tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשעה 8:50 תקפה רביעיית מטוסי תקיפה מדגם מיג 17 את שתי הספינות.
את מטוסי התקיפה ליוו מטוסי ירוט מדגם מיג 21 שהיו בחיפוי בגובה 14,000 רגל (כ-4,200 מטרים).
התקיפה הראשונה נעשתה מכיוון צפון-מערב, ועם תחילתה הופסקו פעולות החילוץ.
"מח-38" נפגעה מרקטה והחלה לעלות באש, וב"מח-32" יצא תותח אורליקון 20 מ"מ מכלל פעולה ומפקד הפלגה נפגע ברגלו.
מטוסי המיג 17 הסורים נכנסו ליעף תקיפה שני על הספינות, הפעם מכיוון הכפר עקב.
סגן מפקד הפלגה ושני אנשים שהיו עליה קפצו למים, נאספו על ידי ה והועברו אל "מח 32".
כל אותה עת נמשך הירי ממוצבי החוף.
נר עשן שהופעל בירכתי "מח-38" מפגיעת המטוסים סייע להסתיר את הסומבוק מעיני הסורים.
במהלך היעף השני פתחו באש סמל גבריאל (גבו) ברנט וחייל נוסף באמצעות שני מקלעי 0.5 של "מח-32", ופגעו באחד ממטוסי המיג 17, שנפל למים מצפון לספינות.
הטייס הסורי לא נראה נוטש.
הפלת המטוס נעשתה אף על פי שצריחי המקלעים בספינת המשמר תוכננו לירי שטוח מסלול ולא לירי על המטוסים המגיעים מגבוה.
לאחר יעף שלישי ללא פגיעות עזבו שלושת המטוסים הסוריים הנוספים את מקום התקרית.
כנגד מטוסי האבטחה הסוריים הוזנק זוג מטוסי מיראז' 3 מטייסת 117 שהוטסו על ידי סרן אבי לניר וסרן יהודה קורן.
בשעה 9:05 הצליח יהודה קורן להפיל את אחד ממטוסי המיג 21 בגובה נמוך מעל שייח מסכין.
לאחר שהירי מהמוצבים הסוריים בחוף המשיך הוזנק סיוע אווירי נוסף.
בשעה 10:00 הגיעה לזירה שלישיית מטוסי ווטור מטייסת 110 (טייסת "אבירי הצפון").
הפצצות שהטילו נפלו בשטח פתוח בקרבת מסעודיה, אך הסורים העריכו את המצב נכוחה וחדלו לירות.
קצין סיוע אווירי הגיע לשטח אך לא הצליח להקים קשר ישיר עם מטוסי הווטור וההוראות הועברו דרך מוצב השליטה המרכזי.
מפקד הפלגה ואנשי "מח-38" חזרו לבסיס בגינוסר בשעה 11:00, ו"מח-32" נשארה במרחק כ-700 מטר לאבטח את "מח-38" התקועה בחוף.
כבר בבוקר התקרית נעשתה פנייה לאו"ם, משום שההערכה הייתה שלצורך חילוץ הספינה יש להגיע אליה מצפון, אזור שבו המים עמוקים יותר, אולם הגעה מצפון חייבה התקרבות של הספינה המחלצת אל החוף הסורי.
באותה תקופה עוד לא הוקמה יחידת הנצלה ימית בחיל הים, וטרם גובשו נוהלי פעולת חילוץ המאפשרים למומחה מקצועי לנהל את עבודת ההנצלה בלא הפרעות.
על כן נהייתה מעורבות מפקדים בכירים בדרגי העבודה ונעשו פעולות מיותרות רבות.
בסיס חיפה החל בהכנות לחילוץ, ולצורך זה גויסו סירות דיג והוזמנו צוללים.
מפקד החיל הורה גם לשייטת 13 להיערך ולהגיע למקום עם .
בשעה 14:00 הגיעה הודעה מהאו"ם שאפשר לגשת לחילוץ.
מפקד בסיס חיפה יצא למקום על ספינת הסעת התיירים "סוסיתא" שגויסה על צוותה מקיבוץ עין גב.
הייתה זו ספינה בעלת מנועים חזקים אך גם שקועה במים.
על הספינה היו נציגי או"ם ונציגי ועדת שביתת הנשק יחד עם סירת האמבולנס ו שגויסה, ועליהן ציוד לסתימת פרצות ושאיבה.
בגלל רדידות המים לא התקרבה "סוסיתא" והציוד הועבר ל"מח-38" ב.
בינתיים התגברו הגלים שנוצרו מהרוח המערבית של אחר הצהריים וסירת האמבולנס קיבלה מים והתהפכה.
ה"סוסיתא" ושתי סקלבות ניסו לגרור את "מח-38" מהחוף לכיוון צפון מערב, אך ה"סוסיתא" עצמה עלתה על שרטון, ולאחר שנחלצה הסתבך חבל במדחפיה והיא נאלצה להפסיק את מאמצי החילוץ.
עם חושך נרתמה למאמץ גם "מח-32", וניסיונות החילוץ נמשכו עד 02:00 לפנות בוקר.
"מח-38" זזה מעט אך לא נחלצה.
בשעה 3:00 הגיעו מפקד חיל הים, האלוף שלמה אראל ואלוף פיקוד הצפון, האלוף דוד אלעזר, ועמדו על המצב מקרוב.
הוחלט להפסיק את המאמצים ולחדש את העבודה בבוקר.
בבוקר התקבלה הודעה כי הסורים אינם מסכימים להמשך העבודה.
הסורים ביקשו למשות מהכנרת את המטוס שהופל ואת גופת הטייס.
ישראל התנגדה מסיבות עקרוניות לפעילות סורית כלשהי בכנרת והודיעה שתחלץ את גופת הטייס הסורי ותעבירה בנקודת המעבר.
ישראל לא הסכימה על דבר לגבי המטוס, שכן לא מקובל להחזיר אמצעי לחימה שאויב איבד במהלך פעולת איבה.
באותו זמן הייתה גם התעניינות מיוחדת של מודיעין חיל האוויר בציוד המותקן במיג 17.
יום שלישי, 16 באוגוסט, הוקדש להתארגנות בכמה כיווני פעולה.
נבדק הציוד של תה"ל בכנרת ונמצאו שתי דוברות שהתאימו לעבודה.
הובא גם ציוד נוסף ומכלי הצפה.
נבדקה גם אפשרות להעברת גוררת של חיל הים מחיפה לכנרת, והוחלט להביא מחיפה נחתת מכוניות רביעית שהוגדרה כ"מח-30".
שייטת 13 הכינה מטעני חבלה לפיצוץ ספינת המשמר למקרה שהחילוץ לא יצליח.
לוחמי השייטת קיבלו משימה לאבטח את "מח-38" כנגד חבלה סורית.
הלוחמים הגיעו עם חשיכה ונשארו בספינת המשמר עד לפנות בוקר.
בשעות היום תפסו מנוחה בין עצי המטעים של גינוסר עד שמפקדם אמנון בן ציון פנה לאלוף הפיקוד, דוד אלעזר, שאישר להזמין חדרים במלון גינוסר בטבריה.
כך המשיכו כל ימי האירוע עם החלפת צוותים באמצע התקופה.
במשך כל היום נמשכו השיחות עם הגנרל אוד בול, ראש המטה הכללי של ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO), שביקש לאפשר לו להגיע לפתרון מוסכם.
במהלך כל היום נצפתה הזרמת תגבורת אל המוצבים הסוריים.
אלה הציבו שני זרקורים רבי עוצמה שסרקו את הסביבה בלילה.
התוכנית לחילוץ בחסות האו"ם כללה עיגון דוברת מנופים במרחק 300 מטר מהספינה התקועה, העברת כבל פלדה אליה, ובכוח מנופי הדוברה משיכת הספינה התקועה.
ביום רביעי, 17 באוגוסט, יצאו כלי השיט ודוברת המנופים לים, אך בסביבות 11:00 ניתנה הוראה לחזור היות שלא הגיעה תשובה חיובית ממטה משקיפי האו"ם.
התוכנית הראשונית הייתה להכין כבל פלדה עבה שנקשרו אליו מצופים ולהעביר אותו על ידי כוח של כ-15 לוחמים משייטת 13 בשחייה.
סרן איתן ליפשיץ שכנע את סגן מפקד השייטת במקום שזו שיטה מסוכנת והציע תוכנית לשימוש בחבל ניילון צף ארוך שיעבור גלגלת שתחובר בספינת המשמר ובאמצעות משיכתו חזרה על ידי סירה יועבר הכבל למקומו.
הרעיון נראה מוצלח לרס"ן פנחס אשכנזי, סגן מפקד שייטת 13 ומפקד הכוח במקום.
אלוף אלעזר נמצא במקום ותמך ברעיון.
הנושא הגיע לפני הרמטכ"ל וסוכם על העברת חבל הניילון.
את הגלגלת וחבל הניילון העבירה קבוצת שחיינים בפיקוד סרן יצחק שמיר שנשארה לאבטח את ספינת המשמר בלילה.
תוך כדי ביצוע ההכנות לחילוץ ספינת המשמר נעשה מבצע חשאי לאיתור מטוס מיג-17 שנפל ולמשות את גופת הטייס.
ב-17 באוגוסט התקבל שדר מהאו"ם, על פיו הסורים מתנים את חילוץ ספינת המשמר בהסכמת ישראל להוצאת המטוס מהכנרת על ידי הסורים.
ישראל לא הסכימה לתנאים ופתחה במבצע "אקווריום", שמטרתו הייתה לאתר את המטוס ולמשות את הטייס כדי שישמש בהמשך המשא ומתן עם הסורים.
הביצוע הוטל על צוללים משייטת 13 בסיוע פלגה 788. חיל האוויר הועמד בכוננות להנרה ולתקיפת מוצבים, וכן הועמד בכוננות מסוק עם צוות רפואי.
התכנון היה לאבטח את אזור הפעולה על ידי שתי ספינות משמר.
האחת תהיה מוארת ותשהה במרחק 700 מטרים מערבית לספינה התקועה.
לידה יהיו שלוש סירות גומי.
הספינה השנייה תהיה במרחק 300 מטרים מצפון לספינה התקועה, ותהיה מואפלת.
על ספינה זו יהיו אמצעי ראיית לילה, ולידה שתי סירות אם.
הצוללנים היו אמורים להתקרב בסירה עד לטווח 400 מטרים מהחוף, ומשם לבצע סריקה בצלילה בגזרה של 300 מטרים צפונה מ"מח-38".
ניסיון ראשון התבצע בלילה שבין 17 ל-18 באוגוסט.
צוללים עם חבל פרוש של 100 מטר התקדמו בחושך על התחתית עד שנתקלו במטוס, כ-150 מטרים מצפון לספינת המשמר ובמרחק של כ-150 מטרים מהחוף.
ניסיון שני נעשה בלילה שלמחרת עם שני זוגות צוללים ושתי סירות גומי בפיקוד סגן מפקד שייטת 13 ראובן פנחס.
אותר חלק מחרטום המטוס, אך הצוללים איבדו אותו בהמשך.
נמצא גם חלק מזנב המטוס.
הסורים הפעילו זרקורים חזקים מאוד על ספינת המשמר וסביבתה, ופתחו באש מהמוצב שבחוף.
פנחס בסירה הראשונה חתך את החבל שקשרו הצוללים לשרידי המטוס, אסף את הצוללים ויצא מהשטח.
הסירה השנייה, בפיקוד קצין האג"ם זאב אלמוג, הצליחה לאסוף את הצולל עמי אילון ומיהרה להתרחק.
מאוחר יותר חזרה ואספה את הצולל השני גדי שפי.
בתחקיר האירוע שנערך לפני מפקד השייטת הייתה ביקורת קשה על כך ואלמוג החליט לעזוב את שייטת 13.
לדברי הסורים, יחידת קומנדו ימי שלהם משתה את גופת הטייס.
הודעת הסורים יצרה אגדה כאילו הסורים התחברו לחבל שנחתך, משכו את המטוס לחוף והוציאו את גופת הטייס.
ואולם, לדברי אנשי השיטור הימי בכנרת ישנה תופעה מוכרת ובה גופות של טובעים בכנרת מתנפחות לאחר מספר ימים וצפות.
נראה שגם במקרה זה אירע הדבר, גופת הטייס צפה והגלים עם הרוח המערבית פלטו אותה אל החוף.
בשנת 2003 כאשר מפלס הכנרת ירד לשפל עמוק נצפו שרידי המטוס הסורי במקום הנפילה.
הסורים הציגו את ההתרחשות כניסיון פשיטה ישראלי שנמנע באש על ידם.
נמצא דיווח על תקרית אש שנמשכה שלוש שעות באזור הכנרת, בתגובה לירי של הספינות הישראליות על המוצבים הסורים.
הדיווח תיאר את התגובה האווירית הסורית, שהביאה לקרב אוויר בו הופלו שני מטוסי מיג סורים.
לפי הודעה זו הושמדו לישראלים 3 ספינות, ונפגעו 8 אחרות.
לפי הדיווח הסורי, ב-15 באוגוסט 1966 תקפו הסורים באש ספינת משמר ישראלית בכנרת וזו עלתה על שרטון, ותקפו גם ספינה אחרת שבאה לחלץ אותה.
הסורים טענו כי מטוסיהם תקפו 11 ספינות ישראליות, וכי סיכלו בכך מבצע פשיטה ישראלי בחוף המזרחי של הכנרת.
במהלך הקרב הופלו מיג-17 ומיג-21. בהודעות הסוריות לא נמצאה התייחסות לטייסים שמטוסיהם נפלו.
לאחר שנראה כי לא תהיה הבנה עם הסורים הורה מפקד חיל הים ב-18 באוגוסט לתכנן חילוץ חשאי ללא ידיעת הסורים וללא תיאום עם פקחי האו"ם.
למחרת הוצגה התוכנית למפקד החיל ואושרה.
בימים הבאים נאסף הציוד ונעשו הכנות.
מועד הביצוע נקבע ללילה שבין 22 ל-23 באוגוסט, וזאת לפי הערכת האו"ם למועד קבלת תשובה לחילוץ גלוי.
הערכת צה"ל הייתה שהתשובה תהיה שלילית.
מסיבות מדיניות נדחתה הפעולה ללילה הבא.
בינתיים נעשתה בדיקת עומקים שגילתה מים עמוקים כלפי צפון.
כיוון המשיכה הנכון לחילוץ היה צפונה אך עיגון הדוברה בחשאיות חייב מרחק רב ולכן כיוון הגרירה נשאר מערבה.
מפקד חיל הים שלמה אראל נמצא כל העת במקום ופיקד ישירות על הפעילות.
סירת האמבולנס בכוננות לפינוי רפואי.
כוח ז' סירת דיג עם שתי סירות פיברגלס רס"ן משה אוקסמן סיוע בגרירת הדוברה ועגינתה, כוננות לבקרת נזקים.
מעבר לכוח המבצע הועמדו כוחות רבים של צה"ל בכוננות לסיוע בעיקר באזור כורזים.
הרמטכ"ל יצחק רבין נמצא בחפ"ק באלמגור ואתו רמ"ח ים יצחק רהב וראש מטה פיקוד צפון.
בלילה שבין יום שלישי לרביעי, 23 ל-24 באוגוסט, נפרשו הכוחות למקומותיהם.
סירות הדיג הפליגו במטרה למשוך את תשומת לב הסורים, ובמקביל הועבר חבל השילוח מניילון דרך הגלגלת.
כבל הפלדה בקוטר "1 נפרש ונקשר.
בשעה 01:00 החלה העלאת הכבל ומתיחתו.
התברר שהכננת, שעוד במלחמת העולם השנייה שמשה לסגירת פתח נמל חיפה והופעלה ידנית ללא מנוע, אינה מותאמת לסידור הכבל לרוחב התוף.
נוצר צורך לעצור בכל 20 מטרים כדי להוריד כריכות מהתוף ולהתחיל מהתחלה.
הכל נעשה בחושך ורק הזרקורים הסוריים שפכו מעט אור.
בשעה 02:00 הוברר כי החילוץ לא ייגמר באותו הלילה, וניתנה הוראת פינוי.
הדוברה ושאר כלי השיט התפנו מהשטח לפני אור ראשון, ואף כי לא הייתה הצלחה נצבר ניסיון ושיטת העבודה לא נחשפה.
חיל הים התארגן לפעולה חוזרת בלילה הבא.
במהלך 24 באוגוסט עבדה מספנת חיל הים לשיפור הכננת.
התנהלו מגעים עם ועדת שביתת הנשק ועם משרד החוץ.
צה"ל היה מעוניין להמשיך להשלים את החילוץ ללא הסכמים וללא חסות האו"ם.
הכוחות החלו להיפרש בשעות הערב בהתאם לתוכנית כאשר בשעה 21:00 הגיעה הוראה לחזור.
ההחלטה נתקבלה בדרג ממשלתי לעבור לחילוץ בחסות האו"ם.
הצלחת תיווך האו"ם - פעולות לחילוץ המטוס הסורי לא חודשו, אך הסורים הפסיקו את ההפרעות.
אנשי האו"ם ולמעשה ראש המשקיפים בעצמו המשיך בשיחות.
מהעובדות ניתן להסיק שהגיעו להסכמה בשתיקה בין שני הצדדים.
לידי הסורים הגיעה גופת הטייס ובישראל נמשכו עבודות חילוץ ספינת המשמר ללא הפרעה.
לפי תנאי ההסכמה נעשו העבודות על ידי ספינות הדיג המגויסות ללא מעורבות של ספינות המשמר.
ביום ה', 25 באוגוסט, יצא מפקד בסיס חיפה אל"ם יצחק גזית (סמברג) עם דוברת המנופים ושתי סירות דיג.
כן היו ברשותו מספר סירות גומי ופיברגלס.
צוות בקרת נזקים יצא אל מח-38, שאב מים ושיפר אטימות.
העברת הכבל והמשיכה נעשו במהירות.
הכננת הייתה חזקה אך איטית.
בשעה 13:00 היה הכבל מתוח והחלה המשיכה עד שעה 16:00 נגררה ספינה כ-12 מטר ממקומה.
אולם שליש מהתחתית עדיין נלחץ אל הקרקעית.
היה צורך לתקן את הכבל והוצע לדחות למחרת בצהריים.
אלוף הפיקוד לחץ להמשיך, הכבל תוקן במקום והעבודה נמשכה עד שעה 03:00 לפנות בוקר.
אף כי כל ההכנות של חיל הים נעשו, התקלות תוקנו והספינה סובבה על צירה, איבד פיקוד צה"ל את האמון ביכולת חיל הים.
הרמטכ"ל יצחק רבין, ראש אג"ם עזר ויצמן הגיעו לקרבת הספינה התקועה ובמקום החליטו להטיל את משימת החילוץ על יחידת חיל ההנדסה של פיקוד הצפון.
חיל הים נדרש להמשיך לאבטח עם לוחמי שייטת 13 ולהוריד את שאר האנשים.
להכין כלי שיט לעזרת קצין ההנדסה הפיקודי.
אלוף הפיקוד דוד אלעזר, ביקש את מפקד החיל שלמה אראל להישאר בחפ"ק לידו.
סא"ל בנימין תלם נשאר אחראי ושאר המפקדים מחיל הים עזבו.
יחידת חיל הנדסה תכננה בניית משטח החלקה הכנסת צינורות תחת הספינה וגלגול על הצינורות החוצה.
במהלך יום ו', 26 באוגוסט, הגיע ציוד רב לגינוסר, אך התברר כי חיל הנדסה מפגר בלוח הזמנים ולא יפעל באותו יום.
חילוץ על ידי חיל הים
הגיעו דיווחים מהמאבטחים על הספינה התקועה כי היא מתנדנדת בגלים.
בנימין תלם ידע שהמשמעות היא שהספינה פחות תפוסה בקרקעית וזה הזמן למשוך.
מפקד החיל פנה לאלוף הפיקוד ולרמטכ"ל וביקש אישור שחיל הים ינסה שוב להוריד את הספינה מהשרטון.
לאחר שיחה משולשת אישר הרמטכ"ל למפקד חיל הים להמשיך ולחלץ.
שינוי נקודת הקשירה לנקודה הרחוקה בספינה גרמה שהמתיחה סיבבה וערערה את האחיזה בקרקעית.
הספינה נעמדה עם החרטום פונה צפונה.
עבודות צוות בקרת הנזקים שאטמו את מרבית החורים ושאבו את המים מהתחתית הכפולה התבטאה בהקלת הספינה.
הרוח המערבית שהחלה בצהרי היום התחזקה והגלים שיצרה עזרו לניתוק מהקרקע.
ביום ו', 26 באוגוסט, בשעה 14:15 חזר מפקד חיל הים לגינוסר ונטל את הפיקוד, כאשר סא"ל בנימין תלם מפקד על הכוח בים.
ניתנה הוראת יציאה והחלה אזעקת הכוחות ואיסופם.
בשעה 15:00 החלה משיכה על ידי אחת צפונה והצטרפה סירה שנייה ומשכה דרומה.
כך ימינה ושמאלה כדי לשחרר את הספינה מהבוץ.
בשעה 18:12 הוצפה הספינה מהקרקעית ונגררה על ידי הסירות.
בשעה 21:45 חזרה מח-38 לבסיסה בגינוסר, 12 יממות ותשע שעות לאחר שיצאה.
הספינה תוקנה, הוחזרה לכשירות והמשיכה בסיורי אבטחה.
על אף האילוצים הקשים שהציבה הזירה וכנגד אש סורית, חולצה ספינת המשמר מהשרטון.
ספינת המשמר שניזוקה קשה תוקנה והוחזרה לפעילות.
כתוצאה מהתקרית גברה המתיחות בין ישראל לסוריה.
קצב התקריות בכנרת מאז ועד למלחמת ששת הימים נראה שפחת.
מפקד ספינת המשמר מח-38 סגן משה אייל הועמד לדין בבית דין צבאי ויצא זכאי.
בית המשפט לא מצא דופי בפעילותו של מפקד הספינה והתרשם כי הספינה לא הייתה מצוידת באמצעי ניווט בסיסיים שיאפשרו לה שיט לילי בקרבת החוף המוחזק בידי אויב.
עיטור העוז ניתן לטוראי זאב גלאובר עבור פעילותו למרות היותו פצוע, בחילוץ הנחתת שנתקעה בחוף הסורי, 15 אוגוסט 1966.
צל"ש מפקד חיל הים ניתן לרס"ן יוחנן יוסף על ידי אלוף שלמה אראל על פעילותו בחילוץ נחתת המשמר התקועה, והפלת המטוס מיג 17 סורי על ידי ספינת המשמר עליה פיקד, 15 אוגוסט 1966.
צל"ש מפקד חיל הים ניתן לסמל גבריאל ברנט על ידי אלוף שלמה אראל על הפלת מטוס סורי שתקף את ספינות המשמר, 15 אוגוסט 1966.
התקרית הסתכמה בחמישה חיילי צה"ל שנפצעו קל.
שני חיילים באזור מסעודיה ושני טייסים שהופלו בירי מהספינה ובקרב אווירי.
חילוק באפס היא הפעולה המתמטית של חילוק מספר במספר 0, ותוצאתה לרוב אינה מוגדרת.
את הפעולה ניתן לרשום בצורה .
ברוב תחומי המתמטיקה חילוק מוגדר ככפל במספר הופכי (ההופכי למספר a הוא מספר b כך שמכפלתם ab היא 1).
מכיוון שלאפס לא קיים הופכי, בהגדרה, לא ניתן לחלק באפס.
ניתן להוכיח את אי-ההפיכות של אפס ישירות מהיותו איבר היחידה החיבורי: בזכות הדיסטריבוטיביות של כפל מעל חיבור, לכל מתקיים ולכן לפי כלל הצמצום החיבורי (הנובע מכך שלכל איבר יש הופכי חיבורי) .
מכאן שלא קיים איבר כך שמכפלתו באפס תתן 1.
מקרה ידוע בחשבון אינפיניטסימלי הוא של פונקציות שאינן מוגדרות בנקודה בגלל חילוק באפס.
לכל פונקציה זו היא פשוט הפונקציה הליניארית .
אולם בנקודה מתקבל חילוק באפס, ולכן הפונקציה לא מוגדרת שם.
מסיבה זו, על הממשיים אך ב־.
על הממשיים, מתקבלת נקודת אי רציפות סליקה ב־, שכן ניתן "לסלק" אותה, ולהגדיר , ותתקבל פונקציה רציפה.
דוגמה נוספת לנקודת אי רציפות סליקה היא בפונקציה בנקודה .
ניתן להוכיח כי נקודה זו היא אי רציפות סליקה וניתן לתקן אותה על ידי ההגדרה .
לעובדה זו יש חשיבות במציאת הנגזרות של הפונקציות הטריגונומטריות ובקירוב זוויות קטנות.
לא תמיד חילוק באפס בפונקציה תתן נקודת אי רציפות סליקה.
בנקודות בהן גבול של הפונקציה הוא מהצורה או (עבור ) אז נקודת אי הרציפות תהיה מהסוג השני, והפונקציה תשאף בנקודות אלו לאינסוף.
רק בגבולות מהצורה תיתכן כל תוצאה אפשרית לגבול, אשר ניתן לחשב אותה באמצעות כלל לופיטל.
את הדיון בחילוק באפס במערכות המספרים המקובלות ניתן להכליל למבנים נוספים.
הדיון מוגבל למבנים בהם יש איבר הדומה לאפס, ופעולה הדומה לחילוק.
איבר אנלוגי לאפס נקרא איבר אפס, והוא דומה לאפס במובן שהוא איבר היחידה ביחס לפעולה הדומה לחיבור.
המבנה הפשוט והנפוץ ביותר שיש בו איבר אפס ופעולה דמוית כפל שניתן להגדיר בעזרתה חילוק (ככפל בהופכי, כאשר קיים הופכי) הוא חוג.
ההוכחה כי לכל a תקפה בכל חוג.
בחוג לא טריוויאלי (יש בו יותר מאיבר אחד) איבר האפס עצמו לא יכול להיות איבר היחידה הכפלי ולכן לא קיים לאיבר האפס הופכי.
במקרה של החוג הטריוויאלי, הכולל את איבר האפס בלבד שמתפקד גם כאיבר היחידה הכפלי, חילוק באפס כן מוגדר ומתקיים .
באופן כללי בחוג עם יחידה יכולים להיות איברים נוספים שלא ניתן לחלק בהם.
האיברים שניתן לחלק בהם נקראים איברים הפיכים.
חוג שבו ניתן לחלק בכל איבר מלבד איבר האפס נקרא חוג עם חילוק.
חלוקה באפס אינה מוגדרת מכיוון שלרוב הגדרת המנה לא תועיל בדבר לחקירה המתמטית ואף עלולה להוביל לפרדוקסים.
אולם בענפים מתמטיים מסוימים, נהוג להגדיר את תוצאת החילוק באפס.
הישר הפרויקטיבי הממשי הוא הישר הממשי שנוספת לו נקודה נוספת: .
הנקודה הנוספת היא אינסוף חסר סימן, ולכן לא ניתן להגיד שהוא גדול מכל החיוביים או קטן מכל השליליים.
במקרה כזה לכל מתקיים וכן , מלבד ו- שאינם מוגדרים.
במובנים רבים הישר הפרויקטיבי הממשי "מקלקל" את שדה המספרים הממשיים, והוא כבר לא עונה להגדרה של שדה.
בנוסף, הוספת אינסוף יוצרת עוד פעולות רבות לא מוגדרות, וחילוק כבר אינו הפוך לגמרי לכפל (למשל לא מוגדר).
מבנה דומה ושימושי הנוצר מהוספת אינסוף למישור המרוכב הוא הספירה של רימן.
בגאומטריה אנליטית, כאשר מתקבל חילוק באפס בעת חישוב שיפוע של ישר, מסיקים כי הישר אנכי (מקביל לציר ה- במערכת צירים קרטזית).
חילות המשלוח במלחמת יום הכיפורים היו חילות משלוח שנשלחו על ידי מדינות ערב ואחרות לעזרת צבא מצרים וצבא סוריה במלחמתם כנגד ישראל במהלך מלחמת יום הכיפורים.
חילות המשלוח שהיו גדולים בהיקפם השתתפו בחלק מהקרבות או שנרתמו להגנת העורף המצרי והסורי ובכך אפשרו הפניית כוחות הצבא המקומיים למשימות לחזיתות.
הכוחות שנשלחו הביאו להרעה ביחסי הכוחות לרעת ישראל ולשחיקת כוחות צה"ל שנאלצו לנהל קרבות מתמשכים כנגד כוחות רעננים.
בסוריה מנעו חילות המשלוח ככל הנראה את התמוטטות צבא סוריה שהתקשה לבלום את השריון הישראלי בתנועתו לעבר דמשק.
במסגרת ההכנות של מצרים וסוריה למלחמת יום הכיפורים, קיימו מדינאים ואנשי צבא מצרים וסוריים סדרה של מפגשים עם עמיתיהם במדינות ידידותיות ובקשו מהם סיוע כאשר תפרוץ מלחמה בינן לבין ישראל.
חלק גדול מהמדינות נעתרו לבקשת הסיוע והתחייבו להעמיד לרשות מצרים או סוריה חילות משלוח מסוגים שונים ובגדלים שונים.
בין המדינות שנאותו לשלוח כוחות צבאיים בעת מלחמה כנגד ישראל היו לוב, אלג'יריה, תוניסיה, מרוקו, סודאן, כווית ועוד.
משפרצה מלחמת יום הכיפורים פנו מצרים וסוריה לידידותיהן וביקשו לממש את הבטחותיהן לשליחת כוחות שיצטרפו למלחמה.
משפרצה המלחמה, החלו המדינות לארגן כוחות צבאיים ולהעבירם למצרים ולסוריה.
חלק מהכוחות נע על גבי מובילי טנקים, משאיות וכלי רכב אחרים.
חלק אחר הוטס למדינות היעד.
חילות המשלוח זרמו לחזיתות בהדרגה ושינו את יחסי הכוחות לרעת צה"ל (גם לפני הגעת חילות המשלוח היה יתרון כמותי ברור לצבאות מצרים וסוריה).
להלן פרטי חילות משלוח שנשלחו במהלך המלחמה:
המדינה השולחת הכוח שנשלח מדינת היעד פרטים נוספים עיראקדיוויזיה משוריינת 3דיוויזיה משוריינת 6 שלוש חטיבות חי"רשלוש טייסות מיג 21טייסת מיג 17טייסת הוקר האנטר סוריה מצריםחיל המשלוח העיראקי היה הגדול ביותר שנשלח במלחמה (כלל כמעט את כל צבא עיראק).
הכוח השתתף בקרבות לצד צבא סוריה החל מיומה השישי של המלחמה כנגד כוחות צה"ל שכבשו את המובלעת הסורית בארבעה קרבות גדולים והביא לבלימה של כוחות צה"ל בדרכם מזרחה לכוון דמשק.
הכוחות העיראקיים הרעננים והגדולים תקפו את כוחות צה"ל ואילצו אותו לנהל קרבות מגננה והביאו לשחיקה מצטברת בכוחות השריון.
טייסת ההאנטרים שהוכפפה לחיל האוויר המצרי ביצעה משימות תקיפה של כוחות צה"ל בסיני.
דיוויזיה משוריינת סוריהחיל המשלוח הירדני השתתף בקרבות גדולים במחציתה השנייה של המלחמה וסייע בעצירת כוחות צה"ל בדרכם מזרחה לכוון דמשק יחד עם הכוחות העיראקיים ואחר כך הסוריים.
איראן73 מטוסי קרב מצרים חטיבת חי"ר40 טנקים40-50 נגמשים5 מטוסי האנטר סוריה מצריםכווית שלחה למצרים במהלך המלחמה גדוד חי"ר שהתמקם בגדה המערבית של תעלת סואץ, ונלחם בכוחות צה"ל ממערב לתעלה.
חיל משלוח, שנשלח לסוריה שכלל סוללת תותחים וגדוד טנקים.
אלה החלו בתנועה לכיוון סוריה אך לא הספיקו לקחת חלק במלחמה.גדוד צנחניםגדוד שריוניות סוריהחיל המשלוח שלח לסוריה שכלל גדוד צנחנים וגדוד שריוניות AML נטל חלק במלחמה במובלעת: השתתפות מה של השריוניות בקרבות באותו אזור.
בנוסף העבירה ערב הסעודית לירדן כוח גדול יותר של שתי חטיבות חי"ר, גדוד טנקים, 54 קני ארטילריה וחמישה מסוקים אך כוחות אלה תגברו את כוחות הצבא הירדני שנותרו בשטח ירדן ולא השתתפו בקרבות.
לובחטיבת שריון (כ-100 טנקים)2 טייסות מיראז' 518 קני ארטילריה3 מסוקים מצריםמטוסי המיראז' של צבא לוב היו אותם המטוסים שפותחו בשיתוף ישראל והוזמנו על ידה אך נמכרו לבסוף ללוב עקב האמברגו הצרפתי על ישראל.
המיראז'ים הלוביים לקחו חלק במתקפה האווירית על ישראל ביומה הראשון של המלחמה, ולקחו חלק בתקיפת כוחות ישראלים גם בימי הלחימה האחרים.
אחת הטייסות אוישה על ידי טייסים מצריים.חטיבת שריוןחטיבת חי"ר18 קני ארטילריהטייסת מיג 21טייסת מיג 17טייסת סוחוי 7 מצריםבסך הכל העמידה אלג'יריה לרשות מצרים 59 מטוסי קרב.
המטוסים הועברו בין ה-9 ל-11 באוקטובר.
בנוסף שילמה לברית המועצות 200 מיליון דולר עבור רכש אמל"ח מצרי ו- 100 מיליון דולר עבור רכש אמל"ח סורי.
חטיבת חי"ר12 טנקיםחטיבת חי"ר30 טנקים12 נגמ"שים מצרים סוריהסיפקה חילות משלוח הן למצרים והן לסוריה.
מרבית הכוחות המרוקאים הוצבו בסוריה ביולי 1973 במרחב שבאחריות דיוויזיה 7 הסורית.
עם פרוץ המלחמה השתתפו במתקפה בצפון רמת הגולן.
לאחר כיבוש המובלעת על ידי צה"ל ביום החמישי למלחמה, לא יזמו עוד המרוקנים פעולות התקפיות.גדוד חי"ר מצרים סודאןחטיבת חי"ר30 טנקים14-12 קני ארטילריה מצריםטייסת מיג 21 מצריםגדוד טנקים סוריה
השפעת חילות המשלוח על המלחמה
ההשפעה של חילות המשלוח על הלחימה בחזית רמת הגולן הייתה משמעותית.
חילות המשלוח הרעננים שהגיעו בכמויות גדולות מאוד (מעל שלוש דיוויזיות) לאזור "המובלעת" (תא שטח בגולן הסורי שנכבש ב-11 וב-12 באוקטובר ששהו בו אוגדות 210, ו-36 של צה"ל) הביאו לעצירה ביוזמה ההתקפית של כוחות צה"ל ולניהול קרבות מגננה מפני תקיפותיהם.
לאחר שהוכנסו כוחות אלה לחזית הלחימה לא הצליח עוד צה"ל לכבוש שטחים משמעותיים.
בחזית סיני לעומת זאת, הקימו חילות המשלוח קו הגנה עורפי ממערב לתעלה.
כוחות אלה אפשרו לכוחות מצרים ששהו בקו ההגנה השני להתפנות ולנהל קרבות כנגד כוחות צה"ל שממערב לתעלה.
בעיקר כוונו ההתקפות המצריות על הכוחות המתפנים לעבר ראש הגשר בדיראסוור.
חילוק רשויות הוא כלל בהלכות ערובין, העוסק בגבולות איסור טלטול חפצים בשבת, בין רשות היחיד אחת לרשות היחיד אחרת, ודן בגדר רשות היחיד כאשר מדובר בשטח הטפל לרשות - גג.
הסיבה לאיסור הוא מכיוון שחז"ל חששו שאם יטלטלו בקביעות מרשות אחת לשנייה יבואו לטלטל מרשות היחיד לרשות הרבים, דבר האסור באיסור חמור מהתורה.
כבר במשנה נחלקו התנאים בהגדרת האיסור: שאלה זו התעוררה כיסוד לקביעת ההלכה בנוגע לטלטול בין גג של רשות היחיד אחת לרשות היחיד אחרת.
ברור, כי משפטית, הגג שייך לבעל הבית שמתחתיו, שהוא בעליו של הבית.
השאלה היא האם גג של שתי רשויות שמתחתיו ישנם שני בתים, נחשב כשתי רשויות או לא.
רבי מאיר מכריע את השאלה וקובע ש.
אך כל החכמים חלוקים עליו: רובם סוברים ש, ואילו רבי שמעון מכריע בשיטה ממוצעת בין שתי השיטות, וקובע כי קיים חילוק בין כלים ששבתו בגג מערב שבת, לבין כלים שלא שבתו בגג.
כאשר אנו מתייחסים לכלים שהיו בערב שבת בגג, אנו מתייחסים לכל הגג כרשות אחת, ומותר לטלטל בגג בחופשיות.
אך כאשר אנו מתייחסים בנוגע לטלטול כלים שלא היו בגג מערב שבת, אנו מחשיבים את הגג כרשויות אחדות שאסור לטלטל מאחת לשנייה.
להלכה נפסק בתלמוד ולהלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך כשיטת רבי שמעון בר יוחאי.
שאלה דומה שאל רב ביבי בר אביי אודות גג של בית וגג של חורבה.
נחלקו גדולי האמוראים, מה דינו של גג כזה, לפי שיטת החכמים האומרת כי כל גג של בית נחשב לרשות בפני עצמה, וממילא אסור לטלטל מאחת לשנייה.
השאלה היא האם מותר לטלטל באותה רשות עצמה באופן חופשי, או שמא גם באותו גג עצמו אסור לטלטל.
רב קובע כי מכיוון שכל חלק מהגג נחשב כרשות בפני עצמה, הרי היא כרשות היחיד שפרוצה לגמרי לרשות האסורה לה - הרשות היחיד האחרת, וממילא הטלטול בגג כזה אסור.
לעומת זאת, שמואל סבור שהטלטול בגג כזה מותר, מכיוון שכל גג נחשב כמוקף במחיצה על ידי הדין גוד אסיק מחיצתא - אנו מחשיבים את מחיצות הבית מלמטה כאילו עולים ונמשכים בגג עצמו ומפרידים בין רשות אחת לשנייה.
דיון זה התקיים בגגות שונים שמעל בניין אחד, לפי שיטת חכמים.
דיון דומה מתקיים בין רב לשמואל, לפי שיטת רבי מאיר המחשיב את כל הגגות כרשות אחת, במקרה שישנן בניינים שונים שלהם גגות הסמוכים זה לזה.
חילוץ הישראלים מאיראן היה אירוע בן שמונה ימים (11 עד 18 בפברואר 1979), שבסיומו יצאו מאיראן בשלום 33 ישראלים שנלכדו בטהראן עם פרוץ המהפכה האיסלאמית.
רקע – המהפכה האסלאמית באיראן
המצב באיראן התדרדר במהלך שנת 1978 ולקראת סוף השנה הוחל בפינוי משפחות הישראלים באיראן.
בתחילת ינואר 1979 הוחל בפינוי הזרים מטהראן.
בטיסות אל על נתנה קדימות לישראלים.
עובדי נמל התעופה בטהראן שבתו ונמל התעופה הופעל על ידי הצבא.
ב-16 בינואר 1979 עזב השאה מוחמד רזא פהלווי את איראן בעקבות מהומות קשות וממושכות שהתחוללו בה.
באותו היום הוקמה באיראן ממשלה חדשה בראשותו של שאפור בח'תיאר.
אייתוללה ח'ומייני, מנהיג תנועת המהפכה האיסלאמית, קרא ממקום גלותו בפריז להפיל את ממשלת בח'תיאר והודיע כי ישוב לאיראן בקרוב.
לאחר תקופה שבה לא היה ברור מי שולט באיראן שב ח'ומייני לאיראן ב-1 בפברואר וב-10 בפברואר התמוטטה ממשלת בח'תיאר.
באותו יום הקים אחד מאנשיו של ח'ומייני, מהדי בזרגאן, את הממשלה הראשונה של איראן האסלאמית.
ב-11 בפברואר הוכרזה באיראן הרפובליקה האיסלאמית החדשה.
ערב המהפכה פונו מאיראן משפחות הישראלים ששהו בה.
ב-11 בפברואר היו בטהראן 33 ישראלים.
שישה מהם היו נציגים דיפלומטים, ובהם השגריר באיראן יוסף הרמלין (לשעבר ראש השב"כ) והנספח הצבאי תת-אלוף יצחק שגב.
יתר הישראלים היו אנשי ביטחון ששמרו על השגרירות, עובדים של תאגיד כור ושל חברת אל על ואחרים.
בהם היה גם מרדכי בן-פורת (לשעבר ולעתיד חבר כנסת, אך לא באותה העת), שהגיע לאיראן על מנת לנסות לשכנע יהודים בה לעלות לישראל.
הדיפלומטים נשארו באיראן בהוראת ממשלת ישראל – כנראה בשל אי רצון של הממשלה לוותר על היחסים המורכבים בני 25 השנים עם איראן, והיקף הסחר הגדול עמה.
בבוקר 11 בפברואר שהו בשגרירות ישראל בטהראן רק אנשי ביטחון.
באותו בוקר נוכח השגריר הרמלין כי החיילים האיראנים ששמרו על דירתו בטהראן נעלמו.
באותה עת הודיע לו קצין הביטחון של השגרירות כי הכוח הצבאי האיראני ששמר עליה, בסדר גודל של גדוד, נעלם גם הוא.
הרמלין פנה אל ראש הממשלה לשעבר בח'תיאר בבקשת עזרה ונענה על ידו כי הוא אינו יכול לסייע לישראלים.
תשובה דומה קיבל הנספח הצבאי שגב, שפנה אל הרמטכ"ל האיראני.
באותה עת החל המון שמנה כ-20 אלף איש להסתער על בניין שגרירות ישראל.
בראש ההמון עמדו מחבלים פלסטינים.
קצין הביטחון של השגרירות ואנשיו הצליחו לברוח מן הבניין בטרם השתלט עליו ההמון.
הנספח הצבאי שגב נסע אל מחנה המטה הכללי האיראני ונוכח שחלק גדול ממנו כבר נמצא בשליטת המהפכנים האיסלאמיים.
משם נסע לכיוון בניין השגרירות, אך ראה מרחוק שהוא כבר נכבש וכי הדגל הפלסטיני הונף על שעריו.
לאחר נפילת השגרירות התרכזו 33 הישראלים במספר דירות מסתור בטהראן.
אלו הוכנו בהוראת השגריר הרמלין מספר שבועות קודם לכן וצוידו במצרכי מזון.
רובם שהו בשלוש דירות, שבאחת מהן נמצא השגריר הרמלין, באחרת נמצא הנספח הצבאי שגב ובשלישית נמצאו בעיקר אנשי חברת אל על.
בין הדירות השונות התנהל קשר רצוף.
שגב הגיע רגלית לדירת המסתור עם שבעה אנשים נוספים לאחר שהם נטשו בחופזה את דירת מגוריו.
הם עשו דרכם ברחובות מלאים מפגינים, שבהם כבר נערכו הוצאות להורג על ידי משמרות המהפכה.
באותה עת הגיעה אל הרמלין ידיעה כי אנשי משמרות המהפכה הגיעו לחפש אותו בבניין בו התגורר עד אותו יום.
הרמלין הקים מדירת המסתור בה שהה קשר אלחוטי עם ישראל ודיווח למשרד החוץ בירושלים על המצב.
שם הוקם באותו יום צוות בינמשרדי לתיאום פעולות החילוץ של הקבוצה בטהראן.
שר החוץ משה דיין העמיד בראש הצוות את מנכ"ל משרדו יוסף צ'חנובר.
הנספח הצבאי שגב מצדו התקשר אל הרמטכ"ל רפאל איתן ואל ראש אג"ם, יקותיאל אדם.
לאחר התייעצות עם השגריר צלצל הנספח שגב בבקשת סיוע אל מספר קצינים איראנים בכירים, שעמם היו לו קשרים קרובים.
ניסיונות אלו העלו חרס שכן התברר כי קצינים אלו כבר איבדו במציאות שנוצרה את השפעתם.
חלקם נאסרו והוצאו להורג בימים הבאים על ידי המהפכנים.
במהלך חמשת הימים שלאחר ההגעה לדירות המסתור שמרו השגריר הרמלין והנספח שגב על קשר עם ישראל וניהלו מגעים עם גורמים באיראן: הרמלין בא במגע עם שגרירי ארצות הברית, גרמניה והולנד בטהראן ואף עם אחד מאנשי משרד החוץ האיראני בניסיון לברר את אפשרויות החילוץ בעזרתם.
שגב, ששלט בשפה הפרסית, ניהל מגע (לעיתים תוך סיכון עצמי) באותו הנושא עם בעלי תפקידים שמינתה ממשלתו החדשה של בזרגאן.
אנשי הקבוצה הישראלית בחנו אפשרויות שונות להיחלץ מאיראן בכוחות עצמם.
במהלך ימים אלו יצא שגב מדי יום מן הדירה על מנת לרכוש עיתונים ומצרכים ולעקוב אחר המתרחש ברחובות.
במהלך ימים אלו התברר למשרד החוץ בירושלים כי הממשלה המהפכנית האיראנית התירה לארצות הברית להנחית בטהראן שני מטוסים של חברת פאן אמריקן כדי שיפנו את מרבית סגל השגרירות שלה שם (בסופו של דבר נותרה מאחור קבוצה אמריקנית קטנה, שנשבתה בפריצה האיראנית לשגרירות).
מאותו רגע התמקדו מאמצי ישראל בהסדרת הצטרפות הישראלים הלכודים בטהראן אל האמריקנים שיתפנו.
המגעים בקשר לכך נוהלו בסיוע שגרירות ישראל בארצות הברית עם משרד ההגנה ומחלקת המדינה של ארצות הברית.
לאחר מגעים ממושכים הבטיחו האמריקנים לישראל כי הישראלים הלכודים יועלו על המטוס שייצא שני מטהראן.
ככל הנראה היה השלטון המהפכני האיראני מודע לכך שישראלים אמורים לצאת מאיראן עם האמריקנים, אם כי הוא לא העביר ידיעה זו לכל אנשיו שבשטח.
לצורך החילוץ היה על הישראלים להגיע אל מלון הילטון בטהראן, שנקבע על ידי האיראנים כאתר הריכוז לאנשים שיתפנו.
ראש הצוות הבינמשרדי צ'חנובר הורה לאנשי הקבוצה בטהראן להגיע למלון, אך לא בקבוצה אחת.
ביום זה יצאו אנשי הקבוצה הישראלית מדירות המסתור והגיעו אל מלון הילטון ממספר כיוונים שונים.
בבדיקת הדרכונים שנערכה בכניסה אליו הם הציגו את דרכוניהם הישראלים.
מעמד זה היה קשה ומתוח לישראלים מאחר שהאיראנים ערכו חיפוש נרחב בחפציהם ועל גופם של הבאים למלון והחרימו חפצים, כנראה מתוך כוונה להשפיל את האמריקנים.
הנספח הצבאי שגב סיפר כי לקראת ערב היום אסרו האיראנים שניים מאנשי הקבוצה הישראלית בטענה שהם איראנים שהאמריקנים מנסים להבריח מאיראן.
לאחר התייעצות עם השגריר הרמלין ניגש שגב למפקד האיראני של המלון והודיע לו כי שני האסורים ועמם כל אנשי הקבוצה הם ישראלים.
האיראני המופתע דיווח לממונים עליו ובעקבות זאת הגיע למלון אחד מראשי המהפכה, אייתוללה מונטזרי.
שגב ציין בפניו כי הקבוצה היא ישראלית ודרש ממנו לאפשר להם לצאת מאיראן.
מונטזרי ענה לו כי "המהפכה תאפשר לכם לצאת".
הישראלים המתינו במלון עד למועד הטיסה, שנקבע למחרת היום.
האמריקנים והישראלים שבמלון נועדו לנסוע אל נמל התעופה של טהראן ב-20 אוטובוסים.
הישראלים סיכמו עם האמריקנים שהם יפוזרו בין האוטובוסים, אך בסופו של דבר מצאו עצמם באוטובוס אחד, עובדה שגרמה לחששות רבים.
כדי להגביר את ביטחונם תלו הישראלים על חלונות האוטובוס תמונות של אייתוללה ח'ומייני ושרו במהלך הנסיעה אל נמל התעופה שירים בשבחו.
בנמל התעופה עברו המפונים בדיקות מתוחות והטרדות איראניות נוספות, שארכו כארבע שעות.
לאחר העלייה למטוסים עוכבה ההמראה בשלוש שעות נוספות, אך בצהרי היום המריאו המטוסים ועזבו את המרחב האווירי האיראני.
בערב אותו יום נחתו המטוסים בפרנקפורט שבגרמניה המערבית.
שם עלו אנשי הקבוצה הישראלים על סיפונו של מטוס אל על והגיעו לישראל בבוקר 19 בפברואר.
חילזון-אפריקאי ענק (שם מדעי: Achatina fulica) הוא מין חילזון מהסוג Achatina והוא החילזון היבשתי הגדול ביותר בעולם, יחד עם המין Achatina achatina (חילזון-אפריקאי טיגריסי).
החילזון-האפריקאי הענק מצוי באפריקה הטרופית והוא הגדול ביותר בקרב שבלולי היבשה.
אלו חלזונות איטיים בעלי קונכייה גדולה.
ניתן להבחין כי לשבלול קונכייה בצורת חרוט-בורגי בצבע צהוב חיוור ועליה פסים חומים.
הפסים אינם סדירים ועל הקליפה ניתן גם להבחין בספירלות עדינות.
אורך הקונכייה שלו מגיע ל-, אורך גופו מגיע ל-30 ס"מ.
לחות היא הגורם העיקרי המשפיע על המשקל ועל גודל הקונכייה של החילזון האפריקאי הענק.
החילזון האפריקאי הענק נכלל ברשימת "100 המינים הפולשים הגרועים ביותר" (על פי ארגון IUCN) בגלל היותו מין פולש מזיק ביותר.
הוא מצוין כאיום על כלכלת החקלאות, במיוחד של הודו המזרחית והמדינות השכנות.
בנוסף, הוא אחד מבין שבעה מינים שונים של חלזונות יבשתיים שנתפסים כמזיקים משמעותיים, כאשר החילזון האפריקאי הענק עומד בראש הרשימה מבחינת יכולתו לפגוע בגידולים.
החילזון אסור לייבוא לישראל ואפשר לראותו רק בגן החיות התנ"כי בירושלים.
החילזון מזיק לצמחייה, דוחק מינים מקומיים (ובפרט מיני חלזונות אחרים), מקלף סיד מקירות והריר שהוא מפריש בעל ריח רע.
בנוסף, על החילזון ישנם אורגניזמים פתוגנים רבים.
חילזון זה התפשט מאפריקה הטרופית לדרום-מזרח אסיה, פלורידה, קליפורניה וברזיל, כנראה על ידי פרטים שיובאו על ידי האדם כחיות מחמד או לצורכי מאכל וברחו לטבע.
החלזונות תמיד מעדיפים מקומות לחים ומוצללים ונמנעים מאור שמש ישיר.
הם מופיעים בעיקר באזורים כפריים וסביבתם, אם כי רבים מהם נמצאים לעיתים קרובות ביערות פתוחים, פארקים, גנים, בתי קברות, גדרות, ביצות ובתי גידול דומים.
בהיותם יצורים ליליים הם מסתתרים בשעות היום במצב שקט, מתחת ללבנים, סלעים, צמחים, חורים בעצים, עלים מתפוררים וכדומה או קבורים חלקית באדמה רופפת.
הם מסוגלים לטפס על קירות ועל גזעי עצים לגובה של ולבלות את היום שם.
קיימת אצלם מערכת איתות מראש בתגובה למזג האוויר, שכן ברוב המכריע של המקרים הם נעים אל אתרים מוגנים לפני פרוץ סערה.
החילזון האפריקאי הענק רדום כאשר האקלים אינו נוח ונוטה לפעילות כאשר האקלים נוח, בעיקר בחודשי המונסון.
אלו חלזונות אוהבי לחות, ואורך תקופת פעילותם תלוי באורך העונה הגשומה השוררת באזור.
ניתן להבחין בתקופה קצרה של תרדמת קיץ בחודשים מאי–יוני ולאחריה תקופת שיא של הופעתם בחודשים יולי–ספטמבר.
תקופות יבשות ארוכות ושינויי טמפרטורה חמורים עשויים לקדם את תרדמת הקיץ של המין.
בתקופת התרדמת או החידוש, החילזון מושך את רגליו אל הקונכייה, אוטם אותה באמצעות הפרשת רירית, למעט חור קטן לחילופי גזים.
במצב זה הוא קובר עצמו באדמה או מתחת לערימה של עלים יבשים או זרדים.
הגורמים לתרדמת של החילזון האפריקאי הם גובה הטמפרטורה, לחות נמוכה, כמות מים ורעב.
תקופת התרדמת עשויה להגיע עד ל-8 חודשים בהתאם לאקלים של האזור.
המקומות האהובים על המין למצב תרדמת הם מחילות, גבעולים, סדקים בקירות, לבנים, ערימות של בולי עץ ועשבים יבשים.
כאשר החלזונות נכנסים לתרדמת מתרחש שינוי פיזיולוגי חשוב מאוד המוביל לירידה בקצב הלב ובהתייבשות הדרגתית של החלזונות.
ברגע שיורד גשם כבד, מספר רב של חלזונות מתעוררים מהשינה הארוכה שלהם.
הם מנשירים את החותמת הרירית שלהם איתה אטמו את הקונכייה בתקופת התרדמת ויוצאים לתקוף מגוון של צמחים בשעות הלילה.
הגוף מתחלק ל-4 חלקים עיקריים – שק הקרביים, המעטפת, הראש והרגליים.
הראש והרגל נמצאים בצד אחד.
החלק הגדול ביותר הוא הסליל הספירלי (שק הקרביים) שעטוף במעטפת בשרנית.
בחלל שבין הראש לבין המעטפת מצויים הזימים/הריאות.
המעטפת מפרישה את הקליפה המופיעה בשלב העובר.
הראש מפותח היטב והוא מחובר לשאר הגוף עם מעין 'צוואר'.
ישנם איברי חישה, חוטם וזוג אחד או שניים של זרועות.
הרגל היא איבר שרירי חזק.
החיה מחוברת לקליפה על ידי שריר חזק ויכולה לסגת לתוך הקליפה על ידי התכווצות.
הפה ממוקם בקצה הקדמי של הראש ובו ניתן למצוא איבר דמוי לשון שנקרא רדולה ושורות רבות של שיניים המשמשות עבור אכילת מזון.
משני צידי הרדולה יש שתי בלוטות רוק אשר מפרישות ריר.
הוושט צינורית וארוכה ובעלת קפלים רבים.
בבטן לא מתרחש עיכול, העיכול הוא על ידי הכבד בלבד.
החילזון האפריקאי הענק מעדיף עלים, ירקות בשרניים וצמחי גינה אחרים אם זמינים אך בטבע מסוגלים להתקיים מאכילת כל סוגי הצמחים.
בהתאם לגיל ולעונה קיימים סוגים שונים של מזון מועדף.
בגיל 6 ימים הם מתחילים לאכול בעיקר עלים של חסה ושעועית.
הם מתחילים לתקוף צמחים גסים בגיל חודש, כמו דלעת, כרובית, שעועית, גזר, כרוב, תפוחי אדמה ותרד.
הסלידה שלהם מוגבלת רק לכמה פריטים כמו בצל או צ'ילי.
קצב הרבייה של המין הוא גבוה.
בדרך כלל, החלזונות האפריקאים הענקיים מעדיפים להזדווג עם שותף מאותה קבוצת גודל, אם כי ניתן להבחין ביוצאים מן הכלל בתדירות די גבוהה.
חילזון המוכן להזדווגות יכול להיות מזוהה בקלות על ידי בליטה באזור איברי המין.
זמן הזיווג משתנה בין שעתיים לשמונה שעות.
זוגות חלזונות בזמן הזיווג יכולים לסבול לעיתים קרובות מהפרעות על ידי חלזונות אחרים, כניסיון אפשרי לחטוף את השותף המיני.
דבר זה עלול להוביל להתנתקות של זוגות ההזדווגות.
הזדווגות מתרחשת בדרך כלל מייד לאחר הדמדומים או עם עלות השחר.
ההזדווגות מתרחשת בסביבה מעוננת ושכיחה יותר לאחר הגשמים בטווח טמפרטורות של 22–32 מעלות צלזיוס.
הלחות חייבת להיות גבוהה מ-86%.
לאחר ההטלה הביצים מונחות בקינים שהוכנו על ידי חפירה באדמה.
ריר מופרש מעל לביצים כדי לשמור על ביצים לחות ולשמור אותן במסה אחת.
צבען של הביצים נע בין צהוב ללבן.
צבען של ביצים מפותחות יותר הוא צהוב יותר.
בקיעת הביצים מתרחשת בתוך שלושה שבועות לאחר ההזדווגות.
התהליך לוקח בערך 2–8 שעות .
כמעט כל הפרטים מטילים ביצים, כאשר חילזון בודד יכול להטיל כ-1,000 ביצים בשנה – הפוריות משתנה וכוללת 112 עד 332 ביצים בכל תטולה ומתקיימות 2–3 תטולות בשנה.
מספר הביצים עולה בהתאם לגיל.
החילזון הוצג בעבר כבעל חיים, משאב מזון או למטרות נוי או מרפא.
עם זאת, יש להתפשטותו גם השלכות שליליות.
הוא הועבר בשוגג ברחבי העולם בעקבות תהליכי חקלאות, גינון ומסחר.
החילזון עשוי להזיק לנוי, לגנים, לגני ירק, ולחקלאות.
חשש נוסף הוא הנזק שנגרם לסביבה בעקבות תחרות פוטנציאלית על משאבי קיום עם רכיכות מקומיות אחרות באזורים שונים בעולם.
החילזון האפריקאי הענק יכול גם לפעול בתור מארח ביניים של תולעים העשויות לגרום דלקת קרום המוח.
אמצעי בקרה על המין והתפשטותו מתנהלים באופן קבוע במדינות כמו ברזיל והוואי באמצעות תוכניות ממשלתיות לאומיות.
החילזון מופיע בעיקר באוכלוסיות צפופות באזורים עירוניים.
אוכלוסיית המין עשויה להגיע לצפיפות עצומה עד כדי כך שהם זוחלים על קירות הבתים, מציפים את המדרכות וישנם גם מספר דיווחים על מכוניות שהחליקו בכבישים בעקבות התפשטותם.
ביולי 2022 הוטל סגר על עיירה בפלורידה בעקבות התפשטות יתר של חלזונות הענק, והחל מבצע הדברה נגדם.
חילוץ כמתים היא תכונה של תורות מתמטיות, המאפשרת לפשט נוסחאות (לרוב מסדר ראשון).
השימושים לכך הם רבים, הן במדעי המחשב התאורטיים והן בתורת המודלים.
על פי ההגדרה, תורה היא בעלת חילוץ כמתים אם כל נוסחה שקולה ביחס אליה לנוסחה חסרת כמתים (עם אותם משתנים חופשיים).
דוגמאות לתורות בעלות חילוץ כמתים הן תורת הסדר הקווי הצפוף ללא נקודות קצה ותורת השדות הסגורים אלגברית.
קיימות מספר דרכים להוכיח שלתורה יש חילוץ כמתים:
לכל נוסחה, מציאה מפורשת של נוסחה שקולה חסרת כמתים.
שיטה זו מאפשרת להוכיח שתורת הסדר הקווי הצפוף ללא נקודות קצה היא בעלת חילוץ כמתים: לכל נוסחה בתורה זו, ניתן להתאים נוסחה המתארת את טיפוסי הסדר האפשריים של המשתנים החופשיים המופיעים בנוסחה המקורית.
נניח שבשפה קיים סמל קבוע c (המשמש למציאת נוסחה שקולה חסרת כמתים לפסוקים - לפסוק יכיח מותאמת הנוסחה c=c).
עבור M ו-N מודלים של התורה, ו-A תת-קבוצה משותפת לשניהם, חילוץ כמתים שקול לתנאי הבא: לכל נוסחה בפרמטרים מ-A ומשתנה יחיד v, אם קיים איבר כך ש-M מספק את הנוסחה המתקבלת מהצבת m במקום המשתנה v, אז קיים איבר כך ש-N מספק את הנוסחה המתקבלת מהצבת n במקום המשתנה v.
ניתן להרחיב את התנאי הזה הלאה למציאת תנאים מספיקים לחילוץ כמתים:
תת-מבנה סגור בפשטות בתוך מבנה המכיל אותו אם המבנים מסכימים על פסוקים חסרי כמתים עם פרמטרים מהמבנה הקטן וכימות ישי על משתנה יחיד v.
תורה היא בעלת מודלים ראשוניים אלגברית אם לכל תת-מבנה של מודל כלשהו של התורה יש מודל שהוא ראשוני אלגברית ביחס אליו - המקיים שכל מודל המכיל את תת-המבנה ממנו יצאנו מכיל בתוכו עותק של המודל הראשוני אלגברית מעליו.
תורות בהן כל תת-מודל הוא סגור בפשטות, שיש להן מודלים ראשוניים אלגברית, הן בעלות חילוץ כמתים.
בשיטה זו ניתן להוכיח שתורות אלגבריות רבות הן בעלות חילוץ כמתים (ובהן תורת השדות הסגורים אלגברית, תורת החבורות החליקות האבליות חסרות הפיתול ותורת השדות הסגורים ממשית).
נניח ש-M, N מודלים של תורה T, שעוצמתה קטנה מעוצמת M.
עוד נניח ש-N מממש כל טיפוס מעל קבוצת פרמטרים שגודלה לא עולה על גודל M.
אז חילוץ כמתים שקול, במצב זה, לתנאי הבא: כל שיכון חלקי מתת קבוצה של M ל-N ניתן להרחבה לשיכון של M ב-N.
בשיטה זו, למשל, ניתן להוכיח חילוץ כמתים בתורת השדות הסגורים דיפרנציאלית ממאפיין 0.
פיתוח אלגוריתם לחילוץ כמתים - עבור תורה שבה קיים אלגוריתם כזה, שאלת כריעות התורה נעשית פשוטה הרבה יותר, שכן בשיטה זו מנוטרלים שני המכשולים העיקריים בדרך לכריעות - כמתים ומשתנים (כשמשתנים ניתן לנטרל באמצעות ההבחנה שכימות כולל על כל משתנה לא משפיע על סטטוס היכיחות של הנוסחה).
אם כן, שאלת כריעות התורה מצטמצמת לבדיקת הכריעות של תורה שקולה המורכבת רק מפסוקים חסרי כמתים (שהם צירופים בוליאניים של פסוקים אטומיים, ושאלת כריעותם פשוטה הרבה יותר).
בדרך כלל יש לתורות בעלות חילוץ כמתים תכונות 'טובות':
כאמור, ניתן לקבוע בקלות רבה יותר לגבי תורות בעלות חילוץ כמתים האם הן כריעות או לא.
בשיטה זו ניתן להוכיח שאריתמטיקת פרסבורגר (התורה השלמה של המספרים השלמים בשפה המכילה את השוויון, החיבור ואת הקבועים 0 ו-1) היא כריעה ושלמה.
ניתן להרחיב ולמצוא חסמי יעילות עבור בעיית הכריעות של תורות בעלות חילוץ כמתים.
תורה היא שלמת מודלים אם בקרב המודלים שלה, תתי מבנים ותתי מבנים אלמנטריים מתלכדים.
חילוץ כמתים גורר שלמות מודלים.
אבחנה זו מפשטת הוכחת משפטים רבים באלגברה, כדוגמת הבעיה ה-17 של הילברט ומשפט האפסים של הילברט.
חילוץ כמתים בתורה T יכול לסייע במחקר הקבוצות הגדירות במודלים שלה (שכן מספיק לבחון רק את הקבוצות הגדירות על ידי נוסחאות חסרות כמתים).
לדוגמה, תורת המרחבים הווקטוריים מעל הרציונליים היא בעלת חילוץ כמתים, ולכן כל תת-קבוצה גדירה מוגדרת באמצעות נוסחה חסרת כמתים, כלומר משוואה או אי שוויון ליניארי.
באופן שקול, כל קבוצה גדירה היא צירוף בוליאני של היפר מישורים, שכל אחד מהם הוא סופי - ולכן היא מינימלית במובן החזק.
יחיאל (חִילִי) משה טְרוֹפֶּר (נולד ב-22 באפריל 1978, ט"ו בניסן ה'תשל"ח) הוא חבר הכנסת מטעם המחנה הממלכתי, בעבר כיהן כשר התרבות והספורט, כשר המדע והטכנולוגיה וכשר בלי תיק.
בנוסף היה מנהל אגף החינוך, הרווחה והתרבות בירוחם.
ממקימי העמותות "במעגלי צדק", "שכן טוב" ו"קרן פסיפס".
כיהן כסמנכ"ל עמותת "אחריי!", ניהל את בית הספר ברנקו וייס רמלה, ושימש כעוזר בכיר לשר החינוך שי פירון.
טרופר נולד בירושלים לפייגי ודניאל טרופר.
למד בישיבות התיכוניות ישיבת חורב בירושלים וישיבת נווה שמואל באפרת.
אביו, הרב ד"ר דניאל טרופר, הוא הנשיא והמייסד של עמותת "גשר" (מפעלים חינוכיים).
טרופר הוא אח לתשעה אחים ואחיות.
הוא בוגר מחזור א' של המכינה הקדם צבאית "נחשון".
שירת כלוחם וכמפקד ביחידת דובדבן.
במסגרת שירות מילואים הוא פיקד על הגיבושים ל"דובדבן".
לאחר שחרורו מצה"ל עבד טרופר במשך שנתיים כמדריך חבורות רחוב בירושלים.
הוא נמנה עם מקימיה וראשיה של עמותת "שכן טוב", העוסקת בחלוקת סלי מזון למשפחות נזקקות, הקמת מרכזי למידה לילדים ממשפחות אלו וכן רשת של בתי קפה לנוער בסיכון ולאוכלוסיות חלשות.
ממקימי וראשי עמותת "במעגלי צדק", המבקשת לקדם צדק חברתי מתוך זיקה למסורת היהודית.
ממקימי קרן "פסיפס" – המסייעת לאנשים להיחלץ מקשיים כלכליים באמצעות מימון אבחונים, סיוע ברכישת מקצוע, מלגות לימודים ועוד.
פעולתו בעמותות אלו נעשתה ונעשית בהתנדבות.
במשך חמש שנים עבד בתנועת "אחריי!" הפועלת עם נוער בפריפריה, עד לתפקיד סמנכ"ל חינוך של העמותה.
לאחר סיום עבודתו בעמותה, הפך לחבר הוועד המנהל שלה.
עבד בעיריית בת ים בחטיבת קהילה, המרכזת את אגף החינוך ואגף הרווחה בעירייה.
טרופר ניהל את בית הספר ברנקו וייס רמלה, המיועד לבני נוער שנשרו מהמערכת ומקבלים הזדמנות נוספת, והתפרסם בסרט התיעודי של בן שני ואילנה דיין – "תיכון ההזדמנות האחרונה".
לטרופר תואר ראשון במדעי הרוח ומדעי החברה מהאוניברסיטה הפתוחה, שם למד במקביל לתפקידו בבית הספר ברנקו וייס רמלה, ותואר שני בהיסטוריה ובחינוך יהודי ממכון לנדר (שהפך לקריה האקדמית אונו).
בפברואר 2020 תרם כליה ממניעים אלטרואיסטיים לאדם שלא הכיר קודם לכן.ֿ
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הודיע טרופר על מועמדותו לרשימת מפלגת העבודה.
טרופר הוצב במקום ה-23 ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת התשע עשרה, אך לא נבחר.
לאחר הבחירות מונה ליועץ לשר החינוך, הרב שי פירון.
בשנת 2015, לאחר התפטרותו של פירון מן הממשלה, החל טרופר לשמש כמנהל אגף החינוך, הרווחה והתרבות בירוחם.
בפברואר 2019 נודע כי יתמודד בבחירות לכנסת ה-21 במפלגת "חוסן לישראל" בראשותו של בני גנץ, שהוא אחד ממקימיה.
לאחר האיחודים עם תל"ם - תנועה לאומית ממלכתית בראשות משה יעלון ויש עתיד בראשות יאיר לפיד לרשימת כחול לבן הוא מוקם במקום השנים עשר ברשימה ונבחר לכנסת העשרים ואחת.
נבחר גם לכנסת העשרים ושתיים ולכנסת העשרים ושלוש.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום השלישי ברשימת המפלגה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצב במקום ה-6 ברשימת המחנה הממלכתי מטעם חוסן לישראל ונבחר לכנסת.
ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר התרבות והספורט.
עם אישור "החוק הנורווגי" התפטר מהכנסת, וכהונתו בה נפסקה ב-19 ביוני 2020.
בתחילת יוני, הכריזו טרופר ושר האוצר ישראל כץ על חבילת סיוע בסף 200 מיליון שקל שתוענק למוסדות התרבות.
זאת עקב ההשפעה של התפרצות נגיף הקורונה בישראל על עולם התרבות.
באוקטובר 2020 אישר טרופר כי יוקם מתחם ספורט חדש בצמוד למתחם וינגייט הקיים, במתחם יוקמו אולמות אימון, מסלול אתלטיקה, בית מלון בדירוג 5 כוכבים, מסעדות, בניין מגורים, משרדים לאיגודי הספורט, מוזיאון שיעסוק בתיעוד תולדות הספורט הישראלי, מסלול ריצה אולימפי, מכוני כושר ואף מעבדות.
בנוסף לכך בעקבות הרחבתה של המכללה והמתחמים שמסביבה תוקם כניסה חדשה לאזור וייבנה מחלף חדש שישמש את הבאים והנכנסים למקום.
עלות הפרויקט צפויה להסתכם בכ-150 מיליון שקלים.
חודש לאחר מכן, אישרה הממשלה את הצעתו להקמת אקדמיה לשפת הסימנים הישראלית, על פי התכנון האקדמיה תכלול בחקר, תיעוד ופיתוח שפת הסימנים הישראלית ותדאג לקדם את השימוש בשפת הסימנים הישראלית.
במאי 2021 מונה לשר המדע והטכנולוגיה וזאת לאחר מספר חודשים בהם כיהן כממלא מקום, אך כחודש לאחר מכן, עם השבעת הממשלה ה-36, העביר את תפקידו לאורית פרקש-הכהן ממפלגתו, בעוד הוא נותר שר התרבות והספורט לקדנציה נוספת.
ביולי 2021 העביר החלטה לשינוי שיטת התקצוב לענפי הספורט במדינה, כשהמטרה המוצהרת היא הכפלת כמות המדליות הישראליות בענפים האולימפיים, פראלימפיים והענפים הלא אולימפיים תחת התאחדות איל"ת.
בנובמבר 2021, פורסם כי משרדו ואחרים קידמו נוהל עידוד הפקות זרות.
שר ללא תיק בממשלה ה-37 במלחמת חרבות ברזל
בתקופת מלחמת חרבות ברזל ועם כינונה של ממשלת החירום מונה טרופר לשר ללא תיק, הוא הגיש את התפטרותו לראש הממשלה, יחד עם שאר השרים ממפלגתו ב-9 ביוני 2024.
באפריל 2023 הגיש טרופר תביעת דיבה נגד שני פעילי הליכוד אבירהם טל-מיס ומירי ברבי בטענה לפרסום לשון הרע.
אבירהם טל מיס לא הגיש כתב הגנה, ולכן חויב לשלם לטרופר את מלוא סכום התביעה שלו, מיליון ש"ח, בתוספת 60 אלף ש"ח הוצאות משפט.
בספטמבר 2025 חויבה מירי ברבי לשלם לטרופר פיצוי בסך 160 אלף ש"ח בתוספת 12 אלף ש"ח הוצאות משפט.
הוא גר בקהילה משותפת של דתיים וחילוניים במושב נס הרים.
מקום בעולם: מחשבות על חינוך, הוצאת "ידיעות ספרים", 2013 ()
שביל בעולם: עוד מחשבות על חינוך, הוצאת "ידיעות ספרים", 2016
מרד של תקווה (עם יהודה שוחט), הוצאת "ידיעות ספרים", 2018
טיפות במדבר – תקווה בארץ פצועה, ידיעות ספרים, 2025
יחיאל (חיליק) בר (נולד ב-4 בספטמבר 1975) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת וכסגן יושב ראש הכנסת מטעם מפלגת העבודה.
עד ראשית 2017, שימש כמזכ"ל מפלגת העבודה.
בעבר כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם סיעת "ירושלים תצליח" של ראש העיר ניר ברקת, והחזיק בתיק התיירות וקשרי החוץ.
בר נולד וגדל בשם "יחיאל אבוקרט", בשכונת מצוקה בצפת.
בנם הבכור (מתוך חמישה) של מימון אבוקרט, יליד מרוקו, וטובה לבית פדהצור, ילידת ישראל, בת לאב יליד פולין ואם ילידת בריטניה.
בהתאם לכך אמר על עצמו: "אני חצי מרוקאי גאה, חצי אשכנזי גאה".
אביו כיהן כסגן ראש העיר ומזכיר מועצת הפועלים מטעם מפלגת העבודה.
בר היה חניך ומדריך בנוער העובד והלומד בצפת, והיה פעיל בנוער העבודה.
למד במכללת בזק בגבעת מרדכי שבירושלים.
שירת בצה"ל כקצין שלישות והגיע לדרגת סרן במילואים.
למד באוניברסיטה העברית ומאז 1998 כיהן כיו"ר תא הסטודנטים (אופק) של מפלגת העבודה באוניברסיטה.
כן שימש יועצו של בן אליעזר עת שימש כשר התמ"ת.
תוך כדי פעילותו הציבורית למד וסיים תואר ראשון במדעי המדינה ויחסים בין-לאומיים, ותואר שני ביחסים בינלאומיים.
משמש מאז שנת 2002 כציר בקונגרס הציוני העולמי ובוועד הפועל הציוני העולמי.
בנוסף לכך הוא פעיל בזירת ההסברה הישראלית והשתתף במשלחות הסברה ודו-קיום רבות ברחבי העולם, במסגרתן נפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ובכירים נוספים בעולם הערבי והמערבי.
ב-2003 היה שותף בהקמה של "הפורום הישראלי הצעיר לשיתוף פעולה" (YIFC), ארגון צעיר הפועל בנושא, ואשר זכה על פעילותו זו בפרס מיוחד של שר החינוך של האיחוד האירופי.
בשנת 2008 התקבל ללימודי תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד, אך בחר לוותר על ההזדמנות לטובת המשך כהונה במועצת העיר ירושלים.
ב-11 בנובמבר 2008 התמודד ברשימת "ירושלים תצליח" של ניר ברקת למועצת העיר ירושלים ונבחר מטעמה למועצת העיר.
בה כיהן כחבר הנהלת העיר, וכמחזיק תיקי התיירות וקשרי החוץ בעיריית ירושלים.
באוגוסט 2008 נבחר לכהן כיו"ר (מזכיר) מחוז ירושלים של מפלגת העבודה.
בשנת 2010 נבחר למזכ"ל מפלגת העבודה והיה הצעיר ביותר ששימש כמזכ"ל המפלגה בתולדות מפלגת העבודה, ומהיחידים שנבחר למזכ"ל ולא היה באותה עת חבר הכנסת.
הוא סיים את תפקידו כמזכ"ל המפלגה בראשית 2017.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) שוריין לו, כמקובל במפלגתו, המקום השביעי ברשימה לכנסת, מתוקף תפקידו כמזכ"ל המפלגה.
בעקבות פרישתו של עמיר פרץ ביום הגשת הרשימות, קודם למקום השישי ברשימה.
בינואר 2013 נבחר בר מטעם מפלגת העבודה לכנסת ה-19. כיהן כסגן יו"ר הכנסת עד להתפטרותו במאי 2014, כדי לפנות את התפקיד לחבר הכנסת נחמן שי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים שובץ במקום השביעי ברשימת המחנה הציוני, ונבחר לכנסת.
כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, כחבר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת וכחבר בוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול.
במסגרת פעילותו בכנסת, בר הוביל את העלאת פתרון שתי המדינות לסדר היום הציבורי, כמי שהקים את השדולה לפתרון הסכסוך היהודי-ערבי ב-2013.
ב-16 בינואר 2019, טרם הבחירות לכנסת ה-21 הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים ובבחירות אלו הוא הוצב במקום ה-105 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 שהתקיימו בספטמבר של אותה שנה שוריין בר על ידי יו"ר העבודה החדש עמיר פרץ במקום ה-11 ברשימת העבודה-גשר ולא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-23 במרץ 2020 הוצב במקום ה-20 ברשימת העבודה-גשר-מרצ ולא נבחר.
בר לא התמודד בבחירות לכנסת ה-24 ב-2021.
בר נשוי לאדית, מנכ"לית מרכז בלומברג-סגול למנהיגות עירונית באוניברסיטת תל אביב, ואב לשלושה ילדים.
חיליק (יחיאל) מגנוס (נולד ב-6 במרץ 1949, ה' באדר ב' ה'תש"ט) הוא מדריך שטח, איש חיפוש והצלה ומחלץ ישראלי.
חיליק (יחיאל) מגנוס נולד במלמה, שוודיה.
אמו, מירקה (מרים), שנולדה בפולין, הייתה ניצולת שואה ששוחררה בבירקנאו יחד עם אמה.
אביו, גרט (גרשון), נולד בגרמניה, ונשלח על ידי אמו שנספתה בטרזיינשטט, לדנמרק להכשרה חקלאית של מכבי הצעיר.
גרט מגנוס התמנה על ידי הג'וינט בדנמרק לטפל בפליטים, לאחר מלחמת העולם השנייה.
באפריל 1951 עלה עם משפחתו לישראל, ששהתה אצל דודו מרדכי בקיבוץ קדמה.
משם עברה המשפחה למעברת "יד המעביר" בה התגוררה באוהל יחד עם משפחה נוספת.
לאחר מכן, התגוררו יחד עם חברים מהמחנות בתוך ליפט, ארגז קרשים בגודל של מכולה קטנה.
מ"יד המעביר", דרך הליפט ומגורים זמניים ברפת בנחלת יצחק, הצליח מרדכי "לסדר" להם משק עם בית דו משפחתי של חדר וחצי בכפר שמריהו.
מגנוס למד בגן בו השפה השלטת הייתה גרמנית.
אמו עבדה בעיריית תל אביב, ואביו ניסה את מזלו בחקלאות ועבד במשמרות במפעל.
בשל עבודתם עברו הוריו לגור בחדר אצל משפחה בתל אביב.
הסבתא גידלה את מגנוס בכפר והמשפחה נפגשה רק בשבתות.
ב-1956 עברה המשפחה לשכונת "קריית מאיר" בתל אביב, מגנוס למד בבית הספר "דובנוב".
מגנוס היה חניך בתנועת הנוער העובד והלומד, למד בתיכון "גימנסיה הרצליה" ועבר ללמוד בבית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב.
בבית הספר הצטרף לגרעין י"ד לנגב – גרעין פרטי לרביבים.
בצנחנים עבר מגנוס מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ובהמשך השלים קורס קציני חי"ר.
בתום הקורס שב לגדוד ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה.
במהלך השירות הוא השתתף במלחמת ההתשה, ופיקד על אחד מהבונקרים במוצב המזח.
מגנוס היה ממתיישבי אופירה שבדרום סיני וניהל את רשות שמורות הטבע מאילת ועד שארם א-שייח'.
מגנוס שירת בשירות מילואים ביחידות סיור של הצנחנים והשריון.
את מלחמת יום הכיפורים עשה בדרום תעלת סואץ עם כוחות הצנחנים, שנפגעו קשות בראס סודר ובגזרת התעלה הדרומית, והשתתף גם במלחמת לבנון הראשונה.
במהלך השנים והשהות עם התרמילאים נחשף מגנוס גם לתרבות הסמים והחל לסייע למטיילים שנפגעו מסמים במהלך טיולם.
הוא החל לקבל פניות ממשפחות של נפגעי סמים.
מגנוס, ללא ידע קודם בתחום, מתוך תצפית קרובה ועזרה שהוא מגיש לנפגעים הנפשיים כתוצאה משימוש בסמים, פיתח תובנות וידע, אותו הוא מצליח להנחיל גם לצוות.
מגנוס פיתח אמצעים ודרכים לניהול נפגעים פסיכוטיים במצבים אקוטיים.
כך הוא הצליח להביא את הנפגעים לשיתוף פעולה מרצון, ולנהל אותם בשלום, דרך שדות התעופה הביתה, לתהליך של שיקום.
פעל יחד עם עמרי פריש להבאתם של התרמילאים הפגועים ארצה לשיקום בכפר איזון.
מגנוס סייע והיה מעורב בהקמת הכפר ובגיוס כספים להפעלתו.
מגנוס פנה לראש הממשלה, אריק שרון, לשרה לימור לבנת ולמנכ"ל הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול.
ראש הממשלה אריאל שרון הורה למגנוס להוציא משלחת להודו על מנת שהעוסקים בתחום יחשפו לתופעה.
מגנוס ארגן את המשלחת והם יצאו בהדרכתו לסיור היכרות בעולם התרמילאים.
מגנוס פעל בייעוץ לרשות, ובהרצאות בכנסים.
חילוץ ואיתור נעדרים מחוץ לישראל
באמצע שנות ה-80, הקים מגנוס יחידה לאיתור וחילוץ נעדרים בחו"ל, במטרה לתת מענה לתרמילאים הנקלעים למצוקה במהלך טיולם, וכמענה להורים מודאגים.
בשנת 1994 מגנוס הקים עם שותפיו את חברת "MAGNUS איתור וחילוץ", הנותנת מענה במקרים של אובדן קשר של מטיילים והקלעות למצבי חירום.
החברה עוסקת בפתרון למשפחות, למטיילים, משרד החוץ, גורמים קונסולריים וגורמים נוספים מסביב לעולם.
אל מגנוס פנו גם גורמים ממלכתיים והחברה בראשה הוא עומד אף ביצעה פעולות לגילויים של חטופים בבוליביה.