tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, ישנם חומרים המשפיעים רק על סוג אחד או על מספר סוגים מתוך מגוון הקולטנים של אותו מוליך עצבי, ולכן הם פועלים באופן ספציפי יותר רק על חלק מהמסלולים העצביים הקשורים אליו.
לצד זאת, ישנם גם חומרים המשפיעים על מספר מוליכים עצביים במקביל.
כל המאפיינים האלה מנוצלים לצורך פיתוח של תרופות שונות אשר מותאמות להשפיע בעיקר על מסלולים עצביים מסוימים, אם כי בכולן קיימות גם תופעות לוואי.
הפועלים באמצעות סרוטונין (מוליך עצבי)
מעכבים סלקטיביים של ספיגה חוזרת של סרוטונין:
הפועלים באמצעות GABA (מוליך עצבי)
בנזודיאזפינים, אתנול (אלכוהול במשקאות חריפים), ברביטורטים, תרופות נוגדות פרכוסים
הפועלים באמצעות דופמין (מוליך עצבי) ונוראדרנלין (מוליך עצבי)
מעכבי ספיגה חוזרת של דופמין (על ידי חסימת חלבון נשא דופמין DAT):
מעכבי ספיגה חוזרת של דופמין, סרוטונין נוראדרנלין (נוראפינפרין) (על ידי חסימת חלבון מעביר דופמין וחלבוני נשא מונואמינים אחרים):
:L-Dopa תרופות נוירולוגיות למחלת פרקינסון
מעכבים סלקטיביים של ספיגה חוזרת של נוראפינפרין
מורפין, דיאמורפין (הרואין), קודאין, אוקסיקודון
באמצעות נוראדרנלין, סרוטונין ולפעמים דופמין - מונואמין אוקסידאז (MAO, אנזים המפרק מונואמינים)
THC (החומר הפעיל העיקרי בסם הקנאביס, אגוניסט למחצה)
קנבינואידים סינתטיים (בעיקר ממשפחת הכימיקלים JWH.
רימונבאנט (סם אנורקטי חדש המשמש כתרופה למשקל יתר)
אטרופין, סקופולאמין - תרופות לשימוש ברפואת עיניים, גסטרו-אנטרולוגיה, שיכוך כאבים וכו'
אצטילכולין אסטראז (אנזים המפרק אצטילכולין)
THC-החומר הפעיל בקנאביס באמצעות אדנוזין (מוליך עצבי)
חומר פולימרי (או חימר פולימרי) הוא חומר גלם לפיסול המבוסס על הפולימר פוליוויניל כלוריד (PVC).
הוא רך ומאפשר שימוש נוח לצורך יצירת פריטים עדינים וזעירים.
העיצוב הסופי מתקבל לאחר חימום בתנור ייחודי או אף בתנור אפייה ביתי רגיל.
בתחילת דרכו נעשו בו שימושים תעשייתיים כגון יצור חלקי בובות וכפתורים באירופה.
אמנים אמריקאים החלו לעשות בו שימוש יצירתי יותר כשהחלו ליצור חרוזים ותכשיטים וכן לשלבו ביצירה מזכוכית ובקרמיקה.
לחימר הפולימרי ניתן להוסיף פיגמנטים והוא משווק במגוון צבעים וגימורים.
ניתן לערבב חומר בצבעים שונים על מנת לקבל מרקמים שונים וצבעוניים, וישנו מגוון רחב של שיטות עיבוד ושימוש.
אומנים שונים ברחבי העולם יוצרים מהחומר הפולימרי מגוון עשיר של יצירות אומנות, בין היתר פסלונים ומיניאטורות, ציור בחומר, פיסול וציפוי, יצירת תכשיטים, פסיפס וציפוי ריהוט ביתי בצורה אומנותית.
בין החברות השונות המוכרות את החומר הפולימרי יש הבדלים בקשיות החומר, ביכולות שלו להשתלב עם חומרים אחרים כגון חומרים מצפים, ובזמני חימום ואפיה שונים.
בין החומרים הנפוצים בישראל: "פימו", "פרמו", "המועדון הלבן - White club", מוצרים על שם "דונה קאטו" ועוד.
קיימות קהילות אינטרנט העוסקות ביצירה בחומר פולימרי ומספקות הדרכה למתחילים ולמתקדמים.
חומר פוצולני הוא חומר מינרלי המתקשה בתגובה עם סיד בסביבה מימית.
מקור השם הוא במילה פוצולנה (Pozzolana) שמשמעותה אבן פירוקלסטית, בעלת מבנה זכוכיתי הנמצאת בקרבת העיר פוצואולי ורומא.
מכיוון שלאבקה המיוצרת מאבן זו תכונות פוצולניות (כלומר מתקשה בתגובה עם סיד), התקבל השם פוצולנה לתיאור חומרים פוצולנים בלעז.
בימי קדם, שמשה תערובת של חומרים פוצולנים וסיד כחומר המליטה העיקרי.
ידוע בעיקר השימוש שנעשה בחומרים אלו בתקופת הקיסרות הרומית, על-אף שכבר היה בשימוש נרחב על ידי היוונים, ושרידים ארכאולוגים של מלטזים מסוג זה שנמצאו בארץ מתוארכים לתקופות מוקדמות יותר.
ויטרוביוס מדווח על בניית מזחים בים שחומר המליטה שלהם היה פוצולני, חומר שהתקשה מהר והחזיק מעמד זמן רב.
החומרים הפוצולנים מכילים סיליקטים ואלומינטים במצב זכוכיתי.
בסביבה בסיסית ובנוכחות סידן המסופק על ידי הסיד, הם מתמוססים ושוקעים כג'ל צמנטי (C-S-H ג'ל).
החומרים הפוצולנים משמשים היום באופן נרחב בתעשיית הבטון.
בהתקשרות הצמנט שבבטון, משתחרר סיד לתמיסת הנקבים.
הסיד מגיב עם החומרים הפוצלנים ליצירת ג'ל צמנטי נוסף.
תגובה זו תורמת להתחזקות הבטון ולהפחתת הנקבוביות שלו, ובכך תורמת לקיימותו.
בנוסף, החומרים הפוצולנים בדרך-כלל זולים מצמנט, ומורידים את מחיר הבטון.
מרבית החומרים הפוצולנים המלאכותיים הם פסולת של תעשיות אחרות, והשימוש בהם תורם לשימור הסביבה.
סלעים פירוקלסטים (תוצרי התפרצות געשית)
חרסיות שנקלו באופן טבעי (כמו בתצורת חתרורים)
צור ביוגני - סלע משקע הנוצר משלדי אצות צורניות
אפר פחם - תוצר לוואי של יצור חשמל בתחנת כוח פחמית.
החומר הפוצולני הנפוץ ביותר בשימוש.
מיקרו-סיליקה - תוצר לוואי של יצור פלדות סיליקוניות.
נמצא בשימוש בעיקר בבטונים חזקים במיוחד, ובבטונים בעלי קיים משופר.
אפר משרפה של חומרי דלק ופסולת שונים (קליפות דגנים, עץ, פצלי שמן וכדומה)
חומר מונע התגיישות (anticaking agent) הוא תוסף מזון המשמש בתעשיית המזון כחומר המוסף למוצרי מזון ומונע התגיישות (היווצרות גושים) תוך שמירה על מרקם אחיד של המזון, ובכך משמר את הערכים האסתטיים של המוצר, ומקל על אריזתו והובלתו של המוצר.
מוצרים בהם נעשה שימוש בחומרי התגיישות
חומרים מונעי התגיישות מוספים בעיקר למוצרים אבקתיים כגון אבקת מרק, אבקת חלב, תערובות מוכנות (כגון אבקות להכנת מאפים ביתיים), סוכר וממתיקים אחרים, וקמח.
חומרים אלה מסיסים במים או באלכוהול ומונעים התגיישות בכך שהם סופחים לחות או שמן החודרים אל המוצר (לדוגמה, סידן צורני).
סוג אחר של חומרים מונעי התגיישות יוצר שכבת הגנה הדוחה מים סביב רכיבי המוצר.
חומרים מונעי התגיישות משמשים גם בתעשיית הקוסמטיקה, בחומרי ניקוי ואף במלחי דרכים.
בתעשיית המזון נהוג לסמן תוספי מזון אלה באמצעות מספרי E בתחום שבין 500 - 599.
E341 חד סידן זרחתי, דו סידן זרחתי, תלת סידן זרחתי
E535 נתרן פרוציאניד - נפוץ במוצרי מלח שולחני, חלב מיובש, קמח, סוכר ומוצרי אבקות לאפיה
E536 אשלגן פרוציאניד - נפוץ במוצרי במלח שולחני
חומר מקציף הוא חומר אשר הוספתו למוצר מביאה ליצירת קצף.
כתוסף מזון הוספת חומר מקציף מאפשרת יצירת קצף במוצר מזון, כאשר זו נועדה להשפיע על המרקם של המוצר, או על יציבותו באמצעות יצירת בועות אוויר השומרות על מרקמו.
חומרים מקציפים מהווים מרכיבים של חומרי טואלטיקה כגון סבון, שמפו לשיער, משחת שיניים (לרוב נעשה שימוש בנתרן לורת זרחתי, נתרן לוריל אתר זרחתי, נתרן לוריל זרחתי ואמוניום לוריל זרחתי).
אחת מדרכי השימוש של חומר מקציף בתעשייה היא ניצול תכונה של חומרים מקציפים לשחרר גז בטמפרטורות מסוימות, ולכן חימום המוצר מביא להפיכתו מנוזל לקצף.
חומרים מסוג זה הם טיטניום הידריד וזריקוניום הידריד המשמשים ביצירת קצף מתכתי.
חומר מונע קיצוף (defoamer או anti-foaming agent) הוא חומר כימי המונע היווצרות בועות אוויר בנוזל, ובכך מונע היווצרות קצף.
לרוב חומר זה אינו מסיס בנוזל, וכן חומר זה חייב להיות בעל צמיגות נמוכה על מנת שיוכל להתפשט בנוזל אליו הוא מוכנס ולהגיב עם בועות האוויר שבו.
חומר זה פוגע ביציבות בועות הקצף ובכך גורם לפיצוצן ולשבירת הקצף.
החומרים הראשונים בהם נעשה שימוש למנוע קיצוף היו שמנים כגון קרוסין ודלק.
מאוחר יותר נעשה שימוש גם בשמן צמחי ובשמני אלכוהול.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף על בסיס צורן.
חומרים אלה התבססו על פולידימתילצורן (שמן צורן).
בשנת 1963 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף הידרופוביים, אף הם על בסיס צורן, ובשנות ה-70 החל השימוש בשעווה הידרופובית.
חומרים מונעי קיצוף מוכנסים לתוך חומרי ניקוי, על מנת להפחית את הקיצוף הנוצר בהם ולהקל על השימוש בהם (כך למשל נעשה שימוש בחומרים מונעי קיצוף בסבוני מדיח כלים שכן הקצף מפריע לפעולת המכונה).
כתוסף מזון נעשה שימוש בחומרים אלה על מנת למנוע קיצוף במשקאות מוגזים ובריבות, וכן מוכנס לעיתים חומר מונע קיצוף לחלב עמיד על מנת להאריך את חיי המדף שלו.
שמן סיליקון מוסף לעיתים לשמן בישול על מנת למנוע קיצוף השמן בעת טיגון.
חומר מסמיך (thickening agent) הוא חומר המשמש בתעשיית המזון, התרופות והקוסמטיקה לשנות את הצמיגות של מוצר מבלי לשנות את תכונותיו האחרות.
במוצרי מזון משמשים חומרים אלה לרוב להסמכת המוצר על מנת להגביר את יציבותו, לשמר את מרקמו ולהקל על הובלתו של המוצר, וזאת מבלי לשנות את טעמו.
סוג אחד של חומרים מסמיכים הוא החומרים המקרישים היוצרים קריש (ג'לי).
חומרים מסמכים בתעשיית המזון מבוססים לרוב על פוליסכרידים: עמילנים גומי צמחי ופקטין או על חלבונים.
בין העמילנים שנעשה בהם שימוש הם עמילן תירס, קטקורי, עמילן תפוחי אדמה, סאגו וטפיוקה.
בין סוגי הגומי שנעשה בהם שימוש הם גומי חרוב, גומי דגנים, גומי גואר, גומי קדד, גומי ערבי, גומי קסנטן, גומי קארייה, גומי טארה, גומי גלאן וגומי ג'טי.
חלבונים שנעשה בהם שימוש להסמכה הם קולגן, חלבון של ביצה וג'לטין (שהוא למעשה תצורה של הקולגן).
השימוש במסמיכים השונים תלוי באופי המזון אליו הוא מוסף ובמרקמו, כך למשל עמילן תירס אינו מתאים למזונות חומציים.
גם בהכנת המזון ובבישול נעשה שימוש במסמיכים.
קמח משמש להסמכת רטבים ומרקים.
דגנים (כגון שיבולת-שועל, קוסקוס או קוסמין) משמשים להסמכת מרקים.
לעיתים נעשה שימוש במוצרי חלב כגון יוגורט להסמכת מרקים.
ג'לטין משמש לייצוב והסמכת קינוחים וממתקים, וליצרת קריש על ידי הסמכת מיצי פירות.
בתעשיית המזון מסומנים המסמכים במספר E שנע בין 400 ל-450:
בין המסמיכים העיקריים המשמשים בתעשיים המזון נמנים:
חומצת אלגין (חומצה אלגינית) (E400), נתרן אלגיני (E401), אשלגן אלגיני (E402), אמוניום אלגיני (E403), סידן אלגיני (E404) - פולסכרידים המופקים מאצות ים חומות.
אגר (E406) - פוליסכריד המופק מאצת ים אדומה
קרגינן (E407) - פוליסכריד המופק מאצת ים אדומה
גומי חרוב (E410, גומי טבעי המופק מזרעי עץ החרוב
פקטין (E440) פוליסכריד המופק מתפוחים או מפרי הדר
ג'לטין (E441) מיוצר לרוב מהידרוליזה של קולגן בעלי חיים.
חומרים מסמכים משמשים במוצרים קוסמטיים במטרה ליצור מרקם דמוי קריש במוצרים אלה ולייצב תחליבים שונים.
בעיקר נעשה שימוש בפליאתילן גליקול, ובמסמיכים סינתטיים כמו חומצה פוליאקרילית, וכן בסוגי גומי טבעי.
לעיתים נעשה שימוש בקריש פטרוליום ובשעווה המיוצרת מנפט.
לעיתים נעשה שימוש בחומרים מסמכים על מנת להפוך חומרי נפץ נוזליים לצורת קריש על מנת להקל את העברתם.
לרוב נעשה שימוש בניטרוצלולוזה או באסטרים של ניטראט.
חומר מעכב בעירה הוא כל חומר, שאינו מים, המשמש להפחתת דליקוּת של דלקים או המעכב את בעירתם.
המונח מתאר בדרך כלל חומרים הפועלים באופן כימי, אך הוא כולל גם חומרים הפועלים באופן פיזי, למשל דרך קירור הדלקים.
שרפה מתקיימת בתנאי שמתקיימים ארבעה רכיבים: חום, נוכחות חמצן, דלק ותגובת השרשרת הכימית.
בעבר נהוג היה להשתמש כעזר זיכרון ב"משולש האש" (או "שלושת ה-חתים": חום, חומר בעירה וחמצן) שלא כולל את תגובת השרשרת הכימית, אלא שהמשולש לא מתאר נכונה את התנאים ההכרחיים לשרפה ולכן התנאים מתוארים כפירמידה (ארבעון).
בזמן שרפה של חומר מוצק, מתפרק החומר תחת השפעת החום למולקולות ולשרשרות קצרות של מולקולות ומשחרר גז דליק.
הגז מתרכב עם חמצן ובוער.
רדיקלים חופשיים מסוג יוני הידרוקסיל ויוני מימן מפרקים את המולקולות ומשחררים פחמן שמגיב עם חמצן ("נשרף") ויוצר פחמן דו-חמצני.
אם אחד מחלקי הפירמידה חסר, לא תתקיים שרפה או תדוכא שרפה קיימת.
חומר מעכב בעירה מפחית דליקות חומרים על ידי יצירת הפרדה מהאש או על ידי יצירת תגובה כימית המפסיקה את הבעירה.
השפעות פיזיות של מעכבי בעירה הן:
קירור - יצירת תגובות כימיות המקררות את הדלקים
יצירת שכבה מבודדת המונעת מהחומר המכוסה להידלק
דילול - שרפה של מעכבי בעירה מסוימים משחררת מים או פחמן דו-חמצני.
הללו מדללים את הרדיקלים החופשיים בלהבה וכך מכבים אותה.
בין מעכבי הבעירה המבודדים, נפוץ אלומיניום הידרוקסידי.
כאשר מחממים חומר זה, הוא מתייבש תוך שחרור מים ונותר ממנו אלומינה.
המים המתאדים מקררים את המקום ושכבה מבודדת של אלומינה נותרת על פני השטח.
השפעות כימיות של מעכבי בעירה הן:
מעכבי בעירה המפריעים לתגובת השרשרת הכימית המתרחשת בלהבה.
החומרים משחררים בבעירה יונים של כלור או של ברום המתרכבים עם הגז הדליק ולאחר מכן עם יוני ההידרוקסיל והמימן בתהליך שיוצר מים ומשחרר את יוני הכלור או הברום למחזור נוסף של פעילות כימית.
מעכבי בעירה כאלו משולבים בתרכובות כגון פלסטיק, טקסטיל.
יש פעמים, והגזים הנוצרים עקב שימוש במעכבי בעירה אלו, הם מסוכנים יותר מהגזים שהיו נוצרים ללא שימוש במעכבי הבעירה.
פחמון - עבור דלקים מוצקים עשויים פחמן, קיימים מעכבי בעירה המכילים לרוב זרחן וגורמים ליצירת שכבת מגן.
חימום הזרחן מוביל ליצירת שרשראות של חומצה זרחתית.
החומצה גורמת להיווצרות שכבת צ'ר (Char) על פני הדלק.
צ'ר הוא החומר שנותר לאחר יציאת גז פחם וזפת פחם מהחומר הפחמני.
הזיגוג של הצ'ר אינו דליק והוא מגן על הדלק מהאש, מונע הגעת חמצן ואת פירוק המוצק לשרשראות מולקולות קטנות וגז דליק.
מעכבי בעירה מתנפחים כוללים חומרים כימיים המתנפחים ליצירת שכבה מבודדת.
כאשר מחממים מעכבי בעירה כאלו, הם משחררים גז לא דליק.
המעכבים מכילים גם מייצב המשתחרר כנוזל צמיגי הכולא את הגז וחומר פחמני עם חומצה שמפחמנת את החומר הפחמני ומקשה את התערובת.
שכבת הצ'ר נוספת לאוויר הכלוא בשכבה כדי לבודד את החומר המוגן מהשרפה.
חומרים מעכבי בעירה מוכנסים לטקסטילים ולחלקי פלסטיק כדי לצמצם את סכנת הבעירה הנשקפת מהם.
ניתן למצוא חומרים אלו גם במבנים, מיושמים כצבע מיוחד על קירות ועל אלמנטים קריטיים ליציבות המבנים.
מעכבי בעירה משמשים גם לכיבוי שריפות, ומפוזרים מתוך מטפים או מתוך כלי רכב קרקעיים או אוויריים.
בפעילות לכיבוי שרפת יער, משתמשים בחומרים מעכבי בעירה בשולי השרפה בניסיון להכיל את השרפה בשטח מצומצם יותר.
צוותי קרקע, ובעיקר כלי טיס המשמשים לכבאות אווירית, מפזרים את החומרים המגבילים את התפשטות האש ומקלים על צוותים קרקעיים את כיבוי האש המוחלט.
במידת הצורך, מפזרים את החומרים ישירות על הלהבות כדי לקררן ולהקטינן.
חומרים מעכבי בעירה המשמשים לשריפות יער מכילים בדרך כלל תערובת של מים וחומרים כימיים שונים.
החומרים בתערובת כוללי מעכבי בעירה כימיים וחומרים מסמיכים שמטרתם לשמור על התערובת מלהתפרק לרסס המתפזר ללא שליטה.
התערובת כוללת גם צבע (לרוב אדום) המאפשר לזהות מהאוויר אזורים שטופלו בחומר מעכב בעירה.
חלק מהחומרים מעכבי הבעירה עלולים להוות איום על הסביבה.
חומרים מעכבי בעירה כגון PBDE (Polybrominated diphenyl ethers) נפלטים מחומרים אליהם הם הוחדרו והם עלולים להצטבר בגוף האדם ולפגוע בו.
מעכבי בעירה המשמשים לכיבוי שריפות יער נחשבים ללא רעילים אך עדיין עלולים להוות בעיה בריכוזים גבוהים.
הם עלולים לפגוע בדגה ובבעלי חיים ביערות וכן בכבאים הבאים במגע קרוב עימם.
בארצות הברית, אסורה הטלת מעכבי בעירה בקרבת גופי מים אלא אם יש בה כדי להציל חיים ורכוש.
חומר סִיכָה או לוּבּ (מאנגלית: lube, קיצור למילה לוּבּריקנט, lubricant) הוא חומר המפחית את החיכוך בין איברי גוף שונים או בין איברי גוף לחפצים שונים.
נעשה שימוש בחומרי סיכה בזמן קיום יחסי מין (כמו חדירה או אוננות) לשם הפחתת החיכוך שבין הפין, הנרתיק, פי הטבעת או חלקי גוף אחרים וכן בתהליכים רפואיים בהם מחדירים מכשור רפואי אל תוך הגוף.
רפואה - בתחום הרפואה, חומרי סיכה משמשים לצורך בדיקות גינקולוגיות, בדיקה רקטלית דיגיטלית, החדרת קטטר, חוקן ומדחום רקטלי.
יחסי מין - שימוש בחומר סיכה במהלך יחסי מין נעשה לרוב כדי להקל על החדירה ולהפחית את הכאב במהלך הפעילות המינית.
אצל נשים הנרתיק יוצר חומר סיכה טבעי, אך לעיתים הן חוות יובש בנרתיק ולפעמים הכמות לא מספיקה.
אצל גברים העורלה מפרישה סמגמה המשמשת בין היתר גם כחומר סיכה טבעי.
בחדירה אנאלית דרוש חומר סיכה משום שבפי הטבעת אין סיכוך טבעי מספיק לצורך חדירה.
אוננות - בקרב נשים קיים סיכוי שחומר הסיכוך הטבעי לא יספיק בזמן הפעילות.
אצל גברים נעשה שימוש בחומר סיכה כדי למנוע פציעות הקשורות לחיכוך ועיסוי איבר מינם.
קיימים חומרי סיכה מסוגים שונים אשר לרוב מובחנים על ידי החומר עליו מתבססים:
חומרי סיכה על בסיס מים - חומר סיכה על בסיס מים מכיל שמנים הנמסים במים והוא חומר הסיכה הנפוץ ביותר בשוק.
בעבר התמיסה כללה תאית מסוג צלולוזה או גליצרין אולם בשל נשים עם עור רגיש ודלקת בנרתיק, שסיכה מבוססת גליצרין עשויה להחמיר את הזיהום, הוסיפו בהמשך לתמיסה חומרים נוספים לצורך מריחה ומניעת זיהומים.
חומרי סיכה על בסיס שמן - חומרי סיכה מלאכותיים אלו מבוססי פטרוליום (נפט) כגון וזלין מגבירים את הסבירות לקריעתם או להחלקתם של קונדומים העשויים מלטקס.
על כן חומר סיכה זה מתאים למקרים בהם אין צורך בשימוש בקונדום.
חומרי סיכה על בסיס סיליקון - חומרי סיכה על בסיס סיליקון ייחודיים בכך שאינם נספגים בעור ושימושיים לאורך זמן רב יותר לעומת חומרי סיכה המבוססים על מים או שמן.
אולם, לא כל החומרים המבוססים על סיליקון ניתנים לשימוש עם קונדומים עשויים לטקס או אביזרי מין.
חומר סיכה, שמן סיכה או מֵסיך הוא חומר שנועד להפחית את מקדמי החיכוך הסטטים והדינאמים שבין שני משטחים שלפחות אחד מהם נע ונוגעים אחד בשני.
אחד השימושים הנפוצים ביותר לשמן סיכה הוא כשמן מנוע.
חומר זה מגן על המרכיבים הפנימיים של המנוע מפני שחיקה והתחממות יתר.
בנוסף לשינוי מקדם החיכוך משמש חומר הסיכה גם להעברת חום (אולם חומר שנועד בעיקר לזה קרוי "משחה תרמית"), העברת כוח הידרוסטטי, שינוע מזהמים ופסולת, הגנה בפני שחיקה, מניעת חלודה, הקטנת הסיכויים לעשן ואש ואיטום מפני יציאת גזים.
הרומאים השתמשו בסמרטוטים טבולים בשומן מן החי כדי לשמן גלגלי עגלות, אולם המדע העוסק בשימון (טריבולוגיה) החל להתפתח רק עם המהפכה התעשייתית במאה התשע עשרה.
חומרי תשמורת הם חומרים עתירי אנרגיה המורכבים ממולקולות גדולות, אשר נוצרות בתאי צמחים ובעלי חיים, ומשמשים כמאגרי אנרגיה המגיעים לכלל שימוש בשלבים מאוחרים יותר במידת הצורך.
חומר המיוצר ומפורק על ידי אותו צמח למטרת שמירת האנרגיה, נחשב כ"חומר תשמורת".
התכונות של חומרי התשמורות הן:
הגוף יודע לפרק אותם (זו הסיבה שתאית אינה חומר תשמורת בצמחים כי הצמחים אינם מסוגלים לפרק אותה).
מסיסותם במים נמוכה מאוד, לכן לפי כלל אוסמוזי-היפרטוני חומר התשמורת (לדוגמה בבעלי חיים גליקוגן) שפריסתו בתא אינה ניכרת, לא ייכנסו מים לתוך התא ולא ייווצר מצב של התפוצצות התא.
חומר התשמורת העיקרי בצמחים הוא עמילן.
הפוטוסינתזה מייצרת גלוקוז, שממנו נבנה עמילן המצטבר בפקעות וזרעים, ובהמשך מתפרק חזרה לגלוקוז המהווה מקור אנרגיה חשוב לצמח.
בבעלי חיים משמשים שומנים כחומרי תשמורת, וכן גליקוגן הנאגר בכבד ובשרירים, ומתפרק בעת הצורך לגלוקוז כדי להזין את תאי הגוף.
חשיבות נוספת לחומרי התשמורת היא בשמירה על הומיאוסטזיס של סוכר בדם, הומיאוסטזיס של סוכר משמעותו שמירה על סביבה נורמטיבית של סוכר בדם.
הוא נעשה באמצעות שני הורמונים המופרשים מהלבלב - בעת מחסור בסוכר מדם מופרש ההורמון גלוקגון המעודד את חומר התשמורת גליקוגן להתפרק לפחמימה פשוטה (גלוקוז) ולצאת לדם, ובכך, אחוז הסוכר בדם חוזר לנורמה.
בעת עליית אחוז הסוכר בדם מופרש מהלבלב ההורמון אינסולין הגורם הן להכנסתם של עודפי הגלוקוז לתאי הגוף והן ליצירת חומר התשמורת גליקוגן מעודפים אלו, בכך אחוז הסוכר בדם יורד וחוזר לנורמה.
יתרון נוסף לחומר התשמורת הוא עקרון הנועץ כי חומר התשמורת הפחמתית בבעלי חיים לדוגמה המורכבת גליקוגן היא מניעת אוסמוטיות.
לכן, היתרון הוא מניעת התפוצצות התא.
יתר על כן הגליקוגן משמש גם כמאגר אנרגיה לשם זמינות (לדוגמה, שמיש בהומיאוסטזיס של סוכר בדם, כאשר כמות הסוכר בדם נמוכה, ההורמון גלוקגון מופרש מהלבלב ומעודד את הגליקוגן להתפרק ולצאת אל מחוץ התא ובכך ריכוז הסוכר בדם נשמר).
פריסה אוסמוטית היפוטונית כזו ניתנת רק במצב בו המומסים מסיסים במים, לדוגמה חומר התשמורת הנפוץ בבעלי חיים הוא גליקוגן אשר הוא רב סוכר שאין מסיס במים, לכן הפריסה שלו לקויה לחלוטין.
לעומת זאת, בכדי למנוע פריסה כזו על מנת למנוע כניסה אוסמוטית היפוטונית של מים אל התא, הדו-סוכר והחד-סוכר מסיסים במים ולכן יש להם תכונת מסיסות ופריסה ניכרת, ולכן יש לאוגרם בתור חומר תשמורת שימנע ממצב כזה לקרות.
מומס מסיס במים - (חד סוכר, דו סוכר) פריסתו תגרום לתגובה אוסמוטית.
מומס שאינו מסיס במים - פריסתו לא תגרום לשום תגובה אוסמוטית ופריסתו לקויה לחלוטין.
חומר ניגוד הוא חומר המשמש בדימות רפואי להדגשת הניגודיות בין מבנים אנטומיים בגוף.
שימוש נפוץ בחומר ניגוד נעשה להדגשת כלי דם ולהדגשת צינור מערכת העיכול.
מאחר שלאמצעי הדימות השונים אופן פעולה שונה, חומרי הניגוד מסווגים לפי שיטת הדימות שבה הם משמשים.
רוב חומרי הניגוד מתבססים על ניחות של קרני רנטגן או על האדרת אות תהודה מגנטית.
יוד ובריום הם סוגי חומרי הניגוד הנפוצים ביותר להדגשת הניגוד בשיטות מבוססת קרני רנטגן, כגון צילום רנטגן, טומוגרפיה ממוחשבת ואנגיוגרפיה.
ישנם סוגים שונים של חומרי ניגוד מיודדים, המשתנים ברמת האוסמולריות, הצמיגות ותכולת היוד המוחלטת בהם.
דימרים לא יוניים מועדפים בשל האוסמולריות הנמוכה שלהם ורעילותם הנמוכה, אולם מחירם גבוה יותר.
גדוליניום משמש לניגוד בדימות תהודה מגנטית (MRI).
במצב חמצון +3 של המתכת, יש למתכת 7 אלקטרונים מסוג f לא מצומדים.
הדבר גורם למים סביב חומר הניגוד לדעוך מהר יותר, ובכך מוגברת איכות סריקת ה-MRI.
חומרי ניגוד המבוססים על בועות זעירות נמצאים בשימוש בבדיקות אולטרה סאונד, ובמיוחד באקוקרדיוגרפיה, לזיהוי דלף.
בועות אלה עשויות מתמיסת מלח מעוררת, ומרביתן גדולות מכדי לעבור בנימי הריאה.
לכן, הבועות היחידות שמגיעות למחזור הדם הסיסטמי (צדו השמאלי של הלב) הן אלה שעברו דרך מעבר לא תקין בין הצדדים.
בנוסף, ישנן בועות המכילות כמויות זעירות של חנקן או פלואורוקרבונים הנתמכים על ידי חלבון, ליפיד או מעטפת פולימר.
בועות אלה קטנות דיין למעבר בנימי הריאה, והן משמשות להגדלת הניגוד בחדר השמאלי של הלב.
הירידה בצפיפות בנקודת המנשק בין הגז בבועה לנוזל שמסביב, גורמת לפיזור והחזרה של גלי העל-שמע חזרה למתמר.
תהליך זה נותן לנוזל עם בועות אלה אות חזק, הנראה באמצעות המתמר.
חומרי ניגוד כיום הם בטוחים יחסית לשימוש, ועם זאת מתן חומר ניגוד יכול לגרום לתופעות לוואי נדירות, חלקן מסוכנות, עם תמותה של 0.9 ל-100,000 מקרי שימוש.
גורם הסיכון העיקרי לפיתוח תגובה אלרגית לחומר ניגוד, הוא תגובה אלרגית בעבר שהתפתחה בעקבות חומר ניגוד זהה.
במקרה של תגובה אלרגית, מומלץ להתייעץ עם הרופא לפני ביצוע הבדיקה ולשקול מתן הכנה תרופתית מקדימה.
במקרי קיצון של תגובה אלרגית קשה מסוג אנפליקסיס, לעיתים ממליצים הרופאים להימנע לחלוטין ממתן חומר ניגוד דומה בעתיד.
החומר הפעיל בתרופה נותן את השפעתו בהתאם לחוק הביוכימי חוק פעילות המסה (law of mass action), לפיו רמת הפעילות של תמיסה תלויה, ככלל, ברמת החומר הפעיל שבה, כלומר, ככל שרמת החומר הפעיל בה גדול יותר, כך גדל הסיכוי שהיא תחסל או לפחות תצמצם את התופעה הבעייתית או החולי.
אם חומר פעיל אינו מוכנס לגוף אורגניזם כפי שהוא, הרי שאולי יוכנס כחלק מתרופה הכוללת גם חומרים בלתי פעילים (כגון מים, רבי סוכרים, שומנים, ועוד, המשמשים ליצירת כמוסה או טבלייה); חומרים אלה נקראים "חומרים בלתי-פעילים" משום שאינם מבצעים את הפעולה העיקרית שמבצע החומר הפעיל.
חומר ממריץ הוא מונח-על המציין את אותו החומר, לרבות תרופות וסמים, המגביר את פעילות מערכת העצבים המרכזית, מגביר תוך זמן קצר את המרץ, המוטיבציה, את מיקוד הקשב ואת הערנות ולעיתים מרומם את מצב הרוח ומדכא את התיאבון.
כמו כן, חומרים ממריצים מגבירים, במידה פחותה יותר, פעילויות פיזיולוגיות נוספות של הגוף.
לרבים מהם ויש פעילות סימפתומימטית.
חומרים אלה נפוצים בעולם בטבע וכן כחומרים סינתטיים, כתרופות מרשם או ללא מרשם וכסמים, לרבות סמי רחוב וכאלה הרשומים ברשימת הסמים המסוכנים מקבוצת האמפטמינים והקוקאין.
החומרים הממריצים הנפוצים ביותר הם הניקוטין, האמפטמינים, הקוקאין והקפאין.
בשנת 2013 החומרים הממריצים שנרשמו הכי הרבה על ידי רופאים היו החומרים הסינתטיים ליסדקסאמפטמין, מתילפנידאט ואמפטמין.
ההערכה היא שבין 0.8–2.1 אחוז מהאוכלוסייה השתמשה ללא ביקורת, בצורה מוגזמת בחומרים ממריצים אמפטאמיניים (כמו אמפטאמין, מתאמפטמין, MDMA).
לצורך רפואי בפסיכיאטריה ונוירולוגיה משתמשים בחומרים מקבוצת האמפטמינים בעיקר בטיפול בהפרעת קשב וריכוז, נרקולפסיה וכאוגמנטציה בצירוף לתרופות נוגדות דיכאון במקרים עמידים לטיפול הרגיל, כמו כן במצבים אחרי חבלה בראש או אפאתיה אחרי מקרי שבץ, במקרים של קיהיון אפאתי, וכו'.
בענפי רפואה אחרים משתמשים בכמה חומרים ממריצים, למשל, בדלקות אף (פסאודואפדרין), כתרופות להפרעות בסימפונות (תאופילין) ובהרדמה מקומית (נגזרות קוקאין).
תערובת של אמפטמין ודקסטרואמפטמין (אדראל, אטנט)
פנפלורמין (פונדראקס) - תכשיר היסטורי מדכא תיאבון
פנטרמין (אדיפקס) - תכשיר מדכא תיאבון
בופרופיון (ולבוטרין) - תכשיר נוגד דיכאון
נוראדרנלין - מוליך עצבי טבעי
דופאמין - מוליך עצבי טבעי
לפי מנגנון הפעולה שלהם החומרים הממריצים מתחלקים ל:
אנטגוניסטים לקולטני האדנוזין - קפאין, תאופילין
מודולטורים אלוסטריים חיוביים של קולטני AMPA - אנירצטאם, פיראצטם
כולינרגים - ניקוטין, ארכולין, פיראצטם
משחררי דופמין - אמפטמין, מתאמפטמין
מעכבי השאיבה מחדש של הדופמין - קוקאין, אמפטמין, מתאמפטמין, תרופופות נוגדות דיכאון מסוימות (ולבוטרין)
משחררי נוראדרנלין - אפדרין, פסאודואפדרין, אמפטמין, מתאמפטמין
מעכבי השאיבה מחדש של הנוראדרנלין - מתילפנידאט, אמפטמין, מתאמפטמין, תרופות נוגדות דיכאון מסוימות (כמו נורטריפטילין ונלפקסין, מילנציפרן, רבוקסטין וכו')
אגוניסטים של קולטני אורקסין - מודפיניל
משחררי סרוטונין - MDMA ("אקסטזי"), MDA, טרמדול, מפדרון, מתילון, אמפטמין, מתאמפטמין
מעכבי השאיבה מחדש של הסרוטונין - אמפטמין, מתאמפטמין, SSRI
מוליך עצבי/קולטןסיווגדוגמאות דופמיןמעכבי השאיבה מחדש של המוליכים העצבייםקוקאין
ניקוטיןמשחררי דופמיןפנילאתילאמיניםאגוניסטים של קולטני דופמיןלבואמפטמין מונואמין אוקסידאז (MAO)מעכבי MAOפנלזין אדרנלין/נוראדרנליןעיכוב השאיבה מחדש של הנוראדרנליןפנילאתילאמיניםחומרים המשחררים דופמין מהקולטנים האדרנרגיםפנילאתילאמיניםאגוניסטים של הקולטנים האדרנרגייםפנילאתילאמינים אדנוזיןמתילקסנטינים (אנטגוניסטים של הקולטנים האדנוזינים)קפאין גליציןאנטגוניסטים של קולטני הגליציןסטריכנין
חומר ניגוד רדיולוגי הוא חומר ניגוד המשמש להעצמת הנראות של מבנים פנימיים בטכניקות הדמיה מבוססי רנטגן כמו טומוגרפיה ממוחשבת (CT), צילומי רנטגן ושיקוף (פלואורוסקופיה).
חומרי ניגוד רדיולוגיים הם בדרך כלל מבוססי יוד, או לעיתים רחוקות יותר בריום-סולפט.
הם סופגים קרני רנטגן חיצוניות, וכתוצאה מכך ישנה חשיפה מופחתת בגלאי הרנטגן.
בשונה מתרופות רדיואפטיות הפולטות קרינה אשר משמשות ברפואה גרעינית.
דימות תהודה מגנטית (MRI) מתבססת על עקרונות שונים ולכן נעשה שימוש בחומרי ניגוד שונים המשנים את התכונות המגנטיות של גרעיני מימן סמוכים.
חומרי ניגוד רדיולוגיים בבדיקות רנטגן מחולקים לקבוצות על פי השימוש שלהם.
ליוד יש יתרון כחומר ניגוד מכיוון שאנרגיית האלקטרונים הפנימית ביותר ("k-shell") שלו דומה לאנרגיה הממוצעת של קרני רנטגן המשמשות באבחנה רדיוגרפית.
כאשר אנרגיית הרנטגן האקראית קרובה יותר לקצה ה- K של האטום שבו הוא נתקל, סביר להניח כי תתרחש קליטה פוטואלקטרית.
חומרי ניגוד מבוססי יוד קיימים בפורמולות יוניות ולא-יוניות, המסיסות במים.
חומרי הניגוד היוניים פחות יקרים אך קשורים לשכיחות גבוהה יותר של תגובות לוואי לעומת חומרי ניגודיות לא-יוניים.
כ-4-12% מהמטופלים המקבלים פורמולה יונית חווים תגובת רגישות תוך דקות או לאחר מספר שעות לעומת 1-3% אחוז מהמטופלים שקיבלו פורמולה לא יונית.
תגובות הנובעות מרגישות יתר מתרחשות היום בתדירות נמוכה יותר מאשר לפני שנת 1990, כאשר בעבר היה שימוש נרחב בעיקר בחומרי ניגוד יוניים.
יוד הוא הסוג העיקרי מבין חומרי הניגוד המשמש למתן תוך-ורידי.
VCUG (טכניקה להדמיית השופכה ושלפוחית השתן).
מולקולות יוד אורגניות המשמשות לניגודיות כוללות יוהקסול, יודיקסנול ויוברול.
בריום גופרתי משמש בעיקר בהדמיה ושיפור הניגודיות של מערכת העיכול.
החומר קיים כאבקה לבנה בלתי מסיסה, אשר מעורבב עם מים ליצירת תערובת דלילה המועברת ישירות לדרכי העיכול.
חוקן בריום (בדיקת מעי מוגדל) ו- DCBE (חוקן בריום במינון כפול).
בדיקת קיבה וארוחת בריום במינון כפול.
מעקב בריא (חקר הקיבה והמעי הדק).
דלקת ריאות CT / קולונוסקופיה וירטואלית.
כדי ליצור את חומר הניגוד, משתמשים בבריום הגופרתי כבסיס לתרכובת המכילה: מים, חומרי עיבוי, חומרי פירוק וחומרי טעם וריח.
מכיוון שהבריום הגופרתי אינו מסיס, התערובת המתקבלת מסוג זה של חומר ניגוד היא לבנה ועכורה.
הוא משמש רק בדרכי העיכול – לרוב נכנס לגוף בבליעה או באמצעות חוקן ולאחר הבדיקה הוא עוזב את הגוף דרך הצואה.
בפיזיקה, חומר מראה , המכונה גם חומר צל, חומר אליס או בתרגום רשמי חלקיקי מראה, הוא מקביל היפותטי לחומר רגיל.
הפיזיקה המודרנית עוסקת בשני סוגים בסיסיים של סימטריה מרחבית: שיקופית וסיבובית.
החלקיקים היסודיים הידועים פועלים לפי הסימטריה הסיבובית, אך אינם פועלים לפי הסימטריה של השתקפות המראה.
מבין ארבעת כוחות היסוד - הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק, הכוח הגרעיני החלש וכוח הכבידה - רק הכוח החלש שובר את הסימטריה.
הפרת הסימטריה באמצעות הכוח החלש הוצגה לראשונה על ידי הפיזיקאים צונג-דאו לי וצ'ן-נינג יאנג בשנת 1956 כפתרון ל'חידת ה-τ–θ'.
הם הציעו מספר ניסויים כדי לבדוק אם הכוח החלש אינו משתנה תחת הסימטריה.
ניסויים אלה בוצעו כחצי שנה לאחר מכן והם אישרו כי האינטראקציות של הכוח החלש בין החלקיקים הידועים מפרות את הסימטריה.
עם זאת, ניתן לשחזר ו"לתקן" את הסימטריה כסימטריה בסיסית של הטבע אם החלקיקים מוגדרים כך שלכל חלקיק יש חלקיק מראה.
התיאוריה תוארה לראשונה בשנת 1991, אם כי הרעיון המודרני התקבל מאוחר יותר.
חלקיקי המראה מבצעים אינטראקציה בינם לבין עצמם באותו האופן של חלקיקים רגילים, למעט במקרים שבהם לחלקיקים רגילים יש אינטראקציות שמאליות, לחלקיקי המראה יש אינטראקציות ימניות (ומכאן הרעיון של השתקפות המראה).
באופן זה מסתבר שהסימטריה של השתקפות במראה יכולה להתקיים כסימטריה מדויקת של הטבע, בתנאי שקיים חלקיק מראה לכל חלקיק רגיל.
הזוגיות הזו יכולה גם להישבר באופן ספונטני בהתאם למנגנון היגס.
חומר מראה, אם קיים, יצטרך להשתמש בכוח החלש כדי ל"תקשר" עם חומר רגיל.
הסיבה לכך היא שהכוחות בין חלקיקי המראה מתווכים על ידי בוזוני מראה, למעט הגרביטון, אך אף אחד מהבוזונים המוכרים לא יכול להיות זהה לשותפי הראי שלהם.
הדרך היחידה שבה חומר המראה יכול לתקשר עם חומר רגיל באמצעות כוחות שאינם כוח הכבידה הוא באמצעות מן "ערבוב" של בוזוני מראה עם בוזונים רגילים או באמצעות חילופי חלקיקים.
אינטראקציות אלה יכולות להיות חלשות מאוד.
לפיכך הוצעו חלקיקי מראה כמועמדים לחלקיקי החומר האפל ביקום, כגון מקבילים של חלקיקי ה-Wimp.
תצפיות ומחקרים מסוימים אף הראו שחומר המראה יכול להתנהג יותר כ"מסת מראה", מסה בעלת תכונות מנוגדות למסה המוכרת.
מאותם המחקרים עלו ההשערות שחלקיקי מראה יכולים לתפקד היטב כחלקיקים בעלי מסה שלילית.
צפיפות חומר המראה יכלה להיות נמוכה מאוד במהלך תקופת האינפלציה הקוסמית, דבר האומר שלא היה ניתן להבחין בו ולהבדילו מחומר רגיל.
הפיזיקאי שלדון גלאשו הראה שאם ישנם חלקיקים אנרגטיים אשר מבצעים אינטראקציה חזקה עם חלקיקים רגילים ועם חלקיקי מראה, הם יכולים לפלוט פוטונים ופוטוני מראה.
לתהליך הזה יש השפעה רבה על מטענים חשמליים של חומר רגיל, וכנראה גם של חומר המראה, אם קיים.
בשנים הקרובות מתוכנן ניסוי למדידת השפעה זו.
אם חומר המראה אכן קיים בשפע גדול ביקום, ואם הוא מקיים אינטראקציה חלשה בלבד עם החומר הרגיל, אז ניתן היה לאתר זאת בניסויים לגילוי ישיר של חומר אפל.
למעשה, מדובר באחד המועמדים המועטים לחומר אפל שיכולים להסביר את אותו החומר האפל המסתורי, תוך שהוא עדיין עולה בקנה אחד עם התוצאות האפסיות של ניסויים אחרים בנושא גילוי חומר אפל.
חומר מראה יכול כנראה להתגלות גם בניסויים בשדה אלקטרומגנטי, ויש לכך השלכות על מדעי כדור הארץ ועל חקר האסטרופיזיקה.
אם מסת חומר המראה הקיים ביקום גבוהה מספיק, ניתן לגלות את השפעות הכבידה שלו.
מכיוון שחומר המראה מקביל לחומר הרגיל, יש לצפות כי חלק מחומר המראה קיים בצורות שונות ומשונות של גלקסיות מראה, כוכבי מראה, כוכבי לכת מראה וכו'.
ניתן לאתר עצמים אלו באמצעות ההשפעות הכבידתיות.
אפשר גם לצפות כי בחלק מהעצמים יש חפצי מראה כבן לוויה שלהם.
במקרים כאלה יהיה צריך לגלות ולזהות את אפקט דופלר בספקטרום הכוכב.
ישנם רמזים מסוימים לכך שכבר נצפו תופעות כאלה בעבר, אך אינם יודעים זאת בוודאות.
חומר רך או חומר מעובה רך הוא תת-תחום של חומר מעובה הכולל מגוון מערכות פיזיקליות שמתעוותות בקלות או שמבנן משתנה בקלות כאשר מופעל עליהן כוח חיצוני (כמו כוח מכני או כוח חשמלי).
הם כוללים נוזלים מורכבים, קולואידים (תרחיפים), אמולסיות (תחליבים), פולימרים, קצף, ג'ל, חומרים פעילי שטח (אמפיפיליים), חומרים גרגיריים (גרנולריים), גבישים נוזליים ומערכות ביולוגיות שונות.
חומרים אלה חולקים תכונה משותפת חשובה והיא שהתנהגויות פיזיקליות דומיננטיות בחומר מתרחשות בסקאלת אנרגיה הדומה לאנרגיה תרמית בטמפרטורת החדר.
בטמפרטורות אלה, היבטים קוונטיים בדרך כלל אינם חשובים.
פייר ז'יל דה-ז'ן, אשר כונה "האב המייסד של החומר הרך", קיבל את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1991 על כך שגילה שניתן להכליל שיטות שפותחו לחקר תופעות סדר במערכות פשוטות למקרים מורכבים יותר הקיימים בחומר רך, ובמיוחד בגבישים נוזליים ובפולימרים.
בחומר רך מתרחשות תופעות מעניינות שאינן ניתנות לחיזוי (או שקשה לחזות אותן) באופן ישיר מהמולקולות או מהאטומים המרכיבים את החומר.
זאת מכיוון שחומרים המכונים חומר רך נוטים להרכבה עצמית במבנים פיזיקליים מזוסקופיים, כלומר הגודל של המבנים הוא בין מיקרוסקופי (קטן מננומטר) למקרוסקופי (מעל למיקרומטר).
המאפיינים והאינטראקציות של מבנים מזוסקופיים בחומר רך עשויים לקבוע את ההתנהגות המקרוסקופית של החומר.
לדוגמה, המערבולות המתרחשות באופן טבעי בתוך זורם, קטנות בהרבה מהכמות הכוללת של הנוזל ועם זאת גדולות בהרבה מהמולקולות הבודדות שלו, והופעת מערבולות אלו שולטת בהתנהגות הזרימה הכוללת של החומר.
כמו כן, הבועות המרכיבות קצף הן מזוסקופיות מכיוון שכל אחת מהן מורכבת ממספר עצום של מולקולות, והקצף עצמו מורכב ממספר רב של בועות אלו.
הקשיחות המכנית הכוללת של הקצף נובעת מהאינטראקציות בין הבועות.
מאפיין נפוץ נוסף של חומר רך הוא חשיבותן של תנודות תרמיות.
סקאלת האנרגיה של האינטראקציות האופייניות במבני חומר רך דומה לסקאלת האנרגיה התרמית.
לכן, המבנים מושפעים כל הזמן מתנודות תרמיות, ועוברים תנועה בראונית.
לבסוף, תכונה ייחודית נוספת של מערכות החומר הרך היא ההתארגנות העצמית.
ההתנהגות המורכבת האופיינית והמבנים ההיררכיים בחומר מתעוררים באופן ספונטני כאשר המערכת מתקדמת לעבר שיווי משקל.
חומרים רכים חשובים במגוון רחב של יישומים טכנולוגיים.
הם עשויים להופיע כחומרי מבנה ואריזה, קצף ודבקים, חומרי ניקוי וקוסמטיקה, צבעים, תוספי מזון, חומרי סיכה ותוספי דלק, גומי בצמיגים ועוד.
בנוסף, מספר חומרים ביולוגיים כגון דם ושרירים ניתנים לסיווג כחומר רך.
גבישים נוזליים, קטגוריה נוספת של חומר רך, מגיבים לשדות חשמליים באופן שהופך אותם לחומרים חשובים מאוד במכשירי תצוגה (LCD).
חומר מחמצן (הידוע גם כמחמצן או קולט אלקטרונים) הוא חומר בתגובה כימית של חמצון-חיזור ש"מקבל" אלקטרונים מחומר מחזר (הנקרא גם מחזר, או תורם אלקטרונים).
במילים אחרות, מחמצן הוא כל חומר שמחמצן חומר אחר.
דרגת החמצון של המחמצן יורדת ואילו זו של המחזר עולה; הדבר בא לידי ביטוי באמירה שמחמצנים "עוברים חיזור" ו"מחוזרים"" בעוד שהמחזרים "עוברים חמצון" ו"מתחמצנים".
חומרי החמצון הנפוצים הם חמצן, מימן על-חמצני והלוגנים.
במובן מסוים, חומר מחמצן הוא צורון כימי שעובר תגובה כימית שבה הוא צובר אלקטרון אחד או יותר.
במובן זה, חומר מחמצן הוא מרכיב אחד בתגובת חמצון-חיזור (חמזור).
במובן השני, חומר מחמצן הוא צורון כימי המעביר אטומים אלקטרושליליים, בדרך כלל חמצן, לסובסטרט.
בעירה, חומרי נפץ רבים ותגובות חמזור אורגניות כרוכים בתגובות העברת אטומים.
מקבלי אלקטרונים משתתפים בתגובות העברת אלקטרונים.
בהקשר זה, החומר המחמצן נקרא מקבל אלקטרונים והחומר המחזר נקרא תורם אלקטרונים.
חומר מחמצן קלאסי הוא יון הפרוצניום Fe(C5H5)+2 שמקבל אלקטרון ליצירת Fe(C5H5)_2. אחד ממקבלי האלקטרונים החזקים ביותר הזמינים באופן מסחרי הוא "magic blue" (מילולית: "כחול קסום"), הקטיון הרדיקלי שמקורו ב-N(BrC6H4-4)_3.
בסטריאוכימיה, חומר עזר כיראלי הוא קבוצה או יחידה סטריאוגנית המשולבת באופן זמני בתרכובת אורגנית על מנת לשלוט בתוצאה הסטריאוכימית של הסינתזה.
הכיראליות הקיימת בחומר העזר יכולה להטות את הסטריאוסלקטיביות של תגובה אחת או יותר.
ניתן בדרך כלל להחזיר את חומר העזר לשימוש עתידי.
רוב המולקולות הביולוגיות והמטרות הפרמצבטיות קיימות כאחד משני אננטיומרים אפשריים; כתוצאה מכך, סינתזות כימיות של חומרי טבע וחומרים פרמצבטיים מתוכננות לעיתים קרובות כדי להשיג את המטרה בצורה טהורה אננטיומרית.
חומרי עזר כיראליים הם אחת מהאסטרטגיות הרבות הזמינות לכימאים סינתטיים לייצור סלקטיבי של הסטריאואיזומר הרצוי של תרכובת נתונה.
חומרי עזר כיראליים הוצגו על ידי אליאס ג'יימס קורי בשנת 1975 עם 8-פנילמנטול כיראלי ועל ידי בארי טרוסט בשנת 1980 עם חומצה מנדלית כיראלית.
תרכובת המנטול קשה להכנה וכחלופה הוצג טרנס-2-פניל-1-ציקלוהקסאנול על ידי ג'יי.
חומרי עזר כיראליים משולבים בסינתזות כדי לשלוט בתצורה המוחלטת של מרכזים סטריאוגניים.
הסינתזה של המקרוליד ציטובריצין, של דייוויד א.
אוונס, משתמשת בחומרי עזר כיראליים של אוקסאזולידינון לתגובת אלקילציה אסימטרית אחת וארבע תגובות אלדול אסימטריות, וקובעת את הסטריאוכימיה המוחלטת של תשעה מרכזים סטריאוגניים.
טרנספורמציה סטריאוסלקטיבית טיפוסית מונחית חומרי עזר כוללת שלושה שלבים: ראשית, חומר העזר מצומד קוולנטית לסובסטרט; שנית, התרכובת המתקבלת עוברת טרנספורמציה דיאסטראוסלקטיבית אחת או יותר; ולבסוף, חומר העזר מוסר בתנאים שאינם גורמים לרצמיזציה של התוצרים הרצויים.
עלות השימוש בחומר עזר סטוכיומטרי והצורך לבצע שלבים סינתטיים להוספה והסרה של חומר העזר הופכים גישה זו לבלתי יעילה.
עם זאת, עבור טרנספורמציות רבות, המתודולוגיה הסטריאוסלקטיבית היחידה הזמינה מסתמכת על חומרי עזר כיראליים.
בנוסף, טרנספורמציות עם חומרי עזר כיראליים נוטות להיות רב-תכליתיות ונחקרו היטב, מה שמאפשר את הגישה היעילה ביותר מבחינת זמן לתוצרים טהורים אננטיומרית.
יתר על כן, תוצרי התגובות המכוונות באמצעות חומרי העזר הם דיאסטריאומרים, מה שמאפשר הפרדה קלה שלהם בשיטות כגון כרומטוגרפיית עמודה או התגבשות.
חומר משפר ביצועים הוא חומר המשפר את הביצועים הכלליים של האדם הנוטל אותו.
סמים רבים נכנסים תחת קטגורית משפרי הביצועים, כגון סטרואידים אנאבוליים, אשר נמצא בשימוש על ידי ספורטאים ומפתחי גוף (נקרא גם סמי ספורט).
ישנם גם סמים משפרי ביצועים קוגניטיביים תחת השם משפרי קוגניציה.
לעיתים, סמים משפרי ביצועים נמצאים בשימוש אצל אנשי צבא בעת לחימה ואצל אנשים העוסקים בפיתוח גוף.
אין הגדרה חד משמעית או אובייקטיבית לסמים או חומרים משפרי ביצועים.
עם זאת, ישנם משפרי ביצועים מובהקים המסווגים ככאלו באופן אוניברסלי (לדוגמה סטרואידים אנאבוליים, קראטינים, ממריצים ועוד).
קפאין נחשב למשפר ביצועים בעיני רבים.
סטרואידים אנדרוגניים אנאבוליים הם הורמונים סטרואידיים סינתטיים וטבעיים אשר מעודדים גידול וחלוקת תאים.
הם מביאים לגידול בשרירים, עצמות ולעלייה בלחץ הדם.
ספורטאים עושים בו שימוש למרות איסור מצד ארגוני הספורט.
חומר ממריץ הוא מונח-על המציין את אותם החומרים – לרבות תרופות וסמים – המגבירים את פעילות מערכת העצבים המרכזית, מערכת השליטה המרכזית על פעולות הגוף, עיבוד המידע ויצירת המצע הביולוגי למודעות.
תחת קטגוריה זו נכנסים חומרים כגון קפאין, אפדרין, מתילפנידאט (ידוע בשם ריטלין) ואמפטמין (ידוע גם בשמות אטנט ואדרל).
חומרים אלו עלולים להוביל לבעיות בשינה, כאבי ראש, ירידה במשקל, חרדה והתמכרות, אך נמצאו כיעילים אצל מטופלים עם הפרעות קשב ופעלתנות יתר (ADHD) ובנרקולפסיה.
חומרים ממריצים אחרים כגון קוקאין נמצאים תחת איסור חוקי בשל סכנת התמכרות.
הורמון גדילה הוא הורמון פפטידי סומטי המופרש מבלוטת יותרת המוח ותפקידו בין היתר לווסת ייצור חלבונים ולהמריץ צמיחת עצמות אצל ילדים ומתבגרים.
ההורמון בעל תכונות של בניית שרירים ועצמות, ועל כן ספורטאים והעוסקים בפיתוח גוף נוהגים להשתמש בו, וכן אתלטים בתחומים של הרמת משקל, כוח מתפרץ, וכדומה.
הוא גם מעלה את תפוקת הלב, מעודד התפתחות מינית ומגביר את סינתזת החלבונים במוח אשר חיוניים להגברת הזיכרון לטווח ארוך.
השימוש בתכשירים רפואיים בספורט עתיק יומין כנראה, כמו תחרויות הספורט עצמן.
קיימות עדויות, שכבר ביוון העתיקה נעשה שימוש בשיקויים שונים כדי לשפר את ביצועי הספורטאים.
עדויות ראשונות מהעת החדשה מגיעות מסוף המאה ה-19, כשרוכבי אופניים השתמשו בקפאין, בקוקאין, בסטריכנין ובאתר – לשיפור ההישגים ולהפחתת כאבים ועייפות.
האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI) והפדרציה הבינלאומית לכדורגל (פיפ"א) אסרו את השימוש בסמים אלו ב-1966.
שימוש בסטרואידים אנאבוליים, בהורמון הגדילה ולעיתים אף באינסולין – הפך לנפוץ גם בקרב העוסקים בפיתוח גוף, ואף השרירן ושחקן הקולנוע ארנולד שוורצנגר – לימים מושל קליפורניה – הודה בשימוש בסטרואידים.
לפי דוברו, לא השתמש שוורצנגר בסטרואידים מאז 1990 – השנה שבה הם הפכו לבלתי חוקיים בארצות הברית.
חומרה (חָמְרָה, באנגלית: Hardware) היא אוסף כל הרכיבים הפיזיים במחשב או בהתקן אלקטרוני אחר, כמו טלפון סלולרי או ציוד תקשורת, כלומר כל אובייקט הנתפס בחוש המישוש (כל דבר שניתן לגעת בו – "חומר").
זאת להבדיל מהמידע שהמחשב או ההתקן מכיל (ונשמר בזיכרון) או מעבד (בעזרת המעבד), ומהתוכנה – אוסף הפקודות המספקות הוראות לחומרה.
הבחנה זו בין חומרה לתוכנה מצטמצמת כאשר התוכנה צרובה ברכיב חומרה מסוים ואינה ניתנת לשינוי (לדוגמה Read only memory – ROM) – תוכנה מסוג זה קרויה קושחה (Firmware) (מהיותה 'קשיחה' כלומר לא ניתנת לשינוי בצורה פשוטה).
זיכרון קשיח זה הוא זיכרון ROM.
בפיתוח, בתכנון ובשיכלול רכיבי חומרה עוסק מהנדס חומרה.
מחשב אישי מורכב ממספר רכיבי חומרה הארוזים במארז:
לוח אם, שעליו מורכבים המעבד, הזיכרון הראשי, ורכיבים נוספים בתוך חריצי הרחבה.
ספק כוח, שמטרתו לספק לרכיבים השונים את המתח הדרוש להם.
כרטיס גרפי, שאחראי על עיבוד התמונה ושליחתה לצג (מסך).
כרטיסי מולטימדיה, הכוללים כרטיס טלוויזיה, כרטיס עריכת וידאו, כרטיס קול.
יציאות שונות (מקבילי, טורי, FireWire, USB) לציוד הקפי, כמו סורק ומדפסת.
אמצעי אחסון, כמו דיסק קשיח, כונן DVD, צורב וכדומה.
רכיבי תקשורת: כרטיס רשת, ראוטר.
רכיבים בסיסיים נוספים, שהם מסך, מקלדת, ועכבר.
במחשב נייד רכיבים אלה הם חלק מהמארז הבסיסי אך במחשב שולחני הם נמצאים מחוץ למארז.
בנוסף, ובדרך כלל שלא כחלק מהמארז, המחשב האישי יכול לכלול גם מדפסת, סורק, מצלמת רשת, ולעיתים גם מערכת שמע עם רמקולים ואוזניות.
חומרה ניתן לחלק לפנימית ולחיצונית.
חומרה פנימית אחראית על עבודת מערכת המחשב (חלוקת זרם חשמלי, אחסון נתונים, עיבוד נתונים וכדומה) וחומרה חיצונית כגון מסך, רמקולים, מקלדת (לא וירטואלית), עכבר (לא וירטואלי) וכדומה אחראים על שליטה על המחשב דרך ממשק משתמש (הזנת קלט וקבלת פלט).
ייתכנו גם רכיבי חומרה חיצוניים נשלפים המהווים חלק אינטגרלי מהמערכת (כמו כאשר מאחסנים את מערכת ההפעלה של מחשב על כונן מידע נשלף).
החומרה נשלטת על ידי פקודות בשפת מחשב, הנקראת שפת סף (Assembly).
על המחשבים בימינו, כדי לגשת לכל רכיב, אפילו במערכות הפעלה מתקדמות, יש לרשום את אוסף הפקודות שפונות לרכיב.
קבצים אלה נשמרים עם סיומת VxD לדוגמה.
קבצים ישנים שעסקו בחומרה מתקופת ה-DOS היו עם הסיומת COM – לדוגמה: MOUSE.COM להפעלת העכבר, MSCDEX.COM להפעלת כונן תקליטורים.
כמו כן, גם כקובצי הרצה (EXE) כתוכנית לכל דבר.
החומרה מופעלת באמצעות פסיקות (Interrupt), הפסיקה קלה בפעולת המעבד וגישה לחומרה.
חומרה: כלל הרכיבים הפיזיים המרכיבים את המחשב ואת הציוד ההיקפי שלו, להבדיל מתוכנה.
מחשב: מכונה המעבדת נתונים על פי תוכנית, כלומר על פי רצף פקודות נתון מראש.
מחשב נייד: מחשב בעל ממדים קטנים, הניתן לנשיאה.
מחשב אישי: מחשב שממדיו מאפשרים להניחו על שולחן, ונועד לשימושו האישי של משתמש יחיד.
בסוג זה, קיים גם מחשב אישי זעיר.
מחשב-על: מחשב הנמצא בשורה הראשונה של המחשבים בעולם, מבחינת ביצועי החישוב שלו.
מחשוב לביש: אוסף של אביזרים אלקטרוניים, כגון חיישנים, מצלמות, צגים וכיוצ"ב, שניתנים לנשיאה על הגוף.
טלפון חכם בנוסף לתפקודו כמחשב, הוא מתאפיין בממשק מסך מגע, מצלמה וחיישנים שונים.
מחשב לוח (במקור: טאבלט) מכשיר דומה לטלפון חכם, אך מתאפיין במסך גדול יותר ואינו מצויד בהכרח בתקשורת סלולרית
מחשב כף יד או PDA: מחשב קטן מידות, בגודל כף יד, הוחלף על ידי טלפונים חכמים.
מעבד: החלק המרכזי במחשב, שמבצע את הפקודות המאוחסנות בזיכרון המחשב.
נקרא גם CPU (יחידת עיבוד מרכזית) בשל היותו יחידת עיבוד המידע המרכזית במחשב.
סיווג של מעבדים בעלי תכונות מסוימות, למשל מספר גדול יחסית של אוגרים, מספר מוגבל של אופני מיעון, בדרך כלל זיכרון מטמון במעבד עצמו, אורך זהה לכל הפקודות (opcode), רוב או כל הפקודות מבוצעות במחזור שעון יחיד, ועוד.
DSP: (Digital Signal Processor): מעבד שייעודו העיקרי הוא עיבוד אותות ספרתי, בדרך כלל עם פקודות ייעודיות לעבודה על מערכים, כדי לייעל סוגי עיבוד מסוימים כמו כפל וקטורי, כפל מטריצות, התמרת פורייה מהירה, ועוד.
ריבוי ליבות: מעבד העשוי מוליך למחצה (בדרך כלל סיליקון) יחיד, שמכיל מספר ליבות עיבוד המאפשרות לחלק ביניהם את העבודה.
Bit-Slice: דרך לממש מעבד ממספר רכיבים בדידים, שכל אחד מהם מטפל בחלק (slice) מהמילה: כך למשל במימוש מעבד 16-סיביות, ניתן להשתמש בארבעה רכיבים שמטפלים בארבע סיביות כל אחד.
מעבד גרפי: מעבד ייעודי לביצוע עיבודים וחישובים גרפיים, לשם הצגה מהירה של תמונות על-גבי הצג .
GPGPU: שימוש במעבדים גרפיים לצורכי עיבוד/חישוב כלליים (לאו דווקא גרפיים).
שימוש מרכזי היום בשיטה זאת הוא עבור בינה מלאכותית.
מדרג הזיכרון המשמש את המעבד:
אוגר: הזיכרון הנגיש ביותר למעבד ונמצא בתוכו.
זיכרון מטמון: זיכרון שיושב קרוב למעבד ומשמש עבור מידע שהמעבד ניגש אליו לעיתים קרובות.
RAM: מילולית, "זיכרון גישה אקראית".
סוג זיכרון המאפשר כתיבה וקריאה, תוך גישה "ישירה" לכתובת בזיכרון, לעומת זיכרונות בהם יש להמתין עד שתוכן כתובת מסוימת מגיע למצב קריאה, כמו זיכרון השהיה ואוגר הזזה.
זיכרון דינמי: התקן זיכרון מצב מוצק, לגישה אקראית.
כמעט מאז הצגתו, בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, ועד ימינו (2019), סוג הזיכרון הנפוץ ביותר במחשבים.
לזיכרון דינמי מספר חסרונות בהשוואה לזיכרון סטטי, ביניהם, בדרך כלל, זמני גישה ארוכים יותר לקריאה וכתיבה, והצורך "לרענן" את הזיכרון (ומכאן שמו) לעיתים מזומנות - ללא רענון כזה תוכן הזיכרון "מתנדף" גם כשאספקת הכוח לא נפסקת.
יתרונו העיקרי מול זיכרון סטטי היא הצפיפות (וכתוצאה ממנה, גם המחיר ליחידת זיכרון): התקני זיכרון דינמי משתמשים בטרנזיסטור יחיד לסיבית, ובדרך כלל מכילים בסדר גודל יותר סיביות מהתקן זיכרון סטטי שנבנה בטכנולוגיה דומה.
זיכרון סטטי: התקן זיכרון מצב מוצק, לגישה אקראית.
לעומת הזיכרון הדינמי, לזיכרון סטטי יש בדרך כלל זמני גישה מהירים יותר, והוא אינו זקוק למחזור "רענון" כדי לשמור על תוכנו, אם כי גם זיכרון זה "נדיף" ותלוי באספקת כוח רציפה כדי לשמור על התוכן.
צפיפותו פחותה מהזיכרון הדינמי, וכתוצאה, מחיר יחידת זיכרון גבוה יותר בטכנולוגיה זו.
משמש, בין השאר, לזיכרון מטמון, בו מהירות הגישה חשובה יותר מהצפיפות.
זיכרון נדיף - שם כללי לכל סוגי הזיכרון ש"מתנדפים" ללא אספקת כוח (בדרך כלל כאשר מכבים את המחשב, או כתוצאה מתקלה באספקת הכוח).
"זיכרון סטטי" ו"זיכרון דינמי" הם זיכרונות נדיפים.
זיכרון בלתי נדיף - סוג זיכרון השומר על התוכן גם ללא אספקת כוח.
זיכרון ליבה מגנטי, זיכרון בועות וזיכרון הבזק הם מסוג זה.
זיכרון מצב מוצק: שם כללי לכל סוגי הזיכרון המבוססים על התקני מוליכים למחצה.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 החליף בהדרגה זיכרון מצב מוצק את כל סוגי הזיכרון האחרים.
זיכרון ליבה מגנטית: סוג זיכרון לא נדיף, שמאז הומצא ונבנה בשנות ה-50 של המאה ה-20 ועד שהוחלף על ידי זיכרון מצב מוצק, היה סוג הזיכרון העיקרי בכל סוגי המחשבים.
זיכרון השהיה לפני הופעת זיכרון הליבה, זיכרון השהיה היה אחד מסוגי הזיכרון החשובים.
מבוסס בדרך כלל על עיקרון אקוסטי: בתווך, בדרך כלל כספית, נשלחים אותות אקוסטיים מצד אחד של התווך (צד ה"אקטואטור") לצד שני (צד הגלאי), שם הם נקלטים על ידי גלאי (מעין מיקרופון), ונשלחים חזרה למבוא.
קיבולת יחידה אחת של זיכרון השהיה בדרך כלל מכילה כמה מאות עד כאלף סיביות.
גרסאות מסוימות של זיכרון השהיה עושות שימוש בגלי פיתול מכניים, בתווך עשוי תיל מתכת, במקום גלים אקוסטיים (גלי רוחב) בתווך נוזלי
אוגר הזזה, וליתר דיוק, אוגר הזזה סיבובי (או מעגלי), בו הסיבית ב"מוצא" האוגר מוזנת חזרה ל"מבוא" של האוגר.
אוגרי הזזה באורך כמה אלפי סיביות הם המקבילה של זיכרון השהיה, במימוש ברכיבי מצב מוצק
זיכרון בועות סוג זיכרון מצב מוצק לא נדיף.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 היו ציפיות שזיכרון הבועות יחליף חלק מזכרונות מצב מוצק אחרים, ציפייה שלא התממשה, ורק מספר מוגבל של מחשבים עשו שימוש בזיכרון זה.
זיכרון הבזק זיכרון מצב מוצק בלתי נדיף.
משמש פעמים רבות כתחליף להתקני אחסון מגנטיים או אופטיים, כמו דיסק קשיח ותקליטור.
כמו כן בשימוש נרחב לקושחה.
מספר מגבלות מונעות בדרך כלל שימוש בזיכרון הבזק כהתקן זיכרון כללי.
צג: מסך המשמש להצגה חזותית של מידע ותמונות
CRT: סוג של צג המבוסס על שפופרת קתודית (Cathode Ray Tube) שיורה אלקטרונים לעבר שכבה פלואורסצנטית.
LCD: סוג של צג המבוסס על גביש נוזלי (Liquid Crystal Display), בעל תאורה אחורית.
OLED: מסך מבוסס דיודות פולטות אור על בסיס אורגני, ללא תאורה אחורית, מציג גוון שחור יותר כי לא צריך להסתיר תאורה אחורית.
משמש בעיקר במסכים של סמארטפונים.
מסך מגע: צג המשמש כצג רגיל ובנוסף בעל אפשרות לשמש כאמצעי הצבעה על ידי נקישת האצבעות על נקודות הבחירה שבמסך.
ציוד היקפי: רכיב של מערכת המחשב שאינו חלק מהיחידה המרכזית שלו (זו הנמצאת על לוח האם), אלא נלווה אליה.
רבים מהאביזרים ההיקפיים נמצאים מחוץ למארז המחשב, אך יש גם כאלו הנמצאים בתוך המארז.
מקלדת: אביזר היקפי בסיסי המשמש להקלדה ולהעברת סימנים ומידע טקסטואלי אל המחשב
עכבר מחשב: אביזר היקפי המשמש לניווט ושליטה בסמן.
מאפשר למקם את הסמן בקלות במקום הרצוי בצג
ג'ויסטיק: הוא רכיב ציוד היקפי המשמש למתן קלט למחשב, לקונסולת משחקים או לכיסא גלגלים ממונע
משטח נגיעה: לרוב משמש כאמצעי הצבעה למחשבים ניידים (בדומה לעכבר).
בדרך כלל מהווה חלק אינטגרלי בהם.
כדור עקיבה: משמש גם הוא כתחליף לעכבר הסטנדרטי
מיקרופון: אביזר המשמש לקליטת סאונד
אוזניות: אביזר המשמש לשמיעה ולעיתים מלווה עם מיקרופון
מצלמת אינטרנט: מצלמת זמן אמת, אשר ניתנת לצפייה באמצעות האינטרנט, מסרים מיידיים או תוכנת צפייה ייעודית
סורק: אביזר היקפי המשמש לסריקה של דפים והעברת תוכנם לקובץ תמונה
מדפסת: אביזר היקפי המשמש ליצירת פלט מודפס מהמחשב
מדפסת הזרקת דיו: מדפסת המשתמשת במזרקי-דיו זעירים על מנת להדפיס
מדפסת לייזר: מדפסת המשתמשת בלייזר לשם הדפסה על דפים באמצעות טונר
משטח קירור: משטח קירור הוא משטח המיועד עבור מחשבים ניידים ומטרתו היא לקרר את המחשב הנייד, ולמנוע התחממות יתר שתגרום לירידה בביצועי המחשב, ובמקרים קיצוניים אף פגיעה ברכיבי המחשב.
Solid state drive: אמצעי לאחסון נתונים בנפח גבוה, תחליף לכוננים קשיחים (HDD), שמהירות העיבוד שלו גבוהה.
דיסק קשיח: אמצעי לאחסון נתונים בנפח גבוה המורכב מפלטות מתכתיות מצופות חומר מגנטי המסתובבות במהירות גבוהה
RAID: מערך יתיר של דיסקים זולים/ עצמאיים.
מערכת המשתמשת במספר דיסקים קשיחים במטרה להשיג אמינות, מהירות ו/או נפח אחסון גדול יותר
כונן NAS: (קיצור של Network Attached Storage), מארז של דיסק אחד או יותר, אליו ניתן לגשת מרחוק, דרך רשת מקומית או דרך האינטרנט.
כונן חיצוני: כונן המתחבר למחשב ומשמש בעיקר לקריאה של דיסקים או לגיבוי תוכנות.
דיסק און קי: נקרא גם בעברית "החסן נייד".
דיסקט: אמצעי לאחסון נתונים בטכנולוגיה מגנטית
כונן דיסקטים: כונן המאפשר קריאה וכתיבה מתקליטונים
CD או תקליטור: אמצעי אחסון נתונים בטכנולוגיה אופטית בנפחים שונים.
CD-R: תקליטור לכתיבה, מדיה אופטית שעליה ניתן לאחסן מידע ללא אפשרות למוחקו, וזאת עד שנגמר המקום במדיה
DVD: סוג של תקליטור בעל נפח אחסון של עד 4.7 ג'יגה בייט
Blu-ray: סוג של תקליטור בעל נפח אחסון של עד 50 ג'יגה בייט
כונן תקליטורים: כונן המאפשר קריאה של תקליטורים, המכילים נתוני מחשב, מוזיקה וסרטים
צורב: אביזר היקפי המשמש לכתיבה ומחיקה של תקליטורי CD-R ,CD-RW, DVD-R ו-DVD-RW
IDE: תקן לחיבור כוננים למחשב
בקר IDE: כרטיס חומרה המאפשר ללוח האם "לשוחח" עם התקני IDE
SCSI: תקן להעברת נתונים בצורה מקבילית המאפשר העברת נתונים בקצב גבוה
ATA: תקן העברת מידע לכוננים מסוג IDE (כוננים קשיחים, כונני תקליטורים, כונני DVD וכך הלאה)
Serial ATA: תקן חדש ומהיר יותר להעברת נתונים בין כונני IDE, המבוסס על תקן ATA הוותיק יותר, ובעל תאימות אחורנית אליו
ISA וגם EISA: אפיקי מחשב ישנים
PCI: אפיק מחשב לחיבור התקנים נוספים ללוח האם
AGP: יציאת גרפיקה מואצת - ערוץ בלוח-האם שאליו מתחבר כרטיס מסך, במהירויות של 4x ו-8x
PCI-Express: ממשק PCI מהיר ביותר לחיבור כרטיסי מסך וכרטיסי הרחבה - מחליף גם את ה-AGP ואת ה-PCI, עובד במהירות של 16x, פי שניים יותר מהיר מאשר ממשק ה-AGP הישן
מארז מחשב: הקופסה שבתוכה נמצאים מרכיביו העיקריים של המחשב: לוח אם, מעבד, כרטיסי הרחבה, דיסק קשיח ועוד.
לוח אם: מעגל מודפס המהווה תשתית להצבת המעבד וזיכרון המחשב, ומכיל חריצי הרחבה שניתן להכניס לתוכם כרטיסי הרחבה.
ספק כוח: מקור אנרגיה חשמלי, שנאי שתפקידו להמיר את המתח החשמלי הקיים ברשת למתח נמוך המתאים לפעולת מכשיר חשמלי כלשהו.
במחשב, ספק הכוח נמצא בתוך המארז, ומוצמד אליו מאוורר להפחתת החום הנוצר בעת פעילותו.
צלעות קירור: גוף קירור המורכב על המעבד, משמש לפיזור החום הגבוה שהמעבד מפיץ.
לרוב מורכב עליו מאוורר המשמש כאמצעי עזר להפחתת החום.
כרטיס זיכרון: התקן אלקטרוני מבוסס זיכרון הבזק המשמש לאחסון מידע דיגיטלי
כרטיס גרפי או כרטיס מסך: כרטיס הרחבה הכולל מעבד גרפי, ומשמש ליצור את הפלט אל הצג
כרטיס טלוויזיה: כרטיס הרחבה המשמש לקליטת אותות וידאו דרך מצלמת וידאו או אנטנה חיצונית ולהעברת אותות וידאו מהמחשב לצג.
כרטיס קול: כרטיס הרחבה המשמש לקליטת אותות קול דרך מיקרופון ולהשמעת אותות קול מהמחשב לרמקולים.
כרטיס רשת: חומרת מחשב המאפשרת למחשב להתחבר לרשת מחשבים
כרטיס רשת אלחוטי: כרטיס רשת המאפשר חיבור לרשת אלחוטית (Wi-Fi).
הכרטיס מותקן בדרך כלל במחשבים ניידים
מודם: כרטיס אלקטרוני המאפשר תקשורת מחשבים
Wi-Fi: שם עממי לכמה תקנים לקליטת רשת אלחוטית במרחב המקומי
נתב : מכשיר ובו רכיב תקשורת מחשבים, שנועד לקביעת נתיבן והפצתן של חבילות נתונים ברשתות תקשורת נתונים
סיבית (bit): יחידת זיכרון הקטנה ביותר, המאפשרת להכיל את הערכים 1 (פועל) או 0 (כבוי) (בעברית: סיבית)
בייט (byte): צירוף של 8 יחידות ביט (סיביות)
USB: אפיק תקשורת טורי מודרני, המסוגל להעביר נתונים במהירויות גבוהות במיוחד (universal serial bus)
קורא ברקוד: התקן שקורא סימני ברקוד באמצעות שליחת אלומת לייזר
קורא כרטיסים: מכשיר המשמש לקריאת מידע שישנו בכרטיסי זיכרון
ארכיטקטורת מחשב: מבנה המחשב וארגונו
כונן רשת: צורת מיפוי של כוננים, מדיה, מחשבים מרוחקים ונתיבי גישה אחרים.
בדרך כלל מסומן באותיות האחרונות של השפה האנגלית (:z) כדי לאפשר מקום לשאר הכוננים שמחוברים למחשב.
חומרי טעם וריח הם חומרים המוספים למזון במטרה לשנות או לשפר את טעמו או את ריחו של המזון או המשקה.
קיימים תוספים רבים שמקורם סינתטי.
תהליך הייצור שלהם מתחיל במחקר כימי שמטרתו לבודד רכיבים חיוניים של הטעם המובהק מתוך רכיבים טבעיים.
בשלב הבא מנסים לדמות את הטעם בעזרת חומרים סינתטיים.
מצדדי השימוש בחומרי טעם וריח סינתטיים טוענים שלחומרים סינתטיים יש לרוב כושר עמידות והם פחות פגיעים לשינויי טמפרטורה ושינויים אחרים.
הם קלים להשגה, זולים יותר ויציבים יותר בצבעם ובהרכבם.
המתנגדים לשימוש בהם טוענים שהשפעתם על הגוף אינה טובה וחלק מהם מסוכנים לבריאות.
חומריו האפלים היא טרילוגיית ספרי פנטזיה, שכתב פיליפ פולמן.
הטרילוגיה יצאה לאור באנגליה בשנים 1995–2000 וכוללת את המצפן הזהוב (The Golden Compass; במקור נקרא "Northern Lights" ואף ראה אור בעברית במהדורה הראשונה בשם זה: "אורות צפוניים"), הסכין המעודן (The Subtle Knife) ומשקפת הענבר (The Amber Spyglass).
הסדרה עוקבת אחר סיפורה של ילדה בשם ליירה, במסעה במספר יקומים מקבילים, לצד ילד בשם ויל.
הסדרה מאזכרת רעיונות מתחומים שונים, כמו פיזיקה, פילוסופיה ותאולוגיה.
בהוצאה לאור האנגלית של הטרילוגיה, קהל היעד העיקרי היה לבני נוער, אך פולמן תכנן בכתיבתו לפנות גם לקהל המבוגרים.