tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספיישל, שהוא סרט המשך עצמאי לטרילוגיית ההמשך של מלחמת הכוכבים, יצא בשירות הסטרימניג דיסני+ ב-1 באוקטובר 2021. בישראל הספיישל הופץ בשירות בדיבוב עברי עם הגעתו לארץ, ב-16 ביוני 2022. ב-19 באוקטובר 2024 הספיישל שודר בערוץ דיסני ישראל בדיבוב עברי.
פו דמרון ו-BB-8 שומעים סיפורים מפחידים בזמן שהם חוקרים את טירת ויידר ומנסים לצאת בחיים.
בימוי הדיבוב והפקתו נעשו על ידי תומר שביט וענבר שטגר עזרא.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתפו דמרוןג'ייק גריןאורי זלצמןדיןרפאל אלחנדרושיר כהןואנייטוני היילגלעד קלטרבאשג'ון דימאג'יואווןבן קנוביג'יימס ארנולד טיילורגראבלהדנה סניידראלי לולאידארת' ויידרמאט סלואןיורם יוספסברגדארת' מולסמואל וויטווריואב יפתגנרל גרייווסמת'יו וודערן מורבן סולותומר שביטהאן סולוא.ג'יי.
לוקסיוראםדני ג'ייקובסוואטוצביקה פורמןרןכריסטיאן סלייטרטארקיןטרבור דוואלהקיסר פאלפוטיןדב רייזראמא טוליןברברה גודסוןנעה קשפיצקיליאה אורגנהשלבי יאנגלוק סקייווקראריק באוזהיהונתן מגון
הספיישל יצא באופן בלעדי בדיסני+ ב-1 באוקטובר 2021.
לגו מלחמת הכוכבים: ספיישל חגיגי הוא ספיישל טלוויזיוני מונפש אמריקאי, שמבוסס על זיכיון המדיה "מלחמת הכוכבים".
הספיישל בוים על ידי קן קנינגהם על פי תסריט שנכתב על ידי דייוויד שייני.
הספיישל יצא בשירות הסטרימניג דיסני+ ב-11 בנובמבר 2020. בישראל הספיישל הופץ בשירות בדיבוב עברי עם הגעתו לארץ, ב-16 ביוני 2022. ב-14 בדצמבר 2023 הספיישל שודר בערוץ דיסני ישראל בדיבוב עברי.
לכבוד "שישי מהסרטים" הספיישל ישודר שוב ב-6 בדצמבר 2024.
ביום החיים החגיגי, ריי ו-BB-8 יוצאים להרפתקה מרתקת לאורך ההיסטוריה של מלחמת הכוכבים.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתרייהלן סדלרנעה קשפיצקיפיןעומאר בנסון מילרתומר לויפו דמרוןג'ייק גריןאורי זלצמןרוז טיקוקלי מארי טראןשיר כהןלאנדו קארליסיאןבילי די ויליאמסצביקה פורמןקויי-גון ג'יןטום קייןיודהגלעד קלטראובי וואן קנוביג'יימס ארנולד טיילורלוק סקייווקראריק באוזהיהונתן מגוןאנאקין סקייווקרמאט לנטרהאן סולוא.ג'יי.
לוקסיותומר שביטקיילו רןמת'יו וודבן סולודי-אוערן מורסית'ריפיאולא ידועגנרל האקסבן פרנדרגסטדארת' מוללא ידועדארת' ויידרמאט סלואןיורם יוספסברגהקיסר פאלפוטיןטרבור דוואלדב רייזרמאז קאנאטהארין גריי ואן אוסבריענת ניב
הספיישל יצא באופן בלעדי בדיסני+ ב-17 בנובמבר 2020.
לגו מלחמת הכוכבים: חופשת קיץ הוא ספיישל טלוויזיוני מונפש אמריקאי, שמבוסס על זיכיון המדיה "מלחמת הכוכבים".
בדומה לספיישל הקודם שלהם, "לגו מלחמת הכוכבים: מעשות מבעיתות", הוא בוים על ידי קן קנינגהם על פי תסריט שנכתב על ידי דייוויד שייני.
הספיישל, שהוא סרט המשך עצמאי לטרילוגיית ההמשך של מלחמת הכוכבים, יצא בשירות הסטרימניג דיסני+ בכל רחבי העולם ב-5 באוגוסט 2022. ב-3 במאי 2024 הספיישל שודר בערוץ דיסני ישראל בדיבוב עברי.
כאשר חופשת הקיץ של פין וחבריו לא הולכת לפי התוכנית, רוחות של גיבורי עבר משתפות את התובנות שלהן.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתרייהלן סדלרנעה קשפיצקיפיןעומאר בנסון מילרתומר לויפו דמרוןג'ייק גריןאורי זלצמןרוז טיקוקלי מארי טראןשיר כהןמלאנוראשלי ברץ'לאנדו קארליסיאןבילי די ויליאמסצביקה פורמןוויק קופרתומאס לנוןאובי וואן קנוביג'יימס ארנולד טיילורגלעד קלטרלוק סקייווקראריק באוזהיהונתן מגוןאנאקין סקייווקרמאט לנטרבן סולומת'יו וודתומר שביטבובה פטדי בראדלי בייקרהאן סולוא.ג'יי.
לוקסיואמנון וולףסית'ריפיאולא ידועערן מורראדפול פ.
טומפקינסדארת' ויידרמאט סלואןיורם יוספסברגהקיסר פאלפוטיןטרבור דוואלדב רייזרליאה אורגנושלבי יאנגדקלה הדרקולבט ולריהאיווט ניקול בראוןשירלי לילוויק ואנקווירד אל ינקוביקגילן שחףסידרולא ידועאלונה אלכסנדר
הספיישל יצא באופן בלעדי בדיסני+ ב-5 באוגוסט 2022.
לגו מאוורל הנוקמים: קוד אדום הוא ספיישל טלוויזיוני מונפש אמריקאי, שמבוסס על זיכיון המדיה "הנוקמים".
הספיישל הופק על ידי Marvel Studios Animation וקבוצת לגו בשיתוף עם אטומיק קרטונס.
הספיישל בוים על ידי קן קנינגהם על פי תסריט שנכתב על ידי יוג'ין סון.
בספיישל השחקנים המקוריים אינם מדבבים את הדמויות שלהם.
הספיישל יצא בשירות הסטרימניג דיסני+ בכל רחבי העולם ב-27 באוקטובר 2023 (כולל בדיבוב העברי).
ב-7 ביוני 2024 הספיישל שודר בערוץ דיסני ישראל בדיבוב עברי.
כאשר גיבורים ונבלים מתחילים להיעלם באופן מסתורי, הנוקמים מתאחדים כדי למצוא אותם.
בימוי הדיבוב והפקתו נעשו על ידי תמי ברק ועדי וולוצקי.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתהאלמנה השחורהלורה בייליהדר שחף-מעייןהשומר האדוםלא ידועאוהד שחראיירון מןמייק וינגרטלירון לבאומגה האדוםדדי זהרת'ורטרוויס וילינגהםרד סקאלליאם או'בריאןאורי זלצמןסאם וילסון / קפטן אמריקהבמפר רובינסוןוולבריןסטיב בלוםערן מורהרוח האדומהרוג'ר קרייג סמית'סטיב רוג'רס / קפטן אמריקהגלעד קלטרהאספןהיילי ג'ואל אוסמנטהאלקפרד טטצ'יורהאמנון וולףהפנתר השחורג'יימס סי.
מתיס השלישיאסף דגניהענקית האדומהלורה פוסטתמי ברק
הספיישל יצא באופן בלעדי בדיסני+ ב-27 באוקטובר 2023.
לגו נסיכות דיסני: טירת ההרפתקאות הוא ספיישל טלוויזיוני מונפש אמריקאי.
הספיישל בוים על ידי מיכאל ד.
בלאק על פי תסריט שנכתב על ידי ג'ני לי ורחל ויין.
הספיישל יצא בשירות הסטרימניג דיסני+ בכל רחבי העולם ב-18 באוגוסט 2023 (כולל בדיבוב העברי).
ב-7 בדצמבר באותה השנה הספיישל שודר בערוץ דיסני ישראל בדיבוב עברי.
לכבוד "שישי מהסרטים" הספיישל שודר שוב ב-13 בדצמבר 2024. יצא ספיישל המשך שנקרא "לגו נסיכות דיסני: הנבלים מתאחדים" שיצא בשירות הסטרימינג דיסני+ בכל רחבי העולם ב-25 באוגוסט 2025 (כולל בדיבוב העברי).
הנסיכות של דיסני צריכות לעבוד יחד כדי להציל את הממלכות שלהן מפני גסטון.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתאריאלג'ודי בנסוןנועה קלייןמואנהאאולי'אי קרוואליומשי קלינשטייןרפונזלמנדי מורשלגיהקת'רין פון טילנעמה שטריתטיאנהאניקה נוני רוזאילנית גרשוןהמלך טריטוןג'ים קאמינגסצביקה שוורצברגגסטוןריצ'רד וייטדדי זהרראי קסמיםקוריי בורטוןאלי לולאישידהלא ידועשירלי לילויאגואוהד שחרסמיג'ף בנטגדי לוי
הספיישל יצא באופן בלעדי בדיסני+ ב-18 באוגוסט 2023.
לגו סקובי-דו: הוליווד הרדופה היא קומדיה בלשית מונפשת אמריקאית שיצאה ישירות ל-DVD בשנת 2016. זהו הסרט העשרים ושישה בסדרת סרטי ההנפשה של "סקובי-דו" שיצא ישירות לווידאו, והראשון המבוסס על המותג לגו של סקובי-דו.
הטריילר הראשון יצא ב-23 בפברואר.
הסרט יצא ב-DVD, Blu-ray ובדיגיטל ב-10 במאי.
זהו הסרט הראשון של "סקובי-דו" בו קייט מיקוצ'י דיבבה את ולמה דינקלי, לאחר פרישתה של מינדי קון מהתפקיד בשנת 2015, כאשר מיקוצ'י קיבלה את התפקיד בסדרה "סקובי-דו קול" באותה שנה.
במהלך סיור באולפן סרטים ישן בהוליווד אשר נמצא במשבר כלכלי.
סקובי-דו וחבורתו נתקלים במפלצות אשר מאיימות על האזור.
פרנק ולקר בתור סקובי דו ופרד ג'ונס
מת'יו לילארד בתור שאגי רוג'רס
קייט מיקוצ'י בתור ולמה דינקלי
גריי דלייל בתור דפני בלייק
די בראדלי בייקר בתור יצור ים, מאלט שופ וולט וזומבי
בלאנק בתפקיד אטיקוס פינק ובמאי
כריסטיאן לאנץ בתור בריאן לייקשור ומאמי
קסנדרה פיטרסון בתור דרלה דיאבוליק
ג'יימס ארנולד טיילור בתור צ'ט בריקטון ומספר
לגו סקובי-דו: החוף הרדוף היא קומדיה בלשית מונפשת אמריקאית שיצאה ישירות ל-DVD בשנת 2017. זהו הסרט העשרים ותשעה בסדרת סרטי ההנפשה של "סקובי-דו" שיצא ישירות לווידאו, והשני המבוסס על המותג לגו של סקובי-דו.
לאחר פתרון תעלומה הכוללת את ד"ר נג'יב שמתחזה למומיה, סקובי-דו, שאגי, פרד, דפני וולמה מתחשק לקחת הפסקה וליהנות.
שומר המוזיאון מציע שהם צריכים ללכת למסיבת בינגו בחוף הים.
אולם החגיגה נפסקת כאשר רוחות רפאים דמויי שודדי ים מאיימים על החוף ועל תושביו, סקובי-דו וחבורת מסתורין בע"מ נאלצת לפתור את תעלומת רוחות שודדי הים ולהציל את החוף ואת החגיגות.
פרנק ולקר בתור סקובי דו, פרד ג'ונס
גריי דלייל בתור דפני בלייק, לורה הולדאוט, הרוח של בינגו בל
ג'ף בנט בתור סגן, מורה דרך במוזיאון
ג'וש קיטון בתור צ'אד הולדאוט, טומי
טום קני בתור רוב הולדאוט
נטלי לנדר בתור קריסי הולדאוט
קווין מייקל ריצ'רדסון בתור רוח הרפאים של קפטן בש, השריף
פרד טטאסקיור בתור דווייט מונקפיש
איקבל תבה בתור ד"ר נג'יב
הינדן וולך בתפקיד מיצי קפלטו
אימת אביר הזמן הוא ספיישל טלוויזיוני מונפש של לגו, המבוסס על זיכיון "סקובי-דו".
הספיישל, ששודר ברשת Cartoon Network ב-25 בנובמבר 2015, נוצר על מנת לקדם את ערכות הלגו החדשות "של סקובי-דו".
החבורה מבקרת באחוזת גרימסלי, שם עליהם לפתור את התעלומה של אביר שחור אשר קם לתחייה.
מת'יו לילארד בתור נורוויל "שאגי" רוג'רס
פיל מוריס בתור אדם, פיל (מוכר כצייד האוצרות מס' 1)
שון שמל בתור צ'רלי גרימסלי, צייד האוצרות מס' 2
ג'ייסון ספיסאק בתפקיד קייל גרימסלי, האביר השחור
קולין וילארד בתור וונדה גרימסלי
הספיישל שודר לראשונה בערוץ Teletoon בקנדה ב-2 באוקטובר 2015. הספיישל הוקרן בבכורה בערוצי בומרנג בבריטניה ובאירלנד בסוף אוקטובר 2015 והופיע לראשונה באוסטרליה ובניו זילנד ב-26 בינואר 2016.
הספיישל נצפה על ידי 1.67 מיליון צופים וקיבל דירוג של 0.4 בקרב מבוגרים בני 18 עד 49.
לגו מאוורל הנוקמים: המשימה הרס הוא ספיישל טלוויזיוני מונפש אמריקאי, שמבוסס על זיכיון המדיה "הנוקמים".
הספיישל יצא בשירות הסטרימניג דיסני+ בכל רחבי העולם ב-18 באוקטובר 2024 (כולל בדיבוב העברי).
פועל צעיר מבקר נזקים, משחרר בטעות נבל חזק שעומד להשמיד את כל עולם הנוקמים.
מתיס השלישיגלוריהסוזי אסמןענת ניבטרפסטרסטיב בלוםתומר שביטטום בריידידדפולג'ייסון מנטזוקאס
הספיישל יצא באופן בלעדי בדיסני+ ב-18 באוקטובר 2024.
לגו נסיכות דיסני: הנבלים מתאחדים הוא ספיישל טלוויזיוני מונפש אמריקאי, שמבוסס על זיכיון המדיה "נסיכות דיסני".
הספיישל הזה משלב כמה נסיכות מסרטים שונים שהופקו על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שזהו השני שמבוסס על הזיכיון לאחר "לגו נסיכות דיסני: טירת ההרפתקאות".
הספיישל הופק על ידי קבוצת לגו בשיתוף עם אטומיק קרטונס.
הספיישל בוים על ידי רנדי רודריגז וג'ייק וילקינסון על פי תסריט שנכתב על ידי רייצ'ל ויין.
הספיישל יצא בשירות הסטרימניג דיסני+ בכל רחבי העולם ב-25 באוגוסט 2025 (כולל בישראל בדיבוב עברי).
ב-7 בנובמבר של אותה השנה הספיישל שודר גם בערוץ דיסני ישראל.
גסטון מנסה ליצור צוות של רשעים כדי להשתלט על הממלכה.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתאריאלג'ודי בנסוןנועה קלייןמואנהאאולי'אי קרוואליומשי קלינשטייןרפונזלמנדי מורשלגיהקת'רין פון טילנעמה שטריתטיאנהאניקה נוני רוזאילנית גרשוןסינדרלהג'ניפר היילעינת אזולאיאורורהקייט היגינסלורן סבירבלג'ולי נתנסוןאלונה אלכסנדרגסטוןריצ'רד וייטדדי זהראדון היסהנרי לובאטייובל בינדראורסולהדברה וילסוןרונה בקרמןג'אפרג'ונתן פרימןערן מורהמלכה הרעהסוזן בלאקסליענת ניבראי קסמיםקוריי בורטוןגלעד קלטר
הספיישל יצא באופן בלעדי בדיסני+ ב-25 באוגוסט 2025.
המסדר הלאומי של לגיון הכבוד או לגיון הכבוד הוא עיטור מסדר הכבוד החשוב ביותר בצרפת.
הוא מוענק הן לאזרחי צרפת והן לזרים.
המסדר נוסד ב-19 במאי 1802 על ידי הקיסר נפוליאון כהוקרה לשירות צבאי וכתגמול לתרומה אזרחית יוצאת מגדר הרגיל.
בין ראשוני מקבלי העיטור היה ז'אן תורל שקיבל אותו בגיל 104.
סמלו של המסדר הוא כוכב מחומש ופניו מצופים אמייל לבן.
על צדו האחד מופיע סמלה של צרפת ועל הצד האחר שני דגלים.
הכוכב מורכב על גבי זר ותלוי בסרט אדום.
בעל האות עונד אותו על צדו השמאלי של חזהו.
לאות חמש דרגות (מהדרגה הנמוכה לגבוהה): אביר, קצין, מפקד, קצין גבוה, והצלב הגדול.
ישראלים זוכי עיטור לגיון הכבוד
1964: אשר בן נתן (דרגת קצין), צבי יחיאלי - הנהלת צים (דרגת אביר)
1966: בנימין אמירה (דרגת אביר), הוגו ואלישבע בויקו, ד"ר שאול לוין (דרגת אביר) - מנהל אגף החינוך בעיריית תל אביב-יפו על חלקו בחתימת הסכם התרבות בין המדינות בתקופת היותו יועץ לענייני תרבות בשגרירות בצרפת ועל פעילותו בתל אביב להקמת תיכון כל ישראל חברים ופתיחת המחלקה לצרפתית באוניברסיטת תל אביב.
1967: שמואל צ'ציק-ספיר - נציג התעשייה האווירית בצרפת (דרגת אביר), המחנך משה אדרי (דרגת קצין)
לגונת מירים (בפורטוגזית: Lagôa Mirim; בספרדית: Laguna Merín) היא לגונה הנמצאת בין אורוגוואי לברזיל.
היא רדודה למדי ויפה רק לשיט ספינות קטנות.
בינה לבין האוקיינוס האטלנטי ישנה רצועת חול נמוכה ברוחב 15-56 ק"מ.
מימיה מתנקזים ללגונת דוס פאטוס הנמצאת מצפון לה.
לגונת דוס פאטוס (בפורטוגזית: Lagôa dos Patos) היא הלגונה הגדולה ביותר בעולם.
היא מצויה בדרום-מזרח ברזיל בשטחה של מדינת ריו גראנדה דו סול.
בין הלגונה לבין האוקיינוס האטלנטי ישנם שרטוני חול שרוחבם המרבי 32 ק"מ, ותעלה בדרומה של הלגונה מחברת אותה אל הים.
הלגונה מחוברת בתעלה צפונית אל לגונת מירים אשר מנקזת אליה את מימיה.
הלגונה אמנם רדודה אך נחפרו בה תעלות המשמשות לשיט.
בחלקה הצפוני ממוקמת העיר פורטו אלגרה ובחלקה הדרומי העיר ריו גראנדה.
לגונת הטייפון היא פארק מים הממוקם באתר הנופש דיסניוורלד בקרבת העיר אורלנדו שבמדינת פלורידה בארצות הברית.
הפארק נפתח ב-1 ביוני 1989 וממוקמת בו בריכת הגלים הבלתי מקורה הגדולה ביותר בעולם.
התמה של הפארק היא "טייפון" שהרס אי קטן, ובשל הסופה סירות הוטלו על היבשה ונשארו שם.
בראשו של "הר געש" הנמצא בלב הפארק נמצאת הסירה "מיס טילי" "Miss Tilly", דבר שלא מפריע להר הגעש להתפרץ מדי חצי שעה.
בפארק מספר אטרקציות מים ובהם:
הומונגה קוואבונגה - שלוש מגלשות מים מקורות המפילות את הרוכב עליהם מגובה של חמש קומות במשך 5 שניות.
מגלשות הסופה - שגובהן שלוש קומות.
בריכת הגלים - מייצרת גלים שגובהם מעל שלושה מטרים.
מפלי מיידאי - מגלשת מים מקורה ומתפתלת.
קראש 'אן' גאשר - מגלשת מים שבה מתגלשים בסירות בעלות סילון.
הספינה השקועה - אקווריום מקורה שהולכים דרכו.
לגיון הזרים הוא כוח צבאי, המוקם על ידי המדינה מבני לאומים זרים.
חיילי לגיון הזרים מתפקדים כמו שכירי חרב ובעבר היו נפוצים בכל רחבי אירופה.
כיום נותרו רק שני לגיונות זרים ביבשת: הצרפתי והספרדי.
הביטוי "לגיון הזרים" מתייחס בדרך כלל ללגיון הזרים הצרפתי, שהוא המפורסם מבין כולם.
רשימה של לגיונות זרים בעולם
הצבא המלכותי ההולנדי של מזרח הודו
הצבא התמיד מנצח (לא פעיל יותר)
לגיון הזרים הוא יחידה מיוחדת בתוך הצבא הצרפתי מאז 1831. הלגיון נוסד במיוחד לשמש כיחידה לשירות אזרחים זרים המבקשים להצטרף לצבא צרפת, אולם מפקדיו הם קצינים צרפתים.
ללגיון יכולים להצטרף אף אזרחי צרפת והם מהווים 24% מן המגויסים.
לאחר מהפכת יולי 1830 נאסר על אזרחים זרים להתגייס לצבא צרפת והלגיון נוסד כדי לעקוף מגבלה חוקית זו.
הלגיון אף שימש את השלטון כדי לשלוח לחזית מהגרים רבים, שחלקם נחשבו למהפכנים בדעותיהם.
עיקר תפקיד חיילי לגיון הזרים היה בשמירה ובהרחבת האימפריה הצרפתית במהלך המאה ה-19, אולם הם אף לחמו בכל מלחמות צרפת, כולל מלחמת צרפת–פרוסיה ושתי מלחמות העולם.
לאורך כל שנות קיומו היה לגיון הזרים בעל תפקיד בולט בצבא צרפת.
בתחילת המאה ה-21 מהווה לגיון הזרים יחידת עילית שאימוניה משלבים תורות לחימה מודרניות עם רוח קרב ייחודית.
אימוני הלגיון נודעים לא רק בדרגת הסיבולת הגופנית הגבוהה הנדרשת להם, אלא אף בלחץ הפסיכולוגי הקיצוני המופעל על המגויסים, זאת כאמצעי לגבש יחד חיילים הבאים ממגוון גדול של תרבויות ולאומים.
באופן רשמי, לאורך כל שנות קיומו שירתה בלגיון הזרים אישה אחת בלבד, הבריטית סוזן טרוורס, שהצטרפה ללגיון בשנות ה-40.
לגיון הזרים נוסד על ידי לואי פיליפ מלך הצרפתים, ב-10 במרץ 1831, לשם תמיכה במלחמתו באלג'יריה, אך לאחר שהוקם הלגיון הוא תגבר את כוח הצבא הצרפתי במלחמות רבות כמו במלחמת קרים, במקסיקו ובאיטליה.
בהתחלה הוקמו רק שני גדודים אך הם נמסרו במהרה לידי איזבלה השנייה מלכת ספרד כסיוע במלחמתה בדודה דון קרלוס על כס השלטון בספרד.
מתוך כ-4,000 לגיונרים שנשלחו להילחם לצד מלכת ספרד רק כ-500 חזרו לצרפת.
הלגיון נשלח לתגבר את כוחות צרפת באלג'יריה שנלחמו בכוחות מורדים ערבים שהונהגו על ידי עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי – אמיר ערבי שנחשב לאיש קדוש בעיניי המוסלמים באלג'יריה.
בתחילה זכה עבד אל-קאדר בהצלחות רבות, בזכות טקטיקות של פגע וברח ופשיטות על יישובים מבודדים, בהן נקט.
כ-3,000 לגיונרים נשלחו בשנת 1837, כדי לסייע בחיסול המרד, וכן מונה מפקד חדש לאלג'יריה, תומאס בוגואד.
המפקד החדש החליט לשנות את טקטיקת הלחימה, ובמקום לנוע בשיירות גדולות עם ציוד כבד, החליט לצייד את הלגיונרים בציוד הבסיסי ביותר ולדרוש מהם לחיות מן הסביבה.
שינוי זה הפך את הלגיון לכוח פעולה מהיר שיכול לעבור מרחקים ארוכים במהירות ולא היה זקוק לסיוע לוגיסטי מסורבל.
הלגיון השתמש באותן טקטיקות בהן השתמש עבד אל-קאדר.
ב-1840 החלה הטקטיקה החדשה להראות תוצאות, והמרד החל להתפורר.
ב-1847 נכנע סופית עבד אל-קאדר, והוגלה לסוריה.
המערכה באלג'יריה קבעה את אופיו של לגיון הזרים, כיחידה הנעה עם ציוד מינימלי, ומכלכלת את עצמה מן השטח.
לאחר הניצחון על כוחות המורדים ביצעו כוחות הלגיון עבודות תשתית אזרחיות (כגון סלילת כבישים) לשיפור פני אלג'יריה והכנתה להתיישבות צרפתית.
בסיס הלגיון נקבע בעיירה הקטנה סידי בל-עבאס.
עם הקמת מפקדת הלגיון בעיירה, גדלה אוכלוסייתה מכ-400 איש לכ-150,000, ובכך היא הפכה לאחת הערים הגדולות באלג'יריה.
ב-1862 נחתו כוחות צרפתים במקסיקו כיוון שנשיא מקסיקו הקפיא את תשלומי החובות של ארצו לצרפת, בריטניה, ספרד וארצות הברית.
נפוליון השלישי קיסר צרפת תכנן לכבוש את מקסיקו ולהפוך את מקסיקו למדינת חסות צרפתית.
הלגיון לא נשלח להשתתף בפלישה ונשאר בתפקידי שיטור ובנייה באלג'יריה.
קציני הלגיון, שכעסו על כך שהם נשארו לבצע תפקידי שיטור ובנייה ולא נשלחו למקסיקו להשתתף במערכה, כתבו מכתב תלונה לקיסר בו ביקשו שהלגיון יישלח למקסיקו.
ב-19 בינואר 1863 נפוליון השלישי אישר את בקשתם וציווה לשלוח כוח בגודל של חטיבה מן הלגיון להשתתף במערכה במקסיקו.
ב-28 במרץ הכוח שהורכב מ-48 קצינים וכ-2,000 לגיונרים הגיע לורה קרוז במקסיקו.
על הלגיון הוטלה המטלה של אבטחת צירי האספקה שעברו בשטחי ביצות מוכי מחלות.
הפיקוד הצבאי שחשש מפגיעה במורל של כוחות הצבא הסדירים אם הם יוצבו באזורים מוכי מחלות, העדיף להציב בהם את כוחות הלגיון שהיו מורכבים מזרים שכירים.
הישיבה בביצות פגעה קשות במצבת כוח האדם של הלגיון ובמהרה צמצמה את כמות הלגיונרים וגרמה לצמצום סד"כ הכוחות שאבטחו את צירי האספקה.
ללגיון הזרים נוצר שם עולם במקסיקו ב-30 באפריל 1863 בהיתקלות שנודעה בשם קרב קמרון.
יחידת הסיור הזעירה בפיקודו של קפיטן דאנז'ו, שכללה 62 חיילים ו-3 קצינים, כותרה ב"חוות קמרון" במקסיקו על ידי חיל הרגלים וחיל הפרשים המקסיקני, שכלל שלושה גדודים (כ-2,000 איש).
חרף מצבם הנואש, לחמו אנשי לגיון הזרים כמעט עד האדם האחרון.
קפיטן דאנז'ו נהרג במהלך קרב ההגנה על החווה, וכשאזלה התחמושת לקבוצה שנותרה בחיים הם הסתערו בכידונים שלופים על הצבא המקסיקני.
בסופו של דבר נותרו רק שלושה מחיילי הלגיון על הרגלים שהסכימו להיכנע בתנאי שיתאפשר להם לעבור בביטחון, ולשמור על נשקם.
המפקד המקסיקני העיר: "אלה לא חיילים, אלה הם שדים", והסכים לבקשתם.
כיום, "יום קמרון" הוא יום חשוב בחגיגות הלגיונרים של לגיון הזרים, ובו מוצגות לראווה היד התותבת של קפיטן דאנז'ו שהוחזרה כמה שנים אחרי הקרב והוענקה על ידי מפקד צבא מקסיקו למפקד הלגיון.
הלגיון נשאר במקסיקו עד לשנת 1870. הוא פונה עם שאר הכוחות הצרפתים עם סיום ההתערבות הצרפתית במקסיקו.
במערכה במקסיקו איבד הלגיון כ-2,000 קצינים וחיילים, כ-1,500 מתוכם בגלל מחלות.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה ניסה לגיון הזרים להסיר את המצור על פריז, תוך ניסיון להבקיע את הקווים הגרמניים.
הלגיון נכשל, ולא הצליח להסיר את המצור מפריז.
הלגיון סבל אבדות רבות במהלך המלחמה וסיים אותה עם מניין הרוגים גבוה יותר מכל שאר יחידות צבא צרפת.
הלגיון השתתף בדיכוי הקומונה הפריזאית ובטבח של תושבי פריז.
הלגיון הואשם באחריות לטבח על ידי ארגוני שמאל רבים בצרפת אף על פי שהלגיונרים היו מיעוט בכוחות שתקפו את הקומונה והטבח בוצע בהוראת הממשלה בוורסאי, האשמה זו נמשכה במשך זמן רב (ב-1970 המפלגה הקומוניסטית הצרפתית המשיכה להאשים את הלגיון באחריות לטבח).
במשך הרפובליקה הצרפתית השלישית, שיחק הלגיון תפקיד ראשי בהתפתחות צרפת הקולוניאלית.
חייליו נלחמו בצפון אפריקה (שם הקימו כאמור את מפקדתם, בסידי בל-עבאס באלג'יריה), במדגסקר ובהודו-סין, שם הם הובילו את ההשתלטות הצרפתית על האזור.
הם עמדו מול כוחות מקומיים שנתמכו על ידי סין.
הלגיון לקח חלק גדול בהגנה על טוואן קואנג בשנת 1886.
במלחמת העולם הראשונה נלחם הלגיון קרבות רבים, גורליים וקריטיים, ובכללם קרב ורדן.
רבים מן המתנדבים לשורות הלגיון במלחמת העולם הראשונה היו צעירים אמריקנים שהתנדבו ישר עם פרוץ המלחמה ב-1914. המתנדבים החדשים היו שונים מבחינה איכותית מהלגיונרים הוותיקים, מה שהקשה על שילובם בלגיון.
עם כניסת ארצות הברית למלחמה רוב המגויסים האמריקנים שוחררו מן הלגיון כדי שיצטרפו לכוחות האמריקנים.
לגיונרים שהגיעו ממעצמות הציר (גרמניה, אוסטרו-הונגריה וכו') הוצבו בצפון אפריקה כדי למנוע סכנה של מרד או עריקה מצד הלגיונרים.
ב-1932, הלגיון מנה כ-30,000 לגיונרים שהוצבו ברחבי האימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
הגדוד הראשון – אלג'יריה וסוריה.
הגדוד השני, השלישי והרביעי – מרוקו.
גדוד הפרשים הראשון – תוניס ומרוקו.
כוחות תגבור של הלגיון נשלחו לסוריה עם פרוץ המרד הדרוזי.
הם נלחמו בכל הקרבות כנגד המורדים הדרוזים.
בעקבות התנאים הגרועים שהלגיונרים קיבלו, רבים מהם ערקו או ניסו לערוק מן הלגיון.
לגיון הזרים היה פעיל מאוד במלחמת העולם השנייה, וקיבל תפקיד ראשי במבצעים במזרח התיכון, במערכה במזרח אפריקה ובמבצעים בצפון אפריקה.
אחת הבריגדות של הלגיון התפרסה בקרב ביר חכים.
חלקה הגדול של הדמי (מחצית) בריגדה ה-13 בפיקודם של ראלף מונקלאר ופייר קניג הייתה היחידה היחידה של לגיון הזרים שנענתה לקריאתו של דה גול והצטרפה לכוחות צרפת החופשית, לעומתם רוב הלגיון שמר אמונים לצרפת של וישי.
גרמניה לחצה על צרפת של וישי לשחרר את הלגיונרים הגרמנים מהשירות בלגיון.
רבים מהלגיונרים הגרמנים היו גולים פוליטיים מרחבי הקשת הפוליטית הגרמנית (חלקם היו מהאגף השמאלי של המפלגה הנאצית שחוסל בליל הסכינים הארוכות ויהודים גרמנים רבים) שנמלטו מגרמניה הנאצית.
היטלר רצה לגייס חלק מהם לצבא הגרמני ואת השאר לשלוח למחנות ריכוז.
ממשלת צרפת של וישי סירבה ללחץ הגרמני לבטל את החוזים של הלגיונרים הגרמנים אבל הסכימה לשחרר כל לגיונר שיבחר לעבור לשירות בורמאכט.
ידוע על לפחות מקרה אחד שבו סולק לגיונר יהודי (יליד אוסטריה) משורות הלגיון, בשנת 1942 (לאחר שחרור אלג'יריה על ידי צבא ארצות הברית בשנת 1943 הורשה לחזור לשירות).
בעקבות חוסר הפופולריות של המלחמה והתמרמרות אזרחי צרפת עקב דיווחים על כמות ההרוגים הגדולה ממגויסי החובה, החליטה ממשלת צרפת שעיקר הכוחות שיילחמו בהודו-סין יהיו אנשי הקבע של צבא צרפת ולגיון הזרים.
חלק גדול מן הלגיונרים שנשלחו להודו-סין היו חיילים גרמנים לשעבר בוורמאכט.
לגיון הזרים היה מעורב בהגנה על דיין ביין פו, ואיבד שם מספר רב של חיילים.
מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954–1962) הייתה טראומטית עבור הלגיון וכמעט גרמה לפירוקו.
הלחימה נגד "החזית לשחרור לאומי" (FLN) וכן "צבא השחרור הלאומי" (ALN) הייתה אכזרית וקשה ולוחמים רבים כעסו כשממשלת צרפת בראשות הנשיא שארל דה גול הודיעה על עזיבת אלג'יריה.
מספר גנרלים ניצלו את התמרמרות הלגיונרים וניסו לבצע הפיכה צבאית.
הם השתמשו בגדוד המוצנח הזר הראשון כדי להשתלט על אלג'יריה אך הניסיון נכשל.
לאחר כישלון המרד דה גול התכונן לסגור את לגיון הזרים בגלל השימוש בו בניסיון ההפיכה ולבסוף חזר בו, אך צמצם את סד"כ כוח האדם של הלגיון.
לאחר הקמת אלג'יריה והתנתקותה מצרפת מפקדת הלגיון עקרה למושבה הנוכחי בעיר אבויין בדרום צרפת.
גורם זה, בנוסף לפירוק יחידות העילית של הלגיון ועצירה וכליאה של קצינים, נגדים ולגיונרים רבים גרמו לירידה קשה במורל ולעריקה רבה.
כאשר הנשיא דה גול הכריז בסופו של דבר שהלגיון לא יפורק, והגביל את מצבת כוח האדם ל-8,000 איש ללא ציוד צבאי כבד, המורל בלגיון התמתן.
הלגיון קיבל תפקיד חדש ואורגן ככוח התערבות שניתן לשלוח אותו לכל מקום על פני כדור הארץ במהירות.
בספטמבר 1990, גדוד הפרשים הזרים הראשון, גדוד הזרים השני וגדוד ההנדסה הזרים השני נשלחו למפרץ הפרסי כחלק ממבצע "צבי" (בצרפתית Opération Daguet).
הם היו חלק מאוגדת השריון הקלה השישית הצרפתית.
עם תחילת הפלישה לעיראק הלגיונרים כבשו את שדה התעופה אל-סלאם, תחת התנגדות קלה.
מלבד זאת, הלגיון כמעט ולא פעל בעיראק.
1991: פינוי אזרחים צרפתים וזרים מרואנדה, גבון וזאיר.
מרבית קציני הלגיון הם קצינים צרפתים ממונים.
עם זאת, כ-10% מהקצינים הם הלגיונרים שטיפסו בסולם הדרגות עד שהגיעו לדרגתם הנוכחית.
שאר הלגיון מורכב מאנשים ממגוון רחב של נתינויות, כאשר חיילי הלגיון שהם בעלי נתינות צרפתית הם 25%–35% מהלגיונרים.
המתנדבים הזרים הם בעיקרם אירופאים.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, זכה הלגיון לתגבורות גדולות של חיילים מבריטניה ומסרביה.
הלגיונרים רשאים להתגייס ללגיון תחת שם בדוי והצהרת נתינות בדויה, זאת כדי לאפשר קבלת מתגייסים החפצים לפתוח דף חדש בחייהם.
אפשרות זו פתוחה אף בפני אזרחים צרפתים המעוניינים לטשטש את עברם.
לאחר שנת שירות, רשאי המתגייס להסדיר את מעמדו תחת זהותו האמיתית.
בעבר, יצאו ללגיון מוניטין של מוקד משיכה לפושעים ומבוקשי-חוק, המבקשים להפוך לשכירי חרב.
כיום, מפעיל הלגיון קריטריונים סלקטיביים יותר לקבלה לשירותיו, ועל פי רוב נמנע מגיוס עבריינים מורשעים.
חייל לגיון רשאי לבקש אזרחות צרפתית לאחר שלוש שנות שירות.
בנוסף, חייל שנפצע בקרב למען צרפת זכאי לאזרחות מכוח סעיף בחוק האזרחות הצרפתי הנקרא "צרפתי מכוח דם שותת".
בתחילה המפקדה של לגיון הזרים הצרפתי לא הייתה ממוקמת בצרפת, אלא בימי מלחמה.
עד לשנת 1962, המפקדה של לגיון הזרים הייתה ממוקמת באלג'יריה, בסידי בל-עבאס.
המפקדה הנוכחית נמצאת בצרפת, בעיר אבויין, בסמוך למרסיי.
כיום, חלק מהלגיון מוצב בקורסיקה, חלק מעבר לים, ושארית הלגיון ממוקמת בדרום צרפת.
כל גבר בריא בגופו ונפשו מגיל 17.5 עד 40 יכול להתגייס ללגיון (עד גיל 18 נדרשת הסכמת הורים).
התגייסות ללגיון היא רק באחת מעשר לשכות הגיוס, שממוקמות בצרפת.
כל מתגייס צריך לעבור בדיקה רפואית, בדיקת כושר בסיסי וריאיון עם קצין גיוס וקב"ן.
מתגייסים שנמצאים מתאימים מוחתמים על חוזה שירות בן חמש שנים ומיידית מתחילים את ההכשרה הבסיסית.
מאז שנת 2000 מקבל הלגיון גם נשים לשורותיו.
אימון בסיסי נערך בגדוד הזרים הרביעי ונמשך כ-15 שבועות.
אימון ראשוני של ארבעה שבועות – התרגלות לחיי צבא.
צעדת "הכובע הלבן" ("Képi Blanc") וטקס סיום, שבוע אחד.
אימון לוחמה הררית, שבוע אחד.
אימון נהיגה על כלי רכב קלים ומשאיות, שבוע אחד.
חזרה לבסיס האם וקבלת הצבה, שבוע אחד.
הלגיון מורכב מתשעה רגימנטים ועוד כוח בגודל של פלוגה.
כוחות הלגיון באופן קבוע מפוזרים על פני הגלובוס באזורים בהם צרפת מעורבת צבאית או במשימות שלום.
רוב בסיסי האם של הרגימנטים נמצאים בצרפת גופא אך חלק מבסיסי האם של הרגימנטים נמצאים מחוץ לשטחי צרפת גופא.
כל ליגיונר חייב לדעת בעל-פה את "קוד הערכים של הליגיונר".
לגיונרים מבלים שעות בלימוד הקוד ובשינונו ואחר כך בלימוד אמירת הקוד בקול רם ובצורה אחידה:
כל ליגיונר הוא אחיך-לנשק ללא הבדל לאום, גזע, או דת.
אתה תפגין זאת באחווה קפדנית החייבת לאחד בכל עת חברים באותה משפחה.
כיבוד מסורות, נאמנות למפקדיך, משמעת ורעות הן תכונותיך החזקות, אומץ ונאמנות הן תכונותיך הנעלות.
גאה במעמדך כליגיונר, אתה מפגין זאת במדיך שיהיו תמיד ללא רבב, התנהגותך תמיד מכובדת אך צנועה, מגוריך תמיד נקיים.
כחייל עילית, תתאמן באופן נמרץ, תשמור על כלי נשקך כרכושך היקר ביותר, תמיד תדאג לכושרך הגופני.
המשימה קדושה ואתה תבצעה עד תומה תוך כיבוד החוקים והמנהגים של מלחמה, אמנות בינלאומיות וכן, אם יש צורך, תוך סיכון חייך.
בעת קרב, תנהג ללא תשוקה וללא שנאה, תכבד את האויב המובס, לעולם לא תיטוש את מתיך או פצועיך, ולעולם לא תמסור בכניעה את כלי נשקך.
בשונה משאר צבא צרפת, המוטו הרשום על הדגלים הגדודים אינו Honneur et Patrie (כבוד ומולדת) אלא Honneur et Fidélité (כבוד ונאמנות).
זהו המוטו הרשמי של הלגיון.
הוא בא להראות שהמתגייסים מאמצים מולדת חדשה מהרגע שהם מתגייסים ללגיון.
לגיון הזרים הצרפתי מכבד את מדינות מוצאם של הלגיונרים השונים, ואף שואל כל לגיונר במקרה שהיחידה יוצאת להילחם כנגד מדינת מולדתו אם הוא רוצה לצאת לקרב.
אם הלגיונר מסרב אז הוא מועבר ליחידה אחרת שלא משתתפת בלוחמה מול מדינת המולדת של הלגיונר.
לוחמי ההנדסה הצבאית של לגיון הזרים הצרפתי ידועים בכינוי Pionniers (חלוצים).
הם יחידה מסורתית של הלגיון.
הלבוש הטקסי שלהם כולל: זקן, סינר עור, כפפות לבנות וגרזן.
היחידה משמרת סמלים רבים מתקופת נפוליון (אף על פי שהלגיון נוסד אחרי נפוליון).
מלבד הלבוש המסורתי הסמל שלהם כולל זוג גרזנים מוצלב.
בזמן ששאר צבא צרפת צועד בקצב של 120 צעידות לדקה, הלגיון צועד בקצב איטי יותר של 88 צעידות לדקה.
הלגיונרים מכנים את הקצב הזה כ"זחילה".
הלגיון צועד בקצב זה במהלך המצעד הצבאי בפריז ב-14 ביולי ביום הבסטיליה.
בגלל קצב הצעידה הלגיון הוא תמיד היחידה האחרונה שצועדת על פני השדרה.
במהלך מצעדים הלגיון מלווה בדרך כלל על ידי תזמורת משלו, שמנגנת את המארשים של הגדודים השונים של הלגיון.
כיוון שהלגיון תמיד נשאר ביחד, הלגיונרים לא יוצרים צורות או מתפצלים לקבוצות תוך כדי צעדות ותרגילי סדר.
ללגיון הזרים עיתון משלו, כובע לבן (Képi Blanc), שיוצא לאור בצורתו הנוכחית באופן קבוע מ-30 באפריל 1947.
למרות שיוכו לצבא צרפת, ללגיון יש מערכת דרגות ייחודית לו שמקבילה בצורה חלקית לדרגות צבא צרפת.
כל מתנדב ללגיון מתחיל את שירותו בדרגה הנמוכה ביותר שנקראת לגיונר.
רק אחד מתוך ארבעה מגיע להיות נגד.
דרגת לגיונרדרגה מקבילהזמן שירותסמלEngagé Volontaireמגויסחמשה עשר שבועות אימון בסיסיללאLegionnaire 2e Classeטר"שקבלה עם סיום ההכשרהללאLegionnaire 1e Classeאין מקבילה בצה"לתוך שנתיים של שירותCaporalרב-טוראיאחרי שנתיים של שירותCaporal Chefרב-טוראי ראשון (לא קיימת בצה"ל יותר)אחרי שש שנות שירות
נגדים מהווים כ-25% מכוח האדם של הלגיון.
דרגת לגיונרדרגה מקבילהזמן שירותסמלSergentסמלאחרי שלוש שנות שירותSergent Chefסמל ראשוןאחרי שלוש שנים מקבלת דרגת סמל, בין 7 ל-14 שנות שירותAdjudantרב-סמלשלוש שנים מקבלת סמל ראשוןAdjudant Chefבין רב-סמל ראשון לרב-סמל מתקדםאחרי ארבע שנים מקבלת הרב סמל, ולפחות 14 שנות שירותMajorרב-סמל בכירמעבר מבחן, או לאחר 14 שנות שירות ללא מבחן
רוב הקצינים מגיעים מצבא צרפת ולא מתוך הלגיון, אך כ-10% מן הקצינים בלגיון הם נגדים מהלגיון אשר קודמו לדרגות קצונה.
דרגת לגיונרדרגה מקבילהתפקיד פיקודיסמלAspirantצוערללאSous-Lieutenantסגן משנהסגן מפקד מחלקהLieutenantסגןמפקד מחלקהCapitaineסרןמפקד פלוגהCommandantרב-סרןמפקד גדודLieutenant-Colonelסגן-אלוףמפקד חטיבה משנית (לא קיים בצה"ל)Colonelאלוף-משנהמפקד חטיבהGénéral de Brigadeתת-אלוףמפקד לגיון הזרים הצרפתי
המציאות של לגיון הזרים הצרפתי יצרה הילה רומנטית של חבורת פורעי חוק המשאירים את חייהם הקודמים מאחור ומתחילים בחיים חדשים, ומקלט לאנשים הנמלטים מהחוק.
נקודת המבט של הלגיון משותפת בספרות, והשתמשו בה הרבה בסרטים (כמו בסרט לב אריה, שבו מסופר על אדם שברח מלגיון הזרים הצרפתי).
יש גם שירים צרפתיים על הלגיון, שנכתבו על ידי אדית פיאף, כמו השיר "Mon Legionnaire".
הביוגרפיה של אנט גוטובינה ("Ante Gotovina"), הגנרל, נכתבה על ידי סופר סרבי בשם ננד איבנקוביק.
הספר מדבר על חייו של גוטובינה בלגיון הזרים.
ספר מפורסם אחר אודות לגיון הזרים במלחמת העולם הראשונה הוא "היד הקטועה" של בלז סנדראר (הופיע בעברית בהוצאת מערכות).
בשנת 2005, הוקרן סרט תיעודי על הלגיון בשם "ברח אל הלגיון" ("Escape to the Legion"), בערוץ 4 הבריטי.
בסרט הזה, בן ארבעה חלקים.
הסרט חוקר את המיתוסים על הלגיון, הרומנטיזציה, ומתאר את הטירונות של לגיון הזרים הצרפתי.
מילוראד אולמק (מעצב המיליטנט הסרבי),
דימיטרי אמילקברי (היה מתנגד מחתרתי במלחמת העולם השנייה),
פרנסואה פאבר, אנט גוטובינה, ארנסט יונגר, פייר קניג, ראול לופברי, פייר מסמר, סיימון מארי, אלן סיגר, סוזן טרוורס, שלום שוורצבארד, יהודה ליאון אשכנזי, דוד שאלתיאל, פרדיננד אסטרהאזי, אלן בוקן, מרסל טוביאס ואליהו איצקוביץ'.
לגונת שבעת הימים היא אגם הממוקם דרומית לפארק הנושא ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה.
האגם מפריד בין הפארק למגרש החניה שלו ומחובר לאגם ביי לייק הסמוך.
האגם הוא מלאכותי ועומקו כארבעה מטרים בלבד.
סביב האגם בנוי קו הרכבת העילית של ממלכת הקסם ועוברות בו סירות תחבורה ונופש.
הרכבת והסירות מחברות בין מרכז התחבורה והכרטוס (החניון), פארק ממלכת הקסם ו-3 מלונות: אתר הנופש העכשווי של דיסני, אתר הנופש הפלורידיאני הגדול של דיסני ואתר הנופש הפולינזי של דיסני.
על מנת לאפשר דיג באגם למבקרים המתגוררים במלונות שעל חופיו, הוכנסו אליו מספר סוגי דגי מים מתוקים בעת הקמת האגם, בשנת 1973. רק בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הותר הדיג באגם בשל התרבות הדגים בו.
האגם נבנה משתי סיבות, האחת פונקציונלית - בשל העובדה שהאזור ביצתי מאפשר האגם ניקוז מימי המעיינות בסביבה מחד, ומילוי הקרקע בין מבני ממלכת הקסם מאידך.
מסדרונות השירות של ממלכת הקסם, שהיו אמורים להיות תת-קרקעיים, נבנו מעל הקרקע בשל ביצתיותה.
האדמה בין המסדרונות מולאה באדמה שנחפרה מהאגם, ופארק השעשועים הפתוח לציבור נמצא למעשה בקומה השנייה.
הסיבה השנייה היא ספרותית - דיסני שאף לנתק את ממלכת הקסם ממגרשי החנייה, וסבר כי מסע אל מעבר לאגם אל הממלכה (מסע המופיע בספרות ובאגדות עם) תואם יותר את האופי האגדתי שרצה לשוות לפארק השעשועים.
לִגיוֹן הוא שמה של היחידה הצבאית הבסיסית שהרכיבה את הצבא הרומי.
הלגיון הורכב מגרעין גדול של חיל רגלים כבד, מלווה בכוחות עזר של פרשים וחילות קלים.
גודלו של לגיון טיפוסי השתנה באופן דרסטי לאורך ההיסטוריה הרומית.
הלגיון בימיה הראשונים של רומא מנה, לפי המסורת הרומית, כ-3,300 איש.
בתקופת הרפובליקה הרומית מנה הלגיון בין 5,000 ל-6,000 חיילים.
בתקופת הקיסרות הרומית המוקדמת והאמצעית הוא מנה כ-5,400 חיילים, ובתקופה הקיסרית המאוחרת מנה הלגיון בין 1,000 ל-2,000 איש.
לגיון התחלק לקוהורטות, בדרך כלל ל-10 קוהורטות, ובנוסף להם היו אנשי השירותים, פרשים וארטילריה.
הקוהורטה עצמה התחלקה לשש קנטוריות בנות 80 חיילים כל אחת, וכל קנטוריה התחלקה ליחידות משנה שמנו 8 חיילים כל אחת.
כיוון שעד הרפורמות של גאיוס מריוס בסוף המאה ה-2 לפנה"ס לא היווה הלגיון יחידה צבאית סדירה, אלא יחידה שגויסה ופוזרה לפי הצורך, היו קיימים מספר רב מאוד של לגיונות רומיים לאורך ההיסטוריה הרומית.
בתקופת הקיסרות הרומית המוקדמת (בזמנו של אוגוסטוס) היו קיימים כ-28 לגיונות קבע, ולגיונות נוספים גויסו לפי הצורך או על פי היכולת של האימפריה.
לשיא הגיע מספר הלגיונות בתקופתו של ספטימיוס סוורוס שהעלה את מספר הלגיונות ל-33.
הלגיונות הורכבו באופן בלעדי ממגויסים שהיו בעלי אזרחות רומאית, אולם בעתות חרום היה אפשרי לגייס ללגיונות חיילים שלא החזיקו באזרחות רומאית ואף ידוע על לגיונות שלמים שהורכבו מחיילים חסרי אזרחות.
בשל הצלחתה הצבאית האדירה של המדינה הרומית, נחשב מבנה הלגיון לאחד המודלים העתיקים המוצלחים ביותר של יעילות ויכולת צבאית.
הלגיון הראשון אדיוטריקס - הוקם על ידי הקיסר נירון בשנת 67 - פאנוניה בשנת 444
הלגיון הראשון גרמניקה - קיים עד לשנת 70 לספירה.
הלגיון הראשון מרטיה - הוקם במהלך המאה ה-3
הלגיון השני טראיאנה - הוקם על ידי הקיסר טראיאנוס לקראת המלחמה הדאקית הראשונה - המאה השלישית
הלגיון השני אוגוסטה - הוקם בשלהי תקופת הרפובליקה והתקיים עד המאה הרביעית, פעל בעיקר בבריטניה
הלגיון השלישי קירנאיקה - הוקם על ידי מרקוס אנטוניוס בשנת 36 לפני הספירה - פרובינקיית ערביה עד המאה החמישית לספירה
הלגיון השלישי אוגוסטה - פורק בשנת 238 באפריקה, כנראה על ידי גורדיאנוס השלישי, והתקבל מחדש לצבא הרומי על ידי ולריאנוס
הלגיון הרביעי היספניה - אזור בריטניה.
הלגיון החמישי מקדוניקה - הוקם על ידי הקיסר אוגוסטוס בשנת 43 לפני הספירה
הלגיון החמישי אלאודה - נוסד על ידי יוליוס קיסר בגליה - חוסל בתקופת דומיטיאנוס
הלגיון השישי פראטה - הוקם על ידי פומפיוס בשנת 65 לפנה"ס עד המאה השלישית
הלגיון השביעי קלאודיה - הוקם על ידי פומפיוס בשנת 65 לפנה"ס
הלגיון השמיני אוגוסטה - הוקם על ידי פומפיוס בשנת 65 לפנה"ס
הלגיון התשיעי היספנה - הוקם על ידי פומפיוס בשנת 65 לפנה"ס - עד המחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה.
הושמד ככל הנראה במרד בר כוכבא או במלחמה נגד הפרתים.
הלגיון העשירי פרטנסיס - הוקם על ידי אוקטביוס בשנת 41 לפנה"ס - תחילת המאה החמישית
הלגיון העשירי גמינה - הלגיון הראשון שהוקם על ידי יוליוס קיסר
הלגיון האחד עשר קלאודיה - הוקם על ידי יוליוס קיסר בשנת 58 לפנה"ס בזמן מלחמת גאליה
הלגיון השנים עשר פולמינטה - הוקם על ידי יוליוס קיסר בשנת 58 לפסה"נ בעת מלחמת גאליה
הלגיון השלושה עשר גמינה - הוקם בשנת 57 לפנה"ס על ידי יוליוס קיסר, במהלך המלחמה בגאליה
הלגיון הארבעה עשר גמינה - נוסד בידי יוליוס קיסר בשנת 57 לפנה"ס - עד אמצע המאה החמישית
הלגיון החמישה עשר אפולינריס - נוסד על ידי אוקטביאנוס בסביבות שנת 41
הלגיון החמישה עשר פרימיגניה - קיים עד לשנת 70 לספירה.
הלגיון השישה עשר פלאביה פירמה
הלגיון השבעה עשר - הוקם על ידי אוקטביוס בשנת 41 לפנה"ס - הושמד בקרב יער טויטובורג בשנת 9 לספירה
הלגיון השמונה עשר - הושמד בקרב יער טויטובורג בשנת 9 לספירה.
הלגיון התשעה עשר - הוקם על ידי אוקטביוס בשנת 41 לפנה"ס - הושמד בקרב יער טויטובורג בשנת 9 לספירה.
הלגיון העשרים ואחד רפקס - חוסל בתקופת דומיטיאנוס
הלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה - שולב בצבא הרומי אחרי שנת 47 לפנה"ס - תפיסה מקובלת סוברת שהושמד במרד בר כוכבא
לגיה ורשה (בפולנית: Klub Piłkarski Legia Warszawa Sportowa Spółka Akcyjna) הוא מועדון כדורגל פולני מעיר הבירה ורשה, המשחק בליגת העל הפולנית.
קבוצת הכדורגל הוקמה תחילה במרץ 1916 כקבוצת הכדורגל של הלגיון הפולני אך לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הפכה לקבוצה הראשית של הצבא הפולני.
בשנת 1970 הקבוצה הגיעה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות ובשנת 1991 לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
לגיה נוסדה בין החמישי לחמישה עשר במרץ 1916 במהלך המבצעים הצבאיים של מלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית של שכונת מנייויצ'זה בווהלין כמועדון הכדורגל של הלגיונות הפולנים.
הקבוצה החלה את האימונים הראשונים שלה באביב של שנת 1915, בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי.
ביולי 1916, הודות למתקפת ברוסילוב, לגיה עברה באופן קבוע לעיר הבירה, ורשה.
את המשחק הראשון בוורשה לגיה שיחקה ב-29 באפריל 1917 נגד יריבתה המקומית פולוניה ורשה.
המשחק הסתיים בתוצאה 1-1. עד לסוף מלחמת העולם הראשונה, לגיה שיחקה תשעה משחקים בסך הכל בוורשה, כאשר שישה הסתיימו בניצחון והשאר בתיקו.
משחק החוץ הראשון של לגיה היה נגד קרקוביה קרקוב, משחק שהסתיים בניצחון 1–2. לאחר הניצחון על קרקוביה, והודות לעובדה שעדיין לא נוסדה הליגה הפולנית, לגיה הוכתרה כאלופה הלא-רשמית של המדינה.
לגיה שיחקה את משחקה הראשון בליגה הפולנית ב-8 במאי 1927 נגד לודז', והביסה אותה.
מאז שנת 1930, לגיה שיחקה באצטדיון הצבא הפולני, מבנה שהוענק במתנה עבור המועדון מידי יוזף פילסודסקי.
בשנת 1936 המועדון ירד לליגה המשנית, שבה הוא נשאר עד לסיום מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, לגיה חידשה את סגל שחקניה, ובסוף שנת 1949 המועדון שינה את שמו שוב, הפעם למועדון ספורט סנטרל ארמי.
שנות השבעים היו ידועות כתור הזהב של הכדורגל הפולני.
בתקופה שבין שנות השישים לבין שנות השבעים, הסגל של לגיה הכיל כדורגלנים בכירים כמו יאן טומאסזווסקי, קאזימיירז גורשקי ורוברט גאדוחה.
בגביע אירופה לאלופות לעונת 70–1969 העפילה לגיה לשלב חצי הגמר יחד עם פיינורד ההולנדית, לידס יונייטד האנגלית וסלטיק הסקוטית.
עונה לאחר מכן, באותו מפעל, הגיעה לגיה לשלב שמינית הגמר, שם הפסידה לאתלטיקו מדריד.
למרות העובדה שהמועדון החזיק שחקנים בינלאומיים כמו קאזימיירסקי, אוקונסקי, ז'אנס, מז'וובסקי, קוביסקי ואחרים, המועדון נקלע לבעיות כאשר לא הצליח לזכות באליפויות, אולם הצליח להשתתף במפעלים האירופים הודות לזכייתו בגביעים.
בשנת 1989 זכתה לגיה זכתה לראשונה בתולדותיה בסופר קאפ הפולני לאחר ניצחון בתוצאה 0–3 על קבוצת רוך חוז'וב.
ב-22 בנובמבר 2016 בשלב הבתים של ליגת האלופות, לגיה ורשה הפסידה לדורטומונד בתוצאה ההיסטורית 4–8, שיא שערים במשחק ליגת האלופות.
לגונת פמליקו הוא לגונה המצויה במדינת צפון קרוליינה.
זאת למעשה הלגונה הגדולה ביותר בחוף המזרחי (חוף האוקיינוס האטלנטי) של ארצות הברית.
אורכה של הלגונה כ-130 ק"מ ורוחבה המרבי כ-32 ק"מ.
לשון היבשה החולית אאוטר בנקס מפרידה בין הלגונה לאוקיינוס האטלנטי.
נהר נאוס, ונהר פמליקו (שהוא השפך של נהר טאר) נשפכים אל הלגונה.
לגונת פמליקו מקושרת ללגונת אלבמארל דרך לגונת רואנוקה ולגונת קרואטאן בצפון, ואל לגונת קור בדרום.
מי הלגונה רדודים, ועל כן ההפלגה בה קשה.
הלגונה התגלתה על ידי מגלה הארצות האירופאי ג'ובאני דה וראצאנו אשר טעה וחשב שמדובר בים המקושר אל האוקיינוס השקט.
לחופי הלגונה מקננות ציפורי מים רבות, והוקמו לחופיה מספר שמורות טבע ובהם שמורת הטבע הלאומית פי איילנד ושמורת הטבע הלאומית סוואנקווטקר.
לגיון ההצטיינות הוא עיטור צבאי אמריקאי.
המלצות ליצירת עיטור חדש להצטיינות ניתנו כבר בשנת 1937. בשנת 1941 התחילו לעבוד על העיצוב של העיטור ושנה לאחר מכן מזכיר ההגנה של ארצות הברית אישר אותו.
הקונגרס של ארצות הברית אישר את יצירת העיטור החדש בחוק ב־20 ביולי 1942.
העיטור מוענק על ביצוע או שירות מצטיין במשימה צבאית בזמן מלחמה, ובזמן שלום העיטור מוענק על הצטיינות בתפקיד בעל קושי משמעותי או הצטיינות בשורה של תפקידים.
העיטור יכול להינתן גם לאנשי צבא או אזרחים זרים.
העיטור ניתן לחיילים אמריקאים ללא דרגה, אולם לאזרחים זרים המקבלים את העיטור קיימות מספר דרגות בהתאם לתפקידם:
מפקד ראשי (Chief Commander) - ניתן לראשי מדינות או ראשי ממשלות.
מפקד (Commander) - ניתן למפקדי צבא.
קצין (Officer) - ניתן לקצינים בדרגת גנרל או קצינים בדרגת קולונל בתפקיד המאויש בדרך כלל על ידי גנרל.
לגיונר (Legionnaire) - כל המעוטרים שלא עונים על ההגדרות הקודמות.
ישראלים זוכי עיטור לגיון ההצטיינות
רפאל איתן קיבל את העיטור בשנת 1979 בעת שכיהן כראש המטה הכללי.
שלמה ענבר קיבל את העיטור בשנת 1980 בעת שכיהן כנספח צה"ל בוושינגטון.
זאב אלמוג קיבל את העיטור בשנת 1981 בעת שכיהן כמפקד חיל הים הישראלי.
אורי שמחוני קיבל את העיטור בשנת 1986 בעת שכיהן כנספח צה"ל בוושינגטון.
דורון יזרעאלי קיבל את העיטור בשנת 1988 עם סיום כהונתו כנספח יבשה של צה"ל בוושינגטון.
יהושע שני קיבל את העיטור בשנת 1989 עם סיום כהונתו כנספח אווירי בוושינגטון.
רפי אפל קיבל את העיטור בשנת 1992 עם סיום כהונתו כנספח ימי בוושינגטון.
אהוד ברק קיבל את העיטור בשנת 1993 בעת שכיהן כראש המטה הכללי.
אמנון ליפקין-שחק קיבל את העיטור בשנת 1997 בעת שכיהן כראש המטה הכללי.
משה יעלון קיבל את העיטור בשנת 1998 בעת שכיהן כראש אגף המודיעין.
זאב ליבנה קיבל את העיטור בשנת 1999 בעת שכיהן כנספח צה"ל בוושינגטון.
יוסי גז קיבל את העיטור בשנת 2001 בעת שכיהן כנספח יבשה של צה"ל בוושינגטון.
עמוס מלכא קיבל את העיטור בשנת 2001 בעת שכיהן כראש אגף המודיעין.
ניצן נוריאל קיבל את העיטור בשנת 2002 בעת שכיהן כנספח זרוע היבשה בארצות הברית.
משה יעלון קיבל את העיטור בשנת 2003 בעת שכיהן כראש המטה הכללי.
ידידיה יערי קיבל את העיטור בשנת 2003 בעת שכיהן כמפקד חיל הים הישראלי.
אליעזר שקדי קיבל את העיטור בשנת 2005 בעת כהונתו כמפקד חיל האוויר הישראלי.
דוד בן בעש"ט קיבל את העיטור בשנת 2007 בעת שכיהן כמפקד חיל הים הישראלי.
גבי אשכנזי קיבל את העיטור בשנת 2008 בעת שכיהן כראש המטה הכללי.
עידו נחושתן קיבל את העיטור בשנת 2012 בעת שכיהן כמפקד חיל האוויר.
בני גנץ קיבל את העיטור בשנת 2013 בעת שכיהן כראש המטה הכללי.
אייל רוזן קיבל את העיטור בשנת 2014 לאחר שכיהן כנספח יבשה של צה"ל בוושינגטון
גדי איזנקוט קיבל את העיטור בשנת 2016 בעת שכיהן כראש המטה הכללי.
אמיר אשל קיבל את העיטור בשנת 2017 בעת שכיהן כמפקד חיל האוויר.
עמיקם נורקין קיבל את העיטור בשנת 2019 בעת שכיהן כמפקד חיל האוויר.
מיקי אדלשטיין קיבל את העיטור בשנת 2019 בעת שכיהן כנספח ההגנה בוושינגטון.
אביב כוכבי קיבל את העיטור בשנת 2022 בעת שכיהן כרמטכ"ל.
אלי גליקמן קיבל את העיטור בעת שכיהן כנספח זרוע הים בוושינגטון.
הרצי הלוי בשלהי כהונתו כרמטכ"ל בשנת 2025.
גיא ברק קיבל את העיטור בשנת 2025 בשלהי כהונתו כנספח זרוע הים בוושינגטון.
רני פינקלשטיין קיבל את העיטור בשנת 2025 לאחר שכיהן כראש חטיבת ההגנה בסייבר.
מפקד ראשי מפקד קצין לגיונר סרט
לגונת ונציה (באיטלקית: Laguna di Venezia או Laguna Veneta) היא לגונה בצפון הים האדריאטי.
במרכז הלגונה נמצאת העיר ונציה, שעל שמה נקראת הלגונה.
לגונת ונציה משתרעת על פני שטח של 550 קמ"ר, בין סילה בצפון לברנטה בדרום.
מתוך שטחי הלגונה 8% הם שטחי יבשה, והיתרה שטחי מים.
11% משטחי הלגונה הם שטחי מים בפועל (תעלות) והיתרה, 80% משטחי הלגונה, הם שטחי ביצה מלוחה, המכוסים שכבה נמוכה של מי ים מלוחים.
הלגונה היא הביצה הגדולה ביותר באגן הים התיכון.
הלגונה מקושרת אל הים האדריאטי בשלוש תעלות העוברות בסמוך לאיונים לידו-סן ניקולו (Lido-San Nicolò), מאלאמוקו (Malamocco) וקיוג'ה (Chioggia).
גובה פני הים בלגונה משתנה כתוצאה משינויי הגאות והשפל.
במקרים מסוימים עולים מי הלגונה ומציפים את איי הלגונה, תופעה הנקראת "אקווה אלטה" (באיטלקית: "מים גבוהים").
לגונה זו היא שריד היסטורי לסדרה של לגונות שהיו קיימות בעבר לאורך חופי איטליה בין רוונה לטריאסטה.
בשל ההגנה שסיפקו איי הלגונה לתושביה, החלה התיישבות קבע על האיים החל מהמאה השישית.
תושבי האיים היבשים אגרו מי גשמים באמצעות מערכת של בארות, והתפרנסו בעיקר מדיג וממסחר.
התיישבות זו התפתחה ולימים הפכה העיר ונציה שבמרכז הלגונה לבירתה של הרפובליקה של ונציה - אימפריה ימית ששלטה במזרח הים התיכון בשלהי ימי הביניים.
כיום מהווה הלגונה מרכז תיירות ונכון לראשית המאה ה-21 מבקרים באזור הלגונה למעלה מ-20 מיליון תיירים מדי שנה.
הלגונה נוצרה בשלהי עידן הקרח שהסתיים בשנת 3,000 לפנה"ס.
עליית מי הים הציפה אזורים נמוכים ושטחים בצפון הים האדריאטי.
נהרות האזור ובעיקר נהר הפו הביאו סחף מאזור הרי הדולומיטים.
סחף זה הצטבר בסמוך לקו החוף ויצר איונים.
במהלך ימי הביניים גודרו איי הלגונה בלבנים על ידי תושביה, במטרה לאפשר אגירת מי שתייה במרכז האיים והגנה על מי תהום אלה מפני מליחות הלגונה.
במהלך המאות ה-16 וה-17 נחפרו תעלות עמוקות כדי לאפשר הגעת אוניות לנמל ונציה ולנמלים סמוכים.
תעלות אלה הביאו להעמקת מי הלגונה מחד, וליצירת איים מלאכותיים מאידך (בשפכים שהוצאו מהתעלות שנחפרו).
אזורים רבים הסמוכים לעיירה מסטרה יובשו מהים בעת הקמת נמל העיר.
לידו (תוחם את הלגונה ממזרח)
לגיו (Legio) הוא אתר ארכאולוגי הנמצא על שלוחה מצפון לנחל קיני, בסמוך לתל מגידו, אשר מזוהה במחקר עם העיירה כפר עותנאי (גם: כפר עותני) הנזכרת רבות במקורות חז"ל כיישוב מרכזי הנמצא בתפר שבין הגליל לשומרון.
במקורות הרומיים כונה המקום בשם לגיו, בשל מחנה הקבע של הלגיון השישי פראטה שהוקם על גבעה צפונית-מערבית לצומת מגידו ומדרום לתל מגידו, וזהו השם שהשתמר לחורבה ותועד עוד במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל.
לגיו העניקה את שמה לכפר הערבי לג'ון ולמחוז (סנג'ק) העות'מאני לג'ון.
במהלך התקופה הרומית והביזנטית קמו באתר שלושה יישובים - כפר, מחנה צבאי ועיר.
בתקופת המשנה והתלמוד, בין המאה ה-1 והמאה ה-4, שכן במקום כפר עותנאי על גבעה מצפון לנחל קיני, והיה מאוכלס ביהודים ובשומרונים, ועל כן חז"ל קבעו לגביו מספר הלכות מיוחדות.
גוטליב שומאכר איתר מצודה צבאית קטנה בראש שלוחה מעל לכפר, מצפון לנחל קיני, בשטח מורם מסביבתו בשיפולים הצפון-מזרחים של גבעת אל-מאנאך.
החוקרים ישראל רול ובנימין איזק, הציעו לזהות את גבעת אל-מאנאך עם מחנה הלגיון הרומי בלגיו.
תחילה הלגיון השני טריאנה ולאחר מכן, הלגיון השישי פראטה, הלגיון נכח בלגיו משנת 117 עד ראשית המאה ה-4. לאתר נודעה חשיבות אסטרטגית שכן הוא שכן בשיפוליו המערביים של עמק יזרעאל, סמוך לדרך הים שהוליכה מבירת הפרובינקיה בקיסריה לבית שאן.
ממפקדת הלגיון נסללו בשנת 120 לספירה, כבישים גם לבירת הפרובינקיה, קיסריה, לציפורי, ולעכו.
במקום נמצאו כתובות, רעפים הטבועים בטביעות חותם של הלגיון השישי פראטה, מטבעות עם טביעות משנה של הלגיון וציוד צבאי רומי.
בחפירת הצלה ב-2024 חשפה את הרחוב הראשי של המחנה "ויה פרטוריה, משטחי אבן מרוצפים ופודיום מונומנטלי בצורת האות היוונית סיגמה, שהיו חלק ממבנה ציבורי גדול.
המחנה הצבאי של הלגיון השישי הוא המחנה הצבאי היחיד בארץ ישראל, בקנה המידה ובהיקף הזה, אשר מיקומו ידוע ושנחשף בחפירות ארכאולוגיות.
היישוב השלישי שזוהה במקום הוא "מאקסימיאנופוליס", פוליס רומית-ביזנטית שנצבה על הגבעה הדרומית של קיבוץ מגידו ועל מדרונותיה.
העיר נוסדה ככל הנראה בראשית המאה ה-4 לספירה והתקיימה עד לכיבוש המוסלמי.
במפת פויטינגר על הדרך מקיסריה לבית שאן מסומן מקום בשם Caporcotani, שאותו יש לזהות עם כפר עותנאי הנזכר במקורות היהודיים.
גם במקרה זה רשום המקום אצל פטולמאוס בצורה הדומה לצורה שבה נכתב במפת פויטינגר.
לגיו מופיעה פעמים אחדות באונומסטיקון של אוסביוס.
בצורה זו הוא נזכר אצל הנוסע מבורדו ובמקורות מן התקופה הביזנטית.
במסכת גיטין שבמשנה נזכר מעשה ברבן גמליאל שעבר בעיירה ונדרש להכריע לגבי גט שעדיו כותים: .
כמו כן, מובאת במסכת גיטין שבמשנה הלכה הנוגעת לכך שאנשי הגליל היוצאים ליהודה רשאים לחזור בהם מהצהרה על גירושין עד שיגיעו לכפר עותנאי, אשר סימן את גבול הגליל: .
כמו כן, קבעו חז"ל כי על פירות וירקות השומרונים בכפר עותנאי חל דין דמאי בשל הספק שבעישורם: .
במסכת בכורות נזכר היישוב כעיירת מחוז גדולה לעניין מעשר בהמה, הכוללת ספר של יישובי משנה: , כאשר בפירוש רש"י על כך אף ננקבו המרחקים המדויקים מכפר עותנאי לציפורי ולכפר חנניה, באופן התואם לאתרה של לגיו.
כמו כן, במקורות חז"ל נזכרים חכמים בני המקום, ובהם התנא רבי שמעיה איש כפר עותני, בן דורו של רבן יוחנן בן זכאי, אותו שאל במספר הלכות.
בחפירות שנערכו בכלא מגידו נחשפו שרידי מבנים וסמטאות, בית בד, אורווה, בורות מים, מתקני אחסון, בישול וכן מקוואות טהרה וממצא רב.
נמצא כי היישוב במקום התקיים מהתקופה הרומית הקדומה ועד שלהי התקופה הביזנטית, עם שרידים מועטים וארעיים שתוארכו לתקופה המוסלמית הקדומה והמאוחרת.
בשוליו המערבים של האתר נחשפו חלקי מבני מגורים לצד סמטאות במערך הכפרי.
בחלקו העליון של שטח החפירה נמצא מבנה מגורים גדול שתוארך לפי מטבעות וקרמיקה למאה-3 והיה בשימוש במשך פרק זמן קצר.
במבנה מספר חדרים סביב חצר פנימית ובאגפו המערבי נמצא אולם שרצפתו עשויה פסיפס ובה עיטורים גאומטריים, מדליון עם דגים, ושלוש כתובות ביוונית עתיקה.
בכתובת הצפונית מסופר כי רצפת הפסיפס נבנתה מכספו של קצין בצבא הרומי.
הכתובת השנייה פונה מזרחה, ומנציחה את זכרן של ארבע גבירות.
הכתובת השלישית פונה מערבה ובה מסופר על אישה נוספת, אוהבת האל, המקדישה שולחן לזכרו של האל ישו כריסטוס.
ממצאים אלה הן עדות ארכאולוגית לקהילה נוצרית קדומה שבין חבריה גם קצינים בצבא הרומי, מתקופה בה טרם הוכרה הנצרות כדת, ושנים לפני הפיכתה לדת רשמית של האימפריה הרומית.
כמו כן, נמצאו בין הממצאים שני חותמות לחם צבאיים, עשוים אבן שעליהם חרותים שם האופה ושם היחידה הצבאית שאליה יועד הלחם.
בחותם הראשון רשום "Auti Lic[i](nius) Priscus", בחותם השני, שדומה מאוד לחותם מבריטניה ולא נעשה מאבן מקומית, רשום Lul(ius) Maxim(us), מהקנטוריה של Caecil(ius) Ter(tius.
בתחילת המאה ה-20, עם חידוש ההתיישבות היהודית באזור עמק-יזרעאל, משפחות ערביות אחדות מהיישוב אום אל-פחם הגיעו לאזור חאן לג'ון והתיישבו במקום.
המשפחות הערביות אימצו את השם ההיסטורי "אל-לג'ון" על שם מפקדת הלגיון הרומי.
בעקבות המרד הערבי הגדול בין 1936–1939, הקימו הבריטים מצודת טגראט בצומת מגידו שנקראה בשם "מצודת לג'ון" (או "מצודת לג'ו").
כיום משמשת המצודה ככלא מגידו.
בתחילת מלחמת העצמאות חנתה יחידה צבאית עיראקית באזור כפר לג'ון.
הכפר עצמו שימש מעין מפקדה לוגיסטית לכוח הצבאי העיראקי.
הכפר הותקף לראשונה על ידי כוחות ההגנה ב-12 באפריל 1948, אך לא נכבש.
לאחר קרבות קשים שנערכו באזור ב-29 במאי 1948 כבשה חטיבת גולני את כל מתחם מגידו מידי הצבא העיראקי.
במהלך הקרבות, ננטשו בתי הכפר, ותושביו מצאו מקלט ביישוב אום אל-פחם.
לאחר כיבוש כל מתחם מגידו, נוסד ב-1949 קיבוץ מגידו ליד חורבות "אל-לג'ון".
לגונת טְרוּק (גם צ'וּק) היא מפרץ מוגן באוקיינוס השקט צפונית לגינאה החדשה, המהווה חלק ממדינת מיקרונזיה.
האטול מכיל שונית מגן בהיקף של כ-225 ק"מ, המקיפה נמל טבעי בעל שטח של 2,130 קמ"ר.
האזור מכיל 11 איים גדולים, המקבילים ל-11 הרשויות של לגונת טרוק - טוּל, אוּדוֹט, פַאלא-בֶּגֵטְס, רוֹמאנוּם, אֶאוֹט מקבוצת פַייצ'וּק ופֶפַאן, דוּבְּלוֹן, אוּמָן, פָּאראם וטְסיס מקבוצת נוֹמוֹנֶאַס, עוד 46 איים קטנים יותר בתוך הלגונה, ועוד 41 איים על השונית המקיפה.
אזור זה נקרא כיום איי צ'וּק.
ההשתלטות הקולוניאליסטית הראשונה על הלגונה היה של האימפריה הספרדית, ולאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד עברה השליטה בלגונה לגרמניה.
עם תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, קיבלה יפן מנדט על הלגונה בהוראת חבר הלאומים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שימשה לגונת טרוק כמעגן הצי הקיסרי היפני.
המקום נחשב כעמיד ביותר מבין כל המוצבים היפניים באוקיינוס השקט.
מחלקת ההנדסה האזרחית ומחלקת הבינוי של הצי בנו כבישים, תעלות, בונקרים ומערות על מספר איים.
במהלך המלחמה נבנו אף חמישה מסלולי המראה, בסיסי מטוסים ימיים, מעגן ספינות טורפדו, תחנות תיקונים לצוללות, מרכז תקשורת ותחנות מכ"ם.
על מנת להגן על מתקנים אלה, הותקנו מערך תותחי חוף ועמדות מרגמה.
בלגונה עגנו אוניות מערכה, נושאות מטוסים, סיירות, משחתות, מכליות, אוניות משא, גוררות, שולות מוקשים, נחתות וצוללות.
לעיתים תוארה לגונת טרוק כמקבילה לפרל הארבור.
הצי האמריקאי השתמש באיי מרשל לאחר כיבושם כקרש קפיצה לתקיפת לגונת טרוק, בבוקר ה-17 בפברואר 1944. מבצע כדור ברד נמשך שלושה ימים, בעוד ההפגזות האמריקאיות משמידות כמעט כל דבר בעל ערך - 60 כלי שיט ו-275 מטוסים ירדו למצולות, אולם היפנים הסיגו את מרבית כליהם הגדולים.
תקיפות אלה למעשה חיסלו את מעמדה של לגונת טרוק כאיום על כוחות בעלות הברית באוקיינוס השקט; חיל המצב היפני באטול אניווטוק אשר באיי מרשל איבד תקווה לזכות בתגבורת במהלך הפלישה אשר החלה ב-18 בפברואר 1944, דבר אשר סייע לכוחות האמריקאיים בכיבוש האי.
לגונת טרוק בוּדדה על ידי כוחות בעלות הברית (בעיקר כוחות אמריקאיים), בעודם ממשיכים בהתקדמות לכיוון איי יפן, על ידי כיבוש איים נוספים כגון גואם, סאיפאן, פלאו ואיוו ג'ימה.
בהיותם מבודדים, אזלה אספקת המזון של הכוחות היפנים בטרוק ובשאר האיים באוקיינוס השקט, והם עמדו בפני רעב, טרם כניעת יפן באוגוסט 1945.
בשנת 1969, חקרו האקולוג ז'אק קוסטו ואנשי צוותו את לגונת טרוק.
בעקבות סרטו הדוקומנטרי משנת 1971 על הלגונה ושברי הספינות שבו, הפך המקום לאתר צלילה פופולרי, והוא מושך חובבי שברי ספינות מכל העולם, בשל מצבם הטוב של השברים בו.
חלק מהשברים, אשר מפוזרים סביב מספר איים בקבוצה, נמצאים בעומק של פחות 15 מטר ובמים צלולים.
הודות להגנת הלגונה אין במקום זרמי ים, דבר המאפשר לצוללים להקיף בקלות את השברים, בהם ניתן למצוא מסיכות גז, מטעני עומק ואף שרידי גופות.
בבטן הספינות הגדולות ניתן למצוא שורות על גבי שורות של מטוסי קרב, טנקים, בולדוזרים, קרונות רכבת, אופנועים, טורפדו, מוקשים ימיים, פצצות, ארגזי תחמושת, מכשירי רדיו ועוד אלפי אמצעי לחימה שונים, חלקי חילוף וחפצים אחרים.
שבר בעל עניין מיוחד הוא שברה של הצוללת שינוֹהארה (I-169), אשר טבעה בעת ניסיון לצלול על מנת להתחמק מהפצצות.
צוללת זו לקחה חלק במתקפה על פרל הארבור.
השברים מכוסי האלמוגים מושכים מגוון רחב של בעלי חיים ימיים, כגון תריסניות, צבי ים, וכרישים.
בשנת 2007 תועדו 266 זני דגי שונית בלגונה.
לגונת החלב (בספרדית: Laguna de Leche) היא אגם המים המתוקים הטבעי הגדול ביותר בקובה.
היא נמצאת בקרבת העיר מורון (Morón), כ-200 קילומטרים ממזרח לבירה הוואנה.
שטחה הכולל הוא 67.2 קילומטרים מרובעים.
אורכה הוא 14 קילומטרים ורוחבה המקסימלי - 7.7 קילומטרים.
עומק מימיה הוא מעט יותר משני מטרים.
מקור צבעם הלבן של מימי האגם הוא בקרקעית אבן הגיר שלו, אשר חלקיקים ממנה משתחררים אל מימיו.
האגם מוקף בביצות והגישה אליו אפשרית רק מהעיר מורון מדרום.
על חופו הדרומי מצויים אתרי תיירות.
תעלת צ'יקולה (Chicola Channel), שחיברה בעבר את האגם אל האוקיינוס האטלנטי במפרץ בואנה ויסטה (Bay of Buena Vista) בחופה הצפוני של קובה, נבנתה ב-1940. היא אפשרה את הובלת הסוכר המעובד בעיר מורון אל הנמל הקטן צ'יקולה.
קיום התעלה אפשר חדירת מי ים אל האגם, ותופעה זו טישטשה את צבעם הלבן האופייני של מימיו.
לאחר סגירת התעלה ב-1988 שבו מי האגם ורכשו בהדרגה את צבעם החלבי.
האגם והאיים בו מהווים בית גידול לפלמינגו האמריקני (Phoenicopterus ruber).