tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביישום באמצעות מערכת ממוחשבת מזוהה החלקה של אחד הגלגלים באמצעות חיישנים והמערכת בולמת אותו לסירוגין (באמצעות מערכת ה-ABS) וכך מתאפשרת העברת מלא המומנט לגלגל בצד השני של הציר.
תכנונה של מערכת הנעה כפולה שונה בדרך כלל בין רכבי כביש לרכבי שטח.
ברכבי שטח, מפצל הכוח בין זוג הגלגלים הקדמיים לאחוריים (המכונה "טרנספר" או תיבת העברה) אינו מתפקד כדיפרנציאל, אלא כחיבור קשיח.
כמו כן, הדיפרנציאלים בסרנים החיים ניתנים לנעילה בדרך כלל.
ברכבי כביש, לעומת זאת, הדיפרנציאלים פתוחים בדרך כלל (עם אפשרות לנעילה חלקית בדגמים מסוימים).
המומנט של המנוע מתחלק בין כל הגלגלים המונעים.
לדוגמה, המומנט שיוצא ממערכת העברת הכוח הוא 200 קג"מ (קילוגרם למטר).
ברכב בעל הנעה אחורית כל גלגל יקבל 100 קג"מ, בעוד שברכב בעל הנעה כפולה, כל גלגל יקבל רק 50 קג"מ.
המומנט המרבי שכל גלגל יכול להעביר למשטח מוגבל (בגלל החיכוך המושפע מהצמיג, מטיב הקרקע וממשקל הרכב).
אם המומנט שמתקבל בגלגל גדול מהמומנט המרבי האפשרי (כלומר, מעל האחיזה המרבית של אותו צמיג), הצמיג יסתבסב ויחליק ללא יכולת האצת הרכב.
לפיכך, אחד היתרונות של הנעה כפולה הוא שהמומנט בכל גלגל קטן יותר (אך סכום המומנט שמגיע לכולם שווה), מה שמאפשר לרכב להאיץ ביעילות גם כשמומנט המנוע גדול וגם בנסיעה על מסלולי עפר או כבישים מושלגים בעלי חיכוך נמוך.
מערכת ההנעה הכפולה נתונה לעומסים גדולים משום שכל המומנט מגיע לגלגלים ואיבוד האחיזה מזערי.
העומס המוגבר יכול לבוא לידי ביטוי בכשלים בחוליות חלשות כדוגמת ה"צלבים" (מפרק אוניברסלי הנקרא גם מפרק קרדן) ותיבת ההילוכים.
במכוניות ללא הנעה כפולה, חלק מהמומנט הולך לאיבוד כי דיפרנציאל פתוח לא יכול לספק מומנט מעל המומנט המרבי שהגלגל בעל האחיזה המינימלית יכול לספק.
כתוצאה מכך, כמות המומנט במערכת תרד, בעוד שבמכוניות עם הנעה כפולה יפעל הרבה מומנט על חלקי המערכת.
מסיבה זו עולה הצורך בתיבת הילוכים חזקה יותר כגון Dog gear בכלי רכב ללא איבוד מומנט.
ריצ'רד "דיק" קלקסטון גרגורי היה קומיקאי, סופר ופעיל פוליטי אפרו-אמריקני.
נודע כאחד מהקומיקאים האפרו-אמריקנים הראשונים אשר הצליחו למכור את אלבומיהם וספריהם לקהל לבן.
לאחר פרסומו כקומיקאי, החל לעסוק בפעילות בשמאל הפוליטי האמריקאי, בארגוני זכויות בעלי חיים, כיזם בתחום המזון הטבעוני וכמבקר נחרץ של תעשיית המזון.
נולד בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית למשפחה ענייה בת שישה ילדים ונטולת אב.
אימו עבדה כמנקה והמשפחה הייתה תלויה במערכת הרווחה של המדינה.
באוטוביוגרפיה שלו, "Nigger", הוא מתאר חיים של עוני מרוד ותקופות ממושכות ללא חשמל ומים זורמים.
כמענה לילדים אשר הקניטו אותו תדיר על מצבה הכלכלי של משפחתו, החל גרגורי הצעיר לפתח חוש קומי ולהגיב בבדיחות דעת על ההקנטות.
בבית הספר היה גרגורי תלמיד גרוע שהצטיין בריצה.
כושר ריצתו אף זיכה אותו בתום לימודיו התיכוניים במלגה לאוניברסיטת דרום אילנוי קרבונדייל, שם, בין השאר היה חבר באחוות הסטודנטים השחורה, אלפא פי אלפא.
לימודיו האקדמאים הופסקו עקב גיוס לצבא ובמהלך שירותו החל גרגורי, בעידוד מפקדיו, להופיע באירועים צבאיים כקומיקאי.
גרגורי היה נשוי כ-50 שנה לליליאן ולזוג יש 12 ילדים.
גרגורי נפטר ב-19 באוגוסט 2017.
לאחר שחרורו מהצבא, החל גרגורי הצעיר לעבוד בשירות הדואר האמריקאי ביום ולהופיע במועדוני סטנדאפ בלילה.
בתחילה הופיע גרגורי מול קהל אפרו-אמריקני ובהמשך אף מול קהל לבן.
ב-1961, גרגורי צד את עינו של מו"ל פלייבוי, יו הפנר והאחרון שכר אותו להופיע באופן קבוע במועדונו של הפנר בשיקגו.
עד מהרה החל גרגורי להופיע במועדונים נחשבים בכל רחבי ארצות הברית ולהופיע תדיר בתוכניות אירוח שונות.
ב-1964 הוציא לאור גרגורי את האוטוביוגרפיה הראשונה שלו, "ניגר" ("כושי") ומכר מעל שבעה מיליון עותקים.
באותה עת, החל גרגורי להיות מעורב יותר ויותר בנושאים פוליטיים: התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, פעילות נגד המלחמה בווייטנאם, פעילות למען רפורמות סוציאליסטיות בכלכלה ועוד.
פעילות זו סימלה את תחילת דרכו של גרגורי כפעיל פוליטי וסיום הקריירה שלו כקומיקאי במשרה מלאה.
ב-1966 גרגורי רץ לראשות עיריית שיקגו מול ריצ'רד דאליי.
למרות שהפסיד, לא התייאש מפוליטיקה וב-1968 רץ לנשיאות ארצות הברית בראשות "מפלגת השלום והחירות".
בבחירות קיבל גרגורי כ-47,097 קולות (אחד מהם מהנטר ס.
תומפסון) ולאחר מכן כתב את האוטוביוגרפיה השנייה שלו, "Write Me" על חוויותיו במהלך מסע הבחירות שלו.
ב-1980, במהלך משבר בני הערובה באיראן, נסע גרגורי לטהראן על מנת לעזור במאמצי המשא ומתן.
כאשר הגיע לשם פתח בשביתת רעב במחאה על אי שחרורם של בני הערובה.
בסוף שנות ה-80 הפך גרגורי ליזם ודמות מפתח בקרב תעשיית מזון הבריאות תוך שהוא מטיף לתזונה המבוססת על ירקות ופירות אורגנים ולא מבושלים.
גרגורי גם פיתח שיטת דיאטה משלו המבוססת על שתיית מיצים טבעיים.
ב-1988 הוא גם ניסה לעזור לוולטר הדסון, האיש השמן ביותר בהיסטוריה הרפואית, להרזות באמצעות דיאטת הנוזלים שלו.
ולטר אכן השיל כ-250 ק"ג ממשקלו תוך חודשים אך מקץ שנתיים חזר למשקלו המקורי ונפטר מסיבוכים הקשורים למשקלו ב-1991.
בשנותיו האחרונות גרגורי החל להטיף בזכות דיאטת הברת'ריאניזם, דיאטה שנויה במחלוקת שגורסת שניתן לחיות באמצעות אוויר צח ואור שמש בלבד.
דיק הצלף הוא רומן מאת קורט וונגוט שפורסם לראשונה בשנת 1982. בספר ישנה חפיפה חלקית עם מספר דמויות מספר אחר של וונגוט - ארוחת בוקר של אלופים.
הדמות הראשית בסיפור היא רודי וולץ, המכונה "דיק הצלף".
דיק קיבל את כינויו לאחר שבילדותו ירה בטעות למוות באישה בהריון.
אביו לקח אחריות על המקרה והמשפחה התרוששה כתוצאה מהמשפט.
הטראומה שלו מהאירוע כה עזה, שהוא חי את חייו כאדם חסר מיניות וחסר חיי חברה.
הוא מספר את סיפור חייו כאדם בגיל העמידה החי בהאיטי.
העיר מידלנד סיטי, אוהיו (שגם הופיעה בספרו של וונגוט "ארוחת בוקר של אלופים"), בה רודי גדל, מושמדת על ידי פצצת נייטרון.
בסוף הספר מוצא וונגוט את ההזדמנות העיקרית לביקורת חברתית, למרות שמספר עקיצות מופיעות לאורך העלילה.
תימה עיקרית נוספת היא מערכת היחסים בין רודי להוריו.
וונגוט מתמקד בניסיון להסביר את פעולותיו וגישתו לחיים של הצאצא (רודי) על ידי אלה של הוריו.
מרבית הסיפור מסופר בגוף ראשון, מנקודת המבט של דיק הצלף.
במחצית השנייה של הספר, מספר סצנות מוצגות כמחזה.
דירק ניקולאס "דיק" אדבוקאט (בהולנדית: Dirk Nicolaas "Dick" Advocaat; נולד ב-27 בספטמבר 1947) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי המכונה "הגנרל הקטן" (בהולנדית De kleine generaal).
במהלך קריירת האימון הארוכה שלו אימן נבחרת כדורגל רבות ביניהן הולנד, איחוד האמירויות, קוריאה הדרומית, בלגיה, רוסיה וסרביה.
במשך תקופתו ככדורגלן, אדבוקאט שיחק בעמדת הקשר.
בין המועדונים ששיחק בהם הם: דן האג, פנלו, רודה, ספרטה רוטרדם ואוטרכט בהולנד ושיקגו סטינג בארצות הברית.
הישג השיא שלו כשחקן היה המקום השלישי עם דן האג בליגה ההולנדית בשנת 1971.
אדבוקאט החל את קריירת האימון המקצוענית שלו כעוזרו של רינוס מיכלס בנבחרת הולנד בשנת 1984. ב-1987 הוא עבר לאמן את קבוצת הארלם ההולנדית.
לאחר שלוש שנים בקבוצת דורדרכט הוא התמנה פעם נוספת ב-1992 לעוזר המאמן של נבחרת הולנד.
כעבור שנה הוא התמנה למאמן הראשי שלה, ובמונדיאל 1994 בארצות הברית הוביל אותה להעפלה לרבע הגמר.
אדבוקאט עבר לאמן את פ.ס.וו.
איינדהובן בשנת 1995. הוא זכה עימה בגביע ההולנדי, התואר הקבוצתי החשוב הראשון שלו, ב-1996. כעבור שנה הוא זכה עם איינדהובן באליפות הולנד.
ב-1998 הוא חתם בגלאזגו ריינג'רס ובעקבות כך נתלו בו תקוות שיוביל את המועדון להצלחות.
הוא זכה עם הקבוצה פעמיים באליפות ליגת העל הסקוטית ופעמיים בגביע הסקוטי, ואף יזם במהלך תקופתו בתפקיד את הקמת "מארי פארק" - מרכז האימונים של ריינג'רס, שנפתח בשנת 2001.
בסיום תקופתו בריינג'רס, מונה אדבוקאט בפעם השנייה למאמן נבחרת הולנד.
ביורו 2004 הוא הגיע עם הנבחרת לחצי הגמר.
לאחר טורניר היורו הוא מונה למאמנה של בורוסיה מנשנגלדבך למשך עונת .
בעונתו היחידה הוא עזב את הקבוצה כשהיא במקום ה-15 בלבד בבונדסליגה, בטרם התפטר מתפקידו בחודש אפריל.
הוא אף שימש זמן קצר מאמנה של נבחרת איחוד האמירויות.
באוגוסט 2005 הוא מונה למאמנה של נבחרת קוריאה הדרומית.
במונדיאל 2006 נבחרתו לא הצליחה לשחזר את הצלחתה מ-2002, והודחה מהטורניר כבר בשלב הבתים.
לאחר המונדיאל אדבוקאט התפטר מנבחרת קוריאה הדרומית, ועבר לאמן את זניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית, אליה הגיע באפריל 2006. בעונת 2006, עונתו הראשונה בקבוצה, הוא הוביל אותה למקום הרביעי בליגה הרוסית.
בעונת 2007 אדבוקאט זכה עם זניט באליפות רוסיה הראשונה של המועדון מאז שנת 1984 ובכך הפך למאמן הזר הראשון שזוכה באליפות הליגה הרוסית.
הוא אף זכה עם זניט בגביע אופ"א לעונת בזכות ניצחון במשחק הגמר בתוצאה 0-2 על קבוצתו לשעבר, גלאזגו ריינג'רס.
הוא הפך למאמן הראשון שמצעיד את זניט לגמר המפעל.
בהמשך 2008 הוא זכה עם זניט בתואר אירופי נוסף, הסופר קאפ האירופי, בזכות ניצחון על מנצ'סטר יונייטד והוכתר בתור המאמן הטוב ביותר בתולדות הקבוצה.
באמצע עונת 2009 פוטר אדבוקאט מזניט, כאשר הקבוצה הייתה במקום השביעי בלבד בליגת העל הרוסית.
ביולי אותה שנה נודע כי אדבוקאט ימונה למאמן נבחרת בלגיה שאיבדה סיכוי להעפיל למונדיאל 2010, החל מינואר 2010. אדבוקאט הדריך אותה בשני המשחקים האחרונים שנותרו בקמפיין המוקדמות.
בדצמבר החליף את רונאלד קומאן כמאמנה של א.ז.
אלקמאר ההולנדית, ושימש בתפקיד עד סיום עונת .
תחתיו סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה והעפילה למוקדמות הליגה האירופית.
באפריל 2010 הודיע אדבוקאט על התפטרותו מנבחרת בלגיה וכעבור חודש מונה למאמנה של נבחרת רוסיה, לקראת קמפיין המוקדמות ליורו 2012 שנערך בפולין ואוקראינה.
אדבוקאט העפיל עם נבחרת רוסיה ליורו 2012, אולם בטרם הקמפיין החל הודיע כי לא ימשיך באימון הנבחרת לאחריו.
ביורו 2012 כשלה הנבחרת כאשר לא הצליחה לעבור את שלב הבתים.
במאי 2012 חזר אדבוקאט להולנד כשסיכם לקנדציה נוספת בפ.ס.ו.
אדבוקאט זכה עם איינדהובן בסופר קאפ ההולנדי לאחר ניצחון 2-4 על אייאקס.
אלקמאר ההולנדית עד סוף עונת 2013-2014.
ביולי 2014 מונה למאמן נבחרת סרביה.
ב-14 בנובמבר 2014 פוטר אדבוקאט מאימון הנבחרת לאור חוסר הצלחתו.
ב-17 במרץ 2015 מונה למאמן סנדרלנד מהפרמייר ליג.
במאי 2015 התפטר מאימון הקבוצה.
כמו כן הודיע על פרישה מאימון.
למרות זאת, ב-4 ביוני 2015 החליט אדבוקאט לחזור בו מהחלטתו, והאריך את החוזה עם סנדרלנד בשנה נוספת.
ב-4 באוקטובר 2015 התפטר מתפקידו לאחר פתיחת העונה הגרועה של הקבוצה.
ב-17 באוגוסט 2016 מונה למאמן פנרבחצ'ה הטורקית.
ב-9 במאי 2017 מונה בפעם השלישית למאמן נבחרת .
ב-9 בנובמבר 2017 החליט אדבוקאט לסיים את תפקידו כמאמן הנבחרת בסוף חודש נובמבר.
בדצמבר 2017 מונה למאמן ספרטה רוטרדם, בסיום העונה סיים את תפקידו לאחר שספרטה ירדה ליגה.
ב-12 בספטמבר 2018 מונה למאמן אוטרכט.
באוקטובר 2019 מונה למאמן קבוצת פיינורד.
בסיום עונת 2020/2021 הצעיד את פיינורד להשתתפות בלידה האזורית ופרש מאימון.
ב-31 ביולי 2021 מונה למאמן נבחרת עיראק.
דיפרוסופוס מכונה גם שכפול פני-גולגולתי (Craniofacial Duplication), היא מחלה מולדת נדירה שבה חלק ממבנה הפנים, או כולו, משוכפל.
מבנה הגוף ומספר הגפיים של ולדות עם דיפרוסופוס יהיה נורמטיבי בדרך כלל, אך קיים מום בחלק בגולגולת הסוגר על המוח שגורם לכפילות בפנים, מלאה או חלקית.
זהו מקרה נדיר של תאומים סיאמיים שקורה 1 לבין 180,000 עד כ-15 מיליון לידות עם שכיחות גבוהה יותר בולדות ממין נקבה ביחס של 2:1. בספרות הרפואית דווחו רק כ-35 מקרים מאומתים של התופעה.
לא ניתן להפריד בניתוח תאומים שנולדו עם דיפרוסופוס משום שמערכת העצבים גם היא מוכפלת.
התאוריה המקובלת היא שדיפרוסופוס נוצר בשלב מוקדם של ההריון, בערך בשבוע השני להריון (12- 13 ימים מתחילת ההריון)
ניתן לאבחן מקרה של דיפרוסופוס עוד בשלב ההיריון על ידי בדיקות אולטרה סאונד, MRI וCT.
במידה והאבחון נעשה בשלב מוקדם של ההריון, ניתן לבצע הפלה.
ההסתברות ללידה של ולד עם דיפרוסופוס גבוהה יותר משאר האוכלוסייה במקרים הבאים:
לא ידוע מה בדיוק גורם לדיפרוסופוס, אך ישנן שתי תאוריות מקובלות:
התפצלות גולגולתית (cranial bifurcation) של מיתר הגב בשלב הנוירולציה (neurulation) של העובר (נוירולציה הוא השלב בהתפתחות העובר שבו נוצרת תעלת עמוד השדרה).
ההתפצלות גורמת לכפילות בחוליות בעמוד השדרה ולכפילות במצע שממנו מתפתחת מערכת העצבים של העובר (neural plates)
עודף בחלבון SHH שאחראי על התפתחות תקינה של העצמות הסוגרות על הגולגולת.
ב-10 במרץ 2008, בכפר סמפורה סנאי, ליד דלהי, הודו, נולדה תינוקת בשם לאלי סינג עם מחלה זו.
לידתה הייתה קשה (דיסטוקיה) ודרך אפיסיוטומיה (חיתוך החיץ הנרתיקי והפרינאום).
המקומיים הכריזו עליה כגלגול נשמות של דורגה, אלה לה שלוש עיניים, וכמו כן של האל ההינדי גנש.
מאחר שהוריה סירבו להעריכה באמצעות סריקת CT או MRI, ללא הדמיה לאבחון, לא ניתן היה לדעת את מלוא חומרת המצב ואילו מבנים חיוניים במוחה מושפעים; ולפיכך כל הערכה של יכולתה לשרוד הייתה ספקולטיבית בלבד, אם כי משפחתה דיווחה שהיא מתפקדת כרגיל.
אף על פי כן, זמן קצר לאחר מכן, עקב חך שסוע ותזונה לקויה של סוכר וחלב מדולל, התינוקת סבלה מזיהומים ומהקאות והוחזרה לבית החולים.
ניסו לייצב את מצבה על ידי מתן אנטיביוטיקה ותמיסת מלח, אולם, שש שעות אחר כך היא נפטרה.
היא נקברה בכפרה, שם נבנה מקדש לזכרה.
ב-2014 נולדו התאומות הופ ("תקווה") ופיית' ("אמונה") בסידני, אוסטרליה, הן שיתפו גוף אחד בעל שני פנים ושני מוחות, ונפטרו ביום ה-19 לחייהן.
מועדון הכדורגל דיק, קר'ס ליידיס , היה מועדון כדורגל נשים אנגלי שפעל בעידן שלפני הכדורגל המקצועני (לפני שנות ה-70).
דיק, קר'ס ליידיס הייתה קבוצת כדורגל הנשים המצליחה ביותר בסוף העשור השני של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, ואף שימשה כמעין "נבחרת אנגליה" במספר טורנירים בינלאומיים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה כדורגל הנשים הפך לפופולרי בהיקפים גדולים, כאשר העסקתן של נשים בתעשייה הביאה להקמת קבוצות במסגרת משחקי מקומות עבודה, בדומה למה שקרה 50 שנים מוקדם יותר עבור גברים.
ב-1916, הוקמו קבוצות הנשים הראשונות וזכו במהרה לאהדה רבה.
ראש ממשלת בריטניה דאז, דייוויד לויד ג'ורג' אף טען ש"משחקי הכדורגל תורמים לחיזוק הדימוי שנשים מבצעות את העבודה בצורה טובה ונכונה, בזמן שהגברים צריכים להילחם בחזית המערבית".
בנוסף, משחקי כדורגל רבים אורגנו כמשחקי צדקה לארגונים בריטיים שתרמו למאבק המלחמתי.
אלפרד פרנקלנד היה פקיד במפעל "דיק וקר" שפעל בעיר פרסטון שבלנקשייר.
בזמן המלחמה ייצר המפעל קטרים, קופסאות קליעים, גשרים צפים ותחמושת.
פרנקלנד נהג לצפות מחלון משרדו בנשות המפעל הצעירות ששיחקו להנאתן בכדור בזמן הפסקות הצהריים שלהן.
אחת מיוזמות משחקי הצהריים הייתה גרייס סיברט שבעלה לחם בקרב על הסום ונלקח בשבי הצבא הגרמני.
פרנקלנד הציע לסיברט להקים קבוצה של נשות המפעל שתעזור לגייס כספים, והיא נענתה בחיוב להצעתו.
בתמורה, הוא הסכים להתמנות למנג'ר הקבוצה.
את המשחק הראשון של הקבוצה, קבע פרנקלנד לחג המולד 1917, כשמטרתו הייתה גיוס כספים לבית החולים לחיילים פצועים בפרסטון.
פרנקלנד ביקש מאנשי פרסטון נורת' אנד רשות להשתמש באצטדיונם הביתי, דיפדייל וקיבל את אישורם.
זה היה המשחק הראשון שנערך בדיפדייל מאז תחילת המלחמה ב-1914. מעל עשרת אלפים צופים הגיעו למשחק ופרנקלנד גייס 200 פאונד (שווה ערך ל-41 אלף פאונד כיום) לטובת בית החולים.
במשחק עצמו, ניצחה דיק, קר'ס ליידיס 0-4 ומשם המשיכה לניצחונות נוספים על קבוצות מפעלים מבולטון ומבארוו.
בסוף מלחמת העולם הראשונה, רוב הנשים איבדו את עבודתן במפעלי התחמושת.
למרות זאת, רבות מהן התאהבו בכדורגל ולא היו מוכנות להפסיק לשחק.
חלק מהמפעלים, שראו את משיכתן של הנשים למשחק, תמכו בהן והמשיכו להחזיק את הקבוצה.
אחד המפעלים שתמך בקבוצת הנשים היה מפעל "דיק וקר", שהמשיך וטיפח את קבוצתו עד הפיכתה למועדון כדורגל הנשים הטוב ביותר באנגליה.
בתחילת שנת 1919, נפגשה הקבוצה למשחק עם "סנט הלנס ליידיס".
דיק, קר'ס ליידיס ניצחה 1-6, אולם פרנקלנד התרשם מאוד משתי שחקניות של סנט הלנס, אליס וודס ולילי פר.
בסוף המשחק, ניגש פרנקלנד אל השתיים והציע להן מגורים בפרסטון ושכר של עשרה שילינג למשחק בתמורה למעבר לדיק, קר'ס ליידיס.
השתיים הסכימו, עברו ל"דיק וקר" והפכו לשתיים מהשחקניות הטובות והמזוהות ביותר עם הקבוצה.
לאט לאט החל כדורגל הנשים באנגליה לצבור פופולריות ותאוצה.
משחק שנערך בספטמבר 1919 בסנט ג'יימס פארק שבניוקאסל בין דיק, קר'ס ליידיס לניוקאסל ליידיס, משך 35 אלף צופים וגייס כ-1,500 פאונד לטובת ארגוני צדקה.
בנוסף, משחקים רבים נפתחו בטקסי הנחת זרי פרחים על קברים של חללים מהמלחמה.
לדוגמה, במשחק של דיק, קר'ס ליידיס בעיר בלקברן, הונח זר על קברו של שחקן בלקברן רוברס ונבחרת אנגליה, אדווין לט'רון שנהרג בקרב איפר השלישי.
ב-1920, סיכם פרנקלנד עם התאחדות כדורגל הנשים הצרפתית (ה-FSFSF) על קיום טורניר בינלאומי שייערך במספר ערים אנגליות בין נבחרת צרפת לדיק, קר'ס ליידיס שתייצג את אנגליה.
קהל של 25 אלף צופים ראה את קבוצת דיק, קר'ס ליידיס מנצחת במשחק הפתיחה את הצרפתיות 0-2 באצטדיון דיפדייל, ביתה של פרסטון נורת' אנד.
המשחק השני בטורניר נערך בעיר סטוקפורט והסתיים בניצחון מרשים של האנגליות 2-5. המשחק השלישי נערך בהייד רואד, אצטדיונה הישן של מנצ'סטר סיטי, מול 12 אלף צופים והסתיים בתיקו 1-1. שלושת המשחקים הראשונים גרפו סכום תרומה נכבד של 2,766 פאונד.
במשחק הסיום שנערך בסטמפורד ברידג', ניצחו האנגליות 1-2, כשברוב המשחק הן שיחקו בעשר שחקניות, לאחר שג'ני האריס נפצעה והוצאה בדקות הראשונות.
המשחק גרם לרעש תקשורתי הודות לשתי הקפטניות של הקבוצות, אליס קל ומדלין בראקומונד, שהתנשקו זו עם זו בסיום המשחק.
לקראת סוף אותה שנה, יצאה הקבוצה לראשונה מחוץ לגבולות הממלכה המאוחדת, כאשר הוזמנה לטורניר מול יריבתן מצרפת.
המשחק הראשון נערך בפריז מול קהל של 22 אלף צופים, והופסק חמש דקות לסיום בתוצאה 1-1, בגלל פריצתם של אוהדים למגרש בעקבות החלטה שנויה במחלוקת של השופט לטובת האנגליות.
שלושת המשחקים הבאים הסתיימו בניצחון של דיק, קר'ס ליידיס (2-0, 6-0 ו-2-0), כשבחלק מהמשחקים נערכים טקסי זיכרון לחללי מלחמת העולם.
בסיום המסע לצרפת, התראיינה קפטנית הקבוצה, אליס קל ואמרה ש"אני מרגישה שהמשחקים עם הצרפתיות חיזקו את הקשר של שני העמים יותר מכל דבר אחר בחמישים השנה האחרונים".
מעט אחרי חזרתן לאנגליה, נודע לפרנקלנד שארגון צדקה מסוים צריך מימון רב על מנת שיוכל לספק מנות מזון לחיילים מובטלים לחג המולד.
פרנקלנד החליט מיד לארגן משחק בין דיק, קר'ס ליידיס לבין קבוצת "שאר אנגליה" באצטדיון דיפדייל שבפרסטון.
כדי לגייס סכום מקסימלי של כסף החליט פרנקלנד לערוך את המשחק בלילה - דבר שלא היה נהוג באותה תקופה.
האישור לכך ניתן על ידי שר המלחמה דאז, וינסטון צ'רצ'יל שגייס לטובת האירוע שני זרקורי ענק וארבעים פנסי קרביד, כדי שישמשו כתאורה למשחק.
מעל 12 אלף איש הגיעו למשחק שנערך ב-16 בדצמבר 1920, ושצולם על ידי British Pathé.
למרות שאחד הזרקורים נשרף, השחקניות הסתדרו היטב עם המצב, ודיק, קר'ס ליידיס ניצחה בסופו של דבר 0-4. באירוע גויסו 600 פאונד (כ-125,000 פאונד כיום) לטובת רווחתם של החיילים המובטלים.
עשרה ימים לאחר מכן, ב-26 בדצמבר, פגשה דיק, קר'ס ליידיס את קבוצת הנשים השנייה בטיבה באנגליה, סנט הלנס ליידיס במשחק גיוס כספים לטובת ארגון צדקה בליברפול.
למעלה מ-53 אלף אנשים הגיעו למשחק שנערך בגודיסון פארק שבליברפול, כאשר עוד 14 אלף איש נשארו מאוכזבים בחוץ.
דיק, קר'ס ליידיס ניצחה 0-4 במה שנחשב למשחק כדורגל הנשים הנצפה ביותר אי פעם באנגליה.
המשחק גרף סכום חסר תקדים של 3,115 פאונד (כ-623,000 פאונד כיום), כאשר שבועיים לאחר מכן, הקבוצה מגייסת עוד 1,962 פאונד לטובת ארגון צדקה מנצ'סטרי.
במאי 1921 הגיעו הצרפתיות לסדרת משחקים נוספת מול דיק, קר'ס ליידיס.
כוכבת הנבחרת הצרפתית, כרמן פומייס, אלופת צרפת בהטלת כידון שיכלה לשחק גם כשוערת וגם כשחקנית שדה, משכה את עיניו של פרנקלנד.
בסיום הטורניר הציע פרנקלנד לפומייס משרה בבית החולים בפרסטון וחוזה בקבוצתו.
פומייס הסכימה לתנאים, ומשחקה הראשון בקבוצה היה ב-6 באוגוסט 1921 נגד "קובנטרי ליידיס".
ב-1921, הייתה דיק, קר'ס ליידיס כל כך מבוקשת בבריטניה, שפרנקלנד נאלץ לסרב ל-120 הזמנות למשחקים.
בכל זאת, הקבוצה שיחקה 67 משחקים באותה שנה, אל מול קהל של 900,000 איש.
יש לזכור, שכל השחקניות עבדו גם במשרות מלאות אחרות, ונאלצו לעבוד קשה מאוד כדי לשלב בין שני התחומים.
שחקנית הקבוצה, אליס נוריס דיברה על בעיה זו: "זה היה לא פשוט, כי נאלצנו לעבוד בבוקר המשחק, משם לנסוע למשחק, אחר כך לחזור הביתה ולקום מוקדם בבוקר כדי להתחיל יום חדש בעבודה".
למרות שדיק, קר'ס ליידיס שיחקה בעיקר במשחקי צדקה לארגוני חיילים מובטלים, היא ניסתה לעזור גם לעובדים המקומיים שסבלו מקשיים כספיים רבים.
ענף שניזוק מאוד ממלחמת העולם הראשונה היה ענף הכרייה.
במרץ 1921, החליטו בעלי חברות הכרייה לקצץ כ-50 אחוז משכר עובדיהם, ומי שלא הסכים לתנאים אלו פוטר מיידית.
מספר גדול משחקניות דיק, קר'ס ליידיס הגיעו מאזורי כרייה כמו סנט הלנס, והן טענו שהקבוצה צריכה להתגייס לטובת הכורים ולגייס כסף למשפחות שנותרו ללא מפרנס.
פיטורי הכורים השפיעו גם על מצב העובדים בווילס ובסקוטלנד, ולכן באפריל 1921 נערכו שלושה משחקים בקארדיף (18,000 איש), בסוונסי (25,000) ובקילמרנוק (15,000), שבהם דיק, קר'ס ליידיס ייצגה את אנגליה נגד נבחרות ווילס וסקוטלנד.
שלושת המשחקים הסתיימו כשידה של דיק, קר'ס ליידיס על העליונה.
בעקבות התערבותה של דיק, קר'ס ליידיס במצב הכורים, פחדה התאחדות הכדורגל האנגלית שנשים יתערבו בעניינים פוליטיים, ולכן החלה לנקוט באמצעים מחמירים כנגד משחקי הנשים.
החוק הראשון שחוקק נגדם היה איסור על נשים לשחק במגרשי ההתאחדות, בטענה שמשחקי הנשים חסרי טעם.
רשויות הכדורגל הסקוטיות הוציאו צו דומה.
אחדים טענו שההחלטה זו נבעה מקנאה בקהל הרב שמשחקי הנשים משכו.
חוק זה פצע אנושות את קבוצות הנשים, משום שרוב משחקיהן אורגנו כדי לגייס כספי צדקה - דבר שהיה כמעט בלתי אפשרי ללא המגרשים הגדולים של ההתאחדות.
בנוסף, אסרה ההתאחדות על שופטיה לשמש כשופטים וכקוונים במשחקי הנשים.
שחקניות והנהלת דיק, קר'ס ליידיס היו המומים מהחלטות ההתאחדות.
אליס קל, קפטנית הקבוצה דיברה בשם רוב שחקניות הקבוצה ואמרה ש"אנחנו משחקות בשם אהבת המשחק ולכן החלטנו להמשיך לשחק".
חברתה לקבוצה, אליס נוריס אמרה ש"כולנו המומות ומאוכזבות מהחלטת ההתאחדות, אבל נתעלם מהם כמו שהתעלמנו מהם כשהם טענו שכדורגל הוא לא משחק לנשים".
מנג'ר הקבוצה, אלפרד פרנקלנד טען ש"הקבוצה תמשיך לשחק כל עוד ארגוני הצדקה יצטרכו תרומות, גם אם נשחק בשדות".
החרם הביא להקמת התאחדות כדורגל לנשים (ELFA), שאיחדה תחתיה את כל מועדוני הנשים באנגליה.
אחת ההחלטות העיקריות של ה-ELFA הייתה האיסור על שחקניות לשחק בקבוצות הנמצאות במרחק של יותר מ-20 מייל מביתן.
חוק זה גרם לקבוצות גדולות וחזקות, דוגמת דיק, קר'ס ליידיס, לאבד שחקניות מסוימות, אך חיזק מועדונים קטנים שיכלו להשקיע בשחקניות הבית שלהן מבלי חשש.
מהר מאוד התגלה שהחוק החדש אכן משפיע, כאשר דיק, קר'ס ליידיס (שהייתה באותו הזמן בעלת מאזן מדהים של 99 ניצחונות, תיקו אחד וללא הפסדים) חילצה תיקו בדקה האחרונה מול קבוצה מברדפורד.
בעקבות החרם, יצאה הקבוצה בדצמבר 1922 לסיבוב משחקים בצפון אמריקה, כשלרשותה סגל מלא - למעט השוערת פגי מייסון שנשארה באנגליה עקב מות אמה.
כשנחתו בקנדה, גילו הבנות שגם שם אסרו אליהן לשחק, ולכן הדרימו לארצות הברית.
בארצות הברית הן שיחקו תשעה משחקים נגד מועדוני גברים, כאשר בסוף המאזן שלהן עמד על שלושה ניצחונות, שלושה משחקי תיקו ושלושה הפסדים.
מלכת השערים של סיבוב המשחקים הייתה פלורי רדפורד, אך מי שמשכה את מלוא תשומת הלב של התקשורת האמריקאית הייתה לילי פר שזכתה בעיתונות לתואר "הכדורגלנית המבריקה ביותר בעולם".
במהלך אחד המשחקים פגשה שחקנית הקבוצה, אליס מילס את בעלה לעתיד, ולאחר מכן חזרה לארצות הברית כדי להינשא לו.
זמן קצר לאחר מכן, תעשיות "דיק וקר" נמכרו לחברת הענק, אינגליש אלקטריק.
למרות שהותר לקבוצה להמשיך ולשחק במגרשם הביתי, אשטון פארק, הודיעו מנהלי החברה שהם מפסיקים לסבסד במועדון.
אלפרד פרנקלנד, מנג'ר דיק, קר'ס ליידיס עזב את עבודתו במפעל ופתח בפרסטון חנות למכירת דגים ביחד עם אשתו - דבר שלא מנע ממנו להמשיך לאמן את הקבוצה.
בעקבות השינויים בהנהלה שינתה הקבוצה את שמה לפרסטון ליידיס.
רוב שחקניות הקבוצה איבדו את עבודתן באינגליש אלקטריק, אך פרנקלנד, שתמיד תרם וארגן כספים לטובת בתי החולים בפרסטון, סידר להן מקומות עבודה שם.
במהלך השביתה הכללית ב-1926, הודיעה חברת אינגליש אלקטריק להנהלת פרסטון ליידיס שאסור להם לשחק יותר באשטון פארק.
אליס נוריס אמרה על כך: "היינו באמצע אימון הלילה שלנו, ולפתע נאמר לנו שאסור לנו לא להגיע יותר לאשטון פארק.
משהו בטוח קרה בין פרנקלנד להנהלת החברה".
למרות איבוד האצטדיון והחסויות, המשיכה פרסטון להיות הקבוצה הטובה ביותר באנגליה, כאשר ב-1927, היא ניצחה את יריבתה המושבעת, "בלקפול ליידיס" 2-11 משערים של פלורי רדפורד, ג'ני האריס ולילי פר.
לקראת סוף העשור ותחילת העשור הבא, החלה הקבוצה לאבד שחקניות משמעותיות רבות דוגמת אליס קל (התחתנה), פלורי רדפורד (היגרה לקנדה), ג'ני האריס וכרמן פומייס שהחליטה לחזור לצרפת.
למרות זאת, הכוכבת הגדולה של הקבוצה, ליל פר - שמעולם לא נישאה, המשיכה לשחק בקבוצה.
ב-8 בספטמבר 1937, הביסה פרסטון ליידיס 1-5 בגמר "אליפות בריטניה והעולם" את הקבוצה הסקוטית, אדינבורו ליידיס, כאשר פר כובשת את אחד השערים.
חגיגות הניצחון נערכו בבית קפה קטן בפרסטון.
עד תקופה זו, גייסה פרסטון ליידיס כמאה אלף פאונד במשחקי צדקה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, הקבוצה סבלה מקשיים רבים ולא זכתה לשחק בהרבה משחקים.
המנג'ר אלפרד פרנקלנד שירת ב"שירות ההגנה מפני מתקפות אוויר" (ARP Warden) ולא יכל לארגן לקבוצה משחקים רבים.
בנוסף, תקציבי הדלק הזעומים לא אפשרו לקבוצה לנסוע לערים רחוקות כדי לשחק בהן.
ב-1955, הודיע פרנקלנד על פרישתו מאימון הקבוצה עקב בעיות בריאותיות.
במקומו מונו לתפקיד קת' לאטם וקפטנית הקבוצה, סטלה בריגס.
ב-9 באוקטובר 1957, נפטר פרנקלנד בגיל 75.
ההתאחדות האנגלית המשיכה להקשות על קבוצות הנשים, ולא חזרה בה מהחלטותיה הנוקשות כלפיהן.
ב-1962, ביטלה ההתאחדות משחק צדקה בין פרסטון ליידיס לאולדהאם שאמור היה להיערך באצטדיון הלגיון הבריטי, ואף איימה בקנס על וויגן רוברס אשר השכירה את האצטדיון לקבוצות.
מאמן הקבוצה, קת' לאטם היה מיואש מהמצב וב-1964, הקבוצה שיחקה תריסר משחקים בלבד.
בנוסף, מעט מאוד שחקניות גרו בפרסטון ולכן הקבוצה לא יכלה לערוך אימונים סדירים, אלא רק להיפגש לטובת משחקים.
ב-1965, הצליח לאטם לארגן רק שלושה משחקים, כאשר כולם נערכו נגד קבוצת "הנדי אנג'לס" מהמידלנדס.
המפגש האחרון ביניהן, שנערך ב-21 באוגוסט, היה המשחק האחרון של פרסטון ליידיס.
במשחק ניצחה פרסטון 0-4, בדיוק באותה תוצאה בה ניצחה הקבוצה במשחק הראשון שלה אי פעם, כמעט 48 שנה לפני כן.
מספר שבועות לאחר מכן, הודיע לאטם לשחקניותיו שהמועדון נסגר.
במהלך השנים שיחקה הקבוצה 828 משחקים, כאשר לרשותה 758 ניצחונות, 46 תוצאות תיקו ו-24 הפסדים בלבד.
שנה לאחר מכן, נבחרת אנגליה זכתה במונדיאל.
הזכייה ההיסטורית גרמה לזינוק רב במספר הנשים שהחלו לקחת חלק במשחק והעניין בו עלה.
ארבע שנים אחר כך, ב-1970, הסירה התאחדות הכדורגל האנגלית את החרם על קבוצות הנשים, אחרי כמעט חמישים שנות דיכוי.
ריצ'רד ג'וזף "דיק" דרבין הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת אילינוי מאז שנת 1997. דרבין מכהן כמצליף הדמוקרטי בסנאט מ-2005 ועד היום, וכן כמצליף הרוב בסנאט בשנים 2007–2015, וכן שוב מ-2021 ועד 2025. זהו התפקיד המפלגתי השני בבכירותו בהנהגת הסיעה הדמוקרטית בסנאט.
דרבין נולד באיסט סנט לואיס, אילינוי, פרבר של העיר סנט לואיס שבמיזורי, לאבא ממוצא אירי ולאמא ילידת ליטא.
הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1962 ולאחר מכן למד לתואר ראשון במשפטים ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנים 1966–1969. עם סיום לימודיו התמחה בספרינגפילד ועסק בייעוץ משפטי לסגן מושל אילינוי בשנים 1969 - 1972, וכן לוועדה המשפטית בסנאט מדינת אילינוי משנת 1972 ועד ל-1982.
ב-1977 התמודד ללא הצלחה לסנאט המדינתי של אלינוי, ולאחר מכן התמודד לקמפיין למשרת סגן מושל אילינוי ב-1978, אשר גם הוא לא צלח, כאשר הוא ושותפו למרוץ נוצחו בבחירות על ידי המושל הרפובליקני המכהן וסגנו.
משם המשיך ועבד במשך חמש שנים באוניברסיטת דרום אילינוי.
לאחר מכן נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1982, מטעם המחוז ה-20 של אילינוי, המכסה ברובו את עיר הבירה ספרינגפילד.
הוא שירת בבית הנבחרים עד 1997. בשנת 1996 החליט להתמודד לסנאט מטעם מדינת אילינוי, וגבר על פאט קווין (מי שלימים יהיה מושל המדינה) בפריימריז הדמוקרטים, על מנת להתמודד על מושבו של הסנאטור הדמוקרטי הפורש פול סיימון.
בבחירות הכלליות בנובמבר 1996 הביס דרבין את יריבו הרפובליקני, בפער של 15%.
הוא חבר בסנאט בוועדה להקצאות, בוועדה המשפטית ובוועדה לחוקים ומנהל.
בשנת 2000 היה דרבין לאחד מהמועמדים הנשקלים על ידי אל גור לשמש לצדו כמועמד לסגן הנשיא.
בסופו של דבר נבחר הסנאטור ג'ו ליברמן מקונטיקט.
דרבין הוא אחד הדמוקרטים הבכירים ביותר בסנאט, ומאז שנת 2005 מכהן כמצליף מפלגתו בסנאט, ותפקיד זה נחשב לשני ברמת חשיבותו, רק לאחר מנהיג הרוב או המיעוט.
לאחר שהדמוקרטים השיגו שליטה על הסנאט ב-2007, החל לשמש כמצליף סיעת הרוב.
הוא נבחר לכהונה שלישית ב-2008 ובנובמבר 2014 לכהונה רביעית, בפער של 10% על פני יריבו בכל הבחירות בהן עמד.
בסנאט משמש דרבין כחבר הבכיר בוועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית.
מבחינת דעותיו הוא נחשב לאחד החברים הליברלים ביותר בסנאט.
דרבין נשוי ללורטה שייפר ואב לשלושה ילדים.
דיפרוטודונים (שם מדעי: Diprotodontidae) היא משפחה של חיות כיס נכחדות מקבוצת דמויי וומבט שבסדרת הקנגוראים.
הם חיו בתקופות אוליגוקן - פליסטוקן ברחבי אוסטרליה כשמספר סוגים כמו ההוליתריום חיו בגינאה החדשה.
משפחה זו כללה את הגדולים שבחיות הכיס מעולם ובראשם הדיפרוטודון שנראה כמו קרנף שהגיע לאורך 3 מטרים ושקל מעל 3 טונות.
יצורי אלה דמו לוומבט המודרני והיו קרובי משפחתו.
הם היו צמחוניים ורעו בערבות אוסטרליה.
כולם נכחדו לפני 11,000 שנים מכיום, ייתכן שבידי האדם.
דיק דייל היה גיטריסט אמריקאי שנחשב לממציא סגנון "רוק הגלישה".
הוא היה ידוע כגיטריסט וירטואוז, ודורג במקום ה-74 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים ביותר בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
נולד בשם ריצ'רד אנטוני מנסור בבוסטון, מסצ'וסטס.
אביו הוא ממוצא לבנוני ואמו ממוצא פולני-בלרוסי.
כילד הוא העריץ את זמר הקאנטרי האנק ויליאמס, ובעקבות כך לימד את עצמו לנגן ביוּקולֶיְלִי.
דייל היה ידוע בסגנון הנגינה הייחודי שלו.
הוא נהג לנגן בגיטרה הפוכה, בפריטת טרמולו מהירה ובשימוש רב בסולמות מזרח-תיכוניים.
דייל התפרסם בשימוש בציוד של חברת פנדר, והשתמש במגבר הראשון של 100 וואט שיוצר על ידה.
כמו כן עשה שימוש רב באפקט ה-Reverb לגיטרה.
הדיפרנציאל המבני הוא מודל בצורת תרשים פיזי או תלת-מימד שממחיש את תהליכי הפשטה (אבסטרקציה) של מערכת העצבים של האדם.
הוא נוצר על ידי אלפרד קוז'יבסקי והוא משמש ככלי אימון בסמנטיקה כללית.
הכלי מיועד להראות שה"ידע" האנושי הוא חלקי—לא מוחלט.
הדיפרנציאל המבני מורכב משלושה אובייקטים בסיסיים.
הפרבולה מייצגת את העולם שמעבר להתבוננות הישירה שלנו, העולם הסוב-מיקרוסקופי שמעבר לעוד שלנו, העולם הדינאמי של המולקולות, אטומים, אלקטרונים, פוטונים, קווארק, ועוד.
נשתמש בדוגמה פשוטה - תפוח.
התפוח הוא למעשה תהליך דינאמי של חלקיקים, ולתופעה הזאת קורז'יבסקי קרא - אירוע.
הדיסק מייצג את הרמה החרישית, הלא-מילולית, שבא מערכת העצבים שלנו נחשפת לאירוע וקולטת אותו למשל - את התפוח אנחנו יכולים לראות, למשש, להריח, לטעום וכו'.
התווית מייצגת את הרמה, שבא אנחנו משתמשים בסימנים חסרי כל תוכן ומשמעות (מילים) ומכנים איתם את הפריטים שקלטה מערכת העצבים שלנו.
את הפריט העגול והירקרק הזה שאנחנו רואים, וכאשר טועמים אותו ואוכלים אותו, ואנחנו מרגישים את טעמו המתוק והיחיד, אנחנו מכנים בתור "תפוח".התוויות הבאות מייצגות רמת אבסטרקציה יותר גבוה - מסקנות שאנחנו עושים לגבי אותו הפריט.
דוגמה - התפוח הזה טעים, הוא מתוק בגלל שיש בו סוכר.
וכו' החורים מייצגים את המאפיינים לכל רמה.
והחוטים מייצגים את המאפיינים שקלטה מערכת העצבים.
עקב מוגבלותה של מערכת העצבים, אנחנו תמיד מפספים מאפיינים כלשהם.
את תוויות [בדרך כלל שבע או שמונה מקושרים יחד בשרשרת, עם האחרון מחובר בחזרה פרבולה, אבל כאן אנחנו רואים רק אחד], בצורת מזוודה תוויות, והם מייצגים את סטטי העולם של מילים, למשל "תפוח", נותן מושלם חשבונות דינמי של המציאות.
האובייקט שנקרא "תפוח" שנשאר בצנצנת במשך חודשים הופך להיות רקוב נוזלי (בגלל הבסיסית שלה, דינמי, תת-מיקרוסקופיים מבנה), אבל התווית "תפוח" לא משנה.
המילה "סטייק", בסדר מילולי נמוך יותר, עשוי לרמז "משהו לאכול" בסדר מילולי גבוה יותר, אך בתחום התת-מיקרוסקופי, סטייק מסוים עשוי להיות מזוהם ברעלים שנוצרו על ידי חיידקים מזיקים שיכולנו לראות רק ברמות מיקרוסקופיות.
לפיכך ההבדל מגדיר היררכיה של סדר, כשהתחום התת-מיקרוסקופי של שינוי דינאמי בא ראשון, המועבר בצורה לא מילולית על ידי החושים שלנו הבאים אחר כך, ואז הרמות המילוליות.
תווית היא מה שאנו מייחסים לחוויה לא מילולית על מנת לזהות חוויה זו במונחים מילוליים; כאשר אנו מזהים "תפוח", אנו מייחסים לזיהוי זה חוויות לא מילוליות שונות.
תחום הסמנטיקה הכללית נוסד על ידי קוז'יבסקי, שזכה להכרה תחילה עם פרסום "גבריות האנושות" (1921) ואחר כך "מדע ושפיות" (1933).
חלק מהרעיונות שלו פורסמו על ידי סטיוארט צ'ייס ב"רודונותן של המילים" בשנת 1938, ועל ידי סמואל איצ'יי הייאקווה , ב"שפה בפעולה" בשנת 1941 (שהפכה לימים ל"שפה במחשבה ופעולה").
על התחום השפיע גם המגזין "ETC: A Review of General Semantics", שנוסד בשנת 1943. שמו של המגזין, ETC (המקביל של וכו' באנגלית), היה מחזה על תפיסה מהותית של קוז'יבסקי, ששמות או תיאורים אינם מעבירים בצורה ממצה את כל תכונות האובייקט (המילה "סטייק" אינו מעביר את האפשרות של חיידקים מזיקים, למשל).
אנו בקושי יכולים לתאר את הדברים באופן מוחלט, אך אנו יכולים לזכור שנוכל להוסיף לכל שם או תיאור את המילה "וכו", כדי לציין שהתווית היא רק תת-קבוצה של מכלול האפשרויות.
תמיד ניתן לומר יותר על כל דבר.
מגזין ETC הוקם על ידי הייאקווה, שהיה פרופסור במכללת סן פרנסיסקו וחבר הסנאט האמריקני במהלך ממשל קרטר.
ספרו "שפה במחשבה ובפעולה", עבר כמה מהדורות והוא עוסק בחלקו בבלבול המילים עם המציאות.
עבודתו של הייאקווה חפפה את הופעת השידור הטלוויזיוני והכילה אזהרות מוקדמות מפני הסכנות שבמציאות המתווכת שגילמה הטלוויזיה.
ריצ'רד "דיק" באווטה הוא שופט כדורסל אמריקאי, אשר שימש כשופט בליגת ה-NBA בין השנים 1975–2014. מחזיק בשיא המשחקים לשופט ב-NBA, עם 2,635 משחקים.
לכל אורך קריירת השיפוט לא החמיץ אף משחק אליו הוקצה.
בשנת 2015 הונצח בהיכל התהילה של הכדורסל, כשופט.
באווטה נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק, ולמד במכללת סנט פרנסיס שבברוקלין.
לאחר שסיים את לימודיו במנהל עסקים, עבד כברוקר בוול סטריט עבור בנק ההשקעות "האחים סלומון".
במקביל החל לשפוט משחקי כדורסל ב"ליגת וול סטריט" ובמשחקי ליגות תיכונים בניו יורק.
בשנת 1966 עבר לשפוט משחקים ב"ליגת הכדורסל המקצוענית המזרחית" (EPBL) אשר הפכה בהמשך לליגת ה-CBA.
החל מאמצע שנות ה-60 ניסה באווטה להתקבל כשופט בליגת ה-NBA, אך נדחה שוב ושוב בשל מבנה גובו הצנום וכושרו הגופני הלקוי.
בשנת 1975 הצטרף בסופו של דבר ל-NBA, כמחליפו של השופט הוותיק מנדי רודולף.
ב-2 בדצמבר 1975 ערך את הופעת הבכורה שלו כשופט ב-NBA, במשחק בין ניו יורק ניקס לבוסטון סלטיקס במדיסון סקוור גארדן.
בעשר עונותיו הראשונות זכה לדירוג "הערכת ביצועים" נמוך מהממוצע, והוביל את כל שופטי הליגה הן בשריקות לעבירות טכניות והן בהרחקות שחקנים מהמגרש.
על מנת לשפר את ביצועיו החל באווטה לשפוט במקביל בליגות לא-מקצועניות, ללמוד ביסודיות את ספר החוקים של ה-NBA ולשפר את כושרו הגופני.
במהלך שנות ה-80 קודם לעמדת "שופט ראשי", אשר הקנתה לו את הסמכות לאשר או לבטל החלטות של יתר השופטים במשחק.
בעונת שפט לראשונה במשחקי הפלייאוף.
החל משנות ה-90 כבר שפט משחקי פלייאוף באופן קבוע, וזכה לדירוגי הערכת ביצועים גבוהות במיוחד.
ב-8 בפברואר 2006 שפט באווטה במשחקו ה-2,135, ובכך שבר את שיאו של ג'ייק אודונל כשופט בעל מספר המשחקים הרב ביותר בתולדות ה-NBA.
בסיום אותו משחק, בין הניקס לנטס, סיפר כי "הסוד שלו" הוא לגרוב 5 זוגות גרביים בכל משחק.
על מנת לשמור על כושרו הגופני הגבוה היה באווטה רץ כ-13 קילומטרים (8 מייל) בכל בוקר.
ב-19 באוגוסט 2014, לאחר 39 שנים כשופט ב-NBA, הודיע באווטה על פרישה.
במהלך משחק בין פילדלפיה 76' לבין בוסטון סלטיקס בנובמבר 1984, שבר השופט ג'ק מאדן את אפו, ובאווטה נאלץ להמשיך לשפוט את המשחק לבדו.
בהמשך אותו משחק, אשר שודר בכל רחבי ארצות הברית, הרחיק באווטה את כוכבי הקבוצות ג'וליוס ארווינג ולארי בירד לאחר שהתקוטטו ביניהם.
במהלך משחק בין הפייסרס לבין הניקס בשנת 1999 חבט ג'יילן רוז בפניו של באווטה בשוגג, כאשר ניסה לפגוע בפטריק יואינג.
על אף הפציעה המשיך באווטה לשפוט את המשחק, ורק בסיומו עבר ניתוח לטיפול באפו השבור.
באווטה היה אחד משלושת השופטים במשחק השישי של סדרת גמר המערב בין הלייקרס לבין הקינגס.
במהלך ובסיום אותו משחק הועלו טענות רבות כנגד השיפוט, שהיה מוטה לכאורה לטובת הלייקרס אשר ניצחו במשחק ובסדרה.
בעקבות שערוריית השיפוט מנה כתב ESPN, ביל סימונס, את "הצגות השיפוט הגרועות ביותר בפלייאוף" ב-4 העונות האחרונות; בכל שבעת המשחקים היה באווטה אחד השופטים.
בשנת 2008 טען שופט העבר טים דונהי, אשר נמצא אשם בהטיית משחקים מכוונת, כי שניים מבין שלושת השופטים במשחק הנ"ל הטו את המשחק לטובת הלייקרס בשל "אינטרסים אישיים", מבלי לנקוב בשמות שני השופטים.
ב-16 בדצמבר 2006 שפט באווטה במשחק בין הנאגטס לבין הניקס, בו פרצה תגרה המונית בין שחקני הקבוצות.
עשרה מהשחקנים המעורבים בתגרה הורחקו מהמגרש, ושבעה מהם הושעו בהמשך לסך של 47 משחקים.
במהלך סוף-שבוע האולסטאר 2007 התחרה באווטה בן ה-67 מול שחקן העבר צ'ארלס בארקלי (בן ה-44) בתחרות ריצה, כחלק מאירוע הראווה.
אורך המרוץ היה אורכם של שלושה מגרשים וחצי.
בארקלי ניצח במרוץ בפער קטן, על אף שרץ לאחורנית לקראת הסיום, ועל אף ניסיון נואש של באווטה, אשר זינק אל קו הסיום עם ראשו קדימה ונפצע קלות בברכו.
ריצ'רד "דיק" בארנט (; 2 באוקטובר 1936 – אפריל 2025) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1959–1974. בעונת השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ובעונות ו- זכה באליפות ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס.
לאורך קריירת המשחק העמיד ממוצעים של 15.8 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
נבחר לחבר היכל התהילה של הכדורסל בשנת 2024.
בארנט נולד וגדל בעיר גארי שבאינדיאנה.
בשנת 1955 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון תאודור רוזוולט" עד משחק גמר אליפות התיכונים של אינדיאנה, שבו הפסידה הקבוצה ל"תיכון קריספוס אטקס" שאותה הוביל אוסקר רוברטסון.
בין השנים 1955–1959 למד באוניברסיטת המדינה של טנסי, וזכה עם קבוצת הכדורסל שלה ב-3 אליפויות "ליגת המכללות הקטנות" (NAIA) בעונות 1957–1959. ב-4 עונותיו בקבוצה קלע 23.4 נקודות בממוצע למשחק, ועזב אותה כקלע המוביל בתולדותיה עם 3,009 נקודות בסך הכל.
בדראפט ה-NBA 1959 נלקח בארנט בבחירה הרביעית, על ידי סירקיוז נשיונלס.
בשתי עונותיו בסירקיוז קלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק, והעפיל עם קבוצתו לשלב הפלייאוף.
בעונת 1961/1962 עבר לקבוצת קליבלנד פייפרס מ"ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL), וזכה עמה באליפות הליגה.
לקראת עונת חזר ל-NBA, כאשר חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס.
בסיום אותה העונה הפסיד עם הלייקרס בגמר ה-NBA מול בוסטון סלטיקס (2–4), כמו גם בעונת (1–4).
ב-3 עונותיו בקבוצה קלע 16.8 נקודות למשחק.
באוקטובר 1965 הועבר בארנט בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לבוב בוזר, ונשאר בקבוצה במשך 9 עונות עד פרישתו בשנת 1974. בעונת קלע שיא קריירה של 23.1 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת השתתף בפעם היחידה בקריירה במשחק האולסטאר.
בעונת סייע לניו יורק לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, כשהשלים חמישייה פותחת חזקה לצד חברי היכל התהילה לעתיד וולט פרייזר, ביל בראדלי, דייב דבושר וויליס ריד.
לאורך אותו הפלייאוף היה בארנט הקלע השני בקבוצתו, עם ממוצע של 16.9 נקודות למשחק, ובסדרת הגמר מול הלייקרס אף שדרג את תפוקתו ל-18.6 נקודות למשחק.
בעונת היה שותף לזכייתה השנייה של הקבוצה באליפות ה-NBA, אך כשחקן ספסל שולי יחסית.
באוקטובר 1973, לאחר 5 משחקים בעונת , נחתך מסגל הקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 37. בעת פרישתו ניצב במקום ה-17 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 15,358 נקודות.
לאחר פרישתו ממשחק שימש במשך 3 עונות כעוזר מאמן בניקס, תחת רד הולצמן.
לאחר מכן עבר לימודי דוקטורט בהוראה, והיה מרצה לניהול ספורט באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק.
במרץ 1990 הופרשה גופייתו עם המספר "12" על ידי הניקס.
באפריל 2007 הוצג בהיכל התהילה של כדורסל המכללות, יחד עם מאמנו בקבוצת האוניברסיטה ג'ון מקלנדון.
דיצינודונטים (שם מדעי: Dicynodontia) היא קבוצה גדולה של זוחלים תראפסידים אשר חיו בסוף עידן הפלאוזואיקון בתקופת הפרם וחלקם שרדו את הכחדת הפרם הגדולה עד לסוף הטריאס.
משמעות שמם היא: "זוג שיני כלב", עקב זוג ניביהם הגדולים שבלטו בקצה הגולגולת ונועדו לטחון ולקצוץ צמחייה קשה.
אחדים מבני הקבוצה, כגון הפלסירה והאיסצ'יגואלסטיה של הטריאס או הרכיוצפלוס מהפרם, היו גדולים מאוד.
מינים אחרים היו קטנים בהרבה ובעלי רגליים ארוכות וחזקות ששימשו לחפירת מחילות באדמה.
בצורתם דמו לדינוזאורים הצרטופסים, שהיו בעלי מקור קרני גדול ובעלי עצמות לחיים מודגשות.
חלק ממאובני הדיצינודונטים, כגון הליסטרוזאורוס, נמצאו בחבורות, מה שמעיד שחיו בקבוצות גדולות שנדדו יחדיו בחיפוש צמחים.
קיימת מחלוקת על חום גופם וכסות גופם, כאשר כמה מדענים סברו שהיו בעלי שיער פשוט ובעלי דם חם.
רוב המדענים סוברים שהיו בעלי דם קר.
משפחה Rhachiocephalidae - בה הרכיוצפלוס
ריצ'רד יוג'ין "דיק" גרמייקר היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1955–1961. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 13.3 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
גרמייקר נולד וגדל בעיר היבינג שבמינסוטה, ובין השנים 1953–1955 למד באוניברסיטת מינסוטה.
בדראפט ה-NBA 1955 נלקח גרמייקר על ידי מיניאפוליס לייקרס כבחירה טריטוריאלית.
ב-4 מתוך 5 עונותיו הראשונות בליגה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, במסגרתו שיתף פעולה עם חבריו לקבוצה ורן מיקלסן, לארי פאוסט, אלג'ין ביילור ורוד האנדלי.
בעונת העפיל עם הלייקרס למעמד גמר ה-NBA, בו הפסידה קבוצתו לבוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4.
יומיים לאחר משחק האולסטאר 1960 הועבר גרמייקר בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לריי פליקס.
בסיום עונת פרש גרמייקר ממשחק, בגיל 28.
ב-13 ביוני 2020 נפטר גרמייקר בטלסה שבאוקלהומה, בגיל 87.
דיפש צ'קרברטי הוא היסטוריון הודי בנגלי, שתרם לתאוריה פוסט-קולוניאלית וללימודי מוכפפות.
הוא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת שיקגו.
בוגר לימודי פיזיקה לתואר ראשון בפרזידנסי קולג' של אוניברסיטת קלקוטה.
קיבל תואר שני במנהל עסקים מהמכון ההודי לניהול קולקטה .
מאוחר יותר עבר לאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בקנברה, וסיים שם דוקטורט בהיסטוריה.
מלמד באוניברסיטת שיקגו מאז 1995, ומשמש פרופסור להיסטוריה ולשפות ותרבויות דרום-אסייתיות.
הוא היה חבר סגל אורח במרכז ללימודים במדעי החברה בקולקטה .
צ'קרברטי משמש גם עורך ומחבר אמרים בכתב העת האקדמי של אוניברסיטת דיוק Public Culture.
היה חבר בקבוצת החוקרים שעיצבה את תחום המחקר ההיסטורי לימודי מוכפפות.
תרם תרומות חשובות לנקודות הממשק שבין היסטוריה ותאוריה פוסט-קולוניאלית (Provincializing Europe; "פרובינציאליזציה לאירופה").
עבודתו בתחום זה ממשיכה את עבודתו ההיסטורית הקודמת בנושא היסטוריה של מעמד הפועלים בבנגל (Rethinking Working-Class History; "מחשבה מחודשת על ההיסטוריה של מעמד הפועלים").
"פרובינציאליזציה לאירופה" ביקר את ההתרכזות של הכתיבה ההיסטורית בהיסטוריה של אירופה.
הספר תרם לדיון בדבר האופן שבו השיח הפוסט-קולוניאלי עוסק בכתיבת ההיסטוריה (קדמו לו, למשל, "המיתולוגיות הלבנות" של רוברט יאנג), תוך ביקורת על ההיסטוריציזם.
צ'קרברטי טוען, תוך הדגמת ההשפעה של האירופוצנטריות על ההיסטוריוגרפיה ההודית, כי במסגרת התפיסה ההיסטוריציסטית המערבית של ההיסטוריה, התרבות האירופית נתפסת כאמת המידה לדרגת ההתפתחות של כל תרבויות העולם, ורעיונות מערביים פרטיקולריים הופכים אוניברסליים ומולבשים על תרבויות אחרות.
המודרניות האירופית ותפיסות שמקורן בה, כמו נאורות, בורגנות ומדינת הלאום, הופכות לסטנדרט אוניברסלי ומולבשות על ההיסטוריה התרבותית המקומית בידי הוגים לא-אירופים, בלי להתחשב בקיומו של קשר לתרבות האירופית.
חוסר-ההתאמה פוגע תמיד בתרבות הלא-אירופית, שכן חוסר היכולת להגיע ל"אידיאל" המערבי יוצר היסטוריה של פגמים וכישלונות.
הפתרון אינו יכול להיות שלילה מוחלטת של המודרנה, או "יחסיות תרבותית", והוא מציע להתייחס לאירופה כ"פרובינציה" של עולם הטרוגני ומגוון.
הוא קרא לכתיבת היסטוריה אחרת, שאינה מנקודת מבט אירופאית, ובכך להאיר את המקומיות, ואת הנסיבות וההקשרים הפרטיקולריים.
בהקשר זה, הוא תומך בפירוק בלתי-פוסק של אוצר המילים ההיסטורי כדי לאפשר כתיבת היסטוריה הטרוגנית מן היסוד.
צ'קרברטי הרצה במקומות רבים בתור מרצה אורח.
בשנת 2014 נשא צ'קרברטי את הרצאות IWM במדעי האדם בווינה; היה מרצה אורח מטעם נשיא האוניברסיטה, באוניברסיטת קווינס שבקנדה; מרצה אורח במכון למדעי הרוח באוניברסיטת סטוני ברוק שבניו יורק; באוניברסיטת ברצלונה הספרדית; עמית אורח במרכז לחקר מדעי הרוח של המכללה לאמנויות ומדעי החברה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
בעבר צ'אקראברטי היה, בהזמנתו, פרופסור חבר אורח בחוג להיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 2017 הואשם באופן פומבי בהטרדה מינית.
כריסטין פייר , סטודנטית לשעבר באוניברסיטת שיקגו, דיווח על האירוע, היא יצרה קשר עם המשרד לאכיפת Title IX של האוניברסיטה, וצירפה עדויות של אישים שהעידו על עצמם כקורבנות של צ'קרברטי.
האוניברסיטה "הגיעה למסקנה כי ההערה לא הייתה מהווה הטרדה מינית על פי מדיניות האוניברסיטה שהייתה בתוקף באותה תקופה".
צ'קרברטי נשואי לרוצ'ונה מג'ומדר (Rochona Majumdar), מרצה באוניברסיטת שיקגו.
2004: עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים
2006: עמית לשם כבוד של האקדמיה האוסטרלית למדעי הרוח
תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת אנטוורפן , בלגיה;
פרס לבוגר המצטיין, המכון ההודי לניהול (IIM), כלכותה (הוענק לרגל חגיגות החמישים של המכון)
2014: פרס טוינבי על שמו של פרופסור ארנולד ג'יי טוינבי לחוקרים שתרמו בצורה משמעותית מבחינה אקדמיות וציבורית לאנושות
2019: פרס הזיכרון טאגור (Rabindra Smriti Puraskar), הוענק על ידי ממשלת מערב בנגל, הודו
דיצ'ן לקמן היא שחקנית אוסטרלית ילידת-נפאל.
ידועה בעיקר בתור קטיה קינסקי בסדרה "שכנים שכנים", בתור סיארה בסדרה "בית הבובות", בתור אניה בסדרה "המאה" ובתור מיס קייסי / ג'מה סקאוט בסדרה "ניתוק".
לקמן נולדה בקטמנדו, בירת נפאל שם היא התגוררה עד גיל שמונה.
היא עברה לאדלייד, אוסטרליה בשנת 1990 עם משפחה.
אימה היא טיבטית-נפאלית, ואילו אביה הוא יליד אוסטרליה ממוצא גרמני-נוצרי.
התחנכה בתיכונים ובמכללות בעיר מולדתה, ובהמשך למדה באוניברסיטת אדלייד.
לקמן עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 2007, זמן קצר לאחר שסיימה את תפקידה באופרת הסבון "שכנים שכנים", אך לאחר זמן מה היא חזרה בהמשך לאוסטרליה.
היא החלה להופיע ב-2005, אז שיחקה בפרסומות בריטית של החברה Wanadoo ושיחקה בסדרה שכנים שכנים בתור קטיה קינסקי למשך שתי עונות.
היא התמודדה באודישן לתפקיד של אלי רובינסון במקור לפני שקיבלה את תפקידה של קטיה ושיחקה גם בסרט הקצר "Eastworld".
בשנה שאחריה הופיעה בסרט הנעורים אקווה מרין בתור בת' והופיעה בסרט הטלוויזיה האוסטרלי "Aztec Rex" לצד איאן זירינג.
בשנת 2008 הוחלט לצרפה לסדרה בית הבובות בתור סיירה.
היא הופיעה בשתי עונות של הסדרה.
אותה שנה הופיעה גם בסרט האימה "Bled" בתור ארן.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הרומנטי "Lust for Love" בבימוי חברה הקרוב אנטון קינג, בתפקיד קאלי.
הסרט השתמש במימון תרומות בידי חברת Kickstarter.
ב-2015 שיחקה בסרט העצמאי מאוחר מדי בתור ג'ילי בין.
ב-2022 שיחקה בסרט של קולין טרוורו עולם היורה: עולם חדש בתור סויונה סנטוס, מבריחת דינוזאורים אכזרית.
לאורך השנים שיחקה במגוון סדרות שונות ביניהם: הוואי חמש-אפס (בתור אלמנת קצין), בסדרת הבת של "דוקטור הו": טורצ'ווד, בהמאה – עליו הועמדה לפרס על הקרב הטוב ביותר לצידה של אלייזה טיילור, סוכני S.H.I.E.L.D., ב-NCIS: לוס אנג'לס, הסדרה פחמן משודרג, הספינה האחרונה, כמעט אנושיים, מפלט אחרון, Husbands ובסדרת הרשת "The Guild".
בשנת 2021 השתתפה בקליפ לשיר "People Pleaser" של הזמרת האמריקאית צ'לסי דיבלאסי.
בשנת 2022 החלה לשחק בסדרת הדרמה "ניתוק" מבית אפל TV, בבימויו של בן סטילר.
ב-2024 שבה לדבב את דמותה של סויונה סנטוס בסדרה עולם היורה: תאוריית הכאוס, כאשר היא השחקנית היחידה שגם שיחקה וגם דיבבה את אותה דמות.
בינואר 2015 נישאה לשחקן האוסטרי-אמריקאי מקסימיליאן אוסינקי.
בחודש מאי של אותה שנה נולדה בתם.
שנהסרטתפקידהערות2006Safety in Numbersכתבתאקווה מריןבת-אן2009Bledאהרין2014Lust for Loveקאלי2015Too Lateג'יל2020Bad Therapyשטרן2021ריה והדרקון האחרוןגנרל אטיטיהדיבוב2022עולם היורה: עולם חדש סויונה סנטוס2024כוכב הקופים: ממלכה חדשהקורינההמטרה: קוד אדום (אנ')דוקTBAJoe Babyג'ו בייביOther Mommy
תפקיד אורח (עונה 2); 12 פרקים2018–2021ממלכת החיותפרנקי17 פרקים2022–הווהניתוקמיס קייסי / ג'מה סקאוטתפקיד ראשי; 19 פרקים2024–הווהעולם היורה: תאוריית הכאוססויונה סנטוס2026אווטאר: כשף האוויר האחרוןאווטאר יאנגצ'ן עונה שנייה
דיצרתריום (שם מדעי: Diceratherium; משמעות השם: "בהמה בעלת שתי קרניים") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הקרנפיים, אשר התקיים במהלך סוף האוליגוקן עד המיוקן של אירואסיה ואמריקה הצפונית 33.9 עד 11.6 מיליון שנה לפני זמננו.
רבים מהם התגלו בארצות הברית ממונטנה עד לדקוטה הדרומית, לעיתים בקבוצה גדולה.
הוא תואר לראשונה ב-1875 בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש, על שם שתי הקרניים שבלטו מעל לסתותיו בקרבה רבה אחת לשנייה וייתכן שבלטו רק אצל הזכרים.
הדיצרתריום היה קרנף קדום מאוד שהיה קרובו של האצרתריום והסובהירקודון והשתייך לאותה תת-משפחה: Aceratheriinae.
הוא הכיל על הגולגולת שלו קרניים קטנות מאוד ולסתות צרות יחסית אך בעלות ניבים ארוכים שנראה נועדו להגנה.
השיניים שלו היו דקות וחרוטיות עם דמיון לשיני שפנים והוא הותאם בעיקר ללעיסת עלים.
הקרנף הבוגר הגיע לגובה 121 ס"מ ולאורך 231 ס"מ ולמשקל של 1 טון בממוצע, די קטן עבור קרנף אך היה הגדול שביונקי אמריקה הצפונית הקדומה.
למרות מבנה שיניו החרוטי הוא התאים דווקא לתזונה של צמחייה קשיחה ששררה בערבות העשב הקדומות, אך לצד אזורי יער רחבים בהם היו עלים רכים יותר.
הקרנף התפתח לתזונה האחרונה בעת המעבר למיוקן.
עם זאת הוא לא התאים לתזונה מעשבים קשים יותר וייתכן שבשל כך נכחד.
דיצרורינוס (שם מדעי: Dicerorhinus) הוא סוג של יונק ממשפחת הקרנפיים הכולל כיום רק מין אחד: קרנף סומטרה (Dicerorhinus sumatrensis), מין המצוי בסכנת הכחדה חמורה באי סומטרה, שבו הוא אנדמי.
בעבר נכללו בסוג זה עוד 5 מינים שהתקיימו כבר מתקופת הפליוקן וחיו לאורך דרום-מזרח ומזרח אסיה מדרום סין עד להודו סין ולאיי אינדונזיה.
קרנפים אלה הם הקטנים ביותר בעולם כיום, והם עולים רק במקצת על משקל של 1 טון.
עם זאת הקרנף הוא עדיין היונק הגדול ביותר בסומטרה לאחר פיל סומטרי.
עורם מכוסה בשערות קשיחות והם כנראה קרובים לקרנפים מעידן הקרח כמו הקרנף הצמרירי והסטפנורינוס שגופם כוסה בפרווה עבה להגנה מהקור.
דיצרטיים (שם מדעי: Diceratiidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים הקרובים לצרטיים.
הם חיים בכל האוקיינוסים באזורים עמוקים.
משפחה זו מכילה 2 סוגים.
בני משפחה זו עגולים בצורתם, אך בעלי סנפירים מחודדים בקדמת גופם.
לעיתים ראשם נראה כבעל קרניים, נוסף על מלתעותיהם המאיימות מלאות השיניים וה"חכה" שהם מאירים באמצעותה כדי למשוך טרף לפיותיהם.
הם טורפים כל דבר הנע סביבם, כולל יצורים הקרובים אליהם בגודלם.
הזכרים במשפחה קטנים בהרבה מהנקבות והם מזדווגים איתן בעודם מוצצים דם מגופן ומתלווים אליהם דרך קבע.
דיק ברונה (נולד הנדריק מגדלנוס ברונה; בהולנדית: Dick Bruna; 23 באוגוסט 1927 – 16 בפברואר 2017) היה סופר, אמן, מאייר ומעצב גרפי הולנדי.
ברונה ידוע בעיקר בזכות ספרי הפעוטות שחיבר ואייר, שמספרם עולה על 200. היצירה הבולטת ביותר שלו הייתה סדרת הספרים על הארנבת "Nijntje" (בעברית נינה, ובהמשך מיפי, בעקבות התרגום לאנגלית), שצוירה בקווים גרפיים כבדים, צורות פשוטות וצבעי יסוד.
דמותה של נינה נולדה בשנת 1955 בעקבות חופשה משפחתית, בה ראה ברונה ארנבת וניסה לצייר אותה.
מלבד ספרי הילדים שלו אייר ברונה ועיצב גם כריכות ספרים וכרזות עבור חברת ההוצאה לאור של אביו.
על העיצובים הידועים שלו נמנים ספרי המפקח מגרה של ז'ורז' סימנון.
יום הולדת לנינה, תרגום: רבקה משולח, א.
סינדרלה לכלוכית, תרגום: בינה אופק, א.
אצבעוני, תרגום: בינה אופק, א.
תרגום: נילופאר סבזרו, ענבל, 2006
ספר החיות הגדול של מיפי.
ריצ'רד ג'ון "דיק" גרייסון הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן והטיטאנים הצעירים ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #38 מאפריל 1940 בתור רובין המקורי והפופולרי ביותר, והיא נוצרה על ידי הכותב ביל פינגר והמאייר בוב קיין.
אחרי שותפות ארוכת שנים לצד באטמן, גרייסון מבקש בשנות בגרותו להתנתק מזהותו כרובין והוא נוטל את הזהות נייטווינג (ביצירתם של מארב וולפמן וג'ורג' פרז).
דיק גרייסון הוא הצעיר ביותר במשפחת אקרובטים הידועים בתור "הגרייסונים המעופפים".
הוא היה עד לרציחתם של הוריו בידי המאפיונר טוני זוקו לצורך סחיטת כספים מהקרקס שהעסיק אותם.
אחרי מותם הטרגי, ברוס ויין לוקח חסות על גרייסון הצעיר ומאמן אותו להיות שותפו בלחימה בפשע כרובין.
בשכתובים מאוחרים יותר, ויין גם מאמץ את גרייסון כבנו החוקי, וכותבים רבים תיארו אותו כבנו הראשון של באטמן.
בנוסף לשותפו של באטמן בלחימה בפשע, גרייסון מבסס את עצמו גם כמנהיגה של קבוצת גיבורי-העל המתבגרים הטיטאנים הצעירים.
כבחור צעיר בשנות ה-20 לחייו, הוא פורש מזהותו כרובין ונוטל זהות חדשה בתור נייטווינג כדי לבסס מחדש את עצמאותו.
כנייטווינג, הוא ממשיך להנהיג את הטיטאנים הצעירים ומאוחר יותר (בעקבות מותה של דונה טרוי) גם את קבוצת אאוטסיידרס.
בחוברת הראשונה של סדרת הסולו שלו כנייטווינג, הוא הופך למגן העיר בלודהייבן - העיר השכנה ומוכת הכלכלה של גות'אם סיטי.
עד מהרה, העיר הפכה למזוהה ביותר עם הדמות, אם כי הוא הגן גם על ערים כמו ניו יורק, שיקגו וגות'אם סיטי לאורך השנים.
דמותו של דיק גרייסון מופיעה במגוון עיבודים אחרים בנוסף לקומיקס.
ברט וורד גילם את הדמות בסדרת הטלוויזיה משנות ה-60. כריס אודונל גילם אותו בסרטי הלייב אקשן "באטמן לנצח" ובאטמן ורובין".
ברנטון ת'ווייטס מגלם אותו בסדרת הטלוויזיה "טיטאנים".
לורן לסטר דיבב את הדמות ב"באטמן: איש העטלף" ו"ההרפתקאות החדשות של באטמן".
סקוט מנוויל דיבב את הדמות בסדרת האנימציה "הטיטאנים" ובסדרת ההמשך כוח הטיטאנים.
ג'סי מקרטני דיבב את הדמות בסדרת האנימציה "ליגת הצדק - הדור הבא".
ושון מאהר מדבב את הדמות בסרטי האנימציה של DC.
דמותו של דיק גרייסון מדורגת במקום ה-11 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
הדמות הוצגה לראשונה בחוברת Detective Comics #38 מאת יוצרי באטמן ביל פינגר ובוב קיין.
הופעתו הראשונה של רובין נועדה למשוך קוראים צעירים לחוברות באטמן.
השם "רובין" ומראה התחפושת מימי הביניים הושפעו מהגיבור האגדי רובין הוד.
התחפושת עוצבה בידי ג'רי רובינסון בהשראת איורים של האמן ניואל קונברס וויאט.
בהופעתו הראשונה, דיק גרייסון היה אקרובט קרקס והיה ידוע ביחד עם הוריו ג'ון ומרי גרייסון כאחד מתוך "הגרייסונים המעופפים".
בזמן שהתכונן למופע, גרייסון הצעיר שומע שני גנגסטרים מנסים לסחוט דמי חסות מבעל הקרקס.
בעל הקרקס מסרב, ושני הגנגסטרים מחבלים בכבלי הטרפז בעזרת חומצה.
במהלך המופע הבא שלהם, כבלי הטרפז ממנו נתלים הוריו של דיק ניתקים והם נופלים למותם.
לפני שגרייסון פונה למשטרה, באטמן מופיע לפניו ואומר לו ששני הגנגסטרים עובדים עבור טוני זוקו, מאפיונר רב השפעה, וכי חשיפת המידע יכולה להוביל למותו.
כשבאטמן נזכר במות הוריו, גרייסון מבקש להפוך לעוזרו.
אחרי אימונים מפרכים, הנער הצעיר הופך לרובין.
השניים מתחילים לשתף פעולה בכך שהם מפריעים להונאות הסחיטה וההימורים של טוני זוקו.
הם מושכים אותו לעבר אתר בניה ושם לוכדים אותו.
סיפור המקור של רובין מקושר לזה של באטמן בכך ששניהם חוזים במות הוריהם בידי פושעים - מה שמעורר בהם את הדחף ללחום בפשיעה.
ברוס רואה הזדמנות לתעל את הכעס והזעם שדיק מרגיש בדרך שהוא אינו יכול, ובכך יוצר חיבור של אב-בן והבנה בין השניים.