tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם ניסו להקים קו הגנה בשם "קו דמאוואנד", כאשר התנגדות כבדה של המורדים, שכללה אש ארטילרית מתוך דרום תימן הסמוכה, סיכלה מטרה זו במשך מספר חודשים.
בסופו של דבר, העיר ראקיוט , אותה החזיקו החזית העממית העומאנית במשך זמן רב כבירת השטח המורד, נפלה לידי כוח המשימה האיראני.
בהמשך הכוח נשאר בעומאן עד דצמבר 1975 בכוח של 3,000 לוחמים.
על פי , במהלך שנות ה-70 חוו כוחות היבשה האימפריאליים של איראן עלייה מהירה בכוחם, כאשר באותן השנים הם היו לכוח ממוכן ומשוריין ברובו של כ-220,000 איש.
בסוף 1977, ארגונם לתוך שלושה קורפוסים, שמפקדותיהם בכרמאנשאה, טהראן ושיראז, בוטל.
הסידור החדש קבע שמפקדי הדיוויזיות ידווחו ישירות למפקד הצבא.
הצבא כלל שלוש דיוויזיות משוריינות, כל אחת עם שישה גדודי טנקים, חמישה גדודי חיל רגלים ממוכן, ארבע דיוויזיות חיל רגלים, ארבע חטיבות עצמאיות, מהן שתיים של חיל רגלים, אחת מוטסת ואחת של כוחות מיוחדים.
בנוסף כלל הצבא מרכז פיקוד תעופה, ודיוויזיית חיל רגלים אחת וחטיבת חיל רגלים עצמאית אחת היוו את המשמר הקיסרי.
נאמר כי יחידות קרביות אלה היו מבצעיות ב-85 אחוזים, אם כי כמה משקיפים חיצוניים הטילו ספק בטענה זו.
באמצע שנות ה-70, 80% מכוחות היבשה של איראן נפרסו לאורך הגבול העיראקי.
מתקניו המבצעיים העיקריים היו ממוקמים באספהאן, והוא צויד ברובו במטוסים אמריקאים, כאשר חלק מהמסוקים היו מתוצרת איטלקית.
בשנת 1977 הפעילה התעופה הצבאית כ-60 מטוסי כנף קלים, כאשר צי המסוקים שלה מנה כ-700 מסוקי קרב.
שנתיים לאחר מכן, בשנה האחרונה של שלטון השאה, 1979, כללו הכוחות האיראניים את הדיוויזיות ה-16 (המדאן), ה-81, המשוריינת ה-88 (זהדאן) ו.
נתונים אחרים מצביעים על כך שדיוויזיה אחת אורגנה בסיסתאן ובלוצ'סתאן, ככל הנראה זו הייתה הדיוויזיה המשוריינת ה-88. הכוח מנה בנוסף שלוש דיוויזיות חיל רגלים, השנייה (טהראן), (סננדג'), ו (משהד), שתי חטיבות חיל רגלים, ה-64 (מהאבאד) וה-84 (ח'ורמאבאד), את החטיבה המוטסת ה-55 (שיראז) ואת מפקדת חטיבת הכוחות המיוחדים (טהראן).
מיד לאחר המהפכה האסלאמית ב-1979, בוצעה סדרה של טיהורים בליבת שדרת הפיקוד הבכירה של הצבא, שאומנה במערב.
הטיהורים אלה כללו הוצאות להורג רבות בהוראתו של , שופט בית המשפט של המהפכה החדש.
בחודשים הראשונים שלאחר המהפכה, ממשלת איראן הוציאה להורג 85 גנרלים בכירים ואילצה את כל הגנרלים האחרים ואת רוב הבריגדיר-גנרלים לפרוש מתפקידם מוקדם.
הטיהורים בשדרות הפיקוד הביאו לירידה דרסטית ביכולות המבצעיות של הצבא.
הצבא האיראני הסדיר, אשר שנה קודם למהפכה נחשב לחמישי בעוצמתו בעולם, נחלש קשות.
מחסור בחלקי חילוף לציוד האיראני מתוצרת ארצות הברית ובריטניה החל לשתק את כוחותיה הצבאיים של איראן.
שיעור העריקה הגיע ל-60%, וחיל הקצינים חווה הריסה נרחבת.
החיילים והטייסים המיומנים ביותר הוגלו, נכלאו או הוצאו להורג.
הגנרל האחרון שעמד בראש הצבא האיראני הקיסרי היה , והוא נרצח בפריז יחד עם אחיו בשנת 1984. הוא הוחלף על ידי הגנרל , אשר כרת ברית עם הרפובליקה האסלאמית ופירק את הצבא האיראני הקיסרי, לפיקודו של המטה המרכזי ח'אתם אל-אנביא.
בהתאם שמו שונה של הצבא שונה ל"צבא הרפובליקה האסלאמית של איראן", שמו עד היום.
שתי דיוויזיות המשמר הקיסרי האיראני אוחדו ל.
הטיהורים הותירו את הצבא במצב של עריכות צבאית גרועה כאשר עיראק פלשה לאיראן במהלך שהתחיל את מלחמת איראן–עיראק.
הערכה של ה-CIA מ-7 בנובמבר 1979 קבעה כי היכולות הצבאיות האיראניות "...לא התאוששו באופן משמעותי מאז קריסת הכוחות המזוינים במהפכה של פברואר (המהפכה האסלאמית).
יכולות כוחות הקרקע נותרו מוגבלות למרות שיפור מסוים במשמעת ובמוכנות המבצעית בחודשים האחרונים (חודשי המלחמה הראשונים)".
עיראק פלשה לאיראן ב-22 בספטמבר 1980, ובכך נפתחה את מלחמת איראן–עיראק.
לאורך כל המלחמה, איראן מעולם לא הצליחה להתאושש לחלוטין מבריחת המוחות של אנשי הצבא לאחר המהפכה.
סנקציות מתמשכות שהוטלו על המדינה מנעו ממנה לרכוש נשק כבד רב, כגון טנקים ומטוסי קרב.
לאחר שהתרחשה הפלישה, טייסים וקצינים רבים שוחררו מהכלא, או שהוצאות להורג שלהם הומרו לעונשים אחרים כדי שיוכלו להילחם בעיראקים.
בנוסף, קצינים זוטרים רבים קודמו לדרגות גנרלים, וכתוצאה מכך עד סוף המלחמה הצבא השתלב יותר במשטר.
אחרי כל התהליכים לאיראן היו בפתח המלחמה לפחות 1,000 טנקים פעילים, והיא יכלה להחליף ציוד כדי להשיג חלקי חילוף.
החל מיולי 1985, הוחל לייחס לצבא איראן כאל שלוש מפקדות צבאיות שונות, בעוד שבעבר הן לא זוהו כמפקדות מעל רמת דיוויזיה.
שלושת המפקדות היו הארמייה הראשונה (מפקדת כרמאנשאה), הארמייה השנייה (מפקדת טהראן) והארמייה השלישית (מפקדת שיראז).
בשנת 1987, ועל סף סיום המלחמה, הארטש היה תחת פיקוד המטה המרכזי ח'אתם אל-אנביא והוא אורגן בצורה הבאה:
שלוש דיוויזיות ממוכנות, שכל אחת מהן הורכבה משלושה גדודי שריון ושישה גדודים ממוכנים, המאורגנים בשלוש חטיבות
שבע דיוויזיות חיל רגלים, שככל הנראה כללו את דיוויזיות חיל הרגלים , , ו
דיוויזיה אחת של כוחות מיוחדים המורכבת מארבע חטיבות
חטיבה מוטסת אחת, ככל הנראה זאת הייתה החטיבה המוטסת ה-55
כמה חטיבות שריון עצמאיות, כולל חיל רגלים ו"כוח חוף"
בסופו של דבר, המלחמה הסתיימה בשנת 1988.
הניסיון שצברו הכוחות האיראניים במלחמת איראן–עיראק תרם במידה מכרעת לעיצוב שדרת פיקוד חדשה בצבא הסדיר.
הפיקוד החדש הפחית באופן דרסטי את התלות בציוד ובאימונים שסופקו על ידי מדינות זרות.
הצבא עבר ארגון מחדש נרחב, חלק ניכר ממנו תחת מעטה של סודיות מוחלטת.
השינויים המרחיבים בארטש החזירו אותו במהירות ליכולותיו והוא החל לצמוח שוב.
על השינוי המבני בכוחות המזוינים, עברו כוחות היבשה לפיקוד המטה הכללי ב-1991. על פי המקורות, בשלושת השנים מאוחר יותר הוקמה יחידת צבא גדולה נוספת, שהייתה לרביעית מבין הקורפוסים של איראן.
דווח בשנת 2006 כי הצבא כלל של שלוש מפקדות ברמת גיס ותחתיהן 15 דיוויזיות.
ב-2008 דווח כי קיימות 12 מפקדות אזוריות ברמת גיס, חמש דיוויזיות שריון ועוד מספר חטיבות עצמאיות מאותו סוג, שבע דיוויזיות חיל רגלים ועוד מספר חטיבות עצמאיות מאותו סוג, חטיבת כוחות מיוחדים אחת, שתי דיוויזיות קומנדו עם כמה חטיבות עצמאיות מאותו סוג, בתוספת חטיבה מוטסת אחת.
נספרו באותה התקופה גם שש קבוצות ארטילריה וכוחות תעופה.
למשך מספר שנים דווח כי ארגון הכוחות נשאר יציב.
לעיתים קרובות הדיווחים כוללים את , שהוקמה בשנים 1993–1994, ואת דיוויזיית הצנחנים ה-55. הערכה צבאית מקצועית קובעת כי דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-23 היא בין המערכים המקצועיים ביותר בצבא האיראני, עם לפחות 6,000 אנשי צוות, שכולם נחשבים לחיילים סדירים.
דיוויזיות השריון הסדירות, כולל , מחולקות כל אחת לשלוש חטיבות.
Globalsecurity.org כותב על הצבא האיראני:
יש מספר חטיבות וקבוצות עצמאיות, אם כי כמעט ואין נתונים אמינים על גודלן ומספרן של קבוצות עצמאיות קטנות יותר אלה.
אלה כוללות חטיבה לוגיסטית אחת, חטיבת חיל רגלים, חטיבה מוטסת, חטיבות כוחות מיוחדים (טקוואר) וחמש חטיבות/גדודים של ארטילריה.
ישנן גם יחידות הגנה חופית, מספר הולך וגדל של קבוצות הגנה אווירית, בין ארבע לשש יחידות תעופה צבאיות ומספר הולך וגדל של קבוצות לוגיסטיקה ואספקה".
"ישנם מגוון דיווחים נוספים בעלי אמיתות מפוקפקת.
מקורות מסוימים טוענים כי קבוצות קלות קטנות בצבא הסדיר כוללות קבוצת כוחות ניידים אוויריים שנוצרה לאחר מלחמת איראן–עיראק.
מבנה זה כולל, על פי הדיווחים, את דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-29, שהוקמה בשנים 1993–1994, ואת דיוויזיית הצנחנים ה-55. מקורות אחרים טוענים כי כוחות הקומנדו של הצבא הסדיר ומשמרות המהפכה משולבים בקורפוס של כ-30,000 חיילים, עם יכולות משולבות של הרמה במסוקים ותקיפה אווירית.
נאמר כי כוחות מוטסים וכוחות מיוחדים אלה מתאמנים יחד בשיראז".
רוב חיילי הצבא האיראני מאומנים, אך מאחר שאינם מקבלים אספקה מהאמריקאים – הציוד שלהם מיושן או כלל לא פעיל.
הם משתמשים בעיקר בציוד מערבי מיושן או בציוד מקומי חדש יותר, המצוי באיכות נמוכה יותר.
מפקדים בדרך כלל ממונים לתפקידים בכירים על סמך נאמנות למשטר, ולא על סמך כישוריהם צבאיים.
מאז 2010 עבר הצבא תהליך ארגון מחדש והתעצמות שכונה תוכנית המבנה הכללית של ת'אמן אלאמה (בפרסית: طرح جامع ساختاری ثامن الائمه).
תוכנית זו כוללת שינוי ממודל המתמקד בדיוויזיה למודל המתמקד בחטיבה, מיקום מחדש של בסיסי צבא, הוספת יחידות חדשות והגברת ניידות יחידות הצבא הקיימות.
לשם כך, נותקו מספר חטיבות מדיוויזיות האם שלהן וכן הוקמו חטיבות חדשות לצידן.
עד מרץ 2012 הוקמו 31 חטיבות עצמאיות חדשות בצבא במסגרת התוכנית.
מפקד כוחות היבשה של צבא איראן הוא בריגדיר גנרל כיומרס חיידרי.
הזולפיקר הוא המרכיב העיקרי ב, הוא מהווה את טנק הקרב הראשי החדש ביותר של המשטר, והוא הקרוי על שם חרבו האגדית של עלי בן אבי טאלב.
הטנק, שתוכנן על ידי בריגדיר גנרל מיר-יונס מסומזאדה, סגן מפקד הכוחות הקרקעיים למחקר ולעצמאות של הכוחות המזוינים, פותח בעיקר ממרכיבים של טנק ה-M-60 האמריקאי ולמעשה אפשר לומר שמדובר בטכנולוגיה הפוכה שלו.
אחת התכונות שמשכה את תשומת ליבו של משרד ההגנה היא שימוש בחלקים המיוצרים באיראן עצמה.
אבות הטיפוס של הטנק נבדקו בשנת 1993. שישה אבות טיפוס חצי-תעשייתיים יוצרו ונבדקו בשנת 1997. מוערך כי כ-150 טנקים מסוג זולפיקאר 1 נמצאו בשירות פעיל לפני מבצע עם כלביא.
מסוק הקרב העיקרי של צבא הרפובליקה האסלאמית של איראן הוא בל AH-1 סופר-קוברה, גם הוא אמריקאי במקור.
מספר המסוקים מסוג זה שבשירות הוערך בשנת 2009 כעומד על כ-50, אם כי מספרם יורד תדיר מאחר שהם כולם היו חלק מ-202 המסוקים מסוג זה שסופקו למדינה לפני המהפכה האיראנית של 1979, כאשר כיום היא איננה מקבלת נשק מהאמריקאים.
איראן מפעילה גם מספר לא ידוע של מסוקי , שדרוג מקומי של הבל האמריקאי.
מטוס התובלה העיקרי של הצבא הוא ה-CH-47C צ'ינוק, שגם מקורו בארצות הברית.
מספר המטוסים האלה שבשירות הוערך קודם מבצע עם כלביא כעומד על 20, שארית מ-57 המסוקים מסוג זה שסופקו לפני המהפכה האיראנית.
ידוע גם כי הצבא איבד אחד מהם בשנת 2011.
כוחות התמיכה המהירה (RSF; בערבית: قوات الدعم السريع) הוא כוח צבאי למחצה שהופעל בעבר על ידי , וכיום נלחם נגדה במסגרת מלחמת האזרחים הסודאנית השלישית.
הוא צמח ומורכב בעיקר ממיליציות הג'נג'וויד שלחמו בעבר מטעם ממשלת סודאן.
RSF נוהל על ידי , בעוד שבמהלך המבצעים הצבאיים הוא היה תחת פיקוד של הכוחות המזוינים של סודאן (SAF).
נכון לנובמבר 2025 המפקד הוא הגנרל המוכר בכינוי חמדתי.
במהלך המהפכה הסודאנית ב-2019, החונטה הצבאית שהשתלטה על המדינה הפעילה את ה-RSF כדי לדכא באלימות מפגינים פרו-דמוקרטיים.
יחד עם כוחות ביטחון אחרים, RSF ביצע את ב-3 ביוני 2019.
ב-15 באפריל 2023 פרצה לחימה בין ה-RSF ל-SAF לאחר שה-RSF גייס את כוחותיו בערים ברחבי סודאן, כולל בדארפור.
ה-SAF הגדיר את ה-RSF כקבוצת מורדים.
כוחות ה-RSF שולטים כעת בשטחים נרחבים ברחבי סודאן, בעיקר בדרום ובמערב.
ב-15 באפריל 2025 כוחות התמיכה המהירה הודיעו על הקמת ממשלת השלום והאחדות כממשלה מקבילה שתנהל את האזורים שנמצאים בשליטתם בסודאן.
פעולותיו של הארגון בדארפור הוגדרו על ידי ארגון Human Rights Watch כפשעים נגד האנושות והוכרזו כרצח עם על ידי ארצות הברית.
שורשיו של RSF במיליציות הג'נג'וויד ששימשו את ממשלת סודאן בניסיונותיה להילחם בהתקוממות נגד הממשלה במהלך רצח העם בדארפור.
RSF הוקם רשמית ב-2013, לאחר ארגון מחדש של מיליציות הג'נג'וויד כדי להילחם בקבוצות מורדים באזור דארפור, דרום כורדופאן ומדינות הנילוס הכחול, בעקבות התקפות משותפות של מורדי החזית המהפכנית הסודנית בצפון ובדרום כורדופאן באפריל 2013.
מאז הקמתו, עומד בראש RSF מוחמד חמדאן דגאלו.
אחיו, , הוא סגן ראש RSF.
ארגון Human Rights Watch העריך כי ל-RSF היו כ-5,000-6,000 חיילים בפברואר 2014 בדארפור.
בשנים 2016–2017 היו לארגון 40,000 חברים שהשתתפו במלחמת האזרחים בתימן.
ביולי 2019 נכחו בלוב כ-1,000 חיילי RSF שתמכו ב בפיקודו של ח'ליפה חפתר.
בנוסף לתפקידו בדארפור, RSF נפרס כדי לסייר בגבול עם לוב ולאסוף פליטים אריתראים ואתיופים במסגרת , שהוא יוזמה בין מדינות אירופה ואפריקה, כולל סודאן, לעצור את זרם המהגרים לאירופה.
בנובמבר 2017, חמדתי השתמש ב-RSF כדי להשתלט על מכרות זהב בחבל דארפור, מה שהפך אותו לאחד האנשים העשירים בסודאן עד 2019. אחיו של חמדתי, עבדול רחים, עומד בראש תאגיד אל-ג'וניד המעורב בכריית זהב וסחר בסודאן.
ל-RSF יש שתי חברות קש בשם GSK, חברת טכנולוגיה סודנית, ו-Tradive General Trading LLC, חברה שבסיסה באיחוד האמירויות הערביות, שתיהן בשליטת אחיו של חמדתי, אלגוני חמדאן דגאלו.
באפריל 2023 דיווחה אל-ג'זירה כי RSF חיפשה חברות יחסי ציבור מערביות כדי ללטש את תדמיתה, בין היתר על ידי עריכת דפי ויקיפדיה.
במהלך המלחמה בדארפור, ב-2014 וב-2015, RSF תקף שוב ושוב כפרים, שרף ובזז בתים, הכה, אנס והוציא להורג כפריים בסיוע אווירי וקרקעי של הכוחות המזוינים של סודאן.
הוצאות להורג ומעשי אונס של RSF התרחשו בדרך כלל בכפרים לאחר שהמורדים עזבו.
על פי ארגון Human Rights Watch, ההתקפות היו שיטתיות מספיק כדי להיחשב פשעים נגד האנושות.
ה-RSF מחזיק מתקנים באמג'ראס, בצפון מזרח צ'אד, כולל שדה תעופה ובית חולים, המשמשים לתמיכה לוגיסטית וטיפול רפואי.
בעוד צ'אד מכחישה בפומבי את תמיכתה ב-RSF, דיווחים מצביעים על כך שאיחוד האמירויות משתמשת בצ'אד כדי לספק נשק ל-RSF, וישנן האשמות בסודאן כי צ'אד מספקת לארגון סיוע ישיר, כמו נשק ושכירי חרב.
סודאן גם הכחישה את הדיווחים על ניסיון להרגיע את המתח בין המדינות באמצעים דיפלומטיים.
עוני וקשרים אתניים, במיוחד בין שבטים ערביים, דוחפים צעירים מצ'אד להצטרף ל-RSF, מה שמוסיף לחוסר היציבות באזור.
גיוס זה מתרחש עם או בלי אישור רשמי של הממשלה.
מערכת היחסים של אתיופיה עם ה-RSF מורכבת, עם כמה ראיות המצביעות על מעורבות אתיופית.
בינואר 2024 הודיעו הרשויות במדינת גדארף שבסודאן על מעצרן של שש נשים אתיופיות שהואשמו בעבודה בצלפות עבור ה-RSF, כאשר דיווחים הצביעו על כך שהן פעלו בארגון למעלה משנה, תוך מינוף מומחיות הצליפה שנרכשה באתיופיה.
אתיופיה מציעה גיבוי דיפלומטי ל-RSF בשל המתיחות עם מצרים סביב סכר הרנסאנס האתיופי הגדול, שהוביל אותה ליישר קו עם שחקנים אזוריים המתנגדים לאינטרסים המצריים.
לאחרונה, אתיופיה אירחה יוזמות שלום, כמו הוועידה ההומניטרית הגבוהה לתושבי סודאן בפברואר 2025 באדיס אבבה, שאורגנה על ידי איחוד האמירויות והשתתפו בה האיחוד האפריקאי ו-IGAD, למרות ביקורת מצד ממשלת סודאן.
ב-15 ביוני 2025, פורסם תחקיר שחשף ארגזי תחמושת עם תוויות קנייתיות שנמצאו במחסן של RSF ליד חרטום.
ב-24 ביוני 2025, ממשלת סודאן קראה לקניה להפסיק לאלתר כל צורה של סיוע לכוחות התמיכה המהירה.
בהצהרה נפרדת ב-16 ביוני, דובר הממשלה בקניה דחה את ההאשמות של סודאן כ"שקריות ומטעות", וטען כי ההתקשרות של ניירובי עם הצדדים הלוחמים היא אך ורק במסגרת תהליך השלום של IGAD.
היחסים עם איחוד האמירויות הערביות
הזהב שנכרה בסודאן נשלח לדובאי, שם שמר מנהיג ה-RSF מוחמד חמדאן דגאלו את רוב כספו, ששימש למימון הכוחות הצבאיים למחצה שלו.
בשנת 2019 דווח כי איחוד האמירויות היא ספקית מרכזית של ציוד צבאי ל-RSF.
דגאלו מומן על ידי איחוד האמירויות הערביות ונפגש עם שייח' מוחמד בן זאיד אאל נהיאן בפברואר 2022. לדברי דיפלומטים סודאנים, בעל בריתו הקרוב ביותר באמירויות הוא סגן נשיא המדינה, .
למרות היחסים המתוחים בין סודאן לאיחוד האמירויות, משלוחי הזהב זרמו בחופשיות מסודאן לדובאי, כאשר הייצוא לא נתקל במכשולים ופעל באישור רשמי בפורט סודאן.
המתיחות הפוליטית לא שיבשה את הסחר הרווחי, שנמשך למרות גירוש הדיפלומטים בדצמבר 2023 והאשמות בהברחה.
איחוד האמירויות, שתמכה ב-RSF, ניהלה מבצע חשאי באמתלה של סיוע לפליטים.
המבצע כלל אספקת נשק רב עוצמה ומל"טים ל-RSF, מתן טיפול רפואי ללוחמים פצועים והטסת חולים קשים לבתי חולים צבאיים.
מטה המבצע היה בשדה תעופה ובית חולים בצ'אד.
בדצמבר 2023 קראה קבוצה של חברי קונגרס דמוקרטים לאיחוד האמירויות להפסיק את תמיכתה ב-RSF.
במכתב מיום 19 בדצמבר 2023, הם הביעו דאגה לגבי התמיכה המוחשית של איחוד האמירויות, הכוללת אספקת נשק ל-RSF, וקראו לאיחוד האמירויות לשתף פעולה הן עם ארצות הברית והן עם הקהילה הבין-לאומית כדי לקדם פתרון שיביא לסיום הסכסוך המתמשך.
במרץ 2024 כתב הנציג הקבוע של סודאן באו"ם, אל-חארת' אידריס אל-חארת' מוחמד, מכתב המגנה את תמיכת איחוד האמירויות ב-RSF במלחמה, כולל אספקת נשק, ציוד ושכירי חרב.
בתלונה באורך 78 עמודים נטען כי איחוד האמירויות תכננה ותמכה בתוקפנות של ה-RSF נגד צבא סודאן בסיוע צ'אד.
ממשלת סודאן חשפה כי אספקה חדשה, כולל 1,200 כלי רכב 4X4, הגיעה ל-RSF מאיחוד האמירויות.
ב-17 באפריל 2024 אמר השליח האמריקני לסודאן, טום פרילו, כי ארצות הברית מודאגת מתמיכת איחוד האמירויות ב-RSF, והאשים את איחוד האמירויות ואת איראן בשותפות לזוועות שבוצעו.
ביולי 2024, מסמך בן 41 עמודים שהודלף למועצת הביטחון של האו"ם טען כי ארבעה דרכונים אמירתיים נמצאו ברכב הרוס בעיר אומדורמאן.
על פי המסמכים, הדרכונים היו שייכים לאזרחי איחוד האמירויות שהיו קשורים ל-RSF.
מקור טען כי הם שייכים לקציני מודיעין של איחוד האמירויות.
ב-9 בספטמבר 2024, HRW דיווח כי ה-RSF השיג לאחרונה נשק מתקדם מתוצרת זרה וציוד צבאי.
בבדיקת תמונות וסרטונים של כלי נשק ששימשו בסכסוך שפורסמו ברשתות החברתיות, ארגון זכויות האדם זיהה כי חברות שבסיסן באיחוד האמירויות קשורות לכלי הנשק.
בספטמבר 2023 השתמשו חמושים בטילי קורנט שסופקו על ידי האמירויות נגד ה-SAF.
באפריל 2024, SAF מצאה שישה ארגזי משלוח של תחמושת תרמובארית עם סימונים המצביעים על משלוח מאיחוד האמירויות.
דו"ח של פאנל המומחים של האו"ם לסודאן מינואר 2024 קבע כי תמיכתה לכאורה של איחוד האמירויות ב-RSF "אמינה", וטען כי העברת הנשק האמירתי מהווה הפרה של אמברגו הנשק.
ב-29 בספטמבר 2024 האשימה איחוד האמירויות את צבא סודאן בגרימת "נזק משמעותי" למעונו של שגריר איחוד האמירויות בח'רטום בתקיפת מטוס צבאי.
משרד החוץ של איחוד האמירויות אמר כי יגיש תלונה רשמית לאו"ם ולגופים אזוריים.
ב-14 באוקטובר 2024 הכחישה סודאן את ההאשמות ואמרה כי תנקוט בצעדים משפטיים נגד איחוד האמירויות ותחייב אותה בפיצוי על המשבר שהיא גורמת על ידי תמיכה עקבית ב-RSF.
שר החוץ הסודאני, חוסיין עוואד, הביע את אכזבתו מכך שמדינות רבות מהדהדות את "השקר של איחוד האמירויות", ואמר כי ההאשמות של איחוד האמירויות נובעות מתסכול מחשיפת תמיכתה במיליציה של RSF.
באוקטובר 2024, ה-RSF הפיל מטוס איליושין Il-76 באזור מלחה בסודאן, מתוך הנחה שמדובר במטוס SAF שהפציץ אותם באופן שגרתי.
המטוס היה שייך ל-New Way Cargo מקירגיזסטן, וזוהה בעבר כמספק נשק ל-RSF מאיחוד האמירויות דרך צ'אד.
מסמכים שזוהו באתר ההתרסקות כללו דרכון רוסי ותעודת זהות, השייכים לוויקטור גרנוב, שהיה לו קשרים עם חברה מאיחוד האמירויות.
ב-11 באוקטובר 2024, סודאן כתבה למועצת הביטחון של האו"ם, וקראה לפעולה דחופה נגד הפעילות התוקפנית המתמשכת של איחוד האמירויות.
המכתב הכיל הוכחות חדשות לכך שאיחוד האמירויות סיפקה תמיכה צבאית, כספית ולוגיסטית ל-RSF.
כולל תמונות של ארגזי תחמושת, ומשאיות בדובאי המשמשות להובלת נשק ותחמושת, שנתפסו מאוחר יותר על ידי ה-SAF.
סודאן האשימה את איחוד האמירויות בהעסקת שכירי חרב כדי להילחם עבור ה-RSF, והציגה ראיות המצביעות על כך שלוחמי המיליציה קיבלו טיפול רפואי בבית החולים הצבאי זאיד באבו דאבי.
המכתב קרא למועצת הביטחון לגנות ולהטיל על איחוד האמירויות את האחריות למעורבותה בסכסוך, בטענה שהפעולות של איחוד האמירויות מנוגדות לחוק הבינלאומי.
בנובמבר 2024 הגישו כריס ואן הולן ושרה ג'ייקובס הצעה משותפת שמטרתה לחסום מכירת נשק לאיחוד האמירויות עד שתפסיק לחמש את ה-RSF.
שני המחוקקים האמריקאים הביעו חשש מהחלטת הממשלה לאשר מכירת נשק נוספת בשווי 1.2 מיליארד דולר לאיחוד האמירויות, בעוד שהיא אחד השחקנים הזרים העיקריים המעורבים בהחרפת המלחמה בסודאן, והזהירו כי הנשק עלול להגיע לידי ה-RSF.
ב-14 בנובמבר 2024, חקירה של אמנסטי אינטרנשיונל חשפה כי Nimr (נגמ"ש), המיוצר על ידי קבוצת EDGE באיחוד האמירויות ומשולב עם מערכת Galix הצרפתית, נמצא בשימוש של ה-RSF בסודאן.
אנייס קלאמאר כינתה זאת הפרה של אמברגו הנשק של האו"ם שהוטל על סודאן, והפצירה בצרפת להבטיח שהחברות שתכננו את מערכת Galix, יעצרו את אספקת המערכות האלו לאיחוד האמירויות.
במרץ 2025, הדמוקרט גרגורי מיקס עצר את מכירת הנשק האמריקאי לאיחוד האמירויות בשל תפקידה במלחמת סודאן.
הוא גם הציג את "חוק המעורבות האמריקאית בשלום בסודאן", הצעת חוק שמטרתה לעצור את הסיוע הצבאי של ארצות הברית למדינות שמתדלקות את הסכסוך.
הצעת החוק נועדה גם להטיל סנקציות על פלגים לוחמים ולהקצות כספים לשליח מיוחד לסודאן.
ב-11 במרץ, דמוקרטים אחרים, כולל כריס ואן הולן ושרה ג'ייקובס, הציגו מחדש חקיקה נפרדת משלהם בשם "חוק ההתייצבות למען סודאן", שנועדה לחסום את מכירות הנשק של ארצות הברית לאיחוד האמירויות במסגרת חוק הפיקוח על יצוא הנשק, עד שתפסיק לתמוך ב-RSF.
ב-23 במרץ 2025, הזהיר מפקד בכיר בצבא סודאן, יאסר אל-עטא, כי שדות התעופה נג'מנה ואמג'ראס בצ'אד ייחשבו מטרה צבאית לגיטימית, ומתח ביקורת על איחוד האמירויות על אספקת נשק ל-RSF.
סודאן טענה כי איחוד האמירויות סיפקה מל"טים מתוצרת סין בדצמבר 2024, ששימשו בהתקפות ששוגרו מצ'אד.
אל-עטא טען כי הוא נוקט פעולת תגמול נגד נשיא צ'אד מחמוד דבי איטנו ו"מרכזי ההשפעה המושחתים" בדרום סודאן, כלומר איחוד האמירויות.
אל-עטא כינה את נשיא איחוד האמירויות מוחמד בן זאיד "השטן של הערבים", ואמר כי הוא רודף אחר איחוד האמירויות, התומכת העיקרית במלחמה.
באפריל 2025, קבוצות בהנהגת הפזורה הסודנית קראו לחרם צרכנים, והאשימה את איחוד האמירויות בשותפות ברצח עם.
תחקירים של עיתונאים, ארגוני זכויות אדם ומומחי האו"ם חשפו כי איחוד האמירויות סיפקה תמיכה חומרית ל-RSF בתמורה לגישה למשאבים של סודאן.
באותו חודש הגישה ממשלת סודאן תביעה נגד איחוד האמירויות בבית הדין הבין-לאומי לצדק, והאשימה אותה בהפרת האמנה למניעת רצח עם.
נאס אל-סודאן, ארגון המוביל פעילות הסברה וקמפיינים לעזרה הדדית, האשים גם הוא את איחוד האמירויות בליבוי הסכסוך על ידי תמיכה ב-RSF.
יתר על כן, נטען כי איחוד האמירויות מייצאת את רוב הזהב שלה ממכרות סודניים הנשלטים על ידי המיליציה.
מערכת היחסים עם קבוצת וגנר
על פי דיווח של ערוץ אל-ערבי, ישנן טענות לקשר בין קבוצת וגנר, ארגון צבאי למחצה רוסי, לבין חמדתי.
על פי הדיווחים, מסמכים ומקורות שהודלפו מצביעים על כך שקבוצת וגנר סיפקה אימונים וציוד, כולל כלי רכב משוריינים ומסוקי קרב, לכוחותיו של חמדתי.
נטען כי החברה הרוסית סיפקה שירותי אבטחה במהלך ביקורו של חמדתי ברוסיה ב-2018.
גם למוחמד חמדאן דגאלו וגם למנהיג הצבאי של סודאן, עבד אל-פתאח אל-בורהאן, היו קשרים למשטר פוטין ברוסיה.
על פי Business Insider, שני הגנרלים סייעו לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין לנצל את משאבי הזהב של סודאן כדי לעזור לחזק את ההון הרוסי נגד הסנקציות המערביות ולממן את מלחמתו באוקראינה.
במהלך התקיפה במלחמת האזרחים השנייה במערב לוב ב-2019, נכחו בלוב כ-1,000 חיילי RSF, שתמכו בצבא הלאומי הלובי (LNA) בפיקודו של ח'ליפה חפתר ובסיסו בטוברוק, משם נלחם נגד ממשלת ההסכמה הלאומית (GNA) המוכרת בין-לאומית שבסיסה בטריפולי.
RSF השתתף במלחמת האזרחים בתימן ותמך בכוחות תומכי עבד רבו מנסור האדי.
כוחות הביטחון הסודאנים שהשתתפו בקרבות הרגו אזרחים וגרמו הרס לתשתיות, שבגינן הם חשודים בפשעי מלחמה על-ידי ארגון Human Rights Watch.
ערב הסעודית ארגנה ומימנה את המעורבות הזו, שהביאה משאבים כספיים ל-RSF.
מלחמת האזרחים בסודאן (2023 – הווה)
ב-15 באפריל 2023 פרצה לחימה בין הכוחות המזוינים של סודאן ל-RSF.
דווח על לחימה בארמון הנשיאות ובמפקדת הצבא.
הסכסוך הביא לכך ש-RSF הוכרז כארגון מורדים על ידי הכוחות המזוינים של סודאן.
במהלך העימותים, שכללו את , שני הצדדים טענו לשליטה על נמלי התעופה של חרטום ו.
ב-17 באפריל 2023 קיימו מזכיר המדינה האמריקני אנתוני בלינקן ומנהיג ה-RSF מוחמד חמדאן דגאלו שיחות, ודגלו הסכים לשביתת נשק של 24 שעות החל מ-18 באפריל 2023 כדי להבטיח מעבר בטוח של אזרחים ופינוי פצועים.
הפסקת אש נוספת בת 72 שעות הוכרזה ב-24 באפריל 2023. ארצות הברית וסעודיה תיווכו בהפסקת האש מטעמים הומניטריים.
הלחימה גרמה למותם של יותר מ-500 בני אדם עד 25 באפריל 2023, ואלפים נפצעו.
מצרים שלחה סיוע צבאי לצבא סודאן.
ב-1 ביולי 2024 השתלט ה-RSF באופן מלא על .
גל האלימות גרם לאזרחים רבים להימלט לכיוון אל-קדארף שבמזרח סודאן.
בפברואר 2025, RSF ובעלי בריתה חתמו על אמנה בניירובי, קניה, להקמת ממשלת השלום והאחדות שתשלוט באזורים שבשליטת RSF.
ב-21 במרץ, SAF כבשה מחדש את ארמון הנשיאות בחרטום.
ב-26 במרץ הכריז ה-SAF על חרטום כ"חופשית" מ-RSF, לאחר כמעט שנתיים של כיבוש.
ה-RSF ביצע או הואשם במעורבות במספר פשעים בחלקים שונים של סודאן כגון דארפור, דרום כורדופאן וח'רטום.
הפרות אלה כוללות שריפת כפרים, הרג אתני, אונס נשים, מעצר בלתי חוקי של פעילים, ושימוש מחדש בבתי חולים ובכנסיות כמגן.
רבות מההפרות הללו מהוות פשעי מלחמה, וה-RSF הואשם במדיניות כללית של טיהור אתני או אפילו רצח עם.
ב-3 ביוני 2019, במהלך פיזור ההפגנה השקטה בחרטום, RSF הרג 100 מפגינים, פצע 500, אנס נשים ובזז בתים.
במהלך היום הראשון של עיד אל-פיטר בסודאן, ביוני 2019, דווח כי RSF קשרו לבני מלט לגופותיהם של מפגינים מתים כדי לגרום להן לשקוע לקרקעית הנילוס ולא להימצא.
הוועד המרכזי של הרופאים קבע כי יותר ממאה בני אדם נהרגו.
הוועד המרכזי של הרופאים הסודאנים דיווח כי אנשי RSF ירו למוות בתשעה בני אדם בשוק של הכפר א-דליג' במרכז דארפור ב-10 או ב-11/12 ביוני 2019. הטבח ושריפת השוק פורשו על ידי המקומיים כתגובה למרי אזרחי.
בדצמבר 2018 חשף דיווח של הניו יורק טיימס כי ילדים גויסו על ידי המיליציה ונשלחו להילחם בחזית המלחמה בתימן.
במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השלישית, דווח כי חברי המיליציה ביצעו פשעים כגון ביזה של בתים ופינוי תושביהם, אלימות מינית, ושימוש מחדש בכנסיות ובבתי חולים כמגן.
בדו"ח שפורסם ב-28 ביולי 2024 תיעד ארגון Human Rights Watch מעשי אלימות מינית נרחבים, לרבות אונס קבוצתי ונישואים בכפייה, שבוצעו על ידי RSF בחרטום מאז תחילת הסכסוך.
למרות הראיות הברורות לפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות, אף אחד מהצדדים לא נקט צעדים משמעותיים כדי למנוע הפרות אלה או לחקור אותן.
ארגון Human Rights Watch קרא להתערבות בינלאומית דחופה כדי להגן על אזרחים, לתמוך בניצולים ולמצות את הדין עם האחראים.
ביולי 2023, הרשויות דיווחו על לפחות 88 מקרים של תקיפה מינית של נשים ברחבי המדינה, רובם יוחסו ל-RSF.
ארגונים לא ממשלתיים העריכו כי המספר עשוי להגיע ל-4,400.
ב-12 בנובמבר 2024, ארצות הברית הטילה סנקציות על מפקד ה-RSF במזרח דארפור, עבד אל-רחמן ג'ומה ברקלה, בגין הפרות חמורות של זכויות אדם, כולל טענות לפגיעה באזרחים בסכסוך, אלימות מינית ותקיפות ממניעים אתניים.
ב-7 בינואר 2025, ממשלת ארצות הברית האשימה רשמית את RSF בביצוע רצח עם והטילה סנקציות על מנהיג הקבוצה, מוחמד חמדאן דגאלו.
סנקציות אלה, הכוללות הקפאת נכסים ואיסור נסיעה, נועדו לחייב את ה-RSF לתת דין וחשבון על אלימות נרחבת, לרבות מעשי הרג אתניים, אונס ועקירה בכפייה.
בנוסף, על שבע חברות בבעלות RSF שבסיסן באיחוד האמירויות הערביות הוטלו גם סנקציות.
כוחות העילית של חצרמוות הם כוחות מבצעים מיוחדים שהוקמו על ידי כוחות הקואליציה הערבית, תחת פיקוח טכני של איחוד האמירויות ובמימון סעודי, במטרה לשחרר את העיר מוכאלה מידי אל-קאעדה בחצי האי ערב.
בתחילת שנת 2016 הקימה איחוד האמירויות את כוחות העילית כחלק מ"אסטרטגיית השבטים" שלה, שמטרתה לשלב מיליציות שבטיות מקומיות במערך חגורת הביטחון.
הוקמו שתי יחידות: כוחות העילית של חצמוות וכוחות העילית של שבא, כאשר שתיהן עברו הכשרה במחנות אל-חלידיה וגייל בן ימין שבחצרמוות.
איחוד האמירויות ניסתה גם להקים את "כוחות העילית של סוקוטרה" ו"כוחות העילית של מהרה", כאשר 4,000 לוחמים שבטיים שאומנו בחצרמוות הועברו למחוז מהרה, והמושל של סוקוטרה תמך באיחוד האמירויות ובמפלגת אל-איסלאח, אך יחידות אלו לא הוקמו בסופו של דבר.
איחוד האמירויות הקימה שלוש חטיבות של כוחות העילית של חצרמוות, בפיקודם של קציני צבא תימנים לשעבר, חברים בתנועה הדרומית או ראשי שבטים, והם שימשו במידה רבה לתמיכה בשלטונו של מושל חצרמוות, פרג' אל-בחרסני.
ב-24 באפריל 2016, השתלטו כוחות העילית של חצרמוות, בתמיכת הקואליציה הערבית לתמיכה בלגיטימיות בתימן, על בירת מחוז חצרמוות מוכאלה מידי אל-קאעדה בחצי האי ערב.
הייתה זו הפעם הראשונה שכוחות צבא נכנסו לעיר מאז השתלטות אל-קאעדה באפריל 2015. כ-2,000 חיילים מכוחות העילית של חצרמוות, בתמיכת כוחות מיוחדים סעודיים ואמירתיים, נכנסו לעיר, השתלטו על הנמל ועל שדה התעופה שלה, בסיוע אווירי של חיל האוויר המלכותי הסעודי, והציבו מחסומים ברחבי העיר.
הקואליציה הערבית לתמיכה בלגיטימיות הודיעה כי הרגה מעל 800 לוחמי אל-קאעדה בחצי האי ערב, בעוד דיווחים אחרים טענו כי אנשי אל-קאעדה נסוגו לאחר עימותים קלים בלבד.
לאחר הבטחת שליטה על מוכאלה, שמרו כוחות העילית של חצרמוות על שליטתם באזורים החופיים של חצרמוות, כאשר נמל מוכאלה וטרמינל הנפט ביר עלי נמצאים השפעת איחוד האמירויות.
הכוח המשיך בפעולות נגד טרור, והגיע לשיא פעילותו בשנת 2018, אך לאחר מכן הפעילות צומצמה בהדרגה והופסקה לחלוטין בשנת 2022. זמן קצר לאחר מכן מונה מייג'ור גנרל פאיז מנסור אל-תמימי למפקד החדש של כוחות העילית של חצרמוות.
כוחות ההתנגדות של תיהאמה היא קבוצה חמושה שהוקמה על ידי תושבים מקומיים מאזור תיהאמה שבתימן, במטרה להתנגד לשליטת החות'ים על אזור החוף המערבי של תימן.
הקבוצה הוקמה בשנת 2014, כאשר החות'ים השתלטו על אל-חודיידה ועל יתר צפון-מערב תימן.
הקבוצה הייתה פעילה בשנת 2015 בתחילת המלחמה, ונטלה חלק בקרב תעז כחלק מקואליציה התומכת בעבד רבו מנסור האדי.
בדצמבר 2017 השתתפה הקבוצה במתקפה במחוז אל-חודיידה, לצד איחוד האמירויות, ערב הסעודית, כוחות נאמנים להאדי והתנועה הדרומית.
הקבוצה היא חלק מתנועת ההתנגדות הלאומית התימנית.
כוחות המבצעים המיוחדים של הרפובליקה העממית של סין (בראשי תיבות: SOF) הם יחידות עילית של צבא השחרור העממי (PLA) ושל משמר העם החמוש (PAP), הפועלות במתכונת של יחידות קומנדו רב־זרועיות.
יחידות אלו אחראיות לביצוע פעולות ישירות, סיור מיוחד ולוחמה בטרור – הן בשטח סין והן מחוץ לגבולותיה.
בשלהי 2015 החל נשיא סין שי ג'ינפינג ברפורמות מקיפות בצבא השחרור העממי, שנועדו לבנות "כוחות לחימה חדשים" ולהעצים את יכולת הלחימה של סין בזירות אמפיביות, אוויריות ויבשתיות.
במסגרת הרפורמות הומרו שבעת המחוזות הצבאיים לחמש פיקודיות־תיאטרון (Theater Commands), וכל אחת מהן קיבלה חטיבת מבצעים מיוחדים (SOF Brigade).
כמו כן, הוקמו חטיבות ייעודיות במחוזות שינג'יאנג וטיבט.
בשנת 2016 שונה החוק הצבאי הסיני כך שיתיר ליחידות המבצעים המיוחדים לפעול גם מחוץ לגבולות הרפובליקה העממית של סין – שינוי שהקנה להן לראשונה סמכות לבצע מבצעים גלובליים.
מאז תחילת שנות ה־2000 השתתפו יחידות סיניות באימונים ובתרגילים רב־לאומיים עם מדינות שונות, בהן רוסיה, פקיסטן, תאילנד, ירדן, אינדונזיה ומלזיה.
יחידת "נמרי השלג" זכתה מספר פעמים בתחרות "International Warrior Competition" במרכז המבצעים המיוחדים של המלך עבדאללה השני בעמאן.
בין מבצעי השטח הידועים של כוחות המבצעים המיוחדים נמנים ליווי מבצעי נגד פיראטים במפרץ עדן החל מ־2008, סיוע הומניטרי לאחר רעידת האדמה בנפאל בשנת 2015, פינוי אזרחים סינים מתימן באותה שנה, חילוץ אונייה שנחטפה בידי פיראטים סומלים בשנת 2017 ופריסת כוחות בגבול הודו–טיבט בעקבות עימותים צבאיים בשנת 2020.
כוחות המבצעים המיוחדים של סין מופקדים על שלוש משימות עיקריות: פעולה ישירה, סיור מיוחד ולוחמה בטרור.
במסגרת הפעולות הישירות מבצעים הלוחמים משימות של חבלה, חיסול מטרות, תפיסת מתקנים אסטרטגיים והשמדת תשתיות אויב.
במישור הסיור המיוחד הם אחראים לאיסוף מודיעין קרבי, לסימון מטרות עבור אש ארטילרית ואווירית ולהכוונת יחידות קונבנציונליות.
תחום הלוחמה בטרור מופקד בעיקר בידי יחידות משמר העם החמוש (PAP), המטפלות באיומים שמגדירה סין: טרור, בדלנות – כגון ניסיונות ההיפרדות של טאיוואן, טיבט והמיעוט האויגורי – וקיצוניות דתית.
נוסף על כך, יחידות המבצעים המיוחדים מסוגלות לבצע גם משימות חילוץ אזרחים בעת חירום, סיוע הומניטרי, וחילוץ באסונות טבע.
מבנה הכוחות כולל בין עשרים לשלושים אלף לוחמים וקצינים.
חטיבת מבצעים מיוחדים טיפוסית מונה בין אלפיים לשלושת אלפים לוחמים, ורגימנט מבצעים מיוחדים בין אלף לשני אלפים.
השליטה המבצעית ביחידות נעשית ברמת פיקודיות התיאטרון בלבד, מאחר שאין מפקדה לאומית מאוחדת למבצעים מיוחדים.
יחידות ה־PLA נסמכות על תמיכה לוגיסטית מכוחות רגילים, בעוד שמשמר העם החמוש מחזיק מערכת אספקה פנימית עצמאית.
כלל היחידות כשירות לצניחה ולחדירה מוטסת, ומתמקדות באימוני סיבולת, לחימה בשטח בנוי, ניווט, לוחמה קרובה, תקשורת מוצפנת ושימוש במערכות נשק מתקדמות.
הכוחות המיוחדים פרוסים בכלל זרועות הצבא.
חטיבות המבצעים המיוחדים של כוחות היבשה נושאות שמות כגון "נמרי הצפון־מזרח", "ברק", "דרקוני הים המזרחי" ו"חרב הדרום".
חיל הנחתים של הצי הסיני מפעיל את יחידת "Sea Dragons", המיועדת ללוחמה אמפיבית וימית.
בחיל האוויר פועלת יחידת "Thunder Gods" של חיל הצנחנים, המתמחה בצניחות מגובה רב, חילוץ קרבי ותיאום סיוע אווירי.
בכוח הטילים של הצבא (PLA Rocket Force) קיימת יחידת סיור ואבטחה בשם "Sharp Blade", האחראית על מודיעין ואבטחת נכסים אסטרטגיים.
במשמר העם החמוש קיימות יחידות עילית המתמחות בלוחמה בטרור ובשחרור בני ערובה, ובהן יחידות "נמרי השלג" (Snow Leopards), "הבזים" (Falcons) ו"עיטי ההרים" (Mountain Eagles).
כוכב (או שֶׁמֶשׁ) הוא גרם שמיים דמוי-כדור המורכב מחומר במצב צבירה פלזמה וגז.
כוכב, בניגוד לכוכב לכת, מפיק קרינה משל עצמו על ידי היתוך גרעיני ופולט אותה לחלל החיצון.
מקורה של האנרגיה המשתחררת מכוכבים הוא בהיתוך גרעיני, והיא נפלטת לחלל בצורת קרינה אלקטרומגנטית וחלקיקי נייטרינו.
לפי הערכות, ביקום הנראה יש בקירוב כוכבים.
הערכות אחרות מדברות על לפחות כוכבים.
הכוכב הקרוב אלינו, מחוץ למערכת השמש, הוא פרוקסימה קנטאורי (לטינית: proximus – "קרוב"), הנמצא במרחק של 4.22 שנות אור מאיתנו.
למעשה כמעט כל גרמי השמיים שמסוגלים לראות בלילה בכיפת השמיים הם שמשות, מלבד כוכבי לכת הנמצאים במערכת השמש שלנו.
הכוכבים יכולים להיות בגדלים שונים, מננסים אדומים שרדיוסם הוא רק כפליים הרדיוס של כוכב הלכת צדק, ועד ענקים אדומים, ענקים כחולים ועל-ענקים, אשר רדיוסם גדול פי 1,000 מרדיוס השמש.
את המסה של כוכבים נהוג למדוד ביחידה "מסת שמש".
מסתו של כוכב סדרה ראשית נעה מ-0.08 מסות שמש (מתחת לגבול זה נמצאים ננסים חומים) ועד 100–150 מסות שמש.
הכוכב המסיבי ביותר שנצפה עד ל-2016 הוא R136a1 ומסתו 265 מסות שמש.
חלק מהכוכבים נמצאים במערכת כפולה עם כוכבים אחרים.
קיימות גם קבוצות גדולות יותר של כוכבים, אשר מכונים צבירי כוכבים.
ישנם צבירי כוכבים מפוזרים, כמו הפליאדות (Pleiades) או ההיאדות (Hyades) שליד הקבוצה שור (Taurus), וישנם צבירים כדוריים, המורכבים בדרך כלל מכוכבים ותיקים (כוכבי דור שני, Population II).
הכוכבים ביקום אינם מפולגים באופן אחיד, אלא נוטים להצטבר במבנים הנקראים גלקסיות, שבתורן מאורגנות במבנים של צבירי גלקסיות וצבירי על.
הולדתם, מהלך חייהם ומותם של הכוכבים
הכוכבים נולדים בתוך עננים מולקולריים של מימן, כאשר התפרצות סופרנובה או התנגשות בין שני עננים מולקולריים גורמת לדחיסת חלקים בתוך הענן ומתחיל תהליך בו כל אחד מאזורים אלו נמשך אל מרכז המסה של עצמו ומתכווץ, ובשל הדחיסה מתחממת ליבתו של האזור.
הקדם-כוכב ממשיך להתכווץ בהדרגה תחת כבידה עצמית, והטמפרטורה בליבתו ממשיכה לעלות, עד שהיא גבוהה דיה להתחלת תהליכי היתוך גרעיני בליבת הכוכב המפיקים אנרגיה רבה ופועלים כנגד ההתכווצות, וכך נוצר כוכב יציב, ובמקרה של כוכבים גדולים במיוחד – כוכב פועם.
הכוכב מבלה את מרבית חייו כשבליבתו מותך מימן להליום.
שלב זה מכונה השלב בו הכוכב נמצא בסדרה הראשית, ויהיה יציב במידה רבה.
משך זמן שהותו של הכוכב על הסדרה הראשית נקבע על-פי מסתו, כאשר כוכבים בעלי מסה קטנה, כגון הננסים האדומים, יכולים להישאר על הסדרה במשך עשרות או אף מאות מיליארדי שנים, ואילו כוכבים מאסיביים מאוד מגיעים תוך מיליוני שנים בלבד למצב בו הצטברות ההליום בליבה מגיעה להיתוך ומתחילה את השלב הבא.
כוכב ממוצע, הדומה לשמש שלנו יימצא על הסדרה הראשית כ-10 מיליארד שנה.
אחרי שהמימן בליבת הכוכב אוזל, מתחיל היתוך של הליום בליבה.
היתוך ההליום מחמם את מעטפת המימן הסמוכה לליבה ומתחיל היתוך מימן מסביב לליבה.
ההיתוך במעטפת מנפח מאוד את הכוכב, אך טמפרטורת פני שטחו יורדת – הכוכב הופך לענק אדום שטמפרטורת פני השטח שלו נמוכה.
לאחר שלב זה, המשך חייו של הכוכב תלוי במסתו של הכוכב, ובמקרה של מערכת של כוכב כפול – גם במצב התפתחות של בן זוגו.
הכוכב, שחדל מהיתוך של מימן בליבה, כבר מוגדר מחוץ לסדרה הראשית.
בכוכבים בעלי מסה קטנה, יתחיל בליבה היתוך הליום, אך תהליך זה יגרום לאי-יציבות הכוכב, ובסופו של דבר השכבות החיצוניות של הכוכב יתפזרו, כאשר הוא משאיר מאחוריו לא יותר מננס לבן.
כוכבים קטנים במיוחד, בעלי מסה של פחות מחצי מסת שמש, לאחר סיום היתוך מימן יגוועו לאט.
גורלם של כוכבים אלה מעולם לא נצפה על ידי האסטרונומים, מכיוון שאורך החיים של כוכבים נמוכי מסה גדול מגיל היקום הנראה.
בכוכבים בינוניים, שמסתם כחצי מסת שמש ועד כ-1.4 מסות שמש (גבול צ'נדראסקאר), לאחר שלב הענק האדום, כשיגמר המימן במעטפת הכוכב, הם יתחילו לקרוס לתוך עצמם, עד שהתנאים בליבה יהיו מתאימים להיתוך הליום לפחמן.
בשלב זה הכוכב יתחמם יותר ויותר, יתרחב במה שקרוי הבזק הליום, וכשיגמר ההליום, הכוכב ישיל את שכבותיו החיצוניות, שתהפוכנה לערפילית פלנטרית, ליבת הכוכב הפחמנית תקרוס ותהפוך לננס לבן, העשוי ברובו מחומר דחוס ביותר – קובייה בגודל סנטימטר אחד שוקלת כמה טונות.
בכוכבים מאסיביים, אשר מסתם עולה על גבול צ'נדראסקאר, לאחר סיום תהליכי היתוך ההליום שתוארו לעיל הכוכב יתכווץ בשנית והטמפרטורה בליבה שלו תגדל עוד יותר.
עקב הטמפרטורה הגבוהה, יתחילו בליבה תהליכים גרעיניים נוספים, בהם ייווצרו יסודות כמו חמצן, מגנזיום, צורן, עד לברזל.
למעשה, הכוכב יהפוך למורכב משכבות-שכבות של יסודות שונים, בדומה לקליפות בצל.
מסתה של ליבת הברזל תלך ותגדל, וכאשר היא תעבור על גבול צ'נדראסקאר, תתכווץ הליבה במהירות והשכבות החיצוניות של הכוכב תועפנה לחלל בפיצוץ סופרנובה מסוג II.
הכוכב עצמו יקרוס לכוכב נייטרונים, או, אם מסתו תעלה על שלוש מסות שמש (גבול אופנהיימר-וולקוף), הוא יקרוס מעבר לכך, ויהפוך לחור שחור.
מדידת מרחקם, מסתם, בהירותם והרכבם הכימי של כוכבים הייתה תהליך רב שלבי.
במסגרת התהליך נאספו קודם לכן נתונים עבור כוכבים סמוכים וההרכב הכימי של המעטפת החיצונית.
נתונים אלו אפשרו את סיווג הכוכבים על פי הספקטרום שלהם והסקת מסקנות לגבי בהירות ומסה של כוכבים רחוקים יותר.
מרחק אל כוכבים סמוכים ניתן לחישוב ישיר ומדויק בשיטת הפרלקסה.
מדידה מדויקת עד כדי 1% אפשרית לכ-100 מיליון כוכבים, ועבור 200 מיליון נוספים בדיוק העולה על 10%.
את מרחקם של כוכבים רחוקים יותר ניתן להעריך על ידי השוואת עוצמת האור הנצפית לעומת העוצמה המקורית שצפויה עבור הסוג הספקטרלי (השיטה מבוארת בערך נר תקני) של הכוכב.
עם זאת שיטה זו אינה חסינת טעויות, מאחר שענני אבק בין מערכת השמש לכוכב מפחיתים את עוצמת ההארה שנצפית וגורמים לחישוב מרחק גדול יותר מאשר המרחק בפועל.
עבור כוכבים כפולים, ידיעת שלושה פרמטרים די בה על מנת לדעת את המסה הכוללת של שניהם () בהשוואה למסת השמש.
יש לדעת את זמן ההקפה (t), ממוצע המרחק ביניהם (d) והמרחק אליהם (D).
שלושה גדלים אלו קלים למדידה עבור מערכות כוכבים כפולים קרובים די הצורך.
ישנם כ-50 מיליון מערכות כפולות קרובות די הצורך.
חישוב מסת המערכת – שני הכוכבים – נעשה לפי הנוסחה
בתוספת מדידת מיקום מרכז המסה של המערכת ניתן לחשב מה יחס המסות בין כוכבי הזוג, וכתוצאה את מסת כל אחד מהכוכבים בצמד.
כעת ביכולתנו למצוא מה הקשר בין סוגי כוכבים למסה שלהם, וכך להעריך מהי המסה של כוכב שאינו חלק ממערכת כוכב כפול.
מיון הכוכבים לסוגים ושנים עבר התקדמות מרשימה לאחר המצאת המצלמה ויצירת האפשרות לצלם את הספקטרום של כוכבים שונים.
על ידי שימוש בחוק וין ועל סמך האור המתקבל מן הכוכבים ניתן לגלות מה טמפרטורת פני השטח (פוטוספרה) שלהם.
מהשוואת הקווים הספקטרליים ניתן לגלות אילו חומרים אופפים את הכוכבים ומידע רב נוסף.
בשנת 1910 האסטרונומים איינר הרצשפרונג והנרי נוריס ראסל הציעו ופיתחו בנפרד זה מזה את הדיאגרמה בה סיווגו לפי מאפייניהם הספקטרליים.
הטיפוסים הספקטרליים הם: O, B, A, F, G, K, M (ניתן לזכור את הסוגים בעזרת המנמוניקה Oh, Be A Fine Girl, Kiss Me).
בנוסף לכך כל טיפוס מחולק ל-10 תת-טיפוסים, כאשר כל תת-טיפוס מסומן בספרה מ-0 עד 9. כך, למשל, הטיפוס הספקטרלי של השמש הוא G2.
על מנת להבדיל בין כוכבים בעלי סיווג זהה אך בשלב שונה בהתפתחותם חולקה הדיאגרמה ל"ענפים מאוזנים".
כך כוכב הנמצא בשלב היתוך המימן כמו השמש נמצא באזור שנקרא הסדרה הראשית – וזהו ענף V.
בעוד כ-5 מיליארד שנים השמש תהפוך לענק אדום, ואז היא תעבור לענף III (ענקים).
נוסף על כך ישנם כוכבים המציגים שלבים קצרים בחיי הכוכב (מיליוני שנים ספורות) או כוכבים שמציגים תכונות שלא מיוצגות בדיאגרמה ולכן קיבלו כינויים נוספים כמו כוכבי T בשור ומשתנים קפאידים.
הפסוק "לא תעשון אִתי" פורש על ידי חז"ל כמקור לאיסור ליצור תבליט של כוכבים.
ישנה מחלוקת האם גם ציור או תחריט של כוכבים בכלל האיסור, או רק תבליט.
להבדיל מכוכבי לכת של מערכת השמש שמתגלים עם שיפור הטלסקופים, האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי לא מעניק שמות לכוכבים.
שם בעל משמעות, לרוב בערבית קיים רק למספר מוגבל של כוכבים בהירים במידה כזו שהוענקו להם שמות זה מכבר (בדר"כ אלו הכוכבים הראשיים – α של הקבוצה, למשל ביטלג'וז).
כוכב בית לחם הוא גרם שמימי שעל פי הברית החדשה הופיע מעל שמי בית לחם לבשר על הולדתו של ישו ולהורות לשלושת האמגושים את הדרך למקום הולדתו של ישו.
תיאור זה מנסה להתאים עצמו לנבואת הכוכב המופיעה בספר במדבר ומאוזכרת במגילות מדבר יהודה.
תיאור האירוע על פי הברית החדשה
בבשורה על-פי מתי שבברית החדשה מתואר כי הגיעו אנשים חכמים מן המזרח לעיר ירושלים ושאלו: "מי הוא זה אשר נולד מלך היהודים?
אשר ראינו את כוכבו אשר זרח, ובאנו לעבוד אותו" (פרק ב' פסוק 2).
בספר "הבשורה על פי לוקאס" מופיעים פרטים נוספים, לפיהם בעת הלידה הופיע כבוד ה' ומלאכים בשמיים בישרו על הלידה לרועים בשדה: "בְּאוֹתוֹ חֶבֶל אֶרֶץ הָיוּ רוֹעִים שֶׁנָּהֲגוּ לָגוּר בַּשָֹדֶה וְלִשְׁמֹר עַל עֶדְרָם בְּאַשְׁמוּרוֹת הַלַּיְלָה.
תיאורים של כוכב בית לחם ניתן לראות לרוב באמנות המתארת את סגידת האמגושים בצורה כזאת או אחרת.
בציור פרסקו של האמן ג'וטו די בונדונה, כוכב בית לחם מתואר ככוכב שביט.
בעבודת הטפטין (אריגה) של האמן אדוארד ברן-ג'ונס (28 אוגוסט 1833 - 17 יוני 1898, אנגליה), מופיע הכוכב כאשר הוא מוחזק בידיו של המלאך.
בכנסיית המולד, כוכב בעל ארבע עשרה אלומות, מציין על פי המסורת את מקום הולדות של ישו.
כוכב בית לחם משמש כאביזר קישוט עבור צליינים נוצרים המבקרים בארץ הקודש, הוא מיוצר בעיקר מעץ זית וניתן למצוא אותו בחנויות מזכרות לתיירים בעיר העתיקה בירושלים ובעיר בית לחם.
בעץ חג המולד נהוג לשלב קישוטים מוזהבים מנייר, פלסטיק או מתכת בדגם כוכב בית לחם.
בנוסף משמש כקישוט המיוצר על ידי צורפים כעגילי אוזניים ותליונים לצוואר.
בעבודות השחזור והשימור של מלון דריסקו במושבה הגרמנית ביפו, אשר נקרא בעבר מלון ירושלים, נעשה שחזור של כוכב בית לחם על פי תמונה המתוארכת לסביבות שנת 1910, המראה את ראשי קהילת הטמפלרים ביפו ושרונה בחזית המלון.
הכוכב, אשר שוחזר על ידי סטודיו תכלת לשימור ציורי קיר, נעשה על פי תמונה יחידה וכוכבי בית לחם דומים אחרים, בטכניקה של יציקת פליז.
עם חניכת מלון ירושלים החדש בשנת 2018, הושב אחר כבוד כוכב בית לחם למקומו מעל דלת הכניסה למלון.
ניסיונות מדעיים להסביר את האירוע
אף שהאירוע מתואר רק בברית החדשה, ואין עדויות חיצוניות המתארות אותו, ניסו מדענים נוצרים להסביר את התופעה כתופעת טבע מדעית.
הדבר נעשה בהתעלמות מאגדות דומות בדבר הופעת כוכב בעת הולדתו של הקיסר הרומי אלכסנדר סוורוס.
בין התאוריות שהוצעו היו ליקוי כוכבי לכת כגון הליקוי של צדק ושבתאי בשנת 7 לפנה"ס, וכן הליקוי בין שבתאי ונגה בשנת 2 לפנה"ס.
הסבר נוסף מתייחס לשביט היילי שעבר בקרבת כדור הארץ בשנת 12 לפני הספירה.
יוהאנס קפלר הציע שמדובר היה בסופר נובה.
על פי תאוריה נוספת, בשנת 5 לפנה"ס היו הכוכבים צדק ונגה קרובים זה לזה ועשויים היו להיראות יחד עם הירח ככוכב אחד.
סמל הכוכב, כאידאוגרמה, מסמל בדרך כלל כוכב אסטרונומי שעל שמו הוא נקרא, ובנוסף משמש בהרלדיקה, באמנות ובתחומים נוספים.
בהרלדיקה הכוכב הוא הסמל למעמד אבירי, וכל צו של האבירות כולל את הסמל הזה בדרך כלשהי.
משתמשים בו גם לציון קדנסיה, אות חניכה, לבן השלישי.
באומנות הנוצרית, ברונו הקדוש נושא צלב על חזהו; דומיניק הקדוש, המברט הקדוש ופטר הקדוש של אלקנטרה נושאים כוכב על ראשם או מצחם.
מספר כוכבים בשורה יכולים להצביע על סקלה של מגוון איכויות.
ככל שמספר הכוכבים גבוה יותר, כך האיכות גבוהה יותר.
כוכב בעל שישה קודקודים (ייתכנו חמישה, אך מקרה זה נפוץ פחות) קשור לחוק וסדר בארצות הברית, ויוצר את הבסיס לתג השריף.
סמל הכוכב יכול לשמש כחיזוק על התנהגות נאותה או הישג ראוי לציון.
תוכנות רבות משתמשות בכוכב לסימון פריטים כחשובים במיוחד, למשל בדפדפנים רבים יש כפתור עם כוכב להוספת הדף לסימניות.
כאשר הכוכב המחומש מצויר עם קודקודים במרחקים שווים, צלעות שוות וזווית של 36° בכל קודקוד, נקרא לפעמים כוכב מחומש מוזהב, בשל יחס הזהב המופיע בו במספר מקומות כיחס בין האורכים של קטעים שונים.
אם מחברים את קודקודי הצדדים, נוצר פנטגרם.
פנטגרם הוא הצורה הפשוטה ביותר של מסלול אוילרי של מצולעי כוכבים, ולו משמעויות סמליות של מיסטיקה וכישוף.
הפנטגרם הוא אוניקורסלי, משמע שניתן לציירו כשם שמציירים קו, בלי להרים את היד מן הדף.
הכוכב המחומש המוזהב הוא אידאוגרמה נפוצה מאוד בעולם המערבי, והוא מקושר במיוחד לכוח צבאי ומלחמתי.
בארצות קומוניסטיות (כמו סין ווייטנאם) ישנם סמלים (הפטיש והמגל) שגם הם מכילים כוכבים מחומשים.
הכוכב המחומש מופיע בדגלים של 35 ארצות, ומעריכים שהוא הופיע לראשונה ב-1777 על דגלה של ארצות הברית, שהוכרזה לא מכבר.
כמו כן, הוא נפוץ בהרלדיקה של ארצות הברית, ועומד בניגוד לווקסילולוגיה, בה הוא נדיר יותר מהכוכב המשובע.
הכוכב המחומש מופיע בצירוף עם סהר בדגלי מספר ארצות על מנת לסמל אסלאם, לדוגמה הוא מופיע כחלק מהסמל של האימפריה העות'מאנית.
כוכב מחומש ירוק הוא גם סמלה של אספרנטו, והוא מופיע בפינה השמאלית העליונה של דגלה.
בבולאות הכוכב המחומש מסמל בולים שלא הוחתמו.
בעת העתיקה, הכוכב המחומש ייצג את סמל הטירוף.
כוכב מחומש סגול הוא סימן המסחר של חברת סלקום.
הכוכב המשושה הוא נדיר כאידאוגרמה בתרבויות המערביות.
באסטרולוגיה הוא מציין כוכב יציב, כוכב שנראה כי אינו זז בהשוואה לשאר הכוכבים בשמיים.
אם מחברים את הקצוות המשותפים של הכוכב המשושה, כך שנוצרים שני משולשים שלובים, מתקבל סמל המכונה מגן דוד, שהוא סמל היהדות הנפוץ והמודרני ביותר (מגן דוד משמש גם בנצרות, אך לא לעיתים קרובות).
כוכב משושה מוכר בעולם המערבי כסמלם של כוחות אכיפת החוק.
בארצות הברית למשל, תג השריף הוא בצורת כוכב משושה.
כוכב משושה, המוכר בשם "Bierstern" או "Brauerstern", היה סמלה של גילדת יצרני הבירה.
בישראל זהו כסמלה של בירה "גולדסטאר".
צורה אחרת של כוכב שכזה מופיעה בסמל הנקרא "כוכב החיים" (Star of Life).
הסמל מורכב מ3 מלבנים המצטלבים זה בזה, היוצרים צורת כוכב, ומטה אסקלפיוס במרכזו.
סמל זה משמש כוחות חירום רפואיים בארצות הברית.
כוכב משושה אוניקורסלי הוא כוכב משושה שניתן לצייר אותו כשם שמציירים קו (באופן דומה לצורה בה מציירים כוכב מחומש): בלי להרים את היד מן הדף.
הקצוות של כוכב זה הם יותר "חדים" מאלה של כוכב משושה רגיל ("מגן דוד").
הכוכב הזה משמש כאחד מסמלי הפילוסופיה הדתית האוקולטיסטית ת'למה, שם ניתן לפעמים למצוא פרח בעל חמישה עלים במרכזו.
בהיותו מקושר לתורת הנסתר ולכישוף (בדומה לפנטגרם), הסמל גם הופיע ככזה גם בתרבות הפופולרית, למשל במשחק הקלפים יו-גי-הו!
דו-קרב מפלצות) שם הסמל מופיע באחד מקלפי המשחק (הקלף The Seal of Orichalcos, שאף היה חלק מרכזי באחת מהעונות של האנימה הראשונה).
כוכב משובע מופיע בדגל וסמלים הרלדיים של אוסטרליה.
בהקשר האוסטרלי, הכוכב המשובע מייצג את שש המדינות של אוסטרליה, כל קודקוד מייצג מדינה, כאשר הקודקוד הנוסף הוא בשביל הטריטוריות המאוחדות.
הכוכבים המשובעים עומדים מנגד לווקסילולוגיה באופן שגרתי יותר מהכוכבים המחומשים.
החותם של הלאום הצ'רוקי הוא בעל כוכב משובע חד.
חברת המשלוחים Maersk וחברת המחשבים (The Future Company (TFC משתמשות בכוכב המשובע בלוגו המסחרי שלהן.
כוכב משובע (הפטגרם) ידוע ככוכב האחד עשר או ככוכב הפיות, סמל קדוש לוויקנים שהולכים אחר תרבות הפיות.
באותה מידה, הסמל אומץ כאמצעי זיהוי על ידי חברים בתת-התרבות אות'רקין, שמורכבת מאנשים שמחשיבים עצמם כלא אנושיים.
עם זאת, השתמשו בהפטגרם הקהה בקבלה.
משתמשים בהפטגרם גם בנצרות כדי לסמל את שבעת ימי הבריאה, והוא הפך לסמל מסורתי להרחקת השטן, זו הסיבה בגינה רוב תגי השריף הם בצורה הפטגונית.
בדתות נוצריות רבות, ההפטגרם ידעו גם כסמל השלמות (או אלוהים).
בסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר.
מרטין מציין הכוכב המשובע (Seven-Pinted star) את האמונה ב"שבעת האלים" הנפוצה בעולם הדמיוני של וסטרוז, זהו גם שמו של החיבור המרכזי של האמונה.
כוכב מתומן המורכב משני ריבועים המונחים זה על זה, מופיע באסלאם ובהינדואיזם.
באסלאם, ניתן למצוא סמלים רבים בדמות כוכב מתומן בעל עיגול קטן במרכזו בקוראן, כסמלים המסמנים על סיום חיזב (קטע בקוראן), ומכאן שמו: רוב-אל-חיזב .
בהינדואיזם, הסמל מוכר כסמלה של האלה לקשמי, כששמונה קודקודיו מסמלים את שמונה הצורות של האלה.
כוכב עם קודקודים יותר "חדים" נמצא בדגלי כמה מדינות.
כיום הוא משמש כחלק מדגל אזרבייג'ן, ובעבר שימש גם את עיראק בשנות השלטון הצבאי של עבד אל כרים קאסם, ואת מדינת ח'אלי ההיסטורית בחצי האי ערב.
הכוכב המתושע הוא סמלה של הדת הבהאית.
המספר 9 נחשב מקודש ובעל משמעות רבה בדת.
כוכבים בעלי יותר מעשרה קודקודים
בדגלה של פדרציית מלאיה הופיע כוכב בעל 11 קודקודים, שסימל את אחדות 11 מחוזות מלאיה.
דגל מדינת האי נאורו שבאוקיינוס השקט מכיל כוכב בעל 12 קודקודים, שמסמל את אחדות שנים-עשר השבטים היושבים באי.
כוכב בעל 14 כוכבים מופיע בדגל מלזיה המודרנית.
הוא מבוסס על הדגל הקודם של פדרציית מלאיה, ומסמל את אחדות המדינות המרכיבות את מלזיה: 11 המדינות במלאיה, מדינות סראוואק וסבה שבאי בורנאו, והשלטון המרכזי.
כוכב ברנרד הוא ננס אדום בקבוצת הכוכבים "נושא הנחש", שהתגלה ב-1916 על ידי האסטרונום האמריקאי אדוארד ברנרד וקרוי על שמו.
התנועה העצמית המהירה של הכוכב, כ-10.3 שניות קשת לשנה, היא הגבוהה ביותר שנמדדה עבור כוכב כלשהו, והיא גם הסיבה לכך ששמו הנוסף הוא Velox Barnardi, "הנמלט של ברנרד" בלטינית.
מרחקו של כוכב ברנרד מהשמש הוא 5.9 שנות אור (כ-1.8 פרסק), כך שהוא הקרוב ביותר לשמש בקבוצת הכוכבים שלו, ולכוכב השני במרחקו מהשמש, אחרי מערכת אלפא קנטאורי.
למרות קרבתו, הכוכב אינו נראה לעין הבלתי מזוינת.
כוכב ברנרד היה מושא למחקרים רבים הודות לקרבתו ומיקומו הנוח לתצפית – סמוך לקו המשווה השמימי.
מחקרים התמקדו במאפייני הכוכב, מדידות אסטרומטריות וחיפוש אחר כוכבי לכת אפשריים.
למרות גילו המתקדם, תצפיות מהתקופה האחרונה הראו כי הכוכב עדיין עובר אירועי התפרצות, הדומים להתפרצויות שמש.
כמו כן, הכוכב הוזכר כיעד אפשרי במחקרים בתחום מסע בין-כוכבי לא-מאויש.
הכוכב היה גם מוקד למחלוקת: במהלך שנות ה-60, הערכותיו של האסטרונום פיטר ואן-קאמפ בדבר קיום כוכב לכת גזי יחיד או יותר במסלול סביב הכוכב היו מקובלות בקרב אסטרונומים.
כיום, אף על פי שקיום כוכבי לכת קטנים עדיין אפשרי, קיומם של ענקי גז נפסל ותצפיותיו של ואן קאמפ הופרכו.
בנובמבר 2018 התגלה כוכב לכת דמוי ארץ אשר מקיף את כוכב ברנרד.
כוכב ברנרד הוא ננס אדום עמום מטיפוס ספקטרלי M4. הבהירות הנראית שלו היא 9.57, פי 0.037 מהבהירות המינימלית לצפייה בעין בלתי מזוינת.
הוא קטן מהשמש פי חמישה בערך, הן במסה והן בקוטר.
הטמפרטורה על פניו היא כ-3,130 (±102) קלווין בלבד, ועוצמת ההארה הנראית שלו היא 0.04% מעוצמת ההארה של השמש, מה שמתאים לעוצמת הארה כוללת של 0.34% מעוצמת השמש.
עוצמה זו כה נמוכה כך שאם כוכב ברנרד היה מחליף את השמש, הוא היה בהיר רק פי 100 מהירח המלא.
גילו של כוכב ברנרד מוערך ב-7 עד 12 מיליארד שנה, לעומת גיל היקום שהוא 13.819 מיליארד שנים.
הוא איבד את מרבית האנרגיה הסיבובית שלו ומחזור הסיבוב שלו מוערך בכ-130 יום (לעומת כ-25 ימים של השמש).
בהתחשב בגילו, כוכב ברנרד נחשב במשך זמן רב ככוכב שסיים את פעילותו.
עם זאת, ב-1998 תיעדו אסטרונומים אירוע התפרצות על פני הכוכב, וסיווגו שונה לכוכב הבזק.
ניתן לתרגם את התנועה העצמית של הכוכב למהירות משיקה של 90 ק"מ לשנייה.
מהירותו הרדיאלית של הכוכב כלפי השמש נמדדה באמצעות היסט לכחול והערכים הם בתחום של 106–111 ק"מ לשנייה.
משילוב שני הרכיבים, ניתן לקבל כי כוכב ברנרד נע במהירות של כ-140 ק"מ לשנייה ביחס לשמש.
מהירות גבוהה זו תביא לכך שבשנת 11,700 לספירה, כוכב ברנרד יהיה הכוכב הכי קרוב לשמש, במרחק של 3.8 שנות אור.
עם זאת, אפילו אז, בגלל עמימותו, הוא עדיין לא יראה בעין בלבד, עם בהירות נראית מדרגה 8.5. לאחר מכן הוא ישוב ויתרחק מהשמש.
החל משנת 1963 ובמשך כעשור, מספר לא מבוטל של אסטרונומים קיבלו את טענתו של פיטר ואן-קאמפ (אסטרונום הולנדי שפעל בארצות הברית) בדבר גילוי תנודות בתנועה העצמית של כוכב ברנרד, שאותן הוא הסביר על ידי קיום כוכב לכת, אחד או יותר, בעל מסה דומה למסת צדק.
ואן-קאמפ, אשר צפה בכוכב משנת 1938, ניסה, יחד עם עמיתים נוספים, למצוא תזוזות זעירות של הכוכב על גבי לוחות הצילום, שיעידו על כוכב לכת במערכת.
ההשערה המקורית הייתה כי קיים כוכב לכת של 1.6 מסות צדק, במרחק של 4.4 יחידות אסטרונומיות מהכוכב.
בשנת 1969, הערכה זו שונתה לשני כוכבי לכת, במסות של 1.1 ו-0.8 מסות צדק.
אסטרונומים אחרים חזרו על מדידותיו של ואן-קאמפ, אך ללא תוצאות חיוביות.
שתי עבודות שפורסמו ב-1973 ערערו על הטענה לקיום פלנטות.
גם מדידות ממצפה נוסף ובעזרת טכניקות מדידה חדשות יותר לא הצליחו לאשר את קיומן.
מחקר נוסף שפורסם מס' חודשים מאוחר יותר באותה שנה מצא כי השינויים במדידות האסטרומטריות תואמות בזמן לשינויים וכוונונים שנעשו בעדשות הטלסקופ: מציאת כוכבי הלכת התבררה כתוצאה מלאכותית, שנבעה מתחזוקת ציוד המדידה.
למרות זאת, ואן קאמפ מעולם לא הודה בטעות ופרסם אישור לקיום פלנטות אף ב-1982. וולף היינץ, ממשיכו של ואן קאמפ במצפה בו פעל, ומומחה בכוכבים כפולים, הטיל ספק בממצאיו והחל לפרסם ביקורת כלפיו משנת 1976 ואילך, דבר שיצר ניכור בין שני החוקרים.
למרות שקיום כוכבי לכת לא נפסל לחלוטין, מחקרים ששללו פלנטות בעלות מאפיינים מסוימים המשיכו להתפרסם במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, כאשר האחרונים שבהן מבוססות על מדידות אינטרפרומטריות מ-1999 באמצעות טלסקופ החלל האבל.
בעוד שלמחלוקת הייתה עלולה להיות השפעה שלילית על חיפוש פלנטות מחוץ למערכת השמש, היא הגבירה את ההתעניינות בכוכב ברנרד.
בתקופה בה האמינו כי הוא בעל כוכבי לכת, תהילתו בקרב קהילת המדע הבדיוני גדלה וכן הוא אומץ כיעד לפרויקט דדלוס.
מלבד המחלוקת בנושא כוכבי לכת, המחקר הכי מוכר שנגע לכוכב ברנרד הוא פרויקט דדלוס, אשר נערך בשנים 1973–1978 וחקר את האפשרות למסע מהיר אך בלתי מאויש לכוכב אחר באמצעות טכנולוגיות קיימות או שהוערך כי יפותחו בעתיד הקרוב.
כוכב ברנרד נבחר כיעד למשימה כזו בגלל הסברה באותה תקופה כי קיימים סביבו כוכבי לכת.
המחקר הציע כי מנוע היתוך גרעיני (מונע על ידי דאוטריום והליום-3) יאיץ את החללית ל-12% ממהירות האור תוך ארבע שנים ויאפשר לה להגיע ליעדה בפרק זמן כולל של 50 שנה, פחות מאורך חיי אדם.
בנוסף לחקר הכוכב והפלנטות שלו, יבוצעו תצפיות ומדידות אסטרומטריות נוספות, וכן ייחקר התווך הבין-כוכבי עצמו.
מספר שנים מאוחר יותר, פורסמה עבודה נוספת, שהתבססה על העבודה שנעשתה בפרויקט דדלוס והציעה כי החללית גם תישא איתה תת-מערכת של מפעל רובוטי, שימוקם במערכת כוכב היעד, ירחיב את עצמו ויתחיל בייצור כלי רכב נוספים לחקר מערכות כוכבים אחרות, יכולת אליה יגיע תוך 1,000 שנים.
בעוד שמחקרו של ואן קאמפ התמקד בחיפוש כוכבי לכת והוא כנראה הפופולרי ביותר, כוכב ברנרד הוא עצם נחקר ומתועד גם בתחומים אחרים.
פורסמו מס' עבודות בנושא של יחס מסה/בהירות לפני עבודתו האחרונה של דוסון (Dawson) מ-2003. יחד עם פרסום ערכים מדויקים יותר של הטמפרטורה ועוצמת ההארה של הכוכב, מחקר זה מציע כי הערכות קודמות של רדיוס הכוכב היו נמוכות מדי וקובע את גודלו כ-0.2 ((±0.008) מרדיוס השמש.