tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-29 בנובמבר 2009 נערך משאל עם שיזמה מפלגת העם השווייצרית, ולאור תוצאותיו נוסף לחוקת שווייץ סעיף האוסר על בנייתם של צריחי מסגדים.
ההחלטה עוררה ביקורת ציבורית והאשמות שטענו כי קונפדרצית שווייצריה מפרה זכויות אדם, ועל-כן ארגונים מוסלמים-שווייצרים הגישו ערעור על ההחלטה לבית הדין האירופי לזכויות אדם, בשטרסבורג שבצרפת.
כיום נמצאים בשווייץ ארבעה מינרטים בלבד.
ב-2016 עלה בישראל לדיון חוק האוסר על קריאה לתפילה (מואזין) ממינרטים, אך הוסר מסדר יומה של הכנסת בלחץ ראש הממשלה נתניהו.
מינרלוגיה היא מדע העוסק בזיהוי וסיווג המינרלים.
הסיווג מתבצע על פי ההרכב הכימי, המבנה הגבישי והמאפיינים הפיזיקליים (כולל האופטיים) של המינרל.
כבר בעת העתיקה עסקו חוקרים במינרולוגיה.
מרכז ההתעניינות שלהם היה סיווג המינרלים על פי התגבשות הסלעים בטבע.
מדע המינרלוגיה המודרני עדיין עוסק בסיווג זה אך מתבסס על ניתוח המבנה האטומי של המינרלים.
עקב כך, תחומיים מדעיים כגון פיזיקת מצב מוצק והנדסת חומרים חופפים במידה רבה את תחומי העיסוק של המינרלוגיה.
מינרווה (לטינית: Minerva) היא אלת החוכמה, המסחר, האמנויות, המדע, המלחמה והאסטרטגיה הצבאית במיתולוגיה הרומית.
כמינרווה מדיקה היא אלת הרפואה והרופאים.
היא נחשבה לממציאת המספרים וכלי הנגינה.
מקבילתה היוונית היא האלה אתנה, ומקבילתה האטרוסקית היא האלה מנרווה.
מינרווה היא אחת הדמויות הבולטות במיתולוגיה הרומית, ומופיעה לאורך מיתוסים ידועים רבים.
מינרווה היא אחת משלוש האלות הבתולות, לצד דיאנה ווסטה.
היא שמרה בקנאות על בתוליה, מעולם לא נישאה ולא העמידה צאצאים.
מינרווה היא בתו של יופיטר, שליט האלים.
בדומה למיתוסים היוונים בנוגע לאתנה, גם המיתוס הרומי מספר שמינרווה לא נולדה בדרך הרגילה, אלא זינקה כאישה בוגרת וחמושה היטב מראשו של אביה.
תיאוריה לעיתים קרובות כוללים ינשוף, המכונה "ינשוף מינרווה", המסמל את הקשר שלה עם ידע, חכמה ותפיסה חדה.
מינרווה מתוארת בדרך כלל כגבוהה עם מבנה גוף אתלטי ושרירי, ופעמים רבות מתוארת כלובשת שריון ונושאת חנית.
המלומד הרומי מרקוס טרנטיוס וארו ראה בה את התגלמות היקום.
למינרווה סגדו בכל איטליה, אולם רק ברומא תוארה כאלת המלחמה.
בהתאם לכך, לרוב היא מתוארת באמנות כאשה עוטה שריון קשקשים, קסדה ונושאת רומח.
הפסטיבל הרומאי החשוב ביותר לכבוד מינרווה היה הקווינקואטריה.
פסטיבל זה נמשך חמישה ימים, מ-19 במרץ ועד 23 במרץ, ובמהלכו הוקרבו קורבנות לכבוד האלה, נערכו קרבות ראווה של גלדיאטורים, ואנשי החינוך - הן מורים והן תלמידים - נהנו מחופשה קצרה.
חג נוסף לכבוד האלה נערך ב-13 ביוני.
יתרה מזאת, לכבודה של מינרווה היו שני מקומות פולחן, האחד בפומריום (התחום המקודש של העיר) ובנוסף, הוקם מקדש מפואר על הגבעה הקפיטולינית, ושם התבצע פולחנה המרכזי, יחד עם הפולחן ליופיטר וליונו.
ב-207 לפנה"ס, הוקמה גילדת משוררים ושחקנים כדי להתכנס במקדשה של האלה בגבעת האוונטין ולהביא לה מנחה מיוחדת בצורת שירה ומשחק.
אחד מחברי הגילדה היה המשורר והמחזאי ליביוס אנדרוניקוס.
מקדש מינרווה באוונטין המשיך להיות מרכז אמנויות חשוב במהלך מרבית שנותיה של הרפובליקה הרומית.
מינרווה הייתה האלה השלישית החשובה ביותר באימפריה הרומית, אחרי יופיטר ומארס.
מדוזה היא דמות מיתולוגית מפלצתית אשר הייתה בעבר אישה יפה.
על פי המיתולוגיה, כאשר מינרווה גילתה שנפטון נישק את מדוזה במקדש המוקדש למינרווה, הפכה מינרווה את מדוזה למפלצת והחליפה את שערה בנחשים לוחשים.
לאחר מכן, מדוזה הפכה כל יצור חי שעליו הסתכלה לאבן.
כשפרסאוס התקרב למדוזה הוא השתמש בבבואתה במגן שלו כדי להימנע ממגע עם עיניה, ואז ערף את ראשה.
פרסאוס מסר את ראשה הכרות של מדוזה למינרווה, שמאז הציבה את תמונתו על האגיס (מעין מגן) שלה.
ארכנה הייתה אישה העוסקת באריגה וברקמה.
יופיין של יצירותיה ושל תהליך היצירה שלה, משך נימפות לצאת מסביבתן הטבעית כדי לצפות בארכנה בשעת עבודתה, "כי אכן אומנות טהורה היא".
ארכנה התפארה בכך שכישוריה עולים על אלו של מינרווה, והודיעה כי היא מוכנה להתמודד מול מינרווה בענף זה.
הדבר הכעיס את מינרווה, שבתגובה לבשה צורה של אישה זקנה כדי לגשת לארכנה, והציעה לה הזדמנות לחזור בה מדבריה ולהתנצל.
כשארכנה סירבה, מינרווה פשטה את דמות הזקנה שלה והסכימה להתמודד עם ארכנה.
ארכנה החלה לטוות שטיח שהראה את חסרונות האלים, בעוד מינרווה רקמה את עימותה עם נפטון והאלים בעודם מביטים בשאט נפש על בני תמותה שהעזו לקרוא עליהם תיגר.
האריגה של מינרווה הייתה אזהרה אחרונה בפני ארכנה.
לאחר מכן מינרווה הרסה את יצירותיה של ארכנה, ונגעה לה במצח.
הדבר גרם לארכנה להתבייש במעשיה, ולהתאבד בתליה.
מינרווה חשה אשם עבור ארכנה והחזירה אותה לחיים, אך בדמות עכביש, כעונש על מעשיה וכתזכורת נצחית על כך שפגעה באלים.
מיתוס זה שימש כאזהרה לבני התמותה שלא לאתגר את האלים.
לפי המיתולוגיה, מינרווה היא שהמציאה את החליל, באמצעות ניקוב חורים לתוך עץ תאשור.
מינרווה נהנתה מצלילי החליל, אך נעשתה נבוכה מהאופן שבו נראתה כאשר לחייה התנפחו בעת הנגינה.
בשל כך, מינרווה זרקה את החליל על גדת הנהר, שם הוא נמצא על ידי פאון.
האלה מינרווה מופיעה בסמל מדינת קליפורניה בארצות הברית
דימוי האלה מינרווה מגולף על מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית וכן על מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית
מינרל במינרלוגיה הוא חומר אי-אורגני שנוצר בתהליכים טבעיים, בעל הרכב אחיד וגבישי, כלומר כזה שבו האטומים ערוכים בסדר גאומטרי קבוע – אם כי לעיתים כוללים בהגדרה הזו גם חומרים אמורפיים, חסרי צורה גבישית מוגדרת, דוגמת לימוניט ואופאל.
הגדרה זו חלה גם על יסודות מוצקים – למשל מתכות ומלחים – ועל נוזלים כגון מים וכספית.
עם זאת האגודה הבין-לאומית למינרלוגיה בהחלטתה משנת 1995 צמצמה את ההגדרה המקובלת ל"יסוד או תרכובת כימית גבישית בדרך-כלל הנוצרים כתוצאה מתהליכים גאולוגיים".
מקור המילה הלועזית "mineral" במילה הלטינית minera, שפירושה מחצב ומכרה, ומוצאה כנראה באחת השפות הקלטיות, כגון המילה הגאלית mein, שפירושה אכן "מכרה".
שמותיהם של מינרלים ניתנים באופן לא מדעי ועשויים לשקף תכונה פיזיקלית או כימית או מקום גאוגרפי בו נמצאו, וכן עשויים לשאת את שמה של דמות ציבורית או את שמו של מי שגילה אותם.
אלביט – שם המינרל נובע מהמילה הלטינית "albus" לצבע הלבן
מגנטיט – המינרל בעל תכונת המגנטיות הגבוהה ביותר
אנדלוזיט – התגלה לראשונה בחבל אנדלוסיה
גתיט – נקרא על שם הסופר, המחזאי והוגה הדעות הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה שהיה בין תלמידיו של הגאולוג אברהם גוטלוב ורנר
בנוסף לשמותיהם של מינרלים וקבוצות של מינרלים, קיימים שמות גם למגוון הסוגים של מינרל, בדרך-כלל בעלי גוון או תכונה ייחודית.
שמות אלה ניתנים לרוב על ידי גמולוגים לסוגים השונים של המינרל, המשמשים אבני-חן.
על-פי האגודה הבין-לאומית למינרלוגיה ידועים היום יותר מ-4,000 מינרלים – כ-100 מהם מוגדרים "נפוצים" והיתר "נדירים" בדרגות שונות – ומספר זה עולה בהתמדה.
מינרלים נוצרים בסביבות גאולוגיות מגוונות ובטווח רחב של תנאים כימיים ופיזיקליים כמו טמפרטורה ולחץ.
קיימות 4 קטגוריות להיווצרות מינרלים:
מגמתית – היווצרות מינרלים מתוך נתך סלעים – מאגמה – בתהליך של גיבוש מפריט
משקעית – היווצרות מינרלים כתוצאה מתהליכי בליה, סחיפה והשקעה
מותמרת – היווצרות מינרלים חדשים ממינרלים קודמים בתנאי לחץ וטמפרטורה גבוהים ולא מתוך נתך
הידרותרמית – היווצרות מינרלים בתהליכים כימיים מתוך תמיסות
המינרלים הנוצרים בתהליכים הללו מצויים בכל חלקי כדור הארץ.
המינרלים מעוצבים במשך מיליוני שנים על ידי תהליכים גאולוגיים ונחשפים על-פני קרום כדור הארץ, במקרים רבים כיוצרי סלעים.
גבישי המינרלים עשויים להיות מיקרוסקופיים או להגיע לגדלים עצומים, דוגמת גבישי הסלניט שהתגלו בשנת 2000 ב"מערת גבישי הענק" במכרה נאיקה שבצפון מקסיקו, הגדול שבהם אורכו 11 מ', קוטרו 4 מ' ומשקלו כ-55 טון.
גבישים אלה נוצרו בסביבה הידרותרמית לחה עשירה בגבס בטמפרטורה של כ-C° 50 לאורך כחצי מיליון שנים – משך זמן שאיפשר לגבישים מיקרוסקופיים לצמוח ללא הפרעה עד גילויים.
מיון המינרלים בעת העתיקה נעשה על-פי רוב לפי השימוש שנעשה בהם: אבני חן, פיגמנטים, עפרות ועוד.
מיון כזה בוצע על ידי תאופרסטוס ופליניוס הזקן.
הסיווג הראשון של מינרלים על-פי תכונות כגון צבע, דרגת נתיכות, חשילות ושבירה נעשה על ידי ג'אבר בן חיאן (جابر بن حيان, 721–803), מדען ואיש אשכולות פרסי שעסק בין היתר בגאולוגיה ונחשב ל"אבי הכימיה".
המיון הורחב על ידי אבן סינא, גאורגיוס אגריקולה ואברהם גוטלוב ורנר, ושופר על ידי פרידריך מוס ב-1820.
מיון מקביל נערך על ידי קארולוס ליניאוס, שיצר מערכת היררכית של מינרלים המבוססת על המורפולוגיה החיצונית שלהם וחלוקה טקסונומית לסוג, סדרה ומחלקה.
המינרלוג השוודי טורברן ברגמן (Torbern Bergman, 1735–1784) הציע שיטת מיון המבוססת על הרכב כימי בלבד, אולם גישה זו הקדימה את זמנה מאחר שיסודות רבים טרם התגלו בתקופתו ותהליכי ניתוח כימי היו בשלבי פיתוח ראשוניים.
מינרלוג שוודי נוסף, אקסל קרונסטדט (Axel Fredrik Cronstedt, 1722–1765), היה כנראה הראשון שהמציא שיטת מיון המבוססת גם על הרכב כימי וגם על תכונות פיזיקליות.
במהלך השנים פותחו שיטות מיון רבות ומגוונות.
שתיים מהן, המבוססות על ההרכב הכימי של מינרלים, מקובלות כיום על מינרלוגים בעולם:
שיטה זו קרויה על-שם מפתחה, הגאולוג והמינרלוג האמריקאי ג'יימס דווייט דיינה (James Dwight Dana, 1813–1895).
שיטה זו מחלקת את המינרלים ל-9 קבוצות:
יסודות כימיים – חומרים המורכבים מחלקיקים מסוג אחד בלבד שלא ניתן להרכיבם מחומרים אחרים ולא ניתן לפרקם או לשנותם לחומר אחר בתהליכים כימיים רגילים, לדוגמה: טיטניום ורניום.
מינרלים סולפידיים – מינרלים המכילים סולפיד, דוגמת גלנה ופיריט.
תחמוצות והידרוקסידים – מינרלים שהמולקולות שלהם מורכבות מאטום אחד של חמצן ואטום אחד של מימן הקשורים בקשר קוולנטי, ומסומנים: -OH.
לקבוצה ישנו אלקטרון עודף, המקנה ליון מטען חשמלי שלילי.
מינרלים בקבוצה זו כוללים קורונדום, סיד ואף קרח
מינרלים הלידיים – המולקולות שלהם מכילים רכיב דו-צורוני, כאשר צורון אחד הוא ממשפחת ההלוגנים והשני הוא צורון פחות אלקטרושלילי ממנו.
מינרלים בקבוצה זו: הליט ופלואוריט.
מינרלים קרבונטיים (מינרלים המכילים יון פחמתי), חנקות ובוראטים – בקבוצה זו: ארגוניט, קלציט, ניטר (המופע המינרלי של אשלגן חנקתי) ובוראקס.
מינרלים סולפטיים, כרומטים וסלנטים (Selenates) – מינרלים בקבוצה זו: בריט וסלניט.
מינרלים זרחתיים, ארסנטיים (חומצות ארסניק) וונדטיים (Vanadates, המכילים ונדיום) – בקבוצה זו: ברילוניט (Beryllonite), אפטיט, למריט (Lammerite), ברזיליניט (Brazilianite) וברליניט (Berlinite).
תרכובות אורגניות – קבוצה זו של מינרלים נוצרה בתהליכי ביומינרליזציה, למשל ענבר הנוצר מהתאבנות שרף עצים ומולואיט (Moolooite) – הנוצר באינטראקציה בין תמיסות שמקורן בגואנו לבין תוצרי בליה של סולפידי נחושת.
מינרלים סיליקטיים – קבוצה המבוססת על סיליקטים – תרכובות של אניון שבמרכזו אטום צורן אחד או יותר המוקף בליגנדים של אטומי חמצן שמטענם החשמלי שלילי.
מינרלים אלה מהווים קבוצה חשובה במיוחד בין המינרלים יוצרי הסלעים מאחר שהם בונים את מרבית קרום כדור הארץ.
קבוצה זו נחלקת ל-7 קבוצות עיקריות:
נזוסיליקטים – כוללת את קבוצת הפנאקיט, קבוצת האוליבין, קבוצת הגארנט, קבוצת הזירקון, קבוצת הסילימניט, קבוצת ההומיט, קבוצת הגדוליניט ומינרלים נוספים.
סורוסיליקטים – קבוצה בה היחס בין אטומי הצורן לאטומי החמצן הוא 2:7, בנויה מטטרהדרונים כפולים.
הקבוצה כוללת את קבוצת האפידוט – המופיעה בסלעים מותמרים.
שאר המינרלים בקבוצה זו נדירים.
ציקלוסיליקטים – מינרלים סיליקטיים במבנה טבעתי, שהמבנה הגבישי שלה יוצר מינרלים בעלי קשיות ניכרת ולכן יש בה לא מעט אבני חן דוגמת קבוצת הבריל – הכוללת אזמרגד ואקוומרין, וקבוצת הטורמלין.
אינוסיליקטים – קבוצה זו בנויה משרשרת בודדה או כפולה של סיליקטים וכוללת את קבוצת הפירוקסן, קבוצת הפירוקסנואידים (וולאסטוניט, פקטוליט ורודוניט) וקבוצת האמפיבול.
פילוסיליקטים – קבוצה הבנויה מסיליקטים במבנה לוחיות זעירות וכוללת את קבוצת הסרפנטין, קבוצת מינרלי החרסית, קבוצת הנציצים, קבוצת הכלוריט ומינרלים נוספים.
טקטוסיליקטים – קבוצה זו בנויה מסיליקטים בעלי מבנה מרחבי, והנפוצה ביותר מבין המינרלים מאחר שהיא מהווה קרוב ל-75% מהרכב הקרום.
מחלקה זו כוללת את קבוצת הקוורץ, קבוצת פצלת השדה, קבוצת הפלדשפטואידים, קבוצת הסקפוליט, קבוצת הזאוליטים ומינרלים נוספים.
מינרלים סיליקטיים שאינם ממויינים – קבוצת-משנה המכילה מינרלים סיליקטיים דוגמת קריפטופיליט (Cryptophyllite), שנטליט (Chantalite) ופוקליט (Fukalite).
על יסוד מיון זה פותח "מיון דיינה החדש", המחולק ל-9 קבוצות ראשיות ול-78 קבוצות-משנה.
שיטה נוספת למיון מינרלים היא "הטבלה המינרלוגית" שפיתח המינרלוג הגרמני קארל הוגו סטרונץ (Karl Hugo Strunz 1910–2006) בשנת 1941, כאשר כיהן כאוצר המוזיאון המינרלוגי באוניברסיטת הומבולדט בברלין והתבקש למיין את אוסף המוזיאון על-פי הרכב כימי ומבנה גבישי.
הטבלה המינרלוגית מתעדכנת תדיר, והגרסה העשירית שלה – שעודכנה על ידי ארנסט ניקל (Ernest H.
Nickel) – נקראת "ניקל-סטרונץ" והיא מחולקת ל-10 קבוצות-משנה:
אמצעי נוסף למיון מינרלים הוא המבנה הגבישי שלהם: סידור האטומים בגביש המורכב מתא יחידה – מקבץ בסיסי של אטומים בעל מבנה פנימי התלוי ביסוד שלהם – החוזר באופן מחזורי בסידור תלת-ממדי המרכיב סריג גבישי.
מינרלים עשויים להיות בעלי הרכב כימי זהה אך בעלי מבנה גבישי שונה.
לדוגמה: פיריט ומרכזיט הן שני מופעים מינרליים של סולפיד הברזל ונוסחתם ברזל דו-גופריתי FeS2, אולם המערך הגבישי וצורת הגביש שלהם שונים זה מזה.
באותו אופן, מינרלים בעלי מבנה גבישי זהה עשויים להיות בעלי הרכב כימי שונה לחלוטין.
לדוגמה: מבנה קובייתי בהליט – שהרכבו נתרן וכלור, ובגלנה – שהרכבו עופרת וגופרית.
המבנה הגביש והסימטריה של הגביש קובעים תכונות חשובות רבות של המינרל, לרבות קווי השבירה, רמת האנרגיה של אלקטרונים הזורמים בו ותכונותיו האופטיות.
תכונה נוספת המושפעת מהם היא קשיות, ודוגמה טובה לכך היא ההבדל בין שני מינרלים העשויים מפחמן טהור: גרפיט – קשיות 1–2 בסולם מוס, לבין יהלום – קשיות 10 בסולם מוס.
מינרלואידים הם חומרים שיש להם כמה מתכונות המינרלים, אך אינם נחשבים מינרלים תקפים מהסיבות הבאות:
הם לא נוצרו על ידי תהליכים גאולוגיים.
דוגמה למינרלואיד כזה הוא פנינה, שעל אף גבישי פחמת הסידן הבונים אותה, נוצרה באמצעות תהליך ביולוגי בלבד.
חומרים אנתרופוגניים – חומרים שנוצרו בשילוב של תהליכים ביולוגיים וגאולוגיים.
דוגמה לחומר אנתרופוגני הוא ג'ט (סוג של ליגניט), הנוצר מרקב של עצים שהיה נתון במשך זמן רב בתנאי לחץ גבוה.
חומרים סינתטיים – הגם שעשויים להיות בעלי תכונות של מינרל, אינם נוצרים בתהליך טבעי.
להגדרה המעודכנת של מינרל משנת 1995 נכנסו גם מינרלים אמורפיים – חומרים העונים להגדרת המינרל אך חסרים מבנה גבישי.
חומרים אלה – דוגמת אופאל – נחשבו בעבר כמינרלואידים.
מינרלים נבדלים זה מזה בתכונות רבות הניתנות לזיהוי באמצעים שונים.
תכונות אופטיות – תכונות כגון צבע, ברק, שקיפות, פלאוכרואיזם, שבירה כפולה, צבע "שרטוט" ואִיזוּר (zoning), המאפשרות מיון של מינרלים בהתבוננות ראשונה.
תכונות פיזיקליות – תכונות כגון קשיות, מגנטיות, פצילות, צורת התגבשות, גבישים תאומים והימצאות תכלילים, המאפשרות מיון נוסף של המינרלים באמצעים בסיסיים.
תכונות כימיות – תסיסה בחומצה מלחית בריכוז נמוך (5%–6%), טעם ונוכחות "מי גביש", המאפשרות גם הן מיון של מינרלים באמצעים בסיסיים.
תכונות פלסטיות – תכונת ה"עיסתיות" מאפשרת לזהות מינרלי חרסית באמצעות הרטבת החומר ולישתו או בדיקת הידבקותו ללשון.
תכונות הנבדקות במעבדה – תכונות כגון משקל סגולי, קיטוב, מקדם שבירת אור, זיהוי ספקטרום ובדיקת "זריחה" באור על סגול ובקרני רנטגן, מאפשרות דיוק רב יותר בבדיקת המינרל ומאשרות את זיהויו.
תכונות גבישיות – מבנה גבישי וצורת הגביש משמשים כלי נוסף לזיהוי המינרל.
תכונות אופייניות של מינרלים – דוגמאות
המטיט – צבע "ציור" אדום
קוורץ – גביש בצורת מנסרה משושה המסתיימת בפירמידה בת 6 צלעות; קשיות 7.0 בסולם מוס
קלציט – שבירה כפולה; אטימות ושקיפות בזוויות שונות של אותו גביש; תסיסה
מינרלי חרסית – עיסתיים במגע עם מים
על אף קיומם של קרוב ל-5,000 מינרלים ידועים, רק כמה עשרות מהם מהווים שותפים חשובים בבנייתם של סלעים.
המינרלים יוצרי הסלע הנפוצים והחשובים ביותר הם:
אוליבין – קבוצת המינרלים הנפוצה ביותר במעטפת כדור הארץ, ולכן הנפוצה ביותר בכדור הארץ.
אוליבין מצוי בסלעי יסוד כגברו, בזלת, פרידוטיט ודוניט.
אורתוקלז – בין המינרלים החשובים ביותר שמהם בנויים סלעי יסוד שהתקררו לאט, דוגמת גרניט וסיאניט ובסלעים מותמרים כגנייס וגרנוליט.
אמפיבול – מינרל נפוץ בסלעי יסוד ובסלעים מותמרים רבים כגרניט, סיאניט, דיוריט, גברו, בזלת, אנדזיט, גנייס וצפחה, והמינרל הראשי באמפיבוליט.
גארנט – קבוצת מינרלי אינדקס הנפוצים יחסית בסלעים מותמרים ובסלעי יסוד.
גבס – מינרל נפוץ היוצר סלע התאדות בלגונות ימיות או באגמים סגורים, המהווה מרכיב עיקרי של סלע החיפוי בהר סדום.
דולומיט – מינרל המהווה יותר מ-50% מהרכבו של סלע דולומיט וכ-10% מכל סלעי המשקע האחרים.
המינרל מופיע גם בסלעים מותמרים דוגמת שיש דולומיטי ובסלעי לבה קרבונטיטית.
דיופסיד – מינרל מעטפת חשוב המצוי בסלעי יסוד כקימברליט, פרידוטיט, בזלת אוליבינית ואנדזיט ובמגוון של סלעים מותמרים.
הורנבלנדה – סדרת מינרלים המהווה מרכיב ראשי בסלעי אמפיבוליט ומרכיב נפוץ בסלעי יסוד ובסלעים מותמרים רבים כגרניט, סיאניט, דיוריט, גברו, בזלת, אנדזיט, גנייס וצפחה.
הליט – צורת המינרל של מלח הבישול, המתגבש בהתאדות של אגמים או ים רדוד לשכבות נרחבות העשויות להגיע לעובי של מאות מטרים, וכתפרחות ורד מדבר בעלות גבישים סיביים.
המטיט – מינרל המצוי כמרכיב עיקרי בסלעי המשקע של תצורת ברזל הפסים הפרקמברית ובסוגים נוספים של סלעי משקע, בסלעים מותמרים כלווחה וצפחה וכחומר מלכד של אבן חול נובית.
זירקון – מינרל נפוץ מאוד בקרום ומצוי בכל סוגי הסלעים.
כלקדון – קבוצת מינרלים שהם סוג של קוורץ בעלי גבישים מיקרוסקופיים.
הכלקדון על מופעיו השונים נפוץ מאוד וניתן למוצאו בסלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע דוגמת צור (סלע).
מוסקוביט – מינרל נפוץ המצוי בסלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע רבים.
מיקרוקלין – מינרל המתגבש בטמפרטורות של כ-C° 400 ומטה ומופיע בסלעים שהתקררו לאט כמו גרניט וסיאניט ובפגמטיטים.
המיקרוקלין נמנה בין המינרלים החשובים ביותר שמהם בנויים סלעי היסוד הפלוטוניים אך לא געשיים.
סטאורוליט – מינרל אינדקס נפוץ בסלעים מותמרים כאמפיבוליט, גנייס וצפחה.
סנידין – מינרל המתגבש בחום גבוה ומופיע בסלעים שנוצרו קרוב לפני השטח תוך כדי התקררות מהירה, בעיקר בסלעים געשיים פלסיים דוגמת אובסידיאן, פונוליט, ריוליט וטרכיט, וכן בסלעים מותמרים שונים.
פיריט – צורת המינרל של סולפיד הברזל המצוי בדרך כלל בעורקי קוורץ, בסלעי משקע, בסלעי יסוד כגברו ודיאבז או סלעים מותמרים, כמו גם במרבצי פחם ובמאובנים.
פלגיוקלז – שורת מינרלים, אחת מהחשובות ביותר בקבוצות המינרלים שמהם בנויים סלעי היסוד.
קוורץ – קבוצת המינרלים המצויה בכל סוגי הסלעים: בסלעי יסוד דוגמת גרניט, בסלעי משקע דוגמת אבן הגיר ובסלעים מותמרים דוגמת צפחה.
קלציט – אחד המינרלים הנפוצים ביותר בקרום כדור הארץ ומהווה כ-4% ממשקלו.
הקלציט מהווה מרכיב עיקרי בסלעי משקע, בעיקר באבן גיר, קירטון וחוואר.
קלציט הוא המינרל הבונה נטיפים וזקיפים במערות.
את המינרלים המצויים בקרום כדור הארץ מפיקים בשלב הראשון באמצעות כרייה בדרך של חפירת עפרות מעורקים וממסלע עשיר במינרל המבוקש, ובשלב הבא מתבצעת הפרדה של המינרל מתוך הסלעים שנכרו באמצעים כימיים, פיזיקליים ומכניים.
במינרלים המופקים באמצעים אלה נעשה שימוש מגוון.
מינרלים רבים מופיעים בטבע כגבישים בשלל צורות וצבעים, וקשיותם מאפשרת לעבד וללטש אותם לאבני-חן המשמשות בתכשיטים ובחפצי-נוי.
לבד מהיהלום היקר והמבוקש, מינרלים רבים אחרים משמשים כאבני-חן: מינרלים מקבוצת הקוורץ דוגמת אגט, אופאל, אחלמה, עין הנמר וקרנליאן, אודם וספיר מקבוצת הקורונדום, אזמרגד ואקוומרין מקבוצת הבריל, מינרלי נחושת כגון טורקיז ומלכיט, מינרלים מקבוצת הגארנט, ספינל, סודליט, טופז, טורמלין ואחרים.
אחד האזכורים הראשונים לשימוש במינרלים כאבני-חן מופיע בספר שמות, שם מסופר על החושן, אביזר פולחני שהיה מונח על חזהו של הכהן הגדול בעת ששירת בבית המקדש, בו היו משובצות אבני-חן המיוחסות למינרלים ידועים:
לבד מהשימוש במינרלים כאבני-חן, נעשה בהם שימוש בטווח רחב של תחומים בתעשייה, בבניין, באמנות, בקוסמטיקה, וברפואה.
גם במדע נעשה שימוש במינרלים, בעיקר כמינרלי אינדקס להערכת מידת ההתמרה של סלעים מותמרים ולהבנת תהליכים פטרולוגיים אחרים היוצרים מגוון של סלעים.
גבס – גבס המחומם ליותר מ-150 מעלות צלזיוס מאבד את מרבית מי הגביש האגורים בו ומתקשה במים.
תכונה זו מאפשרת להשתמש בו כתחבושת גבס לקיבוע שברים.
גלנה – אחד השימושים הראשונים במינרל זה היה ככחל לאיפור עיניים במזרח התיכון הקדום ובמצרים העתיקה.
הגלנה היא מוליך למחצה עם הפרש אנרגיה קטן שמצא שימוש בראשית דרכן של מערכות קשר רדיו.
הליט – מינרל זה הוא הצורה הגבישית של מלח בישול המשמש לתיבול ולשימור מזון, ריכוך מים בשימוש ביתי ומניעת קפיאתם.
חרסית – משמשת בקדרות ליצירת כלי-חרס וחפצי אמנות, כחומר בנייה באמצעות לבנים אפויות ומלט, כתוסף לגומי המגדיל את עמידותו לבלייה ושימושים נוספים.
זאוליט – מינרל המשמש בתחומים רבים: ריכוך וטיהור מים, תוסף מזון לחיות משק, מערכות לייצור חמצן באיכות הנדרשת ברפואה, כקולטי שמש ובקירור בספיחה.
מלכיט – לבד מהשימוש במינרל כאבן-חן, נעשה בו שימוש כפיגמנט ירוק באיפור ובציור וכעפרת נחושת.
נציץ – תכונת הפצילות של המינרל, חוזקו המכני והאלסטיות שלו הופכים את הנציץ לחומר גלם חשוב בתעשיית החשמל: גבישים נקיים משמשים בקבלים ולמנורות רדיו והגבישים הנקיים פחות משמשים כחומר בידוד, כחלונות לתנורי חימום והיתוך, וכקישוט לבניינים.
פלואוריט – בנוסף לשימוש הנפוץ במינרל כאבן-חן, נעשה בפלואוריט שימוש בייצור פלדה, ביצירת אמייל לכלי בישול ובהפקת חומצה פלואורית הידועה ביכולתה להמיס כמעט את כל תחמוצות המתכת הידועות בכימיה האנאורגנית.
פצלת השדה – מעבר לשימוש בסוגים דוגמת לברדוריט כאבני-חן, פצלת השדה היא מרכיב חשוב בהכנת פורצלן.
בדרגות טוהר גבוהות היא משמשת ברפואת השיניים להכנת סתימות וציפוי לשיניים מלאכותיות.
המינרל משמש גם לתיארוך אופטי במדעי כדור הארץ ובארכאולוגיה ומהווה מרכיב חשוב בתעשיית הקדרות.
קאוליניט – משמש בקדרות, בייצור תרופות, כלבנים לבנייה, לציפוי נייר, כתוסף מזון, כחומר שוחק ומלבין במשחת שיניים, כמפזר אור בנורת ליבון ותעשיית הקוסמטיקה.
שימוש חדש יחסית הוא תרסיס דוחה חרקים.
קוורץ – מעבר לשימוש הרווח במינרלי הקוורץ כאבני-חן, הם משמשים כחומר גלם בתעשיית הזכוכית ובתעשיית האלקטרוניקה ליצירת מתנדים במכשירים אלקטרוניים דוגמת שעון קוורץ ומכשירי רדיו.
בפיזיקה משמש קוורץ שקוף להעברת קרינה אולטרה סגולה, לייצור חלונות ועדשות ולשימושים אופטיים מיוחדים.
קיאניט – משמש לייצור מגוון רחב של מוצרים: לבנים לבנייה, ייצור חומרים חסיני אש ומוצרי קדרות כאביזרי אינסטלציה וכלי אוכל מפורצלן, מבודדים חשמליים וחומרי ליטוש.
פרופסור מינרווה מקגונגל היא דמות בדיונית בסדרת הספרים "הארי פוטר" מאת הסופרת ג'יי קיי רולינג.
בתחילת הסדרה היא מכהנת כסגנית-המנהל, כראש בית גריפינדור, וכמורה לשינוי צורה בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, שם היא החלה ללמד בדצמבר 1956. מקגונגל מחשיבה את המקצוע שהיא מלמדת למורכב והמסוכן ביותר שנלמד בהוגוורטס.
סיימה את הוגוורטס ב-1954 בהצטיינות ועבדה כשנתיים במחלקה לאכיפת חוקי הקסם.
בהמשך התחתנה עם הבוס שלה אלפינסטון אורקהארט והתאלמנה ממנו ללא ילדים.
מקגונגל מתוארת כאישה גבוהה, בעלת סבר פנים חמור במיוחד.
שיערה שחור ואסוף בפקעת הדוקה.
והיא האנימאגוס הראשון שמופיע בסדרה, ויכולה להפוך לחתולה מנומרת.
גם בצורת האנימאגוס שלה, למקגונגל יש ריבועים שחורים סביב העיניים, המייצגים את משקפיה.
כמו כן, יש לה חיבה לבדים משובצים, ככל הנראה כתוצאה ממורשת סקוטית.
מקגונגל היא מהתומכות המרכזיות של אלבוס דמבלדור והסגנית של אלבוס דמבלדור, והיא חברה במסדר עוף החול בספר החמישי.
ניתן לראות כי הפרופסור מקגונגל דואגת מאוד לתלמידי גריפינדור, ובמיוחד להארי פוטר וחבריו.
למרות הקשיחות שהיא משדרת ורמת המשמעת הגבוהה שהיא דורשת מתלמידיה, היא מסייעת להארי וחבריו לבצע פעילויות מסוכנות ומתריסות נגד גורמים יותר בכירים ממנה.
הופעתה הראשונה של מקגונגל בסדרת הספרים נמצאת כבר בפרק הפתיחה של הספר הראשון, כאשר היא פוגשת את אלבוס דמבלדור בבית דודו ודודתו של הארי.
כסגנית המנהל, מקגונגל היא חברת הצוות שמנהלת את טקס המיון בהוגוורטס.
מקגונגל, בתפקידה כראש בית גריפינדור, מאוד מעוניינת בהצלחתה של קבוצת הקווידיץ' הביתית.
בספר הראשון, לאחר שהיא מבחינה בכישורי התעופה של הארי, היא ממליצה שהוא ימלא את התפקיד של המחפש.
מקגונגל ודמבלדור מחליטים לאשר להארי להחזיק מטאטא מרוץ, וזאת למרות שלתלמדי שנה ראשונה אסור בדרך כלל להביא מטאטא.
בנוסף, הארי מוצא את הפרופסור מקונגל כמישהי שלא כדאי להסתבך איתה בצרות ברגע הראשון שהוא רואה אותה.
ספר שני עד ספר רביעי
בספר השני תפקידה של מקגונגל קטן יותר, אך לקראת סוף הספר היא מתמנה למנהלת בפועל לאחר שדמבלדור מושעה מתפקידו.
גם בספר השלישי יש למקגונגל תפקיד קטן יחסית.
בספר הרביעי מקגונגל מודאגת מאוד מהשתתפותו של הארי בטורניר הקוסמים המשולש .
בהמשך התירה לו להשתמש בכיתת שינויי הצורה כדי להתאמן לקראת המשימה השלישית.
בספר החמישי, פרופסור מקגונגל מזהירה את הארי לא להתגרות בדולורס אמברידג', שעובדת בשביל משרד הקסמים.
מאוחר יותר מתברר שמקגונגל ואמברידג' מתעבות אחת את השנייה, ובכך הן מייצגות את המחלוקת העזה השוררת בין משרד הקסמים ובין מסדר עוף החול והעומד בראשו, אלבוס דמבלדור.
כאשר אמברידג' ומספר הילאים ממשרד הקסמים ניסו לעצור את רובאוס האגריד ולקחת אותו לאזקבאן, מקגונגל ניסתה לעצור אותם, אך הותקפה על ידם כאשר נשלחו לעברה ארבעה כישופים משתקים במקביל.
היא נלקחה מבית הספר אל בית החולים על שם הקדוש מנגו, וחזרה להוגוורטס זמן מה לאחר הקרב במשרד הקסמים, ואף הביעה צער שלא יכלה לרוץ אחרי אמברידג' כאשר זו נמלטה מהוגוורטס ומפיבס שרדף אחריה.
מאדאם פומפרי, אחות בית הספר הוגוורטס, מעידה על כוחה המרשים ועל כישוריה כמכשפה, ומציינת כי "כאילו שמישהו מהם [דולורס אמברידג' וההילאים] היה יכול לשתק את מינרווה מקגונגל בקרב פנים מול פנים לאור היום!
בספר השישי היא מופיעה פחות, אך כשדמבלדור מת היא הופכת למחליפה שלו ואף מנסה להשיג מידע מהארי על הניסיון שלו ושל דמבלדור למצוא הורקרוקסים, אך ללא הועיל.
בספר השביעי מתברר כי הפרופסור מקגונגל איננה המנהלת של הוגוורטס, והיא חוזרת לתפקיד המורה לשינויי צורה (לאחר שבמשך תקופה קצרה בסוף הספר השישי הייתה המנהלת בפועל).
המנהל החדש של הוגוורטס הוא סוורוס סנייפ, שמונה על ידי משרד הקסמים הפועל לפי הוראותיו של וולדמורט.
לקראת סוף הספר, הארי, רון והרמיוני מגיעים להוגוורטס כדי לחפש את אחד ההורקרוקסים האבודים.
לאחר שכמעט ונתפס על ידי אמיקוס קארו, אוכל המוות שמלמד את מקצוע אומנויות האופל, מקגונגל מסייעת להם להתגבר עליו.
במהלך האירועים הללו קארו יורק בפניה והארי מטיל עליו את קללת הקרושיאטוס.
לאחר מכן מקגונגל נלחמת בסוורוס סנייפ וגורמת לו לברוח מבית הספר, בסיועו של פרופסור פליטיק וצוות המורים.
בשעות שלאחר מכן היא מארגנת את כוחות ההגנה על הוגוורטס ואף נלחמת בעצמה בוולדמורט.
בספר היא פעילה כמנהלת בית הספר בו מתחנך הדור הצעיר בעולם הקוסמים, עוזרת למשפחות פוטר, ומאלפוי לאתר את ילדיהם שנודדים בזמן, בספר הארי פוטר מקניט אותה שאין לה ילדים.
בספר "מעשיות בידל הפייטן" נכתב שמינרווה מקגונגל היא מנהלת בית הספר הוגוורטס לאחר אירועי הספר השביעי, כצפוי לאור תפקידה כממלאת מקומו של אלבוס דמבלדור.
המקור של שמה הפרטי הוא ממינרווה, אלת החוכמה הרומית.
בדומה אליה, פרופסור מקגונגל גם אמיצה וגם חכמה.
תכונות אלה גרמו בילדותה למצנפת המיון כמעט לשייך את מקגונגל לבית רייבנקלו.
המקור של שם משפחתה הוא בשמו של המשורר הסקוטי בן המאה ה-19, ויליאם טופז מקגונגל, ששמו היה למשל ולשנינה כמשורר גרוע.
בסדרת הסרטים המבוססת על ספרי הארי פוטר, מקגונגל מגולמת על ידי השחקנית מגי סמית' ומדבבת אותה בגרסה העברית השחקנית רבקה מיכאלי.
במהלך צילומי הסרט השישי חלתה סמית' בסרטן השד, ונאלצה לחבוש פאה במשך כל הצילומים.
לאחר מכן הודיעה כי החלימה מהמחלה.
בסרט הפריקוול - חיות הפלא: פשעיו של גרינדלוולד, השחקנית פיונה גלסקוט מגלמת את מקגונגל הצעירה, למרות שעל פי ספרי הארי פוטר פרופסור מקגונגל נולדה בשנת 1935, זאת בניגוד לעובדה שעלילת הסרט מתרחשת בשנת 1927.
הדמות תגולם על ידי שחקנית חדשה עבור העיבוד הטלוויזיוני לספרים.
מינרלי אינדקס הם מינרלים שבעזרתם ניתן להעריך את מידת המטאמורפיזם (התמרה) שחלה באזור.
מינרלים אלה גדלים בסלע על חשבון מינרלים קודמים.
בשנת 1893 במהלך עבודות מיפוי של אזור הררי בסקוטלנד, נראתה התפתחות של חרסיות לסלעים מותמרים.
הגאולוג בארו שמיפה את האזור, זיהה בנוסף לשינוי הסלע גם שינויים מינרלוגים.
הוא גם הצליח למפות את השינויים האלו כך שכל קו במפה מציין הופעה ראשונה של מינרל מסוים.
מינרלים אלו כונו מינרלי האינדקס.
מינרלי אינדקס קשורים להתמרה שזהו שינוי במבנה של סלע כתוצאה מחימום או לחיצה.
כאשר החימום אינו אחיד יתקבלו אזורים עם דרגות שונות של חום (ובדומה גם לחצים שונים).
לכל אזור יהיה מאסף מינרלים שמאפיין אותו, וכך בעזרת המינרלים שמזוהים כיום, לאחר חשיפת הסלעים בפני השטח, ניתן לשער איזו היסטוריה גאולוגית חוו הסלעים.
המינרלים לא משנים ולא יוצרים מחדש את יסודות הסלע - ההרכב נשאר זהה אך המבנה שלו משתנה ונוצרים מינרלים חדשים.
כיום, בתנאי מעבדה, מצליחים הגאולוגים להגדיר את תנאי הלחץ והטמפרטורה שבהם גדלים המינרלים השונים, לדוגמה: גארנט, סטאורוליט, קיאניט וזאוליט.
השוואה של הממצאים האלו, לתצפיות על מאספי מינרלים מהשטח (מינרלים שנבדקו וזוהו), מאפשרת לשער מה היו התנאים באזורים שונים.
דוגמה ניתן לראות בנחל שחמון באילת.
בפתחו של הנחל נראים מעין כדורים קטנטנים שצבעם סגול (לרוב מרוכזים במאספים)
אלה הם הגארנטים - מינרל שמציין מטאמורפוזה בדרגה בינונית.
עם העלייה בנחל ניתן לראות בסלע מסביב מינרלים פריזמטיים בהירים, אלה הם סטראוליטים, מינרלים המעידים כי דרגת ההתמרה גדלה.
הגארנט והסטורוליט משמשים במקרה זה כמינרלי אינדקס ומיפוי הופעתם בכלל השטח אפשר למפות את הדרגה המטמורפית של סביבות הר שחמון.
מינרלי חרסית – קבוצה של מינרלים השייכים לקבוצת המינרלים הפילוסיליקטים (סיליקטים במבנה של לוחיות).
מינרלי חרסית הם מינרלים יציבים מאוד שהם תוצרים של בלייה או של פעולת תמיסות מימיות חמות (מקור הידרותרמי) על פלדספטים (פצלות השדה) ומינרלים אחרים (אך לא קוורץ).
בחלק מהמינרלים יש כמות משתנה של ברזל, מגנזיום, מתכות אלקליות, תחמוצות של מתכות אלקליות עפרוריות וקטיונים נוספים.
למינרלי חרסית יש מבנה דומה לנציץ, והם בנויים מלוחיות משושות.
מינרלי חרסית נפוצים מאוד בסלעי משקע המכונים לוטיטים או פליטים (lutitites, pelites), סלעים קלאסטיים השייכים לקבוצת סלעים בעלי גרגיר עדין הקטן מ-60 מיקרון, כדוגמת אבן טין (Silt), שגודל הגרגירים שלה בין 1/16 ל-1/256 מ"מ וחרסית – סלע שגודל גרגיריו קטן מ-1/256 מ"מ.
מינרלי חרסית נפוצים גם בסלעים מותמרים בעלי גרגרים דקים כדוגמת צפחה ופיליט.
במינרלי החרסית נעשה שימוש בתעשיית הקרמיקה, בקידוחי מים ונפט, בבניין ובייצור נייר.
למינרלי חרסית חשיבות בחקלאות שכן מינרלי החרסית הם מרכיבים משמעותיים בקרקע, וכמותם ומהותם קובעים במידה רבה את תכונות הקרקע.
כמו כל הפילוסילקטים מאופיינים מינרלי החרסית במבנה של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם.
במבנה הבסיסי יש שני סוגי שכבות.
סוג אחד הוא שכבה של ארבעונים (טטרהדרונים) של סיליקה (SiO4).
שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הארבעונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים.
אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הארבעון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון.
אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בארבעונים.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מתמניונים (אוקטהדרונים – גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום ולעיתים מגנזיום וברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
סיווג מינרלי החרסית נקבע על פי הצורה בה השכבות של הארבעונים ושל התמניונים מתחברים ללוחיות.
המינרל מכונה חרסית של 1:1 כאשר יש שכבה אחת של ארבעונים ושכבה אחת של תמניונים בכל לוחית.
המינרל מכונה חרסית של 2:1 כאשר שכבה אחת של תמניונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של ארבעונים, בדומה לקבוצת הנציצים.
הרכב השכבות של הארבעונים והתמניונים קובע אם הלוחית תהיה נטולת מטען חשמלי או בעלת מטען חשמלי שלילי.
דוגמה למצב בו יהיה ללוחית מטען חשמלי שלילי הוא כאשר אלומיניום מחליף את הצורן בארבעון.
הסיבה לכך היא שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי.
בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים.
לעיתים היא ריקה, לעיתים היא מכילה מים, ובמקרה שללוחית יש מטען חשמל שלילי יהיה פיצוי חשמלי בצורת קטיון אשלגן או נתרן שיחבר בין הלוחיות ויהווה את שכבת הביניים.
מינרלי חרסית כוללים את הקבוצות הבאות:
קבוצת הקאוליניט – הלוחית בנויה משכבה אחת של ארבענים ושכבה אחת של תמניונים, אין שכבת ביניים.
הקבוצה כוללת את המינרלים קאוליניט, דיקיט, האלויסיט ונקריט.
חלק מהמקורות כוללים גם את קבוצת הסרפנטין בשל דמיון מבני (באילי, 1980)
קבוצת הסמקטיט – כל לוחית בנויה משכבה אחת של אוקטהדרונים המקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של ארבעונים כאשר שכבת הביניים מכילה מים ויונים ספוחים.
הקבוצה כוללת את המינרלים פירופיליט, טלק, ורמיקוליט, סאוקוניט, סאפוניט, נונטרוניט ומונטמורילוניט.
קבוצת האיליט – מבנה הלוחית כמו קבוצת הסמקטיט פרט לעובדה ששכבת הביניים מכילה יוני אשלגן.
הקבוצה כוללת מינרל אחד, איליט.
קבוצת הכלוריט – מבנה הלוחית כמו קבוצת הסמקטיט אלא שלעיתים מתחלפת הלוחית בשכבה בודדת של תמניונים של מגנזיום.
הקבוצה כוללת מגוון נרחב של מינרלים בעלי מבנה דומה ושונות כימית ניכרת.
קיים ויכוח בין המינרלוגים לגבי שייכותה של קבוצת הכלוריט למינרלי החרסית וחלקם מסווגים את הכלוריט כקבוצה נפרדת בין הפילוסיליקטים.
סוגים נוספים של מינרלי חרסית 2:1, כדוגמת פליגורסקיט או ספיוליט, הכוללים במבנה הפנימי של המינרל תעלות ארוכות המאפשרות מעבר מים.
למרבית הקבוצות דלעיל קיימות תערובות של מינרלי חרסית.
רמת הסידור של המינרלים בתערובת נעה בין אקראית למסודרת, ומתוארת על ידי המונח רייכוויט (Reichweite) שמקורו בגרמנית ופירושו תחום.
R0 מתאר סדר אקראי ותערובות בעלת סדר גבוה מקבלות את הסיווג R3. לדוגמה, מאמרים מקצועיים יתייחסו לתערובת איליט-סמקטיט כבעלת רמת סדר של R1. לעיתים מקבלות תערובות של מינרלי חרסית שהן ברמת סדר R1 מושלמת שם משלהן.
תערובת כלוריט-סמקטיט בעלת סדר R1 מכונה קורנסיט, ותערובת איליט-סמקטיט בעלת סדר R1 היא רקטוריט.
מינרלים סיליקטיים – קבוצת מינרלים המבוססת על סיליקטים (תרכובת של אניון שבמרכזו אטום צורן אחד או יותר המוקף בליגנדים של אטומי חמצן שמטענם החשמלי שלילי).
המינרלים הסיליקטיים הם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים, כ-95% מקרום כדור הארץ בנוי ממינרלים סיליקטיים.
המבנה הבסיסי של המינרלים הוא של טטרהדרון (ארבעון – פירמידה בעלת 4 מישורים שווי צלעות).
הצורן מצוי במרכז הטטרהדרון והחמצנים מהווים את ארבעת הקדקודים.
סוג הקשרים בין הטטרהדרונים משתנה בין סוגי המינרלים.
הטטרהדרונים יכולים להיות מנותקים זה ממזה, מחוברים בזוגות או מקובצים למבנים הכוללים טבעות משולשות או משושות, שרשרות, שרשרות כפולות, לוחות, ומבנים תלת־ממדיים.
במינרלוגיה מסווגים את המינרלים הסיליקטיים בהתאם למבנים אלו לקבוצות הבאות.
נזוסיליקטים (מכונים גם אורתוסיליקטים) – (נזו ביוונית אי) – סיליקטים במבנה איים, ארבעון בודד – -4[SiO4].
היחס בין צורן לחמצן הוא 4:1. זוהי הקבוצה בעלת המבנה הפשוט ביותר שבה הארבעונים אינם קשורים ביניהם (ומכאן הכינוי סיליקטים במבנה איים).
הקשרים במבנה זה חזקים, ולסיליקטים אלו מבנה צפוף ולפיכך משקל סגולי, קשיות ומקדם שבירה גבוהים יותר מסיליקטים מקבילים בקבוצות האחרות.
זו הסיבה שבקבוצה זו יש יותר אבני חן מאשר בכל קבוצת סיליקטים אחרת.
להלן רשימה של המינרלים החשובים ביותר בקבוצה:
קבוצת הפנאקיט – קבוצה של מינרלים בעלי מבנה טריגונלי-רומבוהדרלי
פנאקיט – Be2SiO4, גבישים משושים.
המינרל מכיל בריליום והוא בדרך כלל שקוף ונוהגים לעבדו בתעשיית אבני חן.
וילמיט – Zn2SiO4, גבישים משושים קצרים.
המינרל מכיל אבץ ולו גוונים רבים: אפור, אדמדם, חום כהה, שחור, צהוב-דבש, ירוק-תפוח, וכחול בהיר.
והוא פלואורסצנטי בגוון ירוק בקרינת על-סגול.
איקריפטיט – LiAlSiO4, גבישים משושים קצרים.
המינרל מכיל ליתיום ואלומיניום והוא בדרך כלל חסר צבע או לבן והוא פלואורסצנטי בגוון אדום ורוד בקרינת על-סגול.
קבוצת האוליבין – קבוצה של מינרלים במבנה x2SiO4 כאשר x יכול להיות ברזל, מגנזיום, מנגן, סידן או צירוף שלהם, ולעיתים ניקל ואבץ.
לכל חברי הקבוצה מבנה אורתורומבי.
פורסטריט – Mg2SiO4, מינרל נפוץ המופיע גם כאבן החן פרידוט
פאיאליט – Fe2SiO4, מינרל נפוץ בעיקר כתמיסה מוצקה עם הפורסטריט.
למינרל המכיל כמויות משתנות של שניהם נוהגים לקרוא אוליבין, אף ששם זה נפסל רשמית.
טפרואיט – Mn2SiO4, מינרל בגוון אפור המשמש לעיתים רחקות כבצר למנגן.
קבוצת הגארנט – קבוצת מינרלים שנוסחתה הכללית: A3B2(SiO4)3, שבה A הוא קטיון דו־ערכי (Ca, Fe2+, Mg) ו-B הוא קטיון תלת־ערכי (Al, Fe3+, Cr).
אוברוביט – Ca3Cr2(SiO4)3, המינרל הנדיר ביותר בקבוצת הגארנט, והסוג היחיד שצבעו הוא ירוק בלבד.
אלמנדין – Fe+23Al2(SiO4)3, אבן חן בגוון אדום-סגול.
אנדרדיט – Ca3Fe+32(SiO4)3, אבן חן בעלת הברק העז ביותר מבין כל סוגי הגארנט, יקר במיוחד הוא הסוג הירוק הקרוי דמנטואיד.
גרוסולר – Ca3Al2(SiO4)3, אבן חן המכונה הסוניט כשהגוון הכתום, וטסבוריט, אבן חן מבוקשת בגוון ירוק.
הידרוגרוסולר – Ca3Al2(SiO4)3-x(OH)4x, אבן חן שלעיתים נמכרת בהטעיה כסוג של ירקן.
ספסרטין – Mn+23Al2(SiO4)3, אבן חן אדומה.
פירופ – Mg3Al2(SiO4)3, אבן חן אדומה.
זירקון – ZrSiO4, הזירקון השקוף מהווה תחליף ליהלומים.
תוריט – ThSiO4, מינרל רדיואקטיבי בשל נוכחות תוריום.
קבוצת הסילימניט – קבוצת מינרלים אלומו-סיליקטיים
אנדלוזיט – Al2SiO5, אבן חן בעלת פלאוכרואיזם עז.
קיאניט – Al2SiO5, מינרל בעל גוון כחול בולט.
סילימניט – Al2SiO5, מינרל לבן עד אפור שעיקר השימוש בו במצתים של מנוע בעירה פנימית.
דיומורטיריט – Al6.5-7BO3(SiO4)3(O,OH)3, מינרל בגוון כחול עד כחול ירקרק שבו נעשה שימוש בייצור חרסינה באיכות גבוהה.
טופז – Al2SiO4(F,OH)2, אבן חן צהובה
סטאורוליט – Fe,Mg,Zn)2Al9(Si,Al)4O22(OH)2), מינרל המופיע בתצורת גבישים תאומים היוצרים צורת צלב.
קבוצת ההומיט – קבוצת מינרלים שנוסחת המבנה הכללית שלה היא M(2n+1)(SiO4)n(OH,F)2.
נורברגיט – Mg3(SiO4)(F,OH)2, מינרל נדיר בגוון צהוב.
כונדרודיט – Mg,Fe2+)5(SiO4)2(F,OH)2), הנפוץ מבין חברי הקבוצה, לעיתים משמש כאבן חן.
הומיט – Mg,Fe2+)7(SiO4)3(F,OH)2), המינרל שנתגלה לראשונה ולכן הקבוצה קרויה על שמו.
קלינוהומיט – Mg,Fe2+)9(SiO4)4(F,OH)2), אבן חן נדירה בגוון דבש.
קבוצת הגדוליניט – קבוצת מינרלים המאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה ושל בוראט.
גדוליניט – Ce,La,Nd,Y)2Fe2+Be2Si2O10), מקור לעפרות נדירות
דטוליט – (CaBSiO4(OH, נעשה בו שימוש באבן לקישוט וכאבן חן משנית
טיטניט – CaTiSiO5, ידוע גם כספן.
אחד המקורות לתחמוצת הטיטניום (TiO2) המשמש כפיגמנט לבן.
כלוריטואיד – Fe2+,Mg,Mn)2Al4Si2O10(OH)4), על שמו קבוצת מינרלים בעלת מבנה דומה.
איי מינקווירס ואקרהאוס הם שתי קבוצות איים המהווים חלק מהבייליוויק של ג'רזי באיי התעלה.
מרבית האיים אינם מיושבים, וכוללים רק בקתות דייגים.
איים רבים מכוסים מים בעת הגאות.
איי מינקווירס ממוקמים 15 ק"מ דרומית לאי ג'רזי.
האיים מהווים חלק מהמחוז הקהלתי גרוויל.
האיים לז מזון (Les Maisons)
האי לה ניאסאן (Le Niêsant)
האיונים לז פושרז (Les Faucheurs)
והאי לה הוט גרון (La Haute Grune).
איי אקרהאוס ממוקמים 9 ק"מ צפונית מזרחית לאי ג'רזי וכ-12 ק"מ מחופי צרפת.
האיים מהווים חלק מהמחוז הקהילתי סנט מרטין.
מקור שם האיים בנורדית עתיקה.
הסיומת "הו" המצוייה בשמות איים רבים מאיי התעלה מקורה במילה הנורדית הולם שמשמעה "אי".
ראשית השם מקורו, ככל הנראה במילה הנורדית "סקר" שמשמעותה "שונית".
האיונים, בדומה ליתר איי התעלה סופחו על ידי דוכסות נורמנדי בשנת 933. עם כיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש בשנת 1066 נותרו האיים חלק מהדוכסות עד כיבוש נורמנדי בשנת 1204 על ידי מלך צרפת פיליפ אוגוסט, כאשר האיים נותרו חלק מאנגליה.
בשנת 1259 המלך הנרי השלישי השיב את האיים למלך צרפת ואילו המלך אדוארד השלישי בעת חוזה ברטיני משנת 1360 ויתר על דרישתו לשלטון בצרפת אולם שמר על טענתו לריבונותו על האיים.
לכל אורך ההיסטוריה שימשו האיים בעיקר מבריחים שהבריחו סחורות בין אנגליה לצרפת.
בשנת 1950 הסכימו הממלכה המאוחדת וצרפת לפנות לבית הדין הבינלאומי לצדק על מנת שיכריע בסכסוך על הריבונות באיים.
בית המשפט החליט בפסק דין מה-17 בנובמבר 1953 כי האיים שייכים לג'רסי ולא לצרפת.
האיים אינם מיושבים דרך קבע, ומתגוררים בהם נופשים ודייגים בעונת הקיץ.
בעבר התגוררו ביישוב תושבים דרך קבע - כפי שניתן ללמוד משרידי כנסייה או מנזר שנמצאו על האי לה מייטרה, אולם לא ידוע מתי נבנו מבנים אלה ומדוע עזבו התושבים.
שני תמהונים טענו כי הם מלכי האי (Le Roi des Ecréhous):
פיליפ פינל התגורר על האי בליאנטצ'יל בין 1848–1898 ושלח למלכה ויקטוריה מכתבים ותשורות כ"מלך האי".
אלפונס לה גסטלואי התגורר באי בשנות ה-60 וה-70 (לאחר שנמלט מג'רסי בעקבות חשדות כי הוא החיה מג'רסי - פדופיל שאנס מספר ילדים.
בדיעבד התברר שהחשדות היו חסרי בסיס).
בשנת 1993 ושוב בשנת 1994 פלשו מספר אזרחים צרפתים לאי והניפו את דגלי נורמנדי, במחאה על היות האיים שטח בריטי, ושוטרים שנשלחו מג'רסי הניסו את הפולשים והניפו את דגל היוניון ג'ק.
האיים מוזכרים בספרו של ויקטור הוגו "תשעים ושלוש" הדן במהפכה הצרפתית.
הוגו דן בסגנות של הקרבה לאיים, וכי האיים היוו מקור לריב בין "שתי הגברות הזקנות" - הן צרפת ובריטניה.
האיים אף מוזכרים בספרו של המונד אינס - "מארי דייר הטרופה" (Wreck Of The Mary Deare).
האיים אינם מיושבים, למעט מספר מועט של דייגים השוהים באיים בעונת הדיג (בחודשי הקיץ).
בשנת 1998 "פלשו" מספר צרפתים לאי בשם "מלך פטגוניה" במחאה על הכיבוש הבריטי של איי פוקלנד.
כבר למחרת היום שבו האיים לשליטת בריטניה והונף עליהם היוניון ג'ק (אף שהאי אינו שטח של בריטניה).
בתזונה, מינרלים הם קבוצה של יסודות, רובם מתכות, להם יצורים חיים נזקקים לשם פעולתם התקינה.
חלק מהמינרלים מופיעים בכל היצורים החיים, ובלעדיהם אין החיים יכולים להתקיים: זרחן, סידן ונחושת, למשל; אחרים מופיעים בחלק מהיצורים בלבד: ניקל, סלניום וצורן, למשל.
המינרלים נצרכים על ידי היצורים כחלק מהמזון, ולא בצורתם הגבישית, (למעט מקרים נדירים, כמו מלח בישול, למשל, הנצרך גם בצורתו הגבישית).
קיימות ארבע קבוצות של מינרלים הדרושים ליצורים חיים, לפי מידת חשיבותם:
ארבעת היסודות הבסיסיים: פחמן, מימן, חמצן וחנקן.
הללו מופיעים בכל היצורים ומהווים למעלה מ-99% ממסתם.
מאקרומינרלים: מופיעים בתאיהם של יצורים חיים בשיעור של מעל ל-50 מיליגרם עבור קילוגרם של מסת תא (או גוף).
גם יסודות אלו מופיעים בכל היצורים החיים.
מיקרומינרלים או יסודות קורט: מופיעים בתאיהם של יצורים חיים בשיעור של מתחת ל-50 מיליגרם עבור קילוגרם של מסת תא (או גוף).
חלקם של יסודות אלו מופיע בכל היצורים, אך חלקם האחר מופיע ביצורים מסוימים בלבד.
מיקרומינרלים ייחודיים: הללו ייתכן שמופיעים בכמויות מזעריות בתאיהם של יצורים מסוימים.
תפקודם הביולוגי אינו ידוע או טרם הוברר דיו.
ההגדרה למיקרומינרלים ומאקרומינרלים מתייחסת בעיקר לאדם וליונקים מפותחים אחרים, ואף כי ייתכן שתהיה תקפה גם ליצורים אחרים, הרי שייתכן שהדרישות המינרליות של חיידקים, צמחים, פטריות ויצורים רבים אחרים שונות למדי.
הטבלה שלהלן מרכזת את שלוש קבוצות המינרלים האחרונות.
עמודת ה"מקורות" מתייחסת בעיקר לאדם; יצורים אחרים מסוגלים לצרוך מינרלים ממקורות שונים.
מינרל דמפיר (Mineral Dampier) הייתה אוניית צובר בצי הסוחר הישראלי במעמס של 170,698 טון ובקטגוריית גודל קייפסייז..
ב-22 ביוני 1995 התנגשה מינרל דמפיר באוניית הצובר הקוריאנית Hanjin Madras בדרכה מברזיל לנמל פוהנג בקוריאה הדרומית, עמוסה במטען של עפרת ברזל, במשקל של למעלה מ-160,000 טון.
מינרל דמפיר טבעה על כל צוותה.
בערכאת הערעור של בית המשפט לאדמירליות בבריטניה נקבע כי האונייה הקוריאנית הייתה אחראית לתאונה ביחס של 4:1 לעומת המינרל דמפיר.
על פי העובדות, כפי שנקבעו בבית המשפט לאדמירלות, עולה כי בעת התאונה עמד בגשר הפיקוד של האונייה הקוריאנית הקצין השני קים, בן 25, בעל ניסיון מועט בלבד.
הראות בליל ההתנגשות הייתה למרחק של כ-4.5 ק"מ.
כבר כחצי שעה לפני ההתנגשות ניתן היה לקבוע, על פי רישומי המכ"ם, כי שתי האוניות, אשר תמרנו כדי לעקוף צי ספינות דיג שעגן בקרבת מקום, יחלפו זו בקרבת זו.
על פי כיווני הפלגתן ובהתאם לחוקי הדרך בים, היה על האונייה הקוריאנית לפנות את הדרך למינרל דמפיר.
עוד ניתן היה לקבוע כי כעשרים דקות לפני ההתנגשות, כאשר האוניות היו במרחק של כ-7–8 ק"מ זו מזו, יצרה המינרל דמפיר קשר רדיו עם האונייה הקוריאנית והוסכם כי האוניות יחלפו זו על פני זו בצידן השמאלי.
הקצין הקוריאני אף הודיע למינרל דמפיר כי הוא יסיט את נתיב אונייתו ימינה ויעץ כי המינרל דמפיר תמשיך באותו נתיב ובאותה מהירות.
למרות זאת הקצין הקוריאני לא שינה בשלב זה את נתיב השיט של אונייתו, או מהירותה.
כ-14 דקות בטרם ההתנגשות, כאשר האוניות היו במרחק של כ-4.5 ק"מ, נערכה בין האוניות שיחת רדיו שנייה ואחרונה.
את שיחת הרדיו יזם הקצין הקוריאני והוא הודיע למינרל דמפיר להמשיך באותו נתיב ובאותה מהירות, האונייה הישראלית אישרה את התשדורת הזו.
למרות הקרבה בין האוניות לא האט קים את האונייה הקוריאנית ושינה את נתיבה אך במעט, הוא העיד כי העריך שהמינרל דמפיר תחלוף על פני האונייה הקוריאנית במרחק של לא פחות מקילומטר.
רק חמש דקות בטרם ההתנגשות ניסתה האונייה הקוריאנית לשנות נתיב לימין בחדות והשמיעה צפצוף קצר בודד, בצפצפה ולא בצופר האונייה, צפצוף שלא היה יכול להישמע במינרל דמפיר.
כשתי דקות בטרם ההתנגשות ניסתה המינרל דמפיר לבצע תמרון התחמקות, אולם, בשעה 03:30 לפנות בוקר, אירעה ההתנגשות.
הדיווח על התאונה נעשה על ידי האנייה הקוריאנית באיחור של 3 שעות.
בחיפושים הועסקו כלי שיט ומטוסים יפניים והאניות "צים אילת" ו"צים טוקיו" שנמצאו באזור.
נמצאו גופות שני אנשי צוות ישראלים קצין האלחוט אורי ברגר ורב המלחים משה קול.
מחקירת התאונה עלה כי בניגוד לפרסומים ראשוניים המינרל דמפיר לא טבעה בדקות שלאחר ההתנגשות, אלא כ-15–30 דקות אחר כך.
עובדה זו מעוררת תהיות מדוע לא נטשו אנשי הצוות את האנייה בצורה מסודרת והאנייה טבעה מבלי שנעשה שימוש בסירות ההצלה.
ההשערה היא כי צוות האנייה לא הבין את חומרת הפגיעה ושיער כי האונייה תצליח להגיע לנמל, כפי שעשתה האונייה הקוריאנית שהתנגשה בה.
ממשלת ישראל השקיעה מאמצים רבים וכ-8 מיליון דולר באיתור האונייה ובחילוץ גופות אנשי הצוות, 8 ישראלים ו-21 פיליפינים, אשר טבעו בתאונה.
האונייה הטרופה התגלתה בעומק של כ-85 מטר על קרקעית הים, ימים ספורים לאחר התאונה, אולם החיפושים אחר הגופות נמשכו כ-15 חודשים.
העובדה שממשלת ישראל שילמה עבור חיפושים אלה עוררה חילוקי דעות בציבור בישראל.
שש מתוך שמונה גופות אנשי הצוות הישראלים אותרו והובאו לקבורה בישראל.
שמותיהם הונצחו באתר ההנצחה לימאי צי הסוחר שמקום קבורתם לא נודע שבחיפה.
רב החובל פיליפ עירון הונצח באנדרטה במרינה העירונית באילת.
ר/ח הלל ירקוני 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל ע' 403.
דני ליבנה למה שקעה המינרל דמפיר?
סקירה (באנגלית) במכון וידרא למחקר הספנות, אוניברסיטת חיפה, 1997
תמונת מינרל דמפיר והרישום בנמל הונג קונג, אנדרו מהר, באתר מרין טרפיק.
מינרל יוצר סלע הוא מינרל השותף בבנייתם של סלעים.
לעיתים מינרל אחד אחראי להרכבתו של סלע – לדוגמה: קוורץ הוא המינרל היחיד בצור, אך מרבית הסלעים מורכבים ממגוון מינרלים – לדוגמה: גרניט מורכב בעיקר מפצלת השדה, קוורץ ונציץ, וכן ממינרלים נוספים בכמויות פחותות.
גבישים של מינרלים עשויים להימצא בתוך סלעים כקסנוקריסטים – גבישים זרים הכלוא בתוך הסלע אך אינם מהווים חלק מהרכבו, דוגמת יהלומים הנמצאים בתוך קימברליט.
המינרלים יוצרי הסלע הנפוצים ביותר הם:
קבוצה גדולה של מינרלים המבוססת על סיליקטים והחשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים: כ-95% מקרום כדור הארץ בנוי ממינרלים השייכים לקבוצה זו.
אוליבין – קבוצת מינרלים, המינרל הנפוץ ביותר במעטפת כדור הארץ ולכן הנפוץ ביותר בכדור הארץ, על אף שאינו מצוי בשפע בקרום.
האוליבין מצוי בסלעי יסוד מאפיים עד אולטרה-מאפיים כדוגמת גברו, ובזלת.
סלעים אולטרה-מאפיים מסוימים בנויים מאוליבין בלבד והם קרויים פרידוטיט ודוניט.
אוליבין הוא המינרל העיקרי בסלעים מותמרים כשיש.
סלעי משקע שהכילו ריכוז גבוה יחסית של מגנזיום ותכולת סיליקה נמוכה נוטים ליצור אוליבין עשיר במגנזיום – פורסטריט.
במטאוריטים שהרכבם ברזל-ניקל נתגלה אוליבין כגבישים גדולים, שלעיתים היוו 50% מנפח המטאוריט.
בישראל ניתן למצוא אוליבין בסלעים הגעשיים מן השלישון והרביעון בצפון הארץ ובסלעים בזלתיים מהקרטיקון במכתש רמון.
קסנוליתים של פרידוטיט נמצאו בגבעת המורה.
גארנט – קבוצת מינרלים נפוצה יחסית בסלעים מותמרים מהתמרת מגע והתמרה אזורית ובסלעי יסוד, משום שהגארנטים נוצרו בתנאי טמפרטורה ולחץ גבוהים בהם נתונים סלעים מסוגים אלה.
מסיבה זו יכולים גאולוגים להשתמש בגארנטים המצויים בסלעים כאמצעי לניתוח תנאי ההיווצרות שלהם.
בישראל מצויים גארנטים בסלעי צפחה וגנייס בדרום הערבה ובאזור המגע בין בזלת לחוואר מן הפליוקן ליד מנחמיה בעמק הירדן.
גודלם הממוצע של גבישי הזירקון הוא 100–300 מיקרומטר, אך הם יכולים לצמוח לגודל של כמה סנטימטרים, במיוחד בפגמטיט שהתקרר לאט ואפשר את צמיחת הגבישים בתוכו.
עם זאת, גבישי זירקון גדולים נדירים מאוד.
בישראל ניתן למצוא זירקון כגרגרים קלסטיים באבן חול נובית וכמרכיב בסלעים גרניטיים רבים במסיב הפרקמברי של דרום הנגב.
טיטניט – מצוי בסלעים מותמרים כגנייס וצפחה, סלעים פלוטוניים כסיאניט, בטוף טרכיטי וכגרגרים באבן גיר וגרניט.
בישראל ניתן למצוא גבישים כאלה בגרניט שבנחל רודד ובסלעי הדיוריט שבמסיב הפרקמברי בדרום הנגב.
סטאורוליט – מינרל נפוץ הנוצר בשלבים המאוחרים של התמרה אזורית בה הופכים סלעי משקע פֶּליטים לאמפיבוליט ובסלעים מותמרים כגנייס וצפחה.
הסטואורוליט מופיע יחד עם אלמנדין, נציצים, קיאניט ומינרלי התמרה אחרים, ומשום כך הוא מהווה מינרל אינדקס המאפשר לשער את הטמפרטורה, העומק והלחץ בהם היה נתון הסלע בעת ההתמרה.
בישראל מצוי סטאורוליט בצפחות מסיב אילת.
אנדלוזיט – מינרל נפוץ בסלעים מותמרים שמקורם בסלעי משקע עשירים באלומיניום, שעברו התמרה אזורית בלחץ נמוך ובחום בינוני עד גבוה.
המינרלים הפולימורפיים לאנדלוזיט – קיאניט וסילימניט – נוצרים גם הם בהתמרה, אבל בלחץ וחום שונים, ולכן מהווים שלושתם מינרלי אינדקס המאפשרים להעריך את הטמפרטורה, העומק, והלחץ בהם היה נתון הסלע בעת ההתמרה.
לעיתים נדירות אפשר למצוא פורפירובלסטים גדולים במיוחד של אנדלוזיט בגרניטים ובפגמטיטים.
בישראל מצוי אנדלוזיט כמרכיב של צפחות הנציץ במסיב אילת.
טופז – מינרל המצוי בסלעי יסוד פלסיים: הוא מתגבש בדרך-כלל בפגמטיטים גרניטיים או בסדקי התאדות בזרמי לבה ריוליטית.
סילימניט – מינרל אינדקס הנפוץ בסלעים מותמרים שמקורם בסלעי יסוד עשירים באלומיניום, שעברו התמרה מלאה כדוגמת צפחה, גנייס והורנפלס, לעיתים נדירות בפגמטיטים.
בישראל ניתן למצוא אותו בסלעי פרקמבריון מותמרים באזור מסיב אילת.
קיאניט – מינרל נפוץ בפגמטיטים או בסלעי יסוד עשירים באלומיניום שעברו התמרה.
קיאניט הוא מינרל אינדקס לפאצייס צפחות כחולות של סלעים מותמרים.
אפידוט – קבוצת מינרלים נפוצה אך ממקור שניוני כתוצר של שינוי הידרותרמי במינרלים כפצלת השדה, נציץ, פירוקסן, אמפיבול, גארנט ואחרים.
אפידוט מופיע באבני גיר ובצפחות.
גבישים מפותחים היטב מצויים במקומות רבים, ובישראל ניתן למצוא כאלה בחללים בסלעי בזלת וטוף בכרמל וכמינרל משני בסלעי יסוד פרקמבריים ובסלעים מותמרים באזור אילת.
וזוביאניט – מינרל המופיע כגבישים טטרגונליים במרבצים של סלעי סקארן ובאבני גיר שעברו התמרת מגע.
המינרל התגלה לראשונה בשנת 1795 כשהוא כלוא בתוך גושי סלע בסמוך לשפכי הלבה של הר הגעש וזוב, ומכאן מקור שמו.
בריל – קבוצת מינרלים של אלומיניום ובריליום המצויה בעיקר בפגמטיטים גרניטיים אך גם בצפחות נציץ בהרי אורל, ולרוב יחד עם בצרים של המתכות בדיל וטונגסטן.
בישראל נמצא בריל בפגמטיטים באזור אילת.
טורמלין – קבוצת מינרלים שניתן למצוא מופעים עיקריים: בסלעי יסוד – בייחוד גרניט ופגמטיטים של גרניט, ובסלעים מותמרים כדוגמת צפחה ושיש.
מאחר שהטורמלין הוא מינרל עמיד, ניתן למצוא כמויות קטנות ממנו כגרגרים באבן חול ובקונגלומרטים.
בישראל נמצא טורמלין בפגמטיטים ובעורקי קוורץ במסיב אילת, וכן כגרגרים דטריטיים באבן חול נובית.
קורדיאריט – מינרל נפוץ הנוצר בהתמרה אזורית בהתמרת מגע של סלעים חרסיתיים.
הוא נפוץ במיוחד בהורנפלס שנוצר כתוצאה מהתמרה של מגע של סלעים פליטיים – סלעים קלאסטיים בעלי גרגיר הקטן מ-60 מיקרון.
קורדיאריט מופיע גם בסוגי גרניט מסוימים, בפגמטיטים ובנוריט, כשההרכב הכימי של המאגמה המקורית היה גברו באופיו.
בישראל ניתן למצוא קורדיאריט בצפחות נציץ במסיב אילת.
וולאסטוניט – מינרל המופיע לעיתים קרובות בסלעים מותמרים שנוצרו מסלעי משקע פחמתיים ובסלעי סקארן.
הוא נוצר כשעל אבן גיר או דולומיט שאינם טהורים מופעלים לחץ וטמפרטורה גבוהים על ידי מאגמה המכילה חומצה צורנית.
בטמפרטורות גבוהות מ-600°C מתחוללת התגובה הכימית המכונה "ריאקצית וולאסטוניט".
אגירין – אינוסיליקט, מופיע בסיאניט-נפליני עשיר בנתרן אלקלי ובסלעי יסוד דומים.
בישראל מצוי אגירין בסלעי מונזוניט בגבעת המורה.
אוגיט – מינרל המופיע בסלעי יסוד כדוגמת אנדזיט, בזלת וגברו ובסלעים מותמרים שמקורם בהתמרה הידרותרמית באזורי התמרת מגע.
בישראל מצוי אוגיט ברוב הסלעים הגעשיים מהשלישון והרביעון בצפון הארץ, בלבה מקרטיקון עליון בכרמל ובסלעים מגמתיים ומותמרים מהפרקמבריון באזור אילת-תמנע.
דיופסיד – מינרל המצוי בסלעי יסוד אולטרה-מאפיים כדוגמת קימברליט ופרידוטיט ונפוץ בסלעים מאפיים כדוגמת בזלת אוליבינית ואנדזיט.
דיופסיד מצוי גם במגוון של סלעים מותמרים, כמו סקארן שהתפתח מסלעי דולומיט עשירים בסיליקה בהתמרת קבורה.
דיופסיד הוא מינרל חשוב במעטפת כדור הארץ, והוא נפוץ בקסנוליתים של פרידוטיט שהתפרצו בקימברליט ובבזלת אלקלית.
גם במטאוריטים התגלתה נוכחות של דיופסיד.
בישראל מצוי דיופסיד בסלעים מותמרים באזור אילת ובסלעים מגמתיים רבים.
אמפיבול – מינרל נפוץ בסלעי יסוד ובסלעים מותמרים רבים כדוגמת גרניט, סיאניט, דיוריט, גברו, בזלת, אנדזיט, גנייס וצפחה.
טרמוליט – מינרל אינדקס הנוצר בהתמרה של סלעי משקע עשירים בדולומיט ובקוורץ.
טרמוליט משמש פטרולוגים כאינדיקטור לרמת ההתמרה שעברו סלעים, מאחר שבטמפרטורות גבוהות מאוד הוא מותמר לדיופסיד, ולכן סלעים המכילים טרמוליט בלבד ואינם מכילים דיופסיד לא נחשפו לטמפרטורות גבוהות בעברם.
אקטינוליט – מינרל נפוץ הנוצר בהתמרה בטמפרטורות נמוכות יחסית של אבן גיר עשירה במגנזיום.
האקטינוליט מופיע גם בצפחות כחולות עתירות גלאוקופן, ויוצר לבדו סלעי אקטינוליט מותמרים.
הורנבלנדה – סדרת מינרלים המהווה מרכיב ראשי בסלעי אמפיבוליט ומרכיב נפוץ בסלעי יסוד ובסלעים מותמרים רבים כדוגמת גרניט, סיאניט, דיוריט, גברו, בזלת, אנדזיט, גנייס וצפחה.
מינרלים מקבוצת זו מתפרקים בבליה למינרלים מקבוצת הכלוריט ולאפידוט.
בישראל מצויים גבישים גדולים בדייקים בזלתיים מהרביעון באזור יבנאל, בטוף מהקרטיקון בכרמל, בסלעים מגמתיים ומותמרים פרקמבריים באילת-תמנע וגרגרים קלסטיים באבני חול צעירות.
גלאוקופן – מינרל הנוצר בסלעים מותמרים עתירי נתרן או שעברו התמרה בלחץ גבוה וחום נמוך, כפי שמתרחש לאורך אזורי הפחתה.
הגלאוקופן הוא שנותן לצפחות כחולות את מראן האופייני.
גלאוקופן נתגלה גם באקלוגיט שעבר התמרה נסוגה, במהלכה יורדים הטמפרטורה והלחץ.
ריבקיט – מינרל הנוצר כגבישים ארוכים או סיביים בגוון כחול כהה בגרניטים אלקליים, סיאניטים, תצורות ברזל וצפחות עתירות נתרן.
נוכחותו גם בסלעי יסוד מבדילה אותו מהגלאוקופן שתפוצתו מוגבלת לסלעים מותמרים בלבד.
בישראל ניתן למצוא ריבקיט בסיאניט מסוג נורדמרקיט של מכתש רמון.
כלוריט – קבוצת מינרלים נפוצים בסלעים מותמרים בטמפרטורה נמוכה או בינונית, בחלק מסלעי היסוד ובסלעים שנוצרו בעורקים הידרותרמיים.
הכלוריטים נפוצים בסלעי יסוד כתוצר של פירוק של מינרלים מאפיים כהים כפירוקסן, אמפיבול וביוטיט.