tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הורדוס היה זה שדחף את אנטוניוס להוציא להורג את אנטיגונוס, משום שחשש שאם יובא אנטיגונוס בפני הסנאט הרומי, הוא יטען לזכות בניו שהם נצר לבית מלוכה למלוך וזכותם עומדת להם כי הם לא מרדו ברומאים, ולעומתם, הורדוס אינו מנצר בית מלוכה.
אנטיגונוס הומת בהתזת ראש ולטענת ההיסטוריון פלוטרכוס, "מעולם לא הוטל עונש כזה על מלך".
על פי דיו קסיוס, לפני שהוציא אותו להורג, הורה אנטוניוס לצלוב ולהלקות את אנטיגונוס, ולטענתו גם עונש כזה מעולם לא הוטל על מלך מידי הרומאים.
מותו של אנטיגונוס באותה שנה (37 לפנה"ס) סימל את תחילת מלכותו של הורדוס.
בין האויבים נוצר קשר משפחתי, כשבתו של אנטיגונוס נישאה לאנטיפטרוס בן הורדוס.
בשנת 1970 התגלתה בגבעת המבתר בירושלים מערת קבורה הנקראת מערת אבה.
על גבי אחת הגלוסקמאות הייתה כתובת שנשאה את השם "מתתיהו בן יהודה", ובה עצמות גבר בשנות ה-20 לחייו אשר ראשו נערף במכשיר חד.
פרופ' גרינץ העלה השערה שמדובר בארונו של אנטיגונוס שהובא לקבורה בירושלים על ידי הכוהן אבה.
השערה זו אינה מקובלת על כל החוקרים.
מתרגם הוא אדם העוסק בתרגום של טקסטים כתובים.
להבדיל ממתורגמן, העוסק בתרגום של דיבור, באופן סימולטני או מיד עם תום הדיבור.
עבודת המתרגם מצריכה היכרות מעמיקה עם שפת היעד ושפת המקור, וכן עם התחום שבו עוסק התרגום.
מתרגם מומחה לתרגום ספרות יפה, למשל, יתקשה לתרגם ספר טכני העוסק בתחום מסוים ומשתמש באוצר מילים הזר לו לחלוטין.
מקובל להבדיל בין תרגומים בתחומים הבאים:
תרגום ספרותי, כולל גם תרגומים לסרטים, למחזות ולכתוביות
תרגום של מסמכים טכניים – מפרטים, תיעוד לפיתוח, חוברות הפעלה, הרכבה וטיפול
בין העוסקים בתרגום של ספרות יפה ניתן למצוא סופרים ומחזאים רבים, ויש המפיקים תרגומים וירטואוזיים, המשלבים את כישורי המתרגם בתחום התרגום ובתחום הכתיבה.
תרגום של יצירה ספרותית גדולה יכול לערוך מספר שנים.
אף שרבים מהעוסקים בתרגום לא רכשו השכלה ספציפית בתחום זה, מתקיימים בישראל לימודי תעודה בתרגום באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת תל אביב ובמכללת בית ברל.
באוניברסיטת בר-אילן מתקיימים גם לימודים לתואר שני בחקר התרגום.
החל משנת 1992 ניתן גם להבחן בישראל בבחינת בגרות של שתי יחידות לימוד בתרגום (מעברית לאנגלית או הפוך).
אגודת המתרגמים בישראל שמה לה כמטרות לשמש כאיגוד עובדים לכל מי שעוסק בתרגום על צורותיו השונות, לקדם את מקצוע התרגום ואת מעמדו של המתרגם בישראל, לפעול למען רמה מקצועית גבוהה של תרגומים מכל הסוגים, ולקיים פעילויות להעלאת רמת התרגום בישראל ולקידום מעמד העוסקים בתחום התרגום.
המוציאים לאור בישראל נוהגים לשלם, על תרגום ספר בדרך כלל לפי עמוד.
בגלל ריבוי דוברי האנגלית ברמה גבוהה בישראל, יש היצע גדול, כך שמתרגמים משפות שאינן אנגלית מקבלים תגמול גבוה יותר.
הפרס המרכזי בנושא התרגום בישראל הוא פרס טשרניחובסקי לתרגום (קיים פרס לתרגומים ספרותיים וכן פרס לתרגומים מדעיים).
בין שאר הנושאים עליהם מוענק פרס ישראל, נמנה גם נושא התרגום של שירה וספרות.
בשנת 2007 זכתה המתרגמת נילי מירסקי בפרס מהנימוקים הבאים:
התקן הבנילאומי מפרט את הדרישות לחברות שמספקות שירותי תרגום.
התקן מגדיר דרישות ביחס לתהליכים, המשאבים הטכנולוגיים, הכישורים הנדרשים מבעלי התפקידים, והיבטים מהותיים אחרים של התרגום.
התקן מגדיר 3 שלבים של תהליך העבודה:
טרום הפקה: קביעת ישימות הפרויקט, הכנת הצעת מחיר, הסכם עם הלקוח, טיפול במידע מהלקוח שקשור לפרויקט, והכנת הפרויקט.
הפקה: תהליך התרגום עצמו שכולל תרגום, בדיקה, עריכה, ביקורת, הגהה, אימות ושחרור התרגום.
לא בהכרח כל השלבים חייבים להתבצע.
לאחר ההפקה: משוב מהלקוח ופעולות של סיום הפרויקט.
העמידה בתקן מאפשרת לחברת התרגום להוכיח את התאמתם של שירותי התרגום שלה לדרישות התקן והלקוח.
מַתָּת הוא יישוב קהילתי בגליל העליון, ליד גבול ישראל–לבנון.
בקצה המזרחי של המועצה האזורית מעלה יוסף.
היישוב נמצא על כביש 899, כשני ק"מ מצפון לחורפיש וכ-1.5 ק"מ מגבול לבנון.
היישוב הוקם כיישוב קהילתי כפרי בשנת 1979, והיה ליישוב הראשון ב"תוכנית המצפים" של שנות השמונים.
רובם של התושבים עוסקים בעבודות שונות בסביבה וכן בחקלאות ובתיירות.
שם היישוב כשם ההר שעליו נבנה – הר מתת.
ערכו של השם מתת בגימטריה הוא 840, וזהו גובהו של ההר מעל פני הים.
כתוצאה ממיקומו הגאוגרפי ומגובהו הטופוגרפי של היישוב, מזג האוויר בו נוח יחסית.
בקיץ, הטמפרטורה מתונה ומידת הלחות נמוכה בדרך כלל, ועל כן עומס החום נמוך.
בחורף קר וגשום, ממוצע המשקעים השנתי ביישוב הוא כ-800 מילימטר ולעיתים יורד שלג.
על הר מתת מצויה מצודת טגארט מדגם "מצדית", מהמצודות שנבנו על ידי שלטון המנדט על ציר כביש הצפון, הקרויה "מצודת סאסא".
בבסיס נמצאה המפקדה הגדודית של גדוד 869 של חיל האיסוף הקרבי.
בשנת 2014 הוחלט לפרק את מבנה הפלדה המתומן שבראש המצודה מחמת סכנת התמוטטות.
בשנת 2023 נגרם נזק משמעותי למצודה כתוצאה מירי טיל נגד טנקים על ידי חזבאללה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מתת קונסטנטינוס הוא צו קיסרי רומי מזויף שחובר כנראה בין השנים 750 ל-800 לספירה.
מטרתו המדויקת של זיוף זה אינה ודאית לחלוטין, אך אין ספק שנועדה להגן על האינטרסים של האפיפיור.
יש המשערים כי הסיבה לחיבור המסמך הייתה התמודדות מול התביעות של האימפריה הביזנטית או של מלך הפרנקים קרל הגדול, שנטל לעצמו סמכויות כשל אחד מקיסרי רומי במערב אירופה ואת התואר "קיסר הרומאים".
עם זאת, נראה כי התאריך המוקדם יותר (750 לספירה) הוא הנכון, ומשערים כי המסמך חובר בתקופת כהונתו של האפיפיור סטפנוס השני בערך בשנת 752.
בשנת 751 נפלה רוונה, בירת ה"אקסרכיה הביזנטית" (השטח שעדיין היה בשלטון ביזנטי באיטליה), בידי הלומברדים.
האפיפיור סטפנוס השני, שחשש מכוחם של הלומברדים, נסע בשנת 754 לפריז לבקש את הגנתו של המנהיג הפרנקי פפין הגוץ (אביו של קרל הגדול).
משערים כי בפגישתם זו הראה סטפנוס לפפין את המסמך המזויף משום שבתמורה להכתרתו מחדש כמלך הפרנקים על ידי האפיפיור הבטיח פפין לסטפנוס במסמך הקרוי "מתת פפין" להגן על האפיפיורים בפני הלומברדים ולהעניק לאפיפיור את השטחים שהלומברדים כבשו מהביזנטים.
מימוש הבטחתו של פפין אפשר את הקמת מדינת האפיפיור ב-754 והפיכתו של האפיפיור למנהיג חילוני של מדינה זו.
המסמך חובר לכאורה על ידי קיסר רומא קונסטנטינוס, בן המאה הרביעית, והעניק לאפיפיור סילבסטר הראשון ולאפיפיורים שיבואו אחריו כיורשים של פטרוס את השליטה על העיר רומא שבאיטליה ובכל הקיסרות הרומית המערבית, בעוד קונסטנטינוס ימשיך לשלוט על הקיסרות הרומית המזרחית מבירת האימפריה החדשה קונסטנטינופול.
הטקסט טען כי המתת הוא התגמול של קונסטנטינוס לסילבסטר בשל ההדרכה בעיקרי האמונה הנוצרית שקיבל קונסטנטינוס ממנו, הטבלתו, וריפויו בדרך נס מצרעת.
השימוש הוודאי הראשון במסמך היה באיגרת ששלח ב-1054 האפיפיור לאו התשיעי למיכאל הראשון קרולריוס, הפטריארך של קונסטנטינופול, ובה תבע את ההגמוניה על הכנסייה על סמך המתת.
מכאן ואילך יש אסמכתאות לשימוש במסמך בידי האפיפיורים של ימי הביניים לשם חיזוק תביעותיהם להגדלת שטחי מדינת הכנסייה, להגברת עוצמתם כשליטים חילוניים באיטליה, ולביסוס תביעותיהם להגמוניה מול הכנסייה המזרחית (לימים הכנסייה האורתודוקסית).
כל מי שכפר באמיתות המסמך הואשם במינות.
במשך תקופה ארוכה היה המסמך מקובל על הכול, על אף שאוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוקיע את המסמך כזיוף.
המשורר דנטה אליגיירי קונן בקומדיה האלוהית כי מסמך זה הוא המקור לארציות של האפיפיורות.
עם זאת, באמצע המאה ה-15, עם התחייה שחלה בלימוד הידע הקלאסי ועם התפתחות הקריאה הביקורתית, החלה גם הכנסייה להבין כי בלתי אפשרי שהמסמך אמיתי.
ההומניסט לורנצו ואלה הוכיח ב-1440 כי ה"מתת" חייב להיות זיוף לאחר שניתח את השפה שבה כתוב המסמך והראה כי על אף שנעשה שימוש בניסוחים מתקופת הקיסרות בטקסט, לא ייתכן כי חלק מהלטינית במסמך נכתב במאה הרביעית.
יותר מכך, חלק מהתאריכים המצוינים במסמך אינם מתאימים לתאריכים ההיסטוריים.
חוקרים מתקופות מאוחרות יותר הוכיחו גם כי רכיבים נוספים במסמך כמו ריפויו של קונסטנטינוס בידי סילבסטר אינם אלא אגדה שנוצרה מאוחר יותר.
מניתוח הטקסט ברור כי כותבי המסמך הסתמכו על הספר Vita S.
Silvestri ("חייו של סילבסטר הקדוש").
החוקרים חלוקים באשר למקום הזיוף.
יש הסוברים כי נעשה ברומא, ויש הסוברים כי נעשה באימפריה הפרנקית, משום שהאזכורים הראשונים למסמך (המצויים בספרייה הלאומית בפריז) הם מעשי ידי כותבים פרנקים.
בשם השילוש הקדוש ובלתי מחולק, דהיינו - האב, הבן ורוח הקודש,
אימפראטור במשיח ישוע, אלוהינו, אדוננו, ומושיענו אחד, מאותו השילוש הקדוש, קיסר פלאויוס קונסטנטינוס, נאמן, רחום, אדיר, מיטיב, אלמניקוס (המנצח את האלמאנים), גותיקוס (המנצח את הגותים), סרמטיקוס (זה שניצח את הסרמטים), גרמניקוס (מנצח בגרמאניה), בריטניקוס (המנצח בבריטניה), הוניקוס, אדוק (pius), בר-המזל (felix), מנצח.
מברך את האב המבורך, סילבסטר, בישוף ואפיפיור רומא המבורך ביותר היושב על כסאו של פטרוס הקדוש.
רוממתנו בעלת הרחמים רוצה להפיץ ולידע את כל באי העולם, בתיאור נהיר באמצעות מסמך אימפריאלי זה, את הדברים האלה אשר ה' אלוהינו, מושיענו הגואל, ישו, בנו של האב המרומם ביותר, דרך השליחים הקדושים פטרוס ופאולוס, בתיווכו של אבינו סילבסטר, הכוהן העליון ואפיפיור אוניוורסלי, הואיל לעשות למעננו.
אנו מציעים את אמונתנו, כפי שלמדנו מהאפיפיור האוניברסלי סילבסטר, ואנו מבשרים מנבכי לבנו כי רחמי אלוהים נחו עלינו לבסוף.
סבלתי מנגע הצרעת, על מנת להירפא הציעו לי לבנות אמבט בגבעת הקפיטולין ולמלאו בדם תינוקות שטרם חטאו, ואכן אספתי תינוקות כאלו, אולם בכיין של האימהות שכנע אותי להחזיר להן את תינוקותיהם.
בשנתי הופיעו בפניי דמויות בשם פטרוס ופאולוס ובישרו לי כי היות שהפסקתי את העינויים יעזרו הם לי להירפא.
לדבריהם בישוף רומא, סילבסטר, מתחבא במערה אליה נמלט כתוצאה מרדיפות הנוצרים עליהן פקדתי.
הלכתי אל אותו סילבסטר ושאלתי אותו מי הם האלים בעלי השמות פטרוס ופאולוס.
סילבסטר ענה לי כי הם אינם אלים אלא שליחיו של ישו המשיח.
כאשר הראה לי ציור שלהם, זיהיתי בהם את הדמויות שראיתי בחלומי.
בהמשך הטביל אותי סילבסטר שלוש פעמים באגן הטבילה וזה ריפא אותי מהצרעת ממנה סבלתי.
סילבסטר ציטט בפני את הפסוקים 18–19 מתוך הבשורה על-פי מתי: "וגם אני אומר לך כי אתה כיפא ועל הצור הזה אבנה את קהלתי ושערי שאול לא יגברו עליה.
לפיכך החלטתי, בהתאם לסמכותי הקיסרית שיש לכבד את הכנסייה והענקתי לה כוח וזכויות בהתאם.
החלטתי שהבישוף של רומא יהיה הבכיר מבין כל חמשת המרכזים של הנצרות הקדומה (praecipuas), כלומר בכיר מהפטריארכים של אנטיוכיה, אלכסנדריה, קונסטנטינופול וירושלים.
ויהיה בכיר מכל כנסייה אחרת בעולם.
הבישוף שיעמוד בראש הכנסייה ברומא (הכנסייה הרומית הקדושה) יהיה בכיר מכל כהן דת אחר בעולם והוא זה שיקבע כל דבר הנוגע לפולחן הנוצרי.
כי דין הצדק הוא שראשות השלטון הדתי תהייה במקום אליו נשלח פטרוס על ידי ישו, מקום בו פטרוס נצלב והפך למרטיר.
על כל הנוצרים לחפש את מורה ההלכה שלהם במקום בו טמונה גופתו של המורה (פטרוס).
אני רוצה שכל העמים בעולם ידעו שבניתי כנסייה למושיע, האדון האלוהי ישו המושיע בתוך ארמון הלטראנו, ואני קובע שכנסייה זו תהייה הכנסייה הראשית לכל העולם.
לשם כך אני מעניק לבישוף רומא וליורשיו בתפקיד שישבו על כסאו של השליח פטרוס הקדוש את ארמון לטראנו המפואר כמתנה לצמיתות וכן אני מעניק לו כתר, מצנפת פריגית שיחבשו מעכשיו כל בישופי רומא, גלימה ושאר בגדי מלכות ואת הפיקוד על הפרשים הקיסריים.
בנוסף לארמון, הענקתי לאפיפיור ולניהולו את העיר רומא ואת כל חבלי איטליה ועריה.
אין זה ראוי שיכהן קיסר חילוני (ארצי) בעל סמכות במקום שבו נוסדה כהונת הדת הנוצרית בידי קיסר שמימי, לפיכך ראיתי לנכון להעביר את שלטוני למזרח, לבנות עיר בביזנטיון שתיקרא על שמי ולמשול משם על מזרח האימפריה.
מַתִּתְיָהוּ היא התנחלות, יישוב קהילתי, השייכת למועצה אזורית מטה בנימין סמוך למודיעין עילית, בעלת אופי חרדי.
הגרעין החרדי-ציוני שהתיישב במתתיהו התגבש בארצות הברית ולאחר מכן במבוא מודיעין.
עבודות התשתית של היישוב החלו בסוף 1977. הקבוצה הראשונה עלתה לישראל בשנת 1979 והתיישבה במבוא חורון.
החטיבה להתיישבות התכוונה תחילה ליישב אותם באזור נחל שורק, אולם חברי הגרעין נאבקו להתיישב בחבל מודיעין וכך היה.
ההתנחלות ממוקמת בסמוך לכפרים הערבים בלעין וחרבתא.
לצורך הקמת היישוב נתפסו 600 דונם של אדמות פרטיות באמצעות צווים צבאיים.
בעלי הקרקע תושבי נעלין עתרו לבג"ץ שדחה את העתירה ביולי 1979 וקיבל את עמדת הצבא בעניין החשיבות הביטחונית ביישוב המקום.
בשנת 1981 הוקמה מתתיהו כמושב שיתופי.
30 יחידות דיור נבנו מכספם של העולים, אך לא נותר לחברי הגרעין כסף לתשתיות.
חברי מבוא חורון סייעו בכל הקשור למעבר וציידו את המתיישבים הראשונים בגנרטור.
המושב היה בראשיתו שיתופי והתבסס על חקלאות, לולים וכרמים.
התנאים לא היו קלים והקליטה איטית.
לאחר מספר שנים עבר היישוב תהליך של הפרטה, צעד שהקל על הקליטה ביישוב וכן גרם לשגשוג כלכלי ולהעלאת מחירי הדירות.
כיום מגוון המקצועות ביישוב רחב, מאברכים ועד חקלאים.
בשנת 2008 נבנה ביישוב אזור תעשייה גדול.
חלק גדול מתושבי היישוב יוצאי ארצות דוברות-אנגלית, וליברלים יחסית לחרדים.
ביישוב ישיבה תיכונית חרדית – ישיבת מערבא.
רב היישוב הוא הרב זאב לף.
"מתרחצים באנייר" הוא ציור שמן מאת הצייר ז'ורז' סרה.
ציורו של סרה מתאר קטע מגדת נהר הסן הזורם באַנְיֶיר, פרוור בדרום מזרחה של העיר פריז.
על גדת הנהר נראים שישה גברים, העוסקים בפעילות פנאי.
חלקם נחים או משתזפים על הגדה ושניים מתוכם שוחים בנהר.
ברקע מופיעה גדת הנהר הנגדית, סירות מפרש וסירת חתירה וכן בתיה של העיר.
הקומפוזיציה של הציור בנויה על פי פרופורציות "יחס הזהב".
הבד נחתך על ידי שני קווים מרכזיים היוצרים את גדת הנהר ואת קו האופק.
סרה צייר את היצירה בעזרת "פוינטיליזם", שיטת ציור בה הצבע מונח בנקודות קטנות על הבד, באופן שהעין האנושית קולטת אותן כצורה אחידה.
מִתְרָס, הקרוי לעיתים בשם הלועזי בָּרִיקָדָה , הוא מכשול או מחסום מאולתר שבו נעשה שימוש במסגרת התקוממויות חברתיות וקרבות רחוב ושמטרתו לנטרל, לפקח או למנוע מעבר תחבורה וכוחות במסלול מסוים.
השימוש ההיסטורי הראשון במתרסים במהלך התקוממות חברתית התרחש בפריז ב-12 במאי 1588, ביום אשר כונה לימים "יום הבריקדות" .
במהלך אירועים אלה הצליחו מורדים מבני פריז להניס את המלך אנרי השלישי מן העיר, והשאירו אותה בידי הליגה הקתולית.
באירוע זה נעשה שימוש במרכבות, עצים וחביות (שעל שמן של האחרונות בצרפתית, barriques, נקראו הבריקדות), על מנת למנוע מן המשמר השווייצרי וכוחות אחרים נאמנים למלך מלחוש לעזרתו.
| מקצוע = עורך דין היסטוריון מנהיג קהילתי
מתתיאס קרפ (Matatias Carp; 16 באפריל 1904 – 3 ביולי 1953) היה היסטוריון, עורך דין, המזכיר הכללי של הפדרציה של איחוד הקהילות היהודיות ברומניה לאחר 1944, מקורב לווילהלם פילדרמן ובנו של הוריה קרפ.
חיבר את "הספר השחור" על השואה ברומניה.
מתתיאס קרפ נולד בבוקרשט, למד, עבד וחי בה עד 1952, אז עלה לישראל יחד עם רעייתו אלה ושני ילדיהם (יתומים ניצולים מטרנסניסטריה שאומצו על ידי בני הזוג קרפ בשנת 1944).
במהלך מלחמת העולם השנייה ומיד אחריה ליקט ותיעד מתתיאס קרפ את החקיקה האנטי-יהודית ואת הפגיעות הגופניות והחומריות שבוצעו ביהודים וברכושם.
במהלך השנים 1946–1948 הוציא לאור את שלושת הכרכים של "הספר השחור", מסמך מקיף המשמש כאחד המקורות העיקריים עבור ההיסטוריונים העוסקים בשואת יהודי רומניה בשנים 1941 - 1944. בשנת 1989 יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר.
ספר נוסף שכתב קרפ הוא Sărmaş - una din cele mai oribile crime ("סרמש - אחד הפשעים הנוראים ביותר") שיצא לאור בשנת 1945 בבוקרשט.
מתתיהו (מתי) דגן (1937 – 21 בנובמבר 2012) היה איש חינוך ישראלי בכיר, ראש המינהל לחינוך הדתי במשרד החינוך.
דגן נולד בחנוכה ה'תרצ"ח בעיר ספרו שבמרוקו.
הוא למד בתלמוד תורה ובבית ספר "אליאנס" בעיר ולאחר מכן בישיבת נובהרדוק בצרפת.
לאחר עלייתו לארץ ישראל למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הדרום, שם גם למד בבית המדרש למורים.
לאחר ששימש מנהל בתי ספר במושב שתולים ובקריית מלאכי, מנהל בית הספר לעובדי הוראה בכירים וראש המחלקה לחינוך תורני באנגליה (כשליח הסוכנות היהודית), התמנה למפקח ארצי ובשנת 1980 לסגן ראש המינהל לחינוך הדתי במשרד החינוך ובשנת 1989 למנהל המינהל, תפקיד בו שימש למעלה מעשור.
במקביל, שימש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית אשקלון.
דגן, שלו תואר דוקטור לחינוך מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2002), הרבה לכתוב על מערכת החינוך וזרמיה.
ספרו "החינוך הציוני הדתי במבחן הזמן והתקופה" עוסק בהתפתחותו של החינוך הציוני-דתי ומקומו בקהילה הציונית דתית.
החינוך הציוני הדתי במבחן הזמן והתקופה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; המכללה האקדמית הדתית למורים ע"ש רא"מ ליפשיץ, תשס"ו 2006.
'פעולות ותוכניות טיפוח בחינוך הדתי', בשדה חמד תשמ"ו.
'הפנאי בחינוך הדתי', עת־מול 2 תשמ"ט, עמ' 6.
'שילוב יסודות חינוכיים של תנועת המוסר בחינוך הדתי', בתוך: עדי-עד, בהוצאת מינהל החינוך הדתי, משרד החינוך והתרבות, תשנ"ד.
מתתיהו (מכס) אַדְלֶר (ב' בתמוז ה'תר"פ – כ' בשבט ה'תשס"ד, 18 ביוני 1920 – 12 בפברואר 2004) היה מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ועדה קרואה בבאר שבע למשך שישה חודשים בשנת 1963, חבר המועצה ברמת גן, ושגריר ישראל בשווייץ.
אדלר נולד בפראג לרב ד"ר שמעון אדלר ולאימו רייזל בת הרב סיני שיפר.
ב-21 בנובמבר 1939 עלה לארץ ישראל כסטודנט ולמד היסטוריה יהודית וכללית, ספרות וסוציולוגיה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1941 שרת כנוטר במשטרת המנדט מטעם "ההגנה".
ביולי 1947 היה ראשון הנוטרים שהועלה לדרגת מפקח.
לאחר קום המדינה עבר לשרת במשרד הפנים.
הוא שימש קצין מחוז פרוזדור ירושלים וכסגן ממונה על מחוז ירושלים.
משם הועבר אדלר למשרד הראשי כמנהל מדור.
אדלר הקים את המחלקה למועצות אזוריות וכיהן כנציב שרות לעובדים ברשויות המקומיות.
במאי 1955 יצא אדלר מטעם משרד הפנים, לשבעה חודשים של השתלמות במינהל מוניציפלי בארצות הברית.
ב-1958 יצא עם משפחתו לשליחות באנגליה למשך שנתיים מטעם הפועל המזרחי.
בנובמבר 1961 מתוקף תפקידו כמנהל מחלקת ההדרכה במשרד הפנים יצא בראש משלחת למדינות מזרח-אפריקה (קניה, אוגנדה וטנגניקה), על מנת לסייע להן בהקמת שלטון מקומי ולהתכונן לקראת סמינר בישראל לעובדי רשויות מקומיות באפריקה.
בראשית 1963, בעקבות סכסוכים קואליציוניים במועצת עיריית באר שבע, מונה אדלר למשך חצי שנה כראש ועדה קרואה של עיריית באר שבע עד לקיום בחירות למועצה חדשה באוגוסט 1963. אדלר איזן את תקציב העירייה והביא לפינוי הרוכלים שנחשבו למטרד בעיר במשך שנים רבות.
אדלר המשיך לכהן בתפקיד עד 25 בספטמבר 1963, עת נכנס אליהו נאוי לתפקיד, כראש עיר נבחר.
לקראת סוף שנת 1963 מונה למנהל אוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו החזיק במשך 22 שנה.
במקביל הוא נבחר למועצת עירית רמת גן מטעם המפד"ל, כיהן במועצה שלוש קדנציות, ובשנים 1968-1980 כיהן בתפקיד סגן ראש העיר רמת גן.
זכה לתואר יקיר עירית רמת גן לשנת 1986.
בשנים 1980-1983 שימש אדלר כשגריר ישראל בשווייץ.
מ-1986 ועד פטירתו, עמד אדלר בראש השלוחה של "טורו קולג'" בירושלים, לבקשתו של ברנדר לנדר מייסדו ונשיאו של הקולג' בניו יורק.
יחד עם אחיו, סיני אדלר, שיפץ את ביתו של סבו בעיירה קטנה בצ'כיה והפך אותה למוזיאון לאורח החיים של יהודי הכפרים והעיירות בצ'כיה.
ב-24 בנובמבר 1946 נשא מתתיהו לאישה את יהודית לבית פרידמן.
לזוג נולדו לו שלושה ילדים, בהם הרב שמעון אדלר, אשר שימש ראש המינהל לחינוך דתי במשרד החינוך, בנו הוא שילה אדלר.
אחיו הצעיר הוא הרב סיני אדלר.
מפראג לירושלים / מתתיהו אדלר, ירושלים: ששר, 1996.
מתת פפין הוא מסמך מהמאה ה-8, שנחשב כמאורע המכונן של מדינת האפיפיור.
במסמך, שנכתב בהשראת "מתת קונסטנטינוס", הבטיח המלך הפרנקי פפין הגוץ להעניק לאפיפיור שטחים נרחבים באיטליה.
השטחים כללו את רוונה ואת הפנטאפוליס ("חמש ערים" ברצועת החוף של הים האדריאטי בין רימיני לאנקונה), שטחים שבעבר היוו את האקסרכיה של רוונה, שטחים שהיו המחוז הביזנטי באיטליה.
בשנת 753 הצליחו הלומברדים בהנהגת המלך אייסטולף לכבוש את העיר רוונה ואיימו על רומא תוך שהם דורשים מס גולגולת.
בתמורה לתמיכתו של פפין, הגיע סטפנוס השני לפריז, וב-28 ביולי 754, בטקס סאקרום חגיגי הכתיר בבזיליקת סן-דני את פפין ושני בניו (קרל וקרלומן) כמלכים והעניק להם את התואר "אבי הרומים" (patricius Romanorum).
טקס זה הוא הבסיס לשמה של האימפריה הרומית הקדושה, בה שלטו צאצאי פפין.
לאחר הטקס הוביל פפין את הצבא הפרנקי במסעות כיבוש לאיטליה ב-754 וב-756. במהלך מסעות הכיבוש כבש פפין את רוב שטחה של איטליה.
במסמך נכתב כי האפיפיור ביקש מהמלך פפין שידאג לעניינם של פטרוס הקדוש והרפובליקה של הרומאים.
פפין נענה מיד לבקשה והבטיח לאפיפיור להשיב לו את רוונה מידי הלומברדים.
האפיפיור בירך את פפין, והלה כינס אספה גדולה בקיירסי (Quierzy, שנקראה אז carisiacus), שם אשרר את ההסכם עם האפיפיור.
בשנת 774 אישר בנו של פפין, קרל הגדול, את ההבטחות שניתנו במתת פפין.
על השטחים שקיבל האפיפיור כתוצאה ממתת זה קמה מדינת האפיפיור.
מתרגמים עבריים יהודים ומבני דתות ואומות העולם השונות, עסקו מאז העת העתיקה בתרגום חבורים וכתבים נחשבים בתקופתם, מעברית ולעברית, משלל שפות.
תרגומיהם, פרשנותם הבחירה במילים ובניסוחים, לקחו חלק בהנחלת החיבורים לציבור הרחב ולהפצתם.
תרגום חיבורים נבחרים מעברית לשפות לעז, החל בימי עזרא ונחמיה, בתקופת שיבת ציון וראשית תקופת בית שני, במאה ה-5 לפנה"ס.
באותה עת, השפה המדוברת אצל חלק ניכר מהפזורה היהודית הייתה ארמית, ששימשה גם כלינגואה פרנקה של הממשל הפרסי.
חלק מחז"ל לא רוו נחת מהתרגומים; וכך למשל, רבי יהודה הכריז: "המתרגם פסוק כצורתו הרי זה בדאי והמוסיף עליו הרי זה מחרף ומגדף" (קידושין מ"ט א).
על פי מסורות, שונות תורגם המקרא למספר שפות שרווחו באזור הסהר הפורה: מצרית עתיקה, עילמית, מדית, ארמית ויוונית; מהם שרדו התרגומים בארמית ויוונית.
מפעל תרגום המקרא ליוונית המדוברת, הגדול והנודע בעת העתיקה הוא תרגום השבעים (הקרוי ביוונית: Μετάφραση των Εβδομήκοντα) החל באלכסנדריה במאה ה-3 לפנה"ס.
ככל הידוע, המתרגמים היו יהודים שהתגוררו באלכסנדריה.
"תרגום השבעים" הציל מכליה מספר חיבורים עבריים במקורם, שנשתמרו אך ורק במהדורתם המתורגמת, ולפעמים המקוצרת, כגון ספר מכבים ב'.
עקילס הגר, אשר היה תלמידם של רבי אליעזר, רבי יהושע בן חנניה ורבי עקיבא, יצר תרגום מקרא ליוונית נוסף, שהתאפיין במחויבותו למסורות חז"ל; רק קטעים ממנו שרדו.
המתרגם אונקלוס תרגם את המקרא לארמית, על פי רוב ללא פרשנות; תרגום אונקלוס זכה להתקבלות אצל האמוראים בבבל.
בארץ ישראל נכתבה סוגת תרגומים פרשניים אשר שילבו וציטטו מספר חיבורי תרגום.
כאלו "התרגומים הירושלמים" של יונתן בן עוזיאל ותרגום ירושלמי, מהם שרדו חלקים.
חלק ניכר מהפילוסופיה של ימי הביניים נכתבה במרחב השפה הערבית, ממרכז אסיה עד חצי האי האיברי.
על כן, תורגמו חיבורים וחלקים נבחרים ממנה לעברית במשך ימי הביניים ועד ראשית העת החדשה.
רוב המתרגמים היו יהודים, שבחרו את החיבורים הנחשבים בתקופתם בתחומי הפילוסופיה, הרפואה והאסטרונומיה.
מעברית ללועזית, לרוב ערבית, תורגמו חיבורים בספרות ההלכה.
רבי סעדיה גאון תרגם את המקרא לערבית במאה ה-10. חיבור-תרגום זה הקרוי תרגום התפסיר הוא בדרך כלל פרשני.
הוא התקבל בקרב קהילות היהודים במרחב דובר הערבית בימי הביניים.
בסדר הא"ב מתרגם מקומו זמנו חיבורים עיקריים שפות מקור הערות אברהם הלוי בן שמואל אבן חסדאי ברצלונה .
מאזני צדק של אל גזאלי (פרס); ספר היסודות של רבי יצחק בר שלמה הישראלי הרופא (מצרים, קירואן); ספר המצוות לרמב"ם (התרגום אינו ידוע בימינו); איגרת תימן של הרמב"ם; ספר התפוח לאריסטו; ספר בן המלך והנזיר ערבית .
אחיטוב הרופא פלרמו המאה ה-13 מלות ההגיון של הרמב"ם ערבית זרחיה בן יצחק בן שאלתיאל .
במהות הנפש של אבונצר אלפראבי Al-Farabi (בגדאד ודמשק ערבית .
טודרוס בן משולם ארל .
באור על ספר ההלצה של אריסטו של אבו אלוליד מחמד אבן רושד (קורדובה) ערבית .
במפנה המאות ה-12 - ה-13 מוסרי הפילוסופים של חונין בן יצחק (חנניה הנוצרי); הקדמת הרמב"ם לפירוש המשנה וחלקו הראשון של סדר זרעים מתוך פירוש המשנה לרמב"ם; מורה נבוכים לרמב"ם (תרגום שאינו נפוץ); איגרת תחיית המתים של הרמב"ם ערבית .
יהודה בן שאול אבן תיבון ספרד .
חובות הלבבות של רבנו בחיי אבן פקודה (סרגוסה); תקון מדות הנפש של רבי שלמה אבן גבירול (מאלגה); האמונות והדעות של רבי סעדיה גאון; ספר הכוזרי של רבי יהודה הלוי ערבית .
יהודה בן משה ספרד המאה ה-13 ערבית .
יהודה נתן בן שלמה .
כוונות הפילוסופים של אל גזאלי (פרס, ) ערבית .
המאה ה-13 כל מלאכת ההגיון של אבן רושד (קורדובה) ערבית .
יצחק בר נתן הספרדי מיורקה .
במחויב המציאות של רבי יוסף בן יהודה אבן שמעון ערבית .
יצחק בר נתן מקורדובה קורדובה .
בתשובות שאלות של אבוחאמד אל גזאלי (פרס, ) ערבית יצחק אבוהב דה-פונסיקה .
המאה ה-17 שער השמים של אברהם כהן דה-הירירה (אמשטרדם) ספרדית .
המאה ה-13 ספר המצוות לרמב"ם; מילות ההגיון של הרמב"ם; העגולות הרעיוניות של אלחפיץ אבו מחמד עבדאללה (ספרד); ספר התחלות הנמצאים של אלפראבי; ההויה וההפסד והחוש והמוחש של אבן רושד ערבית .
אגרת חי בן מקיץ של אבו עלי אבן סינא (פרס, ) פרסית .
איגרת תימן של הרמב"ם ערבית קלונימוס בן קלונימוס ארל .
הפרק: "חלקי ההגיון" מהספר במספר החכמות ובמנות חלקי כל חכמה של אלפארבי ערבית שלמה ב"ר יוסף אבן איוב בדרש המאה ה-13 אגרת ההערה של רבי יונה אבן ג'נאח; ספר המצוות לרמב"ם ערבית שמואל בן יהודה תיבון .
במפנה המאות ה-12 - ה-13 מורה נבוכים של הרמב"ם; שמונה פרקים לרמב"ם ופירוש המשנה לרמב"ם על מסכת אבות; איגרת תימן ואיגרת תחיית המתים של הרמב"ם; ספר הרפואה של גאלינוס; שלשה מאמרים לאבן רושד; אותות השמים של אריסטו ערבית .
שמואל בנבנשתי ספרד המאה ה-14 ספר הקצרת של הרמב"ם ערבית .
שם טוב בן יוסף אבן פלקירה .
קטעים מהספר מקור חיים של רבי שלמה אבן גבירול ערבית .
מתרגם אוניברסלי הוא התקן המשותף ליצירות מדע בדיוני רבות, במיוחד בטלוויזיה.
תואר לראשונה בנובלה "מפגש ראשון" משנת 1945 מאת מאריי ליינסטר, מטרתו של המתרגם היא להציע תרגום מיידי של כל שפה.
חברות טכנולוגיה שואפות לפתח מתרגם שימושי "אוניברסלי" לשימוש יום-יומי.
כמוסכמה, הוא משמש כדי לפתור את הבעיה של תרגום בין שפות של דמויות חייזרים ממינים שונים, אלא אם כן הבעיה חיונית לעלילה.
לעיתים, גזעי חייזרים מסוגלים להבין את כללי האנגלית לאחר שיחה קצרה, ולאחר מכן באופן מיידית לדבר באופן שוטף, מה שהופך את המתרגם האוניברסלי למיותר.
בעוד שקיומו בעולם האמיתי של מתרגם אוניברסלי נראה לא סביר, בשל צורך הברור לטלפתיה, מדענים ממשיכים לפתח טכנולוגיות דומות, המשלבות מספר קטן של שפות ידועות.
ראו תרגום מכונה ומערכת זיהוי דיבור לדיונים בעולם האמיתי של טכנולוגיות לעיבוד שפה טבעית.
ככלל, מתרגם אוניברסלי הוא מיידי, אבל אם שפה זו מעולם לא הוקלטה, יש לעיתים עיכוב זמן עד שהמתרגם יכול לעבד כראוי את התרגום, כמו במקרה של מסע בין כוכבים.
יש סופרים שמבקשים סבירות גדולה יותר בכך שבמקום תרגום מחשב שדורש איסוף נתונים של השפה החדשה, לעיתים קרובות על ידי האזנה לשידורי רדיו.
במסע בין כוכבים, המתרגם האוניברסלי שימש את סג"ם הושי סאטו, קצינת התקשורת על סיפון ספינת החלל אנטרפרייז בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז, לצורך המצאת מטריצת קידוד בלשנית (linguacode matrix).
המטריצה הייתה בשימוש לראשונה, כביכול, בשלהי המאה ה-22 על כדור הארץ, לצורך תרגום מיידי של שפות ארציות ידועות.
בהדרגה, עם הסרת מחסומי שפה, התרבויות השונות על פני כדור הארץ הגיעו לשלום עולמי.
תרגומים של שפות שקודם לכן לא היה ידועות, כמו אלה של חייזרים, יצרו קשיים נוספים, שהיה צריך להתגבר עליהם.
ספינת החלל הוולקנית שנחתה בזמן "המפגש הראשון" שימשה למטרות סקר.
לא ברור אם הם ביצעו מדידות של כדור הארץ או לא.
על פי "Star Trek: The Next Generation Technical Manual", המתרגם האוניברסלי הוא "תוכנית מחשב מאוד מתוחכמת", שפועל על ידי "ניתוח הדפוסים" של שפה זרה אינה ידועה, החל מדוגמת קול של אדם אחד, או שיחה בין שני דוברים או יותר.
ככל שהדוגמה תהיה מורכבת יותר - כך מטריצת התרגום תהיה מדויקת ואמינה יותר, ותאפשר המרה מיידית של התבטאויות מילוליות או של טקסט כתוב בין שפת החייזרים לבין השפה האנגלית-אמריקנית / שפת הפדרציה הסטנדרטית.
בניגוד לכמעט כל צורה אחרת של טכנולוגיה של הפדרציה, מתרגמים אוניברסליים כמעט ולא מתקלקלים.
למרות שברור כי הם נמצאים בשימוש נרחב בתקופתו של קפטן קירק (שכן הצוות מתקשר באופן קבוע עם מינים שלא ייתכן שיש להם ידע באנגלית רגילה), לא ברור באיזה אופן נשאו אותם על עצמם אנשי הצוות של אותה התקופה.
הפרק "Metamorphosis" היה הפעם היחידה שבה המכשיר נראה בפועל.
בפרק "Arena", המטרונים סיפקו לקפטן קירק ולמפקד הגורן עם מתרגם-מכשיר קשר, המאפשר להם לשוחח ביניהם.
במהלך תקופתו של קירק, הם היו גם כנראה פחות מושלמים בתרגומים שלהם לשפה הקלינגונית.
בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת", הדמויות נראות כמסתמכות על ספרים מודפסים, על מנת לתקשר עם ספינה צבאית קלינגונית, מאחר שצ'כוב אמר שהקלינגונים יבחינו בשימוש במתרגם האוניברסלי.
השחקנית נישל ניקולס מחתה כנגד סצנה זאת, על פי דיווחים, שכן היא חשה כי או'הורה כקצינת התקשורת, אמורה להיות בקיאה בשפה הקלינגונית בצורה שוטפת.
באותו סרט, בסצנת משפטם של קפטן קירק וד"ר מקוי בפני שופטת קלינגונית, השניים מחזיקים בהתקני תקשורת, בזמן שקלינגון (בגילומו של טוד בראיינט) מתרגם עבורם סימולטנית.
על פי הרומן המבוסס על הסרט, קיימת סיבה אחר לשימוש בספרים מודפסים, והיא חבלה שבוצע על ידי איש צוות מצי הכוכבים, אשר משתייך לקנוניה הנחשפת על ידי צוות האנטרפרייז במהלך הסיפור, אולם ספר זה איננו חלק מהקאנון של מסע בין כוכבים.
בלתי מתקבל על דעת, שבמתרגם האוניברסלי כבר נעשה שימוש מוצלח, על מנת לפענח תקשורת עם צורת חיים שאינן ביולוגיות (בפרק "Metamorphosis" של הסדרה המקורית).
בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק "The Ensigns of Command", המתרגם היה חסר יעילות בפענוח שפת של השליאק, כך שהפדרציה נאלצה להיות תלויה בפרשנות של החייזרים של שפות כדור הארץ.
ישנה ספקולציה כי השליאק מתקשרים בינם לבין עצמם בשפה משפטית מורכבת למדי.
הפרק "Darmok" ממחיש מקרה אחר, שבו המתרגם האוניברסלי מוכיח עצמו לא יעיל ולא מובן, כי השפה הטמריאנית מושרשת עמוק מדי במטאפורות מקומיות.
במספר פרקים של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", אנו רואים כיצד נעשה שימוש במתרגם אוניברסלי קרדאסי: לוקח לו זמן מה לעבד שפה חייזרית חדשה שהוא נתקל בה, אשר דובריה, בתחילה, אינם מובנים; אולם ככל שהם ממשיכים לדבר, המתרגם, בהדרגה, לומד את השפה שלהם ומתרגם אותה לאנגלית סטנדרטית.
הפרנגי נוהגים ללבוש את המתרגם האוניברסלי כשתל בתוך אוזניהם.
כמו כן, לאורך כל סדרות מסע בין כוכבים, המתרגם האוניברסלי, שנמצא ברשותו של צד אחד בשיחה, מסוגל לשדר את התוצאות בקול בטווח מוגבל, ובכך מאפשר תקשורת בין שני צדדים או יותר, כאשר כל אחד מהם מדבר בשפה אחרת.
נראה כי ההתקנים הללו הם ציוד סטנדרטי על ספינות חלל ותחנות חלל, שם אין הכרח לעשות שימוש בסיכת-מכשיר הקשר.
המתרגם האוניברסלי משמש לעיתים קרובות במקרים של מגע עם חברות שטרם פתחו מנוע עיוות, כמו בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק "Who Watches the Watchers", והזיהוי בשימוש בו יכול בהחלט להיחשב כהפרה של הצו העליון.
לכן, מוכרח להיות מנגנון כלשהו שבאמצעותו השפתיים של המדבר נתפסות כמסונכרנות עם הדברים שנאמרים.
בסדרה לא מסופק שום הסבר על המכניקה של פונקציה זו, והצופה נדרש להשעות את חוסר אמון שלו מספיק כדי להתגבר על מגבלה זו הנראית לעין.
לחלופין, המתרגם האוניברסלי מסוגל לפרש את הכוונות של הדובר, ולכן כאשר אדם דובר מעוניין שדבריו ישמעו בשפת המקור, המתרגם האוניברסלי מעביר את הדיבור כמו שהוא, ללא תרגום.
מתתיהו בן תּאוֹפילוֹס (הראשון) היה כהן גדול בבית המקדש השני, הכהן הגדול החמישי בזמן שלטון הורדוס.
מייסד משפחת הכהונה הגדולה בית קתרוס.
בשנת 5 לפנה"ס, לאחר שגילה את דבר ניסיון הרעלתו, האשים הורדוס את אשתו, מרים בת הכהן הגדול שמעון בן ביתוס, שידעה על כך והסתירה זאת ממנו.
בתגובה, הדיח את אביה ממשרתו ומינה לכהונה הגדולה את מתתיהו בן תאופילוס, בן למשפחה ירושלמית.
לדעת דניאל שוורץ, מתתיהו היה כנראה נשוי לאחותם של שלושה כהנים גדולים בני ביתוס: שמעון, יועזר ואלעזר; ובניהם של מתתיהו ואשתו היו שמעון קנתרס, אליהועיני קנתרס, ויוסף קיפא, שהיו גם צאצאי בית ביתוס.
בזמן כהונתו, ביום הכיפורים, מנע מעצמו מתתיהו לשרת ככהן, בהיותו טמא כבעל קרי, ומסיבה זאת מינה ליום אחד כהן אחר למלא את מקומו בכהונה הגדולה:
פסילתו זו של מתתיהו מלשמש בכהונה, היא כנראה הסיבה לחוק, לפיו 7 ימים לפני יום הכיפורים "מתקינין לו (לכהן-גדול) כהן אחר תחתיו, שמא יארע בו פיסול" וגם משתדלים שלא ירדם בליל הכיפורים.
לאחר פרשת הריסת נשר הזהב, מתנת הקודש שתלה הורדוס לקישוט מעל השער הגדול של בית המקדש, הדיח הורדוס בשנת 4 לפנה"ס את מתתיהו מהכהונה הגדולה כמי שאשם באופן חלקי באירוע ומינה במקומו את יועזר, אחי אשתו, מרים בת הכהן הגדול.
אשמתו של מתתיהו באירוע הייתה אחריותו ככהן הגדול על שוטרי המקדש, שנכשלו בהגנה עליו.
מתתיהו בן תּאוֹפילוֹס (השני) היה כהן גדול בבית המקדש השני בזמן פרוץ המרד הגדול (שנת 66 לספירה).
ניתן להניח שהיה בנו של הכהן הגדול תאופילוס בן חנן (כהן בשנים 41-37 לספירה) ונכדו של הכהן הגדול חנן בן שת (כהן בשנים 15-6 לספירה) ובכך היה שייך למשפחת הכהנים בית חנן.
בשנת 65, מינה המלך אגריפס השני את מתתיהו לכהן גדול (השישי והאחרון שנתמנה על ידיו) במקום יהושע בן גמלא.
בסוף שנת 67, בזמן המרד הגדול, מינו הקנאים את פינחס בן שמואל מכפר חבתא למשרת הכהן הגדול במקומו של מתתיהו בן תאופילוס.
מינויו על פי גורל של איכר עובד אדמה במקומו של כהן ממשפחת כהנים גדולים הביאה לתחושת שבר:
פינחס זה היה הכהן הגדול האחרון שכיהן בבית המקדש השני לפני חורבנו.
בזמן המצור הרומאי על ירושלים בשנת 70, הצליחו ארבעת בניו של מתתיהו להימלט מן העיר הנצורה.
יחד עם הכהנים הגדולים (מתתיהו עצמו ככל הנראה כבר לא היה בחיים) יהושע בן דמנאי ויוסף בן קמחית (או קבי) ובניהם של כהנים גדולים אחרים (ישמעאל בן פיאבי ומתתיהו בן ביתוס), ברחו בניו של מתתיהו מהעיר הסגורה על ידי משמרות המורדים, אל הרומאים.
לטענת יוסף בן מתתיהו, היו אלה דבריו שלו אל תושבי ירושלים הנצורים, שהשפיעו על האליטה לברוח מהעיר.
הפליטים העשירים שוכנו זמנית על ידי אספסיינוס בעיר גופנא, מה שהביא את המורדים לטעון בפני העם, שהפליטים, מאחר שנעלמו מן העין, נרצחו על ידי הרומאים.
טיטוס בתגובה, הביא אותם בחזרה כדי שיסובו יחד עם יוסף בן מתתיהו את חומות הר הבית.
הבורחים התאספו לפני הצבא הרומי מול החומה והתחננו למורדים להציל את לב לבה של עיר הבירה:
דבריהם רק העלו את חמת המורדים, שענו להם בצעקות וקללות.
עם החרבת בית המקדש, פסקה גם הכהונה הגדולה.
הרב מתתיהו גלזרסון (נולד ב-1 בדצמבר 1937) הוא סופר ישראלי בתחום הספרות התורנית, ומלחין ניגונים לזמירות שבת.
גלזרסון נולד בכפר סבא, למד במדרשיה ולאחר מכן בישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים ובישיבת חברון בירושלים.
ב-1963 שימש כשליח בארגון "השלשלת" בהולנד, ולאחר מכן עסק בחינוך בקהילת "עדת ישורון" ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
לאחר נישואיו בישראל חזר לדרום אפריקה ושימש כראש ישיבה עם הרב יעקב זלצר בישיבת "תורת אמת" ביוהנסבורג.
לאחר מכן, לבקשת הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר) המשיך את פעילותו החינוכית בישיבה קולג' ובישיבה גדולה שם, וכן בישיבתו של הרב עזריאל גולדפיין, במשך 14 שנה.
עם חזרתו לישראל לימד בישיבת אור שמח ובדבר ירושלים, ובסמינר נווה ירושלים.
כתב מספר ספרים בנושא סוד לשון הקודש, גימטריאות וקודים בתורה, והוא מרצה בנושאים אלו ברחבי העולם.
הוציא ספרים בנושא צפנים בתורה עם פרופסור אליהו ריפס ופרופסור רוברט הארליק בארצות הברית.
ספריו תורגמו למספר שפות: אנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית, פרסית ועוד.
הלחין ניגונים לזמירות שבת, ביניהם "שלום עליכם" שהתקבל בכל תפוצות ישראל.
בשנות ה-80 זכה כסגן מלחין בתחרות "מצעד הזמירות" בקול ישראל.
היה נשוי לפרדל הורביץ, שנפטרה ב-2017 ולהם חמישה ילדים.
אין מזל לישראל - אסטרולוגיה באור היהדות
מוזיקה וקבלה (1990) - קשר הטונים בסולם המוזיקלי והספירות העליונות באותיות הא-ב
אושר הנישואין באותיות ומלים (1988)
על הכלכלה ועל הקלקלה (1989) - הקשר בין רמת מוסר ליציבות כלכלית באור מקורות היהדות
סוד המספר שש (1995) - אקטואליה באותיות ומילים
המסתורין בהגדה - פירוש על הגדה של פסח על פי מסתורי לשון הקודש
מהודי ליהודי - הקשר בין תורת ישראל ותורת המזרח
תורה אור ומזור - מבט לעולם הרפואה על פי תורת הסוד
מספרים מספרים - סוד המספר שש אחרי המבול, ישראל-פתח תקווה בראי האותיות
הוד היהדות לעומת חכמת קדם - אסטרולוגיה ומדיטציה באור היהדות
אקטואליה באותיות ומילים - מאורעות הזמן בראי האותיות
ממשלת מינות ושואת ישראל בדילוגי אותיות בתורה
רבי מתתיה גרג'י (1842, הראת – 29 בנובמבר 1917, י"ד בכסלו תרע"ח, ירושלים) היה פוסק, פרשן מקרא ומשנה, כרוניקאי, וממנהיגי קהילת יהודי הראת בסוף המאה ה-19. הוא עלה לארץ ישראל בהליכה מאפגניסטן בשנת 1906 ביחד עם משפחתו והתיישב בירושלים.
מתתיה נולד ללאה ומרדכי גרג'י בשנת 1842 בעיר הראת שבאפגניסטן, בן למשפחה של רבנים מאנוסי משהד שהיגרו לעיר בשנת 1840 כדי שיוכלו לשוב ליהדותם.
בנעוריו הוא זכה לחינוך מסורתי מקיף, ובהמשך שימש כדרשן, מורה וכאחד ממנהיגי קהילת יהודי הראת.
כמנהיג קהילתי הוא נהג לעיתים לייצג את יהודי הראת בפני השלטונות האפגנים.
כמו רבנים חשובים אחרים בקרב הקהילות היהודיות דוברות הפרסית הוא זכה לתואר מולא.
בשנת 1896 ר' גרג'י ובנו אשר גרג'י ערכו עלייה לרגל לירושלים מאפגניסטן, במסע שלקח עשרה שבועות.
לאחר ביקורו בירושלים, בה שהה כשלושה חודשים, הוא חזר לקהילתו בהראת.
בשנת 1906 יצא שוב מאפגניסטן, עלה לארץ ישראל באופן סופי והתיישב בשכונת הבוכרים בירושלים.
בשנת 1908 מונה לרב הראשי של הקהילות הבוכרית והאפגנית בעיר.
יהודים בוכרים אמידים מימנו את הוצאתם לאור והדפסתם של ספריו.
ספריו כוללים את ספר "תהילות דוד" שכולל אוסף של דרשות על ספר תהילים, "ספר בית המקדש" שכולל פרשנות על המשנה, וספר "עונג לשבת" שכולל פרשנות ארוכה על התורה וספרי הנביאים.
ספר "עונג לשבת" בן שלושה החלקים היה רחב-ההיקף בחיבוריו, ובאה בו לביטוי ידיעתו המעמיקה של הספרות היהודית לדורותיה.
הספר יצא לאור בשלוש מהדורות, האחרונה שבהם יצאה לאור בשנת 2010. בראייה היסטוריוגרפית חיבורו החשוב ביותר הוא "קורות זמנים", כרוניקה יחידה במינה שמתארת את תולדותיה של קהילת יהודי הראת במאה ה-19 לאורך המאורעות הרבים שעברו עליה כחלק מהתהפוכות השונות של ההיסטוריה האפגנית.
הכרוניקה נכתבה מנקודת מבטה של קהילה קטנה המנסה לשרוד ולעבור את המאורעות הגדולים, עלילות דם רבות ומקרי דיכוי.
הכרוניקה קיימת בשתי גרסאות, אחת נכתבה בתקופת המאורעות עצמן, והשנייה חוברה בשנת 1913 בעוד שר' גרג'י בירושלים.
הגרסה השנייה כוללת גם תיאורים של שנותיו של המחבר בארץ ישראל.
ר' מתתיה גרג'י נפטר בירושלים בי"ד בכסלו תרע"ח.
כמה מבניו, ביניהם הרב יוסף גרג'י והרב אשר גרג'י, היו לרבנים בהראת ובירושלים.
ר' מתתיה גרג'י, עונג לשבת, ירושלים, תשל"ו.
קורות זמנים : להרב מתתיה גרג'י מאפגאניסטאן, מהדיר: ראובן קשאני, ירושלים, תשל"א (1970).
רבי מתתיה ניסים טראני (Donato Terni) איש אנקונה (1745 – מת אחרי 1810) היה רב, פוסק, משורר, ומחזאי איטלקי, רב ומלמד בבית המדרש של פזארו, ומחבר פורה.
רמ"נ טרני נולד ליעקב ישראל בשנת ה'תק"ה (1745) באנקונה, שימש רב בקהילות פירנצה, אורבינו, סניגליה, ופזארו.
בזו האחרונה לימד כמה שנים בבית המדרש.
בשנים 1799 – 1802 היה עד לפורענויות בקהלותיו בעקבות חילופי שלטון בין האיטלקים וחילות הכיבוש של נפוליאון.
בשנת 1799 אף נעצר בחשד למעורבות פוליטית וביתו נשדד.
לזכר הצלתו ולזכר הצלתן של הקהילות כתב כמה שירים, שהשתמשו בהם לימי 'פורים' מיוחדים, אותם הדפיס בחוברת "מדבר קדש".
הרב טירני העריץ את החיד"א שהיה בעיניו הסמכות העליונה בדור, "ומי יבוא אחר המלך".
בספריו ופסקיו הוא מזכיר אותו בהערצה.
לדוגמה, באיגרת ששלח לחיד"א והדפיס אותה בספרו שפת אמת כתב בראשה: כתב כתבתי למופת דורנו, ספרא רבא דיש[ראל] מוהר"ר חיד"א .
כשבתו בעיר אנקונא יגן עליה אלוקים".
במקום אחר הוא קורא לו "קדוש הוא לאלהיו מבטן ומלידה .
הרב המופלא אוצר כל כלי חמדה הדיין המצוין אך מעין חסיד"א", "אחרי ראיתי אור פני מלך חיים הריני כאילו התקבלתי פני שכינה".
רבי מתתיה חיבר כמה חיבורים הלכתיים:
שפת אמת - תשובה בפולמוס קידושין שהתעורר בפזארו בשנת ה'תקמ"ג, עם תשובות מחכמים שונים וחידושים ותשובות מהמחבר, ליוורנו, ה'תקנ"ז.
מדבר מתנה - חיבור בעניינים שונים המחולק לארבעה חלקים: מדבר יחיל, מדבר משפט (דיון על מתנה מסוימת), מדבר הרים (תשובות בנושאים שונים), ומדבר בערבה (בעניין עגונות), פירנצה, ה'תק"ע.
מדבר קנאה - בדין שחיטתו של שוחט שנמצא שאינו בקי בדיני שחיטה.
מדבר במשור בעניין שליח צבור שחטא
מדבר הגדול ובו שאלות ששאל המחבר מאת ר' ישמעאל הכהן ממודנה
מדבר קדש על נס ההצלה שאירע לקהלת אורבינו ביום יא סיון תקנ"ט ולקהלות פיסארו וסיניגאליא ביום טו סיון תקנ"ט בעת המלחמות של נפוליאון באיטליה.
שישה מחזות שטירני כתב כונסו לראשונה במהדורה מדעית על ידי דבורה ברגמן עליהם היא כותבת:
טירני כתב מחזות בשירה חרוזה ושקולה ולפחות חמישה מהם הועלו על הבמה בזמרה ובנגינה 'בבית הגביר אברהם הלוי' שבעיר פזארו.
בחורי 'תלמוד תורה' המקומי, תלמידיו של המחבר, היו השחקנים - הזמרים ואולי גם הנגנים המלווים.
המחזות עוסקים ביחסי אהבה ונטישה, כעס והתפייסות שבין אלוהים לבין עם ישראל.
ישראל או 'כנסת ישראל', מיוצגים בדמות שחקן או שחקנית.
מתן תורה, 'יום הנישואין' האלגורי של אלוהים עם כנסת ישראל או של ישראל עם התורה הוא לפיכך אירוע משמעותי ביותר והוא מתואר בחגיגיות גדולה, חזותית וצלילית, כיאה לחתונה באיטליה.
המחזות ספוגים ביסודות מסורתיים, מקראיים ומדרשיים, ומעוצבים על פי מוסכמות הדראמה והאורטוריו האיטלקיים של התקופה.
מחזותיו של טרני מייצגים את אורח החיים היהודי - איטלקי שמיזג תורה עם דרך ארץ, יהדות עם השכלה.
הם מצטיינים בכוח המבע, באסתטיות ובסגנון מקורי.
רמ"נ טרני הקדיש את מחזותיו ל'חברת תלמוד תורה' המזוהה בהעתקות מחזותיו כ'ישיבת סומך נופלים' המעתיקים מעידים על תאריכי העלאתם של חמשה מחזות על הבמה בין השנים 1770 – 1778. כתיאטרון שימש ביתו של הגביר אברהם הלוי שבביתו פעלה הישיבה דרך קבע, ותלמידי הישיבה היו המבצעים.
כל מחזותיו נועדו לחוג את יום מתן תורה, ובחמשה מהם הנושא ממלא תפקיד חשוב.
הראשון שבמחזות, לפי סדר כתיבתם, הוא "מנחת בִכוּרים", כולו ערוך באוקטבות, כ"ז במספר, ושקול במשקל מסורתי ישן, יתר המחזות ערוכים בצמדי טורים נחרזים, ושקולים במשקל חדש, שהמציא המחבר.
המחזה השני "תפארת ישראל" הועלה על הבמה "סמוך ונראה לחג השבועות זמן מתן תורתנו בשנת ה'תק"ל" במסיבת חנוכת הבית של בית הכנסת.
השלישי "תנחומי כנסת ישראל" הועלה על הבמה יומיים לאחר שמחת תורה "בליל כ"ו לירח האיתנים, שנת אשרי ישראל (ה'תקל"א) לפ"ק", זהו הארוך שבמחזות ובו למעלה מאלף טורי שיר, הוא הוגדר על ידי אפרים מרימיני כטרגיקומדיה.
הרביעי "דרך אמונה" היה פופולרי ביותר, והוא הוצג פעמיים.
בשבועות ה'תקל"ב, ולאחר עשר שנים שוב באותו הזמן.
החמישי "משה בסיני" הוצג בשנת ה'תקל"ה, והשישי "תפארת סיני" הוצג בשבועות ה'תקל"ח, בשני המחזות האחרונים חוזרים גושי טקסט ניכרים שאולים ממחזות קודמים אבל הטלאים מאוחים היטב.
בן דוד של הרב דניאל טירני.
חלק מהפרטים הביוגרפים מבוססים על הערך עליו ב"ארזי הלבנון, אנציקלופדיה לגאוני ספרד", ח"ב עמ' 1704.
מִתְרְדָת הוא דמות מקראית, אשר שימש כגזבר בממלכת פרס האחמנית תחת הנהגתו של כורש.
עליו ציווה כורש לתת לששבצר נשיא יהודה בימים ההם את כל כלי בית המקדש הראשון שנבזזו על ידי צבאו של נבוכדראצר מירושלים.
גזבר הוא תואר בממלכת פרס, Ganzabara, שפירושו שר אוצר.
לדעת בנימין מזר היה מתרדת ממונה על אוצרות מקדשי בבל ונראה שהיה אחראי אף על אוצרות השלל שנבזז והובא מן הארצות הכבושות בידי הממלכה.
מתרדת הוא שם תאופורי פרסי נפוץ, שידוע גם בכתיב היווני מיתרידטס.
שם זה כולל את הרכיב התיאופורי "מיתרה" שהוא שמו של אל השמש ההודו-איראני.
השם מתרדת נזכר גם בתעודות חיצוניות כמכתבי יב.
מתתיה בן שמואל (לפי נוסחאות אחרות: מתיה, מתיא, מתתיא) היה הממונה על הפייסות בבית המקדש השני, מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
הפיס היה גורל המתקיים בין הכהנים בבית המקדש, כדי לקבוע מי יזכה לבצע את העבודה שעמדה על הפרק (השם "פיס" מרמז שההגרלה נערכת לצורכי שלום והתפייסות, כדי למנוע תחרות וקנאה בין הכהנים על קבלת העבודה המקודשת).
בבית המקדש היו ארבעה פייסות, שנערכו כדי לברר מי יבצע את העבודות הבאות: תרומת הדשן, שחיטת קרבן התמיד ותריסר העבודות הנלוות אליו ועוסקות באיברי הקרבן, הקטרת קטורת הסמים, והעלאת איברי קרבן התמיד למזבח העולה.
תפקידו של מתתיה היה לערוך את תהליכי הפייסות, ולפקח על התנהלותן.
אז החל מתתיה לספור את האצבעות, והכהן שבו הסתיימה הספירה היה זוכה בפיס ומקבל את העבודה.
המשנה מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש, ובהם מתתיה:
במסכת יומא נאמר כי כיוון ששחיטת התמיד פסולה בלילה, מוודא הממונה קודם שחיטתו שכבר עלה השחר:
בתוספות יום טוב הוסיף ושיער שייתכן שהכרעת הרמב"ם ורבי עובדיה מברטנורא כדברי מתתיא בן שמואל נובעת מאותה הסיבה, שכיוון שכיהן כממונה בוודאי שידע מה היה המנהג לומר.
מתתיהו (מתי) דגן (קורנפלד; 15 בדצמבר 1916, קהיר – 14 בינואר 1999, צרעה) היה שותף להקמת הצבא טרם קום המדינה, שירת ב, בנוטרות, בצבא הבריטי, ב (חי"ל) ובהקמת צה"ל.
היה איש משרד החוץ ושירת בתפקידים דיפלומטיים רבים בארצות הברית, קנדה, אפריקה ובריטניה.
דגן נולד בקהיר להוריו פרץ ורחל.
אביו, פרץ קורנפלד-דגן, גדל בארץ ישראל והשלים את לימודיו בקולג' הסורי (לימים האוניברסיטה האמריקנית בביירות).
מכיוון שבזמן מלחמת העולם הראשונה לא יכול היה לחזור לארץ, נסע למצרים ושם הכיר את רחל, שמשפחתה ברחה מהפוגרום בקישינב ב-1905 והשתקעה במצרים.
בתום המלחמה עזבה המשפחה את מצרים ועברה לירושלים, כשבנם מתתיהו היה בן עשרה חדשים.
מתתיהו דגן גדל בירושלים ולמד בבי"ס "תחכמוני".
בגיל 12 נסע עם הוריו, אחיו ושלוש אחיותיו לדרום אפריקה לשם נשלח פרץ קורנפלד (אביו) כשליח לפדרציה הציונית.
בשובם ארצה לאחר שנתיים, דרשו ממתיהו דגן לחזור לשתי שנות לימוד בגימנסיה רחביה.
מאחר שלא הסכים לכך, נשלח מתי ללמוד בקולג' הסקוטי בצפת כדי לסיום את לימודיו התיכוניים.
בסיום לימודים עבד עם דודו, ציון קורנפלד, במדידות קרקע באזור עמק חפר לקראת הקמת נתניה.
זאת על מנת לחסוך כסף לנסיעה לאנגליה ללמוד הנדסה.
תוכנית זו לא יצאה לפועל עקב פרוץ המאורעות בשנת 1936.
בשנת 1936 גויס לקבוצות הכוננות של ההגנה בירושלים בפקודו של אליהו בן חור ועבר ל"הנודדת" בפקוד יצחק שדה.
לאחר כשנה התנדב ל"גפירים" והוצב לשמירה בנוה יעקב.
ה"גפירים" היו יחידות של נוטרים יהודיים שגויסו כחיל עזר למשטרה הבריטית.
באותה עת עבר קורס "סגנים" בהגנה והיה השליש של הפו"ש בירושלים ומפקדן של שתי מחלקות.
בספטמבר 1938 התגייס ל"משטרת היישובים העבריים"-הנוטרים.
בתור נוטר היה סרג'נט גושי שהיה למעשה מפקד הנפה מטעם ההגנה בגדוד הכרמל שגבולותיו מחיפה עד חדרה ומפקדתו הייתה בבנימינה.
ביוני 1940 החליף את טוביה ארזי כקציו קישור בגדוד השרון של הנוטרים שגבולותיו השתרעו מגבולו הדרומי של עמק חפר עד בת ים, חולון וצומת בית דגן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החל גיוס של תושבי ארץ ישראל לצבא הבריטי.
המגויסים הראשונים גויסו ליחידות עזר כגון החפרים, תובלה, תותחנים וחיל עזר נשים.
בסוף 1940 החל גיוס לחיל רגלים ומתי נשלח, מטעם ההגנה, להתגייס לצבא הבריטי, לפלוגות הבאפס (BUFFS) הפלסטיניות.
מטרתם של הבריטים הייתה לגייס מספר שווה של פלוגות יהודיות ופלוגות ערביות.
בתחילה גויסו 3 פלוגות יהודיות ו-3 פלוגות ערביות אך בפועל היו 15 פלוגות יהודיות ושלוש פלוגות ערביות.
מגויסים אלו עברו אימונים בסיסיים ועסקו בעיקר בתפקידי שמירה - על מחנות בריטיים באזור.
מתי גויס לקורס קצינים מס' 2. בסוף הקורס הוצב כמפקד מחלקה בפלוגה 10 של הבאפס במחנה בואדי צראר.
בהיותו קצין האחראי על השמירה, עסק גם בהעברת נשק ותחמושת מהמחנה הבריטי להגנה.
בנובמבר 1942 התמנה כסגנו של מכסי כאהן שהיה מפקד פלוגה 2 של הבאפס והועלה לדרגת קפטן.
פלוגה 2 של "הבאפס" הפכה לפלוגה א' של הגדוד הראשון של הרגימנט הארץ-ישראלי.
הרגימנט כלל שלושה גדודים שנבנו מ-15 פלוגות הבאפס והיה יחידת חיל רגלים שעברה אימוני שדה ולחימה ובנוסף לתפקידי שמירה.
בספטמבר 1944 הוקמה החטיבה היהודית הלוחמת-החי"ל-הבריגדה.
שלושת גדודי הרגימנט הארץ ישראלי הפכו לשלושת גדודי החי"ל.
גדודים אלו רוכזו בבורג' אל-ערב ממערב לאלכסנדריה שבמצרים שם עברו גיבוש ואימונים והחטיבה הפליגה ב-4.10.1944 מנמל אלכסנדריה לנמל טרנטו בדרום איטליה.
משם נסעו צפונה לעיירת המרפא פיוג'י, התמקמה החטיבה והתרכזה באימונים.
מתי שרת בפלוגה א' של הגדוד הראשון והיה סגן מפקד פלוגה שמפקדה היה מכסי כאהן.
בראש השנה האזרחית 1945 סופח מתי למ"פ פלוגה קדומנית בגדוד המאורים בחטיבה הניו זילנדית לטבילת אש ראשונה על גדות נהר הסניו.
במשך שבוע לחם עמם על כביש רימיני-בולוניה.
בפברואר 1945 החליף את מכסי כאהן ומונה כמפקד פלוגה א' בגדוד הראשון של הבריגדה ועד אפריל 1945, עת נפרצה החזית האיטלקית, היה בחזית הסניו.
אחרי פריצת החזית הפלוגה נעה והתמקמה באזור טרוויזיו בנקודת המפגש של גבולות איטליה, אוסטריה ויוגוסלביה.
אזור זה היה שנוי במחלוקת בין הלאומים השונים ועבר מיד ליד.
התפתח ויכוח בין פרטיזנים יוגוסלביים וקרביניירי איטלקים על השליטה בעיר פוזינה והייתה סכנה שהוויכוח ידרדר.
על הפשרה שהציע מתי בסכסוך הגבול קיבל מתי את "צל"ש המלך".
בזמן שהות הבריגדה באזור טרביזיו עסקו חייליה באיתור ועזרה לשארית הפליטה.
מפקדי היחידות חיפו על חיילים שעזבו את היחידה על מנת לחפש קרובים.
בעיני הבריטים לא נשאה חן פעילות זו.
ב-27 ביולי 1945 הועתקה הבריגדה מהפיקוד באיטליה לפיקוד הצבא הבריטי על הריין ויצאה בשיירה דרך אוסטריה, גרמניה וצרפת לדרום בלגיה.
גם אז אף על פי שהתפקיד הרשמי היה שמירה על מחנות שבויים גרמניים ומחסני צבא, עסקו חיילי הבריגדה בהברחת ניצולי שואה ממחנות העקורים לדרום צרפת ואיטליה לטיפול המוסד לעלייה ב'.
שם שוכנו בעיירות חוף עד עלייתם לארץ במפעל ה"העפלה".
בתחילת 1946, לאחר חופשת מולדת קצרה, חזר מתי לאירופה (להולנד) ומונה לסמג"ד הגדוד השלישי כסגנו של אפרים בן ארצי.
לאחר שחרורם של שלמה שמיר ומיכאל בן-גל, מונה לתמפקד מטעם ה"הגנה" באירופה בקרב יחידות הבריגדה.
במסגרת פעילות זו היה בקשר עם נציגי המוסד לעלייה ב' ועסק במבצע "הכפילים"–מבצע לעליית פליטים בזהות של חיילים משוחררים.
מתי היה בקבוצה האחרונה שהשתחררה מהבריגדה.
וחזר לארץ ביולי 1946. באוקטובר 1946 השתחרר מהצבא הבריטי בדרגת מייג'ור.
אחרי השחרור מהצבא הבריטי, עבר למנגנון הקבע של "ההגנה" והמשיך בטיפול בכפילים שהגיעו מאירופה ובטיפול בכספי מענקי השחרור שקבלו החיילים המשוחררים שבזהותם הגיעו הכפילים ארצה.
לאחר הקמת המדינה היה חבר במטכ"ל הראשון ועסק בתפקידי מטה.
דגן היה שותף, בין היתר, בפרסומים הראשונים של צה"ל כגון פקודות מטכ"ל, סולם הדרגות בצבא, היה חבר בוועדה שקבעה את חוק השיפוט של צה'ל- תש'ט, יו"ר הוועדה לקביעת סמלי הכובע ותגי השרוול של יחידות הצבא ושותף להקמת היחידה הפסיכולוגית שקבעה קריטריונים למיון חיילים לקצונה ועוד.
בשנת 1950 התמנה לסגן ראש אג"א לתכנון והועלה לדרגת אלוף-משנה.
בהמשך עבר קורס מפקדי גדודים, וקורס שלב ב' ומונה למפקד חטיבה 3 בגליל העליון.
בשנת 1953 השתחרר מצה"ל ועבד כמנהל כוח אדם ב"משביר המרכזי".
בשנת 1959 הצטרף למשרד החוץ.
תפקידו הראשון היה קונסול כלכלי בשיקגו.
במסגרת תפקידו זה סייר הרבה במדינות מרכז ארצות הברית ונוכח לראות את ההתפתחות הכלכלית של מדינות הדרום.
בעקבות רשמיו נפתחה קונסוליה בדאלאס, טקסס ומתי שימש כקונסול כללי בדאלאס.
בתום 2 שנות כהונתו בדאלאס המליץ להעביר את הקונסוליה ליוסטון, טקסס שהתפתחה מאוד עקב תעשיית החלל.
בשנת 1962 חזר לארץ ומונה למנהל כוח אדם של משרד החוץ.
בשנים 1964–1967 היה יועץ בשגרירות באוטווה.
בשובו לארץ אמור היה להתמנות לשגריר במאלי ואף נשלח ללמוד צרפתית.
אולם מדינה זו, כמו הרבה אחרות ניתקו את היחסים עם ישראל לאחר מלחמת ששת הימים ומתי נשאר במשרד החוץ בארץ במחלקת העיתונות.
בשנים 1968–1971 מונה להיות שגריר בזמביה ושגריר לא תושב בסווזילנד ובוטסואנה.
בשנים 1971–1972 כיהן כקונסול כללי בלונדון.
חודש לאחר סיום תפקידו בלונדון התפוצצה מעטפת נפץ בשגרירות שגבתה את חייו של עמי שחורי.
בנוסף למעטפה שהתפוצצה היו 3 מעטפות נופץ נוספות שאחת מהן הייתה ממוענת למתי דגן.
תפקידו האחרון בשירות החוץ היה ככקונסול כללי ביוהנסבורג.
לאחר פרישתו חי בחיפה שם היה פעיל במועדון כדורת דשא, ספורט אותו הכיר בדרום אפריקה.
כאשר נבחר להיות נשיא המועדון עשה רבות לקידום המועדון בבניית בית מועדון ושילוב עיוורים במשחק.
נפטר בינואר 1999 ונקבר בקיבוץ צרעה, בו חיו דגן ואשתו ציונה בשנותיהם האחרונות.
רבי מתתיה דלקרוט היה מלומד ומקובל יהודי פולני.
חי ופעל באמצע המאה ה-16 והיה מראשוני מפיצי הקבלה בפולין, התפרסם בזכות ספרו "צל העולם" העוסק בענייני הבריאה והעולם.
נולד בליטא בחציה הראשון של המאה ה-16 לאביו שלמה.
לפני שנת ה'ש"ז היגר לאיטליה, שם יצר קשר עם מקובלים רבים שהתרכזו בה והרבה להתעסק בענייני קבלה.
כפי הנראה השתתף בהרצאות בנושא קבלה, אסטרונומיה, פילוסופיה ומדעי הטבע באוניברסיטת בולוניה.
כמו כן עסק בפרשנות של יצירות קבליות ומדעיות, כמו "מראה אופנים" - עיבודו של רבי שלמה אביגדור להמאמר על הספֵירות של יוהנס דה סקרובוסקו, עליו כתב פירוש.
בזמן שהותו באיטליה עסק כמגיה בבית הדפוס בוונציה, וסייע בהכנת ספר המצוות גדול (הסמ"ג), לדפוס.
מתתיה שהה באיטליה עד שנת ה'שי"ד (1553), באותה שנה אירעה שרפת התלמוד, והוא ברח עם חיבוריו לבריסק, שם חי עד פטירתו בשנת 1592 לערך.
סביבו התרכזו צעירים שלמדו ממנו, מתלמידיו היה רבי מרדכי יפה בעל הלבושים שבספרו לבוש אור יקרות כתב: .
פירוש על חיבורו של יוסף ג'יקטיליה, "שערי אורה", קראקוב, 1600
פירוש על חיבורו של הריקאנטי על התורה
ביאור על ספר 'מערכות אלקות'
- פירושים והערות לתרגום העברי של שלמה אביגדור לחיבורו של סקרובוסקו על אסטרונומיה בשם 'מראה אופנים', עם הסבר על הקטעים הקשים של התרגום, ופרשנויות שמצא ביצירות נוצריות
"צל העולם" – התפרסם בעיקר על ידי חיבור זה, המבוסס על מסה על קוסמוגרפיה שנכתבה בצרפתית על ידי גוטייה ממץ, (אמסטרדם, 1733)
ידוע על בן בשם יוסף, מחבר ספר חידושי הלכות על מסכת עירובין.
מתרוקן (בצ'כית: Vratné lahve, כלומר "בקבוקים להחזרה") הוא סרט משנת 2007 מסוגת קומדיה שבוים על ידי הבמאי יאן סבייראק ונכתב על ידי אביו זדנייק סבייראק , שגם מככב בסרט.
הסרט יצא לאקרנים בצ'כיה במרץ 2007.
יוזף טקאלון (בצ'כית: Josef Tkaloun) הוא מורה בגיל העמידה בתיכון בפראג אשר אינו יכול לשלוט בכעסיו כשתלמידיו מתנהגים באופן לא ראוי בשיעור ספרות.
הוא עוזב את עבודתו, ולמרות אשתו שדוחקת בו לפרוש, הוא הופך לשליח אופניים.
לאחר שעבר תאונה, הוא עדיין מסרב להישאר בבית ולוקח עבודה בסופרמרקט המקומי בז'יז'קוב .
הוא עובד מאחורי דלפק וממחזר בקבוקי בירה מזכוכית.
שם הוא מתחיל לפלרטט עם הלקוחות ולשדך חברות גם לחבר ותיק וגם לעמית לעבודה שאיתו הוא עובד.
הפלירטוטים שלו (והחלומות הטעונים מינית) כמעט מכניסים אותו לצרות עם אשתו, אז הוא מחליט להצית מחדש את התשוקה בנישואיו על ידי חגיגת יום הנישואין שלו עם טיול בכדור פורח.
הטיול המפחיד בכדור הפורח, שמסתיים בהתרסקות, מחייה את מערכת היחסים.
זדנייק סבייראק (Zdeněk Svěrák) בתור יוזף טקאלון (Josef Tkaloun).
טטיאנה וילהלמובה (Tatiana Vilhelmová) בתור הלנקה (Helenka), ביתו של יוזף
דניאלה קולאז'ובה (Daniela Kolářová) בתור אלישקה טקאלונובה (Eliška Tkalounová)
ייז'י מאכאצ'ק (Jiří Macháček) בתור לאנדה (Landa)
פבל לנדובסקי (Pavel Landovský) בתור ז'זאץ' (Řezáč)
מהדורת ה-DVD של הסרט יצאה באוקטובר 2007. המהדורה כוללת סצנות שירדו בעריכה וסטוריבורד של הסרט.
מתרומם הוא כינוי גנאי לתיאור גברים הומוסקסואלים.
כיום, המונח משמש כעלבון רחב יותר הקשור לגבריות ולמבנה כוח קבוצתי.
בסלנג הלהט"בי המילה "תרימי" היא תשובה מחאתית לכינוי הגנאי.
המונח הופיע רבות בתרבות הפופולרית, בין היתר בתיאטרון, ספרות, מוזיקה, קולנוע וטלוויזיה, בדרך כלל כהתייחסות לגברים הומוסקסואלים וביסקסואלים.
הסרט התיעודי מ-1995, כוכבים בארון, המבוסס על ספרו של ויטו רוסו בעל אותו השם, מציין את השימוש במונח הזה לאורך ההיסטוריה של הקולנוע ההוליוודי.
מתרונודון (שם מדעי: Matheronodon) הוא סוג של דינוזאור צמחוני בעלי אגן דמוי עוף, אשר חי במשך הקרטיקון העליון של אירופה.
הוא נקרא בשמו ב-2017 בידי החוקר הבלגי פסקל גודפרויט (Pascal Godefroit), כשמשמעות השם היא: "שן" של החוקר פיליפ מתרון .
הסוג הכיל מין בודד: Matheronodon provincialis, הקרוי על שם מחוז פרובאנס בו התגלה.