tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1901 מונה למפקד חטיבת הפרשים ה-30, ב-1904 מונה למפקד הדיוויזיה ה-7, וב-1907 מונה למפקד הקורפוס ה-7 במינסטר, וסטפאליה, אולם התפטר מתפקידו ב-1909 כדי לפנות זמן לכתיבת ספריו.
ספרו "גרמניה והמלחמה הבאה" ראה אור ב-1911.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון ברנהרדי לסגן מפקד הקורפוס ה-5 בחזית המערבית.
ב-4 בספטמבר 1915 הוא התמנה למפקד דיוויזיית המילואים ה-49 בחזית המזרחית, ופיקד על ההסתערות על ראש הגשר על הנהר סטוחיד (Stochid).
ב-6 ביוני מונה פון ברנהרדי למפקד הקורפוס ה-55, והשתתף עמו בבלימת מתקפת ברוסילוב, ועל כך קיבל ב-20 באוגוסט 1916 את עיטור הפור לה מריט.
לאחר מכן הועבר לחזית המערבית שם פיקד על גזרת ארמנטייר (Armentières) שבחבל נור-פה דה קאלה.
בקרב איפר הרביעי הוביל פון ברנהרדי יחד עם אדולף פון קרלוביץ מפקד הקורפוס ה-19 את המתקפה על הדיוויזיה הפורטוגזית ה-2 שנכנעה לכוחותיהם, ועל כך זכה בתוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט ב-25 במאי 1918. בין עיטוריו הנוספים, צלב מסדר פרנץ יוזף, שני עיטורי צלב הברזל ודרגה שלישית במסדר המג'ידיה.
פון ברנהרדי היה חבר בולט באיגוד הכול-גרמני, שטיפח עמדות כגון דרוויניזם חברתי, אימפריאליזם גרמני, תמיכה במיעוטים גרמניים אתניים (פולקסדויטשה) ואנטישמיות כולל גיבוש תאוריית הקשר "אגדת תקיעת הסכין בגב" שהסבירה את תבוסת גרמניה במלחמה והפצת הפרוטוקולים של זקני ציון.
פון ברנהרדי מת ב-11 בדצמבר 1930 באירשברג-קונרסדורף, והוא בן 81 שנים.
פון ברנהרדי קבע, על סמך פרשנות לדרווין, שהמלחמה היא "צורך ביולוגי" והיא, המאבק לקיום, עומדת בבסיס כל החוקים האחרים, בין אם מדובר באינדיבידואל או באומה.
כל אומה חייבת להתקדם, או שתירקב ותתנוון.
לגרמניה בפרט יש ייעוד להיות מעצמה עולמית ועליה להתקדם בכל דרך להשיג ייעוד זה.
כל צעד שאינו מכוון למאבק על מנת להיהפך למעצמה מדרדר את גרמניה ומנוון אותה.
גרמניה "דחוקה לתחומים צרים ולא-טבעיים", מרחב המחיה הגרמני משתרע הרחק מעבר לגבולותיה, כפי שנקבעו בהסכמים ובאיחוד גרמניה.
שטחי גרמניה כוללים את פולין ומערב רוסיה, את אלזס-לורן, את חבל הסודטים ועוד.
מטרתה המוסרית של גרמניה הוא ראשית להרחיב את גבולותיה ואז להרחיב את שטח השפעתה, ההולמת את חשיבותה.
הגרמנים לא רק רשאים לתבוע זאת, הם מחויבים לכך מוסרית וטבעית.
"הכיבוש", מסכם פון ברנהרדי את ניתוחו הראשוני, "הוא חוק של הכרח בל-יגונה".
לאחר הוכחת ה"הכרח" ממשיך פון ברנהרדי לפרט את שיטות הפעולה.
שיטת הפעולה היחידה היא התקפה יזומה.
הוא רואה בכניעה לאמנות והסכמים בינלאומיים בגידה בייעוד.
"יש להנחית את המכה ברגע המתאים ביותר", שיקולים של יחסים בינלאומיים ודעת הקהילה הבינלאומית הם עיכובים מיותרים שאין להתעכב בגללם.
מוקד ההתקפה הראשון אותו סימן פון ברנהרדי היה צרפת.
"יש להרוס הרס גמור כל כך את צרפת עד שלא תוכל עוד לעמוד בדרכנו לעולם.
יש להרסה עד היסוד אחת ולתמיד כמעצמה."
פרידריך נאומן היה פוליטיקאי ליברלי גרמני וכומר פרוטסטנטי.
יחד עם תאודור וולף והוגו פראוס ייסד את המפלגה הדמוקרטית הגרמנית והיה נשיאהּ עד מותו.
נולד בשטורמטל (Störmtal) ליד לייפציג ולמד תאולוגיה באוניברסיטת לייפציג.
ככומר ועובד סוציאלי צעיר נחשף לתנאי החיים הקשים של מעמד הפועלים, בעיקר עובדי בתי החרושת בסקסוניה וביקש לעניין את בני מעמדו, מעמד הביניים המבוסס ומעלה, בנתונים החמורים שצבר בנוגע לפועלים.
נאומן הליברל ביקש להיטיב את תנאי הפועלים ברוח החסד הנוצרי על מנת שלא יתפתחו בקרבם רעיונות מהפכניים-מרקסיסטיים מסוכנים.
בשנת 1890 היה לחבר המפלגה הסוציאליסטית נוצרית, אך פרש ממנה כעבור שש שנים.
ב-1894 ייסד את העיתון Die Hilfe ("העזרה"), בו פרסם את רעיונותיו שביקשו ליצור גשר בין-מעמדי, עוזרו באותה תקופה היה תיאודור הויס, לימים נשיאה הראשון של מערב גרמניה.
בשנת 1895 פרסם את ספרו Soziale Briefe An Reiche Leute ("מכתבים חברתיים לאנשים עשירים").
בספר זה הציג נאומן את הגותו שהיוותה הרכבה של ליברליזם כלכלי, מוסר וערכים פרוטסטנטיים, לאומיות גרמנית ומלוכנות.
ב-1896 ייסד את "הארגון הלאומי-חברתי" (Nationalsozialer Verein, NSV) שהתמזג ב-1898 לאיגוד הליברלי (Freisinnige Vereinigung) שאיחד בעלי רעיונות דומים, חברתיים, ליברלים, לאומיים, הנתמכים על ידי הבורגנות (למרות שהייתה זו מטרתו המוצהרת של הארגון, הוא לא צבר תמיכה בקרב מעמד הפועלים).
ב-1899 נסע למסע בלבנט, שכלל ביקור באתונה, קונסטנטינופול, בעלבכ, נצרת, ירושלים, קהיר ונאפולי וחיבר את ספרו Asia.
ב-1907 נבחר כחבר הרייכסטאג בהיילברון וכיהן עד 1918. בהמשך ביקש לאחד כל התנועות הליברליות, על מנת ליצור ברית רחבה מהליברלים הלאומיים ועד הסוציאל-דמוקרטים, שהייתה אמורה להוות בסיס לרפורמה במערכת הפוליטית והכלכלית של הקיסרות הגרמנית.
נאומן מימש חלק מתוכניותיו באמצעות הקמת "מפלגת האיגוד השמאלנית-ליברלית" ויצירת קשרים בין מפלגות ליברליות וסוציאל-דמוקרטיות ערב הבחירות לרייכסטאג ב-1912. בשנת 1916 הוציא את ספרו Mitteleuropa ("מרכז אירופה") שהציג תפיסת עולם לפי על גרמניה לספח שטחים גרמניים.
מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, בנובמבר 1918 נמנה עם מייסדי המפלגה הדמוקרטית הגרמנית ונבחר לנשיאהּ הראשון, תפקיד אותו מילא פחות משנה, עת מותו.
לפני מותו הצליח להשפיע על גיבוש חוקת ויימאר.
על שמו קרויה הקרן הגרמנית לקידום החירות (Friedrich-Naumann-Stiftung für die Freiheit), המקושרת למפלגה הדמוקרטית החופשית.
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה פרסם תיאודור הויס ביוגרפיה מקיפה על נאומן - Friedrich Naumann: der Mann, das Werk, die Zeit.
יוהאנס פרידריך אוגוסט פון אסמרך היה כירורג ואורתופד גרמני, מומחה, בין היתר, ברפואה צבאית וטראומטולוגיה, שהנהיג שיטות חיטוי, חסימת דימומים וערכת חבישה לעזרה ראשונה בטיפול בפצועים בשדה הקרב.
אסמרך קידם את הקמתם של בתי ספר למתנדבים חובשים ברחבי גרמניה.
הקים את "איחוד השומרונים הגרמנים", לימים "ברית השומרונים הגרמנים"' המאגד את החובשים המתנדבים בגרמניה, הפועלים בימינו במסגרת הצלב האדום.
כינו אותו "אמברואז פרה של גרמניה".
יוהאנס פרידריך אוגוסט פון אסמרך נולד בשנת 1823 ביישוב טנינג או טונינג בפריזיה הצפונית, בחלק הדרומי של החוף המערבי של דוכסות שלזוויג, שהייתה אז בחסות מלכי דנמרק, בימינו במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
הוא היה צאצא למשפחה ותיקה באזור, שרבים מבניה היו כמרים, רופאים ומשפטנים.
אביו תאופילוס כריסטיאן קספר אסמרך, היה רופא או "כירורג המחוז", ושם אמו היה פרידריקה לבית הומן.
בשנת 1830 עברה המשפחה לרדסבורג, בגלל משרה שקיבל שם האב.
לכאורה נחשב הילד לתלמיד בינוני ואף פחות מכך, אך חונן בסקרנות מדעית ואהב כבר בגיל 9 לבצע נתיחות בצפרדעים ולהתלוות לאביו בעבודה.
בסופו של דבר החל משנת 1843 למד אסמרך רפואה באוניברסיטאות בקיל ובגטינגן.
בשנת 1846 היה לעוזרו של הכירורג הגרמני הידוע ברנהרד פון לנגנבק בקליניקה הכירורגית של אוניברסיטת קיל.
שם סיים בשנת 1848 את התואר דוקטור לרפואה בציון המרבי ובשנת 1849 התמחה בכירורגיה.
כפטריוט גרמני ששאף לשחרר את אזור הולדתו מההגמוניה הדנית, התאמן אסמרך בחשאי יחד עם צעירים מקומיים אחרים ואחר כך בשנים 1848–1850 הצטרף איתם למבצע הצבאי של הדוכסות והברית הגרמנית בראשות פרוסיה נגד דנמרק - מלחמת שלזוויג הראשונה .
בצבא הגרמני קיבל את דרגת לוטננט.
בעת הקרב באו, על יד פלנסבורג, בזמן שטיפל בחייל שנפצע בעורק הברכיאלי בזרוע, נפל אסמרך בשבי.
הוא הוחזק במשך 9 שבועות כשבוי על האונייה הדנית "דרונינג מריה" ושוחרר לאחר מכן במסגרת חילופי שבויים תמורת רופא דני.
נסיבות המלחמה משכו את עניינו אל תחום הרפואה הצבאית והטראומטולוגיה.
חלק מימי המלחמה עבד אסמרך יחד עם הפרופ' לנגנבק ועם לואי שטרומייר בבית חולים שדה בפלנסבורג.
בעת שביתת הנשק בשנת 1849 פתח קליניקה עצמאית בקיל ובהמשך ערך מסע בכמה מרכזים רפואיים חשובים באירופה - פראג, וינה, פריז, בריסל ולונדון.
בחזרתו התמנה מרצה באוניברסיטת קיל.
עקב חידוש הקרבות חזר לצבא והפך לכירורג צבאי בכיר.
אחרי צאתו של לנגנבק לאוניברסיטת ברלין החליף אותו שטרומייר כפרופסור וכמנהל הקליניקה הכירורגית בבית החולים האוניברסיטאי בקיל.
אחרי שגם שטרומייר עזב בשנת 1854 כדי לשמש רופא ראשי של הצבא של ממלכת הנובר אסמרך התמנה למנהל הקליניקה על שם פרידריך ברחוב פלמישה.
היה אמור לרשת גם את תפקיד הפרופסור מן המניין לכירורגיה ולרפואת שיניים באוניברסיטת קיל אך משרד החינוך של דנמרק עיכב את מינויו הרשמי עד 1857. כיהן כמנהל למשך 41 שנה.
בשנים 1886–1890 עבד לצידו הכירורג אוגוסט ביר.
במחקרים קליניים שערך יחד עם הפסיכיאטר פטר וילרס יסן (1875-1793) בשנת 1857 נמנה אסמרך עם הראשונים ששיערו כהשיתוק הכללי המתקדם נגרם על ידי העגבת.
במלחמה הפרוסית -דנית משנת 1864 עבד בבתי החולים הצבאיים בפלנסבורג, זונדוויט וקיל.
במרכז פעילותו המקצועית עמדו תחומי הכירורגיה הצבאית והעזרה הראשונה.
בשנת 1866 היה אסמרך לחבר בוועדה האחראית על בתי החולים של פרוסיה ולקח על עצמו את הפיקוח על החלק הכירורגי בבתי החולים בברלין.
במלחמת צרפת–פרוסיה (1870-1871) התמנה לכירורג יועץ של בית החולים הצבאי הגדול שבברלין, ואחר כך לקצין רפואה ראשי של הצבא הפרוסי.
הפסיק לשרת בשטח עקב מחלה שלקה בה תוך כדי ניתוח.
הניסיון הרב שצבר במלחמות השתקף ב"ספר הלימוד לטכניקה כירורגית צבאית" שחיבר בשנת 1877.
אסמרך הנהיג ערכת חבישות ותחבושת משולשת, וכן סד, שקית קירור ותיק לעזרה ראשונה.
ספרו "חבישה ראשונה בשדה הקרב" שהופיע לראשונה בשנת 1869 פורסם בהדפסות חוזרות.
אסמרך תרם תרומה חשובה להתפתחות הרפואה והכירורגיה הצבאית בתנאי שדה.
הוא שיכלל, בין השאר, שיטות למניעת דימומים באמצעות חגורות וחבישות מיוחדות וניתוחים תוך הפחתה מרבית של הדימומים.
הוא השקיע מאמצים להקמתם בגרמניה של בתי ספר לחובשים שבהם נלמד הטיפול בחולים ובפצועים.
היה מטפל נוח, אהוב על ידי מטופליו.
הצטיין פחות כמרצה כמו בטכניקה הניתוחית ובכישוריו כמאבחן.
הוא ביצע בקריירה שלו כעשרים אלף ניתוחים גדולים.
נהג לנתח כשהוא לבוש בגלימה שחורה.
בשנת 1853 נשא אסמרך לאישה את בת המורה שלו, אנה שטרומייר (1870-1832), שילדה לו, בהמשך, שני ילדים.
היא חלתה בשחפת בשנות ה-1860 ונפטרה בשנת 1870. כעבור שנתיים התאהב אסמרך במטופלת שלו, הנסיכה הנרייטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, דודתה של הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה, שהייתה גם היא בת לבית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג.
השניים התחתנו ובשנת 1887 העניק הקייזר וילהלם הראשון לאסמרך תואר אצולה.
מהנישואים השניים נולד לו בן.
בזמנו הפנוי אהב אסמרך לעסוק בספורט, לטייל בהרים ולצוד.
היה לו קול עמוק ונהג לדבר במשפטים קצרים.
אסמרך נפטר בשנת 1908 עקב דלקת ריאות, ייתכן אחרי שפעת.הובא לקבורה בפארק בית העלמין איכהוף בעיר קיל (גוש 27, קבר 1).
בנו, אדווין פון אסמרך, היה למיקרוביולוג, פרופסור לתברואה באוניברסיטת גטינגן.
1882 - חבר באקדמיה לאופולדינה
1887 קיבל תואר אצולה מהקיסר וילהלם הראשון.
סמל האצולה שבחר כלל את צלב החובשים ה"שומרונים" וזרוע של אדם שבה נחסם הדם בעזרת התחבושת שהמציא.
1897 תואר של יועץ סודי של הקיסר
4 ביוני 1897 - יקיר עיירת הולדתו, טנינג
5 באוגוסט 1905 - נחנך בנוכחותו בטנינג פסל לכבודו, יצירת הפסל אדולף בריט (Brütt)
רחובות בברלין-פרנצלאור ברג, זבאלדסבריק ברובע המלינגן של ברמן, אלמסהורן, באד זגסברג, קיל, המבורג-אלטונה, היידה (הולשטיין), קאסל, דיסלדורף, מינכן ומינסטר נקראו על שמו.
גנרל פרידריך מטרנה היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
מטרנה נולד בהוף שבמוראביה, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1904 התגייס מטרנה לצבא האוסטרו-הונגרי, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה הצטרף מטרנה לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 בינואר 1921 הועלה מטרנה לדרגת אוברסט לויטננט, ב-1 ביוני 1929 הועלה לדרגת אוברסט ובשנת 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-1 באפריל 1938, לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, מונה מטרנה למפקד הדיוויזיה ה-45, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
עם פרוץ המלחמה היה מטרנה מפקד הדיוויזיה ה-45, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-14. במהלך המערכה על צרפת לחם מטרנה עם הדיוויזיה שבפיקודו במהלך מבצע אדום כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה השנייה, וב-5 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-17 באוקטובר מונה מטרנה למפקד הקורפוס ה-20, וב-1 בנובמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
במהלך מבצע ברברוסה לחם מטרנה עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר השנייה ומהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם תחת פיקוד הארמייה הרביעית.
בפברואר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ובמאי הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית.
ב-10 בספטמבר 1942 פרש מטרנה מתפקידו, וב-15 בדצמבר 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-31 בינואר 1943 מונה מטרנה למפקד המחוז הצבאי ה-18 בזלצבורג, וב-10 בדצמבר 1943 פרש מתפקידו.
לאחר המלחמה התגורר בווינה עד למותו.
פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה .
היה הנסיך הבוחר מסקסוניה במשך פחות משלושה חודשים (5 באוקטובר 1763 - 17 בדצמבר 1763) לפני שנפטר ממחלה.
פרידריך כריסטיאן נולד ב-5 בספטמבר 1722 בדרזדן כבנם של הנסיך פרידריך אוגוסט, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה ומלך פולין ומריה יוזפה מאוסטריה.
פרידריך כריסטיאן היה ילד חלוש ונזקק לכסא גלגלים.
לאחר מותם המוקדם של אחיו הגדולים פרידריך אוגוסט (1721) ויוזף אוגוסט (1728), הפך פרידריך כריסטיאן ליורש העצר של נסיכות הבוחר מסקסוניה.
ב-5 באוקטובר 1763 עלה פרידריך כריסטיאן לשלטון, לאחר מות אביו פרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
עם עלותו לשלטון פיטר פרידריך כריסטיאן את ראש הממשלה הרוזן היינריך פון בריהל, שהיה לא פופולרי ודרדר את המדינה למשבר כלכלי וסיבך אותה במלחמת שבע השנים.
לאחר מכן החל פרידריך כריסטיאן בשיקום המדינה מנזקי המלחמות, ומהניצול שניצלו אותה קודמיו.
אולם לאחר 74 ימים בלבד מת פרידריך כריסטיאן ב-17 בדצמבר 1763 בדרזדן לאחר שחלה במחלת האבעבועות השחורות, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך אוגוסט השלישי.
ב-13 ביוני 1747 התחתן פרידריך כריסטיאן על ידי שליח עם מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, בתם של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אמליה מאוסטריה, וב-20 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בדרזדן.
פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה (23 בדצמבר 1750 - 5 במאי 1827), התחתן עם אמליה מצווייבריקן-בירקנפלד.
אנטון, מלך סקסוניה (27 בדצמבר 1755 - 6 ביוני 1836), התחתן עם מריה קרולינה, נסיכת סבויה, ולאחר מותה התחתן עם מריה תרזה מאוסטריה.
מריה אמליה, נסיכת סקסוניה (26 בספטמבר 1757 - 20 באפריל 1831), התחתנה עם קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן.
מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה (13 באפריל 1759 - 3 בינואר 1838), התחתן עם קרולינה, נסיכת פארמה, ולאחר מותה התחתן עם מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת בורבון-פארמה.
פרופ' פרידריך אוגוסט יוהאנס לפלר היה רופא ומיקרוביולוג גרמני, תלמידו של רוברט קוך.
התפרסם רבות בעקבות מחקרים פורצי דרך במיקרוביולוגיה ובפרט בעקבות גילוי החיידק שגורם למחלת הדיפתריה (קרמת) - Corynebacterium diphtheriae, ויחד עם מורהו ניסח את ארבעת העיקרים של קוך.
לפלר נולד בפרנקפורט על האודר ב-24 ביוני 1852 לגוטפריד פרנץ לפלר, קצין ורופא בצבא הפרוסי וכן מרצה מוערך באקדמיה הרפואית הצבאית בברלין.
עבודתו ושירותו הצבאי של אביו השפיעו רבות על פרידריך לפלר; בילדותו למד במרבורג ובגימנסיה הצרפתית בברלין, דבר שהקנה לו שליטה מלאה בשפה הצרפתית.
לאחר מכן התקבל לבית הספר לרפואה באוניברסיטת וירצבורג ומאוחר יותר השלים את לימודיו באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין.
בין השנים 1870–1871, בעודו סטודנט לרפואה, שירת בתור סניטר בצבא הפרוסי במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
בשנת 1874 סיים לפלר את לימודיו ופרק זמן קצר אחר כך התקבל לעבודה בתור עוזר רופא בבית החולים שאריטה שבברלין, תפקיד אותו מילא במשך כשנה וחצי.
בין השנים 1876–1879 שירת לפלר בצבא הפרוסי בתור קצין רפואת בריאות הציבור ומנתח בערים הנובר ופוטסדאם.
באוקטובר 1879, עם תום שירותו הצבאי, הוצב לפלר כרופא במשרד הבריאות הקיסרי בברלין שזה עתה הוקם.
כעבור תשעה חודשים הקים רוברט קוך מעבדה בקטריולוגית בין כותלי משרד הבריאות הקיסרי ופרידריך לפלר נבחר בתור עוזרו ותלמידו.
בתפקיד זה נשא עד לשנת 1884. במהלך עבודתו עם רוברט קוך עסק רבות במחקר, פיתוח וייעול אמצעים לחיטוי ובשנת 1884 ניסח יחד עם קוך את ארבעת העיקרים הידועים שנועדו לקבוע קשר סיבתי בין גורם מיקרוביאלי למחלה כלשהי.
מרגע זה ואילך חקר את כל המיקרואורגניזמים החשודים לפי עיקרים אלה.
בשנת 1882 הצליח לפלר לבודד לראשונה את החיידק Burkholderia mallei שגורם למחלת הנחרת (Glanders), לו קרא בשם Glanders Bacillus.
בשנת 1884 הצליח לבודד ולגדל לראשונה בתרבית את החיידק שגורם למחלת הדיפתריה.
בנוסף לכך פיתח לפלר שיטה מהירה לזיהוי החיידק בחולים חשודים וכן הצליח להראות לראשונה את קיום הנשאות בחיידקים אלה בקרב אוכלוסייה בריאה של ילדים.
בכך היה לראשון שהציג מקרי נשאות ברורים של חיידק שמהווה סיכון פוטנציאלי באוכלוסיות בריאות.
בהמשך שנת 1884 עזב לפלר את המעבדה במשרד הבריאות הקיסרי ומונה למנהל המעבדה להיגיינה בבית חולים בברלין, שם המשיך לעסוק במחקר בקטריולוגי ולהרצות בנושא.
בשנת 1885, בזמן כהונתו כמנהל המעבדה להיגיינה, הצליח לזהות את הגורם למחלת השושנה בחזירים - Erysipelothrix rhusiopathiae.
בשנת 1888 קיבל לפלר הצעה לכהן בתור פרופסור במחלקה להיגיינה באוניברסיטאות גרייפסוואלד וגיסן.
הוא נענה לבקשת אוניברסיטת גרייפסוואלד ונשא בתפקיד 25 שנים, כשבין השנים 1903–1905 כיהן בתור רקטור באוניברסיטה.
באוניברסיטה החל לעסוק במחקר אודות מחלת הסלמונלוזיס והגורם האטיולוגי שלה בעכברים - Salmonella enterica subsp.
מחקר זה היווה פריצת דרך מדעית בתחום השימוש בחיידקים בתור גורם הדברה ביולוגי של מכרסמים, שכן הוא גילה כי החיידק אינו גורם לסלמונלוזיס בקרב חיות המשק.
תוצאות המחקר התפרסמו מעבר לגבולות הקיסרות הגרמנית, ובאפריל 1892 נסע לפלר לבקשת ממשלת יוון לתסליה על מנת לסייע בהדברת מכרסמים שגרמו לפגיעה קשה בתוצרת החקלאית המקומית.
לאחר שהצליח להראות בתנאי מעבדה כי המכרסמים המקומיים והנברנים, שגרמו לעיקר הפגיעה החקלאית, הפגינו רגישות גבוהה כלפי חיידק הסלמונלה המוזכר, החל לגדלו בתרביות.
לאחר מכן פיזר את החיידק בשדות על ידי הספגתו בחתיכות לחם.
לאחר חודש הצטמצמה אוכלוסיית המכרסמים בצורה ניכרת.
עם זאת, למרות שיעורי ההצלחה הגבוהים הוחלט להפסיק את מבצע ההדברה, שכן התעורר החשש (שהתברר כנכון) שמא החיידק עלול לגרום לסלמונלוזיס בבני האדם.
בשנת 1897 מונה לפלר ליושב ראש הוועדה הגרמנית למחקר אודות מחלת הפה והטלפיים בקרב חיות המשק.
בשנת 1898, יחד עם שותפו למחקר פול פרוש (Paul Frosch), הצליח לפלר בעקבות דילול רב להראות כי הגורם למחלה אינו רעלן או חיידק, כפי שהיה נהוג לחשוב באותה התקופה, כי אם גורם ביולוגי שמסוגל להתרבות בכוחות עצמו.
זאת בדומה לנגיף מוזאיקת הטבק, אותו תיאר בשנת 1886 האגרונום הגרמני אדולף מאייר.
גילוי של גורם ביולוגי קטן מאוד, שמסוגל לעבור דרך מסננים שעצרו חיידקים, נחשב לאחד החשובים בתחום הווירולוגיה, שכן מדובר בפעם הראשונה בה נחשף גורם לא-חיידקי שמחולל מחלות גם בבעלי חיים ולא רק בצמחים.
בנוסף לכך הצליח לפתח חיסון כנגד הנגיף (החיסון מעולם לא יוצר בכמות מסחרית בשל העלות הגבוהה שנדרשה לשם כך).
בשנת 1910 הקים לפלר וניהל את "המכון מחקר למחלות זיהומיות וזואונוטיות" ב-Isle of Reims בתחומי העיר גרייפסוואלד, אולם בשנת 1913 עזב את ניהול המכון לטובת ניהול מכון רוברט קוך בברלין.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, יעץ ופעל רבות בקרב הצבא הגרמני בתחום ההיגיינה ומניעת המחלות, אך לקראת דצמבר אותה השנה הידרדר מצב בריאותו והוא נפטר ב-9 באפריל 1915 בברלין.
הוא נקבר בבית הקברות בגרייפסוואלד.
פרט לתגליותיו הרבות בתחום המיקרוביולוגיה וההיגיינה ובפיתוח קרקעות מזון שונות לגידול מיקרואורגניזמים, שיכלל לפלר מיומנויות צביעה מיקרוביולוגיות מקובלות, לרבות מתילן בלו ואלה שצובעות שוטונים.
בשנת 1952 נקרא על שמו מכון פרידריך לפלר שהקים באי רימס (Isle of Reims), מפרץ גרייפסוולד (Bay of Greifswald)
רחובות בגרמניה נקראו על שמו, וכן הונפקו שני בולי דואר לזכרו בשנת 2002 ו-2010.
במהלך חייו פרסם לפלר מאמרים ודוחות בתחום המיקרוביולוגיה וכן כתב והוציא לאור את הכרך הראשון של הספר Historical Development of Bacteriology'' (את הכרך השני לא הספיק להשלים).
גנרל פרידריך כריסטיאנסן היה מפקד בכיר בלופטוואפה שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
כריסטיאנסן נולד ב-12 בדצמבר 1879 בויק אאוף פהר שבשלזוויג-הולשטיין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, והיה בנו של רב חובל ממשפחה עם מסורת ימית ארוכת שנים.
בשנת 1895 הצטרף כריסטיאנסן לצי הסוחר הגרמני, והגיע לדרגת קצין שני.
בשנת 1913 הוציא כריסטיאנסן רישיון טיס, והפך למדריך טיסה אזרחי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף כריסטיאנסן לצי הגרמני הקיסרי, ושירת כטייס מטוס ימי.
ב-15 במאי 1917 הפיל כריסטיאנסן מטוס אויב, וב-11 בדצמבר 1917 קיבל את עיטור הפור לה מריט, לאחר שהשלים למעלה מ-440 משימות סיור והפצצה.
במהלך 1918 הפיל כריסטיאנסן עוד מטוסים, ואף הטביע צוללת אויב, וכן הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט.
לאחר המלחמה פרש כריסטיאנסן מהצבא, וחזר לשרת בצי הסוחר עד לשנת 1929. לאחר מכן שירת כריסטיאנסן כטייס אזרחי, ואף הטיס בשנת 1930 את הדורניר Do X שהייתה ספינת הטיס הגדולה בעולם, במהלך טיסת הבכורה שלה לניו יורק.
בשנת 1933 הצטרף כריסטיאנסן ללופטוואפה, ובשנת 1936 הועלה לדרגת גנרל מיור.
בשנת 1937 מונה כריסטיאנסן למפקד קורפוס התעופה הנציונל-סוציאליסטי, והועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-1 במאי 1939 הועלה לדרגת גנרל חיל טייסי הקרב.
לאחר המלחמה נעצר כריסטיאנסן ונשפט בארנהם ונדון ל-12 שנות מאסר על פשעי מלחמה, אולם שוחרר בדצמבר 1951. לאחר שחרורו התגורר בעיר אאוקרוג, עד למותו ב-3 בדצמבר 1972.
פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד היה רוזן לבית ויטלסבאך, בנו של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ואביו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה.
פרידריך מיכאל נולד ב-27 בפברואר 1724 בריבוויל שהשתייכה לממלכת צרפת, לכריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ולקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, בתו של לודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן.
פרידריך מיכאל התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1758 הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל.
פרידריך מיכאל לחם כנגד פרוסיה במהלך מלחמת שבע השנים, ואף פיקד על הכוח שלחם בפרידריך הגדול בקרב רוסבאך.
בסתיו 1758 פיקד פרידריך מיכאל על הכוחות שפלשו לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ובשנה שלאחריה כבש את דרזדן, לייפציג, טורגאו וויטנברג.
לאחר מכן מונה פרידריך מיכאל למושל הכללי בבוהמיה, וב-15 באוגוסט 1767 מת בשווצינגן, שהשתייכה לדוכסות פפאלץ-צווייבריקן.
ב-6 בפברואר 1746 התחתן פרידריך מיכאל עם מריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, בתו של יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך.
פרידריך פון דר היידטה היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות צנחנים במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן היה גנרל בבונדסוור.
פון דר היידטה נולד ב-30 במרץ 1907 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1925 התגייס פון דר היידטה לרייכסווהר, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-19, ובשנת 1926 הועבר לרגימנט הפרשים ה-18. בשנת 1927 החל פון דר היידטה בלימודי משפטים באוניברסיטת וינה, ולאחר מכן באוניברסיטת גראץ.
לאחר מכן מילא תפקידים שונים בוורמאכט, וביולי 1939 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה.
ב-15 בינואר 1940 מונה פון דר היידטה לקצין מטה בדיוויזיה ה-246, וב-1 במרץ אותה שנה הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המערכה על צרפת התנדב פון דר היידטה לצנחנים, ומונה למפקד פלוגה ברגימנט הצנחנים ה-3. בפברואר 1941 מונה למפקד הגדוד ה-1 של הרגימנט, ופיקד עליו במהלך הקרב על כרתים.
עבור פעולותיו בכיבוש נמל חאניה, הוענק לו ב-9 ביולי 1941 עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
מאוקטובר 1941 הוא נלחם עם גדודו ברוסיה, וב-9 במרץ 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב.
במהלך תקופה זו השתתף באירוע של הרג יהודים "כספורט" שאורגן על ידי מפקד באס אס - זאת על פי עדותו של פון דר היידטה כפי שהוקלטה בזמן שהיה שבוי באנגליה (על פי הסדרה "הקלטות הנאצים", פרק ב', 31:35).
במרץ 1942 הועבר פון דר היידטה לאפריקה כחלק מחטיבת הצנחנים ראמקה, שם השתתף בקרב אל עלמיין.
בתחילת 1943 חלה פון דר היידטה באורח קשה, והוטס לברלין לצורך טיפול.
ב-1 במרץ 1943 מונה לקצין אג"ם בדיוויזיית הצנחנים ה-2, ובספטמבר אותה שנה נפצע קשה בהתרסקות מטוס, במהלך טיסת סיור מעל האי אלבה.
לאחר החלמתו מונה ב-1 בפברואר 1944 למפקד רגימנט הצנחנים ה-6, ולחם עמו במהלך המערכה בנורמנדי.
עבור הישגיו בהגנה על תעלת-אלברט בבלגיה, הוענק לו ב-30 בספטמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובסוף אוקטובר 1944 מונה פון דר היידטה על הקמת "בית הספר ללחימה של כוחות הצנחנים".
במהלך הקרב על הבליטה פיקד פון דר היידטה על מבצע "שטסר" (Stösser, "נץ"), שכלל הצנחה של כוח צנחנים שכלל כ-800 איש, באזור צומת באראק מישל מצפון למאלמדי, במטרה לעכב את הגעתן של יחידות תגבורת אמריקאיות אל החזית מצפון.
הכוח נועד להשתלט על הצומת, ששכן באזור הררי והיווה מעבר הכרחי על אחד מצירי התנועה המרכזיים שהובילו מהארדנים לכיוון ליאז', ולהחזיק בה במשך כיממה עד להגעת ראשי החץ המשוריינים של זפ דיטריך.
אולם יחידתו לא הצליחה למלא את תפקידה והשפעתה על המבצע הייתה כמעט מבוטלת.
היחידה הוצנחה בלילה בשטחי העורף של האמריקאים, ונתפזרה מחמת אש נ"מ כבדה עד כדי כך שלא הצליחה להתארגן.
פון דר היידטה לחם עם קבוצה קטנה של לוחמיו מאחורי הקווים האמריקניים, וב-24 בדצמבר נפל בשבי האמריקני.
פון דר היידטה היה חבר בקשר העשרים ביולי ורק במזל לא נתפס
פון דר היידטה שוחרר מהשבי ביולי 1947, ובשנת 1951 מונה לפרופסור למשפט חוקתי ובינלאומי באוניברסיטת מיינץ.
בשנת 1954 מונה לפרופסור למשפט בינלאומי, משפט מינהלי כללי, ומדעי המדינה באוניברסיטת וירצבורג, ובנוסף גם עמד בראש המכון למשפט צבאי באוניברסיטת וירצבורג.
משנת 1956 עד 1971 הוא היה חבר של המוסד לחוק בינלאומי, ומשנת 1961 עד 1965 הוא כיהן כחבר מועצת המנהלים של המוסד הגרמני לחוק הבינלאומי.
במקביל לעיסוקו האקדמי, פון דר היידטה גם טיפח קריירה צבאית בבונדסוור, ובשנת 1962 הועלה לדרגת בריגדה-גנרל (מקביל לדרגת תת-אלוף בצה"ל) במילואים.
לאחר פרישתו התגורר פון דר היידטה בלנדסהוט, וב-7 ביולי 1994 מת, והוא בן 87 שנים.
פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין , היה נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין
פרידריך לודוויג נולד ב-13 ביוני 1778 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ולואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
פרידריך לודוויג חונך בצעירותו על ידי מורים שונים, ולמד בעיקר מתמטיקה וצרפתית.
בשנת 1792 החל פרידריך לודוויג את לימודיו באוניברסיטת רוסטוק, ובשנת 1795 יצא לטיול ארוך במרכז גרמניה.
בשנת 1797 הצטרף פרידיך לודוויג לצבא הפרוסי בדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים "פון פרסנטין".
בשנת 1806 נכבשה דוכסות מקלנבורג-שוורין על ידי הכוחות הצרפתים ובני המשפחה ברחו לאלטונה, ורק בשנת 1807 לאחר הצטרפות הדוכסות לקונפדרציה של הריין חזרו בני המשפחה לדוכסות.
בשנת 1814 השתתף פרידריך לודוויג בקונגרס וינה, שבמהלכו קיבל אביו את התואר דוכס גדול.
ב-29 בנובמבר 1819 מת פרידריך לודוויג, ומשום כך לאחר מות אביו בשנת 1837, עלה בנו פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין לשלטון במקומו.
בשנת 1799 התחתן פרידריך לודוויג עם ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
בשנת 1810 התחתן פרידריך לודוויג עם קרולינה לואיזה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ולואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
הלנה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (1814–1858), התחתנה עם פרדיננד פיליפ, דוכס אורליאן
בשנת 1816 התחתן פרידריך לודוויג עם אוגוסטה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אך לא נולדו לו ילדים ממנה.
פרידריך לודוויג, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן (; 31 בינואר 1746 – 15 בפברואר 1818), היה גנרל פרוסי שנחל מפלה בולטת בקרב ינה-אאורשטדט ונפל בשבי הצרפתי לאחר קרב פרנצלאו.
פרידריך לודוויג נולד ב-31 בינואר 1746 באינגלפינגן, שהייתה חלק מנסיכות הוהנלוהה-אינגלפינגן - נסיכות קטנה באזור וירטמברג, להיינריך אוגוסט, נסיך הוהנלוהה-אינגלפינגן ולוילהלמינה אלאונורה, רוזנת הוהנלוהה-אהרינגן.
בשנת 1762 הצטרף פרידריך לודוויג לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם עמו כנגד הצבא הפרוסי במהלך מלחמת שבע השנים.
בשנת 1766 הצטרף פרידריך לודוויג לצבא הפרוסי בדרגת מיור, ובשנת 1775 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
בשנת 1778 השתתף פרידריך לודוויג במלחמת הירושה הבווארית, ובאותה עת הועלה לדרגת אוברסט.
זמן קצר לפני מותו של המלך פרידריך הגדול, הועלה פרידריך לודוויג לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-32. לאחר מכן שהה פרידריך לודוויג כמה שנים בברסלאו, ובשנת 1791 מונה למושל ברלין.
בשנת 1794 פיקד פרידריך לודוויג על קורפוס בצבא הפרוסי על הריין, והתבלט מאוד בהתקפות רבות, ובייחוד בקרב קייזרסלאוטרן ב-20 בספטמבר אותה שנה.
באותה תקופה היה פרידריך לודוויג החייל הכי פופולרי בצבא הפרוסי, ובליכר כתב עליו שהוא מנהיג שהצבא הפרוסי יכול להתגאות בו.
כמו כן ירש פרידריך לודוויג את אביו בנסיכות באותו זמן, ורכש קרקעות נוספות על ידי נישואיו עם בתו של הרוזן פון הוים.
בשנת 1806 העביר פרידריך לודוויג את השלטון בנסיכות לבנו הבכור פרידריך אוגוסט, נסיך הוהנלוהה-אהרינגן, וזמן קצר לאחר מכן מונה פרידריך לודוויג, שהיה כעת גנרל חיל הרגלים, לפקד על האגף השמאלי של הכוח הפרוסי שהיה אמור להילחם בנפוליאון.
אולם פרידריך לודוויג לא פיקד בפועל על הכוחות, אלא הותיר לראש מטהו כריסטיאן קרל אוגוסט לודוויג פון מאסנבאך לפקד בפועל על הכוחות.
זמן קצר לפני הקרב העביר קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל את עיקר צבאו, שכלל 60,000 חיילים, מאזור ינה לאזור אאורשטדט, עקב ההנחה שנפוליאון הופיע רק עם מספר קטן של קורפוסים לצורך הקרב.
באזור ינה נשאר פרידריך לודוויג עם כ-42,000 חיילים, ובין ינה לויימאר התמקם גנרל ארנסט פון ריכל עם כ-30,000 לוחמים.
ב-14 באוקטובר הותקף כוחו של פרידריך לודוויג על ידי עיקר הצבא הצרפתי תחת פיקודו של נפוליאון, ובקרב שהתפתח ספגו הכוחות הפרוסיים מפלה מוחצת.
פרידריך לודוויג נסוג עם שארית כוחותיו לארפורט, ומשם המשיך בנסיגה אל תוך פרוסיה.
ב-28 באוקטובר נפגשו כוחותיו עם הכוחות הצרפתיים בפיקודו של ז'ואקים מירא באזור פרנצלאו, ופרידריך לודוויג החליט להילחם נגדם וסירב להצעת הכניעה הצרפתית.
אולם ראש מטהו פון מאסנבאך שנפגש עם הצרפתים טען שכוחותיהם מונים כ-100,000 חיילים, ומשום כך נכנע פרידריך לודוויג לצרפתים בראש למעלה מ-10,000 חיילים.
בעקבות כניעתו של פרידריך לודוויג נכנעו שאר מפקדי הכוחות הפרוסיים בזה אחר זה, ועד אמצע נובמבר השתלטו הצרפתים על כל ממלכת פרוסיה.
פרידריך לודוויג שהה כשנתיים בשבי הצרפתי, ולאחר מכן פרש לאחוזותיו, וב-15 בפברואר 1818 מת בביתו בזלאוונציץ.
ב-8 באפריל 1782 התחתן פרידריך לודוויג עם גלאינה שרלוטה אמליה מריאנה לואיזה כריסטיאנה, רוזנת הוים, ובשנת 1799 התגרשו השניים.
לבני הזוג נולדו 7 ילדים:
קרל פרידריך אוגוסט (1784–1853), התחתן עם לואיזה פון וירטמברג
אדלהייד שרלוטה וילהלמינה (1787–1858), התחתן עם לודוויג, נסיך הוהנלוהה-קירכברג
לואיזה סופיה אמיליה (1788–1859), התחתנה עם אלברכט, נסיך ארבאך-פירסטנאו
אוגוסטה שרלוטה פרדריקה סופיה אמליה (1793–1821), התחתנה עם קרל, רוזן הסן-פיליפסטאל-בארכפלד
אדולף קרל פרידריך לודוויג (1797 -1873), היה ראש ממשלת פרוסיה וגנרל חיל הפרשים, התחתן עם לואיזה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג
אלכסנדר לודוויג קרל היינריך (1798–1829)
פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (בדנית: Frederik Christian II, hertug af Slesvig-Holsten-Sønderborg-Augustenborg; 28 בספטמבר 1765 – 14 ביוני 1814), היה חתנו של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וחותנו של כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק.
פרידריך כריסטיאן נולד ב-28 בספטמבר 1765 בארמון אוגוסטנבורג, אוגוסטנבורג, לפרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולשרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, בתם של פרידריך קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן וכריסטינה אירמגארד, רוזנת רבנטלוב.
בפברואר 1779 הציע המדינאי הדני אנדראס פטר ברנסטורף שפרידריך כריסטיאן, שהיה מיוחס לכל המשפחות הדניות החשובות, יתחתן עם לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, ובכך לאחד את שני הענפים של בית אולדנבורג, ולמנוע את נישואי לואיזה אוגוסטה לבית המלוכה השוודי.
בשנת 1794 נשרף הארמון, וזמן קצר לאחר מכן מת אביו פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ופרידריך ככריסטיאן עלה לשלטון במקומו, והמשפחה עברה להתגורר בארמון אוגוסטנבורג.
במהלך השנים התגלע סכסוך בין פרידריך כריסטיאן לגיסו פרדריק השישי, מלך דנמרק בנוגע לדוכסויות שלזוויג-הולשטיין ואזור זונדרבורג, ואשתו לואיזה אוגוסטה צידדה באחיה.
כמו כן סייעה לואיזה אוגוסטה לטרפד את תוכניות פרידריך כריסטיאן להיבחר למלך שוודיה, לאחר מות אחיו קרל אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, ואכן ז'אן ברנדוט הוכתר כנסיך הכתר השוודי.
היחסים בין השניים התדרדרו יותר ויותר, ופרידריך כריסטיאן ניסה להגביל את השפעתה על הילדים, אולם הוא מת במפתיע ב-14 ביוני 1814. לאחר מותו השתלטה אשתו לואיזה אוגוסטה על אחוזתו ועל חינוך הילדים, ובשנת 1820 חזר בנו כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וקיבל את הנחלות.
ב-27 במאי 1786 התחתנה פרידריך כריסטיאן עם לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק וקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן , היה בנו של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה וראש בית וטין בין השנים 1932–1968.
פרידריך כריסטיאן נולד ב-31 בדצמבר 1893 בדרזדן לפרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, וללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליצ'ה, נסיכת פארמה.
בשנת 1903 התגרשו הוריו, ופרידריך כריסטיאן יחד עם שאר אחיו נשאר יחד עם אביו.
באותה שנה קיבל פרידריך כריסטיאן דרגת לוטננט ברגימנט משמר הגרנדירים ה-100 (הסקסוני המלכותי ה-1).
בשנת 1913 הצטרף פרידריך כריסטיאן לאקדמיה הצבאית בדרזדן, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת במטה הכללי בחזית המערבית, ואף קיבל כמה עיטורים על אומץ לב.
בנוסף היה לו כושר רטורי מדהים, ומשום כך שלח אותו אביו לשליחויות דיפלומטיות לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, מהמט החמישי, סולטאן האימפריה העות'מאנית וקרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר אביו מתפקידו, בעקבות התבוסה של האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
פרידריך כריסטיאן הוביל את הצבא הסקסוני מבלגיה וצרפת לגרמניה, שם הם שוחררו בפולדה.
לאחר המלחמה החל פרידריך כריסטיאן בלימודי משפטים באוניברסיטאות קלן, פרייבורג, ברסלאו ווירצבורג, ואת עבודת הדוקטורט שלו עשה על ניקולאוס קוזאנוס, שתרם רבות לפיתוח המשפט הקנוני בימי הביניים המאוחרים.
במהלך לימודיו בווירצבורג נפגש פרידריך כריסטיאן עם אליזבת הלן, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני ומרגרטה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, וב-16 ביוני 1923 התחתנו השניים ברגנסבורג.
לאחר שסיים את לימודיו הפך פרידריך כריסטיאן למורה להיסטוריה של האמנות, ובערך באותו זמן, אביו ביקש ממנו לקחת את הניהול של נחלות המשפחה בסקסוניה ובשלזיה.
בשנת 1923 ויתר אחיו הבכור גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה על זכויותיו לכתר סקסוניה, והצטרף למסדר הישועים.
בעקבות כך הפך פרידריך כריסטיאן לראשון בסדר הירושה של בית וטין, ולאחר מות אביו פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה בשנת 1932 ירש פרידריך כריסטיאן את תאריו.
בשנת 1933 עלתה הצעה שפרידריך כריסטיאן ימונה למלך פולין, בשל העבר המשותף של נסיכות הבוחר מסקסוניה וממלכת פולין, אולם בשל עליית היטלר לשלטון והידרדרות היחסים בין גרמניה הנאצית לפולין לפני מלחמת העולם השנייה, לא יצאה ההצעה אל הפועל.
פרידריך כריסטיאן ומשפחתו התגוררו בבמברג, ובשנת 1937 עברו לגור בטירת ואכוויץ על ידי דרזדן, והתגוררו בה עד לשנת 1945. הטירה שרדה את הפצצת דרזדן על ידי בעלות הברית בשנת 1945, ופרידריך כריסטיאן אף שיכן בה פליטים רבים מהעיר.
בסוף המלחמה עברו בני המשפחה דרך הוף ורגנסבורג לברגנץ שבאזור הכיבוש הצרפתי, שם שהו ילדיהם הצעירים משנת 1940. בשנת 1955 עבר פרידריך כריסטיאן להתגורר במינכן על יד בניו הגדולים, וב-9 באוגוסט 1968 מת בסאמדן שבשווייץ.
ב-16 ביוני 1923 התחתן פרידריך כריסטיאן עם אליזבת הלן, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני ומרגרטה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
מריה עמנואל, מרקיז מייסן (1926–2012), התחתן עם אנסטסיה, נסיכת אנהלט
אלברט, מרקיז מייסן (1934–2012), התחתן עם אלמיירה הנקה
מתילדה, נסיכת סקסוניה (1936–2018), התחתנה עם יוהנס היינריך, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה
פרידריך לאנג , היה מיור בלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני).
זכה בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
לאנג נולד במורבסקה טרבובה ב-12 בינואר 1915. הוא למד בניית מטוסים באוניברסיטה הטכנית בברסלאו, ובאוקטובר 1935 התגייס לוורמאכט והצטרף לרגימנט הרגלים ה-28. במרץ 1936 עבר ללופטוואפה ועבר הכשרה בקורס טיס.
לאחר סיום הקורס ב-1 בינואר 1938, הועלה לדרגת לוטננט והוצב כטייס במפציצי צלילה.
לאנג השתתף בלחימה במהלך המערכה בפולין וקיבל על כך את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ולאחר מכן לחם במהלך המערכה על צרפת.
ב-8 ביוני 1940 נפצע באורח קשה והיה מאושפז עד חודש אוגוסט באותה שנה בבית חולים בהיידלברג.
לאחר מכן הועבר לאנג יחד עם כנף תקיפה קרקעית 2 לאזור הים התיכון, ואף הצליח לפגוע קשות בשתי משחתות בריטיות.
עם תחילת מבצע ברברוסה הועברה הטייסת שלו לחזית המזרחית, שם קיבל ב-23 בנובמבר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
בסוף אוקטובר 1942 מונה לאנג לקצין קישור של צי האוויר ה-4 עבור הארמייה ה-17, וב-21 בנובמבר 1942 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1 באפריל 1943 מונה למפקד להק III, שהיה מצויד במטוסי יונקרס Ju 87. ב-7 במרץ 1944 השלים את גיחתו ה-1,000 מדרום לוויטבסק, וב-4 ביולי 1944 קיבל את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
בין ה-9 בפברואר 1945 ל-13 במרץ 1945 פיקד על כנף תקיפה קרקעית 2, כממלא מקומו של הנס אולריך רודל, ועד סוף המלחמה הועלה לדרגת מיור.
בשנת 1947 שוחרר לאנג מהשבי, ובשנת 1956 הצטרף ללופטוואפה החדש של הבונדסוור.
בשנת 1973 פרש מהצבא בדרגת אוברסט, וב-29 בדצמבר 2003 מת בביתו בהנובר.
גנרל פרידריך מית , היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
מית נולד ב-4 ביוני 1888 באברסוולדה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1906 התגייס מית לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד היגר ה-2. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם מית עם גדודו, וכיהן כמפקד פלוגה וכקצין מטה גדודי.
על פעולותיו בקרבות קיבל מית את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מית לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 במרץ 1933 הועלה מית לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-27, וב-1 באפריל 1938 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-12.
ב-26 באוגוסט 1939 מונה מית לראש מטה הארמייה הראשונה, והשתתף עמה במהלך המערכה על צרפת.
ב-10 בדצמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-112, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-35 כעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, עמה לחם בקרב קייב.
ב-24 בדצמבר 1941 הוא קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-24 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד יחידת האבטחה האחורית של קבוצת ארמיות דון.
בדצמבר אותה שנה הוא מונה למפקד קבוצת הקרב מית, שהשתייכה לפלגת הארמייה הולידט, שהפכה בהמשך להארמייה השישית החדשה, וב-21 ביולי 1943 הפכה קבוצת הקרב לקורפוס ה-4 החדש, יום לאחר שמית הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
מית לחם עם הקורפוס שבפיקודו בקרבות באוקראינה, וב-2 בנובמבר 1943 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, שעליו התווסף לו תוספת עלי האלון ב-1 במרץ 1944. בקיץ 1944 לחם הקורפוס ברומניה במהלך מבצע יאשי-קישינב, וב-2 בספטמבר נהרג מית כתוצאה מהתקף לב.
פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה , היה הטוען לכתר דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה בין השנים 1954–1998.
פרידריך יוזיאס נולד בקובורג ב-29 בנובמבר 1918 לקרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ולויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מטילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, זמן קצר לאחר שב-14 בנובמבר 1918 התפטר אביו מהשלטון, בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית.
מצד אביו היה פרידריך יוזיאס נינה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1938 הוא התגייס לוורמאכט, והשתתף בכיבוש צ'כוסלובקיה, פולין וצרפת.
בשנת 1941 הוא לחם ביוגוסלביה ובברית המועצות, ובחורף 1941 הוא חלה באורח קשה.
לאחר החלמתו הוא נלחם כאובר-לויטננט בקווקז.
ב-25 בינואר 1942 התחתן פרידריך יוזיאס עם בת דודתו ויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולד לו בן אחד.
בשנת 1944 הוא מונה לעוזרו של גנרלפלדמרשל ארווין רומל בחוף הצרפתי.
ביוני 1944 הוא הוצב בדנמרק תחת הגנרל הרמן פון האנקן, שם נפל בשבי הבריטי במאי 1945, אך שוחרר כבר בסתיו אותה שנה.
לאחר שחרורו הוא שהה במשך תקופה בסטוקהולם, אצל אחותו זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה.
בשנת 1946 הוא קיבל עבודה בחברת הספנות השוודית Johnson Line AB, ומשנת 1948 הוא הועסק על ידי WR גרייס ושות' בסן פרנסיסקו.
ב-19 בספטמבר 1946 הוא התגרש מאשתו הראשונה, וב-14 בפברואר 1948 הוא התחתן עם דניס הנרייטה דה מוראלט, ממנה נולדו לו 3 ילדים.
לאחר שעבד בחברת ספנות בסנטוס, ברזיל משנת 1951, הוא חזר לגרמניה בשנת 1952 ועבד בחברת הספנות בהמבורג.
בשנת 1958 החזירה לו ממשלת אוסטריה את נכסי המשפחה באוסטריה, אשר הוחרמו בשנת 1945 על ידי בעלות הברית.
בשנת 1958 הוא החל לעבוד בחברת ספנות בבואנוס איירס, ובשנת 1964 הוא חזר לגרמניה והתיישב בהמבורג.
ב-17 בספטמבר 1964 הוא התגרש מאשתו השנייה, וב-30 באוקטובר אותה שנה הוא התחתן עם קתרין ברמה, אך ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1967 הוא עבר להתגורר בקובורג, ובהמשך הוא התגורר בעיקר באוסטריה.
ב-23 בינואר 1998 מת פרידריך יוזיאס באמשטטן, ובנו אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ירש את תאריו.
ב-25 בינואר 1942 התחתן פרידריך יוזיאס עם ויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולד לו בן אחד, אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה.
ב-14 בפברואר 1948 הוא התחתן עם דניס הנרייטה דה מוראלט, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
קלאודיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה (נולדה ב-1949)
ביאטריס שרלוט, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה (נולדה ב-1951)
פרידריך פון אמרלינג היה צייר אוסטרו-הונגרי.
צייר דיוקנאות רשמי של פרנץ יוזף ואחד משני ציירי הדיוקנאות הבולטים במאה ה־19, לצד פרדיננד גאורג ולדמילר .
צייר הדיוקנאות האוסטרי פרידריך פון אמרלינג נולד בשנת 1803 בספיטלברג.
בשנת 1815 החל את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות בווינה ובשנת 1824 עבר לאקדמיה בפראג שם הפך לתלמידו של יוסף ברגלר הצעיר.
במהלך שהותו בלונדון ב־1827 וב־1828 למד מצייר הדיוקנאות תומאס לורנס.
לאחר מכן שהה בפריז, שם לימד אותו הצייר הוראס ורנט.
לאחר שובו לביתו הפך פרידריך פון אמרלינג לאחד הדיוקנאות הנחשבים ביותר של הבורגנות הווינאית והמשפחה הקיסרית האוסטרית.
הצייר הועלה לאצולה בשנת 1878.
פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג , היה דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג בין השנים 1754–1794.
פרידריך כריסטיאן נולד ב-6 באפריל 1721, והיה בנם הבכור של כריסטיאן אוגוסט הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ופרדריקה לואיזה, רוזנת דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן גילדלווה, רוזן סמסו ושרלוטה אמליה, רוזנת דנסקאולד-לאובריג.
בשנת 1754 מת אביו, ופרידריך כריסטיאן ירש את טירת אוגוסטנבורג ואת אחוזת גרסטן.
עם זאת, אחוזות אלה היו משועבדות לחובותיו, ובשל כך הוא ויתר על טענותיו על דוכסויות של שלזוויג והולשטיין, ובתמורה נתן לו מלך דנמרק (שהיה גם דוכס שלזוויג-הולשטיין) הסדר מועדף, שאפשר לו לרכוש את אלס ואת סאנדייב, מה שהפך אותו לבעל הקרקעות הגדול ביותר בשלזוויג.
כמו כן, הוא גם הרחיב את טירת אוגוסטנבורג, מעון המשפחה.
פרידריך כריסטיאן כיהן כגנרל בצבא הדני, וכן הוא היה אביר מסדר הפיל.
ב-13 בנובמבר 1794 מת פרידריך כריסטיאן באוגוסטנבורג, ובנו פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-26 במאי 1762 התחתן פרידריך כריסטיאן עם שרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן, בתם של פרידריך קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-פלן וכריסטינה אירמגארד, רוזנת רבנטלוב, ממנה נולדו לו שבעה ילדים:
לואיזה כריסטינה קרולינה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1763–1764).
לואיזה כריסטינה קרולינה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1764–1815).
פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1765–1814), התחתן עם לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק.
פרדריק קרל אמיל, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1767–1841), גנרל דני, התחתן עם סופיה אלאונורה פרדריקה של, בתו של הברון יורגן אריק של.
קרל אוגוסט, נסיך הכתר של שוודיה (1768–1810), גנרל דני, ומאוחר יותר, נסיך הכתר של שוודיה.
סופיה אמליה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1769).
קרל וילהלם, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1770–1771).
פרידריך לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק היה דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק וגנרל-פלדמרשל של הצבא הפרוסי.
פרידריך לודוויג נולד ב-6 באפריל 1653 בבק, נסיכות מינדן, ברנדנבורג-פרוסיה.
פרידריך לודוויג היה רק בעל תואר "דוכס", אולם לא ירש בפועל את הטריטוריה של בק.
אחיו אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש אותה בשנת 1675, ולאחר מכן ירש אותה אחיינו פרידריך וילהלם הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק.
בשנת 1719 נהרג אחיינו בקרב פרנקאווילה, ובעקבות כך ירש פרידריך לודוויג את הדוכסות, אולם הנחלה נותרה בידי אלמנתו של פרידריך וילהלם.
בשנת 1671 הפך פרידריך לודוויג למפקד רגימנט הפרשים פון אלר בצבא ברנדנבורג-פרוסיה.
בשנת 1675 השתתף בקרב הפרבלין כריטמייסטר.
שנה לאחר מכן הוא היה אוברסט ברגימנט הדרגונים הולשטיין.
בשנת 1690 מונה פרידריך לודוויג למושל וזל בדרגת גנרל-לויטננט, ושלוש שנים לאחר מכן הוא מונה למפקד הגנרל של דוכסות פרוסיה.
ב-17 בינואר 1701 קיבל פרידריך לודוויג את עיטור מסדר העיט השחור מפרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, וזמן קצר אחר כך מונה לסטאדהאודר של פרוסיה המזרחית ומושל קניגסברג.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית, הוא השתתף בקרב אודנרדה בשנת 1708, קרב מאלפלקואט בשנת 1709, ובמצור על ליל, מונס, וטורנה.
בשנת 1713 הועלה פרידריך לודוויג לדרגת גנרל-פלדמרשל.
בנוסף, הוא שמר על הנייטרליות של פרוסיה המזרחית במהלך רוב המלחמה הצפונית הגדולה.
ב-7 במרץ 1728 מת פרידריך לודוויג בקניגסברג, ונקבר ליד אשתו בקתדרלת קניגסברג.
לאחר מותו, ירש את תאריו בנו פרידריך וילהלם השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (שבנו היחיד, פרידריך וילהלם השלישי, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, נהרג בקרב פראג ב-1757), ולאחר מכן בניו הצעירים, קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ופטר אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק.
בשנת 1732 רכש פרידריך וילהלם השני את בק ממריה אנטוניה, ואיחד מחדש את הנחלה, אולם בשנת 1745 נמכרה הנחלה בשנית.
ב-1 בינואר 1685 התחתן פרידריך לודוויג באוגוסנבורג, עם לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, בתם של ארנסט גינטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואוגוסטה שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולדו לו כמה ילדים:
פרידריך וילהלם השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1687–1749)
פרידריך לודוויג, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1688)
סופיה שרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1689–1693)
קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1690–1774)
אמליה אוגוסטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1691–1693)
פיליפ וילהלם, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1693–1729)
לואיזה אלברטינה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1694–1773)
פטר אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1697–1775)
סופיה הנרייטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1698–1768), התחתנה עם אלברכט כריסטוף, רוזן דוהנה-שלודיין, בתם שרלוטה, רוזנת דוהנה-שלודיין התחתנה עם קרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק.
פרידריך סטרינדברג היה עיתונאי וסופר גרמני-שוודי, שהוכר כחסידי אומות העולם על הצלת יהודים בשואה.
פרידריך, בנו של הסופר והמחזאי הגרמני פרנק ודקינד, גדל עם סבתו בדורנאך, סקסוניה, אוסטריה העליונה.
כשנולד אמו פרידה אוהל הייתה נשואה ליוהאן אוגוסט סטרינדברג שאימץ אותו כבנו.
התנדב לצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה.
אשתו הראשונה מריה לזר הייתה סופרת ומחזאית.
לזוג נולדה בת בשם ג'ודית ב-1924. נישואיהם פורקו ב-1927.
בדצמבר 1942 פרידריך ואשתו השנייה אוטיה הסתירו יהודי בשם הרברט שטראוס, שהכיר את הזוג שהיו שכניו בברלין.
שטראוס התחבא בביתם עד סוף פברואר 1943.
פרידריך, שהיה פעיל בתנועה האנטי-נאצית ברח לשוודיה ב-1943. בנוסף לכך הנאצים טענו שאביו הביולוגי, פרנק ודקינד יהודי, טענה שהתבררה כשקרית.
בזמן שהותו בשוודיה פרידריך היה אחד הראשונים שפרסם מאמרים, אשר דיווחו על שילוח יהודים למחנות ריכוז.
הוא גם התחיל לכתוב את ספרו "Under jorden i Berlin", סיפור על התנגדות יהודית בברלין בתקופת השואה.
ב 1949 פרידריך חזר למערב גרמניה.
ב-1957 עמד בראש הוצאה לאור גרמנית .
ב-1972 עבר לאיטליה,שם כתב את ספרו האחרון "כשהאגסים מבשילים".הספר יצא לאור שנה לפני מותו ב-30 במרץ 1978.
פרידריך ואוטיה זכו להכרה כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם ב-16 בינואר 2001. הטקס התקיים בברלין ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
פרידריך לודוויג שרדר (3 בנובמבר 1744 – 3 בספטמבר 1816) היה שחקן גרמני, אמרגן שחקנים, מחזאי ואחד מהבונים החופשיים הבולטים בהיסטוריה של גרמניה.
זמן קצר לאחר לידתו, נפרדה אמו, סופי שרלוט בירייקל (1714–1792), מבעלה, והצטרפה לתיאטרון, שערך סיבוב הופעות מוצלח בפולין וברוסיה.
לאחר מכן, נישאה אימו לקונראד ארנסט אקרמן והופיעה עם התיאטרון שלו בערים רבות בגרמניה, ולבסוף השתקעה בהמבורג.
כבר בצעירותו, שרדר הראה כישרון במספר תחומים, אך ילדותו הייתה קשה מאוד בגלל יחסו של אביו החורג כלפיו, עד שבסופו של דבר הוא ברח מהבית ולמד את מקצוע הסנדלרות.
עם זאת, הוא שב והצטרף להוריו בשנת 1759, והחל בקריירת משחק.
ב-1764 הופיע עם חברת אקרמן בהמבורג, ושיחק בקומדיות מובילות, אך את אלה הוא החליף עד מהרה בתפקידים הטרגיים שבהם התפרסם.
אלה כללו בין היתר את המלט ואת המלך ליר.
לאחר מותו של אקרמן ב-1771 השתלטו שרדר ואמו על ניהול תיאטרון המבורג, ושרדר החל לכתוב מחזות.
ב-1780, עזב שרדר את המבורג, ולאחר טיול עם אשתו, אנה כריסטינה הארט, הם התארסו בתיאטרון בווינה.
בשנת 1785 שרדר שוב לקח את הניהול על התיאטרון בהמבורג והוביל אותו בהצלחה עד לפרישתו בשנת 1798. לאחר עזיבתו של שרדר, תיאטרון המבורג קרס, ושרדר זומן פעם נוספת לסייע בשיקומו, ובשנת 1811 חזר אליו לשנה אחת.
נוסח שרדר הוא נוסח בבנייה החופשית הנהוג בעיקר בלשכות בגרמניה ובברזיל, ובעוד מספר מדינות אחרות.
הנוסח פותח על ידי שרדר, והוצג לבונים חופשיים בכירים בהמבורג ב-29 ביולי 1801. הנוסח התקבל פה אחד ומשך אליו כמה לשכות ברחבי גרמניה ומדינות אחרות, שם נהגו על פיו בעיקר בונים חופשיים ממוצא גרמני.
עד מהרה, קיבל הנוסח את שמו של מייסדו, נוסח שרדר.
פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
פרידריך לאופולד נולד ב-14 בנובמבר 1865 בברלין לפרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ולמריה אנה, נסיכת אנהלט, בתם של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה.
בגיל 10 בשנת 1875 הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית כקאדט, ובשנת 1885 הועלה לדרגת אובר-לויטננט.
בשנת 1888 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, בשנת 1890 הועלה לדרגת מיור ובשנת 1893 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
באותה שנה הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד ה-Gardes du Corps, רגימנט קירסירים של חטיבת הפרשים הראשונה של המשמר.
ככזה, הוא מונה למפקד רגימנט גארד דו קורפס בפוטסדאם ולקולונל הכבוד של רגימנט ההוסארים הקיסרי והמלכותי האוסטרי "פרידריך לאופולד פון פרוסיה" ה-2, שנקרא על שמו.
בין השנים 1894–1898 הוא פיקד על חטיבת הפרשים ה-4 של המשמר בפוטסדאם ולאחר מכן, הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-22 בקאסל.
בין השנים 1900–1902 שימש כמפקח של פיקוח הפרשים הרביעי בפוטסדאם.
עם הקידום לאחר מכן לגנרל חיל הפרשים וילהלם השני שחרר אותו משירות.
מאז, הנסיך מימש את תפקידיו הצבאיים באופן רשמי בלבד.
שירת במהלך מלחמת רוסיה-יפן (1904–1905) כיועץ במטה הרוסי.
בשנת 1907 מונה למפקח הכללי של הצבא, וב-10 בספטמבר 1910 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
הנסיך פרידריך לאופולד היה הפטרון האחרון של הבונים החופשיים הפרוסים מבית הוהנצולרן.
היה חבר מאז 1889 ב"פרידריך וילהלם צור מורגנרוטה", וב-1894 הפך לפטרון של שלוש הלשכות.
במהלך מהפכת נובמבר 1918, הוא הניף דגל אדום על בקתת הציד שלו בגליניצקה ליד ברלין.
הוא גם היה הבעלים של אחוזה גדולה ב-Krojanke, לאחר 1918 בפוזן-מערב פרוסיה.
ב-21 ביוני 1924, החזקה אושרה על ידי בית המשפט הכללי, שם הוא נפטר שם ב-13 בספטמבר 1931.
ב-24 ביוני 1889 התחתן פרידריך לאופולד בברלין עם לואיזה סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, אחותה של הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה, אשתו של הקיסר וילהלם השני, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים:
פרידריך אלברט פוירטש היה גנרל גרמני אשר שירת בוורמאכט בתפקידי מטה בכירים במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה התגייס לבונדסוור ואף שימש כמפקח הכללי שלו (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1961–1963.
פוירטש נולד בוואלץ' ב-19 במאי 1900. אחיו הגדול הוא הגנרל הרמן פוירטש.
הוא למד בגימנסיה בהוהנסאלצה ובגראונץ, וב-21 במאי 1918 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית.
הוא השתתף בקרבות האחרונים של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה וזכה בצלב הברזל מדרגה שנייה.
לאחר המלחמה הוא הצטרף לפרייקור, וב-1920 התגייס לרייכסווהר.
ב-1 באפריל 1922 הוא הועלה לדרגת לויטננט, וב-1 בפברואר 1927 הועלה לדרגת אובר-לויטננט.
בין 1932–1934 הוא למד באקדמיית המלחמה, וסיים אותה בדרגת האופטמן.
ב-12 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד פלוגה, וב-1 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת מיור.
ב-10 בנובמבר של אותה שנה הוא הוצב במטה הקורפוס ה-3. בסתיו 1939 הוא הועבר למטה הדיוויזיה ה-60 ולחם עמה במערכה על צרפת.
לאחר סיום המערכה הועבר פוירטש לאגף הציוד, וב-1 בנובמבר 1940 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
במקביל, הוצב במטה הארמייה ה-18. הוא לחם בחזית המזרחית ב-10 במאי 1943 הוא עוטר בעיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-1 בדצמבר של אותה שנה הוא מונה לראש מטה הארמייה ה-18. ב-1 ביוני 1944 הוא הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור שלושה חודשים לאחר מכן הוא קיבל את צלב האבירים של צלב הברזל.
בסוף ינואר 1945 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות קורלנד.
ב-1 במרץ הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.
עם כיבוש כיס קורלנד הוא נפל בשבי הצבא האדום.
הסובייטים העמידו את פוירטש למשפט וגזרו עליו 25 שנות מאסר בעוון הרס ערים ופשעי מלחמה.
עם זאת, ב-9 באוקטובר 1955, עשור לאחר סיום המלחמה, הוא שוחרר וחזר לגרמניה.
שנה לאחר מכן, הוא התגייס לבונדסוור - הצבא הגרמני החדש, בדרגת גנרל-מיור.
הוא מונה למפקד הקורפוס ה-2, ובאפריל 1957 הועבר לפקד על דיוויזיית הגרנדירים ה-2. לאחר מכן הוצב במטה העליון של בעלות הברית באירופה.
ב-31 במרץ 1961 הוא הפך למפקח הכללי (מקביל לרמטכ"ל) השני של הבונדסוור.
הוא כיהן בתפקיד במשך שנתיים תמימות.
לאחר פרישתו מהצבא, התגורר פוירטש עם משפחתו בגוסלאר עד מותו ב-14 בדצמבר 1976.