tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פעילות טקטונית מחיתוך לוח הים הפיליפיני תורמת למאפיינים הדינמיים של האזור, כולל פסגות סלע תת-ימיות התומכות בבתי גידול ימיים מגוונים.
מנגרובים גובלים באזורי חוף מוגבלים, ומשפרים את המגוון האקולוגי.
מפרצון מובילאויל או מפרצון מובילאוייל הוא מפרצון מלא קרח, בחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אל המפרצון נשפכים כמה קרחונים הזורמים צפון-מזרחה ומזרחה, בין פסגות רוק פייל לחצי האי הוליק-קניון.
סר יוברט וילקינס גילה אותו בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928.
וילקינס נתן למפרצון את שמו.
וילקינס קרא אותו על שם מוצר של חברת ואקום אויל האוסטרלית.
מפרצון בארן הוא מפרצון שרוחבו כ-30 ק"מ, אליו זורם קרחון בירד.
המפרצון ממוקם בין כף קר וכף סלבורן, בצידו המערבי של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
המפרצון התגלה על ידי משלחת דיסקברי שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904. המפרצון נקרא על שם סגן מייקל בארן, איש הצי המלכותי הבריטי, חבר המשלחת, אשר מיפה את החוף בו ממוקם המפרצון (וגילה אותו) בשנת 1903.
מפרצון בריאלמון הוא מפרצון, היוצא ממפרץ יוז, בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
המפרצון נמצא בין נקודת צ'ארלס ונקודת ספרינג.
המפרצון התגלה בשנת 1898 על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, בפיקודו של אדריאן דה ז'ארלש.
ז'ארלש קרא למפרצון על שמו של לוטננט גנרל הנרי אלקסיס בריאלמון, איש צבא בלגי.
במסגרת מלחמתה של ארגנטינה בבריטניה לשליטה באזור (שהגיעה לשיאה במלחמת פוקלנד), הקימה ארגנטינה בסיסים באזורים רבים בשטח הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
בשנת 1954 הוקם בסיס מסוג זה במפרצון בריאלמון.
מפרצון בוראגארה הוא מפרצון בחוף המערבי של האי בראבנט, שבארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרצון 2.08 קילומטרים, ואורכו 1.4 קילומטרים לכיוון מערב.
נקודת זאבל מהווה את הקצה הצפון מזרחי של המפרץ, ונקודת דוונה את הקצה הדרום מערבי.
המפרצון נפתח אל ממפרץ דאלמאן.
המפרצון הופיע בראשית המאה ה-21 כתוצאה מנסיגתו של קרחון רש (קודם לכן האזור היה מכוסה על ידי הקרחון).
המפרצון נקרא על שם האתר הרומי העתיק בוראגארה שבמערב בולגריה.
מפרצון דוארטה הוא מפרצון בחוף דאנקו בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרצון 6 קילומטרים, והוא חודר לפנים היבשת 4.9 קילומטרים.
פתח המפרצון מצוי דרומית נקודת קיירבה, וצפונית לנקודת רנצו.
המפרצון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
המפרצון נקרא על שמו של רב החובל חוזה דוארטה (José Duarte), מפקד ספינת התובלה מאייפו (Maipo), במסגרת משלחת החקר הצ'יליאנית האנטארקטית שחקרה את אנטארקטיקה בשנת 1949.
מפרצון וירלווינד הוא מפרצון מכוסה קרח, בין כף נורת'רופ לנונאטאק טנט, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
המפרצון התגלה על ידי סר יוברט וילקינס בטיסת החקר שערף באזור ב-20 בדצמבר 1928.
לאחר מכן המפרצון צולם מהאוויר על ידי השרות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940, ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
וילקינס ראה את קרחוני וירלווינד ארבעה קרחונים גדולים הזורמים אל המפרצון, ובשל מיקומם ביחס למפרצון הם הזכירו לו את המנוע הכוכבי במטוס הרייט-וירלווינד (Wright Whirlwind) בו ביצע את טיסת החקר שלו, ולכן קרא למפרצון וירלווינד.
מפרצון בריפארה הוא מפרצון בחוף הדרום-מזרחי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 2.45 קילומטרים, ואורכו של המפרצון (כניסתו לתוך האי) 1.8 קילומטרים.
נקודת הכניסה הדרומית של המפרצון היא נקודת באליחה; ונקודת הכניסה הצפונית למפרצון היא נקודת לשקו..
המפרצון נקרא על שם היישוב התראקי העתיק בריפארה בצפון בולגריה.
השם אושר רשמית ב-21 באוקטובר 2013.
מפרצון פאלאקאריה מפרצון בחוף הצפון-מערבי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרצון 3.2 קילומטרים, ואורכו של המפרצון (כניסתו לתוך היבשה) 2 קילומטרים.
הכניסה למפרצון נמצאת דרומית לנקודת בברש.
המפרצון נקרא על שם הנהר פאלאקאריה שבמערב בולגריה.
מפרצון ואפה הוא מפרצון בחוף המערבי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.65 קילומטרים ואורכו (כניסתו לתוך האי) 1.1 קילומטרים.
הכניסה למפרצון היא מצפון לנקודת פולז'אן ומדרום לנקודת דיסילצה.
קרחון פלייסטור נשפך אל המפרץ.
המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
המפרץ נקרא על שם פסגת ואפה בהרי רילה, שבדרום מערב בולגריה.
מפרצון בולבאבריה הוא מפרצון בחוף המערבי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 2 קילומטרים והוא חודר לפנים האי 1.85 קילומטרים.
פתחו של המפרץ נמצא מצפון לנקודת דיסיליצה ודרומית לקצה המערבי של גבעת בומונט.
קרחון זבלסורד נשפך אל המפרצון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
המפרצון נקרא על שם היישוב התראקי הקדום בולבאבריה שהיה במערב בולגריה.
מפרצון מולוק או מפרצון מאלוק הוא מפרצון היוצא ממדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 18 קילומטרים, והוא מצוי בין כף טיל וכף לנקסטר.
המפרצון התגלה על ידי משלחת דיסקברי.
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
המפרצון, כמו גם קרחון מולוק, נקראים על שמו של סגן ג'ורג' מולוק, מהצי המלכותי הניו זילנדי, שהיה מודד של משלחת המחקר הניו זילנדית שחקרה את אזור זה.
מפרצון היידן הוא מפרצון מלא קרח בחוף המערבי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין הדום הקרח מוצרט והדום הקרח הנדל.
מפרצון שוברט מצוי מדרום למפרצון היידן, והרי לאסוס בסמוך מצפון למפרצון.
אורכו של המפרצון (כניסתו אל תוך האי) 50 קילומטרים; רוחבו של המפרצון (רוחב פתחו) 22 קילומטרים.
המפרצון נצפה לראשונה מהאוויר ומופה באופן גס בין השנים 1939–1941 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
המפרצון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947, המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (D.
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין האוסטרי יוזף היידן; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
מפרצון בריטן הוא מפרצון מלא קרח בדרום האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המפרצון הוא המפרץ היחיד בחצי האי מונטוורדי (המפרץ מצוי בצידו הדרום-מערבי של חצי האי).
את המפרצון מכסה מדף הקרח בריטן.
המפרצון מופה מצילומי לוויין לנדסט של ארצות הברית בינואר 1973. המיפוי התבצע על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי.
שמו של המפרצון ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הבריטי בנג'מין בריטן; וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים באזור, שקיבלו שמות של מלחינים או של יצירות מוזיקליות.
מפרצון בוקריני הוא מפרצון מכוסה קרח בקצה הדרומי של חצי האי בטהובן.
המפרצון מהווה את הקצה הצפוני של מדף הקרח באך, באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
אורכו (רוחב פתחו) של המפרצון 33 קילומטרים; ורוחבו (כניסתו אל תוך היבשת) 30 קילומטרים.
המפרצון ממוקם בין כיפת בנט (שממערב למפרצון), לבין חצי האי שוסטקוביץ' (שמדרום -מזרח למפרצון).
הקרחון מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין והצ'לן האיטלקי לואיג'י בוקריני; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
מפרצון ברהמס הוא מפרצון מכוסה קרח בקצה הדרומי של חצי האי בטהובן באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו (רוחב פתחו) של המפרצון 46 קילומטרים; ורוחבו (כניסתו אל תוך היבשת) 11 קילומטרים.
קצהו הצפון-מזרחי של המפרצון הוא נקודת מאזה; הר גריג מצוי בסמוך לבסיס הדרום מזרחי של המפרצון.
המפרצון ממוקם בין חצי האי האריס וחצי האי דרוקר.
המפרצון התגלה מהאוויר ומופה לראשונה באופן גס על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
הקרחון מופה בשנית בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הגרמני יוהנס ברהמס; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
מפרצון פוטאקה הוא מפרצון צר מלא קרח בצפון האי ת'רסטון, שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בסמוך מזרחית לחצי האי סטאר.
אורכו של המפרץ 15 קילומטרים.
המפרצון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
המפרצון נקרא על שמו של דוקטור לואי ה.
Potaka), שהיה רופא במשלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (ByrdAE) בשנים 1933–1935.
מפרצון מנדלסון הוא מפרצון מכוסה קרח, בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו (אורך פתחו) של המפרצון 46 קילומטרים; ורוחבו (כניסתו לתוך היבשת) 17 קילומטרים.
המפרצון ממוקם בין חצי האי דרושר וחצי האי אירואיקה בצידו הצפוני של חצי האי בטהובן.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הגרמני פליקס מנדלסון; וזאת בדומה לאתרים רבים נוספים באזור, שקיבלו שמות של מלחינים או של יצירות מוזיקליות.
מפרצון ורדי הוא מפרצון מכוסה קרח בחוף הצפוני של חצי האי בטהובן, בדרום מערב האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין חצי האי פשה, וחצי האי האריס.
הפרצון התגלה מן האוויר, ומופה באופן גס (חלקי), על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948
שמו של המפרצון נתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
מפרצון מרפי הוא מפרצון מלא קרח, לו שתי זרועות מקבילות, בין חצי האי נוביל וחצי האי אדוארדס, בצידו הצפוני של האי ת'רסטון בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרצון 33 קילומטרים.
לגדת המפרצון ממוקם אזור ציפורים מיוחד בשל מושבת הפינגווין הקיסרי שבו.
המפרצון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בדצמבר 1946.
המפרצון נקרא על שמו של צ'ארלס ג'י.
Murphy), שהיה עוזרו של אדמירל ריצ'רד בירד החל משנת 1930 וחבר משלחת החקר של בירד בין השנים 1933–1935.
מפרצון סיירבה הוא מפרצון בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם 11 קילומטרים דרומית-מזרחית לכף סטרנק שבמפרץ יוז, מדרום לחצי האי צ'אוודאר.
על חוף המפרצון הוקם מחסה קאפיטאן קובט, ולאחריו בסיס פרימאוורה - תחנת מחקר של ארגנטינה.
המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים ארגנטינים, ומופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1950.
שמו של המפרצון ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של חואן דה לה סיירבה, מהנדס אווירונאוטיקה וטייס ספרדי, מחלוצי הפיתוח של המסוק, בשנת 1923 הוא המציא את הרוטור רב המפרקים שאפשר את בניית מטוס הכנף הסובבת היציב הראשון - סיירבה C.4; וזאת בדומה לאתרים רבים בסמוך, אשר נקראו על שמם של חלוצים בתחום התעופה.
מפרצון מורגן הוא מפרצון מכוסה קרח, בקצה המזרחי של האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרצון 33 קילומטרים, ולו שתי זרועות.
המפרצון מצוי בין חצי האי לופגרן וחצי האי טיירני.
בצד הדרומי של הזרוע הצפונית של המפרץ (שהיא הגדולה משתי הזרועות), מצויים מצוקי קינג (King Cliffs).
הנקודה הבולטת לתוך המפרצון, והמפרידה בין הזרועות היא נקודת רייאן (Ryan Point).
המפרצון וזרועותיו התגלו מהאוויר, בטיסות של מסוקי צי ארצות הברית, במהלך משלחת החקר לים בלינגהאוזן בפברואר 1960.
המפרצון נקרא על שמו של ג'וזף ר.
Morgan), מצי ארצות הברית, שהיה קצין הידרוגרפיה ואוקיינוגרפיה, של כוח המשימה ה-43 של משלחת החקר (U.S.
מצוקי קינג נקראים על שמו של צ'ארלס אי.
King), חבר משלחת הסקר הקרקעית לארץ אלזוורת' (Ellsworth Land Survey), אשר חקרה את המצוקים, בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1968–1969.
נקודת ראיין נקראת על שמו של אי.
Ryan), הצלם הראשי של כוח המשימה המזרחי של צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה לגובה, אשר צילם תצלומי אוויר של האי ת'רסטון, ואזורי החוף הסמוכים, בין השנים 1946–1947.
מפרצון וון הוא מפרצון בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 16 קילומטרים ורוחבו 11.6 קילומטרים.
המפרץ ממוקם בין לשון היבשה שנוצרת על ידי גבעת וייטסייד שמדרום מערב, לבין נקודת שיוור, שמצפון מזרח למפרצון.
אל המפרצון נשפכים קרחון אוונס, קרחון גרין, קרחון הקטוריה, וקרחון ברניצה.
אזור המפרצון צולם על ידי סר יוברט וילקינס, בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928. האזור שצולם היה אזור בתרונות מכוסה קרח, שוילקינס קרא לו "פיורדי הקטוריה" (Hektoria Fiords), על שמה של ספינת ציד הלווייתנים "הקטוריה" (Hektoria), אשר העביר את משלחת החקר של וילקנס לאי דיספשן.
בשל נסיגת הקרחונים שנשפכים אל המפרץ ובעקבות השבר של מדף הקרח לארסן במרץ 2002, השתנה קו החוף, והופיע המפרצון.
שמו של המפרצון ניתן לו בשנת 2008 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של דייוויד ג.
Vaughan), פרופסור כבוד לגאוגרפיה, באוניברסיטת סוונסי; שהיה החוקר קרחונים של הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1986–1999, והחוקר הראשי של הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1999–2008. וון היה החוקר המוביל בנושא תנועת הקרחונים, והתפרקות מדפי הקרח של אנטארקטיקה.
מפרצון אקזאספריישן הוא מפרצון רחב מכוסה קרח, בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתח המפרץ 26 קילומטרים.
המפרץ ממוקם בין נקודת פוין, וכף דיסאפוינטמנט.
המפרצון מופה לראשונה בשנת 1947 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
אנשי סקר שטחי חסות איי פוקלנד נתנו למפרצון את שמו, וזאת בשל פני השטח הבתרוניות של הקרח שעל המפרץ גרם להם לקושי ניכר לנוע במזחלותיהם על פני הקרח.
מפרצון ובר הוא מפרצון רחב מלא קרח, בדרום מערב האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
המפרצון חודר לתוך החוף הדרומי של חצי האי בטהובן, מדרום מערב לכיפת בנט.
המפרצון מהווה את הזרוע הצפון-מערבי של מדף הקרח באך.
המפרצון מופתה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין הגרמני קרל מריה פון ובר; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
מפרצון סטרווינסקי הוא מפרצון מכוסה קרח, הממוקם בדרום האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין חצי האי שוסטקוביץ' וחצי האי מונטוורדי.
המפרצון מופה לראשונה על ידי מחלקת "הסקרים מעבר לים" (Overseas Surveys) של הממלכה המאוחדת בהתבסס על תצלומי לוויין שצולמו על ידי הסוכנות הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית (U.S.
המפרצון נקראת על שמו של המלחין הצרפתי (יליד רוסיה) איגור סטרווינסקי; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
מפרצון ארנולד הוא מפרצון בחוף המערבי של מצר מקמרדו בחוף סקוט בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין נקודת גנייס לבין נקודת מארבל.
המפרצון נקרא על שמו של צ'ארלס ל.
Arnold), אשר פיקד על משלחת חקר מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, אשר ערכה חקר הנדסי באזור נקודת מארבל, אזור תחנת מקמרדו ואת אזור שדה ויליאמס, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1971–1972.
מפרצון טאקר הוא מפרצון מכוסה קרח, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
מפרצון טאקר ממוקם בין כף ויטסטון לבין חצי האי דניאל.
המפרצון התגלה בפברואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
רוס נתן למפרצון את שמו.
המפרצון נקרא על שמו של צ'ארלס ט.
Tucker), רב החובל של הספינה אה"מ ארבוס, אחת משתי הספינות ששימשו את משלחתו של רוס.
מפרצון סידני הוא מפרצון שנמצא במפרץ ג'קסון, סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
מפרצון סידני הוא מוקד לחגיגות קהילתיות, בשל מיקומו המרכזי בסידני, בין בית האופרה של סידני לבין גשר נמל סידני.
זוהי גם אחת מנקודות העיקריות לחגיגות ערב השנה האזרחית החדשה בסידני.
מפרצון סטיינג' או מצר סטיינג' או מפרצון סטאנג' הוא מפרצון או מצר ים לחופי ארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 110 קילומטרים ורוחבו 46 קילומטרים.
המפרץ מכוסה במדף הקרח סטיינג'.
המפרץ גובל במערבו באי סמיילי, ובאי קייס; ובמזרחו הוא גובל באי ספאץ; מדרומו נמצאת ארץ פאלמר; ובצפונו הוא נפתח אל פתח רון.
המפרץ צולם מהאוויר ומופה לראשונה באופן גס על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, שנערכה בפיקודו של פין רון, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948.
מפרצון ברשליאן הוא מפרצון בחוף הדרום מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.3 קילומטרים;
אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) 480 מטרים.
קרחון גראמאדה נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון ממוקם צפונית-מזרחית מנקודת דופניצה.
המפרצון ממוקם 9.5 קילומטרים מצפון-מזרח לכף ג'יימס.
המפרצון מופה בשנת 2009 על ידי סוקרים בולגרים.
המפרצון נקרא על שם הכפר בראסליאן שבדרום-מזרח בולגריה.
מפרצון ביירון , הוא מפרצון גדול (פיורד), בחוף האי פוקלנד המערבי, בארכיפלג איי פוקלנד.
לחוף המפרצון מצוי יישוב אחד - הכפר היל קואוב (Hill Cove).
במפרצון ביירון איים רבים, ובהם האי סונדרס.
המפרצון הוא שפכו של נהר בלקברן, וככל הנראה המפרצון הוא תוצר של פעילות קרחונית, שהרחיבה את שפך הנהר.
מפרצון איוואן אסן הוא מפרצון, בחוף הדרום-מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
רוחבו של פתח המפרצון 1.16 קילומטרים, ואורכו 800 מטרים, והוא נפתח אל מצר אוסמר.
פתח המפרצון ממוקם מצפון-מזרח לנקודת איוואן אסן.
קרחון דראגומאן נשפך אל המפרצון.
המפרצון ממוקם 13 קילומטרים מכף ג'יימס (המהווה את הקצה הדרומי של האי סמית').
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009, ובשנת 2010.
המפרצון נקרא על שם נקודת איוואן אסן הסמוכה.
הנקודה נקראת על שם הצאר איוואן אסן השני קיסר האימפריה הבולגרית השנייה.
מפרצון ודנה הוא מפרצון בחוף הצפון מערבי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.6 קילומטרים.
אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) 800 מטרים.
קרחון סאפארבו נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון נקרא על הנהר ודנה, שבמערב בולגריה.
מפרצון ניקולוב הוא מפרצון בחוף הדרום מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
המפרצון נפתח אל מצר בויד.
רוחב פתחו של המפרצון 950 מטרים; אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) 500 מטרים.
קרחון אובץ' נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון ממוקם צפונית-מזרחית לנקודת וליקאן; ודרומית-מערב לנקודת רזדל.
המפרצון ממוקם 12 קילומטרים דרומית- מזרחית לכף סמית'.
המפרצון מופה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2009 ובשנת 2017.
המפרצון נקרא על שם טודור ניקולוב, שהיה אחד מיוזמי משלחת החקר הבולגרית הראשונה לאנטארקטיקה.
מפרצון לינבו הוא מפרצון בחוף הדרום-מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 900 קילומטרים - המפרצון נפתח אל מצר בויד; אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) 560 מטרים.
קרחון ריטייה נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון ממוקם צפונית-מזרחית מנקודת קובאדין.
המפרצון ממוקם 6.6 קילומטרים דרומית-מערבית לכף סמית'.
המפרצון מופה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2009, ובשנת 2017.
המפרצון נקרא על שם הכפר דולנו לינבו שבצפון-מערב בולגריה.
מפרצון פאקושה הוא מפרצון בחוף הדרום מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 970 מטרים - והוא נפתח אל מצר בויד;
אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) 450 מטרים.
קרחון נוסיי נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון ממוקם צפונית-מזרחית מנקודת וארבאק.
המפרצון ממוקם 8 קילומטרים דרומית-מערבית מכף סמית'.
המפרצון מופה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2009, ובשנת 2010.
המפרצון נקרא על שם הנהר פאקושה שבצפון-מזרח בולגריה.
מפרצון יארביצה הוא מפרצון בחוף הדרום מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 900 מטרים - והוא נפתח אל מצר אוסמר;
אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) 570 מטרים.
קרחון ארמירה נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון ממוקם צפונית-מזרחית מנקודת סקלינה, ודרומית-מערבית מנקודת איוואן אסן.
המפרצון נמצא 12 קילומטרים צפונית-מזרחית מכף ג'יימס.
המפרצון מופה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2005, בשנת 2009, ובשנת 2017.
המפרצון נקרא על שם שני הכפרים בשם יארביצה, הממוקמים בדרום בולגריה, ובצפון-מזרח בולגריה.
מפרצון זפאלניה הוא מפרצון בחוף הדרום-מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.37 קילומטרים;
אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) 550 מטרים.
המפרצון נפתח אל מצר בוייד.
המפרצון ממוקם צפונית-מזרחית מנקודת רזדל; ודרומית-מערבית מנקודת מדובנה.
המפרצון ממוקם 10.9 קילומטרים דרומית-מערבית מכף סמית'.
המפרצון נקרא על שם הכפר הקדום זאפאלניה שבדרום בולגריה.
מפרצון סמוקיניה הוא מפרצון הנכנס אל החוף הדרום-מזרחי של חצי האי טריניטי, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 3.5 קילומטרים; המפרצון נפתח אל מצר תעלת הנסיך גוסטב; אורכו של המפרצון (מרחק חדירתו אל היבשה) 21.2 קילומטרים.
המפרצון ממוקם מצפון לגבעת אזימוט.
קרחון ראסל המזרחי נשפך אל המפרצון.
המפרצון היה מוסתר מתחת לפני מדף הקרח הנסיך גוסטב.
עם הישברו של מדף הקרח, במחצית השנייה של המאה ה-20, התגלה המפרצון.
המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים גרמנים-בריטיים בשנת 1996.
המפרץ נקרא על שם היישוב סמוקינה, שלחוף הים השחור, בדרום-מזרח בולגריה.
השם אושר רשמית ב-6 בדצמבר 2010.
מפרצון לאטינקה הוא מפרצון בחוף הצפון מערבי של חצי האי פפור (ונטימילייה), בצפון-מערב חצי האי האנטארקטי, באזור חוף דאנקו של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.95 קילומטרים;
אורכו של המפרצון (מרחק חדירתו אל תוך היבשת) 1.65 קילומטרים.
המפרצון ממוקם בין נקודת אקנר (שממערב למפרצון) לבין נקודת בינקוס (שממזרח למפרצון).
קרחון פודואן נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון נקרא על שם הכפר לטינקה (Латинка) שבדרום בולגריה.
מפרצון חיסריה הוא מפרצון בחוף הדרום-מזרחי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 950 מטרים - המפרצון נפתח אל מצר אוסמר.
עומק כניסתו לתוך האי - 500 מטרים.
המפרצון ממוקם מדרום לנקודת דופניצה.
המפרצון ממוקם 7.6 קילומטרים דרומית-מזרחית מכף ג'יימס.
קרחון לטניצה נשפך אל ראשו (מוצאו) של המפרצון.
המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
המפרץ נקרא על שם העיירה חיסריה בדרום בולגריה.
מפרצון באבה טונקה הוא מפרצון הממוקם בחוף הצפוני של חצי האי ביירז באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין נקודת וילארד לבין נקודת ואראדרו.
רוחב פתחו של המפרצון 1.1 קילומטרים.
אורכו של המפרצון (אורך כניסתו לפנים החוף) 750 מטרים.
המפרצון התגלה על ידי צידי כלבי ים בראשית המאה ה-19.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1993; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
המפרץ נקרא על שם הגיבורה המהפכנית והלאומית הבולגרייה טונקה אוברטנובה (Tonka Obretenova) (1812-1893), המכונה באבא טונקה (Baba Tonka) ("סבתא טונקה").
מפרצון יונדולה או יונדולה קוב או זאליב יונדולה הוא מפרצון בחוף הצפוני של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
מפרצון יונדולה ממוקם ממערב לנקודת לברנוב.
רוחב פתחו של מפרצון יונדולה הוא 1.34 קילומטרים.
המפרצון חודר 670 מטרים לתוך שטח האי.
אזור המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2009.
המפרצון נקרא על שם אוכף יונדולה בין הר רילה לבין רכס הרי רודופי שבדרום בולגריה.
מפרצון גארניה או מפרצון גרנייה או גרניה קוב או זאליב גארניה הוא מפרצון בחוף המזרחי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.2 קילומטרים.
פתחו של המפרצון ממוקם דרום-מזרחית לנקודת סמירננסקי, וצפון-מערבית לנקודת פרליק.
המפרצון מופה לראשונה בשנת 2009, על ידי סוקרים בולגריים.
המפרצון נקרא על שם היישוב גארניה שבצפון בולגריה.
מפרצון נבסטינו או נבסטינו קוב או זליב נבסטינו הוא מפרץ בחוף הצפוני של האי רוברט, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.55 קילומטרים, המפרצון נכנס אל תוך היבשת 1.5 קילומטרים.
מפרצון נבסטינו ממוקם בין נקודת קתרינה לבין נקודת האמר.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור נקודת קתרינה, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
המפרצון נקרא על שם שלושה יישובים בשם נבסטינו הממוקמם בדרום-מזרח, בדרום, ובמערב בולגריה.
מפרצון מיקאלבי או מיקאלבי קואוב או מיקלבי קוב הוא מפרצון בחוף הדרום מערבי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.9 קילומטרים.
המפרצון חודר 1.35 קילומטרים אל תוך האי.
מפרצון מיקאלבי ממוקם בין נקודת אדוארדס לבין נקודת זהרי.
בתוך המפרצון ממוקמים סלעי אברן.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור המפרצון, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
אזור המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968,מיפוי נוסף, נעשה על ידי סוקרים צ'יליאנים בשנת 1971, סוקרים ארגנטינאים מיפו את האזור בשנת 1980; סוקרים בולגרים מיפו את האזור בשנת 2005, וכן בשנת 2009.
המפרצון נקרא על שם ספינת הקאטר מיקלווי (Micalvi) ששימשה את המשלחות הצ'יליאניות לאנטארקטיקה.
מפרצון מיטשל או מיטשל קוב או מפרצון מיצ'ל הוא מפרצון בחוף הדרום מערבי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
מפרצון מיטשל ממוקם דרום-מזרחית לחצי האי אלפאטאר.
רוחב פתחו של מפרצון מיטשל הוא 2.8 קילומטרים.
פתחו של מפרצון מיטשל ממוקם בין נקודת דבליאנוב, לבין נקודת נגרה.
עומק כניסתו אל תוך היבשת של המפרצון - 3 קילומטים.
האזור מופה לראשונה על ידי משלחת מיפוי אמריקאית בשנת 1821, ולאחר מכן על ידי משלחת בריטית בשנת 1968, על ידי משלחת מיפוי צ'יליאנית בשנת 1971, ועל ידי ממפים בולגרים בשנת 2009.
המפרצון נקרא על שם ג'יימס מיטשל ( James Mitchell), בעלים משותף של ספינת הקאטר הבריטית בופוי (Beaufoy) שהגיעה לאיי שטלנד הדרומיים בעונת המחקר (הקיץ האטארקטי) שבשנים 1823 – 1824, בפיקודו של קפטן ג'יימס וודל.
מִפְרָק (TA: Junctura) הוא אזור בגוף שאליו מתחברות שתי עצמות או יותר.
המפרקים מאפשרים בדרך כלל תנועה של אברי גוף המכילים עצמות.
מפרקים בנויים בצורה המאפשרת עמידה במאמצים מכניים ובו בזמן מאפשרת תנועה.
בגוף האדם יש 360 מפרקים.
סוג המפרק וצורתו קובעים את אפשרויות התנועה בין העצמות.
ניתן לסווג מפרקים על פי שני מאפיינים: מבנה ותפקוד.
לרוב נהוג להתייחס בראש ובראשונה לסיווג המבני.
מפרקים פיברוטים (Junctura fibrosa) – העצמות מחוברות על ידי קולגן.
תפרי הגולגולת (Suturae cranii) והחיבור הטריזי (Gomphosis) של השיניים ללסתות הם מפרקים פיברוטים.
סוג נוסף של מפרק פיברוטי מכונה חיבור רצועי (Syndesmosis), לדוגמה מפרק השוקה והשוקית התחתון.
מפרקים סחוסיים (Junctura cartilaginea) – העצמות מחוברות על ידי סחוס.
מפרקים סחוסיים לדוגמה: מאחה עצמות החיק (Symphysis pubica), המפרקים בין הצלעות לעצם החזה וסחוס הגדילה (Lamina epiphysialis, לוח קצה העצם) המסווג כחיבור סחוסי (Synchondrosis).
מפרקים סינוביאלים (Junctura synovialis; Articulatio; Diarthrosis) – בין העצמות ישנו חלל המכיל נוזל סינוביאלי, את המפרק עוטפת רקמה (קרום) סינוביאלית, הנקראת "קופסית המפרק" (Capsula articularis), המפרישה את הנוזל.
החלל בין העצמות מאפשר תנועה חופשית במפרק ולכן מפרקים סינוביאלים מכונים לחלופין גם בשם מפרקים נעים חופשי .
מפרק צמוד (Synarthrosis) – מפרק צמוד מאפשר תנועה מינימלית או לא מאפשר כל תנועה.
מפרקים צמודים מסווגים בשנית לפי הרכבם: חיבור רצועי, חיבור סחוסי וחיבור גרמי (Junctura ossea; Synostosis).
חיבור גרמי מתאר איחוי של עצמות למבנה גרמי העומד בפני עצמו.
דוגמה לחיבורים גרמיים מציגה עצם העצה שהיא תוצאה של איחוי מספר חוליות.
מפרק נע חלקית (Amphiarthrosis) – מפרק נע חלקית מאפשר תנועה מעטה.
מפרקים נעים חלקית הם מסוג מאחה (Symphysis) או חיבור רצועי.
מפרק נע חופשי (Diarthrosis) – למפרק נע חופשי יכולת תנועה רבה ומגוונת (לעיתים במספר מישורי תנועה).
כל המפרקים הנעים חופשי הם מפרקים סינוביאלים .
מפרק הירך (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA: Articulatio coxae; Articulatio coxofemoralis) מחבר בין האגן לגף התחתון.
המפרק מסווג כמפרק סינוביאלי מסוג מפרק כדורי ומכאן יכולתו לנוע במישורי תנועה רבים: כפיפה ופשיטה, קירוב והרחקה וסיבוב חיצוני ופנימי.
עם זאת, התנועה במפרק זה מוגבלת כי 55% מראש עצם הירך נמצאים בתוך המפרק וזה מקשה על התנועה החופשית.
מפרק הירך מתווך בין קבוצות השרירים הגדולות הנאחזות באגן לגף התחתון ונושא בעומסים המופקים בזמן עמידה וכן בזמן תנועה.
זהו מפרק חזק ויציב בעיקר הודות להתאמה בין ראש עצם הירך למרחשת שבאגן וכן בזכות היותו מוקף בשרירים גדולים ורצועות חזקות.
מפרק הירך (איור 1) מסווג כמפרק כדורי כלומר מפרק דמוי מכתש ועלי.
המרחשת, הבנויה כשקע כדורי למחצה, מהווה את ה"מכתש" של המפרק והראש המעוגל של עצם הירך הוא ה"עלי".
מסביב לשפת המרחשת ישנה רצועה היקפית (Labrum acetabuli) המעמיקה את המרחשת והעוטפת את ראש עצם הירך עד מעבר לשיא היקפו וכך משפרת ומחזקת את החיבור.
חלקה העליון של המרחשת נושא במרבית המאמצים המופעלים על המפרק ולכן הוא חזק יותר במיוחד בהשוואה לחלקה המרכזי החלש (גומץ המרחשת).
מרבית ראש עצם הירך מכוסה בסחוס מפרקי.
אזור יוצא דופן מהבחינה הזו היא גומת ראש הירך אליה מחוברת הרצועה העגולה.
קופסית מפרק הירך (איורים 4,5) בנויה מרקמה פיברוטית חזקה אך רפויה המאפשרת יכולת תנועה רבה למפרק (שנייה רק למפרק הכתף) ועדיין מקנה יציבות רבה למפרק הנושא במשקל הגו, הראש והגפיים העליונות (והגפה התחתונה הנגדית בעת הליכה למשל).
הקופסית נאחזת בצידה המקורב מסביב למרחשת וברצועת המרחשת הרוחבית (Ligamentum transversum acetabuli).
צידה המרוחק של הקופסית נאחז בעצם הירך בקו שבין שני התלים, בבסיס תל הירך הגדול ומעט תיכון לרכס שבין שני התלים.
מרבית סיבי הקופסית מקיפים את צוואר הירך בצורה ספירלית כך שתנועה במפרק לכיוון פשיטה תהדק במהרה את הקופסית ואת המפרק ותעצור את התנועה.
מאידך, הסיבים הספירלים של הקופסית מאפשרים חופש תנועה יחסי לכיוונים אחרים.
המבנה המסוים של הקופסית תומך ביציבה בזמן עמידה שכן האנך היורד ממרכז הכובד של הגוף חולף אחורית למפרק הירך, לכן משקל הגוף שואף לפשוט את מפרק הירך, אך המפרק נתמך כאמור על ידי הקופסית לכיוון פשיטה.
מספר חלקים בקופסית המפרק מעובים וחזקים במיוחד ומכונים רצועות מפרק הירך.
רצועת הכסל והירך (Ligamentum iliofemorale, איור 4) - רצועה בחלקו הקדמי של מפרק הירך.
רצועת הכסל והירך נחשבת לחזקה ביותר בגוף האדם.
לרצועה מבנה דמוי האות Y שרגלה נאחז בקוץ הכסל הקדמי התחתון ובשפת המרחשת.
הקצה המרוחק של הרצועה (קרני האות Y) נאחז בקו שבין שני התלים.
לרצועה תפקיד מרכזי במניעת פשיטת יתר של מפרק הירך ובתמיכה במפרק בזמן עמידה.
רצועת החיק והירך (Ligamentum pubofemorale, איור 4 מצוינת בשם pubo capsular ligament) - רצועה בחלקו התחתון של מפרק הירך.
הרצועה נאחזת באזור החיק של שפת המרחשת מצידה המקורב ומשתלבת בסיבים האנכיים של רצועת הכסל והירך בצידה המרוחק.
הרצועה מתהדקת בזמן פשיטה של מפרק הירך וכן מונעת הרחקת יתר של המפרק.
רצועת השת והירך (Ligamentum ischiofemorale, איור 5) - רצועה בחלקו האחורי של מפרק הירך.
תחילת הרצועה בחלק השת של שפת המרחשת וסופה בצוואר הירך באזור תיכון לרכס שבין שני התלים.
בדומה לרצועות הקודמות, גם רצועת השת והירך מתהדקת בזמן פשיטה של הירך ומונעת פשיטת יתר של המפרק.
הרצועה העגולה או רצועת ראש עצם הירך (Ligamentum capitis femoris, איורים 1,6) - הרצועה העגולה אינה חלק מקופסית המפרק.
היא ממוקמת בתוך המפרק ומחברת בין רצועת המרחשת הרוחבית לגומת ראש הירך.
נראה שלרצועה העגולה החלשה אין תפקיד מרכזי ביציבות מפרק הירך אך פגיעה בשלמותה יכולה לפגוע באספקת הדם לראש עצם הירך המגיעה דרך עורק קטן העובר בתוך הרצועה.
שרירים רבים מניעים את מפרק הירך.
כפיפה - שריר הכסל והמותניים, השריר מותח המחתלה הרחבה ושריר הירך הישר.
פשיטה - שריר העכוז הגדול, השריר החצי קרומי, השריר החצי גידי ושריר הירך הדו ראשי.
הרחקה - שריר העכוז האמצעי ושריר העכוז הקטן.
קירוב - השריר המתוויך הגדול, השריר המתוויך הארוך והשריר המתוויך הקצר.
סיבוב פנימי - השריר מותח המחתלה הרחבה ושרירי העכוז האמצעי והקטן.
סיבוב חיצוני - השריר הסותם החיצון, השריר הסותם הפנימי, שריר התאומים העליון, שריר התאומים התחתון ושריר הירך המרובע.
חלוקה נוספת של שרירי הירך על פי מיקום השרירים מסביב למפרק הירך:
קבוצת העכוז - שרירי העכוז (איורים 7,3) והשריר מותח המחתלת הרחבה (איור 2).
מכסים את הפנים הצידיים של הכסל.
נאחזים באזור תל הירך הגדול, ברכס הירך ובשביל הכסל והשוקה (Tractus iliotibialis).
קבוצת המקרבים (איור 2) - כוללת את השרירים המתוויכים (מקרבים) וכן את שריר המסרק והשריר העדין.
כל המקרבים מקורם בעצם החיק והם נאחזים לאורך החלק האחורי-תיכון של גוף עצם הירך.
למעט השריר העדין שנאחז מתחת לעלי התיכון של השוקה.
קבוצת הכסל והמותניים (איור 2) - שריר הכסל (Musculus iliacus) ושריר המותניים הגדול (Musculus psoas major) מרכיבים את המבנה שנהוג להתייחס אליו כשריר אחד (שריר הכסל והמותניים).
מקורם בגומץ הכסל ובזיזים הרוחביים של חוליות T12 עד L5, שניהם נאחזים דרך גיד משותף בתל הירך הקטן.
קבוצת המסובבים חיצונית (איור 3) - כוללת את השרירים הסותמים, שרירי התאומים, השריר האגסי ואת שריר הירך המרובע.
שרירים אלו מקורם מתחת למרחשת והם נאחזים בסמוך לתל הירך הגדול.
החלוקה לקבוצות אלו מתעלמת משרירים נוספים המניעים את מפרק הירך כמו שריר הירך הישר בטענה שאין הם מניעים עיקריים של הירך אלא של הברך.
מפרצת (בלועזית: Aneurysm, או Aneurism) היא התרחבות מקומית (דמוית בלון) של כלי דם הנגרמת עקב מחלה, או היחלשות דופן כלי הדם.
חלק משמעותי מכלל מקרי המפרצת מתרחשים בעורקים שבבסיס המוח (מעגל ויליס) וכן באבי העורקים (העורק הראשי היוצא מן הלב).
אותה התרחבות בכלי הדם עלולה להתפוצץ ולגרום למוות בתוך זמן קצר.
ככל שהמפרצת גדלה כך רבים הסיכויים כי תתפוצץ, ומכיוון שמפרצת בכלי דם נוטה לגדול, ובהיעדר התערבות טיפולית, תתפוצץ המפרצת בשלב כלשהו.
אבחון מפרצת שנפרצה במוח נעשה על יסוד סימנים לדימום מוחי תת-עכבישי (Subarachnoid hemorrhage) בבדיקת טומוגרפיה ממוחשבת (CT).
אם אין ממצאי דימום בבדיקת CT, אולם עדיין קיים חשד למפרצת מוחית שהתפוצצה, מבוצעת בדיקת ניקור מותני לצורך איתור סימני דימום בנוזל עמוד השדרה.
בדיקת דימות כלי דם (angiography) בחלל הגולגולת נעשית על ידי החדרת צנתר לעורק (בדרך כלל ברגל), והשחלתו בכלי הדם עד העורק החשוד במפרצת.
כשהצנתר מגיע למקומו, מוחדר באמצעותו חומר ניגודי לדם, המאפשר דימות של כלי הדם בשיקוף רנטגן.
שיטה זו עשויה שלא לאתר מפרצות עקב התכווצות כלי הדם או חפיפה בין כלי דם.
בדיקת דימות כלי דם וירטואלית (Computed Tomographic Angiography) היא בדיקה אלטרנטיבית לבדיקת דימות כלי דם, ומתבצעת ללא צורך בהחדרת צנתר לכלי הדם.
הבדיקה משלבת שימוש במכשיר טומוגרפיה ממוחשבת עם חומר ניגודי המוזרק לתוך הווריד.
לאחר שהחומר הניגודי זורם בכלי הדם אל עורקי המוח ניתן לבצע בדיקות דימות של כלי דם אלה.
במפרצת אמיתית השכבות הפנימיות של כלי הדם פורצות אל מחוץ לשכבה החיצונית של כלי הדם, שכבה המכסה עליהם בדרך כלל.
על המפרצת מכסות רק השכבות הפנימיות של כלי הדם.
מפרצת מדומה (Pseudoaneurysm) אינה מכילה עיוות זה של כלי הדם, אלא מאופיינת בדימום מקומי מתוך כלי הדם המוגבל על ידי הרקמות הסובבות, לחלל מלא דם בקרבת כלי הדם.
אותו חלל מלא דם עשוי בסופו של דם להיקרש דיו ולאטום את הדימום או לפרוץ את החלל בו הוא נמצא ולזרום בין שכבות של רקמות אחרות.
מפרצת מדומה עלולה להיגרם כתוצאה מטראומה המנקבת את העורק והיא אף סיבוך ידוע של הליכים רפואיים פולשניים מסוימים.
בדומה למפרצת אמיתית, אף מפרצת מדומה עשויה להיות מאופיינת במישוש גוש חריג ופועם.
רוב תופעות המפרצת (94%) מתרחשות בקצה הרחיקני של עורקי הכליה באב העורקים הבטני, פגיעה הנגרמת בדרך כלל כתוצאה מטרשת עורקים.
מפרצת עשויה להתפתח אף באב העורקים החזי.
אחד המקומות השכיחים יותר להתפתחות מפרצת היא בחלקו הקריבני של אב העורקים החזי וקשת אב העורקים, דבר הגורם לאי-ספיקה עורקית.
מפרצות נוצרות אף ברגליים, במיוחד בעורקים העמוקים.
אף שמפרצות בעורקים הן השכיחות ביותר, יש ומתרחשות מפרצות אף בוורידים.
היווצרות מפרצת היא בדרך כלל תופעה בודדת בגוף, אך יש ונוצר מקבץ מפרצות, דמוי פטל בכלי הדם שבמעגל ויליס, במיוחד על רקע מחלת הכליה הפוליציסטית (Polycystic kidney disease).
כמו כן, בשלב השלישי של מחלת העגבת עשויה להתפתח מפרצת באב העורקים.
הסיכונים העיקריים כתוצאה מהתפתחות מפרצת בגוף הם התפוצצותה וגרימת קרישי דם.
התפוצצות מפרצת גורמת לנפילה חדה בלחץ הדם, התגברות קצב הלב ותחושת סחרור.
הסיכון לתמותה כתוצאה מאירוע כזה הוא גבוה, להוציא התפוצצות מפרצת בגפיים.
היווצרות קרישי דם במיקום המפרצת עלול להוביל להינתקות הקריש ונדידתו עם זרם הדם למיקום שבו הוא חוסם את כלי הדם ועלול לגרום לנמק ברקמות המוזנות על ידי אותו כלי דם.
אך ורק אם החולה מתעלם מן הכאב ומתחושת הרדמות האזור הפגוע, עלולה פגיעה זו להוביל לכריתת איבר.
אם החולה פונה במהירות לקבלת טיפול רפואי, ניתן לעיתים למצוא פתרון לבעיה אף בשיטות לא פולשניות.
שיטת הטיפול המסורתית במפרצות עורקיות הייתה באמצעות ניתוח, או בהשגחה צמודה יחד עם שמירה על לחץ דם תקין.
לאחרונה פותחו שיטות לטיפול במפרצות אשר אינן מחייבות ניתוח והן פולשניות רק במידה מועטה.
לטיפול במפרצת מוחית קיימות היום שתי אפשרויות טיפול: ניתוח להחדרת מהדקים במקום המפרצת וצינתור לצורך החדרת סליל למקום המפרצת .
ניתוח תוך-גולגולתי למיקום מהדקים במקום המפרצת נעשה לראשונה על ידי וולטר דנדי בבית החולים ג'ונס הופקינס, בבולטימור, בשנת 1937. במהלך הניתוח נקדח חור בגולגולת, דרכו נחשף אתר המפרצת ומוחדר מהדק בבסיס המפרצת.
במהלך השנים שוכללה ושופרה שיטת ניתוח זו.
שיטה זו נותרה עד היום השיטה היעילה ביותר לטיפול סופי במפרצת.
שימוש בסליל תוך-עורקי פותחה לראשונה על ידי הנוירוכירורג האיטלקי-אמריקאי גוידו גוליילמי (Guido Guglielmi) ב-UCLA, בשנת 1991. בשיטה זו מוחדר צנתר לאורך הירך במפשעה ודרך אב העורקים הוא מושחל אל תוך עורקי המוח ולמיקום המפרצת.
לאחר שהצנתר מגיע למיקום המפרצת, מוחדר דרך הצנתר אל חלל המפרצת סליל עשוי פלטינה.
הסליל גורם להיווצרות קריש דם בחלל המפרצת.
אם הטיפול מצליח, חולפת הסכנה להתפוצצות המפרצת.
אם המפרצת קיימת על שטח נרחב, מוחדר ראשית תומכן (stent) לאתר המפרצת, המשמש בסיס לסליל המוחדר אחר כך.
על פי הנתונים הידועים היום, שיעורי התמותה הכרוכים בהתערבות ניתוחית להחדרת מהדק ואלה הכרוכים בצינתור להחדרת סליל, זהים.
אולם להבדיל מהתערבות ניתוחית, בהחדרת סליל לאתר המפרצת קיים שיעור גבוה יותר של אי הצלחת הטיפול בחיסול המפרצת, או דימום מאתר המפרצת.
במחקר שפרסמה קבוצת חוקרים מפריז בעלת הניסיון הגדול בעולם בהחדרת קפיצים למפרצות, התברר כי ב-28.6% מהמקרים התרחשה שוב מפרצת באתר הטיפול, בתוך שנה.
נתונים אלה על שיעור הכישלון הטיפולי במפרצת באמצעות החדרת סליל בצינתור דומים לאלה שפורסמו בעבר על ידי קבוצות מחקר אחרות.
כך פרסמה קבוצת מחקר ממונטריאול בקנדה כי שיעור ההיווצרות המחודשת של מפרצת בשיטת טיפול זו היה 33.6%, ב-20.7% מהמקרים המפרצת נוצרה מחדש בתוך כ-15–17 חודש ממועד הטיפול.
במחקר השוואתי בין שתי שיטות הטיפול, אשר התפרסם בשנת 2007, נמצא כי מטופלים שטופלו בהחדרת סליל באמצעות צנתר נזקקו לטיפול נוסף בבעיית המפרצת, פי 6.9 מאשר מטופלים שטופלו בניתוח תוך-גולגולתי בו הוחדר מהדק בבסיס המפרצת.
מן הנתונים הקיימים היום עולה שאף שזמן ההחלמה מטיפול במפרצת באמצעות החדרת סליל בצינתור קצר יותר מאשר באמצעות ניתוח תוך-גולגולתי, שיעור ההיווצרות המחודשת של המפרצת ודימום באתר המפרצת גבוה יותר בשיטה החדשה.
מטופלים העוברים טיפול במפרצת מוחית באמצעות צינתור חייבים לעבור בדיקות דימות שנתיות (CT, MRI), ללא הגבלת זמן כדי לאבחן מוקדם ככל האפשר היווצרות מחודשת של המפרצת.
היווצרות מחודשת של המפרצת מחייבת טיפול נוסף, בין בניתוח ובין בצינתור.
הסיכונים הכרוכים בניתוח להחדרת מהדק בבסיס מפרצת אשר טופלה בהחדרת סליל בצינתור, הם גבוהים מאוד.
הדעה המקובלת בהווה היא שרק חולים מבוגרים יותר עם מפרצת מוחית הממוקמת באתר שהנגישות הניתוחית אליו קשה, הם מועמדים מתאימים להחדרת סליל בצינתור.
אולם, יש להתייחס לכלל מעין זה בזהירות רבה ובהתאם לנסיבותיו המיוחדות של כל מקרה.
טיפול במפרצת באבי העורקים או בעורקים היקפיים
טיפול במפרצת באבי העורקים או במפרצת בעורקים המספקים דם לגפיים ולראש, נעשה באמצעות ניתוח בו מוחלף קטע העורק שבו המפרצת בצינור מחומר מלאכותי.
שיטת טיפול נוספת היא בהחדרת תומכנים (stent) למפרצת באמצעות צנתר.
בראשי תיבות מאנגלית: SIJ) הוא מפרק נושא משקל בין עמוד השדרה לאגן.
בגוף האדם שני מפרקים כאלו, משני צידי עצם העצה.
המפרק הוא בחלקו מפרק סינוביאלי ובחלקו מפרק פיברוטי (סיבי), התנועה שהוא מאפשר מעטה אך הוא חזק ויציב.
פני המפרק אינם חלקים אלא בנויים בליטות ושקעים בשתי העצמות המרכיבות את המפרק המשתלבים אלו באלו.
פני המפרק בסיוע מערכת הרצועות החזקה שלו שומרים על יציבותו.
המפרק מאפשר תנועה סיבובית בין עצמותיו, הבאה לידי ביטוי בזמן הליכה ובעת ספיגת זעזועים.
כך למשל בנחיתה מגובה, הכוח שמפעיל משקל הגוף על העצה דרך עמוד השדרה, גורם לעצה להסתובב מעט קדימה (חלקה העליון נע קדימה וחלקה התחתון נע אחורה) ביחס לאינומיניט (המבנה המורכב משלוש עצמות האגן המאוחות), סיבוב הגורם למפרק כולו לספוג חלק מהעומסים המופעלים על הגוף.
קופסית המפרק ורצועותיו אחראים על חלק ניכר מעמידותו של מפרק העצה והכסל.
חלק ממבני הרקמות הרכות הם אקסטרינסים (או חוּצִיִם) וחלקם אינטרינסים (או תּוֹכִיִם).
הרצועות האינטרינסיות שומרות על עצמות המפרק מהודקות זו לזו:
רצועות העצה והכסל הבין גרמיות (Ligamentum sacroiliaca interossem) הן רצועות עמוקות, קצרות וחזקות המחברות בין גבששת העצה לגבששת הכסל.
רצועות העצה והכסל הקדמיות (Ligamentum sacroiliaca anterius) מכסות את החלק הקדמי של המפרק.
הן אינן חזקות כרצועות האחרות של המפרק ולעיתים הן מתגרמות החל מהעשור השישי לחיים.
רצועות העצה והכסל האחוריות (Ligamentum sacroiliaca posterius) הן מערכת חזקה של סיבים קצרים רוחביים המחברים בין הכסל לחלק העליון של העצה (רצועת העצה והכסל האחורית הקצרה) ושל סיבים ארוכים אורכיים המחברים בין החלק התחתון של העצה לקוצי הכסל האחורים (רצועת העצה והכסל האחורית הארוכה).
הרצועות האקסטרינסיות מאפשרות מעט תנועה סיבובית במפרק אך מגבילות אותה ומונעות מהעצה להסתובב יתר על המידה קדימה בתגובה לעומסי משקל הגוף המונח עליה:
רצועת העצה והגבשוש (Ligamentum sacrotuberale) מחברת בין העצה לגבששת השת.
סיביה נאחזים בפנים האחוריים של העצה ושל עצם העוקץ ובכסל, והם נמשכים עד לגבששת השת.
רצועת העצה והקוץ (Ligamentum sacrospinale) מחברת בין העצה ועצם העוקץ לבין קוץ השת.
רצועת הכסל והמותן (Ligamentum iliolumbale) מחברת בין הזיז הרוחבי של החוליה המותנית החמישית לבין רכס הכסל.
חלקה התחתון של הרצועה מכונה רצועת המותנים והעצה והיא נאחזת בחלק הצידי של עצם העצה.
מפרצת שָארְקוֹ-בּוּשָאר (או מיקרו-מפרצת; באנגלית: Charcot-Bouchard aneurysm) היא מפרצת בכלי דם קטנים במוח (פחות מ-300 מיקרומטר).
רוב המפרצות מסוג זה מתרחשות באזור גזע המוח ומופיעות בהקשר ליתר לחץ דם כרוני.
ככל מפרצת, יש להן נטייה לגדול עד שהן נקרעות (על פי חוק יאנג לפלס Young–Laplace equation).
קריעה של מפרצת שרקו-בושרד תוביל לדימום במוח הגדול (דימום תוך צרברי), היכול להוביל לשבץ דימומי, המופיע באופן טיפוסי כשיתוק או אובדן תחושה פתאומיים.
סוג זה של מפרצת קרוי על שם הרופא הצרפתי שארל-ז'וזף בושאר, אשר גילה אותו במסגרת מחקר לדוקטורט בהנחייתו של ז'אן-מרטן שארקו.
מפרק אוניברסלי, הנקרא גם מפרק קרדן, הוא התקן מכני המחבר שני מוטות קשיחים באופן המאפשר לאחד לנוע בכל כיוון ביחס לשני.
השימוש העיקרי במפרק אוניברסלי הוא בהעברת תנועה סיבובית מציר סיבוב אחד לציר סיבוב שני, הנמצא בזווית לראשון.
המפרק האוניברסלי מורכב משני חלקים בצורת האות U אשר נמצאים בזווית 90 מעלות זה לזה, ומחוברים בציר בצורת צלב.
את המבנה הבסיסי של המפרק האוניברסלי ניתן למצוא בעיצובם של גימבלים, שהיו בשימוש מאז ימי קדם.
המתמטיקאי האיטלקי ג'ירולמו קרדאנו היה הראשון שהציע, בשנת 1545, את השימוש במפרק לשם העברת כוח הינע, אם כי לא ידוע אם בנה התקן כזה.
באירופה מקובל לקרוא למפרק האוניברסלי מפרק קרדן על שמו.
מאוחר יותר, הממציא השוודי כריסטופר פולהם () המציא מחדש את המפרק, ולכן בשוודית הוא נקרא "פולהמסקנוט".
התקן זה תואר לאחר מכן בספר Technica curiosa sive mirabilia artis משנת 1664, על ידי גאספאר שוט (), שקרא לו "פאראדוקסום" (Paradoxum).
מעט אחר כך, בין השנים 1667 ו-1675, ניתח את המפרק רוברט הוק ומצא כי מהירות הסיבוב שלו אינה אחידה.
אולם הוק מצא כי תכונה זו שימושית על מנת לעקוב אחר תנועתו של הצל בשעוני שמש.
בספרו של הוק Helioscopes משנת 1676, מופיע המונח "מפרק אוניברסלי" בפעם הראשונה.
עקב כך נודע התקן זה בשם "מפרק-הוק" (Hooke-Joint) במדינות הדוברות אנגלית.
הוק גם מצא פתרון לבעיית מהירות הסיבוב הלא אחידה של המפרק האוניברסלי: שני מפרקים בזה אחר זה, בזווית 90 מעלות זה לזה, המחוברים בשני קצותיו של ציר ביניים, התקן אשר כיום ידוע בשם מפרק מהירות קבועה.
במאה ה-18 נעשה שימוש במונח מפרק אוניברסלי.
במאה ה-19 כבר ניתן למצוא תיאורים רבים של המפרק האוניברסלי, בשימושים מגוונים כגון מכונות תעשייתיות, התקני שליטה בטלסקופים, מערכות הנעה ברכבות ועוד.
מפרק קרדן סובל מבעיה אחת עיקרית: כאשר ציר אחד, הציר המניע, מסתובב במהירות קבועה, מסתובב הציר המונע במהירות משתנה, דבר הגורם לוויברציות ושחיקה.
השינוי במהירות הסיבוב של הציר המונע, תלוי בזווית בין הציר המניע והמונע.
ניתן לתאר את מצב המפרק באמצעות שלושה משתנים:
- זווית הסיבוב של ציר 1
- זווית הסיבוב של ציר 2
- הזווית בין ציר 1 לציר 2, כאשר אפס משמעו צירים מקבילים או מפרק ישר לחלוטין.
משתנים אלה מתוארים באיור 1 משמאל.
המישור האדום הוא משטח הסיבוב של ציר 1 בעוד המישור הכחול הוא משטח הסיבוב של ציר 2. ציר 1 מחובר לצלב בנקודות האדומות, בעוד ציר 2 מחובר לצלב בנקודות הכחולות.
הזוויות ו - הן הסטייה הזוויתית של נקודות החיבור לצלב (הווקטורים ו - ) מנקודת ההתחלה על ציר x ו-y בהתאמה.
מכיוון שהזווית בין הווקטורים ו - היא תמיד 90 מעלות, ניתן להראות שהיחס בין הזווית והזווית הוא:
הזוויות ו - בציר סובב משתנות כתלות בזמן.
גזירה של המשוואה הקודמת ביחס לזמן מניבה את היחס בין המהירות הסיבובית של ציר 1, , למהירות הסיבובית של ציר 2, :
כפי שניתן לראות באיור 2 ו-3 משמאל המהירות של הציר המונע אינה קבועה אלא מחזורית במחזור כפול ממחזור הסיבוב של הציר המניע.
כאשר הצירים מקבילים, , עוצמת הרעידות היא אפס.
ככל שזווית הכיפוף גדלה, עוצמת הרעידות גדלה.
התקן הידוע בשם ציר קרדן כפול מתגבר חלקית על בעיית הסיבוב הקופצני של המפרק האוניברסלי.
בהתקן זה מחוברים שני מפרקים אוניברסליים לציר ביניים, כאשר המפרק השני מסובב ב-90 מעלות ביחס לראשון.
במבנה זה, מהירות הסיבוב של הציר המניע תהיה זהה לזו של הציר המונע, כל עוד הזווית בין הציר המניע לציר הביניים זהה לזווית בין הציר המונע לציר הביניים.
התקן זה נמצא בשימוש בכלי רכב בעלי הנעה אחורית, שם הוא מחבר בין המנוע לדיפרנציאל, וידוע בשם גל הינע.
עם זאת, גם כאשר הציר המונע והציר המניע סובבים באותה מהירות, אם הזווית ביניהם גדולה מאפס, עדיין פועלים על הצירים מומנטים מחזוריים, וזאת מכיוון שציר הביניים סובב במהירות משתנה, כפי שמומחש באיור 2 ו-3. תופעה זו גורמת לוויברציות ועומסי שחיקה על המכלולים המכניים.
מפרק קרדן כפול דומה לציר קרדן כפול, אלא שבו מקוצר ציר הביניים עד כמה שאפשר, עד אשר שני המפרקים האוניברסליים מחוברים "גב אל גב", כאשר המפרק השני מסובב ב-90 מעלות ביחס לראשון.
מפרק זה הוא מפרק מהירות קבועה, כל עוד נמצא חלק הביניים בזווית זהה לשני הצירים, כפי שתואר לעיל.
מפרק הוא הגדרה תלמודית הלכתית לפעולה האסורה בשבת, מכיוון שהיא תולדה של אחת מל"ט מלאכות שבת.
בתלמוד לא מובהר תולדה של איזו מלאכה זו, וישנן בכך כמה שיטות של הראשונים; שיטה רווחת בקרב הראשונים משייכת פירוק למלאכת דש, ושיטות נוספות משייכות את פירוק למלאכת קוצר, ואף למלאכת טוחן וגוזז.
במסכת שבת, מובאות מספר דוגמאות לאיסור זה: האחת היא אמרתו של רב פפא, כי אדם שזרק חתיכת אדמה על דקל תמרים כדי לגרום להפלת תמרים מהעץ עובר על שתי מלאכות.
מלבד ההנחה הפשוטה שהוא עבר על מלאכת תולש, עבר הזורק גם על "מפרק".
רש"י במקום מפרש בשם רבינו לויה ורבינו משולם גאון, כי איסור זה הוא תולדה של מלאכת דש, שהדש, גם הוא מפרק את שיבולי התבואה מקניהם.
בקרב הראשונים מועלות כמה אפשרויות להסביר מדוע פעולה זו של פירוק אסורה: רש"י (וכך גם פרשנים נוספים) מסביר שהאיסור הוא תולדה של מלאכת דש; כלומר, הדישה היא פעולה של מיצוי האוכל מתוך דבר המכסה אותו, וחליבה היא פעולה מקבילה לכך.
אפשרות נוספת שמובאת בתלמוד הירושלמי היא שפעולת הפירוק במקרה זה אסורה מכיוון שהיא תולדה של מלאכת קוצר.
במסכת שבת חלוקים רבי יהודה וחכמים אודות הפוצע חילזון, רבי יהודה טוען שעובר על מלאכת דש, שכן פציעת בעל חיים הגורמת לחלק מדמו שיצא ממנו, ולכן היא תולדה של מלאכת דש הגורמת לשיבלים להתפרד מהתבואה.
הרמב"ם פוסק כרבי יהודה, שפציעת בעל חיים היא תולדה של איסור דש, בד בבד - באותו סעיף עצמו - הוא פוסק כחכמים, שאין פציעה אלא בגידולי קרקע.
מחוז מפרק (ערבית: محافظة المفرق; ידועה גם בשם אל מפרק ובניבים מקומיים מפרג ומפרה) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן.
הוא ממוקם בצפון-מזרח המדינה ובירתו היא העיר מפרק.
המחוז גובל בסוריה בצפון, בעיראק במזרח ובערב הסעודית בדרום.
זהו המחוז השני בגודלו בירדן, שטחו 26,550.6 קמ"ר.
אוכלוסייתו מונה 287,300 נפש, המהווים כ-4.5 אחוז מכלל תושבי ירדן.
במחוז אתרים רומיים וביזנטיים רבים, כסכרי מים וכנסיות עתיקות, כמו גם כנסייה נוצרית מהמאה ה-3 לספירה, הנחשבת כאחת העתיקות ביותר בעולם.
בתקופת המנדט הבריטי הוקמו במחוז בסיסי צבא, הבסיסים מאוישים גם היום, בידי הצבא הירדני.
מפרק היא עיר הבירה של מחוז מפרק בממלכת ירדן, הממוקמת כ-80 קילומטרים צפונית לבירה עמאן.
מפרק מהווה צומת דרכים חשוב בין סוריה בצפון ועיראק במזרח.
מפרק נמצאת כ-50 קילומטר צפונית מזרחית לרבת עמון וכ-15 קילומטר מהגבול עם סוריה.
האקלים באזור מפרק דומה לזה של הנגב ובמקום אין מקורות מים.
מפרק יושבה לראשונה במאה הרביעית לפני הספירה.
יותר מאוחר העיר נקראה "פודן", שמקורה במילה מבצר בערבית.
שם היישוב שונה לשם הנוכחי מפרק על ידי העות'מאנים.
בשנת 1945 הוקמה עיריית מפרק ועלי עבדיה היה ראש העיר הראשון שלה.
במהלך מלחמת העולם השנייה אירח הבסיס הצבאי של העיר חיילים בריטים מהודו, אוסטרליה ומושבות בריטיות אחרות.
ב-2019, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, כ-85 אלף פליטים סורים חיו במחנות פליטים שהוקמו באזור.
מפראק היא בירת מחוז מפרק.
במפרק הייתה תחנת רכבת בנקודת החיבור בין רכבת העמק ומסילת הרכבת החיג'אזית שחיברה בין דמשק לאל-מדינה.
בתחילת שנות ה-30 הייתה מפרק תחנה מרכזית בהובלת הצינורות מהם הוקם צינור הנפט כירכוכ–חיפה וקו הרכבת בין חיפה לבגדד יועד לעבור דרכה.
מפרק הייתה המקום של בסיס צבאי בריטי ונמל תעופה בריטי במהלך המאה ה-20. במאי 1941 נוסד בבסיסים אלו פלוגת תובלה של נהגים יהודיים שהתגייסו לצבא הבריטי עם משאיותיהם לקראת המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העצמאות עובו הכוחות הבריטיים בבסיסים והובא אליהם תחמושת רבה.
החיילים בריטים המשיכו לשהות בבסיסים אל תוך שנות ה-50.
באזור היה גם בסיס הלגיון הערבי במהלך מלחמת העצמאות ב-1948.
במפראק נמצאת המפקדה של הדיוויזיה השלישית של הצבא הירדני.
המכללה האווירית על שם המלך חוסיין ובסיס חיל האוויר המלכותי הירדני נמצאים גם הם בעיר.
הצבא העיראקי שהה בבסיסים במפרק מתחילת מאי 1948, לקראת הפלישה לארץ ישראל ועד יולי 1949 עת החתימה על הסכמי שביתת הנשק.
השארות הכוחות העיראקיים הוסברה בכך שאם יהיה צורך הכוחות יוכלו לסייע לצבא הסורי נגד מתקפה ישראלית.
בשנות ה-50 שהו כוחות עיראקיים במפרק במטרה לסייע לחוסיין במקרה של ניסיון הפיכה בהשראה מצרית.
כוח עיראקי שהה באזור מפראק בשנת 1968. בדצמבר 1968 הפציצו מטוסים ישראליים את הכח באזור, בעקבות הפגזות של כוחות עיראקיים על יישובי עמק הירדן.
האקונומיסט העריך את הכוח העיראקי במפראק באמצע 1969 בכ-12,000 חיילים.
באוגוסט 1970 הצטרפו אליהם עוד כ-5,000 חיילים שהגיעו מסוריה.
במהלך ספטמבר השחור, שהה עם הכוחות העיראקיים במפראק סגן נשיא עיראק, חמדן תכריתי והוא דאג לכך שהכוחות העיראקיים יישארו נייטרליים ולא יסייעו לאנשי אש"ף.
אולם עלו חשדות שהעיראקים שיתפו פעולה עם הפלישה הסורית והמלך חוסיין ביקש מעיראק לפנות את כוחותיהם משטחו.
לצד המחנה העיראקי התקיים במקום גם בסיס של הפת"ח.
שדה התעופה הוקם בתחילת מלחמת העולם השנייה, בשותפות עם חברת חריש.
בשנת 1949 החליטה הממלכה המאוחדת לחזק את בסיסי האוויר שלה במפראק.
בתחילת שנות ה-50 פעלו בשדה התעופה שני מסלולים, ששירתו גם מטוסי סילון.
בתחילת 1957 החלו הבריטים בפינוי הבסיס, והבסיס הועבר לידי הירדנים ב-31 במאי 1957. בעיתונות המערבית עלו טענות שהבסיס יימסר לאמריקאים, אך הבסיס נותר נטוש.
בשנת 1966 שוכנו בבסיס האווירי הנטוש חיילים סוריים שברחו מארצם בעקבות הפיכה.
במבצע מוקד הותקף שדה התעופה בגל התקיפות השלישי על ידי חמש רביעיות מטוסים.
מפרק שימש כאתר לשיחות בין ירדן לנציגי מדינות אחרות.
בשנת 1968 התקיים במפרק פגישה של ראשי צבאות ירדן, סוריה ועיראק.
בבסיס התקיימו שיחות בין חוסיין וערפאת בשנים 1978-1979.
רעיון להקים בית זיקוק במפרק עלה כבר ביוני 1948, לאור המחסור החמור של דלק לצבאות מדינות ערב שקבלו את הדלק שלהם מבתי הזיקוק בחיפה.
במאי 1950 עלה שוב הרעיון להקים במפרק בתי זיקוק כדי להשמיש את צינור הנפט בגדד-חיפה.
בתחילת יולי 1950 דחתה ממשלת עבר הירדן את התכנית להקים במפראק בתי זיקוק.
אולם בספטמבר 1954 הוחלט על הקמת בתי זיקוק במפראק בשיתוף עם סוריה והתכנית אושרה על ידי ממשלת ירדן ביוני 1955.
מפרצת בטנית באבי העורקים היא ההתרחבות מקומית של אבי העורקים הבטני, כך שהוא בקוטר גדול מ-3 ס"מ או ב-50% גדול יותר מהקוטר הנורמלי.
בדרך כלל לא מופעים סימפטומים למעט כאשר יש קרע.
מדי פעם עלולים להתרחש בגינה כאבי בטן, כאבי גב או כאב ברגל.
לעיתים ניתן לחוש מפרצות גדולות על ידי לחיצה על הבטן.
קרע עלול לגרום לכאב בבטן או בגב, לחץ דם נמוך, או אובדן הכרה.
לעיתים קרובות גורמת המפרצת למוות.
AAA מתרחש לרוב בקרב אנשים בני גיל 50 ומעלה, גברים, ובקרב בעלי היסטוריה משפחתית.
גורמי סיכון נוספים כוללים עישון, לחץ דם גבוה, מחלות לב או כלי דם, ועוד.
AAA היא הצורה הנפוצה ביותר של מפרצת אבי העורקים.
85% מההתפרצויות מתרחשות מתחת לגובה הכליות והשאר בגובה הכליות או מעליהן.
בארצות הברית, מומלץ לבצע סריקת אולטרסאונד לגברים בגילים 65 - 75 שנים, בעיקר לאלה עם היסטוריה של עישון.
אם מתגלה מפרצת, נעשות בדרך כלל בדיקות אולטרסאונד נוספות באופן קבוע.
AAA עלול להתרחש בקרב 2-8% מהגברים מעל גיל 65. אצל אנשים עם מפרצת קטנה מ-5.5 ס"מ, הסיכון של קרע בתוך שנה הוא פחות מ-1%.
בין אלה עם מפרצת בין 5.5 ו-7 ס"מ, הסיכון הוא כ-10%, הסיכון עבור אלה עם מפרצת גדולה מ-7 ס"מ הוא 33%.
הסיכון לתמותה אם יש קרע חוזר הוא 85%-90%.
רובן המכריע של מפרצות הן אסימפטומטיות.
עם זאת, כאשר אבי העורקים מתרחב, הוא עשוי להכאיב ולהוביל לתחושות פועמות בבטן, לכאב בחזה, בגב תחתון, או בשק האשכים.
הסיכון לקרע גבוה במפרצת סימפטומטית, ולכן היא נחשבת סיבה עיקרית לניתוח.
הסיבוכים כוללים קרע, אמבוליזציה היקפית, חסימה חריפה של אבי העורקים, בין אבי העורקים והווריד הנבוב התחתון או בין אבי העורקים והתרסריון.
בבדיקות גופניות ניתן לזהות מסת בטן מוחשית ופוליציסטית.
רשרוש יכול להישמע במקרה של היצרות עורקי הכליות או המעיים.
הסימנים והתסמינים של קרע AAA עשויים לכלול כאבים עזים בגב התחתון, בבטן או במפשעה.
מסה שדופקת עם פעימות הלב יכולה להיות מורגשת.
הדימום יכול להוביל להלם תת-נפחי עם לחץ דם נמוך וקצב לב מהיר.
זה עלול להוביל להתעלפות קצרה.
התמותה של קרע AAA גבוהה ושיעורה כ-90%.
65-75 אחוזים מהחולים מתים לפני שהם מגיעים לבית החולים.
עד 90% מתים לפני שהם מגיעים לחדר הניתוח.
הדימום יכול להיות רטרופריטונלי או לתוך חלל הבטן.
הקרע יכול גם ליצור חיבור בין אבי העורקים, המעי או הווריד הנבוב התחתון.
מפרצת באבי העורקים עלולה להיות מאובחנת בטעות ככאב של אבנים בכליות, או של שרירים הקשורים בכאבי גב.