tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באמצעות תנאים והגבלות שמשתמש הנן קובע מראש, המכשפים מסוגלים להקנות לחפצים שהם יוצרים תכונות על טבעיות/שיפורים שונים, ובכך להגדיל את העוצמה של החפצים שהם יוצרים.
אולם גם לכך יש הגבלות, לדוגמה: אף משתמש נן לא יוכל ליצור חרב שיכולה לחתוך כל דבר, כיוון שזהו משהו "מעבר לגבולות האנושות".
לפי השיטה לניתוח אישיות לפי הילה, מכשפים הם לחוצים.
דוגמאות למכשפים: קוראפיקה (במצב רגיל), קייט, נוב, גנת'רו.
פולט (Emitter) – צבע המים משתנה.
פולטים הם משתמשי נן המסוגלים לשלוט בהילה שלהם גם מקרוב וגם מרחוק (למעשה, פולטים את ההילה שלהם מחוץ לגופם).
פולטים מסוגלים לשלוט ביכולות העשויות מהילה גם מטווח רחוק, אולם ככל שיותר הילה נפלטת מן הגוף, כך קטנים הזמן והטווח בו ניתן לשלוט בה.
רבים מהפולטים משתמשים ביכולות אלו כדי לתקוף מרחוק ולשגר אובייקטים שונים מנן ממרחק בטוח.
צורות מתקדמות של פליטה יכולות אף להיות ביצוע טלפורטציה או שימוש בגלי קול כדי לפזר נן.
לפי השיטה לניתוח אישיות לפי הילה, לפולטים יש פתיל קצר.
דוגמאות לפולטים: לאוריו פארדינייט, נאקל ביין, רייזור, פוקל.
מתמרן (Manipulator) – העלה נע על פני המים.
מתמרנים הם משתמשי נן המסוגלים לשלוט ביצורים חיים וגם בדברים דוממים, בצורה כמעט מוחלטת.
ליכולות אלו שימושים רבים, בין אם שינוי צורה לאובייקטים מסוימים ואף לגוף האדם, שליטה במחשבות והיפנוזה, וכן שליטה בצורת ההילה שלהם ויצירה של יצורים חיים מההילה (יכולת המכונה Nen Beast).
גם מתמרנים נוטים להשתמש בהגבלות וחוקים על מנת לחזק את היכולות שלהם, אולם הגבלה אחת אוניברסלית היא שלא ניתן לשלוט על משהו שנמצא תחת שליטה של מישהו אחר.
לפי השיטה לניתוח אישיות לפי הילה, מתמרנים הם וכחנים.
דוגמאות למתמרנים: אילומי זולדיק, מוראל מאקנרסי, שוט מקמאהון, שאיפוף.
מומחה (Specialist) - מופיעים שינויים אחרים לגמרי.
מומחים הם משתמשי נן מיוחדים אשר מסוגלים להשתמש ביכולות נן שלא משתייכות לאף אחת מהקטגוריות האחרות.
הדבר הזה הופך את יכולות המומחיות ליכולות הנן הוורסטיליות והמגוונות ביותר.
בניגוד לשאר היכולות, משתמש נן שאינו נולד כמומחה אינו מסוגל להשתמש ביכולות מהסוג הזה, אולם קיים הסיכוי לשנות את סוג ההילה למומחה בשלב כלשהו בחייו (הסבירות הכי גבוהה לכך היא בעבור אנשים שנולדו כמתמרנים או מכשפים).
במהלך הסדרה הוצגו יכולות מומחיות מגוונות כגון גניבת יכולות נן של לוחמים אחרים, חיזוי העתיד, ועוד.
לפי השיטה לניתוח אישיות לפי הילה, מומחים הם עצמאיים.
דוגמאות למומחים: קוראפיקה (במצב סקרלט), קרולו לוסילופר, נפרפיטו, מרואם.
באופן עקבי, ניתן לחזק את הנן ויכולותיו על ידי קביעת מערכת חוקים שמגבילה את הלוחם מצד אחד, אך מחזקת את ההילה שלו מצד שני.
לדוגמה, קורפיקה יכול להשתמש בשרשראות הנן שלו רק נגד חברי להקת הפנטום, והוא ימות אם ינסה לעשות כן על אדם אחר.
כתוצאה מכך, השרשראות חזקות מאוד וקטלניות.
דוגמה נוספת היא קייט, שמחויב להגריל את כלי הנשק שלו לפני שהוא משתמש בו ולא יכול לבחור, אך כתוצאה מכך עוצמת כלי הנשק שלו גדלה.
טכניקה זו מופיעה בסרט "המשימה האחרונה".
און הוא ההפך של נן, במקום ניצול אנרגיית החיים, הוא מונע על שנאה ונחשב "אנרגיית מוות".
האון מעניק כוח אחד עצום הזהה ליכולות של משתמש נן מומחה המסוגל לנצל 100% מאנרגיית החיים שלו.
הוא לא בנוי על קטגוריות, הכוח עובר דרך מגע ויצירת חוזה מחייב עם הדם של ג'ייד, במידה והחוזה מופר האדם משלם בחייו.
בשנת 1998 יצא ספיישל של הפרק הראשון לסדרת המנגה האנטר האנטר, הוא שודר כחלק מהתוכנית "Jump Super Anime Tour" באותה שנה.
סדרת האנימה הראשונה שיצאה ב-1999
ארק פרקים באנימה ארק בחינת ההאנטרים
(Hunter Exam) 1-30 ארק משפחת זולדיק
(Heavens Arena) 27-50 ארק העיר יורק-ניו
(Yorknew City) 51-62 ספיישל להקת הפנטום
(OVA - Genei Ryodan) 63-70 ספיישל אי החמדנות
(OVA - Greed Island) 71-78 ספיישל אי החמדנות - הסוף
סדרת האנימה השנייה שיצאה ב-2011
ארק פרקים באנימה תקציר ארק בחינת ההאנטרים
(Hunter Exam) 1-21 הסדרה מתחילה עם גון, נער צעיר שיוצא להיבחן בבחינת ההאנטרים השנתית.
במהלך הבחינה הוא מכיר את קוראפיקה, קילואה ולאוריו, ומתיידד עמם.
הבחינה מורכבת משלבים כאשר כל שלב מכיל משימה מסוכנת ומי שעובר את השלב מתקדם צעד נוסף בבחינה.
בשלב הראשון נבחנו המתמודדים בסיבולת פיזית.
בשלב השני נבחנו ביצירתיות ובתשומת לב לפרטים הקטנים.
בשלב השני נבחן שיתוף הפעולה שלהם והעבודה תחת לחץ והשלב הרביעי היה טורניר אומניות לחימה חופשי, בו רק מי שמכריז על כניעתו מפסיד.
גון עבר בהצלחה יחד עם חבריו את כל השלבים אך במהלך הטורניר נפצע גון קשה בקרב נגד הנינג'ה האנזו, שגבר עליו בכל פרמטר פיזי.
האנזו שבר לגון את עצמות גפיו ואיים להרוג אותו אך התייאש ונכנע לכוח הרצון הבלתי מתפשר של גון.
שבעת ההאנטרים החדשים שהוסמכו בבחינה היו גון, לאוריו, פוקל, קוראפיקה, האנזו, גירטרקור והיסוקה – קוסם סדיסט שפיתח עניין בגון.
קילואה נכשל בבחינה כיוון שרצח את המתמודד שנלחם מולו ועברו כמתנקש נחשף.
(Zoldyck Family) 22-26 גון מגלה על כך שקילואה נכשל בבחינה ועל משפחתו של קילואה – משפחת זולדיק, משפחה מפורסמת של מתנקשים קטלניים.
עוד מתגלה כי גירטרקור הוא למעשה אילומי, אחיו של קילואה בעל היכולת לשנות את מבנה פניו בעזרת מחטים.
אילומי איים על קילואה באמצעות הילה מוזרה, והכריח אותו להרוג את המתמודד מולו ולהיכשל בבחינת ההאנטר כיוון שהוא מתנקש.
גון יוצא עם לאוריו וקורפיקה לביתם של משפחת זולדיק הממוקם בראש הר קוקורו, במהלך נסיונותיהם להיכנס לבית הם פוגשים בשומרי הראש והעובדים של המשפחה.
(Heavens Arena) 27-36 החבורה נפרדת לדרכה לבינתיים אך מבטיחה כי תיפגש בעתיד בעיר "Yorknew City".
לאוריו מתחיל את לימודי הרפואה, קוראפיקה מחפש פטרון שמקורב לשוק השחור בתקווה שדרכו יוכל להשיג מידע על להקת הפנטום ועל עיני הסקרלט, העיניים של אחיו שנטבחו על ידי להקת גנבים חשאית בשם להקת הפנטום (מוכרים בכינוי "העכביש"), ובעקבות חיפוש זה גם פוגש במאסטר שמלמד אותו נן.
גון וקילואה שמים פעמיהם ל"זירת השמים", הבית ללוחמים צעירים שרוצים להרוויח כסף ויוקרה.
הזירה מורכבת מקומות וכל ניצחון מקדם אותך בקומות, עד אשר מגיעים לקומה ה־200, ממנה מתחילים המתמודדים להיות חזקים ומאיימים הרבה יותר.
קילואה וגון פוגשים את זושי והמאסטר שלו ווינג (Wing), ולומדים יחד עם זושי את עקרונות הנן וכדי להילחם בקומה ה־200. היסוקה מופיע בזירה גם הוא ומאתגר את גון.
(Yorknew City) 37-58 קילואה וגון חוזרים לביתו של גון באי הלוויתן, שם הם מגלים על מסר סודי מאביו של גון, ג'ינג, שנחשב להאנטר אגדי שמקום הימצאו לא נודע.
בעקבות המסר הזה הם לומדים על המשחק המסתורי גריד איילנד (Greed Island) ומגלים שעותק נדיר שלו יימכר במכירה הפומבית בעיר יורקניו, לשם הם הולכים.
בו בזמן מגיע ליורקניו גם קורפיקה, שהצטרף למשפחת העולם התחתון נוסטראייד במטרה למצוא את להקת הפנטום ולחסל את חבריה.
הוא פוגש בהאנטרים נוספים שהצטרפו למשפחת נוסטראייד ומגלה על טבעו של העולם התחתון.
להקת הפנטום מגיעה גם היא ליורקניו סיטי כאשר החבר החדש בה הוא לא אחר מאשר היסוקה, שמעוניין להילחם במנהיג הלהקה קרולו.
קורפיקה נלחם באובוגין, חבר בלהקה, והורג אותו בעזרת טכניקת נן אסורה המשלבת נדרים כובלים.
מאותו הרגע מתחילה להקת הפנטום במסע של טרור ברחבי יורקניו בניסיון למצוא את קורפיקה.
(Greed Island) 59-75 קילואה ניגש בשנית לבחינות ההאנטר ועובר אותן בהצלחה יתרה.
במטרה למצוא את אביו של גון, אחד מיוצרי המשחק, קילואה וגון מנסים להבין מה זה המשחק גריד איילנד (Greed Island), ואיך נכנסים אליו.
הם מוכיחים את יכולותיהם ומצטרפים למשלחת לתוך המשחק הממומנת על ידי אדם עשיר, בתמורה לחפץ אשר יוציאו מן המשחק.
בתוך העולם של גריד איילנד קילואה וגון מתאמנים ומנסים לנצח את המשחק על ידי השגת 100 קלפים נבחרים.
בתום הארק הצמד משוגרים לאימפריית קקין בהמשך החיפוש אחר אביו של גון.
(Chimera Ant) 76-136 בתחילה גון וקילואה פוגשים את קייט (Kite), האנטר ותלמיד של אביו של גון, על אף שציפו לפגוש את אביו.
הצמד עוזרים לקייט במחקר שלו בעקבות נמלות הכימרה.
אלו חרקים שטורפים יצורים אחרים ולאחר מכן, בהריון של מלכת הכימרה, נולדים צאצאים שהם הכלאות, בעלי מאפיינים ותכונות מן המן הנאכל וכן מן נמלות הכימרה.
המלכה, אשר נשטפה לחופי NGL, מפתחת תיאבון לבני אדם ובונה מושבה עוצמתית, במיוחד אחרי עיכול בני אדם בעלי נן רב, האנטרים.
בקרב מול נמלות הכימרה, קייט מקריב את עצמו כדי לאפשר לגון וקילואה לברוח ולהזהיר את ארגון ההאנטרים.
אחרי חודשים רבים של תכנון והכנות, הארגון שולח צוות האנטרים, הכולל בתוכו אף את נטרו (Netero) נשיא הארגון עצמו, לנצח את הנמלים ומלכם מרואם (Meruem), אשר השתלטו על הממשל ברפובליקה של East Gorteau, כחלק מתוכנית לשעבוד כל בני האדם.
על אף שנטרו הפסיד בקרב מול מרואם, לפני מותו הוא הורג את המלך על ידי הפעלת פצצה רעילה המוטמנת בליבו.
בקרב מול נפרפיטו (Neferpitou), הנמלה שרצחה את חברם קייט, גון מוציא את כל זעמו, הורג את נפרפיטו אך מאושפז לאחר מכן במצב קריטי.
(13Hunter Chairman Election th) 137-148לאחר מותו של נטרו בקרב נגד מרואם, הזודיאקס על מנת לקבוע את הליך הבחירה ביו"ר ה-13 של אגודת ההאנטרים.
בארגון חברים ג'ינג פירקס - אביו של גון, וגם פריסטון היל - סגנו המניפולטיבי של נטרו, ששנוא על שאר הקבוצה ומעוניין בתפקיד היו"ר.
בו בזמן קילואה מבריח את אחותו הקטנה אלוקה מבית משפחת זולדיק, על מנת שתרפא את גון שנאבק בבית החולים על חייו.
אילומי, שמעוניין להרוג את אלוקה, שוכר את שירותיו של היסוקה על מנת לעזור לו, והשניים מנסים ללכוד את קילואה ואלוקה בזמן ששומרי הראש של משפחת זולדיק נלחמים בהם.
תקציר: קוראפיקה יוצא לנקום בלהקת הפנטום שטבחו בשבטו כדי למכור את עיני הארגון שלהם.
אולם אויב לא מוכר גנב את עיני הארגמן שלו.
בעזרתם של גון, לאוריו וקילואה חייו של קוראפיקה ניצלים.
כעת נותרה בידם משימה, להשיב את עיניו של קוראפיקה ולגלות מיהו הגנב המסתורי.
להקת הפנטום חוסמת את דרכם והתפתחויות מסעירות חושפות את עברו האפל של הגנב המסתורי.
תקציר: לפני עשרות שנים, ההאנטר החזק ביותר של כל הזמנים, אייזק נאטרו (יושב ראש אגודת ההאנטרים), נאבק מול ג'ייד וחיסל אותו.
ג'ייד ונאטרו היו למדו יחד את אמנות הלחימה וכל אחד פיתח טכניקות אחרות לשליטה בכוחותיו.
נאטרו השתמש בטכניקת הנן ואילו ג'ייד השתמש בטכניקות און.
שנים לאחר חיסולו של ג'ייד הוא מופיע שוב בזירת השמים בטורניר אולימפיאדת הקרב, במטרה אחת: לשלוט על העולם.
זוהי משימתו האחרונה של נאטרו, להגן על העולם מאיום המונע מתאוות שנאה ונקם.
האנטר היא סדרת טלוויזיה מז'אנר דרמת הפשע והפעולה ששודרה בין השנים 1984–1991 ברשת NBC האמריקאית.
בסדרה השתתפו פרד דרייר כסמל ריק האנטר וסטפני קריימר כסגן די די מק'קול, בלשים במחלק הרצח של משטרת לוס אנג'לס.
הסדרה נוצרה על ידי פרנק לופו , יוצר סדרות אחרות משנות ה-80 כצוות לעניין וסוכן סמוי.
הסדרה הופקה בשנתה הראשונה על ידי סטיבן ג'יי קאנל.
במקור יוצר הסדרה פרנק לופו רצה ש"האנטר" תהיה סדרה משטרתית עם יותר פעולה מאשר דרמה, בסגנון "הארי המזוהם", אבל משום תלונות על האלימות המגוחכת ואחוזי צפייה מאכזבים בעונה הראשונה, יוצרי הסדרה החליטו לשנות את הנוסחה ושתהיה יותר בסגנון הדרמה משטרתית שהייתה בולטת באותה תקופה.
בשנים 1995, 2002 ו-2003 יצאו שלושה סרטי טלוויזיה המבוססים על הסדרה, ולאחריהם סדרה מחודשת בת חמישה פרקים בלבד.
פרד דרייר - סגן ריצ'רד "ריק" האנטר
סטפני קריימר - סגן די די מק'קול (עונות 1–6)
צ'ארלס הלאהן - קפטן צ'ארלס "צ'רלי" דיוויין (עונות 3–7)
ברוס דוויסון - קפטן ויילר (עונות 2–4)
ג'יימס ויטמור הבן - סגן ברני טרויליגר (עונות 1–3)
גארט מוריס - ארנולד "ספורטי" ג'יימס (עונות 3–6)
ריצ'רד בוצ'אמפ - קרלוס (עונות 3–6)
ג'ון שירין - קפטן דולן (עונות 1–2)
ארתור רוזנברג - קפטן לסטר קיין (עונות 1, 4)
דרליין פלוגל - שוטרת ג'ואן מולנסקי (עונה 7)
לורן ליין - סגן כריס נובק (עונה 7)הסדרה המחודשת
פרד דרייר - מפקח ריצ'רד "ריק" האנטר
סטפני קריימר - סגן די די מק'קול
מייק גומז - קפטן רוברטו גלרדו
מישל גולד - שוטרת/סגן סינתיה מונטי
סיד שאם - שוטר סיד קיז
אלכס מנדוזה - בלש אנתוני סנטיאגו
מרדית האנט - בלשית כריסטה קרסון (סרטי הטלוויזיה)
פרנק גרילו - בלש טרנס ג'ילט (סרטי הטלוויזיה)
קנת טיילור - שוטר מולר (סרטי הטלוויזיה)
רוברט קרואוז - שוטר וילצ'ר (סרטי הטלוויזיה)
האנטישמיות החדשה מתאפיינת בשנאה והסתה נגד מדינת ישראל ובהתנגדות לקיומה, לצד שנאה ואלימות כלפי יהודים.
לפי מנפרד גרסטנפלד האנטישמיות החדשה מורכבת משלושה גורמים עיקריים.
הראשון, אנטישמיות המיובאת מהעולם הערבי והמוסלמי שאינה מבחינה בין ישראלי ויהודי וטוענת כי יהודים הם מקור לכל הרוע בעולם, וכוללת רעיונות על שאיפה יהודית להשתלטות עולמית ואמונה כי יהודים משתמשים בדם ילדים לא-יהודים למטרות פולחן, תוך הזדהות עם תעמולה פלסטינית נגד ישראל ויהודים.
השני, אנטישמיות עיקשת של הימין הקיצוני והנאו-נאציזם (הנפוץ בעיקר במזרח אירופה) המשתמשים בעיקר בתעמולה זהה לזו של גרמניה הנאצית תוך הוספת אלמנטים חדשים.
שלישי, אנטישמיות השמאל הרדיקלי (הנפוץ בעיקר במערב אירופה) שמקורה בטיעונים שהורכבו בעיקר על ידי ברית המועצות.
לאחר מלחמת ששת הימים ביקשו להפוך את השואה באופן שיטתי, למטרות אנטישמיות.
כשאנטישמיות זו לרוב מוסווית בדמות אנטי-ציונות ומאשימה את ישראל בכל הרעות החולות של אירופה הקולוניאליסטית.
לפי ז'ורז'-אליה צרפתי , סוג תעמולה זה מחבר את כל "ארבעת המאפיינים השליליים העיקריים של ההיסטוריה המערבית של המאה האחרונה - נאציזם, גזענות, קולוניאליזם ואימפריאליזם - למדינת ישראל".
לרוב התנגדות זאת מתבטאת בחרמות כלכליים, צרכניים ואקדמיים נגד ישראל, ולעיתים גולשת לשנאת יהדות התפוצות ומתבטאת באלימות, דמוניזציה, הסתה ואפליה.
בכל שלוש הצורות העיקריות של האנטישמיות, היהודי הושמץ כמייצג את כל הרע שבעולם.
באנטישמיות ה"דתית" - היהודים אופיינו כשטן או כמקורבים אליו והואשמו בהריגת ישו, שהוצג כבנו של אלוהים.
באנטישמיות ה"גזענית" - היהודים הואשמו בהרעלת העולם בהתנהגותם ורעיונותיהם.
היום, האנטישמים ה"חדשים" מציגים את ישראל כמדינה רעה.
כאשר מקבלי החלטות משוכנעים כי אדם או מדינה מסוימת מגלמים את הרוע, השלב הבא להתמודדות מול "הרוע" יהיה הפרדה, שעבוד, או אפילו השמדה.
בימי הביניים ההתמודדות מול רוע היהודים בקרב מקבלי ההחלטות הייתה הגליה או הגבלה לגטאות תוך שלילת זכויות מהן נהנו הנוצרים.
בתקופת הנאציזם ביקשו לחסל את היהודים, זאת כשהאנטישמיות החברתית והדה-לגיטימציה המוקדמת של היהודים, תוך שלילת אנושיותם, הכינה את הקרקע להשמדתם הפיזית.
האנטישמיות החדשה באירופה, בקנדה ובארצות הברית פועלת לצד מאפיינים עכשוויים של אנטישמיות קלאסית: הפצת שמועות בעלות אופי קונספירטיבי אנטישמי כגון וריאציות אקטואליות של הפרוטוקולים של זקני ציון, האשמת היהודים במשבר הכלכלי העולמי ובפיגועי 11 בספטמבר והכחשת השואה ("הציונים זייפו את השואה כדי להשתלט על פלסטין").
לעיתים מתרחשת גם אלימות פיזית כנגד יהודים, לרבות טרור, וכן ונדליזם כנגד בתי כנסת ובתי עלמין יהודיים.
רבות מהתקפות אלה נעשו על ידי מהגרים מוסלמים באירופה וארצות הברית.
ארווין קוטלר, פרופסור למשפטים וזכויות אדם, טוען שהאנטישמיות הקלאסית הפלתה יהודים כפרטים, ואילו האנטישמיות החדשה, בניגוד לה, "מעוגנת בהפליה כנגד היהודים כעם, וכמימוש לאומיותם בישראל.
בכל צורה, המהות של האנטישמיות היא זהה - התקפה על ליבת הזהות היהודית בכל רגע." קוטלר טוען שקשה לכמת את האנטישמיות החדשה, מאחר שהקריטריונים הרגילים שמשמשים ממשלות לגלות הפליה - כגון מצב כלכלי, דיור, בריאות ותעסוקה - שימושיים רק לגילוי הפליה כנגד פרטים.
לכן, קשה להראות שהאנטישמיות החדשה אכן קיימת במובנים אלה.
לטענת החוקרת איסולדה פוגל (Isolde Vogel) מ, לראות בישראל כתוקפן, ואת הפלסטינים כעם מדוכא, זה חלק מהאנטישמיות המודרנית.
למרות טבח שבעה באוקטובר שביצע חמאס ב-2023, החשיבה האנטישמית לא נותנת מקום לגינוי הפשע הזה, וגם לא להבנה שהמצב מורכב יותר.
לטענתו, השנאה לישראל והאנטי-ציונות הקיצונית שנהפכו לרווחות בעשור האחרון, הן למעשה ביטוי חדש לאנטישמיות הקלאסית, והשנאה המסורתית ליהודים מתועלת לשנאה כנגד ישראל (שנחשבת ללגיטימית יותר לעומת האנטישמיות המסורתית שנתפשת כגזענות לא-לגיטימית בעקבות זוועות השואה).
כשם שהאנטישמיות הישנה השתמשה בעלילות דם כדי להסית לרצח יהודים, כך גם האנטישמיות החדשה משתמשת בעלילות דם ושקרים רבים כדי להסית ולעורר שנאה כלפי ישראל והיהודים.
גם אמנון רובינשטיין הרבה לכתוב נגד האנטישמיות החדשה, בהתחלה בעיתון "הארץ" ומאוחר יותר ב"מעריב".
היסודות הבאים הם שמגדירים את האנטי-ציונות החדשה כאנטישמיות:
התנגדות לעצם קיומה של מדינת ישראל היא התנגדות לזכותו של העם היהודי להגדרה עצמית במדינה ריבונית, ועל כן מפלה אותו לרעה ביחס לשאר העמים ולעקרונות המשפט הבינלאומי.
הימנעות מהצעת פתרון חלופי הומניסטי לאזרחיה היהודים של מדינת ישראל, אשר בהיעדרה יהפכו למיעוט קטן וחסר הגנה בסביבה עוינת.
ביקורת כלפי ישראל המתאפיינת בסטנדרטים כפולים, ובאופן בלתי מידתי ביחס לביקורת המושמעת כלפי מדינותיהם של עמים אחרים.
לפי דניאל גולדהגן הדממה המוחלטת או הכמעט מוחלטת לה זוכות מדינות אחרות, במיוחד ערביות, מצד מדינות אירופה משקפת את מה שהעמיתים האירופאים חשים: בין אם בתמיכה בלאומיות הפלסטינית או הסתייגות מלמתוח ביקורת כלפי האויבים של אלו שהם שונאים.
כלומר הסתייגות מלמתוח ביקורת על אויבי ישראל וארצות הברית, שהם שונאים.
ביקורת כלפי ישראל שמפיצה ומייצרת מידע מוטה, מסולף או סלקטיבי של עובדות, ועושה שימוש שגוי ומטעה במושגים טעונים מתוך מטרה לגרום לדמוניזציה ולהסתה נגדה.
לדוגמה, השוואת הציונות ומעשי ישראל לנאצים (אגב זילות השואה), שימוש מטעה במונחים כמו רצח עם, קולוניאליזם, אפרטהייד, ופשעים נגד האנושות (בניגוד לפשעי מלחמה).
אירווין קוטלר, פרופסור באוניברסיטת מקגיל ומומחה מוביל לזכויות אדם, מונה תשעה מאפיינים של האנטישמיות החדשה:
אנטישמיות ג'נוסיידאלית – קריאות פומביות להשמדת ישראל והעם היהודי (ג'נוסייד = רצח עם).
אנטישמיות פוליטית – שלילת זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית; הדה-לגיטימציה של ישראל כמדינה; ייחוס כל הרוע שבעולם לישראל.
אנטישמיות אידאולוגית – השוואה בין הציונות לגזענות כדי לבצע "נאציפקציה" של ישראל, כלומר: הצגת ישראל כמדינה נאצית.
אנטישמיות דתית – אנטישמיות שנובעת מפירוש קיצוני של דת האסלאם ושואבת מהאנטישמיות הנוצרית הקלאסית.
אנטישמיות תרבותית – התערובת של גישה, סנטימנטים ושיח אנטישמי שנעשו אופנתיים ב"שיחות סלון" של אינטלקטואלים.
אנטישמיות כלכלית – תנועת ה-BDS וסנקציות וחרמות כגון החרם הערבי כנגד מדינות וחברות שסוחרות עם ישראל.
הכחשת השואה – הטענה שהשואה לא התרחשה ושלא הייתה השמדת עם מתוכננת כנגד היהודים.
האנטישמיות החדשה הוסיפה נופך חדש להכחשת השואה: הטענה שהשואה היא למעשה זיוף ציוני בשירות ישראל והציונות שנועד לנשל את הפלסטינים מאדמתם.
תזה זו מופצת ומקודמת, למשל, על ידי ארגון הטרור הפלסטיני חמאס.
טרור גזעני כנגד יהודים – טרור כנגד יהודים ומטרות יהודיות בישראל ובעולם.
הפליית ישראל בזירה הבינלאומית – יחס מפלה לרעה כנגד ישראל בזירה הבינלאומית, שפיטת מעשיה בסטנדרטים כפולים והתמקדות בה ללא כל פרופורציה למעשיה לעומת מעשי מדינות אחרות.
הגדרת מחלקת המדינה של ארצות הברית לאנטישמיות
מבחן שלוש ה-D לאנטישמיות של נתן שרנסקי אומץ על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית.
המבחן נועד להבחין בין ביקורת לגיטימית של מדינת ישראל לאנטישמיות.
כששלושת ה-D-ים מייצגים: דה-לגיטימציה (Delegitimization) דמוניזציה (Demonization) ומוסר כפול (Double standards) כלפי מדינת ישראל, כשכל אחד מאלו מייצג אנטישמיות.
הפורום האירופי לאנטישמיות הגדיר מספר נקודות "לזיהוי אירועים, איסוף נתונים ולסיוע ביישום ואכיפת חקיקה העוסקת באנטישמיות", ובהם:
קריאה לסיוע, לעזרה או להצדקת הרג או פגיעה ביהודים, בשם אידאולוגיה קיצונית או בשם ראייה דתית קיצונית.
התייחסות ליהודים בצורה השוללות מהם את אנושיותם, מכוונת לעשות להם ד-הומניזציה, או מייחסות להם סטראוטיפים כיחידים או כקשורים לעוצמת יהודית כקבוצה – כמו, אם כי לא באופן בלעדי, מיתוס המזימה היהודית העולמית לשלוט על התקשורת, הכלכלה, הממשלה או מוסדות אחרים של החברה.
האשמת היהודים כעם בהיותם אחראים למעשים שליליים, אמיתיים או מדומים, שבוצעו על ידי אדם יהודי אחד או קבוצה, או אפילו למעשים שבוצעו על ידי לא-יהודים.
הכחשת קיום, מטרת והמכניזם (למשל תאי-הגזים) של השמדת העם היהודי בידי גרמניה הנאצית, תומכיה ובני בריתה במהלך מלחמת העולם השנייה.
האשמת היהודים כעם, או את ישראל כמדינה, בהמצאת או הגזמת ממדי השואה.
האשמת אזרחים יהודים, שאינם חיים בישראל, בהיותם נאמנים יותר למדינת ישראל או בהעדפת האינטרסים של היהודים ברחבי העולם על פני האינטרסים של המדינה בה הם חיים.
הכחשת זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית, בין היתר באמצעות הטענה שקיומה של מדינת ישראל היא יוזמה גזענית.
יישום סטנדרטים כפולים כלפי ישראל בדרישה ממנה לנהוג באופן, שאינו מצופה או נדרש מכל אומה דמוקרטית אחרת.
שימוש בסמלים או בדימויים הקשורים לאנטישמיות הקלאסית (למשל הטענה שהיהודים הרגו את ישו או עלילות-דם) כדי לאפיין את ישראל או ישראלים.
השוואה בין מדיניותה העכשווית של ישראל לבין זו של הנאצים.
ראייה קיבוצית של היהודים כאחראים לפעולותיה של מדינת ישראל.
הברית הבינלאומית לזיכרון השואה IHRA פרסמה ב-2016 הגדרת עבודה למהי אנטישמיות שידועה כהגדרת IHRA לאנטישמיות .
ההגדרה אומצה על ידי מדינת ישראל ועל ידי 32 מדינות ברחבי העולם (נכון ל-2021).
בהמשך הובא פירוט להתבטאויות נפוצות של האנטישמיות.
הגדרה זו אומצה על ידי האיחוד האירופי.
לאחר הקמת מדינת ישראל, נטען כי הדמוניזציה שעושים האירופאים לישראל נובעת מרגש האשמה שלהם על השואה, והפיכת היהודים לעם רצחני מקלה על תחושת האשם.
פוסט קולוניאליזם ואדוארד סעיד: האינטלקטואל הפלסטיני אדוארד סעיד הציג תזה המאשימה את העולם המערבי ביחס גזעני כלפי העולם הערבי, בעיקר על רקע הקולוניאליזם של תחילת המאה ה-20 (שנמשך בצפון אפריקה גם עד אחרי מלחמת העולם השנייה) שלטענת סעיד עשק וניצל את האוכלוסייה המקומית המוסלמית.
פרסום התזה והפצתה בקמפוסים השונים ברחבי אירופה וארצות הברית (לעיתים במימון סעודי) עורר רגשות אשם בקרב אקדמאים ואנשי רוח רבים, שהוקיעו בפומבי את הקולוניאליזם האירופאי והתנערו ממנו לטובת גישה של פלורליזם, רב-תרבותיות וזכויות אדם.
התעמולה הפלסטינית, ובכללה גם סעיד, הציגה את מדינת ישראל כמפעל קולוניאליסטי אירופאי בלב העולם הערבי, ובכך גרמה לפגיעה בלגיטימיות של מדינת ישראל ולפיתוח עוינות כלפיה בקרב אירופאים רבים שרצו להיחשב כנאורים ואנטי-גזעניים.
עלייה בכמות המהגרים מארצות מוסלמיות העוינות לישראל אל ארצות המערב, מביאה להתפתחות של אנטשימיות חדשה בארצות אלו.
האינתיפאדה השנייה: גל הטרור פלסטיני הביא לתגובות צבאיות נוקשות מצד ישראל.
תמונות של בתים הרוסים, הפצצת מבנים על ידי מטוסי קרב, אזרחים הרוגים ותמונות של ילדים שותתי דם (למשל: פרשת מוחמד א-דורה), זויפו, בוימו ונוצלו על ידי התעמולה הפלסטינית להצגת ישראל ככובש אכזר ורצחני, הטובח בלא היסוס בערבים חפים מפשע.
התמונות הקשות עוררו זעם בקרב מוסלמים ואירופאים רבים, והזעם תועל לשנאה, פעולות כנגד ישראל ואלימות כנגד יהודים.
תעמולה והסתה אנטי-ישראלית מתמשכת; שהתגבשה רבות הודות לארגוני NGO, במת האו"ם, האיחוד האירופי, והתקשורת והאקדמיה.
"הקואליציה האדומה-ירוקה": ברית בין ארגוני שמאל רדיקלי לארגונים אסלאמיסטים קיצוניים, המבוססת על השנאה המשותפת לישראל.
"זהות משותפת" ובריתות מסוג "אויב אויבי הוא חברי"
הוגי דעות אירופאים מובילים טוענים בשנים האחרונות כי אירופה בונה את זהותה וערכיה בהתנגדות למדיניות ארצות הברית, ומכאן גם ההתנגדות לישראל.
שכן לפי אנדריי מרקוביץ , האנטי אמריקניזם והאנטישמיות הם הסמלים הגדולים היחידים המשותפים לשמאל ולימין הקיצוני האירופי, הכולל גם את הנאו-נאציזם ואת העולם האסלאמי והלטיני.
לכן בעולם הפוסט-מודרני, האנטישמיות החדשה מופצת לא ממקור יחיד אלא מממשלות ומגופים דתיים שונים ורבים ומהתקשורת בעולם הערבי.
האחרונים אינם מבחינים בשנאתם בין הישראלים ליהדות התפוצות ופועלים להפצת האנטישמיות בעולם הערבי, הם תומכי אסלאם נלהבים ונאו-נאציזם.
באירופה מפיצי האנטישמיות הם פעילי שמאל אך גם פעילי מרכז, שלפי אלן פינקלקראוט, החדירו לאירופאים את הרעיון שכשתחדל ישראל להתקיים יחדל גם הטרור המוסלמי, ומכאן אירופים רבים חולקים כיום את אותו הרצון, כמחרחרי השנאה הערבים, להיעלמותה של ישראל.
ממשלות אירופאיות רבות החלו להודות בעת האחרונה כי קיימת אנטישמיות משמעותית באירופה, ולהצהיר כי יש להילחם בה.
בניגוד לאנטישמיות הישנה, שנחשבה למגונה, מוקצית ולא לגיטימית בעקבות זוועות השואה, האנטישמיות החדשה יותר מקובלת, אף בקרב אנשים הנחשבים לנאורים, ותוארה לעיתים כ"אנטישמיות פוליטיקלי קורקט".
האנטישמיות החדשה מופיעה גם באוניברסיטאות, בקרב סטודנטים וכן יותר ויותר בתקשורת העולמית יחד עם ביטויי ההתנגדות למדינת ישראל.
האנטישמיות החדשה הוצתה ועלתה לפני השטח באופן ניכר בתחילת המאה ה-21 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה וההתלקחות המחודשת של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מנפרד גרסטנפלד טוען כי תופעה זו לא התפתחה רק בשנים האחרונות ולא קשורה באופן ספציפי להתקוממות הפלסטינית, אלא כי ההתקוממות הפלסטינית אפשרה או היוותה תירוץ ללגיטימיות ביטוי האנטישמיות בפומבי.
פעמים רבות תקיפת ישראל נחשבת כתחליף קל ונוח יותר לביטוי זעם אנטי-אמריקאי.
שכן ישראל נחשבת לגורם פגיע, מבודד וקל יותר לדמוניזציה.
מסקר דעת קהל שנערך בשנת 2002 על ידי הליגה נגד השמצה בחמש מדינות: אוסטריה, שווייץ, ספרד, איטליה, הולנד, עלה כי ניתן לאפיין אחד מתוך חמישה משיבים כ"אנטישמי ביותר".
95% מהמשיבים ענו כי הם מאמינים של"יהודים לא אכפת מה קורה לאף אחד מלבד עצמם".
40% מהמשיבים מאמינים כי ליהודים יש יותר מדי כוח בעולם העסקים ובשווקים פיננסיים בינלאומיים.
רוב העונים על הסקר השיבו כי הם מאמינים ש"היהודים יותר נאמנים לישראל מלמדינה שלהם".
סקר דומה קודם בצרפת, דנמרק, גרמניה, בלגיה, והממלכה המאוחדת הניב תוצאות דומות.
בסוף שנת 2003 מחקר אירו-ברומטרי מטעם הנציבות האירופיות שהודלף העלה כי 15 מדינות החברות באיחוד האירופי מחשיבות את ישראל כ"סכנה הגדולה ביותר לשלום בעולם", יותר מכל מדינה אחרת - כשאחוז זה עומד על 60%.
תוצאות סקרים אלו שאף על פי שבוצעו באופן שגוי ועם מינוח לא נכון, שימשו מאוחר יותר את התקשורת האירופאית והעולמית להעצמות הדעה השלילית נגד ישראל.
מסקר משנת 2004 מטעם מכון המחקר IPSO שהתבצע באיטליה, צרפת, בלגיה, אוסטריה, ספרד, הולנד, לוקסמבורג, גרמניה, והממלכה המאוחדת, עלה כי 46% מאמינים כי "ליהודים יש מנטליות ואורח חיים שונה מלאזרחים אחרים".
40% האמינו כי ליהודי מדינתם יש קשר מיוחד עם כסף.
35% האמינו כי היהודים צריכים להפסיק "לשחק את הקורבן" ביחס לשואה ורדיפתם לפני שישים שנה.
בכל המדינות הייתה הקבלה בין אנטישמיות לאנטי-ישראליות.
בקרב רוב מדינות מערב אירופה האנטישמיות חוצה למעלה מ-26 אחוזים ובהן: אוסטריה, בלגיה, גרמניה, ספרד, צרפת, שווייץ ועוד.
ואילו, ברוב מדינות מזרח ודרום אירופה האנטישמיות חוצה למעלה מ-30 אחוזים ובהן: אוקראינה, בולגריה, בלארוס, הונגריה, יוון, ליטא, פולין, קרואטיה ועוד.
ביטוי מצד מדינות ומוסדות בינלאומיים
האנטישמיות החדשה מתבטאת גם במוסדות בינלאומיים דוגמת האו"ם.
פעילות מועצת זכויות האדם של האו"ם רצופה בהטייה מתמשכת כנגד ישראל תוך העלמת עין מהפרות זכויות אדם חמורות בהרבה המתרחשות במדינות אחרות ובפרט במדינות ערב.
לדוגמה, המועצה, שהוקמה בשנת 2006, הספיקה במהלך קיומה לגנות את ישראל 9 פעמים על הפרות זכויות אדם מתוכן 8 בשנה אחת, בעוד שאף דיקטטורה בעולם לא גונתה בה יותר מפעם בשנה.
דוגמה נוספת היא ריצ'רד פאלק, מומחה לזכויות אדם ושליח המועצה לשטחי יהודה, שומרון ועזה, שהביע תמיכה בפיגועי ההתאבדות כנגד אזרחים ישראלים, פרסם בבלוג שלו קריקטורה אנטישמית ולבסוף הוכרז כפרסונה נון גראטה על ידי ישראל וכניסתו נאסרה לתחומיה ותחומי הרשות הפלסטינית.
המועצה ספגה ביקורת רבה על הטיה זו, ובסופו של דבר אף הוחרמה על ידי מדינת ישראל.
מפגן האנטישמיות המדינית גלש גם לוועידות האו"ם נגד גזענות ב-2001 (דרבן) וב-2009 (ז'נבה) שהפכו מדיון על הגזענות בעולם למפגן של הסתה ואנטישמיות כנגד ישראל, ובסופו של דבר הוחרמו על ידי ישראל, ארצות הברית ומספר מדינות מערביות.
בולט בהובלת הקמפיין האנטישמי נגד ישראל בעולם הוא נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד שהכחיש את השואה וקרא להשמדת ישראל פעמים רבות, כולל בנאומיו באו"ם.
פעולותיה של איראן אינן נעצרות בהסתה גרידא, אלא בעלות היבט מעשי של מימון וחימוש ארגוני טרור וסיוע לביצוע פעולות טרור כנגד יהודים וישראל באמצעות משמרות המהפכה וחזבאללה.
גם בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג ספג ביקורת על הטיה אנטישמית כנגד ישראל.
למשל, חבר הכנסת יאיר לפיד תקף אותו על קריאה לחקור את ישראל בפרשת המשט לעזה (2010) וההשתלטות על המרמרה בה נהרגו 9 מחבלים ואמר כי
כבר בשנותיה הראשונות של האינתיפאדה השנייה, התפרסמו מערכונים וקריקטורות אנטישמיים בכלי תקשורת ערביים שונים (כמו ערוץ אל-מנאר של חזבאללה).
בכמה מהן חזרו מוטיבים מעלילות דם נוצריות ישנות וקריקטורות מתקופת גרמניה הנאצית: למשל, ניתן היה לראות את אריאל שרון (או פוליטיקאי ישראלי אחר) כשטן השותה את דמם של ילדים פלסטיניים או דמות טיפוסית של יהודי הנוטלת דם כדי להכין מצות.
במצרים פורסמה סדרה על הפרוטוקולים של זקני ציון, קריקטורות הציגו את היהודים כחיה שמשתלטת על העולם או קישרו בין גופים וסמלים ישראלים או יהודיים לסמלים נאציים.
לא היה ניתן לדעת האם צעדים אלה הם חלק מאידאולוגיה או רק נעשים כהתרסה, בידיעה ששימוש בסמלים הקשורים לשואה מעורר זעם בקרב יהודים.
ועידת דרבן הייתה אחד ממפגני האנטישמיות הגדולים שנראו בפומבי, כאשר במקור היה מדובר בוועידה נגד גזענות.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, שאירעו יומיים אחרי סגירת הוועידה, נשמעו הצהרות כאילו יהודים עומדים מאחורי ההתקפה.
"האנטישמיות החדשה" התבטאה בכלי תקשורת אירופאים רבים בסיקור מוטה, עוין ואף מסולף כנגד מדינת ישראל.
הסיקור המסולף התבטא בבחירת מונחים אנטי-ישראליים, בהצנעת ידיעות על פיגועי טרור פלסטיניים ובהוצאה מההקשר את פעולותיה הצבאיות של ישראל כנגד הטרור והצגתן כנובעות מתוקפנות, רשעות וגזענות גרידא ולא כאמצעי למניעת פיגועי התאבדות בערי ישראל.
המקרה הבולט של סיקור עוין ומסולף כנגד ישראל הוא פרשת "הטבח בג'נין": בעת הקרב בג'נין במבצע חומת מגן הפיצו הפלסטינים האשמות על טבח שערכה ישראל במחנה, וכלי התקשורת האירופאים דיווחו על כך ללא פקפוק וללא פרסום תגובתה של ישראל.
ההאשמות על טבח התגלו כשקריות, ולא כל כלי התקשורת טרחו לפרסם תיקון, הבהרה והתנצלות על ההאשמה השגויה.
יש אף עיתונאים שעדיין מחזיקים בעמדה שישראל ערכה טבח בג'נין.
העיתון השוודי "אפטונבלדט" הוא בעל היסטוריה של כתבות אנטי-ישראליות המהולות באנטישמיות.
באפריל 2002, בעת מבצע חומת מגן, פרסם העיתון מאמר מערכת בכותרת "Den korsfäste Arafat" (ערפאת הצלוב), שיש מבקרים שראו בו אזכור לטענה של צליבת ישו בידי היהודים.
ב-17 באוגוסט 2009 פרסם העיתון מאמר של העיתונאי דונלד בוסטרום לפיו צה"ל קצר איברים מפלסטינים שמתו בעודם במשמורת ישראלית.
המאמר הביא ראיונות עם הפלסטינים שהעלו את הטענה, ועם דובר צה"ל שהכחיש אותה, אך ללא שום הוכחה לטענה המועלית בכתבה.
לאור המסורת הדמוקרטית ליברלית של הממלכה המאוחדת והניסיון המועט בתחילת המאה ה-20 באנטישמיות, הממלכה המאוחדת יותר אמביוולנטית ביחס לשיח השנאה כלפי היהודים ומאפשרת את קיומה.
לאור זאת, לתקשורת הבריטית חלק משמעותי בקידום הרגשות האנטי-יהודיים בממלכה המאוחדת העכשווית, תוך שימוש במלוא הקונוטציות השליליות ואף שימוש במונח "ציונות".
כשתנועת הסולידריות הבינלאומית קידמה על רקע זה את האנטי-ציונות, הדמוניזציה והבידוד של ישראל.
עד כי הממלכה המאוחדת הפכה למובילה האירופית המרכזית בתחומי האנטי-ציונות והאנטישמיות, תוך יזום בידוד אקדמאי וחרם על סחורות ישראליות.
שכתוצאה מהן ישראל הפכה לאומה מצורעת בעיני אינטלקטואלים בריטים ומערב אירופאים רבים.
במקרה הטוב ישראל מתוארת בשיח השנאה הבריטי כאנכרוניזם בלתי נסבל; לעיתים קרובות יותר כ"שתל קולוניאלי גזעני" ו"מדינת אפרטהייד" במזרח התיכון; במקרים מסוימים אף כגלגול עכשווי של גרמניה הנאצית.
הרגשות האנטי-ציוניים הפכו לחלק מהשיח המרכזי בממלכה המאוחדת ומתרחשות באופן קבוע בקרב האליטות האקדמיות, הפוליטיות, והתקשורתיות; וכמעט ולא זוכות לגינוי.
עד כי קיימת כיום האמונה החזקה בקרב האזרח הפשוט כי הממלכה המאוחדת אינה לוקה בבעיית אנטישמיות ויהודופוביה, אלא רואה את המציאות כפי שהיא ומעמידה ביקורות.
כך שטיעונים לאנטישמיות בריטית נתפסים כמנוצלים כביכול על ידי ישראל ותומכיה הציוניים, המבקשים להסיט את השיח מבעיית הגזענות האמיתית עכשווית - והיא האסלאמופוביה.
הכיסוי התקשורתי של הממלכה המאוחדת את הסכסוך הישראלי-פלסטיני לוקה באנטי-ישראליות ואנטישמיות, תוך נקיטת גישה אקטיבית והעסקת כתבים מקומיים פלסטינים המחויבים למטרת עמם ולא לסיקור אובייקטיבי של האירועים.
ל-BBC חלק בולט בכך, לאור תדמית הערוץ כבעל רמת מקצועיות ואמינות בינלאומיים גבוהים.
מניתוח סיקור ה-BBC את ישראל עלה כי סיקור ה-BBC את ישראל היה ב-85 אחוז מהמקרים שלילי, 15 אחוז נייטרלי, ו-0 אחוז חיובי.
כשלרוב ישראל מוצגת כמדינה סוררת ומרואיינים ישראלים זוכים ליחס עוין על ידי המראיין אלא אם מבקרים את מדיניות ישראל.
כשהטרור הפלסטיני לעולם לא מוצג כטרור אלא כ"קיצונים" או "חמושים" ורציחות ישראלים על ידי פלסטינים מוצגים כהריגות.
שלושה מחקרים שהתפרסמו בין השנים 2002–2004 קבעו כי ה-BBC נוקט בגישה לא פרופורציונלית בכיסוי הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובנקיטת עמדה אקטיבית מוטה, אנטי-ישראלית ופרו-פלסטינית עקבית.
החוקרים טענו לאי-דיוקים וחוסר אובייקטיביות בכיסוי הערוץ, הכוללים: בחירה סלקטיבית של עובדות, והשמטת עובדות באופן מודע כך ש"יציגו את ההפך מהאמת".
הם סיכמו כי "באופן תדיר, דיווח ה-BBC מטעה.
לעיתים נראה כי הם ממצאים חומר כך שיתאים לדעות הקדומות שלהם".
היו אף כאלו שהאשימו את ה-BBC בעידוד האנטישמיות בממלכה המאוחדת, אירופה והעולם באופן מכוון.
ב-27 בינואר 2013, יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, פרסם ה"סאנדיי טיימס" קריקטורה אנטישמית בה נראה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בונה חומה כאשר המלט הוא דם פלסטינים הלכודים בין האבנים.
הקריקטורה עוררה זעם רב בישראל ובעולם, וגונתה על ידי הליגה נגד השמצה.
בעקבות הביקורת התנצלו בעלי העיתון, רופרט מרדוק, והעיתון עצמו, על פרסום הקריקטורה.
ב-2013 התבטא שר החוץ הבריטי לשעבר ג'ק סטרו בצורה אנטישמית כאשר טען ש"המכשול לשלום במזרח התיכון הוא כסף יהודי בלתי מוגבל ששולט בממשל ובקונגרס האמריקאיים ומעוות את רצון הציבור".
אחרי בחירתו של ג'רמי קורבין, שידוע בדעותיו האנטי-ישראליות ותמיכתו בחמאס וחזבאללה, לראשות מפלגת הלייבור בממלכה המאוחדת חלה עלייה בגילויי אנטישמיות בקרב בכירים במפלגה.
בעקבות דבריהם, נאלצה המפלגה להשעות את שלושתם וקורבין עצמו ספג ביקורת קשה על סירובו לגנותם בפומבי ועל כך שאינו פועל מספיק לעקירת האנטישמיות מבין שורות המפלגה.
ב-21 במרץ 2017 ערך בית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) כנס אנטישמי בהשתתפות ריצ'רד פאלק ומכחיש השואה גלעד עצמון.
במהלך הכנס התבטאו פאלק ועצמון באופן אנטישמי והאחרון אף הכחיש את השואה והמליץ לסטודנטים לקרוא את עבודתו של דייוויד אירווינג.
בית הספר לכלכלה הודיע שקיבל תלונות על התבטאויות אנטישמיות במהלך הכנס ושהוא חוקר אותן.
לפי מנפרד גרסטנפלד במאה האחרונה התגבשו בעולם המוסלמי תנועות איסלאמו-נאציזם בעלות אידאולוגיות ג'נוסיידיות המבוססות עצמן על בסיס פרשנות הקוראן.
כשבין תנועות אלו נמנות: חמאס, אל-קאעידה, המדינה האסלאמית, חזבאללה, טליבאן, בוקו חראם, א-שבאב, ועוד.
אנטישמיות בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני נפוצה לא רק באירופה, אלא גם בקרב הפלסטינים.
שורשיה עוד בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר בראש ערביי ארץ ישראל עמד המופתי חג' אמין אל-חוסייני, שהיה אנטישמי קיצוני, פרו-נאצי ואף שיתף פעולה עם אדולף היטלר כדי לפעול להשמדת היהודים.
הפעילות האנטי-יהודית ואנטי-ציונית של אל חוסייני פרסה כנפיים מעיראק דרך החזית לשחרור פלסטין והתפשטה בעולם המוסלמי וארגוני השמאל באירופה.
זו האחרונה נפוצה בעיקר בקרב החוגים האיסאלמיים-הדתיים בשטחים ואף בישראל, כגון חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והתנועה האסלאמית (של ערביי ישראל), אשר מציגים את היהודים ככופרים, כאויביו של האל, אשר יש להשמיד במלחמת קודש (מצוות הג'יהאד) ואף מצווה וכבוד גדול למות במלחמה זו .
ההסתה הפלסטינית, שנעשתה הן על ידי הרשות הפלסטינית החילונית והן על ידי ארגוני טרור דתיים-אסלאמיסטים כמו החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא"פ), תרמה רבות להתפרצות האינתיפאדה השנייה, להסלמה גדולה באלימות ולנכונות של פלסטינים רבים לבצע פיגועי התאבדות כנגד אזרחים ישראליים.
בעקבות התגברות הטרור המוסלמי, מלחמתה של ארצות הברית בו ומהומות המוסלמים בצרפת, פורסמו לעיתים קריקטורות נגד האסלאם.
נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, שידוע כמכחיש שואה ושקרא להשמדתה של מדינת ישראל, הכריז בתגובה על תחרות קריקטורות על השואה ובהמשך גם יזם ועידה על הכחשת השואה.
אחמדינז'אד אינו היחיד שהשמיע הצהרות אנטישמיות: במספר הזדמנויות צוטטו הצהרות אנטישמיות מפי אישים שונים ובהם נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס, ראש ממשלת מלזיה עד שנת 2003 מאהאטיר מוחמד, ראש עיריית לונדון קן ליווינגסטון ואיש הימין הקיצוני הצרפתי ז'אן מארי לה פן.
אל-מנאר, תחנת הטלוויזיה של חזבאללה, ידועה בתכניה האנטישמיים החריפים ובהסתה שלה כנגד ישראל והיהודים.
בשל תכנים אלה היא נאסרה לשידור בצרפת (בה יש מיעוט מוסלמי גדול) ואף הוכרז כארגון טרור על ידי ארצות הברית.
גם מדינות מוסלמיות מתונות יותר מפיצות תכנים אנטישמיים בתקשורת ההמונים וביצירות האמנות והבידור.
במצרים, בה ספרות אנטישמית היא די נפוצה, הופקה סדרת הטלוויזיה האנטישמית "פרש ללא סוס" המבוססת על הפרוטוקולים של זקני ציון ובטורקיה הופקו סרטי "עמק הזאבים" האנטישמיים שאף גרמו להידרדרות היחסים בין ישראל לטורקיה.
הכחשת השואה נפוצה בקרב הערבים והמוסלמים.
ממבטאיה הבולטים הם נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד, שקרא פעמים רבות (גם בתוקף תפקידו כנשיא איראן) להשמדת ישראל, ועבד אל-עזיז א-רנתיסי, מראשי החמאס.
הכחשת השואה היא גם עמדתו הרשמית של ארגון הטרור חמאס, שבמסמך רשמי כתב: .
איש הדת, המוסלמי יוסוף אל-קרדאווי, הנחשב לאחד מהפוסקים המוסלמים החשובים והמשפיעים ביותר, הוא בעל עמדות אנטישמיות אותן הוא מביע בדרשותיו ובפסקי הדת שלו.
בנאומיו הוא ייחל להשמדת כל היהודים בידי אללה ומאמיניו.
בדרשה שנשא ב-2009 הצדיק את השואה ואמר שאדולף היטלר העניש את היהודים ו"העמיד אותם במקומם".
הוותיקן, ה-WCC וה-NECC, מסיבות פוליטיות-פרגמטיות, העניקו למדינת ישראל "יחס עוין ומנוכר כבר מראשיתה".
הפלסטינים כישו שנצלב בשנית על ידי היהודים
במהלך השנים האחרונות גורמים שונים החלו להשתמש בתעמולה דתית נוצרית על מנת להסית את דעת הקהל האירופאי והנוצרי נגד ישראל, ובתוך כך להפוך את הפלסטינים לסמל ישו שהיהודים צולבים והורגים בשנית.
על אותו נושא, ב-pro-Pasok daily, Eleftherotypia הוצג איור בו אישה שואלת גבר: "מדוע הממשלה היהודית הורגת מנהיג דתי?" האיש עונה: "הם מתאמנים לקראת חג הפסחא."
החל מ-2010 החלו ארגונים הפועלים בשטחי הרשות הפלסטינית להשתמש בתעמולה המעוררת רגשות הדתיים נגד ישראל, תוך עידוד וקריאה להחרמתה.
ד"וח קרן עמוס הבריטית (Amos Trust) הפועל בתחומי הרשות הפלסטינית בנוגע לפעולותיה בבית לחם כתב: "בתור יהודי שחי בנצרת, ישו לא יורשה על ידי הנהגה שלו להיכנס לבית לחם.
יהיה עליו להיכנס באופן בלתי חוקי לבית לחם ואולי אף לעבור בידוק ביטחוני במחסום.
ואז הוא כנראה יבכה על מקום הולדתו כפי שבכה על ירושלים...
אם ישו היה נולד היום בבית לחם, שדות מרעה רבים היו מוחרמים לטובת ההתנחלויות ישראליות הבלתי חוקיות." בכריכת הקטלוג לשנת 2013 אף מתואר ישו מנסה לעבור את חומת הביטחון באמצעות חבל.
באותה שנה Kairos Palestine הפיצו איגרת מיוחדת ובה נכתב:
הכנסייה המתודיסטית המאוחדת פרסמה: "מנקודת המבט הפלסטינית, ישנו דמיון מסוים בין התנאים הפוליטיים בפלסטין בזמנו של ישו והמצב הנוכחי בפלסטין.
יש כיבוש בוטה ששולט ומדכא את העם; ויש מילות שתתארנה את מה שהאנשים עוברים: פחד, חוסר ביטחון, חוסר יציבות, סבל, צער, ייאוש, ורגשות שליליים אחרים שאימפריה מדכאת וממשלת ימין ישראלית יכולים ליצור."
ויקטור בטרסה ראש העיר הנוצרי של בית-לחם גם טען כי "הפלסטינים נצלבו בידי כוחות הביטחון הישראליים, בית-לחם היא כלא עצום, וישו – השוהה בגופם של הפלסטינים – כלוא בעיר המוקפת בגדר ההפרדה."
בשנות השבעים ולרי ימליאנוב הפיץ את תאורית הכוזרים המשולבת עם תאוריית "הציונות העולמית" והקונספירציה היהודית- הבונים החופשיים בערבית וזכה לפופולריות רבה בארצות אסלאם והשפיע רבות על האנטי-ציונות במדינות אלו.
ולרי ביקש לחשוף את הקונספירציה היהודית- הבונים החופשיים שכביכול ביקשה לשלוט על העולם עד שנת 2000. הוא טען כי קיימת מלחמה עולמית מתמדת בין עליונות היהודים והבונים החופשיים לבין כל יתר העולם, בהובלת הארים.
כשרק הארים, דרך השמדת הנצרות, יוכלו להביס את המזימה הציונית.
במהלך המאה ה-20 הוציא האדמירל ויליאם גאי קאר ספר בו גם הוא טען כי היהודים מתכננים לתפוס את מקומם כאדוני העולם בעוד הגויים יהיו לעבדים.
כשהיעד הראשון יהיה להגביר את המיליטריזם בארצות הברית, ולהאשים את הרוסים באנטישמיות, כפי שהואשמו הגרמנים בתקופה הנאצית.
כשהמטרה הסופית תהיה להביא למלחמת עולם שלישית – הקרב האחרון של היהודים נגד הגויים שתוביל לשליטת היהודים על העולם.
במלחמה זו ישראל תישאר נייטרלית ולכן לא תסבול מתוצאות המלחמה, ובעקבות כך בסוף המלחמה ישראל תהווה כגורם מתווך ומפקח לאור הנייטרליות בו נקטה בעת המלחמה, דבר שיקנה לה שליטה על כל האומות שישרדו.
בסוף המאה העשרים התפתחה ברוסיה תאוריה כי "קיימת תנועה יהודית כוזרית ציונית להשתלטות עולמית" שמטרתה לארגן הפיכה ולשלוט על אדמת רוסיה כחלק ממטרת "הציונות העולמית".
מחזיקים בידיהם בכל רשתות התקשורת הרוסיות".
בשמאל הבריטי קיימת תאוריית קונספירציה על "לובי יהודי" כל יכול ומסוכן המשפיע על מדיניות החוץ של ארצות הברית והממלכה המאוחדת באופן ניצי, למטרות מזימה ציונית יהודית.
כך שגם בהחלטת הפלישה לעיראק הייתה מעורבות השפעה של הלובי היהודי.
כשמטרת הכניסה למלחמה הייתה להגן על ישראל על ידי הסרת כוחו של הרודן העיראקי סדאם חוסיין.
על פי סקר משנת 2007 כשליש מהבריטים מאמינים כי קיים לובי יהודי/ציוני מסוכן המתמרן את מדיניות החוץ הבריטית והאמריקנית.
הטענה כי מדיניות ישראל זהה לזו של גרמניה הנאצית נקראת "היפוך השואה".
חלק מהותי מהאנטישמיות החדשה היא הכחשת השואה או ממדיה, יחד עם העללות עלילות נגד ישראל.
לפיהם ישראל עושה שימוש בשואה למטרות השגת רווח פוליטי דרך מניפולציה והשפעה על דעת הקהל להצדקת קיומה וקיום הציונות; זאת תוך הצדקת היחס השלילי, שלילת זכויות לאומיות, וקיום רצח עם פלסטיני.
פעמים רבות מושווים הפלסטינים ליהודים בתקופת גרמניה הנאצית, והישראלים לנאצים.
השוואות רווחות הן השוואת עזה לגטו ורשה והשוואת רייצ'ל קורי לאנה פרנק ופרימו לוי.
זאת תוך העלאת סבל הפלסטינים מעל לזו שעברו היהודים בשואה ושילוב אלמנטים של אנטישמיות נוצרית קלאסית לצורך השגת מטרה זו.
לפי מנפרד גרסטנפלד המטרה הישירה בהאשמה הכוזבת את ישראל בביצוע פשעי מלחמה ורצח עם בפלסטינים היא הכרח קיומי שנועד "להלבין ולכבס את חטאי העבר של היבשת כמו גם את פגעי ההווה.
עבור אחדים הפטנט הזה משמש ככלי לכסות על פשעי אבותיהם במובן הפשוט ביותר".
באמצע המאה ה-20 הואשמו היהודים בהיטלריזם לאור סירובם להיטמע מתוך התעקשות לשמור על זהותם היהודית.
בממלכה המאוחדת הועלו האשמות כי היו אלו היהודים שגררו את הממלכה המאוחדת למלחמה מיותרת מול הנאצים, שכונתה "מלחמה יהודית".
בנוסף במהלך המלחמה הואשמו היהודים בהיותם "גיס חמישי" ו"אויב זר" המקיים קשרים עם השוק השחור, מרגל וחתרני.
היו אף שהאמינו כי בתקופה זו "היהודים ארגנו קונספירציה עולמית נגד הממלכה המאוחדת המסכנה והזקנה", שלפיה הציונים איחדו כוחות עם הסובייטים במטרה להוריד מכוחה של הממלכה המאוחדת.
הנציב העליון הבריטי האחרון בפלשתינה, הגנרל סר אלן קנינגהם, אף תיאר במבט עמום מאוד את הציונות כ"תנועה לאומית כמו-נאצית" המלווה ב"פסיכולוגיה היהודית החריגה", שהפיקה משהו מעוות שאינו מגיב לשום טיפול רציונלי.
התבטאות שהגיעה לאחר תגובה יהודית לרדיפת פעילי התנועה הציונית על ידי הבריטים והוצאתם להורג.
ג'ון באגוט גלאב השמרני, המפקד העליון הבריטי של הלגיון הערבי הירדני שלחם נגד ישראל בשנת 1948 טען כי יצירתה של ישראל נחשב לפשע בלתי נסלח.
לפי גלאב לא רק שהיהודים המציאו את רעיון "הגזע העליון" אלא כי התנהגותם כלפי הערבים נבעה ממה שהושרש בהם תחילה על ידי אכזריותו של היטלר.
ב-1946 אף תיאר את הציונים כ"שכבת קנאות מזרח אירופאית עדכנית" וכמאמצים טכניקות נאציות של "תאוריות גזע, דם ואדמה, טרור חמוש, הטמעת שנאה לצעירים ותנועות נוער".
כשהדור הצברי היהודי הצעיר בפלשתינה "קשה, צר, פנאטי ומריר כנוער ההיטלראי, שלפיו נקבע כמודל".
ארנולד טוינבי בשנות החמישים פעל ללא הרף לתיאור הציונים כ"תלמידים של הנאצים" תוך התעלמות מפעולות הערבים להשמדת היהודים.
כשלפי טוינבי האחרונים אף בחרו "לחקות חלק מהמעשים הרעים שהנאצים ביצעו בהם", וכשבטירוף צמא דם וללא התגרות רצחו וגירוש ערבים שקטים לחינם.
כיום רעיונות אלו הפכו לנפוצים ופופולריים ביותר בממלכה המאוחדת, כשהחל משנת 1967 השמאל החדש החל לתאר את המדיניות הציונית כלפי הערבים והפלסטינים כ"רצח עם", גישה שאומצה בקמפוסים החל מ-1970 על ידי הליברלים.
בתוך כך, מתקיימת תעמולה רחבה להשוואת מנהיגי מדינת ישראל, בעיקר אריאל שרון וכיום בנימין נתניהו, להיטלר והשוואה בין מגן-הדוד לצלב הקרס.
עיתון אינדפנדנט הציג את אריאל שרון אוכל ילד פלסטיני, הקריקטורה זכתה לפרס "הקריקטורה הפוליטית של השנה, לשנת 2003" של אגודת הקריקטורות הפוליטיות בבריטניה.
הקריקטורה האחרונה שהוצגה באותה הצורה בעיתונאות הבריטית הייתה של היטלר בשנות ה-30. בשנת 2002 העיתון היומי אתנוס היווני הציג את חיילי צה"ל לבושים כנאצים עם מגן דוד על קסדתם מחדירים סכינים לתוך גופות ערבים ואומרים: "אל תרגיש עצמך אשם, אחי.
לא היינו באושוויץ ודכאו לסבול, אלא ללמוד." בשנת 2004 עיתון אל פאיס הציג איור בו שני אנשים מחליפים הערות על גדר הביטחון של ישראל; האישה אומרת: "החומה של שרון זהה לחומה של גטו ורשה." האיש עונה: "לא ניתן להשוות ביניהם.
החומה של שרון הרבה יותר אפקטיבית."
באפריל 2002 הוצג ב-pro-Pasok daily, Eleftherotypia קריקטורה תחת הכותרת: "השואה השנייה", בו הוצג חייל ישראלי שמן שמכוון אקדח על אישה ערביה דקה המרימה את ידה בכניעה, ותחתיה תמונתו המפורסמת של הילד בגטו ורשה מרים את ידיו.
הכיתוב לקרוא: "מכונת המלחמה של שרון מנסה לבצע שואה נוספת, רצח עם חדש."
האשמות על שימוש בשואה ובאנטישמיות למטרות רווח פוליטי דרך מניפולציה והשפעה על דעת הקהל
אף על פי שהפעילות להקמתה של מדינת ישראל החלה הרבה לפני השואה, כשהשואה האטה את הפעילות הציונית, אחד מהשימושים העיקריים בהכחשת השואה היא בהתנגדות לקיומה של מדינת ישראל; בטענה כי השואה הומצאה על ידי הקורבנות על מנת לזכות באמפתיה ורמה מוסרית גבוהה.
אחד מהטיעונים הוא שהשואה היא פרי מכונת הייצור של התעמולה היהודית-הציונית, על מנת למלא את מוחם של הגויים בעולם ברגשות אשם, כך שלא יביעו מחאה נגד שדידת הציונים את הפלסטינים ממולדתם, באכזריות נוראית.
בהמשך לאותו רעיון ז'וזה סאראמאגו, למרות היותו אתאיסט, פרסם בשנת 2002 בעיתון אל פאיס מאמר בעל אלמנטים מובהקים של אנטישמיות נוצרית עתיקה:
ממסדי הכנסייה הקתולית נמנעים באופן עקבי וגלוי מלהתערב בענייני ריבונות מדינתית ובפרט בוויכוחים לאומיים, כשהסכסוך הישראלי-פלסטיני יוצא מכלל זה.
בשנת 1983 בוועדת ה-WCC בוואנקובר הוחלט והתבקש מנוצריי המערב להכיר בכך שרגשות האשם שיש להם כלפי היהודים עשויים להשפיע על עמדתם בנושא הסכסוך במזרח התיכון ואף להוביל לתמיכה בלתי-מסויגת במדינת ישראל.
האי-צדק שנעשה לפלסטינים בידי היהודים מאפשר ולמעשה מחייב, את הנוצרי להשתחרר מעול יחסו המיוחד ליהודים ובו בזמן מציב את הנוצרי, תומך הפלסטינים והצדק, בעמדת יתרון מוסרי."
שלילת זהותם ההיסטורית של היהודים
ז'אן לוק ננסי ופיליפ לאקו־לבארת' ורבים אחרים טענו כי "יהודים" אינם סובייקט, אלא "מושג־על" לכל המנושלים באשר הם ולכן אין אפשרות שתתקיים להם זהות פוליטית שלמה.
מודל היהודי "החדש" בעל הריבונות, המדינה וה"חזק" לא מתאים למודל הקורבני, ההיסטורי, הבינלאומי, המוכר והמקובל של היהודים, ולכן אין להעלות על הדעת שמודל מדינת ישראל הוא מודל יהודי או שקשור אליו.
בעשורים האחרונים נעשים מאמצים לשלול את זהותם האתנית וקשרם ההיסטורי של היהודים והישראלים לבני ישראל התנ"כים.
זאת במטרה לבסס את רעיון "היהודים של היום כבית הכנסת של השטן", הנוצרי הקלאסי.
תוך שילובו בחזונות אחרית הימים האסלאמיים, שלפי חלק מהפרשנויות מלחמת גוג ומגוג תתקיים מול עם אירופאי.
שבנוסף נועדו לשלול את זהותם ההיסטורית של היהודים ומכאן את תביעתם על שטחי ארץ ישראל.
קרן "Holy Land Trust" היא מבין הקרנות המארגנות את הכנס השנתי "ישו במחסום" בבית-לחם המעביר תכנים אנטישמים החל מ-2010. בין התכנים העיקריים המועברים בכנס הם נושאי גזע ומוצא הישראלים החיים כיום בישראל, כשמקורותיהם האמיתיים אינם יהודים אלא אירופאים, כוזרים.
כפי שטען מיטרי ראהב, כומר מבית-לחם: "הנשיא הישראלי נתניהו הוא לא באמת יהודי עם קשרים לישראל, משום שהוא מגיע במקור משבט מזרח אירופאי שהמיר את דתו ליהדות בימי הביניים".
ב-16 באפריל 2016, לבקשת הרשות הפלסטינית, העביר אונסק"ו החלטה השוללת את הקשר הדתי וההיסטורי של היהודים להר הבית והחליטה שמעתה ייקרא אל-אקצא בפרסומי הארגון.
ההחלטה ספגה גינוי חריף מישראל.
באוקטובר 2016 העבירה אונסק"ו שתי החלטות נוספות השוללות זיקה בין העם היהודי להר הבית והכותל המערבי.
בתגובה להחלטה ספגה אונסק"ו גינויים רבים וישראל החליטה להשעות את קשריה עם הארגון.
חוקר האנטישמיות רוברט ויסטריך כתב כי "ליברלים שמאליים מציגים את ישראל כמדינה שנולדה מתוך "חטא קדמון" תוך נישול וגירוש אוכלוסייה "ילידית" לא אירופאית ולבנה.
בסביבות שנות השישים ישראל החלה להיות מוצגת בחברה הקתולית, בעידוד הכנסיות האורתודוקסיות מברית המועצות, כ"גוליית קולוניאלי" תוקפן המתאווה לאדמת שכניו הערבים השלווים.
כשמאבק הפלסטינים נגד ישראל הפך בהתאם לסמל מאבק העולם השלישי והילידים המדוכאים והמנוצלים נגד הקולוניאליזם המערבי אירופי.
הרבה פעמים המיקוד האובססיבי כלפי ישראל קשור לתיעוב ולטינה כלפי ארצות הברית ולמערב ה"נאו-הקולוניאליסטי".
כשעומדים בחוד החנית בקישור ישראל לאלו הם השמאל הבריטי "האנטי-גזעי", שבאופן מודע מבקש ליחס ליהדות, לציונות ולישראל את הנאציזם ומשווים בניהם.
תוך ייחוס החטאים הגדולים ביותר של המערב - גזענות, טיהור אתני, "פשעים נגד האנושות" ואף רצח עם ליהודים ולמדינת ישראל.
בכנסיות האנגליקניות והמתודיסטיות חלה הקצנה אנטי-יהודית, אנטישמיות ואנטי-ציונית שמעורבת בחרם על ישראל, תוך האשמת ישראל ב"עליונות יהודית", כבהיותה שלוחת האימפריאליזם המערבי.
לפי רוברט ויסטריך יש קשר רציף בין האנטישמיות הקלאסית לחדשה ובמיוחד לחרם על ישראל.
כשרוב הביקורות כלפי ישראל אינן באמת ביקורת אלא הצורה העיקרית והמורשת לדמוניזציית ישראל.
כשהיא בתורה הצורה העיקרית של האנטישמיות החדשה כיום.
בשנים האחרונות הפכה הממלכה המאוחדת למרכז למתקפות דה-לגיטימציה לקיומה של מדינת ישראל כמו למרכז הפצת האנטישמיות המוסלמית ודמוניזציית ישראל.
התקפות המבוססת על אידאולוגיה ערבית ואסלאמית, המקודמת על ידי השמאל הפוליטי.
שלרוב מקושרת בקיצוניות ג'יהאדיסטית אנטי-אמריקאית ואנטישמית אלימה ששזורה בעמדות השמאל.
כשלטרוצקיזם, שתמיד זיהו עם הציונות עם הקפיטליזם המתפורר והחל מ-1945 את ארצות הברית עם האימפריאליזם, היה חלק משמעותי בגיבוש אידאולוגיית השמאל בממלכה המאוחדת החל מ-1967. בשנת 1970 הוקמה מפלגת הפועלים הסוציאליסטים שהחלה לפעול באופן שיטתי להכפשת ותקיפת ישראל בהיותה "כלב התקיפה" והסוכן של ארצות הברית באזור המזרח התיכון.
תוך תקיפת ישראל כתחליף לזעם האנטי-האמריקאי שלהם, כגורם פגיע, מבודד וקל יותר לדמוניזציה.
התקפות על קהילות יהודיות והתעוררות ארגונים קיצוניים
ארגונים נאו-נאציים ניצלו את המחאה נגד ישראל כדי להפגין את דעותיהם בפומבי.
כאשר התעוררה ביקורת על פעילות ישראל בשטחים, לא הבדילו המתנגדים לפעילותה של ישראל בין ישראל לקהילות היהודיות מחוצה לה וכך נפגעו יהודים בעולם: במקרים ראשונים נפגעו יהודים ברוסיה כאשר ניסו להוריד שלט ממולכד שרוסס עליו צלב קרס.
במקביל להידרדרות המצב הביטחוני בישראל, הגיעה האנטישמיות בעולם ובעיקר באירופה לשיאים חדשים.
בצרפת חלה עלייה ממשית באירועים האנטישמיים, בין היתר פרשת חטיפתו, עינויו ורציחתו של הצעיר היהודי-צרפתי, אילן חלימי, בידי כנופיית מהגרים מוסלמים.
גם מקומן של הממלכה המאוחדת, בלגיה וגרמניה לא נפקד.
בתי כנסת ובתי קברות הושחתו.
ברוסיה ובאוקראינה נערכו התקפות אנטישמיות על ידי נוצרים ובמערב אירופה התבצעו מרבית ההתקפות על ידי מהגרים מוסלמים וחלקן הנוסף על ידי ארגונים ימניים קיצוניים.
במהלך ההפגנות נגד ישראל שערכו מוסלמים ופעילי שמאל רדיקלי נשרפו דגלי ישראל ובמספר מקרים יהודים שעברו סמוך להפגנה הותקפו באלימות על ידי המפגינים.
ברחבי העולם פעלו ארגוני טרור הקשורים לאל-קאעידה נגד אתרים יהודיים (למשל הפיגוע בבית הכנסת בתוניס והפיגועים בקהילה היהודית בטורקיה).
בדומה להשפעת האירועים האלימים בישראל על שאר העולם, גם בתקופת מלחמת לבנון השנייה חלה עלייה נוספת באירועים על רקע אנטישמי.
בסיאטל אירע פיגוע ירי במרכז הפדרציה היהודית.
קריקטורות שפורסמו בעיתונות עשו שימוש בהקשרים מהשואה (אהוד אולמרט כמפקד מחנה נאצי היורה באסירים) ותכונות סטריאוטיפיות של יהודים (לגלוג על הירי הרב של הפגזים ברמיזה כי יהודים הם קמצנים) בהקשר למלחמה בלבנון.
בזמן מבצע עופרת יצוקה חלה עלייה גדולה באנטישמיות, שהתבטאה במספר רב של התקפות אלימות כנגד יהודים ברחבי העולם.
לפי הדו"ח השנתי של Community Security Trust (CST) שנת 2009 הייתה השנה הגרועה ביותר מבחינת תקריות אלימות וונדליזם אנטישמי, מאז החלו לאסוף נתונים על כך, בשנת 1984; זאת בעוד מבחינת מדד האנטישמיות לפני ואחרי, לא חל שינוי.
על פי עמוס חרמון, הממונה על המאבק באנטישמיות בסוכנות היהודית, בשבועיים מאז שהחל המבצע נרשמו למעלה ממאה תקריות אנטישמיות ברחבי העולם.
בהן השלכת בקבוקי תבערה לעבר בתי כנסת, חילול בתי קברות והכאת יהודים.
לדברי אברהם פוקסמן, ראש הליגה נגד השמצה בארצות הברית, המבצע הביא לגל חמור וחריף של אנטישמיות ברחבי העולם שלא נראה כמותו כבר עשרות שנים.
על פי מחקר שנעשה במכון לחקר האנטישמיות והגזענות באוניברסיטת תל אביב, בעקבות המבצע עלה מספר התקריות האנטישמיות האלימות בשנת 2009 ב-100% לעומת השנה הקודמת ועמד על 1,129 תקריות.
עורכי המחקר ציינו כי גל האנטישמיות העולמי נבע מ"התארגנות מוקדמת של פעילים קיצוניים מן השמאל ובייחוד מקרב המהגרים המוסלמים, שתוצאתה הייתה מתקפה מכוונת ומתוכננת...
כדי להביא להסכמה בינלאומית על דה-לגיטימציה של יהודים ושל ישראל כישות אחת".
בעשור השני של המאה ה-21 התפשטה באירופה תנועה הצדעה במועל יד הפוך, שהומצאה על ידי הקומיקאי האנטישמי והפרו-פלסטיני דיודונה, ואומצה על ידי נאו-נאצים כתחליף להצדעה במועל יד של הנאצים שנאסרה באירופה.
בעקבות מבצע צוק איתן ביולי 2014 ארגנו ארגונים פרו-פלסטינים, ארגוני שמאל רדיקלי, ארגונים אסלאמיסטים וארגונים נאו-נאצים הפגנות משותפות נגד ישראל והמבצע בעזה.
ההפגנות, שהתקיימו ברחבי אירופה, בעיקר בממלכה המאוחדת, צרפת, גרמניה ובלגיה, התפתחו למהומות אלימות בהן נשמעו קריאות אנטישמיות רבות, כגון "היהודים לכבשנים", ונשרפו דגלי ישראל.
בממלכה המאוחדת נרשמה עלייה של 400% בתקריות אנטישמיות.
בדנמרק, בית הספר היהודי הושחת ועל קירותיו רוססו סיסמאות נגד המבצע וכתובות אנטישמיות.
בדו"ח שנכתב על ידי הליגה נגד השמצה עולה שבתקופה זו (יולי-ספטמבר) חלה עלייה משמעותית באנטישמיות ובהתקפות אלימות נגד יהודים בעולם.
בדו"ח שפרסם משרד התפוצות על האנטישמיות בשנת 2016, עולה מגמה של התגברות האנטישמיות ברחבי העולם.
נרשמה עליה של מאות אחוזים בהתבטאויות אנטישמיות באינטרנט וברשתות החברתיות.
נרשמה עליה בתקיפות אנטישמיות בגרמניה ועליה של 62% בתקיפות האנטישמיות בממלכה המאוחדת, ונרשמה גם עליה באנטישמיות בפולין.
בצרפת דווקא חלה ירידה בתקיפות האנטישמיות.
בארצות הברית חלה עלייה באנטישמיות בקמפוסים, עקב פעילות ארגוני סטודנטים של ה-BDS.
האנטישמיות החדשה התבטאה לא רק נגד יהדות התפוצות אלא גם בהפליה ופעולות נגד מדינת ישראל.
לפי אנתוני ג'וליוס ואלן דרשוביץ "החרם היה כלי חיוני לאנטישמים לפחות למשך אלף שנים" וכך הביטויים הנפוצים ביותר של פעולות כנגד ישראל הם ניסיונות להטיל חרמות ובפרט חרם כלכלי, חרם תרבותי וחרם אקדמי כנגד ישראל.