tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דודו של פקריס, מקס בייקר, שהיגר לארצות הברית ועשה חיל בעסקיו, הזמין את פקריס ושני אחיו הצעירים ללמוד בארצות הברית.
בשנת 1925 החל פקריס ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, תחילה מתמטיקה ואחר כך מטאורולוגיה, ובשנת 1933 קיבל שם תואר דוקטור.
עם תום לימודיו נישא ללאה קפלן.
לאחר סיום לימודיו, התמקד פקריס בגאופיזיקה.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד במחלקה למחקר צבאי באוניברסיטת קולומביה.
בשנים 1945–1950 עמד בראש קבוצה לפיזיקה מתמטית.
בתקופה זו עסק גם בהעברת עודפי ציוד צבאי ל"הגנה".
בשלהי 1945 נפגש חיים ויצמן עם פקריס והזמין אותו להקים את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון זיו.
בשנים 1946–1948 עבד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, לצדו של ג'ון פון נוימן, על שיטות חישוביות לפתרון בעיות בפיזיקה.
פקריס הציע לבנות במכון ויצמן (מכון זיו) מחשב – מכשיר שבאותם ימים עשה את צעדיו הראשונים, ונבנה רק במרכזי מחקר.
ועדה שעם חבריה נמנו אלברט איינשטיין, ג'ון פון נוימן ורוברט אופנהיימר אישרה ב-1947 פרויקט זה, אף כי איינשטיין התפלא "ארץ ישראל הקטנה והענייה זקוקה למחשב כל כך גדול".
על כך ענה לו ידידו פון נוימן, שמדען ברמתו של פקריס יכול לבדו לספק עבודה מדעית חשובה למחשב, בתפוסה מלאה.
בשנת 1948 עלה פקריס לישראל, הקים את המחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, ועמד בראשה עד לפרישתו בשנת 1973. ביוזמתו בנה צוות בראשותו של ג'רלד אסתרין את ויצק – המחשב הראשון בישראל, ואחריו שלושת מחשבי הגולם.
עד להפעלת "ויצק" פעל במחלקה צוות של מפעילות מכונות חישוב, שערכו חישובים למען מחקריו של פקריס.עם כניסת הויצק לפעולה הועברה העבודה החישובית למפעילי המחשב.
חנה ליפסון, שעבדה בהפעלת הויצק מראשיתו, הייתה גם האישה הראשונה שעשתה דוקטורט אצל פקריס.
פקריס עסק בגאופיזיקה, בנושאי גאות ושפל וסייסמולוגיה ובנושאים נוספים.
פקריס זכה באותות כבוד רבים על הישגיו המדעיים.
הוא היה חבר האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים, האקדמיה הלאומית האיטלקית ובשנת 1961 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 1958 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, ובשנת 1965 זכה בפרס רוטשילד.
בשנת 1974 העניקה לו אוניברסיטת קולומביה את פרס וֶטלֶסֶן (Vetlesen Prize), הפרס הבינלאומי החשוב בגאופיזיקה.
בשנת 1980 זכה במדליית הזהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה.
בשנת 1980 הוענק לו פרס ישראל בפיזיקה.
חיים לייב פקריס נפטר ברחובות ב-24 בפברואר 1993. עיריית רחובות קראה רחוב בעיר על שמו הנמצא בפארק תמ"ר.
חיים לייבוביץ (7 ביולי 1891 – 5 באוגוסט 1973) היה תעשיין ואיש ציבור, מייסד חברת עץ הזית, ממייסדי אגודת יורדי ים זבולון ולימים הצי הימי העברי, ומבוני שכונת תל נורדאו בתל אביב.
חיים ליבוביץ נולד לשלמה זלמן ולחוה (לבית הלמן) ליבוביץ.
החל בשנת 1922 סייע לייבוביץ' בהקמת שכונת תל-נורדאו על תל בין שכונת נורדיה ממזרח, שכונת פועלים ב' מצפון וכיכר מוגרבי מדרום, ובשנת 1926 הקים בה את ביתו.
עוד לפני שנת 1928 שנת היווסדה של "האגודה הימית" זבולון, כתושב שכונת נורדיה שמע לייבוביץ מנערים ששחו סביבו בים, כי המורה למתמטיקה בגמנסיה הרצליה, מתכונן להקים להם קבוצה להשתלמות בחתירה ושיט מפרשיות.
הוא התוודע אל ד"ר מאיר גורביץ, מיוזמי התעופה והימאות ביישוב, והתלהב מרעיון הקמת צי עברי.
הוא הצטרף ל"אגודה הימית" ושימש בה כמדריך, ולימים מנכ"ל משותף עם המהנדס עמנואל טובים, ומנכ"ל בפועל עד 1946 שנת פרישתו.
בשנות השישים הוזמן לשמש כנשיא האגודה.
כבר בשנת 1930 זכה לייבוביץ לכינוי "האיש שתפס את הירקון", כאשר העתיק את פעילות התנועה הימית מחוף הים שתחת צוק הכורכר של הבית האדום אל נחל הירקון.
לייבוביץ היה איש אמונה בארץ, של נדבנית יהודית-בריטית בשם הנרייטה דיאמונד, וניהל את כספי התרומות שאספה כ"נשיאת זבולון אנגליה" עבור בית הספר הימי זבולון ועבור "התנועה הימית" להקמת סניפיה.
בשנת 1931 הקים לייבוביץ בית חרושת ליצור שמן בתל אביב בשם "עץ הזית" שב-1933 עברה לאזור התעשייה קריית אריה בפתח תקווה והייתה המפעל הראשון שהוקם במקום.
לייבוביץ גם יזם וניהל את הוועד המקומי של אזור התעשייה.
בתחילת שנות ה-40 הקים את חברת "חיים לייבוביץ ובניו" שהחזיקה בבעלות במפעל "עץ הזית" וביצעה השקעות נוספות.
בשנת 1939 הקים את "החברה להובלה אווירית בע"מ" שיועדה לעסוק בהובלות מסחריות.
בשנת 1957 הקים את המפעל התעשייתי הראשון באילת, מפעל שמן של "עץ הזית".
המפעל נסמך על יבוא של חומרי גלם מאפריקה ויצוא דרך נמל אילת, בנוסף על קו הרכבת לאילת שלבסוף לא הוקם.
לייבוביץ יזם את נטיעתו של יער אילת, בו נשתל עץ לכל ילד שנולד באילת.
בשנת 1963 הוביל לייבוביץ כנשיא האגודה את הקמת בית זבולון על גדת הירקון ברחוב אוסישקין מכספי צוואת הנדבנית הנרייטה דיאמונד.
מהבית הוסר סמל האגודה, שפוסל בקרמיקה, ובו אוניית שבט זבולון.
כיום בין דייריו, צופי ים לקיאקים ומחלקת תנועות הנוער של עיריית תל אביב.
נפטר באוגוסט 1973, לאחר מותו יזמה "שמן תעשיות" הקמת קרן מלגות על שמו.
ללייבוביץ היו שלושה בנים יצחק, זלמן ויהושע (שוקי) ושתי בנות, אנטה ותקווה.
נכדתו של חיים לייבוביץ היא הסופרת תמי לנצוט לייבוביץ.
נכדתו דפנה נוי, בתה של אנטה, הייתה מלכת החן בשנת 1964 ונישאה לאדריכל יורם רסקין.
נכדו של חיים לייבוביץ, בנו של יהושע, הוא רוני ליבוביץ, אשר נודע בכינוי "האופנובנק".
נינתו של חיים לייבוביץ היא אלונה בר און, המו"לית של גלובס.
חיים ליברמן (מכונה בראשי תיבות: הרח"ל; כ"ו בתמוז ה'תרנ"ב, יולי 1892 - כ"ז בסיוון ה'תשנ"א, יוני 1991) היה חוקר חסידות, ביבליוגרף, מנהל ספריית חב"ד ומזכירו האישי של האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד.
ליברמן נולד בעיירה פלשניץ שברוסיה (כיום בלארוס) לראובן, שהיה השוחט החסידי של העיירה.
בעיירה זו הונהגה פשרה שנקבעה על ידי האדמו"ר הרביעי מחב"ד, הרב שמואל שניאורסון, שלפיה רב העיירה יהיה מתנגד לחסידות והשוחט יהיה חסיד.
ליברמן למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'.
בשנת ה'תרפ"ה (1925) החל לשמש כמזכירו של יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי מליובאוויטש.
במאסרו של הרבי בשנת ה'תרפ"ז (1927) נעצר עמו ליברמן, והם השתחררו יחד.
לאחר מכן מונה הרב יחזקאל פייגין להיות עוזרו.
ליברמן עזב את ברית המועצות עם רבו ושימש אותו בנסיעתו לפולין, שם החל לעבוד כספרן וכמנהל בספריית חב"ד.
לאחר שחולץ עם האדמו"ר מוורשה הכבושה במבצע מיוחד הגיע ליברמן לבסוף עם רבו לארצות הברית והמשיך לכהן כספרן, ובמקביל היה מזכירו האישי של הרבי בשנותיו האחרונות בניו יורק.
את הספרייה ניהל ליברמן עד לפרישתו.
בשלב מסוים הצטרף אליו שלום דובער לוין, המנהל את הספרייה כיום.
בארצות הברית הוא התגורר במרכז חב"ד העולמי – 770. בתקופת כהונתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון נהג ליברמן להיכנס כל שבוע ולשוחח איתו בענייני תורה ומחקר.
במשפט הספרים היה ליברמן היחיד מקהילת חב"ד שעמד בפומבי לצִדו של התובע בארי גוראריה, ואף העיד לטובתו במשפט.
קשריו עם החסידות נותקו בהמשך לתקופה.
לאחר שחלה ועבר להתגורר בבית אבות חודש הקשר עם החסידות וחסיד חב"ד היה מבקרו בקביעות.
ליברמן נפטר בכ"ז בסיוון ה'תשנ"א (1991) ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
ליברמן כתב מאמרים רבים בעברית וביידיש.
מחקריו עסקו בתולדות הדפוס העברי, ספרות יידיש, זיהוי מחבריהם של ספרים תורניים שונים, תנועת החסידות, מחקרים ביבליוגרפיים ונושאים קרובים.
מחקריו פורסמו בכתבי עת רבים, כגון "קריית ספר" של הספרייה הלאומית, עלי ספר, סיני, יידישע שפראך, אידישער קעמפער ועוד.
ישראל מהלמן יזם הוצאה לאור של כרך ממאמריו בהוצאת בית הספרים הלאומי שהסכים לכך, ותוכנית דומה הגה נשיא המדינה, זלמן שזר.
שתי התוכניות לא יצאו בסופו של דבר אל הפועל.
לימים כינס ליברמן עצמו את מאמריו בשלושה כרכים הנקראים "אהל רח"ל" (ראשי תיבות שמו, ושם אמו).
הכרך הראשון כלל את מאמריו בעברית והכרך השני ביידיש (למעט חלקו האחרון).
הכרך השלישי הוא תרגום לעברית מיידיש של הכרך השני, ומצורפת לו הקדמה מאת פרופ' דב סדן, על חיים ליברמן ודרכו במחקר.
המחלוקת עם גרשם שלום ותלמידיו
סדרת מאמריו "כיצד חוקרים חסידות בישראל" שפורסמה בשנות החמישים זכתה להד ניכר.
ליברמן יצא נגד ראשי חוקרי החסידות בעולם האקדמי ובהם פרופ' גרשם שלום.
הוא טען כי "שורת הדין מחייבת שבמקצוע זה יטפלו בעלי המקצוע המומחים לדבר, כלומר החסידים בעצמם".
המחלוקות העיקריות היו בקשר לספרים נזד הדמע ומשמרת קודש ולשאלה האם נכתבו כנגד הבעש"ט וחסידיו הראשונים.
מחלוקות אלו לא נפתרו עד היום.
במכתב ששלח ליברמן למהלמן, כתב שהגיב בצורה קשה כנגד שלום, משום ש"השעה הייתה צריכה לכך".
עם זאת ציין כי דחה הצעה לפרסם את המאמרים בקונטרס נפרד, בשל חששו שיתפרסם כבעל מדון.
למרות המחלוקת הקשה ביניהם, העריכו השניים אחד את השני ושמרו על כבוד הדדי.
בשנת 1951 שלח ליברמן לשלום תדפיס של מאמר אחר שלו, בדיה ואמת בדבר בתי הדפוס החסידיים, ושלום הודה לו על התדפיס, בדברים אלה: "קראתי בעיון את מאמרך המצוין במדבר שממה של הייוו"א בלעטער וחשבתי בלבי מה טוב היה אלו היה מאמר זה נמצא אצלי.
והנה היום קבלתי תדפיס מיוחד ממאמרך שנשלח לי מתל אביב בצירוף שורותיך.
והנני מודה לכבודך מקרב לב".
אם כי שלום גם הוסיף: "אני מסכים לכל מה שכתבת, דברים נבונים ונכונים, מלבד בדבר אחד...".
חיים לפיד (נולד ב-20 בדצמבר 1948) הוא סופר ותסריטאי ישראלי.
חיים לפיד נולד ברמת גן להורים יוצאי פולין וליטא.
למד בתיכון "בליך" ברמת גן.
את שירותו בצה"ל עשה בנח"ל ובנח"ל המוצנח.
למד לתואר ראשון בסוציולוגיה ופסיכולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב.
לפיד מלמד כתיבת פרוזה בסדנאות האמנים של הקיבוץ הארצי.
הוא יועץ ארגוני, עוסק במחקר איכותני, מרצה במסגרת החוג למנהל עסקים במכללה למינהל.
החל את כתיבת הדוקטורט שלו על דחף המוות אצל פרויד, במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן וזנח אותו לטובת הרומן הראשון שלו – 'רשימותיו הנסתרות של סגני', שיצא לאור בספריית פועלים ב-1983. ב-2003 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
לפיד כתב תסריטים וקריינות לסרטי קולנוע, בעיקר עבור דוד פרלוב.
העניין שלו בקולנוע תיעודי בא לידי ביטוי גם ביצירתו הספרותית בספרו התיעודי "אהבות ראשונות".
הוא היה חבר מערכת כתב העת "תיאוריה וביקורת" בו כתב מאמרים בנושאי קולנוע וספרות.
הרומנים שלו מאופיינים ברובם במרכיב עלילתי ולהם מידה של מסתורין קיומי.
חיים לפיד היה נשוי לעורכת הסרטים ערה לפיד עד למותה ב-2018, ולהם שני בנים: נדב לפיד, במאי סרטים וסופר, ואיתמר.
בפברואר 2019 זכה סרטו של בנו, נדב, "מילים נרדפות" (לו כתב האב את התסריט) בפרס 'דב הזהב' בפסטיבל ברלין.
רשימותיו הנסתרות של סגני (1983)
אהבות ראשונות: סיפורים תיעודיים ישראלים (1993)
פשע הכתיבה, הוצאת הקיבוץ המאוחד (1998)
כיכר מילאנו, הוצאת כתר (2014)
אהובתו של רופא הנפש (2018)
הרב חיים מאיר הלוי ואזנר (א' בסיוון ה'תרצ"ח, 31 במאי 1938 – כ"ה בשבט ה'תשפ"א, 7 בפברואר 2021) היה ראש ישיבת חכמי לובלין, רב שכונת זכרון מאיר בבני ברק ורבה של קהילת שבט הלוי.
קודם לכן שימש במשך כשמונה עשרה שנה רבה של קהילת סאטמר בלונדון.
נולד בווינה כבן בכור לרב שמואל הלוי ואזנר ורבקה לבית גלבר.
כשהיה כבן שנה עלו הוריו לארץ ישראל והותירו אותו אצל הורי אמו.
לאחר ששרד את השואה בסיוע חסידת אומות העולם, עלה לארץ ישראל מצ'כוסלובקיה בגיל שמונה, והתאחד עם הוריו.
נחשב כתלמיד מובהק של אביו וממשיך דרכו.
נשא לאישה את שולמית, בתו של הרב אברהם אליהו מייזס מירושלים.
לאחר נישואיו התמנה לר"מ בישיבתו של אביו, ישיבת חכמי לובלין, בבני ברק.
בהמשך נתמנה לראש הישיבה לצד אביו, וכן שימש כדיין בבית הדין של אביו.
בסוף שנות ה-80 עבר ללונדון כדי לשמש רבה של קהילת "ייטב לב" של חסידות סאטמר.
גם לאחר הפילוג בסאטמר המשיך לשמש כרבם של כלל החסידים בקהילה בלונדון.
חיבר את סדרת הספרים "מחשבת הלוי" הכולל תשובות בהלכה וחידושים על התורה ועל הש"ס .
נודע כיועץ מומחה לענייני שלום בית ואף חיבר ספר הדרכה לזוגות 'ראה חיים'.
בקיץ 2009 (תשס"ט) ביקשו אביו לחזור לישראל כדי לסייע לו בהנהגת הישיבה, ברבנות שכונת זכרון מאיר ובהנהגת הקהילה.
בהלוויית אביו הכריז דודו ומחותנו שמואל מאיר גלבר מנהל הישיבה, וכן הרב יצחק טוביה וייס, גאב"ד העדה החרדית ואחיו הרב בן ציון ואזנר, כי הרב חיים מאיר ימלא את מקום אביו בכל התפקידים.
בעשר השנים האחרונות לחייו לקה במחלת אלצהיימר.
נפטר בכ"ה בשבט ה'תשפ"א, לאחר שנדבק בנגיף הקורונה בלווייתו השתתפו אלפים, חרף מגבלות הקורונה.
לרב ואזנר נולדו 13 ילדים.
בנו הבכור הוא הרב יוסף בנימין ואזנר, שהוכתר כראש ישיבה וכן כאב"ד זיכרון מאיר לאחר פטירת אביו.
הרב אברהם אליהו, נשיא כולל "מחשבת הלוי".
ובעלים של מפעל בית מלאכת הקודש ליצור ס"ת ומעילים
הרב עקיבא, מו"צ של העדה החרדית ורב ברמת בית שמש ד'
הרב אהרן, מו"צ בבית הדין נתיבות חיים וראש כולל שארית יוסף בירושלים.
הרב מרדכי זאב, רב קהל מחזה אברהם בניו יורק.
הרב משה שמעון, רב בשאטו פארק בלייקווד.
הרב ישראל, האדמו"ר ממינסק בארא פארק.
רבי שרגא פייבוש הגר, האדמו"ר מקוסוב בבורו פארק;
הרב מרדכי גלבר, רב "קהל שבט הלוי" באשדוד ורב חסידות מונקאטש בבני ברק;
הרב שלום צבי אנגלנדר, ראש כולל דחסידי מכנובקה-בעלז בלונדון ובנו של הנגיד אליהו אנגלנדר;
אהרן שמעון טויב, בנו של האדמו"ר מקאלוב מארצות הברית.
חיים לִיף היה פרופסור, מבקר ספרות, מסאי, עורך ומחנך יהודי אמריקאי, מעורכי כתבי העת העבריים "בצרון", "הרופא העברי" ו"ניב", מרצה לספרות עברית בישיבה יוניברסיטי.
נולד ב-27 בספטמבר 1912 בסְטָארוֹבִּין שברוסיה (כיום בבלארוס) כחיים ליפשיץ, בן לזלמן ודבורה (חיניץ) ליפשיץ.
בשנת 1928, בהיותו נער, היגר לארצות הברית.
בשנת 1933 קיבל תעודת הוראה בישיבה יוניברסיטי, ואחר כך קיבל שם תואר ראשון בשנת 1945 ותואר שני ב-1951. בשנת 1968 קיבל מהישיבה יוניברסיטי תואר דוקטור בספרות עברית, על הדיסרטציה הקדשה: "ד"ר פינחס חורגין: המחנך, העסקן, הסופר והחוקר".
ליף הצטרף לסגל הישיבה יוניברסיטי בשנת 1942, ונמנה עמו 36 שנה עד פרישתו כפרופסור לספרות עברית.
ערך במשך כשלושים שנה את הרבעון העברי "בּצָּרון", כתב עת ספרותי.
כן ערך יחד עם נעמי בן-אשר את "The Junior Jewish Encyclopedia" ("האנציקלופדיה היהודית לצעירים"), וזכה על כך ב-Jewish Book Award בשנת 1958.
היה נשוי לאֶמה חוה לבית זוסקינד, עובדת סוציאלית ילידת וינה, שהיגרה לארצות הברית לאחר האנשלוס ב-1938.
חיים ליף נפטר בשנת 1993 בבית האבות ובית החולים הגריאטרי היהודי בברונקס שבניו יורק, עקב סיבוך של שבץ שלקה בו בשנה שלפני כן, בן 79 במותו.
הותיר אחריו את אשתו, בן ובת וכן נכדים.
הרב חיים יהודה לייב כץ הוא פוסק הלכה חסידי-אמריקאי, רב קהילת סרדהלי בבורו פארק, ברוקלין.
בנו של הרב יהושע כץ, דיין במאקו, רבה של סומבטהלי ולאחר המלחמה רב קהילת "בית אשר דסערדאהעלי" על שם אביו רבי אשר אנשיל כץ.
זמן קצר לאחר נישואיו מונה לראש כולל אברכים בחסידות סאטמר.
בהמשך מונה לדומ"צ בית המדרש בעלז בבורו פארק.
בהמשך פתח בית מדרש משלו בשם סרדהלי.
הרב כץ היה אוהד של הרבי מנחם מנדל שניאורסון והשתתף בהתוועדויות רבות.
עומד בקשרי ידידות עם המשפיע החב"די הרב מנדל וכטר.
הרב כץ הוא גם מוהל.
מפורסם בשל הכשרו לעירוב בורו פארק, דבר שהתנגדו אליו רבנים גדולים ובהם הרב משה פיינשטיין.
על עירובו סומכים בין היתר חסידויות בעלז וקלויזנבורג.
כמו כן עוסק רבות בנושא הזרעה מלאכותית והפריה חוץ-גופית, ומתנגד לפירצות שלדעתו יש בתחום כמו חוסר השגחה על המבחנות.
אחיו הם הרב אשר אנשיל, רב קהילת וויען והרב שלמה זלמן, רב חסידות תולדות אהרן בארצות הברית.
חתנו הרב שמואל יהודה זילבר (בן הרב מוטל), מכהן כרב בית הכנסת אמונת ישראל בבורו פארק.
נחלי בינה על מצות נטילת ארבעה מינים, ברוקלין, תשנ"א
נחלי בינה על ראש השנה, ברוקלין, תשל"ו
נחלי בינה על יום הושענא רבה וסדר הושענות, ברוקלין, תשנ"ב
נחלי בינה על ד ימים שבין יום כיפורים לסוכות ועל מצות סוכה, ברוקלין, תשמ"ה
נחלי בינה על חודש אדר : וד' פרשיות וכן מהדורא תנינא על ימי הפורים, ברוקלין, תשמ"ב
ויגד משה הלכות ליל הסדר, ברוקלין, תש"ם (הדפסה שנייה - תשנ"ב)
וזרעם לפניך יכון, לברר האיסורים החמורים והמכשולות הגדולות שכרוכים באופנים החדשים שהמציאו הרופאים להוליד, ברוקלין, תשע"ו
חיים ליברמן (ביידיש: ליבערמאן; באנגלית: Chaim (Herman) Lieberman; 1890 (או 1889) – 16 במאי 1963, כ"ב באייר תשכ"ג) היה עיתונאי, מבקר ספרות ומסאי כותב יידיש, יהודי אמריקאי ידוע, בעל טור ב"פאָרווערטס", שנודע במאמריו החריפים והפולמוסניים.
חיים ליברמן נולד בשנת 1890 בקוֹלְק (קאָלק, Kolki) שבווהלין, רוסיה (אוקראינה).
התחנך ב"חדר" ובבית ספר יהודי מתקדם.
בשנת 1905, בנעוריו, היה בין היהודים הרבים מרוסיה שהיגרו לארצות הברית.
שם המשיך את לימודיו בסיטי קולג' של ניו יורק (1907-10) ולאחר מכן בקולומביה קולג' (אוניברסיטת קולומביה), שם קיבל תואר בוגר ב-1926 והמשיך ללימודים מתקדמים בספרות, פילוסופיה ופסיכולוגיה.
בשנת 1930 הצטרף לציונות הדתית.
כתב ספר פולמוסי נגד כתביו של שלום אש שנראו בעיניו מיסיונריים.
ספרו שנכתב ביידיש תורגם לעברית בשם "נצרותו של שלום אש: תגובה על כתביו המיסיונריים" (תל אביב, 1954).
בשנת 1924 הצטרף לעיתון "פאָרווערטס", שבו כתב עד מותו.
בשנת 1959 (תשי"ט) הוציא לאור קונטרס נגד האדמו"ר מסאטמאר רבי יואל טייטלבוים בשם "דער רבי און דער שטן" (הרבי והשטן).
רבי חיים ליב טיקטינסקי (ח' בחשוון ה'תקפ"ד, 13 באוקטובר 1823 – י"ט בניסן ה'תרנ"ט, 30 במרץ 1899) היה ראש ישיבה ליטאי, ראש ישיבת מיר במשך כחמישים שנה.
נולד בעיר מיר הסמוכה למינסק לרב שמואל טיקטינסקי, ראש הישיבה המקומית ומייסדה.
בילדותו למד אצל אביו ואחריו אצל אחיו רבי אברהם טיקטינסקי עד פטירתם בשנת ה'תקצ"ה.
בשנות העשרים לחייו למד ונסמך להוראה בעיר דרצ'ין שבפלך גרודנה, בדרצ'ין היה מקורבו של הרב המקומי רבי אליהו שיק (לימים רבה של לידא), ומילא את מקומו ברבנות בזמנים שבהם נעדר מן העיר.
בהיותו בן עשרים ושבע, בשנת ה'תר"י (1850), נקרא בידי הרב משה אברהם אייזנשטט שכיהן אז כרבה של מיר וכראש הישיבה, לכהן כראש הישיבה על מקומם של אביו ואחיו.
הוא כיהן לצדו של הרב אייזנשטט עד לפטירת האחרון בח' בכסלו ה'תרכ"ז (סוף 1866) ומאז הנהיג את הישיבה עד פטירתו.
שיטת לימודו הייתה בדרך הפשט, בעיקר בדברי הראשונים כמו התוספות והרא"ש, מסוגיית התלמוד לפסיקת ההלכה.
רבים מכתביו נשרפו בשתי שרפות גדולות שפקדו את העיר מיר, האחת בכ' באב ה'תרל"ח (קיץ 1878) והשנייה בכ"ח באב ה'תרנ"ב (קיץ 1892), בשתיהן נשרפה גם הישיבה.
בשנת ה'תרל"ו (1876) מינה לצדו את בנו הרב שמואל טיקטינסקי להרצות בישיבה, בנו זה נפטר בצעירותו לאחר מחלה ממושכת בי"ח בשבט ה'תרמ"ג.
שנה לאחר מכן מינה במקומו את בנו השני, הרב אברהם טיקטינסקי לכהן כראש ישיבה בישיבת מיר.
רבי חיים ליב טיקטינסקי חלה במחלה קשה בחורף תרנ"ט, הוא הספיק לפקח על בניית בנינה החדש של הישיבה במיר שהחליף את המבנה שנשרף בשרפה של שנת תרנ"ב.
נפטר בוורשה, אליה בא לשם טיפולים רפואיים, בחול המועד פסח, י"ט בניסן ה'תרנ"ט, 30 במרץ 1899. הוא הובא לקבורה למחרת בהלוויה המונית, ונטמן בבית הקברות היהודי בוורשה.
בניו ר' שמואל ור' אברהם טיקטינסקי כיהנו לצדו בראשות ישיבת מיר.
בתו מינה, נישאה לרב שמואל שפירא (נפטר תרל"ד) ובנם הרב יהודה יודל שפירא מונה בידי סבו למשגיח בישיבת מיר בשנת תרמ"ז בהיותו בן 24. לאחר פטירת בעלה נישאה מינה בשנית לרבי אלכסנדר משה לפידות רבה של ראסיין (היא הייתה אשתו השלישית).
חיים מאיר הֵיילמַן (בכתיב ידי: היילמאן; ה'תרט"ו, 1855 – י"ג בחשוון ה'תרפ"ח, 8 בנובמבר 1927) היה ביוגרף, ומוציא לאור יהודי בלארוסי.
עסק בהדפסת סיפורי חסידים וכתבי אדמו"רי חב"ד.
כתב את ספר הביוגרפיה המהווה את אחד ממקורות הידע החשובים על אדמו"רי חב"ד - "בית רבי".
נולד ב-1855 בעיר לפל שבמחוז ויטבסק, כיום בבלארוס, לרב אברהם שמואל היילמן ולאיטה ביילה בת מנחם מנדל מלפל.
היה חסיד של אדמו"רי חב"ד, הרב שלמה זלמן שניאורסון מקאפוסט ואחיו הרב שמריה נח שניאורסון מבוברויסק.
הילמן עסק בהוצאה לאור וכתיבה, וההדיר והוציא לאור בין היתר את ספרי האדמו"ר ה"צמח צדק" - 'אור התורה', 'יהל אור' על ספר תהילים, 'מאה שערים' תורות אדמו"רי חב"ד הראשונים, וכן ספרי חסידים - 'חנה אריאל' של רבי יצחק אייזיק אפשטיין ו'פלח הרימון' של רבי הלל מפאריץ'.
ספרו בית ישראל שנדפס בניו יורק בה'תרס"ז עוסק ברבי ישראל מרוז'ין ובאדמו"רי בית רוז'ין.
בשנת ה'תרס"ב (1902) נדפס לראשונה בברדיטשוב ספר היסוד הביוגרפי שכתב בית רבי, על שלושת אדמו"רי חב"ד הראשונים - האדמו"ר הזקן, האדמו"ר האמצעי והצמח צדק, בתוספת כתבים וביוגרפיה על בני משפחותיהם, ידידיהם ותלמידיהם.
את הספר כתב במשך 13 שנה ולדבריו השמיט את כל הפרטים שאינם מהימנים דיים.
רבים ממקורותיו הם מנכדי הצמח צדק, כשהכוונה לאדמו"רי קאפוסט וליאדי.
הספר נדפס בשנים מאוחרות יותר בכמה מהדורות חדשות.
הילמן נפגש עם האדמו"ר הרש"ב מלובביץ' ובזקנותו ביקר בהתוועדות של בנו, הרב יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד; חתנו, הרב מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד כתב על הספר בית רבי: היילמן זכה לשבחים גם מצד אנשי המחקר, והוא מצוטט רבות על ידי מיכלזון, יועץ קים קדיש, אלפסי ועוד.
דוצנט חיים ליפשיץ (תרנ"ט, 28 ביוני 1899 – תשל"ח, 16 בפברואר 1978) היה אסיר ציון וחוקר משנתו של הראי"ה קוק, ראש מכון הראי"ה, מייסד חוג הראי"ה, תלמיד חבר של הנזיר ומחבר תורני.
נולד ברוסיה הלבנה לר' משולם מאיר ליפשיץ ולאמו דיסא רחל (בתו של הרב ישראל יוסף הלוי עוזאלי) וקיבל חינוך ב"חדר".
עלה לבדו לארץ ישראל בהיותו בן 13 בשנת תרע"ב.
בשנת תרע"ד בעקבות מלחמת העולם הראשונה, נסע לרוסיה כדי להעלות את אמו לישראל, אך בעקבות סגירת מסך הברזל נשאר שם מספר שנים.
באותן שנים שימש כ"דוצנט" (מרצה בכיר) באוניברסיטה הממלכתית במוסקבה ללשון ושפה עברית.
במקביל עסק בפעילות ציונית מחתרתית, נכלא בבתי כלא שונים ובניהם סיביר (בין השנים תרפ"ז -תרצ"ג - 1929-1933).
בשנת תרצ"ו עלה לארץ ישראל עם אמו הישישה.
בין השנים תרצ"ט לתש"ה עבד כמפקח הארצי של המרכז לתרבות דתית.
בשנת תש"ג ייסד עם הרצי"ה קוק והרב הנזיר את "חוג הראי"ה", שנפגש באופן קבוע בבית הרב קוק ועסק בהוצאת והפצת משנתו וכתביו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בחוג היו שותפים הרב הרצוג, הרב צבי יהודה קוק, הרב הנזיר (דוד הכהן), הרב חרל"פ, זלמן שזר, משה זיידל, ד"ר יהושע ליבוביץ, ד"ר ב.
במקביל בשנים אלו נמנה עם החבורה אשר סייעה לרב הנזיר בעריכת אורות הקודש (לפרוט ראה חוג הראי"ה, שיעורי הרב הנזיר, עמ' 33).
בין השנים תש"ה-תש"ח שימש כמפקח הארצי של המחלקה לתרבות תורנית במשרד החינוך ובמקביל שימש כמרצה אורח בין השאר באוניברסיטה העברית, בבצלאל וברדיו קול ישראל במכון ללימודי היהדות ליד ישיבה יוניברסיטי בניו-יורק.
פרסם מאמרים רבים בעיתונות ובעיקר בעיתון הצופה
ייסד את 'מכון הראי"ה' ועמד בראשו יחד עם הרב שלום נתן רענן, חתנו של הרב קוק.
המכון הוציא ספרים ביניהם 'הוגים וחוזים', 'חזון ישראל' ו'רואה האורות' אודות משנתו של הרב קוק.
בשנת תש"ב נשא לאישה את שושנה לבית רובנשטיין, והיה אב למאיר יוסף ושילה.
חיבוריושבחי הראי"ה: דברים שסופרו על מרן הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מהדורה אחרונה בהוצאת מכון "נזר דוד", תש"ע (2010).
(שט"ו עמודים).במעגלי חוג הראי"ה: פרקים ממשנת הראי"ה קוק, בהוצאת האגודה לספרי הראי"ה קוק בסיוע מוסד הרב קוק, ה'תש"ה (1945).
(מ"ו עמודים).רואה האורות: שירת אדם, שירת התשובה במשנת מרן הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מכון נזר דוד, ירושלים תשנ"ה.
ישראל בתווך: חזון ימינו הגדולים במשנת מרן (הרב) אברהם יצחק הכהן קוק, מכון הראי"ה, ה'תשכ"ח (1968).
הוגים וחוזים: מרן הרב אברהם יצחק הכהן קוק: דמויות, דרכי חיים, הגיונות, מסות.
חזון ישראל: פרקי 'אורות' על ישראל ותחייתו / מיסודו של מרן אברהם יצחק הכהן קוק; ליקט, ערך והקדים מבוא חיים ליפשיץ.
מדינת ישראל באספקלריה של מרן הראי"ה קוק.
קודש וחול במשנת מרן הראי"ה קוק.
הרב צבי חיים מאדאר(1933 – 3 בדצמבר 2004) היה שוחט, סופר סת"ם, מורה, פוסק ורבה הראשי של תוניסיה.
נולד בג'רבה שבתוניסיה בשנת 1933 (י"א באדר ה'תרצ"ג) לדיאמנטה (תיתה) סעדון (אחותו הגדולה של הרב בוגיד חנינא סעדון) ולרב צמח מאדאר.
בילדותו למד מקרא אצל הרב רפאל כדיר צבאן, ובהמשך למד תלמוד אצל הרב שאול מקיקץ שלי.
למד פסיקה אצל הרב שלמה מאזוז, וכן אצל הרב כמוס הכהן והרב רחמים חי חויתה הכהן.
בצעירותו למד את מקצוע השחיטה אצל הרב יוסף חדאד, ואת הלכות השחיטה וטריפות למד אצל הרב חויתה סופר, ובגיל 20 החל לשמש כמורה לתלמידים בבית הכנסת "רבי מנחם חורי".
בגיל 25 נישא לחותה, בת רב בוגיד סעדון (אחי אמו), לימים רבה של ג'רבה, ויחד נולדו להם שני ילדים.
לפרנסתו עסק בתקופה זו בשחיטה ובכתיבת סת"ם, וכן היה מעבד עורות קלף וגויל, ומייצר בתי תפילין ודיו לכתיבה.
בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) התאלמן מאשתו, שנפטרה לאחר מחלה ממושכת.
בשנת 1967 (ה'תשכ"ז) נישא בשנית, בעיר זרזיס, לפרטונה בת הרב בועז חדאד, להם נולדו שבעה ילדים.
בין השנים 1960–1967 (ה'תש"ך - ה'תשכ"ז) שימש כמורה בישיבה בבית הכנסת "רבי אברהם חדאד", בשנת 1969 (ה'תשכ"ט) חזר ללמד בבית הכנסת "רבי מנחם חורי" למשך כשנה, ומשם המשיך לשמש כמורה ברובע הגדול של ג'רבה עד לשנת 1972 (ה'תשל"ב).
לאחר פטירת רבה של תוניסיה, רב פראג'י ווזאן, בשנת 1985 (ה'תשמ"ד), התבקש הרב מאדאר לעבור לתוניס הבירה כדי למלא את מקומו.
הוא הסכים להיכנס לתפקיד רק למשך תקופת ניסיון, בעיקר בשל אי רצונו לעזוב את ג'רבה על רקע היעדר חינוך יהודי הולם בתוניס עבור ילדיו.
לשם כך השאיר את משפחתו בג'רבה, ונסע לתוניס לתקופת ניסיון, שבסופה הוזמן למשכנו של חביב בורגיבה, נשיא תוניסיה, ושם השתכנע סופית לכהן במשרה.
הכתרתו הרשמית לתפקיד רבה של תוניסיה נערכה בט"ו בשבט ה'תשמ"ה, והוא כיהן בתפקיד במשך כ-20 שנים.
הלך לעולמו בבית החולים שערי צדק לאחר מחלה ב-3 בדצמבר 2004 (כ' בכסלו ה'תשס"ה).
מקור חיים - שו"ת על ארבעה טורים, מספר חלקים, ירושלים תשס"ז
רבי חיים מאיר זאב הכהן זלנפריינד (~תקכ"ט, 1769 - ה'תקצ"ב, 1832) היה רבה של סעליש, ולפני כן רבן של הערים טארלא שבפולין, וראצפערט ונאדאוודוואר שבהונגריה.
חיים מאיר זאב נולד לרבי אברהם יצחק הכהן כ"ץ, מי ששימש רבה של פינטשוב, ומחבר הספר "כתר כהונה".
ולאמו, שרה מרים, בתו של הגביר רבי איצק מיוזפאף.
גיסו, בעל אחותו, היה רבי אלעזר לעוו, בעל "שמן רוקח", שלימים היה מחותן כפול שלו.
למד תורה אצל אביו, כפי שהוא מעיד בספרו: .
כן למד אצל רבי מנחם מנדל מיוזפאף.
בשנת 1786 בהיותו כבן 17 נישא לשרה לאה, בת הגביר רבי שלמה מטארלא שבפולין.
אמה, יענטל, הייתה בתו של רבי אלכסנדר סנדר הכהן, אב"ד זאמוטש, נכד רבי משה הכהן גינצבורג אב"ד ראשניץ.
לאחר נישואיו היה סמוך על שולחן חותנו לתקופה קצרה.
בשנת 1788, בטרם הגיע לגיל עשרים, התמנה לרבה של טארלא בפולין, עיר מגורי חותנו, וכיהן בתפקיד עשרים שנה.
בספרו הובאו כמה תשובות וחידושים רבים שכתב בהיותו רב בטארלא.
אך בשנת 1808 בשרפה הגדולה שאירעה בטארלא עלו רוב כתביו באש.
זמן קצר לאחר מכן, עקב המצב המדיני והצבאי בפולין, עזב את פולין.
לאחר מכן הגיע לעיר טריטש והתאכסן אצל גיסו רבי אלעזר לעוו, בעל "שמן רוקח", שכיהן אז כרב העיר.
אך בהיותו אזרח גליציה שינה את שם משפחתו מכ"ץ לזלנפריינד, כדי שיוכל לשהות בהונגריה.
מסופר, שכאשר הגיעו אליו פקידי הממשלה לשאול אותו מה שם משפחתו, היה עסוק בקריאת מכתב של אחד הרבנים אליו, שהיה ממוען ל'ידיד נפשי' [ביידיש ="זעלענפריינד"], והפקיד סבר שזה שמו.
במשך כחצי שנה הוא התגורר בעיר אלמאשד.
בשנת 1811 התקבל לרבה של ראצפערט והגליל.
בתקופת רבנותו בראצפערט היה בקשר קרוב עם רבי יצחק אייזיק מקאליב, שכיהן כרב המחוז.
בשנת 1815 התמנה לרבה של העיר נאדאודוואר שבמחוז האידו, הסמוכה לדברצן.
הוא ייסד ישיבה בנאדאודוואר ולימד תורה לתלמידיו.
בשנת 1821 לאחר שהתפנתה משרת הרבנות בעיר סעליש, בעקבות מינויו של רבי אליעזר ליפמן שטיין לרבה של דיאנדיש, התמנה הרב זלנפריינד לרבה של סעליש.
בתקופת רבנותו בסעליש פרצה בעיר שרפה גדולה וכילתה את רוב כתביו - בפעם השנייה בחייו.
בתשובה בשנת 1825 כתב בתוך דבריו: .
נשא ונתן בתורה עם גדולי דורו, בהם רבי מרדכי בנעט, החתם סופר, וגיסו ומחותנו רבי אלעזר לעוו בעל "שמן רוקח", ואף מזכירם בספרו, ובמיוחד את גיסו בעל "שמן רוקח" שאיתו היה לו קשר קרוב ביותר בעקבות נישואי שני בניו לשתי בנותיו של בעל "שמן רוקח".
אולם אחד מהזוגות התגרש בתוך ימי השבע ברכות, והם תלו את הסיבה בכך שהדבר נוגד את צוואת רבי יהודה החסיד.
בעצת רופאיו עבר לעיר סיגט, כדי לשהות במרחצאות מרפא.
בתקופת מחלתו החל לערוך את ספרו לדפוס, בסיוע בנו רבי אלכסנדר יעקב.
בהקדמה הוא כותב כי קרא לספר "שערי חיים", כי "חנני ה' משערי מות לשערי חיים, בעת שהייתי על ערש דווי".
הוא לא זכה להשלים את המלאכה, והספר יצא על ידי בנו רבי אלכסנדר יעקב בשנת 1859, כשלושים שנה לאחר פטירתו.
הספר כולל כתבים ששרדו מן השריפות ובהם חידושי תורה על מסכתות ביצה, פסחים, וכתובות, וכן שאלות ותשובות על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
בראש הספר יש הסכמות של גדולי הרבנים, ובהם רבי צבי הירש מליסקא בעל "אך פרי תבואה", מחותנו רבי ישעיה בנעט אב"ד קאלוב, קרובו רבי ירמיהו לעוו אב"ד אוהעל בעל "דברי ירמיהו" ורבי שמואל שמעלקא טויבש אב"ד שינאווא ויאסי.
רבי חיים מאיר זאב נפטר בשבת, כ"ב באדר שני תקצ"ב, ונקבר בבית הקברות היהודי בסיגט, בקרבת אהל הכהנים שבו טמונים בעל הקונטרס הספיקות וצאצאיו.
הספיד אותו המרא דאתרא של סיגעט רבי מנחם מענדל שטרן, וההספד נדפס בספרו של הרב שטרן "דרך אמונה".
את מקומו ברבנות העיר סעליש, תפס בשנית רבי אליעזר ליפמן שטיין.
כמעט כל כתביו נשרפו בשתי השריפות הגדולות שאירעו בערי רבנותו - טארלא וסעליש.
רבי אלכסנדר יעקב הכהן זלנפריינד, אב"ד האללאס ושאמשאן.
הוציא את ספרו של אביו "שערי חיים".
רבי שלמה שמואל הכהן זלנפריינד, אב"ד ראסאנאוויץ.
אביו מזכיר חידושי תורה בשמו בהיותו בן תשע ובן עשר.
נשא את בת דודו בעל ה"שמן רוקח".
רבי אברהם אבלי הכהן אב"ד קאשוי ואב"ד קלושיץ, מחבר הספר "פני אברהם".
אף הוא היה נשוי לבת דודו בעל ה"שמן רוקח".
אך התגרש ממנה ונשא את בתו של הגביר ר' יחיאל מיכל, בן אחיו של הרב שמואל קליין, מחבר "בית שמואל אחרון".
הרבנית פיגא חי' ע"ה אשת הגאון רבי יהודה לייב ווייס (אלמאש) זצ"ל, מפאקש.
הרב חיים מאיר הורוויץ הלוי בן יוסף - (1855–1904) היה רב, חוקר כתבי יד, ובעל חנות ספרים עבריים בפרנקפורט.
למד בבית המדרש לרבנים בברלין, מפי הרב עזריאל הילדסהיימר (ראש בית המדרש ומייסדו, אב בית הדין של ברלין).
כמו כן, היה תלמיד הנצי"ב מוולוז'ין.
הוא פענח ופרסם נוסח מוגה של כתבי היד הישנים, חלקם כתבים שלא היו ידועים עד אז.
את כתבי היד מצא באוסף ספריית פאלאטינה בעיר פארמה שבאיטליה, על פי הרשימה של האספן ומומחה כתבי היד העבריים הנוצרי ג'יאובני ברנרדו דה רוסי מעיר זו.
כתבי היד הישנים כללו כתבים של ספרוּת תנאית - לפחות חמישה כרכים של "תוספתא עתיקתא", ספרות מתקופת הגאונים - בינם כתבי רב יהודאי גאון נטרונאי גאון תשובות של רבי סעדיה גאון ושל רב האי גאון, וכן כתבים מתקופת הראשונים וביניהם הרמב"ם ורבי אברהם אבן עזרא.
בהקדמות לספרים ובשערי הספרים הסביר והדגיש את חשיבות הנושאים וחשיבות ההוצאה לאור של כתבים אלו, ולעיתים גם דן בפרטי סוגיות בהשוואה לידוע אז מתוך הדפוסים ובדיוניו עם חוקרים אחרים.
בספריה הלאומית שמורה רשימת הספרים מתוך חנותו, משנת תרמ"ד (סביבות 1884).
ר' חיים מאיר הורוויץ הלוי נישא לחיה, בתם של הרב משה סג"ל לנדאו (בן הרב אלעזר לנדאו, מחבר הספר "יד המלך") ושל פרל לאה ציסמן.
אביו של הרב אלעזר, ישראל, בנו של הרב יחזקאל לנדאו הנודע ביהודה, היה אחד המו"לים הידועים של תנועת ההשכלה בפראג.
בנו הבכור אלעזר אליהו נולד באב תרמ"ט (1889), חודשים אחדים לפני ההוצאה לאור של הכרך החמישי של ספרו תוספתא עתיקתא.
במסגרת ההקדמה לכרך החמישי של תוספתא עתיקתא, הורוויץ הלוי הביא את אילן היוחסין של משפחת לנדאו, משפחת חותנו משה סגל לנדאו, שהיה נין של הנודע ביהודה.
הוא מפרט את שמות הבנים והבנות במשפחה, את קשריהם ותפקידי המנהיגות היהודית שתפסו, ואף את שעת היום בה נכנס בנו בברית המילה.
בני ובת הנודע ביהודה התפרסו ברחבי אירופה, אחד נותר בפראג, האחרים הגיעו לראדום שבפולין, לאוסטרוה שליד מזריטש (כיום באוקראינה), ברעז'אן (בז'ז'ני בגליציה), לקייב בירת אוקראינה, ולהאנובר שבגרמניה שם כיהן הרב בתוספת התואר דוקטור.
הם היו נשואים למשפחות זוסמן, רפופורט, זייצב וציסמן.
כאמור, פרסם את תכנם של כתבי יד קדומים מתקופת המשנה ועד לימי הראשונים בתחילת ימי הביניים.
ברכת אברהם - תמונת מודעה מקורית על הוצאת הספר, (אתר הספרייה הלאומית)
משנת רבי אליעזר - על פרקי דרבי אליעזר.
על הספר אנו יודעים מן ההקדמה לספרו בית נכות.
מהדורות סרוקות באתר כתבים עבריים (היברובוקס)
אגדת אגדות - קובץ מדרשים קטנים
בית נכות - קובצי הלכה ותשובות מתקופת הגאונים
תוספתא עתיקתא - כרך חמישי, נוסח קדום של התוספתא.
כרך זה כולל תשובה מהרמב"ם מתוך כתב יד.
כרך א' - דברי רב יהודאי גאון על סדר הקריאה בתורה וההפטרות, תשובות רבי (המכונה כאן רבנו) סעדיה גאון, ודבריו בעניין ידיעת המדעים של חכמינו כמשתקף במשנה ובתלמוד.
כרך ב' - תשובות של רב האי גאון, רב נטרונאי גאון, וגאונים נוספים.
חיים לרוז (נולד ב-1966), הידוע בשם משפחתו לרוז, הוא מוזיקאי ישראלי.
החל את הקריירה המוזיקלית שלו בשנות השבעים בישראל.
הוא העיד מאוחר יותר כי הוא הושפע מאוד ממוזיקת הרגאיי שהייתה פופולרית מאוד באותה תקופה.
במשך שנים עסק בתחום המוזיקה, אך לא הוציא אלבום עד שלב מאוחר ובצעירותו עסק בעיקר בשיתופי פעולה עם אמנים ישראלים נוספים.
בשנת 1995 חבר לרוז ללהקת רעש להקלטת האלבום של ג'וני שועלי.
באותה השנה יצא האלבום הראשון של צמד ביקיני שהורכב מלרוז וקרני פוסטל.
בהמשך הצטרף לרוז ללהקת רעש ובאלבומה השני "תמימות" (1996) ניגן את רוב תפקידי הגיטרה.
גם באלבום השלישי של רעש "אני זה לא אתה" (2000) לרוז לקח חלק, למרות שלא היה חלק מהלהקה באופן רשמי.
לרוז היה שותף מרכזי בהקלטת כמה מאלבומיו של ברי סחרוף, בהם "חם על הירח" ו"נגיעות" – בו אף הלחין את הלהיט "לב שלם".
באלבום "האחר" של סחרוף לרוז משתתף בשיר "האחר" משתתף כ"לועס מסטיק".
בשנת 2000 הוציא את אלבומו הראשון, "Laroz", על שום שם הבמה שלו.
בשנת 2002 הוציא אלבום משותף עם זהבה בן, שנקרא "גרסאות לרוז".
באלבום מופיעים רימיקסים ללהיטים של בן, ביניהם "טיפת מזל", "חוף זהב" וגרסת כיסוי ל"חבייתק" של פיירוז.
בשנת 2003 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "All Stars".
בשנת 2006 הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, "Sound System".
בשנת 2008 הוציא את אלבום הסולו הרביעי שלו, "Laroz Restars", שסימן שינוי בכיוון המוזיקלי של לרוז לכיוון מוזיקת פופ.
בשנת 2012 הלחין את המוזיקה לסרט "מלח ים".
בשנת 2015 הוציא את האלבום "Desert Groove", עם אלון אמאנו קמפינו והזמר רביד כחלני, שיצא בהפרש גדול של שנים מאלבומיו האחרים של לרוז.
באלבום הופיע השיר "לילה לילה", גרסה בעברית ובערבית לשיר Gamar Badawi של ג'מאל פורטו.
את הקולות בשיר מבצעת הזמרת החליג'ית רחלה.
בשנת 2016 הוציא את הלהיט האלקטרוני Jelamsoul בלייבל האמריקאי Sol Selectas של סאבו ביחד עם הזמרת ריף כהן ומאז הוציא קטעים רבים נוספים בלייבל זה.
בשנת 2017 מרכז פעילותו של לרוז עברה לעולם האלקטרוני והוא הוציא מוזיקה בלייבלים מובילים כמו: Cafe De Anatolia, Lump Records, Pipe & Pochet, Buddha Bar
בשנת 2018 הקים את חברת התקליטים וההפקות 'קאמל ריידרס' ביחד עם הצמד Funkamel - שם הם מוציאים מוזיקה אלקטרונית אתנית של אמנים מכל רחבי הכדור.
בשנת 2019 הוחתם ב'דינאמיק' חברת התקליטים של די ג'יי סולומון ושם הוציא את הטראק Under Your Skin ביחד עם הזמרת Sheera (שירה חן)
בשנת 2023 הוציא את השיר Don't Touch ב-Habitat, חברת התקליטים של הצמד הענק Mind Against.
לרוז הוא הבעלים של הלייבלים mau house music, ו-Camel Riders.
"חיים מאושרים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן והזמר-יוצר הישראלי נתן גושן.
השיר יצא לאור ב-10 בספטמבר 2020, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות וארומה מיוזיק, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השישי של בן זקן, מועבט.
בשיר עצמו בן זקן מבצעת קטע ראפ לראשונה.
לפני כן, גושן ביצע חלק מהשיר בלייב בגלגלצ, שפורסם בפברואר 2019 בערוץ היוטיוב שלהם, בשם "פריסטייל", ובו בתים נוספים שלא הופיעו בשיר המקורי.
כמו כן, הקליפ מציג בתוכו את בן זקן יושבת על ספה לצד חברה (השחקנית נגה בסמן) ומבצעת אתה השיר במהלך הקליפ מופיע גושן באותה ספה עם החברה ומבצע את השיר.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-24 מיליון צפיות ביוטיוב.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם8 בנובמבר 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתארומה מיוזיק
חיים ליפשיץ (1892, קריבי ריה, אוקראינה – 13 בינואר 1958, חיפה, ישראל) היה צייר בסגנון משולב, קלאסי ובעיקר אימפרסיוניסטי.
היה מורה לציור, ועבד בתור צייר משנות ה-20 של המאה ה-20 עד שנות ה-50 בישראל, ותיעד את נופיה ואת האנשים שחיו בה.
נולד ב־1892 בעיר קריבוי רוג (כיום קריבי ריה) באוקראינה למוסיה והלל ליפשיץ שהיה נפח אומן.
בילדותו למד בחיידר, ועם המעבר לתיכון נחשף לאמנות והוקסם ממנה.
למד ציור ואמנות באוניברסיטת קייב ולאחר מכן עבר להתגורר בעיר אודסה, שם למד באקדמיה לאמנות.
בעקבות המהפכה הקומוניסטית הוא הגיע לטורקיה דרך הים השחור, ומשם הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1920.
ליפשיץ התגורר בתל אביב ושם הוא המשיך לצייר עד שנת 1937. במהלך שנים אלה (בשנות ה-20 ושנות ה-30) הוא התחבר עם אנשי אמנות ורוח בתל אביב, כמו חיים נחמן ביאליק ושאול טשרניחובסקי, כאשר המכנה המשותף ביניהם, מלבד האמנות, הוא החיבור לעיר אודסה באוקראינה.
ליפשיץ צייר את ביאליק ורבניצקי כותבים ביחד את ספר האגדה, הוא צייר דיוקן של טשרניחובסקי, וצייר את ש"י עגנון בזמן תפילה.
בשנות ה-20 הוא צייר את "ציור מותו של יוסף טרומפלדור", מפרסם ספר בשם "איוב : ...
JOB" עם קובץ של 25 ציורים על ספר איוב, ופרסם ספר עם ציורים של נופי ישראל בשם: "ארץ ישראל - קובץ תמונות".
בשנות ה-30 הוא פרסם ספר בשם "תהילים בתמונות" הכולל קובץ של 20 ציורים.
בשנת 1937 הוא פרסם ספר בשני חלקים בשם "מדריך בציור פדגוגי: הדרכה על ידי מכתבים" ולאחר מכן הוא נסע לקהיר והשתתף, בהזמנתו של המלך פארוק, כיועץ וצייר בהקמת המוזיאון המודרני המצרי הראשון.
בשנות ה-40 הוא עבר לגור בגבעת המורה, לימד ציור במקומות שונים בעמק יזרעאל.
באותה תקופה הוא כתב שלושה ספרי לימוד לציור בכתב ידו ושכפל אותם.
בשנת 1943 הוא פרסם את הספר "הוראת הציור בכיתות היסוד" בהוצאת גבעת המורה: כפר ילדים.
בשנת 1948 הוא עבר לחיפה והתגורר על הכרמל.
בשנת 1957 הוא חלה במחלה קשה, ונפטר בשנת 1958 בגיל 66, נטמן בבית עלמין חוף הכרמל.
"ציור מותו של יוסף טרומפלדור"
הרב חיים מאיר הגר (נולד בכ"א בטבת ה'תשל"ג, 26 בדצמבר 1972) הוא רב קריית ויז'ניץ בבני ברק, המבוגר בין בניו של האדמו"ר מויז'ניץ הרב ישראל הגר והמיועד לרשת את מקומו.
נולד בבני ברק, לרבי ישראל הגר רב קריית ויז'ניץ, ולשרה חנה חיה בת האדמו"ר מטשערנאביל.
למד אצל רבי יוחנן סופר, בישיבת ערלוי.
כאביו היה קשור לדודו-זקנו רבי מרדכי הגר מויז'ניץ מונסי.
בשנת תשנ"א נישא לרייצא הענדל בת הרב אהרן טייטלבוים, אב"ד ניר-באטור.
בשנת תש"ע בחיי סבו האדמו"ר בעל הישועות משה, הוכתר על ידי אביו לכהן כרבם של חסידי ויז'ניץ בבורו פארק.
בכ' באדר תשפ"א, במעמד אלפי חסידים, הכתירו אביו לרב קריית ויז'ניץ בבני ברק ולאב בית הדין של החסידות.
תקופה קצרה קודם לכן מינה אביו את שני אחיו של הרב חיים מאיר לרבני קהילות ויז'ניץ באשדוד ובאלעד.
במסגרת תפקידו הוא מוסר דרשות בשבת הגדול ובשבת שובה, וכן מייצג את אביו באירועים שונים.
הוא מתקן תקנות בענייני הקריה והקהילה, וכן מנהל את הדיונים בבית הדין.
הרב חנניה יום טוב ליפא, נישא לעטל, בת רבי אברהם שמעון גרינפלד רב קהילת סמיהאלי בני ברק.
הרב נחום אפרים, נישא לחיה, בת רבי שניאור זלמן דנציגר האדמו"ר מאלכסנדר בקליבלנד, אוהיו.
הרב מנחם מנדל, נישא לרחל בריינדל, בת הרב אליהו בצלאל פרידמן.
רעכיל דבורה, נישאה לנפתלי יחזקאל, בן רבי ישכר דוב טויב, בן רבי משה טויב מקאלוב, וחתן רבי יוסף פנט מדעעש.
פיגא, נישאה לישראל אברהם טייטלבוים, בן הרב יואל טייטלבוים, נין רבי משה טויב מקאלוב ורבי שמואל יעקב קאהן מתולדות אברהם יצחק.
חיים מחוץ לכדור הארץ הם חיים שעשויים להתקיים מחוץ לכדור הארץ או שמקורם מחוץ לו.
שאלת קיומם של חיים כאלה, ובפרט חיים תבוניים, לא הוכרעה, אך ישנם חוקרים המנסים להתחקות אחריהם.
לנושא זה השלכות פילוסופיות ותאולוגיות על שאלת מהות החיים, ובפרט החיים התבוניים, כתופעה חד-פעמית ויוצאת דופן, או כתופעה רגילה ושכיחה.
אמונה בחיים מחוץ לכדור הארץ יכולה לבטא אמונה בדבר התפתחות החיים כתופעה טבעית ושכיחה, או להפך, תופעה כל כך יוצאת דופן, עד שלא ייתכן שהחיים בכדור הארץ ומקור החיים מחוץ לו.
בשאלה זו יש להבחין בין קיומם של חיים "רגילים", במחקרם עוסק תחום האסטרוביולוגיה, לעומת חיים תבוניים.
שאלת ייחודו של האדם מושפעת בעיקר מזו האחרונה.
גם דרכי החיפוש אחר חיים משני הסוגים שונות: החיפוש אחר הסוג הראשון מתבטא בעיקר בניסיון איתור תנאים אשר מתאימים, לפי אמונת מדענים כיום, להתפתחותם של חיים באופן טבעי (דהיינו, מקומות הדומים לכדור הארץ).
מדידות אמפיריות של חיים ממש כמעט אינן ישימות, והן מתבטאות בעיקר בבדיקתם של מטאוריטים שונים או כוכבי לכת קרובים, במטרה לחפש אם הם נושאים את אבני היסוד של החיים כפי שאנו מכירים – חומצות אמינו.
החיפוש אחר הסוג השני מאפשר יתר מקוריות, ומבטא ניסיון "לאותת" לתרבויות אחרות על קיומנו, או למצוא איתותים כאלה (מודעים ושאינם כאלה), המעידים על תרבות תבונית מחוץ לכדור הארץ.
הרהורים על עולמות אחרים ועל יצורים חיים בהם הועלו כפי שידוע על ידי הפילוסופים ביוון העתיקה.
"גוף מרעהו יצמיח הטבע, דבר ממשנהו...", כך כתב המשורר הרומאי לוקרטיוס ביצירתו הגדולה "על טבע היקום".
מכאן אנו למדים שהתפיסה בדבר אוניברסליות החיים, וכי חיים התפתחו מחיים, ומחיים שלא בהכרח מוצאם מהאדמה, הייתה קיימת כבר אצל הוגי הדעות בעת העתיקה.
טיעונים בדבר קיומם של חיים מחוץ לכדור הארץ הושמעו מיד לאחר המהפכה הקופרניקאית.
הבולט בהם היה ג'ורדנו ברונו, שכפירתו במרכזיותו של כדור הארץ ביקום הביאה אותו לשלם על כך בחייו כשהכנסייה הקתולית העלתה אותו על המוקד.
האסטרונום קרל פרידריך גאוס חשב על קיום ישויות נבונות מחוץ לכדור הארץ ועל האפשרות להעביר אליהן מסר.
הוא היה הראשון שהעלה רעיון קונסטרוקטיבי להעביר מסר אופטי אליהם (בטרם התגלו גלי הרדיו).
הרעיון שהציע היה לטעת במדבר סהרה שטח מוריק בן מאות קמ"ר בצורה של תרשים משפט פיתגורס.
אם יבחינו אותם יצורים נבונים בטלסקופים שלהם בצורה הזו, הם יבינו כי הסבירות שהיא מקרית שואפת לאפס, ויבינו שיצרו אותה יצורים נבונים.
הסופר אריך פון דניקן פרסם ספרים שמנסים להוכיח (בעיקר בעזרת תאוריות והוכחות פסאודו-מדעיות) את נוכחותם של חייזרים על פני כדור הארץ בעבר.
בספרו הראשון, מרכבות האלים, מנסה דניקן להוכיח שהאלים המופיעים בדתות השונות היו למעשה חייזרים.
פון דניקן הודה שזייף חלק מן הראיות שלו.
כאשר הציגו לפון דניקן את הראיות למעשה-הרמייה שלו, הוא טען שהזיוף היה מוצדק משום ש"יש אנשים אשר יאמינו רק אם יראו הוכחות במו-עיניהם".
לדעת החוקר פרופ' מיצ'יו קאקו קיומם של חייזרים היא אמת מדעית מוחלטת.
בדצמבר 2018 טען ד"ר סילבנו פ.
קולומבנו מנאס"א כי החוצנים הם יצורים תבוניים אשר כבר ביקרו בכדור הארץ.
עם זאת, בשל הנחות שגויות של בני האדם בנוגע למראה שלהם, לא הצליחו להבחין בהם.
קיימות מספר כתות הטוענות לקיום של חייזרים, כמו הראלים, סיינטולוגיה ופאלון גונג.
משנוכח האדם מה גדול היקום, כשהתפיסה שמערכת השמש היא למעשה חלק של קבוצת שמשות עצומה, "שביל החלב", וששביל החלב הוא חלק ממערכת גלקסיות רבות אחרות, הוחל במאה העשרים לחשוב ברצינות על אפשרות של חיים מחוץ לכדור הארץ.
גם ההתפתחות הטכנולוגית שבאה לידי ביטוי בשליחת גשושיות לכוכבי לכת במערכת השמש, גרמה להתפתחות הנושא.
עיקר חיפוש חיים נעשה במאדים באמצעות שתי חלליות ויקינג, אשר ממצאיהן שנשלחו לכדור הארץ לא פסלו את האפשרות שאי פעם היו חיים על המאדים, ברמה המיקרוביולוגית.
משימת קאסיני-הויגנס לירחי שבתאי וממצאיה עוררו עניין במחקר גם שם, ובעקבות כך הועלתה הצעה לשיגור צוללת לחקר הירח טיטאן.
התפתחות הרדיו טלסקופ נתנה דחף לחיפוש חיים אי שם ביקום, ואפילו הביאה לפרויקט של חיפוש ציוויליזציות זרות "פרויקט סט"י".
שילוח חללית פיוניר 10 היווה דוגמה בולטת לביטוי האמונה בדבר חיים אינטליגנטים ביקום.
החללית שנשלחה במטרה לצאת ממערכת השמש נשאה עליה דיסקית ובה מסר לחייזרים כתוב בשפת סימנים אוניברסלית.
את הדיסקית תכננו המדענים קרל סייגן שאשתו ציירה את הדסקית ופרנק דרייק מפתח נוסחת ההסתברות למציאת חיים מחוץ לכדור הארץ.
בין המדענים בישראל שהתענינו בנושא היה פרופ' דרור שדה.
בגלל המרחקים העצומים ביקום בכלל ואף בגלקסיית שביל החלב לבדה, הרי שכל ניסיון לתקשורת פיזית עם יצורים אינטליגנטים הופך להיות בלתי מעשי.
חיפוש חיים מחוץ לכדור הארץ באמצעות חללית מאוישת הוא נושא מתחום המדע הבדיוני.
גם שיגור חללית לא מאוישת למטרה זו, הוא מבצע יקר ומוגבל.
שיטה לחיפוש ציוויליזציות זרות במרחבי החלל שמימושה ניתן לביצוע בתקציב סביר ובמסגרת הטכנולוגיה הקיימת היא האזנה לאותות רדיו המגיעים מהחלל, כדרך ליצירת קשר רדיו עם חיים מחוץ לכדור הארץ.
השימוש בטכנולוגיית הרדיו כדאִי בעקבות מהירות גלי הרדיו, שמהירותם כמהירות האור, אך מציאת מחזוריות זו עלולה גם להביא לתוצאות מטעות.
בהאזנה לאותות רדיו המגיעים מהחלל, עוסקים פרויקט SETI ו-SETI@home.
מדעני נאס"א חיפשו במאות אלפי גלקסיות סימנים לפעילות תבונית המתבטאת בקרינה בתת-אדום.
פרופסור אבי לייב, פיזיקאי ישראלי - אמריקאי, מוביל מספר יוזמות לחיפוש חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ בניהן חיפוש שרידי טכנולוגיה חוצנית בסביבה הקרובה של כדור הארץ או בשרידי מטאוריטים שהתרסקו עליו.
ניסיון נוסף לחיפוש חיים מחוץ לכדור הארץ הוא חיפושם של כוכבי לכת דמויי ארץ, כלומר כוכבי לכת הדומים לכדור הארץ במאפיינים כמו גודל, אטמוספירה, טמפרטורה, הרכב כימי ועוד.
אם יימצא תאום לכדור הארץ, הסיכוי למצוא עליו חיים גדל.
הנחה זו מתבססת על הרעיון שלאנושות ידועה ציוויליזציה תבונית אחת בלבד שקיימת, והיא קיימת על כדור הארץ, לכן סביר יותר למצוא חיים תבוניים על כוכב לכת שדומה לו.
כמו כן, חקר הרכב אטמוספירות של כוכבי לכת כאלו עשוי לספק ראיה לקיומם של חיים בהם, אם יימצא הרכב הדומה לזה של כדור הארץ, הכולל גזים הנוצרים כתוצאה מפעילות ביולוגית (אחוזים גבוהים של חמצן).
הרעיון קרם עור וגידים בכינוסי מדענים, ובאחד מהם יצר האסטרונום פרנק דרייק נוסחה הנקראת "נוסחת דרייק".
הרבה מהגורמים בנוסחת דרייק אינם ידועים (למשל, מה הסיכוי שלכוכב דומה מספיק לשמש שלנו יהיו פלנטות).
מהצבת הניחוש הטוב ביותר שקיים בגורמים השונים במשוואה, עולה מהנוסחה כי בגלקסיה שלנו, שביל החלב, יש בין כמה עשרות לכדי אלפי ציוויליזציות, שהגיעו לרמה טכנולוגית כזו שהן מסוגלות ליצור עמנו תקשורת.
פרדוקס פרמי מבטא את גישת השוללים חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ.
משנשאל אנריקו פרמי מה דעתו בנוגע לאפשרות של חיים תבוניים אחרים ביקום ענה בשאלה "אם כן, היכן הם?".
כלומר: אילו אכן היו מיליוני ציוויליזציות מעין אלו, רבות מהן קדומות לנו ועל כן מפותחות מאתנו, לא סביר שאף אחת מהן לא ניסתה אף פעם לנסות ליצור קשר עם תרבויות אחרות – ובתוכן גם כדור הארץ.
ומכיוון שלא ראינו אות חיים או תקשורת מהם, ועל אף שנים של חיפוש מצדנו (מבלי להתייחס לתופעת העב"מים), הרי שנוסחת דרייק שגויה, או שיש טעות יסודית בנוגע לאחד או כמה מהערכים שאנו מציבים בה.
כמענה לשאלה זו של פרמי נוסחו כמה תשובות, כגון השערת גן החיות, המעלה את ההיפותזה שהוחלט על ידי אותן תרבויות לבודד אותנו במודע, במעין גן חיות או שמורת טבע, או השערה כי כל תרבות המגיעה לשלב מתקדם בהתפתחותה משמידה את עצמה, באמצעות פצצות אטום או בכלי נשק אחרים.
על השערות אלו נמתחה ביקורת קשה, עקב היותן מניחות הנחות יסוד יוצאות דופן באי-סבירותן, רק כדי לשמר את האמונה בדבר נפוצותם של החיים ביקום.
רעיון חוצנים במדע הבדיוני זכה לפריחה בספרות, בסרטי קולנוע וטלוויזיה.
הוגה תאוריות הקשר הבריטי דייוויד אייק, טוען כי שבט של חייזרים רפטיליאנים בשם "ארכונים" (Archons) או "אנונאקי" (Annunaki) פלשו לפני אלפי שנים לכדור הארץ ממימד הבית שלהם, ושחוצנים כאלה, שנודעים ביכולות שינוי הצורה שלהם לדמות אדם, מפעילים אגודות סודיות כגון האילומינטי ושולטים במוקדי הכוח בעולם כדי לשעבד את האנושות.
קיימת תאוריית קשר לפיה יצורים מחוץ לכדור הארץ מבקרים בו אך הדבר מוסתר על ידי השלטונות .
בהגות היהודית ניתן למצוא מגוון דעות בנוגע לקיום חיים מחוץ לכדור הארץ.
הוא מציין בהקשר זה את דברי חז"ל על שלוש מאות ועשרה עולמות.
הרב מנחם מנדל שניאורסון (במאה ה-20) שלל כל קיום של חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ – ולא רק יצורים בעלי בחירה חופשית – אך קבע שלפי התורה ייתכנו חיים נחותים יותר.
בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת מהי מרוז, ולאחת השיטות שם – מדובר בשם של כוכב.
הרב ראובן לנדאו בספרו מהלך הכוכבים (1882) דחה ראיה זו בהסתמך על הזוהר, שמסביר את המילה 'יושביה' כ'סיעתו' של מרוז, כלומר ככוכבי הלכת שלו, ולא כיצורים החיים בו.
שכן רשום שם: ובתרגום לעברית: "בראת שמיים וארץ, והוצאת מהם שמש וירח וכוכבים ומזלות.
רבי חיים מוולוז'ין (שם רשמי: חיים איצקוביץ (=בן יצחק); 24 במאי 1749, ז' בסיוון, יום טוב שני של חג השבועות ה'תק"ט – 14 ביוני 1821, י"ד בסיוון ה'תקפ"א) היה תלמידו הבולט ביותר של הגאון מווילנה, מייסדה של ישיבת עץ חיים, המוכרת כישיבת וולוז'ין - "אם הישיבות", ורב העיירה וולוז'ין.
נולד בעיירה וולוז'ין בשנת ה'תק"ט ליצחק - פרנס הקהילה ולרבקה, בת רבי יוסף רפפורט, בנו של רבי שמחה הכהן רפפורט.
נקרא על שם אבי אביו - יצחק.
בצעירותו למד תחילה במשך שנתיים אצל הרב רפאל זיסקינד, רבה של מינסק (ולימים רבן של המבורג וקהילות אה"ו), ואחר כך אצל השאגת אריה, שהיה רב העיירה וולוז'ין באותה עת.
מגיל 19 התחיל ללמוד אצל הגאון מווילנה שנהיה לרבו המובהק.
בהסכמת ובברכת רבו, חזר רבי חיים מוילנה לוולוז'ין ושימש כרבה של העיירה.
ברבו הגר"א ראה גדול שלא היה כמותו כמה דורות, עד שאפילו בהתייחסות הציבורית אליו כממשיך דרכו ראה פגיעה בגאון.
עם זאת, בתגובתו לחסידות היה מתון מרבו .
החל לשמש כרבה של וולוז'ין ככל הנראה בשנת ה'תקל"ד (1774).
לאחר כחמש עשרה שנות רבנות עבר לכהן כרב בוילקומיר, אך חזר לוולוז'ין לאחר שנה אחת בלבד בעקבות התנגדות בקהילה, והמשיך לשמש כרבה עד מותו.
בראשית המאה ה-19, לאחר פטירת רבו, ייסד ר' חיים את ישיבת עץ חיים בוולוז'ין ובכך הפך לאבי הישיבות הליטאיות הגדולות.
לקראת ייסודה של הישיבה, יצא בעשרת ימי תשובה ה'תקס"ג (1802), במכתב גלוי אל "אוהבי התורה" בליטא, ובו קרא להרים את קרן לימוד התורה והישיבות.
ב"קול הקורא להקמת הישיבה", כתב בענווה כי אינו ראוי להיחשב כתלמידו של הגאון מווילנה:
בהקדמה לביאור הגר"א על שולחן ערוך חלק אורח-חיים, מונים בני הגר"א, רבי יהודה לייב ורבי אברהם, את ר' חיים כראש וראשון לתלמידי הגר"א.
ספרו הידוע ביותר הוא "נפש החיים", המהווה מניפסט של האידאולוגיה המתנגדת לחסידות ומדגיש את לימוד התורה כהאמצעי היחיד לדבקות באל.
היה לו חלק מרכזי בעליית תלמידי הגר"א שהחלה ב-1808. קיימת עדות של ר' אריה נאמן על-פיה ר' חיים אף הגה ויזם את העלייה שבראשה עמדו ר' ישראל ור' מנחם מנדל משקלוב.
ר' חיים לא עלה לארץ ישראל בעצמו, אך סייע רבות לעולים וכמה מתלמידיו עלו בעצמם.
הוא שימש כסמכות הרבנית של ארגון רוזני וילנה, שתמך כלכלית בפרושים, היהודים הליטאים-אשכנזים בארץ ישראל, באמצעות כספי החלוקה והקמת "כולל הפרושים" ואף היה הסמכות העליונה לניהול ענייניהם.
כתוצאה מכך הייתה לו השפעה רבה על התוויית המדיניות של היישוב הישן בירושלים.
הוא נפטר בי"ד בסיוון ה'תקפ"א, 14 ביוני 1821, ונקבר בוולוז'ין.
על מצבת קברו נכתב באקרוסטיכון על שמו:
רבי חיים הדגיש את חשיבות החשיבה העצמאית, גם במחיר מחלוקת על חכמים שקדמו לו, כפי שקיבל מרבו הגר"א.
רבי חיים החשיב את לימוד הבקיאות.
באיגרת הדרכה לנכדו הוא דרש לימוד פשוט 'בסברא ישרה' והתנגד לפלפול; העריך את חשיבות החזרה על הלימוד 'בזריזות ובחשק', 'לדקדק ביישוב הדעת' ולהגות 'תמיד בדברי תורה'.
ציין שעל ידי ריבוי חזרות יתורצו שאלות רבות.
באותה איגרת הציע ר' חיים ללמוד במתינות, כי "על ידי מדת סבלנות משיג האדם רצונו, יותר ויותר מעל ידי כל תקיפות שבעולם".
רבי חיים המליץ על לימוד הספר מסילת ישרים.
החשיב מאוד את לימוד התורה, טען כי הוא סוד הקיום היהודי; במידה מסוימת, לשיטתו, ללימוד התורה עדיפות על כל דבר אחר, כולל תפילה וגמילות חסדים, ולעיתים אף הצלת נפשות.
יחסו ללימוד התורה מוצג בשער הרביעי של "נפש החיים", המייחס משמעות מיסטית-קבלית עמוקה ללימוד זה, המקיים לדבריו את כל העולמות.
בהקדמה לספר "נפש החיים" כותב בנו רבי יצחק מוולוז'ין על חינוכו של אביו להשתתף בצער כל אחד ואחד מישראל.
בניגוד לגר"א, היה רבי חיים מתון ביחסו לתנועת החסידות.
הוא ביטא את התנגדותו לחסידות בספר "נפש החיים", שבו העמיד את תלמוד התורה כתחליף לדבקות החסידית.
לאחד מקרוביו שנטה לחסידות בניגוד לרצונו, הורה שלושה דברים:
שלימוד גמרא יהיה עבורו העיקר.
שלא יעבור על דיני הגמרא.
שלא יבזה את תלמידי חכמים, ובפרט לא את הגר"א.
בקרב חסידות חב"ד יש הסוברים שראה את ספר התניא ועוד תורות חסידיות, וקיבל חלקית את שיטת "הצמצום אינו כפשוטו", בניגוד לרבו הגר"א.
לדעת הרב יוסף לייב זוסמן, הרב צבי אינפלד והרב יוסף אביב"י שיטתו הקבלית מבוססת על דברי רבו הגר"א ואף כי קרא את ספרי החסידות והסכים עם חלק מהדברים, דעתו מנוגדת לשיטה החסידית שהמציאות האלוהית היא המציאות היחידה, אלא שיטתו היא כי רק הכוחות בטלים לאלוקים, אך לא המציאות.
רבי יצחק (איצל'ה) - ממלא מקום אביו בראשות ישיבת וולוז'ין, והמו"ל של ספרו "נפש החיים" בשנת תקפ"ד, 1824 (בהקדמת הספר ציין כי לצערו התאחר מלהדפיס את הספר ועקב כך שיכל את בנו כעונש משמים).
דברים קצרים שלו מופיעים בראש ספר "נפש החיים", אחרי הקדמתו הארוכה של ר' איצלה.
אסתר - נישאה לר' הלל פריד מגרודנא שלימד בישיבת וולוז'ין לצד חמיו.
רלקה - נישאה לר' יוסף סולובייצ'יק אב"ד וילייאמפול וקובנה.
בנם, רבי יצחק זאב סולובייצ'יק היה רב העדה בקובנה (וכנראה אף בעיר ניסוויזש קודם לכן), ונכדם היה רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בית הלוי), אבי שושלת בית בריסק.
בזיווג שני היא נישאה לרבי משה כהנא שפירא, ונכדם הוא רבי זלמן סנדר כהנא שפירא אבי רבי אברהם דוב כהנא שפירא רבה של קובנה ובעל הדבר אברהם.
בתו של רבי משה מזיווגו הראשון נישאה לאחיה החורג יצחק זאב סולובייצ'יק, בנה של רלקא מזיווגה הראשון.
נפש החיים - ספר בארבעה שערים בנושאים אמוניים.
השער הראשון מדבר על האחריות המוטלת על כתפי האדם, בשל כוח היצירה העצום שהוא ניחן בו, ויכולתו לפעול גם בעולמות העליונים.
השער השני מדבר בענייני תפילה ופעולותיה בעולמות העליונים, השער השלישי מדבר בענייני קבלה ובעשר הספירות.
והשער הרביעי המפורסם ביותר (המודפס אף כקונטרס נפרד) מדבר על חשיבות התורה, לימודה ולומדיה.
רוח חיים - פירוש על מסכת אבות, בפירוש זה מביא אף מדברי אחיו רבי זלמן.
חוט המשולש - ליקוטי שאלות ותשובות בנושאים שונים.
מכתביהם של רבי חיים מוולוז'ין, חתנו ר' הלל פריד ונכדו ר' אליעזר יצחק פריד.
דב אליאך הוציא ליקוט מתורתו בשם כל הכתוב לחיים, ירושלים ה'תשמ"ח
הרב חיים מיכאל דוב בר וַיְסְמֶנְדֶל (דברצן, הונגריה ד' בחשוון תרס"ד, 25 באוקטובר 1903 - ו' בכסלו תשי"ח, 29 בנובמבר 1957) היה רב חרדי בסלובקיה.
מפעילי ההצלה הבולטים בתקופת השואה וממפתחי שיטת דילוגי אותיות בתורה.
לפני פטירתו הוסיפו לו את השם "חיים" כסגולה לאריכות ימים.
נולד בדברצן שבהונגריה ליוסף, שהיה שוחט.
משפחתו עברה לעיר טירנוי (כיום טרנבה בסלובקיה).
למד בישיבות בעיר סרד, ובגאלאנטה שבסלובקיה.
כאשר עבר רבו, רבי שמואל דוד אונגר, לניטרה, עבר לשם איתו.
נישא לברכה רחל, בתו של הרב אונגר.
עסק בחקר כתבי יד עתיקים, ולשם כך נסע לספרייה הבודליינית שבאוניברסיטת אוקספורד.
פרסם מהדורה של הספר "קיקיון דיונה" (חידושים על התלמוד הבבלי מאת הרב יונה תאומים-פרנקל, נדפס לראשונה באמסטרדם, תכ"ט 1669) בתוספת הערות.
עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה פעל כשתדלן לטובת יהודים שנקלעו לצרה, הן עבור רבנים שגורשו מאוסטריה מזרחה, והן עבור יהודים חסרי נתינות שגורשו על ידי ההונגרים.
בעת פרוץ המלחמה שהה באוקספורד.
הוא חזר לסלובקיה כשליח מטעם אגודת ישראל.
היה חבר במרכז היהודים שהיה היודנרט של יהודי סלובקיה.
בשנת 1942 הקים יחד עם נשיאת ויצו ונציגת הג'וינט בסלובקיה, גיזי פליישמן, את קבוצת העבודה שתהווה אופוזיציה למרכז היהודים.
הקבוצה יזמה את תוכנית אירופה להצלת היהודים.
הרב ויסמנדל העלה לראשונה את הדרישה מבעלות הברית להפציץ את אושוויץ.
כאשר הנאצים גרשו 60 רבנים בבורגנלנד, פעל להסדרת כניסתם לאנגליה.
באפריל 1944 החלו הגירושים ההמוניים של יהודי הונגריה לאושוויץ.
הרב ויסמנדל תכנן לפוצץ את המנהרה של פסי הרכבת המובילים לשם.
לבסוף לא יצאה תוכניתו אל הפועל מכיוון שהתגלתה לאחד מחברי קבוצת העבודה ממקורביו שאיים למסור אותו לידי המשטרה הסלובקית.
הרב ויסמנדל התייסר על כך שלא ביצע את התוכנית בעצמו.
פעולות בהן הייתה מעורבת קבוצת העבודה