tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בלטוב ערכה עיבוד של סיפורים של יהושע קנז, ניסתה להעביר ספרות לא תיאטרלית לתיאטרון.
בלטוב ביימה ביחד עם אילן תורן.
מספר על הדייר חיימוביץ', משורר המנסה לפתוח דף חדש בחייו ולהתבגר, עם כניסתו לדירתו החדשה.
ניסיון להבין את העמדה של הזר בחברה שלנו, זר כמהגר או אמן.
נגד הבירוקרטיה, מוסד העבודה, ההסתבכות בתוך עצמי, ההסתבכות עם האהבה – מכל זה יוצאת יצירה.
בלטוב יצרה ביחד עם נתלי שילמן, כתב אריאל ברונז.
אגדת אבסורד אודות רוצח סדרתי שנדון למוות בבור המלא בנעלי קרבנותיו.
בלטוב ביימה עם אריאל ברונז על פי מחזה פרי עטו.
הצגה תיאטרון/חברת הפקות מחזאי במאי תפקיד סינית אני מדברת אליך סביון ליברכט עודד קוטלר יוסף ברדנשווילי 2005 צור וירושלים מתתיהו שוהם יוסי יזרעאלי גיל שוחט 2003 פופקורן עודד קוטלר 1998
הצגה מחזאי במאי מלחין הצגת בכורה קשה להיות יהודייה אלנה גרא-קופלביץ' שמוליק עצמון עלה לראשונה במסגרת פסטיבל נשים יוצרות 2001 גבירטיג מחזה מוזיקלי על-פי שירי מרדכי גבירטיג מאת יהושע סובול יצחק שאולי אבי בנימין 2000 סאנדר בלאנק יעקב רוטבאום על פי שלום עליכם מישה לוריה 1998
הצגה מלחין במאי שנה אלקטרה אופרה מאת ריכרד שטראוס רנה ירושלמי 2001
הצגה מחזאי במאי שנת הפקה פרדס יוסף בר-יוסף לנה קריינדלין 1998 שלוש אחיות צ'כוב גדליה בסר 1992
הצגה תיאטרון/חברת הפקות מחזאי במאי שנה ספר הג'ונגל תיאטרון בית ליסין לפי רודיארד קיפלינג, בעיבודו של אפרים סידון חנוך רוזן 1996 בן המלך והעני תיאטרון פשנל ירון כפכפי ענת שמגר 1996
הצגה מחזאי במאי שנה לב - מחזה בארבעה חדרים ג'ייסון דנינו הולט ג'ייסון דנינו הולט 2011 משורה משחרר רק המוות נטלי כהן וקסברג ג'ייסון דנינו הולט 2010 המשרתות ז'אן ז'נה אלכסנדר וידגופ 1991
מרינה למבריני דיאמנדיס , הידועה בשם הבמה שלה, מרינה (Marina), ובשם הבמה שלה לשעבר, מרינה אנד דה דיימונדס (Marina and the Diamonds), היא זמרת-יוצרת בריטית.
דיאמנדיס נולדה בברינמאוור, לאם וולשית ולאב יווני, גדלה באברגווני ועברה ללונדון כנערה כדי להפוך לזמרת מקצועית, על-אף שהיה לה מעט ניסיון מוזיקלי.
בשנת 2009 זכתה הזמרת לפרסום כאשר הגיעה למקום השני ב-"", סקר שנתי של מבקרי מוזיקה ואנשי תעשייה מטעם ה-BBC למציאת הכישרון המוזיקלי החדש והמבטיח ביותר.
אלבום האולפן הראשון שלה, The Family Jewels, יצא בשנת 2010, ושולבו בו סגנונות מוזיקליים כמו אינדי פופ וגל חדש.
באותה השנה זכתה הזמרת בפרס המוזיקה של MTV אירופה, בקטגוריית המופע הבריטי הטוב ביותר.
האלבום השני של הזמרת, Electra Heart, שיצא בשנת 2012, היה לאלבומה הראשון שהגיע לראש המצעד הבריטי, כשהסינגלים שלו, "Primadonna" ו-"How to Be a Heartbreaker", הפכו ללהיטים בינלאומיים.
אלבום האולפן השלישי שלה, Froot, פורסם בשנת 2015, והיה לאלבומה המצליח ביותר במצעד בילבורד 200 האמריקאי, שם הגיע למקום ה-8. לאחר סיום מסע הקידום שלו, יצאה הזמרת להפסקה בת שלוש שנים מהמוזיקה.
בשנת 2018 השתתפה דיאמנדיס בסינגל "Baby" של הרכב המוזיקה האלקטרונית הבריטי קלין בנדיט.
במצעד מדיה פורסט הישראלי הגיע סינגל זה למקום הראשון.
אלבום האולפן הרביעי שלה, Love + Fear, יצא ב-26 באפריל 2019.
ביוני 2021 פרסמה הזמרת את אלבום האולפן החמישי שלה, Ancient Dreams in a Modern Land, שמתוכו יצאו חמישה סינגלים.
בפברואר 2025 שחררה סינגל בשם butterfly.
מרינה למבריני דיאמנדיס נולדה ב-10 באוקטובר 1985 בברינמאוור, וגדלה ליד העיירה הוולשית אברגווני.
אימה הוולשית ואביה היווני נפגשו באוניברסיטת ניוקאסל ונפרדו כשדיאמנדיס הייתה בת ארבע.
לאחר שנפרדו, אביה חזר ליוון, בזמן שמרינה נשארה בוויילס עם אימה.
היא תיארה את ילדותה כילדות פשוטה, שלווה ונורמלית.
דיאמנדיס ציינה כי הייתה טום בוי בילדותה, וברוב הזמן שהתה בחברתם של חבריה הבנים ונהגה לשחק עימם בכדורגל.
דיאמנדיס למדה בבית הספר מונמות' לבנות.
היא סיפרה כי גילתה את כישרונה המוזיקלי בזכות מורתה למוזיקה, שהאמינה בה וביכולותיה.
בגיל 16 עברה להתגורר עם אביה ביוון על מנת להתחבר למורשת וללמוד את השפה, ונהגה לשיר שירי עם יווניים עם סבתה.
שנתיים לאחר שסיימה לימודי בגרות בינלאומית בבית הספר סנט קתרין של השגרירות הבריטית באתונה, היא חזרה לוויילס.
מאוחר יותר עברה יחד עם אימה לאנגליה, שם הן התגוררו בעיירה רוס-און-וויי.
לדבריה, שאפה להפוך לזמרת, ולכן עבדה בתחנת דלק במשך חודשיים על מנת להרוויח כסף ולהתחיל את הקריירה המוזיקלית שלה.
על אף שלא היה לה רקע מוזיקלי, לדיאמנדיס הייתה משיכה לכתיבה מילדות.
דיאמנדיס סיפרה כי את השיר הראשון שלה כתבה בגיל שבע, ולדבריה, הוא היה גרוע עד כדי כך שהיא שבה לכתוב רק כשהתבגרה.
היא החלה לכתוב מוזיקה לראשונה כשהייתה בת 18. מאוחר יותר עברה דיאמנדיס ללונדון ולמדה כחודשיים בבית ספר לריקוד.
כן נרשמה ללימודי תואר במוזיקה באוניברסיטת מזרח לונדון, ובשנה השנייה ללימודיה עברה למסלול של קומפוזיציה קלאסית באוניברסיטת מידלאסקס, אך נשרה לאחר חודשיים.
בתחילת דרכה הגישה דיאמנדיס בקשה לאודישנים לשירה ומשחק בעיתון הבריטי "The Stage".
היא נבחנה למספר אודישנים, בהם אודישן למחזמר "מלך האריות" בווסט אנד שבלונדון, אם כי אף אחד מהם לא הניב פרי.
ב-2005 יצרה דיאמנדיס את שם הבמה "מרינה אנד דה דיימונדס" (מרינה והיהלומים).
הזמרת הסבירה כי הכינוי "יהלומים" מתייחס למעריציה, ולא ללהקת הליווי שלה, כפי שנוטים לחשוב בשוגג.
בהשראת הזמר-יוצר האמריקאי דניאל ג'ונסטון, המפיק בעצמו את שיריו, החליטה דיאמנדיס להלחין מוזיקה משלה ולהפסיק ללכת לאודישנים.
בריאיון ל-BBC סיפרה הזמרת כי לימדה את עצמה לנגן בפסנתר.
היא הלחינה והפיקה את גרסאות הדמו המוקדמות של המוזיקה שלה עם תוכנת העריכה "GarageBand", ובשנת 2007 הוציאה באופן עצמאי את המיני-אלבום הראשון שלה, Mermaid vs Sailor, שעותקיו נמכרו דרך הרשת החברתית מייספייס.
דיאמנדיס נפגשה עם נציגים מארבע עשרה חברות תקליטים שונות, ודחתה את כולן, פרט לאחת שהאמינה שזו היחידה שלא תכתיב את דמותה המוזיקלית.
בינואר 2008 החלה דיאמנדיס לעבוד עם דרק דייוויס, סוכן מחברת התקליטים ניאון גולד רקורדס.
דייוויס היה למנהלה האישי במשך שישה חודשים, ואף קבע לה מופע חימום בהופעה של הזמר הבלגי-אוסטרלי גוטייה.
דייוויס סיפר על חיבורו עם דיאמנדיס, והסביר כי התחבר לסגנונה הווקאלי ולכתיבה שלה, שהייתה, לדבריו, שונה מהנורמה באותה תקופה.
באוקטובר חתמה דיאמנדיס על חוזה עם חברת ההקלטות (כיום ), חברת בת של וורנר מיוזיק גרופ.
סינגל הבכורה של דיאמנדיס, "Obsessions", יצא לאור ב-14 בפברואר 2009 על ידי חברת התקליטים ניאון גולד רקורדס, מתוך המיני-אלבום הראשון שלה, The Crown Jewels EP, שיצא מספר חודשים לאחר מכן, ב-1 ביוני.
בהמשך, פרסמה את השיר "I Am Not a Robot", שנכלל מאוחר יותר באלבום הבכורה שלה, The Family Jewels.
באותו הקיץ הופיעה דיאמנדיס בפסטיבל ה-"Big Weekend" של BBC Radio 1, בפסטיבל גלסטונברי ובפסטיבל רדינג ולידס.
בנוסף, היא הופיעה ב-iTunes Live, והוציאה ביולי 2009 מיני-אלבום שני, הכולל גרסאות לייב שהוקלטו באותו פסטיבל.
בדצמבר 2009 דורגה דיאמנדיס במקום השני בסקר "Sound of 2010" מטעם BBC, כאשר הזמרת הבריטית אלי גולדינג דורגה במקום הראשון.
דיאמנדיס הייתה אחת משלושת המועמדים לפרס בחירת המבקרים בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2010, שהוענק, בסופו של דבר, גם כן לגולדינג.
ב-13 בנובמבר 2009 היא פרסמה סינגל נוסף ששמו "Mowgli's Road".
אחרי "Mowgli's Road", פרסמה הזמרת את הסינגל "Hollywood" ב-1 בפברואר 2010, שהגיע למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי, ובהמשך זכה למעמד כסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI).
אלבום האולפן הראשון של דיאמנדיס, The Family Jewels, יצא לאור ב-15 בפברואר 2010. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי, הודות למכירות של 27,618 עותקים בשבועו הראשון, ואף זכה בתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
בשנת 2012 הודיעה אטלנטיק רקורדס כי עד עתה נמכרו כ-300,000 עותקים של האלבום.
במרץ 2010 החתימה אטלנטיק רקורדס את דיאמנדיס בחברת התקליטים האמריקאית "Chop Shop Records".
באמצעות החברה, הוציאה הזמרת את המיני-אלבום השלישי שלה, The American Jewels EP, ואת אלבומה, The Family Jewels, בארצות הברית.
האלבום דורג לראשונה במקום ה-138 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, הודות ל-4,000 עותקים בסך הכל שנמכרו בשבוע הראשון.
במצעד ה-Heatseekers ובמצעד אלבומי הרוק של בילבורד, הגיע האלבום בשיאו למקומות ה-2 וה-49 בהתאמה.
"I Am Not a Robot", שנכלל במקור במיני-אלבום The Crown Jewels EP, יצא מחדש באפריל 2010 והיה לסינגל השלישי של האלבום.
הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-26 במצעד הסינגלים הבריטי.
מאוחר יותר באותה השנה, הוציאה דיאמנדיס שני סינגלים נוספים מהאלבום: "" ו-"Shampain", שהגיעו למקומות ה-38 וה-141 במצעד הבריטי, בהתאמה.
באוקטובר 2010 זכתה דיאמנדיס בפרס המופע הבריטי הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
באותה השנה החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה, "The Family Jewels Tour", הנועד לקידום האלבום.
במהלכו, הופיעה באירופה, צפון אמריקה ואוסטרליה.
בינואר 2011, התראיינה דיאמנדיס לרדיו באוסטרליה, ובריאיון הביעה אכזבה מהקריירה שלה, בעיקר בעקבות כישלונה בלמשוך קהל אמריקאי.
היא ציינה את חוסר המאמץ של חברת התקליטים לקדם אותה כסיבה אפשרית לכך, וכן את העדפתם של המאזינים האמריקאים לסגנון מוזיקלי של אמנים כמו ליידי גאגא.
בקיץ 2011 הופיעה דיאמנדיס מספר מופעי חימום כחלק מסיבוב ההופעות "California Dreams Tour" של הזמרת האמריקאית קייטי פרי.
ב-30 בספטמבר, פרסמה דיאמנדיס את השיר "Radioactive" דרך חנות האייטונס, כסינגל שיווקי.
הוא הגיע למקום ה-25 במצעד הסינגלים הבריטי.
לאחריו, בנובמבר פרסמה גרסת דמו של השיר "Starring Role".
באפריל 2012 פרסמה את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Primadonna".
הסינגל זכה להצלחה רבה, והיה ללהיט המצליח ביותר של הזמרת במצעד הסינגלים הבריטי, שם הגיע למקום ה-11. בנוסף, הגיע השיר למעמד כסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, לתואר זהב באוסטריה ובארצות הברית, ולתואר פלטינה באוסטרליה, דנמרק וניו זילנד.
התוצר הסופי, Electra Heart, הוא אלבום קונספט הסובב סביב נושאים כגון זהות נשית ופרידה טרייה.
דיאמנדיס יצרה את הדמות הבדיונית "אלקטרה הארט", שתשמש כגיבורת הפרויקט.
בנוסף, באלבום מופיעות אישיויות שונות כגון "Teen Idle" ("נערה עצלה"), "Primadonna" ("פרימדונה"), "Homewrecker" ("הורסת משפחות") ו-"Housewife" ("עקרת בית"), המייצגות ארכיטיפים נשיים הנגזרים מתוך סטריאוטיפים שונים על התרבות האמריקאית.
האלבום יצא לאור ב-27 באפריל 2012, והגיע לראש מצעד האלבומים הבריטי, הודות למכירות של 21,358 עותקים בשבוע הראשון.
Electra Heart היה לאלבום הראשון של דיאמנדיס שהגיע לראש המצעד הבריטי, אם כי נחשף שהיה לאלבום הכי פחות נמכר מבין האלבומים שהגיעו לראש המצעד במאה ה-21, נכון לאותה תקופה.
האלבום זכה לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי ואיגוד תעשיית ההקלטות האירי.
Electra Heart דורג לראשונה במקום ה-31 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, עם 12,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון.
נכון למאי 2015, נמכרו למעלה מ-150,000 עותקים בארצות הברית.
לאחר יציאת האלבום, פורסמו הרצועות "Power & Control" ו-"How to Be a Heartbreaker" כסינגלים.
שני השירים נכנסו למצעד הסינגלים הבריטי, כאשר האחרון אף הגיע למעמד זהב בארצות הברית, הודות למכירות של למעלה מ-500,000 עותקים.
במהלך שנת 2012 הופיעה דיאמנדיס באירופה וצפון אמריקה, כחלק מסיבוב ההופעות השני שלה, "The Lonely Hearts Club Tour", וכן כחלק מסיבוב ההופעות "Mylo Xyloto Tour" של להקת הרוק הבריטית קולדפליי, שם הופיעה הופעות פתיחה.
ב-8 באוגוסט 2013 הוציאה הזמרת קליפ לרצועה הנושאת את שם הפרויקט, "Electra Heart", שלא נכנסה לאלבום.
בקליפ, תיארה דיאמנדיס את מותה של הדמות, וכך, באופן סמלי, סיימה את מסע הקידום של האלבום.
בריאיון לניו יורק טיימס משנת 2019 חשפה דיאמנדיס את תחושותיה לאחר פרסום Electra Heart, "הרגשתי קצת בושה, כאילו זו לא באמת מי שאני".
הזמרת ציינה כי בחלוף השנים שינתה את דעתה, והוסיפה, "היום אני חושבת שזה היה אלבום פופ ממש מגניב, אפל וחתרני, שהזניק את הקריירה שלי בארצות הברית כאמנית.
לא הייתי עושה אותו שוב, אבל הוא שינה את חיי".
לאחר שהתגוררה כחודש בניו יורק, הודיעה דיאמנדיס בפברואר 2013 כי החלה לכתוב חומרים לאלבום אולפן שלישי העתיד לצאת בקרוב.
הסינגל "Froot" יצא לאור ב-10 באוקטובר 2014, יום הולדתה ה-29, כשיר הנושא של האלבום.
בהמשך, הוכרז כי האלבום עתיד לצאת לאור ב-3 באפריל 2015, וכי בכל חודש עד לתאריך היציאה, תפורסם רצועה חדשה מתוך האלבום.
עם זאת, נאלצה דיאמנדיס להקדים את תאריך יציאתו כיוון שדלף לאינטרנט.
הסינגל השני מתוך האלבום, "Happy", פורסם ב-12 בדצמבר 2014. הסינגל השלישי, "I'm a Ruin", פורסם ב-22 במרץ 2015, כתשעה ימים לאחר יציאת האלבום עצמו.
הסינגל הגיע למקום ה-169 במצעד הסינגלים הבריטי.
לאחריו פורסמו הסינגלים "Forget" ו-"Blue".
האלבום, שהופק כולו על ידי דיאמנדיס ודייוויד קוסטן, זכה לשבחים רבים.
Froot דורג לראשונה במקום ה-8 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, הודות למכירות של כ-46,000 בשבועו הראשון, והוא האלבום המצליח ביותר של הזמרת במצעד.
בנוסף, הגיע האלבום בשיאו למקום ה-10 במצעד האלבומים הבריטי, למקום השישי במצעד האלבומים הקנדי, למקום הרביעי במצעד האירי, למקום התשיעי במצעד הסקוטי, ולמקום ה-12 במצעד האוסטרלי.
Froot אף זכה בפרס "האלבום הטוב ביותר לשנת 2015" בטקס פרסי בחירת המעריצים של אתר "PopCrush", עם כ-36% מקולות המצביעים.
בבלוג "Idolator", זכה האלבום לתואר "האלבום הטוב ביותר של חורף 2015".
בתחילת 2015, הוכרז כי דיאמנדיס תופיע בפסטיבל המוזיקה הברזילאי לולהפלוזה, בפסטיבל המוזיקה והאמנויות של עמק קואצ'לה ובפסטיבל המוזיקה Boston Calling, במרץ, אפריל ומאי 2015, בהתאמה.
באוקטובר 2015, החלה הזמרת את סיבוב ההופעות השלישי שלה, Neon Nature Tour, שכלל 23 הופעות בצפון אמריקה, 24 הופעות באירופה, ו-5 בדרום אמריקה, והסתיים באוקטובר שבשנה שלאחר מכן.
ההופעות חולקו לשלוש מערכות, אחת לכל אחד מאלבומיה, כאשר המערכה המרכזית הייתה זו שהוקדשה לאלבום החדש.
הופעתה ב-4 בנובמבר, בבית הבלוז שבבוסטון, שודרה בשידור חי ביאהו.
באפריל 2016, הודיעה דיאמנדיס כי תיקח הפסקה מהמוזיקה לאחר שיסתיים סיבוב ההופעות.
היא חזרה להופיע כחודשיים לאחר מכן, והבהירה שהיא מעדיפה לעבוד על בסיס עקבי מאשר במחזור של סיבוב הופעות ומנוחה.
עם סיום סיבוב ההופעות, תכננה דיאמנדיס לעזוב את תעשיית המוזיקה.
היא הסבירה, "ידעתי שאני לא יכולה להמשיך עם המוזיקה באותה הדרך.
לא יכולתי לדמיין את עצמי מוציאה אלבום שוב.
לא ידעתי איך אי פעם אחזור לשם.
[...] הרגשתי תקועה במשך זמן רב".
"היה לי קל יותר פשוט להפסיק להיות אמנית, אם כי זה לא היה הפתרון הנכון", הוסיפה.
מאוחר יותר, החלה דיאמנדיס לקחת שיעורי משחק, ובהמשך נרשמה לאוניברסיטת לונדון והשתתפה בקורסי פסיכולוגיה.
דיאמנדיס ציינה כי זו הייתה התקופה הגרועה ביותר בחייה הבוגרים.
לאחר שסיימה את הקורסים, היא חזרה לכתוב שירים.
ביוני 2016 חשפה דיאמנדיס בריאיון לערוץ Fuse כי החלה לכתוב חומרים חדשים לשירים הבאים.
בדצמבר 2016 אישרה להקת המוזיקה האלקטרונית קלין בנדיט כי השיר "Disconnect", אותו ביצעו עם דיאמנדיס בפסטיבל קואצ'לה 2015, ייכלל באלבומם החדש.
השיר פורסם כסינגל ביוני 2017, ובוצע על ידה בפסטיבל גלסטונברי 2017. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד המדיה פורסט הישראלי.
ב-2018 הודיעה דיאמנדיס בטוויטר כי היא מסירה את "and the Diamonds" משם הבמה שלה, וכעת תוציא מוזיקה כ-"Marina" בלבד, במטרה לציין שלב חדש בקריירה שלה.
במגזין הגרדיאן נכתב כי שינוי השם מרמז שכעת דיאמנדיס ממוקדת מבחינה מוזיקלית יותר מאי פעם.
בנובמבר 2018 פורסם שיתוף הפעולה השני של דיאמנדיס עם קלין בנדיט, "Baby", בו השתתף גם הזמר הפורטוריקני לואיס פונסי.
ב-11 בדצמבר 2018 ביצעה דיאמנדיס את השיר לצד קלין בנדיט ברויאל וראייטי.
ב-31 בינואר 2019 פרסמה דיאמנדיס תמונה בטוויטר עם הכיתוב , המסמל את צאת האלבום העתידי.
יום לאחר מכן, היא חשפה בראיון שהאלבום החדש עתיד לצאת בתחילת 2019. ב-6 בפברואר 2019 נחשף כי שמו של הסינגל המוביל של האלבום הוא "Handmade Heaven".
הסינגל פורסם יומיים לאחר מכן.
אלבום האולפן הרביעי של דיאמנדיס, ששמו Love + Fear, יצא בשני חצאים, ב-4 באפריל וב-26 באפריל 2019.
ב-29 באפריל 2019 החלה הזמרת את סיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Love + Fear Tour", שכלל 22 הופעות צפון אמריקה, ו-27 הופעות באירופה, בהן 12 בממלכה המאוחדת.
סיבוב ההופעות הסתיים בנובמבר שבאותה השנה.
דיאמנדיס השתתפה בשיר "If I Left the World" מתוך אלבומו הראשון של המוזיקאי האמריקאי גריפין, שפורסם ב-24 באוקטובר 2019.
ב-16 בינואר 2020 פרסמה דיאמנדיס שתי תמונות באינסטגרם עם הכיתוב "Writing songs in Paris" ("כותבת שירים בפריז").
ב-24 בינואר היא פרסמה תמונה עם הכיתוב "Album 5".
ב-7 בפברואר, הוציאה הזמרת את השיר "About Love", הנכלל בפסקול הסרט "לכל הנערים: נ.ב.
ב-14 בפברואר הכריזה דיאמנדיס על סיבוב ההופעות הקרוב שלה, שיחל באפריל, ושמו "The Inbetweenie Tour".
עם זאת, ב-16 במרץ היא הודיעה כי סיבוב ההופעות יבוטל בעקבות מגפת הקורונה.
ב-8 במרץ 2020 היא פרסמה באינסטגרם קטע משיר חדש בשם "Man's World", שיצא לאור מאוחר יותר, ב-18 בנובמבר 2020. כיומיים לאחר שפורסם, דורג הסינגל במקום ה-99 במצעד מכירות הסינגלים הבריטי, ובמקום ה-96 במצעד ההורדות הבריטי.
ב-12 באפריל 2021 הכריזה דיאמנדיס על סינגל חדש בשם "Purge the Poison".
מאוחר יותר באותו יום, הצוות שלה העלה בשוגג את הקליפ ליוטיוב, מה שהביא להדלפה מוקדמת של השיר והקליפ.
דיאמנדיס פרסמה את עטיפת הסינגל ואת תאריך היציאה זמן קצר לאחר מכן.
ב-19 במאי פורסם הסינגל השלישי, "Ancient Dreams in a Modern Land", לצד וידאו קליפ.
ב-9 ביוני פרסמה דיאמנדיס את הסינגל הרביעי, "Venus Fly Trap", שהגיע למקום ה-34 במצעד האלטרנטיב איירפליי של בילבורד.
ב-16 ביולי פורסמה גרסת רמיקס של המפיקה האוסטרלית קיטו לשיר, בהשתתפות הזמרת-יוצרת השוודית טובה לו.
האלבום, ששמו הוא Ancient Dreams in a Modern Land, יצא לאור ב-11 ביוני 2021, וזכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה.
באלבום ישנן התייחסויות שונות לנושא הפמיניזם.
דיאמנדיס תיארה זאת כ-"כמיהה להתמקדות בנשיות".
ב-3 בדצמבר הכריזה הזמרת על גרסת הדלוקס של האלבום, העתידה לצאת ב-7 בינואר 2022, ותכיל שלוש רצועות חדשות.
באותו היום פרסמה הזמרת את הסינגל החמישי מתוך האלבום, "Happy Loner", שתואר במגזין בילבורד כ-"המנון לכל האנשים הרגישים והמופנמים בעולם".
הסינגל השישי מתוך האלבום, "Pink Convertible", הנכלל גם הוא במהדורת הדלוקס, יצא ב-7 בינואר 2022. ב-1 באוקטובר 2021 הודיעה דיאמנדיס באינסטגרם כי היא החלה לעבוד על אלבום האולפן השישי שלה.
ב-27 באפריל 2022 הכריזה מרינה על גרסה מורחבת לאלבומה השני, Electra Heart, בשם Electra Heart: The Platinum Blonde Edition, לכבוד חגיגות העשור לצאת האלבום.
הגרסה יצאה לשירותי הסטרימינג יומיים לאחר מכן, ב-29 באפריל 2022. ב-22 במאי 2022, בעת הופעה בלונדון, הכריזה דיאמנדיס רשמית כי Ancient Dreams in a Modern Land הוא אלבומה האחרון שיוצא לאור תחת אטלנטיק רקורדס, וכי חוזה ההקלטות שלה עם החברה הסתיים, לאחר כארבע עשרה שנים שהייתה חתומה בה.
סגנונה המוזיקלי של דיאמנדיס מורכב מאינדי פופ, ארט פופ, אלקטרופופ, סינת'פופ, פופ אקספרימנטלי, באבלגאם פופ, ודיסקו-פופ.
דיאמנדיס ידועה ביכולות הווקאליות שלה, וקולה הוא מסוג מצו-סופרן.
כילדה, היא הייתה שואבת השראה מהטעמים המוזיקליים השונים של הוריה, הכוללים, בין היתר, את דולי פרטון, אניה וג'ורג' מייקל מאמה, ואת חאריס אלקסיו מאביה.
דיאמנדיס אף העריצה את אמני הפופ שפעלו באותה תקופה, בהם הספייס גירלז, בריטני ספירס ו-S Club 7. דיאמנדיס הסבירה, "מדונה הייתה הסיבה שבגללה רציתי להיות כוכבת פופ מגיל 15".
היא אף הצהירה שלא הקשיבה מספיק למוזיקה עד גיל 19, שם החלה להאזין לאמנים כמו פי ג'יי הארווי, פיונה אפל ו-The Distillers.
שנתיים לאחר מכן היא החלה לעשן, במטרה להישמע כמו סולן להקת The Distillers, ברודי דאל.
דיאמנדיס ציינה את דאל וספירס כהשפעותיה המוזיקליות, והביעה עניין מיוחד בדניאל ג'ונסטון ובהפקת הלו-פיי שבה הוא משתמש.
דיאמנדיס תוארה כ-"מוזיקאית DIY" ו-"אמנית אינדי עם מטרות פופ", ומחשיבה את המוזיקה שלה ל-"פופ אלטרנטיבי".
בשנת 2008, כתב העיתונאי הבריטי פול לסטר כי הכיוון המוזיקלי של דיאמנדיס היה "קשה להבנה", לאור התדירות שבה היא החליפה "בלדות פשוטות ומבוססות קלידים" ב-"שירים מוזרים המושפעים מהגל החדש".
בעוד שאלבומה הראשון, The Family Jewels, שילב אלמנטים בולטים של מוזיקת גל חדש, באלבומה השני, Electra Heart, שאבה הזמרת השראה מסגנונות מוזיקליים כמו אלקטרופופ.
דיאמנדיס סברה כי בארצות הברית מתחברים יותר למעבר המוזיקלי האמור יותר מאשר מבממלכה המאוחדת, והניחה שהקהל האמריקאי אימץ את ההומור שמאחורי האלבום החדש.
Froot הוא אלבום פופ, הכולל אלמנטים של יורופופ ופופ רוק.
פיטר רובינסון מאתר PopJustice כתב כי בעוד שסגנונות מוזיקה שונים נכנסים ויוצאים מהאופנה, דיאמנדיס היא "אמנית מיוחדת שעושה מוזיקה כרצונה".
בתחילת הקריירה שלה, הושוותה דיאמנדיס לזמרת-יוצרות בריטיות אחרות, כדוגמת קייט נאש.
דיאמנדיס הסתייגה מהשוואות אלו, והסבירה כי הקשר היחיד הקיים בינה לבין נאש הוא היות שתיהן נשים המנגנות בקלידים.
בתקופת אלבומה השני, Electra Heart, הושוותה דיאמנדיס לזמרות כמו ליידי גאגא, קייטי פרי ולנה דל ריי.
בתגובה, הסבירה הזמרת כי ההשוואות הללו מרגיזות, כיוון שהיא מעדיפה לעמוד בפני עצמה.
השירה שלה הושוותה לשל קארן או, רג'ינה ספקטור, קייט בוש, פלורנס וולש, בריטני ספירס, וסוזי סו, וגוון הקול האנדרוגיני שלה לשל אנני לנוקס והת'ר סמול.
בעיתון הארגנטינאי La Nación, תוארה הזמרת כ-"כוכבת פופ עם אירוניה מסוימת, הרחוקה מהקלישאה של אמניות כמו קייטי פרי".
כשסקר את The Family Jewels, ציין ג'ו קופלסטון מ-PopMatters כי שירתה של דיאמנדיס מרגישה מדי פעם דומיננטית יותר מהמנגינות שבשירים.
בשיריה, דיאמנדיס מנתחת פעמים רבות מרכיבים של התנהגות אנושית.
הזמרת אף ציינה שהיא הייתה עובדת כפסיכולוגית אילו לא הייתה מצליחה בתעשיית המוזיקה.
השיר "Savages", מתוך Froot, עוסק בנטייתה של האנושות למעשים אלימים.
רורי קאשין ממגזין סלייט שיבח את מילות השירים של דיאמנדיס, תוך תיאורן כ-"אזוטריות", והוסיף כי היא "אאוטסיידרית אינטליגנטית רגשית שיודעת לבטא בצורה מושלמת את המחשבות והתגובות המוזרות האלו שיש לכולנו, אבל לעולם לא נודה בהן".
לורנס דיי מ-The Line of Best Fit תיארה את Froot כ-"אנתולוגיה של מילים ניהיליסטיות, אקזיסטנציאליסטיות ונבונות".
אלבומה הראשון של דיאמנדיס, The Family Jewels, שיצא בשנת 2010, נכתב בעיקר על ידה.
באלבום זה, כתבה הזמרת על נושאים כמו נטיות ל-OCD ובידוד חברתי ("Obsessions", "I Am Not a Robot").
את אלבומה השני, Electra Heart, כתבה דיאמנדיס כאלבום קונספט, הסובב סביב דמות בדיונית בעלת אותו השם, "אלקטרה הארט".
הסינגל השלישי, "Power & Control", עוסק במערכות יחסים ובמאבקי הכוח שבהן.
נושאים אחרים בהם עוסקת דיאמנדיס באלבום הם צביעות ("Hypocrates"), מוות ("Living Dead"), אפליה מינית ("Sex Yeah") ובדידות ("Lonely Hearts Club").
אלבומה השלישי Froot, הוא אלבום אישי יותר, והיא כתבה לבדה את כל השירים שבו.
לדברי הזמרת, היא כתבה אותו בגישה בוגרת ומודעת יותר לעצמה.
האלבום נפתח בבלדה "Happy", העוסקת, לדברי דיאמנדיס, בנושאים רוחניים, "לחשוב על אהובים שהלכו לעולמם, ושכולנו מקווים שהם שומרים עלינו".
השיר "Savages" כולל רמיזה דתית, בשורה "I'm not afraid of God, but I'm afraid of Man" ("אני לא מפחדת מהאל, אבל אני מפחדת מהאדם").
דיאמנדיס התייחסה לנושא הדת ואמרה, "כתיבת השירים שלי תמיד הייתה מפולפלת בדברים שיכולים להיות קשורים לנצרות, אבל אני לא בטוחה למה, כיוון שלא חונכתי כנוצריה", ואף הבהירה כי היא למעשה אתאיסטית.
הרצועה השביעית באלבום, "Can't Pin Me Down", עוסקת ברצח אופי.
את אלבומה הרביעי, Love + Fear, בנתה הזמרת סביב התיאוריה של הפסיכולוגית אליזבת קובלר-רוס, לפיה הרגש האנושי כולו נובע מאהבה ופחד, וכי אלו שני הרגשות העיקריים עבור כל בני האדם, ולא ניתן לחוות אותם יחד.
דיאמנדיס סיווגה את השירים שכתבה לאלבום לפי שתי הקטגוריות הללו.
בחלק ה-"Love" של האלבום, היא חוקרת מושגים כמו חופש ("Handmade Heaven")' ותחושה של בית ("Orange Trees"), בעוד שחלק ה-"Fear" של האלבום, עוסק בנושאים כמו מיזוגיניה ("Karma") ונצלנות ("No More Suckers").
בריאיון משנת 2019 חוותה דיאמנדיס את דעתה על השינוי בכתיבת שירים לאורך השנים:
באלבומה החמישי, Ancient Dreams in a Modern Land, ישנן התייחסויות ואמירות שונות השייכות לנושא הפמיניזם.
בסינגל המוביל מתוך האלבום, "Man's World", מתייחסת דיאמנדיס לאי השוויון כלפי נשים וחברי קהילת הלהט"ב, תוך שהיא שרה בפזמון השיר, "I don't wanna live in a man's world anymore" ("אני לא רוצה לחיות יותר בעולם של גברים").
בעיתון הניו יורק טיימס נכתב כי הסינגל השני, "Purge the Poison", עוסק בכישלונות אנושיים, כגון קפיטליזם, גזענות וזיהום הסביבה.
את הרצועה החמישית, "Highly Emotional People", והרצועה העשירית, "Goodbye", כתבה דיאמנדיס על פרידתה מג'ק פטרסון, חבר להקת קלין בנדיט.
דיאמנדיס ציינה את סופיה לורן, ליי ליזארק, שירלי מנסון וגוון סטפני כסמלי האופנה שלה, ומנתה את אסלי פולט ומרי בנסון בין המעצבים האהובים עליה.
במאי 2010, כחלק מקמפיין של רשת החנויות סלפרידג'ס, עיצבו דיאמנדיס והזמרת הבריטית פאלומה פיית' חלון ראווה משלהן, בסניף הממוקם ברחוב אוקספורד, לונדון, ובנוסף הופיעו כבובות חיות כחלק מהתצוגה.
בנובמבר השתתפה דיאמנדיס בטור החודשי "Today I'm Wearing" שבאתר המהדורה הבריטית של מגזין ווג.
בפברואר 2011, היא מונתה לשגרירת המותג "מקס פקטור".
ב-2013, השיקה הזמרת מותג אופנה בשם "", ועיצבה עבורו ליין חולצות טי, אך מאז הפסיקה את מעורבותה בו.
בשנת 2011, כאשר קידמה את אלבומה הראשון, תיארה דיאמנדיס את סגנונות האופנה שלה כ-"וינטג', מעודדת וקרטון".
ארבע שנים מאוחר יותר, היא תיארה את סגנון הלבוש שלה כוינטג' ונוצץ, ואת התלבושות שלה בתקופת אלבומה השלישי, Froot, כשילוב של סוריאליזם ושנות ה-70.
דיאמנדיס תוארה כאמנית השונה מהנורמה.
בפברואר 2016, בריאיון ל-Vice News, הסבירה דיאמנדיס כי בעיניה היא לא כוכבת פופ, כיוון שהם משתייכים לתרבות הסלבריטאים, והיא אינה מרגישה חלק ממנה.
לדברי אמילי ג'ופ מהאינדפנדנט, על אף השינויים בכיוון המוזיקלי של דיאמנדיס, חוש האופנה שלה נשאר לא שגרתי באופן קבוע.
בקליפ ל-"How to Be a Heartbreaker", היא "מערערת את הנורמה" בכך שלובשת יותר בגדים מהדוגמנים שברקע.
היא הסבירה, "אני לא חושבת שמתאים לי ללבוש מעט מאוד בגדים, זה ירגיש לא נכון.
אני מעדיפה שאנשים יקשיבו למה שיש לי להגיד במקום לבהות בישבן שלי".
דיאמנדיס מעריכה כי 60% מקהל ההופעות שלה הם אנשים המשתייכים לקהילת הלהט"ב.
היא זוקפת את מעמדה כגיי אייקון לקאמפיות ולחוש ההומור שלה, בנוסף לחלק משיריה, העוסקים בלהיות אאוטסיידר מבחינה חברתית.
בשנת 2012, היא זכתה בפרס המוזיקה הטובה ביותר בטקס הפרסים של מגזין הלהט"ב "Attitude".
דיאמנדיס עמדה בראש אירוע הגאווה של ניו יורק ביוני 2016, שהתקיים לאחר פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו, כשהיא לובשת שכמייה עם פסי קשת.
דיאמנדיס נוטה שלא לדבר על הפופולריות שלה בקהילה הגאה, על מנת להימנע מלהישמע כמו "כוכבת פופ קלישאתית", ומצפה לתקופה שבה אנשים לא יקטלגו את עצמם לפי המיניות שלהם.
על אף הידע שלה בנצרות היוונית-אורתודוקסית, דיאמנדיס הצהירה שהיא לא חונכה בחינוך נוצרי ומזדהה כאתאיסטית.
היא מחשיבה את עצמה כמופנמת ואף חשפה בטוויטר שדפוס האישיות שלה הוא INFJ, לפי מודל MBTI.
השיר "Solitaire", מתוך אלבומה השלישי, Froot, מתמקד בעיקר בצד המופנם שלה ועוסק ברצון להיות לבד.
לדיאמנדיס יש סינסתזיה, וכתוצאה מכך משייכת צבעים מסוימים לתווים מוזיקליים ולימים בשבוע.
לאורך הקריירה המוזיקלית שלה, זכתה והועמדה דיאמנדיס בפרסי מוזיקה שונים.
בשנת 2010, הוצבה דיאמנדיס במקום השני בסקר ה-"" של ה-BBC, והייתה מועמדת לפרס בחירת המבקרים בטקס פרסי המוזיקה הבריטית.
באותה השנה אף זכתה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, בקטגוריית המופע הבריטי & אירי הטוב ביותר, והועמדה לקטגוריית המופע האירופאי הטוב ביותר.
בהמשך, זכה השיר "I Am Not a Robot" בפרס "סינגל הפופ הבריטי הטוב ביותר" בטקס הפרסים של אתר "Popjustice" .
בשנת 2012, זכתה דיאמנדיס בפרס המוזיקה הטובה ביותר, כחלק מטקס הפרסים של מגזין Attitude.
בתחום הפזמונאות, הייתה דיאמנדיס מועמדת בשנת 2021 לפרס אייבור נובלו על כתיבת השיר "Man's World".
מבחינה מסחרית, זכתה דיאמנדיס להצלחה במצעדים שונים ברחבי העולם, ובבריטניה וארצות הברית בפרט.
כל חמשת אלבומיה נכנסו ל-20 המובילים במצעד האלבומים הבריטי, כאשר Electra Heart היה ליחיד מביניהם שהגיע למקום הראשון במצעד.
במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, זכה אלבומה השלישי, Froot, להצלחה הגדולה ביותר מבין אלובמיה כאשר הגיע בשיאו למקום השמיני.
שני אלבומיה הראשונים, The Family Jewels ו-Electra Heart, זכו בתואר זהב בבריטניה ואירלנד, כאשר האחרון אף זכה בתואר זה גם בארצות הברית.
הסינגל המוביל מתוך אלבומה השני, "Primadonna", היה לסינגל המצליח ביותר שלה במצעד הסינגלים הבריטי, בו הגיע למקום ה-11. בנוסף, הגיע השיר למעמד זהב בבריטניה ואוסטריה, ולמעמד פלטינה באוסטרליה, ארצות הברית, דנמרק וניו זילנד.
במהלך 2021–2022 הגיעו שניים משיריה, "Bubblegum Bitch" ו-"Teen Idle" למעמד זהב בארצות הברית, על אף שלא יצאו כסינגלים.
מידת ההצלחה של דיאמנדיס שנויה במחלוקת ונדונה פעמים רבות על ידי מבקרי מוזיקה.
ביוני 2016 נכתב בבילבורד כי היא "אמנית פופ עם בסיס מעריצים גדול בארצות הברית שבכל זאת נמצאת בדרג מתחת למוזיקאים אחרים מבחינת פרסום לאומי, כי מעולם לא היה לה להיט שכולם מכירים אותה דרכו".
באתר "מדיום" נכתב כי "בעוד ש-The Family Jewels זוכה להתעלמות רבה בדיונים על העשור האחרון במוזיקה, ברור שהוא שינה מהותית את נוף המוזיקה לעתיד הנראה לעין".
פיטר רובינסון מאתר PopJustice ציין את דיאמנדיס כאחת משלושת האמנים הבריטים הטובים ביותר, והצר על כך שהיא לא זוכה להכרה גדולה יותר.
דיאמנדיס היוותה השראה למספר אמנים, בהם בילי אייליש, מלאני מרטינז, אודרי מיקה, אייני קהיל, וברידג'יט מנדלר.
דיאמנדיס תומכת בפמיניזם ובשוויון זכויות מגדרי, ושיתפה את דעותיה החברתיות במוזיקה, בראיונות וברשתות החברתיות, ואף זכתה בתואר "צליל הפמיניזם" במגזין Nylon.
הזמרת מתחה ביקורת על התפקידים המגדריים המסורתיים והדעות הקדומות החברתיות כלפי נשים בכלל, ובתעשיית הפופ והמוזיקה בפרט.
אלבומה השני התמקד בחקר הנפש הנשית והדרכים הסטריאוטיפיות שבהן נשים מוצגות בתרבות האמריקאית, כאשר השיר "Sex Yeah" מתואר לעיתים קרובות כ"אמירה פמיניסטית".
מספר שנים מאוחר יותר, החליטה דיאמנדיס לעבוד על אלבומה החמישי עם צוות שבנוי כולו מנשים בלבד, על מנת להעביר מסר פמיניסטי, והסבירה כי "רק נשים יכולות לספר את הסיפור הזה".
בשנת 2020 החלה דיאמנדיס לדבר בפתיחות על הארכת שיערה האפור באינסטגרם, כאות מחאה נגד סטנדרט היופי:
דיאמנדיס דיברה בגלוי על התמודדותה עם דיכאון וחרדה.
השיר "Happy", הפותח את אלבומה השלישי, Froot, עוסק במאבקה בדיכאון.
לשיר קדמו רצועות מאלבומים קודמים, בהן "Numb", "", "Living Dead" ו-"Teen Idle", העוסקות בדיכאון שחוותה בשנות העשרה והעשרים לחייה.
בריאיון ל-BBC חשפה דיאמנדיס כי הלחץ הרב שחוותה בתקופת סיבוב ההופעות השלישי שלה, Neon Nature Tour, משנת 2015, הוביל להתקפי פאניקה ודיכאון, אשר גרמו לה לשקול לוותר על הקריירה המוזיקלית.
בשנת 2017, פתחה הזמרת בלוג טאמבלר בשם "Marinabook", בו כתבה על נושאים שונים הקשורים לבריאות הנפש.
ביום הולדה ה-32, שחל ביום בריאות הנפש העולמי 2017, פרסמה דיאמנדיס מאמר על מאבקה עבור בריאות הנפש.
במהלך השנים היא השתתפה בקורסי פסיכולוגיה שונים, אשר זיכו אותה בכינוי "פסיכולוגית פופ".
מרינה סירטיס היא שחקנית אנגלייה-אמריקאית.
היא גילמה את דמותה של בת-האדם/הבטאזואידית היועצת דיאנה טרוי בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ובארבעת סרטי הקולנוע המבוססים על סדרה זו.
מרינה סירטיס נולדה באיסט אנד של לונדון, בת להורים יוונים ממעמד הפועלים, דספינה, עוזרת חייט, וג'ון סירטיס.
היא גדלה בצפון לונדון, והיגרה לארצות הברית בשנת 1986, מאוחר יותר התאזרחה שם והפכה לאזרחית אמריקנית.
היא נשואה לגיטריסט הרוק מייקל למפר (מאז 21 ביוני 1992 ועד היום).
אחיה הצעיר, סטיב, שיחק כדורגל ביוון, ושיחק באוניברסיטת קולומביה בראשית שנות ה-80. בניגוד לרצון הוריה, היא נבחנה לבית ספר למשחק, ובסופו של דבר התקבלה ללימודים בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
סירטיס החלה את דרכה כחברה בלהקה רפרטוארית בתיאטרון Connaught, בעיר Worthing, במחוז West Sussex, בשנת 1976. היא הופיעה במחזה בשם "What the Butler Saw" (מאת ג'ון אורטון; בימוי: ניק יאנג) וכן בדמותה של אופליה ב-"המלט".
לפני תפקידה במסע בין כוכבים, סירטיס הופיעה בתפקידים שונים בכמה סרטים.
בסרט "The Wicked Lady" משנת 1983, בכיכובה של פיי דאנאוויי, היא מעורבת בקטטה עם דאנאוויי.
בסרט ההמשך "Death Wish 3", בכיכובו של צ'ארלס ברונסון, דמותה של סירטיס היא קורבן אונס.
בסרט "Blind Date" היא מופיעה כזונה שנרצחת על ידי אדם מטורף.
היא שיחקה את הדיילת בסרטון פרסומת עבור צ'ינזאנו, יחד עם לאונרד רוסיטר וג'ואן קולינס.
ג'ין רודנברי קיבל השראה להזמין את סירטיס, בעלת המראה האקזוטי, להיבחן לתפקיד ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא" לאחר שראה את הסרט "שובו של הנוסע השמיני" עם בוב יוסטמן, אשר בו הוצגה בצורה בולטת טור' ג'נט ואסקז - דמות ממוצא לטיני, בגילומה של ג'נט גולדשטיין.
סירטיס ודניס קרוסבי תחילה ניסו להתקבל כל אחת לתפקיד העתידי של השנייה.
דמותה של סירטיס תוכננה להיות לוטננט מאצ'ה הרננדז, קצינת הביטחון הראשית.
ג'ין רודנברי החליט להחליף ביניהן, ומאצ'ה הרננדז הפכה לטאשה יאר.
סירטיס נזכרה, כי היום בו קיבלה את שיחת הטלפון שבה הציעו לה את התפקיד של דיאנה טרוי, היה היום בו התחילה לארוז, בכוונה לשוב לבריטניה, כי פג תוקפה של הוויזה שלה.
דיאנה טרוי היא חצי אנושית, חצי בטאזואידית.
יכולותיה הבטאזואידים מאפשרים לה לקרוא את הרגשות של אחרים.
תפקידה על האנטרפרייז-D היה יועצת הספינה, הדואגת לרווחתם של אנשי הצוות, וכן משמשת יועצת מהימנה לקפטן פיקארד, עם היושבת לידו על גשר הפיקוד.
בתחילה, התסריטאים התקשו לכתוב עבור טרוי ואפילו השאירו אותה מחוץ לארבעת פרקי העונה הראשונה.
סירטיס הרגישה כי מקום עבודתה בסכנה, לאחר העונה הראשונה, אבל הייתה נלהבת כאשר ג'ין רודנברי לקח אותה הצידה בחתונתו של ג'ונתן פרייקס ואמר לה שפרק הבכורה של העונה השנייה, "The Child", יתמקד בדמותה של טרוי.
סירטיס הופיעה בכל שבע העונות של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", והדמות שלה התפתחה, ממטפלת פסיבית לקצינת צי הכוכבים קשוחה.
היא הצהירה הפרק האהוב עליה הוא "Face of the Enemy" מעונה 6, שבו טרוי נחטפת ועוברת ניתוח שמשנה את המראה החיצוני שלה לזה של רומולאנים.
לאחר שהושב לי שכלי, התאפשרו לי דברים, שקודם לכן לא יכולתי לעשות, במשך חמש או שש שנים.
פיקדתי על אנשים, הייתי אחראית על צוות, היו לי פייזרים, היה לי כל הציוד, וזה היה נהדר.
במהלך הזמן שלה בתוכנית, היא הפכה לחברה קרובה של ג'ונתן פרייקס (ששיחק את ויליאם רייקר, איתו הייתה לה, לסירוגין, מערכת יחסים רומנטית), מייקל דורן (שגילם את לוטננט וורף, (שגם איתו הייתה לה מערכת יחסים רומנטית על המסך) וברנט ספיינר (ששיחק את לוטננט-קומנדר דאטה).
ספיינר ודורן היו שושבינים בחתונתה.
בדרך כלל, סירטיס ענדה תוספות שיער לתפקידה כדיאנה טרוי ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא".
השיער האמיתי של סירטיס היה מעט קצר יותר, ולמרות שהוא גם מתולתל, הוא לא היה נפוח כשיערה של דמותה.
עם זאת, סירטיס הופיעה עם השיער האמיתי שלה בפרק הפיילוט, וגם בששת הפרקים הראשונים של עונה 6, בהם היה לה סגנון מראה טבעי יותר, אסוף בזנב-סוס.
היא נתבקשה ליצור מבטא עבור הדמות שלה (שתואר כתערובת של מזרח אירופה ועברית), בעוד שהמבטא הטבעי שלה הוא אנגלי.
במשך זמן, המבטא הותאם והפך יותר לאמריקאי.
סירטיס שבה לגלם את דמותה של דיאנה טרוי בסרטי הקולנוע "מסע בין כוכבים: דורות" (1994), "מסע בין כוכבים: המפגש" (1996), "מסע בין כוכבים: המרד" (1998) ו-"מסע בין כוכבים: נמסיס" (2002).
היא הופיעה גם ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר" בשלושה פרקים, לקראת סוף הסדרה (1999-2000) וגם בפרק סיום הסדרה של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" (2005).
בשנת 2020 שבה לגלם את דמותה של דיאנה טרוי, הפעם בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד", בפרק השביעי של העונה הראשונה, "נפנטה".
סירטיס שמחה לקבל את הזדמנות לבצע תפקיד קומי בסרטים "מסע בין כוכבים: המפגש" ו-"מסע בין כוכבים: המרד".
סירטיס הצהירה בנוגע לתפקידה בסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס" כי "היה לי מושג די ברור, שאני עומדת לקבל תפקיד טוב בסרט, כי [התסריטאי] ג'ון לוגן הוא מעריץ גדול כל כך של הדמות.
שידעתי כי הוא ידאג לתת לה את המגיע לה".
לאחר תום "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בשנת 1994, סירטיס המשיכה לעבוד באופן סדיר.
היא סיפקה את הקול של דמונה בסדרת הטלוויזיה המונפשת של דיסני "Gargoyles".
חבריה לצוות השחקנים של "הדור הבא" ג'ונתן פרייקס, ברנט ספיינר ומייקל דורן גם כן העניקו את קולותיהם לסדרת טלוויזיה עטורת השבחים הזו.
כמו כן, היא דיבבה את קולה של דמות זו גם בסדרה "Team Atlantis".
סירטיס הופיעה במספר פרקים של סדרות מדע בדיוני טלוויזיוניות פופולריות; "בגבולות המסתורין", "סטארגייט SG-1", ו-"Earth: Final Conflict".
סירטיס התראיינה עבור גיליון אוקטובר 2000 של המגזין SFX בבריטניה, כאשר על שער הגיליון נכתב: "מרינה סירטיס נמצאת בכל מקום", בהתייחסות להופעותיה הרבות בסדרות מדע בדיוני, המשודרות סמוך זו לזו, ביניהן "סטארגייט SG-1", "Earth Final Conflict" ו-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
הופעות אורח נוספות שלה כוללות את "Heaven Help Us", "Diagnosis: Murder", "Threat Matrix" (בו גילמה מדענית נשק ביולוגי מעיראק), "The Closer", שלושה פרקים ב-"Girlfriends" ו-"ללא עקבות".
בבריטניה, הייתה לה הופעת אורח מתוקשרת בסדרת הדרמה Casualty של רשת ה-BBC בשנת 2001. בשנת 2008 הייתה לה הופעת אורח בפרק של תוכנית הספין אוף של Casualty, "הולבי סיטי".
סירטיס הרחיבה את הקריירה שלה, מסתעפת לתחום ההפקה; היא הייתה מפיקה-שותפה של הסרטים "Spectres" ו-"The Deep Below".
בשנת 2004, היה לסירטיס תפקיד שולי בסרט "התרסקות" עטור פרסי האוסקר, בו גילמה את אשתו של בעל החנות הפרסי.
כמו כן, היא העניקה את קולה למספר משחקי מחשב, כדמותה של מטריארך בנזיה עבור משחק התפקידים עטור השבחים "Mass Effect", כמו גם כדיאנה טרוי במשחקי המחשב "Star Trek: The Next Generation – A Final Unity" ו-"Star Trek Generations".
סירטיס קריינה מספר ספרי שמע לרבות "Powers That Be", מאת אן מק'קפרי ואליזבת אן סקרבורו.
בשנת 1999 היא השתתפה במחזה ששודר ברדיו בשם "Flight of the Bumble Bee".
נכון לשנת 2009, סירטיס ממשיכה להשתתף בקביעות בכנסי "מסע בין כוכבים".
היא הופיעה כאורחת בתוכנית "איש משפחה", בה שיחקה את עצמה ביחד עם שאר צוות שחקני "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
היא העניקה את קולה ל-"המופע של קליבלנד", בשלב כלשהו בעונה 2009-10. "Green Street 2", "הטינה 3", ו-"InAlienable", כולם סרטים בכיכובה שיצאו לאור ישר ל-DVD.
בספטמבר 2009 הסרט העצמאי "31 North 62 East" שוחרר במספר מוגבל של בתי קולנוע ברחבי בריטניה, בו היא מגלמת את עוזרת ראש הממשלה, אשר נחטפת.
סירטיס השתתפה בתפקיד אורח בפרק הפיילוט של סרט הטלוויזיה "Annihilation Earth" (המוכר גם בשם "Doomsday"), אשר שודר לראשונה בערוץ SyFy בדצמבר 2009.
בפברואר 2010 סירטיס הופיעה ככוכבת אורחת בשני פרקים של סדרת ערוץ "ABC Family" בשם "Make It or Break It", בהם גילמה רופאה שווייצרית.
סירטיס אמורה לקחת חלק בצילומים לשתי הפקות נוספות עתידיות, בשם "Shadows in the Sky" ו-"P415" (פריקוול ל-"31 North 62 East"), המתרחשות במערב סאסקס, אנגליה.
סרט ערפדים בשם "Immortal Cycle", שסירטיס דיווחה שהיא מצטלמת אליהם ביוני האחרון בלואיזיאנה, ישוחררו בשלב מסוים.
בחודש מאי 2010, סירטיס הודיעה כי היא תעניק את קולה לדמותה של מלכת הדבורים המרשעת, בסדרת האנימציה "Young Justice".
בחודש מרץ 2011, סירטיס הופיעה ככוכבת אורחת בפרק של "האנטומיה של גריי".
היא שיחקה אמא איראנית שהגיעה לבית החולים כדי להשתתף בניסוי רפואי עבור מחלת אלצהיימר.
בחודש ספטמבר 2011, מעריציה של סירטיס הקימו קבוצה, במטרה להביא אותה להתארח בסדרה "דוקטור הו".
כמה שבועות לאחר מכן, בכנס קומיקקון במונטריאול, היא הכירה בקבוצה והביעה את רצונה להופיע בתוכנית.
(קול)2016Little Dead Rotting Hoodסבתא2014מוצאים שומריםג'נין 2009 הטינה 3 גרטשן 31 North 62 Eastשרה ווברבלי חוקים 2 2008 InAlienable עו"ד בארי 1996 מסע בין כוכבים: המפגש היועצת דיאנה טרוי 1985 משאלת מוות 3 מריה 1983 The Wicked Lady נערתו של ג'קסון
אריאדנה טלוויזיה בריטית 1977 Raffles פאוסטינה טלוויזיה בריטית
שנה שם התוכנית תפקיד הערות 1994–1997 Gargoyles דמונה סדרה מצוירת 2008 Mass Effect Matriarch Benezia משחק וידאו 2010–2012 Young Justice Queen Bee סדרה מצוירת
מרינה ביי סנדס הוא אתר נופש משולב במתחם מרינה ביי שבסינגפור.
האתר הוא של חברת לאס וגאס סנדס (LVS) שבבעלות שלדון אדלסון, הוא הבניין היקר ביותר בעולם, שעלה 5.5 מיליארד דולר אמריקאי, הכוללים עלות קרקע.
עם סיום בניית הקזינו, הקומפלקס כולל מלון עם 2,561 חדרים, מרכז קונגרסים המשתרע על פני 120,000 מ"ר, 74,000 מ"ר הכולל קניון, מוזיאון, שני תיאטראות גדולים, שבע מסעדות שף, מרכז החלקה על הקרח, שני פביליון צפים מקריסטל וקזינו האטריום הגדול בעולם עם 500 שולחנות ו-1,600 מכונות הימורים.
מעל הקומפלקס מתנשא פארק אווירי ("SkyPark") בעל קיבולת של 3,900 איש ובריכת שחיה באורך 150 מטר, המאפשרת נוף פנורמי של כל סינגפור.
אדלסון החל בתכנון הפרויקט אחרי זכייה במכרז בינלאומי של ממשלת סינגפור ב-2006, בו השתתפו 19 חברות.
מכרז זה יצא במטרה להגדיל את היקף התיירות הנכנסת לסינגפור.
מי שתכננו הוא האדריכל משה ספדיה.
לאס וגאס סנדס התחייבה להשקיע 3.85 מיליארד דולר סינגפורי בפרויקט, לא כולל את העלות השקועה של 1.2 מיליארד דולר סינגפורי של 560,000 מ"ר של הקרקע עצמה.
עם עליית מחירי החומרים (חול ופלדה) והמחסור בכוח עבודה, עלויות הפרויקט האמירו ל-8 מיליארד דולר סינגפורי ביולי 2009. צפי הרווח מהקזינו הוא מיליארד דולר בשנה.
על פי התכנון, הפרויקט היה צפוי להוסיף 2.7 מיליארד דולר או 0.8% לתל"ג של סינגפור עד 2015 על ידי יצירת מקום עבודה ל-10,000 איש באופן ישיר ועוד 20,000 איש בצורה עקיפה לתעשייה כולה.
הפרויקט היה צפוי להסתיים בפאזה אחת בשנת 2009, אולם עליית עלויות הבנייה והמשבר הכלכלי הכריחו את החברה לפתוח את הקומפלקס בשלבים.
השלב הראשון נפתח לבסוף באופן רשמי ב-23 ביולי 2010. שאר הקומפלקס נשאר תחת בנייה ונפתח ב-17 בפברואר 2011.
מרינה ביי סנדס כולל 3 מגדלי מלון בני 55 קומות כל אחד, המחוברים ביניהם על ידי תקרת טרסה אחת, הסקאי-פארק.
האזור שבקדמת המגדלים כולל את בלוק התיאטראות, מרכז קונגרסים וגני תערוכה ואת בלוק הקזינו המכיל עד 1,000 שולחנות הימורים ו-1,400 מכונות הימורים.
מוזיאון המדע-אמנות ("ArtScience Museum") נמצא בסמיכות לשלושת הבלוקים ובעל צורה של פרח הלוטוס.
הגג של המבנה ניתן לפתיחה ומשמש כמפל למי הגשם הנאספים ביום כאשר הגג סגור וכמופע לייזר בלילה כאשר הוא פתוח.
המוזיאון נפתח לקהל ב-17 בפברואר 2011.
הסקאי-פארק כולל את בריכת השחיה המוגבהת הארוכה בעולם באורך 146 מ' בעלת קצה נעלם בגובה 191 מ' מעל הקרקע.
בסקאי פארק מצויים גם מסעדות יוקרה ומועדוני לילה ותצפית פנורמית הפתוחה לציבור עם נוף של 360 מעלות של כל קו הרקיע של סינגפור.
מתחם הקניות כולל 93,000 מ"ר של שטח מסחר סגור הכולל מעל 300 חנויות ואאוטלטים.
תיאטרון הסנדס והגרנד תיאטרון מכילים 1,680 ו-2,155 מקומות בהתאמה ומציגים מספר מופעים המשתנים מעת לעת.
מרינה ביי סנדס מופיע בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "" המשודרת בערוץ דיסקברי וב.
הפרק "מרינה ביי סנדס" שודר ב-8 באפריל 2010 כחלק מעונה 8.
מריה אוסמרינה מרינה סילבה ואז דה לימה (נולדה ב-8 בפברואר 1958; בפורטוגזית: Maria Osmarina Marina Silva Vaz de Lima) היא פעילת סביבה ופוליטיקאית ברזילאית, היא פעלה יחד עם צ'יקו מנדז (Chico Mendes), שנרצח בגין פעילותו למען הגנה על נהר האמזונאס.
סילבה הייתה חברה במפלגת הפועלים (PT) עד אוגוסט 2009 ושימשה כסנאטורית מטעם מדינת אקרי עד שמונתה ב-2003 לשרת הסביבה.
בבחירות של 2010 התמודדה מטעם המפלגה הירוקה (PV) והשיגה 19.33% מהקולות.
היא התמודדה לתפקיד נשיא ברזיל ב־2010, 2014 ו-2018. כיום היא משמשת כדוברת של מפלגת הקיימות.
באפריל 2014, הכריז אדוארדו קמפוס (Eduardo Campos) כי הוא רץ לתפקיד נשיא ברזיל, ומינה את סילבה כסגניתו.
לאחר מותו של קמפוס בתאונת מטוס, נבחרה סילבה לעמוד בראש המפלגה להתמודדות על הנשיאות.
בסיבוב הראשון של הבחירות ב-5 באוקטובר מפלגתה קיבלה 21% מהקולות ולא המשיכה לסיבוב השני.
מרינה סילבה היא זוכת הפרס לפעילות סביבתית ע"ש גולדמן לשבת 1996. בשנת 2024 נכללה ברשימת טיים 100.
מריה סילבה נולדה כמריה אוסמרינה דה סילבה בכפר קטן, כ-70 ק"מ מחוץ לריו ברנקו, עיר הבירה של אקרי.
היא ממוצא פורטוגלי ואפריקאי, הן מצד אביה והן מצד אמה.
משפחתה סבלה מעוני וכל בני המשפחה עבדו בשדות עצי גומי באמזונס בניקוז לטקס מהעצים.
במהלך ילדותה היא חלתה מספר פעמים במלריה וצהבת.
סילבה התייתמה בגיל 16, ועברה לריו ברנקו, כדי ללמוד ולקבל טיפול בצהבת.
היא התגוררה במנזר וקיבלה חינוך קתולי והייתה הראשונה במשפחתה ללמוד קרוא וכתוב.
לאחר שעזבה את המנזר, היא עבדה כעוזרת בית בתמורה ללינה.
בגיל 26, היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטה הפדרלית של אקרי, במהלך לימודיה היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית והחלה בפעילותה הפוליטית.
בשנת 1984 סילבה הייתה אחת מהפעילות שהקימו את איגוד העובדים הראשון באקרי.
ביחד עם צ'יקו מנדז, פעיל סביבתי ומנהיג פועלים, היא הובילה הפגנות נגד בירוא יערות והעברת קהילות שחיו ביערות האמזונס מן האתרים המסורתיים שלהן.
בשנת 1994, נבחרה סילבה כסנטורית מטעם מפלגת הפועלים בבית העליון של הסנאט בברזיל והייתה הנציגה הראשונה של עובדי שדות הגומי שאי פעם נבחרה לסנאט.
היא פעלה להגנת הסביבה ולשימור היערות בהם גדלה.
כמו כן, היא פעלה למען צדק חברתי ופיתוח בר קיימא באזור האמזונס.
בין השנים 2004 ל-2007, סילבה הובילה מדיניות ששמרה על היערות והורידה ב-59% את כריתת היערות.
היא פעלה לשימור יערות קיימים על פני פיתוח חדשים.
סילבה מונתה לשרה לאיכות הסביבה בשנת 2003 בממשלתו של לואיז אינסיו דה סילבה.
כשמונתה לשרה, המשרד לאיכות הסביבה היה חלש ומבודד, ובירוא יערות באמזונס הואץ.
בעלי אינטרסים כלכליים, ולפעמים פליליים, התנגדו נחרצות לתוכניות שימור היערות ופעלו כדאי להחליש את סילבה ולמנוע את פעילותה.
למרות זאת, סילבה הצליחה ליצור בריתות ולהפעיל חוקים ומוסדות כדי להגן על היערות.
יותר מ-700 אנשים נעצרו על פעילות בלתי חוקית ביער, למעלה מ-1,500 חברות נסגרו וציוד ונכסים הוחרמו.
אמצעים אלה היו יעילים, אך יצרו לה מתנגדים רבים.
בשנת 2008 סילבה התפטרה והסבירה את עזיבתה "ההתנגדות הגוברת בממשלה ובחברה".
המתח בתוך ממשלתו של דה סילבה גבר, שהוא בחר למנות את הפילוסוף והפוליטיקאי, רוברטו מנגביירה אונגר , למתאם תוכנית פיתוח בר קיימא של אמזונאס.
התנגדותה לפיתוח סכרים הידרואלקטריים, דלק ביולוגי וגידולים מהונדסים גנטית הגבירה את בידודה בממשלה והובילה לעימותים עם הפקידות הממשלתית.
המתנגדים לפעולותיה היו מבין החקלאים, מגדלי הבקר והמשקיעים.
ב-19 באוגוסט 2009 הודיעה סילבה על המעבר ממפלגת הפועלים למפלגת הירוקים, בעיקר במחאה על המדיניות הסביבתית שאושרה על ידי מפלגת הפועלים.
בהתאם לציפיות ממנה, היא הודיעה על התמודדותה לנשיאות ברזיל.
סילבה הכריזה כי היא רוצה להיות "האישה השחורה הראשונה ממוצא עוני" שתיבחר לנשיאת ברזיל.
בקמפיין הבחירות שלה הדגישה סילבה שאם תיבחר היא תשים את האזרח במרכז, תפנה משאבים לחינוך לכול, בריאות ותחושת הביטחון של האזרחים.
בתחילת ספטמבר הסקרים חזו לה 10% מקולות המצביעים ויום לפני הבחירות 16%.
בבחירות סילבה זכתה ב-19.33% מקולות הבוחרים ולא עלתה לסיבוב השני בבחירות לנשיאות ברזיל.
החל משנת 2014, התביעה והמשטרה בברזיל ערכו מבצע גדול חשיפת שחיתות בקרב פוליטיקאים בברזיל ומצאו שחיתות בכל המפלגות הגדולות מלבד מפלגתה של סילבה.
במסגרת הבחירות הכלליות בברזיל ב-2014, סילבה לא התמודדה אלא חברה אל אדוארדו קמפוס, פוליטיקאי מהמפלגה הסוציאליסטית הברזילאית שהתמודד לנשיאות.
הוא הציע לסילבה להצטרף אליו כסגניתו והם חברו להתמודדות משותפת.
בסיבוב הראשון לבחירות לנשיא ברזיל קמפוס קיבל 21%.
ב-13 באוגוסט קמפוס נהרג בתאונת מטוס וסילבה הפכה למועמדת לנשיאות מטעם המפלגה הסוציאליסטית.
היא נהנתה מתמיכה רבה בקרב בוחרים צעירים ואוונגליסטים, אך בגלל עמדותיה הפרו-סביבתית, המגזר החקלאות החזק והגדול בברזיל חשש וחשד בה.
כנוצרייה אוונגליסטית, היא התנגדה להפלות וב-30 באוגוסט 2014, עוררה סילבה סערה כשהסירה את תמיכתה של המפלגה בנישואים חד-מיניים, שקמפוס תמך בהם ונכללו במניפסט של המפלגה, שפורסם יום קודם לכן.
לאחר ספירת הקולות בסיבוב השני, סילבה הגיע למקום השלישי.
ב-4 באוגוסט 2017, מרינה סילבה הוכרזה רשמית כמועמדת לנשיאות מטעם מפלגת רשת הקיימות לבחירות 2018. היא רצה יחד אדוארדו ז'ורז'ה ממפלגת הירוקים.
סילבה הציגה את עצמה כמי שכולה לאחד את ברזיל עם בחירתה.
על פי סקרי הבחירות סילבה קבלה את המקום השלישי במרוץ לנשיאות, אולם, ככל שהתקרבו הבחירות, היא ירדה בצורה משמעותית בסקרים ובבחירות עצמן היא קיבלה כאחוז אחד בלבד מקולות הבוחרים.
מרינה סילבה נשואה בשנית ויש לה ארבעה ילדים.
ב-1997 היא הפתיעה גם את משפחתה כששינתה את אמונתה הנוצרית מקתולית לאוונגליסטית, בעקבות מה שסילבה כינתה חוויה מיסטית תוך התמודדות עם בעיות בריאותיות קשות.
מרינה הורקה (בבלארוסית: Мар'іна Горка, ברוסית: Марьина Горка, מרינה גורקה) היא עיר קטנה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-16, עת היה בבעלות משפחות אצולה פולניות.
בשנת 1938 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו ביישוב כ-800 יהודים.
ב-1 ביולי 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, ובספטמבר ריכזו את יהודי היישוב בגטו.
ב-28 בספטמבר 1941 נרצחו כ-1,000 יהודי היישוב וסביבתו כשלושה ק"מ ממנו.
מרינה 106 הידוע גם בשם מגדל 106 הוא גורד שחקים שישמש לדירות מגורים שנמצא בבנייה במרינה דובאי, איחוד האמיריות הערביות.
הבניין מתוכנן להתנשא לגובה של 445 מטר ויכלול 104 קומות מגורים.
בניית הבניין החלה בשנת 2009 והיא הייתה מתוכננת להסתיים כעבור 10 שנים בשנת 2019. מארינה 106 עוצב על ידי הלשכה הלאומית להנדסה.
בניית גורד השחקים בגובה של 425 מטר הוצעה כבר בשנת 2008 ופריצת הדרך התרחשה בשנת 2009. למרות זאת עקב המשבר הפיננסי שהתרחש בדובאי בשנת 2009 העבודה על הפרויקט נעצרה.
במשך התקופה שתכנון הבניין נעצר המגדל תוכנן מחדש כך שהפעם גובהו יגדל בכ-20 מטרים וכך הוא יתנשא לגובה של 445 מטר.
בשנת 2013 בניית הבניין חודשה.
מרינה דה גלוריה (בפורטוגזית: Marina da Glória) היא מרינה בשולי פארק פלמנגו בגדה המערבית של מפרץ גואנברה, בו נמצא גם הנמל של העיר ריו דה ז'ניירו בברזיל.
המרינה גובלת גם בשטחו של שדה התעופה המקומי סנטוס-דומונט.
המרינה קרויה על שם השכונה גלוריה (שפירושה "תהילה"), אחת השכונות הוותיקות של ריו בדרום מזרח העיר, והיא נחנכה ב-1979. לאחר השיפוץ המקיף האחרון שעברה ב-2016, קיימים במרינה מתקנים לאחסון של עד 240 סירות במתקנים "יבש" (מחוץ למים) לצד מקום לעגינת כ-400 יאכטות וסירות גדולות יותר במעגן הימי שלה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שאירחה ריו דה ז'ניירו ב-2007, אירחה המרינה את תחרויות השיט.
לקראת מונדיאל 2014 נערכה במרינה ב-30 ביולי 2011 ההגרלה של מוקדמות המונדיאל שחילקה את בתי המוקדמות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) תארח המרינה את תחרויות השיט בשיט מפרשיות וגלשני רוח.
לקראת התחרויות נבנה במרינה מבנה קבע חדש בתצורת ביתן המוקף סככות שבזמן המשחקים יכיל יציע של 10,000 צופים הצופה למרינה.
בתחרויות השיט במשחקים הפאראלימפיים יוקטן היציע ל-5,000 צופים.
מלבד המשחקים המבנה מיועד לשימושים נוספים של המרינה והוא כולל גם שורת חנויות ומסעדות וחלל ענק לפעילויות בידור וספורט לצד שטחים לאחסון ציוד וכדומה.
כמו כן חודשו במרינה הרציף והמזחים הצפים ונוסף חניון חדש ל-470 רכבים למבקרים בה ולראשונה גם רוב שטחי החוף סביב המרינה שהיו מגודרים, נפתחו לציבור והיא חוברה לטיילת של פארק פלמנגו הסמוך בשבילי אופניים והולכי רגל וכן שופרה הגישה ממנה לקווי התחבורה היוצאים משדה התעופה הסמוך לרחבי העיר.
סמוך למרינה ניצבת האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה.
מרינה גראנדה (באיטלקית: Marina Grande) הוא הנמל הראשי של האי קאפרי ואחד מבין שני נמליו (השני הוא מרינה פיקולה).
הנמל ממוקם מצפון לעיר המרכזית של האי, הקרויה גם היא קאפרי, ולמרגלות מונטה סולארו.
הנמל הראשון שפעל באי היה נמל מרינה פיקולה, בחופו הדרומי של האי.
נמל זה שימש בתקופה הרומית את תושבי האי ודייריו ובהם הקיסרים הרומיים אוגוסטוס וטיבריוס.
נמל מרינה גראנדה שימש נמל דייגים עתיק והחל לפעול כבר בתקופת שלטונו של הקיסר הרומי אוגוסטוס.
הקיסר טיבריוס ביצר את הנמל.
במהלך המאה השביעית נפטר הבישוף קוסטנזו בעיר הנמל, והפך לקדוש הנוצרי המגן של האי קאפרי.
הנמל ממוקם בצידו הצפוני של האי.
המעגנה מחולקת לפי גודלם של כלי השיט העוגנים בה, כאשר סירות קטנות עוגנות בסמוך לחוף.
כיכר קטנה, משקיפה על הנמל שהמבנים המקיפים אותה בנויים בסגנון המאפיין את האי.
נמל מרינה גראנדה משמש את המעבורות המקשרות בין האי קאפרי לבין העיר נאפולי ובעיקר את התיירים הרבים המגיעים אל המערה הכחולה.
הפוניקולר של קאפרי מקשר בין הנמל לבין העיר קאפרי במעלה מונטה סולרנו.
מרינה 101 הוא גורד שחקים סופר גבוה בעל 101 קומות (+6 קומות תת-קרקעיות) המתנשא לגובה של 426.5 מטר (1,399 רגל) וממוקם במרינה של העיר דובאי שבאיחוד האמירויות ערביות.
בתחילת העבודה על המבנה תוכנן סיומו לשנת 2012 אך בנייתו הסתיימה רק בשנת 2015 והוא נפתח לציבור בשנת 2016. בספטמבר 2014 הושלמו 80% מהעבודות על המגדל.
המגדל תוכנן על ידי הלשכה הלאומית להנדסה ונבנה על ידי החברה הטורקית, TAV בנייה.
בניית המגדל החלה בשנת 2007.
33 הקומות התחתונות של המגדל מכילות מלון חמישה כוכבים בשם מלון הארד רוק אשר כולל 281 חדרים.
66 הקומות הבאות (קומות 34–100) מכילות דירות מגורים.
חוץ מ-5 המסעדות והמלון, ישנם במגדל גם 252 דירות של חדר שינה אחד, 204 של שניים ו-42 של שלושה חדרי שינה בנוסף ל-6 פנטהאוזים דופלקס אשר ממוקמים בקומות 97–100. הקומה ה-101 במגדל כוללת מועדון, מסעדה וחנות רוק.
בשנת 2015 הגיע המגדל לגובהו המקסימלי.
המגדל משתרע על שטח של 120,706 מטרים רבועים וכולל 29 מעליות ו-677 מקומות חנייה.
מרינה חינסטה אי קולומה (29 בינואר 1919 – 6 בינואר 2014) הייתה לוחמת במלחמת האזרחים הספרדית, וחברה באיחוד הנוער הסוציאליסטי.
היא התפרסמה בשל תמונה שצולמה על ידי חואן גוסמן על הגג של מלון קולון בברצלונה ביולי 1936, בזמן ההתקוממות הצבאית בעיר.
הצילום הפך לאחד הדימויים האיקוניים של מלחמת האזרחים הספרדית.
חינסטה נולדה בטולוז, שבצרפת, ב-29 בינואר 1919, למשפחה ספרדית שהיגרה לשם לצורך עבודה.
משפחתה הייתה חלק מתנועות השמאל של מעמד הפועלים.
שני הוריה היו חייטים: אמה - אמפרו קולומה צ'למטה, מוולנסיה, ואביה - ברונו ז'ינסטה מנובנס, ממנרסה.
היא עברה לברצלונה עם הוריה בגיל 11. מאוחר יותר, חינסטה הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה.
כשפרצה המלחמה, היא עבדה כעיתונאית וכמתורגמנית של מיכאיל קוצוב, כתב העיתון פרבדה.
במהלך המלחמה, חינסטה נפצעה, ופונתה לבית חולים במונפלייה.
מכיוון שצרפת הייתה תחת כיבוש הנאצים, היא ברחה לרפובליקה הדומיניקנית.
בשנת 1946 היא נאלצה לעזוב את המדינה בגלל הרדיפות של הדיקטטור רפאל טרוחיו.
ב-1952 חינסטה נישאה לדיפלומט בלגי וחזרה לברצלונה.
היא עברה לפריז בתחילת שנות ה-70, ונשארה שם עוד מותה בגיל 94 בינואר 2014.
התמונה המפורסמת צולמה ב-21 ביולי 1936. בצילום, נערה בת 17 עם הרובה על גג בית המלון Hotel Colón.
מכיוון שעבדה כעיתונאית, זו בעצם הייתה הפעם היחידה שחינסטה נשאה נשק.
התמונה הופיעה על עטיפת הספר Las Trece Rosas (13 השושנים) מאת קרלוס פונסקה, שסיפר על לכידתן והוצאתן להורג של 13 נשים צעירות על ידי כוחותיו של פרנקו במהלך מסע הטיהור שערך ואשר נקרא "saca de agosto" - איסוף אוגוסט.
המלון נהרס לאחר המלחמה, ובמקומו הוקם הבניין שבו שוכן הבנק Banco Español de Credito.
עד כמה שהתמונה נהייתה מפורסמת, האישה שמופיעה בה לא ידעה על קיומה עד שנות חייה המאוחרות, וגם הציבור לא ידע מי בתמונה.