tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במלחמת העולם השנייה ספג השדה נזקים כבדים מהפצצות אוויריות של חילות האוויר של מדינות הציר, אך מעולם לא הושבת.
במהלך ההפצצות שהחלו ב-11 ביוני 1940 והסתיימו ב-21 במאי 1943, הוטלו על השדה פצצות במשקל כולל של 2,300 טון.
לאחר המלחמה ועד 31 באוגוסט 1967, המשיך השדה לשמש את הצבא הבריטי, בעיקר כבסיס אימונים, ושני מסלולי הטיסה נסללו בשנת 1959. השטח הועבר לממשלת מלטה בחודש ינואר 1979, אשר פיתחה בו את אזור התעשייה.
מסלולי הטיסה וההסעה הוסבו לדרכים לכלי רכב, והמבנים התעשייתיים הוקמו לאורכם.
המסלול המרכזי של שדה התעופה הפך בחלקו למסלול מרוצים.
עוד שוכן במקום מתקן כליאה לפליטים המגיעים למלטה מאפריקה בדרך הים.
חאוטנג (בסותו: Gauteng) היא אחת מתשע פרובינציות דרום אפריקה, הקטנה והצפופה שבהן.
בירת הפרובינציה והעיר הגדולה ביותר בה היא יוהנסבורג.
חאוטנג, הפרובינציה העירונית והמאוכלסת ביותר בדרום אפריקה, היא למעשה מגלופוליס הכולל את פרטוריה ופרווריה, ויטווטרסראנד (המטרופולין של יוהנסבורג רבתי) והעיר פריניחינג.
הפרובינציה שוכנת בצפון-מזרחה של דרום אפריקה, וגובלת מצפון בלימפופו, ממזרח במפומלנגה, מדרום במדינה החופשית וממערב בפרובינציה הצפון-מערבית.
חאזם סלאח אבו אִסמאעיל הוא עורך דין ומדינאי סלפי, אסלאמיסטי, מצרי.
אבו אסמאעיל היה מועמד בבחירות לנשיאות מצרים בשנת 2012.
מצעו של אבו אסמאעיל במסע הבחירות שלו לנשיאות בשנת 2012 כלל סיום הסכם השלום עם ישראל וקריאה לראות בשלטון המוסלמי באיראן דגם מוצלח של ממשלה שהיא עצמאית מהשפעת ארצות הברית.
אבו אסמאעיל מתנגד למקומות עבודה משותפים לגברים ולנשים, וקורא להשבת הנשים למקומן הטבעי, כעקרות בית.
הוא אף קורא לניתוק קשרי המסחר של מצרים עם מדינות המערב וטוען כי צעד זה יביא למצרים שגשוג כלכלי.
בסקר דעת קהל שנערך במצרים בתחילת חודש אפריל 2012 זכה אבו אסמאעיל לתמיכה הרבה ביותר מבין המועמדים לנשיאות.
אולם, ב-4 באפריל 2012 פורסם כי בהתאם לרישומי מדינת קליפורניה, אימו של אבו אסמאעיל הייתה לאזרחית אמריקאית בטרם מותה ואף הייתה רשומה בפנקס הבוחרים בלוס אנג'לס.
על פי החוק במצרים, היותה של אמו בעלת אזרחות זרה פוסלת את אבו אסמאעיל מלשמש מועמד לנשיאות.
לטענת אבו אסמאעיל, ידע שאמו קיבלה גרין קארד בארצות הברית, אבל לא אזרחות, ואילו דוברו טען כי ייתכן ומדובר בזיוף ובמזימה אמריקאית לפסול אותו מלרוץ לנשיאות.
ד"ר חאזם עבד אל-עזיז אל-בבלאווי הוא כלכלן וסופר מצרי.
כיהן כראש הממשלה הזמני של מצרים, מאז מונה לתפקיד על ידי הנשיא עדלי מנסור, ב-9 ביולי 2013 ועד 1 במרץ 2014. ב-17 ביולי 2011 מונה לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר האוצר המצרי עד דצמבר אותה שנה.
לאחר הדחת מוחמד מורסי מכהונת הנשיא מונה כראש ממשלת המעבר.
בבלאווי למד משפטים באוניברסיטת קהיר עד 1957 והשלים תואר שלישי בכלכלה מאוניברסיטת גרנובל ב-1961. הוא בעל תואר ד"ר לכלכלה מסורבון, ב-1964.
בבלאווי היה מרצה באוניברסיטת אלכסנדריה ב-1965 ולימד כלכלה במספר אוניברסיטאות עד 1980. היה מנהל בבנק התעשייתי של כווית עד 1983, ומ-1983 עד 1995 היה יושב ראש מועצת המנהלים של הבנק לפיתוח הייצוא במצרים.
הוא עבד כמזכ"ל סוכנות ESCWA (סוכנות האו"ם לענייני כלכלה וחברה באזור מערב אסיה), תפקיד שמילא בשנים 1995–2000. מיד לאחר מכן היה ליועץ הכלכלי של קרן המטבע הערבית באבו דאבי, מ-2001 ועד 2011.
לאחר המהפכה המצרית היה למייסד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של מצרים, מונה לסגן ראש הממשלה לענייני כלכלה, והיה שר האוצר בממשלת עיסאם שרף.
באוקטובר 2011 הוא התפטר מתפקידו כמחאה לאחר שנודע שכוחות הביטחון ירו למוות בנוצרים קופטים.
התפטרותו לא התקבלה על ידי המועצה הצבאית העליונה והוא המשיך לכהן בתפקידו עד דצמבר 2011, כשהוחלף לבסוף על ידי מומתאז סעיד, שכיהן קודם כסגנו.
בבלאווי היה מועמד לתפקיד ראש הממשלה לאחר הבחירות לנשיאות, לצד מוחמד אל-בראדעי ופארוק אל-אוקדה.
ב-9 ביולי 2013 מונה לראש הממשלה הזמנית, לאחר שהנשיא מוחמד מורסי הודח על ידי הצבא מתפקידו, ב-3 ביולי 2013. בעת מינויו, נשיא מצרים עדלי מנסור הכריז כי הבחירות לפרלמנט והבחירות לנשיאות ייערכו בתחילת 2014, ובכך למעשה התווה את משך הכהונה של הממשלה הזמנית.
חאזם אל-בבלאווי כתב מספר ספרים בנושא כלכלה ומדע המדינה.
להלן רשימה נבחרת של ספרים פרי עטו:
שיתוף פעולה כלכלי בעולם הערבי, 1965
דמוקרטיה ליברלית: שאלות וקשיים, 1993
המערכת הכלכלית הבינלאומית המודרנית, 2000
הכלכלה הערבית בעידן הגלובליזציה, 2004
חאיאת אל-פהד היא שחקנית, שדרנית, סופרת ומפיקה כוויתית.
ידועה בעיקר בזכות מחזותיה הכוויתיים מים, רק הים (1972) ותוכנית הטלוויזיה הפופולרית דודתי קומאשה, (1983).
אל-פהד נולדה בעיר שרק שבכווית ובגיל חמש עברה עם משפחתה לעיר אל-מירקאב והתגוררה בסמוך למסגד עבדאללה אלמוברק.
היא לא סיימה את לימודיה בבית הספר היסודי, אמנם לאחר מכן למדה לקרוא ולכתוב והיא הצליחה לשלוט בקריאה וכתיבה בערבית ובאנגלית קלאסית.
חאיאת גילתה את אהבתה לאמנות בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים כבר בילדותה.
היא צפתה שעות רבות בסרטים עם כוכב הקולנוע הערבי פריד אל-אטרש.
עד מהרה הצפייה בסרטים ובכלל עולם הקולנוע הפך לתחביב ובהמשך לקריירה.
אחותה הגדולה שאריפה גידלה אותה עם מות אמה בשנת 1987 יחד עם אחותה הצעירה גאנימה ואחיה היחיד.
אל-פהד התחתנה בפעם הראשונה בשנת 1965 בגיל שבע עשרה עם כירורג עיראקי מהעיר בצרה בשם קוסאי סלבי ועבדה כמזכירה וכממונה על משרד ההסברה הכוויתי.
היא ליוותה את בעלה לקהיר בזמן שהוא למד רפואה.
דבר שגרם לה לעזב את המשחק למשך שלוש שנים על פי בקשתו של בעלה.
באותה תקופה עבדה ברדיו כשדרנית, למרות ההסכם לפני הנישואין שהיא לא תעזוב את האמנות.
מאוחר יותר זה היה הגורם להפרדותם.
לפני שנפרדו נולדה בתה היחידה, סוזן.
בשנת 1967 התחתנה בפעם השנייה עם זמר לבנוני בשם מחמוד חמדי.
בהמשך היא אמצה ילדה יתומה בשם "רוזאן" וגידלה אותה כבתה.
בשנת 1962 במהלך עבודתה של חאיאת בבית החולים "אל-סבח" היא פגשה את האמן הטלוויזיה הכוויתי אבו ג'אסום.
הוא שאל אותה האם היא רוצה להיות שדרנית או שחקנית טלוויזיה.
חאיאת השיבה שהיא רוצה להיות שחקנית.
אבו ג'אסום שאל אותה האם משפחתה תסכים לכך, והודיע לה שהוא יחזור לאחר זמן מה לבית החולים כדי לקבל את התשובה.
אמה של חאיאת סירבה נמרצות להצעה.
מאידך חאיאת נעשתה עקשנית יותר.
לאחר חודשיים של עימותים קשים בבית, היא החליטה לפתוח בשביתת רעב.
במקביל אבו ג'אסום נפגש עם אחיה וניסה לשכנע אותו להסכים.
האח גילה גמישות וגם שכנע את אמו על כך, בתנאי שהאח ילווה את חאיאת בזמן עבודתה בטלוויזיה.
חאיאת החלה את הקריירה האמנותית שלה בהצגה "הקורבן" בשנת 1963 עם האמן מנצור אל מנסור.
בשנת 1964 התחילה לעבוד בטלוויזיה בסדרה אילה אבו ג'סום.
התשלום הראשון שקיבלה למשחק היה 30 דינרים.
היא הציגה בקומדיות ובטרגדיות רבות ובסדרות, הצגות ומסיבות טלוויזיה במהלך הקריירה האמנותית שלה.
היא התרחבה בתחום האמנותי והתקשורת, וכונתה "גבירת מסך המפרץ".
היא עבדה גם כשדרנית ברדיו כווית בין השנים 1965 - 1968, במהלכה הציגה מספר תוכניות רדיו עם עמל עבדאללה וג'אסם כמאל.
חאיאת אל-פהד עומדת בשורה אחת עם נשים מפיקות טלוויזיה ידועות במדינות המפרץ כגון עם זיינב אל-עסכרי.
בפתיחת פסטיבל הסרטים הערבי הבינלאומי אורן 2010 שהתקיים באלג'יריה, היא הוזמנה כאחת משלושת האמנים הערביים הגדולים, יחד עם האמנית האלג'יראית חפיה בודרה והשחקן האלג'יראי לרבי זקאל; היא לא יכלה להגיע באופן אישי מטעמי בריאות, אך שלחה הודעה לעיר אוראן לקראת הפסטיבל.
ב-25 באפריל 2020 התפרסם מאמר שפורסם בשבועון הבריטי האקונומיסט תחת הכותרת "מגפת הקורונה במחנות" והתמודדות עם מגפת הקורונה במזרח התיכון.
במאמר נכתב שחיאת אל-פאהד קראה בפומבי לגירוש מהגרי עבודה של כווית לאדמות המדבר."חייט אל-פחד, שחקנית כווייתית, אמרה בראיון לטלוויזיה כי למדינה נמאס מהעובדים הזרים שמהווים שני שלישים מהאוכלוסייה והציעה לשלוח אותם למדבר".
עבדול חאלד אקיולה אדנון הוא כדורגלן בניני המשחק בעמדת הבלם.
אדנון נולד באללה שבבנין, אולם התחיל לשחק כדורגל במימוסאס מחוף השנהב.
תחילה, הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון וב-19 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד נאנסי.
בקיץ הושאל לבסטיה מהליגה הצרפתית השנייה במדיה שיחק עונה אחת שבסיומה הצטרף לקבוצה הבוגרת של לה מאן.
ביולי חתם בלוצ'ון אליה הגיע בהעברה חופשית לאחר התפרקותה של לה מאן.
שנה לאחר מכן, חתם באמיין מהליגה השלישית.
ביולי חתם לשנתיים באל-ווחדה מכה מליגת העל הסעודית, אולם שוחרר ממנה בפברואר .
ביולי חזר לצרפת ושיחק באבראנש.
ב-16 באוגוסט 2021 הוא חתם בדוקסה קטוקופיאס מליגת העל הקפריסאית.
ב-3 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנין בהפסד 2-1 ל.
ב-7 בספטמבר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-3 נגד .
ב-10 ביוני 2012, אדנון תקף שופט במהלך משחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד .
עקב כך, פיפ"א השעתה אותו ממשחק כדורגל בכל המסגרת למשך שנה, עוונש שנכנס לתוקפו בעונת .
אדנון השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע אפריקה לאומות.
חאומה אלברט קוויאר מנדוסה (בספרדית: Jaume Albert Cuéllar Mendoza; נולד ב-23 באוגוסט 2001 בגרנויירס שבספרד) כדורגלן בוליביאני-ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ברצלונה אתלטיק, בהשאלה מדפורטיבו לוגו, ובנבחרת בוליביה.
קוויאר גדל במחלקות הנוער של פוניינטה, ראסינג בלאננק, ברצלונה וספאל.
ב-22 ביולי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ספאל, בהפסד 6-1 לרומא במסגרת המחזור ה-35 בסרייה א' לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-4 באוגוסט 2021 חתם קוויאר על חוזה לשנתיים בדפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה.
ב-26 באוגוסט 2023 הושאל קוויאר למשך עונה אחת לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה.
קוויאר נכלל בסגל נבחרת בוליביה לטורניר קופה אמריקה 2021. ב-14 ביוני 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-1 לנבחרת פרגוואי במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
חאזם זכי נוסייבה היה פוליטיקאי ודיפלומט ירדני ממוצא פלסטיני.
נוסייבה נולד בירושלים ב-6 במאי 1922. ב-1936–1940, הוא למד במכללת ויקטוריה באלכסנדריה, מצרים.
ב-1943, הוא סיים תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטה האמריקאית בביירות.
במהלך תקופה זו, הוא עבד כפרשן והעורך הראשי של שירות השידור של פלשתינה (א"י).
מאוחר יותר, הוא למד בבית הספר ליחסים ציבוריים ובין-לאומיים של אוניברסיטת פרינסטון.
שם קיבל תואר שני בעניינים ציבוריים ב-1952 וכן תואר שני ושלישי בלימודי פוליטיקה דמוקרטית ב-1953 ו-1954, בהתאמה.
ב-1958, הוא היה אמור להתמנות לתת-מזכיר של שר החוץ של האיחוד הערבי, אך לבסוף לא מונה בשל מהפכת 14 ביולי 1958. בשלב מסוים, הוא היה נציג ירדן בוועדת שביתת הנשק הירדנית-ישראלית.
בינואר 1962 – אפריל 1963 ו-1965, הוא כיהן כשר החוץ של ירדן, אם כי ישנם מקורות המציינים כי הוא כיהן ברציפות ב-1962–1966. הספר הלבן לשיפור יחסיהם של ירדנים ופלסטינים, שהציג ראש ממשלת ירדן וספי א-תל בפברואר 1965, נערך בעיקר על ידי נוסייבה.
ספר זה, שקרא להקמת ממלכה מאוחדת של פלסטין וירדן וכלל גם הענקת אוטונומיה לגדה המערבית, נתקל בביקורת מצד נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, שביקש שהוא זה שיהיה אחראי על הפלסטינים.
ב-1963, מונה נוסייבה לשר החצר הממלוכתית וליועץ המדיני של חוסיין, מלך ירדן.
לאחר מכן, כיהן כשר השיקום והפיתוח הירדני ב-1967–1968.
נוסייבה כיהן כשגריר ירדן במצרים ב-1968–1971, כשגריר ירדן לטורקיה ב-1971–1972, כשגריר ירדן לאיטליה, שווייץ ואוסטריה ב-1972–1974, וכן כשגריר ירדן באו"ם ב-1976–1985. במהלך כהונתו באו"ם, הסתכסך פעמים רבות עם שגריר ישראל באו"ם, יהודה בלום.
בדצמבר 1980, נאם נוסייבה נאום חלקי על הפרוטוקולים של זקני ציון, ובו טען כי היהודים רוצים להשתלט על העולם.
נאום זה זכה לביקורת מצד בלום.
בתחילת 1982, שני השגרירים הסתכסכו עוד פעם, אך הפעם על מעמד הפלסטינים.
במהלך הדיון על הפלישה לאיי פוקלנד ב-1982, כחלק ממלחמת פוקלנד, נוסייבה הבטיח לשגריר ארגנטינה באו"ם, אדוארדו רוקה , כי יצביע נגד בריטניה.
עם זאת, לאחר שיחה בין נוסייבה ושגריר בריטניה באו"ם, אנתוני פרסונס , ירדן הצביעה בעד בהחלטה 502 של מועצת הביטחון של האו"ם , בתמיכת הממלכה המאוחדת.
באוקטובר 1982 כיהן כנשיא מועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
לאחר פרישתו מהשירות הדיפלומטי, הוא היה חבר בפרלמנט הירדני ב-1982–1985 ו-1989. לאחר כהונה בפרלמנט הירדני, הוא לימד עניינים ערביים ובין-לאומיים באוניברסיטת ירדן ובמכללת המלחמה הלאומית.
ביום הולדתו ה-90 של נוסייבה, ב-6 במאי 2012, אירח הנסיך חסן בן טלאל משתה להישגיו של נוסייבה בירדן.
בצעירותו, נוסייבה זכה במספר טורנירים לאומיים ובין-לאומיים בטניס.
נוסייבה היה נשוי לקאדר מסרי נוסייבה והיו לו ארבעה ילדים: הית'ם, חאלד, לילה ולינה.
מפקד כבוד של מסדר מגן הממלכה - טאן סרי (1965)
חאזם חיירת הוא דיפלומט מצרי, אשר כיהן כשגריר מצרים בישראל (2015–2018), בסוריה ובצ'ילה, הנציג הקבוע של מצרים בליגה הערבית ועוזר שר החוץ לענייני הסגל הדיפלומטי והקונסולרי.
חיירת היה השגריר המצרי הראשון בישראל לאחר הפסקה של כשלוש שנים ביחסים, מאז החזרת השגריר המצרי מתל אביב בשנת 2012.
חיירת נולד בשנת 1958. הוא גדל במשפחה בעלת מסורת דיפלומטית: אחד מקרוביו הוא אבראהים חיירת, שכיהן בעבר כשגריר מצרים במקסיקו, וקרובי משפחה נוספים, כריים ועומר חיירת, משרתים בתפקידים במשרד החוץ המצרי.
במהלך שירותו במשרד החוץ המצרי שימש חיירת כשגריר מצרים בסוריה, וכשגריר מצרים בצ'ילה.
בהמשך מונה לנציג הקבוע של מצרים בליגה הערבית שבקהיר תפקיד שבמסגרתו ייצג את מצרים במוסדות הליגה הערבית.
חיירת אף כיהן כעוזר שר החוץ המצרי לענייני הסגל הדיפלומטי והקונסולרי, לאחר שמילא את מקומו של עמרו אבו אל-עטא עם מינויו של האחרון לשגריר מצרים באו"ם בניו יורק.
ב-21 ביוני 2015, על רקע רה-ארגון דיפלומטי נרחב, מינה נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי את חיירת לשגריר מצרים בישראל.
המינוי בא לאחר למעלה משנתיים שבהן לא כיהן שגריר מצרי קבוע בתל אביב מאז נובמבר 2012, כאשר הנשיא מוחמד מורסי החזיר את השגריר עאטף סאלם כהבעת מחאה על מבצע עמוד ענן ברצועת עזה.
חיירת נכנס לתפקידו באופן רשמי בראשית 2016, והגיש את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין בירושלים ב-25 בפברואר אותה שנה.
כהונתו בתל אביב סימנה את חידוש הייצוג הדיפלומטי המצרי בישראל, והוא שימש בתפקיד זה עד אפריל 2018.
בתקופת כהונתו כשגריר בתל אביב התאפיינו היחסים בין מצרים וישראל בשיתוף פעולה ביטחוני והידוק קשרים מדיניים.
באירועים דיפלומטיים רשמיים ניכר שיפור במעמד הנציג המצרי: למשל, בשנת 2016 השתתפו נשיא המדינה ראובן ריבלין וראש הממשלה בנימין נתניהו יחדיו בקבלת הפנים שערך חיירת לרגל יום הלאום המצרי.
חיירת ניצל את תפקידו לקידום דיאלוג בין הממשלות והעביר מסרים מדיניים מצד קהיר, בין השאר בנושאי תהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
הוא הדגיש את מחויבותה המתמשכת של מצרים להסכם השלום בין ישראל למצרים ולשמירה על היציבות האזורית, ובמקביל הביע את תמיכת מצרים בזכויות העם הפלסטיני במסגרת פתרון שתי המדינות.
במהלך מלחמת חרבות ברזל חאזם חיירת אף שלא כיהן עוד כשגריר הרבה להתראיין ולהתבטא באמצעי התקשורת כפרשן מדיני בכיר.
הוא שיבח את מאמצי התיווך של מצרים להפסקת הלחימה ברצועת עזה, והדגיש כי מצרים לא חסכה מאמצים להשגת הפוגה הומניטרית בלחימה.
בנובמבר 2023, עם התגבשות הסכם להפסקת אש זמנית, ציין חיירת את חשיבות היוזמה המשותפת של מצרים, קטר וארצות הברית להשגת הפסקת אש זו, שכללה חילופי שבויים בין חמאס לישראל צעד שלדבריו "ייתן הזדמנות למאמצים המדיניים לגבור על קול המלחמה, ההרג וההרס".
חאומה מונאר (בקטלאנית: ˈʒawmə muˈnaɾ, -ˈna; בספרדית: ˈɟʝawme muˈnaɾ; נולד ב-5 במאי 1997) הוא טניסאי ספרדי מקצועני.
דירוג השיא שלו בדירוג ה-ATP הוא מקום 52 בעולם, אותו השיג ב-20 במאי 2019, בעוד שדירוג השיא שלו בזוגות הוא מקום 98, אותו השיג ב-21 באפריל 2025. נכון להיום, הוא הטניסאי הספרדי הבכיר החמישי בדירוג.
הוא רשם את ניצחון הבכורה שלו בסבב ה-ATP בשנת 2015 במסגרת אליפות גרמניה הפתוחה, כאשר יריבו שדורג באותה התקופה במקום ה-31 בעולם, גיז'רמו גרסיה-לופס, פרש מהמשחק לאחר שלושה משחקונים בלבד.
תוצאה זו הקפיצה את מונאר אל תוך טופ 500 הטניסאים.
באליפות צרפת הפתוחה 2018, שהיה טורניר הגראנד סלאם השני בלבד בקריירה שלו, חזר מונאר מפיגור של שתי מערכות לניצחון על בן ארצו, דויד פרר, במסגרת הסיבוב הראשון.
בסיבוב הבא הודח לאחר שהפסיד לנובאק ג'וקוביץ'.
בטורניר מרקש, מונאר רשם ניצחון מפתיע על המדורג הבכיר בטורניר, אלכסנדר זברב, שהיה הניצחון הראשון שלו בקריירה על יריב מהטופ 10. כתוצאה מכך, הוא העפיל לרבע הגמר, שם נעצר לאחר שהפסיד לבנואה פאייה.
הוא הגיע לגמר הראשון שלו בטורנירי יחידים של סבב ה-ATP במסגרת טורניר אנדלוסיה בשנת 2021 במרבייה, שם הפסיד לבן ארצו, פבלו קרניו בוסטה לאחר שלוש מערכות (1–6, 6–2, 4–6).
במרץ 2022, הגיע לסיבוב השלישי בטורנירי מאסטרס לראשונה בקריירה, באליפות אינדיאן ולס הפתוחה.
באליפות יפן הפתוחה, מונאר הפתיע את המדורג הראשון בתחרות והמדורג 3 בעולם, קספר רוד, כשניצח בשתי מערכות בתוצאה זהה (6–3, 6–3).
באליפות צ'ילה הפתוחה לשנת 2023, הפתיע מונאר את המדורג הבכיר בתחרות, לורנצו מוזטי והעפיל לרבע הגמר.
לאחר מכן, הוא גבר על טיאגו מונטיירו ובעקבות זאת העפיל לחצי גמר טורניר ATP לראשונה מזה שנתיים.
לעומת זאת, הוא הפסיד בחצי גמר זה למי שזכה בסוף בתואר, ניקולס ג'רי.
באליפות מדריד הפתוחה לשנת 2023, הוא הגיע לראשונה עד לסיבוב הרביעי, הישג השיא שלו בטורניר זה, לאחר שלא הצליח לרשום בו שום ניצחון בעבר.
בדרך הוא רשם ניצחונות על תנאסי קוקינאקיס, טאלון גריקספור (המדורג 30 בתחרות, שפרש מהמשחק), ומתאו ארנלדי.
בעקבות הישג זה, הוא טיפס עשרים מקומות במעלה הדירוג, כשחזר לטופ 75 ב-8 במאי 2023.
בשנת 2024 הוא הפסיד בגמר ג'נובה צ'לנג'ר לפרנססקו פסארו.
באליפות מיאמי הפתוחה לשנת 2025, הפתיע מונאר את המדורג השביעי בעולם, דניאיל מדבדב, ורשם את ניצחון הטופ 10 הראשון שלו מאז שנת 2022. הוא נעצר בסיבוב השלישי בטורניר מאסטרס זה לאחר שהפסיד לגאל מונפיס.
לאחר מכן, באליפות איטליה הפתוחה לשנת 2025, הוא רשם ניצחונות על תומאס באריוס ורה, בן שלטון וסבסטיאן קורדה, אך הפסיד בשתי מערכות (6–3, 6–4) לקספר רוד בסיבוב הרביעי.
חאיל היא עיר בנג'ד, ערב הסעודית, הממוקמת על .
זוהי עיר המחוז של .
כלכלת העיקר מבוססת בעיקר על חקלאות, ויש בה תעשייה משמעותית של דגנים, תמרים ופירות.
אחוז גדול מייצור החיטה של הממלכה כולה מגיע ממחוז זה.
במהלך ההסיטוריה הייתה כלכלתה של העיר מבוססת על מיקומה בנתיב שיירות הגמלים של החג', לכיוון מכה.
העיר היא מולדתה של , יריבתו ההיסטורית של בית סעוד, השולטת בממלכה.
העיר נשלטה על ידי אמירות אל עלי בין השנים 1489 ו-1834. בתקופת מוחמד בן עבדול מוחסין הוחל בה בבניית .
לאחר מכן, תפס את השלטון על העיר , האמיר הראשון של אמירות ג'בל שמר, שקבע אותה כעיר בירתו בשנת 1836, ובכך יוסדה האמירות והוקם , השולט בה.
בניית הארמון נמשכה כל העת, והושלמה לאחר מותו בשנת 1848, על ידי בנו ויורשו, .
האמירות נתמכה על ידי האימפריה העות'מאנית.
בתקופת שלטון בית רשיד ביקרו מטיילים זרים רבים בחאיל ותיארו את רשמיהם בכתבי עת ובספרים שונים.
העיר מתואר ברשמיהם של גאורג אוגוסט ואלין מ-1845, מ-1865, אן בלאנט מ-1881, מ-1888, וגרטרוד בל מ-1914. אמירי בית רשיד נחשבו לסובלניים יחסית כלפי זרים.
בניית מסילת הרכבת החיג'אזית בין דמשק לאל-מדינה, יחד עם פתיחת נתיבי ספינות קיטור חדשים וזולים לג'דה, ערערו את כלכלת שיירות הגמלים שהייתה מרכזית מאוד בעיר עד לאותה תקופה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילתה של האימפריה העות'מאנית חלש גם כוחה של האמירות והיא נכבשה על ידי שכנתה מדרום.
האמיר האחרון של בית רשיד הופל על ידי אבן סעוד בשנת 1921, בעת שזה .
אבן סעוד נתן פקד להרוס את ארמון ברזן והורה למנהיגי בית ראשיד יחד עם נכבדים נוספים לעבור מחאיל לריאד, עיר הבירה של בית סעוד, והעיר איבדה את מעמדה כעיר בירה.
כאמיר זמני מונה אחד מנכבדי העיר, הנסיך איבראהים בן סאלם אל סבחאן, במטרה להבטיח את נאמנותם של אנשי חאיל והאמירות לשעבר.
בהמשך חוותה העיר דעיכה משמעותית במעמדה.
נמל התעופה חאיל משמש כנמל התעופה של העיר והפרובינציה שסביבה, ומספק טיסות פנים וטיסות בין-לאומיות בהיקף מוגבל.
חאל משורתת על ידי תחנת הרכבת חאיל, חלק מ המופעלת על ידי .
התחנה נפתחה בשנת 2017 ומחברת את חאיל עם ריאד, , אל-קסים, אל-ג'וף וקורייאת.
בחאיל שורר אקלים מדברי חם הכולל קיץ חם וחורף קריר ובו כפור תכוף.
האקלים בו מעט מתון יותר מבערים אחרות בערב הסעודית בשל גובהה הרב.
חאמד חדאדי (בפרסית: حامد حدادی; נולד ב-19 במאי 1985) הוא כדורסלן איראני המשחק בעמדת הסנטר.
חדאדי, המיתמר לגובה של 2.18 מטרים היה לכדורסלן האיראני הראשון ששיחק ב-NBA.
חדאדי החל את הקריירה כשנדד בין מספר קבוצות בליגת העל האיראנית.
בשנת 2004 הוא העמיד את עצמו לבחירה דראפט ה-NBA אך לא נבחר ושב לשחק באיראן.
בשנת 2007 קיבל חדאדי הצעה לשחק בפרטיזן בלגרד אולם דחה אותה ובחר להישאר במולדתו.
לפני משחקי אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הביעו מספר קבוצות בליגת ה-NBA עניין בחדאדי ובהחתמתו לאחר המשחקים, אולם בשל הגבלות של ממשלת ארצות הברית על קשרים עסקיים עם אזרחים איראנים, אסרה הנהלת הליגה על הקבוצות לדון עמו או להציע לו חוזה.
לאחר ביטולו של האיסור, חתם חדאדי על חוזה עם קבוצת ממפיס גריזליס כשחקן חופשי.
בתחילת העונה, לא שותף חדאדי במשחקיה של ממפיס, וכחודש לאחר תחילת המשחקים נשלח לקבוצת דקוטה ויזארדס מליגת הפיתוח של ה-NBA, אולם נקרא חזרה בחודש דצמבר.
הוא ערך את משחק הבכורה שלו במדי הגריזליס ב-30 בדצמבר 2008, בהפסד החוץ 89–101 מול פיניקס סאנס.
הוא שותף במשחק במשך ארבע דקות בהן תרם שתי נקודות ו אחד.
חדאדי שימש בעונותיו בגריזליס כשחקן משלים הממעט לקבל דקות משחק.
את משחק השיא שלו רשם בעונת כשקלע 11 נקודות מול דנוור נאגטס.
בינואר 2013 עבר חדאדי ב לטורונטו ראפטורס לצידו של רודי גיי.
לאחר כחודש בו לא שותף במדי הקבוצה, הועבר בטרייד נוסף לפיניקס סאנס, בתמורה לסבאסטיאן טלפייר.
בפיניקס הוא שותף ב-17 משחקים, בהם תרם שיאי קריירה אישיים בכל הקטגוריות, בהם 4.1 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-1.2 חסימות ב-13.8 דקות למשחק, אך בסיום העונה נופה מסגל הקבוצה.
חדאדי משחק במדי נבחרת איראן, וזכה עימה במדליית הארד במשחקי אסיה בשנת 2006, ושתי מדליות זהב באליפות אסיה בשנים 2007 ו-2009.
במשחקי אליפות אסיה בכדורסל שנערכו בטוקושימה, יפן בשנת 2007, הוביל חדאדי את נבחרתו למדליית הזהב, כשרשם של 13.4 נקודות ו-9.6 ריבאונדים למשחק, כולל משחק שיא של 31 נקודות ועשרה ריבאונדים בניצחון על נבחרת לבנון במשחק הגמר.
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) רשם חדאדי 16.6 נקודות למשחק, והוסיף 10.6 ריבאונדים בממוצע.
במשחק מול הוא רשם 21 נקודות ו-16 ריבאונדים, ומול קבע 17 נקודות ו-15 ריבאונדים, אולם לא הצליח למנוע מנבחרתו להפסיד את כל חמשת משחקיה בטורניר.
באליפות אסיה שנערכה בטיינג'ין בשנת 2009, רשם חדאדי ממוצעים של 15.8 נקודות ו-13.1 ריבאונדים, עליהם הוסיף 2.2 אסיסטים, הוביל את נבחרתו למדליית זהב שנייה ברציפות במפעל, ונבחר פעם נוספת לשחקן המצטיין בטורניר.
גם בטורניר אליפות העולם בכדורסל 2010 נטל חדאדי חלק עם נבחרתו, ואף הוביל אותה עם 20 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק, אולם לא הצליח למנוע את הדחתה בסיבוב הראשון עם ארבעה הפסדים מול ניצחון בודד.
בטורניר אליפות אסיה בכדורסל 2011 רשם 15.4 נקודות, 11.4 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים אך לא הצליח לסייע לנבחרתו לזכות במדליה נוספת.
מחמד סאיט חאלט אפנדי או מהמט סאיט האלט אפנדי (בטורקית: Mehmet Sait Halet Efendi; 1761, איסטנבול – 1822, קוניה) היה דיפלומט ופוליטיקאי עות'מאני, שכיהן כשגריר בפריז בשנים 1806-1802 ובשנים 1822-1811 איש האמונים ובהמשך גם "שומר החותמים" של הסולטאן מהמוט השני.
נחשב לשמרן ומתנגד לרוח ההתמערבות באימפריה העו'תמאנית.
לקראת סוף חייו היה מעורב בפעולות תגמול אכזריות נגד האוכלוסייה היוונית.
חאלט אפנדי נולד באיסטנבול בשם "מחמד סאיט", לקאדי חוסיין אפנדי קירימלי (שמוצאו היה מחצי האי קרים) שהיה הסגן של השייח אל-אסלאם מחמד שריף אפנדי.
כנער עבד כפקיד במשרד המשפטים של השייח אל אסלאם וקיבל את השם "חאלט".
הוא למד אצל שייח אל-אסלאם, ראש הקהילה האסלאמית הסונית באימפריה (אחרי הח'ליפה שהוא הסולטאן) רכש השכלה של עולמא, כולל רטוריקה, משפט ושירה, ושרת בהמשך אצל הואלי (מושל) של ברומליה, אבובכר סאמי פאשה, אצל הבילרביי של אוחריד וכמזכיר הראשי ("קטהודא") של המושל ("נאיב") של ינישהיר פנר (לאריסה).
בשובו לאיסטנבול היה בן חסותו של "שייח" המנזר המוולווי בגאלאטה, המשורר דדה גליב (1798-1757), שהיה מבוגר ממנו בארבע שנים, ובחברתו השלים את השכלתו.
בו זמנית עבד במשרדו של "שר החוץ" רסיח מוסטפא אפנדי.
הסולטאן סלים השלישי שפקד את החוגים המוולווים בגאלאטה התרשם ממנו והחליט לקדמו.
ב-29 בדצמבר 1802 התמנה חאלט לשגריר בצרפת.
מפני שחשש לנסוע בדרך הים, יצא למסע לצרפת בדרך היבשה, בליווי הדיפלומט הצרפתי ז'אן דניאל קיפר (Kieffer).
מסעם החל -14 ביולי 1803 ונמשך 71 יום כשהם חוצים את רומליה (בולגריה של ימינו), ולאכיה, הונגריה, אוסטריה וגרמניה.
הם הגיעו לפריז ב-22 בספטמבר 1803.
חאלט אפנדי נשאר בפריז עד שנת 1806.
צרפת הפוסט-מהפכנית עשתה עליו רושם שלילי ביותר.
בשובו למולדת מילא מספר תפקידים משניים והיה ראש משרד , ולאחר מכן בתפקיד בכיר יותר - "קטהודה" - "ריקאט הימאיון" בדיוואן האימפריאלי.
בעקבות האשמות מצד צרפת על יחסים חשאיים בינו ובין הבריטים, פוטר על ידי סולטאן סלים והוגלה ב-5 במרץ 1808 לקיטאהיה.
למזלו בנובמבר 1808 עלה לשלטון מהמוט השני, ובספטמבר 1809 קיבל חאלט רשות לשוב לאיסטנבול.
שם הפך לחביבם של הסולטאן ושל אחותו, בייהאן סולטאן, ולפי מקורות אחדים מילא את תפקיד "ראש הטקסים" .
הוא תמך במאבק הסולטאן החדש לחיזוק השלטון המרכזי נגד כוחם המופלג של הנכבדים המקומיים (עיאן) באנטוליה ובלקן, ובמיוחד נגד הדריביים המרדנים באסיה הקטנה.
ב-28 ביוני 1810 הגיע לבגדאד בשליחות מטעם הסולטאן על מנת לדרוש מהמושל (ואלי) החצי-עצמאי של העיר, קוצ'וק סולימאן פאשה, לשלם לשער העליון את המסים הדרושים ולשלוח את מכסת החיילים בהתאם להתחייבויות.
משסירב הוואלי, יצא חאלט אפנדי למוסול ויחד עם מושלי מוסול ובאבאן הכין אמצעי ענישה נגד המרדן הבגדאדי.
בסופו של דבר, יש אומרים גם בשיתוף הפעולה של איש העסקים היהודי יחזקאל גבאי מבגדאד, אנשי חאלט אפנדי מצאו את מקום המסתור של קוצ'וק סולימאן ורצחו אותו.
חאלט מינה בראש המנהל בבגדאד את עבד אללה אע'א.
חאלט אפנדי פרש את חסותו על יחזקאל גבאי והביא אותו לחצר הסולטאן, שבה עלה איש העסקים היהודי למעמד חשוב.
אחרי שליחות מוצלחת זו בבגדאד, החל משנת 1811 הפך חאלט אפנדי לאיש האמונים והיועץ הראשי של הסולטאן מהמוט השני.
עד 1818 היה מסוכסך עם הווזיר הגדול מחמד אמין ראוף פאשה (1815–1818) שהוגלה לבסוף לאי כיוס.
אף על פי שלא הפך לווזיר גדול בעצמו, וכיהן רק כ"נישנג'י" (Nişancı), האחראי על חותמי הסולטאן, הייתה בידי חאלט אפנדי השפעה רבה, לרבות במינויים של הוזירים הגדולים, ה"שייח אל-אסלאם", ושל תפקידים אחרים אותם חילק לאנשי שלומו.
כך למשל מינה על כס נסיכות מולדובה את סקרלט קאלימאקי ואת חביבו הצעיר מיכאיל סוצו (סוצוס) ועל כס נסיכות וואלכיה את יואן גאורגה קאראג'ה.
חאלט גם פרש חסותו על כמה משפחות יווניות מפנר.
בשנת 1819 חאלט אפנדי את קבע תקנון ה"טטרכיה" שהגביל את התחרות התוך יוונית לתפקידים בכירים באימפריה לארבע משפחות מקרב הפנריוטים : בני המשפחות קלימאקי, מורוזיס ובני בתיהם של אלקו סוצו ומיכאליס סוצו, שנחשבו בעיניו נאמנות יותר לאימפריה.
לאחר מכן התעוררו בעיות כשהסתבר שלפחות שלוש מהמשפחות המוזכרות התחברו לחוגים הלאומיים היוונים של ה"פיליקי אטריה.
בנוסף לאורך השנים ניסה לתמרן בקרב חוגי היניצ'רים ששמרו על עוצמה גדולה אחרי שהדיחו את סלים השלישי.
בשנת 1819 העלה את תשומת לבו של הסולטאן מחמוד השני לגבי התעצמות כוחו של עלי פאשה טפלנה בבלקן.
אמנם הצעותיו לא תאמו את הרפורמה של הסולטאן שהתכוון, בעקבות אחיו סלים השלישי, לחסל את חיל היניצ'רים.
כששיגר מחמוד השני כוחות נגד עלי פאשה, קרה מה שניבא ג'ניב אפנדי, יריבו של חאלט: המאבק של השלטון העות'מאני נגד עלי פאשה נוצל על ידי התקוממויות יווניות במוראה ובמקומות אחרים ברחבי האימפריה ובגבולותיה.
מאורעות אלה הובילו בסופו של דבר לתחייה המדינית היוונית בשנת 1821. חאלט אפנדי, שלא האמין בחלום הלאומי של היוונים, גילה בהמשך אכזריות רבה ביחס כלפיהם והשתתף בהוצאתם להורג בפומבי באיסטנבול של עשרה בני הערובה מקרב הנכבדים היוונים של האי כיוס, למען יראו וייראו.
מייחסים לחאלט אפנדי גם את הכנת תיק הבגידה של הפטריארך היווני הקשיש גריגוריוס החמישי, שהוצא להורג בחג הפסחא יחד עם עוד שלושה בישופים יוונים, באשמת שווא שסייע כביכול לנסיך היווני דמטריוס מורוזי ולמשפחתו להימלט.
בעקבות מעשים אכזריים אלה שפורשו כהתגרות בנוצרים, ניתקה רוסיה את יחסיה הדיפלומטיים עם השער הנשגב.
בנוסף היה חאלט אפנדי מעורב בהוצאת דיבתו של המפקד (סראסקר) המוצלח חורשיט אהמט פאשא, שניצח את עלי פשה טפלנה, ושאותו האשימו כי גנב את רכושו של הפאשה המובס.
חורשיד מת תוך זמן קצר בלאריסה ממחלת מעיים חריפה.
נפוצו שמועות כי איבד את עצמו לדעת באמצעות רעל.
אחרי שגם חאלט עצמו נחשב בעיני היניצ'רים והסולטאן לאחראי לכל הצרות ובראש ובראשונה לתסבוכות ביוון, הווזיר הגדול סאלח פאשה והשייח אל אסלאם שהיו מינויים של חאלט אפנדי, סולקו בנובמבר 1822 מתפקידיהם.
חאלט עצמו הוגלה למנזר המוולווי בקוניה.
כעבור ימים אחדים הוציא לו הסולטאן גזר דין מוות.
אע'א של יניצ'רים בשם אריף הגיע למנזר כדי לבצע את גזר הדין.
ניתנו לחאלט אפנדי כמה רגעים שיוכל להתפלל אולם הוא ניסה להתנגד בעזרת אקדח שהיה ברשותו.
אחרי מאבק, חנק אותו האע'א באמצעות חגורה וערף את ראשו.
הראש הערוף הוצג לראווה על מגש של כסף באיסטנבול ב-4 בדצמבר 1822 עם כתובת מלווה שהוקיעה את מעשיו הבוגדניים כביכול.
חאלט אפנדי נחשב לפטריוט עות'מאני ולמוסלמי אדוק, עד כדי קנאות.
איש אמיץ וערמומי שניהל את ענייני האימפריה ביד רמה וניסה להטיל מורא על הרוסים, כפה הסכם על פרס, והיה פעיל במו"ם עם השליח הבריטי סטרנגפורד, יחד עם ידידו אסמעיל, ששימש שגריר בלונדון.
אדם בעל כישורים רבים כאיש מנהל ודיפלומט, כפי שהתבטא ההיסטוריון ראפנל, "לולא קנאותו המטורפת, היה יכול להיחשב לאדם גדול".
חאלט סאיט אפנדי נקבר במאוזולאום שנבנה על יד זה של שייח גאליב.
האתר נבנה מיוזמתו במוולוויחאנסי בשכונת גאלאטה והפך מאוחר יותר למוזיאון לספרות ה"דיוואן" העות'מאנית קלאסית באיסטנבול.
חאלט אפנדי הקים במקום בית תפילה "מוואקיטחאנה" ובקומתו השנייה - ספרייה הנושאת כעת את שמו.
חאלט אפנדי הוא גיבור הרומן הנושא את שמו "חאלט אפנדי" (1871-1867) מאת הסופר היווני קונסטנדינוס רמפוס (1871 - 1771),
דמותו מופיע בציור של ז'אק-לואי דוד "הכתרתו של נפוליאון" בין אלו שנכחו בטקס הכתרתו של נפוליאון בשנת 1804.
חאלט אפנדי נודע גם כמשורר, מחבר שירים מסוג "דיוואן" Zînetü'l-Mecâlis שפורסמו בשנת 1842:
חאמה ביליאט הוא כדורגלן זימבבואי המשחק בעמדת הקשר התקפי ויכול להיות מתופקד בנוסף בעמדת החלוץ בקייזר צ'יפס מהליגה הדרום אפריקאית PSL ובנבחרת זימבבואה.
חאמה ביליאט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבת של אייאקס ההולנדית, אייאקס קייפטאון הדרום אפריקאית בסוף אוגוסט 2010 נגד ממלודי סאנדאונס, משחק שהסתיים בניצחון קבוצתו 4-3 בפנדלים במסגרת טורניר של שמונה קבוצות שהתקיים בעיר קייפטאון.
הוא נרכש מקבוצה מקומית בזימבבואה בשם CAPS יונייטד שלושה חודשים לאחר שקנתה אותו בעצמה.
ב-21 ביולי 2012 במפגש ידידות שלא במסגרת העונה הסדירה, אייאקס קייפטאון פגשה את מנצ'סטר יונייטד למשחק שהסתיים בתוצאה 1-1, שבו ביליאט זכה לשבחים מבלמה הוותיק של מנצ'סטר, ריו פרדיננד שתיאר את הקשר ההתקפי כזריז רגליים, בעל שליטה יוצאת דופן בכדור ושחקן שמרגש לצפות בו.
לאחר התרשמות בלוקומוטיב מוסקבה הרוסית בקיץ 2013, חתם ביליאט לחמש שנים דווקא בממלודי סאנדאונס הדרום אפריקאית שם זכה בשתי אליפויות.
באחרונה שבהן בעונת 2015-16 הוביל את הקבוצה עם 12 שערים.
בקיץ 2018 חתם בקייזר צ'יפס.
חאמה ייצג את זימבבואה בנבחרות הנוער שלה.
ב-26 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במסגרת משחקי מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2013 נגד נבחרת מאלי.
בחודש אוגוסט של אותה השנה, כבש ביליאט את שער הבכורה שלו בנבחרת במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת זמביה.
שחקן העונה של ליגת העל של דרום אפריקה: 2016
חַ֫אמֶד סִ֫נּוֹ הוא זמר ופזמונאי לבנוני, סולנהּ של להקת משרוע ליילה.
סינו נולד לאב לבנוני שהתגורר בארצות הברית ולאם ירדנית שהתגוררה בין מרוקו לרומא.
כשהתבגר, ביתו של סינו היה אנגלופון.
הוא למד בבית ספר אמריקאי וסיים את לימודיו "מבלי לדעת לדבר כראוי ערבית", ובעיקר למד ערבית כשכתב שירים.
בעוד שסינו לא עבר הכשרה מוזיקלית רשמית או למד לקרוא מוזיקה, הוא החל שר במקהלת בית הספר.
במהלך לימודיו באוניברסיטה האמריקאית בביירות, יצא מהארון כהומוסקסואל.
שם החל להתנסות בכתובות גרפיטי חתרניות כצורה של ביטוי עצמי לפני שהתאחד עם להקת האינדי-רוק הלבנונית, משרוע ליילה.
סינו הקים את להקת משרוע ליילה בשנת 2008 בעת לימודיו בעיצוב גרפי באוניברסיטה האמריקאית בביירות, כאשר הגיב להזמנה פתוחה לג'אם סשן שפרסמו אנדרה שדִ֫יד, אוּמַ֫יַה מַלַ֫אעֶבּ והייג פפזיאן.
לדברי סינו, הוריהם של חברי הלהקה הסתייגו בתחילה מהקריירה המוזיקלית שלהם, מחשש לעתידם הכספי ולביטחונם הפיזי בשל המוניטין השנוי במחלוקת של הלהקה, שהוביל לביטול הופעותיה במספר מקומות שמרניים לאורך השנים.
סינו הוצג על שערי מגזינים להט"בים רבים, בהן המגזין הצרפתי, "Têtu", הירדני, "My.Kali" ו-"Attitude" הבריטי.
הוא הופיע גם על שער המהדורה של המזרח התיכון במגזין "רולינג סטון" כחלק ממשרוע ליילה.
סינו תואר בציור של הצייר האיראני עלירזא שוג'עיאן משנת 2017 בשם "חאמד סינו ואחד מאחיו" (בצרפתית).
בציור מתואר סינו צובט את הפטמה של אנוביס, האל המצרי הקדום של טקסי הלוויה בעוד אנוביס עוטה צווארון מצרי בצבע קשת הרומז לדגל הגאווה.
הציור הוא מחווה לציור של צייר לא ידוע, "גבריאל ד'אסטרה ואחת מאחיותיה" , שמתאר את פילגשו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
הציור היה הצהרה נגד רדיפה שיטתית בהנהגת המדינה כלפי מיעוטים להט"בים במצרים.
שוג'יאן צייר את האיור לאחר הקונצרט של הלהקה ב-22 בספטמבר 2017 בקהיר, שבמהלכו הונף דגל הגאווה.
התקרית הובילה למעצרם וכליאתם של אקטיביסטים להט"בים, ובהם סארה חגאזי.
סינו הוא הומוסקסואל מוצהר וידוע כפעיל זכויות להט"ב בולט במזרח התיכון ובעולם המוסלמי.
סינו לומד כעת בדארטמות' קולג' בניו המפשייר.
בגום חאלֵדָה גִ'ייָה (בבנגלית: খালেদা জিয়া, ב-IPA: kʰaleda dʒia; 15 באוגוסט 1946 – 30 בדצמבר 2025) הייתה פוליטיקאית בנגלית, שכיהנה כראש ממשלת בנגלדש בשנים 1991–1996, ושוב בשנים 2001–2006. משמונתה לראשונה ב-1991, היא הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה של בנגלדש, והשנייה בעולם המוסלמי (אחרי בנזיר בהוטו) שעמדה בראש ממשלה דמוקרטית.
ג'ייה הייתה הגברת הראשונה של בנגלדש בזמן נשיאותו של בעלה זיאור רחמן .
היא הייתה יושבת הראש של המפלגה הלאומית של בנגלדש (ה-BNP) שנוסדה על ידי רחמן בשלהי שנות ה-70.
בסבב הבחירות הכלליות הבא ב-1996, "ליגת העם" נבחרה לשלוט.
מפלגתה של חאלדה ג'ייה חזרה לשלטון ב-2001. היא נבחרה בחמישה אזורי בחירה נפרדים בבחירות הכלליות של 1991, 1996 ו-2001.
ג'ייה הופיעה מספר פעמים ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס, ודורגה במקום הארבעה עשר בשנת 2004, במקום העשרים ותשעה בשנת 2005, ובמקום השלושים ושלושה ב-2006.
בעקבות סיום הקדנציה השנייה שלה ב-2006, הבחירות המתוכננות לינואר 2007 נדחו בשל אלימות פוליטית ומאבקים פנימיים, שהסתיימו בהשתלטות צבאית על ממשלת המעבר.
במהלך כהונתה של ממשלה זו, ג'ייה ושני בניה נאשמו בשחיתות.
בשני העשורים האחרונים לחייה, יריבתה העיקרית של חאלדה ג'ייה הייתה מנהיגת "ליגת העם" שייח' הסינה.
שתי הנשים כיהנו לסירוגין כראש ממשלה מאז 1991.
חאלדה ג'ייה נולדה ב-1946 לאיסקנדר מג'מודר, איש עסקים ולטאיאבה מג'מודר במחוז דינאג'פור בבנגל, הודו הבריטית (לימים בצפון-מערב בנגלדש).
חאלדה מג'מודר נישאה לזיאור רחמן ב-1960, קצין צבא שנבחר לנשיא בנגלדש ב-1977. הוא כיהן עד 1981, אז נרצח במהלך הפיכה צבאית.
לאחר שהנשיא זיאור רחמן נרצח, השופט אבדוס סאתאר מונה ליו"ר המפלגה וקלאדה למשנה ליו"ר.
כאשר סאתאר הודח מהנשיאות במהלך ההפיכה הצבאית של 1981, קהאלדה ג'ייה נבחרה ליו"רות המפלגה.
ג'ייה הפכה אפוא למנהיגת המפלגה הלאומית של בנגלדש, שנוסדה על ידי בעלה בשלהי שנות ה-70. היא התנגדה נמרצות לשלטונו של ארשהד בשנות ה-80, מה שהיא ותומכיה הגדירו כאוטוקרטיה צבאית.
במהלך שלטון זה, ייסדה המפלגה הלאומית ברית פוליטית שמנתה שבע מפלגות.
ג'ייה נעצרה מעל לשבע פעמים בשל מחאותיה כנגד משטרו של ארשהד.
ממשלת מעבר נייטרלית פיקחה על הבחירות ב-27 בפברואר 1991. הבחירות היו במידה רבה חופשיות, הוגנות ודמוקרטיות, לאחר שלטון צבאי שארך שמונה שנים.
מפלגתה של ג'ייה זכתה ל-140 מושבים בפרלמנט, 11 פחות מהמספר הדרוש לשם השגת רוב.
מאחר שמפלגתה הייתה היחידה שהייתה יכולה להרכיב ממשלה, ג'ייה הושבעה לראשות הממשלה ב-20 במרץ, והייתה לאישה הראשונה שכיהנה כראש ממשלת בנגלדש.
הנשיא המכהן סהאבודין אחמד האציל לג'ייה כמעט את כל הסמכויות שהיו בידי הנשיא באותו זמן, וכך, בספטמבר 1991, המשטר בבנגלדש חזר להיות משטר פרלמנטרי.
פה אחד, התקבל בפרלמנט התיקון השנים-עשר לחוקה.
ממשלתה של המפלגה הלאומית באופן רשמי החייתה את המשטר הפרלמנטרי.
בשל טענות מפלגת העם של בנגלדש, כי המפלגה הלאומית טרפדה בחירות משנה פרלמנטריות, החרימה האופוזיציה את הבחירות שהתקיימו ב-15 בפברואר 1996. המפלגה הלאומית ניצחה בבחירות באופן מוחץ.
מפלגות גדולות אחרות דרשו שממשלת מעבר נייטרלית תמונה במטרה שתשגיח על הבחירות.
פרלמנט קצר-הימים הכריז במהירות על ממשלת מעבר, לאחר שהעביר את התיקון השלושה-עשר לחוקה, במסגרתו כוננה ממשלת המעבר.
הפרלמנט התפזר וכך נסללה הדרך לבחירות פרלמנטריות שהתקיימו תוך 90 ימים.
בבחירות שהתקיימו ב-12 ביוני 1996, הפסידה המפלגה הלאומית למפלגת העם, בראשות שייח' הסינה.
המפלגה הלאומית זכתה ב-116 מושבים, והייתה למפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה, בעלת מספר המושבים הגדול ביותר שהיה אי-פעם למפלגת אופוזיציה בהיסטוריה של המדינה.
המפלגה הלאומית ייסדה ברית של ארבע מפלגות ב-6 בינואר 1999, כדי להגדיל את סיכוייה לחזור לשלטון בבחירות הכלליות הבאות.
הברית כללה את מפלגתו של ארשהאד, אותה ייסד לאחר משטרו הצבאי, וכן את המפלגות האסלאמיות - "הקונגרס המוסלמי" ו- "חזית המוסלמית המאוחדת".
הברית עוררה מחאות כנגד הממשלה המכהנת.
תושבים רבים מחו כנגד חבירתה של ג'ייה ומפלגתה למפלגות המוסלמיות, אשר התנגדו לעצמאותה של בנגלדש ב-1971. למרות זאת, הברית המרובעת השתתפה בבחירות שהתקיימו ב-1 באוקטובר 2001, וזכתה לשני שלישים מהמושבים ולכ-46% הצבעה (בהשוואה ל-40% הצבעה ליריבתה העיקרית).
ג'ייה הושבעה לראשות ממשלת בנגלדש.
במהלך הקדנציה השלישית שלה כראש ממשלה עבדה ג'ייה על תוכנית מאה-ימים במטרה ליישם את הבטחותיה ערב הבחירות.
כך השיתוף של משאבים לאומיים במסגרת מאמצי הפיתוח הכלכלי גברו.
בנגלדש החלה למשוך מספר גדול יותר של השקעות בינלאומיות, כולל מארצות הברית, בריטניה ויפן, לצורך פיתוח התשתיות, משאבי האנרגיה והמסחר של המדינה.
השבת החוק והסדר על כנם הייתה לאחד ההישגים במהלך תקופה זו.
ג'ייה פעלה גם במישור הדיפלומטי וקידמה יחסי חוץ עם שכנותיה של בנגלדש.
במסגרת מדיניות "האופק המזרחי" שקידמה, היא פעלה למען כינון שיתופי פעולה אזוריים בדרום אסיה וחיזקה את קיומם של עקרונות הצהרת זכויות האדם של האו"ם.
היא סייעה לתווך במחלוקות בינלאומיות והצהירה על כפירתה בשימוש בכוח ביחסים בינלאומיים.
בנגלדש החלה להשתתף במאמצי השלום הבינלאומיים של האו"ם.
ב-2006, שיבח מגזין פורבס את הישגיה כראש ממשלה.
ממשלתה פעלה למען חינוך ילדות צעירות במדינה (כמעט 70% מהנשים בבנגלדש לא ידעו קרוא וכתוב) וחלוקת מזון לעניים (כמחצית מאוכלוסייתה של בנגלדש חייתה מתחת לקו העוני.
בשל רפורמות כלכליות ותרבות יזמות צוברת תאוצה ומתפתחת, צמח התמ"ג בכ-5%.
בתקופת כהונתה השלישית של ג'ייה כראש ממשלה, שיעורי הצמיחה של התמ"ג היו מעל ל-6% בעקביות.
ההכנסה הלאומית לנפש של בנגלדש נסקה לכדי 482 דולר.
יתרות המט"ח של בנגלדש חצו את רף ה-3 מיליארד דולרים, לאחר שערב כהונתה עמד על מיליארד דולר בלבד.
השקעות החוץ הזרות של בנגלדש צמחו ל-2.5 מיליארד דולרים.
התמ"ג של המגזר התעשייתי עלה בכ-17% בסוף כהונתה של ג'ייה.
ב-29 באוקטובר 2006 הסתיימה הקדנציה של ג'ייה.
בהתאם לחוקת המדינה, עמדה ממשלת מעבר בראש המדינה במשך 90 הימים שלפני הבחירות הכלליות.
ערב סיום כהונתה של ג'ייה, פרצו מהומות ברחובות דאקה, עיר הבירה, לאור אי-הוודאות באשר למי ייבחר לראש ממשלת המעבר הזמנית.
המהומות נמשכו גם בחודשים שלאחר התפטרות ממשלתה של ג'ייה כאשר רק בנובמבר 2006 נהרגו במהלכן 40 איש ומאות נפצעו.
באופן כללי, החוקה קובעת כי לראש ממשלת מעבר ימונה נשיא בית המשפט העליון.
אולם, הנשיא קונדוקאר מחמוד חסן סירב לקבל את המשרה.
נשיא המדינה יאג'ודין אחמד התמנה אפוא לראש ממשלת המעבר.
הוא ניסה לארגן את הבחירות ולהביא את כל המפלגות לשולחן הדיונים במהלך חודשי האלימות.
מוקלסור רחמן צ'ודהורי, יועצו של הנשיא, נועד עם ג'ייה ועם שייח' הסינה וראשי מפלגות אחרות במטרה ללבן ולפתור סוגיות שונות ולקבוע תאריך לבחירות.
המשאות ומתנים המשיכו על רקע מחלוקות פוליטיות, מחאות וקיטוב שאיים על הכלכלה.
בסופו של דבר, הוסכם כי הבחירות יתקיימו ב-22 בינואר 2007. אולם, מפלגת העם הסתייגה ברגע האחרון.
ב-11 בינואר 2007 התערב גנרל הצבא מועין אודין אחמד, לצד מספר קציני צבא, וערך הפיכה לא אלימה וכפה על המדינה כניסה למצב חירום.
הם אילצו את יאג'ודין אחמד להתפטר ממשרתו כראש ממשלת המעבר.
הוא המשיך לכהן כנשיא בנגלדש, והבחירות שנקבעו ל-22 בינואר נדחו.
ממשלת המעבר החדשה של בנגלדש, שהונהגה בידי נגיד הבנק המרכזי של בנגלדש לשעבר, ד"ר פאקרודין אחמד.
במלחמתה כנגד שחיתות, הוגשו כתבי אישום כנגד מנהיגי שתי המפלגות הגדולות, שהואשמו בשחיתות במשך שלטונן.
במרץ 2007 נעצר בנה הבכור של ג'ייה, טארק רחמן, בשל חשדות לשחיתות.
הממשלה דיכאה כל פעילות פוליטית בעת מצב החירום שהוכרז ב-11 בינואר, ומ-9 באפריל אסרה על פוליטיקאים מלבקר במעונה של ג'ייה.
בנה הצעיר של ג'ייה, ערפאת רחמן, נעצר בחשד לשחיתות ב-16 באפריל.
ב-17 ביולי שלחה הוועדה למניעת שחיתות של בנגלדש התראות הן לחאלדה ג'ייה והן לשייח' הסינה, ובהן ביקשה כי ישלחו דו"ח המפרט על נכסיהן תוך שבוע.
ב-2 בספטמבר 2007 האשימה ממשלת המעבר את ג'ייה בשחיתות, בשל החשד לפיו העניקה חוזים לחברה הבינלאומית לסחר חקלאי ב-2003; היא נעצרה ב-3 בספטמבר.
בנה הצעיר ערפאת רחמן, לצד 11 אחרים, נעצר גם כן לאחר שנחשד בשחיתות, על רקע אי סדרים הקשורים לנמל ציטג'ונג.
שייח' הסינה, מנהיגת מפלגת העם, הואשמה גם היא בשחיתות ובלקיחת שוחד.
היא נעצרה והושמה בכלא מיוחד.
לאחר שג'ייה נעצרה בחרה ועדת הקבע של מפלגתה בסייפור רחמן, שר הכלכלה לשעבר ובחאפיזודין אחמד, השר למשאבי מים לשעבר, להנהיג את המפלגה בתקופת הביניים הנ"ל.
תומכיה של ג'ייה לא הכירו במינויים אלו, בטענה כי רק ג'ייה רשאית הייתה להחליט על יורשה.
ועדת הבחירות המרכזית של בנגלדש, הזמינה לאחר מכן את סיעתו של חאפיזודין להשתתף בדיונים לקראת הבחירות.
ג'ייה ערערה על כך לבית המשפט, אך בית המשפט דחה את עתירתה ב-10 באפריל 2008.
ב-30 בספטמבר אישר בית המשפט העליון את שחרורה של חאלדה ג'ייה ממעצר, ופסק כי על המשפט להסתיים בטענה שהיא אינה יכולה להיות מואשמת בזמן מצב חירום, על מעשים שהתרחשו לפני תחילת מצב החירום בינואר 2007.
הממשלה ערערה על פסיקה זו, וב-4 באוקטובר בית המשפט העליון הפך את פסיקתו וקבע כי המשפט כנגד ג'ייה יכול להימשך כמקודם.
בדצמבר 2008 נערכו לבסוף הבחירות, בהן מפלגת העם (יחד עם המפלגות שהיו עמה בברית) זכתה לרוב של שני שלישים ממושבי הפרלמנט.
שייח' חסינה התמנתה לראש ממשלת בנגלדש, ומפלגתה הקימה ממשלה ב-2009.
שנות שלטונה של שייח' הסינה התאפיינו במתחים רבים ומשברים פוליטיים, אשר כללו שביתות, הפגנות ומהומות, לעיתים אלימות.
בשל ניסיונות למנוע ממפלגת השלטון לערוך את הבחירות הכלליות העשיריות בינואר 2014 ללא ממשלת מעבר, ג'ייה, אז יושבת ראש האופוזיציה, מפלגתה ובנות בריתה החרימו את הבחירות.
ביום הבחירות אירעו מספר מקרי אלימות, כולל הפצצות מרכזי בחירות וקלפיות, שג'ייה הואשמה בארגונן.
ב-2016 המפלגה הלאומית הכריזה על ועדת הקבע הלאומית החדשה שלה, ששמרה על מעמדה של ג'ייה כיושבת ראש המפלגה.
במאי 2017, חאלדה חשפה מסמך המציג את חזונה של מפלגתה לשנת 2030 במטרה לצבור תמיכה ציבורית לקראת הבחירות הכלליות הבאות.
אולם, הממשלה - בראשות מפלגת השלטון, ליגת העם - גינתה את המסמך וטענה כי הוא מהווה גנבה ספרותית של מסמך דומה, שפרסמה ליגת העם, המציג את חזונה ל-2021, בו השתמשו לקראת הבחירות הכלליות התשיעיות.
המפלגה טענה כי רוב היעדים שהוצגו במסמך הוגשמו כבר על ידי ממשלת ליגת העם, ולכן המסמך שפרסמה המפלגה הלאומית הוא אינו מקורי.
מחלוקת זו עוררה מחדש את המתחים בין המפלגה הלאומית לליגת העם.
ב-2017 המשטרה פשטה על ביתה של חאלדה ג'ייה, על פי הוראות הממשלה, ועל כך המפלגה הלאומית מחתה וטענה כי הממשלה מבצעת צעדים המתאימים למשטר אוטוקרטי.
ב-8 בפברואר 2018, ג'ייה הורשעה ונשלחה לכלא לחמש שנים, על רקע פרשת שחיתות, בה מעלה ג'ייה בכספי תרומות בינלאומיים שנתרמו לארגון צדקה למען ילדים יתומים, בתקופת ממשלת המעבר שכיהנה בין השנים 2006–2008. מפלגתה טענה כי פסק הדין היה מוטה מסיבות פוליטיות.
ג'ייה נשלחה לכלא המרכזי של דאקה, בירת בנגלדש, לאחר מתן פסק הדין.
משוער כי ג'ייה לא תוכל להתחרות בבחירות הכלליות של 2018, שכן החוקה של בנגלדש אוסרת על אדם שהורשע ובגזר דינו נידון למעל שנתיים מאסר מהשתתפות.
בערב הסעודית: חאלדה ג'ייה, כיו"ר האופוזיציה, ערכה בשלהי 2012 מספר ביקורים בערב הסעודית.
לאחר שהוזמנה על ידי המשפחה המלכותית, היא נפגשה עם מי שהיה אז יורש העצר ושר ההגנה סלמאן בן עבד אל-עזיז ושוחחה על הקשרים בין המדינות.
היא ניסתה לקדם את כניסתם של מהגרי עבודה בנגדלשיים לשוק העבודה הסעודי, שלא התאפשרה באותה תקופה.
ברפובליקה העממית של סין: ג'ייה נסעה לביקור דיפלומטי בסין באוקטובר, לאחר שהוזמנה על ידי הממשלה.
היא נפגשה עם מנהיגים סיניים, ובהם סגן הנשיא, שי ג'ינפינג, והאחראי על יחסי החוץ של המפלגה הקומוניסטית של סין, וואנג ג'יארוואי.
שי הפך למנהיג העליון של סין ב-2012. השיחות בסין סבבו סביב מסחר והשקעות סיניות צפויות בבנגלדש, ובפרט הנושא של מימון גשר פאדמה.
בתחילת 2012, הבנק העולמי, משקיע עיקרי צפוי בפרויקט, נסוג גם הוא, בהאשימו את שרי הממשלה בשחיתות.
המפלגה הלאומית הכריזה שבמהלך ביקורה של חאלדה, סין אישרה את מימון גשר פדמה השני.
בהודו: ב-28 באוקטובר 2012, ג'ייה ביקרה בהודו ופגשה את נשיא הודו פרנב מוקהרג'י, ראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג, ומספר בכירים נוספים, ובהם שר החוץ ההודי סלמאן קורשיד, היועץ לביטחון לאומי שיבשאנקר מנון, מזכיר החוץ רג'נן מאתאי, ומנהיגת מפלגת העם ההודית ויו"ר האופוזיציה ברג'יה סבהה סושמה סוואראג'.
השיחות עסקו בקשרי מסחר בין המדינות וביטחון אזורי.
ביקורה של חאלדה ג'ייה בהודו נחשב לביקור חשוב, שכן המפלגה הלאומית של חאלדה ג'ייה נחשבה לאנטי-הודית, בהשוואה לליגת העם.
בפגישתה עם ראש הממשלה סינג, ג'ייה אמרה כי מפלגתה רצתה לעבוד יחד עם הודו למען רווח הדדי של שתי המדינות, כולל במאבק כנגד מגמות קיצוניות.
חאלדה ג'ייה טענה כי יום הולדתה חל ב-15 באוגוסט, מה שהפך למחלוקת פוליטית, משום ש-15 באוגוסט הוא יום בו נהרגו רבים מבני משפחתה של יריבתה הפוליטית העיקרית של ג'ייה, שייח' הסינה, ובהם אביה מוג'יבור רחמן.
כתוצאה מכך, ה-15 באוגוסט נקבע כיום הזיכרון הלאומי של בנגלדש.
בשל כך, חאלדה ג'ייה הואשמה כי בחרה בכוונת מכוון לחגוג את יום הולדתה בתאריך זה, בזמן שיריבתה הפוליטית מתאבלת.
אף לא אחד מחברי ממשלתה של ג'ייה הציג מסמכים המראים כי יום הולדתה אכן חל ב-15 באוגוסט.
בתעודת הבגרות של חאלדה ג'ייה, נרשם כי תאריך לידתה הוא ה-9 באוגוסט 1945. לפי תעודת הנישואין שלה תאריך הלידה הוא ה-5 בספטמבר 1945. לפי הדרכון של ג'ייה, התאריך הוא 19 באוגוסט 1945. קאדר סידיקי, בעלת ברית של חאלדה ג'ייה, הפצירה בה שלא לחגוג את יום הולדתה ב-15 באוגוסט.
בית המשפט העליון אף עתר כנגד ג'ייה בנושא זה.
ב-24 במאי 2011 הוקיר הסנאט של מדינת ניו ג'רזי בג'ייה כ"לוחמת למען הדמוקרטיה".
זו הייתה הפעם הראשונה שהסנאט של המדינה הוקיר באופן שכזה במנהיג זר, מה שממחיש את הגידול באוכלוסיית המהגרים מדרום אסיה וצאצאיהם במדינה.
חאליפה סאט הוא לוויין החישה מרחוק הראשון שנבנה על ידי צוות של מהנדסים ממרכז החלל מוחמד בין ראשיד של איחוד האמירויות הערביות, הממוקם בדובאי.
הלוויין פותח על בסיס ידע קודם שנצבר בעת העבודה על הלוויין דובאי סאט 1 ודובאי סאט 2. בעבר כונה הלוויין דובאי סאט 3.
חאליד דונל רובינסון הוא זמר וכותב שירים אמריקאי.
סינגל הבכורה שלו, "Location", יצא לאור ביולי 2016 והגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד הוט 100. בשנת 2017, זכה להשתתף בתוכנית "אפל מיוזיק: הבא" ובהמשך זכה לעיטור פלטינה מרובע על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
אלבום הבכורה שלו, "American Teen", פורסם ב-3 במרץ 2017. מאז רבים משיריו הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעדי המוזיקה.
אלבומו השני של חאליד, "Free Spirit", שפורסם ב-5 באפריל 2019, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2019, יצא לסיבוב הופעות מצליח בשם "Free Spirit World Tour", אך תשעה מופעים מתוכו בוטלו עקב מגפת הקורונה.
חאליד דונל רובינסון נולד ב-11 בפברואר 1998, בפורט סטיוארט, ג'ורג'יה.
הוא גדל במקומות שונים (הכוללים את: פורט קמפבל בקנטקי, פורט דראם בווטארטאון, ניו יורק, ושש שנים בהיידלברג, גרמניה) עקב הקריירה הצבאית של אמו, לינדה וולף, ושל אביו.
בתיכון, חאליד למד שירה ותיאטרון מוזיקלי.
בשלוש שנותיו הראשונות בתיכון הוא למד ב"Carthage Central High School", בקרתגו, ניו יורק, עד שהוא ומשפחתו עברו לאל פאסו, טקסס, את שנתו האחרונה בתיכון למד ב"Americas high school".
חאליד החל לכתוב וליצור מוזיקה בתיכון; הוא העלה את העבודות הראשונות שלו ל-SoundCloud.
שירו "location" הוביל לכך שיופיע בפרסומים רבים כולל בילבורד, Yahoo!, BuzzFeed, ורולינג סטון.
"Location" סיים את שנת 2016 במקום 20 - "US Mainstream R&B/Hip-Hop Airplay chart" והגיע לעשרת המקומות הראשונים ב-"US Hot R&B Songs chart" ב-21 בינואר 2017. הסינגל השני מתוך האלבום, "Young Dumb & Broke" נהיה להיט בפורמטים קצביים והגיע לרדיו פופ בתחילת 2018.
בינואר 2017 יצא השיר "Electric" של Alina Baraz בהשתתפות חאליד.
שיתוף הפעולה שלו עם Brasstracks, השיר "whirlwind", צבר מעל 700,000 השמעות ב-SoundCloud.
ב-28 באפריל 2017, הוציא הראפר לוג'יק את הסינגל "1-800-273-8255" בהשתתפות חאליד ואלסיה קארה; השיר מוקם במקום השלישי בבילבורד הוט 100, המקום הגבוה ביותר ששיר של חאליד הגיע אליו.
כל הכרטיסים לסיבוב ההופעות של חאליד "21-ערים ינואר-פברואר 2017" נמכרו, כולל כל הכרטיסים באולם "Tricki Falls" (אולם בעל קיבולת של 1,500 איש) באל פאסו.
ב-2017, חאליד זכה בפרס VMA לתגלית השנה.
הופעת הבכורה של חאליד בטלוויזיה הייתה עם השיר "Location" בתוכנית "The Tonight Show" ב-15 במרץ 2017, מגובה על ידי "The Roots".
שירו "Angels" השתתף בסדרת הדרמה של ה-ABC "האנטומייה של גריי" בפרק "Don't Stop Me Now", ששודר ב-27 באפריל 2017.
הסינגל הבא של חאליד, "Silence" הוא שיתוף פעולה עם הדי ג'יי האמריקאי מרשמלו, השיר יצא לאור ב-11 באוגוסט 2017, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA.
השיר הופיע ב"Top 200" במעל 28 מדינות.
הוא הגיע למצעדי שירי הדאנס באוסטרליה, הממלכה המאוחדת, ובארצות הברית, והגיע לרשימת "10 הטובים" במעל 15 מדינות דוגמת גרמניה, שוודיה, ונורווגיה.
בנוסף, הוא הופיע במצעדי סוף השנה של הונגריה, דנמרק, בלגיה, אוסטריה, והולנד.
שירו של חאליד "The Ways" עם הראפר סוואה לי, השתתף בסרט מארוול הפנתר השחור.
ב-23 בפברואר 2018, השיר מוקם בבילבורד הוט 100. ב-2017 שיתף פעולה עם לורד, סיזה, ופוסט מאלון ברמיקס לשיר "Homemade Dynamite" של לורד.
ב-מאי 2018, כתב את "Youth" בשיתוף פעולה עם הזמר הקנדי שון מנדס, מתוך אלבומו השלישי של מנדס הנושא את שמו.
השיר מכיל אזכורים לאקלים החברתי והפוליטי באותה תקופה.
מנדס וחאליד הופיעו עם השיר בטקס פרס המוזיקה של בילבורד לשנת 2018 כמחווה לנפגעי אלימות האקדח, במופע השתתפו חברי המקהלה של "בית הספר התיכון מרגורי סטונמן דאגלס".
הוא שיתף פעולה עם בילי אייליש בשיר "Lovely", שסומפל מספר פעמים ב"Goodbye & Good Riddance", אלבום הבכורה של הראפר ג'וס וורלד.
ב-15 ביוני 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מרטין גריקס את הסינגל "Ocean".
ב-12 ביולי 2018, הוא השתתף יחד עם הלסי בשיר הבכורה של המוזיקאי בני בלנקו "Eastside".
השיר הגיע לעשרת המקומות הראשונים בבילבורד הוט 100,ולמקום הראשון בטבלת שירי הפופ של ארצות הברית.
ב-14 בספטמבר, הוציא את השיר "Better", השיר הגיע לראש הדירוג ב"Rhythmic Songs airplay", ומוקם בחמשת המקומות הראשונים ברדיו פופ.
ב-19 באוקטובר 2018, הוציא חאליד את המיני-אלבום Suncity.
המיני-אלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA.
ה־EP מוקם במקום השמיני בבילבורד 200. האלבום כולל את השיר "Saturday Night", שלאחר מכן יצא בגרסת רמיקס עם זמר הקאנטרי קיין בראון.
בפברואר 2019, הוציא חאליד את הסינגל "Talk", וביצע את הופעת הבכורה שלו בסאטרדיי נייט לייב, ב-9 במרץ 2019, עם "Talk" ו"Better".
אלבומו השני "Free spirit" יצא ב-5 באפריל 2019, מלווה בסרט קצר.
האלבום התחיל בראש ה"US בילבורד 200" עם 202,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון, והפך לאלבומו הראשון של חאליד שהגיע למקום הראשון.
ב-20 באפריל 2019, חאליד עשה היסטוריה על ידי היותו האמן הראשון והיחיד שכבש את חמשת המקומות הראשונים במצעד שירי ה־R&B של הבילבורד.
על מנת לקדם את האלבום, חאליד יצא לסיבוב ההופעות הרביעי שלו, בשם "Free Spirit World Tour", שהיה סביב צפון אמריקה, אירופה ואוקיאניה, סיבוב ההופעות התחיל ב-28 ביוני 2019, והסתיים ב-5 בדצמבר.
באוקטובר 2019, חאליד ומייג'ור לייזר הוציאו סינגל בשם "Trigger", שהשתתף בפסקול של "Death Stranding".
ב-4 בפברואר 2020, הוציא, יחד עם צמד האנגלי, דיסקלוז'ר , את הסינגל "Know Your Worth".
ב-2 באוגוסט 2024 הוציא לאור את אלבומו הרביעי, Sincere.
ב-6 בדצמבר של אותה השנה, יצא לאור שיתוף פעולה בין חאליד ונורמני בשיר בשם "Personal".
זוהי הפעם השנייה שהשניים משתפים פעולה, לאחר הלהיט המשותף שלהם "Love Lies" משנת 2018.
בנובמבר 2024 פרסם חאליד סדרת ציוצים ברשת X, ואישר כי הוא חלק מהקהילה הגאה, לאחר שהוצא מהארון על ידי הוגו ד.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2023פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאוןשיתוף פעולה מוזיקלי אהוב"Numb" (עם מרשמלו)
חאליד בשליץ' (בבוסנית: Halid Bešlić; 20 בנובמבר 1953 – 7 באוקטובר 2025) היה זמר ומוזיקאי בוסני.
הוא נחשב לאחד מבין הזמרים הידועים ומצליחים ביותר ביוגוסלביה במהלך שנות השמונים ולאחר מכן במדינות יוגוסלביה לשעבר, לאחר התפרקותה.
חאליד בשליץ' נולד בכפר קנז'ינה , סמוך לבירה סרייבו בבוסניה והרצגובינה כאשר זו הייתה חלק מיוגוסלביה, אביו מויו היה איש צבא בצבא העממי היוגוסלבי.
הוא החל להופיע באופן חובבני כאשר היה ילד בתקופת בית הספר היסודי ובמקביל גם הופיע במועדוני שירה.
אחרי שסיים את שירותו הצבאי בצבא היוגוסלבי עבר להתגורר בסרייבו והתחיל את הקריירה המקצועית כשהופיע במסעדות שונות.
בשנת 1979 הקליט את הסינגל הראשון שלו, "Grešnica / Ne budi mi nadu".
בין השנים 1979–2003 הקליט בשליץ' 16 אלבומים שנמכרו במיליוני עותקים.
הופיע פעמים רבות ברחבי העולם בביצוע יחיד.
שירים שהוציא לאור בשנת 1984 "Budi budi uvijek srećna" ו-"Neću neću dijamante" הגיעו במהירות למעמד של פלטינה, שזכה להצלחה כבירה, שהובילה אותו להיות אחד הזמרים הפופולריים ששיריו מושמעים הרבה בכל יוגוסלביה בסצנת המוזיקה העממית הבוסנית והבלקנית.
במהלך מלחמת בוסניה הוא הופיע ברחבי אירופה במופעי צדקה במטרה לגייס תרומות לנפגעי המלחמה בבוסניה והרצגובינה.
ב-21 באוגוסט 2025, נאלץ בשליץ' לבטל את הקונצרט שלו בגראדאצ'אץ' מסיבות בריאותיות.
הוא אושפז במחלקת הנפרולוגיה של המרכז הקליני של אוניברסיטת סרייבו.
בשליץ' נפטר ב-7 באוקטובר 2025 לאחר מחלה ממושכת.
חאמד טראורה הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת הקשר במרסיי, בהשאלה מבורנמות' ובנבחרת חוף השנהב.
טראורה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 15 הצטרף לזו של אמפולי.
ב-8 באוקטובר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד פוג'ה.
ב-15 בינואר 2019 חתם בפיורנטינה והיה עתיד להצטרף אליה בסיום העונה.
אולם בסיום העונה, הודיע מנכ"ל אמפולי כי העסקה נפלה.
ב-12 ביולי 2019 הושאל לססואולו לשנתיים עם אופציה לרכישה.
בסיום התקופה, ססואולו רכשה את כרטיס השחקן שלו.