tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-27 באוגוסט 2023 חתם ארצ'ר על חוזה לארבע שנים בשפילד יונייטד מהפרמייר ליג.
ארצ'ר היה חלק מסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, וערך חמש הופעות והבקיע שני שערים בטורניר, בו זכתה נבחרתו.
קמרון ברייט הוא שחקן קנדי.
ברייט נולד בויקטוריה שבקולומביה הבריטית, אחת מעבודותיו הראשונות היו בפרסומת לחברת התקשורת "Telus" ומיד לאחר מכן הופיע בתוכנית הטלוויזיה "Higher Ground", באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "The Christmas Secret" את דמותו הצעירה יותר של ריצ'רד תומאס.
בנוסף שיחק בשני פרקים של הסדרה "סטארגייט SG-1".
ב-2007 גילם את אלק, חבר בחיל המשמר, בסדרת סרטי "דמדומים".
קמקיצ'י טוקיטה היה צייר אמריקאי ממוצא יפני.
הוא היגר לארצות הברית מיפן ב-1919, והתגורר בסיאטל, הוא היה דמות בולטת בעולם האמנות הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט של שנות ה-30, וציוריו נכללו באופן קבוע בתערוכות גדולות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, טוקיטה ומשפחתו נאלצו לעבור למחנה מעצר במינידוקה באיידהו.
יומנו המפורט, והסקיצות שערך שם, פורסמו מאוחר יותר והוכרו כתיעוד חשוב של חוויית המלחמה היפנית-אמריקנית.
טוקיטה נולד ב-16 ביולי 1897, בעיר החוף שיזואוקה, מחוז שיזואוקה, לג'והיי טוקיטה ושין קאטו טוקיטה.
היה לו אח גדול ושלוש אחיות צעירות ממנו.
אביו, ג'והיי, היה בעל עסק לייצור רוטב סויה וניהל חנות תה בבעלות משפחתית.
כמו במשפחות רבות ממעמד הביניים בתקופת מייג'י, הוענקה חשיבות רבה הן לערכים היפניים המסורתיים והן לחינוך מודרני בסגנון מערבי.
טוקיטה גילה עניין באמנות מגיל צעיר, אך היה צפוי לעבוד בעסק המשפחתי.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1915 אביו שלח אותו לסין לעבוד כמוכר תה, אך במקום זאת הוא בילה את רוב שנותיו שם בלימוד קליגרפיה וציור דיו מסורתי אצל מורה סינית.
אביו של טוקיטה תכנן לשלוח אותו לעבוד עם שותפים עסקיים בשיקגו, אילינוי, בארצות הברית.
טוקיטה הפליג בקו יוקוהמה-סיאטל, והגיע ליעדו ב-2 בדצמבר 1919. את פניו קיבל אחיו וואהיי, שחי ועבד בסיאטל במשך כמה שנים.
מאוהב בעיר ובשכונת ג'פנטאון (צ'יינהטאון-הרובע הבין-לאומי) המשגשג שבה, טוקיטה לא המשיך לשיקגו.
מעט פרטים ידועים על שנותיה הראשונות של טוקיטה בסיאטל.
אחיו חזר ליפן כשנה לאחר הגעתו של טוקיטה.
בערך באותו זמן, הוא פגש את קנג'ירו נומורה, צייר עמית (דור ראשון למהגר יפני) שהפך לחברו הקרוב ולשותפו לעסקים, ושהכיר לו את ציור השמן.
טוקיטה החל לעבוד כצייר שלטים, מקצוע שבו מיומנותו בקליגרפיה הוכיחה את עצמה כשימושית.
הקהילות האמנויות של סיאטל היו תוססות וצמחו במהירות בשנות ה-20, ולמרות עוינות מסוימת כלפי מהגרים יפנים בקהילה הגדולה יותר - נוצרו קשרים בין האמנים.
מוסדות האמנות המרכזיים של העיר הציגו באופן קבוע יצירות של אמנים יפנים אמריקאים, בעוד שאמנים מהוללים כמו מוריס גרייבס, קנת קלהאן ומארק טובי יתפרסמו בהשראת האמנים, המשוררים והפילוסופים של יפן ואסיה.
בעוד שמיומנותו כצייר שלטים הייתה מקור פרנסה, ציורי השמן שלו פנו לכיוון שונה מאוד.
הוא צייר סצנות של העולם סביבו - בתים, בנייני דירות, חנויות, רחובות, גשרים, קו המים - תוך שימוש בקווי מתאר נועזים והערכה עדינה של גוני האדמה.
עם חברו נומורה ואחרים הוא יצא לפעמים לכפר כדי לצייר סצנות כפריות, אבל רוב ציוריו שעדיין קיימים מציגים סצנות אורבניות של העיר שבה חי ועבד.
בגלל הנושא העממי שלו וגישתו הריאליסטית הוא נקשר לציירי הסצנה האמריקאית, אך בניגוד לרבים מהם הוא מיעט לצייר דמויות אנושיות.
התצוגה הרשמית הראשונה שלו הגיעה ב-1928, כאשר הציור שלו Yeslerway נכלל בסלון העצמאי הראשון בצפון-מערב.
באותה שנה, הוא הפך לשותפו של קנג'ירו נומורה והבניין שלהם שימש כבית מלאכה, בית, סטודיו וסלון.
שם הם התקשרו עם אמנים יפנים אמריקאים כמו ג'ורג' טסוטאקאווה, פול הוריוצ'י וטאקויצ'י פוג'י.
השפעתו של השפל הגדול, שהחל בשנה שלאחר מכן, לא ניכרה בהתחלה.
תמיכה ציבורית ממיסים אפשרו לאמנויות להמשיך לשגשג בסיאטל.
חברת השלטים שלהם הפכה לחברה היחידה ששירתה את הקהילה האסיאתית.
תקופת הפעילות והשבחים הגדולים ביותר של טוקיטה נמשכה בין 1929 ל-1936 בערך.
עבודתו הופיעה בקביעות בתערוכות שנתיות בסיאטל, סן פרנסיסקו ואוקלנד, והוצגה בתערוכות יחיד.
הוא זכה לעידוד ותמיכתה על ידי המוזיאון לאמנות בסיאטל (SAM), גלריית הנרי לאמנות והאמן/מבקר קנת קלהאן, שתיאר את טוקיטה כ"מנהיג הציירים היפנים בסיאטל".
ב-24 בינואר 1932 נישא טוקיטה להארוקו סוזוקי, ולבני הזוג נולדו שמונה ילדים במהלך שתים עשרה השנים הבאות.
בשנת 1935, על פי דרישתו של קלהאן, הצטרף טוקיטה לקבוצת ה-12, קולקטיב אמנים מתקדם שערך כמה תערוכות מצליחות.
בשנת 1936 הופיעה עבודתו בארבע תערוכות של קבוצה של 12, ה-22 במוזיאון לאמנות בסיאטל, ובתערוכה הלאומית הראשונה לאמנות אמריקאית בגלריה רוקפלר סנטר בניו יורק.
למרות הצלחותיו, הלחצים של השפל הגדול היו בלתי נמנעים.
טוקיטה יצר שישה ציורי שמן עבור התוכנית הפדרלית ליצירות אמנות ציבוריות, שאחד מהם הוצג בתערוכה הלאומית של ה-PWAP ב-1934 בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון הבירה בשנת 1936, מצב ירוד של העסקים אילצו את טוקיטה ונומורה לסגור את חנות ציור השלטים שלהם.
לאחר מכן הפך טוקיטה למנהל/מפעיל של מלון קדילאק, מחוץ לג'פנטאון, תוך שהוא ממשיך כצייר שלטים עצמאי.
עם שתי עבודות שגוזלות זמן ומשפחה גדלה, הפקת האמנות היפה שלו ירדה במהירות.
טוקיטה ומשפחתו גרו במגורים צפופים במלון, אך הצליחו לשרוד את השפל הגדול בצורה טובה למדי.
טוקיטה קנה מכונית ולקח את ילדיו לטיולי סוף שבוע לפארקים ולאזור הכפרי.
הוא התחרה בטורנירי קיודו מסורתיים והיה שותף פעיל באירועים וחגיגות קהילתיות.
עם משפחתו הוא היה שומר משמעת ומסורתי, איפשר לדבר רק יפנית בבית, אבל היה נינוח ומלא הומור במסגרות חברתיות גדולות יותר.
עד סוף שנות ה-30, נראה שהוא הפסיק לצייר אמנות יפה כמעט לחלוטין.
גירוש ומעצר - מלחמת העולם השנייה
אף שילדיהם היו אזרחי ארצות הברית, על טוקיטה ואשתו, נאסר על פי חוק להיות אזרחים, וסווגו כתושבים זרים.
ב-7 בדצמבר 1941 תקפו כוחות יפנים את פרל הארבור.
כמה שבועות לאחר מכן, הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט הוציא צו נשיאותי 9066, שאישר לצבא להכריז על החוף המערבי כאזור צבאי שממנו אמורים להגלות את כל האנשים ממוצא יפני.
לאחר חודשים של חוסר ודאות, נאלצו בני הזוג למכור את עסקי המלונאות שלהם ורבים מחפציהם.
הם בילו את קיץ 1942 בצפיפות במרכז מתחם הירידים שהוסב למחנה הסגר ליד סיאטל, ולאחר מכן הועברו למחנה המעצר של מינידוקה באיידהו, שם גרו במשך שלוש השנים הבאות.
טוקיטה עבד כאיש תחזוקה וצייר שלטים במחנה.
לבסוף היה לו זמן, הוא החל שוב לשרטט ולצייר, ליצור עבודות שמן על מזוניט בסגנון מודרני, וגם רישומי עיפרון בסגנון יפני מסורתי.
הוא, קנג'ירו נומורה וטאקיצ'י פוג'י הוצגו בתערוכות אמנות במחנה.
טוקיטה החל לנהל יומן ב-7 בדצמבר 1941, והתאורים לעיתים מפתיעים, וחושפים את מורכבות הזמנים של המחנה.
יותר מכל ספר זיכרונות אחר, הוא לכד את חוסר הוודאות של חמשת החודשים בין פרל הארבור לתחילת המעבר הכפוי, שבהם הם נפגעו מאיומים פיזיים ומשפטיים, פקודות סותרות, שמועות וחרדה עזה.
טוקיטה, אף על פי שלא היה איום על ביטחונה של ארצו, הבין את מטרות המלחמה של יפן.
היה גאה ביכולתה הצבאית, וזלזל בתעמולה של ארצות הציר ובעלות הברית, ומודה על מעשיהם ההומניים של לבנים בודדים.
ביומן הוא חושף את היריבות בתוך המחנה בין יפנים צעירים לאלה המבוגרים.
הוא מתרעם על הסבל של משפחתו בטמפרטורות הקיצוניות שחוו במחנה, אבל מעריך את היופי של הנוף שמסביב - זריחת ירח מדברית שהותירה אותו המום.
יומניו תורגמו מיפנית ופורסמו לראשונה ב-2011.
עם סיום המלחמה ב-1945, בני הזוג טוקיטה, עם שבעה ילדים, חזרו לסיאטל.
על אף כל הקושי והתנאים הצפופים במינידוקה, זאת הייתה קהילה יציבה לאחר שלוש שנים.
בחזרה בסיאטל, הם גילו שאפילו השם של המקום שונה לצ'יינהטאון.
משלא הצליח למצוא מגורים, חבר משפחה ותיק, האב לאופולד טיבסאר, סידר להם לגור עם כמה משפחות חוזרות אחרות בכיתה בבית הספר המקומי לשפה היפנית.
שם התגוררה המשפחה במשך שנתיים, עם מטבח וחדרי שירותים משותפים, ישנה על מיטות צבא, בדיוק כמו במינידוקה.
טוקיטה חזר לעבוד בתור צייר שלטים, אבל, סבל מסוכרת שלא מאובחנת, ונראה שאיבד חלק מהדחף הקודם שלו.
ילדם השמיני, בתם, נולדה ב-1946, ובשנה שלאחר מכן, הם רכשו את התפעול והניהול של מלון ניו לאקי בצ'יינהטאון.
זה היה בעצם בניין במצב רעוע, אבל הם התחילו לעבוד בתיקון ושדרוג שלו.
ב-1948 אושפזה טוקיטה עם עיוורון, אי-ספיקת כליות וחוסר תחושה בגפיים - תסמיני סוכרת מתקדמת.
ב-7 באוקטובר, בגיל 51, הוא קיבל התקף לב ומת.
הקמקטוליקי היה שבט גאלי ששכן סביב טולון המודרנית בתקופת הברזל.
ה-Camactulici מתועדים אך ורק על ידי פליניוס הזקן בשם Camactulicorum במאה ה-1 לספירה.
פליניוס מתאר את הטריטוריה של הקמקטוליקי כממוקמת ליד Citharista ושבט הסואלטרי.
נראה שהם חיו באזור טולון המודרנית, הטריטוריה שלהם מקבילה ל-Pagus Tolonensis (המאוחר יותר) של ראשית ימי הביניים ולדיוקסה של טולון.
קמרה דה לובוס (בפורטוגזית: Câmara de Lobos; פירוש מילולי: לשכת הזאבים) היא עירייה ועיירה בחוף הדרומי של האי מדיירה הפורטוגלי, המחולקת ל-5 פרגזיות.
היא פרבר דה פקטו של עיר הבירה פונשל.
זהו אחד ממרכזי האוכלוסייה הגדולים יותר המרחיבים את כלכלת פונשל.
מיקומה של העיר המודרנית נחשב לנקודת הנחיתה המקורית של המגלה הפורטוגלי ז'ואאו גונסלווש זארקו, אשר גילה את איי מדיירה.
כאשר החוקר ירד באזור זה (1419), הוא ראה חצי אי סלעי וצר שהשתרע אל תוך האוקיינוס, וחצי אי סמוך שיצר נמל דמוי אמפיתיאטרון שיכול היה להגן על ספינות מפני סערות אטלנטיות.
שם, זרקו ואנשיו מצאו גם מושבה גדולה של בעלי חיים ימיים, שהייתה הסיבה שאזור זה נקרא קמרה דה לובוס.
השם לובוס נגזר מתוך המילה הפורטוגזית לכלבי ים (בפורטוגזית: lobos-marinhos), שהיו החיות שהתגלו על ידי זרקו ואנשיו במפרץ המוגן.
בגלל המושבה הגדולה של חיות אלה, האזור כונה קמרה דה לובוס.
זה היה מונח גנאי, שכן קמרה היא מילה פורטוגזית ל"לשכה עירונית" (לעיתים מכונה בטעות "בית העירייה" או "מועצת העיר"), והמלחים קראו לאזור "הלשכה העירונית של זאבי ים".
כיום, מיני כלבי הים הנזירים נדירים.
בעבר היו נפוצים בים התיכון, אך כיום מוגבלים למושבה קטנה באיי דזרטש .
העירייה הוקמה על פי צו מיניסטריאלי ב-25 במאי 1835, והחלה להתנהל ב-4 באוקטובר 1835. בתחילה, חלוקה מנהלית זו כללה את הקהילות של קמרה דה לובוס, קורל דאס פריירס, אסטרייטו קמרה דה לובוס ו-קמפנאריו, כולם מחוזות של עיר הבירה פונשל.
עם שינויים רבים, העירייה החדשה של קמארה דה לובוס פעלה במשותף עם קהילות אלו, עד שקווינטה גרנדה הוקמה מקהילות קמפנריו וקמרה דה לובוס, אך שמרה על שטחה הכולל.
ב-6 במאי 1914, קמפנריו סופח לעיריית ריביירה בראווה החדשה שנוצרה, וב-5 ביולי 1996 הוקמה הקהילה של ז'רדים דה סרה מהיישובים הגבוהים יותר של אסטרייטו קמרה דה לובוס.
ב-15 בספטמבר 1994, קהילת אסטרייטו דה קמרה דה לובוס קיבלה מעמד של עיר ושנתיים לאחר מכן, ב-3 באוגוסט 1996, הכפר קמרה דה לובוס קיבל מעמד של עיר.
קמרה דה לובוס היא היישוב השני בגודלו מבחינת אוכלוסייה במדיירה ובעל כמות הצעירים מתחת לגיל 25 הגדולה ביותר (45%) באי.
לפי מפקד האוכלוסין של 2011, אוכלוסיית העיר קמרה דה לובוס מנתה 35,666 תושבים.
חמש קהילות המרכיבות את עיריית קמרה דה לובוס:
קמרה דה לובוס - האזור העירוני המרכזי של לובוס (שטח של 7.74 קילומטר מרובע) הוא בעיקר אזור מגורים ומסחר: אוכלוסיית הקהילה מונה כ-17,986 תושבים.
קהילה מרכזית זו, תחומה על ידי פונשל (ממזרח), קווינטה גרנדה (ממערב) ואסטרייטו דה קמרה דה לובוס (מצפון).
רבים מאזורים אלה הם יחידות דיור מפותחות מאוד, שנבנו בסוף המאה ה-20, במהלך הצמיחה הנרחבת בתיירות ובשירותים הפיננסיים באי.
אדמות חקלאיות, הממוקמות בחלקות הצפוניות, פינו מאז את מקומן לעסקים למגורים ומסחר.
אסטרייטו דה קמארה דה לובוס
למרות שחקלאות ודיג עדיין נחשבים למקורות ההכנסה העיקריים, האזור צמח כהרחבה של תעשיית התיירות בקהילות הסמוכות.
סיכויי הפיתוח המקומיים שלו קשורים לשוק התיירות הגדל, בעוד שבמשך שש מאות שנים של היסטוריה הוא נקשר לדיג ולחקלאות, ובמיוחד לבננות ופירות אחרים הנפוצים באי.
יתר על כן, יין מדיירה, תעשייה חשובה באי, ממשיך להניע את גידול הכרמים המקומיים.
חיימה אורנלס קמאצ'ו (1921 ב-קורל דאס פריירס - 2016) פוליטיקאי פורטוגלי, הנשיא הראשון של הממשלה האזורית של מדיירה, 1976-1978
רובן מיקאל (נולד ב-1986 בקמארה דה לובוס) כדורגלן עם 407 כיבושים ו-16 בנבחרת פורטוגל
אדגר קוסטה (נולד ב-1987 בקמארה דה לובוס) כדורגלן פורטוגלי עם 330 משחקי מועדון
קמרון קרואו הוא במאי, מפיק ותסריטאי אמריקאי.
קמרון קרואו נולד בפאלם ספריגס קליפורניה.
הוא החל את הקריירה בעולם הבידור בגיל 15 ככתב של מגזין המוזיקה 'רולינג סטון'.
במקביל כתב קרואו תסריטים וב-1982 יצא הסרט הראשון פרי עטו fast times at ridgemonthigh, בו הכיר את אשתו לעתיד ננסי וילסון אם שני ילדיו.
הסרט שפרסם את קרואו לציבור הרחב היה 'ג'רי מגווייר', בכיכובו של טום קרוז, אשר היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר.
קרואו אף זכה באוסקר ב-2000 על תסריטו לסרט "כמעט מפורסמים" המבוסס על זכרונות ילדותו ככתב ה'רולינג סטון'.
בשנת 2015 ביים, כתב והפיק את הסרט "אלוהה", קומדיה רומנטית בכיכובם של בראדלי קופר, אמה סטון ורייצ'ל מקאדמס.
קרואו הוא במאי סנטימנטלי, המשלב בסרטיו סממנים אוטוביוגרפיים.
הוא נחשב למעריץ מושבע של הבמאי בילי ויילדר (חמים וטעים, הדירה) ופרסם ב-1999 ספר המבוסס על שיחות שערך עם הבמאי.
החיים הפרועים (1984) - מפיק ותסריטאי
קמרון חבית הוא קירוי בצורה של חצי גליל אופקי.
האדריכלות הרומית הייתה הראשונה שבה השתמשו בקמרונות חבית, בדרך כלל במבני בזיליקה.
קמרון החבית בנוי מסדרה ארוכה של קשתות הצמודות אחת לשנייה ויוצרות את צורת הצילינדר.
קיימים גם קמרונות חבית מחודדים אשר החתך האופייני שלהם הוא קשת מחודדת.
היתרון המבני של קמרון מסוג זה הוא הקטנת מאמצי הפישוק בבסיס הקשתות.
בבנייה הערבית במזרח התיכון נפוצה שיטת בנייה של קמרונות חבית המבוססת על שימוש באבנים קטנות ולא מסותתות.
מכיוון שעץ הוא מצרך יקר יחסית במזרח התיכון, השתמשו בסירה קוצנית להכנת הפיגומים.
את השיח הקוצני היו דוחסים לצורה של חצי גליל ומעליו מניחים יריעת בד עבה.
על גבי היריעה היו מניחים אבנים קטנות שהתחברו אחת לשנייה על ידי מלט מקומי.
לאחר התקשות המלט, חלקה האחורי של ערימת הסירה הקוצנית היה מועבר להמשך בניית הקמרון.
באופן זה התקבל קמרון חבית מקשי ויציב ללא הצורך לסתת אבנים או לבזבז כמות גדולה של עץ לטובת הבנייה.
קמרון צולב הוא סוג קירוי בצורה של שני קמרונות חבית החותכים אחד את השני בניצב.
להבדיל מקמרון חבית שממוקם מעל שני קירות מקבילים, קמרון צולב נבנה מעל ארבעה עמודים במסביב לריבוע או מלבן ומאפשר מעבר בארבעה כיוונים.
פיתוח הקמרון הצולב החל באדריכלות הרומית ושימושו היה נפוץ בעיקר ברומנסק ובאדריכלות הגותית.
החללים המרכזיים בכנסיות הגותיות מקורים על ידי קמרונות צולבים.
בגותיקה המאוחרת נעשה שימוש בקמרונות צלעות שהם בעלי גאומטריה דומה אלא ששיטת הבנייה היא שונה.
בקמרון צולב הלבנים מונחות מעל פיגומי עץ בצורת שני גלילים החותכים זה את זה ואז מתקבלים "קווי רכס" (במבט מתחת לקמרון) הנובעים מחיבור שני הגלילים.
בקמרון הצלעות בונים קודם כל את הקשתות המהוות את אותם קווי רכס, ואחר כך ממלאים בלבנים נוספות ביניהן.
קמרון צלעות הוא שכלול מהתקופה הגותית של קמרון צולב קלאסי.
הגאומטריה המרחבית הבסיסית דומה מאוד לזו של הקמרון הצולב, צורת החיתוך המתקבלת משני קמרונות חבית החותכים אחד את השני בניצב.
להבדיל מקמרון צולב קלאסי בו נבנית הצורה מלבנים, בקמרון צלעות נבנות קודם כל הקשתות הצידיות והאלכסוניות היוצרות את "קווי הרכס" הנראים בתקרה.
בדומה לקמרון צולב, קמרון צלעות נבנה בדרך כלל מעל ארבעה עמודים מסביב לריבוע או מלבן ומאפשר מעבר בארבעה כיוונים.
בנקודת המפגש בין שתי הצלעות הצולבות ממוקמת אבן ראשה שהיא הנקודה החשובה ביותר בקמרון מבחינה מבנית ולרוב גם מבחינה אסתטית.
אבנים ראשות בקמרונות רבים זוכות לעיטורים המדגישים אותן והופכים אותן לקישוט בולט בתקרה.
בקמרונות הצולבים הרגילים שני קמרונות החבית אשר חתכו זה את זה היו בצורה של חצי מעגל ולכן צורת הקשת שהתקבלה בעקיפין באלכסון הקמרון הייתה בצורת אליפסה.
בקמרונות הצלעות, מכיוון שנבנות קודם כל שתי הקשתות האלכסונית בצורה של חצי מעגל, ארבע הקשתות ההיקפיות הן בצורה של קשת מחודדת הבנויה משני חצאי קשתות בעלות רדיוס זהה אך מרכז אחר.
במקרים רבים מרכז כל קשת היה בבסיס הקשת השנייה.
קמרון הצלעות החל להופיע בקתדרלות הגותיות בתקופת הגותיקה המוקדמת.
עד אז נבנו קמרונות צולבים או קמרונות חבית פשוטים.
מאוחר יותר התפתחו בעיקר באנגליה סוגי קמרונות נוספים שהם שכלולים עיטוריים של קמרונות הצלעות.
הידוע ביניהם הוא קמרון מניפה שהוא יישום הרעיון של בניית הקשתות המדגישות את צורת התקרה אלא בכיוונים רבים היוצרים צורה המזכירה מניפה או עצי דקל.
קמרון סקסטפרטיט הוא סוג של קמרון צלעות אשר נפוץ בבנייה של קתדרלות מהתקופה הרומנסקית המאוחרת והגותיקה המוקדמת.
בנוסף לשתי הצלעות האלכסוניות בנויה צלע נוספת לרוחב הקמרון (יחסית לכיוון הספינה הראשית).
סוג קמרון זה הוא שלב בהתפתחות של קמרון הצלעות הגותי במעבר מקמרונות הצלב שהיו נפוצים ברומנסק.
בקמרון הסקספרטיט מתקבלים שני "קווי רכס" נוספים המחלקים בקטע הקמרון את קומת התאורה לשניים ויוצרים שני חלונות בכל צד בעוד בכיוון השני הגדרת החלל של הספינה הראשית נשמרת.
קמרונות מסוג זה קיימים בטרנספט ובנרתקס של קתדרלת נוטרדאם שבפריז, בקתדרלת לאן, סן ז'אן, נואיון, בטרנספט של קתדרלת לינקולן ובעוד קתדרלות נוספות.
קמרון מניפה הוא סוג של קמרון בסגנון גותי ניצב ששימש לקירוי אולמות באדריכלות גותית אנגלית.
בקמרון זה כל הצלעות הן באותה עקמומיות ומפוזרות במרווח שווה זו מזו, הן מסודרות כך שהן יוצרות צורה דמויות חרוט או מניפה.
הצלעות והמרווחים שביניהן מקושטים בתחרת אבן מפותחת.
הדוגמה המוקדמת ביותר לקמרון מניפה מתוארכת ל-1351 ונמצאת בקלויסטר של קתדרלת גלוסטר.
דוגמה טובה אך מאוחרת יותר, מ-1640, היא הקמרון מעל גרם המדרגות בקתדרלת כנסיית ישו (אוקספורד).
קמרון המניפה הגדול ביותר בעולם נמצא בקפלת קינגס קולג'.
קמרון המניפה פותח בגלוסטר שבאנגליה בשנים 1351–1377,
כאשר קמרון המניפה הקדום ביותר שעדיין קיים נמצא בארקדה המזרחית של הקלויסטר של קתדרלת גלוסטר.
ג'ון הרווי שיער ב-1978 שהקלויסטר המזרחי הושלם תחת תומאס דה קיימברידג' מקיימברידג' (גלוסטרשייר) שעזב ב-1364 לעבוד על בית מועצת הקתדרלה (Chapter House) בקתדרלת הרפורד (חושבים שגם היא קורתה בקמרונות מניפה על בסיס שרטוטים מאת ויליאם סטקלי על שלושת החלקים האחרים של הקלויסטר בגלוסטר התחילו לעבוד ב-1381, כנראה תחת רוברט לסינגהאם.
דוגמאות אחרות של קמרונות מניפה מוקדמים קיימים סביב גלוסטר, דבר המרמז על פעילות של מספר רבי-בנאים מהמאה ה-14 באזור, שיצרו את קמרון המניפה והתנסו בצורותיו השונות בעת שימוש מוקדם ברעיון.
קפלת קינגס קולג', קמרון המניפה הגדול בעולם
מנזר באת', ספינה ראשית ואגף מזרחי (שוחזר בשנות ה-1860)
קפלת הגבירה של הנרי השביעי, מנזר וסטמינסטר, לונדון, 1503–1519
כנסיית ישו (אוקספורד), מעל גרם המדרגות לאולם הגדול
קפלת סנט ג'ורג' (וינדזור), מקום המצלב
אולם הגילדה של מידל אסקס, הסיטי של וסטמינסטר
כנסיית פטריק הקדוש (ניו אורלינס), ארצות הברית
קמרון ואן דר בורג הוא שחיין דרום אפריקאי.
הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012) וסגן האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) במשחה ל-100 מטר חזה, פעמיים אלוף העולם (רומא 2009 וברצלונה 2013) במשחה ל-50 מטר חזה ושיאן עולם בעבר במשחים ל-50 מטר חזה ול-100 מטר חזה.
ואן דר בורג נולד בפרטוריה.
הוא מתאמן תחת הדרכתו של דירק לנג.
הוא לומד לתואר ראשון במסחר ובמשפטים באוניברסיטת פרטוריה.
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכה ואן דר בורג במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.88 שניות, אחרי אולג ליסוגור מאוקראינה (27.66 שניות) וברנדן הנסן מארצות הברית (27.69 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים ואן דר בורג במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.57 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה החמישית בטיבה, 59.96 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:33.70 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:29.34 דקות.
אליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.19 שניות, אחרי פרנקה דה סילבה (27.01 שניות) ופביו סקוזולי מאיטליה (27.17) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.49 שניות, אחרי אלכסנדר דאלה אואן מנורווגיה (58.71 שניות) וסקוזולי (59.42 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.47 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה ואן דר בורג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 58.46 שניות, לפני כריסטיאן ספרנגר מאוסטרליה (58.93 שניות) וברנדן הנסן מארצות הברית (59.49 שניות).
בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 58.83 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.23 דקות.
בכתבה לעיתון The Sydney Morning Herald הודה ואן דר בורג שרימה לאחר הפניה במשחה ל-100 מטר חזה, שבו קבע שיא עולם שזיכה אותו במדליית זהב, לאחר שבעט ברגליו פעמיים בניגוד לחוקה המתירה בעיטה אחת בלבד ולמזלו השופטים לא הבחינו בכך.
באליפות העולם שנערכת בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.77 שניות, מאית השנייה בלבד לפני כריסטיאן ספרנגר שקבע שיא אוקיאניה חדש של 26.78 שניות ובן ארצו ג'וליו זורזי (27.04 שניות).
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.97 שניות, אחרי ספרנגר (58.79 שניות) ולפני פליפה לימה מברזיל (59.65 שניות).
נוסף לכך הוא סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.22 דקות.
באליפות העולם שנערכת בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכה ואן דר בורג בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.66 שניות, אחרי אדם פיטי מבריטניה (26.51 שניות) ולפני קווין קורדס מארצות הברית (26.86 שניות).
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 26.62 שניות שהחזיק מעמד מספר שעות ונשבר על ידי אדם פיטי (26.42 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.59 שניות, אחרי אדם פיטי (58.52 שניות) ולפני רוס מורדוך מבריטניה (59.09 שניות).
בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות חדש של 58.49 שניות שהחזיק כ-5 דקות ונשבר על ידי אדם פיטי (58.18 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 21 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.37 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה ואן דר בורג במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.69 שניות, אחרי אדם פיטי שקבע שיא עולם חדש של 57.13 שניות ולפני קודי מילר מארצות הברית (58.87 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 26 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.67 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.50 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכה ואן דר בורג במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.60 שניות, אחרי אדם פיטי (25.99 שניות) וז'ואאו גומז ג'וניור מברזיל שקבע שיא אמריקה חדש של 26.52 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אפריקה חדש של 26.54 שניות.
ואן דר בורג זכה 3 פעמים בתואר שחיין השנה באפריקה בשנים 2009–2011.
קמרין מנהיים היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אמריקאית.
זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידה בתור אלינור פראט בסדרת הטלוויזיה "הפרקליטים".
מנהיים נולדה בעיירה קלאדוול שבניו ג'רזי וגדלה בעיר פאוריה שבמדינת אילינוי.
נולדה בשם דברה פרנסיס מנהיים למשפחה יהודית, אמה סילביה הייתה מורה ואביה ג'רום היה פרופסור למתמטיקה.
מנהיים היא בעלת שני תארים אקדמיים, אחד מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז והשני מבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק.
התחילה את דרכה בסרטו של אלן פארקר "הדרך לוולוויל" ובקומדיה הגאה "ג'פרי".
ב-1998 שיחקה בתפקיד קולנועי משמעותי ראשון בקומדיה "רומי ומישל – פגישת מחזור", ביחד עם פיליפ סימור הופמן בקומדיה השחורה "אושר" ובסרטו השני של מ.
בשנת 2000 הופיעה בסדרת הפנטזיה המצליחה "הממלכה העשירית" בתפקיד שלגייה.
ב-2002 שיחקה בדרמת הפשע הטלוויזיונית של הHBO "פרויקט לארמי".
ב-2003 השתתפה בתפקיד קטן בפרודיה "מת לצעוק 3".
ב-2005 השתתפה במותחן האימה "מים אפלים" ובדרמה "חיים בלתי גמורים".
ב-2007 שיחקה בסרטו של אנתוני הופקינס "סליפסטרים".
התפרסמה גם בזכות הופעותייה בסדרת המתח "הלוחשת לרוחות", שם שיחקה בתפקיד דיליה בנקס חברתה של גיבורת הסדרה מלינדה גורדון (ג'ניפר לאב יואיט) שמתקשרת עם רוחות.
השתתפה בסדרה החוק של הארייט בעונה הראשונה במספר פרקים שם שיחקה כתובעת פלילית עם השחקנית קתי בייטס.
באוגוסט 2016 שיחקה בסרט המתח "זר דופק בדלת" לצד רוזמונד פייק וראיין פיליפה.
לאחר תפקידים קטנים במספר סרטים קטנים התפרסמה מנהיים לראשונה בשנת 1997 בה התחילה את תפקידה בן שבע השנים בסדרת הדרמה המשפטית של דייוויד אי קלי "הפרקליטים".
על הופעותיה בתפקיד הפרקליטה אלינור פראט קיבלה מנהיים בשנת 1999 את פרס אמי ואת פרס גלובוס הזהב אותו חלקה ביחד עם פיי דאנאוויי.
מנהיים היא אם חד הורית לילד שנולד לה בשנת 2001 בנה הוא כוכב דיסני מיילו מנהיים.
היא פעילה חברתית ופועלת נמרצות לטובת פמיניזם ולקבלת אנשים שמנים ולהט"ב.מנהיים סיפרה על חייה האישיים והמקצועיים, עם הקשיים שנאלצה להתמודד בדרך להצלחה בספרה "אני שמנה, אז מה!" שיצא לאור בשנת 2000.
רומי ומישל – פגישת מחזור (1998)
הסכם ההיריון (2010) - סרט טלוויזיה
גיבורי העיירה (2004) - דיבוב
קְמֵרִים (בקמרית: ខ្មែរ – קְמֵר), חְמֵרִים (תעתיק שגוי נפוץ) או קמבודים היא הקבוצה האתנית העיקרית בקמבודיה, המהווה בסביבות 90% מ-14.8 מיליון התושבים במדינה.
בנוסף, ישנן קבוצות מיעוט קמריות של 1.4 מיליון בצפון-מזרח תאילנד (בייחוד במחוזות סורין, בורירם וסי-סקט) ו-1.3 מיליון בדרום וייטנאם – אזורים אשר היו בעבר חלק מקמבודיה.
הקמר מדברים בשפה הקמרית, שהיא חלק ממשפחת השפות האוסטרו-אסייאתיות הכוללת גם את הווייטנאמית וכן עשרות שפות של קבוצות אתניות קטנות בקמבודיה, וייטנאם, תאילנד, לאוס, מלזיה והודו.
מרבית הקמרים מאמינים בבודהיזם מסוג טהרוואדה שמקורו בסרי לנקה, כשגם מנהגים מממערכות אמונה קדומות יותר בקמבודיה – הינדואיזם, אנימיזם ופולחן מתים עדיין שזורים באופן אינטגרלי בתוך התרבות.
בנוסף, בעקבות הגירה מסיבית של גברים סינים מדרום סין לקמבודיה במאה ה-19 (נשים לא הורשו להגר מסין בתקופה הזו), חלק ניכר מהקמרים הם בעלי שורשים חלקיים מסין, וחוגגים גם את החגים הסינים.
הערה: בעברית השתרשה השגיאה של תעתוק שם הקבוצה האתנית ושפתה כחְמֶר.
הבלבול נובע מכך שבעברית (וכן בשפות סלאביות) הצירוף KH משמש לעיתים קרובות לתעתוק האות ח'.
הקמר החלו להתיישב בדרום-מזרח אסיה, תוך שהם נודדים מאזורים צפוניים לשם, עוד בתקופות מוקדמות של ההיסטוריה.
מרבית המלומדים סבורים כי תחילת התיישבותם באזור דרום-מזרח אסיה אירעה עוד לפני כ-3,000 שנה, ומוקדם בהרבה לפני התיישבותו באזור של העם התאילנדי שבימינו מאכלס את מה שהייתה הטריטוריה האוסטרו-אסיאתית.
קיימת מחלוקת באשר לסיבה להגעתם לדרום-מזרח אסיה, אך הסברה הנפוצה היא כי הם נדחקו לאזור זה לאור פלישתם של עמים סינו-טיבטיים מהצפון, מה שנתמך באוצר מילים אוסטרו-אסייתי הקיים בשפה הסינית, או לחלופין שהיו אלה מטרות חקלאיות שהביאו לנדידתם, מה שנתמך במסלול נדידתם המתפרש לאורך נהרות מרכזיים.
הקמר קרובים לאוכלוסיית המון אשר התיישבה מערבה מהם.
לאחר התיישבותם בדרום-מזרח אסיה, ההיסטוריה של הקמר מקבילה למעשה להיסטוריה של קמבודיה.
כמו עמים אחרים בסביבתם, גם הקמר היו מושפעים מסוחרים ומלומדים הודים וסרי-לנקים, תוך אימוץ חלקים נרחבים מהדת, המדע, המנהגים והשפה שלהם.
הקמר אימצו גם את האלים ההינדואים ואת הקונספט של המקדש הגדול כמעין 'הר קדוש'.
אף על פי שהממלכות הקמבודיות עלו ונפלו לסירוגין ואף נעלמו לבסוף, מקדשים קמבודיים עתיקים עדיין קיימים בגלל הבנייה באבן.
המלך ג'איאווארמן השני (802–830), היה זה שהביא את קמבודיה לגדולתה והניח את היסודות לאימפריה האנגקורית, תוך הקמת שלוש ערי בירה שונות: אינדרפורה, הריאלאיה ומחנדרפרווטה – אשר השרידים הארכאולוגיים שלהן מגלים רבות על תקופתו.
המלך סוריאווארמן הראשון (שלט בשנים 1002–1050) ניצח במלחמת אזרחים ארוכה, ולאחריה הפנה את כוחותיו מזרחה ושעבד את ממלכת הדוורווטי, של אנשי המון, (היכן שהיום נמצאת ממלכת תאילנד).
כפועל יוצא מכך, הוא שלט על חלקים נרחבים ממה שהיום הן תאילנד ולאוס, כמו גם חלקו הצפוני של חצי האי המלאי.
תקופה זו, במהלכה הוקם גם מקדש אנגקור וואט נחשבת לשיאה של תרבות הקמר.
תרבותם האתנית של הקמר אחידה למדי באופיה על פני כל מקומות התיישבותם.
קיימים אומנם ניבים שונים של שפת הקמר, אך לא כאלה שמעוררים בעיות הבנה בין אוכלוסיית הקמר לבין עצמה.
קיימים ניבים נוספים לשפה, אשר ייחודיים לחמר החיים באזורים הסמוכים לתאילנד, כגון ניב הקמר הצפוני, המדובר על ידי הקמר החיים בתאילנד, וניב הקמר קרום (תחתון), המדובר על ידי הקמר הגרים בווייטנאם, בדלתה של נהר המקונג.
אוכלוסיית הקמר המודרנית מזהה באופן חזק את הזהות האתנית שלה, וגאה מאוד במורשת האימפריה הקמרית.
700 השנים האחרונות מאופיינות במלחמות חוזרות ונשנות עם הווייטנאמים במזרח והתאילנדים במערב, והתפישה העצמית היא של עם עתיק שירד מגדולתו ושנדרש לשמר את עצמאותו כנגד שני שכניו הגדולים ממנו בהרבה.
כ-75% מהקמר חיים בכפרים, ועוסקים בגידול אורז או בדיג, וחייהם נסובים סביב המקדש וסביב טקסים דתיים בודהיסטים למיניהם החלים במהלך השנה.
אם מישהו מהם נעשה חולה, הם יביאו אותו אל השאמאן, אשר רבים מהם מאמינים כי יוכל לזהות את הרוחות הרעות אשר גרמו לחולי, וכך יוכל בהתאם להציע מסלול שבו ינוחמו אותן רוחות, ותתרפא המחלה.
בקמבודיה יש סגנון ריקוד מסורתי מקומי סגנון מוזיקלי מסורתי מקומי לצד מוזיקת פופ אסייתי והיפ-הופ.
לצד החקלאות המסורתית, מתפתחים בשנים האחרונות ענפי כלכלה של חקלאות תעשייתית בקנה מידה גדול, מפעלי טקסטיל, וכן תיירות.
בעיר הבירה פנום פן קיימת תעשיית היי טק קטנה וקהילה גדולה של נוודים דיגיטליים מכל העולם.
קמרון ריילי מונאהן הוא שחקן ודוגמן אמריקאי.
התפרסם בשל תפקידו כאיאן גלאגר בסדרה "חסרי בושה" ובתור ג'רום וג'רמייה בסדרה "גות'האם".
מונאהן נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה, לאם חד הורית, דיאן, מומחית לתביעות ביטוח במקצועה.
זמן קצר לאחר לידתו עבר עם אימו לבוקה רטון, פלורידה.
בגיל 10 עבר להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בגיל 3 אימו שלחה תמונות שלו לסוכנות דוגמנות, הוא הופיע בקטלוג הדוגמנות הראשון שלו בגיל חמש והופיע בפרסומת הראשונה שלו בגיל שבע.
הופיע לראשונה על המסכים בשנת 2002, בסרט הקולנוע "The Wishing Stone" בדמותו של אלכס.
בשנת 2003 שיחק בסרט הטלוויזיה "איש המוזיקה", בו גילם את דמותו של וינת'רופ פארו.
בשנת 2006 הופיע לצד אדם סנדלר בסרט "קליק", בתפקיד קווין או'דויל.
ביצע מספר הופעות אורח בטלוויזיה, בין היתר בסדרה "מלקולם באמצע", בה גילם את חברו לכיתה של דיואי, צ'אד.
כמו כן, הופיע ב"מספ7ים", ב"מנטליסט", ב"מונק", ב"שלושה נהרות", ב"הגליידס", ב-"NCIS", ב"ריזולי ואיילס", ב"Terriers", ב"פרינג'", ב"חוק וסדר: מדור מיוחד" ובסרט "נשף סיום" משנת 2011.
בשנת 2011 החל לשחק בסדרה הקומית הטלוויזיונית מבית שואוטיים, "חסרי בושה", בין הדמויות הראשיות בתפקיד של איאן גלאגר, הומוסקסואל.
בשנת 2014 שיחק בסרט המדע בדיוני "המעניק" שמבוסס על נובלה בעלת שם זהה מאת הסופרת לויס לאורי.
בין השנים 2015–2019 שיחק בתור ג'רום ולסקה וג'רמייה ולסקה בסדרה "גות'הם".
ג'רום היה סוציופת ולא שפוי, וג'רמייה היה אחיו התאום החי בתוך בונקר עד שג'רום מצא אותו והפך אותו למשוגע.
הוא היה בן זוגה של השחקנית פייטון ליסט החל מ-2017, אך הם נפרדו בשנת 2019.
היה בן זוגה של הדוגמנית והשחקנית סיידי ניומן בשנת 2014 ונפרדו בשנת 2015.
קמרון מונגהאן והדוגמנית לורן סירל נמצאים בזוגיות משנת 2020.
קמרית או קמר ( - מילולית: השפה (ភាសា) (של ה)קמר (ខ្មែរ)),או קמבודית היא שפת העם הקְמֶרִי והשפה הרשמית בקמבודיה.
בסיווג השפות האוסטרו-אסיאתיות, היא נמצאת במקום השני במספר הדוברים (אחרי וייטנאמית), והיא מונה כ-16 מיליון דוברים שזוהי שפת אמם.
בנוסף לקמבודיה, קמר מדוברת גם על ידי כ-1.4 מיליון בני המיעוט הקמרי בצפון-מזרח תאילנד (בייחוד במחוזות סורין, בורירם וסי-סקט) ו-1.3 מיליון בני המיעוט הקמרי בדרום וייטנאם - אזורים אשר היו בעבר חלק מקמבודיה.
הקמרית המדוברת בכל אחד משני אזורים אלה היא דיאלקט מעט שונה מזה בקמבודיה, אבל עדיין עם מובנוּת הדדית.
השפה הקמרית בתאילנד נמצאת בתהליכי הכחדה עקב מדיניות ממשלת תאילנד לאסימילציה של המיעוטים האתנים לתוך הזהות התאילנדית המרכזית, ורוב הצעירים ממוצא קמרי כבר אינם מזדהים אתנית כקמרים - הם מדברים קמרית עם הוריהם אבל תאית עם ילדיהם.
לעומת זאת, בווייטנאם הקמרים נחשבים מיעוט אתני בעל סטטוס חברתי נמוך וחווים אפליה חברתית על רקע אתני - וכתוצאה, חשים זהות אתנית קמרית חזקה, ומשמרים את השפה הקמרית.
השפה הקְמֶרִית הושפעה רבות מסנסקריט שהייתה שפת האדמיניסטרציה של כל המרחב התרבותי ההודי במרחב שמשתרע בין פקיסטן של היום במערב ואינדונזיה של היום במזרח, ובפרט שפת האדמיניסטרציה של קמבודיה בין המאה ה-7 ל-13 לספירה ובמידה פחותה גם אחר כך, עת השתנתה שפת האדמיניסטרציה לקמרית.
סנסקריט היא גם שפת כתבי הקודש של הינדואיזם שהייתה הדת המרכזית בקמבודיה עד המאה ה-14. היום כ-50% מהלקסיקון הקמרי מקורו בסנסקריט.
קמרית גם הושפעה, אם כי במידה פחותה בהרבה, מפאלי - שפת כתבי הקודש של הבודהיזם הטהרוואדי שמקורו בסרי לנקה ומהווה את הדת המרכזית בקמבודיה מאז מהמאה ה-14.
בנוסף, קמרית הושפעה רבות מהתאית בעקבות מאות שנות שלטון תאי על חצייה המערבי של קמבודיה וכן עקב כך שקמבודים רבים מבינים תאית כשפה שנייה - השפעה שניכרת הן בתחביר והן בלקסיקון הקמרי.
קמרית נוטה לשאול מילים למושגים וטכנולוגיות חדשות בעיקר מתאית למעט בשנים האחרונות בהן האנגלית הפכה לשפת המקור הדומיננטית לשאילת מילים.
לדוגמה: ទូរស័ព្ទ (טוּרָסַפּ - טלפון), ធនាគារ (טוֹניֶקיָה - בנק, בתאית נכתב באופן זהה אבל מבוטא טַנַאקַאן), ទូរទស្សន៍ (טוֹרָטוֹח' - טלוויזיה).
בקמרית יש גם מילים מעטות השאולות מהשפות המלזיות, כולל צ'אם , בעיקר מילים הקשורות למסחר - שחלקן הן בעצמן מילים שאולות מפרסית (כמו למשל ផ្សារ - שוק - הנכתבת פְסָר ומבוטאת פְסָא - המגיעה, דרך המילה Pasar במלאית, מהמילה הפרסית בזאר המוכרת גם בעברית.
כמו כן המילה កំពង់ - קַמפּוֹנְג - המשמשת בשמות של מקומות רבים בקמבודיה - למשל, המחוז កំពង់ចាម - קמפונג צ'אם - משמעותה בקמר היא כפר הממוקם על שפת נהר.
מקור המילה בשפות מלזיות, Kampong, שם משמעותה כפר באופן כללי.
לא קשה לשער שהמקור לכך הוא ,לכן, סוחרים דוברי מלזית שהפליגו על הנהרות עם סחורתם.
בקמרית יש גם מילים רבות השאולות מן הצרפתית כתוצאה מ-90 שנות השלטון הקולוניאלי הצרפתי (1863-1953), למשל: សាប៊ូ - סבון - מבוטא סאבוּ, បេតុង - בטון - מבוטא בֵטוֹנג, សាឡុង - סַפָּה - מבוטא סַלוֹנג.
היות שהאימפריה הקמרית שלטה במשך מאות רבות של שנים על הטריטוריה שמהווה היום את תאילנד ולאוס, חלק לא מבוטל מהלקיסקון התאי והלאית מקורו בקמרית - הן מילים קמריות והן מילים שמקורן בסנסקריט שנכנסו לתאית ולאו דרך קמרית.
מבחינה פונטית קמרית דומה במידת מה לוייטנאמית (למרות שקמרית אינה טונאלית), ומאזין זר לא מיומן יתקשה לעיתים להבחין ביניהן בהאזנה לצלילים.
קְמֶרִית היא שפה אנליטית – אין בה בניינים והטיות, על כן נעשה בה שימוש במיליות.
גם אין בה זמנים (עבר, הווה, עתיד) ובמקומם היא משתמשת באספקט.
ישנם בקמבודיה אמנם מיעוטים אתניים שקמרית אינה שפתם הראשונה, אבל היות שקמרית היא השפה המדוברת במערכת החינוך, בשירותים הממשלתיים, בתקשורת האלקטרונית ובתרבות - הם מבינים אותה.
נכון ל-2022, כ-84% מתושבי קמבודיה הם יודעי קרוא וכתוב בקמבודית, והשאר אינם יודעים קרוא וכתוב כלל היות שלא זכו ללכת לבית ספר - כתוצאה של עוני עמוק או כתוצאה של מלחמת האזרחים 1975-1979 במהלכה לא היו בתי ספר כלל.
שפות המיעוטים, למעט צ'אם , אינן שפות כתובות.
הכתב הקמרי התפתח מכתב הפאלאווה שמוצאו בדרום הודו והותאם לביטוי הצלילים הקמרים.
בדומה לתאית ובניגוד ללאו, המילים הרבות בקמרית שמקורן בסנסקריט נכתבות בדיוק כמו בסנסקריט (כלומר, בכתיב אטימולוגי), למרות שבדרך כלל הן מבוטאות באופן שונה מאד.
קמרית היא השפה בעלת מערכת הכתב הארוכה בעולם: יש בה 74 אותיות.
הכתב התאי התפתח מהכתב הקמרי.
הערה: בעברית השתרשה השגיאה של תעתוק שם הקבוצה האתנית כחמר ושפתה כחמרית.
קמרון הגרמנית הייתה מושבה אפריקאית של האימפריה הגרמנית בין השנים 1884–1916 באזור הרפובליקה של קמרון של ימינו.
קמרון כללה גם חלקים צפוניים של גבון וקונגו עם חלקים מערביים של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, חלקים דרום-מערביים של צ'אד וחלקים מזרחיים רחוקים של ניגריה.
עמדת המסחר הגרמנית הראשונה באזור דואלה על הדלתה של נהר קמרון הוקמה בשנת 1868 על ידי חברת הסחר ההמבורגית .
סוכן המשרד בגבון, יוהנס תרמהלן, הרחיב את הפעילות לדלתה של נהר קמרון.
בשנת 1874, יחד עם סוכן וורמן בליבריה, וילהלם ינצן, הקימו שם שני הסוחרים את החברה שלהם, Jantzen &amp; Thormählen.
שתי התחנות האלו במערב אפריקה התרחבו לשיט עם ספינות מפרש וקיטור משלהם וחנכו שירות נוסעים ומשא מתוזמן בין המבורג לדואלה.
חברות אלו ואחרות קיבלו שטח נרחב מראשי המקומות והחלו בפעולות מטעים שיטתיות, כולל בננות.
בשנת 1884 עתר אדולף וורמן, כדובר כל החברות במערב אפריקה, למשרד החוץ הקיסרי בבקשה ל"הגנה" על ידי האימפריה הגרמנית.
הקנצלר הקיסרי אוטו פון ביסמרק ביקש לנצל את הסוחרים במקום כדי לשלוט באזור באמצעות "חברות שכירות".
עם זאת, בתגובה להצעתו של ביסמרק, החברות משכו את עתירתן.
האינטרסים המסחריים רצו פעילויות מסחר רווחיות בהגנת הרייך, אך היו נחושים להתרחק מהסתבכויות פוליטיות.
בסופו של דבר, ביסמרק נכנע לעמדת וורמן והורה לאדמירליות לשלוח ספינת תותחים.
כמפגן עניין גרמני, סירת התותחים הקטנה SMS מווה הגיעה למערב אפריקה.
גרמניה התעניינה במיוחד בפוטנציאל החקלאי של קמרון וביקשה מחברות גדולות לנצל אותה ולייצא את הייצור שלה.
ביסמרק הגדיר את סדר העדיפויות שלו: "קודם הסוחר, ואז החייל".
השפעתו של איש העסקים אדולף וורמן, שהיה לו בית מסחר בדואלה, עזרה לשכנע את ביסמרק, שהיה ספקן בתחילה.
כשהוא נותן לחברות הגדולות לכפות את פקודותיהן, הממשל פשוט תמך בהן, הגן עליהן וחיסל את ההתקוממויות הילידים.
גרמניה תכננה לבנות אימפריה אפריקאית גדולה שתחבר את קמרון דרך קונגו לנכסים במזרח אפריקה.
שר החוץ הגרמני אמר זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה כי קונגו הבלגית היא מושבה גדולה מדי עבור מדינה קטנה כמו בלגיה.
הפרוטקטורט של קמרון הוקם במהלך "המרוץ לאפריקה".
החוקר הגרמני, הרופא הרפואי, הקונסול הקיסרי והממונה על מערב אפריקה, גוסטב נכטיגל, היה הכוח המניע להקמת המושבה.
עד אז הרבה יותר מתריסר חברות גרמניות שבסיסן בהמבורג וברמן ביצעו פעילויות מסחר ומטעים בקמרון.
גרמניה הרחיבה בהדרגה את המושבה ונתקלה בהתנגדות קשה במלחמות באפוט ובמלחמות אדאמאווה.
בסבסוד מטעם משרד האוצר הקיסרי, המושבה בנתה שני קווי רכבת מעיר הנמל דואלה כדי להביא לשוק מוצרים חקלאיים.
הקו הצפוני התארך להרי מנגובה, ו- של הקו הראשי ל-Makak על הנהר Nyong.
מערכת דואר וטלגרף נרחבת ורשת ניווט בנהר עם ספינות ממשלתיות קישרו את החוף לפנים הארץ.
הפרוטקטורט של קמרון הורחב עם קמרון החדשה בשנת 1911 כחלק מההסדר של משבר אגאדיר, שנפתר בהסכם פאס.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פלשו חיילים צרפתים, בלגים ובריטים למושבה הגרמנית בשנת 1914 וכבשו אותה במלואה במהלך כיבוש קמרון.
המבצר הגרמני האחרון שנכנע היה המבצר במורה בצפון המושבה בשנת 1916.
בעקבות תבוסת גרמניה, חוזה ורסאי חילק את השטח לשני מנדטים של חבר הלאומים (מחלקה B) תחת הנהלת בריטניה הגדולה וצרפת.
קמרון הצרפתית וחלק מקמרון הבריטית התאחדו בשנת 1961 כקמרון.
קמרזאורוס (שם מדעי: Camarasaurus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ממשפחת קמרזאוריים שהיה נפוץ באמריקה הצפונית בשלהי תור היורה בגיל היורה עליון, כ-155 עד 145 מיליון שנה לפני זמננו.
קמרזאורוס היה הזאורופוד הנפוץ ביותר בזמנו וגם השתמר היטב.
נתגלו מאובנים רבים של קמרזאורוס כולל כתריסר שלדים כמעט שלמים ואף גולגולות במצב טוב (דבר די נדיר עבור זאורופודים).
אורכו המרבי של המין הנפוץ ביותר C.
lentus היה 15–18 מטר ומשקלו פחות מ-15 טון.
supremus, הגיע עד לאורך של 23 מטר ומשקל מרבי של עד 47 טון.
הגולגולת של קמרזאורוס הייתה דמוית קופסה ריבועית מעוגלת וחזיתה מקושתת במקצת.
בגולגולת היו מספר פתחים גדולים, שנועדו לא רק לעיניים אלא גם לאף (שהיה כנראה גדול במיוחד).
שיניו היו דמויי אזמל ומוקמו לאורך הלסת.
הן היו חזקות ומוצקות יותר משיני הדיפלודוקיים ולכן משערים שאכל חומר צמחי קשה יותר.
בכל רגל היו 5 אצבעות.
בכל אחת מהרגליים הקדמיות אחת מהאצבעות הסתיימה בטופר חד.
הרגליים הקדמיות היו קצרות יותר מהרגליים האחוריות.
צווארו וזנבו היו קצרים יחסית ביחס לזאורופודים בגודל דומה.
כדי להפחית ממשקלו, חוליות רבות היו חלולות ובתוכן היו שקי אוויר המחוברים לריאות.
מאחר שבעת גילוי הקמרזאורוס אפיון זה לא היה ידוע בקרב הפלאונטולוגים הוא נחשב למשהו ייחודי ונתן לו את שמו Camarasaurus - "לטאה בעלת תאים".
על סמך מספר שלדי קמרזאורוס שנמצאו יחדיו הפלאונטולוגים משערים שקמרזאורוס חי במשפחות או בעדרים.
נתגלו גם קיני קמרזאורוס, ובהם הביצים המסודרות בטור ולא באופן מעגלי נאה ומוקפד כמו בדינוזאורים אחרים.
ככל הנראה, הקמרזאורוס לא טיפל בצאצאיו.
בעבר סברו הפלאונטולוגים שקמרזאורוס בלע חלוקי קיבה (גסטרוליתים) כדי שיעזרו לו לטחון את המזון בתוך הקיבה.
כיום הנטייה היא לשלול סברה זו.
קמרזאורוס כנראה לעס במידה מסוימת את המזון בשיניו החזקות ולעיכול בקיבה עזרו חיידקים וחד-תאיים אחרים שפירקו את התאית וחומרים אחרים.
מאחר שקמרזאורוס אכל צמחים קשים יותר מאשר הדיפלודוקיים הם יכלו לחלוק את אותו בית גידול מבלי להתחרות ביניהם.
הקמרזאורוס מופיע בתוכנית כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה של ערוץ דיסקברי בתור דינוזאור צמחוני שחי בערבות היורה.
הוא מופיע בסדרות הטבע הדינוזאורים!, פלאווורלד ומועדון הקרב הג'ורסי.
בזיכיון פארק היורה מופיע קמרזאורוס בספר פארק היורה כאוכל עשב גדול (ייתכן שמבלבל עם אפטוזאורוס).
קמרזאורוס היה אמור להיראות בעולם היורה: נפילת הממלכה אך נחתך מהעריכה.
קמרון הבריטית הייתה מנדט בריטי, טריטוריה בריטית במערב אפריקה, שכללה את צפון קמרון ואת דרום קמרון.
כיום צפון קמרון מהווה חלקים ממדינות בורנו, אדאמאווה וטאראבה בניגריה, והמדינה העצמאית בדרום קמרון קיבלה את השם אמבזוניה, ומהווה חלק מקמרון.
האזור של קמרון של ימינו נתבע על ידי גרמניה כפרוטקטורט במהלך "המרוץ לאפריקה" בסוף המאה ה-19. הקיסרות הגרמנית כינתה את השטח קמרון הגרמנית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי חיילים בריטים, צרפתים ובלגיים, ומנדט חבר הלאומים ניתן מאוחר יותר לבריטניה הגדולה וצרפת על ידי חבר הלאומים בשנת 1922. המנדט הצרפתי היה ידוע כקמרון הצרפתית והשטח הבריטי נוהל כשני אזורים, צפון קמרון ודרום קמרון.
צפון קמרון הורכב משני חלקים שאינם רציפים, מחולקים בנקודה בה נפגשים גבולות ניגריה וקמרון.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, רוב האוכלוסייה הלבנה כללה גרמנים, שנכלאו במחנות בריטיים החל מיוני 1940. אוכלוסיית הילידים שמנתה 400,000 איש גילו מעט עניין בהתנדבות למען הכוחות הבריטיים; רק 3,500 גברים עשו זאת.
כאשר חבר הלאומים חדל להתקיים בשנת 1946, רוב שטחי המנדט סווגו מחדש כטריטוריות הנאמנות של האומות המאוחדות, ומעתה נוהלו באמצעות מועצת הנאמנות של האו"ם.
מטרת הנאמנות הייתה להכין את האדמות לעצמאות בסופו של דבר.
האו"ם אישר את הסכמי הנאמנות לקמרונים הבריטיים שיישלטו על ידי בריטניה ב-6 בדצמבר 1946.
קמרון הצרפתית הפכה לעצמאית, כקמרון ב-1 בינואר 1960, וניגריה תוכננה לקבל עצמאות מאוחר יותר באותה השנה, מה שעורר שאלה מה לעשות עם השטח הבריטי.
לאחר דיון כלשהו (שנמשך מאז 1959), הוסכם על משאל עם שהתקיים ב-11 בפברואר 1961. אזור הצפון של הרוב המוסלמי בחר באיחוד עם ניגריה, ואזור הדרום הצביע להצטרף לקמרון.
צפון קמרון הפכה למחוז סרדונה בצפון ניגריה ב-31 במאי 1961, ואילו דרום קמרון הפכה למערב קמרון, מדינה מכוננת ברפובליקה הפדרלית של קמרון, מאוחר יותר באותה שנה ב-1 באוקטובר 1961.
קמרילה (מספרדית: camarilla) מורכבת ממקורבי השליט, הנפגשים עם השליט בפורומים לא רשמיים ומתמרנים קבלת החלטות בעזרת קרבתם לשליט.
הקמרילה פועלת לטובת חבריה ופוגעת בטובת הכלל.
מקור המילה הוא בספרדית ומשמעותה היא "חדר קטן" ומתכוונים לקבינט פרטי של השליט.
השימוש הראשון הידוע הוא לגבי החוג הפנימי של פרננדו השביעי, מלך ספרד, מי ששלט בשנים 1814 - 1833.
בגרמניה התפרסמו הקמרילות של וילהלם השני, קיסר גרמניה ושל פאול פון הינדנבורג.
ברומניה כיכבה בפוליטיקה, בכלכלה ובתקשורת הקמרילה של קרול השני, מלך רומניה.
קמרון מקאבוי הוא שחיין אוסטרלי, האלוף האולימפי (פריז 2024) ואלוף העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-50 מטר חופשי.
סגן אלוף העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-100 מטר חופשי.
זוכה 3 מדליות ארד אולימפיות (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בלימה, פרו ב-2011 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר חופשי.
מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי.
באולימפיאדת לונדון שיה במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x200 מטר חופשי בשלב המוקדמות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ב-2013 זכה במדליית כסף לאחר שהשתתף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשלב המוקדמות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד בשנת 2014 זכה במדליות כסף בשלושת המשחים בסגנון חופשי, וכן היה שותף בניצחונן של נבחרות השליחים במשחים ל-4x100 מטר חופשי ול-4x200 מטר חופשי, וכן זכה במדליית הכסף עם נבחרת השליחים ל-4x100 מטר מעורב.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באותה שנה בעיר הולדתו גולד קוסט, זכה ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 ארד.
מדליות הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 47.82 שניות, לפני נייתן אדריאן מארצות הברית (48.30 שניות) ובן ארצו ג'יימס מגנוסן (48.36 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:12.80 דקות, לפני ארצות הברית (3:13.36 דקות) וברזיל (3:13.59 דקות).
נוסף לכך, סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.07 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת אוגוסט 2015 זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:05.34 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.26 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:46.09 דקות ועלה מהמקום השלישי.
באליפות אוסטרליה שנערכה ב-2016, ששימשה גם כתחרות המבחן לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ניצח בשלושת משחי החופשי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.44 שניות, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אוסטרליה חדש של 47.04 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי ביחד עם תומאס פרייזר-הולמס בתוצאה של 1:45.63 דקות, והבטיח את השתתפותו במשחקים.
במשחקים עצמם זכה בשתי מדליות ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:09.92 דקות) וצרפת (3:10.53 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.00 שניות (התוצאה השלישית בטיבה במשחקים) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
באולימפיאדת טוקיו הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 21.06 שניות, לפני ג'ק אלכסי מארצות הברית (21.57 שניות) ובן פראוד מהממלכה המאוחדת (21.58 שניות).
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 זכה שתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.45 שניות, אחרי ולדיסלב בוחוב מאוקראינה (21.44 שניות) ולפני בן פראוד (21.53 שניות).
מדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.08 שניות, אחרי דייגו ריביירו מפורטוגל (22.97 שניות) ומייקל אנדרו מארצות הברית (23.07 שניות).
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.25 שניות, לפני בן פראוד (21.30 שניות) ופלורן מנודו מצרפת (21.56 שניות).
מקאבוי למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת גריפית'.
הוא נותן ביטוי לחיבתו לפיזיקה גם בתחרויות בהן הוא משתתף, וזכה בשל כך לכינוי "הפרופסור".
באליפות אוסטרליה ב-2014 התחרה עם כובע ים שעליו איור של דיאגרמת פיינמן, ובאליפות אוסטרליה ב-2016 התחרה עם כובע ים שעליו הדפס של הגרף מהגילוי הישיר הראשון, שהתפרסם זמן קצר לפני כן, של גלי כבידה שנחזו בתורת היחסות הכללית ושלפי ההשערה נוצרו מהתנגשות בין שני חורים שחורים.
קמרון פיין הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז, בקבוצת פרטיזן בלגרד מליגת היורוליג.
נבחר על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר במקום ה-14 בדראפט של שנת 2015.
פיין נולד בממפיס, טנסי, ארצות הברית וכנער שיחק בנבחרת תיכון לוזאן קולגייט בו למד.
הוא לא נחשב לאחד המועמדים הבולטים לגיוס לקראת המכללות ולא נכלל ברשימת 100 המועמדים שפרסם האתר Rivals.com בשנת 2013. פיין הצטרף לאוניברסיטת מוריי שבקנטקי.
עקב פציעתו של רכז הקבוצה, זאי ג'קסון, מצא עצמו בעמדת הרכז הפותח כבר בשנתו הראשונה.
במהלך העונה רשם ממוצע של 16.8 נקודות, 5.4 אסיסטים, 3.6 ריבאונדים ו-1.7 חטיפות.
בעקבות הישגיו נבחר לנבחרת האזור וזכה גם בתואר שחקן השנה הראשונה.
בשנתו השנייה שיפר את מאזנו בכל הפרמטרים ורשם ממוצע של 20.2 נקודות, 6.0 אסיסטים, 3.7 ריבאונדים ו-1.7 חטיפות ונבחר לשחקן השנה באזור.
בסיום השנה הודיע על השתתפותו בדראפט הקרוב.
בדראפט של שנת 2015 נבחר פיין במקום ה-14 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-1 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה במשחק נגד דנוור נאגטס בו ניצחה הקבוצה בתוצאה 93-117 ובמהלכו הספיק למסור שלושה אסיסטים.
ב-5 בדצמבר נשלח לשחק באוקלהומה סיטי בלו, קבוצת הבת בליגת הפיתוח, והוחזר לקבוצה לאחר יום.
בהמשך החודש נשלח שוב לקבוצת הבת, גם הפעם הוחזר לקבוצה למחרת היום.
במשחק סיום העונה, נגד סן אנטוניו ספרס, פתח לראשונה בחמישייה וסיים את המשחק עם שיאי קריירה של 17 נקודות ו-7 אסיסטים.
במהלך חודש יוני עבר ניתוח בעצם המסרק בכף רגלו הימנית.
הניתוח עבר בהצלחה והוא חזר לאימונים.
ב-27 בספטמבר אובחן שבר חמור בעצם המסרק.
הפציעה השביתה אותו למשך חודשיים וחצי והוא שב לשחק בתחילת חודש ינואר.
לקראת סוף מועד ההעברות הועבר בטרייד לשיקגו בולס יחד עם אנתוני מורו וג'ופרי לוברן תמורת טאג' גיבסון ודאג מקדרמוט.
פיין שותף בתשעה משחקים במדי הבולס, בטרם החליטה הקבוצה לשלוח אותו לליגת הפיתוח.
בספטמבר נותח פיין בכף רגלו והושבת מפעילות למשך כחמישה חודשים.
בינואר 2019 נופה מסגל הקבוצה.
שלושה ימים לאחר הניפוי משיקגו חתם על חוזה לעשרה ימים בקליבלנד קאבלירס, בסיומם חתם על חוזה לעשרה ימים נוספים.
בתום החוזה השני נופה מסגל הקבוצה.
לאחר תקופות קצרות בשאנשי לונגס מהליגה הסינית ובטקסס לג'נדס מליגת הפיתוח, חתם פיין על חוזה בפיניקס סאנס ב-30 ביוני 2020. בשמונת משחקיו בפיניקס עד לסיום עונת קלע 10.9 נקודות בממוצע למשחק.
ב-17 ליולי 2023 הועבר פיין בטרייד למילווקי באקס בתמורה לבחירת סיבוב ראשון.
ב-6 לפברואר 2024 הועבר פיין בטרייד לפילדלפיה 76' עם בחירת דראפט בתמורה לפטריק בוורלי שעשה את הדרך ההפוכה.
ב-15 ביולי 2024, חתם פיין בניו יורק ניקס.
ב-14 ביוני 2024, נעצר פיין בסקוטסדייל, אריזונה, על כך שלא סיפר לשוטרים את שמו האמיתי וכן סיפק דיווח כוזב לרשויות אכיפת החוק, לפי הדיווחים הציג את עצמו לשאלת השוטרים כ"טרי ג'ונסון".
פיין נלקח לכלא סיטי סקוטסדייל ושוחרר מאוחר יותר.
קַמְתִּי בְאַשְׁמוֹרֶת הוא פיוט שנכתב על ידי משה אבן עזרא בספרד במאה ה-11, אשר נאמר בקהילות רבות כחלק מאמירת הסליחות, בדרך כלל, בנעימת תחנון ושברון לב.
יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בסליחות בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה.
נאמר לפני מזמור אשרי יושבי ביתך.
הפיוט מתאר את הדובר שקם מוקדם בבוקר לסליחות, להתוודות על עוונותיו, והוא מבקש את רחמי האל, בתוך החסדים שיביא לכל עם ישראל.
האותיות הראשונות בכל תיבה בבית השני של הפיוט יוצרות אקרוסטיכון "משה", כשם המחבר.
הפיוט מחורז בחריזות המקשטות את השיר.
קמרזאוריים (שם מדעי: Camarasauridae) היא משפחה של דינוזאורים זאורופודים מתקופת יורה עליון עד הקרטיקון תחתון לפני 170-126 מיליון שנה.
הקמרזאוריים היו זאורופודים קטנים יחסית, בעלי ראשים קטנים ושיניים גדולות וקהות.
הם היו קרוביהם הרחוקים של הטיטאנוזאוריה הענקיים.
הבולט מבני משפחה זו הוא הקמרזאורוס שהגיע לאורך מרבי של 23 מטר ושקל עד 45 טון מטרי, והיה אחד הזאורופודים הנפוצים בזמנו.
קמרוצרס (שם מדעי: Cameroceras; מילולית: "תא חלול קרני") הוא סוג של רכיכה נכחדת ענקית מתקופת האורדוביק עד לתקופת הסילור מלפני 470-425 מיליון שנה.
הוא חי באזור של אמריקה הצפונית ומימי אירואסיה.
יצור זה היה מגדולי הרכיכות בתקופתו לצד האנדוצרס.
יצור זה היה עצום והגיע לאורך של או על פי מדידות אחרות לאורך , בין הגדולות שברכיכות.
בצורתו הוא דמה לנאוטילוס והכיל קונכייה עבה וארוכה שהגנה על האיברים הרכים שבתוכה.
היה לו ראש גדול בקצה הקונכייה וזרועות חזקות שבאמצעותן הוא תפס טרף והרג אותו עם מקורו הקרני הארסי.
היצור נע בתנועה סילונית חזקה.
יצור זה היה הטורף הראשי של תקופתו, וטרף מגוון יצורים, כגון טרילוביטים, עקרבי מים וחולייתנים קטנים ממנו.
ייתכן מאוד שהוא חיכה לטרף במארב או מתחת לחול ולא צד באופן אקטיבי, שכן קונכייתו הייתה מקשה עליו לתמרן.
אפשרות נוספת היא שהוא סינן את טרפו בדומה לנאוטילוסים המודרניים.
הוא נכחד בסוף תקופת הסילור יחד עם חסרי חוליות רבים.
יצור זה מופיע בסדרה מפלצות ים שם הוא טורף מגלוגרפטוס.
בנוסף הוא מופיע בסדרה ללכת עם מפלצות.
הוא מופיע גם בסדרה "החיים על פני האדמה" מ-2023, שם הוא טורף טרילוביט.
קמרון ת'ור הוא שחקן קולנוע, במאי ותסריטאי אמריקאי המוכר בעיקר בזכות משחקו בסרט הוק מ-1991 ובסרט שובר הקופות, פארק היורה מ-1993. בשנת 2016 הוא הורשע בתקיפה מינית של ילדה בת 13 ונידון לשש שנות מאסר.
הוא נשוי לשחקנית אליס קרטר, ממנה יש לו ילד אחד.
שניהם הם הבעלים של ארגון הוראת המשחק "Carter Thor Studio".
משחקו הראשון היה בסרט "Summer" מ-1984 ולאחר מכן בסרט "Modern Girls" מ-1986. ב-1988 שיחק בסרט "War Party" ובאותה שנה השתתף בסדרה הפוליטית המוקומנטרית Tanner '88.
ב-1991 שיחק בסרט נוכלת ושמה סו של ג'ון יוז בתור מייטרה ד' (מלצר ראשי).
באותה שנה שיחק את רון בסרט הוק של סטיבן ספילברג ובכיכובם של רובין ויליאמס, דסטין הופמן וג'וליה רוברטס.
שנה לאחר מכן שיחק בבחורים טובים את המפקד לורנס לצידם של טום קרוז ושל ג'ק ניקולסון.
כמו כן הופיע בסדרת הקומדיה חופשי על הבר בתור אנליסט שיווק.
תפקידו הידוע ביותר של תור הוא מפארק היורה משנת 1993. בסרט הוא שיחק את המדען הבוגדני ד"ר לוויס דודג'סון, למרות שנבחן לתפקיד ד"ר איאן מלקולם שבוצע בידי ג'ף גולדבלום.
בספרי הסדרה דודג'סון חוזר בספר השני אך בסרטים העלילה שונתה והוא אינו מופיע.
עם זאת ב-2020 הודיעו שדמותו תחזור בסרט עולם היורה: עולם חדש בידי השחקן קמפבל סקוט.
באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא את נאריק.
ב-1994 הוא שיחק בסכנה ברורה ומיידית של פיליפ נויס.
ב-2002 שיחק בסרט המלחמה לחישות מלחמה את מרטנס וב-2005 הופיע בסרט "Undiscovered".
סרטו האחרון היה "Ring of Fire" מ-2013. ואולם ב-2014 הוא הואשם בתקיפה מינית של ילדה בת 13, תלמידתו בשיעורי משחק, לה נתן מריחואנה וביצע בה מעשים מגונים.
משפטו הסתיים בסוף אפריל 2017 והוא נידון לשש שנות מאסר.
קמרינו (באיטלקית: Camerino) היא עיר בת כ-7,000 תושבים במחוז מארקה באיטליה כ-65 ק"מ מאנקונה.
העיר נמצאת במקום בו שכנה קמרינום העתיקה שסופחה לרומא העתיקה בשנת 309 לפנה"ס.
חיילי העיר לחמו לצד גאיוס מריוס.
לאחר התפרקות האימפריה, העיר הייתה חלק של נציבות רוונה ובשנת 592 נכבשה על ידי הלומברדים.
בערך בשנת 1000 העיר הפכה לעצמאית.
בשנת 1336 הוקמה בעיר אוניברסיטה שפועלת גם כיום.
החל משנת 1545 העיר נוהלה על ידי האפיפיור.
בין האתרים החשובים בעיר נמנית קתדרלה מהמאה ה-19. בתוך המבנה נמצא קבר של אנזובינוס הקדוש שפעל בעיר.
בארמון הבישוף ממוקם מוזיאון שכולל יצירות של ג'ובאני בטיסטה טייפולו ולוקה סיניורלי.
במרכז העיר קיים רובע יהודי עתיק.
קמרון קאף הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
הוא סיים את לימודיו באקדמיית ליר בטריניטי קולג 'בדבלין.
קאף שיחק בתיאטרון בין היתר בהפקת המחזמר "עיר המלאכים" של לארי גלברט.