tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המרכז למודל גאולוגי והידרודינמי של מכון המחקר המדעי של גזפרום פותר באופן מקיף את הבעיות במודלים לאחסון גז ושדה תת-קרקעי - החל מפירוש נתונים סייסמיים וחישוב עתודות פחמימנים וכלה בייצור פתרונות עיצוביים המבוססים על מודלים גאולוגיים וטכנולוגיים משולבים.
המרכז מספק גם תמיכה במערכות מידע ובסיסי נתונים קיימים של גזפרום ומכון המחקר ומפתח תוכנה לפתרון בעיות בתחום ניהול פיתוח שדה.
המרכז התאגידי לחקר מערכות תצורה (ליבות ונוזלים) משמש כמרכז מוביל בתאגיד גזפרום בתחום העבודה עם חומרי ליבה ונוזלי תצורה והוא בעל יכולת טכנית מוסמכת ועצמאית של שירות ההסמכה הפדרלי (שהוא הגוף הממשלתי ברוסיה למתן רישיונות הסמכה).
המרכז מבצע מחקר ואחסון מקיף של נוזלי הליבה והמאגר, היווצרות ותחזוקה של משאבי המידע בגזפרום.
בתחום אחריותו ביצוע מחקרים ניסיוניים של מערכות מאגר במטרה להכין מידע ראשוני לחישוב עתודות נפט, גז וגז מעובה; פיתוח שדה; יצירת תוכניות לעיבוד והכנת פחמימנים.
מומחי המרכז מבצעים גם פיתוח אזורי מחקר יעילים ביותר לגז ונפט באגני המשקע ברוסיה.
מרכז פיתוח השדה של מכון המחקר של גזפרום מתמחה בתכנון פיתוח מרבצי פחמימנים והכנת תחזית לטווח הארוך לייצור הפחמימנים.
תחום עבודה חשוב הוא חיפוש טכנולוגיות חדשות לפיתוח שדה ובניית בארות, פיתוח חדש ושיפור שיטות קידוח נפט.
המרכז מעניק תמיכה מדעית ומספק שירותים בתחום בניית בארות, תמיכה בפרויקטים של פיתוח, בדיקת היתכנות ומעריך את יעילות הפיתוח ויישום של טכנולוגיות חדשות, מפתח דרישות טכניות לתיעוד תכנון ותהליכי פיתוח שדה גז.
במרכז מעבדה מקיפה לחקר שיטות קידוח ומלט, המצוידות בציוד מודרני.
מרכז ייצור הגז של מכון המחקר מעניק תמיכה מדעית וטכנולוגית לתכנון ולהפעלה של מתקני ייצור גז, פיתוח טכנולוגיות להעצמת ייצור עיבוי גז ונפט, בחינת פתרונות טכניים וטכנולוגיים, בדיקות ניסוי של ציוד וטכנולוגיות וביקורת טכנולוגית של יצרני הציוד.
החטיבה מפתחת ומשפרת שיטות ואמצעים למידול מתמטי של תהליכי ייצור טכנולוגיים, כמו גם טכנולוגיות למניעת היווצרות של הידראט, פרפין ותמצית מלח.
למרכז ניסיון ייחודי בפיתוח ובקרה על יישום תוכניות לשחזור וציוד מחדש של מתקני ייצור גז של תאגיד גזפרום, ניתוח היעילות הטכנולוגית של האמצעים שננקטו וניהול מחקרים ניסיוניים של זרימות, ציוד וטכנולוגיות מרובות שלבים, בתחום הולכת הגז.
פיתוח מיומנויות בתחום פיתוח נפט וגז בשדות ימיים תוך הסתמכות על הפוטנציאל ההנדסי והטכנולוגי של התעשייה המקומית מתבצע על ידי המרכז המדעי והטכני של החברה לפיתוח משאבי נפט וגז במים (KNTC).
בביצוע משימותיו, KNTC מסתייע במרכזים אחרים של המכון, חטיבות גזפרום, חברות הבת וארגונים אחרים.
המרכז לניהול טכני ותקינות טכנית של מכון המחקר מפתח תוכניות פיתוח ומבצע תמיכה מדעית וטכנית לבניית צינורות גז, מחשב, מנרמל, מנטר את המצב הטכני, האמינות והבטיחות של מתקני הולכת הגז, ואת השלמות התפקודית והמבנית של מתקנים אלה.
החטיבה מפתחת תקנים לאומיים, ארגוניים ובינלאומיים שמטרתם לשפר את האמינות והבטיחות בהפעלת מתקני מערכת אספקת הגז המאוחדת, מבצעת הערכות מחלקתיות לגבי נכונות הארגונים לבצע עבודות אבחון במתקני הייצור של גזפרום.
עובדי המרכז מבצעים מחקרים ניסיוניים ומודלים מתמטיים של עיוות ושבר של חומרים ומבנים של צינורות גז, כמו גם מודלים פיזיים ומתמטיים לצורך אבחון טכני.
התמחות המרכז למערכות וטכנולוגיות הולכת גז של מכון המחקר הם:
- פיתוח ותמיכה ביישום מסמכי תוכנית גזפרום הקובעים את הסיכויים לטווח הבינוני והארוך לפיתוח ושחזור של מערכת הובלת הגז;
- גיבוש מידע ארגוני ומשאבים על ידי מומחים ואנליטיים, כולל ייעול שיטות עבודה מקומיות וזרות;
- יצירה ותחזוקה של תיעוד נורמטיבי ומתודולוגי;
- בחינת מחקרים ותיעוד מדעי וטכני, אמצעים טכניים וציוד;
- מידול תפקוד ואופטימיזציה של המבנים ההידראוליים בגזפרום;
- פיתוח טכנולוגיות דחיסת גז ואופטימיזציה של הפרמטרים טכנולוגיים של יחידות מדחס ומתקני יצירת חשמל לתהליכים טכנולוגיים שונים, מחקרי היתכנות של אספקת חשמל לתחנות מדחס הגז;
- פעילויות ייעוץ ומידע וניתוח מומחים בפרויקטים של יצרנים עצמאיים בתחום הובלת הפחמימנים דרך מערכות הצינורות של גזפרום.
המרכז לפיתוח מוצרי צנרת וטכנולוגיות ריתוך של המכון מספק מחקר, הערכת מומחים, פיתוח מסמכי רגולציה וגישות מתודולוגיות, הצדקות והמלצות לשימוש במוצרי צנרת, טכנולוגיות, ציוד, כלים וחומרים לריתוך ותהליכים נלווים בכל השלבים.
המרכז לבנייה, שיפוץ טכנולוגיות והגנה מפני קורוזיה של מתמחה בפיתוח, יישום ותחזוקה של טכנולוגיות בנייה ותיקון צנרת, תמיכה רגולטורית ומתודולוגית להפעלת מתקני הובלת גז, פיתוח ויישום אמצעי הגנת קורוזיה למתקני ייצור והובלה.
אחסון תת-קרקעי ושימוש בתעלות גז, המלווים בבנייה ותיקון צינורות גז.
ציוד המעבדה של המרכז מאפשר מחקר מקיף בתחום הגנת קורוזיה וניטור קורוזיה, ייצורהחומרים פולימריים וציפוי בידוד תרמי.
מומחי המרכז משתתפים בתמיכה המדעית והמתודולוגית של ניהול המצב הטכני ושלמותם של מתקני המבנים ההידראוליים על ידי פעילויות ליבה, ניסוח מסמכי רגולציה פדרליים ובינלאומיים.
המרכז לאחסון גז תת-קרקעי של המכון מפתח את הבסיס המדעי להקמת רשת אחסון גז תת-קרקעית עבור מערכת אספקת הגז המאוחדת של הפדרציה הרוסית ומפתח אסטרטגיה להמשך פיתוח מערכת אחסון הגז.
החטיבה מפתחת מסמכי רגולציה בתחום יצירה והפעלה של מתקני אחסון גז תת-קרקעיים, טכנולוגיות להשלמה ושיפוץ בארות אחסון תת-קרקעי, הטכנולוגיות האחרונות לאחסון גז, ציוד אחסון, פיתוח שיטות טכנולוגיים של הזרקת גז וחילוץ, שימוש בטכנולוגיות אחסון תת-קרקעיות לאחסון פליטות תעשייתיות.
מומחי המרכז מעניקים תמיכה גאולוגית בחיפוש אחר מתקנים ליצירת מתקנים שכאלה, הערכת היעילות הכלכלית, התכנון הטכנולוגי ופיתוח מתקני אחסון תת-קרקעיים זמניים לגז ונפט, פיקוח גאולוגי ופיקוח על הקמה ותפעול של מתקני אחסון תת-קרקעיים.
מכון המחקר הדרום־מערבי הוא מכון מחקר ופיתוח עצמאי ללא מטרות רווח בסן אנטוניו, טקסס, שנוסד בשנת 1947 על ידי תומאס בייקר סליק ג'וניור, ממציא, הרפתקן, איש עסקים מתעשיית הנפט ונדבן.
המכון הוא ארגון שנוסד בארצות הברית והמספק שירותי מדע, מחקר בינתחומי ופיתוח יישומי טכנולוגיה והנדסה חדשניים ללקוחות ממשלתיים ומסחריים ברחבי העולם.
השטח הבנוי של המכון מתפרס על שטח של כ־186,000 מ"ר של מעבדות, מתקנים ומשרדים עדכניים.
הקמפוס המרכזי בסן אנטוניו פרוס על שטח של כ־4.85 קמ"ר.
1947–1967 - המייסד תומאס סליק גייס את הרולד ווגטבורג לנשיא הראשון שהוביל מדענים ומהנדסים בחוות בקר של 1,200 דונם מחוץ לסן אנטוניו.
המכון גדל מ־64 פרויקטים ל־600 בחמש השנים הראשונות, וזכה לבולטות לאומית בתחומי בדיקות רכב, מחקר סביבתי וניווט רדיו.
ההכנסות השנתיות הגיעו ל־4.5 מיליון דולר עד שנת 1957.
1967–1987 - המכון הרחיב את יכולות המחקר כחלוץ, וקבע סטנדרטים בתחומים כמו מיקרו־קפסולציה, מחקר חלל, נפט וגז, הנדסת אוקיינוס, הערכה ללא הרס, פליטות ומחקר חומרים.
במהלך שנות השבעים פיתח המכון תקני מחקר ובטיחות חדשים בנושא פליטות, שריפות וזיהום אוויר.
המכון צמח והתרחב בשנות השמונים לתחומים חדשים הכוללים ניווט, מערכות תעופה, אוטומציה, בינה מלאכותית וייצור.
1987–2007 - בנובמבר 1997 מונה ג'יי דן בייטס לנשיא המכון ועד שנת 2000 המכון ביצע את הפרויקט הראשון הגדול בתחום החלל (IMAGE).
פרויקט זה סלל את הדרך לפרויקטים נוספים עם נאס"א.
בשנת 1997 הגיעו הכנסות המכון ל־270 מיליון דולר והמשיכו לצמוח במהלך כהונתו של בייטס לכדי 592 מיליון דולר בשנת 2014. באותה שנה שבייטס פרש לאחר שכיהן 17 שנה כנשיא המכון, הארגון הרחיב את פעילותו לתחומים חדשים כגון רובוטיקה, מערכות חכמות, דינמיקת מכונות, מערכות תחבורה חכמות ומדעי החלל.
המילטון לנשיא הרביעי של המכון, שמעסיק כ־3,000 מדענים, מהנדסים ואנשי צוות תומכים.
מכון המחקר הדרום־מערבי זוכה לתשומת לב עולמית בכך שהוא מוביל את המשימות של נאס"א כמו משימת ניו הורייזונס לפלוטו, משימת ג'ונו לצדק, משימת מגנטוספרי רב־ממדי ומשימת סקר גבול בין־כוכבי.
המכון הוא מוסד המחקר הראשי שיוביל את המחקר המדעי במשימת לוסי ששוגרה באוקטובר 2021. הרולד לויסון הוא החוקר הראשי ממכון המחקר הדרום־מערבי בקולורדו, האחראי למשימה המדעית של הגשושית.
תכנון ובניית מכשור מדעי (UV imaging Spectrograph) עבור משימת JUICE של סוכנות החלל האירופית ששוגרה באפריל 2023 לחקירת הירחים הגליליאניים.
נכון לשנת 2021, המכון מונה כ־3,000 עובדים ויותר מ־4,000 פרויקטים פעילים במכון בכל זמן נתון והם ממומנים כמעט באופן שווה בין הממשלתי והמגזר המסחרי.
תחומי המחקר כוללים; מדעי חלל והנדסה, אוטומציה, רובוטיקה ומערכות חכמות, מערכות אוויוניקה ותמיכה, הנדסה ביולוגית, כימיה והנדסה כימית, קורוזיה ואלקטרוכימיה, מדעי כדור הארץ וכוכבי הלכת, מחקר פליטת קרינה, מכניקה הנדסית, טכנולוגית אש, מערכות נוזלים ודינמיקת מכונות, דלקים וחומרי סיכה.
תחומים נוספים כוללים הנדסה גיאוכימית וכרייה, הידרולוגיה וגאוהידרולוגיה, מדעי חומרים ומכניקת שברים, מידול והדמיה, הערכה לא הרסנית, חיפושי נפט וגז, טכנולוגיית צנרת, שינוי וציפוי פני השטח, ותכנון, מחקר ופיתוח של כלי רכב מנועי.
בשנת 2021 פרסמו אנשי צוות המכון, 872 מאמרים בספרות הטכנית, העביר 212 מצגות בכנסים טכניים, ימי עיון וסימפוזיונים ברחבי העולם, הגישו 48 גילויים על המצאה, 46 בקשות לפטנט, וקיבלו 25 פרסי פטנט אמריקאיים.
המכון יוזם חוזים עם לקוחות על בסיס התייעצויות ומכין הצעה רשמית המתווה את היקף העבודה ובכפוף לרצון הלקוח והתוכניות נשמרות בסודיות.
המטה המרכזי של המכון הכולל משרדים ומעבדות נמצא בסן אנטוניו.
למכון משרדים ומעבדות טכניות בבולדר, קולורדו, אן ארבור, מישיגן, וורנר רובינס, ג'ורג'יה, אוגדן, יוטה, אוקלהומה סיטי, אוקלהומה, רוקוויל, מרילנד.
מיניאפוליס, מינסוטה, בייג'ינג, סין, ומיקומים אחרים.
מגזין המכון "טכנולוגיה היום" יוצא לאור שלוש פעמים בשנה כדי להדגיש את פרויקטי המחקר והפיתוח הנמצאים במכון באותה עת.
מכון המחקר הדרום-מערבי מורכב מעשר מחלקות טכניות המציעות שירותים רב תחומיים, לפתרון בעיות, במגוון תחומים בהנדסה ובמדעים הפיזיקליים:
פיזיקה יישומית - הנדסת תעופה וחלל, מערכות אופטיות ואלקטרומכניות, מערכות אלקטרוניות ורובוטים ויישומי הנדסה ופיתוח מערכות.
אנרגיה יישומית - ייצור חיישנים וחומרה בתחומי טכניים כמו חלל, הנדסה כימית, חשמל ומכנית, הנדסת חשמל, הנדסת מערכות תקשורת, תכנון מכני, עיבוד דיוק, הדמיה חישוביות, עיבוד אותות, אופטיקה, כימיה, פיזיקה, ביולוגיה, מדעי קרקע וגיאופיזיקה.
המרכז לניתוחים רגולטוריים של פסולת גרעינית - הערכת מפגע חיצוני, דימות אש והנדסת הגנת אש, הערכות השפעות על שינוי גלובלי ושינוי אקלים, גיאופיזיקה קרובה לפני השטח, הקונסורציום של הדור הבא של נזילות, רישוי ופיקוח גרעיני, מעורבות ציבורית וניהול חומרים רדיואקטיביים.
כימיה והנדסה כימית - כימיה אנליטית וסביבתית, כימיה הנדסית, טכנולוגית כיבוי אש, פרמצבטיקה והנדסת ביולוגית.
פתרונות מודיעין והגנה - מערכות אוויוניקה ותמיכה, שילוב אלקטרוניקה וטכנולוגיית סייבר, פתרונות סיגינט, הנדסת תוכנה, מעקב ומיקום גאוגרפי ומוצרים טקטיים.
מחקר חומרי סיכה ואנרגיה - חומרי סיכה למנועים, דלק ומחקר חומרי סיכה, טכנולוגיית דלקים וחומרי סיכה.
מערכות מודיעין - חישה יישומית, מערכות קריטיות, טכנולוגיות ייצור.
הנדסה מכנית - דינמיקה הנדסית, הנדסת נוזלים, מכונות, הנדסת חומרים, הנדסת מבנים.
הנדסת אנרגיה - תכנון ופיתוח, מנוע דיזל, מחקר פליטות ופיתוח, מנועי הצתה ומחקר רכב.
הנדסת חלל ומדעי החלל - כדור הארץ, אוקיינוס וחלל, מדעים פלנטריים, מדעי החלל ומערכות חלל.
מכון ווהאן לווירולוגיה (בסינית: 中国科学院武汉病毒研究所) הוא מכון מחקר בנושא וירולוגיה המנוהל על ידי האקדמיה הסינית למדעים (CAS).
ממוקם במחוז ג'יאנגקסיה , ווהאן, חוביי.
המכון הוקם בשנת 1956 כמעבדת המיקרוביולוגיה של ווהאן תחת האקדמיה הסינית למדעים (CAS).
בשנת 1961 הפך למכון הדרומי של סין למיקרוביולוגיה.
בשנת 1962 שונה שמו למכון המיקרוביולוגיה של ווהאן.
בשנת 1970 הפך ל"מכון המיקרוביולוגיה של מחוז חוביי" כאשר הוועדה למדע וטכנולוגיה חוביי השתלטה על הממשל.
ביוני 1978 הוא הוחזר ל-CAS ושינה פעם נוספת את שמו ל"מכון הווירולוגיה של ווהאן".
בשנת 2015 הושלמה המעבדה הלאומית לביו-בטיחות בעלות של 300 מיליון רנמינבי (כ-44 מיליון דולר) במכון בשיתוף עם מהנדסים צרפתים והייתה המעבדה הראשונה ברמת הבטיחות 4 (BSL – 4).
בשנת 2005 פרסמה קבוצה שכללה חוקרים ממכון ווהאן לווירולוגיה מחקר על מקורו של הנגיף הגורם לסארס, ומצאה כי עטלפי פרספיים של סין הם מאגרים טבעיים של נגיפי קורונה דמויי SARS.
בהמשך עבודה זו במשך שנים, דגמו חוקרים מהמכון אלפי עטלפי פרספיים במקומות ברחבי סין, ובודדו למעלה מ-300 רצפי נגיף מעטלף.
בשנת 2015 פרסם המכון מחקרים מוצלחים האם ניתן ליצור נגיף להדבקה בתאי הילה.
צוות מהמכון הנדס נגיף היברידי, שילב זן נגיף קורונה מעטלף עם זן SARS שהותאם לגידול בעכברים ולדמות מחלה אנושית, ונמצא שהנגיף ההיברידי הצליח להדביק תאים אנושיים.
בפברואר 2020 דיווח "הניו יורק טיימס" כי צוות בראשות שי זנגליי במכון היה הראשון לזהות, לנתח ולתת את הרצף הגנטי של SARS-CoV-2, והעלה אותו למאגרי מידע ציבוריים עבור מדענים סביב העולם.
בפברואר 2020, המכון הגיש בקשה לרישום פטנט בסין על השימוש ברמדסיביר, תרופה ניסיונית שבבעלות גיליאד סיאנסז, שהמכון מצא כי עיכבה את הנגיף אין ויטרו.
בהצהרה של המכון נאמר כי המכון לא יממש את זכויות הפטנט הסיניות החדשות שלו "אם חברות זרות רלוונטיות מתכוונות לתרום למניעה ולבקרה של מגפת הקורונה בסין".
בינואר 2020 נפוצו תאוריות קונספירציה לפיהן התפרצות מגפת הקורונה החלה במעבדה במכון, והועלו טענות על מחקר בנשק ביולוגי, מושג שמומחים אמריקנים דחו, וציינו כי המכון אינו מתאים למחקר בנשק ביולוגי, שרוב המדינות נטשו כלי נשק ביולוגיים, ושאין שום עדות לכך שהנגיף הונדס גנטית.
בפברואר 2020, מומחה הווירוסים וחוקר הנגיף העולמי המוביל טרוור בדפורד ציין כי "הראיות שיש לנו הן שהמוטציות בנגיף תואמות לחלוטין את ההתפתחות הטבעית שלו".
ב-3 במאי 2020 הצהיר מזכיר המדינה מייק פומפאו בריאיון לרשת ABC, כי הראיות מצביעות שמקור הנגיף במעבדה בווהאן.
ב-15 ביולי 2021 פורסם שיו"ר ארגון הבריאות העולמי הודה שאין לשלול שמקור הנגיף ממעבדת ווהאן ודרש מסין שקיפות רבה יותר על מקור הנגיף.
המכון מכיל את מרכזי המחקר הבאים:
מרכז משאבי וירוסים וביואינפורמטיקה סינית
מכון המחקר המדעי המרכזי לאפידמיולוגיה של השירות הפדרלי לפיקוח על הגנת זכויות הצרכן ורווחת האדם מבצע תיאום ובחינה של פרויקטים מחקריים ברוסיה על בעיות אפידמיולוגיות ופתולוגיה זיהומית.
זהו המוסד הראשי של המועצה המדעית לאפידמיולוגיה, מחלות זיהומיות וטפיליות, שנוצר על ידי צו משותף של משרד הבריאות והאקדמיה הרוסית למדעי הרפואה.
על בסיס מכון המחקר המרכזי לאפידמיולוגיה ישנם 8 מרכזי עזר ברוסיה למעקב אחר זיהומים בעלי משמעות חברתית ו-11 מעבדות מחקר.
1963 - בהחלטה של מועצת השרים של ברית המועצות מיום 12 ביוני 1963 על בסיס התחנה המרכזית לתצפית נגד מגפה והמחלקות המקבילות במכון המחקר לחיסונים במוסקבה, הוקם מכון המחקר המרכזי לאפידמיולוגיה של משרד הבריאות של ברית המועצות .
1967 - בהוראת שר הבריאות של ברית המועצות, ארגן המכון מחלקה קלינית לפתולוגיה זיהומית; בשנת 1976 הוקמה על בסיסה מחלקה קלינית לילדים לפתולוגיה זיהומית.
1971 - 1999 מבנה מכון המחקר המרכזי לאפידמיולוגיה כלל את סניף אסטרחן, ואז הפך למכון המחקר לפתולוגיה זיהומית אזורית של האקדמיה לרפואה באסטרחן .
בשנת 1987, בצו של שר הבריאות של ברית המועצות על בסיס המכון הוקמה מעבדת מחקר מיוחדת לאפידמיולוגיה ומניעת איידס
בשנת 1989 הפך למרכז האיגוד למניעה ובקרה של איידס.
בשנת 2000 הוקם המרכז המדעי והמתודולוגי הפדרלי של משרד הבריאות הרוסי למניעה ובקרה של איידס.
בשנת 1992 נפתחה המעבדה לאבחון מולקולרי של מחלות זיהומיות בבני אדם ובעלי חיים, שפעילותה הניחה את הבסיס להתפתחות האבחון המולקולרי ברוסיה.
בשנים 1992 - 2002, אנשי המעבדה פיתחו באופן פעיל שיטות וטכנולוגיות למחקר ביולוגי מולקולרי באבחון מחלות זיהומיות בעלות משמעות חברתית.
בשנת 2012 צו של השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן (רוספוטרבנדזור) את המרכז המדעי והמתודולוגי לחיסונים שקיבל את שמו הנוכחי.
מכון המחקר המדעי לצמחים ארומטיים וצמחי מרפא (Всеросси́йский нау́чно-иссле́довательский институ́т лека́рственных и аромати́ческих расте́ний) הוא מוסד מדעי ממלכתי במערכת האקדמיה הרוסית למדעי החקלאות, ארגון המחקר המוביל ברוסיה בתחום גידול צמחי מרפא ופיתוח מוצרים רפואיים מחומרי גלם רפואיים חדשים.
אחת הפעילויות העיקריות של VILAR היא המחקר הכימי והפרמקולוגי של צמחי מרפא, זיהוי חומרים פעילים ביולוגיים חדשים ויצירת טכנולוגיה לייצור מוצרים רפואיים, כמו גם הצגת, בחירת וייצור זרעים של צמחי מרפא, פיתוח שיטות חקלאיות לגידולן ומאבק במזיקים והדברת מחלות, מחקר פעולות של דשנים ורגולציה על הורמונים צמחיים וקוטלי עשבים.
מכון המחקר הוקם בשנת 1931 על בסיס לשכת המחקר לצמחי מרפא וארומטיות והפך לחלק מהאקדמיה למדעי החקלאות על שם לנין.
בשנת 1951 הוקם במכון גן בוטני.
בשנת 1991 המכון הפך לחלק מהאקדמיה החקלאית הרוסית.
מאז 2013 נוהל המכון על ידי הסוכנות הפדרלית לארגונים מדעיים (FANO), עד לפירוקה של הסוכנות.
מאז מותו של לנין, המרכז השיטתי הלימודי לטכנולוגיות ביו-רפואיות (Учебно-методический центр биомедицинских технологий) עוסק בשימור גופתו של לנין במאוזוליאום.
אלכסיי שרטר (1918–2002) - בוטנאי, פרופסור, דוקטור למדעים ביולוגיים, היה ראש המעבדה למשאבי צמח בר.
איוואן גובאנוב (2005-2005) - גאו-בוטניסט סובייטי-רוסי, מגדל פרחים וטקסונום.
ולדימיר וורושילוב (1908–1999) - גיאו-בוטניסט וטקסונום.
מכון המחקר המדעי הפטרבורגי לסרום וחיסונים הוא אחד ממכוני המחקר המדעי הגדולים במדינה המפתח חיסונים מאז 1886. במתכונתו המודרנית המכון פועל כגוף מחקר מדעי ממשלתי מאז 1938.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה היה אחד ממכוני המחקר שעמל על פיתוח חיסון לנגיף.
מכון המחקר הכל-רוסי "סיגנל" הוא ארגון המחקר הגדול ביותר ברוסיה לפיתוח וייצור כוננים מבוקרים ומערכות אספקת חשמל.
ממוקם בעיר קוברוב, מחוז ולדימיר.
המכון הוקם באמצע שנות ה-50 כאשר החל לתכנן מייצבי טנקים.
ב, פיתח מכון סיגנל אלקטרוניקה והידראוליקה לאוטומציה של מערכות בקרה ומערכות הנחיה של טנקים, כמו גם כלי ניווט ומערעות למיקום גאוגרפי.
מרבית מוצרי המכון משמשים לרקטות, כלי שיט צבאיים ומסוקים, וציוד ניווט המשמש בציוד ללחימה יבשתית.
"סיגנל" מקדיש תשומת לב רבה לשיפור כוננים הידראוליים מסוגים שונים, ושותפיה הם כ-90 מכוני מחקר רוסיים, לשכות עיצוב ומפעלים לבניית מכונות.
מערכות ההכוונה והייצוב שנוצרו על ידי צוותי המכון, מערכות הניווט והטופוגרפיה ומערכות אוטומטיות לבקרת כיבוי מצוידות בטנקים וכלי רכב צבאיים לחיל הרגלים, מערכות טילים מרובים נגד מטוסים ונגד טנקים, תותחים, רכבי סיור וכיבוי אש, ספינות קרב ומסוקי קרב לחיל הים.
מכון המחקר המדעי הכל-רוסי לפיזיקה ניסיונית הוא מכון מחקר שבסיסו בעיר סארוב (לשעבר ארזמס-16), במחוז ניז'ני נובגורוד שברוסיה והוקם בשנת 1947. בתקופה הסובייטית היה ידוע בשם KB-11, ובדרך כלל כונה ארזמס-16. מהווה כיום חלק מקבוצת Rosatom ומהווה חלק ממרכז הגרעין הפדרלי.
מכון המחקר המדעי הכל-רוסי לפיזיקה ניסיונית הוא מרכז המחקר והפיתוח הראשון של ברית המועצות לשעבר לנשק גרעיני.
פצצת האטום הסובייטית הראשונה פותחה כאן בסוף שנות הארבעים, ואחריה המשיך המרכז כמרכז לחקר הנשק הגרעיני.
רבים ממיטב הפיזיקאים של ברית המועצות היו קשורים לארזמס-16: האקדמאי אנדריי סחרוב עבד כאן כמעט 20 שנה והאקדמאי יולי חריטון שימש עדיין כראש המדע של המרכז בשנות התשעים.
לפני שניתן שמו הנוכחי, המתחם היה ידוע ברציפות כמשרד וולגה, KB-11, אובייקט מספר 550, "קרמליוב", "מרכז 300, מוסקבה", ארזמס-75 ו"ארזמס-16".
החל מאוגוסט 2019 מכון המחקר לפיזיקה ניסיונית הוא מתחם מחקר גדול מאוד עם מכוני-בת כדוגמת: פיזיקה תאורטית ומתמטית, דינמיקת גז ופיזיקת פיצוץ, פיזיקת גרעין וקרינה, מחקר פיזיולוגי בלייזר, מכון מדעי-טכני הידוע גם בשם ה־KB, המורכב מ-KB-1 (מטענים גרעיניים), KB-2 (תחמושת גרעינית), KB-3 (אבטחה מיוחדת) ו-KB-12 (נושאים מיוחדים.
ב-9 במרץ 2011 החל לעבוד במכון מחשב על, הנחשב למחשב העל החזק ביותר ב והוא מגיע לכדי FLOPS אחד.
מכון המחקר המדעי הכל-רוסי לפיזיקה טכנית הוא מכון מחקר שבסיסו בעיר סניז'ינסק, רוסיה.
נקרא על שמו של המדען יבגני זבאבאחין.
המכון מהווה מרכז גרעין פדרלי ופועל בכפיפות לרוסאטום, התאגיד הפדרלי לאנרגיה אטומית.
המכון הוקם כגיבוי עבור מכון המחקר המדעי הכל-רוסי לפיזיקה ניסיונית בקרמליוב, ועומדת לרשותו מומחיות בכל קשת העבודה הקשורה בתכנון ופיתוח נשק גרעיני, כולל פיזיקה גרעינית, פיזיקה בלחץ גבוה, הידרודינמיקה, תכנון ועבודה טכנולוגית במכשירים גרעיניים ופיקוח על תהליכים והשפעות גרעיניות.
המכון יזם מספר פרויקטים בתחום ובמתחם המכון פועל מפעל ניסיוני לייצור אבות טיפוס של דגמים שתוכננו במכון.
מכון הצי הפטרבורגי הוא העתיק מבין בתי הספר של הצי הרוסי.
ממוקם בסנקט פטרבורג ונוסד על ידי פיוטר הגדול בשנת 1701 ומהווה בית ספר לקציני חיל הים.
מוצאו של המכון מבית הספר המוסקבאי למתמטיקה וניווט, שנוסד בשנת 1701 על ידי פיוטר הגדול, במגדל סוחארב במוסקבה.
לאחר שנבנתה העיר פטרבורג, בית הספר הועתק לשם.
לימים התארגן בית הספר כחיל הצוערים הימי.
לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917, שמו שונה בסופו של דבר לבית הספר הימי הגבוה על שם מיכאיל פרונזה.
כיום, המוסד נקרא "הקורפוס הימי של פיוטר הגדול - מכון הצי הפטרבורגי".
1701–1752 - בית הספר למתמטיקה וניווט, מוסקבה
1922–1926 - האקדמיה הימית, פטרוגרד, לנינגרד
1926–2002 - בית הספר/האקדמיה הימי/ת על שם פרונזה, לנינגרד
2002 – הווה - מכון הצי הפטרבורגי, סנקט פטרבורג
1797 – פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן
מכון הר ברכה הוא מכון מחקר תורני והוצאה לאור הממוקם ביישוב הר ברכה בשומרון ופועל לצד ישיבת הר ברכה.
במסגרת המכון נדפסים סדרת פניני הלכה וכלל חיבוריו של הרב אליעזר מלמד, וכן ספרות תורנית, מחקרית וחינוכית.
מכון הר ברכה החל לפעול בשנת תשנ"ג (1993), עם צאת כרכי פניני הלכה הראשונים, שחלקם נדפסו בשיתוף עם הוצאת מודן.
במסגרת ההוצאה נדפסים בעיקר חיבורי הלכה והגות תורניים, וכן ספרי עיון, מקרא, פרשנות, הגות, ספרות ילדים ועוד.
על פי רוב נערכים או נכתבים הספרים בידי רבני המכון, רבני ישיבת הר ברכה, או תושבי היישוב הר ברכה.
עם זאת, חיבורים נוספים נדפסים בשיתוף פעולה עם מחברים ויוצרים עצמאיים והוצאות נוספות.
לצד המחקר וההוצאה התורנית, מוציא לאור המכון ספרות מחקרית כללית, על פי רוב כזו המשיקה במחקריה לתחומי עניין תורניים, וכן ספרות פילוסופית, מדעית וחינוכית.
החיבורים היוצאים מתחת יד המכון משקפים את חזונו ואת חזונה של ישיבת הר ברכה – לברר את ערכי וחיי התורה מהיסודות והשורשים עד להלכה ולמעשה.
לאור זאת מתבררים מקורות ההלכה והמחשבה התורניים, ועמם בירורי היסטוריה, מדע, דעת בני אדם, ושיקולים נוספים.
עוד רואה המכון בחיוב ולכתחילה ליבון סוגיות בחבורה, בה שותפים לעיתים, לצד קבוצת רבנים מחברי המכון הקבועים, אנשי מדע ומעשה.
החיבורים היוצאים מתחת ידי המכון מתאפיינים בשפה בהירה ותמציתית.
ראש המכון הוא הרב מאור קיים, ובעבר שימש בתפקיד הרב יונדב זר.
מנהל הוצאת הספרים הוא יוני בוזגלו.
המכון פועל לצד ישיבת הר ברכה.
היצירה המרכזית שיוצאת לאור במסגרת המכון היא סדרת פניני הלכה, המהווה את מפעלו ההלכתי וההגותי העיקרי של הרב אליעזר מלמד.
חבורת רבנים בהובלת ראש המכון הרב מאור קיים, משתתפת בבירור הסוגיות העולות, ומסייעת בידי הרב מלמד בליבון המקורות וליטוש הכתוב.
הסדרה נדפסת במהדורת קריאה ובמהדורת כיס, ותוכנה מועלה גם לאתר אינטרנט.
בשנים האחרונות נדפסו כרכי "שונה הלכות" בהם מחולקת הסדרה ללימוד יומי תמציתי, כרכי פניני הלכה לילדים המאוירים בידי הרב יאיר ביטון, ערוכים מנוקדים ומונגשים, וכן מהדורה המיועדת ללימוד בחטיבות הביניים, בתיכונים ובישיבות תיכוניות.
נכון לשנת תשפ"ה (2025) נדפסו 22 כרכי פניני הלכה אשר נמכרו בלמעלה ממיליון עותקים, ויצאו 11 כרכי "פניני הלכה לילדים".
כמו כן הוציא לאור המכון סדרת כרכי "הרחבות" לפניני הלכה, בהם מפורטים בהרחבה דיונים הלכתיים ומחשבתיים שונים שנועדו ללוות ולבסס את הפסקים והרעיונות המובאים בסדרה.
עד שנת תשפ"א (דצמבר 2020) יצאו לאור במסגרת הסדרה חמישה כרכים.
תחילתה נכתבה בידי הרב אליעזר מלמד, והמשכה בידי הרב מאור קיים.
בשנת תש"ע (2010) החל המכון בתרגום סדרת פניני הלכה לשפות נוספות – אנגלית, רוסית, צרפתית וספרדית.
הפרויקט נערך בידי אנשי מקצוע מטעם המכון הנדרשים למומחיות הן בפן ההלכתי והן בפן הלשוני, וכן בידי עורך תורני אשר עובר על התרגום ומאשר את תכניו ההלכתיים.
הסדרה המתורגמת מופצת בקהילות יהודיות מגוונות ברחבי העולם, ועד כה כוללת עשרה כרכים בספרדית, תשעה באנגלית ורוסית, ושמונה בצרפתית.
במרוצת השנים הוציא לאור המכון חיבורים נוספים מאת הרב מלמד: שלושה כרכי "רביבים", המורכבים ממאמריו שפורסמו בעיתון בשבע במסגרת טור בעל שם זהה, בהם התייחסות תורנית לענייני חינוך, משפחה, הגות, אירועים אקטואליים ועוד (תשס"ז); ענייני העם, הארץ והצבא (תשס"ח); ותולדותיהם של גדולי ישראל ודמויות מופת (תש"ע).
כן נדפס הספר המסורת היהודית, יצירה עצמאית המציגה את חזונה של היהדות כמכלול אחד – חזון ערכי לתיקון העולם, באמצעות רוחה של המסורת היהודית והלכותיה (תש"פ).
החל משנת תשס"ב (2002) מוציא לאור המכון ספרי הגות מאת הרב זאב סולטנוביץ', המבוססים על שיעוריו בישיבת הר ברכה.
תחילה נדפסו שני כרכי "בינה לעיתים", בהם פרשנות היסטוריוסופית ברוחו של הראי"ה קוק, מבריאת העולם ועד גירוש ספרד.
בשנת תש"ע נדפסו הספרים מחדש עם הקדמה מאת ד"ר אסף ידידיה.
בשנת תשפ"ב נדפס הכרך השלישי בסדרה, העוסק בפרק ההיסטורי שבין תקופת האנוסים עד המהפכה הצרפתית.
כן נדפסים מאת הרב סולטנוביץ' ספרים בהם שיעוריו על כתבי הראי"ה קוק.
נכון לשנת תשפ"א (דצמבר 2020) יצאו לאור תשעה כרכים: למהלך האידאות בישראל (תשס"ח), אורות ישראל (שני כרכים, תשס"ח), אורות הקודש – "חכמת הקודש" (תשע"ד), אורות מאופל ואורות התחיה (חלק א, תשע"ח; חלק ב, תשע"ט), זרעונים (תשע"ט), אורות התשובה (חלק א, תש"פ; חלק ב, תשפ"א), מידות הראיה (תשפ"ב) ואורות התורה (תשפ"ה).
כן נדפס ביאור למאמר "מזמור י"ט של מדינת ישראל" מאת הרצי"ה קוק (תשע"ג).
בשנת תשפ"ד נדפס ספר הכוזרי עם ביאורו.
במקביל לחיבורים תורניים מוציא לאור המכון ספרות כללית, על פי רוב המשיקה לתחומים תורניים בהם נדרש עיון מחקרי-אקדמי.
כן נדפסים ספרי היסטוריה המיועדים למערכת החינוך, וספרי מחקר היסטורי והגותי.
בין השנים תשע"ד-תשע"ז (2014–2017) יצאו לאור שלושה ספרי היסטוריה מדעיים, אשר אושרו בידי משרד החינוך ונלמדים במסגרת הבגרות להיסטוריה של העת החדשה בחינוך הממלכתי דתי: "מסורת ומהפכות", "חורבן וגבורה – נאציזם ושואה" ו"השיבה לציון – עלייה, התיישבות ועצמאות".
בין כותבי ועורכי הסדרה: ד"ר תהלה הרץ, ד"ר אסף מלאך, ד"ר יובל ארנון-אוחנה, ד"ר יצחק גייגר, ד"ר אסף ידידיה, הרב יונדב זר ואחרים.
הרב אליעזר מלמד והרב זאב סולטנוביץ' מעניקים לסדרה ייעוץ תורני.
החל משנת תש"פ מוציא לאור המכון סדרה ספרי היסטוריה נוספת, שורשים: מגלים היסטוריה, המיועדת לתלמידי חטיבת הביניים והכיתות הגבוהות בבתי הספר בחינוך הממלכתי דתי.
החלק הראשון, "המאבק על הרוח: לאום, מקדש וספר", העוסק בעליית פרס, יוון ורומא, ובקורות העם היהודי בתקופה זו, יצא לאור בשנת תש"פ.
החלק השני, "גלויות ותגליות", העוסק בתקופת ימי הביניים ובראשית העת החדשה, יצא לאור בשנת תשפ"א (2021).
החלק השלישי, "ניצני גאולה", העוסק בעת החדשה יצא לאור בשנת תשפ"ג (2023).
תחת המכון יוצאת לאור הסדרה המחקרית-תורנית "ובשנה השביעית" מאת הרב ד"ר בועז הוטרר, המבקשת להעמיד על נכון את המציאות ההיסטורית של קיום מצוות השמיטה בארץ ישראל במאה ה-19 ובראשית המאה העשרים, מן הבחינה הכלכלית, החברתית וההלכתית.
עד כה נדפסו כרך ראשון על השמיטות שעד שנת ה'תרמ"ט (תשע"ח), וכרך שני על השמיטות של שנים ה'תרנ"ו וה'תרס"ג (תשפ"א).
לצד ספרות זו מוציא לאור המכון ספרות תורנית לילדים.
מלבד סדרת "פניני הלכה לילדים", נדפסה במכון סדרת "בדרכה של תורה" בה מבוארים חמישה חומשי תורה לילדים, על דרך פשט הכתוב (מדרשי חז"ל מובאים בגופן שונה), בתוספת איורים מבארים וקטעי "הידעת?".
הסדרה יצאה לאור בין השנים תשע"ט-תשפ"ב.
בתשפ"ה יצא לאור כרך "בדרכם של כתובים" על חמש מגילות.
כותב ועורך הסדרה הוא הרב יאיר וייץ, והמאייר הוא אורי לרמן.
בשנת תשס"ד הוציא לאור המכון את ספרה של ד"ר עתיה זר, "מבצע משאית", העוסק בשיבת העם היהודי לעיר חברון לאחר מלחמת ששת הימים במסגרת מפעלי גוש אמונים, מנקודת מבטה של ילדת בני הזוג הרב משה לוינגר והרבנית מרים לוינגר.
מאיירת הספר היא הדס בן פינחס.
ספרי רבי צדוק הכהן מלובלין
המכון הוציא לאור סדרת ספרים מכתבי רבי צדוק הכהן מלובלין במהדורה חדשה, מוגהת ומוערת: "תקנת השבין" (תשנ"ד), "צדקת הצדיק" (תשנ"ח ותשס"ה); "שיחת מלאכי השרת" ו"ישראל קדושים" (תש"ס); "רסיסי לילה", "ספר הזכרונות" ו"דברי סופרים" (תשס"ג); "דובר צדק", "ספר בענייני הלכה" ו"ספר ליקוטי מאמרים" (תשס"ח).
תחילתה נערכה בידי הרב אליעזר מלמד, ורובה בידי הרב יונדב זר.
החל משנת תשס"ז נדפסו במכון שתי סדרות מספרי הגר"א – חידושיו ופירושיו על המשניות וכן הגהותיו על התלמוד הבבלי והירושלמי, בהן תיקוני נוסח וביאורי שיטות הראשונים, שניהם תחת הכותר "אור אליהו".
על המשנה בשני כרכים (תשס"ז ותשע"ב), ועל התלמודים בשישה כרכים (בין השנים תשע"ו-תשפ"א).
הסדרה נערכה בידי הרב אוריאל שלמוני.
בראשית המאה ה-21 הוציא לאור המכון המכון מספר מהדורות חדשות לכתבים תורניים-ציוניים מראשית המאה העשרים.
תחת המכון נדפסו שניים מספריו של פרופ' בנימין פיין: ספרו "חוק והשגחה" – על רוח וחומר, חוקי הטבע וההשגחה העליונה ועוד (תשס"ט), ו"יש מאין" – ספרו האוטוביוגרפי במהדורה חדשה (תש"ע).
כן נדפסו שלושה מספריו המחקריים של פרופ' זהר עמר: "חמשת מיני דגן" – מסורות הזיהוי, היבטים היסטוריים, הלכתיים ורעיוניים וכן ענייני המקדש (תשע"א); "הארגמן" – פורפורה וארג'ואן במקורות ישראל, ובירורים בענייני התכלת (תשע"ד); ו"החן שבאבן" – על אבני החושן ואבנים טובות בעולם הקדום (תשע"ז).
בשנת תש"פ (2020), בשיתוף פעולה עם ארכיון בית הרב קוק, נדפס במכון כרך אגרות הראיה למחצית שנת תרצ"א (1930–1931).
עוד באותה שנה הוציא לאור המכון את ספרו של הרב אברהם וסרמן, ראש הכולל בישיבת רמת גן, "קורא לדגל" – על הראי"ה קוק והקמת תנועת דגל ירושלים.
בשנת ה'תשפ"ב (2022) הוציא לאור המכון את הספר "אורות המדע" הערוך פרקים-פרקים מתוך כתביו של הראי"ה קוק, בתוספת הקדמות וביאורים מאת הרב ד"ר חיים ויסמן.
בשנת ה'תשפ"ב (2022) הוציא לאור המכון את הספר "וזה דבר השמיטה" מכתביו של הרב יצחק יעקב ריינס.
החיבור נכתב בשנת ה'תרמ"ח (1888) והוא טיוטה למאמר המהווה תקציר לחיבור נרחב ביותר, תחת אותה כותרת, אשר עוסק בסוגיית היתר המכירה במושבות בתקופת העלייה הראשונה.
הספר נערך ויצא לאור, לצד נספחים ומבוא נרחב על דמותו של הרב ריינס, בידי הרב ד"ר בועז הוטרר.
בשנת ה'תשפ"ד (2024) הוציא לאור המכון את ספרי השו"ת של הרב חיים דוד הלוי – "עשה לך רב" ו"מקור חיים" – במהדורה חדשה ומתוקנת, בתוספת מפתחות על פי סדר השולחן ערוך ולוח עניינים, בארבעה כרכים.
הסדרה יצאה לאור בשותפות עם בני משפחת הרב הלוי.
עורך ומהדיר הסדרה הוא הרב אוריאל שלמוני.
לצד ספריו, מדפיס, מפרסם ומפיץ המכון מספרי ישיבת בית אל, פרופ' עמנואל וליקובסקי, ספרי היסטוריה בשפה הרוסית מאת הרב סולטנוביץ', ועוד.
שיבת ציון: קובץ מאמרי גאוני הדור בשבח יישוב ארץ ישראל – נדפס לראשונה בידי ר' אברהם יעקב סלוצקי, מהדורה שביעית עם מבוא, הערות, מפתחות ומכתבים, תש"ס
קבעוני לדורות – אסופת מאמרים לחודש אדר לזכר דקלה (ארזי) אלואי, בעריכת הרב גור גלון, תשס"א
מאמר ראשון מספר גאולת ישראל – מאת הרב אברהם ילין, מהדורה שלישית תשס"ב
הרב יצחק דלויה, ויזרע יצחק – חידושים על התנ"ך והתלמוד, דרושים, הלכות ומנהגים, בעריכת הרב רפאל משה דלויה, תשס"ד
הרב אליעזר מלמד, אמת ואמונה: הדרך לצאת מהמשבר – בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, תשס"ו
הרב מנחם קמפינסקי, מרוז'ין לציון – תולדות האדמו"ר מדרוהוביץ' הרב חיים מאיר יחיאל שפירא, תש"ע
הרב יוגב כהן, תחת כנפי השכינה – ביאור עיוני ומהלך אמוני למגילת רות, תשע"ו
ד"ר חיים ויסמן, בירורי אמונות ברמב"ם – בריאה, נבואה והשגחה בספר מורה הנבוכים לרמב"ם, בעריכת הרב יונדב זר, תשע"ו
כל השונה הלכות – ספר הלכה יומית לפי מנהג יהודי לוב, בשיתוף עם "הוצאת מרכז אור שלום לשימור והנחלת מורשת יהודי לוב", תשע"ח
הרב אברהם וסרמן, קורא לדגל – הראי"ה קוק ותנועת דגל ירושלים, האלטרנטיבה הנשכחת לתנועה הציונית, תש"פ (2020)
הרב ד"ר עמינדב יצחקי, מאמין וזורע – על חמשת המושבים הראשונים של הפועל המזרחי – שדה יעקב, כפר הרא"ה, כפר פינס, כפר אברהם והזורעים, תשפ"ב
מכון המחקר הפטרבורגי לחיסונים וסרומים הוא מוסד מחקר ממשלתי רוסי שנחשב למכון המחקר וייצור החיסונים הוותיק ביותר ברוסיה.
הקמתו החלה עם הקמת תחנת פסטר בפטרבורג בשנת 1886, שם פותח חיסון נגד כלבת.
בשנת 1890 העובדים העיקריים של התחנה הועברו למכון הקיסרי לרפואה ניסיונית (Императорский институт экспериментальной медицины), שבמעבדותיו נוצרו חיסונים, סרומים נגד רעלים, טוברקולין ותכשירים חיסוניים אחרים.
בשנת 1916 התרכז ייצור החיסונים והסרומים במחלקה עצמאית, שלאחר מהפכת אוקטובר הפכה לאחד ממארגני המאבק במחלות זיהומיות בסנקט פטרבורג, בשורות הצבא האדום והרפובליקה שאך הוקמה.
בשנת 1938 אורגנה מחלקת החיסונים לכדי "מכון המחקר הלנינגרדי לחיסונים וסרומים של משרד הבריאות של ברית המועצות".
בימי המלחמה הפטריוטית הגדולה והמצור בן 900 הימים על לנינגרד, המכון לא הפסיק לעבוד וענה לדרישות בתחום האימונותרפיה לא רק בלנינגרד, בחזית לנינגרד, בצי הבלטי, אלא גם ביצע מחקרים מחוץ לטבעת האויב שכיתר על העיר, עבור הצבא האדום ובאזורי צפון מערב המדינה.
בשנים שלאחר המלחמה הועבר מערך ייצור החיסונים לרמה טכנולוגית חדשה, כשהארגון צויד בטכנולוגיה חדשה.
בשנים 1970–1976 נבנה מתחם מחקר וייצור מיוחד ברובע קרסנוסלסקי בעיר, לשם הועבר המכון.
בשטח של יותר מ-15 דונם, ממוקמות מעבדות מדעיות, יחידות ייצור ועזר.
הדבר הביא לייצור תרופות חדשות בעלות יעילות גבוהה במיוחד: חיסון נגד שפעת, אינטרפרון, קולאליזין, תרופות לחיסון אנזימים ותכשירים אחרים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הועבר המכון לאחריות הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית של משרד הבריאות של רוסיה.
בשנת 2020 המכון נרתם למאמץ הבינלאומי לפיתוח חיסון נגד נגיף הקורונה והוא מפתח חיסון רוסי רביעי, אחרי ספוטניק V, EpiVacCorona ו-CoviVac.
החיסון ישתמש בזיכרון אימונולוגי לבניית חסינות לתאי T.
טכנולוגיה זו תאפשר להגן על בני אדם ממוטציות שונות של נגיף הקורונה.
ניסויים קליניים החלו ביולי 2021.
במאה העשרים ואחת, פעילויות מכון המחקר לחיסונים וסרומים הן:
פיתוח וייצור תעשייתי של תרופות מונעות – חיסונים נגד שפעת, הפטיטיס, שחפת ועוד.
פיתוח וייצור תעשייתי של תכשירים תרופתיים נגד סרטן, חיטוי, לטיפול במחלות עור וכו'.
פיתוח וייצור תעשייתי של כלי אבחון לגילוי שחפת, דלקות מעיים, מחלות מין ועוד.
פיתוח Convacel, חיסון נגד קורונה, הרביעי שיצרה רוסיה.
מכון המתכות הישראלי הוא מכון מחקר ישראלי, שהוקם בשנת 1963 ומהווה חלק מן הטכניון שבחיפה.
נכון לשנת 2021 מנהל המכון הוא דניאל ספרנצ'יק.
החל משנת 2019 המכון מקיים שיתוף פעולה עם מרכז החדשנות הישראלי METAL POINT של חברת טיסנקרופ
המעבדה להדפסת תלת-מימד של מתכות.
המעבדה למניעת קורוזיה, טיפול פני השטח וטכנולוגיות לייזר.
"מכון המים - הגלריה העירונית גבעתיים ע"ש יוסף ויסמן" היא גלריה לאמנות, הממוקמת בגבעתיים.
הגלריה ממוקמת במבנה בשכונת בורוכוב בגבעתיים.
המבנה ומשאבת המים שפעלה בו הוקמה סביב הבאר המים שנחפרה במקום בשנת 1927. משאבת המכון העבירה את המים למגדל מים בראש הגבעה, בתחומי בית הספר בורוכוב.
פתרון זה סיפק את התושבים עד לחיבורם לרשת הארצית.
בשנת 1933 הקים ארגון "ההגנה" בקום בית מלאכה לייצור רימונים.
בשנת 2006 הוקמה במקום גלריה לאמנות, המציגה תערוכות מתחלפות.
מכון המחקר העירוני ע"ש סקליפוסובסקי הוא מוסד ממלכתי לבריאות של העיר מוסקבה.
זהו מרכז מדעי ומעשי רב-תחומי, אחד הראשונים ברוסיה והגדול ביותר במוסקבה.
עוסק בבעיות רפואת חירום, ניתוחי חירום, החייאה, טראומה גופנית, קרדיולוגיה דחופה והרעלה חריפה
המכון הוקם בשנת 1923 על בסיס בית החולים הוותיק ביותר במוסקבה, בית החולים שרמטבסקאיה.
הוא הוקם כמכון לרפואה דחופה ונקרא על שם המנתח הרוסי המצטיין, דוקטור לרפואה, מדען חדשני, מארגן ההשכלה הרפואית הגבוהה ניקולאי סקליפוסובסקי.
המכון כפוף למחלקת הבריאות של העיר מוסקבה.
מכון המאור מכון מחקר תורני, העוסק בההדרה והוצאה לאור של ספרות תורנית מגוונת הכוללת ספרי יסוד וכתבי יד נדירים מתקופת הראשונים ועד תקופת האחרונים.
המכון נוסד בשנת תשמ"ז (1987) בירושלים על ידי הרב דניאל ביטון העומד בראש המכון, ומשמש גם כנשיא מוסדות אורות התשובה בארץ ובעולם.
המכון הוקם במטרה לההדיר את כתבי הראשונים והאחרונים ולהביאם לדפוס משובח ונאה.
ככלל, ספרי מכון המאור ידועים באיכותם וביופיים.
המפעלים התורניים של המכון עוסקים בין היתר במקרא, משנה, תלמוד, ספרות חז"ל וספרי הראשונים והאחרונים.
ברוב הספרים נעשתה עבודה מחקרית ונוספו מראי מקומות, הערות, ביאורים והוספות המקלות על הבנה.
בשנת תשמ"ז יצא לדרך פרויקט מקראות גדולות המאור ויצא לאור בשנת תש"ן, למקראות גדולות הוכנסו כל המפרשים המקובלים מוגהים ומתוקנים על פי כתבי יד ודפוסים ראשונים, ובתוספת פירוש דעת זקנים מבעלי התוספות, פירוש החזקוני ופירוש הרא"ש.
נדפס במספר מהדורות בגדלים גדול, בינוני וקטן.
יצא לאור בשנת תשס"א (2001) עם פירוש המלבי"ם ושאר פירושי הראשונים והאחרונים המקובלים, במהדורה האחרונה נוספו גם פירושי החיד"א, המהדורה כוללת שבעה עשר כרכים.
כולל פירוש רש"י ותרגום אונקלוס.
נדפס בחמשה פורמטים שונים, בחלקם תמונות להמחשה.
הוצאה מחודשת של התלמוד בבלי.
המכון ממשיך לעדכן כרכים ממהדורה זו.
המהדורה יוצאת בכמה פורמטים, בהם כרכים בודדים לתלמידים, ללומדי הדף היומי, מהדורה מפוארת לחתנים וכן מהדורה מקוצרת בעלת כריכה רכה ללימוד בדרכים.
עבודה רבה הושקעה במהדורה על הגהת נוסח התלמוד ומפרשיו.
תיקוני נוסח ודאיים נעשו בגוף הנוסח.
הגהות רבות אחרות מובאות במדור 'לאוקמי גרסה' שבשולי העמוד, על פי כתבי יד ודפוסים ראשונים, נוסחאות הראשונים, ואף הצעות תיקון של תלמידי חכמים בני זמננו.
כמו כן הוקם צוות מומחים ותלמידי חכמים ובראשם הד"ר עזרא שבט, שביררו וליבנו וחתרו למצוא את הנוסח המקורי של הלכות הרי"ף כפי שיצא מידי הרי"ף עצמו.
מדור נוסף בשם 'ביאורי הראשונים' מופיע בצד כל עמוד ובו דברי הראשונים הנצרכים לביאור דברי הגמרא.
בשנת תשס"ט יצא לאור מהדורת 'ש"ס לובלין-והגית', התלמוד בבלי כולו מבואר בדרך קצרה, בדגש על עמוד פירוש בלבד כנגד עמוד גמרא, כמו כן בסוף כל כרך משולבים מדורי עזר: 'תוספות המבואר', 'ביאורי הש"ס' ו'עין יעקב על אגדות הש"ס'.
ש"ס לובלין-והגית מונה כמאה כרכים, וקיים גם בפורמט כריכה רכה למנויים ולצורך לימוד בדרכים.
כמו כן יצא לאור מהדורת 'ושננתם', מהדורה מקוצרת ללא מדורי העזר המונה עשרים וחמשה כרכים.
אף היא קיימת גם בפורמט כריכה רכה למנויים ולצורך לימוד בדרכים.
מהדורה זו כוללת עשרים ואחד כרכים.
בשנת תש"פ (2020) יצא לאור הוצאה מחודשת ויחידה מסוגה בעולם הספר התורני הכוללת את ספר הזוהר [ללא תיקוני הזוהר וזוהר חדש, והושלם בשנת תשפ"ד (2024)] מתורגם ומבואר בדרך קצרה על פי ביאור המבוסס על מפרשי הזוהר המקובלים כולל ציונים ומקורות לדברי המפרשים.
חידוש נוסף שמציעה מהדורה זו הוא מדור 'הליכות עולם' הכולל הלכות ומנהגים היוצאים מדברי הזוהר.
בשנת תש"ס (2000) החל פרויקט מפעל ארבעה טורים המאור והגיע לסיומו בשנת תשס"ח (2008).
בראשות המערכת עמדו הרב אריה רוטנברג והרב מרדכי קארפ.
במהדורה זו הושקעה עבודה רבה בדגש על נוסח הטור והבית יוסף וכמו כן נוספו כתבי יד רבים ונדירים אשר ראו אור לראשונה במהדורה זו.
נדפס במהדורה מורחבת עשרים ושלשה כרכים ובמהדורת עיון מקוצרת של אחד עשר כרכים.
בין עורכי המכון בעבר ובהווה: הרב שמואל אוירבך, הרב שמואל דויטש, הרב דוד מצגר, הרב יוסף שרייבר, הרב הלל מן, ד"ר הרב עזרא שבט, הרב משה רוזנר הרב שלמה ועקנין ועוד.
מכון העולם הערבי נוסד ב-1980 בהתבסס על החוק הצרפתי, ככלי לקידום והפצת התרבות הערבית, לפתח ידע על העולם הערבי ולעודד מחקר מעמיק על שפתו, ערכיו התרבותיים והרוחניים וכדי לעודד שיתוף פעולה בין צרפת לעולם הערבי, במיוחד בתחומי המדע והטכנולוגיה.
המכון שוכן ברובע הלטיני של פריז, המכון, בין אוניברסיטת ז'וסייה (l'université de Jussieu) לגדת הסיין.
במסגרת המכון מתקיים שיתוף פעולה בין צרפת ל-21 מדינות ערביות: תימן, ערב הסעודית, בחריין, קומורו, ג'יבוטי, סוריה, איחוד האמירויות הערביות, עיראק, ירדן, כווית, סודאן, לוב, קטר, מאוריטניה, עומאן, פלסטין, מרוקו, סומליה, לבנון, מצרים, תוניסיה ואלג'יריה וכן לרשות הפלסטינית.
מכון העולם הערבי שואף להשיג שלוש מטרות:
פיתוח מחקר על העולם הערבי והעמקת ההבנה של תרבותו, הציוויליזציה שלו ושפתו.
עידוד חילופי תרבות ועידוד תקשורת ושיתוף פעולה בין צרפת לעולם הערבי, במיוחד בתחומי המדע והטכנולוגיה.
חיזוק היחסים בין מדינות ערב לכלל אירופה.
שטח קרקע של בניין המכון הוא: 7,250 מטרים רבועים והשטח הכולל של החללים במבנה הוא 26,900 מטרים רבועים.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל הצרפתי ז'אן נובל וחומרי הבניה הם לוחות ברזל, פלדה ואלומיניום.
בקירות המכון הותקנו 240 משרביות שבהן שלבי אלומיניום שמחציתם נשלטים על ידי מנגנון פוטו-וולטאי, נפתחים ונסגרים על פי כמות האור וקרני השמש.
בתוך המכון שוכנים מוזיאון, גלריות, ספרייה, אודיטוריום, משרדים וחדרי ישיבות.
בשנת 2012, אורגן ועוצב מחדש המוזיאון במכון העולם הערבי, בשטח של 2,400 מטרים רבועים, המחולקים על פני ארבע קומות.
העלויות נתרמו על ידי קרן ז'אן-לוק לגארדר הצרפתית, ממלכת ערב הסעודית וכווית.
מוזיאון המכון לעולם הערבי תוכנן כמוזיאון לאמנות וציוויליזציה ערבית-מוסלמית והוא חולק לשלושה רצפים: לידת האסלאם, אמנויות האסלאם, כפי שהושפעו והשפיעו על המקום, מספרד ועד הודו, ויצירה ערבית עכשווית.
בעקבות עיצוב מחדש של המוזיאון בשנת 2012, עוצב מחדש סגנון המוזיאון כדי לתת מבט מקיף יותר על העולם הערבי, עוד מימי קדם, תוך הדגשת חילופי תרבות באזורים השונים שבהן נמצא או היה האסלאם ושילוב נושאים עכשוויים, כולל סוגיות פוליטיות.
ההרחבה משקפת את ההתפתחות ההיסטורית, החל מחפצים ארכאולוגיים ועד יצירות עכשוויות.
בנוסף להרצאות, כנסים, ימי תרבות, מארח המכון סופרים ואינטלקטואלים וכן מוקדשים מועדים לנושאים כמו: שבוע נשים ערביות יצירתיות.
ב-24 באוקטובר 2018, קיבל המוזיאון תרומה מקלוד ופרנס למנד של 1,300 עבודות של 94 אמנים עכשוויים מהעולם הערבי, מספר העבודות גדל ל-1,600 בשנת 2021.
בתפקיד יושב ראש המכון מכהן ג'ק לאנג (Jack Lang), מאז 2013.
בשנת זכה המוזיאון שבמכון לפרס זאיד לאחווה אנושית (Zayed Award) בסך מיליון דולר, המוענק להכרה באנשים או גופים ברחבי העולם אשר מובילים באמצעות דוגמה אישית, לגשר על פערים וליצור קשר אנושי אמיתי.
מכון ויצמן למדע הוא מכון מחקר ישראלי העוסק בתחומי מדעי הטבע והמתמטיקה, ונמצא ברחובות.
המכון משמש גם אוניברסיטה ציבורית בשם בית הספר למחקר (בעבר "מדרשת פיינברג") ללימודים אקדמיים לתואר שני ושלישי (דוקטורט).
בשנת 2024 דורג המכון בדירוג שאנגחאי כאוניברסיטה מספר 69 בעולם.
איכות המחקר במכון דורגה בדירוג ליידן במקום 10 בעולם בשנת 2024 ובמקום 6 בשנת 2025.
מכון ויצמן הוא המוסד השלישי להשכלה גבוהה שהוקם בישראל (לאחר הקמת הטכניון בחיפה והאוניברסיטה העברית בירושלים).
המכון, שנקרא עם ייסודו בשנת 1934 מכון דניאל זיף (שהיה מוכר בשם "זיו"), נוסד על ידי ד"ר חיים ויצמן, מדען פורה וראש התנועה הציונית במשך כשלושה עשורים.
בשנים הראשונות לפעילותו התמקד המחקר במכון בצרכיו המיידיים של היישוב היהודי המתפתח.
נבחן הפוטנציאל לפיתוח ענף החקלאות בארץ, ונמצאו שימושים חדשים למיני צמחים מקומיים.
רבים מהמחקרים נעשו בשיתוף פעולה עם תחנת הניסיונות החקלאית.
בהמשך, ולאורך השנים, הורחבה פעילות המכון לתחומי מחקר נוספים.
המימון למכון המחקר הגיע מידידיו של ויצמן, הלורד ישראל משה זיו וליידי רבקה זיו, מבעלי רשת החנויות "מרקס אנד ספנסר", ונקרא על שם בנם, דניאל זיו, שנפטר בגיל צעיר.
המכון הוקם ברחובות, בסמוך לתחנת הניסיונות החקלאית של הסוכנות היהודית בראשה עמד יצחק אלעזרי וולקני (וילקנסקי).
המנהל המדעי הראשון של המכון היה ד"ר (לימים פרופסור) ארנסט דוד ברגמן שעבד עם ויצמן באנגליה.
ויצמן היה מעורב רבות באיתורם והשמתם של 11 מדענים ומדעניות שעבדו במכון בשנותיו הראשונות, מרביתם יוצאי המרכזים המדעיים של מרכז אירופה שלא הצליחו למצוא עבודה במוסדות מחקר לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
ויצמן ושותפיו פעלו לגיוס הכספים והאמצעים הדרושים לפעילותו של המכון.
לקראת יום הולדתו ה-70 של ויצמן, בשנת 1944, הקימו חבריו, פעילים ציוניים מארצות הברית בראשותו של מאיר וייסגל, את הוועד האמריקאי למען מכון ויצמן לשם גיוס כספים שיאפשרו הרחבה משמעותית של המכון.
ב-3 ביוני 1946 הניח ויצמן את אבן הפינה למכון החדש, והחלו עבודות הבנייה.
הבניין, שאמור היה להכיל את מחלקות המכון השונות, תוכנן על ידי האדריכלים אריה אלחנני, ישראל דיקר ואוריאל שילר.
במהלך מלחמת העצמאות פעלה במכון יחידה של חיל המדע בניהולו של ברגמן וחרף התנגדותו של ויצמן.
רבים מראשי יחידה זאת, הכוללים את האחים אפרים ואהרן קציר, ישראל דוסטרובסקי ועמוס דה-שליט, היו מאוחר יותר המדענים המובילים של מכון ויצמן ונשיאיו.
ב-2 בנובמבר 1949 הוסב שמו של מכון זיו ל"מכון ויצמן למדע", בהסכמתם ובברכתם של בני משפחת זיו.
באותו יום נחנך הבניין הראשון של המכון (כיום בניין זיסקינד).
מכון זיו בראשותו של ברגמן, הפך לאחת מחמש המחלקות של המכון החדש.
תפקידי ראשי המחלקות הנוספות של המכון החדש הוצעו למדענים בעלי שם מרחבי העולם, אולם רק אחד מהם, חיים לייב פקריס הסכים לתפקיד ועלה לשם כך ארצה, והקים את הויצק (WEIZAC-Weizmann Automatic Calculator) שהיה למחשב הראשון בארץ.
בראש המחלקות האחרות הועמדו, תחילה כמינוי זמני, מדענים אשר חונכו בישראל: ישראל דוסטרובסקי בראשות המחלקה לאיזוטופים, אהרן קציר בראשות המחלקה לפולימרים, ואפרים קציר (לימים נשיאה הרביעי של מדינת ישראל) בראשות המחלקה לביופיזיקה.
מאיר וייסגל, פעיל ציוני, יד ימינו של ויצמן ומפיק הוליוודי בעברו, הפך למנהל של המכון, ולימים הוגדר תפקידו כיושב ראש חבר הנאמנים של המכון.
בשנת 1958 הותקן במכון מאיץ חלקיקים מסוג מחולל ואן-דה-גראף.
בשנת 1965 הותקן מאיץ חלקיקים מתקדם יותר, מסוג טאנדם ואן-דה-גראף.
בשנים 1976–2010 פעל במכון המאיץ ע"ש קופלר, במגדל שהפך לסימן היכר אדריכלי של המכון.
ב-15 ביוני 2025 ניזוקו מבנים במכון מפגיעה של טיל בליסטי ששוגר מאיראן בתגובה למבצע עם כלביא, בהם 10 מעבדות.
בעקבות הפגיעה ירדו עשרות שנים של עבודת מחקר לטמיון, ונהרסו ציוד רגיש ודגימות נדירות.
הנזק הוערך בכשני מיליארד שקלים.
הנזק המדעי הוערך בכ-90% מכלל המחקר שבוצע במבנים אלה.
המכון מנוהל על ידי מועצה בינלאומית שבראשה עומד יושב ראש נבחר, וכן על ידי מועצת מנהלים.
מועצת המנהלים בוחרת את נשיא המכון שממנה את סגן הנשיא, וכן סגן נשיא לפיתוח משאבים, סגן נשיא למינהל ולכספים, וסגן נשיא ליישומים טכנולוגיים.
לצדם פועלים הדיקנים, וכן ראש המועצה המדעית של המכון הכוללת את כל מדעני המכון, ויושב ראש מועצת הפרופסורים, המחליטה על קבלתם של מדענים למכון ועל קידומם.
מכון ויצמן כולל חמש פקולטות: לביולוגיה, לביוכימיה, לכימיה, לפיזיקה ולמתמטיקה ומדעי המחשב.
הפקולטות נחלקות ל-17 מחלקות מדעיות.
לאלה נוסף בית הספר למחקר (לשעבר מדרשת פיינברג), שהוא הגוף האוניברסיטאי של המכון, המכשיר תלמידי מחקר לתארים מתקדמים בלבד.
בתחילת דרכו לא הייתה למכון הסמכה להעניק תואר אקדמי לכן תלמידי מחקר במכון קיבלו תואר מאת האוניברסיטה העברית בירושלים.
כמו כן, במכון ישנה מחלקה להוראת המדעים ויחידה לארכאולוגיה מדעית.
תקציב התפעול השנתי של המכון עמד בשנים 2022 – 2023 על כ-2.1 מיליארד שקלים.
43% מהתקציב מקורו מתגמולים שהתקבלו ממסחור הידע (להלן), 25% מקורו בתקציב המדינה, 19% ממענקי מחקר, 12% מתרומות, ו-1% ממקורות שונים.
על מסחור הידע מופקדת חברת "ידע", חברה פרטית של המכון, העוסקת בקידום יישומים תעשייתיים על בסיס המצאותיהם של מדעני המכון.
החברה הוקמה בשנת 1959 ומאז הייתה מעורבת ברישום של כ-1,400 משפחות פטנטים.
מאז שנת 1973 חתמה "ידע" על 169 הסכמים עם חברות ישראליות לניצול הפטנטים השונים, והקימה 42 חברות (21 מתוכן הוקמו משנת 2000 ואילך).
שיעור תקציב המכון שמקורו בתקציב המדינה הוא הנמוך ביותר (בהפרש ניכר) משאר האוניברסיטאות בישראל, ועומד על 25%.
נכון ל-2017 היה שווי תיק ההשקעות של המכון כ-9.5 מיליארד ש"ח.
מלבד קמפוס המכון המשתרע על פני כ-1,000 דונם, בבעלות המכון גם יותר מ-100 דירות ברחובות המשמשות למגורי מדענים וסטודנטים.
בתחילת שנות ה-60 בנה המכון גם שיכון המיועד לחברי הסגל הטכני והמינהלי ומשפחותיהם (נהרס ב-2024).
בית הספר למחקר (לשעבר "מדרשת פיינברג")
מסגרת הלימודים של המכון לתארים מתקדמים היא בית הספר למחקר (בעבר "מדרשת פיינברג"), כאשר עבודת המחקר של התלמידים נעשית במחלקות השונות של המכון.
שפת ההוראה הרשמית במכון היא אנגלית, ולומדים בו מספר גבוה יחסית של תלמידים זרים.
עם זאת, כאשר כל התלמידים וגם המרצה שולטים בשפה העברית, ניתן לערוך קורס בשפה זו.
נכון לשנת 2024 לומדים בבית הספר למחקר 1760 סטודנטים מתואר שני ועד פוסט דוקטורט, מתוכם 998 גברים ו-762 נשים.
606 סטודנטים לתואר שני, 55 מתוכם בינלאומיים, 770 סטודנטים לתואר שלישי (דוקטורט) מתוכם 148 בינלאומיים.
384 פוסט-דוקטורנטים פעילים במכון, מתוכם 299 בינלאומיים.
81% מהבוגרים הם ישראלים, ו-19% בינלאומיים.
מכון ויצמן פעיל גם בתחום החינוך המדעי לילדים, בני נוער ומבוגרים.
"המחלקה להוראת המדעים" שבמכון עוסקת בחקר ההוראה ובפיתוח תוכניות לימודים בתחומי המדעים, ופיתוח מקצועי למורים בתחומי המדעים.
המחלקה מפעילה 3 מרכזי מורים ארציים – המרכז הארצי למורי הכימיה, המרכז הארצי למדע וטכנולוגיה בחטיבות הביניים והמרכז הארצי למורי הפיזיקה.
בנוסף, מגיעים למכון ציבור רחב של ילדים, בני נוער, מבוגרים וכן מורי מדעים, לפעילויות בתחום החינוך המדעי, עליהן אמון מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע.
המכון ממשיך את פועלה של היחידה לפעולות נוער שפעלה במכון ויצמן משך עשרות שנים בניהולו של ד"ר משה רשפון.
התוכניות של מכון דוידסון עוסקות בפיתוח מקצועי למורים, העשרת הידע המדעי של תלמידים בבתי-הספר, טיפוח מצטיינים, קידום מדע בקרב אוכלוסיות חלשות, פיתוח יישומים טכנולוגיים מתקדמים ופעילויות אינטראקטיביות מתוקשבות למורים ולתלמידים, ובקירוב צעירים ומבוגרים כאחד לנושאי המדע השונים.
במסגרת מכון דוידסון מתקיימות פעילויות רבות, בהן מיזם החונכות הלאומי פר"ח שמקורו במכון ויצמן למדע, גן המדע על שם קלור, ליל המדענים והמדעניות האירופי, שבוע החלל, יום דרווין ועוד.
בשטח המכון פועל קמפוס של קרן שוורץ/רייסמן לחינוך מדעי, המכונה "קמפוס ארנון".
בקמפוס לומדים תלמידי תיכון את מקצועות הפיזיקה והכימיה ברמה של 5 יח"ל, בלימודים שכוללים מעבדות ולמידה התנסותית.
הקמפוס החל את פעילותו ב-2013, ובשנת הלימודים תשפ"ד למדו בו 1688 תלמידים מכיתות י'-י"ב מ-17 בתי ספר בערים רחובות, נס ציונה ובית הספר הערבי התיכון להנדסה ומדעים "אורט לוד".
צוות ההוראה כולל כ-40 מורים בעלי תארים מתקדמים בתחומי הפיזיקה והכימיה.
לאורך השנים התרחשו במהלך מחקרים במכון תגליות פורצות דרך, שהביאו לפיתוח מגוון טכנולוגיות וישומים.
כאמור, המכון מקבל תמלוגים מפטנטים ומישומים שפותחו במסגרתו באמצעות חברת "ידע חברה למחקר ופיתוח", המנהלת את הקניין הרוחני של המכון.
בשנת 2021 הוקמה היחידה למחקר טרום-יישומי "בינה", הכפופה למשרד סגנית הנשיא לחדשנות וישומים, פרופסור אירית שגיא.
היחידה מגשרת בין המחקר הבסיסי שמתקיים בקמפוס המכון ובין הפעילות המסחרית המבוצעת דרך חברת ידע, מסייעת בפיתוח רעיונות ראשוניים, עוזרת בתכנון ניסויים מדעיים ומקשרת בין מדענים ליועצים ומומחים מהתעשייה לטובת הבשלת הרעיון המסחרי.
מראשיתו ועד שנת 2024, הוקמו כ-120 חברות הזנק המבוססות על מחקרים וטכנולוגיות שיצאו ממכון ויצמן.
בשנת 2022 נמכרו בעולם מוצרים שמבוססים על מחקרים ממכון ויצמן בהיקף של למעלה מ-23 מיליארד דולר.
יישומים בולטים בתחומי המתמטיקה ומדעי המחשב
"ויצק", מחשב שנבנה במכון ויצמן והחל לפעול בשנת 1955, הוא המחשב הראשון בישראל.
לאחר ויצק נבנו במכון שלושה מחשבי "גולם".
באפריל 2004 הגיע לסיומו מיזם במסגרתו פותח המחשב הביולוגי הראשון בעולם, על ידי פרופסור אהוד שפירא.
מערכות הצפנה ופיענוח שפותחו על ידי מדעני המכון, מיוצרות בישראל ומשמשות, בין היתר, להצפנה ופיענוח של שידורי טלוויזיה.
ב-1983 פיתח האסטרופיזיקאי מרדכי מילגרום את MOND – דינמיקה ניוטונית מתוקנת – החלופה העמידה ביותר לתאוריות החומר האפל.
ל-MOND הצלחה אמפירית גדולה בהסברת עקומות סיבוב של גלקסיות.
מערכות לייזר מתקדמות לחיתוך עדין ומדויק של יהלומים.
ב-2022 הושק המחשב הקוונטי הראשון בישראל ושמו "WeizQC" (פרפרזה על השם "ויצק"), פרי עבודתו של פרופסור רועי עוזרי.
יישומים רפואיים וטכנולוגיות מתקדמות שנולדו כתוצאה ממחקר בסיסי של מדעני מכון ויצמן למדע:
כרומטוגרפיית זיקה – שיטה להפרדת חומרים ביולוגיים, המשמשת כלי מרכזי בתעשיית הביוטכנולוגיה.
פולימרים חיים – טכניקה העומדת בבסיס תעשיית הפולימרים.
גילוי מבנה הריבוזום, המחקר והבנת עקרונות פעילותו, זיכו את פרופ' עדה יונת מהמכון בפרס נובל לכימיה.
מספר תרופות שפותחו במכון נמצאות בשימוש בארצות ברחבי העולם.
התרופות הנמכרות ביותר שמבוססות על מחקרי המכון הן: קופקסון, רביף (נקראת גם אוונקס), הומירה, ארביטוקס, וקטיביקס, אנברל, רמיקייד.
שיטה מקורית להשתלת לשד עצם מתורם לא תואם, המיושמת במספר בתי חולים בישראל ומחוצה לה, וכך גם שיטה מתקדמת, ולא חודרנית, להבחנה בין גידולים סרטניים לבין גידולים שפירים, באמצעות תהודה מגנטית.
מדעני המכון פיתחו זנים שונים של גידולים חקלאיים משופרים: חיטה עשירה בחלבון ועתירת יבולים, מלונים שמקדימים להבשיל, מלפפוני דלילה עמידים כנגד מחלות.
שיטה לגידול זרעי מכלוא שאינם מעבירים מחלות מדור לדור.
שימוש בזרעים אלה מאפשר להגן על צמחי מאכל מפני מזיקים שונים.
בשנות ה־80 הצליחו במעבדתו של פרופ' מרדכי אברון לגרום לזן של האצה החד-תאית דונליאלה לייצר מולקולת בטא-קרוטן ברמות גבוהות.
בטא-קרוטן משמשת למניעת מחלות עיניים, עור, לחץ דם גבוה וכבסיס לוויטמין A.
בשיתוף פעולה עם החברה היפנית "ניקן סוהונשה" הופק מהאצה תוסף תזונה במפעל שהוקם באילת.
שיתופי פעולה עם פארק המדע
מדעני המכון יזמו הקמת חממות טכנולוגיות, במטרה לאפשר לכוח האדם המדעי והטכנולוגי שהגיע בשנות ה-90' ממדינות חבר העמים לממש רעיונות מדעיים וטכנולוגיים חדשניים, ולסייע ליזמים ולממציאים בצעדיהם הראשונים.
אחת החממות הראשונות הוקמה בפארק המדע קריית ויצמן הסמוך למכון, ובראש הדירקטוריון שלה כיהנה פרופ' רות ארנון.
כמו כן, מדענים רבים מהמכון מילאו, ועדיין ממלאים תפקידים שונים בשירות הציבור.
ב־1989 הוקם בקמפוס המגדל הסולארי הראשון בישראל (מכונה כיום "מגדל השמש").
בשנת 2006 החלה היוזמה לחקר קיימות ואנרגיה (SAERI) שהוקמה כדי לתמוך בתגליות מדעיות בתחום האנרגיה החלופית ומאוחר יותר בתחומים נוספים של מחקר סביבה וקיימות.
מהיוזמה התפתח המכון לסביבה וקיימות שמטרתו לכנס את המחקרים ותחומי המומחיות הקיימים במכון בנושא קיימות תחת מטריה אחת, על מנת לשתף משאבים ולייצר שיתופי פעולה בין-תחומיים.
בין התחומים הללו ביטחון תזונתי, חקר אקלים, מגוון ביולוגי, אנרגיה מתחדשת, מחקר ימי, סביבה ובריאות, וחומרים ברי קיימא.
נכון לשנת 2024, מועסקים במכון ויצמן 2,544 עובדים, מתוכם 275 ראשי קבוצות מחקר (חוקרים בכירים ופרופסורים), 211 מדעני סגל, ו-2058 עובדי מנהלה.
מדי שנה מבקרים ועובדים במכון כ-500 מדענים אורחים.
במכון מתקיימים מדי שנה כ-50 כנסים מדעיים בינלאומיים.
למניין תמונה שם שנות כהונההערות1 חיים ויצמן 1949–1952בשנים 1934–1949 עמד בראש מכון דניאל זיף;
חברים נוספים בהנהלה הבכירה של המכון
פרס נובל – בשנת 2009 זכתה פרופסור עדה יונת מהמכון בפרס נובל לכימיה.
בשנת 2013 הוכתרו אריה ורשל ומיכאל לויט כשניים משלושת הזוכים בפרס נובל לכימיה לאותה שנה.
ורשל הוא ישראלי-אמריקאי, שאת התואר השני שלו וכן את הדוקטורט עשה במכון ויצמן, ולויט הוא ישראלי-אמריקאי ששימש פרופסור במכון ויצמן ואף כיהן בו כראש המחלקה לפיזיקה כימית.
פרס טיורינג – שלושה מחוקרי המכון זכו בפרס טיורינג, הפרס הבינלאומי החשוב ביותר לחוקרים במדעי המחשב: אמיר פנואלי (בשנת 1996), עדי שמיר (בשנת 2002) ושפי גולדווסר (בשנת 2012).
פרס יפן – 2 זוכים.
פרס לוריאל-אונסק"ו – 2 זוכים