tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-25 בנובמבר 1864 הוביל קרסון את כוחותיו כנגד שבטי האינדיאנים בפנהנדל של טקסס בקרב הראשון של אדובי וולס (First Battle of Adobe Walls).
אדובי וולס הייתה תחנת מסחר נטושה שבעליה פוצץ אותה על מנת למנוע את נפילתה בידי אינדיאנים עוינים.
הלוחמים בקרב הראשון היו צבא ארצות הברית וסיירים אינדיאנים מצד אחד כנגד קאיווה, קומאנצ'ים ואפאצ'י של המישורים.
הייתה זו אחת מההתנגשויות הצבאיות הגדולות שהתרחשו במישורים הגדולים.
הקרב היה תוצאה מהאמונה של גנרל קרלטון שהאינדיאנים היו אחראיים להתקפות נמשכות על מהגרים לאורך שביל סנטה פה.
הוא רצה להעניש אותם והביא את קרסון לעשות את העבודה.
מרבית הצבא האמריקני היה עסוק רחוק משם בקרבות של מלחמת האזרחים האמריקנית, ולכן ההגנה שהמתיישבים היו זקוקים לה כמעט שלא הייתה קיימת.
קרסון הוביל כוח של 250 פרשים, 75 אנשי חיל רגלים ו-72 סיירים בני יוט ואפאצ'י חיקרייה, כולל נשותיהם.
לרשותו עמדו גם שני תותחי הרים.
בבוקר ה-25 בנובמבר, גילה קרסון כפר של קאיווה ובו 176 בקתות ותקף אותו.
האינדיאנים שהיו בכפר התגוננו ואז נסוגו להזעיק עזרה.
לאחר שהרס את הכפר הוא נע קדימה לאדובי וולס.
מאדובי וולס ראה קרסון כפרים נוספים של קומאנצ'ים באזור, והבין כי הוא עומד להיות מותקף על ידי כוח גדול מאוד של אינדיאנים.
לוטננט פטיס, שהיה אחראי על התותחים, העריך שהחל להתקבץ כוח בין 1,200 עד 1,400 קומאנצ'י וקאיווה.
המספר עלול היה לגדול ל-3,000. מבלי לדעת זאת נכנס הכוח של קרסון לתוך האזור שבו התרכזו שבטי האינדיאנים בחורף.
התותחים שבידי הכוח בלמו באופן זמני את ההתקפות של האינדיאנים במשך ארבע עד חמש שעות.
כשהחלה התחמושת לתותחים לאזול הוא הורה לאנשיו לסגת בחסות העשן מהאש שבערה בשדה הקרב.
הם תחילה נסוגו לכפר הקאיווה, ושם גילו שנשות היוט השחיתו את גוויות האינדיאנים שנהרגו כשהכפר נכבש.
הכוח נסוג בשלום בחזרה לניו מקסיקו.
לקרסון היו 6 הרוגים ו-25 פצועים.
גנרל קרלטון כתב לקרסון: "האירוע המזהיר מוסיף עלה ירוק נוסף לזר הדפנה שאתה עונד באצילות כה רבה בשירות ארצך".
ב-1847 פגש הגנרל ויליאם שרמן את קיט קרסון במונטריי בקליפורניה.
שרמן כתב: "תהילתו הייתה אז בשיאה,...
והייתי להוט לפגוש את האדם שהשיג כל כך הרבה מעללים נועזים בין חיות הפרא של הרי הרוקי, והאינדיאנים של המישורים הפראיים עוד יותר...
אני לא מסוגל לבטא את הפתעתי למראה איש קטן, שמוט-כתפיים, ששיערו אדמוני, פניו מנומשים, בעל עיניים כחולות רכות, ושום דבר המצביע על אומץ יוצא דופן או נועז.
הוא דיבר מעט וענה על שאלות בתשובות בנות הברה אחת".
Wynkoop) כתב: "גובהו של קיט קרסון היה 166 סנטימטרים, ושקל כ-64 קילוגרם של מזג ברזל חצוף, בנוי רחב, כשרגליו מכופפות מעט, והם קצרות מדי לכאורה לגופו, אבל ראשו ופניו פיצו על הפגמים של יתרת גופו.
ראשו היה גדול ומעוצב היטב.
שיערו צהוב, ישר וארוך והוא גידל אותו עד כתפיו.
פניו היו נאות וחלקות כפני אישה עם עצמות לחיים גבוהות, אף ישר, פה מוצק, אבל בעל הבעה עצובה במקצת, עיניים כחולות רכות נמרצות, שקועות עמוק, אך יפות, שיכלו להפוך לאיומות בתנאים מסוימים, וכמו האזהרה של העכסן מתריעות על התקפה קרבה.
ואף שראייתו הייתה חדה, דיבורו היה איטי ורך, וניחן בצניעות טבעית גדולה".
לוטננט ג'ורג' דאגלס ברוארטון (George Douglas Brewerton) ערך מסע מחוף לחוף יחד עם קרסון במטרה להביא דואר לוושינגטון הבירה.
ברוארטון כתב: "קיט קרסון של "דמיונותי" היה מעל 180 סנטימטרים – סוג של הרקולס מודרני במבנה גופו – בעל זקן אדיר, וקול כשל שאגת אריה...
קיט קרסון האמיתי אותו פגשתי היה אדם רגיל, פשוט.
גובהו מתחת לבינוני, שיערו חום מסולסל, נטול זקן, וקול רך ועדין כשל אישה.
למעשה, הגיבור של מאות עימותים נואשים, שאת חייו בילה בעיקר באזורי הבר, שבהם האדם הלבן כמעט שלא היה ידוע, היה אחד מהג'נטלמנים של הגברת טבע".
קרסון הצטרף לאגדות הסתרים של הבונים החופשיים ב-22 באפריל 1954, עלה בהדרגה במעמד עד שהקים ב-1 ביוני 1860 את לשכת בנט (Bent Lodge) במעמד של רב-בנאי.
הלשכה רכשה את ביתו ב-1909, והיא עדיין מנהלת את הבית כמוזיאון.
שתי נשותיו הראשונות היו אינדיאניות.
קרסון היה אב לעשרה ילדים.
הוא מעולם לא כתב על שני נישואיו הראשונים בזיכרונותיו.
ייתכן שחשב כי ייזכר בתור "בעלה של האינדיאנית".
גברים כאלו לא התקבלו בברכה בחברה האמריקנית.
ב-1836 פגש קרסון באישה משבט אראפהו ששמה ואניבי ("עשב מזמר") במפגש אנשי ההרים שנערך לאורך הנהר גרין בוויומינג.
עשב מזמר הייתה בחורה צעירה נאה, ואנשי הרים רבים היו מאוהבים בה.
קרסון נאלץ לצאת לדו-קרב עם צייד פרוות צרפתי בשם שואינר (Chouinard) על הזכות לשאתה לאישה.
קרסון זכה, אבל נמלט בעור שיניו.
כדורו של הצייד הצרפתי חרך את שערו.
הדו-קרב הוא אחד הסיפורים הידועים ביותר על קרסון.
היא טיפלה בצרכיו וליוותה אותו במסעות הציד.
לשניים נולדה בת בשם אדלין (Adaline).
עשב מזמר מתה בזמן לידת בתם השנייה.
גם בתם השנייה לא הגיעה לבגרות.
ב-1843 היא נפלה לסיר של מי סבון רותחים בטאוס.
חייו של קרסון כאיש הרים היו קשים מדי לילדה הקטנה ולכן הוא לקח את אדלין לחיות עם אחותו, מרי אן קרסון רובי (Mary Ann Carson Rubey) בסנט לואיס במיזורי.
אדלין התחנכה בבית ספר לנערות.
קרסון לקח אותה למערב כשהגיעה לשנות העשרה.
היא נישאה לג'ורג' סטילטס מסנט לואיס והתגרשה.
ב-1858 היא עקרה לשדות הזהב של קליפורניה.
אדלין מתה ב-1860 או אחרי 1862. ככל הנראה במחוז מונו.
ב-1841 נישא קרסון לאישה משבט שאיין ושמה Making-Out-Road.
הם היו יחדיו זמן קצר בלבד.
Making-Out-Road התגרשה ממנו בדרכם של בני שבטה בכך שהוציאה אל מחוץ לאוהל שלהם את אדלין ואת כל חפציו של קרסון.
היא עזבה את קרסון והצטרפה אל בני עמה במערב.
סביב 1842 פגש קרסון בחוספה חרמיו (Josefa Jaramillo).
היא הייתה בתם של זוג מקסיקני בולט ועשיר.
על מנת להינשא לה עזב קרסון את הכנסייה הפרסביטריאנית והצטרף לכנסייה הקתולית, ונשא לאישה את חוספה בת ה-14 ב-6 בפברואר 1843. לזוג נולדו שמונה ילדים.
הוא היה נבוך בשל כך, וניסה להסתיר עובדה זו.
ב-1856 הוא הכתיב את זיכרונותיו לאחר והצהיר אז: "הייתי נער צעיר בבניין בית הספר כשהגיעה הקריאה, אינדיאנים!
קפצתי לאחוז ברובה שלי והשלכתי את ספר הדקדוק, וזו הסיבה".
קרסון נהנה כשאנשים אחרים קראו עבורו, והעדיף את השירה של לורד ביירון.
קרסון חשב שהפואמה גבירת האגם, הפואמה הארוכה של וולטר סקוט, הייתה "ההבעה המשובחת ביותר לחיים בחיק הטבע".
קרסון למד בסופו של דבר לכתוב במאמץ רב "ק.
הוא נהג לחתום על מסמכים רשמיים, וחתימה זו נעשתה במעמד של פקיד או פקיד רשמי.
כשמלחמת האזרחים הסתיימה והייתה הפסקה במלחמות עם האינדיאנים קודם קרסון לדרגה ייצוגית של גנרל ומונה למפקד פורט גרלנד (Fort Garland) בקולורדו בלב שטחם של בני היוט.
לקרסון היו ידידים רבים מבני היוט באזור והוא סייע בקשרים שבין הממשל לילידים.
לאחר שפרש מהצבא הקים קרסון חווה בבוגסוויל (Boggsville) במחוז בנט בקולורדו.
ב-1868, לפי בקשה מוושינגטון והמפקח לענייני אינדיאנים, נסע קרסון לבירה וושינגטון.
הוא ליווה כמה מראשי השבטים של היוט שביקשו להיפגש עם נשיא ארצות הברית ולהתחנן לסיוע לשבטיהם.
זמן קצר לאחר ששב מתה אשתו חוספה מסיבוכים שנגרמו מלידת בנם השמיני.
מותה היה מכה קשה לקרסון.
הוא מת חודש אחר-כך בגיל 58 ב-23 במאי 1868, בנוכחות ד"ר טילטון וחברו תומאס בוגס.
מילותיו האחרונות היו: "להתראות חברים, אדיוס קומפדרס".
קרסון מת ממפרצת אבי העורקים בבטן במגוריו של הרופא בפורט ליון (Fort Lyon) בקולורדו.
הוא קבור בטאוס בניו מקסיקו.
ביתו של קרסון בטאוס בניו מקסיקו הוא מוזיאון הקרוי "מוזיאון בית קיט קרסון" (Kit Carson Home and Museum).
מונומנט לזכרו הוקם בכיכר בסנטה פה על ידי הלשכה המרכזית של הבונים החופשיים.
פסל של קיט קרסון רוכב על סוס הוצב בראש האנדרטה לחלוצים שהוקמה על ידי מקמוניס בדנוור.
פסל נוסף שלו רוכב על סוס הוצב בעיירה טרינידד בקולורדו.
על שמו קרויים יער לאומי בניו מקסיקו, מחוז בקולורדו, הר בקולורדו (Kit Carson Mountain), והר במדינת וושינגטון (Mount Kit Carson), נהר בנבדה והעיר קרסון סיטי, עיר הבירה של המדינה.
פורט קרסון, מחנה אימונים צבאי בסמוך לקולורדו ספרינגס, נקרא על שמו במהלך מלחמת העולם השנייה, בהצבעה של החיילים שהתאמנו במקום.
דמותו של קרסון הוצגה בסרטים ובסדרות טלוויזיה רבים.
ב-1966 שיחק פיליפ פיין (Phillip Pine) את דמותו של קרסון יחד עם מייקל פייט (Michael Pate) כפרנצ'י גודי, סייר נוסף בשירותו של ג'ון פרימונט, באפיזודה "שומרונים בסגנון ההרים" של סדרת הטלוויזיה ימי עמק המוות (Death Valley Days), כשרוברט טיילור בתפקיד הקריין.
בסיפור עצרו קרסון וגודי על מנת לסייע למהגר במצוקה קשה.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 החלו היסטוריונים וחוקרים מודרניים להטיל ספק במעשיו של קרסון והיחס למורשתו ההיסטורית החל להשתנות.
התיאורים הקודמים ציירו את קרסון כגיבור אמריקני, אבל אצל החוקרים המודרניים הוא הפך לרשע-על במערכות הצבאיות כנגד האינדיאנים.
ב-1992, לדוגמה, הצליח פרופסור צעיר בקולג' קולורדו בדרישה להסיר תמונה תקופתית של קרסון ממשרדי הגיוס לצבא.
בשנות ה-70 אמר נאוואחו בתחנת מסחר, "אף אחד כאן לא ידבר על קיט קרסון.
ב-1993 אורגן סימפוזיון במטרה להציג את כל הדעות על קרסון, אבל הדוברים מטעם הנאוואחו סירבו להשתתף.
עם השנים הניתוח ההיסטורי של פועלו של קרסון השתנה שוב.
דייוויד רוברטס כתב: "קו מסלולו של קרסון, במשך שלושים וחמש שנים, מרוצח חסר נשמה של אפאצ'ים ובלאקפוט למגן ומקדם זכויות היוט, מסמנים אותו כאחד מאנשי הספר הבודדים ששינוי רגשותיהם כלפי האינדיאנים, שנבע לא מתאוריה מיסיונרית, אלא מניסיון ממקור ראשון, יכול לשמש כמופת למדיניות הנאורה שבהדרגה הפכה למקובלת במאה ה-20".
התרומות של קרסון להיסטוריה של המערב הישן נבחנו מחדש על ידי היסטוריונים, עיתונאים ופעילים אינדיאניים מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. ב-1968 הצהיר הרווי ל.
כמה סופרים ועיתונאים הציגו דעה חלופית על קיט קרסון.
לדוגמה וירג'יניה הופקינס (Virginia Hopkins) הצהירה ב-1988 ש"קיט קרסון היה אחראי במישרין ובעקיפין למותם של אלפי אינדיאנים".
המפטון סידס (Hampton Sides) כתב שקרסון האמין שהאינדיאנים זקוקים לשמורות כאמצעי פיזי להפרדה והגנה בפני העוינות והתרבות של הלבנים.
נאמר כי הוא ראה את הפשיטות על ההתיישבויות של הלבנים כמונעות על ידי ייאוש, "מבוצעות מתוך הכרח מוחלט כשהגיעו לסף רעב".
אזורי הציד של האינדיאנים הלכו ונעלמו כשגלים של מתיישבים לבנים מילאו את האזור.
ב-2014 הייתה עצומה לשנות את שמו של "פארק קיט קרסון" בטאוס בניו מקסיקו ל"פארק הערבה האדומה" (Red Willow Park).
למרות התמיכה של התושבים מפואבלו דה טאוס והתושבים של עמק טאוס שמו של הפארק לא שונה והוא עדיין נושא את שמו של קיט קרסון.
קיטבול הוא סרט קצר מונפש מסורתית משנת 2019. זהו הסרט השלישי בתוכנית "ספארקשורטס" של פיקסאר והוא מתרכז בחתול רחוב עצמאי וכלב פיטבול שעבר התעללות, היוצרים חברות לא סבירה.
גור חתולים חי בפחי הזבל מאחורי הבניינים של סן פרנסיסקו.
בעודו מחפש אוכל ברחובות, עוברת רחוב מציע לו אוכל אך הוא בורח, ומוצא מקום שינה בקופסת קרטון בזבל.
מאוחר יותר, כלב פיטבול עובר לגור במלונה מאחורי הבניין.
הגור בהתחלה מאוד מפוחד מהכלב, אבל לאט מתחיל להתחבר איתו בזמן שהם משחקים עם פקק בקבוק.
לילה אחד, אחרי שהכלב נלקח אל תוך הבניין, הוא מושלך החוצה אחרי שנפצע קשה בקרב כלבים.
הפיטבול הולך לעזור לחתלתול, שנתקע באריזת פלסטיק, אבל הגור המפוחד תוקף את הכלב אחרי שראה את הניבים שלו.
הכלב העצוב והפצוע נסוג למלונה שלו, שם הוא פוגש שוב את הגור חתולים המצטער.
ביום למחרת, השניים בורחים מהחצר האחורית לפני שבעל הבית יכול למצוא אותם.
מאוחר יותר, החתלתול והפיטבול משחקים ברחוב, כשהחתול נמצא על ידי אותה עוברת רחוב מקודם.
כשהיא רואה את הפיטבול, הן היא והכלב מפוחדים זה מזה, אבל אחרי שהם מתגברים על זה, זוג החיות מאומץ על ידי עוברת הרחוב ובעלה.
מנדי תרזה אולופלין , ידועה בשם העט שלה: קיט דה ואל היא סופרת בריטית ממוצא אירי.
רומן הביכורים שלה, שמי הוא ליאון, ראה אור בהוצאת ספרי פינגווין ביוני 2016. הספר היה רב-מכר בינלאומי ומועמד לפרסים רבים.
דה ואל פועלת לקידום סופרים ממעמד הפועלים בבריטניה ובאירלנד וזכתה בשנת 2019 בשל פועלה לפרס אשת השנה של איגוד המו"לות בבריטניה.
לאחר שנחתמה העסקה לפרסום ספרה בהוצאה לאור ספרי פינגווין, דה ואל השתמשה בחלק מהמקדמה שקיבלה עבור הספר כדי להקים את מלגת קיט דה ואל לכתיבה יוצרת כדי לסייע בשיפור הייצוג של מעמד הפועלים באמנות.
גרסת הספר המוקלט של שמי הוא ליאון מוקלטת בקולו של הקומיקאי והשחקן הבריטי לני הנרי.
ספרה השני יש סוד לזמן, ראה אור בעברית בשנת 2020. דה ואל פרסמה בעבר גם כמה סיפורים קצרים ויצירות שונות.
דה ואל נולדה בברמינגהאם, וסט מידלנדס באנגליה, וגדלה בקהילה האירית בברמינגהאם בפרבר של מוסליי.
לדה ואל אזרחות כפולה, בריטית ואירית.
אמא שלה, שילה אולופלין (להלן דויל), הייתה מטפלת באומנה, מטפלת רשומה ועבדה ככוח עזר לסיעוד באנגליה.
אביה, ארתור דזמונד אולופלין, היה נהג אוטובוס ממוצא אפריקני-קריבי במקור מבאסטר, סנט קיטס, וצאצא של ויליאם יוליוס.
דה ואל, שחונכה בברמינגהאם בקרב הקהילה האירית, מציינת: "אנחנו היינו הילדים השחורים היחידים בקהילה האירית והיחידים עם אמא לבנה במועדון החברתי של ההודים המערביים".
דה ואל למדה בבית הספר לדקדוק ווברלי באזור סולט הית' בברמינגהאם.
היא עבדה כ-15 שנה בתחום הדין הפלילי ודיני משפחה כשופטת שלום.
היא ישבה בדיונים הקשורים לאימוץ, עבדה כיועצת לשירותים חברתיים וכתבה ספרי הדרכה בנושא אימוץ ומשפחות אומנה.
היא החלה לכתוב להנאתה כבר בגיל צעיר, וכשילדיה התבגרו והיו עצמאיים יחסית, היא החליטה ללמוד כתיבה יוצרת, וכך עשתה.
דה ואל למדה באוניברסיטת אוקספורד ברוקס, וקיבלה תואר שני בתחום.
רומן הבכורה שלה, שמי הוא ליאון, מספר נער על ילד בן תשע ממוצא מעורב, המתרחש על רקע מהומות הנדסוורת' בשנת 1981: שלושה ימי מהומות שהתרחשו בהנדסוורת', פרבר של בברמינגהאם.
הספר ראה אור בשנת 2016 בהוצאת ויקינג (הוצאת ספרי פינגווין Random House) לאחר ששישה בתי הוצאה לאור שונים התחברו על הזכות לפרסמו..
הספר נכתב בעקבות הניסיון האישי והמקצועי של דה ואל ומבוסס על הרקע שלה בתחום מערכות העוסקות באומנה ובאימוץ במשפחה:
"זו הדרך בה גדלתי וחונכתי, אני ממוצא מעורב, אימצתי ילדים, הכשרתי וחנכתי עובדים סוציאליים.
בשנת 1981 התגוררתי בהנסוורת' בברמינגהאם, בדיוק בקצה הדרך היכן שהתרחשו המהומות."
הרומן זכה לשבחים, פרסים ומועמדויות רבות: הוא זכה בפרס הרומן האירי לשנת 2017, והיה ברשימה המקוצרת במועמדים לפרס ספרי קוסטה עבור רומן ביכורים ופרס דזמונד אליוט.
שמי הוא ליאון הופק גם כספר שמע בקולו של השחקן הבריטי לני הנרי, שגם הסכים להשתתף בעיבוד טלוויזיוני ליצירה.
דה ואל גם כותבת סיפורים קצרים וסיפורת בזק, ובין היתר בעבר זכתה גם בפרסים על יצירות קודמות שלה, למשל: פרס הסיפור הקצר 2014 (the Bath Short Story), פרס הבידור הבריטי בשנים 2014 ו-2015 (Bridport Flash Fiction Prize) ופרס בחירת הקוראים הספרותית בשנת 2014 (SI Leeds Literary).
בנוסף לפרסום באנתולוגיות, יצירותיה שודרו גם ברדיו, כולל סיפורה "אדריפט באתנה", שפורסם באנתולוגיה האודיסיאה של המידלנדס שראתה אור ב-Nine Arches Press, ו- "הדבר היפה" - "על הגירה, סיפורי רקע והתחלות חדשות" - שודר בתחנת הרדיו BBC 4 על ידי השדרן ברט קיסר.
היא כתבה על הצורך שיש בכך שתחום ההוצאה לאור יהיה כוללני יותר ופחות אקסקלוסיבי, וב־22 בנובמבר 2017 היא הציגה בתוכנית הרדיו של תחנת הרדיו 4 BBC את התוכנית ששמה במרכזה את השאלה: איפה כל סופרי מעמד הפועלים?
שעסקה בבחינה של סוגיות הכללה באומנויות וייצוג מעמד הפועלים בספרות הבריטית של ימינו.
בשנת 2019 היא פעלה רבות בתחום ספרי השמע.
היא נהפכה ל"שגרירה" המקדמת את הנושא, וצוטטה: "אני חובבת של ספרי שמע.
הם מגיעים אליך בדרך אחרת."
במארס 2020 הקימה דה ואל יחד עם מולי פלאט פסטיבל ספרים וירטואלי של שלושה ימים בשם "סוף השבוע הגדול של הספרים", שישודר בשידור חי בכל שלושת הימים בסוף השבוע הראשון בחודש מאי כחלק מהפסטיבל של BBC אמנות - "תרבות בבידוד" - "Culture in Quarantine".
מלגת קיט דה ואל לכתיבה יצירתית
שלושה ימים לאחר שחתמה עם ההוצאה לאור את ההסכם על פרסום ספרה הראשון, שמי הוא ליאון, היא החלה ליישם את רעיון המלגה לסופרים שבאו מרקע של מצוקה.
מלגת קיט דה ואל לכתיבה יוצרת היא מלגת לימודים במימון מלא, שנוצרה על ידי דה ואל תוך שימוש בחלק מכספי המקדמה שקיבלה עבור הרומן שלה, בבירקבק, אוניברסיטת לונדון .
המלגה הושקה באוקטובר 2016 במחלקה לאנגלית ומדעי הרוח של בירקבק, והיא מספקת מימון מלא לסטודנט אחד בחוג ללימודי התואר השני בכתיבה יוצרת בבירקבק, וכוללת גם מלגת נסיעות שתאפשר לאותו סטודנט לנסוע ללונדון לשיעורים ובנוסף לקבל שוברים שיאפשרו לו לקבל בחינם את הספרים ברשימת הקריאה של תוכנית הלימודים.
המלגה הראשונה הוענקה למשורר סטיבן מוריסון-בורק, במקור מברמינגהאם.
בונד, דור שישי לתושבי מיזורי, נולד בסנט לואיס שבמדינה, בנם של אליזבת' (לבית גרין) וארתור ד.
אביו היה קפטן בקבוצת הפוטבול מיזורי טייגרס משנת 1924 וזוכה במלגת רודס.
תעשיות ירוקות", יצרנית של מוצרי כיבוי אש ומעסיק מרכזי במשך שנים רבות בעיר מקסיקו שבמיזורי, שם גדל בונד.
ב-1956 סיים בונד את לימודיו באקדמיית דירפילד שבמסצ'וסטס, וב-1960 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי.
שלוש שנים אחר כך, ב-1963, קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה.
הוא היה עוזרו המשפטי של השופט אלברט טאסל, נשיא בית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית באטלנטה שבג'ורג'יה.
בונד עסק בעריכת דין בין השנים 1964–1967 במשרד עורכי הדין "קובינגטון & ברלינג" שבוושינגטון הבירה.
בסתיו 1967 שב בונד למקסיקו שבמיזורי, עיר ביתו, וב-1968 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מיזורי, שבסיסו יישובים וערים בצפון-מזרח המדינה.
בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית הוא גבר על עמיתו אנתוני שרודר ברוב של 56% מהקולות, וזכה ב-19 מתוך 23 מחוזות מיזורי.
בבחירות הכלליות שהתקיימו בנובמבר בונד כמעט והצליח לגבור על יריבו, חבר הקונגרס המכהן ביל האנגייט, אך הפסיד לו בפער של 4% מקולות הבוחרים.
בונד זכה בשמונת המחוזות התחומים במחוז הקונגרס התשיעי.
ב-1969 שכר ג'ון דנפורת' — אז התובע הכללי של מיזורי — את בונד כעוזר התובע הכללי.
במשרדו של דנפורת' הוביל בונד את האגף להגנת הצרכן במשרד זה.
ב-1970, כאשר היה בן 31, נבחר בונד למבקר המדינה של מיזורי.
ב-1972 נבחר בונד למושל מיזורי ברוב של 55 אחוזים מקולות הבוחרים לעומת 45% של יריבו מהמפלגה הדמוקרטית, מה שהפך אותו, בגיל 33, למושל הצעיר ביותר בתולדות מיזורי.
בונד היה הרפובליקני הראשון זה 28 שנה שהושבע לתפקיד זה.
על עמידתו של בונד בדרישה החוקתית למגורים במיזורי כדי למלא את תפקיד המושל האפילה הטלת דופי, אך בית המשפט העליון במיזורי דחה הטלת דופי זו ב-1972. החוק במיזורי קובע כי על המושל להיות תושב מיזורי לפחות במשך עשור.
בעשר השנים שקדמו להתמודדותו של בונד, הוא למד בבית הספר למשפטים במדינת וירג'יניה, היה עוזר משפטי לשופט באטלנטה, עבד במשרד עורכי דין בוושינגטון הבירה, הגיש בקשה להירשם בלשכות עורכי הדין של וירג'יניה וג'ורג'יה, רשם מכונית על שמו במחוז קולומביה והגיש בקשה לרישום נישואין בקנטקי.
בית המשפט העליון של מיזורי גיבה את בונד וציין כי מגורים "הם בעיקר עניין של כוונה" ולא דרושה "נוכחות פיזית ממשית".
בית המשפט קבע בנוסף כי בית מגורים הוא "אותו מקום בו שוכן ביתו האמיתי, הקבוע והיציב של האדם, אליו ישוב כאשר הוא נעדר ממנו".
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 נמנה בונד ברשימת האישים הפוטנציאליים לתפקיד סגן הנשיא כעמית למרוץ של ג'רלד פורד.
במובנים רבים הפגין בונד עמדות מתונות במהלך כהונתו הראשונה כמושל.
לראיה, נמתחה עליו ביקורת מצד האגף השמרני במפלגתו על תמיכתו בתיקון לשוויון זכויות.
ב-25 ביוני 1976 הוא חתם על צו מנהלי שמבטל את "צו ההשמדה" נגד חברי כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים שהונפק על ידי המושל לילברן בוגס ב-27 באוקטובר 1838.
בבחירות 1976, באופן מפתיע, הפסיד בונד בפער זעום בבחירות לכהונה שנייה בידי ג'וזף טיזדייל, שכיהן כתובע המחוזי במחוז ג'קסון.
ארבע שנים לאחר מכן, ב-1980, רשם בונד קאמבק מוצלח למשרד המושל אחרי שהצליח לגבור בבחירות המקדימות על סגן המושל המכהן ביל פלפס.
בבחירות הכלליות הוא ניצב בפני המושל טיזדייל, וגם אותו ניצח.
בשנת 1977 וב-1983 היה יושב ראש אגודת המושלים במערב התיכון.
ב-1985 הוחלף בתפקיד המושל בידי ג'ון אשקרופט, אותו בונד מינה לתפקיד מבקר המדינה כאשר נבחר למושל.
לימים ישרתו השניים זה לצד זה בסנאט של ארצות הברית.
לאחר שהסנאטור תומאס איגלטון החליט שלא להתמודד מחדש לסנאט, נבחר בונד ב-1986 לסנאט של ארצות הברית, תוך שהוא מנצח את סגנית המושל הארייט וודס ברוב של 53% לעומת 47%.
בונד נבחר מחדש ב-1992 בשיעור תמיכה פחוּת מן הצפוי, כשבפעם הזו גבר על חברת מועצת עיריית סנט לואיס ג'רי רוטמן-סרוט.
ב-1998 הביס בונד באופן מוחץ את התובע הכללי של מיזורי (ולימים מושל המדינה) ג'יי ניקסון ואת תמרה מילאי, מועמדת המפלגה הליברטריאנית, לאחר מסע בחירות ממושך, וב-2004 זכה בפעם האחרונה לכהונה רביעית בסנאט.
בונד היה תומך נלהב בהרחבת הסחר החופשי עם העולם השלישי, ודגל במתן סמכות לנשיא ארצות הברית לעקוב אחרי יחסי מסחר עם מדינות אחרות.
הוא הצביע בעד אשרור הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA) ובעד הסכם הסחר החופשי של מרכז אמריקה (CAFTA).
כמו כן, כסנאטור, בונד האמין בהסדרת יחסי המסחר בין ארצות הברית לווייטנאם וסין.
במהלך כהונתו בסנאט היה סגן יו"ר ועדת המודיעין, וחבר בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות ובוועדת ההקצבות של הסנאט.
במהלך הקונגרס ה-109 של ארצות הברית, הארגון הסביבתני "רפובליקנים להגנת הסביבה" (REP) העניק לבונד דירוג נמוך במיוחד בן "מינוס 2" עבור מושב קונגרס זה, בנימוק הצבעותיו נגד הגנת הסביבה בשבע סוגיות שנחשבו קריטיים על ידי הארגון.
על פי כרטיס הניקוד של ארגון זה משנת 2006, בונד תמך בקידוחי נפט הן מחוץ לחוף והן בשמורת הטבע הארקטית הלאומית (Arctic National Wildlife Refuge), תוך התנגדות להצעת חוק שהציעו "תוכניות יעילות ומשאבים מתחדשים לשיפור אבטחת האנרגיה, הפחתת עלויות והפחתת השפעות סביבתיות הקשורות באנרגיה".
בונד בתגובה הצהיר כי מעדיף אנרגיה נקייה מפחמן מאשר אנרגיה גרעינית.
כריסטופר ויליאם יאנג הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
הוא כיכב בתפקיד ג'ספר פאהי בסדרה של נטפליקס, "צל ועצם".
יאנג נולד באוקספורד וגדל באבינגדון על התמזה.
יש לו שתי אחיות צעירות יותר, האנה ואוליביה.
קיט למד בבית הספר אבינגדון בין השנים 2008-2013; הוא היה חבר במחלקת הסרטים באינגדון ושיחק את התפקיד הראשי בהפקה הבכורה של בית הספר 2012 במחזה "קנדיד" מאת וולטר.
היו לו כמה תפקידים מינוריים והרכבים בילדותו, בין היתר בסרט הטלוויזיה "מלחמתו של וולטר" ובהפקות תיאטרון של סינדרלה באוקספורד.
הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, וסיים תואר ראשון במשחק בשנת 2017.
לאחר סיום לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, שיחק יאנג בתפקיד הראשי במחזה "הקברט יוצא הדופן של דוריאן גריי" בפסטיבל התיאטרון אנדרבלי בשנת 2017 בסאות' בנק.
הוא הצטרף גם לסיבוב ההופעות בבריטניה של המחזה "הדבר האמיתי" בתפקיד בילי.
בשנת 2018 הוא גילם את אוגוסטוס קיסר בהפקה של המחזה יוליוס קיסר בתיאטרון ברידג'.
באותה שנה שיחק בהפקה של המחזה "אביבה של מיס ברודי".
הוא גילם את מלקולם המחזה "מקבת'" בתיאטרון הגלוב.
יאנג ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בשנת 2019 עם תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "Endeavour".
הוא הופיע בסרט האימה הקצר "The Devil's Harmony".
באביב והקיץ הוא שיחק את ליסנדר במחזה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון ברידג' לצד גוונדלין כריסטי.
התפקיד זיכה אותו במועמדות לפרס איאן צ'ארלסון.
באוקטובר 2019 פורסם כי יאנג יככב בתפקיד ג'ספר פאהי בסדרת נטפליקס "צל ועצם", עיבוד לסדרת ספרי הפנטזיה מאת לי ברדוגו.
ב-19 במרץ 2021 פורסם כי ישחק בתפקיד רפאל, בעיבוד של נטפליקס לספר הפנטזיה "בית הספר לטוב ולרע".
בשנת 2025 גילם את טוטלס בסדרה "הנוסע השמיני: כדור הארץ" ברשתות FX והולו שכתב וביים נואה האולי, בהתבסס על זיכיון "הנוסע השמיני".
שנה סרט תפקיד הערות2022Out of Darknessגייר בית הספר לטוב ולרע רפל2024המשחק היפה (אנ')קאל
+שנהסדרהתפקידהערות2008Walter's Warאדוארד הצעירסרט טלוויזיה של BBC2019Endeavour כריספרק: "Pylon"2021–2023צל ועצםג'ספר פאהיתפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים2025הנוסע השמיני: כדור הארץטוטלסתפקיד ראשי; 8 פרקים
מייקי קיטו לבינג , המוכרת בשם הבמה קיטו (Kito), היא מפיקה מוזיקלית, פזמונאית ותקליטנית אוסטרלית.
לבינג נולדה בעיירה דנמרק , אוסטרליה המערבית ב-20 ביוני 1987. כשהייתה נערה, היא התחילה להפיק מוזיקה באמצעות FL Studio.
כשהייתה בת 17, היא עברה לגור בפרת' בשביל ללמוד אופנה.
עם זאת, היא הפסיקה ללמוד והתחילה לעבוד בחנות תקליטים תוך כדי למידה עצמית במוזיקה.
היא החלה לעבוד כתקליטנית במועדוני לילה בפרת', וב-2006 היא נסעה לאירופה לשנה.
ב-2008, היא הוחתמה בחברת התקליטים Disfigured Dubz.
ב-20 בספטמבר 2010, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Kito EP.
מאוחר יותר, היא הוחתמה, יחד עם הזמר רייג'ה לי, בחברת התקליטים Mad Decent לאחר שהיא שלחה מספר הדגמות שיצרה איתו למפיק המוזיקלי דיפלו במייספייס.
ב-2011, הצמד עבר לגור בלונדון.
מאוחר יותר בהמשך השנה, הם הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם, Sweet Talk, וכן הוציאו רמיקס לסינגל "Run the World (Girls)" של ביונסה.
ב-26 במרץ 2012, לבינג הוציאה, יחד עם פדץ , את המיני-אלבום השני שלה, Electric Empire.
ב-22 ביולי 2014, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלהם, II.
ב-26 באוגוסט 2014, הצמד הוציא את המיני-אלבום השלישי שלהם, II: The Remixes.
הצמד התפרק ב-2015. לבינג נשארה לגור בלונדון ועבדה כמפיקה ופזמונאית, בין היתר בכתיבה והפקתה במספר שירים של מייבל וג'ורג'ה סמית'.
היא חזרה לעיר הולדתה ב-2017.
ב-19 באוקטובר 2018, היא הוציאה את המיני-אלבום השלישי שלה, Haani.
מאוחר יותר, היא עברה לגור בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
לאחר שהוחתמה אצל Astralwerks ו-EMI Music Australia., היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם אמפרס אוף , את הסינגל "Wild Girl".
בהמשך השנה, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם אלונה-ג'ורג', את הסינגל "Alone with You".
ב-2019, נודע כי היא הייתה אחת מהמפיקים של הסינגל "Gimme" של בנקס , של הסינגל "Next Mistake" של איקונה פופ, ושל הסינגל "Real Thing" של רואל.
ב-2019, קיטו הייתה מועמדת לכותב/ת השנה פורץ/ת הדרך (לוס אנג'לס) בפרסי APRA .
ב-2020, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם פלטשר, את הסינגל "Bitter".
בהמשך השנה, נודע כי הייתה אחת מהמפיקים והכותבים של הסינגל "Palladium" של קייסי היל .
מאוחר יותר, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם זהו וג'רמי , את הסינגל "Follow".
ב-2021, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם VanJess וצ'אנל טרס , את הסינגל "Recap".
בהמשך השנה, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם בי מילר, את הסינגל "Steal My Clothes".
מאוחר יותר, נודע כי הייתה אחת מהמפיקים והכותבים של הסינגל "Small Reminders" של טינשיי.
קיט סבסטיאן קונור הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
קונור נולד בעיירה ההיסטורית קרוידון בדרום לונדון וגדל בפרלי הסמוכה.
הוא למד בבית הספר היסודי הייז בשכונת קנלי ולאחר מכן בבית הספר וויטגיפט בדרום קרוידון .
בנובמבר 2022 קונור יצא מהארון כביסקסואל בפוסט שהעלה לעמוד הטוויטר שלו.
בשנת 2013 ביצע קונור את הופעת הבכורה שלו על המסך כאשר הוא בן שמונה, בקומדיית המצבים הבריטית "Chickens", ולאחר מכן בסרט הטלוויזיה "הרפתקה בחלל ובזמן", ובאופרת הסבון "נפגעים".
בשנת 2014 שיחק בתפקיד טום אנדרסון בקומדיה "Get Santa" ותפקיד חוזר בתור ארצ'י בקלס בסדרת הטלוויזיה "Rocket's Island".
בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מלחמה ושלום".
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו על הבמה במחזה, "" שהוצג בדונמר ווארהאוס , קובנט גארדן שבלונדון.
בשנת 2018 שיחק בסרטי הקולנוע "שחקן מספר אחת", "מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים" , "האוקיינוס שבינינו" ו"תיכון סלוטרהאוס שולט", כמו גם שיחק בסרט הטלוויזיה "Grandpa's Great Escape" של BBC One.
באותה שנה שיחק בתפקיד אלכסנדר בהפקה של תיאטרון אולד ויק - "פאני ואלכסנדר".
בשנת 2019 גילם את סר אלטון ג'ון המתבגר בסרט המוזיקלי "רוקטמן" ושיחק את ג'ו וודארד בסרט "ג'ו הקטן".
באפריל 2021 פורסם כי קונור ישחק בתפקיד ראשי לצד ג'ו לוק בסדרת הטלוויזיה בהפקת נטפליקס, "עוצר נשימה", עיבוד לקומיקס והרומן הגרפי באותו שם מאת אליס אוזמן.
הסדרה עלתה לאוויר בשנת 2022.
במרץ 2024 הוכרז שקונור יככב לצד לופיטה ניונגו ופדרו פסקל בסרט ההנפשה "רוז הרובוטית" של דרימוורקס הנפשה, עיבוד לרומן באותו שם של פיטר בראון.
זמן קצר לאחר מכן, קונור לוהק לסרט "Warfare", סרט מלחמה של A24 שנכתב ובוים על ידי אלכס גרלנד וריי מנדוזה.
באוקטובר 2024, קונור ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי כשהוא מגלם את רומיאו מונטגיו בעיבוד מוזיקלי לטרגדיה "רומיאו ויוליה" של ויליאם שייקספיר.
פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחה לשחקן הראשי הטוב ביותר
שנה מחזהתפקיד הערות 2016 ילד קטן דונמר ווארהאוס , קובנט גארדן, לונדון 2018 פאני ואלכסנדר אלכסנדר תיאטרון אולד ויק, לונדון2024–2025רומיאו ויוליהרומיאו מונטגיו סירקל אין דה סקוור , ברודוויי
עיקרון הקיט המלא הוא שיטה לניהול משימות, הגורסת כי בטרם התחלת ביצוע משימה יש לוודא הימצאות כל מה שדרוש להשלמת המשימה - כלי עבודה, חומרי גלם, רכיבים, חומר טכני, מידע וכיוצ"ב.
על אף שהשיטה נמצאת בשימוש שנים רבות (למשל בתחומי התעופה ובניתוחים אלקטיביים), המונח נטבע בשנת 1992 על ידי בעז רונן.
קיט מלא (בעברית: ערכה) הוא אוסף כל הפריטים הנדרשים להשלמת משימה.
הגדרת הקיט המלא היא ייחודית למשימה, ולסוגים שונים של משימות נדרשים סוגים שונים של ערכות.
עם זאת, תיתכן הגדרה אחידה של הקיט למשימות שונות המתבצעות תוך שימוש במשאבים קבועים - למשל, על מנת להתחיל דיון בבית משפט נדרש התובע להציג את כל המסמכים על פי רשימה שנדרשת מראש, אך רשימת המסמכים הנדרשים אינה ייחודית לדיון מסוים אלא נדרשת לכל דיון ודיון כתנאי להתחלתו.
כאשר מדובר במשימות רב-שלביות, שהשלמת שלב אחד במשימה הכרחית להתחלת השלב הבא, יוגדר הקיט המלא לכל שלב בנפרד.
במקרה כזה יוגדרו לכל שלב שני סוגי קיט מלא: inKit - אלו הם הפריטים הנדרשים להתחלת השלב, ו-outKit - קיט מלא של התפוקות של כל שלב.
ה-outKit של שלב מוקדם יהיה חלק מה-inKit של השלב הבא.
במשימות בהן קיימת רמה גבוהה של אי-ודאות (למשל בתהליכי פיתוח) תכולת הקיט היא ברובה מידע - מפרטים, דרישות ואפיונים.
במקרים כאלה ייתכן מצב שלא ניתן לקבל מראש את כל המידע.
במצב זה נקבע קיט מנדטורי, שהוא המידע המינימלי הדרוש להתחלת המשימה.
יישום עקרון הקיט המלא דורש מספר תנאים:
יישום שיטות ניהול מתקדמות כגון תורת האילוצים, ייצור רזה, אסטרטגיה עסקית, ניהול איכות כוללני ועוד.
גיבוי ניהולי מלא לשימוש בשיטה - האפשרות "לעגל פינות" מאוד מפתה (להלן), ועל מנת שהשיטה תצליח נדרשת הקפדה ללא פשרות.
הסברת השיטה לכל "שרשרת" הנוגעים לה - לקוחות, מבצעי המשימות, ספקים.
מינוי "שומר שער" (gater) לאישור התחלת תהליכים.
שומר השער אחראי על וידוא התקיימות הקיט המלא (למשל על ידי רשימת תיוג), וללא אישורו לא ניתן להתחיל בתהליך.
מעקב, מדידה ובקרה מתמידים על התהליכים, ניתוח ומתן פתרון לבעיות שמתגלות.
תכנון קיט "ישים" מחייב בחינה ותכנון של היקף המשימה.
הגדרה של משימה מורכבת הדורשת קיט מסובך מדי עלולה להקשות על הרכבת הקיט המלא.
קיימות מספר סיבות עיקריות המובילות אנשים שלא להקפיד על קיט מלא:
שאיפה להפעלת משאבים קיימים, מתוך תחושה כי משאבים "בטלים" מהווים בזבוז, וככל שהמשאבים ינוצלו יותר כן תגדל תפוקת המערכת.
רצון "להרוויח זמן" - מחשבה כי התחלה מוקדמת יותר של משימה תוביל בהכרח לסיום מוקדם יותר.
כניעה ללחץ חיצוני (למשל מצד מזמין העבודה) לפעולה מיידית.
השקפת עולם אישית הגורסת כי לא ניתן להגיע לשלמות בביצועים, ולכן הגעה לקיט מלא אינה אפשרית.
משימות אינן "נתקעות" בשל צורך להמתין להגעת רכיב או מידע, וכך גם נמנעת הנטייה להתחיל מספר משימות במקביל.
צמצום משך הזמן של המשימה ולפיכך הגדלת התפוקה.
צמצום הוצאות תפעוליות, למשל על ידי מניעה של אובדן ופחת חומרי גלם, המחולקים מראש לגדלים הנדרשים למשימה.
בקרה פשוטה יותר על התהליך.
שיפור תזרים המזומנים והקטנת הדרישה להון חוזר - מכיוון שהעבודה בקיט מלא מאפשרת השלמה מהירה יותר של המשימה, היא מקדימה את מועד התשלום עליה, ובמקביל מתפנה זמן לביצוע מטלות נוספות המגדילות את ההכנסות.
הגברת המוטיבציה אצל העובדים: העבודה בקיט מלא מצמצמת את תחושת הלחץ והדרישות לביצועים מהירים תוך אלתורים, ומאפשרת סיפוק בגין השלמה מוצלחת של משימות.
מחויבות לעבודה מסודרת על פי נהלים.
צמצום העומס על הקשב שנוצר במקרה של משימות שהופסקו בטרם הסתיימו.
דוגמה מוכרת למשימה הדורשת קיט מלא לביצועה היא נתינת משכנתה.
תהליך הבדיקה והאישור ארוך, מחד דורש כמויות גדולות של מידע ומאידך כרוך עבור הלווה בדחיפות רבה (שכן תנאי העסקה לא פעם מוגבלים בזמן) ועבור המלווה בסיכון גדול.
על מנת למנוע שגיאות בתהליך, אך לבצעו במהירות רבה ככל הניתן - שתי מטרות שעלולות לסתור זו את זו, מבצעים בנקים רבים את תהליך פתיחת תיק המשכנתה בשיטת הקיט המלא - רק אחרי קבלת כל הנתונים והמסמכים הנדרשים לביצוע התהליך.
הוכחת הון עצמי להשלמת העסקה
תלושי שכר אחרונים/ שומת מס אחרונה / אישור רואה חשבון
תעודת זכאות/בדיקת זכאות לסיוע מהמדינה
חלק מהמסמכים הללו ניתנים להפקה באופן מיידי, אך חלקם דורש שכירת שירותיהם של בעלי מקצוע שונים - שמאי מקרקעין, עורך דין, רואה חשבון, וחלקם דורש את הנפקתם מגופים ממשלתיים, כך שהזמן הדרוש להשגת המסמכים שונה מאוד ממסמך למסמך.
העבודה בקיט מלא מוודאת את "איפוס" זמן השגת המסמכים, והוצאתו אל מחוץ לתהליך המבוצע על ידי הבנק, דבר שמאפשר לבנק להתחייב על מסגרת הזמן בה תינתן המשכנתה.
קיטאקיושו (ביפנית: 北九州市) היא עיר הממוקמת במחוז פוקואוקה שביפן.
העיר נוסדה ב-10 בפברואר 1963 כתוצאה ממיזוג של חמש רשויות (מוג'י, קוקורה, טובטה, יאהאטה ו-וואקאמטסו) שבמרכזן העיר הפיאודלית העתיקה קוקורה.
העיר ממוקמת בנקודה הצפונית ביותר של קיושו במצר קנמון, המפריד בין האי לאי הונשו, מול העיר שימונוסקי.
קיטאקיושו ושימונוסקי מחוברים ביניהם באמצעות גשר קנמון ומנהרות קנמון.
נכון ל-1 ביוני 2019 אוכלוסיית העיר מנתה 940,978 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה הן במחוז פוקואוקה והן באי קיושו.
העיר משתרעת על פני 491.95 קמ"ר וצפיפות האוכלוסין הממוצעת בעיר היא 1,922 נפשות לקמ"ר.
הסמוראי היפני מיאמוטו מוסאשי, אשר כתב את הספר "ספר חמש הטבעות", התגורר בקוקורה.
הסופר יפני מורי אוגאי התגורר בקוקורה.
מתעמל המכשירים היפני בעבר קוהיי אוצ'ימורה
קיזילאורדה (בקזחית: Қызылорда/Qyzylorda; ברוסית: Кызылорда) היא עיר בדרום קזחסטן ובירת מחוז בעל שם זהה.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, התגוררו בעיר 350,049 בני אדם.
מבחינה היסטורית, קיזילאורדה התפתחה סביב נהר סיר דריה וח'אנות קוקנד.
בשנים 1925–1927 שימשה כבירת קזחסטן הסובייטית.
ראשיתה של העיר המודרנית החלה בשנת 1817 כאתר של מבצר ח'אנות קוקנד הידוע בשם אק-מצ'ט (תרגום מילולי: "מסגד לבן"').
בשנת 1853 המבצר נכבש על ידי חיילים רוסים תחת הגנרל וסילי פרובסקי.
הרוסים הקימו מבצר חדש וקראו לו פורט-פרובסקי על שמו של הגנרל.
סביב המבצר התפתחה העיירה פרובסק.
ב-1925 שונה שמה של העיר לשמה הנוכחי.
הרוסים הקימו מבצר חדש וקראו לו פורט-פרובסקי (Форт-Перовский), על שם הגנרל.
קיטה (ביפנית: 北区) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן.
נכון ל-1 באוגוסט 2024, נאמדה אוכלוסיית הרובע ב-362,906 נפשות וצפיפות האוכלוסייה הייתה 17,608 נפש לקמ"ר.
עד שנות ה-80 של המאה ה-19 היו בשטח הרובע רק כפרים ועיירות קטנות, אז חובר האזור ברכבת למרכז טוקיו (כשתחנת אוג'י נפתחה ב-1883).
בשנת 1932 צורפו חלקים מהאזור לרבעים אוג'י וטקינוגאווה שאוחדו בשנת 1947 לרובע קיטה.
לפי נתוני הלשכה לסטטיסטיקה של יפן (統計局) נכון לתחילת אוגוסט 2024 (אומדן), מתגוררים ברובע קיטה 362,906 תושבים.
נכון לשנת 2020, קיטה הוא הרובע ה-11 בגודל אוכלוסייתו מבין רבעי העיר טוקיו, והרובע ה-12 בצפיפותו.
הרובע מנוהל על ידי אספה בת 40 חברים, הנבחרים בשיטת הצבעה יחידה שאינה ניתנת להעברה .
נכון למאי 2023, הקואליציה של האספה מונה 3 מפלגות (בסוגריים מספר חברי המפפלגה בעירייה):
והאופוזיציה באספה מונה את המפלגות הבאות:
קיטוב חברתי מתייחס לפילוג בתוך חברה שנוצר כאשר גורמים כמו אי שוויון בהכנסות, תנודות בשוק הנדל"ן ועקירה כלכלית (אבדן פרנסה, מקום מגורים או גישה למשאבים בעקבות שינויים כלכליים), מובילים לפער הולך וגדל בין קבוצות בעלות הכנסה גבוהה לנמוכה.
המושג מתאר מצב או מגמה שבהם מעמד הביניים מצטמצם בעוד שהאוכלוסייה בקצוות ההיררכיה החברתית - עשירים ועניים - גדלה.
כאשר קיטוב חברתי מתרחש בנוסף לתהליכי שינוי כלכלי, במיוחד בערים, אי השוויון הכלכלי במעמדות חברתיים וגזעיים מחמיר.
ניתן לצפות בהפרדה כזו בצורה הטובה ביותר בסביבה העירונית, "שם [קהילות] בעלות עושר וכוח חברתי קיצוניים משולבות עם מקומות של מחסור, הדרה ודעיכה."
בנוסף לאופן שבו מנוהל המרחב העירוני, הטכנולוגיות בהן משתמשים בכל הנוגע ליחסים חברתיים יכולות גם הן לתרום לקיטוב חברתי.
עלייה בהפרדה המרחבית של קבוצות סוציו-אקונומיות קשורה קשר הדוק לקיטוב חברתי כמו גם להדרה חברתית ולפירוק חברתי.
היבטים של מושג זה יכולים להיות קשורים גם לתופעות של המעמד היצירתי ולאופן שבו חברי מעמד זה יצרו לעצמם מעמד דומיננטי בתוך החברה.
הגלובליזציה וה"הרס היצירתי" הנלווה לה תרמו לשגשוג ולצמיחה גדולים עבור אליטות בערים רבות.
לעומת זאת, תהליך ההרס היצירתי הוא מטבעו בלתי שוויוני במרחב, כך ששכונות עירוניות מסוימות שסופגות את ההשלכות של הגלובליזציה נפגעות ממנה.
כדי להסביר את היסודות שמובילים לקיטוב חברתי ניתן להתייחס למספר מושגים:
כישלון ממשלתי - במיוחד כאשר מוסדות מדיניות ציבורית המחולקים למחלקות (חינוך, דיור וכו') אינם יעילים בכל הנוגע בטיפול בבעיות הרב-תחומיות של האוכלוסייה הענייה.
חלוקה לא שוויונית של משאבים/הזדמנויות
הזנחה עירונית היא ביטוי ויזואלי של קיטוב חברתי.
גם מהומות, התפרעות והתפוררות חברתית כללית יכולים להיות סימפטומים שלו.
קיטוב חברתי גם יכול להוביל לכלכלה בלתי פורמלית הכוללת שוק אפור ושוק שחור באזורים עירוניים.
מדיה דיגיטלית, ובמיוחד מדיה חברתית, עשויות למלא תפקיד בעידוד קיטוב חברתי.
זאת משום שאתרים כמו פייסבוק יכולים לעזור ביצירת מעגלים חברתיים הומופיליים (כלומר עם אנשים דומים זה לזה), ואתרי חדשות חברתיים יכולים להקל על צריכת חדשות המוטה על ידי בחירות המשתמשים.
במקרה הקיצוני, היעדר "מרחב ציבורי משותף" עלול להוביל להיווצרות קבוצות מבודדות ומקוטבות שעשויות להפגין עוינות זו כלפי זו.
לדוגמה, במהלך ההתקוממיות של האביב הערבי, עלה כי הרשתות החברתיות חיזקו את הפילוג וההיררכיה החברתית שכבר היו קיימים בכמה מדינות ערביות.
באופן דומה, גם סיקור תקשורתי מסורתי עלול לעודד מבלי מישים קיטוב חברתי ברשתות חברתיות - ובמיוחד ברשתות חברתיות מקוונות - על ידי כך שהוא גורם לאנשים לשנות את הקשרים החברתיים שלהם.
מודלים של סימולציה ונתונים מרשתות חברתיות מראים שאנשים נוטים לאבד קשרים חברתיים עם חברים בעלי אידאולוגיה פוליטית הפוכה כאשר הסיקור החדשותי שונה מאוד בין מקורות חדשות בעלי נטייה פוליטית הפוכה, כלומר, בסביבה תקשורתית מקוטבת.
זה יכול לקרות גם אם אנשים לא יודעים מהן הדעות הפוליטיות של חבריהם, מכיוון שאנשים מגיבים להתנהגות של חבריהם ביחס לחדשות: התנהגות חבריהם יכולה להראות להם לא מותאמת אם הם ניזונים מכלי תקשורת שונים לגמרי ולכן צורכים סיקור חדשותי שונה מאוד.
לפיכך, סיקור חדשותי מקוטב עלול לגרום לאנשים למיין, מבלי דעת, את הרשתות החברתיות שלהם לפי קווים פוליטיים, ובכך לעודד קיטוב חברתי.
על פי מחקר שערך ג'יימס ג'.
וובסטר, ייתכן שלבלקניזציה של האינטרנט, שבה קהלי מדיה מתפצלים ל"מובלעות" שבהן הם נחשפים רק לתכנים התואמים את דעותיהם ובכך מחזקים קיטוב חברתי אין השפעה רבה כפי שסברו.
ממצאי מחקרו שהתבססו על ניתוח נתוני צפייה בטלוויזיה ובאינטרנט של חברת נילסן, העלו כי ההפרדה האידאולוגית בקרב משתמשי מדיה אינה סבירה, שכן "אפילו צרכנים של מדיה נשתית ואזוטרית הקדישו את רוב תשומת ליבם לתכנים שפונים לציבור הרחב".
עם זאת, ובסטר מכיר בכך שמחקרו אינו מודד את האופי הספציפי של התכנים שנצרכו, או את עוצמת ההשפעה שלהם על תפיסות הצופים את החברה.
ג'קוב ובניש מציעים המודל המראה כי רשתות חברתיות, בגלל המבנה שלהן (קל להתחבר לכולם, קל למצוא דומים לך) והנטייה למשוך משתמשים לשהות בהן זמן רב, גורמות לכך שאנשים עלולים להיות מנותקים יותר ממכריהם בעולם האמיתי שחושבים אחרת.
במקום זאת, הם מבלים יותר זמן ב"עולמות הווירטואליים", שם הומופיליה (הנטייה להתחבר לדומים) מחוזקת והם נוטים יותר להתחבר עם מי שחושב בדיוק כמוהם.
זה מחזק את הדעות ההתחלתיות שלהם והופך אותן לקיצוניות יותר.
אנשים עשויים עדיין לקיים אינטראקציות עם בעלי דעות שונות מהם מחוץ לרשת, ובו זמנית להיות לכודים ב"בועות" מקוונות שמחזקות את דעותיהם ומפרידות אותם מבנית מאחרים בעולם הווירטואלי.
הקיטוב הנצפה באתר מדיה חברתית מסוים, לא נובע בהכרח מהאירועים והדיונים המתרחשים באותה פלטפורמה.
מגמות קיטוב שנצפות ברשתות החברתיות המקוונות עשויות לנבוע מפעילויות של משתמשים בפלטפורמות מקוונות אחרות או מפעילויות שמתרחשות בכלל מחוץ לרשת.
כדוגמה ממחקר משנת 2019, נמצא כי מסרים שהפיצו אמונות נגד שינויי אקלים בטוויטר נתפסו באופן קולקטיבי כלא אמינות.
לכן לא סביר שהודעות כאלה, שאינן אמינות בעיני הציבור, יגבירו את הקיטוב בדעות הציבור בנושא שינויי האקלים בטוויטר.
במחקר של אוריאן-הראל, ניר ואח', העוסק בקיטוב במדינות עם סכסוך בין-מדינתי מתמשך כמו ישראל ודרום קוריאה החוקרים בדקו את השפעת הפער הנתפס בתפיסת האיום החיצוני על קיטוב.
כלומר עד כמה האדם חושב שקיים פער בין האופן שבו הוא רואה את מידת האיום שמגיע מאויב חיצוני, לבין האופן שבו הוא מאמין שהקבוצה הפוליטית או האידאולוגית היריבה בחברה שלו רואה את אותו איום חיצוני.
ככל שהפער הזה נתפס כגדול יותר כך הוא מפורש כסימן לאי-הסכמה פנימית משמעותית ומוביל לתחושה של איום פנימי מצד הקבוצה הפוליטית היריבה.
עצם העובדה שאנשים חושבים שהקבוצה הפוליטית היריבה רואה את האיום החיצוני באופן שונה מאוד, גורמת להם להרגיש שהקבוצה האחרת עצמה מהווה איום על החברה או על הערכים שלה.
ככל שתפיסת הפער גדולה יותר כך עולה רמת הקיטוב כלפי הקבוצה היריבה– פחות רגשות חמים ויותר רגשות קרים (עוינות) כלפיה, ופחות נכונות להיות קרובים אל חבריה מבחינה חברתית.
קיטור הוא אדי מים – גז חסר צבע, אשר בתנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ, צפיפותו נמוכה פי 1,600 בערך מצפיפותם של מים במצב צבירה נוזלי.
בהנדסה מתייחסים לקיטור בשני מצבים:
קיטור רווי הוא אדי מים בשיווי משקל כימי עם מים נוזליים.
בקיטור רווי יש יחס חד-ערכי בין הלחץ לבין הטמפרטורה, הנקבע מתוך שיווי המשקל של המים בין גז ונוזל.
כלומר, אם ידוע לחץ הקיטור הרווי, ניתן לדעת מה הטמפרטורה שלו, ולהפך.
כדי למצוא את לחץ הקיטור המתאים לטמפרטורה, או את הטמפרטורה המתאימה ללחץ הקיטור, משתמשים בטבלאות קיטור המכילות את המידע הדרוש.
קיטור שחון ("יבש") הוא קיטור שהטמפרטורה שלו גבוהה מהטמפרטורה המתאימה ללחץ שלו על-פי טבלאות הקיטור, או – באופן שקול – שהלחץ שלו קטן מהלחץ המתאים לטמפרטורה שבה הוא נמצא.
קיטור שחון נוצר כאשר קיטור רווי בא במגע עם משטח בטמפרטורה גבוהה, ועשוי להגיע לטמפרטורות של מאות מעלות צלזיוס.
אדי מים מכונים קיטור בעיקר בהקשרים הנדסיים ומכניים.
טורבינת קיטור – מכונה המנצלת את הלחץ שהאדים מפעילים על-מנת לסובב טורבינה, ובכך לייצר עבודה מכנית.
קיטור משמש גם לניקיון בתים ומנועי מכוניות בעזרת מכונות שטיפה בלחץ וחום גבוהים.
אדי מים בלחץ נמוך משמשים בשימושים בריאותיים שונים: בסאונה ובאינהלציה.
קיטור משמש גם לחיטוי וסטריליזציה של מוצרי רפואה ומזון.
בתעשיית המזון הוא משמש גם לבישול, אפילו ביתי.
מגהץ קיטור – האדים משמשים להרפיית הקשרים הכימיים הפנימיים בכותנה.
לאדי מים בצפיפות נמוכה זו ישנם שימושים שונים.
בהקשרים מכניים והנדסיים מנוע העשוי מאדי מים בלחץ משמש גם על מנת להניע בוכנות או טורבינות, וגם על מנת לייצר עבודה מכנית.
אדי מים במצב רווי משמשים בדרך כלל במצבים בהם יש צורך בטמפרטורה קבועה וגבוהה.
אדי מים שחונים משמשים בדרך כלל על מנת להפעיל טורבינות, כאשר הימצאות של טיפות של מים במתקנים אלו עשויה להרוס את הטורבינה.
קיטור מיוצר על ידי הזנת מים למערכת צנרת הקולטת חום שמיוצר בסביבתה.
ייצור החום יכול להתבצע בשיטות שונות כמו שריפת פחם ודלקים שונים, ניצול אנרגיית השמש או ביקוע בכור גרעיני.
המערכת היא מערכת סגורה ובדרך זו אד הקיטור מעלה את הטמפרטורה שלו, או את לחצו או את שניהם גם יחד.
המערכות המוקדמות ליצירת קיטור היוו תא שריפת עצים או פחם, אשר מוקם מתחת למכל מים.
עם התקדמות הטכנולוגיה נעשה מעבר לשימוש בדלקים פוסיליים, והיום יש חזרה לשימוש בפסולת עצה הנקראת ביומסה.
בתעשיית הקיטור ובמקצוע התרמודינמיקה הקשור אליה משמשים מספר מושגים:
קיטור רווי – משמש בדרך כלל במתקנים שבהם נדרשת טמפרטורה גבוהה וקבועה.
כל עוד נשמר הלחץ קבוע, אספקת אנרגיה מתבצעת על ידי עיבוי מים, והטמפרטורה לא משתנה.
קיטור שחון – משמש בדרך-כלל בטורבינות קיטור.
במתקנים אלה, הימצאות של טיפות מים עשויה לפגוע בטורבינה.
השחנת הקיטור (חימום של קיטור רווי עד שנעשה שחון), מונעת התעבות של טיפות לפני מעבר הטורבינה.
טון קיטור – מושג המתאר את הספק מסירת החום של דוד קיטור.
דוד צינורות מים (water tube boiler) הוא דוד קיטור בו המים זורמים בתוך צינורות העוברים דרך כבשן, ואילו גזי השריפה זורמים סביב הצינורות.
דוד צינורות אש (fire tube boiler) הוא דוד קיטור בו גזי השריפה זורמים בתוך צינורות העוברים דרך התוף, ואילו המים זורמים סביבם.
קיטיארה אות-מאטר היא דמות בדיונית בעולם הפנטזיה של רומח הדרקון.
קיטיארה היא אחותם למחצה של קרמון ורייסטלין מאז'ר, מאהבתו לשעבר של תניס חצי-אלף ושרת דרקונים בשירותה של מלכת האופל טאקיזיס.
קיטיארה היא לוחמת ומצביאה מוכשרת, חסרת עקרונות ומעצורים.
כוח המניע העיקרי של הדמות היא שאפתנות.
הדמות של קיטיארה נוצרה במקור על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן בטרילוגיה המקורית של עולם רומח הדרקון, רשומות רומח הדרקון.
בהתחלת הטרילוגיה הייתה קיטיארה דמות נפקדת, שאוזכרה על ידי שאר גיבורי הספרים ורק מאוחר יותר הופיעה בעלילות הספרים.
דמותה הופיעה בקצרה בטרילוגיית ההמשך של וייס והיקמן, אגדות רומח הדרקון וכן במספר רב של כותרים אחרים של עולם רומח הדרקון.
דמותה ועברה של קיטיארה הועמקו והורחבו באופן ניכר בסדרת שישיית המפגשים בספרים לב אפל ו"החבורה" שנכתבו על ידי טינה דניאל והספר פלדה ואבן שנכתב על ידי אלן פוראת'.
קיטיארה נולדה בעיר מרגוע כבתם הבכורה של גרגור אות-מאטר, אביר סולאמניה לשעבר ושכיר חרב מהולל ואשתו רוזמון.
כבר בשלב מוקדם בחייה נחשפה קיטיארה לאורח חייו של אביה.
כאשר הייתה קיטיארה בת 7 עזב אביה אותה ואת אמהּ ללא סיבה ברורה.
אמהּ התחתנה מחדש עם חוטב עצים בשם גילון מאז'ר ולזוג נולדו זוג תאומים בשם קרמון ורייסטלין.
קיטיארה לקחה חלק עיקרי בגידול התאומים, תפקיד שהלך וגדל לאור מחלתה המתמשכת של אמהּ.
כאשר הייתה קיטיארה בת 13 היא חברה להרפתקן מפוקפק בשם אורסה וכנופייתו.
אורסה היה בעל קשר לאביה וקיטיארה רצתה לנצל את ההזדמנות כדי ללמוד על גורלו של אביה.
במהלך מסעה עם הכנופיה היא השתתפה בשוד שהסתבך ולבסוף ננטשה.
לאחר מכן עבדה קיטיארה מספר חודשים בפונדק בכפר נידח לפני שחזרה למרגוע.
מגיל 16 והלאה חיה קיטיארה כשכירת חרב והרפתקנית, כשהיא משוטטת ברחבי קרין בחיפוש אחר עושר, תהילה ומידע על אביה.
מדי כמה שנים היא ביקרה את אחיה במרגוע ואז חזרה לנדודיה.
באחת מהרפתקאותיה היא נפגשה עם תניס חצי-אלף והשניים נהפכו למאהבים.
מאוחר יותר קיטיארה, תניס, קרמון ורייסטלין, יחד עם סער בהיר-להב, הקנדר גדילן קוץ-רגל והגמד חלמיש כור-אש יצרו חבורת הרפתקנים.
כחמש שנים לפני מאורעות דרקונים של דמדומי הסתיו נפרדה החבורה, כאשר כל אחד מהם נשבע לשוב ולהתאחד חמש שנים מאוחר יותר במרגוע.
לאחר שקיטיארה נפרדה מהחבורה היא וסער בהיר-להב נדדו צפונה ביחד.
כנראה שכאן נולד בנה, פלד בהיר להב, אשר גודל על ידי שרה דסטן והאמן בלגיונו של לורד אריאקן ורק זמן קצר לפני שהוסמך לאביר גילה את זהות אביו והחל ללכת בין שני הנתיבים המנוגדים של הוריו.
מאוחר יותר הצטרפה קיטיארה לצבאה של טאקיזיס מלכת האופל והתקדמה בשורותיו עד לדרגת שרת דרקונים.
במהלך תקופה זו רכשה קיטיארה בן ברית חזק ומסוכן, האלמת האימתני לורד סות'.
לקיטיארה היה דרקון כחול גדול בשם שחק, שהיה נאמן לה.
קיטיארה נעדרה מהפגישה המחודשת של חבורתה הישנה.
במהלך מלחמת הרומח היא לקחה חלק חשוב בכיבושה של אנסלון על ידי צבאות טאקיזיס.
לאחר הבסתו של צבא זה הצליחה קיטיארה לשמור על חלקים גדולים מצבאה והמשיכה להוות איום על האומות והגזעים השונים של אנסלון.
מאוחר יותר, במהלך מאורעות אגדות רומח הדרקון נרצחה קיטיארה על ידי דאלאמר האפל כאשר ניסתה לכבוש את העיר פלנתאס.
את גופתה תבע לעצמו לורד סות', למרות שהתחננה בפני חבריה לשעבר לא לתת לו.
לפי דעה אחת הקיטל מסמל ניקיון מן החטא כמו המלאכים.
לפי סברה שנייה הקיטל נועד לעורר את האדם אל התשובה, משום שהקיטל מזכיר לו את יום המיתה בהיותו דומה לתכריכי המת.
אכן יש שנהגו ללבוש קיטל התפור מכל עבריו ללא כפתורים ועיטורים, בדומה לתכריכים.
טעם נוסף הוא שהקיטל נועד למשוך חסד ורחמים על האדם, שכן הצבע הלבן קשור למידת החסד.
יום כיפור - לבישת הקיטל מוזכר בפירוש המפה של הרמ"א על השולחן ערוך לגבי יום הכיפורים.
ובקהילות מסוימות נהוג ללבוש קיטל ביום הכיפורים בלבד.
אמנם יש קהילות מסוימות, בעיקר מחסידי פולין (כגון גור), שאף ביום כיפור אינם לובשים קיטל.
ראש השנה - בקהילות רבות נהוג ללבוש קיטל גם בראש השנה; כך הוא המנהג בעיקר בקהילות "אשכנז המערבי" (מערב אירופה), ובמיעוט מקהילות מזרח אירופה (בהן חסידויות מסוימות).
אולם רוב החסידים וקהילות אשכנז המזרחיים נוהגים שרק בעלי התפילה, בעל תוקע והמקריא (ולעיתים גם הכהנים), לובשים קיטל בראש השנה.
הושענא רבה - יש שנוהגים ששליח הציבור לובש קיטל במהלך תפילות הושענא רבה, משום שיום זה נחשב ליום החיתום האחרון של ימי הדין.
בחסידויות ירושלמיות וכן בחסידות סלונים נוהגים כולם ללבוש קיטל בהושענא רבה.
יש שמנהגים ששליח הציבור לובש קיטל במהלך תפילת מוסף של שמיני עצרת, בו נאמרים פיוטי הגשם, ובמהלך תפילת מוסף של יום-טוב ראשון של פסח, בה נאמרת תפילת טל.
בנוסף, רבים נוהגים ללבוש קיטל במהלך ליל הסדר.
יש סברה שאומרת כי הדבר נעשה כדי להבטיח שבבגד לא יהיו פירורי חמץ, דבר שמתאים רק לקיטל אותו נוהגים ללבוש ביום הכיפורים שהוא יום צום.
מנהג נפוץ שהחתן לובש קיטל לראשונה בזמן החופה.
המנהג ללבוש בגדים לבנים בחתונה מוזכר כבר אצל הרב אהרון הכהן מלוניל בספר אורחות חיים.
וכלבו כתב שהוא לקיים מה שנאמר: בְּכָל עֵת יִהְיוּ בְגָדֶיךָ לְבָנִים.
ובמטה משה כתב בטעם הדבר לרמז שעוונותיו נמחלים וחטאיו כשלג ילבינו טעם נוסף הוא על מנת להזכיר לו את יום המיטה, בכך שהוא לבוש בגד מתים, ועל ידי זה יתעורר לתשובה.
הסבר נפוץ אחר גורס שהדבר בא לרמז על כך שביום הנישואין נמחלים כל עוונותיו של האדם, בדומה ליום כיפור.
מנהג חב"ד בדורות האחרונים ללבוש קיטל פעם אחת בשנה בלבד, או ביום הכיפורים או תחת החופה.
לפיכך חתן הלובש קיטל ביום חופתו, אינו לובשו שוב ביום הכיפורים שלאחריו.
בקהילות אשכנז המערבי נוהגים שלא ללבוש קיטל בשנה הראשונה של הנישואין.
הקיטל של הליטאים עשוי מבד רגיל, בדומה לחלוק רופאים.
החסידים הירושלמים לובשים כתונת פסים לבנה וחלק מחסידי סלונים לובשים קפוטה חלקה בצבע לבן.
במערב אירופה לבשו בגד יותר דומה לתכריכים שנקרא סַרְגֶּנֶס.
הוא עשוי ללא כפתורים והולבש דרך פתח הצוואר.
לפעמים היה כובע מחובר לבגד.
יש נוהגים שעד גיל 20 לא לובשים קיטל בימים הנוראים מכיוון שעד גיל 20 אין בית דין של מעלה מענישים.
המנהג הנפוץ הוא שרק מי שנשוי לובש קיטל.
קיטום מקור היא הסרת קצה המקור של עופות (לרוב תרנגולות בתעשיית הביצים, אך לעיתים גם תרנגולים בתעשיית הבשר, תרנגולי הודו, ברווזים, שלווים או עופות אחרים) במטרה לצמצם את הנזקים העשויים להופיע כתוצאה מקניבליזם וניקור נוצות בין העופות.
השיטה יושמה לראשונה בראשית שנות הארבעים של המאה העשרים, בקליפורניה.
בתחילה התבצע הקיטום באמצעות מבער גז, וזמן קצר לאחר מכן החל השימוש בשיטה המקובלת כיום, של קיטום באמצעות להב ברזל מלובן.
שיטות נוספות כמו קיטום קר, כימי או בלייזר, קיימות אך אינן בשימוש נרחב.
קיטום מקורי תרנגולות מתבצע לרוב בשלב מוקדם, בעשרת הימים הראשונים לחייהן.
קיטום חוזר מתבצע לעיתים קרובות בגיל עשרה עד ארבעה־עשר שבועות.
על ידי מקטמת חשמלית, בשיטה זו נחתך המקור בלהב שחומם ל 650°C-750°C במכשיר דמוי גיליוטינה בין גיל 5 שבועות ל-8 שבועות.
לעיתים נדרש קיטום נוסף אם המקור גדל מחדש.
טיפול בקפסאיצין לאחר החיתוך מקטין את הגדילה החוזרת של המקור ואת הצורך בקיטום חוזר.
בשיטה אוטומטית זו מטופל האפרוח ביומו הראשון.
העופות מקובעים וקרינת IR בעצמה של 50-60 וואט ממוקדת בנקודת הקיטום.
הקרינה עוברת את השכבה הקרנית ופוגעת בתאים המתחלקים מהם צומח המקור.
לאחר 7-10 ימים קצה המקור מתרכך ונשחק בהדרגה.
מחקרים מסוימים טוענים כי קיטום המקור עלול לגרום לכאבי פנטום וכאבים מתמשכים לאורך זמן אצל העופות.
מנגד, מחקרים שונים טוענים כי הכאבים הנגרמים הם קצרי טווח.
קיטום בלתי־זהיר עלול להביא לכאבים באכילה ובשתייה לטווח ארוך, ובשל כך לאיבוד משקל.
הנזק כתוצאה מקניבליזם עלול להביא לאובדן מהיר של כרבע מגודל להקה.
בעיות קניבליזם וניקור עלולות להיות חמורות יותר בשיטות גידול אלטרנטיביות, בהן התרנגולות אינן נתונות בכלובים (דוגמת "ביצי חופש"), מכיוון שבשיטות אלו מחזיקים את התרנגולות בקבוצה גדולה יותר, והתפרצויות של ניקור מסוגלות להתפשט באופן נרחב יותר (שכן הופעת בעיית ניקור אצל תרנגולת אחת בקבוצה מובילה לפיתוח הבעיה גם אצל אחרות).
כמו כן, החשיפה לאור טבעי, בלולים בהן מתאפשרת לתרנגולות יציאה לחצר, עלולה אף היא להחריף את הבעיה.
עם זאת, ניתן להפחית את בעיות הניקור בשיטות אלו עד לרמות שאינן מחייבות קיטום מקורים, על ידי הקפדה על תנאי רווחה נאותים לתרנגולות, אספקה של מקורות צל וכמות גבוהה של רפד וגירוי סביבתי.
בבריטניה נאסר על קיטום מקורים החל משנת 2011, וההתמודדות עם בעיות קניבליזם וניקור תוחלף בהעשרה סביבתית ושיפור תנאי המחיה של העופות.
עד כניסת החוק לתוקף, קטימת מקורים תותר רק ללהקות המונות מעל 350 פרטים, בהמלצת וטרינר, ובתנאי שלא יחתך יותר משליש המקור.
חוק זה השתנה בשנת 2010 עוד לפני יישומו, כיוון שהובהר שהתוצאות לעופות מאי-ביצוע הקיטום יהיו קשות מאשר מביצועו.
במקום זאת נאסר על כל טכניקות הקיטום פרט לאינפרה-אדום.
חקיקה נגד קיטום מקורים התקבלה גם בשווייץ, נורווגיה, שוודיה ופינלנד.
קתרין אן "קיטי" פרייד היא דמות בדיונית של גיבורת-על יהודיה אמריקנית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס, ומשויכת לרוב לקבוצת אקס-מן.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men #129 מינואר 1980 ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן.
קיטי פרייד היא מוטאנטית, המסוגלת לשנות את מצב צבירת גופה ולעבור דרך אובייקטים הנמצאים בדרכה.
כוחות אלה מסוגלים להפריע לשטחים לתוכם היא עוברת שיש בהם זרמים אלקטרונים, ובכך מאפשרים לה לדמות יכולת רחיפה באוויר.
קיטי פרייד היא הדמות הצעירה ביותר בצוות האקס מן, ותוארה כאחותן הצעירה של רבות מהדמויות הראשיות.
בימיה המוקדמים היא השתמשה לרוב בכינויים ספרייט (בעברית: שדונית) או אריאל והחליפה את תלבושתה באופן תכוף עד אשר התפשרה על תלבושתה האייקונית בצבעי זהוב-שחור.
במהלך המיני-סדרה Kitty Pryde and Wolverine היא החלה להשתמש בכינוי שאדוקאט (בעברית: "חתולת הצללים") - כינוי שהיא מזוהה רבות איתו, והייתה לאחת מהחברים המייסדים של קבוצת אקסקליבר.
דמותה הפכה לבוגרת יותר בהופעותיה המאוחרות.
אחרי שהצטרפה באופן זמני לקבוצת שומרי הגלקסיה, היא אימצה את הכינוי של ארוסה לשעבר סטאר לורד, סטאר ליידי ובהמשך נטשה את כינוייה כ"קיטי" והחליפה אותו ב"קייט".
החל מסדרת "המשוטטים" אותה הנהיגה, היא נודעה בכינוי קפטן קייט פרייד והמלכה האדומה של חברת הסחר הלפייר.
לאחר עידן קרקואה ובעקבות התקפתו של ארגון שונאי המוטאנטים "אורכיס", פרייד חזרה לכינוי שאדוקאט (הפעם באיות כ-"ShadowKat" במקום "Shadowcat") ופצחה בקריירה עצמאית.
דמותה של קיטי פרייד תוארה בתור אחת הדמויות הנשיות החזקות והמעורכות ביותר של חברת מארוול קומיקס, והיא מדורגת במקום ה-47 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי IGN.