tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הכנסות מפדיון מניות יהיה חייב בשיעור מס של 35% על חלק מהסכום ועל חלק בשיעור 25% (סעיף 3(ג) לפקודה).
הכנסות מרבית רעיונית – על פי סעיפים 3(ט) ו-3(י) לפקודת מס הכנסה.
בישראל, מבחינה היסטורית, נוצרו שתי מערכות נפרדות למיסוי הכנסה הונית.
ראשונה הייתה מערך המיסוי על הכנסות הוניות ממקרקעין.
מאחר שהקרקע הייתה נכס ההון העיקרי ויכולת הגבייה הייתה אפקטיבית (דרושה הסכמת המדינה להעביר קרקע מא' לב') החלו תחילה למסות את שבח המקרקעין של מקרקעין בישראל, כלומר את הפער שבין התמורה שקיבל המוכר לעלות הקרקע המקורית ששילם בגין הקרקע, בתוספת ההוצאות השונות שנדרשו לשמור על הקרקע או להשביח אותה.
בשלב מאוחר יותר החלו ממסים גם רווחי הון אחרים, דוגמת קרקעות בחו"ל, מפעלים, עצים, כלי רכב וכולי.
בעוד מיסוי השבח זכה למערכת מס נפרדת, רווחי ההון האחרים מצויים בפקודת מס הכנסה .
במהלך השנים, נוצרו בפסיקה מבחנים שונים לסיווג הכנסה כפירותית או הונית.
המבחנים מלמדים על עקרונות הפסיקה, אבל לא מהווים ספר חוקים.
כל מקרה נבחן לגופו, הכול לפי נסיבות העניין.
מבחן התמורה – לכל הכנסה יש מקור.
מכירת המקור תחשב כמכירה הונית.
ההכנסה הנובעת מאותו מקור פירותית.
מבחן מקום ההכנסה – אם למשל המוכר אינו תושב ישראל אזי הכנסה יכולה להיות הונית.
התמחות וידע מקצועי – מי שהכנסתו נובעת מעיסוקים שיש לו ידע בהם.
בעלי מקצועות למיניהם שיש להם הכשרה כלשהי והיא הבסיס להכנסתם.
בכלל זה ייכללו גם כאלה שהכנסתם נובעת מהכשרתם של אחרים למשל נגריה המעסיקה נגרים.
מבחן המחזוריות – אם הכנסה חוזרת ונשנית אזי היא פירותית.
הכנסה הונית היא בדרך כלל חד פעמית.
במקרה זה גם הכנסה שהיא חד פעמית אמנם אבל אמורה להיות חוזרת תחשב לפירותית.
מבנה ארגוני ותדירות עסקאות – אם קיים מנגנון שאמור להוביל לקבלת הכנסה הרי שהיא פירותית.
מנגנון הכוונה לתוכנית עסקית, פעולות שיווק וכדומה.
צורת המימון – עסקה שהיא פירותית ממומנת בדרך כלל מהלוואות לזמן קצר ועסקה הונית מהלוואות לזמן ארוך.
סוג הנכס – מכירת מכונות, מבנים וציוד למשל יכולים להיחשב כהוניים, מכירת מלאי עסקי לפירותית.
משך האחזקה וייעוד הנכס – בניין הוא מלאי עסקי אצל יזם בנייה ולכן מכירתו פירותית, ולעומת זאת ביתר המקרים מכירת בניין תחשב להונית.
רישום בפנקסי העוסק – הרישום בספרי החשבונות בשנים שקדמו למכירה.
היקף כספי וייעוד הרווחים – סיווגו של פיצוי חד-פעמי, למשל, ייקבע לפי הדבר שבא לכסות.
אם הפיצוי מכסה רווחים שוטפים החייבים במס זה ייחשב לפירותי.
אם הפיצוי מכסה נזק שפוגע במקור ההכנסה הרי שהוני.
דוגמה נוספת מדברת על החזר הוצאות עסקיות משרפה.
אם מפצה מכונה שנשרפה הרי שהוני.
ייתכנו גם מצבים בהם המוכר ימוסה לפי הכנסה פירותית ואילו אצל הקונה הנכס ייחשב כנכס הוני.
לדוגמה: מכירת שולחן עבור הנגר היא הכנסה פירותית; עבור רואה החשבון שקונה אותה למשרד מדובר בנכס הוני (ולא הוצאה פירותית).
הוצאות פירותיות מותרות בניכוי כנגד הכנסות פירותיות.
הפסד שוטף מעסק או משלח יד ניתן לקיזוז כנגד כל מקור הכנסה.
הפסד מועבר מעסק או משלח יד ניתן לקיזוז כנגד הכנסה מאותם מקורות, לרבות רווח הון בעסק או משלח יד, ללא הגבלת זמן.
ניתן לקזז הפסד מעסק או משלח יד כנגד רווח הון אינפלציוני (לא חובה).
תשלום מס על בסיס חישוב שנתי.
הוצאות הוניות נזקפות לעלות הנכס ומותרות בניכוי רק עם מימושו.
הפסד הון ניתן לקזז כנגד רווח הון בלבד.
הפסד הון מועבר ניתן לקזז ללא מגבלת זמן (פעם היה אפשר לקזז רק 7 שנים קדימה).
הפסד הון יקוזז כנגד רווח הון אינפלציוני ביחס אחד ל-3.5.
שיעורי מס מיוחדים על נכסים שנרכשו עד 1960.
חילוף נכסים על פי , אם נישום מכר נכס ורכש נכס חלופי תמורתו ינוכה סכום רווח ההון מעלות הנכס לחילוף.
הגדרה נכס על פי , כוללת לא רק נכסים מוחשיים, אלא גם , קרי נכסים לא מוחשיים.
הכנסה הונית, מנכסים לא מוחשיים, הוצאה הונית שאינה מותרת, דרך כלל, בניכוי אצל המשלם.
כך יוצא שהמשלם אינו נהנה מההכרה בהוצאה לצורכי מס באופן רגיל (למעט ממכירת מוניטין, לגביו יש הוראת הפחתה על פני עשר שנים בתקנות מס הכנסה).
על פי פסיקת בית המשפט, סכום פיצויי פיטורים, עד לתקרת הפטור על פי הוא תקבול הוני, ואילו יתרת הסכום מחויב במס כהכנסה שאינה הכנסת עבודה.
טכנית ניתן אף לפרוס הכנסות מפיצויי פיטורין לשנים הבאות, באישור פקיד השומה, ולפיכך ליהנות משיעורי מס נמוכים יותר.
תושב ישראל חייב במס על כלל מקורות הכנסתו (האקטיביות והפסיביות) בין אם הופקה בישראל ובין אם הופקה במקום אחר בעולם.
כדי למנוע חיוב כפול במס חתמה ישראל על אמנות למניעת כפל מס.
מס ההכנסה על הכנסה פירותית של יחיד הוא מס פרוגרסיבי ששיעורו נקבע לפי מדרגות המס.
עד לסוף שנת 2002, שיעור המס שחל על הכנסה הונית נקבע על פי שיעור המס השולי של הנישום, כלומר הכנסה פירותית והכנסה הונית חויבו על פי אותו שיעור מס.
עם זאת, חלק מרווחי ההון היו עד אז פטורים ממס, כולל פטור על רווח הון ממכירת ניירות ערך הנסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב – פטור שבוטל בשנת 2003. בשנים 2003 עד 2005 שיעור המס המקסימלי על רווח ההון ריאלי עמד על 25%, גם ליחיד וגם לתאגיד (תיקון 132 לפקודה).
מינואר 2006 הופחת שיעור המס על רווח ההון ליחיד לשיעור מס של 20% וליחיד שהוא בעל מניות מהותי (מחזיק מעל 10% מהון המניות) לשיעור מס של 25% (תיקון 147 לפקודה).
בינואר 2012 הועלה שיעור המס על רווח הון ליחיד ל-25%, או ל-30% אם הוא בעל מניות מהותי (תיקון 187 לפקודה).
בשנת 2012, בעל מניות שמושך הכנסה כדיבידנד ישלם מס חברות ומס דיבידנדים בשיעור של 47.5%.
כאמור הדיווח על הכנסות פירותיות למס הכנסה הוא דיווח שנתי ומתייחס לשנת מס קלנדרית המתחיל ב-1 בינואר ומסתיימת ב-31 בדצמבר של אותה שנה.
הדיווח מתבצע על גבי טפסים מיוחדים שמנפיק מס הכנסה יחיד למשל ידווח, על הכנסתו השנתית, על גבי טופס 1301 ואילו חברה בע"מ תדווח על גבי טופס 1214.
הדיווח על עסקה הונית מחויבת תוך 30 יום מיום ביצוע העסקה.
מעבר לדיווח על ההכנסות ישנם דיווחים נוספים שיש לדווח למס ערך מוסף ולמוסד לביטוח לאומי ופקיד שומה ניכויים, עבור ניכויים שניכה נישום מספקים, עובדים וכדומה.
עוסק יכול להגיש את הדוחות למס הכנסה בעצמו או על ידי מייצג.
מייצג יכול להיות אחד מאלה: רואה חשבון, יועץ מס או עורך דין.
שיעורי מס הכנסה נמצאים במגמת ירידה במהלך שהחל בשנת 2003 ונמשך עד שנת 2017. מגמה זו התאפשרה, בין השאר, בזכות העלאת דמי הביטוח הלאומי, העלאה ניכרת של המס על רכב צמוד והטלת מס הכנסה על רווחים בשוק ההון.
על בעלי הכנסות גבוהות (מעל 640 אלף ש"ח בשנה בשנת 2017) הוטל מס יסף בשיעור 3%.
בחישוב מס הכנסה ניתנות הקלות מסוגים שונים לאוכלוסיות שונות.
להקלות אלה שלוש מטרות עיקריות:
במסגרת זו מובא בחשבון עול מיוחד שמשלם המס נושא בו, כגון נכות, או שכר נמוך.
(בישראל 2006, שכר שנתי הנמוך מ-48 אלף שקל פטור לחלוטין ממס הכנסה).
מתן עידוד לפעולות מסוימות שהמחוקק רוצה לעודדן, כגון עידוד החיסכון לעת זקנה או העתקת מקום מגורים ליישובי קו עימות או עיירות פיתוח.
ההקלות ניתנות בעיקר באמצעות זיכוי, שהוא סכום המופחת מהמס שחושב, ובאמצעות ניכוי, שהוא סכום המופחת מהברוטו לחישוב המס.
שכיר מקבל הקלות אלה בעת חישוב ניכוי מס הכנסה ממשכורתו, אך אם נוכה ממנו מס עודף, יוכל לפנות לפקיד השומה בבקשה להחזר מס הכנסה.
הזיכוי העיקרי בחישוב המס בישראל ניתן באמצעות נקודות זיכוי המוענקות על פי קריטריונים שונים, בהם הטבה קבועה לתושב ישראל, לאישה, להורים, לעולה חדש, ועוד.
פקודת סרטי הראינוע, 1927 היא פקודה מנדטורית משנת 1927, שנקלטה במשפט הישראלי ומכילה הוראות הנוגעות להקרנת סרטי קולנוע.
הפקודה מקנה למועצה לביקורת סרטים סמכות לאסור הקרנתם של סרטים מסוימים.
בהסתמך על פקודה זו, בשנת 1966 המועצה לביקורת סרטים ומחזות פסלה 18 סרטים מתוך 420 הסרטים שהוגשו לביקורת המועצה, וקבעה כי אין להתיר את הצגתם בישראל.
בשנת 1988 נאסרה הקרנת הסרט "הפיתוי האחרון של ישו", ומפיצי הסרט בישראל עתרו לבג"ץ, שהתיר את הקרנת הסרט.
בג"ץ קבע שפקודת סרטי הראינוע מחייבת פירוש ויישום לא על-פי כוונתו המקורית, אלא על-פי הערכים הדמוקרטיים הגלומים בהכרזת העצמאות.
ערכים אלה מחייבים את הצנזורים להימנע ככל האפשר מפגיעות קשות בחופש הביטוי, ויש להשתמש בפקודה רק במקרים נדירים, כאשר יש הסתברות גבוהה לפגיעה מוחשית וקשה בביטחון או בסדר הציבורי.
פקודה זו סופגת ביקורת בטענה כי היא מיושנת ואינה רלוונטית בעידן שבו ניתן לצפות בסרטים באמצעים נוספים כגון אינטרנט, השאלה מספריות וידאו וכיוצא בזה.
חורחה פקונדו ארנה טגלה פון ברנרד (בספרדית: Jorge Facundo Arana Tagle von Bernard; נולד ב-31 במרץ 1972) הוא שחקן טלנובלות ומוזיקאי ארגנטינאי.
פקונדו ארנה נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בגיל 15, חברו של ארנה לקח אותו לראשונה לשיעורי משחק.
בשנת 1989, אובחן אצל ארנה סרטן.
את רוב זמנו העביר ארנה בלחימה במחלה.
הטיפולים נמשכו עד שנת 1994, שבה הוא נרפא ממחלת לימפומת הודג'קין.
ארנה התחיל להופיע בטלנובלות בתפקידים קטנים בשנת 1992. הוא התפרסם כאשר שיחק בעונה השלישית והרביעית של קטנטנות, שם בין השאר שר את השיר "Estoy Loco" יחד עם כוכבת הסדרה רומינה ז'אן, שהפך לאחד השירים הזכורים ביותר מהסדרה.
לאחר מכן הוא נבחר לשחק לצידה של נטליה אוריירו בטלנובלה המצליחה "בובה פראית".
בין השנים 1996–2006 ארנה ניהל מערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית איסבל מסדו.
השניים נפרדו לאחר עשר שנות זוגיות.
בשנת 2007 הכיר את בת זוגו מריה סוסני.
כתב, חיבר ושר את מנגינת שיר הנושא - "Yago Pasión Morena" קבלת מרטין פיירו על תפקידו ביאגו ופרס לטלנובלה.
2002 סנטרל 099 - Central 099 תומאס לדסמה / דייגו רובלס קבלת פרס מרטין פיירו על תפקידו בסנטרל 099 וזכיית הטלנובלה כטובה ביותר של אותה שנה 2004 לב אמיץ - Padre Coraje קורחה / האב חואן / גבריאל חאורגי קבלת פרס מרטין פיירו על תפקידו בלב אמיץ.
שנה סרט 2001 קטנטנות-פינת האור 2001 הבריחה 2007 לגעת בשמיים 2010 המים של סוף העולם
הופעה בתיאטרון במחזה "מבקרים את מר גרין" שעליה זכה בפרס "תגלית השנה בתיאטרון".
ביקר בישראל בשנת 2000 והשתתף בטקס "ויוה 2000" שערך ערוץ "ויוה".
את הזוכים בחר קהל הצופים.
היה מועמד בתור "שחקן הטלנובלות הטוב ביותר" על תפקידו ב"בובה פראית" וזכה.
"בובה פראית" זכתה גם היא בפרס "הטלנובלה הטובה ביותר".
פקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח-1948, היא דבר החקיקה הראשון שנחקק במדינת ישראל על ידי מועצת המדינה הזמנית ב-19 במאי 1948. קדם לה "מנשר מועצת המדינה הזמנית" שפורסם במעמד הקראת מגילת העצמאות, ב-14 במאי 1948 שקבע מעמדה כרשות המחוקקת.
עד להקמת המדינה היה בתוקף המנדט הבריטי, שמכוחו חוקק השלטון חוקים מסוגים שונים.
החוק הבסיסי נקרא "דבר המלך במועצה על ארץ ישראל" והתקבל על ידי ממשלת בריטניה.
חוק זה היה מעין חוקה ומכוחה נוסחו פקודות על ידי הנציב העליון.
ב-29 באפריל 1948, לאור סיומו הקרוב של המנדט, שתוקפו עמד לפוג בחצות הלילה שבין 14 ל-15 במאי 1948 (שעות ספורות לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל), קיבל הפרלמנט הבריטי חוק, בשם "חוק פלשתינה" (Palestine Act, 1948), ולפיו כל החוקים שנחקקו בתקופת המנדט יחדלו מלחול בשטחה של ארץ ישראל.
עם כל זאת ברור כי מדינה אינה יכולה להתקיים ללא מערכת של חוק ומשפט, וכי מערכת כזו אינה יכולה להיווצר בן לילה, יש מאין.
עוד במעמד הקראת מגילת העצמאות, ב-14 במאי 1948 פורסם "מנשר מועצת המדינה הזמנית" שנועד לקבוע את ההסדרים הבסיסיים ביותר בנוגע לחקיקה, מנשר אשר קבע שלושה הסדרים: מועצת המדינה הזמנית היא הרשות המחוקקת.
הוראות החוק המנדטורי נותרות בתוקפן.
הוראות החוק המפלות לרעה יהודים, הנובעות מהספר הלבן של שנת 1939, מבוטלות באופן רטרואקטיבי, כאילו לא באו לעולם.
ברור היה כי במנשר זה אין די, וארבעה ימים לאחר פרסום המנשר, ב-19 במאי 1948 פרסמה מועצת המדינה הזמנית את דבר החקיקה הראשון שלה - חוק בשם "פקודת סדרי השלטון והמשפט", ובו הוסדרו החוקים במדינה החדשה.
עיקרו של החוק היה קבלת עיקר גופם של החוקים והתקנות הבריטיים שנחקקו בשנות המנדט, ברוח המנשר, וקביעת ההסדרים הקונסטיטוציוניים הבסיסיים של המדינה החדשה - רשויותיה וסמכויותיהן.
תחולת הפקודה נקבעה רטרואקטיבית לליל שבת, ו' באייר תש"ח, 15 במאי 1948.
חיקוק נוסף שבא לשמור על רציפות במעבר משלטון המנדט למדינת ישראל העצמאית הוא פקודת עובדי ממשלת ארץ־ישראל, תש"ח–1948, שקבעה שעובדי ממשלת המנדט ימשיכו לעבוד כעובדי ממשלת ישראל.
הפקודה יצרה גוף מחוקק, בשם מועצת המדינה הזמנית, אשר לאחר הבחירות לאספה המכוננת הפך להיות האספה המכוננת, ולאחר מכן הכנסת.
למועצה זו ניתנו סמכויות שיש בידי כל פרלמנט במדינה דמוקרטית, דהיינו סמכות חקיקה, מיסוי, סמכות קביעת תקציב המדינה, וסמכות ההכרזה על מצב חירום.
כן יצרה הפקודה גוף מבצע, שנקרא הממשלה הזמנית והעניקה לו את סמכויות הביצוע, לרבות סמכות להתקנת תקנות ותקנות שעת חירום.
על פי לפקודה עברו כל הסמכויות השלטוניות שהיו נתונות למלך בריטניה, למזכירי המדינה שלו ולנציב העליון, לידי הממשלה הזמנית שהוקמה.
סמכות מיוחדת ניתנה לממשלה זו להקים כוחות מזוינים ולהפעילם.
, הסעיף החשוב, השאיר בתוקפו את "המשפט שהיה קיים בארץ ישראל ביום ה' באייר תש"ח", כלומר את החוקים שחלו בתקופת המנדט הבריטי, וזאת פרט ל"שינויים הנובעים מתוך הקמת המדינה ורשויותיה", סייג המאפשר לבתי המשפט לחרוג מהחקיקה המנדטורית..
החקיקה המפלה, ששימשה להגבלת העלייה ולהגבלת רכישת קרקעות על ידי יהודים, על פי הספר הלבן של 1939, בוטלה במפורש ב.
על מנת להבהיר את עליונות החקיקה החדשה על המשפט הבריטי נחקקה לאחר זמן מה פקודה הנקראת "" אשר קבעה כי אם חוק של מועצת המדינה הזמנית סותר חוק קיים, רואים את החוק הקודם כמבוטל.
בתי המשפט הקיימים הוסיפו לפעול, וזאת על פי .
סעיף חשוב נוסף בפקודה קבע את יום השבת ומועדי ישראל כימי מנוחה רשמיים, ובזאת ניתן לראשונה חותם רשמי בחקיקה לאופיה היהודי של המדינה, מעבר לאמור במגילת העצמאות אשר אינה בעלת תוקף חוקי מחייב.
ביטל את הוראות החוק שדורשות שימוש בשפה האנגלית.
הפקודה הייתה הסדר זמני במהותו, שקבע הוראות זמניות.
ממשיך לחול, ומכוחו מוסדרים עדיין דינים רבים על פי הסדרים חקיקתיים בריטים שטרם שונו על ידי הכנסת.
כך, דיני השטרות, דיני הנזיקין, דיני הראיות ודינים רבים נוספים במדינת ישראל, עדיין נושאים את השם "פקודה" ומוסדרים על פי הסדר שהוא במקורו בריטי.
גם סעיפי דבר המלך במועצה על ארץ ישראל שלא בוטלו על ידי הכנסת ממשיכים לחול מכוח סעיף זה.
הסדרים אחרים בפקודה הוחלפו בחקיקה מיוחדת ומפורשת.
כך, למשל, המוסדות שנקבעו בפקודה חלפו מן העולם זה מכבר.
"פקודת המעבר לאספה המכוננת" הסדירה את המעבר בין מועצת המדינה הזמנית, שהיה בעיקרו גוף ממונה, לאספה המכוננת, שהייתה גוף נבחר.
קבע החוק כי לאספה המכוננת יהיו כל הסמכויות שקבע החוק למועצת המדינה הזמנית.
לאחר בחירת האספה המכוננת, ב-16 בפברואר 1949, התקבל חוק המעבר, התש"ט-1949, אשר הפך את האספה המכוננת לכנסת.
פקודת מניעת טרור, תש"ח–1948 הייתה פקודה בדיני מדינת ישראל המשמשת, לצד סעיפים בחוק העונשין, תקנות ההגנה (שעת חירום) וחיקוקים נוספים, כלי משפטי בידי המדינה להאבק בארגוני טרור (כולל ארגונים שהוכרזו על ידה כארגוני טרור).
הפקודה מטילה עונשים כבדים על מי שמשתתף בפועל בפעולות טרור ועל חבר בארגון טרור.
חוק המאבק בטרור, שנחקק באביב 2016, ביטל את הפקודה, החל מ-1 בנובמבר 2016.
הפקודה נחקקה על ידי מועצת המדינה הזמנית ב-23 בספטמבר 1948, בעקבות רציחתו בירושלים של המתווך מטעם האו"ם, הרוזן ברנדוט ב-17 בספטמבר, שיוחסה ללח"י.
שלושה ימים לאחר הרצח הותקנו תקנות שעת חירום למניעת טרור, תש"ח-1948, ולאחר שלושה ימים נוספים הן הוחלפו בפקודת מניעת טרור.
בעקבות חקיקת הפקודה הוכרזו לח"י וחזית המולדת כארגוני טרור ונעצרו כ-200 איש, בהם אחד משלושת ראשי הלח"י, נתן ילין-מור.
במכתב אל בכור-שלום שטרית, שהיה אז שר המשטרה, מחו מנחם בגין ויעקב מרידור על התקנות.
הם טענו שהן פוגעות בזכויות אדם וזכויות אזרח וכי יש לפעול לביטולן.
עד שנת 1980 היו כל הסמכויות על פי הפקודה נתונות לשלטונות צה"ל ולשר הביטחון, ואלו שמשו כמוציאיו לפועל של החוק.
בשנת 1980 התקבל חוק לתיקון פקודת מניעת טרור, תש"ם-1980, שהעביר את הסמכויות על פי הפקודה ממערכת בתי הדין הצבאיים ושר הביטחון, למערכת בתי המשפט האזרחיים ולשר המשפטים.
בתיקון גם נוסף לפקודה סעיף 4(ז), שאסר עשיית מעשה שיש בו הזדהות עם ארגון טרוריסטי, כגון בהנפת דגל או השמעת המנון במקום ציבורי.
ב-5 באוגוסט 1986 נוסף לפקודה סעיף 4(ח), שאסר לקיים, בישראל או מחוצה לה, מפגש עם נציג של ארגון טרור.
תיקון זה נודע בשם "חוק המפגשים", ונועד לאסור מפגשים עם נציגי אש"ף, כמשתמע מדברי ההסבר להצעת החוק, שהוגשה מטעם הממשלה (בראשותו של שמעון פרס): "באחרונה תכפו ורבו מגעים של ישראלים עם פעילים או נציגים רשמיים של ארגוני מחבלים.
דבר זה גורם לישראל נזק מדיני וביטחוני חמור, ואין להשלים עם תופעה זו".
שלושה חודשים לאחר מכן, ב-6 בנובמבר, נפגשה ברומניה משלחת מישראל, שמנתה כ-20 אנשים, עם אנשי אש"ף, ועקב כך הועמדו לדין ארבעה מחברי המשלחת: לטיף דורי, יעל לוטן, ראובן קמינר ואליעזר פיילר.
הארבעה הורשעו, ועל כל אחד מהם נגזר קנס בסך אלף ש"ח.
גם אייבי נתן הורשע פעמיים על הפרת סעיף זה, ונדון פעם ראשונה לחצי שנת מאסר ופעם שנייה ל־18 חודשי מאסר.
סעיף זה בוטל שש וחצי שנים לאחר מכן, בינואר 1993. הביטול הוצג, בדברי ההסבר להצעת החוק, כנובע "משיקולים של מדיניות משפטית", משום שהאיסור על מגע כזה, כאשר הוא פוגע בביטחון המדינה, או נעשה בכוונה לפגוע בו, קיים בסעיף 114 לחוק העונשין.
בדברי ההסבר הקפידה הממשלה (בראשותו של יצחק רבין) להדגיש כי "בקיום העבירה הנדונה או בביטולה אין כדי להשליך על עמדת ממשלת ישראל הרואה באש"ף ארגון טרור והשוללת משא ומתן אתו ואת שיתופו בשיחות השלום".
בשנת 2002 ו-2005 בוטלו והוחלפו חלק מסעיפי החוק בעקבות חקיקת עבירת הסתה לאלימות ולטרור בחוק העונשין ובעקבות חקיקת חוק בתי משפט לעניינים מנהליים.
בשנת 2016 בוטלה הפקודה כולה, בעקבות חקיקת חוק המאבק בטרור שהחליף אותה.
"ארגון טרוריסטי" מוגדר ב: "חבר אנשים המשתמש בפעולותיו במעשי אלימות העלולים לגרום למותו של אדם או לחבלתו, או באיומים במעשי אלימות כאלה".
קובע: "אדם הממלא תפקיד בהנהלה או בהדרכה של ארגון טרוריסטי, או משתתף בדיוניו או בקבלת החלטותיו של ארגון טרוריסטי, או משמש חבר בבית דין של ארגון טרוריסטי, או נואם נאום תעמולה באספה פומבית או ברדיו מטעם ארגון טרוריסטי, ייאשם בעבירה, ובצאתו חייב בדין, יהא צפוי לעונש מאסר עד עשרים שנה".
קובע: "אדם שהוא חבר בארגון טרוריסטי, ייאשם בעבירה, ובצאתו חייב בדין, יהא צפוי לעונש מאסר עד חמש שנים".
מפרט סדרה של מעשים הנחשבים לתמיכה בארגון טרור, ואסורים אף הם.
מכוח סעיף זה אסורה הנפה של דגלי חמאס, חזבאללה וארגוני טרור נוספים, ואכיפת האיסור על הנפת דגל פלסטין נתונה לשיקול דעת של המשטרה.
מסמיך את המפקח הכללי של משטרת ישראל להורות על סגירת מקום המשמש לארגון טרוריסטי או לחבריו.
מסמיך את ממשלת ישראל להכריז, בהודעה ברשומות, שחבר אנשים מסוים הוא ארגון טרוריסטי.
הפקודה חלה רק כל עוד עומדת בתוקפה ההכרזה על מצב חירום, הכרזה שניתנה ב-1948 ולא בוטלה מאז.
עד 1980 נעשה שימוש בפקודה אך ורק כנגד ארגונים יהודיים, שנטו לאלימות פוליטית, וזאת, לפי דברי החוקר מנחם הופנונג, בשל כך שבהתאגדויות הערביות הופעלו כלים מינהליים ושיפוטיים שונים, בימי הממשל הצבאי ולאחריו.
התיקון מ-1980, שהעביר את הפעלת הפקודה לשלטונות האזרחיים, ובמקביל יצר גם עבירה חדשה של "הזדהות עם ארגון טרור", נוצר בעקבות עליית כוחו של אש"ף בשטחים, והתגברות הקולות בישראל הקוראים למשא ומתן עמו.
חודשיים לאחר תיקון הפקודה הוכרזו כארגוני טרור 14 ארגונים פלסטינים.
החוקר מנחם הופנונג טוען כי בתחילת הפעלת החוק, לא הופעל החוק באופן שוויוני.
החוק נאכף כנגד המזדהים עם ארגוני הטרור הפלסטינים, אך לא כנגד מזדהים עם ארגונים יהודים כדוגמת "המחתרת היהודית", שלאחר מעצר אנשיה, והכרזתה כארגון טרור על פי הפקודה, נערכו לה עצרות תמיכה ברחבי הארץ.
כאשר הופעל החוק למניעת תמיכה והזדהות עם אש"ף הופעל כנגד יהודים וכנגד ערבים.
אייבי נתן הורשע בעבירה על החוק, ונדון ל-15 חודשי מאסר, בשל מפגשיו עם אנשי אש"ף.
עם הכרזת תנועת כ"ך והארגונים הקשורים בה כארגוני טרור, הופעל החוק גם כנגד תומכי התנועה.
בפסק דין תקדימי שניתן בשנת 2006, ניתח הנשיא אהרן ברק צו לפי הפקודה למניעת טרור לסגירת "קפה אינטרנט", שבו התרכזה, לטענת המשטרה, פעילות של תנועת כ"ך.
ברק בחן את הפעלת הפקודה בתנאים שנוצרו שישים שנה לאחר חקיקתה, ובין היתר לאור חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וקבע כי אכן ניתן להפעילה, אך יש לפרשה לאור חוקי היסוד, ואת שיקול הדעת שנותנת הפקודה יש להפעיל בהתאם לעקרונות היסוד של המשפט המינהלי הישראלי, הכפוף לעקרונות שנקבעו בחוקי היסוד.
משמעות הדבר היא כי בבחינת השאלה האם ניתן להפעיל את הפקודה יש לבחון האם הפעלתה הולמת את ערכיה של מדינת ישראל; האם הפעלתה נועדה לתכלית ראויה, והאם הפגיעה שהיא פוגעת בזכויות אדם אינה במידה העולה על הנדרש.
פקולטה היא יחידה של אוניברסיטה העוסקת במחקר ובהוראה בתחום ידע מוגדר או באיגוד של מספר תחומי ידע קרובים.
באוניברסיטה של ימי הביניים (שנבנו בדגם אוניברסיטת פריז, ויש אומרים לפי אוניברסיטת בולוניה, העתיקה ביותר באירופה) היו נהוגות ארבע פקולטות: משפטים, תאולוגיה ורפואה, שנקראו "הפקולטות הגבוהות", וכן פקולטת האומנויות ה'בסיסית' – שכל סטודנט היה חייב ללמוד, בהמשך לימודיו.
משום כך, התואר הראשון במשך שנים רבות נקרא תואר 'בוגר האמנויות' (או 'בי איי' באנגלית: BA – Bachelor of Arts, שפירושו: רווק\בוגר [משום שכל הסטודנטים שלמדו במסגרת הזו בימי הביניים תחת חסות הכנסייה היו צעירים רווקים] האמנויות).
פקולטת האומנויות כללה את לימודי הטריוויום, שלוש האמנויות: דקדוק, רטוריקה ולוגיקה.
אלו נחשבו האמנויות הבסיסיות יותר והחשובות פחות מתוך שבע האמנויות היפות.
הן היו ידועות גם כאמנויות הליברליות, מכיוון שרק לאנשים חופשיים היה מותר ללמודן.
מקור המילה טריוויום בלטינית, ומשמעותה – "שלוש הדרכים".
הטריוויום היה נלמד בשנים הראשונות באוניברסיטאות ונחשב רק כהכנה ללימודים יותר מתקדמים (הקואדריוויום) – אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה.
הפקולטה כיום היא יחידה עצמאית בעלת סגל מוגדר (בארצות הברית "פקולטה" משמעה גם "הסגל הבכיר של הפקולטה") ואמצעים עצמאיים (מעבדות, כיתות לימוד, ספרייה, מכוני מחקר וכדומה).
בראש הפקולטה ניצב דקאן, המנהל את פעילותה הן מבחינה אקדמית והן מבחינה תקציבית.
הפקולטות כוללות בתי ספר, חוגים ומחלקות ללימודי מקצועות מוגדרים ומתוחמים יותר במסגרת הרחבה של הפקולטה.
הפקולטות הנפוצות באוניברסיטאות כיום הן מדעי הרוח, מדעים מדויקים, מדעי הטבע, מדעי החברה, רפואה, משפטים והנדסה.
עם זאת, כל אוניברסיטה מגדירה לעצמה את הרכב החוגים בתוך פקולטה ולעיתים מאגדת חוגים שונים במסגרות פקולטות שונות (למשל מעמדו של החוג להיסטוריה משתנה באוניברסיטאות שונות בין הפקולטה למדעי הרוח והפקולטה למדעי החברה, לפי התפיסה האקדמית).
בשפות תכנות, פקודת השמה היא פקודה המציבה ערך חדש במשתנה.
פקודה זו קיימת, כפקודה בסיסית, במרבית שפות התכנות.
הסימן הנפוץ לפקודת השמה הוא =, אך קיימות לו וריאציות רבות בשפות שונות.
דוגמאות אחדות מוצגות בטבלה הבאה, שבה variable הוא שמו של המשתנה, ו-expression הוא הערך שפקודת ההשמה מציבה במשתנה.
ביצוע פקודת ההשמה כולל שני שלבים:
חישוב ערכו של הביטוי (expression בטבלה לעיל).
כתיבת הערך שחושב במשתנה (variable בטבלה לעיל).
לעיתים מלווה שלב זה בהמרת הערך של הביטוי לטיפוס של המשתנה, למשל המרה מטיפוס נומרי לטיפוס מחרוזת.
נקודה שעשויה לבלבל היא שבלימודי החשבון הסימן = נועד להשוואה - כלומר לבטא שערך מסוים שווה לערך אחר, ואילו בעולם התכנות הסימן = משמש להשמה, כלומר על מנת להציב ערך מסוים בתוך משתנה.
לעומת זאת, כאשר נרצה להשוות, נשתמש באופרטורים == או ===.
if (sum === 30) alert('Sum is 30!')בשפות תכנות מיושנות, לסימן = שתי משמעויות:
השוואה בין שני ערכים (למשל בפקודת if).
כפל משמעויות זה עלול לבלבל מתכנתים מתחילים, ולכן בשפות אחרות משמשים למטרות אלה שני סימנים נפרדים, למשל = להשמה, == להשוואה.
בשפת PL/I, שבה הסימן = משמש בשתי המשמעויות, ניתן למצוא את שתיהן יחד בפקודה הבאה:
שפירושה: כאשר B שווה ל-C, המשתנה A יקבל את הערך "אמת" (המיוצג בשפה זו על ידי ביט שערכו 1), וכאשר B אינו שווה ל-C, המשתנה A יקבל את הערך "שקר".
פקודת הרופאים [נוסח חדש], תשל"ז-1976 היא החוק המסדיר בישראל את מעמדם של העוסקים ברפואת בני אדם.
פקודה זו החליפה את פקודת המתעסקים ברפואה, 1947. בנוסף אליה יש חקיקה נפרדת המתייחסת לרופאים וטרינריים - חוק הרופאים הווטרינרים, התשנ"א-1991. הפקודה מגדירה את מקצוע הרופא המורשה בישראל ואת סמכויותיו להעסיק תחת פיקוחו אחים ואחיות ובעלי מקצועות פרא-רפואיים.
בפרק זה הוגדרו בין השאר:
"בית חולים" - על פי הגדרתו ב;
"דיפלומה" - תואר, תעודה, מעמד, הסמכה או כתב שניתנו מאת אוניברסיטה או גוף אחר, או מאת הממשל של ארץ או מקום או מאת אנשים הפועלים מכוחו;
"המועצה המדעית" - המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל, ובהיעדרה - מי שלדעת השר ממלא את תפקידיה;
"מחלה מסכנת" - היא אחת מהמחלות: מחלת נפש, מחלה העשויה לסכן בריאות החולים שבטיפולו של רופא, מחלה או כושר לקוי העשויים לשלול מרופא את היכולת לעסוק ברפואה לחלוטין, זמנית או חלקית;
"עיסוק ברפואה" - פעולות הכוללות בדיקת חולים ופצועים, אבחונם, ריפוים, מתן מרשם להם, פיקוח על נשים בזיקה להיריון וללידה, או שירותים אחרים הניתנים בדרך כלל מידי רופא, לרבות ריפוי באקופונקטורה;
רופא מורשה, הזכאי לעסוק ברפואה, לפי הגדרת החוק הוא מי שיש לו רישיון העונה על תנאי הפקודה.
רישיון לעסוק ברפואה יינתן לאזרח ישראלי או תושב קבע, או מי שהגיע לישראל לצורך התמחות או הוזמן לעבוד בבית חולים, אדם הגון, בעל השכלה רפואית, שעמד בבחינות שקבע המנהל, בהתייעצות עם המועצה המדעית או שהיה פטור מבחינות אלו.
אסור למי שאינו רופא כזה לעסוק ברפואה או להתחזות כאחד העוסק ברפואה או לכנות עצמו בשם רופא או מנתח או עוסק ברפואה.
חריגים לכלל זה הם רוקח, רופא שיניים או מיילדת העוסקים במקצועם לפי החוקים המתאימים להם, רופא שיניים העוסק בהרדמה וקיבל היתר לכך או לרופא מותר להגדיר עצמו רק באותם תחומים שיש לו הכשרה מתאימה וקיבל אישור מתאים לכך.
אסור לרופא לעסוק בעיסוק שיש בו ניגוד אינטרסים עם עיסוקו כרופא.
אסור לו לפרסם עצמו בדרך שיש בה פגיעה במקצוע או שהיא מטעה את הציבור.
רופאים רשאים להחזיק בתרופות וסמים לצורך עבודתם אולם ניפוק תרופות אלו כפוף לאמור בחוק הרוקחים.
החוק מסמיך את שר הבריאות, בתיאום עם ההסתדרות הרפואית, להסדיר את תואר הרופא המומחה ולקבוע מי זכאי לשאת תואר זה.
החוק קובע כי סטז'ר חייב לעמוד בבחינות שייקבעו בהתייעצות עם המועצה המדעית ובאישור ועדת העבודה והרווחה של הכנסת.
החוק מסמיך את שר הבריאות, בתיאום עם ההסתדרות הרפואית, למנות ועדה מייעצת לעניין רישיונות לרופאים.
חלק מהסעיפים דנים בדרך מינויה של הוועדה ובסמכויותיה.
החוק מסמיך את הוועדה ואת מנכ"ל משרד הבריאות לשלול את רישיונו של רופא בהתקיים תנאים המוגדרים בחוק.
פרק זה דן באמצעי המשמעת שיש לשר הבריאות כלפי רופאים.
הפרק מגדיר מהם המקרים בהם מותר לשר להפעיל את סמכותו ומהם אפשרויות הערעור העומדות בפני הרופא.
שובך יונים הייתה תוכנית המגננה של צה"ל להדיפת מתקפה מצרית בחזית חצי האי סיני.
התוכנית הייתה מבוססת על כוחות שהיו פרוסים על תעלת סואץ, וכן על עתודה של כוחות השריון שהיו מרוחקים מתעלת סואץ ועמדו בקו התעוזים.
על כוחות אלו היה לסייע לכוחות שעל שפת התעלה ובמעוזי קו בר-לב, לתגבר את המעוזים ולאייש את הסוללה שעל שפת התעלה.
כך, על פי התוכנית, ימנע צה"ל מן המצרים את צליחת התעלה.
אף על פי שהייתה זו תוכנית מגננה, הרי שהיא לא כללה התמודדות רצינית עם צורך בקרב נסיגה, ופעלה תחת עקרון "אף שעל".
זאת, בדומה לתפיסת המגננה הישראלית בחזית רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
פקודת שובך יונים לא נועדה למלחמה כוללה, אלא למצב בו יפתחו המצרים באש לאורך קו התעלה, או יתקפו על מנת לתפוס מאחזים בקו התעלה.
למקרה של מלחמה כוללת נכתבה פקודת סלע, ולה יועדו שלוש אוגדות משורינות להגנה.
פקודת שובך יונים נכתבה החל משנת 1970 וכללה מספר גרסאות.
בנובמבר 1972 אושר נוסח הפקודה ששימש במלחמה.
הפקודה כללה הגנה על חזית התעלה על ידי הכוחות הסדירים שעמדו לרשות פיקוד הדרום.
ההיערכות לפקודה תוכננה להתבצע בתוך 48 שעות.
הפקודה כללה הגנה על חזית התעלה עם אוגדה אחת, אוגדה 252, כשלרשותה יעמדו שלוש חטיבות שריון (300 טנקים), כוחות חי"ר וארטילריה.
קו התעלה חולק לשלוש גזרות חטיבתיות:
הגזרה הצפונית תוחזק על ידי חטיבה 275 (שהחזיקה בה בשגרה עם גדוד טנקים) והיא תתוגבר בגדוד טנקים נוסף.
הגזרות המרכזית והדרומית יוחזקו על ידי שתי חטיבות מוקטנות, ולכל אחת מהן שני גדודי טנקים: גדוד אחד בחזית, וגדוד טנקים שני מרוכז מאחור כעתודה גזרתית.
חטיבת השריון השלישית תוחזק מאחור בעתודה.
בנוסף כללה הפקודה תגבור המעוזים באנשי חי"ר, פריסת ארטילריה בכל הגזרות, ותפיסת מעברי המתלה והגידי על ידי כוח חי"ר (כוח "בישוף" מבה"ד 1).
בתחילת מלחמת יום הכיפורים היה אלוף אלברט מנדלר מפקד אוגדת סיני אשר ברשותה היו כמעט 300 טנקים מאורגנים ב-3 חטיבות שריון.
בעקבות איחור הדיווחים ועקב כך ששעת הפתיחה באש הייתה אמורה להיות ב-18:00, על פי המידע המודיעיני שהתקבל מהמוסד באותו בוקר, למרות רצונו לקדם כוחות לכיוון התעלה, נמנע האלוף מנדלר מקידום טנקים בבוקרו של היום עקב פקודתו של אלוף פיקוד הדרום אז, אלוף שמואל גונן (גורודיש) כדי שלא ליצור התגרות במצרים.
הוא קבע שתתקיים תזוזה רק לאחר השעה 16:00. עקב גישה זו לא קודמו הטנקים אל המעוזים אלא רק לאחר תחילת ההרעשה המצרית.
כתוצאה מכך, חצו כוחות חי"ר מצריים, תחת חיפוי ארטילרי, את התעלה ללא התנגדות.
לאחר התבססות בגדה המזרחית של התעלה, כבשו כוחות החי"ר המצריים, המשופעים בנשק נ"ט את עמדות הירי הישראליות ומנעו את חבירת הטנקים למעוזים הנצורים.
בכך למעשה לא יצא מבצע שובך יונים אל הפועל ואנשי המעוזים היו מכותרים כאשר למצרים יש דריסת רגל חזקה בצדה המזרחי של התעלה.
היות שיציאתם של הטנקים מאוגדת סיני הסדירה לכיוון המעוזים הייתה מאוחרת מידי, הושמדו טנקים רבים על ידי הכוחות המצריים שחיכו להם.
במהלך השבוע הראשון של המלחמה ובמיוחד עד 9 באוקטובר ניסו שוב ושוב כוחות סדירים ומילואים להגיע אל המעוזים אך שום ניסיון כזה לא צלח.
חיילים מ-2 מעוזים בלבד הצליחו להימלט, כל החיילים ממוצב פורקן ו-24 חיילים ממוצב מילאנו ב', כאשר 19 נוספים ממילאנו נתקעו ברחובות העיר קנטרה ומתוכם נלקחו 8 לשבי והשאר נהרגו.
אריאל שרון שהיה אחד מ-3 מפקדי האוגדות הלוחמות בסיני במלחמת יום הכיפורים, לחץ כל העת על חדירה ישראלית לכיוון התעלה יחד עם פינוי המעוזים וזאת למרות ההתנגדות המצרית העיקשת.
רצונות אלו שלו נתקלו בחומת סירוב של הפיקוד הבכיר (בעיקר מצד אלוף פיקוד הדרום שמואל גורודיש) ולא יצאו לפועל, לפחות לא לפי תוכניותיו של שרון.
מתקפת הנגד הישראלית של ה-8 באוקטובר הייתה המאמץ העיקרי שעשתה ישראל לשחרור אנשי המעוזים, אך משזו נכשלה לא הייתה לצה"ל אפשרות צבאית לחלץ את הלכודים והמכותרים.
בספרו "חציית התעלה" מתאר מי שהיה הרמטכ"ל המצרי במלחמת יום הכיפורים, סעד א-שאזלי את הידע המצרי אודות תוכנית שובך יונים.
לאחר סקירת התוכנית הישראלית, מתאר שאזלי את התוכנית המצרית להתמודדות עמה:
כוחות השריון הישראלים אכן נעו לגזרת התעלה בהתאם לצפי המצרי - ביחידות קטנות.
אלו, נתקלו במערכי הגנה זמניים רוויי נ"ט שפגעו קשות בשריון הישראלי, ולמעשה מנעו ממנו לחבור למעוזים ולהגיע לרמפות שעל הסוללה הישראלית על התעלה וגבו אבדות רבות.
פקולית הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני בין שכבות סלע קיימות.
פקוליתים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם.
הראשון לקבוע את השם "פקולית" לסוג זה של גוף חדירה היה הגאולוג והפטרולוג האנגלי אלפרד הרקר (Alfred Harker, 1859-1939), שעסק בהיווצרות מאגמה ובתוצריה.
האיות של הארקר לשני הגופים שונה מהמקובל כיום: הסיומת lite משמשת בשמם של מינרלים, במקרה זה פקוליט (Phacolite) מקבוצת הזאוליט, ו-lith (מיוונית: אבן) כאשר מדובר בסלע.
פקולית נוצר בין שכבות קימוט של קמרים וקערים קיימים, ומקבל על כן מבנה דמוי עדשה המהווה את פסגתם של הקמרים ואת תחתיתם של הקערים.
המאגמה חודרת בין השכבות לאזורים של חולשה לאורך ציר הקימוט, הנובעים מירידת לחץ באזורים שעברו קימוט אינטנסיבי.
פקולית נוצר באופן דומה גם מחדירה של מאגמה בין מישורי פצילות של סלעים לאחר שעברו קימוט.
במקרים נדירים עשוי להיות מגע בין אזורי החולשה בראש קמר ובתחתית קער סמוך.
במקרים אלה יתמשך הפקולית, ובחתך רוחב ייראה כאות S מוטה על צדה.
פקוליתים נחשפים לאחר שהסלעים אליהם חדרו נסחפו.
חשיפה זו מציגה רבים מהם כהרים בולטים בנוף.
כמה גופים כאלה, בהרי האלפים ובמקומות אחרים, מגיעים לממדים גדולים.
הר אלטש (Aletschhorn) בשווייץ, שקיבל את שמו מקרחון אלטש המצוי למרגלותיו, הוא פקולית שאורכו כ-30 ק"מ ועוביו הנראה לעין מגיע ליותר מ-900 מטרים.
לעומתו, אורכו של מסיב סנט גוטהרד (St.
Gotthard) הסמוך עולה על 70 ק"מ ורוחבו על 4 ק"מ.
פקולית נוסף הוא גבעת קורנדון (Corndon) על גבול אנגליה-ויילס, שפסגתה מתנשאת לגובה של 513 מטרים מעל פני הים.
הפקולית – המצוי סמוך לציר הקימוט – מורכב מסלעי דולריט.
פקולית זה נוצר בראש קמר מחדירת מאגמה לסלעי פצלים מהאורדוביק.
פקודת סלע הייתה תוכנית המגננה הצה"לית בשנים שלפני מלחמת יום הכיפורים.
הפקודה היוותה למעשה תוכנית אב מטכ"לית והוגדרה כתוכנית מגננה, אך בפועל התכנון העיקרי במסגרת התוכנית היה מעבר מהיר משלב בלימה קצר להתקפת נגד כוללת.
פקודת סלע נכנסה לתוקף בינואר 1968, ועד המלחמה עברה עדכונים שוטפים.
על פי התכנית, לפיקוד הדרום הוקצו שלוש אוגדות לביצוע התכנית: אוגדה 252 הסדירה, שנועדה להחזיק בקו התעלה, ואוגדות 143 ו162 שנועדו לביצוע מתקפות נגד ולמעבר למתקפה.
על פי לוח הזמנים שהוגדר לפיקוד דרום, ב-16 השעות הראשונות (ש+16) יתבצע קרב מגננה על ידי שלוש חטיבות הטנקים של אוגדה 252, ובמקביל יתבצע גיוס כוחות המילואים.
לאוגדות המילואים הוקצו 72 השעות הראשונות (ש+72) להתארגנות והיערכות להתקפות נגד.
עד 120 השעות הראשונות (ש+120) היו אמורות להיות שתי אוגדות הערוכות להתקפת נגד ואוגדה אחת ערוכה לחצייה אפשרית של התעלה; לאחר 120 השעות הראשונות היו אמורות להיות שתי אוגדות ערוכות לחציית התעלה.
חיל הים אמור היה להיות במגננה מול חופי מדינת ישראל למניעת תקיפה של כוחות אויב, תוך קבלת סיוע אוויר.
פקודת יומן היא רישום מקורי של עסקה בספר החשבונות, המתרגם פעולה חשבונאית ללשון הנהלת חשבונות.
מטרת פקודת היומן היא לפצל את עבודת הרישום ולקיים בקרה על איזון הסכומים שנרשמו, להבדיל מרישום ישיר הנעשה ממסמך מקורי.
לפקודת יומן אין צורה מיוחדת, אך היא מראה את פעולות החובה והזכות ומספקת פרטים וחישובים שונים התומכים ברישום.
פקודות היומן נרשמות על בסיס כרונולוגי ומערכת החשבונות היא המיון הענייני.
פקודת וילר-קוטרה היא רפורמה חוקית אשר אושרה על ידי המלך פרנסואה הראשון בצרפת ב-10 באוגוסט 1539.
הפקודה נכתבה ברובה על ידי עוזרו של המלך, גיום פואיה (Guillaume Poyet) והיא כוללת כ-192 סעיפים, העוסקים במגוון של נושאים כמו חוק, ממשל ובכנסייה.
הסעיפים המפורסמים ביותר בפקודה הם 110 ו-111, אשר קובעים כי כל המסמכים המשפטיים והחוזים בצרפת ייכתבו אך ורק בשפה הצרפתית.
המטרה העיקרית של החקיקה היא הניסיון למנוע את השימוש בלטינית במסמכים רשמיים, אולם הייתה לה השפעה גם על שימוש בשפות ודיאלקטים נוספים בצרפת.
מ-30 ביולי 1937 שלפיה הוצאו להורג 390 אלף אנשים ו-380 אלף נשלחו למחנות גולאג.
הפקודה הייתה הבסיס למבצע הגדול של הטיהורים הגדולים.
הפקודה נחשפה בשנת 1992 כאשר פורסמה במלואה בעיתונות.
בניגוד למשפטי מוסקבה הפקודה התייחסה לאזרחים רגילים.
כתבי אישום הוצאו על ידי גוף חוץ משפטי בראשות נציג נ.ק.ו.ד.
לאחר סיום מדיניות הנא"פ התרחב מעגל האזרחים הסובייטים שהיו תחת לחץ השלטונות.
המצב החמיר עוד יותר בעקבות המדיניות של חיסול מעמד הקולאקים והקמת קולחוזים באופן גורף ומואץ.
במקביל לתיעוש מואץ של המדינה הדבר הביא לכך שבמהלך 1926–1939 כ-23 מיליון אנשים עברו מהכפר לעיר.
הדבר החמיר עוד יותר את הקשיים באספקת מזון לתושבי הערים ולעליה ברמת הפשיעה בערים.
תחילה הוחלט על העברה של תושבי הערים הלא רצויים (לפי עמדת השלטונות) מן הערים אל יישובים מיוחדים, אומנם לפי נתוני המיליציה כ-700 אלף איש עזבו את היישובים המיוחדים וחזרו לערים.
ניקולאי יז'וב טען שמצב זה לא יכול להמשיך ועלול להוות סכנה לקיום המדינה.
בעקבות קבלת החוקה החדשה בסוף 1937 היו צריכות להתקיים בחירות.
בהתאם לחוקה, לראשונה ניתנה זכות בחירה לכל אזרחי המדינה והבחירות היו חשאיות.
אף על פי שמעשית זכויות אלו לא מומשו, המנגנון המפלגתי חשש מאיבוד שליטה.
בנוסף למצב המתוח במדינה, היו גם בעיות מחוץ לגבולות ברית המועצות.
השלטון הסובייטי חשש מהמדיניות של גרמניה ויפן.
התעמולה הסובייטית דיברה באופן נרחב על קיום מרגלים, מחבלים שמחלישים את המדינה.
ברחבי המדינה נערכו מספר משפטי ראווה נגד מתנגדי המשטר והם הוצגו כאשמים בכל הבעיות בכלכלה.
התעמולה כל הזמן דיברה על קיום גיס חמישי בתוך המדינה והצורך בגילוי אויבי העם.
ב-3 ביולי 1937 יוסיף סטלין שלח לניקולאי יז'וב וראשי הממשל האזורי מברק שבו ציין את הצורך בתחילת מאבק רחב נגד "אויבי העם" ודרש תוך חמישה ימים להכין תשתית כדלקמן:
להכין רשימות של אנשים המיועדים להוצאה להורג ולגירוש.
להתארגן להקמת "שלישייה" ("טרויקה") שתכלול נציג נ.ק.ו.ד., ראש סניף המפלגה המקומי ונציג התביעה.
השלישייה הייתה אמורה לנהל את הכנת כתבי האישום.
להעביר למוסקבה את מספר האנשים ברשימות האמורות והרכב ה"שלישייה".
מקומיים לא עמדו במטלה במועד, אך לקראת סוף חודש יולי התשתית והשלישיות היו מוכנות.
הרשימה הגדולה ביותר הועברה על ידי מזכיר המפלגה במוסקבה ניקיטה חרושצ'וב והיא כללה 8,500 אנשים המיועדים להוצאה להורג ו-32,805 מיועדים לגירוש.
למוסקבה הגיעו בקשות רבות להגדלת המכסות וקבלת היתר לכלול ברשימות את אנשי הכמורה.
על פי הכלל הפוליטביורו היה מאשר את הבקשות.
ב-16 ביולי במוסקבה נערך כינוס של אנשי נ.ק.ו.ד.
שהיה מיועד לתאום בין כל הגורמים ליישום הפקודה.
הדמות המרכזית בהכנות היה מיכאיל פרינובסקי, הסגן של יז'וב.
במהלך חודש יולי הוא נפגש מספר פעמים עם סטלין ותיאם איתו את תוכן הפקודה.
הגרסה הסופית הועברה בסוף יולי ואושרה.
בחלק הראשון ניקולאי יז'וב ציין בפקודתו לחיסול מעמד הקולאקים שכל מי שנחשב לאויב המדינה חייב להיענש.
במיוחד ציינו את הקבוצות הבאות:
קולאקים שחזרו לאחר סיום תקופת המעצר או נמלטו ממחנות עבודה או הסתתרו מהשלטונות.
אזרחים שהיו בעבר חברים בארגונים שפעלו נגד השלטון
חברי המפלגות השונות ואנשים שעזבו את ברית המועצות וחזרו לתחומיה.
חברי ארגוני הקוזאקים והצבא הלבן
אזרחים שפעלו נגד השלטון, הואשמו ונמצאים במעצר
פושעים פליליים שנעצרו אך טרם הואשמו
פושעים פליליים שנמצאו במעצר והמשיכו בפעילות פלילית.
הפקודה כללה מכסות לפי אזורים שונים שהסתכמו ב-59,200 מיועדים להוצאה להורג ו-174,500 מיועדים למעצר.
צוין שהמספרים מהווים הנחיה כללית שניתן לעבור אותה בתאום עם יז'וב.
בניגוד להנחיה של סטלין מתחילת החודש, הגירושים הוחלפו למאסרים לתקופה של 8–10 שנים.
הפקודה גם כללה הנחיות מיוחדות לטיפול בבני המשפחה של הנאשמים.
הפקודה כללה הרכב של 64 שלישיות שהוקמו.
היה יושב ראש השלישייה והכנת כל החומר לישיבות הייתה באחריות אנשי הארגון.
הדבר מראה את תפקידו חשוב של ה-נ.ק.ו.ד.
במהלך פעילות השלישייה השתנה הרכבה ובדרך כלל אנשים שהוצאו מהרכב השלישייה היו נאשמים בישיבותיה הקרובות.
בסך הכול היו כ-350 חברי שלישיות.
כתבי האישום בדרך כלל לא היו ארוכים והסתכמו בדף בודד.
הישיבות היו בדלתיים סגורות וללא נוכחות הנאשם.
לא היה שום מנגנון לערעור ולכן החלטות הוצאו לפועל במהירות.
בניגוד למשפטי מוסקבה לא הייתה שום חשיבות להודאות הנאשמים.
המבצע במרכז המדינה החל ב-5 באוגוסט 1937. ברפובליקות של אסיה המרכזית המבצע החל ב-10 באוגוסט ובסיביר ב-15 באוגוסט.
לפי התכנון המבצע היה מתוכנן להסתיים תוך ארבעה חודשים, לקראת סוף 1937.
המעצרים נערכו על בסיס צו מאסר אישי.
בדרך כלל במהלך חיפוש לא נמצא דבר.
מסמכים מפלילים היו יכולים להיות מכתבים מחו"ל, תמונות עם חברי משפחת הצאר, רובי צייד או תחמושת.
היה מכין דף נתונים של הנעצר.
דגש מיוחד היה על שורשי המשפחה של הנאשם או פעילות פוליטית בעבר.
במקרים רבים היחסים של הנאשם עם השלטון המקומי היו הגורם המכריע.
השלישיות פעלו בקצב חסר תקדים - ב-9 באוקטובר 1937 שלישיית לנינגרד אישרה הוצאה להורג ל-658 אנשים, שלישיית אומסק ב-10 באוקטובר 1937 אישרה 1301 כתבי אישום, מהם 937 הוצאות להורג.
תחילה בוצעה מערכה נגד המיועדים להוצאה להורג.
הדבר בוצע לפי שיקולים פרקטיים - מקומות המאסר לא היו מוכנים וההוצאות להורג היו יכולות להביא להקטנת מספר העצורים שכבר היו בכלא.
ב-15 באוגוסט 1937 הוצאה פקודה מס' 00486 לפיה יש לטפל בכל אויבי העם שנשפטו במהלך שנת 1936 והוגדרו דרכי פעולה נגד בני המשפחה של הנאשמים.
לפי פקודה זו יכלו בני המשפחה לקבל 5–8 שנות מאסר, ילדים מתחת לגיל 15 היו צריכים לעבור לבתי יתומים וילדים מעל גיל 15 היו יכולים להיעצר בהתאם לשיקול דעת מקומי.
בהתאם לפקודה זו נעצרו כ-18 אלף נשים וכ-25 אלף ילדים.
לקראת סוף 1937 לא היה ברור מתי יסתיים המבצע.
המכסות להוצאה להורג מולאו ולאנשי השטח לא היה ברור איך להמשיך.
אף החלו דיבורים על בעיית יישום המכסות.
כל העובדים שהעלו את הנושא הוענשו.
בקרב עובדי התביעה החלו לדבר על הצורך בביקורת משפטית על פעולות השלישיות.
זאת בעיקר עקב ריבוי העונשים נגד עובדי המנגנון המפלגתי והממשלתי.
על רקע זה הוציא ראש התביעה הכללית אנדריי וישינסקי הנחיה שלפיה עובדי הפרקליטות יכולים לבדוק את כתבי האישום רק במקרים יוצאי דופן.
בסופו של דבר במקום סיום המבצע בינואר 1938 הוכרז על המשכו.
בהחלטת פוליטביורו סוכם על המשך המבצע עד לאפריל 1938 והגדלת המכסות ב-48 אלף לגבי הוצאה להורג ו-9,200 לגבי העצורים.
כתוצאה מכך, באזורים מסוימים כמעט כל כתבי האישום היו גזר דין מוות.
כך למשל באוקראינה הסובייטית ובמולדובה (שאז הייתה חלק ממנה מבחינה מינהלית) במהלך ינואר-יולי 1938 הוצאו להורג 36,393 אנשים ורק 830 נשלחו למאסר.
ב-27 ביולי 1938 פרינובסקי ביקש להגדיל את מכסת אזור המזרח הרחוק לגבי הוצאה להורג ב-15 אלף ועצורים ב-4 אלפים.
תוך ארבעה ימים אושרה בקשתו על ידי הפוליטביורו.
במשך כל תקופת המבצע למוסקבה היו מגיעות בקשות להגדלת המכסות שבדרך כלל נענו בחיוב.
עד היום לא ידוע על אף מקרה של בקשה להקטנת המכסה, למרות שהאפשרות לבקשה זו הייתה קיימת בפקודה המקורית.
האזוריים לשלוח למוסקבה דו"חות על קצב הביצוע כל חמישה ימים.
על בסיס דיווחים אלו הוכנו דו"חות ארציים.
בנוסף לכך, הוצאו להורג 14,600 אנשים שהיו עצורים בתחילת המבצע.
לקראת סתיו 1938 החלו להופיע סימנים לסיום המבצע.
ב-2 באוגוסט 1938 מונה לברנטי בריה לסגנו של ניקולאי יז'וב.
ב-8 באוקטובר 1938 מונתה ועדה מיוחדת בהרכב ניקולאי יז'וב, לברנטי בריה, אנדריי וישינסקי וגיאורגי מלנקוב להכנת דרכים חדשים לביצוע חקירות ופעולת התביעה הכללית.
ב-14 בנובמבר 1938 הוציא הפוליטביורו צו על הפסקת פעילות ה"שלישיות".
ב-17 בנובמבר יוסיף סטלין וויאצ'סלב מולוטוב הוציאו צו שבו הם סקרו את הפעילות שנעשתה.
הם ציינו שבמהלך המבצע התגלו אלפי אויבי העם שקיבלו עונש הולם וכי נעשתה עבודה מצוינת.
יחד עם זאת, נעשו במקרים אחדים שגיאות, בעיקר על ידי אויבי העם, שהצליחו להתברג לשורות עובדי הנ.ק.ו.ד..
כתוצאה מכך, המבצע הסתיים ואף צוין "אשם" בהוצאות המנויות להורג.
ב-25 בנובמבר 1938 ניקולאי יז'וב הועבר מתפקידו ובמקומו מונה לברנטי בריה.
ניקולאי יז'וב ועוזריו הבכירים הואשמו בבגידה במולדת, ב-10 באפריל 1939 יז'וב נעצר וב-4 בפברואר 1940 הוצא להורג.
ב-6 בפברואר הוצא להורג מיכאיל פרינובסקי.
לברנטי בריה החל עם כניסתו לתפקיד בטיהור הנ.ק.ו.ד..
במהלך הטיהור הוצאו משורות הארגון 7 אלפים עובדים (22% בכלל העובדים).
במהלך שנת 1939 נעצרו 1,364 עובדים, כל המפקדים הוחלפו.
עובדי מנגנון בכירים הוצאו להורג.
במהלך זו הוצאו להורג גם 116 חברי ה"שלישיות".
החל תהליך של בדיקת כתבי אישום של האסירים.
התהליך היה איטי ורק מיעוט האסירים שוחרר.
לא ידוע על אף מקרה של חנינה של נאשם שהוצא להורג.
לאחר פטירת יוסיף סטלין החל תהליך שחרור האסירים ובמקרים רבים שמם נוקה מכל אשמה.
במסגרת זו זוכו גם נאשמים שהוצאו להורג.
יחד עם זאת, עוד בשנות ה-80, קיבלו קרובי המשפחות הודעות על פטירת עצורים במהלך מעצר או במחנות העבודה, למרות שהנאשם היה נידון להוצאה להורג.
רק החל משנת 1989 החלו לפרסם נתונים אמיתיים לגבי מקום ומועד ההוצאות להורג.
אף בתקופת הפרסטרויקה לא הוחלט על ביטול כולל של כל כתבי האישום שהוצאו על ידי ה"שלישיות" וכל מקרה טופל באופן ספציפי.
הפקודה פורסמה לראשונה ב-4 ביוני 1992 ובמהלך יוני-יולי פורסמו מסמכים נוספים.
עד אז כל המסמכים היו במסגרת מסמכים סודיים.
בנאום הסודי ניקיטה חרושצ'וב לא הזכיר כלל את הנושא מכיוון שהוא היה בין המבצעים.
גילוי מסמכים נוספים הוכיח בצורה ברורה שכל ההליך היה תחת הנחיית המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בכלל ויוסיף סטלין בפרט.
אין דעה אחידה לגבי היחסים בין הממסד המרכזי לבין ראשי הממסד המקומי.
רוב החוקרים בדעה שהשפעת הממסד המרכזי הייתה חשובה אך לפעילי השטח היה חופש פעולה רחב.
ההיסטוריון האמריקאי פול גרגורי רואה בפקודה הזו "הפקודה האכזרית ביותר של המאה ה-20".
בפקודה הזו ניתנו הנחיות ברורות לביצוע פעולות דיכוי אכזריות ללא כל ניסיון להשוואה.
פקודת שטח השיפוט והסמכויות, תש"ח-1948 נחקקה ב-16 בספטמבר 1948 על ידי מועצת המדינה הזמנית, ופורסמה ב-22 בספטמבר 1948 במהלך מלחמת העצמאות והחילה את המשפט הישראלי גם על שטחי ארץ ישראל שבשליטת מדינת ישראל ונמצאים מעבר לגבולות תוכנית החלוקה.
קובע: "כל חוק החל על מדינת ישראל כולה ייראה כחל על כל השטח הכולל גם את שטח מדינת ישראל וגם כל חלק מארץ-ישראל אשר שר הביטחון הגדיר אותו במינשר כמוחזק על ידי צבא-הגנה לישראל."
לפקודה קדם שפורסם שבועיים טרם חקיקתה, הדן ב"שלטון צבא-הגנה לישראל בארץ ישראל" ומפה שבה שורטט השטח שבשליטת צה"ל עד אותו היום.
מטרתם של המנשר, ושל הפקודה שביססה אותו, הייתה מניעת אנרכיה, הנובעת מחוסר חוקים תקפים כל שהם, בשטח שנכבש על ידי צה"ל או כוח מגן עברי קודם לו מעבר לגבולות שיועדו למדינה העברית על פי תוכנית החלוקה.
מפות נוספות שורטטו ככל שצה"ל המשיך וכבש שטחים שמעבר לגבולות החלטת החלוקה והחילו את הפקודה על השטח עליו השתלטה ישראל עד אותו המועד.
בשנת 1956 תוקנה הפקודה, ונוסף לה , החורג ממטרתה המקורית וקובע: "כל כלי שיט או כלי טיס, באשר הם שם, הרשומים בישראל, יראו אותם, לעניין השיפוט של בתי המשפט, כאילו היו חלק משטח מדינת ישראל".
שלטון צבא־הגנה לישראל בירושלים (מנשר מס' 1)
אשר לירושלים, אשר הצריכה מאז ומתמיד טיפול מיוחד, פורסם מִנשר נפרד שהתפרסם חודש קודם לכן, ב-2 באוגוסט 1948, ושנקרא .
למִנשר זה צורפה גם מפת הסבר.
כמו במקרה של המִנשר על ארץ ישראל, המִנשר על ירושלים החיל את המשפט של המדינה על שטחי ירושלים וסביבותיה שהוחזקו בידי צה"ל ב-1948, ובעקבותיו בא מִנשר מס' 2, שמינה מושל צבאי לעיר, דב יוסף.
מאז הקמתה נמנעה הכנסת מלקבוע את גבולות מדינת ישראל.
תחת הגדרת גבולות המדינה, העדיף המחוקק לקבוע את השטח עליו יחולו דיני המדינה.
נדבך ראשון בחקיקה ברוח זו, הייתה פקודת שטח נטוש, מ-17 במאי 1948. ב נקבע: "רשאית הממשלה להכריז בצו על כל שטח או מקום שנכבש, נכנע או נעזב כמפורש בסעיף 1(א) כשטח נטוש, ומשהכריזה על כך, ייחשב אותו שטח כשטח נטוש לצורכי פקודה זו וכל תקנה שתתוקן לפיה".
בסעיף 2(ב) שלה נקבע: "לצורכי פקודה זו רשאית הממשלה להטיל בצו על כל שטח נטוש את החוק הקיים או כל חלק הימנו...".
נדבך שני בחקיקה ברוח זו היה פקודת שטח השיפוט והסמכויות והמנשרים שנלוו לה.
עם כיבוש שטחי יהודה ושומרון במלחמת ששת הימים ניתן היה לצפות מממשלת ישראל להחיל את הפקודה ככתבה וכלשונה גם על שטחים אלו כפי שהחילה על שטחים שכבשה במלחמת העצמאות מעבר לקווי החלוקה ועדיין בתחומי כתב המנדט-1922 ולא כך היה.
ממשלת ישראל בחרה לתחום את השטח עליו יחול המשפט השיפוט והמינהל הישראלי בצו שתקבע הממשלה על מנת לשמר לעצמה מרחב תמרון מדיני לעת משא ומתן לשלום.
וכך נחקק הנדבך השלישי באותה הרוח - תיקון מס' 11 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, שבו נוסף לה , האומר: "המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה יחולו בכל שטח של ארץ-ישראל שהממשלה קבעה בצו".
תיקון זה ששימש ככלי המשפטי לאיחוד ירושלים תחת ריבונות ישראלית.
מעמד השטחים הכבושים בין הפקודה לבין החוק הבינלאומי
אבנר ביקש מבן-גוריון להחליט: "אם המדינה מוצאת צורך בקיומו של הממשל הצבאי מתוך שהיא רואה עצמה קשורה ביחס לשטחים אלה בחוק הבינלאומי החל על שטחי כיבוש, או מסיבות אחרות, הרי יש לבטל את פקודת שטח הכיבוש והסמכויות...
מאידך, אם רואים את השטחים המוחזקים כחלק אינטגרלי של מדינת ישראל, הרי שאין כל מקום למשרת מושל צבאי".
בן-גוריון נמנע מלהחליט - הוא ראה בשטחים חלק מישראל, אך הותיר על כנו את הממשל הצבאי.
פקודת מבצע (פ"מ, פָּקָ"ם, פַּקמָ"ב) היא מתן פקודה לביצוע, תוך העברה קצרה, תכליתית וברורה ככל הניתן של הרקע לפקודה ולמשימה, הצגת המטרה והבהרת אופן הביצוע לפרטיו, בגופי ביטחון כגון הצבא, המשטרה וגופים אחרים העוסקים בנושאים ביטחוניים.
לרוב היא נעשית בצורת מסמך.
כתיבת פקודת מבצע היא חלק מעבודת מטה (עָמָ"ט) הנעשית על ידי המפקד, לעיתים בסיוע המפקדה, בשלב ההכנות למבצע, לתרגיל, או לפעילות שוטפת.
לאחר קבלת יעד, או משימה, מהרמה הממונה, נעשית הערכת מצב, שהיא חלק ממה שמכונה "שלב המֶחְשַׁב", במהלכה נבחנות דרכי פעולה אפשריות (דַפָּ"אוֹת) שונות.
דרך פעולה אפשרית (דַפָּ"א) שנמצאת המתאימה ביותר היא דרך הפעולה הנבחרת (דַפָּ"ן), אשר מוצגת במסגרת הצגת תוכניות לדרג הממונה.
לאחר שמאשר הדרג הממונה את הדפ"ן, נכתבת על פיה הפקודה ומוצגת בקבוצת פקודות (קַפָּ"ק) לכוחות, או למפקדיהם.
לעיתים נכתבות פקודות מבצע ברמות ממונות ומהן נגזרות פקודות מבצע פרטניות ליחידות הבנות.
בעבר נכתבו פקודות המבצע בצה"ל לפי מתכונת סדורה שנלקחה מהצבאות הבריטי והאמריקאי וראשי הפרקים של הפקודה נקראו "יכשמ"ש":
י - רקע לפעולה ומידע על כוחותינו וכוחות אויב מולם.
שיטה - סעיף שהתחלק לשני סעיפי משנה:
השיטה-כללי - כותרת קצרה המתארת את שיטת הביצוע.
טבלת כוחות ומשימות - טבלה שבה פורטו כלל הכוחות המשתתפים בפעולה, משימתו של כל כוח וזמני הפעלתו.
לוח הזמנים נגזר על פי "שעת ה-ש'", והזמנים נמנים עד אליה; לדוגמה ש' מינוס 3 - שלוש שעות לפני שעת ה-ש', ש' פלוס 1:30 - שעה וחצי לאחר שעת ה-ש', וכדומה.
מנהלה - האמצעים הלוגיסטיים שישמשו להשגת המטרה.
שליטה - אמצעי הפיקוח ומרשם קשר של הכוחות הפועלים.
פקודת המבצע לבשה צורה שונה במהלך השנים, לפי מתכונת דומה של פרקים ומסתמן שהיו ויהיו התפתחויות נוספות:
ידיעות - תשתית עובדתית ומידע שהנחה את מכין הפקודה בבחירת שיטת הפעולה.
הידיעות יכולות להיות אודות כוחות אויב או כוחות אחרים, תיאור טופוגרפי של השטח, תנאי מזג האוויר, וגורמים אחרים שמשפיעים על השיטה.
מטרה - תכלית הפעולה שלשמה הפקודה.
מטרת הפעולה נגזרת מהמטרה של הדרג שמעל כותב פקודת המבצע.
המטרה צריכה להשפיע על קבלת ההחלטות בעת הפעולה, כך שבמקרה הצורך ניתן יהיה לשנות את המשימה והשיטה (להלן) ועדיין לעמוד במטרה.
משימה - המשימה שהוטלה על כותב הפקודה, שהיא חלקו בהשגת המטרה.
שיטה - תיאור הסיבה, המשמעות, ואופן הביצוע של הפעולה:
הרעיון המרכזי - תיאור בקצרה של הסיבה שבגללה נבחרה שיטת הפעולה על פי הידיעות שהוצגו, והמשמעות של הפעולה כלפי השגת המטרה.
מימוש - תיאור פרטני של ביצוע הפעולה.
כולל סעיפים רבים: כוחות, משימות משנה, שלבי ביצוע, גבולות גזרה, לוגיסטיקה, שליטה בכח ושאר המאמצים בביצוע הפעולה.
נספחים - מפות, תרשימים, רשימות, דגשי רפואה ובטיחות וכדומה.
פקונדו קמפאסו (בספרדית: Facundo Campazzo; נולד ב-23 במרץ 1991) הוא כדורסלן ארגנטינאי, המשחק בעמדת הרכז בריאל מדריד ובנבחרת ארגנטינה.
הוא החל לשחק בליגה הארגנטינאית בשנת 2008, במועדון פניארול דה מאר דל פלאטה.
בשנת 2010 נבחר לתגלית העונה של הליגה, וגם היה ה-MVP של הגביע הארגנטינאי בכדורסל.
ב-2012 וב-2014 נבחר לחמישיית העונה של הליגה, וגם ל-MVP של סדרות הגמר.
במהלך שש העונות בהן שיחק בפניארול, זכה עמה ארבע פעמים באליפות ארגנטינה (2010, 2011, 2012 ו-2014) ופעם אחת בגביע (2010), וכן זכה פעם אחת בליגת האמריקות של פיב"א (2010).
בעונת הצטרף קמפאסו לריאל מדריד מהליגה הספרדית.
הוא זכה עם הקבוצה בשלושת התארים האפשריים: אליפות ספרד, גביע המלך ואליפות היורוליג.
בסיום העונה הושאל למורסיה, בה שיחק בעונת 2015/16.
לקראת עונת עזב קמפאסו את מדריד וחתם בדנוור נאגטס מליגת ה-NBA.
ב-30 ביוני 2022 שוחרר מהקבוצה והפך לשחקן חופשי.
באוקטובר 2022 חתם קמפאסו בדאלאס מאבריקס.
קמפאסו חבר בסגל נבחרת ארגנטינה בכדורסל מאז 2012. באותה שנה זכה עמה במדליית הזהב באליפות דרום אמריקה שנערכה ברסיסטנסיה, וכן השתתף באולימפיאדת לונדון (2012), בה סיימה נבחרת ארגנטינה במקום הרביעי.
בשנת 2013 זכה במדליית ארד באליפות אמריקה שנערכה בקראקס, וגם נבחר לחמישיית הטורניר.
בשנת 2014 זכה במדליית זהב במשחקי דרום אמריקה שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה ובמדליית כסף באליפות דרום אמריקה שנערכה באי מרגריטה, וכן השתתף בגביע העולם בספרד, בו דורגה ארגנטינה במקום ה-11. בשנת 2015 זכה במדליית כסף באליפות אמריקה שנערכה במקסיקו סיטי, וב-2016 שיחק במדי הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
פקודת חיסול הוא סרט עלילתי באורך מלא רוסי מז'אנר דרמה, פעולה ומלחמה שבוים על ידי אלכסנדר אראווין, שצולם בשנת 2018 באולפני "מוספילם".
הסרט מבוסס על אירועים היסטוריים אמיתיים שהתרחשו בשטחי צפון אוסטיה ואינגושטיה, שם התרחש מבצע מורכב של השירותים החשאיים הרוסיים להריגת מנהיג המחבלים הצ'צ'נים שאמיל באסייב, אשר שימש כאב-טיפוס לדמות נבל הסרט — שאמיל בזגאייב.
התסריט התבסס על זיכרונותיהם של אנשי שירות הביטחון ומשתתפי המלחמה בטרור.
צילומי הסרט הושלמו בפברואר 2018 ואירוע הבכורה של הסרט ברוסיה התקיים ב-7 ביוני 2018. גיימרים רוסים ביקרו את עיצוב כרזת הסרט אשר דומה לעיצוב העטיפה של משחק המחשב "Uncharted 4: A Thief's end", הרביעי בסדרת Uncharted ולכרזת הסרט מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי.
כוח משימה של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי מקבל משימה סודית מיוחדת — להרוג את המחבל האובססיבי וחסר רחמים שאמיל בזגאייב, שהמצוד אחריו נמשך מזה זמן רב.
אבל, שוב ושוב, מנהיג הלוחמים הצ'צ'נים האכזרי מצליח להימלט מכוחות הביטחון.
אחרי שבזגאייב מצהיר בפומבי על נכונותה של קבוצת טרור בראשותו ליישם את מתקפת הטרור הגדולה ברוסיה תוך שימוש בנשק להשמדה המונית, לסוכני שירות הביטחון אין יותר מקום לטעויות.
עבור מומחים אלה, ההקרבה העצמית היא לא משהו על טבעי אלא יום עבודה קשה.
אבל נדמה שגם להם המשימה הזאת היא מעבר לקצה גבול היכולות שלהם...
איגור פטרנקו — יגור, איש מבצעים של שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית
איוב צינגייב — שאמיל, טרוריסט, מנהיג הלוחמים הצ'צ'נים (בן דמותו — שאמיל בסאייב)
אלכסיי שבצ'נקו — פטרוב, גנרל שירות הביטחון הפדרלי
איוואן שחנזארוב — טימור, פעיל זוטר בשירות הביטחון הפדרלי הרוסי
סוסלן פידארוב — מוראד גסאייב, "יד ימינו" של שאמיל
טימור טייסומוב — חלוייב, מייג'ור, בוגד ומשת"פ של הצ'צ'נים החמושים.
דגון אומאייב — סלמן, אביו של שאמיל
פקונדו קולידיו (בספרדית: Facundo Colidio; נולד ב-4 בינואר 2000 ברפאלה, שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בריבר פלייט.
קולידיו נולד ברפאלה, שבארגנטינה, וגדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס, עד שב-20 בספטמבר 2017 עבר למחלקת הנוער של אינטר מילאנו מהסרייה א'.
ב-13 באוגוסט 2019 הושאל קולידיו לסנט טרוידן מליגת העל הבלגית.
ב-25 בספטמבר ערך קולידיו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס בפתיחת ההארכה בניצחון 0–2 על לוון במסגרת הגביע הבלגי.
ב-25 באוקטובר ערך קולידיו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבלגית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-77 בהפסד 0–4 לקורטרייק במסגרת המחזור העשירי.
ב-4 בינואר 2022 הושאל לשנה אחת לטיגרה.
ב-23 ביולי 2023 חתם בריבר פלייט עד לסוף שנת 2025, וזכה איתה בטרופאו דה קמפאונס ובסופר קאפ הארגנטינאי.
קולידיו לקח חלק עם נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 במסגרת אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 2019, בו הגיעה נבחרתו עד למשחק הגמר והפסידה לנבחרת אקוודור עד גיל 20. קולידיו ערך שלוש הופעות בטורניר.
פקונדו דניאל טורס פרס (בספרדית: Facundo Daniel Torres Pérez; נולד ב-13 באפריל 2000) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי בפלמיירס ובנבחרת אורוגוואי.
טורס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של פניארול, וב-16 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בניצחון 2–0 על בוסטון ריבר.
הוא עלה כמחליפו של מתיאס דה לוס סנטוס בדקה ה-46, וחמש דקות לאחר מכן כבש שער בכורה.