tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יוקרה הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הדרמה ומתח, המשלב אלמנט מסוים של מדע בדיוני.
את הסרט ביים הבמאי הבריטי כריסטופר נולאן וכיכבו בו יו ג'קמן וכריסטיאן בייל.
הסרט, אשר יצא לאקרנים ב-2006, מבוסס על ספרו של כריסטופר פריסט אשר עובד לתסריט קולנועי על ידי נולן ואחיו ג'ונתן.
היומן מתאר את תחילת דרכם של בורדן ואנג'יר - כעוזרים במופע הקסמים אותו מנהל ג'ון קאטר (מייקל קיין) לצד אהובתו של אנג'יר - ג'וליה (פייפר פראבו).
בורדן וג'וליה מחליטים לנסות ולשנות את מהלך הקסם על מנת להקל על ג'וליה.
במסגרת התעלול אנג'יר ובורדן כובלים את ידיה ורגליה של ג'וליה, המורדת לתוך מכל מים גדול ומאחורי פרגוד נחלצת מכבליה.
בורדן בוחר בקשר אחר, אשר אמור להחזיק את ג'וליה טוב יותר, אך התעלול נכשל וג'וליה טובעת.
אנג'יר וקאטר מאשימים את בורדן, מפרקים את השותפות ויוצרים מופע משלהם - כאשר אנג'יר בחזית וקאטר משמש כיועץ ומפיק.
בורדן יוצא במופע משלו, מתאהב ומתחתן עם שרה (רבקה הול) - בה פגש בקהלו - וחובק עימה בת.
בורדן ואנג'יר הופכים לתחרותיים יותר ויותר ומנסים לחבל זה במופעו של זה ולפגוע אחד בשני.
התחרות הופכה קשה עוד יותר כאשר בורדן מעלה תעלול יוצא דופן - "האדם המשוגר" - בו הקהל חוזה בו נעלם מעל הבמה ואז מופיע מיידית מחדש במרחק מספר מטרים.
אנג'יר וקאטר שוכרים כפיל לאנג'יר כדי לשחזר את התעלול במופע שלהם, ובמקביל שולחים את אוליביה (סקרלט ג'והנסון), עוזרתו של אנג'יר, לרגל אחר בורדן, אך זו מתאהבת בו ובוגדת באנג'יר.
כדי שלא יחשוד ויפגע בה בורדן נותן לה יומן מוצפן כדי שתעבירו לאנג'יר בטענה כי שם הסודות לקסמיו.
בעזרת אוליביה, בורדן מצליח לשכר את הכפיל, לפצוע את אנג'יר ובכך לחסל את מופעו.
בתגובה אנג'יר וקאטר חוטפים את סוכנו של בורדן, קוברים אותו בעודו חי ודורשים שבורדן יגלה את המפתח לצופן בו כתב את היומן.
בורדן מגלה את הצופן - "טסלה" ומציל את סוכנו ואנג'יר יוצא בעקבות היומן לארצות הברית להפגש עם המדען ניקולה טסלה (דייוויד בואי).
אנג'יר מציע לטסלה סכומי עתק כדי שיבנה לו תעלול דומה לזה של בורדן.
זה יוצר בעבורו מכונה, אך נדמה בתחילה שאיננה עובדת.
אנג'יר הופך מתוסכל עוד יותר כאשר הוא מסיים לפענח את היומן ומגלה כי היה מדובר בפתיון של בורדן - זיוף מוחלט שמטרתו הייתה להרחיק את אנג'יר מהבמה לזמן מה.
בשלב זה נראה כי המדען טסלה לא נתן מעולם תעלול לבורדן ואך ניצל את כספיו של אנג'יר.
לבסוף מתברר שטסלה כן בנה מכונה עובדת - אך במקום "לשגר" אדם ממקום למקום היא יוצרת עותק מדויק שלו (לרבות הכרתו) במרחק מה.
אנג'יר חוזר להופיע בסדרת מופעים שבשיאם תעלול "האדם המשוגר" החדש - הוא נכנס למכונה ומפעיל אותה.
בעת שהיא יוצרת את הכפיל שלו, הוא משתמש בהסחת דעת כדי ליפול דרך דלת סתרים מתחת לבמה - שם הוא ננעל במכל מים מלא, דומה לזה בו קיפחה את חייה ג'וליה בתחילת העלילה.
אנג'יר מת, והכפיל נחשף במרחק מה ובכך נוצרת האשליה כי "שוגר".
בשלב מסוים בורדן מגיע למופע של אנג'יר.
בורדן המתוסכל מחליט ללכת אל מאחורי הקלעים כדי לראות את ה"קסם" קורה אך במקום לראות קסם הוא חוזה באנג'יר צונח למכל למותו.
בורדן מנסה להצילו, אך לשווא.
הוא נתפס ליד גופתו של אנג'יר ומואשם שרצח את אנג'יר, אשר דואג לא להתגלות שוב בציבור.
בורדן נמצא אשם במשפט ונגזר עליו גזר דין מוות.
כדי להבטיח את רווחת בתו הוא מוכר את סודותיו לאיש מסתורי בשם "לורד קולדלו".
מעט לפני מותו הלורד מבקרו בבית הכלא ובורדן מגלה כי זה לא אחר מאשר אנג'יר, ועתה חזר תחת זהות בדויה לחיק משפחתו האצילה ובעלת הממון.
אנג'יר חושף את זהותו בפני קאטר ומגלה לו את סודו.
קאטר נדהם ונגעל ומסייע לסוכנו של בורדן למצוא את אנג'יר בלב המחסן בו אחסן את גופותיו הרבות ממופעיו עם המכונה.
הסוכן הורג את אנג'יר ורגע לפני מותו חושף בפניו כי הוא למעשה אחיו התאום של האיש המוצא להורג בגין "רציחתו" של "אנג'יר" - וכי השניים חיו למעשה חיי אחד - לעיתים זה שימש בתור בורדן ולעיתים האחר.
כך נוצרו חייו הכפולים של בורדן, כדי שלא להסגיר את תעלול "האיש המשוגר", שהתאפשר למעשה כאשר תאום אחד היה נעלם מהעין ומייד התאום השני, היה מופיע במקום אחר - באותו האופן, האחד אהב את "אשתו של בורדן", שרה והשני את "המאהבת" אוליביה, אך לא לזאת ולא לזאת גילו את סודם.
לאחר שאנג'יר מת מבין תאום בורדן הנותר את סודו של יריבו ומתאחד עם בתו.
יוקר המחיה או עלות המחיה הוא מושג תאורטי מן האסכולה הקפיטליסטית המתייחס לעלות הממוצעת של צריכת משקי הבית באזור נתון, הנדרשת לשם שמירה על רמת חיים מסוימת בתנאי שוק חופשי.
במשך הזמן, משתקפים השינויים ביוקר המחיה במדד המחירים לצרכן (הקרוי לעיתים "מדד יוקר המחיה").
עלייה מתמשכת במדד המחירים לצרכן קרויה אינפלציה, וירידה מתמשכת קרויה דפלציה.
מדדי יוקר המחיה משמשים לרוב כדי להשוות את עלות ההוצאות הנדרשת לשם שמירה על רמת חיים מסוימת באזורים גאוגרפיים שונים.
את ההבדלים הגאוגרפיים ביוקר המחיה ניתן למדוד במונחים של השוואת שיעורי שווי כוח הקנייה במדינות או בערים שונות בעולם.
השוואה מצומצמת בתחום זה נעשית במדד ביג מק, המשווה את מחירו של כריך המבורגר "ביג מק" ברשת "מקדונלד'ס" במדינות שונות.
יוקר המחיה גבוה יותר במדינות מפותחות מאשר בשווקים מתעוררים, ואף יותר בהשוואה למדינות מתפתחות.
לדוגמה, במדינה נחשלת כגון סומליה ניתן לרכוש בעשרה דולרים כמות סחורות ושירותים אשר גדולה במידה ניכרת מזו שניתן לרכוש באותו הסכום במדינה מפותחת כגון ארצות הברית, אם כי טיב הסחורות וזמינותן ירודים בהתאמה.
יוקר המחיה נמדד בהשוואה למספר משתנים, בעיקר רמת המחירים והתמ"ג לנפש, המבטא את העושר של כלל תושבי המדינה.
אם מחירים במדינה מסוימת גבוהים מהממוצע, אולם גם ההון שבידי התושבים גבוהים במידה דומה - מעשית פירוש הדבר הוא שיוקר המחיה מתאזן ואינו נחשב כגבוה.
על פי הספרות המחקרית, קיים מתאם חיובי בין תמ"ג לנפש לבין רמת המחירים.
המדד המשולב של רמת המחירים וכוח-קנייה מכונה PPP, ונמדד על ידי הלשכות המרכזיות לסטטיסטיקה במדינות השונות, ומרוכזים על ידי ארגונים שונים דוגמת ה-OECD, במדידות המשוות בין מחיריהם של למעלה מ-3,000 מוצרים ושירותים שונים בכל מדינה.
גורמים שונים מקשים על השוואה מדויקת בין המדינות השונות, וביניהם שינויים בשער החליפין ושינויים בסיווג מוצרים ושירותים לקטגוריות שונות בין המדינות השונות.
ארגון המזון והחקלאות מקיים מדידה בינלאומית של עלות מוצרי המזון, לפי שיטה אחידה החל משנות ה־90. במדידות הארגון הגיעו מחירי המזון לשיאם ביולי 2011 וסוף שנת 2021.
אם משווים בין רמת המחירים לבין התמ"ג לנפש, ישנו מתאם יחסי בין הגורמים, כך שמדינות עם רמת מחירים גבוהה לרוב מתאפיינות גם בתמ"ג גבוה לנפש.
בקרב מדינות ה-OECD פערי מחיר מתאזנים בדרך כלל בין החברות השונות בארגון, כאשר מבצעים את ההשוואה לתמ"ג לנפש.
מספר מדינות החברות בארגון מעט חורגות מהשוואה זו.
בין חברות הארגון בהן התמ"ג לנפש נמוך ביחס לרמת המחירים, להן ניתן לייחס יוקר המחיה גבוה, בולטות יחסית איסלנד וישראל, ובמידה פחותה גם ניו זילנד ומדינות סקנדינביה.
בהשוואת רמת המחירים בין ישראל לארגון ה-OECD, נכון לשנת 2024 ישראל מדורגת כמדינה השלישית הכי יקרה מבין מדינות ה-OECD.
אם משקללים את התמ"ג וכוח הקנייה של הישראלים היא יכולה להחשב למדינה היקרה ביותר מבין המדינות המפותחות.
רמת התמ"ג לנפש של ישראל עומדת על 92% מהממוצע במדינות ה-OECD.
שווי כוח קנייה של ישראל (מדד ה-PPP) מצביע על כך שכוח הקנייה של האזרח הישראלי נמוך יחסית למדינות אחרות, בעיקר בשל יוקר המחיה.
סל הצריכה הישראלי הוא השלישי הכי יקר ממדינות ה-OECD והוא התייקר ב-40% משנת 2009. על פי דו"ח העוני של לתת, בשנת 2025 חל גידול של 5.5% באומדן עלות המחיה המינימלית לנפש ועליה של 10% בעלות המחיה הנורמטיבית המייצגת את עלות המחיה הסטנדרטית של מעמד הביניים.
במדד אחר שפורסם בשנת 2020 על ידי המגזין CEOWORLD, ישראל דורגה במקום השמיני ברשימת המדינות היקרות ביותר בעולם למחיה.
גם במדד שפורסם בשנה זו במגזין Business דורגה ישראל במקום השמיני בעולם בדירוג יוקר המחיה
עוד טרם הצטרפותה של ישראל ל-OECD, נמדד יוקר המחיה במדינה בהשוואה למדינות החברים בארגון.
מדידת המחירים בענפים השונים במדינות ה-OECD מתבצעת מדי כמה שנים, ומשקללת את רמת המחירים במונחי כוח קנייה (כלומר, בשקלול תמ"ג לנפש).
הטבלה מעודכנת בהתאם למדידה של שנת 2017.
השוואה ל-OECD, ממוצע הארגון = 100ענף בישראל20142017טבק, משקאות אלכהוליים וסמים145150דיור, מים, חשמל, גפ"מ ודלקים123148ריהוט, ציוד ואחזקת בית134121תחבורה130122מסעדות ובתי מלון129139מזון והמשקאות לא-אלכהוליים125137בריאות119131תרבות ובידור116121תקשורת9077ביגוד והנעלה103121חינוך94112
משנת 2020 העולם נמצא במשבר כלכלי בעקבות משבר הקורונה ששיבש את שרשראות ההספקה ופגע בהתנהלות המשקים בעולם.
במהלך 2021 בארצות הברית נרשמה אינפלציה שנתית של 7%, בבריטניה 5.4% ובגרמניה 5.3%.
בשנה זו בישראל האינפלציה עמדה על כ-2.8%.
בין אוקטובר 2020 לאוקטובר 2021 שיעור האינפלציה בישראל עמד על כ-2.4% בעוד שיעור חציון ה־OECD עמד על כ-4.2%.
בישראל, רכישת דירה ממוצעת דורשת כ-12 שנות שכר.
לפי דו"ח של מרכז טאוב, מספר שנות העבודה הנדרשות לרכישת דירה עלה מ-7.8 שנים בשנת 1998 ל-12.1 שנים בשנת 2016.
מחקר שערכו פרופ' דני בן-שחר פרופ' סטוארט גבריאל וד"ר אליאור כהן הראה כי חלה עלייה חדה של 89 אחוז בממוצע מספר החודשים הנדרשים לרכישת דירה נורמטיבית בישראל משנת 2003 עד שנת 2022: מ-93 חודשים ב-2003 ל-176 חודשים ב-2022.
על פי דו"ח הנדל"ן לשנת 2022 של חברת דלויט, מבין מדינות ה-OECD ישראל מדורגת בין חמש המדינות שבהן הכי קשה לרכוש דירה.
בשנת 2024 מחירי הדירות התיקרו ב-6.7% בשנה זו.
בשנים 2022–2023 עלה שכר הדירה בערים הגדולות בשיעור ממוצע של 6%.
בין אוגוסט 2022 לאוגוסט 2023 עלו מחירי השכירות בכ-13% בממוצע.
על פי מדד הנשיגות, בין השנים 2022–2023, כ-11.7% ממשקי הבית בישראל איבדו את היכולת לרכוש דירה, נוכח העלייה בריבית ובמחירי הדירות.
על פי נתוני הלמ"ס הלשכה נכון לסוף 2023, עבור 77% ממשקי הבית בישראל דירה אינה בת השגה, לעומת 65.4% ב-2019.
יוקר המחיה החל לתת אותותיו בתחום המזון בענף הפירות בראשית 2010 כאשר מחירם של הפירות השונים הגיע לרמה של 10 ש"ח ומעלה לק"ג בודד.
נכון לשנת 2024 יוקר המחיה בישראל הוא הגבוה מבין מדינות ה־OECD.
מחירי המזון בארץ הם השניים בגובהם בין המדינות המפותחות, וגבוהים ב-52% מהממוצע.
בדו"ח מבקר המדינה שפורסם בנובמבר 2024 כותב מבקר המדינה כי מדינת ישראל מתאפיינת בריכוזיות גבוהה בתחום המזון ומביע ביקורת על תפקוד הממשלה בנושא.
להלן פירוט רמת המחירים בענף המזון בישראל בהשוואה ב-OECD במונחי כוח קנייה (כלומר, בשקלול תמ"ג לנפש).
ההשוואה אינה מלאה, מכיוון שמוצרי המזון במדינות השונות נבדלים באיכות המזון, והשוואת המחירים עשויה להיות מושפעת משינויים בשערי החליפין.
בנוסף, ההשוואה משקללת את הממוצע לכל תת-ענף מבין מוצרים שונים השייכים לאותה קטגוריה, או ממוצע של מוצרים זהים שנמצאים בנקודות מכירה שונות, כך שייתכן מצב בו קבוצת מוצרים יקרה יותר בממוצע, אולם בתוך הקבוצה פריטים שונים או נקודות מכירה מסוימים זולים מה-OECD.
מבין תת-הענפים, רמת המחירים גבוהה בעיקר בענפים בהם מתקיים פיקוח ממשלתי הדוק ומתבצע ניהול מכסות, כמו משקי החלב והביצים.
הגורמים והסיבות ליוקר המחיה בענף המזון בישראל
המזון בישראל יקר באופן יחסי למדינות בעולם.
בין הגורמים ליוקר המחיה העדר תחרות, וריכוזיות גבוהה ביחס לעולם.
רבים מהמוצרים הבסיסיים הנמכרים ברשתות המזון משווקים על ידי מונופולים ואוליגופולים, להם יכולת לשמר את רמת המחירים הגבוהה.
בישראל ישנן עשר חברות ששולטות בכ-70% מכלל מכירות המזון והצריכה, שישה יצרני מזון גדולים (תנובה, אסם, שטראוס, קוקה קולה ישראל, נטו ויוניליוור), שני יבואנים גדולים (דיפלומט ושסטוביץ) ושתי חברות טואלטיקה (סנו וחוגלה).
לאלו יכולת רבה להשפיע באופן מהותי על גובה המחירים בענף המזון, בגלל שהן מספקות סל נרחב של מוצרים ומותגים מובילים לרשתות השיווק.
לאורך שנים, הן רכשו עוד ועוד חברות כך שברבים ממוצרי המזון הבסיסיים קיים מונופול או לכל היותר שניים עד שלושה יצרנים.
למרות כמה רפורמות שקידמו ממשלות ישראל מאז תחילת המאה ה-21 להגברת התחרות בענף המזון, חלק ניכר ממחירי המזון לא ירדו ואילו הרווחיות של אותם ספקי מזון גדולים עלתה בהתמדה.
השליטה המוחלטת של אותם ספקי מזון במדפי רשתות השיווק, מבוססת על כך שהם מייצרים או מייבאים סל מוצרי מזון נרחב ומחזיקים במספר רב של מותגים חזקים, שחלקם מהווים מונופול ולרבים מהם נתח שוק משמעותי.
הספקים רכשו במשך השנים חברות מתחרות וצברו כוח רב, המתורגם לתלות גבוהה של רשתות השיווק בהם, מגבילה את "כוח המיקוח" של הקמעונאים וכן חוסמת מתחרים - יצרני ויבואני מזון קטנים ממדפי הסופרמרקטים.
סיבה נוספת ליוקר המחיה בשוק המזון בישראל הוא המע"מ.
השוק מגלגל כ-40–50 מיליארד שקל בשנה כלומר, המע"מ הנגבה הוא בסביבות כ-7 מיליארד שקל.
לפי נתוני האיחוד האירופי, שיעור המע"מ על מזון בישראל גבוה ב-7% עד 9% ממדינות ה-OECD.
המע"מ בסך 17% על המזון (למעט פירות וירקות) הוא מהגבוהים בעולם - מקום שישי מתוך כ-40 מדינות.
קיימים מספר חסמים בשוק המזון בישראל שתורמים ליוקר המחיה בענף המזון:
מכסות ייצור – בחלק ממוצרי המזון השוק הישראלי מגדיר ליצרן את הכמות שייצר ואת המחיר בו ימכור את מוצרים.
למעשה מדובר בהגבלת התחרות בין היצרנים המקומיים ויצירתו של קרטל ייצור מקומי במודע.
ענפי החלב והביצים הם השרידים האחרונים מתקופות בהן ענף המזון כולו תוכנן על ידי הממשלה לכל אורך שרשרת הייצור.
הגבלת הייצור המקומי לבדה אינה אפקטיבית ללא חסימת ייבוא.
לכן המדינה מונעת ייבוא באמצעות מכסי מגן.
מכסי מגן – מדינת ישראל מטילה מכסי מגן שיכולים להגיע עד מאות אחוזים.
המכס נועד למנוע ייבוא מוצרי מזון זולים לישראל ולחייב את הצרכן המקומי לקנות תוצרת מקומית יקרה.
גם כאשר מעניקה המדינה מכסות ייבוא בפטור ממכס מדובר לרוב על כמות מצומצמת שאין בה בכדי להשביע את הביקוש המקומי.
מעבר לכך, מדובר בדרך כלל על מעט זוכים במכסות אלו וממילא נוצרת ריכוזיות במקטע הייבוא, שמעלה את יוקר המחיה בכך שהיא גורפת לכיס היבואן את רוב הורדת המכס.
זאת לעומת יבוא חופשי ללא מכסים, בו יבואנים רשאים לקום ולהתחרות, ובכך התועלת מתגלגלת לצרכן.
תקינה – בתחום המזון ישנן חובות תקינה רבות המקשות על ייבוא מזון לארץ.
החל מהחוק להגנת הצומח המשמש בעיקר להגנה על תוצרת מקומית מפני תחרות (ולא בהכרח מפני מחלות ומזיקים) וכלה בשירותי בריאות המזון המונעים ו/או מייקרים ייבוא מוצרי מזון לישראל בסבך בירוקרטי המקשה על היבוא המסודר.
ניסיונות לפתור את יוקר המחיה
לאחר המחאה החברתית בישראל בשנת 2011, שהתמקדה בעיקר ביוקר המחיה, במשך מספר שנים הנושא היה על סדר היום הציבורי ובוצעו מספר מהלכי חקיקה או רפורמה במטרה לשפר את הנושא.
רפורמות בתחום הדיור - תחום הדיור היה אחד הנושאים המרכזיים במחאת 2011, ובעשור שלאחריה שרי אוצר הציעו מספר מתווים במטרה להקל על יוקר המחיה בתחום הדיור.
אף על פי כן, נכון לתחילת 2022 מחירי הדיור ממשיכים לעלות.
מחירי הדיור עלו בהתמדה מאז שנת 2008, זאת למרות ניסיונות של ממשלת ישראל לרסן עלייה זו.
במרוצת השנים עלו מספר ניסיונות לטפל בכך: מע"מ אפס, מחיר למשתכן, מחיר מופחת, מחיר מטרה, דירה בהנחה, תמ"א 38 ופינוי בינוי.
הגברת התחרות בתחום התקשורת הסלולרית - החלה בסוף שנת 2011, ובתוך זמן קצר הביאה לירידה ממוצעת של למעלה מ-50% בעלות התקשורת הסלולרית.
הסכם שמיים פתוחים - ההסכם בין ישראל לאיחוד האירופי נחתם בשנת 2013 ואפשר את כניסתן של חברות לואו קוסט רבות להפעלת טיסות בישראל.
חוק המזון - נכנס לתוקף בשנת 2015 לאחר שנחקק כתוצאה מוועדת קדמי שהוקמה במחאה החברתית של 2011, ובו מספר סעיפים שמטרתם להוריד את יוקר המחיה.
בדיקה שבוצעה לאחר 5 השנים הראשונות של החוק, הראתה כי החוק אמנם חסך עלויות לרשתות המזון, אולם בפועל לא גולגל החיסכון לצרכנים, אלא הגדיל את הרווח של הרשתות.
רפורמת ה"ביוש" – נכנסה לתוקף בשנת 2018. משרד הכלכלה כפה הצבת שילוט ברשתות למיניהן.
בכל מדף, בצמוד לכתריסר מותגים, נכתב מה המחיר הממוצע, במדינות נבחרות.
היא הובילה להורדת מחירים במוצרים שנבחרו ואף בכמה מאלה שלא הוצגו.
הרפורמה פקעה במהלך המשבר הפוליטי בישראל.
רפורמת הייבוא – אושרה בשנת 2021. הסרת חסמים ביבוא כמו התרה של כניסת מוצרים לישראל תותר אם הוא בעל תו תקן אירופי או אמריקאי גם אם הם חסרי תו תקן ישראלי.
רפורמת החקלאות – אושרה בשנת 2022. כללה הקלה על יבוא ביצים, פירות וירקות יחד עם שינויים נוספים כמו שינוי במבנה פיקוח המחירים על הביצים.
בשנת 2021 המגזין The Economist קבע כי תל אביב היא העיר היקרה בעולם.
ב-9 בפברואר 2022 פרסם משרד האוצר תוכנית להפחתת יוקר המחיה.
במסגרת התוכנית נכללו כמה צעדים כגון: נקודת זיכוי ממס הכנסה לכל הורה לילדים בגילאים 6–12 והגדלת מענק עבודה לעובדים בשכר נמוך.
ב-3 במרץ 2023 ממשלת ישראל אישרה את הצעת החוק של שר האוצר בצלאל סמוטריץ' להענקת נקודת זיכוי נוספת במס להורים לילדים בגילאים 6 עד 17 והשוואת מענק העבודה של אבות עובדים לזה של אמהות עובדות.
כמו כן, במסגרת תוכנית מענק עבודה רשות המיסים מעניקה כ-4000 ש"ח בממוצע לשנה לעובדים העונים על הדרישות לקבלת מענק זה.
ישנה המלצה להגיש תביעה למענק הכנסה עד חודש מאי 2023, כדי לזכות בתשלום הראשון של המענק כבר ב-15 ביולי 2023.
במסגרת התוכנית להפחתת יוקר המחיה שפרסם משרד האוצר ב-2022 הוצע לבטל את המכסים על מגוון מוצרי מזון, כגון, בשר בקר, דגי ים, רטבים, עוגות וקמח.
כמו כן, הוצע להרחיב את המכסות הפטורות כדי שיחולקו במחיר מינימום לצרכן בשמן זית, ביצים ודבש.
בפברואר 2022 הודיע השר סמוטריץ' על ביטול המכסים בתחום המזון ובמוצרים טכנולוגיים שהוחל בתקופת הממשלה הקודמת.
יוקריין אינטרנשיונל איירליינס (באוקראינית: Міжнародні Авіалінії України; באנגלית: Ukraine International Airlines) היא חברת הדגל וחברת התעופה הגדולה באוקראינה.
בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי בוריספיל הסמוך לקייב.
החברה נוסדה באוקטובר 1992, והחלה את פעילותה בנובמבר של אותה השנה.
החברה טסה ליעדים בתוך אוקראינה, באירופה, אסיה, המזרח התיכון וצפון אמריקה.
הסמל על הזנב שונה גם הוא, ובמקום הסמל של אוקראינה בשילוב עם בז, נשאר רק סמל של בז.
בשנת 2013, לאחר שחברת התעופה הגדולה ביותר של אוקראינה באותה התקופה, איירוסוויט, פשטה את רגלה, יוקריין אינטרנשיונל הצליחה לשחזר את רוב קוויה של חברת התעופה הגדולה שחדלה להתקיים והפכה למוביל האווירי הראשי באוקראינה.
בשנת 2015 חברת התעופה נאלצה לבטל את כל טיסותיה ליעדים ברוסיה בעקבות איסור רוסי על טיסות של חברות תעופה אוקראיניות למדינה, על רקע הסכסוך במזרח אוקראינה והסיטואציה עם חצי האי קרים.
ביוני 2016 פשטו כוחות היחידה הממשלתית האוקראינית למלחמה בשחיתות על משרדי החברה, במסגרת חקירה נגד דניס אנטוניוק, לשעבר ראש שירות התעופה הלאומי של אוקראינה, הגוף האחראי על חברות התעופה במדינה.
לדברי היחידה, הפשיטה נדרשה מכיוון שהחברה סירבה להעביר מסמכים בקשר לחקירה.
בפברואר 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, השהתה החברה את פעילותה.
יוקריין אינטרנשיונל מפעילה קרוב ל-700 טיסות פנימיות ובינלאומיות בין 8 יעדים באוקראינה (קייב, אודסה, לבוב, דניפרופטרובסק, ויניצה, חרקוב, זפורוז'יה, איוונו-פרנקיבסק) ליותר מ-40 יעדים באירופה, חבר המדינות, אסיה, המזרח התיכון וצפון אמריקה.
באמצעות חברות תעופה אחרות שנחשבות לשותפות של יוקריין אינטרנשיונל, החברה מאפשרת לנוסעיה להגיע ליותר מ-3000 יעדים ברחבי כל העולם.
יוקריין אינטרנשיונל מחזיקה בתעודה מיוחדת המאפשרת לה לספק בדיקות טכניות חשובות וקשות ביותר במטוסי הבואינג של החברה.
צי המטוסים של החברה, נכון לאפריל 2019:
חברת התעופה מפעילה טיסות בין תל אביב ל-7 יעדים באוקראינה: 24 טיסות שבועיות לקייב, 4 טיסות שבועיות ללבוב, 7 טיסות שבועיות לאודסה, 4 טיסות שבועיות לדנייפרופטרובסק, 2 טיסות שבועיות לחרקוב, 2 טיסות שבועיות לזפוריז'יה 2 טיסות שבועית לויניצה.
טיסות החברה לישראל מבוצעות בשלל מטוסיה, וכוללות גם מטוסים רחבי גוף מסוג בואינג 777 ובואינג 767 ומטוסים קטנים מסוג אמבראר ובואינג 737.
ב-8 בינואר 2020, מטוס מדגם בואינג 737-800, שהיה בדרכו מנמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני בטהראן בירת איראן לנמל התעופה בוריספיל בקייב, בטיסה 752 של החברה, הופל בטיל קרקע-אוויר איראני ששוגר בטעות, וכל 176 נוסעיו נספו.
אנדו נולד באקיטה שבמחוז אקיטה.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה אנדו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בתרגיל על המתח, במקום חמישי על סוס הקפיצות ובתחרות הקרב-רב אישי, במקום שביעי בתרגיל על המקבילים, במקום עשירי בתרגיל הקרקע ובתרגיל על סוס הסמוכות ובמקום 12 בתרגיל על הטבעות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1962 זכה אנדו ב-7 מדליות, 2 זהב, 3 כסף ו-2 ארד.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה אנדו ב-4 מדליות מהן 3 זהב ו-1 כסף.
3 מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים ומדליית כסף בתרגיל הקרקע.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתרגיל על המתח, במקום שישי בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל על הטבעות ובמקום 17 בתרגיל על סוס הסמוכות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בדורטמונד, מערב גרמניה בשנת 1966 זכה אנדו ב-3 מדליו, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ו-2 מדליות כסף בתרגיל הקרקע ובתרגיל על המתח.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה אנדו ב-2 מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ומדליית כסף בתרגיל על סוס הקפיצות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בתרגיל על המתח, במקום שמיני בתחרות הקרב-רב אישי ובתרגיל על הטבעות, במקום תשיעי בתרגיל על המקבילים, במקום 11 בתרגיל הקרקע ובמקום 26 בתרגיל על סוס הסמוכות.
אנדו נפטר ב-25 במרץ 2009 מסרטן הוושט.
בשנת 1999 זכה אנדו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות.
יוּקִיקוֹ אָקָאבָּה (ביפנית: 赤羽 有紀子; נולדה ב-18 באוקטובר 1979) היא רצה יפנית למרחקים ארוכים שמתמחה במקצים של ריצת 10000 מטר, חצי מרתון ומרתון.
אקאבה נולדה בעיירה האגה שבמחוז טוצ'יגי, יפן.
היא זכתה במדליית הכסף באוניברסיאדת פלמה (1999) במקצה חצי המרתון.
באוניברסיאדת בייג'ינג (2001) זכתה במדליית הארד במקצה ל-10,000 מ' וסיימה במקום השמיני במקצה ל-5,000 מ'.
באולימפיאדת בייג'ינג סיימה במקום ה-20 במקצה ל-10,000 מ', אך במקצה ל-5,000 מ' לא העפילה לגמר.
באליפות העולם באתלטיקה 2009 שנערכה בברלין סיימה במקום ה-31 במרוץ המרתון.
באותה שנה השתתפה גם באליפות העולם בחצי מרתון בבירמינגהאם, אולם היא לא השיגה הישג משמעותי, אישי או קבוצתי, באליפות זו.
בשנת 2009 הגיעה למקום השני במרתון אוסקה הבינלאומי לנשים.
בתחילת שנת 2010 השתתפה שוב במרתון אוסקה, אך אף שהייתה מועמדת לאחד המקומות הראשונים, היא פרשה באמצע המרוץ.
עד מהרה היא חזרה לכושרה והגיעה למקום השני בתחרות חצי המרתון לנשים במצואה במרץ של אותה שנה עם תוצאה של 1:11:09. באותה שנה גם השתתפה במרתון לונדון והגיעה למקום השישי עם זמן של 2:24:55, שיא אישי למרחק זה.
בשנת 2011 הגיעה במקום הראשון במרתון אוסקה עם תוצאה של 2:26:29, הזכייה הראשונה שלה במקצה מרתון, אולם תוצאה זו לא הספיקה עבורה בשביל להיכלל בסגל יפן לאליפות העולם.
באותה שנה הגיעה שוב למקום השישי במרתון לונדון, תוך שהיא קובעת שיא אישי של 2:24:09. אף שהגיעה למקום השמיני במרתון נגויה ב-2012, היא נבחרה למחליפה בסגל היפני לאולימפיאדת לונדון בשל מיקומה מאליפות העולם.
בשנת 2013 היא סיימה את מרתון אוסקה במקום השני, אך בעקבות פסילת המנצחת, יוקיקו אקאבה בסופו של דבר זכתה בתחרות.
יוקיו נינגאווה (ביפנית: 蜷川 幸雄; 15 באוקטובר 1935 – 12 במאי 2016) היה במאי תיאטרון, במאי קולנוע ושחקן יפני, שנודע בעיקר בשל הפקותיו בשפה היפנית של מחזותיו של ויליאם שייקספיר ושל הטרגדיות היווניות.
הוא ביים את "המלט" שמונה פעמים, ועשה זאת בצורה שונה בכל פעם.
יוקיו נינגאווה נולד בעיר קווגוצ'י שבמחוז סאיטאמה, יפן.
ב-1955 הצטרף ללהקת התיאטרון סייהאי.
ב-1967 עזב את הקבוצה והקים להקת תיאטרון משלו בשם "תיאטרון העם המודרני".
מחזות בבימויו הוצגו לראשונה ב-1969, אז התקיימו הצגות הבכורה הראשונות של שני מחזות בבימויו, פרי עטם של טושירו אישידו וקוניו שימיזו.
"תיאטרון העם המודרני" התפרק ב-1971 וכעבור שנה ייסד להקת תיאטרון חדשה בשם "להקת פריחת הדובדבן", שהתפרקה שלו שנים אחרי-כן, ב-1974.
שנת 1974 הייתה נקודת מפנה עבור נינגאווה, כשטדאו נקאנה, מפיק התיאטרון של חברת טוהו דאז, הזמין אותו לביים הצגות תיאטרון גדולות, וכתוצאה מכך הוא החל לעבוד על מחזה שייקספירי בפעם הראשונה, הוא ביים את "רומיאו ויוליה".
מאז אותה עת הוא נהפך לאחד הבמאים המהוללים ביותר בתיאטרון העולמי.
הוא גם העלה נושאי בימוי מעניינים, כמו פרויקט שהשיק ב-1998, לבימוי כל מחזותיו של שייקספיר, או בשנת 2000 כשביים מחזות יווניים, שבו הפקה שלו ארכה עשר שעות וחצי.
החל מ-1983, כשביים את "מדיאה", נינגאווה החל לערוך מדי שנה סיבובי הופעות מעבר לים, שהביאו למוניטין הרב שיצא לו באירופה, ארצות הברית וקנדה.
בשנות התשעים הוא הוזמן להציג מחזה בלונדון מדי שנה, שלוש שנים ברצף – "חלום ליל קיץ" ב-1996, "שינטוקומארו" ב-1997 ו"המלט" ב-1998. בנוסף לכך הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית בשנים 1999–2000 והציג את "המלך ליר" בלונדון ובסטרטפורד אפון אייבון.
בלהקת התיאטרון שלו "נינגאווה סטודיו", המשיך לביים הפקות ניסיוניות עם צוות צעירים.
במהלך השנים הקים שתי להקות תיאטרון שעובדות בשני תיאטראות בטוקיו: תיאטרון קוקון, ותיאטרון סאיטאמה.
ב-2006 הקים להקת תיאטרון חדשה לאנשים מעל גיל 55 הקרויה "תיאטרון הזהב של סאיטאמה" שיושב בתיאטרון סאיטאמה.
למרות שהיה ידוע מחוץ ליפן בעיקר בשל סיבובי ההופעות שלו של קלאסיקות אירופאיות, נינגאווה ביים גם עבודות המבוססות על כתיבה יפנית מודרנית, בכלל זה מחזות נו מודרניים של יוקיו מישימה (איתם ערך סיבוב הופעות במרכז לינקולן בראשית קיץ 2005) ומספר מחזות אחרים של מחזאים יפניים, בכללם שוג'י טריאמה וקוניו שימיזו.
הוא גם ביים מחזות של צ'כוב, ודרמה אירופאית מודרנית.
בנוסף לכך ביים גם כמה סרטים.
המחזה השייקספירי "טיטוס אנדרוניקוס" בבימויו, הציג באנגליה ביוני 2006, בתיאטרון שייקספיר המלכותי בסטרטפורד ובתיאטרון המלכותי בפלימות', במסגרת פרויקט גדול של הלהקה השייקספירית המלכותית – פסטיבל כל העבודות של שייקספיר (2006–2007).
ב-2007 השתתפה הלהקה שלו באירוע התיאטרון הבינלאומי של ברביקן במרכז האמנויות ברביקן בלונדון, בו העלו את המחזה "קוריולנוס".
הוא ביים את המחזה "הלילה השנים עשר" של שייקספיר בסגנון הקבוקי, שהציגה במרכז האמנויות ברביקן בלונדון בשנת 2009.
בדצמבר 2012 ביים את המחזה "נשות טרויה" מאת אֶוּריפִּידֶס.
הייתה זו קופרודוקציה בין התיאטרון הקאמרי לטוקיו מטרופוליטן, לרגל 60 לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
אנסמבל השחקנים הורכב מישראלים יהודים, ערבים ויפנים.
ההצגה הציגה באותו חודש בטוקיו ובתיאטרון הקאמרי בתל אביב.
נינגאווה זכה בפרסים רבים ביפן, וגם זכה בתוארי דוקטור לשם כבוד בבריטניה – מטעם אוניברסיטת אדינבורו (1992) ומטעם אוניברסיטת פלימות' (2009).
בשנת 2011 הוענק לנינגאואה את אות הכבוד הגבוה ביותר מקיסר יפן על תרומתו לתרבות.
הוא אביה של הצלמת ובמאית הקולנוע הידועה מיקה נינגאווה.
יוקריט הלסינקי (בפינית: Helsingin Jokerit; פירוש השם בפינית הוא "ג'וקרים" או "ליצנים") היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מהלסינקי, פינלנד.
יוקריט היא אחת מקבוצות הפאר של הענף בפינלנד, וזכתה ב-6 אליפויות של הליגה העליונה של פינלנד (SM-Liiga).
שני השחקנים הנחשבים לגדולים בתולדות פינלנד, יארי קורי וטמו סלאנה, גדלו בקבוצה.
קורי הוא כיום אחד הבעלים שלה.
מ-2014 עד 2022 הייתה יוקריט לקבוצה הנורדית הראשונה והיחידה בליגת KHL.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה עזבה יוקריט את ליגת ה-KHL, ונכון ל-2023 אינה משחקת בליגה כלשהי.
בעונת 2023/24 הצטרפה הקבוצה לליגה הפינית השנייה (Mestis), לאחר שבקשתה להצטרף מחדש לליגה הראשונה נדחתה.
יוקריט קמה ב-1967 על חורבותיה של קבוצה חובבנית בליגה השנייה של פינלנד, שחובותיה הכריעו אותה והיא נאלצה להתפרק.
איש העסקים איימו מאקינן השתלט על נכסי הקבוצה המפורקת, כולל כל שחקניה, במחיר של חצי מחובותיה, והקים קבוצה חדשה, חצי מקצוענית, שירשה גם את המקום של הקבוצה המפורקת בליגה השנייה בפינלנד.
ב-27 באוקטובר 1967 התקיימה אספת הייסוד של הקבוצה.
לוגו הליצן הקורץ, המלווה אותה עד היום, אומץ באופן מיידי על בסיס דמויות ג'וקר מחפיסות קלפים שונות.
היא קבעה את ביתה ב"היכל הקרח הלסינקי", אולם בן כ-8,000 מקומות ישיבה.
מאקינן שם לו למטרה להעפיל במהירות לליגה העלניונה של פינלנד, ומרבית שחקני הקבוצה החובבנית אותה ירש לא שרדו בקבוצה לאורך זמן.
יוצא דופן היה החלוץ טימו טורונן, ששרד בקבוצה שנים רבות והוא עדיין (2015) מבקיע המצטיין שלה בכל הזמנים.
מאקינן הצליח במטרתו, ושנתיים לאחר היווסדה העפילה יוקריט לליגה העליונה.
יוקריט התבססה במהירות בליגה העליונה של פינלנד, שנקראה אז SM-Sarja.
בעזרת רכש נבון זכתה הקבוצה במקום השני בליגה ב-1971, וב-1973 זכתה באליפות ראשונה.
באותה תקופה יצרה הקבוצה ליגת נוער פנימית עם מאות נערים, שצברו ניסיון משחק ויצרו עבור הקבוצה מאגר של כישרונות צעירים.
אחד מאותם כישרונות היה החלוץ יארי קורי, שכיכב בקבוצה במחצית השנייה של העשור בטרם הפך לכוכב על בליגת ה-NHL במדי אדמונטון אוילרס.
עם זאת, באותה תקופה דעך כוכבה של הקבוצה שהפכה לקבוצת תחתית בליגה, ולמעשה ביצועיו של קורי הצילו אותה מירידה לליגה השנייה.
המייסד איימו מאקינן פרש מניהול הקבוצה ב-1980, והקבוצה עברה להיות מנוהלת על ידי חברה שהוקמה לצורך כך.
ב-1982 זכתה יוקריט לרכש משמעותי – מגן נבחרת ברית המועצות ניקולאי מקארוב (אחיו הבוגר של כוכב ההתקפה של הנבחרת סרגיי מקארוב).
מקארוב הוביל את הקבוצה עד לגמר הפלייאוף של הליגה הפינית (שכעת נקראה SM-Liiga) אך לא שותף בו בגלל פציעה קשה שנגרמה ממכת מקל מכוונת של שחקן יריב, ויוקריט נוצחה בסדרת הגמר על ידי יריבתה העירונית, HIFK הלסינקי.
מקארוב לא התאושש מהפציעה ובעונה הבאה, לאחריה פרש מפעילות, ירדה יכולתו באופן מורגש.
בשנים הבאות חזרה יוקריט להיות קבוצת תחתית עקב בעיות כספיות שגרמו לעזיבת חלק גדול משחקניה המובילים, והקבוצה ירדה לליגה השנייה ב-1987.
לעזרתה של הקבוצה באה שוב תוכנית השחקנים הצעירים הענפה שלה.
לאחר שקבוצת הצעירים עד גיל 20 של המועדון זכתה באליפות פינלנד ב-1988, הועלו כוכביה לקבוצה הבוגרת.
בין הכוכבים הצעירים בלטו בעיקר השוער ארי סולנדר והחלוץ טמו סלאנה, שהפך לכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה בדרך לקריירת NHL מפוארת.
הסגל הצעיר והמבטיח העלה את הקבוצה בחזרה לליגה העליונה ופתח את עידן השיא של הקבוצה, אף על פי שבסוף שנות ה-80 עדיין נמשכו הבעיות הפיננסיות והניהול הכושל שנבע מהצורך להגיע להסכמה בין כל חברי הדירקטוריון, הסכמה שכמעט אף פעם לא הושגה.
שנות ה-90: תחילת עידן הרקימו ושנות השיא
ב-1991 השתלט חבר דירקטוריון הקבוצה, איש העסקים הארי הרקימו, על הקבוצה.
הוא הפך ליו"ר הקבוצה ופירק את הדירקטוריון שגרם לסטגנציה שבה שקעה.
בעזרת הכוח שצבר לעצמו הוכיח הרקימו את היכולת הניהולית והעסקית שלו, ובתוך שנים מעטות הפך המועדון שהיה על סף פשיטת רגל למועדון העשיר ביותר בספורט הפיני כולו.
עם שחקני רכש חדשים ועם הכוכבים שעלו מקבוצת הצעירים זכה המועדון לשנותיו היפות ביותר, עם 4 אליפויות פינלנד (1992, 1994, 1996 ו-1997) ושני גביעים אירופים רצופים ב-1995 ו-1996.
הרקימו בנה עבור הקבוצה את ביתה הנוכחי, הארטוול ארנה (כיום הלסינקי האלי), אליו עברה הקבוצה ב-1997. זו הייתה הפעם הראשונה באירופה שבה קבוצה זכתה לשחק באולם ביתי שהיה בבעלות פרטית של בעליה.
הקבוצה שמה את יהבה על מפעל אירופי חדש ומבטיח, ליגת האלופות בהוקי קרח, שייסדה פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית.
הקבוצה התבססה בשנים הבאות על שחקני רכש יקרים, כגון החלוץ אסה טיקנן שחזר למולדתו לאחר שנים מוצלחות מאוד באדמונטון אוילרס איתה זכה 5 פעמים בגביע סטנלי.
ההימור על ליגת האלופות התגלה כטעות.
המפעל נכשל כישלון חרוץ ולא הכניס לקבוצה את הכספים שקיוותה שיכניס לה, ובליגה, אף על פי שחקני הרכש היקרים, ירדו ביצועיה.
ההישג הבא שלה היה עלייה לסדרת גמר הפלייאוף ב-2000, בה הפסידה.
2000–2013: שנים אחרונות בליגה הפינית
בתחילת המאה ה-21 כיכבו בקבוצה השוער הצעיר קרי להטונן, שהפך מאוחר יותר לאחד השוערים הטובים בעולם במדי דאלאס סטארס בליגת ה-NHL, והחלוץ הוותיק וילה פלטונן שזכה עם נבחרת פינלנד באליפות העולם ב-1995. הקבוצה זכתה באליפות הליגה ב-2002.
עם עזיבתו של להטונן ל-NHL, נרכש מבוסטון ברואינס השוער האמריקאי המתבגר טים תומאס, שלא מצא את מקומו בברואינס.
תומאס שכנע ביכולתו, והקבוצה זכתה בגביע הקונטיננטלי – הגביע השני בחשיבותו באירופה – ב-2003.
בעונת 2004/05 שבתה ליגת ה-NHL למשך עונה שלמה, ושחקנים רבים מה-NHL עברו לשחק באותה עונה באירופה.
יוקריט הביאה לסגל שלה מספר שחקני NHL ובראשם הכוכב שגדל בקבוצה, טמו סלאנה, שכבר היה כוכב-על מוכח ב-NHL.
אלא שסלאנה הגיע לקבוצה פצוע ונעדר ממשחקים רבים.
יוקריט, שנחשבה מועמדת מובילה לזכות באליפות, כשלה בסדרת הגמר ונאלצה להסתפק בסגנות.
בעונה הבאה, עם סיום השביתה ב-NHL, עזבו את הקבוצה שחקנים רבים.
קשה במיוחד הייתה עזיבתו של השוער טים תומאס, שעזב את הקבוצה יום אחד לפני תחילת העונה כדי לשוב ולנסות את מזלו בבוסטון ברואינס.
הקבוצה לא יכלה להתגבר על העזיבות הרבות, ולראשונה מזה 16 שנה לא העפילה לפלייאוף.
בהמשך דרכה בליגה הפינית חזרה הקבוצה לפלייאוף, אך לא זכתה בתארים נוספים.
היא העפילה עוד פעם אחת לסדרת הגמר ב-2007, ונוצחה.
אירוע ניתן לציון הוא משחקה של יוקריט מול יריבתה העירונית HIFK בעונת 2010/2011, שהועבר לאצטדיון האולימפי בהלסינקי ושוחק תחת כיפת השמיים.
המשחק, שבו הפסידה יוקריט 4:3, משך 36,644 צופים, שיא קהל של כל הזמנים בליגה הפינית המחזיק מעמד עד היום.
ביוני 2013 הודיע הארי הרקימו במסיבת עיתונאים דרמטית כי הוא מוכר את אולמה הביתי של הקבוצה, הארטוול ארנה, לאנשי העסקים בוריס רוטנברג (הבעלים של סק"א סנקט פטרבורג, גנאדי טימושנקו (נשיא הקבוצה), וארקדי רוטנברג, אחיו של בוריס ויו"ר דינמו מוסקבה, שלושתם רוסים עם אזרחות פינית.
טימושנקו ובוריס רוטנברג קנו גם חלקים בבעלות על הקבוצה, אם כי הרקימו נותר הבעלים העיקרי שלה.
באותה מסיבת עיתונאים הודיע הרקימו גם שיוקריט תעזוב את הליגה הפינית בתום עונת 2013/14, ותעבור לשחק בליגת ה-KHL.
בכך הפכה יוקריט לקבוצה הנורדית הראשונה ב-KHL.
כוכב העבר יארי קורי, שגדל בקבוצה, שב אליה בתפקיד המנכ"ל אחרי תקופה מוצלחת כמנהל המקצועי של נבחרת פינלנד.
בחמש עונותיה הראשונות בליגת ה-KHL עלתה הקבוצה לפלייאוף כולל זכייה באליפות "בית בוברוב" בעונת 2015/16, אך בכולן נוצחה בסיבוב הראשון או השני של הפלייאוף.
בסך הכול נמשך המשחק 142 דקות ו-2 שניות.
בסיום הסדרה נוצחה הקבוצה והודחה, ושוב כשלה בניסיונה להעפיל לגמר החטיבה המערבית.
בקיץ 2019 נקנתה הקבוצה על ידי שותפות חדשה בראשות המנכ"ל ושחקן העבר שלה, יארי קורי, שהפך בכך גם לבעלים של קבוצת נעוריו, ואחזקת מיעוט של חברת הניקל הרוסית "נורניקל" המחזיקה מפעל ייצור בפינלנד.
עם פתיחת עונת 2020/2021 נודע כי כמה משחקני יוקריט נמצאו חיוביים לנגיף COVID-19 והקבוצה הוכנסה לבידוד בן שבועיים שהצריך את דחיית המשחקים שלה בליגה, בהמשך הקבוצה אומנם העפילה לפלייאוף גביע גגארין אך הודחה כבר בשלב שמינית הגמר על ידי לוקומוטיב יארוסלבל עם 4:0 בסדרה.
בפברואר 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, פרשה הקבוצה מפלייאוף ה-KHL של עונת 2021/22 אליו העפילה, ולאחר מכן הודיעה על עזיבתה את הליגה באופן סופי.
כתוצאה מכך בעונת 2022/23 לא שיחקה הקבוצה באופן פעיל בליגה כלשהי.
2023–הווה: השיבה העתידית לליגה השנייה בפינלנד
לאחר שהקבוצה הגישה בקשה להצטרף מחדש לליגה הפינית הראשונה (Liiga) ובקשתה נדחתה, ביקשה הקבוצה להצטרף לליגה השנייה (Mestis) לעונת 2023/24. בקשתה התקבלה, והקבוצה משחקת מאז עונת 2023/24 בליגה הפינית השנייה.
עונה מיקום בעונה הסדירה יריבה בפלייאוף פלייאוף2014/155הפסידה 1–4 בסדרה לצסק"ארבע גמר גביע גגארין2015/1632-4 לטורפדוהפסידה בשמינית הגמר2016/17120-4 לצסק"אהפסידה בשמינית הגמר2017/1834-1 לצסק"אהפסידה ברבע הגמר2018/1992-4 לדינמו מוסקבההפסידה בשמינית הגמר2019/203הפלייאוף הופסקהעפילה לרבע גמר גביע גגארין2020/21100-4 ללוקומוטיב יארוסלבלהפסידה בשמינית הגמר
ליגת העל הפינית בהוקי קרח:
יוקסטה הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק.
יוקסטה התגלה בשנת 2000 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי בהדרכת סקוט שפרד וקוטלג בשם S/2000 J 3. באוקטובר 2002 קיבל יוקסטה את שמו, על שם יוקסטה, אמו של אדיפוס מהמיתולוגיה היוונית.
רדיוס מסלול הקפתו של יוקסטה סביב צדק הוא 20,723,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו הוא 609.427 ימים.
קוטרו של יוקסטה 5 קילומטרים והוא משתייך לקבוצת הירחים אננקה, קבוצת ירחים הקרויה על שם הירח אננקה, וירחיה מקיפים את צדק במרחק של 19.3 עד 22.7 מיליון ק"מ.
יוקלדה (נקרא גם Jupiter XLVII) הוא ירחו של כוכב הלכת צדק.
יוקלדה התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שבראשה עמד סקוט שפרד.
לאחר גילוי קוטלג הירח בשם S/2003 J 1.
קוטרו של יוקלדה הוא 4 קילומטרים והמהירות אשר בה הוא מקיף את צדק היא 2.31 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של יוקלדה סביב צדק הוא 23,484,000 קילומטרים ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 735.200 ימים.
יוקלדה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.272.
את שמו, קיבל יוקלדה על שם אאוקלדה אשר הייתה אחת מהמוזות לפי גרסאות שונות.
יוקלדה משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה.
קבוצה זו היא קבוצה ש לירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל-24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
יוקי נגאסאטו (ביפנית: 永里 優季; נולדה ב-15 ביולי 1987; בין השנים 2012–2016 – יוקי אוגימי, 大儀見 優季) היא כדורגלנית יפנית המשחקת כחלוצה.
שיחקה 12 שנים בנבחרת יפן, ואיתה היא אף זכתה בגביע העולם 2011.
יוקי נגאסאטו נולדה ביולי 1987 במחוז קנאגאווה שבאי הונשו.
כבר בגיל 14 היא החלה את הקריירה המקצוענית שלה, כשחתמה בקבוצת ניפון בלזה מליגת העל היפנית, אך בשנים הראשונות לא זכתה לשחק יותר מדי עקב לימודיה בתיכון.
בעונתה הרביעית בקבוצה כבר התבססה נגאסאטו בהרכב, וב-2006 סיימה כמלכת השערים של הליגה היפנית, לאחר שכבשה 18 שערים ב-16 משחקים בלבד.
באותה שנה היא גם נבחרה להרכב המצטיינות של הליגה.
בינואר 2010, לאחר תשע שנים בניפון, עזבה נגאסאטו את יפן ועברה לטורבינה פוטסדאם מהבונדסליגה הגרמנית.
כבר בעונתה הראשונה בפוטסדאם, זכתה נגאסאטו באליפות גרמניה ובליגת האלופות.
עונה לאחר מכן היא כבר הפכה לשחקנית הרכב קבועה, והובילה את קבוצתה לזכייה באליפות שלישית ברציפות.
בעונת 2012/13 היא כבשה 18 שערי ליגה, וזכתה בתואר מלכת השערים של הליגה הגרמנית.
בכך הפכה לכדורגלנית הלא-גרמנייה השנייה שזוכה בתואר זה, אחרי חברתה לקבוצה – ג'נובבה אנונמה שזכתה בפרס שנה לפני כן.
באותה שנה היא אף הייתה אחת מעשר המועמדות לפרס כדורגלנית השנה בעולם מטעם פיפ"א.
לאחר עונת השיא בבונדסליגה, עזבה נגאסאטו (או אוגימי לאחר נישואיה) את גרמניה והצטרפה לצ'לסי ליידיס מהסופר ליג האנגלית.
היא שיחקה בקבוצה במשך עונה וחצי, ולאחר מכן חזרה לגרמניה, אך הפעם לאלופת אירופה המכהנת, וולפסבורג.
בעונתה היחידה בוולפסבורג, זכתה נגאסאטו עם הקבוצה בגביע הגרמני, ובמשחק הגמר נגד טורבינה פוטסדאם אף שיחקה נגד אחותה, אסאנו.
לאחר עונה אחת בלבד, החליטה נגאסאטו לעזוב את וולפסבורג, וחתמה ביריבתה לליגה – פרנקפורט.
ב-2017 הצטרפה נגאסטו ל כוכבים האדומים – שיקגו ושיחקה שם שש עונות.
בהן פתחה ב-97 משחקים והופיעה ב-109, בכל המסגרות.
בתחילת 2024 היא חתמה ביוסטון דש חוזה לשנתיים, כלומר עד סוף 2025.
ב-22 באפריל 2004, כשהיא בת 16 בלבד, ערכה נגאסאטו את הופעת הבכורה שלה בנבחרת יפן במשחק מוקדמות אולימפיאדת אתונה 2004 נגד תאילנד.
13 חודשים לאחר מכן, ב-21 במאי 2005, היא כבשה את שערי הבכורה שלה בנבחרת, בניצחון 0-6 על ניו זילנד.
בקיץ 2007 שיחקה נגאסאטו בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה – גביע העולם שנערך בסין.
בטורניר זה היא שימשה בעיקר כשחקנית מחליפה, אך זכתה לשחק בכל שלושת משחקיה של הנבחרת.
אף על פי כן, היפניות השיגו רק ארבע נקודות, שלא הספיקו להן לעבור את שלב הבתים.
שנה לאחר מכן נבחרת נגאסאטו לסגל הנבחרת לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג, ובו כבר פתחה בהרכב הראשון בכל משחקיה של יפן.
היא אף כבשה שער אחד במהלך שלב הבתים, וסיימה עם הנבחרת במקום הרביעי.
לאחר משחק צמוד, ההכרעה עברה להארכה, בה ניצחה יפן 0-1. את חצי הגמר, צלחו היפניות בהצלחה כאשר ניצחו את שוודיה 1-3. ב-17 ביולי, במשחק הגמר, פגשה יפן את הנבחרת הטובה בעולם על פי דירוג פיפ"א – ארצות הברית.
שלוש דקות לסיום ההארכה, כשארצות הברית מובילה 1-2, כבשה הומארה סאווה את שער השוויון לאחר בעיטת קרן, והמשחק הלך לדו-קרב פנדלים.
בפנדלים, החטיאה נגאסאטו את הבעיטה שלה, אך למרות זאת הצליחו היפניות לנצח 1-3 ולזכות בגביע ההיסטורי.
שנה לאחר הזכייה בגביע העולם, הייתה נגאסאטו, הרשומה כבר תחת השם אוגימי, חלק מסגל הנבחרת היפנית שזכה במדליית הכסף באולימפיאדת לונדון, לאחר הפסד 2-1 בגמר נגד ארצות הברית.
בטורניר עצמו, כבשה אוגימי שלושה שערים מכריעים – ברבע הגמר מול ברזיל, בחצי הגמר נגד צרפת ואת שער הכבוד בגמר מול האמריקאיות, והייתה אחת משחקניות המפתח בזכייה במדליית הכסף.
לגביע העולם 2015 שנערך בקנדה, הגיעה אוגימי כאחת מהכוכבות הבולטות של הנבחרת היפנית.
היא לא החמיצה אף דקת משחק במהלך הטורניר, כבשה שער אחד נגד אקוודור בשלב הבתים והובילה את הנבחרת לגמר הגביע.
הפעם ידן של האמריקאיות הייתה על העליונה, והן ניצחו 2-5 (אוגימי כבשה את השער הראשון ליפן).
בקיץ 2012, מעט לפני אולימפיאדת לונדון, נישאה נגאסאטו לאיש העסקים קוסוקה אוגימי.
באפריל 2016 הודיעו השניים על גירושיהם והיא חזרה לשם נעוריה.
יוּרַאִי קוּצְקָה (בסלובקית: Juraj Kucka, נולד ב-26 בפברואר 1987) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בבאניק פריבידזה מהליגה הסלובקית השלישית בעמדת הקשר האחורי.
קוצקה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פודברזובה במדיה שיחק שנתיים עד שעבר בגיל 20 למ.פ.ק.
קוצקה ערך את הופעת הבכורה שלו ברוז'ומברוק ב-11 במרץ 2007. בינואר חתם ל-3 שנים בספרטה פראג הצ'כית ובכך התאחד עם מיכל בילאק שאימן אותו בעבר ברוז'ומברוק.
ב-6 בינואר 2011 חתם ל-4 וחצי שנים בגנואה מהסרייה א' תמורת 3.55 מיליון אירו.
כעבור 6 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק קופה איטליה נגד אינטר מילאנו.
ב-6 בפברואר 2011 נבחר לאיש המשחק במשחק הליגה נגד מילאן שנגמר בתיקו 1-1. ב-31 באוגוסט 2011 נסגרה עסקת העברתם של 50% מכרטיס השחקן של קוצקה לאינטר מילאנו תמורת 8 מיליון אירו, אך הוא הושאל בחזרה לגנואה עד לסיום העונה.
ב-18 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 נגד לאציו.
בסיום העונה קנתה גנואה בחזרה את החצי השני של כרטיס השחקן שלו ובכך החזירה לעצמה את השליטה בכרטיס השחקן שלו.
ב-28 באוגוסט 2015 חתם במילאן תמורת 4 מיליון אירו.
ב-29 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במילאן בניצחון 1–2 נגד אמפולי.
ב-9 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור מילאן בתיקו 1-1 נגד רומא.
ב-7 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים בטרבזונספור עבור 6 מיליון אירו.
קוצקה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה במשחק ידידות נגד שנערך ב-19 בנובמבר 2008. קוצקה אמנם לא רשם דקות משחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת גמר המפעל.
במונדיאל שותף קוצקה ב-3 משחקים מתוך 4 של הנבחרת.
ב-10 באוגוסט 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–1 נגד .
יוּרֵי היא העיירה הגדולה ביותר ומושב המחוז במחוז יוראי במדינת קולורדו שבארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2000 היו ביישוב 813 תושבים ובמפקד האוכלוסין של 2010 היו בעיירה 1,000 תושבים.
זמן רב לפני שהאירופאים הגיעו לאזור גילו האינדיאנים את האזור סביב יוראי.
בני היוט נהגו להתגורר בעמק הבראשיתי במהלך חודשי הקיץ, כשהם נהנים משפע חיות הציד והשתמשו במעיינות החמים.
הם סגדו לעמק כמקום קדוש.
מאוחר יותר התיישבו אירופאים בעמק.
מנהיג בני היוט, הצ'יף יוראי, הצליח להגיע לדו קיום בשלום בין בני שבטו לאירופאים.
העיירה הוקמה במקור על ידי כורים שחיפשו כסף וזהב בהרים שסביבה.
בתקופות מסוימות היו ביישוב יותר סוסים ופרדות מבני אדם.
מחפשי הזהב הגיעו לאזור ב-1875. ב-1877 מצאו ויליאם וסטון (William Weston) וג'ורג' ברבר (George Barber) את עורקי הזהב גרטרוד (Gertrude) ואונה (Una) באגן אימוג'ן (Imogene Basin), כעשרה קילומטרים דרומית-מזרחית ליוראי.
תומאס וולש (Thomas Walsh; 1910-1850) רכש את שני העורקים ואת כל חלקת האדמה סביבם.
ב-1897 הוא פתח את מכרה קמפ בירד (Camp Bird Mine), והוסיף מכונת ריסוק בת 20 ראשים ב-1898, ומכונה בת 40 ראשים ב-1899. עד 1902 המכרה הפיק 5,670 קילוגרם זהב, כאשר וולש מכר את המכרה לחברת קמפ בירד בע"מ.
לאחר ששינתה את שמה ואת שם המחוז שבו שכנה כמה פעמים הוקמה העיירה ב-2 באוקטובר 1876 על שם צ'יף יוראי משבט היוט.
בהגיע 1877 התגוררו ביוראי מעל ל-1,000 תושבים והיא הוכרזה מושב המחוז של מחוז יוראי שהוקם ב-8 במרץ 1877. בשיא תקופת הכרייה, פעלו באזור יוראי יותר מ-30 מכרות פעילים והעיירה התפתחה במהירות וב-1880 התגוררו ביוראי 2,600 תושבים.
באותה תקופה פעלו בעיירה 30 בתי מרזח ובתי בושת, אבל רק ארבע כנסיות.
אחת מהן, הכנסייה הפרסביטריאנית פועלת מעל ל-125 שנים.
חברת הרכבת המערבית דנוור וריו גראנדה (Denver and Rio Grande Western Railroad, בראשי תיבות D&RGW) הגיעה ליוראי ב-21 בדצמבר 1887. קו הרכבת פעל עד שמכוניות ומשאיות גרמו לירידה בנפח הנוסעים והמטענים.
רכבת הנוסעים הסדירה האחרונה הגיעה לעיירה ב-14 בספטמבר 1930. קו הרכבת בין יוראי לרידג'ווי ננטש ב-21 במרץ 1953.
Elmo Hotel), בית החולים של הכורים על שם סנט ג'וזף (St.
Joseph's Miners' Hospital, כיום ביתה של האגודה ההיסטורית של מחוז יוראי והמוזיאון בניהולה), מלון וסטרן (Western Hotel) ובית האופרה של רייט (Wright's Opera House) כלולים בנפה ההיסטורית.
יוראי שוכנת ב- בהרי סן חואן בדרום-מערב קולורדו.
שטחה 2.1 קילומטרים רבועים, כולו יבשתי.
העיירה שוכנת 64 קילומטרים דרומית למונטרוז.
היא שוכנת 16 קילומטרים צפונית-מזרחית לטליורייד, אבל בשל הטופוגרפיה, אורכה של הדרך ביניהם היא כ-80 קילומטרים.
יוראי מקושרת מדרום לסילברטון ואז לדורנגו דרך מעבר רד מאונטיין (Red Mountain Pass) בגובה 3,358 מטרים.
הכביש לאורך הנהר אנקומפגרה ודרך מעבר ההרים מכונה "כביש מיליון דולר" (Million Dollar Highway), אם כי מקור הכינוי שרוי במחלוקת.
אגן ינקי בוי (Yankee Boy Basin), השוכן כמה קילומטרים מהעיירה מתגאה במראה מרהיב המכונה "מפלי התאומים" (Twin Falls).
יש ביוראי ארבע עונות שנה מובחנות.
הקיצים חמימים ביום וקרירים בלילה, כשסופות רעמים קצרות מתרחשות לעיתים קרובות אחרי הצהריים ביולי ואוגוסט ומתפתחות לגשם עז, אבל קצר.
הסתיו קריר ובדרך כלל בהיר עם גשם מדי פעם.
החורפים ארוכים וקרים, אם כי לעיתים רחוקות בצורה קיצונית, ויורד שלג רב.
שלהי האביב ותחילת הקיץ (אמצע מאי עד שלהי יוני) נוחים עד חמימים והם בדרך כלל העונה היבשה ביותר בשנה.
דירוג אזור יוראי לפי שיטת קפן הוא Dfb.
הכלכלה של יוראי כיום מבוססת כולה על תיירות.
יוראי מתגאה בהיותה "שווייץ של אמריקה" בשל מיקומה בראש העמק הצר, המוקף משלושה וחצי צדדים בהרים תלולים.
מרבית התיירות של העיירה ממוקדת בטיפוס על קרח, אופני הרים, שבילי הליכה ומסעות לתוך הרי סן חואן ברכבי שטח.
ניתן לשכור רכבי ארבע על ארבע, הקרויים לעיתים קרובות "ג'יפים" בלא קשר ליצרן הרכב, מכמה סוכנויות במרכז העיירה.
יוראי היא גם יעד פופולרי לאופנוענים, כיוון שהיא תחילת הכביש המכונה "כביש מיליון דולר".
קטע כביש זה מחבר את יוראי עם העיירות סילברטון ודורנגו.
כביש מיליון דולר נחשב לעיתים קרובות כאחת הדרכים היפות ביותר בקולורדו, אבל גם כאחד הכבישים המסוכנים ביותר בשל הסיבובים החדים, הקטעים התלולים והיעדר מעקות הגנה.
יעדים פופולריים בסביבה כוללים את אגן ינקי בוי, הר אינג'ינייר (Engineer Mountain, "הר המהנדס"), ו"בלק בר רואד" (Black Bear Road, "דרך הדוב השחור").
הזמר (ומאוחר יותר ראש עיריית יוראי במשך 6 שנים) C.
McCall עזר לפרסם את דרך הדוב השחור באזור.
שירו "בלק בר רואד" השתמש במשפט המופיע בשלט המפנה לדרך "אינך חייב להיות מטורף על מנת לנהוג בדרך זו, אבל זה עוזר".
יוראי היא בירת הטיפוס על קרח בארצות הברית.
פארק טיפוס הקרח הראשון בעולם שהתרחב למפלים טבעיים פופולריים לשעבר, כולל עשרות מפלי מים קפואים בגובה מ-24 מטרים עד 60 מטרים המשובצים לאורך קילומטר וחצי בקירות קניון אנקומפגרה.
את המים מספקת מערכת ממטרות שפותחה ומתוחזקת על ידי ארגון מתנדבים הנתמך על ידי תרומות מעסקים מקומיים, יצרני ציוד ומטפסים.
הכניסה לפארק הקרח של יוראי חופשית והוא מושך מטפסים מכל רחבי העולם.
פסטיבל הקרח השנתי הוא חגיגת סוף שבוע ארוך של תחרויות, תערוכות והדרכה עם רבים ממטפסי הקרח המובילים בעולם.
טיפוס על קרח הוא ברכה לכלכלה המקומית, כשבתי מלון ומסעדות שהיו סגורים בעבר בחודשי החורף נשארים פתוחים על מנת לארח את המטפסים.
יש מפלי מים רבים לאורך הדרך מדורנגו ליוראי, ובתחומי העיר יש שני מפלי מים בהישג יד.
מפלי קסקייד (Cascade Falls) נמצאים במרחק הליכה קצרה של 400 מטרים ממגרש החניה בשדרה השמינית.
מפלי קניון בוקס (Box Canyon Falls) שוכנים בקצה הדרום-מערבי של יוראי.
כמו רוב העיירות בהרי קולורדו, הייתה יוראי במקור עיירת כורים.
עם זאת, אין עדויות לכך בעיירה כיום.
המכרה הגדול והמפורסם ביותר הוא "מכרה קמפ בירד" (Camp Bird Mine), מכרה הזהב השני בגודלו בקולורדו שהוקם על ידי תומאס וולש ב-1896. אף שהוגשה בקשה ב-2007 להפעיל את המכרה מחדש, המכרה עדיין אינו פעיל.
בתקופת פעילותו הפיק המכרה 46 טון זהב ו-124 טון כסף מ-1896 עד 1990. ב-1995 פורק ציוד הכרייה הישן "המועך" ונמכר למכרה קטן יותר במונגוליה שבו פעל במשך שנתיים.
אל המכרה הנטוש ניתן להגיע בכביש תלול במכונית רגילה וממנו להמשיך לדרכים של רכבי שטח אל אגן ינקי בוי ומעבר אימוג'ן.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 התגוררו בעיירה 1,000 תושבים ב-457 משקי בית, ו-283 משפחות.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 454.4 תושבים לקילומטר רבוע, והאוכלוסייה התחלקה ל-50.9% זכרים ו-49.1% נקבות.
היו בעיר 457 יחידות דיור.
95.2% מהאוכלוסייה היו לבנים, 0.1% אפרו-אמריקאים ו-0.4% אמריקנים ילידים.
ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 36,094 $, כש-9.3% ממשקי הבית מתחת לקו העוני, כולל 7.1% מתחת לגיל 18 ו-6.4% בגיל 65 ומעלה.
שדה התעופה הקרוב ביותר שבו יש שירות סדיר הוא שדה התעופה האזורי של מונטרוז (Montrose Regional Airport), השוכן כ-60 קילומטרים צפונית לעיירה.
כביש 550 הוא כביש הגישה הסלול היחיד לתוך יוראי וממנה.
כביש 550 מתחיל כ-60 קילומטרים צפונית ליוראי במונטרוז.
הוא ממשיך דרומה אל ברנאליאו (Bernalillo) בניו מקסיקו, דרך דורנגו בקולורדו ואזטק בניו מקסיקו.
קטע הדרך של כביש 550 מיוראי דרומה עד סילברטון מכונה "כביש מיליון דולר".
הנהיגה ליוראי דורשת משנה זהירות.
הכביש מתפתל וברובו הוא צמוד לצוקים.
אבל בעוד שהנהיגה קשה, הנוף מרהיב עין וציורי.
בסתיו 1968 צולם הסרט אומץ אמיתי בכיכובו של ג'ון ויין במחוז יוראי, כולל כמה קטעים מהעיירה יוראי והעיירה הסמוכה רידג'ווי, ובמיוחד פנים בית המשפט המחוזי של יוראי.
בספרה של איין ראנד, "מרד הנפילים" המחבוא הסודי של גבור הספר הוא עמק יפהפה בהרי הרוקי המכונה עמק מליגן (Mulligan's Valley) או "ערוץ גולט" (Galt's Gulch).
את ההשראה לערוץ גולט קיבלה ראנד מיוראי שבה שהתה הסופרת בזמן שסיימה את הספר, אם כי היא הרחיבה מאוד את העמק הקטן על מנת לכלול את רעיונותיה הרבים שבסיפור.
יוראי היא ביתו של הארי, סבו של מקגייוור בסדרת הטלוויזיה מקגייוור.
העיירה וסביבתה משמשות רקע לפרק "המטרה מקגייוור" בעונה הראשונה של הסדרה.
הסופר דייוויד לוונדר (David Lavender; 2003-1910) יליד טליורייד סיפר על חוויותיו בעבודה במכרה קמפ בירד בזיכרונותיו "המערב של אדם אחד" (One Man's West) משנות ה-30 של המאה ה-20.
הקטע הפותח את הסרט מעבר לשיא בכיכובו של סילבסטר סטאלון מרחש לאורך מרכז העיירה.
החווה, סדרה מקורית של נטפליקס בכיכובם של אשטון קוצ'ר, דני מסטרסון, סם אליוט ודברה וינגר מתרחשת בעיירה דמיונית בשם גריסון בקולורדו, אבל העיירה המצולמת במהלך מתן הקרדיטים היא יוראי.
יורבה לינדה היא עיר פרוורית במחוז אורנג' שבמדינת קליפורניה, הממוקמת כ-37 קילומטרים מדרום-מזרח למרכז העיר לוס אנג'לס.
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם נשיאה ה-37 של ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון ממוקמים בעיר, מאחר שניקסון נולד וגדל בבית שנמצא במתחם בצעירותו.
ראשית ההיסטוריה של יורבה לינדה מתוארכת לסביבות 1769. העיר נקראת על שמו של ברנארדו יורבה (Bernardo Yorba), שהיה בנו המוצלח ביותר של חוסה אנטוניו יורבה (José Antonio Yorba), חייל ספרדי שהתיישב בקליפורניה הספרדית.
חוסה אנטוניו יורבה היה חלק ממשלחת ספרדית שהגיעה לחקור את האזור הידוע כיום כמחוז אורנג'.
בשנת 1809, חוסה אנטוניו יורבה הגיש עתירה למלך ספרד לקבלת מענק קרקע והלה העניק לו 62,000 דונם של קרקעות אשר נודעו בשם "רנצ'ו סנטיאגו דה סנטה אנה", כיום מחוז אורנג'.
כמעט מאה שנה מאוחר יותר, ב-1907, ג'ייקוב סטרן, תושב העיר פולרטון ובעל חלקים מאדמות יורבה, מכר שטח גדול מהאדמות לתאגיד "ג'נס" (Janss Corporation).
מאוחר יותר התאגיד חילק את האדמות לחלוקות משנה וכינה את הנכס בשם העיר החדשה "יורבה לינדה".
התושבים הראשונים הגיעו ליורבה לינדה מתוך כוונה לתחזק חוות קטנות.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, יורבה לינדה שמרה על צביונה כעיירה קטנה.
עם גידול האוכלוסייה במחוז אורנג' בשנות השישים, אוכלוסיית העיירה הקטנה גדלה במידה ניכרת, עם למעלה מ-1,000 תושבים במפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-1960. ב-2 בנובמבר 1967, יורבה לינדה הפכה לעיר.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010 דווח כי ליורבה לינדה אוכלוסייה בת 65,237 נפש.
צפיפות האוכלוסין עמדה על 1,238.9 נפש לקילומטר מרובע.
במהלך שנות העשרים המשיכה יורבה לינדה לגדול כעיירה ולשגשג כלכלית, בעוד החקלאות נותרה עמוד התווך של הכלכלה המקומית.
כמה מבנים מסחריים חדשים נבנו ברחוב הראשי של העיירה, אך אופייה הכללי נותר בעיקרו חקלאי.
השפל הגדול בשנות השלושים הביא להאטה כלכלית ביורבה לינדה, אך האוכלוסייה נותרה יציבה.
בעיר למעלה מ-1,000 עסקים, לא כולל 1,500 נוספים הפועלים מתוך בתי מגורים.
ליורבה לינדה קהילה עסקית חזקה; היא דורגה כמקום השני הטוב ביותר בקליפורניה לעסקים קטנים, אחרי פאלו אלטו.
יוראי להב-הרצנו (נולד ב-5 באוגוסט 1988, כ"ב באב ה'תשמ"ח) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד ויו"ר השדולה הגאה בכנסת.
טרם בחירתו לכנסת שימש כיו"ר מועצת התלמידים של תל אביב-יפו ועמד בראש תא הנוער של מפלגת שינוי ומטה הצעירים של מפלגת יש עתיד.
להב-הרצנו בעל תואר ראשון משולב במשפטים ובהיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני למנהלים במשפט ציבורי (ELLM) במסלול משולב מאוניברסיטת תל אביב ומאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
התנדב בצה"ל לאחר שקיבל פטור מסיבות בריאותיות, ושירת כשש שנים.
את השנתיים האחרונות לשירותו ביצע כחלק ממשלחת מערכת הביטחון להודו, לסרי לנקה ולנפאל.
שימש כיו"ר מועצת התלמידים של תל אביב-יפו במשך שלוש שנים.
עמד בראש תא הנוער של מפלגת שינוי.
הצטרף ל-"יש עתיד" בשנת 2013, הקים ועמד בראש "צעירי יש עתיד".
התמודד למועצת העיר של הרצליה (מקום שלישי ברשימה) כחלק מרשימת יש עתיד.
מוביל תאי הסטודנטים של המפלגה, סיירות השטח, תוכניות המנהיגות של יש עתיד, מערך קשרי החוץ של הצעירים, מרכז את פעילות הנוער ביש עתיד וכן כתב את תוכנית הצעירים של המפלגה.
לקראת הכנסת ה-20 הוצב במקום ה-30 ברשימת המפלגה לכנסת, שקיבלה 11 מנדטים באותן בחירות ועל כן לא נכנס לכנסת.
הוצב במקום ה-15 ברשימת המפלגה ב, ועם הקמת רשימת "כחול-לבן" הוצב במקום ה-35 ונכנס לכנסת, בגיל 30, והיה חבר הכנסת הצעיר ביותר ב.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום ה-35 ברשימת "כחול לבן" ולא נכנס לכנסת.
עם זאת לאחר ההתפטרות של גדי יברקן וויתורו של עידן רול חזר למשכן.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצב במקום ה-35. הוא לא נכנס לכנסת בתחילת כהונתה, אך הפך לחבר הכנסת ביוני 2020, בעקבות התפטרותו מהכנסת, על-פי "החוק הנורווגי", שיזם חילי טרופר מסיעת כחול לבן.
במהלכה, היה חבר משלחת הכנסת לאיגוד הבין-פרלמנטרי IPU, וכיהן בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת הקורונה.
בנוסף, במהלך הכנסת ה-23 קידם ח"כ להב הרצנו הצעת חוק "הורה 1 הורה 2" שביקשה לקבוע שבטפסי המדינה הרשמיים לא יצוין מינם של ההורים, כדי "לאפשר שוויון ולהפסיק את ההדרה של משפחות יחידניות וחד-מיניות מהשיח הציבורי".
הצעת החוק נדחתה במליאת הכנסת, אך הציתה דיון ציבורי רחב שהוביל לאימוץ ההצעה בידי גופים ממשלתיים שונים כמו משרדי ממשלה, עיריות, אוניברסיטאות, מד"א ועוד.
באוקטובר 2022 דורג במקום שלישי במדד ה'פרלמטר' של שקוף על פעילות בסוגיות אקלים וסביבה.