tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנאצים התמקדו בעיקר בשני סוגים של אמנות אסורה בגרמניה הנאצית: "אמנות מנוונת", כלומר יצירות אמנות מודרנית או אמנות שנוצרה על ידי יהודים כגון הגדת וולף, ויצירות אמנות שהיו אהובות ומוערכות על ידי אדולף היטלר, שהיה צייר חובב ובעל יומרות אמנותיות, ונדחה בצעירותו על ידי האקדמיה לאמנויות בווינה.
נגזלו גם כלי נגינה, ספרים ואפילו ריהוט ביתי.
ציור "דיוקן הגברת" שנבזז מאספן יהודי הולנדי התגלה בארגנטינה בשנת 2025.
מכירות פומביות ומכירות פרטיות בשווייץ
שווייץ שימשה מרכז חשוב לסחר באמנות בתקופה הנאצית, ושימשה כמקום בו נמכרו יצירות אמנות רבות שנבזזו על ידי הנאצים.
מכירה פומבית ידועה לשמצה הייתה מכירת "אמנות מנוונת" שאורגנה על ידי תיאודור פישר ב-30 ביוני 1939 במלון גרנד הוטל נשיונל בלוצרן.
הוצעו למכירה יצירות אמנות שהוחרמו ממוזיאונים גרמניים על ידי הנאצים, אך סוחרי אמנות ידועים רבים השתתפו במכירה, לצד נציגים של אספנים ומוזיאונים גדולים.
בנוסף למכירות הפומביות, התקיימו בשווייץ מכירות פרטיות רבות של סוחרי אמנות.
ועדת ברז'ייה, הוקמה לחקור את תפקידה של שווייץ "כמרכז מסחר באמנות וצינור לנכסי תרבות בתקופה הנאצית ובתקופה המיידית שלאחר המלחמה".
הנאצים גזלו רכוש תרבותי, הן בתוך גרמניה עצמה והן בכל השטחים הכבושים על ידה.
לצורך כך הוקמו ארגונים מיוחדים שתפקידם היה לאתר ולבחור את הפריטים בעלי הערך הגבוה ביותר, מתוך אוספים ציבוריים ופרטיים כאחד.
חלק מהפריטים הללו יועדו למוזיאון הפיהרר המתוכנן של היטלר, אשר מעולם לא הוקם, חלקם הועברו לידי פקידים נאצים בכירים כמו הרמן גרינג, וחלקם נסחרו על מנת לממן את פעילותם של הנאצים.
בשנת 1940, הוקם ארגון שכונה כוח המשימה של הרייכסלייטר רוזנברג, או ERR, בראשותו של אלפרד רוזנברג.
במסגרת פעילות ה־ERR הוקמה יחידה מיוחדת בשם Dienststelle Westen (סוכנות מערבית) שפעלה בפריז, שבראשה עמד קורט פון בהר.
בתחילה, התמקדה יחידה זו באיסוף ספרים ומסמכים יהודיים ובונים חופשיים, במטרה להשמידם או להעבירם לגרמניה לצורך "מחקר".
לקראת סוף שנת 1940, הרמן גרינג, שהיה למעשה האחראי על פעילות ה-ERR, שינה את ייעודה של היחידה.
הוא הורה לה לתפוס אוספי אמנות וחפצים אחרים שהיו בבעלות יהודים.
שלל המלחמה שנאסף רוכז בגלריה הלאומית ז'ה דה פום בפריז, שם פעלו היסטוריונים של אמנות ואנשי צוות נוספים, שבחנו ומיינו את הפריטים השונים לפני שליחתם לגרמניה.
במהלך כיבוש הולנד נקטו הנאצים צעדים שיטתיים לאיתור וביזה של יצירות אמנות.
בעיר ארנהם הופקדו יצירות רבות בכספות הבנקים בניסיון להגן עליהן, אך לאחר כישלון מבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944 וגלות תושביה, נותרו הכספות ללא השגחה.
בראשית 1945 נפרצו הכספות בבנק אמסטרדם בארנהם על ידי הלמוט טמלר, מפקד Gaukommando Düsseldorf, ואנשיו, אשר לקחו עשרות ציורים, בהם גם הציור "ארוחת הצדפות" מאת יאקוב אוכטרוולט.
היצירות נלקחו לדיסלדורף, וחלק ניכר מהן נעלם לשנים רבות.
לאחר שהיטלר הפך לקנצלר, הוא תכנן להפוך את עיר הולדתו לינץ, לעיר הבירה לאמנות של הרייך השלישי.
לצורך הקמת המוזיאון הוא שכר אדריכלים שיפעלו לפי תוכניותיו.
הוא תכנן להקים גלריות ומוזיאונים שונים, אשר יאוגדו תחת השם "מוזיאון הפיהרר".
המוזיאון נועד להכיל את מיטב יצירות האמנות שנאספו מרחבי העולם, תוך דגש על יצירות "גרמניות" שנלקחו ממדינות אחרות, לאחר שנבזזו במהלך מלחמות נפוליאון ומלחמות העולם הראשונה.
הקמת מוזיאון הפיהרר לא הושלמה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
אוסף הרמן גרינג היה אוסף אישי של גרינג, שכמחצית מיצירות אמנות בו הן יצירות שנבזזו על ידי הנאצים.
גרינג צבר את האוסף שלו בעזרת סוחר האמנות ברונו לוזה, אשר שימש כיועצו, ונציג ERR בפריז.
בשנת 1945, עם סיום המלחמה, כלל האוסף למעלה מ-2,000 יצירות אמנות שונות, בהן למעלה מ-300 ציורים.
למרות ההיקף העצום של האוסף והעובדה כי חלק ניכר ממנו נבזז, דו"ח החקירה המאוחד מס' 2 של הארכיון הלאומי של ארצות הברית קובע כי גרינג מעולם לא עסק בביזה גסה.
על פי הדו"ח, גרינג נהג לפעול בדרכים "מעודנות" יותר.
במקום לבזוז יצירות אמנות בכוח, הוא נהג לשלם עבורן סכומים סמליים או להבטיח תשלום מאוחר יותר באמצעות רשויות ההחרמה.
למרות שלגרינג ולסוכניו לא היה קשר רשמי עם הארגונים הגרמניים שעסקו בביזה, הם נעזרו בהם באופן עקיף, תוך ניצול משאביהם ויכולותיהם.
הרייך השלישי אסף מאות אלפי חפצים ממדינות כבושות ואחסן אותם במספר מקומות מרכזיים, כמו הגלריה הלאומית ז'ה דה פום בפריז והמטה הנאצי במינכן.
כאשר כוחות בעלות הברית השיגו עליונות אווירית והחלו בהפצצות נרחבות של ערים ואתרי מורשת בגרמניה, השלטון הנאצי החל להעביר יצירות אמנות ופריטי תרבות יקרי ערך למכרות מלח ומערות.
מכרות ומערות אלו סיפקו סביבה אופטימלית לשימור יצירות האמנות, בזכות תנאי הלחות והטמפרטורה היציבים שבהם.
בין המקומות הבולטים בהם אוחסנו היצירות ניתן למנות את מכרות המלח באלטאוסזה ואת מכרות המלח במרקרס..
מכרות אלו שימשו לא רק לאחסון אמנות שנבזזה אלא גם ליצירות אמנות שהיו בגרמניה ובאוסטריה לפני תחילת השלטון הנאצי.
אמנות מנוונת, כפי שהוגדרה על ידי המשטר הנאצי, נאסרה לייבוא לגרמניה.
יצירות שהוגדרו כמנוונות רוכזו ב"חדר המרטירים" במוזיאון ז'ה דה פום בפריז.
חלק ניכר מאוספו הפרטי של סוחר האמנות פול רוזנברג הוגדר גם הוא כאמנות מנוונת על ידי הנאצים.
לאחר שגבלס הוציא צו למכירת יצירות אלו תמורת מטבע זר, מינה הרמן גרינג סוחרים מורשים, ביניהם הילדברנד גורליט, למכור את הנכסים ולנצל את הרווחים להגדלת אוסף האמנות הפרטי שלו.
האמנות המנוונת שנבזזה נמכרה דרך שווייץ, ואוסף רוזנברג פוזר ברחבי אירופה.
כ-70 מציוריו של רוזנברג עדיין חסרים, ביניהם "אישה עירומה על החוף" של פבלו פיקאסו (1923), שבע יצירות של אנרי מאטיס ו"הדיוקן של גבריאל דיוט" של אדגר דגה.
ב-1964 יצא לאקרנים הסרט "הרכבת", בכיכובו של ברט לנקסטר, העוסק בשוד ציורים מהגלריה הלאומית ז'ה דה פום על ידי הנאצים.
ערוץ הולמרק הפיק ב-2003 את הסרט Brush with Fate, בו מתוארים גלגוליו של ציור דמיוני מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר.
הסרט סובב סביב סוד אפל של הדמות האחרונה המחזיקה אותו בידיה והקונפליקטים עמם היא מתמודדת.
סרט הקולנוע "ציידי האוצרות" מ-2014 בבימויו של ג'ורג' קלוני מגולל את קורותיה של יחידה אמריקאית שחייליה כונו "אנשי המונומנטים", ומשימתם הייתה למנוע פגיעה באתרים חשובים ולאתר כחמישה מיליון יצירות אמנות ותרבות שגנבו הנאצים.
הסרט נעשה על פי ספרם של רוברט מ' אדסל וברט ויטר (להלן).
בשנת 2015 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי סיימון קרטיס "האשה בזהב", המבוסס על ספרה של אן-מארי אוקונור.
בשנת 2025 תועד סיפורו של ברונו לוזה בסרט התיעודי "פלנדרר: חייו וזמנו של גזלן אמנות נאצי" (Plunderer: The Life and Times of a Nazi Art Thief), המבוסס על עבודתו של ההיסטוריון יונתן פטרופולוס.
ביזון קדמוני או ביזון קדמון (שם מדעי: Bison antiquus) הוא מין ביזון גדול שנכחד מאמריקה הצפונית והיה אביו הקדמון של המין ביזון אמריקני.
הוא חי בתקופת הפליסטוקן ונכחד בתחילת ההולוקן, לפני כ-10,000 - 9,000 שנים.
זה היה ביזון גדול יחסית לקרוביו המודרניים.
אורכו היה 4.6 מ' בקרוב, גובהו היה למעלה משני מטרים והוא שקל כטון וחצי.
ממצאים ארכאולוגיים מורים כי ראשוני האנשים שהגיעו לאמריקה בסוף הפליסטוקן נהגו לצוד אותו.
ביזון היערות (שם מדעי: Bison bison athabascae) הוא תת-מין של הביזון האמריקאי הנפוץ ביערות הצפוניים של ארצות הברית וקנדה וגדול יותר מביזון המישורים.
מצב השימור של ביזון היערות במצב "פגיע".
ביזון היער יכול להגיע למשקל של 900 ק"ג אצל הזכרים, ו-540 ק"ג אצל הנקבות.
והוא בעל החיים היבשתי הגדול ביותר באמריקה הצפונית.
הוא שונה מקרובו שבערבה בגודלו, בשערו הכהה ביותר ורעמת הגב החומה שלו, בשיער הדליל באזור הזקן ובקרניו הגדולות.
לביזון היערות יש קרניים מעוקלות שמצביעות כלפי מעלה ושיער על הסנטר הדומה לזקן.
ראשם וכתפיהם גדולים בהשוואה לאחוריהם, עם גבנון בולט לפני הרגליים הקדמיות.
גיבנת ביזון העץ עולה כמעט ישר מהצוואר ואז משתפלת כלפי מטה אל הירכיים.
מבנה העצם של הגיבנת הענקית הקדמית הזו התפתח בביזון היערות כדי לתמוך במבנה שרירים מסיבי המסייע להם לטאטא את ראשם בשלגים צפוניים עמוקים כדי לגשת לעשבים ושקעים בחורף.
יש להם מעיל צפוף של שיער רך ועמיד שאינו חלול כמו קריבו של איילים וכבשים, אלא דומה יותר לשיער אדם.
צבע השיער נע בין חום כהה לשחור לאורך הרגליים וגוף תחתון, לחום בהיר לאורך הגיבנת.
אוכלוסיות הביזון נמצאות בעיקר ביערות טייגה באלסקה, יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות, צפון קולומביה הבריטית, צפון אלברטה ובצפון מזרח ססקצ'ואן.
שם הם ניזונים מעצים מחטניים שונים ומשורשים ועשבים, שורדים גם בחורפים האכזריים ומתגוננים נגד טורפים חזקים כמו זאבים.
האוכלוסיות מתמעטות עקב אובדן היערות לטובת בנייה ומרעה, ציד והתערבבות עם ביזוני המישורים, מה שמחליש אותם גנטית.
בעבר הם ניצודו בהמוניהם אבל היום מוגנים ביותר הן בארצות הברית והן בקנדה.
ביזת רומא (באיטלקית: Sacco di Roma) היא הכינוי לכיבוש רומא ב-6 במאי 1527 על ידי הכוחות של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מקור הכינוי בהשתוללות חיילי הקיסר (שלא קיבלו את שכרם) שבמשך שמונה ימים בזזו את העיר.
מאז שנת 1494 התחולל באיטליה רצף של מלחמות המכונות "המלחמות האיטלקיות".
שני הכוחות המרכזיים שפעלו במלחמות הללו היו האימפריה הרומית הקדושה וצרפת.
בשנת 1526 החלה מערכה נוספת בסדרת המלחמות הזאת, הקרויה מלחמת הליגה של קוניאק.
היוזם הפעם היה האפיפיור קלמנס השביעי שארגן את הליגה של קוניאק, קואליציית כוחות נגד קרל החמישי, שכללה את צרפת של פרנסואה הראשון, הרפובליקה של ונציה, דוכסות מילאנו ורפובליקת פירנצה בנוסף על מדינת האפיפיור עצמה.
המלחמה החלה ב-24 ביוני 1526 בהתקפה, שלא הצליחה, של דוכסות מילנו על לודי, עיירה במרחק 30 ק"מ ממילנו שנכבשה שנים אחדות קודם לכן על ידי כוחות הקיסר.
בתגובה כוחות הקיסר השתלטו על לומברדיה כולה ושליט מילאנו הדוכס פרנצ'סקו ספורצה השני נאלץ להימלט מעירו.
הכוחות הלוחמים: צבא הקיסר, בפיקודו של שארל השלישי, דוכס בורבון, מנה כ-34,000 איש.
הצבא הורכב מכוחות ספרדיים, גרמנים ואיטלקיים.
מגני רומא כללו את 186 אנשי המשמר השווייצרי וכ-5,000 אנשי מיליציות בפיקודו של הקונדוטיירי רנצו דה קרי (Renzo da Ceri).
ההתקפה על רומא החלה ב-6 במאי 1527 וכיבוש העיר הסתיים עוד באותו היום.
האפיפיור עצמו נמלט דרך המעבר חשאי למצודת סנטאנג'לו והתבצר בה.
שארל נהרג עוד בתחילת הקרב, מחליפו היה פיליברט דה שלון (Philibert de Chalon) נסיך אורנג'.
מיד לאחר כיבוש העיר החלה התפרעות החיילים.
החיילים בזזו והרסו כנסיות, מנזרים וארמונות פרטיים.
כעבור יום הצטרפו אליהם איכרים איטלקיים שהגיעו מנחלותיו של הקרדינל פומפיאו קולונה (Pompeo Colonna) ממתנגדיו של האפיפיור.
במהלך ההתפרעות נרצחו כ-1,000 מתושבי רומא.
כעבור שלושה ימים ציווה מפקד הכוחות פיליברט דה שלון על הפסקת הביזה, אלא שלא הייתה לו הסמכותיות והמעמד של שארל שנהרג בתחילת הקרב, והבוזזים לא צייתו לפקודתו.
דה שלון מיקם את מפקדתו בספריית הוותיקן ובכך הציל אותה מהביזה.
צירוף שלוש המילים מתפרש אם כן כ"סוג של שור דמוי תאו המצוי בקווקז".
הביזון הקווקזי היה קטן יותר מתת-המין השפלתי.
הוא הגיע לגובה כתפיים של 160 ס"מ, ומשקלו היה 480 ק"ג בממוצע; במקרים נדירים זכרים גדולים הגיעו גם למשקל של 700 או 800 ק"ג.
פרוותו הייתה צמרירית ועבה במיוחד, כדי להתמודד עם הטמפרטורות הקפואות במרומי ההרים בחורף, והיא לא הייתה ארוכה בחלק הקדמי של הגוף.
באזור הפנים, הפרווה הייתה מתולתלת וסבוכה.
צבע הפרווה היה חום זהוב אחיד בכל הגוף, ונטה להתכהות באזור הגחון והצוואר; הראש היה כהה יותר משאר הגוף.
הפרסות היו קצרות, אך גבוהות ומעוגלות יותר משל ביזונים אחרים.
מבנה גופו היה מאסיבי וכבד, עם רגליים קצרות וצוואר עבה וקצר.
הראש היה גדול ורחב במיוחד, עם מצח מוגבה וחרטום קצר.
על הכתף היה גבנון קטן, ופלג הגוף האחורי היה מוגבה מעט.
לביזון הקווקזי הייתה רעמה קצרצרה לאורך הכתף והגב, והרעמה בגרון דמוית הזקן האופיינית לביזונים הייתה קצרה יותר אצלו מביזונים אחרים.
הזנב היה ארוך והסתיים בציצה שעירה.
הרגליים היו קצרות, מוצקות וחזקות, וסיפקו תמיכה לגוף הכבד דמוי החבית.
הקרניים היו ארוכות יחסית לביזון האמריקני, והן צמחו תחילה לצדדים בטרם התעקלו למעלה.
מכיוון שהביזון הקווקזי נודע למדע בתקופה מאוחרת למדי, לא נעשו מחקרים אודות האקולוגיה או הרבייה שלו.
סביר להניח שהן דומות לקרובו החי כיום.
הביזון הקווקזי היה פעיל לאורך היום, אך שעות הפעילות השתנו בהתאם לעונה.
הנקבות חיו בעדרים של עד 20 פרטים בעוד שהזכרים חיו בבדידות או בקבוצות קטנות.
הביזון היה משמיע נהמות ונחירות ששימשו לתקשורת בין הפרטים.
התזונה הייתה מורכבת מעשבים, עלים, קליפות עצים, חזזיות, טחב ומקורות צמחיים נוספים.
הם היו תלויים בשתיית מים קבועה, ובחורף שברו באמצעות פרסותיהם את שכבת הקרח מעל האגמים על מנת להגיע למים.
בעונת הרבייה, הזכרים היו מקיימים ביניהם קרבות על מנת לזכות בשליטה על עדר הנקבות.
ההריון נמשך כ-260 ימים, לאחריהם נולד עגל אחד ולעיתים רחוקות תאומים.
העגלים היו נגמלים בגיל 6–8 חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר שנתיים לנקבה ולאחר שמונה שנים לזכר.
תוחלת החיים הייתה עד 27 שנים.
בשל גודלו, לביזון הקווקזי הבוגר לא היו אויבים טבעיים מלבד דובים חומים, וזאבים, אשר היוו איום בעיקר לעגלים; עם זאת, עד המאה ה-10 נרדף תת-מין זה על ידי טורפים גדולים יותר שהיו מסוגלים להתמודד עמו, כגון האריה האסייתי שנעלם מהאזור, ועד סוף המאה ה-19 על ידי הטיגריס הכספי שנכחד.
הביזון הקווקזי חפף בתחומי המחייה שלו לפרסתנים נוספים, כדוגמת אייל קורא שנעלם אף הוא מהאזור, וכן עם צפיר האלפים, אייל סיבירי, אייל אדום ויעל קווקזי מזרחי.
במהלך המאה ה-17, הביזון הקווקזי אכלס שטח גדול על מורדות הקווקז המערבי - כולל בחבל קובאן למורדות הקווקז - במיוחד למרגלות שרשראות ההרים הסמוכות לתחומי האגירה של נהר קובאן ונהר טרק.
אזור זה נופל כיום בתחומי המדינות רוסיה (קברדינו-בלקריה, קאראצ'אי-צ'רקסיה, קרסנודאר ואדיגיה), וגיאורגיה (אבחזיה, סמגרלו וסוואנתי עילית וגוריה).
טווח התפוצה ההיסטורי שלו הופרד מטווח התפוצה של ביזון השפלה וביזון הקרפטים על ידי מישורי הערבות של נהר הדון, אך חוקרים רבים משערים שההפרדה בין תת-המינים נוצרה בעקבות ציד ולא בצורה טבעית.
עד סוף המאה ה-19, הלכה והצטמקה תפוצתו של הביזון הקווקזי לכעשירית מאזור המחיה המקורי, כשהגורם העיקרי לכך היה ההתיישבות האנושית בהרים שהביאה בעקבותיה את הציד הנרחב של בעלי חיים גדולים.
עד המאה ה-18, אוכלוסיות הביזון הקווקזי היו מפוזרות באזורים לא מוגנים, כך שהציד הפחית את מספרם מבלי שיזכו להגנה.
בסוף המאה ה-19, האוכלוסיות האחרונות התרכזו בחבל קובאן הקווקזי - בין יובלי הנהרות.
ב-1860 האוכלוסייה העולמית עמדה על כ-2,000 פרטים בלבד, והיא הצטמצמה ל-450 עד 500 פרטים בסביבות 1890.
הנסיגה במספרים נעצרה לאחר הקמת שמורת ציד גדולה עבור הצאר ניקולאי השני, שהגנה למעשה על הביזונים מפני ציד חסר מעצורים של תושבי האזור - היות שהם נחשבו כרכושו הפרטי של הצאר והעונש על ציד לא חוקי של ביזון יכול היה להיות מוות.
ב-1910, הוערך שיש בתחומי השמורה כמה מאות פרטים (כ-500).
לאחר מלחמת העולם הראשונה ובמהלך מהפכת אוקטובר, הצאר הודח מכסאו והשליטה על האזור קרסה, מה שהוביל את תושבי האזור לפלוש לשמורת הציד ולטבוח בביזונים הקווקזים באין מעצור - במידה מסוימת גם בעקבות הרעב ששרר באותה תקופה.
הביזונים נעלמו במהירות מתחומי השמורה, והתפרצות מחלת הפה והטלפיים עשתה שמות בנותרים.
בשנת 1921 חיו בשמורה 50 הביזונים האחרונים.
ההכרזה של המשטר הסובייטי בשנת 1924 על הקמת אזור מוגן בתחומי השמורה הגיעה מאוחר מדי; שלושת הביזונים הקווקזים האחרונים נורו בשנת 1927 בהר אלושה.
בעת המודרנית היה ידוע על ביזון קווקזי יחיד שחי בשבי.
הביזון, שנקרא קאוקאסוס, נולד בהרי הקווקז בשנת 1907, ונלכד והובא לגרמניה בשנת 1908, שם חי עד ל-26 בפברואר 1925. בהיותו בשבי, עובדי גן החיות שיכנו אותו בכלוב יחד עם נקבות מתת-המין השפלתי, ומהם נולדה שושלת של ביזונים אירופאים עם גנים קווקזים שקיימת עד היום.
בשל כך, ניתן לומר שהביזון הקווקזי טהור הגזע נכחד, אך קיים עדיין ביזון קווקזי מעורב.
בשנת 1940 שוחררה קבוצה של ביזונים בני כלאיים מביזון אמריקני וביזון אירופאי לשמורה ביוספרית בקווקז, ומאוחר יותר בשנת 1959, גם באזור מיוער נוסף בקברדינו בלקריה.
מספר שנים לאחר מכן, נלקחו מגני חיות בגרמניה מספר ביזונים אירופאיים עם גנים קווקזיים שמקורם בביזון קווקזי שנלקח מהבר והתרבה עם תת-המין השפלתי, ומהם הקימו עדרים קטנים ששוחררו בקווקז, בניסיון לשחזר את הפאונה הגדולה של הקווקז.
ביזון הקרפטים (שם מדעי: Bison bonasus hungarorum; ידוע גם כביזון הונגרי) הוא תת-מין נכחד של ביזון אירופי אשר היה תת-אנדמי לאזור הרי הקרפטים במזרח אירופה והוכחד מן העולם באמצע המאה ה-19, קצת פחות ממאה שנה לפני הכחדת קרובו הביזון הקווקזי.
הוא תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1946 על ידי חוקר הטבע והגאוגרף ההונגרי מיקלוש קרצוי - זמן רב לאחר הכחדתו.
האטימולוגיה של שמו המדעי היא כדלהלן: "Bison" = סוג של בקר; "bonasus" = דמוי תאו; "hungarorum" = הונגרי.
הצירוף של שלושת המילים מתפרש כך: "סוג של בקר דמוי תאו אשר מצוי בהונגריה".
ביזון הקרפטים כשמו, היה חי על מורדות הרי הקרפטים במולדביה וטרנסילבניה, באזור דרום אוקראינה והונגריה של ימינו.
בית הגידול שלו הורכב מיערות ירוקי עד ממוזגים במזרח אירופה ועד המאה ה-16, חי לצד שור הבר.
הוא נכחד קצת פחות ממאה שנה לפני קרובו הקווקזי, עקב העובדה שמקום חיותו היה קרוב מדי למרכז אירופה בה היו נפוצים במיוחד מסעות ציד של אצילים ופריצים.
לא ידוע מאומה עליו, אך סביר להניח שהתאפיין בגוף מסיבי וכבד כקרוביו, עם דבשת קטנה על הכתף וראש רחב וגדול.
האקולוגיה והרבייה שלו דמתה לקרוביו.
הוא היה מן הסתם פעיל יום, וחי בעדרים קטנים שנעו בחיפוש אחר עשבים, עלים, שיחים וצמחייה אחרת.
בחורף, הם נאלצו לשבור שכבת קרח מעל האגמים כדי להגיע למים.
אויביהם באירופה היו רק הדובים, בעוד שהזאבים היוו איום לעגלים.
בתקופות קדומות יותר, הוא נאלץ להתמודד מול אויב חזק בהרבה - האריה האירופאי.
ביזון הקרפטים האחרון נורה בשנת 1852 באזור מארמרש על הגבול האוקראיני-הונגרי.
לא נותרו שרידים ידועים מתת-המין בדמות פוחלצים, גולגולות או עצמות.
לזכרו הונפק בול דואר הונגרי ומטבע אוקראיני.
בשנים האחרונות, הובילו ארגוני שימור לכך שתת-המין השפלתי של הביזון האירופי הוכנס לבתי הגידול ההיסטוריים של ביזון הקרפטים בניסיון לשחזר את הפאונה ההיסטורית של האזור.
הביזונים שהוכנסו לאזורים הללו, מאכלסים בתי גידול עד לגבהים של 800 מטר מעל פני הים.
ביזון המישורים (שם מדעי: Bison bison bison) הוא תת-מין של ביזון אמריקני, יונק צמחוני ממשפחת הפריים ומשבט הבקר.
הוא קטן יותר מתת-המין ביזון היערות.
הביזון הוא בעל חיים גדול החי בערבות המרעה של אמריקה הצפונית.
בעבר מילאו ביזונים אלו את כל רחבי המישורים הגדולים בצפון אמריקה שהעניקו להם את שמם, אך עקב ציד מתמשך אוכלוסייתם הידלדלה עד שהם כמעט נכחדו.
כיום הביזונים השתקמו, אך אוכלוסייתם קטנה משהייתה בעבר.
זכרי הביזונים חומים ובעלי קרניים חדות ושחורות וגיבנת אפורה על ראשם ועורפם ורעמת שיער המשתלשלת על הרגליים הקדמיות.
הנקבות קטנות יותר מהזכרים, אך די דומות להם.
עדרים אלה מצויים כיום בקרבה לסיכון עקב פגיעה ממחלות של פרות שהתפראו.
הם גם בסכנה של אובדן מקומות מחייתם לטובת בנייה ומרעה.
אליזבת' ג'ין "ביזי" פיליפס היא שחקנית אמריקאית.
התפרסמה בשל גילום הדמות קים קלי בסדרה "פריקים וגיקים", בתור אודרי לידל בסדרה "דוסון קריק" ובתור לורי קלר בסיטקום "קוגר טאון".
פיליפס נולדה באוק פארק, שיקגו, אילינוי, למשפחה מרקע נוצרי-קתולי.
היא למדה בתיכון צ'פרל בסקוטסדייל, אריזונה.
היא הצהירה שבגיל 14 היא נאנסה על ידי החבר שלה דאז, שאותו היא מכנה "טריי" בזיכרונותיה שפורסמו.
למרות שהיא טענה שהאירוע צילק אותה רגשית, היא לא ראתה את המקרה כאונס עד עשרות שנים מאוחר יותר.
היא חשפה בתוכנית האירוח שלה שעשתה הפלה בגיל 15.
בשנת 1999 קיבלה את תפקיד המשחק הראשון שלה שהוא גם תפקיד משחק ראשי, בסדרת הנעורים של NBC "זרוקים ויורמים" בתפקיד קים קלי, לצד שחקנים אחרים בתחילת הקריירה שלהם כמו ג'יימס פרנקו, ג'ייסון סיגל וסת' רוגן.
בשנת 2001 הצטרפה לקאסט העונה החמישית של סדרת הדרמה "דוסון קריק", בתפקיד אודרי לידל, הנערה החדשה בשכונה.
שנה לאחר מכן המשיכה לשחק בעונה השישית והאחרונה.
בשנת 2006 שיחקה בסדרת הדרמה הרפואית "ER" בתפקיד חוזר של ד"ר הופ בובאק.
בשנת 2009 החלה לשחק בקומדיית מצבים "קוגר טאון" של ABC, את דמותה של לורי קלר.
בסדרה שיחקה למשך 6 עונות בין התפקידים הראשיים עד שהסדרה סיימה את שידוריה כאשר הפרק האחרון שלה שודר ב-31 במרץ 2015. פיליפס גם ביימה פרק אחד בעונה השישית.
בשנת 2013 שיחקה בסרט "איך למצוא אהבה" לצד אוון רייצ'ל ווד.
בשנת 2016 שיחקה בסדרה הקומית "סגני המנהל" של HBO בתפקיד גייל ליפטראפ, גרושתו של ניל.
ב-2017 שבה לגלם את דמות זו גם בעונה השנייה.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקומי שכתב וביים בעלה מארק סילברסטיין, "מרגישה פצצה" בכיכובה של איימי שומר.
בשנת 2018 עלתה תוכנית האירוח שלה "ביזי הלילה" (שיש לו משמעות כפולה כי זה אומר "עסוקה הלילה"), שעלתה ב-28 באוקטובר ב והסתיימה ב-16 במאי 2019. פיליפס גם שימשה כמפיקה בפועל של התוכנית.
ספר הזיכרונות של פיליפס This Will Only Hurt a Little שוחרר ב-18 באוקטובר 2018. זיכרונותיה כוללים קטע שבו השחקנית מתארת התנגשות פיזית שהתרחשה בינה לבין ג'יימס פרנקו על הסט של זרוקים ויורמים.
תחילה הייתה מודאגת מכמות תשומת הלב שנמשכה רק לאירוע הזה בתוך סיפורה, ומקווה שהקהל יראה את התמונה הגדולה יותר שעליה היא מתייחסת, לשוויון של נשים בתוך סט צילומים ומחוצה לו.
ב-16 ביוני 2007 נישאה פיליפס לתסריטאי האמריקאי-יהודי מארק סילברסטיין (אנ'), ולהם שתי בנות, בירדי לי, נולדה ב-2008 ובתם השנייה, קריקט פרל, נולדה ב-2013. פיליפס וסילברסטיין נפרדו בתחילת 2021.
בתה הבכורה, בירדי, יצאה מהארון בשנת 2020 ומזדהה כג'נדרקוויר.
פיליפס משתמשת בפודקאסט שלה כדי לתמוך בקהילת הלהט"ב ולתמוך בהורים לבני נוער הומוסקסואלים.
פיליפס סיפרה בתוכנית האירוח שלה שעברה הפלה מלאכותית בגיל 15. החל משנת 2019 הפכה לפעילה בנושא הזכות להפלה, ודנה בו עם עוקביה בטוויטר.
לדבריה, אחת מכל 4 נשים עוברת הפלה, אבל עדיין אין מספיק מודעות לקשיים המוערמים על כל אישה כזו, ועל כך שאין מספיק מרפאות להפלות בארצות הברית.
שנהסרטתפקידהערות2000המעשנותקארן קרטר2002Home Roomאליסיה בראונינג2004Mummy an' the Armadilloקרול אןלבנבנותקארן גוגלשטיין2005סטואי גריפין - הסיפור שלא סופרדמויות שונותדיבוב2007מחליקים אותהרעיון 2008ארוס עליהמליסה2009הוא פשוט לא בקטע שלךקלי-אן2011אין לי מושג איך היא עושה את זהוונדי בסט2012יצאת כריש 2קורדליהדיבוב2013Made in Clevelandשאנוןאיך למצוא אהבהאשלי2014Jason Nash is Marriedעצמה2015המתנהדאפי2016FMLאמנדה2018מרגישה פצצהג'יין2022ליגת DC סופר-פטסכלב פרוותידיבוב2024ילדות רעות: המחזמרמיס ג'ורג'
שנהסדרהתפקידהערות2000-1999זרוקים ויורמיםקים קליתפקיד ראשי; 18 פרקים2000מלקולם באמצעמייגןפרק: "High School Play"2001אנטומיה של פשע שנאהצ'אסיטי פאסליסרט טלוויזיה של MTVSpring Break Lawyerג'ניDead Lastטרייסי פרק: "Death Is in the Air"2003-2001דוסון קריקאודרי לידלתפקיד ראשי (עונות 6-5); 39 פרקים2002סטודנט חופשיקלי2 פרקים2005חיים כמו שמכיריםאלכס מוריל2 פרקיםסופר רובוטקורליאןדיבוב; פרק: "Girl Trouble"2005, 2018אבא אמריקאידנה / בלאנץ'דיבוב; 2 פרקים2006-2005Love, Inc.
דניס ג'ונסוןתפקיד ראשי; 22 פרקים2007-2006ERד"ר הופ בובאק19 פרקים2007הפמליהשריל פרק: "Dog Day Afternoon"איך פגשתי את אמארייצ'לפרק: "Third Wheel"2009-2008שליחות קטלנית: יומני שרה קונורקייסי קורבין5 פרקים 2009Kath & Kimוויטניפרק: "Competition"2015-2009קוגר טאוןלורי קלרתפקיד ראשי (6 עונות); 102 פרקים
ביזון הסטפה המכונה גם ביזון הערבה (שם מדעי: Bison priscus) הוא מין ביזון גדול שחי בתקופת הפליסטוקן והיה גדול מקרובו המודרני - ביזון אירופי.
מאובניו של ביזון זה נמצאו ברחבי אירופה, מרכז וצפון אסיה, ברינג ולאורך אמריקה הצפונית מאלסקה עד מקסיקו.
לפי ממצאים ארכאוזואולוגיים האדם הקדמון צד אותו באזורים רבים במהלך התקופה הפלאוליתית.
דמות הביזון מופיעה בציורי מערות בצרפת וספרד.
לצידו חיו פרים נוספים כמו שור הבר וביזון גדול-קרניים (Bison latifrons) ואולי גם ביזון אירופי שרעו בערבה האסייתית.
מקור השם בביומה שבה חי, ערבת הממותות (Mammoth steppe), הסטפה שהשתרעה על רוב אירואסיה עד לפני 12,000 שנים.
לביזון הנכחד היו קרניים גדולות ועבות באורך 1.5 מטר והוא הגיע ולגובה 2 מטר בכתפיו ולמשקל של 900 ק"ג.
הביזון הגדול היה בעל שיער עבה שמר על חומו במשך עידן הקרח.
הוא נטרף בידי טורפים קדומים כמו זאב בלהות ואריה מערות או אריה אמריקני.
הביזון ידוע לא רק ממאובנים אלא גם מ"מומיות" קפואות שה"צעיר" מביניהם, בן 9,300 שנים, נמצא בסיביר.
ביזון זה הופיע בסדרה מועדון הקרב הג'ורסי שם נראה פרט שנטרף על ידי אריה אמריקני.
בנוסף הוא מופיע בסדרה מפלצות שפגשנו.
ביזון גדול-קרניים (שם מדעי: Bison latifrons) הוא מין פר נכחד גדול שחי באמריקה הצפונית של תקופת הפליסטוקן והיה קרוב לביזון אמריקני.
הוא ידוע בעיקר בזכות קרניו הארוכות.
ככל הנראה הוא חי לפני כ-200,000 שנה ונכחד לפני 20–30 אלף שנה, מעט לפני עידן הקרח הגדול.
ביזון זה הגיע לגובה של מעל שני מטרים ולמשקל 1,250 ק"ג בממוצע.
ככל הנראה הוא היה המין הגדול ביותר של ביזון, מתחרה רק בביזון הערבה.
ביזון זה חי בערבות אמריקה הצפונית ואולי התפתח מביזון הסטפה אשר הגיע מהגשר היבשתי ברינגיה לאמריקה.
הביזון היה בעל תפוצה רחבה באזור המישורים הגדולים וכמה חורשים פתוחים והוא נפוץ לאורך אמריקה.
הוא התאים כנראה לאקלים חמים יותר מהביזונים המודרניים, אולי עקב עידן הקרח.
נמצאו שרידים של ביזון דרומה עד לצ'ילפנסינגו שבמקסיקו.
הביזון בעל הקרניים הגדולות השתמש בהם כדי להדוף טורפים רעבים כגון הסמילודון ודוב הבולדוג, ובנוסף, כדי להילחם בזכרים יריבים על נקבות.
עם זאת, ניצוד ככל הנראה בידי הפלאו-אינדיאנים, נגדם לא הועילו קרניו.
ביזון מערבי או ביזון אוֹקְסִידֶנְטָלִי (שם מדעי: Bison occidentalis) הוא מין ביזון נכחד אשר חי בתקופת הפליסטוקן עד לאמצע ההולוקן, סביב 10,000 עד 5,000 אלף שנים לפני הספירה.
המאובנים שלו התגלו באמריקה הצפונית וביפן ונקראו בשם לראשונה ב-1898.
הביזון התפתח באמריקה הצפונית לצד כמה מינים נכחדים של ביזונים כגון ביזון הסטפה וביזון קדמוני, שהיו מעט גדולים יותר.
ייתכן שגם המין החי כיום, ביזון אמריקני, התפתח יחד איתם.
ביזון זה היה בעל קרניים קצרות יותר, מחודדות יותר ומופנות אחורה, וממדי גופו היו קטנים יותר, אך עדיין הגיע לגובה של 1.8 מטר ולמשקל של 1 טון.
אורך הגולגולת שלו הגיע ל-30 ס"מ.
ביזון זה החל להיכחד עם סיום עידן הקרח האחרון לפני 10,000 שנה.
מספריהם צומצמו בשל הקשיים של אותו זמן, והם לא הצליחו להרחיב את אוכלוסיותיהם בשל תחרות קשה עם חיות מרעה דומות כגון ביזונים אחרים, סוסיים, גמליים ופילאים נכחדים כמו הממותה.
נוסף על כך ההכחדה אולי נגרמה מציד בידי שבטים פלאו-אינדיאנים שהגיעו אז לאמריקה, אשר ככל הנראה צדו באמצעות דחיקתו מצוקים גבוהים.
מחקרים בדנא עתיק מראים קרבה גדולה בין ביזון זה למין הביזון הקיים כיום, מאשר שאר הביזונים.
בשנת 455 לספירה התקיימה הביזה השלישית של רומא, אחת מבין ארבעת אירועי הביזה שהתרחשו בעת העתיקה.
הביזה התבצעה על ידי שבטים ונדלים שהיו במלחמה עם קיסר האימפריה הרומית המערבית, פטרוניוס מקסימוס.
בשנות ה-40 של המאה ה-5 השיאו המלך הוונדלי גאיזריק והקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי את ילדיהם הונריק ויודוקיה בנישואים פוליטיים על מנת לחזק את הברית ביניהם ובשנת 442 חתמו על הסכם שלום (הנישואים התעכבו בשל גילה הצעיר של יודוקיה).
ב-455 נרצח ולנטיניאנוס ופטרוניוס מקסימוס עלה לשלטון.
פטרוניוס התחתן עם אלמנתו של ולנטיאנוס ליקיניה אודוקסיה וחיתן את בנו פלדיוס עם יודוקיה כשהוא מבטל בזאת את אירוסיה להונריק.
לפני שחדרו לעיר הרסו הוונדלים את כל האקוודוקטים של רומא.
בתגובה להסתערות הוונדלים ניסו פטרוניוס וחייליו לברוח מהעיר, אך זה נתפס ונהרג על ידי המון רומאי זועם מחוץ לשערי העיר, ככל הנראה יחד עם בנו פלדיוס.
לפי מקורות מהתקופה ביקש האפיפיור לאו הראשון להימנע מהרס העיר ומפגיעה בתושביה, גאיזריק נענה לבקשתו ושערי העיר נפתחו בפניו ללא שפיכות דמים.
גאיזריק בזז כמות גדולה של אוצרות מרומא והחריב מבנים רבים בעלי חשיבות היסטורית ותרבותית כגון מקדש יופיטר הקפיטוליני ממנו הסיר את רעפי הברונזה והזהב עם זאת נמנע מפגיעה במבנים נוצריים.
ביזת 455 נחשבת יסודית יותר מהביזה הוויזיגותית של 410 ונמשכה 14 ימים רצופים, בעוד שהוויזיגותים שהו רק שלושה ימים בתוככי רומא.
על אף שגאיזריק נמנע מטבח בתושבי העיר הוא לא היסס לשבות רומאים רבים, אותם לקח כעבדים.
הכינוי ונדליזם שהפך למטבע לשון רווח מתקשר לחורבן הרב שהותירו אחריהם הוונדלים ברומא.
עם זאת יש מחלוקת בין החוקרים לגבי היקף החורבן וממדיו.
ביזונש בקלה (Bezunesh Bekele, באמהרית: ብዙነሽ በቀለ; 25 ביוני 1990–1936) הייתה זמרת נשמה אתיופית שהייתה פופולרית בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים.
היא נולדה בשנת 1936. ביזונש כונתה "ארתה פרנקלין מאתיופיה" ו"הגברת הראשונה של אדיס".
ביזונש הקליט שירים פופולריים בשנות ה-70 כמו ""Chenk Tibeb" ו"Ayasayegn chinkun".
היא שרה עם הזמר דובר שפת הגוראג' מחמוד אחמד.
הייתה נשואה למוחמד אידריס, נולדה להם בת בשם Befkurywa Nuru
ההופעה האחרונה שלה הוקלטה בשנת 1990, שישה שבועות לפני מותה.
ביזון שחואטנסאקי, המכונה גם ביזון יערות פליסטוקני (שם מדעי: Bison schoetensacki), הוא מין נכחד של ביזון, אשר התקיים במערב אירופה, צפון אירופה ועד לדרום סיביר.
הוא התקיים במשך הפליסטוקן המוקדם והבינוני כשישנה מחלוקת אם התקיים בפליסטוקן המאוחר.
ביזון זה היה דומה לביזון אירופי, החי כיום באירופה או למין ביזון הסטפה, אך היה בעל רגליים דקות יותר וקרניים קצרות וישרות יותר.
הוא הגיע לאורך 3 מטרים, לגובה של 1.7 עד 2 מטרים בכתפיים ולמשקל של 800–1000 ק"ג בקירוב, וככל הנראה היה גם בעל דו-צורתיות זוויגית.
המאובנים של הביזון התגלו בין השאר בצ'כיה, אנגליה, צרפת, גרמניה, יוון, איטליה, מולדובה, רוסיה, ספרד ובאיסרניה שבאיטליה.
בחלק מהאתרים התגלו סימנים של ציד אנושי, ככל הנראה ניאנדרטלים שהתקיימו לצידו.
במערב אירופה ביזון זה היה החיה הכבדה ביותר שאנשים צדו למאכל, כיוון שהביזון האירופאי לא התקיים באיטליה או חצי האי האיברי.
ביזי פיננסים בע"מ היא חברת טכנולוגיה פיננסית הפינטק העוסקת במתן קווי אשראי לעסקים קטנים ובינוניים באמצעות פלטפטרמה דיגיטלית ייחודית.
החברה פועלת בפיקוח רשות שוק ההון, ביטוח וחסכון ומחזיקה ברישיון למתן אשראי מורחב שמספרו 63565 וברישיון למתן שירותי מידע פיננסי ובנקאות פתוחה (מס' 67042).
בנוסף, החברה רשומה כמשתמשת וכגורם מדווח במערכת נתוני האשראי של בנק ישראל.
החברה הוקמה ב-2021. המשקיעים הראשונים ובעלי המניות הינם חברת הפינטק האמריקאית Bluevine, קבוצת הביטוח הפניקס וחברת אורשי.
מייסד החברה הוא סער זכריש, אשר שימש כ-Chief Digital Officer בחטיבת החדשנות של בנק הפועלים.
את החברה הקים יחד עם עידו לוסטיג שכיהן כמנהל הסיכונים הראשי של Bluevine ומנהל סיכונים ב-Paypal.
בחודש מרץ 2025 רכשה חברת ישראכרט כ-30% ממניות החברה, בעסקה ששיקפה לחברה שווי של 120 מיליון ₪ (אחרי הכסף).
החברה מספקת שירות לקוחות בטלפון, במייל, בווטסאפ ובכל ערוצי הדיגיטל.
Bizi מאפשרת לעסק לעבור תהליך חיתום דיגיטלי ומהיר שלוקח לא יותר מ-10 דקות שבסופו, על בסיס אלגוריתם שפותח בחברה, מנותח המצב הפיננסי של הלקוח ומועמד לרשותו קו אשראי.
מרגע הקמת קו האשראי, הלקוח יכול לקחת ולהחזיר כסף מהקו העומד לרשותו, בהתאם לצורך המיידי שלו, ללא עלויות נוספות.
פעילות החברה היא דיגיטלית בלבד, ללא סניפים.
משרדי החברה ממוקמים במגדל אלון 1, ברחוב יגאל אלון 94 בתל אביב.
במהלך מלחמת "חרבות ברזל", לקחה ביזי תפקיד מרכזי בשיקום המשק באמצעות שותפות בקרן סיוע הומניטרית-כלכלית עם הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה (JFNA) וישראכרט.
הקרן הזרימה מעל ל-100 מיליון ש"ח והעניקה הלוואות חירום בתנאים מסובסדים (ריבית פריים מינוס 1%) לאלפי עסקים שנפגעו מהמלחמה.
הסיוע התמקד בעסקים בקו העימות (צפון ודרום), עסקים בבעלות משרתי מילואים ועסקים שחוו פגיעה תזרימית משמעותית.
ביזי העמידה את התשתית הטכנולוגית שלה למיזם ללא עלות וללא כוונת רווח, מה שאיפשר מתן מענה מהיר והזרמת חמצן כלכלי לעסקים שנתקלו בקשיים לגשת לאשראי בנקאי מסורתי באותה עת.
ב-11 בפברואר 2025, רשמה החברה הישג רגולטורי ותקדימי בבית משפט השלום בפתח תקווה.
פסק הדין קבע לראשונה כי ניתן לבצע שטרי חוב החתומים בחתימה אלקטרונית בלשכות ההוצאה לפועל (במקרים של צדדים קרובים ושטרות שאינם סחירים).
פסיקה זו הסירה חסם משמעותי עבור תעשיית הפינטק הישראלית, שכן היא הכירה רשמית בתוקפם המשפטי של תהליכים דיגיטליים מלאים בעולם השטרות והכירה בהם כשווי ערך למסמכים פיזיים מסורתיים.
בכך, תרמה ביזי לחיזוק הוודאות המשפטית עבור גופים פיננסיים טכנולוגיים הפועלים במודל דיגיטלי מלא.
ביזת רומא הייתה ביזה המונית שהתרחשה ב-24 באוגוסט 410 בעיר רומא שבאימפריה הרומית המערבית.
הביזה הובלה על ידי הוויזיגותים, אחת משתי הקבוצות המרכזיות שמהם היו מורכבים הגותים.
מלך הוויזיגותים, אלאריק הראשון (בגותית: 𐌰𐌻𐌰𐍂𐌴𐌹𐌺𐍃) היה ממובילי הביזה, ומייסדה של שושלת בלתה.
הביזה הייתה אירוע מכונן בשקיעת האימפריה הרומית, מונח היסטוריוגרפי המתייחס לתקופת הזמן שבה נחלשה ולבסוף נפלה האימפריה הרומית המערבית.
הירונימוס, אב כנסייה ומעמודי התווך של הכנסייה הלטינית, מתאר את הידיעה על כיבוש רומא על ידי הוויזיגותים בשנת 410, בהקבילו בין האירוע הזה לבין חורבן ירושלים, המתואר בספר תהילים, פרק ע"ט (ע"ע), פסוקים א'–ג'.
הוויזיגותים הם אחת משתי הקבוצות המרכזיות שמהם היו מורכבים הגותים (𐌲𐌿𐍄𐌸𐌹𐌿𐌳𐌰), רובם התגוררו באזור חבל הבלקן, אך במאה ה-4 לספירה, האזור נכבש על ידי ההונים, קונפדרציה של שבטי נוודים.
ב-376, ההונים סילקו את הגותים, שנאלצו להשתכן באימפריה הביזנטית.
בתקופה זו, רעב ומיסים גבוהים החלו להוביל לשנאה של הוויזיגותים כלפי האימפריה.
ובשל כך הם מרדו בה בשנים 376–382. בשנים שלאחר מכן, הוויזיגותים הובילו 2 מצורים על רומא.
הראשונה התרחשה בשנת 408 והשנייה בשנת 409 .
ב-24 באוגוסט 410, זמן קצר אחרי שהקיף את העיר המורעבת, נעזר אלאריק בסיוע מבפנים והצליח לפרוץ את שער סאלאריאן בצפון-מזרח העיר.
אלאריק והוויזיגותים הצליחו לחדור לעיר רומא והתחילו לבזוזה.
מבנים משמעותיים רבים בעיר נחרבו, ביניהם מאוזוליאומים, מאוזוליאום אוגוסטוס וטירת סנטאנג'לו.
הוויזגותים תקפו את הקיסרים הרומאים ובזזו קברים.
הביזה נמשכה יומיים או שלושה, אם כי הגותים חסו על הכנסיות וחלק מהמבנים הציבוריים.
רומאים רבים נפלו בשבי, ביניהם אחותו של הקיסר, גאלא פלקידיה.
חלק מהאזרחים נמכרו בשכר, אחרים נמכרו לעבדות, ורבים נאנסו ונרצחו.
פלגיוס, נזיר רומי מבריטניה, שרד את המצור וכתב תיאור של החוויה במכתב לאישה צעירה בשם דמטריאס:
ביטוח הוא אמצעי חוקי וכלכלי המיועד לחלק בין הרבים את הנזקים העלולים ליפול למעמסה על היחיד.
בהיבט הכלכלי מטרת הביטוח היא לספק הגנה מפני היבטים כספיים של אי-ודאות סיכון.
ביטוח מאפשר לנהל סיכונים באמצעות גידור.
כאשר מתקיים סיכון טהור, כלומר, סיכוי לקרות נזק או לאי קרות נזק שיכול להביא הפסד בלבד, לוקח הצד המבטח את הסיכון על עצמו ובמקרה שהנזק קרה הוא יביא את המבוטח למצב הקרוב ביותר שהיה בו ערב קרות מקרה הביטוח.
ההיבט החוקי מסדיר את הדרך בה הביטוח נעשה.
ביטוח יכול שיתקיים מכוח חוק או מכוח חוזה.
המבטח יכול שתהיה המדינה, חברת ביטוח ממשלתית או חברת ביטוח פרטית.
לפי ההסכם מתחייב המבטח לשלם תגמולי ביטוח למוטב בקרות מקרה הביטוח.
בהתאם להסכם, משלם המבוטח למבטח פרמיה (דמי ביטוח) במועדים שסוכמו ביניהם, בתשלום אחד או במספר תשלומים חודשיים או בתשלומים חודשיים או שנתיים קבועים.
גובה דמי הביטוח נקבע בהסכמה בין המבטח לבין המבוטח.
המבטח נעזר באקטואריה לצורך חישוב הפרמיה הדרושה בעבור הביטוח, לפי סטטיסטיקה של האירועים נגדם נרכש הביטוח, תוך התחשבות במצב הספציפי של המבוטח.
כך, למשל, בביטוח חיים משתמשים בטבלאות אקטואריות, תוך התחשבות במחלות קודמות של המבוטח (המשפיעות על הסיכון של מבוטח ספציפי למות בגיל מוקדם יותר).
לא פעם נקבעת הפרמיה בביטוח כללי גם לפי שיקול מסחרי של המבטח.
ככל שקיימות יותר תביעות ביטוח בהתייחס לגורם מבוטח מסוים, כך חברת הביטוח כניהול סיכונים פיננסיים תינטה להגדיל את דרישת תשלום דמי הביטוח, לאור הוכחת הסיכון והמועדות הקיימת בביטוח גורם זה.
מכירת פוליסות ביטוח נעשית על ידי סוכני ביטוח, המייצגים את חברות הביטוח, או ישירות על ידי החברות, בביטוח ישיר.
שורשיו של הביטוח כעקרון חברתי שנועד להבטיח ערבות הדדית נטועים עמוק בליבתה של החברה האנושית, עוד בטרם התפתחה כלכלת השוק.
שיקולים מוסריים או ציוויים דתיים עשויים להוביל משפחה אחת לסייע למשפחה אחרת לבנות את ביתה שנהרס, משום שאם אותו הנזק ייגרם לה, המשפחה לה סייעה תשיב לה טובה.
באותו האופן, גם אגירת מזון באסם תבואה היא סוג של ביטוח הנועד לפצות במקרה של חוסר.
צורות ראשוניות של ביטוח לשמו, חלוקת הסיכון בין רבים, הופיעו אצל סוחרים סינים כבר באלף השלישי לפני הספירה.
הסוחרים הסינים בשוטם על נהרות נהגו לחלק את מרכולתם בין כלי שיט שונים במטרה לצמצם את הסיכון להפסד מוחלט, במקרה שכלי השיט יתהפך ויטבע.
באלף השני לפני הספירה הבבלים פיתחו שיטה המתועדת בחוקי חמורבי, לפיה אם סוחר קיבל הלוואה כדי לממן את המשלוח שלו, הוא ישלם למלווה סכום כסף נוסף תמורת ערבות של המלווה לבטל את ההלוואה ואת הצורך לשלם אותה בחזרה אם המשלוח נגנב או אבד בים.
המלכים האחמנים היו הראשונים לבטח את עמי הממלכה באמצעות רישום רשמי ונוטריוני שאוחסן בתוך משרדים ממשלתיים.
כאלף שנה לאחר מכן, תושבי רודוס הגו את הרעיון של אבריה כללית שהפך עם השנים לחלק מהמשפט הימי המודרני.
סוחרים אשר הטובין שלהם היו נשלחים יחד ישלמו פרמיה מחולקת באופן יחסי אשר תשמש לפיצוי כל סוחר שאת הטובין שלו נאלצו להשליך לים על מנת להפחית את משקלה של הספינה כדי שזו לא תטבע.
ב-1662 פרסם ג'ון גרונט את ספרו "תצפיות מדעיות ופוליטיות על רשומות התמותה" שבו ניתח את רשומות התמותה בראשית ימיה של לונדון המודרנית.
גרונט הבחין כי קיים דפוס ניתן לחיזוי באורך חיי אנשים מקבוצות שונות.
המחקר הוביל ליצירת מה שנודע לימים כלוחות של הסתברויות ביומטריות (כמו לוחות תמותה, המאפשרים חישוב תוחלת חיים).
בעזרת לוחות אלה ניתן היה להקים מערכת ביטוחים שתאפשר הגנה על הפרט או משפחתו כנגד אירועים בלתי צפויים (כמו מוות ונכות) ולהבטיח הכנסה חודשית לכל החיים בעת זקנה.
הראשון שהראה כיצד ניתן לעשות זאת היה אדמונד היילי בעזרת חישוב טבלת "תוחלת החיים" שלו וחישוב הפרמיות שאדם יתבקש לשלם בכל גיל כדי להיות מבוטח ולקבל קיצבה קבועה (אנונה) במקרה של מוות.
ב-1666 התרחשה השרפה הגדולה של לונדון וגרמה להשמדה של יותר מ-13,000 בתים.
הדבר דחף רבים לחיפוש אחר אמצעי למזעור הסכנה הפיננסית והממשית שבשריפות.
למרות השריפה לא קודם פתרון ציבורי בידי הפרלמנט הבריטי ממגוון סיבות, דבר שהוביל לגידול הביקוש לפתרון בשוק הפרטי.
בשנת 1681 פתח הכלכלן ניקולס ברבון (Nicholas Barbon), כלכלן שנודע כתומך נלהב בשוק החופשי ויזמות עסקית כפתרון לבעיות חברתיות, את חברת ביטוח הרכוש הראשונה שנקראה "המשרד לביטוח בתים".
יחד עם מספר שותפים הם הצליחו לבטח מעל ל-5,000 בתים מפני שריפות.
ההצלחה של המיזם הובילה יזמים נוספים לענף ביטוחי השריפות ששכרו שירותי כיבוי אש פרטיים על מנת להתמודד עם השריפות העירוניות.
כדי לזהות איזה בניין שייך לאיזו חברת ביטוח השתמשו חברות הביטוח בבריטניה (ומאוחר יותר גם בארצות הברית) בסימנים מיוחדים שניתלו על חזית בניין המגורים ונקראו "סימני ביטוח אש" (Fire insurance mark).
חברת הביטוח הראשונה בארצות הברית ביטחה סיכונים מפני נזקי אש והוקמה בשנת 1732 בעיר צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
בנג'מין פרנקלין פעל להסדיר את נושא הביטוח באמצעות תקנות ולהפוך אותו לנחלת הכלל.
מובן שבתים שהיו מועדים יותר לשריפות, כגון בתי עץ, היו מסורבי ביטוח או שנדרשו לשלם פרמיה גבוהה יותר.
ביטוח אלמנטרי: נקרא גם ענף ביטוח כללי.
ענף זה כולל ביטוח רכוש כגון ביטוח רכב, ביטוח עסק, ביטוח דירה ו/או תכולתם.
מפני פריצה או שרפות, ביטוח רכב, ביטוח נזקים, ביטוח מפני אובדן רווחים, ביטוח אשראי, ביטוח הנדסי הכולל ביטוח עבודות קבלניות וכן ביטוח אחריות חוקית הכולל ביטוח אחריות כלפי צד שלישי (צד ג'), אחריות מעבידים, אחריות מקצועית, אחריות המוצר, אחריות מנהלים ונושאי משרה בחברה ועוד.
ביטוח חיים: ענף ביטוח החיים הוא ענף ייחודי בכך שמקרה הביטוח יתרחש בוודאות (ולכן הוא שונה משאר ענפי הביטוח בהם לא ידוע אם מקרה הביטוח יתרחש), אך לא ידוע מתי יתרחש.
מטרתו של ביטוח החיים היא להבטיח קרן אשר תשולם למשפחה, או לכל מוטב אחר, עם מותו של המבוטח או עם הגיעו לגיל מסוים.
בישראל, כל נוטל הלוואה כנגד משכנתה מחויב גם בביטוח חיים הנקרא גם ביטוח משכנתה.
מציאות פתיחת השווקים הגלובלית הובילה לרמות שיא בהשקעות הבינלאומיות, כשלביטוחי החיים מקום מיוחד בכך, עם פוטנציאל שוק שנמצא בעליה מתמדת.
כשבשנת 2005 הגיע לכ-386 אלף מיליון דולר בעולם ו-1,200 מיליון דולר בישראל.
ישנם שלושה סוגי ביטוחי חיים:
הביטוח הוא כזה שדמי הביטוח שיגבו יהיו סכומים חודשיים דינמיים, בהתאם למשתנים קבועים ומשתנים כמו ההסתברות לפגיעה והנתונים האישיים של המבוטח (לאיזו קבוצה המבוטח משתייך ועד כמה כדאי לבטח אותו), שיגבו מהמבוטחים עד סוף חייהם.
כשניתן לגבות את דמי הביטוח והפיצויים במקרה מוות, רצח, הריגה אך גם התאבדות (אם כי אז העברת הכספים קצת יותר איטית).
ביטוח בריאות: ביטוח המבטיח למבוטח סכום כספי, או שיפוי, או שילוב של השניים, בשל קרות אירוע רפואי.
ביטוח הבריאות הוא בדרך כלל במסגרת פוליסת בריאות, אך יכול שיהיה גם כיסוי שעניינו בריאות בפוליסת ביטוח חיים או בפוליסת ביטוח כללי.
ביטוח לאומי: מנגנון ממשלתי האמון על סיוע לאזרחי מדינה בעיתות מצוקה כלכלית כמו: אבטלה, נכות, פגיעה בעבודה או זקנה, באמצעות תמיכה חומרית או ליווי כמטפל סיעודי.
ישנן שתי שיטות המחרה עיקריות:
המחרה קבועה – לפי שיטה זו נגבה מכל לקוח סכום קבוע וזהה לכלל הלקוחות.
כלומר, נגבה סכום קבוע וזהה, ללא כל הבדל במחיר, בין כלל הלקוחות השונים.
המחרה דיפרנציאלית – הסכום הנגבה מכל לקוח מותאם לרמת הסיכון בו הוא נמצא, תוך מיון הלקוח לקבוצת סיכון מסוימת.
את רמת הסיכון ניתן לקבוע לפי משתנים שונים, כמו: מין, גיל, השכלה, מקום מגורים, גובה הכנסה, מצב בריאותי, דירוג הלקוח לפי נתוני בנק ישראל, ועוד.
גם בנקים מדרגים את לקוחותיהם לפי משתנים כאלו וקובעים על פיהם באילו תנאים להלוות להם כסף.
בשנת 1960 פיתחו רוברט ביילי ולירוי סיימון שיטה לקביעת תעריפים, הנקראת "שיטת התמחור הדיפרנציאלי" הפשוט של רוברט ביילי ולירוי סיימון.
שיטתם הייתה פשוטה למדי ואינה קשורה ישירות למודלים סטוכסטיים, אלא על טיעונים סטטיסטיים פשוטים.
הטענה מניחה כי הסיכון עבור Si,j במעמד (i, j) הוא עקבי.
ומגדירה כי קיימים µ, χ1,i ו- χ2,j > 0, כך שביטוי χ2 ימוזער למינ' (כשלממזער הביטוי הטיה חיובית שיטתית).
בקביעת מחירים יש צורך להתייחס לסוגים שונים ורמות שונות של סיכונים.
לפיכך ניתן למיין את המבוטחים לקבוצות הומוגניות, כאשר כל קבוצה שונה מהאחרות בהיבט הסיכון.
לאחר מכן מותאם תעריף לכל קבוצה תוך הפעלת שיקול דעת, כשלחלק הוא גבוה יותר מהממוצע ולאחרות נמוך יותר, כאשר הסכום הכולל של הפרמיה מכל הקבוצות, בניכוי תגמולי הביטוח והוצאות חברת הביטוח מותאם לסכום הרווח הכולל הרצוי על ידי התאגיד.
התוצאה היא שבמקום לקבוע פרמיה זהה לכלל המבוטחים, הפרמיה מותאמת לרמת הסיכון הגלום בכל קבוצה של מבוטחים.
שיטה זו הוגנת יותר, אך ניתן להפעילה רק במידה שיש מספיק מידע אמין שעליו ניתן להסתמך בקשר לכל קבוצה.
על אדם או גוף לעסוק בביטוח בענף ביטוח שבו אין לו רישיון מבטח.
סיווג ענפי הביטוח נעשה לפי קביעת שר האוצר בהתאם .
על פעולתן של חברות הביטוח מפקח אגף שוק ההון שבמשרד האוצר.
מאחר שסוכני ביטוח רבים עובדים רק עם חברה אחת או שתיים (נכון לשנת 2020, כ-85% מהסוכנים), בסוף העשור השני של המאה ה-21 החלה רשות שוק ההון לקדם מודל בשם הסוכן האובייקטיבי, במטרה לתמרץ אותם אף יותר להעדיף את האינטרסים של הלקוחות על פני אלו של חברות הביטוח.
על פי המודל, סוכני ביטוח יעבדו לפחות עם ארבע חברות במקביל, ועם עמלה אחידה שיקבלו מהלקוח עצמו.
הרשות מקדמת מודל זה במקרים שונים, למשל, במתן היתרים לחברות נוספות להיכנס לשוק הביטוח המקומי.
חברת ביטוח ("מבטח") היא חברה המורשה לעסוק במתן ביטוח על פי חוק במדינה בה היא פועלת.
בחברות הביטוח יש העוסקות בקשת רחבה של ענפי ביטוח, ויש המצמצמות פעילותן לענף מסוים, כגון ביטוח נזקי טבע.
בישראל נדרשת חברת הביטוח לרישיון מטעם הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון (בעבר: המפקח על הביטוח) במשרד האוצר.
חברת הביטוח מבטחת את לקוחותיה באמצעות סוכני ביטוח (שאף הם נדרשים לרישיון על פי חוק) או באופן ישיר ללא תיווכם של סוכני הביטוח.
חברות הביטוח בישראל מאוגדות בשני איגודים:
איגוד חברות הביטוח בישראל (ע"ר) (אתר הבית)
התאחדות חברות לביטוח חיים בע"מ (אתר הבית)
ביטבוקס היא אומנות של יצירת קצב ומוזיקה באמצעות חלל הפה, היא נחשבת בעיני רבים כיסוד החמישי של ההיפ הופ.
המונח לקוח ממכונות תופים ראשוניות שעשו קצב, ונקראו ביטבוקס.
מייסדי הביטבוקס הם דוג אי.
פרש , באפי וביז מארקי .
הביטבוקס היה פופולרי מאוד בשנות ה-80 אך הוא איבד מזוהרו בשנות ה-90 וחזר במידה מסוימת לזירה לקראת אמצע שנות ה-2000. האיש שאחראי יותר מכל לחזרה של הביטבוקס והפיכתה לאומנות הוא ראזל, המסוגל לשיר ולעשות לעצמו קצב בו-זמנית.
בהשראת ראזל, בשנת 2009 איסאטו, אמן ביטבוקס ישראלי למד את הטכניקה של שילוב שירה וביטבוקס ושהשתמש בה כדי לבצע שירים בעברית וכך הגיע להכרה גדולה בישראל עד היום.
ישנם אמנים המשלבים את הביטבוקס עם נגינה בכלים אחרים בו-זמנית למשל יורי ליין המנגן על מפוחית ועושה לעצמו קצב (כמו במערכת תופים) בו זמנית.
בישראל קיימת קהילה בשם "ביטבוקס ישראל", המקדמת את סצנת הביטבוקס הישראלית בארץ באמצעות העלאת סרטונים של ביטבוקסרים ישראלים ליוטיוב, פייסבוק ואינסטגרם, ארגון מפגשים, תחרויות וקיומה של אליפות ישראל לביטבוקס שמתרחשת מדי שנה.
צלילי הביטבוקס הבסיסיים הם אלו שנשמעים כמו במערכת תופים, ומשמשים ליצירת מקצבים בסיסיים.
הם נוצרים בעיקר על ידי השפתיים (תוף הבס והסנר) והשיניים (מצילות).
ישנם גם צלילים נוספים שגורמים לביטבוקס להשמע כמו מנגינה יותר מאשר כמו מקצבים פשוטים, צלילים אלו מופקים על ידי השפתיים, הלחיים, השיניים, הלשון וחלקם גם מהגרון.
ביטאליקה היא להקת מחווה הומוריסטית לשתי להקות שונות מאוד - מטאליקה והביטלס.
שירי הלהקה מורכבים מצירוף של שירי שתי הלהקות, כאשר המילים בשירים הן תערובת של שירי הביטלס ושירי מטאליקה, ואילו הסגנון הוא הבי מטאל, בסגנון נגינה ושירה הדומה למטאליקה.
מלודיות השירים מורכבות הן ממלודיות של הביטלס והן ממלודיות של מטאליקה עם נטייה למלודיות של הביטלס.
שמות השירים מהווים שילוב בין שמות שירי שתי הלהקות, לדוגמה השיר "For Whom Michelle Tolls" הוא שיר המשלב את השיר "Michelle" של הביטלס עם השיר "For Whom the Bell Tolls" של מטאליקה.
הלהקה הוקמה בשנת 2001 כמתיחה, על ידי הזמר ג'יימז לנפילד והגיטריסט קרק האמטסון.
האלבום הראשון שלהם, "A Garage Dayz Nite" (בתרגום חופשי: לילות של ימי גראז') הוא משחק מילים על שמות שני אלבומים: "A Hard Day's Night" של הביטלס ו"Garage Inc." או האוסף "Garage Days Re-Revisited" של מטאליקה.
האלבום הוקלט כדי לשמש כמזכרת מהפסטיבל הראשון בו הופיעה הלהקה, "פסטיבל המתיחות" (Spoof Fest), שהתקיים באותה שנה במילווקי.
תפוצת אלבום זה לא הייתה רחבה, ועשרות בודדות בלבד ממנו חולקו למקורבים של חברי הלהקה.
מאוחר יותר באותה שנה, אחד מעותקי האלבום הגיע לידיו של דייוויד דיקסון, תושב מילווקי, שיצר דף אינטרנט שכלל קובצי mp3 של שירי הלהקה, ונתן לה את שמה - ביטאליקה.
הלהקה לא הייתה מודעת לקיומו של דף האינטרנט, עד שפגשה את דייוויד דיקסון בקיץ של שנת 2002, כשהוא נושא בידיו ערימה של מכתבי מעריצים מכל רחבי העולם.
מאוחר יותר באותה שנה, צירפה ביטאליקה לשורותיה את הבסיסט קליף מקברטני והמתופף רינגו לארס והחלה להופיע במקומות שונים, כשחברי הלהקה מערבים אלמנטים שונים מסגנון ההופעות של הביטלס ושל מטאליקה.
כשהופיעו בתור מופע חימום ללהקת דרים ת'יאטר, מתופף הלהקה, מייק פורטנוי, הצטרף ללהקה וניגן איתה.
ב-2007 הוציאו את אלבומם השלישי, "Sgt.
Pepper's Lonely Hearts Club Band" של הביטלס ושמו של חבר להקת מטאליקה, ג'יימס האטפילד, חובב אופנועים מושבע והשיר Motorbreath מהאלבום Kill 'Em All.
ב-2008 הוציאה ביטאליקה סינגל בשם "All you need is blood", פארודיה על השיר All You Need Is Love, כשבאלבום ישנם 14 טראקים, ובכל אחד מהם שרים ביטאליקה את אותו השיר בשפות שונות, שכולל גם עברית.
בגרסה העברית, השיר מתחיל עם המנגינה של התקווה וכמו כן יש בו אזכור לצביקה פיק.
חברי הלהקה בחרו לעצמם שמות במה המשלבים את שמות חברי הביטלס ומטאליקה.
ג'יימז לנפילד: שילוב של השמות ג'ון לנון וג'יימס האטפילד, שמו האמיתי הוא מייקל טיירני - קולות, גיטרת ליווי.
ג'רג' האמטסון השני: שילוב של השמות ג'ורג' האריסון וקירק האמט, שמו האמיתי הוא ג'ף המילטון - גיטרה מובילה
קליף מקברטני: שילוב של השמות פול מקרטני וקליף ברטון, שמו האמיתי פול טריין - גיטרה בס
רינגו לארז: שילוב של השמות רינגו סטאר ולארס אולריך, שמו האמיתי ריאן צ'ארלס - תופים
פלמבל ראסמרטין: שילוב של השמות ג'ורג' מרטין ופלמינג ראסמוזן, שמו האמיתי שיין אוליבו - מפיק הקלטות
קרק האמטסון: שילוב של השמות ג'ורג' האריסון וקירק האמט, שמו האמיתי הוא מייקל ברנדנבורג (2001–2006) - גיטרה מובילה
ג'רג' האמטסון: שילוב של השמות ג'ורג' האריסון וקירק האמט, שמו האמיתי הוא ג'ף זלצמן (2006–2008) - גיטרה מובילה
קליף מקברטני: שילוב של השמות פול מקרטני וקליף ברטון, שמו האמיתי טרוי בוטרו (2001–2004) - גיטרה בס
קליף מקברטני: שילוב של השמות פול מקרטני וקליף ברטון, שמו האמיתי לי ברוסו (2004–2005) - גיטרה בס
דייב ניוקיד: שילוב של השמות דייב מאסטיין וג'ייסון ניוסטד, שמו האמיתי הוא דייוויד בנטון - גיטרה מובילה
מארשל: על שם ג'ון מארשל, שמו האמיתי הוא שון וויליאמסון - גיטרה מובילה
דיאבלו מיסטריוסו: על שם ל'אנג'לו מיסטריוסו, שמו האמיתי אינו ידוע - גיטרה מובילה
ג'ואי ניקול: שילוב של השמות ג'ואי ג'ורדיסון וג'יימי ניקול, שמו האמיתי מייק פורטנוי - תופים
בילי פרסטיין: שילוב של השמות דייב מאסטיין ובילי פרסטון, שמו האמיתי פול נוורס - קלידים
(2004) ביטאליקה, הידוע גם בשם "האלבום האפור"
ביחאץ' (בבוסנית: Bihać) היא עיר ורשות מקומית השוכנת בצפון-מזרח בוסניה והרצגובינה, על גבול קרואטיה בשטח קנטון אונה-סאנה.
האזור היה מיושב עוד בתקופת האימפריה הרומית.
אזכור בכתובים ליישוב במקום קיים החל מ-1260 עת נשלט המקום על ידי ממלכת הונגריה.
ב-1592 נכבש היישוב על ידי צבאותיו של מוראט השלישי, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
שמה המודרני של העיר נגזר מהמילה Haç בטורקית שמשמעו צלב (חאג').
העות'מאנים העניקו את הכינוי לעיר אשר בשעתו לא נותרו בה סממנים נוצריים (צלבים וכנסיות).
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סיפחה האימפריה האוסטרו-הונגרית את אזור בוסניה דה פקטו, ומ-1908 דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ביחאץ' בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941 נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ואזור ביחאץ' סופח למדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה.
ב-1942 נערכה בעיר ביחאץ' הוועידה הראשונה של "המועצה האנטי-פאשיסטית לשחרור יוגוסלביה" (ארגון גג של הפרטיזנים של טיטו), ועידה שבמהלכה נקבעו עקרונות המשטר העתידי ביוגוסלביה: דמוקרטיה, מתן זכויות לקבוצות האתניות השונות, כיבוד הרכוש הפרטי והזכות ליזמות כלכלית.
לאחר המלחמה נכללה ביחאץ' בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
ברשאית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו פרצו מלחמת בוסניה ומלחמת העצמאות של קרואטיה.
במהלך המלחמות התחוללו קרבות כבדים באזור ביחאץ' והעיר הייתה נתונה במצור.
במהלך שנות הלחימה נפגעו כ-5,000 חיילים ואזרחים.
לאחר תום הלחימה נכללה העיר בשטחי בוסניה והרצגובינה ועברה תהליכי שיקום ופיתוח מדורגים.
קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום ככל הנראה בשלהי המאה ה-18. במקום הוקם בית עלמין אשר המצבה הקדומה ביותר בו מתוארכת ל-1800. ב-1906 הוקם בית הכנסת.
בני הקהילה עסקו במסחר וחלקם היו אומנים.
בשלהי המאה ה-19, לאחר סיפוח בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית הגיעו לביחאץ' גם יהודים אשכנזים אשר חלקם בעלי איתנות כלכלית ועסקו במקצועות חופשיים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת ממלכת יוגוסלביה השתלבו היהודים גם בחיים הפוליטיים המקומיים לצד פעילות ציונית ענפה.
ב-1928 נבחר בן הקהילה יעקב קביסון לחבר מועצת העיר ביחאץ'.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 156 נפשות.
בהמשך, נמסר האזור לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון ממשלת הבובות של האוסטאשה.
בשלהי יוני 1941 נערכה בעיר אקציה בה נעצרו מרבית בני הקהילה.
בהמשך נספו רובם במחנה ההשמדה יאסנובאץ.
25 מבני הקהילה ניצלו ועברו להתגורר בבלגרד וסרייבו.
בית הכנסת ובית העלמין חרבו במהלך המלחמה.
בראשית המאה ה-21 נותרו עדיין בשטח העיר שרידים מבית העלמין היהודי.
ביטאון מדעני האטום, הוא ביטאון לא מדעי של קבוצת מדענים שהוקמה ב-1945 שמטרתם להתריע על הסכנות הכרוכות בנשק גרעיני.
הביטאון יוצא לאור מאז שנת 1945 ביוזמת מספר פיזיקאים שהשתתפו בפרויקט מנהטן ונחרדו מהתוצאה.
קבוצה זו יצרה גם את אמצעי ההמחשה המכונה שעון יום הדין.
פרויקט מנהטן הוא הפרויקט שבו פיתחו נשק גרעיני.
פרויקט זה החל בשנת 1942. בסיומו ב-1945 הוטלו שתי פצצות ביקוע גרעיני על הערים הירושימה ונגסאקי, מיד לאחר הטלת פצצות הביקוע הגרעיני, החלו קריאות להפסקת השימוש בנשק גרעיני.
בשנת 1947, אשת אחד מהפיזיקאיים שהשתתפו בפרויקט מנהטן, התבקשה ליצור את העמוד הראשי של העיתון אשר עוסק ברמת איום הנשק הגרעיני.
הסמל שאותו היא בחרה היה שעון שהשעה בו היא 7 דקות לחצות.
סמל זה נקרא אחר כך בשם "שעון יום הדין" והשעה בו השתנתה בהתאם למצב איום הנשק הגרעיני בעולם.
אלברט איינשטיין היה מהאנשים הראשונים שתמכו בביטאון.
בשנת 1946, איינשטיין הכין מכתב לגיוס כסף כדי שביטאון מדעני האטום יוכל להמשיך בפעילותו.
השינויים בשעון יום הדין, והסיבות לשינויים, גם מעידים על תמיכה בביטאון, או לחלופין, על התנגדות אליו.
בּיחַחַנים (המאה ה-14 - המאה ה-15) הייתה נסיכה ששלטה על פוליטיה קטנה שהייתה ממוקמת בחצי האי טאמאן (כיום בדרום רוסיה).
מוצאה אינו ברור לגמרי, וכנראה היה צ'רקסי, גאורגי או קומני.
ההיסטוריון הרוסי, ברון, טען כי ייתכן ושמה של הנסיכה אינו ביחחנים אלא ביחחטון, ומכאן שהייתה בתו של הנסיך הגאורגי בקה השני ג'ק'לי (נפטר ב-1391), שליט סאמצחה וקלארג'תי
ביחחנים נישאה בשנת 1419 ליהודי מג'נובה בשם סימון דה ר'יסולפי, שבאמצעות נישואין אלה הפך לשליט הממלכה תחת שליטה גנואית.
בשנת 1482 עדיין שלט בה אחד מיורשיו, זאצ'אריאס דה ר'יסופלי.
ביט 69 הייתה להקת רוק ישראלית שהחלה את פעילותה בשנת 2004. בתחילת דרכה נודעה הלהקה בכך ששלושת חבריה הם בני נוער.
הלהקה הוציאה לרדיו מספר סינגלים שהבולט בהם היה "כמו שלך".
בלהקה היו חברים רענן פוגל, אורי שפלן ולורל עמיר.
ב-2005 הוציאה הלהקה דיסק דמו ראשון לקראת תקליט הבכורה העתידי.
לאחר הופעה בפני קהל במועדון הקולטורה בו נכח מנהל חברת התקליטים היי פייבר הפקות, נמרוד דוויק, הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים.
חברי הלהקה היו בני 12 בלבד.
אלבום הבכורה של הלהקה, חומרים רטובים, יצא במרץ 2007 בהפצת הד ארצי.
מפיקו המוזיקלי של האלבום היה יובל מנדלסון.
מתוך האלבום בלטו השירים "כמו שלך" ו-"עוגות גבינה" שזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו, האחרון אף לווה בקליפ בבימוי אלון בנארי ואלירן קנולר.
לפני הוצאת האלבום הופיעה הלהקה בטקס פרסי עמ"י.
באותה שנה ניהלה הלהקה טור שבועי במגזין הנוער "ראש אחד", ושיתפה פעולה עם נינט טייב בכפר המוזיקה בניצנים.
באפריל 2008 הלהקה הוציאה לאור את אלבומה השני – בנות אוהבות בנים חזקים, בהפקתו המוזיקלית של יותם בן חורין ובהפצת היי פייבר הפקות.
מתוך האלבום בלט השיר "כל הבנות" שזכה להצלחה בתחנות הרדיו וביקורות חיוביות.
הנושאים העיקריים בשיריהם באותה תקופה הם נושאים מוכרים ואופייניים לתלמידי בתי ספר תיכוניים ולבני נוער בפרט, כדוגמת בית הספר ("נמאס"), מורים, בחינות, שיעורי בית, משחקי מחשב ("משחקי וידאו") ובעיקר בנות ("כמו שלך", "עוגות גבינה", "בנות אוהבות בנים חזקים" ועוד).
לפעמים עסקו השירים גם בנושאים כגון סמים ("תפסיקו לעשן" ו"אני מעדיף לישון"), הדחקה ("כל הילדים" ו"המשחק הלא נכון") והתעללות ("ילד מוכה" מתוך הדמו).
בשנת 2009 הפסיקה הלהקה את פעילותה.