tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר נוגע חרק בשניים או בשלושה מהזיפים הללו בזה אחר זה, הם מחוללים פוטנציאל פעולה חשמלי.
האות החשמלי הזה עובר מהשערות לכל חלקי המלכודת וגורם לסגירה מהירה של המלכודת על בעל החיים שבתוכה.
שולי כל אונה מצוידים בשיניים ארוכות המשתלבות זו בזו בעת סגירת המלכודת ועל ידי כך נמנעת בריחת הטרף.
גירויים מכנים מפרפוריו של הטרף המנסה להימלט גורמים לתנועה נוספת של אונות המלכודת, שבסופה נצמדים בחוזקה שולי האונות זו לזו באזור שמכוסה בבלוטות השוליים, ובכך נאטמת המלכודת הסגורה.
בעקבות קבלת גירויים כימיים מהטרף מתחילה הפרשת מיץ עיכול לתוך חלל המלכודת, שבו כלוא הטרף.
מיץ העיכול החומצי, שמופרש מבלוטות העיכול, כולל אנזימים שונים שמפרקים את חלקיו הרכים של גוף החרק.
תוצרי העיכול נספגים על ידי בלוטות העיכול ומועברים באמצעות מערכת ההובלה לקודקודי הצמיחה של הצמח.
המלכודת נפתחת כשהעיכול וספיגת תוצריו הסתיימו.
עיכול טרף גדול, שמספק לצמח שפע של מזון, מביא להזדקנות המלכודת ומאפשר פיתוח מלכודות חדשות בקודקוד הצמיחה של הצמח.
מלכודות צעירות אלה יחליפו את המלכודת שהזדקנה.
לעומת זאת, לאחר עיכול טרף קטן המלכודת יכולה להמשיך להיות פעילה וללכוד טרף נוסף.
בעלי חיים קטנים, כמו נמלים קטנות, שאינם מסוגלים להזיז את שערות החישה - אינם נלכדים כלל.
דיון תומאס הוא כדורסלן עבר אמריקאי המחזיק באזרחות ישראלית, ששיחק בתפקיד הפאוור פורוורד.
תומאס שיחק 4 שנים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ובסופם נבחר במקום ה-28 בדראפט ה-NBA על ידי דאלאס מאבריקס.
למרות שנבחר בדראפט, לא שיחק תומאס ב-NBA והצטרף בעונת 94/5 למנרסה מהליגה הספרדית.
הוא שיחק במספר קבוצות ספרדיות כמו ז'ירונה, אוניקאחה מאלגה וקאחה סן פרננדו שממנה שוחרר עקב פציעה.
בנובמבר 1998 הצטרף תומאס למכבי ראשון לציון.
בתקופה זו הכיר תומאס את אשתו לעתיד, דפנה.
בעונת חזר לספרד, לקבוצת גראן קנריה שבה שיחק שנתיים.
בעונת שיחק בקסראס הספרדית ובאמצע עונת עזב לטורק טלקום אנקרה הטורקית.
בעונת הגיע דיון תומאס למכבי תל אביב ואיתה זכה בשתי אליפויות אירופה.
בפיינל פור 2005 לא טס עם מכבי למוסקבה מכיוון ששבר את רגלו.
זוהי גם הסיבה ששוחרר ממכבי בסוף העונה.
את עונת בילה תומאס בצסק"א סופיה הבולגרית ממנה שוחרר וחתם במכבי גבעת שמואל הישראלית, ובעונת שיחק תומאס במכבי חיפה מהליגה הלאומית, עימה הוא עלה לליגת העל.
כיום משמש כעוזר מאמן באוניברסיטת אילינוי-שיקגו.
זכה פעמיים באליפות ישראל עם מכבי תל אביב.
זכה פעמיים בגביע המדינה עם מכבי תל אביב.
זכה פעמיים בגביע היורוליג עם מכבי תל אביב.
דיונון עצום (שם מדעי: Mesonychoteuthis hamiltoni) הוא ככל הידוע בעל החיים הגדול ביותר בין חסרי החוליות.
על פי ההערכות (של פריטים צעירים שנצפו), אורכו המקסימלי נע בין 12 ל-15 מטרים.
הדיונון העצום הוא המין היחיד בסוג Mesonychoteuthis.
ההערכות הן כי אורכו מגיע עד והוא כנראה גם הגדול ביותר מבין חסרי החוליות.
בניגוד לדיונון הענק, בעל זרועות הציד המכוסות בכפתורי הצמדה, ובצמוד להם גם שיניים קטנות, הרי שאצל הדיונון העצום מכוסה גם הגוף בקרסים לתפיסה, שחלקם גם מסתובבים ובעלי שלושה ראשים.
גופו גדול ורחב יותר ולכן גם משקלו גדול יותר.
הדגימות שנבדקו מרמזות על מרכז גוף עיקרי בעל מסה משמעותית יותר וזרועות ציד קצרות יותר מאשר אצל הדיונון הענק.
התפתחות של גוף גדל-ממדים שכזה תואמת את תופעת ממדי הענק אצל שוכני המים העמוקים מאד.
אזורי המחיה המשוערים של הדיונון העצום הם באוקיינוס הדרומי ברצועה המקיפה את אנטארקטיקה ועד האזור שגבולו הצפוני הוא דרום אפריקה, דרום אמריקה וניו זילנד.
הדיונון העצום מתקיים ככל הנראה על טריפתם של יצורי ים שונים השוכנים במעמקי האוקיינוס, כמו דגים, תולעי ים ודיונונים אחרים השוכנים בעומקים העולים על 2,000 מטרים מתחת לפני המים.
הזכרים והנקבות של הדיונון העצום הם שונים במראם.
הנקבות הבוגרות גדולות מהזכרים כמקובל אצל רבים ממשפחת חסרי החוליות.
אופן הרבייה לא הוברר במלואו, כיוון שאצל הזכרים לא נצפה איבר רבייה האופייני לבני משפחת הסילוניות, המשמש להעברת הזרע לצורך ההפריה.
מעריכים כי ככל הנראה הוא מצויד בסוג של איבר מין זכרי המעביר את הזרע ישירות אל תוך גופה של הנקבה.
אויבו הטבעי העיקרי של הדיונון העצום הוא ראשתן גדול-ראש.
צלקות וסימני מאבק על גופם של לווייתנים שניצודו באזור האוקיינוס הדרומי מעידים כי הדיונון העצום מהווה חלק עיקרי ממזונם.
בקיבות הלווייתנים נמצאו שרידי מקור של דיונונים שנאכלו.
חלק של גופו של דיונון עצום נמצא לראשונה ב-1925 בקיבתו של ראשתן גדול-ראש.
פרטים נוספים נמצאו בהפרשי זמן גדולים במיוחד, עובדה המקשה על מחקר רציף ומעמיק של המין.
רק ב-1956 נמצא שוב חלק מגוף של דיונון עצום.
הפרט הגדול ביותר של דיונון עצום, אם כי גם הוא לא בשלמותו, נתפס בשנת 2007 על ידי דייגים מניו זילנד בים רוס שבאנטארקטיקה.
הייתה זו נקבה במשקל 495 ק"ג ואורך של כעשרה מטרים.
בשנת 2025 תועד לראשונה פרט של דיונון עצום בסביבתו הטבעית.
הפרט שתועד בעומק של 600 מטרים באזור איי סנדוויץ' הדרומיים באמצעות צוללת רובוטית בלתי מאוישת, הוא פרט צעיר באורך של כ-30 ס"מ.
דיונון הומבולדט הידוע גם כדיונון ג'מבו (שם מדעי: Dosidicus gigas) הוא מין רכיכה ימית גדולה החיה באוקיינוס השקט.
זהו מין דיונון יחידי בסוג Dosidicus והוא הדיונון הגדול ביותר באזור מחייתו.
שמו ניתו לו עקב מחיתו בזרם הומבולדט על שמו של חוקר הטבע המפורסם אלכסנדר פון הומבולדט.
זהו אחד ממיני הדיונונים הגדולים ביותר ואורך גלימתו כולה להגיע ל- ולשקול .
הם ידועים בכך שתקפו צוללים, אך רק בעת טירוף אכילה הם פונים אל בני האדם.
לא ידוע מקרה של טריפת אדם על ידי מינים אלה.
הדיונון הוא אוכל בשר תוקפני הצד במהירות על ידי קרסים מחודדים בזרועותיו דגים, סרטנים, חסילונים ויצורי ים קטנים אחרים.
הוא ניזון מדיונוני הומבולדט אחרים באופן תדיר ורבים מהצעירים נאכלים על ידי הבוגרים.
גם פרט שנפצע במהלך ציד ייאכל על ידי חבריו.
הם עצמם נטרפים על ידי דגים כמו דג-החרב, מפרשניים גדולים, טונה, כלבי ים שונים, כרישים ודולפינים וגם לווייתן הראשתן גדול-הראש.
בדומה לרוב הדיונונים, הם מומחים בהחלפת צבעים למטרות הסוואה, אזהרה ותקשורת.
הם עוטים בעת הציד צבעי אדום כהה שמוחלפים במהירות בלבן בהיר, העוזרים להם לבלבל את טרפם ולהזהיר את חבריהם שהם עומדים לעוט קדימה ולאחר הציד הם חוזרים לצבעים חיוורים העוזרים להסוואה בעומק הים.
בעזרת מערכת ההנעה שלהם הם יכולים לעוט קדימה אחורה, למעלה ולמטה במאמץ מזערי.
הם רואים אור מצוין גם כשכמעט איננו ויכולים לפלוט דיו להגנתם מטורפים.
דיונונים אלה חיים עתים בחבורות ונצפו באוקיינוס השקט בעומק בשטח שמשתרע מארץ האש לקליפורניה.
עם זאת עקב התחממות כדור הארץ והתמעטות דגי טרף כתוצאה מדיג יתר, הם החלו לאחרונה להתפשט צפונה לאורך אורגון, וושינגטון, קולומביה הבריטית ואלסקה.
הם ניצודים על ידי דייגים במקסיקו ובפרו למאכל.
הדיונון קרוי על שמו של חוקר הטבע אלכסנדר פון הומבולדט.
דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס (באיטלקית: Discorsi sopra la prima deca di Tito Livio), הידוע בכינויים דיונים ודיונים על ליוויוס, הוא ספר שכתב ניקולו מקיאוולי בשנת 1517. הספר כתוב כהערות לעשרת הספרים הראשונים של תולדות רומא מאת טיטוס ליוויוס, העוסקים בהיסטוריה של הרפובליקה הרומית.
הוא נחשב לאחד הספרים החשובים ביותר בפילוסופיה מדינית ולספרו המעמיק ביותר של מקיאוולי.
הספר הוא פיתוח וסיכום של רעיונות שעלו בהרצאות שנשא בדיונים שבהם השתתף בגנים של משפחת רוצ'אלי.
רובם של המתדיינים היו רפובליקנים (ומכאן שהתנגדו לשלטונה משפחת מדיצ'י), והדבר הכתיב גם את אופי הספר, שאומנם אינו רפובליקני לחלוטין ועוסק גם בנסיכויות, אך כללית ניתן להחשיבו רפובליקאי.
הספר נכתב לאחר הגלייתו של מקיאוולי מפירנצה אל בית כפר שהיה בבעלות משפחתו.
הספר מנסה למצוא במבנים המדיניים-אידאולוגיים של רפובליקות ומדינות את הסיבה לעלייתן או לנפילתן.
קונספט זה הוא קונספט שהוצג בראשונה על ידי פוליביוס בספרו "ההיסטוריות".
יסוד הגותו של פוליביוס, הוא שלכל משטר יש פגמים יסודיים שבהכרח יגרמו לנפילתו (הוא טוען שישנם שלושה משטרים: מונרכיה, אריסטוקרטיה ודמוקרטיה, שכל אחד מהם ידרדר בהתאמה לרודנות, לאוליגרכיה ולאנרכיה) ויסוד זה מקיאוולי משכלל.
הוא טוען, שהסיבה שהרפובליקה הרומית כבשה שטחים אדירים ללא יתרונות מובנים נראים לעין ושרדה זמן רב הוא המבנה החוקתי שלה, שלמעשה הוא שילוב מושלם ומאוזן בין שלושת סוגי המשטרים.
כך, הבעיות שהיו גורמות לנפילת המשטר "מנוטרלות".
טענה נוספת על בסיסה מבסס מקיאוולי את הגותו היא התפישה שלו לטבע האדם.
אליבא דמקיאוולי, האדם הוא (א) דינמי ומשתנה ו (ב) שואף לעולם לכוח.
לכן, מקיאוולי טוען שחוקה מאוזנת אינה ערובה להתרחבות המהירה של הרפובליקה הרומית שכן חוקה שלא תשתנה בסוף תקרוס עם שינוי הזמנים.
עוד הוא טוען, שמשטר שלא יצליח לקשור את הצלחת ופרסום התושבים בסיוע לו יקרוס או לחלופין לא ישגשג.
טענה נוספת שמעלה מקיאוולי מהדינמיות של בני האדם היא יחסו למאבקים חברתיים.
לתפישתו, מאבקים חברתיים הם היסוד לחוקה טובה ולשיפור מתמיד שלה ושל המשטר, על ידי כך שהם "מאתגרים" את האיזון הקיים בין האצילים לבין פשוטי העם.
עוד עקרון אותו מציג מקיאוולי, הוא הדת.
לתפישתו, תפקידה של הדת הוא להיות כלי נוסף בידי השלטון לחיבור העם למשטר ולשלהובו.
טענה זו הוא מבהיר במשפט שנהפך לציטוט והוא "אין צורך שהשליט יהיה דתי, אלא שיראה כדתי".
לתפישתו, לדת הרומית היה תפקיד מהותי בתולדותיה של הרפובליקה הרומית.
הדת, העוסקת במידת ה "virtus", מראה שרצון האלים הוא סיוע למדינה ובכך מצליחה לחזק את הקשר בין תושבי המדינה לבין סיוע למדינה.
מסיבה זו טוען מקיאוולי שהרפובליקה הרומית לעולם לא תחזור, שכן הדת הנוצרית פועלת במידה מסוימת באופן הפוך ומעלה על נס את ההתבודדות ואת הפרישות.
נוסף לזאת, מקיאוולי טוען שעצם טבעה של הרפובליקה הוא שוויון יחסי ולכן מעמיד את נפילתה של הרפובליקה הרומית בשחיתות ובאי השוויון שהלך וגבר לקראת סופה.
הספר נחשב לאחד החיבורים המכוננים בתולדות הפילוסופיה הפוליטית, והוא השפיע על הוגים דוגמת הובס, רוסו ומונטסקייה.
דיונוני רחף (שם מדעי: Teuthida, שם עממי: squids) היא סדרה של רכיכות ימיות ממחלקת הסילוניות - יצורים כמו התמנון והדיונון (מסדרת Sepiida), הנעים במים בעזרת סילון מים הנוצר בגופם ועוזר להם להתקדם במים.
יש להם שמונה זרועות המופנות קדימה, כריות יניקה גדולות ומקור ענקי המכיל לעיתים ארס.
דיונונים אלה הצפים במים פתוחים ואף בעומק האוקיינוס, הם הגדולים שבחסרי החוליות, כשהגדול ביותר מביניהם הוא דיונון עצום (Mesonychoteuthis hamiltoni), המצוי באנטארקטיקה וזרועותיו מגיעות לאורך של ואולי גם דיונון ענק שמגיע לאורך קרוב.
בעבר היו דיונונים גדולים נוספים כמו ההבורוטאוטתיס מהקרטיקון.
בסדרה 29 משפחות ו-304 מינים בערך:
משפחה Chiroteuthidae - בה הסוג דיונון ארך-זרועות
משפחה Cranchiidae - בה המין דיונון עצום
משפחה דיונונים פוזלים (Histioteuthidae) סוג אחד - דיונון פוזל (Histioteuthis)
משפחה Octopoteuthidae - בה דיונון תמנוני דנה
משפחה Ommastrephidae - בה דיונון הומבולדט
משפחה Onychoteuthidae - בה דיונון צלצל חסון
דיונונים (שם מדעי: Decapodiformes) היא תת-מחלקה של רכיכות ימיות ממחלקת הסילוניות, היכולים לנוע באמצעות הנעה סילונית.
הם קרוביהם הרחוקים של התמנונים.
בני הקבוצה הם בעלי שמונה זרועות המשמשות לתנועה ועוד שתיים לתפיסת מזון.
הם בעלי קונכייה פנימית קשה וכן מקור קרני, שלעיתים הוא בעל ארס.
הם שוחים בצורה אחורית ופעילים בעיקר בשעות החשיכה.
הדיונונאים מומחים בהסוואה - דבר העוזר להם נגד טורפים וגם להתקרב לטרפם ולתפוס אותו בזרועותיהם הדביקות.
בשנת 2021 קבע מחקר שבוצע בבית הספר לכלכלה של לונדון כי דיונונים, לצד תמנונים וסרטנים, הם יצורים בעלי תודעה אשר "מסוגלים להרגיש כאב, עונג, רעב, צמא, חמימות, אושר, נחמה והתרגשות".
בעקבות זאת הודיעה ממשלת בריטניה על הכללת דיונונים בחוק לרווחת בעלי חיים בעלי מודעות .
קבוצת הבלמניטים (Belemnoidea) - נכחדה
דיונונים מעוגלים (שם מדעי: Sepiolida) היא סדרה של רכיכות ימיות ממחלקת הסילוניות.
דיונונים קטנים אלה, אשר אורכם 1-8 ס"מ בממוצע, הם הקטנים ביותר בקבוצת הדיונונאים.
הם בעלי ראש מגודל ובטן ואיברים וכן זרועות קצרים מאוד.
הם חיים בעיקר החופים הרדודים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי וגם בכמה ימים באוקיינוס ההודי.
הם צפים בעזרת מערכת הנעה סילונית וכן בעזרת הסנפירים שלהם.
חלקם פיתחו מערכת יחסים עם חיידקים אשר מאפשרת להם להאיר ולהחליף צבעים במהירות.
דיונון ארך-זרועות (שם מדעי: Chiroteuthis) הוא סוג של סילונית ימית גדולה המאופיין בעיקר בשתי הזרועות הראשיות שלו שקצוותיהם בעלות אזורים בוהקים.
אורכם של דיונונים אלה עד 130 ס"מ (אורך הגלימה רק 12.5 ס"מ) והם בעלי 2 זרועות ראשיות הארוכות בהרבה מהשאר.
בנוסף הם בעלי זרועות נוספות חזקות ובעלות כפתורי הצמדה כמו לתמנונים.
אלו עוזרים להם לקרוע לגזרים את מזונם ובכך עוזר גם המקור הגדול והארסי.
כנפי הגלימה שלו - איתם הוא מעופף במים מזכירים צורת לב.
דיונונים אלה חיים באוקיינוס הפתוח ובעיקר במצולות הים שם אין כמעט טרף והדיונון צריך למשוך אליו את טרפו.
כמו מיני דיונונים אחרים הוא אינו נרתע מקניבליזם כשצריך.
דיונון ערפדי (שם מדעי: Vampyroteuthis infernalis) הוא מין יחידי ששרד בסדרתו – דיונונים ערפדיים (Vampyromorphida), סדרה של רכיכות ממחלקת הסילוניות.
למרות שהוא מכונה "דיונון", הוא איננו שייך לסדרת הדיונונים (Sepiida) ולמעשה הוא קרובם הרחוק של התמנונים.
זהו מאובן חי שבמשך שנים נחשב ליצור שנעלם מהעולם.
את שמו הוא קיבל עקב המראה המאיים שלו, קרסי טפריו וצבע עיניו הכהים; הוא איננו מוצץ דם כמו ערפד.
יצור זה הוא יצור קטן החי במצולות הימים הטרופיים והסובטרופיים בחשיכת התהומות בעומקים של 600-900 מ' מתחת לפני הים.
אורכו הממוצע 30 ס"מ ורוחבו 15 ס"מ.
הוא בעל עיניים גדולות ביותר ביחס לגודל בעליו - עד 2.5 ס"מ וצבעם אדום עמוק או כחול.
צבע הגלימה אדום עמוק - צבע שמוסתר מיצורי תהומות.
הוא בעל 8 רגליים המאוחדים באמצעות רשת כמו אצל התמנונים אך זרועות רגליו בעלות קרסי הצמדה מעוקלים כמו אצל הדיונונים.
הם יכולים להאיץ לפרקי זמן קצרים מאוד ואז צריכים מנוחה.
הם אינם מותאמים לשחייה מהירה.
עם זאת הם אינם חיים בקרבה לקרקעית אלא משמרים אנרגיה בעודם מרחפים בתהומות.
מדי פעם נמצאים פרטים שלהם המובאים מתים אל החוף.
הדיונון מתגונן מטורף על ידי הדלקה של אורות על זרועותיו שמתבלבלות בינתיים, העוזרים לבלבל את הטורף המחפש את ראשו.
טורפים שניזונים מדיונון זה כוללים אריות ים, לווייתנאים ודג Albatrossia pectoralis מסדרת הבקלאים.
הוא עצמו צד מיני פלנקטון וניזון ממדוזות, חסילונים ויצורי ים נוספים.
דיונון אוסטרלי (שם מדעי: Sepia apama) הוא מין מסדרת הדיונונים המצוי בימים הטרופיים סביב חופי דרום אוסטרליה והוא המין הגדול ביותר בסדרת הדיונונים.
הדיונונים בעלי עיניים גדולות, 8 זרועות גדולות ו-2 מהם הם זרועות ציד היכולות לנוע קדימה במהירות וסביב גופו מעוטרת גלימה המחליפה צבעים בסגנונות ראוותניים.
הדיונון יכול לנפח את ממדי גופו או להסתוות הן בין האלמוגים והאצות והן בצבע החול.
הם ניזונים מיצורים קטנים החיים סביבם במים.
המזון המועדף עליהם הוא סרטנים קצרי בטן וגם על דגים.
הטרף נתפס על ידי 8 הזרועות ומועבר למקור הקרני שבתחתית הגוף.
הם עצמם נטרפים על ידי דולפינן אנקולי, כרישים, דוב ים ניו זילנדי, דיונונים גדולים ומדגי קולייס ודקר.
הדיונונים מתרבים באזורים של עשבי ים בעומק 100 מ'.
כל זכר מחפש לעצמו כמה נקבות בעונת הרבייה ומתחרה בזכרים יריבים.
במצב שהיריבים שווים הם יקראו תיגר אחד על השני וינסו לתפוס בזרועותיהם אחד את גלימת השני ולקרוע אותה עד שאחד הצדדים מפסיד.
ואולם כמה דיונונים פיתחו שיטה להערים על זכרים גדולים יותר: חלק מתגנבים במהירות לנקבות ומזדווגים לפני שהדיונון הגדול יבחין, אחרים מתחקים לנקבות וכך מערימים על הזכר הגדול ומצליחים לחמוק תחתיו כמו שאר הנקבות ולהזדווג עם חלק מהם.
הדיונונים מטילים ביצים על תקרת אבנים.
דְּיוֹנוּניים (שם מדעי: Sepiidae) היא משפחה מסדרת הדיונונים בה מרבית המינים.
הגדול בבני המשפחה הוא דיונון אוסטרלי (Sepia apama) שאורך גופו עד 50 ס"מ ומשקלו 10 ק"ג.
הדיונוניים הם בעלי ראש גדול עם עיניים גדולות המותאמות לראיית לילה, גוף עגלגל בעל גלימה בעלת שוליים עולים העוזרים לדיונון לשחות.
בקצה הראש ישנן 8 זרועות ועוד 2 זרועות ציד ארוכות התופסות את הטרף.
הדיונוניים מומחים בהסוואה ויכולים לשנות במהירות את צבעם ואפילו את מרקם העור שלהם.
ההסוואה עוזרת להם להתקרב לטרף וגם להסתתר מטורפים.
אם ההסוואה לא עוזרת הם יימלטו ויפרישו נוזל הדומה לדיו שנתן להם את שמם.
בנוסף הם מחליפים צבעים כדי למשוך נקבות או להזהיר יריבים וכדומה.
הדיונוניים ניזונים מסרטנים קצרי בטן ומדגים קטנים.
הם תופסים את הטרף עם 2 הזרועות הגדולות ומעבירים אותו לעבר המקור המכיל ארס שנמצא בין הזרועות.
חלקם יכולים להלך על קרקעית הים במקום לשחות.
סוג דיונון (Sepia) - בו דיונון אוסטרלי, דיונון רחב-זרוע ודיונון הרוקחים
דְּיוֹנוּן רוֹקְחִים או דיונון מצוי (שם מדעי: Sepia officinalis, שם עממי: common cuttlefish) הוא מין ממשפחת הדיונוניים שבסדרת הדיונונים המצוי באוקיינוס האטלנטי עד לחופי דרום אפריקה, הים התיכון, הים הצפוני, הים השחור.
הוא מצוי עד לעומק 200 מטר אך בעונת הרבייה עולה למים רדודים.
אורכו של הדיונון הזה 49 ס"מ ומשקלו 4 ק"ג, הוא נחשב לאחד מהגדולים בבני הסדרה, אך קטן מהמין דיונון אוסטרלי.
הדיונון מחליף צבעים לפי צורכי ההסוואה ולפי רגשותיו.
בעתות זעם הוא משחיר ומאדים ובעתות רגיעה הצבע נהיה בהיר יותר.
הדיונון משתמש בהסוואה הן כדי לתפוס טרף קטן כמו סרטנים ודגים קטנים והן כדי להימלט מטורפיו כמו חכאיים, מורנות, דגי חרב ולווייתנים.
אם ההסוואה לא עוזרת הוא יימלט בעזרת סילון ויפריש חומר דמוי דיו המעוור את טורפיו או מבלבל אותם.
דיונון זה מצוי גם בחופי ישראל ולדעת האדמו"ר מראדזין ממנו הפיקו את התכלת למצוות ציצית התכלת.
עם זאת, על פי ראיות רבות, הן מבחינת המציאות הפיזית והן מבחינת הסימנים ההלכתיים, חוקרים שונים חולקים על כך, ולשיטתם התכלת הופקה כנראה מהארגמון קהה-הקוצים.
דיונון-פוזל (שם מדעי: Histioteuthis) הוא סוג של דיונון יחידי במשפחתו מסדרת דיונוני רחף.
דיונון זה חי במים עמוקים באוקיינוסים השונים.
לעינו הימנית גודל רגיל והיא משמשת לחיפוש אחר אור השמש.
העין השמאלית לעומתה גדולה הרבה יותר ומוגבהת יותר והיא צינורית בצבע צהוב-ירוק.
מטרתה חיפש נהורנות ביולוגית של יצורי ים קטנים יותר המשמשים כטרף.
לדיונון שתי זרועות ארוכות עם קרסים חדים וזרועות המכוסות בגלימה ארוכה.
הוא מתקדם במים באמצעות הנעה סילונית.
הדיונון טורף דגים, חסילונים ודיונונים קטנים יותר ובעצמו נטרף על ידי כרישים, ראשתנים, לווייתני מקור ודגי חרב.
דיונון רחב-זרוע (שם מדעי: Sepia latimanus) הוא מין מסדרת הדיונונים המצוי בשוניות אלמוגים בימים רדודים טרופיים מים אנדמן ועד לחופי פיג'י ודרומה עד אוסטרליה.
זהו מין הדיונון השני בגודלו לאחר המין דיונון אוסטרלי.
אורכו של דיונון זה עד 50 ס"מ ומשקלו עד 10 ק"ג.
הוא בעל זרועות קצרות דמויות סנפירים עבים והם בעלי כפתורי הצמדה חזקים איתם הם נאחזים בטרף.
הראש גדול והעיניים בעלי גוון בהיר.
הגוף מוסווה ביעילות בסביבה והדיונון יכול להחליף את צבעיו במהירות ואפילו לשנות את צורת עורו המתקמטת כלפי מעלה.
כך הוא משתלב בסביבה ונמנע מטורפים וכן אורב לטרפו.
הדיונון נע בעזרת הנעה סילונית וגלימתו בעלת זוג כנפיים בקצה הגוף.
טרפו מורכב בעיקר מסרטנים וחסילונים שונים, בעיקר מהסוג Palaemon.
דיונון הלהבות (שם מדעי: Metasepia pfefferi) הוא מין ממשפחת הדיונוניים שבסדרת הדיונונאים המצוי בשוניות אלמוגים לאורך האזור האינדו-פסיפי ממלזיה והפיליפינים עד לצפון אוסטרליה.
זהו דיונון בעל עור בולט בצבעים עזים של סגול, צהוב, אפור ולבן אך הוא יכול להחליף את צבעיו ואף להסתוות לגמרי.
הוא קטן מאוד ואורכו מגיע ל-8 ס"מ בלבד ולרוב רק 6 ס"מ.
בשונה מדיונונים אחרים, הוא מהלך על הקרקעית במקום לשחות, באמצעות זרועותיו הבשרניות שהתמחו בתנועת קרקעית, אך שתי הזרועות הראשיות שלו עדיין נעות כלפי מעלה.
העיניים קטנות ומוקפות גבעולים, ועל הגלימה העבה שצבעה אפור בולטים גבעולים רבים.
צבעו הבוהק מרמז על רעילותו, והוא מזהיר את אויביו על כך מראש.
מסיבה זו אנשים לא אוכלים אותו.
הוא עצמו טורף דגים קטנים וסרטנים שהוא עוקב אחריהם על הקרקעית.
הדיונון מצוי על קרקעית רדודה סביב שוניות וחולות באזורים הטרופיים.
הנקבות מטילות את ביציהן תחת קליפות הפוכות של קוקוס, מה שמציל אותן מדגים טורפים.
דיונון-תמנוני דנה (שם מדעי: Taningia danae) הוא מין של דיונון גדול מהסדרה דיונוני רחף שהוא אחד מהגדולים שברכיכות העולם.
הוא מצוי במימי האוקיינוסים השונים בעומקים ורק לעיתים נדירות נמצא, בדרך כלל כשנשטף מת לחוף.
הוא יכול לחיות גם במים ממוזגים וקרים.
השם המדעי של המין מנציח את החוקר הדני אייג ודאל טאנינג (Åge Vedel Tåning).
דיונון זה, שזרועותיו מזכירות מעט זרועות תמנון, מגיע לאורך מדוד של 1.7 מטר בגלימתו, אורך כולל של 2.3 מטר ולמשקל של מעל 161.4 ק"ג.
דבר זה הופך את הדיונון למין הסילונית השלישי בגודלו לאחר הדיונון העצום והדיונון הענק.
לעומת זאת נמצאו גם פרטים ששקלו פחות מ-5 ק"ג.
הרכיכה בעלת איברים זוהרים פולטי אור המשמשים לתקשורת ואולי מושכים טרף לזרועותיו.
הצעירים כנראה משתמשים בהם כדי לבלבל את טורפיהם.
הדיונון הוא יצור קשה לצילום, אך מספר משלחות נוצרו במטרה לצלם את חייו, הראשון שבהם הייתה משלחת יפנית מ-2005 שצילמה דיונון בעת ציד המשתמש בנהורנות בזרועותיו.
דיונון-צלצל חסון (שם מדעי: Onykia robusta; בעבר: Moroteuthis robusta) הוא מין של דיונון גדול מהסדרה דיונוני רחף אשר חי במימי צפון האוקיינוס השקט.
דיונון זה הוא אחד מהגדולים שבסילוניות.
הוא התגלה בידי החוקר אדיסון וריל (Addison Emery Verrill) בשנת 1876.
אורך הגלימה של הדיונון מגיע לשני מטרים ומשקלו מגיע עד ל-50 קילוגרם, דומה לדיונון הומבולדט.
הוא בעל זרועות ארוכות מאוד העוזרות לו לתפוס את הטרף, והוא בעל מערכת הנעה סילונית מהירה במים.
על הזרועות יש 40–50 כריות יניקה חזקות.
הדיונון דומה מאוד לדיונון הענק ובמשך שנים רבות סברו שמדובר באותו המין.
צולל יפני שצילם בשנת 1993 את הדיונון ובעזרת הגדלת העדשה של התמונה התברר שמדובר במין חדש.
זו הייתה התמונה הראשונה שמוכרת מהדיונון.
הוא לא נחקר הרבה, אך כנראה שהוא טורף דגים וסילוניות אחרות ובעצמו משמש טרף לכרישים וללווייתנים גדולים ואפילו לדיונונים גדולים אחרים.
דיונון-יבלות ענק (שם מדעי: Kondakovia longimana) הוא מין של דיונון גדול מהסדרה דיונוני רחף אשר חי במימי האוקיינוס שלחופי אנטארקטיקה.
אורך הגלימה של דיונון זה מגיעה ל-85–115 סנטימטר בממוצע.
הדיונון הארוך ביותר התגלה בשנת 2000 באנטארקטיקה באורך מלא של 2.5 מטר.
המשקל המרבי של הדיונון הוא 50 קילוגרם.
הדיונון בעל מספר קפלים בעורו ובעל זרועות בעלות מעל 33 קרסים זעירים, אך חזקים.
דיונון זה די נדיר ונמצאו ממנו רק 3 פרטים שנאספו בעומק 50 מטר לחופי איי אורקני הדרומיים.
תחום התפוצה המדויק שלו אינו ידוע, אך נראה שהוא שוכן בטווח המים העליון עד לעומק בינוני ומצוי באוקיינוסים הקרים מאנטארקטיקה עד לאיי ג'ורג'יה הדרומית וים טסמן בצפון.
הדיונון ניזון ממיני קריל לצד סרטנים ואורנוניים בעומק ובתורו מושך טורפים רבים לרבות כרישים כמו כרישי ישנן ולמנה חוטמנית (אשר צורכים מעל 20% מתזונתם מהדיונון), ראשתנים, אלבטרוסיים ופינגוויניים.
דיונון (שם מדעי: Sepia) הוא סוג של רכיכה ממשפחת הדיונוניים שבסדרת הדיונונאים, המכיל כמה מהמינים הידועים והשכיחים ביותר והוא הסוג הגדול ביותר במשפחה זו.
עצם התיל בצורת אליפסואיד יחסית.
שם הסוג הוא הצורה הלטינית של המילה היוונית לדיונון, σηπία (sēpía).
מין שלצד שמו מופיעה כוכבית (*) ייחודו מוטל בספק ונדרש מחקר נוסף כדי לקבוע האם מדובר במין נפרד או לא.
סימן השאלה (?) מציין מיקום מוטל בספק.
מספר מינים שנכחדו תוארו מהנאוגן של אירופה, אם כי רבים מהשמות ככל הנראה מתייחסים למינים זהים.
דיונון גחלילית (שם מדעי: Watasenia scintillans) הוא מין של סילונית ימית והוא המין היחידי בסוגו.
רוב זמנו הוא מצוי באוקיינוס השקט שסביב יפן במצולות בעומק 200 עד 400 מטר, אך לצורך הרבייה הם עולים לפני המים.
הדיונון פולט אור כחול זוהר שמטרותיו אינן ברורות, ומשערים שמשמש להתגוננות, משיכת נקבה, הרחקת יריבים ואולי אף להסוואה.
זהו דיונון קטן מאוד באורך של לא יותר מ-7.5 ס"מ והוא בעל גלימה חומה-אדומה עם זרועות שקופות.
לדיונון עיניים גדולות במיוחד, המאפשרות לו לראות טרף גם בתנאי חשיכה והוא בעל שמונה זרועות חזקות ולופתניות בעלות קרסים לאחיזה בטרפו.
הדיונון בעל יכולת נהורנות ביולוגית, ממנה קיבל את שמו והוא בעל מבנים פוטופורים לאורך גופו, מרביתם על הזרועות או לצידי העיניים ועוד כמה פולטים אורות לאורך הגוף.
תוחלת החיים של דיונון הגחלילית היא כשנה.
אלפי דיונונים מנהלים חיים בקבוצות קטנות והם פעילי לילה היוצאים לציד דגים, סרטנים וחסילונים וביום יורד ירידה אנכית.
הוא תופס את טרפו בעזרת זרועותיו ופושט את עורו.
הדיונון נפוץ ביותר במפרץ טויאמה, בו מחכים דייגים אנושיים לעשרות דיונונים שעולים להזדווג אך נלכדים ברשתות.
הוא נטרף גם בידי דגים גדולים ולווייתנאים והוא פולט בעת זו אורות שמבלבלים את הטורף.
מצב השימור של הדיונון מוגדר כ"ללא חשש", ולא נשקפת לו סכנת הכחדה בטבע.
דיון יוהאן קולס (במלאית: Dion Johan Cools; נולד ב-4 ביוני 1996 בקוצ'ינג שבמלזיה) הוא כדורגלן מלזי-בלגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סרסו אוסקה מליגת העל היפנית ובנבחרת מלזיה.
קולס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של טמפו אובריסה, ובגיל 9 עבר למחלקת הנוער של לוון.
בשנת 2010 הצטרף למחלקת הנוער של אנדרלכט.
לאחר עונה, חזר למחלקת הנוער של לוון, ובחודש יולי 2014 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון.
ב-3 באוגוסט 2014 ערך קולס את הופעת הבכורה שלו בלוון, בניצחון 1-0 על ק.ר.ס.
מכלן במסגרת המחזור הראשון בליגה הבלגית השנייה לעונת .
הוא ערך בעונה זו 26 הופעות ליגה.
ב-23 ביוני 2015 חתם קולס על חוזה לארבע עונות בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות וחצי, בהן ערך 81 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
הוא זכה עם המועדון פעמיים באליפות בלגיה ופעמיים בסופר קאפ הבלגי.
ב-31 בינואר 2020 חתם קולס על חוזה לשלוש עונות במיטיולן מליגת העל הדנית.
ב-17 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על לינגבי בולדקלוב במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת .
ב-4 בינואר 2022 קולס הושאל לזולטה ורכם עד לסיום העונה.
ב-3 בינואר 2023 חתם לשנה וחצי בבורי ראם יונייטד מליגת העל התאילנדית.
ב-22 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד סוקו תאי.
בסיום העונה, זכה עם הקבוצה באליפות תאילנד ובהמשך גם בטרבל אחרי זכייה בגביע הליגה התאילנדי ובגביע המקומי.
קולס נולד במלזיה לאב בלגי ולאם מלזית, ועבר יחד עם משפחתו לבלגיה בגיל צעיר.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של בלגיה.
ב-1 ביוני 2021 נכלל קולס בסגל נבחרת מלזיה לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-3 ביוני, בהפסד 4-0.
נכלל בסגל נבחרת מלזיה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
דיונון או הוג'ינג-הו (בקוריאנית: 오징어), הוא משחק ילדים קוריאני מרובה משתתפים.
המשחק נקרא כך מכיוון שצורת מגרש המשחק שלו המצוירת על הקרקע דומה לזו של דיונון.
המשתתפים במשחק מחולקים לשתי קבוצות, קבוצת התקפה וקבוצת הגנה.
כשהמשחק מתחיל למגינים מותר לרוץ על 2 רגליהם בתוך שטחם, ואילו לתוקפים שנמצאים מחוצה לו מותר לקפוץ רק על רגל אחת, אך מותר להם לשים רגל אחת באזור הבטוח ורגל שנייה באזור אחר.
ברגע שהתוקף מצליח לחדור לבטן של הדיונון מבלי שהמגינים יעצרו אותו, מותר לו להשתמש בחופשיות בשתי רגליו.
כדי לנצח במשחק, על קבוצה אחת להכניע את חברי הקבוצה היריבה, או לדחוק אותה מחוץ ללוח המשחק.
בספטמבר 2021 נטפליקס העלתה סדרת טלוויזיה הנושאת את שם המשחק.
דיונה בראנד , היא משוררת, מחברת רומנים, כותבת מסות ומתעדת קנדית.
דיונה חברה במסדר קנדה, משנת 2017.
בראנד נולדה בגויאגוואי, טרינידד, וכילדה חונכה בעיקר על ידי סבה וסבתה בזמן שאמה ודודתה עבדו מספר שנים באנגליה.
לאחר שסיימה לימודיה בבית הספר לבנות בטרינידד, עברה בראנד בשנת 1970 להתגורר בטורונטו, קנדה.
בשנת 1975, כשהיא בת 22, סיימה את התואר הראשון שלה בחוג לאנגלית ולפילוסופיה באוניברסיטת טורונטו.
שלוש שנים לאחר מכן בראנד פרסמה את ספרה הראשון 'Fore Day Morning: Poems'.
בשנת 1989 סיימה תואר שני בפילוסופיה של החינוך, במכון ללימודי חינוך באונטאריו (The Ontario Institute for Studies in Education (OISE)).
בראנד ידועה בכתיבת השירה שלה, אשר זכתה לפרסום במספר כרכים שונים.
כתיבת השירים שלה מאופיינת על ידי ניסויים פורמליים ולשוניים.
כתיבה זו מבטאת את החוויה שלה כאישה שחורה המהגרת לקנדה.
הכרך המפורסם שלה, 'No Language Is Neutral' משנת 1990, אשר נמכר ביותר מ-6,000 עותקים, מהרהר על "בריחתה" מטרינידד לקנדה, כאשר היא מתארת כיצד בטרינידד שפה יכולה להיות משעבדת לא פחות מעבדות.
הסיפורת של בראנד כוללת את מקבץ הסיפורים הקצרים 'Sans Souci and Other (1989) Stories', ואת הרומנים הבאים:
כמו כתבי השירה שלה, חלק ניכר מהסיפורת של בראנד הוא לירי וחדשני, מלא בדימויים מפורטים והשקפות ברורות של טווח החוויות והמצבים האמוציונאליים בהם נמצאות הדמויות הראשיות שלה.
הרומן הראשון שלה, 'In Another Place, Not Here', נכנס לרשימת הספרים הראויים לציון של מגזין הניו יורק טיימס בשנת 1998. בסיפור זה מסופר על שתי נשים קריביות, אחת שרוצה לברוח מהאיים אל העיר ולחיות חיים של עצמאות, בעוד שהאחרת חוזרת לאיים מטורונטו כדי לנסות לגרום לשינוי פוליטי.
שתי הנשים רוצות להיות "במקום אחר, לא כאן" - כמו שמציעה כותרת הסיפור.
הרגשות המשותפים שלהן בנוגע לאי-שייכות תרבותית מקרבות אותן כמאהבות.
ספר זה ידוע בשל בחינתו הטעונה, המאתגרת והלירית של שייכות בעיר רבת תרבויות.
בראנד כתבה מגוון רחב של ספרי-עיון.
בראנד גם כתבה וביימה במשותף סרטים עבור מועצת הקולנוע הלאומית, ביניהם: Older, Stronger, Wiser' (1989)', ו- Sisters in the Struggle' (1991)', העוסקים בנשים קנדיות שחורות משפיעות.
בראנד לימדה לאורך השנים ספרות וכתיבה יצירתית באונטריו וקולומביה הבריטית, ואף הייתה פרופסור אורח מכובדת באוניברסיטת סיינט לורנס בניו יורק.
בשנת 2016 החלה לערוך מחקר בתחום השפה האנגלית וכתיבה יצירתית באוניברסיטת גואלף.
בראנד היא אקטיביסטית חברתית אשר מבקרת מבנים כלכליים ופוליטיים ומביעה דעה נגד גזענות, קיפוח נשים, אפליה והתבטאויות נגד קהילות גאות.
רבות מעבודותיה הכתובות משקפות את דעותיה הפוליטיות.
כמו כן, בראנד עמדה בראש ועדת בעיות הנשים ב-Ontario Coalition of Black Trade Unionists, שירתה במועצת ה-Shirley Samaroo House, בית מחסה בטורונטו עבור נשים מהגרות, ועבדה כיועצת עבור המרכז לנשים מהגרות בטורונטו (Toronto Immigrant Women's Centre).
בראנד היא אחת ממייסדות העיתון הראשון המוקדש לנשים שחורות בקנדה, 'Our Lives'.
בראנד היא חברה בחברה המלכותית של קנדה משנת 2006. היא קיבלה דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת Thorneloe בשנת 2015, דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת וינזדור בשנת 2017, ודוקטור לשם כבוד בכתיבה מאוניברסיטת טורונטו בשנת 2018. בשנת 2017, היא מונתה לחברה במסדר קנדה.
מעט לאחר הפיכתה לחברה במסדר, חברת ההוצאה לאור 'McClelland & Stewart', הכריזו כי בראנד מועסקת אצלם כעורכת שירה.
דיון קאמרי הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת קרקוביה קרקוב.
קאמרי גדל במחלקות הנוער של רד בול זלצבורג ושל קבוצת המילואים שלה, ליפרינג.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קבוצת המילואים של המועדון.
ב-20 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של רד בול זלצבורג, בניצחון 2-0 על אוסטריה קלגנפורט במסגרת המחזור החמישי בבונדסליגה האוסטרית לעונת .
ב-27 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 6-0 על אוסטריה לוסטנאו במסגרת המחזור השישי בליגה.
ב-6 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד מילאן במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. בפברואר 2024 הושאל לגראסהופרס ציריך.
דיון קופר (בהולנדית: Dion Cooper; נולד ב-29 בנובמבר 1993) הוא זמר הולנדי, אשר ייצג, יחד עם מיה ניקולאי, את הולנד באירוויזיון 2023, שנערך בליברפול.
קופר השתתף בעונה השישית של The Voice of Holland בסוף 2015. במהלך האודישן העיוור שלו הוא שר את השיר "Feeling Good"', והוא נכנס לקבוצתו של עלי בי .
ב-1 בנובמבר 2022 הוכרז ב-NPO Radio 2 , על ידי דאנקן לורנס, שקופר ייצג, ביחד עם מיה ניקולאי, את הולנד באירוויזיון 2023. ב-11 במאי 2023 ביצע הצמד את "Burning Daylight" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
דיוניסוס (ביוונית עתיקה: Διόνυσος, מבוטא דיוֹניסוֹס) או בכחוס היה אל כתוני שגילם את מחזור הטבע והפריון בטבע.
בתוקף תפקיד זה נוצרה זהות חזקה בינו לבין גפן ויין.
תחילה לא היה דיוניסוס אחד מאלי האולימפוס.
האלה הסטיה, אלת האש והמשפחה, שנחשבה עדינה ורחומה, ויתרה על כסאה באולימפוס לטובתו.
במסורות מאוחרות יותר נעשה אל אולימפי הקשור בדברים המשחררים את הנפש מן הגוף וקשורים בחיי הוללות: יין, מוזיקה, פריון, תיאטרון ושינה.
משמעותו המילולית של שמו היא "זה שנולד פעמיים", שכן דיוניסוס נולד פעמיים, פעם מהרחם ופעם מהירך.
במיתולוגיה הרומית הוא מוכר בשם היווני בכחוס [Βάκχος] שמשמעותו גם "יין" כשם עצם; השם בכחוס אומץ על ידי בני רומא שבה היה קרוי "ליבר" בקרב הפלבאים.
דיוניסוס הוא בנם של זאוס, ראש האלים, וסמלה – נערה בת תמותה, שהייתה בתו של מלך תבאי.
אשתו של זאוס, הרה, קנאה בקשר של זאוס וסמלה, שהייתה בהריון ממנו, וזרעה ספקות בלב סמלה באשר לזהותו של זאוס.
סמלה שכנעה את זאוס להופיע בצורתו השמיימית בפניה וללבוש את השריון שבו הוא יושב לשולחן באולימפוס.
כשזאוס חשף את צורתו האמיתית, אורו ועוצמתו היו כה אדירים וגופה האנושי של סמלה לא היה יכול להכיל את המראה, מה שבסופו של דבר הוביל למותה.
כאשר היא מתה זאוס הוציא את העובר מגופה החרוך, חתך את שוקו, הכניס לשם את העובר וסגר את השוק.
כעבור מספר חודשים הוא הוציא אותו.
כך נולד דיוניסוס פעמיים, ומכאן כאמור שמו ('דיו' ביוונית=שניים, 'גניסוס' [מבוטא: ניסוס]= לידה)
לאחר שהתינוק דיוניסוס גדל, שלחה הרה טיטאנים שיקרעו את גופו לגזרים.
דיוניסוס מת בחורף, ובאביב קם לתחייה.
דיוניסוס נדד בארצות רבות ולבסוף הוכר כאחד האלים – אל ההתלהבות והיין בדת יוון העתיקה.
הוא הרחיב את פולחנו עד להודו ובכל מקום שבו עבר, לימד דיוניסוס את האנשים את נטיעת הגפנים ואת ייצור היין והפיץ את פולחנו.
מי שהתנגד לו – הומת, או נענש קשות בידי חסידיו.
רוב המידע על חייו של דיוניסוס מובא בפואמה האפית "דיוניסיאקה", מאת המשורר ההלני-רומי, נונוס.
דיוניסוס מוכר גם מסיפורו של מידאס, בו מסופר שהמלך מידאס עזר פעם לדיוניסוס ובתמורה האל הציע לו לבקש כרצונו.
מידאס ביקש שכל דבר שיגע בו יהפוך לזהב, אך במהרה התחרט על בקשה זו כיוון שלא היה יכול לאכול אוכל או לשתות מבלי שזה יהפך לזהב ופעם אחת כאשר ניגשה בתו לנחמו, הרג אותה מידאס כשנגע בה בטעות, והפך אותה לזוועתו לפסל זהב.
מידאס התחנן בפני דיוניסוס שיסיר ממנו את מגע הזהב שלו, האל שלח אותו לרחוץ את ידיו בנהר הפקטולוס ומידאס איבד את מגע הזהב שלו.
הפולחנים לכבוד דיוניסוס הגיעו ליוון מאסיה הקטנה או מתראקיה.
מן התהלוכות העליזות ומזמורי המקהלה והסולנים שהיו נהוגים במהלך החגיגות הגדולות לכבוד האל התפתחו באתונה הקומדיה והטרגדיה.
לכן בחורף צוין מותו האכזרי באמצעות הטרגדיות, ובאביב נחוגה תחייתו באמצעות הקומדיות.
מסיבה זו, הפך דיוניסוס לאל התיאטרון והמסכה.
הוא הפך לאל המסכה גם מפני שפניו היו תמיד מכוסים מסכה, מכיוון שמי שראה אותו ללא מסכה – היה מת או משתגע.
משום שחייו היו רצופים בשינויים וגלגולי חיים, משום שהיה אל המסכה ומשום שהיין גורם לאנשים לשנות את טבעם (כאשר הם משתכרים) – הפך גם לאל המטמורפוזה (שינוי צורה).
מכיוון שבחגיגות האביב הרבו לשתות יין ולהכינו, הפך דיוניסוס גם לאל היין והגפן.
בחגיגות אלה הרבו גם לעסוק בפעילות מינית ובאורגיות, ולכן הפך דיוניסוס לאל הפריון.
האורגיות של דיוניסוס נחוגו בתראקיה על ידי נשים שהתהלכו ביערות בתקופת החורף, כשהן לבושות עורות בעלי חיים תוך שהן מתופפות ורוקדות.
הריקודים הביאו את הנשים לכדי איבוד חושים והשתוללות ששיאה היה קריעה לגזרים של שור המסמל את דיוניסוס ואכילת הבשר חי (על פי המיתוס נקרע דיוניסוס לגזרים בידי הטיטאנים ששלחה האלה הרה.
במיתוס האורפיאי נקרע אורפיאוס על ידי המינאדות ואילו במחזה הבאקכות נקרע בשרו של שליט תבאי על ידי אמו וחברותיה בעת שהן נתונות ל"שגעון הבאקכי" כעונש על כך שסירב להכיר באל היין).
לכבוד דיוניסוס נערכה ביוון חגיגה גדולה בשם הדיוניסיה, חגיגה מלאה יין והצגות.
הדיוניסיאה הייתה מרכזית מאוד בתרבות היוונית העתיקה.
במהלך שינויו הרבים, דיוניסוס היה "משוגע" למשך זמן מסוים וגם היין שאותו הוא מייצג גורם לשגעון מסוים, לכן, הפולחן הקשור בו מלווה באקסטזה ובשיגעון.
אופי הפולחנים תורם לקשר הישיר בין דיוניסוס לאדם: השגעון בא כעונש מידי דיוניסוס או בשל השפעת היין ובעת התקף השיגעון או השכרות, עושה האדם מעשים אשר יתחרט עליהם כשישוב לעצמו.
דיוניסוס מייצג את הצדדים הבלתי נשלטים באופיו של האדם וכוחו הרב יכול להצמיח ולהרוס, להתאכזר ולחמול, להחיות ולהמית.
בארץ ישראל נמצאו מספר ממצאים המציגים את דמותו של דיוניסוס.
ביניהם רצפת פסיפס מציפורי ומזבח בבית שאן.
ברצפת הפסיפס בציפורי, אשר נחשפה בשנת 1987, מתוארת תחרות השתייה בין דיוניסוס והרקולס במשתה בו השתתפו.
בשני ספינים (לוחות) נפרדים מתוארת תוצאת הלוואי של התחרות – השכרות.
בספין אחד מופיעה דמותו של הרקולס המעולף משכרותו, ואילו בשני מופיע דיוניסוס, כאשר הוא מסב בהדר ומביע שביעות רצון מניצחונו.
חלקים אחרים של הפסיפס מתארים את לידתו של דיוניסוס וחינוכו בידי הנימפות, נישואיו עם אריאדנה ותהלוכת ניצחונו לאחר מסעו להודו.
מעבר לתיאור סיפורי חייו של דיוניסוס מתוארים בציורי הפסיפס היבטים שונים בפולחנו של האל.
יש לציין כי תיאור דיוניסוס ברצפת הפסיפס לא מעיד כי דיירי הבית היו שותפים בפולחן האל, שכן תיאורים מעין אלו היו שכיחים מאז התקופה ההלניסטית ללא קשר הכרחי לדת.
אולם פסיפס זה נדיר בעושר תיאוריו המפורטים של דיוניסוס, ולכן ניתן להניח כי דיירי הבית נמנו עם הקהילה הפאגאנית.
תיאורים דיוניסיים המרצפות פסיפס אינם מצביעים על פולחן לאל זה באותם אתרים, נושאים דיוניסיים וכך גם עיטורי סרקופגים בתקופה הרומית.
אלה אמנם מעידים על כך שתושבי ארץ ישראל באותה עת אהדו את המוטיבים הפגאניים אך אינם מצביעים על פוחן דיוניסוס כלל ועיקר.
המזבח התגלה מרוסק לשברים, כאשר בסיסו עדיין עמד על תילו.
על השברים נמצאו עקבות פיח, אשר העידו כי המזבח נפגע כנראה בשריפה.
הממצא הארכאולוגי מארץ ישראל הנוגע לדיוניסוס נמצא בעיקר בבית שאן, בה נמצאו בחפירות ממצאים בפיסול ובתבליט כאשר הבולט שבהם הוא פסל שיש גדול של האל.
כמו כן נמצב בזיליקה של בית שאן נמצא מזבח דיוניסי.
עשוי אבן גיר בצורת משושה, ומורכב בדומה למזבחות בני התקופה משלושה חלקים: בסיס, גוף המזבח וחלק עליון עליו הוקרבו הקורבנות.
בשש פינותיו של הבסיס מגולפות כפות רגליים של בעלי חיים.
על פני גוף המזבח מגולפות מסיכות של שלושה ראשים ללא צוואר וכתפיים, ובשלוש הצלעות האחוריות תוארו סמלים המלווים את הדמויות המוצגות בחזית.
הדמות המרכזית הייתה דמותו של דיוניסוס, ומתחתיה הופיעה הכתובת "במזל טוב.
סלאוקוס בן אריסטון (הקדיש את המזבח הזה) כהודיה לאל דיוניסוס, האדון המייסד, בשנת 205" מזבח זה שהוקדש לאל ועליו מתוארת בין השאר מסכה שלו בצד אלה נחשפו גם חלקי פיסול נוספים של האל.
ערים נוספות בהן נמצאו ממלאים ארכאולוגיים של האל הם סבסטה (שומרון), בה נחשף פסל דיוניסוס חסר ראש בחפירות הבריטים שפורסמו בשנת 1957; אתר נוסף בו נמצא שבר פסל הוא גדרה שבעבר הירדן וכן בחפירות ממרא (חברון).
תיאורי דיוניסוס במטבעות ערי ארץ ישראל
על מטבעות ערים בתקופה הרומית אשר התקיים בהם פולחן לדיוניסוס הוטבעה דמותו או סממני פולחנו.
שמונה ערים טבעו מטבעות עירוניים שתיעדו את פולחנו של דיוניסוס בהן.
הראשונה היא ניסה-סקיתופוליס (בית שאן הרומית), רפיח, אליה קפיטולינה (ירושלים הרומית), קיסריה, דיוספוליס (לוד), קפיטוליאס, חשבון וקנתה שלושת האחרונות מצויות בעבר הירדן המזרחי.
בבית שאן הפולחן הראשי הוקדש לדיוניסוס ועל המטבעותיה מופיע המגוון העשיר ביותר של תיאוריו.
דיוניסוס קשור באגדה המייחסת לבית שאן את מקום קבורתה של ניסה, אומנתו של האל.
מלבד תיאור האל מופיעים על המטבעות גם תיאורי לידת האל כשהוא בוקע מירכו של זאוס ונמסר לאומנת ניסה, ובתיאור אחר ניסה האומנת, בדמות טיכה אלת העיר, יושבת ובחיקה דיוניסוס העולל.
שני תיאורים אלה מיוחדים למטבעות בית שאן.
סצנה נפוצה אחרת מתארת את האל תוקף דמות קטנה, וכן הוא מתואר במרכבה הרתומה לשני פנתרים, כאן הוא בתפקיד האל המפיץ את גידול הגפן.
במטבעות קיסריה דיוניסוס מתואר בדמותו בלבד, עירום נישען על תירסוס ומוזג יין לפנתר ובתיאור אחר הוא שרוע על גב אריה, האריה כמו הפנתר, היה מקודש לאל.
על מטבעות דיוספוליס (לוד) הוא מתואר בהופעתו הקלאסית, ניצב עירום נישען על תירסוס ומוזג יין לפנתר.
סולן ומייסד להקת הרוק האמריקאית "הדלתות", ג'ים מוריסון, נקרא בידי רבים במדיה ובעיתונות ובעיקר על ידי חברו וקלידן הלהקה ריי מנזרק "דיוניסוס".
מנזרק תיאר אותו "הוא היה דיוניסוס בהתגלמות בשר ודם שהגיע אל המאה ה-20".
דיופנטוס , מתמטיקאי הלניסטי שחי באלכסנדריה, פחות או יותר בין השנים 200–284 לספירה.
חיבר את "אריתמטיקה", היצירה היחידה ששרדה משאר כתביו, העוסקת בעיקר במשוואות דיופנטיות – מערכת משוואות אשר מספר הנעלמים בהן גדול ממספר המשוואות ופתרונותיהם הם מספרים שלמים בלבד.
דיופנטוס חי במאה ה-3 לספירה באלכסנדריה שבמצרים, אולם מעט מאוד ידוע על מהלך חייו.
פרטים מעטים על דיופנטוס נתונים בחידה הבאה.
את הבעיה המילולית חיבר במאה ה-4 לספירה מטרודורוס, שכפי הנראה היה תלמידו של דיופנטוס – אם כי יש המאחרים אותו עד המאה ה-6; על פי לשון החידה, היא מתיימרת להיות הכתובת החרוטה על מצבתו:
פתרון: נסמן את גילו של דיופנטוס בזמן מותו ב-x ונקבל את המשוואה:
על כן ילדותו נמשכה 14 שנה, צץ לו הזקן בגיל 21, התחתן בגיל 33, ילד את בנו בגיל 38, הבן חי במשך 42 שנה ( חצי מחייו של דיופנטוס) ומת ארבע שנים לפני מותו של דיופנטוס - כשדיופנטוס בן 80 .
ה"אריתמטיקה" היא היצירה הבולטת ביותר בתקופה זו בתחום האלגברה ותרומתה לענף זה נחשבת כמקבילה לתרומת היצירה של אוקלידס – ה"יסודות" לענף הגאומטריה.
כנראה שה"אריתמטיקה" כללה במקור 13 כרכים, מתוכם שישה שרדו עד לימינו.
הספר לא זכה לפרסום רב במערב, ורק בשנת 1621 תורגמה ה"אריתמטיקה" מיוונית עתיקה ללטינית על ידי קלוד באשה.
לעומת זאת במזרח הוא זכה לפרסום ניכר עוד בתקופת תור הזהב של האסלאם; כך בין היתר הוא תורגם לערבית על-ידי בית החכמה שבבגדאד.
אחת מהבעיות ב"אריתמטיקה", על שלשות פיתגוריות, הביאה ליצירתה של אחת מההשערות המתמטיות המסקרנות ביותר, שהוכחה רק בסוף המאה ה-20: עותק של ה"אריתמטיקה" הגיע לידיו של פייר דה פרמה, שהתעניין בשלשות הפיתגוריות שרשם דיופנטוס והעלה את השאלה, מה יקרה אם ישנו את החזקה השנייה במשפט פיתגורס לחזקות גבוהות יותר.
אז הוא רשם בשולי ה"אריתמטיקה" את הערת השוליים המפורסמת ביותר בהיסטוריה של המתמטיקה, הידועה בשם – המשפט האחרון של פרמה, על מציאת ההוכחה שאין בנמצא שלושה מספרים טבעיים המקיימים את הקשר: עבור: טבעי.
לעבודתו של דיופנטוס הייתה השפעה רבה במהלך ההיסטוריה.
לספרו ה"אריתמטיקה" הייתה השפעה גדולה על פיתוח האלגברה באירופה של סוף המאה ה-16 ועד למאה ה-18. בנוסף היה דיופנטוס הראשון שסימן נעלמים באותיות ופעולות חשבון – בסמלים.
צורת כתיבה זו של בעיות מתמטיות הייתה חדשנית באותה עת והיוותה את הבסיס לצורת הכתיבה של משוואות בה משתמשים כיום.
באופטיקה, דִּיוֹפְּטֵר היא יחידת מידה לעוצמה האופטית של עדשה או מראה קעורה, והיא מסומנת באות D.
הדיופטר שווה למספר ההופכי של מרחק המוקד כפי שהוא נמדד במטרים, כלומר נמדד באחד חלקי מטר.
כאשר מוקד העדשה נמדד בסנטימטר.
כאשר מוקד העדשה נמדד במטרים.
לדוגמה, עדשה של 3 דיופטר היא עדשה אשר מרכזת קרני אור מקבילות למוקד אופטי במרחק 1⁄3 מטר.
בחיי היומיום משתמשים בדיופטריות לציון חוזקן של עדשות משקפיים או עדשות מגע מבחינה אופטית (זהו 'מספר' העדשה במונחים אופטומטריים).
הדיופטר איננו נכלל במערכת היחידות הבין-לאומית.
אדוארד קנדי "דיוק" ("הדוכס") אלינגטון היה מלחין, פסנתרן ומוביל תזמורת אמריקאי בתחום הג'אז.
הוא כתב מאות יצירות בסגנונות מגוונים: שירים, קטעי ג'אז קאמריים ותזמורתיים, מוזיקה דתית ועוד.
הוא ידוע במיוחד כמוביל תזמורת ביג בנד שהופיעה במשך עשרות שנים ברחבי ארצות הברית והעולם, ובשורותיה עברו כמה מהגדולים בנגני הג'אז.
אלינגטון פיתח גישה ייחודית לתזמור, שהעניקה לתזמורת שלו צליל שונה ומזוהה: הוא ערב כלים מסקציות העץ והמתכת, וכתב תפקידים שיועדו לנגנים מסוימים בתזמורת, מתוך היכרות עם סגנונם האישי ויכולותיהם המיוחדות.
אלינגטון היה בין האפרו-אמריקאים המפורסמים ביותר במאה העשרים.
הוא הקליט בחברות תקליטים אמריקאיות רבות והופיע במספר סרטים.
אלינגטון נולד בוושינגטון ב-1899. אביו, ג'יימס אדווארד אלינגטון, היה בן לעבד משוחרר והתפרנס כשרטט בשירות הצי האמריקני ובעבודה נוספת כמשרת בבית הלבן.
אמו, דייזי קנדי אלינגטון, ניגנה בפסנתר, וכך גם אביו.
כשהיה בן שבע החל ללמוד נגינה בפסנתר.
בראיונות סיפר כי לא גילה כישרון מיוחד לנגינה בשלב זה של חייו, והתעניין יותר בספורט.
בשנות העשרה המוקדמות לחייו החל לגלות עניין בפסנתרני רגטיים, והאזין להופעות בוושינגטון, עיר מגוריו, וכן בפילדלפיה ובאטלנטיק סיטי בהן נפשה אמו.
מפגש עם פסנתרן בשם הארווי ברוקס עורר בו התלהבות רבה ומוכנות להשקיע בנגינה.
בגיל שבע-עשרה החל להופיע באופן מקצועי עם תזמורת קטנה שהקים "The Duke's Serenaders".
במקום ללמוד בתיכון בעל אוריינטציה אקדמית, פנה ללימודי תקשורת חזותית בבית ספר מקצועי, אך שלושה חודשים לפני סיום הלימודים עזב את בית הספר והתרכז בנגינה בפסנתר.
בגיל תשע עשרה עזב את בית הוריו, וכשנה אחר כך נישא לעדנה תומפסון.
בנם, מרסר קנדי אלינגטון, נולד ב-11 במרץ 1919.
ב-1923 עבר אלינגטון לניו יורק עם תזמורתו, שהחליפה את שמה ונקראה כעת הוושינגטוניאנס (The Washingtonians).
התזמורת הופיעה במועדוני ג'אז ברחבי העיר וצברה פופולריות.
ב-1927 החלה תזמורתו להופיע כתזמורת הבית במועדון הכותנה הנחשב בהארלם.
שידורי הרדיו השבועיים מהמועדון חשפו את התזמורת לקהל ברחבי ארצות הברית, ותרמו רבות לפרסומה ולהצלחתה.
התזמורת גדלה ושינתה שוב את שמה ל-"הביג בנד של דיוק אלינגטון".
בשורותיה ניגנו נגנים רבים שהתפרסמו לאחר מכן בזכות עצמם.
החצוצרן באבר מיילי היה מהראשונים שחקרו את אפקט ה-Growling (נהמה), והיה מהסולנים הגדולים הראשונים בתזמורת.
למיילי מיוחס שינוי אופייה של התזמורת מנגינה נוקשה יחסית של מוזיקה לריקודים לסגנון ארצי וניו-אורלינסי.
באותה תקופה נכתבו יצירות של Creole Love Call.
אלינגטון גילה כישרון רב בהובלת התזמורת גם מבחינה בין-אישית, ונגנים רבים נשארו בתזמורת לאורך עשרות שנים.
ג'וני הודג'ס הצטרף לתזמורת ב-1928 ונשאר בה עד מותו ב-1970, מלבד שתי הפסקות קצרות.
בארני ביגארד, מגדולי נגני הקלרינט בסגנון ניו אורלינס, ניגן בתזמורת שתים-עשרה שנים.
הארי קארני, נגן הסקסופון בריטון הגדול הראשון, ניגן בתזמורת מ-1927 עד מותו ב-1974.
בשנות ה-30 המשיכה לעלות פופולריות התזמורת, במידה רבה הודות למאמציו של מנהלו האישי של אלינגטון, אירווינג מילס.
הקהל העיקרי שלה בארצות הברית היה אפרו-אמריקאי, אך בסיבוב הופעות שערכה ב-1934 באירופה זכתה למעריצים רבים.
על אף הצלחת התזמורת והכבוד לו זכו נגניה, עדיין היו חשופים לאפליה כלפי אפרו-אמריקאים שהייתה נפוצה באותה עת.
מילס שכר לתזמורת רכבת משלה כדי להימנע מהיחס המשפיל בנסיעה בדרום ארצות הברית, בו התקיימה הפרדה גזעית קשוחה.
התזמורת הגיעה לשיא פריחתה בשנות ה-40. אלינגטון הפגין יצירתיות רבה בכתיבה וניצל היטב את קולם הייחודי של הנגנים השונים בתזמורת, חלקם חדשנים וכוכבים בזכות עצמם.
ג'ימי בלנטון שינה את תפישת הקונטרבס בג'אז כשהשתמש בו גם ככלי סולו ולא רק ככלי ליווי.
בתקופה זו כתב אלינגטון יצירות רבות בנות שלוש דקות, בהתאם לאורכו של צד תקליט באותה תקופה.
אלינגטון נחשב רב-אמן בכתיבת יצירות בנות שלוש דקות, ורבות מהן נהפכו לקלאסיקות ג'אז, בהן: Cottontail", "Mainstem", "Harlem Airshaft", "Streets of New York.
אלינגטון שאף להרחיב את יצירת הג'אז מעבר לפורמט בן שלוש הדקות.
עוד בשנת 1931 כתב והקליט את היצירה "רפסודיה קראולית" (Creole Rhapsody), אך רק בשנות הארבעים נעשו יצירות ארוכות אופייניות לרפרטואר התזמורת.
בשינוי זה עזר לו בילי סטרייהורן, שזכה להכשרה מעמיקה יותר במוזיקה קלאסית.
הראשונה מביניהן "Black, Brown and Beige" (שחור, חום ובז') נכתבה ב-1943 והוקדשה לסיפורם של האפרו-אמריקאים ולמקומן של העבדות והכנסייה בהיסטוריה שלהם.
יצירותיו הארוכות יותר של אלינגטון לא זכו לקבלת פנים נלהבת.
ב-1951 סבלה התזמורת מעזיבתם של המתופף סוני גריר, הטרומבוניסט לורנס בראון ונגן הסקסופון ג'וני הודג'ס.
ב-1955 הצטרף ללהקה המתופף סם וודיארד.
הופעת התזמורת בפסטיבל הג'אז של ניופורט ב-1956 זיכתה את אלינגטון והתזמורת בפופולריות מחודשת.
היצירה "קרשנדו ודימינואנדו בכחול", שכללה סולו בן שש דקות של הסקסופוניסט פול גונסלבס (Paul Gonsalves), זכתה לתגובות נלהבות.
באותה תקופה חזר לנגן בתזמורת ג'וני הודג'ס ואלינגטון חזר לשתף פעולה עם בילי סטרייהורן.
ב-1957 כתב את "Such Sweet Thunder", יצירה תוכניתית במחווה לשייקספיר ובהשתתפות דמויות ממחזותיו, כרומיאו ויוליה.
שנה לאחר מכן כתב את "סוויטת המלכה" (The Queen's Suite), המוקדשת למלכה אליזבת השנייה.
ב-1960 חזר לתזמורת לורנס בראון וב-1962 הצטרף אליו קוטי ויליאמס.
ב-1961 חיבר את פסקול המוזיקה של הסרט אינטרמצו בפריז, בו השתתף גם לואי ארמסטרונג והיה מועמד על כך לפרס אוסקר לפסקול המוזיקלי הטוב ביותר.
בשנות השישים המוקדמות היה אלינגטון בין חוזי הקלטות והיה יכול להקליט עם מוזיקאים איתם לא שיתף פעולה עד אותו זמן.
ב-1962 הקליט את "Money Jungle" עם צ'ארלס מינגוס ומקס רואץ'.
כמו כן, הקליט תקליט עם ג'ון קולטריין ותקליט בו אירחה תזמורתו את קולמן הוקינס.
ב-1965 היה אלינגטון מועמד לפרס פוליצר, אך נדחה.
בתגובה אמר "הגורל נוהג בי בחמלה, הוא לא רוצה שאהיה מפורסם בגיל צעיר".
ב-1966 ביצע את הקונצרט המקודש (Sacred Concert) הראשון שלו, ניסיון לשלב ליטורגיה נוצרית בג'אז.
בהמשך כתב שני "קונצרטים קדושים" נוספים.
יצירות אלה עוררו מחלוקת רבה בתקופה סוערת גם כך בארצות הברית.
רבים ראו בהן ניסיון להשיג תמיכה מסחרית בדת המאורגנת, אך אלינגטון תיאר אותן במילים "הדבר החשוב ביותר שעשיתי מימי".
יצירותיו המאוחרות אינן מוכרות כיצירותיו משנות הארבעים, אך אלינגטון המשיך ליצור ולהקליט יצירות חדשניות כסוויטת המזרח הרחוק (1967), סוויטת ניו אורלינס (1970), וליקוי אפרו-אירואסיאני (The Afro-Eurasian Eclipse, 1971) עד סוף חייו.
דיוק אלינגטון מת ב-24 במאי 1974, ונקבר בבית הקברות Woodlawn ברובע הברונקס שבניו יורק.
זכה במדליית החירות הנשיאותית ב-1969 ובאות לגיון הכבוד הצרפתי ב-1973, הנחשבים לאותות הכבוד הגבוהים ביותר במדינות אלה.
מדי שנה בחודש מאי מתקיימת תחרות נגינה של יצירות אלינגטון בביצוע להקות ג'אז של בתי ספר תיכוניים, וזאת במסגרת פסטיבל "ג'אז במרכז לינקולן" (Jazz at Lincoln Center) בניו יורק.
הפסטיבל נועד לעודד מוזיקאים צעירים לנגן מוזיקה מאת דיוק אלינגטון.
דיוניסיוס היה אפיפיור בין השנים 259–268. דיוניסיוס כנראה נולד ביוון הגדולה, אך אין הוכחה לכך.
הוא היה פרסביטר בכנסייה הרומית ונטל חלק במחלוקת סביב תקפות טבילת הכופרים.
הוויכוח גרם לבישוף דיוניסיוס מאלכסנדריה לכתוב אליו מכתב בנושא זה.
אחרי מותו של האפיפיור סיקסטוס השני נותר הכס האפיפיורי ריק משך כמעט שנה, משום שרדיפתם של הנוצרים לא אפשרה לבחור ראש חדש לכנסייה.
רק כאשר שככו הרדיפות ניתן היה לבחור את דיוניסיוס למשרה ב-22 ביולי 259.
כמה חודשים אחרי עלות דיוניסיוס לכס האפיפיור, הקיסר ולריאנוס שהוביל את הרדיפות נגד הנוצרים נתפס על ידי מלך פרס שאפור הראשון והוצא להורג.
יורשו, הקיסר גליאנוס, הוציא צו סובלנות שהביא את הרדיפות לקיצן.
גליאנוס התיר בצו לנוצרים, כפי שמספר אאוסביוס, לצאת ממקומות מחבואם (או, קריאה אחרת, לשוב ולקבל את רכושם) והכיר לראשונה ברכוש הכנסייתי ובהיררכיה הכנסייתית.
תקופה זו נמשכה כארבעים שנה, ומוכרת כ"השלום הקטן של הכנסייה".
בערך כשנה אחרי עלייתו לכס, בשנת 260 התעוררה סערה מתמשכת סביב מכתב של הבישוף דיוניסיוס מאלכסנדריה לאמוניוס ואאופרנוריוס בו השווה את האל לכורם ואת הלוגוס, הבן, לגפן, ותיאר את תכונותיו האנושיות של הבן (היינו, ישו).
תיאור זה הביא לגינוי שלו ונטען כי דיוניסיוס ערך ויעוד ברומא בשנה זו ליישב את העניין ופרסם מכתב דוקטרינרי שבו הוקיע את תורתו השגויה של סבליוס, שהרחיק לכת וטען כי האל האב, ישו הבן (המילה, הלוגוס) ורוח הקודש היו ישויות נפרדות, ולא ביטויים של אותה ישות.
אתנסיוס, שתיאר את הפרשה בפירוט, ביאר את עמדתו של דיוניסיוס מאלכסנדריה, הבהרותיו והתנצלויותיו, ויישב את טיעונו עם הדוקטרינה האורתודוקסית.
סינוד אנטיוכיה שהדיח את הבישוף פאולוס מסמוסטה, שאף הוא אחז בדעות לא-אורתודוקסיות בנוגע לשילוש הקדוש שלח מכתב לדיוניסיוס בנוגע להליכי ההדחה שננקטו.
דיוניסיוס מת ב-26 בדצמבר 268 והיה האפיפיור הראשון שלגביו לא נטען במסורה הנוצרית כי מת כמרטיר.
צוו של גליאנוס לביטול רדיפות הנוצרים היה עתיד להיוותר בתוקף עד שנת 303.
דיוניסיוס (Dionysius), או בצרפתית דֵנִי (Denis), קדוש נוצרי בן המאה השלישית, הקדוש הפטרון של צרפת, ואחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים.
היה הבישוף הראשון של פריז.
לאורך ימי הביניים עבר סיפור קורותיו של דני הקדוש גלגולים רבים.
הגרסה המפורטת ביותר שקיימת היום נמצאת בכתב היד "חיי דני הקדוש".
על פי גרסה זו, חי דני באטיקה שביוון, וחזה בליקוי החמה שהתרחש כאשר מת ישו על הצלב.
אז קיבל חיזיון ובו הוראה להקים מזבח לאל יחיד, שזהותו לא הייתה ידועה לו.
זמן קצר לאחר מכן, כאשר הגיע פאולוס לאתונה, קיבל דני את הנצרות על עצמו והפך לבישוף הראשון של אתונה (מע"ש פרק 17).
משהשלים את עבודתו במיגור עבודת האלילים, הכתיר תחתיו בישוף חדש ויצא לרומא.
אולם, עד שהגיע, הוצאו להורג פטרוס ופאולוס על ידי הקיסר נירון, ולכן פגש את יורשם, קלמנט, שהפקיד בידי דני את המשימה לניצור גאליה.
יחד עם חבורת מלווים, שכללה את הדיאקון אֵלֵאוּטֶריוּס והכומר רוסטיקוס הקדושים, יצא דני לארל שבצרפת, שם חולל את הנס הראשון שלו.
הוא הקים שם כנסייה ומינה את רגולוס בישוף תחתיו, והיה חופשי להמשיך לפריז כשבעקבותיו תומכים רבים.
כאשר הגיע לפריז, הטביל מיד את אחד ממכובדיה, אדם בשם ליסביוס, הקים כנסייה ושלח שליחים לרחבי גאליה על מנת שימירו פגאנים נוספים.
ככל הנראה, נשלח דני בידי האפיפיור פביאנוס כדי לשקם את הקהילה הנוצרית בלוטטיה (פריז של היום), שהצטמצמה מאוד בעת הרדיפות של דקיוס.
הוא בנה בה כנסייה, באי על נהר הסן (כיום אִיל דֶה לָה סִיטֶה), והמיר לנצרות תושבים רבים.
הדרשות שנשא הביאו להמרתם של עוד ועוד פריזאים וגרמו לזעזוע עמוק אצל הכוהן הגדול של פריז, שעתר לקיסר דומיטיאנוס לעזרה.
הקיסר שכר מיד חיל מיוחד שבראשו המפקד סיסיניוס.
כאשר היו החיילים בדרכם, חזה דני בסופו, והטיל על שניים מתומכיו – סנקטינוס ואנטונינוס – את המשימה להעביר לאפיפיור את הדיווח המלא של האירועים.
עם הגעתו של סיסיניוס לפריז, ציווה לעצור את דני ואת מלוויו אלאוטריוס ורוסטיקוס וניסה לגרום להם לזנוח את אמונתם.
דני הואשם בכישוף, שגרם להמרתו של ליסביוס, אשר הובא גם הוא בפני סיסיניוס, אולם כאשר סירב לנטוש את אמונתו, ערף סיסיניוס את ראשו.
דני ומלוויו עברו סדרה של עינויים: שלוש הלקאות, כבשן אש, כליאה עם חיות טרף ואף צליבה, את כל אלו עברו בזכות אמונתם החזקה.
בסופם נזרקו לכלא, שם, בלילה שבין שבת לראשון, הופיע בפניהם ישו וערך את טקס המיסה האחרון שלהם.
בבוקר הובאו האסירים בפני המפקד, שהציב בפניהם את הבחירה בין חרטה למוות וכשראה שאיש מהם אינו זז מעמדתו, ערף את ראשיהם.
לפי האגדה, לאחר שראשו נכרת בגבעת מונמרטר ולאחר שהסתלק סיסניוס, קם דני באורח נס, לקח את ראשו בידיו והחל מתרחק מן המקום בלוויית מלאכים.
גופותיהם של הקדושים יועדו להיזרק אל נהר הסיין, אך אישה ושמה קָטוּלה הצליחה להערים על השומרים והביאה את הגופות לקבורה במקום בו עומדת הכנסייה כיום (באדה נאמר כי דני פגש באצילה הרומית קטולה, הפקיד בידיה את ראשו והתמוטט).
כוחו של המרטיר הורגש גם בארל, שם, בזמן המיסה שערך רגולוס, הופיעו שלוש יונים ונחו על צלב המזבח.
השמות "דני", "אלאותריוס" ו"רוסטיקוס" היו כתובים בדם על חזן הצחור.