tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שרה רייגל (Ragle) נולדה ב-5 בפברואר 1945 באבילין, טקסס.
הוריה היו לנה קתרינה והכומר המתודיסטי הרברט רייגל.
בגיל 19 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מק-מורי בעיר הולדתה.
בשנת 1964 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בשנת 1967 סיימה את לימודי המשפטים וקיבלה תואר יוריס דוקטור .
הייתה חברת בית הנבחרים של טקסס במשך 3 קדנציות.
שימשה כפרופסור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין עד פרישתה בשנת 2012.
בשנת 1968 נישאה לרון ודינגטון, ממנו התגרשה ב-1974.
לאחר סיום לימודיה התקשתה ודינגטון למצוא משרה במשרד עורכי דין.
במקום זה הצטרפה לקבוצה של תלמידי משפטים שניסתה לערער את החוקים שאסרו הפלות.
כעבור 3 שנים, במרץ 1970, יזמה ודינגטון את הפרשה המשפטית שנקראה בהמשך "רו נגד וייד".
היא הגישה לבית המשפט המחוזי תביעה בשם נורמה מקורווי, אישה צעירה לא נשואה ובהריון, כנגד החוק של מדינת טקסס האוסר הפלות.
התביעה טענה לבטלותו של החוק בשל היותו סותר את חוקת ארצות הברית ואת הזכויות המוגנות מכוחה במסגרת התיקון הראשון, התיקון הרביעי, התיקון החמישי, התיקון התשיעי והתיקון הארבעה עשר לחוקה.
בית המשפט המחוזי קיבל את התביעה ופסק שהחוק האוסר הפלות נוגד את החוקה.
טקסס ערערה לבית המשפט העליון.
ודינגטון הציגה את עמדתה בבית המשפט העליון בישיבותיו ב-1971 ובסתיו 1972.
ב-22 בינואר 1973 נתן בית המשפט העליון את פסק דינו.
בדעת רוב של שבעה שופטים למול שניים הוחלט כי חוק מדינת טקסס, האוסר הפלות, בלתי חוקתי ובטל.
"ג'יין רו" היא נורמה מקורווי, הפכה לאחר פסק הדין בעניינה למתנגדת להפלות ותומכת נלהבת של "התנועה למען החיים", בעקבות הפיכתה לאישה דתית.
בנאום בפני עיתונים שנערך ב-18 בינואר 2003 אמרה מקורווי שהיא נוצלה על ידי ודינגטון.
עם זאת, בסרט תיעודי שפורסם אחר מותה הודתה מקורווי כי פעילותה בתנועה נגד הפלות הייתה שקרית ונעשתה תמורת כסף.
שרה ווטרס היא סופרת וולשית הידועה בעיקר בזכות הרומנים ההיסטוריים שלה שמתרחשים בעת התקופה הוויקטוריאנית אשר זיכו אותה בשם "דיקנס של הנשים" שמציעים לקוראות גיבורות לסביות, כגון לגעת בקטיפה ו-Fingersmith, הנקראים בכל העולם, זכו בפרסים רבים ועובדו לסדרות טלוויזיה.
שרה ווטרס נולדה בניילנד פמברוקשייר, ויילס בשנת 1966. מאוחר יותר היא עברה למידלסברו כשהייתה בת שמונה.
היא גדלה במשפחה שכללה את אביה רון, אמא מרי, ואחות.
אמה הייתה עקרת בית ואביה מהנדס שעבד בבתי זיקוק לנפט.
היא מתארת את משפחתה "די אידילית, בטוחה ומטפלת".
אביה, "אדם יצירתי להפליא", עודד אותה לבנות ולהמציא.
כבר בילדותה כתבה שירים וסיפורים אבל לא תכננה שזו תהיה הקריירה שלה.
על אף ההנאה הברורה מן הכתיבה, היא לא חשה שום תחושת ייעוד או העדפה להפוך לסופרת בצעירותה.
בצעירותה הצטרפה לתנועה לפירוק נשק גרעיני בעקבות החבר שלה באותה תקופה.
היא תמיד זיהתה את עצמה פוליטית כשמאלנית.
לווטרס תואר ראשון, שני ותואר דוקטור בספורות אנגלית מאוניברסיטת קנט, אוניברסיטת לנקסטר , ואוניברסיטת קווין מרי בלונדון בהתאמה.
עבודת הדוקטורט שלה נקראה "Wolfskins and Togas : Lesbian and Gay Historical Fictions, 1870 to the Present" (בתרגום חופשי לעברית: עורות זאב וטוגות: דימויים היסטוריים לסביים והומואים, מ-1870 עד ימינו) והיא שמשה השראה וחומר מחקר בכתיבת ספריה.
לפני כתיבת הרומנים, ווטרס עבדה כאקדמאית, בעלת תואר דוקטור ובהוראה.
היא החלה לכתוב את הרומן הראשון בעודה עובדת על תזת הדוקטורט שלה בספרות הומו-לסבית.
ווטרס מתגוררת בקנינגטון, דרום מזרח לונדון עם שני חתולים ובת זוגה משנת 2002 לוסי ווגן, שעובדת במגזין לוח שידורים לטלוויזיה.
עבודתה על הספרים כוללת עבודת מחקר אינטנסיבית, שהיא היבט שהיא נהנית ממנו.
כחלק ממחקרה היא קראה פורנוגרפיה של המאה ה -19, שבה נתקלה בכותרת ספרה הראשון, Tipping the Velvet (שמשמעותו מין אורלי בסלנג ויקטוריאני).
עם זאת, קלאסיקה פופולרית וויקטוריאנית השפיעה אף היא על יצירתה, כמו צ'ארלס דיקנס, וילקי קולינס והאחיות ברונטה, וכמו כן סופרים עכשוויים המשלבים בין תקופה ויקטוריאנית ופוסט-מודרניזם, במיוחד א.
בייאט, ג'ון פאולס ואנג'לה קרטר.
לתקופה קצרה הייתה ווטרס חברה בחוג הסופרים הצפוני של לונדון, שחבריו כללו בין היתר את הסופרים צ'ארלס פליזר וניל בלקמור .
כל ספריה של ווטרס זכו בפרסים ובמועמדויות.
למעט הספר "הזר הקטן" , כל הספרים כוללים עלילה לסבית ולדבריה, אין לה בעיה להיות מסומנת כסופרת לסבית.
ספר ביכוריה של ווטרס "לגעת בקטיפה" הוא רומן פיקרסקי ויקטוריאני שיצא לאור ב -1998. הספר זכה בפרס בטי טרסק ובפרס למדא לספרות.
בשנת 2002, הרומן קיבל עיבוד למיני סדרה בשלושה חלקים עבור ערוץ BBC Two.
הספר תורגם ל-24 שפות לפחות, כולל סינית, לטבית, הונגרית, קוריאנית וסלובנית.
ספרה השני, "זרעים של חיבה" יצא לאור שנה אחרי הראשון, ב-1999. הרומן, המתרחש אף הוא בעידן הוויקטוריאני, משלב ספיריטואליות עם בתי סוהר בעידן הוויקטוריאני בעלילה שמספרת על היחסים בין אישה מהמעמד הבינוני-גבוה לבין נשות רוח שנאסרו.
הספר זכה בפרס סטונוול לספרות ובפרס סומרסט מוהם.
אנדרו דייוויס כתב תסריט על פי הספר וב-2008 יצא הסרט לקולנוע.
ספרה השלישי, Fingersmith יצא לאור ב-2002 והיה מועמד לפרס מאן בוקר ופרס אורנג' ועובד לסדרה של ה-BBC One בשנת 2005, בכיכובם של סאלי הוקינס, איליין קסידי ואימלדה סטונטון הזמר והצייר דייוויד בואי ציין את הספר כאחד מ-100 הספרים הטובים שקרא.
הספר גם קיבל עיבוד מיוחד על ידי הבמאי הדרום-קוראני פארק צ'אן-ווק.
הוא העביר את התרחשות הסיפור לקוריאה של שנות ה-30, ימי הכיבוש היפני.
את ספרה הרביעי "משמרת לילה" לקח לווטרס 4 שנים לכתוב והוא יצא לאור ב-2006. הספר שונה משלושת הרומנים הראשונים בתקופתו ומבנהו.
עלילתו מתחילה מהסוף, בשנת 1944 ומסתיימת בהתחלה, בשנת 1941 על רקע לונדון של מלחמת העולם השנייה.
גם ספר זה קיבל עיבוד לטלוויזיה על ידי BBC2 ב-2011.
ספרה החמישי, The Little Stranger שיצא לאור ב-2009 מצד אחד ממשיך את הקו של מלחמת העולם השנייה מהספר הקודם אך הוא שונה מכל שאר ספריה בכך שאין בו דמויות לסביות מוצהרות.
ספרה השישי, The Paying Guests יצא לאור ב 2014 ועלילתו מתרחשת בשנות העשרים של המאה ה-20. בעקבות המשבר החברתי והכלכלי של אחרי מלחמת העולם הראשונה משקי בית נקלעו לקשיים כלכליים ופרנסס ריי ואמה נאלצות להשכיר חדרים בביתן כדי להמשיך להתקיים.
מערכת היחסים הלסבית המתפתחת בין פרנסס לדיירת ליליאן בארבר מספקת רקע מורכב לחקירת רצח שתופסת את המחצית האחרונה של הספר.
בינואר 2003 נכנסה ווטרס נכללה ברשימת 20 הסופרים הבריטים הצעירים הטובים ביותר של מגזין הספרות גרנטה.
באותה שנה, היא קיבלה את פרס סאות' בנק לספרות.
היא הוכתרה סופרת השנה של 2003 בפרס הספרות הבריטית .
בשנת 2006 ו 2009 היא זכתה בפרס "סופר השנה" של בפרס סטונוול לספרות.
ב-2009 צורפה ווטרס כעמיתה של האגודה המלכותית לספרות.
היא בעלת תואר כבוד מאוניברסיטת לנקסטר.
כל ספריה זכו בפרסים, בין היתר פעמיים בפרס למדא לספרות: בשנת 2000 עבור "לגעת בקטיפה" ובשנת 2007 עבור "משמרת לילה".
שרה תרזה הדסון היא זמרת-יוצרת ופזמונאית אמריקאית, אשר כתבה שירים עבור אמנים רבים כדוגמת דואה ליפה, ניקי מינאז', קייטי פרי, הלסי, קמילה קביו וכולי.
הדסון היא המייסדת של הפרויקט אולטרה-ויולט סאונד.
הדסון זכתה להוקרה ולהצלחה בינלאומית כאשר בשנת 2013, יצא הלהיט הבינלאומי "Dark Horse", של קייטי פרי, אותו כתבה.
השיר הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים, תוך שמכירותיו בארצות הברית בלבד מסתכמות בלמעלה מ-11,000,000 מיליון עותקים.
במצעד 40 שירי המיינסטרים הוכתר השיר לשיר השנה, והוא דורג במקום ה-26 במצעד שירי העשור של הבילבורד הוט 100. כמו כן, דורג השיר במקום ה-106 במצעד שירי כל הזמנים של הבילבורד הוט 100.
שרה הדסון נולדה ב-24 במרץ 1984, בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הדסון היא בת דודתה של השחקנית קולנוע אמריקאית-יהודייה קייט הדסון.
הדסון החלה לכתוב שירים עוד מראשית חיה, ואת השיר הרשמי שיצא לאור על ידי חברת תקליטים "Unlove You", הוציאה בשנת 2007, עבור אשלי טיסדייל.
כמו כן, ניסתה כוחה בטלוויזיה, כאשר השתתפה בתוכנית "פרויקט מסלול", ובכמה תפקידי אורח אחרים.
בשנת 2004, הוציאה את אלבום הבכורה שלה Naked Truth.
בהמשך, הוציאה את Fast, Cheap and Out of Control, כחלק מאולטרה-ויולט סאונד.
בשנת 2007, כתבה את השיר הרשמי הראשון שלה "Unlove You", עבור אשלי טיסדייל.
בשנה שלאחר מכן, כתבה עבור ג'פרי סטאר את "Miss Boombox" ו-"Beauty Killer".
בשנת 2013, הגיעה הקריירה שלה לשיאה, כאשר הייתה הדסון לאחת מכותבות הלהיט הבינלאומי "Dark Horse", של קייטי פרי.
במצעד 40 שירי המיינסטרים הוכתר השיר לשיר השנה, והוא דורג במקום ה-26 במצעד שירי העשור של הבילבורד הוט 100. כמו כן, דורג השיר במקום ה-106 במצעד שירי כל הזמנים של הבילבורד הוט 100. בנוסף לכך, נכלל השיר באלבומה המצליח של פרי, Prism.
לאחר ההצלחה הרבה לה זכתה הדסון בשנת 2013, הגיעה הצלחה נוספת כבר בתחילת שנת 2014, כאשר הייתה לכותבת ומלחינת הלהיט "Black Widow", של איגי אזליה וריטה אורה.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה המרובעת, על מכירות של למעלה מ-4,000,000 עותקים במדינה.
השיר נכלל בשלל רשימות סוף שנה של מדינות שונות, כמו אוסטרליה, בלגיה, קנדה, רוסיה, וארצות הברית.
בשנת 2017, חברה בפעם השלישית לקייטי פרי, כאשר כתבה לה את מרבית שירי אלבום האולפן החמישי שלה, Witness.
אחד משירי האלבום שכתבה, היה הלהיט "Swish Swish", בו מתארחת הראפרית ניקי מינאז'.
השיר הפך ללהיט וכבש את מצעד שירי הדאנס קלאב.
כמו כן, כתבה את השיר המצליח "Hey Hey Hey", שזכה להצלחה בניו זילנד.
בשנת 2018, חברה לזמרת-יוצרת קים פטרס והשתיים כתבו ביחד את כל שירי המיני-אלבום המצליח, Turn Off the Light, Vol.
בסוף אותה השנה, כתבה ללהקת הבנות המצליחה ליטל מיקס, את השיר "The National Manthem", עבור אלבום האולפן החמישי שלה, LM5. בשנת 2020, זכתה הדסון להוקרה ולהצלחה בינלאומית נוספת, בעקבות כך שהייתה לאחת מכותבות הלהיט הבינלאומי "Physical", של דואה ליפה.
גם את גרסת הרמיקס שלו כתבה.
בנוסף, כתבה עבור ליפה את השיר "Levitating".
כל השלושה נכללו באלבום האולפן השני של ליפה, Future Nostalgia.
בשנת 2021 כתבה עם דואה ליפה וקופי את "Retrograde" עבור הזמרת-יוצרת הטורקייה אליינה טילקי.
2011: Ultraviolet Sound (כחלק מאולטרה-ויולט סאונד)
שרה חתן (1932 – יולי 2012) הייתה יזמת ישראלית, זוכת פרס ראש הממשלה ליזמות, מדליקת משואת יום העצמאות ה-58.
שרה חתן נולדה בשנת 1932 בכורדיסטן ועלתה לארץ ב-1951.
שרה התייתמה מאמה בגיל 9 וגידלה את אחיה הצעירים.
שרה נישאה בגיל צעיר לחתן חתן ונולדו להם 14 ילדים.
היא התגוררה במושב אלקוש, שם גידלה טבק, ומכרה ירקות לשכנים.
ב-1969 הוקמו על גבול הצפון חמישה יישובים: שתולה, זרעית, נטועה, דובב ואביבים.
עם הקמת היישוב שתולה, שרה חתן ובני משפחתה הסכימו לעבור ליישוב, בו עיבדו מטעי אפרסקים ותפוחים, וגידלו תרנגולות וכבשים.
הם הכינו מהחלב גבינות ולבנה, ומהצמר גרביים וליפות רחצה.
ב-1995 הקימה שרה יחד עם בתה, אורה, מסעדה כורדית אותנטית בשם "חמדת הגליל" ומספר חדרי אירוח, וכך הפכו השתיים לחלוצות בתחום התיירות בגליל המערבי ואף זכו בפרס ראש הממשלה ליזמות.
מספר שנים אחרי מותה, חזרו בני משפחתה להפעיל את המסעדה, בהובלתם של בן הזקונים דודו חתן ואשתו, פנינה חתן.
הדלקת המשואה ביום העצמאות ה-58 של מדינת ישראל
בגיל 74, בהיותה רועת צאן, מבשלת אוכל כורדי במסעדה, נבחרה חתן להדליק משואה ביום העצמאות ה-58 למדינת ישראל, על תרומתה לפיתוח הגליל.
שרה עמליה טייכמן (גרמנית: Sarah Amalia Teichmann; נולדה ב-15 באפריל 1975) FRS FMedSci היא מדענית גרמנית-אמריקאית המכהנת כראש המחלקה של גנטיקה תאית במכון "Wellcome Sanger" ומנהלת קבוצת מחקר אורחת במכון האירופאי לביו-אינפורמטיקה.
היא משמשת כמנהלת מחקר (שווה ערך לפרופסור) במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג' ועמיתת מחקר בכירה ב"צ'רצ'יל קולג'" בקיימברידג'.
טייכמן, ילידת קרלסרוהה, למדה בבית הספר האירופאי בקרלסרוהה בגרמניה בין השנים 1981–1993, שם סיימה את הבגרות האירופית בשנת 1993. טייכמן המשיכה ללמוד את טריפוס (Tripos) מדעי הטבע במכללת טריניטי בקיימברידג.
בשנת 1999 סיימה את הדוקטורט בהנחיית סיירוס צ'ותיה במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית בנושא התפתחות הגנום.
לאחר הדוקטורט שלה עשתה טייכמן מחקר פוסט-דוקטורט בפיקוח ג'נט ת'ורנטון באוניברסיטת קולג' לונדון ובמימון המלגות של בית הזיכרון למחקר רפואי.
בין השנים 2001–2012, הייתה מנהיגת תוכנית למועצה למחקר רפואי (MRC), שחקרה דפוסים באינטראקציות בין חלבונים ורשתות שעתוק רגולטוריות.
בשנת 2013 מונתה טייכמן לתפקיד משותף במכון Wellcome Trust Sanger ובמכון האירופי לביו-אינפורמטיקה (EMBL-EBI).
בנוסף, בין השנים 2005 ל-2015 שימשה כעמיתת הוראה ומנהלת לימודים בטריניטי קולג 'בקיימברידג', ומאז 2016 שימש טייכמן כראש הגנטיקה הסלולרית במכון Wellcome Trust Sanger וכמנהיגת קבוצת מחקר אורח ב- EBI.
המחקר של טייכמן חוקר ביטוי גנים והרכבת חלבונים תוך שימוש בטכניקות ביולוגיות חישוביות במעבדה וביולוגיה.
בפרט במאמר שנכתב על ידי קבוצת המחקר שלה כתוב:
"...מבקשים להבהיר את עקרונות התפתחות מבנה החלבון, מבנה חלבון מסדר גבוה וקיפול חלבונים, ואת העקרונות העומדים בבסיס היווצרות וארגון של חלבונים מורכבים.
יש לנו עניין ארוך שנים בהבנת ויסות ביטוי גנים, ובמשטח הרטוב שלנו במכון סנגר משתמשים בתאי עוזר T של עכברים כמודל של בידול תאים".
המחקר של טייכמן מומן על ידי מועצת המחקר האירופית (ERC), המועצה למחקר רפואי (MRC), המועצה למחקר ביוטכנולוגיה ומדעים ביולוגיים (BBSRC), וולד-קרום, ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופית (EMBO), ה- תוכניות מסגרת למחקר ופיתוח טכנולוגי ושיתוף פעולה אירופי במדע וטכנולוגיה (COST).
החל משנת 2015 הנחתה טייכמן מספר דוקטורנטים כולל מדן באבו, ורודום צ'ארנסאווה סבהג'יוטי דה ג'יי האן, שרה קיי קומפרפלד טינה.
פריקה, וג'ינג סו, וכמה חוקרים פוסט-דוקטורט שהפכו לחוקרים ראשיים (PI).
בשנת 2010 הוענקה לה מדליית Colworth מהאגודה הביוכימית.
בשנת 2012 הוענק לטייכמן פרס קריק , חברות בארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית (EMBO), פרס ליסטר מטעם מכון ליסטר לרפואה מונעת,
בשנת 2015 הוענק לה פרס הביאל-מיכאל וקייט ברני לחוקרים צעירים מטעם האגודה הביו-פיזית ומדליית הזהב של EMBO.
טייכמן נבחרה לעמיתת האקדמיה למדעי הרפואה (FMedSci) בשנת 2015. בהצהרת האקדמיה על בחירתה נכתב: "היא מייצגת זן חדש של מדענים בממשק שבין ביולוגיה מולקולרית חישובית וניסיונית"..
טייכמן פעילה למען קריירת נשים במדע, באמצעות מתן אפשרות למדענים עם משפחות לקדם את הקריירה תוך כדי עבודה במשרה חלקית.
היא עמדה בראש דיון על מין במדע בקרן וולקום על איזון חיי המשפחה עם עבודה במחקר.
בשנת 2016 נבחרה על ידי האגודה הבינלאומית לביולוגיה חישובית לעמיתתISCB .
בשנת 2020 הוזכרה טייכמן ברשימת הכוחות המדעיים של "טיימס" בזכות עבודתה באטלס התאים האנושיים ונבחרה לחברת החברה המלכותית.
טייכמן היא המחברת המשותפת לרומן "גילאי גיל העשרה" לחינוך ל"שפת הילדים", שכתבה כנערה יחד עם אמה ד"ר וירג'יניה טייכמן, מרצה באוניברסיטה בקרלסרוהה.
שרה זילברשטרום (נולדה ב-ה'תשכ"ז, 1966) היא אשת חינוך חרדית, ומנהלת במשרד החינוך וכיהנה כיו"ר נשי ובנות חב"ד.
החל מ-2022 היא מנהלת אגף כניסה להוראה וקשרי אקדמיה שדה, במשרד החינוך.
פעילה בקהילת חב"ד וכיהנה כיו"ר ארגון נשי ובנות חב"ד בישראל.
שרה זילברשטרום נולדה ב-1966 בירושלים, למשפחה חב"דית.
למדה בבית הספר "בית חנה".
בעלת תואר ראשון בתנ"ך ומחשבת ישראל מהמכללה בירושלים ודוקטורט במינהל החינוך בהדרכתה של פרופ' חנה יעוז באוניברסיטת בר-אילן.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה ב"השתקפות ערכי הקוד האתי של אנשי חינוך והוראה בסדנאות ההתמחות בהוראה".
מאז ממשיכה לחקור את תחום האתיקה המקצועית ותוכניות לימודים.
בשנים 1987–1993 הייתה מחנכת בבית ספר יסודי בקריית גת וב-1991–1995 הייתה מדריכה לאוריינות במחוז הדרום במקביל לעבודתה כרכזת הדרכה ומדריכה פדגוגית במכללת בית רבקה.
בין השנים 1995 – 2001 הייתה המנהלת של מכללת בית רבקה, מכללה לחינוך ולהכשרת מורים בכפר חב"ד.
בהובלתה התפתחה המכללה בתחום החינוכי, הפדגוגי והאקדמי.
החל משנת 2001 הובילה במשך 18 שנה את תהליך הכניסה להוראה בישראל לכל המתמחים והמורים החדשים.
בין השנים 2021-2019 הייתה זילברשטרום מנהלת אגף חינוך במועצה האזורית שדות דן.
בתפקיד זה, בין השאר, הקימה את "המרכז להורות משמעותית" המקיים הרצאות מתוקשבות להורים.
בין השנים 2022 – ינואר 2023 הובילה את ועדת "חיים בשותפות", בלשכת שרת החינוך.
החל מינואר 2023 מנהלת את אגף א' כניסה להוראה וקשרי אקדמיה שדה, במסגרת האגף מובילה את תהליכי הכניסה להוראה, בהבניית מעטפת של האקדמיה ושל השדה לתמיכה במורים חדשים ומניעת נשירתם מהמערכת.
כחלק מפעילות התנדבותית בקהילה - כיהנה כיו"ר ארגון הנשים 'נשי ובנות חב"ד'[דרושה הבהרה], ולאחר פרישתה מראשות הארגון - משמשת כחברת הנהלה בארגון.
מעבירה הרצאות בנושאים מגוונים: חינוך, אמונה, רלוונטיות ערכי התנ"ך לחיי היום יום, כוחן של נשים, קליטת מורים חדשים, ואתיקה מקצועית לאנשי חינוך והוראה.
בוגרת תוכנית עתודות לסגל הבכיר, של המדרשה למנהיגות חינוכית.פעילה בקהילת חב"ד וכיהנה כיו"ר ארגון נשי ובנות חב"ד בישראל.
זילברשטרום הקימה, הובילה וניהלה במשך 18 שנים (2000–2019) את אגף א' להתמחות וכניסה להוראה במשרד החינוך.
במסגרת תפקיד זה קידמה את תחום המורים החדשים ומניעת נשירתם מהמערכת.
נושא הסטאז' (התמחות) למורים מתחילים התחיל כניסוי בשנים 1995–1996, והחל משנת 2001 הפך לחובה למתכשרים להוראה במכללות, ומשנת 2003 חובה גם באוניברסיטאות.
האגף האחראי הצליח לקדם יוזמות ואִפשר כיוונים חדשים שהועלו בפורומים של רכזי הסטאז', רכזי מורים חונכים וראשי יחידות הכניסה להוראה.
במהלך השנים הללו הוגדרו הדרישות והתנאים לקליטת מורים חדשים במערכת החינוך, בתהליך מובנה שהתפתח לאורך השנים.
החל משנת 2011 קידמה זילברשטרום יוזמה שהחלה באוניברסיטת בר-אילן על ידי ד"ר מאירה איזנהמר להקמת סדנאות סימולציה לעובדי הוראה.
שאליו הגיעו להתנסויות מורים מכל הארץ.
בתחילה רק מורים מתמחים ובהמשך מורים בכל שלבי החינוך.
הצלחת המרכז הראשון הביאה את זילברשטרום ליזום ולקדם הקמת מרכזי סימולציה בחינוך נוספים במכללות לחינוך, באוניברסיטאות ואף בסמינרים להוראה בפריסה ארצית.
בהיותה מנהלת אגף חינוך במועצה האזורית שדות דן קידמה את מוסדות החינוך, כל מוסד לפי הצרכים שלו והייחודיות שלו, והביאה גם רוח של שיתופי פעולה בין מוסדיים.
זילברשטרום ניהלה את הוועדה 'חיים בשותפות', שהוקמה כחלק מהיעדים של שרת החינוך חה"כ ד"ר יפעת שאשא ביטון.
הוועדה מורכבת מאנשי משרד החינוך במטה ובמחוזות, מאנשי אקדמיה, נציגי אגפי חינוך ברשויות, נציגי מנהלים, מורים וגננות, נציגי הורים ותלמידים, נציגי ציבור ונציגי החברה האזרחית.
הוועדה תגיש המלצות אשר תיושמנה במערכת החינוך, לקידום חיים בשותפות, קירוב לבבות ועזרה הדדית בין אדם לאדם.
החל מינואר 2023 זילברשטרום מנהלת את גף כניסה להוראה וקשרי אקדמיה שדה, במינהל עובדי הוראה במשרד החינוך.
נשואה לרב יוסי זילברשטרום, ראש הישיבה הקטנה של ישיבת חב"ד בקרית גת, ולהם שלושה ילדים וחמישה נכדים.
שץ אופנהיימר) את סדרת החוברות: "מתמחים בסיפור ובכרזה", בהוצאת האגף, תשס"ה – תשע"ט
משכית) את הספר: להיות מורה – בנתיב הכניסה להוראה, בהוצאת מכון מופ"ת, תשע"א
עורכת המקראה: מעיינות החסידות לילדים ונוער, תשנ"ט
עורכת השנתון: בא"ר – באהלי רבקה, שנתון מכללת בית רבקה, תשנ"ה.
זילברשטרום, המדיניות של אגף ההתמחות והכניסה להוראה, על הרצף: הכשרה, התמחות ופיתוח מקצועי של מורים – מדיניות, תאוריה ומעשה, מכון מופ"ת ומשרד החינוך, 2013, עמ' 95–100
מנדל, החונכות והליווי למתמחים ולעובדי הוראה חדשים, משרד החינוך, ירושלים, 2014.
זילברשטרום, 'תוכנית לימודים בחסידות: לקראת פיתוח מקראות "חסידות" לבית הספר היסודי', באהלי רבקה: במה לעיונים תורניים ולחידושים בתחום המתודה, 1, בית רבקה, 1995, עמודים 149–227.
שרה וייס מאודי היא עורכת דין ודיפלומטית ישראלית, סגנית יו"ר ועדת המשפט של האו"ם.
מאודי בוגרת תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת פנסילבניה, תואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת הרווארד ותואר במשפטים (J.D Degree) מאוניברסיטת ניו יורק.
היא מוסמכת לעריכת דין מטעם לשכות עורכי הדין של ניו יורק ושל ישראל.
עבדה כעורכת דין במשרד עורכי הדין GKH & CO.
לימדה משפט בינלאומי פומבי בקריה האקדמית אונו.
עבדה במחלקת הליטיגציה של משרד המשפטים ושימשה כחוקרת משפט השוואתי בבית הדין הגבוה לצדק תחת השופטת דורית בייניש.
כיהנה כמנהלת המחלקה הכללית למשפט בינלאומי במשרד החוץ, שם שימשה כמומחית למשפט ימי והומניטרי.
הקימה את רשת 'נשים בדיפלומטיה' המאגדת דיפלומטיות מרחבי העולם.
בשנת 2018 החלה לעבוד בארגון האומות המאוחדות בניו יורק.
באוקטובר 2020 מונתה לסגנית ועדת המשפט של ארגון האומות המאוחדות, וכנציגת קבוצת המדינות המערביות והיא הישראלית הראשונה שמכהנת בתפקיד זה.
ב-2019 מונתה ליו"ר המשלחת הישראלית לוועידה הבין-ממשלתית של האומות המאוחדות בעניין שימוש בר קיימא של המגוון הביולוגי הימי באזורים שמעבר לתחום השיפוט הבינלאומי.
שרה וייסגלס היא שחקנית יהודייה-קנדית, הידועה מתפקידה כפרנקי הולינגסוורת' בסדרות הטלוויזיה "דגראסי: הדור הבא" (אנ') (2013–2015) ו-"דגראסי: הכיתה הבאה" (אנ') (2016–2017) ובשל משחקה בתור מקסין בייקר בסדרה "ג'יני וג'ורג'יה".
שרה וייסגלס נולדה וגדלה בטורונטו, אונטריו, בת למשפחה יהודית - טסה וג'ף וייסגלס.
היא למדה בבית הספר התיכון ארל הייג (אנ') בטורונטו.
היא למדה באוניברסיטת יורק במשך ארבע שנים, וסיימה תואר ראשון בתסריטאות.
וייסגלס החלה את דרכה בתעשיית הבידור כשחקנית ילדה.
הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בתפקיד ג'יין בת ה-8 בתוכנית "המופע של ג'יין" בשנת 2007.
היא הופיעה לראשונה על המסך הגדול בסרט בבימויו של ז'יל בורדו, "Afterwards" בשנת 2008.
בגיל 15 דגמנה למותג Youth Apparel.
בשנת 2015, הופיעה בסרטו של אנטון קורביין "Life", דרמה ביוגרפית על חייו של שחקן הקולנוע ג'יימס דין.
עוד באותה השנה, וייסגלס הייתה מועמדת בקטגוריה "השחקנית הצעירה הטובה ביותר בתפקיד חוזר בגיל 16-21" בטקס "פרסי הבדרן הצעיר" 2015 על הופעתה בסדרה "דגראסי: הדור הבא".
בשנת 2017 שיחקה בסרט "Mary Goes Round" שהוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-7 בספטמבר 2017.
בשנת 2021 החלה לגלם את מקסין בייקר, חברתה הטובה ביותר של ג'יני בסדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "ג'יני וג'ורג'יה".
שרה חסן היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה, מנחת טלוויזיה ודוגמנית קנייתית.
שרה חסן נולדה במומבסה והייתה הילד היחיד במשפחה.
היא החלה לשחק בגיל חמש.
לאחר סיום בית הספר היא למדה באוניברסיטה וקיבלה תואר באקטואריה.
בשנת 2009 חסן הצטלמה לסדרת טלוויזיה "Tahidi High", בה שיחקה את אחד התפקידים המרכזיים.
בהמשך היא הופיעה בסדרות נוספות.
בינואר 2016 חסן עברה ללוס אנג'לס בה למדה תעשיית קולנוע במשך שנתיים וחצי.
היא הקימה את חברת Alfajiri Productions והפיקה מספר סרטים.
על עבודתה בקולנוע ובטלוויזיה הוענקו לה 10 פרסים בתחומים שונים.
Maisha Max (החל מ-2015) – מנחה של תוכנית ריאליטי
2014 Now That You're here, השחקנית הטובה ביותר.
2014 Discovery+ 254, המנחה הטובה ביותר.
2019 Plan B, השחקנית הטובה ביותר.
סרט של דולאפו אדלקה זכה גם בפרס הסרט הטוב ביותר.
שרה זדרציל היא כדורגלנית אוסטרית המשחקת בעמדת הקשרית בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת אוסטריה.
זדרציל החלה את קריירת הנוער שלה בינואר 1999 כשהצטרפה לקבוצת הנוער של המועדון אברסי.
באברסי היא השתתפה בכל מחלקות הנוער עד לגיל 13, אז עברה לקבוצת הנוער של הוף שבפרברי זלצבורג, בינואר 2008.
ב-25 ביולי 2009 ערכה זדרציל את הופעתה הבכורה בבונדסליגה האוסטרית לנשים, כשהיא מבקיעה שני שערים בניצחון על לינץ.
במהלך תקופתה בהוף השתתפה הקשרית ב-55 משחקים בהם כבשה 4 שערים.
ב-14 ביולי 2010 עברה שרה למובילת הבונדסליגה האוסטרית באותה עונה, ברגהיים, שם התפתחה לשחקנית מובילה.
במהלך עונת 12–2011, השתתפה ב-18 משחקי ליגה כשהיא כובשת שבעה שערים, מה שזיכה אותה במקום בנבחרת העונה של הבונדסליגה האוסטרית.
במרץ 2012 נרשמה זדרציל ללימודי חינוך גופני באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי, והצטרפה למחלקת כדורגל הנשים של האוניברסיטה, מזרח טנסי באקנירס.
בשנת המשחקים 2012, השתתפה שרה ב-18 משחקי ליגה, בהם הבקיעה 4 שערים והוסיפה 10 בישולים.
בשנה שלאחר מכן, 2013, יכולתה ההתקפית של הקשרית הייתה ברורה יותר מהעונה הקודמת, כשהיא כובשת שמונה שערים ומספקת 11 בישולים לחברותיה.
במהלך תקופתה בבאקנירס, הצליחה זדרציל לתרום לעיתים כקרובות כשחקנית משנת-משחק עם שעריה ובישוליה.
באותה עונה הבקיעה זדרציל 2 שערים בניצחון 7:0 על אלבמה בולדוגס, כשהיא מעורבת במהלכו בעוד 4 שערים.
שבועיים לאחר מכן, בניצחון 7:1 על אוניברסיטת דרום קרוליינה, הייתה מעורבת בחמישה שערים עבור קבוצתה.
ב-2014, בניצחון 6:1 על אוניברסיטת דרום קרוליינה, סיפקה הקשרית 4 בישולים וכבשה שער אחד.
במהלך תקופתה בבאקנירס, בשנת 2015, השתתפה ב-12 משחקים במדי קבוצת המילואים של וושינגטון ספיריט, כיום מהNWSL, כשהיא מבקיעה 4 שערים.
היא סייעה לקבוצה לזכות באליפות הליגה השנייה.
ב-2016, לאחר שסיימה בהצלחה את התואר הראשון באוניברסיטת מזרח טנסי, חזרה זדרציל לברגהיים.
במאי 2016 הצטרפה זדרציל לקבוצת טורבינה פוטסדם מהבונדסליגה הגרמנית לנשים.
זדרציל שיחקה במועדון כ-4 עונות, בהן השתתפה ב-82 משחקי ליגה והבקיעה 8 שערי ליגה.
בדצמבר 2018 זכתה זדרציל בתואר כדורגלנית השנה באוסטריה על ידי איגוד העיתונאים.
לאחר מכן, בעונת 19–2018, זכתה בתואר אשת הספורט של השנה על ידי זלצבורגר לאונידס.
בתום עונת 20–2019 עזבה זדרציל את פוטסדם, לאחר שלא הגיעה להסכמים על חוזה חדש מול הנהלת הקבוצה.
ב-10 ביוני 2020 חתמה זדרציל בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים, וב-6 בספטמבר ערכה את הופעת הבכורה שלה במועדון, בניצחון 6:0 על זאנד.
בעונת 21–2021 זכתה הקשרית באליפות הבונדסליגה יחד עם באיירן.
זדרציל שיחקה לראשונה עבור נבחרת אוסטריה במדי הנבחרת עד גיל 17, בה השתתפה בשישה משחקים וכבשה חמישה שערים.
בין השנים 2009–2012, שותפה זדרציל ב-15 משחקים במדי נבחרת אוסטריה עד גיל 19, כשהיא מבקיעה 8 שערים.
ב-2010, ערכה זדרציל את הופעת הבכורה שלה בנבחרת אוסטריה, במשחק נגד נבחרת טורקיה.
במרץ 2016 סייעה לנבחרתה לזכות בגביע קפריסין לנבחרות כדורגל נשים, כשהיא מבקיעה שער בודד במהלך הטורניר.
ב-אוגוסט 2017, הייתה חלק מסגל נבחרת אוסטריה שהגיעה לחצי הגמר ביורו 2017, שנערך בהולנד.
בעקבות הופעותיה הטובות בטורניר, זכתה בפרס אשת הספורט של השנה באוסטריה, בקטגוריית השחקנית הטובה באליפות אירופה.
ביולי 2022, הייתה חלק מסגל הנבחרת ליורו 2022 שהפסידה ברבע הגמר לנבחרת גרמניה.
זדרציל מגיעה ממשפחה של כדורגלנים.
אחיה הגדול, פטריק, הוא כדורגלן מקצועי בעברו.
מאז 2018, זדרציל משמשת כשגרירה רשמית של אופ"א ל-WePlayStrong#, קמפיין מדיה חברתית וולוגים שמטרתו קידום כדורגל נשים והבאתו לקהלים חדשים, על ידי מעקב יום-יומי אחרי חייהן האישיים של כדורגלניות.
לצידה בקמפיין עובדות כדורגלניות מפורסמות נוספות כמו ליזה אוונס, לאורה פיירזינגר ושניס ואן דה סאנדן.
גביע קפריסין לנבחרות כדורגל נשים: 2016
אליפות אירופה בכדורגל נשים; חצי גמר: 2017
אשת הספורט של השנה באוסטריה: 2017
אשת הספורט של השנה על ידי זלצבורגר לאונידס: 2019
שרה חפרי אפלל (נולדה ב-1948) היא סופרת ישראלית.
שרה חפרי אפלל גדלה באיילת השחר.
מוסמכת האוניברסיטה העברית במדעי הרוח.
כתבה עבודת גמר לתואר שני: שיר הזמר הישראלי משוחח עם המקרא, ירושלים תשנ"ה.
גברתנו של המגדל (ספרית פועלים, 1996)
מה שידעה השמש (ידיעות ספרים, 2006)
ספרה גברתנו של המגדל זכה מטעם משרד המדע והאמנות לעידוד ספרי ביכורים
פרס קרן אולשוונג לספרות (מטעם האפוטרופוס הכללי)
פרס היצירה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול (2004)
שרה הקדושה (ברומאני: Sara e Kali, שרה קאלי; בצרפתית: Sara la noire, שרה השחורה; בספרדית: Sara de Marsella, שרה ממארסיי) היא הקדושה הפטרונית של הצוענים, אך איננה מוכרזת כקדושה בכנסייה הנוצרית.
מרכז פולחנהּ נמצא בעיירה סנט-מארי-דה-לה-מר שבשפך נהר רון בדרום צרפת, שם אצורים שרידיה ושם מתקיימות חגיגות העלייה לרגל לכבודהּ.
על פי המסורת המקובלת על בני רומה, שרה קדושתם הייתה שפחתה של אחת משלוש המריות , שעימן הגיעה לחוף הקאמארג בדרום צרפת לאחר שנמלטו מרדיפות הנוצרים הראשונים בארץ ישראל.
שלוש המריות, שלהן סוגדים במקום נחיתתן, הן מרים אימו של יעקב בן חלפי , מרים אשת קלופאס ומרים-שלומית, מי שנכחו בצליבת ישו והיו העֵדוֹת הראשונות לקברו הריק.
העצמות המיוחסות לשלוש המריות נתגלו ב-1488 על ידי שלוחיו של המלך רנה מאנז'ו ונאצרו בכנסייה המקומית.
זכרן נחגג שם ביום 25 במאי וביום ראשון הרביעי של חודש אוקטובר.
מסורת צירופה של שרה, פטרונית הצוענים, לפולחני שלוש המריות היא מאוחרת.
זהותה של שרה, הקדושה לבני רומה, איננה מוגדרת בבירור ואין הסכמה לגבי מוצאהּ.
המקור שבכתובים לאגדת שלוש המריות הוא "מקראת הזהב" מן המאה ה-13, אך אין בכתוב אזכור לשרה בהקשרן.
שרה שפחת המריות נזכרת לראשונה במאה ה-16 בחיבור בשם "אגדת המריות הקדושות", שבו היא מתוארת כ"צַדֶּּקֶת שסייעה לאנשים על ידי קיבוץ נדבות".
משערים שלאור התיאור הזה אומצה על ידי בני רומה כקדושה שלהם.
היא מכונה גם "שרה המצרייה" בשל האמונה הקובעת את מקום הולדתה במצרים העליונה, בברניקי טרוגלודיטיקה שלחוף הים האדום.
קביעה זו קשורה ככל הנראה למסורת המייחסת את מוצא הצוענים לארץ מצרים.
אף ששרה קדושת הצוענים לא זכתה להכרה רשמית של הכנסייה, הצֶלֶם שלה מוצב בקריפטה של כנסיית המריות-הקדושות-של-הים שבקאמארג, כמו גם תיבת שרידיה.
ימי חגהּ אצל מאמיניה הם ה-24 וה-25 במאי וכן ימי הראשון הסמוכים ל-22 באוקטובר בצמידות לחגיהן של המריות-של-הים.
במועדים אלה מתקיימות העליות לרגל של הצוענים למקום, וצלמהּ של קדושתם נישא ברוב טקס אל הים.
על פי ההערכה המקובלת, פולחן שרה הקדושה של הצוענים מקורו בכת מאמיניה של האלה ההינדואית קאלי.
משמעות השם קאלי היא "שחור".
צלמהּ השחור קשור אולי גם לפולחני המדונה השחורה בנצרות האירופית.
שרה הקדושה זוהתה כבתם של מריה מגדלנה ושל ישו בחיבור גדוש הבדיונות ומעורר המחלוקת דם קדוש, גביע קדוש.
דן בראון בצופן דה וינצ'י אימץ את הסיפור לפיו מריה מגדלנה ילדה בת בשם שרה.
שרה הקדושה מוזכרת ברומן של פאולו קואליו "המכשפה מפורטובלו".
שרה וין-ויליאמס היא עורכת דין, מומחית למדיניות ציבורית וסופרת ניו זילנדית.
היא הייתה בעבר מנהלת המדיניות הציבורית בפייסבוק.
וין-ויליאמס הותקפה על ידי כריש כשהייתה בת שלוש-עשרה.
היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קנטרברי בניו זילנד ותואר שני באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון.
בתחילת דרכה עסקה בעריכת דין במשרד עורכי דין פרטי.
בין השנים 2002–2007, הייתה יועצת מדינית בממשלת ניו זילנד.
בין השנים 2007–2011 ניהלה את המשרד לעניינים פוליטיים ויחסי ממשל של ניו זילנד בשגרירות ניו זילנד בוושינגטון די.סי.
בנוסף עבדה עבור חברת אוקספם.
וין-ויליאמס החלה לעבוד בפייסבוק ב-2011, וניהלה את המדיניות הציבורית הגלובלית של החברה.
פייסבוק הפסיקה את העסקתה של וין-ויליאמס ב-2017, בגלל לכאורה "ביצועים גרועים והתנהגות רעילה".
וין-ויליאמס בתגובה הצהירה שפוטרה כנקמה על שהתלוננה על הטרדה מינית מצד ג'ואל קפלן, הבוס הישיר שלה בחברה.
לא אכפת להם: אזהרה מפני אנשים בעלי כוח, חמדנים וחסרי מוסר
מייד עם צאת הספר לאור פייסבוק איימה בתביעה משפטית ובעקבות כך בורר אסר על וין-ויליאמס לקדם את הספר.
פייסבוק טענה שהספר "לא מעודכן" ואינו משקף את השיטות הקיימות כיום בחרה.
במה שתואר כדוגמה לאפקט סטרייסנד, הפעולה המשפטית של פייסבוק הובילה לפרסום רב יותר ולהגדלת מכירות הספרים.
בין השאר מסופר בספרה של וין-ויליאמס אודות היחס המיוחד שקיבלה סין מפייסבוק.
לפי המתואר בספר, מנכ"ל החברה מארק צוקרברג היה מעוניין ביותר בקשר עם השוק הסיני.
לשם כך הוקם פרויקט מיוחד - פרויקט אולדרין (Project Aldrin) - במסגרתו פותחו אפשרויות מיוחדות לצורך מעקב של השלטון הסיני אחרי משתמשי פייסבוק בסין ומחוצה לה.
כמו כן הובטחו במסגרת זו אפשרויות ייחודיות לניטור השיח בסין ומחוצה לה.
השפעת פייסבוק על הבחירות בארצות הברית (2016)
השימוש בנתונים של בני נוער לצורך עשיית רווח כספי
אמירות בעייתיות (שקרים) של הנהלת החברה לקונגרס ובכלל
שרה טייטלבאום (באסטונית: Sara Teitelbaum; 20 ביולי 1910 – 7 ביוני 1941) הייתה ספורטאית יהודייה-אסטונית.
כשחקנית כדורסל זכתה 5 פעמים באליפות המדינה עם קבוצת "מכבי טאלין" (1928) ועם קבוצת "טאלין קאלב" (1930–1932 ו-1935) וכשחקנית כדורעף זכתה 6 פעמים ברציפות באליפות המדינה עם קבוצת "טאלין קאלב" (1930–1936).
טייטלבאום נולדה וגדלה בטאפה .
אחיה הבכור, רובין, היה 7 פעמים אלוף אסטוניה בהרמת משקולות.
היא סיימה את הגימנסיה היהודית בטאלין.
בגיל 15 החלה להתאמן בספורט והתאמנה במועדון הספורט "מכבי אסטוניה" והייתה חברה במספר מועדוני כדורסל וכדורעף איתם זכתה באליפויות רבות.
במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה ב 1930 היא סיימה פעמיים במקום שישי, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.38 מטר ובקרב-3 (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה והטלת כידון), בתוצאה של 146 נקודות.
בנוסף היא סיימה במקום 7 בריצת 100 מטר ולא הצליחה להעפיל לריצת הגמר ובמקום 12 בריצת 200 מטר.
טייטלבאום עבדה בבנק ונפטרה משחפת ב-7 ביוני 1941.
ריצת 60 מטר: 7.9 שניות, שיא אסטוניה בעבר
ריצת 100 מטר: 12.8 שניות, שיא אסטוניה בעבר
ריצת 200 מטר: 26.6 שניות, שיא אסטוניה בעבר
קפיצה לרוחק: 5.42 מטר, שיא אסטוניה בעבר
הדיפת כדור ברזל: 10.98 מטר, שיא אסטוניה בעבר
זריקת דיסקוס: 33.74 מטר, שיא אסטוניה בעבר
הטלת כידון: 35.94 מטר, שיא אסטוניה בעבר
שרה טוסקאנו (באיטלקית: Sarah Toscano; נולדה ב-9 בינואר 2006) היא זמרת-יוצרת איטלקייה.
בשנת 2024, היא זכתה במהדורה העשרים ושלוש של תוכנית הכישרונות Amici di Maria De Filippi .
שרה טוסקנה נולדה בשנת 2006 ב-Vigevano, במחוז פאביה, והיא הצעירה מבין שלושת ילדיהם של פטרה פולומסקי, מורה לגרמנית משטוטגרט, ומרקו טוסקנה, יזם בתעשיית העור.יש לה אחות גדולה, ג'וליה, ואח גדול, לורנצו.
בגיל חמש החלה ללמוד פסנתר.
גם טניסאית, טוסקאנו התחרתה בסדרת C לנשים וזכתה באליפות הטניס המחוזית בשנת 2020 עם הספורטינג קלאב סלבה אלטה.היא למדה בבית הספר התיכון "Vittorio Bachelet" באביאטגרסו, מילאנו, אך קטעה את לימודיה בשנה האחרונה כדי להשתתף בתוכנית הטלוויזיה Amici di Maria De Filippi .
ב-21 באוקטובר יצא EP הבכורה של טוסקאנו, Riflesso .המופץ על ידי יוניברסל, הוא כלל שש רצועות, כולל הסינגל הראשון שלה ,9 giugno.
בספטמבר 2023, טוסקאנו נבחן למהדורה ה-23 של Amici di Maria De Filippi, תוכנית הכישרונות המוזיקלית ששודרה בקאנלה 5, ונכנסה בהצלחה לשלב הראשוני.
במרץ 2024 היא עלתה לשלב הערב, והצטרפה לקבוצה בראשות המאמנים לורלה קוקאריני ועמנואל לו .
במאי שלאחר מכן, היא הגיעה לגמר והתגלתה כזוכה.
במהלך המופע היא הוציאה מספר שירים, כולל הסינגל Sexy magica, שהגיע למקום ה-83 במצעד הסינגלים של FIMI.
כל השירים נכללו מאוחר יותר ב-EP שלה באותו השם, שיצא ב-17 במאי 2024, על ידי וורנר,שהופיעה לראשונה במקום ה-12 במצעד האלבומים של FIMI.
התחרה בפסטיבל המוזיקה של Sanremo 2025 עם השיר ,Amarcordהיא הגיעה למקום ה-17 בתחרות.
כּוֹתֶרֶת פרטי EP מיקומי שיא בתרשים ITARiflesso פורסם: 21 באוקטובר 2022
פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית, סטרימינג —Sarah פורסם: 17 במאי 2024
פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית, סטרימינג 12
שרה כפרי (לעיתים: כפרית) (קוקסו; 26 ביולי 1900 – 1 ביוני 1983) הייתה אשת ציבור ישראלית, שכיהנה כחברת הכנסת השנייה והשלישית (1951–1956) בסיעת מפא"י, פעילה במועצת הפועלות ובתנועת המושבים והגננת הראשונה של נהלל, ממייסדי כפר יהושע שבעמק יזרעאל.
נולדה בעיר הפלך מינסק שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי), בתם הצעירה של פרומה ומאיר קפלן ואחותו של אליעזר קפלן (לימים סגן ראש הממשלה ושר האוצר הראשון של מדינת ישראל).
משפחת קפלן הייתה משפחת סוחרים אמידה שחינכה את ילדיה חינוך יהודי והנחילה בהם אידאולוגיה ציונית.
מגיל צעיר השתייכה לקבוצה הציונית "קדימה" שמדריכה היה חיים קוגל, והייתה חברה במפלגת צעירי ציון במינסק.
בימי מלחמת העולם הראשונה, בהיותה נערה, דאגה לצורכי הפליטים היהודים וכן הקימה במינסק מוסד חינוכי לילדים יהודים עזובים.
לקראת עלייתה ארצה למדה בקורס לגננות.
בשנת 1919 הייתה צפויה לעלות לארץ ישראל יחד עם בן משפחתה, הדוד אברהם קפלן, שקנה שטח אדמה בתל אביב, אך הוא חלה בטיפוס ומת.
היא החליטה אף על פי כן לעלות ארצה; לאישור לעלייה המתינה בחוות ההכשרה בגרוכוב.
משם עברה הקבוצה לווינה, שם חייתה עם אחיה אליעזר קפלן ותקופה מסוימת התגוררה בחדר אחד עם עדה פישמן-מיימון.
עלייה לארץ ישראל: מלימודי גננות בתל אביב לתפקיד הגננת הראשונה בנהלל
בשנת 1920 עלתה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב הקטנה, שם התגוררה בביתו של משה שרת (שרתוק).
לאחר שסיימה את לימודי הגננות בסמינר לוינסקי ייסדה גן קטן לילדי המורים במקווה ישראל.
בשנת 1922 התקבלה כגננת ראשונה במושב נהלל, שם עבדה כחמש שנים.
בנהלל פגשה שרה קפלן במיכאל קוקסו (כפרי), בן למושבה היהודית החקלאית "נהר-טוב" באוקראינה, ממייסדי קיבוץ תל יוסף, שעזב את המשק במטרה להרוויח כסף על מנת להביא לארץ ישראל את משפחתו, שסבלה מרעב ברוסיה, ועבר לנהלל, שם עבד כפועל בניין וכנגר.
השניים, שנפגשו לראשונה בחדר האוכל של הרווקים והרווקות צעירי נהלל, נישאו בפסח 1922.
בני הזוג העדיפו את חיי המושב על פני החיים המשותפים במסגרת הקיבוצית, ובשנת 1927 נמנו עם מייסדי מושב כפר יהושע שבעמק יזרעאל, שם התגוררה כפרי עד מותה.
בשנים הראשונות המשיכה לעבוד בגן הילדים בנהלל, לבנות את משקם בכפר יהושע ולגדל את ארבעת ילדיהם.
בד בבד השתתפה בוועדת החינוך בכפר.
במסגרת פועלה בארגון אמהות עובדות יצאה להדריך נשים במושבים, פעלה לקידום מעמדן בהתיישבות זו ועודדה אותן להשתלב בפעילות ציבורית.
החלה את פעילותה הציבורית עוד בנעוריה, והמשיכה בה בארץ ישראל.
הייתה פעילה שנים רבות במושבי התנועה בנושאי חינוך, בעיות חברתיות ומקום החברה במושב, ובה בעת טיפלה בארבעת ילדיה הקטנים ובמשק החקלאי הצעיר בכפר יהושע.
מעמד האישה במושב העסיק אותה והיא הקדישה לו רבות במסגרת פועלה הציבורי.
בין היתר פעלה לקידום השוויון בין מעמד החבר למעמד החברה במשק.
בשנות ה-40 הייתה צירה של מפא"י באספת הנבחרים הרביעית, ושימשה צירה בקונגרס הציוני ה-20 (1937) וה-21 (אוגוסט 1939).
בסוף שנת 1945 יצאה בשליחות מועצת הפועלות לארצות הברית וקנדה, שם הופיעה בפני פעילות Pioneer Women (נשות החלוץ; תנועת האחות של מועצת הפועלות בארצות הברית), ונשים בקהילות היהודיות שם וגייסה כספים להסתדרות ולמועצת הפועלות.
היא סירבה להאריך את שהותה מוץ לישראל, ושבה ארצה כעבור תשעה חודשים.
בשנת 1951 התגייסה לפעילות מועצת הפועלות לסיוע במעברות, שם התמקדה בסיוע חינוכי במסגרת הכשרת מורים ובסיוע בתחום הבריאות, בין היתר בהדרכת נשים במעברות בנושאי תזונה ושמירה על תברואה.
לקראת הבחירות לכנסת השנייה, בשנת 1951, הוצע לה למלא את מקומה של חברת הכנסת חסיה דרורי כנציגת תנועת המושבים ברשימת מפא"י לכנסת.
היא עצמה חששה שהניסיון שצברה אינו מספיק לטיפול בענייני המדינה, אך קיבלה עליה את צו התנועה.
כפרי כיהנה כחברת הכנסת במשך שבע שנים והייתה חברה בוועדת החינוך והתרבות ובוועדת השירותים הציבוריים.
במאי 1953, במהלך הקדנציה הראשונה שלה כחברת הכנסת, נהרג בעלה מיכאל בתאונת דרכים.
לאחר מותו הקדישה את כל זמנה לפעילות בכנסת.
פעילותה בכנסת הייתה בעיקר בתחומים של חינוך וסעד, על פי רוב בנוגע להתיישבות החקלאית.
בתוקף תפקידה כנציגה של תנועת המושבים, דאגה לחוק המושבים ואמרה:
כחברת הכנסת דאגה לקידומם של ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
במסגרת פועלה למען קידום אוכלוסייה חלשה זו יזמה הקמת מפעלים מוגנים, הקצאת סיוע להורים שילדיהם סובלים מפיגור שכלי והרחבת תמיכתה של המדינה בילדים מוגבלים עד גיל 21.
כחברה בוועדת השירותים הציבוריים פעלה לגיבוש חוק אימוץ ילדים.
פעלה להקמת אגף מיוחד של שוטרים לטיפול בעבריינות נוער והורדת הגיל שבו מופיע נוער עבריין בבית המשפט מגיל 12 לגיל 9 שנים.
בשנת 1959 פרשה מתפקידה כחברת הכנסת, עזבה את כפר יהושע ועברה לגור בירושלים.
היא למדה חינוך, היסטוריה, פסיכולוגיה ואנגלית באוניברסיטה העברית.
בתום לימודיה המשיכה את פועלה הציבורי במסגרת מועצת הפועלות כמנהלת מחלקות התרבות והחינוך החקלאי ובארגון אמהות עובדות.
ב-1968 פרשה מהפעילות הציבורית וחזרה לכפר יהושע.
נפטרה בכ' בסיוון תשמ"ג, 1 ביוני 1983, ונטמנה בכפר יהושע.
הייתה אם לארבעה, והותירה נכדים ונינים.
ב-1985, לאחר מותה, ראה אור הקובץ "חיים של משמעות", בעריכת שלמה אבן-שושן, ובו מאמרים משלה ולזכרה.
שרה מישל פרינז היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומפיקה אמריקאית-יהודייה.
את תפקיד המשחק הראשון שלה קיבלה בגיל שש בסרט טלוויזיה.
נולדה בשם שרה מישל גלר (Sarah Michelle Gellar) למשפחה יהודית בניו יורק.
אמה רוזלן (לבית גרינפילד) עבדה כגננת ואביה ארתור עבד במפעל בגדים.
על אף ששני הוריה יהודים, משפחתה נהגה לחגוג גם את חג המולד, והיא עצמה תיארה את השקפתה הרוחנית כ"מותאמת אישית", המשלבת יסודות מדתות שונות.
בשנת 1984, כשהייתה בת שבע, התגרשו הוריה והיא עברה להתגורר עם אמה באפר איסט סייד שבמנהטן.
בזמן שגדלה בחיק אמה, ניתקו הקשרים עם אביה, ולא חודשו עד לפטירתו מסרטן הכבד ב-2001.
גלר קיבלה מלגת לימודים חלקית, כתלמידה בבית הספר התיכון ובמכינה של קולומביה, עקב כך שאמה לא הייתה מסוגלת לשלם שכר לימוד מלא.
לאחר מכן, גלר התחנכה לזמן קצר בבית הספר הגבוה למוזיקה ואומנות ואמנויות הבמה פיורלו ה.
לגארדיה, אך נשרה בטרם עת עקב עיסוקה במשחק.
למרות שקיבלה ציונים טובים, המורים איימו להכשיל אותה בגלל היעדרויותיה המתמידות מהשיעורים, מכיוון שיצאה לאודישנים.
סיימה את לימודיה התיכוניים בהצטיינות בבית הספר המקצועי לילדים (אנ') שבמנהטן ב-1994. בנוסף להיותה שחקנית, בנעוריה החליקה על הקרח ברמה תחרותית ואף סיימה במקום השלישי בתחרות אזורית של מדינת ניו יורק.
בהיותה בת ארבע, גלר התגלתה על ידי סוכן שחקנים, במסעדה במנהטן.
חודשיים לאחר מכן, היא עברה אודישן לסרט טלוויזיה וקיבלה את תפקידה הראשון בגיל שש.
זמן קצר לאחר מכן, גלר הצטלמה לפרסומת של רשת ברגר קינג, שבו מתחה ביקורת על רשת מקדונלד'ס המתחרה.
פריצת הדרך בקריירה של גלר הייתה בשנת 1993, כששחקה באופרת הסבון הטלוויזיונית "כל ילדיי".
בשנת 1995, בהיותה בת 18, גלר זכתה בפרס אמי, על תפקידה בסדרה זו.
בשנת 1995, לאחר שעזבה את "כל ילדיי", נבחנה באודישן לסדרה "באפי ציידת הערפדים", שבו לבסוף קיבלה את התפקיד הראשי של באפי סאמרס, על אף שבתחילה נבחנה לתפקידה של קורדליה צ'ייס.
הסדרה קיבלה תגובות משבחות מצד המבקרים, במהלך 7 עונותיה שרצו במקור בשנים 1997–2003, וכן מדרוגי רייטינג גבוהים.
בשל משחקה בסדרה זו גלר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
בעקבות הצלחת הסדרה, הופקה לה אף סדרת ספין-אוף לדמותו של "אנג'ל", בה שחקה בתפקיד אורח מיוחד בשלושה פרקים בתור באפי סאמרס.
בשנת 2000, הופיעה במגוון תפקידי אורח בטלוויזיה, ביניהם, סדרת הדרמה "סקס והעיר הגדולה" ובתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב".
כמו כן, היא נתנה את קולה לסדרות אנימציה שונות, כגון "המלך היל", "משפחת סימפסון", "רובוט צ'יקן" ו"אבא אמריקאי".
בשנת 2011 שודרה הסדרה "מתחזה"(אנ') בה מגלמת גלר את הדמות הראשית.
אולם הסדרה בוטלה בתום עונתה הראשונה.
בשנים 2013–2014 שחקה בתור סידני רוברטס בתפקיד מרכזי בסדרה הקומית "המטורפים", בתור בתו של סימון רוברטס בגילומו של רובין ויליאמס.
ב-2019 הופיעה בתור עצמה בפרק האחרון בעונתה ה-12 של הסיטקום "המפץ הגדול", בו היא לוותה את ראג' לטקס פרסי נובל בו זכו שלדון ואיימי.
מאז דצמבר 2024, משחקת את ראש המז"פ טניה מרטין בסדרה "דקסטר: ההתחלה" שמשודרת בשואוטיים ובפרמאונט+.
בפברואר 2025, פורסם כי גלר נמצאת במגעים מתקדמים לחזור לגלם את דמותה של באפי סאמרס בסדרת המשך עלילתית ל"באפי ציידת הערפדים" מבית הולו, אם כי בה היא תופיע בתפקיד חוזר, ולא כדמות הראשית.
גלר גם עתידה לשמש כאחת המפיקות בפועל של סדרה זו.
בינואר 2026 נטפליקס הכריזה על הצטרפותה של גלר כחברה בצוות השופטים של החידוש לתוכנית הכישרונות "סטאר סירץ'" שתעלה לשידור חי ב-20 בינואר.
לאחר סיום צילומי הסדרה "באפי ציידת הערפדים", בחרה גלר להתמקד בעיקר בקריירה הקולנועית שלה.
את צעדיה הראשונים בתחום הקולנוע, עשתה גלר בשנת 1997, כששחקה בשני סרטי האימה הפופולריים, "צעקה 2" ו"אני יודע מה עשית בקיץ האחרון".
שנתיים לאחר מכן, השתתפה בסרט "פשוט מקסימה" ובסרט "משחקי פיתוי".
בשנת 2001, השתתפה גלר בסרטו של ג'יימס טובאק "סטודנט מהארוורד".
כשנה לאחר מכן, גלמה בתפקיד ראשי את דמותה של דפני בלייק בסרט הלייב-אקשן של "סקובי-דו" וכן בהמשכו "סקובי-דו 2: חופשי חופשי", לצד בעלה, פרדי פרינז ג'וניור שגלם את דמותו של פרד ג'ונס.
ב-2004 סרטה הבא של גלר, הוא סרט האימה "הטינה" בו ככבה בתור קארן דייוויס (אנ'), ושהכניס מעל ל-39.1 מיליון דולר ביום ההקרנה הראשון.
ב-2006, שחקה גם בהמשכו "הטינה 2" אם כי רק בהופעת אורח.
חודש לאחר מכן, הופיעה גלר בסרט "השיבה", שקיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
ב-2007 דבבה בסרטי האנימציה "אגדה ש'מגדה" ו"צבי הנינג'ה" בו נתנה את קולה לדמותה של אפריל או'ניל.
ב-2009 ככבה בסרט המותחן הפסיכולוגי "ורוניקה מחליטה למות" לצדו של ג'ונתן טאקר.
ב-2022 שחקה בתפקיד משני בתור מנהלת בית הספר בסרט קומדיית הנעורים "עושות נקמה" מבית נטפליקס.
במהלך צילומי סרט האימה "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון" בשנת 1997, פגשה גלר את השחקן פרדי פרינז ג'וניור.
השניים החלו בקשר זוגי בשנת 2000, התארסו באפריל 2001, ונישאו ב-1 בספטמבר 2002 בטקס שנערך במקסיקו.
בשנת 2007, לרגל שנת נישואיהם החמישית, שינתה גלר את שמה לשרה מישל פרינז.
לבני הזוג נולדו שני ילדים: בת בשנת 2009 ובן בשנת 2012, והם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
גלר בעלת חגורה שחורה בטאקוונדו.
+שנהסדרהתפקידהערות1983An Invasion of Privacyג'ניפר ביאנצ'יסרט טלוויזיה1988חץ וקשתשרה ראטלדג'פרק: "Actors"Spenser: For Hireאמיליפרק: "Company Man"1991A Woman Named Jackieג'קלין קנדי-אונאסיס הצעירהמיני-סדרה1992Swans Crossingסידני ראטלדג'תפקיד ראשי; 65 פרקים1993 – 1995; 2011כל ילדייקנדל הארט (אנ')57 פרקים
פרס אמי לבידור בשעות היום לשחקנית צעירה יוצאת מן הכלל בסדרת דרמה (אנ') (1995)1997Beverly Hills Family Robinsonג'יין רובינסוןסרט טלוויזיה של ABC1997 – 2003באפי ציידת הערפדיםבאפי סאמרסתפקיד ראשי (7 עונות); 144 פרקים
גם מפיקה בפועלאבא אמריקאיפיליס / ג'נידיבוב; 2 פרקים2013 – 2014המטורפיםסידני רוברטסתפקיד ראשי; 22 פרקים2015Princess Rap Battleסינדרלהסדרת רשת אינטרנטית; פרק: "Cinderella vs.
Belle"2015 – 2016מלחמת הכוכבים: המורדיםהאחות השביעיתדיבוב; 6 פרקים2016Those Who Can'tגוון סטפניפרק: "The Fairbell Tape"2019המפץ הגדולעצמהפרק: "The Stockholm Syndrome"2021שליטי היקום: הגילויטילה (אנ')דיבוב; 10 פרקים2023Wolf Packקריסטין ראמזיתפקיד ראשי; 8 פרקים
גם מפיקה בפועל2024–הווהדקסטר: ההתחלהטניה מרטיןתפקיד ראשי; 10 פרקים2026באפי ציידת הערפדים: סאנידייל החדשהבאפי סאמרססדרה עתידית של הולו
שרה לוי תַּנָּאי (1910 – 2 באוקטובר 2005) הייתה כוריאוגרפית ומלחינה ישראלית, מייסדת ומנהלת "תאטרון מחול ענבל" ומחלוצות המחול בארץ.
כלת פרס ישראל למחול לשנת תשל"ג (1973).
שרה לוי-תנאי נולדה בירושלים להורים ממוצא תימני אשר עלו לארץ ישראל בסוף המאה ה-19. בילדותה גרה ביפו, אולם בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי יפו על ידי השלטונות העות'מאניים, ורוכזו במחנה פליטים שהוקם בכפר-סבא.
בתחילה נפטרו אחיה ואימה, והיא עברה עם אביה לצפת.
לאחר מכן נפטר גם אביה, כך שהיא התייתמה בגיל צעיר ונשלחה לבית היתומות בצפת, ולאחר מכן למוסד הילדים "שפיה".
בתום שהותה במוסד נרשמה ללימודי גננות במכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב.
לאחר לימודיה, עבדה כגננת בגן ילדים בשכונת שפירא בתל אביב, והתגוררה בבית משפחת הסופר יהודה בורלא.
בביתם גם נקבעה שנת הולדתה המשוערת.
לשם עבודתה כגננת, חיברה והלחינה לוי-תנאי שירי ילדים ושירי משחק לילדים.
היא למדה משחק בסטודיו של צבי פרידלנד, אך לא הצליחה להתקבל לאחד משני התיאטראות הממוסדים בתל אביב.
"לא התקבלתי לתיאטרון הבימה ואף לא בתיאטרון האהל", סיפרה לימים.
"הדבר הכאיב לי מאוד וחשתי כי נדחיתי רק בגלל היותי מזרחית בעלת מבטא מזרחי".
בסטודיו הכירה שרה את ישראל תנאי, שעלה לארץ בגפו מאירופה ב-1933, ונישאה לו ב-1935. ישראל תנאי, שכיהן לימים כמנכ"ל הסתדרות המורים, נפטר ב-1963, בגיל 52.
לאחר אכזבתה מן הניסיונות להתקבל לתיאטרון העברי, נסעה בשנת 1938 ללונדון, שם ניסתה להתקבל כשחקנית והופיעה כזמרת.
היא שבה לארץ ישראל לאחר כחצי שנה.
בשנת 1940 התנדב ישראל לצבא הבריטי והיא עברה עם בתה התינוקת, מיכל, להתגורר בקיבוץ רמת הכובש.
בקיבוץ החלה את צעדיה הראשונים ככותבת וכבמאית של טקסים ומסכתות עבור קיבוצים ומושבים, במקביל לעבודתה כגננת.
לצד כתיבה והלחנה של שירים למופעים, ביימה גם מחולות לטקסים אלו.
בין מופעים אלו ניתן לציין את "שיר השירים" (עבורו הלחינה את המוזיקה) בקיבוץ רמת הכובש ואת "מגילת רות" (1947) ו"בראשית" (1950) בקיבוץ משמר השרון.
היא כתבה והלחינה שירים ויצירות מוזיקליות לריקודים, בייחוד נודע שירה "אל גינת אגוז".
היא כתבה גם שירים לילדים כמו: "נסדר מעגל גדול", "ליצן קטן נחמד", "באנו חושך לגרש", "אל תכה", "ביכורים" ("פרי גני הנה הבאתי"), "חג אסיף ו"ט"ו בשבט".
בשנת 1957 הלחינה את מילות השיר "ברווזיים" של לאה גולדברג, אותו תרגמה מרוסית.
לוי-תנאי כתבה את "אסיף וסכת", בעיבודו של גיל אלדמע, ובלחן מאת עמנואל עמירן.
בשנת 1949 החלה לוי-תנאי לעבוד עם קבוצה של נערים ונערות בני העדה התימנית.
המפגשים נערכו במבנה בית הספר "כרמל".
הנערים התנסו בקבוצה במשחק, תנועה וכדומה.
מתוך קבוצה זו צמח דור הרקדנים הראשון של "תאטרון מחול ענבל", אשר מנה כשבעה נערים.
הלהקה החלה לעבוד באופן מסודר בשנת 1950 וכונתה "הלהקה המזרחית של שרה לוי".
הלהקה הופיעה במושבים, קיבוצים וביישובים אחרים בארגונו של המרכז לתרבות של ההסתדרות.
לאחר הופעה בכנס מחולות העם בדליה בשנת 1954, זכתה הלהקה לתמיכה כספית וארגונית של "קרן נורמן" (בעתיד "קרן התרבות אמריקה-ישראל"), שאִפשרה לה ליצור בתנאים טובים ואף להרחיב את מספר חברי הלהקה ל-12. התגובות לעבודתה של לוי-תנאי היו מעורבות.
רבים זלזלו בעבודתה וראו בה "פולקלור מזרחי".
עם זאת, נבחרה "ענבל" לייצג את ישראל בעולם.
בשנים 1957–1959 יצאה הלהקה לסיבובי הופעות בצפון אמריקה ובאירופה.
לוי-תנאי הייתה המנהלת האמנותית של "תאטרון מחול ענבל" במשך ארבעים שנה, וזכתה עמו להצלחה רבה, הן בארץ והן בסיבובי ההופעות בעולם.
היא כתבה יצירות מחול רבות המשלבות מוטיבים תנ"כיים, יהודיים-מסורתיים וחלוציים, כולל מוטיבים מעדות ישראל השונות ובראשן יהדות תימן.
בין יצירותיה הידועות: "חתונה תימנית" ו"הבא לי גורל".
ביצירותיה ל"ענבל" עבדה לוי-תנאי בשיתוף פעולה פורה עם המנהל המוזיקלי ומלחין הבית של הלהקה, עובדיה טוביה.
תשט"ז-1956 – פרס אנגל ליצירת מוזיקה מקורית מטעם עיריית תל אביב, על הלחנה של שירים עממיים.
1957 – פרס ע"ש יוסף אהרונוביץ מטעם ההסתדרות הכללית, על יצירת "ענבל".
1970 – פרס מילוא, על בימוי "אחותי כלה" ופועלה הכללי באמנות התיאטרון.
1984 – פרס משה הלוי לאמנות הבמה.
1986 – פרס ההסתדרות למוזיקה ומחול ע"ש יהודה שרת.
תשמ"ח-1988 – תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
2000 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה למפעל חיים
יוני 2014 - השירות הבולאי הוציא בול לזכרה בעיצוב מריו סרמונטה ומאיר אשל במסגרת הסדרה "נשים פורצות דרך".
לוי-תנאי נקברה בחלקת האמנים בבית העלמין ירקון.
ב-16 ביוני 2016, הוסר הלוט מעל לוחית זיכרון לשרה לוי-תנאי, בכניסה לתיאטרון "ענבל", ברחוב אמזלג 15 בתל אביב.
ליד הלוחית יש עמדת מסבירן ובה הסבר על לוי-תנאי בעברית (בקולו של גיל חובב) ובאנגלית.
על המסבירן יש תמונה שלה.
זמירות; בעריכת שלמה קפלן, אבנר בהט, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל – מרכז לתרבות ולחינוך ('הספרייה למוסיקה ע"ש נסימוב', 226), 1972. (התוכן: פסוקי דזמרה; בלדות; משירת ספרד; רועים; שעשועים ומהתלות; משירי ביאליק; שירי ילדים; שירים לקולות)
שאו זמרה; מבוא, עריכה ותיווי: אבנר בהט; עיצוב גרפי: אריאלה רייזמן (ניידט), ישראל: ענבל – תיאטרון מחול מרכז אתני רב תחומי; עמותת אעלה בתמר, תשע"ב 2012. (כל שיריה)
נכדתה של לוי-תנאי היא גליה תנאי, ד"ר לפסיכולוגיה קלינית, מטפלת, סופרת ומורה לקשיבות.
שרה יפת (18 בנובמבר 1934 – 27 במרץ 2024) הייתה חוקרת מקרא ישראלית, פרופסור בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים וכלת פרס ישראל לחקר המקרא לשנת תשס"ד (2004).
הייתה ידועה בעיקר בזכות מחקריה על ספר דברי הימים ועל פרשנות המקרא היהודית בימי הביניים.
כיהנה כנשיאת האיגוד העולמי למדעי היהדות עד לשנת 2009 וכעורכת של כתב העת שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום עד כרך כ'.
יפת נולדה בפתח תקווה לאחת המשפחות החלוציות.
לאימה חנה לבית חבויניק, ילידת ליטא.
למדה בבית הספר פיק"א בפתח תקווה ואחר כך בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב.
לאחר התיכון עברה לירושלים ללמוד בבית המדרש למורים העברי ע"ש דוד ילין, בתוכנית אקדמית להכשרת מורים בשיתוף עם האוניברסיטה העברית.
בסיום לימודיה עבדה במשרדי ממשלה שונים ואחר כך כמורה בבית הספר "גאולים" בירושלים.
בשנת 1959 שבה ללימודים אקדמיים והשלימה תואר ראשון במקרא ובספרות עברית וכן את לימודי תעודת ההוראה בבתי ספר תיכונים בבית הספר לחינוך.
היא המשיכה בלימודי התואר השני במקרא ובלימודים צמודים, שאותם סיימה בשנת 1965 בהצטיינות יתרה, ולאחר מכן למדה לתואר דוקטור, שאותו קיבלה בשנת 1973 בציון מעולה.
באותה שנה נתמנתה למרצה בחוג למקרא באוניברסיטה.
בשנת 1977 קודמה לדרגת מרצה בכירה, בשנת 1981 לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 1987 לדרגת פרופסור מן המניין.
שימשה ראש החוג למקרא באוניברסיטה העברית בשנים 1984–1986 וכראש המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בשנים 1987–1989. בשנים 1997–2001 הייתה מנהלת הספרייה הלאומית.
במשך הקריירה האקדמית שלה לימדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת הרווארד, בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, באוניברסיטת נוטרדאם במדינת אינדיאנה שבארצות הברית, ובאוניברסיטת סידני באוסטרליה.
הייתה חברת מחקר בוולפסון קולג' באוקספורד, קליר הול שבקיימברידג', המכון ללימודי יהדות מתקדמים (לשעבר מכון אננברג) בפילדלפיה ובאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2023 זכתה ב"מדליית בורקיט" , פרס הניתן על ידי האקדמיה הבריטית בתחום מחקר התנ"ך.
מנימוקי השופטים להענקת פרס ישראל לשרה יפת בשנת 2004:
נישאה לעו"ד גדעון יפת, שנפטר בשנת 2013, ולהם ארבעה ילדים.
בנם גלעד יפת הוא יזם וגנאלוג ישראלי, המנכ"ל והמייסד של חברת "MyHeritage".
בתם שלומית יפת-ביאליק היא מחברת סדרת מדריכי הטיולים "המשפחה המטיילת".
אמונות ודעות בספר דברי הימים ומקומן בעולם המחשבה המקראית, מוסד ביאליק, ירושלים, 1977 ו-1996 (מהדורה אנגלית: 1989 ו-1997)
בשוב ה' את שיבת ציון היינו כחולמים: מחקרים בתקופת שיבת ציון (אסופת מאמרים), סדרת אסופות, מוסד ביאליק, תשע"ז"
עזרא ונחמיה, בסדרת מקרא לישראל: פירוש מדעי למקרא, תשע"ט.
מחקרי מקרא, אסופת מחקרים, סדרת אסופות, מוסד ביאליק, 2022.
דברי הימים, בסדרת מקרא לישראל: פירוש מדעי למקרא, תשפ"ד – שני כרכים, מבוסס על הפירוש האנגלי בסדרת Old Testament Library Series
פירוש ר' שמואל בן מאיר (רשב"ם) לקהלת, בשיתוף עם ר' סולטרס, הוצאת מאגנס, 1985 (מהדורה אנגלית מורחבת, ירושלים, 1985)
פירוש ר' שמואל בן מאיר (רשב"ם) לספר איוב, הוצאת מאגנס, תש"ס
דור דור ופרשניו, אסופת מחקרים בפרשנות המקרא, סדרת אסופות, מוסד ביאליק, 2008
דרך החושקים: פירוש אנונימי לשיר השירים (עם דב וולפיש), הוצאת מאגנס, תשע"ט
המקרא בראי מפרשיו – ספר הזיכרון לשרה קמין, הוצאת מאגנס, 1994, ירושלים
שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום, כרכים יב-יד, 2000–2004.
(עם אברהם גרוסמן), רש"י - דמותו ויצירתו, ב' כרכים, מרכז זלמן שזר, 2008.
(עם ערן ויזל), ליישב פשוטו של מקרא, מוסד ביאליק והמכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית, 2010
שרה יורק ג'קסון הייתה כלתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון.
שימשה כמארחת לצדה של הגברת הראשונה אמילי דונלסון ולאחר מותה של אמילי, כגברת הראשונה של ארצות הברית בין ה-19 בדצמבר 1836 עד 4 במרץ 1837.
שרה נולדה למשפחה עשירה בפילדלפיה, פנסילבניה.
אביה, פיטר יורק, היה רב חובל וסוחר מצליח.
הוא נפטר בשנת 1815. אמה של שרה, מארי היינס יורק, נפטרה בשנת 1820 והשאירה את שלוש בנותיה יתומות.
ב-1831 נישאה שרה לאנדרו ג'קסון הבן, בנו המאומץ של נשיא ארצות הברית, אנדרו ג'קסון.
לאחר ירח דבש ממושך בבית הלבן, עברו בני הזוג להתגורר באחוזת הרמיטייג', מטע במדינת טנסי אשר שייך למשפחה.