tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החל מהעשור השני של המאה ה-21 עוסק אריאל-ניל בעבודות קוליות במגוון שפות.
חברות הפקה גרמניות שוכרות את שירותיו של לוי בכדי לדבב סדרות טלוויזיה וסרטים תיעודיים לגרמנית.
בין היתר ניתן לציין סדרות דוברות אנגלית כגון המותחן הבלשי ששודר ב-2015 ברשת AXN White הגרמנית, דרמת הפשע ב-FOX בגרמניה, והסדרה דיג שיצר גידי רף ששודרה ב-2016 בערוץ הגרמני RTL ואף בערוץ HOT3 הישראלי.
לצד עבודות הדיבוב מתמחה לוי בקריינות מקצועית בהזמנות מגופים שונים, ובכללם מוזיאונים, אתרי הנצחה, תערוכות ומיצבים שונים.
עבודתו הראשונה הייתה ב-2011 כשחברת ההפקה הגרמנית Tonwelt Studios פנתה אל לוי בבקשה להקליט קריינות בגרסה העברית של במוזיאון שבעיר קלן, בבניין ששימש את הגסטפו הנאצי.
בשנים שלאחר מכן הקליט לוי מספר פרויקטים דומים במוזיאונים שונים, ביניהם סיור השמע באתרי ההנצחה של מחנה הריכוז בוכנוואלד, של אהלם בהנובר (בי"ס יהודי שהפך לכלא הגסטפו ושימש משכן לבתי יהודים) ובמוזיאון שבארמון הלבורן ליד זלצבורג, בו נטל את תפקיד הבימוי באולפן ההקלטות והנחה את השחקנים דוברי העברית.
אחד הפרויקטים המשמעותיים ב-2020 הוזמן עבור המוזיאון היהודי בברלין, כאשר אריאל-ניל ביים את כל הגרסה העברית של מדריך השמע ותרם את קולו בהקלטת הקריינות, ובכך מיצב את עצמו כאחד הקריינים הבולטים בגרמניה ובאוסטריה בעבודות בשפה העברית.
בשנת 2018 קריין לוי בעברית את דמותו של אשתון בסרט התיעודי הנעלם מאת גלעד ברעם ואדם קפלן, ובכך סייע ליוצרים להעביר את המסרים של הבלוגר-העיתונאי, שאינו יכול להיחשף בקולו ובדמותו האמיתיים.
בסרט תיעודי גרמני ששודר בערוץ SWR באותה שנה, Allein unter Flüchtlingen (לבד בין פליטים) בכיכובו של העיתונאי טוביה טננבוים, ליווה אריאל-ניל את הסרט בקריינות וכן דיבב את טוביה (שהתראיין באנגלית) בתרגום לגרמנית.
כמו כן עוסק לוי בתרגום ועיבוד עבור הטלוויזיה הגרמנית.
שנהסדרה / סרטערוץיוצרבמאיתפקידסוג התפקיד2016Die Akte GeneralARDשטפן וגנר, אלכסנדר בוראששטפן וגנרצבי מלחיןאורח2023המטרה: מינכןSky Germanyמרטיו בנקה, מיכל אבירםפיליפ קדלבאךקריין חדשותאורח2024Die LiebeskümmererNetflix Germanyאנטוניה רוטר, לירמן מלטה ולדינגשיראל פלגפליקסאורח
שנהקטגוריהיצירה / מיקוםתפקידשפה2011מוזיאוןמוזיאון אל-דה קלןקריינות סיור אודיועברית2014סדרת טלוויזיההאישה המכובדתדיבוב (דמויות שונות)גרמנית2015סדרת טלוויזיהדיגדיבוב (דמות: חיים)גרמנית2017סדרת טלוויזיהSnowfallדיבובגרמניתתערוכהZentrum für Politische Schönheitקריינות מיצבגרמנית2018סרט תיעודיהנעלםקריינות (דמות: אשתון)עבריתסרט תיעודיAllein unter Flüchtlingenקריינות ודיבוב (דמות: טוביה)גרמניתמוזיאוןאתר ההנצחה בוכנוולדקריינות סיור אודיועברית2020מוזיאוןהמוזיאון היהודי בברליןקריינות ובימוי סיור אודיועברית2021מוזיאוןGedenkstätte Ahlemקריינות סיור אודיועברית2022תסכית רדיוThe mysterious Moleקריינות ובימוי (דמות: אנאלי גולדברג)אנגלית2023מוזיאוןארמון הלברוןבימוי סיור אודיועברית
בשנת 1995 הגיחה לראשונה אנאלי גולדברג, האלטר אגו של אריאל-ניל לוי כדמות פוסט דראג.
אנאלי היא פסיכואנליטיקאית של חדר חושך ויוצרת מולטימדיה, מיסודות חיי הלילה הקווירים התל אביביים של שנות ה-90, המתעסקת בחתך שבין חיי-לילה קווירים ותיאטרון פוסט דרמטי.
גולדברג פעלה גם תחת שלל דמויות ושמות דראג אחרים, עבדה בליין הפליירום באלנבי 58 עם עופר ניסים, הופיעה באירועים היסטוריים של הקהילה הגאה כגון אירועי הויגסטוק הראשוניים בשנת 1997 בגן העצמאות, ולאחר מכן בשנת 1998 על במות חגיגות הגאווה בגן מאיר.
אנאלי הופיעה באופן קבוע עם גילה גולדשטיין, אבינוף פרומר וקים קונקשיין בקברט של נינו אורסיאנו במרתף העליון בבית ליסין.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 הייתה פעילה בחיי הלילה הברלינאים ושיתפה פעולה עם עשרות אמניות קוויריות שחיות בעיר.
רשימה חלקית של פעילותה של אנאלי גולדברג במסיבות קוויריות, ליינים ואירועים מיוחדים, בערים תל אביב וחיפה
אנא לולו, קווירחנה, קוקשוק, סירופ חיפה, אלנבי 58, קולומבריום, שחיתות, למון, האנגר 11, וויגסטוק 1997 בגן העצמאות, המרץ2, KEX, פארסה, "מופע הקברט של נינו" בית ליסין
רשימה חלקית של פעילויות בליינים קווירים, מועדונים וערבים מיוחדים בברלין
אנאלי גולדברג תשתף פעולה בסינגל שיצא בהפקתו של , המפיק המוזיקלי שכתב לרופול את הלהיט You Better Work.
לוי הוא הומוסקסואל מוצהר, אשר יצא מהארון בשנת 1992 והיה חלק פעיל בחיי הלילה הגאים של תל אביב בשנות התשעים.
ב-2011 התחתן בגרמניה עם זוגתו ליצירה ולחיים הילה גולן.
ב-2018 נפרדו כאשר לשניים בת משותפת.
בשנת 2021 השתתף בגרמניה בפרויקט יציאה מהארון משותפת ל-185 שחקנים ושחקניות, המכונה , שעורר דיון ציבורי בגרמניה בנושא ייצוג להט"בי בתעשיית התרבות.
אריאל-ניל מעורב בפעילות קהילתית בנושאים להט"בים וקווירים החל מאמצע שנות התשעים של המאה ה-20.
בין השנים 2004–2005 קיבל לוי מלגת הצטיינות מ
בשנים 2005–2008 הוענקה לאריאל-ניל מלגת הצטיינות נוספת מטעם קרן
2010 - "דקת דומיה", פרס ההצגה האורחת הטובה ביותר במסגרת "עכו 2", פסטיבל עכו
2012 - "פוליו", פרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו
2012 - "פוליו", פרס עיצוב החלל בפסטיבל עכו למעצבת תמר גינתי
2019 - "מורר: אנטומיה של משפט", זוכה פרס אנסמבל השחקנים הטוב ביותר, מטעם גילדת השחקנים הגרמנית
בשנת 2022 קיבל מלגה מקרן אמני הבמה עבור פרויקט מחקר: "אנאלי גולדברג וההורמונים המשוגעים"
2023 - זוכה פרס ההוקרה למעורבות בחיי הלילה הלהט"בים בברלין, יחד עם מלכות הדראג אולימפיה בוקאקיס (מייסדת הליין Get Fucked) ואוזינג גלופ הבריטית
אריאל: רבעון לאמנויות ולמדע בישראל היה כתב עת לאמנות, ספרות ומדע בישראל במספר שפות זרות (המהדורה העיקרית באנגלית) שהופיע בשנים 1962–2003 בפיקוח המחלקה לקשרי תרבות ומדע (משנת 1993 אגף קשרי תרבות ומדע) של משרד החוץ.
כתב העת הציע סקירה מקפת של תחומים רבים באמנות, בספרות ובמדעים בישראל, בהם שירה ופרוזה, אמנות פלסטית וקולנוע, תיאטרון ומוזיקה, ארכאולוגיה ואדריכלות.
בין כותביו היו אישים מהמובילים בתחומיהם בארץ.
הרבעון, שהיה מעין "כרטיס ביקור" תרבותי של ישראל, שהציג כלפי חוץ את פניה החיוניות והתוססות, זכה לביקוש, והיה אפוא כלי יעיל בשירות ההסברה הישראלית.
בשנות קיומו של כתב העת ראו אור למעלה ממאה גיליונות שלו (הגיליון ה-100 הופיע ב-1995).
"אריאל" נוסד בימיו של מרדכי אבידע, שכיהן כמנהל המחלקה לקשרי תרבות מ-1961, והיה מעין המשך מורחב ומשוכלל של העלון הרבעוני "Cultural Events in Israel" שהוציאה המחלקה קודם לכן, בימיה תחת יהודה יערי.
בהמשך התבצעה עריכתו והפצתו בידי גוף פרטי, אך נותרה בפיקוח המחלקה לקשרי תרבות ומדע.
העורך המייסד היה יצחק הלוי-לוין (Halevy-Levin), בהשתתפותו של יהודה יערי.
הלוי-לוין ערך קודם לכן מספר פרסומים עבור המחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית, בהם כתב העת הספרותי Israel Argosy.
עורך המשנה המייסד לצדו היה העורך והמתרגם איש משרד החוץ שמשון ענבל (קלינגר).
הגיליונות הוקדשו לנושאים כמו תחיית הלשון העברית, ש"י עגנון, ירושלים, המוזיקה בישראל, ישראל והאסלאם ועוד.
כן הופיעו במסגרתו תרגומים של יצירות עבריות לשפות זרות.
בחוברת הראשונה התפרסמו בין השאר סקירות על הארכאולוגיה בארץ, פיתוח הקרמיקה בארץ, מהדורה מדעית חדשה של התנ"ך, ועידה בינלאומית למדעי היהדות, בית הספר לתיאטרון בתל אביב, פסטיבל המוזיקה הישראלי, ספרים חדשים וסקירה של אמנויות ומדעים.
תשומת לב ניכרת הוקדשה לעיצוב ולהדפסה, והרבעון הופיע בהידור, על נייר משובח ובלוויית תמונות צבע.
החומר שהופיע ברבעון שימש לפרסומים על ישראל בשפות ומדינות נוספות.
המהדורה העיקרית (בשפה האנגלית) הודפסה בעשרות אלפי עותקים, וכתב העת זכה לביקוש רב במדינות שונות.
לדברי העיתונאי דניאל בלוך ב"דבר" ב-1978,
הלוי-לוין כיהן כעורך הרבעון עד פטירתו ביולי 1969, חמישה וחצי חודשים לאחר ששכל את בנו, סגן , שנפל ברמת הגולן במלחמת ההתשה.
אחריו (מ-1970) ערך את כתב העת יהודה הנגבי, ואחריו המשורר, המתרגם והעורך ט.
בשנת 1975 התמנתה יעל לוטן לעורכת הרבעון.
פועלה כפעילת שמאל לא עלה תמיד בקנה אחד עם השקפותיהם של אנשי משרד החוץ.
ב-1978 התחוללה שערורייה כאשר יו"ר ועדת ההסברה של משרד החוץ, חבר הכנסת מטעם הליכוד זלמן שובל, החליט בהתייעצות עם שר החוץ משה דיין להוציא מגיליון הרבעון (לאחר הדפסתו) שיר של המשורר הדרוזי-פלסטיני-ישראלי סמיח אל קאסם, בטענה כי הלה מתנגד למדינה ומסית נגד מוסדותיה ונגד צה"ל.
על רקע זה, בסוף שנת 1979, כעבור כחמש שנות פעילותה כעורכת, הסתיים תפקידה, ועתידו של הרבעון הוטל בספק.
על רקע האיום לסגור את כתב העת כתב חיים גורי (בחתימת "חגור") כי "מן הראוי להזכיר, כי בן-18 שנות קיומו היה [כתב העת] דוברה של ישראל בארבע שפות אל האינטליגנציה הבינלאומית וכי בכמה ארצות, הננעלות בפנינו, היה "אריאל" בבחינת שגריר מכובד...
"אריאל" היה מאז היווסדו ועד היום – לרבות חמש השנים האחרונות שבהן היה בעריכתה של יעל לוטן, נציג נכבד של תרבותנו לדורותיה ולססגוניותה בשער בת רבים".
בשנת 1981 חודש פרסומו של הרבעון, תחת שרביטו של אשר וייל, שכיהן כעורכו עד סגירתו ב-2003.
משנת 1995 הופיע הרבעון באופן תדיר בחמש שפות (אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית וספרדית) ומדי שנתיים גם בערבית.
אריאל, המרכז לתולדות ירושלים בימי הבית הראשון, הוא מוזיאון להיסטוריה וארכאולוגיה ומרכז תרבותי וחינוכי של יד יצחק בן-צבי.
נמצא בקרן הרחובות בוני החומה ופלוגת הכותל ברובע היהודי בירושלים.
המרכז כולל דגם גדול של העיר ירושלים בתקופת בית ראשון, חיזיון אורקולי "הרוח בחומר" וכיתות להדרכה של מבקרים ותלמידים.
אריאל בן-ציון (לוי) (7 במאי 1880 – 9 בנובמבר 1932) היה פילוסוף, היסטוריון, רב ומשורר בן היישוב הספרדי בירושלים.
נודע כפעיל ציוני כריזמטי והיה בעל תרומה משמעותית להפצת הציונות בתפוצה הספרדית-מזרחית.
אריאל בן ציון (לוי) נולד בירושלים בשנת 1880 (תר"מ), בן למשפחה ספרדית-מרוקאית המייחסת את מוצאה לר' אברהם אבן חסדאי מברצלונה.
אביו היה ר' יהושע ציון הלוי ממנהיגי קהילת יהודי פאס שבמרוקו, שעלה לארץ ישראל במהלך המאה ה-19 והיה פעיל בחוגי ישיבת המקובלים בית אל.
בנעוריו קיבל בן ציון חינוך יהודי מסורתי ולמד מפי אביו בישיבות "בית אל", "חסד אל" ו"תפארת ירושלים".
כבר בעודו בן 15 כתב סיפור בהמשכים בשם "הנולדה בקדושה", שיצא לאור בעיתון "היהודי" הלונדוני.
בצעירותו שהה אצל קרובים של אביו באלג'יר, ולאחר מכן המשיך ללימודי היסטוריה, ספרות ופילולוגיה שמית בחמש אוניברסיטאות בשווייץ וגרמניה.
הוא השלים בהצטיינות תואר ד"ר בפילוסופיה ובשפות שמיות באוניברסיטת ברן עם דיסרטציה שעסקה בשומרונים ומסורותיהם (1912), ולאחריו חזר לארץ ישראל.
בשנים 1912–1913 שהה בא"י ועסק בהוראה ובכתיבה קבועה של מאמרים לעיתונות העברית.
בשנת 1913 כיהן כרב של קהילת ביטולה (מונסטיר) בסרביה (במקדוניה של היום).
בשנים 1913–1920 שהה בגרמניה, שם הוציא לאור בתרגום לגרמנית את ספרו הראשון "חופת המוות" (Die Hochzeit des Todes) ועסק בפעילות ציונית באגודות ספרדיות מקומיות כגון "אספרנסה" (וינה).
לאורך תקופה זו ביקר לפרקים בארץ ישראל.
מראשית שנת 1920 עבד בשירות ההסתדרות הציונית, ומאותה שנה עד סוף חייו שימש כשליח מגייס תרומות עבור קרן היסוד.
לשם גיוס התרומות נסע בין קהילות יהודיות ברחבי העולם, ובעיקר בין קהילות ספרדיות ומזרחיות בסוריה, עיראק, הודו, סין, סינגפור, מצרים, צפון אפריקה, תימן, מקדוניה, ספרד, פורטוגל, דרום אמריקה ועוד.
במהלך נסיעותיו בעולם פעל כדי לגייס יהודים לתרום ולפעול למען הציונות ובניין היישוב היהודי בארץ ישראל, וכן עבור הסברה של הרעיון הציוני ומטרות יהודיות אחרות למנהיגים ומובילי דעת קהל לא-יהודיים בארצות שבהן ביקר (כגון חברו המשורר ההודי רבינדרנת טאגור).
בביקוריו בארצות המזרח התיכון הוא נפגש אף עם מדינאים ערביים, כולל עם המלך פייסל הראשון בשנת 1922.
ד"ר בן-ציון הותיר את חותמו על הקהילות היהודיות הרבות שאותן ביקר.
הוא היה ראשון השליחים הציונים לקהילת יהודי עדן בתימן ובמהלך ביקורו יצר קשרים מוצלחים עם מנהיגי ועשירי הקהילה וקישר ביניהם למוסדות היישוב העברי בארץ ישראל.
נאומיו בפני חברי קהילת עדן בערבית ועברית עוררו התרגשות רבה.
בצפון אפריקה פעילותו ונאומיו במרוקו הספרדית היו בעלי השפעה חשובה על התפתחות הפעילות הציונית באזור בתקופה זאת, והשפעתו ניכרה גם בקרב הקהילות היהודיות במרוקו הצרפתית.
בארגנטינה נאומיו הרהוטים בספרדית השפיעו על בני הקהילה הספרדית-מרוקאית להקים ארגון ציוני בשם "בני קדם" שבראשו עמדו עשירי הקהילה.
ביקורו נזכר כ"ציון דרך בתולדות היהודים הספרדים בארגנטינה".
בצפון אמריקה התקבל באהדה ונשא נאומים מעל במות יהודיות בערים שונות בארצות הברית וקנדה.
על ביקורו של ד"ר בן-ציון בפורטוגל כתב ראש הקהילה היהודית בפורטוגל, פרופ' משה בן שבת אמזאלק, את המילים הבאות:
בשאנגחאי, סין התקבל בחמימות בביתו של איש העסקים סאלח חרדון שמיעט בדרך כלל לתרום למטרות יהודיות, וביחד איתו יזם עמותה שגייסה כספים לקידום התרבות היהודית בארץ ישראל.
בעיראק גייס סכום עתק של 140 אלף ליש"ט במונחים של 1923 מאיש העסקים יחזקאל שם טוב מבצרה.
בבגדאד התקבל תחילה בהסתייגות מצד עשירי וראשי הקהילה, אך לאחר שהצליח לקבל מכתב מהמלך פייסל המאשר את פעילותו במדינה, הצליח לייסד ועד מקומי למען קרן היסוד שבראשו עמדו מנהיגי הקהילה והחכם באשי שלה.
השפעה דומה הייתה לו גם בארצות הנוספות בהן ביקר.
ד"ר בן-ציון ניצל את נסיעותיו גם עבור רכישה ואיסוף של כתבי-יד נדירים מרחבי הקהילות היהודיות הספרדיות, ולאורך השנים הקים אוסף גדול ממדים של ספרים בכתבי יד, בעיקר מצפון אפריקה.
האוסף שמור כיום באוניברסיטת אלברטה הקנדית.
ארכיונו האישי שכולל ממאמריו, רשמי מסעותיו והתכתבויותיו עם אישים שונים מרחבי העולם היהודי מצוי גם הוא בקנדה.
הוא לקח חלק בקונגרס הציוני ה-11 בווינה כנציג מארץ ישראל, וכן נבחר למזכיר כבוד בוועד הפועל הציוני.
השתתף גם בקונגרס הציוני ה-15 כנציג מטעם יהודי ארגנטינה.
כמו כן היה מעורב בהקמת ההתאחדות העולמית של היהודים הספרדים.
בהפסקות שבין נסיעותיו בעולם שב לארץ ישראל, והיה בין מייסדי ישיבת "מחזיקי תורה" בירושלים.
כמו כן היה אחראי לרכישת אדמות בנתניה, ושכונת "בן ציון" בעיר קרויה על שמו.
ד"ר בן ציון היה פוליגלוט ושלט בין היתר בשפות אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, עברית וערבית.
הוא פרסם מספר רב של מאמרים מחקריים בעיתונות ובכתבי עת בשפות אלו, בהם העיתונים העבריים האור, החרות והעולם.
מחקריו עסקו במיוחד בנושאי יהדות ספרד ויהדות המזרח, בלשנות שמית, קבלה ופילוסופיה.
בין מאמריו בעיתונות מאמר על המיסטיקה בכתביו של מוריס מטרלינק שפורסם ב"העולם" ב-1914, מסה על תימן, מאמרים על "הד האינקוויזיציה", "החסידות הספרדית בא"י", "בית אל" משכן המקובלים בירושלים" "לשאלת הערבים והיהודים" (באנגלית) ועוד.
הוא פרסם מספר ספרים, בהם ספר שירה ופרוזה קצר שיצא לאור בעברית וגרמנית בשם "הילולה" .
הספר יצא לאור עם הקדמה שחיבר לכבודו המשורר הגרמני ריכרד בר הופמן, שכתב על בן ציון כי במקור "הילולה" היה אמור לשמש מבוא לספר נרחב יותר בשם "רפאל", אך בן-ציון החליט לפרסם אותו בנפרד ולא הספיק בחייו להוציא לאור את ספרו "רפאל" שנשאר בכתב יד.
ספר נוסף שבן ציון הוציא לאור הוא "שר שלום שרעבי" (בעברית ובאנגלית), העוסק ברבי שלום שרעבי וכולל שירה וסיפורי אגדות שונים שבן-ציון אסף לגביו לאורך השנים.
הספר המחקרי החשוב ביותר שפרסם הוא "הזוהר בספרד המוסלמית והנוצרית", שיצא לאור בלונדון בשנת 1932 עם הקדמה מאת אחד המזרחנים הידועים ביותר של התקופה, סר אדוארד דניסון רוס.
הספר תורגם בהמשך לספרדית (עם הקדמה מאת הפילוסוף הספרדי מיגל דה אונאמונו), פורטוגזית ויצא לאור בהמשכים בעיתונות העברית.
עבור ספר זה בן-ציון נבחר כחבר האקדמיה להיסטוריה במדריד.
מלבד מאמריו וספריו המחקריים פרסם גם מאמרים בעיתונות על נושאים תרבותיים, על ענייני השעה ועל הסכסוך המתעצב בין יהודים לערבים בארץ ישראל.
הוא היה תומך אדוק של המפעל לתחיית הלשון העברית, והיה בקשר קרוב עם איתמר בן-אב"י (בנו של אליעזר בן-יהודה) לאורך השנים.
הוא האמין שהתחייה של התרבות העברית צריכה להתבצע תוך חזרה לשורשיה הטבעיים במזרח, לאותה "ההרמוניה הנפלאה של הנשמה המזרחית התמימה, המקבלת היא את הקצב שלה מכינורו של דוד".
הוא חי בתקופה בה הסכסוך בין יהודים לערבים בארץ ישראל עוד לא נראה כבלתי-נמנע, והאמין כי הסברה ניאותה לעמים הערביים על התועלות שבית לאומי ליהודים בארץ ישראל יביא למזרח התיכון, תוכל להחליש את התנגדותם למפעל הציוני.
עוד האמין כי יהודי ארצות המזרח, ובמיוחד הדור הצעיר המשכיל, יכולים להיות הגשר שיסביר לעולם הערבי את מטרות הציונות, אם ההנהגה הציונית תשכיל להשתמש בהם לכך.
הוא נפטר בעודו בפריז, ב-9 בנובמבר 1932 (י' בחשון תרצ"ג) בגיל 52 בלבד והובא למנוחות בארץ ישראל.
הלווייתו חלה בבוקר של 24 בנובמבר תחילה ברחובות תל אביב ולאחר מכן בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים, בו נקבר.
בין הסופדים לו היו הרב עוזיאל, נחום סוקולוב, יהודה בורלא ודוד ילין.
חברו המשורר היהודי-גרמני קארל וולפסקהל חיבר שיר לזכרו, שלאחר מכן תורגם גם לצרפתית על ידי חברם המשותף המשורר האמריקאי אדוארד רודיטי.
היה נשוי בצעירותו לרחל בת רחמים מזרחי, ממנה היו לו שתי בנות: מרים וחנה.
אשתו רחל נפטרה בשנת 1912 ממחלה בדמי ימיה.
בהמשך חייו (1925) נישא לאידה, עיתונאית ופעילה ציונית קנדית, שנסעה עמו בשליחויותיו ברחבי העולם היהודי.
אריאל בן ציון, שר שלום שרעבי, ירושלים: זוטות, 1930 - תר"ץ.
אריאל בן ציון, הילולה, ירושלים: תרבות, 1927 - תרפ"ח.
קטלוג אוסף כתבי היד שלו
ד"ר אריאל בן ציון, ברית אבות, החרות, 25 ביוני 1913.
(על קהילת יהודי תטואן במרוקו).
אריאל בן דיין (נולד ב-14 במרץ 1975) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה אשר פיקד בעבר על חטיבת המרום ועל יחידות עוקץ ולוט"ר.
עם גיוסו לצה"ל התנדב בן דיין לפלס"ר שריון של חטיבה 500. בפלס"ר עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר.
עם סיום הקורס שימש במספר תפקידי פיקוד בצה"ל ובהם רל"ש אלוף פיקוד הדרום, יואב גלנט וכמפקד בית הספר לקליעה, צליפה ולוחמה בטרור.
לאחר מכן מונה למפקד יחידת עוקץ.
בתפקידו הבא שימש כמפקד מרהו"ם בדרגת אל"ם.
בשנת 2014 נשפט וננזף על ידי הקחצ"ר, יהודה פוקס, בשל העובדה כי אישר לתורם פרטי לערוך מסיבת בת מצווה במתקן אדם.
בין היתר לקח בן דיין חלק במבצע שובו אחים.
בשנת 2017 פרש משירות הקבע.
לאחר שירותו כיהן כסמנכ"ל תפעול בקבוצת אדלסון, דירקטור בחברת אלקו ובחברת אירודרום.
בן דיין בוגר תואר ראשון במנהל עסקים וכלכלה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
אריאל בריקמן (נולד ב-1 בינואר 1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס קרב בחיל האוויר ופיקד על בסיס חצור.
בריקמן גדל בקיבוץ ברור חיל, הוא בנם של שרה, ניצולת שואה ויחזקאל בריקמן שעלו מפולין.
התגייס לצה"ל וסיים קורס טיס במגמת קרב.
לאחר האימון המתקדם שירת כטייס F-4 פנטום בטייסת העקרב.
בהמשך שירותו בחיל האוויר שימש סגן מפקד טייסת, פיקד על טייסת 102 בשנים 1999 עד 2001 ועל טייסת 101 בשנים 2001 עד 2003. ביולי 2006 מונה למפקד בסיס חצור ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון השנייה.
כיהן כמנכ"ל קרן רמון ע"ש אילן ואסף רמון וחבר בצוות הטייסת - מתחם סימולטורי טיסה שנמצאת במבנה סינמה סיטי גלילות.
אריאל הוא ביטוי המופיע במספר הקשרים תנ"כיים ובמיתולוגיה הנוצרית הוא שם של מלאך.
הביטוי "אריאל" (לא במשמעות של מלאך) מופיע לראשונה בספר ישעיהו:
אזכור נוסף מופיע בספר יחזקאל, שם הוא משמש ככינוי למזבח: "ומהאריאל ולמעלה קרנות ארבע".
בעקבות כך גם האזכור שבישעיהו פורש כמתייחס לירושלים שנקראה על שם המזבח ישעיהו כ"ט ז "הֲמוֹן כָּל-הַגּוֹיִם, הַצֹּבְאִים עַל-אֲרִיאֵל".
בתיאורי הקרבות של מישע נגד שעבוד ממלכת ישראל מתאר מישע את כיבוש העיר נבו ואת שביית "אראל דודה והבאתו לאל המואבי"… (שורה 12: "ואשב משם את אראל דודה וא(ס)חבה לפני כמוש").
המושג "אראל" נדון ארוכות במחקר.המושג .
במדבר כו, טז-יז) משפחת אראלי היא אחת ממשפחות שבט גד.
ובאשר ל-"דודה", ישנם חוקרים הקושרים אותו לשם דוד.
אבל, בעת ההיא המאה ה-9 לפנה"ס, עדיין לא נעשה שימוש באימות קריאה –א,ה,ו,י בכתב הכנעני, ולכן הימצאות האות "ו" באמצע מילה, אומרת דרשני.
במצבת מישע ישנן שתי מילים בלבד שהאות "ו" נמצאת במרכזן – יהווה ו- דודה.
ולכן נראה שמדובר בכלי פולחן כלשהו.
בספרות חז"ל "אריאל" הפך לכינוי להיכל, שהיה בצורת טרפז - "צר מאחריו ורחב מלפניו ודומה לארי"..
בתרגום התנ"ך ליוונית (ובהמשך לשפות אחרות) לא תורגמה המילה כהלחם "ארי-אל", האריה של אלוהים, אלא הושארה ככתבה, כשֵׁם.
במשמעות של ישות קדושה או מלאך, פרופ' האריס פלטשר טען כי השם "אריאל" מופיע בספר חנוך א' (מהספרים החיצוניים).
וכמלאך התקבעה דמותו בנצרות: לפי התאולוג היינריך קורנליוס אגריפה (במאה ה-16),
ייתכן והמונח האכדי ארלו (ḫarālu) מתייחס למשכן האלים בהרים או בשאול, או לדיירי השאול.
אריאל הוא אף כינוי לאל הגנוסטי דמוי האריה, שדמותו תוארה רבות כשהוא בעל ראש אריה - כך מכנה אותו סופיה (החוכמה) במיתוס הבריאה הגנוסטי
אריאל הוא יצור שמימי המנהיג את צבא רוחות האי במחזה "The Tempest" של ויליאם שייקספיר.
המלאך אריאל הוא דמות משנית ב-"Paradise Lost" מאת ג'ון מילטון (1667).
אריאל בנבג'י (נולד ב-1979) הוא יוצר ובמאי טלוויזיה ישראלי.
למד בישיבת מעלה גלבוע ושירת כלוחם בנח"ל.
ב-2008 סיים לימודי קולנוע וטלוויזיה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
במהלך לימודיו עבד כמקרין ומפיק סרטים בסינמטק ירושלים.
ב-2008, סרט הגמר שלו, "ימי התשובה של רחמים חנוכה", זכה בציון לשבח בתחרות וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הסרט עוסק ברחמים חנוכה המשתחרר מהכלא בעשרת ימי תשובה וחוזר לגור עם אביו, סופר סת"ם.
רחמים מקווה לפתוח דף חדש בחייו, אלא שאביו הזקן התחייב לכתוב ספר תורה למשפחת חמישה, המאיימת על חיי שניהם אם אביו לא יסיים את עבודתו במועד.
עם תום לימודיו פנה בנבג'י ליצירה בטלוויזיה הישראלית.
כתב את התסריט לעונה הראשונה של "בלו נטלי" (2010) יחד עם רוית הכט ונויה נוריאל, ביים את סדרות הטלוויזיה "אורים ותומים" (2011) ששודרה ב-Yes, ו"נויורק" (2012–2014) ביחד עם שוקי בן-נעים, אהד זקבך ואלעד חן.
בנבג'י נשוי למירב ואב לשלושה.
ימי התשובה של רחמים חנוכה (סרט סטודנטים, במאי ותסריטאי, 2009)
בלו נטלי (סדרת דרמה, דיאלוגיסט, 2010)
אורים ותומים (סדרת טלוויזיה) (סדרת דרמה, במאי, 2011)
מריו (סדרת קומדיה לילדים, במאי, 2017)
שבאבניקים (סדרת דרמה, במאי, 2017)
בעלת החלומות (הוט, במאי, 2021)
אריאל ארנברג (נולד ב-11 באוקטובר 2001) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי, אלוף ישראל עד גיל 18. סגן אלוף אירופה עד גיל 16 לשנת 2017, ומקום שלישי באירופה עד גיל 18 לשנת 2018.
בשנת 2014 קיבל דרגת אמן פיד"ה ובשנת 2017 השיג דרגת אמן בינלאומי והפך בכך לאמן הבינלאומי הצעיר ביותר בישראל.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-14 בישראל, לפי מד כושר.
אריאל ארנברג הוא בנם של שמואל (שמוליק) ארנברג, יועץ נדל"ן ושל יעל ארנברג, פקידת בנק.
מאמניו הם רבי-האמנים: מיכאל רויז, טל בראון והאמן הבינלאומי אסף גבעון.
וכן עובד עם רב-אמן רם סופר.
בשנים 2015-2025 ייצג את מועדון כפר סבא בליגה הלאומית.
החל מעונת 2026 החל לייצג את מועדון ראשון לציון.
2009 – זכה במקום ראשון באליפות ישראל עד גיל 8, שנערכה בכפר סבא, לאחר שצבר 7 נקודות מ-7 אפשריות.
2011 – סיים במקום השני באליפות ישראל עד גיל 10, שנערכה בפתח תקווה, לאחר שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות.
2013 – סיים במקום שלישי באליפות ישראל עד גיל 12, שנערכה בפתח תקווה, לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2013 – זכה במקום הראשון בתחרות הפתוחה במכביה ה-19, שנערכה בירושלים בטרם מלאו לו 12.
2014 – זכה במקום הראשון באליפות ישראל עד גיל 14, לאחר שצבר 8.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2014 – בגיל 13, סיים במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 14.
2015 – סיים במקום שני באליפות ישראל עד גיל 14, לאחר שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות.
2015 – זכה במקום ראשון, בתחרות סגורה לצורך קבלת ציונים לדרגת רב-אמן, לאחר שצבר 5.5 נקודות מ-9 אפשריות, וזאת אף על פי שהיה מדורג מלכתחילה במקום האחרון.
2016 – היה שותף לזכייתה של נבחרת ישראל באליפות אירופה לנוער עד גיל 18.
2017 – זכה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 16, שנערכה ברומניה, לאחר שצבר 7.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2018 – זכה במדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 18, שנערכה בריגה שבלטביה, לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות.
אריאל בית הלחמי (נולד ב-14 בפברואר 1966) הוא מאמן כדורסל ישראלי המאמן את נבחרת ישראל ובנוסף משמש כיועץ מקצועי של הנבחרות באיגוד הכדורסל.
בית הלחמי התחיל את דרכו במכבי גבעת שמואל שם אימן קבוצות נוער וכן את קבוצת הבוגרים עמה הגיע לחצי גמר הפלייאוף ולגמר גביע המדינה.
כמו כן אימן בית הלחמי את אליצור אשקלון, עירוני נהריה, בני השרון, הפועל גלבוע גליל, הפועל תל אביב והפועל אילת.
בית הלחמי אימן גם את נבחרת העתודה של ישראל אותה הוביל לזכייה באליפות אירופה ב-2018 (שהייתה הראשונה בתולדותיה) וב-2019. בנוסף שימש בית הלחמי כעוזר מאמן נבחרת ישראל ומאמנה של הנבחרת האולימפית.
בית הלחמי מכונה "מאמן הצווארון הכחול" בשל יכולתו לנצל את מלוא הפוטנציאל של קבוצות "קטנות" בעלות תקציב נמוך.
בית הלחמי גדל בגבעת שמואל, שם שיחק כדורסל בקבוצות הנוער ובגיל 16 הוקפץ לקבוצה הבוגרת ושיחק בשורותיה בליגה השנייה והשלישית.
בהמשך דרכו שיחק בית הלחמי גם באליצור פתח תקווה והפועל יהוד אך נאלץ לפרוש ממשחק בגיל 29 בשל פציעה בקרסול.
בית הלחמי פנה לאימון והחל את דרכו במחלקת הנוער של גבעת שמואל ובקבוצת הבוגרים של הפועל יהוד בליגה הארצית, שם אימן במשך כשנתיים וחצי ולאחר מכן אימן את מכבי הוד השרון במשך כחצי שנה.
במהלך עונת 1998/9 מונה למאמן הקבוצה הבוגרת במקומו של אילן קובלסקי שהחליף בעצמו את זיו ארז.
בהדרכתו ניצחה גבעת שמואל ארבעה משחקים מתוך עשרה וירדה ליגה בתום העונה.
הקבוצה חזרה לליגה הבכירה לקראת עונת 2000/2001 ובית הלחמי המשיך להדריכה עד תום עונת 2002/2003. בעונה זו הגיעה גבעת שמואל לחצי גמר הפלייאוף ולגמר גביע המדינה.
בשנים אלו בלט בקבוצה צ'ארלס מינלנד אשר בעונת 2002/2003 הוביל את הליגה בנקודות ונבחר לשחקן המצטיין של העונה.
ב-2003 עבר בית הלחמי לאמן את אליצור אשקלון ובעונת 2004/5 הוביל את הקבוצה למקום השלישי בליגה בתום העונה הסדירה ולהשתתפות בבית חצי הגמר אותו סיימה במקום הרביעי והאחרון.
באותה עונה נבחר בית הלחמי למאמן העונה של אתר ספסל בעוד שחקניו קורי קאר, אבי סוכר וארז כץ נבחרו בהתאמה לשחקן העונה, שחקן העונה הישראלי ושחקן ההגנה של העונה.
לאחר שלוש עונות באשקלון עבר בית הלחמי לנהריה.
את עונתו הראשונה בקבוצה סיימה נהריה במקום החמישי והחמיצה את הפיינל פור.
במהלך עונת 2007/8 הוחלף בית הלחמי על ידי רוני בוסאני שהצליח להוביל את הקבוצה לפיינל פור.
זמן קצר לאחר תחילת עונת 2008/9 החליף בית הלחמי את משה ויינקרנץ כמאמנה של בני השרון.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השישי והודחה על ידי מכבי חיפה בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
עונה לאחר מכן חזר בית הלחמי לאשקלון שסיימה את עונת 2009/10 במקום השישי והודחה על ידי הפועל גלבוע גליל ברבע גמר הפלייאוף.
בית הלחמי פוטר מתפקידו במהלך עונת 2010/11 כאשר הקבוצה שקועה בתחתית הליגה והוחלף על ידי אלי רבי.
אשקלון סיימה את העונה במקום האחרון שמוביל לליגה הלאומית אולם שינויים שהוכנסו בתקנות הליגה אפשרו לאשקלון לקנות את דרכה לעונה נוספת בליגה.
בינואר 2012 חזר בית הלחמי לבני השרון/הרצליה במקומו של עדי אזולאי.
במרץ 2013 הוחלף בית הלחמי על ידי מתן חרוש.
זמן קצר לאחר מכן חזר בית הלחמי לאשקלון, במקומו של עדי אזולאי, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בית הלחמי המשיך לאמן את אשקלון בליגה הלאומית, אך זמן קצר לאחר פתיחת עונת 2012/13 התפטר מתפקידו בעקבות רצף הפסדים.
בית הלחמי שב לליגת העל במרץ 2015 כאשר מונה למאמן הפועל גלבוע גליל במקומו של ברק פלג אך לא הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה.
בעונה לאחר מכן זכתה הקבוצה באליפות הליגה הלאומית לאחר ניצחון בחמישה משחקים על אליצור קריית אתא וחזרה לליגת העל.
לאחר שהקבוצה סיימה את עונת 2016/17 במקום התשיעי הוארך חוזהו של בית הלחמי בקבוצה בעונה נוספת.
גלבוע/גליל סיימה את עונת 2017/8 במקום השישי והודחה על ידי הפועל ירושלים בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
את עונת 2018/19 החלה גלבוע גליל עם שישה ניצחונות בשמונת המחזורים הראשונים אך אז ספגה שמונה הפסדים רצופים ולבסוף סיימה את עונה במקום העשירי והחמיצה את הפלייאוף.
בקיץ 2019 מונה בית הלחמי למאמנה של הפועל תל אביב.
בינואר 2020 פוטר בית הלחמי כאשר במאזנה של הפועל תל אביב שישה ניצחונות ועשרה הפסדים.
ב-20 ביולי 2020 מונה למאמן הפועל אילת וחתם לשנתיים בקבוצה.
אילת סיימה את עונת 2020/21 במקום השלישי וגברה על הפועל חיפה בסדרת רבע גמר הפלייאוף לפני שהודחה על-ידי מכבי תל אביב בחצי הגמר.
שחקן הקבוצה קייסי פראת'ר נבחר לשחקן המצטיין של העונה.
אילת סיימה את עונת 2021/22 במקום התשיעי והחמיצה את הפלייאוף.
כמו כן השתתפה אילת ביורופקאפ והודחה לאחר שלב הבתים הראשון.
בתום העונה הוארך חוזהו של בית הלחמי לעונה נוספת.
ב-25 בדצמבר 2022 התפטר בית הלחמי מאימון אילת, וב-9 בינואר 2023 חתם בגלבוע גליל.בית הלחמי לא הצליח למנוע את נשירתה של גלבוע לליגה הלאומית ועזב את הקבוצה לאחר סיום העונה.
ב-4 ביולי 2024 מונה בית הלחמי למאמנה של הפועל עפולה וחתם לעונה אחת.
עפולה סיימה את עונת 2024/25 במקום ה-12 ונמנעה מירידת ליגה בזכות ניצחון במחזור האחרון על הפועל חיפה.בית הלחמי סיים את תפקידו בעפולה בקיץ 2025 בזמן שעפולה נערכה לאיחוד עם הפועל אילת, איחוד שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל.
בקיץ 2005 מונה אריאל בית הלחמי כעוזרו של צביקה שרף בנבחרת ישראל (לצדו של יעקב ג'ינו) ונטל חלק ביורובאסקט 2005 בסרביה.
בקיץ 2007, זמן קצר לפני יורובאסקט 2007 בספרד שוחרר בית הלחמי לבקשתו מהתפקיד.
בקיץ 2008 הדריך בית הלחמי את נבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה בלטביה.
שנה לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה ביוון דורגה הנבחרת במקום ה-15 ונשרה לראשונה לדרג ב'.
ב-2012 הדריך בית הלחמי את נבחרת הנוער באליפות אירופה דרג ב' שנערכה בבוסניה.
ישראל סיימה את הטורניר במקום השביעי ונותרה בדרג ב'.
באותה שנה הדריך בית הלחמי את נבחרת הנוער גם בטורניר אלברט שווייצר אותו סיימה הנבחרת במקום העשירי.
אותו בקיץ 2017 הדריך בית הלחמי את הנבחרת האולימפית באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי והוביל אותה למקום השישי.
באוקטובר 2017 מונה בית הלחמי שוב כמאמנה של נבחרת העתודה.
ב-22 ביולי 2018 הוביל את נבחרת העתודה של ישראל לזכייה ראשונה בתולדותיה באליפות אירופה שנערכה בקמניץ שבגרמניה.
ב-21 ביולי 2019 הוביל את נבחרת העתודה של לישראל לזכייה שנייה ברציפות באליפות אירופה, לאחר שגברה על ספרד 92:84 בגמר הטורניר שהתקיים בישראל.
בספטמבר 2019 פרש בית הלחמי מתפקידו בנבחרת העתודה.בספטמבר 2020 חזר לאמן את נבחרת העתודה.
בנובמבר 2021 מונה אורן אהרוני למאמן נבחרת העתודה ובית הלחמי מונה למאמנה של נבחרת ישראל עד גיל 25 המתמודדת באוניברסיאדה.
ב-17 במרץ 2023 מונה למאמן הנבחרת הבוגרת.
בנוסף לכך מונה למנהל המקצועי של הנבחרות באיגוד הכדורסל במקומו של פיני גרשון.
בקיץ 2023 שיחקה נבחרת ישראל בשלב הראשון של הטורניר הקדם-אולימפי שנערך באסטוניה ובפולין והודחה בשלב חצי הגמר על-ידי נבחרת בוסניה.נבחרת ישראל העפילה ליורובאסקט 2025 לאחר שסיימה את שלב הבתים במקום הראשון עם מאזן של חמישה ניצחונות והפסד.
הנבחרת הוגרלה לשחק בטורניר בבית ששוחק בפולין, אותו סיימה במקום הרביעי, עם מאזן של שלושה ניצחונות ושני הפסדים, והעפילה לשמינית הגמר לראשונה מאז יורובאסקט 2015. בשמינית הגמר הודחה הנבחרת על-ידי נבחרת יוון.
אריאל ברונז (נולד ב-16 ביולי 1984 באודסה) הוא יוצר, במאי, מחזאי, משורר, אמן פרפורמנס, שחקן ומורה לתיאטרון.
ברונז הוא בוגר בתי הספר למשחק ניסן נתיב ויורם לוינשטין ובית הספר לאמנות מנשר.
כיום הוא מורה למחזות שייקספיר בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב.
זוכה פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לשנת 2018.
במקביל הוא משמש כמנהל אמנותי שותף ובמאי הבית של תיאטרון קליפה.
ברונז בולט בזירת התיאטרון העכשווי בישראל במופעיו השנויים במחלוקת.
עבודותיו נועדו לעורר הדים ציבוריים ותקשורתיים נרחבים; ברונז מנצל את תרבות הפופ בכדי להעביר לקהל ביקורת נוקבת וקשה לעיכול, באמצעות שימוש בדימויים, סמלים וקלישאות מקומיות.
בעבודותיו ניכרת הביקורת שלו על מדינת ישראל ועל הצביעות של אזרחיה.
ב-6 במרץ 2016 עלה שמו לכותרות כאשר הוזמן מטעם העיתון "הארץ" להופיע ב"ועידת ישראל לתרבות" עם יצירתו "Love the Juice".
במהלך המופע הקהל עזב את האולם והפריע למהלך ההצגה בקריאות בוז.
ברונז סירב לרדת מהבמה וכשמאבטחי הוועידה ניסו להפסיק את המופע, נעץ בתגובה בישבנו דגל לבן.
בתקשורת פורסם שמדובר בדגל ישראל, מה שהוביל לגינויים קשים נגדו מצד אנשי ימין דוגמת הראפר "הצל" ושרת התרבות מירי רגב, שמשרדה הגיש נגדו תלונה במשטרה באשמת "פגיעה בכבוד דגל המדינה".
אחרים הגנו על מעשיו בטענה שמדובר ביצירת אוונגרד שהוצגה במהלך כנס למען חופש הביטוי והיצירה.
ברונז טען בחקירתו כי מדובר היה באלתור.
בספטמבר 2025 נחקר ביחידת להב 433 בחשד להסתה לטרור בגלל שיר שכתב ופרסם בעמוד הפייסבוק שלו.
+שם היצירהסוגשניםמאתמסגרתכןקולנוע2025נדב לפידסרט קולנוע עלילתי באורך מלאנשמותתיאטרון2025רועי חן
+פרסום / אירועשנהגרנטה - מגזין לספרות חדשה2017פסטיבל תל אביב לשירה2016הו!
11 - גיליון מיוחד: מחזות2015אירועי לילה לבן בבית אריאלה2014מגוון אירועי ספוקן וורד ברחבי הארץ2011 - 2014פסטיבל מטולה לשירה2009
אריאל אטיאס (נולד ב-9 במאי 1999) הוא אתלט ישראלי, פעמיים ברציפות אלוף ישראל (2019 ו-2020) בקרב עשר ושיאן ישראל בקרב עשר.
אטיאס נולד בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי.
בילדותו עסק בענפי ספורט רבים, כגון שחייה, כדורגל וכדורסל, אך החליט להתמקד באתלטיקה כשהגיע לגיל 11, ובגיל 16 התחרה לראשונה בקרב רב, באליפות ישראל לקדטים בקרב עשר, בה זכה במדליית זהב בשיא ישראלי חדש לקדטים של 6,143 נקודות.
אטיאס זכה באליפויות ישראל רבות לגילאי קדטים ונוער, גם בקרב עשר וגם במקצועות אחרים, ושבר שיאים ישראליים רבים לגילאים אלה.
הוא אף זכה במדליית כסף בקרב עשר בפסטיבל האירופי לקדטים, והתחרה גם באליפות העולם לקדטים ובאליפות אירופה לנוער.
בחודש ינואר, באליפות איטליה בקרב שבע, אטיאס סיים במקום רביעי בשיא ישראל חדש של 5031 נקודות.
במהלך התחרות קבע שיא אישי חדש בהדיפת כדור ברזל של 13.63 מטר, שיפור של שני סנטימטרים לשיאו הקודם.
באליפות ישראל בקרב עשר שנערכה בחודש אפריל זכה אטיאס במדליית זהב בשיא ישראלי עד גיל 23 של 6939 נקודות, על אף שביום התחרויות הראשון מזג האוויר היה סוער, והקשה על השגת תוצאות טובות.
הוא סיים לפני אדם יעקובי מהפועל חולון (6057 נקודות) ורומן שרגייב מלידר נתניה (4344 נקודות).
במהלך התחרות שבר שלושה שיאים אישיים; בקפיצה לגובה שבר את שיאו בשני סנטימטרים כשקבע תוצאה של 1.95 מטר, בקפיצה במוט שיפר את שיאו בשישה סנטימטרים כשקבע תוצאה של 4.40 מטר, ובריצת 1500 מטר שבר את שיאו ב-6 שניות, כשקבע תוצאה של 4:50.62 דקות.
במחזור השלישי של תחרות הליגה הבינאגודתית שנערך ביוני, שיפר את שיאו בקפיצה במוט כשקבע תוצאה של 4.46 מטר.
באמצע ינואר אטיאס התחרה באליפות נורווגיה בקרב שבע באולם וקבע שיא ישראלי חדש של 5164 נקודות.
באליפות ישראל בקרב עשר שנערכה ביוני, זכה אטיאס במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות, לאחר שקבע שיא ישראלי חדש של 7136 נקודות, שיפור של 40 נקודות לשיא בן 26 השנים של ארז מלצר ובכך לדבריו, הגשים חלום.
שני סיים מקסים גולדובסקי ממכבי תל אביב (6053 נקודות) ושלישי סיים רומן שרגייב מלידר ירושלים (4243 נקודות).
בדרך אל השיא הוא קבע שיא אישי בקפיצה לגובה של 1.97 מטר, שיא אישי בהטלת כידון של 58.77 מטר, ובריצת 110 מטר משוכות קבע תוצאה של 15.96 שניות, הטובה משיאו האישי, אך ברוח גבית מעל המותר.
בסוף השנה החל אטיאס ללמוד ולהתאמן באתלטיקה באוניברסיטת דרום אלבמה.
בתחרות באולם שנערכה בסוף ינואר באלבמה, אטיאס קבע שיא אישי חדש בקרב שבע של 5172 נקודות.
בתחרות שנערכה בתחילת מרץ באלבמה, סיים אטיאס שלישי בהטלת כידון לאחר שקבע שיא אישי חדש של 61.79 מטר.
אטיאס עבר ללמוד באוניברסיטת אילינוי.
לאחר שיקום מפציעה קשה וניתוח שבר, הצליח לשבור במהלך השנה פעמיים את שיאו הישראלי ואף זכה במדליית הכסף באליפות הבלקן.
אריאל אוטולנגי (נולד ב-6 ביולי 1963) הוא מאמן נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים ובעבר שחקן הנבחרת וחבר משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים.
אוטולנגי היה בנעוריו חבר הנבחרת הצעירה של הפועל ירושלים בכדורסל.
בשירותו הצבאי שירת בצנחנים ובמלחמת שלום הגליל הוצב בלבנון.
ב-1983 נפגע מפליטת כדור של חברו לצוות ונפגע בעמוד השדרה.
לאחר תקופת שיקום החל להתאמן בכדורסל כיסאות גלגלים ובשנים 1985–2008 היה שחקן נבחרת ישראל והשתתף במשחקים הפאראלימפיים שלוש פעמים (1988, 1992, 2008).
במשך שש עונות הוא שיחק גם בנבחרת האיטלקית סאסרי, איתה זכה פעמיים בגביע אירופה.
אוטולנגי הוא מאמן נבחרת הכדורסל של בית הלוחם תל אביב, איתה זכה בגביע המדינה.
בשנת 2012 מונה למאמן נבחרת ישראל.
הרב אריאל בראלי (נולד בשנת 1970) הוא רב היישוב בית אל וראש מכון "משפט לעם".
מכהן גם כאב"ד בבית הדין לממונות של מועצה אזורית מטה בנימין.
הרב אריאל בראלי הוא בנם הבכור של צילה והרב מרדכי אליהו בראלי.
אביו היה רב ומחנך בישיבת חורב ובישיבה לצעירים בירושלים, וכמו כן שימש כראש כולל הלכה באילת ודיין בבית הדין לגיור.
אמו, בתם של הרב משה צבי נריה והרבנית רחל נריה, עסקה בחינוך וכיום עוסקת בכתיבה ובעריכה.
בצעירותו התגורר עם משפחתו ברובע היהודי בירושלים ולאחר מכן בפסגות.
למד בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב.
סיים הסמכה לדיינות בכולל "יד ברודמן" של הרב משה חיים דימנטמן ברחובות ובשנת 1999 הצטרף לגרעין התורני בשדרות.
במשך שנים כיהן כר"מ בישיבת שדרות.
כמו כן ייסד מטעם הישיבה את בית הדין לממונות בשדרות, ועמד בראשו.
כיהן כרב בית הכנסת "דורש טוב" בעיר.
בשנת 2015 המליץ עליו הרב דב ליאור כמחליפו בתפקיד רב היישוב קריית ארבע.
בשנת 2019 התמנה לרבו של היישוב בית אל, כמחליפם של הרב שלמה אבינר והרב זלמן ברוך מלמד שהגיעו לגיל פרישה.
במסגרת תפקידו זה מכהן גם כאב בית הדין לממונות של המועצה האזורית מטה בנימין.
בשנת 2024 התמנה לדיין בבית הדין המיוחד לטיפול בפגיעות מיניות בנשיאות הרב שמואל אליהו, ובשנת 2025 ראה אור ספרו "גבולך שלום" שעניינו בירור סוגיות של מוגנות פגיעות מיניות ברהילה לעומת איסור לשון הרע.
בספר זה עוסק הרב בראלי בחובה שיש לציבור להגן על הנפגעים מידי פוגעים מינית.
הרב בראלי מתנגד להפרדת הדת מהמדינה ומצדד במדינת הלכה.
אך עם כל זאת צידד הרב בראלי במעמד המשפט הפלילי במדינת ישראל כדבר המחייב הלכתית.
כמו כן, ביסס מבחינה הלכתית את המאבק בפגיעה מינית.
לרב בראלי עמדה נחרצת ביחס לפגיעה מינית כמו שניתן לראות בהסכמתו של הרב שמואל אליהו לספרו של הרב בראלי "גבולך שלום": "זכיתי לשבת בבית הדין המיוחד כשהרב אריאל בראלי כיהן בו כאב בית דין, וקיים בו פעמים רבות והצילו גזול מיד עשוק וכו, ולוואי ירבו כמותו בישראל.
ראיתי איך הוא מגן בתוקף על בנות ישראל מפני המתעללים בהם בשם התורה הקדושה".
פעיל בקידום גישור כפתרון מועדף לפתירת סכסוכים ובמסגרת כך הרב בראלי לקח חלק בהקמת מרכז גישור עירוני בשדרות בשנת 2018.
תקף את מי שכתבו כי רק לכתחילה ראוי להעדיף פניה לדין תורה, ולדעתו אין כלל היתר לפנייה לבתי משפט אזרחיים בישראל, אלא בהיעדר ברירה, כמו במקרה שהנתבע אינו משתף פעולה ומסרב להגיע לדין תורה.
הרב בראלי בעד שמירה על ערכי המשפחה ומבנה המשפחה וסבור כי על החברה הדתית לא לשתף פעולה עם נישואי להט"ב.
נשוי לאסתר בתו של הרב משה גנץ, מראשי ישיבת שעלבים לשעבר, אחייניתו של הרב חיים גנץ.
בתו, הלל, נבחרה בשנת 2016 להדליק משואה ביום העצמאות.
אחיו הם: הרב עמיטל בראלי - סמנכ"ל מכון התורה והארץ ומייסד ומנכ"ל ארגון חותם, הרב מאיר בראלי - רב היישוב עשהאל, וגיסו הוא ד"ר אסף מלאך.
משפט החושן בימינו, 4 כרכים, תשע"ט–תשפ"ה – עוסק בסוגיות עכשוויות בדיני ממונות על סדר חושן משפט.
הספר כתוב בצורה של סוגיות הסוקרות את המקורות הבסיסיים בדברי הגמרא והראשונים, וכן את הדעות השונות של פוסקי זמנינו, כולל דוגמאות מפסקי דין.
כרכים א-ב עוסקים בהלכות דיינים.
הכרך השלישי עוסק בהלכות הלוואה ובהלכות עדות.
– ספר מנגיש את דיני הממונות על פי ההלכה.
ביוני 2020 תורגם הספר לאנגלית.
גבולך שלום, תשפ"ה, באתר 'ספריית אסיף'
אריאל אנרי (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Ariel Henry; נולד ב-6 בנובמבר 1949) הוא פוליטיקאי מהאיטי, שכיהן כראש ממשלת האיטי וכנשיא האיטי בפועל מיולי 2021 עד אפריל 2024. נוירוכירורג במקצועו.
הוא נחשב בין הכירורגים הטובים ביותר בהאיטי.
אנרי נולד בשנת 1949. הוא למד נוירוכירורגיה אצל פרופסור קלוד גרוס בעיר מונפלייה שבצרפת, בין מרץ 1977 לדצמבר 1981. למד נוירופיזיולוגיה ונוירופתולוגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מונפלייה בין השנים 1981–1984. עבד בבית הספר לאחיות במונפלייה בין 1980 ל-1981. בשנת 1983 קיבל תעודה על ביצוע בדיקת אלקטרואנצפלוגרפיה.
מינואר 1982 עד דצמבר 1983 הועסק אנרי כעוזר נוירוכירורגי לפרופסור גרוס בבית החולים האוניברסיטאי גי דה שוליאק במונפלייה.
לאחר מכן שימש כעוזרו של פרופסור פיליפ פרברו באותו בית חולים מאוקטובר 1983 עד פברואר 1985. בהמשך שימש כמנהל בית החולים האדוונטיסטי בהאיטי, בין מרץ 1985 ליוני 1987.
בשנת 1989 סיים אנרי תואר שני באוניברסיטת לומה לינדה, בתחום הבריאות הבינלאומית.
את הפוסט-דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת בוסטון מפברואר עד מאי 1990 ועסק שם בשיטות ניהול לבריאות בינלאומית.
מדצמבר 1987 עד ינואר 2010 היה יועץ בתחום נוירוכירורגיה ונוירולוגיה במרכז סן ונסן לילדים עם מוגבלויות בפורט-או-פרנס, בירת האיטי.
בנוסף לכל, אנרי היה מרצה בתוכנית "מאסטר לבריאות הציבור" של אוניברסיטת לומה לינדה, שהתקיימה מחוץ לקמפוס, בין השנים 1989 ל-1991, ופרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת קיסקייה מאוקטובר 1999 עד ינואר 2010.
הוא שימש כיועץ לשר הבריאות של האיטי ממרץ 1993 עד פברואר 1995, וכן כיועץ לארגון הבריאות הפאן-אמריקני ולארגון הבריאות העולמי בין השנים 1993-1996.
הוא היה מנהל סוכנות הפיתוח בהאיטי של פרויקט הישרדות ילדים באזורים עירוניים וכפריים מנובמבר 1985 עד פברואר 1992, מנהל התוכנית למרפאות שיקום תזונתי מינואר 1986 עד נובמבר 1989 וסמנכ"ל התוכנית בין השנים 1992 ל-1996. בנוסף, הוא היה מנהל הבריאות של הכנסייה האדוונטיסטית בקריביים.
בין השנים 1992–1999 שימש כיו"ר הדירקטוריון של החברה לרווחה אקומנית.
אנרי הוא חבר האגודה הצרפתית לנוירוכירורגיה מאז 1984, חבר בוועדה הלאומית למיגור שיתוק ילדים בהאיטי מאז שנוסדה, במרץ 1990, וראש המחלקה הנוירוכירורגית של בית החולים ברנאר מבס מאז אוקטובר 2014. הוא היה אחראי על בריאות הציבור לאחר רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010 ולאחר התפרצות הכולרה בהאיטי.
ב-26 במרץ 2020 מונה על ידי נשיא האיטי, ז'ובנל מואיז, לחבר הקבינט המדעי, המונה 17 חברים, האחראי על המאבק במגפת הקורונה בהאיטי.
אנרי נכנס לפוליטיקה של האיטי כמנהיג תנועת ההתכנסות הדמוקרטית שביקשה להפיל את הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד.
הוא ומיכה גילארד הובילו את האופוזיציה נגד הנשיא בפורום הבינלאומי.
לאחר התפטרות אריסטיד בשנת 2004, אנרי קרא לממשלת מעבר המבוססת על קונצנזוס ובחירות חדשות.
מאוחר יותר הוא הפך לחלק מ"מועצת החכמים", המונה שבעה חברים.
המועצה נתמכה על ידי ארצות הברית ונבחרה לחברי ממשלת המעבר.
הוא תמך ברנה פרבאל לאחר שנבחר לנשיא.
ביוני 2006 הוא מונה למנכ"ל משרד הבריאות של האיטי.
הוא נותר בתפקיד עד ספטמבר 2008, אז מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד זה עד אוקטובר 2011. במהלך כהונתו כשר הבריאות, הוא עסק בשביתות בבית החולים הכללי בפורט-או-פרנס, עבד לצד ארצות הברית בניהול בריאות הציבור לאחר רעידת האדמה ב-2010, וייעל את כספי המשרד, מה שאפשר מימון אמריקאי ישיר של תוכניותיו.
אנרי הוא חבר במפלגת אינייט (ליזום), מפלגת מרכז שמאל וסוציאל-דמוקרטית.
הוא נבחר לשר הפנים והקהילות הטריטוריאליות, בשנת 2015, על ידי הנשיא מישל מרטלי, לאחר שהאחרון הגיע להסכמה עם מפלגות האופוזיציה בעקבות מחאה נגד הממשלה.
אנרי כיהן בתפקיד זה בין 22 בינואר 2015 ל-11 בספטמבר 2015, אז מונה לשר הרווחה והעבודה על ידי ראש הממשלה אוונס פול.
הוא שימש כשר הרווחה עד 26 במרץ 2016.
ב-5 ביולי 2021 הוא נבחר לראשות הממשלה של האיטי על ידי הנשיא ז'ובנל מואיז, אך כעבור יומיים נרצח מואיז, מה שבלם את העברת השלטון.
באותה תקופה השתלט ראש הממשלה המכהן קלוד ז'וזף על הנשיא, בגיבוי הצבא.
הוא הוכר על ידי ארצות הברית כראש הממשלה החוקי.
ב-19 ביולי 2021 הודיע ז'וזף כי יתפטר מראשות הממשלה ומהנשיאות, ובמקומו יכהן אנרי כראש הממשלה וכנשיא בפועל, אך לא מבחינה רשמית.
ב-8 בספטמבר הציג אנרי הצעה לחוקה החדשה.
בין הצעותיו, ייתנו לנשיא סמכויות נוספות ואילו תפקיד ראש הממשלה יבוטל כדי לאפשר את העברת מדיניות הממשלה ביתר קלות.
פקידי ממשלה, שרים ונשיאים יוכלו להישפט בפני בתי משפט ברגע שהם עוזבים את משרדם.
ב-11 בספטמבר חתם אנרי עם מפלגות מהאופוזיציה הסכם על ממשלת מעבר.
על פי ההסכם, עד לבחירות, תהיה ממשלת מעבר ללא נשיא כלל, והכוח הביצועי יהיה בידי הממשלה וראש הממשלה.
כמו כן, תוקם ועדת בחירות חדשה.
ב-15 בספטמבר התובע הציבורי הראשי, בד-פורד קלוד, האשים את אנרי במעורבות ברצח ז'ובנל מואיז.
לאחר ההאשמה, פיטר אנרי את קלוד מתפקידו.
בנוסף, פוטר שר המשפטים, רוקפלר ונסן, לאחר שהורה להגביר את האבטחה של קלוד, עקב איומים על חייו.
עקב הכחשת אנרי בהשתתפות ברצח, התפטר מזכ"ל הממשלה, רנלד לובריץ'.
ב-27 בספטמבר פירק אנרי את מועצת הבחירות, ועקב כך, נדחו הבחירות לתאריך לא ידוע.
ב-17 באוקטובר, לאחר טקס לזכרו של ז'אן-ז'אק דסאלין, קיסר האיטי, נזרקו אבנים לעברו של אנרי ולאחר מכן החלו לירות עליו.
מאבטחיו ניהלו קרב יריות ולא היו נפגעים.
ב-1 בינואר 2022 בוצע ניסיון התנקשות באנרי, מחוץ לקתדרלה בגונאיב, שם התרחש טקס לציון 218 שנות עצמאות של האיטי.
לאחר הטקס, יצא אנרי עם מאבטחיו מהקתדרלה, אז החל קרב יריות בין מאבטחיו למספר אנשים חמושים.
אנרי יצא ללא פגע, אך בקרב מת אדם אחד ונפצעו שניים.
כמו כן, נסדקה שמשתו של הרכב של אנרי מכדור.
במרץ 2024 התפטר מתפקידו בעקבות השתלטות כנופיות בהנהגתו של ג'ימי שריזייה ("ברביקיו") על המדינה.
אריאל אנרי הוא בנו של אלי ס.
אנרי, שהיה כומר וזקן הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
אריאל נשוי לאנני קלוד מאסיאו.
יש לו חמישה אחים, בהם אחיו אלי, שהוא כומר ונשיא החטיבה הבין-אמריקאית של אדוונטיסטים של היום השביעי.
אריאל היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פנטזיה והרפתקאות לגיל הרך, אשר משמשת כדמיון מחדש לזיכיון "בת הים הקטנה" שבבעלות חברת וולט דיסני.
הסדרה שודרה ברחבי העולם בערוץ דיסני ג'וניור ובשירות הסטרימינג דיסני+.
הסדרה החלה את שידוריה במקור ב-27 ביוני 2024 ובישראל יום למחרת, ב-28 ביוני.
לסדרה צפויים להיות 120 פרקים שיתפרסו על כמה עונות.
ביוני 2025, הסדרה חודשה לעונה שנייה, ששודרה לראשונה ב-10 בנובמבר 2025 ובישראל ב-4 בינואר 2026.
בישראל העונה הראשונה זמינה בשירות הסטרימינג "דיסני+".
הסדרה מתרחשת באטלנטיקה, ממלכה תת-ימית בהשראת הקריביים בה מתגוררת בת הים אריאל.
בכל פרק אריאל יוצאת להרפתקאות מלאות כיף ואקשן יחד עם חבריה, כשהיא מונעת מסקרנות לגבי העולם הסובב אותה.
בהרפתקאות היא מוצאת אוצרות אדמה שהיא אוספת ושומרת, ולפעמים הם עוזרים לה לפתרון בעיות.
בעונה השנייה אריאל וחבריה יוצאים להרפתקאות בעולם מקביל או נסתר בשם "עולם הקריסטל".
אריאל – בת ים שהזנב שלה מחליף צבעים בהתאם לרגשותיה.
אוהבת לצאת להרפתקאות מלאות כיף ואקשן יחד עם חבריה הטובים.
בעונה השנייה כשהיא בעולם הקריסטל, זנבה נהיה דמוי קריסטל.
פלאונדר – חברה הדג של אריאל.
סבסטיאן – המלחין המלכותי ואחד מחבריה של אריאל.
המלך טריטון – מלך אטלנטיקה.
אביה של אריאל ואחיה של אורסולה.
אורסולה – אחותו של המלך טריטון.
דודתה האהובה של אריאל שנוטה לעשות צרות בממלכה.
לוסיה – אחת מחברותיה של אריאל.
קוסמת חובבת ומעריצה של אורסולה.
פרני – אחד מחבריה של אריאל.
חובב בעלי חיים ובעל ידע גדול עליהם.
אלנה – אחותה התאומה של איאנה ואחותה הגדולה של אריאל.
איאנה – אחותה התאומה של אלנה ואחותה הגדולה של אריאל.
גאות ושפל - זוג צלופחי המחמד של אורסולה.
שנטל - דודה נוספת של אריאל.
מאלפת חיות במקצועה ובעלת פינת חי.
גיגלס - דודניתה הצעירה של אריאל.
זולא - סבתה של אריאל.
אימם של אורסולה, שנטל וטריטון.
דמי - דג שלומד להיות חברם של אריאל וחבריה.
אקיקו - בת ים שחיה בעולם הקריסטל.
כמו אריאל, גם היא אוהבת לאסוף חפצים של בני אדם.
אקסיל - אקסולוטל המחמד של אקיקו.
הדיבוב העברי בוים על ידי ענת ניב והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתאריאלמיקל-מישל האריסרומי יעקוביפלאונדרגרייסן ניוטוןנעם בירןהמלך טריטוןטיי דיגסתמיר גינזבורגאורסולהאמבר ריילישירלי לילולוסיהאליזבת קארוקמה שלופרניקרוז פלטולביא מורסבסטיאןקווין מייקל ריצ'רדסוןיובל בינדראלנהג'סיקה מיקילהיובל אופיראיאנהדנה הית'יהלי ניב ושלרראוויפארבש צ'ינהגילן שחף
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרוןאריאל: סיפורי בת הים105 ביוני 202424 ביוני 202426 ביוני 202415 ביולי 202413027 ביוני 202422 באוגוסט 202528 ביוני 202413 בנובמבר 20252יפורסם בהמשך10 בנובמבר 2025יפורסם בהמשך4 בינואר 2026יפורסם בהמשך
"בת הים הקטנה" הוא סרט קולנוע מונפש של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, אשר מבוסס על מעשייה בעלת אותו שם מאת הנס כריסטיאן אנדרסן.
מאז יציאתו לאקרנים של הסרט בשנת 1989 הוא זכה להצלחה רבה, לכן הוא הוביל ליצירת זיכיון בעל אותו שם שכולל סרטי המשך, "בת הים הקטנה 2: השיבה לים" ו"בת הים הקטנה 3: סיפורה של אריאל", וסדרת טלוויזיה, "בת הים הקטנה".
בשנת 2023 יצא עיבוד לייב אקשן לסרט הבכורה של הזיכיון, אשר נקרא "בת הים הקטנה".
בסרט גילמה האלי ביילי את אריאל, הדמות הראשית בזיכיון, כאשר בשונה מהמראה שלה בהפקות ההנפשה בעיבוד זה היא הייתה אפרו-אמריקאית.
חברת וולט דיסני "חיפשה לעשות משהו חדש עם אריאל", והוחלט להפיק את סדרה זו, בה, ללא קשר להפקות הקודמות, הוחלט שאריאל תהיה אפרו-אמריקאית, לצד שינוי שיעברו דמויות נוספות מהזיכיון.
ליני סאות'רלנד, המפיקה בפועל של הסדרה, ציינה שמקרה גם בסדרה זו ובעיבוד הלייב אקשן אריאל אפרו-אמריקאית.
היא מספרת "זה היה מקרה פשוט של שתי קבוצות של מוחות גדולים שחשבו כאחד".
שינוי בולט נוסף בסדרה זו משאר הזיכיון בנוסף למראה החדש של חלק מהדמויות, הוא שדמותו של אורסולה, שהייתה האנטגוניסט הראשי בסרט הבכורה, הפכה ל"דודתה האהובה של אריאל".
השינוי נעשה על מנת להתאים אותה לגיל קהל היעד הנמוך של הסדרה.
ב-13 ביוני 2023 הוכרזה הסדרה לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, כאשר פורסם שהיא תחל את שידוריה בשנת 2024 בערוץ דיסני ג'וניור.
עוד באותה הכרזה נודע שחברת ההפקה של הסדרה היא Disney Television Animation, וכשהנפשתה הממוחשבת מונפשת ב-Wild Canary Animation.
סאות'רלנד שיתפה שהסדרה קיבלה השראה מהתרבות של הקריביים, ביניהם המזונות, הצמחייה, המוזיקה ופריטי הלבוש.
כמו כן היא סיפרה שבכל פרק יש לפחות שיר אחד ואלמנטים מוזיקליים שונים.
היא מגדירה את הסדרה כ"חקירה של ביטוי עצמי".
במהלך אירוע המכונה "Disney Junior & Friends Playdate" שהתרחש באוגוסט 2023 בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני, הוכרז שהמדבבים המקוריים של הסדרה יהיו מיקל-מישל האריס בתור אריאל, טיי דיגס בתור המלך טריטון, אמבר ריילי בתור אורסולה וגרייסן ניוטון בתור פלאונדר.
עוד נודע שידבבו בהתאמה אליזבת קארו וקרוז פלטו את לוסיה ופרני, דמויות חדשות בזיכיון שישמשו כחבריה של אריאל בשביל שהיא לא תהיה בהרפתקאות שלה לבד.
בהמשך פורסם שידבבו בסדרה גם ג'סיקה מיקילה ודנה הית' בתור האחיות התאומות של אריאל, אלנה ואיאנה, וקווין מייקל ריצ'רדסון בתור סבסטיאן, אשר דיבב אותו בעבר בסדרת המשחקים "Kingdom Hearts".
ב-29 במרץ 2024, במהלך יום בת הים הבין-לאומי, פורסם טיזר הסדרה ונאמר שהיא תחל את שידוריה בקיץ.
במאי 2024 הוכרז שהסדרה תחל את שידוריה ב-27 ביוני 2024, כאשר בצמוד לתאריכי השידור פרקיה עלו לשירות הסטרימינג דיסני+.
מספר שבועות לפני תחילת שידור הסדרה הופצו סרטונים קצרים שמתמקדים בחייה של אריאל באטלנטיקה תחת השם "אריאל: סיפורי בת הים" .
ב-28 ביוני 2024 הופץ על ידי וולט דיסני רקורדס פסקול העונה הראשונה של הסדרה שכולל עשרה שירים חדשים ומקוריים.
בהשראת הסדרה יוצרו מספר מוצרים נלווים במיתוגה, ביניהם ערכות לגו ובובת משחק אינטראקטיבית מקבוצת Just Play Products.
אריאל אלמוג (נולד ב-8 בנובמבר 1966, כ"ה בחשוון התשכ"ז) הוא איש צבא ועסקים ישראלי, שקידם יוזמות לשילוב אוכלוסיות חלשות בצה"ל.
קיבל צל"ש ממפכ"ל המשטרה על מניעת פיגוע התאבדות ב-2001.
נולד וגדל בטבריה והתחנך בנעוריו בכפר הנוער הודיות.
אלמוג הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים כהנדסאי תעשייה וניהול ובעל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1985 אלמוג התגייס לצה"ל במסלול לוחם ומפקד במשך 25 שנה.
בין 1985–1988 שירות סדיר גדוד חת"מ נמר ביחידת מורן השייכת לתותחנים.
ב-1994 שירות ביחידות השריון (גדוד גור 433).
ב-2009 התמנה אלמוג למפקד בסיס פיקוד העורף.
תוך כדי שירות אלמוג פיתח תוכנית לשילוב בעלי צרכים מיוחדים בצה"ל וכיום משרתים כ-800 צעירים בעלי צרכים מיוחדים בכלל צה"ל.
ב-2012 אלמוג חבר לעמותת "יד לילד המיוחד" והתמנה ליו"ר "גדולים במדים".
יחד הם הרחיבו את המיזם לכלל ישראל.
כיום משתלבים מתנדבים רבים בצה"ל ובקהילה במסגרת תוכנית זאת.
על כך זכה אלמוג בפרס "אות נשיא המדינה".
אלמוג הקים חברה לייצור מערכות סינון אב"כ ושימש כבעלים וכמנכ"ל.
כן יזם ופיתח חברה סולארית "שי לי סולאר בע"מ" וכיום הוא מנכ"ל ובעלים, כמו כן ניהל בתי אבות ובתי מלון במהלך השנים.
ובמקביל לכך פעיל בתחום החברתי-עסקי כחבר הנהלה וכמנכ"ל בעמותת "צלילי חינוך", הפועלת לקידום הזדמנויות לאוכלוסיות מיוחדות.
במסגרת פעילותו בעמותה, הוא מפעיל מסגרות דיור לצעירים וצעירות בעלי צרכים מיוחדים מורכבים.
ב-2 באוגוסט 2001 ארב אלמוג לבדו למחבל מתאבד שאיים לפוצץ עצמו בתוך אוטובוס עם 62 נוסעים.
במעשה גבורה הצליח אלמוג לנטרל את המחבל ובכך הציל את חייהם של 62 הנוסעים שהיו על האוטובוס.
על מעשהו זה קיבל צל"ש מטעם המפכ"ל.
בבחירות בנס ציונה ב-2019 ייסד אלמוג מפלגה עצמאית והתמודד תחילה לראשות העירייה.
שבועיים לפני הבחירות הצטרף למפלגת השלטון בעיר לבקשת ראש העירייה המכהן, ולאחר הבחירות מונה לתפקיד סגן ראש העירייה.
במסגרת תפקידו כסגן ראש העירייה, אלמוג אחראי על הביטחון והפיקוח העירוני.
כמו כן הוא חבר בוועדות הבנייה והמכרזים של העירייה ומכהן כיו"ר ועדת ההנחות.
במהלך כהונתו כסגן ראש עיריית נס ציונה, אלמוג תורם את שכרו לקהילה.
נשוי לסיגלית ואב לשלושה, ביניהם הכדורגלן אילון אלמוג, מתגורר בנס ציונה.
אריאל אדרי הוא מנכ"ל ערוץ עכשיו 14. יועצו של נפתלי בנט לשעבר.
אדרי החל את עבודתו הציבורית כפעיל במטה השטח של נפתלי בנט בפריימריז לראשות הבית היהודי ולאחר מכן מונה לעוזרו הצמוד ונהגו, בשנת 2013 בממשלה השלושים ושלוש קודם לתפקיד יועצו ועוזרו לענייני דת של בנט אך סיים את תפקידו לאחר תקופה קצרה..
בשנת 2021 הצטרף לערוץ עכשיו 14 כמנהל תפעול ומפיק ראשי, ובפברואר 2023 לאחר עזיבת המנכ"ל איתי וולמן מונה במקומו, בנוסף משמש כמנהל הדיגיטל ומגזין הערוץ.
בנובמבר 2024 הגישה תנועת אחים ואחיות לנשק תביעת דיבה בסך מיליון וחצי שקלים נגד ערוץ 14, וכנגד אריאל אדרי, העורך הראשי יורם כהן, ועובדים נוספים.
לפי כתב התביעה ערוץ 14 וערוצים נלווים לו הפיץ תיאוריית קונספירציה שקרית הקושרת את אחד ממייסדי התנועה לפרשת הקצין המתחזה ולסיוע או הפעלת מרגל בצה"ל.
אדרי מנהל אורח חיים דתי.
מיכאל אדרי - סמנכ"ל ערוץ עכשיו 14 הוא אחיו.
אריאל אייזיק (נולד ב-21 במאי 2003) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בהפועל באר שבע דימונה מליגת העל הישראלית.
אייזיק שיחק במחלקת הילדים של מכבי קדימה צורן בשנים 2013–2018, ולאחר מכן עבר להפועל עמק חפר, שם שיחק בליגת העל לנוער וגם זכה עימם בדאבל (אליפות וגביע) בעונת 2020–2021.
את עונתו הראשונה בבוגרים ערך במדי הפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית, באותו העונה הקבוצה סיימה במקום ה-13 וניצלה מירידת ליגה.
הוא שותף ב-24 משחקים ופתח ב-6 מתוכם.
ביוני 2022 חתם באליצור נתניה מהליגה הלאומית.
באותה העונה הגיע עם קבוצתו לחצי גמר הליגה הלאומית, שם הפסידו להפועל עפולה, בעונת 2023/2024 שימש כקפטן הקבוצה והיווה בורג חשוב בזכייה בגביע הליגה לאומית ובעליית ליגה, במהלך משחקי גביע ווינר סל 2024 אייזיק נפצע והובחן עם קרע במיניסקוס שהשבית אותו לאורך רוב העונה.
את עונת הבכורה שלו בליגת העל סיים עם ממוצעים של 5.8 נקודות ו-2.0 ריבאונדים ב-17 דקות למשחק.
ביוני 2025 חתם בתחנתו השנייה בליגת העל, הפועל באר שבע/דימונה בחוזה לשנתיים.
אייזיק עבר בכל נבחרות ישראל הצעירות ואף זכה במדליית כסף עם נבחרת העתודה ביורובסקט 2023.