tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-4 באוקטובר 2023 הוכרז על זכייתו של ברוס בפרס נובל בכימיה יחד עם מונג'י בוונדי ואלכסיי יקימוב "על הגילוי והסינתזה של נקודות קוונטיות".
לואיס קרל דאנק (נולד ב-21 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן אנגלי המשחק כבלם במועדון ברייטון אנד הוב אלביון.
דאנק גדל במחלקת הנוער של ברייטון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במאי 2010. ב-4 באוקטובר 2013, הוחלט להשאיל את דאנק לבריסטול סיטי.
מקיץ 2014, דאנק היה שחקן פותח בברייטון ובמשך שלוש עונות הוא שיחק כארבעים משחקי ליגה לעונה באליפות.
בעונת 2016/17, סיימה ברייטון במקום השני באותה תחרות ובכך השיגה עלייה לפרמיירליג.
בסוף קיץ 2017, דאנק האריך את חוזהו עד אמצע 2022. שלוש שנים לאחר מכן החוזה נוהל מחדש והוארך לשלוש עונות.
ביולי 2023, התחייבות זו הוארכה בשנה נוספת.
דאנק הפך לשחקן מפתח בהרכב ברייטון ועזר לה להעפיל לפרמייר ליג בעונת 2016/2017.
באוקטובר 2018, זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 על ארצות הברית.
לואיס גילרמה לירה דוס סנטוס (פורטוגזית: Luis Guilherme Lira dos Santos; נולד ב-9 בפברואר 2006) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק כקשר במועדון הכדורגל ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
נולד בעיר אראקז'ו, גילרמה שיחק במספר בתי ספר לכדורגל בעיר הולדתו לפני שהצטרף לפלמיירס ב-2017. הוא חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו עם המועדון ביוני 2022.
גילרמה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-12 באפריל 2023, כמחליף של חוסה מנואל לופז במחצית השנייה בניצחון 4-2 על טומבנסה בבית במסגרת גביע ברזיל.
ב-13 ביוני 2024 חתם גילרמה לחמש שנים בוסטהאם יונייטד.
ב-4 בינואר 2026 חתם גירמה על חוזה לארבע וחצי שנים בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
לואיס אדולפו גלבאן (בספרדית: Luis Adolfo Galván; 24 בפברואר 1948 – 5 במאי 2025) היה כדורגלן ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.
היה חלק מנבחרת ארגנטינה שזכתה במונדיאל 1978.
גלבאן נולד בעיר פרננדס שבפרובינציית סנטיאגו דל אסטרו.
את הקריירה המקצועית שלו החל בגיל 17, ככל הנראה במדי יוניון סנטיאגו מהעיר סנטיאגו דל אסטרו.
בשנת 1970 הצטרף לטאז'רס דה קורדובה, שם שיחק את מרבית הקריירה שלו.
אף על פי שלא זכה עם הקבוצה בתארים מרכזיים, היה שותף להישגים משמעותיים כגון מקום שני בטורניר נסיונל 1977 ומקום רביעי בשנים 1976 ו-1978. כמו כן, הקבוצה סיימה במקום השלישי בטורניר מטרופוליטנו של 1980.
בשנת 1982 עזב את טאז'רס לאחר 12 שנים במועדון ועבר לשחק במספר קבוצות כדורגל מקומיות, כולל בלגראנו דה קורדובה, היריבה העירונית של טאז'רס.
בשנת 1986 עבר גלבאן לבוליביה ושיחק עבור בוליבר שבלה פאס, אך תקופתו שם הייתה קצרה.
בשנת 1987 חזר לטאז'רס, וב-1988 שיחק עבור ספורטיבו פרננדס בפרובינציה בה נולד.
את קריירת המשחק סיים בשנת 1989 בקבוצת הכדורגל טאז'רס דה חסוס מריה, כשהיה בן 41.
גלבאן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה בשנת 1975, ובאותה שנה השתתף במשחקים הפאן-אמריקאיים 1975.
שיא הקריירה הבינלאומית שלו היה בשנת 1978, כאשר זומן לסגל ארגנטינה למונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה.
גלבאן פתח בכל משחקי הנבחרת בטורניר, לצדו של הקפטן דניאל פסארלה, כולל במשחק הגמר שהתקיים באצטדיון המונומנטל בבואנוס איירס, בו ניצחה ארגנטינה את נבחרת הולנד 1–3 לאחר הארכה, וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע העולם.
בשנת 1982 זומן שוב לסגל ארגנטינה למונדיאל 1982, אך הנבחרת כשלה והודחה בשלב הבתים השני.
בשנת 1983, בגיל 35, פרש גלבאן מהנבחרת הלאומית לאחר שרשם 34 הופעות במדים הלאומיים.
גלבאן נפטר ב־5 במאי 2025 בעקבות סיבוכים כתוצאה מדלקת ריאות.
בשבועות שלפני מותו אושפז בעיר קורדובה בשל בעיות כליות.
סגנות הליגה הארגנטינאית (נסיונל): 1977
אליפות ליגת הכדורגל של אוליבריה: 1982
לואיס הנרי מורגן היה אנתרופולוג וסופר אמריקאי.
יחד עם זאת, הכשרתו המקצועית הייתה בתחום המשפטים.
כאנתרופולוג חובב הוא ידוע בעבודותיו על אודות אבולוציה תרבותית ועל הילידים האמריקאים.
הוא נולד בכפר רוצ'סטר, למד משפטים ביוניון קולג' ב-1840 והחל להתמחות באזור הולדתו.
מורגן היה אישיות ידועה בתקופתו.
הוא היה חבר בבית המחוקקים הניו יורקי, באיגוד האמריקאי למען קידום המדע ב-1879, והיה חבר באקדמיה הלאומית למדעים.
מורגן גילה עניין בילידים האמריקאים אנשי שבטי האירוקוי, שבאזור מגוריו, לאחר שלא מצא תעסוקה כעורך-דין בתקופת השפל הכלכלי של 1837, עזר לייסד מועדון חברתי שמטרתו לקדם את האינטרסים של אותם ילידים.
זאת למרות, ואולי דווקא מפני שחוות משפחתו של מורגן הייתה על שטח מופקע מהאינדיאנים – כ-2400 דונם שניתנו לסבו של מורגן כהוקרה על תרומתו למהפכה האמריקאית.
שם המועדון היה "מסדר הקשר הגורדי" (כנהוג באותה תקופה, להעניק כינויים הלניסטיים לתופעות "חדשות" של ציוויליזציה).
מורגן עצמו היה חבר רשמי במועדון תוך שהוא נושא את השם Tayadaowuhkuh, שמשמעותו - גישור על הפערים (הכוונה היא בין הלבנים לילידים).
מורגן חקר את האיריקוי בעזרת ידידו, איש שבט הסנקה (אחד מחמשת שבטי האיריקוי), אילי פארקר, שהיה בנו של אחד מראשי השבטים, אשר נשלח על ידי האינדיאנים ללמוד משפטים, בתקווה שיוכל להגן עליהם מעקירה והפקעת-קרקעות.
ספר זה היה בין האתנוגרפיות הראשונות שנכתבו, והמריץ אותו לחקור עוד על מערכות חברתיות.
בהמשך לעניין שגילה באבולוציה חברתית, הוא החל לפרסם ספרים כמו "מערכות של קרבת דם ודמיון" שפורסם ב-1886 ו-"חיי הילידים האמריקאים בבתים-הארוכים" שפורסם ב-1881. בעבודותיו ביקש להציג את המגוון הרחב של מערכות השארות בחברות הילידים, כשלבים שונים באבולוציה האנושית ובהתפתחות החברתית.
כמו הרברט ספנסר ו-אדוארד טיילור, מורגן תמך בגישת האבולוציה החברתית.
הוא יצר סכמה אבולוציונית ליניארית, המייצגות שלבים שונים של התפתחות חברתית ותרבותית, מהחברה הפרמיטיבית ועד החברה המודרנית.
בספרו "חברה ארכאית" הוא טען שישנם שלושה שלבים עיקריים באבולוציה החברתית - פראיות, ברבריות ותרבות (ציוויליזציה).
השלבים נקבעים על פי רמה טכנולוגית.
בשלב הפראי משתייכות החברות בעלות היכולת המוגבלת להבעיר אש, משתמשות בקשתות ובחניתות ובכלי חרס; בשלב הברברי נמצא חברות המבייתות בעלי חיים, יש בהן חקלאות ומשתמשות גם בכלי מתכת; ובשלב התרבותי החברות יודעות קרוא וכתוב.
בשלבים אלה יצר מורגן קשר בין התפתחות טכנולוגית ובין התפתחות חברתית.
הוא סבר כי ההתפתחות הטכנולוגית היא המניע להתפתחות החברתית, כך שלכל התפתחות חברתית - במוסדות החברתיים ובתרבות, נמצא התחלה בשינוי טכנולוגי.
התאוריה שלו הייתה ציון דרך משמעותי בהתפתחות תאוריית הדרוויניזם החברתי.
מורגן היווה השראה לקרל מרקס ופרידריך אנגלס כשבאו לכתוב על התפתחותה של החברה הקפיטליסטית.
מרקס עשה שימוש בתיאוריו של מורגן את ההתפתחות החברתית-כלכלית ויחסי הייצור בחברה הפרימיטיבית (מה שמרקס כינה "אופן הייצור הקומונאלי"), בספרו הקפיטל.
מרקס קיבל את טענתו של מורגן לגבי הקריטיות של ההתפתחות הטכנולוגית, אך העדיף לראות את העבודה כבסיס להתפתחות החברתית, ולא את הכתב.
פרידריך אנגלס התייחס בהרחבה לתאוריות של מורגן על יחסי-שארות, ב"המשפחה הקדושה".
כתוצאה מכך כתביו היו פופולריים בקרב אנשי שמאל, מרקסיסטים ואחרים.
בתוך הדיסציפלינה האנתרופולוגית, לזלי וייט הגן על המורשת התאורטית של מורגן בעוד שפרנץ בועז תקף אותה.
ההשקפה האבולוציונית הליניארית לא מקובלת במחקר העכשווי, וכך גם התאוריה האבולוציונית הקלאסית של מורגן.
למרות זאת, הרבה אנתרופולוגים מוקירים את עובדת היותו אחד החוקרים הראשונים שחקר בצורה שיטתית מערכות שארות.
לואיס הורסט היה המורה הראשון לכוריאוגרפיה של המחול המודרני.
הורסט, פסנתרן ומלחין אמריקאי, נולד בקנזס סיטי שבמיזורי, היה המנהל המוזיקלי של דנישון (דניסשון) (1916–1925) ולאחר מכן שימש כמנהל מוזיקלי של להקת מרתה גרהם.
אנה סוקולוב שימשה כמתמחה שלו ובשנת 1935 הם יצרו יחדיו כוריאוגרפיה להצגה נח אותה הוא גם הלחין.
הורסט עבד גם עם הכוריאוגרפים הלן תמיריס, דוריס האמפרי וצ'ארלס ויידמן, וכן עם אגנס דה-מיל ואחרים.
בשנת 1934 ייסד הורסט את כתב העת "דאנס אובזרבר", אותו הוא ערך.
הורסט כתב ספרים בנושא כוריאוגרפיה וקומפוזיציה.
הוא לימד במכללת שרה לורנס, במכללת בנינגטון (1945-1934), באוניברסיטת קולומביה, במכללת מיילס, במכללת ברנארד, במכללת קונטיקט ובית הספר ג'וליארד (1964-1951).
הורסט הלחין עבודות עבור מרתה גרהם.
הורסט הגדיר את הצורות והעקרונות המבניים של המחול המודרני בהתאם למבנה המוזיקלי.
לשיטתו מוזיקה למחול צריכה להיות חסכונית בתזמור, עם מהלך רגשי הרמוני לכוריאוגרפיה ואינטגריטיבי מבחינת ריתמית.
הורסט נפטר בניו יורק ב-12 בינואר 1964.
לואיס (לוי) יצחק רבינוביץ היה רב אורתודוקסי באנגליה וישראל, רבה הראשי של דרום אפריקה, וכן היסטוריון ופילולוג של המאה העשרים.
נולד באדינבורו שבסקוטלנד לאביו הרב יעקב רבינוביץ שהגיע מליטא בסוף המאה התשע עשרה לכהן כרב בסקוטלנד ולאחר מכן עבר לכהן כרב של מונטגיו רוד ברובע האקני בלונדון.
סבו היה הרב אליעזר שמחה רבינוביץ מלומז'ה.
רבינוביץ שירת כרב בכמה בתי כנסת בלונדון, בכללם בשפרדס בוש, סאות האקני וקריקלווד.
במהלך מלחמת העולם השנייה מונה לרב הצבאי הראשי של החיילים היהודים ששירתו בארמייה ה-8 של הצבא הבריטי, במהלך המערכה על צפון אפריקה, ועד לפלישה לנורמנדיה.
בשנת 1944 קיבל רבינוביץ מינוי של רב הקהילה העברית המאוחדת ביוהנסבורג ושל פדרציית בתי הכנסת של טרנסוואל ומדינת אורנג' החופשית בדרום אפריקה.
הרב יצחק קוסובסקי שכבר כיהן ברבנות בדרום אפריקה במשך עשרות שנים נפגע מכך שהרב רבינוביץ שהיה צעיר לימים ופחות מנוסה מונה לתפקיד אב בית הדין ו'עקף' אותו.
הוא פנה לרב יצחק אייזיק הרצוג בבקשה להתערב ולהשפיע על הרב רבינוביץ לוותר לו.
קיבל מינוי של פרופסור לעברית באוניברסיטת ויטוורסנד ועמד בראש בית הדין היהודי הדתי של יוהנסבורג.
רבינוביץ היה מעריץ נלהב של זאב ז'בוטינסקי ושל התנועה הרוויזיוניסטית.
הוא זכה לתהילה בקרב עמו מכיוון שב-1947 הוא השליך בפרהסיה את הקישוטים והדרגות הבריטיים, במחאה על המדיניות הבריטית בארץ ישראל, שאותה הוא ראה כהפרה של המנדט הבריטי.
רבינוביץ היה גלוי בדיבורו ובדעותיו הפוליטיות, והיה מבקר חריף של מדיניות האפרטהייד של ממשלת דרום אפריקה.
לואיס יצחק רבינוביץ ביקר בחריפות את משטר האפרטהייד בדרום אפריקה ואת היהודים התומכים בו.
בשנת 1960 החליט לפרוש, עלה לישראל ב-1961, ונתמנה לסגן עורך האנציקלופדיה יודאיקה.
בשנת 1962, היה ממייסדי הוועד לפירוז גרעיני של המזרח התיכון, ארגון שפעל במטרה לקדם יצירת אזור חופשי מנשק גרעיני במזרח התיכון, לאחר שנחשף שמדינת ישראל מנסה לפתח פצצות אטום.
היה מעורב במדיניות המוניציפלית בירושלים ושירת כחבר מועצת העיר.
בשנים 1976–1978 כיהן כסגן ראש עיריית ירושלים.
סירב להעמיד את מועמדותו מטעם מפלגת החירות כראש העיר כל עוד שטדי קולק כיהן בתפקיד.
ב-1980 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
אחותו הדר' פאני רבינוביץ גם היא קבלה תואר יקירת ירושלים - והיו לאח ואחות היחידים שקבלו את התואר.
ב-1965 רבינוביץ היה מועמד לתפקיד רב הראשי של בריטניה, אבל לאור ההפגנות האנטי בריטיות שלו מלפני עשרים שנה, בחרו למנות את הרב עמנואל יעקובוביץ לתפקיד (לאחר שבסיבוב ראשון הרב דר' יעקב הרצוג, בנו של הרב הרצוג ואחיו של נשיא המדינה חיים הרצוג) סירב להצעה לקבל על עצמו את התפקיד.
הרב רבינוביץ שימש בשנים האחרונות לחייו כרב בית הכנסת אחדות ישראל על-שם עולי הגרדום בירושלים.
הספיד אותו נשיא המדינה, קרוב משפחה, חיים הרצוג.
רבינוביץ היה נשוי לטניה, בתו של הרב משה אביגדור עמיאל שהיה רבה של אנטוורפן ולאחר מכן הרב הראשי של תל אביב.
מבין שמונת אחיו ואחיותיו, הדר' אני רבינוביץ, אשתו של האמן והצייר היהודי דוד הילמן (חלונותיו נמצאים בבתי כנסת רבים באנגליה וגם בבית כנסת רננים שעל יד היכל שלמה בירושלים).
הילמן היה בנו של הרב הדיין שמואל יצחק הילמן ואחיה של שרה הרצוג, אשת הרב הראשי לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
תל אביב: משרד הביטחון, 1981
סר לואיס קארל דייווידסון המילטון הוא נהג מרוצי מכוניות בריטי המתחרה עבור קבוצת פרארי באליפות פורמולה 1. הוא זכה בשבע אליפויות נהגים בפורמולה 1 בעונות 2008, 2014–2015, 2017–2020 ומחזיק בשיא הניצחונות בפורמולה 1 (103).
החל מעונת 2025 מתחרה עבור קבוצת פרארי, כאשר התחרה לפני בקבוצת מרצדס.
המילטון הוא הנהג השחור הראשון (והיחיד נכון לשנת 2024) המתחרה בסבב.
בעקבות זכייתו באליפות הראשונה, הוא הפך לנהג הצעיר ביותר שזכה בתואר (ב-2010 הקדים אותו סבסטיאן פטל) בשנת 2006 הוא זכה באליפות ה-GP2 האירופאית.
בשנת 2020 הופיע ברשימת 100 האנשים המשפיעים של מגזין טיים, ושבר את שיא הניצחונות של מיכאל שומאכר שעמד על 91 ניצחונות.
בשנת 2021 הוענק לו תואר אבירות מידי הנסיך צ'ארלס על תרומתו לקהילה.
הנהג הבריטי הרביעי שמקבל תואר אבירות מהמלוכה הבריטי.
המילטון נולד בעיר סטיבנייג' בהרטפורדשייר, בריטניה, לאב ממוצא גרנדי ולאם אנגליה.
הוא החל להתחרות במרוצי קארטינג בגיל שמונה.
כשנתיים לאחר מכן, בגיל עשר, זכה המילטון באליפות בריטניה.
בעקבות זאת, הוזמן המילטון לאירוע סוף עונת המרוצים של השבועון הבריטי לספורט מוטורי Autosport.
ב-2002 השתתף המילטון לראשונה בסבב רציני יותר, סבב הפורמולה רנו הבריטי.
שנה לאחר מכן, הוא זכה באליפות בסבב זה.
הוא גם השתתף במספר מרוצים בפורמולה 3. ב-2003, התחרה המילטון בסבב האירופאי של פורמולה 3 וזכה באליפות זו ב-2005. בעקבות כך, עבר להתחרות ב-2006 בסדרת ה-GP2 הנחשבת לסדרה השנייה בטיבה אחרי הפורמולה 1 (הסדרה החליפה את סדרת הפורמולה 3000 שהייתה קיימת עד לשנתיים קודם לכן).
ב-2007, הצטרף המילטון כנהג מן המניין לקבוצת מקלארן במסגרת סבב הפורמולה 1. הקבוצה החתימה באותה השנה את אלוף העולם של השנתיים האחרונות פרננדו אלונסו והמילטון הוגדר כנהג שני וכתקווה של הקבוצה לעתיד.
אולם הופעותיו בעונה זו הפתיעו את עולם המרוצים, כולל בקבוצתו שלו.
המילטון סיים את המרוץ הראשון שלו בפורמולה 1 במקום השלישי.
במרוץ החמישי, שהתקיים בקנדה, זכה בפול פוזישן הראשון ולאחר מכן רשם גם את ניצחונו הראשון בקריירה ובמרוץ הבא אחריו רשם ניצחון שני.
רצף של תשעה פודיומים נקטע כאשר במהלך מקצי הדירוג לגרנד פרי אירופה (במסלול נורבורגרינג שבגרמניה) נפגע בתאונה.
הוא הועבר לבית חולים אך בסופו של דבר חזר, השתתף במרוץ וסיים במקום התשיעי.
המילטון הוביל את טבלת הנהגים לאורך רוב העונה, למרוץ האחרון הגיע ביתרון של שבע נקודות על פני קימי רייקונן.
טעויות, שנבעו מחוסר ניסיון, הובילו לכך שסיים את המרוץ רק במקום השביעי, מפסיד את האליפות בנקודה לרייקונן.
בעקבות הצלחתו הבלתי צפויה, נוצרה במהלך העונה יריבות קשה בינו לבין בן קבוצתו אלונסו, שעזב בסיום העונה ועבר להתחרות בקבוצת רנו.
לאחר סיום העונה נתפס המילטון נוהג במהירות 196 קמ"ש באוטוסטרדה בצרפת ורישיון הנהיגה שלו נשלל.
את עונת 2008 פתח המילטון בזינוק מהפול פוזישן ורשם ניצחון במרוץ הראשון.
לאחר שני מרוצים איבד את המקום הראשון בדירוג לקימי רייקונן, אך הצליח לשוב ולכבוש אותו לאחר זכייה בגרנד פרי מונקו.
בשני המרוצים הבאים איבד נקודות רבות והדרדר למקום הרביעי בדירוג.
לאורך כל המחצית השנייה של העונה התפתח קרב צמוד עם פליפה מאסה, קרב שהגיע לשיאו ערב המרוץ האחרון.
המילטון הוביל את הטבלה בפער של 7 נקודות וידע שעליו לסיים בין חמשת הראשונים על מנת להבטיח את האליפות.
שתי הקפות לפני סיום המרוץ נעקף על ידי סבסטיאן פטל וירד למקום השישי כאשר מאסה מוביל במרוץ.
המילטון הצליח לבצע עקיפה בפנייה האחרונה, לסיים את המרוץ במקום החמישי ולהפוך לאלוף הצעיר ביותר שזוכה בתואר.
בעקבות הזכייה באליפות הוענק להמילטון תואר אבירות מידי מלכת אנגליה.
העונה שלאחר הזכייה בתואר לא האירה להמילטון פנים.
בתשעת המרוצים הראשונים של עונת 2009 הצליח לצבור רק 9 נקודות, ללא אף פודיום.
במחצית השנייה של העונה התגבר קצב צבירת הנקודות עם ניצחון בהונגריה, ניצחון בגרנד פרי סינגפור ושלושה פודיומים.
את העונה סיים במקום החמישי עם 49 נקודות בלבד.
עונת 2010 הייתה רבת תהפוכות עבור המילטון שהצליח לעלות למקום הראשון בדירוג לאחר המרוץ השמיני בעונה בו השיג את ניצחונו השני ברציפות.
לאחר מרוץ הונגריה ירד למקום השני לאחר שפרש מהמרוץ, אך שב למקום הראשון מרוץ לאחר מכן, אך בשני המרוצים הבאים נאלץ לפרוש ולא צבר נקודות.
עונת 2011 הייתה בשליטה מוחלטת של סבסטיאן פטל שהוביל את העונה מהמרוץ הראשון, עובדה שגרמה להמילטון להכריז על כך שהמאבק סגור, כבר לאחר שמונה מרוצים.
במהלך העונה ניצח בשלושה מרוצים והשיג עוד 3 פודיומים, אך סיים את העונה במקום החמישי.
בהרבה מהמרוצים לואיס התנגש עם פליפה מאסה.
את עונת 2012 פתח עם שלושה פודיומים רצופים והשיג 45 נקודות, אך בשלושת המרוצים הבאים צבר רק עוד 18 נקודות.
הוא ניצח במרוץ השביעי, שהתקיים בקנדה ובהמשך העונה רשם ניצחונות גם בהונגריה, איטליה וארצות הברית, אך מלבד הניצחונות הללו לא הצליח להגיע אל הפודיום עד סיום העונה.
בנוסף, במהלך העונה נאלץ לפרוש מחמישה מרוצים ואת העונה סיים במקום הרביעי.
חוסר ההצלחה המתמשך ותחושת מיצוי הובילו את המילטון לעזוב את קבוצת מקלארן.
ב-28 בספטמבר 2012 פורסם כי בעונת 2013 יצטרף המילטון למרצדס לאחר שחתם בקבוצה על חוזה לשלוש שנים תמורת שכר של 15 מיליון ליש"ט בשנה.
עונת הבכורה בקבוצה החדשה לא הביאה עימה את ההצלחה המיוחלת.
הוא סיים את העונה במקום הרביעי כשלזכותו ניצחון בודד וארבעה פודיומים.
לקראת עונת 2014 הוחלט על שינוי במנועים בהם ישתמשו הרכבים המשתתפים בתחרות, שינוי שבעקבותיו נטו הפרשנים להמר על מרצדס והמילטון כמועמדים המובילים לזכייה בתואר האליפות.
במרוץ פתיחת העונה זינק מהפול פוזישן, אך נאלץ לפרוש עקב תקלה טכנית ברכבו.
הוא ניצח בארבעת המרוצים הבאים והוסיף ניצחון וארבעה פודיומים בששת המרוצים לאחר מכן.
למרות ניצחונות רצופים באיטליה, סינגפור, יפן, קנדה וארצות הברית לא הצליח המילטון להבטיח את תואר האליפות עד המרוץ האחרון בעונה.
במרוץ, שהתקיים באבו דאבי, היה על המילטון להשיג את המקום השני לפחות על מנת להבטיח את התואר.
המתמודד על התואר היה בן קבוצתו, רוזברג, שזינק מהפול פוזישן בעוד המילטון זינק מהמקום השני.
כבר בזינוק הצליח המילטון לעבור את רוזברג והוביל את המרוץ על לסיומו, ניצחון שהקנה לו את תואר האליפות בפעם השנייה.
במיוחד אחרי שרוזברג סבל מתקלה ברכבו שגרמה לו ליפול מהקרב על הניצחון עד למקום ה-14 עד לסוף המרוץ.
המאבק הצמוד בין המילטון לרוזברג נמשך גם במחצית העונה הראשונה של עונת 2015. בתשעת המרוצים הראשונים בעונה השיג המילטון חמישה ניצחונות וארבעה פודיומים, אך הפער עמד על 17 נקודות בלבד.
המרוץ בהונגריה היווה את נקודת המפנה בתחרות בין השניים - בתחרות זו סיים המילטון במקום השישי ורוזברג במקום השמיני.
הפעם הראשונה מאז תחילת עונת 2014 שהמילטון מסיים מרוץ ולא מגיע לפודיום.
לאחר המרוץ הזה הצליח לרשום חמישה ניצחונות בשישה מרוצים, דבר שהבטיח לו את תואר האליפות שלושה מרוצים לפני סיום העונה.
בשנת 2015 דורג כספורטאי העשיר ביותר בבריטניה עם הון המוערך ב-88 מיליון לירה שטרלינג.
עונת 2016 נפתחה ברצף של ארבעה ניצחונות של רוזברג, שהגדיל בהתמדה את הפער מהמילטון.
רצף הניצחונות נקטע לאחר שבגרנד פרי הספרדי התנגשו השניים זה בזה ופרשו מהמרוץ.
המילטון התאושש מהתאונה ובמרוץ הבא ניצל טעות של הצוות הטכני של דניאל ריקארדו ורשם את ניצחונו הראשון בעונה.
המילטון המשיך לצמצם את הפער מהמקום הראשון כשניצח גם במרוץ הבא, שהתקיים בקנדה, בעוד רוזברג מסיים במקום החמישי.
הפער נפתח מחדש לאחר שבאזרבייג'ן היה זה רוזברג שניצח והמילטון שסיים במקום החמישי.
המילטון ניצח את המרוצים באוסטריה ובריטניה, בעוד רוזברג מסיים רביעי ושני.
לאחר סיום המרוץ בבריטניה התברר שרוזברג נעזר בצוות הטכני על מנת לפתור תקלה בגיר, דבר שעלה לו בהפחתת 10 שניות מזמנו וירידה למקום השלישי.
את המקום השני במקומו תפס מקס ורסטאפן.
אחרי עשרה מרוצים עמד הפער על נקודה אחת בלבד לטובת רוזברג.
ניצחון שלישי ברציפות בהונגריה העניק להמילטון את ההובלה באליפות והוריד את רוזברג למקום השני, אך שלושה ניצחונות רצופים של הגרמני דחקו את המילטון למקום השני.
הפער גדל לאחר ניצחון נוסף בגרמניה, אך 4 ניצחונות בחמשת המרוצים הבאים נתנו לרוזברג יתרון של 33 נקודות.
המילטון ניצח את כל ארבעת המרוצים שנותרו עד לסוף העונה, אך הפסיד את התואר לרוזברג שסיים במקום השני באותם המרוצים
עונת 2017 נפתחה בניצחון של פטל.
המילטון השווה את מספר הנקודות לאחר ניצחון בגרנד פרי סין, אך איבד אותו לאחר מרוץ אחד.
היחסים המתוחים עם פטל הגיעו לשיאם בגרנד פרי אזרבייג'ן לאחר שהגרמני התנגש בכוונה ברכבו של הבריטי.
המילטון, שזינק מהפול פוזישן, נאלץ לעצור במהלך המרוץ על מנת להחליף קסדה ואיבד את היתרון לדניאל ריקארדו, שניצח את המרוץ.
זינוק מהפול פוזישן בגרנד פרי איטליה, הפול פוזישן ה-69 בקריירה, שבר את שיאו של מיכאל שומאכר.
ניצחון במרוץ סימן את נקודת המפנה בעונה והעלה, לראשונה בעונה, למקום הראשון.
שלושה ניצחונות בארבעת המרוצים הבאים הגדילו את הפער בפסגה בעקביות.
בגרנד פרי מקסיקו סיים במקום התשיעי, המיקום הנמוך בעונה, אך הדבר הספיק על מנת להבטיח זכייה באליפות הנהגים בפעם הרביעית.
העונה הבאה זכתה לכינוי "המרוץ לחמישי" בשל העובדה שזאת הייתה הפעם הראשונה בה שני אלופים עם ארבעה תאריך מתחרים על האפשרות לזכות בתואר חמישי.
פטל פתח את העונה בצורה טובה יותר והוביל את הטבלה עד מחצית העונה.
סדרה של טעויות נהג ובעיות מכניות מצד קבוצת פרארי ושישה ניצחונות בשבעה מרוצים של המליטון העניקו לו את תואר האליפות החמישי בגרנד פרי מקסיקו.
במהלך העונה חתם על חוזה בקבוצה לשנתיים נוספות תמורת 40 מיליון ליש"ט לעונה.
החוזה הגדול ביותר בתולדות האליפות.
אחד עשר ניצחונות, שבעה עשר פודיומים ו-413 נקודות (שיא נקודות לעונה לנהג) העניקו לו את התואר בפעם השישית, בפער של 87 נקודות מולטרי בוטאס, חברו לקבוצה, שסיים במקום השני.
באוקטובר 2020 ניצח את גרנד פרי פורטוגל, ניצחונו ה-92 בקריירה, ששבר את שיא הניצחונות של מיכאל שומאכר והעלה אותו לראש טבלת המנצחים באליפות.
לאחר הזכייה באליפות השביעית חתם על חוזה לעונה נוספת בקבוצה.
אחרי עונה של דומיננטיות ב-2020, עונת 2021 של המילטון הייתה קשה ושנויה במחלוקת.
כתוצאה מכך, הנהג המוביל של רד בול, מקס ורסטאפן, היווה איום על האליפות של המילטון.
לאורך כל השנה ורסטאפן והמילטון נלחמו והיו בפערים של נקודות בודדות אחד מהשני, ובכמה מקרים אף התנגשו (במונזה [איטליה] ובסילברסטון [אנגליה]).
לקראת סוף העונה, ורסטאפן הוביל בניקוד, אך רצף ניצחונות של המילטון הותיר את שני המתמודדים עם אותה כמות הנקודות במרוץ האחרון.
אמנם ורסטאפן זינק מפול פוזישן (המילטון זינק שני) אבל המילטון לקח את ההובלה באופן מיידי והוביל את המרוץ עד להקפות האחרונות, כשברגעים מסוימים ורסטאפן יחסית רחוק ממנו (באזור ה-6 שניות).
אולם, בהקפה ה-53 מתוך 58, ניקולאס לאטיפי החליק אל הקיר.
הדבר גרם למכונית הבטיחות לצאת, לפערים בין המילטון ו-ורסטאפן להצטמצם באופן שלא היה תלוי בשניהם, ומנהל המרוץ מייקל מאסי החליט לתת למכוניות עוד הקפה אחת להתחרות - כאשר ורסטאפן ממש מאחורי המילטון עם צמיגים הרבה יותר חדשים.
ורסטאפן עקף את המילטון בהקפה האחרונה וזכה באליפות.
הרבה מאוד אנשים רואים במאורע הזה אירוע מאוד לא הוגן, שנוהל לא נכון תוך התעלמות מחלק מהחוקים.
נטען כנגד מנהל המרוץ, מייקל מאסי, שהוא רצה לספק יותר אקשן לאוהדים גם עם זה עולה בהוגנות.
בפגרה בין 2021 ל-2022 הסתובבו שמועות רבות שלואיס המילטון הולך לפרוש בעקבות האירוע המזעזע, אך המילטון חזר לעונת 2022, עדיין עם מרצדס.
לקראת עונת 2022 אוהדים רבים חזו דומיננטיות של המילטון ומרצדס ומאבק נוסף על תואר האליפות.
צעד קריטי שנעשה במרצדס היה החלפת ולטרי בוטאס, נהג בקבוצה משנת 2017, בג'ורג' ראסל, נהג צעיר ומבטיח שהגיע מקבוצת ויליאמס.
אבל למרות הציפיות מהמכונית, כבר בבחינות קדם עונה היה נראה שלמרצדס אין מכונית שיכולה להתמודד על התואר.
החשש התגלה כאמיתי במרוץ הראשון כאשר רד בול ופרארי נאבקו בחזית ומרצדס נשארה מאחור בתור קבוצה מספר שלוש ביכולותיה.
המילטון אמנם סיים את המרוץ הראשון שלישי, אך זה היה רק הודות לפרישה (עקב תקלות מנוע) של שני נהגי רד בול, שאלמלא פרשו, המילטון כנראה היה מגיע מקום חמישי.
בהמשך העונה, תוצאות הקבוצה, ובהתאם אלה של המילטון, לא עלו בחלק הראשון של העונה, ובאופן מפתיע, ג'ורג' ראסל השיג תוצאות טובות יותר מתוצאותיו של המילטון, שנראה מתקשה עם המכונית.
מהפודיום במרוץ הראשון, המילטון לא השיג אף פודיום עד המרוץ התשיעי בקנדה.
הודות לשיפור מסוים של המכונית וחוסר מזל של פרארי ורד בול, המילטון הגיע לפודיום גם בבריטניה ובאוסטריה.
אבל בשני המרוצים האחרונים לפני הפסקת הקיץ, השיפור ההדרגתי במכונית הגיע לשיאו, כאשר מרצדס הוכיחו בצרפת ובהונגריה שהמכונית שלהם יכולה להתחרות ולנצח את זו של פרארי, ובשני המרוצים הללו המילטון סיים שני בעוד ראסל מסיים שלישי.
אולם, התקף האופטימיות של מרצדס ובעיקר המילטון לא נשאר איתם לזמן רב.
רצף חמישה מרוצים לא מצולחים להמילטון, בהם סיים במקומות רביעי, חמישי, תשיעי וחמישי (ובבלגיה פרש כתוצאה מתאונה עם פרננדו אלונסו) הוכיחו שמגמת השיפור של מרצדס לא תמידית.
אולם, לאחר הביצועים המאכזבים המילטון הצליח להשיג מקום שני בשלושת המרוצים שלאחר מכן (ארצות הברית, מקסיקו וברזיל).
במרוץ האחרון באבו דאבי המילטון פרש כתוצאה מבעיה במכונית.
את העונה סיים במקום השישי.
את פורמולה 1 עונת 2023 סיים במקום השלישי אחרי מקס ורסטאפן (מקום 1) וסרחיו פרס (מקום 2), שניהם מקבוצת רד בול רייסינג.
המילטון הוא טבעוני ופעיל לקידום תזונה מהצומח.
בריאיון ל-BBC ב-2017 הסביר את הבחירה שלו בטבעונות בשיקולים אקולוגיה, בריאות ומצפון.
ב-2019 השתתף בהפקת הסרט כוח טבעי, העסק ביתרונות של תזונה מהצומח לספורטאים.
המילטון אף פנה להנהלת מרצדס בבקשה להפסיק את השימוש בעור במכוניות החברה.
בתגובה מסרה החברה כי היא בוחנת את המעבר לשימוש בחומרי חלופיים.
המילטון התבטא גם בסוגיות נוספות של הגנה על בעלי חיים, כגון נגד ציד הלווייתנים באיי פארו.
לואיס ואן פליט (בהולנדית: Louis van Vliet; 1870 – 15 ביוני 1932, לונדון) היה שחמטאי הולנדי.
ואן פליט חלק מקום 3-4 בתחרות לונדון 1900 (ניצח: ריצ'רד טייכמן), הגיע למקום השישי בתחרות לונדון 1904 (ניצח: ויליאם אוורט נייפייר), בתחרות נוספת בלונדון סיים במקום החמישי (ניצח: ריצ'רד טייכמן), חלק מקום 27-28 בתחרות אוסטנדה 1907 (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואוסיפ ברנשטיין).
לואיס וויקס היְין היה צלם וסוציולוג אמריקאי, ואחד ממבשרי הצילום התיעודי.
היין השתמש בצילום במסגרת הדיסציפלינה החדשה של "עבודה סוציאלית", מקצוע שהחליף את הפילנתרופיה הוולונטארית של שנות התשעים של המאה ה-19 בארצות הברית.
הוא צילם את מעמד הפועלים בארצות הברית במטרה לעורר מודעות ציבורית למצבם של אנשים אלה, ופיתח סגנון חדש לתיאור חיי העיר, הרחובות והבתים, והאנשים החיים בה.
לואיס היְין נולד בשנת 1874 באושקוש שבמדינת ויסקונסין, לשרה הייז היין ודגלס הול, שעסקו בניהול בית קפה ומסעדה בעיר.
אביו נהרג בתאונה ב-1892. כנער חווה היין זמנים קשים ועבד בבית חרושת ובמפעל לריפוד, שכר יומי של 4 דולר עבור 13 שעות עבודה, במשך שישה ימים בשבוע.
היין עבר מעבודה לעבודה, וחסך כסף ללימודים אקדמאיים.
בשנת 1900 פגש היין את פרנק א.
Manny), שהיה פרופסור לחינוך ופיזיולוגיה בבית ספר ממלכתי.
מאני הפך למורה הרוחני של היין, ובהמלצתו הלך היין ללמוד חינוך באוניברסיטת שיקגו.
עבודתו הרצינית הראשונה החלה בראשית 1901 כאשר עבר לניו יורק עם פרופסור מאני, שם לימד היין טבע וגאוגרפיה בבית הספר הפרוגרסיבי "אתיקה תרבותית" (Ethical Culture School) באפר וסט סייד של ניו יורק, בו שימש פרופסור מאני כסגן מנהל.
בבית הספר לימד היין בעיקר ילדי מהגרים ותיקים, (רובם יהודים גרמנים).
אל הצילום הגיע היין לבקשת בית הספר, והחל לצלם כחלק מתוכנית הלימודים שם.
הוא רכש מצלמה, ארגן חדר חושך, ואחרי שעות הלימוד בבית הספר ביקר במועדון "המצלמה".
ב-1903 הציע פרופסור מאני שהיין יתחיל ללמד צילום בבית הספר, ובמהרה הפכו שיעורי הצילום של היין לאירוע לימודי מרתק עבור התלמידים.
בשנת 1904 התחיל היין את פרויקט הצילום האי אליס (Ellis Island).
יחד עם פרופסור מאני היה היין יוצא לאי אליס לצלם את המהגרים שמגיעים ליבשת.
רבים מהמהגרים הוותיקים חשו פחד ובוז כלפי המהגרים החדשים שהגיעו, ובאמצעות צילומיו ביקש היין לשנות מצב זה ולעורר רגשות חיוביים יותר כלפי המהגרים החדשים.
היין האמין שדרך הצילום ניתן לראות דברים אחרת, ב-1906 החל לעבוד עבור הוועדה הלאומית לעבודת ילדים (National Child Labor Committee).
בשנת 1906 שכרה הוועדה הלאומית לעבודת ילדים את היין כעובד עצמאי והוא החל לצלם תמונות של ילדים בעבודה, מאוחר יותר ב-1908 הפך לחבר במועצה.
,הוא ויתר על משרת ההוראה שלו כדי להפנות את מלוא תשומת לבו לצילום ובפרט לצילום חברתי.
בזמן זה אמר היין: "הרגשתי שאני רק מעביר את המפעל החינוכי שלי מהכיתה אל העולם".
"הוועדה הלאומית לעבודת ילדים" הוקמה בידי ד"ר פליקס אדלר (Dr.
Felix Adler) והייתה הארגון הראשון שסיפק בהרחבה ובעקביות תמונות של ניצול עבודת ילדים במטרה ליצור שינוי בקרב האוכלוסייה.
היין גמא ברכבו וברכבת מעל ל-5,000 מייל בשנה, במאמץ להשיג תמונות ומידע על עבודת ילדים, ובסופו של דבר אסף למעלה מ-5,000 תמונות עבור "הוועדה הלאומית לעבודת ילדים".
במהלך השנים צילם היין ברחבי ארצות הברית ילדים, שבמקום ללמוד או לשחק, עבדו במפעלים בדרום ארצות הברית, כמו במפעל לזכוכית, במפעל לשימורי דגים, במכרות, כשליחים וספקים ברחובות עירוניים, וכקוטפים בשדות כותנה.
היין לקח איתו ציוד צילום כבד במשל של 50 ק"ג בערך, שכלל מצלמת גרפלקס ומצלמה בפורמט 5X7 אינץ'.
את ציודו נאלץ להסתיר לעיתים בתוך תיק האוכל שלו כדי שמנהלי המפעל לא יראו אותו מצלם.
כך היה מתעד את הילדים בזמן עבודתם ואת הנתונים האישיים שלהם, כמו גובהם, שהיה מודד ורושם לפי גובה הכפתורים שבמעילו.
בנוסף היה רושם גם את מצבם הבריאותי ומצבם הכללי.
היו שראו בו "מצפון עם מצלמה", והיו שביקרו אותו בשל הקפדתו על דיוק עובדתי ואמרו שצילומיו אינם "מזעזעים מספיק".
מצד שני בעלי מפעלים התנגדו לעבודתו וטענו שהוא עיתונאי מחפש סנסציות ונובר אשפתות.
מרבית מצולמיו של היין מישירים מבט אל המצלמה.
הוא בקושי היה יכול "לגנוב" תמונה שלהם.
המשימה שלו הייתה לרשום עובדות ברורות מהשטח והתוצאות שאליהן הגיע כוללות מגוון רחב של נסיבות, מגוון רחב של קבוצות, התרחשויות רבות, מידע אקראי, אי צדק, צילומים שהם כביכול חסרי צורה אישיותית כאשר היין עדיין שמר מקום לרגש ואפשר לנושא האנושי לפרוץ החוצה ולבלוט בתמונה.
מאוחר יותר אמר ד"ר פליקס נשיא הוועדה הלאומית לעבודת ילדים: "היין היה האיש הראשון שהפך ומיקד את המצלמה בצורה אינטליגנטית, מזדהה ומועילה לבעיות החברתיות, שבסופו של דבר הוא היה מזוהה אינטלקטואלית ולא רגשית".
ב-1909 יצר היין אוסף של תמונות והציג אותו בעלונים ובפוסטרים בתצוגה של הוועדה הלאומית לעבודת ילדים.
ב-1914 ארגן באופן עצמאי 11 מוצגים שהוצגו ב-50 ערים, 20 מדינות וכמו כן גם ב-16 מקומות שונים בעיר ניו יורק.
הפוסטרים נשאו מודעות כמו: "יוצרים זבל של בני אדם", "הילד הנורמלי" בהשוואה "לילד שעובד במפעל".
לאט לאט התמונות של היין נכנסו לכל מיני אזורים ומקומות בתוך סביבת החיים של כולם ולתוך התודעה של האוכלוסייה.
בסופו של דבר היין האמין באפקטיביות של התמונות ובתמונות שהוא יצר, בכנס של עובדים סוציאליים אמר..."לפעמים צילום זה יותר אפקטיבי מהמציאות מכיוון שבתמונה מה שלא הכרחי ולא מעניין נמחק מהתמונה, התמונה מוסיפה מציאות משל עצמה וישנה משיכה שטבועה בתוך התמונה שלא ניתן למצוא אותה באיורים או בציורים..".
מובן שכוונתו הייתה שבתמונה ניתן לשנות דברים שבמציאות לצערנו לא ניתן לשנות.
ב-1918 עזב היין את הוועדה הלאומית לעבודת ילדים והמשיך לפרויקטים נוספים.
למרות כל התמונות ומאמצו של היין והוועדה הלאומית לעבודת ילדים עברו מספר שנים עד שאמריקה חוקקה חוקים שקשורים לעבודת ילדים.
ב-1916 עבר בקונגרס של ארצות הברית חוק של עבודת ילדים אך רק ב-1938 הפך באופן רשמי החוק לעבודת ילדים להיות חלק מהחוקה בארצות הברית.
הקומפוזיציה הטיפוסית של היין הייתה להעמיד את הילדים במרכז התמונה מקדימה כאשר החלל שמקיף אותם היה הרקע של מקום עבודתם או של המכשירים העצומים בזמן שהם מבצעים את עבודתם, לפעמים היה הופך אותם לציר המרכזי של התמונה ומצלם אותם מכל הזויות ב ˚360.
היין היה מבצע לפעמים מעין סקירה של המפעל ואז היה הופך את הסביבה ברגע הצילום למצב של "נקי" מצב שבו לא רואים את כל מה או מי שמסביב חוץ מילד אחד במרכז התמונה.
הפרספקטיבה החדה הייתה מגיעה עד המרכז של התמונה והופכת את המפעל להראות ארוך יותר ממה שהוא ואת הילדים קטנים עוד יותר ממה שהם במציאות.
עם הזמן המכונות נראו כאילו הן מתקדמות לעברנו אל מחוץ לתמונה.
כשהילדים היו מתרגלים כבר למקום עבודתם היה נראה שהם הפכו לחלק מהמכונה כמו אביזר שתלוי או קשור למכונה.
בשנת 1930 הוזמן היין לבצע פרויקט של תיעוד תהליכי הבניה של בניין האמפייר סטייט.
היין צילם את העובדים בעמדות מסוכנות ולא בטוחות.
בזמן שהם מאבטחים את הברזל והפלדה במסגרת של המבנה, היין לקח הרבה מאותם הסיכונים שהעובדים לקחו, הוא ריחף כ-1000 רגל מעל השדרה החמישית בתוך סלסלה שעוצבה במיוחד עבורו במטרה לקבל את נקודת התצפית הטובה ביותר עבור צילומיו, והפיק מעל ל-1000 תמונות, בהן כמה שהפכו, ככל הנראה, למפורסמות ביותר מכלל עבודתו.
בשנת 1932 פרסם היין אוסף מסודר של תצלומים בשם "גברים בעבודה" (Men at Work) ספר תצלומים שמתאים לבני נוער וזכה בידי האגודה ללימוד הילד לתואר ספר הילדים הטוב ביותר של השנה.
ב-1933 קיבץ אוסף של תצלומים שנקרא "מבעד לנול" (Through The Loom) ספר שהכיל תמונות של עובדי מפעל, האוסף הזה שימש את כתב העת "הסקר" (The Survey) והוא נשלח גם למוזיאונים שונים כמו המוזיאון לאמנות מודרנית (ה-MoMA), מוזיאון ברוקלין (Brooklyn Museum) ומוזיאון המטרופוליטן.
כמו כן אוסף זה נשלח גם לבתי ספר ולספריות והוצג ב-1933 ביריד העולמי.
ב 1938 ללא הכנסה מעבודות צילום או מסוכנויות ממשלתיות החל מאמץ משותף של ברניס אבוט ואליזבט מקוסלנד (Elizabeth McCausland) לעודד את היין לאסוף את עבודותיו עבור תערוכה רטרוספקטיבית שתציג את עבודותיו על ציר הזמן במוזיאון הריוור סייד (Riverside Museum) בניו יורק.
אליזבת מקוסלנד עזרה בבחירת התמונות ופרסומן.
בשנת 1939 פול קלוג', רוי סטרייקר, והיין ארגנו נותני חסות עבור תערוכת הרטרוספקטיבה של היין שנפתחה בינואר 1939 במוזיאון הריוור סייד.
התערוכה נדדה לגלריית דס מויינס לאומנות באיווה (Des Moines Fine Arts Association Gallery in Iowa) ולמוזיאון העיר של ניו יורק (New York StateMuseum).
התערוכה התקבלה באהדה בידי העיתונאות והפיקה רווחים עבור היין.
בשנת 1940 מכר היין 10 תמונות מוגדלות לבית הספר החברתי של ניו יורק בעבור 150 דולר.
ב-4 בנובמבר 1940 נפטר היין לאחר ניתוח שעבר בבית החולים דובס פרי (Dobbs Ferry Hospital).
בן שאן (Ben Shahn), צלם דוקומנטרי משנות ה-1930 שיבח את דמותו של היין ואמר: "היין היה אחד הצלמים הגדולים, אני לא מכיר צלם שלא נחשף והושפע במידה מסוימת מעבודתו של לואיס היין".
היְין החשיב עצמו לאמן בעל ידע באמנות ובפרט בצילום והייתה לו הערכה רבה למסורת האמנותית אך הצילום נחשב למדיה חדשה ולכן העשייה שלו נחשבה לתקדים בהיסטוריה של האמנות.
המוניטין שלו עלה בעיקר בשנות ה-1940 לאחר מותו כאשר הוא הפך לרוח המכוונת של אגודת הצילום של ניו יורק (New York Photo League) שהייתה קבוצה קיצונית של צלמים דוקומנטריים והתפתחה בשנים מוקדמות יותר במועדון הצילום של ניו יורק (Workers` Camera Club of New York).
לואיס (לו) וולאס היה סופר, איש צבא ואיש ציבור אמריקני שפעל במחצית השנייה של המאה ה-19. את עיקר פרסומו בעולם רכש כמחברו של הספר "בן חור", שנחשב רב-המכר האמריקני הגדול ביותר במאה ה-19. כמו כן היה מפקד במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ומפקד בצבא הצפון במלחמת האזרחים האמריקנית.
לאחר תום אותה מלחמה, וולאס מילא תפקידים ציבוריים שונים.
לו וולאס נולד בברוקוויל (Brookville) שבאינדיאנה למשפחה מכובדת.
בין היתר, אביו דייוויד וולאס, היה בוגר ווסט פוינט, מושל אינדיאנה בשנים 1837–1840, חבר בבית הנבחרים בין השנים 1841–1843 ושופט בשנים 1856–1859. אימו מתה
רק לאחר כמה שנים הוא הצטרף לאביו, שחי באינדיאנפוליס.
עם סיום לימודיו בגימנסיה, נכשל בבחינות הכניסה ללימודי משפטים.
בשנת 1846, פרצה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
הוא גייס פלוגת מתנדבים לצבא ארצות הברית ונבחר, כפי שהיה מקובל אז בקרב מתנדבים לצבא, לתפקיד קצין בגדודו.
וולאס השתחרר מהשירות ב-1847 מבלי להשתתף באופן פעיל בקרבות.
לאחר המלחמה חזר וואלס לתחום המשפטים, הפעם בהצלחה: הוא הוסמך לעסוק במשפטים בשנת 1849, ונבחר לתובע אזורי ב-1851. וואלס נישא ב-1852, וב-1856 נבחר לסנאט של מדינת אינדיאנה.
עם פרוץ המלחמה התמנה וולאס לשליש הראשי במדינתו אינדיאנה, ובכך לסייע לגיוס חיילים עבור הצפון במדינה.
לאחר מכן, ב-25 באפריל 1861, קיבל דרגת קולונל ושירת במערב וירג'יניה.
בתפקידו זה גילה פעלתנות ויוזמה, וב-3 בספטמבר קודם לדרגת בריגדיר גנרל ולפיקוד על חטיבה.
חטיבתו של וולאס, כחלק מכוח בפיקודו של גנרל יוליסס גראנט, השתתפה בכיבוש פורט הנרי (Fort Henry) שבמערב טנסי, בפברואר 1862, כאשר וואלס עצמו יצא בספינה על הטנסי (נהר), לסיור המקדים האחרון שלפני הקרב.
בקרב על פורט הנרי, הניצחון המובהק הראשון של כוחות הצפון באותה מלחמה, השתתפה חטיבתו של וולאס בכיבוש פורט היימן (Fort Heiman) שמעברו השני של נהר הטנסי.
בשל חשש מבואן של תגבורות דרומיות, נשארה חטיבתו של וואלס בפורט הנרי, בעוד יתר הכוח המשיך לפורט דונלסון (Fort Donelson) שמעט מזרחה משם.
ב-14 בחודש קיבל וולאס הוראה לנוע, ואחר כך לארגן אוגדה חדשה.
ואכן הוא הצליח לאייש, בחיילים שהגיעו זה מקרוב לאותה זירה, שתי חטיבות מלאות וחטיבה אחת חסרה.
עם כוח זה הוא הצטרף לכוחותיו של גרנט הצרים על פורט דונלסון, וסייע בהדיפת התקפת נגד של הדרום.
בנקודת זמן מכריעה בקרב, וולאס שלח ביוזמתו, ונגד רוח ההוראות המוקדמות שקיבל, חטיבה מן הכוחות שפיקודו, על מנת לסייע לקטע חזית במצוקה, ואכן בסופו של דבר כוח זה נטל חלק חשוב בהדיפת הדרומיים.
בהמשך עמד וואלס בראש מתקפת נגד שבה נכבשו מחדש השטחים שאבדו בהתקפת הדרום.
מספר שבועות אחר כך הוא קודם לדרגת מייג'ור ג'נרל, הצעיר ביותר בצבא הצפון בדרגה זו.
קרב שילה (Shiloh), בסמוך לכנסייה בשם זה הנמצאת בדרום-מערב טנסי, נערך ב-6–7 באפריל 1862. באתר זה הותקפו כוחות הצפון על ידי צבא הדרום, שקיווה להכריעם בטרם יסיימו את ריכוזם במקום.
יחידתו של לו וולאס נותרה כעתודה מצפון למחנה צבא הצפון בשילה.
עם הופעת כוחות הדרום, הורה גרנט לוולאס לנוע כדי לסייע לכוח בפיקודו של ויליאם שרמן.
וולאס נע בנתיב שונה מזה שאליו התכוון גרנט (הוא טען לאחר מכן שהוראותיו של גרנט לא היו ברורות), הגיע לשדה הקרב וגילה ששרמן כבר אינו במקום.
כיוון שהקו שבו נערך הקרב זז כבר צפונה, וולאס היה למעשה בעורפם של טורי הדרום המתקרבים.
שליח של גרנט הגיע עם הודעה ובה תהיה על מיקומו של וולאס ודרישה ממנו להגיע לקווי ההגנה החדשים של הצפון, ליד נהר הטנסי במזח בשם פיטסבורג לנדינג (Pittsburg Landing).
וולאס היה נבוך: הוא חש שיוכל לתקוף את צבא הדרום מהמקום בו היה, ושיוכל להכות אותו בעורפו.
אף על פי כן החליט להפנות את כוחו לאחור ולשוב.
במקום להורות לכוח להסתובב על עקביו, כך שהמשמר העורפי יוביל ויחידות החלוץ יהפכו ליחידות העורפיות, הורה וולאס לכוח להסתובב במעגל תוך כדי שמירת מבנהו המקורי.
וולאס הגיע לפיטסבורג לנדינג בשעה 19:00, לאחר שהלחימה הסתיימה למעשה.
בסופו של דבר כוחותיו לא נטלו חלק בקרבות אותו יום, וגרנט לא היה מרוצה מתפקודו.
למחרת, הכוח שבפיקודו של וולאס החזיק בקצה הימני של קו הצפון והיה הראשון לתקוף עם התהפך הגלגל.
הביקורת שספג וולאס הביאה מכאן ואילך לחסימת קידומו ולהרחקתו מתפקידי פיקוד קרביים משמעותיים.
למשל, באוגוסט 1862 וולאס הופקד על הגנת סינסינטי שבאוהיו.
עם זאת, וואלס הגן עליה בהצלחה, בשנה שלאחריה, בעת פלישת כוח דרומי, בפיקודו של קירבי סמית' (Smith), לקנטקי.
אחר כך עמד בראש מאמצים חשאיים של ממשלת ארצות הברית כנגד הנוכחות הצרפתית במקסיקו.
בשלב מאוחר יותר של המלחמה וולאס נתמנה למפקד גיס (קורפוס), שעסק בעיקר בתפקידים עורפיים, בזירת המלחמה המזרחית (דרום פנסילבניה, וירג'יניה ומרילנד).
פשיטה של כוחות הדרום, בפיקודו של ג'ובל ארלי (Early), שמטרתה הייתה להסיח כוחות צפוניים שאיימו על בירת הדרום, ריצ'מונד, הביאה לכך שכוחו של וואלס היה הכוח הצפוני היחיד שבין הדרומיים לוושינגטון הבירה.
ב-9 ביולי 1864, כוחו של וולאס, אשר כלל בעיקר חיילים לא מנוסים ולא מאומנים היטב, ניגף בפני כוחות הדרום.
עם זאת, הצליח להשהות את התוקפים לפרק זמן גורלי, שאיפשר לצפון לארגן את הגנת וושינגטון, ולעצור את הפושטים.
ב-11 בחודש פיטר גראנט את וולאס, לאחר ששמע על תבוסתו.
כשבועיים אחר כך, כשלמד כיצד הישהה וולאס את כוחות הדרום, הוא החזירו לתפקיד, ואף שיבח אותו בזכרונותיו.
בכל זאת, שמו הטוב של וולאס, שנפגם בשילה, לא חזר לתיקנו למרות מאמצים שעשה, שכללו אף פנייה לגראנט לסיוע בנושא.
וואלס נטל חלק בבית המשפט הצבאי ששפט את משתתפי הקשר לרצח הנשיא לינקולן ב-1865. אחר כך עמד בראשו של בית המשפט שדן למוות את הנרי וירץ (Wirz), מפקד מחנה השבויים הדרומי אנדרסונוויל, שבו גוועו אלפי שבויים חיילי הצפון.
ב-30 בנובמבר הוא התפטר מן הצבא, וחזר לעסוק במשפטים בקרופורסדוויל (Crawfordsville), אינדיאנה.
עם זאת, התקשה לחזור לשגרת החיים האזרחיים.
הצעות שקיבל לשירות בצבא המקסיקני, אשר לחם כנגד הנוכחות הצרפתית, לא עלו יפה.
הוא שירת כגנרל בצבא המקסיקני רק לזמן קצר, ושקע בחובות בשל כך.
בשנת 1873 השלים את הרומן הראשון שלו: "The Fair God", אודות כיבוש מקסיקו בידי הספרדים, וזה זכה להצלחה.
בשנות השבעים והשמונים הוא מילא מספר תפקידים פוליטיים.
תחילה מונה לחקור את טוהר הבחירות לנשיאות בארצות הברית של 1876, בעקבות חשדות חמורים בנושא, בעיקר בשלוש ממדינות הדרום.
לאחר שסיים את עבודתו, נקבע לבסוף כי הנשיא הנבחר יהיה רתרפורד הייז.
בעת כהונת הייז, בין 1878 ל-1881, וואלס היה מושל הטריטוריה (כיום מדינה) של ניו מקסיקו.
במהלך כהונתו פרצה ב-1878 "מלחמת מחוז לינקולן", סכסוך מסחרי במהותו, שהפך לשרשרת רציחות ורציחות-נגד, קרבות משפטיים וקרבות יריות, שעלו במצטבר בכמה עשרות הרוגים ופצועים.
כמושל, הוא הציע חנינה לרבים ממשתתפיה, בין היתר לבילי הנער, אחד מסמלי המערב הפרוע.
מסיבות פוליטיות, ההסכם עם "בילי הנער" לא יצא לפועל.
במהלך אותה כהונה, ב-1880, כתב את ספרו המפורסם "בן חור".
הספר זכה לאינספור מהדורות בשפות רבות והוסרט ארבע פעמים.
בהמשך, בין השנים 1881 ו-1885, הוא שירת כשגריר באימפריה העות'מאנית.
במסגרת תפקידו, בנובמבר 1882, ערך ביקור בירושלים.
לאחר שחזר לארצות הברית, המשיך בכתיבה.
וולאס הלך לעולמו, כנראה ממחלת הסרטן, ב-1905, בקרופורדסוויל.
לוטננט ג'נרל סר לואיס מקלספילד הית' (באנגלית - Lewis Macclesfield Heath; 1885–1954) היה קצין בצבא הבריטי ובצבא הודו הבריטית הידוע בשל לחימתו במערכה במזרח אפריקה ובקרב סינגפור במלחמת העולם השנייה.
הית', המכונה "פיגי", נולד בהודו בשנת 1885, למשפחה בעלת מסורת צבאית, והתגייס לצבא הודו הבריטית בשנת 1906. בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי כקצין, בחזית המערבית, ונפצע מספר פעמים.
לאחר המלחמה שירת במקומות שונים ברחבי האימפריה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כמפקד הדיוויזיה ה-5 של צבא הודו הבריטית בדרגת מייג'ור ג'נרל.
בתפקיד זה השתתף בכיבוש אריתריאה ואתיופיה, ובקרב על קרן, תחת פיקודו של הגנרל ויליאם פלאט, במסגרת המערכה במזרח אפריקה.
באפריל 1941 מונה לתפקיד מפקד הקורפוס ההודי ה-3, ונשלח למלאיה.
עם פלישת יפן למלאיה, בדצמבר 1941, כשל בניסיון לעצור את הצבא היפני המתקדם, ולאחר נפילת מבצר סינגפור לידי היפנים, בקרב סינגפור בפברואר 1942 נפל בשבי, ובילה את יתר המלחמה במחנה שבויים יפני.
לאחר שחרורו בשנת 1945 פרש משירות צבאי, ומת בביתו בעיר באת' בשנת 1954.
לואיס הארי הולטבי הוא שחקן כדורגל גרמני שמשחק בעמדת הקשר בקבוצת נאק ברדה.
להולטבי שלוש הופעות במדי בנבחרת גרמניה.
הולטבי החל לשחק בגיל ארבע במחלקת הנוער של ספרטה גרדראת', ובגיל 11 עבר למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך, אך משם שוחרר לאחר שלוש שנים, כיוון שלא הצליח להרשים את הצוות המקצועי של המועדון.
משם הוא עבר למחלקת הנוער של אלמניה אאכן, ולבסוף עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
הולטבי ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון בעונת 2007/08 כאשר עלה כמחליף במשחק נגד סנט פאולי, ואת שערו הראשון במועדון הוא כבש בסוף שנת 2008 נגד מינכן 1860.
לאחר חמש שנים באלמניה אאכן, עבר הולטבי לשאלקה 04, שם חתם לחוזה של ארבע שנים, עד יוני 2013. בחודש ינואר 2010 הושאל הולטבי לבוכום עד סוף העונה, כדי שיצבור יותר ניסיון.
לאחר שחזר בחודש מאי לשאלקה, הולטבי הושאל שוב, אך הפעם למיינץ 05, למשך כל עונת 2010–2011. בסופה של אותה עונה, חזר הולטבי לשאלקה, ושיחק בה עד לינואר 2013, לאחר שבאותו חודש חתם על חוזה של ארבע וחצי שנים בטוטנהאם הוטספר האנגלית.
לפי ההשערות, קיבלה שאלקה 1.75 מיליון לירות שטרלינג עבור הולטבי.
ב-31 בינואר 2014 הושאל עד סוף העונה לפולהאם.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל הולטבי להמבורג מהבונדסליגה.
ב-1 ביולי 2015 חתם באופן קבוע בהמבורג.
ביולי 2019 שוחרר מהקבוצה לאחר שלא האריך את חוזהו, לנוכח כישלון הקבוצה להעפיל לבונדסליגה.
ב-2021 חתם בהולשטיין קיל מליגת המשנה בגרמניה.
ב-11 באוגוסט 2025 חתם בנאק ברדה מליגת העל ההולנדית.
הולטבי נולד לזוג הורים בריטיים מליברפול, ולכן הולטבי הוא בעל אזרחות אנגלית.
ב-2012 הודה בראיון שהוא אוהד אברטון מושבע.
מדליית פריץ וולטר, מדליית זהב עד גיל 19: 2009
לואיס ג'ורג' הניי היה אסטרונום אמריקאי.
הוריו, אלברט ומרי הניי, היגרו מהונגריה לארצות הברית.
לואיס הניי נישא לאליזבת רוז בלאק, ילידת בודפשט, ב-1934. לזוג נולדו שלושה ילדים.
את לימודי התואר הראשון (1932) והשני (1933) עשה לבית הספר ע"ש קייס למדע יישומי שבמדינת קליבלנד, אוהיו.
את לימודי הדוקטורט השלים במצפה Yerkes של אוניברסיטת שיקגו בשנת 1937, בו כתב תזה במתמטיקה בנושא ערפיליות החזרה.
בשנת 1947 קיבל משרת מרצה בכיר במחלקת האסטרונומיה של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובשנת 1954 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
בברקלי הפך לראש קבוצת המחקר בנושא התפתחות כוכבים.
במהלך השנים הנחה סטודנטים רבים לתארים גבוהים, וכן ערך שיתופי פעולה רבים עם מדענים אחרים.
בשנת 1970 מת באופן פתאומי בשל דימום תוך-גולגולתי.
לואיס הניי ידוע בעיקר בזכות שתי תרומות מדעיות משמעותיות בתחום מבנה והתפתחות כוכבים.
ראשית, הוא פיתח שיטה לפתרון אוטומטי של משוואות אבולוציה של כוכבים, מתאימות למחשבים וישימה למגוון רחב של תנאים פיזיים ושלבים בחייו של כוכב.
שנית, הוא עשה חישוב חדש של האבולוציה של כוכבים במהלך ההיסטוריה המוקדמת שלהם, כאשר התכווצות הכבידה מספקת את מקור האנרגיה העיקרי, ובמהלך שלב המעבר, כאשר האנרגיה הגרעינית גוברת על הכבידה.
מכתש הניי על הירח נקרא על שמו.
כמו כן אסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמו.
לואיס ארטורו הרננדס קריאון (בספרדית: Luis Arturo Hernández Carreón; נולד ב-22 בדצמבר 1968) הוא כדורגלן עבר מקסיקני, ששיחק בעמדת החלוץ.
הרננדס שיחק לאורך כל הקריירה ביבשת אמריקה.
הוא זכה בתארים מקומיים ובינלאומיים במדי שלוש קבוצות מקסיקניות שונות (נקקסה, מונטריי וקלוב אמריקה), ושיחק גם בארגנטינה ובארצות הברית.
הרננדס הוא מבכירי הכובשים בתולדות נבחרת מקסיקו עם 35 שערים ב-85 הופעות.
הוא ייצג את הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל, וזכה עמה בגביע הקונפדרציות 1999 ובשני תוארי גביע הזהב.
הרננדס החל את קריירת המשחק בקבוצת קרוס אסול בשנת 1990. לאחר שנה אחת בקבוצה עבר לשחק בקרטרו, ושנה אחר כך עבר למונטריי.
בקיץ 1993 זכה הרננדס עם מונטריי בתואר הראשון בקריירה שלו, גביע CONCACAF למחזיקות גביע.
בטורניר, שהתקיים בשיטת בית גמר בין ארבע קבוצות בסיבוב אחד, סיימה מונטריי בראש הבית וזכתה בתואר.
לקראת עונת , ולאחר שנתיים במונטריי, עבר לתחנה השלישית והמוצלחת בקריירה שלו במקסיקו, נקקסה.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה סייע לה הרננדס לזכות בדאבל.
היא זכתה באליפות מקסיקו לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על קרוס אסול, והשלימה גם זכייה בגביע המקסיקני בעקבות ניצחון 2-0 בגמר על וראקרוס.
עונה אחר כך שמרה נקקסה על תואר האליפות, והפעם לאחר שגברה בגמר כפול על אתלטיקו סלאיה.
לאחר שהצטיין בטורניר קופה אמריקה 1997 ומיצב עצמו כאחד החלוצים הטובים ביבשת, ובעקבות המלצתו של דייגו מראדונה, עבר הרננדס בהשאלה לבוקה ג'וניורס הארגנטינאית.
הרננדס התקשה לפרוץ בהרכב הקבוצה, בין היתר עקב מכסת הזרים המלאה של המועדון, וסיים את הקדנציה בקבוצה עם ארבע הופעות ליגה בלבד, בהן כבש פעמיים.
לאחר התקופה הקצרה בארגנטינה, ועל מנת להישאר בכושר משחק לקראת מונדיאל 1998 חזר הרננדס לנקקסה.
לאחר ששיחק בטורניר אחד ואחרון בקבוצה, חתם לשתי עונות במדי טיגרס.
במדי השתיים חזר הרננדס לכושר הכיבוש המצוין שאפיין אותו לאורך הקריירה, עם תשעה שערים ב-12 הופעות בנקקסה, ו-39 שערים ב-64 הופעות בטיגרס.
כששיחק במדי טיגרס היה לשחקן הראשון בהיסטוריה שכובש בדרבי של נואבו לאון, אחד ממשחקי הדרבי החשובים ביותר במקסיקו, במדי שתי הקבוצות (מונטריי וטיגרס).
לאחר שלא הצליח להעפיל לפלייאוף אליפות עם טיגרס לאורך שנתיים בקבוצה, עבר הרננדס ל-MLS כשחתם בקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי.
הגעתו של הרננדס לקבוצה לוותה בציפיות רבות ובשכר גבוה, ועל אף ששיחק באופן סדיר לא הצליח החלוץ להביע את חותמו בהתקפת הקבוצה.
הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, ובמהלך הפגרה אף הושאל לקלוב אמריקה המקסיקנית, במדיה הצליח לזכות בגביע הענקיות של CONCACAF במהדורה היחידה שלו ששוחקה ב-2001.
לקראת סיום הקריירה רשם הרננדס קדנציות קצרות בקבוצות הליגה הבכירה וראקרוס וצ'יאפס, בטרם סיים את הקריירה במדי לובוס BUAP מליגת המשנה בשנת 2004, כשהיה בן 36.
הרננדס היה אחד מגדולי הכובשים בהיסטוריה של נבחרת מקסיקו בכל הזמנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-1 בפברואר 1995, תחת המאמן מיגל מחיה בראון, בניצחונה של מקסיקו 1-0 על במשחק ידידות.
בחודש נובמבר של אותה שנה, במשחק ידידות מול , כבש הרננדס את שער הבכורה שלו במדי מקסיקו, שערה היחיד של הנבחרת בתבוסה הביתית 4-1. תחת המאמן בורה מילוטינוביץ', התקיים הטורניר הראשון אליו זומן הרננדס היה גביע הזהב 1996, בו זכתה מקסיקו בפעם השנייה בתולדותיה.
הרננדס רשם שתי הופעות בלבד בטורניר, ללא שערים.
הרננדס זכה להכרה בינלאומית בטורניר קופה אמריקה 1997, תחת המאמן מנואל לפואנטה.
הוא פתח את שלב הבתים עם צמד ב-11 הדקות הראשונות בניצחונה של מקסיקו 2-1 על .
במשחק השני כבש צמד נוסף, הפעם תוך כחצי שעה, והעלה את נבחרתו ליתרון 2-0 על .
עם זאת, הברזילאים חזרו במחצית השנייה לניצחון 3-2. במשחק האחרון של שלב הבתים כבש הרננדס בפנדל את שערו החמישי בטורניר, במשחק מול שהסתיים בשוויון 1-1. מקסיקו עלתה לרבע הגמר, שם סיימה בשוויון 1-1 עם ששלח את הקבוצות לדו-קרב בעיטות עונשין.
הרננדס כבש בבעיטה הראשונה של מקסיקו וסייע לה להעפיל עם 4-3 בסיום.
בחצי הגמר נכנעה מקסיקו 3-1 למארחת , ובמשחק על המקום השלישי שוב היה הרננדס במקום כדי לכבוש שמונה דקות לסיום, ולקבוע את תוצאת המשחק - 1-0 למקסיקו.
עם שישה שערים, היה הרננדס למלך השערים של הטורניר.
לאחר שייצג את מקסיקו בגביע הקונפדרציות 1997, היה הרננדס שותף בכיר לזכייה נוספת בגביע הזהב 1998. הוא כבש פעמיים בניצחון 4-2 על בשלב הבתים, שסייע לנבחרתו לעלות לחצי הגמר.
בחצי הגמר מול , כבש הרננדס בהארכה את שער הזהב בדקה ה-105, והעלה את נבחרתו לגמר הטורניר.
במשחק הגמר מול כבש הרננדס שתי דקות לפני ההפסקה, שער שהעניק לנבחרתו את הגביע עם 1-0 בסיום.
הרננדס היה למלך שערי הטורניר בצוותא עם פאולו ואנצ'ופה, עם ארבעה כיבושים.
הרננדס הגיע בכושר מצוין למונדיאל 1998 בצרפת, ברמת הנבחרת וברמת הקבוצות.
במשחק הראשון מול נקלעה מקסיקו לפיגור במחצית, אך הגיבה עם שער שוויון בפתיחת המחצית השנייה.
בדקה ה-74 השלים הרננדס את המהפך, כשכבש מקרוב לאחר הגבהה משמאל של רמון רמירס.
עשר דקות אחר כך השלים הרננדס צמד עם שער מרשים, לאחר שקיבל מסירה מקוואוטמוק בלנקו, הסתובב על סף הרחבה ובעט חד לפינה, 3-1 בסיום למקסיקו.
במשחק השלישי של שלב הבתים, לאחר שנפרדה בשוויון 2-2 מ, מצאה עצמה מקסיקו בפיגור 2-0 מול לאחר פחות מעשרים דקות, והצליחה לצמק כרבע שעה לסיום.
ארבע דקות בתוך תוספת הזמן, השתלט הרננדס על כדור עומק גבוה שהוכנס לרחבה, התגבר על יאפ סתאם וגלש לכדור לפני אדווין ואן דר סאר כדי לקבוע שוויון 2-2 דרמטי בסיום.
בשמינית הגמר פגשה מקסיקו את .
שתי דקות מפתיחת המחצית השנייה, קיבל הרננדס כדור עומק מבלנקו, עבר בין שלושה שחקני הגנה גרמנים בתוך הרחבה וכבש בבעיטה לפינה הרחוקה, 1-0 למקסיקו.
ברבע השעה האחרונה כבשה גרמניה פעמיים כדי להשלים מהפך, וסיימה את דרכה של מקסיקו בטורניר.
עם ארבעה שערים בארבעה משחקים, היה הרננדס לאחד מהכובשים הבכירים בטורניר, והיה למקסיקני הראשון שחוצה את רף שני השערים בטורניר אחד.
את שנת 1998 כולה סיים הרננדס עם 14 שערים ב-16 הופעות, ובכך קבע את שיא השערים לשנה אחת בנבחרת מקסיקו.
בטורניר קופה אמריקה 1999 היה שותף הרננדס למקום השלישי של נבחרתו.
הוא כבש רק במשחק אחד בטורניר, כשברבע הגמר מול צמד שלו החזיר את מקסיקו מפיגור 2-0 לשוויון 2-2. המשחק עצמו הסתיים בשוויון 3-3, ומקסיקו עלתה לשלב הבא בדו-קרב פנדלים.
זמן קצר לאחר האליפות, זכה הרננדס עם נבחרתו לראשונה בתולדותיה בגביע הקונפדרציות 1999, אותו אירחה מקסיקו.
בניגוד לדומיננטיות שלו בטורנירים קודמים, הרננדס שותף רק במשחק אחד בטורניר, המשחק האחרון של שלב הבתים, ולא כבש.
הטורניר האחרון של הרננדס בנבחרת היה מונדיאל 2002, תחת חבייר אגירה.
הרננדס עלה כמחליף פעמיים בשלב הבתים של הטורניר.
בשמינית הגמר עלה הרננדס בפעם השלישית מהספסל, לאחר 28 דקות בלבד בהפסד 2-0 ל.
היה זה משחקו האחרון במדי נבחרת מקסיקו, והוא סיים את הקריירה הבינלאומית עם 85 הופעות ו-35 שערים עבור הנבחרת.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםקרוס אסולליגת העל המקסיקנית181קרטרוליגת העל המקסיקנית2811מונטרייליגת העל המקסיקנית256318נקקסהליגת העל המקסיקנית3073110317בוקה ג'וניורסליגת העל הארגנטינאית42נקקסהליגת העל המקסיקנית129טיגרסליגת העל המקסיקנית33203119לוס אנג'לס גלאקסיMLS165קלוב אמריקהליגת העל המקסיקנית216לוס אנג'לס גלאקסיMLS148קלוב אמריקהליגת העל המקסיקנית14220וראקרוסליגת העל המקסיקנית144צ'יאפסליגת העל המקסיקנית51לובוס BUAPהליגה המקסיקנית השנייה94סה"כ בקריירה369130
לואיס הראשון, מלך ספרד (בספרדית: Luis I de España; 25 באוגוסט 1707 - 31 באוגוסט 1724) היה מלך ספרד לתקופה קצרה בשנת 1724.
לואיס נולד במדריד ב-25 באוגוסט 1707, והיה בנו הבכור של פליפה החמישי, מלך ספרד, מאשתו הראשונה, מריה לואיזה, נסיכת סבויה, אולם, רק בשנת 1709 הוכתר לנסיך אסטוריאס.
בשנת 1722 התחתן לואיס עם לואיז אליזבת ד'אורליאן, בתם של פיליפ השני, דוכס אורליאן ופרנסואז מארי דה בורבון, אך לא היו להם ילדים.
ב-14 בינואר 1724 ויתר אביו, פליפה החמישי על השלטון, ולואיס ירש את כס המלוכה הספרדי.
אולם, שלטונו לא ערך הרבה זמן, וב-31 באוגוסט באותה שנה מת לואיס מאבעבועות שחורות, ופליפה החמישי חזר לשלטון.
לואיס פרננדו הררה ארנגו (בספרדית: Luis Fernando Herrera Arango) המכונה גם "צ'ונטו" (Chonto), הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בעמדת המגן.
הררה ערך 61 הופעות במדי נבחרת קולומביה וכבש שער אחד.
כמו כן, שיחק במונדיאל 1990 ובמונדיאל 1994 עם נבחרתו וכן זכה בקופה ליברטדורס עם אתלטיקו נסיונל ב-1989 ובגביע אינטראמריקנה ב-1990. הררה פרש ממשחק פעיל ב-1997 וכיום משמש כעוזר מאמן באינדפנדיינטה מדיין.
הררה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1980 כאשר שיחק בשורות אינדפנדיינטה מדיין במשך שלוש עונות, שלאחריהן עבר לאתלטיקו בוקרמנגה למשך שנה אחת.
ב-1986 עבר לאחת הקבוצות הגדולות במדינה, אמריקה קאלי, עימה זכה באליפות.
אבל השינוי המשמעותי בקריירה שלו קרה ב-1987 כאשר עבר לאתלטיקו נסיונל.
הוא זכה עימה בקופה ליברטדורס בשנת 1989 וכן בשתי אליפויות קולומביה, ב-1991 ו-1994. המעבר לנסיונל הקנה לו גם לראשונה את הזימון לנבחרת הבוגרת.
הוא שיחק בנסיונל עד לשנת 1996 ושנה מאוחר יותר חצה את הכביש בשביל לסיים את הקריירה בקבוצה עימה התחיל, אינדפנדיינטה מדיין.
הררה היה חלק בלתי נפרד מהדור הכישרוני שייצג את קולומביה באותן שנים, כולל במוקדמות מונדיאל 1994, אז העפילה הנבחרת למונדיאל בארצות הברית לאחר הניצחון ההיסטורי על ארגנטינה 0-5 בבואנוס איירס.
הוא שיחק כמובן גם במונדיאל עצמו, בו הודחה קולומביה כבר בשלב הבתים.
סך הכל רשם 61 הופעות במדי הנבחרת וכבש שער אחד.
זכה באליפות קולומביה עם אמריקה קאלי (1986)
זכה באליפות קולומביה עם אתלטיקו נסיונל (1991, 1994)
לואיס הנקין היה משפטן יהודי-אמריקאי.