tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט 2022 פורסם באתר תחקיר 'השתלטות מאורגנת', שבו נחשפו פרטים מפעילותה של הוועדה נגד גדרות והתנחלויות של הרשות הפלסטינית, הפועלת באמצעות אלימות וטרור להשתלטות בלתי חוקית על קרקעות ביהודה ושומרון, כולל בשטחי C.
באתר מוצגים הפעילים המרכזיים, עם פירוט על תמיכתם ברצח יהודים, הרשעות קודמות שלהם, והתחזות חלקם לחקלאים מקומיים או אנשים נורמטיביים, שכביכול נקלעים בעל כרחם שוב ושוב לאירועי הפרות סדר.
לטענת האתר, מדובר באירועים מתוכננים בקפידה, שנועדו להשחיר את שמו של צה"ל ולהכשיר השתלטות בלתי חוקית על קרקעות, תוך יצירת פרובוקציות על בסיס יומי.
בספטמבר 2022 פורסמו לראשונה באתר קטעים מתורגמים לעברית, מתוך אמנת התנועה האסלאמית (הפלג הדרומי), שיש בהן דרישה לזכות השיבה, ונטען שאת כתיבתה ואישורה של האמנה הוביל מנסור עבאס כיסוד לכניסתו לפוליטיקה, בניגוד להצהרותיו המאוחרות בעברית בפני כלי תקשורת ישראליים, שבהן הסתייג מאמנה זו וטען שהיא אינה מהווה מסמך מחייב.
לאחר החשיפה פרסם האתר ראיון עם הרב שפירא, ובו הוא מתייחס לאותן שיחות.
ב-מרץ 2023 הפיק האתר סדרת פודקאסטים בשם "ההפיכה הצבאית".
בו הוא סוקר מאמריים צבאיים ומנתח אותם.
ב-יוני 2023 חשף הקול היהודי כי באתר הרשמי של מועצת עין מאהל שבגליל מוגדר הכפר ככפר פלסטיני לצד שלל תכנים לאומניים קיצונים.
בעקבות החשיפה הקפיא משרד הפנים את תקציב המועצה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל השתמשה חנות פיצה בחווארה בתמונה של אחת מהחטופות לכאורה לצורך פרסום.
מאוחר יותר התברר שהאישה בתמונה לא נחטפה.
לאחר שאותרה הפרסומת ברשת בידי עיתונאי הקול היהודי אלחנן גרונר, העיתונאי עמית סגל צייץ בטוויטר ופרסם את התמונה, ובעקבות כך ירדו לכפר צעירים רבים מהיישובים הסמוכים, בדרישה להרוס את החנות.
במקביל, יוסי דגן, ראש מועצת שומרון, דרש מאלוף פיקוד מרכז יהודה פוקס וכן ממח"ט שומרון להרוס את המקום.
בנוסף, עו"ד שטיינר מארגון חוננו שלח פניה משפטית לאלוף פיקוד מרכז "פעל בהתאם לסעיף 119 לתקנות ההגנה והרוס את המבנה באופן בהול".
מספר שעות לאחר מכן מחפרון צבאי הרס את המבנה, והכין אותו לקראת איטום.
מאוחר יותר ציין עמית סגל כי ראש הממשלה בנימין נתניהו היה מעורב בטיפול במקרה.
בזמן מלחמת חרבות ברזל, עבר האתר מתקפת סייבר והושבת למספר ימים.
במאי 2024 פורסם תחקיר של אתר הקול היהודי ופורום "מאבק על כל דונם", החושף שיתוף פעולה בין הרשות הפלסטינית לבין פקיסטן, במסגרתו שוטרים וצעירים פלסטינים שוהים בפקיסטן לתקופות ממושכות ועוברים הכשרה צבאית, כהכנה לקראת הקמת "צבא פלסטין".
האימונים כוללים אימוני שריון וארטילריה, כולל אימונים בירי טילי כתף, ירי במקלעים כבדים, צליפה, צניחה ועוד.
אחרים עוברים קורסים ייעודיים של מספר חודשים בתחומים שונים כולל הכשרה באקדמיה הימית של פקיסטן.
את ההכשרה הם מבצעים כשהם לבושים במדי צבא פקיסטן, כשעליהם לרוב תגי "צבא פלסטין".
הקולנוע הגרמני החדש הוא כינוי לסגנון קולנועי שהתפתח בין השנים 1960–1980 בגרמניה, אך הושפע מתנועות דומות אשר התפתחו באירופה באותה התקופה.
בתקופה זו, במאים צעירים בהם בלטו ורנר הרצוג, וים ונדרס, ריינר ורנר פאסבינדר, האנס יורגן סייברברג, מרגרטה פון טרוטה, אלכסנדר קלוגה ופולקר שלנדורף, החלו להפיק סרטים עצמאיים, אשר אינם תלויים כלכלית באולפני הסרטים הגדולים של התקופה.
עיקר עבודתם הקולנועית עסקה בנושאים חברתיים ובביקורת פוליטית, התפתחות אשר נבעה מהשפעתו של הגל הצרפתי החדש ומתנועות המחאה השמאליות של שנת 1968.
בתחום סרטי תעודה היוצר הבולט היה הארון פארוקי.
בשנת 1962, חתמו כ־26 במאים צעירים על "מנשר אוברהאוזן", אשר קרא להגדרה מחודשת של הקולנוע הגרמני, שעד אז כלל נושאים פופוליסטיים וחסרי עומק, אשר "ניוונו את קהל הצופים" וסייעו לעם הגרמני לשכוח מטראומת העבר תחת השלטון הנאצי.
הסרטים שהוצגו בקולנוע, הציגו עולם חלומות שאינו קיים במציאות, והיו חפים מכל ביקורת חברתית, אינטלקטואלית או בעלי סגנון אמנותי מרשים.
בעקבות כך, קראה תנועת הקולנוע הגרמני החדש לשינוי תרבותי, שיתבטא בעיסוק בנושאים כמו ביקורת חברתית ופוליטית ובנושאים רלוונטיים לתקופה.
כמו כן, עלתה חשיבות להתמקד במתן נקודות מחשבה ביקורתית לצופה, מאשר בידור קיטשי בסגנון הוליוודי.
האמנה קראה ליצירת סרטים עצמאיים, לאינדיבידואליות מחשבתית ואמנותית, ולתכנים קולנועיים ריאליסטיים שיתרחקו מהמוטיבים הקולנועיים המוכרים שפעלו להסחת דעתם של הצופים מהמציאות.
מטרת הקריאה הייתה להפתיע ולקדם את הצופה מבחינה אינטלקטואלית, לגרום לו להטיל ספק, להפגיש אותו עם קונפליקטים מנקודות מבט שונות בדומה לנעשה באמנות, בספרות או בתיאטרון.
נושאים שלא עמדו לפני כן לדיון, כמו סקס, קונפליקטים בזוגיות, הגירה, דעות קדומות, מעמדה המסורתי של האישה במשפחה, או התמודדות עם העבר הנאצי בחברה הגרמנית.
שינוי משמעותי נוסף חל בבחירת השחקנים – במקום דגש על המראה החיצוני, נבחרו שחקנים שיכולים היו להציג גם אופי מסוים.
בעקבות כך הקימה הממשלה הגרמנית קרן סיוע ותמיכה בקולנוע גרמני, שמטרתו לעודד במאים צעירים ליצור סרטים, ופרצו לתודעה הקולנועית במאים רבים, המפורסם בהם הוא וים ונדרס, במאי ידוע ומוכר בכל העולם.
דעיכת התנועה וערכיה החלו בשנות ה־80. במאים רבים עברו לארצות הברית, והקהל העדיף לראות סרטים שוברי קופות מתעשיית הסרטים ההוליוודית.
רבים אומרים כי מותו של פסבינדר בשנת 1982, מסמל סופית את מותה של התנועה.
הדוגמה הראשונה לסרט בסגנון המניפסט של הקולנוע הגרמני החדש, היא סרטו של ז'אן מארי שטראוב, "אל תשלים" (1965).
שטראוב צילם את גרסתו הקולנועית לרומן של הסופר היינריך בל, "ביליארד בתשע וחצי", העוסק בעם הגרמני.
סרטים נוספים שהופקו בעשור זו היו "נבוכותיו של החניך טרלס", על פי ספרו של הסופר האוסטרי, רוברט מוזיל, על ידי הבמאי פולקר שלונדורף (1966) וסרטו של הבמאי אלכסנדר קלוגה, "שלום לאתמול" (1966), העוסק בעלמה יהודייה שנמלטת מהרפובליקה הגרמנית הדמוקרטית, ואף זכה בפרס משנה בפסטיבל הסרטים בוונציה.
בשנת 1968 זכה סרטו של הבמאי ורנר הרצוג "סימני חיים" (1967) בפרס דב הכסף, בפסטיבל בברלין.
סרט זה עוסק בחייל גרמני לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, אשר מאבד את עשתונותיו.
סרטים נוספים אשר יצאו לאקרנים: סרטו מעורר המחלוקת העוסק בהומוסקסואליות (המבוסס על מחזה בשם זה מאת מרטין שפר) של הבמאי פיטר פליישמן, "סצנות ציד בבוואריה" (1969), היה מועמד גם הוא לפרס, וסרט ושל ריינר ורנר פאסבינדר "האהבה קרה ממוות" (1969).
בשנות השבעים והשמונים בלטו הסרטים "עלי, פחד אוכל את הנשמה" (1973) בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר.
הסרט, אשר זכה לתשומת לב בינלאומית, עוסק ברומן בין אלמנה גרמנייה לבין מהגר עבודה מרוקני.
הסרט מציג את הדעות הקדומות כלפי מהגרים בחברה הגרמנית, ומציג באופן קשה את הקשיים איתם השניים נאלצים להתמודד.
סרטים נוספים של פסבינדר, הנחשב למייצג העיקרי של התנועה בשל תוצריו הקולנועיים הרבים, כללו את "נישואיה של מריה בראון" (1978) ו־"לילי מרלין" (1980) והעלו שאלות לגבי התמודדות החברה הגרמנית עם עברה הנאצי.
הקולג' האוניברסיטאי מאסטריכט (בהולנדית: University College Maastricht) הוא מוסד הכבוד האקדמאי של אוניברסיטת מאסטריכט בהולנד.
הקולג' הוקם בשנת 2002 וממוקם במבנה מנזר הניואנהוף (Nieuwenhof monastery) מן המאה ה-15 אשר בעיר מאסטריכט, דרום הולנד.
הקולג' הוא מתווה תוכנית לימוד תובענית לתואר ראשון לסטודנטים בעלי מוטיבציה גבוהה המלומד כולו בשפה האנגלית.
שיטת הלימוד היא שיטת ליברל ארטס אנד סיינס (Liberal Arts and Science) אשר יוצרת תוכנית לימוד בין תחומית, רחבה ומעמיקה במגוון תחומי לימוד אקדמאים.
הקולג' האוניברסיטאי מאסטריכט דורג בשנת 2012 כקולג' האוניברסיטאי הטוב ביותר בהולנד על ידי מדריך האוניברסיטאות ההולנדי הרשמי (Keuzegids Hoger Onderwijs).
אוניברסיטת מאסטריכט, אשר הקולג' משויך לה, הוקמה בשנת 1976 והיא אחת האוניברסיטאות הצעירות בהולנד.
האוניברסיטה מונה כ-12,000 סטודנטים ומעל ל-3,000 אנשי סגל.
הקולג' האוניברסיטאי מאסטריכט פתח שעריו בספטמבר 2002 והיה לשני מסוגו בהולנד.
בשנת 2006 עבר הקולג' למיקומו הנוכחי והוא מונה כיום כ-600 סטודנטים.
הלימודים בקולג' הם לימודי תואר ראשון בשיטת ליברל ארטס אנד סיינס (Liberal Arts and Science) ונלמדים בשפה האנגלית.
שיטת ליברל ארטס אנד סיינס היא שיטת לימוד ייחודית ומוגדרת על ידי בריטניקה כלימודי השכלה גבוהה אשר מכוונים להענקת ידע כללי עשיר תוך פיתוח יכולות אינטלקטואליות כלליות ומגוונות, וזאת בניגוד לתוכניות לימוד אקדמאיות-סטנדרטיות, מקצועיות, או טכניות.
כיתות הלימוד קטנות במיוחד תוך שימת דגש על לימוד עצמי בתוך קבוצות למידה בשיטת למידת חקר.
הקורסים בקולג' האוניברסיטאי מאסטריכט מתפלגים לשלושה תחומי מיקוד: מדעי הרוח, מדעי החברה, ומדעי הטבע.
מתוך תחומים אלו נדרש הסטודנט לבחור תחום התמקדות מרכזי (אם כי לימודים דו-תחומיים אפשריים גם הם).
מלבד תחום ההתמקדות המרכזי נדרש כל סטודנט לבחור במספר קורסים להעשרת הידע הכללי (משני התחומים שאינם תחום ההתמקדות המרכזי של הסטודנט), וכמו כן נדרש הסטודנט לקורסי הליבה שהם חובה לכלל הסטודנטים בקולג'.
המבנה האקדמאי בקולג' מחולק לשלושה תחומי התמקדות.
המחלקה ללימודי מדעי הרוח מאפשרת בחירת קורסים בתחומים האקדמאיים של תקשורת, אמנויות חופשיות, מדעי התרבות, לימודי אירופה, היסטוריה, ספרות, פילוסופיה, ולימודי מדעים טכנולוגיה והחברה.
מחלקת מדעי הטבע (בעבר נקראה מדעי החיים) מאפשרת בחירת קורסים בתחומים של ביולוגיה, כימיה, מדעי המחשב, מתמטיקה, פיזיקה, ופיתוח בר-קיימא.
לבסוף, מחלקת מדעי החברה מאפשרת בחירת קורסים בתחומים של מנהל עסקים, כלכלה, משפט בינלאומי, יחסים בינלאומיים, מדעי המדינה, פסיכולוגיה, מינהל ציבורי, וסוציולוגיה.
הקורסים מובנים על פי מדרג הכולל שלוש רמות ונעים על סקאלה של 1000 עד 3000. כל עלייה ברמת הקורס מתבטאת בעלייה במורכבות התכנים ולרוב מצריכה קיומו של ידע מקדים בדמות קורסים מרמות נמוכות יותר.
בנוסף לקורסים הנ"ל על הסטודנטים לבחור קורסי מיומנויות הכוללים (אך לא מוגבלים לאפשרויות אלו בלבד) מיומנויות נימוק וטיעון, אתנוגרפיה, שפות, כישורי מעבדה, ומתודיקות מחקר.
לבסוף, על הסטודנטים לבצע פרויקט במשך החודש האחרון של כל סמסטר.
תוכנית הלימוד הפרטנית של כל סטודנט מכילה את הקורסים המצוינים לעיל, קורסי מיומנויות, ופרויקטים.
אוניברסיטת קולג' מאסטריכט פועלת על פי השיטה האירופית לצבירה והעברת ניקוד אקדמי.
תואר ראשון BA או BSc בקולג' מורכבים מ-180 נקודות אקדמאיות.
לפיכך על הסטודנט לצבור מקסימום של 30 נקודות בסמסטר או 60 בשנת לימוד מלאה.
זאת כאשר כל קורס או פרויקט מזכים ב-5 נקודות, ואילו קורסי מיומנויות ב-2.5 נקודות.
הסטודנטים יוצרים בסיוע יועצים אקדמאיים את תוכנית הלימוד האישית שלהם על ידי בחירת קורסים מתוך תחום ההתמקדות הנבחר שלהם, בחירת קורסי העשרת הידע הכללי (4 קורסים, 2 מכל תחום התמקדות השונה מזה של הסטודנט), ולימודי הליבה (4 קורסים).
מטרת תוכנית לימוד זו (בין השאר) היא להעניק לסטודנט את ההזדמנות לפתח את כישוריו ובחירותיו האקדמאיות האישיות תוך רכישת כלל המיומנויות הנדרשות על מנת להתקבל לתוכניות ברמה גבוהה לתואר השני.
מאז הקמתו צבר הקולג' מבחר שותפויות בינלאומיות אשר מאפשרות לתלמידיו לקחת חלק בתוכניות חילופי סטודנטים ולצבור תוך כך נקודות בדרך לקבלת התואר.
מוסדות הלוקחים חלק בשותפות זו כוללים בין השאר את האוניברסיטה למנהל סינגפור (Singapore Management University), אוניברסיטת סיביליה, האוניברסיטה הסינית של הונג-קונג, אוניברסיטת אדלהייד, אוניברסיטת קליפורניה, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת ריצ'מונד, אוניברסיטת קווינס, אוניברסיטת קוריאה, ואוניברסיטת סידני.
לאחר שיפוצים נרחבים הועבר הקולג' למיקומו הנוכחי במבנה מנזר הניואנהוף (Nieuwenhof monastery) בשנת 2006. המבנה ממוקם בשכונת ייקרקווארטיר (Jekerkwartier) אשר במרכז העיר מאסטריכט.
המבנה בו שוכן הקולג' נבנה בשנת 1485 וממוקם בסמוך לביצורי העיר העתיקה של מאסטריכט.
השיפוצים של מבנה המנזר לשעבר כללו יצירת היכל פנאי משותף, חדרי מחשבים, וחדר קריאה המכיל ספרים בנושאים הקשורים לתכנים ולקורסים הנלמדים בקולג'.
מיקום המבנה בשכונת ייקרקווארטיר הופך את הקולג' לחלק אינטגרלי בקומפלקס מבני אוניברסיטת מאסטריכט הפזורים במרכז העיר וכוללים את הספרייה של האוניברסיטה, בית הספר למנהל ועסקים, הפקולטה למשפטים, ובית הספר לממשל.
סטודנטים חדשים בקולג' מתקבלים בשני מחזורים בשנה, בספטמבר ובפברואר.
הסטודנטים נבחרים על סמך נתוניהם, מכתב מוטיבציה, וראיון אישי.
אוכלוסיית הלומדים בקולג' כוללת סטודנטים מ-40 לאומים שונים כאשר יותר מ-50% מכלל הסטודנטים מקורם אינו בהולנד.
בוגרים רבים מהקולג' האוניברסיטאי מאסטריכט המשיכו לתארים מתקדמים באוניברסיטאות רבות באירופה וארצות-הברית.
יוניברסליס (Universalis) הוא ארגון סטודנטים רב-תרבותי ובעל מגוון פעילויות רחב ביותר אשר מסונף ישירות לקולג' האוניברסיטאי מאסטריכט.
הארגון מנוהל על ידי סטודנטים מן הקולג' ולמען כלל הסטודנטים הלומדים בקולג'.
יוניברסליס תורם הן לחיי החברה והן לחיים האקדמאיים בקולג' על ידי מעורבות וארגון של ערבי קריאת שירה, דיונים, מסיבות, התרמות לצדקה, טיולים ואירועים רבים נוספים.
הקולוסוס מתעורר הוא ספר פנטזיה מאת פיטר לרנג'יס, הראשון בסדרה "שבעת הפלאים".
הספר יצא באנגלית בפברואר 2013 ותרגום שלו לעברית יצא בהוצאת ידיעות ספרים ב-2014. בשיאו העפיל למקום הרביעי ברשימה השבועית של רבי המכר בקטגוריית נוער של הניו יורק טיימס.
במהלך 2013 נמכרו מעל 227 אלף עותקים מהספר בארצות הברית.
העלילה מסופרת בגוף ראשון, ממבטו של ג'ק, נער בן 13. לאחר שג'ק נפגע מאוטו ליד בית ספרו הוא מתעורר במקום שנקרא מוסד קראי.
הוא מגלה שיש לו גן מיוחד שנקרא G7W (ג'י 7 דבליו), ושהגן מקנה לו יכולות פיזיות ומוחיות מוגברות, אבל עם זאת, הגן יהרוג אותו בעוד חצי שנה.
אלא אם הוא ועוד שלושה נערים כמוהו, מרקו, קאס ואלי, ימצאו ויאחדו את שבעת הלוקולי שאבדו עם טביעתה של אטלנטיס.
הארבעה לומדים אודות משפחת המלוכה של אטלנטיס בכלל ועל שני הנסיכים, קראי ומסארים, בפרט.
הם יוצאים למסע טיפוס באזור המוסד שם הם נאבקים עם יצור שמופיע בחלומותיהם באופן קבוע.
מרקו מצליח להביס את היצור אך נופל ללוע הר הגעש ונעלם.
לאחר כמה ימים שלושת הנערים הנותרים יוצאים למסע אל תוך הר הגעש בחיפוש אחר מידע, טורקין ושני שומרים נוספים נכלאים במלכודת בתוך ההר ושלושת הנערים ממשיכים בחיפוש.
הם ניצלים ממלכודות ומגיעים פצועים קשה אל מפל ובריכה, הם מוצאים את מרקו שוכב ליד הבריכה אך בחיים, הם מגלים שהמים יכולים לרפא אנשים.
הם מוצאים פתח אל העבר ומשחררים גריפון, לאחר שמבינים מה הן עשו הם חוזרים למוסד ושם מגלים שהגריפון תוקף את המוסד.
לאחר שחטף את קאס, הם נוסעים בעקבות הגריפון ליוון יחד עם טורקין בחיפוש אחריו, ובניסיון למצוא את הלוקולוס הראשון שככל הנראה חבוי בקולוסוס מרודוס.
ביוון הם נאלצים להילחם בכת שמקדשת את מסארים, האח השני באטלנטיס, ובגריפון.
הם מצליחים להביס את הגריפון ואת הכת, הם חוזרים למוסד, אך חוזרים ללא מרקו והלוקולוס מסיבה מסתורית.
ג'ק – נער בן 13. נושא את גן ה-G7W, מכונה במוסד קראי מר חייט, כיוון שהוא מחזיק את הצוות שלו ביחד ומחבר ביניהם.
אלי – נערה שנושאת את גן ה-G7W, בעלת כישרון למחשבים וסייבר.
מכונה במוסד קראי אשת המכשירים, כיוון שהיא פועלת בקלות עם מכשירים אלקטרוניים.
קאס – נער שנושא את גן ה-G7W, בעל זיכרון צילומי.
מכונה במוסד קראי מר שיט כיוון שיש לו יכולות ניווט בלתי רגילות.
מרקו – נער שנושא את גן ה-G7W, מכונה איש השרירים כיוון שיש לו יכולות פיזיות מוגברות.
פרופסור ביגאד – המנהל של המחקר הגנטי במוסד קראי, מנסה לעזור כמה שאפשר לארבעת הנערים
האח דימטיריוס – מנהיג המקדש של מסארי.
טורקין (אדום הזקן) – אדם ממורמר ועצלן, אבל קשוח וחזק, עם אוצר מילים קטן למדי, שנשלח למשימות עם הנערים.
הקול הבא היא תוכנית מציאות ישראלית - חרדית אשר עלתה לשידור ברדיו קול חי בינואר 2015, ובמרכזה תחרות שירה בין מתמודדים מהמגזר החרדי.
פורמט התוכנית משלב בין רדיו, רשת האינטרנט וטלפון.
התוכנית ניתנה לצפייה בשידור חי באתר האינטרנט של רדיו קול חי ובערוץ היוטיוב של התוכנית.
פורמט התוכנית בעונה הראשונה דמתה לתוכנית הכוכב הבא ששודרה בקשת 12. עם זאת, מפיק התוכנית, דוד פדידה, הצהיר כי אין לו עניין להידמות לכוכב הבא.
המפיק דוד פדידה מנהל פרויקט מוזיקלי בשם "קולות הנשמה" שבו בוגרי התכנית מבצעים את לחניו של הרב החבד"י פייטל לוין.
תוכנית הבכורה עלתה לשידור ב-31 בינואר 2015. המנחה היה מנחם טוקר, והשופטים היו: מרדכי סובול, אוהד מושקוביץ, עדי רן ואריה ברונר.
המלחין יוסי גרין השתתף בפרק הבכורה כשופט אורח, וחיים ישראל שימש כשופט רק בשלב האודישנים.
במהלך העונה החליפו לעיתים את חלק מהשופטים האומנים: בני פרידמן, משה לאופר, איציק דדיה, דוד פדידה, ובשלב הגמר דניאל אהביאל וגד אלבז.
הפרס של הזוכה בעונה הראשונה, מוטי רוטמן, היה הפקת אלבום על ידי חברת ההפקות FDD פרודקשיין בעיבודם של הצמד אלי קליין ואיצי ברי, וחוזה לשלוש שנים.
בפועל, הופסקה ההתקשרות בין הזוכה להפקה לאחר הפקת סינגל אחד בלבד, לטענתו של רוטמן בראיונות - בשל "אי הסכמות כלליות עם המפיק".
עם זאת הזוכה רוטמן המשיך להפיק סינגל ואלבום שירים באופן עצמאי.
אודישנים – בשלב הראשון בתוכנית התבצעו אודישנים בפני חבר השופטים שהעניק דירוג נקודות מ-1 עד 10 למתמודדים.
אם המתמודד קיבל ציון של 10 נקודות מכל אחד מחמשת השופטים - הוא עלה אוטומטית לשלב הבא.
אם הוא קיבל פחות מכך, הדבר תלוי בכמות ההצבעות של המאזינים והצופים.
ההופעות החיות – בשלב השני התבצעו הופעות חיות של המתמודדים בפני חבר השופטים.
לאחר כל ביצוע התקיימה ההצבעה של השופטים, שבחרו אם להעניק למתמודד "גיוועלדיג" (עובר) או "גיוועלד" (לא עובר).
אם כל השופטים שבחרו להעביר את המתמודד הוא עולה אוטומטית לשלב הבא, ואם לא כולם בחרו להעביר הדבר תלוי בהצבעות המאזינים.
בשלב זה החליף המפיק דוד פדידה את חיים ישראל בשיפוט.
חצי הגמר – אף בשלב השלישי התבצעו הופעות חיות של המתמודדים בפני חבר השופטים שבסיום כל פרק בחרו מתמודד אחד שיעלה לשלב האחרון ומתמודד נוסף שיעבור לבחירת המאזינים.
הגמר – אל הגמר הגיעו שישה פיינליסטים והוא התקיים בבנייני האומה מול קהל.
בשלב הראשון של הגמר, המתמודדים חולקו לצמדים, וביצעו שלושה דואטים.
בסוף כל דואט חבר השופטים העלה את אחד מהמתמודדים אל השלב הבא ומעביר את השני לדירוג הקהל.
כל אחד משלושת המתמודדים שנפסלו ביצע שיר לבדו, והקהל דירג את הביצועים.
מבין שלושת המועמדים להדחה – המתמודד שקיבל את מרב הקולות הצטרף לשלושה שעברו.
המתמודדים שנשארו ביצעו הופעה חיה מול הקהל והשופטים.
השופטים בחרו מתוך הארבעה שניים שעלו לשלב הסופי, ולאחר מכן הקהל הצביע לאחד משניהם עד שנסגרת ההצבעה ולאחר ספירת הקולות מוכרז המנצח בתחרות.
בשלב זה השתתף הזמר גד אלבז כשופט אורח, והכנר דניאל אהביאל החליף את עדי רן שלא יכול היה להשתתף באירוע בשל הופעה.
את העונה ליוו המנהל המוזיקלי גרשון פריישטט ותזמורתו.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 בינואר 2018. המנחים היו מנחם טוקר ושוקי סלומון.
צוות השופטים היה אריה ברונר, עדי רן, איציק דדיה, והצמד אלי קליין ואיצי ברי על תקן שופט אחד.
בגמר השתתף כשופט אורח שלומי גרטנר.
הזוכה בעונה השנייה, עמיחי סובר, קיבל הפקת אלבום על ידי חברת ההפקות FDD פרודקשיין בעיבודם של הצמד אלי קליין ואיצי ברי, וחוזה לשלוש שנים.
אודישנים – בשלב הראשון בתוכנית התבצעו אודישנים בפני חבר השופטים.
בסוף כל אודישן השופטים מצביעים אם להעביר את המתמודד לשלב הבא או לא.
אם רוב השופטים בעד המתמודד הוא עובר אוטומטית לשלב הבא.
ההופעות החיות – בכל סיום פרק לאחר הופעת המתמודדים בוחר כל שופט את השניים המועדפים עליו.
השניים שהועדפו יתר על האחרים בסיכום הצבעות השופטים, עולים לשלב הבא.
בשלב זה המאזינים והצופים יכולים להעלות מתמודד נוסף על ידי הצבעה טלפונית.
החברותא – שני מתמודדים מופיעים אחד אחרי השני בצמדים שנקבעים על פי הגרלה.
על השופטים להחליט על המועמד הטוב מבין השניים.
חצי הגמר – המתמודדים מתחלקים לארבע קבוצות, בכל קבוצה משמש אחד מהשופטים כמנטור.
לאחר הופעת המתמודד מדרגים השופטים (חוץ מהמנטור) את המתמודד מ-1 עד 10. המתמודד שקיבל בכל פרק את הניקוד הגבוה ביותר עובר לשלב הגמר.
מתמודד נוסף עובר בקולות המאזינים והצופים בהצבעה טלפונית.
הגמר – אל הגמר הגיעו חמישה פיינליסטים והוא התקיים בבנייני האומה מול קהל.
בשלב הראשון כל מתמודד ביצע שיר, ולאחר חמשת הביצועים הקהל דירג בהצבעה טלפונית את הביצועים.
שלושת המתמודדים שקיבלו את מרב הקולות עלו לשלב הבא ושוב ביצעו שיר.
לאחר שלושת הביצועים, הקהל שוב דירג את הביצועים והמתמודד שקיבל את מרב הקולות הוכרז כמנצח.
עמיחי סובר, שהשתתף גם בעונתה הראשונה של התכנית שם הגיע לחצי הגמר, ניצח בגמר.
בכל מצב של שוויון בקולות השופטים ניתנת זכות ההכרעה למפיק המוזיקלי גרשון פריישטט.
העונה השלישית עלתה לשידור ב-12 בספטמבר 2020. צוות השופטים היה יובל סטופל, קובי ברומר, עדי רן, ואביעד גיל.
במהלך העונה החליפו לעיתים את חלק מהשופטים מפיק התוכנית דוד פדידה, מבקר המוזיקה נתנאל לייפר והמנצח אופיר סובול, בנו של מרדכי סובול ששימש כשופט בעונה הראשונה.
בגמר השתתף כשופט אורח שולי רנד.
לאחר כל אודישן התקיימה ההצבעה של השופטים, שבחרו אם להעניק למתמודד "גיוועלדיג" (עובר) או "גיוועלד" (לא עובר).
אולפן החזרות – בכל פרק, מתוך עשרה מתמודדים עלו שלושה על ידי השופטים ומתמודד נוסף על ידי המאזינים שמדרגים.
ההופעות החיות – בכל פרק, מתוך שמונה מתמודדים עלו ארבעה על ידי השופטים ומתמודד נוסף על ידי המאזינים שמדרגים.
החברותא – בכל פרק, מתוך עשרה מתמודדים שביצעו חמישה דואטים, עלו חמישה על ידי השופטים ומתמודד נוסף על ידי המאזינים שמדרגים.
רבע הגמר – בכל פרק, מתוך שמונה מתמודדים עלו ארבעה על ידי השופטים.
חצי הגמר – מתוך שמונה מתמודדים עלו שלושה על ידי השופטים ומתמודד נוסף על ידי המאזינים שמדרגים.
בפועל – המתמודדים במקום השלישי והרביעי קיבלו ציון שווה.
ההפקה החליטה כי כל הארבעה יעלו לגמר, עם מתמודד נוסף שיעלה על ידי המאזינים והצופים שמדרגים.
הגמר – אל הגמר הגיעו חמישה פיינליסטים והוא התקיים במתחם די סיטי במישור אדומים.
המתמודדים ביצעו שירים אל מול השופטים והצופים.
בשלב השיפוט הראשון הודח מתמודד אחד.
ארבעת הנותרים ביצעו שירים נוספים ובשלב השיפוט השני הודח המתמודד מתמודד נוסף.
בשלב הסופי התמודדו שלושה וביצעו כל אחד ביצוע נוסף.
הקהל דירג את הביצועים ורפאל אוזן זכה במקום הראשון.
בכל מצב של שוויון בקולות השופטים ניתנה זכות ההכרעה למפיק המוזיקלי אהרל'ה נחשוני.
הקולג' המלכותי לאמנות הוא אוניברסיטת מחקר ציבורית בלונדון.
הוא מעניק תארים מתקדמים באמנות ובעיצוב.
זהו המוסד האמנותי היחידי בעולם שמקנה תואר מתקדם באמנות ובעיצוב.
בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם הוא דורג במקום הראשון בעולם לשנת 2024, זו השנה העשירית ברציפות, בקטגוריית האמנות והעיצוב.
הקולג' הוקם לראשונה בשנת 1837 כבית ספר ממשלתי ועירוני לעיצוב שפעל ב"בית סאמרסט".
במחצית המאה ה-19 עבר לאתר בסמוך למוזיאון ויקטוריה ואלברט (V&A).
בשנת 1857 שונה שמו לבית הספר להכשרת אמנות (Normal Training School of Art) וב-1863 ל"בית הספר הלאומי להכשרת אמנות" (National Art Training School).
באותה עת שימש בעיקר כמכללה להכשרת מורים לאמנות (סמינר).
בשנים 1896–1897 הוסב שמו שוב ל"קולג' המלכותי לאמנות", אז הועבר הדגש ללימודי אמנות ועיצוב מעשיים.
במחצית שנות ה-20 של המאה ה-20 נוספו לבית הספר מחלקות לעיצוב גרפי, עיצוב תעשייתי ועוד.
בשנת 1967 זכה במעמד של אוניברסיטה.
הקולגיום הלאומי של מקסיקו (בספרדית: Mexico Colegio Nacional) הוא אקדמיה לשם כבוד שנוצרה במקסיקו בצו נשיאותי בשנת 1943 על מנת שתכלול את האישים הבולטים של המדינה, אנשי רוח, אמנים ומדענים.
החברות בו היא לכל החיים ומקנה הוקרה מיוחדת.
חברי הקולגיום הלאומי מוזמנים לפרקים להרצות בתחומם במסגרת קורסים וסמינרים.
אין לבלבל עם El Colegio de Mexico, מכללת מקסיקו, שהיא בית ספר גבוה לחינוך ולמחקר.
הקולגיום הלאומי הוקם ב-8 באפריל 1943 במטרה לקדם את התרבות והמחקר של מקסיקו בתחומים שונים.
המוטו של הארגון הוא Libertad por saber (חירות למען הידע) וסמלו הוא נשר המוכן לעוף (המסמל חופש החשיבה) ומעל - שמש לוהטת (המסמלת חוכמה)
צו הקמת הקולגיום שנחתם על ידי נשיא מקסיקו באותה תקופה, הגנרל מנואל אבילה קמאצ'ו (1946-1940), הגביל את מספר חבריו לעשרים בלבד.
הם היו אמורים להרצות במושב הרשמי של הארגון החדש במקסיקו סיטי.
בשנת 1971 העלה הנשיא לואיס אצ'ווריה אלברס את מספר חברי הקולגיום לארבעים והרשה להם שירצו וילמדו גם במקומות מחוץ לעיר הבירה.
מעל גיל 70 הם פטורים מחובת ההרצאות, אם זה מבוקשם.
אנשים שהתאזרחו במקסיקו יכולים להתקבל לקולגיום אם עברו עשר שנים מאז התאזרחותם.
בשנת 1995 הנשיא ארנסטו סדייו תיקן את הכללים בכך שאפשר לכל אזרח מקסיקני להתקבל למוסד זה, בלי קשר לוותק אזרחותם.
מושב הקולגיום הוא בניין שבו שכן עד שנת 1863 בית שהשתייך למנזר לה אנסניאנסה (La Enseñanza).
אחרי הרפורמות שהביאו לסגירת המנזר, הוא הפך להיכל המשפט.
מאוחר יותר הוא חולק בין הארכיון הנוטריוני הלאומי ולקולגיום הלאומי.
הבניין נראה כמו היום החל משנת 1871. בימי הנשיא לאסרו קארדנס הוא שימש את תנועת הנוער הסוציאליסטי המאוחדת.
הכניסה הראשית לבניין הוא מרחוב לואיס גונסלס אוברגון בין הרחובות ארגנטינה וברזיל.
כניסה זו הייתה בעבר הכניסה האחורית של המנזר.
לבית בחזית שלוש קומות והוא מכוסה באבן מקומית "טסונטלה" (tezontle), שהיא אבן וולקנית, אדומה ונקבובית.
הדלתות, החלונות והמרפסות ממוסגרות באבן אפורה-לבנה הקרויה "צ'ילוקה".
החלונות והמרפסות מצוידות במעקות וסורגי ברזל.
הכניסה הראשית מובילה דרך אולם כניסה לפאטיו מרכזי.
בקומת הקרקע של הפאטיו ישנן פילסטרים ובקומה העליונה - עמודים.
החלל החשוב ביותר בבניין הוא אולם האספה, שבו מתקיימים דיונים, מתארגנים טקסי הקבלה של חברים חדשים וכנסים בתחומים השונים.
הבניין מאכסן אוסף של תשעה מזבחות מוזהבים מסוף המאה ה-17, הגדול ביניהם מוקדש למרים אם ישו, במעמד "הגבירה הקדושה של העמוד".
בין הציורים המוצגים בהם נמצאים "עליית מרים" ו"הבתולה של האפוקליפסה" שניהם מאת אנדרס לופס משנת 1779.
דייגו ריברה, צייר ויוצר ציורי קיר
חוסה קלמנטה אורוסקו, צייר ויוצר ציורי קיר
חברים שהתקבלו אחרי ההקמה, במאה ה-20
אוקטביו פס, משורר וסופר, חתן פרס נובל לספרות
מריו חוסה מולינה, חתן פרס נובל לכימיה (1995)
הקולוסיאום של הונג קונג המכונה גם קולוסיאום האנג הום הוא מבנה זירה מקורה למטרות ספורט ופנאי, הממוקם באזור הונג גום, במפרץ הונג הום, בחצי האי קאולון שבהונג קונג.
המבנה נבנה ביוזמת המועצה המקומית ונחנך ב-27 באפריל 1983, לאחר שש שנות בנייה.
במבנה 12,500 מושבים, והוא המתקן המקורה השני בגודלו בהונג קונג (לאחר 2005 נפתחה ארנת אסייהוורלד הגדולה יותר).
הקולוסיאום מנוהל על ידי משרד הפנאי והתרבות של ממשלת הונג קונג.
המבנה כולל את הזירה הגדולה ומספר חדרי כנסים.
במרכז הזירה משטח בטון רבוע שאורך צלע המגרש שלו 41 מטרים.
גובה התקרה מעל רצפת הבטון - 23 מטרים.
רצפת הבטון של הזירה מכוסה לעיתים בריצוף עץ, גומי או כיסוי אחר על מנת לאפשר פעיליות ספורט כגון: קטרגל, בדמינטון, כדורסל, כדורעף וגם החלקה על הקרח.
יתר על כן, הרצפה יכולה להחזיק משא של עד 1,800 ק"ג/מ'2 אשר יכול לתמוך בבמות, פלטפורמות וציוד קול ציוד במהלך קונצרטים והופעות.
מסכים גדולים ומערכת הקרנה מציגים את המתרחש במגרש כך שהקהל יושב במושבים הגבוהים של האצטדיון יכול לראות את המתרחש.
בקוליסאום יש אולמות לקיום כנסים ואירועים.
האולם הראשי משמש לאירועי פתיחה, והחדרים השונים להרצאות ופגישות שונות..
שמו הרשמי של המתקן בסינית הוא "ספורט ארנה", אולם המתחם משמש גם להופעות של זמרים פופולריים (בשנת 2001 נערך בו קונצרט של להקת הפופ וסטלייף), וכן האוניברסיטאות של הונג קונג שוכרות אותו לטקסי הסיום של תלמידים.
וכן משמש המתחם להחלקה על הקרח.
הקולוסיאום היה אחד מחמשת האולמות שאירחו את משחקי מזרח אסיה שנערכו בהונג קונג ב-2009.
הקולוניזציה האירופית של אמריקה היא הקולוניזציה של אמריקה הדרומית ואמריקה הצפונית על ידי מדינות אירופיות, שהחל בעקבות גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492. המעצמות האירופיות העיקריות שלקחו חלק בקולוניזציה של אמריקה היו ספרד, פורטוגל, בריטניה וצרפת.
מדינות אירופאיות נוספות שלקחו בשלב מסוים חלק בקולוניזציה של אמריקה, כוללות את רוסיה, שוודיה, הולנד, דנמרק ונורווגיה (כולל שוודיה לפעמים)
הקולוניזציה האירופית של אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית החלה בשנת 1492, כאשר משלחת ספרדית בראשותו של הספן האיטלקי כריסטופר קולומבוס הפליגה מערבה כדי למצוא נתיב סחר חדש למזרח הרחוק, אך הגיעה בשוגג לאזור שהאירופים יכנו "העולם החדש".
המשלחת של קולומבוס עגנה בחלק הצפוני של האי היספניולה ב-5 בדצמבר 1492 בו חיו בני הטאינו עוד מהמאה ה-9. האי הפך בעקבות כך להתיישבות האירופאית הקבועה הראשונה באמריקה.
בעקבות הגילוי של קולומבוס החל מסע הכיבוש והקולוניזציה של אמריקה על ידי מעצמות מערב אירופה.
במהלך שני המסעות הראשונים של קולומבוס המשלחות הגיעו לאיי בהאמה ולאיים הקריביים, כולל להיספניולה, פוארטו ריקו וקובה.
ב-1497 הגיעה משלחתו של החוקר האיטלקי ג'ון קאבוט, בשם אנגליה, לחופי אמריקה הצפונית, וכעבור שנה, הגיעה לחופי אמריקה הדרומית משלחתו של קולומבוס.
כנותנת החסות למסעותיו של כריסטופר קולומבוס, ספרד הייתה הכוח האירופאי הראשון שהתיישב באזורים הגדולים ביותר באמריקה.
הספרדים החלו לבנות את האימפריה האמריקאית שלהם באיים הקריביים, כאשר הם הקימו בתחילתה את מרכזי הפעילות שלהם בקובה, בפוארטו ריקו ובהיספניולה.
בהמשך חלקים נרחבים מאמריקה הלטינית ושטחים אחרים באוקיינוס השקט נכבשו על ידי הקונקיסטאדורים כאשר בסביבות שמונה מיליון ילידים נרצחו.
ב-1513 אזור פלורידה התגלה על ידי מגלה הארצות הספרדי חואן פונסה דה ליאון.
מ-1519 עד 1521, הקונקיסטאדור הרנאן קורטס ניהל מערכה צבאית נגד האימפריה האצטקית אשר הייתה באותה העת תחת שליטתו של מוקטסומה השני.
הבירה האצטקית, טנוצ'טיטלאן, הפכה למקסיקו סיטי, העיר הראשית שהייתה בשליטת הספרדים, אותה הכובשים הספרדים כינו גם "ספרד החדשה".
מעל ל-240 אלף אצטקים מתו במהלך המצור על טנוצ'טיטלאן.
מתוכם כ-100 אלף נהרגו בקרב.
בהמשך האזורים בהם נמצאים כיום קליפורניה, אריזונה, ניו מקסיקו, קולורדו, טקסס, מיזורי, לואיזיאנה, ואלבמה נכבשו על ידי כובשים אחרים כגון ארננדו דה סוטו, פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, ואלוור נונייס קבסה דה ואקה .
דרומה משם כבש פרנסיסקו פיסארו את אימפריית האינקה בשנות ה-30 של המאה ה-16. המשלחת של דה סוטו הייתה הראשונה שהובילה מפגש בין אירופים לעמים האינדיאנים ששהו במזרח אמריקה הצפונית.
המשלחת של דה סוטו יצאה מפלורידה ועברה דרך ג'ורג'יה של ימינו, דרך דרום קרולינה וצפון קרולינה של ימינו, ואחר כך מערבה לאורך נהר המיסיסיפי ודרך טקסס של ימינו.
ב-18 אוקטובר 1540 הוביל דה סוטו קרב גדול על הכפר המבוצר מאבילה .
הסכסוך המתמשך בין האינדיאנים באמריקה הצפונית לבין המתיישבים האירופאים היה בסופו של דבר משני לחורבן שנגרם על ידי המתיישבים האירופאיים לציוויליזציות של העמים הילידים באזור מסו-אמריקה, רכס הרי האנדים והאיים הקריביים.
מעצמות אחרות, כמו צרפת, הקימו גם הם מושבות באמריקה - בחלק ממזרח אמריקה, בחלק מהאיים הקריביים, וברצועות חוף מסוימות באמריקה הדרומית.
פורטוגל כבשה את אזור ברזיל, ניסתה ליישב את רצועת החוף המזרחית של האזור בו נמצאת כיום קנדה, והתיישבה לאורך תקופות ארוכות צפון מערבית לנהר ריו דה לה פלטה.
עידן התגליות סימן את תחילת ההתרחבות הטריטוריאלית של כמה מהמעצמות האירופאיות.
באותה העת אירופה הייתה שקועה במלחמות פנימיות, והיא התאוששה אט אט מאובדן האוכלוסייה שנגרם בעקבות מגפת המוות השחור, ובשל כך האופן המהיר בו אותן המדינות הפכו עשירות וצברו עוצמה בעקבות הקמת הקולוניות באמריקה היה בלתי צפוי בתחילת המאה ה-15.
בסופו של דבר, רוב חצי הכדור המערבי עבר לשליטת מדינות מערב אירופה, מה שגרם לשינויים ניכרים בנוף, באוכלוסייה, בצמחייה, ולבעלי חיים של אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית.
במהלך המאה ה-19 מעל ל-50 מיליון אירופאים היגרו לאמריקה מאירופה המערבית.
העידן שלאחר 1492 נקרא התקופה של חילופי הקולומביאנים, חילופי דרמטית של בעלי-חיים, צמחים, תרבות, אוכלוסיות אנושיות (כולל עבדים), רעיונות ומחלות מידבקות בין ההמיספרות האמריקאיות והאפרו-אירואזיות בעקבות מסעות קולומבוס באמריקה.
האנתרופולוג האמריקני הנרי דובינס העריך שב-1492, לפני הקולוניזציה האירופית של אמריקה, חיו באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית בין 90 ל-112 מיליון אנשים - כמות אוכלוסייה גדולה יותר מבאירופה באותה העת.
ההערכות הן שעד כ-95% מאוכלוסייה זו וצאצאיה נכחדו כתוצאה ממחלות מידבקות שנשאו עמם האירופאיים לעולם החדש.
אירופאיים ואפריקנים, שהיו חשופים למחלות שונות בעולם הישן במשך מאות שנים פיתחו חסינות טבעית נגדן אך הן פגעו קשות באוכלוסייה האמריקאית הילידית, לה לא הייתה חסינות זו.
הקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש (בהולנדית:Sint-Jan Berchmanscollege) הוא קולג' פרטי בבריסל שנוסד על ידי מסדר הישועים בשנת 1604. הוא ממוקם ליד כנסייה שנבנתה בשנת 1184.
המוסד הוקם בשנת 1604 וכבר באותה שנה היו בו 400 תלמידים.
בשנת 1773 הוא נסגר בעקבות החלטת קלמנס הארבעה עשר שעל מסדר הישועים להפסיק בפעילות חינוכית.
הבניין החל לשמש כבניין בית משפט ונהרס בשנת 1891.
בשנת 1814 מסדר הישועים הקים מוסד חינוכי מחדש והוא פעל בתוך הכנסייה.
עם הזמן הוא עבר לבניין נפרד.
בשנת 1908 בית ספר קיבל שמו של ז'אן ברכמן הקדוש.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 שפת הלימודים עברה בהדרגה מצרפתית להולנדית ואנגלית.
במהלך מלחמת העולם השנייה עמד בראש המוסד ז'אן בטיסט דה קוסטר והוא פעל להצלת והסתרת יהודים בשטח המוסד.
על פעילות זו הוא קיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
בקולג' הישועי על שם ז'אן ברכמן הקדוש למדו מספר אנשים בולטים של החברה הבלגית לרבות הרמן ואן רומפיי ואיבר פיירלו שהיו ראשי ממשלת בלגיה, אליזבת, נסיכת בלגיה, גבריאל, נסיך בלגיה, אסטריד, נסיכת בלגיה.
הקול האנושי הוא סרט קצר משנת 2020 שכתב וביים פדרו אלמודובר, על פי מחזהו של ז'אן קוקטו "הקול האנושי".
הסרט מציג אישה (טילדה סווינטון), המחכה בדירתה לגבר שנטש אותה, והיא מצפה שיבוא לקחת את חפציו.
זהו סרטו הראשון של אלמדובר בשפה האנגלית.
אישה מלווה בכלב קונה גרזן בחנות לכלי עבודה.
היא חוזרת עם הכלב לדירתה המהודרת, שעל אחד מקירותיה תלויה רפרודוקציה ענקית של הציור "ונוס וקופידון" של הציירת בת המאה ה-17 ארטמיזיה ג'נטילסקי.
האישה חושבת על הגבר שעזב אותה שלושה ימים קודם לכן, לאחר ארבע שנות זוגיות.
היא נסערת מאוד ועל סף קריסה נפשית.
מתברר שהדירה היא למעשה תפאורה של קירות חסרי תקרה בתוך מחסן גדול.
האישה לוקחת את הגרזן וחובטת בחליפת גבר שעל המיטה.
היא משליכה כלי אוכל ומנפצת אותם, ואחר כך בולעת שלל גלולות ונרדמת במיטה, עד שהכלב מעיר אותה.
היא עונה לשיחת טלפון באמצעות אוזניות בלוטות', כך שפניה גלויות במשך כל השיחה.
השיחה היא מהגבר שעזב אותה, והיא מתארת לו באריכות את מעשיה ומחשבותיה.
הוא מגיב בקצרה לדבריה, אך דבריו אינם נשמעים לצופה, כך שהשיחה נראית כמונולוג ארוך של האישה.
"אהבתי אותך כל כך", היא אומרת, ומספרת שדמיינה עצמה נועצת בו סכין.
היא אומרת לו שמזוודותיו מחכות לו, ומציינת ש"ארבע שנים של אושר אתך, הן יקרות מפז".
היא מפצירה בגבר שייקח את כלבו, המתגעגע אליו.
כשמתברר לה שהגבר לא מתכוון לבוא לקחת את חפציו אלא לשלוח שליח, היא מוחה: "אתה לא נפרד לשלום מאישה שאותה אהבת יותר מארבע שנים בשיחת טלפון", ומספרת לו על מצבה הנפשי המעורער.
האישה לוקחת ג'ריקן ומתיזה נוזל דליק על קירות הדירה העשויים עץ.
הגבר מטלפן שוב כדי להיפרד, והיא מבקשת ממנו שיביט לעבר ביתם.
היא מציתה את הבית ויושבת ומביטה בלהבות, תוך שהיא ממשיכה לדבר אל הגבר, עד להגעת הכבאים, ואז היא מסתלקת עם הכלב.
מחזהו של ז'אן קוקטו משנת 1928, "הקול האנושי", העניק בשנת 1988 השראה לסרטו של אלמודובר, "נשים על סף התמוטטות עצבים".
בפברואר 2020 פורסם שטילדה סווינטון תשחק בסרט הקצר "הקול האנושי", שאותו יביים פדרו אלמודובר, לפי תסריט שאותו כתב כעיבוד חופשי למחזה זה של קוקטו.
צילומי הסרט תוכננו לאפריל 2020, אך נדחו עקב מגפת הקורונה.
הצילומים העיקריים החלו ב-16 ביולי 2020, והסתיימו ב-27 ביולי.
צילומי הסרט נעשו תחת מגבלות הקורונה, כפי שתיארה סווינטון: "הבנו בזמן שעשינו את הסרט: אנחנו באולפן, אנחנו עם צוות קטן, יחסית.
הכל תחת ביקורת מלאה, בדקו אותנו כל הזמן, ופשוט עשינו את הסרט.
אחרי שבריר שנייה, שבו הבנתי שיהיו חברי צוות שלעולם לא אזהה ללא המסכות שלהם, ניגשנו לצילום הסרט כמו שנהגנו תמיד לצלם: מעט דברים ישתנו בעולם החדש הזה, והרבה מאוד לא ישתנה".
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-3 בספטמבר 2020 בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-24 בספטמבר הוקרן הסרט בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק, וב-17 באוקטובר הוקרן בפסטיבל הסרטים של לונדון.
הקרנת הסרט בספרד החלה ב-21 באוקטובר.
חברת Sony Pictures Classics רכשה את זכויות ההפצה בארצות הברית.
הקולג' לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי הוא אחד מארבעה עשר בתי הספר והמכללות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
הקולג' מאכלס את המחלקה לכימיה והמחלקה להנדסה כימית.
מלחקות אלו נחשבות לטובות בעולם.
הסגל ובוגרי הקולג' זכו ב-18 פרסי נובל, 9 פרסי וולף ו-11 מדליות לאומיות למדעים.
הקולג' מציע מסלולים לתואר ראשון בכימיה, הנדסה כימית וביולוגיה כימית.
ישנם גם מסלולים להנדסה כימית, הנדסת חומרים והנדסה גרעינית.
התוכניות התואר השני שלה מקנות תוארי MS ו-Ph.D.
הסגל והחוקרים במכללה הקשורים למעבדה הלאומית לורנס ברקלי אחראים לגילוי שישה עשר יסודות ובהם ברקליום, קליפורניום וסיבורגיום (הקרוי על שם בוגר הקולג' וחתן פרס נובל לכימיה גלן תיאודור סיבורג).
אף על פי שאוניברסיטת ברקלי החלה להציע קורסים בכימיה ב-1869, המכללה הוקמה רשמית רק ב-1872, והעניקה את הדוקטורט הראשון שלה.
בשנת 1885 לג'ון מקססון סטילמן.
סטילמן הוא זה שייסד מאוחר יותר את המחלקה לכימיה באוניברסיטת סטנפורד.
חטיבה להנדסה כימית הוקמה ב-1946, והפכה למחלקה ב-1957. המחלקה להנדסה כימית שינתה את שמה להנדסה כימית וביו-מולקולרית בשנת 2010 כדי לשקף את השאיפות המחקריות.
הקולג' נחשב לגדול במיוחד בתחומו, וכולל סגל של 96 פרופסורים, חוקרים ומרצים ו-963 סטודנטים לתואר ראשון, 539 לתארים מתקדמים ו-123 פוסט-דוקטורנטים.
באביב 2021 העניקה המכללה 187 תארים לתואר ראשון ו-93 תארים מתקדמים.
הסגל כולל חתן פרס נובל, שנים עשר חברים באקדמיה הלאומית להנדסה, 37 חברים באקדמיה הלאומית למדעים ו-34 חברים ב.
הקולוסוס החדש הוא סונטה שנכתבה על ידי אמה לזרוס במסגרת קמפיין גיוס תרומות להשלמת הבנייה של פסל החירות.
מגייס התרומות ויליאם מקסוול אוורטס פנה אל לזרוס וביקש ממנה לכתוב יצירה מקורית לכבוד תערוכת אמנות שנועדה לגייס כספים למטרה זו.
תחילה סירבה לזרוס באומרה כי "אני אינני כותבת על פי פקודה או דרישה", אך לאחר שפנתה אליה ידידתה, הסופרת קונסטנס קארי האריסון , ושכנעה אותה כי תרומתה זו יכולה להגביר את העניין הציבורי בבעיותיהם של פליטים המגיעים לחופי ניו יורק, לזרוס הסכימה להשתתף במאמץ הכללי.
כמו כן, לזרוס עצמה לקחה חלק בסיוע לפליטים היהודים שנמלטו מפוגרומי הסופות בנגב בשנים 1881–1882, וגם בכך היה כדי לעודד אותה לכתוב את השיר.
יומיים לאחר פנייה של האריסון הגישה לזרוס את שירה "הקולוסוס החדש" לתצוגה בתערוכה מ-1883 (פסל החירות עצמו נחנך לראשונה ב-1886), לצד שירים, ציורים ופרטי אומנות אחרים.
השיר פורסם בתפוצה מצומצמת בעיתונות בניו-יורק במהלך ינואר 1884 אך נשכח במהרה.
בימינו השיר מוכר ונלמד בבתי ספר יסודיים ובחטיבות הביניים ברחבי ארצות הברית, והוא נכס צאן ברזל בספרות האמריקאית של המאה ה-20 וביתר שאת בכל הקשור לשירי הגירה.
הקולג' למוזיקה של לנדון הוא בית ספר למוזיקה בלונדון.
הוא אחד משמונה בתי ספר נפרדים, היוצרים יחד את אוניברסיטת מערב לונדון.
הקולג' נוסד בשנת 1887 והתנהל כקונסרבטוריון עצמאי למוזיקה, ששכן ברחוב גרייט מלבורו במרכז לונדון עד 1991. אז עבר הקולג' לאילינג והיה לחלק מן הפוליטכניק של מערב לונדון (שהיה לאוניברסיטת עמק התמז וב-2011 שינה את שמו לאוניברסיטה של מערב לונדון.)
ב-1996 הקימה אוניברסיטת עמק התמז בית ספר בשם הקולג' של לונדון למוזיקה ותקשורת, שכלל את הקולג' למוזיקה ומגוון של תחומים הנוגעים לתקשורת, כגון טכנולוגיית מוזיקה, רדיו, עיתונאות ושאר אמנויות יצירתיות ודיגיטליות.
ב-2005 שונה השם LCM לפקולטה לאמנויות, עם נושאים קשורי-אמנות, בניהול המחלקה למוזיקה.
מאז מרץ 2007 חזרה המחלקה למוזיקה לפעול תחת השם הקולג' למוזיקה של לונדון.
בראש קתדרת ההלחנה והמחקר עומד המלחין פרנסיס פוט, הנודע בעיקר כמלחין מוזיקת קודש כוראלית ויצירות לעוגב.
יצירותיו מבוצעות בכארבעים מדינות ברחבי העולם.
פרופסורים אורחים בקולג' כוללים את גאי וולפנדן, ניק אינגמן וכן (לאחר פרישתו מתפקיד המנהל) ג'ון מקייב.
בתוכנית ארוכה ומצליחה של "סדנאות מלחינים" השתתפו סטיבן מונטגיו, ג'ונתן דוב, ג'ודית וייר, דייוויד סוור, ג'ודית בינגהם, דירדרה גריבין ועוד.
כיתות אמן לפסנתר ניתנו על ידי מרטינו טירימו, ג'ון ליל, הווארד שלי ועוד אמנים בולטים בתחומם.
הקול בראש 2 הוא סרט התבגרות אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של אולפני פיקסאר ודיסני משנת 2024. את הסרט ביים קלסי מאן, על פי תסריט מאת מג לה-פוב ודייב הולשטיין.
זה הוא סרט האנימציה הקולנועי הרווחי ביותר.
זהו הסרט השני באורך מלא בזיכיון "הקול בראש" ומהווה סרט המשך ל"הקול בראש" משנת 2015. עלילת הסרט עוקבת אחר הילדה המתבגרת, ריילי, ובמטה הרגשות שלה מתפתחים רגשות חדשים.
את הסרט (בגרסה האנגלית) מדבבים איימי פולר, פיליס סמית', לואיס בלאק, דיאן ליין וקייל מקלכלן שממשיכים לדבב את הדמויות שדיבבו בסרט הראשון, ואליהם מצטרפים טוני הייל, ליזה לפירה, מאיה הוק, איו אדבירי, אדל אקסרצ'ופולוס, פול וולטר האוזר וקנסינגטון טלמן.
הסרט הוכרז במהלך כנס "D23" בספטמבר 2022, כאשר מאן, מארק נילסן ולה-פוב צורפו כבמאי, מפיקה ותסריטאית.
בנוסף הוכרז שפולר, סמית', בלאק, ליין ומקלכלן ישובו לדבב את דמויותיהן.
בנובמבר 2023, הייל, לפירה והוק הצטרפו לצוות השחקנים.
במרץ 2024, אדבירי, אקסרצ'ופולוס, האוזר וטלמן הצטרפו לצוות השחקנים.
לאחר מכן, נמסר כי הולשטיין כתב את התסריט יחד עם לה-פוב.
הסרט מציג את רעיון "5 עד 27 רגשות" של במאי הסרט הראשון, פיט דוקטר.
ב-10 ביוני 2024 הוקרן הסרט לראשונה בתיאטרון "El Capitan", בלוס אנג'לס.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-14 ביוני 2024, ובישראל ב-12 ביוני 2024. הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים, והכניס 1.462 מיליארד דולר ברחבי העולם.
בנוסף, הוא זכה להיות הסרט עם הפתיחה השלישית הטובה ביותר אחרי "משפחת סופר-על 2" (2018) והרימייק של "מלך האריות" (2019).
שנתיים לאחר שעברה לסן פרנסיסקו, ריילי אנדרסן בת ה-13 מתחילה את לימודיה בתיכון.
הרגשות המואנשים שלה – שמחה, עצב, פחד, גועל וכעס – אחראים כעת על מרכיב חדש שנוצר במוחה של ריילי, הנקרא "תחושת העצמי", בו מאוחסנים זכרונות ותחושות שמעצבים את אמונותיה של ריילי.
שמחה, המנסה למלא את תחושת העצמי רק בזיכרונות חיוביים, יצרה מנגנון שמרחיק את הזיכרונות השליליים לאחור במוחה של ריילי.
ריילי וחברותיה הטובות, ברי וגרייס, מוזמנות למחנה הוקי קרח לסוף השבוע, שם ריילי מקווה להתקבל לנבחרת בית הספר החדש שלה, הפיירהוקס.
עם זאת, בערב שלפני המחנה מופעל "אזעקת התבגרות", וצוות של עובדים במוח משדרג את קונסולת הרגשות, מה שגורם לכאוס במפקדה.
הרגשות מגלים כי כעת ריילי מגיבה בצורה מוגזמת לכל קלט שהם מספקים לקונסולה.
ארבעה רגשות חדשים – חרדה, קנאה, מבוכה ושיעמום – מגיעים ומתחילים להתנגש עם הרגשות המקוריים על הגישות שלהם.
במיוחד, שמחה רוצה שריילי תיהנה במחנה, בעוד חרדה מתמקדת בהשגת מקום בנבחרת ובמציאת חברים חדשים, בעיקר לאחר שריילי מגלה שברי וגרייס ילמדו בתיכון אחר.
תחת שליטתה של שמחה, ריילי גורמת בטעות לכלל המחנה להיענש על ידי המאמנת הקפדנית רוברטס.
חרדה, שמחליטה שריילי צריכה להשתנות כדי להתאים את עצמה לשחקנים הבוגרים יותר, מעבירה את תחושת העצמי לאחור במוחה של ריילי וכולאת את שמחה, עצב, פחד, כעס וגועל בכספת הזיכרונות.
חרדה, קנאה, שיעמום ומבוכה יוצרים תחושת עצמי חדשה המבוססת על חרדה ומעודדים את ריילי להתחבר לשחקנית הפופולרית ואל אורטיז, דבר שמרחיק אותה מחברותיה ברי וגרייס.
שמחה, עצב, פחד, כעס וגועל מצליחים לברוח מהכספת; בעוד שהאחרים הולכים להשיב את תחושת העצמי המקורית של ריילי, עצב חוזרת למפקדה כדי להכין את השבתם באמצעות צינור ההחזרה.
עצב מתגלה על ידי מבוכה, אך מתוך חרטה על תוכניתה של חרדה, הוא עוזר לה להישאר מוסתרת ובסופו של דבר אף מסייע לה לצאת.
תחת שליטתה של חרדה, ריילי מתגנבת למשרדה של המאמנת רוברטס ומגלה ביומן שלו כי ריילי לא נחשבת מוכנה להפוך לפיירהוק.
הרגשות הישנים מוצאים את תחושת העצמי הישנה על הר של זיכרונות שליליים שהופקדו על ידי מנגנונה של שמחה.
מאחר שחרדה השמידה את צינור ההחזרה, הם גורמים למפולת של זיכרונות שמחזירה אותם למפקדה, והזיכרונות השליליים נשפכים לתוך מערכת האמונות של ריילי.
חרדה מבינה שתחושת העצמי שהיא יצרה עבור ריילי מבוססת על ספק עצמי, מה שגורם לריילי להיכשל בניסיון האחרון שלה להיכנס לנבחרת, לפגוע בגרייס בטעות ולהישלח לתיבת העונשין.
מחרידה, חרדה משתלטת על הקונסולה בסערת רגשות, מה שגורם לריילי להתקף חרדה.
כאשר שמחה חוזרת למפקדה, היא מוצאת את חרדה עדיין בשליטה אך משותקת; שמחה משכנעת אותה כי ריילי לא צריכה להשתנות כדי שיהיה לה עתיד טוב יותר.
חרדה נרגעת, ושמחה משיבה את תחושת העצמי המקורית של ריילי, אך התקף החרדה נמשך.
לאחר שחרדה מודה כי אינה יכולה לקבוע מי ריילי באמת, שמחה מבינה שהדבר נכון גם עבורה.
שמחה מסירה את תחושת העצמי הראשונה ומאפשרת להיווצר תחושת עצמי חדשה המבוססת על זכרונות חיוביים ושליליים של ריילי.
הרגשות מאמצים את תחושת העצמי השלישית הזו, מרגיעים את ריילי ועוזרים לה להשלים עם ברי וגרייס.
הקונסולה קוראת לשמחה, שנוטלת פיקוד ומסייעת לריילי לסיים את המבחנים לנבחרת ההוקי בשמחה.
ריילי מתחברת עם ואל ושאר שחקני הפיירהוקס בתיכון, תוך שמירה על החברות עם ברי וגרייס.
כשהיא חיה בשלום, הרגשות המקוריים והחדשים פועלים יחד כדי להגן על ריילי, שבודקת בטלפון שלה את תוצאות הגיוס לפיירהוקס ומסתכלת במראה עם חיוך גאה.
דמות תיאור הדמות מדבב/ת באנגלית מדבב/ת בעבריתצבע שמחה רגש השמחה של ריילי.
איימי פולר דקלה הדרצהוב עצב רגש העצב של ריילי.
פיליס סמית' שירלי לילוכחול פחד רגש הפחד של ריילי.
טוני הייל עידו רוזנברגסגול כעס רגש הכעס של ריילי.
לואיס בלק אלברט כהןאדום גועל רגש הגועל של ריילי.
אחראית לשמור על ריילי מדברים שאינם נראים טובים עבורה, וכן לשמור על תדמיתה בפני חבריה.
ליזה לפירה עינת אזולאיירוק חרדה רגש החרדה של ריילי.
מאיה הוק לורן סבירכתוםקנאהרגש הקנאה של ריילי.איו אדבירישחר קדושטורקיזשעמוםרגש השעמום של ריילי.אדל אקסרופולוסלור אזולאיאינדיגומבוכהרגש המבוכה של ריילי.פול וולטר האוזרכפיר מדניצקיורודנוסטלגיהרגש הנוסטלגיה של ריילי.ג'ון סקוויבאריקה פנקסבז'
לאחר הצלחתו של הסרט "הקול בראש", פיט דוקטר הנביט רעיונות לסרט המשך בזמן שהמועמדויות לסרט הראשון נחשפו בטקס פרסי אוסקר ה-88. בספטמבר 2022, פיקסאר אישרו התפתחות לסרט המשך במהלך כנס D23, ואיימי פולר ודוקטר פתחו בדיון על הסרט.
קלסי מאן הוכרז כבמאי סרט ההמשך, ומארק נילסן כמפיק בפועל, בעוד שמג לה-פוב חוזרת כתסריטאית הסרט.
כדי להשתמש בבניית עולם "אמיתי", מאן השתמש ברעיון "חמש עד 27 רגשות" של דוקטר מהסרט הראשון שהציג במהלך הפקתו.
בנוסף, ציין מאן כי הוא יוסיף עוד תשעה רגשות חדשים, אך הוא הרגיש שהעלילה אינה יכולה לעקוב אחר הרבה רגשות שלא תורמים לעלילה.
לאחר הקרנת "ניסיון", החליט מאן להוריד את כמות הרגשות.
במהלך פיתוח הסרט, גייסה פיקסאר קבוצה בעל תשעה בני נוער, שכונתה "הצוות של ריילי", על מנת לספק משוב על הסרט כדי להעניק לקהל הרחב את גיל ההתבגרות באופן מדויק.
איימי פולר קיבלה הצעה של 5 מיליון דולר שכולל בונוסים משתלמים לדבב ולשוב על תפקידה.
בעקבות מחלוקת על השכר, מינדי קלינג וביל היידר סירבו לחזור; לפי דיווחים הוצעו להם ולשאר המדבבים שחזרו 100,000 דולר לכל אחד, שווה ערך ל-2% מהמשכורת של פולר.
ב-9 בנובמבר 2023, הופץ טיזר-טריילר, ונחשף כי טוני הייל וליזה לפירה החליפו את תפקידם של היידר וקלינג בתור פחד וגועל, ומאיה הוק הצטרפה אל צוות המדובבים בתור הרגש החדש – חרדה.
בחן מאן את הוק באמצעות שיחת זום במהלך ששהה בחופשה משפחתית עם ילדיו, וציין כי ההופעה ה"מודאגת" שלה "גורמת לו לדמעות".
ב-1 בינואר 2024, נמסר כי ג'ון סקוויב הצטרפה לצוות השחקנים כרגש נוסטלגיה.
ב-7 במרץ 2024, חשפה דיסני כי איו אדבירי, אדל אקסרופולוס, פול וולטר האוזר, קנסיגנטון טלמן, דיאן ליין וקייל מקלכלן הצטרפו לצוות המדבבים, כאשר אדבירי, אקסרופולוס והאוזר ידבבו את הרגשות החדשים: קנאה, שיממון ומבוכה.
מחליפה טלמן את קייטלין דיאס בתור ריילי.
ליין ומקלכלן שבים לדבב את הוריה של ריילי.
בנוסף, מצטרפות לצוות לילימאר הרננדז, שמדבבת שחקנית הוקי בשם ולנטינה, ואיווט ניקול בראון, שמגלמת את מנהיגת קבוצת ההוקי, וסומאיה נורידין-גרין וגרייס לו מדבבים את ברי וגרייס, חברותיה של ריילי.
ב-7 במרץ 2024, עם יציאת הטריילר, נחשף כי אנדריאה דצמן הלחינה את פסקול הסרט, והחליפה את המלחין מייקל ג'אקינו.
ב-10 ביוני 2024, הסרט הוקרן בפרימיירה בתיאטרון "El Capitan" בלוס אנג'לס.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-14 ביוני 2024, והוא גם הוקרן באותו יום בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי של אנסי.
בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-12 ביוני 2024.
ב-9 בנובמבר 2023, הופצו הטיזר-טריילר לסרט, יחד עם כרזת הסרט.
ג'יימס וית'ברוק מ-"Gizmodo" ורותם רוסק מ-"Inverse" הדגישו את הצגתם של ארבעה רגשות חדשים שנראו בכרזה: מבוכה, חרדה, שעמום וקנאה.
הטיזר הגיע ל-157 מיליון צפיות ב-24 שעות הראשונות כשהופץ בכל פלטפורמות המדיה החברתית, והפך לטריילר המונפש הנצפה ביותר בתולדות דיסני.
לאחר מכן, במהלך סופרבול LVIII שודר קליפ מתוך הסרט.
ב-7 במרץ 2024 יצא הטריילר השני יחד עם כרזת הסרט הרשמית.
ב-11 באפריל 2024, התקיים כנס הסינמקון, ושם הוצג 35 הדקות הראשונות של הסרט.
ב-5 ביוני 2024, פורסם כי תקציב הסרט הוא 200 מיליון דולר.
ב-10 ביוני, העריך אתר "וראייטי" כי הסרט עתיד להכניס 85 מיליון דולר בסוף השבוע לעלייתו לאקרנים.
נכון ל-24 ביולי הסרט הרוויח 600.9 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ועוד 861.8 מיליון דולר ברחבי העולם, כ-1.462 מיליארד דולר במצטבר.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט הרוויח 154.2 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ועוד 140 מיליון דולר ברחבי העולם, הרווח יוצא יחד 294 מיליון דולר.
בעקבות זאת הסרט זכה לפתיחה הגדולה ביותר בהיסטוריה של פיקסאר.
בנוסף הסרט זכה לפתיחה הגדולה ביותר של שנת 2024.
ב-30 ביוני נודע כי הסרט הגיע לרף של מיליארד דולר בקופות, וכך נהפך לסרט הראשון של דיסני שהגיע לסכום זה במהרה תוך 19 יום כאשר שבר את השיא של "לשבור את הקרח 2" משנת 2019.
ב-10 ביולי נודע כי הסרט עקף את "משפחת סופר-על 2" משנת 2018 וכך הפך לסרט המרוויח ביותר של פיקסאר.
ב-24 ביולי נודע כי הסרט הפך לסרט ההנפשה המרוויח ביותר של דיסני מאז לשבור את הקרח 2 משנת 2019. באוגוסט של אותה השנה הסרט הפך לסרט האנימציה הראשון שחצה את קו מיליארד הדולר בקופות הבינלאומיות.
רק 12 סרטים בהיסטוריה הצליחו לחצות את קו המיליארד דולר מהשוק הבינלאומי בלבד, ו-11 מהם היו סרטי לייב-אקשן.
הוא גם הפך לסרט האנימציה המצליח ביותר בהיסטוריה, עם הכנסות עולמיות בסך 1.649 מיליארד דולר.
השווקים המובילים להכנסות של הסרט כוללים את מקסיקו (102.2 מיליון דולר), ברזיל (80 מיליון דולר), בריטניה (72.7 מיליון דולר), צרפת (62.6 מיליון דולר), וקוריאה הדרומית (60.8 מיליון דולר).
בסוף 2024 פורסם כי "הקול בראש 2" היה הסרט המצליח ביותר בבתי הקולנוע בישראל באותה שנה ומכר במהלך השנה למעלה ממיליון כרטיסים.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" הסרט זכה לציון של 91% על בסיס 248 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.7/10. קונצנזוס האתר כתב כי .
באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסרט זכה לציון של 74/100, על בסיס 54 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות טובות".
צופים שנשאלו על ידי האתר "CinemaScore", העניקו לסרט ציון ממוצע של "A+", בעוד שהאתר "PostTrak" דיווח כי צופים שנשאלו העניקו לסרט 4.5/5 כוכבים, וש-72% מתוכם הצהירו שאכן ימליצו עליו לאחרים.
מוירה מקדונלד מכתב העת "The Seattle Times" העניקה לסרט 3.5/4 כוכבים, וציינה כי היא משבחת את צוות המדבבים ואת הסרט.
רובי קולין מהעיתון הבריטי "דיילי טלגרף" העניק לסרט 4/5 כוכבים, והוא שיבח את ההנפשה הממוחשבת, המטאפורות והשנינות.
אוון גליברמן ממגזין "וראייטי" שיבח את דיבובה של הוק כחרדה ואת ההשפעה הרגשית של הסרט, וכינה אותו כ"הסיפור הנוקב יותר של גיל ההתבגרות מאז 'כיתה ח''".
ב-D23 הוכרזה סדרה קצרה בשם "סטודיו לחלומות", שעלילתה בין הסרט הראשון לשני, בה ריילי בת 13. הסדרה עלתה לדיסני+ ב-11 בדצמבר 2024.
הקולוניאליזם הספרדי באמריקה הוא מושג המתייחס למערכת קולוניאליסטית התיישבותית ורווחתית שהושלטה על ידי ספרד משנת 1493 עד לשנת 1898. הספרדים גילו את אמריקה לאחר שהספן האיטלקי כריסטופר קולומבוס הגיע ליבשת וחשב שמדובר באסיה.
עם זאת, אמריגו וספוצ'י היה הראשון שהבין כי מדובר ביבשת חדשה, ולכן היא קרויה על שמו.
ספרד שלטה על רוב יבשת אמריקה במשך מאות שנים.
במלחמת ארצות הברית–ספרד שהתקיימה בשנת 1898, ספרד נאלצה לוותר על השטחים האחרונים בהם החזיקה (קובה, פוארטו ריקו וגואם) ולתת אותם לארצות הברית במסגרת חוזה פריז.
הספרדים ראו בעמים הילידים של יבשת אמריקה ככוח עבודה פוטנציאלי.
בנוסף לכך, הטריטוריה הגדולה של אמריקה, הייתה מלאה במשאבי טבע כגון זהב וכסף.
לאחר כיבוש היבשת, הספרדים החלו להמיר את דתם של הילידים לנצרות קתולית, לעיתים בכוחנות.
האימפריה הספרדית בנתה מבצרים צבאיים ומבני מיסיון לאורך היבשת בשביל לבסס את כוחה ולדכא התנגדות.
ספרדים וספרדיות התיישבו קרוב לאוכלוסיות ילידים ובקרבת משאבי טבע.
האימפריה הספרדית שלטה ברוב אמריקה, למעט בברזיל, שנשלטה על ידי האימפריה הפורטוגזית, מתוקף חוזה טורדסיאס.
בין השנים 1492-1832, 1.86 מיליון ספרדים התיישבו ביבשת אמריקה, ו-3.5 מיליון ספרדים נוספים היגרו לאחר הכרזת העצמאות של ארצות הברית (1776).
עם זאת, אוכלוסיית הילידים חוותה ירידה של 80% עקב מחלות, עבודות בכפייה, העברתם לאזורים שונים ביבשת (רדוקציה), ובשנים שלאחר מכן עקב המרה לנצרות קתולית.
בתגובה לירידה באוכלוסיות הילידים ובשל דיווחים על ניצולם, האימפריה הספרדית חוקקה עבורם חוקי הגנה, בעוד שהאירופאים ייבאו עבדים מאפריקה, מה שהוביל להופעתה של אוכלוסייה מעורבת ביבשת שנקראה "קסטה" (Casta).
הספרדים לא היו זרים לקולוניאליזם.
כשהם החלו לכבוש את אמריקה, המשפט שהיה מזוהה עימם היה "זהב, כבוד ואלוהים" ("Gold, Glory, God").
ההתרחבות הביאה לשיפור מעמדם של הספרדים ולשגשוג כלכלי של האימפריה שלהם.
גם פעילות המיסיון הייתה חשובה עבור הספרדים.
על מנת להיכנס ליבשת, משלחות ספרדיות מומנו על ידי מנהיגיהן ומשתתפיהן, אך לא על ידי הכתר.
המשלחות לא זכו לחיילים או לשכר אלא הצטרפו בתקווה לרווח כלכלי.
מנהיג המשלחת (אדלנטדו), היה עשיר ושכנע את הכתר להעניק לו ולמשתתפיו אישור משלחת.
המשתתפים הביאו שריון ונשק משלהם, ובעלי סוסים קיבלו רווח נוסף.
הרנאן קורטס ופרנסיסקו פיסארו היו מהכובשים הספרדים הבולטים של המאה ה-16.
הכובשים היו מקיימים בריתות עם אוכלוסיות ילידים, ובכך הם הצליחו לכבוש חלקים נרחבים מהיבשת.
לדוגמה, כיבוש האימפריה האצטקית נעשתה בזכות שיתוף פעולה בין טלאקסקאלה (Tlaxcala) לבין קורטס והספרדים.
הקולג' למדעי הטבע והרוח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי היא הגדולה מבין 15 הפקולטות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והיא אחראית על תחומי מדעי הרוח, החברה והטבע במסגרת מדעי הרוח הכלליים (ליברל ארטס).
הפקולטה הוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 1915, בעקבות מיזוג של שלוש פקולטות נפרדות: הפקולטה לאותיות (Letters).
הפקולטה למדעי החברה, והפקולטה למדעי הטבע.
נכון לשנת הלימודים 2022–2023, למדו בפקולטה כ־23,601 סטודנטים לתואר ראשון וכ־2,417 סטודנטים לתארים מתקדמים.
בשונה ממרבית הפקולטות האחרות באוניברסיטה, אשר מעניקות תארים ראשון במדעים (B.Sc.), הפקולטה לאמנויות ומדעים מעניקה תואר ראשון באמנויות בלבד (B.A.) לכל מסלוליה ברמת התואר הראשון.
הפקולטה לאמנויות ומדעים (L&S) מחולקת לחמש חטיבות עיקריות:
מבין החטיבות לתארים מתקדמים, מדעי החברה היא הפופולרית ביותר, ואחריה מדורגות חטיבות המדעים המדויקים, מדעי הרוח והאמנויות, ולבסוף מדעי החיים.
חטיבת הסטודנטים לתואר ראשון משרתת את כ-23,000 תלמידי התואר הראשון בפקולטה.
לכל חטיבה יש הנהלה עצמאית הכוללת דקאן, סגן דקאן ועוזרי דקאן.
הדקאנית הראשית של הפקולטה כולה היא פרופ' ג'ניפר ג'ונסון-הנקס.
בפקולטה מלמדים כ-750 אנשי סגל, וביניהם 13 זוכי פרס נובל, 3 זוכי פרס פוליצר ו-12 מקבלי מלגת מקארתור.
מרבית הסטודנטים לתואר ראשון באוניברסיטה משתייכים לפקולטה לאמנויות ומדעים.