tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סטיב ג'ונס - גיטרה, בס בכל השירים למעט "Anarchy in the UK", קולות רקע
גלן מטלוק - בס וקולות רקע בשיר "Anarchy in the UK"
ביל פרייס - טכנאי קול, קופרודוקציה
ג'ון וולס - טכנאי שני באולפני AIR
"Never Going Home" הוא סינגל של התקליטן הצרפתי קונגס, שיצא ב-21 במאי 2021 בהוצאת חברת התקליטים איילנד רקורדס.
השיר נכתב על ידי קונגס, פיטר וייד קיוץ', MNDR, מרטן סולבג ואנדראה טורון, והופק על ידי קונגס ובויז נויז.
נכון לאוקטובר 2025, השיר הושמע למעלה מ-86 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-374 מיליון פעמים בספוטיפיי.
"Never Getting Laid" הוא שיר של סברינה קרפנטר, המהווה את הרצועה השביעית באלבומה, Man's Best Friend (2025).
השיר נכתב על ידי קרפנטר, איימי אלן וג'ון ראיין, והופק על ידי קרפנטר וראיין.
השיר זכה לתשומת לב רבה בקרב המבקרים והמעריצים בשל כותרתו הפרובוקטיבית.
מבחינה לירית, הוא מתאר בדרך כלל רגעים של אכזבה או תסכול מיחסי מין, או מצב רוחני בו המספרת בוחרת בפרישות או רווקות מתוך רצון לשליטה.
"Never Getting Laid" הוא רצועת נשמה איטית וחושנית.
השיר מאופיין בטון רטרו ומשלב בין ז'אנרים של פופ ונשמה, ומתואר כקטע "בערה איטית" סקסי.
ההפקה המוזיקלית של השיר מושפעת מסגנונות כמו יאכט-רוק ו-R&B, ומשלבת דיסקו ומוזיקת נשמה משנות ה-60. הצליל כולל פסנתר חשמלי חלק וצלילי סינת' מונו המקודדים בסגנון שנות ה-70, יחד עם שימוש ב"נצנוץ של סיטי פופ" בתוך ההפקה.
מבחינת הוויב הכללי, השיר הוזכר ככולל השפעות של להקת אבבא.
חלק מהמבקרים ציינו כי בתי השיר דומים באופן מובהק לשיר "Just the Two of Us" של ביל וית'רס.
מבחינת מבנה, השיר כולל מנגינה מלאה ומתייחסים אליו כאל "סווינג", כאשר יש הטוענים כי כל שורה בו מכפילה את עצמה כהוק.
השיר הוא התפרצות וידוי קומית וסאטירית המכוונת כלפי בן זוג לשעבר.
מבחינה לירית, קרפנטר מביעה משאלה פסיבית-אגרסיבית ומנומסת כלפי האקס, ומאחלת לו "חיים שלמים של אושר" לצד "נצח של לעולם לא להזדיין".
משאלת הפרישות הזו תוארה כ"מחט בלב של פרטנר הפכפך", המייחל לו "פרישות לא רצונית לכל החיים".
התוכן הלירי מבטא "תחושת קנאה ובעלות מוזרה", המשקפת מנטליות של "אם לי אסור שיהיה לי אותו, אז גם לאף אחד אחר", שבה היא מעדיפה שהאקס "יישאר בביתו ולעולם לא יסתכל או יגע באישה אחרת".
ההומור הציני וה"עוינות קריקטורית" מוגשים במנגינת פופ קליטה ו"שוגר ראש", כאשר קרפנטר מבצעת אותם בטון חסר הבעה.
השיר "Never Getting Laid" זכה בעיקר לקבלה חיובית והוערך כאחד הקטעים הבולטים והמוצלחים ביותר באלבום, בזכות השילוב בין שנינותה של קרפנטר לכישרונה המוזיקלי.
השיר זכה לשבחים על הביצוע המוזיקלי והעיצוב שלו.
מבקרים ציינו לחיוב את הצליל החלק, הקצבי והחושני שלו ואת "השינויים הכוריים המדהימים" בפזמון.
צוין גם שהעובדה ששנינותה של קרפנטר בלתי נפרדת מכישרונה המוזיקלי מוצגת היטב בשיר זה.
הוא תואר כדקירה בלב של פרטנר לא עקבי, תוך שימוש ביופי המוזיקלי שלו כדי להפוך רגשות לא נוחים של נקמה וקנאה ליצירת פופ קלילה ומשעשעת.
השיר כונה "עוגת רעל קטנה" המצופה בקרם מתוק (הסול החלק והמלודיה הקליטה) שבו טמון רעל קטלני (המשאלות המרושעות לגורלו המיני של האקס).
אף על פי שהליריקה נחשבה למצחיקה ולצינית, התוכן הלירי של השיר עורר לעיתים תמיהה בנוגע לרגשות הבעלות והקנאה שהוא מביע, כפי שמשתקף בקו "אם לי אסור שיהיה לי אותו, אז גם לאף אחד אחר".
חלק מהמבקרים הרגישו כי משאלות אלו היו "מבלבלות מעט", וטענו כי כתיבה כזו דורשת "בדיקת מציאות קלה" לגבי עד כמה הרעיונות מגוחכים.
עם זאת, היו שראו את ה"רשעות" הזו כ"קריקטוריסטית" וציינו ש"פופ הוא בידור".
Nevermind הוא אלבומה השני של להקת הגראנג' האמריקאית נירוונה.
הוא יצא בספטמבר 1991 ונמכרו ממנו למעלה מ-10 מיליון עותקים בארצות הברית ו-30 מיליון עותקים בעולם.
מגזין "NME", דירג את האלבום במקום ה-90 ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים של NME".
בשנת 2020 דורג האלבום במקום השישי ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
מגזין "Spin" כלל את האלבום במקום הראשון ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2015.
האלבום אשר נחשב בעיני רבים לאלבום הגדול ביותר בתולדות נירוונה, הפך את נירוונה מלהקה שנחשבה למשונה יחסית בעיני רבים לאחת מן הלהקות המצליחות והמוערכות ביותר כמעט בן-לילה.
הוא שינה באופן יסודי את תמונתה המוזיקלית של התקופה, כשהסיט את אור הזרקורים מז'אנר רוק השיער של שנות השמונים, וסלל את הדרך לפריצתה של תנועת הגראנג', ששלטה בשוק המוזיקה במחצית הראשונה של שנות התשעים.
כתוצאה מהצלחתו של האלבום הקהל נחשף ללהקות גראנג' נוספות כגון סאונדגארדן, פרל ג'אם ואליס אין צ'יינס ותרם להצלחתן.
כמו כן הצלחת האלבום הכניסה את הרוק האלטרנטיבי היישר ללב המיינסטרים האמריקאי, ופתחה דלתות גם ללהקות שהיו רחוקות מתופעת הגראנג' של סיאטל, ביניהן סמשינג פמפקינס, אפגן ויגס ורייג' אגיינסט דה מאשין.
האלבום הופק בידי בוץ' ויג ומוקסס בידי אנדי ואלאס, שעיבד את הגיטרות המעוותות, התופים הרועשים, הבס הרועם והשירה הבלתי נשלטת של קורט קוביין למוזיקה שקהל נרחב של שוחרי מוזיקה יוכל להימשך אליה, ושיקבע מדד של איכות למוזיקת הרוק בהמשך העשור.
קוביין הביע מאוחר יותר אי שביעות רצון מההפקה המצוחצחת והידידותית לתחנות הרדיו של האלבום, אך בהזדמנות אחרת הודה שלעיתים ההאזנה לאלבום ריגשה אותו עד דמעות.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Smells Like Teen Spirit", והווידאו קליפ שנלווה אליו שהציג התאספות של תלמידי בית ספר תיכון שיוצאת משליטה, שודרו באינטנסיביות לקראת סוף 1991. הסינגלים שבאו בעקבותיו, "Come As You Are,Lithium" ו-"In Bloom", זכו אף הם להצלחה.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בילבורד וספריית הקונגרס הצהירה עליו כ"חשוב מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית" וכללה אותה באוסף המוזיקה שלה.
Nevermind קיבל אלבום זהב ופלטינה ב-27 בנובמבר 1991.
שמו של התינוק שעל גבי העטיפה הוא ספנסר אלדן שהיה אז בן ארבעה חודשים.
החכה והשטר הוספו לתמונה לאחר מכן.
חברת התקליטים הכינה עטיפה חלופית ללא איבר המין מכיוון שהיא חששה שאנשים יראו את העטיפה כפוגענית, אך קורט קוביין הבהיר כי הפשרה היחידה שיסכים לה היא כיסוי איבר המין עם סטיקר שעליו הכיתוב "אם אתה נפגע מזה, אתה בטח פדופיל בארון".
התינוק ספנסר אלדן הגיש תביעה נגד הלהקה על כך שלא צנזרו את אבר מינו כ-30 שנה לאחר צאת האלבום, בספטמבר 2021 בטענה כי מדובר בפורנוגרפיית ילדים שאסורה על פי חוק בינלאומי.
בשל תקלה טכנית, ברוב העותקים שהופצו בארצות הברית לא מופיע הקטע "Endless, Nameless", שמתחיל להתנגן בדקה ה-13:51 של הרצועה ה-12. הקטע הוא רעש מאולתר-למחצה שהוקלט לאחר הקלטה מוצלחת במיוחד של השיר "Lithium".
בינואר 2022 נדונה בבית משפט בלוס אנג'לס תביעת הנזיקין שהגיש ספנסר אלדן.
לטענתו, הוא צולם עירום ללא אישור חתום מהוריו באופן שהפר את האיסור על פורנוגרפיית ילדים, והצלם קירק ודל השליך אותו למים בתנוחות שהבליטו את איבר המין שלו, במתכוון.
לדברי אלדן, תמונתו כתינוק השוחה לעבר קרס דיג שעליו נעוץ שטר, דימתה אותו לעובד מין המנסה לתפוס דולר, והפצתה בכל העולם גרמה לו נזקים לכל חייו.
התביעה כללה 17 נתבעים, בהם הלהקה עצמה, מספר חברות תקליטים ומעצבים אמנותיים, ואת קורטני לאב, האפוטרופסית של עזבונו של קורט קוביין.
בכתב ההגנה טענו הנתבעים שאלדן דווקא נהנה מהיותו "התינוק של נירוונה", והוא אף שכפל את התמונה ומכר אותה תמורת כסף, הופיע בתוכנית אירוח בבגד שהיווה פרודיה על גוף תינוק עירום, וקיעקע על חזהו את שם האלבום.
ב-3 בינואר דחה השופט את התביעה, מכיוון שחלף המועד האחרון להגשתה, אך איפשר לאלדן ארכה בת 10 ימים להגישה מחדש, ואלדן הגיש את התביעה פעם נוספת ב-13 בינואר 2022. בספטמבר 2022 נדחתה תביעתו של אלדן בשל התיישנות.
ב-2023 הפך בית המשפט לערעורים הפך את ההחלטה והחזיר אותה לבית המשפט., ב-30 בספטמבר 2025, השופט פרננדו אולגווין, קבע סופית שלא ניתן לראות בתמונה כפורנוגרפיית ילדים.
The New England Journal of Medicine (בקיצור N Engl J Med או NEJM) הוא כתב עת רפואי בשפה האנגלית שעובר ביקורת עמיתים ורואה אור בידי החברה הרפואית של מסצ'וסטס (Massachusetts Medical Society).
הוא אחד מכתבי העת השפיטים לרפואה הפופולריים והנקראים ביותר ברחבי תבל.
הוא גם כתב העת הוותיק שמתפרסם ברציפות לאורך פרק הזמן הארוך ביותר.
ב-1828 הוא נהפך לשבועון ושמו שונה ל-The Boston Medical and Surgical Journal; מאה שנים מאוחר יותר הוא החליף את שמו לשם הנוכחי.
כתב העת מפרסם מאמרי מערכת, מאמרים על מחקרים מקוריים, מאמרי סקירה, כתבות, מקרי בוחן, ולו חלק מיוחד המכונה "Images in Clinical Medicine".
בין המחברים החשובים שכתבו ב-NEJM לאורך ההיסטוריה ניתן למנות את אוליבר ונדל הולמס האב (רופא דגול שהיה אביו של השופט אוליבר ונדל הולמס), הנס זינסר (Hans Zinsser) ולואיס תומאס (Lewis Thomas), כמו גם רופאים בעלי שם נוספים.
אחד מעורכיו הראשונים, ג'רום סמית' (Jerome V.C.
Smith), היה גם ראש עיריית בוסטון.
כתב העת זוכה בדרך כלל בדירוג ה-impact factor הגבוה ביותר מבין כתבי העת לרפואה (יותר ממתחריו Journal of the American Medical Association ו-The Lancet).
בשנת 1977 זכה כתב העת בפרס לעיתונות מצטיינת מידי George Polk Awards.
NEJM מאפשר גישה מקוונת חופשית למאמרים (הוא עושה כן שישה חודשים אחרי הפרסום, הדבר אפשרי לגיליונות החל משנת 1993).
כלל זה אינו חל על קוראים מארצות המתפתחות, שלהם יש גישה מיידית לתוכן בלי תשלום, לצרכים אישיים.
NEJM גם מחזיק בשני פודקאסטים, האחד כולל ראיונות עם רופאים וחוקרים שמפרסמים בכתב העת, והשני מסכם את תוכנו של כל גיליון.
חלופה אחרת כוללת חינוך רפואי מתקדם (קובצי וידאו של נהלים רפואיים), וכן Weekly Image Challenge.
New Outlook היה מגזין פוליטי ישראלי באנגלית אשר יצא לאור משנת 1957 עד 1993. מטרת העיתון המוצהרת הייתה "להבהרת הבעיות הקשורות בשלום ובשיתוף פעולה בין עמי המזרח".
המגזין נוסד על ידי קבוצה של יזמים כדי לשמש במה לפרסום מאמרי דעה ופובליציסטיקה בנושאים הנמצאים על סדר היום הציבורי, הפוליטי והמדיני בישראל, בשפה האנגלית, כך שהקהל הבינלאומי יוכל להיחשף אליהם.
תחילה לא היה למגזין קו פוליטי אחיד והוא לא היה משויך באופן מפורש למפלגה כלשהי.
למרות שהיוזמה הראשונית הייתה של חברי מפ"ם, כותבים מכל הקשת הפוליטית הוזמנו לכתוב בעיתון.
אולם תוך שנים ספורות פרשו רבים מהכותבים והתומכים מאחר שטענו שהקו המערכתי של תומכי מפ"ם השתלט עליו.
ב-1959 פרשו אנשי מפא"י והמפלגה הפרוגרסיבית, וב-1964 אנשי מפלגת הליברלים העצמאיים.
בשנת 1968, החל להוציא מהדורה בערבית תחת השם "נדרה גדידה" (תרגום שמו לערבית).
העיתון פרסם מאמרים של כותבים יהודים וערבים על הסכסוך היהודי-ערבי.
הירחון הופץ ב-48 ארצות ברחבי העולם, בכללן גם מדינות ברית המועצות ומדינות ערב.
גיליונו האחרון של כתב העת יצא באפריל 1993.
המגזין יזם ימי עיון וסימפוזיונים בהשתתפותם של הוגי דעות שונים.
בשנת 1963 ארגן סימפוזיון בינלאומי בתל אביב בנושא 'דרכים חדשות לשלום ישראל-ארצות ערב'.
בשנת 1969 ארגן סימפוזיון בינלאומי בקיבוץ גן שמואל
בשנת 1979, ערך כנס בוושינגטון אליו הוזמנו נציגי אש"ף.
במרץ 1989 ארגן הירחון, במשותף עם חנא סניורה, עורך העיתון המזרח ירושלמי "אל-פג'ר", כנס ישראלי-פלסטיני בהשתתפות עשרות אנשים משני הצדדים, אמריקאים, עיתונאים ורשתות טלוויזיה.
זאת בניגוד לחוק (שהתקבל ב-1986 ובוטל ב-1993), שאסר על מפגשים עם נציגים פלסטינים.
חיים דרין-דרבקין - יו"ר המערכת.
בין הכותבים במגזין היו: חיים שור, שמואל בארי, רוברט ויסטריך, אמנון קפליוק, יהודה בורלא, עבד אל-עזיז א-זועבי, לטיף דורי, ויקטור ציגלמן, דן דרין דוד שחם ודב בר-ניר.
New Divide הוא שיר של להקת הרוק לינקין פארק, שיצא לאור כסינגל ב-18 במאי 2009. השיר נכתב עבור פסקול הסרט רובוטריקים 2: הנקמה.
השיר קיבל שבחים רבים וכבש את המקום הראשון בשלושה ממצעדי הבילבורד, הגיע אל המקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 ואל המקומות הראשונים במספר מצעדים ברחבי העולם.
בווידאו קליפ של השיר ניתן לראות קטעים מעורבבים מהסרט, משולבים בצבעים שונים, וכן את הלהקה מנגנת במערה כלשהי.
הקליפ זכה ליותר מ-100 מיליון צפיות ביוטיוב.
בעקבות הצלחתו של הסינגל What I've Done בסרט הראשון בסדרה, ביקש הבמאי מייקל ביי שהלהקה תעבוד על השיר שיוביל את הסאונד של הסרט גם הפעם.
השיר נכתב כאשר הלהקה עבדה על אלבומה הרביעי A Thousand Suns, אך לא נכנס אל האלבום.
תהליך העבודה על השיר תועד בפרק LPTV של הלהקה.
לפי מה שתועד, השיר היה אמור להיקרא בשם "New Divide" או "Megatron" (על שם אחת הדמויות בסרט).
New Divide (אינסטרומנטאל- רק הכלים בלי קולות)
New Divide (אקפלה- רק קולות בלי כלים)
Never a Time הוא השיר החמישי באלבום We Can't Dance של להקת ג'נסיס.
במקור השיר נקרא בשם B.B.
Hit (מאנגלית:להיט מאוד מאוד גדול) big big hit מפני שחברי הלהקה חשבו שהשיר באמת יהפוך ללהיט גדול.
השיר, כמו רבים מהשירים של We Can't Dance, נכלל בסרט הדוקומנטרי, No Admittance.
השיר יצא כסינגל החמישי בארצות הברית, השיר הגיע למקום ה-21 בבילבורד.
השיר גם נכנס למצעד האמריקאי של Hot Adult Contemporary Tracks אשר דירג שירים בסגנון adult contemporary.
השיר נבחר במקום ה-4 במצעד זה במשך חצי שנה.
במצעד הקנדי, השיר הגיע למקום ה-9. לשיר מעולם לא יצא וידאו קליפ ומעולם לא בוצע בהופעות הלהקה.
New (בעברית: חדש) הוא אלבום האולפן ה-16 של פול מקרטני, שיצא ב-14 באוקטובר 2013. האלבום כולל 12 רצועות מקוריות בגרסה הסטנדרטית ועוד 2 בגרסת הדה-לוקס (גרסה מורחבת), דבר שהופך אותו לאלבום הסטודיו המלא הראשון של מקרטני מאז האלבום Memory Almost Full שיצא ב-2007.
ההודעה על יציאת האלבום פורסמה ב-28 באוגוסט 2013 באתרו הרשמי של מקרטני ובכלי מדיה נוספים, ובאותו היום גם יצא הסינגל הראשון מהאלבום הנושא את אותו השם - New.
בתאריך 23 בספטמבר 2013 נחשפה באתרו הרשמי של מקרטני עטיפת האלבום בגרסתו הסטנדרטית, וכמו כן גם רשימת השירים המלאה בגרסה המורחבת (גרסת הדה-לוקס) של האלבום
רשימת ההשמעה פורסמה באתרו הרשמי של מקרטני ב-13 בספטמבר 2013 ולצידה פרטים נוספים על האלבום.
NewSQL הוא מערכת מסדי נתונים יחסיים השואפים לספק את אותם ביצועים מדרגיים של בסיסי נתונים לא יחסיים כגון NoSQL ומאפשרים גדילת סדר הגודל של הנתונים המאוחסנים בצורה נוחה יחסית.
NewSQL שואף לתת מענה הולם לעיבוד תנועות מקוון (OLTP), עם עומסי קריאה-כתיבה גבוהים, אך תוך שמירה על עקרונות ACID של בסיסי נתונים "מסורתיים".
הסוג הראשון של מערכות NewSQL היוו ארכיטקטורה חדשה של פלטפורמות מסדי נתונים.
אלה נועדו לפעול באופן מבוזר באשכול של צומתי "shared-nothing" עצמאיים, בו כל צומת הוא בעלים של תת-קבוצה של המידע.
מסדי נתונים אלה לעיתים קרובות נכתבים מאפס עם הכוונה לארכיטקטורה מבוזרת, והיא כוללת מרכיבים כגון ניהול מקביליות מבוזרת, בקרת זרימה, עיבוד שאילתות מבוזר.
דוגמאות נפוצות למערכות מסדים בקטגוריה זו:
הקטגוריה השנייה הם מנועי אחסון עם אופטימיזציה גבוהה עבור SQL.
מערכות אלו מספקות ממשק תכנות זהה ל-SQL, אבל אך בעלות יכולת גדילה טובה משמעותית ממנועים מובנים כמו InnoDB.
דוגמאות למנועי NewSQL מהסוג השני כוללים את:
New Americana (בעברית: אמריקה החדשה) הוא שיר מאת הזמרת האמריקאית הלסי.
השיר יצא לאור ב-10 ביולי 2015 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן הראשון של הלסי, Badlands.
הגרסה המקורית של השיר פורסמה לראשונה ב-31 במרץ 2014 באמצעות חשבון ה-SoundCloud הרשמי של הלסי להשמעה והורדה בחינם.
הפרסום הרשמי של השיר היה ב-10 ביולי 2015 ובתאריך זה הוא יצא כסינגל השני מ-Badlands.
ב-25 בספטמבר, הקליפ הרשמי הוצג לראשונה ב-MTV ופורסם בחשבון ה-Vevo ובערוץ היוטיוב של הלסי זמן קצר לאחר מכן.
הקליפ נפתח בהקדמה של נוף הררי ובתחילתו שומעים את קולה של הלסי, שאמרה: "היינו קהילה, הם הפכו אותי למנהיגה שלהם גם כאשר מעולם לא ביקשתי להיות, אבל הברקים בעיניהם בישרו שאני צריכה להיות, כי לא חששתי ולא פחדתי מאיש".
כשהשיר מתחיל להתנגן, הלסי מצטרפת בקליפ לקבוצת אמריקאים שבויים.
לאחר מכן, חיילים מתפרצים באמצע ולוקחים את הלסי כשבויה מכיוון שקיבלו בשורה שהיא הייתה המנהיגה של קבוצת האמריקאים.
לאחר מכן, גוררים אותה לכפר וקושרים אותה למדורה.
שופכים עליה דלק והולסי מתחננת לעזרה ואף אחד לא מגיב ואז כשהחיילים באו להצית אותה באש, קבוצת האמריקאים מתפרצים באמצע, זורקים רימוני עשן ומשחררים את הולסי מהמדורה.
לאחר שהלסי וקבוצת האמריקאים בורחים מהחיילים, הם בורחים מהכפר ויוצאים מהיער.
ב-25 באוגוסט 2015, הלסי הופיעה עם השיר בתוכנית "ג'ימי קימל לייב!".
באוקטובר 2015, הופיעה עם השיר בתוכנית של סטיבן קולברט.
Never Too Far (בעברית: לעולם לא רחוק מדי) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך פסקול הסרט "כל מה שנוצץ".
השיר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2001, כסינגל השלישי מתוך הפסקול.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי מריה קארי, ג'ימי ג'אם.
Never Too Far/Hero Medley (בעברית: לעולם לא רחוק מדי\גיבור) הוא שיר צדקה של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבום הלהיטים, Greatest Hits.
השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2001, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-81 במצעד הבילבורד הוט 100.
השיר נכתב על ידי מריה קארי עצמה, ולטר אפנסייף, ג'ימי ג'אם וטרי לואיס, הולחן על ידי קארי והופק על ידי קארי, רנדי ג'קסון, ג'אם ולואיס.
השיר יצא בפורמט של תקליטור.
הבי סייד של השיר הוא השיר "There for Me".
"Nevermind" הוא שיר של הזמר הישראלי דניס לויד.
נכון לדצמבר 2023 הוא השיר הישראלי המושמע ביותר בספוטיפיי, תוך שצבר למעלה ממיליארד השמעות בפלטפורמה.
במגזין "טיים" הופיע השיר כאחד מ"שירי הקיץ".
אזורתוארמכירותאוסטרליה (ARIA)x2 פלטינה140,000אוסטריה (IFPI Austria)פלטינה30,000בלגיה (BEA)זהב20,000קנדה (Music Canada)x2 פלטינה160,000צרפת (SNEP)פלטינה200,000גרמניה (BVMI)פלטינה400,000איטליה (FIMI)x2 פלטינה100,000ניו זילנד (RMNZ)זהב15,000פולין (ZPAV)x2 פלטינה40,000שווייץ (IFPI Switzerland)פלטינה30,000בריטניה (BPI)זהב400,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה1,000,000
Never Seen the Rain הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית טונס אנד איי.
השיר יצא לאור ב-16 ביולי 2019, כסינגל שלישי מתוך המיני-אלבום The Kids Are Coming, על ידי חברת התקליטים Bad Batch רקורדס.
הווידאו-קליפ שצולם עבור השיר יצא לאור ב-24 ביוני 2019. את הווידאו-קליפ ביים ניק קוזאקיס.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורבעולם16 ביולי 2019הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה Bad Batch רקורדס
"Never on Sunday" (בעברית: "אף פעם לא ביום ראשון"), ידוע גם בשם היווני "Τα Παιδιά του Πειραιά" ("ילדי פיראוס"), הוא שיר מאת מאנוס חג'ידאקיס.
את השיר שרה לראשונה מלינה מרקורי בסרט הקולנוע "רק בימי חול", שביים ז'ול דאסן בכיכובה של מרקורי.
השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בשנת 1960, והיה השיר הראשון בשפה זרה שזכה בפרס.
פסקול הסרט יצא לאור ב-1 באוקטובר 1960 בחברת התקליטים יונייטד ארטיסט רקורדס.
השיר הוקלט מאז על ידי אמנים רבים, וזכה להצלחה ברחבי העולם.
את השיר כתב במקור מאנוס חג'ידאקיס בשם "Ta Pedia tou Pirea" ("ילדי פיראוס").
המילים המקוריות ביוונית, וגם התרגום לגרמנית, צרפתית ואיטלקית, אינן מזכירות את המילים "Never on Sunday", כפי שמופיעות בגרסה האנגלית.
השיר מתאר את סיפורה של הדמות הנשית הראשית בסרט, איליה (מרקורי).
איליה היא אישה עליזה שחיה בשמחה בעיר הנמל פיראוס.
אף על פי שהיא מתפרנסת מזנות, היא משתוקקת לפגוש ביום מן הימים אדם שיהיה מלא שמחת חיים כמוה.
בשנת 1960 היה השיר מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר וזכה בפרס.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1934, תחילת חלוקת הפרס לקטגוריה זו, שהשיר הזוכה היה בשפה זרה.
השיר הוקלט בשפות שונות מאז יציאתו לאור:
יוונית ("Τα Παιδιά του Πειραιά") על ידי מלינה מרקורי, ננה מושקורי, פינק מרטיני.
אנגלית: גרסה תזמורתית בביצוע דון קוסטה הגיעה למקום ה-19 בבילבורד הוט 100 ב-1960, והגיעה לארבעים הראשונים במצעד הבילבורד בשנת 1961. גרסה זו הגיעה למקום ה-27 במצעד הסינגלים הבריטי.
בעקבות הצלחת הגרסה התזמורתית והזכייה באוסקר, הוזמנה גרסה של השיר בשפה האנגלית, שמילותיה יתאימו לשם הסרט.
את מילות השיר באנגלית כתב בילי טאון.
ב-1961 הגיעה גרסת כיסוי של השיר בביצוע הקורדטס למקום ה-13 במצעד בילבורד הוט 100. את השיר הקליטו גם בילי אקסטיין, בינג קרוסבי, לנה הורן, דוריס דיי, אנדי ויליאמס, טריני לופז, ארבע העונות, קוני פרנסיס, ג'ולי לונדון, ארת'ה קיט, פטולה קלארק, לאלה אנדרסן, אן-מרגרט, והמיניסטרלים החדשים על שם כריסטי.
בנוסף הוקלטו ביצועים אינסטרומנטליים של השיר על ידי הרב אלפרט וחצוצרת הטיחואנה, וג'יימס לאסט.
בממלכה המאוחדת חמש גרסאות של השיר צעדו במצעד הסינגלים הבריטי.
הגרסה של דון קוסטה הגיעה למקום ה-27. הביצוע של Chaquito (ג'וני גרגורי) הגיע למקום ה-50. הגרסה של לין קורנל הגיעה למקום ה-30. הביצוע של מקאדופולוס ולהקתו הגיע למקום ה-36. הגרסה של מנואל ומוזיקת ההרים (ג'ף לאב) הגיעה למקום ה-29.
איטלקית: ("Uno a te, uno a me") בביצוע דלידה, מילווה, נילה פיצי, איזבלה פדלי
צרפתית: ("Les enfants du Pirée") בביצוע דלידה, מלינה מרקורי, דריו מורנו.
הגרסה של דלידה הגיע לראש מצעד הסינגלים הצרפתי בשנת 1960.
ספרדית: ("Los niños del Pireo") בביצוע דלידה, ובשם "Nunca en Domingo" בביצוע שיאומרה אלפרו.
גרמנית: הגרסה של לאלה אנדרסן בשם "Ein Schiff wird kommen" הגיעה לראש המצעד בשנת 1960. גרסת כיסוי של השיר הוקלטה על ידי דלידה, קטרינה ולנטה, ליס אסיה, ננה מושקורי, הלמוט ברנדנבורג ומלינה מרקורי.
ב-1982 הקליטה להקת Der Moderne Man גרסת גל חדש בשם "Blaue Matrosen", עם המילים בגרמנית של לאלה אנדרסן, אבל בביצוע של גבר.
הולנדית: ("Nooit op zondag") בביצוע מיק טלקמפ.
יידיש: ("Af zyntik - neyn") בביצוע האחיות ברי.
"Never Worn White" (בעברית: "מעולם לא לבשתי לבן") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי.
השיר יצא לאור ב-5 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס כסינגל מתוך האלבום Smile.
השיר בדומה לשאר שיריה, נכתב על ידי פרי עצמה, ביחד עם ג'ואן קרלסון, ג'ון ריאן, ג'ייקוב כשר.
ב-4 במרץ 2020, צייצה פרי בחשבון הטוויטר שלה, כי ב-5 במרץ יממה לאחר ההכרזה תוציא את השיר.
השיר צבר למעלה מ-11 מיליון השמעות בספוטיפיי.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של קייטי פרי ב-5 במרץ 2020, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל.
בתחילת הקליפ, ניתן לראות את פרי, כשהיא עומדת בחדר ורוד ומבצעת את השיר, בסוף הקליפ ניתן לראות את פרי מלטפת את הבטן שלה בו היא חושפת היריון מבן זוגה.
נכון ליוני 2021, צבר הקליפ מעל ל-35 מיליון צפיות.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם5 במרץ 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתקפיטול
New Life (בעברית: חיים חדשים) הוא אלבומה השביעי של הזמרת מוניקה, אשר יצא לאור ב-6 באפריל 2012 על ידי תקליטי RCA.
זהו היה האלבום הראשון שלה עם RCA.
בעקבות הצלחת אלבומה הקודם מוניקה החלה לעבוד על אלבום זה שבועות ספורים בלבד אחריי צאת האלבום.
תחילה היא עבדה עם מפיקים וכותבים איתם עבדה בעבר כמו בראיין מייקל קוקס, ג'רמיין דופרי, ומיסי אליוט לצד מפיקים חדשים כמו ארל & אי, הזמר ריקו לאב מר מוריס ועוד.
הזמר ריקו לאב החליף את המפיק פאולו דה דון בחלק מהפקת השירים.
מבחינה מוזיקלית האלבום הוא אלבום R&B עכשווי עם השפעות של פופ ומוזיקת נשמה.
מבחינה לירית האלבום חוקר את המורכבות של מערכות יחסים ואהבה בהשראת נישואיה של הזמרת עם שחקן הכדורסל שאנון בראון והמעבר שלה לאריזונה.
באלבום התארחה הזמרת ברנדי איתה שיתפה פעולה מוניקה 14 שנה קודם בשיר הידוע "The Boy Is Mine".
בנוסף גם שיתפה פעולה עם חברתה מרי ג'יי בלייג' והראפר וול.
האלבום קיבל ביקורות מעוברות ממבקרי המוזיקה אשר החמיאו לביצועים הקוליים של הזמרת אך כינו את האלבום כ"גנרי" ו"כקלישאתי מדי".
בארצות הברית הוא הגיע בשיאו למקום ה-4 ולמקום השני במצעד אלבומי האר אנד בי וההיפ הופ ומכר 69 אלף עותקים בשבוע הפתיחה שלו.
בהמשך מכירותיו הידרדרו והוא לא הצליח לשחזר את הצלחת אלבומיה הקודמים.
מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים כמו "" ו-"Until It's Gone" אך אף אחד מהם לא הצליח להיכנס למצעד האמריקאי.
New Eyes (בעברית: עיניים חדשות) הוא אלבום הבכורה של להקת המוזיקה אלקטרונית הבריטית קלין בנדיט.
האלבום יצא לאור ב-30 במאי 2014, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
New Moon (בעברית: ירח חדש) הוא המיני-אלבום השישי של להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית AOA.
המיני-אלבום יצא לאור ב-26 בנובמבר 2019, על ידי חברת התקליטים FNC אנטרטיינמנט.
מתוך המיני-אלבום יצא הסינגל היחיד "Come See Me".
ב-26 בנובמבר 2019, יום צאתו של המיני-אלבום, יצא הסינגל הראשון והיחיד מתוכו "Come See Me".
השיר הגיע למקום ה-51 במצעד השירים הדיגיטליים של קוריאה הדרומית, תוך שהגיע למקום ה-29 במצעד השירים החמים של המדינה.
במצעד שירי העולם הדיגיטליים הגיע למקום השמיני.
המיני-אלבום נמכר בלמעלה מ-15,553 עותקים בקוריאה הדרומית.
ניו דיי היא חברה בריטית המספקת שירותי סליקה, הנפקת כרטיסי אשראי ופתרונות אשראי.
החברה הוקמה בשנת 2000, משרדיה הראשיים נמצאים בעיר לונדון, בריטניה והיא מעסיקה כ-400 עובדים.
החברה הוקמה בשנת 2000 תחת השם SAV Credit במטרה לספק שירותים פיננסיים ופתרונות אשראי במחירים הוגנים.
בחודש ספטמבר 2011, נרכשה החברה על ידי חברת ורדה פרטנרס (Värde Partners) תמורת כ-472 מיליון פאונד.
בחודש מאי 2013, רכשה מחברת סנטנדר בריטניה (Santander UK), שרות שסיפקה כרטיסי אשראי ממותגים לבתי עסק שונים וכלל.
בחודש אפריל 2014, החליפה החברה את שמה לניו דיי (New Day) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה.
בחודש מרץ 2015, הועמדה החברה למכירה ושוויה הוערך בכ-1.4 מיליארד דולר.
בחודש מרץ 2019, מונה ג'ון הוריקן (John Hourican) למנכ"ל החברה.
החברות הבנות של החברה הן:
NewDay Ltd: חברה המספקת שירותי אשראי לבתי עסק.
Newday Loyalty Limited: חברה המספקת הלוואות גדולות וארוכות טווח, משכנתאות, מימון פרויקטים ותיווך פיננסי.
Pay4Later Limited - Deko: חברה המספקת פלטפורמת מסחר פיננסי.
Newday Reserve Funding Limited: חברה המספקת שירותי תמיכה בעסקים.
Nevermind It's an Interview הוא אלבום ריאיון של להקת נירוונה, שיצא ב-1992 בחברת גפן רקורדס.
אלבום זה הוא הראיון הרשמי הראשון והיחיד של הלהקה האמריקאית בשלמותה.
האלבום נוצר לצורכי קידום בלבד ולא נמכר בחנויות.
האלבום הופק ועובד על ידי קורט סט.
תומאס וטרוי סמית' מתחנת הרדיו "WFNX" שבבוסטון (הם גם הכותבים של "Nirvana: The Chosen Rejects" שיצא בשנת 2004).
הריאיון עם הלהקה הוקלט בליל ההופעה החיה של הלהקה בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ברשת NBC ב-1992. האלבום כולל כשעה של ראיון (אודיו בלבד) וברקע הראיון מושמעים שירי הלהקה עליהם מדברים החברים (למעט שירים בודדים המושמעים בשלמותם באמצע הראיון).
עותקים של התקליטור המקורי הם נדירים ביותר והפכו עם השנים לפריט לאספנים בלבד.
עם זאת הוא כלול בסוף גרסת האייטונס של המארז תקליטורים "With the Lights Out" הוא נמצא שם בשם:
כל השירים לא נמצאים בשלמותם למעט בודדים.
גרסאות ההופעה של "Drain You" ו"School" שוחררו בחלק מהגרסאות של הסינגל "Come as You Are" שיצא חודשיים לאחר מכן.
על העטיפה האחורית של האלבום נכתב: "קורט סנט תומאס, מפיק מוזיקלי של WFNX, בוסטון, מדבר עם קורט קוביין, קריסט נובוסליץ' ודייב גרוהל על חייהם בנירוונה של 1992".
Nevermind: The Singles הוא מארז תקליטורים של להקת נירוונה, שיצא ב-2011 בחברת גפן רקורדס.
הוא יצא לאור בנובמבר 2011.
המארז יצא במהדורה מוגבלת לכבוד "יום חנויות התקליטים" בארצות הברית ("Record Store Day"), ב-2011 (אירוע המקביל ל"בלאק פריידיי" בחנויות התקליטים).
האלבום מכיל את ארבעת הסינגלים ששוחררו מסחרית מתוך האלבום "Nevermind" על גבי ויניל 10".
האלבום שוחרר מראש רק ל-5,000 עותקים בלבד ברחבי העולם.
New God Flow הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרים האמריקאים קניה וסט, פושה טי וגוסטפייס קילה, מתוך אלבום האוסף של חברת התקליטים GOOD Music, Cruel Summer.
השיר יצא לאור ב-21 ביולי 2012, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
הראפר האמריקאי גוסטפייס קילה, ששירו "Mighty Healthy" מסומפל בשיר, משתתף בגרסת האלבום של השיר, הנקראת "New God Flow.1".
ההוק של השיר מכיל דגימה מהשיר "Mighty Healthy" של הראפר האמריקאי גוסטפייס קילה, שנדגם מאוחר יותר גם בשיר "No More Parties in LA" של וסט וקנדריק לאמאר, מתוך האלבום The Life of Pablo.
המקצב העיקרי המלווה את השיר נדגם מהשיר "Bodas De Sangue" של מרקוס ואלה , מתוך אלבומו Vento Sul, שיצא בשנת 1971. ברייק התופים בשיר נדגם מהשיר "Synthetic Substitution" של מלווין בליס .
בגרסת האלבום, מופיע בית נוסף בביצוע גוסטפייס קילה, ששירו מסומפל בשיר.
בהשוואה להופעה החיה שלו בטקס פרסי ה-BET לשנת 2012, נתן ריז מ-Refinery29 ראה את השיר כ"מה שמנהל אפקט עז באותה המידה, ומאפשר לפושה טי וקניה וסט לשמור על כל הכעס והפגיעות שהפגינו באותה הופעה".
מגזין Complex כלל את השיר במקום ה-34 ברשימת 50 השירים הטובים ביותר לשנת 2012. בטקס פרסי ה-XXL בשנת 2013, השיר זכה בפרס הביט הטוב ביותר.
השיר הגיע בשיאו למקומות ה-66 במצעד הקנדה הוט 100 וה-89 במצעד הבילבורד הוט 100. נכון לאוקטובר 2020, לשיר כ-13 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
"New Look" (בעברית: מראה חדש) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Phoenix.
השיר יצא לאור ב-23 בנובמבר 2018, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק UK, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר היה זמין לרכישה דיגיטלית כבר ביום צאתו.
השיר יצא מחדש, ביחד עם וידאו קליפ נלווה ב-15 ביולי 2019, אך מעולם לא יצא כסינגל.
השיר נכתב על ידי נוני באו, אילסי ג'ובר, אינפיניטי, יעקב האזל וסוואנטה הולדין והופק על ידי ג'ק & קוק.
כותבת השיר נוני באו, עבדה עם אורה על שירים נוספים כמו "Doing It" ו-"Let You Love Me", בעוד הכותבת הנוספת של השיר אילסי ג'ובר, עבדה עם אורה על שירים נוספים כמו "Let You Love Me" ו-"Nowhere".
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-15 ביולי 2019, כמה חודשים לאחר צאת השיר כסינגל.
הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות עיר חשוכה ולאחר מכן, אשר בלוחית הרישוי שלו כתוב שמה של ריטה.
בהמשך, ניתן לראות אותה כשהיא מתחרה במרוץ מכוניות, תוך שלאורכו של הקליפ מוצגים אורות בצבעים שונים.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-15 מיליון צפיות.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם23 בנובמבר 2018הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתאטלנטיק UK
New Love (בעברית: אהבה חדשה) הוא סינגל שהוקלט על ידי ההרכב המוזיקלי הבריטי סילק סיטי בהשתתפות הזמרת-יוצרת הבריטית אלי גולדינג.
השיר יצא לאור ב-21 בינואר 2021, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס, סוני מיוזיק ו-Silk City.
השיר נכתב על ידי אלי גולדינג, דיפלו, מארק רונסון, סטיב מק, מקסים פיקארד וקלמנט פיקארד והופק על ידי אלכס מטריק, האחים פיקארד, ריטון וסילק סיטי.
השיר הוא שיר בסגנון ההאוס, המשלב בתוכו גם את סוגת דאנס אלקטרוני.
בהצהרה לפני צאת הסינגל אמר דיפלו, "אני תמיד מתמלא בשמחה לחזור לאולפן עם מארק.
אנחנו משתפים אחד את השני כל הזמן עם רעיונות מאז שהקמנו את סילק סיטי.
כמן כם, הוצאנו את שיר ההאוס הקלאסי הזה ואלי הייתה נחמדה מאוד כאשר הסכימה להקליט אותו".
מארק רונסון אמר "אני אוהב את המוזיקה שיוצאת כאשר דיפלו ואני נפגשים.
יש במוזיקה איתו שמחה שונה מכל שאר הדברים האחרים שאני עובד עליהם.
אני מכיר את אלי למעלה מעשר שנים, וזה נהדר סוף סוף ליצור איתה שיר".
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי אנה סטינג והועלה לערוץ היוטיוב של דיפלו בשידור חי ב-22 בינואר 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
מדינה תאריך יציאה פורמט חברת תקליטיםמקורעולם21 בינואר 2021הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתקולומביה • סוני מיוזיק • Silk Cityבריטניה12 בפברואר 2021רדיו להיטים עכשווייםקולומביה
New Amerykah Part One (4th World War) (בעברית: "אמריקה החדשה חלק 1 (מלחמת העולם הרביעית)") הוא אלבומה הרביעי של הזמרת והיוצרת אריקה באדו, אשר יצא לאור ב-26 בפברואר 2008 על ידי "יוניברסל מוטאון".
לאחר הפסקה מהקלטת מוזיקה בגלל מחסום כתיבה, באדו קיבלה השראה מכמה מפיקי היפ-הופ דרך האינטרנט והקליטה דמואים של שירים באמצעות תוכנת "GarageBand" במחשב הנייד שלה.
רוב האלבום הוקלט אז באולפני "Electric Lady" בניו יורק.
האלבום הוא אלבום קונספט אזוטרי שהשם שלו הוא משחק מילים בין שמה של הזמרת לבין המילה אמריקה ומשקף את נטיותיה הפוליטיות של באדו.
האלבום עוסק בפרשנויות חברתיות ונושאים הקשורים למצוקת הקהילה האפרו-אמריקאית, כולל עוני, אלימות עירונית, שאננות וזהות תרבותית.
מבחינה מוזיקלית האלבום משלב מספר סגנונות ביניהם היפ הופ, מוזיקת נשמה, פאנק, ג'אז ומוזיקה אלקטרונית.
האלבום הגיע בשיאו למקום השני בארצות הברית ונכון לדצמבר 2009 מכירות האלבום עומדות על 359 אלף עותקים במדינה מה שמזכה אותו במעמד אלבום כסף.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Honey" ו-"Soldier" על מנת לקדמו ובנוסף על מנת לקדם את האלבום באדו יצאה לסיבוב ההופעות "The Vortex World Tour".
האלבום זכה לביקורות חיוביות רבות והוכרז בעיני רבים כאחד מהאלבומים הטובים ביותר של 2008. ב-2019 הוא נבחר לאלבום ה-92 הטוב ביותר של המאה ה-21 בסקר של עיתונאי מוזיקה שפרסם "The Guardian".
לאחר יציאת אלבומה השלישי באדו נתקלה במחסם כתיבה והרגישה שאין לה שום דבר מהותי לבטא עם המוזיקה שלה וביחד עם הירידה בהצלחת אלבומה הקודם והעובדה כי הרבה ראו בה כ"מלכת הנאו-סול" ותלו בה ציפיות באדו לקחה הפסקה מהמוזיקה.
בנוסף גם רצתה להתמקד בטיפול של ילידיה אם כי באותה תקופה עדיין הייתה בסיבוב הופעות.
ב-2004 היא ילדה את הבת השנייה שלה פומה רוז עם הראפר הדי או סי.
מאוחר יותר באותה שנה היא קיבלה את המחשב הראשון שלה כמתנה לחג המולד מהמתופף והמפיק אחמיר "קווסטלב" תומפסון, והחלה לתקשר איתו ולקבל מוזיקה באמצעותו ממפיקים כמו קיו-טיפ וג'יי דילה.
החל משנת 2005, עבדה באדו מביתה בדאלאס והשתמשה ביישום התוכנה "GarageBand" כתחנת עבודה דיגיטלית לשמע, אותה הכירה דרך בנה בן השבע.
הוא לימד אותה כיצד להשתמש במחשב הנייד שלה כמיני אולפן הקלטות, והיא השתמשה בו לבניית רצועות גיבוי שונות לשירים.
באמצעות "GarageBand" היא הקליטה דמואים אותם הקליטה באמצעות המיקרופון של המחשב.
באדו כתבה יותר מ-75 שירים במהלך השנה והתכוונה לפצל אותם בין מספר אלבומים שונים שייצרו סדרה.
"אני יכולה להיות כאן, במרחב שלי, עם אוזניות דולקות, והילדים עושים מה שהם רוצים, ואני עדיין יכולה להכין ארוחת ערב ולעשות שייקים וגם לשיר, וזה כל כך קל ופשוט לעשות את זה.
יש לך רעיון - בום!
רעיון, בום!" אמרה באדו על הקלטות האלבום.
באדו אמרה כי במהלך הקלטות האלבום מחסום הכתיבה שלה השתחרר ו"נכנס בה ניצוץ של יצירתיות": "התחלתי לקבל את זה שאולי זה בסדר להוציא מוזיקה פשוטה, וזה לא צריך להיות משהו דינמי או משנה עולם.
אבל בדיוק כמו שקיבלתי זאת, כאן מגיע פרץ האור והאנרגיה והיצירתיות.
וזה, אני מניחה, התהליך של החיים - הניתוק ושחרורו של משהו נותן לך עוד יותר מקום לצמוח או להיות יצירתי" אמרה באדו על תהליך כתיבת האלבום.
עם האלבום ביקשה באדו להגדיל את יכולות הפקת המוזיקה שלה, לחשוף את עבודתם של מפיקי ההיפ הופ המחתרתיים ולעלות על ציפיות המאזינים ממוזיקה עכשווית.
היא הסבירה לבילבורד כי "בלקיחת פרויקט כזה אני לוקח את האחריות לדבר למען הגזע שלי וכוכב הלכת שלי." בראיון ל"ניו יורק פוסט" "היא הסבירה שהאלבום עוסק "במלחמה נגד העצמי ...
נגד ההוויה הפנימית שלך", ובנוסף הגיבה על ההפסקה ארוכה ואמרה: "תמיד לקחתי את הזמן בין אלבומים.
אני אומן ביצוע - ההקלטה משנית לי.
הביצועים שלי הם שמניעים אותי.
אני אוהבת לכתוב הרבה עוד לפני שאני בכלל חושב על ההקלטה".
באדו גם אמרה שכעת היה לה מסר רלוונטי להביע למאזינים והיא כבר לא נאבקה עם מחסום יצירתי.
באלבום באדו שיתפה פעולה עם מפיקים כמו קווסטלאב, מאדליב, וונדר התשיעי, קארים ריג'ינס וג'יימס פויזר.
בנוסף שיתפה פעולה גם עם מהנדס האודיו מייק צ'וואריאה ועם להקת Sa-Ra אשר סייעו בהפקת וכתיבת רוב השירים באלבום.
שבאדו עברה לעבוד על האלבום מתוך אולפן היא החלה לעשות זאת בדאלאס, שם היא נעזרה בצ'וואריאה בהקלטת שירה וקטעים בסיסיים לשני שירים.
ההרמוניות הקוליות שלה הוקלטו במכשיר "Studer A820" חצי אינץ', בתוכנת פלייבק ובאמצעות קלטת מגנטית.
פויזר, שהיה מעורב מאוד בתור מוזיקאי ומפיק בכל עבודותיה הקודמות של באדו, הוקטן בתפקידו באלבום באופן ידידותי כדי להתאים את גישתה המינימליסטית, מונעת ביטים בהפקה.
"היא רצתה צליל היפ הופ מחתרתי, מלוכלך ואורגני יותר", אמר מאוחר יותר פויזר למגזין "Shook", "אז היא עבדה עם מפיקים שהביאו את הצליל הזה לשולחן."
מפגשי הקלטה ותכנות נוספים התקיימו באולפן "האבק הקוסמי" של להקת Sa-Ra.
חוסיין אמר כי מכיוון שבדו לא אפשרה לאף אחד לעשות זאת בעבר לטענת חוסיין, "היא נאלצה לעבור כמה דברים אישיים כדי להגיע למצב שהיא נתנה למישהו לכתוב עבורה באופן שעשינו.
זה היה ספונטני אבל באותו זמן היה לזה מבנה.
ייתכן שלא היה לזה ביטוי נכון אבל כתיבה היא כל כך אישית.
זה היה דבר גדול." אמר חוסיין.
לאחר שעבדה על השירים שלה במחשב שלה בבית באדו עברה לעבוד גם באולפן הקלטות, אולפני "Electric Lady" בניו יורק.
"כל מה שהמפיקים שלחו לי בדוא"ל הכנסתי ל-'GarageBand'", הסבירה למגזין רמיקס.
"ואז ניסינו לשחזר את זה ב-"Electric Lady".
שרתי במחשב הנייד שלי, ועשיתי בו כל דבר.
גם איחדתי את השירים ביחד עם אפקטים קוליים כמו ההשתקפות הקולית של "'GarageBand'".
באדו עבדה עם מהנדסי האודיו כריס בל, טום סוארס וצ'וואריאה.
צ'וואריאה בילה שעות רבות עם באדו בהאזנה לאלבומיה הקודמים, וכן אלבומים ישנים כמו "The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד ו-"Innervisions" של סטיבי וונדר.
על השירים באלבום הם עבדו דרך דוא"ל והשתמשו בתוכנת "Pro Tools" שימשה לשילוב כלי נגינה באלבום כמו חליל, גיטרה וכלי הקשה.
מוזיקאים נוספים שתרמו לתהליך זה היו המוזיקאית ג'יוטי, החצוצרן רוי הרגרוב, המוזיקאי רוי איירס, הגיטריסט עומאר רודריגס-לופז והמוזיקאי הטורקי ביליאל.
לאחר מכן באדו צ'וואריאה הוסיף אפקטים מיוחדים על ידי שימוש ותפעול של מגוון תוספים וצלילי גיטרה ובעקבות זאת הם עיבדו מחדש את תדירות האפקטים ופרמטרי האפנון.
צ'וואריאה אמר כי הם הצליחו להרחיב את האפקטים מבלי לפגוע בשירים של המפיקים האחרים ומבלי למנוע מהעבודה שלהם להתבלט.
באדו טענה כי שיטת העבודה שלה היא "בשכבות" כאשר השכבה הראשונה היא "הרצועה" השכבה השנייה היא "השירים" והשכבה השלישית "הם הנגנים שמכניסים ניואנסים מסוימים.
ושהם מנגנים הם מנגנים כמו שהם מסמפלים או שאנחנו לוקחים קטע ממה שהם ניגנו ומסמפלים את זה בתוך השיר וחוזרים על זה בלופ.
בנוסף לשימוש בדרבוקה השתמשה באדו גם בקולן כדי לעורר תחושה מסוימת דרך הצלילים של הקולן, דבר שהיא עשתה באלבומיה הקודמים: "לכל קולן יש אנרגיית רטט מסוימת שתורמת לתחושה או לצבע או לריח.
הם קשורים גם לצ'אקרות שונות בגוף.
חלקן עלולות לגרום לך להרגיש טוב או סקסי או מודע למה שאתה אומר." האלבום במקור היה אמור להיות אלבום קונספט כפול עם 18 שירים סך הכל אך בסופו של דבר מספר השירים באלבום צומצם ל-11 והיה רק דיסק אחד לאלבום.
ב-"Electric Lady", השתמשה באדו בגישה רבת פנים להקלטת השירה שלה וערכה את השירה של עצמה לאחר ההפקה.
קולה של באדו היה נחשב למרשים ויכל להגיע לטונים גבוהים, לעשות שימוש בתדרים מגוונים, במרווחים רחבים ובהרמוניות קוליות.
צ'וואריאה היה מהנדס השירה של באדו: "לקולה יש כל כך הרבה תדרים, מתת-הרמוניות של הטון שלה ועד לדלילות דקה בקולה, והיא רוצה להשמיע את כל זה" אמר צוואריאה על קולה של באדו.
לצורך ההקלטות השתמשה באדו במיקרופון Shure SM57, מיקרופון דינמי אשר מתאים לקול שלה באופן מיוחד ומבצע חיתוך ווקאלי בזמן שהוא ממוקם בין שני רמקולים בחדר הבקרה של הסטודיו עם מערכת סאונד שעושה מיקסינג.
היא הסבירה ששיטת העבודה הזו נוחה יותר, וציינה את היכולת לשמוע את עצמה שרה ומחזיקה את המיקרופון כשהיא מסתובבת בחדר.
באדו העדיפה לשיר בטייק אחד ולא לחבר כמה טייקים ביחד: "כשאני עושה שירה, אני שרה עם ווליום מסוים בקולי.
אני שר את ההרמוניות הכפולות והמשולשות בכמויות שונות.
אתה לא צריך להסתגל זה; אני כבר עשיתי את זה.
אנחנו עושים מיקסינג תוך כדי, ואם מישהו יידע בדבר אחד ארור, אני אדע את זה".
השיר הפותח של האלבום "Amerykahn Promise" הוא שיר אשר מסומפל מהשיר "The American Promise" של להקת RAMP ובכך למעשה גם הכותבים המקוריים של השיר קיבלו קרדיט על הכתיבה.
רוי איירס אשר גם היה המפיק המקורי של השיר נתן לבאדו את קלטת המאסטר המקורית של השיר על מנת תוכל להשתמש בה.
השיר מציג סאטירה פוליטית מפורשת עם נושאים של זכיינות ומכשול החלום האמריקאי כאדר באדו מציגה את ארצות הברית כארץ של הבטחות שלא מתממשות.
השיר נפתח בקול מעומעם שאומר את המשפט "more action, more excitement, more everything" (יותר אקשן, יותר התרגשות, יותר מהכל).
השיר מכיל מוזיקת פאנק ואמפ מאולתרת, כאשר קולותיהם של חברי להקת RAMP משתלבים בשיר.
בשיר נשמע אדם אשר מכריז על מופע קרקס בליווי של אפקטים של עשן ומראות ובאדו אשר פוגשת את אותו אדם ומנהלת איתו דיאלוג שנוי במחלוקת.
מבחינה מטאפורית מופע הקרקס הוא למעשה החלום האמריקאי ובכך למעשה באדו מתעמת עם אדם אשר מציג את החלום האמריקאי כמשהו קסום ונכסף.
בנוסף נשמע קול נשי האומר בשיר "Has anyone seen my 42 laws?" (מישהו ראה את 42 החוקים שלי?), אזכור לחוקים של האלה מצרית הקדומה מאט.
השיר הבא באלבום הוא השיר "The Healer" אשר הופק על ידי מדליב והוא שיר אשר מהלל ומשבח את תרבות ההיפ-הופ ומכריז על בואה.
השיר נפתח בקטע נגינה של המוזיקאי מלקולם מקלארן וההרכב The World's Famous Supreme Team.
את השיר שרה באדו שקולה לוחש והיא מתייחסת לשמות שונים של אלוהים כמו אללה, יהוה וראסטפארי.
בשיר באדו משבחת ומהללת את ההיפ-הופ ואומרת שהוא גדול ממוסדות דת וממשל.
באדו הסבירה את ההשוואות של היפ-הופ לדת ולממשל כאשר אמרה: "לי, ההיפ הופ מורגש בכל הדתות - יש לו כוח מרפא.
לאחרונה הייתי בפלסטין, בירושלים, באפריקה ובמקומות אחרים, וכולם מאזינים להיפ-הופ.
יש משהו בצליל הבועט הזה שכל מיני אנשים מוצאים בו משמעות".
לאחר מכן מתנגן השיר "Me", שיר ביוגרפי ובו באדו דנה במחשבותיה וברגשותיה כולל המאבק לפרוץ ולצמוח.
היא לועגת לתפיסתם של אחרים כלפיה, אותה הסבירה כ"כל מה שאתה יכול לראות על אריקה באדו - הענח'ים, הכוחות, חמשת האחוזים, התעלומות, הכל נכון.
היו שני תינוקות עם אבות שונים.
בני שלושים ושש ומכורים למגוון הוצאות." בנוסף באדו משבחת את החוסן הנפשי של אימה בשיר ומדברת על חייה.
השיר מכיל מוזיקת ג'אז ושימוש בחצוצרות.
השיר הבא באלבום הוא "Soldier" אשר נעשה בהשראת המוזיקה של הראפר ג'יי דילה "וסצנת ההיפ הופ שלו בדטרויט", על פי דבריה של באדו.
"להרבה מפיקים מדטרויט יש צליל מסוים, ואני חושב שזה פשוט נובע מהיותם בעיר".
מילותיו הסוציו-פוליטיות מציגות את ההזדהות והסולידריות של באדו לאלו העומדים בפני דיכוי, תוך התייחסות לשחיתות משטרתית, פשיעה של אנשים שחורים על והוריקן קתרינה.
השיר הבא באלבום הוא "The Cell", שיר בסגנון הארד בופ עם שילוב של שירת מקהלה.
שם השם הוא מטאפורה לתורשה וכליאה, והוא עוסק בפשע, סמים וייאוש בריקבון עירוני.
השיר מתמקד באישה בשם ברנדה אשר נופלת כקורבן לסביבתה.
"Twinkle", הוא השיר "הכי כבד באלבום" לפי צ'וואריאה והוא מכיל בתוכו צלילים באווירה עתידנית, ביטים מורכבים ואלמנטים קוליים נוספים כמו רעש לבן, קולות גבוהים, כלים משויפים ובס.
מילות השיר מקוננות על מצוקת הקהילה השחורה ועל ההשפעות המחזוריות של כישלונותיהם השונים של מוסדות חברתיים אמריקאיים, כגון מערכות הבריאות, החינוך ובתי הכלא.
לקראת סוף השיר ישנו נאום בשפה אפריקאית עתיקה ולאחריו נאום נוסף של השחקן פיטר פינץ' מהסרט רשת שידור כאשר בנאום מדובר על שאננות ועל מצב העולם.
"Master Teacher" הוא שיר אשר נכתב על פסנתר ביחד עם באדו עצמה וג'יוטי והיה מועד במקור ללהקת Sa-Ra.
השיר משלב מוזיקת נשמה רכה והיפ-הופ והוא מסמפל את השיר "Freddie's Dead" של הזמר קרטיס מייפילד.
מבחינה לירית השיר מדבר על כך שאנשים אפרו-אמריקאים יכולים לעשות דברים גדולים יותר אך רואים בהם רק צבע עור.
בשיר באדו אומרת את המשפט "I stay woke", מושג אשר משמש כאות מחאה בנושאים כמו זכויות להט"ב, זכויות אפרו-אמריקאים, פוליטיקה וכו'.
בנוסף השיר גם משלב מוזיקת ג'אז לקראת סוף השיר כאשר המוזיקה מתנמכת ושומעם צלילים שקטים של ג'אז.
"That Hump" הוא שיר העוסק בתלות בסמים.
שיר הסיום של האלבום, "Telephone" הוא שיר מחווה לראפר ג'יי דילה אשר נפטר שנתיים קודם לכן והוא עוסק בצער ותקווה.
הוא משמש כסטייה מהכיוון המוזיקלי העגום של השירים הקודמים, הכולל מנגינות רכות ותחושה אקוסטית בדומה לצלילים בהופעות חיות של באדו.
השיר נפתח בצליל סירנות מבשר רעות, כשהוא מתייחס לאלבומו "Donuts".
מילות השיר מבוססות על סיפור שסיפרה לבאדו אמו של דילה ביום מותו.
פויזר הסביר בראיון: "אמא של דילה סיפרה לאריקה על יום אחד כאשר הוא סיפר לה על החלום הזה שהיה לו שבו אול דירטי באסטרד אמר לו לעלות על אוטובוס צבעוני אחר ולתת לו הוראות להגיע הביתה".
בנוסף פויזר אמר כי גם מוזיקלית השיר הושפע ממתו של דילה:
"היינו באולפן מיד אחרי ההלוויה של דילה ...
ההתמקדות שלנו בעבודה באותו יום הייתה יותר רגשית מאשר קולית.
זה פשוט הרגיש את דילה.
זה היה משהו שלא חשבנו עליו, זה פשוט התרחש באופן טבעי.
ישבנו שם ופשוט התחלנו לעבוד על זה והשיר פשוט קרה מיד".
רצועת הבונוס "Honey" הוא שיר אהבה קליל אשר מסמפל את השיר "I'm in Love" של הזמרת ננסי וילסון.
השיר נפתח בקטע דיבור שאומר: "אנו מקווים שנהניתם מהמסע ועכשיו אנו מחזירים לכם את השליטה בכם", וספירה לאחור מתחילה וכשהיא נגמרת השיר מתחיל.
על פי באדו, השיר עוסק ב"מאהב, דמות פיקטיבית בשם סלים, שאני רודפת אחריו".
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים כאשר הסינגל הראשון היה השיר "Honey" אשר יצא ב-11 בדצמבר 2007. השיר לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-88 בלבד בארצות הברית ונשאר במצעד במך שלושה שבועות בלבד.
גם במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ השיר לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-22 בלבד אך נשאר 17 שבועות במצעד.
הקליפ לשיר בוים באדו וכריס רובינסון, ויצא ב-28 בינואר 2008. בקליפ באדו רצתה לעשות מחווה לאלבומים קלאסים שהיא אוהבת ולכן בקליפ נראית באדו כקונה בחנות תקליטים, שם היא צופה בעטיפות של התקליטים ומדמיינת את עצמה בתוכן.
בנוסף על מנת לקדם את האלבום בינואר 2008 היא הופיעה בפסטיבל הג'אז של ברבדוס עם שירים מהאלבום.
ב-23 באפריל יצא השיר "Soldier" כסינגל השני מהאלבום ולאחריו באדו הכריזה על סיבוב ההופעות לקידום האלבום
סיבוב ההופעות כלל 34 מופעים בצפון אמריקה שהתרחשו במהלך מאי ויוני כאשר The Roots היו מופע החימום ובחצי השני של יוני ובמהלך חודש יולי הופיעה באדו גם באירופה.
בנוסף באותו היום של יציאת האלבום התקיימה מסיבת שחרור מטעם VH1 Soul בבית הבלוז שבדאלאס ובה באדו ביצעה שירים מהאלבום.
האלבום לא יצא בבת אחת, יום לאחר יציאתו בארצות הברית הוא יצא בכמה מדינות באירופה וב-3 במרץ יצא גם בבריטניה.
ביפן הוא יצא ב-12 במרץ.
ביפן ובריטניה יצאו מהדורות מיוחדות כאשר בשתי המהדורות ישנה רצועת בונוס בשם "Real Thang".
בנוסף גם יצאה גרסה בלעדית ל-iTunes אשר כללה שיר בשם "Tumbling Dice Remix".
ב-11 במרץ האלבום שוחרר על גביי תקליט ועל גביי דיסק און קי.
באדו אמרה כי המהלך של הוצאת האלבום על גביי תקליט הייתה לעשות זאת עכשיו לפניי שהתקליטים "ייכחדו".
עם שחרורו האלבום הופיע במקום השני במצעד האמריקאי עם מכירות של 125 אלף עותקים ובכך באדו השיגה את שבוע הפתיחה הגדול ביותר שלה מאז אלבום הבכורה שלה.
בנוסף הוא גם נכנס למקום השני במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי.
בשבוע השני ליציאתו מכירותיו צנחו ל-41 אלף עותקים ובשבוע השני הם הוסיפו לרדת ל-35 אלף עותקים.
בסך הכל האלבום שהה 15 שבועות במצעד האמריקאי ו-22 שבועות במצעד אלבומי ההיפ הופ והאר אנד בי.
עד דצמבר 2009 הוא מכר 359 אלף עותקים בארצות הברית מה שהעניק לו מעמד כסף.
מחוץ לארצות הברית האלבום זכה להצלחה פחותה.
בבריטניה הוא הגיע בשיאו למקום ה-55 ושהה שם שבוע אחד בלבד, בצרפת הגיע בשיאו למקום ה-49 ושהה 11 שבועות במצעד.
בשווייץ הוא הגיע למקום ה-10 אך שהה שישה שבועות בלבד במצעד.
בהולנד הוא הגיע למקום ה-25 בלבד ושהה שבעה שבועות בטופ 100. בפולין הוא הגיע למקום התשיעי אך שהה שמונה שבועות בלבד במצעד.
בשוודיה הוא הגיע למיקום הכי גבוה מכל מדינות אירופה - מקום חמישי אך שהה במצעד במשך שבוע שסעה שבועות.
במקור שם האלבום היה אמור להיות "KahBa", בהתייחס לאסלאם ולקמטיזם וגם בהתייחס לשמה.
אך לבסוף הוחלט לקרוא לאלבום בשמו המקורי.
שם האלבום הוא בעצם למעשה שילוב של שמה של באדו לבין המילה "America" (שמה נכתב באנגלית כ-Erykah), "הצהרה שאומרת בפשטות 'זו תחילתו של העולם החדש' - הן עבור העבדים והן עבור אדוני העבדים.
במילים אחרות, כולם צריכים להתעורר ולראות.
אנחנו אפילו לא מבינים כמה מהר אנחנו נעים" אמרה באדו שהסבירה את משמעות שם האלבום.
בנוסף שם האלבום כולל גם את המשפט "מלחמת העולם הרביעית" בסוגריים.
באדו אמרה כי משפט זה משקף את הנטיות הפוליטיות האובייקטיביות של תוכן האלבום ואת מה שקורה "מחוץ למוח שלה".
בהמשך היא הסבירה בהרחבה את משמעות שם האלבום בריאיון למגזין רמיקס כאשר אמרה:
"בשנת 1997 התחילה אריקה באדו בת 25 להיות אמנית, כשהיא בהריון, אם לעתיד.
נהגנו להביא קלטות הביתה על מנת להאזין לעצמינו מהאולפן.
לאף אחד לא היה טלפון סלולרי, רק לכמה אנשים היו את המוצרים הגדולים האלה.
האינטרנט לא היה צורת התקשורת שלנו; עדיין הייתה לנו את הספרייה.
כל כך מהר זה הפך לחברה הטכנולוגית הזו.
אני יכולה לשלוח את האלבום למיליוני מעריצים מאנטארקטיקה למקסיקו סיטי בלחיצת כפתור אחת.
הדרך בה הילדים שלנו חושבים והדברים שהם רואים?
זה חדש וזה קרה כל כך מהר.
אני על הרציף עם מיקרופון - כך אני רואה בעיני רוחי את אמריקה החדשה".
עטיפת האלבום וכל הוויזואליה שלו בכללי עוצבו על ידי באדו עצמה והמעצב אמק.
העטיפה מציגה תמונה מופשטת של באדו: טבעות על פרקיה אצבעותיה היוצרים את שם האלבום ואפרו מעוטר בסמלים שונים.
באדו ואמק ביקשו לשקף את נקודת מבטם של בנושאים שונים, כמו מוזיקה, דת, ממשלה וכלכלה, ולשלב סמלים לתיאור התרבות האמריקאית והחברה המודרנית.
התמונות המוצגות באפרו כוללות תמונות של פרחים, פחיות ריסוס, שלטי דולרים, תחנות כוח, תווים מוזיקליים, שירותים, אגרופים מורמים, מחטים, מחשבים ניידים, פטיפונים, אזיקים, שרשראות שבורות, ברקודים, סמים ואקדחים.
התמונות שבתוך האלבום כוללות דימויים מבשרים רעות, פסיכדלים, עתידניים ואפוקליפטיים.
למשל באחד מהתמונות רואים את הדוד סם כשעיניו אדומות והוא מכוון אקדח או יצורים רובוטיים שמקעקעים זה את זה או שלד שמודבק עליו שטר של דולר והוא מרצה בפני קהל של אנשים ללא ראש כאשר מאחוריו נמצאים תמונה של פירמידה ותמונה של סמל ארצות הברית.
הוא אלבום קונספט אזוטרי עם נושאים סוציו-פוליטיים ובעיקר עוסק באנשים ממעמד נחות.
הוא כולל נושאים ופרשנויות חברתיות יותר מאשר אלבומיה הקודמים של באדו.
האלבום עוסק בדאגות חברתיות ובמאבקים בקהילה האפרו-אמריקאית, תוך בחינת נושאים כמו גזענות מוסדית, דת, עוני, אלימות עירונית, ניצול לרעה של כוח, שאננות, התמכרות לסמים וניהיליזם.
באדו אמרה כי עיקר האלבום עוסק במשפחות עניות, אנשים ממעמד הפועלים ובמיעוטים.
לדברי המבקר הניו יורקי, Nitsuh Abebe, הנושא העיקרי של האלבום הוא המאבק של אפרו-אמריקאים לקבוע את זהותם התרבותית לאור עידן "זכויות אזרח וזכויות לאחר האזרח".
לדעתו של בן רטליף מהניו יורק טיימס אמנים אחרים עסקו בנושאים אלו בעבר אך אולי המסר של באדו הוא להראות שמאז שאמנים אלו התעסקו בנושאים אלו משהו השתנה.
אופן כתיבת השירים של באדו באלבום זה היא נקודתית, סובייקטיבית ומציגה נרטיב מסוים.
מילותיה הן לסירוגין פוליטיות באופן גלוי ואישיות אשר מתייחסות בין היתר לאומת חמשת האחוזים ולאסלאם.
באדו מבטאת נקודת מבט אימהית ורגשות של אכזבה ואמפתיה כלפי הנושאים בשירים.
המוזיקאי והעיתונאי צ'ארלס אהרון אמר כי לאלבום יש תחושה של "היסטוריה וחמלה" מצד באדו כלפי ההיסטוריה של הקהילה האפרו אמריקאית וחמלה כלפי מה שעברו ועדיין נאלצים לעבור.
ניטוש אביבי ממגזין ניו יורק כתב: "הכתיבה שלה על אנשים אחרים נותנת לשירים הרבה יותר צורה, ועוזרת לייצג את מאבקם של הקהילה האפרו אמריקאית שבלי השירים באלבום הזה המחאה שלהם הייתה נשמעת כמו סתם רשימת מכולת של תלונות".
האלבום משלב בתוכו מגוון סגנונות ביניהם פאנק, מוזיקת נשמה והיפ-הופ וכן גם ג'אז ומוזיקה אלקטרונית.
האלבום זכה לביקורות חיוביות רבות.
באתר Metacritic האלבום קיבל ציון של 83 בהתבסס על 27 ביקורות.
אריק הנדרסון, ממגזין סלנט, אמר כי מדובר בהאזנה עוצמתית העומדת כיצירתה השאפתנית ביותר מבאדו מבחינה מוזיקלית.
ארנסט הרדי מלוס אנג'לס טיימס כינה את השירים באלבום "כאוסף של פזמונים אורבניים יפים שחוזרים על עצמם לאורך כל האלבום".
סשה פררה-ג'ונס מ"ניו יורקר" "תיארה את האלבום כ"התחדשות מבריקה של פופ ווקאלי" ו"יצירה של פוליטיקה חסרת מנוח המתעלמת מהעולם הסובב אותה ובוחרת בתחושה עכורה המשקפת את דחפיה".
בשיקגו טריביון נכתב: "האלבום הוא אלבום כה אישי ועמוק אף על פי שלעיתים רחוקות ההקשה אליו לא תהיה פשוטה".
אלכס קפרסון מה"גרדיאן" אמר כי ההאזנה לאלבום הייתה מעניינת ודרשה תחקור.
סטיב ייטס מ-"The Observer" כינה את האלבום כ"זינוק ענק קדימה".
New Era היא חברת כובעים אמריקאית שבסיסה בבאפלו, ניו יורק.
היא נוסדה בשנת 1920. ב-New Era יש יותר מ-500 רישיונות שונים בתיק שלה.
מאז 1993 הם הספקית הבלעדית של כובעי בייסבול לליגת הבייסבול האמריקאית (MLB).
בשנת 1920, ארהרדט קוך לווה 1,000 דולר מאחותו, רוז, ו-1,000 דולר מעמיתו לעבודה ג'ו והקים חברת כובעים משלו, "חברת E.
הייצור החל בקומה השלישית ברחוב Genesee 1830 בבאפלו, ניו יורק.
החברה התחילה עם 14 עובדים, ביניהם אחותו של ארהרדט רוז, בנו של ארהרדט, הרולד ובנה של רוז וולי דומאס.
בשנת 1934, "New Era" החלה לייצר כובעים עבור הקליבלנד אינדיאנס, שיהיה חוזה הבייסבול הראשון שלהם (MLB).
בשנת 1954, החברה הציגה את עיצוב מודרני יותר לכובע ושמו 59Fifty, המכונה כובע "ברוקלין סטייל", על ידי הרולד קוך, שהציג שיפורים וחידושים עיצוביים רבים.
עד 1965, סיפקה New Era כובעים לכ-10 מתוך 20 קבוצות ה-MLB.
בשנת 1993 קיבלה New Era את הרישיון הבלעדי הראשון עם ה-MLB לייצר את כובעי הבייסבול על המגרש לכל קבוצותיה (אז 28, כיום 30).
בשנת 2001, כריס קוך מונה למנכ"ל.
בעשור השני של המאה ה-21, בעוד ש-New Era מזוהה עם בייסבול, החברה התמקדה בהתעמקות בפוטבול וליגות ספורט אחרות.
בשנת 2012, היא רכשה זכויות צד בלעדיות מלאות לליגת הפוטבול הלאומית (NFL).
בשנת 2013, New Era חתמה בליגת הביג באש האוסטרלית של הקריקט האוסטרלי כספקית הכובעים הרשמית שלהם.
New Era חתמה על הסכם נוסף בשנת 2015 עם מנצ'סטר יונייטד.
בשנת 2017 חתמה New Era על זכויות בלעדיות על מוצרי NBA במגרש.
זה הפך את ניו עידן לחברת הכובעים הראשונה שיש לה זכויות בלעדיות ל- MLB, ה-NFL וה-NBA במקביל.
נודע ב-13 באוגוסט 2016 כי New Era ובאפלו בילס הגיעו להסכמה בנושא שמות זכויות לאצטדיון ראלף וילסון.
New Era והבילס הכריז רשמית על שמו החדש של האצטדיון, "New Era Field" חמישה ימים לאחר מכן, ב־18 באוגוסט 2016. לאחר ששחררה את מנכ"ל ראס ברנדון במאי 2018, New Era שכרה את ברנדון בתפקיד מנהל.
יממה לאחר מכן, החברה הכחישה כי הוא הוחתם.
האתלטיק, העיתון שהעלה את הטענה הראשונית, המשיך להתעקש שההעסקה התרחשה וכי ברנדון פוטר בשקט לאחר שהסיפור פרץ.
הסכם החסות על האצטדיון הסתיים לבקשת New Era בשנת 2020, והאצטדיון קיבל את שמו של אצטדיון בילס.
ב־12 בספטמבר 2018 נודע כי New Era תהיה המלבישה הרשמית של ליגת הפוטבול הקנדית החל מעונת 2019. החברה היא בעלת רישיון ל-CFL לבגדי ראש והלבשה מאז ינואר 2011, וזו תהיה הפעם הראשונה שהחברה מספקת מדי פוטבול.
ב־22 באפריל 2021 נודע כי New Era תהפוך לנותנת חסות בגביע העולם ברוגבי 2021.
ניו דלי (או בשמה המסחרי New Deli) היא רשת מזון מהיר ישראלית המציעה מבחר גדול של כריכים.
הרשת הוקמה בינואר 2004. הסניף הראשון הוקם ברחוב הלל בירושלים.
הרשת זכתה לפופולריות ושנתיים לאחר מכן פתחה סניף גם במושבה הגרמנית בירושלים, ונפתחו סניפים נוספים במקומות שונים בארץ.
בשנת 2017, פתחה ניו דלי לראשונה סניף בצפון הארץ.
נכון לשנת 2021 מונה הרשת 35 סניפים בפריסה ארצית.
"New Man" (בעברית: "איש חדש") הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן מאלבום האולפן השלישי שלו, ÷.
הוא נכתב והופק על ידי שירן ובני בלנקו, ונכתב יחד עם עמר מאליק וג'סי וייר.
לאחר צאת האלבום, הגיע השיר למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי.
בנוסף, השיר הוסמך לתואר זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI), הודות למכירות של למעלה מ-400,000 עותקים.