tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עדויות ארכאולוגיות מלמדות על קיומו של יישוב במקום לאורך דורות, ככל הנראה כבר מסביבות 2000 לפנה"ס.
הארכאולוג חנן אשל זיהה כאן את מיקומה של נוב עיר הכהנים, מתקופת בית ראשון.
בחפירה ארכאולוגית בניהולה של רחל בן נתן נחשפו בשועפאט שרידי יישוב יהודי, שהוקם לאחר מרד החורבן ביוזמת השלטונות הרומאיים, ומראה כי אזור ירושלים לא נתרוקן כליל מאוכלוסייה יהודית בעקבות החורבן.
על פי העדויות הארכאולוגיות ניכר כי אוכלוסיית המקום הייתה אוכלוסייה יהודית אמידה, וכי מדובר ביישוב היהודי הגדול ביותר מתקופה זו אשר נחשף עד כה בקרבת ירושלים.
ב-2007, במהלך העבודות להנחת התשתית לפרויקט הרכבת הקלה בשכונת שועפאט, נתגלו שרידי היישוב היהודי שהתקיים במקום לאחר המרד הגדול וחורבן בית שני.
בעבודות שביצעה במקום רשות העתיקות נחשפו 400 דונם משטח היישוב, ובכלל זה מבני מגורים, רחובות, מקוואות, מבנים ציבוריים, וכן כלי אבן ומטבעות.
מסורת מקומית בשועפאט גורסת כי כפר ערבי הוקם במקום בידי מהגרים מחג'אז לאחר הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל, ומאז התקיים ברציפות לאורך מאות בשנים.
במלחמת העצמאות, בתחילת שנת 1948, ניסה עבד אל-קאדר אל-חוסייני לשכנע את התושבים לתקוף את נווה יעקב הסמוכה.
תושבי הכפר סירבו מחשש פן יספגו מהלומת נגד שתחריב את כפרם.
הם ציינו שיסכימו לתקיפה אם יובטח כי "יהיה כיבוש של ממש".
באפריל נכבש הכפר בידי "הגדוד החמישי" בחטיבת הראל של הפלמ"ח במסגרת מבצע יבוסי, אור ל-23 באפריל 1948. הכפר פונה מתושביו וכוח הפלמ"ח החל בפיצוץ בתיו, אולם קיבל הוראה להתפנות ולסגת בשל כישלון הגדוד הרביעי בכיבוש הכפרים הסמוכים בקרב נבי סמואל.
ב-13 במאי פונה הכפר בהוראת הלגיון הערבי, כנראה מטעמים צבאיים שהיו קשורים לפלישה המתוכננת.
סיום המלחמה הותיר את הכפר בשטח ירדן, והוא אוכלס מחדש.
ב-1954 החלה במקום תנופת בנייה בידי משפחות נוצריות ומוסלמיות אמידות שבנו במקום בתי מידות, והכפר שועפאט הפך לפרבר יוקרתי של מזרח ירושלים, על אם הדרך בין ירושלים לרמאללה.
המלך חוסיין נהג לשהות באחת מחווילות הפאר של שועפאט בעת ביקוריו בירושלים, ובשנות ה-60 החל בבניית ארמונו הירושלמי בתל אל פול שבצפון השכונה.
מלחמת ששת הימים קטעה את הבנייה, והשלד הבלתי גמור עומד עד היום בפסגת התל.
שכונת שועפאט נכבשה בידי צה"ל ב-6 ביוני 1967 בתום קרב קצר.
בתום המלחמה ולאחר איחוד ירושלים והרחבה משמעותית של גבולותיה, הפכה שועפאט לשכונה צפונית בעיר המאוחדת.
מבחינה פוליטית, היא נחשבת חלק ממזרח ירושלים.
השכונה המשיכה להתפתח כשכונת מעמד בינוני-גבוה, אוכלוסייתה גדלה בהתמדה, ולאורך רחובה הראשי – דרך שועפאט (המשכה הצפוני של דרך שכם) – נפתחו בתי עסק רבים, חנויות ומסעדות.
דרך השכונה עברה התנועה בין מרכז ירושלים ומזרחה לחלקיה הצפוניים – נווה יעקב ועטרות, והלאה לרמאללה, אך זו פחתה בשנים האחרונות עקב הפחתת התנועה לרמאללה ופתיחת צירים חדישים ועדיפים לשכונות צפון העיר.
אוכלוסיית שועפאט מונה כיום כ-33,000 נפש (לא כולל מחנה הפליטים שועפאט).
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים שנחנך ב-2011 עובר בשכונה.
מחנה הפליטים שועפאט הוקם ממזרח לשכונת שועפאט בשנים 1965–1966, במטרה לפנות אליו את תושבי מחנה הפליטים אל-מועסכר ששכן בעיר העתיקה של ירושלים, בתחומי הרובע היהודי הנטוש.
המחנה הוקם על קרקע שהוקצתה לארגון אונר"א על ידי שלטונות ירדן, והיה המחנה האחרון שהוקם עבור פליטי 1948.
המחנה גובל בשכונת שועפאט במערב, בשכונה היהודית פסגת זאב בצפון, בעיירה הפלסטינית ענאתא במזרח, ובגבעה הצרפתית בדרום.
גדר עוטף ירושלים, מקיפה את המחנה מצפון, ממערב ומדרום, תוך השארתו בפועל מחוץ לירושלים – חרף העובדה שהוא נכלל, רשמית, בשטחה של ירושלים ושתושביו נושאים ברובם תעודת זהות ישראלית, ובעקבות זאת מצבם הכלכלי טוב ביחס לערביי יהודה ושומרון.
בשנות ה-70 תכננה עיריית ירושלים בראשות טדי קולק הקמת מרכז ספורט עירוני ובמרכזו אצטדיון ברכס שועפאט, ממערב לשכונה, ואף החלו עבודות תשתית במקום להכשרת השטח.
אולם תוכנית זו נתקלה בהתנגדות של תושבי גוש השכונות הדתיות בצפון ירושלים שטענו כי מיקום האצטדיון, המועד לחלל שבת, נצפה מבתיהם, ובעקבות כך הופסקו העבודות ונגנזה התוכנית.
במשך שנים ארוכות נותר רכס שועפאט נטוש, כשתלוליות העפר מעבודות התשתית שהופסקו מעטרות אותו, עד שבשנות ה-90 הוקמה במקום השכונה החרדית רמת שלמה.
תוכנית האצטדיון הועתקה, לאחר עיכובים רבים, לאתר אחר במלחה שבדרום ירושלים, שם הוקם אצטדיון טדי.
שועל קטן-אוזן (שם מדעי: Atelocynus microtis) הוא מין יחיד בסוג Atelocynus, השייך למשפחת הכלביים.
זהו מין ייחודי האנדמי לאזור אגן הניקוז של נהר האמזונאס.
על אף שמו בעברית, הוא איננו שועל אלא דמוי-שועל (באנגלית, לשם המחשה, הוא נקרא Short-eared dog, כלומר "כלב קצר-אוזניים").
השועל קטן האוזן חי ביערות הגשם הגדולים של אגן האמזונאס במדינות ברזיל, פרו, אקוודור וקולומביה, ונחשב לחיה חמקמקה שנמנעת מחברת בני האדם, ולכן אין הרבה מידע עליה.
עם זאת, ידוע שעיקר פעילותו מתרחשת בלילה, ושהוא ניזון מחרקים, יונקים קטנים, דגים, צפרדעים, נחשים ופירות בר.
ניביו חשופים כאשר פיו סגור.
פרוותו קצרה ונוקשה, וצבעה חום או שחור, עם נגיעות עמומות של אדום וחום באזור הבטן.
כמו כן, יש לו פס ארוך כהה לאורך הגב והזנב.
מועדון ההוקי קרח שועלי הפלדה ממגניטוגורסק הוא מועדון הוקי קרח רוסי המתמודד בליגת ההוקי קרח הצעירה ברוסיה.
הקבוצה הוקמה ב-2009 ושנה לאחר מכן הייתה לאלופת רוסיה בקרב קבוצות הנוער.
הקבוצה מהווה קבוצת נוער של מועדון מטאלורג מגניטוגורסק המשחק בליגה העליונה של רוסיה.
בעונת 2011 העפילה לגמר הליגה אך הודחה על ידי קבוצת הבת של צסק"א, הצבא האדום מוסקבה.
אליפות רוסיה בהוקי קרח לנוער: 2010
שועלי באר שבע היא קבוצת כדורסל ישראלית לחירשים מהעיר באר שבע.
הקבוצה חברה בארגון הספורט לחירשים בישראל (אס"ח) ומשחקת בליגת AND1 לחירשים.
המועדון נוסד בשנת 2010 על ידי יניב סמידוברסקי ואבישי נגב.
הקבוצה מחזיקה בשיא התארים לקבוצת כדורסל לחירשים בישראל, הכוללת 2 אליפויות ארציות, 2 גביעי מדינה והעפלה לטורניר היורוקאפ בפטרה שביוון, בו סיימה במקום החמישי.
2010-2012: הקמת הקבוצה ותחילת הצלחתה
ליגת החירשים בכדורסל הוקמה על ידי אס"ח בשנת 2010. יניב סמידוברסקי, ששימש כשחקן וכמאמן ראשי בקבוצה, היה בעברו שחקן בהפועל ערד, בית"ר באר שבע, הפועל בארי, אליצור אופקים, והפועל באר שבע.
כמו כן, שימש בעבר כמאמן במחלקת הנוער של הפועל באר שבע.
סמידוברסקי פנה למועדון החירשים בבאר שבע בבקשה לעזרה בהקמת הקבוצה, ולאחר שסורב לקחה אס"ח את הקבוצה תחת חסותה.
הקבוצה הוקמה על ידי יניב סמידוברסקי ואבישי נגב בשנת 2010. שחקני הקבוצה הם בעלי לקויות שמיעה וחירשות, אשר נבחרו בקפידה במסגרות תחרותיות שונות בכדורסל.
בשנה הראשונה לטורניר ולהקמת הליגה, זכתה הקבוצה באליפות ובגביע המדינה, לאחר שגברה על קבוצת "לב תל אביב" בגמר הפיינל פור, ועל קבוצת "קינגס יהוד" במשחק גמר גביע המדינה בתוצאה 74:51. הקבוצה ניצחה בכל משחקיה במהלך העונה - 21 ניצחונות רצופים.
שחקן הקבוצה גיא מאור זכה בתואר השחקן המצטיין בגמר, וכן בתואר "מלך הסלים" לעונה זו.
צלחת האליפות הוענקה על ידי שחקן העבר והמאמן עודד קטש.
בעונת 2011/2012 זכתה הקבוצה באליפות שנייה ברציפות, לאחר שגברה על קבוצת לב תל אביב בתוצאה 83-58, בגמר הפיינל פור שנערך באולם זיסמן, רמת גן.
סמידוברסקי נבחר לשחקן המצטיין במשחק הגמר, וזכה בתואר שחקן העונה ובתואר "מלך הסלים" של העונה.
צלחת האליפות הוענקה על ידי שחקן מכבי תל אביב, יוגב אוחיון.
הקבוצה הגיעה למעמד גמר גביע המדינה והפסידה ללב תל אביב בתוצאה 65-58.
השנה השלישית הייתה העונה החלשה ביותר של הקבוצה מאז קיומה והסתיימה ללא תארים.
כמו כן, חוותה הקבוצה גל עזיבות של שחקני מפתח, בהם המאמן הראשי והשחקן הבולט יניב סמידוברסקי, אותו החליף בתפקיד המאמן שלומי וקנין.
הקבוצה הפסידה הפסד טכני מול לב תל אביב בהתמודדות על הסגנות לאחר שלא הגיעה למשחק, וסיימה במקום השלישי בליגה.
בעונה זו לא התקיים פלייאוף, וקבוצת "קינגס יהוד" שסיימה במקום הראשון בליגה זכתה באליפות.
2016-2013: גביע המדינה והתחזקות הקבוצה
בשנה זו חזר יניב סמירדובסקי לשחק בקבוצה ולאמנה, והקבוצה זכתה בגביע המדינה לאחר שגברה בגמר על ותיקי תל אביב בתוצאה 54-40.
בעונת 2014/2015 התחזקה הקבוצה במספר שחקנים חדשים, וכן מינתה את אביעד לוי לתפקיד דובר הקבוצה וצירפה אותו להנהלה, יחד עם יו"ר הקבוצה, פרדי קאספו.
הקבוצה התמודדה בגמר הפיינל פור של הליגה מול קבוצת לב תל אביב באולם "קנטור" בחולון, והפסידה בתוצאה 56-47.
נוסף על כך, לשועלי באר שבע הייתה התמודדות נוספת לאחר שהגיעה לגמר מול לב תל אביב במפגש שני בניסיון לקטוף את גביע המדינה, לאחר שהפסידה לה את האליפות.
אך הפסידה בשנית ללב תל אביב בתוצאה 50-45 ובכך סיימה את העונה ללא תואר לראשונה מאז 2012.
בעונת 2016/2015 זכתה הקבוצה באליפות נוספת.
שועל חול טיבטי (שם מדעי: Vulpes ferrilata) המכונה גם שועל טיבטי הוא מין מהסוג שועל ממשפחת הכלביים אשר בטבע הוא אנדמי לאזור הרמה הטיבטית ורמת לדאק שבמרכז אסיה.
אזור זה הוא חלק מרכס הרי ההימלאיה הנמצא בגובה 5,300 מ' מעל הקרקע בעיקר בסין במחוזות כמו:טיבט, צ'ינגהאי, גאנסו, שינג'יאנג, יונאן, וסצ'ואן, אך גם בהרי ההימלאיה שבצפון נפאל, בהוטן, ובמדינות ההודיות לדאק וסיקים.
בבהוטן ובחבל הארץ סיקים בהודו.
השועל הטיבטי חי בקרבה למיני שועלים נוספים מאותו אזור כמו שועל קורסאקי או שועל החולות וכן שועלים אדומים בהירים, אך הוא בעל ראש מרובע מעט ומוזר מאוד המקל בזיהויו.
השועל הטיבטי מתאפיין ביכולת יוצאת דופן לחיות בגבהים קיצוניים, ונצפה בדרך כלל באזורים שבין 3,500 ל-5,200 מטר מעל פני הים, עם תצפיות נדירות אף ברום של כ-5,300 מטר.
פרוותו סמיכה ומותאמת היטב לאקלים ההררי הקר, והיא בצבע חום-אדמדם עד חום בהיר עם גוון אפרפר בצדדים, פס חום-כתום לאורך הגב, והבטן וקצה זנבו לבן.
השועל קטן יחסית, אורכו 70-60 ס"מ, אורך זנבו 40-29 ס"מ ומשקלו 4-5.5 ק"ג ולו פרווה ארוכה מלאה העוזרת להתמודדות עם האקלים הקשה.
צבע הפרווה אדמוני ברובו, צידי הגוף וחלקי הרגליים והזנב העליונים אפורים, והבטן והמשך הזנב לבנים.
הראש כהה מעט ומוזר עם לחיים מרובעות, חוטם גדול העוזר לנשימה יעילה בתנאי ההר ופה לבן קטן עם שפם בולט וניבים ארוכים יחסית לשועל.
האוזניים קטנות ומשוטחות, העיניים ירוקות וכריות הרגליים מרופדות בפרווה עבה למנוע קפיאה ולהשקיט את צעדיהם מטרפם.
השועלים חיים באזורי המרעה היבשים והצחיחים של רמת טיבט בגבהים של 5,200-3,500 מ' מעל פני הים ומדי פעם יורדים מעט למורדות הגבעות.
ייחודו של השועל הטיבטי טמון במראהו הבולט ובאסטרטגיות הציד המשונה שלו.
הוא נבדל ממינים אחרים של שועלים החיים באזור (כמו שועל הקורסאקי) בזכות מבנה ראשו המרובע והרחב יחסית, המעניק לו חזות מעט "מוזרה" אך מותאם ככל הנראה לנשימה יעילה בסביבת האוויר הדליל.
השועל הטיבטי הוא טורף יחידאי הפעיל בעיקר בשעות היום, הם טורפים חיות קטנות כשהעיקרי ביניהם הוא פיקת הרמה - המין הקטן הנפוץ ביותר בערבה, עליו הוא מסתמך כמעט באופן בלעדי.
בשל התלות הרבה בפיקה, דפוסי הציד שלו מתואמים עם פעילות היום של הטרף.
השועל מתגנב אל פיקה שיצאה ממאורתה, משטח את אוזניו ומתקרב אליה באיטיות.
כשהוא קרוב למאורתה הוא מנסה לתפוס אותה לפני שתברח למסתור והורג אותה בנשיכה עם ניביו הארוכים.
הוא יאכל גם מרמיטות, ארנבות שעירות (Lepus oiostolus) ולטאות רמה וינסה לתפוס ציפורים וביציהן וגם יאכל נבלות של פרסתנים גדולים כמו אנטילופה טיבטית, איילי מושק וכבשים כחולים.
הוא צייד בודד שפעיל בעיקר בשעות היום.
פרט חריג במיוחד הוא התיעוד של שיתוף פעולה נדיר בטבע: השועל הטיבטי נצפה לעיתים כשהוא עוקב אחר דוב כחול טיבטי, האנדמי לטיבט.
הדוב חופר במאורות הפיקות כדי לצוד אותן, ואם הפיקה מצליחה להימלט מהדוב, השועל הממתין לוכד אותה, ובכך כל אחד מהטורפים מרוויח.
מבחינת מצב שימור, השועל הטיבטי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין "ללא חשש", בשל תפוצתו הרחבה והאוכלוסייה היציבה יחסית בערבות ובמדבריות-למחצה של הרמה הטיבטית.
התנהגות חברתית, רבייה וגידול גורים
השועל הטיבטי מציג מבנה חברתי ייחודי המשלב בין נטייה לאורח חיים יחידאי לבין יצירת קשר זוגי מונוגמי יציב במהלך עונת הרבייה.
למרות שפרטים בוגרים נצפים לעיתים קרובות לבדם, השועלים הטיבטים חיים בדרך כלל בזוגות קבועים או בקבוצות משפחתיות קטנות הכוללות את ההורים והגורים מהשגר האחרון.
שותפות זו מתבטאת לא רק ברבייה, אלא גם בציד משותף.
בני הזוג נצפים לעיתים כשהם צדים יחד, כאשר שיתוף הפעולה ביניהם מגדיל משמעותית את הסיכוי לכידת הטרף העיקרי שלהם, הפיקה הטיבטית.
מאורת הזוג משמשת כמרכז קבוע לפעילותם, והיא מספקת הגנה חיונית מפני הטורפים המעטים וגם מפני תנאי מזג האוויר המשתנים והקיצוניים של הרמה הטיבטית.
עונת הרבייה של השועלים הטיבטיים מתקיימת בדרך כלל בין החודשים פברואר למאי.
תקופת ההיריון של הנקבה קצרה יחסית, ונמשכת כ-50 עד 60 יום.
היא ממליטה שגר קטן יחסית הכולל שניים עד ארבעה גורים.
המלטה זו מתרחשת במאורה מוגנת ומבודדת (ועדיין איננה תועדה).
ייחודן של המאורות טמון במיקומן, הן נחפרות לרוב בבסיס סלעים גדולים, בנקיקי צוקים, או במורדות של גבעות, הנמצאים הרחק מריכוזים של בני אדם.
כדי להבטיח סביבה אופטימלית ומוגנת לגידול הגורים, הזוגות נוהגים לרדת באופן זמני לגבהים נמוכים יותר מהרגיל, דבר המסייע בהתמודדות עם הקור העז השורר באזור.
המאורות הן לרוב רחבות ומסועפות, עם כניסות מרובות (עד 12 כניסות), דבר המאפשר לשועלים נתיבי מילוט מהירים במקרה של סכנה.
הגורים נולדים עיוורים וחסרי ישע, ונשארים לחלוטין תלויים בחום ובמזון שמספקת האם, כאשר הזכר מסייע בציד ובהגנה על המאורה ועל משפחתו.
הגורים נשארים בתוך המאורה במשך מספר שבועות עד שהם יוצאים לראשונה לחקור את סביבתם.
תקופת התלות והטיפול ההורי היא ארוכה במיוחד, והגורים נשארים בחברת הוריהם למשך שמונה עד עשרה חודשים לאחר הלידה.
במהלך תקופה זו, ההורים מלמדים את הצעירים בהדרגה את מיומנויות הציד החיוניות ואת דרכי ההישרדות באזור.
הגורים מגיעים לבגרות מינית מלאה בגיל שנה לערך, וזמן קצר לאחר מכן הם נפרדים מהוריהם ויוצאים לחפש טריטוריה משלהם, דבר המסייע בפיזור האוכלוסייה ובמניעת תחרות עם הוריהם על משאבי המזון המוגבלים של הרמה.
שועל חיוור (שם מדעי: Vulpes pallida) הוא מין של שועל החי החי בטבע בחבל סאהל בצפון אפריקה מסנגל עד לסודאן.
הוא אחד ממיני הכלביים המותאמים ביותר לתנאי מדבר וצבע פרוותו תואם את צבעי הדיונות של המדבר.
אורכו הממוצע של השועל החיוור הוא 25 ס"מ ומשקלו 2–3.6 ק"ג.
הוא בעל רגליים קצרות וזנב שעיר, טיפוסי לשועלים.
פרוותו בצבע צהוב בהיר ולבן בבטנו והזנב חום-אדמדם עם קצה שחור.
כמו הרבה חיות מדבריות לשועל אוזניים ארוכות העוזרות לווסת את חום גופו והוא בעל לסתות קטנות ואף מוארך מעט.
השועל חי באזורי מדבר סלעיים או חצי-מדבריות ומדי פעם אפילו מגיע לסוואנה.
הוא חי בחבורות משפחתיות קטנות הנמצאות במחילות שעומקן עד שני מטר במשך היום ויוצאים רק בשעות בין הערביים לחפש יצורים קטנים כמכרסמים, זוחלים, עקרבים וחרקים למאכל והם יכולים לשרוד במדבר בלי לשתות כלל.
שועל אדום ערבי (שם מדעי: Vulpes vulpes arabica) הוא תת-מין של השועל המצוי יליד חצי האי ערב, ובמיוחד הרי חג'ר והרי דופאר בעומאן, וכן, חי גם באיחוד האמירויות הערביות, סוריה, ירדן, הרשות הפלסטינית, ישראל, ערב הסעודית ותימן.
השועל הערבי הוא אחד משני תת-המינים של השועל המצוי שחיים בארץ.
תת-המין השני הוא השועל הפלסטיני.
השועל הערבי דומה בצבעו לשועל המצוי השכיח.
עם זאת, שועל זה מותאם יותר לחיים המדבריים משאר תת-המינים, כאשר אוזניו גדולות בהרבה, וגופו קטן בהרבה מזה של שאר תת-המינים.
לשועל הערבי יש גם פרווה בין בהונותיו, כדי למנוע כווייה בכפות הרגליים.
צבעו חום בהיר בצבעו ומשקלו כ-2.7 ק"ג.
השועל הערבי הוא בעל חיים מתבודד ברובו, אך עשוי להיות בקבוצות חברתיות רופפות של פרטים בודדים.
השועל הערבי הוא נווד ותופס באופן זמני טווח בית מוגדר.
התזונה שלו מורכבת ממכרסמים, ציפורים ודגים כמו גם צמחייה מדברית ואפילו גזר.
השועל הערבי הוא פעיל ביותר בלילה.
גורי השועלים הקטנים פוקחים את עיניהם לאחר עשרה ימים מהלידה.
שועלים ערביים חיים בבתי גידול שונים, הכוללים הרים, חופים, מדבריות וערים.
שופט הוא אדם המכריע, בבית המשפט, בסכסוך בין מספר צדדים, או מכריע באישום פלילי שהגישה המדינה נגד נאשם.
השופטים הם המרכיבים את הרשות השופטת, והם אמורים למלא את תפקידם על-פי החוק, ללא משוא פנים וללא שיופעלו עליהם לחצים להטיית הדין.
לאופן פעולתו של השופט נהוגות שתי שיטות:
השיטה האינקוויזיטורית: מקובלת בארצות שבהן נהוג המשפט הקונטיננטלי המכונה גם "המשפט האזרחי".
בשיטה האינקוויזיטורית השופט נוטל חלק פעיל בחקירה, ויכול למצוא עובדות שבעלי הדין בחרו שלא להביא בפניו.
ברשימה להלן מובאות שיטות הבחירה של שופטים בבית המשפט העליון במדינות שונות בעולם.
בחלק מהמדינות יש הבדל בין אופן המינוי לבית דין לחוקה/בית המשפט העליון לערכאות נמוכות יותר.
בישראל בוחרת הוועדה לבחירת שופטים את השופטים, והנשיא ממנה אותם.
בארצות הברית ממונים השופטים הפדרליים על ידי הנשיא, ומינוים כפוף לאישור הסנאט.
המועמדים עוברים שימוע מקיף בפני הסנאט, ובו ניתן לברר את דעותיהם.
זהו שימוע ציבורי פתוח, שבו ניתן לשאול כל שאלה ולברר את כישורי המועמדים ואת האידאולוגיה המשפטית והפוליטית שלהם.
באופן זה, ממונה בית המשפט על ידי הציבור, אך המינוי הוא קביעות לכל החיים ועל כן בית המשפט אינו מחויב פוליטית.
שופטי מדינות הברית נבחרים לפי חוקיה הפנימיים של כל מדינה, לרוב בהצבעה רגילה בקלפי (כמו מועמדים לקונגרס, למשל).
בגרמניה מתמנים מחצית משופטי בית המשפט העליון בידי הבונדסראט (הבית העליון) ומחצית בידי ועדה הנבחרת על ידי הבונדסטאג (הבית התחתון).
נדרש רוב מיוחס של שני שלישים מהקולות בכל אחד בתי הפרלמנט.
ביפן מתמנים השופטים לבית המשפט העליון בידי הממשלה.
מינוים עומד לאישור הציבור בבחירות הכלליות הראשונות לאחר המינוי.
בפורטוגל, עשרה מתוך 13 שופטים נבחרים בידי הפרלמנט, ברוב מיוחס של שני שלישים מהנוכחים בהצבעה, ועשרת השופטים בוחרים את שלושת השופטים הנוספים.
בדנמרק, מועמד לתפקיד שופט בבית המשפט העליון חייב לעבור את המלצת ועדת המינויים המקצועית.
הנוהג הוא שהוועדה מקבלת את המלצת שופטי העליון שבחנו את המועמדים.
לאחר מכן, כדי ששר המשפטים יחתום על מינוי המועמד, חייב המועמד לעבור בהצלחה בחינה של שופטי העליון לגבי יכולותיו במקרים משפטיים פיקטיביים.
פעולתם של שופטים בישראל מוסדרת בחוק יסוד: השפיטה ובחוק בתי המשפט (ובעבר בחוק השופטים).
כהונתם של שופטים בבתי דין מוסדרת בחוקים המתאימים, כגון חוק השיפוט הצבאי.
על מנת להתמנות לשופט דרושים שני תנאי סף:
חובה להיות בעל רישיון לעריכת דין.
ותק בעריכת דין, בשפיטה, או בהוראת משפטים.
על מנת להתמנות לשופט בבית משפט השלום נדרש ותק של 5 שנים, לבית משפט מחוזי נדרש ותק של 7 שנים, ולבית המשפט העליון נדרש ותק של 10 שנים.
למעשה, ניתן למנות לבית-המשפט העליון (ולו בלבד) "משפטאי מובהק" שאין לו השכלה משפטית פורמלית (למשל, מומחה למשפט עברי).
בעבר הועלו הצעות בנוגע למינוי אישים שונים כגון הרב שלמה דיכובסקי, אולם למעשה עד היום היה רק מינוי אחד כזה – השופט הרב שמחה אסף בשנת 1949. בבתי דין מכהנים גם שופטים חסרי השכלה משפטית.
בבית הדין לעבודה, למשל, מכהנים בחבר השופטים גם נציגי ציבור חסרי השכלה משפטית, אך בעלי היכרות עם תחום יחסי העבודה.
הוועדה למינוי שופטים החליטה בשנת 2009 כי המועמדים לשיפוט יעברו מבחני התאמה וקורס הערכה שיכשיר אותם לתפקידם, ובמהלך הקורס הם ילוו בפסיכולוג שיבחן את התאמתם המנטלית לתפקיד.
גיל הפרישה לשופט הוא 70. ב-1 במרץ 2006 קיבלה הכנסת את תיקון מס' 42 והוראת שעה לחוק בתי המשפט, אשר מאפשר להכניס למערכת בתי המשפט שופטים במעמד של שופט עמית בבית משפט השלום או בבית משפט מחוזי.
שופט עמית יכול להיות מי שהיה שופט אבל פרש מכהונתו השיפוטית, הוא לא יכול להיות מי שעבר את גיל 75, והוא יוכל לכהן תקופת כהונה אחת בלבד.
תיקון זה נעשה במטרה להקל על העומס בבתי המשפט.
פרק ב' בחוק-יסוד: השפיטה עוסק במינוים של שופטים ובתנאי כהונתם.
השופטים נבחרים אחרי תהליך מינוי ארוך, אך הם לא חפים מטעויות שיפוט.
הכלים אשר משמשים לביקורת על החלטות השופטים הם ערעורים על פסקי דינם, אולם לא מפורסמות סטטיסטיקות אודות קבלת הערעורים.
ביקורת על התנהלות השופטים תוגש לנציבות תלונות הציבור על שופטים.
כלי נוסף שעומד לאזרחים על מנת לבקר את פעולת השופט הוא באמצעות עקרון פומביות הדיון למעט בתיקים שמתנהלים בדלתיים סגורות.
במקרים קיצוניים יהיה אפשר להדיח שופטים מכהונתם.
תקופת כהונתם של השופטים היא עד גיל הפרישה.
הדרך היחידה להדיחם היא בהמלצת שר המשפטים או נשיא בית המשפט העליון ועל ידי הוועדה למינוי שופטים, וגם אז רק ברוב של 7 מחבריה.
כל זאת כדי למנוע את תלותם של השופטים בגוף אחר ולהבטיח את אמינותם.
בתיקון שנעשה בשנת 2004 בחוק בתי המשפט נקבע:
נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, תיאר את תפקידו של השופט:
שופטת בית המשפט העליון, אילה פרוקצ'יה עמדה בפסקי דין אחדים על נורמות ההתנהגות הגבוהות הנדרשות משופט:
שוער הוא אחד התפקידים במערך של קבוצות ספורט במשחקי כדור שבהם המטרה היא הבקעת שער, כגון כדורגל, כדוריד, כדורמים, לקרוס, הוקי (הוקי קרח, הוקי רולר, הוקי גלגיליות (קואד), הוקי שדה) ועוד.
השוער הוא השחקן האחראי על מניעת הבקעת שער קבוצתו על ידי הקבוצה היריבה, והוא משחק לרוב סמוך לשערו ובדרך כלל לא משתתף במהלכי ההתקפה של קבוצתו.
זהו תפקיד שונה באופן מהותי משאר התפקידים במגרש ולכן מחייב התמחות מיוחדת, עד כדי כך שבקבוצות רבות קיים מאמן מיוחד לשוערים.
ישנם בדרך כלל בחוקי המשחק סעיפים הנוגעים רק לשוערים ומתירים להם פעולות האסורות על שאר השחקנים, או להפך, אוסרות עליהם פעולות המותרות לשאר השחקנים.
בכדורגל, השוער מגן על שער קבוצתו ולו הרשאות מיוחדות במשחק.
הבולטת בהן, המבדילה אותו מיתר השחקנים, היא היותו היחיד הרשאי לגעת בידיו בכדור (למעט בעת ביצוע הוצאת חוץ), בתנאי שהוא נמצא בתוך רחבת ה-16 מטר הסמוכה לשער קבוצתו, כשהכדור לא הגיע אליו מרגל שחקן קבוצתו.
נהוג ששוער בקבוצה לובש חולצה שעליה המספר 1.
שוערים נוהגים ללבוש כפפות, כדי שיגנו על ידיהם מבעיטות כדור עוצמתיות.
תפקיד השוער בכדורגל הומצא באנגליה ב-1870. תחילה נאסר עליו לנגוע בכדור בידו, לאחר מכן הותר לו בכל המגרש, אחר כך נקבעה הגבלה לחצי המגרש של הקבוצה, ובהמשך הזכות צומצמה לרחבת 16 המטרים.
לשוערי כדורמים שלוש פריבילגיות מיוחדות כשהם נמצאים באזור ארבעה המטרים:
הזכות לגעת בכדור בשתי ידיים
הזכות להכות בכדור עם אגרוף קמוץ
לשוערים גם הגבלה אחת שלשחקנים רגילים במשחק אין: אסור להם לעבור את קו חצי המגרש.
שופט תעבורה הוא שופט הפועל במסגרת בית משפט לתעבורה שליד בתי משפט השלום בישראל, וסמכויותיו הן כשל שופט בית משפט השלום.
שופטי תעבורה נבחרים לתפקיד על פי הקריטריונים שלפיהם נבחר שופט בית משפט השלום לפי החלטה של הוועדה למינוי שופטים לפי סעיף 4 לחוק בתי המשפט (נוסח משולב), התשמ"ד-1984. דהיינו, על שופטי תעבורה להיות בעלי ותק של חמש שנים לפחות כרשום בפנקס חברי לשכת עורכי הדין וכן בעלי אזרחות ישראלית.
בבית משפט השלום שיש בו יותר משופט תעבורה אחד ניתן למנות שופט תעבורה, שמונה מינוי של קבע, להיות סגן נשיא בית משפט השלום לענייני תעבורה.
עיקר עיסוקם של שופטי תעבורה הוא דיון בעבירות תעבורה, אשמה פלילית בתאונות דרכים וכן בעבירות שונות שעניינם ביטוח כלי רכב וכן בעבירות של זיהום הסביבה על ידי כלי רכב שאינם תקינים.
שופט לתעבורה אשר מעוניין לעבור ולכהן כשופט אזרחי רגיל, עליו להגיש בקשה לוועדה לבחירת שופטים, ושרוב החברים יאשרו את המעבר.
שופט כדורגל הוא שופט במשחק כדורגל, האוכף את חוקי המשחק שנקבעו בחוקת משחק הכדורגל.
בתחילת דרכו של המשחק בסין, בכפרים ובערים ברומא, לא היו שופטים ולמשחק לא היו חוקים, פרט למספר כללים בסיסיים.
כשהמשחק הגיע לבריטניה, לפני שנכתבו החוקים הרשמיים, היו מספר חוקים פשוטים של איסור פגיעה בשחקן ואיסור נגיעה ביד.
את החוקים אכפו הקפטנים של שתי הקבוצות, שבתחילת המשחק הסכימו בצורה ג'נטלמנית על כך שיהיה שיפוט הוגן.
ב-1870 נכנסה למשחק המשרוקית הראשונה, שהייתה משרוקית משטרה.
ב-1880 מונה שופט נייטרלי אשר שימש כמו בטניס כמשקיף מהצד שאינו נכנס לתחומי המגרש בעת המשחק.
רק ב-1891 החל השופט למלא את תפקידו על המגרש וללבוש תלבושת בצבע שונה (בדרך כלל בצבע שחור או תלבושת פסים של שחור ולבן).
שליטה במשחק בשיתוף שלושה (לעיתים חמישה) עוזרים לשופט שמסייעים לו בהחלטות
וידוא שכל הציוד במגרש (נעליים, כדור, שערים) תקין וחוקי
שמירה על גבולות הזמן של המשחק ותיעודו
הפסקה של המשחק אם הוא לא מתנהל באופן תקין או ישנה הפרעה מצד גורם חיצוני
וידוא ששחקן שנפצע יורד מהמגרש ומקבל טיפול הולם.
המסייעים לשופט הם שלושה עוזרי שופט - שני קוונים ו"שופט רביעי".
במסגרות מסוימות נעשה שימוש גם בשני שופטי רחבה, וגם בשופטי וידאו (VAR)
הקוונים נמצאים בנקודות נגדיות זה לזה בצדי המגרש.
הם אחראים לסימון עבירות נבדל ויציאה של הכדור מתחומי המגרש.
השופט הרביעי נמצא ליד ספסלי הקבוצות.
הוא אחראי על החילופים, הצגת זמן הפציעות למשחק ושמירה על הסדר בספסלי הקבוצות.
השופט הרביעי משמש כמחליף, אם אחד השופטים אינו יכול להמשיך לשפוט.
במשחקים בכל המסגרות בעלי רגישות גבוהה, מוצבים בנוסף לארבעת השופטים גם שני שופטי רחבה.
שופט הרחבה מוצב בסמוך לרחבת השער ותפקידו לזהות מקרים שלעיתים נעלמים מעיניו של השופט המרכזי.
לדוגמה, מקרה בו לא ברור לשופט המרכזי האם הכדור עבר במלוא היקפו את קו השער או מקרה של עבירה על השוער ברחבת החמש.
בישראל השופטים נדרשים לעבור קורס שופטים שמנוהל על ידי איגוד השופטים הכפוף להתאחדות לכדורגל.
משך הקורס הוא כחמישה ימים.
במהלך הקורס נלמדים חוקי המשחק ואכיפותיהם ובסופו השופטים לעתיד נבחנים על החוקה ועוברים מבחני כושר.
לאחר סיום הקורס עוברים בוגרי הקורס חניכה על ידי שופטים מנוסים, שלאחריה מקבלים הבוגרים את כרטיס השופט ורשאים להתחיל לשפוט במשחקים רשמיים.
בתחילת קריירת השיפוט השופטים החדשים נשלחים בעיקר לליגות הילדים והנוער, ועם הזמן משתלבים בשיפוט בליגות הנמוכות לבוגרים.
מחקר שנערך בליגת כדורגל של ניו זילנד העלה ששופט נדרש לרוץ 10.5 ק"מ בממוצע במהלך המשחק ולבצע 45 "ספרינטים" קצרים (למרחק ממוצע של 17 מטרים) במהירות ריצה של 18 קמ"ש.
השקעת האנרגיה של שופט כדורגל במהלך משחק הוערכה בכ-1,300 קלוריות (5,600 קילו-ג'אול), צריכת האנרגיה הגבוהה מקורה באופן התנועה שאינו אופייני לפעילויות גופניות אחרות.
מעקב אחר שופטים בתחרות יורו 2000 העלה כי קצב הלב הממוצע של השופט במהלך המשחק הוא 85% מקצב הפעימות המרבי וכי במהלך המשחק השופט נדרש בממוצע ל-137 החלטות (בין 104 ל-162 החלטות למשחק במהלך האליפות) כאשר 64% מההחלטות התבצעו בעזרת תקשורת עם הקוונים או השופט הרביעי.
מחקרים הראו כי חלק מיתרון ביתיות שיש לקבוצה המארחת מקורו בהשפעת הקהל על החלטות השופטים.
בניסוי בו התבקשו שופטים לפסוק במצבי משחק מצולמים שהוקרנו להם, נטו השופטים באופן מובהק לפסוק יותר לטובת הקבוצה הביתית כאשר להקלטה צורף גם צליל קולות הצופים.
בניסוי נוסף שהתבצע על משחק ליגת האלופות בין לאנס לפנאתינאיקוס קיבלו 11 שופטים 52 סיטואציות ממהלך המשחק שבהן 26 הוחלטו לצד הקבוצה הביתית ו-26 לקבוצה היריבה, כאשר באופן רנדומלי נבחרו חלק מהשופטים לצפות עם רעש מהמגרש וחלק לא.
מתוך 52 ההחלטות על 27 מתוכן הייתה הסכמה מלאה של השופטים הצופים כאשר על השאר הייתה נטייה גדולה לקבוצת הבית כאשר צפו השופטים עם הרעש מאשר אלה שלא.
ניתוח סטטיסטי שנערך בבונדסליגה העלה ששופטים נותנים יותר תוספת זמן (זמן פציעות) כאשר הקבוצה הביתית בפיגור ונוטים לפסוק לטובתה יותר בעיטות עונשין מלקבוצה האורחת.
בנוסף מחקר שהתבצע בזמן הקורונה על 841 משחקים כאשר המשחקים התבצעו ללא קהל, הראה ירידה משמעותית בהחלטות השגויות לטובת הקבוצה המארחת.
שופט בספורט הוא בעל מקצוע המפקח על התנהלות הפעילות הספורטיבית לפי הכללים שנקבעו לכך, ולו סמכות לקבל החלטות שמשנות את מהלך המשחק, כגון הרחקת שחקן שהפר את הכללים.
שופטים משתתפים במשחקי ספורט, כגון כדורגל, וגם בתחרויות שאינן משחק, כגון תחרויות אתלטיקה.
מקור השיפוט בספורט הוא במשחק הכדורגל.
תחילה התייעצו ביניהם ראשי הקבוצות כדי לקבל החלטות שיפוטיות במהלך המשחק.
עם הזמן, עבר תפקיד זה לשופט.
כל קבוצה הביאה שופט מטעמה כך שראש הקבוצה יכול להתרכז במשחק.
לאחר מכן, נוסף למגרש שופט נייטרלי אליו היו פונים רק אם השופטים מטעם הקבוצות לא היו יכולים להחליט בעצמם.
שופטים אלה לא היוו חלק מרכזי במשחק עד שנת 1891, שבה השופטים מטעם הקבוצות הפכו שופטי הקו (קוונים).
כיום, ברוב משחקי הכדורגל לחובבים, כל צד מביא את הקוון שלו כדי לסייע לשופט הנייטרלי שממונה על ידי התאחדות הכדורגל.
נתגלו מספר מקרים בהם ניתן שוחד לשופט לשם הטיית השיפוט במשחקים ותוצאות המשחקים.
הסיבות לכך מגוונות: לעיתים קבוצה מבקשת שמשחק יוטה לטובתה או נגד קבוצה יריבה, כדי שתוכל לעלות בדירוג הליגה או להתקדם בטורנירים שונים, ואילו במקרים אחרים גורמים המהמרים על תוצאות משחק בכסף רב, משחדים את השופטים כדי שמה שהימרו עליו אכן יתרחש.
ההטייה אינה בהכרח משפיעה על תוצאת המשחק, לעיתים הגורמים המטים מבקשים מהשופט לשלוף כרטיס אדום או צהוב לשחקן מסוים, כדי שבמשחקה הבא של קבוצתו לא יוכל לשחק.
בישראל נתגלו מספר מקרים של ניסיונות להטיית משחקים, כאשר בפרשה המכונה "שופטים באדום" הוגשו כתבי אישום נגד מספר שופטים.
פרשת הטיית משחקים ידועה נוספת אשר התחוללה בסרייה א' שבאיטליה גרמה לשלילת שתי אליפויות של יובנטוס והורדתה לליגה השנייה, בנוסף לעונשים לקבוצות מילאן, פיורנטינה ולאציו.
הצופים בתחרויות ספורט הוגים כבוד לשופט, שתפקידו לפקח שהתחרות תהיה הוגנת.
עם זאת, אהדתו של קהל הצופים נתונה לקבוצות המתחרות, ולא לשופט.
כאשר נוצר אצל קהל האוהדים הרושם שהשופט נוקשה יותר ביחס לאחת הקבוצות, ובפרט כאשר הקהל חולק על החלטה שיפוטית, תגובת הקהל נזעמת ביותר, ומתבטאת בקריאות קצובות ובשימוש בקללות המופנות אל השופט.
לעיתים גם השחקנים חולקים על החלטתו של השופט.
תגובה אגרסיבית מדי של שחקן כלפי שופט עלולה להביא להרחקתו של השחקן, ובמקרים קיצוניים - להפסקת המשחק.
שופט בכדורגל הוא הסמכות השיפוטית העליונה במשחק.
הוא נעזר בעוזר שופט (קוון) אחד או שניים, אשר תפקידם העיקרי לקבוע אם הכדור יצא מהמגרש, אם כדור שנכנס לשער עבר במלוא היקפו את קו השער, אם התרחש נבדל או אם נעשתה עבירה.
בנוסף עוזר השופט יכול לייעץ לשופט הראשי בנוגע לאירועים השונים הקורים על המגרש.
בנוסף, במשחקים מסוימים ישנו גם שופט רביעי, אשר אחראי על העניינים המנהלתיים של המשחק ויכול להחליף את השופט הראשי במקרה הצורך.
השופטים בכדורסל אחראים על אכיפת החוקים והשלטת סדר במהלך המשחק.
בין היתר הם אלו המחליטים כי נעשתה עבירה, אחראים על תחילת המשחק וסיומו, הפרות במשחק וכו'.
בישראל, שופטי הכדורסל הם גוף נפרד מאיגוד הכדורסל הישראלי, אך הם כפופים לו.
האיגוד כולל ועדה מקצועית, ועדת משמעת, ויש לו יושב ראש.
השופטים בכדורעף אחראים על אכיפת החוקים והשלטת הסדר במהלך המשחק.
השופט הראשי הוא השופט שנמצא על דוכן השיפוט והוא אחראי על כל המשחק.
בישראל, שופטי הכדורעף הם גוף נפרד מאיגוד הכדורעף והם כפופים לאיגוד שופטי הכדורעף.
שופט באגרוף אחראי על אכיפת חוקי המשחק וכן על מתן הוראות לשחקנים לפני המשחק, להחליט מתי להתחיל לספור כשמתאגרף התמוטט על הרצפה, לתת למתאגרף אזהרה על עבירה לא ספורטיבית ובמידת הצורך להוריד נקודות, לאותת על סיום סבב, להפסיק את הקרב אם המשכו מסכן את חייו של אחד המתאגרפים.
בפוטבול השופט מפקח על המשחק והוא הסמכות העליונה בענייני שיפוט.
הוא נעזר בשישה קוונים על המגרש.
קוונים אלה נקראים בשם הכולל שופטים אולם לכל אחד יש תפקיד מוגדר במשחק.
צוות השיפוט מורכב משופט, קוון ראשי, שופט קו, קוון, שופט אחורי, שופט צדדי ושופט מגרש.
בהוקי קרח המשחק מלווה על ידי שופט (ראשי) על הקרח שנעזר בשני קוונים הנמצאים בסמוך לקווים הכחולים על הקרח.
הרכב צוות השיפוט משתנה מליגה לליגה.
בהוקי רולר המשחק מלווה על ידי אחד או שני שופטים על רולר.
שופטים לובשים בגדים שונים מאלה של השחקנים כדי לבדל את עצמם מהם.
בענפי ספורט מסוימים המדים הם לבוש מסורתי: כך למשל, מדיהם השחורים של שופטי הפוטבול והתלבושת של שופט הסומו.
שוּפִּילוּלְיוּמָה או שוּפִּילוּלְיוּמַש הראשון היה מהמפורסמים שבמלכי החתים בתקופת האימפריה החתית.
שופילוליומה החל את דרכו כמפקד הצבא החתי של קודמו תודחליה השלישי (או תודחליה השני) וזכה להערכה רבה על הניצחונות המזהירים שהשיג במלחמותיו נגד שבטי הכַּשכַּש והחַיַשָש ובמיוחד על כיבוש מחדש של הבירה חתושה שנכבשה כנראה בימיו של תודחליה השני (עד כיבוש חתושה מחדש שימשה העיר סַמוּחַה כבירת החתים).
הקשר של שופילוליומה למשפחת המלוכה אינו ברור.
ייתכן שהיה בנו של תודחליה השני, אך ייתכן שדווקא אשתו היא זו שהייתה מזרע המלוכה.
עלייתו לשלטון של שופילוליומה התבצעה באמצעות הפיכה.
על פי שחזורו של גרודק לטקסט CTH 378.1 המכונה 'תפילת המגפה הראשונה', שופילוליומה עלה לשלטון בהפיכה, בה נרצח תודחליה השלישי (המכונה גם 'תודחליה הצעיר'), ושניים מאחיו הוגלו לאלשיה (קפריסין).
בהיותו מלך פתח במסע כיבושים נוסף, הפעם כנגד ממלכת אַרְזַוַה ששכנה ממערב, אשר מרדה בשלטון החתי מספר דורות לפני כן.
לאחר שהביסם (אבל לא לגמרי) וספחם מחדש לממלכתו פנה שופילוליומה הראשון כנגד ממלכת מיתני אשר שכנה מדרום־מזרח לממלכת החתים.
מסע מלחמה זה הסתיים בניצחון מזהיר נוסף לחתים.
חיסול מוחלט של ממלכת מיתני והרס עיר הבירה שלהם ושוכני.
מיד לאחר כיבוש מיתני החליט שופילוליומה הראשון לנצל את שלטונו הרופף של אחנתון פרעה מצרים והצליח להשתלט על המחוזות המצריים בסוריה.
הוא כרת ברית עם עזירו מלך ממלכת אמורו שהייתה מדינת חסות של מצרים, והפכה למדינת חסות חתית.
ארכיון מכתבי אל-עמארנה כוללים 4 מכתבים שנכתבו על ידי שליט חיתי (מכתבים א"ע 41, 42, 43 ו-44), על מכתב 41 מצוין במפורש שמו של שופילוליומה הראשון.
הצלחות אלה האדירו את שמו של שופילוליומה הראשון בכל המזרח התיכון הקדום.
מסופר אפילו שאשתו (או בתו מריתאתן) של אחנתון שהתאלמנה, ונותרה ללא יורשים, שלחה שליח מיוחד לחצרו של שופילוליומה בבקשה שיביא לה את אחד מבניו שיהפוך לבעלה ופרעה מצריים.
שופילוליומה הסכים ושלח את זננאנזה בנו הרביעי למצרים, אלא שהוא נרצח בדרך לשם (כנראה על ידי בעלי ברית מצריים) כך שהנישואים לא התממשו.
שניהם מתו מהמחלה כעבור זמן קצר.
פרשת האלמנה המצרית באנלים של שופילוליומה הראשון
תעודה מס' 7, מתוך הספר "החתים ותרבותם":
בעת שאבי היה ליד כרכמיש, הוא שלח את לופכי ואת תרחונתה-זלמה לארץ עמקי.
כאשר שמעו אנשי ארץ מצרים על תבוסת ארץ עמקי הם נבהלו.
וכיוון שאדונם נפחורוריה מת בדיוק באותו זמן, מלכת מצרים, תחמונזו, שלחה שליח לאבי וכתבה לו כך:
"בעלי מת ובן אין לי.
אומרים שלך יש בנים רבים.
אם תיתן לי אחד מבניך הוא יוכל להיות לי לבעל.
בשום אופן לא אקח משרת שלי לבעל.
כאשר שמע אבי דברים אלו הוא קרא לבכירים להתייעצות (באומרו):
"דבר כזה לא קרה לי מעולם!".
המלך מורה לעוזריו לצאת למצרים כדי לבדוק את הדברים מקרוב.
מלכת מצרים כועסת על חשדנותו של המלך וכותבת לו מכתב שבו היא מתלוננת על כך:
"אילו היה לי בן האם הייתי כותבת לארץ אחרת על ההשפלה של עצמי ושל ארצי?
ואתה לא האמנת לי ותאמר לי דברים כאלו.
זה שהיה בעלי מת ובן אין לי.
לא כתבתי לשום ארץ אחרת.
אם תיתן לי אחד מבניך, הוא יהיה לי לבעל ולארץ מצרים יהיה מלך".
בסופו של דבר המלך מסכים לשלוח את בנו זננצה, שנרצח בדרכו למצרים.
בחלופת מכתבים מאשים המלך את הפרעה החדש איי ברצח.
שופה הוא כפר פלסטיני הנמצא כ-6 ק"מ דרום-מזרחית לטולכרם.
זהו כפר חקלאי, הנסמך כלכלית על קרבתו לטול-כרם.
בגובה של כ-360 מטר מעל פני הים.
הכפר סמוך לכביש 557 (עוקף טול-כרם).
בשנת 1990 נבנו בצמוד לכפר היישוב אבני חפץ וכן בסיס צבאי קטן.
הכפר בנוי על גבעה שמשקיפה על סביבתה וניתן לראות משם את הים התיכון.
ברשומי המס של 1596, היישוב נקרא סופה.
משמעות השם בערבית היא: משקיפה, צופה, וייתכן שמקור השם ניתן לה בשל מיקומה הגאוגרפי.
יש המזהים אותו עם מקומות הנזכרים במקורות קדומים בשמות: "שפתן", "שבתן" או "שפכן".
לכפר יש שני חלקים: החלק הראשי הוא "הכפר" (البلد) שבו גרים רוב התושבים והחלק השני הוא ה"עזבה" (عزبة) שנמצאת כ-3 ק"מ מערבית מהכפר.
בין שני חלקי הכפר מפריד היישוב אבני חפץ
כביש הגישה לכפר מכיוון טול-כרם פתוח לתנועת כלי רכב פלסטינים, ומשמש ישראלים ופלסטינים גם ככביש גישה לאבני חפץ וגם ככביש גישה לכפר שופה.
הגידול העיקרי באדמות החקלאיות שבסביבות הכפר הוא זיתים, אך יש גם גידולי שדה וחממות לגידול ירקות.
במרכז הכפר נמצאת "מצודת ברקאווי" - קָלְעָת בָּרְקָוִוי (قلعة البرقاوي), ששוחזרה בשנת 2004 על ידי משרד התיירות הפלסטיני.
המבנה הוא בן שתי קומות שבהן כ-25 חדרים, הוא מקורה בכיפות ויש בו מסגד.
מסביבו ניתן לראות את שרידי החומה שהקיפה את הטירה.
הכפר שופה היה אחד המרכזים של חמולת "אל-ברקאווי" בשומרון (המרכזים האחרים היו בכפר דנאבה, והסניף האחרון התיישבו בכפר אל-לבד, הסמוכים.
בני המשפחה נלחמו נגד מוחמד עלי ובנו איברהים פאשה שפלשו ממצרים, בשנת 1831 לספירה וראש המשפחה, שעל שמו קרוי המבצר הוא ח'ליל אל-ברקאווי שהפסיד במערכה והוצא להורג.
ח'רבת סמרה (خربة سمارة)נמצאת כשני ק"מ מהכפר שופה.
שטח החורבה הוא כ-30 דונם והשתמרו שרידי מבנים עתיקים שמקורם, ככל הנראה, בתקופה הרומית ובהמשך היה זה ישוב שומרוני, מהתקופה הביזנטית.
אחד המבנים החשובים בחורבה הוא מבנה בית הכנסת ומצפון לו מבנה מרשים, ששימש ככל הנראה כמבנה ציבורי.
יש בחורבה, שרידי מבנים, מספר מקוואות, בורות מים, מערות קבורה ועוד.
שופט (ברבים שופטים) הוא תוארם של מנהיגים פוליטיים, צבאיים ומשפטיים במספר תרבויות ושפות שמיות עתיקות, הנובע מהשורש "ש־פ־ט", שמשמעו "לדון".
בתנ"ך, השופטים היו מנהיגים שקמו מתוך השבטים בשעת סכנה הדדית כדי להביס אויבים זרים.
בערי המדינה העצמאיות השונות שהיוו את פיניקיה ובמושבותיה הפוניות במערב הים התיכון, השופט (בכתיב חסר פיניקי: 𐤔𐤐𐤈) היה תפקיד שלטוני.
יוסף בן מתתיהו כתב שבשלב מסוים לאחר מלוכת מלכים על צור, עבר השלטון בצור לשופטים (δικασταὶ) לשבע שנים ושלושה חודשים, והוא פרט את שמותיהם; בשנה השביעית חזר השלטון למלוכה.
בטקסטים הבבליים מתועדת מרידה בצור בין חודש אב שנת 41 לנבוכדראצר עד חודש תשרי שנת 42 לנבוכדראצר, כלומר יולי 564 עד ספטמבר 563 לפנה"ס, תאריכים תואמים לשנים אליהן מתוארכת החלפת המלוכה בשופטים, כך שהחלפה זאת נעשתה כנראה כענישה על מרד שנעשה תחת מוסד המלוכה.
בצידון, התואר מוכר (גם כן בצורתו היוונית, δικαστὴν) מכתובת דיוטימוס, המוקדשת לשופט צידוני שניצח במשחקים הנמאים; גם בצידון המעבר לשופטים התרחש, ככל הנראה, לאחר ביטול המלוכה.
התפקיד דמה למגיסטראט בקרתחדשת ובערים הפוניות הרבות שהושפעו ממנה.
בערים הפוניות, התפקיד גילה מספר נקודות דמיון לקונסול הרומי: הם היו אחראים על כינוס הסנאט, ניהולו ועריכת סדר יומו, תפקדו כשופטים בדין, ולפחות בחלק מהמקומות היו נבחרים לשנה ונתנו לאותה שנה את שמה .
המלה נקלטה היטב גם בלטינית של האימפריה הרומית, לרוב בצורה sufes (או suffes), ככל הנראה בשל המגע הרב בין הרומאים לפוניים, הן במסחר והן במלחמות.
בטניס, השופט הוא האדם ששומר שהמשחק/טורניר הטניס יתנהל לפי הכללים של הפדרציה הבינלאומית לטניס וכללים אחרים של תחרויות טניס.
השופטים מחולקים לקטגוריות שמבוססת על אחריותם במשחק.
ברמות הגבוהות ביותר יכולים להיות על המגרש צוות של עד עשר שופטים.
לעומת זאת משחקים רבים משוחקים כשאין אף שופט על המגרש.
שופטי טניס מאושרים על ידי איגוד הטניס של המדינה שלהם, הפדרציה הבינלאומית לטניס יכולה גם כן לאשר שופטים ברמות של שופטי-כיסא ושופטים ראשיים.
כל אישור של הפדרציה הבינלאומית מחולק לחמש רמות.
התג הראשון, התג הירוק, הוא תג שאיתו אפשר לשפוט בטורנירים חשובים אבל רק עם הם נמצאים באותה אומה.
התג השני, התג הלבן, מחולק לשלוש קטגוריות (שופט כיסא, שופט ראשי, שופט) ואיתו אפשר לשפוט רק באותה מדינה.
השלושה הבאים, ברונזה (בברונזה יש רק קטגוריה אחת שהיא שופט כיסא), כסף וזהב, נחשבים אישורים בינלאומיים שאיתם אפשר לשפוט בתחרויות הגדולות ביותר לדוגמה: טורנירי הגראנד סלאם, תחרויות הסבב העולמי לגברים (ATP) והסבב העולמי לנשים (WTA) וגביע דייוויס.
שופט הכיסא הוא הסמכות הסופית של כל השאלות במשחק, שאלות האם הכדור היה בפנים או בחוץ.
במשחקים שיש בהם שופטי קו, שופט הכיסא יכול לקבוע אחרת ממה שהם חושבים אם הוא בטח שהם עשו טעות.
שופט הכיסא יושב לרוב על כיסא גבוה מאחד מהצדדים של הרשת (נגד כיוון השמש), ספסלי השחקנים ממוקמים כל אחד מהם בצד אחר של שופט הכיסא.
שופט הכיסא אחראי לקריאת מצב הנקודות לאחר כל נקודה.
שופטי הקו נמצאים קצת מאחורי הגבול האחורי של מגרש הטניס, הם שופטים בקבוצת של בין שופט אחד לבין תשעה שופטים.
כל שופט אחראי לקו במגרש, במידה ומספר שופטי הקו נמוך וצריך לבדוק האם חבטת ההגשה של היריב נכנסה לריבוע האלכסוני ממנו צריך אחד מהשופטים לזוז כדי שיראה לאן ההגשה מגיעה ולאחר מכן הוא צריך לחזור למקומו.
שופטי הקו צועקים "out" כאשר הכדור יוצא החוצה בחבטה רגילה וכאשר הכדור יוצא החוצה בהגשה הם צועקים "fault" ולאחר מכן הם מצביעים בזרועם לכיוון המקום שבו נחת הכדור.
כאשר הכדור בפנים שופטי הקו מחזיקים את שתי ידיהם ביחד.
שופט קו שלא יכול לראות את הכדור (לרוב בגלל שחקן שחוסם את שדה הראייה שלו), מסמן זאת בהצמדת היד לראש.
שוער הלילה הוא סרט דרמה ארוטי-פסיכולוגי איטלקי בבימויה של ליליאנה קוואני שגם השתתפה בכתיבת התסריט, עם דירק בוגרד ושרלוט רמפלינג בתפקידים הראשיים.
בסרט יש תכנים של יחסי מין סאדו מזוכיסטיים, והומוסקסואליים ותסמונת סטוקהולם בין המעונה למענה.
הקישור בין השואה וסטיות המין במחנות גרר ביקורות קשות על הסרט שחלק מהמבקרים כינו אותו "שערורייתי".
חלק מהמבקרים שיבחו אותו והוא הפך במספר מדינות לסרט פולחן.
בוגרד השתתף בשחרור מחנה ברגן-בלזן וחווה שם מראות קשים.
במשך שנים סירב להשתתף בתפקיד של גרמני עד להצעתה של קוואני.
הסרט מתרחש בווינה ב-1957 ובו נפגש איש אס אס לשעבר עם אסירה שאותה עינה והשפיל במחנה ריכוז ובמקום שתברח ממנו או תסגיר אותו, היא מתמסרת אליו להשפלות נוספות.
החלטת המועצה לביקורת סרטי קולנוע בישראל שלא לאפשר את הקרנת הסרט מן הסיבה שהוא עלול לפגוע ברגשות ניצולי השואה, נהפכה על ידי בג"ץ.
מקס (דירק בוגרד) הוא שוער לילה (פקיד קבלה) בבית המלון "אופר" בווינה.
הוא ממלא את תפקידו ביעילות, רושם את המבקרים, מביא משקאות לחדרים ואף מספק שירותי מין לרוזנת מזדקנת.
איש אינו יודע כי מאחורי הדמות שלו מסתתר איש אס אס סדיסטי שעינה אסירים ובעיקר אסירות במחנה הריכוז בו שירת במלחמת העולם השנייה.
יום אחד מגיעה למלון לוצ'יה (שרלוט רמפלינג) שהייתה אסירה במחנה ריכוז ועברה התעללות נפשית ומינית על ידי מקס.
כעת היא נשואה למנצח תזמורת אמריקאי המגיע לווינה לנצח על האופרה חליל הקסם.
מבטיהם הנדהמים נפגשים אך הם אינם מוציאים מילה.
מקס הולך להופעה באופרה ויושב בסמוך ללוצ'יה ותוך כדי שירת האופרה הם מתבוננים זה בזו ומופיעים פלשבקים על מחנה הריכוז:
מקס מקבל קבוצת אסירים שחלקם עונדים טלאי צהוב.
לאחר מכן הוא מסתובב ומצלם אותם עירומים.
לשאלותיו מי הם, אחד מזדהה כקתולי, השני כלותרני והשלישי כיהודי.
הוא מתקרב ללוצ'יה העירומה ומצלם אותה מקרוב.
לאחר מכן הוא מפחיד אותה כשהוא יורה לעברה והיא עירומה מולו.
לוצ'יה רוקדת חשופת חזה לפני קציני האס אס ובראשם מקס ושרה שיר גרמני בסגנון קברטי.
מקס נהנה ומדמה אותה לשלומית בת הורדוס ומגיש לה לבסוף פרס בדמות ראש ערוף של אסיר כדימוי לראשו של יוחנן המטביל.
לוצ'יה מודיעה לבעלה כי היא רוצה להישאר מספר ימים למנוחה בווינה.
היא נשארת במלון ובעלה ממשיך במסע ההופעות שלו.
מקס מופתע מהחלטה ומכה אותה בגלל זה אך היא נצמדת אליו והם מקיימים מין סוער.
במלון מתאספת קבוצת אנשי אס אס לשעבר שמטרתם להשמיד ראיות על פשעי האס אס.
בראשם עומד הנס (גבריאלה פרצטי) ובחבורה נמצא גם קלאוס (פיליפ לירוי) איתו יש למקס יחסים הומוסקסואלים עוד מימי המלחמה.
הם מגלים את לוצ'יה העלולה לסכן אותם ודורשים ממקס לחסל אותה.
מקס לא יכול לעשות זאת כי התאהב בה.
הוא מתפטר מעבודתו במלון ומביא את לוצ'יה לדירתו.
הנס ואנשיו צרים עליהם, מזונם אוזל והם סובלים חרפת רעב.
לבסוף הם מנסים לחמוק מהבית עם עלות השחר אך אנשי הנס עוקבים אחריהם ומחסלים אותם.
שופט עמית הוא שופט אשר פרש לגמלאות אך ממשיך לכהן (במשרה מלאה או חלקית) באותו בית משפט או בבית-משפט אחר.
שופט עמית נמצא במעין מעמד ביניים – כמי שעדיין מכהן בתפקיד שיפוטי ונושא בחלק מהעומס של מערכת המשפט אך אינו מכהן עוד בתפקיד שופט מבחינת תקני השפיטה.
שופט עמית משתכר לפי שעות עבודה בפועל (שכר שעתי) ולא שכר חודשי לפי משרה.
בישראל גיל הפרישה של שופטים הוא 70 אולם במקרים מסוימים שופט רשאי לפרוש בגיל צעיר יותר.
סעיף 8 בחוק יסוד: השפיטה קובע ששופט שפרש יכול להתמנות לשופט "לזמן, בדרך ובתנאים שנקבעו בחוק".
עד היום נעשה שימוש מצומצם בלבד באפשרות זו: בחוק בתי-המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984, נקבע כי שר המשפטים, בהסכמת נשיא בית המשפט העליון, רשאי למנות שופט שפרש לשופט בית משפט לתקופה ובתנאים שיקבע.
בערכאות שונות או לשופט בית-משפט לתביעות קטנות.
אין הסדר המאפשר מינוי מחדש של שופט שפרש, ולכן אין מיצוי מלא של הפוטנציאל השיפוטי של שופטים שפרשו והם מסוגלים ומוכנים להמשיך לשפוט גם לאחר פרישתם.
שופט עמית יראו אותו כשופט לכל דבר ועניין, ואולם יכול שיכהן במשרה חלקית.
תנאי נוסף, מערכתי, הוא שמספר השופטים העמיתים שיכהנו לא יעלה על 15 אחוזים ממספר התקנים המאוישים של שופטים בבתי משפט השלום או בבתי המשפט המחוזיים, לפי העניין.
בהסדר של שופט עמית יש משום פתרון גמיש ומהיר לבעיית העומס בבתי-המשפט, שכן הוא מאפשר להעביר שופט לבית משפט שנוצר בו צורך דחוף בכוח-אדם נוסף (בשל עומס מיוחד, במקרה ספציפי, במקרה שאחד השופטים נעדר זמנית מתפקידו וכדומה).
יתרה מכך, שופט הממונה במעמד שופט עמית יכול לסייע בהתמודדות עם עומס העבודה בלי לתפוס תקן שפיטה בבית-המשפט.
קרי – מקומו של שופט שיצא לפנסיה מתפנה ואפשר למנות במקומו שופט אחר, ועם זאת השופט שפרש ממשיך לכהן בתפקידו.
כך נהנים בתי-המשפט הן מתוספת של שופט צעיר יותר הן מהמשך עבודתו של שופט ותיק ובעל ניסיון.
ההסדר של שופט עמית מאפשר לבתי-המשפט לעקוף למעשה את מגבלת התקנים שהוצבה בפניהם ולהגדיל את כוח העבודה בלי להוסיף תקנים.
בארצות הברית השופטים בחלק מהערכאות במערכת המשפט הפדרלית בארצות הברית (בית-המשפט העליון, בתי-המשפט ממונים בידי נשיא ארצות הברית לערעורים, בתי-המשפט המחוזיים ובית-המשפט למסחר בין-לאומי) על-פי סעיף III בחוקה.
שופטים בערכאות שיפוטיות פדרליות אחרות ובאישור הסנאט לכל החיים, ממונים על-פי בית-המשפט לפשיטות רגל, בית-המשפט לתביעות פדרליות וכן רשמים פדרליים הוראות החוק, לתקופות קצובות.
שופט הממונה לכל החיים כאמור רשאי לפרוש לאחר גיל 65 ,אם כיהן בתפקידו מספר מסוים של שנים או לפרוש בשל נכות פיזית או נפשית.
בכל מקרה של פרישה כאמור ימשיך השופט לקבל את מלוא שכרו.
כל שופט שמונה לכל החיים ובחר לפרוש רשאי להתמנות, במשרה מלאה או חלקית, לשופט עמית כל שופט שפרש מהערכאות האחרות רשאי גם הוא להתמנות לשופט עמית, במעמד "Judge Senior." במעמד "Judge Recalled ."נראה כי השיקול שבבסיס האפשרות הזאת הוא הרצון לאפשר לשופט מבוגר להמשיך לעבוד בקצב ההולם את גילו.
בתאריך 24 ביוני 2014 אישרה ועדת הכספים תקנות מיוחדות, שיאפשרו להנהלת בתי המשפט לעודד שופטים שפרשו לגמלאות לחזור ולשמש שופטים במעמד שופט עמית.
מוסד השופטים העמיתים תוכנן לשמש עבור בתי המשפט לתביעות קטנות, ואכן, בתחילה, נערך פיילוט של ארבע שנים שהם פעלו מספר מצומצם של שופטים עמיתים במסגרת בית המשפט לתביעות קטנות.
ואולם, לאחר כניסת התקנות לפועל, הוחל מוסד השופטים העמיתים על כל הערכאות, לרבות בתימשפט השלום ובתי המשפט המחוזיים ובכל ההליכים.
יו"ר ועדת הכספים בכנסת ח"כ ניסן סלומיאנסקי אשר הוביל את קביעת השכר לשופטים הסביר כי מינוי של שופט עמית יוריד את העומס הרב על מערכת המשפט, והזכיר כי שופט עמית מנוע מלעסוק בכל עבודה נוספת.
שכר השופטים העמיתים נקבע בהחלטת גמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון (נושאי משרה שיפוטית ושאיריהם), התשמ"א-1981.
ע"פ החלטה זאת, לשופט עמית משולם שכר שעתי לפי שעות דיונים בלבד, והוא כולל מראש 10% תוספת עבור הכנה וכתיבה.
נכון לעדכון האחרון בשנת 2022, תוקן שכרו של שופט עמית ל-308 ש"ח לשעת דיון.
שוער הגלקסיה הוא סרט מדע בדיוני רוסי.
הסרט הופק על ידי סרגיי סליאנוב ואינוקנטי מלינקין ובבימויו של דז'אניק פאיזייב, בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי, חברת VGTRK וערוץ CTC.
הסרט מתרחש במוסקבה בעידן פוסט-אפוקליפטי לאחר שמלחמה גלקטית גרמה להשמדת הירח וכתוצאה מכך קטבי כדור הארץ השתנו.
מעל עיר הבירה של רוסיה, מרחפת ספינת חלל חייזרית, המארחת משחק בשם קוסמובול - תחרות דומה למשחק כדורגל, אלא שתוצאות המשחק עלולות להכריע את גורלו של כדור הארץ.
רבים ברוסיה ביקרו את הסרט בהיותו מושפע מסדרת האנימציה "גלקטיק פוטבול".
בסרט מככבים יבגני רומנצב כאנטון, שוער הנבחרת הלאומית, עם ויקטוריה אגלאקובה, יבגני מירונוב, ילנה יאקובלבה, מיכאיל יפרמוב, דמיטרי נזארוב וסבטלנה איוואנובה, לצדו.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בבתי הקולנוע ברוסיה ב-24 בינואר 2019. אך בספטמבר 2018 נודע שתאריך ההקרנה הוזז ל-17 באוקטובר 2019. ברם, במהלך קומיק-קון רוסיה באוקטובר 2019, נודע שהסרט נדחה שוב וייצא לאקרנים באוגוסט 2020. ביוני 2020 נודע כי הסרט יוקרן בארצות הברית בינואר 2021.
הסרט הפך לשובר קופות הלאומי הגדול הראשון ברוסיה שיוצא לאקרנים לאחר השפעות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה שאילץ הגבלה על כמות הצופים בבתי הקולנוע והכניס סכום של 106 מיליון רובל רוסי (כמיליון דולר) לעומת תקציב של 786,4 מיליון רובל.
השנה היא 2071. מה יקרה אם מוסקבה תראה כמו עיר שניטלה ממנה רשת החשמל, הופסק כל הייצור והעולם כולו צופה בדריכות במשחק בין-כוכבי?
כתוצאה ממלחמה גלקטית, שהתרחשה בסמיכות לכדור הארץ, הירח נהרס והקטבים השתנו.
חללית עצומה מרחפת מעל פני כדור הארץ — זהו האצטדיון, אשר מארח אירוע ספורט דומה לכדורגל, אך מהיר בהרבה.
כאשר המשחק מתחיל, כל העולם נעצר מלכת כדי לצפות באירוע.
השחקנים נקראים אתלטים ובעיני האנשים הפשוטים הם בני אלים, מאחר שתוצאות כל משחק יקבעו את גורל הארץ.
פיתחנו את הפרויקט הזה במשך כחמש שנים, תוך גישה לפרטים הקטנים ביותר: התסריט הדמויות והמראה שלהן, מיקומים, תלבושות, אתרים וכמובן גרפיקה.
לדעתי, כמות הגרפיקה והאפקטים המיוחדים ב"שוער הגלקסיה" היא פחות או יותר משתווה למה שהתעשייה שלנו יצרה בחמש השנים האחרונות.
למדנו ליצור עולם בגרפיקה ממוחשבת.
בכל זאת, אומר זאת שוב, "שוער הגלקסיה", במונחים של איכות האפקטים המיוחדים יהיה מעבר למערכת מתואמת חדשה ולרמה חדשה לגמרי.סרגיי סליאנוב, מפיק הסרט.
הבמאי דז'אניק פאיזייב החל לעבוד על הסרט כשהרעיון הראשוני היה סיפור על גיבור על רוסי שנלחם בפולשים חייזרים.
בהמשך הרעיון התפתח לסיפור אודות בני כדור הארץ שהופכים לחלק מחברה גלקטית ונלחמת במשחקי כדור.
דז'אניק פאיזייב, שביים בעבר סרטים היסטוריים כדוגמת "גמביט טורקי" ו"אגדת קולובראט" נשכר לביים את הסרט יחד עם סרגיי סליאנוב כמפיק ותסריטאי.
עבודת הצילום הוטלה על מקסים אוסאדצ'יי , שצילם את הסרטים "דו-קרב" ו"סטלינגרד".
לדמויות הראשיות לוהקו שחקנים לא מוכרים כיבגני רומנצב כאתלט רוסי.
רומנצב הוא בוגר האקדמיה הממלכתית לספורט במוסקבה והרקע הזה סייע לו להיכנס לדמות השחקן האתלטי.
לצדו לוהקה ויקטוריה אגאלקובה, בוגרת התיאטרון לדרמה וקומדיה של סנקט פטרבורג.
אליהם צורפה מריה ליסובאיה, בוגרת מכון בוריס שצ'וקין לתיאטרון.
השחקנית הרביעית הלא מוכרת שצורפה אליהם הייתה יליזבטה טאיצ'נאצ'בה, שחקנית שהתחרתה בעבר בביאתלון ובבית ספר לספורט במוסקבה.
כל אלה לוהקו בשל הרקע הספורטיבי שלהם.
אליהם צורפו שחקנים נודעים כילנה יאקובלבה, יבגני מירונוב, מיכאיל יפרמוב ואחרים.
הצילומים החלו בתחילת שנת 2017 ונערכו באולפני מוספילם והסתיימו בספטמבר אותה שנה.
על עבודת הפוסט-פרודקשן עמלה חברת Main Road Post בראשות ארמן יאחין.
אחד האתגרים הגדולים בהפקה היא העובדה שיותר מ-50 דמויות הן דמויות דיגיטליות, שנוצרו מאפס בטכנולוגיה ממוחשבת, לכן במהלך צילומי הסרט, קירות האולפנים כוסו במסכים כחולים שאפשרו לעצב עליהם לאחר מכן באופן ממוחשב עולם שלם.
חברת Main Road Post נבחרה לעצב את עולם הסרט בשל ניסיונה בעבודות מסוג זה בסרטים כמו "משיכה", "סטלינגרד", "דואליסט" ובסרט "אוגוסט.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ברוסיה ב-17 באוקטובר 2019, כך לדברי חברת CTB Film Company, שהוקמה ב-1992 בסנקט פטרבורג.
טיזר ראשון לסרט הוצג ב-30 בספטמבר 2017 במהלך פסטיבל "קומיק-קון רוסיה", כשהבמאי הציג את הסרט לקהל.
קדימון מלא ראשון הוצג ב-16 בינואר 2018. באוקטובר 2019 נודע שתאריך יציאת הסרט נדחה שוב, הפעם לאוגוסט 2020. ביוני 2020 דווח שגרסה דוברת אנגלית תופץ בינואר 2021.
שופט כל הארץ הוא פיוט מסוג סליחה (מהתת-סוג "פזמון") שיועד במקורו ככל הנראה לתפילת שחרית של יום הכיפורים, ונאמר בהזדמנויות שונות במהלך הימים הנוראים ברוב קהילות ישראל.
רבים מייחסים אותו לרבי שלמה אבן גבירול, אך יש שטענו שמחברו איננו אבן גבירול אלא הפייטן הצרפתי רבי שלמה בן אבון הנער .
במשך הדורות מקובל היה לייחס את הפיוט לרבי שלמה אבן גבירול.
אולם, חוקר הפיוט יום-טוב ליפמן צונץ לא קבל ייחוס זה ממספר סיבות, ביניהן העובדה שהפיוט כלל אינו מופיע במחזורים ספרדיים עתיקים.
צונץ שיער שמחבר הפיוט הוא רבי שלמה בן אבון הנער, פייטן צרפתי בן המאה השתים עשרה.
החוקרים אחריו קבלו את מסקנתו זו וצטטו אותה.
אף על פי כן, ישנם חוקרי פיוט כיום הדוחים את מסקנתו של צונץ ואת ראיותיו, ומקיימים את המסורת בדבר שייכותו של הפיוט לאבן גבירול.
בפיוט, המיוחד לתפילת שחרית של הימים הנוראים, פונה המשורר לאלוהים בתחינה כי יחון וירחם את עם ישראל בימי הדין, יפקדם לחיים ויבנה את בית המקדש, ויקבל את תפילת שחרית במקום קרבן התמיד שנתבטל עם חורבן בית המקדש, ואשר לכשייבנה הבית יוכלו להקריבו שוב.
עוד מפציר המחבר ומבקש כי אף אם אין זכויות רבות לבני ישראל, יחוס עליהם אלוהים בזכות אבותיהם הצדיקים ובפרט בזכותם של שלושת האבות, אשר מעשי הצדקה שעשו יעמדו לזכות בניהם, החוששים מאימת יום הדין ומתהום המוות הרובצת תחתיהם בימים אלו.
בסיום הפיוט מעודד הפייטן את היהודים, ומבטיח כי אם יאמינו בקדוש ברוך הוא בכל לבם, יבקשוהו תמיד וישמרו את מצוותיו, .
הפיוט מתבסס במיוחד על דעתו של רבי יהושע בן לוי (ב), לפיה התפילה היא תחליף לקרבן עולת התמיד.
המודעות לקרבן, בהקשרם של הימים הנוראים שבהם נאמר הפיוט, קשורה גם למימד הכפרה שבהבאתו, ולהתמודדות עם החטאים המובאים למשפטו של הקדוש ברוך הוא בימים אלו.
הפיוט הוא שיר סטרופי המורכב משישה בתים בעלי ארבע או חמש צלעות, ובו מערכת חריזה כפולה - בכל בית מצויות שלוש שורות בעלות חריזה פנימית, ובשורה הרביעית חריזה חיצונית-כללית המתחרזת עם יתר הבתים, כאשר החרוז האחרון בכל בית הוא בכל פעם במילה "תמיד".
בבית הראשון השורה האחרונה היא הפסוק: "עוֹלַת הַבֹּקֶר אֲשֶׁר לְעוֹלַת הַתָּמִיד" שבטעות נתפסה כרפרן ולכן החלו לחזור אחריה לאחר כל בית, למרות שבבתים הבאים היא חסרת משמעות.
מעבר לחזרה בסוף כל בית על אזכור עולת הבוקר, גם רוב הפסוקים שבשורה הקודמת לטור זה, המסתיימים בתיבה 'תמיד', שאובים מעבודת המקדש: אבני החושן, הציץ והדלקת הנרות במקדש.
משקל הפיוט הוא במשקל הברתי-דקדוקי (צורת משקל המבליעה שוואים נעים וחטפים בתנועות הסמוכות להם, ואינה מונה אותם כהברה בפני עצמם), ובכל צלע שתים עשרה הברות, המתחלקות ל-6 ו-6 בשני צדי הצלע.
כאמור, הפיוט נכתב כנראה לסליחות שבחזרת הש"ץ של שחרית ביום כיפור ואכן נהוג בקהילות אשכנז ובקהילות איטליה במועד זה, באותן הקהילות שעדיין אומרות סליחות בשחרית יום כיפור (למשל בחסידות ויז'ניץ).
אולם, כיום ברוב קהילות אשכנז לא נהוג לומר סליחות ביום כיפור (מלבד במעריב ונעילה).
לא ידוע אם הוא נאמר בעבר בסליחות יום הכיפורים בנוסח הספרדים, ואם כן מתי פסקו לאמרו במועד זה.
הפיוט נאמר גם במועדים אחרים.
עקב לשון "משפט" המופיעה בו, בחרו קהילות רבות להעבירו לתקופת ראש השנה: בנוסח הספרדים הוא נאמר בתפילת שחרית של היום הראשון של ראש השנה, ובקהילות יהדות אשכנז לכל מנהגיה נאמר בסליחות של ערב ראש השנה.
אצל בני יהדות תימן נאמר הפיוט בעמידה (כשכל בית נאמר תחילה על ידי החזן ואחריו על ידי הקהל) בתפילת שחרית של כל יום מעשרת ימי תשובה, קודם פסוקי דזמרא.
בשבת שובה ישנם המשמיטים בפיוט את הקטעים המזכירים חטאים ועוונות.
הפיוט נאמר בניגונים שונים כמעט בכל תפוצות קהילות ישראל, הן בקהילות יהדות אירופה (מנהג אשכנז המערבי, פולין, ליטא, צרפת, רומניה, איטליה, גאורגיה ועוד) והן בקהילות יהדות ארצות האסלאם (ספרד, לוב, מרוקו, תוניסיה, כורדיסטן, טורקיה, איראן, תימן, הודו).
הפיוט הגיע אלינו בשתי גרסאות: גרסה אחת מצויה בתכלאל ובמחזור רומניא, והגרסה השנייה נשמרה במחזורי אשכנז, צרפת, איטליה וספרד.
לדעת דניאל גולדשמידט, מסורת תימן ורומניא משמרת כאן את הנוסח המקורי של הפיוט.