tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקיץ נבחן בברנסלי והצליח להרשים את הצוות המקצועי, אך בסופו של דבר הקבוצה ויתרה על שירותיו לטובת בלם יותר מנוסה.
בנובמבר חתם בלה מאן מליגת העל הצרפתית.
בקיץ הושאל לגווניון מהליגה השלישית בצרפת.
ב-3 בדצמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד רוסלארה.
בינואר חתם בגרמינל בירסחוט מליגת העל הבלגית.
בתום העונה הקבוצה התפרקה ושאנו קיבל את כרטיס השחקן שלו בחזרה.
בעונת הוא רשם רק 16 הופעות בליגה, אך בעונת הפך לשחקן הרכב בקבוצה.
בקיץ חתם בניו יורק סיטי מה-MLS, קבוצתו הראשונה מחוץ לאירופה.
ב-30 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 נגד קולורדו ראפידס.
ב-7 ביוני 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו נבחרת לוקסמבורג בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-4 ביוני 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה , היה אביהם של פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ויוהאן, מלך סקסוניה.
מקסימיליאן נולד ב-13 באפריל 1759 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, לפרידריך כריסטיאן, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולמריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, בתו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-22 באפריל 1792 התחתן מקסימיליאן עם קרולינה, נסיכת פארמה, בתם של פרדיננדו, דוכס פארמה, ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה היו לו 7 ילדים.
לאחר מותה התחתן מקסימיליאן ב-15 באוקטובר 1825 עם אחייניתה מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת פארמה, בתם של לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה ומריה לואיסה, דוכסית לוקה.
בשנת 1827 מת אחיו פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה, ואחיו אנטון, מלך סקסוניה עלה לשלטון במקומו, ומכיוון שלא היו לו ילדים, הפך מקסימיליאן לנסיך הכתר.
כתוצאה מההפגנות, ויתר מקסימיליאן על זכותו לרשת את המלוכה, לטובת בנו פרידריך אוגוסט.
בשנת 1836 מת אחיו אנטון בדרזדן, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה, וב-3 בינואר 1838 מת מקסימיליאן בדרזדן.
ב-22 באפריל 1792 התחתן מקסימיליאן עם קרולינה, נסיכת פארמה, בתם של פרדיננדו, דוכס פארמה, ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה היו לו 7 ילדים:
מריה פרדיננדה, נסיכת סקסוניה (1796–1865), התחתנה עם פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה
פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה (1797–1854)
מריה אנה, נסיכת סקסוניה (1799–1832), התחתנה עם לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה
מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה (1803–1829), התחתנה עם פרננדו השביעי, מלך ספרד
מקסימיליאן קרל פרנץ מיכאל הוברט אנטון איגנציוס יוזף מריה, דוכס הוהנברג היה בנם של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה וסופיה, דוכסית הוהנברג, אשר רציחתם בסרייבו ב-1914 הובילה למלחמת העולם הראשונה.
מקסימיליאן נולד ב-29 בספטמבר 1902 בווינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
חרף העובדה שאביו היה יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואמור היה לרשת את התואר קיסר אוסטריה ומלך הונגריה עם מותו של הקיסר המזדקן פרנץ יוזף הראשון, הרי שמקסימיליאן היה מנושל מכל זכות לרשת אי פעם את הכתר, כיוון שהוריו היו נשואים בנישואים מורגנטיים.
מקסימיליאן ירש עם לידתו את התואר "נסיך הוהנברג" מאמו.
מקסימיליאן כתב מכתב תשובה בו הודיע לצ'ברינוביץ' שהוא סולח לו.
אחותו סופיה חתמה על המכתב, אולם האח השלישי, הנסיך ארנסט סירב לחתום.
מקסימילאן ואחיו עברו לידי ידיד של הוריהם, ולאחר מכן לידי סבתם החורגת הארכידוכסית מריה תרזה.
בעקבות הרצח, שודרג תוארו של מקסימיליאן ל"דוכס הוהנברג", והוא מונה לראש בית הוהנברג.
ב-1926 קיבל מקסימיליאן תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת גראץ, ונישא לרוזנת מריה אליזבת בונה פון ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה.
הוא עבד כעורך דין, וניהל את מה שנותר מנכסי המשפחה.
בשנת 1934 הוא עמד בראש ועדה להחזרת נכסיה וזכויותיה של בית האבסבורג.
הוא ואחיו ארנסט, התנגדו לאנשלוס, ולפיכך ב-14 במרץ 1938 נשלחו יחד למחנה הריכוז דכאו.
הם הועסקו בעבודות משפילות שנועדו לשבור את רוחם, אולם נשאו אותם באורך רוח, והיו ביחסים חבריים עם מרבית האסירים.
ארנסט לעומת זאת הועבר למחנה אחר ושוחרר רק ב-1943. מרבית נכסי בית הוהנברג הופקעו או נמכרו בכפייה בידי הנאצים.
ב-1945, נבחר מקסימיליאן, בהסכמת שלטונות הכיבוש הסובייטיים לראש עיריית ארסטטן.
הוא שימש בתפקיד במשך שתי קדנציות שנמשכו חמש שנים.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הוא היה נציגו של הנסיך אוטו במשא ומתן מול ממשלת אוסטריה על החזרת נכסים של בית הבסבורג לידיים המקוריות ועל ביטול החוק ההבסבורגי אשר מנע מבני הבסבורג להיכנס לאוסטריה.
הוא נפטר ב-8 בינואר 1962 בגיל 59, כתוצאה מהשפעות מאוחרות של ההתעללות שעבר בידי הנאצים.
הוא נישא לרוזנת מריה אליזבת בונה פון ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה אשר ילדה לו שישה ילדים:
פרנץ (1927–1977) נישא לאליזבת, נסיכת לוקסמבורג, בתה של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג.
מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה (שם מלא: מקסימיליאן אויגן לודוויג פרידריך פיליפ איגנטיוס יוזף מריה ; 13 באפריל 1895 - 19 בינואר 1952) היה אחיו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
מקסימיליאן נולד ב-13 באפריל 1895 בווינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
אביו היה אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה.
אמו הייתה מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה בתו של גאורג, מלך סקסוניה.
סבא רבא שלו מצד האב היה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות.
וסבא רבא שלו מצד האם היה פרננדו השני, מלך פורטוגל.
אחיו הגדול היה קרל, ארכידוכס אוסטריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת מקסימיליאן כמיור בצבא האוסטרו-הונגרי וגם החזיק בדרגת כבוד של קפטן קורבטה בצי האוסטרו-הונגרי.
ב-1915 העניק לו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את התואר אביר מסדר גיזת הזהב.
בנובמבר 1916 נפטר הקיסר, ואחיו של מקסימיליאן, קרל, הוכתר כ"קרל הראשון, קיסר אוסטריה".
בפברואר 1917 נשלח מקסימיליאן לברלין כדי למסור על כך הודעה רשמית לווילהלם השני, קיסר גרמניה.
ב-29 בנובמבר של אותה שנה הוא נישא לפרנצסקה, נסיכת הוהנלוהה-ולדנבורג-שילינגספירסט, בתו של קנצלר אוסטריה לשעבר קונרד, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט.
ב-12 בנובמבר 1918 הוכרז על ביטול המונרכיה באוסטריה ועל הקמת רפובליקת אוסטריה הגרמנית.
בעקבות כך איבדו מקסימיליאן אויגן את כל השפעת וזכויות היתר שלהם.
ב-3 באפריל 1919 נחקק החוק ההבסבורגי אשר קבע כי בני בית הבסבורג לשעבר יוכלו להמשיך ולגור באוסטריה רק אם יוותרו על תאריהם ויכריזו על עצמם כאזרחים נאמנים של הרפובליקה.
מקסימיליאן ומשפחתו העדיפו לצאת לגלות במקום לעשות זאת.
הוא קיבל אישור לגור בשווייץ תחת השם "מקסימיליאן אויגן הבסבורג-לותרינגן".
לאחר מכן עברה המשפחה למינכן שבגרמניה ואז לצרפת.
באפריל 1922 הוא נכח בהלווייתו של אחיו באי מדיירה, וביוני 1923 הוא תבע את מזכירו של אחיו, הברון פון שטיינר, בגין הונאה במכירת תכשיטי המשפחה.
בנובמבר 1930 הוא הכיר בזכויות של אחיינו אוטו כראש בית הבסבורג.
במקביל, פורק בית הבסבורג ואוחד ליצירת "בית הבסבורג-לורן".
בנובמבר 1933 העניק קנצלר אוסטריה אנגלברט דולפוס למקסימיליאן אישור לחזור ולהתגורר באוסטריה.
הוא נותר באוסטריה במהלך מלחמת העולם השנייה, אולם לאחריה ביטלה הרפובליקה האוסטרית השנייה את ההיתר והוא נאלץ לצאת שוב לגלות.
הוא נפטר בעיר ניס שבצרפת ב-19 בינואר 1952 בגיל 56.
מנישואיו לפרנצסקה, נסיכת הוהנלוהה-ולדנבורג-שילינגספירסט נולדו לו שני ילדים:
מקסימיליאן, מרקיז באדן היה בנו של ברטהולד, מרקיז באדן, וראש בית צרינגן בשנים 1963–2022.
מקסימיליאן נולד בזאלם ב-3 ביולי 1933 לברטהולד, מרקיז באדן ולתאודורה, נסיכת יוון ודנמרק, בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג.
מקסימיליאן הוא אחיינו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו ובן דודו של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
לאחר סיום לימודיו התגייס מקסימיליאן לבונדסוור, והתקדם במהלך שירותו במילואים לדרגת אוברסט.
בשנת 1963 מת אביו ברטהולד, מרקיז באדן, ומקסימיליאן ירש את תאריו.
מקסימיליאן היה פעיל כמעט בחמישים אגודות, מה"ריינשיפפרסברבנד" ועד הצלב האדום הגרמני, והוא אף חבר מועצת הכבוד של הפדרציה הלאומית של באדן.
ב-23 בספטמבר 1966 התחתן מקסימיליאן עם ולריה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה ורוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
על פי חוק ההסדר 1701 איבד מקסימיליאן את זכותו לסדר הירושה לכתר הבריטי, בשל נישואיו לקתולית, אולם בשנת 2013 הוחזרה לו זכותו בעקבות חוק ירושת הכתר 2013.
ב-23 בספטמבר 1966 התחתן מקסימיליאן עם ולריה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה ורוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
ברנהרד, מרקיז באדן (נולד ב-1970), התחתן עם סטפני אן קאול
מקסימיליאן, דוכס לויכטנברג , היה חתנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, וסבו של מקס פון באדן, שהיה הקנצלר האחרון של הקיסרות הגרמנית.
מקסימיליאן נולד במינכן ב-1 בנובמבר 1817, לאז'ן דה בוארנה ולאוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
מקסימיליאן היה אחיהם של אוגיסט, דוכס לויכטנברג - בעלה של מריה השנייה, מלכת פורטוגל, אמלי מלויכטנברג - אשתו של פדרו הראשון, קיסר ברזיל וז'וזפין מלויכטנברג - אשתו של אוסקר הראשון, מלך שוודיה.
בשנת 1817 נתן סבו מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה לאביו את התואר "דוכס לויכטנברג", אשר עבר לאחר מותו בשנת 1824 לאחיו אוגיסט, דוכס לויכטנברג, ולאחר מותו של הלה ללא ילדים בשנת 1835 למקסימיליאן.
בשנת 1837 שלח לודוויג הראשון, מלך בוואריה את מקסימיליאן לרוסיה, כדי להשתתף בתמרוני פרשים.
שנה לאחר מכן, באוקטובר 1838, הוא ערך ביקור שני, ומראהו הטוב ונימוסיו הרשים את מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, והיא התאהבה בו.
בתחילה התנגדו ההורים משני הצדדים לנישואי השניים, אולם לבסוף אושרו הנישואים, בתנאי שהזוג יתגורר ברוסיה.
החתונה התקיימה ב-2 ביולי 1839 בכנסייה הגדולה של ארמון החורף, והחגיגות נמשכו שבועיים.
בני הזוג נשארו ברוסיה, ונולדו להם 7 ילדים.
בשנת 1843 מונה מקסימיליאן לנשיא האקדמיה לאמנויות, אולם בסוף שנות ה-40 התערערו נישואי השניים, ומריה החלה לקיים יחסים עם הרוזן גרגורי אלכסנדרוביץ' סטרוגונוב.
בשנת 1852 חלה מקסימיליאן בשחפת, וב-1 בנובמבר אותה שנה הוא מת בסנקט פטרבורג.
ב-2 ביולי 1839 התחתן מקסימיליאן עם מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, ממנה היו לו 7 ילדים:
אלכסנדרה מקסימיליאנובנה, נסיכת לויכטנברג (1840–1843)
מריה מקסימיליאנובנה, נסיכת לויכטנברג (1841–1914), התחתנה עם וילהלם, נסיך באדן
אוגניה מקסימיליאנובנה, נסיכת לויכטנברג (1845–1925), התחתנה עם אלכסנדר פטרוביץ', דוכס אולדנבורג
מקסימיליאן דלפיניוס ברליץ Delphinius Berlitz; 14 באפריל 1852 – 6 באפריל 1921) היה בלשן אמריקאי-יהודי ממוצא גרמני והמייסד של בתי הספר לשפות ברליץ, שאת הראשון שבהם הקים בשנת 1878 בפרובידנס שברוד איילנד.
נולד בשם דוד ברליצהיימר (Berlitzheimer) במירינגן (Mühringen), בווירטמברג שבגרמניה.
הוא ואחותו היו ליתומים זמן קצר לאחר לידתם, והוא גדל במשפחה של מחנכים ביער השחור.
ברליץ נדרש על פי חוק לשמש שוליה; הוא בחר לעבוד עבור שען במשך שלוש שנים.
מאוחר יותר הוא עבר לצרפת ואז לפרובידנס שברוד איילנד במהלך 1872.
עבודתו הראשונה עם הגיעו לארצות הברית הייתה הוראת צרפתית וגרמנית במכללה הפוליטכנית של ורנר.
במהלך 1878, כאשר הבעלים של בית הספר, מר ורנר, נעלם עם כל שכר הלימוד ששולם מראש, היה ברליץ למנהלו של המוסד.
כאשר ברליץ חלה, ולא היה מסוגל ללמד את כיתת הצרפתית, הוא מיהר לשכור את ניקולס ז'ולי להחליף אותו וללמד את הכיתה.
מאחר שתמיד התכתב עם ז'ולי בצרפתית, הוא לא הבין שז'ולי לא דיבר אנגלית עד ששכר אותו.
ז'ולי לימד את הכיתה בצרפתית בלבד (ללא שימוש בשפות אחרות להסברים ולהקלת ההבנה) באמצעות מחוות והצבעה על אובייקטים והעברת משמעויות שונות באמצעות נימת הקול והבעות הפנים.
ברליץ חזר לכיתה שישה שבועות מאוחר יותר וגילה כי התלמידים שלו, שדיברו מעט צרפתית או כלל לא דיברו את השפה לפני שז'ולי החל ללמד, שוחחו באופן כמעט שוטף בצרפתית.
יכולות ההגייה והדקדוק של התלמידים היו גם הן טובות מאוד.
ברליץ עשה שימוש בניסיון זה כאשר פיתח את שיטת ברליץ, שבמסגרתה רק השפה הנלמדת מדוברת בכיתה מהיום הראשון של הלימוד.
התלמידים מסתמכים על אותן טכניקות שבהן השתמש ז'ולי, ובמקום להיעזר בתרגום, להסיק משמעות בצורה עקיפה, וללמוד כך גם את הדקדוק ואת אוצר המילים.
בעקבות ההצלחה הרבה של ניסוי ראשוני זה, ברליץ פתח בית ספר שני לשפות בבוסטון במהלך 1880, ובהמשך הקים בתי ספר נוספים בניו יורק ובוושינגטון די.
עם השנים הקים בתי ספר בכל רחבי ארצות הברית ובמדינות רבות בחו"ל.
בין 1880 ו-1900 הוא החל גם לכתוב על רעיונותיו, לפתח אותם למסגרת שיטתית, שאותה הציג במהלך 1900 ביריד העולמי בפריז.
אחרי סוף המאה, הוא החל נודד ברחבי העולם, ושמעו הופץ ברבים לאחר שהצליח ללמד את וילהלם השני, קיסר גרמניה, לדבר אנגלית.
תהילתו של ברליץ המשיכה להתפשט; הוא קיבל את מדליות כבוד ממלך ספרד, מממשלת צרפת, ובתערוכות בינלאומיות רבות.
הוא נשאר פעיל עד מותו, בגיל 68, בניו יורק.
הוא נקבר בבית הקברות וודלואן (Woodlawn) ברובע הברונקס שבניו יורק.
שיטתו של ברליץ ללימודי שפות היא עדיין בשימוש.
ספרים רבים שפרסם במקור במהלך בתחילת העשור הראשון של המאה ה-20 עדיין ממשיכים להתפרסם במהדורות המשך.
הבלשן והסופר צ'ארלס ברליץ, נכדו, היה במשך זמן מה מנכ"ל ברליץ.
מקסימיליאן אגשטיין הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בפרייבורג מהבונדסליגה.
מקסימיליאן אגשטיין הוא אחיו הגדול של יוהנס אגשטיין, אף הוא כדורגלן.
אגשטיין הצטרף לנוער של ורדר ברמן בשנת 2011 כאשר היה בן 15, ובשנת 2014 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בה שיחק שלוש שנים.
במקביל, השתייך אגשטיין גם לסגל של הקבוצה הבכירה, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בנובמבר 2014, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–4 על פאדרבורן 07. בעונה זו ערך אגשטיין שתי הופעות ליגה בלבד, ובעונת 2015/16 ערך שבע הופעות.
אגשטיין תפס מקום חשוב בקבוצה הבכירה של ורדר ברמן החל מעונת 2016/17, בה ערך 15 הופעות והבקיע שער אחד.
בסיום עונה זו האריך אגשטיין את חוזהו במועדון.
בעונת 2017/18 אגשטיין כבר ערך 33 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם תומאס דילייני, יסחק בלפודיל, פין ברטלס ומקס קרוזה, ומסייע לורדר ברמן לסיים במקום ה-11 בליגה.
בעונת 2018/19 אגשטיין הבקיע חמישה שערי ליגה, וסייע לברמן לסיים במקום השמיני בליגה.
גם בעונת 2019/20 אגשטיין המשיך להיות שחקן מרכזי בקבוצה, אך שקע עמה בתחתית הבונדסליגה, והקבוצה ניצלה רק לאחר צמד משחקי מבחן מול היידנהיים.
ב-18 באוגוסט 2021 אגשטיין עזב לאחר 10 שנים את ורדר ברמן וחתם בפרייבורג.
ב-5 בדצמבר כבש שער בכורה בניצחון 0–6 על בורוסיה מנשנגלדבאך.
אגשטיין שיחק בכמה מנבחרות הצעירים של גרמניה, ולזכותו 16 הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21.
מקסימיליאן אנטון, נסיך הכתר של טורן וטקסיס היה נסיך הכתר של טורן וטקסיס עד מותו בשנת 1867.
מקסימיליאן אנטון נולד ב-28 בספטמבר 1831 ברגנסבורג, למקסימיליאן קרל, נסיך טורן וטקסיס השישי ולהברונית וילהלמינה פון דרנברג, בתם של ארנסט, ברון דרנברג והברונית וילהלמינה הנרייטה מקסימיליאנה פון גלאובורג.
ב-24 באוגוסט 1858 התחתן מקסימיליאן בטירת פוסנהופן עם הלנה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה, ואחותה הבכורה של אליזבת, נסיכת בוואריה (לימים קיסרית אוסטריה), והיו להם ארבעה ילדים.
נישואיהם של מקסימיליאן והלנה לא התקיימו ללא קושי, שכן מקסימיליאן השני, מלך בוואריה סירב לאפשר לבת דודתו הראשונה להתחתן עם נסיך שאינו בן מלוכה.
פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואשתו אליזבת, נסיכת בוואריה התערבו לטובת הנישואין, והנישואין נערכו כמתוכנן.
פרנץ יוזף נועד במקור להתחתן עם הלנה, אולם התאהב במקום זאת באחותה אליזבת, עמה התחתן לבסוף.
מקסימיליאן נפטר מאי ספיקת כליות או שיתוק ריאות ב-26 ביוני 1867, בגיל 35, ברגנסבורג, והוא נקבר בקפלת הקבורה במנזר סנט אמראם.
בשל מותו המוקדם, בנו מקסימיליאן מריה הפך לנסיך הכתר של טורן וטקסיס, ולאחר מכן ירש את התואר והנחלות.
לודוויג השני, מלך בוואריה כתב במכתב אישי של תנחומים לאביו של מקסימיליאן, מקסימיליאן קרל: "אני מזדהה עם האובדן שלך והכאב העמוק שאתה חש, יחד עם כל משפחת טורן וטקסיס, בעקבות אובדן החיים מלאי התקוות".
ב-24 באוגוסט 1858 התחתן מקסימיליאן בטירת פוסנהופן עם הלנה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה, ואחותה הבכורה של אליזבת, נסיכת בוואריה (לימים קיסרית אוסטריה), והיו להם ארבעה ילדים:
מקסימיליאן ניקולס מריה, נסיך ליכטנשטיין ורוזן ריטברג , הוא בנו השני של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין והשלישי בתור לסדר הירושה של נסיכות ליכטנשטיין.
מקסימיליאן נולד בעיר סנט גאלן שבשווייץ ב-16 במאי 1969. אביו הוא הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין ואמו היא מריה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו.
אחיו הגדול הוא אלויס, עוצר ליכטנשטיין ויש לו אח צעיר בשם קונסטנטין ואחות צעירה בשם טטיאנה.
הוא למד בבית ספר יסודי בוואדוץ ולאחר מכן בבית הספר האירופי לעסקים באוסטריש-וינקל, גרמניה.
הוא סיים את לימודיו ב-1993, וב-1998 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
הוא עבד בבנק צ'ייס בניו יורק, ולאחר מכן בחברת Industrie Kapital.
ב-2003 החל לנהל את הסניף הגרמני של חברת JP Morgan Partners, ומאז 2006 הוא משמש גם כמנכ"ל קבוצת LGT הנמצאת בבעלות משפחת המלוכה של ליכטנשטיין.
ב-21 בינואר 2000 הוא נישא בטקס אזרחי לאנגלה ג'יזל בראון.
מקסים שאפובל היה קצין בכיר (קולונל) בצבא האוקראיני וראש הכוחות המיוחדים של אגף המודיעין הצבאי האוקראיני.
לאחר מכן, קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
שאפובל חזר מאזור הסכסוך במזרח אוקראינה, וב-27 ביוני 2017 הוא נרצח בפיגוע מכונית תופת במרכז קייב.
בזמן מותו חקר שאפובל את המעורבות הרוסית במזרח אוקראינה.
הוא אסף חומר מודיעיני על מיקומם וכלי הנשק שלהם, שהצליחו לבסס את עמדתה של אוקראינה בבית משפט הפלילי בהאג על התוקפנות המזוינת של רוסיה.
באותה תקופה הוא היה אחד הבכירים האוקראינים הבכירים ביותר שנהרגו.
מקסים שאפובל נולד במחוז ויניצה בבית של טייס אזרחי והיה בן יחיד.
אביו של מקסים, מיכאילו, מפקד צוות מטוסי AN-2, עבד בשדה התעופה ויניצה, שם מת בשנת 1985 בשנתו ה-33.
מקסים שאפובל סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית ובחר בקריירה צבאית כמו סבו, ליאוניד.
דודו שירת גם בכוחות המזוינים בקייב, פרש בדרגת אלוף-משנה.
שאפובל הצטרף למכללה להנדסת רדיו בקייב, ובשנת 1999 הפך לחבר במכון הצבאי שהוקם לאחרונה ובפקולטה להצפנה וסיים את לימודיו בשנת 2000.
שאפובל התחיל את שירותו הצבאי כקצין במטה לתקשורת מוצפנת וביטחון של אגף המודיעין הצבאי של משרד ההגנה של אוקראינה.
הוא השתתף גם במשימה לשמירת שלום בסיירה לאון.
עם שובו שימש כקצין בכיר, מפקד קבוצת צוללנים.
בשנים 2010–2012 שימש במחלקה להגנת המדינה לאבטחת הנשיא.
לאחר שירותו בשירות האבטחה הממלכתי, הוא חזר לתפקידו כראש שירות המדריכים ומונה לאחר מכן לסגן מפקד יחידה צבאית ואז הפך למפקד יחידה צבאית.
שאפובל שירת 3 שנים בכוחות המיוחדים במשימות קרב במזרח אוקראינה, כמפקד היחידה המיוחדת העשירית של אגף המודיעין הראשי של משרד ההגנה של אוקראינה.
ליחידה "עשרה" יש את השם הלא רשמי של "האי", שמבוסס על אי ריבסקי.
שאפובל היה מפקד יחידה מיוחדת, שהחזירה במאי 2014 את שדה התעופה של דונצק משליטת הבדלנים הפרו-רוסיים.
הוא היה מעורב ישירות בתכנון ובניהול פשיטות סיור לעורף האויב, תוך שימוש באמצעים לתיעוד נוכחותם של כוחות רוסים, תנועותיהם, זמינותם של דגמים עדכניים של מערכות שבשימוש ונשקים.
כולל בצורה שיכולה הייתה לשמש הוכחה מוחלטת לתוקפנות המזוינת של רוסיה נגד אוקראינה, במיוחד בשימוש בציוד ובמערכות מודרניות, המיוצרות רק ברוסיה.
כמה פעולות מודיעין עסקו בהודעות בזמן על פריסת התותחנים הרוסים, כולל ארטילריה ארוכת טווח, שהפחיתו משמעותית את הנפגעים בקרב צבא אוקראינים ואזרחים.
הוא שימש גם כמפקד כוחות מיוחדים בחזית במצור על סלוביאנסק במהלכו נדחקו בסופו של דבר המורדים הפרו-רוסיים מהעיר סלוביאנסק לאחר כמעט שלושה חודשי לחימה, ביולי 2014.
על פי המודיעין האוקראיני, ב-7 ביוני 2017 חיסלה יחידתו של שאפובל קצין בכיר אחד, בשם יורי צ'רקשין יורי מיחידת הכוחות המיוחדים וימפל של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי בשטח דונבס שהיה אחראי לארגון "מעשי טרור" באוקראינה.
ב-27 ביוני 2017 נרצח אלוף-משנה מקסים שאפובל בפיצוץ מכונית תופת במרכז קייב.
בשעה 8:16 (UTC) רכב מרצדס בנץ בו נסע התפוצץ מהפעלת פצצה שהוטמנה מתחת לרכב והרגה אותו מייד ופצע שני עוברי אורח עוברת אורח שנפצעה מרסיס ברגלה וגבר בן 71 עם פצעים בצווארו.
משטרת קייב מיתגה את האירוע כ"פיגוע"; על פי החשד, המודיעין הרוסי עמד מאחורי הפיצוץ.
באותו יום, בהתקפה לא קשורה התפוצצה מכונית תופת דומה בקוסטיאנטיניווקה, במחוז דונצק שהביאה למותו של אלוף-משנה אחר ופצעה עוד שלושה קצינים בשירות הביטחון של אוקראינה.
קולונל יורי ווזני, ראש מחלקת הריגול הנגדי, נהרג כתוצאה מכך.
המודיעין הרוסי אף הואשם במתקפה זו.
זמן קצר לאחר ההתנקשות החלה התקפת סייבר.
יועץ הממשלה לשעבר בגאורגיה ומולדובה מולי מק'יו סברה שההתנקשות בשאפובל קשורה בהתקפת הסייבר הזו.
היא גם הצהירה כי שאפובל היה "נכס ענק" למנגנוני הביטחון של אוקראינה.
שאפובל הותיר מאחוריו את אשתו אירינה, בת בת חמש ותינוק בן שנתיים.
ב-17 באפריל 2019, הודיע ראש שירות הביטחון האוקראיני ואסיל הריצק על שמו של המחבל שביצע את הפיצוץ; אולג שוטוב, שהיה תושב דונייצק, עובד מרכז הפעולות המיוחדות של "משרד ההגנה האזרחית של הרפובליקה העממית של דונצק".
שוטוב שכר דירה באותו בית בו התגוררה משפחת שאפובל.
לאחר הפיגוע הוא עזב לדונייצק.
מקסים רודנסון (26 בינואר 1915, פריז – 23 במאי 2004, מרסיי) היה היסטוריון, סוציולוג ומזרחן מרקסיסט צרפתי.
הוא היה בנם של סוחר בגדים יהודי ואשתו, שמתו שניהם במחנה הריכוז אושוויץ.
לאחר לימודי שפות שמיות, הוא הפך לפרופסור לגעז (אתיופית עתיקה) באקול פראטיק דה אוטז אטיד.
רודנסון הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית בשנת 1937 "מטעמים מוסריים" אך גורש בשנת 1958 לאחר שביקר אותה.
הוא התפרסם בצרפת כאשר הביע ביקורת נוקבת כלפי ישראל, ובמיוחד התנגד למדיניות ההתנחלות של ישראל בשטחים.
הוא נודע בכך שטבע את המונח "אסלאמו-פשיזם" (le fascisme islamique) בשנת 1979, כשהשתמש בו לתאר את המהפכה האיראנית.
הוריו של רודנסון היו מהגרים יהודים ממוצא רוסי-פולני שהיו חברי המפלגה הקומוניסטית.
הם הגיעו לצרפת בסוף המאה ה-19 כפליטים מפוגרומים באימפריה הרוסית.
אביו היה סוחר בגדים שהקים עסק לייצור בגדים אטומים למים בחלק דובר היידיש של פריז, שנקרא פלאצל, ברובע המארה.
הם הפכו מוקד משיכה לגולים רוסים אחרים, רובם מהפכנים שהיו עוינים למשטר הצארי.
אביו ניסה להתאגד ולארגן שירותים חינוכיים ואחרים עבור קבוצת המהגרים שלו ממעמד הפועלים.
בשנת 1892 סייע בהקמת ספרייה קהילתית ובה מאות יצירות ביידיש, רוסית וצרפתית ואחר כך היה ממייסדי "האיגוד המקצועי היהודי בפריז".
בשנת 1920 הצטרפו הוריו למפלגה הקומוניסטית וברגע שצרפת הכירה בברית המועצות, בשנת 1924, הם הגישו בקשה לקבלת אזרחות סובייטית.
רודנסון גדל במשפחה קומוניסטית נלהבת, לא דתית, אנטי ציונית ולא דיבר יידיש.
משפחתו הייתה ענייה, ולכן רודנסון החל לעבוד כשליח בגיל 13 לאחר שקיבל תעודת בית ספר יסודי.
אך למידתו שגשגה באמצעות ספרים מושאלים ומורים פרטיים שלא דרשו תשלום, ורודנסון החל ללמוד שפות שמיות, בהתחלה בשבת אחר הצהריים ובערבים.
בשנת 1932, הודות לכלל המאפשר לאנשים ללא תעודות לגשת לבחינת הקבלה התחרותית, רודנסון נכנס לבית הספר לשפות המזרח (אקול דה לנגס אוריינטלס) ותכנן לפתח קריירה כמתורגמן ודיפלומט.
הוא למד ערבית אך מאוחר יותר, כשעבד על עבודת הגמר בנושא לימוד השוואתי של השפות השמיות, למד גם עברית, מה שהפתיע את משפחתו.
בשנת 1937 הוא התקבל למועצה הלאומית למחקר, הפך לסטודנט במשרה מלאה לאסלאם והצטרף למפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1940, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, קיבל רודנסון תפקיד במכון הצרפתי בדמשק.
שהותו לאחר מכן בלבנון ובסוריה אפשרה לו לברוח מרדיפת היהודים בצרפת הכבושה ולהרחיב את ידיעותיו באסלאם.
הוריו נספו באושוויץ בשנת 1943. רודנסון בילה את רוב שבע השנים הבאות בלבנון, כעובד מדינה בביירות ושישה חודשים בהוראה בצידון בבית הספר התיכון בעיר.
בשנת 1948 החל רודנסון לעבוד כספרן בספרייה הלאומית של צרפת בפריז, שם עמד בראש המדור המוסלמי.
בשנת 1955 מונה למנהל באקול פראטיק דה אוטז אטיד, והיה פרופסור לשפת הגעז כעבור ארבע שנים.
רודנסון עזב את המפלגה הקומוניסטית של צרפת בשנת 1958, בעקבות חשיפותיו של ניקיטה חרושצ'וב על פשעיו של סטלין, אך בכל זאת נותר מרקסיסט.
לדברי רודנסון עצמו, ההחלטה התבססה על האגנוסטיות שלו, והסביר כי להיות חבר במפלגה זה כמו אדם דתי מאמין, והוא רוצה לוותר על "הכפיפות למגבלות המנגנון, אפילו למען מטרות צודקות."
הוא זכה לפרסום כשפרסם את הספר "מוחמד" בשנת 1961, ביוגרפיה על חיי הנביא שנכתבה מנקודת מבט סוציולוגית, ספר שעדיין אסור בחלקים של העולם הערבי.
חמש שנים לאחר מכן פרסם את "האסלאם והקפיטליזם", מחקר על דעיכתה הכלכלית של חברות מוסלמיות.
שעליו קיבל פרס בשנת 1995 מהארגון הרציונליסטי.
חקר האסלאם מנקודת מבט מרקסיסטית וסוציולוגית
עבודתו של רודנסון שילבה תיאוריות סוציולוגיות ומרקסיסטיות, אשר, לדבריו, עזרו לו להבין "שעולם האסלאם כפוף לאותם חוקים ונטיות כמו שאר בני המין האנושי".
ספרו הראשון היה מחקר על מוחמד ("מוחמד", 1960), שהציב את הנביא בהקשרו החברתי.
זה היה מחקר רציונליסטי שניסה להסביר את מקורותיו הכלכליים והחברתיים של האסלאם.
עבודה מאוחרת יותר הייתה "האסלאם והקפיטליזם" (1966), הכותרת המהדהדת את התזה המפורסמת של מקס וובר בנוגע להתפתחות הקפיטליזם באירופה ועליית הפרוטסטנטיות.
רודנסון ניסה להתעלות מעל שתי דעות קדומות: הראשון הנפוץ באירופה שהאסלאם הוא בלם להתפתחות הקפיטליזם, והשני, הנפוץ בקרב המוסלמים, כי האסלאם היה שוויוני.
הוא הדגיש אלמנטים חברתיים, וראה באסלאם גורם נייטרלי.
לאורך כל עבודותיו המאוחרות יותר על האסלאם הדגיש רודנסון את הקשר בין הדוקטרינות בהשראת מוחמד לבין המבנים הכלכליים והחברתיים של העולם המוסלמי.
רודנסון טבע גם את המונח "תאולוגוצנטריות" על הנטייה להסביר את כל התופעות האמפיריות בעולם המוסלמי תוך התייחסות לאסלאם, תוך התעלמות מתפקיד "ההתניה ההיסטורית והחברתית" בהסבר על האירועים.
בספרו מוחמד (1971) כותב רודנסון:
רודנסון נקט עמדה פומבית לטובת הגדרה עצמית של הפלסטינים במהלך מלחמת ששת הימים.
כמה חודשים לפני שפרסם את מאמרו המפורסם, השתתף רודנסון בכינוס שנערך באולם ה"מודיטלה" בפריז למען המאבק הפלסטיני.
ביוני 1967 פרסם מאמר תחת הכותרת "ישראל, עובדה קולוניאלית" בכתב העת של ז'אן פול סארטר,
"זמנים מודרניים" ("Les Temps Modernes"), המאמר הביא לו פרסום כסנגור של העניין הפלסטיני.
באותה תקופה ציין כי התמיכה במאבק הפלסטיני הייתה בולטת בעיקר בימין האנטישמי ובשוליים השמאליים המאואיסטים.
הוא קרא לפלסטינים להביא את עניינם לאירופאים ליברליים, והזהיר אותם מפני הסכנה של הוספת אופי דתי לסכסוך, אשר יפגע במוניטין של צדקת המאבק:
האנטי ציונות שלו התבססה על שתי תוכחות עיקריות: העמדת הפנים של הציונות הכופה על כל האנשים ממוצא יהודי בכל רחבי העולם זהות ואידאולוגיה לאומנית, ושליטה על שטח במחיר גירוש ושליטה על הפלסטינים.
מכאן שבספרו "ישראל והערבים" משנת 1968 הוא ראה בפלסטינים את הישות הלאומית היחידה בשטחי ארץ ישראל ההיסטורית:
במקום אחר, הוא הדגיש כי:
גישתו לסכסוך הישראלי-פלסטיני כללה קריאה למשא ומתן שלום בין יהודים ישראלים לפלסטינים.
כי לא ניתן לראות בישראל רק מדינה קולוניאלית-מתנחלת, אלא עובדה לאומית.
ליהודי ישראל יש זכויות קיבוציות שהפלסטינים צריכים לכבד:
זו הסיבה שבגללה הוא לא הסכים עם הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), והזהיר אותו מפני האשליה שלוחמת הגרילה שהצליחה במלחמת העצמאות של אלג'יריה נגד צרפת תצליח בפלסטין.
במקביל, הוא דחק בישראלים להפסיק להעמיד פנים שהם חלק מאירופה ולקבל את היותם חלק מהמזרח התיכון, ולכן, על הישראלים ללמוד לחיות עם שכניהם, על ידי התחשבות בעוולות שנעשו נגד הפלסטינים ואימוץ שפת הפשרה.
מקסימה (בעבר, "מקסימה המרכז להפרדת אוויר") היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בייצור גזים לשירות התעשייה ולשימושים רפואיים.
מקסימה נוסדה בשנת 1974 על ידי משקיעים מאירופה ביוזמת ממשלת ישראל.
את מפעלה הראשון הקימה החברה במצפה רמון במטרה לפתח תעסוקה באזור.
בשנת 1983 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית, וחברת דיסקונט השקעות שמקבוצת IDB נכנסה כמשקיעה בחברה.
בשנת 1996 נרכשה השליטה בחברה על ידי חברת Praxair האמריקאית שבאותה עת הייתה החברה הגדולה בעולם בתחום הגזים התעשייתיים.
בשנת 1999 החברה הקימה את מפעלה השני באזור התעשייה נאות חובב.
בשנת 2005 נכנסה החברה לפעילות בתחום הפחמן הדו-חמצני.
בתחילה באמצעות ייבוא ומאוחר יותר, הקימה במישור רותם מפעל שלישי העוסק בייצור.
בשנת 2008 דיסקונט השקעות רכשה את מלוא אחזקותיה של Praxair בחברה, והפכה לבעלת השליטה היחידה.
בשנת 2010 החברה הקימה מפעל רביעי באזור התעשייה הצפוני של אשדוד, ואליו היא העבירה גם את משרדי ההנהלה.
בשנת 2012 רכשה חברת יוניון השקעות ופיתוח, שבבעלות איש העסקים ג'ורג' חורש, את מלוא מניות "דיסקונט השקעות" והפכה לבעלת השליטה היחידה בחברה.
בשנת 2019 רכשה יוניון את כל מניות הציבור שנסחרו בבורסה, ובכך, מקסימה חזרה להיות חברה פרטית.
מקסימום דה הורמון (ביפנית: マキシマム ザ ホルモン) היא להקה מטוקיו המייצרת בסגנון הבי מטאל.
היא פועלת בתת-ז'אנר של נו-מטאל והארדקור פאנק תוך שילוב אלמנטים של פופ, סקא ומוזיקת היפ הופ.
הלהקה הוקמה בשנת 1998 על ידי זמרים דאיסוק טסודה ונאו קאוואקיטה שגם מנגנת בתופים.
בשנת 1999 הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה A.S.A.
Crew וזה היה האלבום היחיד בהרכב המקורי.
בעקבות שינויים בהרכב, הלהקה החלה לשתף ליריקה יפנית בשיריה.
בשנת 2002 הלהקה עזבה את חברת Sky Records ועם החברה החדשה הוציאו מספר אלבומים.
בשנת 2006 שיר של הלהקה הגיע למקום השישי במצעד הפזמונים ביפן.
בשנת 2007 הם הוציאו את האלבום Bu-ikikaesu שהגיע למקום החמישי במצעד הפזמונים היפני.
בשנת 2008 הלהקה הגיע לסבב הופעות בבריטניה.
בשנת 2010 הלהקה הודיע על הפסקה זמנית של פעילות בעקבות לידת ביתה של נאו.
בשנת 2011 הלהקה חידשה את פעילותה ובשנת 2013 יצאה אלבומה החדש.
בשנת 2019 הלהקה חידשה את פעילותה.
מקסימוס מאפסוס (יוונית: Μάξιμος ὁ Ἐφέσιος; 310–372 לספירה) היה פילוסוף נאופלטוני.
מעט מאוד ידוע על קורות חייו, על פי חלק מכתבי אבות הכנסייה הוא היה בן למשפחה עשירה בטרם הפך לאיש דת.
כתביו ותורתו השפיעו רבות על הקיסר הרומי יוליאנוס הכופר, בזכות אהבתו של הקיסר לקסם ולתאורגיה לעשיית מופתים, מעשי קסמים, מאגיה, התערבות כוחות על־טבעיים או שהביעו והעידו על קיום האלוהים בחיי האדם.
בזכות קשריו עם המלכות הוא זכה לתפקיד גבוה בבית המשפט.
אופיו הקשה והלא מתפשר רכש לו אויבים רבים ולאחר מותו של יוליאנוס הוא איבד את חסדי השלטון ואת מעמדו, נכלא ובסופו של דבר הוצא להורג במצוותו של הקיסר ואלנס.
המקור המפורט ביותר לחייו של מקסימוס הם כתביו של אונאפיוס, היסטוריון יווני שחי במאות ה-4 וה-5 לספירה.
הוא מזכיר את מקסימוס מאפסוס בחיבורו העיקרי ששרד "חייהם של פילוסופים וסופיסטים".
פרטים נוספים מוזכרים בכתבי אמיאנוס מרקלינוס, הקיסר יוליאנוס וליבאניוס.
שמו מופיע גם בכתבי אבות הכנסייה אם כי במונחים שליליים מאוד.
מקסימוס נולד בסביבות תחילת המאה ה-4. ככל הנראה בעיר אפסוס.
למקסימוס היה אח בשם קלאודיאנוס, שגם הוא הפך לפילוסוף.
אח נוסף, נימפידיאנוס מסמירנה, מונה על ידי הקיסר יוליאנוס לשמש כמזכיר האחראי על התכתובת היוונית של הקיסר (Magister epistolarum graecarum).
אמוניוס בן הרמיאס, פילוסוף יווני בן התקופה, מציין כי מקסימוס למד את תורת הנאו-אפלטוניזם תחת שרביטו של פילוסוף בשם "היריוס".
בשנים 335–350 היה מקסימוס בפרגמון כתלמידו של אידסיוס שייסד בית ספר לפילוסופיה ובו הטיף לפי תורת התאורגיה והחייאת הפוליתאיזם, (מיוונית: πολύ "פולי" - הרבה, θεός "תאוס" - אל) פירושו אמונה בריבוי האלוהות, אמונה במספר אלים.
בסביבות שנת 350 עזב מקסימוס את פרגמון כדי לעבוד באפסוס כמורה לפילוסופיה.
בשנת 351 נסע הקיסר יוליאנוס לפרגמון, על מנת ללמוד אצל אדסיוס, שם הוא הוזהר מלהסתבך עם טקסי המסתורין שתרגל מקסימוס, אך האזהרה הביאה לתוצאה הפוכה, יוליאנוס נסע לאפסוס בין מאי 351 לאפריל 352, על מנת להמשיך את הלימודים שלו עם מקסימוס.
בנובמבר 355, יוליאנוס מונה לקיסר אך נשאר בקשר עם מקסימוס.
בשנת 361, כקיסר, הזמין יוליאנוס את פריסקוס ומקסימוס לקונסטנטינופול.
שני הניאופלטוניסטים מאז ואילך נשארו ליד הקיסר, שהשתמש בהם כיועצים דתיים-פילוסופיים וכשותפים לדיון.
יוניפיוס קובע שלמקסימוס ולפריסקוס לא הייתה סמכות פוליטית, אך גם כותב שמקסימוס הפך לבלתי נגיש ביהירות והשתמש במעמדו רב ההשפעה כדי להעשיר את עצמו באופן אישי.
מקסימוס נסע בקיץ 362 עם יוליאנוס לאנטיוכיה, ולאחר מכן במרץ 363 ליווה אותו במסע המלחמה למסופוטמיה שכוון כנגד פרס.
ברגעיו האחרונים זימן יוליאנוס לאהלו את מקסימוס ופריסקוס וניהל איתם שיחה פילוסופית.
מקסימוס לא איבד את מעמדו בחצר הקיסר והמשיך לשמש תחת שלטונו של יוביאנוס אך לאחר מותו של הקיסר סר חינו בחצר המלוכה, באביב 364 הוא הואשם בגרימת מחלה ממושכת אצל הקיסרים החדשים ולנטיניאנוס הראשון וואלנס.
אישום זה בוטל אבל מתנגדיו הרבים לא התייאשו; ב-365/366 הוא נעצר שוב והואשם שהתעשר שלא כדין.
קנס גבוה הוטל, והוא נשלח "לאסיה" - כנראה למולדתו - כדי לגייס כספים לתשלום הקנס שהוטל עליו.
מכיוון שלא היה מסוגל לשלם, הוא נכלא ועונה.
על פי כתבי ההיסטוריון יופיאנוס מקסימוס רצה להתאבד, מכיוון שהוא לא יכול היה לשאת עוד את הכאב, ואשתו השיגה רעל.
אשתו שתתה תחילה את הרעל, אבל מקסימוס נבהל ולא שתה מהרעל.
מאוחר יותר פרוקונסול אסיה, קלרכוס, עזר למקסימוס, ככל הנראה על רקע היכרותם בעבר.
קלרכוס סידר את שחרורו של מקסימיאנוס והחזיר חלק גדול מנכסיו, שאותם איבד.
מקסימוס החל שוב ללמד פילוסופיה, ואף העז לחזור לקונסטנטינופול.
בשנת 372 שמו הוזכר כחלק מקושרים כנגד הקיסר ואלנס והוא הוצא להורג.
מקסים לאונרדוביץ' שבצ'נקו הוא עיתונאי רוסי, דמות פוליטית וציבורית, פובליציסט, פעיל זכויות האדם, מנחה רדיו, בלוגר וידאו.
שבצ'נקו היה מנהיג המפלגה הרוסית לחירות ולצדק ממרץ 2021 ועד ספטמבר 2022.
מקסים שבצ'נקו נולד במוסקבה ב-1966. למד במכון התעופה של מוסקבה אותו סיים ב-1990.
ב-2002 שבצ'נקו הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית האירוח של ולדימיר פוזנר "זמנים" בערוץ ORT.
שבצ'נקו היה חבר בלשכה האזרחית של הפדרציה הרוסית של הכינוס השני והשלישי (2012-2009).
מאוקטובר 2005 עד יוני 2011, לאחר שקיבל את הזמנתו של קונסטנטין ארנסט, הוא הנחה את תוכנית אירוח פוליטית-חברתית בערוץ הראשון.
מקסימילאן ראל היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת הבלמת בשיקגו רד סטאר מליגת העל האמריקאית.
ראל החלה את קריירת הכדורגל שלה כשהייתה בת 5, כשהצטרפה למועדון בזינגן .
בקיץ 2009 עברה לקבוצת הנוער של המועדון זינדלפינגן .
בקיץ 2010 עלתה ראל לקבוצה הראשונה של זינדלפינגן, ואת הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה השנייה ערכה ב-15 באוגוסט 2010, במשחק נגד פ.צ.
לאחר שתי עונות בהן ערכה 27 הופעות במדי הקבוצה, זכתה זינדלפינגן באליפות הבונדסליגה השנייה ועלתה לבונדסליגה.
את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה ערכה בהפסד 9:1 לטורבינה פוטסדם.
לאחר 61 הופעות ליגה במדי המועדון עזבה ראל את הקבוצה ונסעה למרוקו לתקופה ממושכת.
בפברואר 2015 הצטרפה ראל להופנהיים.
בתחילת תקופתה במועדון שיחקה ראל במדי קבוצת המילואים של הופנהיים, וב-2017 עלתה לסגל הקבוצה הראשונה המשחקת בבונדסליגה.
לקראת עונת 2021-22, הצטרפה ראל לקבוצת הנשים של המועדון באיירן מינכן מהבונדסליגה.
במהלך העונה שינתה את תפקידה בקבוצה משחקנית הגנה לפעילה מרכזית בקישור, וסיימה במקום השני ברשימת הכובשות המצטיינות של הקבוצה, עם 10 שערים בכל המסגרות.
בסיום אותה עונה סיימה באיירן במקום השני בבונדסליגה אחרי האלופה וולפסבורג.
בעונת 2022-23 זכתה ראל בבונדסליגה יחד עם קבוצתה.
הנהלת באיירן סיימה את חוזה של ראל בקבוצה, לאחר שנעתרה לבקשתה להגשים את חלומה לשחק בארצות הברית.
ב-22 בינואר 2024 עברה ראל לשיקגו רד סטאר מליגת העל האמריקאית.
ראל ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה ב-10 בנובמבר 2018, בניצחון 5:2 על נבחרת איטליה במסגרת משחק ידידות.
לאחר תקופתה בזינדלפינגן, נסעה ראל למרוקו, שם עבדה במשך 3 חודשים.
ב-2014 קיבלה ראל תואר מבית הספר אוסוולד פון נל ברוינינג ברוטווייל.
מאז 2015, לומדת ראל היסטוריה באוניברסיטת היידלברג.
מקסימו פרונה (בספרדית: Máximo Perrone; נולד ב-7 בינואר 2003 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקומו מהסרייה א' ובנבחרת ארגנטינה.
פרונה גדל במחלקת הנוער של ולס סארספילד.
ב-7 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אסטודיאנטס לה פלאטה במסגרת המחזור החמישי בליגת העל הארגנטינאית לעונת .
ב-8 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בהפסד 4-1 לאסטודיאנטס לה פלאטה במסגרת שלב הבתים לעונת 2022. ב-19 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על נסיונל במסגרת שלב הבתים של גביע ליברטדורס.
ב-21 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בתיקו 2-2 נגד לנוס.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך 22 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-23 בינואר 2023 חתם לחמש וחצי שנים במנצ'סטר סיטי.
ב-25 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 4-1 על בורנמות'.
ב-23 באוגוסט 2023 הושאל ללאס פאלמאס מהלה ליגה לעונה אחת.
ב-25 באוגוסט 2024 הושאל פרונה לקומו מהסרייה א' לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
ב-18 ביולי 2025 נרכש על ידי קומו תמורת 13 מיליון אירו.
ב-14 בנובמבר 2025 ערך פרונה הופעת בכורה בנבחרת ארגנטינה בניצחון 2–0 על נבחרת אנגולה במסגרת משחק ידידות.
מקסימיליאן באייר הוא כדורגלן גרמני המשחק בקבוצת בורוסיה דורטמונד ובנבחרת גרמניה.
באייר גדל במחלקות הנוער של ברנדנבורג SC סוד, אנרגי קוטבוס והופנהיים.
ב-8 בפברואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–1 לפרייבורג במסגרת המחזור ה-21 בבונדסליגה לעונת 2019/2020.
ב-19 באוגוסט 2021 הושאל למשך עונה אחת להנובר 96 מהבונדסליגה השנייה.
ב-8 ביוני 2022 הוארכה ההשאלה בעונה נוספת.
ב-12 באוגוסט 2024 חתם באייר לחמש שנים בבורוסיה דורטמונד.
מקסימה היא אמרה קצרה אודות אמת כללית, עיקרון או כלל התנהגות.
מקסימה היא לרוב אמצעי פדגוגי שמטרתו להניע לפעולות ספציפיות ובעלת אוריינטציה מוסרית, אשר לעיתים קרובות מנוסח כפתגם קצר או כאפוריזם.
דוגמה למקסימה היא אמרתו של הלל הזקן: (הידועה גם כ"כלל הזהב").
תיעוד עתיק של השימוש במקסימה קיים בהגותו של בואתיוס בדברו על maximae et principales propositiones ("הטענות הכלליות והראשוניות ביותר").
בואתיוס מציין בהקשר זה את עמדתם של אריסטו (באנליטיקה שבדיעבד) ושל קיקרו (בטופיקה) לפיה חקירה באמצעות היסקים לוגיים צריכה להתחיל בהנחות כלליות וראשוניות, שאינן ניתנות בעצמן להוכחה.
הוא מסביר שבתחומים שונים של חקירה הטענות הראשוניות יהיו שונות.
בתחום הגאומטריה בואתיוס מציע כדוגמה למקסימה את האקסיומה השלישית של אוקלידס: .
בואתיוס משתמשת במקסימות גם בתחומי המוסר והפוליטיקה, ומציע כדוגמה את הטענה .
השימוש במקסימות צמח ברנסאנס עם המסות של מישל דה מונטיין, והתעצם בעידן הנאורות ובכתביהם של המורליסטים הצרפתים, בהם: פרנסואה דה לה רושפוקו, ז'אן דה לה ברייר, המרקיז דה וובנארג, וניקולא שאמפור.
כך למשל, רושפוקו איגד מקסימות רבות בחיבורו משנת 1678 הרהורים או אמרות ואמרי שפר מוסריים (Réflexions ou sentences et maximes morales), בהן: .
באתיקה הדאונטולוגית של עמנואל קאנט, מקסימות הן עקרונות סובייקטיביים המנחים פעולה של סוכן הפעולה , שאותו קאנט מכנה סובייקט או יש תבוני.
האתיקה של קאנט שואפת להיות ביקורתית ואוטונומית, דהיינו פנימית לתבונה, ובכך להתשתחרר מכל שיטות המוסר שמקורן בסמכות חיצונות הטרונומית, דתית או דוגמתית.
אי לכך, מקסימה יכולה להיות תקפה, רק אם היא עוברת מבחן מסוים המראה כי היא רציונלית.
כלומר, בתהליך השיפוט המוסרי, סוכן הפעולה בוחן את הפעולה הספציפית בהתאם למקסימה, והיא זוכה לתוקף מוסרי על פי מידת האובייקטיביות שלה, כלומר ללא תלות בנטיות לב ובאינטרסים צרים.
בספרו הנחת יסוד למטפיזיקה של המידות כותב קאנט:
המקסימה שמנחה את הפועל נבחנת אצל קאנט על פי ההצו הקטגורי, שמאפשר לקבוע האם הפעולות שגויות או מותרות.
בניסוח הראשון של קאנט לצו הקטגורי שמופיע ב"הנחות יסוד למטאפיזקה של המידות" כתב
כלומר, המקסימה תקפה רק אם ניתן להתייחס אליה כאילו הייתה חוק מעשי שתקף באופן אוניברסלי, עבור כל יש תבוני בכל זמן.
בביקורת התבונה המעשית, קאנט נתן את הדוגמה הבאה של מקסימה וכיצד ליישם אותה כעקרון שעובר את מבחן הציווי הקטגורי:
כמו כן, בגישה זו לפעולה יש "ערך מוסרי" אם העיקרון שעל פיו פועל הסוכן תואם את הכוונה שלו, "מתוך המוסר" (מתוך החוק המוסרי).
כלומר, לפעולתו של אדם יש ערך מוסרי כאשר הוא עושה את חובתו אך ורק לשם החובה, מהסיבה הנכונה.
זאת להבדיל מפעולה שבדיעבד נעשתה "בהתאם למוסר" ללא מחשבה תחילה, ומתוך דחף או אינטרס אישי כלשהו.
בהשפעת קאנט, צ'ארלס פרס, מאבות הפרגמטיזם, טבע את "המקסימה הפרגמטית" () בניסוחים שונים, כעקרון המנחה של הפרגמטיזם.
בין היתר תיארה באופן הבא:
מקסימוס ויליאמסון הוא שחיין אמריקאי, אלוף עולם לנוער (נתניה 2023), במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ויליאמסון נולד וגדל בסאות'לייק טקסס.
מחזיק בשיאי ארצות הברית לנערים גיל 15 ו-16. בשנת 2025 הוא אמור ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת וירג'יניה.
באליפות העולם לנוער שנערכה במכון וינגייט נתניה בספטמבר 2023 זכה ב-7 מדליות, 6 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי.
בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס בפברואר 2024 הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 יארד מעורב אישי בשיא בתי הספר התיכוניים של ארצות הברית של 1:40.81 דקות ובמשחה ל-100 יארד גב בשיא אישי חדש נוסף של 46.29 שניות.
מקסימיליאן מייקל ארפסטן הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קולומבוס קרו מה-MLS ובנבחרת ארצות הברית.
ארפסטן גדל במחלקת הנוער של קליפורניה אודיסיי, ובהמשך שיחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
בשנת 2022 עזב את האוניברסיטה בשלב מוקדם, על-מנת לשחק כדורגל מקצועני, והצטרף לקבוצת המילואים של סן חוזה ארת'קווייקס, במדיה ערך 24 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
בחודש דצמבר 2022 פורסם כי ארפסטן יהיה זמין לבחירה בסופרדראפט של ה-MLS לקראת עונת , וב-21 בדצמבר נבחר בבחירה 14 על-ידי קולומבוס קרו.
ב-21 בפברואר 2023 חתם על חוזה לשנתיים במועדון.
ב-25 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהבקיע את השער האחרון בניצחון 6-1 על אטלנטה יונייטד במסגרת הליגה.
הוא זכה עם המועדון בגביע ה-MLS בעונת 2023, ובגביע הליגות בעונת .
ב-18 בינואר 2025 ערך ארפסטן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בניצחון 3-1 על נבחרת ונצואלה במשחק ידידות.
מקסימיליאן אוליסס, רוזן הרייך פון בראון, ברון דה קאמי ומאונטני היה קצין אוסטרי, אחד הקצינים הבכירים ביותר ששירתו את הקיסר ההבסבורגי במהלך אמצע המאה ה-18. כפליט אירי, הוא היה צאצא לאווזי הבר .
מקסימיליאן נולד בבזל, שווייץ, בנו של הרוזן אוליסס פון בראון (נולד בלימריק, אירלנד ב-1659; נפטר בפרנקפורט ב-1731, הרוזן השני מבראון באצולה היעקוביטית) ואשתו אנבלה פיצג'רלד, בת לבית דזמונד.
שתי המשפחות גלו מאירלנד בעקבות המרד של טיירון.
ראשית הקריירה של בראון התבססה על קשרים משפחתיים וקשרי נישואין.
אביו ואחיו של אביו, ג'ורג' (נולד בלימריק ב-1657; נפטר בפאביה ב-1729, הרוזן הראשון מבראון באצולה היעקוביטית), קיבלו תואר רוזני האימפריה הרומית הקדושה על ידי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ב-1716 לאחר ששירתו בהצטיינות בשירות קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
האחים נהנו מידידות ארוכה וקרובה עם ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, שהיה אחראי בעיקר להתבססותם בשירות הקיסרי האוסטרי.
עם מות אביו ב-1731, הוא הפך לרוזן השלישי מבראון באצולה היעקוביטית.
לאשתו, הרוזנת מרי פיליפין פון מרטיניץ, היו קשרים יקרי ערך בחצר המלוכה, ואחותו, ברברה (נולדה בלימריק ב-1700; נפטרה במנטובה ב-1751), הייתה נשואה לפרייהר (ברון) פרנסיס פטריק אונילן (נולד בדיסרט ב-1671; נפטר במנטובה ב-1734), מייג'ור-גנרל בשירות האוסטרי.
כך, בגיל 29 פון בראון כבר היה קולונל של רגימנט חי"ר אוסטרי.
עם זאת, הוא הצדיק את קידומו המהיר בשדה הקרב, ובמערכה האיטלקית של 1734 הצטיין מאוד.
בלחימה בטירול ב-1735, ובמלחמה הטורקית, הוא הצטיין בתור גנרל.
הוא היה לוטננט פילדמרשל בפיקוד על חילות המצב בשלזיה כאשר ב-1740 פרידריך השני והצבא הפרוסי שטפו את המחוז.
השימוש הזהיר שלו במשאבים שעמדו לרשותו עיכב באופן משמעותי את המלך בכיבושו ונתן לאוסטריה זמן לאסוף צבא שדה .
הוא נכח בקרב על מולביץ, שם נפצע קשה.
התנגדותו הנחרצת לכל צעדים מהוססים הביאה אותו לעיתים קרובות לעימות עם מפקדיו, אך תרמה משמעותית לאנרגיה הבלתי רגילה שהפגינו הצבאות האוסטריים ב-1742 וב-1743.
במערכות הבאות הפגין פון בראון את אותן איכויות של מצביאות ואותו חוסר סבלנות לפיקוח.
ב-1745 שירת תחת הרוזן טראון, וקודם לדרגת פלדצויגמייסטר.
ב-1746 נכח במערכה האיטלקית ובקרבות פיאצ'נצה ורוטופרדו.
פון בראון עצמו, עם המשמר הקדמי, פילס את דרכו דרך הרי האפנינים ונכנס לגנואה.
לאחר מכן הופקד על הפיקוד על הפלישה לצרפת שנערכה בחורף 1746–1747, שהובילה למצור על אנטיב, אך נאלץ להפסיק את הפלישה ולחזור לאיטליה בפברואר 1747 לאחר שגנואה התקוממה נגד חיל המצב האוסטרי שהשאיר מאחור.
בתחילת 1747 מונה למפקד כל הכוחות הקיסריים באיטליה, במקום אנטוניוטו בוטה אדורנו.
בסוף המלחמה, עסק פון בראון במשא ומתן על נסיגת הכוחות מאיטליה, שהוביל לאמנת ניס (21 בינואר 1749).
הוא הפך למפקד העליון בבוהמיה ב-1751, ולגנרל-פלדמרשל שנתיים לאחר מכן.
הוא עדיין היה בבוהמיה כאשר נפתחה מלחמת שבע השנים עם פלישתו של פרידריך לסקסוניה (1756).
צבאו של פון בראון, שהתקדם לשחרור פירנה, נפגש, ולאחר מאבק קשה, הובס על ידי המלך בקרב לובוזיץ, אך הוא נסוג בסדר מופתי, ובמהרה עשה ניסיון נוסף עם כוח מובחר להגיע לפירנה, דרך שבילי הרים פראיים.
הפילדמרשל מעולם לא חסך מעצמו, ולן בשלג עם אנשיו, וקרלייל מתעד שחיילים טוראים הכינו מעליו מחסות בזמן שישן.
הוא אכן הגיע לאלבה בשנדאו, אך מכיוון שהסקסונים לא הצליחו לפרוץ החוצה, פון בראון נסוג, לאחר שהצליח, עם זאת, לעכב את התפתחות המבצעים של פרידריך למשך מערכה שלמה.
במערכה של 1757, שירת מרצונו תחת קרל אלכסנדר, נסיך לורן, שמונה למפקד עליון, וב-6 במאי באותה שנה, בעודו מוביל הסתערות כידונים בקרב פראג, פון בראון, בדומה לשוורין באותו יום, מצא את מותו.
הוא נישא פצוע אנושות לפראג, ושם מת ב-26 ביוני.
בנו הצעיר, יוזף, ירש את הבעלות על הרגימנט שלו, אך נהרג בקרב הוכקירך ב-1758. בנו הבכור, פיליפ, הפך ללוטננט-גנרל ולחבר מייסד של המסדר הצבאי של מריה תרזה.
האחרון בשושלתו מת ללא ילדים ב-1803. פיליפ היה הרוזן הרביעי מבראון באצולה היעקוביטית.
מ-1888 עד 1918, חיל הרגלים האוסטרי ה-36 נקרא על שמו של פון בראון.
מקסימיליאן השני מבית הבסבורג היה מלך בוהמיה משנת 1562, מלך הונגריה משנת 1563 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה משנת 1564 ועד יום מותו.
מקסימיליאן השני נולד בווינה ב-31 ביולי 1527, לפרדיננד הראשון, מלך בוהמיה והונגריה ולאנה, נסיכת בוהמיה והונגריה, בתו הבכורה של אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה.
מקסימיליאן התחנך בעיקר בספרד בחצר המלוכה של דודו, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שכיהן גם כמלך ספרד.
בגיל 17 כבר התנסה בלחימה במהלך מלחמתו של דודו כנגד צרפת בשנת 1544 וכן במהלך מלחמת ברית שמלקלדן ובמהרה החל לקחת חלק בממשל הקיסרי.
בשנת 1548 נישא מקסימיליאן לדודניתו מריה, בתו של קרל החמישי.
לזוג נולדו בסך הכל שישה עשר ילדים:
רודולף (1552–1612) - ירש את אביו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה תחת השם רודולף השני.
לא נישא ומת ללא ילדים.
ארנסט (1553–1595) - כיהן כמושל ארצות השפלה ההבסבורגיות.
מתיאס (1557–1619) - ירש את אחיו רודולף כקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
נישא לאנה מטירול, אך היה חשוך ילדים.
מקסימיליאן (1558–1618) - כיהן כראש המסדר הטבטוני.
אלברכט (1559–1621) - כיהן כמושל ארצות השפלה ההבסבורגיות במשותף עם רעייתו, איזבלה, נסיכת ספרד.
ונצל (1561–1578) - כיהן כראש מסדר ההוספיטלרים בקסטיליה.
בשנת 1550, לאחר שנתיים בהן שימש כשגריר הקיסר בספרד, שב מקסימיליאן לגרמניה כדי להשתתף בדיונים על הירושה הקיסרית.
קארל החמישי רצה שבנו, פליפה (לעתיד פליפה השני, מלך ספרד) יירש את מקומו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם אחיו פרדיננד ובנו מקסימיליאן התנגדו לכך.
לאחר דיונים ארוכים הגיעו הצדדים לפשרה לפיה פרדיננד יירש את הכתר הקיסרי אך לאחר מותו יירש את מקומו פליפה בעוד שמקסימיליאן יוכתר כמלך הרומאים וימשול על גרמניה.
סידור זה לא מומש לבסוף, ומאבק הירושה פגע בקשרים בין הענף האוסטרי לענף הספרדי של בית הבסבורג, שהיו טובים עד אז.
בשנת 1552 נפל מקסימיליאן למשכב והיו שמועות כי מחלתו נבעה מניסיון הרעלה על ידי תומכי בן דודו.
מקסימיליאן התיישב בווינה, משם ניהל את השטחים האוסטרים והגן עליהם מפני העות'מאנים.
לא ידוע מה היו דעותיו הדתיות של מקסימיליאן אולם ידוע כי היו לו יחסים טובים עם מטיפים לותרנים ועם נסיכים פרוטסטנטים.
סובלנותו הדתית הדאיגה את אביו, שחשש כי בנו יעזוב את הכנסייה הקתולית ואף תכנן לנשל אותו מסדר הירושה במקרה זה, אולם לבסוף מקסימיליאן דבק באמונתו הישנה, לפחות באופן רשמי, למרות שבסוף חייו דעותיו היו קרובות יותר ללותרניזם.
בשנת 1562 נבחר מקסימיליאן בפרנקפורט כמלך הרומאים, שליט גרמניה, לאחר שהבטיח לנסיכים הבוחרים הקתולים כי הוא נאמן לדתם ולנסיכים הפרוטסטנטים כי כשיוכתר לקיסר הוא ירשה את השימוש בווידוי האוגסבורגי (הווידוי של הלותרנים).
עם מות אביו בשנת 1564 הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, מלך הונגריה ובוהמיה.
מקסימיליאן שאף לבצע רפורמות נרחבות בכנסייה הקתולית, כמו מתן אישור לכמרים להנשא, אולם נתקל בהתנגדות מצד האפיפיור, פיוס הרביעי, ומצד מלך ספרד ואכזב את הנסיכים הפרוטסטנטים בכך שסירב למנות בישופים פרוטסטנטים באחוזות הקיסריות.
למרות זאת הוא הצליח להעניק חופש דת לאצולה הלותרנית באוסטריה וסירב לפרסם בשטחיו את הצווים של ועידת טרנטו שבאו להילחם ברפורמציה.
בשנת 1568 חתם מקסימיליאן על הסכם הפסקת אש עם העות'מאנים לפיו הוא המשיך לשלם מס לסולטאן בתמורה לשמירה על השקט בהונגריה.
לאחר מות בנו ויורשו היחיד של פליפה השני החל מקסימיליאן להתמתן בדעותיו הדתיות ולשפר את יחסיו עם מלך ספרד, במטרה שהוא או אחד מבניו יירשו בעתיד את הכתר הספרדי.
אחת ממחוות הפיוס שעשה הקיסר הייתה כאשר העניק בשנת 1570 לפליפה את בתו הבכורה, אנה, ככלתו הרביעית של המלך.
בשנת 1570 ניסה הקיסר לשכנע את נסיכי האימפריה לספק לו חיילים להגנת האימפריה מפני העות'מאנים, אולם הנסיכים הפרוטסטנטים, שהיו מאוכזבים מהבטחותיו לרפורמה נרחבת, העדיפו לשלוח את חייליהם לצרפת ולארצות השפלה כדי לעזור למרידות הפרוטסטנטיות שם.
כוחו של הקיסר ירד ולא היה לו צבא גדול מספיק כדי להצטרף לכוחות האפיפיור בקרב לפנטו, דבר שהוריד את קרנו בעיני הכס הקדוש.
בשנת 1575 נבחר מקסימיליאן לתפקיד מלך פולין על ידי הפרלמנט הפולני, אולם לאחר שלושה ימים בלבד איימה האצולה הפולנית במלחמת אזרחים אם לא ייבחר מלך ממוצא פולני, ואת מקומו של מקסימיליאן תפסה אנה יגיילונקה.
הקיסר תכנן לתקוף את פולין במטרה לקחת בכוח את הכתר אולם הוא מת במהלך ההכנות למלחמה, ב-12 באוקטובר 1576 בעיר רגנסבורג.
על ערש דווי הוא סירב לקבל את המשיחה האחרונה מידי הכנסייה הקתולית.
בנו רודולף, שכיהן משנת 1575 כמלך הרומאים, ירש את הכתר הקיסרי.
יחסו ליהודים היה אוהד, וניתן לראות עדות לכך שביטל את צויי הגירוש של יהודי בוהמיה, והחזיר להם את זכויות היתר העתיקות שלהם.
תהלוכה שביצע בשנת 1571 בגטו היהודי של פראג, בלווית רעייתו, נותנת דוגמה נוספת ליחסו האוהד יחסית ליהודי האימפריה.
מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה , היה הארכידוכס של אוסטריה וקיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-1493 עד 1519.
מקסימיליאן נולד ב-22 במרץ 1459 לפרידריך השלישי, מבית הבסבורג וללאונור מפורטוגל, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1477 נישא למארי מבורגונדיה, בתם של שארל הראשון, דוכס בורגונדיה ואיזבל מבורבון.
באמצעות נישואים אלה בית הבסבורג קיבל לידיו את נחלותיה של בורגונדיה בארצות השפלה.
בשנת 1486 ניבחר להיות מלך הרומאים.
לאחר שמת אביו ב-1493 הפך מקסימיליאן לארכידוכס של אוסטריה ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה בפועל.
הכתרתו לקיסר אירעה רק ב-1508 ונתקלה בקשיים.
מקסימיליאן לא יכול היה להגיע לרומא בגלל מלחמתו עם ונציה, לכן טקס ההכתרה נערך בקתדרלה של טרנטו כאשר האפיפיור לא היה נוכח אלא רק שלח את בירכתו.
מארי, אשתו, מתה ב-1482, לאחר שנפלה מסוס בציד עם בעלה.
לאחר מותה, הוא כתב ספר בשם "האביר טויהורדנק" (השואף להרפתקאות) שנראה כי הוא מתאר בכך את עצמו ואת אהבתו לאשתו המנוחה.
ואכן, בהזדמנויות שונות כינה את עצמו בכינוי זה.
ב-1493 נשא לאישה את ביאנקה מריה ספורצה, בתו של דוכס מילאנו.
באמצעות נישואים אלה קיבל אחיזה בדוכסות מילאנו - מה שגרם לשרשרת המלחמות האיטלקיות.
מקסימיליאן נחשב לאחד הקיסרים הטובים של גרמניה, ובמובן מסוים היה זה הוא שהפך את גרמניה לאימפריה, והרחיב את השפעתה הבינלאומית, כתוצאה משילוב בין מזל ובין פעילותו הפוליטית הנמרצת.
מקסימיליאן הראשון דגל בדוקטרינה הידועה "אין לך אימפריה קיסרית טובה יותר מן השלום" והשתדל לפעול ברוח זו.
כך יצר קשרים אמיצים עם כל עמי אירופה - עם זיגמונד הראשון מיגילוניה מלך פולין, עם צאר רוסיה ואסילי השלישי, ועם הנרי השמיני מלך אנגליה, והיה הגורם המקשר בין כולם, פרט למלך צרפת שהיה עמו ביחסי איבה כל השנים.
הוא השתדל שלא להסתבך במלחמות ככל הניתן, פרט לשאיפתו להילחם בטורקים, שאף היא לא יצאה אל הפועל.
להשפעתו הרחבה עזר גם המזל - בנו, פיליפ היפה, ואחר כך נכדו, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מלכו על ספרד (קרלוס הראשון).
למרות זאת פרצה בימיו מלחמת אזרחים בגרמניה - מלחמת לנדסהוט ב-1503, כאשר הנסיך הבוחר מפפאלץ תבע את ירושת דוכסות בוואריה-לנדסהוט לחתנו, בניגוד לחוק.
אך גם את מלחמה זו, על כל מוראותיה, הצליח מקסימיליאן לסיים בהסכם שלום ובפשרה (1505).
עוד בחייו ניסה מקסימיליאן להוריש את כתרו לנכדו קרל, ולשם כך כינס אספת ממלכה באאוגסבורג בשנת 1518, אך חפצו לא עלה בידו.
הוא מת ב-12 בינואר 1519 בדרכו לווינה.
לאחר מותו הוצע הכתר לנסיך הבוחר פרידריך החכם מסקסוניה, אך זה עבר באותה עת את גיל חמישים וויתר על התואר.
ב-28 ביוני 1519 נבחר נכדו של מקסימיליאן, קרל החמישי, לקיסר גרמניה.
בתחילה לא אהד מקסימיליאן את היהודים.
ב-18 במרץ 1496 פרסם איגרת בה תיאר את כל הפגיעות שפגעו כביכול היהודים בנצרות, ב-1497 גרש את יהודי מרבורג, וב-1499 את יהודי נירנברג.
אולם ב-1510 חל מפנה לטובה - הוא מינה את רבי יוסף בן גרשון מרוסהיים למפקד יהודי גרמניה, ומאז התייחס באהדה אל היהודים בממלכתו.
כמו אביו פרידריך השלישי, ונכדו פרדיננד הראשון, הוא העריך רופאים ומורים יהודים.
ב-1514 הוא מינה את פאולו ריצ'ו, יהודי מומר, לרופא האישי שלו.
הוא התעניין יותר בכישורי העברית של ריצ'ו מאשר ביכולותיו הרפואיות.
בשנת 1515, הוא הזכיר לגזבר שלו יאקוב וילינגר כי ריצ'ו התקבל לצורך תרגום התלמוד ללטינית, והפציר בווילינגר לפקוח עליו עין.
אולי המום מבקשת הקיסר, ריצ'ו הצליח לתרגם רק שתיים מתוך שישים ושלוש מסכתות של המשנה לפני מותו של הקיסר.
עם זאת הצליח ריצ'ו לפרסם תרגום של שערי אורה, חיבורו הקבליסטי של יוסף ג'יקטיליה, שהוקדש למקסימיליאן.
השפעתו על עיצוב שריון הלוחות
למקסימיליאן מיוחסת השפעה על שני סגנונות של שריון לוחות.
רוב השריונות שעטה היו מסוג שריון לוחות גותי (המאה ה-15), דבר שקידם את הפופולריות של שריון זה באימפריה הרומית הקדושה.
שריון לוחות מקסימיליאן נקרא על שמו אף שעטה אותו רק בשלהי ימיו (תחילת המאה ה-16).
מנישואיו של מקסימיליאן למארי, דוכסית בורגונדיה, היו להם 3 ילדים:
מקסימיליאן הרמן מקסי (רומנית: Max Hermann Maxy; התפרסם יותר בראשי התיבות "מ.
מקסי"; ), צייר ומאייר יהודי-רומני, פרופסור לאמנות במכון לאמנות פלסטית בבוקרשט, רומניה, מנהל המוזיאון לאמנות של רומניה ומראשי הוועד הדמוקרטי היהודי.
מקסי נולד בבראילה, אך במהרה עברה משפחתו לבוקרשט, שם עשה את לימודיו.
בין השנים 1913-1916 למד בבית הספר לאמנויות יפות אצל הפרופסורים פרידריך סטורק וקמיל רסו.
הוא נלחם במלחמת העולם הראשונה ולאחריה, בשנת 1918, יחד עם האמנים י.
שטוירר, ארגן ביאשי תערוכה עם מוטיבים מהחזית.