס, מונטרוז ואנדאוור, אך ככל שגדלה היא הפכה ליותר רב-גזעית.
אנטרפרייז הוא כפר אפרו-טרינידדי מבחינה היסטורית שנקלע לעיר הצומחת של צ'אגואנס.
בנוסף, אדינבורו 500 ופיתוחים אחרים הקשורים לדיור ממשלתי גם הם בעיקר אפרו-טרינידדים.
בית החולים המחוזי בצ'אגואנס ממוקם במונטרוז (לאורך הדרך הראשית הדרומית).
כולל את מתקן הבריאות המחוזי.
בשנת 2012 נפתח בית חולים פרטי בצ'אגואנס בנוסף למתקני בריאות קטנים אחרים המנוהלים באופן פרטי הממוקמים ברחבי צ'אגואנס וסביבתה.
בצ'אגואנס בתי ספר יסודיים ותיכוניים רבים.
בתי ספר יסודיים בולטים כוללים את מונטרוז וודיץ' במרכז העיר, ובית הספר הממשלתי של מונטרוז בלנג' פארק.
הפרזנטיישן קולג' של צ'אגואנס, הוא בית ספר תיכון קתולי, והוא מקביל לפרזנטיישן קולג' של סן פרננדו.
הוא נחשב לבית הספר התיכון בעל הביצועים הטובים ביותר בטרינידד וטובגו לאורך כל תולדותיו, ובמיוחד בשנים האחרונות בהן זכה בפרס הנשיא לבית הספר בעל הביצועים הגבוהים ביותר בטרינדד וטובגו מספר פעמים.
כמו כן אוניברסיטת הודו המערבית (UWI) הקימה קמפוס בצ'אגואנס.
צ'אגואנס הוא מוקד תחבורה חשוב באי טרינידד, אוטובוסים, מוניות ושאטלים מחברים את צ'אגואנס עם פורט אוף ספיין, סן פרננדו, קורפה וקואבה, וישובים קטנים יותר סביב מרכז טרינידד.
בהתחשב במקורה של העיירה ככפר חקלאי והצמיחה המהירה והלא מתוכננת שלה מכפר קטן לעיר המאוכלסת במדינה, צ'אגואנס סובלת מבעיות תחבורה ועומסי תנועה מתמשכים, ולמרות ניסיונות רבים של תוכניות חלופיות לניהול תחבורה, העומסים רק מחמירים ומהווים איום על צמיחה עתידית של צ'אגואנס.
מרכז הספורט העיקרי בצ'אגואנס הוא אצטדיון הספורט בפארק סית'.
מתקנים קטנים יותר ומגרשי קריקט פזורים ברחבי העיר, אך אין בעיר מתקני ספורט משמעותיים, ותושבי צ'אגואנס משתמשים במתקני הספורט שבקואבה הסמוכה.
בית האריות הידוע גם בשם אנאנד בהוואן, הוא האחוזה של משפחת קפילדו מן המפורסמות שבטרינידד וטובגו, והוא מקום הולדתו של הסופר וידיאדר סורג'פרסאד נייפול זוכה פרס נובל לספרות שנולד בצ'אגואנס.
וההנחה הרווחת היא שהוא היווה את ההשראה לבית הנומן בספרו של נייפול בית בשביל מר ביזוואז (אנ').
ביצת קרוני, שבסמוך לצ'אגואנס מתפארת במנגרובים הגדולים ביותר בטרינידד וטובגו, וממוקמת צפונית מערבית לעיר.
הביצה היא אטרקציה תיירותית פופולרית ומהווה גם בית גידול עבור מגלן השני הציפור הלאומית של טרינידד וטובגו.
אתר דיוואלי נגר (אנ'), שנמצא בצפון צ'אגואנס, הוא אטרקציה מרכזית בתקופה שלפני פסטיבל הדיוואלי.
גם הכפר פליסיטי, בקצה המערבי של צ'אגואנס, מפורסם בחגיגות הדיוואלי המפוארות שלו.
מטעם המפלגה הרפובליקנית, מילא וולף שורה של תפקידים במחלקה לביטחון המולדת, כולל כראש הסגל במנהל לאבטחת התחבורה (TSA) וכראש הסגל של מזכירת ביטחון המולדת קירסטן נילסן.
הוא היה אדריכל מדיניות הפרדת משפחות המהגרים של ממשל טראמפ בשנת 2018, והיה מעורב בפריסת כוחות אכיפת חוק פדרליים בפורטלנד שבאורגון ובמקומות אחרים החל מיולי 2020. בספטמבר אותה שנה הואשם וולף כי הורה לצוותו במחלקה לביטחון המולדת לחדול מלדווח על איומים מרוסיה.
בין השנים 2005–2016 היה וולף שדלן, שסייע ללקוחותיו באבטחת חוזים מהמנהל לאבטחת התחבורה.
וולף נולד בג'קסון, עיר הבירה של מדינת מיסיסיפי, וגדל בפלאנו שבטקסס.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון איסט סניור שבפלאנו ואז למד במכללת קולין על בסיס מלגת טניס.
לאחר מכן העתיק את לימודיו הגבוהים אל האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, שם השלים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה של ארצות הברית.
במשך שנתיים וחצי עבד בסגל של הסנאטורים הרפובליקניים פיל גראם, קיי ביילי האצ'יסון וצ'אק הייגל.
בשנים 2002–2005 עבד במנהל אבטחת התחבורה (TSA), ובשנתו האחרונה בארגון מילא את תפקיד עוזר המנהל למדיניות אבטחת תחבורה.
במהלך תקופה זו עבד לראשונה עם קירסטן נילסן.
מאוקטובר 2005 עד 2016 הוא היה סגן נשיא ומנהל בכיר בחברה "וקסלר & ווקר" (Wexler & Walker), חברת שדלנות שבהווה איננה פעילה.
הוא סייע ללקוחות להשיג חוזים מה-TSA, מעסיקו הקודם.
בשנת 2013 קיבל תעודת מוסמך אוניברסיטה בניהול חוזים ממשלתיים מאוניברסיטת וילאנובה.
במרץ 2017 מונה וולף לראש הסגל במנהל לאבטחת התחבורה.
הוא כיהן בתפקיד זה ארבעה חודשים, ואז הפך לסגן ראש הסגל של המחלקה לביטחון המולדת ועוזר בכיר לסגנית מזכיר המחלקה איליין דיוק.
בשנת 2018 מונה לראש הסגל של המחלקה לביטחון המולדת תחת מזכירת המחלקה קירסטן נילסן.
כשעבד תחת נילסן נמנה בין אדריכלי מדיניות הפרדת משפחות המהגרים אותה אימץ ממשל הנשיא דונלד טראמפ.
בהמשך העיד וולף בפני הקונגרס של ארצות הברית כי תפקידו היה לספק מידע למזכירת המחלקה ו"לא לקבוע האם מדיניות זו נכונה או לא", אף על פי שהוא הסכים להחלטה שהביא לידי גמר את המדיניות.
נוסף על כך, הצהיר וולף כי לא היה מעורב בפיתוח הראשוני של המדיניות על ידי משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית והתובע הכללי, על אף שהצהרה זו שנויה במחלוקת על בסיס מסמכים פנים-ארגוניים.
כעבור זמן מה הוא מונה לעוזר מזכיר ביטחון המולדת לענייני אסטרטגיה, תוכניות וניתוח וסיכון, תפקיד בכיר שאינו כפוף לאישור הסנאט של ארצות הברית.
במקביל כיהן כתת-מזכיר המחלקה לענייני אסטרטגיה, מדיניות ותכנון דה פקטו.
בפברואר 2019 היה מועמד לכהן באופן קבוע בתפקיד תת-המזכיר, והשימוע לאישור מינויו נערך בחודש יוני, אך אשרור המינוי עוכב בידי הסנאטורית ג'קי רוזן ממדינת נבדה כמחאה על תנאים גרועים מהם סובלים ילדים במתקני המחלקה לביטחון המולדת.
וולף החל לכהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית בפועל בנובמבר 2019. בנובמבר 2020, קבע בית משפט פדרלי כי מינויו אינו חוקי וביטל סדרת פקודות שנתן כחסרות "סמכות חוקית".
העובדה שבעבר היה שדלן עבור החברה ההודית "האיגוד הלאומי לחברות תוכנה ושירותים" (NASSCOM), שהייתה בעבר בעד תוכנית הוויזות H-1B visa, הובילה לביקורת מצד קבוצות שקידמו מדיניות הגירה קשוחה יותר.
עם זאת, ממשל טראמפ הגן על דפוס עמדותיו וסנאטורים רפובליקנים נתבקשו שלא להתנגד למינויו.
הממשל המתין לאישורו של וולף כתת-המזכיר בטרם מינויו למזכיר בפועל, כדי להימנע ממינויו לראש המחלקה מתפקיד שאינו כפוף לאישור הסנאט, מה שמנוגד לחוקת ארצות הברית לדעת חוקרים רבים ופקידי ממשל לשעבר.
במחלקה לביטחון המולדת היו צריכים לשנות את מיקומו של תת-המזכיר בשרשרת הירושה מוקדם יותר, מכיוון שפגה התקופה בת 210 הימים בהם היה רשאי פקיד בפועל להיות מוכרז כמינוי כשברקע ממתין לאישור מינויו בידי לסנאט לכהונתו הקבועה.
וולף אושר כמזכיר המשנה ב-13 בנובמבר 2019 ברוב בן 54 סנאטורים.
הוא הושבע כמזכיר ביטחון המולדת בפועל באותו היום.
ב-15 בנובמבר 2019 ביקשו קרולין מלוני ובני תומפסון, דמוקרטים חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מניו יורק וממיסיסיפי בהתאמה, מהמבקר הכללי של ארצות הברית לבחון את חוקיות המינוי של וולף, משום שלמזכיר בפועל הקודם קווין מקאלינן לא הייתה סמכות לשנות את שרשרת הירושה של מזכיר המחלקה.
עוד טענו מלוני ותומפסון כי המזכירה לשעבר קירסטן נילסן לא הציבה כדין את מקאלינן בראש שרשרת הירושה בטרם התפטרה, ולפיכך השינוי שביצע מקאלינן בסדר הירושה בוצע לאחר תום 210 הימים לסמכותו.
ביולי 2020, הצהירה נינה מנדלסון, פרופסור למשפטים באוניברסיטת מישיגן ומומחית למשרות פדרליות, כי מזכיר בפועל יכול לכהן בתפקידו 210 יום בלבד כממלא מקום של פקיד אשר מינויו היה כפוף לאישור מליאת הסנאט.
מזכירת ביטחון המולדת האחרונה שמינויה אושר בסנאט, קירסטן נילסן, התפטרה ב-10 באפריל 2019, 469 ימים קודם לכן.
ב-14 באוגוסט 2020 פרסם משרד האחריותיות הממשלתי דין וחשבון ובו נקבע כי וולף נכנס לתפקיד מזכיר ביטחון המולדת בפועל באופן לא-תקין, וציין כי:
לפי שרשרת הירושה החוקית, המזכיר בפועל יהא מנהל הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום, פיט גיינור.
ב-11 בספטמבר 2020 קבע שופט פדרלי כי וולף מכהן ככל הנראה כמזכיר ביטחון המולדת בניגוד לחוק.
על בסיס זה, בית המשפט הנפיק צו המונע את אכיפת הפקודות עליהן הורה וולף.
ב-14 בנובמבר 2020, שופט פדרלי אחר קבע כי וולף בוודאות אינו מכהן כמזכיר ביטחון המולדת בפועל לפי החוק.
לכן, ביטל בית המשפט את הוראתו של וולף להשעות את .
העמדתו למזכיר ביטחון המולדת באופן קבוע
ב-24 באוגוסט 2020 הודיע טראמפ כי יכריז על וולף כמועמדו למזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית.
וולף צפוי היה להמשיך לכהן כמזכיר בפועל במהלך תהליך אשרור המינוי בסנאט האמריקאי, שכן מינויו בפועל נקבע על פי "החוק לביטחון המולדת משנת 2002" ולא לפי "חוק הרפורמה לואקומים פדרליים 1998" , המונע מרוב המועמדים לכהן כמזכירים בפועל תוך כדי אשרור מינוי.
ב-10 בספטמבר 2020, המועמדות הוגשה רשמית אל הסנאט.
ב-23 בספטמבר התייצב וולף לשימוע בפני הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים.
הוועדה דיווחה לטובה על מינויו ב-30 בספטמבר, אך מליאת הסנאט לא נקט בפעולות נוספות לפני התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ב-3 בינואר 2021 הועלתה מועמדותו מחדש מיד עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, אך ב-6 בינואר הגשת מועמדותו בוטלה בידי הבית הלבן, על פי הדיווחים כשעה לאחר שוולף קרא לטראמפ להוקיע את ההסתערות על הקפיטול.
צ'אברנדק (בהונגרית: Csabrendek) הוא כפר במחוז וספרם, בנפת שימג שבהונגריה.
הכפר שוכן לרגלי השלוחה האחרונה של הרי הבקוני למרגלות גבעת רנדקי שגובהה 374 מטר.
רוב הכפר ממוקם על בליטות קטנות או גדולות יותר ולכן ניתן להבחין בהבדלי גובה משמעותיים בחלק מרחובותיו.
במבט מטה מההר ניתן לראות למרחק רב מכיוון שלצפון-מערב האזור מישורי ושטוח.
מנקודת מבט תחבורתית, היישוב נמצא במיקום טוב.
במרכזו עובר כביש 7324. דרך זו מחברת את קטע הכביש דווצ'ר בכביש הראשי 8 ועם קטע שימג בכביש הראשי 84. היישובים הסמוכים לצ'אברנדק הם שימג כאמור ועוד כמה כפרים אחרים.
ישנן גם כמה עיירות ברדיוס של 15–20 ק"מ מהכפר: דווצ'ר, אייקה ו-טפולצה בנוסף לשימג.
בסמוך אליו זורם הנחל ששמו מלג-ויז (Meleg-Víz שפירושו מים-חמים), שהוא יובלו של נחל המרצל.
אנשים חיו על מדרון הגבעה הזו גם בתקופת האבן, כאשר החלקים הנמוכים יותר עדיין היו מכוסים על ידי הים.
מאוחר יותר האזור יושב על ידי הקלטים, אחר כך על ידי הרומאים, אחר כך על ידי הסלאבים הפאנוניים ומאוחר יותר על ידי הסלובנים.
שמו המקורי של הכפר הוא רֶנְדֶק.
המילה רנדק היא ממוצא סלאבי, שפירושה עפרות אדומות.
הכוונה היא לאדמה הצבועה באדום מהבוקסיט, שהוא המאפיין של האזור.
בשנת 1632, שישה יישובים שסובבו את שימג, ביניהם הכפר, נפלו תחת השלטון הטורקי, אך אלה לא הצליחו לכבוש את המבצר.
גם האחוזות של משפחת צ'אבי נפלו לידי הטורקים.
בני המשפחה לחמו אז נגד הטורקים המאיימים כחיילי המבצר.
כנסיית סנט לורינץ בכפר נחרבה ושופצה רק בשנת 1725. הכנסייה הנוכחית, שעומדת עד היום, נבנתה בשנת 1785 בסגנון בארוק.
כנסיית סנט לורינץ הורחבה בשנת 1843. בסוף המאה ה-18 אוכלוסיית הכפר עסקה בחקלאות ובגידול בעלי חיים.
בכפר היו באותה תקופה אורגים, יצרני גלגלים ועגלות.
בין המתיישבים הגרמנים הרבים שהגיעו לכפר היו הרבה בעלי מלאכה בעיקר בורסקאים, יצרני מגפיים, חייטים, נפחים.
מספר בעלי המלאכה ירד בתחילת המאה ה-19 מכיוון שגידול התבואה הניב תשואות טובות יותר ורבים בחרו בחקלאות.
יושקה שאבאניו, השודד האחרון של הרי הבקוני, ביקר במקום מספר פעמים כיוון שאחותה גרה בכפר.
בתחילת המאה ה-20 חלו שינויים גם בחלוקת האחוזות סביב הכפר ובבעליות שלהן.
כ־10,000 דונם מתוך אחוזה גדולה נמכרה אחרי מלחמת העולם הראשונה לידיים חדשות לחלוטין.
הבעלים החדש היה סוחר בקר יהודי בשם לאיוש גרוס.
אי שם ביער ליד הכפר נמצא בית הקברות היהודי העתיק, שבו הקבר האחרון הוא מתקופת סוף מלחמת העולם הראשונה.
אחוזת הבארוק נבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-18 והורחבה מאוחר יותר.
טירת הבארוק המאוחרת נבנתה בסביבות 1790 ושופצה בשנת 1816 בסגנון הקלאסיציטי.
ראויים לציון גם מבני החוץ הבארוקיים.
הבעלים של הטירה היה הרוזן יאנוש פקטה, יליד הכפר, אחת הדמויות המעניינות והמפורסמות של התרבות וההיסטוריה ההונגרית.
הוא נולד כאמור בצ'אברנדק בשנת 1741. אביו זכה בתואר "שופט מדינה" (országbíró) שהייתה המשרה השלישית בחשיבותה בהונגריה אחרי המלך והפלטין, הוא עצמו היה חייל בדרגת גנרל והיה גם משורר.
התכתב עם וולטר, אליו שלח את שיריו בצרפתית, מלווים בכמה בקבוקי יין טוקאי.
לדברי הסופר והמשורר ההונגרי פרנץ קאזינצי, וולטייר אמר כי היין טוב משיריו.
הוא גם השתתף בהכתרתו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1792. הוא נפטר בשנת 1803 בעיר פוט.
אחוזת הבארוק המאוחרת נבנתה בסוף המאה ה-18.
הכנסייה הרומית קתולית סנט לורנס
כנסיית הבארוק המאוחרת עברה שינוי בשנים 1785–1797. בשנת 1885 הכנסייה נהרסה בשריפה, ואילו בשנת 1922 היה צריך לבצע בה תיקונים עקב פגיעת ברק, ולבסוף בשנת 1948 הוא ניזוק ברוחות בעוצמת הוריקן.
נמצאת מול הכנסייה הנוכחית, ליד בניין גן הילדים.
הוא גובל בגן ציבורי מצד אחד ובגן ילדים מצד שני.
פארק מטופח ואנדרטה מעלים את רמת האזור.
כיום זהו אזור לא מגודר ולשימוש ציבורי.
בצ'אברנדק חיה קהילה יהודית בתקופות זמן שונות ובמקום היה בית כנסת.
היהודים הראשונים התיישבו בכפר בסביביות שנת 1740. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
הרב הראשון של הכפר היה הרב ראובן ליב אנהצלר, והוא שישמ כרב עד לפטירתו בשנת ה'תקפ"ב.
במשך שנתיים, עד לשנת ה'תקפ"ו, שימש כרב הכפר הרב שלמה זלמן אולמן, בעל ה"יריעות שלמה".
בשנת ה'ת"ר החל לכהן כרב הכפר הרב אברהם פריידר, ששימש בתפקיד זה מעל ל-20 שנה.
בשנת ה'תרל"ג רב הכפר היה הרב וייס.
שאנדור דובו, בשמו הקודם עד 1918 שייבר (בהונגרית: Dobó Sándor; צ'אברנדק, 1 בספטמבר 1855 - גיור, 5 בדצמבר 1923) היה שחקן, יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון.
ינה ואז'וני, בשמו המקורי יעקב וייספלד היה כלכלן, מהנדס מכונות, יהודי-הונגרי נשיא חברת הרכבות של הונגריה.
צ'אד הארלי (נולד ב־24 בינואר 1977) הוא איל תקשורת אמריקאי, מייסד שותף ומנכ"ל לשעבר של אתרי שיתוף הווידאו YouTube ו- MixBit.
ביוני 2006 הוא נבחר במקום ה -28 ברשימת "50 אנשים החשובים היותר" של Business 2.0. באוקטובר 2006 הוא וסטיב צ'ן מכרו את יוטיוב תמורת 1.65 מיליארד דולר לגוגל.
הארלי עבד בחטיבת PayPal של eBay - אחד מתפקידיו כלל את תכנון הלוגו המקורי של PayPal - לפני שהקים את YouTube עם עמיתיו ל- PayPal, סטיב צ'ן וג'אווה כארים.
הארלי היה האחראי העיקרי לאפשרות של תיוג ושיתוף וידאו ב- YouTube.
הארלי נולד ברידינג, פנסילבניה, הוא ילדם השני של דון וג'ואן הארלי, וגדל ליד בירדסבורו, פנסילבניה.
יש לו אחות גדולה יותר, הת'ר, ואח צעיר יותר, ברנט.
מאז ילדותו גילה הארלי עניין באמנויות, והתעניין במחשבים ובתקשורת אלקטרונית במהלך התיכון.
הוא היה רץ בולט בתוכנית חוצה-מדינות של בית הספר התיכון Twin Valley.
הוא היה גם חבר בהתאחדות הסטודנטים לטכנולוגיה במהלך התיכון.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון Twin Valley בשנת 1995 וקיבל תואר ראשון באמנות באוניברסיטת אינדיאנה בפנסילבניה בשנת 1999.
הארלי הקים את יוטיוב בשנת 2005 עם סטיב צ'ן וג'אווה כארים.
ב־16 באוקטובר 2006, צ'ן והארלי מכרו את יוטיוב לגוגל תמורת 1.65 מיליארד דולר.
ב"וול סטריט ג'ורנל" דווח כי מנייתו של הארלי עמדה על 345.6 מיליון דולר במחיר הסגירה של גוגל ב -7 בפברואר 2007 בסך 470.01 דולר.
הוא קיבל 694,087 מניות של גוגל ישירות ועוד 41,232 מניות בנאמנות.
שני המייסדים האחרים של YouTube, סטיב צ'ן וג'אווה כארים, קיבלו 625,366 מניות ו- 137,443 מניות, לפי שווי של 326.2 מיליון דולר ו -64.6 מיליון דולר.
הארלי פרש מתפקידו כמנכ"ל יוטיוב באוקטובר 2010 והצהיר כי יישאר כיועץ של יוטיוב, מה שמאפשר לסלאר קמנגר לקחת את תפקיד המנכ"ל.
באוגוסט 2013, הארלי השיק חברה אחרת בשם MixBit שעושה עריכת וידאו באמצעות סמארטפונים.
האפליקציה דומה לאפליקציות סמארטפונים מפורסמות אחרות להקלטת וידאו קצרות כגון; גפן, אינסטגרם וויקלון.
Mixbit נרכשה על ידי BlueJeans באוגוסט 2018.
צ'אד היה מעורב כמשקיע מרכזי בקבוצת F1 האמריקאית, אחת המצטרפות החדשות למרוצי מכוניות פורמולה 1 לעונת 2010. ב־2 במרץ 2010 אנשי הצוות פוטרו מתפקידם והצוות הושבת באופן לא רשמי.
הוא אחד מהבעלים של גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA ושל מועדון הכדורגל לוס אנג'לס מה-MLS.
ב־25 בינואר 2021 הודיע הארלי בטוויטר כי הוא משקיע בלידס יונייטד, מועדון הכדורגל של ליגת העל האנגלית.
הוא נשוי לקתי קלארק, וחתנו של ג'יימס ה 'קלארק.
צ'אד מייקל קולינס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הסרטים "הצלף".
קולינס נולד וגדל באולבני, מדינת ניו יורק.
הוא עבר ללוס אנג'לס לאחר שהוצע לו עבודה ביחסי ציבור בידור במהלך הקולג'.
הוא סיים את לימודיו בקולג' בניו יורק לפני שעבר ללוס אנג'לס.
לאחר מכן הוא התחיל ללמוד משחק, כשהוא לא שיחק, הוא עבד בחברת יחסי ציבור, JDS.
שנה כותרתתפקיד הערה 2017 אג'נדה נסתרת ג'ק קלוורי 2019 Call of Duty: Modern Warfare אלכס
צ'אבייר לופס-ארוסטגי אסקאוריאסה (בספרדית ובבסקית: Xabier López-Arostegui Eskauriaza, בבסקית השם נהגה שאבייר לופס-ארוסטגי אסקאוריאסה) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בוולנסיה מליגת העל הספרדית והיורוקאפ בעמדת הסמול פורוורד.
לופס-ארוסטגי החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של חובנטוד בדאלונה.
הוא היה אחד השחקנים המצטיינים באליפות קטלוניה לנוער לשנת 2015, וזכה בתואר עם קבוצתו.
בשנת 2015, הוא נשלח לקבוצת הבת של בדאלונה, CB Prat, בחוזה דו-כיווני עם חובנטוד.
ב-18 באפריל 2018, לופס-ארוסטגי הכריז על מועמדותו לדראפט ה-NBA 2018, אך הסיר אותה לאחר מכן.
ב-5 ביולי 2021, הוא חתם בוולנסיה מליגת העל הספרדית והיורוקאפ.
לופס-ארוסטגי שיחק בנבחרת ספרד עד גיל 17 ובנבחרת הבוגרת בכדורסל אולימפיאדת טוקיו 2020.
צ'אבייר קוונטין שיי סימונס (בהולנדית: Xavier Quentin Shay Simons; נולד ב-21 באפריל 2003) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג ובנבחרת הולנד.
סימונס הצטרף ללה מאסיה, אקדמיית הנוער של ברצלונה, ב-2010 מ-CD Tháder, התקדם במהירות והפך לאחד משחקני הנוער המוערכים ביותר של המועדון, כאשר צ'לסי וריאל מדריד, ניסו להחתימו בגיל צעיר.
ביולי 2019 עבר לפריז סן-ז'רמן, לאחר שלא הצליח להגיע לסיכום על חוזה חדש עם ברצלונה.
על פי הדיווחים, חוזהו לשלוש שנים היה שווה עד מיליון יורו בשנה.
ב-10 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בפריז סן-ז'רמן, כשעלה כמחליף ליוליאן דראקסלר בניצחון 0–1 ב על קן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליג 1 כמחליף בניצחון 1–4 על שטרסבורג חודשיים לאחר מכן.
ב-19 במאי 2021 הוא זכה בתואר המקצועי הראשון שלו, הגביע הצרפתי.
לקראת עונת הוא נכלל בהכנה לקבוצה הראשונה ובקדם העונה על ידי המאמן מאוריסיו פוצ'טינו.
ב-14 ביולי 2021, הוא עלה מהספסל וכבש שער בניצחון במשחק הידידות 0–4 על לה מאן.
הוא כבש שער נוסף בתיקו 2–2 נגד שאמבלי שלושה ימים לאחר מכן.
ב-18 באוגוסט נשלח סימונס חזרה להתאמן עם הקבוצה עד גיל 19. בסופו של דבר הוא רשם את ההופעה הראשונה שלו בעונה זו עבור פריז סן-ז'רמן בניצחון 0–3 בגביע על פייניס אולנוי ב-19 בדצמבר, הפעם הראשונה שפתח בבוגרים.
ב-3 בינואר 2022 בישל לראשונה בבוגרים בניצחון 0–4 בגביע על ואנס, לקיליאן אמבפה.
ההופעה הראשונה שלו בליגה בעונת 2021/22 הייתה בתיקו 1–1 בחוץ מול אולימפיק ליון ב-9 בינואר, שם נכנס כמחליף בדקה ה-69. ב-31 בינואר החמיץ את הפנדל האחרון בהפסד בבעיטות הכרעה 5–6 לניס בשמינית גמר הגביע.
ב-11 בפברואר הוא פתח בפעם הראשונה בליגה בניצחון 0–1 על סטאד רן בפארק דה פראנס.
עם תשעה עשר שערים, הוא חלק את תואר מלך השערים של ליגת העל ההולנדית עם אנסטסיוס דוביקאס מאוטרכט.
סימונס סיים את העונה המועדון עם עשרים ושניים שערים ו-12 בישולים בארבעים ושמונה משחקים בכל המסגרות, וזכה בשני פרסי שחקן החודש באוגוסט 2022 ומרץ 2023.
חזרה לפריז סן ז'רמן והשאלה
ב-19 ביולי 2023 חזר לפריז סן ז'רמן וחתם על חוזה לארבע שנים לאחר שהמועדון הפעיל סעיף רכישה חוזר מדווח של שישה מיליון יורו בחוזה שלו בפ.ס.וו.
הוא כבש בסך הכול שמונה שערים.
ב-5 באוגוסט 2024 הושאל בשנית לר.ב לייפציג.
ב-30 בינואר 2025 עבר סימונס רשמית לר.ב.
לייפציג תמורת 50 מיליון אירו (לא כולל בונוסים) וחתם על חוזה לשנתיים.
ב-29 באוגוסט 2025 חתם סימונס על חוזה ל-5 שנים בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג.
ב-13 בספטמבר ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון הליגה 3-0 על וטסהאם יונייטד.
סימונס ייצג את הולנד בנבחרות עד גיל 15, עד גיל 16 ועד גיל 17.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022, ב-3 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 3-1 על בשמינית הגמר של הטורניר שעלה כמחליף מהספסל ושיחק 7 דקות.
ב-10 ביוני 2024 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 4-0 על במסגרת משחק ידידות לקראת טורניר האליפות אירופה בכדורגל שנערך באותה השנה.
נכלל בסגל נבחרת הולנד לטורניר יורו 2024. במשחק חצי הגמר מול אנגליה כבש סימונס את שער היתרון לזכות קבוצתו.
סימונס, שנולד באמסטרדם, הוא בנו של כדורגלן העבר ההולנדי רגיליו סימונס.
לסימונס מוצא סורינאמי דרך אביו.
אחיו הגדול פאוסטינו (יליד 1996), שגם שיחק כדורגל, חולק עמו אותו תאריך יום הולדת.
במרץ 2020 נבחר סימונס ברשימת "NxGn 2020" של Goal שכללה את 50 ילדי הפלא הטובים ביותר בכדורגל העולמי.
הוא גם נכלל ב-"Next Generation 2020" של הגרדיאן באוקטובר.
סימונס צבר קהל עוקבים גדול בפלטפורמת המדיה החברתית אינסטגרם, עם למעלה מ-3 מיליון עוקבים.
יש לו גם חוזה חסות עם יצרנית מוצרי הספורט נייקי.
סימונס הראה מיומנות בכמה שפות שונות: הולנדית, ספרדית, צרפתית ואנגלית.
מועדון עונהליגהגביעיבשתיאחר סך הכלמפעלהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשעריםהופעותשערים פריז סן-ז'רמן ליג 1 1 0 1 0–– 2 0 6 0 3 0–– 9 0 סך הכל 7 0 4 0–– 11 0פ.ס.וו.
+ הופעות ושערים בנבחרת הלאומית לפי שנהנבחרתשנההופעותשעריםהולנד20221020231002024133202542סך הכול285
מלך השערים בליגת העל ההולנדית:
צ'אד הייתה חלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית מ-1900 עד 1960. השלטון הקולוניאלי תחת הצרפתים החל בשנת 1900 כאשר הוקמה הטריטוריה הצבאית של צ'אד.
משנת 1905, צ'אד הייתה קשורה לפדרציה של הנחלות הקולוניאליות הצרפתיות באפריקה התיכונה, הידועה משנת 1910 תחת השם אפריקה המשוונית הצרפתית.
צ'אד עברה ב-1920 לממשל האזרחי הצרפתי, אך סבלה מהזנחה כרונית.
צ'אד התבלטה ב-1940 בהיותה, תחת המושל פליקס אבואה, המושבה הצרפתית הראשונה שהתגייסה לצדה של צרפת החופשית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הצרפתים התירו כמות מוגבלת של ייצוג של האוכלוסייה האפריקנית, והובילו את הדרך להתנגשות בזירה הפוליטית בין המפלגה הפרוגרסיבית של צ'אד (PPT) הפרוגרסיבית והדרומית והאיחוד הדמוקרטי האסלאמי-שמרני של צ'אד (UDT).
בסופו של דבר היה זה ה-PPT שיצא מנצח והביא את המדינה לעצמאות ב-1960 בהנהגתו של פרנסואה טומבלבאי.
העניין האירופאי באפריקה גבר בדרך כלל במהלך המאה ה-19. עד 1887, צרפת, מונעת על ידי החיפוש אחר עושר, התבססה פנימה מהיישובים שלה בחוף המערבי של מרכז אפריקה כדי לתבוע את שטחה של אובאנגי-שארי (הרפובליקה המרכז-אפריקאית של היום).
היא טענה לאזור זה כאזור של השפעה צרפתית, ובתוך שנתיים היא כבשה חלק ממה שהוא כיום דרום צ'אד.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, משלחות צבאיות צרפתיות שנשלחו לצ'אד נתקלו בכוחותיו של רביח אז-זובאיר, שביצע פשיטות עבדים בדרום צ'אד לאורך שנות ה-90 של המאה ה-19, והחריב את הממלכות בורנו, באגווירמי ואימפריה וואדאי.
לאחר שנים של התקשרויות לא החלטיות, הכוחות הצרפתיים הביסו לבסוף את רביח א-זובייר בקרב קוסרי ב-1900. בשנים הבאות, הצרפתים התרחבו בהדרגה למזרח ולצפון צ'אד, נתקלו בהתנגדות כבדה כמו במהלך מלחמת ואדאי, ובטיבסטי ובבורקו.
צרפת כבשה את הנחלה העצמאית האחרונה בצ'אד ב-1917, והביסה את ההתקוממויות הגדולות האחרונות של הילידים עד 1920.
שני נושאים בסיסיים שלטו בניסיון הקולוניאלי של צ'אד עם הצרפתים: היעדר מדיניות שנועדה לאחד את הטריטוריה וקצב איטי במיוחד של מודרניזציה.
בסולם העדיפויות הצרפתי, המושבה של צ'אד דורגה בתחתית; היא הייתה פחות חשובה משטחים לא אפריקאים, צפון אפריקה, מערב אפריקה, או אפילו שאר הקולוניות הצרפתיות במרכז אפריקה.
הצרפתים החלו לתפוס את צ'אד בעיקר כמקור של כותנה גולמית ועבודה לא מאומנת לשימוש במושבות היצרניות יותר מדרום.
בתוך צ'אד, לא היה הרצון ולא המשאבים לעשות הרבה יותר מאשר לשמור על מראית עין של חוק וסדר.
למעשה, אפילו הפונקציה הבסיסית הזו של ממשל הוזנחה לעיתים קרובות; לאורך התקופה הקולוניאלית, אזורים נרחבים של צ'אד מעולם לא נשלטו ביעילות מנג'מנה (שנקראה פורט-לאמי לפני ספטמבר 1973).
צ'אד הייתה מקושרת ב-1905 עם שלוש מושבות צרפתיות מדרום – אובאנגי-שארי, קונגו התיכונה (היום קונגו-ברזוויל) וגבון.
אבל צ'אד לא קיבלה מעמד של מושבה נפרדת או מדיניות מנהלית מאוחדת עד 1920. ארבע המושבות נוהלו יחד כאפריקה המשוונית הצרפתית בהנחייתו של מושל כללי שהוצב בברזוויל.
למושל הכללי הייתה שליטה מינהלית רחבה על הפדרציה, כולל ביטחון חיצוני ופנימי, ענייני כלכלה וכספים, וכל התקשורת עם שר המושבות הצרפתי.
סגני-מושלים, שמונו אף הם על ידי ממשלת צרפת, היו צפויים ליישם בכל מושבה את פקודות המושל הכללי.
הממשל המרכזי בברזוויל שלט בחוזקה בסגני המושלים למרות המאמצים הרפורמיסטיים לביזור בין 1910 ל-1946. לסגן המושל של צ'אד הייתה אוטונומיה גדולה יותר בגלל המרחק מברזוויל ובגלל העניין הרבה יותר של צרפת בשלוש המושבות האחרות.
באשר למספר החיילים הפרוסים בארץ, היו שלושה גדודים בסך הכל שמנו כ-3,000 חיילים.
קווי השליטה מברזאוויל, חלשים ככל שיהיו, היו עדיין חזקים יותר מאלה מנ'ג'מנה ועד לאחוריה.
באזור בורקו-אנדי-טיבסטי הענק, קומץ המנהלים הצבאיים הצרפתיים הגיעו עד מהרה להסכם שבשתיקה עם תושבי המדבר; כל עוד דרכי השיירות נותרו מאובטחים יחסית ורמות מינימליות של חוק וסדר התקיימו, הממשל הצבאי (שמפקדתו בפאיה-לארגו) בדרך כלל השאיר את האנשים לבד.
במרכז צ'אד, השלטון הצרפתי היה מעט יותר מהותי.
במחוזות Ouaddai ו-Biltine, ההתנגדות האנדמית נמשכה נגד הצרפתים, ובמקרים מסוימים, נגד כל רשות שניסתה לדכא שוד ופורעי חוק.
הממשל הקולוניאלי הדל סיפק רק פיקוח חלש על מחוז קאנם הצחיח והאזורים המאוכלסים בדלילות של מחוזות גוארה וסלמט.
razzias מיושן נמשך בשנות ה-20 של המאה ה-20, וב-1923 דווח כי קבוצה של מוסלמים סנגלים בדרכם למכה נתפסה ונמכרה לעבדות.
ממשלת צרפת, שלא הייתה מוכנה לבזבז את המשאבים הנדרשים לממשל יעיל, הגיבה בכפייה ספורדית ובהסתמכות גוברת על שלטון עקיף באמצעות הסולטנות.
צרפת הצליחה לשלוט ביעילות רק בדרום, אבל עד 1946 הכיוון המנהלי הגיע מבנגי באובאנגי-שארי ולא מנג'מנה.
בניגוד לצפון ולמרכז צ'אד, הוקמה מערכת קולוניאלית צרפתית של ממשל אזרחי ישיר בקרב בני שרה, קבוצה אתנית דרומית, ושכניהם.
כמו כן, בניגוד לשאר צ'אד, רמה צנועה של התפתחות כלכלית התרחשה בדרום בגלל ההקדמה ב-1929 של ייצור כותנה בקנה מידה גדול.
העברות כספים ופנסיות לתושבי הדרום ששירתו בצבא הצרפתי גם שיפרו את הרווחה הכלכלית.
אבל אפילו היתרונות של יותר הכנסה, בתי ספר וכבישים לא הצליחו להביא לתמיכה עממית בצרפתים בדרום.
בנוסף לתלונות קודמות, כמו סבלות בכפייה (שגבה אלפי חיים) והעברת כפרים, התרעמו החקלאים בדרום על מכסות החובה לייצור כותנה, שצרפת רכשה במחירים נמוכים באופן מלאכותי.
צ'יפים המוגנים על ידי הממשלה ניצלו עוד יותר את המצב הזה.
הצ'יפים התרעמו על אחת כמה וכמה משום שהם היו בדרך כלל היצירות המלאכותיות של הצרפתים באזור של חברות חסרות אזרחות בעבר.
הטיפול המשותף והמסגרת הארגונית הקולוניאלית החלו ליצור בתקופה זו תחושה של אתניות שרה בקרב אנשים שזהותם הקולקטיבית הוגבלה בעבר לקבוצות קרבה קטנות.
למרות שצרפת השקיעה מאמצים ניכרים במהלך כיבוש צ'אד, הניהול של הטריטוריה שהתפתח לאחר מכן היה מוצלח רק למחצה.
פקידים בשירות הקולוניאלי הצרפתי התנגדו למשימות בצ'אד, ולכן התפקידים ניתנו לעיתים קרובות לטירונים או לפקידים לא מועדפים.
היסטוריון אחד של האימפריה של צרפת הגיע למסקנה שכמעט בלתי אפשרי להיות דמנטי או מושחת מכדי להיחשב כבלתי כשיר לתפקיד בצ'אד.
ובכל זאת, שערוריות גדולות התרחשו מעת לעת, ורבות מהמשרות נותרו פנויות.
ב-1928, למשל, ל-42% מחלקות המשנה של צ'אד היו חסרים מנהלים רשמיים.
אירוע התרחש ב-1935 שהיה אמור להיות בעל השלכות מרחיקות לכת לאורך שנות ה-70 וה-80. באותה שנה, הממשל הקולוניאלי הצרפתי ניהל משא ומתן על התאמת גבול עם איטליה, השליטה הקולוניאלית של לוב.
ההתאמה הייתה מעבירה את גבול לוב-צ'אד כ-100 קילומטרים דרומה על פני רצועת אאוזו.
למרות שהמחוקק הצרפתי מעולם לא אישר את ההסכם, המשא ומתן היווה חלק מהבסיס לתביעתה של לוב על האזור עשרות שנים מאוחר יותר.
בשנת 1940 צ'אד הפכה לבולטת בינלאומית כאשר סגן המושל שלה, פליקס אבואה, הוביל את שאר אפריקה המשוונית הצרפתית (AEF) לתמוך בצרפת החופשית תחת שארל דה גול ולא בממשלת וישי צרפת.
צ'אד הפכה לבסיס לכיבוש של קולונל פיליפ לקלרק (1940–1943), והפרק כולו הפך לבסיס לקשר סנטימנטלי מתמשך בין צ'אד לצרפת של דורו של דה גול.
יותר כספים ותשומת לב זרמו לצ'אד מאי פעם, ואבואה הפך למושל הכללי של ה-AEF כולו בנובמבר 1940.
אבואה, שנולד בגיאנה הצרפתית, ממוצא אפריקאי ואירופאי מעורב, התעניין מאוד בבעיות תרבותיות הנובע ותמהמודרניזציה הבלתי מבוקרת באפריקה.
הוא פעל להחזרת הסמכות למנהיגים מסורתיים אותנטיים תוך הכשרתם בטכניקות אדמיניסטרטיביות מודרניות.
הוא זיהה מקום לאנשי מקצוע ממעמד הביניים האפריקאי בערים, אך הוא התנגד להגירה של עובדים לערים, ותמך במקום זאת ביצירת תעשיות כפריות משולבות שבהן העובדים יוכלו להישאר עם משפחותיהם.
כאשר אבואה מת ב-1944, ה-AEF איבד מקור מרכזי של רעיונות מתקדמים, וצ'אד איבדה מנהיג בעל השפעה ניכרת בצרפת.
הבוחרים הצרפתים דחו רבים מהרעיונות הפרוגרסיביים של אבואה ואחרים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
אף על פי כן, החוקה שאושרה ב-1946 העניקה לצ'אד ולמושבות אפריקאיות אחרות את הזכות לבחור אספה טריטוריאלית בעלת סמכויות מוגבלות.
האספה, בתורה, בחרה צירים למועצה הכללית הצרפתית של כל ה-AEF.
תפקיד המושל הכללי הוגדר מחדש כנציב העליון, וכל שטח קיבל את הזכות לבחור נציגים לגופים פרלמנטריים צרפתיים, כולל האספה הלאומית, מועצת הרפובליקה ואספת האיחוד הצרפתי.
העמים האפריקאים הפכו לאזרחים צרפתים, והמושבות הוגדרו כטריטוריות צרפת מעבר לים.
אבל מוקד הסמכות האמיתי נשאר בפריז, גם בגלל שהרפורמות של 1946 אישרו את קיומה של מערכת כפולה להצבעה, כשמערכת אחת שמורה לאירופאים בצ'אד; בעוד האפריקאים יכלו להצביע רק ל-collège des autochthones.
אנשי צרפת המשיכו לשלוט בממשל ה-AEF.
לא נעשה ניסיון רשמי להכשיר אפריקאים צ'אדים לתפקידי שירות המדינה לפני 1955. בצד החיובי, הרפורמות של 1946 ביטלו את עבודת הכפייה.
עד תחילת שנות ה-50 שלטו כוחות פוליטיים שמקורם בצרפת בהתפתחות הפוליטיקה בצ'אד.
בבחירות המקומיות ניצחו בעיקר חברי האיחוד הדמוקרטי של צ'אד ("Union Démocratique Tchadienne" או UDT), שנוסדה ב-1946, שהייתה קשורה למפלגה פוליטית בצרפת, העצרת הגוליסטית של העם הצרפתי.
ה-UDT ייצג אינטרסים מסחריים צרפתיים וגוש של מנהיגים מסורתיים המורכבים בעיקר מאצולה מוסלמית ואואדאית.
הקהילה האירופית של צ'אד יזמה את הנוהג של שימוש בשירות המדינה למטרות פוליטיות מפלגתיות; עובדי מדינה אפריקאים שזוהו עם ארגונים המתנגדים ל-UDT מצאו עצמם עד מהרה מפוטרים או הועברו לתפקידים מרוחקים.
לדוגמה, פרנסואה טומבלבאי (לימים הפך לנשיא) איבד את עבודתו כמורה ובסופו של דבר יצר לבנים בעבודת יד בגלל פעילות האיגוד שלו ותפקידו במפלגת האופוזיציה הצ'אדית הפרוגרסיבית ("Parti Progressiste Tchadien" או PPT).
אף על פי כן, עד 1953 הפוליטיקה הפכה לפחות נשלטת על ידי אירופים, וה-PPT התגלה כיריבה העיקרית של ה-UDT.
מנהיג ה-PPT היה גבריאל ליזט, מנהל קולוניאלי שחור שנולד בפנמה והיגר לצ'אד ב-1946. ליזט, שנבחר כסגן לאספה הלאומית הצרפתית, נבחר מאוחר יותר למזכיר הכללי של העצרת הדמוקרטית האפריקאית ("Rassemblement Démocratique Africain" או RDA), מפלגה בין-טריטוריאלית, בעלת אוריינטציה מרקסיסטית, שנחשבה די קיצונית באותה תקופה.
ה-PPT הוקמה כסניף טריטוריאלי של ה-RDA והפכה במהירות לכלי הפוליטי של האינטלקטואלים הלא-מוסלמים במדינה.
שליטים מסורתיים תפסו את ה-PPT כמנוגד לאינטרסים שלהם והכירו בכך שהאסיפה הטריטוריאלית המקומית עלולה להשפיע לרעה על הכנסותיהם וכוחם.
גורמים אלה שכנעו את השליטים המסורתיים להיות פעילים יותר ב-UDT, שבגלל חלוקות פנימיות, שינתה את שמה בסוף שנות ה-50 ל-Chadian Social Action ("Action Sociale Tchadienne" או AST).
למרות ששמות המפלגות השתנו תכופות והתרחשו פיצולים דרמטיים בין הפלגים לאורך שנות ה-50, התחרות האלקטורלית הייתה בעיקרה בין שלושה גושים פוליטיים: UDT [AST], ה-PPT ובני בריתו של אחמד קולמאללה ממחוזות צ'ארי- בגירמי וקאנם.
פוליטיקאי חכם ומנהיג כריזמטי של האחווה האסלאמית טיג'אניה בצ'אד, קולמאללה פעל בתקופות ובמקומות שונים כחבר באצולת באגיירמי (הוא היה בן מנוכר של הסולטאן), מנהיג סוציאליסט רדיקלי או פונדמנטליסט מוסלמי מיליטנטי.
כתוצאה מכך, הפוליטיקה בשנות ה-50 הייתה מאבק בין הדרום, שתמך ברובו ב-PPT, לבין חגורת הסאהל המוסלמית, שהעדיפה את ה-UDT [AST].
קולמאללה מילא תפקיד משבש בדרך כלל באמצע.
בשנת 1956 העבירה האספה הלאומית הצרפתית את ה-"loi cadre", הידוע כחוק הרפורמה בחו"ל, שהביא לשליטה עצמית גדולה יותר של צ'אד וטריטוריות אפריקאיות אחרות.
רפורמות בחירות הרחיבו את מאגר בעלי זכות הבחירה, והכוח החל לעבור מהאזורים הצפוניים והמרכזיים של צ'אד המיושבים בדלילות לכיוון הדרום המאוכלס יותר.
ה-PPT הפך פחות מיליטנטי, וזכה לתמיכתם של ראשים בדרום וחברי הממשל הקולוניאלי הצרפתי, אך לא זו של אינטרסים מסחריים צרפתיים פרטיים.
בבחירות 1957, שנערכו ב-31 במרץ, מתוך 65 מושבים, תפס ה-PPT 32; בעלות בריתה, המפלגה הסוציאליסטית העצמאית של צ'אד (PSIT) וה-UDT, לקחו 15; העצרת העצמאים והאגררים בצ'אד (GIRT), שלוחה של ה-AST, 9; ה-AST, 8 והמושב האחרון ניתן למועמד עצמאי.
כתוצאה מהניצחון הזה, ליזט וה-PPT הקימו את הממשלה האפריקאית הראשונה בצ'אד.
אולם הוא שמר על רוב במשך כשנה בלבד, לפני שסיעות המייצגות ראשים מסורתיים משכו את תמיכתם מממשלתו הקואליציונית.
הפדרציה הצרפתית מול עצמאות מלאה
בספטמבר 1958, מצביעים בכל הטריטוריות הצרפתיות של אפריקה השתתפו במשאל עם על החוקה של הרפובליקה החמישית, שנערך תחת דה גול.
ממגוון סיבות פוליטיות וכלכליות, רוב הקבוצות הפוליטיות של צ'אד תמכו בחוקה החדשה, וכולם הצביעו בעד החלטה הקוראת לצ'אד להפוך לרפובליקה אוטונומית בתוך הקהילה הצרפתית.
שלושת הטריטוריות האחרות של AEF הצביעו באופן דומה, ובנובמבר 1958 פורק ה-AEF רשמית.
התיאום בנושאים כמו מכס ומטבע נמשך בין ארבעת השטחים באמצעות הסכמים בכתב או על בסיס אד-הוק.
אף על פי כן, חלק מהצ'אדים תמכו ביצירת פדרציה צרפתית חזקה עוד יותר מאשר בעצמאות.
התומך המוביל של הצעה זו היה ברתלמי בוגנדה מאובאנגי-שארי, אך מותו ב-1959 וההתנגדות הנמרצת של גבון הביאו לעצמאות מדינית על בסיס נפרד לכל ארבע הרפובליקות.
לאחר שהקואליציה של ליזט התפוררה בתחילת 1959, שתי בריתות אחרות שלטו לזמן קצר.
ואז במרץ ה-PPT חזר לשלטון, הפעם בהנהגתו של Tombalbaye, מנהיג איגוד ונציג ממחוז Moyen-Chari.
ליזט, שכוחו התערער בגלל מוצאו הלא-אפריקאי, הפך לסגן ראש הממשלה הממונה על התיאום הכלכלי והיחסים הבינלאומיים.
טומבלבאי גיבש עד מהרה מספיק תמיכה פוליטית מדרום ומצפון כדי לבודד את האופוזיציה לאוסף של מנהיגים מוסלמים שמרניים ממרכז צ'אד.
הקבוצה האחרונה הקימה מפלגה פוליטית בינואר 1960, אך הייצוג הפרלמנטרי שלה ירד בהתמדה כאשר טומבלבאי חיזר אחרי חברים בודדים ל-PPT.
עם העצמאות באוגוסט 1960, ה-PPT והדרום השיגו בבירור דומיננטיות, אבל הכישורים הפוליטיים של טומבלבאי אפשרו למשקיפים לדבר באופטימיות על האפשרות לבנות קואליציה רחבה של כוחות פוליטיים.
צ'אד מייקל סטורבק, הידוע כצ'אק מייקלס (נולד ב-20 במרץ 1971), הוא אומן דראג וחקיין שר מקצועי.
הוא התמודד בעונה הרביעית של המרוץ לדראג של רו פול והגיעה למקום השני יחד עם פי פי אוהרה, ובעונה הראשונה של המרוץ לדראג: אולסטארס וזכה בה.
ב-2013 הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו "Tragic Girl", יחד עם הווידאו קליפ הראשון שלו.
מייקלס נולד ב-20 במרץ 1971 בארקדיה, קליפורניה.
בילדותו הוא עבר ללוס אנג'לס ולסן דייגו.
תחילה הוא השתמש בשם הדראג בריג'יט לאב.
מייקלס בחר להופיע תחת השם האמיתי אחרי שעבד ב-"An Evening at La Cage" בלאס וגאס, שם מלכות הדראג היו צריכות להשתמש בשמות במה גבריים.
ב-2010, מייקלס התחרה בתחרות היופי הראשונה של "בדרן השנה בקליפורניה" והגיע למקום השני אחרי שאנג'לה.
ב-2011, הוכרז שמייקלס יתמודד בעונה הרביעית של המרוץ לדראג של רו פול.
הוא הגיע לשלישיית הגמר והפסיד לשרון נידלס.
אחרי התמודדתו במרוץ לדראג, צ'אד המשיך להופיע כשר.
ב-2012, הוכרז שמייקלס יתמודד בעונה הראשונה של המרוץ לדראג: אולסטארס.
במהלך העונה, הוא היה בצוות עם שאנל.
מייקלס זכה בשלושה אתגרים, ניצח את רייבן בליפ סינק האחרון וזכה בעונה.
מייקלס הפיק והופיע ב-"Dreamgirls Revue", מופע חיקוי נשי בקליפורניה.
מורגן מקמייקלס היא בת הדראג של מייקלס.
מייקלס הופיע עם פארה מון ב-2019 בסיבוב הופעות ברולסק בהשראת הסרט ברולסק של שר וכריסטינה אגילרה.
+שנהשםתפקידהערותמקור2002מד טי.ויחקיין של שר בגיי ברעונה 7, פרק 152003E!
+שנהשםאומןמקור2012"Glamazon"רופול2013"Woman's World" (Remix)שר"Tragic Girl"צ'אד מייקלס וליקוויד360
צ'אבי צ'קר הוא זמר ורקדן אמריקאי, אשר נודע במיוחד כמי שתרם להיווצרות של סגנונות ריקוד פופולריים רבים, בהם סגנון הריקוד הטוויסט.
צ'קר זכה להצלחה רבה בתעשיית המוזיקה האמריקנית בשנות ה-60.
צ'קר נולד ביישוב ספרינג גאלי אשר בקרוליינה הדרומית ב-3 באוקטובר 1941 בשם ארנסט אוונס.
בילדותו גדל צ'קר בדרום פילדלפיה יחד עם הוריו ושני אחיו.
כאשר היה בן 11 הקים את הלהקה "The Quantrells".
כאשר היה בתיכון למד אוונס לנגן בפסנתר.
במהלך אותה התקופה קיבל את הכינוי "Chubby" ("שמנמן") במקום בו עבד.
לאחר שקלארק ואשתו שמעו את אוונס מחקה את הזמר הפופולרי פאטס דומינו, אשתו של קלארק, ברברה, הייתה זו שהציעה לצ'קר להשתמש בשם הבמה "צאבי צ'קר" כמחווה לפאטס דומינו.
פריצת הדרך של צ'קר הגיעה ב-1960 כאשר יצא לשווקים הסינגל שלו "The Twist", אשר היה שיר כיסוי לשיר שנכתב והוקלט במקור על ידי האנק באלארד.
גרסת הכיסוי של צ'קר זכתה להצלחה עצומה, הפכה במהרה לתופעה תרבותית, והגיעה למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ב-1960 ושוב ב-1962. לשיר היה ריקוד ייחודי אשר הפך פופולרי במיוחד ברחבי העולם באותה העת ותרם רבות לפרסום הרב לו זכה צ'קר באותה העת.
בעוד שצ'קרס מזוהה בעיקר עם ההצלחה לה זכה בשנים הראשונות של הקריירה שלו, לצ'קר הייתה קריירה ארוכה והוא המשיך לאורך השנים להופיע ולהקליט שירים חדשים.
בשנת 2008 מגזין בילבורד בחר בסינגל "The Twist" כלהיט הגדול ביותר בכל הזמנים במצעד של בילבורד לאחר שהמגזין ניתח הנתונים שנאספו אודות כל הסינגלים שהיו מבין 10 הלהיטים הגדולים ביותר במצעד בין השנים 1958 עד 2008.
ב-12 בדצמבר 1963 צ'קר התארס לדוגמנית ההולנדית בת ה-21 קתרינה לודרס, זוכת תחרות מיס עולם של שנת 1962. צ'קר ציין בעבר שהוא פגש לראשונה את לודרס במנילה שנה לפני שהם התארסו.
הזוג התחתן ב-12 באפריל 1964 בניו ג'רזי.
בתם הראשונה, ביאנקה יוהנה אוונס, נולדה ב-8 בדצמבר 1966. שני ילדיהם הנוספים הם אילקה אוונס והמוזיקאי שאן איגן שהוא הסולן של להקת Funk Church.
צ'קר הוא גם אביה של שחקנית ה-WNBA מיסטי באס.
באופן היסטורי, המונח צ'אד הושם בהקשרים שונים.
בתחילה, הבריטים השתמשו במונח זה כדי לתאר קריקטורה מסוימת כהומוריסטית.
מאוחר יותר, המונח היה כינוי גנאי לגברים הצעירים והעירוניים בני המעמד הגבוה בשיקגו.
בסלנג האינטרנטי, המונח בדרך כלל מיוחס ל-"זכר אלפא" או פשוט גבר מצליח מבחינה מינית.
המונח הופיע לראשונה בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה, כחלק מהמם קילרוי היה כאן.
מאוחר יותר, המונח הופיע בשיקגו כסלנג גנאי לתאר גבר צעיר, רווק ועשיר מהפרברים הצפוניים של העיר, שבדרך כלל היה בשנות ה-20 או ה-30 לחייו.
הנושא מתואר באתר סאטירי שהוקדש לחברת לינקולן פארק צ'אד, מועדון חברים בדיוני שבסיסו בלינקולן פארק .
המונח, בצורתו הנוכחי, נהיה לתופעת אינטרנט בשנות ה-2010 לאחר שהופיע במערכת הפורומים המקוונת 4chan תחת השם "צ'אד ת'אנדרקוק" ("Chad Thundercock").
המונח בדרך כלל מתאר גבר הטרוסקסואל לבן, בדרך כלל בלונדיני, שעובד בשכר, אתלטי, פעיל מינית ואדם בעל פין גדול.
בשל המאפיינים שלהם כבעלי כישרון גנטי ומיוחסים - אם כי לעיתים מתוארים כרדודים, בעלי ראש אווירי, מתנשאים ומיניים בעליל, המונח מופיע באופן משפיל ומחמיא בפורומים לאינסלים.
כמו כן, בתרבות האינטרנט, ובמיוחד באתרי מנוספרה, המונח גם מתאר אנשים שנמצאים בעשירון העליון מבחינת הכשירות הגנטית.
נהר צ'אגרס (ספרדית Chagres) הוא נהר במרכז פנמה הזורם מרכס קורדיירה דה סן בלאס אל הים הקריבי.
הצ'אגרס הוא הנהר הגדול ביותר שזורם באזור תעלת פנמה ומאחר והוא מתחבר וחופף לתעלת פנמה בחלקו, מימיו זורמים לשני ימים שונים - דרומה אל האוקיינוס השקט וצפונה אל הים הקריבי.
הנהר קרוי על-שם הצ'יף המקומי צ'אגרה, ולימים עוות השם ונוספה לו האות "S" המסמלת סיומת רבים בספרדית.
הנהר התגלה על-ידי כריסטופר קולומבוס ב-1502 אשר העניק לו את השם "נהר האליגטורים" (Río de los Lagartos) על-שם האליגטורים שמצא בו.
ארננדו דה לה סרנה (Hernando de la Serna) חקר את האזור ב-1527 בשליחותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך ספרד, אשר ביקש לאתר נתיב מתאים לחפירת תעלה שתחצה את מצר פנמה.
הנהר שימש לשינוע זהב, כסף וסחורות אחרות שנבזזו על-ידי הספרדים בפרו, נשלחו לפנמה וייחו לחופי האוקיינוס השקט, ועשו את דרכם לאורך נתיב קמינו דה קרוסס עד למצודת סן לורנסו בשפך הנהר, ומשם לאירופה.
בינואר 1671 הפליג הפריבטיר הנרי מורגן לאורך הנהר בדרכו לכיבוש פנמה וייחו.
הנתיב היה פופולרי עד אמצע המאה ה-18 אך איבד מחשיבותו כאשר הספרדים החלו מעדיפים את נתיב המסחר המקיף את אמריקה הדרומית דרך כף הורן.
עם חפירת תעלת פנמה בראשית המאה ה-20, הוקם סכר גטון על נהר צ'אגרס במרחק של 10 ק"מ משפך הנהר, וזה יצר את אגם גטון המשתרע על-פני שטח של 431 קמ"ר.
האגם הוא חלק חיוני מנתיב התעלה, וקטע של 33 ק"מ ממסלולה עובר בו.
ב-1935 הוקם סכר מדן במעלה הנהר וזה יצר את אגם אלחואלה המשמש כמאגר המספק מים לתעלה.
צ'אט (מאנגלית - chat; בעברית שִׂיחוּחַ), הוא שיחה כתובה מיידית בין בני אדם לבני אדם או בוטים ברשת האינטרנט.
בעולם קיימות מערכות צ'אט רבות, אשר מאפשרות למשתמשים המתחברים לרשת האינטרנט לשוחח אחד עם השני או בקבוצות.
פעולה כזאת נקראת בעגת המחשבים העברית לְצ'וֹטֵט.
מערכת ראשונה מסוג זה הייתה טוקומטיק שפותחה בשנת 1973.
בדרך כלל, במערכות כאלה ישנם 'ערוצים' שונים (המכונים גם "חדרים") אליהם נכנסים המשתמשים, ובהם מתבצעת שיחה משותפת של כל הנוכחים בערוץ.
כל משתמש מקליד את שהוא רוצה להגיד, תחת כינוי-משתמש שאותו בחר לעצמו עם כניסתו לצ'אט, ושאר המשתמשים רואים ויכולים לקרוא את דבריו, וכמובן להגיב.
בנוסף לחדרים, ישנה אפשרות לדבר באופן פרטי.
באפשרות זו נערכת שיחה פרטית בין שני משתמשים, אשר אינה ניתנת לצפייה על ידי משתמשים אחרים.
בניגוד לפורום שהוא מעין לוח מודעות אלקטרוני שבו כל הנכתב נשמר עד אשר מנהלי הפורום מחליטים למחוק או לארכב, בצ'אט המידע שנכתב על פי רוב אינו נגיש לגולשים לאחר התנתקות מהצ'אט.
קיימים כמה סוגים של צ'אטים:
חדרי צ'אט באתרי אינטרנט שיש לגלוש אליהם כדי להתחבר.
חדרי האינטרנט בדרך כלל מפוקחים על ידי מנטרים מטעם האתר שיש באפשרותם "לזרוק" מהצ'אט מפרי כללים.
יתרונם בכך שמתקיימת בהם פגישה אקראית עם קהל גדול ומגוון, שבדרך כלל אין דרך אחרת להיות נגיש אליו.
תוכנות למסרים מיידיים כדוגמת ICQ וסקייפ שבאמצעותן ניתן לצ'וטט עם חבורה מצומצמת שנקבעת מראש, ואף ניתן לחפש חברים לפי תכונות מסוימות.
בתוכנות אלו הפרטיות של הגולשים גדולה יותר, מאחר שאין "אח גדול" שמפקח על התכתובת כמו שנעשה בחדרי צ'אט.
לעיתים מצורפות לכתיבה אפשרויות נוספות כמו תקשורת קולית ואף תצוגת וידאו.
אפליקציות טלפונים חכמים כדוגמת וואטסאפ או טלגרם שבאמצעותן ניתן לצ'טט דרך הטלפון הנייד, וגם בהן לפעמים מצורפות אפשרויות נוספות כמו תקשורת קולית או תצוגת וידאו.
פרוטוקול (IRC (Internet Relay Chat הוא פרוטוקול אינטרנט לצ'אט.
פרוטוקול זה תוכנן לתמוך ולתת שירותי שיחה למשתמשים רבים מאוד בו זמנית, בחדרים רבים, על פני שרתים רבים הפזורים ברחבי העולם.
אל השרתים מתחברים בעזרת תוכנות, הפופולרית בהן למערכת ההפעלה חלונות היא תוכנת mIRC.
צ'או צ'או הוא גזע כלבים השייך לכלבי השפיץ ומוצאו במזרח הרחוק.
הצ'או צ'או הוא כלב יוצא דופן בשל לשונו ופיו הסגולים ובשל רגליו האחוריות הישרות לחלוטין.
הצ'או צ'או הוא אחד מגזעי הכלבים העתיקים ביותר.
מוצאו הרשמי הוא מסין, אך יש הטוענים שמונגוליה היא מולדתו האמיתית ומסתמכים על ממצאים המראים שכבר לפני 3000 שנים השתמשו המונגולים בכלבים כבדים ושחורי-פה כבכלבי מלחמה.
במשך רוב ההיסטוריה שלו, שימש הצ'או צ'או כלב ציד פראי.
ידוע גם שהוצב ככלב שמירה במקדשים, ויוחסו לו כוחות מיסטיים ועל טבעיים שעזרו כביכול בגירוש כוחות האפלה.
במאות האחרונות גידלו אותו הסינים לצורכי אכילת בשרו וסחר בפרוותו.
הגזע הגיע לאירופה לקראת סוף המאה ה-19 בספינות סחר אנגליות יחד עם סחורה נוספת מהמזרח.
בבריטניה אומץ על ידי המלכה ויקטוריה, הנסיכה מוויילס, וגבירות אחרות מבנות האצולה.
פרוות הכלב ארוכה, סבוכה ועבה.
צבעה אחיד והיא בצבעים: קרם, חום בהיר, כחול אפור, אדמוני או שחור.
הגזע ניחן בשני מאפיינים מיוחדים:
פיו ולשונו בצבע כחול או שחור.
רגליו האחוריות ישרות לגמרי, הן מקשות על הליכתו, ועושות אותה נוקשה ומגושמת.
צ'אודר צדפות הוא מרק המכיל ציר וצדפות.
פרט לצדפות נהוג להוסיף למרק גם חתיכות תפוח אדמה ובצל המטוגן קלות בשומן.
רצועות גזר או סלרי מוספות לעיתים.
כמו כן לעיתים מוסיפים פטרוזיליה או עלי דפנה לצורכי עיטור המנה והוספת טעם.
צ'אודר דגים בסגנון ניו אינגלנד, היא וריאציה על המרק המקורי, שלה מוסיפים כמות נכבדת של חלב או שמנת.
יש הטוענים, שבשנים האחרונות המרק מכיל יותר ויותר חלב כתוצאה מהתיירות בניו אינגלנד, בעוד שהמנה המקורית צלולה בהרבה ממה שנהוג להגיש היום.
לפי הטענה, תיירים שנרתעים ואינם רגילים לטעם הצדפות ופירות הים שבמנה מעדיפים את המנה עם יותר חלב.
בעבר היה נהוג במסעדות להגיש את המרק עם השמנת בצד והסועד היה מוסיף כראות עיניו, מנהג זה אינו שכיח עוד.
צ'אודר דגים בסגנון מנהטן, הוא וריאציה של המרק המקורי שלה מוסיפים עגבניות ליצירת צבע אדום ולקבלת טעם נוסף.
משנת 1890 נקראה המנה "צ'אודר דגים בסגנון קוני איילנד", או "צ'אודר דגים בסגנון שוק הדגים פולטון".
הכינוי מנהטן הודבק למנה רק בתחילת המאה ה-20. מסעדות בדרך כלל מגישות את הצ'אודר בסגנון מנהטן או בסגנון ניו-אינגלנד, אך לא בשניהם.
המנה "צ'אודר דגים" דומה ל"צ'אודר צדפות" אך את מקומן של הצדפות מחליפים חתיכות דג, פעמים רבות בקלה.
למנה מוסיפים שמנת, תירס ולפעמים בצל.
קרקרים קטנים ומלוחים בעלי שש צלעות, הנקראים "קרקר צדפות" מוגשים בדרך כלל בתוספת למנת המרק.
בארצות הברית, מוגש צ'אודר בסגנון ניו אינגלנד בקערות העשויות לחם שאור, במיוחד בסן פרנסיסקו שבה המנה פופולרית בקרב תיירים ונחשבת כ"מנה מקומית" מאז 1849.
צ'אווין (מספרדית: Chavín) הייתה תרבות דרום אמריקנית עתיקה, שהתקיימה לחופי האוקיינוס השקט ומורדותיו המערביים של רכס הרי האנדים, בשטח הנמצא כיום במדינת פרו המודרנית.
בני הצ'אווין, שהתקיימו בין השנים 1,000 ל-300 לפני הספירה לערך, הניחו את היסודות התרבותיים למרבית התרבויות המאוחרות בהרי האנדים, בהן אימפריית האינקה.
בני הצ'אווין שלטו בשיאם בהרי האנדים המערביים ולאורך חופי פרו (של ימינו) מהעיר נאסקה בדרום ועד לגבול עם אקוודור.
העיר צ'אווין דה ואנטאר (Chavín de Huantar) הוקמה במרכז הרכס המרכזי שבהרי האנדים כמרכז דתי-פולחני וחיו בה כ-3,000 איש.
נשמרו שרידים רבים מהעיר, הממוקמת כ-250 קילומטרים צפונית ללימה בירת פרו המודרנית.
במרכז העיר התגלה מתחם גדול הבנוי בצורת אמפיתיאטרון, ושם כנראה התקיימו חלק מהטקסים הדתיים.
מסביב למתחם נמצאו תעלות תת-קרקעיות שעל פי ההשערה שימשו ליצרת שאון גדול כשהמים שבהן התנגשו והתערבלו, בעת טקסים דתיים.
דתם של בני הצ'אווין הייתה מבוססת על ריבוי אלילים ועל שימוש בסמי הזיה, המופקים מפירותיו של קקטוס מסוג סן-פדרו.
הטקסים של בני הצ'אווין בצ'אווין דה ואנטאר היו מוקד עלייה לרגל למאמינים רבים מהאזור.
היגואר היה חיה קדושה וחשובה בדתם והוא מוטיב החוזר על עצמו בממצאים שונים הקשורים בבני הצ'אווין.
באתר הארכאולוגי צ'אווין דה ואנטאר נמצאו פסלים ותחריטים רבים של ראשים, חציו ראש יגואר וחציו השני ראש אדם.
צ'אדי (בגאורגית: ჭადი) או מצ'אדי (მჭადი) הוא מאפה מקמח תירס (ללא שאור/שאינו תפח) נפוץ בעיקר בסמגרלו שבגאורגיה.
צבעו בדרך כלל הוא צהוב אלא אם משתמשים בקמח תירס לבן.
נהוג לאכול אותו יחד עם גבינה (סולוגוני למשל).
המושג אכילת צ'אדי וגבינה ("ჭადი და ყველი", "צ'אדי דא קווֶלי") מציין אכילת ארוחה פשוטה ומשביעה.
צ'אווין דה ואנטאר (Chavín de Huántar) הוא אתר ארכאולוגי השוכן בפרו, כ-250 ק"מ צפונית לבירה לימה, ונמצא בגובה של 3,177 מטר מעל פני הים.
האתר הוקם בידי תרבות הצ'אווין, תרבות דרום אמריקנית עתיקה, שהתקיימה לחופי האוקיינוס השקט ומורדותיו המערביים של רכס הרי האנדים.
בני הצ'אווין, שהתקיימו בין השנים 1000 ל-300 לפני הספירה לערך, הניחו את היסודות התרבותיים למרבית התרבויות המאוחרות בהרי האנדים, בהן אימפריית האינקה.
בשנת 1985 הכריז ארגון אונסק"ו על המקום כעל אתר מורשת עולמית.
העיר צ'אווין דה ואנטאר נבנתה החל בתחילת המאה ה-8 לפנה"ס, והיא התפתחה ועד מהרה והייתה למרכז הפולחני המרכזי של תרבות הצ'אווין כולה.
בעיר התגוררו כוהנים ועוזריהם, והיא שימשה אוכלוסייה ארעית של עולי רגל אשר באו להיוועץ באורקל המקומי, והביאו לעיר תשורות ומתנות.
עם זאת, עולי הרגל היו עשויים להישאר בעיר משך פרק זמן נכבד.
העיר ששכנה בסמוך למוצאו של אחד מיובליו של נהר מרניון, בתורו יובל של האמזונאס, הייתה גם למרכז מסחרי חשוב, שניצב בסמוך לציר אורך שהוביל באפיק הנהר מדרום לצפון.
האוכלוסייה בעיר התחלקה לשלושה מעמדות:
הכוהנים, אשר נחלקו בעצמם לכוהני העיר ולכוהנים עולי רגל, ניהלו את המקדשים והיו מופקדים על חיזוי העתיד.
הכוהנים היו מעמד העילית של הצ'אווין, והם שלטו בעם גם בתחומי החיים החילוניים.
אמנים ואנשי מקצוע אשר התמחו בעיבוד מתכות, בקדרות ובטקסטיל, וכן בהנדסת הדרכים ומערכות ההשקיה.
יתר העם אשר עסק בעיקר בחקלאות.
העיר החלה לשקוע לקראת שנת 500 לפנה"ס, וכמו תרבות הצ'אווין כולה, החלה סובלת מחוסר יציבות חברתית ומהתקוממויות.
אתרי פולחן גדולים ננטשו, בנייתם של אחרים לא נשלמה ואחרים הפכו לכפרים ופינו את מקומם לקרקע חקלאית.
גם בצ'אווין דה ואנטאר קם כפר, ואבנים ממבנים מונומנטליים, כולל כאלה שנשאו תחריטים, שימשו בבניית קירות הבתים.
החפירות במקום החלו בשנת 1919, וב-1945 חלק גדול מהממצאים כוסו במפולת בוץ.
עוד נפגע האתר בשנת 1970 כתוצאה מרעידת אדמה, אך החל משנות ה-80 הוא נחקר ונחפר בצורה מסודרת ומעמיקה.