tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לימים התגרשה, ייתכן שפעמיים, ועלתה לארץ ישראל.
אף שהורדצקי ואחרים בעקבותיו רואים בסיפור הוכחה לרוח השוויונית של החסידות, רפפורט-אלברט קובעת נחרצות כי זהו אינו סיפור של הצלחה, אלא של כישלון מובהק.
היא מגדירה את המקרה כ"סיפורה של סוטה חברתית, שכישלונה משרת היטב את האינטרס השמרני בה בשעה שהוא דוחה על הסף את הפוטנציאל המהפכני הגלום בו.
הכישלון מבצר דווקא את הגבולות שאותם רצתה הבתולה לחצות, וודאי שאיננו ממוטט אותם".
בסופו של המאמר היא טוענת נחרצות שהחסידות קיבלה על עצמה את כל תפיסות היהדות הרבנית הקלאסית בנוגע לנשים.
גם כאשר התייחסו בדורות המאוחרים יותר של החסידות לנשים כמאגר שניתן לנצלו למאבק בהליכי חילון ומודרניזציה, היה זה כחלק מתפקידן המסורתי, כפי שהיא מסבירה בסוף המאמר.
דוד אסף ועמנואל אטקס הגדירו את המאמר "פורץ דרך בחקר מעמד האישה בחסידות", והוא צוטט פעמים רבות.
בעקבות עיסוקה בנשים בחסידות, פנתה רפפורט-אלברט לעסוק גם במעמדן של הנשים בתנועה המיסטית השבתאית.
היא עסקה בנושא במאמר "על הנשים בשבתאות", שעליו התבסס ספרה האנגלי "נשים והמינות המשיחית של שבתי צבי: 1666–1816" (Women and the Messianic Heresy of Sabbatai Zevi: 1666--1816).
במאמר היא קבעה כי בשבתאות, לראשונה בתולדות המיסטיקה היהודית, ניתן לראות את ניצניה של אידאולוגיה שמיצבה נשים וגברים כשווי ערך.
הסימן הראשון למעמדן המיוחד של נשים, כותבת רפפורט-אלברט, הוא בהשתתפותן רחבת-ההיקף בתופעת הנבואה ההמונית, שבמהלכה נתקפו רבות בטרנס אקסטטי והכריזו על משיחיותו של שבתי צבי; חלקן אף הוציאו מפיהן דברי קבלה שלא היה ביכולתן לדעת.
התפרצויות נבואיות אלו הרשימו את הצופים, ונתפסו כאחד הסימנים המרכזיים לשליחותו המשיחית של שבתי צבי.
התופעה הייחודית נמשכה גם לאחר שהמיר צבי את דתו, הן בקרב מאמיניו והן בחצרו של יעקב פרנק.
לבסוף התמזגה התופעה בזהות האישיות המשיחית עצמה, כפי שהיא מתבטאת בדברי אברהם מיכאל קרדוזו.
כמו כן, מראשית דרכה קבעה השבתאות כי מרכזה של העשייה הדתית אינו קיום המצוות, אלא האמונה במשיח שבתי צבי, שתביא את הגאולה.
לנשים אמנם לא היה חלק מרכזי בפולחן המסורתי, אך באמונתן לא נפלו מהגברים.
רפפורט-אלברט עמדה על מקורות ההשפעה לתפיסה זו של שבתי צבי, שהכריז על רצונו לשחרר את הנשים מן החטא הקדמון ומן השעבוד לבעליהן.
חוסר היציבות הרב באימפריה העות'מאנית באותו זמן הוביל לתודעת משבר מתמדת, והשפעת חברת האנוסים – שעזבו את ספרד ונשים מילאו בה תפקיד חשוב בשמירת הזיקה ליהדות – הורגשה היטב.
מקור השפעה נוסף הוא ספר הקנה, שייתכן שביקורתו על הדרת נשים ממצוות (אף שהספר דוחה את הביקורת בסופו של דבר) חידדה אצל צבי את הבעייתיות שבמעמד הנשים.
שבתי צבי ראה עצמו כמוביל עם ישראל אל אחרית הימים, שעל פי דרשות חז"ל ישתנו בה סדרי עולם ואולי אף יתבטל החיוב לקיים מצוות.
גם בתפיסתו של יעקב פרנק, שלפיה מול אלוהים עומד "האח הגדול" ולידו "עלמה", "מלכה" או "בתולה", והם מוקפים ישויות מטפיזיות המתחלקות לנקביות ולזכריים בשווה.
אם לסכם, זיהתה רפפורט-אלברט שתי מגמות שעיצבו את החזון הנשי השבתאי: שוויון, המאפשר נטילת חלק בריטואלים הדתיים; וליברטניות, הקוראת לפריקת עול המסורת, בעיקר בתחום יחסי המין.
אותה פריקת עול, בעיקר בתחום גדרי העריות, היא שמנעה מהמהפכה הנשית לגלוש אל החסידות, שינקה רבות ממקורות ההשפעה הקבליים של השבתאות.
מחקרה בתחום ההגות השוויונית השבתאית בא לידי ביטוי גם בפרסום של כתב יד (כולל תרגום לעברית, מבוא והערות), שמוצאו בחוג מאמיני פרנק בפראג של ראשית המאה ה-19 - "דבר מה אל המין הנשי".
בהקדמתה הצביעה, באמצעות דמותו של המחבר, אריה חנוך הניג פון הניגסברג, שהיה משכיל ופרנקיסט, על הקשר בין השבתאות המהפכנית בשדה היהודי לבין החילון, הרפורמה והמודרניזציה, על פי הצעתו של גרשם שלום בזמנו.
אף שהושפע מן הנאורות האירופית לא אימץ פון הניגסברג את התפיסה הפמיניסטית הכוללת תכונות אופי ייחודיות לנשים: הוא סבר שמספר תכונות מתבטאות אצל נשים בצורה מולדת, ובראשן החושניות, והוא שאף לשחרר את החושניות הנשית מכבלי הצניעות והמוסר המקובל.
רפפורט-אלברט הרבתה לעסוק בחסידות ברסלב, שעליה כתבה גם את עבודת הדוקטורט שלה; העבודה עסקה בעיקר בהתגבשותה של חסידות ברסלב כקבוצה חסידית ללא מנהיגות של צדיק.
מאמר שלה בנושא חסידות זו עסק בווידוי הייחודי לה.
'דבר מה אל המין הנשי': כתב-יד גרמני-יהודי מחוג מאמיני יעקב פרנק בפראג במפנה המאה התשע-עשרה, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע, 2009.
חסידים ושבתאים, אנשים ונשים, ירושלים: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשע"ה 2014,
דוד אסף ועדה רפפורט-אלברט (עורכים), ישן מפני חדש: מחקרים בתולדות יהודי מזרח אירופה ובתרבותם: שי לעמנואל אטקס, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשס"ט 2009
ישראל ברטל, גלית חזן־רוקם, אריקה טים, קלאודיה רוזנצווייג, עדה רפפורט־אלברט, ויקי שיפריס (עורכים), חוט של חן: שי לחוה טורניאנסקי וחוט-של-חסד: לּכבוד חוה טורניאַנסקי, מרכז זלמן שזר והמרכז לחקר תולדות יהודי פולין ותרבותם, ירושלים, 2013
עדות אילמת היא סדרת דרמת פשע בריטית בהפקת ה-BBC.
הסדרה מציגה צוות מומחים ברפואה משפטית העוסקים בפענוח מקרי פשע שונים.
העונה הראשונה שודרה ב-1996. יוצר הסדרה הוא נייג'ל מק'קררי שהיה בלש במחלקת רצח בנוטינגהאם.
בהמשך יצר סדרת פשע נוספת יחד עם התסריטאי רוי מיטשל בשם "סדר חדש" (New Tricks).
עשרים עונות של הסדרה הופקו מאז 1996. בעונות הראשונות כיכבה בסדרה אמנדה ברטון בתפקיד הראשי של ד"ר סם ראיין, עד עזיבתה את הסדרה בעונה השמינית.
בהמשך שיחקו בסדרה אנסמבל של שחקנים.
בעונה העשרים (2017) מככבים בסדרה אמיליה פוקס, דייוויד קייבס, ליז קאר וריצ'רד לינטרן.
התוכנית שודרה ביותר מ-235 מדינות בהן רשת ABC באוסטרליה, רשת Showcase ו-Knowledge Network בקנדה, רשת KRO בהולנד, רשת TV One ו-Prime בניו זילנד, ובערוץ BBC America בארצות הברית.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון, בטלוויזיה החינוכית, ובערוץ BBC Entertainment.
הסדרה קיבלה אחוזי צפייה גבוהים במשך השנים.
בעונה ה-14 בשנת 2011 ממוצע הצופים היה כ-9 מיליון.
ב-5 בפברואר 2019 פורסם בטוויטר כי העונה ה-23 של הסדרה תעלה במהלך 2020.
הסדרה המקורית הייתה מבוססת על דמותה של פרופ' הלן ויטוול, רופאה משפטית משפילד, אותה מק'קררי הכיר כששירת במשטרה.
התוכנית עקבה אחרי חייה של הפתולוגית סם ראיין, בגילומה של אמנדה ברטון.
הדמות של סם ראיין עזבה את הסדרה בתחילת העונה השמינית.
במשך העונות הופיעו דמויות משנה שהתחלפו כמעט בכל עונה, אבל ד"ר ליאו דולטון (ויליאם גמינרה) וד"ר הארי קנינגהם (טום וורד) שהצטרפו בעונה השישית, נשארו בתפקידים ראשיים בסדרה אחרי עזיבתה של סם ראיין.
דולטון החליף את ראיין כפרופסור וראש המחלקה.
בעונה השמינית הצטרפה לסדרה דמות חדשה, ד"ר ניקי אלכסנדר (אמיליה פוקס).
בעבודתה כאנתרופולוגית משפטית היא משתמשת במתקנים ובתוכנות של המחלקה הפתולוגית כדי לחקור ממצאים מתקופת הברזל.
היא מסייעת לצוות בחקירותיהם, ומתברר שעבדה קודם ברפואה משפטית ביוהנסבורג.
היא מתגברת על היסוסיו של ליאו ובתמיכתו של הארי היא מתקבלת לעבוד במחלקה.
במהלך העונה ה-15 עוזב ד"ר קנינגהם את המחלקה ומקבל משרה בניו יורק.
במקומו מצטרפים לצוות מומחה לזיהוי פלילי, ג'ק הודג'סון (דייוויד קייבס), והעוזרת שלו קלריסה מולרי (ליז קאר).
בפרק האחרון של העונה ד"ר דולטון נהרג בפיצוץ.
בתחילת העונה ה-17 מגיע ממלא מקומו ד"ר תומאס צ'מברלין (ריצ'רד לינטרן).
על אף שהתוכנית מתמקדת בתחומי הפתולוגיה, גם לאנשי המשטרה יש נוכחות רבה בסדרה.
בעונות המאוחרות יותר הבלשים וחוקרי המשטרה התחלפו מדי פרק, וגילמו אותם שחקנים אורחים.
בעונות הראשונות היו דמויות של שוטרים ובלשים שהופיעו בקביעות במשך כל העונה וחקרו את מקרי הפשיעה.
מקום ההתרחשות של שלוש העונות הראשונות היה בקיימברידג'.
בעונה הרביעית הועברו ההתרחשויות ללונדון כשסם ראיין מקבלת משרה באקדמיה.
כל עונה כוללת מספר סיפורים של שני פרקים כל אחד.
בשמונה העונות הראשונות היו שמונה פרקים (ארבעה סיפורים), ובעונות הבאות היו עשרה פרקים.
ב-1998 זכה התסריטאי ג'ון מילנה בפרס אדגר של אגודת סופרי המסתורין של אמריקה על הפרק "Blood, Sweat and Tears" מהעונה השנייה.
בארצות הברית משודרת הסדרה במסגרת "מסתורין יום שני" בערוץ BBC America.
שיר הנושא שמנוגן בתחילת כל פרק נקרא "Silencium", ומבוצע על ידי ג'ון הארלי.
העיבוד לתזמורת קאמרית וסולו סקסופון סופרן בוצע לראשונה ב-22 באוקטובר 2011 בפסטיבל קנטרברי.
זמרת הסופרן שרה לאונרד שרה את קטע הסולו.
את פסקול הסדרה כתב המלחין מועמד פרס באפט"א שרידן טונג.
שחקנ/יתדמותעונה1234567891011121314151617181920 אמנדה ברטון פרופ' סם ראיין colspan="8" ויליאם גמינרה פרופ' ליאו דולטון colspan="11" אורח טום וורד ד"ר הארי קנינגהם colspan="10" אמיליה פוקס ד"ר ניקי אלכסנדר colspan="13" דייוויד קייבס ג'ק הודג'סון colspan="5" ליז קאר קלריסה מולרי colspan="5" ריצ'רד לינטרן ד"ר תומאס צ'מברלין colspan="4"
פרופ' סם ראיין (אמנדה ברטון) – הופיעה בעונות 1–8. בתחילה סם גרה ועבדה בקיימברידג', היא עברה ללונדון בסוף העונה השלישית כשהוצעה לה משרה כפרופסור באוניברסיטה.
היא עזבה את הסדרה בפרק הראשון בעונה השמינית "A Time To Heal".
סם חזרה לביתה באירלנד אחרי שבן משפחתה היה מעורב ברצח.
פרופ' ליאו דולטון (ויליאם גמינרה) – עונות 6–16. בפעם הראשונה הופיע ליאו בסדרה בפרק "The Fall Out".
הוא היה אז בדרגת דוקטור, וקודם לדרגת פרופסור כשראש המחלקה סם ראיין עזבה.
בפרק "Ghosts" נהרגות בתאונה בתו ואשתו של ליאו.
תקופה מסוימת יש לו מערכת יחסים עם פרופ' ג'נט מנדר אבל הם נפרדם.
הוא מת בפרק האחרון של העונה ה-16 "Greater Love", כשהוא מקריב את עצמו כדי להציל רבים אחים מפיצוץ של מחבל מתאבד.
בפרק האחרון של העונה ה-20 הוא מופיע בקטע פלשבק.
ד"ר ניקי אלכסנדר (אמיליה פוקס) – עונה 8 והלאה
ג'ק הודג'סון (דייוויד קייבס) – עונה 16 והלאה
קלריסה מולרי (ליז קאר) – עונה 16 והלאה
ד"ר תומאס צ'מברלין (ריצ'רד לינטרן) – עונה 17 והלאה
ד"ר טרוור סטיוארט (ויליאם ארמסטרונג) – עונות 1–3
ד"ר פרד דייל (סם פארקס) – עונות 1–3
ד"ר צ'ארלי גיבס (וונמי מוסקו) – עונה 13
וין ראיין (רות מקייב) – עונות 1–3. אחותה של סם ראיין.
ריקי ראיין (מתיו סטיר) – עונות 1–3. בנה של וין ראיין, ואחיינה של סם.
רוזמרי מייסון (ג'יין הייזלגרוב) – עונות 6–7. פקידת קבלה במרכז לייל.
רב פקד הלן פרמר (קלייר היגינס) – עונה 1
פקד בילוש טום אדמס (ג'ון מקגלין) – עונה 1
בלשית קרי קוקס (רות גמל) – עונה 1
בלשית מרשה אוונס (ג'אניס אקווה) – עונה 1
רב פקד פיטר רוס (מיק פורד) – עונה 2
רב פקד מייקל קונור (ניק רדינג) – עונות 3–4
סמל בילוש רוב ברדלי (מארק לת'רן) – עונה 3
עדו בהט (נולד ב-18 ביולי 1961) הוא במאי ועורך סרטים תיעודיים, זוכה פסטיבל הקולנוע ירושלים 2025 בפרס העריכה ובפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר.
עדו בהט הוא דור שני בישראל; סבו, שלום בהט, היה מזכיר מועצת פועלי חיפה.
אביו, בנימין בהט, עבד ב-IBM ואמו, עליזה בהט, הייתה ארכיטקטית.
עדו בהט נולד בתל אביב, הצעיר מבין שני אחים.
בגילאים 5 עד 13 עבר להתגורר עם משפחתו בירושלים, לאחר מכן שבו לתל אביב.
הוא בוגר תיכון חדש תל אביב.
בשנים 1979–1982 שירת ביחידת ההסרטה המרכזית של חילות היבשה.
למד תלמוד ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
בתום שירותו הצבאי החל לעבוד כעורך, הפרויקט הגדול הראשון שלו היה עריכת תשדירי מערכת הבחירות של המערך בשנת 1984 בהפקת דן שילון.
בשלהי שנות השמונים וראשית שנות התשעים שימש כעורכם של מאות סרטי תדמית, תשדירי שירות ופרסומות; ביניהם עבור מפעל הפיס, מקורות, חברת החשמל, משרד החינוך, כור והמועצה לענף הלול.
במלחמת המפרץ הראשונה (1990 - 1991) ערך תשדירי חדשות לרשתות שידור מכל רחבי תבל בהפקת JSC, אולפני הבירה ירושלים.
בשנת 1993 התחיל לביים ולהפיק סרטי וסדרות תעודה.
ביים, כתב תסריט וערך את קלטת הילדים "מעשה בחמישה בלונים", שזכתה לתפוצה רחבה מאוד, בכיכובם של ירון לונדון ונורית גלרון, בהפקת ים הפקות, הקלטת מבוססת על ספריה של הסופרת מרים רוֹת.
בהט ערך סרטים רבים ליום הזיכרון ויום השואה המשודרים בכל הערוצים.
הרבה לעבוד עם הבמאים דוד אופק, ציפי ביידר ונעם דמסקי ועם המפיקות שולה שפיגל ודנה עדן.
עדו בהט גרוש, אב לשני ילדים, ומתגורר בגבעתיים.
הסופר ניר ברעם תמיד הייה אדם פוליטי.
אך בשנים האחרונות הוא חש שאין לו בית פוליטי, ושלערכים שהוא מאמין בהם אין ביטוי כיום.
השאלה לאיפה נעלם המחנה הפוליטי שאליו השתייך כל חייו לא נותנת לו מנוח.
בימוי ותסריט: עדו בהט וניר ברעם.
אושר, מישל ואיתן הוצאו בילדותם מבתיהם והועברו למסגרת של משפחות אומנה.
אלו משפחות תומכות ויציבות, אך עם תאריך תפוגה נקוב - עת ימלאו 18 לנער/ה.
הסרט מתלווה אל השלושה לקראת סיום השנה האחרונה במסגרת האומנה והשנה הראשונה לעצמאות.
ללא החסות המגוננת של מסגרת האמנה שהתרופפה או פגה לחלוטין, הם חשופים ונידפים לכל רוח כאשר טראומות העבר הצרובות בנפשן עלולות להתפרץ.
בימוי, הפקה ותסריט: עדו בהט ונעם דמסקי.
במלאת 20 שנה לרצח ראש הממשלה יצחק רבין.
הסרט שודר במסגרת הרצועה הדוקומנטרית 'הסיפור האמיתי'.
במהלך הסרט חודרת המצלמה מבעד לפסקי הזמן אפופי העשן אל סוד אישיותו של האיש, וחושף באמצעות שורה של אישים שעישנו עם רבין סיגריה באירועים, שעות ומקומות שעיצבו את אופיו ואת החלטותיו.
בימוי, הפקה, תסריט ועריכה: עדו בהט ועדו צוקרמן.
סדרה דוקומנטרית החוקרת את הזהות היהודית/ישראלית ומפשטת אותה לגורמים נפרדים הנבחנים כל אחד לעומק ולרוחב.
המנחים, לימים פרופסורים, אורן הרמן וינאי עופרן, מפרקים את הסקטורים השונים בחברה ונפגשים בכל פרק עם אנשים מעניינים, ברובם לא ידועים, המגלים פנים רבות ומורכבות של הזהות הישראלית.
7 פרקים, 54 דק', ערוץ 8 מועמדות לפרס אופיר לסדרה הטובה ביותר 8–2007.
לב סירקין, אביו של אחד הבמאים (דני סירקין), הוא אמן יליד מוסקבה.
הוא עזב קרירה מפוארת בברית המועצות כשהגשים את חלומו ועלה לישראל בשנת 1972. בישראל יצר עשרות עבודות אמנות ציבוריות, כולם בנושאים יהודיים ותנכיים.
אך הוא לא ידע להשתלב בממסד האמנותי המקומי, הביקורת התעלמה ממנו ושכרו היה זעום.
בסרט הבמאים לוקחים עליהם משימה כפולה - לספר את סיפורו של לב, ולסייע לו ליצור פסיפס ענק של יונת השלום בלב ירושלים.
בימוי: עדו בהט ודני סירקין.
הפקה: דנה עדן ודני סירקין.
ערוץ 8, 54 דק', הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
מלאכי (2025)- סרט תיעודי, זוכה פרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר ופרס העריכה הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים 2025, תסריט, בימוי והפקה, בשיתוף עם נעם דמסקי, 51 דקות, כאן 11
ילדים על תנאי (2020)- סרט תיעודי, תסריט, בימוי והפקה, בשיתוף עם נעם דמסקי, 60 דקות, ערוץ 8
רוח החופש (2016) – סדרה תיעודית העוסקת בחשיבותו של הדיון הציבורי בדמוקרטיה בישראל ובעולם, בהגשת עינת פישביין, בסדרה מרואיינים אנשי תקשורת, עיתונאים ופרשנים מישראל ובריטניה, והיא מלווה בקטעי ארכיון.
מפיק, במאי ועורך שותף עם נעם דמסקי ועדו צוקרמן, 3 פרקים בני 50 דק' האחד.
סיגריה אחרונה עם רבין (2015) – סרט תיעודי.
מפיק, במאי, תסריטאי ועורך שותף עם עדו צוקרמן, 54 דק', ערוץ 1.
חבורת היתומים (2015-2014)- סרט תיעודי העוסק בחוויית היתמות של כחמישים מילדי הנופלים בטבח בכפר עציון, במהלך מלחמת העצמאות.
מתוארות בו מערכות היחסים שלהם עם האבות המתים, האימהות החיות ומערכות היחסים שלהם כקבוצה.
מפיק, במאי ועורך שותף עם נעם דמסקי, 52 דקות, ערוץ הראשון.
שלושה בקומה אחת (2010) – סרט תיעודי אודות משרד פרסום תל אביבי שעובדיו הם חרדים, עולים מרוסיה וערבים; הסרט מנסה לבדוק כיצד הם מצליחים לייצר יחד עולם מלא למרות ההבדלים העצומים בין התרבויות השונות.
האם כולם בוגדים (2009) – סרט תיעודי המברר את עולם הבגידות בחברה הישראלית.
7 פרקים, 54 דק', ערוץ 8 מועמדות לפרס האקדמיה לסדרה הטובה ביותר 8–2007.
במאי שותף עם דני סירקין.
הפקה: דנה עדן, דני סירקין.
החוג של רומה (2005/6) – סדרת דוקוריאליטי אודות חוג לדרמה הפועל בבית אבות.
הסדרה דנה בגיל השלישי: באהבות, אכזבות, שמחות ומשברים שחווים המשתתפים בחוג הדרמה.
העתיד כבר כאן (2004) – סדרה תיעודית בהנחיית העיתונאי דודי גולדמן, הסדרה עוסקת בחידושים המתקדמים ביותר והשפעתם על חיינו כרגע ובעתיד.
במאי ועורך של 3 פרקים.
הפקה: שולה שפיגל, ערוץ 8.
נהר האומו (2003) – סרט תיעודי בהנחיית עמנואל רוזן.
סדרת מסעות טבע סביב נהרות בעולם.
במאי ועורך, ערוץ 2 (רשת).
מכביה בכל מחיר (2001) – סרט תיעודי המתאר את הקשיים להביא משתתפים למכביה בימים של פיגועים.
שלוש קם לתחייה (1999, 24 דקות) – סרט תיעודי אודות רפי פומרוק, בן 23, בן-נינו של אהרון שלוש, האיש שבנה את בית שלוש בנווה צדק ואת בית הכנסת שבחצרו.
מדי פורים עורך פומרוק מסיבה עד אור הבוקר בבית המשפחה הנטוש בנווה צדק, בה משתתפים כאלפיים איש.
מסע לכוכב נעלם (2000-1998) - סרט תיעודי העוקב אחר הסופר ראובן מירן במסעו לחיפוש הכוזרים, מירן נוסע לקווקז ומנסה לחשוף את השרידים הנותרים מהממלכה האבודה.
כתר ארם צובא (1998) – סרט תיעודי שניסה להתחקות אחר דפיו החסרים של כתר ארם צובא, העבודה עליו ארכה שלוש שנים והצילומים נעשו בארצות הברית, ארגנטינה וישראל.
במסגרת התוכנית מבט שני בהגשתו של מיכאל קרפין בערוץ 1.
דור שני (1996) - סרט על דינמיקה קבוצתית של קבוצת בני הדור השני לשואה (96 ד').
אבאל'ה בוא ללונה פארק (1995) - מסעם של השחקן שמואל וילוז'ני ואביו לפולין.
תסריט ובימוי: ניצה גונן, הפקה: עדו בהט ושמואל וילוז'ני.
לחברים בלבד (1991) – סרט טלוויזיה עלילתי בכיכובו של ערן בן-זאב על ילד חוץ בקיבוץ שמואשם בגנבה.
במאי: עדו בהט, מפיק: משה לוינסון.
הבחירה של ניצה (2022)- עורך, סדט תיעודי, בימוי: אורי ברבש.
זכה מקום ראשון בתחרות הסרט התיעודי באורך מלא של פסטיבל חיפה 2022, 78 דקות, קסטינה תקשורת.
מוזות (2022)- עורך הפרק "ששון גבאי אבא שלי", סדרה דוקומנטרית, בימוי: דוד אופק, כאן 11.
בימוי: דוד אופק ומיה ווב.
מועמד לפרס הפורום הדוקומנטרי 2020, 54 דקות, yes דוקו.
משתפים פעולה (2018) - עורך, סדרה תיעודית.
בימוי: דוד אופק וטל מיכאל.
המלחמה האחרונה של קטי (2017) - עורך, סרט תיעודי.
במאי: דוד אופק, הפקה: אלינור קוברסקי ועדנה קוברסקי (עדן הפקות) yes דוקו.
פסטיבל הקולנוע ירושלים, מועמד בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי 2017, הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום.
שמנה (2017) – עורך וכותב התסריט ביחד עם הלית לוי.
הפקה: שולה שפיגל ודנה עדן.
קשת, ערוץ 12, השתתף בפסטיבל חיפה.
דור הווי פיי (2017) - עורך, סדרה תיעודית, בימוי: הלית לוי, הפקה: שולה שפיגל ודנה עדן.
שמגלות (2017) – עורך, סרט תיעודי, בימוי: נעם דמסקי ומרדכי קרשנר.
דפנה מאיר (2016) - עורך, סרט תיעודי, בימוי: ציפי ביידר.
מקום משלהן (2013-14) – עורך, בימוי: נעם דמסקי, מפיק מוש דנון.
דם קדוש (2013) – עורך הפרק "הר הבית", סדרה תיעודית.
יוצר, תסריטאי, עורך ראשי ובמאי : איציק לרנר, עורכים: עמרי איילון, עדו בהט, יוני צרויה הפקה: שמי שינפלד ואיציק לרנר.
חלומות מפלסטיק (2012) – עורך, סדרת דוקוריאליטי.
עורך ראשי בשתי העונות הראשונות.
בנהלל לא בוכים (2011) – עורך, סרט תיעודי.
בימוי: ישרי הלפרן, הפקה: ישרי הלפרן, זיו אבן צור.
מעושרות (2011) – עורך, סדרת דוקוריאליטי, ערוץ 10.
בקרוב אהבה (2011) - עורך, סדרת דוקוריאליטי, יצירה: איילת אפרתי ועמליה מרגולין, הפקה: איילת אפרתי; קשת, ערוץ 2.
האחרונים מטרבלינקה (2011) – עורך, סרט תיעודי.
בימוי ציפי ביידר, 54 דקות, ערוץ 10.
בלי בושה (2010) – עורך, סדרת דרמה תיעודית.
במאי דוד אופק, בהט ערך פרק, yes.
מחוץ למסגרת (2010) – בימוי עריכה.
סרט תיעודי אודות האמנית אילנה גור, הפקה נורית קידר, 50 דק', ערוץ 8.
סיפור אהבה פשוט (2009) – מפיק, סרט תיעודי אודות יחסיו של האמן חוני המעגל עם הוריו, באמצעות שיחות אישיות שהוא מקיים עימם בביתם בשכונת שבזי (נווה צדק), תל אביב.
האחיות ולדרמה (2009) – עורך, סרט תיעודי.
בימוי והפקה: מורדי קירשנר ונעם דמסקי, ערוץ 1.
בזמן שהיית בבית האח הגדול (2008) – סרט תיעודי.
חתונה ישראלית (2008) – סדרה דוקוריאליטי.
יוצר ובמאי: נפתלי גליקסברג, yes דוקו.
בעזרת השם (2008) – עורך (עם רועי בן-עמי), סרט תיעודי.
במאית: סיגלית מרקס-ארדיטי, הפקה : יפעת פרסטלניק, yes דוקו.
במאי נועם דמסקי, הפקה: נעם דמסקי ודנה עדן.
רוחות רפאים (2005) - עורך, סרט תיעודי.
במאי: דני סירקין, מפיקים: דנה עדן, סולבה הארדט, פול פאולס; ערוץ 2 (רשת).
הועמד לפרס Golden Link מטעם איגוד השידור האירופאי לקופרודוקציה הטובה של שנת 2005, התחרות הרשמית בפסטיבל דוקומנטה מדריד.
תסריטאי ועורך: עדו בהט, במאי ויוצר: נעם דמסקי, עשרה פרקים בפריים טיים בערוץ 10.
למד (2002) - סדרה דוקוריאליטי.
תסריטאי ועורך: עדו בהט, במאי: אבנר מצליח מפיקה: דנה עדן.
חודאד (2000) – עורך, סרט תיעודי על הזמרת ריטה.
במאית: שירי שחר, יועץ: גדעון גנני, .
ארנב עכשיו (1999) – עורך, סדרה מונפשת.
יוצר, במאי ותסריטאי: רוני אורן, ערוץ 1.
אגדות המלך שלמה (1993-1992) – עורך, סדרה מונפשת יוצר, במאי ותסריטאי : רוני אורן.
משולש וכל היתר (1989) – עורך, סרט טלוויזיה.
בימוי ניצה גונן ומיקו גרוניק, הפקה: חיימון גולדברג ודניאל פארן; ערוץ 1.
בימוי ניצה גונן, הפקה חיימון גולדברג ודניאל פארן, תסריט: סביון ליברכט ועליזה אולמרט; ערוץ 1.
פרופסור עדו נחמני (נולד ב-1968) הוא כירורג ישראלי, מומחה לכירורגיה, השתלות איברים וכירורגיה הפטוביליארית, בין השנים 2020–2013 מנהל מחלקה כירורגית ב' (מחלקת השתלות איברים והשתלות כבד) בבית החולים איכילוב, משנת 2020 מנהל המחלקה לכירורגיה הפטוביליארית במרכז הרפואי תל השומר
תחומי עניין מיוחדים - גידולים מורכבים בכבד, לבלב ודרכי מרה , שחזור כלי דם וכירורגיה זעיר-פולשנית (לפרוסקופיה וכירורגיה רובוטית).
נחמני למד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 סיים התמחות בכירורגיה כללית באיכילוב.
בין השנים 2008–2010 השתלם בהשתלות איברים במרכז ההשתלות ע"ש תומאס סטארזל באוניברסיטת פיטסבורג בפיטסבורג, פנסילבניה בארצות הברית ובהמשך השתלמות בניתוחי כבד, לבלב ודרכי מרה.
בין השנים 2010–2013 עבד נחמני ככירורג בכיר בבית החולים איכילוב.
בין השנים 2012–2015 היה נחמני יו"ר ועדת ההנצלה של המרכז הלאומי להשתלות איברים.
בין השנים 2013–2020 כיהן כמנהל מחלקה כירורגית ב' (45 מיטות) בבית החולים איכילוב ושימש במשך שנתיים כמנהל בפועל של יחידת ההשתלות.
בשנת 2020 מונה נחמני למנהל המחלקה כירורגית ב' והשתלות בבית החולים תל השומר.
בשנת 2024 הקים את המערך לכירורגיה כללית בבית החולים תל השומר אותו מנהל מאז.
נחמני עוסק בהשתלות כבד וניתוחים לגידולי כבד, לבלב ודרכי מרה וגידולי יותרת הכליה.
בנוסף עוסק נחמני בכירורגיה זעיר-פולשנית.
נחמני הוא פרופסור בחוג לכירורגיה באוניברסיטת תל אביב.
האיגוד הבינלאומי לכירורגית כבד, לבלב ודרכי מרה
ממחקריו של נחמני באתר PubMed
יצירת נוגדנים אנטי אידיוטיפים: על ידי ריגוש התורם כנגד המקבל ובדיקת פעילות נוגדנים אלו במניעת דחיה על-חריפה (1998)
עדו ערב (נולד ב-6 בדצמבר 1959) הוא פרופסור למדעי ההתנהגות וכלכלה בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (לשעבר הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול) בטכניון.
ערב נולד בעפולה וגדל בקריית טבעון.
הוריו, בלהה ועמירם, נולדו במושב כפר יחזקאל.
הורי הוריו נולדו באימפריה הרוסית, ועלו ארצה בעלייה השנייה והשלישית.
בשנת 1978 הוא התגייס לצה"ל, אחרי שנת שירות בגרעין עודד (של הנוער העובד) בשדרות.
בתפקידו האחרון בשירות הסדיר הוא שירת כקמב"ץ בתותחנים.
ב-1982 החל ללמוד באוניברסיטת חיפה, ושם סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה.
ב-1986 המשיך את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל בהנחיית פרופ' אמנון רפופורט ופרופ' טום וולסטן.
בשנת 1990 סיים תואר שלישי בפסיכולוגיה כמותית, וקיבל משרת מרצה בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון.
בשנת 1996 יצא לפוסט-דוקטורט "מאוחר" בהנחיה של פרופ' אלווין רות באוניברסיטת פיטסבורג.
נוסף על כך כיהן כעמית "מייקל גולד" באוניברסיטת קולומביה, עמית "מרווין באוור" באוניברסיטת הרווארד, עמית מחקר במכון הישראלי ללימודים מתקדמים, פרופסור "סביבת מחקר" באוניברסיטה של וורוויק, ופרופסור אורח באוניברסיטת ארסמוס ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
מאז שנת 2004 הוא פרופסור מן המניין בטכניון, ומאז 2006 הוא מחזיק קתדרה על שם נשות דורשי הטכניון בארצות הברית.
בטכניון הוא כיהן גם כראש שטח מדעי ההתנהגות, כסגן הדיקן האחראי על תוכנית הסטארט-אפ MBA, ראש מרכז מינרבה לחקר תהליכים קוגניטיביים, וחבר בוועד המנהל של המרכז למחקרים אמפיריים של קבלת החלטות והמשפט.
משנת 2019 פרופ' ערב הוא הנשיא של האגודה האירופאית לקבלת החלטות.
המחקר של פרופ' ערב מתמקד בהבהרת ההשפעה של משתנים כלכליים על התנהגות אנושית.
הוא פרסם מעל 100 מאמרים בתחום זה, והנחה עשרות עבודות מאסטר ודוקטורט.
נשוי לד"ר ורד ערב-יהנה, פסיכולוגית ומאמנת קוגניטיבית, אב לשתיים, ואח לשניים.
הפער שבין החלטות על בסיס תיאור והחלטות על בסיס התנסות
מצא פער גדול בין החלטות שמתקבלות בתגובה לתיאור של בעיות חדשות, לעומת החלטות שמתקבלות בבעיות מוכרות.
כאשר אנשים מתבקשים להחליט במצב חדש הם נוטים להפגין רגישות יתר למאורעות נדירים (כמו שכהנמן וטברסקי מצאו).
לדוגמה, לבחור במערכת אזעקה משוכללת וקשה מידי להפעלה בכניסה לבית חדש (רגישות גבוהה לסיכוי לפריצה שתמנע רק על ידי המערכת המשוכללת).
לעומת זאת, החלטות בבעיות מוכרות משקפות נטייה הפוכה: רגישות חסר למאורעות נדירים.
לדוגמה הפסקת השימוש במערכת האזעקה אחרי תקופה קצרה בבית החדש.
במילים אחרות, אחרי התנסות אנשים מתנהגים כאילו שהם מאמינים ש "לי זה לא יקרה".
באחד מהניסויים הנבדקים התבקשו לבחור בין החלופות הבאות:
הניסוי כלל 25 צעדים, והתשלום נקבע על בסיס צעד אחד שנדגם אקראית.
הנבדקים ראו תיאור מדויק של הבעיות, וקיבלו משוב (התוצאות של הבחירה האחרונה) החל מהצעד השישי.
בצעד הראשון (לפני התנסות) רוב הנבדקים (52%) בחרו בהפסד הקטן, אבל אחרי כמה צעדים עם משוב רוב הנבדקים (63%) בחרו בחלופה המסוכנת שעלולה להביא להפסד גדול.
כלומר, ההחלטות על בסיס תיאור שיקפו רגישות לסיכוי (הנמוך) להפסד הגדול, אבל משוב הפך את הבחירה הפופולרית והביא להתנהגות מסוג "לי זה לא יקרה." האפקט של משוב נצפה כבר אחרי שלוש התנסויות עם משוב.
תחרויות ניבוי התנהגות, והנטייה להסתמך על מדגמים קטנים
המחקר המוקדם של ערב עם אלווין רות ממחיש שמודלים פשוטים של למידה מאפשרים ניבוי מדויק של התנהגות כלכלית בסביבות שונות.
כדי להבהיר תצפית זו, ערב ועמיתיו ארגנו מספר תחרויות בין לאומיות שבהם חוקרים התבקשו לנבא החלטות על בסיס תיאור ועל בסיס התנסות.
תוצאות התחרויות ממחישות את הערך הניבויי של ההנחה שאנשים נוטים לבחור את החלופה שהביאה לתוצאות הטובות ביותר במדגם קטן של מצבים דומים בעבר.
על פי הנחה זו, הנטייה להתעלם מאירועים נדירים בהחלטות על בסיס התנסות היא תוצר של ההסתמכות על מדגמים קטנים.
למשל, הסיכוי של מאורע שמתרחש ב-5% מהצעדים להיכלל במדגם של שישה צעדים הוא רק 0.26.
האפקט הגלי של תגמולים, וחיפוש דפוסים
המודלים הפופולריים של תהליכי למידה מניחים רגישות להתנסויות האחרונות, ודעיכה של האפקט של כל התנסות לאורך זמן.
על פי הנחה זו, הנטייה להסתמך על מדגמים קטנים היא תוצר של הסתמכות על התוצאות האחרונות.
בניגוד להשערה הגיונית זו, אורי פלונסקי, כנרת תיאודורסקו וערב מצאו אפקט גלי של תגמולים.
באחד מהניסויים הנבדקים התבקשו לבחור בין "0 בוודאות" והימור שנותן "רווח של 10 ב-10% מהצעדים, והפסד של 1 בשאר הצעדים".
אחוז הבחירה בהימור כפונקציה של מספר הצעדים מאז הרווח האחרון הוא: 40% מיד אחרי הרווח, ירידה ל-30% אחרי שלושה צעדים, עליה למקסימום של 45% אחרי שמונה צעדים, וירידה בהמשך.
ערב ועמיתיו מראים שניתן להסביר את האפקט הגלי, כמו גם את הנטייה להסתמך על מדגמים קטנים, כתוצר של ניסיון להגיב לדפוסים.
תנאים שמעודדים למידה מיטבית, והערך של אכיפה ידידותית
ערב ורותמראים שהתוצאות המפורטות לעיל מבהירות את התנאים שבהם אנשים מגיבים באופן מיטבי למערך התגמולים.
למידה מהירה להשיא תוחלת רווח מתרחשת כאשר החלופה האופטימלית ממזערת את סיכויי החרטה.
לדוגמה חשוב על עובד במפעל שיכול לבחור בין התנהגות בטוחה וכדאית (למשל שימוש במשקפי מגן בזמן עבודה שיכולה לגרום לנתזים) לבין קיצור דרך שעלול להביא לתאונה (למשל עבודה ללא מיגון).
המחקר של פרופסור ערב ועמיתיו מציע שבמצבים אלו עובדים עלולים להפגין התנהגות מסוג "לי זה לא יקרה", גם כאשר ההתנהגות הבטוחה כדאית להם.
בנוסף, הנטייה להתנהגות מסוג "לי זה לא יקרה" פוגעת בשיטות האכיפה המקובלות המבוססות על מתן עונש כבד בהסתברות נמוכה.
בסדרה של מחקרים שנערכו במפעלים ובתי חולים, ערב ועמיתיו
הראו שניתן לפתור בעיה זו על ידי שיטת האכיפה הידידותית שהם פיתחו.
בשיטה זו מנסים לאכוף התנהגויות בעייתיות בהסתברות גבוהה בשיטה ידידותית (הערה או קנס מאוד קטן).
תוצאות המחקרים ממחישים ירידה גדולה בשכיחות ההתנהגויות הבעייתיות.
למשל במחקר התערבות שנערך במשך שלוש שנים בבית חולים גדול הביא לירידה של אחוז השימוש הלא נכון בכפפות מגן מ-50% ל-10%.
דותן רודנסקי, אחד השותף למחקרים היישומיים הללו, מוביל חברת ייעוץ שמתמחה ביישום שיטת האכיפה הידידותית.
הרצאות שניתנו על ידי פרופ' ערב
https://www.youtube.com/watch?v=gNkFW6m4en8 דיאלוג עם ד"ר אורן פירסט בערוץ הכלכלה כלכלה התנהגותית בתחום המימון 21 דקות
עדות מיוחדת הוא מושג תלמודי, המתאר עדות במקרה שעד אחד ראה את המעשה ממקום אחד, והשני ראה את המעשה ממקום אחר, ושני העדים לא ראו זה את זה.
במקרה זה אינם מצטרפים זה לזה בעדות לדיני נפשות, ואי אפשר להתייחס לעדות זו כעדות של שני עדים.
דין זה נלמד מהפסוק: .
אולם לפי דעת רבי זוטרא פסולה, כיוון שאם נכשיר יאמר על זה הפסוק וגם בדיני ממונות לא יהרגו.
עדו בן פורת (נולד ב-10 בינואר 1990) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי, רכז כתבים ומנהל פרויקטים בישראל היום.
בעבר היה משנה לעורך הראשי באתר ערוץ 7.
נולד בקריית שמואל בחיפה, ולמד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון.
התגייס לצה"ל במסגרת ישיבת ההסדר שעלבים, שירת ברבנות הצבאית ושימש כראש לשכת החזן הצבאי הראשי.
למד תקופה גם בישיבת בינות.
כיהן כדובר תנועת הנוער עזרא.
למד לתואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטה פתוחה אך לא סיים את לימודיו.
את תחילת דרכו בתקשורת החל בשנת 2008, בפרסום טורי דעה בעיתונות הכתובה ובאתרי האינטרנט.
בשנת 2011 החל לשמש ככתב באתר ערוץ 7. בהמשך מונה לעורך חדשות ומשנה למנכ"ל ולעורך הראשי.
בשנת 2013 תיעד מטיילים חרדים מתרחצים באנדרטת אסון המסוקים, פרסום שגרר סערה רבתי ומחאה מול ביתו.
בשנת 2023 עבר לישראל היום והוא משמש רכז כתבים ומנהל פרויקטים בעיתון.
בן פורת נשוי לשירה, אב לשלושה ילדים ומתגורר בירושלים.
עדות מאונס הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1984 בבימויו של רפאל רביבו, עם ענת עצמון ואורי גבריאל בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אישה גרושה שעומדת להעיד במשפט נגד אנס שתקף את שכנתה, אולם אחיו העבריין מאיים על חייה ועל בנה.
בסרט יש סצנה של אונס אלים (שלמה תרשיש ועירית פרנק) ועירום (ענת עצמון).
דוד (שלמה תרשיש) תוקף את בטי (עירית פרנק) בדירתה ומבצע בה אונס אלים.
היא זועקת לעזרה ובסיום היא מקיאה על פניו.
דוד יורד במהירות במדרגות ובפתח הבית הוא נתקל ברונית שמתבוננת בו ושומעת את הזעקות של שכנתה.
רונית גלבוע (ענת עצמון) גרושה מאבנר (נתן דטנר) ומגדלת לבדה את בנם המשותף בן התשע דני (איתי קרן).
לפרנסתה היא עובדת כמדריכה בסטודיו לבלט.
קצין המשטרה פקד רמי (צדוק צארום) מגיע לסטודיו ואומר לה כי דוד עצור וכי עדותה חשובה מאוד להרשעתו, ורונית לא מהססת ומגישה עדות בכתב למשטרה.
דני קשור מאוד לאמו ומתנגד בתוקף ליחסיה עם אשר (אבי קליינברגר) שעובד כמנתח פלסטי.
רונית רוצה לפתוח פרק ב' בחייה ודני מתנגד בתוקף ובורח מהבית לאביו אבנר המתגורר עם בת זוג (קרוליין לנגפורד).
גבי (אורי גבריאל) הוא אחיו של דוד שעצור באבו כביר.
הוא מגיע אליו עם עורך הדין בלקין (מוסקו אלקלעי) שמודיע כי הכל תלוי בעדותה של רונית וכי על גבי לשכנע אותה לבטל את עדותה.
גבי הוא בעל מוסך מכוניות מפוקפק ועסק לרכבים משומשים אותו הוא מנהל בעזרת עוזרו הראשי איציק (דליק ווליניץ).
בתחילה הוא מציע לרונית מכונית במצב טוב במחיר אטרקטיבי אך היא מבינה את כוונתו ודוחה אותו, ומכאן מתחילה מסכת הטרדות ואיומים של גבי ואיציק.
רונית מגישה תלונה במשטרה אבל פקד רמי מקבל את השגותיו של בלקין ומשחרר אותו.
מסכת ההטרדות נמשכת ומתעצמת ואשר מבקש מרונית לחזור מעדותה, וכאשר היא מסרבת הוא מנתק את הקשר ביניהם.
גבי גם מאיים על דני, עוקב במכוניתו אחרי דני הנמלט במהירות ונופל ונפצע וגבי דורס את אופניו.
בטי נמצאת בפוסט טראומה ובדיכאון.
היא נזקקת לתרופות רבות וגם רונית לא מצליחה לעודד אותה, ולבסוף נוטלת בטי כמות גדולה של תרופות ומתאבדת.
עורך הדין בלקין מודיע בשמחה לגבי ודוד כי לאור התאבדותה של התובעת, המשפט יבוטל ודוד ישוחרר.
גבי רוצה כעת לנקום ברונית.
הוא חודר לדירתה, כולא את דני בחדר ומתחיל לתקוף אותה במטרה לאנוס אותה כמו שעשה אחיו לבטי.
היא נאבקת בו ודני מנסה לעבור מהחדר אל הסלון ולעזור לאמו אך הוא נתקע על המעקה.
לבסוף לוקחת רונית כד מתכת והולמת בו מספר פעמים בראשו של גבי וגורמת למותו, ולאחר מכן היא מצליחה לשלוף את דני מהמעקה.
לבסוף רונית נעצרת ונידונה לשנת מאסר בפועל.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותענת עצמוןרוניתאורי גבריאלגבינתן דטנראבנרבעלה לשעבר של רוניתאיתי קרןדניבנה של רוניתשלמה תרשישדודאנסעירית פרנקבטינאנסתצדוק צארוםרמיפקד במשטרהמוסקו אלקלעיבלקיןעורך דיןדליק ווליניץאיציקעוזר של אוריאבי קליינברגראשררופאקרוליין לנגפורדבת זוג של אבנראושיק לויחבר של אשרמירי פביאןאשתו של אושיקאביבה פזסטלהיצאנית
עדות כבושה מהווה סוגיה מרכזית בדיני הראיות, המתייחסת למצב שבו עד נמנע מלמסור את גרסתו, ובוחר להציגה רק בשלב מאוחר.
על פי הכלל המשפטי המושרש בפסיקה, ערכה הראייתי של עדות כזו נחשב נמוך, שכן ההנחה היא שגרסת אמת תובא לידיעת הרשויות בהזדמנות הראשונה.
העדר הסבר סביר ומשכנע מצד העד לעצם כבישת המידע, עלול להוביל לפקפוק משמעותי באמינותו ולהפחתה ממשקלה של העדות במאזן הראייתי הכולל.
הבחינה המשפטית של עדות כבושה מתמקדת בפן ההתנהגותי של העד ולא בתוכן דבריו גרידא.
מקובל להבחין בין שני תרחישים מרכזיים בהקשר זה: הראשון נוגע לחשוד הבוחר לשמור על זכות השתיקה במהלך חקירתו במשטרה, על אף היכולת האובייקטיבית למסור גרסה מזכה.
התרחיש השני עוסק בשינוי גרסאות, שבו הנחקר מוסר בתחילה גרסה שקרית או חסרה, ורק בשלב מתקדם יותר מציג את הגרסה שלדבריו משקפת את האמת העובדתית.
בשני המקרים, אף על פי שעצם כבישת העדות אינה מהווה ראיה מפלילה כשלעצמה, היא מהווה כלי דיוני המאפשר לבית המשפט להטיל ספק ביושרתו של המעיד ולצמצם את המשקל הניתן לדבריו בעת הכרעת הדין.
שורשיו של המונח "עדות כבושה" הם מימי קדם.
בתנ"ך מתואר אירוע בו אלוהים מוסר ליונה נבואה לאנשי נינווה, ועם זאת יונה נמנע מלמסור את הנבואה.
בגמרא מתוארת פעולה זו כדוגמה לאדם הכובש נבואתו.
כבישה שכזו מהווה חטא חמור ביותר ביהדות ועונשה מיתה בידי שמיים, משמע מוות על ידי אלוהים עצמו.
במשמעות המודרנית, אדם ש"כובש" דברים בליבו נמנע מגילוי הדברים, אם על ידי מסירת שקר או על ידי שתיקה.
הכלל המשפטי קובע כי עדות המובאת בשיהוי שכזה (בחלוף זמן מאת האירוע), עשויה להוביל לפגיעה קשה במשקל העדות עצמה, ולעיתים אף לביטול תוקפה באופן מלא, עד כדי משקל אפסי לגמרי.
לשון אחרת, חשוד הפועל באחד מן המסלולים, קרי תרחיש של שתיקה או תרחיש של מתן גרסה כוזבת, מסתכן בכך שגרסתו השנייה בזמן לא תתקבל, דבר העשוי לערער את מהימנותו ולהגדיל את סיכוייו להרשעה.
חשוד שמתנהל באופן שכזה נדרש להבין שייתכן שבית המשפט לא יאמין לדבריו.
במקרים מסוימים, למרות העובדה שהעדות היא כבושה וניתנה בשיהוי ניכר, הרי שאם החשוד מספק הסבר מתקבל על הדעת על פשר השיהוי, רשאי בית המשפט, אך איננו חייב, לקבל את העדות.
בהתקיים החריג, בית המשפט לא ייחס משמעות לפרק הזמן שהחשוד כבש או הסתיר את עדותו.
בקבלת העדות, בוחן בית המשפט שני רכיבים מצטברים: סיבת השתיקה עד שלב מתן העדות (שינוי הנסיבות) והנימוק שבגינו החליט החשוד לשבור את שתיקתו.
למעשה, לבית המשפט יש שיקול דעת והוא יכול לבחור בהתאם לנסיבות של המקרה האם להאמין לעדות למרות העובדה שניתנה בחלוף זמן.
קיימות מספר סיבות שבגינן חשוד עשוי לכבוש את עדותו, קרי לשמור על שתיקה או לחלופין למסור גרסה כוזבת לנעשה.
להלן הסיבות לכבישת עדות של חשוד פוטנציאלי:
חשש מהשלכות של העדות על החשוד, מצבו או בני משפחתו.
נבצר ממנו ברמה הקוגניטיבית-מילולית או ברמה הנפשית למסור עדות מדויקת מוקדמת.
חקירה מורכבת שלא הייתה לו היכולת להתמודד עימה.
בושה או שמירה על הפרטיות.
התכחשות למציאות והעדפה להימנע עד כמה שניתן מלהחיות את הטראומה בשנית.
עד מדינה שמוסר גרסה שקרית תחילה יחד עם שותפיו לפשע, ורק לאחר חתימת הסכם עד מדינה, מוסר גרסת אמת נקייה.
בית המשפט ממעט לקבל הסברים חלופיים אלו, למעט מספר מקרים מצומצם בלבד (קיימים הסברים חלופיים נוספים לכבישת העדות שלא צוינו בחלק זה, מדובר ברשימה פתוחה).
במילים אחרות, הסיכוי שבית המשפט יקבל טענות אלה אינו גבוה בכלל.
העדר לגיטימציה לרוב סיבות הכבישה
ניתח לבחון את הסיבות לכבישת עדות ואף למצוא בהם הגיון אנושי ומשפטי רב.
עם זאת, הפסיקה מראה כי מעטים המקרים בהם בית המשפט טורח להתחשב בשיקולים אלה של תבחינים פסיכולוגיים וטראומה מן ההליכים, כהצדקה להשהיית העדות וכבישתה.
הרציונל העומד בבסיס התפיסה לפיה יש להעניק לעדות כבושה משקל אפסי, יוצא מנקודת הנחה כי מי שמעיד עדות כבושה, הוא בסבירות גבוה הנאשם ואין בלתו.
יש פרשנים הסבורים כי טענה זו בטעות יסודה.
מדובר בהיסק לוגי מכליל החוטא לאמת העובדתית ועומד בסתירה לחזקת החפות.
הן חפים מפשע והן אשמים, מוסרים עדויות כבושות ולכן הנחה שגויה זו עשויה להגדיל את הסיכוי להרשעות שווא של חפים.
כבישת עדות בשל הדחקה היא רכיב אופייני בכל הנוגע לעבירות מין.
לא פעם, מדובר במנגנון פסיכולוגי המושתת על מבנים פסיכולוגיים מורכבים כגון הכחשה והדחקה של האירוע הטראומתי.
משמע, קורבנות של עבירות מין לא מתלוננים על שאירע להם באותו הרגע.
לוקח להם זמן לעכל את הטראומה אשר חוו.
בנוסף, מאפיין של כבישה במקרים אלו תפס אחיזה של ממש בפסיקתו של בית המשפט העליון.
בעדויות מסוג זו ייתכנו מאפיינים של העדר קוהרנטיות, בלבול ודיסוציאציה (ניתוק רגשי בין המעיד למעשים שקרו לו).
חרף זאת, נראה כי אין בכבישת העדות במקרים מסוג זה כדי לפגוע במהימנות, משל מדובר מבחינת בתי המשפט, בהסבר המניח את הדעת נוכח הנסיבות.
למעשה, אם מגיע לפתחו של ביהמ"ש מקרה של עדות בעבירת מין, הוא לא ימהר לפסול את העדות שכן הוא מודע לנסיבות המיוחדות של הטראומה.
ההבחנה בין זכות השתיקה לעדות כבושה
קיימת הנחה שגויה לפיה ישנה זהות מוחלטת בין זכות השתיקה של נאשם, לבין עדותו הכבושה.
על אף שמושגים משפטיים אלה נראים חופפים, הם אינם זהים כלל ועיקר.
בעוד "ששתיקת הנאשם" מתייחסת לנאשם הבוחר לשמור על זכות השתיקה ולהימנע מלענות על שאלות המופנית אליו, הרי "שעדות כבושה" יכולה להתייחס גם לנאשם עצמו אך בד בבד לעד במשפט הנמנע ממסירת גרסת אמת בהזדמנות הראשונה שניתנה לו.
עדות כבושה - נאשם או עד.
שתיקת נאשם - נאשם בלבד.
הבלבול נעוץ בעובדה שבשני המקרים, הנאשם או העד נמנעים ממסירת האמת כהווייתה, באופן פאסיבי של שתיקה.
ההבדל המשפטי בין השניים רב.
שתיקתו של נאשם עשויה להביא לחיזוק הראיות כנגדו בעוד עדות כבושה כשלעצמה, מקבלת משקל נמוך יותר אך איננה מחזקת את ראיות התביעה.
מדובר בהבדל דרמטי בהליך הפלילי.
ביקורת על הכלל המשפטי הקיים (הדין המצוי)
חרף הפרקטיקה הנוהגת להעניק לעדות כבושה משקל נמוך, הרי שבשנים האחרונות ישנן רוחות של שינוי.
ישנם מלומדים שטוענים כי יש לעבור "מכללי הוכחה", משמע כללים משפטיים נוקשים המצדדים בפרוצדורה, "לחופש הוכחה", משמע, היכולת לחקור עובדות ולנסות להגיע לחקר האמת תוך נטרול מרבי של ההטיות האנושיות והשיפוטיות השונות שמופעלות עלינו.
פרופ' דורון מנשה עמד לראשונה במאמרו "משקלה הראייתי של כבישת עדות נאשם" על הסכנות בדין הקיים:
1. סכנת הספירה הכפולה: יישום דוקטרינת "העדות הכבושה" עשוי להוביל למצב לא רצוי של ספירה כפולה.
במה הדברים אמורים, בשני תרחישים שונים.
ספירה כפולה של כבישת העדות במקרה של שתיקה בחקירה.
לדוגמה: נאשם השותק במשטרה והעדות היחידה כנגדו היא של שותפו לדבר העבירה הטעונה חיזוק.
אם עדותו תחשב ככבושה בשל שתיקתו ויתקיים הרכיב של "דבר מה נוסף", הוא יורשע באופן די קל.
ספירת יתר של כבישת העדות בצירוף התנהגות מפלילה אחרת של הנאשם- משמע, הסתרת ראיות, בדייתן או הצגת ראיות בלתי מהימנות או שקריות.
מדובר בשני תרחישים שונים, האחד כאשר אין ראיות עצמאיות לכך שהנאשם הסתיר או בדה ראיות (מצב מובהק של ספירה כפולה) והשני כאשר יש ראיות עצמאיות, דבר העשוי להוביל לחפיפה מסוימת בין הראיות ומכאן לסכנה לספירה כפולה.
2. הסבר המניח את הדעת לכבישה העדות: מדובר במושג שמי שיוצק לתוכו את תוכנו הוא בית המשפט.
קיימים הסברים רבים לכבישת עדות, החל מחלופות רציונליות לכבישה וכלה בחלופות אמוציונאליות ופסיכולוגיות.
עם זאת, בית המשפט טרם העניק לגיטימציה לחלופות אלה.
מצב דברים זה עשוי להוביל לתרחישים לא רצויים בהם כבישת עדות מטעמים אלה לא תתקבל, וכפועל יוצא מכך, תפגע בהגנת הנאשם או במשקל עדותם של עדים שעדותם קריטית לצורך הכרעת הדין.
תוספת לאזהרה הקיימת: בנוסף לאזהרה הקבועה כיום בחוק המעצרים המאפשרת לעצור נחקר במשטרה, יש מקום לבחון הוספת אזהרה לפיה העצור יתוודע לכך שדברים שיובאו בשיהוי מצידו, עשויים לעלות כדי עדות כבושה.
לשון אחרת, ייבצר ממנו למסור גרסה אפקטיבית באשר לאירוע והגנתו עשויה להיפגע.
הענקת לגיטימציה לסיבות נוספות לכבישת העדות: כפי שנוכחנו לדעת, קיימות סיבות רבות לכבישת העדות.
הרחבת ההסברים המניחים את הדעת לכבישה מצד בית המשפט יאפשרו משפט המתחשב בהתנהגויות אנושיות בסיסיות וחותר למניעת הרשעות שווא.
בחינה כפולה של כל עדות כבושה: כאלטרנטיבה לדוקטרינה המשפטית הקיימת, ניתן לבחון כל ראיה, קל וחומר מסוג עדות במבחן כפול של בחינת תוכן ולאחר מכאן תוקף.
בחינה שכזו חותרת לחקר האמת העובדתית ולצמצום שיקול דעתו הנרחב של בית המשפט.
עדו קמינר (נולד ב-1986) הוא פיזיקאי ומהנדס חשמל, פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון וחבר האקדמיה הצעירה הישראלית.
קמינר חוקר את יסודות מכניקת הקוונטים, הפוטוניקה, האופטיקה הקוונטית, ומיקרוסקופיה אלקטרונית.
קמינר השלים את כל לימודיו האקדמיים בטכניון, את חלקם עשה עוד בעת שירותו הצבאי ביחידה 8200. כתלמיד בתוכנית המצטיינים בטכניון ובתוכנית פסגות הוא סיים תואר ראשון כפול בהנדסת חשמל ובפיזיקה בהצטיינות יתרה.
הוא למד תואר שני ודוקטורט בפיזיקה בהנחיית פרופסור מחקר מוטי שגב.
בעבודת הדוקטורט גילה מחלקות חדשות של קרניים מאיצות באופטיקה.
על מחקר זה זכה בשנת 2012 בפרס האגודה הישראלית לפיזיקה ובשנת 2014 בפרס האגודה האמריקאית לפיזיקה (APS) לעבודת דוקטורט מצטיינת בתחום פיזיקת לייזרים.
לאחר לימודיו השלים פוסט-דוקטורט ב-MIT במלגת רוטשילד ומלגת מארי קירי מטעם הנציבות האירופית.
בשנת 2018 הצטרף לסגל הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים בטכניון, והקים במוסד את מעבדת AdQuanta.
קמינר הוא חבר במכון לננוטכנולוגיה ע"ש ראסל ברי (RBNI), במרכז הקוונטום ע"ש הלן דילר, ובמכון למצב מוצק.
בשנת 2021 פרסמה קבוצת סטודנטים בהנחייתו של קמינר מאמר על תוכנה שפתחו, לגילוי נוסחאות מתמטיות ואותה כינו מכונת רמנוג'אן, על שם המתמטיקאי סריניוואסה רמנוג'אן.
קבוצת המחקר השיקה אתר על מנת להגדיל את מעורבותו של הציבור בקידום מחקר מתמטי..
קמינר פרסם מאמרים בירחונים המדעיים המובילים בעולם, בהם Nature ו-Science וזכה בפרסים ובהוקרה על עבודתו.
שני הוריו וסבו של קמינר הם בוגרי הטכניון.
בשנת 2020 נכלל ברשימת "40/40 הצעירים המבטיחים" של מגזין דה-מרקר.
בשנת 2021 זכה בפרס קריל.
בשנת 2021 זכה בפרס בלווטניק למדענים צעירים.
בשנת 2022 זכה בפרס Schmidt Polymath Award בסך 2.5 מיליון דולר, מקרן אותה יסד אריק שמידט.
בשנת 2022 הוענקה לו מדליית אדולף לומב המוענקת למדען צעיר אשר תרם תרומה ראויה לציון בתחום האופטיקה.
בנובמבר 2023 זכה קמינר במענק ERC Consolidator מטעם הנציבות האירופית בסך 2 מיליון אירו.
המענק תומך בחוקרים נבחרים המעלים רעיונות מחקריים חלוציים ופורצי דרך.
בנובמבר 2023 זכה קמינר בפרס לם (ע"ש סטניסלב לם) המוענק מדי שנה לחוקר צעיר בודד שלעבודתו היצירתית במדע או בהנדסה יש פוטנציאל להשפעה חיובית על עתיד הציוויליזציה.
לדעת ועדת הפרס, מחקרו של קמינר הביא לשינוי פרדיגמה בהבנת הקרינה של אלקטרון חופשי.
בינואר 2026 זכה במענק מחקר הוכחת היתכנות (ERC-POC) של מועצת המחקר האירופית לפיתוח Stork - רכיב חדשני המשפר את ביצועיהם של מיקרוסקופים אלקטרוניים מסוג TEM.
עדות 710 הוא מיזם התנדבותי ישראלי המתעד עדויות ממתקפת הפתע על ישראל שאירעה ב-7 באוקטובר 2023. שם הארגון נובע מהתאריך הלועזי של המתקפה.
"עדות 710" קם ב-8 באוקטובר (כיממה לאחר תחילת המתקפה) על ידי אנשי קולנוע, חוקרים ואנשי בריאות הנפש.
"עדות 710" מורכב ממאות מתנדבים עצמאיים, אך נעזר גם בצוותי חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת ייל ומכללת אורנים, וכן בעמותת בוגרי 8200 ובחברת WIX.
העדויות נאספות ומצולמות, וחלק מהן מתפרסמות בפלטפורמות שונות.
עוד בשבועות הראשונים של המלחמה צולמו עשרות עדויות.
נכון לאוגוסט 2024, המיזם פרסם מאות עדויות, שצברו מאות אלפי צפיות.
במאי 2024 ניתן פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה לעיתונאים שתיעדו את מתקפת הפתע.
כספי הפרס נתרמו ל"עדות 710".
הסרט עוקב אחר פרופ' דורי לאוב - פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי, שעל בסיס ניסיונו כמראיין של מאות ניצולי שואה וכחוקר עדויות פיתח טכניקות לראיונות המסייעות לעדים לשאת את עדותם ולהתמודד עם הטראומה - במהלך ארבע השנים האחרונות של חייו.
גישת ההקשבה הייחודית של פרופ' לאוב אומצה על ידי אנשי מיזם עדות 710 כשיצאו לתעד את ניצולי טבח שבעה באוקטובר.
יוצרי הסרט, אוהד אופז ומיכה ליבנה, הם ממובילי מהמיזם.
ב-28 במרץ 2025 זכתה עדות 710 בפרס דרור לשינוי חברתי של הקרן החדשה לישראל.
עדו ניצן (נולד ב-25 בספטמבר 1994) הוא חוקר ספרות, מבקר ומתרגם ישראלי.
עדו ניצן נולד בירושלים, גדל בשכונת רמות ולמד בתיכון הרטמן.
למד בישיבת מעלה גלבוע ולאחר מכן התגייס לחיל המודיעין ושירת כארבע שנים וחצי.
ניצן בעל תואר ראשון ושני מהחוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובוגר מתוכנית "אמירים".
עבודת התזה שלו, "'הַעֲלִי אֶת הָאוֹר, בַּעֲלַת הַפֻּנְדָּק' – הפרידה מן המוזה בפונדק הרוחות: סגנון מאוחר וטרנסטקסטואליות ביצירת הזקנה הדרמטית של נתן אלתרמן", נכתבה בהנחיית פרופ' עמינדב דיקמן ופרופ' גדעון טיקוצקי.
באוקטובר 2024 החל את לימודי הדוקטורט בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופ' גדעון טיקוצקי.
מחקרו עוסק בהתקבלות הספרות הקלאסית של יוון ורומא (Classical Reception) בספרות העברית החדשה.
חבר בקבוצת המחקר "בינותיים: עקבות של הגירה" של מרכז מנדל סכוליון.
ושותף בפרויקט המחקר של פרופ' גדעון טיקוצקי על "השירים האבודים".
ניצן מלמד ספרות במוסדות רבים וביניהם מבוע – בית מדרש ישראלי, בית אבי חי ובית ש"י עגנון.
בעבר לימד קורסים על יצירת עגנון ואלתרמן בספריית בית אריאלה ולימד שירה וספוקן-וורד בבית ספר אופק לתלמידים מחוננים.
לצד עבודתו האקדמית וההוראה, ניצן מפרסם בקביעות מסות ורשימות ספרותיות בעיתונים שונים - מקור ראשון, הארץ, ישראל היום, ובכתבי עת ספרותיים כמו המוסך, מעלה ופנס.
החל משנת 2021, ניצן הוא מבקר השירה של עיתון ישראל היום.
בשנים 2021–2022 שימש כיועץ הספרותי וכמחבר השאלות של חידון השירה העברית לנוער.
בשנת 2023 היה חבר בוועדת השיפוט של פרס עגנון לאמנות הסיפור, שהוענק באותה שנה לסופר רועי חן.
בעקבות מורו, עמינדב דיקמן, החל ניצן לתרגם שירה.
עד כה הופיעו בהוצאת "קשב לשירה" שני ספרי שירה שתרגם מאנגלית – "המזבח: מבחר משירי ג'ורג' הרברט" ו"תשוקת הנשייה: מבחר משירי פיליפ לארקין".
שירים נוספים שתרגם הופיעו בכתבי העת הספרותיים: דחק, הו!
ועירובין, וכמה מתרגומיו פורסמו בטור "קו המשווה" שעורך ד"ר רונן סוניס במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ.
תרגומיו לשירי ג'ורג' הרברט זיכו אותו בציון לשבח בפרס על שם סוניה ברשילון מבית איגוד אנשי הספר לשנת 2022.
ניצן נשוי ואב לבן, מתגורר בירושלים.
אביו, שי ניצן, הוא פרקליט המדינה לשעבר וכיום מכהן כרקטור הספרייה הלאומית.
דודו הוא פרופ' שמואל ניצן.
המזבח: מבחר משירי ג'ורג' הרברט.
תל אביב: הוצאת קשב לשירה, נובמבר 2021.
תשוקת הנשייה: מבחר משירי פיליפ לארקין.
תל אביב: הוצאת קשב לשירה, נובמבר 2025.
פנטאדיוס: "עם בוא האביב", "נרקיס".
רופרט ברוק: "על מותה של סמט-סמט האלה ההיפופוטמית".
אליזבת בישופ: "אמנות אחת" [בתוך הטור 'קו המשווה' של ד"ר רונן סוניס].
הארץ – מוסף תרבות וספרות.
ויליאם שייקספיר: "נאום הכתר החלול", מתוך ריצ'רד השני.
ויליאם ארנסט הנלי: "Invictus" [בתוך הטור 'קו המשווה' של ד"ר רונן סוניס].
קוץ: כתב עת רב תחומי [גיליון 4 – גבולות].
אלכסנדר פופ: "מכתב אלואיז לאבלר".
סף [גיליון 3 – תשתית:תנועה].
שורות אחרונות: מחקרים, מסות, רשימות.
עורכים: אריאל הורוביץ ועדו ניצן.
"לצייר את החיים, לחיות את הציור: הרומן "החיים הוראות שימוש" מאת ז'ורז' פרק כציור רב-ממדי של הבניין הפריסאי ודייריו", מניפה [גל' 2], המכון לספרויות באוניברסיטה העברית, 2025. עמ' 48-62.
גורדון כניסיון להפיח רוח עברית מתור הזהב בהשכלה העברית הגוועת".
מוזה: כתב עת ללימודים מתקדמים במדעי הרוח [גל' 7].
האוניברסיטה העברית בירושלים, דצמבר 2024.
– כוחו של משל: 'משל הכרם' בישעיהו כאקזמפלר משוכלל למשל המקראי".
פרופסור עדה רפאלי היא חוקרת בחוג העל-פקולטאי לביוטכנולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומומחית בביולוגיה מולקולרית.
חברת הנהלה לענייני אקדמיה ושיתוף פעולה בינלאומי וחוקרת בכירה במכון וולקני, בית דגן.
תואר ראשון בזואולוגיה, אוניברסיטת קולומביה הבריטית, ונקובר, קנדה (1975).
תואר דוקטור (Ph.D) בפיזיולוגיה של החרקים, אימפריאל קולג' לונדון, לונדון, בריטניה (1978).
לימודי פוסט-דוקטורט: כללו מחקר והרצאות באוניברסיטה העברית בירושלים, החוג לאנטומולוגיה, הפקולטה לחקלאות, רחובות, במחלקה לזואולוגיה, המכון הווטרינרי קימרון משרד החקלאות, בית דגן ובאוניברסיטת תל אביב.
מלגת מרשל מהקולג' המלכותי למדע אימפריאל קולג', לונדון, אנגליה.
מלגת קרלו קמפולין לתואר שני, מאוניברסיטת לונדון, אנגליה.
פרס החברה האנטומולוגית בישראל (2016).
זכתה בלמעלה מ-25 מענקי מחקר תחרותיים בסכום כולל של למעלה מ-3.5 מיליון דולר.
פרופסור רפאלי שימשה כמדענית בכירה בארגון המחקר החקלאי (ARO) - מכון וולקני, בית דגן.
היא כיהנה כפרופסור לפיזיולוגיה של חרקים ואקולוגיה כימית במחלקה לאנטומולוגיה בפקולטה לחקלאות ברחובות.
רפאלי כיהנה כנשיאת החברה האנטומולוגית בישראל, חברה שמטרתה קידום היבטים שונים של מחקר על פרוקי רגליים בכלל וחרקים בפרט, לרבות אנטומולוגיה חקלאית ויישומית, אקולוגיה, התנהגות, פיזיולוגיה, טקסונומיה, אבולוציה, חינוך ושימור טבע.
היא חברת מערכת של עיתון החברה האנטומולוגית.
רפאלי כיהנה בשתי קדנציות כראש המחלקה למוצרים מאוחסנים במכון לטכנולוגיה ואחסון תוצרת חקלאית ב-ARO, ובקדנציה אחת כמנהלת שותפה לענייני אקדמיה ושיתוף פעולה בינלאומי במכון וולקני.
במסגרת תפקידיה במכון קידמה תוכנית פוסט-דוקטורט למדענים צעירים מהודו ומהרפובליקה העממית של סין.
היא ארגנה כנסים בינלאומיים בנושא משבר מזון תחת הכותרת "הגדלת ייצור המזון: אתגרים והזדמנויות לעידן החדש".
היא פעלה רבות לביסוס שיתופי פעולה ישראליים עם מכוני מחקר חקלאיים שונים ברחבי העולם, ובכך תרמה למעמדה של ישראל כמובילה עולמית בפתרונות חקלאיים חדשניים.
הקימה את "Volcani Voice", כתב עת רבעוני המדגיש את הישגי המחקר של מדענים במרכז ARO.
פרופסור רפאלי פרסמה למעלה מ-80 מאמרים מדעיים מקוריים ומאמרי ביקורת עמיתים בכתבי עת ובספרים מדעיים בינלאומיים מובילים.
היא הכשירה 27 סטודנטים לתארים מתקדמים (מוסמך ודוקטורט) ולפוסט-דוקטורנטים, רבים מהם ממשיכים כיום בקריירה מחקרית באקדמיה ובתעשייה, ובכך ממשיכים את מורשתה המדעית.
היא הוזמנה להרצות בלמעלה מ-50 כנסים בינלאומיים.
היא שימשה כחברת ועדת הכנסת לשימוש בהנדסה גנטית במחקר החקלאי בישראל וכחברת תוכנית מחקר לשיפור איכות החיטה למאכל בישראל מטעם המדען הראשי במשרד החקלאות ופיתוח הכפר.
מחקריה של פרופסור רפאלי מתמקדים בגילוי חומרים חדשים ולא רעילים לשליטה בת-קיימא באוכלוסיות חרקים.
גישתה חדשנית ונובעת מהבנה עמוקה של מנגנוני הרגולציה האנדוגניים של תהליכים פיזיולוגיים חיוניים לחרקים.
לדעתה, הבנת מנגנוני הרגולציה האנדוגניים הקשורים ליכולות ההישרדות של המזיקים, עשויה להשפיע על תכנון מוצרים שיפגעו במנגנון הרבייה שלהם.
המטרה העיקרית במחקריה היא לגלות חומרים חדשים שיבקרו אוכלוסיות מזיקים, ללא שימוש בכימיקלים רעילים.
היא שואפת לתכנן פתרונות ספציפיים ובטוחים לסביבה, אשר ישבשו מנגנוני רבייה באופן ממוקד במזיקים, ללא פגיעה במינים אחרים, או במערכות אקולוגיות.
התרומה היישומית של עבודתה היא בפיתוח גישות חדשניות להדברת מזיקים בחקלאות, תוך הפחתת השימוש בחומרי הדברה כימיים.
לדוגמה, מחקריה על קולטנים ל-PBAN (נוירופפטיד) בעשי לילה, המבקר את יצירת פרומוני מין, מהווים בסיס לפיתוח אנטגוניסטים שיכולים לשבש את הביוסינתזה של הפרמון בעשים מזיקים.
הבנת המנגנונים האלה מאפשרת פיתוח דרכים ממוקדות למנוע רבייה מוצלחת של חרקים מזיקים.
עבודתה על זיהוי ובקרה גנטית של אנזימים כמו דסאטורז (desaturase) ואצטיל קו-A קרבוקסילז (acetyl CoA carboxylase) המעורבים במסלול הביוסינתטי של פרמוני מין, פותחת אפיקים חדשים לפיתוח פתרונות הדברה ממוקדים ויעילים ללא חומרים כימיים.
מחקריה תורמים באופן משמעותי לקידום חקלאות בת קיימא וביטחון תזונתי, נושאים בעלי חשיבות עליונה בישראל ובעולם.
מניעת נזקי חיפושיות תסיסה במטעי תמרים.
זיהוי חלבון קולטן ממברנה PBAN משוער ספציפי לגיל ולנקבה בבלוטות פרומון של תנשמית האביב: עלייה אפשרית בוויסות על ידי הורמון נעורים
ביוסינתזה של פרומונים (PBAN) מופעלת על ידי נוירופפטיד : תפקיד רגולטורי ואופן פעולה
השפעת האנלוג של הורמון נעורים פנוקסיקרב, על קולטן PBAN וייצור פרומונים אצל בוגרים של עש תנשמית האביב: הורמון "הזדקנות" אצל נקבות בוגרות?
פיזור מרחבי וביטוי דיפרנציאלי של קולטן PBAN ברקמות של מיני תנשמית בוגרים (עשים:תנשמיתיים)
זיהוי וביטוי דיפרנציאלי של קולטן פפטיד מין ב-תנשמית האביב
עדות אופי היא עדות שנועדה לספק לבית המשפט מידע רחב ומעמיק יותר על אישיותו של הנאשם, מעבר לנתונים העובדתיים המופיעים בכתב האישום.
עדויות אלו ניתנות לעיתים בשלב ההכרעה, במיוחד בכל הנוגע ליסודות העבירה ולמוטיבציות לביצועה.
עם זאת, על פי רוב ניתנות עדויות אופי בשלב הטיעונים לעונש, לאחר הרשעת הנאשם.
באמצעות עדות אופי, יכולים השופטים להעריך את הרקע האישי והחברתי של הנאשם, דבר שעשוי להשפיע על שיקוליהם בנוגע להיבטים כגון שיקום והרתעה בקביעת העונש.
עדי אופי מובאים על פי רוב על ידי ההגנה בהליך המשפטי, במטרה לתת עדות אופי חיובים המציגה את הנאשם באור חיובי ומדגישה את מעשיו הטובים ותרומתו לחברה, את הנסיבות האישיות המקילות לביצוע העבירה או את החרטה וחשבון הנפש שהוא מביע על המעשה.
לעיתים עשויה התביעה להביא עדות אופי שלילית במטרה להצביע על מסוכנות הנאשם.
עדי האופי עשויים להיות חברים או בני משפחה, מעסיקים, עמיתים לעבודה או דמויות מהקהילה של הנאשם.
לעיתים, מובאים עדים מומחים כגון פסיכולוגים או קרימינולוגים על מנת לתת עדות אופי מקצועית.
יש שעדות אופי ניתנת בעל פה בבית המשפט, ויש שהיא ניתנת באמצעות תצהיר כתוב.
מדינת ישראל מכירה ב-14 עדות דתיות, וזאת בהתאם לרשימה המופיעה בתוספת השנייה לדבר המלך במועצה על ארץ ישראל, וכן לחיקוקים, צווים ותקנות שפרסמה מדינת ישראל.
על פי ההסדר החוקי בישראל, השואב השראה משיטת המילת העות'מאנית, לעדות הדתיות יש אוטונומיה לניהול ענייני המעמד האישי שלהן, באמצעות בתי דין דתיים, וכן לנהל ולארגן את ענייניהן הפנימיים, באופן המוסדר בפקודת העדות הדתיות (ארגונן).
העדות המוכרות הן יהודים, מוסלמים, דרוזים, כנסיות שונות המשתייכות ל-נצרות הקתולית, כנסיות שונות המשתייכות לנצרות האורתודוקסית, הכנסייה האוונגלית-אפיסקופלית המשוייכת לנצרות הפרוטסטנטית, וכן הבהאים.
העדה היהודית נתונה תחת סמכות הרבנות הראשית האורתודוקסית.
לפיכך, גם מי שאינם מזדהים עם האורתודוקסיה, כגון קונסרבטיבים ורפורמים, או הקראים, מחויבים לשיפוט בתי הדין הרבניים של הרבנות הראשית.
במדינת ישראל ישנו מספר רב של אלו שאינם שייכים לעדות המוכרות, ומוגדרים לפיכך כחסרי דת מבחינת החוק, אף שרבים מהם משתייכים לדת שאינה מוכרת בישראל.
על פי דיני הנישואים במדינת ישראל, ניתן להינשא ולהתגרש רק במסגרת העדה הדתית אליה שייכים בני הזוג.
מי שאינו שייך לעדה דתית אינו יכול להינשא או להתגרש באופן חוקי במדינת ישראל (אם כי המדינה מכירה במגוון של הסדרים כגון הכרה בנישואים במדינה זרה או מוסד הידועים בציבור).
חוק ברית הזוגיות לחסרי דת משנת 2010 היה בגדר ניסיון לפתור בעיה זו ביצירת מוסד של ברית זוגיות הקרוב לנישואין, ונועד עבור חסרי עדה דתית.