tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם פתיחת עונת המשחקים 2006–2007, הודיע קוקוץ' כי הוא לא מעוניין להעביר את משפחתו מאזור אילינוי בו הוא גר מאז שיחק במדי הבולס המקומיים, וכי לאור חוסר העניין מצד הקבוצות הקרובות (שיקגו, דטרויט ומילווקי), יתלה, כנראה, את הנעלים, ויסיים את קריירת המשחק שלו.
ב-9 בינואר 2007 הודיע קוקוץ' רשמית שהוא פורש.
הוא אומנם קיבל הצעות מ-5 קבוצות NBA אבל הוא רצה לסיים את הקריירה בשיקגו בולס.
טוני קולט היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומוזיקאית אוסטרלית.
זוכת פרס אמי ופרס גלובוס הזהב על תפקידה כטרה גרגסון בסדרה "טרה".
בנוסף, הייתה מועמדת לעוד שני פרסי אמי ולחמישה פרסי גלובוס הזהב וב-1999 קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "החוש השישי".
קולט נולדה בעיר סידני, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, הבכורה מתוך שלושה ילדים; יש לה שני אחים צעירים.
היא גדלה בפרוור גליב שבסידני עד גיל 6, ולאחר מכן התגוררה בפרוור בלקטאון.
אביה, בוב קולט, היה נהג משאית, ואימה, ג'ודי (לבית קוק), הייתה נציגת שירות לקוחות.
בילדותה השתתפה בתחרויות שירה מקומיות.
שאיפתה הייתה להופיע במחזות זמר, שכן היא אהבה לשיר ולרקוד.
תפקיד המשחק הראשון של קולט היה בגיל 14 בהפקה בית-ספרית של המחזה "Godspell"; היא עברה אודישן עם השיר "Saving All My Love for You" של וויטני יוסטון.
בתחילת 1991 החלה ללמוד במכון הלאומי לאמנויות הדרמה (NIDA), אך עזבה מקץ 18 חודשים כדי להופיע בתור סוניה במחזה "הדוד וניה" (הוצג באוגוסט–ספטמבר 1992), שם שיחקה לצד ג'פרי ראש בתפקיד הראשי.
ב-1994 גילמה קולט את מיוריאל הסלופ בסרט "חתונתה של מיוריאל", תפקיד בשבילו עלתה 18 קילוגרם במשקלה תוך שבעה שבועות.
על הופעתה בתפקיד זה היא זכתה בפרס המכון האוסטרלי לקולנוע והייתה מועמדת גם לפרס גלובוס הזהב.
בהמשך שיחקה בסרטים: "אמה" (1996), לצד גווינת' פלטרו, "ולווט גולדמיין" (1998) של טוד היינס, "8 וחצי נשים" של פיטר גרינוויי, "שאפט" עם סמואל ל.
ג'קסון, "רווק פלוס ילד" לצד יו גרנט, "משנים כיוון" עם בן אפלק וכן "השעות" יחד עם מריל סטריפ, ג'וליאן מור וניקול קידמן.
ב-2000 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על גילום דמות אמו של הילד הרדוף בסרט "החוש השישי".
קולט הקימה את להקת "Toni Colette & the Finish", בה חבר גם בעלה.
באוקטובר 2006 יצא אלבום הבכורה של הלהקה: Beautiful Awkward Pictures, לו כתבה קולט את כל השירים.
ב-2007 הופיעה הלהקה בסידני כחלק מהאירוע Live Earth.
ב-2006 כיכבה בסרט הקומי "מיס סנשיין הקטנה" לצד אביגייל ברסלין.
ב-2008 כיכבה קולט בסדרת הטלוויזיה "טרה" בה גילמה דמות של עקרת בית, אם ואמנית המתמודדת עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית.
ב-2009 זכתה קולט בפרס אמי לשחקנית ראשית בקומדיה, על תפקידה בסדרה "טרה".
משחקה בסדרה זיכה אותה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
ב-2013 מילאה תפקיד ראשי בסדרת דרמה של CBS: "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרה הישראלית באותו שם, ששודרה בערוץ עשר.
ב-2017 שיחקה בסרט הפעולה "XXX: הילוך גבוה" לצד וין דיזל וסמואל ל.
ג'קסון, בסרט הדרמה הקומי "המתיני בבקשה" לצד דקוטה פנינג, ובסרט הקומדיה "אמהות בהפרעה".
בפברואר 2020 לוהקה קולט יחד עם בלה היתקוט לתפקידים ראשיים בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס: "אני אף אחת".
בהיותה בשנות העשרים לחייה היא התקשתה להסתגל לחיים באור הזרקורים, ועקב כך נאבקה בבולימיה והתקפי חרדה.
בתקופה זו היא גילחה את ראשה חמש פעמים, פעם אחת לתפקיד קולנועי.
ב-1997 הייתה בזוגיות עם השחקן האירי ג'ונתן ריס מאיירס במשך כשנה, ותיארה את מערכת יחסיהם כ"נהנתנית, וכנראה מסוכנת."
ב-31 בינואר 2003 היא נישאה למוזיקאי דייב גאלאפסי בטקס בודהיסטי-מסורתי, אף שאינה מגדירה עצמה כבודהיסטית.
לזוג יש בת, סייג' פלורנס, ילידת 9 בינואר 2008, ובן - ארלו רוברט, שנולד ב-22 באפריל 2011. הם חיו בסידני בשנות ה-2000 לפני שעברו ללוס אנג'לס.
שנהסרטתפקידהערות1992Spotswoodוונדי רובינסון1994חתונתה של מיוריאלמיוריאל הסלופ1995הגנב והסנדלרהאחותדיבוב1996Cosiג'וליעל חברים ולוויה אחתסינת'יהאמההארייט סמית'Lilian's Storyליליאן סינגר הצעירה1997עבודה זמניתאיריס צ'פמןThe James Gangג'וליה ארמסטרונגDiana & Meדיאנה ספנסר1998The Boysמישלולווט גולדמייןמנדי סלייד1999שמונה וחצי נשיםגריזלדההחוש השישילין סיר2000שאפטדיאן פלמיארימלון ספלנדידקאת'פלא פודינגמג בלו-גאםדיבוב2002משנים כיווןמישלרווק פלוס ילדפיונה ברוורDirty Deedsשרון ריאןהשעותקייטי2003סיפור יפניסנדי אדוארדס2004The Last Shotאמילי פרנץ'קוני וקרלהקרלה2005בנעליהרוז פלר2006מיס סנשיין הקטנהשריל הוברהמאזין הלילידונה די.
מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר דפיקות לב חזקותלזליBirthmarkedקתרין2019מסור חשמלי מקטיפהגרטשןרצח כתוב היטבג'וני ת'רומבי2020אני חושבת לגמור עם זהסוזי2021סוס מנצחג'אן ווקסהנוסע הסמוימרינה ברנטסמטת הסיוטיםזינה קרומביין2022ירושה בהפרעה מייסי2023רובי נגד הזרםפלורה גילמןדיבובMafia Mamaכריסטין2024מושבע מס' 2פיית' קילברו2025מיקי7גווןכתוב בכוכבים אודרי2025להתראות, ג'וּןהלן
שנהסדרהתפקידהערות1990A Country Practiceטרייסיפרק: "The Sting: Part 1"2001Dinner with Friendsבת'סרט טלוויזיה2006אחרי הצונאמיקטי גרהאםמיני-סדרה2009–2011טרהטרה גרגסוןתפקיד ראשי (3 עונות); 36 פרקים
גם מפיקה בפועל2012רייקקלאודיה מרשלפרק: "R vs Mohammed"2013–2014בני ערובהד"ר אלן סנדרסתפקיד ראשי; 15 פרקים2014Devil's Playgroundמרגרט וואלאספרק: "I Will Bring Fire onto This Earth"2018תאוות נדודיםג'וי ריצ'רדסתפקיד ראשי; 6 פרקים
גם מפיקה שותפה2019לא ייאמןהבלשית גרייס ראסמוסוןתפקיד ראשי; 7 פרקים
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2020)2021Odd Squadמלכת החולפרק: "End of the Road"2022אני אף אחתלורה אוליברתפקיד ראשי; 8 פרקיםהמדרגותקתלין פטרסוןמיני-סדרה
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (2023)2023–הווההכוחמרגו קלירי לופזתפקיד ראשי; 9 פרקים2025תיקון מידותאוולין ויידתפקיד ראשי; 8 פרקים
אנטואן "טוני" פרנג'יה , היה פוליטיקאי לבנוני ומנהיג מיליציה בשנים הראשונות של מלחמת האזרחים בלבנון.
פרנג'יה למד בקולז' דה פראנס, בתחילה בטריפולי ואחר כך בביירות.
ב-25 באוקטובר 1970 ירש את כיסאו של אביו, סולימאן פרנג'יה, בפרלמנט, מטעם זע'רתא, לאחר שאביו נבחר לנשיאות.
הוא מונה להיות שר הדואר והתקשורת בממשלתו של אביו.
בתחילת שנות השבעים החלו המפלגות השונות בלבנון להקים מיליציות, מתוך חשש לפריצת מלחמת אזרחים בעקבות כניסתם של אלפי לוחמי אש"ף למדינה, לאחר אירועי ספטמבר השחור בירדן ב-1970. משפחת פרנג'יה הקימה את בריגדת מרדה, שנודעה אחר כך בשם צבא השחרור של זע'רתא, תחת פיקודו של טוני פרנג'יה.
מוקד פעילותה של המיליציה היה באזור זע'רתא שליד טריפולי, מעוז המשפחה.
עם פרוץ מלחמת האזרחים החלו להיבקע סדקים בתוך העדות ובריתות הפכו ליריבויות.
בעדה הנוצרית, בין משפחת פרנג'יה, שלה היו קשרים עם סוריה, ובין משפחת ג'ומאייל, שמיליציית הפלנגות שלה החלה לקשור יחסים עם ישראל, נפער פער.
המיליציות לחמו זו בזו, גם על רקע גביית דמי חסות.
העימות הוביל להתנקשות בחייו של טוני פרנג'יה על ידי אנשי הפלנגות.
בשיר ג'ומאייל עצמו נחשד שהורה לחסל את יריבו.
בבוקר ה-13 ביוני 1978 בשעה ארבע לפנות בוקר תקפה חוליה של הפלנגות, שבראשה עמדו סמיר ג'עג'ע ואלי חובייקה, את בית פרנג'יה באהדן.
שלושים וחמישה תושבים מקומיים נהרגו במתקפה וכעשרה מאנשי הפלנגות.
אביו של טוני, סולימאן, טען שאנשי הפלנגות הכריחו את טוני ואשתו לצפות בהוצאה להורג של בתם התינוקת ג'יהאן, ואז הכריחו את טוני לצפות ברצח אשתו, לפני שנרצח בעצמו.
אנשי הכוחות הלבנוניים הכחישו את מעורבותם בתקרית.
סולימאן פרנג'יה נשבע לנקום את מות בנו ומשפחתו וכרת ברית עם אויביו עד לא מכבר, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית הדרוזית וליד ג'ונבלאט וראש הממשלה לשעבר רשיד כראמה.
השלושה הקימו את חזית ההצלה הלאומית הפרו-סורית.
חודשים מספר לאחר מכן נרצחה מאיה, בתו של בשיר ג'ומאייל יחד עם שומרי ראשה, ובשנת 1982 התנקשו בחייו של בשיר על ידי מטען נפץ.
לטוני פרנג'יה ולאשתו ורה אל-כורדני היו שני ילדים.
בנו סולימאן מונה להיות שר הבריאות בגיל 22, כיהן בשורת תפקידי שר בממשלות לבנון, ומכהן כיום בפרלמנט.
אנתוני (טוני) רובינס הוא מרצה, מנטור ויועץ אישי (קואוצ'ר), איש עסקים וסופר אמריקאי.
נחשב לאחד המנטורים המפורסמים והמצליחים בעולם.
רובינס ידוע בכך שהוא מקיים ומעביר סמינרים גדולים וכן הרצאות העוסקים באימון אישי, בהתמודדות עם פחד ובהצלחה בחיים.
רובינס נולד בצפון הוליווד, קליפורניה, בשם Anthony J.
הוא הבכור מבין שלושת אחיו.
כשהיה בן 7 הוריו התגרשו, ולאחר מכן נישאה אמו מספר פעמים.
בין היתר, נישאה אמו לג'ים רובינס, לשעבר שחקן בייסבול מקצועי למחצה, אשר אימץ את אנתוני כשהיה בן 12.
רובינס גדל בגלנדורה שבקליפורניה ולמד בבית הספר התיכון של גלנדורה.
בנעוריו, נהג לעבוד בעבודות שיפוצים כדי לכלכל את אחיו הקטנים.
במהלך גיל ההתבגרות חווה צמיחה מהירה בגובהו של כ-25 ס"מ, צמיחה אשר יוחסה מאוחר יותר לגידול בהיפופיזה (בלוטת יותרת המוח).
רובינס שיתף לא-פעם כי בתקופת הנעורים החיים בביתו היו קשים וכי הוא חווה התעללות רבה מצד אמו.
בראיון עמו סיפר כי בגיל 17 עזב את ביתו כשרק בגדיו לגופו ומעולם לא חזר, וזאת מאחר שאימו הייתה אישה קשת-יום, אלכוהוליסטית ומכורה לסמים, וכי היא נהגה לרדוף אחריו עם סכין בידה; רובינס העיד כי הוא סבל מדימוי עצמי נמוך וכי הוא לא הצליח בתחילת דרכו.
לאחר מכן, רובינס עבד כאיש תחזוקה.
עד גיל 27 נהג לגור במכונית חיפושית חבוטה, וממנה עבר לדירה קטנה ומוזנחת שגודלה לא עלה על 37 מ"ר.
בתקופה זו, השתכר פחות מ-45 דולר בשבוע, לדבריו הוא רחץ כלים באמבטיה כי לא היה לו כיור במטבח.
מזלו התחלף כאשר הכיר את ג'ים רוהן, גורו רוחני להתפתחות אישית, ששינה את מסלול חייו.
בתחילת דרכו היה רובינס איש מכירות של תוכנית סמינרים של רוהן.
בהמשך, הכיר את שיטת ה-NLP ופיתח קריירה כמאמן להתפתחות אישית באמצעות סמינרים, קלטות אודיו וספרים.
רובינס כתב מספר רבי מכר בתחום ההתפתחות האישית, בהם: "להעיר את הענק שבפנים" ו"כוח בלתי מוגבל".
כמו כן, החל בהפצת קלטות להתפתחות אישית המבוססות על הספרים.
כמאמן עסקי ואישי ליווה ארגונים ואנשים מובילים בתחומם כמו ביל קלינטון, מארק בניוף וספורטאים מובילים, למשל: שחקני קבוצות הכדורסל גולדן סטייט ווריורס ודאלאס מאבריקס.
רובינס מקיים כבר מספר שנים סמינרים של העצמה אישית, רובם בנושאי "עזרה עצמית" ו"חשיבה חיובית" שידועים בעיקר בעקבות המופעי במה - קהל, שבירת הקרשים וההליכה על גחלים לוחשות.
בשנת 2016 יצא הסרט "אני לא הגורו שלכם" בנטפליקס הסוקר את אחד הסמינרים בשם "פגישה עם ייעודך".
הסמינרים אותם הוא מעביר מתקיימים באמצעות העמותה "רובינ'ס מחקרים בינלאומיים".
לרובינס חמישה ילדים, מתוכם שלושה מאומצים.
ב-1984 התחתן עם רבקה ג'נקינס לאחר שפגש אותה בסמינר.
לג'נקינס היו שלושה ילדים משני נישואים קודמים, אותם אימץ רובינס.
רובינס וג'נקינס הגישו בקשה לגירושין ב-1998. באותה שנה נולד בנו מחברתו לשעבר ליז אקוסטה.
שמו הוא ז'אירק רובינס שהפך גם כן למאמן אישי כמו אביו.
ב-2021 התחתן עם אשתו הנוכחית סייג' ובאפריל 2021 נולדה בתם.
מתגורר בפאלם ביץ' שבמיאמי, ארצות הברית.
בבעלותו אי פרטי ליד איי פיג'י.
אנתוני רובינס, כוח בלתי מוגבל, אור עם, תשס"ט 2009
אנתוני רובינס, להעיר את הענק שבפנים: כיצד ליטול שליטה מידית על ייעודכם המנטלי, הגופני והכלכלי; חלקים א' וב'.
מאנגלית - יעל שיינפלד, אור עם, תל אביב, תשנ"ח 1998
אנתוני מרקוס "טוני" שלהוב הוא שחקן טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע אמריקאי, זוכה ארבעה פרסי אמי, ארבעה פרסי גילדת שחקני המסך, פרס גלובוס הזהב ופרס טוני.
ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של הבלש אדריאן מונק בסדרת הטלוויזיה "מונק".
שלהוב נולד וגדל בגרין ביי, ויסקונסין, למשפחה מרונית-נוצרית-ערבית.
אביו היתום, ג'ו שלהוב, היגר לארצות הברית מזחלה בלבנון, בהיותו בן 10. מאוחר יותר הוא נישא לאמו של טוני, הלן (לבית סרוג'י), שאף היא דור שני לאמריקאים-לבנונים, וייסד רשת חנויות מכולת משפחתית, שהחלה מחנות מכולת בודדת במרכז גרין ביי.
טוני הוא התשיעי מבין עשרה אחים.
אחיו ואחיותיו של שלהוב הם שהכירו לו את עולם התיאטרון.
כשהיה בן 6 בלבד, אחת מאחיותיו הגדולות נידבה את אחיה הקטן לשמש כניצב בהצגת בית ספר של "המלך ואני".
כאשר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המזרחי של גרין ביי, הוכתר על ידי חבריו הבוגרים כ"מתלבש הטוב ביותר" וכ"בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להצליח".
לאחר מכן המשיך בלימודים אקדמיים, סיים תואר ראשון בדרמה באוניברסיטה של מיין הדרומית בפורטלנד, ובשנת 1980 קיבל תואר שני מבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, עבר שלהוב להתגורר בקיימברידג', מסצ'וסטס, שם נמנה במשך ארבע עונות עם שחקניו של תיאטרון הרפרטואר האמריקאי.
לאחר מכן עבר לניו יורק, שם עבד כמלצר, ובמקביל ניגש למבחני בד.
הופעת הבכורה שלו על במות ברודוויי הייתה ב-1985, במחזה "הזוג המוזר".
בשנת 1992 היה מועמד לפרס טוני על תפקידו במחזה "שיחות עם אבי".
שלהוב הכיר את אשתו, השחקנית ברוק אדמס, כאשר שניהם שיחקו ביחד במחזה "יומניה של היידי" בברודוויי.
בין השנים 1991–1997 גילם את דמותו של נהג המונית הסיציליאני אנטוניו סקרפאצ'י, בקומדיית המצבים המצליחה "כנפיים" של רשת הטלוויזיה NBC.
לאחר שהסדרה הסתיימה, התמקד שלהוב בעיקר בסרטי קולנוע.
בין תפקידיו הבולטים באותן שנים היו עורך דין חלקלק ב"האיש שלא היה שם", איש עסקים קובני-אמריקאי ב"צבעי השלטון", חוצן מפוקפק בעל בית עבוט בשני סרטי "גברים בשחור", ועורך דין מעורר אהדה ב"תביעה אזרחית", לצד ג'ון טרבולטה.
בשנת 1998 הפגין את כישוריו הדרמטיים במותחן עתיר התקציב "המצור", שם שיחק לצדם של ברוס ויליס ודנזל וושינגטון.
שלהוב גילם את דמותו של סוכן מיוחד של ה-FBI פרנק חדד, שסבל מאפליה בשל מוצאו המזרח תיכוני, לאחר שטרוריסטים ערבים תקפו מספר אתרים בניו יורק.
ב-1999 חזר לשחק בסדרת טלוויזיה, הפעם בתפקיד הראשי בסדרה "Stark Raving Mad".
שלא כמו הסדרה "כנפיים", סדרה זו לא זכתה לרייטינג גבוה בעונתה הראשונה, ובקיץ 2000 החליטה רשת NBC שלא לחדשה לעונה שנייה.
הוא שיחק בדרמת הספורט "אישה בזירה" לצד מג ראיין ועומאר אפס.
בשנת 2002 הופיע שלהוב בסרט "החיים או משהו כזה" בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי, שם גילם דמות של הומלס שחוזה עתידות.
בין השנים 2002–2009 שיחק בתפקיד הראשי בדרמה הקומית-משטרתית "מונק", ששודרה ברשת הכבלים USA.
כמו כן, שימש כמפיק בפועל של הסדרה.
שלהוב גילם את דמותו של הבלש הפרטי המבריק אדריאן מונק, שסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית ומשמש כיועץ חיצוני של משטרת סן פרנסיסקו במקרי רצח מסובכים.
התפקיד הוצע תחילה למייקל ריצ'רדס, עוד בשלב שבו רשת ABC בחנה אפשרות להפיק את הסדרה, ורק לאחר שזה הודיע שאינו מעוניין בתפקיד, הוא הוצע לשלהוב.
שלהוב היה בין יוזמיה של תחרות בין יוצרי סרטים ערבים-אמריקאים, שהתקיימה ב-2005. במסגרת התחרות, יוצרי סרטים ערבים-אמריקאים הגישו תסריטים מקוריים שלהם, כאשר הפרס ליוצר הזוכה היה טיסה להוליווד והפיכת התסריט שלו לסרט.
בשנת 2015 שיחק שלהוב באחד התפקידים הראשיים בסדרה חסרי מוח, הוא שיחק את הסנטור הדרומי רד ויטוס, שנשלט על ידי חייזרים.
בשנת 2017 דיבב את דמותו של לואיגי בסרט האנימציה "מכוניות 3".
עוד ב-2017 החל לשחק בסדרה "גברת מייזל המופלאה" בתפקיד אברהם "אייב" וייסמן, אביה של מידג' (רייצ'ל ברוסנהן).
על תפקידו בסדרה זכה פעמיים בפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
בשנת 2018 זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר, על תפקידו בביקור התזמורת.
שלהוב התחתן עם השחקנית ברוק אדמס בשנת 1992. השניים הופיעו ביחד במספר סרטים, והיא אף התארחה בשלושה מפרקי הסדרה "מונק".
כשנישאו הייתה כבר אדמס אם לבת מאומצת ששמה ג'וזי לין (נולדה ב-1988).
לאחר נישואיהם אימץ גם שלהוב את הבת.
המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס ובגרין ביי.
אחיו של שלהוב, מייקל, התארח בשני פרקים של הסדרה "מונק".
Actorsבום.2009Feed the Fishשריף אנדרסון2010איך אתם יודעיםפסיכיאטר2011מכוניות 2לואיגי (קול)2013סרט 43ג'ורג'סקיץ נמחקרווח וכאבויקטור קרשו2014צבי הנינג'המאסטר ספלנטר (קול)2016צבי הנינג'ה: יוצאים מהצלליםCustodyג'ייסון שולמןThe Assignmentד"ר ראלף גאלן2017Breakable Youאדם וולרהדיוקן האחרוןדייגו ג'קומטימכוניות 3לואיגי (קול)They Shall Not Perishקארניג פארניאן2018Rosyד"ר גודין2021ראמבלפרד (קול)2022Linoleumד"ר אלווין2023חריף אשרוג'ר אנריקוTBAPlay DirtyTBAצילום
שנהמשחקתפקיד הקול1997Falloutארדסה2006מכוניותלואיגי2007מכונית -אליפות לאומית2009מכוניות רייס-או-רמה2011מכוניות 2
שנהסדרה/סרטהערות2003–2009מונק125 פרקים2005Mushסרט קצר2009Pet PeevesFeed the Fish
אנת'וני אסמונד "טוני" שרידן מק'גיניטי היה זמר-יוצר וגיטריסט בריטי, בסוגת הרוקנרול.
פרסומו המרכזי נבע משיתוף הפעולה שלו עם להקת הביטלס, והוא היה אחד משני המוזיקאים היחידים (יחד עם בילי פרסטון) אשר זכה להופיע כמבצע בקרדיט על תקליט של הלהקה.
בצעירותו הושפע שרידן בעידוד הוריו ממוזיקה קלאסית, ובגיל 7 למד לנגן על כינור.
בהמשך דרכו למד לנגן גם על גיטרה, ובשנת 1956 הקים את להקתו הראשונה.
בשנת 1958, בגיל 18, החל להופיע בתוכנית רדיו של ה-BBC, כנגן גיטרה חשמלית.
בהמשך, קיבל חוזה להופיע במועדון ה-Top Ten בהמבורג, גרמניה.
בעת שהופיע בהמבורג, בשנים 1960–1963, העסיק שרידן מספר להקות ליווי.
בשנת 1961 הייתה זו להקת הביטלס (שהורכבה אז מג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ופיט בסט) ששימשה כלהקת הליווי שלו, לאחר שפגש את חברי הלהקה בביקורם הראשון בהמבורג.
ברט קאמפרט, סוכן של חברת התקליטים Polydor Records, הציע ששרידן והביטלס יקליטו יחד, ובשנת 1962 הפיצה חברת התקליטים ברחבי גרמניה את האלבום "My Bonnie".
הסינגל המוכר ביותר מתוך האלבום היה "My Bonnie"/"The Saints", אשר הגיע למקום החמישי במצעד הפזמונים המקומי.
עקב העובדה שהמילה Beatles מזכירה את המילה הגרמנית Pidels (כינוי סלנג ברבים לפין), האלבום עוטר בקרדיט "טוני שרידן וה-Beat Brothers".
מאוחר יותר, לאחר שלהקת הביטלס זכתה לפרסום בינלאומי, האלבום הופץ מחדש בבריטניה, והפעם תחת הקרדיט "טוני שרידן והביטלס".
בשנת 1967, מתוך מעורבות בסוגיית מלחמת וייטנאם, הסכים שרידן להופיע בפני כוחות בעלות הברית.
בעת שהותו בווייטנאם, הותקפה הלהקה שלו בירי ואחד מחבריה נהרג.
בסוכנות הידיעות רויטרס אף דווח בטעות כי שרידן עצמו נהרג.
על פעולותיו להעלאת המורל בקרב כוחות בעלות הברית במהלך המלחמה, זכה שרידן לתואר "קפטן של כבוד" מטעם צבא ארצות הברית.
בשנות ה-70 המוקדמות הפיק שרידן תוכנית רדיו במערב גרמניה שעסקה במוזיקת בלוז.
בשנת 1978, עם פתיחתו המחודשת של מועדון "Star Club" בהמבורג, הופיע בו שרידן יחד עם להקת TCB Band (להקת הליווי של אלביס פרסלי עד למותו).
ב-13 באוגוסט 2002 פרסם שרידן אלבום אוסף בשם "Vagabond", אשר כלל גם גרסת כיסוי לשיר "Skinny Minnie" - שיר אותו פרסם שרידן שנים קודם לכן באלבומו הראשון.
בערוב ימיו התגורר שרידן עם אשתו אנה בגרמניה, ופרט לעיסוקו במוזיקה התעניין גם בהרלדיקה ועסק בעיצוב שלטי אצולה.
1976: On My Mind (הוצאה עצמאית)
טוני קְרוֹס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
קרוס שיחק בעיקר כקשר מרכזי, אבל גם יכל לשחק בעמדות הקישור הקדמי והאחורי.
הוא היה ידוע בראיית המשחק שלו, היצירתיות שלו, והנאמנות שלו לקבוצות ששיחק בהן.
התחיל את הקריירה בבאיירן מינכן, בה שיחק מספר שנים, למעט תקופת השאלה קצרה לבאייר לברקוזן, ועבר מבאיירן מינכן לריאל מדריד, שם שיחק עד סוף הקריירה שלו וזכה בתארים רבים.
ב-21 במאי 2024 הודיע שיפרוש ממשחק פעיל לאחר משחקי יורו 2024. בשלב רבע גמר יורו 2024 לאחר שנבחרת גרמניה הודחה על ידי נבחרת ספרד הודיע קרוס על פרישתו מכדורגל ותלה את נעליו.
קרוס החל להתאמן בקבוצה מקומית בעיר הולדתו, לפני שעבר ב-2002 למערכת הנוער של הנזה רוסטוק.
ב-2006 הצטרף אל באיירן מינכן.
הוא נכלל בסגל הקבוצה הבוגרת החל מעונת , כשהיה בן 17 בלבד.
מנהל הקבוצה, אולי הנס, הצהיר כי קרוס ילבש את חולצה מספר 10 כשיגדל - מספר שלא נלבש שנים רבות.
בעונה זו שיחק הן בקבוצת המשנה של באיירן מינכן והן בקבוצה הבוגרת.
בקבוצה המשנה, שיחק בסך הכול ב-13 משחקים והבקיע ארבעה שערים.
את הופעת בכורתו בקבוצה הבוגרת ערך ב-26 בספטמבר 2007 כשנכנס כמחליף 18 דקות לסיום המשחק מול אנרגי קוטבוס.
כישרונו נראה באופן מיידי – בזמן המועט שלו על המגרש בישל שני שערים למירוסלב קלוזה.
גם בהופעת בכורתו בגביע אופ"א כנגד הכוכב האדום בלגראד הפגין יכולת טובה, כשבישל שער פעם נוספת לקלוזה והבקיע את שער הניצחון בשניות הסיום.
בקבוצה הבוגרת שיחק ב-12 משחקים בסך הכול לעונה זו.
בסיום העונה זכתה קבוצתו בדאבל - אליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני.
בינואר 2009 הושאל קרוס לקבוצה הגרמנית באייר לברקוזן.
בעונת הפגין קרוס יכולת טובה, כולל עשרה שערים וזכייה בתואר שחקן הבונדסליגה המצטיין של חודש ינואר.
ב-1 ביולי 2010 חזר לקבוצת האם שלו - באיירן מינכן.
קרוס זכה עם באיירן מינכן בטרבל בעונת ובדאבל בעונת .
ב-17 ביולי 2014 הצטרף לריאל מדריד תמורת 25 מיליון יורו, לאחר שסירב להאריך את חוזהו בבאיירן מינכן שהיה אמור להסתיים ב-2015. הוא חתם על חוזה למשך שש שנים.
ב-8 בנובמבר כבש את שער הבכורה במדי מדריד בניצחון הקבוצה 1:5 על ראיו ואיקאנו.
קרוס הפך לבורג מרכזי בחוליית הקישור של ריאל מדריד, לצד הקשרים לוקה מודריץ' וקאסמירו.
הוא זכה שלוש פעמים ברציפות בליגת האלופות עם ריאל מדריד בשנים 2016–2018 בנוסף לאליפות ב-2017. בשנת 2018 נבחר קרוס ככדורגלן השנה בגרמניה.
קרוס הוא השחקן בעל מספר הזכיות הרב ביותר בגביע העולם למועדונים, עם שש.
בעונת 2019/20 במהלך חצי גמר הסופר קאפ הספרדי מול ולנסיה, כבש שער מעמדת הקרן כבר בדקה ה-15 והשלים 90 דקות ובגמר השלים 103 דקות מול אתלטיקו מדריד שהסתיים ב-0–0 והיה שותף לזכייה של קבוצתו לאחר 4–1 בבעיטות הכרעה.
בסוף העונה זכה עם ריאל מדריד בתואר האליפות.
בעונת 2021/22 זכה עם ריאל מדריד בליגת האלופות החמישית שלו בקריירה, נוסף על כך זכה גם באליפות ספרד בתום העונה.
ב-25 במאי 2024 קרוס שיחק את משחקו האחרון בתור שחקן פעיל בליגה הספרדית נגד ריאל בטיס באצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
ב-1 ביוני בגמר ליגת האלופות 2024 (משחקו האחרון במדים הלבנים) בישל לדני קרבחאל שער מהגבהת קרן.
בסיום המשחק ניצחה מדריד 2–0 וזכתה בגביע בפעם ה-15 וקרוס רשם זכייה שישית בליגת האלופות.
קרוס החל לייצג את גרמניה כבר בנבחרת עד גיל 16. ב-2004 וב-2005 שיחק שמונה פעמים במדיה והבקיע שישה שערים.
ב-2005 שיחק לראשונה בנבחרת עד גיל 17, עמה זכה להצלחה רבה.
הוא היה מהשחקנים הבולטים בגביע העולם עד גיל 17 2007 שנערך בקוריאה הדרומית.
קרוס עצמו הבקיע חמישה שערים (ביניהם צמד לשערה של נבחרת גאנה בשלב הבתים ואחד נוסף במשחק על המקום השלישי, שוב לשערה של נבחרת גאנה) ונבחר לשחקן המצטיין בטורניר.
בזכות חמשת שעריו גם זכה ב"כדור הארד" - השחקן שהבקיע את כמות השערים השלישית בגודלה - לצד בויאן קרקיץ'.
בסך הכול השתתף ב-36 משחקים של הנבחרת עד גיל 17 והבקיע 18 שערים.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 21 של גרמניה ערך ב-5 בספטמבר 2008 במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21. במשחק הבקיע שער ובישל נוסף.
קרוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של גרמניה כשנכנס כמחליף ב-3 במרץ 2010 במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה.
במונדיאל 2014 בישל ארבעה שערים, וכבש את הצמד המהיר בהיסטוריית המונדיאל בניצחון גרמניה 1–7 על ברזיל בשלב חצי הגמר.
ב-13 ביולי 2014 זכה עם נבחרתו במונדיאל לאחר ניצחון 0–1 על ארגנטינה בגמר.
בשלב הבתים של מונדיאל 2018 כבש את שער הניצחון נגד בכדור חופשי בדקה ה-95, אך במשחק לאחר מכן הפסיד עם נבחרתו בתוצאה 0–2 לדרום קוריאה ונבחרת גרמניה הודחה כבר בשלב הבתים.
ב-2 ביולי 2021 הודיע על פרישה מהנבחרת.
ב-14 במרץ 2024 זומן מחדש וב-23 במרץ פתח בניצחון 0–2 מול צרפת ובישל לפלוריאן וירץ את השער הראשון, שבע שניות מפתיחת המשחק, השער הבינלאומי המהיר ביותר בתולדות נבחרת גרמניה.
משחקו האחרון בנבחרת (ובקריירה) היה בהדחה של גרמניה ברבע הגמר של יורו 2024 נגד ספרד.
קרוס שיחק כקשר אחורי ותיפקד גם כקשר מרכזי 50:50 המבצע הגנה והתקפה, וכן מנהל את המשחק של קבוצתו.
הוא שולט בקצב המשחק ומבצע משימות טקטיות במרכז השדה.
קרוס היה ידוע בבעיטות החופשיות וההגבהות המדויקות שלו.
לקרוס הייתה בעיטה טובה מרחוק, והוא כבש לא מעט שערים בבעיטות מחוץ לרחבה.
בבאיירן מינכן קרוס תיפקד כקשר שמרבה לתקוף, בריאל מדריד מיקם אותו קרלו אנצ'לוטי כקשר מרכזי ביחד עם מודריץ' כשמאחוריהם קאסמירו כקשר אחורי.
בקנדציה השנייה של אנצ'לוטי ובעיקר בעונתו האחרונה של קרוס תיפקד גם כאחד משני הקשרים האחוריים.
נבחרת הטורניר של המונדיאל: 2014
טוני קארון הוא עיתונאי אמריקאי ממוצא יהודי דרום אפריקאי.
נולד בקייפטאון ולמד באוניברסיטת קייפטאון היסטוריה כלכלית.
בנעוריו היה פעיל בתנועת הבונים דרור.
בין השנים 1987 ל-1990 היה עורך המגזין New Era שמתח ביקורת על משטר האפרטהייד ולכן נסגר תדירות והיה פעיל נגד המשטר.
אחר כך שימש ככתב ועורך בעיתונים Cape Times וב-Mail & Guardian.
בשנת 1993 עבר לניו יורק ומאז מתגורר בעיר עם אשתו ובנו.
הוא שימש כעורך של Foxnews.com, אתר האינטרנט של פוקס ניוז וככתב של המגזין Time Out.
בשנת 1997 הצטרף ככתב לעניינים בינלאומיים באתר האינטרנט של הטיים מגזין וכיום משמש כעורך בכיר באתר וכותב מדי פעם טורים וכתבות.
כמו כן מתראיין מדי פעם ברשתות פוקס ניוז, CNN וב-MSNBC.
ב 2013 הועסק כמפיק בכיר בערוץ הדיגיטל של אל-ג'זירה, AJ+.
טוני קארון הוא מבקר חריף של מדינת ישראל ומתנגד לציונות.
במאמר דעה שפרסם באוקטובר 2010 בבלוג שלו (ואשר ראה אור גם באתרי חדשות נוספים), קארון מתנגד לעצם קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית וטוען כי "לנתניהו אין מנדט של העם היהודי לטעון כי מדינת ישראל היא הבית הלאומי של היהודים בעולם.
יהודים רבים כמוני מתנגדים לכך".
דייוויד אנתוני "טוני" רוברטס היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי, התפרסם בזכות הופעותיו בסרטיו של וודי אלן "הרומן שלי עם אנני", "ימי הרדיו", "קומדיה סקסית של ליל קיץ" ובסרט "סרפיקו".
רוברטס נולד למשפחה יהודית בניו יורק, בנם של נורמה ושדר הרדיו קן רוברטס.
רוברטס הוא אחיה של השחקנית ננסי רוברטס ובן דודו של השחקן אברט סאלון, ששם קץ לחייו בשנת 1965. למד ב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן".
לרוברטס ילד אחד מגרושתו ג'ניפר לייונס.
רוברטס עשה את הופעת הבכורה שלו על בימת ברודוויי בשנת 1962. רוברטס השתתף ב-22 מחזות בברודוויי והועמד פעמיים לפרס הטוני על הופעותיו במחזמר "איך עכשיו, דאו ג'ונס" ובמחזה "שחק אותה סם" בו גילם את דיק כריסטי חברו של אלן פליקס (וודי אלן).
מהופעותיו הבולטות ניתן למנות בעיבוד הבימתי לסרט "ויקטור ויקטוריה" בו גילם רוברטס את הדראג קווין קארול טוד לצידה של ג'ולי אנדרוז ו"סוכר" המבוסס על הקומדיה הקולנועית הקלאסית "חמים וטעים".
ב-1971 שיחק בקומדיה "ברווז השווה מיליון" לצידו של דין ג'ונס.
את שיתוף הפעולה ארוך השנים עם וודי אלן החל רוברטס ב-1973 בעיבוד הקולנועי למחזה "שחק אותה סם" אותו כתב אלן, בסרט כמו במחזה גילם את דיק חברו של מבקר הקולנוע אלן פליקס.
לקראת סוף אותה השנה התפרסם בדרמת השחיתות המשטרתית של סידני לומט "סרפיקו" בתור בוב בלייר שותפו של הבלש הבלתי מושחת פרנק סרפיקו (אל פצ'ינו).
ב-1974 שיחק בתפקיד קטן בסרט הפשע "חטיפת פלהם 123".
ב-1977 שיחק בדרמה הרומנטית, המוערכת ביותר בקריירה של וודי אלן "הרומן שלי עם אנני" וגילם את רוב חברו הטוב של הקומיקאי המתוסבך אלבי סינגר.
במהלך שנות ה-80 המשיך רוברטס את שיתוף הפעולה המצליח עם אלן והופיע בסאטירות "אבק כוכבים", "קומדיה סקסית של ליל קיץ" בתור ד"ר מקסוול ו"ימי הרדיו" בתור "הדולר הכסוף" אמסי.
התפרסם לראשונה בתפקיד ראשי בסרט השלישי בסדרת סרטי האימה "בית אימטווייל".
רוברטס נפטר ב-7 בפברואר 2025 מסרטן הריאה.
ג'וזף אנתוני "טוני" קוקס הוא שחקן אמריקאי הידוע בשל ההופעות הקומיות שלו ב"סנטה רע", אני, עצמי ואיירין, מת לדייט ודיזסטר מובי.
הוא ידוע גם עבור משחקו בסרט ווילו של ג'ורג' לוקאס כמו גם כהאוק במלחמת הכוכבים פרק VI: שובו של הג'די.
בשני הספין-אופים לסרטים שלאחר מכן, הוא שיחק את "Widdle Warrick".
קוקס גם הופיע בקליפים "Just Lose It" של הראפר אמינם ו"From tha Chuuuch to da Palace" של סנופ דוג.
ג'וזף אנתוני קוקס נולד במנהטן, ניו יורק, לג'ו ג'ונס ולהנרייטה קוקס.
הוא בילה את ילדותו ביוניונטאון, שבאלבמה עם סבתו וסבו, לוטי והנרי ג'ונס.
אמו, הנרייטה קוקס-פן ואביו החורג, רודולף (רודי) פן מתגוררים כיום בקולג' פארק שבג'ורג'יה.
בגיל 10 הוא הפך למתופף.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, למד קוקס באוניברסיטת המדינה של אלבמה ובמקור תכנן ללמוד מוזיקה.
קוקס אמר בריאיון למגזין "Jet" בשנת 2003, "ניגנתי על פי שמיעה.
זה היה בדיוק כמו בסרט "Drumline".
התחרתי בתיפוף נגד כמה מתופפים מבית הספר, והם לא היו טובים ממני בשום דבר.
פשוט לא יכולתי לקרוא תווים".
זמן קצר לאחר סיום לימודיו בתיכון, החליט קוקס להמשיך לשחק לאחר שצפה בבילי ברטי, ננס שהיה שחקן וגם המייסד של אגודת "האנשים הקטנים של אמריקה".
בעידודם של קרובי משפחה וחברים, הוא עבר ללוס אנג'לס בגיל 18. הוא התחיל לקחת שיעורים בבית הספר למשחק מריק סטודיו עם השחקנית דה דה טילמן ועד מהרה החל לעבוד בפרסומות, סרטים ותפקידים בטלוויזיה.
הוא ידוע בזכות תפקידיו בסנטה רע שם שיחק את מרקוס, במוחם של צוות פיצוח בטוח, במת לדייט שם שיחק פרודיה על ד"ר היצ' מהיצ'.
כשחקן מוביל שני לצד בילי בוב תורנטון, תפקידו של קוקס בסנטה רע היה התפקיד הראשון והיחיד שלו כדמות הראשית (נכון ל-2011).
קוקס הוא בעלים של 350 דונם (1.4 קילומטר מרובע) בחווה בסדונה, אריזונה.
הוא פגש את אשתו אותליה, במהלך התיכון והם נישאו בסופו של דבר בשנת 1981 כאשר קוקס היה בן 23.
קוקס סובל מגמדות וגובהו הוא 107 סנטימטרים בלבד.
קרוואן האומץ: הרפתקאות האיווק (1984)
תקופת השיא של ממזרים חסרי רגישות (2017)
ידועה בזכות צילומי האופנה החדשניים שלה בתקופתה, צילומים ממלחמת העולם השנייה ודיוקנים של אישים, ידועים ואלמונים.
פריסל נולדה בעיר ניו יורק ובשנת 1925 סיימה את לימודיה בבית הספר מיס פורטרס שבפרמינגטון, קונטיקט.
בשנת 1931 פריסל החלה לעבוד כצלמת עבור המגזין ווג כשולייתו של הצלם ססיל ביטון ובייעוצו של הצלם אדוארד שטייכן.
בהמשך עבדה גם עבור מגזין הרפרס בזאר.
צילומי האופנה שלה אופיינו בגישה מהפכנית לאותה תקופה ונערכו במקומות חיצוניים ולא באולפן, דבר אשר הדגיש את האישה האקטיבית.
בנוסף הצילומים מאופיינים בזוויות צילום ייחודיות.
בשנים 1941 עד 1943 התנדבה פריסל כצלמת עבור הצלב האדום בארצות הברית, אנגליה וסקוטלנד.
בהמשך שימשה גם כצלמת עבור חיל האוויר השמיני של ארצות הברית וכצלמת רשמית של חיל הנשים של צבא ארצות הברית.
בשנות ה-50 צילמה פריסל דיוקנים לא רשמיים של אישים כגון וינסטון צ'רצ'יל, אלינור רוזוולט, ג'ון קנדי וז'קלין קנדי.
בשנת 1953 החלה לעבוד כצלמת האישה הראשונה במגזין הספורט ספורטס אילוסטרייטד.
עבדה גם עבור מגזין לייף.
ב-1970 תרמה פריסל לספריית הקונגרס אוסף של כ-340,000 פריטים הכולל סרטי צילום, תמונות וכתבי יד.
טוני פריסל נישאה בשנת 1932 לפרנסיס מק'נייל בייקון ולזוג נולדו 2 ילדים.
פריסל נפטרה בגיל 81 ממחלת אלצהיימר במוסד סיעודי בלונג איילנד.
פריסל פרסמה מספר ספרים המאוירים בצילומיה:
A Child's Garden of Verses מאת רוברט לואיס סטיבנסון.
הספר אויר בצילומים של ילדיה של פריסל המתארים את גדילתם (1944)
ססיל אנטוניו "טוני" ריצ'רדסון היה במאי תיאטרון וקולנוע ומפיק בריטי.
זכה בפרס האוסקר על הבימוי של הסרט "טום ג'ונס".
היה נשוי לשחקנית ונסה רדגרייב ואביהן של השחקניות נטשה וג'ואלי ריצ'רדסון.
ריצ'רדסון נולד בעיר שיפלי שביורקשייר בנם של אלזי אוונס וקלרנס אלברט ריצ'רדסון.
הוא למד ב"אשוויל קולג'" בעיר הרוגייט ובוודהאם קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד.
באופן חסר תקדים נבחר לנשיא אגודת הדרמה של אוניברסיטת אוקספורד (Oxford University Dramatic Society) וגם של מועדון התיאטרון הניסויי (Experimental Theatre Club).
כמו כן היה מבקר התיאטרון של מגזין האוניברסיטה.
עבודת הבימוי הראשונה שלו הייתה ב-1955 כשביים לטלוויזיה את המחזה "The Apollo of Bellac" מאת המחזאי הצרפתי ז'אן ז'ירודו, עם דנהולם אליוט ונטשה פרי בתפקידים הראשיים.
באותו זמן החל להיות פעיל בתנועת "Free Cinema" וביים את הסרט הדוקומנטרי "Momma Don't Allow".
בהיותו חלק מהגל החדש הבריטי הקים יחד עם חבריו ג'ורג' גטשס (Goetschius) וג'ורג' דיוויין את להקת התיאטרון "English Stage Company".
הוא ביים את המחזה "הבט אחורה בזעם" של ג'ון אוסבורן בתיאטרון רויאל קורט, ובמקביל מחזה שייקספירי בסטרטפורד-אפון-אייבון.
ב-1957 ביים את המחזה הבא של אוסבורן "הבדרן" עם לורנס אוליבייה בתפקיד הראשי כארצ'י רייס, שוב בתיאטרון הרויאל קורט.
ב-1959 ייסד יחד עם ג'ון אוסבורן והמפיק הארי זלצמן את חברת הסרטים "Woodfall Film Productions".
סרט הבכורה שהופק בחברה היה הגרסה הקולנועית ל"הבט אחורה בזעם", הסרט העלילתי הראשון שביים ריצ'רדסון.
לאחר זאת הפיק ב-1960 את הסרט מוצאי שבת ובוקר יום א' עם אלברט פיני בתפקיד הראשי.
ב-1964 זכה ריצ'רדסון בשני פרסי אוסקר על הסרט טום ג'ונס, פרס הסרט הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר.
בעקבות הזכייה החל לעבוד עם שחקנים ידועי שם כגון ג'ון גילגוד, רוד סטייגר ורוברט מורס ששיחקו בסרטו הבא "אמריקה לאן".
בביוגרפיה שלו הודה ריצ'רדסון שלא היה שותף להערצה הכללית להסקל וקסלר שהיה הצלם והמפיק של "אמריקה לאן".
בין השחקנים שכיכבו בסרטיו היו ז'אן מורו, אורסון ולס, טרוור הווארד, דייוויד המינגס, ניקול ויליאמסון, מריאן פייתפול, ריצ'רד ברטון, אנתוני הופקינס, מיק ג'אגר, קתרין הפבורן, פול סקופילד וג'ודי דנץ'.
בין המוזיקאים שאיתם עבד היו אנטואן דוהמל, ג'ון אדיסון ושל סילברסטיין.
הוא עבד עם התסריטאים ז'אן ז'נה, כריסטופר אישרווד, מרגריט דיראס, אדוארד בונד ואדוארד אלבי.
דרכיהם של ריצ'רדסון ואוסבורן נפרדו ב-1968 עם צילומי הסרט "הסתערות חיל הפרשים".
אוסבורן לא רצה לעבור את התהליך המייגע של שכתוב התסריט.
לריצ'רדסון הייתה גרסה אחרת לאירועים, בביוגרפיה שלו כתב שאוסבורן כעס על כך שתפקיד קטן בסרט שהיה אמור לשחק ניתן ללורנס הארווי.
נקמתו של אוסבורן הייתה ביצירת דמות בשם ריצ'רדסון במחזה "מלון באמסטרדם", דמות של אדם שתלטן ושחצן שכולם שונאים.
מבחינה סגנונית יצירתו של ריצ'רדסון הייתה מגוונת מאוד.
הסרט "מדמואזל" צולם בצרפת הכפרית בסגנון הסרט האפל.
הסרט "הסתערות חיל הפרשים" היה בסגנון אפי בחלקו וחלקו באנימציה.
את סגנון הסרט "נד קלי" אפשר לכנות מערבון-אוסטרלי.
הסרטים "צחוק באפלה" ו"איזון עדין" היו בסגנון דרמה-פסיכולוגית, וב"ג'וזף אנדרוז" הוא חזר לסגנון שהשתמש בו ב"טום ג'ונס".
ב-1974 נסע ללוס אנג'לס לעבוד עם סם שפרד על תסריט, והשתקע שם.
מאוחר יותר באותה שנה החל לעבוד על הסרט "מהגוני" בכיכובה של דיאנה רוס, אך ברי גורדי שעמד בראש חברת מוטאון פיטר אותו זמן קצר לאחר תחילת ההפקה, וביים את הסרט בעצמו.
ריצ'רדסון הספיק ליצור עוד ארבעה סרטים לפני מותו.
האחרון שבהם "שמים כחולים" יצא אחרי מותו, השחקנית ג'סיקה לאנג זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
ריצ'רדסון היה נשוי לשחקנית ונסה רדגרייב משנת 1962 ועד לגירושיהם ב-1967. לזוג היו שתי בנות השחקניות נטשה ריצ'רדסון וג'ואלי ריצ'רדסון.
הוא עזב את רדגרייב עבור השחקנית הצרפתייה ז'אן מורו אבל השניים לא נישאו.
ב-1972 היה לו רומן עם גריזלדה גרימונד, בתה של הפוליטיקאית ג'ו גרימונד.
בינואר 1973 נולדה בתם קתרין גרימונד.
ריצ'רדסון היה ביסקסואל אך הודה בכך בפומבי רק אחרי שחלה באיידס.
הוא נפטר מסיבוכים של מחלת האיידס ב-1991.
שמיים כחולים (1994) Blue Sky
טוני קליף (נולד בשם יגאל גליקשטיין; 20 במאי 1917, זכרון יעקב - 9 באפריל 2000, לונדון) היה מנהיג מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (SWP) הטרוצקיסטית הבריטית, הוגה ומחברם של ספרים חשובים על תולדות הקומוניזם.
קליף נולד בתור יגאל גליקשטיין בזכרון יעקב, בנם של זוג ילידי פולין, אסתר (לבית ויסוסקי) ועקיבא גליקשטיין, קבלן-מהנדס, ולו שני אחים ואחות.
אחיו חיים גליקשטיין היה עיתונאי, מזכיר "דבר", מבקר תיאטרון ומתרגם.
בן אחותו אלכסנדרה הוא דוד טרטקובר.
בביתו ביקר תכופות משה שרת, לימים ראש הממשלה השני של מדינת ישראל.
לעיתים היו מבקרים את דודו, חיים מרגליות קלווריסקי, ברחובות.
דוד אחר היה הרופא הלל יפה.
היה תחילה חבר בשומר הצעיר, ובגיל 17 כשהיה חבר ב"חוגים מרקסיסטיים", כבר העז להתמודד מול אבא חושי בחיפה ולהתגרות בו לצד חברו, אלון רדלר-פלדמן (לימים אלון תלמי), מה שגרם למנהיג של חיפה לשלוח אליו בריונים שיישברו לו את האצבע.
האויב האמיתי, מבחינתו, לא היו נאצים, אלא הבריטים.
אחר-כך ירד למחתרת במסגרת פעילותו ב"ברית הקומוניסטים המהפכנים", הקבוצה הטרוצקיסטית הראשונה בארץ.
בתקופה זו הוא קיבל על עצמו את שם הכיסוי טוני קליף, ואיתו הוא נשאר גם אחר-כך.
בשנת 1944 הוא התחתן, ובקיץ 1946 עבר הזוג לגור בלונדון.
אך הוא המשיך בינתיים לעסוק בעיקר בנושאים של המזרח התיכון.
זמן קצר אחרי הגעתו ללונדון הוא פנה לתנועת הפועלים האנגלית והזהיר מפני הסכנה של הפונדמנטליזם המוסלמי, אז בדמות האחים המוסלמים, והאשים את הכובש הבריטי בשימוש בהם.
בזמן שגם "השומר הצעיר" כבר קיבל במהלך שנת 1947 את תוכנית החלוקה, התנגדו לה הטרוצקיסטים:
מאז חי באנגליה, עם אשתו, שני בנים ושתי בנות, אך לא קיבל אזרחות בריטית מעולם, והוא דיבר אנגלית במבטא ישראלי.
הוא נקבר בבית הקברות הייגייט, לא רחוק מקרל מרקס.
בין היורשים השונים של טרוצקי היה ויכוח האם אפשר לקרוא לברית המועצות עדיין מדינת פועלים, אומנם מנוונת, אך בעלת סיכוי גדול לחזור להיות מדינת פועלים אמיתית, או שהיא למעשה איבדה את אפיונה כמדינת פועלים, כלומר מדינה, שהכוח הוא בידיים של הפועלים, והיא קפיטליסטית במסווה.
אותו ויכוח התעורר לגבי המדינות שנכבשו על ידי הצבא האדום בסיום מלחמת העולם השנייה.
קליף היה בדעה, שבשני המקרים מדובר בקפיטליזם מדינתי (State capitalism).
ברית המועצות הפסיקה לדעתו להיות מדינת פועלים בשנת 1928, וחוקי הכלכלה הקפיטליסטית (חוק הערך) פעלו בה לא כתוצאה של קונפליקטים מעמדיים פנימיים, אלא כתוצאה ממרוץ הנשק מול האימפריאליזם האמריקני.
בשנת 1950 הוא הקים עם אחרים את מה שמאוחר יותר ייקרא "מפלגת הפועלים הסוציאליסטית" (Socialist Workers Party - SWP).
המפלגה זכתה לעליה במספר החברים בה מתוך שורות מפלגת הלייבור, בשנות השישים גם במסע ההסברה נגד החימוש הגרעיני, בשנות השבעים במאבק נגד נאו-נאצים ובשביתת הכורים בבריטניה (1984–1985).
אחרי התמוטטות ברית המועצות בשנות התשעים הפכה ה-SWP המפלגה הגדולה ביותר בצד השמאלי של המפה.
חוץ מניתוחיו על אופיו של המשטר במזרח אירופה בולטים האוטוביוגרפיה שלו והביוגרפיות שלו של לנין ושל טרוצקי.
אנטוני "טוני" פָיין (נולד ב-26 באפריל 1951, בבריטניה) הוא עורך מוזיקלי, מפיק תוכניות רדיו ושדרן רדיו ישראלי.
עבד בקול ישראל במשך כארבעים שנה, עד לפרישתו בשנת 2016.
פיין נולד בעיר סאות'פורט במחוז מרזיסייד, שבאנגליה.
בגיל 25 הוא עלה לישראל, ומאז עבד ברדיו ב"קול ישראל".
באוגוסט 1976, כחודשיים לאחר הקמת רשת ג', נפגש פיין עם דרורה בן אב"י, מנהלת התוכניות בתחנה.
לאחר שהציג בפניה את תקליטיית המוזיקה הגדולה שלו, הוחלט שיחל לערוך תוכנית מוזיקת דיסקו.
בתחילה כתוכנית זמנית, שלוש פעמים בשבוע, אך בתוך מספר חודשים הפכה התכנית לתוכנית יומית.
מעט מאוחר יותר, הצטרפה גם שוש עטרי כמגישה הקבועה בתוכנית, ויחד היו השניים, מסוף שנות ה-70 ולאורך כל שנות ה-80, לצמד המזוהה עם תוכנית הרדיו הפופולרית "חדש חדיש ומחודש", שהשמיעה שירים לועזיים חדשים.
בתחילת שנות ה-90, לאחר ששוש עטרי פרשה מהגשת התוכנית ועברה להגיש את התכנית "לוהט", המשיך פיין, עד לשנת 1995, לערוך את התוכנית בהגשת נועם גילאור.
בהמשך הקריירה המקצועית, מונה פיין גם לעורך הראשי של התחנה.
תוכניות רדיו בולטות נוספות שערך במהלך השנים: "מה נשמע" - תוכנית מוזיקה לועזית יומית (1995–1998), "החדשים" - סקירת סינגלים חדשים (2009), ו"ציפורי שיר" - שירי ארץ ישראל (2010).
משנת 2009 החל לערוך ולהגיש תוכנית רדיו יומית, לצד עופר נחשון, "באוויר", בה השמיעו שירים ישראלים חדשים ואירחו אישים שונים באולפן.
לאחר מכן ערך פיין את התוכנית, שהגישה רויטל עמית.
בשנת 2014 זכה בפרס תוכנית המוזיקה במסגרת פרסי הרדיו לעיתונות של אגודת העיתונאים בתל אביב, על התוכנית "באוויר".
באפריל 2016 פרש טוני פיין מקול ישראל.
רשת ג' ציינה זאת בשידור פרידה מיוחד אליו הגיעו גם קולגות לעבודה מהעבר.
בין השאר היו שם משה מורד, קובי מנורה, עופר נחשון, אבי משולם, רויטל עמית, יואב גינאי והשר אופיר אקוניס.
פיין נשוי לעדנה מתחילת שנות ה-80, ולהם שני בנים.
טוניה מאקסן הארדינג (נולדה ב-12 בנובמבר 1970) היא מחליקה אמנותית על הקרח לשעבר, סגנית אלופת העולם (מינכן 1991), ואלופת ארצות הברית (1991).
הארדינג היא האישה השנייה בהיסטוריה (אחרי מידורי איטו) אשר ביצעה בהצלחה את קפיצת האקסל המשולשת (Triple Axel).
הארדינג זכורה בעיקר בזכות מעורבותה בתקיפת חברתה לנבחרת ההחלקה ננסי קריגן, במטרה למנוע מהאחרונה להשתתף באולימפיאדת לילהאמר 1994.
הארדינג נולדה ב-12 בנובמבר 1970 בעיר פורטלנד שבאורגון.
בגיל שלוש היא החלה להחליק, ובגיל 12 היא כבר ביצעה בהצלחה את הקפיצה המשולשת הראשונה שלה.
כשהייתה בת 15 עזבה הארדינג את בית הספר, על מנת שתוכל להתחיל להתחרות באופן מקצועני.
ב-1986 היא השתתפה לראשונה באליפות ארצות הברית, שם סיימה במקום השישי.
באליפויות שנערכו בשנים הבאות היא סיימה חמישית ב-1987 ו-1988, שלישית ב-1989 ושביעית ב-1990.
את פריצתה הגדולה עשתה הארדינג באליפות ארצות הברית שנערכה ב-1991. באותה תחרות היא ביצעה בפעם הראשונה בחייה את קפיצת האקסל המשולשת, שהעניקה לה את הזכייה במקום הראשון.
באותה שנה, סיימה הארדינג כסגניתה של קריסטי ימאגוצ'י בקרב על אליפות העולם וביססה את עצמה כאחת המחליקות הטובות בארצות הברית.
שנה לאחר מכן, חלה ירידה בכושרה של הארדינג: היא סיימה במקום השלישי באליפות ארצות הברית, רביעית במשחקים האולימפיים ושישית באליפות העולם.
לאליפות העולם ב-1993 היא כבר לא הצליחה להעפיל, הרבה בזכות התקריות החוזרות ונשנות בהופעותיה: איחורים לתחרויות, בעיות במחליקיים וסיבוכים בפריטי הלבוש אותם לבשה.
תקיפת ננסי קריגן וסיום קריירת ההחלקה
כדי להעפיל למשחקים האולימפיים שנערכו בלילהאמר ב-1994, הייתה צריכה הארדינג להיות אחת משלוש המחליקות האמריקאיות הטובות ביותר.
כדי לעשות זאת, החליט בעלה של הארדינג דאז, ג'ף גילולי, לפצוע את ננסי קריגן - שבאותם ימים הייתה אלופת ארצות הברית המכהנת ואחת המחליקות הטובות בעולם כולו.
הארדינג לא התנגדה לרעיון, ובני הזוג החלו לתכנן את התקיפה.
ב-6 בינואר 1994, מספר ימים לפני אליפות ארצות הברית, התאמנה קריגן במתחם האימונים בעיר דטרויט, שם הייתה אמורה להיערך התחרות.
בסיום האימון, ירדה קריגן לכיוון חדר ההלבשה, אך שם נתקלה בשיין סטנס שנשלח על ידי הארדינג ובן זוגה.
סטנס חבט בברכה הימנית של קריגן באמצעות אלה טלסקופית שהחזיק בידו, ומיד ברח מן המקום.
התקיפה הסתיימה בפציעה קלה בלבד, ועד מהרה הובילו העקבות לגילולי.
בעקבות החשד שהארדינג עצמה הייתה מעורבת בתכנון התקיפה הושעתה הארדינג בתחילה מהנבחרת האולימפית, אך הוחזרה אליה בעקבות ערעור משפטי, וקריגן והארדינג נכללו שתיהן בנבחרת ארצות הברית לאולימפיאדה.
עקב האירועים, גמר ההחלקה האמנותית לנשים ששתיהן השתתפו בו הפך לאחד מאירועי הספורט הנצפים ביותר בארצות הברית עד אז.
בתחרות האולימפית הארדינג התקשתה, הפסיקה את התרגיל החופשי באמצעו, וירדה בבכי מזירת הקרח עקב בעיה בשרוך אחת מנעלי ההחלקה שלה.
לבסוף הורשתה לחזור על התרגיל וסיימה אותו בהצלחה, אך במקום השמיני בלבד.
לאחר פענוח המקרה, הורשעה הארדינג לפי הודאתה בקשירת קשר.
היא נידונה לשלוש שנות מאסר על תנאי, 500 שעות עבודות שירות וקנס כספי.
כמו כן הורחקה הארדינג לצמיתות מפעילות החלקה אמנותית, ונשלל ממנה תואר אלופת ארצות הברית.
למרות שבאופן רשמי עדיין יכולה הייתה להשתתף בתחרויות ראווה לא רשמיות, מארגני תחרויות, מפרסמים, ומחליקים אחרים סירבו לעבוד איתה.
בכך בא הקץ לקריירת ההחלקה האמנותית שלה.
בשנת 2017 יצא הסרט הביוגרפי "אני, טוניה" על חייה של טוניה הארדינג והקשר שלה לתקיפת ננסי קריגן.
את הארדינג גילמה מרגו רובי.
את הסרט ביים קרייג גילספי, ואת התסריט כתב סטיבן רוג'רס.
אנתוני רוברט "טוני" קושנר הוא מחזאי ותסריטאי יהודי-אמריקאי, שנודע בעיקר בגלל המחזה מלאכים באמריקה, שזיכה אותו בפרס פוליצר.
עם מחזות אחרים שכתב נמנים: "סלאבים!
או: השאלות הנצחיות של המידה הטובה והאושר", "Homebody/Kabul" ו-"Bright Room".
קושנר תרגם ועיבד בארצות הברית מספר יצירות של התיאטרון האירופי הקלאסי והמודרני, מאת שייקספיר, קורניי, ברכט (אמא קוראז').
יחד עם אריק רות' הוא חיבר את התסריט לסרט "מינכן" של סטיבן ספילברג.
טוני קושנר נולד בשנת 1956 במשפחה יהודית במנהטן, ניו יורק.
זמן קצר אחרי לידתו, הוריו, ויליאם קושנר, נגן קלרינט ומנצח, בעל שורשים בגרמניה, וסילביה קושנר, לבית דויטשר, נגנית בסון שהתחנכה ברוח קומוניסטית, עברו לגור בלייק צ'ארלס, לואיזיאנה.
בימי ילדותו קושניר ראה תכופות את אמו שהייתה שחקנית חובבת מופיעה בהצגות של להקה קהילתית מקומית.
פעם אחת, אחרי שראה אותה משחקת תפקיד של מטופלת משותקת של פרויד במחזה "ארץ רחוקה", מאת הנרי דנקר, הזדהה עד כדי כך עם התפקיד שהיא גילמה עד שלקה בעצמו בשיתוק זמני.
בגיל 18 בשנת 1974 חזר קושנר לניו יורק כדי ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת קולומביה.
בהמשך סיים תואר שני בבימוי תיאטרון באוניברסיטת ניו יורק.
בשנותיו כסטודנט, בשנים 1981-1978 ביים קושנר הצגות ילדים עם מחזות פרות עיטו (Masque of Owls e Incidents and Occurrences During the Travels of the Tailor Max) או מאת שייקספיר (חלום ליל קיץ, הסערה) במסגרת תוכנית לילדים מחוננים בלייק צ'ארלס.
החל משנת 1989 היה קושניר פעיל כאמן אורח בתוכנית הלימודים לתיאטרון של אוניברסיטת ניו יורק, גם באוניברסיטאות ייל ופרינסטון.
בשנים 1992-1990 עבד כמחזאי הבית של בית הספר ג'וליארד לדרמה בניו יורק.
הידוע ביותר הוא ביצירותיו הוא המחזה "מלאכים באמריקה: פנטזיה גאית על נושאים לאומיים" המחולקת לשני חלקים:
Angels in America: Millennium Approaches (מלאכים באמריקה: המילניום מגיע) (1993) ו"מלאכים באמריקה: פרסטרויקה" (1994) שזיכו אותו, בין היתר, בפרס פוליצר ופרס טוני על המחזה הטוב ביותר של השנה.
היצירה, שבשלמותה אורכת שבע שעות, נועדה להיות מעין אפוס של השנים בניו יורק שבהן פרצה מגפה האיידס ושבהן שלט הנשיא רונלד רייגן.
אחד מגיבוריה הראשיים של המחזה הוא רוי כהן, המשפטן ההומוסקסואל בארון, ששימש בשנות ה-50 כעוזרו של הסנטור ג'וזף מקארתי, רדף ליברלים וקומוניסטים וגינה בפומבי את ההומוסקסואליות, בעוד שלבסוף חלה ומת מאיידס.
בשנת 2003 יצר לפי המחזה את המיני-סדרה לטלוויזיה "מלאכים באמריקה" בבימויו של מייק ניקולס, עם אל פצ'ינו, מריל סטריפ ואמה תומפסון.
על התסריט של סדרה זו זכה קושנר בפרס אמי.
בהמשך בשנת 2004 המחזה "מלאכים באמריקה" עובד גם ללברית לאופרה באותו השם מאת המלחין פטר אטווש שהוצגה בפריז.
קושנר כתב מחזות רבים, ביניהם "" (סלאבים!), "Homebody/Kabul" ו-"Caroline, or Change" (קרולין, או שינוי).
בשנת 2009 הוצג תיאטרון גאטרי במינאפוליס, מינסוטה יצירתו "The Intelligent Homosexual's Guide to Capitalism and socialism with a Key to the Scriptures (המדריך להומוסקסואל אינטליגנטי לקפיטליזם וסוציאליזם עם מפתח לכתבי הקודש).
בשנת 2005 טוני קושנר כתב לסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן" תסריט שזיכה אותו למועמדות לפרס אוסקר.
בשנת 2012 שוב שיתפו שניהם פעולה גם בסרט "לינקולן".
בשנת 2022 שבו השניים לשתף פעולה בסרטו החדש של ספילברג "הפייבלמנים".
בשנת 2003 התחתן קושנר עם שותפו מזה כבר לחיים, מארק האריס, עורך המגזין "Entertainment Weekly".
1993 - פרס פוליצר - על מלאכים באמריקה: המילניום מגיע
1993 - פרס טוני - על מלאכים באמריקה: המילניום מגיע
1994 - פרס טוני - על מלאכים באמריקה: פרסטרויקה
2004 - פרס אמי - על מלאכים באמריקה (מיני-סדרה)
מלאכים באמריקה - נוסח עברי מאת יונתן אסתרקין - הוצג בבימויו של אסתרקין בבית צבי בשנת 2007
מלאכים באמריקה - נוסח עברי מאת איתן בלום - הוצג בבימויו של שמואל הספרי בתיאטרון הקאמרי בשנת 1993 ובבימויו של רוני פינקוביץ' בתיאטרון חיפה בשנת 1996
מלאכים באמריקה - נוסח עברי מאת אלי ביז'אוי - הוצג בבימויו של גלעד קמחי בתיאטרון הקאמרי בשנת 2023
אנטוני רוולורי הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כזירו מוסטפא בסרטו של וס אנדרסון "מלון גרנד בודפשט", וכפלאש תומפסון בסרטים "ספיידרמן: השיבה הביתה", "ספיידרמן: רחוק מהבית" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה".
רוולורי נולד בשם אנתוני ג'יי קיניונס (Anthony J.
בנם של סוניה ומריו קיניונס, ילידי גואטמלה.
אחיו הגדול, מריו רוולורי גם הוא שחקן.
שיחק מגיל שנתיים במספר פרסומות.
את קריירת המשחק שלו החל רוולורי ב-2004, עם תפקיד ראשי בסרט הקצר "נברסקה".
מאז הופיע במספר סרטים, והשתתף בתפקידי אורח קטנים בסדרות הטלוויזיה "היחידה", "הפמליה", "קוראים לי ארל", "הבנים של טוסון" ו"חסרי בושה".
את התפקיד הגדול הראשון שלו קיבל ב-2014 כאשר גילם את דמותו של זירו מוסטפא בצעירותו, בסרט הדרמה הבריטי "מלון גרנד בודפשט" של הבמאי וס אנדרסון.
בשנת 2017 הופיע בתפקיד משנה בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה", בתור פלאש תומפסון, ושיחק בקומדיה הפרועה "קח את ה-10" לצד ג'וש פק.
בשנת 2019 חזר לגלם את דמותו של פלאש תומפסון בסרט ההמשך "ספיידרמן: רחוק מהבית".
שנהסדרהתפקידהערות2006היחידהילדפרק: "True Believers"2007הפמליהבןפרק: "Welcome to the Jungle"2009קוראים לי ארלהונאהופרק: "My Name is Alias"2010הבנים של טוסוןפאקופרק: "Family Album"2013חסרי בושהסאנצ'זפרק: "The American Dream"2016בנו של זורןסקוט שמידט5 פרקים2017עובדים מצטייניםדוגיפרק: "Party Gawds"2017–2018אוקיי קייאו!
בואו נהיה גיבורים צ'יימליאון ג'וניור / דולף פיןדיבוב; 2 פרקים2019–2023סרבנטטובי13 פרקים2020Royaltiesתאותפקיד ראשי; 9 פרקיםקרייג של הנחלנייט מוגר השלישידיבוב; פרק: "Pencil Break Mania"2021Poorly Drawn Linesארנסטודיבוב; 10 פרקים2022–2024מונסטר היידוס גורגוןדיבוב; 34 פרקים2022–2023ווילו והנסיכה (אנ')גריידוןתפקיד ראשי; 8 פרקים2024לגו מלחמת הכוכבים: לבנות את הגלקסיה מחדש (אנ')דב גריבלינגדיבוב; 4 פרקים
טוני שוניץ' (בבוסנית: Toni Šunjić; נולד ב-15 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת הבלם.
שוניץ' התחיל את הקריירה שלו בזרינסקי מוסטאר ובגיל 19 עלה לקבוצה הבוגרת.
בינואר חתם בזוריה לוהנסק האוקראינית.
ב-3 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-5 נגד קרפטי לבוב.
ב-9 ביולי 2014 חתם בקובאן קרסנודאר הרוסית.
ב-24 באוגוסט 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1-2 נגד לוקומוטיב מוסקבה.
ב-27 באוגוסט 2015 חתם בשטוטגרט.
בינואר הושאל לפלרמו עד לסיום העונה.
ב-15 ביוני 2017 חתם בדינמו מוסקבה.
בספטמבר , שוניץ' חתם בבייג'ינג גואואן מליגת העל הסינית.
ב-2 בינואר 2021, שוניץ' חתם בחנאן ג'יאנייה.
בינואר חזר לבוסניה וחתם בזרינסקי מוסטאר.
באוגוסט 2025 הודיע על פרישה.
בצעירותו, שוניץ' שיחק בנבחרת הצעירה של בוסניה והרצגובינה.
בקיץ זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת.
ב-15 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
שוניץ' היה שותף להעפלה ההיסטורית של הנבחרת של מונדיאל 2014 ואף זומן לסגל הנבחרת לקראת הטורניר.
טוני ריי הוא מוזיקאי ג'מייקני-ישראלי, מחלוצי מוזיקת הרגאיי בישראל.
נולד בשנת 1949 כ-ריימונד אנתוני פורבס, שמו טוני ריי הוא קיצור 2 שמותיו הפרטיים.
בשנת 1963, בגיל 13 עבר ריי עם משפחתו מג'מייקה לבריסטול, אנגליה, משפחתו פתחה חנות לתקליטים, שם החל להיות מעורב בתחום המוזיקה.
הוא שימש כזמר מוביל ונגן גיטרה בס בלהקת "האורבים" (The Lurks), עמה ערך בשנת 1968 סיבוב הופעות באירופה ובמזרח התיכון.
לאחר ביקור בישראל באותה שנה עם להקתו, שנקראה אז להקת "הקוקטיילים" (The Cocktails), החליט ריי בשנת 1970 להגר לישראל ולהשתקע בה.
בשנת 1981 הוא הוציא את האלבום "בא לי רגאיי" ("I Feel Like Reggae"), שהיה אלבום הרגאיי הראשון באורך מלא שהופק בישראל, והכיל שירים הן בעברית והן באנגלית.
בשנים 1981 - 2015 הוציא ריי שמונה אלבומים, שכללו מספר להיטים: "שמנמנה" ("בום בום"), "שוק הכרמל", "ילד אתיופי" וכן גרסאות כיסוי לשירים "זר של נרקיסים" (יורם טהרלב / אפי נצר) ו"ככה את רצית אותי" (יהונתן גפן / אריאל זילבר).
ב-2018 הוציא את אלבומו התשיעי "אוהב להיות שחור" הכולל קאבר לשירו של אריק איינשטיין "אני ואתה".
ריי התפרסם בתפקידו המוזיקלי בסרט "אלכס חולה אהבה" בשנת 1986 ובמספר הופעות מוזיקליות בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!".
בשנת 1993 השתתף בפרסומת "צריך שניים למנגו".
בשנת 1999 השתתף ריי בתפקיד אורח בפרק האחרון של העונה השנייה בסדרה הקומית "שמש" ששודרה בערוץ 2 גילם את תומאס.
בשנת 1991 הקים ריי בתל אביב את מועדון הרגאיי "ג'מייקה", שהוקדש למוזיקת רגאיי ולמוזיקה שחורה.
בשנת 1998 נסגר המועדון, וריי הקים את מועדון ה"ראסטה".
ריי מקיים הופעות רגאיי במועדון זה ובמועדונים אחרים יחד עם להקת עמג'ה.
לריי 3 ילדים, בת ושני בנים.
בנו הבכור זאבי פרלמוטר יליד 1976, קצין ביחידה קרבית, אמן, יזם ואיש הייטק, נולד מרומן שהיה לריי עם ישראלית בשנת 1975, אך הוא לא ידע על קיומו עד שחברה אמרה שנולד לו בן והוא נמסר לאימוץ, ריי ניסה לחפשו אך לא הצליח עד שבנו יצר עימו קשר בשנת 2025.
את אשתו הראשונה הכיר בשנת 1977, להם נולדו 2 ילדים: רחל (רייצ'ל) ילידת 1983, עובדת הייטק ולי יליד 1986,מוזיקאי.
כעבור כעשור התגרש מאשתו הראשונה.
אשתו השנייה היא אנג'י מרצן, ילידת שוודיה ואם לבת מנישואיה הראשונים.
לריי נכדים ונכדות מבנו הבכור ובתו.
סר אנתוני רובינסון, ידוע בשם המקצועי טוני רובינסון הוא שחקן, קומיקאי, היסטוריון חובב, מנחה טלוויזיה ופעיל פוליטי אנגלי.
הוא ידוע בזכות הופעתו בתפקיד בולדריק בסדרת הטלוויזיה "הפתן השחור" ובזכות הנחיית תוכניות טלוויזיה בערוץ 4 כמו "Time Team" ו-"The Worst Jobs in History".
רובינסון הוא חבר מפלגת הלייבור, והיה חבר ב"הוועדה המבצעת הלאומית" .
הוא כתב 16 ספרי ילדים.
רובינסון נולד בהומרטון ברובע האקני של העיר לונדון.
הוא למד בבית הספר העצמאי "Woodford Green Preparatory School", אחר כך בבית הספר התיכון וונסטד קאונטי שברובע רדברידג'.
בבית הספר הוא עבר ארבעה מבחני O Level (באנגלית, ספרות אנגלית, היסטוריה וגאוגרפיה), והמשיך ללמוד לקראת מבחני A-Levels.
אולם הוא החליט במקום להשלים את המבחנים ללמוד בבית ספר למשחק.
הופעתו המקצועית הראשונה הייתה כשהיה בן 12 והופיע בהפקה המקורית של המחזמר "אוליבר!" בתפקיד אחד הילדים בכנופיה של פייגין.
הוא גם שיחק מעט בתפקיד ארטפול דודג'ר כשהילד שגילם את הדמות לא הופיע.
במהלך חמש השנים הבאות הופיע רובינסון בהצגות בווסט אנד, בסרטי קולנוע ובטלוויזיה.
מכיוון שהיה צעיר מדי להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, נרשם רובינסון ללימודים ב-"Central School of Speech and Drama".
אחרי סיום הלימודים הופיע במשך ארבע שנים בתיאטרון רפרטוארי, בעיקר בווסט יורקשייר פלייהאוס ובלידס.
רובינסון קיבל מענק מהמועצה לאמנויות לעבוד כבמאי במרכז האמנויות בברמינגהאם.
יחד עם דייוויד אילינגוורת' ייסד להקת תיאטרון קהילתי בשם Avon Touring Company שבסיסה בבריסטול.
בשנים 1972 ו-1973 שיחק בתפקיד סטודנט לרפואה בסדרה "Doctor In Charge".
בעונת התיאטרון בשנת 1974 ו-1975 של פסטיבל צ'יצ'סטר הופיע רובינסון בתפקיד המלאך שיקגו במחזמר על לידת ישו בשם "Follow The Star".
ב-1975 הופיע בתפקיד הובסטד במחזה "אויב הציבור" מאת הנריק איבסן.
ב-1976 שיחק בתפקיד פסטה במחזה "הלילה השנים עשר" ובתפקיד מג'ורין במחזה "Monsieur Perrichon's Travels".
ב-1972 כיכב בתוכנית לימודית לילדים בשם "Sam on Boffs' Island" והיה המנחה של התוכנית "Play Away".
עוד הופיע בסדרה הדוקומנטרית "Horizon", ובתפקיד הראשי בהפקה "The Miracle of Brother Humphrey" של ה-BBC.
היה לו תפקיד קטן בסרט "בראניגן" בכיכובו של ג'ון ויין.
בשנות השמונים השתתף רובינסון בתוכנית הקומית/סאטירית "Who Dares Wins" של ערוץ 4.
רובינסון זכה להכרה בשנת 1983 כשהתחיל להופיע בתפקיד בולדריק, משרתו של אדמונד בלקאדר, בסיטקום ההיסטורי "הפתן השחור".
בעונה הראשונה של הסדרה דמותו של בולדריק הייתה ממולחת למדי, בעוד אדונו היה אידיוט.
בעונות הבאות התחלפו היוצרות, אדמונד בלקאדר בעונה השנייה היה תחבולן מבריק, ואילו בולדריק הפך למוקיון שאמרת הכנף שלו "יש לי תוכנית ערמומית" הייתה נכונה לעיתים רחוקות.
בנוסף להופעותיו בסדרת "הפתן השחור" כתב רובינסון בעידודו של ריצ'רד קרטיס תוכניות לילדים בסגנון "Jackanory".
בין התוכניות שכתב "Tales from Fat Tulip's Garden", "אודיסאוס" עיבוד של האיליאדה והאודיסיאה, ו-"Blood and Honey" סיפורים מהברית הישנה.