tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר 2009, לאחר שנרכש על ידי איש העסקים הרוסי אלכסנדר לבדב, העיתון סיים היסטוריה של 180 שנה של תפוצה בתשלום ומהדורות מרובות מדי יום, והפך לחינמון המפרסם מהדורה מודפסת אחת בכל יום חול, והכפיל את תפוצתו כחלק משינוי בתוכנית העסקית שלה.
ב-29 במאי 2024 הודיע העיתון כי יהפוך לשבועון, לאחר כמעט 200 שנה שפעל כיומון, מכיוון שהוא הפך ללא רווחי.
הפרסום היומי הסתיים ב-19 בספטמבר 2024. המהדורה השבועית הראשונה פורסמה ב-26 בספטמבר 2024 תחת השם החדש The London Standard.
העיתון נוסד על ידי עורך הדין סטנלי ליס גיפארד ב-21 במאי 1827 בשם "הסטנדרד".
לאחר שעבר לבעלותו של ג'יימס ג'ונסטון, הוא הפך לעיתון בוקר מ-29 ביוני 1857. תחת השם "איבנינג סטנדרד" החל מ-11 ביוני 1859 פורסמה גם מהדורת הערב.
"הסטנדרד: זכה להצלחה בזכות מדור חדשות החוץ שלו, בין השאר הדיווח שלו על אירועי מלחמת האזרחים האמריקאית (1861–1865), מלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866 ומלחמת מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870, כולם תרמו לעלייה בתפוצתו.
גם "הסטנדרד" וגם ה-"איבנינג סטנדרד" נרכשו על ידי סי ארתור פירסון ב-1904. מדיוויסון דאלזאל רכש את שני העיתונים ב-1910, וסגר את "הסטנדרט", עיתון הבוקר, ב-1916.
ב-1923, לורד ביברברוק, הבעלים של ה"דיילי אקספרס", קנה את קבוצת העיתונים שהחזיקה בעיתון, אם כי הוא מכר אותם זמן קצר לאחר מכן לבעלים של ה"דיילי מייל", לורד רותרמר, למעט "הסטנדרד".
מאז הפך לעיתון שמרני מובהק, שתקף בחריפות את מפלגת הלייבור בבחירות 1945.
ה"איבנינג סטנדרד" הפסיק להתפרסם בימי שבת ב-30 בנובמבר 1974, אך הוא עדיין הפיק שש מהדורות מדי יום.
בשנות ה-60, העורך הפוליטי של העיתון רוברט קארוול קיבל תדרוך כמעט מדי בוקר מראש הממשלה הרולד וילסון .
בשנת 1980, הפך לחלק מקבוצת Associated Newspapers ופכל תחת הסכם תפעול משותף עם העיתון Evening News.
העיתון החדש היה ידוע כ"New Standard" עד 1985, כאשר Associated Newspapers קנו את יתרת המניות והפכו אותו ל-The Standard.
ב-1987 ה-Evening News הוקם מחדש לזמן קצר כדי להתחרות ב-London Daily News של רוברט מקסוול, אבל היה מוזג שוב ב-The Standard מאוחר יותר באותה שנה, לאחר קריסת העיתון של מקסוול.
ב-21 בינואר 2009, איש העסקים הרוסי וסוכן ק.ג.ב.
לשעבר אלכסנדר לבדב ובנו יבגני לבדב, שב-2010 רכש גם את העיתון "אינדפנדנט", הסכימו לרכוש את השליטה בעיתון תמורת ליש"ט אחד עבור 64% בעלות, זאת לאחר שהעיתון הפסיד 10 מיליון ליש"ט בשנה הקודמת והיה מצוי בחובות.
בנוסף התחייב לבדב להזרים לעיתון סיוע של 25 מיליון ליש"ט במשך שלוש השנים, על מנת לסייע לו לחזור לרווחיות.
במאי 2009, העיתון השיק סדרה של מודעות פוסטרים, שבכל אחת מהן הופיעו באופן בולט המילה "סליחה" בגופן.
מודעות אלו הציעו התנצלויות שונות על גישות עריכה בעבר, כגון "סליחה על איבוד הקשר".
אף אחת מהפוסטרים לא הזכירה את ה"איבנינג סטנדרד" בשמו, למרות שהן כללו את הלוגו של העיתון בדמות ארוס.
העורכת לשעבר ורוניקה ואדלי מתחה ביקורת על הקמפיין "בסגנון פרבדה" ואמרה שהוא משפיל את צוות העיתון והעליב את קוראיו.
הקמפיין נוצר על ידי חברת הפרסום "מקאן אריקסון".
כמו כן, במאי 2009, העיתון הושק מחדש בשם "לודון איבנינג סטנדרד" עם עיצוב חדש ומדור ספורט מורחב.
בנובמבר 2009, הוכרז כי העיתון יפסיק את פרסום מהדורת הבוקר שלו "ניוז אקסטרה" החל מ-4 בינואר 2010. מכאן ואילך, המהדורה הראשונה הייתה מהדורת ערב אחת של 600,000 עותקים שמודפסת החל מהשעה 12:30 אחר הצהריים, שידיעות נכנסות למהדורה עד 5:300 בבוקר.
בינואר 2010 הוגדלה התפוצה ל-900,000 עותקים שחולקו חנים ברחבי לונדון, בעיקר בתחנות רכבת תחתית.
בנוסף באותה תקופה מוזג תפעול העיתון עם ה"אינדיפנדנט"
במרץ 2017, ג'ורג' אוסבורן, לשעבר שר האוצר של בריטניה, מונה לעורך הראשי של העיתון.
הסולטן מוחמד אבולג'דייל, בנקאי סעודי, רכש בסוף 2018 נתח בחברת האם של "איבנינג סטנדרד", "לבדב החזקות", באמצעות חברת אוף-שור הרשומה במקלט מס באיי קיימן, הנשלטת על ידי אבולג'דייל, בעל קשרים עם בנק אל אהלי שבבעלות ממשלת ערב הסעודית.
ביוני 2019, הכריז העיתון על קיצוצים, כולל פיטורים של 20 עובדים וקיצוץ הכיסוי של אירועי תרבות ואמנות.
בסוף 2019 דיווח על הפסד לפני מס של 13.6 מיליון ליש"ט.
באוגוסט 2020, העיתון הכריז על 115 קיצוצים נוספים במטרה להציל אותו מסגירה.
ב-29 במאי 2024 הודיע העיתון כי הוא יעבור מפרסום יומי לשבועי מכיוון שהוא לא רווחי.
בנוסף היקף העיתון ירד מכ-70 ל-30 עמודים במשך העשור הקודם.
השינוי נעשה על ידי לבדב בלחץ הסולטן מוחמד אבולג'דייל, שבבעלותו 30% מהחברה האם של העיתון מאז 2018.
ב-29 ביולי 2024 הודפסו מהדורות שישי ושני האחרונים, וביום חמישי, 19 בספטמבר 2024, הודפסה המהדורה האחרונה בפורמט היומי.
המהדורה השבועית יצאה לאור בימי חמישי החל מ-26 בספטמבר 2024 תחת השם החדש "The London Standard".
בנוסף פורסם שהפסדי העיתון הגיעו לכ-100 מיליון ליש"ט במשך שבע שנים.
בשנת 1955, יזם העיתון את "פרסי התיאטרון של איבנינג סטנדרד", שהם טקס פרסי התיאטרון הוותיק ביותר בבריטניה.
הם ניתנים מדי שנה על הישגים יוצאי דופן בתיאטראות וסט אנד, קטגוריות הפרס כוללות:
המחזה הטוב ביותר של השנה
המחזמר הטוב ביותר של השנה
השחקן הטוב ביותר של השנה
השחקנית הטובה ביותר של השנה
הבמאי הטוב ביותר של השנה
ההופעה המוזיקלית הטובה ביותר של השנה
עיצוב הבמה הטוב ביותר של השנה
בשנים 1973–2018 קיים העיתון גם את טקס "פרסי הקולנוע של איבנינג סטנדרד".
איבר יעקובסון הוא איבר הרחה נוסף לאף הקיים אצל בעלי חיים.
האיבר ממוקם בעצם וומר (vomer bone) המצויה בין האף לבין הפה.
תאי העצב המצויים באיבר מסוגלים לזהות תרכובות כימיות שונות.
נחשים משתמשים באיבר זה להרחת הטרף שלהם על ידי שליפת הלשון.
אצל חתולים, איבר זה קטן ובלתי מפותח, ולכן ניתן לראות חתולים המפשילים את שפתותיהם בתגובת פלהמן, במטרה להביא אוויר אל איבר יעקובסון.
רוב בעלי החיים שלהם איבר יעקובסון מפותח משתמשים בו על מנת לזהות פרומונים, אף שחלק מהפרומונים מורגש גם על ידי האף.
איבר יעקובסון מתנוון במהלך ההתפתחות העוברית האנושית, בדומה לכרישים, עטלפים וקופים.
טרם נמצא כל חיבור עצבי בין האיבר האנושי המנוון לבין מערכת העצבים המרכזית, על אף מחקרים מדוקדקים ונשנים למציאת קשר ביניהם.
כמו כן נמצא כי הגנים הנושאים את המידע הדרוש לייצור קולטני הפרומונים באיבר יעקובסון התנוונו כבר לפני כ-23 מיליוני שנים במהלך האבולוציה האנושית.
עם זאת, קיים מגוון רחב של עדויות התומכות בכך שקולטנים באף האנושי מסוגלים לזהות מספר פרומונים.
כך למשל, נמצא כי תינוקות בני יומם נמשכים לריח השד האמהי.
בשנת 1703 דיווח האנטומאי ההולנדי פרדריק רויש (Frederik Ruysch) לראשונה על האיבר בבני אדם.
לאחר שהאנטומאי היהודי-דני לודוויג לוין יעקובסון דיווח בשנים 1811, 1813 על זיהוי האיבר ביונקים אחרים, נקרא האיבר על שמו.
איבר מין הוא האיבר המעורב ברבייה מינית בבעלי חיים ובצמחים.
בדרך כלל יש שתי קבוצות שונות של איברי מין – זכריים ונקביים.
החלק הגלוי של איברי המין אצל יונקים זכרים מורכב משק האשכים והפין.
אצל נקבות הוא מורכב מהפות והנרתיק.
אצל יונקים בעלי שליה לנקבות יש שני פתחים לאיברי המין – הנרתיק והשופכה, בעוד שלזכרים יש רק אחד – השופכה.
לאיברי מין של זכרים ונקבות יש קצות עצבים רבים, וכתוצאה מכך המגע המיני הוא מהנה ורגיש.
ברוב החברות האנושיות, ובמיוחד בחברות השמרניות יותר, חשיפת איברי המין האנושיים בציבור אסורה.
אצל בעלי חיים רבים אחרים, פתח אחד המכונה פתח ביב משמש כפתח היחיד עבור מערכת הרבייה, העיכול, והשתן (אם קיימים).
אצל כל היצורים הדו-חיים, הציפורים, הזוחלים, כמה דגים, וכמה יונקים (יונקי הביב, טנרקיים, חפרפזיים וחפרפרות כיס) יש פתח מסוג זה.
איברי מין אצל חרקים מכונים איברי המין החיצוניים.
איברי הרבייה של שבלולים וחלזונות משתנים מאוד מקבוצה אחת לאחרת.
איבר יחידה (גם: איבר נייטרלי או איבר אדיש) מוגדר עבור פעולה בינארית במבנה אלגברי.
תכונתו היא שהפעלת הפעולה הבינארית על אבר זה ואבר אחר, כלשהו, תמיד יוחזר האבר האחר כתוצאת הפעולה.
כאשר נתונים קבוצה ופעולה בינארית, שנסמנה , המוגדרת על איבריה, אזי:
איבר ייקרא איבר יחידה שמאלי, אם לכל מתקיים .
איבר ייקרא איבר יחידה ימני, אם לכל מתקיים .
אם הוא איבר יחידה שמאלי וגם איבר יחידה ימני, הוא ייקרא בפשטות איבר היחידה.
נניח כי איברי יחידה, אז ומכאן שאם ישנו איבר יחידה, אז הוא בהכרח יחיד.
נניח כי איבר יחידה ימיני ואיבר יחידה שמאלי בהתאמה, אז ומכאן שאם קיימים הן איבר יחידה שמאלי והן איבר יחידה ימני, אז הם אותו איבר.
במבנים אלגבריים רבים, כגון חבורה, חוג ושדה, קיומו של איבר יחידה הוא אחד המאפיינים של המבנה האלגברי.
בפעולת החיבור המקובלת, איבר היחידה הוא 0, משום שלכל מספר a מתקיים: .
איבר יחידה זה קרוי איבר האפס.
בפעולת הכפל המקובלת, איבר היחידה הוא 1, משום שלכל מספר a מתקיים: .
בפעולת החזקה המקובלת, איבר היחידה הימני הוא 1, משום שלכל מספר a מתקיים: .
1 אינו איבר היחידה השמאלי, , לא קיים איבר יחידה שמאלי לחזקה.
בכפל מטריצות איבר היחידה הוא מטריצת היחידה , שהיא המטריצה שרכיבי האלכסון שלה הם 1 ושאר הרכיבים אפס, המקיימת: .
בפעולת איחוד בין קבוצות, איבר היחידה הוא הקבוצה הריקה.
בהרכבת פונקציות, איבר היחידה הוא פונקציית הזהות.
באלגברה מופשטת, איבר של חוג הוא נילפוטנטי, אם יש לו חזקה שהיא אפס, כלומר, אם עבור גדול מספיק.
המספר הטבעי הקטן ביותר בעל תכונה זו נקרא דרגת הנילפוטנטיות (ולעיתים גם אינדקס הנילפוטנטיות) של .
חוג (בלי יחידה) שכל אבריו נילפוטנטיים נקרא חוג נילפוטנטי.
כל אלגברה נילפוטנטית מממד סופי ניתנת לשיכון באלגברת המטריצות המשולשיות מעל השדה.
בחוג של השאריות מודולו 4, האיבר 2 נילפוטנטי (מדרגה 2) כי .
המטריצה הריבועית היא מטריצה נילפוטנטית (מדרגה 3), כי מתקיים .
בכל חוג (גם אם אינו קומוטטיבי), אם נילפוטנטי, אז גם כזה, משום ש- .
לדוגמה, אם ו- , כאשר הן מטריצות בסיסיות (זו המטריצה בה בכניסה ה- יש וביתר הכניסות יש ), אז ו- נילפוטנטי מדרגה 2.
אם נילפוטנטי מדרגה , אז איבר הפיך, ומתקיים .
בחוג קומוטטיבי, הסכום של כל איבר הפיך ואיבר נילפוטנטי הוא הפיך: אם הפיך ו- נילפוטנטי, אז , ומכיוון ש- נילפוטנטי נקבל שגם נילפוטנטי ומהאמור לעיל הפיך, ואז הפיך כמכפלת הפיכים.
הספקטרום של חוג קומוטטיבי הוא מרחב טופולוגי אי פריק אם ורק אם אוסף כל האיברים הנילפוטנטים בחוג הוא אידיאל ראשוני.
איבראהים מקאדמה היה אחד מראשי הזרוע הצבאית של תנועת החמאס, פעיל פוליטי בכיר בתנועה, ואידאולוג בולט בקרב תנועת "האחים המוסלמים" בשטחים, עד להריגתו בידי צה"ל.
אבראהים אל-מקאדמה נולד בשנת 1952 במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה.
לאחר שהצטיין בלימודיו התיכוניים, יצא ללימודי רפואת שיניים במצרים, שם הצטרף לתנועת האחים המוסלמים והפך לפעיל סטודנטיאלי בולט.
בשנת 1976 סיים את לימודיו בהצלחה, התחתן, ושב לרצועת עזה.
במסגרת פעילותו בתנועת האחים המוסלמים, נעצר ד"ר אל-מקאדמה יחד עם השיח' אחמד יאסין והואשם באחזקת נשק ובייסוד התארגנות צבאית.
בפועל, שימש אל-מקאדמה כמפקד הראשון של מנגנון הביטחון הפנימי בחמאס.
אל-מקאדמה נשפט ל-8 שנות מאסר, וריצה גם חצי שנה של מאסר מנהלי נוסף, עד לשחרורו בשנת 1992. במהלך שהותו בכלא אשקלון הוא צבר השפעה כהוגה וכאידאולוג.
הוא העביר שיעורי דת והגות מדינית, ואף כתב בכלא ספר תחת השם הבדוי 'ד"ר מחסן כרים'.
הספר, אשר נקרא "הסכסוך הדמוגרפי בפלסטין", סקר את ההגירה היהודית לארץ ישראל בין השנים 1881–1990.
עוד בעת שהותו בכלא הישראלי, כמו גם לאחר שחרורו, הסתמן אל-מקאדמה כאחד מהמתנגדים הבולטים ליוזמת הסכמי אוסלו.
הוא סבר שהסכם שלום עם האויב הישראלי יוביל לחיסולם של הפלסטינים.
אל-מקאדמה ראה בהתנגדות המזוינת את הדרך היחידה לעצמאות, "ולו במחיר הריגת חצי מהעם הפלסטיני".
לראייתו, אותה הביע בספרו "הסכם עזה ויריחו מזווית אסלאמית", הסכמי אוסלו היוו ויתור על 80% משטחי פלסטין ההיסטורית.
ד"ר אל-מקאדמה תמך בגישה לפיה "הג'יהאד הוא הפתרון".
גישתו הקיצונית של ד"ר אל-מקאדמה - אשר כתב עשרות מאמרים וספרים בנושאי ג'יהאד, האחים המוסלמים, והדרך לשחרור פלסטין - הובילה למעצרו על ידי הרשות הפלסטינית.
הוא נכלא בין השנים 1996–2000 ונטען כי עבר עינויים בכלא.
עם שחרורו, החל להרצות באוניברסיטה האסלאמית בעזה.
ד"ר מקאדמה נחשב על ידי שירותי הביטחון הישראליים כאחראי לפעילות הצבאית החשאית ובתור האידאולוג הראשי של החמאס.
חרף השפעתו המרכזית וקשריו לבכירים אחרים בחמאס, התנהל מקאדמה בחשאיות רבה.
הוא מיעט להופיע בתקשורת והקפיד על פרופיל נמוך, דבר אשר הקשה מאוד על גורמי ביטחון ישראליים לעקוב אחריו.
הוא זוהה כמייצג מובהק של הזרם הדוגמטי והבלתי מתפשר בחמאס, קרי, הזרם המסרב להכיר בישראל או להגיע עמה לפשרות זמניות כלשהן.
הוא תמך במאבק מזוין עד להשמדת ישראל והחלפתה באמצעות כינון "מדינת שריעה" מוסלמית.
ב-8 במרץ 2003 נהרג בסיכול ממוקד איבראהים מקאדמה בטילים שנורו משני מסוקי קרב ישראליים, כאשר נסע במכוניתו בשכונת שיח' רדואן בעיר עזה.
יחד עמו נהרגו מהירי שלושה משומרי ראשו אשר נסעו ברכב.
שניים מהם, ח'אלד ג'מעה ועלאא' שכרי, היו מוכרים כפעילים צבאיים בזרוע הצבאית של החמאס.
כמו כן נהרגה ילדה שעברה ברחוב.
בזכות גורמי הסברה ומורשת, ולנוכח השפעתו הרבה על התנועה, השתרשה דמותו של מקאדמה בקרב תומכי חמאס וכתביו נלמדים על ידיהם גם שנים לאחר מותו.
אֵיבֶר שהנשמה תלויה בו הוא מושג הלכתי המתאר איבר בעל תפקיד ומשמעות מהותית בגוף האדם, או בגוף הבהמה.
לאיבר זה יש תוקף רב מבחינה הלכתית, והוא נחשב כגוף כולו בדינים מסוימים.
הגדרת איבר שהנשמה תלויה בו
בתלמוד הבבלי, יש מחלוקת אמוראים בנוגע למה נחשב איבר שהנשמה תלויה בו:
לדעת רב חסדא, איבר שהנשמה תלויה בו הוא כל איבר שאם יינטל, הבהמה תוגדר כטריפה.
לדעת רבא, איבר שהנשמה תלויה בו הוא כל איבר שאם יינטל, הבהמה תוגדר כנבלה בעת מותה- גם אם נשחטה כדין.
בגדר זה נכללים, לדוגמה, ושטה של הבהמה, קנה, ירכה או חללה.
לדעת רב ששת, איבר שהנשמה תלויה בו הוא רק איבר שנטילתו תוביל למוות מיידי של הבהמה (כמו הלב או הושט).
ידוע לנו בוודאות על איברים מסוימים הנכללים בהגדרה זו.
כלומר, הראש והכבד נחשבים כדבר שהנשמה תלויה בהם.
לשיטת הרמב"ם, גם לב נחשב אבר שהנשמה תלויה בו.
רבי יעקב בן אשר מוסיף גם את הריאות.
הלכה למעשה- אין הכרעה ברורה בעניין אצל הראשונים.
כאשר אדם מקדיש חלק מגוף הבהמה (כגון האומר "רגלה של זו עולה"), ישנה מחלוקת אמוראים האם ההקדש חל על כל הבהמה, או שהוא חל רק על החלק שהוקדש.
אך גם לדעת מי שסובר שההקדש אינו מתפשט, היכן שהאדם מקדיש דבר שהנשמה תלויה בו גם הוא מודה שהקידושין מתפשטים בכל הבהמה.
כאשר אדם מעריך איבר שהנשמה תלויה בו (כלומר אומר "ערך לבי עלי", לדוגמה), או נודר איבר שהנשמה תלויה בו (כלומר אומר "דמי ריאותי עלי", לדוגמה), הוא חייב לתת את ערך, או את דמי, כל גופו.
אדם המקבל על עצמו נזירות בדבר שהנשמה תלויה בו, כגון שאמר "ראשי נזיר", "כבדי נזיר" וכדומה, נחשב כנזיר.
אופנים נוספים בהם דנו בתלמוד ובפוסקים אם דין איבר שהנשמה תלויה בו כדין כל הגוף, הם לעניין תמורה, מכירה, בכור, קידושין ותשלומי ארבעה וחמישה.
כמו כן, תרומת איבר מהאיברים שהנשמה תלויה בהם, כאשר התורם עדיין חי, אסורה גם אם נעשה בהסכמה מלאה של התורם.
אִיבְּרָאדֶה (בטורקית: İbradı) היא תת-נפה בנפת אנטליה שבמחוז הים התיכון בטורקיה.
העיר המרכזית בתת-הנפה נקראת אף היא איבראדה.
בתקופה הרומית היה האזור חלק מממלכת פיסידיה.
ייתכן כי גם בתקופות מוקדמות יותר האזור היה מאוכלס, אך לא ידוע במדויק מתי יושב לראשונה.
במשך השנים קיבל האזור את חשיבותו מכך ששימש כמעבר הרים דרך הרי הטאורוס עבור סוחרים מאגן הים התיכון, אשר מצאו בו גם מחסה מפני החום.
עד היום ניתן למצוא באזור שרידים של פונדק דרכים סלג'וקי.
איבראדה שוכנת על רמה באזור הרי הטאורוס, בגובה של 950 מטר מעל פני הים.
בקיץ, מזג האוויר בה יבש יותר וקריר יותר מאשר באזור חוף הים התיכון השכן לה, והטמפרטורה נעה בין כ-30°C ביום לבין כ-10°C בלילה.
הצמחייה באזור כוללת יערות ערער, ארז ואורן, אשר מקבלים את אספקת המים מנהר מנאווגאט (Manavgat) אשר זורם מפסגות ההרים.
נכון לשנת 2000, אוכלוסיית תת-הנפה מונה כ-10,000 איש, מתוכם כ-7000 מתגוררים באזור עירוני.
תושבי איבראדה עוסקים בעיקר ברעיית צאן וביערנות.
כמו כן, רוב תושבי המקום הם בעלי בוסתנים וכרמים, אך לא למטרות מסחריות.
האזור ההררי והמיוער של איבראדה מהווה מוקד עבור טיולים מסוגים שונים, בעיקר עבור הנופשים בחופי אנטליה והסביבה.
בין היתר, האזור מכיל מסלולי הליכה, כבישים צרים המתפתלים בין ההרים וכן אתרי טיפוס.
כמו כן, בתת-הנפה ניתן לסייר במספר אתרים מתקופת רומא העתיקה ויוון העתיקה, וכן למצוא מבנים היסטוריים בעיר איבראדה עצמה.
בתורת המספרים האלגברית, איבר פרובניוס היא איבר מיוחד בחבורת גלואה של הרחבה של שדות מספרים, הנקבע על-פי אידיאל ראשוני בלתי מסועף.
את קיומם של איברים מסוג זה הוכיח פרדיננד פרובניוס.
משפט הצפיפות של צ'בוטרב מראה שכל איבר בחבורה עשוי להיות איבר פרובניוס, אם בוחרים את הראשוני המתאים.
איבר פרובניוס מוגדר עבור הרחבת גלואה K/F של שדות מספרים, בנוכחות אידיאל ראשוני p של חוג השלמים של F.
האידיאל p מתפרק למכפלה של אידיאלים ראשוניים בחוג השלמים של K:
מכיוון שזו הרחבת גלואה, כל גורמי הסיעוף שווים זה לזה.
ההנחה שהאידיאל אינו מסועף פירושה שגורמי הסיעוף שווים ל-1, כלומר .
שדה השאריות של F ביחס ל-p הוא חוג המנה .
זהו שדה סופי, נאמר מסדר q.
שדות השאריות ביחס לגורמים של p הם : גם כאן, מכיוון שזו הרחבת גלואה, כולם איזומורפיים זה לזה.
כל האוטומורפיזמים בחבורת גלואה שומרים על חוג האיברים השלמים, כקבוצה.
חבורת ההרכבה של הגורם כוללת את האוטומורפיזמים בחבורת גלואה השומרים את P, כלומר, (כל החבורות צמודות זו לזו).
האיברים בחבורה מתאימים לאלו בחבורת גלואה של הרחבת השדות הסופיים , וזו האחרונה נוצרת על ידי אוטומורפיזם פרובניוס – פעולת ההעלאה בחזקת q.
כך מוגדר איבר פרובניוס – האיבר היחיד של המקיים .
לכל אידיאל לא מסועף של K יש איבר פרובניוס יחיד, , כפי שהוגדר לעיל.
לכל אידיאל ראשוני לא מסועף , כל איברי פורובניוס המתאימים לאידיאלים המופיעים בפרוק של צמודים זה לזה.
מכאן שניתן להגדיר מחלקת צמידות ב המתאימה לאידיאל .
מחלקת צמידות זאת נקראת מחלקת פרובניוס של .
נתבונן בהרחבה של על ידי השורשים a ו-b של , בהתאמה (המכפלה ab היא שורש של 2-).
ההרחבה של מעל F היא הרחבת גלואה ממימד 8, עם חבורת גלואה דיהדרלית, עם איבר מסדר 4 המקיים , ואיבר המקיים .
האידיאל הראשוני מתפרק למכפלה כאשר ו- .
האוטומורפיזם מחליף בין האידיאלים, ואילו שומר על שניהם.
לכן חבורת ההרכבה של שני האידיאלים היא אותה חבורה - זו הנוצרת על ידי .
שדה השאריות מסדר 5, וההרחבה היא ממימד 4. אפשר לחשב שאיבר פרובניוס ביחס ל-P הוא , ואיבר פרובניוס ביחס ל-'P הוא .
בתורת השדות הסופיים ויישומיה, איבר פרימיטיבי הוא איבר של שדה סופי, היוצר את החבורה הכפלית של השדה.
הפולינום המינימלי של איבר כזה נקרא פולינום פרימיטיבי (אף על פי שלמושג זה יש גם משמעויות אחרות).
גאוס הגדיר את המונח שורשים פרימיטיביים במאמר 57 של ספרו מחקרים אריתמטיים (Disquisitions Arithmeticae), שם הוא נותן את הקרדיט לאוילר על טביעת המונח.
במאמר 56 הוא קבע שאוילר ולמברט ידעו עליהם, אך הוא היה הראשון להוכיח ריגורוזית ששורשים פרימיטיביים קיימים.
למעשה, מחקרים אריתמטיים כולל שתי הוכחות, האחת במאמר 54 היא הוכחת קיום לא קונסטרוקטיבית, בעוד האחרת ממאמר 55 היא קונסטרוקטיבית.
כפי שהוכיח גאוס, החבורה ציקלית עבור כל ראשוני.
כל יוצר שלה, כלומר איבר מסדר בה הוא שורש פרימיטיבי.
מספר השורשים הפרימיטיביים הוא מספר האיברים הזרים ל, כלומר , כאשר היא פונקציית אוילר.
לדוגמה, אם בחבורה יש שורשים פרימיטיביים, והם: .
אם g שורש פרימיטיבי, אז קבוצת כל השורשים הפרימיטיביים היא .
ניתן להכליל את המונח שורש פרימיטיבי לכל חבורת אוילר ציקלית.
נאמר ש- שורש פרימיטיבי מודולו אם הסדר שלו בחבורה הוא
נסקור את הסדרים שבהם אכן קיים שורש פרימיטיבי.
מודולו 4 - זהו מקרה נאיבי שקל לבדוק ישירות, שכן למשל 3 הוא שורש פרימיטיבי.
מאידך, אפשר לראות שמודולו 8 כבר אין שורש פרימיטיבי, שכן הסדר של כל האיברים שם הוא 2. זה נכון לכל כללי, כלומר אין שורש פרימיטיבי ל החל מ.
נוכיח שאכן קיים לסדר זה שורש פרימיטיבי בשלבים.
ראשית, נוכיח שקיים שורש פרימיטיבי מודולו .
ידוע כבר שקיים שורש פרימיטיבי מודולו , נסמנו .
נשתמש בטענת העזר הבאה - הסדר של מודולו , מחלק את הסדר של מודולו .
בנוסף, הסדר של מודולו מחלק את הסדר של החבורה, כלומר את .
מכאן שהסדר של מודולו הוא או .
נניח שהוא , נביט באיבר .
הסדר של הוא p כי:
לכן, הסדר של הוא , כי .
כעת, נוכיח שקיים שורש פרימיטיבי מודולו חזקת ראשוני.
נעזר בטענת העזר הבאה: לכל מתקיים - אם אז .
הוכחת הטענה: באינדוקציה על m.
מתקיים: , לפי משפט אוילר.
מתקיים גם , אחרת בסתירה לנתון.
מכאן, נעלה בחזקת את שני האגפים נקבל: ,שוב לפי הבינום.
הטענה אומרת, שאם הוא שורש פרימיטיבי מודולו , אז הסדר שלו לא מתחלק על מודולו .
אבל הסדר הוא מהצורה , לכן , כלומר , ולכן הסדר מקסימלי, כדרוש.
מודולו - כבר ראינו שקיים שורש פרימיטיבי מודולו , נניח (אפשר להניח ש- אי-זוגי; אחרת נחליף אותו ב-).
נראה שהוא גם שורש פרימיטיבי מודולו .
צריך להראות שהסדר שלו הוא .
נסמן את הסדר של g מודולו להיות , ואת הסדר שלו מודולו , להיות .
בדומה לטענה שהובאה לעיל, אפשר להראות כי .
זה אומר: , אבל לפי השוויון לעיל נובע:
, ולכן הסדר שלו מקסימלי, כדרוש.
בזאת הושלמה הסקירה, שכן גאוס הוכיח שאלו הם הסדרים היחידים להם יש שורשים פרימיטיביים -
לכל n כמו אלו שתוארו לעיל, יש בחבורה איברים שמהם שורשים פרימיטיביים.
תוצאות חשובות על שורשים פרימיטיביים
גאוס הוכיח שעבור כל מספר ראשוני p (עם המקרה היוצא דופן היחיד של ), מכפלת השורשים הפרימיטיביים שלו קונגרואנטית ל-1 מודולו .
גאוס הוכיח גם שבעבור כל מספר ראשוני p, סכום השורשים הפרימיטיביים שלו קונגרואנטי ל- מודולו , כש- היא פונקציית מביוס.
לאחר הסיווג של הסדרים, עולה השאלה - אם כבר קיים שורש פרימיטיבי, מהו השורש הפרימיטיבי המינימלי?
למשל, במקרה הנ"ל עם p=7, הוצג כי שני השורשים הם 3,5 והמינימלי שבהם הוא 3.
מתברר שהתשובה לשאלה זו אינה פשוטה ואינה שלמה.
הוכחו בנושא מספר טענות, והועלו השערות כדלהלן:
השורש הפרימיטיבי המינימלי במודולו p מקיים כאשר C קבוע חיובי.
קיימים אינסוף ראשוניים כך שהשורש הפרימיטיבי המינימלי g מקיים , כאשר K קבוע חיובי.
המתמטיקאי אמיל ארטין העלה סברה, לפיה כל מספר שאינו 1- או מספר ריבועי הוא שורש פרימיטיבי של אינסוף ראשוניים.
אפשר להגדיר איבר פרימיטיבי ביחס לכל מספר טבעי n, בתור איבר בעל סדר מקסימלי בחבורת אוילר של n.
אם n ראשוני, מתקבלת ההגדרה הקודמת.
השימוש בשורשים פרימיטיביים הוא רב, ולעיתים הם משמשים כלי עזר במקומות בלתי צפויים.
בפרוטוקולי הצפנה שונים, כדוגמת פרוטוקול דיפי-הלמן, יש שימוש בשורש פרימיטיבי מודולו p ראשוני, המשמש כמפתח ציבורי בפרוטוקול.
אם כן, מציאת שורשים פרימיטיביים, במיוחד לראשוניים גדולים מאוד, וסיווג תכונותיהם (כמו גודלם) מקבלת משמעות גם בעולם ההצפנה.
בעזרת שורשים פרימיטיביים ניתן לסווג את השאריות הריבועיות ב.
ראשית, מתקיימת הטענה הבאה: אם g שורש פרימיטיבי, אזי היא שארית ריבועית אם ורק אם k זוגי.
בפרט, נובע כי כל שורש פרימיטיבי אינו שארית ריבועית (המקרה של k=1).
כלומר, אם מצאנו שורש פרימיטיבי, יש בידינו דרך למצוא את כל השאריות הריבועיות - יש להעלות אותו בכל החזקות הזוגיות הקטנות מp-1, וכך יתקבלו כל השאריות הריבועיות.
מחוז איבראקי (ביפנית: Ibaraki-ken 茨城県) הוא אחד ממחוזות יפן השוכן בחבל קאנטו שבאי הונשו.
בירת המחוז היא העיר מיטו.
בעבר נקרא המחוז היטאצ'י, אך ב-1871 שונה שמו לאיבראקי.
מחוז איבראקי שוכן בחלק הצפון-מזרחי של חבל קאנטו, בין מחוז טוצ'יגי לאוקיינוס השקט, ובין מחוז פוקושימה מצפון ומחוז צ'יבה מדרום.
המחוז אף גובל במחוז סאיטאמה בדרום-מערב.
רובו של המחוז שטוח ומנוקד באגמים, מלבד חלקו הצפוני ביותר שהוא הררי.
במחוז איבראקי ישנן שלושים ושתים ערים:
כלכלתו של מחוז איבראקי נשענת בעיקר על תעשיות אנרגיה, בעיקר אנרגיה גרעינית, על תעשיות כימיות ועל תעשיות אלקטרוניקה.
חברת היטאצ'י נוסדה בעיר המחוז הנושאת שם זה.
מחוז איבראקי ידוע בנאטו, או פולי סויה מותססים, של הבירה מיטו, באבטיחים של צ'יקוסיי ובערמונים של אזור נישיאיבראקי.
המחוז גם ידוע בהיסטוריית האייקידו שלו.
מוריהי אואשיבה, מפתח השיטה, בילה את חייו הבוגרים בעיר איוואמה, שהיא כיום חלק מקסאמה, והדוג'ו שהקים עודנו קיים.
הבירה מיטו ידועה כביתו של קאיראקו-אן, הנחשב אחד משלושת הגנים היפנים היפים ביפן.
איבר מרי אז'ן, הדוכס פיירלו היה מדינאי בלגי ממוצא ולוני, ששימש כראש ממשלת בלגיה במלחמת העולם השנייה, חלק ניכר מכהונה זו כראש הממשלה הבלגית בגלות.
פיירלו נולד בעיירה ברטריקס (Bertrix) בדרום בלגיה.
הוא למד בקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש ובהמשך באוניברסיטת לוון מתחילת הקריירה הפוליטית שלו היה חבר במפלגה הקתולית, שנשאה שמות שונים במהלך השנים.
הוא ייצג את המפלגה בשני בתי הפרלמנט הבלגי, ושימש בתפקידים שונים בממשלות בלגיה, שר הפנים בין 1934 ל-1935, שר החקלאות בין 1934 ל-1935 ובין 1936 ל-1939, ושר החוץ בשנת 1939.
ב-21 בפברואר 1939 מונה פיירלו לראש הממשלה, והרכיב ממשלה בה היו נציגים קתולים וסוציאליסטים, לאחר משבר פוליטי הרכיב ממשלה חדשה המורכבת מקתולים וליברלים ללא הסוציאליסטים.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה הקים פיירלו ממשלת אחדות לאומית אליה הוזמנו גם הסוציאליסטים, ואלו נענו להזמנה.
ממשלה זו החזיקה מעמד עד הפלישה הגרמנית ב-1940. במהלך הפלישה נוצרו חילוקי דעות חריפים בין פיירלו לבין המלך לאופולד השלישי.
ב-28 במאי 1940 הודיע המלך לאופולד על כניעה לגרמנים, בניגוד לדעתו של פיירלו.
פיירלו ושריו עברו לצרפת שעדיין נלחמה, והכריזו משם שכניעתו של לאופולד לא הייתה חוקית, וכי על הצבא הבלגי להמשיך במאבק בכל מצב.
בתחילה התיישבה ממשלת פיירלו בטור ולאחר מכן בבורדו.
לאחר כניעתה של צרפת ויצירת ממשלת צרפת של וישי בראשות המרשל אנרי פיליפ פטן שנטה לשיתוף פעולה עם הגרמנים, הפך מצבה של ממשלת פיירלו לקשה מאוד.
עמדה בפני חבריה הברירה לשוב לבלגיה ולשתף פעולה עם הכיבוש הנאצי, או לעבור ללונדון.
בשלב זה, בו עדיין התחוללה לחימה במושבות במזרח אפריקה, ובו מושבות צרפת באפריקה פסחו על שתי הסעיפים, חלקן תמכו בממשל וישי, וחלקן באנשי צרפת החופשית, היה ערך אסטרטגי רב למושבה הבלגית בקונגו הבלגית ושאלת השליטה במושבות בלגיה הייתה בעלת חשיבות רבה.
באוגוסט 1940 יצא פיירלו לאנגליה דרך ספרד.
לאחר תקופת מאסר קצרה בספרד שוחרר, ובאוקטובר 1940 הגיע ללונדון, והנהיג בה ממשלה בגלות.
הוא הודיע על תמיכתו באנשי דה גול בצבא צרפת החופשית, ודאג לכך שקונגו הבלגית תעמוד לרשות מטרות בעלות הברית.
לפקודתו עמדו אנשי צבא בלגיה החופשית שהלך והתעצם ככל שנמשכה הלחימה.
עם כיבוש בלגיה על ידי בעלות הברית, בספטמבר 1944 שב פיירלו לבלגיה, והקים מחדש ממשלה ובה נציגים לכל המפלגות, וגם לאנשי תנועות המחתרת והקומוניסטים.
אך ממשלה זו סבלה מחוסר יציבות, ובסופו של דבר התפטר פיירלו בפברואר 1945, לאחר שלא הצליח להקים ממשלה יציבה שתשלוט במדינה.
לאחר פרישתו קיבל את תואר הכבוד "שר המדינה", ואת תואר האצולה "דוכס".
איבראהים סוס (נולד בשנת 1945 בירושלים), הוא סופר ופוליטיקאי פלסטיני.
למד באוניברסיטאות בפריז ובלונדון, את הדוקטורט הוא עשה במדעי המדינה בפריז.
נוסף על הקריירה הפוליטית שלו, הוא גם פסנתרן, מלחין וסופר.
בשנים 1998 – 2003 הוא כיהן בסגן מנהל ארגון העבודה הבינלאומי, והחל משנת 2003 סגן נשיא אוניברסיטת אל-קודס בירושלים.
איבר על שבב הוא התקן קטן במיוחד המשמש כלי מחקרי המדמה פעילות פיזיולוגיות של איבר או שילוב של כמה איברים.
השבב הוא מצע קשיח בעל מספר שכבות הכולל תרבית תאים ומערכות הובלה מיקרופלואידיות תלת־ממדיות.
איבר על השבב הוא ענף בהתפתחות האבולוציונית של מערכות הבנויות על שבבים העשויים ממצעים קשיחים.
פיתוח השבבים החל בתחום תעשיית המוליכים למחצה והמיקרואלקטרוניקה עבור אל מערכות אלקטרו-מכניות על שבבים (MEMS) ובהמשך מערכות המשלבות חומרים ביולוגים במערכות אלקטרו-מכניות (Bio-MEMS) ולאחר מכן פיתוח תהליכים מעבדתיים על שבבים- "מעבדה על שבב" (LOC).
"איבר על שבב" הוא צעד נוסף בהתפתחות זאת, המשלב את תחומי ה"מעבדה על שבב" והביולוגיה התאית, הכולל את יתרונותיהם של ניסויים במבחנה (in vitro) וניסויים בסביבה החיה (in vivo) גם יחד.
מחד, תכנון נכון של השבב מאפשר לדמות את פעילות האיבר באורגניזם השלם באופן מדויק.
מאידך, הוא מאפשר ביצוע מחקר פיזיולוגי על איבר ספציפי, המבודד מהשפעות בלתי רצויות מבחינה מחקרית, דבר שקשה לבצעו באורגניזם השלם.
תקוות מפתחי הטכנולוגיה היא ששבבי OC יוכלו בעתיד להחליף חיות מעבדה בתהליכי פיתוח תרופות ובדיקת רעלנים.
שבבי OC נמצאים במוקד של מחקרים ביו-הנדסיים רבים, ובמיוחד בתחום ה-Bio-MEMS.
בספרות המדעית פורסמו לא מעט מחקרים המתארים מידול של תפקוד-איברי על שבבי OC.
האיברים שהודמו עד היום כוללים: לב, ריאה, כליה, עורק, עצם, סחוס, עור, כבד, עין, מוח ועוד.
עם זאת, התחום עדיין בתחילת פיתוחו, וישנן גישות ושיטות שונות בתכנון ואופן ייצור השבבים הללו.
לפיכך צפוי תהליך ממושך עד לקבלת תוצר מוגמר שיפעל כראוי.
בנוסף, דבר המקשה על תכנון שבבי דימות מדויקים הוא שנדרש ידע רב לגבי תגובת האיבר לאינספור מצבים וגירויים שונים.
עם התקדמות ההבנה של התפקוד האיברי בחיה השלמה יוכלו להמשיך ולשכלל את מערכות ה-OC על מנת שידמו את האיברים בצורה נכונה יותר.
מערכות איבר על שבב נועדו לדמות את הפעילות הביוכימית, המכנית ואף הפיזיולוגית של איברים אנושיים.
יתירה מזו, ניתן לייצר מספר שבבים, המדמים כל אחד פעילות של איבר שונה ולחבר ביניהם כדי לדמות סביבה טבעית שבה מתקיימת אינטראקציה בין איברים שונים.
פסגת השאיפות של שיטה זו היא ליצור "אדם על שבב" שיכלול בתוכו מערכת של צ'יפים המדמים את כל איברי האדם ואת היחסים ביניהם.
השיטה מיושמת במערכות ממוזערות שפותחו מתחילה בתחום ה"מעבדה על שבב", כלומר, שבבים המבצעים אנליזה או מספר אנליזות מעבדתיות.
שבבים אלו בנויים ממצע קשיח (כגון, פולימרים, זכוכית או צורן) והם כוללים מכלים (chambers) שבהם ניתן לגדל תרבית רקמה תלת-ממדית.
כדי לקיים תרבית רקמה לזמן ממושך, יש צורך באספקה מתמשכת של נוטריינטים ובסילוק פסולת.
תהליכי ההובלה הללו נעשים בעזרת צינוריות מיקרופלואידיות, המובילות חומרים בנפחים מזעריים של נוזל בתוך השבב.
הזרימה בצינוריות יכולה להיות קבועה או מבוקרת ומווסתת בעזרת מפסקים מכניים.
יתרון הזרימה הקבועה הוא פשטות יצירת המערכת, ולעומת זאת, הוספת מפסקים מקנה מורכבות וגמישות למערכת הניסויית.
המידות הקטנות של השבב מאפשרות חיסכון בעלות הייצור ומאפשרות קלות רבה בניוד ההתקן.
הנפחים הקטנים במערכת המיקרופלואידית מאפשרים חיסכון ניכר בכל החומרים אשר בהתקן ומפחיתים את כמות הפסולת שיש לסלק ממנה.
השימוש בכמויות חומר קטנות חשוב במיוחד בניסויים שבהם נעזרים בחומרים מסוכנים לחוקר ולסביבה או חומרים יקרים במיוחד.
בהזרמת נוזלים בנפחים קטנים מתקבלת זרימה שכבתית (למינארית), המונעת ערבול של הנוזל.
תכונה זו מאפשרת לנוזלים לזרום במהירות וגם לשמור על זרימה קבועה לאורך צינוריות ההובלה ובתרבית הרקמה במהלך הניסוי.
בנוסף לכך, היא מאפשרת ליצור שינויים חדים (יצירת פונקציית מדרגה) ברמתו של חומר כימי מסוים במערכת על ידי התחלת או הפסקת הזרמתו באופן פתאומי.
יכולת שליטה זו שימשה למחקר ביולוגי מתקדם בתחומים מגוונים.
לדוגמה: תנועה תאית בתגובה לגירוי כימי, התמיינות תאי גזע, הכוונת שלוחות תאי עצב, מעבר אותות בתוך התא, והתפתחות תאית.
המזעור של הרכיבים אשר בתוך השבב מאפשר לדחוס כמות גדולה של רכיבים בהתקן ולחבר ביניהם כדי לקבל תכלול ומקבול של תהליכים, כפי שקורה באיברים רבים.
לתרביות רקמה תלת-ממדיות יתרון גדול לעומת תרביות דו-ממדיות.
חופש התאים להתארגן בצורה תלת־ממדית בתיווך המטריצה הבין-תאית מאפשר ליצור אינטראקציות בין תאיות ולעצב את מבנה הרקמה.
כך מתאפשרת רמה נוספת של התמיינות תאים וארגון הרקמה.
עם זאת, גם לתרביות הרקמה התלת-ממדיות המפותחות ביותר ישנן מגבלות ואינן יכולות לדמות היבטים שונים של איבר אמיתי.
היבטים אלו כוללים ממשקים בין רקמות, שינויים הדרגתיים בריכוזי כימיקליים לפי זמן ו/או מיקום ברקמה, מיקרו-סביבות בעלות פעילות מכנית (כמו כלי דם בעלי יכולת התכווצות והתרחבות) והשפעות הדדיות בין איברים.
מכאן החשיבות לשיטת "איבר על שבב" אשר נועדה להתגבר על מגוון החסרונות הקיימים בתרביות רקמה מחד ובחיה השלמה מאידך.
מערכת איבר על שבב מדמה פעילות של היחידה הבסיסית של הריאה, שהיא הממשק בין הנים לנאדית.
הושם דגש רב על יצירת מערכת המדמה במידת האפשר את המצב הפיזיולוגי של ריאה אנושית, בדגש על הדמיה מבנית, תפקודית ומכנית נאותה.
ממברנה מלאכותית אלסטית מצופה בשכבת תאי אפיתל של נאדית, מצידה האחד, ושכבת תאי אנדותל של הנים, מצידה השני, יכולה לדמות את ממשק הנים לנאדית.
הממברנה נתונה במבנה בו היא מהווה חציצה בין מערכת מיקרופלואידית בה זורם גז הנשימה מן הצד בו הממברנה מצופה בתאי האפיתל ומערכת זרימת דם מהצד בו הממברנה מצופה בתאי אנדותל.
חשיבות של שבבים אלה היא ביישומם בחקר מחלות דלקת ריאתית וזיהום פולמנארי ובמחקר טוקסוקולוגי של פעילות הריאות בהשפעת נשימת רעלנים.
חוקרים הצליחו לייצר מערכת מיקרופלואידית המכילה קרדיומיוציטים, שתפקידם בחיה השלימה לייצר אותות המווסתים את קצב פעילות הלב.
בבניית "לב על שבב" החוקרים נתקלו לא אחת בבעיות בחיקוי התכווצות ותגובות אלקטרופיזיולוגיות, בשל מורכבות פיתוח מערכת שאינה סטטית.
קבוצות מחקר שונות פועלות להדמות תאים כלייתיים ונפרונים במכשירים מיקרופלואידיים.
כיום ישנן מספר תוכניות מחקר לדימות הנפרון המהווה את היחידה הבסיסית של הכליה, התקנים אלו נקראו "נפרון על שבב".
ישנם שני כיוונים עתידיים ל"כליה-על שבב": א.
מחקר על תפקוד פיזיולוגי של הכליה כאיבר.
פתוח "כליה על שבב" כחלק מהמאמצים לפתח כליה מלאכותית, אשר תוכל בבוא העת לפצות על אי-ספיקה של כליה אנושית.
הרצון להיפטר מן הסרבול והקושי במכונות דיאליזה גורמת להשקעת מאמצים בפיתוח כליה מלאכותית באמצעות תהליכי מזעור.
הצפי לעתיד הוא פיתוח כליה מלאכותית קטנה, ניידת ואף בת־השתלה.
מערכות מיקרופלואידיות המדמות את התגובות הפיזילוגיות של עורקים צפויות לשמש מערכת בדיקה של השפעת תרופות על המערכת הקרדיו-ווסקולארית וגם בחקירת השינויים הפתולוגיים החלים בעורקים.
מחלות קרדיו-ווסקולאריות נגרמות, לעיתים קרובות, על ידי שינויים קטנים במבנה ובתפקוד של כלי דם קטנים.
פיתוח של "עורק על שבב" יאפשר ליצור מערכת המדמה רכיבים זעירים ורגישים כאלו.
ואכן, כיום כבר ישנם מערכות עורק על שבב המכילים תאי שריר חלקים ותאים אנדותליים.
מערכות "כבד על שבב" נמצאות בפיתוח בכמה קבוצות מחקר שכבר הצליחו לפתח שבבים המדמים יחידות תפקודיות בכבד הכוללות בין השאר הפטוציטים (תאי כבד), פיברובלסטים, תאי אנדותל ותאי סינוס של כיס המרה.
פיתוח נוסף הוא בתחום מחקר פתוגנים.
קבוצת מחקר הצליחה לייצר "כבד על שבב" הבנוי מתצורה תלת-ממדת של תאים הפטוציטיים.
המחקר שלהם התמקד במחזור החיים של הווירוס הפטיטיס C, הגדל בתאי כבד.
נקודת הצלחה בעבודתם היא עקיפת הצורך להשתמש בתרביות תאים סרטניים (הפאטומה), שאינם מדמים כהלכה את הפעילות התקינה של האיבר.
פותחה מערכת תרבית רקמה על שבב לגידול מיקרו-רקמות דמויי-קרנית, היכולות לשמש לסריקת רעילות של תרופות.
בפיתוח זה השתמשו במצע שעליו שתי שכבות של קולגן ויטריג'ל (CV) המשמשים כמצע לייצור רקמת האפיתל של הקרניות.
מקבעים את ה-CV על השבב על ידי דה-הידרציה בעזרת וואקום, כאשר חלקו של הקולגן ישמש לתמיכה במבנה הקרנית וחלקו פונקציונלי בשבב.
השלמת התהליך מבוצעת על ידי רה-הידרציה של הקולגן אשר יוצרת כעין-ג'ל אשר מהווה את הבסיס לתרבית תאי הקרנית.
שתי שכבות של קולגן שימשו בסיס ליצירת רקמת אפיתל דו-שכבתית על ידי חיבור תאי האפיתל לכל אחת משכבות הקולגן.
בתווך הוכנס הנוזל ותאי סטרומה המחברים בין שתי שכבות האפיתל.
לאחר מכן ניתן להסיר את הרבדים של הקולגן אשר אין בהם צורך ונועדו רק לתמיכה מבנית לייצור הרקמה ולבצע בדיקות שונות על רקמת הקרנית.
בחנו את יעילות המערכת על ידי ביצוע מבחן חדירות אפיתליית (TEP) כדי לראות את עמידותם ושלימותם של המיקרו-קרניות שנוצרו.
השיטה הזו בעלת פוטנציאל להחליף את מבחן דרייז (draize test) שמשתמש בארנבות לבחינת רגישות העין לחומרים שונים.
מההיבט המחקרי, המוח הוא האיבר המורכב ביותר באדם.
המחקר במידול "מוח על שבב" מתמקד כיום בהדמיית מאפיינים מוגדרים של תפקוד מוחי; לדוגמה – ממשק אקסון-גליה.
חוקרים מטקסס ייצרו שבב המאפשר לחקור ממשקים בין-תאיים במוח.
הם רצו ליצור מערכת שבה יוכלו לחקור את תהליך המיאלינציה באקסונים של תאי עצב.
מיאלינציה הוא תהליך שבו האקסונים נעטפים במיאלין, שהוא חומר דיאלקטרי החשוב לתפקודם של תאי העצב.
בתחילת תהליך המיאלינציה האקסונים חסרי-המיאלין מתפשטים מהסומה של תא העצב ויוצרים מגע עם תא אחר במוח ואז מתחילה המיאלינציה.
החוקרים עבדו עם תאי עצב ממערכת העצבים המרכזית אשר עוברים מיאלינציה על ידי תאי גליה מסוג אוליגודנדרוציטים.
ככל הנראה ההשפעה כאן היא הדדית: בהתחלה האקסון גורם לאוליגודנדרוציט להתמיין לתא אוליגודנדרוציט בוגר ואז המיאלינציה מתרחשת.
בשבב שנבנה הניחו החוקרים את הסומה בבארית אחת ואת האוליגודנדרוציטים בבארית אחרת וביניהם יצרו תעלה שדרכה יוכלו האקסונים להתפשט.
הפרדה זו נעשתה כדי לדמות מצב שבו אקסונים עוברים אינטראקציה עם אוליגודנדרוציטים במרחק רב מן הסומה, כך שהסומה אינה משפיעה על אינטראקציה זו.
לאחר חודש של גידול התאים יחד ראו שהאקסונים התפשטו דרך התעלות והם אכן הצליחו להגיע אל תאי הגליה.
בכך הם הכתירו כהצלחה את השבב כמערכת המאפשרת לחקור אינטראקציית אקסון-גליה.
תהליך התפתחות סרטן מושפע רבות מהסביבה שבה מתפתח הגידול ומהמיקרו-סביבה שבתוך הגידול.
היכולת לזהות ולהבין תהליכים תאיים ומולקולאריים ברקמה סרטנית קשה ומוגבלת בשל מחסור בתרביות המדמות כיאות את הסביבה הטבעית של הגידול ואת התהליכים הפיזיולוגיים אשר בו.
ייצור מערכות "סרטן על שבב" יכול לסייע בדימות תופעות ברמת הרקמה תוך שמירה על תכונותיה של הרקמה ברמת המיקרו, כגון נוכחות אותות תאיים על ידי מתן חומרים כימיים בריכוזים מדויקים, שמירת התפקוד של המטריצה החוץ תאית ושימור התכולה התוך-תאית הטבעית של תאי הסרטן.
מספר מערכות איבר על שבב נבנו עד כה על מנת לגדל רקמות סרטניות לשם מחקר רפואי.
חלקן נועדו לבחון את הגדילה של הרקמה הסרטנית וחלקן נועדו לדמות פעילות פתופיזיולוגית שלה, כדוגמת אנגיוגנזה או תנועת גרורות.
כמובן, בשתי השיטות ניתן לבחון את ההשפעה של מצבים ביוכימיים ספציפיים והשפעה תרופתית על הרקמה הסרטנית.
בכך תאפשר טכנולוגיית "סרטן על שבב" להמשיך את פיתוח המחקר הin vitro באופן שידמה את הגידול והפעילות הטבעית של הרקמה הסרטנית.
כיום ישנם, כאמור, מספר רב של סוגי "איבר על שבב" המחקים פעילות של איבר או יחידה פונקציונלית של איבר.
מערכות כאלה, בהיותם מודלים סבירים לפעילות כלל-איברית, לוקים בחסר במחקר של השפעות כלל-גופיות, למשל, השפעות פרמקולוגיות או טוקסיקולוגיות של חומרים ביוכימיים על כלל מערכות הגוף.
קבוצות מחקר רבות פועלות לבניית התקן של תרבית תאים בעלת מערכת מיקרופלואידית רב-ערוצית ותלת־ממדית המחולקות למיקרו-נישות.
כל מיקרו-נישה כזאת תכיל תרבית או כמה תרביות תאים המדמות איבר בגוף.
עם התקדמות הפיתוח של שבבי "אדם על שבב", יהיה כלי מחקרי שיאפשר לבחון את ההשפעות הישירות של איבר אחד על איבר אחר במחקר רפואי.
בנוסף, החזון במחקר ופיתוח תרופות, הוא לפתח מערכת אנליטית שתדע לסרוק מגוון חומרים תרופתיים ותוכל לגלות את החומר אשר משפיע באופן מקסימלי על איבר המטרה ובו בזמן גורם לתופעת לוואי מינימליות.
כיום חברות תרופות נמנעות מלהשתמש בסוגים שונים "איבר על שבב" עקב החיסרון של הדמיה כלל-גופית.
אחת הבעיות המרכזיות במערכות "אדם על שבב" היא שמורכבות הפיתוח שלהן גדלה באופן מעריכי ביחס לאמינות הדימות שלהן.
אחד מהתורמים לקושי בפיתוח הוא הצורך לפתח מערכות דימות דינאמיות, כגון מערכת "דם", שצריכה לאפשר זרימת נוזל והפרעות מכניות בו זמנית.
וכפי שאמר חוקר מאוניברסיטת מישיגן: "כל דבר שדורש שליטה דינמית ולא רק סטטית הוא פשוט אתגר".
העתיד – המרת ניסויים בבעלי חיים במחקר על שבבים
בשלבים המוקדמים של פיתוח תרופות, הדרך היחידה לחקור השפעות פרמקוקינטיות של תרופות היא בחיות מודל.
עם זאת, ניסויים בבעלי החיים הם ארוכים, יקרים ואף שנויים במחלוקת מבחינה מוסרית.
לדוגמה, במודלים של בעלי חיים, לעיתים קרובות החיות חשופות לשיטות מכניות או כימיות המדמות פציעות.
בנוסף לכך, ישנן חששות ביחס לתקפותם של הניסויים בחיות מודל, בשל הספק ביחס ליכולת לבצע השלכה מהן לאדם.
יתר על כן, מודלים של בעלי החיים מציעים שליטה מאוד מוגבלת במספר משתנים בודדים, והניסיון לדלות מידע ספציפי מתוך הרעש במערכת זו הוא תהליך מסורבל וארוך.
הפיתוח של ביו-שבבים, מבוססי-MEMS ועקרונות מיקרופלואידיים, המדמים תגובות ברמות מורכבות של איברים ומערכות פתולוגיות, יכול לחולל מהפכה בתחומים רבים, כולל בתחומי הטוקסיקולוגיה, הפרמצטיקה והקוסמטיקה, המסתמכים על ניסויים בבעלי החיים ומחקרים קליניים.
בעתיד, עם פיתוח שבבים מורכבים יותר וזולים יותר, יש תקווה שהם יחליפו את הצורך בניסויים בבע"ח.
איבר ארתור ניקולאי ליסנר היה עיתונאי וסופר יהודי-גרמני.
בימי מלחמת העולם השנייה שימש כמרגל של האבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה הנאצית.
איבר ליסנר נולד בשנת 1909 בעיר ריגה בלטביה, שהייתה אז בתחומי האימפריה הצארית.
אביו, רוברט הירשפלד, היה סוחר ואיש עסקים יהודי מתבולל, ואמו שרלוטה הייתה נוצרייה.
לפני מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה למוסקבה.
בשנת 1917 הוגלתה המשפחה לאזור הוולגה, ולאחר סיום המלחמה שבה למוסקבה.
בשל הזעזועים הפוליטיים שהתרחשו אז ומפחד הבולשביקים ברחה המשפחה לריגה ומשם לברלין, ואביו שינה את שם המשפחה לליסנר.
איבר ליסנר למד וקיבל תואר במשפטים.
ב-1 באפריל 1933, חודשיים לאחר עליית היטלר לשלטון, הצטרף ליסנר למפלגה הנאצית וניתן לו מספר חבר 1,790,809. הוא נשלח לאימונים בבית הספר לצוערים של האס אס ולאחר מכן שירת שנתיים ברגימנט ברלין של הארגון.
בשנת 1935 פרסם את ספרו הראשון "מבט החוצה" בו הצדיק את מדיניות הפנים והחוץ של הרייך השלישי.
בשנת 1936 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הסורבון, ונסע לטיול בארצות הברית, קנדה, אפריקה ומדינות הים התיכון.
עם שובו לגרמניה בינואר 1937 נוכח ליסנר לדעת כי עומדת להיחשף העובדה שאביו יהודי.
בעזרת הכנסייה הלותרנית בריגה עלה בידיו להשיג מסמכים מזויפים, המוכיחים כי אביו לותרני, והגסטפו שחרר את האב.
בעקבות מקרה זה החל ליסנר להסתייג מהנאציזם, אך נשאר נאמן לעמדתו האנטי-סובייטית.
אחרי שובו ממסעותיו פרסם ליסנר את ספריו "עמים ויבשות" (Völker und Kontinente) ו"אנשים וכוחות באוקיינוס השקט" (Menschen und Mächte am Pazifik).
ספריו משכו את תשומת לבם של עורכי עיתונו של גבלס "דר אנגריף" (Der Angriff), והוא החל לפרסם בו רשימות ומאמרים, ולאחר מכן החל לפרסמם גם בעיתונה של המפלגה הנאצית "פלקישר באובכטר" (Völkischer Beobachter).
בשנת 1938 יצא לטוקיו בירת יפן ככתב של העיתונות הנאצית.
הוא דיווח על המתרחש במנצ'וריה הכבושה על ידי יפן וסקר את הקרבות המתחוללים בין הצבא היפני לבין הצבא האדום בגבול קוריאה–ברית המועצות.
שגריר גרמניה ביפן, הגנרל אויגן אוט, ערך את רשימותיו של ליסנר ושלח אותן לברלין כדו"חות רשמיים שהוא עצמו ערך.
השגריר הזמין את ליסנר להתייעצויות, ולאחר מכן צירף אותו אל סגל עובדי השגרירות ומינה אותו לנספח לענייני תעמולה בשגרירות.
היה זה כשאחד מחבריו לספסל הלימודים קרא בספטמבר 1939 את רשימותיו והשתומם על כך שיהודי מעז לכתוב בעיתון נאציונל-סוציאליסטי ופנה לברר את העניין בסניף המפלגה הנאצית.
החקירה העלתה כי אביו, רוברט ליסנר, זייף את תעודת הלידה שלו ונרשם כארי טהור.
האב נאסר ואיבר ליסנר סולק מתפקידו כנספח בשגרירות, פוטר משני העיתונים, והחלו הליכים להוציאו מן המפלגה הנאצית.
במברק ששיגר ב-4 בינואר 1940 הוא הציע למשרד החוץ בברלין להמשיך להעסיק את ליסנר אך לשלול מנו את מעמדו הרשמי.
הצעתו נתקבלה על ידי שר החוץ ריבנטרופ, והשגריר הרחיק את ליסנר מיפן ושלח אותו למנצ'וריה.
באמצע ינואר 1940 הגיע איבר ליסנר למנצ'וריה.
במנצ'וריה פגש סוכן של האבווהר, שירות המודיעין צבאי של גרמניה הנאצית, שהציע לו להצטרף לשירות ובתמורה ישוחרר אביו מן הכלא ויורשה, יחד עם אמו של ליסנר, להגיע לשאנגחאי, מקום בו התגורר בנו, אחיו של איבר ליסנר.
שירותו של ליסנר במסגרת האבווהר היה רב ערך לשירות.
כבר בפעילותו הקודמת ככתב צבאי התיידד ליסנר עם קצינים יפנים ושימש להם כמתורגמן לשפה הרוסית.
בשנת 1938 שיתפו היפנים את ליסנר בחקירתו של גנריך ליושקוב, קצין בכיר בנקו"ד, ארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות, שערק אז ליפן ונחשב לעריק הסובייטי הבכיר ביותר.
בסתיו 1940 חזר ליסנר לטוקיו.
שם הודיע לו מפעילו מטעם האבווהר כי עליו להשתקע בחרבין בירת מדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו שהייתה בשליטה יפנית.
בחרבין בנה ליסנר רשת ריגול שפעלה לאיסוף מידע על ברית המועצות והצבא האדום.
הוא הפעיל רשת מודיעים שהתבססה על גולים רוסים וקוזאקים אנטי-קומוניסטים.
הרשת העמיקה לחדור לתוך סיביר ומסרה מידע על תנועות הצבא במזרח הרחוק ועל מפקדיו בגזרה זאת.
באותה עת, לפני המתקפה הנאצית על ברית המועצות והצטרפותה של ברית המועצות למלחמה, פעלה בחרבין קונסוליה של ברית המועצות.
ליסנר נהג להיפגש עם עובדי הקונסוליה לשם חילופי מידע.
הוא שאב מהם מידע על הצבא האדום ומסר להם מידע על הצבא הקיסרי היפני.
סופר רוסי בשם א.י.אוּטקין (А.И.
Уткин) העלה בספרו על מלחמת העולם השנייה את הסברה כי המידע שליסנר מסר לאנשי הקונסוליה הסובייטית אודות היפנים היה מידע מטעה.
ראש האבווהר וילהלם קנריס העריך מאוד את המידע שסיפק ליסנר.
כאשר קנריס דיווח על המידע במטהו של היטלר, העלה הדבר את ערכו של קנריס בעיני הפיהרר.
באוגוסט 1941, חודשיים לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, טוהר שמו של ליסנר מהחשד בדבר יהדותו.
ליסנר קיבל על כך אישור בכתב מלשכת הפיהרר, אך לא הורשה להמשיך לכתוב בעיתונות הנאצית ואף לא הושבה לו החברות במפלגה הנאצית.
הדבר לא גרם גם לחידוש מעמדו בעיני השלטונות היפנים.
לליסנר לא היה מעמד רשמי בחרבין, והוא ניסה לחזק את תדמיתו והציג עצמו כקצין בכיר באס אס ובפני השלטונות היפניים של מנצ'וריה אף טען כי הוא ראש הגסטפו במזרח הרחוק.
לעומת זאת, אנשי הקהילה הגרמנית בחרבין הביעו תמיהה כיצד הצליח יהודי למחצה להגיע לתפקיד מפקד הגסטפו.
כאשר בנובמבר 1941 הצליח הריגול הנגדי היפני לחשוף את רשת הריגול של ריכרד זורגה והוא נאסר, החל ליסנר לחוש בסכנה הנשקפת לו עצמו.
במרץ 1942 דיווח לברלין על כך שהשגריר אוט ניסה לגונן על זורגה בטענה כי מעצרו הוא מזימה יפנית.
הדבר הביא לפיטוריו של אוט ולשליחתו לסין כאזרח פרטי.
גם צעד זה לא עזר לליסנר, וראש הגסטפו ביפן יוזף אלברט מייזינגר החליט להעביר את הטיפול בליסנר לידי השירות החשאי היפני בתואנה שהוא מרגל סובייטי.
על סמך החשדות כי ליסנר ריגל לטובת ברית המועצות וכי היה איש סודו של זורגה, אסרו היפנים ב-4 ביוני 1943 את ליסנר.
יחד איתו נאסרו גם ידידו העיתונאי הגרמני ורנר קרומה (Werner Crome), מזכירתו היפנית ומזכירתו הגרמנייה.
השגריר שבא במקומו של אויגן אוט, היינריך גאורג שטאמר , לא התערב אצל השלטונות היפניים לטובת ליסנר, והוא הוחזק במעצר במשך שנתיים בידי הקמפייטאי, המשטרה הצבאית של קיסרות יפן, ועבר עינויים קשים מצד אנשיה עד כי ניסה פעמים אחדות לשים קץ לחייו.
בראשית שנת 1945, בהתקרב סופה של המלחמה, סגרה הפרקליטות היפנית את התיק נגדו והוא שוחרר מבלי שהועמד לדין.
לאחר המלחמה שב ליסנר לגרמניה וחזר לפעילות עיתונאית וספרותית.
עברו כסוכן האבווהר לא הוזכר, ומשנת 1949 הוא היה לעורך המגזין "קריסטל" (Kristall) של בית ההוצאה לאור "אקסל שפרינגר".
בשנת 1958 ראה אור ספרו "כך חייתם" (So habt ihr gelebt), בו הטיף לגרמנים מוסר על אדישותם כלפי המשטר הנאצי.
בשנת 1959 יצא ליסנר למינכן ולפריז ככתב של השבועון הצרפתי "פארי מאץ'" (Paris Match) בנושאי היסטוריה ותרבות.
הוא פרסם מספר ספרים בנושאים אלה.
הספרים תורגמו לשפות רבות והפכו לרבי-מכר.
שניים מהם, על קיסרי רומא ועל עמי הקדם ותרבותם, ראו אור בתרגום לעברית בישראל במחצית הראשונה של שנות ה-60, אף זאת מבלי שהוזכר בישראל עברו בשירות האבווהר.
ליסנר החל לכתוב את זיכרונותיו בשפה האנגלית, אך לא הספיק להשלימם עד מותו.
שלוש שנים לאחר מותו יצא לאור ספר זיכרונותיו בשם "לשכוח אך לא לסלוח" (Vergessen aber nicht vergeben), ובו תיאורים על פעילותו כסוכן האבווהר ביפן.
איבר ליסנר נפטר בצרפת בשנת 1967.
העיתונאית והמתרגמת יהודית אביטל, אשר משנות ה-60 ועד שנות ה-80 פרסמה מאמרים וכתבות בשבועון "דבר השבוע", שחלקם מתבסס על כתבות בעיתוני העולם, פרסמה בינואר 1971 את סיפורו של ליסנר תחת הכותרת "פרשת ליסנר".
הכתבה המפורטת פורסמה למעלה משלוש שנים לאחר מותו וחודשים אחדים לאחר יציאתו לאור של ספר זיכרונותיו.
בכתבה היא פירטה את טענות הביקורת שפורסמו על ספריו "כך חייתם" ו"לשכוח אך לא לסלוח".
כי בספרו "כך חייתם", בו הטיף ליסנר מוסר לגרמנים על אדישותם כלפי המשטר הנאצי, הוא לא גילה לקוראים מה הוא עצמו עשה בתקופת השלטון הנאצי.
כי ספרו "לשכוח אך לא לסלוח" הוא מעין כתב הגנה בו ניסה להוכיח כי הוא למעשה לא פעל עבור הנאצים, אלא למען אדמירל קנריס שהשתתף בקשר העשרים ביולי והוצא להורג לאחר ההתנקשות בחייו של היטלר שבוצעה ב-20 ביולי 1944.
כי בספר זכרונותיו שילב סיפורים דמיוניים על פעילותו האנטי-נאצית כביכול וטען כי הצטרף לתנועת המחתרת בשנים 1937–1938.
כי בספרו הראשון "מבט החוצה" הוא הצדיק את מדיניות הפנים של גרמניה הנאצית ותקף את אלה הקוראים להחרימה כמחרחרי מלחמה.
כי בספר זיכרונותיו כתב כי אנשי השגרירות בטוקיו התנכרו אליו לאחר שמתח ביקורת על המשטר הנאצי, בעוד הסיבה לכך הייתה כי נתברר להם מוצאו היהודי.
כי טען בזכרונותיו שלהשתלבותו ברשת הריגול של האבווהר קדמה התכתבות ממושכת בינו לבין הגנרל האנס אוסטר, שהיה יד ימינו של קנריס ומראשי הקושרים נגד היטלר.
זאת בעוד שעל סוכני האבווהר נאסר לקיים מגע ישיר כלשהו עם ברלין, ואין זה מתקבל על הדעת שאוסטר יסתכן בהתכתבות עם סוכן זוטר ממוצא יהודי.
כי טען בזכרונותיו כי בדוחו"ת המודיעין שלו מתח ביקורת על המשטר הנאצי, בעוד שבדוחו"ת שהוצאו מן הגניזה לאחר מותו אין שום ביקורת על המשטר.
יהודית אביטל סיכמה את הכתבה בכותבה:
"בקיץ 1947 שב ליסנר לגרמניה, ופתח דף חדש, של קריירה ספרותית.
הוא כתב את ספרו "כך חייתם".
הוא רצה לשכוח את "כך חייתי", את מה שעבר עליו ביפן.
הדברים שרשם ביומנו האישי מעידים, כי עד יומו האחרון שאף להנציח את עצמו כגיבור דמיוני של תנועת-מחתרת דמיונית".
קיסרי רומא: העולם העתיק, דע את העולם והמתרחש בו הוצאת הדר, 1963.
עמי קדם ותרבותם: התרבויות הגדולות של ארם נהרים, מצרים, פיניקיה, קמבודיה, השומרים, הבבלים, החיתים, פולינזיה, מלינזיה, אינקה, אטרוסקים, אשור, פרס, טרויה, סין, יפן, הודו, יוון, רומי וקרתגא הוצאת הדר, 1965.
איבר פוסום (בנורווגית: Iver Fossum; נולד ב-15 ביולי 1996 בדראמן שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רוזנבורג ובנבחרת נורווגיה.
הוא גדל במחלקת הנוער של סטרומסגודסט, קבוצת הכדורגל המקומית.
ב-28 באפריל 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בדקה ה-71 בניצחון הליגה 2-1 על מולדה.
עונת בליגת העל הנורווגית הייתה עונת הפריצה של פוסום, בה פילס את דרכו להרכב הראשון ופתח בהרכב ב-26 משחקים מתוך 30. ב-4 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 2-0 נגד בודה/גלימט במחזור השביעי בליגה.
בעונת היה המבקיע המצטיין של קבוצתו, שסיימה במקום השני בליגה, כשהבקיע 10 שערים ב-30 הופעות.
ב-23 בדצמבר 2015 חתם פוסום על חוזה ל-4 וחצי שנים בהנובר 96, בעסקה ששווייה 20 מיליון כתר נורווגי.
בקיץ 2019, לאחר שירד ליגה עם הנובר 96, חתם פוסום באולבורג בולדספילקלאב מליגת העל הדנית.
איבראהים סקאגיה הוא כדורגלן עבר אוגנדי ששיחק בעמדת הבלם.
סקאגיה התחיל את הקריירה שלו בקמפלה סיטי.
בשנת חתם באתלטיקו דה רפאלה מליגת המשנה הארגנטינאית.
עונה לאחר מכן חתם בפרו קאריל אואסטה מהליגה השלישית בארגנטינה.
בסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגה השנייה.
בשנת חתם בארסנאל דה סרנדי מליגת העל הארגנטינאית בה שיחק שתי עונות.
ביוני סקאגיה חתם לשלוש עונות ברד בול זלצבורג מליגת העל האוסטרית.
ב-11 ביולי 2007 סקאגיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד ריינדורף אלטאך.
ב-22 ביולי סקאגיה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אוסטריה וינה.
סקאגיה שיחק בזלצבורג שש עונות במהלכן זכה עמה בשלוש אליפויות וגביע אחד.
ב-11 ביולי 2013 סקאגיה חתם בניו יורק רד בולס מה-MLS.
ב-4 באוגוסט 2013 סקאגיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד ספורטינג קנזס סיטי.
ב-27 באוקטובר סקאגיה הבקיע את שער הבכורה שלו בניו יורק בניצחון 2-5 נגד שיקגו פייר, שבסיומו ניו יורק הבטיחה את זכייתה במגן האוהדים.
סקאגיה שיחק בנבחרת אוגנדה בין השנים 1999 עד 2011, במהלכן ערך 35 הופעות וכבש שלושה שערים.
ליגת העל האוסטרית: , ,
איבראן (בהונגרית: Ibrány) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבמזרח הונגריה.
איבראן הפכה מכפר לעיר רשמית בשנת 1993.
יהודים ראשונים בעיר החלו להתיישב במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם התפרנסו מחקלאות על גבי האדמה הפורייה באזור וכן מטחנת קמח שהייתה שייכת ליהודים, מפעל לייבוש צמחי מרפא, מחלבה ובית חרושת למלט.
הקהילה החלה לקום בתחילת המאה ה-19 והייתה בתחילה כפופה לקהילה שבטיסאברצל () אך בהמשך החלה לפעול בנפרד כקהילה אורתודוקסית והקימה גם חברה קדישא, בית כנסת ומוסדות חינוך.
בתקופת הטרור לבן בין השנים 1919 ל-1921 עונו כמה מיהודי המקום על ידי פורעים.
בשנת 1930 נמנו בקהילת איבראן 235 יהודים.
האנטישמיות החלה להיות מורגשת בעיר בשנת 1938 ובשנת 1940 ברחו מהעיר כמה משפחות יהודיות בעקבות גילויי אנטישמיות.
בשנת 1942 נעצרו ארבע משפחות יהודיות בטענה שהן ללא אזרחות הונגרית בתוקף וגורשו לקמניץ-פודולסקי.
בשנת 1944 לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה הועברו יהודים אחדים כבני ערובה לנירג'האזה, אחרים נעצרו ועקבותיהם נעלמו.
לאחר חג הפסח רוכזו שאר יהודי איבראן בחצר בית הכנסת, משם הובלו לגטו נירג'האזה ולבסוף שולחו למחנה ההשמדה באושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו לעיר כ-20 יהודים.
הם מצאו את בניין בית הכנסת שדוד ומחולל ומבית העלמין הישן נגנבו מצבות.
ניסיון לחדש את חיי הקהילה נכשל והיהודים עזבו את המקום.
איברגים גסאנבקוב (באזרית: İbrahim Həsənbəyov, ברוסית: Ибрагим Гасанбеков; 25 באוקטובר 1969 – 3 ביולי 1999) היה כדורגלן אזרי-רוסי ששיחק בעמדת החלוץ שיחק בקבוצות דינמו מחצ'קלה ואנז'י מחצ'קלה, וכן בנבחרת אזרבייג'ן.
גסאנבקוב שיחק במהלך הקריירה שלו בקבוצות דינמו מחצ'קלה ואנז'י מחצ'קלה.
ב-7 באוקטובר 1996 ערך גסאנבקוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בהפסד 2-0 לנבחרת עומאן במשחק ידידות.
ב-10 בנובמבר באותה שנה ערך את הופעתו השנייה והאחרונה בנבחרת, בהפסד 3-0 לנבחרת הונגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.
ב-3 ביולי 1999, בגיל 29, נהרג גסאנבקוב בתאונת דרכים.
אִיבֶּר רוֹבֶּר היה צייר צרפתי מהאסכולה של התנועה הרומנטית, שנודע במיוחד בציורי הנוף וה שלו, או תיאורים ציוריים דמיוניים למחצה של חורבות באיטליה ובצרפת.
איבר רובר נולד בפריז בשנת 1733. אביו, ניקולא רובר, היה בשירותו של , דיפלומט מוביל מדוכסות לורן.
רובר הצעיר סיים את לימודיו אצל הישועים בקולז' דה נוואר בשנת 1751 והצטרף לאטלייה של הפסל שלימד אותו עיצוב ופרספקטיבה אך עודד אותו לפנות לציור.
ב-1754 עזב לרומא בשיירה של , בנו של מעסיקו של אביו, אשר מונה לשגריר צרפת ושעתיד להפוך למזכיר המדינה לענייני חוץ של לואי ה-15 ב-1758.
הוא שהה ברומא במשך אחת-עשרה שנים, פרק זמן יוצא דופן; לאחר שהסתיימה תקופת ההשתלמות שאפשרה לו להתגורר באקדמיית צרפת ברומא, הוא פרנס את עצמו ביצירות שהפיק עבור מבקרים אניני טעם כמו הצייר (שכונה "אב המנזר של סן-נון"), שלקח את רובר לנאפולי באפריל 1760 כדי לבקר בהריסות פומפיי.
, מנהל ה-, התעדכן בהתפתחותו בהתכתבות עם , מנהל האקדמיה הצרפתית, שהפציר באורחי האקדמיה לצייר בחוץ, מהטבע: רובר לא נזקק לשכנוע; ציורים מתוך ספרי הסקיצות שלו מתעדים את מסעותיו: וילה ד'אסטה, .
הניגוד בין חורבותיה של רומא העתיקה לבין החיים בזמנו עורר את העניין הרב ביותר שלו.
הוא עבד זמן מה בסטודיו של , שאת השפעתו ניתן לראות ב-Vue imaginaire de la galerie du Louvre en ruine ("נוף דמיוני של גלריית הלובר ההרוסה", ראו בפסקת הגלריה).
רובר בילה את זמנו בחברת אמנים צעירים בחוג של ג'ובאני בטיסטה פיראנזי, שה של החורבות המכוסות גידולי פרא הרומנטיות השפיעו עליו עד כדי כך שהוא זכה לכינוי Robert des ruines (רובר דה ריאין, רובר של החורבות).
אלבומי הסקיצות והרישומים שאסף ברומא סיפקו לו מוטיבים בהם השתמש בציוריו לאורך הקריירה שלו.
מדווחים שהוא חרת את שמו בקירות הקולוסיאום ב-1767.