tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנדי וורהול השתמש בתצלום של ווילס באחד מההדפסים שלו שכותרתו התאבדות (Body Fallen).
תמונתה שימשה גם על שער האלבום "Surviving You, Always" של להקת "Saccharine Trust" שיצא בשנת 1984 על ידי SST Records.
הקליפ של דייוויד בואי משנת 1993 לסינגל "Jump They Say" כולל שחזור של הדימוי, כאשר הזמר שרוע על גבי מכונית מרוסקת.
עטיפת האלבום "Gilt" משנת 1995 של להקת "Machines of Loving Grace" משתמשת בתמונה צבעונית המשחזרת את התמונה המקורית.
בשער האלבום "Backspacer" משנת 2009 של הלהקה Pearl Jam, מופיע רישום אמן של התצלום האיקוני בפינה הימנית התחתונה.
בשנת 2015 הוזכרה התמונה בתחילת סרטון המוזיקה Bad Blood של טיילור סוויפט.
אוולין סמואל (באסטונית: Evelin Samuel, נולדה ב-13 במאי 1975) היא זמרת אסטונית.
סמואל נולדה בטאלין, היא החלה לשיר בילדות והקליטה שירים באולפנים של הרדיו האסטוני בגיל מוקדם, בסוף שנות השמונים היא הצטרפה לתיאטרון מוזיקלי לילדים שבמסגרתו הופיעה בפסטיבל רוסקילד, פסטיבל מוזיקה שנתי הנערך בדנמרק.
ב-1993 היא הגיעה למקום הרביעי בתחרות לזמרים מתחילים שאורגנה על ידי הטלוויזיה הציבורית האסטונית (ETV) ובאותה שנה היא זכתה במקום הראשון בתחרות שירים בלטית.
ב-1997 שימשה כזמרת ליווי באירוויזיון לזמרת מריה ליס אילוס וב-2002 יצא אלבומה הראשון.
מאז הצטרפות אסטוניה לאירוויזיון היא ניסתה מספר פעמים להיכנס לתחרות עד שב-1999 הצליחה עם השיר "יהלום של לילה", באירוויזיון שנערך בירושלים הגיעה למקום השישי.
לאחר מכן היא ניסתה שוב פעם ללא הצלחה לייצג את מדינתה בתחרות.
ב-2000 ו-2006 הכריזה על תוצאות הניקוד האסטוני באירוויזיון.
ב-2001 לוהקה לתפקיד פונטי במחזמר עלובי החיים שהועלה בטאלין אך ביטלה את השתתפותה מסיבות אישיות במהלך החזרות.
ב-2003 שיחקה את ננסי במחזמר אוליבר!
ועל תפקידה זכתה לסיקור חיובי מהתקשורת ובנוסף היא שיחקה במחזה מיס סייגון בהלסינקי.
היא כתבה מספר שירים לילדים וב-2008 יצא ספר הפנטזיה שכתבה "פעם שירד גשם" (Ükskord, kui sadas vihma).
ב-2010 החלה לשמש כעורכת האחראית של מגזין הבריאות "בריאות פלוס".
אוולין, ליידי ברבירולי הייתה נגנית אבוב אנגליה ואשתו של המנצח הנודע סר ג'ון ברבירולי.
היא נולדה בשם אוולין רותוול, ובשם זה נודעה גם במקצועה, עד לאחר מות בעלה, אז החלה להציג את עצמה כאוולין ברבירולי.
את פרסומה קנתה בתקופה, שהיו בה מעט מאוד נשים בתזמורות פרט לנבלאיות.
אוולין רותוול נולדה בוולינגפורד, ברקשייר, לספק-תה בסיטי של לונדון.
אמה הייתה קרובה של צ'ארלס ריד, סופר מן התקופה הוויקטוריאנית.
את לימודי האבוב החלה רק בגיל 17, בבית הספר דון האוס סמוך לניוברי, ברקשייר, בהנהלת אוליב ויליס.
אביה לא תמך בלימודי מוזיקה, אבל אמה עודדה אותה להירשם לקולג' המלכותי למוזיקה.
היא למדה שם נגינה באבוב אצל לאון גוסנס.
ככלי שני למדה נגינה בפסנתר וניגנה בצ'לו ובטימפני.
בנג'מין בריטן, שהיה צעיר ממנה בקרוב לשלוש שנים, היה גם הוא סטודנט בקולג' ושכנע אותה לנגן כמה מיצירותיו לאבוב.
את הקריירה המקצועית שלה החלה כמשנה ללאון גוסנס בתזמורת דרורי ליין.
עד מהרה מונתה לאבוב שני בלהקה הנודדת של קובנט גארדן, שמנצחה היה ג'ון ברבירולי ברבירולי היה נשוי, אך הנישואים היו רעועים ועמדו להתפרק.
ברבירולי מונה לאחר זאת למנצח התזמורת הסקוטית (כיום התזמורת הסקוטית הלאומית.
הוא מינה את אוולין לאבובנית ראשונה בתזמורת ושילב כמה צירות לאבוב ותזמורת בשבילה, כולל קונצ'רטו מאת הנדל.
כמה מיצירות אלה הקליטו יחדיו.
רלף ווהן ויליאמס היה מרוצה במיוחד מן ההקלטה שלהם לקונצ'רטו שלו לאבוב.
מלחינים אחדים הקדישו לו יצירות, בהם ארנולד קוק, סטיבן דודג'סון, ארתור בנג'מין, גורדון ג'ייקוב, אדמונד רוברה ואליזבת מאקונכי.
סדרי עבודתה עם התזמורת הסקוטית אפשרו לה לנגן מ-1934 עד 1938 גם בפסטיבל גליינדבורן, ומ-1935 עד 1939 עם התזמורת הסימפונית של לונדון, שם היו היא וחברתה נטלי קיין הנגניות הראשונות בכלי נשיפה מעץ.
הנרי ווד מינה אותו לאבובנית ראשונה בתזמורת קווין'ס הול החדשה.
רותוול נישאה לג'ון ברבירולי בשנת 1939, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה.
בזמן זה היה ברבירולי מנצח הפילהרמונית של ניו יורק, שם החליף את ארטורו טוסקניני ב-1936. ברבירולי ורותוול חי בניו יורק עד 1943, אז חזרו לאנגליה כדי שברבירולי יוכל לקבל על עצמו את משרת הניצוח על תזמורת האלה, שישבה במנצ'סטר.
רותוול ניגנה מדי פעם בתזמורת, אם כי נזהרה לצמצם את הופעותיה שם למינימום כדי למנוע לזות-שפתיים על נפוטיזם.
כשתזמורת האלה הופיעה בזלצבורג ב-1948, הייתה רותוול הסולנית בביצוע הראשון של הקונצ'רטו לאבוב של מוצרט, ק.
314, מאז התגלה ופורסם מחדש.
היא ניגנה גם בדואט עם הפסנתרנית איריס לאברידג'.
רותוול ניגנה את ביצוע הבכורה הבריטי של הקונצ'רטו לאבוב ותזמורת קטנה של בוהוסלב מרטינו, בפרומס ב-24 באוגוסט 1959, כיוון שהאיש שלו הוקדש הקונצ'רטו, יז'י טאנציבודק, לא יכול היה להופיע.
במנצ'סטר, הקדישה רותוול את זמנה לעזרה לברבירולי.
היא הייתה מזכירתו והנהגת שלו בכל עת.
תמיד הייתה נוכחת בחזרות, והוא סמך על עצתה בענייני איזון צלילים כשהאזינה באולם.
כשבריאותו של ברבירולי התערערה, חדלה כמעט מנגינה באבוב והקדישה את זמנה לטיפול בו.
היא נסעה עמו לארצות הברית כשהתמנה למנצח התזמורת הסימפונית של יוסטון.
בשנותיו האחרונות, סבלו מבעיות פיננסים שגרם להם מנהל העסקים הקודם של ברבירולי.
לאחר מותו של ג'ון ברבירולי
לאחר מות בעלה בשנת 1970, חזרה רותוול, שמעתה נטלה לה את שם בעלה המנוח, לנגן שוב באבוב.
היא לימדה באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם נודעה בשם החיבה שלה "ליידי בי".
לעיתים קרובות כיהנה כשופטת בפסטיבלי מוזיקה.
היא כתבה את הספרים "טכניקת אבוב" ואת "המדריך לאבובן" בן שלושת הכרכים, וכן אוטוביוגרפיה בשם "Living with Glorious John".
אוניברסיטת לידס העניקה לה תואר מוסמך של כבוד בשנת 1972 ובשנת 1984 עוטרה בתואר קצינת מסדר האימפריה הבריטית.
היא מתה בשנת 2008, יום לאחר יום הולדתה ה-97.
אוולין טצ'ופ היא ג'ודוקא שווייצרית אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג.
באוקטובר 2015 היא זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי הבכיר, כאשר זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם פריז.
טצ'ופ התחרתה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודחה בשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון על פריסיליה ג'נטו הצרפתייה והפסד למאילינדה קלמנדי מקוסובו.
באליפות אירופה 2017 אשר נערכה בוורשה, זכתה טצ'ופ במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג.
היא הגיעה עד שלב רבע הגמר בו הפסידה למאילינדה קלמנדי מקוסובו ונשרה לקרבות בית הניחומים.
לאחר ניצחון על לריסה פלוריאן הרומנית היא עלתה לקרב על מדליית הארד בו גברה בניקוד ווזארי על אודט ג'ופרידה האיטלקייה.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב היא שוב זכתה במדליית הארד.
היא הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה לנטליה קוזיוטינה הרוסייה ונשרה לקרב על מדליית הארד בו ניצחה באיפון תוך 22 שניות מהפתיחה את ריקה פופ ההונגרייה.
ורשה 2017: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג
תל אביב 2018: מדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג
גראנד סלאם פריז 2015: מדליית כסף
גראנד פרי אלמטי 2016: מדליית זהב
גראנד פרי טביליסי 2018: מדליית כסף
גראנד פרי קנקון 2018: מדליית ארד
גראנד פרי טשקנט 2018: מדליית כסף
גראנד פרי חוחחוט 2019: מדליית כסף
אוולין פוקס קלר הייתה פיזיקאית תאורטית, חוקרת מתמטיקאית-ביולוגית, פילוסופית פמיניסטית והיסטוריונית של המדע אמריקאית.
הייתה פרופסור להיסטוריה ופילוסופיה של המדע במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
מחקריה המוקדמים עסקו בחיבור בין פיזיקה וביולוגיה, ובהמשך התרכזה בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע ושאלות של מדע ומגדר.
פוקס קלר נולדה בג'קסון הייטס, קווינס, להורים יהודים שהיגרו מרוסיה, וגדלה בוודסייד, קוינס במשפחה ממעמד הפועלים.
היא הייתה הצעירה מבין שלושת ילדי המשפחה.
קלר למדה בקולג' ציבורי בקווינס.
לאחר מכן המשיכה לימודיה לקראת תואר B.A.
בפיזיקה באוניברסיטת ברנדייס בניו יורק אותו קיבלה ב-1957, ולאחר מכן עברה לאוניברסיטת הרווארד שם השלימה לימודיה לתואר דוקטור בתחום הפיזיקה התאורטית ב-1963, אחת מ-3 הנשים מ-100 מקבלי התואר בפיזיקה באותה שנה.
לאחר השלמת הדוקטורט עבדה כפיזיקאית תאורטית באוניברסיטת ניו יורק.
במהלך הקריירה האקדמית שלה קלר לימדה במוסדות אקדמיים רבים, ביניהם אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת מרילנד ואחרים.
בשנים 1988–1992 שימשה כפרופסור במחלקות לרטוריקה, היסטוריה ולימודי נשים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאז 1992 ועד למותה היא לימדה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
ב-29 באוגוסט 1963 נישאה לג'וזף בישוף קלר , מתמטיקאי בעל שיעור קומה שהיה הממונה עליה, ונולדו להם בן ובת.
ב־17 בנובמבר 1976 הזוג התגרש וקלר גידלה את ילדיה כאם יחידנית.
בשנת 2007 קלר הייתה חברה בוועדה המייעצת האמריקאית של הפקולטה למען שלום ישראלי פלסטיני-ארצות הברית - ארגון המקשר בין סטודנטים ואנשי סגל פלסטינים, ישראלים וממדינות אחרות שמטרתו סיום הכיבוש הישראלי והשגת שלום צודק.
פיזיקה תאורטית, ביולוגיה מולקולרית, ביולוגיה מתמטית
בחירותיה האקדמיות של קלר הושפעו במידה רבה מאחותה ואחיה הגדולים.
בגיל 12 התוודעה באמצעות אחותה לפסיכואנליזה ושאפה להתמחות בתחום זה, אך בעידודו של אחיה שהיה פיזיקאי, ולאחר שהסתבר לה שבתחום זה היא מגיעה להישגים גבוהים במיוחד, בחרה להתמחות בפיזיקה, עדיין תוך אמונה שבעתיד, לאחר השלמת התואר תחזור לפסיכואנליזה.
אולם היא תיארה כי במהלך לימודיה באוניברסיטת ברנדייס היא חוותה "התאהבות" בפיזיקה ובחשיבה האינטלקטואלית שהיא מצריכה.
קלר הדגישה בריאיון אתה שלא מדובר במטאפורה בלבד, אלא בעמדה רגשית שהייתה מאוד משמעותית עבורה.
אולם לימודיה בהמשך באוניברסיטת הרווארד לקראת תואר דוקטור תוארו על ידיה כשנים קשות, בהן נאלצה להיאבק הן באפליה וביחס פוגעני בשל מינה, והן באכזבתה מהעובדה שהלימודים היו בעיקר בתחום הפיזיקה הניסיונית ופחות בתחום הפיזיקה התאורטית.
בשלב זה היה זה שוב הקשר המשפחתי שסייע לה להיחלץ מהמצוקה המקצועית.
במהלך חופשת הקיץ של שנת 1960, תוך כדי ביקור אצל משפחתו של אחיה שהתגוררה בקולד ספרינג הרבור, עיירה קטנה בצפון לונג איילנד, היא נחשפה למחקרים בתחום הביולוגיה המולקולרית שהתנהלו במעבדה שמומנה על ידי ממשלת ארצות הברית.
הרקע שלה בפיזיקה היווה יתרון והיא הוזמנה להצטרף לצוות החוקרים שם.
בסופו של דבר התזה שלה בפיזיקה תאורטית עסקה בשאלת מחקר הקשורה למבנה ה-DNA תוך שילוב בין שני התחומים.
לאחר קבלת תואר הדוקטור קלר עברה לאוניברסיטת ניו יורק, כפיזיקאית תאורטית, אך גם שם חצתה את גבולות הדיסציפלינה לכיוון של ביולוגיה מתמטית.
שניים מהמחקרים שפרסמה בתחום נחשבים עד היום לקלאסיים.
השינוי התודעתי שלה לגבי שאלת המדע והמגדר אירע בשנת 1969, כאשר לאחר נישואיה עברה בעקבות בעלה לקליפורניה ולקחה שנת שבתון בה עסקה בגידול ילדיה בעוד שבעלה היה מועסק בתחומו והוזמן לכנסים ברחבי המדינה.
בשלב זה היא החלה לחוות את הבעייתיות של מדענית-אישה הנאלצת לעקוב אחרי בעלה.
גם הידיעה כי מחקר שביצעה באוניברסיטת ניו יורק יחד עם שותף-גבר תורם לפרסומו ולהצלחתו, בעוד שהיא אינה יכולה לממש זאת, גרמה לה לתחושות של חוסר עניין ורצון לנטוש את התחום המדעי.
אולם תחושות אלה עוררו גם את סקרנותה והיא השתמשה בהתמחותה המתמטית לעריכת מחקר לגבי מידת השרידות של נשים מדעניות במקצוען.
היא ראיינה מדעניות ובחנה את הקשר בין מגדר למדע באמצעות חקירת האופן בו מדענים תפסו שאלות של מגדר היסטורית, החל מהמהפכה המדעית.
היא מצוטטת כמי שאמרה שהתוצאות לגבי רמת השחיקה של נשים מדעניות הממו אותה.
בסופו של דבר קלר לא עזבה את עולם המדע, אולם עברה לתפקידי הוראה.
הפעם הראשונה בה קלר דיברה באופן פומבי על תובנותיה בהקשר למקומן של נשים במדע הייתה בסופה של סדרת הרצאות בביולוגיה מתמטית אותה הוזמנה לתת באוניברסיטת מרילנד בשנת 1974. בריאיון שנערך אתה בשנת 2014 היא סיפרה על החלטתה להקדיש את ההרצאה האחרונה בסדרה לשאלת הנשים במדע.
היא השתמשה לצורך כך בנתונים הסטטיסטיים שאספה, הראתה כיצד שיעור הנשים במקצועות מדעיים הולך ויורד באופן דרמטי ככל שעולים בסולם ההיררכיה האקדמי והציגה את הסיבות והמחסומים העומדים בפני נשים במדע.
קלר טענה כי הסיבה העיקרית לקושי היא התפיסה שהמדע הוא "גברי" במונחי מגדר.
הרצאה זו פורסמה ב-Harvard Magazine ולאחר זמן קצר קלר פרסמה את ספרה "האנומליה של אישה בפיזיקה" (The Anomaly of a Woman in Physics).
אירוע זה היווה עבור קלר את תחילת התעניינותה בתחום הביקורת הפמיניסטית של המדע, תחום בו עסקה רבות בשנים הבאות.
בשנות ה-80 המוקדמות קלר יזמה וארגנה סמינר אקדמי באוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון בנושא התאוריה הפמיניסטית.
קלר תיארה את גאוותה בהצלחתו של סמינר זה ובעניין הרב שעורר, הן בעולם האקדמי והן בציבור הרחב.
בהמשך, בריאיון אתה היא אמרה כי סמינר זה הוא אחד ההישגים בהם היא גאה במיוחד.
במהלך השנים הבאות קלר הרחיבה את תחומי התעניינותה ומחקריה משאלות של מדע ומגדר לשאלות של מדע וחברה באופן כללי, לימדה קורסים וכתבה ספרים בנושאים אלה.
לאורך הקריירה האקדמית שלה קלר זכתה בפרסים רבים, האחרון שבהם פרס דן דוד בתחום ההיסטוריה של המדעים בשנת 2018. בנימוקים לפרס השופטים ציינו כי לאורך הקריירה שלה קלר הרחיבה את גבולות המדע הן באמצעות ערעור על הגבולות שבין דיסצפלינות מדעיות שונות והן על הגבול שבין מדעי הטבע למדעי הרוח.
כמו כן מחקריה של קלר שעסקו בשאלות של הקשר בין שפה, מגדר ומדע אופיינו כפורצי דרך וכחושפים חלק גדול מהמחסומים העומדים בפני נשים והמונעים מהן להגיע להישגים בתחומי המדע.
לאחר זכייתה בפרס דן דוד, קלר הודיעה כי תתרום את הכסף שתקבל לארגוני זכויות האדם הישראליים - בצלם, האגודה לזכויות האזרח ורופאים לזכויות אדם.
אוולין רודריגז מיראלס (בספרדית: Evelyn Rodriguez Miralles; נולדה ב-19 בפברואר 1966) היא מהנדסת בנאס"א ומובילה בה את תוכנית המציאות המדומה החל משנת 1993. היא נולדה וגדלה בקראקס ונצואלה, ולמדה בארצות הברית באוניברסיטת יוסטון שם השתקעה.
מיראלס זכתה במספר לא מבוטל של פרסים על עבודתה החדשנית בתחום.
בנוסף לעבודתה כחוקרת ומהנדסת היא מקדישה רבות מזמנה לקידום נשים במדע, הנדסה ומתמטיקה, ומנסה לעודד צעירות לשאוף ולפתח קריירה מדעית.
מיראלס נולדה בשנת 1966 וגדלה בקראקס, ונצואלה, הצעירה מבין 5 אחים ואחיות.
אביה עבד בחברת נפט ומיראלס טוענת שהוא היווה אחת ההשפעות הגדולות על חייה, תמיד עודד אותה ודחף ללימודים גבוהים, לעבודה קשה, ולעצמאות.
בין אחיה: מהנדסת כימית, מהנדס חשמל ומתמטיקאי, כך שהמקצועות המדעיים לא היו זרים למשפחה, ומיראלס גדלה מוקפת בהשראה ללכת ולצבור ידע.
אוולין מיראלס נשואה לאנריק מיראלס.
כשגדלה, החלה לימודים בקולג' בארצות הברית והשלימה תואר ראשון באוניברסיטת למאר ב-1990 תואר ראשון במדעי המחשב ובגרפיקה ממוחשבת, וב-1992 תואר שני במנהל עסקים בניהול טכנולוגי מאוניברסיטת יוסטון בקלייר לייק.
בהמשך שנת 1992 הצטרפה מיראלס לנאס"א.
ראשית עבודתה בנאס"א כללה בנייה של מודל תלת־ממדי למושבה על הירח.
על אף שהפרויקט לא יצא לפועל, ייתכן ויעשה שימוש במודל עבור מושבה על מאדים.
בהמשך, היא עבדה ביצירת הדמיה גרפית ובפיתוח תוכנה.
כיום, נעשה שימוש בעבודתה בהדמיה גרפית על מנת לייצר הדמיה של מצבים בחלל החיצון לאימון אסטרונאוטים, שהתפתחה לכדי תוכנית המציאות המדומה של נאס"א כשמיראלס היא ממוביליה הראשונים.
במעבדה של מיראלס מכינים אסטרונאוטים לפעילויות שהם עומדים לבצע בחלל בעזרת טכנולוגית מציאות מדומה.
לחלק מהפעולות שנדרשים האסטרונאוטים לבצע בחלל עשויים להיות אספקטים מבעיתים.
למשל, בעת יציאה מתחנת החלל לשם ביצוע תיקונים או התקנות, עלולים האסטרונאטים לחוש אימה משתקת מהיותם זעירים ואבודים בחלל האינסופי ובשל כך לתפקד באופן לקוי המהווה סכנה להם ולמשימתם.
התפקיד המרכזי של מיראלס הוא למנוע את הבעיות הללו על ידי הכנה מראש של האסטרונאוטים לבהלה שהם עלולים לחוש ותרגול של הפעולות שהם נדרשים לבצע בעזרת טכנולוגית מציאות מדומה משוכללת.
עד היום משתמשים בתוכנה שהיא כתבה עוד בשנת 1993 (DOUG) על מנת לדמות מצבים חלליים.
מיראלס אף עובדת בשביל תחנת החלל הבינלאומית, מעצבת חלקים חדשים ואת דרכי ההרכבה שלהם על ידי האסטרונאוטים.
בנוסף לפעילותה כחוקרת ובקידום טכנולוגיה, מיראלס משקיעה רבות בקידומן של נשים בתחומים כמו מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
חשוב לה לשמש דוגמה לנשים ולנערות ללמוד ולהפוך לחוקרות, מדעניות ומהנדסות מכל הסוגים.
מיראלס מאמינה שחטיבת הביניים היא שלב קריטי בחייה החינוכיים של אישה צעירה, בגלל ההשפעה העצומה שלו על הביטחון העצמי שלה ועל היכולת שלה לתפוס תאוצה בתחום.
מיראלס משתתפת לעיתים קרובות באירועים לצעירים כגון ירידים מדעיים והרצאות על מנת לקדם ולעודד כניסה של צעירים ובייחוד צעירות לתחומים המדעיים.
לאחרונה כאשר שפטה בתחרות של הגשושית במאדים באוניברסיטת יוסטון, היא איפשרה לקבוצה שהיא שפטה לדבר בטלפון עם האסטרונאוטית סמנתה כריסטופורטי שהייתה באותו זמן על תחנת החלל הבינלאומית ונהנתה לראות את ההתלהבות של הבנות בקבוצה וכיצד אורו עיניהן.
מיראלס רואה חשיבות רבה למאמצי השכנוע שלה לרתום בנות לעסוק בתחומים המדעיים ובתקווה אף לקדם ולפתח את הידע האנושי.
הפרס היוקרתי של נאס"א לטיסות בטוחות (2012).
נכנסה לרשימת 100 הנשים המשפיעות ביותר של ה-BBC לשנת 2016
נכנסה לרשימת 20 ההיספניים המשפיעים ביותר בארצות הברית של CNET בשנים 2015–2016.
פרס הבוגר המכובד של אוניברסיטת יוסטון.
אוולין ברזין הייתה מתכננת מחשבים יהודיה אמריקאית, בעלת פטנטים רשומים רבים בתחום המחשוב והאלקטרוניקה.
ידועה בעיקר בזכות תכנון המחשב מעבד-התמלילים הראשון.
ברזין נפטרה בדצמבר 2018 בעת טיפולים שקיבלה כנגד סרטן.
ברזין נולדה ב-1925 במזרח ברונקס למהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית, שם התחילה את לימודיה בתיכון "כריסטופר קולומבוס".
ב-1941 החלה את לימודיה האקדמיים בקולג' האנטר - שם למדה כלכלה, ולא פיזיקה כפי שהעדיפה, משום שמקצוע זה היה מקובל יותר לנשים באותה תקופה.
ואולם, מלחמת העולם השנייה סיפקה לברזין הזדמנות ללמוד פיזיקה בקורסים חינמיים מטעם האנטר ואוניברסיטת ניו-יורק, והיא אף קיבלה מלגה באוניברסיטת ניו-יורק.
באותה תקופה, ברזין עבדה במהלך היום במשרה מלאה כאסיסטנטית במכון מחקר של חברת ההדפסה הבינלאומית (IPI), ובלילות למדה באוניברסיטה.
ברזין סיימה את עבודת הגמר שלה בשנת 1946 וקיבלה תואר "בוגרת אוניברסיטה" במדעים מדויקים (BS).
ברזין הייתה נשואה במשך 51 שנה לישראל וילניץ, מהנדס כימיה שנולד ב-1922 בלונדון.
וילניץ נפטר ב-20 בפברואר 2003. ברזין נפטרה ב-8 בדצמבר 2018 בגיל 93 בזמן טיפולים כנגד סרטן.
ב-1951 הצטרפה ברזין לחברת הסטארט-אפ "אלקום" (Elecom), שהתחילה לבנות מחשבים אלקטרוניים - שם עבדה בתור ראש מחלקת התכנון.
ב-1957, החברה נרכשה על ידי תאגיד "אנדרווד" (Underwood).
כאן פיתחה ברזין מגוון מחשבים ליישומים שונים, ביניהם מערכת לחישוב טווחים לממשלת ארצות הברית, מערכת ששולטת בהפצת מגזינים ואת מה שנחשב היום למחשב המשרדי הראשון.
באותה שנה, עברה ברזין לחברת "טלרגיסטר" (Teleregister), שם פיתחה את אחת המערכות הממוחשבות הגדולות בעולם - מערכת להזמנת מקומות בטיסות שפעלה ב-60 ערים ברחבי ארצות הברית במשך 11 שנה ללא אף תקלה מרכזית.
בנוסף, בזמן שעבדה ב"טלרגיסטר" פיתחה ברזין גם את המערכת הבנקאית הממוחשבת הראשונה.
ב-1969 הקימה ברזין חברה בשם "רדקטרון" (Redactron) במטרה לפתח את הרעיון שלה - "מעבד תמלילים" - מכשיר שמאפשר הקלדה, עריכה ועיצוב של טקסט, במטרה להקל על העבודה של מזכירות.
החברה הפכה ציבורית ומכרה אלפי מערכות בכל רחבי העולם.
המוצר המרכזי של החברה נקרא "מזכירת מידע" ("Data Secretary"), אשר היה בגודל של מקרר קטן, ללא מסך, והמקלדת והמדפסת שלו היו מכונת כתיבה אלקטרונית.
אינפלציה משמעותית בכלכלה בשנות השבעים הובילה למכירת חברת "רדקטרון" לתאגיד "בורופס" (Burroughs) בשנת 1976, שם השתלבה החברה במחלקת הציוד המשרדי של התאגיד.
ברזין המשיכה בעבודתה שם עד 1979. בשנים 1980 ועד 1987 כיהנה ברזין כנשיאת "Greenhouse Management Company".
במהלך הקריירה שלה קיבלה ברזין תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אדלפי ומזרח-מישיגן.
ברזין ייסדה את קרן ברזין-וילניץ, אשר תעניק את הערך הכספי של רכושה לטובת פרופסורה או מענק מחקר בכל תחום מדעי באוניברסיטת סטוני-ברוק בניו-יורק.
בנוסף, היא ובן-זוגה המנוח מימנו את מלגת "סאם ורוז ברזין" על שם הוריה, אשר ניתנה לסטודנטים לתואר ראשון שבכוונתם ללמוד מדעים, הנדסה או מתמטיקה.
ברזין ובן-זוגה גם הקימו את מענק "ישראל וילניץ", שמעניק מימון למחלקה לבלשנות באוניברסיטת "סטוני-ברוק", שם השלים וילניץ את הדוקטורט שלו.
2006 היכל התהילה לטכנולוגיה של לונג-איילנד
2011 היכל התהילה נשים בטכנולוגיה-בינלאומי (WITI), לונג איילנד
פרס לונג-איילנד להנהגה ממכובדת (Distinguished leadership)
100 נשות העסקים המצליחות ביותר - מגזין BusinessWeek
דוקטור של כבוד מאוניברסיטת "אדלפי"
דוקטור של כבוד מאוניברסיטת מזרח-מישיגן
ב-2015, מונתה ברזין עמיתה של "המוזיאון להיסטוריית מחשבים" בקליפורניה בשל עבודתה המוקדמת בתחום תכנון מחשבים וחיים שלמים של פעולות יזמות
מחשבון אלקטרוני עם רגיסטר אחסון מחווט-מחדש דינמי
אמצעי שליטה עם חיישני הקלטה למחשבון אלקטרוני.(Google Patents)
אוומטאטרסליה (שם מדעי: Avemetatarsalia) היא קבוצה של זוחלים ארכוזאורים קדומים המהווים את אחת משתי קבוצות הארכוזאורים, לצד הפסאודוסוכיה.
משמעות שמם היא: "עצמות מסרק של עופות", עקב מבנה העצמות המבדיל אותם מקרובי התנינאים.
הקבוצה הוגדרה ב-1999 בידי הפלאונטולוג הבריטי מייקל בנטון והיא כוללת את כל הדינוזאורים, דמויי הדינוזאורים, העופות והפטרוזאורים המעופפים.
בעבר היו ידועים בשם אורניתודירה (Ornithodira).
בני קבוצה זו התפתחו החל מאמצע הטריאס לפני 245 מיליון שנה.
כל המינים נכחדו עד לפני 66 מיליון שנה עם הכחדת הקרטיקון, למעט העופות (כיום הם מהווים מחלקה נפרדת מאבותיהם הזוחלים).
במראם הם החלו כבעלי מבנה ראש קצר יותר מהפסאודוסוכים, דמויי-התנינים, גופם היה קטן יותר והם היו חסרי אוסטאודרם על הגוף להגנה.
לאורך הטריאס ולאורך המזוזואיקון ארכוזאורים אלה התפתחו לשני מסלולים: אחד לראשוני הפטרוזאורים שעפו ושלטו באוויר ואחד לדמויי הדינוזאורים, אשר התפתחו לדינוזאורים אמיתיים.
הללו היו בעלי מגוון גדול של צורות וגדלים שונים, אחדים מהם כמו הזאורופודים היו גדולים יותר מכל חיה יבשתית בעולם, וחלקם כמו הולוצירפטור עטו נוצות.
למעשה בני קבוצה זו הם היחידים שכוסו בנוצות.
משפחה סקלרמוכליים (Scleromochlidae) - נכחדה
קבוצה פטרוזאורומורפה (Pterosauromorpha) - נכחדה
קבוצה דינוזאוריה (Dinosauria) - נכחדה למעט העופות
בירץ' אוון ביי השלישי הוא פוליטיקאי לשעבר ושדלן אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית.
ביי היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אינדיאנה בשנים 1999–2011, וקודם לכן היה מושלהּ ה-46 של אינדיאנה.
ביי נבחר לראשונה לתפקיד הציבור כמזכיר המדינה של אינדיאנה בשנת 1986. הוא מילא את התפקיד במשך שנתיים בטרם נבחר למושל המדינה.
הוא עזב את תפקידו זה בתום שתי תקופות כהונה ולזמן קצר עבד כמרצה באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון.
הוא נבחר לקונגרס של ארצות הברית כסנאטור ב-1998 ונבחר מחדש בשנת 2004. ב-15 בפברואר 2010, הכריז ביי במפתיע כי לא יתמודד לתקופת כהונה שלישית בבחירות אמצע הכהונה שבאותה השנה.
לאחר שעזב את הסנאט, הוחלף על ידי קודמו בתפקיד, דן קואטס, והיה לשותף במשרד עורכי דין וחברת שדלנות בוושינגטון הבירה.
בבחירות 2016 התמודד ביי על המושב של אינדיאנה בסנאט ממנו פרש שש שנים קודם לכן.
בבחירות הכלליות הוא הובס בידי חבר בית הנבחרים טוד יאנג בפער של 10%.
ביי נולד בשירקיוויל (Shirkieville) שבמערב אינדיאנה, בנם של מרבלה ביי (לבית הרן) ובירץ' ביי.
אביו היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אינדיאנה מ-1963 ועד להפסדו בבחירות ב-1981 בידי דן קווייל, לימים סגן נשיא ארצות הברית.
אמו הייתה הדוברת הלאומית של החברה האמריקנית לסרטן.
אוון למד בבית ספר המכינה סנט אלבנס שבוושינגטון הבירה, וב-1978 השלים לימודי תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון.
ב-1981 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה.
מתחילת דצמבר 1986 עד לינואר 1989 כיהן ביי כמזכיר המדינה של אינדיאנה.
לאחר דיון בשאלה האם הוא עומד בדרישה להיות תושב מדינת אינדיאנה חמש שנים טרם היציאה לקלפיות, גבר ביי על ראש עיריית קוקומו לשעבר סטיב דיילי בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית למועמדות המפלגה עבור תפקיד מושל אינדיאנה.
בבחירות הכלליות הוא ניצב בפני סגן המושל המכהן ג'ון מוץ, מועמד המפלגה הרפובליקנית, ולאחר שניצח אותו בבחירות נהפך ביי לדמוקרטי הראשון שנבחר למושל אינדיאנה זה עשרים שנה.
רק בן 32 שנים ביום היבחרו ו-33 בע השבעתו לתפקיד, ביי נעשה למושל הצעיר ביותר של מדינה זו.
הוא נבחר מחדש כמושל ב-1992, וניצח את התובע הכללי של אינדיאנה, לינלי א.
פירסון עם 63% מקולות הבוחרים.
בסוף כהונתו השנייה נהנה ביי מכמעט 80 אחוזי תמיכה בקרב הציבור.
עם זאת, לא היה ביכולתו להתמודד לתקופת כהונה שלישית ב-1996 בשל הגבלות כהונה.
עם סיום כהונתו השנייה כמושל בראשית 1997, הועסק ביי כמרצה במקום בו רכש את השכלתו האקדמית — בית הספר קלי לעסקים באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון.
בין השנים 1997–1998, בזמן שניהל מסע בחירות לקונגרס האמריקאי, נשכר ביי גם כשותף במשרד עורכי הדין "בייקר ודניאלס" שבסיסו באינדיאנפוליס.
אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון שילמה לו באותה שנה 51,000 דולר נוספים, מה שתרם לשגשוג מסע הבחירות שלו.
בבחירות אמצע הכהונה לשנת 1998 נבחר ביי לסנאט של ארצות הברית, והחל לאייש מושב שהוחזק בעבר על ידי אביו.
הוא זכה ל-64% מקולות הבוחרים, אחוז ניצחון הגדול ביותר שהשיג אי פעם מועמד דמוקרטי בבחירות לסנאט האמריקאי באינדיאנה, וניצח את ראש עיריית פורט ויין לשעבר, פול הלמקה.
הוא זכה בקלות בבחירות לתקופת כהונה שנייה ב-2004, ועם ניצחונו על המועמד הרפובליקני מרווין סקוט כשלו 62% מהקולות - נעשה ביי הדמוקרטי החמישי בלבד שנבחר לתקופת כהונה שנייה בסנאט מטעם אינדיאנה.
ב-2003 ביי הוציא לאור אוטוביוגרפיה בשם "מאב לבן: חיים פרטיים בעין ציבורית".
בשנים 2001–2005 כיהן ביי כיושב ראש "המועצה הדמוקרטית למנהיגות" (DLC), ארגון הפועל למיתון המגמה השמאלנית שחלה במפלגה הדמוקרטית משנות ה-60 של המאה ה-20. ביי היה מהתומכים הראשוניים במדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש כלפי עיראק.
ב-2 באוקטובר 2002 הצטרף ביי לנשיא ג'ורג' ווקר בוש יחד מנהיגי הקונגרס בטקס שנערך בגן הוורדים של הבית הלבן בו הוכרזה הסכמתם ליציאה למלחמת עיראק.
ב-2006 הוא הצביע בעד האישור מחדש של חוק הפטריוט.
ביי הוא תומך במדינת ישראל, והוא חבר במועצה המייעצת של איפא"ק.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנים 2007–2008, חבר ביי לעמיתיו לבנאט בקריאתם למנוע קריסה של מוסדות פיננסיים ברחבי ארצות הברית.
במהלך תקופתו בסנאט, מתח ביקורת על מדיניות הסחר של מדינות מסוימות, בהן הרפובליקה העממית של סין.
"החוק המפלגתי להפסקת הסובסידיות לחוץ לארץ" שהציג ביי נועד לאפשר לארצות הברית לאכוף את חוקי האנטי-סובסידות שלה מעבר לים.
הוא הצביע נגד CAFTA (הסכם הסחר החופשי של מרכז אמריקה).
בסנאט היה חבר בוועדת המודיעין, בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים, בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות.
ב-15 בפברואר 2010 הודיע ביי כי אין בכוונתו להתמודד לקדנציה שלישית בסנאט, לקראת בחירות אמצע הכהונה ב-2 בנובמבר 2010. הודעתו של ביי באה זמן קצר מאוד לאחר שדן קואטס, קודמו של ביי בתפקיד, הצהיר על מועמדותו למושבו הישן בסנאט.
מכיוון שביי הכריז על אי-כוונתו להתמודד מחדש לסנאט יממה לפני המועד האחרון לרישום בבחירות המקדימות, אף דמוקרט לא הספיק לאסוף את מספר חתימות הדרוש כדי להיות מועמד בפריימריז.
אי לכך, ועדה מסדרת של המפלגה הדמוקרטית באינדיאנה בחרה בבראד אלסוורת', חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, כמועמד המפלגה לסנאט.
על פי סוכנות הידיעות "AP", ביי בילה חלק ניכר משנתו האחרונה בסנאט בחיפוש אחר עבודה, וקיים עשרות פגישות עם מעסיקים פוטנציאליים בחברות ותאגידים במגזר הפרטי בין פברואר לדצמבר 2010. כמו כן, הוא הצביע בעד או נגד בנושאים הנוגעים למעסיקיו העתידיים.
ניתוח שנעשה בידי רשת הטלוויזיה "CNN" של לוח הזמנים האישי של ביי מ-2009 מצא כי הוא "תמרן מאחורי הקלעים" ו"עסק באופן פרטי עם מגייסי כספים, שדלנים ותורמים שהיו בעלי עניין רב בסוגיות השולטות בגבעת הקפיטול", מה שעורר חשד לניגוד עניינים.
פגישותיו כללו פגישות עם שדלנים בענף ביטוח הבריאות לפני הכרזתו כי יתמוך בחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
פרישתו נקשרה לתדמיתו הציבורית, שאפיינה אותו כ"אמין" אך "משעמם".
במשך מרבית 2005 ו-2006 הוא בילה זמן רב במדינות הראשונות שמשתתפות בבחירות המקדימות לנשיאות, לרבות איווה וניו המפשייר.
שבועיים טרם פרישתו הגדיר את מטה הבחירות שלו כ"וועדת גישוש" בפני ועדת הבחירות הפדרלית, בשם "ידידי אוון ביי".
לאחר פרישתו מהמירוץ, הביע ביי את תמיכתו במועמדותה של הילרי קלינטון, ועם פרישתה שלה מההתמודדות הסב את תמיכתו לסנאטור ברק אובמה מאילינוי.
ביי נמנה בין המועמדים האחרונים שנשקלו להיות העמית למירוץ של אובמה, אך לבסוף אובמה בחר בג'ו ביידן.
בהמשך נאם ביי בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית ב-2008, ונשא נאום בו תמך באובמה והצהיר:
ב-11 ביולי 2016, דווח ב-CNN כי ביי מכין את הקרקע לקראת כניסה לבחירות לסנאט של ארצות הברית באינדיאנה, כדי להתמודד על מושבו של דן קואטס אשר הודיע על פרישתו מהקונגרס.
חבר בית הנבחרים בארון היל, שזכה בבחירות המקדימות הדמוקרטיות ללא מתחרים ב-3 במאי, פרש רשמית מהמירוץ לסנאט באותו היום כדי לפנות מקום למועמדותו של ביי.
באוגוסט 2016 ניצב ביי בפני ביקורות על סטטוס התושבות שלו באידנאינה.
תחנת הטלוויזיה WFLI-TV דיווחה כי פעמיים הוא נרשם כ"מצביע לא פעיל" ברשומות של מדינות אינדיאנה.
רשת CNN הוסיפה לדווח כי ביי "רשם שוב ושוב את שני הבתים שלו בסך מיליוני הדולרים בוושינגטון הבירה כמגורים העיקריים שלו, ולא את דירתו בסך 53 אלף הדולרים באינדיאנפוליס".
כשנדרש על ידי כתב טלוויזיה מקומי לציין מהי הכתובת שלו באינדיאנה, ביי ציין כתובת שגויה.
ביי התמודד מול המועמד הרפובליקני טוד יאנג, שניצל את חוסר הפופולריות של חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה באינדיאנה במטרה למשוך מצביעים מתוסכלים אל המחנה שלו, וזכה לתמיכת מושל המדינה מייק פנס, עמיתו למירוץ של דונלד טראמפ שהתמודד על תפקיד סגן נשיא ארצות הברית.
ביום הבחירות הכלליות שהתקיים בנובמבר הפסיד ביי ליאנג בפער של 10%, כשלו 42.4% מהקולות לעומת יאנג שסחף 52.1 אחוזים מקולות הבוחרים.
אוולין סוארט, ליידי הארקורט הייתה פסנתרנית אנגלייה.
סוארט נולדה בשנת 1881 בסינדאפור, הודו, בתו של בריגדיר-גנרל ו.
שם עברו עליה כמה משנות ילדותה הראשונות.
תקופות מסוימות חיה גם בגיברלטר ובאנגליה.
היא למדה פסנתר אצל סטורק בבריסל, ראול פוניו בפריז ותאודור לשטיצקי בווינה.
היא יצאה לשישה מסעות קונצרטים והופיעה בווינה, בריסל, לונדון, ועם התזמורת הפילהרמונית של ברלין וורשה.
בלונדון הרבתה לנגן בסנט ג'יימס הול, עם מנצחים ידועי-שם כמו הנס ריכטר והנרי ווד, והופיעה עם כנרים מן השורה הראשונה, בהם אז'ן איזאיי, קארל האליר ואחרים.
בכורות בריטיות שניגנה כללו את הגרסה המקורית של הקונצ'רטו הראשון של רחמנינוב (בניצוח ווד, ב-4 באוקטובר 1900), סונאטה מס' 5 לכינור בפה דיאז מינור של מקס רגר (עם האליר), ויצירות קצרות מאת דביסי, ראוול, ה.
בלפור גרדינר ובמיוחד סיריל סקוט.
היא פגשה את סקוט ב-1902 והייתה לתומכת נלהבת ביצירותיו, שאותן הרבתה לנגן.
היא אף ערכה את ההיכרות בינו לבין המו"ל שלו, אלקין.
סקוט הקדיש לה את הסקרצו שלו, אופוס 25.
סוארט השתייכה גם לכנסיית מדע הנצרות (Christian Scientist) והתעניינה במטפיזיקה.
באמצעותה הגיע סיריל סקוט לעיסוק בתחומים אלה, עניין שנמשך כל חייו.
אוולין סוארט הייתה נשיאה של אגודת המוזיקאיות.
בשנת 1910 נישאה אוולין סוארט לג'ראלד גולד, פקיד במשרד החוץ הבריטי, שמת בטיפוס בשנת 1916. נולד להם בן (שגם שמו ג'רלד) ושתי בנות.
הבת הבכורה, דיאנה גולד, הייתה לבלרינה ידועת-שם ולאשתו השנייה של הכנר יהודי מנוחין.
הבת הצעירה, גריזלדה, הייתה לאשתו השנייה של הפסנתרן לואיס קנטנר.
בשנת 1920 נישאה בשנית, לססיל הארקורט, קצין בצי הבריטי, שניהל קריירה מצליחה והגיע לדרגת אדמירל ב-1949. לאחר שקיבל תואר אבירות ב-18 בדצמבר 1945, הייתה אוולין סוארט לליידי הארקורט.
אוון אווגורה הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כ"אלנור" בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: פיקארד".
אווגורה נולד במלבורן, הצעיר מבין שבעה ילדים שנולדו למארי וזריסטוס.
הוריו נדדו שניהם לאוסטרליה: אמו, ממוצא מאורי מאיי קוק, מניו זילנד ואביו מקפריסין.
אווגורה גדל במלבורן, שם למד בתיכון קיו.
תחומי העניין שלו בבית הספר כללו ספורט, במיוחד אגרוף ופוטבול אוסטרלי.
הוא גם התעניין בתיאטרון וכתב מחזה בו השתתף במקום רוב מקמנוס.
אווגורה זכה באליפות המדינה באיגרוף, ושיחק במועדון הכדורגל פיצרוי בליגת הכדורגל החובבנית של מדינת ויקטוריה.
אחרי הלימודים בילה שנה בטיולים ברחבי אירופה עם חברים.
אווגורה למד בבית הספר לקולנוע בדרום מלבורן.
בזמן שהיה בבית הספר לקולנוע אווגורה התגלה על ידי חברה המייצגת דוגמניות ושחקנים.
הוא דגמן, ומאוחר יותר עבר לסידני להתמקד במשחק ולאחר מכן ללוס אנג'לס.
אווגורה שיחק בסרט "אי האשליות", שהוקרן בבכורה בפברואר 2020.
אווגורה משחק בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד", החל מהפרק הרביעי בעונה הראשונה.
הוא האוסטרלי הראשון שהיה חבר צוות קבוע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים".
שנה כותרת תפקיד הערות 2020 אי האשליות ניק טיילור
שנה כותרת תפקיד הערות 2019 עיר סודית פטרון ללא קרדיט, פרק: "ציפור שבורה" 2020 מסע בין כוכבים: פיקארד אלנור 7 פרקים The Ready Room עצמו Aftershow, פרק אחד
אוון פטריק ג'וינר הוא שחקן אמריקאי.
מוכר מתפקידו בתור כריסטיאן "קריספו" פאוורס בסדרה "100 דברים להספיק לפני התיכון" (2014–2016), בתור ארק בסדרה "בית ספר לאבירים" (2018–2019); שניהם של ניקלודיאון ובשל תפקידו בתור אלכס מרסר בקומדיה המוזיקלית של נטפליקס; "ג'ולי והפנטומים" (2020).
ג'וינר נולד ב-19 ביולי 2000 בעיר נורמן, 35 ק"מ מדרום לאוקלהומה סיטי, בנם של מייק ג'וינר ודינה ג'וינר (בלום-ג'וינר לשעבר, כיום ג'וינר-גנץ) וגדל עם שלושת אחיו האנה, היידן ולוקה.
אימו דינה הגיעה מהמבורג, גרמניה שם סיימה את לימודיה בבית הספר המסחרי הממלכתי ובית הספר לעסקים בוונדנשטראסה לפני שהיגרה לארצות הברית.
לאחר שסיימה תואר שני באוניברסיטת אוקלהומה, למדה בבית ספר לאחיות במכללה הקהילתית של אוקלהומה סיטי ואז עבדה בחברת פלורן טכנולוגיות בע"מ באוקלהומה סיטי.
בנוסף לאנגלית, אוון דובר גרמנית.
הוא החל לשחק לאחר שצפה בהופעת חבר בתיאטרון, שם זכה לתשומת ליבו של במאי תיאטרון שהזמין אותו לאודישן להפקתו הבאה.
לאחר שהתקבל לתפקיד האמור, אף על פי שלא רצה להופיע בעצמו, החל לשחק במחזות ומחזות זמר שונים.
הוא שיחק את התפקיד של נייט ג'ונאס במחזמר "מחנה רוק" ואת "טום מארלו" במחזמר "חדשות טובות".
היה לו הופעות אחדות כזמר ורקדן במופע חג המולד שאורגן על ידי התזמורת הסימפונית הפילהרמונית של אוקלהומה סיטי, כששיחק את איש הפח בהפקה של "הקוסם מארץ עוץ".
ג'וינר השתתף בפרסומת עבור מחלקת התיירות והנופש של אוקלהומה.
לאחר שמצא סוכן, הוא הגיע ללוס אנג'לס כדי להתמקד בקריירת המשחק, ותוך זמן קצר לוהק לקומדיית המצבים של ניקלודיאון, "100 דברים להספיק לפני התיכון".
בנוסף לעבודתו בסדרה, שיחק גם בסרט הקולנוע "The Veil" של ברנט ראיין גרין, לצד ויליאם לוי, סרינדה סוואן וויליאם מוזלי.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "בית ספר לאבירים" לצד דניאלה פרקינס ולילימאר הרננדז.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "ג'ולי והפנטומים".
+שנהסרטתפקידהערות2017The Veilילד משבטי ההרים2025יעד סופי: קשר דםבובי קמפבלTBASomething Hereדילון
+שנהסדרהתפקידהערות2014–2016100 דברים להספיק לפני התיכוןכריסטיאן "קריספו" פאוורסתפקיד ראשי; 25 פרקים2017משפחת רעםהיינריך הידנוויל השלישיפרק: "Save the Past Dance"2018–2019בית ספר לאביריםארקתפקיד ראשי (2 עונות); 29 פרקים2019הסוכן הנריארקפרק: "Knight & Danger"2020ג'ולי והפנטומיםאלכס מרסרתפקיד ראשי; 9 פרקים2022אקפולקוצ'אדפרק: "Glory Days"
אֶוָום – מרכז רוחני בינלאומי לשלום (מכונה גם מרכז רוחני ערבה) הוא ארגון חוץ-ממשלתי ללא כוונת רווח, שהוקם בשנים 2014-2013 ביוזמתה של דבורה צביאלי המכונה לאמה דבורה-הלה, על ידי כמה מתלמידיה הוותיקים.
הארגון ממוקם בערבה התיכונה בישראל, ממומן מתרומות ומתשלומים בעבור שירותים ורשום כחברת בת של עמותת "שיטה וחוכמה".
המרכז פועל ברוח הבודהיזם הטיבטי וחיים בו כעשר נזירות בודהיסטיות.
המרכז הוקם בשנים 2013-2014 ביוזמתה של דבורה צביאלי (תלמידתו של הנזיר קֵן רינפוצֵ'ה גשה לובסָנג תַ'רצִ'ין ושל גשה מייקל רואצ') על ידי כמה מתלמידיה הוותיקים.
השם "אֶוָום" מורכב משתי הברות בסנסקריט (ཨེ་ཝཾ) ויש לו משמעות סמלית במסורת הבודהיסטית.
לפי פרסומים של הארגון, השם משקף את המצב הנאור האולטימטיבי של חופש מוחלט, טוהר וחוכמה.
הוא גם משקף את החיבור הבלתי ניתן להפרדה בין עולם טהור ושלו לבין שלום וטהרה בלב תושבי העולם, הטענה שהשגת טוהר ושלווה פנימיים משתקפת באופן אוטומטי בסביבה החיצונית.
לפי אתר המרכז, מטרתו העיקרית היא לפעול למען שלום בר קיימא במזרח התיכון ובכך לתרום לשלום עולמי.
המרכז מקיים תוכניות לימוד בנושא בודהיזם, קורסים וסדנאות יוגה ומדיטציה, סדנאות בהנחיית דוברים מקומיים ואורחים מחוץ לישראל, ריטריטים, פעילויות משותפות בין יהודים ישראלים, ערבים, פלסטינים ואנשים מרחבי העולם.
בשנת 2019 אירח המרכז את לאמה גיומה קנסור רינפוצ'ה לובסנג ג'מפה ואת חוקר התודעה אלן וואלאס, המתמחה בבודהיזם טיבטי.
ב-8 בינואר 2021, החלו חברי המרכז ברטריט בשתיקה שנמשך עד ינואר 2022. במהלך הרטריט אמורים היו המשתתפים להיות מנותקים לחלוטין מהעולם החיצון.
סדנת השתיקה הזו היא, ככל הידוע, הראשונה מסוגה המתקיימת בישראל.
בפברואר 2023, אירח המרכז את תומאס הובל, מורה רוחני ובעל שם עולמי הידוע בטיפול בטראומות קולקטיביות, במסגרת כנס "לב אחד" השנתי של המרכז.
עם היוודע דבר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, נערך המרכז לקליטת 100 תושבים וילדים שפונו מיישובי העוטף.
בשנת 2010 פרסם ארגון יד לאחים החרדי אזהרה כנגד הקמת המרכז, שאותו הגדיר הארגון כמרכז ללימוד עבודה זרה.
בכתבה שפורסמה בהארץ במאי 2021 עלו טענות מצד תלמידים לשעבר במרכז וקרובי משפחה, לגבי הנאמנות המוחלטת שנדרשת מהתלמידים כלפי המורה, דבורה צביאלי, השירותים שהתלמידים מספקים לה, ולגבי חרמות שמוטלים נגד תלמידים שעזבו את המרכז.
בנוסף, עלו טענות לגבי קשר אינטימי בין צביאלי לאחד מתלמידיה (בעקבותיו החליטה צביאלי לקחת נדרי פרישות עד סוף חייה) ולגבי היותה תלמידה ומתרגמת של מייקל רואץ', ששמו נקשר בשערוריות שונות ואשר הוכרז אישיות בלתי רצויה במרכז של הדלאי לאמה בדרמסאלה.
הטענות נדחו על ידי צביאלי עצמה וחלק מתלמידיה.
המרכז ממוקם במתחם האירוח מואה-אואזיס שבבעלותו של האדריכל ספי קרייתי.
בשנת 2018 הקים מנהל המתחם סוללות עפר על מנת להסיט את תוואי נחל שביה העובר בסמוך, ולתפוס מי שיטפונות.
כתוצאה מכך נרמסו צמחי מדבר, ועצים הצומחים בערוץ הנחל החלו להתייבש.
המנהל הורשע בפגיעה בערך טבע מוגן ונגזר עליו מאסר על תנאי.
אוולינה מוניקה ליסובסקה (בפולנית: Ewelina Monika Lisowska; נולדה ב-23 באוגוסט 1991 בוורוצלב) היא זמרת-יוצרת פולנייה.
בשנת 2011 השתתפה בתוכנית הכישרונות הפולנית ששודרה על ידי TVN.
שנה לאחר מכן, השתתפה ב"אקס פקטור פולין" והגיעה לחצי הגמר, אותו סיימה במקום הרביעי.
כתוצאה מכך, היא חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים יוניברסל מיוזיק פולסקה.
המיני-אלבום הראשון שלה, Ewelina Lisowska, יצא לאור ב-7 באוגוסט 2012. הסינגל המוביל מתוכו, "Nieodporny rozum" הגיע למקום הראשון במצעד השירים הפולני במשך ארבעה שבועות.
הקליפ, שבוים על ידי דריוש שרמנוביץ', נצפה בלמעלה מ-10.9 מיליון פעמים ביוטיוב.
בתחילת 2013, אלבום הבכורה שלה הופץ ברחבי העולם.
הסינגל המוביל "W stronę słońca" יצא לאור ב -10 בדצמבר 2012. תוך עשרה ימים, הקליפ שלו נצפה ביותר מ-2.5 מיליון פעמים ביוטיוב, דבר שהפך אותו לקליפ ה-62 הנצפה ביותר ביוטיוב מבחינה סטטיסטית באותה העת.
בסך הכל, קליפ המילים שלו נצפה בלמעלה מ-16.1 מיליון פעמים.
קליפ נוסף שלו יצא לאור ב-4 בפברואר 2013. אלבומה Aero plan יצא לאור ב-7 במאי 2013. הסינגל השני מתוכו "Jutra nie będie" הופץ עם קליפ נלווה ב-26 באפריל 2013.
אוולין דה מורגן הייתה ציירת אנגליה מתקופת האחווה הפרה-רפאליטית.
נולדה בשם מרי אוולין פיקרינג בשנת 1855 בלונדון למשפחה מן המעמד הגבוה.
מצד אביה כללה המשפחה פוליטיקאים ובעלי אדמות, מצד אימה, הייתה מקורבת לאמן הפרה-רפאליטי ג'ון רודם ספנסר סטנהופ.
בזכות מעמדה המשפחתי זכתה אוולין לרכוש השכלה בתחום האמנות מה שהיה לא שגרתי לנשים באותה עת.
אוולין קיבלה חינוך ביתי על ידי מורים פרטיים, בהתאם למסורת חינוך ילדים במשפחות מן המעמד הגבוה והבינוני בתקופה.
היא התחנכה יחד עם אחיה וכך זכתה לקבל שיעורים בשפות שונות ובהן לטינית, יוונית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית, לצד שיעורים בספרות קלאסית, מדעים ומיתולוגיה שלא היו נגישים לילדות ונערות באותן שנים.
כמו כן, החינוך שקיבלה כלל שיעורי דת שהועברו על ידי כמרים.
אף על פי שאמה גדלה במשפחת אמנים, היא עצמה החזיקה בדעות שמרניות לגבי האפשרות שבתה תרכוש השכלה באמנות.
אחותה הצעירה של אוולין, וילהלמינה סטירלינג, כתבה כי הוריה התנגדו לרצונה של אוולין להיות אמנית, וכן כי אימן ביקשה מן המורים הפרטיים לאמנות שלימדו את אוולין לומר לה כי אינה מוכשרת, מתוך תקווה שכך תוותר הילדה על חלומה לעסוק באמנות.
בשנת 1872 למדה במשך מספר חודשים בבית הספר של דרום קנזינגטון ללימודי אמנות.
עם זאת, שאיפותיה היצירתיות לא תאמו להשקפות המסורתיות של בית הספר ולהשקפות המוסד החינוכי אודות מקומה של האישה בעולם האמנות.
בשנה שלאחר מכן נרשמה ללימודים בבית הספר סלייד, והייתה לאחת הנשים הראשונות שנרשמו לבית הספר.
היא הצטיינה בלימודיה בבית הספר סלייד וזכתה במספר פרסים על ציוריה, וכן זכתה במלגה בגובה 50 פאונד לשנה.
בתקופה זו החלה להשתמש בשמה האמצעי, אוולין, ולא בשמה הראשון, מרי, מכיוון שהשם אוולין נחשב באותה עת שם יוניסקס, החלה אוולין לחתום על יצירותיה בשם זה כדי להבטיח שהביקורת שתקבל עליהן תתבסס על איכות היצירה ולא על שיקולים מגדריים.
הקריירה האמנותית של דה מורגן נמשכה כ-44 שנים, במהלכן השלימה מעל 100 ציורים וכן מספר פסלים ורישומים.
יצירתה של דה מורגן מתאפיינת בצבעוניות עשירה, שימוש באלגוריות ונוכחות של דמויות נשיות דומיננטיות.
בדומה לאמנים אחרים בתנועה הפרה רפאליטית, ברבות מיצירותיה של דה מורגן קיים שימוש באלמנטים מן הספרות ומתוך מיתוסים ואגדות עם.
היא נהגה לעשות שימוש בדמויות נשים כדי לבטא מושגים כגון אהבה ותקווה.
בעבודתה של דה מורגן ניכרת אמירה אודות תפקידי מגדר ומעמד האישה.
גוף האישה בציורים מביע אפשרות למהפכה חברתית ורוחנית דרך יציאה לחופשי מן הכבלים המגבילים אותה.
בתחילת דרכה המקצועית התכתבה יצירתה עם ערכי התנועה האסתטית, שהדגישה את חשיבות היופי על פני הנרטיב ביצירה והרעיון של 'אמנות לשם אמנות'.
בחירה זו תרמה להצלחתה המסחרית של דה מורגן.
הציור הראשון אותו הציגה בתערוכה היה "הקדושה קתרין מאלכסנדריה", בשנת 1876 בגלריית דאדלי.
בשנת 1877, כשהיא בת 21 בלבד, היא הוזמנה להשתתף בתערוכה הראשונה בגלריית גרוסבנור בלונדון, שם הציגה ומכרה את היצירה "אריאדנה בנקסוס".
היא המשיכה להציג בגלריה זו עד שנת 1888.
מרבית ציוריה הוצגו בחדרים הגדולים והיוקרתיים יותר של הגלריה, וזאת לעומת ציורי צבעי המים של אמניות אחרות שהתקבלו לגלריה, שבדרך כלל הוצגו בחדרים הצדדיים יותר.
ציוריה של דה מורגן נבדלו ממרבית יצירותיהן של הנשים בגלריית גרוסבנור בהיותן ציורי שמן ולא ציורי מים (שנחשבו מדיום 'מתאים יותר' לנשים בתקופה).
יצירותיה בתחילת דרכה הוצגו גם בגלריות נוספות ובהן גלריית ווקר לאמנות בליברפול, במכון המלכותי לציירים בצבעי מים בלונדון והמכון לציירים בצבעי שמן.
דה מורגן זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי אמנות בתקופתה אם כי, בדומה לנשים אמניות אחרות באותה עת, מבקרים רבים התייחסו אליה כאל חקיינית של אמנים פרה רפאליטים אחרים, או כמושפעת מיצירותיהם באופן חסר מקוריות.
היא הצליחה להתפרנס מיצירתה, בין היתר דרך מכירת ציורים לפטרונים, חברי פרלמנט ואנשי תעשייה.
הצלחתה הכלכלית של דה מורגן תרמה גם לחירות היצירתית שלה ולאפשרות שלה לבחור את נושאי יצירתה ולבטא את עצמה בחופשיות רבה יחסית ליוצרות אחרות בנות תקופתה.
בחירתה לצייר דמויות נשים חזקות מן המיתולוגיה נבעה בין היתר מתפיסותיה הפמיניסטיות והאנטי מלחמתיות, לצד העניין שלה בספיריטואליזם.
הנשים בציוריה מתמודדות לא אחת עם מכשולים וחסמים פיזיים ומתגברות עליהם בכוחותיהן הרוחניים.
בציוריה היא מבטאת גם את הרעיות הספיריטואליסטי של התפתחות רוחנית לאחר המוות.
המוות ומושג המרטיר מוצגים ביצירה ככלים לאמניסיפציה של הנשים, כאשר הישרדות הרוח מבטאת את חוזקן והתגברותן על מכשולים ומצוקות.
יצירותיה מתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת הבורים מביאות לידי ביטוי ערכים פציפיסטיים שבהם האמינה דה מורגן.
אוולין סולרו הייתה פעילה פמיניסטית צרפתייה.
אוולין סולרו נולדה במונטרה, בפרברי פריז.
אביה אנדרה אמל היה כומר פרוטסנטי שבמהלך מלחמת העולם השנייה פעל להצלת יהודים וקיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
אוולין סולרו למדה פילוסופיה בנים.
בתקופת שלטון וישי היא נשפטה באשמת פעולות נגד השלטון.
בהמשך היא הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית.
זמן קצר לאחר סיום המלחמה היא התחתנה.
בשנת 1955 היא פרסמה ספר על תכנון המשפחה.
בשנת 1956, אוולין סולרו ייסדה את עמותת "לידה מאושרת", אשר בשנת 1960 הפכה לתנועה הצרפתית לתכנון המשפחה.
בשנת 1965 היא סיימת דוקטורט בסוציולוגיה והחלה ללמד באוניברסיטת פריז-נאנט 10. בשנים 1966–1968 היא לימדה באוניברסיטה החופשית של בריסל בה מותנה לפרופסור.
בשנים 1974–1989 היא הייתה חברה במועצה ממשלתית לכלכלה, החברה והסביבה.
אוולין סולרו כתבה ספרים רבים בתחום הפמיניזם על פעילותה הרבה היא התקבלה ללגיון הכבוד וקיבלה מספר פרסים.
אוביטה אוון אנדיקה הוא כדורגלן צרפתי-איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת רומא מהסרייה א'.
אנדיקה גדל במחלקת הנוער של אוסר.
ב-27 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית השנייה, בניצחון 0–1 על קלרמון פוט במסגרת המחזור ה-22 לעונת .
בסך הכל ערך 14 הופעות ליגה במועדון.
ב-5 ביולי 2018 חתם אנדיקה על חוזה לחמש עונות באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
ב-25 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על פרייבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-30 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על הנובר 96 במסגרת המחזור השישי בליגה.
בארבע העונות הראשונות שלו במועדון ערך 104 הופעות ליגה, והבקיע תשעה שערים.
בעונת 2021/2022 זכה עם איינטרכט פרנקפורט בליגה האירופית.
ב-21 ביוני 2023 חתם אנדיקה לחמש שנים ברומא.
ב-9 בספטמבר 2023 ערך אנדיקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בניצחון 1-0 על נבחרת לסוטו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
אוולין מרל נלסון , נולדה בשם אוולין מרל רודן, הייתה מתמטיקאית קנדית.
תרומתה של נלסון הייתה בתחום האלגברה האוניברסלית עם יישומים למדעי המחשב התאורטיים.
נלסון נולדה ב-25 בנובמבר 1943 בהמילטון, אונטריו, להורים שהיגרו מרוסיה בשנות ה-20. נלסון למדה בבית הספר התיכון ווסטדייל בהמילטון.
לאחר שלמדה שנתיים באוניברסיטת טורונטו, נלסון חזרה להמילטון כדי ללמוד באוניברסיטת מקמאסטר.
היא קיבלה תואר ראשון במתמטיקה ממקמאסטר ב-1965, ואחריו תואר שני במתמטיקה ב-1967 מאותה אוניברסיטה.
לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה עשתה פוסט-דוקטורט במקמאסטר, מאוחר יותר הפכה ל"עמיתת מחקר", ובשנת 1978 מונתה לפרופסור חבר.
כיהנה כיו"ר היחידה למדעי המחשב במקמאסטר מ-1982 עד 1984, נלסון הפכה לפרופסור מן המניין ב-1983.
נלסון פרסמה למעלה מ-40 מאמרים במהלך 20 שנות הקריירה שלה.
היא מתה מסרטן בשנת 1987.
האגודה הקנדית למתמטיקה ייסדה פרס על שמה ועל שם ססליה קריגר שנקרא פרס קריגר-נלסון, המוענק למתמטיקאיות מצטיינות.כמו כן המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת מקמאסטר מקיימת סדרת הרצאות, "The Evelyn Nelson Lectures", מאז 1991.
אוולין בויד גרנוויל הייתה האישה האפרו-אמריקאית השנייה שקיבלה דוקטורט במתמטיקה מאוניברסיטה אמריקאית.
את הדוקטורט קיבלה ב-1949 מאוניברסיטת ייל.
היא סיימה את לימודיה במכללת סמית' ב-1945. בשנים 1956–1960 היא עבדה ב-IBM על ניתוח מסלולים ופיתוח פרוצדורות מחשב לתוכנית ואנגארד לשליחת הלווין הראשון במסלול סביב כדור הארץ ולתוכנית מרקורי לשיגור משימה מאוישת ראשונה לחלל.
אוולין בויד נולדה ב-1924 בוושינגטון, ארצות הברית; אביה וויליאם בויד עבד בעבודות מזדמנות מאחר שנפגע כלכלית בעקבות השפל הגדול.
הוא נפרד מאמה, ג'וליה ווקר בויד, כאשר בויד היה צעירה.
בויד ואחותה הגדולה גדלו על ידי אמה ואחותה התאומה של אמה לואיס ווקר.
שתיהן עבדו כבוחנות עבור הלשכה האמריקאית לחריטה ודפוס.
גרנוויל ואחותה דוריס, שהייתה מבוגרת ממנה בשנה וחצי, בילו לעיתים קרובות את חופשות הקיץ בחווה של חבר משפחה בלינדן, וירג'יניה.
אוולין בויד גדלה בוושינגטון הבירה ולמדה בבית הספר התיכון דנבר (Dunbar) שהיה באותה תקופה בית ספר לשחורים בלבד, אך תחרותי מבחינה אקדמית.
היא נבחרה לנאום את נאום הסיום בתיכון מול כל הקהל.
בית הספר שמר על סטנדרטים אקדמיים גבוהים.
כמה מאנשי הסגל שלה החזיקו בתארים ממכללות מובילות, והם עודדו את הסטודנטים לרדוף אחרי יעדים שאפתניים.
המורים למתמטיקה של גרנוויל כללו את יוליסס באסט, בוגר אוניברסיטת ייל, ומרי קרומוול, בוגרת אוניברסיטת פנסילבניה; אחותה של קרומוול, בעלת תואר דוקטור מייל, לימדה במחלקה לאנגלית של דנבר.
עם תמיכה כספית מדודתה ומלגה חלקית קטנה מפי דלתא קאפה, בויד נכנסה למכללת סמית' בסתיו 1941. היא התמחתה במתמטיקה ובפיזיקה, אך גם גילתה עניין רב באסטרונומיה.
היא נבחרה ל-פי בטא קפה ול-Sigma Xi וסיימה בהצטיינות את לימודיה בשנת 1945. בעזרת מלגה לתואר שני מארגון הסטודנטים של מכללת סמית', היא הגישה מועמדות לתוכניות לתואר שני במתמטיקה והתקבלה לאוניברסיטת ייל ולאוניברסיטת מישיגן; היא בחרה בייל בגלל הסיוע הכספי שהם הציעו.
בויד למדה אנליזה פונקציונלית בהנחייתו של קרל איינר הילה, וסיימה את הדוקטורט שלה בשנת 1949. עבודת הדוקטורט שלה הייתה "על סדרת לגאר בתחום המורכב".
זו הייתה הפעם השנייה שבה קיבלה אישה אפרו-אמריקאית תואר דוקטור במתמטיקה.
הראשונה הייתה יופימיה לופטון היינס ב-1943. עוד באותה שנה סיימה מרג'ורי לי בראון את הדוקטורט שלה באוניברסיטת מישיגן, אך לא קיבלה את התואר עד פברואר של השנה הבאה, 1950.
לאחר לימודי התואר השני, בויד פנתה למכון למתמטיקה של אוניברסיטת ניו יורק וביצעה שם מחקר והוראה.
לאחר מכן, בשנת 1950, היא קיבלה תפקיד הוראה באוניברסיטת פיסק, מכללה לסטודנטים שחורים בנאשוויל, טנסי.
שתיים מתלמידותיה שם, ויויאן מאלון-מייס ואטה צובר פלקונר, המשיכו להשיג דוקטורט משלהן במתמטיקה.
ב-1952 היא עזבה את האקדמיה וחזרה לוושינגטון עם תפקיד במעבדות ה-Diamond Ordnance Fuze Laboratories.
בינואר 1956 התחילה לעבוד בחברת IBM כמתכנתת מחשבים; כאשר IBM קיבלה חוזה של נאס"א, היא עברה למרכז הפיתוח בוושינגטון.
בויד עברה מוושינגטון לניו יורק בשנת 1957.
ב-1960, לאחר שהתחתנה עם הכומר ג'י מנספילד קולינס, עברה בויד ללוס אנג'לס.
שם היא עבדה עבור מעבדות טכנולוגיות החלל האמריקאיות, שהפכה לחטיבת החלל ומערכות המידע של צפון אמריקה ב-1962. היא עבדה על פרויקטים שונים עבור תוכנית אפולו, כולל מכניקה שמימית, חישוב מסלול ו"טכניקות מחשב דיגיטליות".
ב-1967 הפכה לפרופסור מן המניין למתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לאחר פרישתה מהאוניברסיטה ב-1984 היא לימדה בטקסס קולג' בטיילר, טקסס, במשך ארבע שנים, ולאחר מכן ב-1990 הצטרפה לפקולטה של אוניברסיטת טקסס בטיילר בתור פרופסור למתמטיקה, שם היא פיתחה תוכניות העשרה במתמטיקה עבור בתי הספר היסודיים.
מאז 1967, פעלה רבות לחינוך נשים בטכנולוגיה.
בויד התחתנה עם הכומר גמליאל מנסיפלד קולינס בשנת 1961. בשנת 1967, בויד וקולינס התגרשו.
היא נישאה למתווך אדוארד ו' גרנוויל ב-1970. השניים עברו לטיילר, טקסס ב-1983 על מנת לגור בחווה.
ב-1989 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי מכללת סמית', הראשון שניתן על ידי מוסד אמריקאי למתמטיקאית אפרו-אמריקאית.
היא מונתה ליו"ר מכון סם א.
לינדזי של אוניברסיטת טקסס בטיילר (1990–1991).
בשנת 1998, גרנוויל זכתה לכבוד על ידי האקדמיה הלאומית להנדסה.
בשנת 1999, האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית הכניסה אותה לאוסף הפורטרטים שלה של אפרו-אמריקאים במדע.
בשנת 2000, היא זכתה במדליית צלב וילבור לוציוס, הכבוד הגבוה ביותר של אגודת בוגרי בית הספר לתארים מתקדמים של ייל.
בשנת 2001, היא צוטטה בהחלטה המשותפת מס' 377 של הסנאט של מדינת וירג'יניה, שקבעה את ה-25 בפברואר כ"יום המדען והממציא האפרו-אמריקאי".
בשנת 2006 הוענק לה תואר כבוד מטעם מכללת ספלמן.
בשנת 2016, יוזמת Mount Codemore של חברת הטכנולוגיה New Relic כינתה אותה כאחת מ"ארבע ענקיות התרומות של נשים למדע ולטכנולוגיה".
בשנת 2019, היא הוכרה על ידי Mathematically Gifted & Black בתור הזוכה לחודש ההיסטוריה השחורה.
כהן היא היסטוריונית אמנות אמריקאית.
כהן היא מומחית לאמנות כתבי יד יהודיים מימי הביניים.
כהן הייתה אחראית לאיחוד שני חצאים של כתבי יד יהודיים המתוארכים כהעתיקים ביותר מארצות גרמניה.
בזמן שעבדה בארכיון, היא זיהתה שכתב היד החלקי של מחזור תפילה יהודי שהיא בחנה היה החצי השני של ספר תפילה שבחנה בארכיון אחר.
כתב היד היה סידור התפילה האישי של קלונימוס בן יהודה מיום כ"ח בטבת ה'תש"ו (12 בינואר 1290), אסלינגן אם נקר.
כהן ידועה במיוחד בעבודתה על תפקידן של נשים יהודיות בהזמנת ספרים, בעלות ושימוש בספרים בתקופת ימי הביניים והרנסאנס.
היא מציגה סידורים שנכתבו בקול הנשי, כולל כמה שכוללים, בין הברכות שמתחילות את תפילת שחרית, את הברכה "ברוך אתה אלוהים אדוני היקום, שהפכת אותי לאישה ולא גבר".
כתבי יד אחרים שכהן חקרה מציגים נשים בהארות.
כהן קיבלה את הפרס הלאומי לספרים יהודיים לשנת 1985 בקטגוריית אמנויות חזותיות על ספרה על רוטשילד מחוז 1492, שנכתב בשיתוף עם מנחם שמלצר.
כהן היא בתו של הסקל כהן, לשעבר מנהל הפרסום של ה-NBA.
כהן, אמיל שרייבר ושרון מינץ, וואנדרס, 2010
Pen and Parchment: Drawing in the Middle Ages, מוזיאון אטרופוליטן לאמנות פרסומים, מחבר שותף, 2007
Chosen: Philadelphia's great Hebraica, מוזיאון וספרייה רוזנבך, מחבר שותף יחד עם דוד שטרן, 2007
אוולין דה גראנדפרה (צרפתית: Aveline de Grandpré) היא דמות בדיונית בסדרת המשחקים Assassin's Creed, שמשמשת כפרוטגוניסטית ראשית במשחק Assassin's Creed III: Liberation, ומופיעה גם בחבילת הרחבה למשחק Assassin's Creed IV: Black Flag.
סובייקט 1, המשתתף הראשון בשלב הניסוי של פרויקט אנימוס שנערך על ידי תעשיות אבסטרגו, החזית התאגידית של מסדר הטמפלרים בעולם המודרני, הוא צאצא של אבלין.
העלילה של המשחק Liberation מוצג כסיפור בתוך סיפור בצורה של משחק וידאו שנוצר על ידי אבסטרגו תוך שימוש בזיכרונות הגנטיים של סובייקט 1. אוולין נולדה ב-1747 בניו אורלינס לפיליפ אוליבייה דה גראנדפרה, סוחר צרפתי עשיר, והשפחה האפריקאית, ז'יאן, שפיליפ שחרר מעבדות.
בשנת 1752 נשא פיליפ לאישה את מדלן דה ל'איל, בתו של אחד המשקיעים שלו, כדי להקל על צרותיו הפיננסיות, תוך ויתור הדרגתי על יחסיו עם ז'יאן, שלימים נעלמה מהחיים שלו ושל אוולין ללא הסבר.
אוולין שמה לב לחוסר הצדק שעמו נאלצו להתמודד העבדים בניו אורלינס מגיל צעיר, והתמסרה להגנה עליהם ולשחרורם, ומשכה את תשומת ליבו של אגטה, המנטור של אחוות המתנקשים בלואיזיאנה.
הוא התרשם ממסירותה לחופש ולצדק, והכניס אותה לאחווה ב-1759 יחד עם חבר ילדותה ורואה החשבון של העסק המשפחתי שלה, ז'רלד בלאן.
שניהם הוכשרו על ידי אגאטה להיות סוכנים שלו בניו אורלינס ולהתמודד עם הפעילות של הטמפלרים, כאשר אוולין טיפלה בעבודת השטח, וג'ראלד ניהל רשת מידע בתוך העיר.
עם זאת, אוולין ואגאטה החלו להתרחק עם הזמן בשל האימפולסיביות הטבעית של אוולין והנטייה שלה לא למלא אחר פקודות, כמו גם הטינה שלה כלפי האופי החשאי של ההתנהלות של אגאטה איתה ועם ז'רלד.
הסיפור המרכזי של Liberation מכסה שתים עשרה שנים מחייה של אוולין, מ-1765 עד 1777, ומתמקד במשימתה לפרק את מסדר הטמפלרים בניו אורלינס, שמנסים להשתלט על לואיזיאנה בתוך מעבר השליטה שלה מצרפת לספרד בעקבות מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
לשם כך, היא מתנקשת בכמה מבני בריתם וחייליהם, כולל המושל הצרפתי ז'אן ז'אק בלז ד'אבדי ובפטיסט, מתנקש בוגד וחבר לשעבר של אגאטה.
בשנת 1768, אוולין עוזרת להוציא אל הפועל את מרד לואיזיאנה כדי להדיח את המושל הספרדי אנטוניו דה אולואה, טמפלר.
למרות קיבלה מאגאטה הוראה להרוג אותו, אוולין חסה על חייו של דה אולואה לאחר שהוא מודיע לה על אתר עבודה טמפלרי סודי בצ'יצ'ן איצה, שבו שוכנים עבדים משוחררים רבים מניו אורלינס.