tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סימן נוסף להשפעה זו ניתן לראות בלוגו של הארגון, העושה שימוש במוטיבים רבים בהשראת דגל חזבאללה, ובראשם מוטיב היד האוחזת ברובה והציטוטים מהקוראן.
לדברי בכירי מערכון הביטחון הישראלית, ארגון אף שאב את הידע הטכני אודות מיגון טנקי המרכבה וייצור המטענים נגדם מניסיונו של חזבאללה בלבנון.
מעמדו הגובר של חמאס בשנים האחרונות, ובמיוחד לאור הפיחות שחל בהגמוניה של פת"ח ברחוב הפלסטיני, אילץ את חמאס לרסן את פעילותו נגד ישראל במקרים רבים, מטעמים של ראייה אסטרטגית ארוכת-טווח, או שיקולים של דעת קהל פנים-פלסטינית.
זאת אף ביתר שאת לאחר זכיית חמאס בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית בתחילת 2006 והקמת הממשלה בראשות התנועה.
בעקבות זאת, הופך שיתוף הפעולה המבצעי והפוליטי בין חמאס לבין ועדות ההתנגדות העממית לנכס עבור שני הצדדים: מחד זוכות ועדות ההתנגדות לסיוע (טכני ואחר) מצד פעילי חמאס, ומאידך עמיתיהם בחמאס זוכים לרחוץ בניקיון כפיהם ולהשתמש באנשי הוועדות כ"קבלני פיגועים", ובמיוחד מאז השתלטות חמאס על הרצועה ב-2007.
תחת ממשלת חמאס ברשות הפלסטינית, ובעוד ארגון ועדות ההתנגדות מוסיף לבצע פיגועים, מונה באפריל 2006 ג'מאל אבו סמהדאנה לתפקיד בכיר במשרד הפנים של הרשות הפלסטינית, כאחראי על פעילות המשטרה.
זאת לאחר שבמהלך אפריל 2006 הרגה ישראל מספר בכירים בארגון ועדות ההתנגדות, ובהם עבד יוסף קוקא.
מינוי זה נתפס כהתרסה מצד חמאס בפני ישראל וארצות הברית, הואיל ומינויו של המבוקש הבכיר אבו סמהדאנה לתפקיד במערך הביטחון (שמניעת טרור היא חלק מתפקידיו) ביטא את המשך התמיכה שמספק חמאס בטרור נגד ישראל, גם כאשר מושכות השלטון בידיו ואנשיו נוצרים, לפחות להלכה, את נשקם.
אבו סמהדאנה נהרג (ביוני 2006) בידי ישראל, בעודו מכהן בתפקידו הרשמי במשרד הפנים.
בתוך כך, נראה כי בעימותים האלימים שהלכו והסלימו בין הפת"ח לחמאס לקראת סוף 2006, ניצבו אנשי ועדות ההתנגדות לצד אנשי חמאס.
נטייה חזקה זו העידה, בין היתר, על הזיקה החזקה בין ועדות ההתנגדות לחזבאללה, ועל השסע המעמיק בחברה הפלסטינית בין הזרם האסלאמיסטי לבין הזרם הלאומי-חילוני.
במסגרת זהות האינטרסים החזקה שנוצרה בין חזבאללה וחמאס, גיוסן של ועדות ההתנגדות לצד זה נראתה כבלתי נמנעת, גם מבלי להתייחס למתיחות הקיימת ממילא בין הוועדות לבין הרשות.
לאחר הפיצול בארגון ב-2006, עברו שנים מהפלגים לפעול תחת חסות חמאס, בניגוד לצבא האסלאם שהצטרף לאל-קאעדה.
הקשר עם פת"ח והרשות הפלסטינית
פעילים רבים שפרשו מארגוני הטרור הפלסטיניים הוותיקים יותר הם חברים בוועדות ההתנגדות העממית.
עם זאת, בכירי הארגון רובם ככולם נחשבים גם כיום לדמויות בכירות בפת"ח המפולג.
לבכירי הארגון היו בתחילת העימות עם ישראל קשרים הדוקים גם עם בכירים במנגנוני הביטחון הפלסטיניים (ובפרט לביטחון המסכל המקורב למוחמד דחלאן) ובכלל זאת גם בשיתוף פעולה טכני בייצור חומרי נפץ ואמצעי לחימה.
על פי פרסומי מערכת הביטחון הישראלית, חלק מאנשי ועדות ההתנגדות הועסקו על ידי הביטחון המסכל, במקביל לפעילותם, גם בייצור אמצעי לחימה, בידיעתם של מפקדיהם הבכירים ביותר .
עקב הזדהותם הגוברת של אנשי ועדות ההתנגדות עם חמאס וחוסר האמון השורר מאז ומתמיד בינם לבין אנשי המנגנונים, הורעו גם יחסי הארגון עם מחנהו של דחלאן בפת"ח.
אנשי ועדות ההתנגדות אף האשימו את הביטחון המסכל בשיתוף פעולה עם ישראל בניסיונות התנקשות שביצעה, ובראשם הרג בכיר הארגון עבד יוסף קוקא באפריל 2006.
ועדה מקומית לתכנון ולבנייה היא ועדת התכנון הנמוכה ביותר במסגרת הסדרת התכנון והבנייה בישראל.
סמכויות רישוי הבנייה בישראל מחולקות בין שלוש ערכאות מרכזיות: ועדות מקומיות, ועדות מחוזיות וועדה ארצית.
ועדה מקומית אחראית על מרחב תכנון מקומי אשר לרוב חופף את שטחה של רשות מקומית אחת.
ייתכנו מקרים בהם מרחב התכנון המקומי מהווה שטח של מספר רשויות מקומיות, ובמקרה כזה תכונה הוועדה המקומית ועדה מקומית מרחבית.
חברי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה הם נבחרי ציבור ברמה המקומית וכאשר מרחב תכנון מקומי כולל תחום של רשות מקומית אחת בלבד חברי מועצת הרשות המקומית הם חברי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה.
עם זאת, החוק מבדיל בין הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה לבין מועצת הרשות המקומית, והוועדה המקומית לתכנון ולבנייה היא גוף משפטי נפרד.
שטח מרחב התכנון המקומי וגבולותיו נקבעים על ידי שר הפנים.
מאחר שמליאת הוועדה המקומית כוללת את כל מועצת הרשות המקומית, הרי שלעיתים קרובות מדובר בעשרות חברים.
קיום דיונים מקצועיים בקוורום של עשרות חברים אינו מאפשר לבצע עבודה יעילה.
די בכך, למשל, שכל אחד מחברי מליאת הוועדה המקומית יבקש לדבר רק 5 דקות בכל אחד מהנושאים המועלים במסגרת הישיבה, כדי להביא לכך שבקשות להיתר בנייה יתארכו ויידונו הרבה מעבר לצורך.
על כן, על פי רוב, הוועדה המקומית מקימה ועדת משנה המורכבת ממספר קטן יותר של נציגים.
החלטותיה של ועדת המשנה הן כדין החלטתה של מליאת הוועדה המקומית, אלא אם הועבר הדיון בנושא פלוני למליאת הוועדה המקומית.
הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אחראית על הנפקת היתרי בנייה בהתאם לתקנות התכנון והבנייה בשטחים בהם קיימת תוכנית בניין עיר מאושרת.
כמו כן, בשנת 1995 תוקן חוק התכנון והבנייה והוסף בו סעיף 62א המעניק לוועדה המקומית סמכות לאשר שינויים בתוכניות מתאר מקומיות בהתאם לרשימה סגורה של נושאים המנויים בסעיף.
מטרת התיקון היה לקצר את הליכי התכנון.
אולם בתי המשפט קבעו שהסמכות שהועברה לוועדה המקומית במסגרת התיקון היא מצומצמת ומאפשרת עריכת שינויים מינוריים בלבד בעלי "השלכה מקומית מצומצמת".
בשנת 2014 תוקן חוק התכנון והבנייה פעם נוספת, והורחבו משמעותית הסמכויות של הוועדות המקומיות.
בנוסף למתן היתרים ואישור שינויים על פי סמכויותיה, הוועדה המקומית מגישה להפקדה לוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תוכניות בתחומה אשר אין בסמכותה לאשרן אך היא מעוניינת בקידומן.
בית המשפט העליון הבהיר את הסיבות לסמכויות המצומצמות של הוועדה המקומית במילים אלו:
"במרחב תכנון מקומי הכולל תחום רשות מקומית אחת בלבד – והרוב המכריע של מרחבי התכנון המקומיים החשובים והמאוכלסים בצפיפות הם מסוג זה – משמשת מועצת הרשות המקומית כוועדה המקומית.
חברי המועצה הם עסקנים מקומיים שלא תמיד שיקוליהם הם שיקולי תכנון נאותים.
שופטת בית המשפט העליון אילה פרוקצ'יה כתבה על:
"תופעה מטרידה המוכרת בתחום התכנון והבנייה, המצביעה על קיום דינמיקה בעייתית תלויית הקשר בין מוסדות תכנון מקומיים לבין יזמים במרחב המקומי, המבקשים לקדם את פיתוח השטח באזור.
דינמיקה זו מובילה, לעיתים, לשיתוף פעולה של מוסדות תכנון עם יזמים מקומיים בקידום מיזמי בנייה שאינם מתיישבים עם הדין.
לא אחת, אנו נתקלים בתופעה של מוסדות תכנון מקומיים הנכונים להגמיש את עמדותיהם ולהתפשר על דרישות החוק, כדי לקדם אינטרסים מקומיים ששני הצדדים מבקשים לקדם, כל אחד ממניעיו הוא".
במקרה בו הוועדה המקומית לתכנון ובנייה העניקה היתר בלתי חוקי, חייב בית המשפט העליון את הוועדה בתשלום פיצויים ליזם על נזקים שנגרמו לו מפני שפעל על פי ההיתר, למרות שהיזם ידע שההיתר אינו חוקי והוא שהגיש את הבקשה להיתר מלכתחילה.
עם זאת, קבע בית המשפט שיש לנקות מהפיצויים על הנזקים בגלל האשם התורם של היזם.
הוועדה המקומית לתכנון ולבניה מתכנסת אחת למספר שבועות (תלוי בהיקף עבודתה) כדי לדון בבקשות להיתר בנייה המופנות אליה.
על הוועדה למסור את החלטתה בתוך שלושה חודשים לכל היותר.
לאחר הדיון בוועדה ייכתב הפרוטוקול ("דף הדרישות"), אשר יכלול את ההחלטה עצמה, ורשימת התנאים לצורך קבלת ההיתר.
הפרוטוקול יועבר בדואר הן לאדריכל והן אל היזם.
אם ההחלטה מתעכבת, או אם הוועדה מסרבת לחלק מבקשת ההיתר או לכולה, פתוחה בפני היזם האפשרות להגיש ערעור, בהתייעצות עם אדריכל המבנה, בפני ועדת הערר המחוזית.
במסגרת הסדרתם של תכנון ובנייה בישראל, הוועדה לשמירת הסביבה החופית פועלת ליד המועצה הארצית לתכנון ובנייה מכוח חוק שמירת הסביבה החופית, שתקן את חוק התכנון והבנייה, ומטרתה לשמור על הסביבה החופית לתועלת הציבור ולהנאתו, ולשמור על הטבע והנוף תוך כדי השתדלות לצמצם את הפגיעה בסביבה החופית.
הוועדה מורכבת מ-16 חברים, כאשר יושב ראש הוועדה הוא נציג שר הפנים.
לדיוני הוועדה מזומן באופן קבוע נציג מינהל מקרקעי ישראל אולם הוא בעל זכות ייעוץ בלבד.
הפקדה או אישור של כל תוכנית בתחום הסביבה החופית (מרחק של 300 מטר מקו המים) נעשית רק לאחר קבלת אישור הוועדה.
שימוש חורג או הקלה ניתנים רק באישור הוועדה.
הוועדה לשמירת הסביבה החופית הוקמה במקום הוועדה למימי חופין שהייתה עד שנת 2004, תחום סמכותה של הוועדה הורחב וכעת הוא כולל את כל הסביבה החופית הן בים והן ביבשה.
הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים (ולקחש"פ) שפועלת מכוח חוק התכנון והבנייה, היא ועדה במדרג הארצי שמטרתה היא שמירה על עתודות הקרקע שישמשו לחקלאות ולשטחים פתוחים בישראל.
עוד בתקופת טרום הקמת המדינה, התנועה הציונית, החל מימי העלייה השנייה דגלה בעקרון השמירה על קרקע חקלאית, שהתבסס על ההנחות כי הקרקע היא משאב בסיסי לקיומו של עם, פוטנציאל שלה מוגבל, היא אינה מתחדשת ואין לה תחליף.
הקרקע נתפסה כבעלת חשיבות כלכלית וכמקור בלעדי ליצירת מזון.
עיקר מאמציהם של ההנהגה הציונית, במשך תקופת המנדט הבריטי, הוקדשו לפיתוח ההתיישבות החקלאית והגבלת הצמיחה העירונית גם מבחינה מספרית וגם מבחינה גאוגרפית.
לאחר הקמת המדינה, תוך תקופה קצרה בשנים 1948–1952, הוקמו 284 יישובים כפריים וכ-30 יישובים עירוניים.
באוגוסט 1948 הוקם במשרד העבודה והבינוי אגף התכנון, שהחל להכין תכנון ארצי כולל של כל שטח המדינה.
מדיניות אגף זה הייתה בתחילה לבצע ביזור היישוב העירוני והקמת מרכזים עירוניים ועירוניים-למחצה (קטנים ובינוניים) באזורי הספר.
בתכנון הערים עצמן לא ראו המתכננים בשנים הראשונות צורך לחסוך בקרקע.
לכן, רוב הערים תוכננו בצפיפות נמוכה על פי המודל הבריטי של עיר גנים.
מרכזים עירוניים רבים נבנו תחילה לפי הדגם של בית בודד או דו משפחתי עם משק עזר.
בשנת 1951 פורסמה תוכנית האב הארצית הראשונה של מדינת ישראל, תוכנית שרון (תכנון פיסי בישראל), שהוכנה על ידי האדריכל אריה שרון, שעמד באותה עת בראש אגף התכנון במשרד ראש הממשלה.
העקרונות עליהם התבססה התוכנית היו פיזור האוכלוסייה בנגב והגליל ויצירת רשת היררכית של יישובים, עיירות וערים.
על פי התוכנית ההתיישבות החקלאית, נתפסה כגורם העיקרי בפיתוח המדינה.
במסגרת התכנית המרחבית הוקצו לחקלאות, לרבות היעור, שטחים נרחבים שכן היא נועדה להוות את הרקע הטבעי בו אותרו יישובים עירוניים, שטחי תעשייה ומרכזי תחבורה.
בשנת 1953 נערך סקר של כמות הקרקע החקלאית לנפש בישראל, בהשוואה לארצות אחרות בעולם, והתברר כי ישראל נמצאה בתחתית הטבלה עם כמות של כ-1.6 דונם לנפש (בהשוואה ל: 2 דונם בבלגיה, 7 דונם בדנמרק, 8.11 דונם בצרפת, 2 דונם בהולנד, 2.3 דונם באיטליה, 5.12 דונם בארצות הברית, 3.21 דונם בקנדה).
התברר כי כבר בעשור שלפני הקמת המדינה שונה יעודם של מאות אלפי דונם קרקע חקלאית.
השינוי התרחש בעיקר בשפלת החוף, וזאת למטרות שונות כגון מחנות צבא, שדות תעופה, שטחי אימונים ושיכונים.
בנוסף לכך בוצעו פרצלציות למטרות ספקולטיביות לסחר בקרקע לבנייה.
כתוצאה מכך נפגעה כדאיות העיבוד החקלאי ונזנחו שטחים חקלאיים רבים, בעיקר קרקע
בעקבות הסקר שורה של החלטות ממשלה ב-18 במאי 1953, קיבלה ממשלת ישראל את החלטה מס' 274 בעניין שמירה על קרקע חקלאית.
חקיקת חוק הקובע כי כל תוכנית לשימוש בקרקע חקלאית למטרות לא חקלאיות טעונה אישור מועצת תכנון עליונה או גוף שעל יד משרד הפנים.
אין רשות לכל מוסד ולכל אזרח להשתמש בקרקע חקלאית, גם אם היא קנינו הפרטי, למטרות לא חקלאיות.
קרקע חקלאית למטרת החוק היא קרקע שהוגדרה על ידי משרד החקלאות על יסוד סקר קרקעות.
החוק חל גם על אזורים חקלאיים וחקלאיים למחצה הנמצאים תחת שיפוטן של עיריות ומועצות מקומיות.
על החלטות מועצת תכנון עליונה יש זכות ערעור בפני ועדת שרים.
תוקם ועדה מיוחדת (הוועדה המייעצת) שתבדוק מחדש את כל התוכניות החלות על קרקע חקלאית שהוגשו בעבר ובמידה שלא בוצעו התוכניות היא תברר אפשרות העתקתן לשטחים לא חקלאיים.
על בסיס החלטת ממשלה זו הוקמה הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית כוועדה מייעצת, ועדת משנה של המועצה לתכנון.
הרכב הוועדה כלל את נציגים מהגופים הבאים: משרדי ממשלה (פנים, חקלאות ועבודה), צה"ל, המוסדות הלאומיים ורשות הפיתוח.
הוועדה פעלה כוועדה מייעצת לוועדות המחוזיות לתכנון ולבנייה, אך לא היו לה סמכויות התנגדות לתוכניות בנייה.
ב-18 באוגוסט 1963 התקבלה החלטת ממשלה נוספת, להרחבת סמכויות הוועדה.
עד אז סמכויותיה של הוועדה היו רק על שטחי קרקעות חקלאיים מפורשים והוחלט שיהיה לה סמכות על כל שטחי המדינה.
על פי ההחלטה כל בנייה על קרקע שיש ספק לגבי אופיה החקלאי, תצריך אישור הוועדה, לפני הגשת הבקשה לוועדה המחוזית לתכנון ובנייה.
פעולת החקיקה שהשלימה את הקמת המערך המוסדי שנועד לשמור על הקרקע החקלאית היה אישור חוק התכנון והבניה - התשכ"ה 1965, אשר נכנס לתוקף בשנת 1966. בחוק זה קיבלה השמירה על קרקע חקלאית תוקף משפטי המבוטא בסעיפי החוק המנחים את פעולת מוסדות התכנון ואת מטרות התכנון הסטטוטורי ברמות השונות.
עם אישור התוספת הראשונה לחוק שונה גם מעמד הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית לגוף סטטוטורי, ולא עוד גוף מייעץ.
בנוסף, במאי 1965, התקבלה החלטת ממשלה נוספת הקובעת, בין השאר, כי:
ייעודה ושימושה של קרקע חקלאית לא ישונו בידי הרשויות המוסמכות אלא במקרים יוצאים מהכלל.
קרקע חקלאית תימסר בחכירה ולא תימכר לצמיתות.
לאחר שהועברו לידי מינהל מקרקעי ישראל הניהול והטיפול של כל הקרקעות שהיו בידי הקרן הקיימת, מדינת ישראל ורשות הפיתוח.
בסך הכל 18.3 מיליון דונם, שהם למעלה מ-90% מאדמת המדינה.
נציגי הממשלה ברשויות המוסמכות, הקובעות תוכניות מתאר, לא יסכימו לשינוי הייעוד של קרקע חקלאית, אלא אם הסכימה לכך הממשלה או ועדת־שרים שתמונה על ידיה לצורך זה.
קרקע חקלאית לא תוחכר לתקופה שתעלה על 49 שנים, אבל החוכר יוכל לבקש להאריך את התקופה.
בשנת 1966 נחקק חוק ההתיישבות החקלאית (סייגים לשימוש בקרקע חקלאית ובמים), שנכנס לתוקף בשנת 1967. החוק קובע בעיקרו כי מי שחוכר קרקע חקלאית ממינהל מקרקעי ישראל ומחזיק במכסת מים ממדינת ישראל, יעבד את הקרקע ויעשה שימוש במכסת המים שהוקצתה לו בעצמו, ולא יעבירם לשימושם של אחרים.
מטרת החוק היא למנוע ספסרות בקרקעות ומכסות מים, ולהבטיח שקרקע חקלאית תשמש לחקלאות ולא למטרות אחרות.
ב-1968 בעקבות בדיקה של ועדת מומחים, הוכרזו כקרקע חקלאית כ-15 מיליון דונם (כ-70% משטח נדינת ישראל).
רוב השטח המוכרז נמצא מצפון לנפת באר-שבע, וכולל את השטחים הבלתי מבונים בערים ובמועצות אזוריות, גם אם בחלקם אינם מתאימים לעיבוד חקלאי.
לאלה נוספו כמה שטחים מוכרזים קטנים בערבה וברמת הנגב.
אחת לכמה שנים מודיעה ועדת המומחים לקרקע חקלאית בהודעה ברשומות על רשימה עדכנית של החלקות המוכרזות כחקלאיות, לאחר שהוצאו ממנה החלקות שהופשרו ונבנו בעקבות אישור הוועדה.
בעקבות גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, והצורך למצוא פתרונות דיור במהירות לעולים החדשים.
שבמקביל ריכוז העולים בערים הגביר את הלחצים על שוק הדיור להשכרה וגרם לעליית שכר הדירה.
זוגות צעירים ואחרים שלא יכלו לשלם את שכר הדירה הקימו "שכונות אוהלים" בפארקים עירוניים כמחאה על דחיקתם על ידי העולים ותוך האשמת הממשלה באחריות להפיכתם למחוסרי דיור.
עקב כך התקבלה החלטת ממשלה להרות לוועדה להתיר בנייה בקרקע חקלאית באופן מידי.
באוגוסט 1990 אישרה הוועדה הפשרה של 45 אלף דונם של קרקע חקלאית לבנייה.
בנוסף הושקה תוכנית " יישובי הכוכבים" להקמת 9 יישובים חדשים על גבול הקו הירוק הסמוך למרכז הארץ ולאזור השרון.
מרבית היישובים נבנו בבנייה כפרית ופרברית, רובם על קרקע חקלאית או שטחים פתוחים.
בשנת 1995 אושר תיקון 43 לחוק התכנון והבנייה.
תיקון זה עסק בהעברת סמכויות שונות מן הוועדות המחוזיות לתכנון ובנייה לוועדות המקומיות, ותכליתו הייתה קיצורם וייעולם של הליכי התכנון.
בנוסף המסגרת התיקון הוקמה ועדת משנה למיון מוקדם של התוכניות המוגשות לאישור הוועדה, כדי לזרז את עבודתה.
בוועדת המשנה למיון 5 חברים בלבד.
תפקידה למיין את התוכניות ואת הבקשות להיתרי בנייה ולשימוש חורג בקרקע חקלאית המועברות ממוסדות התכנון לאישור הוועדה.
על ועדת המיון להחליט בתוך 30 יום מקבלת התוכניות, אם הן טעונות אישור במליאת הוועדה.
אם ועדת המיון מחליטה, כי תוכנית אינה טעונה דיון בוועדה - רואים את התכנית כמאושרת להפשרה, והיא מוחזרת למוסד התכנון שממנו התקבלה.
גם אם ועדת המיון אינה דנה בבקשה בתוך 30 יום מקבלת תוכנית, היא אינה טעונה אישור של הוועדה.
בתיקון 43 לחוק הוטל על הוועדה גם התפקיד של שמירה על השטחים הפתוחים ושמה שוונה מ"הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית" ל"ועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים".
החוק אינו מגדיר מהם שטחים פתוחים, ולא קבע הליך של הכרזה על שטחים פתוחים.
עם זאת, בתוכניות מתאר ארציות ומחוזיות סווגו השטחים הפתוחים על פי מהותם והשימוש בהם, כגון: גן לאומי, שטח יער, שמורת טבע ונוף, ושטח כפרי פתוח.
העיתוי להעברת תוכניות לדיון בוועדה הוא כאשר מוסד תכנון מחליט להפקיד תוכנית בתחום קרקע מוכרזת.
באפריל 2001, פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על עבודת הוועדה, שמצא כי בשנים 1995–2000 אישרה הוועדה בממוצע הפשרת כ-40,700 דונם בשנה של קרקע חקלאית לצורכי פיתוח.
אף על פי שעל פי התחזיו, צורכי הפיתוח לשנים 1995–2020 (לא כולל תשתיות ככבישים לא עירוניים ומכוני טיהור), מחייבים תוספת שטח של כ-26,000 דונם בממוצע בשנה.
הדו"ח גם חשף כי "ועדת המשנה למיון" שהחלה לפעול בתחילת 1996, פטרה מדיון 643 (42%) מבין 1,526 הבקשות שהיא דנה בהן עד לסוף שנת 1999. הביקורת העלתה, כי אף שמדובר בוועדה סטטוטורית, היא לא רשמה פרוטוקולים של דיוניה, אשר יצביעו על דרך קבלת ההחלטות ועל עמדות חבריה.
בהיעדר פרוטוקולים לא ברור מה היו אמות המדינה לפטור תוכניות מדיון במליאת הוועדה, ולא ניתן היה להתחקות אחר המדיניות שבבסיס החלטותיה.
בין תוכניות הבנייה שהקמתם אושרה על קרקע חקלאית באותן השנים, באופן חריג, היו מתחם איירפורט סיטי על קרקעות מושב ברקת ומתחם ירקונים ליד פתח תקווה (עם זאת, אחר כך הוועדה התנגדה לבנייה במתחם ירקונים שחרגה מהאישור המקורי).
בשנים 2003–2006 קודמו מספר יוזמת חקיקה להחלשת כוחה של הוועדה, חלקם עברו במסגרת חוק ההסדרים.
ב-2003 עלתה הצעה שתוכניות בנייה יאושרו רק בוועדת תכנון אחת.
ב-2004 העלה חבר הכנסת אהוד יתום הצעת חוק שתזרז הקמת מבני מסחר בשטחים חקלאיים במועצות אזוריות, כך שיהיה צורך רק באישור של הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה.
ב-2006 הוחלט שהוועדה לא תדון עוד בתוכניות שאושרו כבר בידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה או ועדת משנה שלה.
שינוי המדיניות לגבי שמירה על קרקע חקלאית
בשנת 2005 נכנסה לתוקף תוכנית מתאר ארצית 35 (תמ"א 35) שעיקרה היה חיזוק הערים והמטרופולים הקיימים, הימנעות מפרבור ושמירה על השטחים החקלאיים והפתוחים שנותרו בישראל.
כמו כן, התוכנית המליצה לא להקים עוד יישובים חדשים בישראל.
אך בעקבות המחאה החברתית בישראל ב-2011, החליטה ממשלת ישראל, במטרה לנסות להוריד את מחירי הדיור באמצעות הגדלת השטחים הזמינים לבנייה, בעיקר במרכז הארץ.
החלטה זו נטשה את המדיניות של ממשלות ישראל עד אז, להבטיח את אספקת המזון למדינה ממקורות עצמאיים.
בעקבות החלטת הממשלה יזם מינהל התכנון במשרד הפנים מהלך של עדכון התוכנית שכלל שלושה שינויים מרכזיים:
שינוי הקובע כי המרקם העירוני יורחב ב-2% אל שולי הערים שבהם שטחים פתוחים.
שינוי באופן בו מגדירה התוכנית אזורים עם חשיבות של ערכי טבע ונוף.
שינוי שהתייחס להקמת יחידת מגורים שלישית בנחלות במושבים במקום שניים.
במרץ 2016, המועצה הארצית לתכנון ולבנייה אימצה את עדכון התוכנית, במטרה להוסיף כ-40 אלף דונם לשטחים שבהם תתאפשר בנייה עירונית.
בין השאר, בהתאם להחלטה, אישרה את הרחבת העיר רחובות ב-1,000 דונם על חשבון שטחי הפרדסים שהקיפו אותה.
נכון לשנת 2020 ירדה כמות הקרקע החקלאית לנפש בישראל לכ-300 מ"ר לנפש, לעומת 1.6 דונם בעת הקמת המדינה, בישראל אין מספיק קרקע חקלאית להבטיח אספקת מזון מקומית, ומדינת ישראל תלויה ביבוא של מוצרי מזון בסיסיים דוגמת חיטה, סוכר, אורז, בקר ומזון לחי.
הכרזה על קרקע כקרקע שמיועדת לחקלאות או לשטח פתוח ובכך למנוע מהוועדה המקומית לתכנון ובנייה לערוך שינויים בתוכנית מתאר מקומית או לאשר שימוש חורג.
יצירת גבולות עירוניים ברורים וריאות ירוקות בין היישובים על מנת ליצור הבחנה ברורה בין היישובים.
מניעת הקמתם של יישובים חדשים (בעיקר במרכז הארץ) על ידי הכרזה על קרקע שמיועדת לחקלאות או לשטח פתוח ובכך לעודד את האוכלוסייה להתיישב בפריפריה על מנת לשמור על ריאות ירוקות ולמנוע ריכוזים צפופים מדי של אוכלוסייה.
שני נציגים של שר הפנים.
שני נציגים של שר החקלאות.
נציג המועצה הארצית לתכנון ובנייה.
אדריכל או מהנדס במינוי שר הפנים שהוא לא עובד מדינה.
נציג גופים ציבוריים שענינם הוא שמירת איכות הסביבה.
ועדות התכנון והבנייה במדינת ישראל הוקמו מכוח חוק התכנון והבנייה תשכ"ה – 1965. תפקידן מתחיל בייעוץ לממשלה בנושאי קביעת מדיניות התכנון במדינת ישראל, ובאישור תוכניות תוך שמירה על מדיניות הממשלה, ומגיע עד הוצאת היתרי בנייה ואישור הקלות בנייה ברמה המקומית.
ועדות התכנון השונות מאוישות על ידי נציגי משרדי הממשלה, נציגי הרשויות המקומיות, בעלי מקצוע בתחום התכנון והבנייה ונציגי ציבור.
לפי פרק ב' לחוק התכנון והבנייה, הוקמו במדינת ישראל ועדות תכנון המסודרות לפי היררכיה תכנונית וכוללות בין השאר את:
מינהל התכנון הוא גוף ממשלתי, תחת משרד הפנים, האחראי על ייעוץ לממשלה בענייני תכנון הבנייה במדינת ישראל מתוקף סמכויות שניתנו לו בחוק התכנון והבנייה, תוך כיבוד סעיפי חוק המקרקעין תשכ"ט-1969. וכיום גם תוך התחשבות בסעיפי חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית תשע"ו-2016.
ברשויות המקומיות השונות קיימים "מינהלי תכנון ותשתיות" האחראים, בנוסף לפיקוח על הבנייה, על הגשת תוכניות שונות בהקשר לייעודי קרקע ותשתיות השטחים שתחת אחריותה המוניציפליות, תוכנית מתאר מקומית, וכן הנגשת המידע לציבור - כמו קבלת בקשות להיתרי בניה.
באתר "govMap" הממשלתי ו"מערכת gis" ניתן לעיין בייעודי הקרקע כמו מאפייני הקרקע השונים שכבר מופו (לדוגמה היתר לבניה על בסיס תוכניות ייעודי הקרקע: שטח ירוק מיועד לשימור כטבע, שטח חום ייעודי כשטח ירוק או כמבנים קהילתיים/ציבוריים).
ב"אתר מידע תכנוני" ניתן לאתר פרטים על בקשות להיתרי בנייה, כמו צפייה והגשת התנגדויות לתוכניות השונות, על פי כתובות או שם תוכנית הבנייה.
רשויות מקומיות שונות, כדוגמת ירושלים, קבעו תקן של מתכנן אורבני בכל מנהלה מקומית על מנת לייצג את קול התושבים המתגוררים באותה מנהלה מקומית בוועדות המקומיות, מחוזיות וארציות כמו לתת חוות דעת מקצועית בעניין כל תוכנית המוגשת בהתייחס לשטחי אותה מנהלה מקומית.
המתכנן האורבני אחראי גם להנגיש לציבור המעוניין בכך, דרך השתתפות פעילה בוועדה הפיזית/מקומית של המינהל הקהילתי, מידע וכלים בעניין תכנונים אורבניים עכשוויים בשכונות השונות.
כמו העברת סדנאות להענקת כלים להגיש התנגדויות לתוכניות שונות, ואף כלים להגיש הצעות תושבים לשטחים חומים שלא בשימוש.
ב-2016 הוקמו גם "המינהלות העירוניות להתחדשות עירונית" תחת הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית מתוקף חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית תשע"ו-2016. שתפקידן להנגיש לתושבים מידע בעניין התחדשות עירונית, כמו לייעץ ולתת סיוע למעוניינים לקדם תוכניות פינוי בינוי של הבית המשותף בזכויותיהם מול היזם.
חוק המקרקעין, תשכ"ט-1969 (ועד בית)
חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), תשכ"ג-1963
חוק הליכי תכנון ובנייה להאצת הבנייה למגורים (הוראת שעה), תשע"א-2011
תקנות התכנון והבניה (מסירת מידע), תשמ"ט-1989
תקנות התכנון והבניה (התרת שינויים בהיתר על ידי מהנדס ועדה מקומית), תשנ"ב-1992
תקנות התכנון והבניה (אצילת סמכויות לוועדת משנה מאת רשות מרחבית), תשנ"ט-1999
תקנות התכנון והבניה (היוועצות בחבר ועדה וקבלת חוות דעת מקצועית ביחס לתוכנית), תשס"ג-2003
תקנות התכנון והבניה (סדרי הדיון בקיום דיון חוזר במוסד תכנון), תשס"ג-2003
תקנות התכנון והבניה (סדרי דין בבקשה לפי סעיף 207 לחוק), תשס"ט-2008
תקנות התכנון והבניה (תוכנית איחוד וחלוקה), תשס"ט-2009
תקנות התכנון והבניה (סדרי דין בבקשות לעניין צו הריסה מינהלי), תש"ע-2010
תקנות התכנון והבנייה (משלוח הודעות והחלטות בדרך מקוונת), תשע"ז-2016
תקנות התכנון והבנייה (רישוי בנייה), תשע""ו-2016
תקנות התכנון והבנייה (הליך רישוי בדרך מקוצרת), תשע"ז-2017
תקנות התכנון והבנייה (הקמת מכון בקרה ודרכי עבודתו), תשע"ח-2018
תקנות התכנון והבנייה (כשירות בקר מורשה בריאות), תשע"ח-2018
תקנות התכנון והבנייה (רישום מגרש תלת-ממדי), תש"ף-2020
תקנות התכנון והבנייה (תכן הבנייה) (בנייה בת-קיימה), תש"ף-2020
תקנות התכנון והבנייה (הקלה, שימוש חורג וסטייה מתוכנית), תשפ"ג-2023
תקנות התכנון והבנייה (תוכנית לרישוי מהיר), תשפ"ד-2023
צו התכנון והבנייה (פטור מתוכנית ומהיתר להקמת מבנים יבילים זמניים ולשימוש במבנים קיימים לצורכי מגורים זמניים) (חרבות ברזל) (הוראת שעה) (מס' 2), תשפ"ד-2024
תקנות התכנון והבנייה (רישום בקרים), תשפ"ד-2024
חוקי התגוננות מאירוע חירום אזרחי ובטיחות
תקנות התכנון והבניה (הוראות מיוחדות בדבר היתר במיתקן ביטחוני), תשכ"ז-1966
תקנות התכנון והבניה (הנוהל בוועדה למיתקנים ביטחוניים), תשכ"ז-1966
תקנות התכנון והבניה (הנוהל בוועדת ערר למיתקנים ביטחוניים), תשכ"ז-1966
תקנות ההתגוננות האזרחית (מפרטים לבניית מקלטים), תש"ן-1990
תקנות התכנון והבניה (פרסום הודעה על הפקדת תוכנית על גבי שלט לפי סעיף 89א לחוק), תשס"ד-2004
תקנות התכנון והבניה (סדרי דין בבקשה להכרעה לפני שמאי מכריע או שמאי מייעץ), תשס"ט-2008
תקנות התכנון והבניה (פטור מהיטל השבחה לעידוד חיזוק מבנים מפני רעידות אדמה) (הוראת שעה), תשס"ט-2008
תקנות התכנון והבניה (תסקירי השפעה על הסביבה), תשס"ג-2003
תקנות התכנון והבנייה (תוכנית הטעונה התייעצות עם פקיד היערות), תשע"ה-2015
תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירותי בריאות ולמקומות נתינתם), תשע"ו-2016
תקנות התכנון והבנייה (ביצוע התאמות נגישות למוסד חינוך חדש), תשע"ט-2018
תקנות התכנון והבנייה (תכן הבנייה) (בטיחות המשתמש), תש"ף-2019
תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות למקום ציבורי שהוא בניין קיים), תשע"ב-2011
תקנות התכנון והבניה (בנינים ציבוריים), תשמ"א-1981
צו התכנון והבניה (קביעת גופים ציבוריים ומקצועיים לעניין סעיף 100(3) לחוק), תשנ"ג-1993
תקנות התכנון והבניה (בקשה להרשאה להקמת מבנה דרך), תשס"ה-2004
תקנות התכנון והבנייה (אישור מטרה ציבורית), תשע"ה-2014
צו התכנון והבנייה (צורכי ציבור נוספים), תשע"ו-2016
תקנות התכנון והבנייה (בעל דירה הרשאי להגיש תוכנית בבית משותף), תשע"ו-2016
תקנות התכנון והבניה (עבודה ושימוש הטעונים היתר), תשכ"ז-1967
תקנות התכנון והבניה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות), תש"ל-1970
תקנות התכנון והבניה (הגשת תביעה לפיצויים והדיון בה), תשל"א-1971
תקנות התכנון והבניה (המצאת צו לפי סעיף 239 לחוק), תשל"ח-1978
תקנות התכנון והבניה (הודעות על חבות בהיטל השבחה ותחליף מסירה), תשמ"א-1981
תקנות התכנון והבניה (סדרי הדין בוועדות ערר), תשנ"ו-1996
תקנות התכנון והבניה (סדרי הדין בערעור על שומת השבחה), תשמ"א-1981
תקנות התכנון והבניה (ערובות להבטחת תשלום היטל השבחה ודחיית תשלומים), תשמ"א-1981
תקנות התכנון והבניה (תעודה בדבר תשלום היטל), תשמ"א-1981
תקנות התכנון והבניה (תשלום היטל השבחה על הקלה בדירת מגורים), תשמ"א-1981
תקנות התכנון והבניה (סדרי הדין בהליכים למתן צווים על פי המבקש בלבד), תשמ"ג-1982
תקנות התכנון והבניה (המצאת צווים לפי סעיפים 224 ו-231 לחוק), תשמ"ה-1985
תקנות התכנון והבניה (כינוי תוכניות), תשמ"ו-1985
תקנות התכנון והבניה (סדרי נוהל בהתנגדויות לתוכנית, סמכויות חוקר וסדרי עבודתו), תשמ"ט-1989
תקנות התכנון והבניה (חישוב שטחים ואחוזי בניה בתוכניות ובהיתרים), תשנ"ב-1992
תקנות התכנון והבניה (פרטים נדרשים בתוכנית להיתר על ידי מורשה להיתר), תשנ"ב-1992
תקנות התכנון והבניה (פטור סוגי בקשות מתחולת סעיף 149 לחוק), תשנ"ו-1996
תקנות התכנון והבניה (דרכי פרסום הפקדת תוכנית לפי סעיף 62א(א)(9)), תשנ"ז-1997
תקנות התכנון והבניה (הסדרת הולכה, חלוקה והספקה של חשמל), תשנ"ח-1998
תקנות התכנון והבנייה (דיווח על ביצוע עבודות לפי סעיף 261(ד) לחוק), תשע"ו-2016
צו התכנון והבנייה (פטור מהיטל השבחה) (הוראת שעה מס' 10), תשע"ח-2018
צו התכנון והבנייה (פטור מהיטל השבחה) (הוראת שעה מס' 3), תשפ"ב-2021
תקנות רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות (מנהלי עבודה), תשמ"ב-1982
תקנות התכנון והבניה (אישורים למתן שירותי חשמל, מים וטלפון), תשמ"א-1981 (טופס אישור אכלוס)
תקנות התכנון והבניה (סטיה ניכרת מתוכנית), תשס"ב-2002
תקנות התכנון והבנייה (מיתקנים נלווים לקו תשתית תת-קרקעי), תשע"ה-2015
תקנות התכנון והבניה (בניין הדרוש במישרין לצורך הקמתה של דרך או שימוש בה), תשע"ו-2016
תקנות התכנון והבנייה (תכן הבנייה) (אצירת אשפה), תש"ף-2019
תקנות התכנון והבנייה (תכן הבנייה) (תברואה), תש"ף-2019
''חובות בהתייחס לתשתיות חניה, חניה ציבורית והיתרןתקנות התכנון והבניה (התקנת מקומות חניה), תשמ"ג-1983
חוק הרשויות המקומיות (שימוש ארעי במגרשים ריקים), תשמ"ז-1987
תקנות התכנון והבניה (הצמדת מקומות חניה), תשנ"ו-1996בניה לא חוקיתתקנות התכנון והבניה (דיווח על בניה שלא כדין), תשמ"ח-1987
תקנות העבירות המינהליות (קנס מינהלי – תכנון ובנייה), תשע"ח-2018ורגולציה מחייבת בהתייחס לעבודת קבלן בנייה כבטיחות עבודות בנייה</div>
הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור (ותמ"ל)
לאור משבר הדיור בישראל הוחלה בצו זמני "חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים (הוראת שעה), תשע"ד-2014"
שהסדירה את הקמתה של הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור במטרה להגדיל את היצע הדירות החדשות למכירה והשכרה בשטחי מדינת ישראל.
כשגם חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית תשע"ו-2016 מסייע בדבר מתוקף מטרתו להקל על יזמים המעוניינים לפתח בנייה כהתחדשות עירונית, ובעיקר על צירי הרכבות הקלות מתוקף תוכניות המתאר הקיימות.
ובכך להאיץ ולהגדיל את היצע מיזמי הבנייה במדינה.
לאחר שהממשלה או ועדת השרים הכריזה על שטח כמתאים להפוך ל"מתחם מועדף לדיור" והדבר אושר על ידה וימצא יזם המעוניין לקדם תוכנית בנייה, של לפחות 400 יחידות, בשטח התוכנית תועבר התוכנית לוועדת משנה להתנגדויות של הותמ"ל.
שהינם בעלי סמכויות זהות לאלו של "המועצה הארצית לתכנון ובנייה" ומתוך כך בעלי סמכות לאשר היתר בנייה, שימוש חורג או הקלה.
אישורי תוכניות, מעבר לאלו שנקבעו בתוכנית המתאר הארצית, ייעשו רק באישור הממשלה וועדת השרים הממונה לעניין.ייזם "מתחם מועדף לדיור" יכול להיות רק מהבאים: רשות מקרקעי ישראל או בא מטעמה.
משרד הבינוי והשיכון או בא מטעמה.
משרד הפנים או בא מטעמה.
כל אדם רשאי להגיש התנגדות, תוך 60 יום מפרסום התוכנית להתנגדויות, באתר התכנון לתוכנית.
כשחובה לפרסם על התוכנית גם בעיתונות ובשטח האתר המיועד לביצוע התוכנית.
שמיעת ההתנגדויות יעשו בפני חוקר וזה יגיש את ממצאיו תוך 45 יום ממועד סגירת האפשרות להגשת התנגדויות.
מתכנן הוועדה עובר על ממצאי החוקר וראשי לתת את חוות דעתו בעניין טרם העברת המלצות החוקר לדיון בוועדת המשנה להתנגדויות.
כשוועדת המשנה להתנגדויות מחויבת להגיש את החלטתה תוך 30 יום, ובתחום כולל של 24 חודשים מיום הגשת התוכנית.
אז תוך 7 ימים נוספים על הוועדה למתחמים מועדפים לאשר או לדחות או לשנות את התוכנית על סמך ההחלטות.
חוות דעת החוקר ומתכנן הוועדה יפורסמו תוך 7 ימים ממועד קבלת ההחלטה הסופית בעניין התוכנית.
תחולת אישור הוועדה יעשו מרגע פרסום האישור בעיתונאות (על ידי היזם ועל חשבונו) ובאתר האינטרנט של תכנון.
במידה והתוכנית נדחתה הנושא יפורסם בעיתונות ובאתר תנכון על ידי מזכיר הוועדה תוך 21 יום מיום דחיית התוכנית.
המועצה הארצית לתכנון ובנייה תפקיד המועצה הארצית:
ייעוץ לממשלה בכל הקשור במדיניות התכנון והבנייה לרבות ייעוץ בנושאי חקיקה.
המועצה הארצית מביאה לאישור הממשלה תוכניות מתאר ארציות, מאשרת תוכניות מתאר מחוזיות, ודנה בעררים המוגשים ביחס לתוכניות מתאר מקומיות.הרכב המועצה: 32 נציגים, שליש מתוכם נציגי משרדי הממשלה, שליש נציגי רשויות מקומיות ושליש נציגי ציבור ובעלי מקצוע בתחום התכנון והבנייה.
מדינת ישראל מחולקת לשישה מחוזות: מחוז הדרום, מחוז ירושלים, מחוז המרכז, מחוז תל אביב, מחוז חיפה ומחוז הצפון.תפקיד הוועדה המחוזית:
בעלת הסמכות להגיש תוכניות מתאר מחוזיות (תמ"מ) לאישור המועצה הארצית.
תוכניות המתאר המחוזיות קובעות מדיניות ארוכות טווח למחוז כולו ולאזורים הספציפיים בו.
כמו כן, הוועדה המחוזית מפקידה ומאשרת תוכניות בניין עיר מקומיות (תב"ע) הנכללות בתחום סמכותה.הרכב הוועדה המחוזית: 17 נציגים הכוללים נציגי משרדים ממשלתיים, חמישה נציגי רשויות ומועצות מקומיות הנכללים בתחומה ונציגים מקצועיים.
לוועדה המחוזית מספר ועדות משנה שונות הכוללות בין השאר את:ועדת המשנה להתנגדויותתפקיד הוועדה: דנה בהתנגדויות לתוכניות בניין עיר בתחום סמכותה.הרכב הוועדה: חמישה נציגים שמונו מבין חברי הוועדה המחוזית.ועדת משנה לערריםתפקיד הוועדה: דנה בעררים על החלטות הוועדות המקומיות בתחום סמכותה.הרכב הוועדה: חמישה נציגים שמונו מבין חברי הוועדה המחוזית.
הפקדת תוכנית תכנונית מוקדמת לבדיקה
חוק התכנון והבנייה מסדיר את כללי הפקדת תוכנית תכנונית מוקדמת לבדיקה בסעיף 63:
לאחר מעבר של מתכנן המחוז, הבקשה עוברת לוועדה המחוזית, במידה והבקשה אינה הולמת את החוק או התקנות ביכולת הוועדה המחוזית להחזירה לייזם לביצוע התיקונים הנדרשים, תוך עדכון מהנדס הוועדה המקומית.
לאחר הגשת הבקשה המתוקנת על מתכנן המחוז לבצע בדיקה נוספת תוך 3 ימים.
ביכולת מתכנן המחוז להתייעץ ולדרוש חוות דעת שונות בצירוף להמלצותיו, מגורמים מקצועיים שונים כמו: המשרד להגנת הסביבה, משרד התחבורה, צוות תוכנית אב לתחבורה ציבורית ועוד.
סעיפים מחייבים נוספים כוללים התאמות נדרשות בפני אסונות טבע כמו רעידות אדמה ודרישת נגישות מבני ציבור כבר בשלב התכנון לבעלי מוגבלויות.
לפי סעיף 109א על מוסד התכנון להחזיר תשובה האם התוכנית אושרה או לא, תוך 12 חודשים ממועד הגשתה.
בעניין תוכנית מצומצמת, תוך 8 חודשים - אלא אם אושר אחרת באישור שר הפנים.
במידה והוועדה המחוזית צופה כי לא תוכל לעמוד ביעד תאריך מסירת ההחלטה באפשרותה להעביר את התוכנית למועצה הארצית, דרך מזכיר הוועדה המקומית.
אלא אם מדובר בתוכנית מגורים של מעל 500 יחידות, כשבמקרה זה הבקשה, יחד עם כל סמכויות הוועדה המחוזית ובהם אפשרות שמיעת התנגדויות והכרעה, תועבר לוועדה הארצית רק לאחר תום תקופת אפשרות הוועדה המחוזית להחזיר תשובה במידה וזו לא עמדה בזמנים; ותוך 7 ימים מתאריך זה.
החל מקבלת התוכנית בוועדה הארצית ניתנים 10 חודשים לקבלת הכרעה בעניין התוכנית.הפקעת קרקע - לפי סעיפים 191-190 תיעשה רק במידה וזו נמצאה כנדרשת לצורכי ציבור; ותתבצע על ידי הוועדה המקומית לאחר בקשת הוועדה המחוזית.
במקרה זה ישלום לבעל הקרקע פיצויים או אפשרות לחילופי קרקע.
סעיף 102 בחוק התכנון והבנייה מציין שיש לקבוע את מועד הגשת ההתנגדויות בתקופה המשתרעת על מינימום חודשיים עד 3 חודשים ממועד הגשת התוכנית להתנגדויות.
סעיף 103א מציין כי יש לנמק את הסיבות לסירוב, אחרת ההתנגדות לא מתקבלת ולא יתקיים דיון בעניינה.
סיבות התנגדות עם תוכן הולם יכולות להיות: אי הלימה של התוכנית למתבקש בחוק, בקשת התאמות ודרישות תכנוניות נוספות על בסיס תווי מיקום או אופי השכונה בה מתבקשת התוכנית הייעודית, בקשות נלוות לאפשור אופי הפעולה שמבקשת התוכנית לקיים כמו צורך בשירותים מוניציפליים, קהילתיים, תחבורתיים, רפואיים או עירוניים נוספים.
הגשת התנגדות לתוכנית מחייבת חתימת עו"ד מורשה ואינה תקפה ולא תיכנס לשיקולי ההכרעה, אלא רק במידה והתקיימה נוכחות פומבית; פיזית או מקוונת של המתנגד ביום שנקבע בוועדה המחוזית לדיון בתוכנית.
במידה ונמצא כי ההתנגדות הוגשה שלא בתום לב או שהייתה טורדנית או קנטרנית ביכולת ראשי מוסד התכנון לחייב את המתנגד לשלם ליזם את הוצאות ההליך החורגות לאור ההתנגדות.
במידה ומצא מוסד התכנון את ההתנגדות כמוצדקת ביכולת מוסד התכנון לחייב את היזם לשלם למתנגד את הוצאות ההליך של המתנגד.
חוק התכנון והבנייה מסדיר את רשימת הזכאים להגיש התנגדות לתוכנית בסעיף 100:
כל גורם או תושב הרואה עצמו כנפגע מהתוכנית העתידית.
ועדה מקומית (/ועדה פיזית) או מהנדס ועדה מקומית ששטחי התוכנית נכללים בשטחי סמכותו, או בסמוך אליו ונמצאו כבעלי עניין בתוכנית.
גוף ציבורי בעל עניין ציבורי בתוכנית.
לפי סעיף 107א ביכולת שר הפנים וכל מוסד תכנוני אחר למנות חוקר מטעמו לבדיקת התנגדויות לתוכנית מסוימת, במידה ומספר המתנגדים או מהותם מצדיקות זאת.
במידה ולא מונה חוקר טרם הדיון בתוכנית ביכולתו לעשות זאת לאחר התייעצות עם יו"ר מוסד התכנון הנוגע לעניין.בעלויות - ניתן להגיש התנגדות בעניין ניכוס שטחים תכנוניים על ידי הרשות המקומית או היזם ללא בעלות.
יש להגיש מסמכים תומכים כמו אישור בעלות בטאבו, או שטרי מכר בצירוף הערכת שמאי לתאריך המכר, ובמידה ונדרש תרגום; בצירוף אישור וחתימת נוטריון.
לפי סעיף 127 זכויות בעלי קרקע או שעבודים (כמשכנתא או הלוואה זמנית) בענייני בנייה או איחוד חלקות יישארו כשהיו טרם הבניה, גם במקרי חלוקה מחדשה של גושים או חלקות או איחודם.
במידה ובעל חלק מהשטח מרגיש כי זכויותיו נפגעות, ביכולותו לדרוש מהוועדה המחוזית לקנות את חלקו על פי הערכת שמאי שימנה הוועדה, תוך 6 חודשים ממועד הגשת ההחלטה.
כללי קיום ועדות תכנון ובנייה
חוק התכנון והבנייה מסדיר את כללי קיומם של ועדות התכנון והבנייה כמפורט בפרק ב' סימן ו':
ניתן לקיים דיון חוקי של ועדות התכנון והבנייה בתנאי סף של נוכחות מחצית מחברי הוועדה.
במידה ותנאי זה לא מתקיים דוחים את הישיבה ב-15 דקות, אז במידה ויו"ר הוועדה נוכח ועוד 2 חברים ניתן לקיים את הדיון.
בהיעדרו של היו"ר יקבע חבר חלופי לניהול סדר היום.
חובה על מזכיר הוועדה לשלוח הזמנה לכלל בעלי העניין (מתכנן רלוונטי, ייזם, מתנגדים, מתכננים אורבנים רלוונטיים, נציגי רשות מוניציפלית) בהתייחס לדיון לפחות 7 ימים לפני מועד הישיבה.
בטווח זמן ביניים זה ביכולת יו"ר הוועזה המחוזית לקיים שינויים בסדר היום, ולעדכן את הנוגעים בדבר על השינויים בציון נימוקים מיוחדים.
סעיף 103א(ב) מציין כי במקרי התנגדויות הקשורות לשמירת הטבע ביכולת מתנגדים אחרים, ואף כאלו שלא הגישו עצמם התנגדות, להשתמש בהתנגדות של מגיש אחר אפילו ללא נוכחותו בדיון במידה וזו הולמת את טיעוניהם, וזו תהיה כשלהם מרגע השמעת הטיעונים בדיון.
נוכחות משתתף, ייזם או מתנגד, נרשמת רק במידה והגיש מסמכי התנגדות חתומים על ידי עו"ד לאתר מוסד התכנון וגם הביע נוכחות בדיון יום הישיבה (גם אם בדיון בנושא תוכנית אחרת).
נוכחות פיזית של חברי הוועדה באולם ישיבות הוועדה נדרשת רק במידה והגיעו משתתפים פיזים, אחרת ניתן לקיים או להמשיך את יום הדיון באופן מקוון.
קיים איסור על חבר ועדה או מוסד תכנוני להיות בניגוד עניינים בעניין דיון הקשור באופן אישי, משפחתי, עסקי או אחר; מה שיגרור איסור השתתפות בדיונים הקשורים לתוכנית האמורה.
במידה והדבר התגלה לאחר אישור ההשתתפות בדיון; על אותו חבר ועדה להגיש מיידית מכתב בעניין ליו"ר או לוועדה בתיעוד בפרוטוקול.
לפי סעיף 44ג במידה ונמצא לגבי חבר מוסד תכנון חשש לניגוד עניינים במישרין או בעקיפין, באופן אישי או משפחתי בתדירות לא סבירה; ביכולת שר המשפטים לקבוע חבר זה כבעל ניגוד עניינים באופן תדיר ומכאן להביא למעקב ומניעה מבוקרת אפשרית מהשתתפות בדיונים.
לכל חבר מוסד תכנון קיימת אפשרות למנות ממלא מקום בהיעדרו, אך יחיד.
חובת ניהול פרוטוקול - יו"ר הוועדה אחראי על חובת ניהול הפרוטוקולים ובכך על קיום רישום קלדני והקלטה רציפה של הדיון (חובת הקלטה לא חלה על ישיבות רשות הרישוי) - אלא אם התבקש להפסיק לצורך התייעצות באישור יו"ר הוועדה.
פרוטוקול ישיבה והקלטתה יהיו זמינים לציבור ללא תשלום באתר משרד הפנים, הרשות המקומית או המוסד התכנוני.
אלא אם החליט היו"ר הוועדה המחוזית כי מידע זו מהווה "מסירת מידע בעניין מדיניות הנמצאת בשלבי עיצוב", במצב זה על היו"ר לנמק את הטיעון ובהסכמת היועץ המשפטי של מוסד התכנון.
תמליל הקלטה של ישיבה יופק רק במקרה ושליש מחברי ועדה או מייעצים יבקשו תמליל הקלטה.
תוקף החלטות הוועדה הסופיות תקפות מיום פרסומן, ואלו יפורסמו באתר האינטרנט של מוסד התכנון תוך 3 ימים וישלחו לבעלי העניין בדואר רשום.
על פי סעיף 11ד ביכולת 2 חברי ועדה ויותר להפנות על "החלטה פגומה" מבחינה משפטית או תכנונית, תוך 7 ימים ממועד פרסום ההחלטה בפירוט פרטי הפגם.
במקרה זה תקיים הוועדה דיון בעניין והחלטתה לאחריה תהיה סופית.
זכות עיון - לתושב; בבקשה על פי חוק חופש המידע.
לעובד מוסד תכנון; בבקשה ותוך 3 ימים ממועד הבקשה.
אחת לשנה, עד יוני של שנה עוקבת, על יו"ר מוסד התכנון להגיש לשר הפנים ולפרסם באתר האינטרנט של המוסד התכנוני ד"וח שנתי המסכם על פעולות המוסד התכנוני מתוקף החוק, היקפיו ועמידתו במועדים.
סעיף 100 בחוק התכנון והבנייה מפרט כי המעוניינים לערער על החלטה יגישו את הערעור בפני יו"ר הוועדה המחוזית תוך 15 יום מפרסום ההחלטה.
ממועד הגשת הבקשה לערעור יינתן ליו"ר הוועדה המחוזית 15 ימים נוספים לקבוע האם יתקיים דיון נוסף בתוכנית.
רשימת הזכאים להגיש בקשה לערעור הם:
במקרים של סיבות חריגות (כמו עיקוב בתחילת הבנייה) ניתן גם בתקופה שלאחריה.
על הוועדה המחוזית להחזיר תשובה תוך 90 יום בציון סכום הפיצויים שאישרה.
במקרה של תביעת סרק מגיש התביעה יאלץ לשאת את הוצאות חוות הדעת וההליך, במידה ונמצא כי התביעה מוצדקת יכול לבקש החזר על הוצאותיו בהליך מהוועדה המחוזית.
ועדה מקומית / מרחבית לתכנון ובנייה
במרחב תכנון מקומי בו יש רשות מקומית אחת, תקרא הוועדה - ועדה מקומית.
במרחב תכנון מקומי בו יותר מרשות מקומית אחת תקרא הוועדה - ועדה מרחבית.תפקיד הוועדה המקומית / מרחבית: עריכה, הפקדה ואישור תוכניות שמסמכות ועדה מקומית.
עריכה והמלצה להפקדה של תוכניות בתחומה אשר סמכות האישור שלהן היא הוועדה המחוזית.
כמו כן עוסקת הוועדה המקומית במתן היתרי בנייה מכוח תוכניות בניין עיר מאושרות, מתן הקלות שונות בגין הקלה בקווי בניין, הקלה במס' יחידות דיור וכן הקלות נוספות.הרכב הוועדה: במרחב תכנון מקומי בו ישנה רשות אחת בלבד חברי המועצה משמשים גם כחברי מליאת הוועדה המקומית.
בראש ועדת המשנה יעמוד ראש הרשות או אחד מסגניו לפי מינוי מליאת הוועדה.
ברשות מקומית בה מס' חברי המועצה נמוך מ-21 - לא יותר משישה חברי מועצה.
ברשות מקומית בה מס' חברי המועצה 21 או יותר – לא יותר מעשרה חברי מועצה.
שיקולי "רווחת הציבור" ו"איכות חיים"
באופן ישיר, חוק התכנון והבנייה אינו מטיל חובה ספציפית ומפורשת על ועדות התכנון לחזות ולמנוע אירועים כמו טרור, פשיעה, עבריינות נוער, פדופיליה ועבירות מין במסגרת אישור תוכניות בנייה, כשגם אין חובת מינוי חבר ועדה מטעם כוחות הביטחון.
סמכויותיהן של ועדות התכנון מתמקדות בעיקר בהיבטים פיזיים של התכנון, כגון ייעודי קרקע, זכויות בנייה, תשתיות, איכות סביבה, ושימור.
עם זאת, ניתן לטעון כי באופן עקיף, יש לוועדות התכנון אחריות מסוימת בנוגע לנושאים אלו, מתוך שיקולים רחבים יותר של "רווחת הציבור" ו"איכות חיים", תוך הסתמכות על סעיף 262 על אי-מניעת פשע ב"חוק העונשין, תשל"ז-1977".
כשלרוב בהחלטות ועדות התכנון ובניה בהתייחס לאישורי תוכנית אין התייחסות לתכנון לטווח הארוך בשילוב הקמת שירותים ציבוריים כ: מועדוניות נוער, שירותי רפואה, בית ספר, גני ילדים, מעונות יום, בתי כנסת, מתקני שעשועים, מתקני ספורט, מלונות, מרכזים מסחריים, מוזיאונים, פארקי שעשועים ועוד.
אי תכנון יעיל של המרחב הציבורי לטווח הארוך, כמו אי הקצאת שטחים למבני ציבורי האמונים על רווחת התושבים באופן הגיוני אלא מפוזר, יכולים לפגוע בתחושת הביטחון האישי של התושבים, ולהוות קרקע פורייה להזדמנויות לביצוע עבירות.
כשבין אמצעי מניעה יכולים להיות:דאגה לרווחה ובטיחות הציבור: תכנון נכון של המרחב הציבורי יכול לתרום לתחושת ביטחון אישי ולצמצום הזדמנויות לביצוע עבירות.
לדוגמה, תכנון תאורה נאותה, שטחים פתוחים נצפים, תמהיל שימושים מעודד פעילות ציבורית, ונגישות יעילה, יכולים להשפיע על רמת הפשיעה והעבריינות.דאגה לאיכות הסביבה והחברה: תוכניות מתאר כוללניות ותוכניות מפורטות עשויות לכלול התייחסות למרכיבים חברתיים וקהילתיים, ובכלל זה גם למניעת גורמי סיכון לעבריינות.
שם קשה לעקוב אחר תנועות עוברי אורח כמו לתעד עבירות.
בקרת התכנון והבניהמכוני בקרה - לפי סעיף 158 לחוק התכנון והבנייה יזמים מחויבים להתייעץ בעת הגשת תוכנית ובזמן הבנייה עם בקרי מכוני בקרה בעניין איכות ועמידות התוכנית מבחינת מבנה וביצוע.
הבקרים מחויבים להגיע גם לאתר הבנייה לפיקוח על טיב החומרים ואיכות הבנייה כבקרת איכות.
סמכויותיהם וחובותיהם מוסדרים ב"תקנות התכנון והבנייה (הקמת מכון בקרה ודרכי עבודתו), תשע"ח-2018".מפקחי בנייה - לפי סעיפים 216-206 לחוק התכנון והבנייה מפקחי הבנייה מחויבים להזדהות ולקיים פעולות רק על סמך תצפיות שקרו בעת מילוי תפקידם.
במקרה של זיהוי חריגות בנייה או בנייה שלא אושרה בחוק ביכולת פקחי הבנייה לבקש להפיק צו מינהלי להפסקת העבודה באתר בפנייה למנהל היחידה הארצית לאכיפה, יו"ר הוועדה המקומית או מהנדס הוועדה המקומית.
הצו יכלול: מיקום האירוע, תיאור העובדות שנמצאו כלא חוקיות, אישור חובת התייעצות, האירוע שמתוקפו העילה לביטול צו הבנייה, האם קיים צורך דחוף או קיימת סכנה לשלום הציבור בהמשך הבנייה, פרטי מפיק הצו.
שר הפנים אחראי על ביצוע תקנות "חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים (הוראת שעה), תשע"ד-2014", ועליו יחד עם שר האוצר לדווח לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת על יישום חוק זו אחת ל-6 חודשים.
ועדת אולשן-דורי הייתה ועדה חשאית שהוקמה על ידי ראש ממשלת ישראל משה שרת ב-29 בדצמבר 1954, בעקבות חשיפת פרשת "העסק הביש", שבו נתפסו יהודים מצריים, חברי רשת שהוקמה על ידי המודיעין הישראלי, בעוון ריגול וביצוע פעולות חבלה לטובת מדינת ישראל.
הוועדה כללה את נשיא בית המשפט העליון יצחק אולשן והרמטכ"ל לשעבר יעקב דורי.
הוועדה נתבקשה לחקור מי נתן את ההוראה לפעולה, האם זה היה שר הביטחון פנחס לבון או ראש אמ"ן אל"ם בנימין גיבלי.
הוועדה החלה את פעולתה ב-2 בינואר 1955, וחקרה את האישים הקשורים לפרשה.
פרט ללבון ולגיבלי, נחקרו על ידיה ראש הממשלה משה שרת, הרמטכ"ל משה דיין, מנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס, וקציני אמ"ן.
הוועדה פעלה במשך 10 ימים, והגישה את מסקנותיה ב-12 בינואר 1955. במסקנותיה קבעה הוועדה כי משה שרת לא ידע דבר על הפרשה.
גם לגבי שמעון פרס קבעה הוועדה שלא ידע את כל פרטי הפרשה.
בשאלה העיקרית לא הצליחה הוועדה לרדת לשורש העניין, וכתבה: "לא שוכנענו למעלה מכל ספק המתקבל על הדעת כי ראש אמ"ן לא קיבל את ההוראה משר הביטחון פנחס לבון, עם זאת, איננו בטוחים שלבון אמנם נתן את ההוראות המיוחסות לו".
בעקבות פעילות הוועדה התפטר לבון מתפקידו בפברואר 1955, אף שטען כי לא נתן את ההוראה.
לימים התברר כי עדויות קציני אמ"ן בפני ועדת אולשן-דורי היו מתואמות, ומסמך שהוצג בפניה זויף על ידי דליה כרמל, מזכירתו של בנימין גיבלי (שבמשך שנים רבות בחרה לשתוק ולא לגלות את אשר עשתה).
בישראל, ועדה ציבורית היא ועדה שממונה על ידי הממשלה או על ידי רשויות שונות במדינה, לעיתים בשיתוף פעולה עם גופים ציבוריים אחרים, לשם בירור יסודי ובלתי מוטה של עניין הנמצא על סדר היום הציבורי.
ועדות ציבוריות מתמנות למטרות העיקריות הבאות:
בירור סוגיה המצריכה חקיקה, כגון הצעה לרפורמה במס, לשם גיבוש המלצות למהלך הרצוי.
בירור התנהלותו של גוף ציבורי, לשם גיבוש המלצות לשינוי התנהלות זו.
ועדת חקירה, לבירור נסיבותיה של תקלה חמורה בהתנהלותו של גוף ציבורי, לשם גיבוש המלצות למניעת הישנותה של תקלה כזו ולהסקת מסקנות כלפי האחראים לתקלה.
ועדה לבחינתם של מועמדים לפרס ציבורי ובחירת הזוכים.
חבריה של ועדה ציבורית הם בדרך כלל אישים בעלי שיעור קומה ומומחיות בתחומים הנוגעים לעבודת הוועדה, כאלה שאינם מעורבים בפעילות פוליטית, כך שיובטח שמסקנות הוועדה יהיו אובייקטיביות ומועילות.
לשם הקמתה של ועדת ציבורית ניתן לה כתב מינוי מטעם השר המתאים, שבו מפורטים:
שמות יו"ר הוועדה וחברי הוועדה.
לוח הזמנים הנדרש להגשת המלצותיה של הוועדה.
בעת הקמתה של ועדה ציבורית ניתן לה שם, המשקף את מטרתה, אולם בדרך כלל ידועה הוועדה על-שם העומד בראשה, כגון ועדות שונות הקרויות על שם מאיר שמגר שעמד בראשן.
בסיום עבודתה מוציאה הוועדה דו"ח מקיף, המסכם את ממצאיה ואת המלצותיה.
לא תמיד עומדת הוועדה בלוח הזמנים שנקבע לה, ולעיתים היא מוציאה דו"ח ביניים.
בדרך כלל דו"ח הוועדה זמין לעיון הציבור, ועיקריו מופיעים באמצעי התקשורת (עם התפתחות האינטרנט, פעמים רבות מתפרסם הדו"ח המלא באינטרנט).
משיקולים של ביטחון המדינה לעיתים מחולק הדו"ח לשניים: חלק גלוי, המתפרסם בציבור, וחלק סודי, המוגש רק למוסמכים לקבלו.
המלצותיה של הוועדה אינן מחייבות, ולעיתים הן אכן לא ממומשות, או שחולפות שנים רבות עד למימושן.
יחד עם זאת, להמלצותיה של ועדה ציבורית מיוחס משקל רב, ונחוצה סיבה טובה שלא למלאן.
ועדות ציבוריות מארבעה סוגים מוקמות על-פי חוק:
ועדת חקירה ממלכתית מוקמת בהתאם להוראותיהם של חוק ועדות חקירה, תשכ"ט-1968 או חוק מבקר המדינה, התשי"ח-1958.
ועדת חקירה פרלמנטרית מוקמת בהתאם להוראותיו של חוק יסוד: הכנסת.
ועדת בדיקה ממשלתית מוקמת בהתאם להוראותיו של חוק הממשלה, התשס"א-2001.
ועדת חקירה המוקמת בהתאם להוראותיו של חוק השיפוט הצבאי, תשט"ו-1955.
מרבית הוועדות הציבורית מוקמות למטרה מסוימת, ולאחר השלמתה הן מסיימות את כהונתן.
לעיתים מוקמת ועדה ציבורית למטרה ארוכת טווח.
ועדה לבדיקתם ולבחירתם של מועמדים למשרה ציבורית בכירה.
ביצירתו הסאטירית "על המיסים" מתאר ש"י עגנון את פעולתה של ועדה ציבורית:
ועדת בדיקה ממשלתית בישראל היא ועדה ציבורית שמוקמת על-פי החלטתו של שר בממשלת ישראל, מכוח סמכותו לפי לחוק הממשלה, לשם בדיקת נושא בתחום אחריותו.
בראש הוועדה יכול לעמוד כל אדם, עם זאת, כאשר עומד בראשה שופט בדימוס, אז רשאי שר המשפטים לבקשת השר הממנה ובאישור הממשלה, לקבוע כי לאותה ועדה יהיו הסמכויות של ועדת חקירה, לפי סעיפים 9 עד 11 ו-27(ב) לחוק ועדות חקירה.
מגדיר מהי ועדת בדיקה ממשלתית ומפרט מגבלות החלות על ועדה כזו.
לפי סעיף זה כאשר עומד בראש ועדת הבדיקה הממשלתית שופט בדימוס, ניתן לתת לוועדה סמכויות של ועדת החקירה לפי סעיפים ו- לחוק ועדות חקירה, התשכ"ט-1968. סעיפים אלה קובעים את זכויותיהם וחובותיהם של עדים בוועדות חקירה.
חרף הדמיון בין ועדת בדיקה ממשלתית (שפועלת מתוקף סעיף 8א לחוק הממשלה התשס"א-2001), לוועדת חקירה ממלכתית, (שפועלת מתוקף חוק ועדות חקירה תשכ"ט-1969) קיימים ביניהן שלושה הבדלים עקרוניים:
מינוי חברי הוועדה: במקרה של ועדת בדיקה ממשלתית, הממשלה או השר שיוזם את הקמת הוועדה, גם בוחרים את חבריה.
במקרה של ועדת חקירה ממלכתית, הממשלה רק מקימה את הוועדה, אך מינוי החברים מבוצע בפועל על ידי נשיא בית המשפט העליון.
יו"ר הוועדה: בעוד שבראש ועדת חקירה ממלכתית חייב לעמוד שופט עליון, לוועדת בדיקה ממשלתית מספיק שהיו"ר יהיה שופט מחוזי.
לוח הזמנים של הוועדות: בעוד שלוועדות חקירה ממלכתיות בדרך כלל לא מציבים מועד סיום (שהרי מדובר בוועדות שאמורות להיות עצמאיות), לוועדות בדיקה ממשלתיות נהוג לקצוב טווח עבודה קצר, עם אופק פוליטי נראה לעין.
אוסר על מינוי אנשים בעלי ניגוד עניינים בתחום עיסוק הוועדה לחברי ועדה, וקובע כי במקרה שהוועדה מוצאת כי יש חשש לביצוע עבירה פלילית היא תיידע את היועץ המשפטי לממשלה.
על הוועדה חלות הוראות סעיפים ו- לחוק ועדות חקירה, לפיהן כל עדות שנמסרה בפני ועדת הבדיקה לא תשמש ראיה בהליך משפטי, חוץ ממשפט פלילי בשל מסירת אותה עדות, ודו"ח ועדת הבדיקה לא ישמש כראיה בכל הליך משפטי.
את תוצאות הבדיקה והמלצות הוועדה אמורה זו להגיש לשר הממנה, והוא מביא אותן לממשלה.
סעיף 8א נוסף לחוק הממשלה בתיקון מס' 2 לחוק, ונכנס לתוקף ביום כניסתו לתוקף של החוק העיקרי, עם כינונה של הממשלה ה-30, ב-28 בפברואר 2003. הצעת החוק להוספתו של סעיף זה הוגשה על ידי חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ובדברי ההסבר לה נאמר:
מטרת הצעת החוק היא ליצור כלי לבדיקת נושאים ואירועים במקרים שבהם אין מקום להקמת ועדת חקירה ממלכתית, ואין די בהקמת ועדת בירור אשר נטולת סמכויות חוקיות.
ככל ועדה ציבורית, גם ועדת בדיקה ממשלתית ממונה על ידי שר בממשלת ישראל, אשר מנסח את כתב המינוי של הוועדה.
בכתב המינוי מפורטים שמות חברי הוועדה ושם היו"ר - כאמור שופט בדימוס, מטרותיה של הוועדה ולוח הזמנים שבו תפעל הוועדה.
דבר זה מעורר, לעיתים, ביקורת ציבורית, שכן חברי הוועדה ומטרותיה ממונים או מוגדרות על ידי גורם שייתכן שיש לו שיקולים זרים או מעורבות מסוימת בליקויים שבעטיים הוקמה הוועדה.
ועדות בדיקה ממשלתיות שמקבלות סמכויות של ועדת חקירה ממלכתית על פי סעיפים ו- לחוק ועדות חקירה זוכות ליוקרה ציבורית רחבה.
כאמור, לפי , ועדת בדיקה ממשלתית אמורה להגיש את תוצאות הבדיקה והמלצותיה לשר הממנה והוא מביא אותן לממשלה.
תפקיד הממשלה הוא ללמוד את הממצאים העובדתיים ולקבל החלטות, על פי הבנתה, לגבי הקשר בין הממצאים להמלצות, אפשרויות הביצוע של ההמלצות והסנקציות הפוליטיות הכרוכות בהתעלמות מהמלצות פומביות.
ועדת הבדיקה לבחינת התנהלות מערכת אכיפת החוק בפרשת האחים פריניאן והשוטר צחי בן אור (ועדת זיילר) מונתה ב-4 בדצמבר 2005 לבדיקת פעילות משטרת ישראל ופרקליטת המדינה בפרשת האחים פריניאן.
בראשה עמד השופט בדימוס ורדי זיילר ועמו היו חברים בוועדה עו"ד נורית שניט, לשעבר פרקליטת מחוז מרכז, וניצב עוזי ברגר, לשעבר ראש אגף חקירות במשטרה.
הוועדה שלחה מכתבי אזהרה ל-13 אישים וגופים, בהם המפכ"לים משה קראדי ושלמה אהרונישקי, פרקליטת מחוז הדרום, יסכה ליבוביץ, ומנהל המחלקה לחקירות שוטרים, עו"ד הרצל שפירו, והמליצה להדיח את ניצב משנה יורם לוי ורב פקד רובי גלבוע.
חברי הוועדה הגיעו למסקנה כי המפכ"ל לשעבר, משה קראדי, שיקר בעדותו, ורוב החברים קבעו כי יש לאפשר לו לסיים את כהונתו כמפכ"ל אך לא להאריכה.
הוועדה קבעה גם כי ניצב אילן פרנקו לא יוכל להציג את מועמדותו למפכ"ל המשטרה.
המפכ"ל לשעבר שלמה אהרונישקי יצא נקי ואף צוין לשבח על תפקודו.
סגן ניצב אהרון זרביב הואשם כי פעל באופן בלתי הולם - הוועדה האשימה אותו בדיווח שקר לפרקליטות המדינה כדי לסגור את תיק רצח בוחבוט, למרות שידע לכאורה מיהו הרוצח.
היא המליצה לפעול נגדו בהליכים מתאימים ואף לשקול הורדתו בדרגה.
הוועדה לבדיקת אירועי המערכה בלבנון 2006 (ועדת וינוגרד) מונתה ב-17 בספטמבר 2006 לבדיקת אירועי מלחמת לבנון השנייה והאירועים שקדמו לה.
בראש הוועדה עמד השופט (בדימוס) ד"ר אליהו וינוגרד ועמו היו חברים בוועדה פרופ' רות גביזון, פרופ' יחזקאל דרור, אלוף במיל' מנחם עינן ואלוף במיל' ד"ר חיים נדל.
הוועדה חיברה שני דוחות: דו"ח חלקי ודו"ח סופי.
הדו"ח החלקי הוגש לממשלה ב-30 באפריל 2007 ונקבע בו כי ראש הממשלה, אהוד אולמרט, שר הביטחון, עמיר פרץ, והרמטכ"ל, דן חלוץ, כשלו במילוי תפקידם, בקבלת החלטות ובניהול המלחמה.
עוד נקבע כי שרי הממשלה הצביעו על תוכנית בלי לדעת את טיבה.
הדו"ח קבע שההחלטה לצאת למלחמה נעשה באופן מהיר ולא אחראי.
הדו"ח הסופי הוגש ב-30 בינואר 2008 ובו הופיע כי הוועדה מצאה כשלים וליקויים רבים בהתנהלות הדרג המדיני והצבאי.
הוועדה קבעה בדו"ח הסופי כי המלחמה הייתה החמצה גדולה עקב העדיפות הצבאית הגדולה של צה"ל מול חזבאללה.
עוד ציינה הוועדה בדו"ח את היעדרה של עבודת מטה מסודרת בדרג המדיני.
מאידך, הוועדה ציינה לטובה את נכונותם של חיילי צה"ל והקרבתם ואת פעילות חיל האוויר, וכמו כן קבעה כי בעניין החלטת הממשלה לצאת לפעולה צבאית קרקעית ב-9 באוגוסט 2006, ההחלטה הייתה "כמעט הכרחית וכי היא הקנתה לממשלת ישראל גמישות צבאית ומדינית נחוצה" (סעיף 31 בהודעה לעיתונות).
ועדת הבדיקה הממשלתית בעניין המחלקה לחקירות שוטרים מונתה על ידי שר המשפטים אמיר אוחנה לבדיקת תפקודה של המחלקה לחקירות שוטרים בפרקליטות המדינה.
השר אוחנה הודיע על כוונתו להקים את הוועדה כבר ב-14 ביולי 2019, אך היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט התנגד להקמת הוועדה, והשר אוחנה הסכים עם עמדתו של היועץ מנדלבליט.
עם זאת, לאור הבטחה שניתנה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו לחבר הכנסת גדי יברקן עקב מעברו של יברקן למפלגת הליכוד, היוזמה חודשה.
הקמת הוועדה והענקת סמכויות של ועדת חקירה אושרה בהחלטת ממשלה ב-9 בפברואר 2020, על אף התנגדותו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט.
בראש הוועדה מונה שופט בית המשפט השלום בדימוס הרן פיינשטיין ולצידו פרופ' אברהם דיסקין ופרופ' רינת קיטאי-סנג'רו.
בהמשך אותו חודש הורה בג"ץ על הקפאת פעילות הוועדה עד לקבלת הכרעה בעתירות שהוגשו נגד הקמתה.
ב-10 בפברואר 2021 בג"ץ קיבל את העתירה שהוגשה נגד הקמת הוועדה וביטל את הקמת הוועדה.
ועדת הבדיקה הממשלתית לנושא רכש הצוללות וכלי השיט.
הוועדה מונתה ב-22 בנובמבר 2020 על ידי שר הביטחון בני גנץ "לבחינת התנהלות מערכת הביטחון וכלל הגורמים שהיו מעורבים בתהליך קבלת ההחלטות שנתקבלו ביחס להליכי הרכש של ספינות המגן סער 6 והצוללות", אך לא אושרה בהחלטת ממשלה, ולא קיבלה סמכויות של ועדת חקירה.
לראש הוועדה מונה השופט בדימוס אמנון סטרשנוב, ולצידו מפקד חיל הים לשעבר אברהם בן-שושן, וישראלה פרידמן, עובדת לשעבר במינהל הרכש במשרד הביטחון.