tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פטימר מדגיש את האיזון בהפקה, את היעדר הדרמה המלאכותית ואת האופן שבו קולו של כנר משתלב באופן טבעי בשיר.
בהתייחס לטקסט, הוא טוען כי השיר עוסק באהבה צעירה מבלי לגלוש לסנטימנטליות יתר, ומציג רומנטיקה חיה ונאמנה לרגע, שאינה מנסה להיות גדולה מהחיים אלא מדויקת לחוויה עצמה.
סי היימן (נולדה ב-10 ביוני 1961) היא זמרת, מלחינה ושחקנית ישראלית.
בין שיריה המוכרים "לא עובדת בשביל אף אחד" ו"גיבור גדול".
היימן נולדה בקיבוץ בית אלפא בשם סמדר היימן, כבת זקונים לדליה, מטפלת אלטרנטיבית, והמלחין נחום (נחצ'ה) היימן, ולה אחות גדולה בשם בלהה (בילי).
בשבת שבה נולדה, בבית חולים העמק בעפולה, ילדו שתי נשים ששמן דליה היימן.
אימה, ואישה ממושב מולדת שילדה בן.
בעקבות זאת, התבלבל הצוות הרפואי, והתינוקות הוחלפו עם היציאה מבית החולים.
כעבור כמה שבועותהתגלתה הטעות והם הוחלפו חזרה.
בשנת 1967 הוריה עברו עימה ועם אחותה לצרפת, ולאחר מכן ב-1970 ללונדון שבממלכה המאוחדת.
בעקבות אלימות פיזית ואנטישמיות שחוותה מצד ילדי כיתתה בתקופת לימודיה בלונדון, גמלה בליבה החלטה שכשתגיע לגיל שבו תוכל לעשות זאת, תשנה את שמה הפרטי באופן רשמי.
היימן בחרה בשם סי (התו דו, במוזיקה) ששימש שם חיבה עבורה בקרב משפחתה.
בגיל 12 חזרה מיוזמתה וללא הוריה לישראל לקיבוץ בית אלפא, שבו נולדה.
הוריה, שתמכו בהחלטתה ועמדו מאחוריה, נותרו בלונדון, והיימן חיה אצל משפחה מאמצת בקיבוץ כילדת חוץ.
את השיר הראשון שכתבה והלחינה בעצמה, "תן לנו לחיות", הקליטה היימן כאשר הייתה בת 13, ואיתו התחרתה בתחרות "גלבוזמר", שהנחה המורה שלה למוזיקה דוד עורי.
השיר, שארך כמעט שתי דקות, זכה במקום הראשון, אבל לא דחף את היימן להקלטת אלבום בכורה.
את שירותה הצבאי עשתה היימן ביחידת עוקץ.
שנות השמונים של המאה ה-20
בשנת 1985 התפרסמה היימן לראשונה בסרט "שוברים" של אבי נשר.
בסרט גילמה היימן דמות צעירה בשם גלדיס השואפת להיות כוכבת רוק.
היימן שרה בסרט שני דואטים עם יזהר אשדות.
באותה השנה הקליטה את השיר "באת אלי", שיצא כתקליט שדרים וזכה להצלחה.
בשנת 1986 החלה היימן להופיע במועדונים קטנים בתל אביב ומשכה תשומת לב בזכות סגנונה המוחצן, ובאמרה שהיא רוצה לשיר כמו ג'ניס ג'ופלין.
עוד באותה שנה כתבה וביצעה עם גבי שושן את השיר "קונטאקט".
ביוני 1987 - בדיוק ביום הולדתה ה-26 - הוציאה היימן את הסינגל הראשון "אהבתי אותך אז" מתוך אלבום הבכורה שנקרא "סי היימן ולהקה מקומית", שיצא בספטמבר באותה השנה.
הטקסטים שבאלבום שילבו בין נושאים חברתיים, פוליטיים ונשיים.
את כל השירים (מלבד "לא עובדת בשביל אף אחד", של רן עפרון) כתבה והלחינה.
מתוך שירי האלבום הצליחו "גיבור גדול", "אהבתי אותך אז","לא עובדת בשביל אף אחד" ו"עיר מתנתקת".
היא ניגנה בו בפסנתר ויחד איתה ניגן באקורדיון אביה נחום היימן.
בדצמבר אותה שנה השתתפה בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "תנו לי גיטרה חשמלית" שזכה במקום השמיני.
בנובמבר 1988 יצא אלבומה השני שנקרא "התקליט השני" אשר הוקלט ברובו בהופעה חיה בקיץ 1988 ומתוכו הצליחו השירים "קרוב לקצה", "עולם תעשייתי", "משוטטת" וחידוש לשיר "כמו צמח בר" של רחל שפירא שהולחן על ידי אביה.
באלבום נכלל גם השיר "יורים ובוכים", שנפסל לשידור בגלי צה"ל בראשית ימי האינתיפאדה בגלל תוכנו הפוליטי-תקשורתי.
בדצמבר אותה שנה השתתפה לראשונה בפסטיגל עם השיר "את לא לבד" שזכה במקום השני.
במרץ 1990 הוציאה היימן את אלבומה השלישי, "עובדים בכביש", שכלל את השירים "ציפור לבנה", "גרפיטי תל אביב 89", "זה כואב", "עובדים בכביש", "פתח לי" (דואט עם מרגלית צנעני) ו"פוקר על הבוקר".
בעקבות האלבום "עובדים בכביש" זכתה בתואר זמרת השנה במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תש"ן - 1990. למרות זאת, האלבום זכה להצלחה פחותה לעומת שני אלבומיה הקודמים.
לאחר סיבוב הופעות ארוך פרשה היימן לטובת גידול בנה תומר שנולד ב-27 בדצמבר 1990 מנישואיה למוזיקאי רן עפרון, שהיה הקלידן בלהקת הליווי שלה.
שנות התשעים של המאה ה-20
בשנת 1991 השתתפה היימן בשנית בפסטיגל עם השיר "בכל מצב" (את מילותיו היא כתבה, לחן ועיבוד: רן עפרון) שזכה במקום השני, ושרה בחלק האומנותי את השיר "לא עובדת בשביל אף אחד".
בשנת 1994 הוציאה היימן את אלבומה הרביעי "נפגשים".
את רוב השירים לאלבום כתבה והלחינה בעצמה ובהם להיטים כמו "חצי עולם" (עיבוד: גלעד עצמון), "לב כזה" (שכתבה היימן יחד עם אודי הניס לעיבוד של גלעד עצמון ואודי הניס), ו"זיכרונות על הפינה".
שיר נוסף מהאלבום "אדית פיאף של תל אביב הקטנה", נכתב לזכרה של השחקנית טליה שפירא.
במרץ 1995 השתתפה היימן בקדם אירוויזיון עם השיר "בטלוויזיה הלילה" (מילים: אהוד מנור, לחן: סי היימן וקובי אושרת, עיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום החמישי.
ביולי של אותה שנה החלה להופיע במחזמר "גריז", לצד צביקה הדר ואקי אבני.
בשנת 1996 דיבבה את חתולית בסדרת הטלוויזיה "חתולי חצר".
בשנת 1997 התארחה באלבומו של אבנר גדסי "אתה לי ילד" וביצעה עימו בדואט את "חבל על הזמן".
בשנת 1998 שיחקה היימן בסרטו העלילתי של אלי כהן "באזז" המספר את סיפורם של שני הנערים בני ה-14 מהרצליה שרצחו את נהג המונית דרק רוט.
באותה השנה היימן שרה את שיר הנושא של הסדרה "משפחה וחצי" שנקרא "תגיד תודה שיש לך עיניים".
ב-1999 שרה היימן את הדואט "תמיד ביחד" עם יגאל בשן, והשיר עצמו הופיע באלבומו של בשן מאותה שנה "תלוי רק בך".
בשנת 2001 הוציאה היימן את אלבומה החמישי "תחלמי בגדול" ובו היא חידשה מספר שירים כמו "תני לי לאהוב אותך" של מייק בראנט ומילים של אהוד מנור, "רואה לך בעיניים" של אתי אנקרי ו"שושן פרא" של ניק קייב וקיילי מינוג, אותו ביצעה עם דני ליטני.
היא שרה את השיר "קולו של הלב" בסיום סדרת הטלוויזיה "דום לב למילותיו של נתן יונתן ולחן של נחום היימן.
בשנת 2002 הוציאה היימן דיסק אוסף כפול בשם "רגעי סי", שכלל את להיטיה עם להקה מקומית ולהיטי סולו, לצד שירי בונוס שלא הופיעו באלבומיה.
חלק מהשירים הללו (כולל שירי הבונוס) אף הופיעו בגרסאות הופעה (LIVE), גרסאות מוקדמות, גרסאות רמיקס וגרסאות שהוקלטו במיוחד לאוסף.
באלבום גם מופיע לראשונה על גבי דיסק שירה הראשון "תן לנו לחיות".
בשנות האלפיים, מנהלת היימן חברת הפקות עצמאית משלה בשם "היימן הפקות".
היימן היא גם פעילה חברתית.
בשנת 2007 לקחה חלק מרכזי בכתיבת ובהקלטת השיר "רוח האדם", יחד עם המשוקם סיני מיתקי מעמותת "אנוש", המסייעת לנפגעי נפש, ודוברת העמותה בשמת אדמון.
הקשר בין היימן והעמותה נולד בעקבות צעדת "בראש מורם".
מלבד היימן השתתפו בהקלטה אמנים שונים.
בשנת 2007 חידשה היימן את "שיר ארץ", שיר שבוצע במקור על ידי חוה אלברשטיין (מילים של נתן יונתן ולחן סשה ארגוב) בעיבוד של אריק רודיך.
השיר הוא שיר הנושא של הסרט "רק כלבים רצים חופשי" בבימוי ארנון צדוק.
כמו כן הוציאה היימן בשיתוף עם הדיג'יי מורן קריב ממוזיקה פלוס, רמיקס ללהיט הגדול שלה "גיבור גדול".
בסוף דצמבר 2008 יצא הסינגל הראשון "אני מחכה לגשם" (מילים של תרצה אתר, לחן יוסי פרץ), מתוך אלבומה הבא.
בפברואר 2009 יצא הסינגל השני "עכשיו הכל בסדר, הימים הרעים עברו" (מילים של סי היימן ולחן של נחום היימן).
במרץ 2009 יצא הסינגל השלישי "לא רוצה!!" (מילים ולחן: יוסי פרץ).
במאי 2009 יצא האלבום החדש של היימן ושמו "שנה מעכשיו", בהוצאת התו השמיני.
באוגוסט של אותה שנה שיחקה היימן תפקיד אורח בתפקיד עצמה בסדרה "דני הוליווד".
משנת 2011 השתתפה היימן בתוכנית הטלוויזיה "בית ספר למוסיקה" בתור חברה בוועדה המקצועית, המופקדת על דירוג המתמודדים בתוכנית.
היא המשיכה להיות חברת הוועדה גם בעונה השנייה ב-2013 ובעונה השלישית ב-2015. בפברואר 2012 החלה היימן לשדר ולערוך את תוכנית הרדיו "סי הלילה" ב־88FM ולאחר מכן ברשת ג'.
התוכנית הוגדרה כ"פלטפורמה למוזיקה ישראלית חדשה וצעירה".
בשנת 2020 השתתפה היימן בפסטיבל "סימנים חיוניים" אשר התקיים במשך שמונה ימים בחודש מאי, ביוזמת עיריית תל אביב וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב במסגרתה עלו בשידור חי אמנים ישראלים מוכרים, עם הופעות בסגנונות אינדי-פולק-רוק, אלקטרוני, ג'אז ואקספרימנטלי.
בשנת 2022 הוציאה את השיר "העיניים של עינב" לזכרה של עינב רוגל שנרצחה על ידי בן זוגה.
בהמשך השנה יצא הסינגל "הימים שעוד נכונו לנו" – קאבר לשירו של חנן יובל.
ב-26 בנובמבר 2023 הוציאה את "אם אי פעם אמות (לפני שיגיע זמני)" לזכרה של סמ"ר עדי ברוך, שנהרגה כתוצאה מפגיעת רקטה בשדרות במהלך מלחמת חרבות ברזל.
בשנת 2024 השתתפה בתוכנית המציאות "אוטו אוכל: VIP" לצד המקעקעת שלה, איזבל.
היימן סיפרה בפרק הראשון שאת איזבל פגשה שלושה חודשים לפני צילומי התכנית והקשר ביניהן התפתח על רקע הקעקועים והאהבה המשותפת לאוכל.
היימן הייתה נשואה למוזיקאי רן עפרון ולהם בן משותף בשם תומר.
בשנת 2000 נישאה בשנית לרועי שוחט ולהם בן משותף בשם יהלי.
היימן מתגוררת בשכונת הדר יוסף בתל אביב.
סי היימן ולהקה מקומית - 1987 - אן אם סי
תחלמי בגדול - 2001 - היימן הפקות
שנה מעכשיו - 2009 - התו השמיני
שירים וסיפורים מבית אבא - 2018 - התו השמיני
האלבום העשירי - 2022 - היימן הפקות
פסקול הסרט "כרוניקה של אהבה" - 1999
סי בריז הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי.
הוא מורכב מ-40 מ"ל וודקה, 120 מ"ל מיץ חמוציות ו 30 מ"ל מיץ אשכוליות.
את כל המרכיבים יש למזוג לכוס הייבול עם קרח במזיגה ישירה ולקשט בפלח ליים.
הקוקטייל, שגרסתו הראשונה (שהכילה גם ג'ין וגרנדין) הומצאה בשנות ה-20, לא נעשה פופולרי עד שנות ה-70, ככל הנראה כיוון שבשנת 1959 מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית הצהירה כי גידולים של חמוצית היו נגועים בקוטלי עשבים רעילים.
קורי ברנט פן האב , הידוע תחת שם הבמה סי.אל.
סמוט (CL Smooth), הוא ראפר אמריקאי.
קורי ידוע בעיקר כחבר בצמד ההיפ הופ פיט רוק וסי.אל.
ב-1991 קורי החל לשתף פעולה עם פיט רוק, ושניהם הוציאו יחד באותה השנה את המיני אלבום "All Souled Out".
שנה לאחר מכן הם הוציאו יחד לאור את אלבום הבכורה שלהם, שנקרא "Mecca and the Soul Brother.
ב-1994 קורי ופיט רוק הוציאו לאור את האלבום "The Main Ingredient".
למרות שהאלבום זכה לביקורות טובות כמו האלבום הקודם, הצמד החליט להתפצל וללכת לדרכים נפרדות.
ב-1995 קורי התארח בשיר "Only the Strong Survive" של די ג'יי קראש.
ב-2005 הוא התארח בשיר "Magic Hour" של איי זי.
ב-2006 קורי הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, שנקרא "American Me".
ב-2007 הוא הוציא לאור את אלבומו השני, "The Outsider".
באותה השנה הוא התארח בשירים: "Sky is Falling" של המפיק היפני נוג'בס ו-"All I Know" של די ג'יי ג'אזי ג'ף, שנכנס לפסקול של המשחק NBA Live 08.
ב-2010 קורי ופיט רוק השתתפו במסע ההופעות לאנרגיה נקייה, שבה הם ערכו שש הופעות ברחבי קליפורניה.
האנטר הוא שם העט של הסופרת האמריקאית כריסטי קרייג.
האנטר", פרסמה קרייג מספר רומנים למתבגרים, בהם את סדרת "מפלי הצללים", וכן ספרי מתח רומנטיים.
האנטר נולדה במדינת אלבמה, כיום מתגוררת בטקסס.
ספרים שפרסמה תחת השם סי.סי.
פנה בחושך 2011 [Turned at Dark] - מפלי הצללים סיפור קצר.
ניצל בזריחה 2013 [Saved at Sunrise] - מפלי הצללים נובלה.
ספרים שפרסמה תחת השם כריסטי קרייג
גרוש, נואש וכרויות, כישוף אהבה, 2008.
חתונות יכולה להיות רצח, אהבת איות, 2008.
גרוש, נואש ומרומה, דורצ'סטר, 2009.
תפסתי אותך, אהבת איות, 2009.
שתקו ותנו לי נשיקה, אהבת איות, 2010.
אל תתעסק עם טקסס (רק בטקסס), גרנד סנטרל הוצאה לאור, 2011.
פרוע, מרושע ומופקר: 101 דרכים לאהוב כמו ברומן, 2010.
הערה: הספרים היחידים שתורגמו עד כה לעברית הם "נולדו בחצות" והספר שבא אחריו "ערים עם שחר".
סי במול הוא הצליל האחד-עשר (לפי שורת חצאי הטונים) לפי הסולם הכרומטי המערבי (הספירה מתחילה מ-דו).
הוא נמצא חצי טון (סקונדה קטנה) מעל לה וחצי טון (פרימה מוגדלת) מתחת לצליל סי, כלומר אנהרמוני ל-לה דיאז (אנ': A♯) על אף שבצורות כיוון מסוימות סי במול נשמע שונה מ-לה דיאז.
כאשר הוא מחושב בכוונון מושווה בהתייחס ל-לה מעל דו אמצעי כ-440 הרץ, התדר של סי במול מעל דו אמצעי הוא בערך 466.164 הרץ.
בעוד שתזמורת סימפונית מכוונת לפי הצליל לה המנוגן על ידי אבובן, תזמורת כלי נשיפה מכוונת בדרך כלל לפי הצליל סי במול המנוגן על ידי טוביסט, קרנאי או קלרניטן.
בגרמניה, רוסיה, פולין וסקנדינביה הצליל סי במול מכונה 'B', כאשר 'H' מייצגת סי-בקר.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, סי במול מסומן לרוב כ-B♭ או 'Bess' במקום 'B' בספרי מוזיקה שוודים.
ג'יי." מקולום הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
מקולום נולד וגדל בקנטון שבאוהיו.
אחיו הבכור אריק מקולום אף הוא כדורסלן מקצועני.
מקולום סיים תואר ראשון בעיתונאות ושיחק כדורסל באוניברסיטת ליהיי שבפנסילבניה.
בעונתו הראשונה קלע 19.1 נקודות בממוצע למשחק והיה בכך לקלע המצטיין בארצות הברית מבין שחקני השנה הראשונה במכללות.
הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות ליגת הפטריוט ולהעפיל לטורניר אליפות המכללות בכדורסל בו הפסידה בסיבוב הראשון לאוניברסיטת קנזס, משחק בו קלע מקולום 26 נקודות.
בעונתו השנייה קלע 21.8 נקודות ולקח 7.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית קלע 21.9 נקודות בממוצע למשחק והוביל את ליהיי לזכייה נוספת בטורניר ליגת הפטריוט.
בטורניר אליפות המכללות חוללה ליהיי הפתעה גדולה כשניצחה בסיבוב הראשון את אוניברסיטת דיוק, הרבה בזכות 30 נקודות של מקולום.
בעונתו האחרונה בליהיי נפצע ושבר את רגלו בינואר 2013, לאחר 12 משחקים והחמיץ את שאר העונה.
במהלך הקריירה שלו בליגת המכללות זכה מקולום פעמיים בתואר שחקן העונה של ליגת הפטריוט ו-3 פעמים לחמישיית העונה, בתום לימודיו היה לקלע המצטיין בכל הזמנים של אוניברסיטת ליהיי.
מקולום נבחר במקום העשירי בדראפט ה-NBA 2013 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס.
הוא הצטיין בליגת הקיץ של ה-NBA אך שבר את רגלו לפני פתיחת העונה ב-NBA והחמיץ את תשעה השבועות הראשונים של העונה.
את משחק הבכורה שלו רשם ב-8 בינואר 2014. בתום העונה רשם ממוצע של 5.3 נקודות למשחק ב-38 המשחקים בהם שותף.
בעונת 2014 השיג ממוצע של 6.8 נקודות למשחק.
בפלייאוף הצטיין בסדרה בה הפסידה פורטלנד לממפיס גריזליס בסיבוב הראשון 1–4. מקולום קלע בשלושת המשחקים האחרונים של הסדרה 26, 18 ו-33 נקודות.
עונת 2015/2016 הייתה לעונת הפריצה של מקולום; הוא הפך לשחקן חמישייה קבוע, כבר במשחק הראשון של העונה קבע שיא קריירה של 37 נקודות ואת העונה סיים עם ממוצע של 20.8 נקודות למשחק.
בסיום העונה זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA.
בפלייאוף סייע לפורטלנד לגבור בסיבוב הראשון על לוס אנג'לס קליפרס בטרם הודחה הקבוצה בסיבוב השני על ידי גולדן סטייט ווריורס.
מקולום השיג בפלייאוף ממוצע של 20.5 נקודות למשחק ושותף בלמעלה מ-40 דקות למשחק.
בשתי העונות הבאות הודחה פורטלנד בסיבוב הפלייאוף הראשון מול הווריורס (0–4) והפליקנס (0–4), בהתאמה.
ב-31 בינואר 2018 קלע מקולום שיא קריירה של 50 נקודות במשחק מול שיקגו בולס.
ב-2022 עבר לניו אורלינס פליקנס.
מקולום מכהן כיום כנשיא ארגון שחקני ה-NBA, לאחר שכיהן כסגן הנשיא הראשון של כריס פול.
ג'יי." מיילס הבן הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
מיילס נולד בעיר דאלאס שבטקסס, ולמד ב"תיכון סקייליין" המקומי בו למדו בעבר הכדורסלן לארי ג'ונסון והאצן מייקל ג'ונסון.
בשנתו האחרונה בתיכון הוביל את קבוצת הכדורסל שלו עם ממוצעים של 23.5 נקודות, 10.0 ריבאונדים ו-4.8 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן לשנת 2005, בו קלע 13 נקודות.
בסיום לימודיו התיכוניים העמיד עצמו מיילס לבחירה בדראפט ה-NBA 2005, והודיע כי אם לא ייבחר בסיבוב הראשון הוא יעבור ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בדראפט עצמו נבחר מיילס בתחילת הסיבוב השני (בחירה 34) על ידי קבוצת יוטה ג'אז, אך החליט לוותר על הלימודים האקדמיים ולשחק ביוטה לאחר שקיבל מהם הצעת חוזה שווה ערך לזה שמקבלים נבחרי הסיבוב הראשון.
בכך הפך מיילס בן ה-18 לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון.
במהלך שתי עונותיו הראשונות בליגה נשלח מיילס לשחק עבור אלבקרקי ת'אנדר בירדס ואיידהו סטמפייד מליגת הפיתוח של ה-NBA, במקביל להשתתפותו ב-60 משחקים עם הג'אז.
לקראת עונת חתם על הצעת חוזה ל-4 עונות באוקלהומה סיטי ת'אנדר, עבור כ-15 מיליון דולר, אך הג'אז השוו את ההצעה והשאירו את מיילס ביוטה.
באותה עונה, הרביעית שלו ב-NBA, תפס את מקומו של אנדריי קירילנקו בחמישייה הפותחת, ולראשונה בקריירה תפקד כשחקן רוטציה משמעותי כשקלע 9.1 נקודות בממוצע למשחק.
ב-16 במרץ 2011 קלע מיילס שיא קריירה של 40 נקודות בניצחון קבוצתו מול מינסוטה טימברוולבס.
בתקופתו כשחקן יוטה העפילה הקבוצה חמש פעמים לשלב פלייאוף ה-NBA, ובעונת אף השתתפה בסדרת גמר המערב, בה הפסידה לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 1–4.
ב-8 באוגוסט 2012, לאחר 7 עונות ביוטה, חתם מיילס על חוזה לשנתיים בקליבלנד קאבלירס, עבור כ-4.5 מיליון דולר.
ב-7 בינואר 2014 קבע שיא מועדון של 10 שלשות במשחק בודד, בניצחונה של קליבלנד מול פילדלפיה 76'.
במהלך שתי העונות של מיילס בקליבלנד רשמה הקבוצה מאזן מצטבר של 57 ניצחונות ו-107 הפסדים (34.7%).
לקראת עונת חתם מיילס על חוזה ל-4 עונות באינדיאנה פייסרס, עבור כ-18 מיליון דולר.
בתקופתו באינדיאנה הציג יכולת שיא מבחינה התקפית, עם ממוצע של 12.0 נקודות למשחק ב-3 עונותיו בקבוצה.
בסיום עונת ויתר מיילס על השנה האחרונה בחוזהו עם אינדיאנה, וחתם בטורונטו ראפטורס על חוזה ל-3 עונות עבור כ-25 מיליון דולר.
ב-7 בפברואר 2019, לאחר כעונה וחצי בטורונטו, נשלח מיילס בטרייד לממפיס גריזליס, לצד יונאס ולנצ'יונאס ודלון רייט, בתמורה למארק גאסול.
ב-6 ביולי 2019 הועבר מיילס בטרייד לוושינגטון ויזארדס, בתמורה לדווייט הווארד.
בנובמבר 2019 סבל מיילס מפציעה בשורש כף היד אשר אילצה אותו לעבור ניתוח שהשבית אותו ממשחק עד לסיום העונה.
ב-20 בדצמבר 2021 חתם מיילס על חוזה לעשרה ימים בבוסטון סלטיקס.
ג'יי." האקים ווטסון הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת אושאק ספורטיף מליגת העל הטורקית.
ווטסון התמחה בפסיכולוגיה בטנסי והמשיך לעבוד לקראת התואר בכל קיץ לאחר שהחל את הקריירה המקצועית שלו בכדורסל.
הוא סיים את הקורסים שלו בשנת 2012. יש לו אח אחד, קאשיף, ששיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת איידהו, ואחות אחת, וונייטה.
ווטסון שיחק בקולג' עבור טנסי וולונטירס במשך ארבע עונות.
במהלך העונה הראשונה שלו, הוא קיבל את תואר מצטיין שנה ראשונה באזור דרום-מזרח.
העונה הטובה ביותר שלו הגיעה בשנה האחרונה שלו, ב-2005-06, כאשר וחברו האמריקאי לקבוצה, כריס לופטון, הוביל את הוולונטירס למאזן 8-22 ו4-12 שיא באזור דרום-מזרח.
הוא עמד על ממוצעים של: 15.3 נק', 3.9 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים, וזכה בפעם השנייה בתואר השחקן המצטיין של אזור דרום-מזרח מסוכנות הידיעות AP ומאמני הליגה.
הוא סיים את קריירת הקולג' שלו כמוביל השני בטבלת מחלקי האסיסטים של טנסי בכל הזמנים (577), כמוביל השני בחטיפות (198), השישי באחוזים לשלוש (396), שווה לשמיני לקליעות לשלוש (401), ו15 בנקודות (1,424 נקודות).
למרות קריירת המכללה מעולה, ווטסון לא נבחר בדראפט ה-NBA בשנת 2006. לאחר מכן הוא שיחק תקופה קצרה בסן אנטוניו ספרס בליגה הקיץ של ה-NBA ב-2006, לפני שהצטרף לקבוצה האיטלקית מהסריה א' פלקנסטרו רג'אנה.
הוא עמד על ממוצעים של 8.5 נקודות ו-2.3 ריבאונדים ב-17 משחקים.
לאחר מכן הצטרף לקבוצה היוונית מליגת העל היוונית בכדורסל פאוק סלוניקי.
שם הוא עמד על ממוצעים של 7.4 נקודות ו-2.2 אסיסטים בחמישה משחקים.
קריירה בליגת הפיתוח של ה-NBA (עונות 2007–2008)
ווטסון חזר לארצות הברית כדי לנסות להחיות את הקריירה שלו ב-NBA, הוא השתתף בליגת הקיץ של ה-NBA ב-2007 עם הספרס, ומאוחר יותר הצטרף למחנה האימונים של שארלוט בובקאטס.
עם זאת, הוא שוב נכשל בניסיון להיכנס לסגל בקבוצת NBA לאותה העונה.
ב-1 בנובמבר 2007, הוא הצטרף לליגת הפיתוח של ה-NBA ונבחר חמישי על ידי ריו גראנדה ואלי וייפרס.
הוא סיים עם ממוצעים של 26.4 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 5.3 אסיסטים ו-1.38 חטיפות ב-38.1 דקות למשחק עבור הוייפרס לפני שחתם בגולדן סטייט ווריורס ב-8 בינואר 2008. בזמן השיחה, ווטסון היה מקום שלישי בנקודות בליגה.
הוא גם הפך לשחקן ה-100 בהיסטוריה של ליגת הפיתוח שעבר לקבוצת NBA.
ב-8 בינואר 2008 חתם ווטסון בגולדן סטייט ווריורס לחוזה ל-10 ימים כדי להוות כגארד גיבוי לשחקן האולסטאר בארון דייוויס.
הוא הרשים את מאמן הווריורס, דון נלסון ולאחר מכן הרוויח את החוזה השני שלו ל-10 ימים.
לאחר שני חוזים של 10 ימים, בתקופתם הופיע ב-8 משחקים, עם ממוצעים של 5.4 נקודות ו-1.8 אסיסטים ב-16.6 דקות, ווטסון חתם לשארית העונה.
ב-17 בפברואר 2010, ווטסון קבע שיא קריירה של 40 נקודות נגד סקרמנטו קינגס עם אחוזים נהדרים לקליעה (16 מ-23).
ב-21 ביולי 2010, ווטסון נרכש על ידי השיקגו בולס.
ב-26 בנובמבר 2010, גארד הבולס, דריק רוז, נפצע קשה בצוואר.
ווטסון פתח נגד הנאגטס וקבע שיא קריירה בהפסד, עם 33 נקודות תוך כדי שהוא קולע ב-50% מהשדה.
ב-14 בדצמבר 2011, ווטסון שינה את המספר שלו מ-32 ל-7 בגלל שריצ'רד "ריפ" המילטון חתם בבולס.
ב-28 באפריל 2012, במשחק הראשון של הבולס בפלייאוף באותה שנה, הגארד דריק רוז סבל מקרע ACL בברך שמאל.
בהיעדרו, ווטסון פתח בשאר משחקי הפלייאוף של הבולס.
הבולס הפסידו בסיבוב הראשון לפילדלפיה 76' סיקסרס.
ווטסון עמד על ממוצעים של 7.3 נקודות ו-24% לקליעה, בסדרה.
ב-23 ביולי 2012, חתם ווטסון בברוקלין נטס.
ב-13 בפברואר 2013, הוא קבע שיא עונתי עם 25 נקודות בניצחון 108-119 על הדנבר נאגטס.
25 הנקודות שלו היו הגבוהות ביותר שהוא רשם מאז נובמבר 2010, וחמש שלשותיו גם היו שיא הקריירה שלו.
ווטסון סיים עם ממוצע 6.8 נקודות ב-80 משחקי העונה הסדירה עבור הנטס כגיבוי של דרון ויליאמס.
בשבעת משחקי הפלייאוף של הנטס הוא עמד על ממוצע 8.6 נקודות למשחק.
ב-10 ביולי 2013, חתם ווטסון באינדיאנה פייסרס.
ב-13 באפריל 2014, הוא קלע שיא עונתי עם 20 נקודות בניצחון 97-102 על אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
בעונה הראשונה שלו עם אינדיאנה, ווטסון סיים עם ממוצע 6.6 נקודות ב-63 משחקי העונה הסדירה כגיבוי לג'ורג' היל.
ב-18 משחקי פלייאוף, ווטסון סיים עם ממוצע של 5.8 נקודות למשחק.
ב-9 ביולי 2015, חתם ווטסון באורלנדו מג'יק.
ב-19 בפברואר, הוא שיחק במשחק הראשון שלו עבור מג'יק מאז 9 נובמבר 2015 עקב פציעה.
ב-10 ביולי 2017, המג'יק ויתרה על ווטסון.
בחודש פברואר 2018, חתם ווטסון באושאק ספורטיף מהסופר ליג הטורקי.
סי-גארד הייתה ספינת סיוע והצלה בים הצפוני.
לאחר שפעלה בתפקיד זה כ-30 שנה, היא הועברה לישראל, והוסבה לתפקיד של חקלאות ימית בים התיכון, עד שהוחלט להטביעה כאתר צלילה אל מול חופי אשקלון בשנת 1996.
האוניה נבנתה בשנת 1960 באברדין שבסקוטלנד, וקיבלה את השם "DAWN SAVIOR" ("השחר המושיע").
יעודה של הספינה היה להוות ספינת סיוע והצלה בים הצפוני.
על מנת שתוכל לעמוד בתנאים הקשים שבים הצפוני, היא נבנתה עם צללית נמוכה וחרטום מחוזק.
בשנת 1990, לאחר 30 שנה של פעילות בים הצפוני, הועברה הספינה לישראל, והוסבה למטרות חקלאות ימית בים התיכון.
היא קיבלה שם חדש, סי-גארד (שומרת הים), והחלה את פעילותה בישראל.
במסגרת תפקידה, היא הובילה בתוכה דגים, מכלים המאחסנים בתוכם אוכל שיועד עבור הדגים וציוד נוסף המיועד לטיפול בהם.
ככל שחלף הזמן, הטיפול שהשקיע נמל אשדוד בספינה קטן, והיא הלכה והוזנחה.
בספטמבר 2000 הוחלט לסלק את הספינה מהנמל מסיבה זו ומפני שלא היה בה עוד צורך.
הוחלט להטביע את הספינה, כדי ליצור אתר צלילה חדש, בדרום הארץ.
הספינה הוטבעה ב-7 באוקטובר 2000 אל מול חופי אשדוד.
אתר הצלילה "סי גארד" נמצא כ-3.5 קילומטר מערבית לחוף אשקלון, בעומק של כ-30 מטרים.
כאונייה טרופה, הספינה מכוסה בצמחיית ים ובבעלי חיים ימיים.
קרוליין קתרין מולר הידועה בשם הבמה סי.
קאץ', היא זמרת פופ גרמנייה ילידת הולנד, הידועה גם בזכות שיתוף הפעולה שלה עם דיטר בוהלן בשנות השמונים.
קאץ' נולדה בהולנד, לאב גרמני ואם הולנדית ועברה לגרמניה בסוף שנות השבעים עם משפחתה.
היא זכתה לתמיכה מהוריה כבר מגיל צעיר, כאשר עודדו אותה לפרוץ לעולם המוזיקה.
אבא שלה היה על תקן המנהל שלה לאורך הקריירה שלה.
קאץ' בתחרויות שירה וכישרונות למיניהן, במטרה להמשיך ולפתח את הקריירה המוזיקלית שלה.
כמו כן, היא הייתה חברה בלהקת הבנות Optimal, שהורכבה מארבע בנות.
מאוחר יותר, המשיכה בקריירת סולו מצליחה.
קאץ' התגלתה על ידי דיטר בוהלן (חבר בצמד מודרן טוקינג) באחת מהופעותיה בהמבורג.
בוהלן החתים אותה על חוזה הקלטות ב-BMG, תוך שעזרה לה למנף את קריירת הסולו שלה.
בהמשך, השניים אימצו עבור קאץ' את שם הבמה C.
שתי האותיות C נלקחו משמה הפרטי ומשמה האמצעי, תוך שה-"Catch" התווסף לפי בחירתם.
בקיץ 1985 הוציאה קאץ' את סינגל הבכורה שלה "I Can Lose My Heart Tonight".
השיר הפך ללהיט ונכנס לטופ עשרים בכמה מצעדי פזמונים במדינות כמו גרמניה, שווייץ וביבשת אירופה.
קאץ' זכתה להצלחה גם בישראל, והופיעה באולם הסינרמה בתל אביב, ב-11 בנובמבר 1986, כמופע הפתיחה הרשמי לאחר שיפוץ האולם.
בוהלן וקאץ' עבדו יחד עד 1989 והספיקו להוציא יחד 12 סינגלים וארבעה אלבומי אולפן בסך הכול.
שמונה מאותם הסינגלים נכנסו לטופ עשרים במצעדים רבים, תוך שחלקם הפכו ללהיטים בינלאומיים, בעוד אלבומי האולפן זכו להצלחה גם כן, כאשר נכנסו למצעדי אלבומים וקיבלו תארים במדינות שונות.
בשנת 1989, כתוצאה מכמיהתה של קאץ' להוציא שירים יותר אישיים, היא ובוהלן הפסיקו את שיתוף הפעולה שהיה ביניהם ונפרדו לקריירה עצמאית.
עם זאת, היא הייתה צריכה להיאבק מבחינה משפטית על הזכות להמשיך להשתמש בשם הבמה שלה.
מתוך אלבומה הרביעי, "Big Time" יצא כסינגל בשנת 1989, והגיע בשיאו למקום ה-26 במצעד השירים שבגרמניה.
במהלך אותה התקופה, הוציאה את הסינגל "Baby I Need Your Love", ביחד עם אלבום אוסף נלווה.
בתוכנית טלוויזיה ששודרה בערב השנה החדשה בספרד, פגשה קאץ' את סיימון נאפייר בל (לשעבר המנהל של ג'ורג' מייקל ושל וואם!).
זמן קצר לאחר מכן, בל הפך למנהל שלה והחתים אותה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים פוליגרם, אשר נחשבת לחברת הבת של מטרונום.
אלבומה הראשון (והיחיד) שיצא על ידי חברת התקליטים, Hear What I Say, יצא בסוף 1989 והיה האלבום האחרון של קאץ'.
האלבום הופק על ידי אנדי טיילור (לשעבר חבר בדוראן דוראן), דייב קלייטון (שעבד עם ג'ורג 'מייקל ו-U2), וג'ו דוורניאק.
שבעה מהשירים נכתבו על ידה, בפעם הראשונה.
האלבום שלה נמכר בהרבה משני אלבומיה הקודמים, Big Fun ו-Diamonds והוכיח את יכולותיה כאמנית העובדת בתנאים שלה.
לאחר שהוציאה את אלבומה החמישי, נפרדה סי.
בשנת 2003, הסינגל שלה "Shake Your Head" הגיע למקום ה-12 במצעד השירים שבספרד, תוך שהפך ללהיט בדרום אירופה.
באותה השנה היא הופיעה בסיבוב ההופעות האמריקאי של מודרן טוקינג.
בספטמבר 2010, יצא הסינגל "Unborn Love".
השיר יצא בשיתוף עם המפיק המוזיקלי הספרדי חואן מרטינז וזכה להצלחה.
קאץ' בארצות הברית, כולל לוס אנג'לס, דאלאס ושיקגו.
לאחר מכן, הופיעה בטורונטו, קנדה ובהמשך קיימה הופעות בדרום אמריקה.
(ארגנטינה, פרו, צ'ילה, ברזיל ובוליביה)
סי ג'יי דוהרטי היא סופרת בריטית, ילידת ארצות הברית.
לאחר סיום בית הספר, דוהרטי למדה עיתונאות באוניברסיטה בטקסס.
לאחר סיום הלימודים היא עבדה כעיתונאית לענייני פלילים בסוואנה ובניו אורלינס.
בעקבות עבודתה היא הגיעה לאירופה, פגשה את בעלה והתיישבה באנגליה.
את ספרה הראשון בסדרה Night School ("תיכון לילה") היא פרסמה בשנת 2012 וספר אחרון בסדרה פורסם בשנת 2015. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ותורגמה ל-22 שפות.
בשנת 2014 הספר שלישי בסדרה היה רב מכר בישראל.
בשנת 2014 הסדרה הופקה באינטרנט כסדרת רשת.
התסריט נכתב על ידי ס' ג'יי דוהרטי ובעלה.
בשנת 2015 היא התחילה לפרסם סדרת ספרים חדשה שנכתבה ביחד עם קרינה רוזנפלד.
ספר שני בסדרה יצאה לאור בשנת 2016.
בשנת 2018 החלה לצאת לאור סדרת ספרי בלשים המתפרסמת תחת שם "קריסיטי דוהרטי".
נכון לשנת 2020 בסדרה יצאו לאור שלושה ספרים.
באפריל 2019 פורסם שבמהלך הכנה נמצא ספר נוסף עם הדמויות מהסדרה "תיכון לילה".
הספר הראשון מהטרילוגיה "מספר 10" יצא בנובמבר 2020, והספר השני התפרסם בספטמבר 2021.
קלווין דורסי האריס הבן הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
האריס החל את דרכו באוניברסיטת וייק פורסט ושיחק שם במשך ארבע עונות.
בשנת 2013, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, החל לשחק האריס בדנוור נאגטס במהלך ליגת הקיץ של ה-NBA.
ביולי 2013, חתם האריס על חוזהו המקצועני הראשון כשחתם לעונה בריזן לודוויגסבורג מהליגה הגרמנית.
ב-10 ביולי 2014, חתם האריס ברטיופארם אולם, אך ב-3 במרץ 2015 הוא שוחרר מהקבוצה וחתם בחתם בואף ריגה מהליגה הלטבית.
בתום העונה זכה עימה באליפות.
בעונת , חתם האריס לעונה ברוזה רדום מהליגה הפולנית.
בתום העונה זכה עימה בגביע הפולני כשהאריס נבחר לשחקן המצטיין שלו.
ב-21 בינואר 2020, חתם האריס בטורק טלקום מהליגה הטורקית.
הוא העמיד בקבוצה ממוצעים של 5.3 נקודות ו-2.5 אסיסטים למשחק.
ב-6 באוגוסט 2020, חתם האריס לעונה בהפועל חולון מהליגה הישראלית.
ב-18 ליוני 2022 חתם לשתי עונות בהפועל חולון.
צ'ארלס רייט מילס היה סוציולוג אמריקאי ופרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה מ-1946 ועד מותו ב-1962. כתביו של מילס פורסמו בהרחבה, הן בכתבי עת פופולריים, הן בכתבי עת מדעיים, והוא זכור בזכות מספר ספרים שכתב, בהם The Power Elite ((בעברית: אליטת הכוח) (1956)), White Collar: The American Middle Classes ו-The Sociological Imagination.
מילס עסק בתחומי האחריות של אינטלקטואלים בחברה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
הוא תמך במעורבות פוליטית וציבורית וביכר אותה על פני תצפית בלתי מעורבת.
אחד מכותבי הביוגרפיות על מילס, דניאל גירי, כתב שלכתיבתו של מילס הייתה השפעה חזקה במיוחד על תנועות השמאל החדש של שנות ה-60 של המאה ה-20. מילס הוא שהפך את הביטוי New Left ("השמאל החדש") לפופולרי בארצות הברית במכתבו הפתוח "Letter to the New Left" מ-1960.
רייט מילס נולד בווייקו, טקסס, ב-28 באוגוסט 1916. אביו, צ'ארלס גרובר מילס (1889 – 1973) עבד כסוכן ביטוח.
הוריו היו בני מעמד הביניים, אדוקים בדתם וממוצא אנגלי-אירי.
מילס היה נער מקהלה בכנסייה הקתולית של וייקו, ופיתח סלידה לכל החיים מהנצרות.
מילס למד ב-Dallas High School והתעניין במיוחד בלימודי הנדסה כשהוריו הכינו אותו לקריירה מעשית בטקסס שעברה תהליכי תיעוש מהירים.
מלבד הנדסה התעמק מילס גם בלימודי אלגברה, פיזיקה ושרטוט מכני.
ב-1934 סיים מילס את בית הספר התיכון הטכני של דאלאס (Dallas Technical High School) ואביו לחץ עליו להגיש מועמדות ללימודים באוניברסיטת טקסס A&M.
על מנת לעמוד בציפיות של אביו, החל מילס את לימודיו באוניברסיטה, אולם מצא את האווירה "חונקת" ועזב את לימודיו בתום שנת הלימודים הראשונה.
הוא עבר ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין שם למד אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה חברתית, סוציולוגיה ופילוסופיה.
באותה תקופה פיתחה האוניברסיטה מחלקה חזקה להוראה לתארים מתקדמים, הן בתחום מדעי החברה והן במדעי הטבע.
מילס נהנה מהשילוב הייחודי הזה והוא הרשים את מרציו עם האינטלקט החריף שלו.
ב-1939 סיים את לימודיו עם תואר בוגר בסוציולוגיה ובנוסף תואר שני בפילוסופיה.
עד סיום לימודיו כבר פרסם מאמרים בשני כתבי העת המובילים בסוציולוגיה, ה-American Sociological Review וה-American Journal of Sociology.
בעת לימודיו באוניברסיטה בטקסס, הכיר מילס את אשתו הראשונה, דורותי הלן סמית, סטודנטית אף היא, אשר הייתה בעיצומם של הלימודים לתואר שני בסוציולוגיה.
סמית סיימה שם תואר ראשון במסחר.
לאחר נישואיהם, ב-1937, עבדה דורותי הלן, שנודעה בכינוי "פרייה", כחברת צוות של מנהל מעונות הסטודנטים של אוניברסיטת טקסס.
דורותי הלן פירנסה את הזוג בעת שמילס השלים את התואר האקדמי שלו.
כמו כן עסקה דורותי הלן בהדפסות, צילום ועריכת חלק ניכר מעבודתו של מילס, כולל הדיסרטציה לדוקטורט.
בנסיבות אלו פגש מילס את הנס גרת', פליט מדיני מגרמניה ופרופסור במחלקה לסוציולוגיה.
על אף שמילס לא למד אף קורס עם גרת', הפך הלה למנטור ולחבר קרוב של מילס.
ביחד, ערכו ותרגמו מילס וגרת' כמה מעבודותיו של מקס ובר.
השניים גם שיתפו פעולה בכתיבת Character and Social Structure, טקסט בתחום הפסיכולוגיה החברתית.
עבודה זאת שילבה את תובנותיו של מילס אודות תהליך החיברות ואת אלו של גרת' ביחס לחברות בנות זמננו ולחברות קודמות בהיסטוריה.
ב-1942 קיבל מילס את הדוקטורט בסוציולוגיה מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
מילס עזב את ויסקונסין בראשית 1942, לאחר שמונה למשרת פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת מרילנד.
לפני שמילס פנה לקידום הקריירה שלו, ודחה את גיוסו לצבא ארצות הברית בשל יתר לחץ דם, הוא התגרש מאשתו "פרייה" באוגוסט 1940. אולם לאחר שנה של גירושים, שכנע מילס את פרייה לשנות את ההחלטה ובמרץ 1941 נישא הזוג מחדש.
מספר שנים לאחר מכן, ב-15 בינואר 1943, נולדה בִּתם, פמלה מילס.
במהלך התקופה הזאת, בין 1941 ל-1945, בה עבד מילס כמרצה לסוציולוגיה באוניברסיטת מרילנד, גדלה מודעותו ומעורבותו לגבי הפוליטיקה של ארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם השנייה התיידד מילס עם הפרופסורים להיסטוריה ריצ'רד הופשטדטר, פרנק פרידל וקנת' סטאמפ.
ארבעתם שיתפו פעולה במגוון של נושאים, וכל אחד מהם כתב על סוגיות הרלוונטיות לאותה העת, הקשורות למלחמת העולם השנייה, והשפעתן על החברה האמריקאית.
מילס המשיך בעבודתו המשותפת עם גרת' בעת שניסה לפרסם את עבודתו של מקס ובר, "Klassen, Stande und Parteien" (מעמד חברתי, סטטוס חברתי ומפלגות).
פורם הסביר שמילס היה נחוש בדעתו לשפר את הכתיבה שלו לאחר שספג ביקורת על אחת מעבודותיו.
ב-1945 עבר מילס לניו יורק לאחר שזכה במשרת שותף מחקר ב-Bureau of Applied Social Research (מוסד מחקר המתמחה בחקר תקשורת ההמונים) באוניברסיטת קולומביה.
מעבר זה הביא לפרידתו השנייה מאשתו פרייה, והזוג התגרש ב-1947. ב-1946 מונה מילס למרצה במחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה.
לאחר גירושיו מאשתו הראשונה, פרייה, התחתן מילס עם רות הארפר, סטטיסטיקאית ב-the Bureau of Applied Social Research.
ב-1949 עברו מילס והארפר לשיקגו, כי מילס התמנה לפרופסור אורח באוניברסיטת שיקגו.
מילס חזר ללמד באוניברסיטת קולומביה לאחר סמסטר באוניברסיטת שיקגו וקודם לדרגת פרופסור חבר לסוציולוגיה ב-1 ביולי 1950. לאחר שש שנים נוספות קוּדם מילס למשרת פרופסור מן המניין, ב-1 ביולי 1956.
ב-1955 ילדה הארפר את בִּתם קתרין.
בשנים 1957 – 1956 זכה מילס למלגת מחקר מטעם תוכנית פולברייט, וכך שהתה המשפחה בקופנהגן, דנמרק, שם שימש מילס כמרצה באוניברסיטת קופנהגן.
מילס והארפר נפרדו ב-1957 והתגרשו סופית ב-1959.
מילס נשא לאישה את אשתו השלישית, ירוסלבה סורמאק, אמנית אמריקאית ממוצא אוקראיני והזוג התיישב במחוז רוקלנד שבמדינת ניו יורק ב-1959. בנם, ניקולאס צ'ארלס, נולד ב-19 ביוני 1960.
באוגוסט 1960 שהה מילס בקובה שם שקד על פיתוח הטקסט Listen, Yankee.
הוא בילה שם 16 ימים וראיין פקידים בממשלת קובה וכן אזרחים קובנים.
מילס שאל אותם האם ארגון הגרילה אשר חולל את המהפכה הקובנית, נשאר כמות שהוא גם כמפלגה פוליטית.
בנוסף, ראיין מילס את נשיא קובה פידל קסטרו, אשר טען כי קרא ולמד את The Power Elite של מילס.
על אף העובדה שמילס בילה רק חלק קטן מהזמן שלו בקובה בחברת קסטרו, הם פיתחו מערכת יחסים ידידותית, וכאשר הלך מילס לעולמו לאחר כמה שנים, שלח קסטרו זר פרחים לאות ניחומים.
בנוסף היה ידוע מאוד בשל לוחמנותו.
הן חייו הפרטיים – ארבע חתונות עם שלוש נשים שונות, ילד אחד מכל אחת מהן, לצד כמה פרשיות אהבים – כמו גם חייו המקצועיים, שהיו כרוכים באִתגור ובמתיחת ביקורת על רבים מהפרופסורים שלימדו אותו וכן על עמיתיו החוקרים, משהפך לחוקר בעצמו, אופיינו כ"סוערים".
הוא כתב מאמר ברור למדי, שבו ביקר את יו"ר המחלקה בוויסקונסין לשעבר, וכינה את הסוציולוג הבכיר שם, פרופ' , "טיפש אמיתי".
במהלך ביקור שקיים בברית המועצות, זכה מיל לכבוד כמבקר בולט של החברה האמריקאית.
בעודו שם הוא מתח ביקורת על הצנזורה בברית המועצות באמצעות הרמת כוסית שלו למנהיג סובייטי מוקדם ש"טוהר ונרצח על ידי הסטליניסטים".
הוא אמר, "לחיי היום שבו יצירותיו השלמות של לאון טרוצקי תתפרסמנה בברית המועצות!".
רייט מילס נאבק בבריאות רעועה עקב מצב לִבּו.
לאחר שקיבל את הדוקטורט ב-1942, נכשל מילס בבדיקה גופנית בשל יתר לחץ דם.
בשל העובדה שנכשל בבדיקה הגופנית, שוחרר מילס משירות בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
בביוגרפיה של מילס שכתב ארווין לואי הורוביץ, ציין המחבר את מוּדעוּתו החריפה של מילס למצב לִבּו.
הוא משער שהייתה לכך השפעה על הדרך בה חי את חייו הבוגרים.
מילס תואר כמישהו שעובד מהר וביעילות.
הורוביץ תיאר את מילס כ"אדם בחיפוש אחר גורלו".
ב-1962 סבל מילס מהתקף הלב הרביעי והאחרון שלו.
הוא נפטר ב-20 במרץ בווסט ניאק, ניו יורק.
טקס האשכבה נערך באוניברסיטת קולומביה, אליה נסעו הנס גרת' ודניאל בל על מנת לשאת דברים לזכרו.
לפני היותו סוציולוג, היה מילס סטודנט שהתעמק בלימודים אינטנסיביים של פילוסופיה.
החזון שלו ביחס לדמוקרטיה שוויונית, רדיקלית, היה תוצאה ישירה של השפעת רעיונות של תורסטן ובלן, ג'ון דיואי וג'ורג' הרברט מיד.
במהלך תקופתו באוניברסיטת ויסקונסין, הושפע מילס עמוקות מהנס גרת', פרופסור לסוציולוגיה מגרמניה.
מגרת' נחשף מילס לתובנות מתיאוריות סוציולוגיות אירופאיות ומההשכלה האירופאית.
מילס וגרת' החלו את שיתוף הפעולה בן 13 השנים ביניהם ב-1940. כמעט מיד בתחילת שיתוף הפעולה הזה, ביטא גרת' את ספקותיו ביחס לעבודה משותפת עם מילס.
בסופו של דבר התברר כי גרת' צדק, כאשר התגלעו בין השניים מתחים קשים ביחס לאתיקה אינטלקטואלית.
שניהם גייסו עורכי דין שיצדדו בעמדותיהם והם עשו שימוש בעמדות מוסריות כבכלי נשק.
עם זאת, הם המשיכו לעבוד ביחד ולכל אחד מהם היו המטלות שלו כחלק משיתוף הפעולה ביניהם.
מילס פיתח חלוקת עבודה וערך, ארגן ושיכתב את הטיוטות של גרת', בעוד שגרת' תרגם ופירש את החומרים שנכתבו בגרמנית.
מילס וגרת' גיבשו את רוב עמדותיהם על בסיס מקורות גרמניים.
היו ביניהם חילוקי הדעות, אך לצד זאת הם שיתפו פעולה ועבדו ביחד במשך תקופה ממושכת על מנת ליצור ולגבש עמדות משפיעות בשדה המחקר הסוציולוגי.
רייט מילס הושפע עמוקות מאסכולת הפרגמטיזם ובעיקר מעבודותיהם של ג'ורג' הרברט מיד, ג'ון דיואי, צ'ארלס פרס וויליאם ג'יימס.
על אף שההנחה המקובלת היא שמילס הושפע מהגותם של קרל מרקס ותורסטן ובלן, האספקטים של המבנה החברתי בעבודתו של מילס הושפעו עמוקות ממקס ובר ומכתביו של קרל מאנהיים, שעקב מקרוב אחר הגותו של ובר.
עבודתו של ובר תרמה רבות להשקפותיו של מילס אודות העולם בכללותו.
בהיותו אחד מתלמידיו של ובר, התמקד חלק משמעותי מעבודתו של מילס ברציונליזם.
בעבודתו של מילס ניכרה גם השפעה משמעותית של המרקסיזם; מילס ציין שהמרקסיזם הפך כלי חיוני לסוציולוגים ולכן הם חייבים להכיר במהלך לימודיהם את התיאוריה המרקסיסטית.
כל השפעה מרקסיסטית הייתה, לפיכך, תוצאה של חינוך מספק.
נאו-פרוידיאניזם היווה השפעה נוספת בעלת משמעות על עבודתו של מילס.
ביקורתו של מילס על הסוציולוגיה בזמנו
מכיוון שמילס הוא סוציולוג בעצמו, העובדה שמילס היה ביקורתי למדי ביחס לגישות סוציולוגיות שרווחו בזמנו, עשויה להוות הפתעה.
למעשה, חוקרים ראו את ספרו של מילס, The Sociological Imagination כ"פרידתו הסופית של מילס מהסוציולוגיה האקדמית".
בספרו זה מתח מילס ביקורת על אנשים ספציפיים כמו טלקוט פרסונס ופול לזרספלד, עמיתו למחלקה באוניברסיטת קולומביה.
בעוד שמילס אכן היה מתוסכל מהתיאוריות של פרסונס ומהמחלקה באוניברסיטה קולומביה, הטיעונים שלו ב-The Sociological Imagination מבוססים כיותר מאשר דברי נקמה גרידא.
בעוד ש-The Sociological Imagination היה ועודנו נקרא לעיתים כ"מתקפה על המחקר האמפירי", בפועל הוא מהווה "ביקורת על סגנון מחקרי מסוים".
מילס היה מודאג שהסוציולוגיה נופלת לתוך המלכודות של חשיבה נורמטיבית, ומפסיקה לבקר את החיים החברתיים.
לאורך הקריירה האקדמית שלו, נאבק מילס בזרם המרכזי הסוציולוגי ביחס לסגנונות סוציולוגיים שונים ומנוגדים.
מילס היה מודאג במיוחד מכך שמדעי החברה יהיו רגישים ל"עוצמתה ויוקרתה של התרבות הנורמטיבית", וייסטו מהיעד המקורי שלהם.
קשה לקבוע האם הסוציולוגיה אכן פנתה בכיוון שמילס חשש ממנו.
עם זאת, לחוקרים ידוע שעד מותו, לחם מילס על מנת לשמר את מה שהוא תפס כיושרה של הסוציולוגיה.
מילס וגרת' החלו לשתף פעולה ב-1940. הם בחרו כמה מכתביו המקוריים של מקס ובר בגרמנית, ותרגמו אותם לאנגלית.
ההקדמה של הספר מתחילה בהסבר ההבדל במשמעות השנוי במחלוקת שמעניקות מילים באנגלית לכתיבה הגרמנית.
המחברים הסבירו את ניסיונם המסור לדייק ככל האפשר בתרגום כתיבתו של ובר.
The New Men of Power: America's Labor Leaders שפורסם ב-1948 חוקר את המטפיזיקה של העבודה ואת הדינמיקה של מנהיגי עובדים המשתפים פעולה עם אנשי עסקים.
הספר מסכם שתנועת הפועלים ויתרה למעשה על תפקידה האופוזיציוני המסורתי והתפייסה עם החיים בתוך מערכת קפיטליסטית.
The Puerto Rican Journey (1950), אשר פורסם בניו יורק, נכתב בשיתוף פעולה עם קלארנס סיניור ורוז גולדסן.
סיניור היה פעיל פוליטי סוציאליסט, אשר התמחה בענייני פוארטו ריקו.
רוז קון גולדסן הייתה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קורנל אשר חקרה את ההשפעות החברתיות של הטלוויזיה ושל התרבות הפופולרית.
הספר תיעד מחקר מתודולוגי ולא עסק במסגרת סוציולוגית תאורטית.
White Collar: The American Middle Classes מ-1951, הציע סקירה היסטורית עשירה של מעמד הביניים בארצות הברית וטען שהביורוקרטיות הכריעו את העובדים ממעמד הביניים, גזלו מהם כל מחשבה עצמאית והפכו אותם לכמעט אוטומטים, מדוכאים אך עליזים.
מילס קבע שיש שלושה סוגים של כוח בתוך מקום העבודה: כפייה או כוח פיזי; סמכות; ומניפולציה.
דרך היצירה הזו, נראה שהמחשבות של מילס ושל ובר עולות בקנה אחד עם אמונתם שהחברה המערבית לכודה בתוך כלוב הברזל של הרציונליות הביורוקרטית, מה שיוביל את החברה להתמקד יותר ברציונליות ופחות בתבונה.
החשש של מילס היה שמעמד הביניים הופך ל"מוגבל מבחינה פוליטית ומחוסל מבחינה תרבותית", מה שיאפשר מעבר של עוצמה ממעמד הביניים לאליטה החברתית החזקה.
עובדים ממעמד הביניים מקבלים משכורת נאותה אך הופכים להיות מנוכרים לעולם בגלל חוסר יכולתם להשפיע או לשנות אותו.
אלוול מתאר עבודה זו כ"הרחבה ועדכון על תהליך הביורוקרטיזציה של ובר, תוך פירוט ההשפעות של חלוקת העבודה הגוברת על הטון והאופי של החיים החברתיים האמריקאיים".
Character and Social Structure מ-1953, שחיבר מילס בשיתוף עם גרת', נחשב לעבודתו התאורטית המתוחכמת ביותר.
Character and Social Structure משלב את הביהביוריזם החברתי ואת המבנה האישיותי הפרגמטיסטי, עם המבנה החברתי של הסוציולוגיה הוובריאנית.
הספר מתמקד בתפקידים, כיצד הם בין אישיים וכיצד הם קשורים למוסדות.
The Power Elite מ-1956 מתאר את מערכת היחסים בין האליטות הכלכליות, האליטות הצבאיות והאליטות הפוליטיות, בשים לב לכך שהן חולקות השקפת עולם משותפת; ושהעוצמה טמונה בריכוז הסמכות בתוך האליטות של החברה האמריקאית.
השקפותיו של מילס על אליטות העוצמה היא שהן מייצגות את האינטרסים שלהן עצמן, מה שכולל שימור "כלכלת מלחמה תמידית" כדי לשלוט בגאות ובשפל של הקפיטליזם האמריקאי ומסווה של "סדר חברתי ופוליטי מניפולטיבי באמצעות תקשורת ההמונים".
בנוסף, ניתן לתאר את עבודתו זאת של מילס כ"חיפוש אחר סמכות ביורוקרטית רציונלית-משפטית והמפעילים והנתינים של הכוח הזה".
נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר הפנה למילס ולספרו זה בנאום הפרישה שלו מהתפקיד ב-1961. הוא הזהיר מפני סכנות הקומפלקס הצבאי-תעשייתי, כשפעל להאט את הדחיפה להגדלת תקציבי הביטחון, בעת שתי כהונותיו כנשיא ארצות הברית.
הרעיון של "הקומפלקס הצבאי-תעשייתי" הוא רפרנס לכתיבתו של מילס ב-The Power Elite, מה שמסייע להמחיש את השפעת ספרו זה של מילס על אנשים רבי-השפעה מסוימים.
The Causes of World War Three (1958) ו-Listen, Yankee (1960) - בשני המחקרים החשובים הללו, שבאו בעקבות The Power Elite, ניסה מילס ליצור קול מוסרי לטובת החברה, ולגרום לאליטת העוצמה להפגין אחריות לגורלו של ה"ציבור".
על אף העובדה ש-Listen, Yankee נחשב לשנוי מאוד במחלוקת, היה זה מסע חקר מעמיק אחר המהפכה הקובנית, שנכתב מנקודת המבט של מהפכן קובני, ונשא סגנון כתיבה חדשני, לתקופה בהיסטוריה האמריקנית בה פורסם.
בכתיבתו על מחקרו של מילס מתאר אלוול את The Causes of World War Three כקינה ארוכה ונוגה אודות רעיונותיו של מקס וובר.
וליתר דיור, על השקפתו אודות "ריאליזם מטומטם" (ההפרדה בין רציונליות מוסדית לתבונה אנושית).
The Sociological Imagination (1959) - נחשב לספרו המשפיע ביותר של מילס, מתאר את הלך המחשבה ללימוד סוציולוגיה.
הדמיון החברתי מדגיש את המסוגלות לקשר בין חוויות פרטיות של האינדיבידואל ויחסים חברתיים.
שלושת המרכיבים שמייסדים את הדמיון החברתי הם היסטוריה, ביוגרפיה והמבנה החברתי.
מילס גורס שמשימה קריטית עבור מדעני החברה היא "לתרגם את הבעיות של הפרט לכדי סוגיות ציבוריות".
ההבחנה בין בעיות לסוגיות מתבטאת בכך שבעיות מתייחסות לשאלה כיצד אדם בודד מרגיש ביחס למשהו, בעוד שסוגיות מתייחסות לשאלה כיצד החברה משפיעה על קבוצות של אנשים.
למשל, אדם שאינו יכול למצוא עבודה חווה בעיה, בעוד שעיר שמאופיינת באבטלה רחבת היקף של תושביה, הופכת את האבטלה לסוגיה ציבורית, מעבר לבעיה הפרטית.
ספר זה סייע לחדירה לתחום של דור חדש של מדעני חברה המחויבים לבעיות של שינוי חברתי, ולא של שימור המערכת.
חלק נוסף של הספר הוא היחסים הבין-אישיים שמילס עוסק בהם, במיוחד נישואים וגירושים.
בעבודה זאת מילס הסביר כי הוא מאמין שהשימוש במודלים הוא המאפיין, בהא הידיעה, של הסוציולוגים הקלאסיים, ושהמודלים הללו הם הסיבה לכך שהרלוונטיות של הסוציולוגים הקלאסיים נשמרת.
The Marxists (1962) לוח את ההסבר של מילס אודות מודלים סוציולוגיים מ-Images of Man והשתמש בו על מנת לבקר את המרקסיזם ואת הליברליזם המודרני בארצות הברית.
מילס האמין שהמודל הליברלי איננו עובד ושהוא לא יכול ליצור מבט כולל על החברה, ולמעשה, זוהי אידאולוגיה שנועדה לשרת את מעמד הביניים היזמי.
מרקסיזם, עם זאת, עשוי להיות שגוי בראייתו הכוללת, אך יש לו מודל שעובד היטב ביחס למבנה החברתי, למנגנונים של ההיסטוריה ושל החברה, וביחס לתפקידים של אינדיבידואלים.
אחת הבעיות של מילס עם המודל המרקסיסטי הייתה שהמודל משתמש ביחידות קטנות ואוטונומיות, שמילס מצא אותן כפשוטות מדי לצורך הסבר הקפיטליזם.
בשלב זה סיפק מילס דיון על קרל מרקס כדטרמיניסט.
על פי סטיבן סקאנלאן וליז גראורהולץ, חשיבתו של מילס אודות מפגש הדרכים בין הביוגרפיה להיסטוריה, ממשיכה להשפיע על חוקרים ועל עבודותיהם וכמו כן, משפיעה על הדרך בה הם מתקשרים עם הסטודנטים שלהם ועל הדרך בה הם מלמדים אותם.
האגודה הסוציולוגית הבין-לאומית קבעה כי ספרו של מילס The Sociological Imagination הוא ספר הנמצא במקום השני ברשימת "ספרי המאה" בסוציולוגיה.
בטקס האשכבה של מילס, הנס גרת' התייחס למילס כאלטר אגו שלו, על אף חוסר ההסכמות הרבות שהיו ביניהם.
מעניין כי רבים מחבריו הקרובים של מילס "העלו זיכרונות ביחס לידידותם עם מילס בראשית הדרך, ועל ריחוק מאוחר יותר, כשמילס לעג להם על כך שהם תמכו בסטטוס קוו ובאוניברסיטאות השמרניות שלהם".
בנוסף על ההשפעה שהייתה למילס על האנשים שהיו חלק מחייו, ניתן להתבונן על השפעתו גם באמצעות בחינת הדומיננטיות של עבודתו לאחר מותו.
ויליאם פורם התייחס לסקר מ-2005 אשר בחן את 11 הטקסטים הנמכרים ביותר, אשר מילס הוזכר בו 69 פעמים, הרבה יותר מכל כותב בולט אחר.
כריסטופר ג'פרי ואלרוי הוא שחקן אמריקאי.
ואלרוי נולד באוקלהומה סיטי וגדל באלטמונטה ספרינגס (אנ'), פלורידה, מגיל שישה חודשים.
בשנת 2009 עברה המשפחה ללוס אנג'לס, קליפורניה.
שם הוא החל לצבור ניסיון במשחק, כדוגמן ורקדן.
את תפקידו הקולנועי הראשון קיבל ב-2013 בסדרת הטלוויזיה קצרת המועד "Deadtime Stories", בה שיחק בתפקיד אורח.
בשנת 2014 שיחק ואלרוי בתפקיד לואי זמפריני בילדותו בסרט הדרמה ההיסטורית "לא נשבר", שביימה אנג'לינה ג'ולי.
בשנת 2015 התארח בפרק בסדרת המשטרה "NCIS: לוס אנג'לס".
באותה שנה השתתף בפיילוט לסדרת דרמה ברשת TNT, "Lumen" לצד סאם ייגר.
בסוף הסדרה לא יצאה לפועל.
בשנת 2017 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "Threads".
באותה שנה שיחק בסרט הפעולה "Destruction Los Angeles".
שנה לאחר מכן הופיע בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה בול ו-"פוראבר" (אנ').
בשנת 2021 שיחק בסרט "Famous".
בשנת 2022 שיחק לצד קובי סמולדרס בסדרת הטלוויזיה "High School".
כדי לתמוך בדודתו במאבקה נגד הסרטן, הוא התחיל לסרוג לה כובעים.
זמן קצר לפני מותה של דודתו, היא ביקשה ממנו להמשיך בכך.
כיום, מאות חולים העוברים טיפולים כימותרפיים חובשים כובעים אלו של מקדונלד'ס סיוע לילדים.
ולרוי הוא גם חבר בצופים.
+שנהסרטתפקידהערות2014לא נשברלואי זמפריני הצעיר2017Destruction Los Angelesדרק בנסון2018Eve of Abductionאיליי2021Famousג'ייסון מאסט הצעיר
סי במול מז'ור הוא סולם מז'ורי שהטוניקה שלו היא סי במול, והוא מורכב מהצלילים סי במול, דו, רה, מי במול, פה, סול ולה.
הסולם המקביל שלו הוא סול מינור והסולם היחסי שלו הוא סי במול מינור.
סולם סי במול מז'ור הוא:
דרגות הסולם של סי במול מז'ור הן:
טוניקה - סי במול מז'ור
סובדומיננטה - מי במול מז'ור
טון מוביל - אקורד מוקטן מתו לה
כלי טרנספוזיציה רבים מכוונים לסולם סי במול מז'ור, כולל קלרינט, חצוצרה, סקסופון טנור וסקסופון סופרן.
כתוצאה מכך, סולם סי במול מז'ור הוא אחד הסולמות הפופולריים ביותר עבור יצירות הכתובות לתזמורת כלי נשיפה.
סימפוניה מס' 98 של יוזף היידן מזוהה לעיתים קרובות כסימפוניה הראשונה שנכתבה בסולם זה, והיא כוללת קטעי חצוצרה וטימפני.
מהדורות רבות של תווי היצירה אינן משתמשות כלל בסימני היתק ליד המפתח, ומציינות את הכלי כ"טימפני ב-B♭-F".
סימפוניה מס' 85, סימפוניה מס' 98, סימפוניה מס' 102
סימפוניה מס' 2, סימפוניה מס' 5, סימפוניה מס' 24, סימפוניה מס' 33
סונטה לפסנתר מס' 3ֿ, סונטה לפסנתר מס' 13, סונטה לפסנתר מס' 17
אימפרומפטו אופוס 142 מס' 3
סימפוניה מס' 2, סימפוניה מס' 5
מזורקה אופוס 7 מס' 1
פולונז אופוס 71 מס' 2
סי גייט היא קהילה פרטית סגורה בקצה המערבי הרחוק של קוני איילנד בקצה הדרום-מערבי של ברוקלין בעיר ניו יורק.
הקהילה הפכה להיות בעלת רוב יהודי בשנות ה-30; לפני שנות ה-30 של המאה ה-20 היו נמצאים שלטים בקהילה "אין כלבים או יהודים".
חלק גדול מהקהילה היהודית הם חסידים.
חיים זנוויל אברמוביץ' (1898–1995) - האדמו"ר מריבניץ (או "הריבניצער").
מרדכי בן דוד ובנו, ידל, זמרים מפורסמים.
ג'פרי אפשטיין (1953–2019), איש כספים בוול סטריט ועבריין מין מורשע
יוסי גרין (נולד ב-1955), מלחין מוזיקה יהודית
איציק מאנגר (1901–1969), משורר וסופר ביידיש
לודוויג סץ (1891–1944), שחקן תיאטרון וקולנוע ביידיש
ג'ייק סטיינפלד (נולד ב-1958), שחקן, מומחה כושר ומאמן כושר
סי דארט הנקראת גם GWS.30, היא מערכת הגנה אווירית ימית של טילי קרקע-אוויר, מתוצרת חברת הוקר סידלי בממלכה המאוחדת.
פיתוח המערכת החל ב-1962 במטרה להשתלב בפרויקט השאפתני של הצי המלכותי הבריטי, של סדרת נושאות מטוסים ומשחתות מודרניות (פרויקט CVA-01).
הפרויקט בוטל ב-1966 וצומצם משמעותית מטעמי תקציב, אם זאת מערכת סי דארט השתלבה במשחתות החדשות והקטנות יותר מסדרה 42 (בצי הבריטי וצי הארגנטינאי), נושאות המטוסים מסדרת אינווינסיבל, והמשחתת היחידה מסדרה 82 הניסיונית שנבנתה (אה"מ בריסטול).
במהלך שירות של למעלה מארבעה עשורים המערכת זכתה ליותר ניסיון מבצעי מכל מערכת הגנה אווירית ימית בעולם, והיא הוצאה משירות רק עם הוצאת האוניה האחרונה שהשתמשה בה אה"מ אדינבורו (D97) ב-2012.
מערכת הטילים סי דארט פותחה בשנות ה־60 ונכנסה לשירות לראשונה בשנת 1973 על גבי המשחתת אה"מ בריסטול.
היא נועדה להחליף את מערכת סי סלאג (Sea Slug), שהייתה מסורבלת ומיושנת כבר בעת כניסתה לשירות.
המערכת תוכננה בראשיתה ליירוט מטוסי קרב סובייטיים בגובה בינוני וגבוה, אך התקשתה להתמודד עם טילים בגובה נמוך בשל מגבלות מכ"ם והנחיה.
במלחמת פוקלנד שוגרו סך הכל 26 טילי סי דארט בקרב והושגו שמונה הפלות מאומתות.
במהלך מלחמת המפרץ הראשונה בשנת 1991, השמידה המשחתת אה"מ גלוסטר טיל סילקוורם עיראקי, ובכך הפכה למערכת היחידה בהיסטוריה שהפילה טיל אחר בקרב.
הטיל עצמו היה דו־שלבי: שלב ההאצה בוצע באמצעות מנוע רקטי מוצק שפעל 2.5 שניות והביא את הטיל למהירות של כמאך 2.5, ולאחר מכן נכנס לפעולה מנוע מגח סילון 'אודין' מתוצרת רולס רויס, שאיפשר מהירות של עד מאך 3.5 עם פעולה רציפה עד סוף הטיסה.
משקלו הכולל היה 550 ק"ג, אורכו 4.4 מטר, והוא נשא ראש קרבי במשקל 11 ק"ג.
מערכת ההנחיה התבססה על סימון רציף של המטרה באמצעות מכ"ם בקרת אש מדגם 909, כאשר אנטנות בחזית הטיל קלטו את ההחזרים.
המערכת הותקנה על כל 14 המשחתות מסדרה 42 ועל שלוש נושאות המטוסים הבריטיות מסדרת אינווינסיבל, אך לא זכתה לייצוא רחב, למעט שתי משחתות מסדרה 42 שנמכרו לארגנטינה.
במהלך שנות ה־80 וה־90 עברה המערכת שדרוגים הדרגתיים, כאשר החשוב בהם היה 'גרסה 2' (Mod 2) מ-1989, ששיפר את המכ"מים ותוכנות ההנחיה.
גרסה זו כמעט הכפילה את טווח הירי, שיפרה יכולת יירוט מטרות מרובות בו זמנית, והוסיפה אפשרות לשינוי מטרה תוך כדי טיסה.
למרות השיפורים, לקראת שנות ה-90 כבר היה ברור שהמערכת מיושנת מול מערכות מתקדמות כדוגמת AEGIS האמריקאית, שהציעו קצב אש גבוה בהרבה והגנה טובה יותר מול התקפות רוויות.
המערכת המשיכה לשרת בצי המלכותי הבריטי עד שנת 2012, אז הוצאה משירות מסיבות של חוסר כדאיות תחזוקתית והחלפתה במערכת סי וייפר המודרנית.
אף על פי שהסי דארט נחשבה מיושנת בשנותיה האחרונות, היא הייתה לאבן דרך בהתפתחות מערכות ההגנה האווירית הימיות, והעניקה לצי הבריטי יכולת משמעותית להגנת שטח רחב לאורך ארבעה עשורים של פעילות מבצעית.
C (נהוג לבטא C Sharp או "סִי שַׁארְפּ") היא שפת תכנות עילית מרובת-פרדיגמות, מונחית עצמים בעיקרה, המשלבת רעיונות כמו טיפוסיות חזקה, אימפרטיביות, הצהרתיות, פונקציונליות, פרוצדורליות וגנריות.
השפה פותחה על ידי חברת מיקרוסופט בשנת 2000 כחלק מפרויקט דוט נט ותוקננה בשנים 2005 ו-2006 על ידי ארגון התקינה Ecma כתקן ECMA-334 ועל ידי ארגון התקינה הבין-לאומי כתקן ISO/IEC 23270:2006. נכון למאי 2024, הגרסה היציבה העדכנית של השפה היא C# 12, שיצאה לאור עם .
לאחר הפסדה של "מיקרוסופט" במשפט לחברת סאן, בעקבות סכסוך שפרץ ביניהן סביב המימוש של "מיקרוסופט" לשפת ג'אווה, שנקרא J++, חויבה מיקרוסופט על פי פסק הדין להפסיק לשווק את ++J וכן את המכונה הווירטואלית שפיתחה עבורה, MS-JVM.
עקב כך הוחלט במיקרוסופט על פיתוח שפה חדשה שתהווה תחליף ראוי לשפות התכנות מהדור הקודם כמו ויז'ואל בייסיק או ++C וכן תהווה יריב שקול לג'אווה.
גרסה 1.1, אשר יצאה ב-3 באפריל 2003, הכילה שיפורים בטכנולוגיית ASP.NET אשר מאפשרים פיתוח אתרים המותאמים למכשירים ניידים, שיפורי אבטחה בפיתוח יישומים שולחניים, תמיכה מובנית בגישה למסד נתונים אורקל ובשימוש במתאם מסדי הנתונים האוניברסלי של מיקרוסופט, ODBC.
גרסה זו גם תומכת בהפעלה של מספר מופעים של אותו יישום במקביל על אותו מחשב, וכן תומכת לראשונה בפרוטוקול IPv6.
גרסה 2.0, אשר יצאה ב-22 בינואר 2006, הוסיפה לראשונה תמיכה בתכנות גנרי, שהיה קיים כבר ב-++C.
גרסה זו תמכה לראשונה ביישומי 64 ביט.
נוספה תמיכה מובנית לגישה למערכת ההרשאות של Windows, ונוספו שיפורים בטכנולוגיית הגישה למסדי נתונים ADO.NET.
בתחום פיתוח האתרים, נוספו מנגנונים אשר מאפשרים לשלוט בצורה טובה יותר בתבנית הכללית של כל הדפים באתר.
נוספה תמיכה מובנית בתקשורת SSL, ותמיכה בפרוטוקולים FTP, Ping, SMTP ו-SOAP 1.2. שופרה התמיכה בטכנולוגיית COM וביישומי שורת הפקודה.
נוספה תמיכה בקבלת חיבורי HTTP ו-FTP מיישומים אחרים.
שופרה התמיכה בסמפור, ונוספה תמיכה בטרנזאקציות דרך טכנולוגיית DTC.
פקדים רבים נוספו לפיתוח תוכנות שולחניות ונוספה טכנולוגיית ClickOnce, אשר מאפשרת ליישומים שולחניים להתעדכן באופן אוטומטי.
גרסה 3 אשר יצאה בנובמבר 2007 הוסיפה הרחבת שיטות (שמאפשר בזמן ריצה להוסיף שיטות לאובייקטים קיימים), טיפוס מרומז של משתנים מקומיים, ביטויי למדא, טיפוסים אנונימיים, טיפוס מוסק ואתחול של אובייקטים ואוספים (בגרסאות הדוט נט המקבילות הוספו WCF, WPF ו-LINQ).
גרסה 4 אשר יצאה באפריל 2010 הוסיפה פרמטרים לפי שם ופרמטרים אופציונליים, טיפוסים דינמיים, ותמיכה מתקדמת ב-COM (בגרסת הדוט נט המקבילה הוספו יכולות של תכנות מקבילי, אתחול עצל, ומהדר DLR).
גרסה 5 אשר יצאה באוגוסט 2012 הוסיפה פונקציות אסינכרוניות, ומידע על המתקשר לפונקציה.
ב-2 באפריל 2014 "מיקרוסופט" הוציאה לאור מהדר סטטי בשם DotNET Native ליישומי החנות של Windows, המאפשר להדר קוד בשפות הדוט נט לקוד מכונה באופן ישיר (Native Code), ללא שימוש בהידור דינמי (JIT).
בגרסה 6 אשר יצאה ביולי 2015 הוספו התכונות הבאות: הידור כשירות (service), יבוא של טיפוסים סטטיים למרחב שם, מסנן לחריגות,
אתחול אוטומטי של מאפיין לקריאה בלבד, אתחול של מילון,
Await בבלוק של catch/finally, אינטרפולציה על מחרוזת
קיימים קווי דמיון רבים מאוד בין שפת #C לג'אווה, כגון; אובייקטים כהפניות (References), קוד ביניים ומכונה וירטואלית, הידור דינמי (JIT), ירושה יחידה עם ממשקים, זיכרון מנוהל ופינוי אשפה, שיקוף, Boxing, תהליכונים מובנים, יוניקוד מובנה, צורת השימוש בספריות ועוד.
ובכל זאת, קיימים הבדלים גדולים בין השתיים.
בעיקר בהגדרת אופן מימוש מנגנוני השפה והשוני במימוש תכנות גנרי.