tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Peter's) - שכלל את שני השלישים הצפוניים של האי, ומחוז סנט מרי'ז (St.
Mary's), שכלל את השליש הדרומי של האי.
כנסית סנט פיטר'ז (כנסיית פטרוס הקדוש) מופיעה במפה משנת 1654 מעשה ידי וילם בלאו.
ככל הנראה כנסייה זו נבנתה בשנת 1642. תיעוד משנת 1793 מציין כי מהכנסייה נותרו קירותיה בלבד, אולם הכנסייה תוקנה בשנת 1801 לערך.
במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת האי על דייג המליחים, והעיר סנט מרגרט' הופ (התקווה של מרגרט הקדושה - St Margaret's Hope) הפכה למרכז סחר של איי אורקני הדרומיים.
האי מהווה חלק ממחוז השלטון המקומי "מזרח המיילנד, דרום רונלדסיי ובוריי" אותו מייצגים שלושה נבחרים בלתי מפלגתיים למועצה המקומית של האיים.
קמר דָרוֹן אַגֵ'מוֹלוּ (בטורקית: Kamer Daron Acemoğlu, הגייה: ; נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא כלכלן טורקי-אמריקאי ממוצא ארמני המכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
מהכלכלנים המשפיעים והמצוטטים ביותר בעולם.
עוסק בצמיחה כלכלית, בפיתוח כלכלי, בכלכלת עבודה, ובכלכלה פוליטית.
זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק, בפרס נמרס לכלכלה ובפרס נובל לכלכלה על מחקריו ההשוואתיים בשגשוג בין מדינות ואימפריות.
אג'מולו מדורג במקום השלישי, ברשימת "כלכלנים חיים אהובים מתחת לגיל 60" בסקר שנערך ב-2011 בקרב כלכלנים אמריקאים.
בשנת 2015, הוא נבחר לכלכלן המצוטט ביותר ב-10 השנים האחרונות לפי נתוני Research Papers in Economics.
על פי פרויקט הסילבוס הפתוח, אג'מולו הוא הכותב השלישי הכי מצוטט בסילבוסים של קורסי הכלכלה בקולג'ים.
אג'מולו נולד ב-1967 באיסטנבול שבטורקיה, בן למשפחה ממוצא ארמני.
אביו, קבורק אג'מולו, היה עורך דין ומרצה למשפטים ואמו אירמה אג'מולו לבית אג'מיאן הייתה משוררת ומורה.
אחרי לימודים בבית הספר הארמני ארמיאן אונג'ויאן ברובע קדיקוי וב-1986 סיום לימודיו בתיכון גלאטסאראי, יצא אג'מולו לחו"ל.
ב-1989 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת יורק שבבריטניה, ב-1990 סיים תואר שני באקונומטריה וכלכלה מתמטית בבית הספר לכלכלה של לונדון, וב-1992 סיים תואר שלישי בבית הספר לכלכלה של לונדון.
נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "מאמרים במיקרו-יסודות של מקרו-כלכלה: חוזים וביצועים כלכליים".
יועץ הדוקטורט שלו היה קווין ו.
ג'יימס מלקומסון, אחד מבוחני הדוקטורט שלו ב-LSE, אמר שאפילו שלושת הפרקים החלשים ביותר מבין שבעת הפרקים של התזה שלו היו "די והותר להענקת דוקטורט".
ארנולד קלינג כינה אותו "ילד פלא" בשל הגיל שבו קיבל את הדוקטורט(25).
אג'מולו עבר לארצות הברית והחל לעבוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
נכון לשנת 2019, הוא הדריך למעלה מ-60 סטודנטים לדוקטורט.
אג'מולו הוא עמית מחקר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER), באקדמיה הטורקית למדעים, ונבחר כעמית של החברה האקונומטרית בשנת 2005. הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2006, ולאקדמיה הלאומית למדעים ב-2014. הוא גם עמית בכיר במכון הקנדי למחקר מתקדם, וחבר במספר אגודות מלומדות אחרות.
הוא ערך את Econometrica, כתב עת אקדמי שיצא לאור על ידי האגודה האקונומטרית, מ-2011 עד 2015. ב-2021 נבחר לעמית זר באקדמיה הבריטית.
אג'מולו נחשב מזה זמן רב לזוכה פוטנציאלי בפרס נובל.
רובינסון וסיימון ג'ונסון, זכו בפרס נובל לזיכרון במדעי הכלכלה על מחקריהם ההשוואתיים בשגשוג בין מדינות.
השלישייה זכתה להכרה על מחקריה על האופן שבו מוסדות פוליטיים וכלכליים משפיעים על התפתחותה של אומה, תוך הדגשת ההבחנה בין מוסדות מכילים, המקדמים השתתפות כלכלית נרחבת וצמיחה, לבין מוסדות מדירים, המרכזים כוח ועושר בידי מעטים.
אג'מולו הפך לארמני האתני השני (אחרי Ardem Patapoutian) ובן הלאום הטורקי השלישי (אחרי אורהאן פאמוק ועזיז סנקר) שהפך לחתן פרס נובל.
הוענקו לאג'מולו תוארי כבוד מהאוניברסיטאות הבאות: אוניברסיטת אוטרכט (2008), אוניברסיטת בוğaziçi (2011), אוניברסיטת אתונה (2014), אוניברסיטת בילקנט (2015), אוניברסיטת באת' (2017), ENS Paris-Saclay (2017), London Business School (2018), ואוניברסיטת גלאזגו (2024).
אג'מולו חיבר מאות מאמרים אקדמיים.
הוא ציין כי רוב מחקריו "הונעו מניסיון להבין את מקורות העוני".
מחקריו כוללים מגוון רחב של נושאים, וביניהם כלכלה פוליטית, תורת ההון האנושי, תורת הצמיחה, פיתוח כלכלי, חדשנות, כלכלת עבודה, אי שוויון בהכנסה ושכר וכלכלת רשת.
מאמריו המצוטטים ביותר עוסקים בסוגיות של צמיחה כלכלית וכיצד מוסדות כלכליים ופוליטיים השפיעו על רמת הפיתוח הכלכלי במדינות שונות.
אג'מולו עבד בשיתוף פעולה נרחב עם ג'יימס א.
רובינסון, מדען פוליטי בריטי, מאז 1993. אג'מולו תיאר זאת כ"מערכת יחסים פרודוקטיבית מאוד".
הם עבדו יחד על מאמרים וספרים רבים, שרובם עוסקים בנושא צמיחה ופיתוח כלכלי.
השניים גם שיתפו פעולה באופן נרחב עם הכלכלן סיימון ג'ונסון.
הוא היה רשום במקום ה-88 ברשימת 100 ההוגים המובילים בעולם לשנת 2010 של Foreign Policy של "על שהראה שחופש הוא יותר מאשר שווקים".
אג'מולו נבחר על ידי הקוראים של מגזין פרוספקט בתור הוגה הדעות המוביל בעולם לשנת 2024.
פרנסיס פוקויאמה תיאר אותו ואת רובינסון שותפו כ"שניים מהמומחים המובילים בעולם בנוגע לפיתוח".
קלמנט דאגלס כתב בפרסום של הבנק הפדרלי של מיניאפוליס כי "ההיקף, העומק והנפח העצום של מחקריו, הם לא פחות מעוצרי נשימה, על גבול הבלתי סבירים".
אנגוס דיטון כינה אותו "כוכב על צעיר" וציין כי אג'מולו הוא "דוגמה טובה מאוד לדרך שבה דברים אמורים להתנהל, כלומר אתה עושה היסטוריה אבל אתה יודע מספיק מתמטיקה כדי להיות מסוגל גם ליצור מודל".
מדליית ג'ון בייטס קלארק (2005) מאת האגודה הכלכלית האמריקאית
(2007) מאת Rajk László College ללימודים מתקדמים
פרס הגדול של נשיא טורקיה לתרבות ואמנויות (2012).
פרס ארווין פליין נמר לכלכלה (2012) מטעם אוניברסיטת נורת'ווסטרן "על תרומה בסיסית להבנת המוסדות הפוליטיים, שינוי טכני וצמיחה כלכלית"
פרס גבולות הידע של קרן BBVA (2016) "על הוכחת השפעתם של מוסדות על פיתוח כלכלי"
פרס ז'אן ז'אק לאפונט, בית הספר לכלכלה בטולוז (2018)
פרס הכלכלה העולמית, מכון קיל לכלכלה העולמית (2019)
עמית מקביל של האקדמיה הבריטית (2021)
פרס נובל לזיכרון במדעי הכלכלה (2024
הספר מקורות כלכליים של דיקטטורה ודמוקרטיה פורסם על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2006. אג'מולו ורובינסון מנתחים בספר את היווצרותן וגיבושן של חברות דמוקרטיות.
בספרם מ-2012, "מדוע אומות נכשלות", טוענים אג'מולו ורובינסון שצמיחה כלכלית בחזית הטכנולוגיה דורשת יציבות פוליטית, שלציוויליזציה של המאיה (כדוגמה אחת) לא הייתה, והרס יצירתי.
אג'מולו ורובינסון סבורים ש"הבדלי התפתחות בין מדינות נובעים אך ורק מהבדלים במוסדות פוליטיים וכלכליים, ודוחים תיאוריות אחרות המייחסות חלק מההבדלים לתרבות, למזג אוויר, לגאוגרפיה או לחוסר ידע לגבי המדיניות והפרקטיקות הטובות ביותר".
בסקירה שלו ב-Foreign Affairs ביקר ג'פרי סאקס את אג'מולו ורובינסון על כך שהם מתעלמים באופן שיטתי מגורמים כמו פוליטיקה פנימית, גאופוליטיקה, תגליות טכנולוגיות ומשאבי טבע.
ריאן אוונט, עורך ב"אקונומיסט", הגיב כי "ייתכן שאג'מולו ורובינסון לא לגמרי צודקים לגבי הסיבה לכך שמדינות מצליחות או נכשלות.
מדינות, חברות וגורל החירות" (2019), מציגים אג'מולו ורובינסון תיאוריה על התפתחות החירות הפוליטית והיחסים בין המדינה לחברה האזרחית.
הספר "כוח וקידמה: מאבקנו בן אלף השנים על טכנולוגיה ושגשוג" נכתב על ידי אג'מולו וסיימון ג'ונסון ופורסם ב-2023. הספר מתמקד בקשר שבין התפתחות טכנולוגית, כוח כלכלי וצמיחה חברתית.
הטענה המרכזית של הספר היא שההתפתחות הטכנולוגית כשלעצמה אינה מבטיחה קידמה חברתית.
במקום זאת, האופן שבו החברה מנהלת ומווסתת את הטכנולוגיה הוא שקובע האם היא תשרת את הציבור הרחב או תתרכז בידי קבוצה קטנה.
אג'מולו וג'ונסון כותבים בו על ההתפתחות ההיסטורית של הטכנולוגיה וההשלכות החברתיות והפוליטיות שלה.
בספר יש ניתוח של שלוש מהפכות טכנולוגיות מרכזיות: המהפכה התעשייתית, המהפכה הדיגיטלית והמהפכה של בינה מלאכותית ואוטומציה.
הכותבים טוענים שבכל מהפכה טכנולוגית יש מתח בין שתי אפשרויות: טכנולוגיה שמעצימה עובדים ומרחיבה הזדמנויות, לעומת טכנולוגיה שמחליפה עובדים ומרכזת כוחה טענה המוצגת בספר היא שטכנולוגיות אינן מניבות אוטומטית מוצרים שמשרתים את החברה, וקיימת סכנה שאליטה צרה תהיה המרוויחה מהיתרונות שלהן.
הספר מציג מבט ביקורתי למדי על בינה מלאכותית (AI), תוך שימת דגש על השפעתה השלילית במידה רבה, על משרות ושכר ועל הדמוקרטיה.
אג'מולו וג'ונסון מספקים גם חזון כיצד ניתן לרתום טכנולוגיות חדשות למען טוב חברתי.
הם מדגישים את חשיבות המדיניות הציבורית והרגולציה בעיצוב השפעת הטכנולוגיה על החברה, וקוראים לגישה מאוזנת שתבטיח שהקידמה הטכנולוגית תשרת את החברה בכללותה.
הם גם דנים ברשימה של הצעות מדיניות לניתוב מחדש של טכנולוגיה הכוללת: (1) תמריצי שוק, (2) פירוק הטכנולוגיה הגדולה, (3) רפורמת מס, (4) השקעה בעובדים, (5) הגנה על פרטיות ובעלות על נתונים, וכן (6) מס פרסום דיגיטלי.
במאמר משנת 2001, טען אג'מולו ששכר המינימום ודמי האבטלה "משנים את הרכב התעסוקה לכיוון משרות בשכר גבוה.
מכיוון שהרכב המשרות בשיווי המשקל של ה-Laissez-Faire, מוטה בצורה לא יעילה לכיוון משרות בשכר נמוך, תקנות אלו בשוק העבודה מגדילות את פריון העבודה הממוצע ועשויות לשפר את הרווחה".
אג'מולו טען ששכר מינימום יכול למעשה להגביר השקעות בהכשרה בקרב עובדים בעלי שכר נמוך.
זאת בניגוד לתיאוריה שהייתה מקובלת.
שטענה ששכר מינימום יפחית את ההכשרה מכיוון שהוא ימנע מעובדים לקבל ירידות שכר הכרחיות למימון הכשרה עצמית.
המאמר מציג ראיות אמפיריות חדשות התומכות בתיאוריה החדשה.
המאמר "דמוקרטיה גורמת לצמיחה" מציג ראיות מנתונים של מדינות בין 1960 ל-2010. המאמר מנתח מגוון גורמים שעלולים להשפיע על מערכת היחסים בין דמוקרטיה לצמיחה כלכלית ומציע מודל סטטיסטי חדש המתחשב בגורמים אלה.
אג'מולו ואחרים מצאו במאמר זה כי מעבר משלטון לא דמוקרטי לשלטון דמוקרטי מביא לעלייה של כ-20% בתמ"ג לנפש בכ-20% בטווח הארוך".
במאמר אחר, בוחנים החוקרים את הקשר בין דמוקרטיה, חלוקת מחדש ושוויון.
אג'מולו טוען בו שהקשר בין שלושת המשתנים הוא מורכב יותר מהצפוי ומתאר מספר מנגנונים שעלולים להשפיע על הקשר הזה, כמו תפיסה של מערכת פוליטית דמוקרטית, תמיכה של מעמד הביניים בחלוקת מחדש או פתיחת הזדמנויות כלכליות חדשות לקבוצות אוכלוסייה נרחבות.
המחקר כולל ניתוח תאורטי וניתוח אמפירי של נתונים ממאגר נתונים נרחב של מדינות רבות לאורך זמן.
אג'מולו ופיליפ אגיון טענו ב-2001 שלמרות שהאיחוד האירופי בארצות הברית ובבריטניה מאז שנות ה-80 אינו "הגורם הבסיסי לגידול באי השוויון", הוא "מגביר את ההשפעה הישירה של שינוי טכני מוטה מיומנויות, על ידי כך שהוא מסיר את דחיסת השכר שנכפתה על ידי איגודי עובדים".
על פי אג'מולו ורובינסון, לאיגודים היה במבט היסטורי תפקיד משמעותי ביצירת דמוקרטיה, במיוחד במערב אירופה, ובשמירה על מאזן כוחות פוליטי בין אינטרסים עסקיים מבוססים לאליטות פוליטיות.
במאמר משנת 2012 שכותרתו "האם כולנו לא יכולים להיות יותר כמו סקנדינבים?", שנכתב יחד עם רובינסון וורדייה, הוא בוחן את ההבדלים החברתיים והכלכליים בין סקנדינביה למדינות אחרות, תוך התמקדות במודל החברתי-כלכלי הייחודי של המדינות הסקנדינביות.
הוא טוען שההצלחה הסקנדינבית נובעת לא רק ממאפיינים תרבותיים, אלא מהמבנים המוסדיים והכלכליים שפיתחו.
אג'מולו מסביר כיצד המדינות הסקנדינביות יצרו מערכת של "קפיטליזם מכליל" המשלב כלכלת שוק עם מדינת רווחה חזקה, תוך צמצום אי-השוויון ושמירה על רמת חדשנות וייצור גבוהה.
הוא מדגיש את החשיבות של מוסדות דמוקרטיים, השקעה בחינוך, ומערכת מיסוי המאזנת בין יעילות כלכלית לצדק חברתי.
המאמר מאתגר תפיסות רווחות על יחסי כלכלה וחברה, וטוען שניתן ליישם עקרונות דומים גם במדינות אחרות, תוך התאמה לתנאים המקומיים.
אג'מולו מציע כי המודל הסקנדינבי מציג אלטרנטיבה אפשרית לדיכוטומיה המסורתית בין קפיטליזם לסוציאליזם.
עם זאת אג'מולו טוען שהמודל הסקנדינבי, המבוסס על מיסוי גבוה ורווחה חברתית נרחבת, אינו מתאים לארצות הברית.
לדבריו, המודל הסקנדינבי מונע חדשנות וצמיחה כלכלית, ומוכיח את עצמו רק בגלל גישה טכנולוגית המגיעה מארצות הברית.
לעומת זאת במדינות נורדיות קיים "קפיטליזם מחבק" המציע תגמולים נמוכים יותר ליזמים וביטחון כלכלי גדול יותר, מה שמוביל לשוויון כלכלי אך לחדשנות פחותה.
לדעתו אם ארצות הברית תעבור ל"קפיטליזם מחבק", החדשנות תאט והצמיחה בכל העולם תפחת.
ליין קנוורטי מפקפק בטענה כי מעבר למודל סוציאל-דמוקרטי תיפגע בחדשנות בארצות הברית.
הוא מציג נתונים ודוגמאות הסותרות טענה זו, ומציע אפשרות לפיה הגדלת הביטחון הכלכלי לא תפגע בחדשנות, ואף עשויה להגביר אותה.
המאמר " המקורות הקולוניאליים של התפתחות השוואתית ", שנכתב על ידי אג'מולו, רובינסון וסיימון ג'ונסון בשנת 2001, הוא עבודתו המצוטטת ביותר.
גרהם מלארד תיאר אותו כ"דוגמה מצוינת לעבודתו: מאמר רב השפעה שהוביל לוויכוחים רבים".
המאמר הציג גישה מחקרית חדשנית להבנת הפערים הכלכליים הגלובליים ומדגיש את חשיבותם של המוסדות הקולוניאליים בעיצוב ההתפתחות הכלכלית של מדינות.
המאמר מציג שני סוגים עיקריים של מוסדות קולוניאליים: מוסדות "מג'וריים" - במדינות עם מוסדות מכלילים ודמוקרטיים.
ומוסדות "מינוריים" הקיימים במדינות עם מוסדות מדכאים וריכוזיים.
במדינות עם התיישבות אירופית גבוהה, נוצרו מוסדות דמוקרטיים יותר שתמכו בפיתוח כלכלי, בעוד שבמדינות עם התיישבות נמוכה, נוצרו מוסדות מדכאים שמנעו התפתחות כלכלית.
הם העריכו כי ההבדלים במוסדות מסבירים כשלושה רבעים מההבדלים בהכנסה לנפש הקיימים בין מושבות לשעבר".
במאמרם "הכנסה ודמוקרטיה" (2008) בוחנים אג'מולו ורובינסון את הקשר בין רמת ההכנסה לבין התפתחות דמוקרטית במדינות.
הם מצאו שצמיחה כלכלית וטכנולוגית יכולה להוביל לכיוונים שונים, תלוי במבנה המוסדי והפוליטי של המדינה.
אג'מולו סבור שאי שוויון מעכב צמיחה כלכלית וחברתית .
הוא רואה את אי השוויון כתוצאה של מבנים מוסדיים ולא כגורל בלתי נמנע.
מקורות אי השוויון בעיניו הם קיומם של מוסדות פוליטיים וכלכליים מדירים, ריכוז עוצמה בידי קבוצות מצומצמות, אפליה שיטתית והזדמנויות חינוכיות לא שוות.
אג'מולו מאמין שניתן לצמצם אי שוויון דרך מדיניות ציבורית נכונה.
זהו תהליך מערכתי הדורש התערבות רב-ממדית.
חינוך- יש להשקיע משמעותית בחינוך ציבורי, להבטיח הזדמנויות חינוכיות שוות לכלל האוכלוסייה ולכלול בחינוך גם הכשרה מקצועית שמותאמת לשינויים טכנולוגיים.
מיסוי- יש להטיל מס גבוה יותר על בעלי הכנסות גבוהות ולהשקיע כספים בתשתיות חברתיות.
חיזוק הדמוקרטיה- יש לחזק מוסדות דמוקרטיים באמצעות הגברת שקיפות, חיזוק זכויות העובדים וצמצום השפעתן של קבוצות אינטרסים צרות.
רגולציה כלכלית- יש לדאוג לרגולציה כלכלית הכוללת פיקוח על שוק העבודה, מניעת ניצול עובדים ועידוד תחרות הוגנת.
מדיניות טכנולוגית מותאמת- חשוב גם להשתית מדיניות טכנולוגית מותאמת הכוללת הכשרת עובדים להתמודדות עם אוטומציה ועידוד חדשנות המייצרת מקומות עבודה.
על פי אג'מולו, הדמוקרטיה היא הרבה יותר מהליך בחירות.
זהו מנגנון מוסדי שיכול לאפשר ייצוג שווה לאזרחים, מנגנוני פיקוח וביקורת וחלוקת כוח מאוזנת.
כדי שהדמוקרטיה תהיה איכותית צריכים להתקיים הפרדת רשויות אמיתית, חופש ביטוי, זכויות אזרח שוות ומערכת משפט עצמאית.
אג'מולו מדגיש את תרומת הדמוקרטיה לכלכלה.
הוא מציין כי הדמוקרטיה יוצרת סביבה תומכת חדשנות, מאפשרת תחרות הוגנת ומגבילה את כוחן של קבוצות אינטרס צרות.
אך קיימת סכנה שהדמוקרטיה תהיה רק פורמלית וללא מהות, שהמוסדות בה יהיו חלשים ושהכסף ישפיע על הפוליטיקה
אג'מולו חושש מהשפעת האוטומציה על שוק העבודה.
הוא טוען שהטכנולוגיה יכולה להגדיל אי שוויון אם לא תנוהל בצורה נבונה, ותומך בהשקעה בהכשרה מקצועית כדי להתמודד עם שינויים טכנולוגיים.
אג'מולו ביקורתי כלפי מודל הגלובליזציה הנוכחי.
הוא טוען שהגלובליזציה יוצרת פערים בין מדינות ובתוך מדינות.
הוא לא מתנגד לגלובליזציה, אלא קורא לעיצוב מחדש שלה באופן צודק והוגן יותר.
הוא סבור שבמבנה הנוכחי יש כוח רב מדי לתאגידים רב-לאומיים ואילו כוח המיקוח של עובדים נחלש.
קיימת תחרות "מרוץ לתחתית" בתנאי עבודה.
בנוסף הגלובליזציה מובילה לפגיעה בריבונות מדינות.
הוא מציע מספר פתרונות- רגולציה בינלאומית חזקה יותר, הגנה על זכויות עובדים, מדיניות חינוך והכשרה מקצועית, חיזוק מוסדות מקומיים.
אג'מולו רואה במשבר האקלים אתגר כלכלי וחברתי משמעותי ותומך במדיניות של השקעות ירוקות וכלכלה מעגלית.
הוא רואה במשבר האקלים כשל שוק משמעותי ומדגיש את הקשר בין פיתוח כלכלי ופגיעה סביבתית.
א'גמולו מצביע על כך שקיים אי שוויון בהשפעות המשבר על מדינות שונות כאשר המדינות העניות נפגעות יותר.
דרום קליפורניה הוא אזור גאוגרפי ותרבותי הכולל את עשרת מחוזות קליפורניה הדרומיים ביותר, או על פי הגדרה מסורתית אחרת המבוססת על דמוגרפיה וקשרים כלכליים, שמונה המחוזות הדרומיים של מדינת קליפורניה: אימפריאל, לוס אנג'לס, אורנג', ונטורה, ריברסייד, סן ברנרדינו, סן דייגו וסנטה ברברה.
מקובל להשתמש גם בהגדרה המרחיבה בת עשרת המחוזות, הכוללת גם את המחוזות קרן וסן לואיס אוביספו, והיא מבוססת על חלוקות פוליטיות ומדיניות היסטוריות.
דרום קליפורניה היא מרכז כלכלי ראשי של מדינת קליפורניה ושל ארצות הברית.
המונח "מגה-אזור דרום קליפורניה" (Southern California Megaregion), אחד מ-11 המגה-אזורים של ארצות הברית, אינו מתייחס להגדרה דלעיל בת שמונת או עשרת המחוזות.
הגדרת המגה-אזור נרחבת יותר, ומשתרעת מזרחה עד לאס וגאס בנבדה ודרומה מעבר לגבול עם מקסיקו לתוך טיחואנה.
דרום קליפורניה כולל את האזורים העירוניים הבנויים בצפיפות המשתרעים לאורך חוף האוקיינוס השקט ממחוז ונטורה, דרך לוס אנג'לס רבתי (Greater Los Angeles Area), האזור המכונה אינלנד אמפייר (Inland Empire), ועד סן דייגו רבתי.
מרבית האוכלוסייה של דרום קליפורניה מרוכזת בשבעה אזורי מטרופולין: מחוזות לוס אנג'לס ואורנג', אינלנד אמפייר הכולל את המחוזות סן ברנרדינו וריברסייד, האזור המטרופוליטני של סן דייגו, האזור המטרופוליטני אוקסנרד-ת'אוזנד אוקס-ונטורה (Oxnard–Thousand Oaks–Ventura metropolitan area), האזור המטרופוליטני של סנטה ברברה, האזור המטרופוליטני של סן לואיס אוביספו ואזור אל סנטרו.
מתוך אלה, שלושה הם אזורים מאוכלסים בצפיפות: אזור לוס אנג'לס עם יותר מ-12 מיליון תושבים, אזור ריברסייד-סן ברנרדינו עם מעל ל-4 מיליון תושבים, ואזור סן דייגו עם מעל ל-3 מיליון תושבים.
למטרות מטרופוליטניות של חקלאות תומכת קהילה משולבים המחוזות לוס אנג'לס, אורנג', ריברסייד, ונטורה וסן ברנרדינו על מנת להוות את אזור לוס אנג'לס רבתי ובו מעל ל-17.5 מיליון תושבים.
בדרום קליפורניה מתגוררים מעל ל-22 מיליון תושבים, בערך 60% מהאוכלוסייה של קליפורניה כולה.
בתחומי דרום קליפורניה שוכנות שתי ערים גדולות, לוס אנג'לס וסן דייגו, כמו גם שלושה מהאזורים המטרופוליטניים הגדולים ביותר בארצות הברית.
בלוס אנג'לס מתגוררים 3,792,621 תושבים והיא העיר עם מספר התושבים הגדול ביותר בקליפורניה, והשנייה בארצות הברית.
בסן דייגו, דרומית ללוס אנג'לס, חיים 1,307,402 תושבים, העיר השנייה בגודלה בקליפורניה והשמינית בארצות הברית.
המחוזות לוס אנג'לס, אורנג', סן דייגו, סן ברנרדינו וריברסייד הם המחוזות בעלי מספר התושבים הגבוה ביותר בקליפורניה, ובין 15 המחוזות בעלי מספר התושבים הגבוה ביותר בארצות הברית.
תעשיות הקולנוע, הטלוויזיה והמוזיקה האמריקניות מרוכזים באזור לוס אנג'לס בדרום קליפורניה.
הוליווד, נפה בתוך לוס אנג'לס נתנה את שמה לכל תעשיית הקולנוע האמריקנית, והוליווד הוא שם נרדף לתעשייה.
בדרום קליפורניה מוקמו המטות של החברות וולט דיסני (שהיא גם בעלים של חברת הטלוויזיה ABC), סרטי סוני, סרטי יוניברסל, מטרו גולדווין מאייר, סרטי פרמאונט, פוקס המאה ה-20 והאחים וורנר.
יוניברסל, האחים וורנר וסוני גם מנהלות חברות תקליטים בין הגדולות בארצות הברית.
דרום קליפורניה היא גם משכן לתרבות גדולה של גלישת גלים וסקייטבורד שהתפתחה מקומית.
חברות דוגמת ואנס וקוויקסילבר קבעו את המטה שלהם בדרום קליפורניה.
טוני הוק, סקיטבורדר מקצועי ואחד הסקיטבורדרים המוכרים והמפורסמים בעולם, גולשי גלים מקצוענים כדוגמת רוב מצ'אדו ושון וייט גולש שלג מקצועי חיים בדרום קליפורניה.
בחופי דרום קליפורניה מצויים כמה מאתרי גלישת גלים הידועים ביותר בעולם בהם הנטינגטון ביץ' ומליבו.
לדרום קליפורניה יש חשיבות גם בעולם תחרויות שיט היאכטות.
תחרות השיט השנתית, ה-Transpacific Yacht Race, בין לוס אנג'לס להוואיי היא אחת התחרויות החשובות בתחום זה.
מועדון היאכטות של סן דייגו זכה בגביע אמריקה, התחרות היוקרתית ביותר בתחום, מ-1988 עד 1995, ואירח שלוש מתחרויות גביע אמריקה בתקופה זו.
הגבול הדרומי של דרום קליפורניה הוא גבול ארצות הברית–מקסיקו.
הגבול הדרום-מזרחי של דרום קליפורניה הוא נהר הקולורדו בגבול עם מדינת אריזונה באזור הקרוי מדבר קולורדו.
צפונה משם שוכן מדבר מוהאבי בגבול עם מדינת נבדה.
אבל מכיוון שדרום קליפורניה אינו מונח גאוגרפי רשמי קיימות הגדרות שונות לגבי המיקום בו עובר הגבול הצפוני של דרום קליפורניה.
קו האמצע הגאוגרפי של מדינת קליפורניה עובר בדיוק בקו הרוחב "58.23 '9 37° צפון, כ-18 קילומטרים דרומית לסן חוזה.
עם זאת, ההגדרה המקובלת אינה משתמשת בחלוקה גאוגרפית זו.
כאשר המדינה חולקה לשני אזורים (צפון ודרום קליפורניה), המונח "דרום קליפורניה" מתייחס בדרך כלל לעשרת המחוזות הדרומיים של המדינה.
הגדרה זו עולה בקנה אחד בדיוק עם הגבול בין המחוזות בקו הרוחב 28″ 47′ 35° צפון, היוצר את הגבולות הצפוניים של המחוזות סן לואיס אוביספו וסן ברנרדינו.
הגדרה אחרת לגבול הצפוני של דרום קליפורניה היא בין פוינט קונספשן (Point Conception), לשון יבשה על האוקיינוס השקט, במערב לבין הרי טהאצ'אפי (Tehachapi Mountains) במזרח.
אף שאין הגדרה רשמית של הגבול הצפוני של דרום קליפורניה, הייתה חלוקה כזו קיימת מהתקופה שבה שלטה מקסיקו בקליפורניה וסכסוכים פוליטיים התגלעו בין תושבי קליפורניה ממונטריי בחלקה העליון של אלטה קליפורניה ובין תושבי לוס אנג'לס בחלקה התחתון.
חלוקה זו נמשכה גם לאחר שארצות הברית השתלטה על קליפורניה, כניסיון של פוליטיקאים תומכי העבדות לחלק את אלטה קליפורניה בקו הרוחב '30 36°, קו הרוחב של פשרת מיזורי.
במקום זאת, אפשרה פשרת 1850 את קבלת מדינת קליפורניה לאיחוד כמדינת חירות, ומנעה מדרום קליפורניה להפוך למדינת עבדות.
החוק אושר ברוב מוחץ של 75% מהתושבים של טריטוריית קולורדו המוצעת.
טריטוריה זו הייתה אמורה לכלול את כל המחוזות עד מחוז טולארי שאז היה גדול בהרבה (וכלל את מחוז קינגס, מרבית מחוז קרן, וחלקים ממחוז איניו) ואת מחוז סן לואיס אוביספו.
ההצעה נשלחה לבירה וושינגטון די.
בתמיכתו הנלהבת של הסנאטור מילטון ליית'ם.
עם זאת, משבר הפרישה בעקבות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1860 ובחירתו של אברהם לינקולן לנשיא ארצות הברית ב-1860, ומלחמת האזרחים האמריקנית שפרצה עקב כך גרמו לכך שההצעה מעולם לא הועלתה להצבעה.
ב-1900 הגדיר העיתון לוס אנג'לס טיימס את דרום קליפורניה כ"כוללות את שבעת המחוזות של לוס אנג'לס, סן ברנרדינו, אורנג', ריברסייד, סן דייגו, ונטורה וסנטה ברברה".
ב-1999 הוסיף הטיימס לרשימה מחוז חדש, אימפריאל.
החלוקה הנפוצה ביותר של קליפורניה מתבצעת על ידי חברות התיירות האזוריות המקדמות חלוקה לצפון, מרכז ודרום קליפורניה.
השפעה נוספת היא המונח הגאוגרפי "דרומית לטהאצ'אפי" (South of the Tehachapis), שקובע את תחילת דרום קליפורניה בקו הפסגות של רכס הרים זה.
אבל בהגדרה זו, החלקים המדבריים שבצפון מחוז לוס אנג'לס ומזרח המחוזות קרן וסן ברנרדינו נכללים באזור דרום קליפורניה בשל ריחוקם מהעמק המרכזי ונופי המדבר הפנימי.
דרום קליפורניה כוללת סביבות אורבניות מפותחות מאוד, משכן לכמה מהאזורים האורבניים מהגדולים ביותר במדינה, במקביל לשטחים נרחבים שנותרו בלתי מפותחים.
זהו המגלופוליס השלישי המאוכלס ביותר בארצות הברית, אחרי המגלופוליס של הימות הגדולות והמגלופוליס הצפון-מזרחי.
מרבית דרום קליפורניה ידועה בקהילות הגדולות, המפוזרות על שטח נרחב והשימוש במכוניות ובכבישים מהירים.
האזורים הדומיננטיים הם לוס אנג'לס, מחוז אורנג', סן דייגו ומחוז ריברסייד-מחוז סן ברנרדינו.
כל אחד כולל מרכזים מטרופוליטניים המורכבים מערים קטנות וקהילות רבות.
האזור האורבני כולל גם את המטרופולין הבינלאומי של סן דייגו-טיחואנה, שנוצר כשהשטח העירוני התרחב אל באחה קליפורניה.
בנסיעה דרומה דרך כביש בין-מדינתי 5, המחסום היחיד לעיור הוא קמפ פנדלטון.
הערים והקהילות לאורך כביש בין-מדינתי 15 וכביש בין-מדינתי 215 קשורות זו בזו עד כדי כך שלערים טמקולה (Temecula) ומוריאטה (Murrieta) יש קשר למטרופולין של סן דייגו באותה מידה שיש להם קשר לאינלנד אמפייר.
מזרחה משם מחשיבה לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית את מחוזות סן ברנרדינו וריברסייד כמטרופולין נפרד ממחוז לוס אנג'לס.
אף שרבים נוסעים לעבודה בלוס אנג'לס ובמחוז אורנג', יש הבדלים בתקופה שבה התפתחו הפרוורים השונים, שכן מרבית הקהילות של מחוזות סן ברנרדינו וריברסייד (החלקים שאינם מדבריים) התפתחו בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. ערי שינה חדשות הוקמו בעמק אנטלופ, צפונית ללוס אנג'לס, עמק ויקטור ועמק קואצ'לה עם עמק אימפריאל.
בנוסף היה גידול ניכר באוכלוסייה באזורים של בייקרספילד, סנטה מריה וסן לואיס אוביספו.
האקלים בדרום קליפורניה נע בין אקלים ים-תיכוני, אקלים צחיח למחצה ואקלים מדברי, כשהגשם אינו נפוץ ויש שפע ימי שמש.
הקיץ חמים או חם, ויבש, בעוד שהחורפים הם מתונים, וכמות המשקעים נמוכה עד בינונית בהתאם לאזור.
אף שגשם כבד יכול לרדת, זהו אירוע יוצא דופן.
דפוס אקלימי זה נרמז בלהיט "אף פעם לא יורד גשם בדרום קליפורניה" (It Never Rains (In Southern California)).
בעוד ששלג הוא נדיר מאוד בדרום-מערב המדינה, הוא יורד מדי פעם באזור הדרום-מזרחי של המדינה.
דרום קליפורניה מכילה את אחד מהמקבצים המגוונים ביותר של מערכות אקולוגיות טבעיות ונופים שונים במגוון גדול העולה על אזורים מרכזיים אחרים במדינה ובארצות הברית.
האזור משתרע מאיי התעלה של קליפורניה באוקיינוס השקט, דרך קו החוף וחופי הרחצה שבו ושפלת החוף דרך רכסי טרנסוורס (Transverse Ranges) ורכסי פנינסולר (Peninsular Ranges) ופסגותיהם ואל העמקים הפנימיים הגדולים והקטנים ועד מדבריות קליפורניה הנרחבים.
רצועת החוף - אזור המאוכלס בצפיפות וכולל את העמקים הפנימיים מערבית לרכס החוף במחוז אורנג' בשלמותו וחלקים ממחוזות סן דייגו, לוס אנג'לס, ונטורה, סנטה ברברה וסן לואיס אוביספו.
המונח העממי "דרום קליפורניה" מתייחס לאזור זה המאוכלס יותר מהאזורים האחרים ומבקרים בו יותר.
מונח קשור בתחום אזור הצמחייה הוא "אזור סיסמונטן" (Cismontane Region) בצד החוף של רכסי טרנסוורס ורכסי פנינסולר.
אזור המדבר – אזור גדול יותר ומאוכלס בדלילות בחלקים של המחוזות קרן, לוס אנג'לס, סן ברנרדינו, ריברסייד, אימפריאל וסן דייגו.
החלוקה בין רצועת החוף ואינלנד אמפייר/עמק אימפריאל מתפתלת בין רצועת החוף וקו הפסגות של רכסי החוף כדוגמת הרי סנטה אנה.
מונח קשור בתחום אזור הצמחייה הוא "אזור טראנסמונטן" (Transmontane Region) בצד מדבר צל גשם של רכסים אלו.
בכל שנה מתחוללות בדרום קליפורניה כ-10,000 רעידות אדמה.
כמעט כולן כה חלשות שהן אינן מורגשות.
העתקים רבים מסוגלים לחולל רעידות אדמה בעוצמה גדולה מ-6.7, כדוגמת העתק סן אנדראס, המסוגל לחולל רעידת אדמה בעוצמה של 8.0. העתקים אחרים כוללים את העתק סן חסינטו (San Jacinto Fault), העתק הרי פואנטה (Puente Hills Fault) ואזור העתק אלסינור (Elsinore Fault Zone).
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פרסם תחזית לגבי רעידות אדמה בקליפורניה, המציג מודלים להתרחשות רעידת אדמה בקליפורניה.
הכלכלה של דרום קליפורניה מגוונת והיא אחת מהכלכלות הגדולות ביותר בארצות הברית.
היא נשלטת ותלויה מאוד בשפע נפט, בניגוד לאזורים אחרים שבהם התלות במכוניות פרטיות נמוכה יותר.
דרום קליפורניה ידועה כמושכת תיירים ובשל הוליווד (סרטים, טלוויזיה ומוזיקה).
תעשיות אחרות כוללות תוכנה, מכוניות, נמלים, בנקאות, ביו-רפואה ולוגיסטיקה אזורית.
האזור הוביל בבועת הנדל"ן בארצות הברית מ-2001 עד 2007 ונפגע קשות מהתרסקות הדיור.
מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 התעשיות העיקריות היו הפקת סרטים, נפט וייצור מטוסים.
באחד מהאזורים החקלאיים העשירים ביותר בארצות הברית, בקר והדרים היו ענפי כלכלה מרכזיים, עד שהאדמות החקלאיות הפכו לפרוורים.
אף שהיו קיצוצים בתקציבי ההגנה והם השפיעו על הכלכלה, ממשיכה תעשיית התעופה והחלל להיות גורם מרכזי.
מערכת הכבישים המהירים של דרום קליפורניה היא העמוסה ביותר בעולם.
בין הכבישים הפועלים במסגרת מערכת הכבישים הבין-מדינתיים: כביש בין-מדינתי 5 (המחבר בין מקסיקו לקנדה), כביש בין-מדינתי 8, כביש בין-מדינתי 10, כביש בין-מדינתי 15 וכביש בין-מדינתי 215. כבישים מהירים נוספים כוללים את כביש 95 וכביש 101 (המקביל לכביש בין-מדינתי 5, קרוב יותר לחוף).
נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס השוכן בדרום קליפורניה הוא נמל התעופה השני בארצות הברית מבחינת כמות הנוסעים והשלישי בארצות הברית בכמות נוסעים בטיסות בינלאומיות.
נמל התעופה הבינלאומי של סן דייגו הוא נמל התעופה בעל מסלול יחיד העמוס ביותר בעולם.
נמל התעופה ואן נויס (Van Nuys Airport) הוא נמל התעופה למטוסים פרטיים העמוס ביותר בעולם.
נמלי תעופה פעילים נוספים כוללים את נמלי התעופה של מחוז אורנג', בייקרספילד, אונטריו, ברבנק ולונג ביץ', ובנוסף מספר רב של שדות תעופה קטנים יותר לטיסות מסחריות ופרטיות.
שישה מתוך שבעה קווים של מערכת הרכבת הפרוורית מטרולינק, יוצאים ממרכז לוס אנג'לס, ומחברים בין לוס אנג'לס ומחוזות ונטורה, סן ברנרדינו, ריברסייד ואורנג' ישירות.
בדרום קליפורניה פועלים גם נמל לוס אנג'לס, הנמל העמוס ביותר בארצות הברית, נמל לונג ביץ' הסמוך, נמל המכולות השני בארצות הברית ונמל סן דייגו.
האזור מכונה "החוף הטכני" (Tech Coast) בשל היותו בסיס לתעשייה וטכנולוגיה מגוונת, כמו גם בשל המספר הרב של האוניברסיטאות ומכוני המחקר, ציבוריים ופרטיים, בעלי שם עולמי.
לאוניברסיטת קליפורניה יש חמישה קמפוסים בדרום קליפורניה (אירווין, לוס אנג'לס, ריברסייד, סנטה ברברה וסן דייגו הכוללת את מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה) ולאוניברסיטת המדינה של קליפורניה (California State University) יש 12 קמפוסים בדרום קליפורניה.
בנוסף מוסדות פרטיים יוקרתיים כדוגמת המכון הטכנולוגי של קליפורניה, אוניברסיטת צ'פמן, הקולג'ים של קלירמונט (Claremont Colleges), אוניברסיטת פפרדין (Pepperdine University) ואוניברסיטת דרום קליפורניה.
חמישה פארקים המנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים שוכנים בדרום קליפורניה: הפארק הלאומי איי התעלה, הפארק הלאומי עמק המוות, הפארק הלאומי עץ יהושע, השמורה הלאומית מוהאבי (Mojave National Preserve) והאזור הנופש הלאומי הרי סנטה מוניקה.
בין הפארקים המדינתיים הבולטים: הפארק המדינתי המדברי אנזה-בורגו (Anza-Borrego Desert State Park), הפארק המדינתי מליבו קריק (Malibu Creek State Park) והפארק המדינתי רד רוק קניון (Red Rock Canyon State Park).
בין הפארקים המדינתיים ההיסטוריים הבולטים: הפרזידיו של סנטה ברברה (Presidio of Santa Barbara), הפארק המדינתי ההיסטורי מיסיון לה פוריסימה (La Purísima Mission State Historic Park) והפארק המדינתי ההיסטורי העיר העתיקה של סן דייגו (Old Town San Diego State Historic Park).
קבוצות ספורט מכללות בולטות הם ה-UCLA Bruins מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ו-USC Trojans מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
בין שתי קבוצות ספורט אלו יש יריבות רבת שנים בתחומים שונים: בעיקר פוטבול, אבל גם כדורסל גברים ונשים, כדורגל נשים ובייסבול.
קבוצה בולטת נוספת היא סן דייגו סטייט אזטקס (San Diego State Aztecs).
דרומורניטיים (שם מדעי: Dromornithidae) הייתה משפחה נכחדת של עופות הקרובים לאווזאים שהיו חסרת יכולת תעופה.
עופות אלה התקיימו בעידן הקנוזואיקון באוסטרליה.
ציפורים אלה היו ענקיות ונחשבו לחלק מהמגה-פאונה האוסטרלית.
הדרומורניס (Dromornis) הגיע לגובה 3 מטרים ושקל כ-650 קילוגרם - הגדול ביותר מבין האווזאים.
הקטן מביניהם היה ה-Barawertornis tedfordi שהגיע לגודל של קזואר מודרני ושקל 80–95 קילוגרם.
היו להם רגליים גדולות וחזקות ומקורים מגודלים שהזכירו את עופות האימה.
המדענים חלוקים האם היו אלה עופות טורפים שהשתמשו במקורם כדי להרוג טרף קטן, אוכלי נבלות, אוכלי כל או בכלל צמחוניים שניזונו מעלים ופירות גדולים.
ואולם לחלקם היו מקורים קצרים הרבה יותר.
דרומורניס (שם מדעי: Dromornis) הוא סוג של עוף גדול נכחד מהמשפחה הנכחדת דרומורניטיים שחי באוסטרליה.
הוא היה קרוב רחוק של האווזאים הקיימים.
עוף זה היה מהגדולים שבעופות שחיו מעולם והגדול ביותר מקבוצת דמויי תרנגול.
הוא היה קרוב בגובהו לאפיאורניס, ואף גדול יותר.
הוא הגיע לגובה של מעל 3 מטרים ושקל עד 650 קילוגרם.
העוף מוכר בעיקר עקב מקורו הענקי שהזכיר את עופות האימה במראהו וגודלו.
כנראה שהזכרים היו גדולים יותר מהנקבות, אך לא בהכרח גבוהים יותר.
הוא חי ביערות קווינסלנד מלפני 8 מיליון שנה עד לפני 30,000 שנה בתקופות מיוקן עד פליוקן.
לא ברור האם העוף היה צמחוני כמו האווזים המודרניים, אך ממראה המקור וצורתו הפחוסה נראה שהוא לא היה טורף אלא ניזון יותר מצמחייה קשה ומעלים ענקיים.
דרומיסיומימוס (שם מדעי: Dromiceiomimus) הוא סוג דינוזאור ממשפחת אורניתומימיים אשר נמצא ב-1972 בתצורות קניון הפרסה (Horseshoe Canyon Formation) שליד הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה, קנדה.
משמעות שמו הוא: "מחקה אמו", בהתייחס לשם המדעי המיושן של האמו: "Dromiceius".
דינוזאור זה היה קל-רגליים ודמה לאורניתומימוס שחי באותו אזור.
הוא נחשב לטקסון מוטל בספק במשך שנים, אך החוקרים איאן מקדונלד ופיליפ ג'ון קורי סברו שסוג זה הוא תקף ובעל מספר הבדלים מהאורניתומימוס בעיקר בהבדלים שבעצמות הגפיים.
אורך הדינוזאור הגיע ל-3.5 מטרים ומשקלו ל-100-150 ק"ג.
הוא היה בעל גולגולת חסרת שיניים ורגליים הבנויות לריצה.
אורך הירך שלו היה 6.8 ס"מ.
דינוזאור זה היה אחד מאחרוני התרופודים ששרדו עד ההכחדה הגדולה של הקרטיקון.
הוא חי לפני 73.5-68.5 מיליון שנים מהיום.
דרומית ליאווה הוא מותחן מלחמתי מאת הסופר הבריטי אליסטר מקלין, שיצא לאור בשנת 1958. זהו ספרו השלישי של מקלין.
עלילת הספר, המתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה, נפתחת כאשר הצבא הקיסרי היפני עמד לכבוש את סינגפור.
אדם אחד, בריגדיר גנרל פוסטר פרנהולם העומד בראש רשת ריגול של שירות המודיעין החשאי הבריטי, חייב להימלט.
בידי פרנהולם מצויות תוכניות הפלישה של יפן לאוסטרליה ועליו להעביר את המידע אל מחוץ לסינגפור, אל המפקדה בעיר דרוין שבאוסטרליה.
הוא, קבוצת חיילים, אחיות וילד אחד ניסו לעזוב את סינגפור בדרך הים.
עד מהרה חברי הקבוצה מוצאים עצמם על סיפון אונייה מן הצי הסוחר הבריטי.
על צוות האונייה ובראשם גיבור הספר, הקצין הראשון ג'והן ניקולסון, למלט את הניצולים כנגד כל הסיכויים בים השורץ בספינות הצי היפני.
דרומזאורוידס (שם מדעי: Dromaeosauroides) הוא סוג של דינוזאור טורף בן למשפחת הדרומאוזאוריים אשר חי באירופה בקרטיקון התחתון שלפני 140 מיליון שנה.
המאובנים של דינוזאור זה התגלו באי בורנהולם בים הבלטי, השייך לדנמרק, והיו בעלי דמיון רב לדרומזאורוס, אשר על שמו הוא קרוי (מילולית: "דומה לדרומזאורוס").
הסוג כלל מין יחיד - Dromaeosauroides bornholmensis, אשר סווג בשנת 2003 וקרוי על שם האי בו התגלה.
דינוזאור זה הוא מהמינים העתיקים ביותר במשפחתו וסוג הדרומזאור הוודאי (ללא מחלוקות על מיונו) היחיד ממשפחתו שחי באירופה.
הממצאים של דינוזאור זה כללו שני שרידי שיניים מ-2000 ומ-2008. בנוסף ממצאים של הנודטיס, דרומזאור אירופי נוסף שמוטל בספק שייכים אולי למין זה.
ממצאים של קופרוליטים המורכבים מדגים גם קשורים אליו.
מאובני השיניים שנתגלו ב-2000 הגיעו לאורך 21.7 מילימטרים ול-15 מילימטרים במאובנים מ-2008. אורך הגוף של בעליהם הגיע לאורך 2–3 מטרים ולמשקל של 40 ק"ג.
הם היו בעלי רכס משונן שהעיד על תזונה מבשר.
בדומה לדרומזאורים כמו הדיינוניכוס הוא היה דו-רגלי בעל טפרים גדולים ואולי כוסה בנוצות לגופו.
הדרומזאורוידס חי סביב הלגונות של דנמרק הקדומה בסביבת חופים.
לצידו התקיימו מיני טיטאנוזאורים, נודוזאוריים קוצניים ואולי גם הבריוניקס, אך רוב היצורים באזור היו חיות ימיות כמו תנינים, צבי ים ודגים.
ככל הנראה יצורי ים אלה שימשו לו מזון או לפחות נבלותיהם.
דרומומריקס (שם מדעי: Dromomeryx) הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת הפלאומרכיים שהתקיים באמריקה הצפונית של המיוקן לפני 17 עד 9 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים של יונק זה התגלו במונטנה, אורגון, נברסקה, קולורדו, נברסקה, ניו מקסיקו, ויומינג, נבאדה, דקוטה הדרומית ובקליפורניה והם התגלו לראשונה בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1878, אך הוא ייחס אותם לסוג Blastomeryx ממשפחת איילי המושק.
רק ב-1909 החליט החוקר ארל דגלאס לשייך אותו לסוג נפרד, לאחר שהתגלו שלדים שלמים יותר מהסוג.
יונק זה הגיע לגובה 80 עד 120 ס"מ בכתפיים ולמשקל 50 עד 80 ק"ג בקירוב.
הקרניים שלו היו נבובות כקרני אנטילופה אך בעלי מבנה מסועף כשל אייל עם זוג קרניים כבדות שהתחילו מעל העיניים ונעו בעיקול של 90 מעלות קדימה.
בניגוד לקרובים אחרים ממשפחתו הוא היה בעל "כיפה" כמעט חסרת זיזים או קרניים והכיפה הייתה שטוחה יחסית.
מבנה השיניים מרמז שניזון מעשבים.
דרום רוסי הוא סרט קומדיה רומנטית רוסי משנת 2021, שביים אנטון פדטוב.
הסרט מהווה סרט הרפתקאות דרמה-קומי, העוסק בים השחור, שמהווה מקור משיכה לשלושה גברים שמעריצים אישה אחת שכבר ביחסים עם אחר, האהבה והקנאה מעוורת את מוחם של שלושה בחורים שנלחמים עליה.
בסרט מככבים סטסיה מילוסלבסקאיה, סמיון טרסקונוב, רינאל מוחמטוב, ואלכסנדר מטרולקין.
הסטודנט ארטיום דודין מתאהב בצעירה יפה מהים השחור.
לאחר שמתאהב, הוא עוזב הכל ויוצא למסע בעקבות אהובתו אל הדרום הרוסי, עליו הוא לא יודע דבר.
ארטיום לוקח רכבת מוורונז', היוצאת למחוס קרסנודאר.
בים מתברר שקסיושה היפה כבר מחוזרת על ידי שני מתחרים מקומיים רציניים: מלח נאה בצי הים השחור ושוטר נועז במשטרת סוצ'י.
נראה שלסטודנט הנאיבי פשוט אין שום סיכוי.
אפילו עזרת חבריו החדשים רק מפריעה.
אבל ארטיום לא מתכוון לוותר.
קסיושה גורדייבה כבר תכננה להתחתן עם השוטר הסנטימנטלי המקומי, איגור.
עם זאת, בשלב מסוים יחסי האהבה משתנים לחלוטין כאשר גם צוער בית הספר של הצי, ניקיטה מציע לקסיושה.
בינתיים, ארטיום מאבד את כספו בעוד ניקיטה לא מוצא זמן להגיע לעיר, מאחר שהוא ממלא את זמנו לרוב בצלילה ואימונים בים.
קסיושה מתכוננת לחתונה בשמלת כלה על יאכטה בלב ים השחור.
לפתע, ארטיום דורש ממנה נישואין חוקיים.
קסיושה מצילה את עצמה בצלילה לים ולאחר הנחיתה שוחה בבטחה אל החוף.
צוער בית הספר של הצי, ניקיטה רודף אחר קסיושה.
כך גם השוטר, איגור, העוקב אחר עקבות היחסים הללו.
ניקיטה מציע לה נישואין על קו החוף בקברדינקה.
רגע לפני שהכלה הטרייה נקשרת בקשר הנישואין, נראה שיריבים תופסים את הגיבורה.
איגור מתגונן בכלי נשק סטנדרטיים.
ניקיטה מתגונן בסיוע קוזאקים ובני משפחתו.
בסופו של דבר, ארטיום ינסה להוכיח כי הוא הראוי מכולם לאהבתה של קסיושה.
סטסיה מילוסלבסקאיה בתפקיד קסניה 'קסיושה' גורדייבה, קופצת למים
סמיון טרסקונוב בתפקיד ארטיום דודין, סטודנט מוורונז', המחפש בו זמנית את לבה של קסיושה.
רינאל מוחמטוב בתפקיד ניקיטה, צוער בית הספר של הצי הרוסי, מנהל אורח חיים קוזאקי.
אלכסנדר מטוליקין בתפקיד איגור, שוטר
רומן מדיאנוב בתפקיד פיוטר איוואנוביץ', אביו של איגור
דריה פקלנקו בתפקיד אוליאנה גורדייבה
אלכסנדר רובאק בתפקיד לאוניד גורדייב
הבמאי בחר במחוס קראסנודאר הציורי, בו צולמו סרטי קולנוע רוסיים רבים.
ממשלת המחוז העניקה תמיכה לסרט והפרויקט הופק על ידי פיודור בונדרצ'וק.
העלילה מתרחשת על רקע נופים מרהיבים, טבע מפואר והים החם של חוף הים השחור בקווקז.
מיכאיל ורובל ואלכסנדר אנדריושצ'נקו, מפיקי חברת הקולנוע Vodorod, רצו להמשיך במסורות של יצירת קולנוע קומי-רומנטי רוסי.
המפיקים רצו להפיק סרט בגרסה דרומית שיעמוד בניגוד גמור לסרט הצפוני "על הקרח".
"הדרום הרוסי" היה הסרט המושלם, אשר, לדעתם, תיאר את האטרקציה התיירותית המודרנית של רוסיה: מחוס קרסנודאר.
הסרט חוקר את דרום רוסיה, נופיה, התיירות ובדרך כלל הצילומים באזור זה הם דבר נדיר.
הצילומים העיקריים של הסרט החלו באוגוסט 2020, הבמאי אנטון פדטוב בחר לצלם במחוז קראסנודר: העיירה גלנדז'יק, כפר קברדינקה במחוז גלנדז'יק, כפר ארחיפו-אוסיפובקה ברובע גלנדז'יק ובעיר נובורוסיסק, כמו גם בשמורת צ'ושקה.
הדמויות נוצרו על סמך הקוזאקים של קובאן שהיו מעורבים בצילומים.
הם השתתפו בסצנת חתונה המונית בכפר קברדינקה.
את שיר הנושא ביצע אולג גזמנוב.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה במוסקבה בבית הקולנוע "קארו 11 באוקטובר" ב-25 בפברואר ויצא להפצה מסחרית בבתי הקולנוע ברחבי הפדרציה הרוסית ב-4 במרץ 2021 על ידי חברת Sony Pictures Productions and Releasing (SPPR).
טריילר טיזר ראשון שוחרר ב-17 בדצמבר 2020.
דרום קרליה (בפינית: Etelä-Karjala; בשוודית: Södra Karelen) הוא אזור בדרום פינלנד, הגובל בצפונו בצפון קרליה ובסאבו הדרומית, במערב בקימנלקסו ובמזרח - ברוסיה (הרפובליקה של קרליה ומחוז לנינגרד).
בדרום קרליה שוכנות תשע רשויות מקומיות (קונטה), מהן שתי ערים (מודגשות):
שלט האצולה של קרליה הוצג לראשונה בשנת 1562 ומאז החל לשמש את אזור קרליה השוודי.
דרום קרליה וצפון קרליה עדיין משתמשות בשלט האצולה ובסמל זה, כשהגרסה המקורית משמשת את האזור הצפוני, ואת הדרומי - גרסה מעט שונה.
בסמל ניתן לראות שתי זרועות - הימנית (המערבית) מכוסה בשריון ומחזיקה חרב ישרה, והשמאלית (מזרחית) אוחזת בחרב מעוקלת.
הסמל מייצג את המאבק ארוך השנים בין שוודיה לרוסיה בשליטה על קרליה.
אזור דרום קרליה מתאפיין בגופי מים רבים ומגוונים, יערות וביצות.
השטח המכוסה במים נאמד בכ-20% מכלל האזור וכולל, בין היתר, את אגם סאימה, תעלת סאימה, נהר ווקסי, ימת לדוגה ונהר קימי.
75% משטח האזור מכוסה יערות.
העצים האופייניים הם עצי אורן.
בדרום קרליה מצויה אוכלוסיית גדולה של אייל קורא, וכמו כן דובים וזאבים.
באגם סאימה ניתן למצוא אוכלוסייה של כ-300 כלבי ים טבעתיים של סאימה, מין המצוי בסכנת הכחדה.
דרומהפקות היא חברת הפקות קולנוע וטלוויזיה אשר הוקמה בשנת 2010 על ידי המפיקים אלעד פלג וחגי ארד.
בשנה האחרונה נכנס לחברה שותף נוסף אהרון פאר והתחילו לעבוד בחברה הדר קוסטיצ'קי כמפיקה וליאנה מימרן אוסדון כמנהלת ההפצה.
במהלך השנים דרומה הפיקו מעל ל-30 סרטים עלילתיים ותיעודיים לקולנוע וטלוויזיה אשר זכו בפרסים רבים, ביניהם פרס אופיר, פרס פורום היוצרים
סרטים שהוקרנו בפסטבילים ומוקרנים בגופי שידור ברחבי העולם.
משרדי החברה ממוקמים בדרום הארץ ורוב הסרטים עוסקים בנושאים חברתיים.
דרומהפקות שואפת להביא למסך סיפורים חדשים, מרגשים ואנושיים דרכם נוכל לחקור, לחשוף ולחבר עולמות חדשים ולתת ביטוי לסיפורים שטרם סופרו.
+שנת הפצהשם הסרטסוגהבימויהערותמקורות2014עלים אדומיםדרמהבזי גטה קופרודוקציה ישראלית-אתיופית.
זוכה פרס "נמר הזהב" לשחקן ראשי (דבבה אשטו) בפסטיבל הקולנוע והטלוויזיה הבינלאומי בקנדה.
פרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הקולנוע (FIPRESCI) במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים 2014.
פרס ע"ש ענת פרחי לסרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2014.2015ערומיםסרט קצריורם זקס2015אינרציהדרמה; מסתוריןעידן חגואל ציון לשבח בפסטיבל אוטופיה 2015.
הוקרן בפסטיבל ברלין 2016 ובמסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל חיפה 2015.2015החקירהדרמהארז פרי קופרודוקציה ישראלית-גרמנית.
מבוסס על האוטוביוגרפיה של רודולוף הס.
נמכר לשווקים בעולם, ביניהם: ארצות הברית, איטליה, יפן, טורקיה.2017בין העולמותמיה חטאב הוקרן בפסטיבל חיפה ובפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בבוסאן , קוריאה הדרומית.
הוקרן בפסטיבל לוקרנו, במסגרת "מבט ראשון" של הפסטיבל לסרטים שבתהליכי הפקה.2017אנתרקסדוקו-דרמה;
פאונד פוטג'שי שרף פרס הסרט הישראלי הטוב ביותר בפסטיבל אוטופיה.
מועמד לפרס "אופיר" 2018 לאיפור הטוב ביותר.
מבוסס על הסיפור האמיתי של פרשת ניסוי האנתרקס בחיילי צה"ל.2018הסוסיתא של הרצלסרט נעוריםדויד קריינר מועמד לפרס העריכה בתחרות פרסי אופיר 2018.
הפקה משותפת עם סרטי יונייטד קינג.2019המוסדפרודיהאלון גור אריה אתחול לסרט קצר משנת 2007.
הפקה משותפת עם "סרטי יונייטד קינג".
זוכה פרס סרט הקומדיה הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לסרטי קומדיה של קנדה .
נמכר לערוץ הטלוויזיה HBO אירופה .2022עקרהמרדכי ורדי סרטו העלילתי הראשון של ורדי.
הוקרן בין היתר בפסטיבל ירושלים, פסטיבל הקולנוע של טאלין , ופסטיבל הקולנוע הישראלי בפריס.2023העיר הזאתאופרת ראפ בלשיתעמית אולמן זוכה ארבעה פרסי אופיר לשנת 2024: המוזיקה המקורית הטובה ביותר; הפסקול הטוב ביותר; העיצוב האמנותי הטוב ביותר; עיצוב התלבושות הטוב ביותר, ומועמד לשני פרסי אופיר נוספים.
זוכה הפרסים לסרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר (מוריה אקונס) בפסטיבל הקולנוע ליוצרים עצמאיים בניו יורק 2024 ובפסטיבל הקולנוע צ'לסי ליוצרים עצמאיים 2024.2024עידיוסף אבו מידעם הפקה משותפת עם שלומי אלקבץ וגלית כחלון.
זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר (שאדי מרעי) לשנת 2024, ומועמד לשבעה פרסי אופיר נוספים.
התסריט זכה בציון לשבח ומענק מטעם קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-32 (2016).סרט עתידיהחווהגולן רייזסרט עתידיעובדת לא זרהרונה סופרסרט קצרסרט עתידילהשאיר את האור דולקדפנה פרידלנדרהנפשה
+שנת הפצהשם הסרטבימויהערותמקורות2006גם וגםחגי ארדסרט ביכורים אוטוביוגרפי.2010אחד על אחדדורי ריבקיןאוטוביוגרפיה.2013חלום קוסטוריצהאיל סיביסרט סוריאליסטי.2014החיים על פי אוהדערי דניאל ארליך ציון לשבח בפסטיבל "דוקאביב" 2014.
ציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע סביבתי, איטליה, 2015.2015בדרכו שלוגולן רייז סרט קצר המתעד את סיפורו של אליסף פרץ, בנה של מרים פרץ.
הוקרן בערוץ עשר.2016מחוץ לפרייםטל אביטןסרט קצר אודות צלמי עיתונות ישראליים בדרום ישראל.2017המחברות של אלישגולן רייזזוכה פרס העריכה (שרון יעיש) בפסטיבל דוקאביב 2017.2018דֶער נִסְתֶּרנהר שבתאיעל אודות משפחת קולין ואהרן שבתאי.
הוקרן במסגרת תחרות הסרטים הישראליים בפסטיבל "דוקאביב" 2018.2019זונה כמונייעל שחר
שרון יעישזוכה פרס אופיר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר.
זוכה פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר באורך עד שעה מטעם הפורום הדוקומנטרי בישראל (2019)2020על כיסא הבמאי יושבת אישהסמדר זמירסרט מזווית פמיניסטית על במאיות בקולנוע העלילתי בישראל.עיניים של אבאגולן רייז
שרון יעישמועמד לפרס נסרט התיעודי הטוב ביותר עד 60 דקות בתחרות הפורום הדוקומנטרי בישראל.2021תאוריית הבוסניר דרבסיסרט על שנה בחיי פרופסור אריאל דרבסי, הוגה "תאוריית הבוס"רחוב חד סטריארז פריהוקרן במסגרת פסטיבל "דוקאביב" 2021 ובפסטיבלים בינלאומיים לקולנוע תיעודי בבואנוס איירס, גואנגג'ואו וז'ירונה.על הסףיונתן חיימוביץ' זוכה פרס הסרט החברתי בפסטיבל חיפה 2021
זוכה פרס חבר השופטים בפסטיבל אפוס 20212022לוס אנג'ס דרוםגולן רייז
שרון יעיש סרט מוזיקלי על העיר קריית מלאכי.
הוקרן במסגרת התחרות הישראלית בפסטיבל "דוקאביב" 2022.2023קיקינתן רושנסקיזוכה פרס הסרט הטוב ביותר במסגרת תחרות "מעבר למסך", פסטיבל "דוקאביב" 2023נורהמתן בן מורהזוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל "דוקאביב" 2023הקבוצה של אלכסיונתן נירמלך החגיגתאורי מרנץ סרט מונפש.
בכורת הסרט התקיימה ב-1 באוקטובר 2023 במסגרת התחרות לקולנוע ישראלי תיעודי של פסטיבל חיפה 2023.2024תאי-לנדניר דבורצ'יןזוכה פרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל "דוקאביב" 2024הקופצים מהחומותדנה נאור הכהן
פיראס רובימכתב בלי כתובתשרון יעיש
יעל שחרהוקרן במסגרת התחרות הישראלית בפסטיבל חיפה 2024.מקום משלהעדי טולדנו
דנה פני-גילהוקרן במסגרת הקולנוע הישראלי החדש בפסטיבל חיפה 2024נפילה בפצע פתוחיוסף אבו מדיעם
אופיר טריינין סרט על משבר הזהות של הבמאי אבו מדיעם, תושב רהט, בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
הקרנת הבכורה התקיימה בערוץ מכאן 33.
הוקרן במסגרת פסטיבל קולנוע דרום 2024 (10–14 בנובמבר)
דרומית לגן עדן הוא סרט פשע אמריקאי משנת 2021 בבימויו של אהרון קשלס ובכיכובם של ג'ייסון סודייקיס ואוונג'לין לילי.
הסרט שוחרר ב-8 באוקטובר 2021 על ידי .
ג'ימי ריי (ג'ייסון סודייקיס), עבריין מורשע המשוחרר על-תנאי לאחר תקופת מאסר ארוכה, מנסה להעניק לאנני (אוונג'לין לילי), אהבת נעוריו הגוססת מסרטן ריאות, שנה אחרונה נפלאה ביחד.
שמידט (שיי ויגהאם), קצין המבחן שלו, מונע ממנו להתנתק מעברו ה.
בנובמבר 2019, פורסם שג'ייסון סודייקיס ואוונג'לין לילי הצטרפו כשחקנים הראשיים של הסרט, אותו יביים אהרון קשלס על פי תסריט שכתב יחד עם נבות פפושדו וקאי מארק.
בינואר 2020 פורסם כי לצוות השחקנים הצטרפו מייק קולטר, שיי וויגהאם, , ואמאורי נולאסקו.
הצילומים התרחשו בטקסס במרץ 2020.
הסרט הופץ בארצות הברית ב-8 באוקטובר 2021 על ידי .
ובשאר העולם על ידי חברת UNIVERSAL
פרס תאריך קטגוריה מועמד/ים תוצאה הערות AFIN - International Film Festival 202128 בנובמבר 2021 הסרט הטוב ביותר "דרומית לגן עדן" הבימוי הטוב ביותר אהרון קשלס השחקן הטוב ביותר ג'ייסון סודייקיס שיי ויגהאם השחקנית הטובה ביותר אוונג'לין לילי האמן הצעיר הטוב ביותר תאדאוס ג'יי מיקסון האנסמבל הטוב ביותר "דרומית לגן עדן"
דרום תאילנד (בתאית: ประเทศไทยภาคใต้) הוא אזור גאוגרפי המהווה את הקצה הדרומי של תאילנד.
אזור דרום תאילנד ממוקם בחצי האי המלאי ומשתרע על פני 70,713 קמ"ר.
הנהר הגדול ביותר בדרום תאילנד הוא נהר הטפי אשר עובר במחוז סוראט תאני.
האגם הגדול ביותר בדרום תאילנד הוא אגם סונגקלה אשר משתרע על פני 1,040 קמ"ר.
הפסגה הגבוהה ביותר בדרום תאילנד הוא הר קאו לאנג שגוהו 1,815 מטרים מעל פני הים.
במהלך עידן הקרח האחרון נוצרו בדרום תאילנד איים כמו איי פי פי ומפרץ פאנג נגה.
האזורים המיוערים בדרום תאילנד משתרעים בסך הכל על פני כ-17,964 קמ"ר.
שם העיר אוכלוסיית העיר אוכלוסיית המטרופולין 1. האד-יאי 2. סוראט טהאני 3. נאקון סי תאמאראט 4. פוקט 5. סונגחלה 6. יאלה 7. טראנג 8. קו סמוי 9. קו הונג 43.989 10. פאטאני
דרום רוסיה הוא החלק הגאוגרפי הדרומי ביותר בחלק של רוסיה שנמצא ביבשת אירופה, אשר כולל את המחוז הפדרלי הדרומי ואת המחוז הפדרלי של צפון קווקז.
חבל הקווקז מיושב לאורך אלפי שנים.
ישנן עדויות לכך ששבטים סלאביים שונים אכלסו את אזור דרום רוסיה עוד במאה ה-3. לאזור דרום רוסיה היה תפקיד חשוב בהשפעה של התרבות הביזנטית על רוסיה.
התרבות הפרסית הייתה גם היא בעלת השפעה משמעותית על אזור דרום רוסיה.
בתחילת האלף השני לספירה, בין הוולגה לדון, שבטים טורקים שונים הקימו באזור דרום רוסיה מדינות טטאריות.
לפי מקורות היסטוריים, תושבים רבים באזור דרום רוסיה בחרו להתאסלם בעקבות הפלישות של המונגולים לאזור זה.
במהלך מלחמת האזרחים הרוסית (1917–1922), טריטוריה שזכתה לכינוי "דרום רוסיה" התקיימה לזמן קצר משנת 1919 עד שנת 1920, והיא השתרעה על החלקים הדרומיים ביותר של האימפריה הרוסית, כולל חלקים מאוקראינה.
בהיסטוריוגרפיה הסובייטית, אזור זה כונה "אזור הדרום הלבן" - התייחסות לתנועה הלבנה שנלחמה באזור זה בבולשביקים יחד עם הכוחות המזוינים של דרום רוסיה וצבא המתנדבים.
דרון מטאל או דרון דום (Drone doom) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של הבי מטאל המהווה פיוז'ן בין דום מטאל ומוזיקת דרון.
לעיתים מקשרים בין דרון מטאל לפוסט-מטאל או למטאל ניסיוני.
ביצירות מסוג דרון מטאל, יש בדרך כלל ביצוע של הדהודים והיזון חוזר של גיטרה חשמלית.
כמו כן, ביצירות אלו שירה לא בהכרח נמצאת.
יצירות אלו לרוב חסרות קצב במובן המסורתי, והם בדרך כלל ארוכים מאוד.
עיתונאי הניו יורק טיימס, ג'ון ואריי אמר כי החוויה מביצוע לייב של מוזיקת דרון מטאל דומה להשמעת יצירות ראגה באמצע רעידת אדמה.
כמו כן, הוא ציין כי "קשה לדמיין מוזיקה כלשהי כבדה יותר, או, לצורך העניין, איטית בהרבה".
הלהקה האמריקאית קישרה בין הז'אנר לבין אמנות הצליל.
על פי ג'אן טומליר, יצירות מהז'אנר מכילות גם "רשרושי אינפרה סאונד מתמשכים של סאב-בס – צליל חום".
דְּרוֹמִי הַמֵּרוּאָה (שם מדעי: Colotis chrysonome) הוא פרפר ממשפחת הלבניניים, הנפוץ במאוריטניה, צפון סנגל, מאלי, בורקינה פאסו, ניגריה, ניז'ר, החלק המרכזי והמזרחי של הסהרה, סודן, אתיופיה, סומליה, אוגנדה, קניה, צפון טנזניה, ישראל וירדן.
מוטת הכנפיים שלו נעה בין 33 ל-42 מ"מ.
אצל הזכרים, החלק הקרוב לגוף בכנף הקדמית צבוע בלבן, תכונה שאינה מופיעה אצל הנקבות.
הנקבות דומות לצורת ה-"ansorgei" של המין Colotis aurigineus , אך לנקבות דרומי המרואה הסימון על הכנף האחורית פחות מודגש.
ישנה מחלוקת מדעית בשאלה האם המין מתפצל לשני תת-מינים, או שמא מדובר בטקסון מונוטיפי ללא חלוקה תת-מינית.
כשהמין מחולק, הוא מכיל את התת-מינים הבאים:
בית הגידול של דרומי המרואה כולל סוואנות צחיחות – אזורים פתוחים בעלי צמחייה עשבונית דלילה באקלים יבש למחצה.
בישראל נחשב דרומי המרואה למין שנכחד, אך עד שנות ה-60 ניתן היה לצפות בו באזור עין גדי.
הזחלים ניזונים מעלי עץ המרואה עבת-העלים , ובעקבות כריתת רוב העצים בישראל, נותר בעין גדי עץ בודד בלבד, שלא הצליח לתמוך באוכלוסייה יציבה של הפרפר.
במהלך השנים נעשו ניסיונות להשיב את המין לטבע באמצעות נטיעת עצי מרואה חדשים.
השם העברי של המין נגזר מצמח המרואה, שעליו מטילות הנקבות את ביציהן.
במרץ 2009, הוגדר כמוגן כחלק מ-14 מיני הפרפרים המוגנים בישראל.
תנועת דרור הייתה תנועה ציונית סוציאליסטית שפעלה בגולה.
התנועה דגלה בחינוך לערכים לאומיים וסוציאליסטיים, טיפוח תרבות יהודית, לימוד השפה העברית והגשמה עצמית חלוצית על פי עקרונות הציונות.
במהלך ההיסטוריה היו שלוש תנועות נוער יהודיות-ציוניות בשם "דרור":
תנועת נוער שנוסדה ברוסיה ואוקראינה הרוסית
ב-1917 פרשה סיעה בשם "עת לבנות" מההסתדרות הציונית הרוסית והקימה תנועה בשם "פדרציית דרור" שהתנגדה להלך הרוח של הנהגת העם היהודי סביב הצהרת בלפור, מתוך אמונה כי העצמאות הלאומית היהודית לא תושג על ידי מתן הכשר מצד אומות העולם אלא על ידי פעולה אקטיבית יהודית-ציונית של עלייה.
בין 1917 ל-1922 חתרה "פדרציית דרור" לעצמאות בתוך ההסתדרות הציונית העולמית בלא הצלחה.
בעקבות רדיפות של המשטר הסובייטי היגרה מנהיגותה של פדרציית דרור לפולין ופעילותה נפסקה באוקראינה.
שמה של התנועה המאוחדת "פרייהייט-החלוץ הצעיר דרור".
בדומה לתנועות נוער אחרות בפולין, קיימה התנועה קיבוצי הכשרה ומחנות נוער.
כשהחלה מלחמת העולם השנייה הצליחו מנהיגי התנועה למלט עצמם מבעוד מועד לצד המזרחי של פולין שהיה בשליטת ברית המועצות, אולם שם הם התכנסו והחליטו לחזור ולפעול בשטח הכבוש הגרמני של פולין, ולכן הסתננו חזרה לוורשה.
תנועת דרור פעלה בגטאות, המשיכה לקיים חוות הכשרה, ופעילות חינוכית בכלל שמתוכה נודעה במיוחד הגימנסיה המחתרתית, גימנסיה דרור-החלוץ בגטו ורשה, שבה למדו כ-120 תלמידים (על שם גימנסיה זו קרויה רשת דרור בתי חינוך).
כמו כן קיימו סמינר מדריכים שכלל מדריכים מכל רחבי פולין ונועד להכשיר אותם להמשכיותה של התנועה בגטאות השונים.
אנשי תנועת דרור בפולין היו בין מקימי האי"ל – הארגון היהודי הלוחם והשתתפו במרד גטו ורשה ובפעילות מחתרתית בערים אחרות בפולין.
בין הלוחמים במרד מתנועת דרור, נמנים יצחק צוקרמן שהיה סגן מפקד המרד וצביה לובטקין.
טמה (תמרה) שניידרמן שלחמה ונהרגה במהלך המרד הקטן בגטו ורשה.
על המרד בגטו ביאליסטוק פיקד מרדכי טננבאום וברונקה ויניצקה (קליבנסקי) הייתה נציגת המחתרת בצד הארי והבריחה נשק לחבריה שבגטו.
אחרי המלחמה המשיכה "דרור" לפעול כתנועת נוער ציונית סוציאליסטית בחו"ל, הקשורה ומחנכת לקיבוץ המאוחד.
"דרור" הידקה את קשריה עם תנועת האחות הארץ ישראלית, "המחנות העולים".
למשל, לאחר המלחמה שלחה תנועת "המחנות העולים" שליחים ל"דרור", יצחק צוקרמן השתתף עם הגעתו לארץ בדיוני מרכז המחנות העולים ועוד.
בשנות החמישים התאחדו שתי התנועות תחת השם "דרור - המחנות העולים".
בעקבות הקמת התנועה הקיבוצית המאוחדת, בשנת 1980 התאחדה תנועת דרור עם תנועת הבונים, החלישה את קשריה עם תנועת "המחנות העולים" ושינתה את שמה לתנועת הבונים דרור, שרקמה קשרים מתהדקים עם תנועת הנוער העובד והלומד.
חברי התנועה שעלו לארץ הצטרפו ליישובי הקיבוץ המאוחד.
במדינות המגרב פעלה התנועה במחתרת להעלאת יהודים לישראל, ולקחה חלק משמעותי בפרויקט עליית הנוער ממרוקו בשנות החמישים.
בשנת 2006 הקימו חברי תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד את תנועת דרור-ישראל על שמה ובמורשתה של תנועת דרור.
חווקה פולמן-רבן, חניכת תנועת דרור ההיסטורית וחברה באי"ל בוורשה גרסה כי:
בנאום בבית העלמין של לוחמי הגיטאות ביום השואה תשס"ו אמר פסח האוספטר, מזכ"ל דרור-ישראל:
דרוּסילה (נולדה בשנת 38) הייתה נסיכה יהודייה משושלת בית הורדוס.
היא נולדה בממלכת יהודה לאגריפס הראשון, מלכה האחרון של יהודה, ואשתו קיפרוס (בת פצאל בן פצאל, אחי הורדוס, ושלומציון בת הורדוס ומרים החשמונאית).
אחותם של אגריפס השני, דרוסוס (נפטר כשהיה ילד), ברניקי ומרים.
היא נקראה על-שם דרוסילה, אחותו האהובה של הקיסר קליגולה.
לפני מותו, אירס אותה אביה לאפיפאנס , בנו של אנטיוכוס הרביעי מלך קומגנה.
התנאי למימוש האירוסין היה שאפיפאנס יתגייר, אולם בסופו של דבר חזר בו מהבטחתו וסירב להמיר את דתו.
המלך אגריפס השני, אחיה של דרוסילה, ביטל את האירוסין והשיא אותה לאזיזוס (עזיז) מלך אמסה (חמת), שהסכים להתגייר כדי להתחתן עמה.