tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פגם גנטי המשותף לכל דמויי-הקוף - הקופים, קופי האדם והאדם - הוא מוטציה בגן של גולונולאקטון אוקסידז, האנזים האחרון בשרשרת הייצור של ויטמין C בגוף.
כתוצאה מכך גן זה הפך לפסאודוגן, כלומר הוא איננו מתורגם לחלבון, ולכן הקופים והאדם נמנים עם מיעוט בקרב החולייתנים שאינו מסוגל לסנתז ויטמין C בכוחות עצמו, ובריאותו תלויה באספקת הוויטמין במזונו.
המוטציה התרחשה באב קדמון של דמויי-הקוף לפני כמה עשרות מיליוני שנה, וככל הנראה השתלטה על האוכלוסייה שלו בסחף גנטי, אולי משום שהוא ניזון מפירות עשירים בוויטמין C ולכן לא נזקק לסנתז אותו בעצמו.
פגם גנטי זה איננו נמצא אצל בעלי אף לח, ולכן הוא שימושי להבדיל את דמויי הקוף מבעלי האף הלח.
כ-150 מיני קופים כיום חיים בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים באסיה, אפריקה ודרום אמריקה.
רק מיני קופים ספורים חיים באזורים צפוניים יותר.
הקוף הצפוני ביותר הוא המקוק היפני החי באיי יפן באזורים מושלגים בעונת החורף.
הוא פיתח פרווה ארוכה וצורות התנהגות מיוחדות להתמודדות עם הקור, כמו טבילה במעיינות וולקניים חמים.
החרומף הזהוב והחרומף השחור חיים באזורים ממוזגים הרריים (עד 3,400 מטרים מעל גובה פני הים) בדרום-מערב סין ובטיבט, שאף הם לפעמים מושלגים בחורף.
הקופים הם שוכני עצים במקורם, רבים מהם חיים ביערות, וחלקם כמעט שאינם יורדים לקרקע.
הם נמנים עם המטפסים הזריזים ביותר בין היונקים, ותכופות מזנקים למרחק כמה מטרים מענף לענף ואף מעץ לעץ, כשהם מסתייעים בזנבם לשמירת שיווי משקל.
חלק ממיני הקופים רחבי-האף מדרום-אמריקה, למשל קופי עכביש, הם בעלי זנב לופת, שניתן להשתמש בו גם כבגפה חמישית ולהתלות בעזרתו מענפי עצים.
בגני חיות קופים לעיתים קרובות מושכים את תשומת לב המבקרים בתצוגות אקרובטיקה.
עם זאת, כמה מינים של הקופים צרי-האף מן העולם הישן הסתגלו באופן משני לחיים על הקרקע בבתי גידול פתוחים.
מיני הבבון והפרש הסתגלו לחיים בסוואנה, והמקוק הברברי חי בבית גידול הררי בהרי האטלס ובגיברלטר.
קופים כאלו הולכים ורצים על ארבע ומחפשים את מזונם על הקרקע, אך בדרך-כלל הם עדיין מוצאים מקלט על עצים או מצוקי סלע גבוהים בשעות הלילה.
מרבית מיני הקופים הם אוכלי כל, עם העדפה למזון צמחי.
את הפחמימות והשומנים במזונם הם משיגים בעיקר מאכילת פירות וזרעים, אך מקורות כאלו לרוב אינם מספקים די חלבונים.
יש מיני קופים, כמו שאגנים ובני תת-משפחת הקולוביניים, אשר משיגים את החלבונים שלהם מאכילת עלי העלווה של עצים.
מינים כאלו הם צמחוניים לחלוטין, והם מתאפיינים בכרס תפוחה הדרושה לאחסון קיבה גדולה מספיק לפירוק העלים באמצעות תהליכי תסיסה, בדומה לקיבה של מעלי גירה.
ביערות מסוימים להקות קופים ממינים אלו עלולים להפשיט עצים שלמים ממרבית עלוותם תוך ימים ספורים.
כמה מיני מרמוסט מתמחים באכילת גומי טבעי, ובבוני ג'לדה הם המין היחיד של קופים הניזון בעיקר מעשב.
מיני קופים אחרים, ביניהם כאלו שהם קטנים מכדי לטפח כרס גדולה דיה, משיגים את החלבונים שבתפריטם מאכילת חרקים וחסרי חוליות קטנים נוספים, ומשוד ביצים מקני עופות.
בבונים אף צדים יונקים קטנים, כגון עופרי צבאים.
לקופים שוכני עצים יש מעט אויבים טבעיים, שכן אין טורפים הזריזים כמוהם בטיפוס.
דורסי יום באזורים הטרופיים והסובטרופיים עשויים לצוד קופים, בעיקר פרטים צעירים וחלשים.
מספר קטן של מיני דורסים מתמחים, באזורים מסוימים של אזור התפוצה שלהם, בציד קופים, למשל העיט הפיליפיני (שאף מכונה לפעמים "עיט הקופים") וההרפיה ביערות הגשם הטרופיים בדרום אמריקה.
מיני נחשים גדולים מאוד, כמו פיתון הודי ופיתון סלעים אפריקני, עשויים לארוב לקופים על ענפי עצים או בסבך שיחים, ולהרוג אותם בחניקה.
באפריקה, קופים בעיקר מסוגי הקולובוס והבבון ניצודים לעיתים נדירות יחסית על ידי שימפנזים מצויים, שהם כבדים ואיטיים יותר בטיפוס, אך עלולים להפתיע קופים צעירים וחסרי ניסיון מן המארב, לפעמים תוך הסתייעות בעבודת צוות.
קופים היורדים אל הקרקע, בפרט באזורים חשופים כמו סוואנה, פגיעים לטורפים שוכני קרקע וניצודים בעיקר על ידי נמרים וטורפים גדולים אחרים ממשפחת החתוליים.
קופים נמלטים מטורפים באמצעות בריחה לענפים הדקים ביותר בצמרות העצים, ולעיתים קרובות הם מזהירים זה את זה מטורפים באמצעות קריאות אזעקה.
בקופים גדולי-גוף כמו בבונים ומנדרילים, הזכרים עשויים להתאגד יחד על מנת להגן על הלהקה, ואף לתקוף נמרים וטורפים גדולים אחרים.
בדומה לחיות חברתיות אחרות, קופים פגיעים להדבקה בטפילים שונים ובמחלות זיהומיות.
למרות זריזותם בטיפוס, לעיתים נדירות הם עלולים להיפגע ואף למצוא את מותם בנפילה מעצים.
למרות כל אלו תוחלת החיים של הקופים ארוכה יחסית ליונקים בגודל גוף דומה, ברוב המינים למעלה מ-30 שנה.
רובם הגדול של מיני הקופים הם חברותיים, וחיים במשפחות או בלהקות גדולות יותר (לעיתים בנות 100 פרטים ויותר), שבין חבריהן יש מדרג חברתי.
במקומות שבהם חיים כמה מיני קופים אף ניתן לראות לעיתים חבורות מעורבות, למשל קופי סנאי וקופי קפוצ'ין ביערות גשם באמריקה הדרומית, בעיקר סביב מקורות מזון.
קופים מגיבים לקריאות אזהרה מטורפים שמשמיעים מיני קופים אחרים, וגורי קופים ממינים שונים עשויים לשחק יחד.
במינים שונים של קופים ניתן למצוא צורות שונות ומגוונות של ארגון זוויגי וחברתי.
מינים רבים הם פוליגמיים, כאשר מספר נקבות נשלטות על ידי זכר אלפא גדל-גוף שאיננו מסייע ישירות בגידול הצאצאים.
אך במינים אחרים ניתן למצוא ארגון זוויגי מונוגמי, והזכרים מפגינים התנהגות אבהית ודאגה לצאצאיהם.
אצל מיני בבונים להקה גדולה לעיתים קרובות נשלטת על ידי קואליציה של זכרים, שביניהם יש מדרג חברתי אך הם משתפים פעולה בהגנה על הנקבות והצאצאים.
גם בין נקבות קופים בלהקה יש כמעט תמיד מדרג חברתי.
המדרג החברתי והיחסים בין קופים נשמרים באמצעות צורות התנהגות ייחודיות, כמו מחוות גוף ופנים וקולות שונים.
פני הקופים חשופות משיער, כך שניתן לראות את הבעות הפנים בפירוט רב.
צבע עור הפנים לרוב שונה מצבע הפרווה והופך אותן בולטות יותר, ובמינים רבים הן גם מודגשות ב"מסכות" ודגמי צבע שונים.
קופים נוהגים לבלות זמן רב ב"סירוק" או "טיפוח" הדדי - קוף אחד מסרק את פרוות חברו באצבעותיו ופולה ממנה לכלוך וטפילים שונים.
אף שיש להתנהגות זו יתרונות ברורים בשמירה על בריאות העור והשער, נראה שחשיבותה העיקרית היא בחיזוק קשרים חברתיים ובהפגת מתחים בין חברי הלהקה.
סוג הקשר החברתי החזק ביותר אצל קופים הוא לרוב הקשר שבין אם לצאצא.
בדומה לשאר הפרימטים, לקופים יש מספר קטן של וולדות בכל המלטה (בדרך-כלל אחד בלבד, אם כי תאומים הם המספר הרגיל אצל מיני המרמוסט) שאותם נושאת האם איתה כל הזמן.
הגור נאחז בשער אמו באצבעותיו, בתחילה בשער הבטן והחזה שלה, ובגיל מעט יותר מבוגר הוא עובר לרכוב על גבה.
המגע הגופני המתמשך אשר נוצר באופן זה חשוב להתפתחותו התקינה של הגור, כפי שהודגם בניסויים פסיכולוגים מפורסמים כמו אם המגבת ואם התיל.
קרבה זו גם מאפשרת לגור לראות היטב כל דבר שאמו עושה, ובאופן זה מאיץ את הלמידה באמצעות חיקוי.
קצב ההתבגרות של צאצאי קופים איטי יחסית, מה שמאפשר להם ללמוד דברים רבים לפני התבגרותם, אך מצד שני הוא מקטין את מספר הצאצאים הכללי שאם יכולה לגדל בימי חייה.
מרבית הקופים מגיעים לבגרות בגיל ארבע שנים, זמן ארוך משל מרבית היונקים האחרים באותו גודל גוף ואף גדולים יותר.
הקופים נמנים עם בעלי החיים הסקרנים והנבונים ביותר, ונחשבים אינטליגנטים רק מעט פחות מקופי-אדם.
יכולת מפורסמת של הקופים היא למידה באמצעות חיקוי.
אנשים נוטים לזלזל ביכולת זו (וידועה האמרה העממית "קוף אחרי בן-אדם", ובאנגלית "monkey see, monkey do"), משום שהם נתקלים בה בעיקר אצל קופים בשבייה המחקים התנהגות בני-אדם בלי להבינה.
ואולם מדובר ביכולת קוגניטיבית מתקדמת, שכן היא דורשת מן החקיין לדמיין את עצמו במקומו של מושא החיקוי שלו.
בדומה לתינוקות אנושיים, גורי קופים מסוגלים לחקות הבעות פנים זמן קצר לאחר לידתם.
על פי השערה מקובלת, יכולת זו מבוססת על נוירוני מראה הנמצאים באונה המצחית ובאונה הקודקודית של קליפת המוח שלהם.
בטבע, התנהגות חיקוי מאפשרת לקופים ללמוד על ידי חיקוי קופים אחרים בלהקה שלהם, ובאופן זה להפיץ במהירות המצאות וצורות התנהגות חדשות.
מחקר מפורסם בנושא זה נערך בלהקת מקוקים יפנים שחיה באי הזעיר קושימה ביפן.
נקבה צעירה שכונתה "אימו" המציאה שיטה לרחוץ בטטות במי-ים, ותוך שנים ספורות למדה ממנה כל שאר הלהקה את השיטה באמצעות חיקוי.
התופעה חזרה על עצמה כאשר אמו המציאה שיטה לנקות אורז מחול, על ידי השלכתו לים וליקוט גרגרי האורז שצפו על פני המים, ושוב למדה כל שאר הלהקה את השיטה ממנה.
התנהגות כזו נחשבת לצורה בסיסית של העברה תרבותית.
באמצעות חיקוי, יש קופים שאף לומדים מחבריהם להשתמש בכלים פשוטים.
התנהגות נפוצה בקרב מיני קופים שונים היא השלכת ענפים או אבנים על טורפים, בדרך-כלל מענפי עץ או ממקום מחסה גבוה אחר.
בשבייה קופים ידועים בכך שהם לעיתים משליכים את גלליהם על בני אדם, אך נראה כי זהו אלתור עקב מחסור בחפצים יעילים יותר להשלכה.
בטבע, תרבות שימוש בכלים נצפתה בעיקר אצל קופי קפוצ'ין, והיא שנייה בגיוונה ובשיכלולה רק לשימוש בכלים אצל השימפנזה ואצל האדם.
בדומה לשימפנזים, קופי קפוצ'ין משתמשים בענפים קטנים לליקוט חרקים למאכל, בספוגים מאולתרים מעלי עצים לספיגת מי שתייה, ובאבנים לפיצוח אגוזים, בעיקר אגוזי קשיו שקליפתם מרירה ורעילה.
התנהגות הפיצוח היא משוכללת במיוחד: היא כוללת שימוש באבן בעלת גודל וצורה מיוחדים כסדן, שעליו מוצב האגוז, ובאבן נוספת כפטיש.
הטכניקה מצריכה מיומנות וכוח, וביצוע יעיל שלה דורש מן הקופים שנים של חיקוי וניסיונות חוזרים ונשנים.
מחקר ארכאולוגי באתרי פיצוח בפארק הלאומי סרה דה קפיברה בברזיל הראה שקופי הקפוצ'ין שם משתמשים באבנים לפיצוח כבר לפחות 3,000 שנה.
מקוקי סרטנים בבורמה ובתאילנד משתמשים בטכניקה דומה לריסוק מזון צמחי קשה, וכן על מנת לפצח את הקונכיות של צדפות וחלזונות ואת השריון של סרטנים ושל חסרי-חוליות ימיים אחרים.
למרות מספר ניסויים שנערכו בנושא, לא ידוע על קוף כלשהו שעבר בהצלחה את מבחן זיהוי עצמו במראה.
זאת בניגוד לשימפנזים, אשר עוברים מבחן זה לאחר התנסות קצרה עם מראות.
המבחן נחשב על ידי חוקרים מסוימים כראייה לקיום מודעות עצמית.
מקוקי סרטנים בבאלי נוהגים לחטוף מתיירים חפצי ערך כגון כובעים, משקפיים ואף טלפונים סלולרים, ולאפשר לבעליהם לפדות אותם על ידי החלפתם בפריטי מזון.
חוקרים בראשות הפרימטולוג ההולנדי פראנס דה ואל גילו כי ניתן בקלות ללמד קופי קפוצ'ין להשתמש בחפצים דמויי מטבע כאמצעי תשלום, שבאמצעותם יכלו לרכוש פרסים שונים כמו פריטי מזון.
בתקופת הפלאוקן, לפני כ-65 מיליון שנה (זמן הכחדת הדינוזאורים) עד 54 מיליון שנה, ובתקופת האאוקן, עד לפני כ-38 מיליון שנה, האקלים הגלובלי היה חם ולח משל היום, ואזורים נרחבים של יבשות גונדוונה ולאוראסיה היו מכוסים ביערות.
ביערות אלו היו נפוצים פרימטים קטנים שוכני-עצים.
בגודלם, בצורת גופם וככל הנראה גם בהתנהגותם הם היו דומים ללמוריים של ימינו.
קשה לפענח את האבולוציה של הפרימטים בתקופה זו, משום שהיא מסועפת מאוד, המאובנים דומים למדי אחד לשני, ורבים מהם חלקיים מאוד.
כמה מקבוצות הפרימטים נכחדו כולן, למשל תת-הסדרה Adapiformes, שאחד מנציגיה מוכר מן המאובן השמור להפליא של דרווינוס, ממחצבת מסל בגרמניה המתוארכת לגיל של 47 מיליון שנה.
אך ניתן לשחזר את האבולוציה של אותן קבוצות שמהן שרדו עד היום נציגים חיים, באמצעות השוואת רצפי הגנום שלהם.
שתי קבוצות ששרדו הן תת-הסדרה בעלי אף לח Strepsirrhini ותת-הסדרה בעלי אף יבש Haplorhini .בעלי אף לח נחשבים כ"פרימיטיביים", כלומר דומים יותר לאבותיהם הפרימטים הקדומים, וכיום הם מיוצגים בעיקר על ידי הלמוריים והלוריסים.
בעלי האף היבש התחלקו ל"דמויי קיפוף" ("Tarsiiformes") ול"דמויי הקוף" ("Simiiformes").
דמויי הקוף הפכו לקבוצה הגדולה והמגוונת ביותר של פרימטים, וחבריה נחשבים למפותחים ומתקדמים יותר מבני הקבוצות האחרות.
לא ברור עדיין היכן ומתי הופיעו דמויי הקוף לראשונה, אך הראיות החזקות ביותר מממצאי המאובנים מצביעות על דרום-מזרח אסיה של היום, בהודו או בסין, בתקופת האאוקן התיכון כ-40 מיליון שנה לפני זמננו, ונראה שזמן קצר לאחר מכן הם התפשטו מערבה למזרח התיכון ולצפון אפריקה.
מאובנים של מספר סוגי פרימטים קטני-גוף שלפחות כמה מהם הוגדרו כקופים התגלו באתר דור אט-בלח שבמרכז לוב, ומתוארכים לגיל של 38–39 מיליון שנה לפני זמננו.
15 סוגים מאובנים של קופים נמצאו בתצורת ג'בל קטראני באזור פיום שבמצרים, והם מתוארכים לגילים של 37 עד 30 מיליון שנה לפני זמננו.
הפרימטים בעלי אף לח ככל הנראה לא עמדו בתחרות עם דמויי הקוף, ונכחדו ממרבית חלקי העולם בסוף האאוקן ובתקופת האוליגוקן.
כמעט כל המינים בעלי אף לח ששרדו עד ימינו חיים אך ורק במדגסקר, אי מבודד שדמויי הקוף לא הגיעו אליו מעולם.
הפיצול בין קופי העולם הישן והחדש
במשך הפלאוקן והאאוקן, יבשות גונדוונה ולאוראסיה התפצלו אט-אט ליבשות של ימינו, ודרום אמריקה בייחוד בודדה משאר היבשות, כולל מצפון אמריקה של היום.
כתוצאה מכך התפצלו דמויי הקוף לשני ענפים נפרדים: הקופים רחבי האף ("Platyrrhini"), אשר בודדו בדרום אמריקה, והקופים צרי האף ("Catarrhini") בעולם הישן.
הסוג אגיפטופיתקוס, שגם הוא התגלה בג'בל קטראני, ומתוארך לגיל של 35 עד 33 מיליון שנה לפני זמננו, נחשב לעיתים קרובות למאובן העתיק ביותר השייך ללא ספק לקופים צרי האף.
נוסחת השיניים שלו זהה לזו של הקופים צרי-האף בני ימינו (ושל האדם).
מאובנים של קופים רחבי אף בדרום-אמריקה הם נדירים, ולכן מעט ידוע על האבולוציה שלהם.
הערכות בשיטת "שעון מולקולרי" על פי רצפי גנום מתארכות את הפיצול בין הקופים צרי האף לרחבי האף לתקופה של בערך 40 מיליון שנה לפני זמננו, בסוף תקופת האאוקן.
הערכה זו תואמת למאובן העתיק ביותר של קוף בדרום-אמריקה - שיניים של פרופיתקוס המתוארכות לגיל של כ-36 מיליון שנה לפני זמננו, ודומות לשיני קופים אפריקאים מאותה תקופה הרבה יותר מאשר לשיני קופים בני-ימינו בדרום-אמריקה.
בתקופה זו כבר היה האוקיינוס האטלנטי בין אפריקה לאמריקה רחב למדי, אף כי צר בהרבה משל היום, ודרום אמריקה כבר הייתה מבודדת.
לכן משערים שהקופים רחבי האף הגיעו אליה לראשונה בציפה (rafting) על "רפסודות" טבעיות של עצים שנסחפו בזרמי הים, מאפריקה או מצפון אמריקה, אולי בשלבים דרך שרשרות איים.
אכלוס איים באמצעות ציפה היא תופעה זואוגאוגרפית מתועדת היטב כיום, למשל אכלוסו מחדש של האי קרקטואה לאחר שהתפרצות געשית הכחידה את החיים בו.
חקר הגנומים של מיני הקופים רחבי האף מצביע על היותם מונופילטים, כלומר בעלי מוצא משותף יחיד, ואם כך ייתכן שכולם צאצאי זוג קופים או נקבה הרה שנסחפה לדרום אמריקה במאורע יחיד בתקופת האאוקן.
בדומה לקבוצות רבות אחרות של יונקים שוכני האזורים הטרופיים בדרום אמריקה, הקופים רחבי האף לא הצליחו להתפשט לצפון אמריקה בתקופת ההחלפה האמריקנית הגדולה, כאשר נוצר מצר פנמה המחבר את שתי היבשות.
הם אמנם הצליחו ליישב כמה מן האיים הקריביים, אך נכחדו מהם בסופו של דבר.
כיום קופי בר באיים הקריביים שייכים למספר מינים פולשים של קופים צרי-אף שמקורם בעולם הישן, והובאו לאיים על ידי בני-אדם במשך מאות השנים האחרונות.
קופים בעלי זנב וקופי אדם
בתקופת האוליגוקן התפצלו הקופים צרי-האף לשתי על-משפחות: קופי העולם הישן בעלי הזנב (Superfamily: Cercopithecoidea) וקופי-האדם (Superfamily: Hominoidea, באנגלית: Apes).
קופי-האדם הם באופן כללי בעלי גוף גדול יותר, והזנב שלהם (שבשאר קבוצות הפרימטים הוא לרוב מפותח) התנוון.
האדם שייך לעל-משפחת קופי-האדם, לכן ההבדל בין גנום האדם לגנום של מקוק הרזוס, השייך לעל-משפחת הקופים בעלי הזנב, מאפשר לתארך בשיטת שעון מולקולרי את הפיצול בין שתי הקבוצות.
התאריך המוערך כיום הוא בסביבות 25 מיליון שנה לפני זמננו.
קופי-האדם היו בתחילה הקבוצה המצליחה מבין השתיים, ומתקופת המיוקן ידועים עשרות מינים מאובנים שלהם על פני אסיה, אירופה ואפריקה.
אבל במהלך הפליוקן והפלייסטוקן התהפך הגלגל, וכל קופי האדם פרט לסוג האדם שרדו רק ביערות גשם טרופיים באפריקה ובמזרח אסיה, אולי כתוצאה מתחרות עם הקופים בעלי הזנב, אשר כיום מיוצגים על ידי סוגים מצליחים ומרובי מינים כמו המקוק, הגנון והבבון.
בתקופת הפליוקן, לפני כארבעה מיליון שנה, החלה התקררות של האקלים הגלובלי, שהתעצמה עוד יותר בעידן הקרח של הפלייסטוקן, ונעלמו היערות הסובטרופיים שכיסו אזורים נרחבים בצפון אסיה, באירופה ובצפון-אמריקה.
כתוצאה מכך נכחדו הקופים לחלוטין מאזורים אלו, והם חיים כיום רק באזורים טרופיים וסובטרופיים.
גם באפריקה הצטמצמו שטחי היער הטרופי, וחלקם הפך לסוואנה ואף למדבר.
כתוצאה מכך הסתגלו מינים מסוימים של קופים אפריקאים, בעיקר מסוגי הבבון והפרש, לחיים על הקרקע בסוואנה הפתוחה.
באותה תקופה הסתגלו לסוואנה גם האוסטרלופיתקים, אבותיו של האדם בן-ימינו.
אך בניגוד לאוסטרלופיתקים שהזדקפו על רגליהם האחוריות, הקופים בעלי הזנב הולכים על ארבע גם על הקרקע.
מספר מיני קופים מוגדרים על ידי איגוד השימור העולמי IUCN כמינים בסכנת הכחדה, בעיקר כתוצאה מאיומים שונים מצד האדם.
במקומות התפוצה שלהם באזורים הטרופיים, קופים נחשבים לעיתים כמזיקים לגידולים חקלאיים, ולעיתים אף ניצודים למאכל (Bushmeat - מונח עממי נפוץ באפריקה ואסיה לבשר ציד, תכופות ציד בלתי-חוקי).
הזמינות ההולכת וגוברת של נשק קל בעשורים האחרונים גרמה לעלייה בקטלנות של ציד בלתי-חוקי.
בנוסף, בתי הגידול בהם חיים קופים, בעיקר יערות טרופיים, לעיתים קרובות נפגעים מבירוא יערות, כתוצאה מהכשרת שטחים לחקלאות, רעיית יתר, כריתת עץ לבערה, פיתוח תעשייתי ועיור.
למשל, גנון רולוואי נמצא בסכנת הכחדה חמורה בגאנה כתוצאה מציד ומכריתת יערות, ומאוכלוסיית המקוק המזוקן נותרו רק כ-3,000 קופים במספר אזורים מנותקים זה מזה בדרום הודו.
אוכלוסיות קופים שאינן ניצודות לפעמים מסתגלות לחיים לצד האדם, בשמורות טבע, באתרי נופש, בגנים, ואף על גגות בניינים בכפרים ובערים.
קופים מאוכלוסיות כאלו לעיתים משמשים כאטרקציה לתיירים, מואכלים על ידי בני אדם, ובמקומות מסוימים הם עלולים לפרוץ לבתים, לגנוב מזון ולהשתכר ממשקאות אלכוהולים.
מיני קופים רבים שימשו כחיות מחמד במהלך ההיסטוריה.
מלחים ששטו לאזורים הטרופיים והסובטרופיים לעיתים קרובות קיבלו קופים מן הילידים המקומיים והחזיקו אותם באוניותיהם כחיות שעשועים.
כמה מקופים אלו יובאו לאזורים ממוזגים וצפוניים, שם עשירים ובני אצולה גידלו אותם למען היוקרה שבהחזקת חיות מוזרות ואקזוטיות.
מנהג זה הוא ככל הנראה עתיק למדי, כפי שמעיד הפסוק בדברי הימים המונה את מצרכי היוקרה שיובאו לממלכת שלמה באניות תרשיש: כסף, זהב, שנהבים, תוכים וקופים.
גם בכמה תבליטים וציורי קיר ממצרים העתיקה נראים קופי מחמד קטנים לצידם של פרעונים ובני אצולה.
עם זאת, מרבית הקופים אינם נחשבים לחיות מחמד אידיאליות: כאשר הם כלואים בכלוב או קשורים ברצועה הם סובלים משיעמום בגלל האינטליגנציה שלהם, וכאשר נותנים להם להתרוצץ חופשי הם נוטים לגרום נזקים, בגלל סקרנותם ובגלל יכולתם לטפס לכל מקום, לטפל בחפצים בידיהם ולפתוח דלתות ומגרות.
בנוסף, עקב קרבתם הגנטית לאדם, קופים צפויים יותר להדביק אנשים ולהידבק מהם במחלות זיהומיות מאשר כלבים וחתולים למשל.
פרימטולוגים ומכוני מחקר אינם ממליצים על אחזקת קופים כחיות מחמד, ובישראל, כמו במדינות רבות אחרות, החזקת קוף ללא היתר מיוחד אסורה על פי חוק.
קופים לעיתים אולפו לסייע לבני-אדם במלאכות שונות, למשל בטיפוס על עצי קוקוס וקטיפת הפרי.
קופים מאולפים השתתפו לעיתים קרובות בהצגות קרקס נודדות, ושיעשעו את הצופים כשהם לבושים בבגדים ומחקים התנהגות בני-אדם.
כיום ארגונים שונים מאלפים קופי קפוצ'ין כחיות סיוע לנכים משותקים בכל גופם.
הקופים מסוגלים ללמוד לבצע פעולות פשוטות כמו פתיחת קופסאות ובקבוקים או הכנסת ארוחה מוכנה לתנור מיקרוגל.
חכם הרפואה היווני גלנוס, שפעל באימפריה הרומית במאה השנייה לספירה, הכיר בדמיון הרב שבין קופים לבני-אדם.
מכיוון שבתקופתו נאסרו ניתוחי אדם שלאחר המוות הוא ביסס את מרבית הידע האנטומי שלו על ניתוחים בקופים, וטען שדי בהם להכשרת רופאים לניתוח חולים אנושיים.
בתקופה המודרנית, קופים משמשים כחיות ניסוי במחקרים מדעיים, בעיקר המין מקוק רזוס אשר נחשב כאורגניזם מודל בתחומי הביולוגיה והרפואה.
למרות שהקופים יקרים וקשים לאחזקה ממרבית חיות הניסוי, הם התחליף הקרוב ביותר (פרט לקופי-אדם) לניסוי על נבדקים אנושיים.
למשל, בשנות ה־50 וה־60, קופים היו בין החיות הראשונות שהוטסו לחלל, עוד לפני טיסות חלל מאוישות.
יש ביקורת ציבורית של ארגונים שונים על השימוש בקופים למחקר, וניסויים בקופים כיום נמצאים בפיקוח מוסדות ממשלתיים של רווחת בעלי חיים במרבית מדינות המערב.
לאורך ההיסטוריה, תרבויות אנושיות שהכירו קופים זיהו את דמיונם הרב לבני-אדם, אך התייחסו לכך בצורות שונות מאוד.
בתרבויות שהכירו קופים מקרוב באזורי המחיה שלהם, כגון במצרים העתיקה, בהודו ובסין, היחס היה לעיתים קרובות חיובי, וקופים זכו למעמד של חיות מקודשות, אלים וגיבורי תרבות.
לעומת זאת בתרבויות אחרות, בעיקר כאלו שלא הכירו קופים באזורי המחיה שלהם, קופים לעיתים קרובות נחשבו לשדים, ליצורים תת-אנושיים, או לבני-אדם שהפכו לחיות כתוצאה מכישוף או מעונש אלוהי.
בתרבות המערב כיום, קופים לעיתים קרובות נתפסים כקריקטורות של בני-אדם, ובכך כסמל לתכונות שליליות כמו כיעור, גיחוך, חוסר מוסריות או חוסר-הבנה.
תפיסות פשטניות של תורת האבולוציה גם גורמות לראיית קופים כדרגה "פרימיטיבית" של בני-אדם.
בעברית מדוברת כיום הכינוי "קוף" לרוב נתפס ככינוי גנאי.
קופים לא חיו באופן טבעי במצרים העתיקה, אך המצרים ייבאו מיני קופים שונים בעיקר מנוביה (אזור שכיום הוא דרום מצרים וצפון סודאן) והחזיקו אותם בבתיהם כחיות מחמד.
הבבון נחשב לחיה מקודשת, ומספר אלים מצרים, כמו תחות ובאבי, תוארו לעיתים בדמות בבון או כבעלי ראש בבון.
בכמה תבליטים וציורי קיר ממצרים העתיקה מתוארים בבונים עוסקים בעבודות שדה ומלאכות בית שונות, רוקדים, מנגנים או מתפללים.
לסברת מומחים בני ימינו אין מדובר בתיאור מציאותי של חיות מאולפות אלא בייצוגים אלגורים ומיתיים.
הנומאן, האל הקוף, הוא אחד האלים בהינדואיזם, ודמות אהובה בראמאיאנה ובסיפורים אחרים במיתולוגיה ההינדית.
הוא הבכיר בין הוואנארה, עם של קופים מיתיים שיוחסו להם תכונות של הרפתקנות, נאמנות, כוח פיזי אדיר ויכולת קסומה לשנות צורה.
לפי אגדה הינדית פופולרית אחרת, פניו וידיו השחורים של קוף הלנגור נשרפו על ידי האלים, כעונש על כך שגנב את פרי המנגו מגן העדן והביאו לבני האדם.
בעקבות מסורות אלו, קופי הלנגור ומקוק הרזוס נחשבים למקודשים בהודו, ולעיתים שוכנים בסביבות מקדשים.
בטיבט, מיתוס בריאה נפוץ מתאר את כל הטיבטים כצאצאיו של הקוף החכם פא טרלגן צ'אנגצ'ופ סמפה (מילולית: האב הקוף העתיק המואר), שהציל את בניו הרבים מרעב כאשר המציא את החקלאות.
בסין, המלך הקוף סוּן ווּקוֹנג הוא אחד מאלי הטאואיזם ודמות אהובה ב"המסע למערב" (המתורגם מסינית לעיתים קרובות כ"סיפורו של קוף"), ובסיפורים נוספים בפולקלור הסיני.
קופים הם נושא פופולרי באמנות בודהיסטית בסין וביפן.
שלושת הקופים החכמים הם במקורם סמל להימנעות מן הרוע, אף כי בתרבות המערב הם הפכו מאוחר יותר לסמל של העלמת עין מעוול.
מוטיב נפוץ אחר בציור זן-בודהיסטי בסין וביפן הוא קוף המנסה להגיע אל בבואת הירח במים.
באפריקה, האל בעל התעלולים אשו בדת היורובה תואר לעיתים עם קוף לצידו.
ייתכן שדמות הקוף מוזגה עם דמות האל ויצרה את הקוף המסמן , דמות עממית פופולרית בתרבות ובמוזיקה של העבדים האפריקאים באמריקה.
הקוף המסמן מוצג בשירים וסיפורים היתוליים כמורד תעלולן, המתבדח על חשבונן של דמויות האריה והפיל החזקים ממנו.
בתרבויות אמריקה הפרה-קולומביאנית מוכרות דמויות קופים, המייצגות בחלקן אלים ודמויות מיתולוגיות.
בקופאן ובאתרים ארכאולוגים אחרים של תרבות המאיה ישנם פסלי אבן יישובים בדמות קופי שאגן, אשר לפי הפירושים הנפוצים מייצגים לבלרים ופטרונים-מגינים של מוזיקה ואמנות.
במיתוס הפופול ווך במיתולוגיה של המאיה, אויביהם של התאומים הגיבורים נענשים בהפיכתם לקופים.
דמות מפורסמת של קוף בעל זנב ארוך ומגולגל, 93 מטרים רוחבה, נמצאת בין קווי נסקה בפרו.
בתלמוד הבבלי נאמר שחלק מבוני מגדל בבל נענשו בהפיכתם ל"קופים ושדים ורוחות ולילין" (סנהדרין ק"ט).
מוטיב דומה חוזר באמונה מוסלמית כי כופרים באללה, כמו היהודים, נענשו בהפיכתם לקופים ולחזירים.
בהלכה היהודית הקוף היא אחת החיות אשר הרואה אותה מצווה לברך את ברכת משנה הבריות.
בתרבות המערב, ממשיל המשלים היווני איזופוס השתמש בדמות הקוף במשל השועל והקוף, שם היא מסמלת ראוותנות ריקנית וחוסר שליטה עצמית.
בעת החדשה באירופה, אנשים רבים נתקלו בעיקר באותם קופים שאולפו לחקות התנהגות אנושית בהצגות קרקס ובמופעי רחוב, ומשום כך הפך הקוף לסמל של התנהגות חסרת הבנה, למשל ב"משפט הקוף המקליד".
קופים פופולריים בספרות ובקולנוע, לרוב כדמויות משעשעות המבדרות את הקהל בחיקויים ובתעלולים.
גם בישראל קופיקו היה גיבור אחת הסדרות הפופולריות ביותר של ספרות ילדים.
קופים צרי אף (שם מדעי: Catarrhini) היא קבוצה גדולה בסדרת הפרימטים הכוללת את הקופים החיים בעולם הישן ואת בני האדם.
היא קרויה "צרי אף" משום שהנחיריים נפתחים כלפי מטה או קדימה.
קבוצה זו התפתחה בנפרד מקופי העולם החדש לאחר ניתוקה של אפריקה מאמריקה הדרומית באאוקן לפני כ-45 מיליון שנה.
משפחה קופים בעלי זנב (Cercopithecidae), שישה-עשר סוגים בארבע תת-משפחות
משפחה Propliopithecidae - בה האגיפטופיתקוס.
משפחה Oligopithecidae - בה הקטופיטקוס.
קופים בעלי זנב (שם מדעי: Cercopithecidae) היא משפחה בתת-סדרת קופים צרי אף שבסדרת הפרימטים, שבתוכה נכללים מרבית הקופים הידועים.
במשפחה 160 מינים ב-22 סוגים.
קופים אלה נבדלים מההומינואידים (קופי האדם) בכך שרובם בעלי זנב (למעט כמה יוצאי דופן), ומקופי העולם החדש בכך שאינם יכולים להשתמש בזנבם לאחיזה בעצמים.
טכנית, ההבחנה בינם לבין הקופים רחבי האף נקבעה על פי מבנה האף, ואילו בינם לבין ההומינואידים, על פי סידור השיניים.
נחיריהם קרובים זה לזה ופונים כלפי מטה.
הגפיים האחוריות קצרות מהקדמיות וגופם מותאם יותר לחיים בין ענפי העצים.
הקופים בעלי הזנב נפוצים בימינו בדרום-מזרח אסיה, דרום אסיה וחלק במרכז אסיה ובכל אפריקה.
באירופה ניתן למצוא אותם רק בגיברלטר - המין מקוק ברברי, אך עדויות מאובנים מראות כי בעבר הם היו נפוצים בכלל היבשת.
המאובנים הראשונים של המשפחה הם מתקופת האוליגוקן, וחלק מהמינים שחיו אז (מהסוג תרופיתקוס) הגיעו כמעט לגודל של גורילה.
הקופים בני משפחה זו הם בגודל בינוני עד גדול, ומשקלם נע בין חצי קילוגרם אצל גנון גמד אנגולי (Miopithecus talapoin) עד ל-50 קילוגרם אצל המנדריל (Mandrillus sphinx) וקרובו הדריל (Mandrillus leucophaeus).
בכך הם הגדולים בפרימטים שאינם הומינואידים.
במשפחה יש שתי תת-משפחות לפי המיון המקובל:
מין יחיד קולובוס ירוק (Procolobus verus)
מין יחיד לנגור זנב-חזיר (Simias concolor)
בעבר שייכו למשפחה את תת-המשפחה הנכחדת Victoriapithecinae הידועה מהמיוקן, אך כיום רואים בה משפחה עצמאית.
קופים רחבי אף (שם מדעי: Platyrrhini) היא קבוצה בסדרת הפרימטים שבמחלקת היונקים המכונים קופים ושייכים לתת-סדרה בעלי אף יבש.
קבוצה זו כוללת את כל קופי העולם החדש.
כולם בעלי זנב ואצל חלקם הוא משמש מעין "זרוע" נוספת בשל כושר לפיתתו.
היא קרויה "רחבי אף" כי הנחיריים מרוחקים זה מזה ונפתחים לצדדים.
החוקרים מניחים שהגעתם לאמריקה הדרומית והיפרדותם מקופי העולם הישן הייתה אירוע אחד, שהתרחש לאחר ניתוקה של אמריקה הדרומית מאפריקה באאוקן לפני כ-45 מיליון שנה.
מכיוון שבתקופה זו אמריקה הדרומית הייתה מנותקת הן מאפריקה והן מאמריקה הצפונית, נראה שראשוני סדרה זו הגיעו ליבשת על גבי רפסודות טבעיות.
כיום הם מצויים רק באמריקה הדרומית ובמרכזה, אך מאובנים שלהם נמצאו גם באיים האנטיליים.
על-משפחה קופים רחבי אף (Platyrhini)
סוג ומין יחיד מרמוסט גולדיי (Callimico goeldii) - ייתכן ששייך למשפחת הצבוסיים
קופיף או טרסיוס (שם מדעי: Tarsius) הוא סוג במשפחת הקופיפיים שבתת-סדרת הקופיפים.
בעבר הייתה המשפחה מסווגת בתת-הסדרה טרום קופים, אולם היום מקובל לסווגה כתת-סדרה בפני עצמה, השייכת לקבוצת הקופים.
לקופיפים עיניים ענקיות ביחס לגודלם ורגליים ארוכות.
מקור שמם באורכן יוצא הדופן של עצמות השוק (tarsus) שלהם.
אורך גופם של הקופיפים כ-10–15 סנטימטרים, ואורך זנבם 13–26 סנטימטרים.
אורך ההריון בנקבת הקופיף הוא 178 ימים (ארוך יחסית לקטנם).
בדרך כלל נולד צאצא אחד, המגיע לבגרות בגיל שנה.
הקופיפים ניזונים בעיקר מחרקים, עליהם הם מזנקים ממרחק שיכול להגיע עד לפי עשרה מאורך גופם.
הם צדים ואוכלים גם נחשים וציפורים.
בעבר היו מיני הקופיף מצויים באסיה, אירופה וצפון אמריקה, אולם היום נותרו מהם שרידים רק בכמה איים בדרום-מזרח אסיה: הפיליפינים, בורנאו, סומטרה והאי סולאווסי.
מספר הקופיפים החיים בטבע מוערך בכמה אלפים לכל היותר, והם נתונים בסכנת הכחדה.
לעיתים נכללים בסוג גם המינים קופיף פיליפיני וקופיף מערבי, אך הם נחשבים ליחידים בסוגם בדרך כלל.
קופידון , הוא האל הרומי של התשוקה, האהבה האירוטית, המשיכה והחיבה.
לעיתים קרובות קופידון מתואר כבנה של אלת האהבה הרומית ונוס ואל המלחמה מרס.
מקבילו היווני הוא ארוס, אל האהבה.
קופידון מוצג לעיתים רבות כתינוק או נער צעיר עם כנפיים, אשר חמוש בחץ וקשת.
לפי המיתולוגיה, כל מי שנפגע מחיציו של קופידון מתאהב באדם הראשון שהוא רואה באותו הרגע.
בעת המודרנית קופידון הפך לסמל לאהבה רומנטית, ומזוהה במיוחד עם יום ולנטיין, כאשר דמותו מעטרת בין היתר כרטיסי ברכה, ומתנות שונות, וכמו כן הופיעה גם לאורך השנים בספרים, סרטים ותוכניות טלוויזיה רבות.
המילה הלטינית Cupīdō (שמשמעותה היא "תשוקה נלהבת") נגזרת מהמילה של הלטינית, Cupĕre שמשמעותה היא "לרצות".
קופידו היא סדרת אנימציה צרפתית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1991- 1992.
קופידו הוא קופידון קטן שנשלח לכדור הארץ לממלכת צבעוניה במטרה להפיץ אהבה.
ממלכת צבעוניה מחולקת לארבעה גזעים בעלי צבעי עור שונים השונאים זה את זה: לבן, כחול, אדום וצהוב.
כל גזע משתייך לקהילה נפרדת משלו הנשלטת על ידי שר.
הוא פוגש את בני הזוג ויקטור וסופי (דרור ותקווה בגרסה העברית), היחידים בעלי צבע גוף ועוזר להם להפיץ אהבה בין הקהילות השונות, אשר שונאות זו את זו, בעזרת חצי האהבה שלו, בתמורה לעוגות וממתקים.
סדרה זו הראתה את הגזענות בחברה והעבירה בטון ברור את המסר כי הדבר החשוב ביותר הוא תחושת האהבה והכבוד.
בישראל הסדרה שודרה תחילה בערוץ 2 ובהמשך בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1993–1994.
קופיף פיליפיני (שם מדעי: Carlito syrichta), הוא מין של קופיף, יחידי בסוגו.
יונק זה הוא חיה לילית, הפעילה ומחפשת מזון בשעות החשיכה, ומזונו העיקרי הוא חרקים.
קופיפים אלו הם זעירים, וגובהם נע בין 118 ל-140 מילימטרים.
גודלם הקטן מקשה את גילויָם.
במשך היום קופיפים אלו ישנים בחללי עצים חשוכים סמוך לאדמה.
סביבת המחיה הטבעית שלהם היא יער גשם טרופי ויער משני.
הם מעדיפים את צמרות היער.
הקופיף הפיליפיני אנדמי לפיליפינים, והוא נחשב במשך זמן רב כמי שחי רק בפרובינציות סמר, לייטה ובוהול, למרות דיווחים רבים של בני שבטי הבלאן והטבולי על זיהויו בפרובינציית סרנגני.
הקהילייה המדעית פטרה דיווחים אלו כמתיחות - עד שב-30 במרץ 2002 נלכדו זוג קופיפים פיליפיניים בהרים סמוך למאיטום וקאיאמבה, והוכיחו שהמין אכן קיים בסרנגני.
לקופיפים ראשים עגולים העשויים להסתובב 180 מעלות ואוזניים גדולות הנראות כאילו הן בתנועה מתמדת.
עיניהם הגדולות נרשמו בספר השיאים של גינס כעיניים הגדולות ביותר של יונקים ביחס לגופם.
הם משתמשים בזנבם, שאורכו כפול מאורך גופם, כדי לאזן את עצמם.
הם נוהגים להיצמד לעצים בצורה אנכית, ומסוגלים לקפוץ מענף לענף.
צבעה של פרוותם העבה והמשיית נע בין אפור לחום כהה, וזנבם נטול שיער כמעט לחלוטין.
גפיהם האחוריות מוארכות, ומצוידות בכריות דמויות דסקה בקצות האצבעות, המאפשרות להם להיצמד לעצים בקלות יחסית.
צורת ההתקדמות המועדפת עליהם היא קפיצה, והם משתמשים בכל ארבע גפיהם בבת אחת רק לעיתים רחוקות.
בני המין הם מתבודדים, אך לעיתים ניתן למצוא אותם במערכת יחסים מונוגמית או אפילו פוליגמית.
מין זה הוא טורף, וניזון רק ממזון מן החי.
עיקר מזונו הוא חרקים כגון צרצרים ותיקנים, אך לעיתים הוא ניזון גם מבעלי חוליות קטנים - בעיקר לטאות קטנות, אך גם ציפורים ועטלפים.
בשבי יאכל גם חסילונים, אם אלו יסופקו לו בקערה רדודה של מים.
אמונות טפלות, בשילוב יער גשם סמיך יחסית בפרובינציה זו, תרמו כנראה לשימור המין - המקומיים, המאמינים שקופיפים מביאים מזל רע, עוזבים אותם לנפשם כאשר הם פוגשים אותם ביער.
תושבי הפרובינציות שבהן הוא חי מתגאים לעיתים בהיות הקופיף הפיליפיני הקוף הקטן ביותר, אך הוא אינו קוף וגם אינו הקטן ביותר בסדרת הפרימטים.
קופיף מערבי (שם מדעי: Cephalopachus bancanus; ידוע גם כקופיף הורספילד) הוא מין יחיד בסוגו של טרסיוס.
כשאר בני המשפחה, הוא בעל עיניים גדולות, המסייעות לו לתפוס את טרפו בחושך.
בני המין הם שוכני עצים ליליים, וניתן למוצאם בברוניי, אינדונזיה ומלזיה.
המין אוכל בעיקר חרקים - חיפושיות, צרצרים, תיקנים, עשים, גמלי שלמה, נמלים, מקלונים וציקדות.
הוא ניזון גם מבעלי חוליות קטנים - ציפורים, עטלפים, צפרדעים ונחשים, לעיתים אפילו ארסיים.
הוא מסוגל לאכול עד ל-10% ממשקל השומן בגופו ביום.
הם בעלי חוש שמיעה וריח מצוינים.
האיבר הכבד ביותר בגופם הוא העין, שקוטרה מגיע ל-1.6 ס"מ.
זנבותיהם ארוכים ביותר, ואורכם נע בין 13.5-17.5 ס"מ, והם קירחים למעט ציצת שער בקצה.
שערם משיי וקטיפתי, וצבעו נע בין חום אפרפר לחום כהה.
אוזניהם הרגישות הן דמויות-עטלף וקירחות כמעט לחלוטין.
מבנה הרגליים האחוריות שלהם מאפשר להם קפיצות מרשימות - עד 2 מטר למרחק ועד מטר וחצי לגובה.
תהליך החיזור מתחיל בקריאה גבוהת-צליל שמשמיעה הנקבה בעת שהיא מוכנה להזדווג.
לאחר שמגיע זכר מתאים, מתחיל מחול חיזור הכולל מרדף זה אחר זה והשמעת קולות רכים.
ההריון נמשך חצי שנה (תקופה ארוכה באופן חריג עבור יצור כה קטן), ומסתיים בלידת ולד יחיד, פקוח-עיניים, בעל פרווה ועצמאי, שמשקלו כרבע ממשקל אמו.
בעת הציד, האם משאירה את הצאצא בתוך צמחייה עבותה, ומתקשרת איתו בצעקות ובקולות גבוהי-צליל.
הצאצא מסוגל לצוד בגיל 42 יום, ואז מתחילה גם גמילתו מחלב אמו.
למרות הקשר ההדוק בין ההורים, לא תועדה עזרה של האב בגידול הצאצאים, וכל עומס הטיפול מוטל על האם.
הצאצאים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה, ובגיל זה הזכרים עוזבים את משפחת הוריהם.
הנקבות נשארות בה מעט יותר, אך שניהם נוטים להישאר בקשר עם הוריהם.
קופיפים אלו הם טריטוריאליים, ולכל משפחה יש טריטוריה של 10–20 דונמים.
בכל יום הם ישנים באתר אחר בטריטוריה שלהם - לרוב בישיבה זקופה.
כאשר יורד הלילה הם מתעוררים ויוצאים לציד.
שמיעתם הרגישה של קופיפים אלו מאפשרת להם לצוד בהסתמך על השמיעה בלבד, ואכן פעמים רבות הם עוצמים את עיניהם מיד לפני תקיפת הטרף - כנראה כדי להגן על העיניים הענקיות.
הם קופצים על טרפם, תופסים אותו ומכים אותו מספר פעמים בראשו על מנת להורגו, ואז מסתלקים למקום מוגן, בו יאכלו אותו - ראשו ראשון.
כאשר הם מבחינים בטורף, הם עוצמים את עיניהם הענקיות ומחכים, עד שהטורף מגיע אליהם.
אז הם פוקחים את עיניהם וחושפים את שיניהם, במטרה להפחידו.
קיימים שלושה תת-מינים של קופיף מערבי:
קוֹפֶּיְקָה היא יחידת מטבע, שערכה הוא החלק המאה (מאית) של רוּבְּל ברוסיה ובטרנסניסטריה, של הריבניה אוקראינית ושל מאנאט אזרבייג'ני.
קופייקה נוצרה כתוצאה מהרפורמה המוניטרית ברוסיה בשנת 1535: שמה נגזר מהטבעת החנית , במקום חרב מעוגלת כפי שהיה נהוג לפני כן.
בעבר היה נהוג לקרוא למטבעות בשמות לפי ערכם, כגון: 1/4 קופייקה - פולושקה, 2 קופייקות - גרוש, 3 קופייקות - אלטין, 5 קופייקות - פיאטק, 10 קופייקות - גריבניק.
קופיף ננסי, הידוע גם כקופיף הרים, (שם מדעי: Tarsius pumilus) הוא מין בסוג קופיף החי במרכז סולאווסי שבאינדונזיה.
הקופיף הננסי הוא פרימט הפעיל בלילה.
עד שנת 2000 שוער שהמין נכחד, אולם אז התגלה המין מחדש לאחר שמדענים אינדונזים הרגו בטעות קופיף ננסי כאשר צדו חולדות.
מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 לא נצפה פרט חי מהמין, עד אוגוסט 2008, אז תפסה קבוצת חוקרים מאוניברסיטת טקסס A&M שני זכרים ונקבה בפארק הלאומי לור לינדו.
אורך ראשו של הקופיף הננסי 95 עד 105 מ"מ, ומשקלו פחות מ-57 גרם.
לקופיף הננסי תכונות פיזיות ייחודיות: אורך גופו הוא הקטן שבקופיפים ומשקלו קטן.
אוזניו קטנות מאלו של שאר המינים בסוגו, ופרוותו חומה צהבהבה, עם אזורים בעלי גוון אפור או חום אדמדם בולט.
זנבו השעיר מגיע באורכו ל-135 עד 275 מ"מ.
עיניו של הקופיף הננסי גדולות, וקוטרן כ-16 מ"מ.
בכל חמש אצבעותיו יש טופרים, וכן על שתי האצבעות ברגליו.
הן חיים בזוגות יציבים, הנשארים יחדיו עד 15 חודשים.
למין שתי תקופות רבייה, האחת בתחילת עונת הגשמים, והשנייה בסוף העונה, וביניהן כ-6 חודשים.
ההיריון נמשך בממוצע 178 יום, והצאצאים מומלטים במאי או בין נובמבר לדצמבר.
הגורים מתפתחים במהירות, בדומה למינים אחרים בסוגו.
בגלי 42 יום מסוגלים הגורים לתפוס את טרפם בעצמם, ונעים בקבוצה בגיל 23 יום בלבד.
הנקבות נשארות עם הוריהן עד הגיען לבגרות, בעוד הזכרים נוטשים את ההורים עוד בצעירותם.
הקופיף הננסי הוא פעיל לילה.
את רוב יומו הוא מעביר בשינה על עצים.
בניגוד למינים אחרים, הקופיף הננסי לא משתמש בבלוטות ריח כדי לסמן את הטריטוריה שלו.
תפקיד חשוב בתקשורת בין פרטים תופס המישוש, בדומה למינים אחרים בסוגו.
קופינסיי הוא אי בלתי מיושב באיי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת.
האי ממוקם ממזרח לאי מיינלנד (הגדול באיי אורקני).
צפונית מזרחית ובסמוך לו נמצא האי "הסוס של קופנסי" (the Horse of Copinsay).
כיום האי אינו מיושב והוא משמש כשמורת טבע.
באי התגלו שרידים היסטוריים של התיישבות מהתקופה הנאוליתית ובהם אתרי קבורה נאוליתיים.
האי היה מיושב עד אמצע המאה ה-20. באי היו מספר בתי חווה ואף בית ספר עבור ילדי החוואים וילדי משפחות שומרי המגדלור שבאי.
חוואי האי התפרנסו מגידול צאן ובקר.
בשנת 1958 עזבו המשפחות האחרונות את האי.
בשנת 1972 נרכש האי על ידי אגודה אורניתולוגית בשל המספר הרב של ציפורי הים המקננות בו, והוקמה בו שמורה לזכרו של חוקר הטבע ג'יימס פישר.
אי זה, לצד האיים הסמוכים - קורן הולם, וורד הולם ובלק הולם הוגדרו כאזור שימור מיוחד בשל אתרי הקינון הרבים שבאיים.
באי חייה מושבה גדולה של כלבי ים אפורים.
מסורות מקומיות מספרות על שדון שנקרא שדון קופינסיי (Copinsay Brownie) המתגורר באי.
קופּימיזם היא דת אשר מאמיניה דוגלים בשיתוף קבצים כדרך חיים.
הדת מוכרת באופן רשמי על ידי ממשלת שוודיה מאז 2012.
מייסד הדת, איזק גרסון, סטודנט שוודי לפילוסופיה, הקים את הדת כחלק ממלחמתו במחוקק השוודי שאוסר על שיתוף קבצים בעלי תוכן המוגן בזכויות יוצרים.
איזק הגיש שלוש בקשות להכרה בדת החל מ-2010, אך רק ב-2012 התקבלה הבקשה.
בעקבות כך, הכנסייה שהקים הוכרה על ידי ממשלת שוודיה כארגון דתי, והדת הפכה לדת רשמית במדינה.
לפי הקופימיזם, מידע הוא קדוש והעתקתו היא דרך פולחן.
מאחר שהמידע בעל ערך גם בפני עצמו וגם מפאת תוכנו, יש חשיבות עליונה להפיצו בכמה שיותר עותקים.
במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקבוצות, הקופינליות או סופיות של סדר חלקי היא העוצמה המינימלית של תת-קבוצה חוסמת (קופינלית) של .
עוצמה זו מייצגת עד כמה הסדר קל לכיסוי.
ההגדרה הכללית של מושג הקופינליות תלויה בהנחה שלכל אוסף של עוצמות יש מינימום, ששקולה לאקסיומת הבחירה, אך בדרך כלל נשתמש במושג בקבוצות סדורות היטב, כך שלא נהיה חייבים להניח את אקסיומת הבחירה.
עבור קבוצה סדורה חלקית , נאמר כי תת-קבוצה היא קופינלית ב- אם לכל איבר מ- יש איבר מ- שגדול (או שווה) אליו.
אם סדור קווית אז היא קופינלית אם היא לא חסומה, ולכן הקופינליות של היא גודלה של הקבוצה הלא-חסומה המינימלית ב-.
לכל סודר , הקופינליות תוגדר כסודר הקטן ביותר שהוא טיפוס סדר של תת-קבוצה חוסמת של , כלומר .
באותה דרך ניתן להגדיר קופינליות של קבוצה סדורה היטב, באמצעות הקופינליות של טיפוס הסדר שלה:
בהינתן מספר מונה , הקופינליות שלו תוגדר כעוצמת הקבוצה הקטנה ביותר של עוצמות הקטנות מ, וסכומם הוא :
מכיוון שניתן להגדיר עבור , נקבל .
ממשפט קניג נובע כי לכל מספר מונה אינסופי מתקיים (נגדיר את צד שמאל כסכום העוצמות , ואת צד ימין כמכפלת בעצמו פעמים), וכן (לא ייתכנו עוצמות קטנות מ שסכומם , כי אז לפי משפט קניג כאשר .
אם נניח ש נוכל להוסיף אפסים לאגף שמאל ואחדות לצד ימין כדי להגיע לסכום ומכפלה של איברים).
אם סודר אז כי הקבוצה היא קבוצה קופינלית.
בהנחת אקסיומת הבחירה - .
הסיבה לכך היא שאחרת היה אוסף בן מנייה של סודרים בני מנייה קופינלי (כלומר לא חסום) בקבוצת כל הסודרים בני המנייה.
איחודם היה בן מנייה, ומהווה דוגמה נגדית לקופינליות שלהם, כיוון שהוא גדול מכולם.
באותו אופן, , לכל מונה .
נעיר כי מהאמור לעיל נובע ש- מה שמדגים את העובדה שהקופינליות תלויה בעיקר בסדר הנבחר ולא בעוצמת הקבוצה.
מונה וכן סודר יקרא סדיר (רגולרי) אם הוא שווה לקופינאליות של עצמו, אחרת הוא יקרא חריג (סינגולרי).
למשל, הוא מונה סדיר כי כל סדרה לא חסומה בו היא בהכרח אינסופית.
כמו כן, בהנחת אקסיומת הבחירה, כל מונה עוקב הוא סדיר.
לעומת זאת, המונה הגבולי הוא חריג כי הסדרה היא קופינלית בו ומעוצמה בלבד.
הקופינליות של כל סודר היא סודר סדיר, כלומר .
קופים בחלל הוא סרט הנפשה ממוחשבת בבימויו של קירק דמיקו.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 ביולי 2008. בשנת 2010 יצא לאקרנים סרט המשך בשם "קופים בחלל 2".
לאחר שמדענים מאבדים את החללית שלהם, קבוצת קופים נשלחת למשימה להשיב אותה.
מפקד המשימה הוא שימפנזה, וסגנו הוא קוף עצלן בעל כוונות טובות.
במהלך הסרט מוצגים הקופים מבצעים את המשימה ורואים כיצד האירועים מסתבכים.
בסיום הסרט נערכת חגיגה לשובם של הקופים, כאשר הקופיף העצלן הופך לגיבור, אמיץ ואחראי.
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט 44% המבוסס על 92 חוות דעת, הקונצנזוס של האתר כתב כי "האנימציה של קופים בחלל זולה, ההומור נמוך ומשחקי המילים לא משהו".
מבקר הקולנוע האמריקאי רוג'ר איברט נתן לסרט סקירה חיובית של שלושה כוכבים וכתב כי "קופים בחלל זה תענוג מההתחלה עד הסוף".
עיתון הניו יורק טיימס כתב כי הסרט "מצחיק".
בישראל הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך לרב חיוביות.
קופים בחלל 2: זרטוג מכה שנית הוא סרט קולנוע בהנפשה ממוחשבת שיצא לאקרנים בשנת 2010, והוא מהווה המשך לסרט "קופים בחלל" משנת 2008.
לונה, קומט, האם וטיטאן נשלחים להציל את העולם מפני השתלטותו של זרטוג.
קומט, הקוף המחונן, רוצה להישלח לחלל ולהצטרף למשימה ביחד עם שאר חבורת הקופים האסטרונאוטים.
עקב תקלה, זוכה קומט לצאת למסע בין גלקטי לכוכב מאלגור, שם הוא פוגש את החייזר קילווט.
בזמן היעדרו של קומט, משתלט זרטוג על מרכז החלל בכדור הארץ.
קומט נאלץ לשוב לכדור הארץ ולהצטרף ללונה, טיטאן והאם כדי למנוע את השתלטותו של זרטוג על העולם.
הסרט זכה לביקורות שליליות רבות.
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט 0% עם דירוג ממוצע של 2.1/10.
קופיאנסק (באוקראינית: Куп'янськ) היא עיר במחוז חרקיב באוקראינה.
קופיאנסק הוקמה בזמן הגירה פנים-אוקראינית גדולה באמצע השני של המאה ה-17. קופיאנסק הייתה יישובם של הקוזאקים האוקראינים.
בגלל האיום התמידי מצד הטטרים היישוב נשא אופי צבאי.
ב-1779 קופיאנסק קיבלה מעמד של עיר.
ב-1941 לאחר שקייב וחרקיב נכבשו על ידי הגרמנים ממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית עברה לקופיאנסק.
ב-24 ביוני 1942 נכבשה העיר על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-3 בפברואר 1943.
קופיאנסק נכבשה על ידי כוחות רוסיה מ-27 בפברואר 2022. בתקופה זו הפכה קופיאנסק דה פקטו למושב של הממשל הצבאי-אזרחי של חרקיב הנתמך על ידי רוסיה.
היא שוחררה ב-10 בספטמבר 2022. עם זאת, כמה ערוצי מדיה חברתית של הצבא הרוסי טענו כי חיילים רוסים נסוגו רק מהחלק של קופיאנסק ששוכן על הגדה המערבית של נהר אוסקיל, אשר מחלק את העיר לשני חלקים.
הם טענו גם שכוחות אוקראינים כבשו את כולה ב-16 בספטמבר.
קופיס היא חרב קצרה מפלדה שהייתה נפוצה ביוון העתיקה.
אורכה הממוצע היה כ-65 ס"מ.
החרב הייתה מעוקלת מעט ומרכז המסה שלה הוסט לעבר הקצה ליצירת "בטן" קטנה.
צורה זו הגדילה בצורה משמעותית את יכולת השיסוף של החרב.
חרב זו אומצה באמצע המאה ה-6 לפנה"ס.
החרב הייתה בשימוש נפוץ בעיקר בקרב הפרשים שנהנו מיתרון גובה על פני לוחם רגלי ויכלו לנצל בדרך זו את היתרונות שהעניק הלהב המעוקל.
הרגלים העדיפו בדרך כלל חרב ישרה שנקראת קסיפוס.
מקור השם "קופיס" (מילולית: כלי לקיצוץ) לא ידוע בוודאות.
ייתכן שמקורה בחרב המצרית ח'ופש או מהמילה "κόπτω" (קופטו - לחתוך).
מהיוונית התגלגלה המילה לעברית לתיאור סכין גדולה עם להב כבד לחיתוך בשר - קוֹפִיץ.
קופיל (בבלארוסית: Капыль, קפיל; בפולנית: Kopyl; ביידיש: קאפוליע) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1274, ובתקופה זו הוקפה בחומה.
במהלך המאה ה-14 הייתה העיירה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא, ומסוף אותה מאה עברה לבעלות משפחות אצולה.
במהלך המאה ה-16 הותקפה העיירה מספר פעמים בידי הטטרים, ובשנת 1652 הוענקו לה זכויות עיר וזכות לקיים ירידים עתיים.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
קופיל ידועה כעיירת הולדתו של מנדלי מוכר ספרים, ובראשית המאה ה-20 נמנו בה כ-2,700 יהודים, רוב תושביה.
במהלך התקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיירה, והוקמו לידה מספר קולחוזים יהודיים.
ב-26 ביוני 1941, כמה ימים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה.
בזמן פעילות הגטו, נלקחו יושביו לעבודות כפייה, ומעת לעת ביצעו השוטרים הבלארוסים ששמרו על הגטו מעשי אונס ורצח בקרב יושביו.
כתוצאה מהרעב, הצפיפות והמחלות בגטו, מתו רבים מיושביו.
ב-25 במרץ 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה המונית, בה נאספו כל יושביו, הופשטו מבגדיהם, והוכו בידי השוטרים הבלארוסים.
לאחר מכן, נרצחו רובם, כ-1,200 איש, בחצר בית הכנסת המקומי, לעיני האוכלוסייה המקומית.
מעט היהודים שהושארו בחיים נצטוו לקבור את גופות הנרצחים בקברי אחים.
ב-23 ביולי 1942 נרצחו אחרוני היהודים בגטו שבעיירה, תוך שרפת בתים על יושביהם.
קופייהורוד (באוקראינית: Копайгород; ברומנית: Kopaihorod; ביידיש: קיפּאַרעד) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קופייהורוד נוסדה בשנת 1624, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1897 נמנו בה 1,720 יהודים, מתוך 2,950 תושבים.
בשנים 1918 עד 1920, בעת מלחמת האזרחים ברוסיה, נערכו ביהודי העיירה מספר פוגרומים, ובתקופה הסובייטית הצטמצם מספר היהודים בה, ופעלו בה קולחוז יהודי ובית ספר יידי.
ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שדדו מיד את רכוש יהודיה.
עם סיפוח העיירה לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1941, הביאו אלו ליישוב כ-6,000 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ורובם שוכנו בבתי היהודים ביישוב בצפיפות רבה.
כתוצאה מרעב וממגפות, מתו מאות מיהודי העיירה בחורף 1942-1941. בד בבד הועסקו יהודי העיירה בעבודות כפייה.
ב-5 ביולי 1942 גורשו רוב יהודי העיירה למחנה מוקף גדר תיל שהוקם ביער סמוך, בו מתו מאות מהם מרעב וממחלות.
יהודי המחנה סבלו מיחס אכזרי שהנהיג מפקד המקום, הקצין הגרמני האנס מייטרט, ומעת לעת הוצאו להורג יהודים מהמחנה.
בספטמבר 1942 הורשו לחזור לעיירה כ-2,500 יושבי המחנה ששרדו בו, ואלו רוכזו בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בעיירה.
יושב ראש היודנרט המקומי, פביוס אורנשטיין, התגייס לעזרת פליטים יהודים מאזור הכיבוש הגרמני שהגיעו לעיירה, ודאג להסתירם מעיני השלטונות, וכן הקים בגטו בית תמחוי.
בסתר הצליחו יהודי הגטו גם לקיים תפילות בבתיהם.
קופייהורוד שוחררה בידי הצבא האדום ב-22 במרץ 1944.
קופיל (באוקראינית: Купіль; ברוסית: Купель; בפולנית: Kupiel; הגייה ברוסית ובפולנית: קופל) הוא כפר במחוז המשנה וולוצ'יסק שבמחוז חמליניצקי במערב אוקראינה.
העיירה הוקמה בשנת 1573, ובמאה ה-18 החלו להתיישב בה יהודים אשר הפכו בהמשך לרוב אוכלוסייתה.
העיירה הוקמה בשנת 1573. במאה ה-18 החלו להתיישב בה יהודים ובשנת 1897 מספרם היווה כ-63% מן האוכלוסייה המקומית (2,727).
בין שתי מלחמות העולם שלטו הסובייטים בעיירה קופיל.
גרמניה הנאצית כבשה את העיירה ב-5 ביולי 1941. בימים הראשונים רצחו הנאצים כ-90 גברים יהודים.
חלק מבני הקהילה היהודית הוחזקו בגטאות והועסקו בעבודת כפייה.
ב-21 בספטמבר 1942 נלקחו 600 יהודים ונורו למוות מחוץ לעיירה.
יהודים אחרים, שהצליחו להסתתר, הוצאו להורג בבית הקברות היהודי בעיר.
העיירה שוחררה על ידי הצבא האדום במרץ 1944. לאחר פירוק ברית המועצות, ב-1991, היא סופחה לאוקראינה.
קופיף ממושקף או קופיף רפאים (שם מדעי: Tarsius spectrum) הוא מין של פרימט ממשפחת הטרסיוסיים החי ביערות הגשם של אינדונזיה.
הוא בעל פרווה אפורה והראש גדול עם עיניים ירוקות בולטות ושפתיים ורודות.
האף קטן והפה גדול עם שיניים חדות.
מצידי גופו אוזניים ורודות גדולות היכולות לנוע ושומעות כל רחש קל.
לקופיף רגליים עצומות איתם הוא מסוגל לקפוץ לאורך הרבה יותר גדול מאורכו.
הוא מצוי בקבוצות קטנות ביערות של האי סליאר () במחוז דרום סולאווסי שבאינדונזיה.
הם חיים בין החורים של עצי יער גבוהים וענקיים ובהם ישנים במשך היום.
הם פעילי לילה ציידים הניזונים מפרוקי רגליים שונים לרבות עכבישים, חגבים, חיפושיות, גמלי שלמה, עשים ויצורים נוספים.
הם חוטפים את הטרף עם הכפות הגדולות והורגים אותו בנשיכה.
בשנת 2017 הופרד ממין זה למין עצמאי קופיף גורסקי.
מחוז משנה קופיל (בבלארוסית: Капыльскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר קופיל.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קופיל 32,818 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.48% בלארוסים, 3.17% רוסים ו-1.35% אחרים.
קופים על טילים היא סדרת אנימציה ששודרה בערוץ ניקלודאון.
הסדרה עוסקת בשני קופים, וואלי וגאס, שחיים בתוך טיל ביחד עם הרובוט שלהם, "יאיי או", ואינקי, תמנון המחמד הקטן של השניים.
גאס וואלי הם שני קופי חלל שנשלחים על ידי ד"ר צ'ימפסקי לבצע משימות שונות ברחבי החלל.
הם נתמכים על ידי יאיי אוקיי, רובוט מיושן שמסייע להם, ואינקי, תמנון חלל אינטליגנטי שמתקשר דרך כתמי הדיו שלו.
גאס קוף (גדי לוי) - אחיו של וואלי ושותפו האסטרונאוט.
נחשב למנהיג הצוות ורוצה להיות גיבור בכל מחיר.
וואלי קוף (מיכאל עינב/ערן מור) - אחיו ושותף של גאס, נחשב לחכם יותר מבין השניים.
בעל אוסף של פודינג וחיבה מיוחדת לבננות.
יאיי אוקיי (דדי זהר) - הרובוט המסייע של שני הקופים, תוכנת כך שחייב לעשות הכל עבורם ולמענם.
דוקטור צ'ימפסקי (ניר רון) - נותן המשימות של גאס וואלי.
קופידיס היא קבוצת אופני כביש צרפתית בדרג ה-UCI World Tour.
הקבוצה נקראת על שם נותנת החסות שלה, "קופידיס", חברה צרפתית.
הקבוצה נוסדה ב-1997 על ידי Cyrille Guimard.
הסגל הראשוני שלה כלל כמה רוכבים בכירים כמו לאנס ארמסטרונג, טוני רומינגר, מאוריציו פונדריסט וכמה נוספים.
אך ארמסטרונג נאלץ לעזוב את הקבוצה בשל מחלת הסרטן בה חלה.
כבר בעונה הראשונה שלה רשמה הקבוצה כמה הישגים גדולים, כשניצחה עם פיליפ גאומו את גנט–וייפלחם וקטע בטור דה פראנס עם לורן דסבניס.
ב-1999, הצטרף פרנק ואנדנברוק הבלגי לקבוצה וכבר בעונתו הראשונה במדי קופידיס רשם כמה הישגים גדולים, כשניצח את המונומנט לייז'–בסטון–לייז', אומלופ הט פולק, קטע בפריז–ניס ושני קטעים בוואלטה אספנייה.
ב-2000, ניצח דיווייד מילר את קטע הפרולוג בטור דה פראנס, בעקבות כך לבש את החולצה הצהובה עד הקטע הרביעי.
ב-2001, עזב ואנדברוק את הקבוצה.
באותה העונה ניקו מאתאן ניצח במדי הקבוצה את שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד, קטע הפרולוג בפריז–ניס, גרנד פרי דה פלואה ואת הג'ירו דל פיימונטה, בעוד דיווייד מילר מנצח שני קטעים בוואלטה אספנייה.
ב-2004, הצטרף לקבוצה אלוף העולם איגור אסטרלואה וכך יצא ששני אלופי העולם בנגד השעון ובכביש רכבו בקבוצה, לאחר שמילר ניצח את אליפות העולם בנגד השעון.
הקבוצה לא התחרתה בחלקים הראשונים של העונה בשל פרשיית סמים בתוך כל הקבוצה, אך לבסוף הוכרע שהסימום היה של רוכבים ספציפיים ושלא נעשה סימום קבוצתי בקבוצה, אך עדיין גרם לעזיבה של כמה רוכבים, ביניהם אסטרלואה.
לבסוף הקבוצה חזרה להתחרות בטור דה פראנס של אותה השנה וניצחה שני קטעים, אחד עם סטיוארט אוג'ריידי והשני עם David Moncoutié.
ב-2005 הצטרף סילביאן שאבנל לקבוצה.
ב-2006, ניצח ריק ורברוג קטע בג'ירו ד'איטליה.
ב-2008, ניצח שאבנל עבור הקבוצה גם את דווארס דור פלנדרן וגם את חץ ברבנט.
בהמשך העונה הוא ניצח גם קטע בטור דה פראנס ואת אליפות צרפת בנגד השעון.
גם סמואל דמולן ניצח קטע בטור דה פראנס.
ב-2009, החליטה לא לחדש את רישיון ה-UCI ProTour (כיום UCI World Tour) עקב תוצאות רעות, והקבוצה ירדה לדרג המשני.
בעקבות הירידה הזו, רמת הרוכבים ירדה בשנים הבאות והיא התקשה לצבור ניצחונות במרוצים הגדולים אך המשיכה להיות מוזמנת לטור דה פראנס באופן קבוע.
ב-2015, החתימה מGroupama–FDJ את המאיץ הצרפתי נאסר בוהאני, שניצח את קטגוריית הנקודות בג'ירו ד'איטליה 2014.
הקבוצה חזרה לדרג הוורלד טור ב-2020, היא אומנם איבדה לאחר 5 שנים בקבוצה את נאסר בוהאני שעבר לארקאה סאמסיק, אך התחזקה כשהחתימה את אלוף אירופה ל-2019 אליה ויוויאני, מקבוצת דקונינק קוויק-סטפ.
קופיף גורסקי (שם מדעי: Tarsius spectrumgurskyae) הוא מין של פרימט ממשפחת הטרסיוסיים, החי רק ביערות הגשם של האי סולאווסי באינדונזיה.
הוא הוגדר ב-2017 בידי קבוצת פרימטולוגים שהפרידה אותו מהמין קופיף ממושקף מאותו האי, על סמך הבדלים קטנים, ובעיקר על בסיס הקול ועל סמך מבנה הפרווה הייחודי.
קופיף זה קרוי על שם ד"ר שרון גורסקי, שביצעה מחקרים מקיפים על חייו והאקולוגיה של פרימט זה (בעודו תחת שם המין קופיף ממושקף), אולם בגלל מחקרים אלה החוקרים הוסיפו את תחילת השם המדעי בשמו המדעי של הקופיף הממושקף (Tarsius spectrum).
קופיף זה חי בקבוצות קטנות לצידו של אחיו לסוג ולצד כמה פרימטים קטנים דומים.
גודלו דומה מאוד באורך 4 עד 9.5 סנטימטרים ומשקל של עד 130 גרם.
הוא מאופיין בזכות העיניים הגדולות המחזירות אור (כהתאמה לחיים בלילה), אוזניו הענקיות ובעיקר מבנה עצמות שורש הרגל הארוכות שלו, מהם קיבל את שם הסוג - Tarsus.
מבנה הרגל עוזר לו לקפץ עד מעל חמישה מטרים בין הענפים.
המונח קופים מעופפים משמש בפסיכולוגיה פופולרית לתיאור אחד המאפיינים בדינמיקה של התעללות נרקיסיסטית או התעללות פסיכופתית.
המונח מתייחס לאנשים הפועלים בשם הנרקיסיסט, להשגת מטרה פוגענית (כגון לשון הרע, הוצאת דיבה, גזלות דעת) או לקידום האינטרסים האישיים שלו (שימור הקורבן בקשר, היעתרות לרצון הנרקיסיסט, וכדומה).
המונח נלקח מתוך הספר הקוסם מארץ עוץ, בו קופים מכונפים בשליחות המכשפה הרעה של המערב מעופפים ומבצעים מעשים פוגעניים בדורותי ובחבריה.
"קוף מעופף" עשוי להיות כל אדם, שמאמין לפרסונה המזויפת של הנרקיסיסט (עצמי כוזב), פועל בשליחותו ומוסיף לסבלו של הקורבן, במודע או שלא-במודע.
על פי רוב, מושפע הקוף המעופף מהמניפולציות של הנרקיסיסט, שמטרתן לפגוע בקורבן באמצעות השמצתו או הטלת דופי באישיותו.
במקרים מסוימים הקוף המעופף עשוי להיות נרקיסיסט נוסף, הפועל במקביל.
קוף מעופף עשוי להיות אדם מסביבתו של הקורבן, מסביבתו של הנרקיסיסט, ובמקרים מסוימים, ארגון אזרחי או ממשלתי (בית משפט, גורם אכיפת חוק, מקום עבודה).
שליחויות "הקוף המעופף" עשויות לכלול ריגול, הפצת רכילות, איומים, ויצירת מצג שווא בו הנרקיסיסט מתואר כקורבן ואילו הקורבן הוא התוקפן.
עם זאת, לא יהסס הנרקיסיסט להפוך את הקוף המעופף לשעיר לעזאזל במידת הצורך.
הקופים המעופפים עשויים להסוות את מעורבות הנרקיסיסט, ולא להיות ערים לניצולם על ידו.
לטקטיקה של ריבוי קופים מעופפים השפעה דומה לזו של לחץ חברתי או חרם.
מניעי הקופים המעופפים רבים ומגוונים.
בראש ובראשונה, הקסם האישי השטחי שמאפיין את האישיות הנרקיסיסטית שובה את ליבם ומסייע להם להאמין לנרטיב שלו, המאופיין בפרספקטיבה חד-צדדית, בה מוצג הקורבן כאשם.
בני משפחה וחברים עלולים בתום לב "לסייע בפתרון הבעיה", כאשר הם תופשים את הצד "הבעייתי" באופן מוטעה, ובכך מוסיפים לסבלו של הקורבן.
לעיתים, אדם הנמצא במערכת יחסים של תלות שיתופית עם הנרקיסיסט הופך לקוף מעופף, מתוך שאיפה להיכלל בתחושת-העצמי האומניפוטנטית של הנרקיסיסט.
כמו כן, הוא עשוי להשתמש בקורבן כמטרה לביטוי האינסטינקטים התוקפניים המודחקים שלו.
"קופידון" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט.
השיר יצא לאור בתור סינגל ב-12 בספטמבר 2022 על ידי חברת התקליטים Y.V פרודקשנס.
הוא נכתב על ידי Triangle, בר אלמליח דונצוב, ים רפאלי והופק על ידי Triangle ורותם ג'ראד.
במהלך צילומי הוידאו קליפ, בריאיון לאתר החדשות פרוגי אמרה אגם:
נכתב על ידי Triangle, בר אלמליח דונצוב, ים רפאלי והופק על ידי Triangle ורותם ג'ראד.
אגם שרה את השיר בליווי צלילי גיטרה של נועם בן עומרי ובס של עמית מרדכי, עידו נצר ונועם בן עומרי.
המיקס נוצר על ידי עידו נצר עמית מרדכי, ובנוסף לאגם, השתתפו בשירת הרקע גם נועם זלטין, ים רפאלי, עמית מרדכי, עידו נצר, יונתן גורפינקל, יהלי בילר צידון, אביב מורד, שני לוגסי ורותם ג'ראד.