tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המותג "תפוזי ג'אפה" מיפו נמכר למגדלים בצפון אפריקה ובספרד.
בארץ ישראל ובמדינת ישראל קיימים פרדסים באזורים לחים אך כמות הפרדסים בכלל והתפוזים בפרט מתמעטת משנה לשנה בעיקר מסיבות של כדאיות כלכלית.
בישראל היו עד שנות ה-70 420,000 דונם של פרדסים לגידול תפוזים, שהצטמצמו בימינו ל-175,000 דונם.
המותג הארץ-ישראלי (ומאוחר יותר גם ישראלי) "תפוזי ג'אפה" (על שם יפו) נחשב אז והיום לסמל של איכות.
טעמו של התפוז נע בין מתוק לחמוץ.
את טעמו החמוץ מעניקה לו, כמו לכל פירות ההדר, החומצה הציטרית.
לרוב, אוכלים את התפוז כאשר הוא מקולף וטרי, או שסוחטים אותו ושותים את מיצו.
לתפוז קליפה מרירה אשר לרוב לא נעשה בה שימוש, אך במאכלים מסוימים היא משמשת כחומר טעם או כקישוט, ויש המייחסים לקליפה סגולות בריאותיות (היא עשירה בוויטמינים ומינרלים) והלבנת שיניים.
היא יכולה לשמש גם להכנת ריבה, או חטיף מתוק (קליפות תפוזים מסוכרות).
הקליפה מורכבת משני חלקים או מרקמים: שכבה לבנה דקיקה העוטפת את הפרי ונקראת לבנה (החלק הפנימי של הקליפה) ובלועזית: אלבדו ושכבת הקליפה החיצונית שהיא מחוספסת עד גבשושיתית, קשה וכתומה.
תפוז מתוק צמח לראשונה בספרד ומאז הוא הפך לזן הנפוץ ביותר.
בהתאם לתנאי גידולו, התפוז המתוק צומח בצבעים ובגדלים שונים וברוב המקרים מכיל עשרה פלחים העטופים בציפה דקיקה ולבנה.
תפוז טבורי הוא מוטציה שנוצרה בשנת 1820בפרדס של תפוזים מתוקים במנזר בבאהיה שבברזיל.
בשנת 1870 הועבר חלק מהמקור לריברסייד, קליפורניה, ונוצר שוק חדש ברחבי העולם.
המוטציה יצרה פרי דיפלואיד (תאום), כאשר תפוז קטן יותר נמצא בתוך הפרי החיצוני, קרוב לגבעול.
מהצד החיצוני, משאיר התאום הקטן והלא מפותח מבנה דמוי טבור אדם בראש הפרי.
מכאן מקורו ה"פרוזאי" של השם בערבית: "אָבּוּ-סרה".
תפוזים טבוריים כמעט תמיד נטולי גרעינים, מקדימים בהבשלתם (כבר בתחילת החורף) ונוטים להיות גדולים מהתפוזים המתוקים.
בישראל החלו לגדל את זן הטבורי במאה ה-21.
תפוז ולנסיה הוא אחד מהתפוזים המתוקים המשמשים לסחיטת מיץ, הוא בעל קליפה דקה.
הוא פותח על ידי האגרונום ויליאם וולפסקיל (William Wolfskill) בדרום קליפורניה במאה ה-19. זהו זן מאוד פופולרי של התפוז, במיוחד בעת שזן התפוז הטבורי אינו בעונת הגידול שלו.
קליפתו הדקה אך החסינה מאפשרת לו הישרדות טבעית, במקום קריר, עד לחודשי הקיץ.
תפוז דם מאופיין בצבע אדום וכאשר הוא נסחט מיצו אדמדם בדרך כלל.
תפוז דם גדול יותר ממנדרינה ופחות מתוק.
תפוז שמוטי - מוכר גם כ"תפוז ג'אפה".
זוהי מוטציה של זן ארצישראלי בשם "בלדי" מן המאה ה-19. השמוטי הוא תפוז מתוק הנקטף בישראל מדצמבר ועד מאי.
תפוז סיני (מסווג כמין Citrus japonica בסוג הדרים או כסוג Fortunella במשפחת הפיגמיים) הוא פרי וצמח ננסי, וכשמו, מקורו אכן בסין, ומשם גם שמו הלועזי קומקוואט (kumquat), הנובע מההגייה הקנטונזית "גאם-גוואט" (מנדרינית: jīnjú, מילולית "תפוז זהב").
קליפתו רכה, ובשל המרירות שלו והחמיצות העזה, הוא משמש בעיקר להכנת ריבות, רטבים וממתקים.
חושחש (Citrus aurantium) - מין של תפוז מר, אינו אכיל, אך משמש לרקיחת מרמלדה, הכנת ליקרים והפקת שמן אתרי.
תַּפּוּחַ תַּרְבּוּתִי (מכונה גם תפוח-עץ או בקיצור תפוח, שם מדעי: Malus domestica) הוא מין של עץ פרי נשיר במשפחת הוורדיים.
עץ כולל פרי מסוג פום.
מקורו של התפוח התרבותי במין הבר Malus sieversii, המגיע ממרכז אסיה וגדל גם כיום בהרים בדרום קזחסטן, בקירגיזסטן, בטג'יקיסטן ובמחוז שינג'יאנג בסין.
מינים אחרים שככל הנראה קשורים בהתפתחות התפוח התרבותי הם Malus baccata ו-Malus sylvestris.
מיני תפוח נוספים משמשים כיום בניסיונות לפתח זני תפוחים שיהיו מסוגלים לגדול בתנאי אקלים שונים.
התפוח הוא מרכיב מרכזי בתפריט באזורים רבים שבהם שורר אקלים קר והוא ככל הנראה אחד העצים הראשונים שבויתו על ידי האדם.
עצי התפוח גדלים במגוון רחב של קרקעות מבחינת רמת החומציות שלהן.
העצים זקוקים להגנה מפני רוח ולאקלים קריר.
בשנת 2002 גודלו בעולם 45 מיליון טונות של תפוחים, כמחצית מהתוצרת מגיעה מסין, יצואניות בולטות אחרות של תפוחים הן – ארצות הברית, טורקיה, צרפת, איטליה, דרום אפריקה וצ'ילה.
בישראל התפוחים גדלים בצפון הארץ ובאזור גוש עציון.
עונת התפוחים משתנה מזן לזן, וכתלות במזג האוויר במקום הגידול.
בחצי כדור הארץ הצפוני עונת התפוחים היא מאמצע יולי ועד תחילת נובמבר (הפריחה היא לרוב כמה חודשים קודם לכן, בתלות בזן).
בחצי כדור הארץ הדרומי העונה היא בין תחילת פברואר לסוף מאי.
יש זני תפוחים רבים הגדלים הן בחצי כדור הארץ הדרומי והן הצפוני ומשתמרים היטב בקירור והובלה, דבר המאפשר שיווקם בכל העולם בכל עונות השנה.
אכילת תפוחים מסייעת לשליטה ברמת הכולסטרול ובמניעת מחלות לב.
בקליפת התפוח נמצא גם נוגד החימצון רוטין.
מחקר שפורסם ב-2025 מצא שתפוח מכיל תרכובות צמחיות טבעיות בשם פלבנולים המסייעות בהפחתת לחץ דם.
בראשית המאה ה-21 ניתן היה לזהות יותר מ-7,500 זנים של תפוחים מתורבתים השונים זה מזה בצבע, בטעם, במרקם, בצורה, באקלים אליו הם מותאמים, בעמידותם למחלות, בקלות המשלוח ובאורך חיי המדף.
ככלל, התפוחים המודרניים מתוקים יותר מהזנים הקדומים.
בצפון אמריקה נפוצים תפוחים מתוקים-חמצמצים, בעוד שבאסיה התפוחים המועדפים הם מתוקים במיוחד.
רד דלישס (Red Delicious): תפוח אדום, בתחילת המאה ה-21 היה הנמכר ביותר בעולם.
טעמו מתוק, בשרו רך יחסית.
קליפתו אדומה כהה ועליה פסים ארגמניים, עם חמש נקודות בולטות בתחתיתו.
כמו תפוחים רבים אחרים, מקור הזן בזריעה מקרית בשנת 1870 על ידי ג'סי הייאט (Jesse Hiatt).
העץ מפרה לעצמו, ואינו זקוק לעץ תפוח נוסף על מנת להניב פרי.
משמש כזן להכלאות, בין השאר לזן פוג'י החדש יותר.
בישראל נקרא תפוח חרמון (עקב גידולו הראשוני במורדות החרמון) והוא גדל בגליל העליון, בגולן ובגוש עציון.
גולדן דלישס (Golden Delicious): תפוח צהוב, קרוב מאוד לזן רד דלישס.
טעמו מתוק והוא משמש לסלטי פירות, מחית פרי ולאכילה טרי.
קליפתו צהובה בהירה ועליה נקודות עדינות.
נוצר מזריעה מקרית, ומפרה לעצמו (אינו דורש עצים סמוכים על מנת להניב פרי).
העץ המקורי התגלה בחווה במחוז קליי בווירג'יניה המערבית, ארצות הברית ושווק לראשונה ב-1914. במחוז בו נתגלה העץ (שזה מכבר מת ונעלם) מקיימים עד היום מצעד שנתי לכבוד התפוח הפופולרי, כולל בחירת "מיס גולדן דלישס" ומופעים רבים.
התפוחים רד דלישס וגולדן דלישס שניהם נקנו על ידי משתלת סטארק, ששיווקה אותם בהצלחה רבה יחדיו.
טעמו של התפוח חמוץ מתוק, בשרו קשה וקליפתו מבריקה ופריכה, לרוב חלקה ולעיתים מנוקדת בכתמים ירוקים כהים.
מכונה לעיתים בישראל בשם המשובש גרנד סמית או, בקיצור גרנד.
גאלה (Gala): תפוח אדום עם כתמים צהובים, מתוק ובעל ארומה, בינוני בגודלו.
בשרו רך ונוטה לקמחיות, קליפתו מעט מחוספסת ולעיתים זרועה נקודות.
ידוע גם בשם תפוח דבש.
נוצר לראשונה בשנות העשרים בניו זילנד על ידי הבוטנאי ג'.ה קיד (J.H.
קיים זן משנה הקרוי רויאל גאלה, שצבעו ורוד וטעמו עדין יותר.
גרנד אלכסנדר (Grand Alexander): תפוח אדום-ירוק, בכתמים המשתלבים אלו באלו.
אורליאנס (Orleans): תפוח אדום, זן שנפוץ בישראל יותר מאשר בשווקים העולמיים.
פוג'י (Fuji): תפוח אדום, גדול מאוד.
קליפה חלקה עם פסים בגווני אדום בהיר.
שילוב של תפוח דלישס אדום ותפוח רולס גנט (Ralls Genet).
מגודל באופן מסחרי בסין ויפן, ובעל חיי מדף ארוכים גם ללא קירור.
במצעד המכירות בארצות הברית, מגיע הפוג'י למקום רביעי אחרי הדלישס, הגולדן דלישס והגאלה.
יונתן (Jonathan): תפוח אדום צהוב, קטן-בינוני.
נוצר בשנת 1826 על ידי פיליפ ריק (Philip Rick) מוודסטוק, ניו יורק.
ענה (Anna): זן שפותח בישראל על ידי הכלאת שני זני תפוחים, על ידי אבא שטיין, חבר קיבוץ עין שמר, מבשיל מהר יחסית, כבר בסביבות חודש יוני.
בתחילת המאה ה-21 היה אחד מזני הייצוא המובילים של מצרים.
ייחודו של הענה הוא בדרישות הקור הנמוכות שלו – פחות מ-200 שעות בטמפרטורות הנמוכות מ-7 מעלות צלזיוס מספיקות לעץ כדי לעורר את מנגנון פיתוח הניצנים, מה שמאפשר לו לגדול היטב במקומות חמים כגון אפריקה, שם הוא מין תפוח כמעט בלעדי.
מרבית זני התפוחים דורשים מעל 500 שעות קור על מנת לעורר את העץ לאביב.
העץ חונט פרי ללא צורך בהפריה, אך התנובה גדולה יותר עם נוכחות עץ תפוח מזן אחר הפורח באותה תקופה בסמוך.
מקינטוש (McIntosh): זן בעל קליפה חלקה בצבעי אדום וירוק, טעם חמצמץ וגוף עדין.
זהו הזן הפופולרי ביותר בניו אינגלנד ומזרח קנדה.
זן זה היווה השראה לשם המחשב מקינטוש של חברת אפל.
פינק ליידי (Pink Lady): זהו זן ושם-מסחרי רשום, תפוח בינוני-גדול, ארומטי מאוד ומתוק.
התפוח פותח באוסטרליה כהכלאה של הזנים ליידי ויליאמס וגולדן דלישס.
נקרא גם קריפס פינק, על שם האגרונום שפיתח אותו באוסטרליה.
צבעו ורוד-אדום-ירוק, והוא גדול יחסית.
התפוח גדל באוסטרליה ובארצות הברית ועקב הפופולריות הרבה שיצר, ניטעו בישראל אלפי דונמים החל מראשית המאה ה-21. אמברוזיה (Ambrosia): זן שמקורו בקולומביה הבריטית, קנדה.
טעמו מתוק, והוא בעל חומציות נמוכה.
על מנת להאריך את חיי המדף של תפוחים, מאחסנים תפוחי עץ בחדרי אוויר מבוקר בהם מנוטרים הטמפרטורה, החמצן והפחמן הדו-חמצני לרמות המאיטות את ריקבון הפרי ומאריכות את משך חיי המדף שלו.
באמצע שנות ה-50 החלו להשתמש במשאיות על מנת לאסוף פירות וירקות דבר שאיפשר לגדל ולאסוף כמויות הרבה יותר גדולות של סחורה.
השיטה התבססה על מחקריו של פרופסור רוברט סמוק מאוניברסיטת קורנל.
החל משנות ה-60 שיטת האוויר המבוקר התפתחה לכל העולם, כולל לישראל ונחקרה במעבדה לקירור בקרית שמונה שנוהלה על ידי אריה זיו.
התפוחים נאכלים בצורות רבות: טריים, מטוגנים, צלויים, סחוטים למיץ, לחומץ, לסיידר ולמשקאות אלכוהוליים – דוגמת באד אפפל הגרמני, מכינים מהם ריבות, רסק (מחית) ורטבים.
אחד השימושים הנפוצים לתפוחים הוא באפייה – בעוגות תפוחים, פאי תפוחים וקינוחים אחרים.
שטרודל תפוחים הוא אחד הקינוחים המפורסמים והפופולריים ביותר במטבח הגרמני.
תפוח מסוכר הוא תפוח מצופה סוכר.
לרוב נמכר על מקל, כדי להקל על אכילתו.
הציפוי הנפוץ הוא סירופ סוכר שהתקרר והתקשה, לרוב בצבע מאכל אדום ולעיתים מתובל בקינמון.
בנוסף לאכילה, יש שמשתמשים בתפוח כראש וכטבק לעישון נרגילה על ידי כך ששמים אותו בראש הנרגילה, עושים בו חור למעלה, ושמים טבק ומעל גחל, ומעשנים את התפוח ביחד עם הטבק.
נשים גאליות בתולות נהגו למרוח על גופן רסק תפוחים.
התפוח נזכר שש פעמים במקרא, מתוכן ארבע פעמים בשיר השירים, פעם נוספת ברשימת עצי הפרי החשובים בארץ ישראל בספר יואל ופעם אחת בספר משלי.
הדעות חלוקות האם התפוח המקראי הוא התפוח המוכר לנו בשם זה.
פרשני ימי הביניים מזהים באופן חד משמעי את התפוח המקראי עם המין המוכר לנו כיום בשם זה, למעט בעלי התוספות אשר סברו כי התפוח המקראי הוא האתרוג.
נגה הראובני סבור שהפרי הקרוי על ידינו תפוח הגיע לאזור ארץ ישראל רק בתקופה ההלניסטית, ולכן לדעתו התפוח המקראי הוא הפרי הקרוי כיום עוזרר (זערור בערבית), פרי המזכיר בצורתו את התפוח שלנו אך קטן ממנו.
לדעת הראובני, כאשר הגיעו התפוחים לארץ ישראל הם כונו "תפוח גדול" והעוזררים כונו "תפוח עוזרר" או "זערור", שפירושו קטן, אך בשלב מסוים שם הלוואי "גדול" נשמט משמו של התפוח והשם "תפוח" נשמט משמו של העוזרר וכך נוצר המצב של"תפוח גדול" קוראים "תפוח" ול"תפוח זערור" קוראים "עוזרר".
חוקרים מודרניים נוספים מסכימים לכך שהתפוח אינו עץ מקומי במקורו, ולכן מזהים את התפוח המקראי עם עצים שונים ממשפחת הוורדניים.
עם זאת, מחקרים חדשים יותר גילו שאכן התפוח גודל באופן חקלאי בארץ ישראל גם בתקופת המקרא, אם כי גידולו אז היה מוגבל, ורק בתקופה הקלאסית גידולו הפך לנפוץ ונרחב, עד שבימי הביניים ארץ ישראל נודעה בתפוחיה המשובחים.
לאור זאת, זהר עמר אכן מזהה את התפוח המקראי (ברוב אזכוריו) עם הפרי הקרוי כך בפינו כיום.
יש שהציעו לזהות את "תפוחי זהב" המוזכרים בספר משלי כפרי הקרוי כך בעברית מודרנית (תפוז), אך הצעה זו מסופקת בשל העובדה שככל הנראה פרי זה הגיע לאזור רק בימי הביניים.
זיהוי רווח מזהה את התפוח "פרי עץ הדעת", אך לזיהוי זה אין סימוכין, והוא כנראה בא על סמך פרשנות מוטעית מימי הביניים, שהחליפה אותו עם האתרוג שכונה "תפוח אדם הראשון".
בראש השנה מקובל לאכול תפוח בדבש – לאחר טבילת הפרי בדבש נהוג לומר "שתחדש עלינו שנה טובה ומתוקה".
יש שנהגו לאכול תפוחים בלילי שבת, משום שהסעודה נקראת "חקל תפוחין קדישין" (שדה תפוחים קדושים).
יש המביאים בשם המגיד מקוזניץ שהאוכל תפוחים בליל שבת מובטח לו שלא תחסר לו הפרנסה בכל השבוע.
פרשנויות נוצריות של סיפור הבריאה בספר בראשית, מחשיבות את התפוח כפרי האסור מסיפור אדם וחוה בגן העדן.
בתרבויות מסוימות מקובל לאכול תפוחים בליל כל הקדושים (Halloween).
העיר ניו יורק בארצות הברית מכונה "התפוח הגדול" ("The big apple").
שמה של חברת המחשבים אפל משמעו תפוח, וגם סמלה הנוכחי הוא תפוח (אם כי נגוס).
שמה של חברת תקליטים אשר נוסדה על ידי הביטלס הוא אפל רקורדס.
בארצות הברית, פאי תפוחים הוא סמל לאמריקאיות ויש אמרה "As American as apple pie"
סיפור עממי אמריקאי, ג'וני זרעי-תפוחים (Johnny Appleseed) הוא סיפור המבוסס על סיפורו של ג'ון צ'פמן.
האגדה מציעה את האפשרות שאייזק ניוטון קיבל את ההשראה לנסח את תאוריית הכבידה העולמית שלו מנפילת תפוח ארצה.
במעשייה שלגיה ושבעת הגמדים, המלכה הרעה ניסתה להרוג את שלגיה כשנתנה לה לאכול תפוח מורעל.
זמן התפוח הוא שמם של סדרת תשדירי שירות מונפשים קצרים וקומיים מטעם מועצת הפירות, ששודרו בטלוויזיה הישראלית במהלך תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, מאת הקומיקסאי ותסריטאי סרטי האנימציה הישראלי נעם נדב.
הפרקים תיארו את מעללי צוות "כוח תפוח", ההופכים לגיבורי-על על ידי שתיית משקאות או אכילת מאכלים העשויים מתפוחי עץ.
בתחילת המאה ה-20 ניטעו חלקות תפוח במספר אזורים בארץ.
מטעי התפוח מתפתחים היטב באזורי אקלים קרירים ועל כן הגידול עבר במהרה לצפון הארץ לאזור ירושלים.
אחרי מלחמת ששת הימים החלו נטיעות מסיביות ברמת הגולן, כך שבשנות ה-80 של המאה ה-20 גידלו בארץ כ-100,000 טון תפוחים, בעיקר בגליל ובגולן.
זאת הייתה גם צריכת התפוחים בארץ.
כ-12 ק"ג/נפש בשנה, פחות מחצי מצריכת התפוח במדינות הגידול העיקריות בעולם (סין, ארה"ב, צרפת, איטליה).
השוק היה סגור לייבוא, מפוקח ע"י מועצת הפירות.
העודפים הופנו לשווקים המוזלים ולתעשיה, כדי לשמור על מחיר הוגן ליצרן.
בסוף המאה ה-20 המדינה פתחה את שעריה ליבוא תפוחים, בתחילה בכמויות קטנות, אך בהמשך היבוא גדל.
מחיר ואיכות הפרי המיובא היו תחרותיים ופגעו ביכולת הפרי הישראלי להתמודד בשווקים.
גידול התפוחים באירופה וארה"ב נהנה מעלויות ייצור נמוכות, בהשוואה לישראל.
בחלק מהמדינות הוא גם זוכה לסבסוד ממשלתי.
החקלאים הגיבו בהקטנת שטחי הגידול.
המחסור בפרי הגדיל את הביקוש לפרי המיובא.
בשנות האלפיים כמויות הפרי המיובא עברו את כמויות הפרי מהייצור המקומי.
בשנת 2024 היה זינוק בכמויות המיובאות.
כתוצאה מתהליכים אלו, עלה מחיר התפוח לצרכן.
תפוח אדמה (בראשי תיבות: תפו"א; שם מדעי: Solanum tuberosum; נקרא גם "סולנום הקנים" או "תפוד", ובלשון ספרותית, "בולבוס") הוא מין של צמח ממשפחת הסולניים שקניו התפתחו מגבעולים תת-קרקעיים המשמשים למאכל ולבישול.
תפוח אדמה מדורג במקום הרביעי ברשימת הגידולים הנצרכים ביותר בעולם אחרי אורז, חיטה ותירס.
הוא מהווה מצרך בסיסי בקרב בני אדם בחלקים רבים בעולם, במיוחד במזרח אירופה ובאסיה, ויש לו תפקיד חשוב בשמירה על הביטחון התזונתי, במיוחד באזורים עניים.
מלבד בתעשיית המזון לבני האדם, תפוח האדמה מהווה חלק ממזונן של חיות המשק.
כמו כן בתעשיית התרופות נעשה שימוש בעמילן, שמקורו בתפוח אדמה.
לתפוח האדמה אין קרבה ביולוגית מיוחדת לבטטה, למרות המראה החיצוני הדומה.
צמחים אלו הם אומנם מאותה סדרה, אך לא מאותה משפחה ולא מאותו סוג.
לפי מחקר שפורסם ב 2025, המקור של תפוח אדמה הוא ככל הנראה כתוצאה משילוב שהתרחש לפני תשעה מיליון שנה של חומר גנטי מצמחי Etuberosum – קבוצת צמחים דרום אמריקאיים הדומים לתפוחי אדמה ועגבניות בר.
בעקבות ההכלאה הופיעה הפקעת המאפיינת את תפוח האדמה, שהיא למעשה גבעול תת-קרקעי האוגר חומרים מזינים, שבני אדם גילו לבסוף כי הוא אכיל.
מדענים משערים כי מקורו של צמח תפוח האדמה בהרי האנדים שבדרום אמריקה.
על-פי ההשערה, חברות פרה-קולומביאניות שחיו באזור תרבתו את הצמח, ומהם הוא התפשט לחברות אחרות של ילידים אמריקאים.
אבותיו של תפוח האדמה הכילו, כנראה, את הגן לרעלן סולנין, אשר אבד ממנו במהלך תרבותו או שמראש נברר תפוח אדמה עם סולנין נמוך.
בחברה הפרואנית תורבתו מספר רב של זנים בצורות, צבעים ומרקמים שונים, שדרשו תנאי גידול שונים.
סיפור עם פופולרי מספר כי סר וולטר ראלי היה הראשון שהביא את תפוח האדמה לאנגליה; ההיסטוריה מספרת כי סר פרנסיס דרייק עשה זאת.
בשנת 1586, אחרי שנלחם בספרדים באיים הקריביים, דרייק עצר בקרטחנה שבקולומביה כדי להצטייד באספקת מזון, כולל טבק ופקעות תפוחי אדמה.
טרם שובו לאנגליה עצר באי רואנוק, שבו ניסו מתיישבים אנגליים לייסד מושבה.
החלוצים שבו לאנגליה עם דרייק, יחד עם תפוחי האדמה.
חקלאים מצאו את תפוחי האדמה נוחים יותר לגידול ולתרבות מאשר מזונות עמילניים אחרים כשיבולת-שועל וכחיטה.
ניתן להפיק מגידול תפוחי אדמה יותר אנרגיית מזון לשטח אדמה נתון מאשר כל גידול אירופי אחר, ודרוש רק את כדי לקוצרם (בשטח של 2 דונם ניתן לגדל תפוחי אדמה לצריכה שנתית למשפחה שלמה).
מסיבות אלו בשנת 1650 היו כבר תפוחי האדמה הגידול הפחמימתי העיקרי של אירלנד, והחלו להחליף את החיטה כגידול עיקרי במקומות אחרים באירופה, בשמשם כמזון לאדם ולבהמה גם יחד.
האזכור הראשון של תפוחי אדמה בצפון אמריקה מגיע מן המתיישבים האיריים בלונדונדרי, ניו המפשייר, ב-1719.
תפוח האדמה מקושר כיום אסוציאטיבית עם אירלנד, אך ההיסטוריה הקדומה שלו לוטה בערפל.
לפי השערה אחת, נסחפו תפוחי אדמה לחוף האירי מגליאונים טבועים של הארמדה הספרדית (1588).
לפי סיפור אחר, אחראי לכך סר וולטר ראלי: הוא מימן משלחות טרנס-אטלנטיות, שלפחות אחת מהן עגנה בסמרוויק, מחוז קרי, באוקטובר 1587. עם זאת, אין רישומים על הזנים הבוטניים שנשאה אותה ספינה או על שגשוגם באירלנד.
לפי סיפורים אחרים, סר וולטר סקוט שתל את תפוח האדמה הראשון באחוזתו ליד קורק.
מקור מ-1699 (מאה שנה לאחר האירוע) מספר: "תפוח האדמה...
הובא מווירג'יניה על ידי סר וולטר ראלי, והוא עצר באירלנד, חלק מהצמחים נשתל שם, היכן שהם שגשגו יפה ולמטרה טובה, כי בשלוש מלחמות עוקבות, כשכל הדגן מעל פני הקרקע הושמד, זה תמך בהם.
כי החיילים לא יכלו לשרשם, לולא חפרו את כל האדמה בה גודלו, וכמעט סיננו אותה.".
תפוח האדמה היה פופולרי באירלנד עקב תפוקתו הגבוהה ליחידת שטח.
בעלי אחוזות אנגליים עודדו את אריסיהם לגדל תפוחי אדמה ולשחרר בכך קרקעות לגידול חיטה.
התלות במקור מזון יחיד זה, ששימש גם מאכל לחיות משק, גרמה בשנות ה-40 של המאה ה-19 לרעב הגדול באירלנד, כאשר מחלת הכימשון פגעה בתפוחי האדמה, ובעטיו נספו למעלה מחצי מיליון אירים ומיליונים הגרו מארצם.
במאה ה-17 התמצב תפוח האדמה כמזונם העמילני של העניים, אף כי מצב זה השתנה בהדרגה עד כי בסוף המאה ה-18 הפך תפוח האדמה לפופולרי בצרפת, הודות להמלצתו של הרוקח אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה, שהתוודע בשבי הפרוסי במלחמת שבע השנים לשורש המזין.
"פרמנטייה" נעשה בצרפת לשם נרדף לתפוחי אדמה, ומאכלים לא מעטים קרויים על שמו, כגון המרק "פוטאז' פרמנטייה".
ברוסיה נתקלו תפוחי האדמה בחשד ונקראו "תפוחי השטן", בגלל מסורות עממיות הקשורות לדברים שהגיעו מתחת לאדמה או היו קשורים בעפר.
תפוח אדמה מגיב היטב לתנאי אקלים ממוזגים ולכן בארצות צפוניות (אירופה וצפון אמריקה) הוא גידול קייצי בעוד שבארץ ישראל הוא גידול של עונת החורף והאביב.
מבחינה פיזיולוגית צמח תפוח האדמה מגיב לאורך יום ולטמפרטורה כשההתבטאות בגידול היא שילוב של שני המרכיבים האקלימיים האמורים בתוספת השפעתו הספציפית של הזן.
מורכבות זו משפיעה על קביעת הזן ומועד הזריעה באזורי הגידול השונים.
תגובת תפוחי אדמה לתנאי אקלים
השפעת אורך יום על התפתחות תפוחי אדמה
יום קצר מעודד התפתחות סטולונים בעוד יום ארוך מעודד התפתחות נוף.
לכן, כשזורעים תפוחי אדמה בחורף, בו היום קצר, תחל התפתחות הפקעות מיד עם ההצצה בעוד שנוף הצמחים יתפתח בהמשך.
מאידך כשזורעים תפוחי אדמה בקיץ, בו היום ארוך, יתפתח נוף הצמחים קודם והסטולונים והפקעות ייווצרו בהמשך.
תופעה זו גורמת להבדלים ביבולים בין תפוחי אדמה שנזרעים בעונות שונות וגם משפיעה על אופי הגידול.
בישראל - הגידול הוא גידול ביום קצר, בעוד שבאירופה, גידול ביום ארוך.
לטמפרטורה בה גדלים תפוחי האדמה השפעה על אופי הגידול: טמפרטורה גבוהה תעודד התפתחות בתוך הקרקע- התפתחות סטולונים בעוד טמפרטורה נמוכה תעודד התפתחות נוף.
זריעת תפוחי אדמה בעונה החמה - ביום ארוך עשויה לגרום ליצירת נוף גבוה שעשוי להגיע לגובה 1 מטר ויותר בעוד שהקרקע תיוותר ריקה מפקעות או עם פקעות זעירות שמשמעו יבול נמוך.
זריעה בחורף בתקופה קרה תיצור צמח מנונס עם הרבה פקעות שגם כאן תהינה קטנות עקב חוסר שטח מטמיע מספיק שמאפשר אספקת מוטמעים למילוי הפקעות.
הגשם נדרש על מנת לספק את המים להם נדרש הגידול, מאידך רטיבות על נוף הצמחים תעודד התפתחות מחלות נוף הנגרמות על ידי פטריות או חיידקים.
ולכן יש להתאים גם את עונת הזריעה למשטר הגשמים השורר באזור ולהימנע מלזרוע בעונות גשומות מאוד שבהן קשה לטפל בחומרים מורשים בחקלאות הרגילה.
בחקלאות האורגנית, עקב מגבלות על שימוש בחומרי הדברה, יש להיזהר עוד יותר בבחירת מועד הזריעה ואזור הזריעה המיועד.
כיום קיימים בעולם כ-5,000 זנים של תפוחי אדמה.
יש תפוחי אדמה חומים, צהובים, ורודים וסגולים (הקרויים לעיתים כחולים).
תוכם עשוי להיות לבן או דומה לקליפתם.
תפוחי אדמה גדולים יותר ניתנים לאחסון לזמן ארוך יותר.
זני תפוחי האדמה נבדלים בעמידותם לתהליכי עיבוד שונים.
יש שיחזיקו מעמד בצורה הקרובה למקורית תחת הרתחה, יש שישמרו על צורתם רק באפייה, יש שטעמם משופר כשהם נצלים בתנור, יש שמתאימים לסלט (זנים כאלה הם בדרך כלל קשיחים ומזכירים שעווה כאשר מרתיחים אותם) ויש אשר במחייה יוצרים מחית אחידה (פירה), ללא סיבים או גושים.
צמח תפוח האדמה גדל נמוך, תפוח האדמה הוא צמח חד שנתי החי וגדל רק בעונה אחת ויש לו פרחים לבנים בעלי עלי צהוב.
הוא מתאים לאקלים קר וגשום, כמו בלארוס, פולין, גרמניה ורוסיה, אך הוא מסתגל בקלות, וניתן לגדלו לייצור גם באקלים ממוזג.
ניצנים הקרויים "עיניים" מופיעים על פניהן של קני תפוח האדמה.
מכיוון שזנים שונים של תפוח אדמה לא מפיקים זרעים (פרחיהם עקרים), מרבים את תפוח האדמה על ידי שתילת חתיכות של פקעות קיימות, שנחתכו כך שיכילו לפחות "עין" אחת בכל חתיכה.
תפוחי אדמה, באופן כללי, רגישים למספר גדול יחסית של מחלות ונגיפים.
מגוון הטיפולים במניעת מחלות תפוחי אדמה הוא גדול מאוד, ונע ממגוון גדול של חומרי הדברה, חיטוי באדים (fumigation), חיטוי בשמש, ושיטות אורגניות שונות.
ישראל היא מן המובילות בעולם בחקר שיטות מתקדמות לטיפולים אלו.
שטחי גידול תפוחי האדמה בישראל משתרעים על כ-135,000 דונם.
לפי דו"ח משרד החקלאות, מצב ייצור תפוחי האדמה בישראל יציב יחסית, כ-600 אלף טון בשנה, מזה כ-220 אלף טון לייצוא, כ-280 אלף טון לשוק המקומי וכ-70 אלף טון כחומר גלם לתעשייה.
בישראל מקובל לדבר על שתי עונות גידול: עונת הסתיו הנזרעת בדרך כלל בחודשים ספטמבר-נובמבר ותוצרתה, הנאספת בין דצמבר לאפריל, מיועדת ליצוא ולשיווק מיידי בשוק המקומי, ועונת האביב הנזרעת בדרך כלל בחודשים דצמבר וינואר ותוצרתה, הנאספת במאי וביוני, מיועדת כולה לשוק המקומי.
מחודש יולי ועד דצמבר מקבל השוק המקומי תוצרת ישראלית מעונת האביב שהושמה בקירור.
בישראל תפוח האדמה הוא ירק בסיסי שנצרך בכמויות גדולות יחסית על ידי רוב משקי הבית.
צריכת תפוחי האדמה לנפש בישראל עומדת על כ-45 קילוגרם לשנה.
זו צריכה נמוכה בהשוואה לאירופה, שם הצריכה נעה בין 70 ל-120 קילוגרם לנפש בשנה.
הסיבה לכך היא בעיקר מוצרים מתחרים, כמו אורז ופסטה.
השוק המקומי צורך מספר מועט יחסית של זנים.
נכון ל-2018, חמשת הזנים השכיחים ביותר ברשתות השיווק בישראל בעלי קליפה אדומה הם: דזירה, קנברה, רודאו, מוצארט ורוזנה, ו-5 הזנים בעלי קליפה לבנה השכיחים ביותר הם: סיפרה, מונדיאל, וינסטון, ואלור, וויואלדי.
אולם, חלים שינויים מתמידים בהיקפי המזרע והשיווק של הזנים השונים.
השפעת שינוי האקלים על יבול תפוחי האדמה העולמי
על פי מחקר של חוקרים מאוניברסיטת פלורידה, שפורסם בשנת 2017, בו נבדקה ההשפעה הצפויה של שינוי האקלים העולמי על יבול תפוחי האדמה עד סוף המאה הנוכחית, נמצא ששינוי האקלים עלול להביא לירידה ביבולים בקווי רוחב שונים.
מחקר זה בדק את ההשפעה לעליה הצפויה בטמפרטורות ובריכוזי הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה על יבול זני תפוחי אדמה שונים בתנאי גידול שונים ובמקומות שונים בעולם, ותוצאותיו מראות שעד שנת 2055 צפויה ירידה של כ־6-2 אחוזים ביבול תפוחי האדמה, ואילו בשנת 2085 צפויה ירידה של 2–26 אחוז ביבול.
תפוז אנשים הוא אתר קהילות ופורומים ישראלי.
בעבר הפעיל האתר שירותים נוספים, כולל אתר היכרויות, מסחר אלקטרוני, מיקרו-בלוגינג, שירות שיתוף וידאו באינטרנט ועוד.
בשיאו (בשנת 2007) היה בין חמשת האתרים הפופולריים בישראל.
מאז אוקטובר 2021 האתר נמצא בבעלות אתר "ביזפורטל".
האתר הוקם בשנת 1996 על ידי חברת "אשנב לאינטרנט" של האחים שי גיסין ועופר שלמה גיסין.
תחילתו הייתה כאינדקס אתרי אינטרנט בעברית בלבד.
לקראת סוף שנת 1998 נמכרו 50% ממניות מהאתר לחברת "זן מדיה", שהייתה בבעלותם של גלעד בימן וניר לוטן תמורת של 70 אלף דולר אמריקאי.
במרץ 1999 השלימה חברת "זן מדיה" את רכישת מלוא הבעלות תמורת 400 אלף דולר, ובהמשך אותה שנה נכנסה להשקעה ב"תפוז" קבוצת "מבטח שמיר אחזקות" ו"קבוצת סמוראי".
ביולי 1999 הרחיב האתר את תחום פעילותו מאינדקס אתרים בודד, לאתר מבוסס תוכן גולשים המכיל פורומים וצ'אט עם מערכת הרשמה והתחברות לאתר.
משרדי האתר היו ממוקמים באותה תקופה בווילה בסביון.
במרץ 2000, בשיא בועת הדוט-קום, בעלי קבוצת "תפוז", ניר לוטן וגילי בימן תכננו להנפיק את חברת "תפוז שער האינטרנט הישראלי בע"מ" מפעילת אתר תפוז ב לפי שווי של 200 מיליון שקל, דחו הצעה של חברת סלקום לרכוש את האתר.
וגררו חשיפה רבה בעיתונות כסמל לבועת האינטרנט דאז.
ההנפקה לא יצאה לפועל, ולאחר כשנה נקלעו האתר ובעליו לקשיים כספיים.
בינואר 2001 נמכר האתר תמורת 450 אלף דולר במזומן, לחברת "סאני.
קום" חברת בת של קבוצת "סאני אלקטרוניקה", שהייתה בבעלות איש העסקים אילן בן דב.
במסגרת הרכישה התמזג אתר "תפוז" עם פורטל האינטרנט "אחלה", שהיה בבעלות חברת "סאני.
פורטל "אחלה" נסגר אחר כך, והאינדקס שכלל שולב באתר "תפוז".
תוכניתו של בן דב הייתה לשלב את "תפוז" ביצירת יישומים ותוכן סלולרי לחברה המשותפת של סאני ופלאפון – "gonext".
במאי 2000 השיק פורטל תפוז מערכת פרסום חדשה המשתמשת בטכנולוגית .
באוגוסט 2000 מוזג לתפוז צ'אט ה-iCity.
בספטמבר 2000 אתר תפוז בשיתוף רשת סטימצקי, השיקו את אתר ibooks למכירת ספרים דרך האינטרנט.
שותפות זו נמשכה עד שנת 2007 בה פתחה רשת סטימצקי אתר עצמאי משלה.
בתחילת שנת 2001 החל איחוד האתרים וואלה-IOL ואליאב צירף לשורותיו את מנהלות הפורומים של IOL שפוטרו, נטע זילברג (מנהלת תחום הקהילות בתפוז) ונורית גזית (מנהלת הקהילות בגו-נקסט) דאז.
תפוז החלו בשדרוג מערכות הפורומים, ואף היו הראשונים לאפשר צפייה בהודעות באותו עמוד מבלי לעבור לעמוד אחר, אופציה שהפכה מאז לנפוצה גם באתרים אחרים.
בפברואר 2002, שינתה "תפוז" את שמה ל"תפוז אנשים", כחלק מהליך של מיתוג מחדש וזאת כדי להדגיש את עצם היות הגולשים מרכז האתר, לדברי המנכ"ל דאז.
בנוסף עוצב סט אמוג'י ייחודי לאתר בדמויות תפוז ע"י גל ממליה ואורן פייט שהפך למזוהה עם הפורטל.
ביולי 2003 הושקה באתר מערכת הבלוגיה, שירות שאיפשר פתיחת בלוג אישי באתר תפוז.
בינואר 2004 הועלה שירות "BlogTV" שאיפשר לכל גולש לשדר תוכנית שידור משלו.
השירות גרר חשיפה תקשורתית רבה, בעיקר בזכות שידורי הסקס, הכדורגל (בחסות ספורט 5) והחשיפות האישיות של הגולשים ששידרו.
במקביל להשקת BlogTV, הושק גם צ'אט המצלמות "Chat TV".
במאי 2004 הושק שירות "תפוז קומונות" בשיתוף עם חברת "פרטנר תקשורת", שמאפשר לגולשים לפתוח קומונה (פורום קהילתי קטן בניהול המשתמש) משלהם.
בסוף 2004 הועלתה שוב האפשרות של הנפקת אתר תפוז באמצעות חברת "תפוז אנשים בע"מ" בבורסה, לאחר שאת השנה סיימה עם הכנסות של 13.9 מיליון שקל ורווח נקי של 1.6 מיליון שקל, אך בסופו של דבר גם ניסיון הנפקה זה לא יצא לפועל.
החברה הונפקה לבסוף בבורסת תל אביב במרץ 2006, וגייסה 27 מיליון שקל לפי שווי שוק של 80 מיליון שקל.
ביולי 2006, השיקה תפוז את אתר קטעי הווידאו "FLIX".
האתר אפשר לגולשים להעלות קטעי וידאו ולנהל מאגר סרטונים הניתנים לצפייה, תגובה ודירוג על ידי שאר הגולשים.
באוקטובר 2006 התעוררה סערה בקרב חברי הקהילות בתפוז לאור שינוי בתקנון.
גל המחאות גרם להנהלת הפורומים לצאת בהבהרה כי גם בעתיד לא ייפגעו זכויות היוצרים של הגולשים בפורומים, וכי התקנון החדש נוגע בעיקר לזכותו של אתר "תפוז אנשים" למכור תוכני בלוג TV ובלוגים.
בפברואר 2007, החלה "תפוז" להציעה תשלום לבלוגרים בעבור התוכן לפי כמות הצפיות בבלוג.
ביוני 2009 החלו תפוז ו"ביזפורטל" בשיתוף פעולה במסגרתו עלו באתר ביזפורטל הפורומים הכלכליים של תפוז שלקחה עליהם חסות.
כמו כן, עלו תוכני חדשות הכלכלה של אתר ביזפורטל באתר תפוז.
בספטמבר 2013 נמכר אתר תפוז אנשים (כולל "flix" ו"דף הבית הראשון שלי") לחברת קו מנחה מדיה (מקימת Bizportal) בסכום של 4.3 מיליון ש"ח, והחברה הבורסאית שבעבר הפעילה את האתר שינתה את שמה ל"יוזר טרנד".
במרץ 2017 נמכר אתר תפוז אנשים (כולל "flix") לחברת אורנג' הולדינגס בתמורה ל-1.5 מיליון ש"ח
ביוני 2020 הושק האתר במתכונת מחודשת עקב חוסר היכולת לתמוך במערכת הישנה.
פלטפורמת flix לא הועברה לאתר החדש.
באוקטובר 2021 רכש האתר "ביזפורטל" את "תפוז אנשים" מידי "אורנג' הולדינגס", בעסקה שמוערכת בסכום של בין חצי מיליון למיליון שקל.
בתפוז כ-1,200 פורומים בנושאים שונים.
מנהלי הפורומים הם גולשים מתנדבים מעל גיל 16 אשר נבחרו על ידי תפוז.
הפורומים של תפוז נפתחים רק לאחר שהוכחה דרישה ופעילות לנושא מסוים.
מכיוון שלא כל אחד יכול לפתוח ולנהל פורום - תפוז פתחה אופציה לפורום אישי שאפשר לפתוח ללא ההליך המלא המכונה "קומונה".
כל גולש בתפוז זכאי לפתוח באמצעות חשבון המשתמש שלו קומונה משלו שהוא יכול לעשות בה כרצונו.
המשתמש רשאי לקבוע את הנושא ולנהל את התוכן ואת המתרחש בה.
לקראת סוף שנת 2009, החלו תפוז לשתף פעולה עם אתר Mako (שבבעלות שידורי קשת), ובמסגרתו הופיעו הפורומים של תפוז באתר Mako במיתוג משותף.
בעבר היו לתפוז אנשים שלושה אתרי היכרויות, אך מאז 2009 אין ברשותה אתרי הכרויות כלשהם.
אתר ההיכרויות הראשון שלה היה בשם Duet בשיתוף חברת גלסופט בע"מ.
האתר הזה נסגר ונפתח במקומו אתר אחר בשם Dating.
בין החידושים של האתר היו היכרויות טלפוניות בה כל חבר באתר קיבל תא קולי אישי מוגן בסיסמה להשארת הודעות.
ביולי 2006 רכשה חברת תפוז שליש מאתר ההיכרויות "כפיות".
בנוסף לכך אתר כפיות סיפק לערוץ 2 זוגות רווקים לצורך תוכנית חדשה בשם "מבחן הזוגיות" ושילם עבור החסות, במקביל לתוכנית נפתח על כך פורום בתפוז.
אתר התוכנית היה בחסות חברת בזק.
הבלוגיה היא מערכת הבלוגים של "תפוז".
היא מהגדולות במערכות הבלוגים הישראליות.
מערכת הבלוגים של תפוז קמה ביולי 2003, ובראשיתה הייתה פשוטה יחסית.
ביולי 2005 עברה מערכת הבלוגים שדרוג מאסיבי.
המערכת כונתה מעתה הבלוגיה ונבנה עבורה פורטל דינאמי במטרה להתחרות ב"ישראבלוג", קהילת הבלוגים הוותיקה.
אחת האפשרויות שהוצעה בתפוז היא העברת הבלוג מישראבלוג לתפוז, אפשרות שגררה תגובה חריפה וחסימת האפשרות מצד נענע, שבבעלותה אתר "ישראבלוג".
בפברואר 2007 הכריזו בעלי האתר תפוז על תקדים בעולם הבלוגים בישראל: תשלום לבלוגרים עבור רשומות (פוסט, תוכן) שהם מפרסמים (8 ש"ח עבור 1,000 צפיות), כלומר על הרווח שהם יוצרים לבעלי האתר דרך הפרסומות שמופיעות בבלוג ובתפוז כולו.
את הכסף יוכלו לקבל הבלוגרים כאשר כבר צברו לפחות 80 ש"ח - כלומר כעשרת אלפים צפיות ומעלה.
באוגוסט 2015, הופסק מודל התשלום עבור הבלוגרים.
ב-2009 הכריזה הנהלת הבלוגיה בתפוז כי הבלוגיה צפוי לעבור שינויים.
שינויים אלה יכללו שינוי מראו הגרפי של הבלוג, שינוי פני דף הנהלת הבלוג וגם אפשרויות חדשות כמו: הוספת סקריפטים ב-HTML (לא כולל JavaScript מסיבות אבטחה שונות).
פליקס היה אתר שיתוף וידאו באינטרנט שהוקם על ידי "תפוז" בשנת 2006, בכתובת Flix.co.il.
האתר החל כמעין גרסה ישראלית ל-YouTube, וכשלושה חודשים לאחר יום השקתו כבר הכיל למעלה מ-12,000 קטעי וידאו.
אחר כך המשיך והתפתח ונוספו בו פינות, ערוצים, מצעדים ותחרויות נושאות פרסים כספיים.
בנוסף תמך בהפקת תוכן מקורי.
בשנים הראשונות לפעילותו היה אתר שיתוף הווידאו הפופולרי בישראל.
BlogTV נוסד בינואר 2004 כבלוג ששילב צ'אט, מצלמה ומיקרופון.
האדם המשדר ניהל חדר תוכן משלו בעזרת המצלמה, בטכנולוגיית אדובי פלאש, תוך כדי דיבור עם הגולשים בחדר.
גם אורחים בחדר יכלו להפעיל את מצלמתם, באישור מנהל החדר.
בלוגTV מבוגרים שודר בלילה, בין השעות 22:00–06:00 ושודרו בו תכנים מיניים, חלקם בוטים.
הכניסה לבלוגTV מבוגרים הותרה מגיל 18 ומעלה.
ב-BlogTV הונהגה מדיניות חובת חשיפת פנים בשידורי הלייב.
כמו כן, ניתנו מצלמות רשת חדישות חינם לשדרנים מובילים על מנת שיוכלו לשדר באופן איכותי יותר.
בפברואר 2006, נכנסה BlogTV לשוק הסלולר כאשר פיתחה אפליקציה המאפשרת לבעלי טלפון סלולרי מסוג דור 3 לשדר תוכנית וידאו באתרה.
אפליקציה זו זכתה במקום הראשון בקטגוריית מוצר הווידאו הסלולרי הטוב ביותר במסגרת התחרות השנתית של הכנס 3GSM World Congress שהתקיימה בברצלונה.
במאי אותה שנה זכתה שוב, הפעם בפרס ה-Trend Leader במסגרת תחרות התוכן הסלולרי Global mobile content awards שהתקיימה בסיאול, קוריאה הדרומית.
במאי 2006 פוצלה פעילות שידורי BlogTV לחברת בת פרטית בעלת אותו שם כשמלוא מניותיה מוחזקות על ידי תפוז.
גיל בול מונה למנכ"ל החברה החדשה והיה אחראי על פעילותה בשוק הבינלאומי.
במאי 2007 הועלה לרשת אתר BlogTV העולמי בייסודו של גיל אשר התפטר יום לפני עלייתה.
בדצמבר 2008 חברת BlogTV פורקה, ופעילות שידורי הווידאו שלה מוזגה לחברת תפוז.
ביולי 2006 הוקם BlogTV קנדה, בשיתוף חברת Alliance Atlantis.
בספטמבר 2007 שתי החברות סיימו את ההתקשרות ביניהם.
בינואר 2008 החלה BlogTV בשיתוף פעולה עם חברת ICQ שבמסגרתו ICQ קידמה את אתר בלוגTV ותכניו במוצרי הפרסום ובתוכנת המסרים המיידים שלה שבשוק הרוסי.
ואילו BlogTV קידמה את ICQ באתר הבית שלה.
במרץ 2008 מונה גיא אליאב למנכ"ל החברה.
בדצמבר 2008 החליט לפרוש ואורן לוי מונה להחליפו.
ביולי 2008 מונה שי שילר ליושב ראש דירקטוריון החברה.
באמצע שנת 2011 נסגר בלוגTV הישראלי, כאשר משתמשיו עברו בחלקם ל-BlogTV העולמי.
ביוני 2011 נמכרה BlogTV למייסדה אורן תמורת דולר אחד, שמכר אותה מכר במרץ 2013 לחברת YouNow האמריקאית תמורת סכום לא ידוע.
כשבועיים לאחר המכירה האתר נסגר.
במדינת ישראל היה נקרא גם בשמות "אפל'ה", "בומבל'ה", "גידיאלה","אמבר" ו"חלוצ'ה".
תפוחים מסוכרים נמכרים כחטיף בירידים, פסטיבלים ומסיבות.
במדינות המערב הם חטיף מסורתי בפסטיבלי סתיו, למשל בעת ליל כל הקדושים, מכיוון שמועד החג הוא בסופה של עונת קטיף התפוחים.
קוֹלְבּ היה הממציא של התפוח המסוכר.
קולב, יצרן ממתקים מניוארק, ערך ב-1908 בחנות הממתקים שלו ניסויים שונים עם ממתק קינמון אדום, ובאחד מהם טבל תפוחים לתוך הסירופ.
הוא הציג אותם בחלון הראווה של החנות ומכר את כולם, ובהמשך מכר אלפי תפוחים מסוכרים בשנה.
בעשורים הבאים נפוצה מכירת התפוחים המסוכרים לאורך חוף ניו ג'רזי, במופעי קרקס, ובערך מסוף שנות ה-40 נמכרים התפוחים בחנויות ממתקים רבות בכל רחבי ארצות הברית.
תפוזי ג'אפה (Jaffa) הוא כינוי מקור שניתן לתפוזים מזן שמוטי תוצרת ארץ ישראל, ולאחר מכן תוצרת מדינת ישראל.
אזור הגידול המקורי והעיקרי של פרי ההדר היה יפו והייצוא דרך נמל יפו ומכאן שמו.
תפוזי ג'אפה מהזן השמוטי דומים לתפוזי ולנסיה, אך מתוקים קצת יותר ומכילים מעט גרעינים.
הפרי אליפטי, בעל קליפה עבה, מחוספסת ונוחה לקילוף.
הקיפה עמידה ובעלת ארומה ייחודית, המשמשת גם לייצור ליקר.
הזן עמיד יחסית לחום, הוא רגיש לקרה בהשוואה לזני הדר אחרים, ומעדיף אזורים מוגנים מכפור.
הבשלת הפרי מתרחשת באביב ובקיץ.
רוב הבוטנים סבורים שהשמוטי נוצר ממוטציה של זן הבלדי.
מאפייני הפרי עשויים להיות מושפעים מהקרקע והאקלים בהם הוא גדל, כולל אדמות יפו ההיסטוריות באזור דלתת נחל איילון, שהיו עשירות בדשן אורגני.
עם זאת, ראיות מדעיות ישירות התומכות בקשר זה מוגבלות, והקשר בין איכות הפרי לקרקע נשאר ברובו השערה היסטורית.
אדמות אלה היו פוריות ועשירות בחומרי הזנה אורגניים (במיוחד חנקן וזרחן), ככל הנראה מדישון אורגני מסורתי עשיר לאורך שנים, ברמה המקבילה לאדמות שקיבלו דישון כימי.
הדעה הבוטנית הרווחת היא כי זן השמוטי ג'אפה הוא מוטציה סומטית ספונטנית של הזן הבלדי, שנוצרה ככל הנראה באמצע המאה ה-19 באחד מפרדסי יפו.
עם זאת, קיימות גם תאוריות חלופיות ומחקרים גנטיים המציעים כי השמוטי יכול להיות תוצאה של הכלאה מינית ישנה יותר ולא רק מוטציה.
תפוזי השמוטי שגדלו בסביבות יפו שווקו עוד במחצית המאה ה-19 למדינות במזרח התיכון, ובהדרגה נודעו כ-Jaffa Oranges.
ערב מלחמת העולם הראשונה שווקו תפוזים בהיקף של 1.3 מיליון תיבות, כאשר הייצוא התרחב לאירופה, ובעיקר לבריטניה.
רוב המגדלים והסוחרים היו ערבים.
לאחר כיבוש האזור בידי הבריטים, ובמהלך שנות העשרים, חל גידול משמעותי בהיקף הפרדסים, כשגם מגדלים יהודים נכנסו לשוק זה.
בסוף תקופת המנדט, הייתה כמחצית משטחי הפרדסים באזור יפו, השרון והשפלה בבעלות ערבית ומחצית בבעלות יהודית, בעיקר במושבות כמו פתח תקווה ורחובות.
נראה שהשימוש הראשון בשם "תפוזי יפו" נעשה על ידי הטמפלרים במושבת שרונה.
דיני סימני המסחר הבריטיים שללו הגנה על ציון גאוגרפי, ולכן כל הפרדסנים והסוחרים (יהודים וערבים) יכלו לשווק את התפוזים תחת המותג, אולם רק תפוזים מסוג "שמוטי".
לאחר קום המדינה, השימוש במותג היה לגבי תפוזים מישראל, והפכו לסימן בולט של המדינה, ובמקביל, לסימן בולט של הפלסטינים לפרדסים שכבר לא היו בבעלותם.
המותג זכה להגנה משפטית רק לאחר קום המדינה, בשנת 1968, כאשר נרשם ככינוי מקור לפי חוק הגנת כינויי מקור, תשכ"ה-1965. בשנת 2005 סירב רשם כינויי המקור לחדש את ההגנה על הסימן, וזאת משום שהמועצה לשיווק פרי הדר נתנה רישיונות שימוש במותג למגדלים בדרום אפריקה וספרד.
החלטה זו התהפכה על ידי בית המשפט המחוזי, בשבתו כוועדת ערעורים.
במקור יוחד השימוש במותג לתפוזים מהזן "שמוטי", אך היום תחת המותג "ג'אפה" משווקים עשרות זני פרי הדר כתומים, ירוקים, צהובים ואקזוטיים.
רמת המודעות של הלקוח האירופי למותג היא עדיין גבוהה, על אף שמשקלו של פרי ההדר הישראלי בשוקי אירופה הוא נמוך.
לדוגמה: בצרפת, המודעות לפרי "ג'אפה" נפוצה ו-73% מהצרכנים אמרו שהם מוכנים לשלם תוספת מחיר של 10-20% עבור פרי זה בשל יתרונו האיכותי.
ב-2002 חתמה המועצה לשיווק פרי הדר על הסכם, לפיו קיבלה דרום אפריקה זיכיון לשיווק תפוזים ואשכוליות בבריטניה בעונת הקיץ תחת המותג "ג'אפה".
מכירת הזיכיון לשימוש במותג, הפכה אותו למקור הכנסה נוסף למגדלי ההדרים בישראל.
מאז נמכר המותג לגורמים נוספים בספרד, בדרום אמריקה ועוד, כך שכל תיבה שאינה יוצאת מישראל משלמת תמלוגים.
המותג המזוהה בעולם עם התפוז הארץ ישראלי לא איבד את ערכו למרות הירידה בריווחיות והצטמקותו של ענף הפרדסנות בישראל בשנות ה-70 ועוד יותר בשנות ה-90 של המאה העשרים.
המועצה לשיווק פרי הדר הגיעה להסכם שיתוף פעולה עם הקונצרן לוטה קורפוריישן על שיווק מוצרים תחת המותג "ג'אפה סוויטי" בטעם פומלית.
ההסכם גם קובע, כי הקונצרן היפני יפרסם את המותג "ג'אפה סוויטי" באמצעי התקשורת ובטלוויזיה ויפעל למניעת השימוש במותג על ידי חברות שאינן מורשות לכך.
לכבוד חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל הוצב מיצג "תפוזי ג'אפה" של המעצבת הדס איצקוביץ בשדרות ירושלים שביפו.
המועצה לשיווק פרי הדר פועלת באופן נרחב ויזום להגנת המוניטין של מותג "Jaffa" ברחבי העולם, מתוך הכרה בחשיבותו ההיסטורית והכלכלית.
במסגרת מאמצים אלו, המועצה רשמה 14 סימני מסחר שונים הקשורים למותג בכ-20 מדינות.
בנוסף למהלכי הגנת הקניין הרוחני, המועצה הציגה אסטרטגיה עסקית חדשה המאפשרת מתן זיכיונות שימוש במותג לגורמים מסחריים בינלאומיים.
מדיניות זו מאפשרת לגופים אלה להשתמש בשם Jaffa תמורת תשלום דמי שימוש (תמלוגים) ועמידה קפדנית בתנאי איכות מחייבים, תוך שמירה על העיקרון שפעילותם לא תתחרה בפרי ההדר הישראלי עצמו.
מהלך זה נועד לחזק את המותג ברמה העולמית, לשמר את המוניטין שלו, ולהרחיב את מקורות ההכנסה של המועצה והמגדלים בישראל.
בֶּרְגָמוֹט הוא תת-זן של עץ הנוצר מהכלאה של חושחש עם לימון מתוק.
זן זה קרוי גם תפוז ברגמוט, אם כי צבעו, צורתו וטעמו שונים מזה של התפוז הרגיל.
פרי העץ בעל ריח ריחני בולט, צורתו כשל אגס קטן, גונו ירוק וטעמו מר.
העץ גדל באופן טבעי בדרום מזרח אסיה.
הברגמוט מכיל רעלן בשם פסוראלן (הקיים גם בירקות ופירות שונים) אשר במריחתו על העור מגביר את רגישותו לשמש ומדרבן שיזוף ונמשים, כמו גם נזקי קרינה נלווים.
תמצית פסוראלן משמן הברגמוט שימשה כמדרבן שיזוף בשלהי המאה ה-20, טרם ההבנה של נזקי השמש ל-DNA בחשיפה ממושכת (בשנת 1996 הופסק השימוש בו מסיבות אלו).
כיום הברגמוט מגודל מסחרית בקלבריה, איטליה למטרות הפקת שמן ריחני מקליפתו.
שמן זה משמש לארומתרפיה, כתוסף בישום וכמו כן כתוסף מזון, למשל בתערובת תה ארל גריי.
הפרי אינו משווק למאכל, היות שטעמו מר וחומצי יותר מאשכולית.
במקומות מסוימים ביוון ובטורקיה משתמשים בפרי וקליפתו כבסיס לריבות, סירופים וליקרים שונים.
נפוץ מאד כתערובת בשמים, בשמים מפורסמים רבים מכילים רכיב ברגמוט.
כמו גם סבונים, שמפו ועוד.
ריחו נחשב לנעים ולמרגיע, ולכן פופולרי במוצרי ארומה.
השם האיטלקי ברגמוטה (bergamotta) נובע משיבוש לשוני של השם הטורקי ביי ארמדו (bey armudu) שמשמעותו "אגסו של הביי".
קיימת סברה כי מקור השם הוא במחוז ברגמו בצפון איטליה, שם נמכר השמן לראשונה אולם ככל הנראה סברה זו אינה נכונה.
אקלים האזור הקר אינו מתאים לגידולו; מקום גידולו הנוכחי הוא בצידה השני של איטליה, על חוף הים התיכון במחוז קלבריה (קצהו של "המגף").
תפוזינה היא פרי הדר שנוצר מהכלאה של טנז'רינה (Citrus tangerina) ופומלו או אשכולית.
גודל התפוזינה הוא כשל התפוז, אך יש בו יותר מיץ מאשר בתפוז, קליפתו דקה יותר והוא מתוק יותר.
לתפוזינה צורת כדור כאשר על ראשה בליטה.
למין זה שני זנים עיקריים, אורלנדו ומינאולה.
אורלנדו - זהו המין הראשון שהוכלא.
הוא פותח על ידי ה-USDA בשנת 1911 והוא גדל בעיקר בקליפורניה ואריזונה שבארצות הברית.
מינאולה - מין זה נוצר ב-1931 על ידי ה-USDA מהכלאה של חצי טנז'רינה מזן דאנקי (Dancy tangerine) וחצי אשכולית מזן דאנקן (Duncan grapefruit).
הוא נקרא על שם העיר מינאולה (Minneola) שבפלורידה.
זהו המין הנפוץ בעולם והוא גדל בעיקר בפלורידה ובישראל.
טבילה של תפוח בדבש היא מנהג יהודי שמקורו ביהדות אשכנז.
בסדר ליל ראש השנה נוהגים לטבול תפוח בדבש ולומר .
מנהג זה מבטא את התקווה שהשנה החדשה תהיה "מתוקה" (מטאפורית, כלומר טובה).
תפוח בדבש הוא מסמלי ראש השנה.
יעקב בעל הטורים, בספרו אורח חיים תקפ"ג: א' כתב:
במחזור ויטרי, בהלכות ראש השנה שכ"ג:א'
המנהג נזכר לראשונה בכתבי המהרי"ל (במפנה המאה ה-15), שבהם נאמר: .
לדעתו הברכה על התפוח היא עיקרו של המנהג.
רק בסוף תקופת הראשונים אוחד בקרב יהדות אשכנז המנהג של אכילת הדבש עם מנהג אכילת התפוח למנהג של אכילת תפוח בדבש, שהתפשט לרבות מקהילות ישראל גם במקומות אחרים.
בעקבות מנהג זה התפשט הנוהג לאכול עוגת דבש במהלך החג.
רבי לוי יצחק שניאורסון ביאר את המשפט שאומרים עם זה, "שנה טובה ומתוקה", טובה מסמל את החסדים שיבואו עלינו, מתוקה מסמלת את הדינים והגבורות שיתהפכו אף הם לטובה ויתמתקו - שיהיו מתוקים.
לפי רבי צדוק הכהן מלובלין, התפוח והדבש מרמזים ל"נעשה ונשמע": התפוח מסמל את ה'נעשה', כלומר את קבלת עול המצוות בגלל הציווי האלוהי עוד לפני שנשמעו, כדברי רבי חמא בר חנינא: , והדבש מסמל את ה'נשמע', כלומר הבנת דברי התורה והמשמעות שלהם.
אכילת התפוח בדבש והבקשה שתתחדש שנה טובה ומתוקה מביעים את השאיפה שדברי התורה יהיו ערבים ומובנים.
תפוח הפילים (שם מדעי: Limonia acidissima), הוא מין של עץ פרי נשיר במשפחת הפיגמיים מוצאו מהודו.
עץ תפוח הפילים גדל לגובה 9 מטרים, קליפתו מחוספסת והענפים מעוטרים בקוצים.
העלים קטנים וצבעם ירוק כהה ובעת הלבלוב העלים בצבע אדום כהה.
הפרי בגודל רימון בצבע חום עם קליפה קשה בקוטר 1-2 סנטימטר.
נדרש שימוש בפטיש או אבן כדי לפצח את הקליפה.
ציפת הפרי מתוקה רכה בצבע חום ובעלת זרעים לבנים קטנים.
מקורו של פרי הפילים מהודו אך הוא נפוץ גם בסרי לנקה, פקיסטן, בנגלדש, תאילנד, אינדונזיה, ואזורים שונים בהודו סין.
פרי הפילים נאכל טרי משמש להכנת משקאות וגלידות.
הזרעים מכילים חומצות שומן בלתי רוויות.
גזע העץ משמש בבניה ופיסול.
תַפוּח היא עיירה פלסטינית בנפת חברון, כשמונה ק"מ מערבית לחברון, בגובה של כ-800 מ' מעל פני הים.
העיירה גובלת במזרח עם העיר חברון, בצפון עם בית כאחיל, ומדרום ממוקמת דורה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 2017 גרו ביישוב 15,800 תושבים.
מספר חוקרים הציעו לזהות את תפוח עם היישוב המקראי בית תפוח, שמוזכר בספר יהושע (ט"ו, נ"ג) במסגרת רשימת ערי יהודה, בסמוך ליישובים אחרים שזוהו באזור.
הכפר תפוח יושב על תל קדום.
חלק מבתיו בנויים על גבי יסודות קדומים ועושים שימוש משני באבנים עתיקות.
בסמוך למעין ביר אל-מלח, השוכן מדרום לכפר, נמצאו חרסים מתקופת הברזל II, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, ימי הביניים ומהתקופה העות'מאנית (משתי האחרונות נמצאה כמות מרובה).
על הטרסה העליונה מצפון לכפר נמצאו חרסים בודדים מתקופה הביזנטית, ולצידם כמות מרובה של חרסים מימי הביניים ומהתקופה העות'מאנית.
באזור הכפר התגלו שרידים של דרך קדומה, באר, בורות מים, וחציבה בסלע.
בסמוך לדרך המקיפה את הכפר מצידו הדרום-מזרחי, ישנן מערות קבורה קדומות, ולידן נתגלו חרסים מהתקופה הרומית.
ב-1838, בתקופה העות'מאנית המאוחרת, תיאר אדוארד רובינסון את תפוח ככפר מוסלמי, הממוקם צפונית לחברון וממערב לדרך מירושלים.
בשנת 1863 ביקר במקום ויקטור גרן, ומצא כי בכפר יש 400 תושבים.
הוא ציין כי כמה בתים נראו עתיקים, וכי העיירה שהכפר נבנה על גבי חורבותיה הייתה מוקפת בעבר בחומה מאבני גזית, שחלקים מסוימים שרדו ממנה.
בנוסף, על מדרוני ההר עליו יושב הכפר, בהם זיתים בני מאות שנים, הוא מצא בורות מים ומרתפים חצובים בסלע.
בשנת 1883 תיאר "סקר ארץ-ישראל המערבית" את תפוח, כ"כפר עתיק, העומד בראש רכס גבוה, כשמצפונו המדרונות התלולים של ואדי קדיר, בהם עצי זית השייכים לכפר.
בכפר עוברת דרך כפרית עתיקה, וממשיכה לאורך המישור ממערב, ומיד יורדת אל הרכס.
יש באר ממערב לכפר, בורות מים, מערות וחציבה.
מסביב לכפר יש כרמים, ומעיינות טובים בעמק שממערב."
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר היישוב לשליטה ירדנית.
אחרי מלחמת ששת הימים ב-1967 עברה תפוח לשליטה ישראלית.
בעקבות הסכם אוסלו ב' ב-1995 עבר היישוב לשטח A שבשליטת הרשות הפלסטינית.
ברשימת כפרים העות'מאנית משנת 1870 נמנו 54 בתים, ואוכלוסייה של 161 נפש.
בסקר הכפרים בשנת 1945 נמצא ששטח הכפר היה 12,103 דונם, מתוכם: 1,073 דונם, היו מטעים ואדמות מושקות, 3,543 של גידולי דגנים, ועל 31 דונם היה בנוי הכפר.
יתר האדמות כ 7,500 דונם לא עובדו.
לצורך בניית גדר ההפרדה הופקעו מהכפר כ-450 דונם.
הגדר יצרה מצב שבו 11 בתי אב הופרדו מהכפר וחלק מהאדמות של החקלאים נמצאות מעבר לגדר.
מ-1998, העיירה מחוברת לרשות המים הפלסטינית.
בנוסף יש ברשות התושבים בורות מים פרטיים, וכן מים מכמה מעיינות, בעיקר לחקלאות.
משנת 1987 היישוב מחובר לרשת החשמל.
אין בכפר רשת ביוב ורוב התושבים משתמשים בבורות ספיגה.
תפוח הוורד (שם מדעי: Syzygium jambos; שמות נוספים: ג'מבו ותפוח המים)הוא עץ טרופי וירוק-עד ממשפחת ההדסיים.
מין זה בעל ענפים בכותיים ומשתפלים, עלווה ירוקה-כהה וארוכה ולבלוב ורוד-סגלגל.
לתפוח הוורד אין קשר לתפוח, טעמו מזכיר את טעם הוורד ומשם קיבל את שמו.
מקור הצמח הוא בדרום-מזרח אסיה.
בתפוח הוורד נאכל רק את החלק הצהוב בפרי שהוא בעצם שכבה דקה.
תפוח ורד הוא עץ מרשים בענפיו הבכותיים המשתפלים, הלבלוב הורוד-סגלגל, ועליו הארוכים והכהים.
הוא ירוק כל השנה ויכול גם להיות מעוצב כשיח עם שמלת עלים וגם כעץ קטן וזקוף.
גודל העץ הוא בין 1.5 ל-7 מטרים (מומלץ לשמור עליו בגובה של לא יותר מ-4 מטר).
העץ אינו נוטה לפתח ענפים צידיים מרובים אלא אם מעודדים אותו.
הוא יכול להיות מעוצב כשיח או כעץ קטן זקוף.
שורשי העץ אינם אגרסיביים במיוחד ולא גורמים לנזק.
פרחי תפוח הורד הם בדרך כלל גדולים וצבעם לבן.
צבע הפרי צהבהב עם לחי אדומה.
גודל הפרי הוא כגודל ביצה, טעמו מתוק וניחוחו מזכיר ורדים.
על מנת לגדל את תפוח הוורד בזריעה יש להקפיד על מספר תנאים: לפני הזריעה יש לאחסן את הזרעים במקום יבש ולא קר, צריך לחכות לתחילת האביב - חורף, מומלץ לזרוע בעומק של 3 ס"מ ולשמור על מרחק של לפחות מטר מכל עץ אחר ומומלץ לגדלו באקלים טרופי חמים.
זרעי תפוח הורד צורכים השקיה מרובה כדי לגדול.
זמן הנביטה לתפוח הורד הוא כחודש .
מומלץ להשקות יותר בתקופת הפרי ובימים חמים.
תפוח הורד אוהב מים וככל שמשקים אותו יותר בתקופת הפרי כך הפרי יותר עסיסי.
כאשר העץ בן 4 שנים מומלץ להשקות אותו בכ10 עד 13 ליטר מים ליום.
חובה שהצמח יהיה חשוף לשמש מלאה.
תאריך פריחתו הוא בחורף או באביב ותאריך תנובת תפוח הורד הוא באביב או בקיץ.
זמן נביטת הפרי הוא בין שנתיים לשלוש שנים ויש לקטוף את הפירות כשהם כמעט בשלים .
על מנת שמזיקי הפרי (כגון: זבוב פירות ) לא יפגעו בפרי יש להניח מלכודות צהובות על הצמח .יש לגזום את תפוח הורד באמצע החורף או לאחר נביטת הפרי ואחת לכמה שנים מומלץ להוריד את גובה העץ בכמה מטרים.
מקור העץ בהודו אך הוא יוכל להתפתח במרבית האזורים למעט האזורים בהם יש קרה.
תפוח הוורד הובא לארץ כבר בשנות השישים והוא צומח בכל חלקי הארץ ויעדיף שמש מלאה אך ייתן פירות גם בחצי צל.
תפוח הוורד משמש גם לנוי וגם למאכל וניתן לעשות בו שימוש לגדרות חיות וליצירת הסתרה עד לגובה של כשלושה מטרים.
הפרי מתאים למאכל וניתן להכין ממנו ריבות, קינוחים וחליטות צמחים.
בהודו נהוג להגיש את הפרי עם סוכר מתובל בצ'ילי, קינמון והל כסגולה להצלחה.
תפוז דם הוא מוטציה טבעית של תפוז (ממשפחת פירות ההדר התפוזיים).
הפרי בצבע ארגמן, המזכיר בצבעו גוון אדום כדם.
צבע בשר הפרי הכהה הייחודי נובע מהימצאותם של אנתוציאנינים, משפחה של פיגמנטים מפוליפנול המשותפים לפרחים ופירות רבים, אך אינם שכיחים בהדרים.
התרכובת העיקרית שנמצאת בתפוזים אדומים היא קריזנטמין (ציאנידין 3- O גלוקוזיד).
בשר הפרי מפתח את צבעו האדום האופייני כאשר הפרי מתפתח ומבשיל בטמפרטורות נמוכות במהלך הלילה.
לתפוזי דם טעם ייחודי בהשוואה לתפוזים אחרים, ולעיתים ניתן לזהות בהם תווי טעם הדומים לטעמו של פרי הפטל בנוסף לתווי טעמי ההדרים הרגילים.
הפיגמנטים האנתוציאנינים של תפוזי הדם מתחילים להצטבר בבועיות בשוליים של פלחי התפוז, וממשיכים להצטבר באחסון קר לאחר הקטיף.
גוון אדום כהה יופיע לעיתים גם בקליפת תפוז הדם.
קליפת תפוז הדם עבה יחסית ולעיתים פחות נוחה לקילוף מתפוזים אחרים.
תפוז הדם הוא מוטציה טבעית של התפוז, אשר הוא עצמו תוצר של רביית כלאיים, כנראה מהכלאה של פומלה ומנדרינה.
לתפוזי הדם של סיציליה: arancia rossa di Sicilia (הכתום אדום של סיציליה) יש מעמד גאוגרפי מוגן.
בקהילה האוטונומית ולנסיה התגלו תפוזי דם במחצית השנייה של המאה ה-19.
שלושת הסוגים הנפוצים ביותר של תפוזי דם הם 'טרוקו' (במקור מאיטליה), 'סנגווינלי' (במקור מספרד), וה'מורו', המגוון החדש ביותר מבין השלושה.
סוגים אחרים פחות נפוצים כוללים 'מלטזית', 'קנפור', 'וושינגטון סנגווין', 'אדום רובי', 'סנגוינה דובל פינה', 'דלפינו', 'ולנסיה אדומה', 'בוריס דם ולנסיה', 'ווקארו' ועוד.
סוג ה'מלטז' ידוע כמתוק ביותר.
בעוד שצבעם האדום של כל תפוזי הדם נובע מפיגמנטים, בסוגים: נאבי קארה קארה ונגיניה סנגיניוס, בפיגמנטציה מבוססת על ליקופן, ולא על אנתוציאנינים כמו בשאר סוגי תפוזי הדם.
מקור: על פי ההערכה, מקורו של זן המורו בתחילת המאה ה-19 באזור גידול ההדרים סביב לנטיני (במחוז סירקוזה בסיציליה) כמוטציה של זן תפוז הדם "סנגווינלי מוסקטו".
מועד הבשלה: דצמבר – ינואר.
תכונות: פרי בגודל בינוני–קטן, צורתו כדורית מאורכת.
הקליפה דקה, מעט מחוספסת, מתקלפת בקלות וצבעה כתום – אדום כהה, עוצמת הפיגמנטציה בקליפה תלויה במזג אוויר.
המורו הוא "תפוז דם עמוק", כלומר צבעו של בשר הפרי נע בין כתום עם נגיעות של צבע אדמוני, ועד צבע ורמיליון, ארגמן עז, עד כמעט שחור.
סוג זה הוא הצבעוני ביותר מתפוזי הדם, עם פרי בצבע אדום עמוק וקליפה עם סומק אדום בוהק.
הטעם חזק יותר והארומה עזה יותר מתפוז רגיל.
לפרי טעם מתוק עם שמץ של טעמי פטל.
הציפה מיצית, בגוון אדום – ארגמן כהה, כאשר מזג אוויר קר וקיימת צבירה רבה של אנתוציאנין.
האיכות פנימית מעולה והטעם מלווה בארומה יינית.
העץ בגובה בינוני, הפוריות טובה ויציבה, ישנה שונות בגודל, בצורה ובצבע הקליפה בין הפירות השונים על אותו העץ.
תפוז זה בעל טעם מר יותר מהסוגים 'טרוקו' או 'סנגווינלי'.
מקור: מוטציה של תפוז דם סנגווינלו.
תכונות: הפרי בגודל בינוני–גדול, צורתו עגולה עם צוואר קטן בקצה הפרי.
הקליפה דקה, חלקה ומבריקה, מתקלפת בקלות, וצבעה כתום – אדום.
הציפה מיצית עם גוון אדום בהיר, הטעם משובח בשל איזון טוב ביחס סוכר/חומצה.
הפוריות בינונית, הפרי נשמר היטב על העץ אך מאבד מאיכותו הפנימית.
נראה כי השם 'טרוקו' נגזר מקריאת פליאה שיצאה מפיו של החקלאי שגילה את הפרי הזה.
הטרוקו נחשב לטעים והמתוק ביותר מבין שלושת הסוגים.
זהו סוג תפוז הדם הפופולרי ביותר באיטליה.
הוא מכונה "תפוז חצי-אדום", מכיוון שבבשר הפרי אין פיגמנטציה אדומה מודגשת וכהה כמו בזנים האחרים, מורו וסנגווינלי.
הטרוקו הוא אחד התפוזים הפופולריים ביותר בעולם בגלל עסיסיותו ומתיקותו (יחס בריקס לחומצה הוא בדרך כלל מעל 12.0).
יש לו תכולת ויטמין C הגבוהה ביותר מבין כל זני התפוזים הגדלים בעולם, בעיקר בגלל האדמה הפורייה שמקיפה את הר הגעש אטנה, וקל לקלף אותו.
תפוזים מזן טרוקו הם גם נטולי חרצנים.
אוסף מגוון ההדרים של אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד התווה שלושה בני-זן של טרוקו.
טרוקו דבש, אשר נתרם לאוסף במקור על ידי רוברט ברם מלינדזי, קליפורניה, הוא פרי בינוני עד גדול, ובו מעט חרצנים, או ללא חרצנים כללי.
טרוקו מס' 7, ידוע בטעמו, אך יש לו גוון בעל מעט צבע עד ללא צבע כללי.
טרוקו תרמי נתרם על ידי אדם מהמשתלה התרמית בטרמל, קליפורניה.
מקור: מוטציה טבעית מהזן Fina Double.
מועד הבשלה: ינואר – פברואר.
תכונות: תפוז הסנגווינלי שנקרא גם סנגווינלו נתגלה בספרד בשנת 1929, באלמרה באזור קסטלון.
הפרי בגודל בינוני–קטן, צורתו עגולה אליפטית.
הקליפה מבריקה, דקה מעט מחוספסת, ההתקלפות בינונית והצבע החיצוני כתום – ארגמן, תלוי במזג האוויר.
הציפה מיצית, רכה, הצבע הפנימי אדום (תלוי ברמת הפיגמנטציה של האנתוציאנין).
הטעם חמוץ – מתוק כאופייני לתפוזי דם עם ארומה יינית.
מאפייניו דומים לאלו של תפוז הדם מזן המורו.
הפרי נשמר על העץ מבלי לאבד את איכותו.
כאשר הוא גדל בחצי הכדור הצפוני, הוא מבשיל בפברואר, אך הוא יכול להישאר על עצים שלא נקטפו עד אפריל.
הפירות יכולים להישאר טובים עד סוף מאי.
הקליפה לרוב דקה בצבע צהוב בהיר עם גוון אדום מעט.
פנים התפוז בצבע כתום עם פסים מרובים בצבעי אדום.
ישנן שתי סברות למוצאם של תפוזי הדם:
על פי הגרסה הראשונה מוצאם מסין ומשם הגיעו לאזור הים התיכון.
על פי הגרסה השנייה מוצא הפרי ממלטה או סיציליה, מכיוון שרוב אזורי הגידול הם בארצות ים התיכון.
מה שתומך בהשערה שמקורם של תפוזי הדם הוא בדרום הים התיכון, הן עדויות לכך ששם גדלו תפוזי דם מימי המאה ה-18.
האנתוציאנינים – קבוצת פיגמנטים מסיסים במים הנמצאים במגוון רחב של שיחים, פירות ופרחים אשר תחום הצבעים שלהם נע בין ורוד לכחול, מעניקים לתפוזים את הצבע האדמוני הבולט שלהם – מתפתחים רק כאשר הטמפרטורות נמוכות בלילה, כמו במהלך הסתיו והחורף הים תיכוניים.
העונה של תפוזי דם הגדלים מלאכותית בארצות הברית היא לרוב מדצמבר עד מרץ (טקסס), ומנובמבר עד מאי (קליפורניה).
מיץ מתפוזי דם עשוי להיות מעט חמצמץ, בעוד שמיץ מחלק מסוגי תפוזי הדם יכול להיות מתוק יותר ועדיין לשמור על הטעם האופייני לתפוזי הדם.
התפוזים יכולים לשמש גם כדי ליצור ריבה, וגרידת קליפת התפוז יכולה לשמש לאפייה.
סלט פופולרי בסיציליה במיוחד במהלך החורף, מיוצר עם תפוזי דם חתוכים, חתיכות של שומר פשוט חתוך ושמן זית.
התפוזים האלו משמשים גם ליצירת ג'לאטו, סורבה וסודה איטלקית.
תפוזי דם גולמיים הם מקור עשיר (20% או יותר מהערך היומי המומלץ) של ויטמין C וסיבים תזונתיים, ומקור מתון לחומצה פולית (15% DV), ללא תוספי מיקרונים אחרים בתוכן משמעותי.
הפיגמנטים מרוכזים במוהל חללית התא באפידרמיס והם בעצם מולקולות פשוטות הבנויות מגליקוזידים שהם תרכובות סוכרים עם אנתוציאנינים.
לאנתוציאנינים חשיבות בריאותית גדולה כנוגדי חמצון ובמניעת מחלות לב וסרטן.
תפוח ובצל ירוק היא סדרת הנפשה בריטית-אמריקאית שנוצרה עבור ערוץ הטלוויזיה Cartoon Network על ידי ג'ורג' גנדי.