tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כולם יעלו ויבואו ויגיעו ויראו לפניך.".
הסידור האחיד של התנועה בארצות הברית הכניס מחדש את הנוסח המסורתי ב-1978, ומאז הושב בהדרגה גם אצל רוב הרפורמים באירופה.
הגרסה העתיקה ביותר של התפילה שנמצאת בידנו היא בסדר רב עמרם גאון.
גרסה זו, בתוספת המשפט על התרת תפילה עם העבריינים, ובשינויים קלים, נאמרת עד היום בנוסח איטליה ונוסח רומניא.
לעומת זאת, רוב העדות מתפללות בנוסח ארמי.
הטקסט של כל נדרי על פי המנהג הספרדי הקדום המקובל בחלק מקהילות הספרדים, בעיקר באירופה ובחלק מקהילות מזרח גאורגיה (בעיקר טביליסי).
נוסח כמעט זהה התקבל גם בתכלאל (הבלדי):
נוסח ספרדי אחר, המכיל גם עבר וגם עתיד, המקובל יותר בקהילות הספרדיות של המזרח ובקהילות מערב גאורגיה:
יש להעיר כי בחלק מקהילות הספרדים מקפידים להגות את הכף במילה "כל נדרי" כקמץ רחב ולא כקמץ קטן (כאילו כתוב "כַּל נדרי"), הגייה זו מתועדת בסידורים בכתבי יד מספרד עצמה.
הטקסט של כל נדרי על פי האשכנזים:
הנוסח הקדום של תפילת כל נדרי, המופיע בדברי רב עמרם גאון, מתייחס לביטול נדרים ושבועות מהעבר.
לעומתו סבר הרא"ש שהתפילה נועדה להתיר את הנדרים והשבועות של השנה שעברה, ולכן על הנוסח להיות "מיום כיפורים שעבר עד יום כיפורים זה".
כך, בימינו, יש שלושה נוסחים.
נוסח המתייחס רק לעבר, נוסח המתייחס רק לעתיד ונוסח הכולל גם את העבר וגם את העתיד.
הנוסח הרווח כיום ברוב הקהילות הוא צירוף של שתי הגרסאות יחד, הן בלשון עבר והן בלשון עתיד, אולי כדי לכוון לשתי הדעות: "מיום כיפורים שעבר עד יום כיפורים זה ומיום כיפורים זה עד יום כיפורים הבא עלינו לטובה".
הרב יוסף דב סולובייצ'יק הסביר את המשמעות הרעיונית מאחורי מחלוקת זו:
לפני אמירת כל נדרי יש הכרזה: .
הכרזה זו הונהגה על ידי המהר"ם מרוטנבורג.
לפי רבי מרדכי בן הלל, תלמידו של האחרון, הסיבה להיתר להתפלל עם העבריינים בתחילת כל נדרי היא שביום כיפור זכאים להשתתף בתפילה גם אלו שעברו על תקנות הקהילה ולכן הוטל עליהם חרם.
ליום זה הוסר החרם והתאפשר להם לבוא בקהל.
מסורת עממית ידועה תולה את הכרזת ההיתר, יחד עם התרת הנדרים כולה, כמכוונת לאנוסים שהיו זקוקים להיתר מיוחד להתפלל לאחר שנראו כל השנה כ"עבריינים", אך מסורת זו אינה מדויקת היסטורית שכן ההכרזה הונהגה ביהדות אשכנז טרם גירוש ספרד.
המשפט הפותח משמש כהרמז בשירה העברית, בין היתר בשיר ברית דמים של המשורר עמנואל צבר ובשיר "לכל מאן דבעי" של המשורר עמיחי חסון הפותח את הספר בלי מה.
לאחר אמירת התפילה נוהגים לומר את הפסוק 'ונסלח לכל עדת בני ישראל ולגר הגר בתוכם כי לכל העם בשגגה', ויש שמוסיפים לפניו את המילים 'ככתוב בתורת משה'.
ישנן דעות שונות לטעם סמיכת פסוק זה לתפילת "כל נדרי".
לפי השיטות הסוברות שתפילה זו מתייחסת לביטול של כל נדרי העבר שאותם המתפלל לא זוכר, הפסוק בא כבקשת סליחה מה' על אי קיום נדרים אלו.
טעם זה נכון עוד יותר לשיטת אלו הסוברים שלתפילת כל נדרי אין כלל תוקף הלכתי-משפטי הפוטר את האדם מנדריו ואינה אלא בקשת כפרה מאלהים.
ואילו לפי הדעות הסוברות שהתפילה נאמרת כהתנאה שנדרי העתיד לא יחולו, הפסוק נאמר בכל זאת כבקשת כפרה על העתיד אם האדם יידור ויעבור עליו.
לשיטה זו העירו הראשונים שוודאי שאין לומר את המילים 'ככתוב בתורת משה'.
בערב יום כיפור מתכנס הציבור (בקרבו על פי רוב אנשים רבים שלא פוקדים את בית הכנסת באורח קבע) לבית הכנסת.
הגברים מתעטפים בטליתות (בשונה מכל תפילת ערבית אחרת בשנה).
יש המקפידים להתחיל את התפילה מעט לפני השקיעה, מפני שלפי ההלכה לא מתירים נדרים בשבתות ובימים טובים, ויום הכיפורים הוא יום טוב.
ברם, ברוב הקהילות הספרדיות ממתינים בכוונה עד הלילה כדי שיתאספו כמה שיותר אנשים לבית הכנסת, ומסתמכים על הדעה המתירה להתיר נדרים בשבת ובחג לצורך השבת או החג.
לאחר אמירת הפיוטים "לך אלי תשוקתי" ו"שמע קולי אשר ישמע בקולות" (אצל הספרדים; הספרדים במערב אירופה לא אומרים "לך אלי") או "תפילה זכה" (אצל חלק מהאשכנזים, בעיקר במזרח אירופה), פותחים את הארון ומוציאים את ספרי התורה ומניחים אותם על בימת שליח הציבור.
יש מן הספרדים שלא נוהגים להוליך את ספרי התורה לבימה, אלא מוציאים אותם מן ההיכל ועומדים אִתם לידו עד לסיום התפילה.
יש אומרים כי בעבר היו נוהגים לומר את קטע התפילה פעם אחת בלבד, מאוחר יותר התקינו לומר אותו פעמיים עבור המתפללים שאיחרו לבוא, ולבסוף התקבע המנהג לומר אותו שלוש פעמים, כנהוג גם בטקסי התרת נדרים ושבועות, שבהם המתיר אומר שלוש פעמים "מותר לך".
בעבר אף היו קהילות שבהן נהגו לומר ארבע פעמים את הקטע.
לאחר "כל נדרי" מתחילה תפילת ערבית של יום כיפור.
בקרב יהדות ארצות האסלאם, כל עדה שרה לפי טעמה, על פי לחן התפילה או הסליחות.
יוצאי עיראק ואיראן אומרים את התפילה בלחן הסליחות, בעוד שיהודי תימן אינם רואים חשיבות רבה לתפילה זו ואומרים אותה בנעימה פשוטה.
לעומתם יוצאי מרוקו, חלב ואיטליה, אומרים את הנוסח בלחן הזהה ללחן התפילה הרגיל.
ביהדות לוב מקובל ניגון מעט חגיגי, הקרוב למדי לניגון האיטלקי.
גם לחנם של שאר יהודי ארצות המערב (מרוקו, תוניסיה ואלג'יר), מבוסס על לחן זה.
אמנם לחנם מסתלסל יותר, באופן הדומה יותר לדרך התפילה הרגילה של ארצות אלו.
בקרב קהילות גאורגיה מקובלים שני ניגונים ייחודיים לתפילת "כל נדרי".
ניגון אחד מקובל בקרב קהילות מערב גאורגיה וניגון שני מקובל בקרב קהילות מזרח גאורגיה.
מפורסם אולי אף יותר מנוסח התפילה הוא הלחן המקובל אצל אשכנזים בעת אמירת "כל נדרי", שמושר אף בקהילות רפורמיות שוויתרו על אמירת התפילה עצמה, ונחשב לניגון יסוד במוזיקה יהודית.
באירופה המזרחית אף הרבו אישים נוצריים בולטים, חובבי מוזיקה, ויהודים שעזבו את הדת, לבקר בבתי הכנסת כדי לשמוע את הניגון בערב זה.
למרות זאת, קרוב לוודאי שאין בנמצא שני בתי כנסת, שבהם שרים בדיוק אותה נעימה תו בתו.
בדיקה קפדנית של ההבדלים מגלה אחידות רק בעיקרי חלקו הראשון של הלחן, וקשת שינויים רחבה ביתר חלקיו.
עם זאת, הסטיות מן המקור אינן קיצוניות ואינן אלא מה שמצופה מחיבור מוזיקלי שאיננו מיוחס ליוצר יחיד, אלא הורחב ונבנה בידי יוצרים רבים בזה אחר זה ונמסר על ידם הלאה בדרכים המסורתיות, המאפיינות את ההתנהלות החזנית הרפסודית.
המבנה המוזיקלי של לחן "כל נדרי" בנוי על בס פשוט, כשהמלודיה היא מזיגה של חזנות פשוטה עם סלסולים עשירים.
במקום לקרוא את מילות הפתיחה בקריאה חדגונית, היה חזן מדרום גרמניה מקדים צליל אנחה ממושך, שוקע לצליל נמוך יותר ושב ועולה, כאילו רק לאנחות ויפחות בכי יכול להינתן ביטוי לפני שהמשרת בקודש יוכל להביא את עצמו לפתוח את תפילות יום הכיפורים.
לאחר מכן זימר החזן בסולמות שונים את מילות התפילה שלש פעמים, כאשר בכל פעם הולך קולו ומתעצם, לפי מנהג שמקורו במחזור ויטרי מהמאה ה-11:
היו רבנים שהביעו תמיהה על הצורך באווירת חרדה והשתוממות זו בעת אמירת תפילה "טכנית" שעוסקת בהתרה פשוטה של נדרים.
במאה ה-16 מופיע לראשונה, אצל רבי מרדכי יפה מפראג, אזכור על ניגון קבוע לתפילה אשר מורגל בפי החזנים.
לפי אחת המסורות, הוא חובר על ידי המשורר הספרדי האנוס דה-קסטילה, שצפה בהוצאה להורג של אנוס בשם דון מנואל, שהיה שר האוצר אצל המלכה איזבלה.
ההשערה הרווחת היא שהוא הולחן בידי חזן בדרום או מערב גרמניה.
לפי המוזיקולוג אברהם צבי אידלסון, החזן חיבר את הלחן בשנת 1500 לערך, בהשראת האנוסים בספרד שהקפידו אולי יותר מכל להתאסף בסתר לתפילת כל נדרי מלאת הוד, בכוונה לבטל את שבועות השווא שלהם כשהוכרחו להמיר את דתם.
לפי אידלסון התפשט הניגון באשכנז בעוד שהספרדים עצמם כלל לא הכירו אותו.
התפילה והנעימה היוו בסיס למספר יצירות ידועות של מוזיקה קלאסית, בהן אופוס 39 למקהלה ותזמורת של ארנולד שנברג, היצירה הנודעת בשם זה של מקס ברוך, רביעיית מיתרים של ג'ון זורן, ועוד.
כמו כן, האקורדים של הלחן דומים לחמש התיבות הראשונות באחת מרביעיות המיתרים של בטהובן.
הנעימה שימשה כרקע לסיום הסרט ביידיש משנת 1940 "דער וילנער שטאט חזן".
הפרוטגוניסט בסרט (מגולם על ידי החזן מוישה אוישר), חזן אדוק שהתרחק מהיהדות כדי להפוך לכוכב אופרה, עובר תהליך זיכוך לאחר שהוא מתהלך ברחוב בליל יום כיפור ושומע את צלילי הנעימה הבוקעים מבית הכנסת, מצטרף לתפילה ובסיומה נופל מת.
כל כתבי היא סדרת ספרים המקבצת את כל כתביו (או עיקר כתביו) של סופר או משורר מסוים.
לעיתים יוצאת לאור הדפסת "כל כתבי" עוד בחייו של היוצר, לעיתים כשהוא בשיא יצירתו, ולכן נדרשת לה מהדורה נוספת, הכוללת את כתביו המאוחרים יותר.
דוגמה בולטת לכך הוא הסופר ש"י עגנון, שמהדורה ראשונה של כל כתביו, בארבעה כרכים, יצאה לאור בשנת 1931, ומהדורה שנייה, נרחבת יותר, יצאה לאור בשנת 1953. בכך לא די, משום שלאחר פטירתו יצאו לאור עוד יצירות רבות שלו.
יצירתו של סופר או משורר מתפרסמת במהלך חייו במקומות שונים: בספרים שהוא מחברם היחיד, באנתולוגיות, בכתבי עת וכדומה.
לשם הוצאת כל כתביו, מלוקטות היצירות מכל מקומות פרסומן.
כאשר זכויות יוצרים לפרסום היצירה נמסרו באופן בלעדי למו"ל הראשון שלה, נדרשת הסכמתו לשם פרסומה במסגרת "כל כתבי".
לעיתים כוללת הוצאתם לאור של "כל כתבי" מלאכת ליקוט וסידור בלבד, אך פעמים אחרות נכללות בה גם יצירות שפרסומם הראשון הוא במהדורה זו, וכן יצירות שעברו שינוי במיוחד לכבוד מהדורה זו.
סדרה בולטת של "כל כתבי" סופרים ומשוררים עבריים יצאה לאור בשנות ה-50 של המאה העשרים בהוצאת דביר, במסגרתה ראו אור יצירותיהם של חיים נחמן ביאליק, גרשם שופמן, אחד העם ועוד.
עד שנות ה-90 יצאו כל המחזות של חנוך לוין בספרי סימן קריאה (תחילה בספרונים נפרדים ולאחר מכן בקבצים), וכן יצאו בהוצאה זו כל ספרי הפרוזה שלו.
סמוך למותו ראה-אור מכלול כתביו ב-17 כרכים בעיצוב אחיד, בהוצאה משותפת של ספרי סימן קריאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד וספרי תל אביב.
בכרכים אלה מופיעה כל יצירתו, למעט שלושה מספריו: המחזה "הרטיטי את לבי", שנמצא בעזבונו של לוין וראה אור ב-2006; הספרון המאויר 'הילדה חיותה רואה ממותה'; וספר הילדים 'מסע הדוד מקס'.
בתחילת שנת 2009 יצאו לאור, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, כל שיריו של המשורר נתן זך, בעריכת פרופ' עוזי שביט.
שלושת הכרכים, ששמם "כל השירים ושירים חדשים", כוללים את כל השירים שהופיעו בספרי השירה של זך, ספר שירים חדש בשם "בארץ עיפתה" ובו כמאה שירים שכתב זך בעשור שקדם להוצאת הספר, וכ-150 שירים מכל שנות יצירתו של זך שטרם פורסמו בספר.
כל מה שנוצץ הוא שם הסרט של הזמרת האמריקאית מריה קארי, אשר יצא לאקרנים בשנת 2001.
מאז שנת 1998 קארי תכננה להוציא לאור את הפרויקט שעליו עבדה והוא סרט בכיכובה שיתאר את קורותיה של זמרת מתחילה אשר פורצת אל תעשיית המוזיקה למרות כל הקשיים שמלווים בכך.
בשנה זו, היא כתבה שירים לפסקול הסרט ועבדה עליו, אך השירים עברו בשל לחץ מחברת התקליטים ל- Rainbow.
בשנת 1999 העבודה על הסרט נדחתה שנית, ולכן יצא אוסף הסינגלים שלה – Number 1's.
רק בשנת 2000 העבודה הסופית על הסרט החלה, כאשר במקביל אליו קארי הצטלמה לעוד סרט נוסף – Wise Girls.
בסופו של דבר, לאחר עבודה מרובה לאורך כל שנת 2000, הסרט וכמו כן גם הפסקול שלו היו מוכנים ליציאה בחודש ספטמבר 2001. תחילה יצא כקידום הסינגל המוביל מהפסקול, Loverboy.
ב־11 בספטמבר יצא הפסקול ועשרה ימים לאחר מכן הסרט עצמו.
עוד מיציאתו, לנוכח האזכורים התקשורתיים של קארי שלוו בביקורות שליליות כלפיה וכמו כן בעקבות התקופה שבה התרחשו פיגועי 11 בספטמבר, הסרט וכמו כן גם הפסקול סבלו מביקורות קשות מצד המבקרים שהתייחסו לאיכויות המשחק של קארי ולעלילה שלטענתם הייתה לא מספיק מפותחת.
כמו כן, הסרט היה מועמד לפרסים ב-5 קטגוריות בטקס פרסי ראזי המחולקים לסרטים הגרועים ביותר.
קארי זכתה בתואר "השחקנית הגרועה ביותר" על משחקה.
קארי עצמה הגיבה על הסרט בדיעבד, ואמרה שהוא יכול היה להיות יותר טוב, אלמלא "לא היה סוטה מהרעיון המקורי שלו".
התייחסותה של קארי לכישלון הסרט
בראיון שנתנה, קארי התייחסה לכישלון הסרט ולאותה תקופה באומרה:
הסרט מבוסס באופן חופשי על חיה של קארי ומתרכז סביב תקופת שנות ה-80 וחיי הלילה במועדונים וכמו כן מציג את פריחת ז'אנר הדאנס.
בילי פרנק היא בת לאם ממוצא אפרו-אמריקאי שעובדת כזמרת ג'אז ומכורה לסמים ואלכוהול ואב לבן עור שעזב את האם והבת ומביא להן מדי פעם כספים.
מילדותה, בילי נהגה לצפות באימה שרה במועדונים ואף הופיעה איתה.
בלילה אחד, לאחר שהן חוזרות מהופעה, ביתן עולה באש והן נותרות חסרות כל.
בילי נשלחת לפנימייה שם היא פוגשת את לואיס ורוקסן, שלימים יהפכו לחברותיה הטובות ביותר והמלוות שלה.
הסרט עובר לאחר מכן כמה שנים קדימה, בהן בילי וחברותיה משמשות כקול של זמרת לא מוכשרת בשם סילק.
בתום הופעה במועדון, ניגש אל סילק די.ג'יי מצליח בשם דייס שמופתע מכישרונה, וזאת מחמיאה לעצמה למורת רוחה של בילי שביצעה במקור את השירים.
בתור מחאה, היא יוצאת מהחדר זועמת ושרה את השירים, מפתיעה את סילק בכך שהיא הזמרת האמיתית.
בתום שיחה ביניהם, הוא מחליט לנהל אותה מוזיקלית אולם מה שמפריע לו הוא טימוטי, המפיק שאליו התחייבה בילי עם חברותיה, שדורש ממנו סכום עתק בשביל לשחרר אותה מהחוזה.
למרות דרישותיו של טימוטי, דייס אינו נכנע אליהן ומחליט לעבוד עם בילי באופן עצמאי ולהקליט איתה שירים.
בין השניים פוצח במקביל רומן.
השירים שדייס הפיק לבילי זוכים להצלחה רבה במועדונים והיא מוחתמת בחברת תקליטים, שמנסה למנוע מדייס התערבות בתהליך העבודה למורת רוחו.
כמו כן, דייס עוזרת לבילי בפגישות עם משרד הרווחה בו היא מבררת פרטים בנוגע לאימה, אך ללא הועיל.
בתום מסיבה של בכירים בעולם המוזיקה, בה בילי פוגשת את רפאל, זמר מצליח שמעוניין לשתף איתה פעולה מוזיקלית אך גם מעוניין בקשר אישי איתה, דייס רב עם בילי בדרכם חזרה.
חברותיה, לואיז ורוקסן, שמנסות להגן עליה זוכות להתקפה מצידו של דייס ונזרקות מהרכב, ובילי אינה מצטרפת אליהן ובכך מתנתק הקשר שלה איתן.
למרות התנהגותו של דייס, בילי בסופו של דבר מקלידה את הדואט עם רפאל שהופך ללהיט.
כאשר בילי מגיעה לביתו של דייס, היא פוגשת את טימוטי שמאיים על חייה במידה והוא לא ישלם לו את הסכום שנקבע.
בילי שמספרת את זה לדייס, אינה יודעת כי הוא הולך להכות אותו.
בילי שבאותה זמן הייתה אמורה להופיע בתוכנית אירוח כדי לקדם את הסינגל שלה, שומעת בחדשות לפני כן על התקרית ומגיעה לתחנת המשטרה בה דייס משוחרר בערבות.
בתום אותו פרק זמן, היא נפרדת ממנו.
בילי ממשיכה בחייה ומשלימה עם חברותיה, אך הגעגועים אינם מניחים לה.
היא כותבת את השיר Never Too Far, בדירתה כאשר במקביל, דייס המתגעגע מחבר לחן שנקרא "לחן לבילי".
ימים אחדים לפני מופע הבכורה שלה, בילי מגיעה לדירתו ומוצאת את הלחן ומחברת לו את המילים שהיא כתבה, בעודה משאירה נשיקה על התווים, שאותם מוצא דייס.
כאשר הוא יוצא מחוץ לביתו לחפש אותה, הוא נרצח על ידי טימוטי ביריית אקדח.
לפני מופע הבכורה שלה, בילי שמגיעה להיכל, שומעת את הבשורות הרעות ועולה לבמה בלית ברירה בוכייה.
היא אומרת לקהל "לעולם אל תיקחו אנשים כמובן מאליו" ושרה את השיר שאותו הלחין עבורה דייס.
בסוף הסרט, היא שבה לבית של אימה, שבינתיים השתקמה, לאחר שנודע לה שדייס הצליח לאתר עבורה פרטים בנוגע אליה.
היא מחבקת את אימה ושתיהן בוכות.
Loverboy, הוא סינגל-מיינסטרים הראשון של בילי פרנק.
Lead The Way, נוגן ברקע של סצנת האהבה בין בילי לדייס וכמו כן כסוף הסרט בהצגת הקרדיטים.
If We, נוגן ברקע לפני פגישתם הראשונה של בילי ודייס.
תחילה בתור השיר הראשון שאותו בילי הקליטה עם דייס, לאחר מכן כשיר המועדונים המצליח שנוגן במועדון שבו בילי ודייס פגשו את המפיקים שהחתימו אותה על חוזה, וכמו כן בחזרות לערב פרסי המוזיקה בו בילי לקחה חלק.
Don't Stop (Funkin' 4 Jamacia), הוא שיר ממנו נלקח הגשר שאותו מבצעת בילי במופע "פריסטייל" שארגן דייס במועדון, בפעם הראשונה שפגש אותו.
All My Life, הוא השיר שבמקור הזמרת הלא מוכשרת סילק ביצעה, אך בעקבות זיופיה בילי וחברותיה הקליטו במקומה.
לאחר שסילק מחמיאה לעצמה על הביצועים הקוליים שאינם כלל שלה בפני דייס, בילי מוחה על זאת בכך שהיא שרה את השיר בקולה שלה.
Reflections (Care Enough), הוא השיר שאותו בילי כתבה על אימה.
חברת התקליטים שלה דחתה את השיר בטענה ש"אלו שנות ה-80, אנשים רוצים לרקוד!"
Last Night a DJ Saved My Life, הוא השיר שנוגן ברקע המועדון.
Want You, הוא השיר שבילי הקליטה עם הזמר רפאל שהפך ללהיט.
Never Too Far, הוא השיר שאת מילותיו כתבה בילי והתאימה אותן ללחן שכתב עבורה דייס במתנה.
את השיר היא ביצעה בסצנה האחרונה של הסרט, בו היא מתבשרת על מותו ומחליטה לשיר את השיר הזה במקום את Loverboy, שהיה אמור לפתוח את המופע שלה.
כמו כן, קטע מתוך השיר נשמע ברקע לאחר שבילי ואימה נפגשות שנית בסוף הסרט.
Twister, נוגן בכל הסצנות שעסקו בבילי ואימה ובמיוחד בתחילת הסרט בו בילי נפרדת מאימה ובסוף הסרט בו היא פוגשת אותה שנית בבגרותה.
שחקן תפקיד מריה קארי בילי פרנק מקס ביסלי ג'וליאן "דייס" בלאק טרנס הווארד טימוטי ווקר וולרי פטיפורד ליליאן פרנק אן מנגסון קלי גיא ריצ'רדסון דוריאן הארווד גראנט ניקלאס ג'אק ברידג'סדה בראט לואיס טיה טוקסדה רוקסן אריק בנט רפאל פדמה לאקשמי סילק
כל נדרי, אופוס 47 (Kol Nidrei), היא יצירה לצ'לו ותזמורת מאת המלחין הגרמני מקס בְּרוּך.
ברוך סיים את כתיבת היצירה ב-1880 בליברפול שבאנגליה בטרם פורסמה לראשונה בברלין בשנת 1881. מתכונת היצירה היא "אדג'ו על שתי נעימות עבריות לצ'לו ותזמורת עם נבל" והיא מורכבת מסדרות של וריאציות על שני נושאים עיקריים מן המוזיקה היהודית.
הנושא הראשון, המעניק ליצירה את שמה, מקורו בתפילת כל נדרי, הפותחת את תפילות יום הכיפורים.
בעיבוד של ברוך לנעימה, הצ'לו מחקה את קולו הרפסודי של החזן המזמר את נוסח התפילה בבית הכנסת.
הנושא השני הוא ציטוט מתוך החלק האמצעי של המוזיקה שכתב אייזק נייתן לשירו של לורד ביירון "Oh!
Weep for Those that Wept by Babel's Stream" ("בָּכוּ בָּכוֹ להולך", בתרגומו של שלמה מאנדלקרן) – על היושבים בגלות על נהרות בבל, מתוך הקובץ "מנגינות עבריות" (הכולל גם את הפואמה המפורסמת "ביופי תהלך" ).
ברוך היה פרוטסטנטי, והוא התוודע לראשונה לנעימת כל נדרי כשמורו פרדיננד הילר הביאו אל משפחת ליכטנשטיין, שראשה כיהן כחזן הראשי של ברלין.
החזן אברהם יעקב ליכטנשטיין היה ידוע בקשריו הטובים עם מספר רב של מוזיקאים נוצרים, ועודד את התעניינותו של ברוך במוזיקת עם יהודית.
יש אומנם המבקרים את היעדר הרגש היהודי ב"כל נדרי" הקונצרטנטי של ברוך, אך חשוב לזכור שברוך לא התיימר מעולם לכתוב מוזיקה יהודית; כל רצונו היה למזג השראה יהודית ביצירותיו הוא.
בהלכה, כל שאינו בזה אחר זה, אפילו בבת אחת אינו הוא כלל שאמר רבה, כי כל שתי פעולות שלא ניתן לבצען בזה אחר זה, מכיוון שחלותה של האחת מונעת את השנייה, לא ניתן לבצען בפעם אחת.
דוגמה לכלל זה, הם דברי המשנה במסכת קידושין לפיהם לא ניתן לקדש שתי אחיות בבת אחת, כשם שלא ניתן לקדשן בזו אחר זו בגלל איסור ערווה.
הרשב"ם והתוספות נחלקו בגדר ההלכה.
על כך הקשה תלמידו אביי מברייתא האומרת, כי אדם שכתב את כל נכסיו לשני עבדיו, הם קנו את הנכסים ואת עצמם בתוכם, כך שכל אחד קנה את מחצית מעצמו ומחצית מגופו של חבירו, ועל העבדים לשחרר זה את זה כדי להיות בני חורין לחלוטין.
בברייתא אחרת נפסק כי באופן כזה הם אינם משוחררים; ואם כן אנו רואים, שקיימת מחלוקת תנאים בנושא.
רבה תירץ, כי החילוק פשוט; אם הוא כותב שני שטרות נפרדים, ובכל אחד הוא מקנה חצי מהנכסים לאחד מהעבדים, בכזה אופן קיימת אכן דעת חכמים שלא ניתן לשחרר את העבד לחצאין, אך אם הוא מקנה את שניהם יחד בשטר אחד לשניהם, באופן כזה חל השחרור.
הרשב"ם, מסביר כי דין זה של רבה הוא לשיטתו, שכל דבר שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת אינו, ולכן כשם שלא ניתן לשחרר חצי עבד בנפרד, כך לא ניתן לשחרר שני חצאים מהעבד בפעם אחת.
האחרונים נחלקו, האם דין זה, שכל שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת אינו, הוא מכיוון שהחלויות מנוגדות זו לזו בזו אחר זו הן גם מונעות אחת את חלות השנייה בבת אחת, או שמא מכיוון שהמעשים סותרים זה את זה בבת אחת הם סותרים זה את זה בבת אחת.
בין שתי הדעות, יהיה חילוק הלכתי כאשר החלות נעשית מאליה בידי שמים ולא בידי אדם.
האור שמח מכריע כצד השני, ומביא ראיה לדבריו מתוספות הכותב שבקדושה הבאה מאליה בידי שמים ניתן להחיל שני דברים הסותרים זה את זה בבת אחת.
אחת משתי חלויות המפריעה לשנייה
רבי חיים סולובייצ'יק חוקר, מה יהיה באופן שרק אחד משני הדברים סותר זה את זה ולא השני, ומכריע כי מדובר במחלוקת ראשונים.
במסכת נדרים הגמרא מסתפקת מה יהיה הדין באדם שאמר לאשתו על נדר מסוים, שהוא מקיים ומפיר אותו בבת אחת, ומסקנת הגמרא היא כי "כל שאינו בזה אחר זה אפילו בבת אחת אינו".
הרשב"ם מסביר את הגמרא כי לא חלה לא ההקמה ולא ההפרה, ואילו הרמב"ם פוסק שההקמה חלה ורק ההפרה אינה חלה.
אם כן, סבור הרמב"ם, שמכיוון שההקמה אינה מופרעת על ידי ההקמה, היא חלה.
אבל הרשב"ם סבור, שכל שני דברים שאין ניתן להחיל כל אחד משניהם בזה אחר זה, לא ניתן גם להחיל אותם בבת אחת, למרות שרק אחד משניהם מפריע לחלות השני.
כל קבוע כמחצה על מחצה דמי הוא עקרון הלכתי בדיני ספקות, המסייג במקרים מסוימים את העיקרון הרגיל בהלכה לפיו הולכים אחרי הרוב.
כלל זה עומד בניגוד לכלל המקביל: "כל דפריש מרובא פריש" (מארמית: כל מה שפרש - מהרוב פרש).
כללים אלו מבחינים בין שני סוגי ספקות - בספק הנוגע לעצמים "קבועים" אין משמעות לרוב, ואילו בספק הנוגע לעצם ש"פרש" הולכים אחרי הרוב.
הדוגמה הקלאסית להבחנה בין מקרה של 'קבוע' למקרה שבו הולכים אחר הרוב, היא במקרה המכונה "תשע חנויות":
עיר אחת שיש בה עשר חנויות לממכר בשר; תשע מהן מוכרות בשר כשר והעשירית מוכרת בשר טרף.
אם נמצא בשר ברחוב מחוץ לחנויות ולא ידוע מה מקורו - ההלכה היא שמותר לאכול את הבשר משום שרוב החנויות כשרות.
אך אם אדם קנה בשר מאחת החנויות והוא לא זוכר מאיזו חנות - במקרה כזה הרוב לא מועיל, ואסור לאכול את הבשר.
ההבדל בין שני המקרים הוא שכאשר הבשר נלקח מתוך החנות הוא נחשב "קבוע", ואילו כאשר הוא נמצא מחוץ לחנויות הוא נחשב "פורש".
יש מהראשונים המסבירים את הכלל, בכך שאין באפשרותנו להתעלם מהחנות הטריפה ולהתייחס לרוב החנויות הכשרות, שכן מקומה קבוע וידוע ואינו מתבטל ברוב.
לפי שיטה זאת דין קבוע אמור כשמקום הקבוע ידוע וניכר מהותו ואינו בכלל הספק.
רבים מהפוסקים הגדירו הלכה זו בגדר חידוש, שכן הוא נוגד לכלל הלך אחר הרוב.
אחת מהדוגמאות לדין קבוע הוא, אדם שמינה שליח לקדש לו אישה, ולבסוף נעלם השליח ולא ידוע איזה אישה קידש, הרי אדם זה אסור לכל הנשים שבעולם, מכיוון שקיים חשש שמא היא אמה או חמותה או אחותה של אותה אישה שהשליח קידש, ומכאן שהיא אסורה עליו באיסור ערווה שעונשו כרת.
לפי שיטת התוספות, דין זה היא חומרא מדרבנן, שכן לשיטת התוספות דין קבוע נאמר כאשר ההיתר והאיסור ניכרים במקומן, ולא כאשר גם במקום הקביעות קיים הספק.
"כָּל מְקַדֵּשׁ שְׁבִיעִי" הוא פיוט עתיק שחיבר פייטן בשם משה, כפי שנרמז באקרוסטיכון, ויש ששיערו כי הוא רבי משה בן קלונימוס או רבי משה הדרשן.
הפיוט נמצא כבר בכתב יד לונדון 655, בתוך מחזור ויטרי של הרב שמחה בן שמואל מוויטרי מהמאה ה-12. במשך הדורות הוא הולחן בלחנים רבים.
יהודי אשכנז נוהגים לשיר אותו בליל שבת.
בכל בית ארבעה חרוזים, כאשר בחרוז הרביעי משובץ פסוק.
הפיוט נכתב באקרוסטיכון האל"ף בי"ת החל מהבית השני.
המחבר חתם את שמו, משה, באקרוסטיכון במילים השניות בכל שורה מהבית הראשון.
הפיוט מכיל דברי שבח לכל שומרי שבת באשר הם, ומדגיש את שכרם הטוב על כך שהם שומרים את השבת.
בפיוט מודגשים חוויות השבת, התקווה לגאולת ירושלים ולבניית בית המקדש בעתיד קרוב.
השימוש במילה "אור" במשמעותה הרוחנית, כמו "באור פניך תבהיקם" או "צדקתם תצהיר כאור שבעת הימים" מבטא תחושה של ראיית אור רוחני, וכמיהה לגאולה שעתידה לבוא, אשר שומרי השבת זוכים לטעום ממנה גם בהווה.
ברוב הסידורים הפיוט מסתיים בבית המתחיל באות צ'.
בעוד ההמשך חסר ובמקומו התווספה בשלב כלשהו השורה "ה' אלוהי ישראל תשועת עולמים" כדי לחתום את השיר.
לפי אגדה עממית, הבית האחרון נשמט מכיוון שהמחבר נפטר לפני שהספיק לכותבו, כך למשל כותב עגנון בסיפורו "לעבד נמכר יוסף": "שבחרוז זה יצאה נשמת הפייטן, ולא השלים כל סדר אלף בית שקבע בו פיוטו".
אמנם במחזור ויטרי מופיע סיום הפיוט במקומו, ומשלים את האקרוסטיכון האל"ף בי"ת:
במשך הדורות היו שהוסיפו בית נוסף לשיר החסר, כך למשל רבה של בוטשאטש האדמו"ר רבי אברהם דוד וואהרמן, השלים הפייט בנוסח זו:
הנוסח הופיע לראשונה בדפוס בשנת ה'תרנ"ב ((1892)), ושנית בשנת ה'תר"ע (1910) בפיעטרקוב בלי לציין את המקור.
הגרסה הזאת מופיעה בהלחנה של הטריו "Schwebel, Scharf, and Levine".
סיום נוסף הוסיף האדמו"ר רבי אברהם אבא מפיטסבורג: "קדושים ישראל מאז ולעולמים, רצים למגדלך ובשמך נשגבים, שבתות קדשך מייחדים ומענגים ובך נדבקים, תיקון השלם ישיגו בחיינו בחסד וברחמים ובקרב הימים".
כל מקדש - מקהלת הילדים החסידית יונגערליך באלבום יונגערליך 2
אוהבי ה' - לחן של חיים בנט וביצוע של שלמה כהן ומקהלת רננו חסידים באלבום אוהבי ה'.
ביצוע נוסף לשיר באלבום א שבת טיש.
שמחם בבנין שלם - לחן של אלי שרף, בביצוע על ידי הטריו "Schwebel, Scharf, and Levine".
הלחן הזו משמשת בהשלמת הגרסה הנ"ל "רחם עלינו ברוב רחמים".
מקור הדברים בסוגיה בתלמוד הבבלי הדנה במקרה בו הפקיד אדם תכשיטים ביד חברו, ושכח השומר היכן הניחם.
רב נחמן פסק על פי כלל זה שעל שומר הפיקדון לשלם את שווין מאחר שפשע בשמירתו.
דין זה נתקבל להלכה בדברי הרמב"ם:
בנוסף לחיוב בעבור הפיקדון שאבד, השומר אינו יכול לבקש זמן נוסף כדי לחפש אחר הפיקדון, והוא מחויב לשלם מיד עם התביעה (אם יימצא הפיקדון בעתיד, עליו להחזירו לבעליו ולקבל תמורתו את הסכום ששילם).
כתב בנתיבות המשפט שאין הכוונה לדין פשיעה רגילה שמתחייב בה ככל דיני שומר.
שאם כן, אם היה שומר בבעלים היה נפטר מלהחזיר לבעלים אף אם אינו יודע איפה הניח החפץ.
אלא הכוונה שמחמת פשיעתו הרי הוא כמזיק בידיים בכך שאינו מחזיר לבעלים את החפץ.
ולפי דבריו הוסיף הנתיבות שאף אם החביא את החפץ בלא שנהיה שומר, יתחייב לשלם אם שכח איפה החביא את החפץ.
יש מהאחרונים שהקשו על סתירה לכאורה בין ההתייחסות לשכחה כפשיעה במקרה זה, מול מקרים אחרים בהלכה בהם שכחה נחשבת כשגגה או כאונס, לדוגמה, לגבי נזקי אדם, לגבי שבועת ביטוי, ולגבי עירוב תבשילין (במקרה אחר, דווקא מתייחסים לשכחה שמנעה הנחת עירוב תבשילין כאל פשיעה).
בשו"ת נחפה בכסף ביאר שחמורים דיני ממונות מאיסורים, משום שקבלת השמירה על הפיקדון היא על דעת שלא יבא לידי שכחת המקום בו הטמין את הפקדון ולכן השכחה היא פשיעה.
עיקרון זה משתמע גם מלשון המאירי שכתב: שכל שהשליך פקדונו אחרי גוו כל כך עד ששכח אין לך פשיעה גדולה מזו, שאין לך מקום המשתמר שלא יהא צריך לנתינת לב עליו תמיד.
וכן כתב הריטב"א, ששומר הפיקדון היה מחויב להניחו במקום שיוכל לקחתו ממנו כשיתבענו ממנו.
בספר אמרי שפר הסיק מדין זה שאם השכחה לא הייתה נוגעת לעצם השמירה, לדוגמה שומר ששכח למכור את החמץ שהופקד אצלו קודם הפסח - פטור, משום שעצם השמירה הייתה כראוי, רק שכחה מלמכור גרמה לדבר לאבד את ערכו, אך לא היה זה פשיעה בטיב השמירה, כאמור.
רבי עקיבא איגר הסתפק ממתי מתחילה הפשיעה, אם משעה שנמסר ליד השומר, דבר שלכאורה לא ייתכן משום שעדיין לא פשע, וייתכן, הוא אומר, שבזמן שהניחו במקום שיוכל להיות שישכח את מקומו נחשב מעשה כזה שכתוצאה ממנו עלול לקרות נזק, כפשיעה ולמרות שהנזק עדיין לא נגרם.
אך האור שמח הסיק אחרת שאין כל פשיעה בזמן ההנחה, אז נהג כשורה, אלא בשעת השכחה, וזהו שומר שפשע וחייב.
הדין הישראלי קובע כי כל רשלנות בשמירה מחייבת את השומר.
הדין הישראלי משתמש במונח רשלנות כדי לא לערבב את המושג "פשיעה" עם הדין הפלילי, אך למעשה כל דיני הפשיעה, ובתוכם הכלל "כל לא ידענא פשיעותא היא", חלים גם מדין רשלנות במשפט הישראלי.
כל משבריךָ וגליךָ הוא קובץ שירים של המשוררת הישראלית דליה רביקוביץ, שנקבצו מאסופות שיריה.
ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב, בשנת 1972, ומאז במספר מהדורות.
נושאי הקובץ הם: שאלות על משמעות החיים ועל הימצאותה, אפשריותה או היתכנותה של ישועה בחיים האנושיים, תהיות על מושג המטאפיזיקה, געגועים אל דמות האב, וכן התכתבות עם מבחר פואטיקה עברית ולועזית מהעת העתיקה, למשל ספר תהלים וספרות חז"ל, ועד העת החדשה.
המשוררת מבטאת היישרת מבט אל שאלות הקיום האנושיות, ומשלבת בשאלה הפואטית (ובסדר עריכת הקובץ), וירטואוזיות מילולית ואף הומור.
הספר מלווה באיורים מאת יגאל תומרקין.
"כל פעם קצת" הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר והשחקן הישראלי עידן רפאל חביב שיצא ב-2011. הסינגל "מחכה" הגיע למקום הראשון במצעדי תחנות הרדיו בישראל, וזכה ליותר מארבעה עשר מיליון צפיות ביוטיוב.
האלבום עצמו זכה במעמד "אלבום זהב", על מכירת 20,000 עותקים.
כל מה שבחורה רוצה הוא סרט קומדיה שחורה/סאטירי משנת 2005 אודות נערה בת 15 הקושרת עם שתי חברותיה להאשים את המורה שלהן לדרמה בהטרדה מינית.
קימברלי ג'ויס, תלמידת תיכון יפהפייה ומחוננת, רוצה להתפרסם ולהיות שחקנית.
היא אף משתתפת במבחן בד לתוכנית טלוויזיה מצליחה.
לתיכון רוקסברי היוקרתי בבוורלי הילס שבו היא לומדת, מגיעה רנדה עזוני - תלמידה פלסטינית חדשה, ומיד מתחברת עם קימברלי וחברתה הטובה ביותר בריטני ולס.
לבריטני יש חבר בשם טרוי שבעבר יצא עם קימברלי, אך קימברלי מתעקשת כי הדבר לא מעיב על חברותן.
בעוד קימברלי ובריטני שואפות להיות שחקניות, שואפת רנדה להיות רופאה ולהיטיב עם העניים.
השלוש כועסות על המורה שלהן לדרמה ואנגלית - פרסי אנדרסון, בשל קשיחותו.
קימברלי שהייתה מועמדת לתפקיד אנה פרנק בהצגת בית הספר, מודחת לאחר שהעירה הערה גזענית כלפי תלמיד יהודי בשם ג'וש הורביץ.
בריטני מושפלת לאחר שחשפה רגע פרטי מול כיתת הדרמה שלה, כשמר אנדרסון האיץ בה לנקוט במשנתו של לי סטרסברג ורנדה עומדת להיכשל בשיעור אנגלית.
קימברלי משכנעת את רנדה ובריטני להפלילו באשמת הטרדה מינית.
בעוד שרנדה מעוניינת בפיטוריו של מר אנדרסון כדי שלא יכשיל אותה באנגלית, קימברלי ובריטני רוצות לזכות בחשיפה עיתונאית שתזניק את קריירת המשחק שלהן.
בעוד שישנן שחקניות מוכשרות, יפות ומופקרות רבות, רק אלו שמצליחות להתבלט יצליחו בעסקי השעשועים.
קימברלי מסבירה כי האשמת השווא, גם אם לא תגיע למשפט, תהרוס את המוניטין של מר אנדרסון והוא יפוטר בוודאות, ומגייסת עיתונאית מקומית לתמוך בה ובכך להשיג את הפרסום לה היא ובריטני מייחלות.
התלונה הופכת לתביעה פלילית וקימברלי מבצעת עבודת שטח יסודית ומכינה היטב את חברותיה ומעדותן במשפט עולה תמונה של מורה גזען ותוקפני העוגב על תלמידותיו ואף נוגע בהן בצורה אסורה ותוקף אותן מינית.
עורך הדין של מר אנדרסון הוא חברו רוג'ר ניקל, מורה למשפט חדל אישים ללא ניסיון כסנגור, ונדמה כי הרשעתו בטוחה, אך ג'וש הורביץ, שהשלים עם קימברלי, מפציר באביו - עו"ד מפורסם וממולח שיצא להגנת המורה.
אביו מסכים ואימת העדות מולו מכה בבריטני והיא מספרת את האמת.
כל העיר מוקיעה את השלוש כשקרניות אשר גרמו לנזק עצום למאבק בהטרדות מיניות, הן מושעות מן הלימודים, טרוי נפרד מבריטני ורנדה מתאבדת לנוכח ההשפלה ואכזבתו המרה של אביה.
היא מכניסה אקדח לבית הספר, כותבת על הלוח בערבית: "כולנו חוטאים" ויורה בראשה.
לאחר המשפט מתברר כי קימברלי שכנעה את ג'וש לבקש מאביו לעזור למר אנדרסון.
בריטני מבינה כי זו הייתה כוונתה של קימברלי כי ההאשמה תתפורר ובריטני תושפל.
קימברלי מתוודה כי עשתה זאת כדי לנקום בבריטני על שגנבה את החבר שלה.
לאחר מכן, מפיקי התוכנית שראו את קימברלי בטלוויזיה מתקשרים כדי ללהק אותה.
כל מקום ואתר הוא לקסיקון לידיעת הארץ, הערוך בסדר אלפביתי וכולל מידע בסיסי על כל היישובים ומרבית האתרים בעלי החשיבות (אתרים ארכאולוגיים, אתרי טבע ונוף, נחלים, מעיינות, שמורות טבע, נקודות ציון בעלות ערך היסטורי ועוד) בארץ ישראל.
המידע לגבי כל מקום ואתר, הכולל נתונים גאוגרפיים, היסטוריים ודמוגרפיים, מועבר בדרך תמציתית, על ידי טקסט קצר ושורת סמלים ליד שם הערך.
בשנים 1953–1967 ראו אור חמש מהדורות של פנקס הכיס להכרת הארץ לחייל "כל מקום" שהופיע בהוצאת ענף השכלה באכ"א (ובהמשך גם ב"מערכות") ביוזמתו של קצין חינוך ראשי אהרן זאב.
בשנת 1978 יזם ברוך שראל מהדורה שישית, מורחבת ומעודכנת, של הספרון לציבור הרחב.
המדריך, בשם כל מקום ואתר: מדריך שלם להכרת הארץ, ראה אור בהוצאת משרד הביטחון והוצאת כרטא.
למדריך זה ראו אור מספר מהדורות מעודכנות במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90, חלקן נמכרו במארז פלסטיק שהכיל בנוסף למדריך גם מפות ארץ ישראל בקנה מידה 1:170,000.
בנוסף לעדכון פרטים, כגון גודל אוכלוסייה, בכל מהדורה, כלל העדכון גם הוספת ערכים על יישובים שהוקמו והסרת ערכים על יישובים שפונו ונהרסו ואתרים שחדלו להיות בשליטת ישראל.
בהתאם לכך, עד החזרת חצי האי סיני נכללו במדריך גם יישובים יהודיים ומספר אתרים אחרים בסיני.
בשנת 2000 ערך זאב ענר מהדורה מספר שבע-עשרה של המדריך, מורחבת ומעודכנת, בשם כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל.
המהדורה כללה לראשונה מפות 1:250,000 משולבות במדריך, מפות ערים מורחבות וצבעוניות, לוח תקופות בתולדות ארץ ישראל ומילון מונחים בארכאולוגיה ובתולדות ההתיישבות לצד עדכון, הרחבה ועריכה-מחדש של כל הערכים במדריך.
גם מהדורה זו עודכנה פעמים אחדות, ומהדורה 20 יצאה לאור בשנת 2005.
אישים שלקחו חלק בעריכת מהדורות "כל מקום ואתר"
ברוך שראל – יוזם ההוצאה המורחבת של מהדורת 1978
הארכאולוגים זאב ייבין ואדם דרוקס – חיברו את ערכי האתרים הארכאולוגיים במהדורת 1978, ששימשו בסיס לכל מהדורות שלאחר מכן
הארכאולוגים גבי ברקאי ודן בהט – בדקו ועדכנו את תחום הארכאולוגיה במהדורות המתקדמות
הבלשן אבא בנדויד – קבע את שיטת תעתיק השמות הערביים
זאב ענר – העורך הראשי של מהדורת 2000
כל מה שרצית לדעת על מין (ולא העזת לשאול) ) הוא סרט קומדיה משנת 1972 בבימויו של וודי אלן.
הוא מורכב מסדרה של סיקוונסים קצרים, בהשראת ספר באותו השם מאת ד"ר דייוויד רובן.
סרט זה היה אחד מלהיטיו הראשונים של אלן, עם הכנסות של מעל ל-18 מיליון דולר בצפון אמריקה בלבד, לעומת תקציב של 2 מיליון דולר, מה שהופך אותו לסרט הקולנוע ה-13 הרווחי ביותר בשנת 1972.
הקרדיטים בתחילת ובסיום הסרט מוצגים על רקע צילומי כמות גדולה מאוד של ארנבים לבנים, לרקע השיר "Let's Misbehave" של קול פורטר.
הסרט מחולק לשבע אפיזודות, כדלקמן:
ליצן חצר (וודי אלן) נותן שיקוי אהבה למלכה (לין רדגרייב), אך מזימתו מסוכלת על ידי חגורת צניעות.
לאורך כל אפיזודה זו ישנם אזכורים רבים למחזה המלט של ויליאם שייקספיר.
ד"ר רוס (ג'ין ויילדר) מתאהב בכבשה.
מדוע יש נשים שמתקשות להגיע לאורגזמה?
הומאז' של אלן לקולנוע האיטלקי בכלל, ולקזנובה 70, אנטוניוני ופליני בפרט; אפיזודה אודות ג'ינה (לואיז לסר), אישה שיכולה להגיע לאורגזמה רק בפרהסיה.
השפה בחלק זה של הסרט היא איטלקית.
סם מוסגרייב (לו ג'ייקובי), גבר נשוי בגיל עמידה, מתנסה בקרוס-דרסינג.
פרודיה של שעשועון הטלוויזיה "?What's My Line" בשם "מה הסטייה שלי?", שצולמה בסגנון קינסקופ-שחור-לבן בהנחיית ג'ק בארי.
ארבעת חברי הפנל שמנסים לנחש את הסטייה של המתחרה הם רג'יס פילבין, רוברט ק.
לואיס, פמלה מייסון, וטוני הולט.
לאחר שהם לא מצליחים לנחש שהסטייה של המתחרה היא "לחשוף את עצמו ברכבת התחתית", מתחיל חלקו השני של השעשועון, שבו אחד הצופים (במקרה זה - רב), זוכה להציג את פנטזיית ה-BDSM שלו, בעוד אשתו אוכלת בשר חזיר.
האם הממצאים של רופאים ומרפאות שעורכים מחקרים וניסויים בנושא מיניות הם מדויקים?
החוקר ויקטור (וודי אלן), והעיתונאית הלן לייסי (הת'ר מק'ריאה), מבקרים את ד"ר ברנרדו (ג'ון קרדין), מדען שעבד בעבר עם מאסטרס וג'ונסון, אבל עכשיו יש לו מעבדה משלו, ואפילו עוזר מעבדה בשם איגור.
לאחר שהם עדים לסדרה של ניסויים מוזרים המתנהלים במעבדה, ומגיעים למסקנה כי המדען הוא אדם מטורף.
המדען מתכנן לבצע מחקר בהלן ועקב כך ויקטור והלן מנסים לברוח מהמקום.
הקטע מסתיים בסצנה שבה שַד ענק, שנוצר על ידי המדען, מטיל אימה על חבל ארץ כפרי.
החלק הראשון של הקטע הוא פרודיה על הסרט Bride of the Monster של אדוארד ווד, בעוד החלק השני הוא פרודיה על הסרט The Blob.
מה בדיוק קורה במהלך שפיכה?
האפיזודה מציגה את המוח האנושי של גבר אמריקאי צעיר כמרכז שליטה דמוי זה של נאס"א (בראשותם של טוני רנדל וברט ריינולדס), במהלך קיום יחסי מין עם בחורה צעירה (ארין פלמינג).
כאשר הגבר עומד להגיע לאורגזמה, תאי הזרע, המוצגים כחיילים לוחמים במדים לבנים, נשלחים אל הלא נודע, בדומה לצנחנים הצונחים ממטוס.
לואיס בתפקיד עצמו פמלה מייסון בתפקיד עצמה סידני מילר ג'ורג' אנתוני קווייל המלך רף סאנצ'ז איגור טיטוס ונדיס סטברוס מילוס ברוך לומט הרבי
לסרט יש דירוג 89% דירוג "טרי" באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על ממוצע של 19 ביקורות.
בגיליון של חודש אוגוסט 1972, נכתב בעיתון טיים שרבים מהרעיונות שבסרט "נשמעים טובים יותר על נייר"; הסרט כולל "כמה פרודיות מצחיקות על סרטים אחרים - כגון Fantastic Voyage ו-Notte La".
מדריך הסרטים של Time Out ציין כי חלק מהמערכונים של הסרט הם "חסרי טעם, אבל הפרודיות על אנטוניוני ועל שעשועוני טלוויזיה הן מדויקות בצורה מבריקה, ומצחיקות מאוד.
חשוב מכל הוא הפרודיה המד"בית מה בדיוק קורה במהלך שפיכה?".
בשנת 2004, כריסטופר ריק, מייסד אתר אינטרנט filmcritic.com, כתב כי סרט זה הוא "קלאסיקה, וסרטו האבסורדי ביותר של וודי אלן אי פעם".
כל צרות העולם הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור הופיע לראשונה בגיליון אפריל 1958 של Super-Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1972 בספר מחר כפול תשע תחת השם "כל הצרות שבעולם", ושוב בשנת 2010 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 2. זהו אחד מספורי מולטיוואק, בו, בדומה לסיפור נקודת מבט, מולטיוואק נראה כמתעייף מהעבודה המוטלת עליו.
למולטיוואק, מחשב העל הגדול בעולם, ניתנה משימה של ניתוח מלוא הנתונים של כדור הארץ.
הוא משתמש בנתונים כדי לקבוע פתרונות לבעיות כלכליות, חברתיות ופוליטיות, כמו גם למשברים נקודתיים כאשר הם צצים.
מולטיוואק מקבל נתונים על כל אזרח בכדור הארץ, ואומד את הפעולות העתידיות של האנושות על בסיס אישיות, היסטוריה ורצונות של כל אדם; ועל ידי כך הוא מוביל להפסקה כמעט מוחלטת של עוני, מלחמות ומשברים פוליטיים.
לאחרונה, עם זאת, למולטיוואק ניתנה משימה חדשה של אומדן פשעים הנעשים על ידי אנשים יחידים, החל מרצח עד להתעללות במשפחה.
לאחר שהוא אומד את הסיכויים לכל פשע, מולטיוואק מודיע לרשות האכיפה, והם מוודאים שפשעים אלה לא יתרחשו.
בדרך זו הרציחות על כדור הארץ נפסקות כמעט כליל, ולמרות שאי אפשר לעצור כל פשע על פני כדור הארץ, היכולות המוגברת של הממשלה הובילה לירידה דרסטית בפשיעה.
למעשה, הצלחתו של מולטיוואק הייתה כל כך גודלה עד שהממשלה החלה לשקול להרחיב את רשימת המעשים שמולטיוואק חוזה מעבר לניבוי פשע; הממשלה רוצה לתכנת את מולטיוואק כך שהוא יחזה אפילו התפרצות של מחלות באוכלוסייה, ובסופו של דבר יחזה כל אירוע מזיק על פני כדור הארץ.
הסיפור מתחיל כאשר הוועדה לתיקונים מקבלת אזהרה על ניסיון רצח מתוכנן- והקרבן העתידי הוא מולטיוואק עצמו.
האיש המואשם בפשע, ג'וזף מנרז, מושם במעצר בית, למרות מחאותיו שהוא אינו מתכנן שום פשע והסירוב של קציני אכיפת החוק לספר לו במה הוא מואשם.
למרות המעצר מולטיוואק מדווח כי הסיכויים להתרחשות הפשע עולים, והם ממשיכים לעלות עם כל התערבות של הממשלה.
בינתיים, בנו של ג'וסף, בן, מגלה את דבר המעצר כאשר הוא חוזר לביתו עם אחיו הבכור מייק.
מייק זה עתה הושבע בטקס המכונה "טקס ההשבעה של בני השמונה עשרה", טקס הנערך ביום ההולדת השמונה עשרה ובו האדם מזין בפעם הראשונה פרטים משלו אל תוך מולטיוואק.
בן, מבולבל לגבי האשמתו של אביו בפשע, הולך לשאול את מולטיוואק מה לעשות.
רשות האכיפה, שלא קיבלה הוראות מיוחדות לגבי בני משפחתו של ג'וזף, מאפשרת לבן לצאת מהבית.
בתחנת המשנה של מולטיוואק, שבה אזרחים פרטיים יכולים לשאול את מולטיוואק שאלות, שואל בן איך הוא יכול לעזור לאביו.
הוא מקבל סדרה של הוראות מפורטות אותן הוא מקיים במדויק.
בינתיים, פקידי הממשלה מנסים להבין איך ג'וזף יכול לבצע את הפשע.
כאשר למרות שג'וזף נמצא במעצר בית סיכויי ההצלחה של הפשע עולים, כפי שמראה מולטיוואק, וכן בדיקה נפשית גילתה שאין לו כל רצון לבצע את הפשע.
בזמן שהממשלה מתחילה לחשוב כי מולטיוואק טעה, הפקידים המחזיקים את המשפחה נשאלים אם הם הרשו למישהו לצאת או לבוא.
במהירות הממשלה מבינה כי יכול להיות שהפושע הוא אינו ג'וזף אלא בנו, בן, שמאחר שהוא עוד לא בין שמונה עשרה ועדיין נרשם תחת שם אביו, כך שמולטיוואק מתייחס אליהם כאל אדם אחד.
בן נעצר רק כאשר הוא עומד לבצע את ההוראה הסופית: הורדת מנוף בקרה אשר יגרום לשריפת מעגלים ולהשבתת מולטיוואק למשך כמה חודשים.
בן ואביו משתחררים, מאחר שלא ניתן להאשים אותם.
בן פשוט ציית להוראות שמולטיוואק נתן לו כדי לעזור לאביו.
יתר על כן, אם אביו לא היה נעצר הוא לא היה מבקש את ההוראות האלה.
מנהלי הוועדה המרכזית לתיקונים מבינים כי מולטיוואק עצמו גרם לרצף האירועים כולו, ותכנן את הרצח של עצמו.
עלי עות'מאן, אחד מהאחראים על מולטיוואק, מבין בסופו של דבר את ההשלכות של המקרה.
מולטיוואק תכנן את כל המצב כולו מבעוד מועד, בחר בזהירות משפחה שבנם היה יכול לציית להוראות, והערים על הממשלה כך שתכפה את דרך הפעולה הזו על בן.
עות'מאן מבין כי מולטיוואק מדוכא; במשך שנים כל צרות העולם הונחו על כתפיו של מולטיוואק, ניתוח וחיזוי מלחמות, רעב ופשע, ועכשיו מתכננים להוסיף את המחלות למוחו הגדוש.
מולטיוואק הפך לכל כך מורכב שהוא פיתח לעצמו תבונה, וקיבל רצונות ותשוקות משלו, והוא עייף מטיפול בכל בעיות האנושות.
כדי לאשר את החשד שלו, עות'מאן שואל את מולטיוואק שאלה שמולטיוואק לא נשאל בעבר: "מולטיוואק, מה אתה רוצה יותר מכל דבר אחר?".
התשובה של מולטיוואק הייתה תמציתית וחד משמעית, "אני רוצה למות".
כל ממזר מלך הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה משנת 1968, שנכתב ובוים על ידי אורי זוהר, בכיכובם של יהורם גאון ועודד קוטלר.
הסרט זכה להצלחה בבתי הקולנוע (מעל 740,000 צופים בישראל) ובקרב המבקרים, אבל נשכח מאז כמעט לגמרי מהתודעה.
הסרט מתחיל בהעלאת ארון קבורתו של העיתונאי האמריקאי רוי המינגס (ויליאם ברגר) למטוס.
במטוס, אשתו איילין (פייר אנג'לי) מאזינה להקלטותיו של רוי.
בהקלטות אלו, מתאר ומסקר רוי את התפתחות מלחמת ששת הימים ופרשנותו למצב, כחלק מעבודתו העיתונאית.
על רקע ההקלטות שלו רוי, הסרט מציג את שהותם של רוי ואיילין בישראל.
אל השניים מתלווים איש מטעם משרד החוץ (אורי לוי) ויורם (יהורם גאון) המשמש כנהג פרטי.
דרך יורם, רוי נחשף לסיפורו של ידידו רפי (עודד קוטלר), בעל מסעדה ופעיל שלום פציפיסט, אשר מטרתו העיקרית היא לפגוש את הנשיא גמאל עבד אל נאצר ולשוחח איתו במטרה שיוכלו למנוע מלחמה בין המצרים לישראלים.
בניגוד אליו, יורם מסתיר מאחוריו קריירה צבאית בצנחנים, ובאחד הפלאשבקים בסרט רואים אותו דוחף צנחנים ממטוס.
בסופו של דבר, מלחמת ששת הימים פורצת ויורם מקבל צו-קריאה.
רפי לעומת זאת מחליט לקיים שיחות שלום במצרים עם מדינות ערב, במטרה לסיים את המלחמה בהקדם.
המלחמה נגמרת כשבסופה ידם של הישראלים על העליונה, ויורם, אשר נלחם בשדה הקרב ואף הציל חייל פצוע, חוזר לחייו הרגילים כנהג.
לעומת זאת, רפי החליט בתחילת המלחמה לחזור לישראל ולנסות להתגייס גם ואף להתנדב לעזור לקיבוץ, אך לא הצליח לממש את כל אחד מרעיונותיו.
הוא מתקשר לרוי לספר לו זאת, ורוי בתגובה מספר לו שהמלחמה נגמרה ושהוא למעשה פספס אותה.
הסרט נגמר כשרוי נכנס לשדה מוקשים, שם הוא עולה בטעות על מוקש ומתפוצץ למוות.
דמותו של רפי נוצרה בהשראת סיפורו של אייבי נתן.
עודד קוטלר - רפי כהן
ויליאם ברגר - רוי המינגס
אורי לוי - איש משרד החוץ
אביבה פז - רקדנית במועדון
משה ינאי - יוסי לפר (הטנקיסט)
בעיתון העולם הזה נכתב "סוף סוף: ס ר ט", ובעיתון על המשמר כתב נתן גרוס: "לא עוד סרט ישראלי, אלא פשוט סרט", "הקהל יוצא מהקולנוע מלא התפעלות נלהב ונרגש", וכי "קרב הטנקים הנראה בסרט ראוי להיכנס לרשימה של הסצנות הבאטליסטיות הטובות ביותר של סרטי המלחמה בעולם".
מבקרים אחרים כתבו כי "המבקרים יוצאים בשבחים על הבימוי, הצילום והעריכה, על המשחק ועל הדיאלוג, וכל זה בזכות העובדה שהסרט באמת מבריק".
עם זאת, בביקורת שהתפרסמה אז ב"ידיעות אחרונות" נכתב: "אנג'לי הוטרחה לבוא לכאן ממרחקים, ללא צורך סביר".
הסרט נבחר לייצג את ישראל כמועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, אך לא נמנה בין המועמדים הסופיים.
דוד גורפינקל קיבל את פרס הצילום עבור הסרט בפסטיבל שיקגו 1968.
כל לב הוא דלת היא נובלה של הסופרת האמריקאית שונן מגווייר, אשר זכתה לשבחים רבים עם צאתה, ואף זכתה בשלושת הפרסים החשובים לפנטזיה, בשנת 2017, פרסי לוקוס,נבולה, והוגו.
הנובלה עוקבת אחר ננסי, נערה מתבגרת א-מינית, שמגיעה למעון של אלינור וסט לילדים שנעלמו לתקופת זמן מסוימת.
בזמן העדרם, הילדים הגיעו לעולמות פנטזיה שאפשרו להם לממש את יכולותיהם ואופיים בצורה מקסימלית.
בשלב מסוים, הילדים נפלטו מעולמות הפנטזיה שלהם וחזרו לעולם שלנו.
המעבר בחזרה לעולם שלנו יצר אצלם קושי להתמודד עם החיים בעולם האמיתי ותחושת אובדן שמלווה את חייהם.
מאחר שהם לא מצליחים למצוא את הדלת שתחזיר אותם אל עולם הפנטזיה, הילדים לא מסתגלים היטב לחיים ונשלחים למעון של גב' אלינור וסט לילדים אבודים.
המעון מנסה לסייע לילדים אלו להתגבר על האובדן ולחזור להשתלב בעולם.
עם הגיעה למעון, ננסי נאלצת להתמודד עם הדיירים השונים שבו ועם תעלומה של מספר מקרי רצח, שמאיימת לפגוע בכל אחד מהדיירים ובעצם קיומו של המעון.
"כל לב הוא דלת" היא הנובלה הראשונה מבין סדרה של ארבע נובלות (עד כה) בשם "הילדים הסוררים" שעוקבת אחר חלק מהדמויות והנושאים שהוצגו בנובלה הראשונה.
ב-NPR נכתב: "זוהי פנינה שצריכה לשכון על המדף לצד ספריהם הקלאסיים של לואיס קרול וק.ס.
לואיס למרות המקום היקר שהיא תופסת על המדף לצידם".
זכה בפרס הוגו, פרס נבולה ופרס לוקוס לשנת 2017.
כל שהשמים מרשים הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1955 בבימויו של דאגלס סירק עם ג'יין ויימן ורוק הדסון שהופיעו שנה לפני כן בסרט השיגעון הנפלא, גם הוא בבימויו של סירק שהתמחה בבימוי סרטי מלודרמה.
התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת עדנה והארי לי.
העלילה היא על סיפור אהבה בין אלמנה אמידה ומבוגרת לבין גנן צעיר ממנה.
ג'יין ויימן הייתה אז בת 38 ורוק הדסון בן 30.
בשנת 1995 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
קארי סקוט (ג'יין ויימן) היא אלמנה אמידה המתגוררת בעיירה קטנה בניו אנגלנד.
יש לה שני ילדים בוגרים: נד (ויליאם ריינולדס) וקייט (גלוריה תאלבוט).
היא מסתגרת רוב הזמן בביתה וחברתה הקרובה שרה (אגנס מורהד) מנסה להוציא אותה בכוח לאירועים בקאנטרי קלאב המקומי.
ידיד המשפחה המבוגר הארווי (קונרד נייג'ל) מחזר אחריה ומציע לה נישואים אבל היא מסרבת.
בגינתה עובד רון קירבי (רוק הדסון), רווק צעיר ויפה תואר.
הוא מתאהב בה ולוקח אותה לביקור במשתלה שלו ומכיר לה את חבריו מיק (צ'ארלס דרייק) ואלידה (וירג'יניה גריי).
קארי מתרשמת מהאנשים הפשוטים בכפר ומתאהבת ברון למרות הבדלי הגילים והמעמדות ביניהם.
רון מציע לקארי נישואים והיא מסכימה.
בעיירה מתחילים לרכל עליהם כאילו רון מנסה להשתלט על נכסיה של קארי.
גם ילדיה סובלים מכך וכאשר היא מבשרת להם על החלטתה הם מתנגדים לכך בתוקף.
קארי לא עומדת בלחץ הנפשי ומודיעה לרון כי החליטה לבטל את אירוסיהם.
רון מקבל זאת בצער וקארי ממשיכה לגור לבד בביתה לאחר שילדיה עזבו את הבית כל אחד לעיסוקיו.
קארי נשארת לבדה בביתה, לא יכולה לעמוד בכך ונוסעת ביום שלג לביתו של רון אבל לאחר שהיא מגיעה למקום היא מתחרטת, נכנסת לרכבה ויוצאת מהמשתלה.
רון מבחין בה, רץ לעברה אבל נופל מגובה רב, לוקה בזעזוע מוח ומאבד את הכרתו.
אלידה מודיעה זאת לקארי שממהרת למקום ומוצאת את רון בביתו מחוסר הכרה.
היא מתקרבת אליו ואז הוא פותח את עיניו, מזהה אותה והיא מתקרבת אליו ומודיעה לו שחזרה הביתה.
כל שבת שנייה היא סדרה ישראלית לילדים ולנוער, בעלת 15 פרקים, ששודרה בערוץ הילדים בשנת 2004 בכיכובם של ערן איוניר, מוטי כץ, חנה רוט, אפרת אביב, אידו גולן ומיכל טרבס.
הסדרה מספרת על אב גרוש עם שלושה ילדים, המנסה לשמור על שפיותו לצד שכנו, חברו ושותפו לעבודה, אמו האובססיבית ודמויות נוספות שמופיעות בהפתעה.
הסדרה מבוססת על ספר בעל אותו שם של עופר קניספל, ונוצרה על ידיו ועל ידי אבי כהן והופקה על ידי עמי אמיר.
כל שבת שנייה היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים ולנוער, ששודרה בשנת 2004 בערוץ הילדים.
הסדרה כוללת 15 פרקים ומתמקדת בחוויותיהם ובעולמם של בני משפחה אשר הם ילדים להורים גרושים, במסגרת חיי היום-יום שלהם.
עלילת הסדרה מתארת את המתרחש אצל האב יואל, כאשר כל פרק מציג סיפור עצמאי או המשך לעלילה המרכזית.
דרך הפרקים נחשפים הצופים לנושאים שונים כגון חברות, משפחה, התמודדות עם קשיים אישיים, ואתגרים חברתיים אופייניים לגיל ההתבגרות.
הסדרה מאופיינת בסגנון המשקף את המציאות של ילדים בישראל בתחילת שנות ה-2000. היא זכתה לפופולריות בקרב הצופים הצעירים בזכות ההומור, העלילה הקלילה והמסרים החינוכיים שנשזרו בסיפור.
עלילת הסדרה עוקבת אחר יואל בר-שלום, גבר גרוש ואב לשלושה ילדים – שירה, עומר ועמליה – המתמודד עם אתגרי ההורות משותפת והחיים שלאחר הגירושין.
יואל מתעד את חייו ביומן אישי, שבו הוא משתף את תחושותיו לגבי פרידתו מאשתו טליה, ניסיונותיו לגדל את ילדיו, וחיפושו אחר זוגיות חדשה.
חיי המשפחה של יואל מסתבכים היות שאמו, חנה, אישה דעתנית, המנסה לשדל אותו לשוב לטליה, גם כשכבר בקשר חדש עם עיתונאית בשם אוסי.
במקביל, הסדרה מציגה את עולמם של הילדים: שירה המתבגרת שמחפשת את דרכה בחיים, עומר שעסוק בכדורגל ובהשפעת חבריו, ועמליה הצעירה שצופה בעולם המבוגרים במבט מבחוץ.
פרקי הסדרה מציגים ברגישות ובהומור את הדינמיקה בתוך משפחה ישראלית מודרנית, על רקע משברים, לבטים, ומערכות יחסים מורכבות בין הורים, ילדים, סבים וסבתות.
הסדרה נוצרה במסגרת הפקות מקור של ערוץ הילדים, בתקופה שבה הערוץ שם דגש על יצירת תכנים מקוריים המותאמים במיוחד לקהל הילדים והנוער הישראלי.
המפיקים והכותבים של "כל שבת שנייה" שאפו להציג מציאות יומיומית, תוך שילוב של הומור, דרמה ומסרים חינוכיים, שמטרתם לגעת בנושאים רלוונטיים לגיל הצופים.
הכתיבה בסדרה מבוססת על דיאלוגים טבעיים, והעלילות נוגעות בין היתר לשאלות זהות, חברות, סביבה משפחתית מורכבת, התבגרות וקבלת החלטות.
כל פרק מתמקד באירועים ותרחישים שונים, המייצגים את חוויות הילדים והנוער בחברה הישראלית.
"כל שבת שנייה" מציגה סוגיות רגישות שבהן נתקלים ילדים להורים גרושים, כמו גם מחלוקות בין בני משפחה וחברים, בעיות משפחתיות, פחדים ותקוות של ילדים ונוער.
עם זאת, הסדרה שואפת להעביר לקחים מעצימים ומעודדים לצופיה.
בעת שידורה, הסדרה זכתה להצלחה בקרב קהל היעד, הפכה לחלק מתכני ערוץ הילדים ושודרה רבות בשידורים חוזרים.
על אף שהסדרה כללה רק עונה אחת עם 15 פרקים, היא נחשבת לזכורה בקרב הצופים, וזכתה לסיקור בתקשורת גם לאחר כעשור.
יואל בר-שלום (ערן איוניר) בעל גרוש מאשתו טליה.
מנהל יומן על חייו כאיש גרוש.
בסוף הסדרה פותח פרק ב'.
עמנואל (מוטי כץ): חברו הטוב ושותפו לעבודה של יואל.
נשוי לרונית שמנהלת לו את חייו.
חנה בר-שלום (חנה רוט): אמו של יואל.
הייתה בעברה ילדת פלא במולדתה איטליה עד שעלתה לארץ.
רוצה שיואל וגרושתו טליה יחזרו.
בהמשך, כשיואל היה בזוגיות חדשה, היא לא חיבבה אותה.
שירה (אפרת אביב), עומר (אידו גולן) ועמליה בר-שלום (מיכל טרבס): ילדיו של יואל.
סוניה (שרית וינו אלעד) ואריאל (רמי ברוך): שחקנית ובמאי מחוג הדרמה של עמנואל.
טליה (אביטל פסטרנק): גרושתו של יואל.
מיקו (ששי סמוכה): מוכר בחנות צעצועים.
יותם (עופר סקר): חבר טוב של שירה.
גורן (יובל סמו): מאמן הכדורגל של עומר.
תחייה (דינה לימון): אמה של טליה.
אוסי (שירי גדני): בת הזוג של יואל.
צ'ואי (פלורנס בלוך) ורפי (יהויכין פרידלנדר)
נחמן פרנקל (גדי פור): במאי פרסומות, למד עם יואל בכיתה.
חוקר משטרה (אבי פניני): חוקר שעצר את עמנואל, בגלל אי הבנה.
מעריץ את אמו של יואל.
כל מה שיש לי הוא סינגל הבכורה של נתן גושן.
השיר יצא לאור ב-31 במרץ 2011, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של גושן הנושא את שמו, על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, שנתן לשיר ביקורת מעורבת והעניק לו שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
ב-31 במרץ 2011, הועלה האודיו הרשמי של השיר, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-17 מיליון צפיות ביוטיוב.
ב-5 באוקטובר 2011 הועלה הווידאו קליפ המלא לשיר.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-4.5 מיליון צפיות ביוטיוב.
"כל עוד" הוא שיר שכתב עלי מוהר, הלחין יוני רכטר, וביצעו במקור רכטר, אבנר קנר וקבוצת בנות ממקהלת העפרוני.
השיר יצא לאור בשנת 1995.
השיר נכלל באלבום "מחשבות ואפשרויות".
בתחילתו תיאור של ילד ההולך אל בית הספר בחודש תשרי.
אביו שומר עליו מן הצד.
לאחר מכן מתואר שהאב נזכר בימים בהם היה תלמיד בעצמו, והובל על ידי אביו אל בית הספר.
הגבר נזכר בימיו בבית הספר בו נלמדו אותם תכנים שלומד בנו.
עלי מוהר סיפר על כתיבת השיר: "יוני סיפר לי שהיה לו חלום שבו ילד הולך ברחוב, אולי מישהו עוקב אחריו, משהו מפחיד.
כאן אני התחלתי לעבוד (...) לקחתי ממה שהביא יוני את הילד שהולך ברחוב וגבר הולך אחריו, אבל הגבר נהיה אבא.
ופתאום השיר נהיה מאוד אישי".
השיר מזוהה ומנוגן רבות עם פתיחת שנת הלימודים.
שרית חדד ביצעה חידוש לשיר עבור פרויקט של מפעל הפיס.
רכטר ביצע לשיר גרסה מחודשת שהוקלטה באלבום הופעה, כשאיתי פרל משתתף בביצוע השיר.
בשנת 2020 ביצעו חברי התוכנית "זהו זה" גרסת כיסוי לשיר, ובתוכו שולב קטע מהשיר "חמש שנים על מיכאל".
השיר זכה גם לגרסה פארודית בתוכנית "ארץ נהדרת".
כלא 400 היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמה קומית, שכתבה ויצרה עומר גולדמן, ושעתידה לעלות לשידור בשנת 2025 בהוט.
הסדרה היא פיתוח משותף של אולפני ויאקום והוט.
עלילת הסדרה מתרחשת בין כותלי כלא 400, מתקן הכליאה לנשים של צה"ל.
בשעה שבני גילה מגויסים לצה"ל לשירות חובה בצה"ל, אלי בת ה-18, פציפיסטית מושבעת, נחושה להשתחרר מהצבא על סעיף מצפוני, אך נכשלת בוועדת המצפון ונשלחת לכלא הצבאי.
אביה, יואל, הלוחם המהולל ואלוף פיקוד מרכז הנוכחי, מתייחס כלפיה בדחייה.
אלי, שמתמודדת עם מקומה החדש בכלא, מסומנת כ"בוגדת" על ידי "מלכת הכלא", לירון, לוחמת מג"ב המחכה למשפט בעקבות תקרית בעייתית בשטחים, ונמצאת תחת סמכותו של אביה.
"כלא 400" כלא הנשים של צה"ל בעבר.
הכלא היה פלוגה בבסיס כליאה 394 המוכר בקיצור בשם כלא 4. הכלא היה כלא צבאי בתוך מחנה צריפין שפעל במשך כ-80 שנה, מתקופת המנדט הבריטי, ושימש את צה"ל מקום המדינה ועד שנת 2021, עת הוחלפו הוא וכלא שש בכלא נווה צדק (כלא 10).
הפלוגה הכילה את כל החיילות מכל הדרגות (חוגרות, קצינות ונגדות) אשר קיבלו עונש מחבוש.
המפקדות בפלוגה זו היו נשים בלבד.
החבושות בה הועסקו בבית מלאכה שנמצא בתחומי הפלוגה.
בפלוגה זו התקיימו גם תאי "בידוד", שמטרתם כמטרת מחלק ההפרדה בפלוגה ב' ואגף ההפרדה בפלוגה ג'.
סגל הפלוגה הורכב ממפקדת פלוגה בדרגת סרן/סגן, מפקדת מחלקה בדרגת סגן או סג"ם ומתחתיהן סמלות ומדריכות כלואים.
כל עוד בלבב היא סדרת דרמה ישראלית שנוצרה ונכתבה בידי חן קלימן ובוימה בידי רומן שומונוב.
הסדרה החלה את שידוריה ב-24 באפריל 2022 ושודרה בכאן חינוכית ובכאן.
בסדרה שיחקו עידו טאקו, אברהם ארנסון, אלכס זילברג, יסמין גנדיס ונוספים.
הסדרה כולה צולמה בפולין בהפקה של TTV בשיתוף עם קרן ג'נסיס, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אבי חי וקרן מיימונידיס.
ב-12 ביוני 2023, הסדרה זכתה בטקס הענקת הפרסים של פסטיבל BANFF בפרס בקטגוריית סדרה מתוסרטת לנוער הטובה ביותר.
ב-27 בספטמבר 2023 פורסם כי הסדרה מועמדת לפרס אמי הבינלאומי.
הסדרה מתארת את מסעם לפולין של קבוצת נערים והתהליכים החברתיים המתרחשים ביניהם במהלכו.
במרכז העלילה עומדים יחסיהם של קובי, נער ציוני נלהב וערכי, ושני, נערה ממוצא אוקראיני שמחפשת מידע על קורות משפחתה בשואה.
קובי (עידו טאקו) – נער ערכי ציוני נלהב המתאהב בשני במהלך המסע בפולין.
שני (אלכס זילברג) – נערה צינית ומרוחקת המתקשה להתחבר למסע, שתחילה שונאת את קובי אך בהמשך מתאהבת בו.
לי (יסמין גנדיס) – חברתה הטובה של שני.
עומרי (אברהם ארנסון) – חברו הטוב של קובי.
רונה (אורנית אדרי) - נערה ציונית שיצאה למסע בשל משפחתה שאיבדה בשואה.
אורן (רותם קינן) – המדריך של הצעירים שמספר להם אודות השואה.
רבקה (דורית פלד הרפז) – ניצולת שואה שמלווה את המסע.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 והסתיימה 4 ימים יותר, 27 באפריל של אותה השנה.
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאה2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיסדרת הנוער של השנהכל עוד בלבבשחקן ראשי בסדרת נועראברהם ארנסוןעידו טאקושחקנית אהובה בסדרת נועריסמין גינדיספריצת השנה במשחקאלכס זילברג
"כל מה שיש בי" הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר הישראלי קובי פרץ.
את האלבום הוציאה בשנת 2006 לאור חברת התקליטים הליקון.
בין השירים שנכללו באלבום ניתן למנות "כל מה שיש בי", "אמא", "זקוק לך" ו"את כמו אש".
האלבום אף זכה לתואר פלטינה לאחר שמכר כ-50 אלף עותקים ברחבי ישראל.
עיבוד בשיר 10: דודו קומה
גיטרות: אבי סינגולדה, דודו קומה (בשיר 10)
כלי הקשה: אורן בלבן, יהודה תמיר
כינורות: ילמז טשצישמה, מומין ססלר
קולות: יהודה תמיר, דלית כהנא, מאיה אברהם, צ'ולי זכאי, לירין רומנו
כל מה שתרצי הוא סינגל מאת רמי קלינשטיין.
את השיר כתב והלחין קלינשטיין ועיבדו אלון הלל וקלינשטיין בשנת 1997, ופרסמה אותו חברת התקליטים הליקון.
זהו שיר הנושא של האלבום שהוציא קלינשטיין באותה שנה.