tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אביה של אוקונדו היה ניגרי ואמה היא יהודייה.
אביה של אוקנדו עזב את הבית כשהיא הייתה בת חמש, ואוקונדו גדלה אצל אמה כיהודיה.
אוקונדו התבטאה בעבר על המוצא היהודי שלה ואמרה .
לה בת אחת שנולדה ב-1997 מזוגיות שהייתה לה עם העורך האירי יואין מרטין.
אוקונדו מגדירה את בתה כ"יהודייה ניגרית ואירית".
אוקונדו למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וניסתה את תחומי המשחק, התיאטרון והטלוויזיה.
היא פרצה לתודעה הציבורית בשנת 1995 בקומדיה בכיכובו של ג'ים קארי "אייס ונטורה: בלש פראי", בה גילמה את דמותה של נסיכת שבט הוואטאצ'י.
ב-2002 היא שיחקה לצידה של אודרי טאטו במותחן הפשע "דברים יפים ומלוכלכים".
הופעתה הבולטת ביותר של אוקונדו הייתה בשנת 2004 בדרמת המלחמה ההיסטורית שהייתה מועמדת ל-3 פרסי אוסקר, "מלון רואנדה".
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של פול רוזסבגינה, מנהל בית מלון אירופאי ברואנדה, שסיפק בו מקלט עבור אנשי שבט הטוטסי במהלך רצח העם ברואנדה ב-1994. אוקונדו גילמה בסרט את דמותה של טטיאנה, אשתו של רוזסבגינה, ועל תפקידה קיבלה אוקונדו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
שנה לאחר מכן כיכבה אוקונדו בדרמת הפעולה הבדיונית "איאון פלקס", לצידה של שרליז תרון.
בשנת 2006 קיבלה אוקונדו מועמדות לפרס גלובוס הזהב, על תפקידה במיני-סדרה של רשת HBO "אחרי הצונאמי"; אשר מבוסס על רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004. כמו כן שיחקה בסרט הפעולה הבדיוני "אלכס ריידר: בלב הסערה".
ב-2007 גילמה את דמותה של ננסי, בסדרת הטלוויזיה "אוליבר טוויסט" על פי הרומן של דיקנס.
ב-2013 גילמה את דמותה של פאיה רייג' בסרט "העולם אחרי".
בשנת 2014 זכתה אוקונדו בפרס טוני על הופעתה במחזה "A Raisin in the Sun" לצידו של דנזל וושינגטון.
ב-2016 הופיעה בסדרת ה-BBC "הכתר החלול" בתפקיד מרגרט מאנז'ו.
בשנת 2018 שיחקה במיני-סדרה הבריטית "תאוות נדודים" שכתב ניק פיין ושודרה בנטפליקס.
בשנת 2021 שיחקה אוקונדו בסדרת הפנטזיה האמריקאית "מחזור כישור הזמן", אשר מבוססת על הספר מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן בשירות הסטרימינג של פריים וידאו.
בשנת 2023, שיחקה לצד גל גדות בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור נומאד.
+שנהמחזהתפקידהערות2011Haunted Childג'וליתיאטרון רויאל קורט2014צימוק בשמשרות'תיאטרון אתל ברימור (ברודוויי)2016ציד המכשפותאליזבת פרוקטור תיאטרון וולטר קר (ברודוויי)2017העז, או מי זאת סילביה?סטיבי גרייתיאטרון היימרקט2018אנטוניוס וקלאופטרהקלאופטרההתיאטרון המלכותי הלאומי
Mandelaשחקנית המשנה הטובה ביותרצדק פלילי2014פרס טוניההופעה הטובה ביותר של שחקנית משנה במחזהצימוק בשמש2016ההופעה הטובה ביותר של שחקנית ראשית במחזהציד המכשפות2019פרס אוליבייההשחקנית הטובה ביותראנטוניוס וקלאופטרה2021פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיהשחקנית המשנה הטובה ביותרCriminal: UKפרס אמי האמנותי לבידור בפריים טייםהשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת דרמהראצ'ד2024פרס אוליבייההשחקנית הטובה ביותרמדיאהפרס הקולנוע הבריטי העצמאיפרס ריצ'רד האריססופי אוקונדו
סופי בלינדה טרנר היא שחקנית אנגלייה.
התפרסמה בדמותה של סאנסה סטארק בסדרת הפנטזיה של רשת HBO, "משחקי הכס", עליה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה בשנת 2019.
נולדה בשם סופי בלינדה טרנר (Sophie Belinda Turner) בנורת'האמפטון, אנגליה שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית.
הוריה הם סאלי, גננת, ואנדרו, עובד בחברת הפצה.
יש לה שני אחים בוגרים, אחותה התאומה מתה לפני הלידה.
כאשר הייתה בת שנתיים משפחתה עברה עמה לווריקשייר.
טרנר לקחה חלק בקבוצת תיאטרון מאז הייתה בת שלוש, ובגיל 11 החלה ללמוד בבית הספר הפרטי לבנות The King's High School for Girls בווריקשייר.
דמותה, סאנסה סטארק בסדרה "משחקי הכס", הוא תפקידה הראשון מול המצלמות, אותו היא מגלמת משנת 2011. המורה שלה לדרמה עודד אותה לגשת לאודישן לתפקיד זה.
היה לה מורה פרטי על הסט עד שהגיעה לגיל 16. לצורך התפקיד היא צבעה את שיערה לג'ינג'י.
טרנר גילמה את התפקיד הראשי בסרט האינדי "עיני פנדה" משנת 2013, המבוסס על נובלה של הסופרת קת'רין מקפייל, לצידם של ג'ונתן ריס מאיירס וג'רלדין צ'פלין.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו באותה שנה.
ושיחקה בדרמה הטלוויזיונית של BBC Two, "האגדה השלוש עשרה", את דמותה המתבגרת של ונסה רדגרייב.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה" את דמותה של ג'ין גריי, והיא חזרה לגלם אותה גם בסרט ההמשך "אקס-מן: הפניקס האפלה" בשנת 2019.
ב-2018 כיכבה בסרט המדע בדיוני האמריקאי "Time Freak" לצד אייסה באטרפילד.
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הטלוויזיה "לשרוד", תוכן מקורי של רשת קוויבי.
בשנת 2021, השתתפה בסדרת האנימציה "הנסיך" של HBO Max בתפקיד הנסיכה שארלוט.
באוקטובר 2024, כיכבה בסדרה "ג'ואן" המבוססת על ספר הזיכרונות של ג'ואן הנינגטון ועובדה לטלוויזיה על ידי אנה סימון.
מדובר בסדרת פשע דרמטית של רשת The CW, העוסקת בהזדמנות, אמהות והמחירים שאנשים מוכנים לשלם כדי להשיג את חייהם הרצויים.
טרנר מככבת בסדרה בתפקיד ג'ואן, אם צעירה שנחושה להחזיר שליטה על חייה ולהשיג את המעמד החברתי הגבוה שתמיד רצתה.
בנובמבר 2024 לוהקה לתפקיד לארה קרופט בסדרה המבוססת על משחק הווידאו טומב ריידר של שירות הזרמת המדיה אמזון פריים וידאו.
באוקטובר 2017 התארסה לשחקן והמוזיקאי האמריקאי ג'ו ג'ונאס.
השניים התחתנו ב-1 במאי 2019, בלאס וגאס, כשלאחר מכן היא שינתה את שם משפחתה לשלו.
ב-22 ביולי 2020 נולדה בתם הראשונה, וביולי 2022 נולדה בתם השנייה.
בריאיון בשנת 2019 הצהירה טרנר על היותה ביסקסואלית.
בספטמבר 2023, הגיש ג'ונאס תביעה לגירושין, ובהמשך אישרו הזוג שמדובר בהחלטה משותפת.
טרנר הגישה תביעה להשבת בנותיהן למגוריה באנגליה.
+שנהסרטתפקידהערות2013Another Meפיי / ליילה דלוסי2015משימה סוףהת'ר / סוכנת 842016אקס-מן: אפוקליפסהג'ין גריי2018Josieג'וסיTime Freakדבי2019אקס-מן: הפניקס האפלהג'ין גרייHeavyמאדי2022Every Last Secretפנלופיעושות נקמהאריקההסטוריבוטס: זמן תשובות!ליידי אלינור
+שנהסדרהתפקידהערות2019-2011משחקי הכססאנסה סטארקתפקיד ראשי (8 עונות); 60 פרקים
סופי טרדוול הייתה מחזאית ועיתונאית אמריקאית שפעלה במחצית הראשונה של המאה העשרים.
טרדוול היא ממוצא אירופאי ומקסיקני.
שם משפחתה של סבא רבא שלה מצד אביה היה ווקר והוא היגר למקסיקו, בה נשא אישה ספרדייה ב-1834. בתם, סוזן ווקר, נישאה לוויליאם טרדוול, צייר אנגלי שהיגר למקסיקו.
סוזן וויליאם, סבה וסבתה של הסופרת מצד אביה, עברו לסטוקטון, קליפורניה בשנות החמישים המוקדמות של המאה ה-19, בה נולד בנם, אלפרד ב.
סבה וסבתה מצד אמה של טרדוול היו ממוצא אמריקאי וסקוטי.
סבתה הסקוטית, אנה גריי פיירצ'יילד, הגיעה לסטוקטון ב-1850 ביחד עם בעלה ויליאם, שם הקימו חוה מחוץ לעיר.
בתם נטי, התחתנה עם אלפרד טרדוול ב-1884, ובתם היחידה סופי נולדה כעבור שנה.
אביה היה עורך דין ושופט.
הוריה נפרדו בראשית שנות התשעים של המאה ה-19 וסופי המשיכה להתגורר עם אמה, תוך שהיא מבקרת את אביה שעבר להתגורר בסן פרנסיסקו.
כילדה הצטיינה סופי בלימודיה, אבל אמה שסבלה נפשית וכלכלית לאחר הפרידה, השפיעה לרעה על ביטחונה העצמי של סופי וב-1908 כתבה ספר אוטוביוגרפי שלא התפרסם בשם "סיפור חייה של מישהי שלא היו לה חיים".
טרדוול החלה ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1902 ועשתה תואר ראשון בצרפתית.
בזמן שהותה באוניברסיטה הייתה פעילה במועדון הדרמה, ערכה את כתב העת ההומוריסטי של הקולג' וכתבה בעיתון San Francisco Examiner.
לפרנסתה עבדה כקצרנית וכמורה בתיכון.
העבודות הרבות שלקחה על עצמה פגעו בבריאותה.
בתום לימודיה התקבלה לעבודה כמורה במחנה כורים בסיירה נבדה וכאומנת בחווה.
בשעותיה החופשיות כתבה מחזות וסיפורים.
ב-1907 טרדוול עברה ללוס אנג'לס עם עמה ועבדה תקופה קצרה כזמרת וודוויל.
היא עבדה מספר חודשים כקלדנית שכתבה את זכרונותיה של השחקנית המפורסמת הלנה מודג'סקה (Modjeska).
מודג'סקה לימדה אותה משחק ועודדה אותה להגיש את אחד ממחזותיה המוקדמים לסוכן בניו יורק, מאמצים שלא נשאו פרי.
ב-1912 שיחקה בתיאטרון Carmel-by-the Sea, בקליפורניה.
ב-1908 עברה לסן פרנסיסקו כדי לסעוד את אמה החולה ועבדה כבעלת טור ומבקרת תיאטרון בעיתון San Francisco Bulletin.
היא התחתנה עם ויליאם או מק'גיהאן (McGeehan), עיתונאי ספורט ידוע ב-1910.
ב-1914 בתגובה לאמצעי הענישה של סן פרנסיסקו נגד תעשיית הזנות, שלח אותה העיתון להתחזות לזונה והיא כתבה סדרה של 18 כתבות על כך.
היא כתבה סדרה נוספת בת 54 כתבות, הפעם בדויה, בשם "איך השגתי את בעלי ואיך איבדתי אותו" (1915).
הסדרה היוותה את הבסיס ל"סימפתיה", המחזה הראשון שלה שהוצג.
היא השתתפה בצעדה בת 150 מיילים ביחד עם הארגון הפמיניסטי "ליגת לוסי סטון" שהגיש עצומה נגד ניצול נשים למערכת החוק של ניו יורק.
ב-1914 בעלה קיבל משרה בעיתון בניו יורק, טרדוול המשיכה להתגורר בסן פרנסיסקו וב-1915 עברה לחיות עם בעלה.
בניו יורק קשרה קשרי חברות עם אמנים שונים בעלי שם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלחה לאירופה והייתה הכתבות הצבאיות הראשונות בארצות הברית.
מכיוון שנשללה ממנה הגישה לחזית, היא התחזתה לאחות וכתבה במיוחד על השפעות המלחמה על נשים באירופה.
מששבה לארצות הברית קיבלה משרה ככתבת העיתון "ניו יורק אמריקן" ואחר-כך בעיתון "ניו יורק טריביון".
ב"ניו יורק טריביון" כתבה על מקסיקו ויחסי מקסיקו-ארצות הברית, והתפרסמה כמומחית לנושאים אלו באמריקה.
היא הייתה העיתונאית האמריקאית היחידה שזכתה לראיין את פנצ'ו וייה והציגה לקוראיה דימוי סימפתי מהמקובל של השודד המהפכן.
הריאיון היווה את הבסיס ל"גרינגו", המחזה הראשון שלה שעלה על בימות ברודוויי ב-1923.
טרדוול שהייתה פעילה בליגת לוסי סטון שפעלה למען שיויון זכויות לנשים, החזיקה תקופה מסוימת בדירה נפרדת מבעלה.
היא גם ניהלה רומן עם הצייר מיינרד דיקסון.
אולם למרות זאת נישואיהם של טרדוול ומק'גיהאן התאפיינו בכבוד ובחיבה הדדית, הם ערכו ביחד מספר טיולים לאירופה, צפון אפריקה ומקסיקו ונהנו זה מחברת זו.
ב-1931 כתבו ביחד מחזה הומוריסטי בשם "שער מיליון הדולר", שעסק בשחיתות באיגרוף מקצועני.
ב-1933 מק'גיהאן נפטר ממחלת לב כששהה בחופשה עם טרדוול.
ב-1923 האזינה לסדרת הרצאות שהעביר ריצ'רד בולסלבסקי, שחקן ובמאי פולני ידוע, שהיגר לניו יורק והיה בעבר בתיאטרון האמנותי של מוסקבה.
בולסלבסקי היה הראשון שלימד ברצינות בארצות הברית את תורתו של קונסטנטין סטניסלבסקי וטרדוול הצטרפה לחבורה קטנה של אמנים שהעבירו קיץ שלם בלימוד תיאטרון מפיו של בולסלבסקי.
בתום סדנת הקיץ כתבה את הקומדיה "לי הבודדה" שזכה להצלחה כשהציג בערי הפרובינציה, אולם לא עלה בברודוויי.
בתפקיד הראשי שיחקה הלן הייז.
היא רכשה את הזכויות למחזה "או נייטינגייל", שהציג בברודוויי, הייתה המפיקה שותפה שלו ושיחקה בתפקיד משנה תחת שם העט קונסטנס אליוט.
בעצת חברתה השחקנית הלן מודז'סקה כתבה מחזות תחת שם עט גברי, מתוך הנחה שלמפיקים יהיה קל יותר להעלותם על הבמה.
ב-1924 הגישה תביעה משפטית באשמת גנבה ספרותית נגד השחקן הידוע ג'ון ברימור, אחרי שעמד להעלות מחזה על אדגר אלן פו שמבוסס על כתב יד שהיא שלחה לו.
הפרשה זכתה לסיקור תקשורתי נרחב וברימור נסוג מכוונתו להעלות את המחזה.
המחזה של טרדוול "עשן ואבק", הציג לבסוף בברודוויי בשנת 1936 כשהנרי האל גילם את דמותו של פו.
טרדוול יצאה נגד נטייתם של מפיקים לזלזל במחזאים.
היא ניהלה מערכה להגן על זכויותיהם האמנותיות והכלכליות של המחזאים.
הדבר הוביל לכך שהיא הייתה המחזאית האמריקאית הראשונה שזכתה בתמלוגים מהפקות מחזותיה שעלו בברית המועצות.
ב-1927 נכחה במשפטה המפורסם של רות סניידר, עקרת בית תמימה למראה שהואשמה בקשירת קשר ביחד עם מאהבה ברציחתו של בעלה.
המשפט הסתיים בהוצאתה להורג בכיסא חשמלי בינואר 1928 ובכך הייתה סניידר האישה הראשונה במאה העשרים שהוצאה להורג במדינת ניו-יורק.
על בסיס המשפט כתבה את המחזה "מאכינל", שעלה בברודוויי בספטמבר 1928 וזכה בהצלחה המסחרית והביקורתית הגדולה ביותר מבין מחזותיה.
"מאכינל" הציג בלונדון וברוסיה, שם זכה להצלחה גדולה, שודר בערוצי הטלוויזיה NBC וABC, זכה לתחיה מחודשת בפסטיבל שייקספיר בניו יורק ב-1990 והועלה מספר פעמים מאז.
ב-1933 הלך בעלה לעולמו, כעבור שנה נפטרה אימה.
טרדוול נחלה מספר כישלונות קופתיים.
ב-1936 נסעה לטיול במצרים והמזרח הרחוק.
עם שובה כתבה רומן אוטוביוגרפי בשם "תקווה בקציר", אותו לא פרסמה, אבל הוא היווה את הבסיס למחזה באותו שם.
"תקווה בקציר" הציג ב-Theatre Guild ב-1941 ושיחקו בו פרדריק מארץ' ופלורנס אלדרידג'.
המחזה מתח ביקורת על אתיקת העבודה האמריקאית ועל הגזענות.
המחזה הצליח בערי השדה, אולם נכשל בניו יורק והיה המחזה האחרון שלה שהוצג בברודוויי.
הוא שודר בטלוויזיה האמריקאית ב-1953.
בשני העשורים האחרונים לחייה טרדוול חילקה את זמנה בין טיולים בעולם לכתיבת רומנים.
ב-1942 כתבה סדרת מאמרים על מקסיקו עבור העיתון "ניו יורק הראלד טריביון".
באמצע שנות השישים עברה להתגורר מטעמי בריאות בטוסון, אריזונה והמחזה האחרון שלה "נשים עם חבצלות", הוצג באוניברסיטת אריזונה.
היא הורישה את התמלוגים מכתביה לחינוכם של ילדים ממוצא אינדיאני.
סופי הג'ירפה הוא צעצוע לתינוקות המשמש גם כנשכן, בצורת ג'ירפה בגובה 18 סנטימטר העשוי מגומי הוואה ברזילאית.
הצעצוע יוצר לראשונה בצרפת בשנת 1961 באזור פריז על ידי חברת דלקוסטה, ומשנת 1991 על יד חברת וולי הממוקמת באזור האלפים הצרפתיים.
שמו של הצעצוע ניתן לו מכיוון שיום ההשקה היה יום מדליין סופי באראט הקדושה.
הצעצוע צבר פופולריות וכיום הוא נחשב אייקון צרפתי לאומי, לפי המגזין סלייט נמכרים בצרפת בכל שנה יותר צעצועים מסוג סופי הג'ירפה מאשר מספר התינוקות שנולדים בצרפת.
סופי פופולרית גם בארצות הברית כבר מספר עשורים, והיא אפילו הופיעה בסרט שלושה גברים ותינוקת (1987).
סופי היא הצעצוע לתינוקות הכי נמכר באמאזון.
בשנת 2009 סופי זכתה בפרס "צעצוע השנה" על ידי התאחדות משווקי הצעצועים האמריקאים.
משנת 2011 נלחמת חברת Vulli בזיופים ובמכירות לא חוקיות של סופי הג'ירפה ולכן לכל צעצוע מסוג זה מספר ייחודי המוטבע על רגלה שנועד לעזור ללקוחות לוודא שהמוצר שבידיהם הוא "סופי הג'ירפה" מקורית ולא מסוכן לילדיהם.
סופי הג'ירפה מעוצבת בצורה שתתרום להתפתחות גופנית בינקות בעזרת גירוי חושי התינוקות:
ראייה - מכיוון שהראיה של התינוק מוגבלת בחודשים הראשונים, הניגודיות הגבוה בין הגוף לבין הכתמים מאפשרת לתינוק לזהות אותה.
שמיעה - סופי מצוידת בצפצפה שמשעשעת את התינוק ומגרה את האוזן.
טעם - מכיוון שסופי עשויה מ-100% גומי טבעי יש לה טעם ייחודי.
יש לה מרקם עדין והיא בטוחה לחלוטין ללעיסה.
מישוש - המגע של גומי טבעי מאוד דומה למגע של גוף האדם ולכן המגע תורם לתינוק לייצר קשר עם הסביבה ומעורר תגובות פיזיולוגיות רבות.
ריח - לגומי טבעי יש ריח נעים ויחודי שהתינוק מזהה בקלות.
סופי הג'ירפה זכתה בפרסים רבים בתחום הקיימות והצעצועים.
פרסים בולטים שניתן לציין הם:
2017 - פרס ECO Excellence של מגזין NCW - פרס שמירה על הסביבה וקיימות
2016 - Mother&Baby מדליית זהב צעצוע הילדים הטוב ביותר לילדים מתחת לגיל 12
סופי טאקר הייתה זמרת, קומיקאית, שחקנית ומגישת רדיו אמריקאית-אוקראינית-יהודייה.
מהבדרניות הפופולריות ביותר באמריקה במחצית הראשונה של המאה העשרים.
ידועה בכינוייה "אחרונת המאמא'ז האדומות הלוהטות" (The Last of the Red Hot Mamas).
טאקר נולדה במהלך הגירתה של משפחה יהודית אוקראינית מהעיר טולצ'ין שבמחוז ויניצה, לארצות הברית.
היא נקראה סוניה קאליש .
כשהגיעו לארצות הברית החליפו בני המשפחה את שמם לאבוצה, והתיישבו בהרטפורד שבקונטיקט, ופתחו מסעדה.
בגיל צעיר החלה טאקר לשיר במסעדה של הוריה, תמורת תשרים.
בין נטילת הזמנות והגשת מנות לסועדים, טאקר נעמדה במרחב הדל שליד הדלת, ושרה בכל הדרמה שרק הצליחה לדחוף אל תוך השיר.
"בסוף התווים האחרונים, ביני ובין הבצלים לא נותרה עין יבשה אחת במקום", כך צוטטה כאומרת.
ב-1903, בגיל 16, טאקר ברחה עם נהג עגלת בירה מקומי, לואיס טאק, שממנו היא נטלה בהמשך חייה את שם המשפחה המפורסם שלה.
כשחזרה הביתה, הוריה ארגנו לשניים חתונה אורתודוקסית, וב-1906 היא ילדה בן בכור, אלברט.
זמן קצר לאחר שנולד התגרשו בני הזוג, וטאקר השאירה את התינוק עם הוריה ועברה לניו יורק.
אחרי שעזבה את בעלה, נתן לה וילי הווארד מכתב המלצה ושלח אותה להרולד פון טילצר, מלחין ומפיק תיאטרון ניו יורקי.
אף שטילצר לא רצה לשכור אותה, טאקר מצאה עבודה בבתי קפה ובמסעדות, כששרה ללקוחות תמורת אוכל וכסף.
את רוב הכסף שלחה בחזרה הביתה, לקונטיקט, כדי לתמוך במשפחתה ובבנה.
ב-1907, טאקר הופיעה לראשונה על הבימה, כששרה בערב חובבים בתיאטרון וודביל.
שם היא אולצה לראשונה לעטות מייק-אפ שחור, משום שהמפיקים חששו שהקהל יזעם על שהיא "גדולה ומכוערת כל כך".
ב-1908 היא הצטרפה ללהקה שהעלתה מופעים בפיטסבורג, אבל התביישה לספר למשפחתה שהיא מופיעה עם מבטא דרומי חזק כשהיא עוטה "פנים שרופות".
במהלך מסע הופעות בהמשך השנה, המטען של הלהקה – כולל ערכת המייק-אפ שלה – אבד, והותר לה לעלות על הבמה ללא האיפור.
היא הדהימה את הקהל באותו הערב, כשהכריזה: "אתם כולכם יכולים לראות שאני נערה לבנה.
ובכן, אספר לכם אפילו יותר מזה: אני לא דרומית.
אני נערה יהודייה ופשוט למדתי את המבטא הדרומי הזה במהלך מופעים עם מייק-אפ שחור במשך שנתיים.
ועכשיו, מר מנצח, בבקשה נגן את השיר שלי".
ב-1909, בגיל 22, טאקר הופיעה עם שיגיונות זיגפלד (Ziegfeld Follies), להקת וודביל בהובלתו של פלורנץ זיגפלד.
אף שהיא הייתה להיט, הנשים האחרות בלהקה סירבו לחלוק את אור הזרקורים עם טאקר, והיא נאלצה לעזוב.
הפרשה תפסה את תשומת לבו של ויליאם מוריס, בעל תיאטרון ומייסד לעתיד של סוכנות ויליאם מוריס, אחת מסוכנויות הכישרונות החזקות ביותר של התקופה.
שנתיים לאחר מכן, טאקר הפיצה את השיר Some of These Days, שהופק באדיסון רקורדס ונכתב בידי שלדון ברוקס.
ב-1921, טאקר שכרה את טד שפירו, פסנתרן וכותב שירים, כשותף ומפיק מוזיקלי.
מלבד כתיבת כמה משיריה של טאקר, שפירו הפך לחלק מהמופע שלה, מנגן בפסנתר כשהיא שרה, משוחח איתה ומחליף איתה הלצות בין השירים.
טאקר נותרה זמרת פופולרית במהלך שנות העשרים, והתחברה לכוכבים כמו מיימי סמית ואתל ווטרס, שהכירו לה את הג'אז.
טאקר למדה מהנשים המוכשרות הללו, והפכה לאחת מהזמרים הראשונים שהכירו את הג'אז לקהל הוודביל.
ב-1925, ג'ק ילן כתב את אחד משיריה המפורסמים ביותר, "א יידישע מאמע".
עם השיר היא הופיעה בערים אמריקניות גדולות ובהן קהלים יהודיים גדולים.
טאקר הסבירה כי "אף שאהבתי את השיר והוא היה להיט מרגש בכל פעם ששרתי אותו, תמיד נזהרתי להשתמש בו רק כשידעתי שרוב הקהל יודע יידיש.
אבל, אתה לא חייב להיות יהודי כדי להתרגש מ"איידישע מאמע".
במהלך תקופת שלטונו של היטלר, השיר נאסר להשמעה בידי הממשלה הגרמנית, כביטוי של תרבות יהודית.
לפני ששרה את השיר, נהגה טאקר לעמוד ולומר לקהל: "כאשר אני עומדת כאן לפניכם, עולה לפני דמותה של אמי הישישה.
לא אישה מפורכסת ולא גבירה הדורה, אלא אישה קשת יום, שחוחה וכפופה מרוב צרותיה.
אישה עם לב יהודי טהור ומסירות אין קץ הניבטת מעיניה.
באותה דירת חדר, בה הזדקנה והלבין שער ראשה.
יושבת היא ותופרת, מהרהרת וחולמת על אותן שנים עברו כאשר הבית המה מקולות והמולת ילדים.
מן המטבח עלו ריחות הפשטידה ותבשילי השבת האחרים.
האמינו לי, על דברתי: בביתנו לא חסרה הדלות.
אך מאיתנו הילדים לא החסירה דבר.
את פת הלחם מפיה נהגה לחלוק ברצון עם כולנו.
למען ילדיה הייתה מוכנה להקריב גם את חייה.
לבד ניקתה, לבד תפרה, לבד כיבסה תוך נענוע העריסה.
עבדה בימים, טרחה בלילות, ותמיד מצאה זמן לחתל תינוק.
כמה מאושרים אתם האנשים אשר אמכם עודנה חיה.
ברכו את אלוהים על כך יומם ולילה.
ועם פאתה הנוכרית אל תתביישו ואל תבקשו להסתירה.
עליכם לנשק את ידיה, לדאוג לשלומה ורווחתה.
התפללו לאלהים לדאוג לבריאותה ולשמור על חייה.
האל יכול לזכות אתכם בכל העושר והאושר בעולם, כסף, ארמונות, יהלומים, בתים גדולים ויפים, אך דבר אחד לא תקבלו יותר – את אמא שלכם האל מעניק לכם רק פעם אחת בחיים".
במהלך שנות העשרים הצלחתה של טאקר התפשטה גם באירופה, והיא יצאה למסע הופעות באנגליה והופיעה מול המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי בלונדון פלדיום ב-1926. טאקר הקליטה מחדש את הלהיט Some of These Days, כשברקע מנגנים טד לואיס ולהקתו, והשיר עמד במקום הראשון של מצעד הפזמונים במשך חמישה שבועות.
אחד הדברים שהכי השפיעו על הקריירה של טאקר היה דעיכת וודביל.
בהופעתה האחרונה באי-אף אלביז פאלאס בניו יורק, טאקר ציינה כי "כולם ידעו שהתיאטרון ייסגר, וציון דרך גדול לתעשיית הבידור ייעלם.
התחושה הזו חדרה לתוך המופעים.
המקום כולו, ואפילו השחקנים, הסריח מריקבון.
הייתי נחושה לתת לקהל את המחשבה: למה להצטער על האתמול?
כששרתי יכולתי להרגיש את מזג האוויר משתנה.
הדיכאון החל להתרומם, הרוח שמילאה בעבר את הפאלאס ושהפכה אותו למפורסם בין בתי הוודביל בכל העולם חזרה.
זה מה שבדרן יכול לעשות".
במשך הזמן, טאקר החלה לחפש עבודה מהצד בקולנוע וברדיו.
ב-1929, היא הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "הונקי טונק".
במהלך שנות השלושים, טאקר הביאה למופעיה אלמנטים של נוסטלגיה לשנים המוקדמות של המאה.
היא צוינה בתור "אחרונת המאמאז האדומות הלוהטות", שכן תאבונה הרומנטי היה נושא חוזר בשיריה, באופן לא מקובל בקרב בדרניות בימים שלאחר דעיכת הוודביל.
בשנים 1938–1939 היא הופיעה בתוכנית רדיו משלה, "הרוי טאן עם סופי טאקר" (The Roi Tan Program with Sophie Tucker), 15 דקות בימי שני, רביעי ושישי ברשת CBS.
היא גם הופיעה בהופעות אורח רבות בתוכניות כמו "האחיות אנדרוס", "היכל התהילה של הרדיו", ו"בן ברני, המאסטרו הזקן".
בשנות החמישים ובראשית שנות השישים, טאקר, "הגברת הראשונה של תעשיית הבידור", הופיעה בטלוויזיה לעיתים קרובות בתוכניות מופעים פופולריות ובטוק-שואוז, בין השאר ב"מופע של אד סאליבן" וב"טונייט-שואו".
היא המשיכה להיות פופולרית בחו"ל, והופיעה מול קהלים אוהדים באולמות בלונדון, בין השאר גם בנוכחותו של המלך ג'ורג' החמישי.
ב-1963 נפתח מחזמר בברודוויי שנקרא "סופי", ועסק בחייה עד 1922, בכיכובה של ליבי סטייגר.
המחזמר הורד מהבמה לאחר שמונה הופעות.
בשנת 1959, בהיותה בת 71, הופיעה טאקר בתל אביב בהיכל התרבות, והשתתפה בליל הסדר באחד מבסיסי צה"ל.
היא הגיעה לארץ בטיסת "אייר פראנס", ולדבריה זאת הייתה הטיסה הראשונה בחייה, אבל "מרוב התרגשות מהביקור בישראל נעלם לי הפחד".
באותה הזדמנות חנכה הזמרת את "בית סופי טאקר" בבית שמש, שעבורו גייסה 50,000 דולר.
בשנת 1961 חזרה הזמרת לביקור בישראל.
בביקור בקיבוץ בארי היא חנכה את "פינת נוער ע"ש סופי טאקר" שגם עבורו גייסה תרומות בסך 50,000 דולר.
הפינה כללה שלושה מבנים - בית שבו שתי כיתות לימוד, ושני בתים עם חדרי מגורים לנוער ושלט הנצחה.
באירועי טבח 7 באוקטובר הושחתו שני הבניינים ששימשו למגורים, ורק המבנה של כיתות הלימוד נשאר עומד על תילו.
בספטמבר 1962 ביקרה טאקר בשלישית בישראל, וחנכה יער קק"ל ליד בית שמש, שנקרא על שמה.
טאקר המשיכה להופיע עד ימיה האחרונים.
השפעתה התרבותית הייתה גדולה עד כדי כך שב-1963, שלוש שנים לפני מותה, פול מקרטני הציג את השיר Till There Was You באחת מההופעות של הביטלס כך: "השיר הוקלט גם בידי הלהקה האמריקנית האהובה עלינו, סופי טאקר", בהתייחסות להיקף העצום של טאקר (שכמובן לא הקליטה את השיר).
מקרטני השתמש באותה בדיחה גם מול קהל אמריקני, כשהציג את השיר "I Want to Hold Your Hand", במהלך הופעתם במופע של אד סאליבן ב-1964. מכיוון שהקהל לא ממש צחק, ג'ון לנון סיפק את האפקט, באופן סרקסטי.
טאקר מתה מדלקת ריאות ומכשל תפקוד בכבד ב-9 בפברואר 1966 בניו יורק, בגיל 79. היא המשיכה לעבוד עד כמה חודשים לפני מותה, והופיעה ברובע הלטיני בפעם האחרונה כמה שבועות לפני כן.
היא הובאה למנוחות בבית הקברות עמנואל בוותרספילד, קונטיקט.
סופטבנק בע"מ הוא קונצרן יפני גדול, שבסיסו בטוקיו, ומתמקד בניהול השקעות.
הקבוצה משקיעה בעיקר בחברות הפועלות בענפי הטכנולוגיה, האנרגיה והפיננסים.
היא גם מנהלת את קרן ההון סיכון, קרן ויז'ן, בעלת הון נכסים של מעל ל-166 מיליארד דולר, נכון ל-2025. המשקיעים בקרן כוללים קרנות עושר ריבוניות ממדינות במזרח התיכון.
סופטבנק דורגה ברשימת פורבס גלובל 2000 לשנת 2025 כחברה הציבורית ה-130 בגודלה בעולם.
סופטבנק נוסד בטוקיו בספטמבר 1981 על ידי מסיושי סאן, מיליארדר יפני שנחשב בין 10 היזמים המובילים בעולם, המשמש מנכ"ל ויו"ר הדירקטוריון.
בספטמבר 2025 היה שווי השוק מוערך בכ-72.3 מיליארד דולר.
ביולי 2021 מונה יוסי כהן לנציג סופטבנק בישראל.
ב-21 בינואר 2025 הכריז דונלד טראמפ כי סופטבנק, יחד עם OpenAI ו-אורקל, תשיק את מיזם הבינה המלאכותית "סטארגייט".
עלות הפרויקט מוערכת ב-500 מיליארד דולר.
בשנת 1995 רכשה את COMDEX (ולאחר 6 שנים מכרה אותה ל-Key3Media)
באפריל 2006 רכשה 23% מחברת ההימורים Betfair.
בפברואר 2010 רכשה 13.7% של חברת Ustream.
באוקטובר 2012 השתלטה על החברה המתחרה "eAccess", לאחר ההשתלטות שינתה את שמה ל-"Ymobile".
באוקטובר 2012 הודיעה סופטבנק על רכישת 70% מתאגיד הטלקומוניקציה האמריקאי "Sprint Nextel Corporation" תמורת מעל 20 מיליארד דולר, ועד אוגוסט 2013 הגדילה עוד את החזקותיה לרמה של כ-80%.
באוקטובר 2014 השקיעה 627 מיליון דולר ב-Snapdeal ההודית, תמורת 30% ממניותיה.
בספטמבר 2016 השלימה סופטבנק את רכישת ARM תמורת 31 מיליארד דולר.
במרץ 2017 השקיעה 300 מיליון דולר בחברת הנדל"ן WeWork, באוגוסט אותה שנה השלימה השקעה של 4.4 מיליארד דולר בחברה.
ביוני 2017 השקיעה 100 מיליון דולר בחברת הסייבר הישראלית סייבריזן, ובאוגוסט 2019 השקיעה 200 מיליון דולר נוספים בחברה.
בשנת 2018 השקיעה 7.6 מיליארד דולר בחברת ההסעה השיתופית אובר.
סופי לואו היא שחקנית וזמרת-יוצרת אוסטרלית.
מוכרת בשל תפקידיה בסרטים "קייט היפה" , "הפילוסופים" ו"אמהות מושלמות" ובסדרות הטלוויזיה "הסטירה" ו"ארץ הפלאות".
לואו נולדה בשפילד שביורקשייר, אנגליה לאן ואיאן לואו.
בשנת 2000 עברה לואו עם משפחתה אל אוסטרליה, בה חתמה בגיל 10 בסוכנות הדוגמנוץ 'צ'אדוויק מודלס' אך הפסיקה לדגמן לטובת קריירת המשחק שלה.
לואו שיחקה לראשונה בסרטים הקצרים קינדל, "הוא.היא.זה." ו"מיראז'", שהוקרן בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול.
כמו כן הופיעה במספר פרסומות בטלוויזיה, לפני סיום לימודיה במכללת מקדונלד ב-2008.
תפקידה המשמעותי הראשון של לואו היה התפקיד הראשי בסרט "קייט היפה" (2009).
היא הייתה מועמדת לפרס אמי כשחקנית המובילה הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט זה.
תפקידים משמעותיים אחרים כוללים את נטלי בסרט המתח אשמה, שיצא לאור בשנת 2010. "אשמה" הוקרן וזכה לשבחים בפסטיבל קאן, פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במלבורן, בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי ה-35 בטורונטו, הסרט ה-47 הבין-לאומי בפסטיבל שיקגו, ופסטיבל הסרטים הבין-לאומי של קולנוע עצמאי בבואנוס איירס.
בשנת 2013, לואו ובוגר מכללת מקדונלד רייס ווייקפילד – כתבו וביימו במשותף, וכיכב בסרט הקצר "איש נכנס לבר..." הסרט עלה לגמר בפסטיבל הסרטים קצרים Tropfest של סידני.
לואו ווייקפילד עבדו יחד בסרט "הפילוסופים" .
בשנים 2013–2014, לואו כיכבה בתור אליס ב"ארץ הפלאות", סדרה-בת בת עונה אחת של הדרמה ההמשכית "עד עצם היום הזה".
ב-2 ביוני 2014 לוהקה לואו לתפקיד לנה ב"קם לתחייה".
לואו היא גם זמרת וכותבת שירים, ביצוע תחת הכינוי SOLO.
בחודש דצמבר 2013, היא הוציאה לאור חמישה שירים הנקראים על שם הכינוי שלה, שפורסמו על ידי ספק המוזיקה המקוונת בנדקאמפ.
המוזיקה והווידאו עבור השיר "חולמת", אחד מהשירים מ-SOLO, נוהל על ידי שחקנית ועל ידי כוכבת הסרט "הפילוסופים" בוני רייט.
+שנהסרטתפקידהערות2009קייט היפהקייט קנדלBlessedקטרינה2010Road Killנינההמרפאהאליסוןאשמהנטלי2013אימהות מושלמותהאנההפילוסופים פטרהדם סתיוהנערה2015What Lola Wantsלולה2017The Butterfly Treeשלי2018Waiting for the Miracle to Comeאדליין וינטר2019מעל לכל חשד קאת'י פוטנם2020Blow the Man Downפרסיליה קונולי2022Medievalקתרין2023צלילה מסוכנת (אנ')דרו
+שנהסדרהתפקידהערות2005מתחת לאףמדענית צעירהפרק: "Moldy Meal"2009מלאכים בלבןקלואיפרק: "Test of Faith"2010שביעות רצוןקייטפרקים: "Big Crush" & "Lifesavers"2011הסטירהקוניתפקיד ראשי; 8 פרקים2013It's a Dateויקיפרק: "Should You Date On The Rebound?"2013–2014ארץ הפלאותאליסתפקיד ראשי; 13 פרקים2015קמים לתחייה לנה ווישיפתפקיד ראשי; 10 פרקיםהשקר היפהקיטי בלנטייןמיני-סדרה; 6 פרקים2018רומפר סטומפרזואי פארוןתפקיד ראשי; 6 פרקים
סופטבול הוא ענף במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת אטלנטה (1996) לאולימפיאדת בייג'ינג (2008), וכמו כן באולימפיאדת טוקיו (2020).
בתחרויות משתתפות נבחרות של נשים בלבד, בעוד גברים מתחרים בבייסבול.
לאחר שבאולימפיאדת ברצלונה (1992) נכלל הבייסבול בתוכנית האולימפית, באולימפיאדת אטלנטה (1996) נוסף גם טורניר סופטבול.
בשלב הראשון, שיחקו כל הנבחרות זו נגד זו.
ארבע הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים העפילו לשלב חצי הגמר: הנבחרת שדורגה ראשונה מול הנבחרת שדורגה שנייה, והנבחרת שדורגה שלישית מול הנבחרת שדורגה רביעית.
הנבחרת שסיימה בחצי הגמר הראשון העפילה אוטומטית לשלב הגמר.
הנבחרת שניצחה בחצי הגמר השני המשיכה למשחק נוסף מול הנבחרת שהפסידה בחצי הגמר הראשון.
המנצחת במשחק זה העפילה לגמר, והמפסידה בו זכתה במדליית הארד.
האלופה האולימפית הראשונה הייתה נבחרת ארצות הברית, שגברה במשחק הגמר על נבחרת סין.
באולימפיאדת סידני (2000) שמרה ארצות הברית על תוארה לאחר שגברה על יפן, ובאולימפיאדת אתונה (2004) זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות, לאחר ניצחון על אוסטרליה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הפסידה ארצות הברית לראשונה את התואר האולימפי לנבחרת יפן, אף שניצחה בכל משחקיה עד אז, כולל שני ניצחונות על יפן.
בשנת 2005 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי שלא לכלול עוד את הסופטבול בתוכנית האולימפית החל מאולימפיאדת לונדון (2012).
ההחלטה לכלול את הענף הייתה טעונה רוב רגיל, ותוצאות ההצבעה היו תיקו 52 ונמנע יחיד.
הצעות לכלול מחדש את הענף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא זכו לרוב הדרוש.
בעקבות הפופולריות של ענפי הבייסבול והסופטבול ביפן, והזמנת המדינה המאחרת בידי הוועד האולימפי הבינלאומי להציע הוספה זמנית של אירועי ספורט נוספים, הצטרף הענף למשחקי אולימפיאדת טוקיו (2020).
אולימפיאדה מדליית זהב מדליית כסף מדליית ארד מקום רביעי אולימפיאדת אטלנטה (1996) סין אולימפיאדת סידני (2000) סין אולימפיאדת אתונה (2004) סין אולימפיאדת בייג'ינג (2008) אולימפיאדת טוקיו (2020)
סופי וורד היא שחקנית אנגלייה.
ידועה בשל גילומה את אליזבת הרדי היפה, אהובתו של שרלוק הולמס בסרט "שרלוק הולמס הצעיר".
אביה הוא השחקן סיימון וורד.
היא התחילה לעבוד כשחקנית בגיל 10, והופיעה ברחבי העולם בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון.
וורד למדה מחול אצל הבלרינה מרלה פארק .
אחד התפקידים הראשונים שלה בקולנוע היה בסרט "שרלוק הולמס הצעיר" בבימויו של בארי לווינסון.
תפקידים נוספים שלה היו בסרטים "Full Circle", בתפקיד הנסיכה היפה ב"בחזרה לארץ עוץ", בסרט "דוריט הקטנה" וב-"A Summer Story".
עוד גילמה את מושא האהבה בווידאו קליפ "Avalon" של להקת רוקסי מיוזיק.
בשנות התשעים של המאה העשרים הופיעה וורד בעיקר בתיאטרון וזכתה להצלחה ולשבחים.
היא שיחקה בהפקות אחדות של תיאטרון סיטיזנס בגלאזגו בהם במחזה "Private Lives" בתפקיד אמנדה, המחזה "דון קרלו" בדמות המלכה אליזבת, ובתפקיד אופליה במחזה "המלט".
ב-2006 הפיקה וכיכבה במחזה "Nothing" מאת הנרי גרין שהוצג לראשונה בתיאטרון 59E59 בניו יורק, בפסטיבל בריטס אוף ברודוויי.
ב-2003 כיכבה וורד בסרט "Out of Bounds" לצדן של סופיה מיילס וסיליה אימרי.
ב-2008 הופיעה בסרט "ספר הדמים" לצדם של ג'ונאס ארמסטרונג ורג' פולר.
ב-2011 השתתפה בסרט "ג'יין אייר" בבימויו של קארי פוקונאגה.
היא הופיעה לצדן של שחקניות כגון סוזן סרנדון בסרט "הרעב" בבימויו של טוני סקוט, ליב אולמן בסרט "A Time of Indifference" בבימויו של מאורו בולוניני, ועם אליזבת טיילור בסרט "טוסקניני הצעיר" בבימויו של פרנקו זפירלי.
בטלוויזיה הופיעה וורד במיני-סדרה "A Dark Adapted Eye" יחד עם הלנה בונהם קרטר, ובפנטזיה "דינוטופיה".
וורד השתתפה בתפקיד ד"ר הלן טרנט בסדרת הדרמה של ITV "בקצב הלב".
ב-2008 הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה הרפואית "הולבי סיטי" בתפקיד סופי ביירן, אחותו של המנתח ג'וזף ביירן.
לוורד תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה מהאוניברסיטה הפתוחה.
ב-1988 התחתנה וורד עם המנתח הווטרינרי פול הובסון.
לבני הזוג נולדו שני בנים, נתניאל (יליד 1989) וג'ושואה (יליד 1993).
הם התגרשו ב-1996, אחרי שלוורד הייתה מערכת יחסים עם רנה ברנן, סופרת קוריאנית-אמריקאית, ויצאה מהארון כלסבית.
בשנת 2005 ערכו וורד וברנן טקס איחוד אזרחי ביניהן, והתחתנו ב-2014 אחרי שנישואים כאלה היו חוקיים.
אחותה של וורד, קיטי, נשואה לסטנדאפיסט מייקל מקינטייר.
סופי לואיז אליזבת מולר היא במאית וידאו קליפים בריטית.
במהלך הקריירה שלה עבדה סופי מולר בין השאר עם שאקירה, גוון סטפאני, סופי אליס בקסטור, אנני לנוקס, קיילי מינוג, שינייד או'קונור, ביונסה, ביבי רקסה, סלינה גומז, קייטי בי, ריהאנה, אלי גולדינג, שריל קול, פינק, דאפי, ליאונה לואיס, שרה מקלכלן, הקילרס, מארון 5 ושרה ברייטמן.
מולר נחשבת לאחת מבמאי הווידאו קליפים המצליחים בהיסטוריה, והיא אף השפיע על במאי וידאו קליפים רבים כמו האנה לוקס דייוויס, שביימה את קליפ השיר "Thank U, Next", שלימים הפך לאחד מהווידאו קליפים המצליחים בהיסטוריה.
מולר נולדה ב-31 בינואר 1962. היא גדלה בפדינגטון, לונדון שבבריטניה, אך שהתה גם באי מאן.
לאחר סיום הלימודים, מולר למדה בקולג' המלכותי לאמנות במטרה להשיג תואר שני.
מולר ידועה כאחת מבמאיות הווידאו קליפים המצליחות ביותר שהיו.
בין הקליפים המצליחים שביימה נמצאים הקליפים לשירים "Hips Don't Lie" של שאקירה, "Better in Time" של ליאונה לואיס וכדומה.
סופי וילמס היא פוליטיקאית בלגית-יהודייה, פרנקופונית ליברלית.
בין היתר כיהנה כשרת החוץ של בלגיה, סגנית ראש הממשלה ובמשך כשנה כיהנה כראש ממשלת בלגיה, תחילה כראש ממשלה זמנית ואחר כך ראש ממשלה קבועה, האישה והיהודייה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.
וילמס נולדה בעיר איקסל במחוז בריסל וגדלה בוולוניה.
היא בת לברנדט גראנז', בעבר פקידה ממשלתית בכירה ממשפחה יהודית של ניצולי שואה ולפיליפ וילמס, כלכלן ומהנדס ימי, ממוצא ואלוני קתולי, שכיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת לוון.
לווילמס תואר בתקשורת יישומית ופרסום ממכון IHECS בבריסל ותואר נוסף בניהול פיננסי מאוניברסיטת סן-לואי - בריסל .
וילמס, חברת מפלגת התנועה הרפורמיסטית (MR), החלה את הקריירה הפוליטית שלה בשנת 2000 כשנבחרה למועצת אוקל במחוז בריסל.
בהמשך כיהנה בתפקידים במועצת סינט-חנזיוס-רודה בפלנדריה ונבחרה לפרלמנט המחוזי של בראבנט הפלמית.
ב-2014 נבחרה לבית הנבחרים של בלגיה, וב-2015 פרשה ממנו עם מינויה לשרת התקציב בממשלתו של שארל מישל.
עם הקמת ממשלתו השנייה של מישל ב-2018 נוספו לה תחומי האחריות על השירות הציבורי, והמדיניות המדעית.
הקואליציה הארבע מפלגתית של מישל התפרקה כאשר הלאומנים הפלמים התפטרו במחאה על הסכם הגירה שנחתם עם האו"ם.
במאי 2019 התקיימו בחירות חדשות ומישל המשיך לכהן אחריהן כראש ממשלה זמנית עד להקמת קואליציה רשמית.
חודשיים אחר כך, ביולי 2019 הוא נבחר לנשיא המועצה האירופית וב-27 באוקטובר נבחרה וילמס להחליפו בראשות הממשלה הזמנית והושבעה לתפקיד על ידי פיליפ, מלך הבלגים.
פרשנים העריכו כי תפקידה של וילמס, כראש ממשלה, יהיה מורכב מפני שהיא מובילה את המפלגה הליברלית הפרנקופונית, שהפסידה בבחירות במאי והיא המפלגה הרביעית בגודלה בפרלמנט הבלגי.
ממשלתה של וילמס הורכבה משתי מפלגות ליברליות ומפלגה נוצרית-דמוקרטית.
עם התפרצות נגיף הקורונה בבלגיה הסכימו מפלגות האופוזיציה למסור סמכויות מיוחדות לממשלת המעבר, כדי לטפל בהתפרצות הנגיף ולהתמודד עם השפעתו על מערכת הבריאות והכלכלה של בלגיה.
ממשלת המעבר הפכה לממשלה קבועה בראשותה של וילמס.
לאחר 652 יום של שיתוק פוליטי, ב-30 בספטמבר 2020 נחתם הסכם קואליציוני לפיו תוקם ממשלה המבוססת על שבע מפלגות – הסוציאליסטים הפלמים והפרנקופונים, הירוקים, הליברלים והנוצרים-דמוקרטים הפלמים.
את ההסכם הובילו אלכסנדר דה-קרו ופול מגנט, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית של דוברי הצרפתית, אולם בסופו של דבר הוחלט שדה-קרו, נציג דוברי ההולנדית, יקבל את ראשות הממשלה מאחר ששארל מישל, שעמד בראש הממשלה הקבועה האחרונה, היה דובר צרפתית.
בכך הסתיימה כהונתה של סופי וילימס.
ב-20 לאוקטובור 2020, החלה את תפקידה כשרת החוץ וסגנית ראש הממשלה.
לאחר בחירתה לראש ממשלת בלגיה, וילמס ציינה שהיא רואה את היהדות כפקטור יותר משמעותי בחייה.
היא נשואה לכריסטופר סטון מאוסטרליה, ולהם 4 ילדים.
אולם ימים אחדים לאחר שהתמנתה לשרת החוץ, חלתה סופי וילמס בזיהום קוביד, נזקקה לטיפול נמרץ והתאשפזה למשך שבוע.
אולם, היא חזרה לעבודה רק כעבור 18 חדשים כי לקחה חופשה מסיבות משפחתיות (לבעלה נתגלה גידול ממאיר במוח) והתפטרה ביולי 2022. נשארה חברה בפרלמנט.
סופי אלדרד היא שחקנית ומגישת טלוויזיה אנגלייה.
היא ידועה מתפקידה כאייס בסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו".
אלדרד נולדה בגריניץ', לונדון, אבל גדלה בקרבת מחוז בלאקהית'.
היא שרה במקהלת הכנסייה של קידברוק ולמדה בבית הספר התיכון של בלאקהית' (Blackheath) בין השנים 1973 עד 1980. היא למדה דרמה באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר.
היא סיימה את לימודיה בשנת 1983 והחליטה להתחיל קריירה בתעשיית הבידור לילדים.
בשנת 1987 היא לוהקה לדוקטור הו בתפקיד אייס ובמקור תוכננה להופיע רק בסיפור Dragonfire, האחרון בעונה 24. היא התבקשה להישאר בתפקיד קבוע והסכימה.
היא נשארה עם הסדרה עד שבוטלה בשנת 1989.
גם לפני וגם אחרי דוקטור הו לאלדרד הייתה קריירה ענפה בטלוויזיה, ספציפית בתחום הילדים.
היא חזרה לתפקיד אייס בשנת 1993 כחלק מספיישל מיוחד שחגג 30 שנה לדוקטור הו בשם Dimensions in Time והחל משנת 1999 היא מגלמת את אייס בתסכיתי אודיו שמפיקה חברת "ביג פיניש".
כשהחלו שמועות בשנת 1994 שסרט של דוקטור הו עומד להיכנס לשלבי הפקה, מעריצי הסדרה קיוו שאלדרד תשוב לגלם את אייס.
בסופו של דבר הסרט יצא בשנת 1996 אך אלדרד לא לקחה בו חלק וגורלה של אייס נותר לא ידוע.
במהלך שנות ה-2000 היא עבדה בעיקר כקריינית בפרסומות, וכמדבבת בסדרות כמו בוב הבנאי, בננות בפיג'מות ודני שובבני.
היא כתבה יחד עם מייק טאקר את הספר Ace, The Inside Story of the End of An Era והוא יצא לאור בשנת 1996. ().
החל משנת 2012 אלדרד מדבבת בסדרה טבע תום יחד עם דייוויד טננט.
בנובמבר 2013 היא הופיעה במערכון מיוחד שכתב פיטר דיוויסון לכבוד 50 שנה לדוקטור הו שנקרא The Five(ish) Doctors Reboot.
בשנת 2018 הופיעה בתסכיתי אודיו שמבוססים על הסדרה "Class", שהיא ספין אוף של דוקטור הו.
הספר מספר את קורותיה של אייס, עכשיו אישה מבוגרת ופילנתרופית, ואת המפגש שלה עם הדוקטור ה-13.
שבה לגלם את אייס ב"דוקטור הו" בספיישל "הכוח של הדוקטור", ששודר באוקטובר 2022.
אלדרד ניהלה רומן עם הקומיקאי לי דניס בעת שהיה נשוי לאישה אחרת.
היא נישאה לשחקן וינס הנדרסון ב-12 ביולי 1997 ויש להם שני בנים משותפים.
סופי ארטוס (נולדה ב-1971) היא במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע ישראלית.
סופי ארטוס נולדה בצרפת ולמדה שם ביולוגיה.
בשנת 1997, שהיא בת 26, עלתה לישראל והשתקעה בירושלים.
בישראל למדה לתעודת הוראה באוניברסיטה העברית ועבדה במעבדה לביולוגיה באוניברסיטה, בזכות הרקע שלה בתחום.
לאחר מכן החלה ללמד ביולוגיה בבית ספר באזור ירושלים, שם נתקלה באלימות קשה בקרב התלמידים, בעקבותיה החליטה לשנות כיוון מקצועי.
באותה תקופה השתתפה בקורס בטלוויזיה הקהילתית בירושלים, במסגרתו ביימה סרט תיעודי קצר שהוקרן בערוץ מקומי.
בעקבות הניסיון החיובי ביקשה ליזום פרויקט קולנועי עם תלמידיה, כרצון לבטא את היצירתיות של התלמידים, אך היוזמה לא יצאה לפועל.
לאחר כשנה עזבה את ההוראה, עברה לתל אביב, והחליטה להתמסר לעשייה קולנועית.
ארטוס היא בוגרת לימודי תואר שני בחוג לקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב, אותם סיימה בשנת 2003. באותה שנה זכתה במלגת פיתוח עבור תסריט שכתבה לסרט "תפוזים".
בשנת 2004 זכה הסרט הקצר שלה "נסיעה טובה" בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל הקולנוע בבייג'ינג, והוקרן גם בפסטיבל הקולנוע היהודי בניו יורק ובפסטיבל הקולנוע העצמאי בברצלונה.
לאחר כמה סרטים קצרים, החליטה לעבד את החוויה שעברה כמורה בבית ספר ליצירה קולנועית.
היא יצרה את הסרט "עמק" שיצא לאקרנים בשנת 2016, כשחלק מהדמויות מבוססות על תלמידים שהכירה.
2003 – נסיעה טובה: במאית, ומפיקה ותסריטאית.
2016 – עמק: במאית ותסריטאית.
הסרט עוסק בארבעה בני נוער ממגדל העמק שנאלצים להתמודד עם אלימות.
2021 – מחיקה מלאה: במאית ועורכת תסריט.
2024 – חליסה: במאית ותסריטאית.
הסרט היה מועמד בחמש קטגוריות בטקס פרסי אופיר לשנת 2024, כולל פרס הסרט הטוב ביותר הוקרן בפסטיבל מאר דל פלטה 2024 בארגנטינה.
סופי דה רקוף קרבונל היא מעצבת תלבושות בריטית.
בגיל 21 עברה לניו יורק, ועבדה ככתבת חיי לילה של מגזין פייפר וכסטייליסטית.
בהמשך, עבדה ככתבת גם עבור המגזינים ווג, Dazed & Confused , וייב ו-Detour.
בשנת 1994 עברה ללוס אנג'לס, בה עבדה מספר שנים ככתבת מגזין פייפר, ופרסמה בו שש כתבות שער וכן כסטייליסטית בקליפים.
את ההזדמנות הראשונה שלה לעבוד כמעצבת תלבושות היא קיבלה בסרט 'Saturn' בשנת 1999. הסרט אמנם מעולם לא יצא לאקרנים אך דה רקוף הבינה שזהו התחום בו היא רוצה לעסוק.
בשנת 2001, עיצבה את התלבושות לסרט, שובר הקופות, לא רק בלונדינית.
על עבודה זו הייתה מועמדת לפרס גילדת מעצבי התלבושות למצוינות בסרט עכשווי .
הצבע הוורוד, אותו בחרה דה רקוף כ'חתימה' של הדמות הראשית אל וודס (ריס וית'רספון) הפך לאייקוני.
לצורך איתור ה'חתימה' של אל וודס, דה רקוף וריס וית'רספון ביקרו באחוות נשים, והסכימו שהצבע הוורוד הוא המתאים ביותר לדמות.
בשנת 2003, עיצבה דה רקוף את התלבושות לסרט ההמשך לא רק בלונדינית 2, והייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס גילדת מעצבי התלבושות.
במשך השנים, דה רקוף עיצבה תלבושות לסרטי הוליווד נוספים כמו הכל אודות בנג'מין , הנרקוד?, זוג משמיים , אין כמו אלבמה, לילות אל.
איי , מת לחגוג , אקסית במצור, הגלישה הגדולה במאווריקס, דני קולינס , זאת מלחמה ופופסטאור .
דה רקוף עבדה לצד שחקנים בולטים כגון דרו ברימור, אל פצ'ינו, ג'ניפר לופז, ריס וית'רספון, ריצ'רד גיר, קמרון דיאז, קווין קוסטנר וג'ניפר אניסטון.
בנוסף לעבודתה בתעשיית הסרטים של הוליווד, דה רקוף מעצבת תלבושות גם בתעשיית הטלוויזיה (למשל בסדרות ויניל ותוכנית הבוקר), בתעשיית המוזיקה וכן בתעשיית הפרסום (בין הפרסומות עליהן עבדה ניתן למנות את ESPN, דיאט קולה, ריבוק, ויזה, ג'יפ, קאדילק ושברולט קורבט).
כמו כן, עיצבה את התלבושות עבור דמויות משחק המחשב Grand Theft Auto II.
בשנת 2014, ניהלה את עיצוב התלבושות של פסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס.
דה רקוף מתגוררת בלוס אנג'לס, היא נשואה לבמאי הקליפים, קווין בריי ולזוג יש בן.
אחיה הוא הבמאי אלכס דה רקוף .
בשנת 2018, השתתפה כאורחת בחתונת הנסיך הארי ומייגן מרקל.
בשנים 2001 ו-2003 הייתה מועמדת לפרס גילדת מעצבי התלבושות למצוינות בסרט עכשווי.
בשנת 2005 זכתה בפרס 'נשות הוליווד' מטעם מגזין פרמייר .
בשנת 2007, עיצובי התלבושות שלה נכללו בספרה של דבורה נודלמן לנדיס Dressed: A Century of Hollywood Costume Design.
בשנת 2012, החליפה הוורודה שעיצבה לסרט 'לא רק בלונדינית' הוצגה במוזיאון ויקטוריה ואלברט בתערוכת 'התלבושות ההוליוודיות' לצד 130 תלבושות אייקוניות נוספות מהסרטים חלף עם הרוח, הקוסם מארץ עוץ, משפחת אדמס, סופרמן, אינדיאנה ג'ונס, שליחות קטלנית ועוד.
בשנת 2018, התלבושות בקליפ Thank U, Next של הזמרת האמריקאית, אריאנה גרנדה עוצבו בהשראת תלבושות הסרט לא רק בלונדינית, אותן עיצבה דה רקוף.
סופי הנסון (בשוודית: Sophie Hansson; נולדה ב-2 באוגוסט 1998) היא שחיינית שוודית.
אלופת עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ובבמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, סגנית אלופת עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-100 מטר חזה וזוכת מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-50 מטר חזה.
אחותה הבכורה, לואיז הנסון אף היא שחיינית אלופת עולם בבריכת 25 מטר במשחה ל-100 מטר גב.
היא לומדת ושוחה באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה זכתה במדליית כסף, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:45.34 דקות, אחרי הולנד (1:44.85 דקות) ולפני איטליה (1:45.73 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.27 שניות ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.48 דקות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.11 דקות.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בקופנהגן, דנמרק 2017 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ביחד עם האנה רוסוואל, שרה שסטרם ומישל קולמן בשיא לאומי חדש של 1:44.43 דקות, לפני דנמרק (1:45.00 דקות) וצרפת (1:45.35 דקות), כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 29.30 שניות.
מדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.77 שניות, אחרי רותה מיילוטיטה מליטא (29.36 שניות) וינה לאוקנן מפינלנד (29.54 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.28 דקות ובמקום 16 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.89 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט 2018 היא סיימה פעמיים במקום שמיני, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.23 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 30.72 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.67 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 זכתה הנסון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.69 דקות, לפני אריאנה קסטיליוני (1:06.13 דקות) ומרטינה קררו (1:06.21 דקות), שתיהן מאיטליה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.54 דקות, פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.31 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.72 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.79 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.28 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:23.82 דקות ועלתה מהמקום ה-12 למשחה חצי הגמר.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-5 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בשיא לאומי חדש של 1:03.50 דקות, אחרי טאנג קיאנטינג מסין (1:03.47 דקות) ולפני מונה מקשרי מאירלנד (1:03.92 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 חטר חזה בשיא לאומי חדש של 2:18.13 דקות.
סופי האנה היא משוררת וסופרת בריטית.
האנה התפרסמה בעיקר בשל רומני הפשע הפסיכולוגיים שלה שמכרו מאות אלפי עותקים, וחלקם הופקו לטלוויזיה.
וכן בשל סדרת ההמשך הבלשית, העושה שימוש בהרקול פוארו, הבלש של אגתה כריסטי.
ספרי הרקול פוארו שלה: "רצח בראשי תיבות" שראה אור ב-2014, ו"ארון סגור" שראה אור ב-2016, תורגמו לעברית בידי יעל אכמון.
היא מתגוררת עם בעלה ושני ילדיהם בקיימברידג'.
סופי ג'נגמברה אנדרסון, באנגלית: Sophie Gengembre Anderson (1823 - 10 במרץ 1903) הייתה ציירת ויקטוריאנית בריטית ילידת צרפת, שהייתה פעילה גם באמריקה.
היא התמחתה בציורי ז'אנר של ילדים ונשים, בדרך כלל באזורים כפריים.
היא החלה את דרכה כליטוגרפית וציירת פורטרטים.
אנדרסון נולדה בפריז, בתם של צ'ארלס אנטואן קולומב ג'נגמברה, אדריכל ואמן צרפתי, ואשתו האנגלייה, מריאן פארי (1799–1883), בתם של ג'ון פארי האב (1766–1826) ואשתו.
הם נישאו בכנסיית סנט פנקראס, לונדון, ב-12 באפריל 1818.
אביה נולד בשנת 1790 והחל לעבוד כאדריכל בגיל 19. הוא עבד בעיקר באזורים עירוניים, כמו מטבעת העיר קאסל, אותה תכנן ובנה כשהיה בן 19. הוא נפצע במהלך המהפכה של 1830 באותו יום שבו נולד בנו פיליפ.
לאחר מכן נסעה המשפחה ללונדון, שם עבד ג'נגמברה כאדריכל עבור צ'ארלס פורייה.
הוא חזר לצרפת והמשיך בעבודתו כאדריכל, בתכנון בתי ספר קהילתיים ברחבי צרפת.
המשפחה עברה לאמריקה ואימצה את שם המשפחה הוברט, בגלל קשיים לבטא את שם המשפחה הצרפתי שלהם.
לאחר שעבר לסינסינטי, אוהיו, הוא השתקע במנצ'סטר, פנסילבניה.
עד 1863, הוא עיצב את בניין העירייה של אלגני "פרו בונו".
הוא הפסיק לדבר אנגלית במחאה לאחר שהוצע לקצץ לו בעלויות הבניה.
משפחת ג'נגמברה התגוררה בפריז בשנים הראשונות לחייה של סופי, שם הכיר אביה אמנים, אינטלקטואלים ושחקנים.
הנסיבות הפוליטיות דרשו שהמשפחה תעזוב את פריז ותגור ב"אזור מרוחק בצרפת" מ-1829 עד 1843. בגיל 17, היא פיתחה עניין באמנות כשציירה דיוקנאות.
היו לה שני אחים, פיליפ והנרי.
אחיה פיליפ שינה את שמו לפיליפ הוברט, תוך שימוש בשם הנעורים של סבתו, והיה אדריכל מצליח בעיר ניו יורק.
היא הייתה אוטודידקטית במידה רבה באמנות, אך למדה זמן קצר ציור דיוקן אצל שארל דה סטובן בערך ב-1843, כאשר התגוררה עם משפחה בפריז.
זמן קצר לאחר שהחלה את לימודיה, הוא עזב לרוסיה ולא חזר בתוך השנה שהוקצבה ללימודיה.
היא אכן פיתחה מערכות יחסים עם נשים אמניות אחרות בבית הספר, שם קיבלה קצת יותר הדרכה.
המשפחה עזבה את צרפת לארצות הברית כדי להימלט מהמהפכה של 1848. המשפחה התיישבה לראשונה בסינסינטי, אוהיו, שם הכירה את בעלה לעתיד, אמן הז'אנר הבריטי .
ג'נגמברה (נולד ב-1825) היה גם אמן, פעיל בסינסינטי בתחילת שנות ה-50.
דיוקן, דמותה וציורי הנוף של בריטני הוצגו באוקטובר 1849 בגלריה Western Art Union.
כמו כן, הוצגה מערכת שלושה פאנלים של סצנות לונדון ויקטוריאניות בשם "סולם האהבה"
ב-1851 נכללו ארבעה או יותר מאיוריה באוספים ההיסטוריים של "המערב הגדול" מאת הנרי האו.
היא שיתפה פעולה עם ולטר אנדרסון, בעלה לעתיד, בציור דיוקנאות של בישופים אפיסקופלים פרוטסטנטים ויצרה דיוקנאות אחרים נוספים.
לאחר מכן היא גרה במנצ'סטר, , עם הוריה, שם נישאה לולטר אנדרסון.
היא עבדה שם עבור הוצאה לאור.
בשנת 1854, בני הזוג אנדרסון עברו ללונדון, שם הציגה סופי טבע דומם של פירות, ירקות, ציד ודגים בשם An American Market Basket ב (RBA) ב-1855. הציור נחשב ל"קומפוזיציה ראויה להערצה" שנעשתה עם "אמת מפתיעה".
יצירות הז'אנר שלה הוצגו גם באקדמיה המלכותית לאמנויות.
הם חזרו לפנסילבניה ב-1858 לביקור ארוך עם משפחתה, שבמהלכו הציגה ב (AAP) ב-1859 ו-1860. בשנה האחרונה הוצגו לה ולבעלה עבודות ב.
לאחר מכן היא התיישבה שוב בלונדון בסביבות 1863.
ציור השמן שלה "נערות בתפילה בקפלה" (אמצע ה-19 - סוף ה-19) מוצג במוזיאון פאונדלינג; מתאם היטב עם ציור הז'אנר האופייני של אנדרסון של ילדים ונשים שבמוקד המוזיאון.
הציור מתאר את הגילאים השונים של הבנות האצילות, מה הן לבשו, ומתייחס להיבטים הדתיים של חייהן.
בני הזוג עברו לאי קאפרי בשנת 1871, שם הם גרו, ציירו, ואירחו את החברה בבית עם גינה גדולה בשם וילה קסטלו.
קאפרי הייתה אז מושבת אמנים.
תושביה כללו את פרדריק לייטון, , ג'ון סינגר סרג'נט, ו.
היא הציגה ב בין השנים 1878 ו-1887. אנדרסון יצרה ציורי ז'אנר איטלקי וציורים נאו-קלאסיים, כולל ציורים של איכרים וילדים.
בתקופה שבה היה קשה לנשים לנהל קריירה אמנותית מצליחה, הציורים הללו, שנעשו בדרך כלל על ידי גברים, אפשרו לה קריירה מצליחה.
בני הזוג עברו לאנגליה ב-1894 וגרו וציירו בווד ליין קוטג' ב, קורנוול.
היא המשיכה להציג את עבודותיה בלונדון.
ב-11 בינואר 1903 מת בעלה וולטר וחודשיים לאחר מכן, ב-10 במרץ 1903, היא מתה בביתה בפאלמות'.
היא נקברה בבית הקברות Swanvale בפאלמות' בקבר ליד בעלה.
מחיר שיא עולמי של יותר ממיליון ליש"ט עבור עבודתה "No Walk Today" הושג על ידי סותבי'ס, לונדון, בנובמבר 2008. זה הפך אותה ל"אמנית הראשונה של קורנוול במיליון פאונד".
עבודותיה של אנדרסון נמצאות באוספים של מוזיאונים וגלריות רבות, בעיקר בבריטניה, כולל ; , בורנמות'; , ; גלריית ווקר לאמנות, ליברפול; (BM&AG); , סטפורדשייר; , סטפורדשייר.
סופי גראבול (בדנית: Sofie Gråbøl; נולדה ב-30 ביולי 1968) היא שחקנית דנית.
פריצת הדרך שלה בגיל 17 הייתה בסרט הדני "Barndommens gade" משנת 1986, גרסה הקולנועית של הרומן באותו שם של טובה דיטלבסן בבימויה של אסטריד הנינג-ינסן .
שיחקה בסדרות טלוויזיה, סרטים ובתיאטרון ונודעה בדנמרק בתפקידים רגשיים, אך זכתה לתהילה בינלאומית בדמותה הקרירה והמרוחקת של החוקרת המשטרתית שרה לונד בכל שלוש הסדרות של הסדרה "הרצח".
בבריטניה הסדרה שודרה ב-BBC4, זכתה להצלחה רבה, זכתה בפרס באפט"א והביאה לגראבול מעמד של ידוענית.
לאחר התיכון עבדה בבית מלון.
בגיל 17, הציעה אמה שתלך לאודישן לסרט "זאב בדלת", משנת 1986 עם דונלד סאתרלנד.
על אף שלא הייתה לה שום הכשרה פורמלית במשחק, היא קיבלה את התפקיד של מודל העירום של פול גוגן, ומאז עבדה באופן רציף כשחקנית.
לדבריה, "חשבתי שזה יהיה כמו עבודה לחופשת הקיץ...
ואז סרט אחד הוביל למשנהו ופתאום הייתי שחקנית ואף פעם לא ממש הרגשתי שעשיתי את ההחלטה...
פריצת דרכה הייתה בסרט הדני משנת 1986 בבימויה של אסטריד הנינג-ינסן, "Barndommens gade" ("אביב מוקדם") בו שיחקה בתפקיד הראשי.
היא שיחקה בטלוויזיה, קולנוע ובתיאטרון, בז'אנרים שונים, ובמגוון רחב של יצירות, מקומדיה ועד שייקספיר.
בשננת 2006 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "הבוס הגדול" של לארס פון טרייר.
בשנת 2007, גילמה גראבול את תפקידה של בלשית המשטרה שרה לונד האובססיבית לפתרון הרצח הסדיסטי של תלמידת בית ספר בסדרת הטלוויזיה הדנית "הרצח".
גראבול הייתה מעורבת בשלב מוקדם בתהליך הפיתוח של הסדרה וניהלה דיונים רבים עם הסופר ויוצר הסדרה סורן סווייסטרופ.
תרומתה היוותה חלק בלתי נפרד מיצירת הדמות, משמירת עברה של לונד בגדר תעלומה ועד בחירת הלבוש, ובעיקר שהדמות הייתה אמורה להיות מבודדת רגשית.
גראבול נודעה בדנמרק בגילום דמויות רגשיות, ולונד הקרירה והמרוחקת הייתה שינוי מוחלט.
הסדרה זכתה להצלחה עצומה בדנמרק עם למעלה ממחצית האוכלוסייה שצפו בה.
על אף שכבר הייתה ידועה בדנמרק, גראבול מצאה את עצמה נעצרת ברחוב מכיוון שמעריצי התוכנית רצו לדעת את מי שהוא הרוצח.
בבריטניה שודרה הסדרה ב-BBC4. וזכתה להצלחה רבה, ואף עלתה על מד מן ברייטינג.
גראבול הייתה שחקנית מפורסמת בדנמרק במשך עשרים וחמש שנים כשלפתע, להפתעתה, השיגה מעמד של פולחן בבריטניה.
אפילו הסוודר שלבשה בסדרה הפך לאיקוני.
היא קיבלה בקשות לראיונות והצעות לעבוד בבריטניה, שאת רובן נאלצה לסרב בגלל לוח העבודה העמוס שלה.
עם זאת, היא הופיעה בתפקיד קטן בקומדיה Absolutely Fabulous בה גילמה את דמותה של לונד.
גראבול זכתה בבריטניה בפרס מותחן הפשע כשחקנית הטובה ביותר, והסדרה זכתה ב-BAFTA לשנת 2011 לתוכנית הטלוויזיה הבינלאומית הטובה ביותר.
הפרס הוענק לגראבול, סורן סווייסטרופ, המפיק פיב ברנת' והבמאי בירגר לארסן.
בדצמבר 2012 אובחנה גראבול כחולה בסרטן השד ועברה ניתוח וכימותרפיה.
היא פרשה זמנית ממשחק ב-2013, אך חזרה לעבודה בשנה שלאחר מכן, והופיעה בתור הילדור אודגרד, ראש עיריית נורווגיה, בשתי עונות של סדרת הטלוויזיה הבריטית רצח בדם קר.
באוגוסט 2014 היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בשפה האנגלית על הבמה בפסטיבל אדינבורו, כשהופיעה בתור מרגרט מדנמרק ב-James III: The True Mirror, החלק השלישי בטרילוגיה ההיסטורית של רונה מונרו "המחזות של ג'יימס".
ב-2015 היא שיחקה תפקיד, יחד עם השחקנית השוודית פרידה פארל, בקליפ "Under the Make-up" לשיר באותו השם של הלהקה הנורווגית א-הא.
ב-2018 שיחקה בסרט האימה הבית שג'ק בנה של לארס פון טריר.
ב-2020 שיחקה בסדרות הטלוויזיה אנחנו והיית צריכה לדעת.
ב-2022 כיכבה בסרט הדני "אחותי" בו היא מגלמת את דמותה של אישה המתמודדת עם סכיזופרניה.
בשנת 2018 הוענק לה פרס השפה הנורדית באוסלו, נורווגיה על תרומתה לגישות חיוביות בין שפות נורדיות שכנות.
גראבול מתגוררת בקופנהגן, שם נולדה וגדלה.
אביה של גראבול עזב את אמה כשאמה הייתה בהריון.
אמה נישאה בשנית לאדריכל מאואיסטי ובמשך זמן מה גרו בקומונה.
יש לה אח מבוגר ממנה, נילס גראבול, שהוא במאי.
גראבול התגרשה מבעלה, במאי הקולנוע יאקוב טוזן, ב-2006, והיא אם לבן ובת.
סופי סיאון הידועה בתור סופי (Sophie), הייתה מפיקה, פזמונאית ותקליטנית סקוטית.
היא עסקה ביצירת מוזיקת פופ ניסיונית עם צלילים שונים שזכו לסיקורים וביקורות ברחבי העולם.
בהמשך, הוגדר הסגנון בתור הייפרפופ.
בשנת 2021 נפטרה בבית החולים האוניברסיטאי אטיקון באתונה, כתוצאה מנפילה בגובה שלוש קומות.
סופי שפעלה בצורה אנונימית בהתחלה, הצהירה על היותה אישה טרנסית וזכתה להצלחה עם "Bipp" ו-"Lemonade".
הם נכללו באלבום האוסף Product.
אלבום האולפן היחיד שלה Oil of Every Pearl's Un-Insides פורסם בעקבותיו ב-2018, והועמד לפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הדאנס/אלקטרוני הטוב ביותר".
סופי שיתפה פעולה עם מגוון אמנים כדוגמת מדונה ("Bitch I'm Madonna" שנכלל באלבום האולפן השלושה-עשר שלה, Rebel Heart), קים פטרס, צ'ארלי XCX, וינס סטייפלס ונמיאה אמורו.
בסביבות השעה ארבע לפנות בוקר ב-30 בינואר 2021, בגיל 34, סופי נפטרה בבית החולים האוניברסיטאי אטיקון באתונה.
היא נלקחה לבית החולים לאחר שנפלה מגג הבניין בו שהתה תוך כדי ניסיון לצלם את הירח המלא.
בת זוגה של סופי, אוויטה מנג'י, אמרה כי לפני הגעתם לבית החולים.
אמנים כולל ריהאנה, סם סמית', וינס סטייפלס, צ'ארלי XCX, איי.
קוק וכריסטין והקווינס הביעו את תנחומיהם.
ב-4 ביוני 2021, אחיה של סופי הכריז על תוכניות לפרסם חלק מיצירותיה שטרם ראו אור.