tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וויינו קוקינן () - פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) בהיאבקות יוונית-רומית במשקל עד 79 ק"ג.
איינו פורייה () - זוכה מדליית ארד אולימפית (אמסטרדם 1928) בריצת 1500 מטר.
איברי ריטקה () - שיאן עולם בריצת 25000 מטר וראשון בעולם בריצת מרתון.
ורנר זילנבינד () - מקום רביעי באולימפיאדה (ברלין 1936) ו-6 פעמים אלוף גרמניה בהיאבקות יווני-רומי במשקל עד 90 ק"ג.
משה קסיאניק () - מרים משקולות יהודי, זוכה מדליית ארד מאליפות עולם (1946) במשקל עד 60 ק"ג.
מיכאל קסיאניק () - מתעמל יהודי (אח של משה קסיאניק), מאמן ההתעמלות של היהודי ולדימיר פורטנוי, זוכה מדליות כסף וארד אולימפיות (רומא 1960).
ניקולאי קורוליוב () - 9 פעמים אלוף ברית המועצות באגרוף במשקל כבד.
סרפים זמנסקי () - אלוף ושיאן ברית המועצות בריצות למרחקים בינוניים וארוכים.
דורג בעשרייה הראשונה בעולם, בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר.
מטרת האירוע הייתה פוליטית וקידום הסוציאליזם ולא ספורטיבית בניגוד למשחקים האולימפיים ולכן האיכות והרמה הספורטיבית היו בהתאם.
עובדה היא שאין כמעט תיעוד של התחרויות, של הספורטאים המשתתפים והישגיהם.
באולימפיאדת הפועלים השתתפו ספורטאים רק ממדינות אירופה, בניגוד לרעיון של האירוע, לעומת זאת במשחקים האולימפיים השתתפו ספורטאים מכל העולם, עשירים לצד עניים.
ספורטאים מאמריקה הלטינית, אסיה, אפריקה וספורטאים מ"גזעים" שונים (כהי עור ואסייתים מכל הסוגים), השתתפו בתחרויות ואף זכו במדליות.
ההכרזה שאולימפיאדת הפועלים דגלה בשוויון מגדרי לעומת המשחקים האולימפיים היא בעייתית, כי בפועל היו מעט מאוד ספורטאיות ומעט מאוד תחרויות לנשים ונשים לא לקחו חלק בארגון ובניהול.
בתמונות הקיימות מצולמים רק גברים.
באותה העת במשחקים האולימפיים השתתפו כמה עשרות נשים בכמה ענפי ספורט.
כך שמעמדן של נשים בשני האירועים היה נמוך ביותר.
נציגות היישוב הארץ-ישראלי באולימפיאדות הפועלים
באביב 1931 יצאו מהארץ שמונה רוכבי אופניים ממועדון הפועל, עברו ברכיבה באיטליה, שווייץ, צרפת - שם ביקרו בפתיחת הביתן הארצישראלי בתערוכה העולמית בפריז, המשיכו לבלגיה וגרמניה, ואל הקונגרס הציוני ה-17 בבזל ומשם אל אולימפיאדת הקיץ של הפועלים שנערכה ביולי 1931 בווינה, בה עוטרו בפרס מיוחד עבור מסעם.
בדרכם הפיצו את הרוח הארצישראלית ועשו נפשות לרעיון הציוני בקרב יהודים וגויים.
גם 11 חברי קבוצת האופנועים ערכו מסע בדרכם לאולימפיאדה, מארץ ישראל דרך סוריה, טורקיה, יוון, בולגריה, יוגוסלביה, איטליה, שווייץ ואוסטריה.
75 חברים נוספים של "הפועל" הגיעו בהפלגה.
קבוצת הכדורגל נשלחה באיחור וללא אימון מספק, שיחקה ארבעה משחקים בשלושה ימים, מהם ניצחה בשניים והפסידה בשניים.
הספורטאים נציגי היישוב הצטרפו למשלחת של כ-500 נציגים ממועדוני ספורט יהודים מפולין, ליטא, רומניה, צ'כוסלובקיה וגרמניה, וזכו לאהדה ציבורית רבה.
ב-1936 קבעה האספה הכללית של הפועל כי היא מצטרפת לחרם על אולימפיאדת ברלין (1936), ומעודדת את ארגון SASI בהכנותיו לאולימפיאדת הפועלים ש"תשמש מנוף למעמד הפועלים הבין-לאומי נגד נחשול הריאקציה והפאשיזם".
אולימפיאדת הקיץ של הפועלים ב-1937 נתפשה כהפגנת שלום ואחווה מול כוחות השחור והטירוף שאחזו בעולם באותה עת.
מהיישוב נשלחו נבחרות אתלטיקה קלה, שחייה, אגרוף, כדורגל, כדורסל, כדורעף, כדורמים, התעמלות וכדוריד.
קבוצת הכדורגל הגיעה ישירות מהאונייה, בה הפליגה בתנאים עלובים, אל משחק מול נבחרת נורווגיה.
הניסיונות לדחות את המשחק לא צלחו והנבחרת הארץ-ישראלית המדוכדכת נחלה הפסד בלתי נמנע.
למרות התפקוד הבלתי-מספק מבחינה ספורטיבית, נתפשה המשלחת כהצלחה לאומית, בהיותה זרקור להפצת הרעיון הציוני ומטרותיו.
הערה: הטבלה שלהלן אינה שלמה.
רק המידע לגבי מדינות שהשתתפו באולימפיאדות החורף 1925 ו-1937 ובאולימפיאדת הקיץ 1925 מלא.
המשחקים האולימפיים של לונדון 2012, הידועים גם בתוארם הרשמי המשחקים של האולימפיאדה ה-30, נפתחו רשמית ב-27 ביולי והסתיימו ב-12 באוגוסט 2012, כללו תחרויות ב-302 קטגוריות ב-26 ענפי ספורט, ונערכו בבירת הממלכה המאוחדת, לונדון.
לונדון היא העיר הראשונה בזמן המודרני שאירחה את המשחקים האולימפיים בפעם השלישית, לאחר המשחקים שנערכו בה ב-1908 וב-1948.
יושב ראש הוועדה המארגנת של המשחקים היה אתלט העבר, הלורד סבסטיאן קו.
תשע ערים הציעו את מועמדותן לאירוח המשחקים האולימפיים בשנת 2012: איסטנבול, הוואנה, לייפציג, לונדון, מוסקבה, מדריד, ניו יורק, פריז וריו דה ז'ניירו.
ב-18 במאי 2004, אחרי הערכת תשע המועמדות, ניפה הוועד האולימפי הבין-לאומי ארבע ערים והציג את חמש המועמדות הסופיות, שהיו לונדון, פריז, מוסקבה, ניו יורק ומדריד.
פריז ולונדון נחשבו לבעלות הסיכויים הטובים ביותר להיבחר, וההערכה הרווחת הייתה שפריז היא המועמדת המועדפת (ה"פייבוריטית").
ב-6 ביולי 2005 התכנסו חברי הוועד האולימפי הבין-לאומי במרכז הקונגרסים ראפלס סיטי שבסינגפור כדי לבחור את העיר המארחת.
מוסקבה הייתה העיר הראשונה שהודחה, אחריה נשרה ניו יורק ובעקבותיה מדריד.
השתיים שנשארו בתחרות היו כצפוי לונדון ופריז, ובהצבעה המכרעת זכתה לונדון, שקיבלה 54 קולות לעומת 50 קולות שקיבלה פריז.
יום לאחר ההצבעה וזכייתה של לונדון, בוצעה בלונדון סדרה של פיגועי טרור, ומחקה במהירות את השמחה בעיר.
נראה שעיתוי הפיגועים לא היה קשור לזכייה יום קודם לכן.
הוועד האולימפי העולמי עמד על החלטתו שהמשחקים האולימפיים ייערכו בלונדון למרות פיגועי הטרור.
התחבורה הציבורית הייתה היבט שנבחן בהצעה לאירוח ב-2012 וקיבל דירוג נמוך ביותר יחסית לערים אחרות – עברה שיפור ניכר, אשר כלל השבחה של הרכבת התחתית של לונדון והקמת שירותי הכידון האולימפי, שהם קווי הרכבת לפארק האולימפי.
במסגרת שדרוג מערכת הרכבות התחתיות בלונדון, הוחלט לאפשר הגברה משמעותית של תדירות הגעת הרכבות.
בפועל הוצבה מטרה של רכבת בדקה, בשעות העומס.
אלא שמערכת ההתרעה מפני תקלות לא התאימה לתדירות הרכבות המיועדת, ולפיכך עלה הצורך להחליפה במערכת התרעה חדשה.
בנוסף, העלאת תדירות הרכבות בקווים מסוימים, בעיקר הקווים העמוקים ביותר, יצרה בעיה נוספת.
הבעיה הייתה התחממות יתר של סביבות הרציפים, עד לפער של 18 מעלות צלזיוס, בין הטמפרטורה מעל לפני הקרקע לבין זו שנמדדה ברציפים בהם עברו רכבות בתדירות של פעם בדקה.
בשעה שמעל פני הקרקע נמדדה טמפרטורה של כ-10 מעלות הרי שברציפים העמוקים הגיעה הטמפרטורה עד לכדי 28 מעלות.
אחד הפתרונות שנבחנו היה השמשה מחדש של מערכת מפוחי ענק שתפקידם יהיה לגרום לסירקולציה מוגברת של האוויר בתעלות הרכבת.
ביום התחרויות העמוס ביותר צפויים היו לנסוע כ-800,000 צופים ועוד 55,000 אנשי צוות (מתחרים, אנשי ארגון, תקשורת וכו').
התשתית הטכנולוגית לאולימפיאדה כללה אמצעים למדידה אוטומטית ומדויקת של הישגים (זמנים, תוצאות, נקודות – בהתאם לסוג התחרות), ציוד מחשוב לעיבוד הנתונים, הפצה בזמן אמת של הנתונים, ומערכות ליבה קריטיות לקיום המשחקים במתקנים השונים.
מבחינה טכנית בוצעו הקצאת ספקטרום ל-10,000 ערוצים של תקשורת אלחוטית, הקמה של 80,000 צומתי נתונים ושמע, התקנה של 10,000 צגי טלוויזיה ויותר מ-4,500 ק"מ של קווי תקשורת בפארק האולימפי, במתקנים האולימפיים השונים, ובינם לבין מרכז התקשורת של האולימפיאדה.
ה-BBC נערך ליותר מ-5,000 שעות שידור מהמשחקים, מתוכם כ-3,600 ישודרו גם כווידאו על פי דרישה ביוטיוב.
האירועים צולמו במקור בהבחנה גבוהה ברמה של 1080/50i, וחלק מהאירועים הועברו אף בתלת־ממד.
כ-21,000 אנשי תקשורת צפויים היו לעסוק בכיסוי האולימפיאדה.
בישראל שידר הערוץ הראשון למעלה מ-200 שעות שידור חי מן המשחקים.
התקציב המתוכנן עמד על כ-4 מיליארד ליש"ט.
כשלושה רבעים מהסכום ניתן בחסות מפעל הפיס הלאומי בבריטניה, והיתרה כוסתה על ידי תוספת בארנונה, דהיינו מכספי משלם המיסים.
אבטחת המשחקים האולימפיים בלונדון נחשבה לפרויקט האבטחה הגדול ביותר בהיסטוריה הבריטית ואחד מהגדולים ביותר בעולם.
עלות האבטחה נאמדה בכחצי מיליארד לירות שטרלינג והיא כללה, בין היתר, 16,000 מאבטחים, 13,000 חיילים, 12,000 שוטרים, אלפי סוכנים סמויים, עשרות ספינות מלחמה ומסוקי קרב, וכן סוללות טילי נ"מ.
כשבועיים לפני טקס הפתיחה, התגלה כי חברת האבטחה G4S, אשר זכתה במכרז לאבטחת המשחקים האולימפיים בלונדון, כשלה במלאכת גיוס מספר המאבטחים שנדרשו ממנה, עשרת אלפים עובדים.
בעקבות כך, חיילים מצבא בריטניה הובאו כדי להתווסף למצבת המאבטחים של האולימפיאדה.
אולימפיאדת 2012 התקיימה ב-34 אתרים, שמרביתם ברחבי לונדון, חלקם חדשים וחלקם מבנים קיימים, ובנוסף גם במקומות סמליים בלבה של העיר, המפורסמים בעולם כולו.
תוכנית הבנייה לקראת המשחקים כללה פינוי של אזור מוזנח בפרבר סטרטפורד במזרח לונדון, שם הוקם הפארק האולימפי המרכזי ובו מבנים חדישים.
כ-8.8 מיליון כרטיסים יאפשרו לקהל לצפות בתחרויות באתרי ההתרחשויות.
הפארק האולימפי נבנה בפרבר סטרטפורד במזרח העיר, באזור שהיה לפני כן אדמה שוממת ואזור תעשייה.
הפארק האולימפי קושר למרכז העיר ברכבת הכידון האולימפי אשר נסיעתה ארכה כשבע דקות.
הפארק האולימפי כולל את האתרים הבאים:
האצטדיון האולימפי, שבו התקיימו תחרויות אתלטיקה קלה וטקסי הפתיחה והנעילה של האולימפיאדה.
מרכז ספורט המים, בו בריכות לתחרויות שחייה, קפיצה למים, שחייה אמנותית וכדורמים.
הוולופארק בו ולודרום לאופני מסלול ומסלול לאופני BMX.
ריברבאנק ארנה, בו שני מגרשים בני 15,000 ו-5,000 מקומות ישיבה, בהם נערכו תחרויות בהוקי שדה.
הארנה לכדורסל, אולם בעל 12,000 מקומות, בו התקיימו השלבים המוקדמים בטורניר הכדורסל ושלבי חצי גמר וגמר טורניר הכדוריד.
קופר באקס, אולם בעל כ-6,000 מקומות, בו התקיימו המוקדמות ורבע הגמר בכדוריד ותחרויות סייף במסגרת קרב חמש מודרני.
הכפר האולימפי, בו 3,300 יחידות דיור עבור 17,320 ספורטאים וחברי משלחות.
מרכז עיתונות ושידור לצוותי תקשורת מרחבי העולם.
בפארק עבדו 11,000 עובדים, כמעט כולם בריטים, ו-62% מהם תושבי לונדון.
אזור זה כולל ארבעה אתרים הסמוכים לנהר תמזה במזרח לונדון:
מרכז התערוכות אקסל – כולל ארבעה אולמות עם 10,000-6,000 מושבים ואירח את התחרויות בענפים ג'ודו, אגרוף, סייף, טאקוונדו, טניס שולחן, הרמת משקולות והיאבקות.
O2 ארנה (נקרא באופן רשמי "צפון גריניץ' ארנה") המכיל כ-20,000 מושבים, אירח את התחרויות בהתעמלות מכשירים ואת שלבי חצי הגמר וגמר טורניר הכדורסל.
בפארק גריניץ' התקיימו תחרויות ברכיבה על סוסים.
בקסרקטיני חיל התותחנים המלכותי נערכו תחרויות הקליעה.
השם הרשמי מטעה, מכיוון שאתרים אלה נמצאים לא רק במרכז העיר אלא גם בפרבריה:
אצטדיון ומבלי החדש אירח את משחקי הגמר בכדורגל.
הארנה של ומבלי הסמוכה אירחה את התחרויות בבדמינטון ובהתעמלות אמנותית.
על פי התוכנית המקורית הן היו מיועדות להתקיים באולם חדש בצפון גריניץ' ליד O2 ארנה אשר בנייתו בוטלה.
אצטדיוני הטניס בווימבלדון אירחו את תחרויות הטניס.
מגרש הקריקט לורדס אירח את תחרויות הקשתות.
בריג'נטס פארק התקיימו מרוצי אופני כבישים.
פארק זה הוצע גם לאירוח תחרויות הבייסבול והסופטבול, אך לאחר בחירתה של לונדון על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי הוצאו ענפים אלה מהתוכנית האולימפית.
ברחבת משמר הסוסים ייערכו משחקי כדורעף חופים.
בהייד פארק התקיימו תחרויות בטריאתלון ובשחייה במים פתוחים.
מרכז התערוכות ארלז קורט אירח את משחקי טורניר הכדורעף, במקום אולם חדש שהיה מתוכנן להיבנות בפארק האולימפי לצד אולמות הכדורסל והכדוריד.
מסלול ריצת המרתון התחיל והסתיים ברחוב המאל.
במרכז החתירה במים סוערים עמק לי בהרטפורדשייר התקיימו תחרויות קיאק וקאנו במים גועשים.
באגם דורני בבקינגהמשייר, ליד וינדזור, נערכו תחרויות ענף החתירה והספרינט בקיאק וקאנו.
בטירת האדלי באסקס, התקיימו תחרויות אופני הרים.
האקדמיה הלאומית לשיט ויימות' ופורטלנד בדורסט, כ-190 ק"מ מלונדון, אירחה את תחרויות השיט.
משחקי הכדורגל, למעט הגמרים, התקיימו באצטדיונים ידועים ברחבי בריטניה:
ריקו ארנה בקובנטרי (נקרא בזמן המשחקים "אצטדיון העיר קובנטרי")
במשחקים האולימפיים השתתפו מעל 10,000 ספורטאים מ-204 מדינות או גופים להם ועד אולימפי לאומי.
בנוסף התחרו תחת הדגל האולימפי 3 ספורטאים מהאנטילים ההולנדיים שמעמדה האוטונומי בוטל וספורטאי מדרום סודאן, לה אין ועד אולימפי לאומי.
המשלחת הגדולה ביותר הייתה של המארחת בריטניה וכללה 558 ספורטאים, ואחריה ארצות הברית ששלחה 539 משתתפים.
לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים, נכללו נשים בכל אחת מהמשלחות המשתתפות.
כמו כן הוחלט לצרף לאולימפיאדה את הענפים ראגבי וגולף, אך רק החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
גרנדה, קפריסין, גואטמלה, בוטסואנה, בחריין, גבון ומונטנגרו זכו לראשונה בתולדותיהן במדליות באולימפיאדה.
בריטניה זכתה במרב מדליות הזהב (3) שחולקו באגרוף ובסך הכול זכתה ב-5 מדליות.
רוסיה זכתה במרב המדליות (6) ודורגה במקום 4 בטבלת המדליות באגרוף.
ארצות הברית זכתה בתחרות עם 9 מדליות זהב ו-28 מדליות בסך הכול, לפני רוסיה עם 8 מדליות זהב ו-18 מדליות בסך הכול וג'מייקה עם 4 מדליות זהב ו-12 בסך הכול.
ארבעה שיאי עולם חדשים נקבעו בתחרויות האתלטיקה, 2 לגברים ו-2 לנשים:
דייוויד רודישה מקניה קבע שיא עולם חדש בריצת 800 מטר.
רביעיית השליחות של ארצות הברית, אליסון פליקס, כרמליטה ג'טר, טיאנה מדיסון וביאנקה נייט קבעה שיא עולם חדש בריצת שליחות 4x100 מטר, שיפור לשיא בן ה-27 שנים של הרביעייה ממזרח גרמניה.
רביעיית השליחים של ג'מייקה, נסטה קרטר, מייקל פרטר, יוהאן בלייק ויוסיין בולט קבעה שיא עולם חדש בריצת שליחים 4x100 מטר.
ילנה לשמנובה מרוסיה קבעה שיא עולם בהליכה ל-20 ק"מ
אליסון פליקס מארצות הברית זכתה ב-3 מדליות זהב בריצת 200 מטר, בריצת שליחות 4x100 מטר וריצת שליחות 4x400 מטר.
סניה ריצ'רדס מארצות הברית זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר.
שלי אן פרייזר מג'מייקה זכתה ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף והגנה על תוארה בריצת 100 מטר.
כרמליטה ג'טר מארצות הברית זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר, מדליית כסף בריצת 100 מטר ומדליית ארד בריצת 200 מטר.
טירונש דיבאבה מאתיופיה הגנה על תוארה בריצת 10000 מטר.
בארבורה שפוטאקובה מצ'כיה הגנה על תוארה בהטלת כידון.
מסרט דפאר מאתיופיה זכתה פעם שנייה בריצת 5000 מטר, 8 שנים לאחר זכייתה הראשונה.
ג'סיקה אניס, הפכה לסמל בבריטניה לאחר שזכתה במדליית זהב בקרב שבע וזיכתה את המארחת במדליית הזהב הראשונה שלה באתלטיקה באולימפיאדה
יוסיין בולט מג'מייקה זכה ב-3 מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר והיה לאתלט הראשון במשחקים האולימפיים שזכה ב-3 ריצות אלו בשתי אולימפיאדות.
מו פארח מבריטניה זכה בשתי מדליות זהב בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר.
יוהאן בלייק מג'מייקה זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ומדליות כסף בריצות ל-100 ול-200 מטר.
תומאש מייבסקי מפולין הגן על תוארו בהדיפת כדור ברזל.
פליקס סאנצ'ס מהרפובליקה הדומיניקנית זכה פעם שנייה בריצת 400 מטר משוכות, 8 שנים לאחר זכייתו הראשונה.
סין זכתה בכל 5 מדליות הזהב האפשריות שחולקו בבדמינטון ובסך הכול זכתה ב-8 מדליות.
רוסיה זכתה במרב מדליות הזהב שחולקו בג'ודו (3) ובסך הכול זכתה ב-5 מדליות.
צרפת ויפן זכו במרב המדליות (7 כל אחת).
23 מדינות התחלקו בכל המדליות, מהן 10 מדינות התחלקו במדליות הזהב.
רוסיה זכתה במרב מדליות הזהב שחולקו בג'ודו (4) ובסך הכול זכתה ב-11 מדליות.
יפן דורגה במקום שני, זכתה אף היא ב-4 מדליות זהב וב-6 מדליות בסך הכול.
איראן דורגה במקום שלישי עם 3 מדליות זהב ו-6 מדליות בסך הכול ואזרבייג'ן זכתה ב-7 מדליות בסך הכול ו-2 מדליות זהב ודורגה במקום רביעי.
29 מדינות התחלקו בכל המדליות, מהן 8 מדינות התחלקו במדליות הזהב.
סין זכתה ב-5 מדליות זהב בהרמת משקולות ובסך הכול זכתה ב-7 מדליות, שנייה הייתה קזחסטן עם 4 מדליות זהב בסך הכול.
19 מדינות התחלקו במדליות, מהן 6 מדינות זכו במדליות הזהב.
גבריאל דאגלס מארצות הברית זכתה במדליית הזהבגברים
קוהיי אוצ'ימורה מיפן זכה במדליית הזהב
יבגניה קנייבה מרוסיה זכתה בפעם השנייה ברציפות
ארצות הברית זכתה בענף הטניס במרב מדליות הזהב (3) וב-4 מדליות בסך הכול.
8 מדינות התחלקו במדליות בתחרויות הטניס.
סרינה ויליאמס מארצות הברית זכתה בטורניר לנשים, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מריה שראפובה מרוסיה
האחיות ויליאמס (סרינה וונוס ויליאמס) זכו בטורניר לזוגות נשים, בפעם השלישית והשנייה ברציפות
אנדי מארי מבריטניה זכה בטורניר לגברים, לאחר ניצחון במשחק הגמר על רוג'ר פדרר משווייץ
התאומים בראיין (בוב ומייק בריאן) זכו בטורניר לזוגות גברים
ויקטוריה אזרנקה ומקס מירני מבלארוס זכו בטורניר לזוגות מעורבים, שנערך לראשונה.
משחק הגמר: נורווגיה 26 – 23 מונטנגרו
משחק מדליית ארד: ספרד 31 – 29 קוריאה הדרומית (בהארכה)גברים
משחק הגמר: צרפת 22 – 21 שוודיה
משחק מדליית ארד: קרואטיה 33 – 26 הונגריה
השחקנית הבולטת בתחרות הייתה מגי סטפנס שכבר במשחק הראשון כבשה 7 שערים לזכות ארצות הברית והשוותה את השיא האולימפי לשערים במשחק בודד.
בכל התחרות כבשה 21 שערים, שיא אולימפי לתחרות, וזכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית.גברים
איטליה זכתה ב-3 מדליות זהב בסיף ובסך הכול זכתה ב-7 מדליות, שנייה הייתה קוריאה הדרומית עם 2 מדליות זהב ו-6 מדליות בסך הכול.
13 מדינות התחלקו במדליות, מהן 6 מדינות זכו במדליות הזהב.
קוריאה הדרומית זכתה ב-3 מדליות זהב בקליעה ובסך הכול זכתה ב-5 מדליות, שנייה הייתה ארצות הברית אף היא עם 3 מדליות זהב ו-4 מדליות בסך הכול.
סין צברה את מרב המדליות, 7 בסך הכול (2 זהב).
23 מדינות התחלקו במדליות, מהן 9 מדינות זכו במדליות הזהב.
בריטניה זכתה ב-3 מדליות זהב ברכיבה ובסך הכול זכתה ב-5 מדליות.
בתחרויות השחייה זכתה ארצות הברית ב-16 מדליות זהב (מחצית מדליות הזהב שחולקו) וב-30 מדליות בסך הכול, לפני סין – 5 מדליות זהב ו-10 מדליות בסך הכול וצרפת עם 4 מדליות זהב ו-7 מדליות בסך הכול.
יפן זכתה במקום שני, במספר הכולל של המדליות, אחרי ארצות הברית, עם 11 מדליות בסך הכול, כאשר אף לא אחת מוזהבת.
בתחרות נשברו 9 שיאי עולם חדשים, 6 אצל נשים ו-3 אצל גברים ו-16 שיאים אולימפיים חדשים, 4 אצל גברים ו-12 אצל נשים.
מייקל פלפס מארצות הברית היה השחיין המצטיין בתחרות בפעם שלישית ברציפות לאחר שזכה ב-6 מדליות, (4 זהב ו-2 כסף).
לאחר משחקים אלו היה לספורטאי המעוטר ביותר בכל הזמנים במשחקים האולימפיים, עם 22 מדליות מתוכן 18 זהב.
נוסף לכך, היה לשחיין היחידי בהיסטוריה שזכה באותו משחה ב-3 אולימפיאדות שונות, מעשה אותו עשה פעמיים במהלך התחרויות.
ראיין לוכטה מארצות הברית זכה ב-5 מדליות (2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד).
סון יאנג מסין קבע שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי וזכה ב-4 מדליות (2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד).
מאט גרוורס מארצות הברית זכה ב-3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף).
נתן אדריאן מארצות הברית זכה במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ובסך הכול ב-3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף).
יאניק אנייל מצרפת זכה ב-3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף).
קמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה.
דניאל גיורטה מהונגריה קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה.
אוסמה מלולי מתונסיה היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שזכה במדליה אולימפית גם בשחייה בבריכה (ארד ב-1500 מטר חופשי) וגם בשחייה במים פתוחים (זהב ב-10 ק"מ).
הוא גם היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שהיה אלוף אולימפי בשני המקצועות (זהב ב-1500 מטר חופשי באולימפיאדת בייג'ינג).
מליסה פרנקלין מארצות הברית קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר גב והייתה שותפה לשיא עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
אליסון שמיט מארצות הברית הייתה שותפה לשיא עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב וזכתה ב-5 מדליות (3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד)
דנה ולמר מארצות הברית קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר פרפר והייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-56 שניות והייתה שותפה לשיא עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
היא זכתה ב-3 מדליות זהב
רבקה סוני שיפרה פעמיים את שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה והייתה שותפה לשיא עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד זכתה בשתי מדליות זהב במשחים היוקרתיים ביותר ל-50 ול-100 מטר חופשי ובסך הכול זכתה ב-3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף).
קמיל מופה מצרפת זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
יה שיוון מסין קבעה שיא עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי וזכתה ב-2 מדליות זהב.
אלישיה קוטס מאוסטרליה זכתה ב-5 מדליות (1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד).
השחיין האמריקאי מייקל פלפס היה הספורטאי המעוטר ביותר באולימפיאדה זו, בפעם השלישית ברציפות לאחר שזכה ב-6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף ובכך היה לספורטאי המעוטר ביותר במשחקים האולימפיים בכל הזמנים לאחר צבירת 22 מדליות אולימפיות בסך הכול, מהן 18 מדליות זהב.
כבר ביום המשחקים הראשון, נבחרת קוריאה הצפונית בכדורגל נשים סירבה לעלות לכר הדשא, לאחר שהבחינו כי לצד שמות השחקניות מתנוסס דגל קוריאה הדרומית – יריבתה המושבעת.
המשחק התחיל לבסוף באיחור של 45 דקות לאחר תיקון הטעות והתנצלות המארגנים.
לאחר החלטת הוועד האולימפי שלא לקיים דקת דומיה לזכר נרצחי טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן 1972 (וזאת חרף קמפיין ציבורי רחב שקרא לקיים אותו), פנתה מזכירת המדינה האמריקאית הילרי קלינטון לנשיא הוועד, ז'ק רוג, ודרשה ממנו לחזור בו מההחלטה ולקיים "אירוע זיכרון ראוי" באולימפיאדת לונדון לזכר הקורבנות.
המתעמלת אלי רייזמן, שזכתה במדליית זהב בהתעמלות קרקע, ביצעה את התרגיל לצלילי הבה נגילה כמחאה על החלטה זו של הוועד האולימפי.
יה שיוון בת ה-16 מסין קבעה הישג כאשר זכתה בזהב בתחרות השחייה ב-400 מ' מעורב ושברה ביותר משנייה את השיא העולמי (שנקבע בתקופה בה מותר היה להשתמש בחליפות שחייה מיוחדות אשר שיפרו את מהירות השחיינים).
שיוון הגיעה לקטע האחרון של המשחה, 100 מ' חופשי, בפיגור של שנייה מהשחיינית הפייבוריטית, אליזבת בייזל, אך סיימה שתי שניות לפניה, כאשר ב-50 המטרים האחרונים היא שחתה במהירות גבוהה יותר מאשר המנצח במשחה המקביל לגברים, ראיין לוכטה.
מאמן השחייה האמריקני גרג טרוי אמר על כך לעיתונאים: "אתם חבר'ה תעשו את התחקירים.
למיטב זיכרוני, מדובר בספליט (מקטע השחייה) הכי מהיר בהיסטוריה הנשית", כאשר בכך רמז לשימוש בחומרים אסורים.
שין א-לאם, סייפת דרום קוריאנית, הפסידה בחצי הגמר בשנייה האחרונה של הקרב, בשל החלטת שיפוט שנויה במחלוקת.
הקרב של שין נמשך מעבר לזמן החוקי לאחר שהשעון שמודד את הזמן נתקע וגרם ליריבתה הגרמניה לצבור ניקוד מעבר לזמן החוקי של התחרות.
שין חיכתה בזירה להחלטת השופטים במשך כשעה שלמה לאחר ההפסד, תוך שהיא ממררת בבכי.
בקרב על המקום השלישי הפסידה הסייפת את הקרב.
איגוד הסייף העולמי החליט להעניק לשין מדליית ארד כפרס ניחומים אך שין סירבה.
ארבעה צמדים של שחקניות בדמינטון נפסלו והודחו מהמשחקים, לאחר שמארגני התחרות טענו כי השחקניות לא התאמצו לנצח בשלב הבתים על מנת לסדר לעצמן הגרלה נוחה.
לונדון אירחה את המשחקים האולימפיים שלוש פעמים, ב-1908, ב-1948 וב-2012. היא הייתה העיר השנייה בעולם שהתקיימו בה המשחקים פעמיים (אחרי פריז).
היא אירחה את המשחקים בפעם השלישית ב-2012 ובכך הפכה לעיר הראשונה בעולם שהתקיימו בה שלוש אולימפיאדות.בפועל הייתה אמורה לארח לונדון את המשחקים האולימפיים ארבע פעמים, אולם בעקבות מלחמת העולם השנייה בוטלו המשחקים האולימפיים בשנת 1944 שהיו אמורים להתקיים בה.
אולימפיאדת לונדון (1908) - האולימפיאדה הרביעית.
אולימפיאדת לונדון (1944) - האולימפיאדה ה-13. הייתה אמורה להיערך בלונדון, אך בוטלה בעקבות מלחמת העולם השנייה.
אולימפיאדת לונדון (1948) - האולימפיאדה ה-14. השתתפו בה 59 מדינות.
אולימפיאדת לונדון (2012) - האולימפיאדה ה-30. השתתפו בה 204 מדינות.
המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) - המשחקים הפאראלימפיים ה-14. השתתפו בה 164 מדינות.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היא האולימפיאדה ה־23 במספר בעת החדשה.
בעקבות החרם שהוטל בהנהגת ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) החליטו 14 מדינות מן הגוש המזרחי להחרים את אולימפיאדת לוס אנג'לס.
בהן ברית המועצות, קובה, גרמניה המזרחית ופולין (אך לא רומניה, שהשתתפה במשחקים).
שתי מדינות נוספות, איראן ולוב החרימו אף הן את המשחקים מסיבות אחרות.
החרם של ארצות הגוש המזרחי פגע ברמת התחרויות בתחומים שנשלטו באופן מסורתי על ידי נציגיהן.
אותן מדינות קיימו במקביל תחרות משלהן בשם "משחקי הידידות".
בניגוד לאולימפיאדות קודמות, שגרמו הפסדי עתק לערים ולמדינות המארגנות, התאפיינה אולימפיאדת לוס אנג'לס בהוצאות קטנות יחסית (עקב תשתית מוכנה של מתקנים ראויים שחסכה את הצורך בהקמת חדשים) ובהכנסות גבוהות, עקב עירוב תאגידים כנותני חסות של המשחקים, המתקנים, והמוצרים הנלווים.
כתוצאה מכך, הייתה זו האולימפיאדה הראשונה שמיצתה עד תום את הפוטנציאל המסחרי שלה והסתיימה ברווח כספי - וכך פרצה את הדרך לאולימפיאדות הבאות אחריה.
טקסי הפתיחה ותחרויות האתלטיקה התקיימו באצטדיון הזיכרון תחרויות ההתעמלות בפאולי פביליון תחרויות הכדורסל בהפורום הכדורעף בלונג ביץ' וגמר הכדורגל ברוז בול.
ואלרי בריסקו-הוקס (), זכתה ב-3 מדליות זהב, בריצת 200 מטר, בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר.
היא האתלטית הראשונה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים, שזכתה הן בריצת 200 מטר והן בריצת 400 מטר במדליית זהב באותה אולימפיאדה.
צ'נדרה צ'יזבורו (), זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, מדליות זהב בריצות השליחות 4x100 מטר ו-4x400 מטר ומדליית כסף בריצת 400 מטר.
אוולין אשפורד (), זכתה בשתי מדליות זהב, בריצה ל-100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר.
נאוול אל מוטאווקל (), זכתה בריצת 400 מטר משוכות ובכך הייתה לאישה המרוקאית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ג'ואן בנויט (), זכתה במדליית הזהב בריצת מרתון לנשים שנערכה לראשונה במשחקים אלו.
ריצה זו זכורה בשל התמונות הקשות של האתלטית השווייצרית גבריאלה אנדרסן-שיס שהתמוטטה בקו הסיום בשל התייבשות.
את ההקפה האחרונה באצטדיון היא רצה בקצב איטי למדי של 5 דקות ו-44 שניות.
כעבור שעתיים היא התאוששה ושוחררה לאחר שטופלה במקום.
אולריקה מייפארת (), זכתה פעם שנייה במדליית זהב, בקפיצה לגובה, לאחר 12 שנים.
קארל לואיס (), שיחזר את הישגו של ג'סי אוונס מארצות הברית וזכה ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר, בריצת שליחים 4x100 מטר ובקפיצה לרוחק.
אלונזו בייברס (), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר
אדווין מוזס (), זכה פעם שנייה במדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות, לאחר 8 שנים.
קארלוס לופז (), זכה במדליית זהב בריצת מרתון בשיא אולימפי (2:09:21 שעות) שהחזיק מעמד 24 שנים.
ובכך היה לפורטוגלי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
דיילי תומפסון (), זכה בפעם השנייה ברציפות בקרב עשר, אך החמיץ במעט את שיא העולם.
שנה לאחר מכן התוצאות שהוא קבע נוקדו מחדש ובתוך כך ניקבע שיא עולם חדש.
סבסטיאן קו (), זכה בפעם השנייה ברציפות בריצת 1500 מטר ובכך היה לאתלט הראשון שזכה בהישג זה במשחקים האולימפיים.
אל ג'וינר (), זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת ואחותו ג'קי ג'וינר קרסי זכתה במדליית כסף בקרב שבע.
נבחרת הנשים בהתעמלות של רומניה (), זכתה במדליית זהב לפני נבחרת ארצות הברית ונבחרת סין.
אקטרינה סאבו (), זכתה ב-5 מדליות, מהן 4 זהב ו-1 כסף.
מרי לו רטון (), זכתה ב-5 מדליות, מהן אחת זהב בתחרות הקרב רב אישי, 2 כסף ו-2 ארד.
נבחרת הגברים בהתעמלות של ארצות הברית (), זכתה במדליית זהב לאחר 80 שנה, מאז אולימפיאדת סנט לואיס (1904) בתחרות הקבוצתית, לפני נבחרת סין ונבחרת יפן.
קוג'י גושיקן (), זכה ב-5 מדליות מהן 2 זהב, כולל בתחרות הקרב רב אישי, 1 כסף ו-2 ארד.
נבחרת השחייה של ארצות הברית לגברים ולנשים שלטה ללא עוררין בתחרויות השחייה, בהיעדרן של נבחרת השחייה לנשים של מזרח גרמניה, בשל החרם על המשחקים.
היא זכתה ב-21 מדליות זהב מתוך 29 אפשריות ו-34 מדליות בסך הכל מתוך 53 אפשריות.
ננסי הוגסהד (), זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
מדליות זהב, במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ביחד עם קרי סטיינסייפר ובשני משחי השליחות ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
טרייסי קולקינס (), זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחים ל-200 ול-400 מטר מעורב אישי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
במשחה ל-200 מטר מעורב אישי היא קבעה שיא אולימפי.
מרי טי מאהר (), הברית זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחים ל-100 ול-200 מטר פרפר ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
במשחה ל-200 מטר פרפר היא קבעה שיא אולימפי.
קרי סטיינסייפר (), זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ביחד עם ננסי הוגסהד ובשני משחי השליחות.
טיפני כהן (), זכתה בשתי מדליות זהב במשחים ל-400 ול-800 מטר חופשי בשיא אולימפי בכל אחד מהמשחים.
אן אוטנברייט (), זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ראודי גיינס (), זכה ב-3 מדליות זהב, כולל במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ובשני משחי שליחים.
מיכאל גרוס (), זכה ב-4 מדליות, מהן 2 מדליות זהב תוך כדי קביעת שני שיאי עולם, במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה ל-200 מטר חופשי ו-2 מדליות כסף במשחה ל-200 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי
ריק קארי (), זכה ב-3 מדליות זהב, במשחי הגב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
מייק הית' (), זכה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב במשחי השליחים ומדליית כסף אחת במשחה ל-200 מטר חופשי.
ויקטור דייוויס (), זכה ב-3 מדליות, מהן מדליית זהב אחת במשחה ל-200 מטר חזה תוך כדי קביעת שיא עולם חדש ו-2 מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
פאבלו מוראלס (), זכה ב-3 מדליות, מהן מדליית זהב אחת במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ושתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
אלכס באומן (), זכה ב-2 מדליות זהב תוך כדי קביעת שני שיאי עולם חדשים במשחי המעורב אישי.
טרייסי רואיז (), זכתה בשתי מדליות זהב, אישי וזוגות והייתה לאלופה האולימפית הראשונה בשחייה צורנית.
ענף ספורט זה נכנס לראשונה באולימפיאדה זו.
לאולימפיאדה זו, שלחה ישראל את המשלחת הגדולה ביותר שלה עד אז, עם 33 ספורטאים ב-11 ענפים שונים.
על אף זאת, אף אחד מנציגי ישראל לא הצליח להגיע להישגים משמעותיים באולימפיאדה.
בשנה זו ייצג עמוס מנסדורף לראשונה את ישראל בענף הטניס באולימפיאדה, ואבירם מזרחי היה הקיאקיסט הישראלי הראשון, כאשר סיים במקום הרביעי בחצי הגמר.
כמו כן, נרשמה השתתפות ישראלית ראשונה באגרוף, התעמלות אמנותית וגלשני רוח.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) היא האולימפיאדה העשירית בעת החדשה.
היא נמשכה 15 ימים מ-30 ביולי עד 14 באוגוסט 1932. בתחרויות השתתפו 1,332 ספורטאים מ-37 מדינות.
והפך אותה לאולימפיאדה הרביעית בקוטנה בכמות המשתתפים (לאחר שלושת המשחקים הראשונים).
שילוב של השפל הגדול, עם המרחק הגדול של לוס אנג'לס מאירופה הביאה לכך שכל המשלחות האירופאיות הביאו משלחות קטנות משמעותית מהכמויות שהיו באמסטרדם.
ומספר המדינות קטן מ-46 ל-37. בייחוד לאור קושי של משלחות קטנות בעיקר ממזרח אירופה והמזרח התיכון לממן את הנסיעה הארוכה לחוף המערבי של ארצות הברית.
בייב דידריקסון () זכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב, בהטלת כידון וריצת 80 מטר משוכות.
סטניסלווה וואלסייביץ' () זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר, לאחר מותה בשנת 1980 התברר שהיא אינטרסקס.
ליליאן קופלנד () יהודיה אמריקאית זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס.
אדי טולן () זכה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
רומאו נרי () זכה ב-3 מדליות זהב, כולל בתחרות הקרב רב.
אישטוון פלה () זכה ב-4 מדליות מהן 2 זהב ו-2 כסף.
טקאיצ'י נישי () זכה במדליית זהב בתחרות הקפיצות, מדליית הזהב היחידה עד כה ליפן בתחרות זו.
הוא נהרג כקצין בקרב איוו ג'ימה.
הלן מדיסון () זכתה ב-3 מדליות זהב, כולל במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי.
נבחרת הגברים של בשחייה זכתה בכל מדליות הזהב פרט לאחת וב-11 מדליות מתוך 16. היא כללה את האלופים האולימפיים יאסוג'י מיאזאקי, קוסו קיטאמורה האלוף האולימפי הצעיר ביותר אי פעם, יושיוקי צורוטה שהגן על תוארו ומאסג'י קיוקאווה.
אולימפיאדת החורף ה-20 נערכה מ-10 בפברואר עד 26 בפברואר 2006 בעיר טורינו וב-6 מקומות נוספים במחוז פיימונטה באיטליה.
זאת הפעם השנייה שאיטליה אירחה אולימפיאדת חורף לאחר שעשתה זאת קודם באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956).
המשלחת הישראלית כללה 5 ספורטאים.
שני צמדים בריקוד על קרח: גלית חייט וסרגיי סחנובסקי, אלכסנדרה ורומן זרצקי, וגולש הסקי מיכאל רנז'ין.
מרב הציפיות של הוועד האולימפי בישראל לזכייה במדליה ראשונה באולימפיאדת חורף נתלו בחייט וסחנובסקי, שסיימו במקום החמישי באליפות אירופה שקדמה לאולימפיאדה זו.
הזוגות גלית חייט וסרגיי סחנובסקי והאחים אלכסנדרה ורומן זרצקי התחרו בריקוד על קרח במסגרת ענף החלקה אמנותית.
התחרות כללה שלושה חלקים שנערכו בשלושה ימים שונים.
בחלק הראשון, ריקוד חובה, דורגו חייט וסחנובסקי במקום ה-13 בלבד, בגלל נפילה של גלית שבעקבותיה קיבלו ציונים נמוכים מהשופטים.
בחלק השני, ריקוד מקורי, דורגו גלית וסרגיי במקום ה-6 ועלו למקום ה-9 בסיכום הכללי.
בחלק האחרון, הריקוד החופשי, הם דורגו במקום ה-7 וסיימו את התחרות במקום השמיני, בתוצאה של 181.16 נקודות בסיכום שלושת החלקים.
רומן ואלכסנדרה דורגו בריקוד חובה במקום ה-24 והאחרון, בריקוד מקורי הם עלו למקום ה-23, ובריקוד חופשי הם דורגו במקום ה-20 ובסיכום התחרות במקום ה-22 מתוך 23 זוגות שסיימו את התחרות עם 135.80 נקודות.
מיכאל רנז'ין, הנציג הישראלי הראשון בענף סקי אלפיני, הגיע בתחרות הסלאלום הענק למקום ה-32 מתוך 82 מתחרים שהחלו את התחרות (רק 41 סיימו), כאשר סיים את התחרות בזמן כולל (בשני מקצים) ב-3:00.41 דקות, כ-25 שניות לאט מזמנו של המנצח.
בתחרות הסלאלום סיים רנז'ין במקום 37 מתוך 93 מתחרים (47 סיימו).
זמנו הכולל של מיכאל בשני המקצים היה 2:00.73 דקות, כ-17 שניות אחרי המנצח.
ביאתלון: 20 ק"מ אישי גברים - מיכאל גרייס ()
סקי נורדי משולב: קפיצה מגבעה רגילה + 15 ק"מ ק"ק - גאורג הטיך ()
החלקה מהירה: 5000 מטר גברים - צ'אד הדריק ()
סקי חופשי: מוגולס נשים - ג'ניפר הייל ()
קרוס קאונטרי: 15 ק"מ רדיפה נשים - קריסטינה סמיגון ()
סקי אלפיני: גלישה במורד גברים - אנטואן דנרייאז ()
קרוס קאונטרי: 30 ק"מ מרדף גברים - יבגני דמנטייב ()
סנובורד: חצי צינור גברים - שון וייט ()
החלקה מהירה: 3000 מטר נשים - איריין ווסט ()
לוז': יחידים - ארמין צוגלר ()
קפיצות סקי: גבעה רגילה - לרס ביסטול ()
החלקה מהירה במסלול קצר: 1500 מטר גברים - אן היון-סו ()
ביאתלון: 15 ק"מ אישי נשים - סווטלנה אישמורטובה ()
סנובורד: חצי צינור נשים - הנה טיטר ()
החלקה אמנותית: זוגות - טטיאנה טוטמיאנינה ומקסים מרינין ()
קרוס קאונטרי: ספרינט קבוצתי נשים - לינה אנדרסון ואנה דאהלברג ()
קרוס קאונטרי: ספרינט קבוצתי גברים - טוביאס פרדריקסון וביורן לונד ()
ביאתלון: 10 ק"מ ספרינט גברים - סוון פישר ()
החלקה מהירה: 500 מטר נשים - סווטלנה ז'ורובה ()
לוז': יחידות - סילקה אוטו ()
סקי אלפיני: שילוב גלישה במורד + סלאלום גברים - טד ליגטי ()
סקי אלפיני: גלישה במורד נשים - מיכאלה דורפמייסטר ()
לוז': זוגות - אנדראס לינגר וולפגאנג לינגר ()
סקי חופשי: מוגולס גברים - דייל בג-סמית ()
החלקה מהירה במסלול קצר: 500 מטר נשים - ואנג מנג ( סין)
קרוס קאונטרי: 10 ק"מ קלאסי נשים - קריסטינה סמיגון ()
ביאתלון: 7.5 ק"מ ספרינט נשים - פלורנס בוורל-רוברט ()
סנובורד: סנובורד-קרוס גברים - סת וסקוט ()
סקי נורדי משולב: קבוצתי - גוטוולד, בילר, שטכר, גרובר ()
החלקה מהירה: רדיפה קבוצתית נשים - אנשוטס-תומאס, פריזינגר, פכשטיין, אופיץ, פולקר ()
החלקה מהירה: רדיפה קבוצתית גברים - אנסי, פבריס, סנפרטלו, דונגרנדי ()
סקלטון: נשים - מיה פדרסן ()
החלקה אמנותית: גברים - יבגני פלושנקו ()
קרוס קאונטרי: 15 ק"מ קלאסי גברים - אנדרוס ורפאלו ()
סנובורד: סנובורד קרוס נשים - טניה פרידן ()
סקלטון: גברים - דאף גיבסון ()
קרוס קאונטרי: 4X5 ק"מ קבוצתי נשים - ברנובה-מסולקינה, קורקינה, יוליה צ'פלובה, מדוודבה ()
ביאתלון: מרדף 10 ק"מ נשים - קתי וילהלם ()
ביאתלון: מרדף 12.5 ק"מ גברים - וינסנט דפראן ()
סקי אלפיני: משולב נשים - יניצה קוסטליץ' ()
סקי אלפיני: סופר ג'י גברים - שטיל אנדרה אומודט ()
החלקה מהירה: 1000 מטר גברים - שני דייוויס ()
קפיצות סקי: גבעה גדולה - תומאס מורגנשטרן ()
החלקה מהירה במסלול קצר: 1500 מטר נשים - ג'ין סון יו ()
החלקה מהירה במסלול קצר: 1000 מטר גברים - אן היון-סו ()
קרוס קאונטרי: 4X10 ק"מ קבוצתי גברים - די צ'נטה, פילר קוטרר, ולבוסה, צורצי ()
החלקה מהירה: 1000 מטר נשים - מריאן טימר ()
בובסלי: זוגות גברים - אנדרה לנגה וקווין קוסקה ()
סקי אלפיני: סלאלום ענק גברים - בנימין רייך ()
סקי אלפיני: סופר ג'י נשים - מיכאלה דורפמייסטר ()
קפיצות סקי: קבוצתי - קוך, קופלר, מורגנשטרן, וידהולצל ()
החלקה אמנותית: ריקוד על קרח - טטיאנה נבקה ורומן קוסטומרוב ()
ביאתלון: 4X7.5 ק"מ קבוצתי גברים - גרוס, רש, פישר, גרייס ()
סקי נורדי משולב: ספרינט גבעה גדולה + 7.5 ק"מ - פליקס גוטוולד ()
החלקה מהירה: 1500 מטר גברים - אנריקו פבריס ()
בובסלי: זוגות נשים - קיריאסיס ושניידרהיינצה ()
קרוס קאונטרי: ספרינט נשים - צ'נדרה קרופורד ()
קרוס קאונטרי: ספרינט גברים - ביורן לינד ()
סנובורד: סלאלום ענק מקביל גברים - פיליפ שוך ()
החלקה מהירה: 1500 מטר נשים - סינדי קלאסן ()
סקי אלפיני: סלאלום נשים - אניה פרסון ()
סקי חופשי: אריאלס נשים - אוולין ליי ()
החלקה מהירה במסלול קצר: 3000 מטר קבוצתי נשים - ביון, צ'וי, ג'און, ג'ין, קאנג ()
ביאתלון: 4X6 ק"מ קבוצתי נשים - בוגאלי, אישמורטובה, זאיצבה, אחטובה ()
סנובורד: סלאלום ענק מקביל נשים - דניאלה מוילי ()
סקי חופשי: אריאלס גברים - האן שיאופנג ( סין)
קרלינג: נשים - ברגמן, לינדאהל, לונד, נורברג, סבארד ()
החלקה אמנותית: נשים - שיזוקה אראקאווה ()
קרוס קאונטרי: 30 ק"מ חופשי נשים - קתרינה נוימנובה ()
סקי אלפיני: סלאלום ענק נשים - ג'וליה מנקוסו ()
החלקה מהירה: 10000 מטר גברים - בוב דה יונג ()
קרלינג: גברים - גושו, ניקולס, הווארד, קוראב, אדם ()
ביאתלון: זינוק המוני 15 ק"מ גברים - מיכאל גרייס ()
ביאתלון: זינוק המוני 12.5 ק"מ נשים - אנה-קארין אולופסון ()
החלקה מהירה: 5000 מטר נשים - קלרה יוז ()
סקי אלפיני: סלאלום גברים - בנימין רייך ()
בובסלי: רביעיות גברים - לנגה, הופה, פוצה, קוסקה ()
החלקה מהירה במסלול קצר: 500 מטר גברים - אפולו אונו ()
החלקה מהירה במסלול קצר: 1000 מטר נשים - ג'ון סון יו ()
החלקה מהירה במסלול קצר: 5000 מטר קבוצתי גברים - אן היון-סו, לי, סאו, סונג, אוה ()
קרוס קאונטרי: 50 ק"מ חופשי גברים - ג'ורג'ו די צ'נטה ()
תאריך 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 טקסים ביאתלון בובסלי קרלינג הוקי קרח החלקה אמנותית סקי למרחקים סקי נורדי משולב לוז' החלקה מהירה החלקה מהירה במסלול קצר סקי אלפיני סקי חופשי קפיצות סקי סקלטון סנובורד
אולימפיאדת לונדון (1948) היא האולימפיאדה ה-14 בעת החדשה.
היא נמשכה 15 ימים, מ-29 ביולי ועד 14 באוגוסט 1948. 4,104 ספורטאים ממספר שיא של 59 מדינות התחרו ב-19 ענפי ספורט.
הייתה זו הפעם השנייה בה התקיימו המשחקים בלונדון, לאחר שגם האולימפיאדה הרביעית נערכה בה, ב-1908. בכך הייתה לעיר השנייה בהיסטוריה שמארחת את המשחקים פעמיים, אחרי פריז.
שתי האולימפיאדות שהיו אמורות להיערך ב-1940 וב-1944 בוטלו בשל מלחמת העולם השנייה, ואולימפיאדת לונדון הייתה הראשונה שנערכה מזה 12 שנים, מאז אולימפיאדת ברלין.
לונדון נבחרה לארח את אולימפיאדת הקיץ 1944, שבוטלה בסופו של דבר, ולאחר סיום המלחמה נבחרה שוב לארח את המשחקים.
לונדון עצמה לא הייתה מוכנה למשחקים: האווירה הייתה קשה בתום המלחמה, לונדון עדיין הייתה הרוסה כתוצאה מהפצצות הגרמנים (הבליץ) וכן היה חשש כי הנטל הכלכלי הכרוך באירוח המשחקים יהיה כבד מדי.
עקב החשש הועלתה אף האפשרות להעביר את המשחקים לארצות הברית, אך המלך ג'ורג' השישי סבר כי המשחקים דווקא עשויים לסייע בשיקומה של העיר.
המשחקים בלונדון היו הראשונים שנערכו לאחר מותו של הברון פייר דה קוברטן, מחדש המשחקים האולימפיים בעת החדשה.
במשחקים אלו נערכו בפעם האחרונה תחרויות בתחומי האומנות.
ביוני 1939, טרם המלחמה, החליט הוועד האולימפי הבינלאומי כי לונדון תארח את משחקי 1944. העיר הועדפה על רומא, דטרויט ולוזאן.
לאחר שלא התקיימו המשחקים ב-1944, נקבע, ללא הצבעה, כי לונדון תארח את המשחקים מתוך הערים שנשקלו: בולטימור, פילדלפיה, לוס אנג'לס, מיניאפוליס ולוזאן.
מספר שיא של 59 מדינות השתתפו במשחקים.
14 מהן השתתפו לראשונה: איראן, בורמה, גיאנה הבריטית, ג'מייקה, ונצואלה, טרינידד וטובגו, לבנון, סוריה, סינגפור, עיראק, פוארטו ריקו, פקיסטן, ציילון וקוריאה.
הודו, שהשתתפה במשחקים בעבר כמושבה בריטית, שלחה לראשונה משלחת כמדינה עצמאית.
ישראל, אשר הכרזת עצמאותה הייתה חודשיים וחצי בלבד לפני המשחקים, והיה רצון לשלוח שתי ספורטאיות מהאתלטיקה הקלה, אך הוועד האולימפי הישראלי טרם הוכר, ונקבע כי זה אינו יורש אוטומטי של הוועד האולימפי הארצישראלי, אשר הוזמן אומנם למשחקים, כבר ב-1947.
גרמניה ויפן, שתיים ממדינות הציר שנלחמו נגד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, לא הורשו להשתתף במשחקים.
המדינה השלישית, איטליה, עברה להילחם לצדן של בעלות הברית לקראת סוף המלחמה, והשתתפותה אושרה.
הלפיד הודלק באופן המסורתי על ידי אור השמש באולימפיה ב-17 ביולי.
מיוון יצא הלפיד לאורך איטליה, שווייץ, לוקסמבורג, בלגיה וצרפת, הועבר מעל תעלת למאנש לדובר ומשם ללונדון.
המשחקים נפתחו בנוכחות מכובדת של ראשי הממלכה באצטדיון ומבלי: ג'ורג' השישי ויורשת העצר אליזבת, הנסיכה מרגרט, המלכה האם מרי וראש ממשלת בריטניה, קלמנט אטלי.
המשחקים נפתחו בטקס חגיגי: הלפיד הודלק, 7,000 יוני דואר שוחררו בשמי לונדון ונורו 21 מטחי כבוד.
בשעה 4 אחר הצהריים, עם צלצול הביג בן, הונף הדגל האולימפי ודונלד פינלי, מפקד להק בחיל האוויר המלכותי שהשתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) ובאולימפיאדת ברלין (1936), השביע את המשתתפים.
טקס הפתיחה שודר ברשת ה-BBC, ששילמה 1000 לירות שטרלינג עבור זכויות השידור.
במהלך המשחקים נערכו תחרויות ב-19 ענפי ספורט: אופניים, אגרוף, אתלטיקה, הוקי שדה, היאבקות, הרמת משקולות, התעמלות, חתירה, כדורגל, כדורמים, כדורסל, סיף, קאנו/קיאק, קליעה, קפיצה למים, קרב חמש מודרני, רכיבה, שחייה ושיט.
כן נערכו תחרויות ראווה בלקרוס ותחרויות אמנות (אדריכלות, מוזיקה, ספרות, פיסול וציור).
במהלך המשחקים לא נשבר אף שיא עולם, אך נקבעו תשעה שיאים אולימפיים חדשים.
פאני בלנקרס-קואן, עקרת בית הולנדית בת 30 ואם לשני ילדים, זכתה ב-4 מדליות זהב: בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר, בריצת 80 מטר משוכות ובריצת שליחות 4X100 מטר.
אנדרטה עם פסלה של האצנית הוקמה בעיר הולדתה, רוטרדם, והיא כונתה "עקרת הבית המעופפת".
האתלטית הצרפתייה מישלין אוסטרמייה זכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב, בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס.
מספר אצנים אמריקנים זכו ביותר ממדליה אחת.
האצנים האמריקנים הריסון דילארד, מל פטון ורוי קוקרן זכו כל אחד בשתי מדליות זהב, אחת אישית ואחת בריצת שליחים.
דילארד זכה בריצת 100 מטר, פטון זכה בריצת 200 מטר וקוקרן זכה בריצת 400 מטר משוכות.
אתלט אמריקני נוסף, מל ויטפילד, זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב בריצת 800 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
חברם למשלחת בארני איוול זכה ב-3 מדליות, מדליית זהב אחת בריצת שליחים 4x100 מטר ושתי מדליות כסף בריצות ל-100 ול-200 מטר.
זכייתם של האמריקנים במירוץ השליחים הייתה לאחר שנפסלו בתחילה בשל חילוף בלתי חוקי, אך המדליה הוענקה להם לאחר שערעורם התקבל.
אמיל זטופק, שכונה "הקטר הצ'כי", זכה במדליית הזהב בריצת 10000 מטר ובמדליית הכסף בריצת 5000 מטר.
לאחר ניצחונו קודם זטופק, וקיבל דרגת רב-סרן בצבא צ'כוסלובקיה.
עם האתלטים הנוספים שבלטו בלונדון נמנים האמריקני בוב מתיאס, שזכה בתחרות הקרב עשר בגיל 17, והיה צעיר הזוכים במדליית זהב, והג'מייקני ארתור וינט, שזכה בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 400 מטר ומדליית כסף בריצת 800 מטר.
בריצת המרתון התחוללה דרמה, לאחר שהבלגי אטיין גלי, שהוביל לאורך רוב המירוץ, נכנס ראשון לאצטדיון, אך התמוטט, והארגנטינאי דלפו קבררה והבריטי טום ריצ'רדס עקפו אותו.
בשארית כוחותיו ובעידוד הקהל השלים גלי את המרוץ וזכה במדליית ארד, אך הובהל לבית חולים ולא נשאר לטקס חלוקת המדליות.
בתחרויות השחייה נשבר שיא עולם אחד, במשחה ל-200X4 מטר חופשי.
את השיא קבעה הנבחרת האמריקנית, שהשלימה את המשחה בתוצאה 8:46.0 דקות.
כן נקבעו שישה שיאים אולימפיים.
בתחרויות הגברים, זכו האמריקאים בכל מדליות הזהב.
ג'יימס מקליין זכה ב-3 מדליות מהן 2 זהב.
וולטר ריס וביל סמית' זכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
ריס זכה במשחה ל-100 מטר חופשי.
השחייניות הבולטות בתחרות היו אן קרטיס מארצות הברית, שזכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב.
השחיינית הדנית קארן הארופ זכתה ב-3 מדליות, מהן אחת זהב, וחברתה למשלחת גרטה אנדרסן זכתה בשתי מדליות, בהן מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל זכתה בתואר האולימפי בפעם השנייה ברציפות, לאחר שהביסה במשחק הגמר את נבחרת צרפת 21-65. הנבחרת האמריקאית הייתה דומיננטית במיוחד במהלך הטורניר, וניצחה את יריבותיה בתוצאה הממוצעת 32–65. ניצחונה הגדול ביותר היה על נבחרת שווייץ, בשלב הבתים - 21-86.
נבחרת שוודיה בכדורגל זכתה בתואר האולימפי הראשון והיחיד שלה, לאחר שגברה במשחק הגמר 1–3 על נבחרת יוגוסלביה.
כובשי השערים הבולטים במהלך הטורניר היו השוודי גונאר נורדאהל והדני יון האנסן, שכבשו כל אחד שבעה שערים.
בכדורמים זכתה בתואר נבחרת איטליה, לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום הראשון בבית הגמר.
סגניתה הייתה נבחרת הונגריה, שהייתה המנצחת בשתי האולימפיאדות הקודמות.
נבחרת הודו בהוקי שדה זכתה בתואר האולימפי בפעם הרביעית ברציפות, לאחר שגברה במשחק הגמר 0–4 על נבחרת בריטניה.
המשלחת האמריקנית חלשה על ענף הקפיצה למים, וזכתה בכל המדליות פרט ל-2 מדליות ארד.
ויקי דרייבס זכתה בשתי מדליות הזהב בתחרויות הנשים.
בהרמת משקולות חלקו במדליות הזהב ארבעה אמריקאים ושני מצרים.
בהיאבקות בלטו במיוחד הטורקים (11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב) והשוודים (13 מדליות, מהן 5 מדליות זהב).
בתחרויות הסיף, אילונה אלק יהודייה מהונגריה הגנה על תוארה מברלין 1936 בתחרות רומח אישי והסייפים אלדר גרביץ' מהונגריה (חרב) וז'אן בואן מצרפת (רומח) זכו כל אחד בשתי מדליות זהב, אישית וקבוצתית.
אולימפיאדת טוקיו (1964) היא האולימפיאדה ה-18 בעת החדשה.
היא נמשכה 15 ימים, מ-10 באוקטובר עד 24 באוקטובר 1964, ובתחרויות במסגרתה השתתפו 5,140 ספורטאים מ-93 מדינות.
כמו כן, היא תרמה לפיתוח רשת התחבורה של יפן, עת לקראתה נבנתה בטוקיו מערכת כבישים עיליים מהירים ונחנכה רכבת השינקנסן, שקיצרה את זמן הנסיעה מטוקיו לאוסקה לכארבע שעות, מרחק של 515 ק"מ.
על 93 המדינות שהשתתפו באולימפיאדה לא נמנתה דרום אפריקה, אשר הורחקה מהם בשל משטר האפרטהייד שהונהג גם בתחום הספורט במדינה.
זו הייתה האולימפיאדה הראשונה שממנה הורחקה דרום אפריקה.
תוצאות מכרז המשחקים האולימפיים 1964 עיר מדינהסיבוב 1 טוקיו 34 דטרויט 10 וינה 9 בריסל 5
העיר טוקיו נבחרה לארח את האולימפיאדה ה-12 שתוכננה להיערך בשנת 1940, אולם זו בוטלה בשל מלחמת העולם השנייה.
בכינוס הוועד האולימפי ה-55 שנערך במינכן, מערב גרמניה ב-26 במאי 1959, הוחלט כי מבין טוקיו, דטרויט, וינה ובריסל תהא זו טוקיו שתארח את המשחקים.
המשחקים האולימפיים הונצחו בסרט תיעודי ארוך בבימויו של קון איצ'יקאווה שיצא למסכים ב-1965 והוקרן בצורה מסחרית ברחבי העולם בשם "אולימפיאדת טוקיו" (Tokyo Olympiad).
באולימפיאדה זו הוכנס לראשונה הכדורעף כענף ספורט אולימפי, טורניר לנשים וטורניר לגברים.
היה זה משחק הכדור הראשון שבו נשים השתתפו במשחקים האולימפיים.
נוסף לכך, הוכנס ענף הג'ודו למשחקים אולימפיים.
כמו כן, נוספו שתי תחרויות לנשים באתלטיקה, ריצת 400 מטר ותחרות קרב חמש.
בשחייה נוספה תחרות 400 מטר מעורב אישי לנשים וגברים ותחרות שליחים 4x100 מטר חופשי לגברים.
טקס הפתיחה של האולימפיאדה נערך באצטדיון האולימפי בטוקיו.
על תחילת המשחקים הכריז קיסר יפן, הירוהיטו, שאף נשא נאום בטקס.
מדליק הלפיד, הרץ יושינורי סקארי, נולד בהירושימה ביום הטלת פצצת האטום על הירושימה, 6 באוגוסט 1945.
האחיות היהודיות מברית המועצות () אירינה פרס זכתה במדליית זהב בקרב חמש וטמרה פרס זכתה בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בפעם השנייה ברציפות ובזריקת דיסקוס.
יולנדה באלאש ( רומניה), זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה.
אירנה שווינסקה () אתלטית יהודיה, זכתה ב-3 מדליות, אחת זהב ו-2 כסף.
מרי ראנד (), זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
בטי קאת'ברט (), זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר, 8 שנים לאחר שזכתה ב-3 מדליות זהב ובסך הכול צברה בקריירה שלה 4 מדליות זהב.
אבבה ביקילה (), היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שזכה במדליית זהב בריצת מרתון בפעם השנייה ברציפות.
פיטר סנל (), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בפעם השנייה ברציפות ובריצת 1500 מטר.
בוב הייז (), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר ובשתיהן קבע שיא עולם חדש
הנרי קאר (), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר
מייק לאראבי (), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
אל ארטר (), זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס.
יוזף שמידט (), זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה משולשת.
בילי מילס (), זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר והיה לאמריקאי היחידי עד כה שזכה להישג זה.
נבחרת ההוקי שדה של הודו (), זכתה במדליית הזהב.
לאריסה לטינינה (), זכתה ב-6 מדליות מהן 2 זהב ובסך הכל צברה בקריירה הארוכה שלה 18 מדליות מהן 9 זהב, 5 כסף ו-4 ארד.
ורה צ'סלבסקה (), זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב כולל בתחרות הקרב רב.
נבחרת הגברים של יפן (), שמרה על תוארה בתחרות הקבוצתית.
יוקיו אנדו (), זכה ב-4 מדליות, מהן 3 זהב כולל בתחרות הקרב-רב אישי ו-1 כסף.
ויאצ'סלב איבנוב (), זכה במדליית זהב בפעם השלישית בסירה לחותר יחיד (סקיף).
נבחרת הונגריה (), זכתה במדליית זהב בכדורגל.
נבחרת הונגריה (), זכתה במדליית זהב בכדורמים.
נבחרת הכדורסל של ארצות הברית (), זכתה בפעם השישית ברציפות במדליית זהב.
נבחרת הנשים בכדורעף של יפן (), זכתה במדליית הזהב.
נבחרת הגברים בכדורעף של ברית המועצות (), זכתה במדליית הזהב.
שרון סטודר (), זכתה ב-4 מדליות מהן 3 זהב.
במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחי השליחות 4x100 מטר חופשי ומעורב בהם קבעה שיא עולם חדש.
קאתי פרגוסון (), זכתה בשתי מדליות זהב.
במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
דונה דה וארונה (), זכתה בשתי מדליות זהב.
במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
קתי אליס (), זכתה ב-4 מדליות מהן 2 זהב במשחי השליחות ו-2 ארד במשחים האישיים (100 מטר פרפר ו-100 מטר חופשי).
דון פרייזר (), זכתה בשתי מדליות, מהן אחת זהב.
הייתה זו המדליה השלישית שלה ברציפות במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי ובסך הכול צברה בקריירה שלה 8 מדליות מהן 4 זהב ו-4 כסף.
דון שולנדר (), זכה ב-4 מדליות זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-400 מטר חופשי ובשני משחי השליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x200 מטר חופשי.
עשר המדינות שגרפו את מרב המדליות במשחקים האולימפיים 1964:
לאולימפיאדה זו, שלחה ישראל עשרה ספורטאים ישראלים בלבד, בעקבות הכישלון ברומא החליט הוועד האולימפי בישראל להציג קריטריונים להשתתפות באולימפיאדה.
מחצית מהספורטאים הישראלים היו מענף האתלטיקה והשאר בקליעה ושחייה.
אולימפיאדת לונדון (1908) היא האולימפיאדה הרביעית בעת החדשה.
היא נמשכה כמעט שבעה חודשים, מ-27 באפריל עד 31 באוקטובר 1908. השתתפו בתחרויות 2,008 ספורטאים מ-22 מדינות.
תחילה תוכנן כי המשחקים ייערכו ברומא, אך עקב התפרצות הר געש וזוב ב-7 באפריל 1906 והרס העיר נאפולי, הועברו המשחקים ללונדון.
אצטדיון וייט סיטי, בו נערכו המשחקים, יכול היה להכיל 68,000 צופים דבר שנחשב כדבר יוצא דופן באותה עת.
בטקס הפתיחה לא הונפו דגלי שוודיה וארצות הברית.
גורמים בהפקה טענו כי הדגלים אבדו, ושתי המדינות הביעו את מחאתן.
כמו כן, דגל פינלנד לא הונף גם הוא משום שפינלנד הייתה באותה העת תחת ריבונות רוסית.
רוסיה אפשרה לנבחרת פינלנד להתחרות תחת דגל רוסיה.
בנסיבות אלו, פינלנד העדיפה להופיע בטקס הפתיחה ללא דגל.
באולימפיאדה זו, רצי המרתון התחילו את הריצה בטירת וינדזור על מנת שנכדיה של המלכה אלכסנדרה יוכלו לצפות בפתיחת המירוץ.
משום שהיה על הרצים לסיים את המרתון באצטדיון המשחקים, מרחק ריצת המרתון נקבע ל-42.195 מטר, והוא שימש מאוחר יותר כתקן לריצות המרתון העתידיות.
בעקבות בעיות שהתעוררו במהלך התחרויות, סוכם בתום האולימפיאדה, כי יש לארגן כללים אחידים לענפי הספורט השונים ולהזמין שופטים לא רק מהמדינה המארחת.
עשר המדינות שגרפו את מרב המדליות
446 אתלטים מ-20 מדינות, השתתפו בתחרויות האתלטיקה.
מל שפרד () זכה ב-3 מדליות זהב, בריצת 800 מטר, בריצת 1500 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
ריי יורי () זכה בשתי מדליות זהב פעם שלישית ברציפות בקפיצות מהמקום.
יורי צבר 10 מדליות זהב (כולל אולימפיאדת אתונה 1906), מספר מדליות הזהב הרב ביותר שצבר אתלט במשחקים האולימפיים ושני בכלל אחרי השחיין מייקל פלפס () שצבר 23 מדליות זהב.
ג'ון פלנגן () זכה בפעם השלישית ברציפות ביידוי פטיש.
ג'ון טיילור () זכה במדליית זהב בריצת שליחים והיה לאתלט האפרו-אמריקאי הראשון הזוכה במדליית זהב.
דורנדו פייטרי ( איטליה) סיים ראשון את ריצת המרתון, אך מאוחר יותר נפסל ולא קיבל את מדליית הזהב שבה זכה ג'וני הייס ().
לקראת סיום הריצה פייטרי התמוטט ושני שופטים אחזו בו בזרועותיו, סייעו לו להגיע לקו הסיום ובעקבות זה, הוא נפסל.
למחרת היום העניקה לו המלכה אלכסנדרה גביע זהב על ההישג, לאור זה שהפסילה שלו לא הייתה באחריותו.
ג'ון קרפנטר (אתלט) () ניצח בריצת 400 מטר, אולם נפסל משום שחרג ממסלולו על מנת להכשיל את האצן הבריטי ויינדם הולסוול , והשופט קבע להתחיל את הריצה מחדש בלעדיו.
שני האצנים הנוספים במירוץ (פרט להולסוול), האתלטים האמריקאים ויליאם רובינס וג'ון טיילור , סירבו כאות מחאה להשתתף במירוץ החוזר, והולסוול, שנותר להתחרות לבדו בריצה החוזרת, ניצח וזכה במדליית זהב ב-Walkover .
50 טניסאים מ-10 מדינות, השתתפו בתחרויות הטניס, הן במגרש והן באולם.
התחרויות באולם התקיימו לראשונה באולימפיאדה זו.
נשים - דורותי דאגלס צ'יימברס ()
גברים - מייג'ור ריצ'י ()
זוגות גברים - ג'ורג' היליארד ורג'ינלד דוהרטי ()
נשים - גוונדולין איסטלייק-סמית' ()
גברים - ארתור גור ()
זוגות גברים - ארתור גור והרברט בארט ()
בתחרות משיכת חבל, זכו 3 קבוצות בריטיות בכל שלוש המדליות.
במדליית זהב זכתה קבוצת השוטרים מלונדון, במדליית כסף זכתה קבוצת השוטרים מליברפול ובמדליית ארד קבוצת השוטרים ממשטרת המטרופולין של לונדון.
במקומות רביעי וחמישי סיימו הקבוצות מארצות הברית ומשוודיה.
האמריקאים שהובסו בקלות על ידי הבריטים, טענו כי הבריטים (שהיו שוטרים לונדוניים) נעלו נעליים מיוחדות שהקנו להם יתרון במשיכה.
הסייף היהודי, ינה פוקס ( הונגריה) זכה בשתי מדליות זהב בתחרות חרב אישי ובתחרות חרב קבוצתי.
לזכייה בתחרות החרב הקבוצתי היו שותפים שלושה סייפים הונגרים-יהודים נוספים: אוסקר גרדה, דז'ו פולדס ולאיוש ורקנר.
הסייף גסטון אליברט () זכה בשתי מדליות זהב בתחרות חרב אישי ובתחרות חרב קבוצתי.
הסייף היהודי, אלכסנדר ליפמן () זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית כסף בתחרות דקר אישי וזהב בתחרות דקר קבוצתי.
לזכייה בתחרות הדקר הקבוצתי היה שותף סייף יהודי נוסף: ז'אן שטרן.
בתחרות דקר קבוצתי, אדגר זליגמן () היה שותף למדליית כסף ופאול אנספך () היה שותף למדליית ארד.
100 שחיינים מ-14 מדינות, השתתפו בתחרויות השחייה.
הנרי טיילור () זכה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי, במשחה ל-1,500 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
אולימפיאדת החורף ה-3 נערכה מ-4 בפברואר עד 15 בפברואר 1932 בעיר לייק פלאסיד שבמדינת ניו יורק, בארצות הברית.
אולימפיאדת השחמט ה-37 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט.
היא התקיימה בטורינו, שאיטליה, בין 20 במאי ל-4 ביוני 2006.
נגד ארגון הנכים הבינלאומי 0.5:3.5 - ניצחון
נגד רומניה 1:3 - ניצחון
נגד אזרבייג'ן 2:2 - תיקו
נגד פרגוואי 1:3 - ניצחון
נגד הודו 1:3 - ניצחון
נגד רוסיה 1:3 - ניצחון
אולימפיאדת ה-37 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נגד קירגיזסטן 0:3 - ניצחון
נגד הונגריה 1:2 - ניצחון
נגד בולגריה 2:1 – הפסד
נגד מולדובה 1:2 - ניצחון
נגד ארגנטינה 1:2 - ניצחון
נגד בלארוס 1:2 - ניצחון
נגד טורקיה 1:2 - ניצחון
נגד סלובקיה 2:1 – הפסד
בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות נשים.
משחקי החורף האולימפיים ה-21 במספר התקיימו בין 12 ל-28 בפברואר 2010, בעיר ונקובר בקנדה.
באולימפיאדת החורף בוונקובר השתתפו כ-2,500 ספורטאים ואיתם כ-3,000 מלווים מ-82 מדינות (מתוכם ייצגו את ישראל 3 ספורטאים, האחים רומן ואלכסנדרה זרצקי שהתחרו בענף החלקה אמנותית על הקרח לזוגות ומיכאל רנז'ין שהתחרה בענף הסקי האלפיני).
במהלך האולימפיאדה, שנמשכה 17 ימים, נערכו 86 תחרויות ב-15 ענפים אולימפיים שונים (לפי חלוקה לקטגוריות מקבילות לנשים וגברים).
258 מדליות זהב, כסף וארד בעיצובם של עומר ארבל (ישראלי-קנדי שנולד בירושלים) וקורי האנט חולקו לזוכים.
ב-23 באפריל 2005 הוצג סמל המשחקים של אולימפיאדת החורף בוונקובר.