tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שטוקרט והנס גלובקה ב-1936 פרסמו את זכויות אזרחיות ואי-שוויון טבעי של האדם וכתבו על חוקי נירנברג ואזרחות רייך:
חוקי נירנברג הפלילו יחסי מין ונישואין בין בעלי "דם גרמני או קרוב לו" ליהודים, שחורים וצוענים בתור ראסנשאנדה.
בשנת 1938, עלון לכינוס המפלגה בנירנברג כלל את כל העמים ההודו-אירופיים כבעלי "דם קרוב" לגרמנים:
עם זאת, זמן קצר לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 החליטו הנאצים להוריד את הסלאבים למעמד לא-אירופי:
בשנת 1942 הגדיר הימלר מחדש את המונח "קרוב" ששימש עד אותה שנה להתייחסות למדינות אירופיות לא-גרמניות כך: "שמבנה הגזע של כל העמים האירופיים קרוב כל כך לזה של האומה הגרמנית שאם מתרחשת הזדווגות אין סכנה שהדם של האומה הגרמנית ייטמא מבחינה גזעית".
המונח "קרוב" הוגדר כ"דם גרמני ודם של גזעים גרמניים קרובים" (שחברי מדינות "לא-גרמניות" שמסוגלים לעבור גרמניזציה ושנית, "דם קרוב אך לא מגזעים קרובים", שבזה התכוון הימלר לכל המדינות האירופיות הלא-גרמניות (סלאבים, לאטינים, קלטים ובלטים).
יהודים, צוענים ושחורים לא נחשבו לאריים על ידי גרמניה הנאצית.
במקום זאת, הם נחשבו לתתי-אדם ולגזעים נחותים.
במיין קאמפף הביע היטלר את שבחו על קבלתם של היפנים את הציוויליזציה האירופית ואת בוזו לסינים:
הממשלה הנאצית החלה לקדם חוקים גזעיים לאחר עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933, ובמהלך אותה שנה, ממשלת יפן מחתה נגד מספר תקריות גזעיות שכללו יפנים או גרמנים-יפנים.
מאוחר יותר, המחלוקות נפתרו כאשר הפיקוד העליון הנאצי התייחס לבני בריתו היפנים בחומרה מופחתת.
זה היה במיוחד המקרה לאחר קריסת שיתוף הפעולה הסיני-גרמני והקמת הברית הרשמית בין גרמניה ליפן.
סינים ויפנים היו כפופים לאפליה תחת חוקי הגזע של גרמניה, אשר, למעט חוקי נירנברג מ-1935, שציינו במפורש יהודים, יושמו באופן כללי על כל הלא-אריים.
עם זאת, יפנים נחשבו בתור ארי לשם כבוד.
לאחר שהממשלה הלאומנית של סין הכריזה מלחמה על גרמניה והצטרפה לבעלות הברית בדצמבר 1941, אזרחים סינים נרדפו בגרמניה.
עם זאת, לפני כן, ביולי 1941, גרמניה הכירה רשמית בממשלת הבובות של וואנג ג'ינגוויי לאחר משא ומתן של שר החוץ שלה צ'ו מיני, ושניהם היו חלק ממדינות הציר.
האנטישמי הנאצי המשפיע יוהאן פון לירס תמך בהוצאת אזרחים יפנים מחוקי נירנברג משום שהאמין בקיומו של קשר גזעי יפני-ארי לכאורה ומשום שביקש לשפר את היחסים הדיפלומטיים של גרמניה עם יפן.
משרד החוץ הגרמני תמך בפון לירס ובמספר הזדמנויות בין השנים 1934 ו-1937 הוא ביקש לשנות את החוקים, אך סוכנויות ממשלתיות אחרות, כולל משרד מדיניות הגזע, התנגדו לשינוי.
הצהרה מנובמבר 1933 של שר החוץ קונסטנטין פון נויראט שפורסמה בתגובה למחאות היפניות טענה באופן שגוי שיפנים פטורים.
הפרסום הרחב של הצהרה זו גרם לרבים בגרמניה, ביפן ובמקומות אחרים להאמין שפטור כזה אכן קיים.
במקום להעניק ליפנים פטור רחב מהחוקים, צו מאפריל 1935 קבע שכל מקרי אפליה גזעית שעלולים לסכן את יחסי גרמניה הדיפלומטיים משום שהם כוללים לא-אריים - כלומר, יפנים - יטופלו באופן אישי.
החלטות על מקרים כאלה לקחו לעיתים קרובות שנים, ואנשים שנפגעו מהם לא יכלו להשיג עבודה או להתחתן בין-גזעית, בעיקר משום שהממשלה הגרמנית העדיפה להימנע מפטור אנשים מהחוקים ככל האפשר.
הממשלה הגרמנית לעיתים קרובות פטרה יותר גרמנים-יפנים ממה שהעדיפה משום שרצתה להימנע מחזרה על מחלוקות 1933. וב-1934 היא אסרה על העיתונות הגרמנית לדון בחוקי הגזע ביחס ליפנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, היטלר הביע בפרטיות חששות בנוגע להחלפת "שלטון לבן" באסיה (זה של מעצמות המושבות האירופיות) ב"עליונות צהובה" כתוצאה מכיבושים יפניים.
בתחילת 1942, היטלר צוטט כאומר ליואכים פון ריבנטרופ: "אנו חייבים לחשוב במונחים של מאות שנים.
במוקדם או במאוחר יצטרך להיות עימות בין הגזעים הלבנים לגזעים צהובים."
הנאצים בניסיון למצוא הגדרה מספקת של "ארי" נתקלו בדילמה בנוגע לעמים האירופיים שלא דיברו שפה הודו-אירופית או שפה הודו-ארית, כלומר אסטונים, פינים והונגרים.
הניסיון המשפטי הראשון היה ב-1933 עבור חוק השירות הציבורי, כאשר אלברט גורטר סיפק הגדרה של "ארי" עבור חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי שכלל את עמי אורל כאריים.
עם זאת, הגדרה זו נחשבה ללא מקובלת משום שהיא כללה עמים לא-אירופיים מסוימים.
גורטר שינה את ההגדרה של 'ארי' להגדרה שניתנה על ידי יועץ המומחה לאוכלוסייה ולמדיניות גזעית (Sachverständigenbeirat für Bevölkerungs - und Rassenpolitik) שהייתה, "ארי הוא מי שהוא קרוב שבטית (stammverwandt) לדם גרמני.
ארי הוא צאצא של פולק שישב באירופה בהתיישבות שבטית סגורה (Volkstumssiedlung) מאז ההיסטוריה המתועדת".
הגדרה זו של 'ארי' כללה אסטונים, פינים והונגרים.
ב-1938 נעשה פרשנות לחוקי נירנברג שקבעה ש"הרוב המכריע" של הפינים וההונגרים היו בעלי דם ארי.
ב-1941 הקימה גרמניה הנאצית את נציבות הרייך אוסטלנד על מנת לנהל את שטחה הכבוש של אסטוניה.
המחלקה הקולוניאלית בברלין תחת השר אלפרד רוזנברג (נולד בטאלין ב-1893) הסתכלה בחיוב על אסטונים כפינו-אוגרים ולכן הסתכלה עליהם בתור "ארים".
הגנרל-קומיסר קרל-זיגמונד ליצמן אישר את הקמת הממשל הלאומי המקומי (Landeseigene Verwaltung).
במהלך המלחמה, היטלר העיר שאסטונים מכילים הרבה "דם גרמני".
מבין עמי הבלטים, האסטונים נתפסו על ידי הנאצים כקרובים ביותר לאריאניזם הגרמני, יותר מלטבים עם אחוזיהם הרוסיים, ויותר מליטאים שנשפטו כיהודיים ורוסיים מדי.
הפינים היו בעלי מעמד במחלוקת בתאוריות הגזע הנאציות, שכן הם נחשבו לחלק מ"גזע המונגול המזרחי" עם סאמים בהיררכיות גזעיות מסורתיות.
בפינלנד לא היו מרכזי לבנסבורן, בניגוד לנורווגיה, אם כי בפינלנד היו עשרות אלפי חיילים גרמנים במדינה.
עם זאת, מחקר ארכיוני גילה ש-26 נשים פיניות היו קשורות לתוכנית הלבנסבורן מסיבות לא מוגדרות.
לאחר שגרמניה פלשה לברית המועצות ביוני 1941, הצבא הפיני, לצד יחידות גרמניות בלפלנד, פלש לברית המועצות במלחמת ההמשך בעקבות התקפות אוויריות סובייטיות על ערי פינלנד.
פינלנד לחמה בברית המועצות בעיקר על מנת להשיב את השטחים שנאלצה לוותר עליהם לברית המועצות לאחר הסכם השלום של מוסקבה שסיים את מלחמת החורף בין הפינים לסובייטים.
בנובמבר 1942, בשל התרומה הצבאית המשמעותית של פינלנד למאמץ המלחמתי הגרמני באגף הצפוני של החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, היטלר גזר ש"מעתה ואילך פינלנד והעם הפיני יטופלו ויוכרזו כמדינה נורדית ועם נורדי", דבר שראה כאחת המחמאות הגבוהות ביותר שהממשלה הנאצית יכולה להעניק למדינה אחרת.
היטלר הצהיר בשיחה פרטית כי:
על פי משרד הפנים, ההונגרים היו "זרים שבטית" (fremdstämmig) אך לא בהכרח "זרים בדם", דבר שהוסיף לעוד יותר בלבול בנוגע להגדרת הונגרים על בסיס גזעי.
ב-1934, עלון מהסדרה משפחה, גזע, פולק במדינה הנאציסטית פשוט קבע שהונגרים (שלא הוגדרו) היו ארים.
אך, בשנה שלאחר מכן מאמר בכתב העת למדעי הגזע בנושא "אבחון גזעי של ההונגרים", העיר ש"דעות על המצב הגזעי של ההונגרים עדיין מאוד מחולקות".
עד 1943 מאוחר, השאלה האם אישה הונגרייה תורשה להתחתן עם גבר גרמני הייתה במחלוקת; היא נקבעה כבעלת 'דם קרוב' והורשה להם להתחתן.
היטלר האמין שלאנשי האצילות ההונגרים יש "דם גרמני דומיננטי בוורידיהם".
עם זאת, היטלר ראה בכללי את העם ההונגרי כ"העם החולה ביותר" באירופה.
אף על פי שגונתר והיטלר ראו במדינות המערב אריות, הם החזיקו בדעות גזעיות משפילות לגבי המעמדות הנמוכים בבריטניה וצרפת.
על פי גונתר, אזורי הנורדי הטהורים ביותר היו סקנדינביה וצפון גרמניה, במיוחד נורווגיה ושוודיה, וציין: "אולי נוכל לקבל שדם השוודים הוא מעל 80 אחוז נורדי, ודם הנורווגים כ-80 אחוז." לעומת זאת, בריטניה ודרום גרמניה לא נחשבו לנורדיות לחלוטין.
גרמניה נאמדה כ-55% נורדית, והשאר אלפיני (בפרט דרום גרמניה), דינארי או מזרח בלטי (בפרט מזרח גרמניה).
גונתר טען שהאנגלו-סקסים היו יותר מוצלחים מהגרמנים בשימור טוהר גזעי, ושילב בהם דם נורדי נוסף דרך פשיטות ויישוב של נורדים בתקופת הוויקינגים.
גונתר כינה תהליך זה Aufnordung ("הנורדיזציה הנוספת"), שהגיעה לשיאה בכיבוש הנורמני של אנגליה.
בריטניה נחשבה לעם שנוצר במאבק ובהישרדות המתאים ביותר מקרב עמי האיים האריים, וכיבושה הגלובלי ובניית האימפריה שלה נבעו מהירושה הגזעית העליונה שלה.
הערצתו של היטלר לאימפריה הבריטית הייתה באותו נתיב.
עבור הנאצים, הגישה חסרת הרחמים של הבריטים באופי האנגלי היווה דוגמה למה שנדרש כדי שגזע האדונים ישלוט על המונים נחותים וגדולים.
תפקידה של בריטניה כמעצמה עולמית, אימפריה קולוניאלית וסוכן בפוליטיקה בינלאומית זכה להערצה בנאציזם כמיצג האיכות של עליונותם.
היטלר ורבים אחרים בגרמניה האמינו שהאכזריות בקולוניות ובמלחמה היא תכונה מרכזית באופי הבריטי הלאומי.
נראה שהיטלר סיווג את כל העמים (אנגלים, סקוטים, ולשים ואירים) של האיים הבריטיים יחדיו, וראה בהם אחידים במקום להבחין ביניהם.
זה סתר תאורטיקנים גזעיים בריטיים ואמריקאיים רבים, במיוחד מהתקופה הוויקטוריאנית שראו בקתולים אירים (ופעמים את הקלטים בכלל) כנחותים פחות מפותחים כתתי-אדם אחרים לא לבנים (חלק מהסטריאוטיפים הללו הועתקו גם על ידי הליגה הפשיסטית האימפריאלית).
אמונות אלה השתקפו גם במגזינים כמו פאנץ' שציירו את האיריים כ"בהמות" או כחיקויים של קופים.
מאוחר יותר ניסו לאומנים איריים להפוך תיאוריה זו ולטעון שלקלטים יש קיבולת רוחנית ותרבותית גדולה יותר מאנגליוני החנויות האטיים.
יתרון גדול, בעיני הנאצים, של הקלטים היה שהם, החיים במערב הרחוק של אירופה באירלנד, בריטני וכדומה, היו פחות 'מזוהמים' בדם 'נחות' של מרכז אירופה או יהודי מאשר אנשים במרכז אירופה.
עם זאת, תאוריות נאציות מסוימות טענו שהאיריים קרובים יותר לעמי הים-תיכון, מה שהפך אותם לנחותים לעומת האנגלים הנורדיים יותר.
עד נובמבר 1938, כאשר יחסי אנגלו-גרמניה החלו להידרדר, היטלר ראה בבריטים ככלל כאריים חברים וראה באימפריה הבריטית בעלת ברית פוטנציאלית לגרמניה.
אולם, הידרדרות היחסים שקרתה לאחר מכן ופרוץ מלחמת העולם השנייה הובילו לתעמולה הנאצית שתיארה את הממסד הבריטי כפגום גזעית על כך שאפשר לאלפי יהודים להגר לממלכה המאוחדת, להתחתן עם המעמד העליון ולשלוט במדיניות החוץ הבריטית.
מאמר משנת 1944 תיאר את וינסטון צ'רצ'יל כ"עבד של היהודים ושל האלכוהול".
התעמולה הנאצית גם הטילה דופי בבריטים כמדכאים ושונאי פלוטוקרטים עם נטיות חומרניות שסכנו קיומי לעולם, שכן הם היו היוצרים של "הפיננסים הבינלאומיים" ושל דגנרציה של קפיטליזם.
היטלר ראה בצרפתים כקרובים גזעית לגרמנים, אך לא לגמרי שווים להם.
הוא אמר על אופיים הגזעי: "צרפת נותרת עוינת כלפינו.
היא מכילה, בנוסף לדם הנורדי שלה, דם שיהיה תמיד זר לנו".
גונתר הדגיש דעה זו, ואמר שהצרפתים היו בעיקר אלפיניים וים תיכוניים ולא נורדיים, אך שליטה נורדית כבדה עדיין נוכחת.
הוא תיאר את הצרפתים כבעלי הפרופורציות הגזעיות הבאות: נורדי, 25%; אלפיני או דינארי, 50%; ים-תיכוני, 25%.
סוגים אלה נאמרו כשכיחים ביותר בצפון, מרכז ודרום צרפת בהתאמה.
היטלר תכנן להוציא חלק גדול מאוכלוסיית צרפת כדי לפנות מקום ליישוב גרמני.
אזור אסור במזרח צרפת הוקצה ונועד להפוך לחלק מהרייך הגרמני לאחר ששאר צרפת תיכבש לחלוטין.
תושבי האזור הצרפתים, כ-7 מיליון אנשים שהיוו כמעט 20% מאוכלוסיית צרפת באותה תקופה, היו אמורים לגורש, ולאחר מכן הייתה הארץ אמורה להיאכלס על ידי לפחות מיליון מתיישבים גרמנים.
התוכנית נדחתה או ננטשה לאחר מבצע ברברוסה לטובת האצת היישוב במזרח ולא יושמה מעולם בשל תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה.
התעמולה הנאצית תיארה את הגזע הים-תיכוני כבעל שיער חום, עיניים חומות, עור בהיר אך מעט כהה יותר ממקביליו מצפון אירופה, ונמוך (ממוצע 1.62 מ'), עם גולגולות דוליכוצפליות או מזוצפליות, ומבנה גוף רזה.
אנשים שהתאימו לקטגוריה זו תוארו כ"חיים, אפילו מדברים הרבה" ו"נלהבים, אפילו מלאי תשוקה", אך גם תוארו כ"נוטים לפעול יותר על פי רגש מאשר על פי היגיון", ולכן "גזע זה ייצר רק מעט אנשים בולטים".
עבור הנאצים, בהתחלה היו שני סוגים של אריים: אחד היה בעיקר בעל שיער אדום או בלונדיני ועיניים כחולות (ארים גרמניים); בעוד השני היה בעיקר בעל עיניים כהות ושיער כהה (אריים ים תיכוניים).
שיער בלונדיני, אדום ושיער כהה היו נפוצים בשני הסוגים אך אחד שלט בשני.
האריים הכהים (ים תיכוניים) נדדו לדרום אירופה ובסביבה זו שחררו לכאורה את כישרונם העליון באמנות, פילוסופיה וממשל.
דבר זה יוחס בעיקר לתנאים הנוחים של הים התיכון.
הנאצים האמינו שזה מסביר מדוע היוונים והרומאים יצרו את מה שנחשבו לציוויליזציות הגדולות ביותר הידועות לאדם.
הם גם האמינו שהיוונים והרומאים העתיקים היו אבותיהם הגזעיים של הגרמנים, ונושאי הלפיד הראשונים של אמנות ותרבות "נורדית-יוונית".
מאוחר יותר נאמר שהאריים הים תיכוניים בספרד, צרפת ואיטליה ביצעו את החטא הגדול של התערבבות עם אוכלוסיות אחרות (בעיקר שמיטיות, קלטיות וצפון אפריקאיות) שהובאו על ידי הקולוניזציה היוונית והקולוניזציה הרומאית לאימפריותיהם ובמהלך הכיבוש המוסלמי של ספרד.
תאורטיקנים גזעיים נאצים הערערו על כמות הדם הארי-נורדי שאיטלקים היו בעליו.
היטלר עצמו ראה באיטלקים הצפוניים כאריים יותר מאיטלקים דרומיים.
הנאצים סברו כי קריסת האימפריה הרומית נעשתה כתוצאה מהתערבבות גזעית, וטענו שאיטלקים היו שילוב של גזעים, כולל גזעים אפריקאים שחורים.
כאשר היטלר נפגש עם ראש ממשלת איטליה בניטו מוסוליני ביוני 1934 הוא אמר לו שכל עמי הים-תיכון "נגועים" בדם שחור.
היטלר ראה באיטלקים את הקהילה השנייה "החולה ביותר" באירופה, אחרי הונגרים.
על פי היטלר, גרמנים קשורים קשר הדוק יותר לאיטלקים מאשר לכל עם אחר:
במהלך נאום ב-1920 טען היטלר שהציוויליזציה היוונית מקורה בארים.
הספר השני של היטלר שלא פורסם, הוא כתב שספרטה חייבת להיחשב כמדינה הפולקיסטית הראשונה.
באופן דומה, במהלך נאום באוגוסט 1929 הוא חזר על אותה מחשבה ואמר שספרטה הייתה "המדינה הגזעית הטהורה ביותר" בהיסטוריה.
היטלר האמין שהיוונים העתיקים היו גרמניים.
הוא כתב ש"כששואלים אותנו על אבותינו, עלינו תמיד להצביע על היוונים".
על פי ההיסטוריון יוהאן שפאוטו, היטלר השתמש במורשת היוונית-רומית כדי להסתיר את העבר המביש של גרמניה של "ברבריות ופיגור".
אלפרד רוזנברג כתב בספרו המיתוס של המאה העשרים שהציוויליזציה של יוון העתיקה הייתה תוצאה של "נשמת הגזע הארי-היווני".
אך בתקופה הקלאסית המאוחרת, היוונים התערבבו בכבדות עם לא-יוונים.
בנושא זה, על פי רוזנברג, היוונים הנורדיים-אריים המקוריים התנוירדו דרך התערבבות גזעית עם מגוון אוכלוסיות, מה שהוביל ל"דנורדיפיקציה" שלהם.
על פיו, התערבבות זו החלה בתקופה הקלאסית.
הוא "ראה בקוטביות בין אפולו לדיוניסוס תוצאה של הסכיזופרניה הגזעית והרוחנית של היוונים, שנקרעו בין נאמנות לשורשיהם הנורדיים לבין זרם של עמים לא-מקומיים שהשתרבבו לדמם לאחר הגירתם דרומה: 'היווני תמיד היה מחולק בתוכו והתנדנד בין הערכים הטבעיים שלו לבין אלה ממקור זר ואקזוטיʼ".
ב-1938, רוזנברג כתב הקדמה לספר Unsterbliches Hellas, פרויקט משותף גרמני-יווני שדיבר על "הלניזם מקורי" וביקש להוכיח את "הקשר הגזעי היווני-גרמני" המיוחס ודגש על ההמשכיות הגזעית של היוונים.
הימלר הנחה את אנשי המחקר אננארבה לחקור את המקורות ההודו-גרמניים והאריים של יוון.
מאמר מ-1939 מאת טיטו קורנר במגזין הנאצי Volk Und Rasse השווה בין יוונים של לאקוניה, לבין היוונים של אטיקה.
על פי המאמר, "בארץ ספרטה ההודו-גרמנית הישנה", "שיער בלונדיני, עיניים כחולות וגובה גבוה נפוצים", בעוד האתונאים היו רק "עם של גזע מעורב".
קורנר האמין שהראשונים היו ישירות "צאצאי היוונים העתיקים".
מאמר מ-1941 מאת רולנד המפה באותו מגזין, קבע ש"אין דבר שגוי יותר מלומר שהעם היווני כולו שחור.
באופן מוזר, אנו נוטים להחזיק את העם היווני בסטנדרט גזעי גבוה יותר מאשר אנשים אחרים", וטען שהיוונים הפגינו נטייה מנטלית שנוטה להצביע על ירידה גזעית משותפת עם אלה מצפון אירופה: "זיכרון לא מודע של שורשיהם הנורדיים מעומק העתיקות נראה מהדהד בעורקי העם היווני".
לפיכך, על פי שפאוטו, הנאצים פלשו ליוון כדי להכניס יותר דם נורדי לאוכלוסייה המקומית:
במהלך הפלישה האיטלקית ליוון ב-1940, היטלר "דווקא העריץ את היוונים, וציפה שיתנגדו בהצלחה".
רוזנברג ציין ביומנו שהיטלר "מאוד מצטער שהוא צריך להילחם ביוונים".
במכתב לאשתו היוונייה של ארנו ברקר, דמטרה מסאלה, כתב היטלר:
במהלך כיבוש יוון על ידי מדינות הציר, הייתה מדיניות גרמנית לעודד יחסים בין חיילים גרמנים לנשים יווניות בשל חששות מפגיעה ב"טוהר הגזע הגרמני" דרך התערבבות.
בנוגע לפשעים נגד יוונים במהלך הכיבוש, הגנרל הוברט לאנץ כתב בדיעבד: "לגרמנים לא הייתה שנאה כלפי היוונים...
להפך, הם העריצו את העבר הגדול והתרבות הנשגבת של הלס.
אך כיצד היו מגיבים לגרילה?".
שפאוטו מציע שהנאצים היו מאוכזבים ומבולבלים בתחילה מפלישת יוון ב-1941 אך בסופו של דבר האמינו שהיוונים המודרניים פחות מקוריים למולדתם מאשר הפולשים הגרמנים בשל מאות שנים של "ניאוף והתערבבות גזעית עם שכניהם האסייתים והטורקיים".
גרמנים עכשוויים אחרים, כמו מחברי המהדורה מ-1931 של אנציקלופדיית ברוקהאוס, האמינו באופן דומה שהיוונים התערבבו עם דם סלאבי ואלבני, מה שנתן להם "מאפיינים מערביים, בלקניים ואסייתיים".
עבור הנאצים, הפסיכולוגיה של הספרדים נחשבה כבלתי תואמת לגרמנים הנאציים האידיאליים, במיוחד בנוגע לקתוליות שלהם.
אוטביו דה פפו ציין גם שרגשותיהם הדתיים של הספרדים היו שימושיים לחלישת מעמדה של גרמניה בגלל אותו בוז של הנאצים לפסיכולוגיה הספרדית.
היטלר עצמו אמר ש"כל ספרד כלולה בדון קישוט —חברה רעועה שאינה מודעת לכך שהעולם חלף על פניה", משום שספרד הייתה אומה עומדת שנשלטה על ידי שלושה אלמנטים שהנאצים תיעבו; האריסטוקרטיה, הכנסייה והמונרכיה, בעבר ובעתיד, מאחר שפרנקו הבטיח שיקום מלוכה.
כמו כן, היטלר התייחס לספרדים כ"עצלנים", בעלי דם "מורי" ומאוהבים ב"הזונה הגדולה ביותר בהיסטוריה", בהתייחס לאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
וילהלם פאופל, מנהל נאצי של המכון האיברו-אמריקאי, תפס את מדיניות החוץ התרבותית שלו ככלי לשקם את נוכחות גרמניה על בימת העולם ("Weltgeltung").
פאופל שם את כל טיפולו במניעת הגזענות המובנית במשטר מלהרתיע את "המכפילים" שלו.
לפיכך הוא ניסה, דרך משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם, להסיר מהתפוצה עלילות מסוימות של אגדות שחורות, כמו אלה של ארנולד נולדנס (שם עט של וילהלם פפרדקאמפ), אחת מהן נשאה את הכותרת Afrika beginnt hinter den Pyrenäen ("אפריקה מתחילה מאחורי הפירנאים").
בנוגע למשבר בחברה הספרדית במהלך מלחמת האזרחים בספרד (והמלחמות הקרליסטיות), מספר מחברים הציגו נאמנות למרקסיזם כפסיכוזה ניוונית, וניסו להציע תיאורים של הקרקע הפיזיולוגית המובילה למחלה זו.
התשובה הייתה נמצאת בירושה הגזעית המעורבת של ההיסטוריה הארוכה של ספרד.
אנטוניו ואלייחו-נאחרה, מתנגד נאצי ספרדי, חשב שהעם ההיספנו-רומי-גותי (אריים ים תיכוניים) נאבק נגד היהודו-מורים (אונטרמנש) מאז הרקונקיסטה.
לפיכך, הליבה הגזעית הספרדית המרקסיסטית הייתה חייבת להיות מקושרת ליהודו-מורית, וניוון זה של הגזע הספרדי יהיה הסיבה לשקיעת ספרד מאז נפילת האימפריה הספרדית.
כמו כן, האוכלוסייה הספרדית, אף על פי שנראתה מאוחדת, הייתה במציאות מחולקת לשני מחנות בלתי מתפשרים משום שההיטמעות של יהודים ומוסלמים הייתה הונאה בהמרותיהם הכוזבות לקתוליות.
עם זאת, דעתו של היטלר על ספרדים השתנתה לאחר שהספרדים הוכיחו את עצמם עליונים על האיטלקים והצרפתים, משום שניצחו את הקומוניסטים במלחמת האזרחים, ומעיקר חלק לאחר הדיוויזיה הכחולה לחמה היטב נגד הצבא האדום, והדגימה שהגבורה הספרדית הייתה ביטוי של גייסט שלהם לאורך ההיסטוריה (כמו הטרצ'ו).
למרות זאת, הדגיש שמאפיין הלטיני שלו היה מכשול אמיתי.
האובר-גרופנפיהרר ורנר בסט, וסגנו מנכן, היו מוקסמים מה"שאלה הבסקנית" המרתקת, משום שהבסקים שמרו על טוהר גזעי על ידי איסור כניסת יהודים לארץ הבסקית.
הם גם היו משוכנעים שהמסורת הבסקית ביססה את תפיסתה של העם על דמם.
מאחר שהיה זה אותם עקרונות גזעיים כמו הגרמנים, הם ראו בכך סימן שתאוריות הגזע שלהם היו אמת טבעית.
עם זאת, הייתה "שאלת הבסקים", משום שלא הייתה תשובה ברורה לגבי מקור הבסקים.
היו תאוריות שהם יכולים להיות צאצאי אונטרמנש כמו הפיניקים, הפינים או המונגולים.
היו גם תאוריות מיתיות אחרות, מושפעות מנאציזם אזוטרי, שהם יכולים להיות צאצאי גזעים אגדיים כמו אטלנטים או אלה שבנו את מגדל בבל.
עם זאת, התיאוריה הפופולרית ביותר אמרה שהם הגיעו מהאיברים, לפיכך, הם חייבים להיות אריים ים תיכוניים.
בסקים מסוימים, כמו ז'ון מירנדה, היו בעלי אהדה לתאוריות אלה.
באמצע שנות ה-30, דיפלומטים זרים מאיראן וטורקיה שביקרו בגרמניה רצו לדעת מה הנאצים רואים בהם, מאחר שאיראנים ואנטוליאנים דיברו שפות הודו-אירופיות.
איראנים נחשבו לארים שחולקים את אותו מוצא נורדי כמו הגרמנים.
הנאצים גם ראו בארמנים וגאורגים (כולל מנהיג ברית המועצות סטלין) כארים.
אלפרד רוזנברג, בספרו המיתוס של המאה העשרים, דיבר על הגירה עתיקה של "גזע נורדי", שבה תיאר את הפרסים הקדמונים כארים עם "דם צפוני", שהתנוירדו בסופו של דבר בגלל התערבבות עם "גזעים נחותים" מקומיים באזור.
מזרחנים והיסטוריונים גרמנים בתקופת הנאצים, כמו היינריך שעדר, היינריך לודרס, הלמוט ברווה, פריץ שכרמאייר, ולתר ווסט, ווילהלם ובר, אימצו את התזה הגזעית הזו של הגירה צפונית לאסיה, והאמינו שאריים "נורדים" כבשו פעם את המזרח התיכון ומרכז אסיה כדי להגן על מולדתם הנורדית נגד המוני אסיה.
עם זאת, נאצים רבים סיווגו איראנים מודרניים כארים, או Ur-arier ("ארים מקוריים").
גונתר טען שאיראנים מודרניים "הם צאצאיהם ויורשיהם הטבעיים של האיראנים הישנים." הוא מתאר חלק מהאיראנים כבעלי דם נורדי בעיקר, בעוד שאיראנים רבים אחרים הם תערובת בין הינטר-אסייתי ונורדי - למשל, גונתר סיווג את המפקד הפרסי עלי-קולי חאן בקתיארי כארי מסוג נורדי-הינטר-אסייתי.
התאורטיקן הגזעי הנורדיסט והפרוטו-נאצי ארתור דה גובינו קבע שמשום הרכבם הגזעי, לאיראנים יש קרבה תרבותית ופסיכולוגית גדולה יותר לעמים נורדיים מצפון אירופה מאשר לשכניהם במזרח התיכון.
בסיווג איראנים כאריים, גובינו האמין שההתאסלמות השיעית של איראן הייתה חלק ממרד הפרסים האריים נגד הערבים.
גונתר הושפע ממחשבת גובינו והדגיש רבות מרעיונות אלה, וקבע שהמאפיינים האריים של איראנים מבדילים אותם מגזעים אחרים באזור ואישר שאיראנים בעלי מנטליות אירופית.
רוזנברג ראה בפרסים שבט הודו-גרמני.
היטלר עצמו הכריז על איראן כ"מדינה ארית".
באחד מנאומיו, היטלר הכריז שהגזע הארי יש לו קשרים לאיראן.
החל מ-1933, ההנהגה הנאצית ניסתה להגביר את השפעתה באיראן, ומימנה וניהלה כתב עת גזעני, איראן-אסטאן, בעריכה משותפת של איראני פרו-נאצי, עבדולרחמן סייף עזאד.
זה ופרסומים שוביניסטיים אחרים בשנות ה-30 היו פופולריים בקרב האליטות האיראניות, שכן הם "הדגישו את העבר והתהילה הפרס-אסלאמית של האומה הפרסית והאשימו את ה'ערבים והטורקים הפראיים' לכאורה באחוריות של איראן." הנאצים דגלו במוצא ארי משותף של איראנים וגרמנים.
כתוצאה מכך, ב-1936 הוציא הקבינט של היטלר צו מיוחד שפטר איראנים מכל הגבלות חוקי הגזע של נירנברג על בסיס שהם "אריים טהורים".
פרסומים פרו-נאציים שונים, הרצאות, נאומים וטקסים, גם ציירו הקבלות בין רזא שאה פהלווי, היטלר ומוסוליני כדי להדגיש את הדמיון הכריזמטי בין המנהיגים הללו.
פרופגנדה נאצית ציירה את איראן בתור מדינה ארית בגרמניה ותת-גזע שותף בגזע הארי.
עיתון המפלגה הנאצית פלקישר באובכטר גם פרסם מאמר שדן בהיסטוריה הארי העתיקה של איראן ויצר קשרים גזעיים להיסטוריה הגרמנית.
שיח פרו-נאצי ופרו-פשיסטי הגיע לשיאו באיראן בשנות ה-30, עם היטלר שתואר כגיבור של העם הארי במעגלים הלאומניים הפרסיים.
אידאולוגיה נאצית הייתה נפוצה ביותר בקרב פקידים, אליטות ואינטלקטואלים פרסיים, אך "אפילו חלק מחברי קבוצות לא-פרסיות היו להוטים לזהות את עצמם עם הנאצים" ועם גזע ארי לכאורה.
ב-1934, הנאצים חגגו את חגיגות האלף של פרדוסי בברלין, שבה הממשלה הנאצית הכריזה שהעמים הגרמני והפרסי חולקים חברות בגזע הודו-גרמני משותף.
היטלר הכריז על איראן כ"מדינה ארי"; שינוי שם איראן הבינלאומי של פרס ב-1935 נעשה על ידי השאה בהצעת שגריר גרמניה באיראן כמעשה של "סולידריות ארית".
כמו כן, היטלר הבטיח באופן אישי שאם ינצח את ברית המועצות, הוא יחזיר את כל אדמות פרס שנלקחו על ידי הרוסים במהלך מלחמות רוסיה–פרס.
אפילו ב-1939, גרמניה סיפקה לאיראן את ספריית המדע הגרמנית לכאורה.
הספרייה הכילה מעל 7,500 ספרים שנבחרו "לשכנע קוראים איראנים...
בקרבה בין הרייך הסוציאליסטי הלאומי לתרבות הארית של איראן".
השליח הדיפלומטי האיראני דן ב"התחדשות ארי" של איראן עם אלפרד רוזנברג.
הדבר שימש כאישור רשמי מצד המדינה הנאצית כי איראנים וגרמנים חולקים קרבה גזעית.
סיווג הארים הזה הפך את האיראנים ביעילות ל"בעלי דם קרוב" לגרמנים, שכן יועץ המומחה לאוכלוסייה ולמדיניות גזעית כבר הגדיר מחדש "ארי" כאדם הקשור "שבטית" ל"דם גרמני".
כמו כן, על פי אמיר עבאס הוויידא, שחי באירופה במהלך מלחמת העולם השנייה, הרשויות הגרמניות היו מקלות יותר בהיתר לסטודנטים איראנים כמוהו לנסוע בכל רחבי שטח הכיבוש הנאצי משום שהיו ממוצא "ארי."
באיראן, רזא שאה פהלווי קידם באופן קבוע את המורשת הארית של האיראנים.
פרסומיים נאציים בגרמניה כמו פלקישר באובכטר גם שיבחו את מדיניות ההתחדשות הלאומית של רזא שאה פהלווי, תוך הדגשת הקשרים הגזעיים האריים הללו.
בשל קידומם המשותף של ארייניזם וקשרים כלכליים חזקים, רזא שאה פהלווי והיטלר פיתחו חברות דיפלומטית קרובה.
במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, העיר היטלר:
ב-1935, גבר חצי-טורקי חצי-גרמני בשם יוהאנס רופרט נאלץ לעזוב את הנוער ההיטלראי, בשל האמונה שבגלל היותו בנו של טורקי הוא לא ארי מלא כפי שנדרש על ידי חוק אזרחות הרייך.
רופרט פנה לשגרירות הטורקית בברלין כדי להבהיר כיצד "שאלת הארים" משפיעה על מקרה שלו.
השגרירות הטורקית הביאה את הנושא לידיעת משרד החוץ הגרמני.
במכתב מיום 20 בדצמבר 1935 כתב פקיד במשרד החוץ ש"פתיחת שאלת הארים ביחס לטורקיה היא בלתי רצויה באופן יוצא דופן ומסוכנת ליחסינו עם טורקיה".
סיווג הטורקים כ"לא-אריים", בהתאם לתאוריות הגזע הנאציות, הוביל לסיבוכים במדיניות החוץ, משום שהנאצים ראו בממשלת טורקיה בעלת ברית פוטנציאלית.
לפיכך, תאוריות הגזע נאלצו להיות "מותאמות" במידה מסוימת בהתאם לדרישות מדיניות החוץ.
ב-30 באפריל 1936 משרד המדיניות הגזעית הנאצי פרסם הודעה מעגלית שקבעה שהטורקים הם "אירופאים" תוך הסבר שאזרחים טורקים בעלי ממוצא יהודי עדיין ייחשבו ליהודים וטורקים בעלי "מוצא צבעוני" ייחשבו ללא-אירופאים.
עיתונים טורקיים ובינלאומיים מסוימים, כמו השווייצרי לה טאן והטורקי רפובליק, דיווחו באותו זמן שהטורקים הוכרו כאומה "ארי" ושפטורים מחוקי נירנברג.
העיתון הטורקי אקשם פרסם מאמר עם הכותרת "הטורקים הם אריים!".
דיווחים כאלה נתפסו על ידי עיתונים בינלאומיים אחרים, וכן על ידי חלק מהמחקר המודרני, עם זאת הטענה שהטורקים הוכרו כאומה "ארי" ושפטורים מחוקי נירנברג הייתה הונאה.
פקידי נאצים עצמם התווכחו עם הדיווחים הללו על ידי פרסום הודעה לעיתונות שקבעה שהם בלתי מבוססים.
הנאצים סיווגו טורקים כאירופאים ולא כאריים וההחלטה לא הייתה לה תוצאות מעשיות.
בנוסף, החלטה זו נועדה לרצות את טורקיה מנקודת מבט מדיניות חוץ, אם כי, מנקודת מבט גזעית, פקידי נאצים האמינו שהטורקים אינם אירופאים ולא אריים.
במאי 1942, כותב בכתב העת הרשמי של משרד המדיניות הגזעית הנאצי, נויס פולק, השיב לשאלת אב שנבעה מקשר של בתו עם גבר טורקי, האם הבדלים גזעיים בין גרמנים לטורקים אומרים שנישואין לא צריכים להתקיים.
אף על פי שההנהגה הנאצית הסכימה עם תוכן התשובה, הם ביקרו את כתב העת על פרסומה, משום שבנקודת מבט מדיניות חוץ, זה היה מאוד מגושם ("denkbar ungeschickt") לפרסם לפני ניצחון הבריטים במזרח התיכון.
לדוגמה, פרנץ פון פאפן, השגריר הגרמני בטורקיה, הודיע למשרד החוץ הגרמני שפרסום הטקסט הזה "יש לו שיקולים מדיניות חוץ חמורים".
הוא ציין שתצהרות כאלה יכולות לסייע ל"מתנגדינו האנגלו-סקסונים" בתעמולתם "נגדנו" וביקש ממשרד המדיניות הגזעית לא לפרסם דברים כאלה בעתיד.
ב-16 במאי 1942 פרנץ ראדמאכר, מנהל משרד ענייני היהודים במשרד החוץ הגרמני, כתב לוולטר גרוס, מייסד ועורך המגזין, שאין לו התנגדות לתוכן המידע מנקודת מבט מדינית-גזעית אך שזה היה "מנקודת מבט מדיניות חוץ, ממש מגושם" ו"טעות פוליטית" שתהיה בעלת "השלכות מדיניות חוץ מביכות ומגושמות".
פקידי נאצים ניסו למנוע התערבבות בין טורקים לגרמנים ואם נדרש ניסו לכלא או לגרש את "הטורקי העבריין".
היטלר העיר על הגאורגים במהלך אחת משיחות השולחן של היטלר:
בהשוואה ללאומיות סובייטיות אחרות, לגאורגים ניתן טיפול מועדף ואף הייתה לגיון גאורגי.
היטלר גם סבר שמוצאו הגאורגי של יוסיף סטלין, וכן העובדה שהרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הגאורגית הייתה אוטונומית באופן נומינלי, בסופו של דבר ימשכו את הגאורגים קרוב יותר לברית המועצות מאשר לגרמניה.
מספר חוקרים גאורגים כמו אלכסנדר ניקורדזה ומיכאיל אחמטלי שימשו כיועצים לנאצים כמו אלפרד רוזנברג.
ב-24 באוגוסט 1939, במהלך הפגישה של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, היטלר ביקש מצלמו האישי היינריך הופמן לצלם את תנוכי האוזניים של מנהיג ברית המועצות שנולד בגאורגיה סטלין כדי לקבוע האם הוא "ארי" או "יהודי".
הימלר ראה בסטלין כצאצא של "דם נורדי-גרמני-ארי אבוד".
הנאצים בדרך כלל ראו באוכלוסיית הקווקז כ"לא סלאבית וארית."
ארמנים נחשבו לעם ארי, הן על ידי המדינה הנאצית והן על ידי תאוריית הגזע של אלפרד רוזנברג.
עם זאת, אדולף היטלר באופן אישי לא סמך עליהם.
בגלל זה, הלגיון הארמני הוצב בעיקר בהולנד.
בהתייחס ליחידות צבאיות מעמי ברית המועצות, היטלר אמר: "אני לא יודע לגבי הגאורגים האלה.
הם לא שייכים לעמים הטורקיים...אני סבור שרק המוסלמים אמינים...את כל האחרים אני רואה כלא אמינים.
לעת עתה אני סבור שיצירת גדודים אלה של עמים קווקזיים טהורים מסוכנת מאוד, בעוד שאני לא רואה סכנה ביצירת יחידות מוסלמיות טהורות...למרות כל ההצהרות מרוזנברג והצבא, גם על הארמנים אני לא סומך."
אלפרד רוזנברג הכריז שהארמנים היו ארים, ולכן הם היו כפופים לגיוס מיידי.
בסוף 1942, מועצת האומה הארמנית הפרו-נאצית קיבלה הכרה רשמית מרוזנברג, והם פרסמו כתב עת שבועי בשם Armenién.
המטרה הייתה להוכיח לנאצים שהארמנים הם אריים.
בעזרת פאול רורבך, הם השיגו מטרה זו והתקבלו כארים.
הנאצים לא רדפו ארמנים בשטח הכיבוש הנאצי כתוצאה מכך.
בסך הכל, הנאצים ראו באוכלוסיית הקווקז כ"לא-סלאבית וארית." על פי ורסטיג, עם זאת, "אף על פי שארמנים נחשבו רשמית 'אריים', התפיסה שהם 'סוחרים לבנטיניים', דומה ליהודים, הייתה מושרשת עמוק במעגלי הנאצים, ו'טהרנים גזעיים' יחד עם היטלר עצמו נטו להסתכל על הארמנים כ'לא-ארים.'"
במהלך המשטר הנאצי, הודו עדיין הושלטה על ידי הראג' הבריטי.
השקפותיו של היטלר על הודים היו בדרך כלל משפילות, ותוכניותיו לאזור הושפעו בכבדות משקפותיו הגזעיות, במיוחד הקשורות למעמדה המושתקת של הודו כמושבה קולוניאלית.
היטלר סבר שתנועת העצמאות ההודית בוצעה על ידי "הגזע ההודי הנמוך נגד הגזע האנגלי הנורדי העליון", והתייחס למשתתפים בתנועה כ"לוליינים אסייתיים".
למרות זאת, גרמניה הנאצית השתמשה לעיתים קרובות ברעיון של קשר ארי בין העמים הגרמני וההודי בתעמולתה המיועדת להודים, במיוחד על רקע היחסים המתדרדרים בהדרגה בין גרמניה לבריטניה בסוף שנות ה-30.
אלפרד רוזנברג טען שאף על פי שתרבות וודית הייתה ארית במקור, כל דם נורדי בהודו התפוגג מזמן בשל התערבבות גזעית.
גונתר הציע שהתרבות הודית נוצרה על ידי מהגרים נורדים שבדעתו היו גבוהים ובהירים והביאו איתם את האליטה של הודו העתיקה.
המהגרים הנורדים הללו הביאו את אמנות נגרות ושריפת גוף, והיה להם מערכת חברתית מפותחת יחסית שהוצבה במערכת הקאסטות כקאסטה הגבוהה ביותר של הודים בעור בהיר.
גונתר האמין שהיו הרבה מקבילות בין הוודות ההודיות לאווסטה הזורואסטרית לבין פגאניזם גרמני ומיתולוגיה נורדית שניתן להסביר רק על ידי מקור צפון אירופי, במיוחד משום שהודים ורומאים ראו באלים כחיים בצפון הרחוק.
הוא טען שחדירת עמים לא-הודו-אירופיים מקומיים, שהיו בעור כהה ונמוכים יותר, הובילה לירידת עמים הודו-אריים ונפילת הציוויליזציה ההודית, לצד בודהיזם, האקלים הטרופי ותערובת גזעית.
עם זאת, הופעתם של בודהה והבודהיזם (שבמהותו איבד את כל ההשראה הנורדית), שברה לחלוטין ובצורה בלתי הפיכה את המשמעת הגזעית והתכנון מראש של "העם המוכשר" ההודו-ארי, כדת שהופצה בעיקר על ידי מיסיונרים לא-נורדים.
הבודהיזם שתה את הנשמה האמיצה של החוכמה ההודית המוקדמת, ובמקומה הטיף לרוח ההשלמה.
כמו כן, האקלים ההודי שיחק תפקיד חשוב מאוד בהיעלמות האליטה הארית הזו, שכן הם לא היו מותאמים לאזור טרופי והשפיעו עמוקות בכיוון סלקטיבי שלילי על האלמנט הנורדי בעם.
עם זאת, הפלישת שבטים אינדו-סקיתים על ידי היוונים (לאחר פלישת אלכסנדר הגדול להודו) נראתה כהביאה תחייה נורדית לאחר הקמת ממלכת בקטריה היוונית וממלכת הודו היוונית.
אך, תערובת גזעית הייתה חייבת להוביל להידרדרות התרבות ההודית.
עם עליית האימפריה המונגולית (שנמשך מהמאה השמינית עד 1536), ניצחון האלמנטים הגזעיים האסייתיים בהודו היה מלא, והמוח ההודי נדד רחוק יותר ויותר מהאריים הישנים, דבר שהוכח.
בימי גרמניה הנאצית, ערבים היו אוכלוסייה קטנה באירופה.
אלברט שפר, בספרו רב-מכר בתוככי הרייך השלישי, מזכיר אנקדוטות מפורסמות רבות שנאמרו על דעותיו של אדולף היטלר בנוגע לאסלאם ולערבים תוך הבעת הערצה לכיבושיהם.
באשר לאפשרות שגרמנים שהמירו דתם לאסלאם רצו להפוך לחברים או להישאר חברים במפלגה הנאצית, מרטין בורמן, ראש לשכת קנצלר הרייך, שלח את החלטתו של היטלר:
בשנת 1936, בתגובה לשאלות מדיפלומטים ערבים בברלין, פקידים במשרד החוץ, במשרד מדיניות הגזע של המפלגה הנאצית ובמשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם דנו בשאלה האם ערבים הם אריים.
דיווחים מ"עיתונים יהודיים-צרפתיים" (על פי אברהרד פון שטוהר, שגריר גרמניה בקהיר) שטענו כי חקיקת הגזע הגרמנית תסווג מצרים (ערבים), איראנים וטורקים כלא-אריים עוררו מחלוקת ניכרת בעולם המוסלמי; אפילו יו"ר הוועדה האולימפית של מצרים הביע "דאגה וחרדה גדולה" בטלגרמה לפקידים גרמנים המארגנים את ועדת אולימפיאדת ברלין (1936).
ולטר גרוס כתב למשרד החוץ כדי להבטיח לו כי לא הוא ולא איש אחר במשרד מדיניות הגזע טענו כך (בהכרזת מצרים וערבים בתור לא ארים) בפני העיתונות.
ממשלת גרמניה הבטיחה כי חוקי נירנברג אינם מסווגים ערבים באופן ספציפי כלא-אריים.
הובטח כי מצרים אינם אסורים מלהתחתן עם גרמנים, לדוגמה.
דיונים מבולבלים ותועלתניים אלה על משמעות הדם והגזע באולימפיאדת ברלין (1936) סיפקו בסיס משפטי ותאורטי ליישוב חוקי הגזע הגרמניים עם עמים קרובים כמו שמיים שאינם יהודים (ערבים) לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
יחסים ונישואין בין גברים ערבים לנשים גרמניות בגרמניה הנאצית עוררו את תשומת הלב העוינת של משרד מדיניות הגזע, שפקידיו ניסו למנוע קשרים כאלה ובמידת הצורך לאסור או לגרש את "הערבי והמוסלמי העבריין".
מוחמד חלמי, רופא מצרי שנולד בסודן, נמנע מלהתחתן עם ארוסתו הגרמנייה אני ארנסט, בשל סיווגו החוקי בתור שמי.
היטלר אמר למפקדיו הצבאיים ב-1939, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה:
מצרים אחרים היו מטרה להתקפות גזעניות, יחד עם 'חצאי גזעים' שבעלי אבות גרמנים וצפון אפריקאים/ערבים.
עם פרוץ המלחמה, אזרחים מצריים נכלאו בתגובה לכליאתם של גרמנים במצרים.
עשרות אלפי חיילים קולוניאליים צרפתים הוחזקו בשבי לאחר שנלחמו לצד כוחות צרפתיים במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
אז, בקיץ 1940 ובפברואר 1941 שוב, במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית, אמין אל-חוסייני הגיש לממשלת גרמניה הנאצית הצעת הכרזה לשיתוף פעולה גרמני-ערבי, המכילה סעיף על מחשבותיהם בעניין הערבים כבעלי עדיפות עממית עליון על היהודים, גם אם שניהם שמיים.
היטלר, בהיזכרו בחוסייני, העיר כי "יש לו יותר מארי אחד בין אבותיו ואחד שעשוי להיות צאצא של הגזע הרומאי הטוב ביותר".
ב-23 באוקטובר 1942 תחנת התעמולה בערבית של גרמניה הנאצית, "ברלין בערבית", שלחה את השידור הבא למצרים, בהציגה את תשובתו של גרוס ל"כבודו [המצוין] ראש ממשלת עיראק", לאחר שרשיד עאלי אל-כילאני ביקש תשובה ממקור רשמי בנוגע להתייחסות הגרמנית לגזע הערבי.
לעיתים קרובות, קנאי גזעני מהמשרד מדיניות הגזע היה יוצא במסע ציבורי נגד ההזדווגות בין גרמנים לערבים (שכן היו שמיים).
אם וכאשר זה קרה, זה גרם לבעיות לדיפלומטים ולחיילים הגרמנים במסעות התעמולה שלהם לשכנע ערבים ומוסלמים שגרמניה הנאצית וכוחות הציר הם חבריהם ובעלי ברית טבעיים נגד הקומוניזם הבינלאומי, הקולוניאליזם הבריטי והשאלה היהודית.
הם דרשו מקציניהם להפגין שיקול דעת עד שינצחו במלחמה.
פריץ גרובה, הפקיד במשרד החוץ שאחראי לקשר עם הפוליטיקאי העיראקי לשעבר ראשיד עלי אל-גיילאני (תומך בציר), הסכים כי גירוש סטודנטים ערבים במהלך המלחמה גם הוא מחוץ לשיקול.
גירוש יצטרך להיות למדינה נייטרלית שבה הסטודנטים "ייפלו לידי שירותי מודיעין עוינים".
רוב האסירים היו אלג'יראים שחיו בצרפת, ושימשו לעבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית.
אחד מחמישה ערבים לא שרד את המחנות, ואחד – מרוקאי בשם מוחמד בועיאד – נהרג בתא גזים במאוטהאוזן רק 11 לפני שחרורה.
יוזף ר., אסיר לשעבר בזקסנהאוזן, העיד על "ערבי שלא דיבר גרמנית כלל" בשם "עלי":"זה היה חורף קר ו'עלי' נאלץ לעמוד שעות בחוץ, שם נשפכו עליו מים קרים והוא ספג אגרופים ובעיטות.
'עלי' היה בן 45 בערך באותה תקופה וזה בוודאי היה יותר ממה שהוא יכול היה לשאת.
אבל אני לא יודע איזה איש אס אס עשה את זה ל'עלי' באותה תקופה."
כבר במלחמת העולם הראשונה, ראה היטלר בסלאבים תתי-אדם פרימיטיביים ולכן תיעב את הברית הגרמנית עם אוסטרו-הונגריה.
בכתביו כמו מיין קאמפף והספר השני של היטלר, האשים היטלר את הסלאבים בחוסר יכולת ליצור ממשלה מתפקדת.
בנוסף, האמין היטלר שסלאבים כמו פולנים אינם ראויים לחינוך.
עם הקמת ברית המועצות, גברו עוינותו של היטלר כלפי רוסיה באופן דרמטי, וראה במדינה בסיס לקונספירציה יהודית גלובלית.
כבר ב-1934, חשד יוסיף סטלין בגרמניה הנאצית בארגון מלחמה גזעית נגד אוכלוסיות סלאביות והביע זאת בפומבי בקונגרס המפלגה הקומוניסטית ה-17. אמונותיו של היטלר בנחיתות הגזעית של הרוסים שכנעו אותו אישית כי מבצע ברברוסה יצליח.
במהלך ביצוע תוכנית-האב למזרח, הטילו הנאצים חוקים מפלים רבים נגד אוכלוסיות סלאביות.
בנוסף, הוציא היטלר הנחיות רבות האוסרות על סלאבים גישה לחינוך, לטיפול רפואי והיגיינה.
תפיסתו של היטלר לגבי הגזע הארי האדוני (Herrenvolk) שללה במפורש את רוב המוחלט של סלאבים, וראה בסלאבים כבעלי השפעות יהודיות ואסיאתיות מסוכנות.
בשל כך, הכריזו הנאצים על הסלאבים כתתי-אדם.
חריגים נעשו עבור אחוז קטן של סלאבים שנחשבו בעיני הנאצים כצאצאי מתיישבים גרמנים ולכן ראויים לביצוע גרמניזציה כדי להיחשב חלק מהגזע הארי או מהאומה הגרמנית.
היטלר הכריז כי אמנות ז'נבה אינן חלות על סלאבים משום שהם תתי-אדם, ולכן הורשו חיילים גרמנים להתעלם מאמנות ז'נבה במלחמת העולם השנייה ביחס לסלאבים.
היטלר כינה את הסלאבים "משפחת ארנבות" שמשמעותה שהם עצלנים ולא מסודרים באופן מובנה.
שר התעמולה של גרמניה הנאצית יוזף גבלס הורה לתקשורת לדבר על סלאבים כחיות פרימיטיביות מהתונדרה הסיבירית הדומות לגל שחור של לכלוך.
התפיסה הנאצית של סלאבים כלא-אריים נחותים הייתה חלק מהתוכנית ליצירת לבנסראום לגרמנים ועמים גרמניים אחרים במזרח אירופה שהחלה במלחמת העולם השנייה תחת תוכנית-האב למזרח: מיליוני גרמנים ומתיישבים גרמניים אחרים היו עתידים לעבור לטריטוריות הכבושות במזרח אירופה, בעוד התושבים הסלאבים המקוריים היו אמורים להיות מושמדים, מועברים או משועבדים לעבדות.
בעוד שלאנטי-סלאביזם היה תקדים בחברה הגרמנית לפני שלטונו של היטלר, הגזענות הנאצית נגד סלאבים התבססה גם על דוקטרינות גזענות מדעית.
ההיסטוריון ג'ון קונלי טוען כי המדיניות הנאצית שננקטה נגד הסלאבים במלחמת העולם השנייה אינה ניתנת להסבר מלא על ידי תאוריות הגזענות שאומצו על ידי הנאצים בשל הסתירות וההזדמנותנות שהתרחשו במהלך המלחמה.
היטלר סיווג את הסלאבים, בעיקר הפולנים, הרוסים, הסרבים, הבלארוסים, האוקראינים והצ'כים, כתתי-אדם.
לפני פרוץ המלחמה ב-1939, הייתה רק תפיסה מעורפלת של סלאבים כקבוצה נחותה במוחותיהם של הנאצים הבכירים.
מידת הנחיתות תקבע מאוחר יותר במהלך המלחמה.
הנאצים, ואפילו אנשים רגילים, חשבו כי מזרח אירופה, כלומר אזורי הדוברי סלאבית, הוא החלק הגזענית הנחות ביותר באירופה, ושונה מאוד משאר אירופה.
בנוסף להתייחסות אליהם כנחותים, הנאצים ראו בסלאבים גם סוכנים של יודאו-קומוניזם.
במאמר משנת 1941 שכותרתו Zur Psychologie des Ostraumes ("על הפסיכולוגיה של הממלכה המזרחית") שפורסם בכתב העת Zeitschrift für Geopolitik, תיאר הפסיכולוג הנאצי גוסטב ריכרד הייר את הסלאבים כ"עבדים טבעיים" המיועדים לעבדות, החיים במזרח אירופה במצב פרימיטיבי הדומה לחיות בר.
הייר תיאר עוד את הגרמנים כדמות דמוית "פרומתאוס" עבור מזרח אירופה.
גונתר בספרו מדע הגזע של אירופה כתב כי הסלאבים היו במקור נורדים אך במשך המאות התערבבו עם גזעים אחרים.
בספרו האלמנטים הגזעיים של ההיסטוריה האירופית הוא כתב: "המזרח של אירופה מראה מעבר הדרגתי של תערובות הגזעיות של מרכז אירופה לאזורים בעלי בלטי מזרחי ואסיאתי פנימי בעיקר...
בשל הדמיון בין מאפייני הגוף של בלטי מזרחי ואסיאתי פנימי יהיה לעיתים קשה לקבוע גבול חד בין שני הגזעים הללו".
הוא ציין כי הגזע הנורדי נמצא באופן בולט לאורך הוויסלה, הנבה, הדוינה ובדרום ווהלין, אך ככל שהולכים דרומה ומזרחה, הגזע הבלטי המזרחי נעשה נפוץ יותר ובאזורים מסוימים הייתה "תערובת אסיאתית פנימית חזקה".
באזורים דוברי הרוסית הוא העריך שניהם בין 25% ל-30% נורדים.
באזורים הפולניים הייתה עלייה בגזע הבלטי המזרחי, הגזע האלפיני והאסיאתי הפנימי ככל שהולכים מזרחה.
גונתר, שהשפיע רבות על היטלר ועל האידאולוגיה הנאצית, חקר וכתב על מקורות הגזע המשוערים של הסלאבים.
הוא הסיק כי הסלאבים היו במקור נורדים, אך לאחר התערבבות עם גזעים אחרים במשך המאות הם הפכו בסופו של דבר לגזע בלטי מזרחי בעיקר.
עם זאת, חלק מהפולנים וסלאבים אחרים נחשבו כבעלי מספיק תערובת נורדית כדי להיות ראויים לגרמניזציה, משום שהיו לכאורה צאצאי המעמד השליט הנורדי של סלאבים מוקדמים.
הוא כתב כי ככל שהולכים מזרחה כך מודגש יותר המוצא הגזעי "האסיאתי הפנימי".
הוא כתב כי הפולנים וסלאבים אחרים שהיו בעיקר מגזע בלטי מזרחי היו איטיים מנטלית, מלוכלכים וחסרי יכולת לתכנון ארוך טווח.
הוא גם טען כי הגזע הבלטי המזרחי הוא הסיבה לכך שמחוזות גרמניים מסוימים היו בעלי "שיעור גבוה של פשיעה".
הימלר בשנות ה-20 היה חבר בליגת ארטמן האנטי-סלאבית וכתב:
היטלר כתב במיין קאמפף כי הלבנסראום של גרמניה יהיה במזרח אירופה:
בספר השני של היטלר הוא כתב כי מדיניות החוץ של המפלגה הנאצית תתבסס על הבטחת לבנסראום לעם הגרמני:
באותו ספר הוא כתב כי העמים בטריטוריות המצורפות לא יעברו גרמניזציה:
כדי להצדיק את התפשטות הלבנסראום (מרחב מחיה) לגרמנים, סיווגו הנאצים מאוחר יותר את הסלאבים כהמון "בולשביקי-אסיאתי" גזעני נחות.
במהלך המלחמה, הגסטפו רדף יחסי מין בין גרמנים לעמי מזרח אירופה בשל "הסיכון לשלמות הגזעית של האומה הגרמנית".
אך חיילים אנסו באופן קבוע נשים וילדות אוקראיניות, בלרוסיות ורוסיות לפני שהרגו אותן.
נשים רבות ממזרח אירופה נחטפו גם ונאלצו לעבוד בבתי זונות.
הימלר במזכר סודי בשם הרהורים על הטיפול בעמים מגזעים זרים במזרח העיר על הגרמניזציה בכפייה של ילדים בעלי דם גרמני במזרח אירופה:
באותו מזכר העיר הימלר כי עתיד האוכלוסייה הלא-גרמנית במזרח יהיה:
הימלר סיווג הסלאבים כ"תתי-אדם חייתיים" וראה ביהודים בתור "המנהיג המכריע של התתי-אדם".
ב-1941, תמך הימלר בכך שבטריטוריות המצורפות ייווצר "מגן נגד האומות הסלאביות באמצעות התיישבות של איכרים גרמנים ואיכרים ממוצא גרמני".
הימלר הכריז כי הגרמניזציה של מזרח אירופה תושלם במלואה כאשר "במזרח יחיו רק גברים בעלי דם גרמני, גרמני אמיתי".
הימלר אמר בנאומיו בפוזן בשנת 1943:
ההיסטוריון מארק מאזוור מצביע על כמה סתירות או וריאציות בתאוריות הגזעיות הנאציות על הסלאבים:היטלר עצמו חשב כי מיסטיקת הגזע של הימלר בלתי מעשית ובעודו עוין כלפי סרבים ורוסים באופן כללי, הוא הרגיש אחרת כלפי קבוצות אחרות של סלאבים.
הוא שיבח את הצ'כים כ'פועלים חרוצים וחכמים' ושיער שאוקראינים בעלי עיניים כחולות עשויים להיות 'צאצאי איכרים של שבטים גרמניים שלא הגרו מעולם'.
למעשה, הוא הגיע לתפיסה—נפוצה בקרב אנתרופולוגים גרמנים—שמבחינה גזעית אין קטגוריה כזו 'סלאבים'; זהו מונח לשוני, לא יותר.
זה לא מנע המשך שימוש בו.
אך זה מסביר מדוע הפיהרר אפשר להימלר ולפורסטר להגדיר גרמניות בדרכם שלהם.
יוזף גבלס כתב ביומנו ב-14 בדצמבר 1938 כי הבולגרים היו "עם אמיץ וגם חברינו".
במהלך המלחמה, העיר היטלר "לתת לבולגרים תווית של סלאבים זו שטות מוחלטת; במקור הם היו טורקומנים", אך עדיין ראה בהם גזעית "נחותים", יחד עם אוקראינים, יהודים מזרח אירופאים ורוסים סובייטים.
היטלר לא סמך על בולגריה; במרץ 1942, הוא אפילו הצהיר שהוא "מעדיף את הטורקים על הבולגרים" אך באוגוסט הוא אמר שבולגריה היא "בעלת ברית שנוכל לסמוך עליה נגד הטורקים".
ה"ברית" הנאצית עם בולגריה הייתה חלקית בשל התפעלותו מבוריס השלישי, מלך בולגריה, וחלקית בשל פשרה אידאולוגית שהייתה נוחה פוליטית בהתחשב בצורך הגרמני בשיתוף פעולה עם בולגריה.
היטלר העיר על הקרואטים במהלך שיחות השולחן של היטלר:
הממשלה הפשיסטית הקרואטית אוסטאשה דחתה את הרעיון שהקרואטים צאצאי שבטים סלאבים ואימצה את הרעיון שהם צאצאי שבטים גותיים גרמניים.
ב-30 באפריל 1941, הממשלה העבירה שלושה חוקים גזעיים: "צו חוק על מקורות גזעיים", "צו חוק להגנת דם אריה וכבוד העם הקרואטי" ו"הוראה חוקית על אזרחות".
למרות טענות אלה, עם זאת, המדינה הנאצית המשיכה לסווג קרואטים כ"תתי-אדם".
התפיסות הרומנטיות שהיו להימלר על הבוסניאקים היו כנראה משמעותיים ביצירת הדיוויזיה ההררית אס אס ה-13 הנדשאר (הקרואטית הראשונה) והדיוויזיה ההררית אס אס ה-23 קאמה (הקרואטית השנייה).
עם זאת, מזכר מיום 1 בנובמבר 1942 מצביע גם על כך שאוטונומיסטים מוסלמים בכירים כבר הציעו ליצור יחידת וולונטרית של ואפן-אס אס תחת פיקוד גרמני.
הימלר היה מוקסם אישית מאמונה אסלאמית והאמין כי האסלאם יוצר חיילים חסרי פחד.
הוא מצא את עזות מצנם עדיפה על נימוס הנוצרים והאמין שתכונות הלחימה שלהם צריכות להיות מפותחות עוד יותר ומושמות בשימוש.
הוא חשב שגברים מוסלמים יהיו חיילי אס אס מושלמים שכן האסלאם "מבטיח להם גן עדן אם יילחמו וייהרגו בקרב".
לאחר הכרזת הנאצים על הפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה ב-16 במרץ 1939, סגן גאולייטר של חבל הסודטים, קרל הרמן פרנק, הגדיר "גרמני":
הנאצים שאפו לביצוע גרמניזציה של אזורי בוהמיה ומוראביה.
עם זאת, נושא הקשרים המיניים והנישואין בין צ'כים לגרמנים היה בעייתי.
הנאצים לא אסרו נישואין בין צ'כים לגרמנים ולא היה חוק שאוסר על יהודים להתחתן עם צ'כים.
נשים גרמניות שנישאו לגברים צ'כים איבדו את אזרחות הרייך בעוד נשים צ'כיות שנישאו לגברים גרמנים הורשו להפוך לחלק מהעם הגרמני.
ב-1941 היטלר שיבח את "העבודה הקשה והיצירתיות של הצ'כים" בפני שר התעמולה שלו גבלס, ושנה לאחר מכן הוא העיר כי הצ'כים היו "עובדים חרוצים וחכמים".
היטלר ראה בפולנים כגזע זר.
הוא ביקר ניסיונות קודמים לביצוע גרמניזציה של פולנים אתניים, וטען במיין קאמפף כי נחיתותם הגזעית של הפולנים תחליש את האומה הגרמנית.
גונתר ראה בצפון פולין כנורדית בעיקר וטען כי הגזע הנורדי נמצא בבני המעמדות הגבוהים.
דמות משפיעה בקרב תאורטיקנים גזענים גרמנים, אוטו רקה, הפך למנהל המכון למדעי הגזע והאתניות בליפסק הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה ותמך ברצח העם של האומה הפולנית.
בתפקידו הוא כתב כי פולנים אתניים הם "תערובת מצערת" המורכבת בין היתר מסלאבים, בלטים ומונגולים, וכי יש להשמיד אותם כדי למנוע התערבות אפשרית עם הגזע הגרמני.
כאשר גרמניה פלשה לפולין הוא כתב "אנו זקוקים ל-Raum (מרחב), אך לא לפשפשים פולניים על הפרווה שלנו".
לאחר הפלישה לפולין ב-1939, החלה התעמולה הנאצית להציג פולנים כתתי-אדם.
ב-24 באוקטובר 1939, לאחר פגישה במשרד התעמולה, הונפקה הוראה מס' 1306 של משרד התעמולה של גרמניה הנאצית שקבעה: "יש להבהיר אפילו לגברת החולבת הגרמנייה כי פולניות הן תתי-אנוש.
פולנים, יהודים וצוענים נמצאים באותו רמה נחותה...
יש להעלות זאת כנושא מרכזי, ולעיתים קרובות בצורת מושגים קיימים כמו 'כלכלה פולנית', 'חורבן פולני' וכו', עד שכולם בגרמניה יראו בכל פולני, בין אם פועל חקלאי או אינטלקטואל, כמזיק." גבלס והיטלר האמינו שאסיה מתחילה בפולין.
גבלס כתב ביומנו ב-10 באוקטובר 1939 מה חשב היטלר על הפולנים:
בדצמבר 1939 הכריז הימלר כי הערכות גזעיות הן חיוניות כדי למנוע "סוגי תערובת להיווצרות בטריטוריות שיושבו מחדש.
אני רוצה ליצור מחוז בלונדיני."
הצווים הפולניים שעסקו בעובדים פולניים שעבדו בכפייה בגרמניה ונחקקו ב-8 במאי 1940 קבעו כי כל גבר או אישה פולני לא יורשו לקיים יחסי מין עם גבר או אישה גרמניים.
התעמולה הנאצית חילקה עלונים לחוות שבהן גרו פועלים פולניים והודיעה לגרמנים:
נשים גרמניות שקיימו יחסי מין עם פועלים פולניים - גולחו ראשן ואולצו לענוד שלט סביב צווארן המפרט את פשען והוצגו במקום מגוריהן.
לאחר 1940, פולנים נתלו באופן קבוע ללא משפט בגין האשמות ביחסי מין עם נשים גרמניות.
במהלך המלחמה הצהיר היטלר כי אסור לגרמנים להתערבב עם פולנים כדי למנוע העברת "דם גרמני" למעמד השליט הפולני.
הגרמניזציה של פולנים בפולין הכבושה על ידי הנאצים הייתה בעייתית מאחר שנאצים שונים החזיקו באמונות שונות לגבי מי יכול לעבור גרמניזציה.
בעוד הגאולייטר ורייכסשטלהלטר של דנציג-פרוסיה המערבית, אלברט פורסטר, תמך בהשמדת פולנים, הוא היה שמח לקבל פולנים שטענו שיש להם "דם גרמני" כגרמנים.
ניסיון לגלות אם אותם פולנים היו ממוצא גרמני היה כמעט בלתי אפשרי ופולנים שנחקרו על ידי עובדי המפלגה הנאצית נחקרו באופן מילולי ללא דרישה של מסמכים המוכיחים את טענותיהם.
עם זאת, מדיניות זו עמדה בסתירה להימלר ולגאולייטר ורייכסשטלהלטר של שטח ורטהלנד הכבוש, ארתור גרייזר.
הימלר וגרייזר שניהם תמכו במדיניות טיהור אתני של הפולנים בוורטהלנד כדי שהשטח יוכל להתיישב מחדש על ידי גרמנים.
היטלר השאיר לכל גאולייטר לביצוע גרמניזציה של שטחו כפי שהתאים לו "ללא שאלות".
תחת הסיווגים שנקבעו על ידי רשימת העם הגרמנית, כשני שלישים מאוכלוסיית הפולנים בשטח הכיבוש של פורסטר סווגו כגרמנים.
היטלר כתב במיין קאמפף כי "ארגון יצירת מדינה רוסית לא היה תוצאה של יכולות פוליטיות של הסלאבים ברוסיה, אלא רק דוגמה ליעילות יצירת המדינה של האלמנט הגרמני בגזע נחות".
היטלר דירג את הרוסים כנחותים יותר מהפולנים בהיררכיה הגזעית שלו.
בהשפעת ההנחיות להתנהלות הכוחות ברוסיה שפורסמו על ידי הפיקוד העליון של הוורמאכט (בראשי תיבות: OKW) ב-19 במאי 1941, בהנחיה שנשלחה לכוחות תחת פיקודו, כתב הגנרל אריך הפנר של ארמיית הפאנצר הרביעית:
לאחר הפלישה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, הנאצים שאפו להשמיד את עמי ברית המועצות.
צו מהיטלר הורה לאיינזצגרופן להוציא להורג את כל בעלי התפקידים הסובייטים שהם "אסיאתים, צוענים ויהודים כי הם נחותים".
התעמולה הנאצית הציגה את המלחמה נגד ברית המועצות כמלחמה גזעית בין גרמנים לבין תתי-אדם יהודים, צוענים וסלאבים.
בדומה לכך, היא הציגה את הרוסים כ"עמים אסיאתיים", "סערת מונגולים", וכתתי-אדם.
הימלר נאם בשטטין בפני חיילי ואפן אס אס של החזית המזרחית, דיוויזיית האס אס ההררית נורד, ואמר שהמלחמה היא קרב בין "אידאולוגיות וגזעים".
גבלס כתב מאמר ב-19 ביולי 1942 שכותרתו "הנשמה הרוסית לכאורה" בו טען כי אטימותם של הרוסים נובעת מאופיים הלאומי שהיה "חייתי".
ההיסטוריון אדמונד דמיטרוב כתב:הנאצים בנו וקידמו חזון של רוסיה במטרה לכבוש אותה ולהתיישב בה...
1) אנטי-סלאביזם ואימפריאליזם גרמני נרחב המכוון כלפי המזרח
2) חשיבה גזענית, חשיבה המבוססת על היגיינה גזעית, דרוויניזם חברתי והאוטופיות הנגזרות ממנו, המתמקדות בגאולה ובמודרניזציה
4) שוביניזם המבוסס על קטגוריות גזעניות
5) אנטי-קומוניזם מוקדם יותר ואנטי-בולשביזם מודרני כתגובה למהפכה ברוסיה
בתחילה לאחר הפלישה לברית המועצות חלק מהאוקראינים ראו בחיילים הגרמנים "משחררים" מהסובייטים וחלק מהנאצים שקלו להקים מדינה אוקראינית עצמאית, אך דעות אלה התפוגגו במהרה לאחר שהצבא הגרמני החל לרצוח אוקראינים בהמוניהם.
היטלר ונאצים בכירים אחרים אסרו על כל עצמאות אוקראינית.
הרייכסקומיסר בנציבות הרייך אוקראינה, אריך קוך, הכריז בפומבי על האוקראינים כנחותים גזעית ואסר על כפופיו לקיים כל מגע חברתי עם אוקראינים.
קוך גם התייחס בפומבי לאוקראינים כ"כושים".
היטלר העיר במהלך המלחמה כי האוקראינים היו "עצלנים, לא מאורגנים וניהיליסטים אסיאתיים בדיוק כמו הרוסים הגדולים".
הוא גם שיער שאוקראינים בעלי עיניים כחולות הם צאצאי שבטים גרמניים עתיקים.
ב-1943 הימלר צפה לפרסום חוברת שכללה תצלומים המראים את עליונותם הגזעית המשוערת של הגרמנים ואת נחיתותם הגזעית של האוקראינים.
תחת גרמניה הנאצית, סורבים תוארו כשבט גרמני הדובר שפה סלאבית.
לבוש סורבי, תרבות, מנהגים ושפה נאמרו שלא היוו אינדיקציה על מוצא לא-גרמני.
הרייך הכריז כי אין באמת "סורבים" או "לוסטים", רק גרמנים דוברי ונדית.
ככזה, בעוד הסורבים היו בטוחים ברובם ממדיניות טיהור אתני של הרייך, עידוד מנהגים ומסורות "ונדיות" נעשה באופן מבוקר וצפו כי השפה הסלאבית תדעך מסיבות טבעיות.
סורבים צעירים התגייסו לוורמאכט ונשלחו לחזית.
החיים הסבוכים של הסורבים במלחמת העולם השנייה מיוצגים בסיפורי חייהם של מינה ויטקוץ', מרסין נובאק-נייצורנסקי ויאן סקאלה.
רדיפת הסורבים הגיעה לשיאה תחת הנאצים, שניסו להטמיע ולבצע גרמניזציה בהם.
הזהות והתרבות הייחודיות שלהם ומקורם הסלאבי נשללו על ידי התייחסות אליהם כ"גרמנים דוברי ונדית".
תחת שלטון נאצי, שפת הסורבים ותרגול התרבות הסורבית נאסרו, שמות מקומות סורביים וסלאביים הוחלפו לשמות גרמניים, ספרים ומכבשי דפוס סורביים הושמדו, ארגונים ועיתונים סורביים נאסרו, ספריות וארכיונים סורביים נסגרו, ומורים וכמרים סורביים גורשו לאזורים דוברי גרמנית והוחלפו במורים וכמרים דוברי גרמנית.
דמויות מובילות בקהילה הסורבית הופרדו בכוח מקהילתם או נעצרו פשוט כך.
ההמנון והדגל הלאומיים הסורביים נאסרו.
הוקם הארגון Wendenabteilung כדי לפקח על הטמעת הסורבים.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, שקלו הנאצים לגרש את כל אוכלוסיית הסורבים למחוזות הכרייה של אלזס-לורן.
היטלר הפיל את כל האשמה להפסד גרמניה במלחמת העולם הראשונה על "האויבים מבפנים".
מול הקשיים הכלכליים שנגרמו מחתימת חוזה ורסאי (1919), יהודים שגרו בגרמניה הואשמו בחבלה במדינה.
לכן סיווגו הנאצים אותם כגזע הנחות ביותר והשתמשו במונחי גנאי כמו "אונטרמן" (תת-אדם) ו"שוויין" (חזיר).
התעמולה הנאצית תמכה בתאוריית הקונספירציה האנטישמית דקירה בגב שטענה כי הגרמנים לא הפסידו את מלחמת העולם הראשונה, אלא בגדו בהם אזרחי גרמניה, במיוחד יהודים.
ב-24 בפברואר 1920 הכריז היטלר על תוכנית 25 הנקודות של המפלגה הנאצית.
נקודה 4 קבעה, "רק חברי האומה יכולים להיות אזרחי המדינה.
רק אלה מדם גרמני, ללא קשר לאמונתם.
לכן יהודי אינו יכול להיות חבר באומה."
בכתביו, למשל באתנולוגיה של העם היהודי, כתב גונתר כי יהודים שייכים בעיקר ל"גזע המזרח תיכוני" (המכונה לעיתים קרובות "גזע הארמנואידי").
הוא חשב כי היהודים התערבבו גזעית כל כך עד שהם יכולים להיחשב כ"גזע מסדר שני".
הוא תיאר את יהודי אשכנז כתערובת של מזרח תיכוניים, מזרחיים, עמי מזרח הבלטי, אסיאתים פנימיים, עמים נורדיים, שמים וכושים, ותיאר את יהודי ספרד כתערובת של מזרחיים, מזרח תיכוניים, עמי ים תיכון, שמיים, עמים נורדיים וכושים.
גונתר טען כי התנצרות הכוזרים ליהדות מהווה אלמנט חיצוני נוסף בהרכב הגזעי של יהודי אשכנז, שמחזק את רכיבו המזרח תיכוני.
הוא גם האמין כי ליהודים מאפיינים פיזיים שונים ממאפייני הגוף של אירופאים.
לאחר מסקנותיו על מקורות הגזע של היהודים, החל גונתר לפתח תאוריות מדוע יהודים נבדלים כל כך כעם ומשונים מעמים אירופאים; הוא כתב שזה בגלל המראה, הדיבור, המחוות והריח שלהם.
בשנת 1934 פרסמו הנאצים חוברת שכותרתה "מדוע החוק הארי?", בה ניסו להצדיק את חקיקת ההפרדה בין גרמנים לא יהודים לגרמנים יהודים.
ב-1935 הכריזו הנאצים על חקיקת חוקי נירנברג שאסרו יחסי מין ונישואין בין גרמנים לא-יהודים לגרמנים יהודים.
החוקים גם קבעו כי יהודים אינם רשאים להעסיק גרמנים לא-יהודים מתחת לגיל 45 בבתיהם, וגם קבעו כי יהודים אינם רשאים להניף את דגל הרייך או הדגל הלאומי, ואף אסרו על יהודים להציג את צבעי הרייך.
הנאצים האמינו כי הצוענים היו במקור ארים, אך במשך מאות השנים בשל אורח חייהם הנוודי הם התערבבו עם לא-ארים ולכן ראו בהם "גזע זר".
הצוענים היו כפופים לחוקי נירנברג, נאסר עליהם לקיים יחסי מין ונישואין עם אנשים מ"דם גרמני או קרוב לו" ונשללה אזרחותם.
הנאצים הקימו את יחידת המחקר לרפואה גזעית וביולוגיה דמוגרפית בשנת 1936. היא עמדה בראשה רוברט ריטר ומזכירתו אווה יוסטין.
על היחידה הוטלה לבצע מחקר מעמיק של "שאלת הצוענים" (Zigeunerfrage), ולספק נתונים הנדרשים לניסוח "חוק צוענים".