tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בזכות התפקידים הללו יש למזכיר השפעה רבה.
משרת המזכיר הפרטי היא בין החדשות במשק הבית המלכותי, מאחר שרק ב-1805 מונה קולונל הרברט טיילור באופן לא רשמי, כאשר ההכרה הרשמית בוצעה ב-1867. בתקופה שבה הוקם המשרד הייתה התנגדות מצד חלק משרי הממשלה, שחששו מההשפעה הניכרת של המזכיר על הריבון.
אולם, עם הזמן התברר כי הריבון זקוק לתמיכה מזכירותית, מאחר שהשרים שלו חדלו לספק לו עצות באופן יומיומי עם הגידול בנפח העבודה הממשלתית.
המלכה ויקטוריה לא החזיקה מזכיר פרטי עד למינויו של גנרל צ'ארלס גריי ב-1861, מאחר שהנסיך אלברט, בעלה של המלכה, שימש כמזכיר הפרטי שלה באופן לא רשמי.
תפקידיו העיקריים של המזכיר הם:
קישור בין הריבון לבין ממשלותיו.
ייעוץ בסוגיות חוקתיות, פוליטיות או ממשלתיות.
ארגון לוח הזמנים האישי של הריבון, המזכיר מייעץ לריבון על מרכיביו השונים ומוודא את התאמתם לאינטרסים שלו ושל הממשלה.
שמירה על קשר שוטף עם משקי בית אחרים, הרכבת המלכותית, מסוק המלכה, אסקדרון 32 של חיל האוויר המלכותי, והכוחות המזוינים של בריטניה באמצעות מזכיר שירותי ההגנה.
ניהול התכתובת הרשמית של הריבון עם הציבור, כולל איחולי ברכה, משרד הדוברות, מכתבים פרטיים, הארכיונים המלכותיים, והאתר הרשמי של ארמון בקינגהאם.
בשנת 2004 נוסף למשרד המזכיר הפרטי תקן של מנהל קשרי אבטחה, המאויש כיום על ידי בריגדיר ג'פרי קוק.
למזכיר הפרטי יש אחריות כללית על נושאי אבטחה, אם כי האדון אשר על משק הבית מעורב גם כן, ושומר התקציב המלכותי אחראי על שומרי ראש טקסיים.
משרד המזכיר הפרטי נחשב כשווה ערך למזכיר קבוע של אחד ממחלקות הממשלה הבריטית, ובדרך כלל מושבע המזכיר גם לחבר המועצה המלכותית, ונהוג לתת לו תואר אצולה לאחר פרישתו.
המזכיר הנוכחי הוא אדוארד יאנג, שהחליף את סר כריסטופר גיידט ב-2017.
המזכיר הפרטי הוא ראש אחת מהמחלקות הביצועיות של משק הבית המלכותי.
ראשי המחלקות האחרים הם שומר התקציב המלכותי ואוצר המלכה, מבקר משרד הלורד צ'מברלין, מנהל האורוות המלכותיות, מנהל האוסף המלכותי, והאדון אשר על משק הבית.
השליטה מיושמת באופן חלקי על ידי הלורד צ'מברלין, אם כי האדון אשר על הסוסים הוא האחראי הנומינלי על האורוות המלכותיות, והלורד סטיוארד אחראי על מחלקת האדון אשר על משק הבית.
המזכיר הפרטי אחראי באופן עקיף גם על יחידות אחרות של משק הבית המלכותי, כגון מרשל הגדודים הדיפלומטיים, בגלל אחריותו על משרד העיתונות, ארכיוני המלכה ומשרד שירותי ההגנה.
למרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, יש מזכיר פרטי בעל סמכויות דומות לאלו שבממלכה המאוחדת.
המזכיר הצבאי של שר הביטחון הוא יועצו של שר הביטחון של ישראל לענייני צבא וביטחון.
המזכיר הצבאי הוא קצין בדרגת תת-אלוף.
תפקיד המזכיר הוא להוות כחוליה המקשרת בין הצבא, שירות הביטחון הכללי והמוסד לבין משרד הביטחון.
המזכיר מרכז את המידע המודיעיני והמבצעי ומתדרך את שר הביטחון בהתרחשויות השונות.
בנוסף משמש המזכיר כיועץ השר מטעם הצבא ובקשות הצבא מופנות אליו.
כמו כן, המזכיר מייצג את שר הביטחון בדיונים צבאיים שונים.
בעת כניסת שר חדש לתפקיד, אחריות החפיפה הביטחונית מוטלת על המזכיר.
בעקבות מינויו של משה דיין לשר הביטחון ביוני 1967 והפרדת התפקיד מראש ממשלת ישראל נוצר צורך במינוי מזכיר צבאי נפרד מהמזכיר הצבאי של ראש הממשלה.
המזכיר הצבאי של שר הביטחון הראשון, אל"ם יהושע רביב, החל לשמש בתפקיד ב־3 ביוני 1967, אך מינויו הרשמי נעשה ב־16 ביולי 1967. ביולי 1969 קודם רביב לדרגת תא"ל.
המזכירים הצבאיים של שר הביטחון
תמונה שם תקופת כהונהתחת שר הביטחוןיחידת מקור הערותתא"ל יהושע רביב3 ביוני 1967 – 1974משה דיין מלחמת ששת הימים
מלחמת יום הכיפוריםתא"ל אריה בראון1974 – 1977שמעון פרסנכנס לתפקיד כממלא מקומו של רביב בתקופת טיפול רפואי
מבצע יונתן אל"ם אילן תהילה1977–1981עזר ויצמן, מנחם בגין תקיפת הכור הגרעיני בעיראק סא"ל עודד שמיר1981 – 1983אריאל שרון שימש כשלישו הצבאי ומ"מ המזכיר הצבאי של שר הביטחון
המזכיר הצבאי של נשיא המדינה הוא יועצו של נשיא מדינת ישראל לענייני צבא וביטחון.
נושא המשרה נקרא בעבר השליש הצבאי לנשיא המדינה.
המזכיר עובד בצמוד לנשיא, מלווה אותו בטקסים ובביקורים בישראל ומחוצה לה ומשמש לעיתים כבא-כוחו.
המזכיר הצבאי הוא קצין בדרגת תת-אלוף, והוא חבר בפורום מטכ"ל.
המזכיר אחראי על העברת תוכן צבאי וביטחוני לנשיא וכן לקשר בין הנשיא לצה"ל ולמערכת הביטחון ועל הקשר עם משפחות חללי צה"ל ומשפחות הנעדרים.
המזכיר הראשי של ממשלת המנדט היה התפקיד השני בחשיבותו בהיררכיה של הממשל הבריטי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
המזכיר הראשי שימש כסגנו וממלא מקומו של הנציב העליון, ובתפעול השוטף היה אחראי על כל הפעילות האדמיניסטרטיבית השלטונית.
תפקיד זה היה זהה לתפקידו של "המזכיר הקולוניאלי" במושבות בריטניה, אלא שבארץ ישראל, שלא הייתה מושבה בריטית כי אם שטח מנדט בריטי, הוא נקרא "המזכיר הראשי".
המזכיר הראשי היה למעשה ראש הרשות המבצעת בארץ ישראל בתקופת המנדט ושימש ממלא מקום הנציב העליון, בתקופות בהן הנציב נעדר מן הארץ.
בשנים הראשונות לכינון ממשלת המנדט בארץ, עד שנת 1922, היה כינויו של בעל תפקיד זה "המזכיר האזרחי".
בתפקיד המזכיר הראשי שימשו האישים הבאים בתקופות הבאות:
ביחסם ליישוב היהודי והתנועה הציונית לא נבדלו המזכירים זה מזה.
רובם שירתו ראשית לכול את האינטרס הבריטי, שהיו בו תנודות ביחסו ליישוב על פי מדיניותם של הנציבים העליונים השונים.
בלט ביחס האוהד ליישוב המזכיר הראשי הראשון וינדהאם דידס, ואילו שני מזכירים ראשיים גילו בצורה בולטת יחס עוין ליישוב.
האחד היה הארי לוק שהיה יהודי מומר ונשא אחריות רבה לפרוץ מאורעות תרפ"ט.
בעת הטבח של קהילת חברון, התקשר אליו במהלך יום השבת הרב הראשי לארץ ישראל אברהם יצחק הכהן קוק ודרש ממנו לדכא את המתפרעים הערבים.
הוא הורה על סגירת העיתונות העברית והפסקת קשרי הטלפון לחו"ל והציבור בארץ נאלץ להיות ניזון רק מההודעות הרשמיות של ממשלת המנדט.
הוא טען כי היהודים הם שתקפו ראשונים את הערבים במקומות רבים.
כשנציג היהודים דרש כי ממשלת המנדט תשלם פיצויים ליהודים שנפגעו, השיב לוק כי היהודים אוספים כספים רבים בחו"ל ואין צורך להעמיס זאת על הממשלה.
כשנפגשו לוק והרב קוק באירוע רשמי לאחר זמן, סירב הרב קוק ללחוץ את ידו של לוק, מכיוון ש"הייתה מגואלת בדם יהודים".
השני היה הנרי גרני, האחרון שמילא את תפקיד המזכיר הראשי בתום תקופת המנדט, שרחש איבה לתנועה הציונית, אם כי יחסו אליה היה קורקטי.
אחדים ממנהיגי היישוב סברו כי השפעתו בשנה האחרונה לשלטון המנדט עולה על זו של הנציב העליון וראו את השפעתו כבעלת אופי מסוכן.
דב יוסף אמר עליו: "פקיד ערמומי וזהיר, ראקציונר עד תוך תוכו, מעריץ את כח הזרוע העריצה, שאליה הצטרפו רגשות אנטישמיים" וזאב שרף הוסיף: "לא היו בו לא היושר ולא התמימות שבהם הצטיין הנציב העליון".
עם זאת כשנתקבלה תוכנית החלוקה, אף המליץ להקים במהרה מדינה יהודית.
המזכיר הראשי ג'ון שאו נחשב כעוין ליישוב, אם כי לא התייחס ליישוב באיבה גלויה, והרושם נוצר גם כתוצאה מאישיותו הקרה והמתנשאת.
השירות בארץ ישראל שימש הכשרה טובה למשרת מושלים במושבות.
רוב המזכירים הראשיים נתמנו לאחר גמר תפקידם בארץ ישראל למושלים כלליים במושבות.
סטיוארט סיימס – מושל טנגניקה ולאחר מכן מושל סודאן.
הארי לוק – סגן המושל במלטה ולאחר מכן מושל פיג'י.
מארק איצ'יסון יאנג – מושל ברבדוס ולאחר מכן, בזה אחר זה, מושל טרינידד וטובגו ומושל הונג קונג.
ג'ון האתורן הול – מושל זנזיבר ולאחר מכן מושל עדן.
ויליאם דניס באטרשיל – מושל קפריסין.
ג'ון מקפרסון – מושל ניגריה.
הנרי גרני – מושל מלאיה.
המזכיר הכללי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות היה התפקיד החשוב ביותר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ובמשך רוב שנות קיומה של ברית המועצות היה מנהיג המדינה בפועל.
בשנים הראשונות לקיומו נשא התפקיד סמכויות מנהליות בלבד, אולם מינויו של יוסיף סטלין למזכיר הכללי באפריל 1922 העלה את התפקיד לרמת ההשפעה הגבוהה ביותר במפלגה.
תחת פיקוחו של סטלין הפכה המזכירות למנגנון ביורוקרטי גדול, ששלט על בחירת הנציגים לקונגרס המפלגה ועל איושי משרות מפתח בגופים המפלגתיים הבכירים, כגון הוועד המרכזי והפוליטביורו.
עיקרון הצנטרליזם הדמוקרטי שעליו הושתתה המפלגה אפשר לו למעשה לקבוע מראש את ההחלטות שהתקבלו.
בהדרגה הפך סטלין לשליטה דה פקטו של המפלגה ושל המדינה כולה.
בקונגרס המפלגה ב-1934 התפטר סטלין ממשרת המזכיר הכללי והפך לחבר רגיל במזכירות, אולם המשיך לשלוט בה בפועל.
בראשית שנות החמישים נתן סטלין בידי גאורגי מלנקוב, יורשו המיועד בהנהגת המדינה, את הפיקוח על המזכירות, ובאוקטובר 1952 ביטל רשמית את משרת המזכיר הכללי (שלא הייתה מאוישת קודם לכן).
בעת מות סטלין ב-5 במרץ 1953 היה מלנקוב לחבר המשפיע ביותר במזכירות, אך אולץ להתפטר מהתפקיד ב-14 במרץ.
את מקומו כחבר החשוב ביותר בארגון תפס ניקיטה חרושצ'וב, שנבחר ל"מזכיר הראשון" על ידי הוועד המרכזי ב-14 בספטמבר.
במסגרת כהונתו של חרושצ'וב המשיך התפקיד להיות בעל חשיבות עליונה, דבר שאפשר לו לסלק ממוסדות ההנהגה את יריביו המרכזיים.
ב-1964 הודח חרושצ'וב על ידי הוועד המרכזי ובמקומו מונה ליאוניד ברז'נייב, ששינה בחזרה את שם התפקיד ל"מזכיר הכללי" ב-1966. בתקופתו של ברז'נייב ירד מעמדו של המזכיר הכללי כשליט יחיד, וחברי הנהגה נוספים יכולים היו לקחת חלק חשוב בקבלת ההחלטות.
התפקיד התאפיין בצורה דומה גם בתקופות שלטונם הקצרות של קונסטנטין צ'רניינקו ויורי אנדרופוב.
מיכאיל גורבאצ'וב שלט מתוקף תפקיד זה עד ל-1990, עת איבדה המפלגה הקומוניסטית את שליטתה המלאה במדינה.
הוא המשיך להנהיג את ברית המועצות בתור "נשיא המדינה", משרה שנוצרה במיוחד.
לאחר הפוטש של אוגוסט התפטר גורבאצ'וב מתפקיד המזכיר הכללי ובמקומו מונה ולדימיר איוושקו, שכהונתו נמשכה ימים ספורים בטרם הוצאה המפלגה על ידי בוריס ילצין מחוץ לחוק.
מזכ"לי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
מנהיגי המפלגה החזיקו גם באחת המשרות הלא מפלגתיות הבכירות במדינה, כך למשל, לנין (מ-1923) וסטלין (מ-1941) עמדו גם בראשות הממשלה - הסובנרקום.
סטלין הפך למזכ"ל המפלגה ב-3 באפריל 1922 והנהיג את המפלגה עד אוקטובר 1952. בשנת 1990 מיכאיל גורבצ'וב ייסד את תפקיד נשיא ברית המועצות במקביל לכהונתו כמזכ"ל.
שם תקופת כהונה תפקיד הערות מזכ"ל הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרוסית (בולשביקים) (3 באפריל 1922 — 1925), משנת 1925 עד אוקטובר 1952 — הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הכל-רוסית (בולשביקים).
יו"ר מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות (6 במאי 1941—15 במרץ 1946), יו"ר מועצת השרים של ברית המועצות (19 במרץ 1946—5 במרץ 1953) לאחר מות לנין (ב-21 בינואר 1924), מנהיג המפלגה היה למעשה למנהיג המדינה.
המזכיר לענייני חיילים משוחררים הוא ראש המחלקה לענייני חיילים משוחררים וחבר הקבינט של ארצות הברית.
פרט למזכיר דייוויד שולקין שכיהן בממשלו של דונלד טראמפ, כל המזכירים והמזכירים בפועל היו יוצאי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, אך אין זה תנאי הכרחי לכהונה בתפקיד.
המזכיר לענייני חיילים משוחררים אוחז במיקום ה־17 בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית במקרה שכהונת הנשיא נקטעת.
מיקום זה נקבע לפי סדר הקמת המשרדים, והמחלקה לענייני חיילים משוחררים הוקמה ב-1989 (מבין מחלקות הממשל הפדרלי רק המחלקה לביטחון המולדת הוקמה אחריה).
המזכירות הפדגוגית (המזה"פ) היא הזרוע לעיצוב המדיניות הפדגוגית של משרד החינוך.
בשנת 1952 הקים משרד החינוך והתרבות מועצה פדגוגית בת קרוב ל-40 חברים שכללו נציגים של משרד החינוך, הסתדרות המורים, האוניברסיטה העברית, הטכניון וחברי הכנסת.
בפתיחת המועצה אמר שר החינוך שתפקיד המועצה "לדון ולשקול בבעיות היסוד של החינוך בישראל".
ביוני 1956 הוקמה המועצה מחדש כשתפקידה "לדון בשאלות הפדגוגיות בכל שטחי הפעולה של המשרד".
למועצה הוקמה מזכירות בת שישה חברים: אברהם ארנון, יעקב ניב, י.
גולדשטיין, נחום גבריאלי, יוסף שוחט וד"ר א.
ביולי 1956 הוחל בהוספת חברים למזכירות הפדגוגית כדי לחזק את המזכירות הפדגוגית "על ידי עובדים בעלי ניסיון מנהלי ופדגוגי".
בספטמבר 1956 מנתה המזכירות הפדגוגית 11 חברים: ד"ר משה אבידור, מנכ"ל משרד החינוך, אברהם ארנון, י.
אינר, יהודה ארליך, יוסף גולדשמידט, ד"ר מ.
כוכבא, יעקב ניב, שרגא עדיאל, יוסף שוחט, ד"ר אליהו קצנלבוגן ויעקב שריד.
ביוני 1957 מינה שר החינוך את פרופ' פראוור ליושב ראש המזכירות הפדגוגית במהלך שעורר מרמורים על כך שממונה איש מבחוץ שכפוף ישירות לשר החינוך.
על המינוי כתב אלי אייל בהארץ: "עד לפני שנתיים הייתה המזכירות הפדגוגית מוסד רשום ב"רשומות" כדת וכדין, אבל היה זה גוף משותק וחדל־אונים.
כוונתו של שר החינוך, מר זלמן ארן, הייתה ליצור, כפי שמוגדר בפיו, "מטכ"ל חינוכי", שיכוון את הפעולות הפדגוגיות הטהורות של המשרד, נפרדות מן הפעולות השוטפות האחרות.
שר החינוך ראה במזכירות הפדגוגית מעין חדר מבצעים, אשר לפי הערכותיו ומסקנותיו מותווים דרכי פעולה, נקבעים המועדים, הכלים והיעד."
בשנת 1959, עם תום כהונתו של פרופ' פראוור כיו"ר המזכירות הפדגוגית, מינה שר החינוך את סגנו, עמי אסף, לרכז זמנית את המזכירות הפדגוגית.
לצד המזכירות הפדגוגית הוקמה ועדת קבע שכללה את שבח אדן, יעקב ניב, שרגא עדיאל ויוסף גולדשמידט.
בתחילת 1960 פוצלה המזכירות הפדגוגית לשתי חטיבות, האחת לחינוך יסודי בראשות נחום גבריאלי והשנייה לחינוך על יסודי בראשות י.
בשנת 1970, במסגרת רפורמת השר יגאל אלון, אוחדו החטיבות המזכירות הפדגוגית חזרה למזכירות אחת.
נקבע שהרכב המזכירות יכלול מנהלי אגפים במשרד החינוך, נציגי הסתדרות המורים וארגון המורים העל יסודיים, מנהלי בתי ספר, מפקחים ונציגי בתי הספר לחינוך באוניברסיטאות.
חברי המזכירות היו שרגא עדיאל כיושב ראש, מאיר אביגד, שבח אדן, חיים הדומי, ד"ר נפתלי זון, עמנואל יפה, יעקב נבי, יהודה קיל וד"ר אליהו קצנלבוגן.
בסוף 1971 התפטר עדיאל מתפקידו, על רקע חילוקי דעות עם מנכ"ל משרד החינוך.
לקראת מינוי מחליפו דרשו בהסתדרות המורים להעמיד דמות של מחנך בראש המזכירות הפדגוגית.
לטענת יו"ר הסתדרות המורים, שלום לוין, "יש הרגשה שבאחרונה מרוקנים את המזכירות הפדגוגית מתוכנה וממהותה".
בראשית 1972 מונה אריה שובל, שהיה קודם לכן מנהל הטלוויזיה החינוכית ליושב ראש המזכירות הפדגוגית.
באמצע שנות ה-80 הוביל שר החינוך, יצחק נבון, רפורמה במשרד החינוך, על פיה הוקם במשרד אגף פדגוגי, שנטל מהמזכירות הפדגוגית את האחריות על הצד הביצועי והותיר בידי המזכירות הפדגוגית קביעת אסטרטגיות ופיקוח על ביצוע מדיניות המשרד.
תפקידי המזכירות נקבעו בתקנות חוק חינוך ממלכתי (סדרי פיקוח) התשל"ג 1973, בהם: ההדרכה והטיפול בכל השאלות הפדגוגיות של מערכת חינוך החובה; פיקוח על ביצוע תוכנית הלימוד, תוכנית ההשלמה, תוכניות נוספות, ניסויים פדגוגיים; אישור ספרי לימוד וספרי עזר במוסדות וכן המלצה על עזרי לימוד או איסור על השימוש בהם.
פעילותה של המזכירות הפדגוגית מתפרסת על כל מגזרי האוכלוסייה ועל כל שכבות הגיל, מגני הילדים ועד למוסדות ההכשרה של כוח אדם להוראה.
בראש המזכירות הפדגוגית עומד יושב-ראש הממונה על ידי שר החינוך, ולו שני סגנים במינוי קבוע.
המזכירות בנויה משישה אגפים: אגף א' לפיתוח פדגוגי, וחמישה אגפי א' לתחומי הדעת: אגף אמנויות, אגף חברה ורוח, אגף מדעים, אגף מורשת, אגף שפות, אגף ספרי לימוד ואגף מנהל ותקציבים.
בראש כל אגף עומד מנהל אגף, ותחתיו נמצאים המפקחים-המרכזים (מפמ"רים) של מקצועות הלימוד השונים וממונים על תוכניות הלימודים בתחומי הדעת השונים.
המזכירות הפדגוגית כוללת גם את הממונים על שלושת המגזרים הלא-יהודיים: המגזר הערבי, המגזר הדרוזי והצ'רקסי והמגזר הבדואי, הממונה על החינוך העצמאי וכן שני גופי מטה: המטה לחינוך אזרחי והמטה לתרבות ישראל.
כמו כן, נוסדה במזכירות הפדגוגית חממה פדגוגית לפיתוח רעיונות ויוזמות להעמקת הלמידה ולגיוון ההערכה בבחינות הבגרות ובלמידה.
ראש המזכירות הפדגוגית (נכון ל-2023) היא ד"ר טלי יניב.
מאז הקמתה עמדו בראש המזכירות הפדגוגית האישים הבאים:
המזרח התיכון הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי עברי לידר.
השיר יצא לאור ב-24 במאי 2020, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר נכתב על ידי עברי לידר, הולחן על ידי לידר והמוזיקאי הדרוזי סאם חלבי, והופק על ידי חלבי.
לידר סיפר כי השניים הכירו דרך התכתבות ברשת החברתית אינסטגרם, תוך שבהמשך החלו לעבוד יחד באולפני הקלטות בדלית אל-כרמל, מקום מגוריו של חלבי, בתל אביב ובניו יורק.
השיר עוסק במגפת הקורונה והשלכותיה, תוך שלקראת סוף השיר, לידר מאזכר את הבידוד והלמידה מרחוק שהתקיימו במהלך תקופה זו.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי עומר טובי והועלה לערוץ היוטיוב של לידר ב-24 במאי 2020, בסמוך לצאת הסינגל.
בקליפ משתתפת השחקנית מגי אזרזר, שמגלמת בקליפ אמא חוצנית, שרוצה לעזוב את ביתה בתקופת התפרצות מגפת הקורונה ואינה מקבלת את המגבלות שהחלו בשל המגפה, תוך שהיא מחפשת, לדברי במאי הקליפ עומר טובי, "דרך מילוט שתביא אותה לפלנטה חדשה בה קיים ריגוש ומתקיים שפע של כיף".
הקליפ צולם בנמל התעופה בן-גוריון.
צילומי הקליפ התאפשרו בנמל התעופה בשל שהיה סגור בתקופת מגפת הקורונה.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-4.2 מיליון צפיות ביוטיוב.
בן שלו, מבקר המוזיקה של עיתון "הארץ", סקר את השיר, באומרו, "אחרי שלידר העמיד זו לצד זו כמה השקפות בעייתיות, ואז הסתבך בעצמו עם ההשקפות הסותרות שלו, הדרופ מספק לשיר, ללא צורך במילים, את החזון החיובי המוצק שלו.
בסך הכל הצעה לפסקול: העוד והביט האלקטרוני כסאונד הטבעי, המרקיד והיפה של המקום הזה, מצפון תל אביב ועד דליה".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה, באומרו כי "לידר אינו מתיימר להמציא משהו חדש, זה מהלך מוזיקלי שהופך תחושה לזרימה שמשדרת מצב רוח טוב, פופ שמעיד על רעננות.
אם זה מה שהוליד הבידוד – אז עשה לו טוב הסגר.
הוא היה זקוק לנגיף ולבידוד, לפחות לטובת ההשראה".
כבר כשיצא, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהצליח להופיע לראשונה במקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט והגיע בשיאו למקום השני במצעד.
נכון ל-14 ביוני, שהה השיר במצעד סך של כ-3 שבועות.
גם ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי זכה השיר להצלחה, תוך שהצליח להגיע למקום ה-110 במצעד שירי הספוטיפיי השבועי, וצבר למעלה מ-100 אלף השמעות.
המזמורים החוריים מאוגרית הם שלושים ושישה מזמורים כתובים על לוחות חרס בכתב יתדות שנמצאו בארמון המלוכה בעיר הכנענית־אמורית אוגרית.
המזמורים נכתבו בשפה החורית ולצדם הוראות נגינה בשפה האכדית עם נספחי חתימת המשוררים החוריים באכדית.
בין הלוחות מזמור לנִכַּל, אלת הענב - אולי אלת הפריון החורית, שפוענח ברובו, ותוארך לסביבות 1800 לפנה"ס, וכך נחשב לרישום הנודע הקדום ביותר של הוראות נגינה המקבילות לתווי נגינה.
ככל הידוע, הלוחות נמצאים במוזיאון הלאומי בדמשק.
מציאת הלוחות ופענוחם כתווי נגינה
הלוחות נמצאו בשנת 1932 בחפירת עתיקות ארמון המלוכה שבעיר הכנענית-אמורית אוגרית (ליד עיר החוף לטקיה שבסוריה כיום), בידי משלחת חפירות שבראשה קלוד שפר השווייצרי.
נמצאו 30 לוחות ועוד 12 שברי לוחות, האצורים כיום, ככל הידוע, במוזיאון הלאומי של סוריה, בדמשק.
הרבה מן הכתוב ברוב הלוחות מטושטש, או חסר, והלוח היחיד שהשתמר כמעט במלואו הוא המזמור לנכל (המסומן כ h.6).
הכתוב בלוחות פוענח ברובו בשנת 1955 בידי עמנואל לרוש, אשר זיהה את הוראות הנגינה.
מאז חוקרים הציעו לפחות חמישה פענוחים שונים לחלוטין, ובעקבות זאת גם משמעות שונה למילות המזמורים, ולהוראות הנגינה.
לרוש זיהה את תוי הנגינה על שלוש מהלוחות.
שניים מתקופת ממלכת בבל החדשה ואחת, עם מזמור ל"אלת הענב" נכל מתקופת ממלכת בבל הקדומה (המתוארת בספר בראשית), שתוארכה לסביבת שנת 1800 לפנה"ס.
עמנואל לרוש זיהה חלק ניכר מהלוחות כמזמורים חוריים וסימן אותם באות h.
המזמור, הכתוב על לוח h.6 פוענח כאמור בידי לרוש בשנת 1955, ולרוש פרסם פענוח מתוקן בשנת 1976. תחילת השיר השתמר היטב בצדו האחד של הלוח, אך הלוח השני מחוק בחלקו הגדול, וכמעט כל החלק התחתי חסר.
המזמור נכתב לליווי בכלי הנגינה שָׂמּוּם - כנראה כלי פריטה בעל תשעה מיתרים, המוקדש לאלה נִכַּל שהיא אלת "ענב" שמית - שתורגם כאלת הפרי או הפריון.
מזמור זה תוארך לסביבות 1800 לפנה"ס, תחילתה של אוגרית כמרכז ממלכתי לפי מכתבי תל אל-עמרנה.
בלוח זה שני חלקים, מילות המזמור למעלה, ולמטה, תחת קו כפול, נספח עם הוראות ומספרים שפוענחו כהוראות ותוי נגינה.
הוראות הנגינה כפי שפוענחו בידי לרוש בצד א' (ואחרים):
חנותה נישא דיו שנות זתריה ובכרה חברן (או: קדרן) תשאל כלה דילי שפרי חמרות וורי
חמרות וורי ונדעת וכּרי כּרכּרת אשאלה עללי כּבכלי עליכי שרת אנש ושאל תתיב תשא
ושאל תתיב תשא אנוך כבשלי אנכת אכלי שמשם ??ליל וכּלל תננתך ??ך כליתן-אל נִכַּלַה
כליתן-אל נכּלה נהרשל חנה חנתת אתיאשתאל אתרּי חותי חנכה עשתי ואוה חנך
נדקבלי 1 תתרקבלי 1 תתמשרת 4
אנו זמרו נתקבלי זלוזי ש[האל] אור(ח)יה שו אמורבי
המזלג המלוכלך, הידוע גם כמערכון המסעדה, הוא מערכון של מונטי פייתון שהופיע בפרק 3 בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון", ובהמשך גם בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי".
מערכון זה בולט בהיותו המערכון הראשון של מונטי פייתון שבו הדמויות מגיבות לקהל ה"משמיע בוז".
"אנטרטיינמנט ויקלי" דירגו את מערכון המסעדה כאחד מ-20 המערכונים המובילים של מונטי פייתון.
באנגליה משתמשים בו בחומרי קורס מאושרים לשלב 2 של תוכנית הלימודים של בתי הספר הממלכתיים.
גבר (גרהאם צ'אפמן) ואשתו (קרול קליבלנד) נהנים מבילוי לילי במסעדה צרפתית יקרה.
הגבר מגלה שקיבל מזלג מלוכלך ומבקש בנימוס מגסטון המלצר להחליף אותו.
גסטון (טרי ג'ונס) מתנצל מאוד ורץ להביא את המלצר הראשי, ג'ילברטו (מייקל פיילין).
ג'ילברטו מגיע, דורש לפטר את כל צוות שטיפת הכלים, אומר לגסטון לדווח על החדשות הללו למנהל מיד, ונרתע בגועל מהמזלג.
המנהל (אריק איידל) מגיע, אומר לג'ילברטו להירגע, ואז מתיישב ליד השולחן ומתנצל "בענווה, עמוקות ובכנות" על המזלג המלוכלך.
הוא נהיה אמוציונלי כשהוא מסביר להם את הבעיות שצוות המסעדה סבל מהן, ופורץ בבכי.
מונגו הטבח (ג'ון קליז) נכנס, גוער בזוג על כך שביקרו גבר כל כך פגיע, ומניף את הסכין שלו על שולחנם.
ג'ילברטו אוחז בראשו, תוך שהוא מתלונן על "פצע המלחמה שלו".
המנהל דוקר את עצמו בבטן עם המזלג המלוכלך, צורח "זה הסוף!
מונגו מרים את הסכין שלו מעל צ'פמן וזועק, "נקמה!" ג'ילברטו מקיף את פינת השולחן ותופס את הטבח הזועם בדיוק בזמן.
"מונגו!" הוא מתנשף, "מונגו, לעולם אל תהרוג לקוח!" ג'ילברטו מת מפצע המלחמה שלו.
מונגו מרים את הסכין שלו שוב, אבל גסטון מתמודד איתו לפני שיהיה באפשרותו להרוג את צ'פמן.
שקופית שחורה מופיעה ובה כתוב, "ועכשיו...
"מזל שלא אמרנו כלום על הסכין המלוכלכת", אומר צ'פמן לתוך המצלמה.
לאחר מכן הקהל משמיע בוז כשצ'פמן מתנגד לכך.
ישנם מספר שינויים במערכון בגרסה המופיעה בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי".
למלצר קוראים "ג'וזפה" במקום "גסטון", אין קהל, והשחקנים לא קוראים בוז כשצ'פמן מעביר את "שורת המחץ", ששונתה מעט ל"מזל שלא סיפרתי להם על הסכין המלוכלכת".
מערכון זה משקף את מחשבותיהם של מונטי פייתון לגבי שורות מחץ.
מונטי פייתון החליטה מההתחלה שהם הולכים לזרוק שורות מחץ, וזה היה מערכון בתוכניות שהשתמשו בשורות נדושות כמו הסכין המלוכלכת.
רוב המערכונים של מונטי פייתון פשוט מסתיימים בפתאומיות, ולפעמים אפילו מופיעות דמויות האומרות "איזה מערכון מטופש" ויוצאות.
המזרח הגדול של צרפת, בקיצור GOF, GODF או GO היא הארגון הוותיק ביותר של הבנייה החופשית הצרפתית והחשוב ביותר של "אירופה הקונטיננטלית".
הוא נוסד בשנת 1773 בעקבות מהפך עמוק של הלשכה הגדולה הראשונה של צרפת.
השינוי שחל אז הטביע צביון מיוחד לבנייה החופשית הצרפתית, שמייחד אותה עד לימינו, במיוחד בהשוואה לארגונים אחרים של הבונים החופשיים באירופה.
נכון לשנת 2014 ההבדלים עדיין בתוקף.
התפתחות הארגון הושפעה על ידי ההיסטוריה הפוליטית והחברתית של צרפת.
הוא הוקם בברכת הסביבה הפוליטית השלטת של האימפריה הצרפתית הראשונה וחבריו הואשמו על ידי הכומר הקתולי אוגוסטן דה בארואל ועל ידי החוגים האנטי-מהפכניים ב"מזימה" שגרמה להמהפכה הצרפתית.
במהלך תולדותיו "המזרח הגדול של צרפת" פיתח מחויבות הומניסטית וחברתית.
בשנת 1877 הוא ביטל את חובת חבריו להתייחס ל"קיום האל" או ל"אלמותיות הנשמה".
מאז הוא מתואר כבעל מגמה "ליברלית" ו"אדוגמטית", תוך כדי אימוץ עקרון "החופש האבסולטי של המצפון", מבלי לכפות על חבריו אף אמונה או דת.
על ידי כך הוא נבדל מהלשכות הגדולת של הענף האנגלו-סקסי הדבקות לכיבוד העקרונות המכונים "של הסדירות המסונית" שהונהגו בשנת 1929 על ידי הלשכה המאוחדת הגדולה של אנגליה, הדורשות אמונה באל וברצונו שהתגלה וכן המענות מסוגיות פוליטיות או דתיות בתוך הלשכה.
עמיתי המזרח הגדול של צרפת היו מעורבים עמוקות בחיים הציבוריים והפוליטיים ברפובליקה הצרפתית השלישית.
ארגונם כמו כל הבנייה החופשית בצרפת נאסרו בימי מלחמת העולם השנייה על ידי משטר וישי והמעצמה הכובשת, גרמניה הנאצית,
בשובו לזירה הציבורית אחרי המלחמה, בנה המזרח הגדול של צרפת את עצמו מחדש והתרחק מפעילות פוליטית ישירה על מנת לפנות מקום לחשיבה הפילוסופית והחברתית.
המזרח הגדול של צרפת, על 52,000 עמיתיו, המאורגנים ב-1250 לשכות, התבלט כענף המסוני ה"אדוגמטי" הראשון באירופה, ובשנת 1961 הקים את
מרכז הקשר והמידע של המעצמות המסוניות החתומות על הקול הקורא בשטרסבורג), ארגון המאגד את כל הענפים האדוגמטיים ברחבי העולם.
מאז 2010 התיר המזרח הגדול של צרפת לכל לשכותיה את החופש לקבל את עמיתיהם ללא הבדל מין ומגדר.
כל עמיתי המזרח הגדול של צרפת התקבלו לאחת מלשכותיו לפי כללי הטקסים המסוניים - "הטקסים והסמלים הצרפתיים".
"הנוסח הצרפתי" הרשמי של הארגון שילב לאורך תולדותיו את מרבית הטקסים והסמלים של הבונים החופשיים הנהוגים כיום.
על אף מסורתו בעל פה, הארגון כפוף לחוק הצרפתי של ההתאגדויות משנת 1901 ולכללים כתובים המבוססים על זכות הבחירה של הכלל.
בשנת 1848 אימץ המזרח הגדול של צרפת את הסיסמה "חירות, שוויון, אחווה" הזהה לסיסמת הרפובליקה הצרפתית.
ב-1725 התחילה ההיסטוריה של הבנייה החופשית בצרפת עם התארגנותה בבירת צרפת, פריז, של לשכת "סנט תומאס ב'לואי ד'ארז'אן' ".לשכה זו קיבצה בתוכה גולים אנגלים יעקוביטים (כלומר תומכי ג'יימס השני לבית סטוארט).
ב-24 ביוני 1738 היא הפכה לצרפתית - תחת השם "הלשכה הגדולה של צרפת" - בהנהגתו של המגיסטר הגדול הצרפתי הראשון שלה, לואי דה פרדאיאן דה גונדרן, הדוכס השני מאנטן (1743-1707).
אחרי מותו ב-1743 את מקומו ירש דודו, לואי דה בורבון-קונדה, רוזן קלרמון-אן-ארגון (1709–1771),שהנהיג אותה עד יום מותו ב-1771
ב-1771 הושם קץ לכהונת הממלא המקום הכללי (Substitut général) שאיון דה ז'ונוויל ובאספות ב-21 וב-24 ביוני 1771 הועלה במקומו שארל סיז'יסמון דה מומרנסי-לוקסמבור.
הוחלט להפסיק את הפילוגים בבנייה החופשית בממלכה ולראשונה הממלא המקום הכללי נבחר על ידי האספה ולא התמנה על ידי המגיסטר הגדול.
תחת הנהגתו של מונמורנסי-לוקסמבור שהיה מנהל בפועל של המסדר, התחולל מהפך עמוק בארגון.
ב-1773 הלשכה הגדולה הלאומית התמזגה עם "לשכת האם הסקוטית" בצרפת, ויצרו את המזרח הגדול של צרפת.
בראש הארגון נבחר למגיסטר גדול לואי-פיליפ זוזף, דוכס אורליאן (לימים "פיליפ אגליטה", Philippe Égalité) שנכנס באופן חגיגי לתפקיד ב-22 באוקטובר 1773. במסגרת החדשה הטביע המנהל בפועל מונמורנסי-לוקסמבור בבנייה החופשית הצרפתית את צביונה שיבדיל אותה משאר המסדרים של בונים החופשיים באירופה.
ב-24 במאי 1773 אישרה האספה הכללית את הפרק הראשון של התקנונים החדשים והחליטה להקים את "המזרח הגדול של צרפת".
השינוי המשמעותי ביותר היה בחירת המגיסטרים של הלשכה שהיו עד אז ממונים לכל החיים.
קודשו באופן זה עקרונות דמוקרטיה משתתפת ברמה לאומית במסגרת הארגון.
האספה הכללית האחרונה של הלשכה הגדולה האותנטית של צרפת התכנסה ב-2 באוקטובר 1773 ואשררה את כניסתו החגיגית של פיליפ ד'אורליאן לתפקיד המגיסטר הגדול.
באותו יום, המגיסטר הגדול החדש הכריז על קץ תקופת המעבר שהתחילה עם מותו של הרוזן קלרמון.
בשנת 1776 לפי לואי אמיאבל, מנתה "המזרח הגדול של צרפת" 198 לשכות פעילות, מתוכן 37 בפריז.
בשנים הבאות רוב גדול של לשכות בממלכה הצטרפו ל"מזרח הגדול של צרפת" בעוד לשכה פריזאית יריבה "הלשכה הגדולה של קלרמון" פעלה עד מאי 1799, כשבזמן ששני הארגונים נחלשו על ידי המהפכה הצרפתית, כהתמזגה גם היא עם המזרח הגדול,
החל משנת 1791 נפוצה הטענה כי הבונים החופשיים עמדו מאחורי מהפכת 1789. חוגים אנטימהפכניים האשימו בכך את הלשכות המושפעות מהגות עידן האורות.
האשמה זאת הושמעה על ידי האב לפרנק ובמיוחד אחרי 1798 על ידי האב אוגוסטן ברואל בספרו "זכרונות לשימוש בתולדות היאקוביניזם" שהציג את המהפכה כפרי של קנוניה של הבונים החופשיים.
למעשה היו בונים חופשיים בכל המחנות.
הדוכס מומונרנסי-לוקסמבור, המייסד האמיתי של המזרח הגדול של צרפת עמד בראש מעמד האצולה באספת המעמדות ב-1789 וב-15 ביולי 1789 נמלט לחוץ לארץ.
באוגוסט 1789 לשכה אריסטוקרטית כמו "לה קונקורד" בעיר דיז'ון נסגרה.
האסטרונום ז'רום לאלנד, קצין של המזרח הגדול ונחשב ל"זקן האתאיסטים", נשאר תומך נחוש של המונרכיה.
אמנם במהלך השנים שקדמו למהפכה, עלה מספר הלשכות של הבונים החופשיים והגיע ב-1789 ל־629, מתוכן 63 בפריז.
הן אימצו עמדות די עצמאיות ביחס לממלכה ולכנסייה, מה שאפשר בתוכן פריחת שאיפות חדשות.
עם הבונים החופשיים הפעילים בתקופת המהפכה נמנו אונורה דה מירבו וחבר האספה מליון ז'אן-אנדרה-פריס - דילוק (1800-1738).
את ההמנון הלאומי "לה מרסייז" הלחין הבונה החופשי רוז'ה דה ליל
ב-5 בינואר 1792 הצהיר "המזרח הגדול של צרפת" בפומבי על תמיכתו במהפכה, מה שלא שיקף תמיכה גורפת של כלל חבריו במהפך הפוליטי, הממסדי והחברתי שהתרחש.
בימי הטרור פעילות הארגון נכנסה לשנת חורף.
בשנים 1793–1796 מעטים היו הסניפים ששמרו על פעילות כלשהי.
בפברואר 1793 אלכסנדר רואטייה דה מונטאלו אחסן אצלו את ארכיוני המזרח הגדול.
באותו חודש המגיסטר הגדול פיליפ ד'אורליאן שבעת המהפכה אימץ את השם האזרחי "פיליפ אגליטה" ("פיליפ שוויון") התכחש רשמית לבנייה החופשית וב-6 בנובמבר בימי הטרור הוא הוצא להורג בגיליוטינה.
תפקיד המגיסטר הגדול נשאר לא מאויש עד שנת 1795 כשרואטייה דה מונטאלו הסכים לקבלו תחת התואר "מכובד גדול".
הוא הגשים את המיזוג עם הלשכה הגדולה של קלרמון בתוקף הסכם שנחתם ב-10 ביוני 1799. בעקבות אירוע זה המזרח הגדול של צרפת הכריז את עצמו "יורש אחד ויחיד בצרפת של הלשכה הגדולה של אנגליה".
המזרח אל השלום היא תנועה אידאולוגית תרבותית שהוקמה בידי אינטלקטואלים מזרחים בשנת 1983, ומטרתה עשיית צדק חברתי, ראיית ישראל כחלק ממדינות האזור הערביות וחתירה לשלום עם הפלסטינים.
התנועה הוקמה בעקבות מלחמת לבנון הראשונה ולאחר רצח פעיל השלום אמיל גרינצווייג.
המייסדים היו אנשי רוח, מחנכים ופעילי ציבור יוצאי עדות המזרח, שחפצו להדגיש כי למזרחים אין שנאה מיוחדת לערבים.
יו"ר התנועה היה פרופסור שלמה אלבז, ובין חבריה נמנו גם פרופסור אשר עידן, שלמה בר, קלוד סיטבון, הסופר עמי בוגנים, המשורר פרץ בנאי, היזם ג'ורג' אדרי, גבי מלכה, רפאל בן שושן, דודי מחלב ועוד.
המשוררת פרופסור שלי אלקיים שימשה כדוברת התנועה.
במסגרת התנועה יצא לאור בטאון בשם המימד השלישי.
התנועה הייתה בעלת השקפה גאופוליטית שראתה במדינת ישראל מדינה ערבית-מזרח תיכונית המתחשבת בתרבות האזור, בניגוד לאופי המערבי שלפיה היא מתנהלת.
התנועה התנגדה לכל מעשה גזענות או אלימות כלפי ערבים, והדגישה כי היא מתנגדת לטרור משני הצדדים.
התנועה פעלה לבניית גשר בין יהודים לערבים, ותמכה בהקמת ישות פלסטינית, לאו דווקא מדינית, תוך שמירה על צביונה של מדינת ישראל.
התנועה גם תמכה בנירמול היחסים עם מרוקו, והייתה מעורבת במגעים שהביאו לביקור של ראש ממשלת ישראל שמעון פרס במרוקו ובפגישתו עם המלך חסן השני ב-22 ביולי 1986.
לפי המרצה לפילוסופיה דודי מחלב, התנועה הקדימה את זמנה בשיח, בפוליטיקת הזהויות וברעיון הרב-תרבותיות, הדגישה את התלות של רעיון אחד במשנהו, ואת הלכידות הפנימית שמתקיימת בין הרעיונות.
המזלג, המכשפה והדרקון הוא הספר הראשון בסדרת סיפורי מאלאגזיה מאת כריסטופר פאוליני.
הוא פורסם ב-31 בדצמבר 2018. מתרחש בעולם של מחזור הירושה שנה לאחר אירועי הירושה.
הוא מורכב משלושה סיפורים קצרים.
את השני כתבה אחותו של פאוליני, אנג'לה פאוליני.
הספר כולל הן דמויות חדשות והן דמויות ישנות אשר כבר הוזכרו בסדרה המקורית, ומספר על האתגרים הרבים העומדים בפני אראגון וספירה כשהם מקימים מחדש את מסדר רוכבי הדרקונים בביתם החדש הרחק ממזרח לאלגזייה.
אראגון מתקשה לעמוד בקצב העבודה הניהולית המשמימה הנדרשת מתפקידו החדש כמנהיג רוכבי הדרקון.
ספירה משכנעת אותו לקחת הפסקה והוא מבקר את האלדונארי בהיכל הצבעים, שמראים לו חזון של מרטאג בסיונון.
בחזיון, מרטאג מחופש נפגש בעיירה עם קבוצת שכירי חרב, שאותם שכר כדי לחפש שדה קרב חרוך אגדי של דרקונים.
שכירי החרב מראים עדות לכך שמצאו אותו, אך מסרבים לספר לו את המיקום, בניסיון לסחוט אותו תמורת כסף נוסף.
מתפתח קרב, ומרטאג אינו מסוגל להכניע אותם ישירות בקסם, אפילו באמצעות שם השפה העתיקה, בשל קמיעות שניתנה להם על ידי מכשפה בשם באצ'ל.
אף על פי כן, מרטאג גובר על ההגנות שלהם על ידי כישוף מזלג כנשק.
לאחר שניצח, מרטאג עוזב כדי להצטרף לעוקץ ולהמשיך בחיפושיו.
המכשפה אנג'לה, אשר נוסעת עם אלווה, מגיעה במפתיע להר הרוכבים.
היא קראה לאראגון מספר פרקים לא מסודרים של ספר זיכרונות אוטוביוגרפי שהיא כותבת, שתכניו המוזרים מרמזים שיש לה את היכולת לנסוע לעולמות שמעבר לאלגאזייה.
כשאראגון שואלת אם ספר הזיכרונות נכון, היא עונה בצורה מעורפלת.
אראגון מאוכזב כשהוא לא מצליח להציל שני גמדים ממערה חצובה.
האורגל בארד מספר לו את הסיפור הקדום על וירמונד, הדרקון מקולקארס, דרקון פראי שחוגג על שבט אורגלי ובעלי החיים שלו ואז מתיישב בהר סמוך.
כשהלוחמים הטובים ביותר שלו לא מצליחים להרוג את וירמונד, השבט לומד להסתגל, מסתתר במנהרות ומשאיר משק חי עבור הדרקון הרדום כשהוא מתעורר.
אילגרה, ילדה שאביה נהרג על ידי וירמונד, מתמלאת בתשוקת נקמה ולומדת קסמים כשוליית שמאן.
היא מתכננת מלכודת להרוג את הדרקון עם שיטפון מים, מתוך אמונה שהמים יכולים לכבות את הלהבה שלו.
כאשר זוג לתרבלאקה תוקפים את השבט ומאיימים לחסל אותו לחלוטין, אילגרה מעירה את וירמונד כדי להילחם בהם.
הלתרבלאקה מתחמקים מהאש שלו ומחוררים את קשקשיו במקורם, ומשיגים את היתרון.
אילגרה מפתה את שלושת הלוחמים למלכודת שלה ומשחררת עליהם שיטפון באמצעות שבירת סכר, אבל זה רק מביא לניצחון של וירמונד, שחוזר להר שלו כדי להתאושש ולהתרפא.
אילגרה מקבלת אז את חוסר יכולתה להרוג את הדרקון ומתכננת לחיות חיים רגילים יותר בקרב השבט שלה.
ובסוף בוקעת ביצת ביצת דרקון, ולא מגלים למי בקע הדרקון.
המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי היא גוף בין-משרדי הנמצא בסמכותו של ראש ממשלת צרפת, המסייעת לו והמתאם הלאומי למודיעין ולמלחמה בטרור בתכנון ויישום מדיניות ביטחון והגנה, ומספקת ייעוץ ותמיכה לתהליך קבלת ההחלטות.
תחומי ההתמחות שלה כוללים את כל נושאי ההגנה והביטחון האסטרטגיים, כגון תוכניות צבאיות, הרתעה גרעינית, ביטחון פנים כחלק מביטחון לאומי, ביטחון כלכלי ואנרגיה, תוכניות למלחמה בטרור ותגובה למשבר.
ניטור איומי ביטחון, הכנת תוכניות ממשלתיות ותיאום ניהול משברים ציבוריים;
ייעוץ לממשלה ולקיחת חלק בניסוח הצעות חוק ותקנות הנוגעות לענייני ביטחון והגנה;
ביצוע מגוון משימות מבצעיות, החל מסיווג ביטחוני וניהול מסמכים מסווגים ועד להגנה על תקשורת ממשלתית (באמצעות מרכז השידור הממשלתי) ואבטחת סייבר.
גוף מטה המועצה הלאומית להגנה וביטחון של צרפת
המזכירות הממלכתית למודיעין אסטרטגי (בספרדית: Secretaría de Inteligencia Estratégica del Estado, מילולית: "מזכירות המודיעין האסטרטגי של המדינה", בראשי תיבות: SIE), היא סוכנות הביון העיקרית בגואטמלה, כשראש הארגון עומד בראש קהילת המודיעין ומהווה את יועץ הנשיא לענייני מודיעין.
הגוף אחראי להפקת מודיעין אסטרטגי לתועלת הנשיא.
מזכירות המודיעין האסטרטגי אחראית על הפקת מודיעין בתחומים אסטרטגיים תוך כיבוד היקף הכשירות של שאר מוסדות הביטחון במדינה.
היא נחשבת לסוכנות אזרחית במהותה ופועלת באחריות ישירה של נשיא הרפובליקה.
לתאם את מערכת המודיעין הממלכתית;
לייעץ ולספק לנשיא ולמועצה לביטחון לאומי מודיעין ממלכתי משולב באמצעות תיאום מערכת המודיעין הלאומית;
לספק מידע אסטרטגי לאומי ובינלאומי, בתחום פעולתו, למוסדות המרכיבים את מבנה מערכת הביטחון הלאומי, כדי לאפשר פיתוח משימות ותכנון מדיניות הביטחון הלאומי וסדר היום הביטחוני האסטרטגי;
מעקב אחר סיכונים ואיומים על ביטחון המדינה;
לשמור על מידע אסטרטגי לאומי ובינלאומי מעודכן באופן קבוע בתחום פעולתו;
ביצוע ניתוחים אסטרטגיים וגיבוש תרחישים המאפשרים זיהוי איומים וסיכונים למדינה, למוסדותיה ולתושביה;
לקדם שיתוף פעולה עם שירותי מודיעין לאומיים ובינלאומיים אחרים בתפקידו כגורם מתאם של מערכת המודיעין הממלכתית;
לפתח וליישם נהלים מתאימים לגיוס, מיון, הערכה וקידום אנשי מודיעין;
לבסס את הקריירה המקצועית והאדמיניסטרטיבית ולקדם את ההכשרה השוטפת של עובדיה וכן את הסיבות לשחרור משירות;
המזכיר הכללי של חבר העמים הוא ראש מזכירות חבר העמים , הארגון הבין-ממשלתי התומך במדינות החברות ומרכז את פעילויות חבר העמים הבריטי.
המזכיר הכללי אחראי על ייצוג חבר העמים בפומבי, והוא המנהל הכללי של המזכירות.
אין לבלבל את המזכ"ל עם ראש חבר העמים הבריטי, העומד באופן רשמי בראש הארגון, או עם יושב ראש חבר העמים הבריטי, ראש הממשלה המארח ומנהל את פגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי.
התפקיד נוצר, יחד עם המזכירות עצמה, לאחר ועידת ראשי הממשלה ה-14 של חבר העמים בלונדון ב-1965. בעקבות הוועידה פורסם מזכר המתאר את תפקידו של המזכיר הכללי:
כיום הגדרות התפקיד כוללות שלוש מטרות: קידום ושמירה על ערכי חבר העמים, ייצוג חבר העמים בפומבי וניהול מזכירות חבר העמים.
מטה המזכיר הכללי הוא בית מרלבורו שב, לונדון, הממלכה המאוחדת, אחוזה מלכותית לשעבר שהועמדה לרשות המזכירות על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שהייתה ראש חבר העמים הבריטי.
בנוסף, חלק גדול מעבודתו של המזכ"ל כרוך בנסיעות ברחבי מדינות חבר העמים תוך שמירה על קשרים אישיים עם אנשי מפתח בממשלות המדינות החברות.
שכרו של המזכיר הכללי הוא כמעט 160,000 לירה שטרלינג למשך ארבע שנים והוא מקבל אחוזה בת ארבע קומות במייפייר שבלונדון בשם Garden House כמעון רשמי.
המזכיר הכללי מוביל את מזכירות חבר העמים ונתמך על ידי שלושה סגנים, הנבחרים על ידי ראשי ממשלות חבר העמים באמצעות הנציבים העליונים שלהם בלונדון.
הוא רשאי למנות צוות זוטר על פי שיקול דעתו, אך עובדים בכירים יותר ממונים רק מתוך רשימת מועמדים של ראשי הממשלות.
עם זאת, בפועל למזכ"ל יש יותר כוח גדול יותר: הממשלות מתייעצות איתו לגבי המועמדויות, והמזכ"ל בעצמו מגיש לעיתים גם מועמדויות משלו.
מבחינה רשמית דרגתו של המזכיר הכללי מקבילה לזו של נציב עליון או שגריר, אך בפועל היא גבוהה במידה ניכרת.
בפגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי הוא נמצא בדרגה שווה לראשי הממשלה, ואילו בישיבות של שרי חבר העמים בנושא מסוים הוא ראשון בין שווים .
המזכ"ל נדרש במקור להגיש דוחות שנתיים לראשי הממשלות, אך דרישה זו שונתה לדיווח במפגשים הדו-שנתיים של ראשי הממשלות.
המזכיר הכללי אחראי לפעולותיו מול מועצת הנגידים של חבר העמים.
בפגישת ראשי הממשלות (CHOGM) ב-1993 הוחלט על הגבלת כהונה למזכיר הכללי, שיכול לכהן לכל היותר שתי כהונות של ארבע שנים.
הבחירות מתקיימות על ידי ראשי הממשלה או השרים המייצגים אותם בכל CHOGM שני (כלומר כל ארבע שנים).ה מועמדויות מתקבלות מממשלות המדינות החברות, והן תומכות במועמד או מסירות את מועמדותו כראות עיניהן.
הבחירות מתקיימות בישיבה סגורה של ראשי הממשלות, בה יכולים להיות נוכחים רק ראשי ממשלה או נציגיהם.
יושב ראש הפגישה (ראש הממשלה של המדינה המארחת) אחראי לברר לאיזה מועמד יש את התמיכה הגדולה ביותר באמצעות ניהול משא ומתן וסקרי קש חשאיים.
מזכירים כלליים המבקשים להתמודד לכהונה שנייה בתפקיד נבחרים לעיתים קרובות ללא התנגדות, ומאז החלת הגבלת הכהונה כל המזכירים הכלליים עשו זאת.
על אף שנוהג זה נחשב למוסכמה, הוא נשבר על ידי הצעת זימבבואה למנות את לאקשמן קאדירגמר מסרי לנקה במקום דון מקינון מניו זילנד ב-2003. עם זאת, בהצבעה הפסיד קאדירגמר 11–40 ומקינון המשיך לכהונה שנייה.
במרץ 2019 אישרו הנציבים העליונים של חבר העמים את הכלל הבלתי כתוב המאפשר לערער על מועמדותם של המזכירים הכלליים לכהונה שנייה.
המזכירה הנוכחית היא פטרישה סקוטלנד, לשעבר התובעת הכללית של אנגליה וויילס וחברת בית הלורדים של הממלכה המאוחדת.
היא נבחרה בפגישת ראשי הממשלות 2015 לאחר שמועמדותה הוגשה על ידי ארץ הולדתה דומיניקה והיא גברה על סר רונלד סנדרס מאנטיגואה וברבודה וסגן המזכיר הכללי לעניינים פוליטיים לשעבר ממסקגואה מסירה-מוומבה מבוטסואנה.
היא נכנסה לתפקידה ב-1 באפריל 2016 והפכה למזכ"לית חבר העמים השישית והבריטית והאישה הראשונה בתפקיד.
המזכיר הכללי של נשיאות הרפובליקה הצרפתית הוא עוזרו הבכיר של נשיא צרפת והממונה על ניהולו השוטף של ארמון האליזה, המשרד הרשמי של הנשיא.
ראש הסגל עובד בצמוד לנשיא על בסיס יום-יומי, ועוצמה רבה מרוכזת בידיו כתוצאה מקרבה זו.
החוק אינו כולל הגדרה מפורטת לתפקידו של המזכיר הכללי של האליזה, מה שמוביל לחוסר ודאות משפטית לגבי סמכויותיו.
בהיעדר מסגרת חוקית ברורה, הנשיא הוא זה שמחליט על היקף פעילותו של המזכיר הכללי.
באופן מסורתי לאורך השנים תפקידי המזכיר הכללי של נשיאות הרפובליקה הצרפתית:
אחראי על ניהול כל השירותים באליזה
ווידוא פעולות ויישום נכון של החלטות הנשיא.
ניהול ותכנון המבנה הארגוני של צוות האליזה.
שולט על זרימת האנשים אל משרד הנשיא.
מנהל את זרימת המידע אל הנשיא וההחלטות ממנו.
הגנה על האינטרסים הפוליטיים של הנשיא.
ייעוץ לנשיא בנושאים, אדמיניסטרטיביים ומשפטיים.
ייצוג הנשיא באירועים מסוימים, כמו פגישות בין-משרדיות או טקסים רשמיים.
אחראי על ניהול משאבי האנוש באליזה, כולל גיוס, קידומים והערכות.
טיפוח קשרים הדוקים עם מוסדות אחרים ברפובליקה, כמו הממשלה והפרלמנט כדי ליישם את סדר היום של הנשיא.
המזכיר הכללי של חזבאללה , או בקצרה מזכ"ל חזבאללה, הוא מנהיג ארגון הטרור והמפלגה השיעית הלבנונית חזבאללה.
המזכיר הנוכחי הוא נעים קאסם, ששימש כסגנו של המזכ"ל הקודם חסן נסראללה שנהרג בסיכול ממוקד במבצע סדר חדש ב-27 בספטמבר 2024.
המזכיר הכללי הוא המנהיג העליון של חזבאללה, האחראי על קביעת המדיניות האידאולוגית, הפוליטית והצבאית של הארגון.
תפקידיו כוללים את ניהול הפעילות הצבאית של חזבאללה, קביעת אסטרטגיות ההתנגדות לישראל ולמעורבות המערבית בלבנון, וכן ניהול הקשרים עם איראן, המממן העיקרי של הארגון.
מאז שהוקמה מועצת הג'יהאד של חזבאללה ב-1995, שהיא המפקדה העליונה של הארגון, המזכ"ל עומד בראשה.
בנוסף, המזכ"ל מעורב בקבלת החלטות פוליטיות המשפיעות על הפוליטיקה של לבנון, כגון השתתפות המפלגה ב ובממשלת לבנון.
המזכיר הכללי גם אחראי על שמירת האחדות בתוך הארגון ועל קשריו עם קהילת התומכים השיעים בלבנון.
מנהיגו הראשון של חזבאללה היה מוחמד חוסיין פדלאללה, שהיה מנהיג דתי מתואלי ונחשב לאחר ממייסדי הארגון ולמנהיגו הרוחני.
ב-1989 נוצר תפקיד המזכיר הכללי, ולמזכ"ל הראשון מונה סובחי א-טופיילי, שהיה מקורב ל, אייתוללה רוחאללה ח'ומייני.
הוא דגל בהפיכת לבנון לתאוקרטיה אסלאמית, ולכן התנגד להסכם טאיף, שנחתם ב-1989 במטרה לסיים את מלחמת האזרחים בלבנון.
בעקבות כך ביקשה סוריה, שתמכה בהסכם, מאיראן שתדיח את א-טופיילי, והיא אכן עשתה זאת ב-1991.
במקומו של טופיילי מונה עבאס מוסאווי, שנחשב מתון יותר והיה גם הוא ממייסדי חזבאללה.
ב-16 בפברואר 1992 הוא חוסל בסיכול ממוקד על ידי חיל האוויר הישראלי במבצע שעת לילה לאחר נפילתו בשבי של הנווט רון ארד.
לאחר חיסולו של מוסאווי מונה חסן נסראללה, שעמד בראש הכוחות החמושים של חזבאללה, לתפקיד המזכ"ל.
נסראללה הוביל את הארגון להשתתפותו הראשונה בפוליטיקה של לבנון, בבחירות ל ובבחירות המקומיות.
הוא הוביל את הארגון בעימותים המשמעותיים שלו עם ישראל, בהם המערכה ברצועת הביטחון, פרשת טננבוים, מלחמת לבנון השנייה ומלחמת חרבות ברזל, שבה לקח הארגון חלק גדול בזירת לבנון.
נסראללה הוביל את הארגון במשך למעלה מ-32 שנים, עד שחוסל בעצמו במבצע סדר חדש ברובע הדאחייה שבביירות ב-27 בספטמבר 2024.
ערוץ החדשות אל-חדת' דיווח ב-29 בספטמבר 2024 כי מועצת השורא של חזבאללה בחרה בהאשם ספי א-דין לתפקיד מזכ"ל חזבאללה במקום נסראללה, אך חזבאללה הכחיש את הדיווח.
ספי א-דין חוסל בתקיפת חיל האוויר הישראלי ב-3 באוקטובר 2024. לאחר חיסולו של נסראללה כיהן סגנו נעים קאסם כממלא מקום המזכ"ל, וסגן מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית, מוחמד רזא פלאח זאדה, מונה על ידי איראן לפקח על הארגון ולהחליף את נסראללה בניהול המלחמה מול ישראל.
ב-29 באוקטובר מונה קאסם רשמית למזכ"ל.
המזכיר הכללי של הוועדה הכללית של המפלגה הקומוניסטית של סין (בסינית: 中国共产党中央委员会总书记) הוא המנהיג של המפלגה הקומוניסטית הסינית, המפלגה השלטת היחידה ברפובליקה העממית של סין.
מאז 1989, מזכיר המפלגה הוא המנהיג העליון של סין.
לפי חוקת המפלגה הקומוניסטית של סין, המזכיר הכללי נבחר במהלך ישיבה מלאה של הוועד המרכזי.
המזכיר הכללי משמש כחבר אוטומטי בוועדה הקבועה של הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית הסינית, גוף קבלת ההחלטות העליון בפועל של סין.
המזכיר הכללי הוא גם ראש המזכירות, ומגדיר את סדר היום של ישיבות הוועד המרכזי והפוליטביורו.
למעט בתקופות מעבר, מאז שנות ה-90 בעל המשרה כיהן כנשיא סין, מה שהופך אותו לראש המדינה ויו"ר הוועדה הצבאית המרכזית, המפקד העליון של צבא השחרור העממי.
כמנהיג הכלכלה הגדולה ביותר בעולם לפי תמ"ג לפי כוח קנייה, הצבא הגדול ביותר בעולם לפי כמות חיילים, מדינה בעלת נשק גרעיני, חברה קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, וכמעצמת-על פוטנציאלית, המזכיר הכללי נחשב לאחת מהדמויות פוליטיות החזקות בעולם.
המזכיר הכללי הנוכחי הוא שי ג'ינפינג, שמונה לתפקיד ב-15 בנובמבר 2012 ונבחר מחדש פעמיים ב-25 באוקטובר 2017 וב-23 באוקטובר 2022. האדם האחרון ששלט במדינה יותר משני קדנציות היה מאו דזה-דונג, ששימש כיו"ר הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הסינית מ-1943 ועד מותו ב-1976.
המשרה הוקמה על ידי הוועדה המרכזית ה-12 ב-1982, והחליפה את משרת יושב ראש המפלגה הקומוניסטית הסינית.
מאז חידוש המשרה ב-1982, המזכיר הכללי היה המשרד הגבוה ביותר במפלגה הקומוניסטית הסינית, אם כי הוא לא הפך למשרה החזקה ביותר עד לפרישתו של דנג שיאופינג ב-1990.
מאמצע שנות ה-90, החל ממינוי ג'יאנג דזה-מין, המזכיר הכללי החזיק בדרך כלל גם בתפקיד נשיאה של סין.
בעוד שהנשיאות היא תפקיד טקסי, נהוג שמזכיר הכללי יעמוד גם בראשה על מנת לאשר את מעמדו כראש המדינה.
בנוסף, הוא מחזיק בתפקיד יו"ר הוועדה הצבאית המרכזית, מה שעושה אותו למפקד העליון של צבא השחרור העממי.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית נבחר באופן נומינלי בישיבת מליאה של הוועדה המרכזית של המפלגה, מתוך חברי ועדת הקבע של הפוליטביורו.
שיטת הבחירה לתפקיד השתנתה עם הזמן.
שני המזכירים הכלליים האחרונים, חו ג'ינטאו ושי ג'ינפינג, קודמו לראשונה לתפקיד באותו הליך שהשתמשו בו לקביעת חברי הוועדה המרכזית ותחומי תפקידיהם.
בתהליך בלתי פורמלי זה, המזכיר הראשון נבחר במהלך דיונים של חברי הפוליטביורו לקראת כנס המפלגה.
המזכיר הראשון אחר כך היה יורש את המזכיר הכללי המתפנה בכנס המפלגה הבא, כחלק מהמעבר הדורי בהנהגת המפלגה.
כוחות ותפקידים של המזכיר הכללי מוגדרים באופן מעורפל, ללא מגבלות זמן או כללים כתובים לבחירת מחליף.
עם זאת, מאחר שסין היא מדינה חד-מפלגתית, המזכיר הכללי מחזיק בכוח וסמכות עליונים, ונחשב בדרך כלל "המנהיג העליון של סין".
לפי חוקת המפלגה הקומוניסטית הסינית, המזכיר הכללי משמש כחבר מתוקף תפקידו בוועדת הקבע של הפוליטביורו.
לפי תקנות המפלגה הקומוניסטית הסינית, המזכיר הכללי אחראי לכינוס ישיבות הפוליטביורו וועדת הקבע של הפוליטביורו.
המזכיר הכללי גם עומד בראש עבודת המזכירות ומגדיר את נושאי ישיבות הוועדה המרכזית, הפוליטביורו וועדת הקבע של הפוליטביורו.
מאז אוקטובר 2017, בישיבת המליאה הראשונה של הוועדה המרכזית ה-19, כל חברי הפוליטביורו מציגים מצגת שנתית בכתב למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
המזכיר הפרטי הראשי של ראש הממשלה הוא אחד התפקידים הבכירים והיוקרתיים ביותר בשירות המדינה הבריטי.
המשרה נחשבת לעיתים קרובות כתחנת ביניים לקריירה המובילה לניהול משרדי ממשלה גדולים או לעמדות בכירות בשירות הציבורי כולו.
המזכיר הפרטי הראשי משמש כשומר הסף של ראש הממשלה מול מנגנון הממשל הרשמי, ומנהל בפועל את סדר יומו.
תפקידו כולל שליטה בזרימת המידע לראש הממשלה, עיצוב לוח הפגישות שלו, ולעיתים קרובות הימצאות בחדר ברגעי קבלת החלטות מרכזיות.
ההמזכיר הפרטי הראשי של ראש הממשלה יושב לרוב לצד ראש הסגל של דאונינג 10, במשרדים הסמוכים ישירות ללשכת ראש הממשלה, ונחשב לדמות מפתח בהבטחת תפקוד רציף של עבודת ראש הממשלה.
המזכיר הראשי לראש הממשלה הוא תפקיד פוליטי בכיר במשרד ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, האחראי לפיקוח על עבודת משרדי הממשלה ולוודא כי המדיניות שנקבעת על ידי ראשהממשלה מתורגמת לתוכניות פעולה.
הוא פועל בשיתוף הדוק עם יחידת המדיניות של דאונינג 10 ועם משרד ראש הסגל, במטרה ליישם את תוכנית הממשלה לשינוי (Government's Plan for Change) ולהבטיח שהיעדים האסטרטגיים של ראש הממשלה מתקדמים בהתאם ללוחות הזמנים.
התפקיד ממלא תפקיד מתאם בין יחידת המדיניות, משרד האוצר ומשרד הקבינט, ובמקרים רבים הוא משמש כגשר בין הדרג הפוליטי של דאונינג 10 לבין הדרג הביצועי במשרדי הממשלה.
המזכיר הראשי לראש הממשלה עוסק גם בבקרה על פרויקטים ממשלתיים מרכזיים בתחומי הכלכלה, האנרגיה והשירותים הציבוריים.
התפקיד שנוצר בתקופת כהונתו של ראש הממשלה קיר סטארמר בשנת 2024 נועד לחזק את יכולת הביצוע של לשכת ראש הממשלה ולתאם את יישום סדרי העדיפויות של הממשלה בכל משרדי המדינה.
בדומה למשרת Chief Secretary to the Treasury, האחראית לניהול תקציבי הממשלה מצד משרד האוצר, גם תפקיד זה עוסק בביצוע מדיניות, אך מתוך נקודת מבט כוללת של לשכת ראש הממשלה ולא של משרד בודד.
נכון לשנת 2025, מחזיק התפקיד הוא דרן ג'ונס (Darren Jones), חבר פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור, המשמש כחלק מהצוות הבכיר של דאונינג 10 ופועל ישירות תחת ראש הממשלה קיר סטארמר.
המזכיר למועצה המלכותית הוא הפקיד הציבורי הבכיר ביותר בממשלת קנדה, ומשמש כראש השירות הציבורי הפדרלי.
התפקיד מאחד שלושה תפקידים מרכזיים:
המזכיר משמש יועץ מקצועי לראש הממשלה ולשרים הנבחרים בניהול ענייני המדינה, מנקודת מבט אובייקטיבית, מקצועית ובלתי מפלגתית.
הוא מופקד על הבטחת תפקודו היעיל של השירות הציבורי ועל שמירת כללי הערכים והאתיקה הציבורית בעבודת הממשלה.
במסגרת זו הוא אחראי לוודא שהשירות הציבורי הקנדי מתכנן ומספק לציבור שירותים ותוכניות באיכות גבוהה.
המזכיר וצוותו שבמשרד המועצה המלכותית (Privy Council Office) עוסקים בין היתר ב:
שיתוף פעולה עם משרדי הממשלה והסוכנויות לפיתוח חלופות מדיניות והמלצות לממשלה;
ייעוץ וסיוע לשרים בקבלת החלטות מדיניות;
רישום החלטות הקבינט, העברתן לגופים הרלוונטיים, וליווי תהליך יישומן בצורה יעילה ובזמן.
באופן מסורתי, המזכיר פועל בריחוק מפוליטיקה מפלגתית ונחשב ל־פקיד הבכיר ביותר בממשל הקנדי, המקביל לתפקיד מזכיר הקבינט בממלכה המאוחדת.
המזכיר למועצה המלכותית של קנדה (Clerk of the Privy Council and Secretary to the Cabinet) ממונה על ידי ראש ממשלת קנדה, בכפוף לאישור פורמלי של המונרך (באמצעות נציב המלך בקנדה, ה־Governor General).
למעשה, מדובר במינוי שמבוצע לפי שיקול דעתו הבלעדי של ראש הממשלה, משום שהמזכיר משמש סגן השר הישיר שלו ויועצו הבכיר לענייני ממשל ציבורי.
המזכיר כפוף ישירות לראש הממשלה, ולא לכל שר אחר, שכן משרדו – Privy Council Office (PCO) – מהווה חלק בלתי נפרד ממשרד ראש הממשלה ומספק שירותי מזכירות, תיאום וייעוץ למדיניות הממשלה כולה.
עם זאת, במסגרת תפקידו כראש השירות הציבורי הפדרלי (Head of the Public Service), המזכיר נושא גם אחריות מוסדית כוללת כלפי כלל משרדי הממשלה והעובדים הפדרליים, תוך שמירה על עצמאות מקצועית ואי־תלות פוליטית.
באופן מסורתי, המזכיר מתמנה מבין פקידי המדינה הבכירים ביותר, בעלי ניסיון רב בניהול ציבורי ובמדיניות ציבורית.
מינויו נחשב מינוי קבוע ולא פוליטי, אף שהוא נעשה על ידי ראש הממשלה, והוא נותר בתפקידו גם כאשר מתחלפת ממשלה, אלא אם כן מחליט ראש הממשלה החדש להחליפו.
המזכירות הכללית של הממשלה היא מוסד מינהלי ותיק ומרכזי הפועל במסגרת לשכת ראש ממשלת צרפת.
אף שאינה גוף פוליטי, היא ממלאת תפקיד חיוני בתיאום עבודת הממשלה ובשמירה על רציפותה המינהלית והמשפטית.
שורשיה של המזכירות הכללית נעוצים בשנות ה-30 של המאה ה-20. בתקופת הרפובליקה השלישית, בעקבות הצורך של נשיא המועצה (ראש הממשלה) בגוף מינהלי קבוע שיסייע לו בתיאום עבודת השרים, הוחלט בשנת 1935 להקים את ה־SGG.
הניסיון הראשון ליצור גוף מתאם ממשלתי התרחש כבר ב־1917 תחת ממשלות ריבו ופנלב, כאשר הוקמה "המחלקה המינהלית" לתיאום הפעילות בזמן מלחמת העולם הראשונה.
ניסיונות דומים נעשו ב־1924 וב־1934, עד אשר ממשלת פייר-אטיין פלנדין חוקקה את החוק הפיננסי לשנת 1935, שהסדיר את הקמת המזכירות הכללית.
למרות התנגדות ראשונית בפרלמנט, הוקם השירות ובו עשרים וחמישה עובדים – עשרה פקידים קבועים וחמישה עשר "Chargés de mission".
תפקידם היה לספק מידע לראש הממשלה, להכין תיקי החלטה וללוות את עבודת הקבינט.
בהמשך קבע ליאון בלום כי מזכ"ל הממשלה ישתתף דרך קבע בישיבות הממשלה – מסורת שנשמרת עד היום.
במהלך מלחמת העולם השנייה המשיך הגוף לפעול, הן תחת משטר וישי והן בצרפת החופשית באלג'יריה.
לאחר השחרור מונה לואי ז'וקס למזכיר הכללי הראשון של ממשלת צרפת המשוחררת.
בשנת 1947 עוגנו סמכויות המזכירות ב"תקנון הפנימי לעבודת הממשלה", שהגדיר את אחריותה להכנת סדר היום של מועצת השרים, ניהול הישיבות הבין־משרדיות ופיקוח על ההליך החקיקתי.
ברפובליקה הרביעית קיבלה המזכירות הכללית את צורתה המנהלית הקבועה.
המזכיר הכללי אנדרה סגלָה, שכיהן בשנים 1946–1958 תחת 21 ממשלות שונות, ביסס את מעמדה כגוף קבוע ומקצועי המגשר בין הדרג הפוליטי למינהל הציבורי.
לאחריו כיהנו שורה של בכירים ובהם רנה בלין, ז'אן דונדייה דה־ואבר, מרסו לונג, רנו דנואה דה־סן־מרק, ז'אן־מארק סובה, סרז' לזווִינְז, מארק גיום, ומ־2020 קלֵר לנדֶה.
המזכירות הכללית של הממשלה אחראית להבטיח את הסדירות, היעילות והחוקיות של פעולת הממשלה.
תפקידיה מתחלקים לארבעה תחומים עיקריים:
ארגון עבודת הממשלה – ה־SGG מתאם את תהליך קבלת ההחלטות הממשלתיות, מזמן ישיבות בין־משרדיות, מכין את סדר היום של מועצת השרים, מוודא את התאמת המסמכים המשפטיים ומפרסם את תוצאות ההחלטות.
המזכירות משמשת למעשה כ"גרף של הרפובליקה" (Greffier de la République) ומוודאת את שלמות ההליך המנהלי והמשפטי.
הייעוץ המשפטי לממשלה – ה־SGG מספק ייעוץ משפטי לראש הממשלה ולמשרדים השונים, מפקח על ניסוח הצעות החוק והתקנות, מוודא את התאמתן לחוקה ולפסיקת מועצת המדינה (Conseil d'État) ומגן על הממשלה בפני בג"צים וערעורים.
המזכירות אחראית גם על הפצת החוקים והתקנות באתר הרשמי Legifrance ועל תחזוקת מדריך ה"לגיסטיק" לשיפור איכות החקיקה.
ליווי והקמת ממשלות חדשות – המזכירות הכללית היא גוף קבוע שאינו מתחלף עם חילופי ממשלות.
בעת הקמת ממשלה חדשה היא מנסחת את הצווים המגדירים את סמכויות השרים, דואגת להקצאת המשאבים הלוגיסטיים ומספקת למשרדים הנכנסים מידע מנהלי ותפעולי.
פיקוח על שירותי ראש הממשלה – המזכיר הכללי של הממשלה עומד בראש מכלול השירותים הכפופים לראש הממשלה, ובהם יחידות תיאום, תקשורת, תכנון ובקרה, ומשמש מנוע מרכזי בתהליכי המודרניזציה של המינהל הציבורי.
מאז 1978 פועלת במסגרת המזכירות "משימת הארכיונים" (Mission des archives), שתפקידה לפקח על שמירת מסמכים היסטוריים של לשכת ראש הממשלה והגופים הנלווים לה.
היא אחראית על קביעת כללי שימור, איסוף, מיון והעברת החומרים לארכיון הלאומי, ופועלת תחת פיקוחה של נַתאלי מורן, שומרת המורשת הראשית.
מזרקת הזיכרון לזכר דיאנה, נסיכת ויילס היא אנדרטה לזכר הנסיכה דיאנה, הממוקמת בפינה הדרומית מערבית של הייד פארק בלונדון, דרומית לאגם הסרפנטיין ומזרחית לגלריית סרפנטיין.
אבן הפינה להקמת האנדרטה הונחה בספטמבר 2003 והאנדרטה נחנכה ב-6 ביולי 2004.
האנדרטה עוצבה על ידי קתרין גוסטפסון ובנייתה עלתה 3.5 מיליון ליש"ט.
האנדרטה היא מזרקה המורכבת מ-545 מקטעי אבן גרניט מקורנוול.
צורת המזרקה היא אובלית והיא בנויה באזור שמידותיו חמישים על שמונים מטרים.
רוחב התעלה בה זורמים המים משתנה בין 3 ל-6 מטרים, ועומק התעלה משתנה.
המזרקה ממוקמת על מדרון והמים זורמים בה בכיוון דרום במורד האנדרטה.
בצד אחד של האנדרטה זורמים המים בתעלה רדודה ובזרימה איטית, ובצידה השני יש בתעלה מדרגות ומחסומים שיוצרים זרימה סוערת יותר.
האנדרטה נועדה לשקף את חייה של דיאנה - הן חיים שמחים והן תקופות סוערות וקשות.
האנדרטה נועדה לשקף את אישיותה החברותית של דיאנה ואת היחס החם שלה לכל מי שפגשה ולתושבי בריטניה בפרט, ולכן תוכננה האנדרטה בצורה המאפשרת לכל אחד לגעת במים, ולילדים - להיכנס ולשחק במים.