tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הטענה היא שהטכנולוגיה המודרנית מחלישה את האמפתיה בין יחידים, ויוצרת חברה מנוכרת ואנוכית.
לפי סקר שפרסם המגזין Elle ביולי 2014 ובו נבדקו 185 צעירים, כמחצית הנבדקים חוו גוסטינג בדרך כלשהי: 13.64% מהגברים ו-26.67% מהנשים דווחו שהם נפגעו מגוסטינג, ואילו 16.67% מהגברים ו-24.17% מהנשים דווחו שהם עשו גוסטינג לאחרים.
33.33% מהגברים, ו-25.83% מהנשים דיווחו שהם חוו גוסטינג משני הצדדים - גם עשו וגם נפגעו.
בסקר משותף של Huffington Post והאתר האמריקאי YouGov, שנערך באוקטובר 2014 בקרב קבוצה של 1,000 מבוגרים, נמצא ש-13% מהם נפגעו מגוסטינג, בעוד 11% בלבד עשו גוסטינג לאחרים.
נתונים שנאספו במהלך שנת 2016 בקרב קבוצות מובחנות, מצביעים על כך שתופעת הגוסטינג התרחבה והפכה לדפוס התנהגות רוֹוֵחַ בקרב בני דור ה-Y ילידי שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. בסקר שנעשה בקרב רווקות ורווקים משתמשי אתר ההיכרויות PlentyOfFish , נמצא ש-78% מהמשתמשים גילאי 18–33 נפגעו מגוסטינג לפחות פעם אחת.
בסקר שנעשה בקרב משתמשי האפליקציה מבוססת מיקום Yik Yak בקמפוסים של מכללות ברחבי ארצות הברית, 61% מהנבדקים דיווחו שהם עשו גוסטינג לאחרים.
המדיה החברתית והאפליקציות הסלולריות מאפשרות קיום מערכות יחסים ברמת מחויבות נמוכה או למראית עין, ולא לנתק את הקשרים כליל כמו בגוסטינג.
התנהגות כזו יכולה להתרחש כאשר צד אחד לא בטוח ברגשותיו וכוונותיו, ולחלופין - מקיים מערכות יחסים מקבילות או בודק היכרויות אחרות, מבלי שהצד השני מודע למתרחש.
כך, היוזם משאיר בידיו את הבחירה לחדש את הקשר ולהעלות את רמת המחויבות לכדי קשר אינטימי, כאילו דבר לא השתנה.
על הרקע הזה, נטבעו מבעים לשוניים נוספים:
(מאנגלית: Orbiting) התנהגות שבה מי שהיה או הייתה בן-זוג או בת-זוג לדייטים ספורים, עושה גוסטינג, אך מופיע/ה כעוקב/ת ברשתות החברתיות, ולמשל: עושה Like לתמונות בפייסבוק, או הופכ/ת לצופה בינג' בסטוריז באינסטגרם, כדי להבהיר לצד השני שהוא/היא ממשיכ/ה להיות מעודכנ/ת לגביו תוך הפגנת נוכחות, כאילו חג/ה מעל כמו לוויין.
ההגדרה נגזרת מהמילה Orbit, שפירושה: מסלול כבידתי, שבו נע גוף מסוים סביב גוף אחר שהוא נמצא באינטראקציה כבידתית איתו.
(מאנגלית: Benching) בהתנהגות כזו, היוזם ממשיך לשלוח מעת לעת מסרונים סתמיים כגון דרישות שלום, קישורים, תמונות או אמוג'ים, ומדי פעם יגיב באיחור ובהתנצלות על מסרונים מהצד השני.
תיתכן גם הצעה להיפגש ללא כוונה לממש אותה.
צעד כזה מאפשר גם למנוע מבוכה כאשר השניים נפגשים במקרה ובנסיבות שאינן קשורות ליחסים ביניהם.
המושג נגזר מהמילה האנגלית Bench, בעברית: ספסל, והוא שאול מתחום משחקי הכדור הקבוצתיים (כגון: כדורגל, כדורסל), שבהם המאמן מוציא שחקן מההרכב הראשון ומושיב אותו על ספסל השחקנים המחליפים לפרק זמן ממושך, עד שייראה לנכון להחזירו להרכב.
בסלנג עברי נפוץ התרגום סִפְסוּל, ולחלופין - המילה "ייבוש".
המילה הועלתה למילון Urban Dictionary במרץ 2017. התנהגות זו הייתה מוכרת עוד קודם לכן, אך נתפסה כחלק ממעשה הגוסטינג.
נראה שהיא התפתחה לכדי תופעה בפני עצמה, שאף מאפילה על גוסטינג .
(הגייה: מוּנִינְג) המושג נגזר מהמילה Moon (בעברית: ירח) ומתאר פעולה בטלפון חכם, שבה המשתמש חוסם אפשרות לקבל התראות על מסרונים ממשתמש אחר או קבוצת משתמשים, כאשר הנחסם לא יודע שהוא חסום.
מקור משמעות זו הוא צלמית של חרמש ירח המסמנת את הכפתור "Do not disturb" ("לא להפריע") במכשירי אייפון.
ביולי 2017, המילה במשמעות הזו עדיין לא הופיעה במילונים המקוונים (היא מוכרת במשמעויות אחרות, והשוו: מונינג).
גוסטו פרץ אברהם שמעון (המוכר בשם גוסטו) (נולד ב־19 במרץ 1970) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי ישראלי.
גוסטו, נולד בבית חולים שערי צדק בירושלים בשם פרץ אברהם שמעון, ליוסף פרץ בעל בית מלאכה לתיקים ומזוודות ולסוזן עקרת בית שעלו מקזבלנקה ומראקש במרוקו.
גדל במעברת אזבסטונים בקריית היובל בירושלים ובגיל 3, עבר עם הוריו וששת אחיו לשיכונים בשכונת שמואל הנביא בירושלים.
גוסטו התחנך בבית ספר יסודי ממלכתי דתי ובהמשך למד בישיבות, שם השתתף בלימודי שירה, חזנות ופיוט.
כבר בילדותו החל גוסטו לעסוק במוזיקה ואת צעדיו הראשונים בעולם המוזיקה החל בשנת 1988, אז הקליט מספר שירים שלא הגיעו להפצה מלאה.
בשנת 1989, הניח למוזיקה במישור המקצועי ופנה לתחום העסקים המשפחתי.
בשנת 2007, הוציא את אלבומו הראשון בשם "גוסטו".
הסינגל הראשון מהאלבום "מה הייתי בלעדייך" זכה להערכה גדולה ולהשמעות רבות ברדיו .
סינגלים נוספים מהאלבום היו: שיר של (זהר ארגוב) אותו הקליט כסינגל בשנת 2006, "האישה שאיתי" ו"אנמות עליכ".
באלבום לקחו חלק נגנים ידועים ביניהם ז'אן פול זימבריס, אבי עילם אמזלג, דודו טסה ועוד.
את רוב שירי האלבום (למעט 3 שירים) כתב והלחין גוסטו והוא זכה לאהדת שדרנים שונים.
עוד בשנת 2010 כתב והלחין לתזמורת ירושלים מזרח ומערב בניצוחו של תום כהן, אלבום מקורי ממנו יצא הסינגל איתי לעולם בביצועו של אמיל זריהן.
בשנת 2011, השתתף בפרויקט "שני צדדים למטבע" עם גרסת כיסוי לשיר לוליטה של אתי אנקרי, תוך שינוי ניכר של הלחן והעיבוד.
עוד באותה השנה הופיע גוסטו בפסטיבל ישראל.
בשנת 2012, יצא אלבומו השלישי "בין השורות, אותו הפיק שמוליק דניאל.
האלבום מורכב ממקצבים עשירים בכלי נגינה אותנטיים (אקוסטיים וחשמליים) מקצוות עולם – כלי קשת, כלי נשיפה ואנסמבל מתוך תזמורת ירושלים מזרח ומערב.
כל שירי האלבום (פרט לשיר "מלך העולם שנכתב על ידי מיקה קרני), נכתבו על ידי גוסטו והוא זכה להשמעות רבות ברדיו.
בנובמבר 2012, במסגרת פרויקט "צעד קדימה", חידש את השיר "יד קטנה" של אושיק לוי.
בשנת 2013 הלחין את השיר "פסנתר" אותו כתב אסף אטדגי לאוריאל שלומי, הלחין את השיר "למות בשביל חייך" אותו כתב רפאל פרץ לאורן חן, ובמקביל התחיל לעבוד על אלבום נוסף מתוכו הוציא את הסינגל "איך השתניתי".
בשנת 2014, הוציא את הסינגל "חראם עליכ" ו "מי אני" ובשנת 2015 הוציא את הסינגלים "צליל מכוון" בו התארח וניגן יצחק קלפטר ו"ברהם".
שיר העוסק במוזיקאי המרוקאי המפורסם ברהם סווירי שעלה ממרוקו והתפרנס בירושלים מדוכן חוטים בשוק ולא זכה להכרה הראויה.
בשנת 2016, הלחין את השיר "תראי אותי" אותו כתב בר רפאל פרץ לעופר לוי ואת השיר" אל תוותרי עליי "והוציא את הסינגל "שיר על אהבה" שכתב והלחין עבורו יצחק קלפטר.
בשנת 2017, כתב למירי מסיקה את השיר "זהרה" בערבית מרוקאית, השיר הופיע באלבומה "אלוהי הדברים הקטנים" ונכנס אל פלייליסט יום בגלגלצ.
לפני צאת האלבום "עפאכ", התזמורת מזרח ומערב בניהולו של תום כהן השיקה סבב מופעים ברחבי הארץ עם זמרים ממרוקו ומכאן פנחס כהן והאחים קרוצ'י בניצוחה של אתי תבל.
בשנת 2018 יצא אלבומו הרביעי "עפאכ", אלבום בשפת האם ערבית מרוקאית (ערבית מוגרבית) עליה גדל גוסטו וממנה שאב את השפעותיו המוזיקליות.
את האלבום "עפאכ" כמו את שלושת אלבומיו הקודמים הפיק שמוליק דניאל ובו מארח גוסטו את מוריס מדיוני ובו שר בדואט את החידוש "ראי רוק רומבה" ואת מירי מסיקה ביחד הם שרים את הדואט "עלא סלאמתכ" בסגנון רומבה פלמנקו.
השיר השני בשפה הערבית מרוקאית שנכנס לפלייליסט יום בגלגלצ, האלבום הופק בסיוע יועצים לשוניים וד"ר לשפה המוגרבית ובו משתתפים נגנים מהארץ ומהעולם וביניהם תום כהן, המנהל המוזיקלי של התזמורת האנדלוסית על המנדולינה.
מוריס אל מדיוני על הפסנתר.
אתי תבל, נדב ביטון, אמיר שחסאר, איתמר דוארי, אדל מנע, עימד דאלל ועוד.
לאלבום צולמו סדרת קליפים במרוקו.
באותה השנה כתב גוסטו את השיר "מענדי" לנסרין קדרי ואת השיר "אשת חייל" לחיים ישראל.
עוד באותה השנה, חבר גוסטו לתזמורת ירושלים מזרח ומערב (לשעבר התזמורת האנדלוסית ירושלים) אשר בחרו במסגרת הופעות העשור לתזמורת להקדיש מופע שלם ליצירתו של גוסטו בעיבודים חדשים של תום כהן לתזמורת, למופע "דיאלנא" בשיתוף עם מירי מסיקה ובניצוחו של תום כהן.
ביוני 2018 השתתף בפסטיבל "ליבי במזרח" עם המופע "עאפאכּ".
בסוף 2020 הקליט גרסת כיסוי לשיר "לא צריך הרבה" של חוה אלברשטיין, בעידודה ובהשתתפותה בבית האחרון,
ב־2022 השתתף בכתיבת השיר "אוּחְתִּי" של שמעון בוסקילה ובפסקול הסרט "שער הפרחים".
בשנת 1991 התחתן, אבא לשני ילדים.
2009 - למרגלית צנעני את השיר "מתנה מהשכנה"
2010 – לתזמורת מזרח מערב וסולנה אמיל זריהן את השיר איתי לעולם
2013 - הלחין את השירים "פסנתר" אותו כתב אסף אטדגי לאוריאל שלומי, ו "למות בשביל חייך" אותו כתב רפאל פרץ (בנו של גוסטו) לאורן חן,
2016,- הלחין את השיר "תראי אותי" אותו כתב בר רפאל פרץ לעופר לוי
ובנוסף כתב והלחין לו את "אל תוותרי עליי"
2017, - כתב למירי מסיקה את השיר "זהרה" בערבית מרוקאית, ללחן של אופיר כהן.
השיר יצא באלבומה "אלוהי הדברים הקטנים" ונכנס אל פלייליסט יום בגלגלצ
2018.- כתב והלחין את השיר "מענדי" לנסרין קדרי ואת השיר "אשת חייל " לחיים ישראל.
2022 – השתתף בכתיבת מילות השיר "אוּחְתִּי" של שמעון בוסקילה.
2011, השתתף ב"שני צדדים למטבע" בגרסת כיסוי ל"לוליטה" של אתי אנקרי והופיע בפסטיבל ישראל.
2012, השתתף ב "צעד קדימה",פרויקט ריקודי עם, חידוש לשיר "יד קטנה" של אושיק לוי.
2014, הוציא את הסינגל "חראם עליכ" ו"מי אני".
2015 הוציא את הסינגלים "צליל מכוון" בו התארח וניגן יצחק קלפטר[8] ו"ברהם".
2016, הוציא את הסינגל "שיר על אהבה" שכתב והלחין עבורו יצחק קלפטר.
2017, התזמורת ירושלים מזרח ומערב[9] בניהולו של תום כהן השיקה סבב מופעים ברחבי הארץ עם גוסטו זמרים ממרוקו ומכאן פנחס כהן והאחים קרוצ'י בניצוחה של אתי תבל.
2018. תזמורת ירושלים מזרח ומערב בחרו, במסגרת הופעות העשור לתזמורת, להקדיש מופע שלם ליצירתו של גוסטו בעיבוד תום כהן, ונוצר המופע "דיאלנא" בשיתוף עם מירי מסיקה .
2018 בכורה בפסטיבל "ליבי במזרח" במופע "עאפאכּ"[12] ומשם בסבב ברחבי הארץ.
2019 כתב מוזיקה ושיר נושא : לסרט של הבמאי המוערך חיים בוזגלו "באב אל ווארד".
2020 החל לערוך ולהגיש תוכנית רדיו בצפון "לילות מגרב" מוזיקה מארצות המגרב .
גוסטבו לאונרדו קואיאר גאייגו (בספרדית: Gustavo Leonardo Cuéllar Gallego) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בתפקיד הקשר האחורי בקבוצת אל-הילאל.
קואיאר החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפורטיבו קאלי ובשנת 2009 הועלה לקבוצה הבוגרת וערך את הבכורה.
את שערו הראשון בבוגרים כבש בטורניר האפרטורה של 2013 במשחק מול אונסה קלדס.
קואיאר כבש בדקה ה-85 ונתן לקבוצתו ניצחון 1–2 במחזור הראשון.
למרות מספר הצעות שקיבל, כולל ממקסיקו ומאיטליה, העדיף קואיאר להישאר בדפורטיבו קאלי.
תחת המאמן לאונל אלברס שהגיע, תפס קואיאר את מקומו בהרכב הראשון והיה מהמצטיינים בקבוצה שסיימה כסגנית ב-2013.
באמצע שנת 2014 עבר בהשאלה לאתלטיקו ג'וניור, אך ההתאקלמות שלו בקבוצה לא הייתה טובה.
בדומה לחבריו לקבוצה, קואיאר לא הצליח על רמת משחק גבוהה וג'וניור נכשלה בכל הטורנירים ששיחקה.
עם הגעתו של המאמן אלכסיס מנדוסה בשנת 2015, הפך קואיאר לאחד השחקנים החשובים בקבוצה והיה לשחקן הרכב קבוע.
בזכות היכולת הטובה שגילה, מאמן הנבחרת, חוסה נסטור פקרמן, החליט לזמנו לקרת משחק הידידות מול ובנוסף החלו שמועות על מעבר צפוי שלו אל מחוץ למדינה.
ב-20 בינואר 2016 עבר לקבוצת פלמנגו הברזילאית וערך את הבכורה ב-17 בפברואר מול אתלטיקו מיניירו.
את שער הבכורה כבש ב-28 ביוני 2017 במשחק גביע מול סנטוס בניצחון 0–2. הפך לשחקן הרכב ואחד הבולטים בקבוצה שהגיעה ב-2017 לגמר הקופה סודאמריקנה.
קואיאר עבר את כל נבחרות הנוער של קולומביה, החל מהנבחרת עד גיל 15, עד גיל 17 ועד גיל 20. השתתף ב-2009 במונדיאליטו עד גיל 17, כבש שני שערים ועזר לנבחרת לסיים במקום הרביעי.
לנבחרת הבוגרת הוא זומן לראשונה על ידי המאמן, חוסה נסטור פקרמן, ב-28 באוגוסט 2015 כהכנה למשחק מוקדמות מונדיאל 2018 מול .
הבכורה הרשמית נערכה ב-29 במרץ 2016 גם כן באותה מסגרת, כאשר גברה 1–3 על בברנקייה.
קואיאר נכנס בדקה ה-84 במקומו של סבסטיאן פרס.
ב-14 במאי 2018 היה חלק מ-35 השחקנים שזומנו לקראת המונדיאל, אבל בסופו של דבר נופה לקראת בחירת הסגל הסופי.
גוסטפייס הוא האנטגוניסט הראשי בזיכיון סרטי האימה "צעקה".
את דמותו של "גוסטפייס" הגה במקור התסריטאי קווין ויליאמסון, והוא מופיע בהופעות אילמות.
את קולו של "גוסטפייס", שעל דיבובו הופקד השחקן רוג'ר ל.
ג'קסון, ניתן לשמוע לרוב במהלך שיחות הטלפון אותם הוא מנהל עם קורבנותיו, ללא קשר לזהות הרוצח העומד מאחורי המסכה (כיוון שכל הרוצחים משתמשים במחליף קול המשתמש באותו הקול).
את זהותו של "גוסטפייס" אימצו דמויות שונות בסרטי הסדרה ובעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "צעקה".
במקור, שאבה מסכת הגוסטפייס הפופולרית השראה רבה מהציור "הצעקה" מאת הצייר אדוורד מונק, ונוצרה ועוצבה על ידי חברת ייצור התחפושות "Fun World" עבור ליל כל הקדושים, לפני שנמצאה ונבחרה על ידי מריאן מדלנה ווס קרייבן במהלך חיפושים עבור השראה חזותית לדמותו של "גוסטפייס".
דמותו של "גוסטפייס" הופיעה לראשונה בסרט "צעקה" (1996) כזהות ששימשה את הנערים בילי לומיס (סקיט אולריץ') וסטו מאכר (מת'יו לילארד), במהלך מסע הרציחות שערכו בעיירה הבדיונית וודסבורו.
בסרטים הבאים בסדרה, שימשה זהותו של "גוסטפייס" כמסווה עבור כל אנטגוניסט תורן על מנת להסתיר את זהותו האמיתית בזמן ביצוע רציחות סדרתיות, וככזו, דמותו גולמה על ידי מספר שחקנים.
ביקום בו מתרחשים סרטי "צעקה", תלבושתו של "גוסטפייס" אינה ייחודית וניתן להשיגה בקלות, דבר המאפשר לאנטגוניסט התורן ללבוש תלבושת דומה לזו של זה שקדם לו.
לעיתים קרובות, מתקשר "גוסטפייס" לקורבנותיו על מנת להתגרות בהם או לאיים עליהם תוך שימוש במחליף קול שמסתיר את זהותו האמיתית.
בסרט השלישי, קונספט השימוש במחליף קול זה נלקח רחוק יותר ובמסגרת עלילתו, "גוסטפייס", משתמש במכשיר שמאפשר לו להישמע כדמויות אחרות.
כתולדה מהשינוי הקבוע בזהותו של האדם שמתחת למסכה, ל"גוסטפייס" אין מוטיבציה מוגדרת למעשיו, המונעים ממניעים שונים, החל מרצון לנקום ועד לחיפוש תהילה ולחץ חברתי.
בשלושת הסרטים הראשונים, כל רוצח שותף למטרה המשותפת להרוג את סידני פרסקוט (נב קמפבל) עקב שרשרת אירועים שהחלה כשאחיה-למחצה המנוכר של סידני, רומן ברידג'ר (סקוט פולי), סיפר לבילי כי אביו ניהל רומן עם אמה של סידני, מורין (לין מקרי).
בסרט הרביעי, הרוצחים מקנאים בתהילתה של סידני ומתכננים לרצוח אותה על מנת לזכות גם הם בתהילה ופרסום.
מהסרט החמישי ואילך, מניע הרציחות עובר לבתו של בילי, סמנתה קרפנטר (מליסה באררה) ואחותה, טרה (ג'נה אורטגה), אשר נרדפות בשל הקשר שלהן ל"גוסטפייס" המקורי.
מהסרט החמישי ואילך, לנוטלי זהותו של "גוסטפייס" החדשים יש מניעים הקשורים לסדרת הסרטים הבדיונית "דקירה".
תלבושתו של "גוסטפייס" נשארת זהה לאורך כל סדרת הסרטים וכוללת גלימה וברדס שחורים ומסכת גומי לבנה המזכירה רוח רפאים מיוסרת.
על אף שכל מי שנוטל את זהותו של "גוסטפייס" הוא אנושי; תחת מעטה המסכה, מפגין "גוסטפייס" עמידות קיצונית נגד פגיעות פיזיות, רמות גבוהות של כוח פיזי ויכולת התגנבות כמעט על-טבעית.
בשל האיקונוגרפיה שבתלבושתו והופעתו בסרטים, הפכה הדמות לאייקון בתרבות הפופולרית והביאה לסדרה של בובות פעולה, מרצ'נדייז, ופרודיות.
בסדרת הטלוויזיה "צעקה" 2015–2016, דמותו של "גוסטפייס" הוצגה בתור "הרוצח מלייקווד", שהופיע בסדרה בשתי עונותיה הראשונות, ו"הרוצח משאלו גרוב", שהופיע בפרקים המיוחדים שהופקו עבור ליל כל הקדושים במהלך עונתה השנייה; שניהם דובבו על ידי מייק ווהן, ולהם הייתה מסכה שונה עקב בעיות בזכויות יוצרים.
עם זאת, דמותו המקורית של "גוסטפייס" שבה בעונתה השלישית של הסדרה, ואת קולו שב לדבב רוג'ר ל.
בסרטים, דמותו של "גוסטפייס" הופיעה בכל הסרטים בדיבובו של ג'קסון; שבסרטים האחרונים, "צעקה" (2022) ו"צעקה 6" (2023), זכה ל בתור "הקול".
בסרטים, אומצה זהותו של "גוסטפייס" על ידי האנטגוניסטים התורנים של כל סרט על מנת להסתיר את זהותם, לפני שחושפים את עצמם בפני הפרוטגוניסטים במערכה האחרונה של כל סרט.
דמותו של "גוסטפייס" מופיעה לראשונה בסצנת הפתיחה של צעקה (1996).
בסצנה, מתקשר "גוסטפייס" לתלמידת התיכון קייסי בקר (דרו ברימור), מאתגר את ידיעותיה בקלישאות מסרטי אימה באמצעות שאלות טריוויאליות, ולבסוף רוצח את בן-זוגה, סטיב אורת', ולאחר מכן אותה.
לאחר תחילת מסע הרציחות, מתחילה סידני פרסקוט לקבל שיחות טלפון מתגרות ומאיימות מ"גוסטפייס", שטוען כי ברשותו מידע על אניסתה ורציחתה של אמה, מורין פרסקוט, שאירעה שנה לפני אירועי הסרט, רצח שבו הואשם קוטון וירי (ליב שרייבר).
עד מהרה, מתחילה סידני לחשוד באנשים הסובבים אותה, כולל בן-זוגה, בילי לומיס (סקיט אולריך); אביה, ניל פרסקוט; חברה, רנדי מיקס; ובן-כיתתה, סטו מאכר (מת'יו לילארד).
בסיום הסרט, מגלה סידני כי את מסכתו של "גוסטפייס" עטו גם בילי וגם סטו, שחושפים שהם אחראים לרציחתה של מורין פרסקוט ולהפללתו של קוטון בכך.
בילי מסביר לסידני שהמניע למעשיו נבע מכך שאמו נטשה אותו לאחר שאביו בגד בה עם מורין, בעוד שסטו טוען שפעל מתוך לחץ חברתי.
עם זאת, מצליחה סידני לתמרן את בילי וסטו ומאמצת זמנית את זהותו של "גוסטפייס" בעצמה על מנת להתגרות בהם, לפני שמביאה למותו של סטו.
גייל וות'רס (קורטני קוקס), עיתונאית מקומית, יורה בבילי במטרה למנוע ממנו להרוג את סידני, שלאחר מכן יורה בו עם כדור בראש, תוך ציון העובדה ש"הם תמיד חוזרים", קלישאת אימה נפוצה, שלימד אותה רנדי מיקס בשלב מוקדם יותר בסרט.
דמותו של "גוסטפייס" מופיעה בשנית בצעקה 2 (1997), כאשר סדרה של רציחות מתרחשת במכללת וינדזור, בו לומדת סידני, וקורבנותיו הראשונים חולקים שמות זהים לקורבנותיהם של בילי וסטו מהסרט הראשון.
"גוסטפייס" שוב מתגרה בסידני ומנסה להרוג אותה, ומאוחר יותר, הורג את רנדי.
במהלך הסרט חשד זהותו הנוכחית של "גוסטפייס" נופלת שוב על קוטון, ועל בן-זוגה של סידני, דרק פלדמן (ג'רי אוקונל).
עם זאת, בסיום הסרט, מתגלה כי את זהותו נטל מיקי אלטירי (טימותי אוליפנט), חברו של דרק, המעוניין לזכות בתהילה על מעלליו.
עוד מתגלה כי מיקי שיתף פעולה עם אמו של בילי (לורי מטקאלף), שהסוותה עצמה כ"דבי סולט", המעוניינת לנקום בסידני על מות בנה, תוך שהיא מגלה חוסר-נכונות לקבל את טעויותיה כאם ומסרבת להכיר בכך שהיא עצמה נטשה את בילי.
במהלך הקרב האחרון, יורה גברת לומיס במיקי, בטענה שסיפקה את רצונו לתהילה רק על מנת לגייס את עזרתו בהוצאת נקמתה לפועל, ומנסה להרוג את סידני.
כאשר קוטון מגיע, גברת לומיס מנסה לתמרן אותו למסור לידיה את סידני, אך לתדהמתה, היא לא מצליחה לשכנעו וקוטון יורה בגברת לומיס.
שניות לאחר מכן, מיקי קם על רגליו בצרחות אך נורה למוות על ידי גייל וסידני.
לאחר מכן, סידני יורה בראשה של גברת לומיס, בנימוק כי "הם תמיד חוזרים".
בצעקה 3 (2000), רוצח חדש שנטל את זהותו של "גוסטפייס" רוצח את קוטון ואת בת-זוגו, כריסטין המילטון (קלי רתרפורד) בניסיון לגלות את מיקומה הנוכחי של סידני.
הרוצח משאיר את תמונותיה של מורין בזירות הפשע על מנת להתגרות בסידני בזמן שהוא רוצח את צוות השחקנים של "דקירה 3".
עד מהרה מתגלה כי את מסכתו של "גוסטפייס" הנוכחי עוטה אחיה למחצה של סידני, במאי הסרטים רומן ברידג'ר (סקוט פולי), שנולד לאמם מורין במהלך השנתיים שבהם עברה להוליווד במטרה להצליח כשחקנית תחת השם "רינה ריינולדס".
לאחר שנאנסה והרתה במהלך אונס קבוצתי במסיבה, מסרה מורין את רומן לאימוץ; רומן חיפש ומצא אותה שנים לאחר מכן, אך מורין התנכרה לו לאחר שחשף את זהותו כבנה של רינה.
מושפל וזועם, החל רומן לעקוב אחר מורין ולתעד את הרומנים שניהלה עם גברים אחרים, כולל האנק לומיס; והשתמש בצילומים האלה על מנת לגלות לבילי מדוע אמו נטשה אותו לפני ששכנע אותו להרוג את מורין, מה שהביא להשתלשלות האירועים בשני הסרטים הקודמים.
רומן הזועם חושף את מניעו ואת רצונו להפליל ולהרוג את סידני בעוון "גניבת החיים שהיא לקחה ממנו", ולאחר מכן נאבק בסידני, שמשטה בו ודוקרת אותו בגב ובחזה, בעוד גייל ודיואי ריילי (דייוויד ארקט) מגיעים זמן קצר לאחר מכן וחושפים את זהותו, ובכך הורסים את תוכניותיו להפליל את סידני.
רומן המובס מנסה לעורר לכאורה את רגשותיה של סידני, אך אז מנסה לתקוף פעם נוספת.
בסופו של דבר, מצליח דיואי להרוג את רומן בעזרתה של סידני, ומסיים את סדרת הרציחות המבוססת על נקמתו של "גוסטפייס" במורין.
יתר על כן, הסרט מותיר את גורלה של אנג'לינה מעורפל; אם כי בחוברת נלווית שהופצה לאחר מכן, אנג'לינה אינה נמנית בין הדמויות שנפטרו לאחר אירועי הסרט.
בסרט זה, דמותו של "גוסטפייס" מדובבת גם על ידי פולי, שרייבר, לין מקרי, קמפבל, קוקס, ארקט ואולריך באמצעות מחליף קול בו משמש רומן על מנת להתחזות להם.
בצעקה 4 (2011), "גוסטפייס" נוסף מגיח בוודסבורו לקראת יום השנה ה-15 לטבח שערכו בילי וסטו; עד מהרה, מתגלה כי הרוצח החדש משחזר אירועים מהאירוע, אך גם מתעד אותם עם מצלמה מוסתרת בתוך מסכתו על מנת ליצור סרטי סנאף.
לאחר שנלקחה לבית החולים, תוכניותיה של ג'יל משתבשות כשדיואי מודיע לה שסידני שרדה.
ג'יל הזועמת מנסה שוב נואשות להרוג את סידני, אך דעתה מוסחת על ידי דיואי, גייל וג'ודי היקס (מארלי שלטון) שמעניקים לסידני את ההזדמנות לחשמל אותה באמצעות דפיברילטור, בנימוק כי ג'יל שכחה את הכלל הראשון של רימייקים, "אל תתעסקו עם [הסרט] המקורי".
ג'יל הפצועה מנסה לדקור את סידני עם פיסת זכוכית שבורה בניסיון אחרון להרוג אותה, אך סידני צופה זאת, יורה בג'יל והורגת אותה.
השניים ממקדים את התקפותיהם באנשים הקשורים למסע הרצח המקורי של בילי וסטו ומתכוונים להפליל את בת-זוגו של ריצ'י, סם קרפנטר, שמתגלה כבתו הביולוגית של בילי לומיס; בפשעיהם.
בסיום הסרט, תוכניותיהם של השניים מסוכלות על ידי סם, סידני, גייל ואחותו של סם, טרה קרפנטר, וריצ'י ואמבר עצמם נהרגים באכזריות.
אמבר נורית על ידי גייל ומועדת היישר לתוך גז מטבח בוער, ולאחר מכן תוקפת אותם שוב ונורית שוב בראשה על ידי טרה; בעוד ריצ'י נדקר באלימות על ידי סם, ובעודו מתחנן על חייו ושואל על "סופו", גרונו נחתך וסם יורה בראשו במטרה לוודא שהוא לא "יחזור".
בנוסף, בוחרות סידני וגייל להשאיר את זהות הרוצחים בעילום-שם לעולם, ומבטיחות שסרט "דקירה" נוסף המבוסס על הרציחות האחרונות לא יופק; הבטחה אותה גייל מפרת בהמשך תוך פרסום ספר נוסף על הרציחות.
בצעקה 6 (2023), מתגלה כי אביו של ריצ'י הוא בלש משטרה בשם ויין ביילי (דרמוט מלרוני) וכי היו לו אחים קטנים בשם איתן וקווין (ג'ק צ'מפיון וליאנה ליברטו, בהתאמה).
עוד מתגלה כי ויין היה זה שעודד את האובססיה של ריצ'י לסרטי "דקירה", וכאשר ריצ'י מת, הוא בנה לזכרו אנדרטת "גוסטפייס" בתיאטרון נטוש.
לאחר מותו של ריצ'י, משפחת ביילי רצתה לנקום במי שהרג אותו, וכשסם ושלושת הניצולים האחרים הגיעו לניו יורק, משפחת ביילי התחקתה אחריהם (ויין עבר למשטרת ניו יורק, ואיתן וקווין הפכו לשותפיהם לדירה) והפיצה שמועות שסם הפליל את ריצ'י במעשיה.
בעימות הסופי, משפחת ביילי מתעמתת עם סם, טרה וסוכנת ה-FBI קירבי ריד (היידן פנטייר), אך בסופו של דבר, השלישייה מאבדת שליטה.
לאחר שסאם מתגרה בהם בעובדה שריצ'י מעולם לא הצליח להרוג את קורבנותיו ( רוב "קורבנותיו" שרדו את פצעיהם, בעוד שאמבר ביצעה את רוב הרציחות), לפני שמת בפחדנות והתחנן על חייו.
בקרב שלאחר מכן, טרה פוצעת קשה את איתן בפיו וסם יורה בראשה של קווין, בעוד שוויין מאבד את ההכרה.
כשהוא מתעורר, ויין מוצא את עצמו מקבל שיחת טלפון מ"גוסטפייס", שמתגרה ומוקיעה אותו על מניעיו ולאחר מכן, דוקרת אותו מספר פעמים, לפני שחושפת את עצמה כסם.
סם שוקלת לחוס על חייו של ויין, אך לבסוף בוחרת להרוג אותו בשל "התעסקותו עם משפחתה".
זמן קצר לאחר מכן, איתן הפצוע מנסה לתקוף פעם נוספת, אך קירבי משליכה על ראשו טלוויזיה פגומה (אותה טלוויזיה שהרגה את סטו מאכר) והורגת אותו.
דמותו של "גוסטפייס" הופיעה בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "צעקה".
העונה, שזכתה לכותרת המשנה "צעקה: התחייה", עלתה לראשונה בערוץ "VH1" ב-8 ביולי 2019. בעונה זו, נחשף כי הרוצחים תחת מסכתו של "גוסטפייס" הם בת' (ג'ורג'יה ויגאם) וג'מאל "ג'יי" אליוט (טייגה).
דמותו של "גוסטפייס" מופיעה כרוצח במשחק האימה-הישרדות מרובה המשתתפים, "", בדיבובו של פיליפ איוונוביץ'.
דמותו של "גוסטפייס" התווספה למשחק באמצעות חבילת תוכן להורדה שהופצה ב-18 ביוני 2019, תחת הכינוי "The Ghost Face".
במשחק, את זהותו של "גוסטפייס" נוטל דני ג'ונסון, הידוע בשם הבדוי ג'ד אולסן, עיתונאי עצמאי ונרקיסיסטי המתגורר בעיירה הבדיונית רוזוויל, פלורידה, שמסקר את רציחותיו של "גוסטפייס" ביום ומבצע אותן בלילה.
גרסה זו של "גוסטפייס" היא דמות מקורית שנוצרה באופן בלעדי עבור המשחק ואין לה קשר לסרטי "צעקה".
הסיבה לכך, היא משום שהמפתחים הצליחו לרכוש רק את הרישיון למסכתו של "גוסטפייס", הנפרדת מזו של הדמות, מכיוון שהסרטים השתמשו במסכה קיימת.
במהלך המשחק, שחקנים יכולים לגשת לסגנונות שונים עבור מסכתו של "גוסטפייס".
בנוסף, מופיעה דמותו של "גוסטפייס" מופיע כמפעיל שניתן לשחק במשחקים "Call of Duty: Black Ops Cold War" ו-"Call of Duty: Warzone"; בהם שב רוג'ר ל.
באפריל 2022 נוסף בעדכון סקין של "גוסטפייס" שהיה זמין בחינם לזמן מוגבל במשחק המקוון מרובה המשתתפים "Among Us".
ביולי 2024 הוכרז כי גוסטפייס יופיע כדמות הניתנת למשחק במורטל קומבט 1 באמצעות תוכן הניתן להורדה, כאשר רוג'ר ל.
במדיות השונות בזיכיון, עוטים האנטגוניסטים תלבושת ייחודית המורכבת ממסכת גומי לבנה בעלת עיניים שחורות, אף ופה שחור דמויי-בד; וגלימה בעלת קפוצ'ון שמשרווליה משתלשלים קרעי בד; ביקום בחו מתרחשים הסרטים, תלבושת זו נחשבת לנפוצה וניתנת לרכישה בקלות, עובדה המקשה על זיהוי הקונים ומאפשרות לכל חשוד להיות הרוצח.
מסכתו של "גוסטפייס" פותחה לראשונה עבור חנויות תחפושות במהלך עונת ליל כל הקדושים בין השנים 1991 ו-1992 על ידי חברת "Fun World", כחלק מסדרה בשם "Fantastic Faces" – המסכה עצמה כונתה "The Peanut-Eyed Ghost".
עיצובה הסופי של המסכה אושר על ידי סגן נשיא "Fun World", אלן גלר.
קרייבן טען כי במקור מצא את המסכה, אך מאוחר יותר הבהיר כי מדובר בזיכרון כוזב וכי המפיקה מריאן מדלנה היא זו שגילתה אותה.
לדבריו, מצאה מדלנה את המסכה בזמן שהיה עסוק בחיפוש מיקום עבור צילומי הסרט.
מנהל הרישוי של "Funn World", ר.
טורברט הצטרף לחברה בשנת 1996, וקיבל את המשימה לתת שם למסכה לפני הופעת בכורתה בסרט.
בברכתם של בעלי החברה, סטנלי ואלן גלר, החליט טורברט לכנות את המסכה "גוסטפייס", בנימוק כי מדובר ב"רוח רפאים מיוסרת".
עד ליום זה, זכויות היוצרים על מסכת ה"גוסטפייס" נמצאים בבעלות "Fun World".
עיצוב המסכה שאב השראה רבה מציור "הצעקה" מאת הצייר הצרפתי אדוורד מונק, מכרזת הסרט "פינק פלויד - החומה", ומדמויות הרפאים שהופיעו בקריקטורות המצוירות של בטי בופ משנות ה-30. המסכה לבנה לחלוטין ומתארת קריקטורה של מישהו שצורח ובוכה בו זמנית.
מעצבת המסכה, בריג'יט סליירטין, הצהירה כי תפקידה של המסכה היה להציג רגשות שונים וסותרים.
בעקבות הופעתו של "גוסטפייס" בסרט הראשון, הפכה מסכתו לתחפושת הנפוצה והנמכרת ביותר לליל כל הקדושים בארצות הברית.
בגרסה המקורית של התסריט, הוצג האנטגוניסט הראשי כ"רוצח רעול-פנים" ללא פירוט מדויק לגבי מראהו החיצוני, דבר שאילץ את קרייבן וצוותו לייצר את התלבושת שתשמש במהלך הצילומים.
קרייבן ביקש מהמעצבים גרג ניקוטרו והווארד ברגר מחברת העיצוב "KNB Effects" ליצור מסכה במיוחד עבור הסרט שתתבסס על עיצובה של "Fun World", אך לא היה מרוצה מהתוצאה הסופית.
לאחר ש-"Fun World" ו-"Dimension Films" חתמו על עסקה לשימוש במסכת ה"גוסטפייס".
המסכה המותאמת-אישית שנעשתה על ידי "KNB Effects" עדיין מופיעה בסצנות הכוללות את רציחתם של קייסי בקר והמנהל הימברי, זאת מכיוון שצילומי הסצנות אלו אירעו טרם העסקה בין שתי החברות.
לאורך הפקות סרטי הזיכיון, עיצוב מסכת ה"גוסטפייס" השתנה במעט מסרט לסרט; שינויים אלו היו מינוריים לחלוטין.
במהלך הפקת הסרט הראשון, נעשה שימוש במהדורת "Fantastic Faces" משנת 1991–92 העשויה מגומי דק ולבן עם עיניים, אף ופה מושחרות.
בסרט זה, בנוסף לסרטים השני והרביעי, את המסכה עטה שחקן הפעלולים דיין פארוול, שנתן לדמות את מאפייניו הבולטים, כמו כן את קומתו ותנועותיו הייחודיות.
בסרט הראשון, עטה קרייבן את המסכה במהלך סצנת הרצח הפותחת, שבה הדמות נפגעת מטלפון, ועל ידי אולריך רק פעם אחת במהלך סצנת הסיום, שבה מתכוננת הדמות לרצוח את רנדי.
על אף שבסרט נחשף כי גם סטו עטה את המסכה, השחקן המגלם את דמותו, מת'יו לילארד, מעולם לא עטה את המסכה.
בסרט השני, נעשה שימוש בגרסה מעט מחודשת של המסכה מליין "Fearsome Faces", שלה עיניים שהשתנו מעט וסנטר מחורץ.
בעקבות הסרט, המסכה הפכה לחלק מליין המסכות "Ghostface" הכוללת מספר וריאציות של המסכה, כולל דגמים זוהרים בחושך.
בסרט השלישי, נעשה שימוש בגרסה הפשוטה והלבנה של הליין.
מהדורה נוספת של המסכה פותחה במיוחד עבור הסרט וכונתה "The Deluxe Edition Mask"; עיצוב מסכה זו הייתה זהה לזו המקורית, אך נוצקה מגומי עבה יותר בעלת צבע לבן-פנינה.
בעקבות תיאור הדמות בתסריטו של ויליאמסון כ"רוח רפאים", קרייבן ומעצבי ההפקה התכוונו במקור להשתמש במוטיב צבע הלבן, וליצור גלימה וברדס לבנים עבור תלבושתו של הרוצח.
התערבותה של מדלנה, שהעירה שהגלימה תהיה מפחידה יותר אם תהיה שחורה, היא שהביאה לתלבושתו השחורה שהוצגה על המסך.
הגלימה עצמה הייתה צריכה להיות מותאמת אישית לסרט, שכן תלבושת "אב המוות" לא באמת הייתה קיימת; ומסכתו של "גוסטפייס" נמכרה רק כפריט עצמאי.
הגלימה נכנסה לשווקים הקמעונאיים רק לאחר הפצת הסרט.
ייצורה של כל גלימה הוערכה בעלות של 700 דולר לייצור ידנית על ידי תופרת והייתה עשויה מבד כבד, עבה ושחור, עם חוטים מחזירי אור לכל אורכו.
הגלימה נוצרה על ידי צוות ההפקה והעיצוב במטרה לסייע בהסתרת זהות הרוצחים על ידי כיסוי רוב גופם הגלוי, שכן האמינו שאם לא כן, יוכלו הצופים לנחש איזו דמות מעורבת באמצעות לבושו וצורת גופו.
הסכין שבה משתמש "גוסטפייס" בסרטים היא סכין ציידים מותאמת אישית המבוססת על סכין הציידים "Buck 120", שמאז ייצורה הופסק על ידי היצרן שלה.
להב הסכין עשויה מאלומיניום או פלסטיק מצופה בצבע כרום ולה ידית גומי.
סכין "Buck 120" נבחרה כמודל עבור סכינו של "גוסטפייס" בשל להבה הגדול.
"גוסטפייס" מכונה לראשונה בשם זה במהלך הסרט הראשון, כאשר דמותה של טאטום ריילי (רוז מק'גוון) מכנה את הרוצח רעול-הפנים בסרקזם "מר גוסטפייס", לפני מותה.
את קולו של "גוסטפייס", אותו מדבב ג'קסון, ניתן לשמוע כשהדמות נמצאת מחוץ למסך, למשל, בעת שיחת טלפון עם קורבנותיו.
על אף שאת זהותו נוטלות דמויות שונות בכל סרט, "גוסטפייס" מציג אישיות ותכונות פיזיות דומות ללא קשר לזהות האדם העוטה את המסכה, כגון התגרות בקורבנותיו בטלפון, ניקוי פולחני של הסכין הציידים שלו לאחר ביצוע רצח, שיסוף גרון קורבנותיו לפני דקירתם, סיבולת ועמידות כמעט על-אנושיים, ונהמות וגניחות בעת פציעה.
בעת שיחותיו עם קורבנותיו בטלפון, "גוסטפייס" מציג עצמו כמקסים ואף כפלרטטן, לפני שחושף בפניהם את כוונותיו האמיתיות.
בריאיון לקראת קידום הסרט הרביעי, הסביר קרייבן כי קולו של ג'קסון, שנשמעת כבעלת "תחכום מרושע", הייתה זו שהגדירה את דמותו של "גוסטפייס".
ה"גוסטפייס" של ריצ'י ואמבר, התמקד בעיקר בתקיפה אכזרית ופציעת קורבנותיו בצורה מהירה.
ה"גוסטפייס" השישי, שנוצר על ידי משפחתו של ריצ'י, ביצע רציחות אלימות ותקף את אלו הקרובים לסם קרפנטר או את כל מי שעמד בדרכו, תוך שהשארת את מסכותיהם של רוצחי ה"גוסטפייס" הקודמים בזירת הפשע לאחר מכן.
ג'יל מונעת מתוך קנאה בסידני ורצון להשיג תהילה דומה לשלה בתור הניצולה היחידה ממסע רציחות חדש, בעוד שצ'ארלי סייע לה הן מהסיבות הללו והן בשל אהבתו אליה.
ריצ'י ואמבר, שמוצגים כמעריצים רעילים של זיכיון סרטי "דקירה", מתחילים במסע רציחות במאמץ לעורר השראה לסרט "דקירה" תשיעי שייכתב על בסיס הנוסחה המקורית של הזיכיון, לאחר ששנאו את הסרט האחרון (שעליו מוזכר כי נכתב ובוים על ידי ריאן ג'ונסון) שסטה מנוסחה זו לטובת כלים עלילתיים חדשים.
הבלש ויין ביילי וילדיו, איתן וקווין, שמתגלים כבני משפחתו של ריצ'י, מעוניינים לנקום באדם שהרג את ריצ'י על ידי התנקשות בו לאחר הפללתו במסע רציחות חדש.
מתחת למעטה המסכה, כל רוצחי ה"גוסטפייס" חולקים הרגל פולחני לאחוז את להב הסכין שלהם בין האגודל והאצבע המורה ולנגב אותו מכל דם לאחר רצח על ידי משיכת ידו מהידית לקצה הסכין.
מאפיין זה ניתן לדמות על ידי הפעלולן דיין פארוול שלבש את תלבושתו של הדמות עבור רבות מהסצנות שלה בסרט "צעקה".
בנוסף, כל רוצח מתואר כבעל יכולות פיזיות אפקטיביות, כגון יכולות התגנבות משופרות, שוטטות מבלי להתגלות, תנועה שקטה והתחמקות ממהלכיהם של קורבנותיו במאבק נגדו.
בנוסף, הרוצח נוטה להפגין כוח מספיק המאפשר לו לגבור על קורבנותיו; וביכולתו אף לשרוד רמות שונות של נזק פיזי, טראומות קהות, פצעי דקירה ויריות.
בבילי, מיקי, רומן, ג'יל ואמבר היה צורך לירות בראש או מספר פעמים בחזה על מנת להרגם, על אף שנפצעו קשות קודם לכן, בעוד שאיתן נהרג כתוצאה מריסוק טלוויזיה על ראשו על אף שנדקר בפיו קודם לכן.
בשנת 1999, ייצרה חברת "McFarlane Toys" פסלון בגודל 6 אינץ' של "גוסטפייס" עבור סדרת "Movie Maniacs II", במסגרתו נוצר ליין דמויות בהשראת סרטי אימה ומדע בדיוני.
בנוסף, נוצרה סדרת דמויות על ידי חברת הצעצועים "NECA" לצורך קידום הסרט "צעקה 4", בהם נכללו המסכה הסטנדרטית והגלימה השחורה, בתוספת וריאציות כגון "גוסטפייס-זומבי" עם מראה בעל ריקבון על המסכה ו"גוסטפייס-דחליל" עם בד יוטה המשמש למסכה ולגלימה.
בקולנוע, זכתה דמותו של "גוסטפייס" זכה לפרודיות ומחוות רבות, במיוחד בסרט הפרודיה "מת לצעוק" (2000), בו רוצח דמוי-גוסטפייס מבצע סדרה של רציחות.
עם זאת, בניגוד לסרט המקורי, מתגלה כי את זהותו של "גוסטפייס" נטל רוצח בודד.
גרסה פרודית זו של "גוסטפייס" מופיעה מאוחר יותר ברצועת הקומיקס "Erma" מ-1 ביוני 2016, בשם "מתיחה טלפונית", שבה הדמות מבצעת מתיחות טלפוניות תוך כדי ציטוטים מהסרט המקורי.
בסרט הפרודי "Shriek If You Know What I Did Last Friday the 13th" (2000), כשהרוצח לבוש מסכת ההוקי של ג'ייסון וורהיס עולה באש, מסכתו נמסה והופכת לדמויות-גוסטפייס.
בסרט "ג'יי ובוב השקט מכים שנית" (2001), מוצגת קו עלילה צדדי במסגרתו שאנן דוהרטי וקרייבן שוקדים על הפקת הסרט הרביעי בסדרת "צעקה" (שטרם הופק אז), אך דוהרטי פורשת מהפקת הסרט כאשר היא מגלה שאת דמותו של "גוסטפייס" תגלם נקבת-אורנגאוטן בשם סוזן.
בנוסף, זכתה דמותו של "גוסטפייס" למחוות ופרודיות בתוכניות טלוויזיה ופרסומות שונות.
דמותו של "גוסטפייס" מופיעה בפרק "The Unknown Murderer" מתוך הסדרה "Celebrity Deathmatch", במהלכו הוא רוצח את דרו ברימור, ג'יימי לי קרטיס וג'ניפר לאב יואיט לפני שמשתיל את הטלפון שלו על פלטיפוס, מה שגורם לנב קמפבל ושרה מישל גלר להילחם בפלטיפוס.
בנוסף, מופיעה הדמות מופיעה בקצרה בפרק "The Devil and a Guy Named Webster" מתוך הסדרה "Tripping the Rift" (2004), כשופט כאשר צ'וד מוכר את נשמתו לשטן ומוצא דרך לתבוע אותו.
בפרסומת משנת 2004 עבור מהדורת שנות ה-90 למשחק טריוויה, מופיעה דמותו של "גוסטפייס" לצד דמויות אייקוניות משנות ה-90 כגון דניס רודמן ודמותה של רוז מהסרט "טיטאניק" (1997).
"גוסטפייס" אף מופיע לזמן קצר בפרק "Home Away from Homer" מתוך "משפחת סימפסון" (2005), בו מציע לו הומר סימפסון לשמרטף על בתו הפעוטה, מגי סימפסון.
ג'קסון שב לדבב את דמותו של "גוסטפייס" בפרק "That Hurts Me" מתוך הסדרה המונפשת למבוגרים "רובוט צ'יקן" (2005) לצד רוצחים מפורסמים בדיוניים אחרים.
יתר על כן, גם סממני ההיכר של הדמות, בנוסף לדמות עצמה; זכו לפרודיות ומחוות שונות.
בשנת עלייתו של "צעקה 3" לאקרנים, הופיעה מסכתו של "גוסטפייס" בסדרות הנעורים "בוורלי הילס 90210" ו-"Cousin Skeeter".
המסכה הופיעה גם כקישוט בחדר השינה של דוסון לירי בסדרה "דוסון קריק", מאת ויליאמסון, יוצר הדמות; ובאחד מפרקי הסדרה "הסופרנוס" (2001), בה עוטה אותה דמותו של כריסטופר במהלך ביצוע שוד.
תלבושתו של "גוסטפייס" מופיעה בפרק בשם "All Hallow's Eve" מתוך סדרת הדרמה "Boomtown" (2002) בה משתמש שוטר בתלבושת זו על מנת להפחיד בריון שמטיל את אימתו על ילדים אחרים.
בסדרת האנימה היפנית "FLCL", בפרק "מרקיז דה קברס" (2003), פניו של גיבור הסדרה, נאוטה, משתנים לדמויי-גוסטפייס במהלך סצנה שבה הוא ומשפחתו אוכלים קארי חריף.
פרודיה נוספת לדמותו של "גוסטפייס" מופיעה בסדרת ההנפשה "ראגרטס כבר גדולים" (2004), כשבפרק אחד מקבלת ליל דוויל שיחות טלפון מאיימות מדמות מסתורית עטוית מסכת ארנב הפסחא.
דמותו של "גוסטפייס" זכתה אף לפרודיות ומחוות מיניות-ארוטיות.
בסדרה "Eastbound & Down", מבקש קני פאוורס, הדמות הראשית, לעטות את מסכת ה"גוסטפייס" בזמן קיום יחסי מין.
בסרט הפורנוגרפיה הפרודי, "Scream XXX: A Porn Parody", מופיעה דמותו של "גוסטפייס", עטוי גרסת ליצנית של המסכה, ומתחיל לרצוח את צוות השחקנים וההפקה השוקדים על צילום גרסה פורנוגרפית של סרטי "דקירה".
בפרודיית הפורנו-הומוסקסואלית, "Moan", דמותו של "גוסטפייס" אינה עוטה מסכה, ובמקום זאת, עוטה ברדס וצבעי פנים המזכירים את המסכה; שינוי זה נעשה במטרה להקצין את אופייו הארוטי של הסרט.
בספרו, "Going to Pieces: The Rise and Fall of the Slasher Film", סבר החוקר אדם רוקוף כי מסכתו של "גוסטפייס" היא סמן ל"נוכחות בולטת, סוריאליסטית ומפחידה ממש".
גוסקינו הוא השם המקוצר של הוועדה הממלכתית לקולנוע של ברית המועצות.
זה היה הגוף המאסדר הממלכתי המרכזי להפקת הסרטים הסובייטים.
בהמשך, בשנת 1963, נוצר גוסקינו על פי צו נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות ב-23 במרץ 1963 בשם הוועדה הממלכתית לקולנוע של מועצת השרים של ברית המועצות.
בשנים 1965 עד 1972 נקרא בשם ועדת הקולנוע של מועצת השרים.
משנת 1978, עד לפירוקה בשנת 1991, היא נקראה הוועדה הממלכתית של ברית המועצות לקולנוע.
בשנת 1991 בוטל גוסקינו על פי החלטת הממשלה מ-14 בנובמבר 1991.
בשנת 1992 הוקמה רוסקינו, ששמה שונה מאוחר יותר לוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית לקולנוע (כגוף ממשלתי עליון האחראי על תעשיית הקולנוע במדינה).
שניהם ביצעו תפקידי ניהול כללי וצנזורה.
בסופו של דבר רוסקינו פורקה במאי 2008, לאחר צו נשיאותי עליו חתם פוטין.
דניס קולס , הידוע בשם הבמה גוסטפייס קילה (Ghostface Killah), הוא ראפר, פזמונאי ושחקן אמריקאי, הידוע בעיקר כחבר בהרכב ההיפ הופ וו טאנג קלאן.
לאחר שההרכב זכה להצלחה, בעקבות אלבום הבכורה שלו, , חברי ההרכב המשיכו בקריירות סולו ברמות שונות של הצלחה.
גוסטפייס קילה הציג לראשונה את קריירת הסולו שלו בשנת 1996, כשהוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Ironman, שזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
שם הבמה לו נלקח מאחת הדמויות בסרט הקונג פו מ-1979, Mystery of Chessboxing.
ב-30 ביולי 2020, חבר הוו טאנג קלאן רייקוון הצהיר בראיון שפורסם בערוץ היוטיוב Breakfast Club Power 105.1 FM כי הוא וגוסטפייס קילה למדו יחד בחטיבת הביניים בסטטן איילנד.
גוסטפייס קילה התאסלם ב-2004, בדומה לחברו רייקוון.
בשנת 1991, ריזה, ג'יזה ואול' דירטי באסטרד הקימו את הרכב ההיפ הופ וו טאנג קלאן, וריזה עזר להפגיש את שבעת החברים האחרים.
בשנת 1993, הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, , שזכה להצלחה מתונה במכירות, אך הפך לאחד מאלבומי ההיפ הופ המשפיעים ביותר.
בשנת 1995, גוסטפייס קילה השתתף באלבום הבכורה של חבר ההרכב רייקוון, , תוך שהופיע כמעט בכל שיר וזכה לביקורות חיוביות.
בנוסף, כתב גוסטפייס מספר שירים עבור הפסקולים לסרטים Sunset Park ו-Don't Be a Menace to South Central While Drinking Your Juice in the Hood, שהופיעו לאחר מכן באלבום הבכורה שלו, Ironman, שיצא לאור בשנת 1996 והושפע ממוזיקת נשמה.
האלבום הגיע היישר אל המקום השני במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2000, הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Supreme Clientele.
האלבום התקבל היטב על ידי המבקרים, והגיע בשיאו למקום השביעי במצעד הבילבורד 200. בשנת 2001 החל לעבוד על אלבומו השלישי, Bulletpruf, שהושפע רבות מסגנון ה-R&B ויצא בנובמבר של אותה השנה.
הסינגל הראשי מתוכו, "Never Be the Same Again", בו התארחו רייקוון וקרל תומאס, זכה להצלחה במצעדי הבילבורד.
בשנת 2003, חתם גוסטפייס בחברת התקליטים דאף ג'אם, והשמיט את ה"קילה" משם הבמה שלו, גוסטפייס, באופן זמני.
באפריל 2004, הוציא את האלבום Pretty Toney, שהכיל שני שירים בהפקתו של ריזה, אך לא הציג אף שיר בשיתוף אחד מחברי השבט, בשונה משאר אלבומיו של גוסטפייס.
הסינגלים מתוך האלבום, "Tush" ו-"Run", שהיו שיתופי פעולה עם מיסי אליוט וג'דאקיס בהתאמה, זכו להצלחה מתונה במצעדים, והאלבום עצמו הוצג ברשימות רבות של מגזינים שונים, המדרגות את האלבומים הטובים ביותר.
בשנת 2006, בחר לחזור לשם הבמה "גוסטפייס קילה", והוציא את האלבום Fishscale, שהגיע היישר אל המקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, ולמקום השני במצעד אלבומי ה-R&B.
ב-2010 השתתף בסרט "להתאהב ברומא".
2010: Wu-Massacre (עם רייקוון ומת'וד מן)
ועד התכנון הממשלתי, הידוע גם בדרך כלל כגוספלאן הייתה הסוכנות הממשלתית אשר הייתה אחראית לתכנון המרכזי של הכלכלה בברית המועצות.
הסוכנות הממשלתית נוסדה ב-1921 והתקיימה עד להתפרקות ברית המועצות ב-1991, מטרתה העיקרית של הגוספלאן הייתה ליצור ולנהל את תוכניות החומש אשר שלטו על הכלכלה הסובייטית.
תקופת מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים הרוסית שבאה ישר לאחר מכן היוותה תקופה של קריסה כלכלית מדומת.
הייצור והחלוקה של הסחורות החיוניות הוקשה באופן חמור מכיוון שמפעלים רבים נסגרו ובערים מרכזיות כמו פטרוגראד (כיום סנקט פטרבורג) האוכלוסייה הצטמצמה.
זאת מכיוון שהרבה מהתושבים העירוניים חזרו לאזורים החקלאיים בפריפריה כדי לתבוע זכות על אדמה כאשר האדמות יחולקו כדי להימנע ממחסור בתעסוקה, מחסור באוכל, ומחסור בדלקים.
עד 1919, היפר-אינפלציה התחילה, ובכך הקשתה על המערכת הכלכלית של רוסיה הסובייטית לתוך קריסה טוטאלית.
כדי להתאים למצב הנוראי ששרר במדינה, התפתחה מערכת כלכלית חדשה כדי לנסות להתאים למצב.
המערכת הזאת תיזכר בהיסטוריה כקומוניזם מלחמתי.
באזורים הכפריים, דרישות מזון, אשר נתמכו על ידי כוחות ברוטאליים, התרחשו תחת חסות קומיסריאט החקלאות העממי.
(אשר לאחר מכן שונה שמו למשרד החקלאות והמזון)
באמצע הכאוס הזה הרעיון של תכנון כלכלי ארוך-טווח נשאר חלום אוטופי, בשנים הראשונות לקיומה של רוסיה הסובייטית.
הרעיון הזה גרר תשומת לב רצינית רק ב-1920, לאחר שמלחמת האזרחים החלה להסתמן בניצחון של הבולשביקים.
במרץ 1920 למועצת ההגנה של הפועלים והאיכרים ניתן שם חדש - מועצת העבודה וההגנה - ומשימת תכנון רחבה הרבה יותר.
המועצה נוסדה כוועדה של הסובנארקום, כדי שתובל על ידי הקומיסרים העממיים בעצמם, נציג של האיגודים המקצועיים הרוסים, וראש הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה.
על המועצה הונחה התפקיד ליצור תוכנית כלכלית אחת עבור רוסיה הסובייטית ולכוון לכך שהקומיסארים העממיים יפקחו כדי להשלים את התוכנים, זאת הייתה הפעם הראשונה שלרוסיה הייתה תוכנית כלכלית כללית עם יעדים ברורים.
כמו שההיסטוריון א.ה קר הבחין.
ועד התכנון הממשלתי, אשר היה ידוע גם כ"גוספלאן" נוסד כתת-מועצה מייעצת קבועה למועצת העבודה וההגנה, אשר לו ניתנה המטלה של יצירת תוכנית כלכלית מפורטת ומתן המלצות על ידי מומחים למקבלי ההחלטות במועצת העבודה וההגנה.
עם זאת, חברים אחרים של הסובנארקום היו אופטימיים יותר.
לנין הפסיד בטיעונו נגד הקמת מוסד נוסף לתכנון, הגוספלאן.
כצעד פשרה, ראש תוכנית גואלרו, גלב קרז'יז'אנובסקי מונה להיות ראש הגוספלאן גם כן.
בהתחלה הגוספלאן תפקד כגוף מייעץ, צוותה כלל רק 34 אנשים בזמן השקתו באפריל 1921. אותם עובדים נבחרו לפי בסיס ההתמחות האקדמית שלהם במגזרים מיוחדים בתעשייה, רק שבעה מהם היו חברים במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
מהר מאוד הגוספלאן נהיה תומך בירוקרטי מוביל לתכנון מרכזי והשקעה נרחבת בתעשייה הכבדה, בהשפעת ליאון טרוצקי, אחד מהאישים הפוליטיים הבולטים בסוכנות.
ביוני 1922 צו חדש הרחיב עוד יותר את תחום הפעילות של הגוספלאן, ובכך הנחה את הסוכנות ליצור גם תוכניות ייצור "לטווח הארוך" וגם תוכניות ייצור "מיידיות".
מתחים המשיכו בין הנארקומפין (משרד הפיננסים של רוסיה הסובייטית) והגוספלאן בתקופת הנא"פ, בזמן שהנארקומפין המליץ על ייצוא מוגבר של תבואה כאמצעי תמיכה במטבע על ידי איזון הייצוא והייבוא ובאותו זמן חיזוק השגשוג של האיכרים.
בזמן שהגוספלאן הייתה תומכת עיקרית של מזון זול התפתחות מתוכננת של התעשייה.
במשך 1925 הגוספלאן התחיל ליצור תוכניות כלכליות שנתיות, אשר נודעו כ"מספרי שליטה" (контрольные цифры).
עבודת הגוספלאן עברה תיאום עם דירקטוריון הסטטיסטיקה המרכזי של ברית המועצות, הקומסריאט העממי של הכלכלה, והסובייט העליון של הכלכלה הלאומית, ומאוחר מכן עם הגוסבנק וועד האספקה הממשלתי (גוססנאב).
עם השקתם של תוכניות החומש ב-1928, הגוספלאן נהיה אחראי עבור יצירתן וניהולן לפי היעדים אשר הוכרזו על ידי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
במשך שנות השלושים, דירקטוריון הסטטיסטיקה אוחד לתוך הגוספלאן, וב-3 בפברואר 1931 הגוספלאן נהיה גוף הכפוף לסובנארקום.
במאי 1955 הגוספלאן חולק לשתי ועדות: הוועד הממשלתי לתכנון מתקדם של מועצת השרים של ברית המועצות, והוועד לתכנון כלכלי עכשווי של מועצת השרים של ברית המועצות.
בניין המטה המרכזי של הגוספלאן היה הבניין אשר משמש היום לדומה הממלכתית של רוסיה, במוסקבה.
גּוֹסֵס הוא כינוי הלכתי לאדם העומד למות.
אין גבול ברור מתי נחשב אדם לגוסס, אך בדרך כלל הכוונה לאדם ברגעיו האחרונים קודם מותו.
להלכה אדם גוסס דינו כחי, אך ישנם דינים מיוחדים הנוגעים לגוסס.
מקור המילה גוסס הוא מהתלמוד, ואין לו מקבילה בתנ"ך.
הועלו כמה הסברים אפשריים למהות המילה:
יש שכתבו שהוא משורש 'גּוֹסֶה' היינו מפהק או מוציא קול מחמת אכילה גסה, מתאר את הקול היוצא מפי הגוסס בנשימותיו האחרונות - חרחורי גסיסה.
או משורש 'מגיס-מערבב בקדירה' ליחה העולה אל גרונו.
יש שכתבו שהשורש ג.ס.ס קרוב אל גשש, שמשמעותו-נוגע ולא נוגע ('ספינה גוששת' היא הנמצאת במים רדודים וחככת בקרקע).
במסכת אבל רבתי מובא ש.
כך נפסק אף בשולחן ערוך.
במשנה במסכת שבת נפסק כי אין לגעת במת בשעה שהוא גוסס, מאחר שהדבר יכול לקרב את מותו:
בתלמוד הוסיפו שאדם העושה כן נחשב כרוצח .
הרמ"א פוסק שאסור לגרום בכל מעשה שהוא למיתתו של הגוסס:
גוסס נחשב כחי גם לעניין זה שמותר לחלל עליו שבת על מנת להאריך את חייו אפילו במעט, מדין פיקוח נפש דוחה שבת, על אף שמדובר רק לעניין זמן מועט ("חיי שעה").
להלכה נפסק שרוב גוססין למיתה, לפיכך כאשר אין אנו יודעים אם הגוסס עודנו בחיים, יש לתלות או לחשוש לכך שמת, מכוח זה נאמרו כמה דינים מיוחדים בגוסס:
גט – שליח המביא גט ממדינה אחרת ועזב את הבעל במצב שהוא גוסס, השליח אינו יכול לתת את הגט לאישה מאחר שאנו חוששים שהבעל מת, ואין גט לאחר מיתה, על אף שבדרך כלל אנו תולים שהבעל עודנו חי מדין חזקה.
אכילת תרומה – אשת כהן שבעלה גוסס, ואינה יודעת אם בעלה עודנו בחיים, אינה אוכלת בתרומה.
תפילה – לדעת הערוך השולחן אין להתפלל על גוסס שיחיה, מחשש שתפילה כזו דינה כברכה לבטלה.
על אף שרוב גוססין למיתה ישנם דינים שאנו מחשיבים אותו כחי:
טומאה – גוסס אינו מטמא טומאת מת.
אשת איש – עדים שראו אדם גוסס, אין לנו לסמוך על כך שהוא מת, על מנת להתיר את אשתו להינשא.
בטעם הדבר יש שכתבו משום שהוא מיעוט המצוי שגוססים חיים, ויש שכתבו שמשום איסור איש החמירו.
אמנם אדם שגוסס מחמת פעולה של אדם אחר, ניתן להעיד עליו, שוודאי מת.
לדעת רבי שמואל מפיורדא בפירוש 'בית שמואל', אף על גוסס בידי שמים ניתן להעיד לאחר שגסס שלושה ימים.
רציחה – אדם שהרג גוסס, הרי הוא מתחייב מיתה כאילו הרג אדם בריא, בניגוד לאדם שהוא 'טריפה' – שאינו נהרג.
סטף קארס (, ב-IPA: [stɛf kaːrs]; נולד ב-5 ביולי 1980), ידוע בשם הבמה שלו, גוסטף (מסוגנן כ- GVSTΛPH), הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ומורה לפיתוח קול בלגי.
ייצג את בלגיה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "Because of You".
קארס נולד ב-5 ביולי 1980 בלוון שבפלנדריה.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל כשלמד בקונסרבטוריון המלכותי של גנט.
שם אימץ את שם הבמה הראשון שלו, סטפן.
בשנת 2000 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Gonna Lose You", שהפך ללהיט בבלגיה והגיע למקום ה-22 במצעד הסינגלים הפלמי.
לאחר מכן הוציא שיר נוסף בשם "Sweetest Thing".
לאחר ההוצאות האלו החל קארס להתמקד יותר בכתיבת שירים ובהפקתם.
הוא גם התחיל לעבוד כולן משנה של וילי זומרס וליידי לין.
בשנת 2010 הצטרף ללהקת הרקולס אנד לאב אפייר כאחד הסולנים הראשיים.
באירוויזיון 2018 ליווה את סנק עם שירה "A Matter of Time", ובאירוויזיון 2021 את הוברפוניק עם "The Wrong Place".
בנוסף לקריירה שלו כזמר, הוא מלמד פיתוח קול ואף עובד כמורה באקדמיה המלכותית לאמנויות בגנט.
בנובמבר 2022 הוכרז כאחד משבעת המתחרים בקדם הבלגי לאירוויזיון 2023, "Eurosong 2023".
ב-14 בינואר 2023 הוכרז שירו לתחרות, "Because of You", כמנצח בתחרות.
כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום השביעי, כשבסך הכל קיבל 182 נקודות.
גוסטביה היא העיר הראשית ובירת סן ברתלמי, אי המהווה אחד מהקולקטיבים מעבר לים של צרפת.
שמה של העיר, שהיה במקור לה קארנאז' (Le Carénage), שונה לכבודו של גוסטב השלישי, מלך שוודיה.
סן ברתלמי נתבע לראשונה על ידי צרפת בשנת 1648. האי ניתן לשוודיה בתמורה לזכויות סחר בגטבורג בשנת 1784. אף על פי שהאי שגשג במהלך המלחמות הנפוליאוניות, ערכי הנכסים בו ירדו לאחר מכן, והאי נמכר בחזרה לצרפת ב-1878.
האתר שהפך לבסוף לגוסטביה נקרא בתחילה לה קארנאז' (Le Carénage, כלומר מקום המטפל בספינות), מכיוון שהוא סיפק מחסה לספינות שניזוקו.
השם גוסטביה הופיע בין 28 בדצמבר 1786 ל-9 בפברואר 1787. גוסטביה נותרה כמצבה לתקופה השוודית, במהלכה מיעוט של כ-4% מהאוכלוסייה היה ממוצא שוודי.
שלושה מבצרים שנבנו במחצית השנייה של המאה ה-17 הגנו על הנמל: אוסקר (לשעבר גוסטב אדולף), קרל וגוסטב.
ישנן שתי כנסיות עיקריות בעיר, הרומית-קתולית שנבנתה ב-1829, והכנסייה האנגליקנית של ברתולומאוס הקדוש בחזית הנמל, שנבנתה ב-1855.
האקלים בעיר הוא אקלים טרופי עם שינויים קלים בלבד בטמפרטורה.
שטח הפנים הקטן של האי של 24 קילומטר רבוע מאפשר לו לנצל את המשב החלק והנעים של רוחות הסחר.
טמפרטורת האוויר הממוצעת היא בסביבות 27 מעלות צלזיוס, והשנה מחולקת לשתי עונות: אחת יבשה ואחת לחה יותר בקיץ בין מאי לנובמבר.
על פי שיטת קפן למיון אקלים, לגוסטביה יש אקלים סוואנה טרופי.
בשנה ממוצעת יורדים כ־890 מילימטרים של משקעים.
הקאן גוסטף נילסון (בשוודית: Håkan Gustaf Nilsson; נולד ב-23 במאי 1997) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת החלוץ בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
נילסון קודם לקבוצה הבוגרת של פאלקנברי וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית ביולי 2014 נגד מיילבי.
במחזור הבא כבש את שערו הראשון בניצחון 4–1 נגד א.י.ק.
ב-22 בינואר 2016 חתם על חוזה מוקדם לארבע שנים בברונדבי, שתוקפו החל בקיץ 2016.
ב-5 בינואר 2021 חתם נילסון בווהן ויסבאדן ששיחקה ב.
ב-28 ביולי 2022 חתם נילסון על חוזה לשלוש שנים עם רויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית.
ב-12 ביולי 2024 הודיעה קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית כי החתימה את נילסון מרויאל אוניון סן-ז'ילואז על חוזה לארבע שנים.
נילסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה ב-7 בינואר 2018 במשחק ידידות נגד אסטוניה.
ארבעה ימים לאחר מכן, ב-11 בינואר 2018, כבש את שערו הראשון עבור הנבחרת בניצחון 1–0 במשחק ידידות נגד דנמרק.
גוסטיני דבור הישן הוא מבנה היסטורי, הנמצא בקיטאי-גורוד במרכז מוסקבה.
זהו הגוסטיני דבור הוותיק ביותר במוסקבה.
בשנות ה-90 הוא שופץ והפך למתחם מסחר ותערוכות.
מאז שנת 2000, גוסטיני דבור הישן מנוהל על ידי חברות פרטיות.
נכון לשנת 2018, גוסטיני דבור נמצאת בבעלות העיר ומנוהלת על ידי איגוד המוזיאונים והתערוכות של מנז'.
בשנות ה-2000, למרות מעמדו כאתר מורשת תרבותית, עבר בניין גוסטיני דבור שיפוץ.
החלק הפונה לרחוב ורווארקה הוגבה בכמה קומות, והחצר כוסתה בגג שקוף.
צלליתו של גוסטיני דבור הישן קיבלה מאפיינים של אדריכלות מודרנית והפכה לגבוהה ומסורבלת שלא לצורך עבור רובע קיטאי-גורוד הסמוך לקרמלין.
גוף האדם, בדומה ליצורים חיים מורכבים אחרים, מכיל עשרות טריליונים של תאים.
תאים אלה, המהווים את יחידות החיים הבסיסיות, פועלים יחד ובצורה מבוקרת על מנת לקיים את עצמם ואת המערכת הגדולה אליה הם שייכים, גוף האדם.
לבד מתאי הגוף השונים, מורכב הגוף מהנוזל החוץ-תאי ומהמשתית החוץ-תאית (extracellular matrix) העשויה מחלבונים שונים (חלקם מחוברים לסוכרים מורכבים) ומינרלים.
תאי הגוף מאורגנים כרקמות שונות – רקמת עצב, רקמת שריר, רקמת חיבור ורקמת אפיתל, המרכיבות את איברי הגוף.
ניתן לקבץ איברים שונים למערכות גוף הממלאות תפקידים שונים.
תפקידן של מערכות הגוף הוא שימור ההומאוסטזיס בסביבת התאים (בנוזל החוץ-תאי).
כך, למשל, מערכת הנשימה מורכבת מפה ואף, מקנה הנשימה והסמפונות ומהריאות.
כל אחד מאיברים אלו עשוי הרכב אחר של רקמות תאים.
פעולתם המשותפת של איברי מערכת הנשימה מביאה לשמירה על רמה מתאימה של חמצן בנוזל החוץ-תאי ולסילוק רמה עודפת של פחמן דו-חמצני.
מערכות גוף אחרות מאפשרות שמירה של תנאים ייחודיים בסביבת התאים או מבקרות ושולטות על פעולת התאים והמערכות.
דרך נוספת לקבץ את איברי הגוף היא חלוקת הגוף לאזורים.
אזורים אלו מוגדרים על פי מראהו החיצוני של הגוף ועל פי חלוקת החללים הפנימיים בגוף.
הרכב כימי של חומרי הגוף
+ יסודות בגוף האדם יסודשיעורו באחוזיםממשקל הגוף יסודות קורט0.1%> חמצן 65 צורן מוליבדן פחמן 18.5 נחושת יוד מימן 9.5 ברזל בדיל חנקן 3.3 מנגן סלניום סידן 1.5 פלואור אבץ זרחן 1.0 ונדיום קובלט אשלגן 0.4 כרום בורון גופרית 0.3 נתרן 0.2 כלור 0.2 מגנזיום 0.1
חמצן, פחמן, מימן וחנקן הם היסודות השכיחים ביותר בגוף האדם.
באופן טיפוסי הם מהווים כ-96 אחוזים ממסת הגוף; כשהחמצן לבדו תורם כ-65 אחוזים.
אטום החמצן מרכיב תרכובות אורגניות, וכן תרכובות אנאורגניות – כגון מים.
בתהליכי הנשימה התאית אטומי החמצן אינם עוברים אינקורפורציה לתוך תרכובות אורגניות, אלא משתתפים ביצירת מולקולת המים.
אטומי היסודות פחמן (18.5 אחוזים) ומימן מהווים מרכיב בכל תרכובת אורגנית.
אטומי היסוד חנקן (3.3 אחוזים) מרכיבים תרכובות אורגניות מסוימות, כגון חומצות אמיניות ונוקלאוטידים, ולכן מצויים בחלבון וחומצות גרעין.
לארבעת היסודות הללו מתווספים שבעה יסודות נוספים, ויחד הם מרכיבים את רשימת האטומים העיקריים המצויים בגוף האדם.
בנוסף להם קיימים ארבעה עשר יסודות קורט שכל אחד מהם מהווה פחות מעשירית האחוז ממסת הגוף.
בגוף האדם ניתן למצוא הן מולקולות אורגניות והן מולקולות אי-אורגניות.
החומר האי-אורגני העיקרי בגוף הוא מים, המהווים כשישים אחוזים ממסת הגוף.
מולקולות אי-אורגניות חשובות נוספות הן חמצן (בצורתו המולקולרית ) ופחמן דו-חמצני, המשתתפים בתהליך הנשימה התאית.
יתר המולקולות האי-אורגניות בגוף הן יונים (אלקטרוליטים); חלקם יונים פשוטים (כגון יון הנתרן, האשלגן והכלור) וחלקם יונים מורכבים (כגון יון הביקרבונט), שנוצר מפירוק החומצה הפחמתית בתגובה עם מים.
המולקולות האורגניות של הגוף מורכבות ממספר אבני יסוד: חד סוכרים, חומצות אמינו, חומצות שומן, גליצרול ונוקלאוטידים.
אבני היסוד הללו בונים מולקולות מורכבות יותר: רב-סוכרים, חלבונים, תרכובות גליקוליפידיות וחומצות גרעין (כגון DNA או RNA).
המולקולות האורגניות מתפקדות כמרכיב מבני של התאים וסביבתם, משמשות כחומרי תשמורת ומספקות אנרגיה בתהליכים קטבוליים (יצירת מולקולות ATP).
חלבונים כמו גם שומן מהווים מעט פחות משבעה עשר אחוזים ממשקל הגוף, פחמימות מהוות פחות מאחוז ממשקל הגוף ומינרלים הם כמעט חמישה וחצי אחוזים ממשקל הגוף.
גוף האדם מחולק למערכות גוף רבות ושונות.
כל מערכת מורכבת מאיברים שהם קבוצה של רקמות הפועלות באמצעות מערכת מווסתת – מערכת העצבים המרכזית והמערכת ההורמונלית.
מערכת הכסות עוטפת את חלקו החיצוני של הגוף וכוללת את העור, השיער, הציפורניים ובלוטות הזיעה.
העור מכסה כמעט את כל שטחו של הגוף ותופס 15 אחוזים ממשקלו.
בכך הוא למעשה האיבר הגדול ביותר בגוף.
מערכת הכסות מפרידה בין האדם לסביבה החיצונית, היא מספקת הגנה ובידוד מהסביבה החיצונית ומאפשרת לאדם לקבל מידע אודותיה.
פעולתן המשותפת של מערכת השלד ושל מערכת השרירים תומכת בגוף ומניעה אותו.
מערכת השלד כוללת את עצמות האדם ואת מפרקיו.
השלד תומך באיברים הפנימיים ומגן עליהם וכן מספק נקודות מאחז ומשען לשרירים.
מערכת השלד שומרת על רמות מקיימות חיים של מינרלים, של משק הסידן ומשק הזרחן בנוזל החוץ-תאי.
במח העצם נוצרים תאי הדם.
מערכת השרירים, המהווה קרוב למחצית ממשקל הגוף, מניעה את גוף האדם.
המערכת נשלטת על ידי מערכת העצבים, אולם למספר שרירים, כגון אלו המניעים את הלב, יכולת פעולה אוטונומית.
תפקודם המשותף של איברי הגוף ומערכותיו תלוי ביכולת התיאום ביניהם ובוויסות פעולותיהם.
על הצורך החיוני הזה עונות מערכת העצבים והמערכת האנדוקרינית, המקשרות בין האיברים והמערכות, יוצרות את האינטגרציה הנדרשת ושולטות בפעולתם.
מערכת העצבים פועלת ליצירת דחפים עצביים, העברתם ממקום למקום ופירוש משמעותם.
הודות לשימוש בדחפים עצביים, יכולה מערכת העצבים לפעול במהירות רבה.
המערכת קולטת גירויים שונים ומעבירה את רשמיהם למערכת העצבים המרכזית.
שם מפורשים הגירויים ומתוכננת תגובה על פי הצורך.
דחפים עצביים יכולים להפעיל שרירים או לגרום לבלוטות להפריש את תכולתן.
המערכת האנדוקרינית פועלת באמצעות הורמונים המופרשים לתוך זרם הדם ונעים עמו עד איברי המטרה.
פעולתה איטית יותר מזו של מערכת העצבים אך השפעתה ארוכת טווח הרבה יותר.