tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שרידי צמחים אלה נמצאים במקום כבר מראשיתו של תהליך הסוקצסיה המתחיל לאחר ההפרעה, אפילו אם מקומם הטבעי הוא בשלבים המאוחרים של הסוקצסיה הראשונית במקום.
סוקצסיה משנית, להבדיל מסוקצסיה ראשונית, נגישה יותר לתצפית על ידי אקולוגים, מכיוון שידוע למדענים היכן היא מתרחשת ומתי.
חשיבות הסוקצסיה ליצירת תיאוריה מדעית והוליסטית של מערכות אקולוגיות
האבולוציה והסוקצסיה של הצומח והחי הם שני התהליכים הבסיסיים העיקרים היוצרים את עולם החיים על כדור הארץ ולכן מהווים מטרה למחקר מקיף, לקבלת תיאוריה כוללנית שתוכל להסביר את רצף האירועים בכל מקטע ואזור פיטוגאוגרפי.
ארבעה מודלים עיקריים שהוצגו בסיכום המחקר (2023)
מודל ראשון: מקטע ופרטים – מתחילת המאה ה־20 התרכז המחקר בתהליכים רציפים המתקיימים בביוטופ מוגדר ובמערכת ביוטית מוגדרת.
כאשר הדגש היה על ההתפתחות ה"אינדיוידואלית" של כל מין ביחס לגורם המגביל שמונע את התפתחותו.
מודל שני (החל מ־1965): מערכות אקולוגיות – בחינת התהליכים המתקיימים במערכת האקולוגית של אינטראקציה בין מערכות חיים (ביוטה) בביוטופ מוגדר.
מודל שלישי (החל מ־2000): מערכות נוף – השפעת הסביבה שמסביב לתחום שבו מתרחשת סוקצסיה, הקרבה לביוטופים ואזורים פיטוגאוגרפים שמחוץ לתחום על מגוון הצמחייה שתתפתח באזור הסוקצסיה.
למשל אפשרות הפצת זרעים, מקור לבעלי חיים מסיעים או מעכבים התפתחות ועל היתרון התחרותי.
המודל הרביעי (החל מ־2015): מערכות סוציו-אקולוגיות – הוספת השפעת האדם המקומית והגלובלית על תהליך הסוקצסיה.
המודל הרביעי והאחרון יוצר תמונה רחבה של הקשרים בין האדם למערכות האקולוגיות, תנאי הסביבה והאבולוציה של כל מערכות החיים, באזור שבו מרחשת סוקצסיה ובסביבתו הקרובה והרחוקה.
סוראמי (בגאורגית: სურამი) היא עיירה בנפת חאשורי שבמחוז כארתלי הפנימית שבגאורגיה.
העיירה משמשת כמקום נופש באקלים הררי ומקום משכנם של מצודות מימי הביניים.
סוראמי ממוקמת במדרונות הדרומיים של רכס ליחי, הידוע גם בשם "רכס סוראמי", המחלק את גאורגיה למזרח גאורגיה ומערב גאורגיה.
היא נמצאת במרחק של 4 ק"מ מהעיר חאשורי, שסוראמי מקושרת אליה גם במסילת ברזל.
ההתיישבות הראשונה בשטח סוראמי מתוארכת לתקופת הברונזה.
לאחר מכן היא מזוהה כסוּריוּם הנזכרת בכתבי החוקרים הקלאסיים, במיוחד בכתבי פליניוס הזקן (23–79 לספירה), שמיקם אותה בחלקה המזרחי של קולכיס בואכה איבריה.
מבחינה אסטרטגית ממוקמת סוראמי בכניסה לערוץ בורג'ומי וחולש על הדרך העוברת ממזרח גאורגיה למערבה.
ולכן הפכה סוראמי, במאה השתים עשרה, לעיר מבוצרת.
החל משנות השבעים של אותה מאה ועד למאה הארבע עשרה המאוחרות, הייתה טירת סוראמי אחוזה פיאודלית, העוברת בירושה, לאריסתווים (דוכסים) של כארתלי, שבמרכז גאורגיה.
דוכסים אלה קיבלו את התואר "סוראמלי" ("სურამელი", "אדון סוראמי").
לאחר מכן, ירד מעמדה של סוראמי, אבל שמרה עדיין על מעמדה כתחנה מסחרית שוקקת כמו גם המצודה שנבנתה מחדש במאות השש עשרה והשבע עשרה.
על פי ההיסטוריון הגאורגי וחושטי, הייתה סוראמי, באמצע מאה השמונה עשרה, מקום מושבם של 200 משפחות של גאורגים, ארמנים ויהודים.
בשנות הארבעים של אותה מאה, שימשה סוראמי כמקום מושבו ובסיסו של הנסיך גיווי אמילאחוורי במרידתו כנגד תאימורז השני (თეიმურაზ II) (1732-1744), מלך ממלכת קאחתי והפרסים בראשות נאדיר שאה, שהיו בתקופה של התעוררות מסוימת באותו זמן.
לאחר כניעתו של הנסיך, בשנת 1745, נהרסה הטירה, ושוחזרה מחדש ושימשה חיילים רוסים-גאורגיים במבצע האנטי-עות'מאנית במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768. לאחר סיפוח כארתלי-קאחתי בידי האימפריה הרוסית, בשנת 1801, איכסנה סוראמי תחנה צבאית ומאוחר יותר התפרסמה כמקום נופש באקלים הררי.
בשנת 1926 הוכרזה על ידי שלטונות הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז כישוב עירוני.
סוראמי צמודה לפארק הלאומי בורג'ומי-חרגאולי, וידועה במגוון תוואיי נוף ושפע של מונומנטים היסטוריים.
בעיר עצמה נמצאים קומפלקס כנסיית הבתולה הקדושה שנבנתה במאה השש עשרה והשבע עשרה, וכן כנסיית גיאורגי הקדוש מהמאות השבע עשרה - תשע עשרה וכנסיית ק'ווירצחובלי שנבנתה בשנת 1998.
התאריך המדויק בו נבנתה טירת סוראמי נותר מעורפל.
ייתכן כי המבנה הראשון נבנה במאה השתים עשרה, אבל נבנה מחדש מספר פעמים מאז.
האגדה המקומית הקשורה לטירה מובאת ביצירתו של הסופר הגאורגי הקלאסי, דניאל צ'קונקדזה (1830-1860), מצודת סוראמי, והתפרסמה מאוחר יותר בסרטו של הבמאי הארמני, סרגיי פרג'אנוב בסרטו המעוטר פרסים האגדה על מצודת סוראמי משנות השמונים.
מוזאון לסיה אוקראינקה מוקדש לזכרה של המשוררת האוקראינית המפורסמת, לסיה אוקראינקה (Лариса Петрівна Косач-Квітка) (1873-1913), שחודשי חייה האחרונים עברו בסוראמי.
המוזאון ממוקם בבית בו נפטרה המשוררת.
סוֹקֵר הוא אדם העורך סקרים.
סוקרים עובדים בדרך כלל במכון מחקר, הפועל בשירותו של מזמין הסקר, או במסגרת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
לעיתים מהווה הסקר חלק מעבודת מחקר, והסוקר הוא אחד מעורכי המחקר.
את הסקר מבצע הסוקר באמצעות הטלפון ("סוקר טלפוני"), או פנים אל פנים (במקרה זה הסוקר מכונה "סוקר שטח").
הסוקר יוצר קשר עם הנסקר הפוטנציאלי, ומבקש את שיתוף הפעולה שלו.
לסוקר הפועל מכוח חוק פקודת הסטטיסטיקה (למשל סוקר העורך מפקד אוכלוסין) חובה לענות.
במקרים אחרים ההיענות לסוקר היא וולונטרית, ולעיתים הסוקר מציע תמורה לשם השגת שיתוף פעולה.
כאשר יש שיתוף פעולה, מציג הסוקר שאלות שהוכנו מראש על ידי שולחו.
על הסוקר להיות מסוגל להקריא את השאלות בבהירות וברהיטות ולכן העבודה אינה מתאימה לאדם הסובל מגמגום או מבעיות דיקציה אחרות.
עבודתו מצריכה סבלנות רבה ואורך רוח, משום שעליו לחזור על אותן שאלות שוב ושוב, והוא נתקל בסירובים רבים, וחווה נטישה של מרואיינים באמצע הסקר.
הסוקר הטלפוני מקבל רשימת טלפונים אקראית או רשימה של אנשים בעלי מכנה משותף (לקוחותיה של החברה שהזמינה את הסקר וכדומה) - ועליו לתעד מה הייתה תוצאתה של כל שיחה: שיחה ללא מענה, מספר שגוי, משיבון וכדומה.
תוצאות הסקר מוזנות לשאלונים מודפסים, או אל מערכת מידע, וכך מועברות לשולחו של הסוקר, המבצע את ניתוח הנתונים, לרוב על ידי סטטיסטיקאי.
בדרך כלל הסוקר הטלפוני כפוף לאחראי משמרת שמפקח על עבודתו, במטרה לוודא שהוא מבצע אותה כנדרש.
לעיתים נערכת האזנה לשיחות הסקר, לשם בדיקת איכותן.
במקרה של סוקר שטח, הפיקוח יכול להתבצע על ידי "נסקר סמוי".
פעמים רבות עבודתו של הסוקר היא עבודה זמנית, לשם עריכתו של סקר מסוים.
סוּרַאט (בגוג'ראטית: સુરત) היא עיר נמל בדרום מדינת גוג'ראט שבמערב הודו, ובירת מחוז סוראט, היא מונה נכון לשנת 2016 כ-5.9 מיליון איש והיא העיר השנייה בגודלה בגוג'ראט, אחרי אחמדאבאד, ונמצאת כ-205 ק"מ דרומית ממנה.
חשיבותה של העיר כעיר נמל עלתה במהלך שלהי המאה ה־15, לאחר כיבוש דאמאן בידי הפורטוגזית.
ב-1994 פרצה בעיר מגפת דבר.
העיר השוכנת לגדות נהר טפטי (Tapti) היא עיר תעשייתית בה פותחה בתקופת חברת הודו המזרחית הבריטית תעשיית טקסטיל כבר בשנת 1612.
העיר מהווה גם מרכז ליטוש וסחר ביהלומים.
חלק הארי של ליטוש היהלומים הזעירים העולמי מתבצע בהודו ובעיקר בסוראט (לטענת פרנסי העיר כ-90% מכלל ליטוש היהלומים הזעירים העולמי מתבצע בסוראט).
בניין הוא מבנה המשרדים הגדול בעולם, בשטח של קרוב ל-660 אלף מטר מרובע, גדול בכ-50,000 מטר מרובע מבניין הפנטגון בארצות הברית.
סוראט מקושרת למערכת הרכבות ההודית.
עד שנת 2007, שבה נפתח שדה התעופה המקומי, הייתה סוראט העיר היחידה בעולם מבין הערים בעלות אוכלוסייה של 4 מיליון נפש ומעלה שלא היה לה שדה תעופה.
נכון לסוף 2008 שדה התעופה משמש לטיסות פנים בלבד ועדיין לא מופעלות ממנו טיסות בינלאומיות.
נמל העיר, שהיה אחד הנמלים החשובים בהודו מהמאה ה-14 ואילך, איבד מחשיבותו אחרי שמרכז חברת הודו המזרחית הבריטית עבר מסוראט למומבאי בשנות ה-20 של המאה ה-18 ונבנה נמל מומבאי .
סוקרטס ברזיליירו סמפאיו דה סוֹאוּזה ויאיירה דה אוליביירה (פורטוגזית: Sócrates Brasileiro Sampaio de Souza Vieira de Oliveira; 19 בפברואר 1954, בלם (עיר) – 4 בדצמבר 2011, סאו פאולו), הידוע יותר בכינויו סוקרטס, היה כדורגלן ברזילאי, קפטן וקשר נבחרת ברזיל בכדורגל במונדיאל 1982 ובמונדיאל 1986.
נחשב לאחד הקשרים הגדולים בכל הזמנים.
נודע בזכות משחק בעיטות עקב, יכולת מסירה יוצאת מהכלל וראיית משחק טובה.
במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
סוקרטס החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1974 בקבוצת בוטפוגו מהעיר ריבייראו פרטו, אך בילה את רוב הקריירה שלו (מ-1978 עד 1984) עם קבוצת קורינתיאנס מסאו פאולו.
בשנת 1984 סוקרטס עבר לשחק בקבוצת פיורנטינה האיטלקית אותה עזב בשל קשיי הסתגלות.
את הקריירה המקצוענית סיים בקבוצות הברזילאיות פלאמנגו וסאנטוס.
ב-2004, יותר מעשור מאז פרש, הסכים סוקרטס לשמש כשחקן-מאמן בגארפורת' טאון, קבוצה חובבנית באנגליה.
הוא הופיע פעם אחת במדי הקבוצה ב-20 בנובמבר 2004 מול טאדקסטר אלביון, למשך 12 דקות בלבד.
סוקרטס הופיע לראשונה במדי הנבחרת בשנת 1979, בגיל 25. במונדיאל 1982 שיחק לצידם של פלקאו, זיקו וסרז'יניו בהדרכת המאמן טלה סנטנה, בנבחרת שנחשבה לכישרונית במיוחד ושעוררה ציפיות גבוהות.
למרות הפוטנציאל הרב שהיה טמון בה, כשלה הנבחרת והודחה על ידי נבחרת איטליה בסיבוב השני.
בטורניר זה כבש סוקרטס שני שערים, אחד מהם נחרת בזיכרונם של אוהדי כדורגל רבים כאשר כבש מול נבחרת ברית המועצות בבעיטה ממרחק בסיום מבצע אישי בו עבר שני שחקנים.
במונדיאל 1986 הודחה ברזיל ברבע הגמר על ידי נבחרת צרפת בהנהגת מישל פלאטיני, בתום דו-קרב בעיטות עונשין, לאחר החמצה של סוקרטס.
סוקרטס היה דוקטור לרפואה, הישג נדיר לכדורגלנים מקצוענים, במיוחד לאור העובדה שהשיג את התואר בעת שהיה כדורגלן פעיל.
בזמן ששיחק בקורינתיאנס ניצל סוקרטס את מעמדו הספורטיבי לצרכים פוליטיים: הוא הוביל ביחד עם חבריו לקבוצה מחאה כנגד השלטון הצבאי הדיקטטורי בברזיל, וקרא להחליף את המשטר בדמוקרטיה.
סוקרטס נודע כמי שלא חי חיים ספורטיבים, נהג לעשן קופסת סיגריות אחת ביום ולשתות משקאות אלכוהוליים.
עובדה זאת הקשתה עליו להסתגל לכדורגל המקצועני באיטליה.
אחיו ראיי, זכה עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1994 ושיחק בקבוצות סאו פאולו ופריז סן-ז'רמן.
אצטדיון סוקר סיטי (נקרא גם אצטדיון הבנק הלאומי הראשון) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בסווטו, ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
האצטדיון ממוקם סמוך לבית התאחדות הכדורגל של דרום אפריקה שבו מוקמו בעבר משרדי פיפ"א והוועדה המקומית לארגון מונדיאל 2010. האצטדיון משמש את נבחרת דרום אפריקה במשחקיה הביתיים.
האצטדיון מסוגל לקלוט 94,700 צופים, דבר ההופך אותו לאצטדיון הגדול ביותר ביבשת אפריקה, אולם במהלך מונדיאל 2010 הוגבלה תכולתו ל-84,490. האצטדיון מארח את אירועי הכדורגל החשובים ביותר בדרום אפריקה.
סכום של 1.5 מיליארד ראנד דרום-אפריקאי הוענק לGrinaker-LTA הזוכה במכרז לשיפוץ האצטדיון.
האצטדיון עבר שיפוץ רחב היקף לכבוד מונדיאל 2010 שכלל עיצוב חדש בסגנון כלי חרס דרום אפריקאים מסורתיים, הרחבת מספר המושבים, התקנת זרקורים חדשים, בניית גג מעוגל ועוד.
ב-21 באוקטובר 2009 הסתיימו עבודות השיפוץ באצטדיון.
האצטדיון אירח 10 משחקים בגביע אפריקה לאומות 1996. הוא אירח את משחק הפתיחה, 5 ממשחקי הסיבוב הראשון, רבע הגמר, חצי הגמר, משחק על המקומות 3-4 והגמר.
ב-2013 אירח 3 משחקים בגביע אפריקה לאומות, אירח 2 משחקי שלב הבתים, ואת משחק הגמר.
ב-10 בדצמבר 2013 נערך באצטדיון טקס האשכבה לנשיא דרום אפריקה לשעבר נלסון מנדלה בהשתתפות קהל בן עשרות אלפים ובהם עשרות ראשי מדינות, לרבות נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
האצטדיון היה לאחד מעשרת האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2010. הוא אירח את משחק הפתיחה, 4 ממשחקי הסיבוב הראשון, משחק אחד בסיבוב השני, משחק רבע גמר אחד ואת הגמר.
סוקראטיס פאפאסטאטופולוס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדות המגן והבלם.
פאפאסטאטופולוס הוא השחקן הצעיר ביותר שהיה אי פעם הקפטן של א.א.ק.
פאפאסטאטופולוס התחיל את הקריירה שלו בנוער של אפולון פטלידיאו.
אתונה, וב-26 באוקטובר 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הגביע היווני נגד PAS גיאנינה ואף הבקיע בדקה ה-7 של המשחק ובסיום המשחק ניצחה אא"ק 0:3. בינואר 2006 הוא הושאל לניקי וולוס מהליגה השנייה ביוון למשך 6 חודשים, אך ערך בסך הכל 15 הופעות.
במהלך עונת 2006/2007, הצליח פאפאסטאטופולוס לערוך 14 הופעות כאשר הוא היה צריך להילחם על מקומו בהרכב ביחד עם:ברונו צ'ירילו, טראיאנוס דאלאס וואנגליס מוראס.
בליגת האלופות, הצליח Papastathopoulos לשחק ב-3 מתוך 6 משחקי הקבוצה.
בעונת 2007/2008 קיבל 24 פעמים בליגה את חלוצת ההרכב ושיחק לצידו של ג'ראלדו אלבס.
ב-1 באוגוסט 2008, עבר פאפאסטאטופולוס לגנואה מהסרייה א', תמורת 4 מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגנואה ב-27 בספטמבר 2008, נגד פיורנטינה בליגה, כמה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בקופה איטליה נגד ראוונה קלצ'ו.
ב-5 באוקטובר 2008 הבקיע את שערו הראשון בגנואה נגד נאפולי, אבל פאפאסטאטופלוס הורחק בדקה ה-89. בעונת 2009/2010 הוא שיחק ברוב המשחקים הפך וסייע לה לסיים במקום התשיעי.
ב-20 ביולי 2010, פאפאסטאטופלוס חתם במילאן.
פאפאסטאפולוס לא הצליח להתברג בהרכב הראשון במילאן, ורשם 5 הופעות בלבד.
ב-21 ביולי 2011, הושאל פאפאסטאטופולוס לורדר ברמן עד לסיום עונת .
בעונה זאת ערך 30 הופעות ושער אחד נגד וולפסבורג.
ב-16 באפריל 2012, חתם פאפאסטאטופולוס בורדר ברמן.
ב-24 במאי 2013 חתם סוקראטיס פאפאסטאטופולוס בבורוסיה דורטמונד תמורת 9 וחצי מיליון אירו עד ל-2018. ב-2 ביולי 2018 חתם פאפאסטאטופולוס בארסנל מהפרמייר ליג.
ב-26 בינואר 2021 עזב פאפאסטאטופולוס את ארסנל והצטרף לאולימפיאקוס.
באוקטובר 2023 חתם בריאל בטיס הספרדית.
במאי 2024 הודיע על פרישה ממשחק.
ב-5 בפברואר 2008 ערך פאפאסטאטופולוס את הופעתו הראשונה בנבחרת יוון בניצחון 0:1 במשחק ידידות נגד .
פאפאסטאטופולוס נכלל ברשימת 24 השחקנים שזימן מאמן הנבחרת אוטו רהאגל לקראת יורו 2008 אך ברגע האחרון החליט המאמן שלא להכליל את פאפאסטאטופולוס בסגל הסופי.
לאחר היורו שותף במשחק ידידות נגד ב-10 באוגוסט 2008. מאותו רגע, הוא היה חבר נבחרת קבוע עבור יוון.
בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2010 סייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר שנערך בדרום אפריקה.
סוקרנו נולד ב-6 ביוני 1901 בסורביה, בירתה של ג'אווה המזרחית, לאב אריסטוקרט, מורה בבית ספר יסודי.
בעת השלמת לימודיו פגש את חאג' עמר ש'עיד (קרי במאלאית "האג'י עומאר סעיד") ובקצור בתעתיק מהכתיב הלטיני: ה.
צ'וקרואמינוטו מי שייסד את "סריכאת אסלאם" – קואופרטיב סוחרי הבד והבטיק של ג'אווה, שהיה גם הבעלים של האכסניה, בה התגורר בעת לימודיו וגם אביה של סיתי אותארי אשתו הראשונה של סוקרנו.
העימות בין הולנד ליפן הקיסרית על השליטה באינדונזיה במלחמת העולם השנייה, הביא להיחלשות שתי המעצמות ולהתחזקות התנועות שתבעו עצמאות, בהובלת סוקרנו.
לאחר כניעת היפנים, הכריז סוקרנו ב-17 באוגוסט 1945 על עצמאותה של אינדונזיה וסוקרנו היה לנשיא.
סוקרנו הוביל קו של השתחררות מהקולוניאליזם בלי שימוש בכח, אל מול מתנגדים שדרשו פעילות אלימה.
בהתאם לקו זה, קרא סוקרנו לברית המועצות, ארצות הברית וסין לשלוח כוחות לסייע לאינדונזים נגד הבריטים.
בתחילת 1950 עם קבלת העצמאות של אינדונזיה, הוכרה נשיאותו של סוקרנו על ידי מדינות העולם.
סוקרנו קידם ממשל חילוני באינדונזיה הריבונית בהתאם לאידיאל של התנועה הלאומית.
כבר ב-1950 החליף סוקרנו את המשטר הפדרטיבי ברפובליקה ריכוזית, ובשנים הבאות גברו נטיותיו הרודניות ובקידום אידאולוגיית הנאסאקום.
במדיניות החוץ התקרב סוקרנו לסין וברית המועצות, יזם מלחמה שנייה נגד הולנד שבה נצחה אינדונזיה, בשנת 1962, ו"עימות" כושל ביותר שנועד למנוע את הקמת מלזיה בשנים 1962–1966 בו הובסה אינדונזיה על ידי כמה ממדינות חבר העמים הבריטי.
כלפי פנים ניסה להשליט את התרבות הג'אווית על המיעוטים שביקשו אוטונומיה.
בשנים 1959 עד 1965 החיל סוקרנו על המדינה משטר אוטוריטרי שכונה "דמוקרטיה מודרכת".
משבר ביחסי אינדונזיה-מלזיה הוביל למעבר חיילים את הגבול ולפרישה זמנית של אינדונזיה מהאו"ם.
מקורו בפיצול בתוך הצבא האינדונזי בין מחנה השמאל, אשר הזדהה עם המפלגה הקומוניסטית של אינדונזיה (PKI) בה תמך סוקרנו, לבין מחנה הימין שנתמך מבחוץ על ידי ארצות הברית, שהחלה לראות בהתקרבות סוקרנו לקומוניסטים איום לאינטרסים שלה באזור.
לאחר ניסיון הפיכה קומוניסטי ב-30 בספטמבר 1965, השתלט הצבא, בפיקוד הגנרל סוהארטו, על המדינה כשהוא מדכא באכזריות את המרד הקומוניסטי.
על אף נסיונותיו של סוקרנו לחזק מחדש את מעמדו הפוליטי, הוא נאלץ ב-11 במרץ 1966 להעביר סמכויות פוליטיות וצבאיות חשובות לסוהארטו, שבאותו זמן כבר היה בתפקידו הרשמי מפקד כוחות היבשה של אינדונזיה.
ב-11 במרץ 1967 הודיע סוהארטו – בתמיכת המערב – על הדחתו של סוקרנו, ואספת המחוקקים העממית הזמנית (MPRS) אישרה את מינוי סוהארטו לנשיא בפועל.
האחרון נותר בתפקידו עד להתפטרותו בשנת 1998. סוקרנו הפך לנתון במעצר בית בבית הנופש שלו בבוגור, עד מותו בשנת 1970 בגיל 69. בתו, מגוואטי סוקרנופוטרי, הייתה הנשיאה החמישית של אינדונזיה.
מקור השם סוקרנו נובע מהקידומת בסנסקריט (सु; סו) שפירושה "טוב" בשילוב עם שמו של הגיבור המיתולוגי קרנה מהאפוס ההינדואי מַהָאבְּהָארַטַה.
סוקרנו, כרבים אחרים בעולם המוסלמי באותה העת, לא היה בעל שם משפחה אך היה לו שם שני, אחמד (באינדונזית נכתב Achmad).
סוקרנו לעיתים זכור באינדונזיה לפי הכינוי בונג קרנו, שמשמעו "האח/חבר קרנו".
שמו המקורי, בעת לידתו, היה קוּסְנוֹ סוֹרוֹדהַרְדְּג'וֹ (Kusno Sosrodihardjo).
סוֹרוֹדהַרְדְּג'וֹ הוא שם המשפחה מבית אביו וקוּסְנוֹ הוא שמו הפרטי.
שנים ראשונות ומעורבות בתנועת העצמאות
סוקרנו נולד ב-6 ביוני 1901 בסורביה, ג'אווה, איי הודו המזרחיים ההולנדיים, האימפריה ההולנדית.
אביו, סואקאמי סוֹרוֹדהַרְדְּג'וֹ, היה מורה בבית ספר יסודי שפעל על בסיס מערכת החינוך ההולנדית.
לפי כן, סואקאמי פעל על סמך הוראות ממרכז המנהל הקולוניאלי ההולנדי ומספר פעמים הוא עבר בתי ספר בהם לימד לפי אותן הוראות של הממשל.
אמו, אידה איו ניומאן ראי, ילידת באלי, שילבה בחינוך ילדיה ערכי הינדואיזם כפי שהיא עצמה חונכה בידי הוריה.
לסוקרנו הייתה אחות אחת גדולה, ראדן סואקארמי, ילידת 1898. במהלך חייו נישא סוקרנו תשע פעמים והיו לו 12 ילדים.
בין ילדיו מגוואטי סוקרנופוטרי, לימים נשיאת אינדונזיה החמישית (כיהנה בין 2001 ל-2004).
מאוחר יותר, בחייו הבוגרים, אמן סוקרנו:
בשנת 1912, לאחר שסיים את לימודיו היסודיים בבית הספר המקומי, נשלח ללמוד בתיכון הולנדי במוג'וקרטו.
היה זה רק בתיכון שהחל סוקרנו ללמוד הולנדית, ובהמשך אף למד באופן פרטי צרפתית מחוץ לשעות הלימודים הבית ספריים.
פעם אחת, בעת תחרות ציור בשיעור אומנות, הוקרה עבודתו של סוקרנו כמוצלחת ביותר בכיתה, אך למרות זאת תואר המנצח הוענק לתלמיד הולנדי.
בסיום לימודיו בתיכון, המשיך סוקרנו את לימודיו בבית הספר הטכני הוגי (Technische Hoogeschool te Bandoeng; שמו כיום שונה למכון בנדונג לטכנולוגיה) בבאנדונג והתמחה בהנדסה אזרחית.
סוקרנו הוכרז כמי שעבר את בחינת הסיום ב-25 במאי 1926, ובמלאת השנה השישית ללימודיו ב-3 ביולי 1926 הוא סיים תואר בהנדסה אזרחית לצד שמונה עשרה סטודנטים נוספים.
נוסף על כך, סוקרנו למד פילוסופיה פוליטית וידע לדבר ערבית ויפנית.
את רוב התושייה המוקדמת שלו להתעסק במאבק העצמאות האינדונזי השיג סוקרנו דרך ה.
צ'וקרואמינוטו, מנהיג דתי-פוליטי תומך ריבונות ואביה של אשתו הראשונה של סוקרנו.
בשנת 1914 היה לדמות משיחית עבור איכרים קשיי יום רבים.
צ'וקרואמינוטו לא צלח בקידום האינטרסים של אינדונזיה כרצונו ולעיתים הגיע לפשרות עם הרשויות ההולנדיים.
הקמת המפלגה האינדונזית הלאומית (PNI)
דרך לימודיו בבאנדונג התחבר סוקרנו לקבוצת סטודנטים לאומנים שהתנגדו לשלטון הקולוניאלי ההולנדי.
היחלשות התנועה הקומוניסטית והתנועה המוסלמית האדוקה פתחו את הדלת להקמתה של תנועה לאומית חדשה; בשנת 1926 נוסד "מועדון לימוד כללי" בבאנדונג, וסוקרנו נבחר למזכיר הארגון.
המועדון החל לעצב מחדש את רעיון הלאומיות באופן שנועד לפנות לאליטה העירונית החדשה.
בשנת 1927 היה בעל חלק פעיל בהקמתה של המפלגה האינדונזית הלאומית (Partai Nasionalis Indonesia) – לעיתים מקוצרת לראשי התיבות PNI.
ב-28 באוקטובר 1928 התאגדו פעילים צעירים ממספר מפלגות ונשבעו להקים אומה אינדונזית אחת, עם אינדונזי אחד ושפה אינדונזית אחת מכל השוכנים באיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
מבחינת האידאולוגיה של התנועה, סוקרנו הגן על הרעיון של מדינה חילונית שתהיה מבוססת על פאנצ'אסילא (ביטוי המורכב משתי מילים בסנסקריט שמשמעותן "חמישה עקרונות".
עקרונות אלה מהווים את הבסיס הפילוסופי של אינדונזיה) בעוד שמספר קבוצות מוסלמיות העדיפו מדינה אסלאמית או חוקה שתכלול תנאי מקדים שמוסלמים יהיו כפופים לחוקי השריעה.
"חמשת העקרונות" היו: אמונה באל אחד, הומניזם, אחדות לאומית, דמוקרטיה, צדק חברתי.
חמשת העקרונות הפכו מאוחר יותר לגורם יסודי במדינה האינדונזית הריבונית כבר עם הקמתה.
סוקרנו החשיב את "חמשת העקרונות" להיות גורמים בעלי חשיבות עליונה עבור אחדותה של הארץ האינדונזית המיועדת על גבי ההפרשים הגאוגרפים והאתניים.
לצד סוקרנו היו עוד שני מנהיגים כריזמטיים מרכזיים בתוך ה-PNI שהנהיגו את המאבק בהולנדים, אלו היו מוחמד האטה ואחמד סוברדג'ו.
בבחינת הצדק החברתי קידם סוקרנו במפלגה את התמיכה בבני המעמדות החלשים שבחברה.
לצד ה-PNI הייתה גם המפלגה הקומוניסטית האינדונזית (PKI) בעלת השפעה רבה על מאבק העצמאות.
לנוכח היחלשותה של התנועה האסלאמית לעצמאות, נותרו ה-PNI וה-PKI שתי תנועות העצמאות האינדונזית הגדולות.
בעוד ה-PKI ביצע שביתות פועלים, מחאות ולעיתים אף התקפות על חיילים הולנדים, ה-PNI נקט בצעדים יותר מתונים.
ה-PNI שילבה אמצעים של אחדות תרבותית וגאוגרפית בכדי להשיג תומכים, נוסף על כך, היא הייתה מתונה יותר מהמפלגות המתחרות (PKI ואחרות).
בעוד סוקרנו וסוברדג'ו היו מג'אווה, מוחמד האטא היה מסומטרה, והברית הפוליטית ביניהם תרמה לרעיון האחדות הלאומית בין כל איי הארכיפלג.
סוקרנו, דרך המתינות האידאולוגית והכריזמה, הצליח לאחד תושבים מכלל מעמדות החברה לתמוך במפלגה.
בשנת 1929, הקונגרס המפלגתי הסדיר את הנהגתו.
מאז שנת 1901, וילהלמינה, מלכת הולנד, יצאה בהצהרה רשמית שהרשויות הקולוניאליות מחויבות לרווחת תושבי איי הודו המזרחיים.
היוזמה הקולוניאלית סבלה ממחסור תקציבי, אשר הוחמר לנוכח השפל הכלכלי הגדול, מה שהוביל לעלייה בתסיסה האזרחית נגד השלטון ההולנדי ולעלייה בתמיכה בתנועות העצמאות.
בשנת 1930 נעצר סוקרנו, לצד פעילים נוספים של ה-PNI, בידי הרשויות הקולוניאליות ההולנדיות ונשלח למעצר.
במשפט הקולוניאלי הוא הואשם בפעילות מחתרת נגד האימפריה ההולנדית ושימש להגנה המשפטית של עצמו.
בהיותו בכלא רשם את כתב ההגנה שלו שנאם מאוחר יותר מול בית המשפט.
כתב ההגנה זכור בעיקר בזכות המשפט "אינדונזיה מאשימה" (Indonesia Menggugat) בכוונתו ליחס הקולוניאלי אל התושבים.
הנאום הפך מאוחר יותר לאבן דרך במאבק הדה-קולוניזציה.
תוכן הנאום בוחן את המצב הפוליטי הבינלאומי ואת הרס החברה האינדונזית תחת הקולוניאליזם.
בהמשך חייו רשם סוקרנו אוטוביוגרפיה ששמה "אינדונזיה מאשימה" על שם התיק המשפטי.
בדצמבר 1930 הורשע סוקרנו ונשלח לארבע שנות מאסר.
אף על פי כן, גורמים ליברלים בהולנד ואיי הודו המזרחיים הובילו להמתקת עונשו ולשחרורו ב-31 בדצמבר 1931. סוקרנו שב לפעילות הפוליטית ומצא את מפלגת ה-PNI מחולקת בין אגפים יריבים.
בשנת 1933 פרסם סוקרנו את סדרת הספרים "בעבור עצמאות אינדונזיה" (Mentjapai Indonesia Merdeka).
בתגובה נעצר פעם נוספת בידי הרשויות ונשלח לגלות בפלורס, איי סונדה.
המושל הכללי, בוניפסיוס קורנליס דה ז'ונג, סירב לאפשר לסוקרנו משפט מקדים והורה ישירות על שליחתו לגלות.
בשנותיו בגלות חשיבות תדמיתו של סוקרנו כמנהיג לאומי ורוב פועלו עבור התנועה לעצמאות אינדונזיה נמחקו.
בשנת 1938, לנוכח התפרצות מלריה, הרשויות ההולנדיות החליטו להעביר את סוקרנו לגלות בבנגקולו, האי סומטרה, לחופי ים אנדמן.
בהיותו בגלות התחתן סוקרנו עם פטמוואטי, בתו של מנהיג דתי מקומי.
ביתו של סוקרנו בגלות נשמר עד היום ועודנו כולל ספרייה בת 303 ספרים באנגלית והולנדית.
מבין כל נשותיו, פטמוואטי נחשבת להיות אשתו האהובה ביותר של סוקרנו ולימים הגברת הראשונה של אינדונזיה.
במסגרת מלחמת העולם השנייה האימפריה היפנית הוציאה לפועל את המתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 וישר אחריו החלה במסע כיבוש נרחב בדרום-מזרח אסיה והאוקיינוס השקט.
מניע מרכזי של מסע הכיבוש היפני היה הצורך במשאבי טבע.
אינדונזיה, מצידה, בעלת מגוון רחב של אוצרות טבע אשר נדרשו עבור התעשייה היפנית.
לאחר השגת עליונות ימית על בעלות הברית בקרב ים ג'אווה, החל כיבוש יפני של אינדונזיה עם קרב איי הודו המזרחיים.
עד מרץ 1942 השיגו היפנים שליטה על כל אינדונזיה והפילו את המשטר הקולוניאלי ההולנדי.
הכובשים היפנים השליטו ממשלות בובות בשטחים הכבושים שהונהגו בידי ילידי הארצות בכדי לחזק את הרגש האנטי-קולוניאלי והלאומי.
סוקרנו נקרא לשוב מגלות להנהגת ממשלת בובות זאת בג'קרטה, עבור איי הודו המזרחיים.
הנהגת התנועה לעצמאות אינדונזיה הייתה חלוקה בין תומכי הכיבוש היפני למתנגדיו.
פעילי עצמאות בראשות אמיר שריפודין הקימו מחתרת אנטי-יפנית שנאבקה דרך לוחמת גרילה לאורכה של המלחמה.
סוקרנו היה מעורב בהקמתם של חילות מתנדבים לשירות עבור הצבא היפני הקיסרי.
סיבה מרכזית לתמיכה עממית מוקדמת בכיבוש היפני הייתה הרצון לפרק את המוסדות הכלכליים של המשטר הקולוניאלי ההולנדי.
התנגדות לסדר הכלכלי של השלטון הקולוניאלי היה לאחד הגורמים המרכזיים לתמיכה בתנועה הלאומית.
בנובמבר 1943 סוקרנו ומוחמד האטה יצאו לביקור ביפן איפה שניתנו להם עיטורים מידי הירוהיטו, קיסר יפן והם סעדו עם הידקי טוג'ו, ראש ממשלת יפן.
סוקרנו והאטה עמדו שניהם בראש ממשלת בובות יפנית מכיוון שראו בה מפתח לעצמאות אינדונזית.
ההנהגה של סוקרנו והצבא היפני יחדיו לא הצליחו לשכנע גורמי דת מוסלמים באינדונזיה להילחם בבעלות הברית, מכיוון שאלו סירבו להצדיע לקיסר היפני.
מעמד ההנהגה של סוקרנו בקרב העם האינדונזי נחלש במידה מסוימת לנוכח תמיכתו ביפנים לאחר שאלו ביצעו טיהור פוליטי שנודע בכינוי "טבח פונטיאנק".
לנוכח נפילתה של האימפריה היפנית במספר חזיתות במלחמה והתקרבות המאבק ליפן עצמה, הרשויות היפניות תכננו להקים מדינה אינדונזית ריבונית שתפריע להשבת הסמכות השלטונית של הרשויות הקולוניאליות ההולנדיות.
ב-7 באוגוסט 1945, עם הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, הרשויות היפניות תמכו בהקמת "ועדת ההכנה לעצמאות אינדונזיה" (Panitia Persiapan Kemerdekaan Indonesia; PPKI).
סוקרנו היה יושב ראש הוועדה האטה סגן יושב הראש.
נוסף עליהם היו במקור 10 חברי ועדה מג'אווה, 3 מסומטרה, 2 מסולאווסי, 1 מבורנאו, 1 מאיי סונדה, 1 מאיי מאלוקו ו-1 מהפזורה הסינית.
שישה פעילי עצמאות נוספים הצטרפו לוועדה מאוחר יותר.
הוועדה קבעה את הסדר הממשלה וגם בחרה בסוקרנו להיות נשיא אינדונזיה הראשון.
כמו כן, הוועדה הסדירה את חוקת אינדונזיה ואישרה אותה.
לפי החוקה הנהגת הרפובליקה תחולק במסגרת הפרדת הרשויות, ראש המדינה הוא הנשיא, בית המחוקקים יחולק בין שני בתים, הרשות המבצעת תהיה לקבינט שיונהג בידי הנשיא, הרשות השופטת תחולק בין בית המשפט העליון, החוקתי והוועדה המשפטית והרפובליקה לא תהיה פדרציה.
עבור כתיבת החוקה אורגנה מתוך ועדת ההכנה לעצמאות אינדונזיה; "ועדת הכנת העבודה לקראת עצמאות אינדונזיה." ב-15 באוגוסט הכריז הקיסר הירוהיטו על כניעת האימפריה היפנית ועוד לפני שיבת ההולנדים, ב-17 באוגוסט, הכריז סוקרנו על עצמאות אינדונזיה.
ההכרזה אושררה ב-10:00 בבוקר ושודרה ברדיו ובסרט עם קול:
עם ההכרזה, בעלות הברית לא הכירו בריבונות אינדונזית.
במסמכים שלאחר כניעת יפן ששומשו עבור האינטרסים של בעלות הברית, נרשם כי יפן מעולם לא תכננה להעניק עצמאות לאינדונזיה.
בבחינת בעלות הברית היה צורך להשיב להולנד את מושבתה שנלקחו.
נוסף על כך, מאז קרב בורנאו היו בעלות הברית כבר בשליטה על חלק מאינדונזיה.
ארצות הברית חיזקה את צידודה במאבק ההולנדי לאחר הכרזת העצמאות.
חלק מהתמיכה האמריקאית בהולנד נבעה מההכללה של סוקרנו חברים מהמפלגה הקומוניסטית בממשלה הזמנית.
ברית המועצות מטעמה תמכה באינדונזיה הריבונית וראתה בה בעלת ברית אפשרית בגוש המזרחי.
תוך זמן קצר, ברית המועצות הפכה למייצאת הגדולה ביותר אל אינדונזיה.
בנובמבר פוזר הקבינט הנשיאותי והוקם הקבינט הממשלתי הראשון בראשות סוטאן שהריר, ראש ממשלת אינדונזיה הראשון.
לנוכח התנגשות האינטרסים של סוקרנו והנהגת הרפובליקה לעומת האימפריה ההולנדית ובעלות בריתה, פרצה מלחמת העצמאות של אינדונזיה.
לצידה של הולנד נאבקו הממלכה המאוחדת, כוחות יפנים באינדונזיה ואוסטרליה.
ב-29 באוגוסט הוקמה לשכה ממשלתית להקמת צבא אינדונזי, אשר בתחילת דרכו הורכב בעיקר מחיילים שאומנו בידי ההולנדים והיפנים.
בתחילת ספטמבר הצי הקיסרי היפני נכנע רשמית לאוסטרליה, שהחלה בכיבוש איי סונדה.
בפרוץ המלחמה שלטו כוחות הרפובליקה רק על רוב ג'אווה, ואחת הפעולות הצבאיות המוקדמות הייתה השתלטות צבאית על הבירה, ג'קרטה, בידי הצי המלכותי הבריטי.
בתגובה לכיבוש פרצו מחאות ענק בעיר נגד הכיבוש הבריטי.
יוגיאקרטה הפכה לבירה הזמנית של אינדונזיה לנכוח כיבוש ג'קרטה וסוקרנו, לצד כלל הממשלה, עברו אליה.
סוקרנו ביקר חיילים בחזית לקראת קרב סורביה שנמשך לאורכו של נובמבר.
הקרב הסתיים בכיבוש העיר סורביה בידי כוחות בריטים.
במקביל פרצו ברחבי אינדונזיה פרעות, מרידות ואי-סדר אזרחי שנודע בכינוי "ברסיאפ" (Bersiap) משמעו "להתכונן" בכוונה להתכוננות לקראת המלחמה.
בעלות הברית מיהרו להסדיר את השלטון ההולנדי בפפואה המערבית ובבורנאו בעוד כוחות יפנים המשיכו לשלוט בסומטרה ודרום-מערב ג'אווה.
בתחילת אוקטובר ההנהגה הצבאית הכריזה על ג'יהאד נגד בעלות הברית וסומטרה הועברה לשליטת אינדונזיה לאחר השתלטות מהירה.
ב-30 באוקטובר סוקרנו, האטה ושריפודין, טסו על מטוס חיל האוויר המלכותי הבריטי לנהל סבב דיונים להסדר עם הולנד.
במקביל היו דיונים להסדר בין ממשלות הולנד והממלכה המאוחדת.
במקביל הנושא נדון לראשונה באומות המאוחדות.
נכון לסוף 1945 הסתיים סבב השיחות במבוי סתום וכמו כן היה גם סבב שיחות נוסף באפריל 1946.
ביולי 1946 הועברו השטחים בשליטה בריטית-אוסטרלית לידי הממשל ההולנדי בעוד גורמי הנהלה קולוניאלית אזרחית שבו לניהול "המושבה המורדת".
בהמשך אורגנה ועידת מאלינו, במהלכה הוענקה אוטונומיה למחוזות איי הודו המזרחיים בשליטה ההולנדית.
בין ספטמבר לנובמבר התקיים סבב חדש ונרחב יותר של שיחות להסדר, שנגמר עם ההכרה ההולנדית בשליטת הרפובליקה על ג'אווה וסומטרה.
לאחר מכן החלו כוחות הולנדיים במערכה להשקטת תנועות פרו-רפובליקניות במזרח אינדונזיה שבשליטתן.
ב-20 ביולי 1947 נטשה הולנד את הליך המשא ומתן ופתחה במתקפה צבאית חדשה שתוכננה בקפידה נגד הרפובליקה בג'אווה ובסומטרה וכונתה "פעולה משטרתית".
עשרה ימים לאחר מכן נקטה אוסטרליה צעד דיפלומטי מכריע והפנתה את הסכסוך באינדונזיה למועצת הביטחון של האומות המאוחדות כהפרת השלום על פי סעיף 39 (פרק 7) לאמנת האו"ם.
מתקפת הפתע ההולנדית הייתה עתירת הצלחה, הובילה לכיבוש מעל מחצית מג'אווה ומרב הערים הגדולות בסומטרה.
יוגיאקרטה עמדה באמצע שדה הקרב.
לאחר מכן, באוגוסט, שני הצדדים הגיעו להסדר הפסקת אש אשר בפועל לא הוצא לפועל לגמרי.
לאחר היעדרותו של ראש הממשלה שריפודין בשדה הקרב, סוקרנו מינה את האטה לראש הממשלה בינואר 1948. בדצמבר 1948 שריפודין הוצא להורג בידי כוחות הרפובליקה בעוון ניסיון הצתה של מרד קומוניסטי.
בדצמבר 1948, בעבור כיבוד צו הפסקת אש, סוקרנו הודיע כי אינדונזיה דורשת את נסיגת צבא הולנד משטחה.
ההולנדים פתחו ב"פעולת משטרתית" שנייה שכבשה את יוגיאקרטה ב-19 בדצמבר 1948. סוקרנו, האטה ומנהיגים רפובליקניים אחרים נעצרו והוגלו לצפון סומטרה או לאי באנגקה.
במהלך אמצע המלחמה, בעיר מדיום הוכרזה הקמתה של 'הרפובליקה העממית של אינדונזיה' על ידי הסוציאליסטים והקומוניסטים.
היה לרפובליקה הזאת תמיכה סובייטית אך ללא ארגון מספק היא נפלה לידי מתקפה מצד הצבא הלאומי.
ריסוק תנועה קומוניסטית זו נלקח על ידי האמריקאים כראיה לכך שסוקרנו ותומכיו אינם קומוניסטים.
במערב ג'אווה בשנת 1948 הקים המיסטיקן האסלאמי קרטוסווירג'ו, בתמיכת גורמים דתיים קיצוניים, משטר דת קיצוני בשם המדינה האסלאמית האינדונזית (Negara Islam Indonesia), הידוע יותר בשם 'דרול אסלאם' (מערבית: דאר אל-אסלאם; בית האסלאם).
התנועה הפוליטית הייתה מחויבת להקמת תאוקרטיה מוסלמית ויצאה בפיגועי טרור נגד גורמים של הרפובליקה.
קרטוסווירג'ו וחסידיו עוררו את קלחת התסיסה המקומית במערב ג'אווה עד שנלכדו והוצאו להורג בשנת 1962.
קודם לתפיסתו ושליחתו לגלות, סוקרנו הורה לגנרל הצבא האינדונזי סודירמן להתחיל במערכת גרילה באזורי הספר.
כמו כן, סוקרנו, דרך טלגרף, העביר זמנית את סמכויות הנשיאות אל סג'אפרודין פראוירנגארה.
המאבק הוביל לפגיעה קשה בכלכלה ההולנדית, ובשנת 1948 המלכה וילהלמינה התפטרה לאחר ביקורת על טיפולה במאבק והוחלפה בביתה, יוליאנה, מלכת הולנד.
המעצר את סוקרנו ושאר מנהיגי הרפובליקה והוצאתם לגלות, הובילה לגינוי הפעולה הצבאית ההולנדית בידי גורמים פוליטיים ברחבי המערב.
נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, הטיל אולטימטום על הולנד שתסיים את מבצעיה הצבאיים או שארצות הברית תפסיק לסייע לה כלכלית דרך תוכנית מרשל.
מאבק ממושך על יוגיאקרטה הסתיים בהעברתה לשלטון אינדונזי בתמורה לסיום פעילות הגרילה הרפובליקנית.
במאי הוסדר הסכם הפסקת אש קבוע לנוכח תחילת דיונים להסדר.
ההסכם הוביל להשבת ההנהגה האינדונזית, וסוקרנו איתה, אל יוגיאקרטה ובהמשך לפתיחת ועידת השולחן העגול בין ההנהגה ההולנדית לאינדונזית.
בסופה של הוועדה הגיעו שני הצדדים ל'הסכם האג', אשר קבע את סיום המלחמה, ההכרה ההולנדית בריבונות אינדונזיה והמעבר של כל איי הודו המזרחיים לשליטה אינדונזית מלבד פפואה המערבית.
העברת השטחים התקיימה ב-27 בדצמבר 1949. ב-28 בדצמבר 1949 בירח הנשיא האמריקאי טרומן את העם האינדונזי ואת סוקרנו בעבור פועלו להשגת העצמאות.
ההסכם הוביל להקמתה של מדינה פדרלית באינדונזיה; ארצות הברית של אינדונזיה (Republik Indonesia Serikat; הרפובליקה האינדונזית המאוחדת).
הרפובליקה החדשה נטשה את ההסכם ממרץ שהותיר אותה תחת המלוכה ההולנדית.
במהלך מלחמת העצמאות סמכויות הרשות המחוקקת היו בידי ה-KNIP (הוועד הלאומי המרכזי של אינדונזיה), שהיה נתון לחסות הפרלמנט של אינדונזיה ולא לנשיא עצמו.
לאחר הקמת ארצות הברית של אינדונזיה ה-KNIP הוחלף בוועדת הנציגים העממית שהייתה לבית התחתון בפרלמנט.
בין המזרח למערב במלחמה הקרה
מאבק בהולנד וכיבוש פפואה המערבית
"העימות" נגד מלזיה על בורנאו
כאשר האו"ם קיבל את מלזיה כחברה לא קבועה במועצת הביטחון, למרות התנגדות חריפה של אינדונזיה, ביטל סוקרנו בראשית 1965 את חברותה של אינדונזיה באו"ם, והחל להפעיל בגלוי יחידות צבאיות שחצו ב-28 ביוני את הגבול המלזי והתעמתו עם המגינים המקומיים.
מצד הגוש המזרחי, הצעד זכה לגינוי עקיף ממוסקבה ולתמיכה מבייג'ינג.
סוקרנו הקים את ארגון CONEFO (כנס הכוחות המתהווים החדשים) שכלל את סין העממית, קוריאה הצפונית וצפון וייטנאם, בתור אלטרנטיבה לאו"ם.
כל הקריאות, בין לבין מצידו של מזכ"ל האו"ם או תאנט, שהופנו לסוקרנו עבור הערכה מחודשת של יחסי אינדונזיה והאו"ם פגשו בשלילה.
ב-10 בינואר 1950 הכירה ישראל בריבונותה של אינדונזיה, והייתה אחת המדינות הראשונות לעשות זאת.
בתגובה שלח סוקרנו מברק תודה אל נשיא מדינת ישראל, חיים ויצמן, ב-17 בינואר: ישראל תמכה בקבלתה של אינדונזיה לאומות המאוחדות ואף בירכה אותה על כן.
ממשלת ישראל הכירה באינדונזיה כשותפה לגיטימית ליחסים בין-מדיניים ומטרות ביטחוניות, מסחריות ואחרות.
כל זאת אף על פי שעוד במהלך מלחמת העצמאות, משרד החוץ האינדונזי הכריז כי לא יכיר בריבונותה של מדינת ישראל.
אינדונזיה בראשות סוקרנו נרתעה מלהביע תמיכה בישראל או לכל הפחות לסבסד עמה קשרים דיפלומטיים סדירים עקב לחץ מצד הליגה הערבית.
עוד במרץ 1947 הקונסול המצרי, מוחמד עבד אל-מונעם, ביצע ביקור באינדונזיה מטעם הליגה הערבית.
במהלך הביקור פעל אל-מונעם לחזק את יחסי אינדונזיה – העולם הערבי דרך דת האסלאם, זאת למרות פעילותו של סוקרנו להקים מדינה חילונית.
סוקרנו נענה לדרישה של הרוב המוסלמי באינדונזיה לתמוך בעולם הערבי במהלך הסכסוך הישראלי-ערבי, וראה חשיבות רבה יותר בבניית יחסים עם העולם הערבי מאשר עם ישראל.
בשנת 1961 פגש סוקרנו, בביקורו בקהיר בנשיא הרפובליקה הערבית המאוחדת, גמאל עבד אל נאצר ונשיא גינאה, סקו טורה.
בשנת 1962 אינדונזיה מנעה את השתתפותם של ישראל וטאיוואן (הרפובליקה הסינית) במשחקים האסייתים שאורחו באינדונזיה.
ההפיכה הכושלת וטיהור המפלגה הקומוניסטית (PKI)
המערב נטה לתמוך בהחלפתו של סוקרנו על ידי סוהארטו.
סוקרטס מקונסטנטינופול הידוע גם כסוקרטס סכולסטיקוס היה היסטוריון יווני נוצרי של הכנסייה הנוצרית ובן זמנם של סוזומנוס ותאודורטוס , שהשתמשו בכתביו.
אין לבלבל בינו לבין הפילוסוף היווני הקלאסי סוקרטס.
סוקרטס נולד בקונסטנטינופול בשנת 380 בקירוב.
גם בתקופה העתיקה לא היה ידוע הרבה על חייו.
מה שידוע נאסף מהערות בספרו "Historia Ecclesiastica" ("היסטוריה של הכנסייה"), שהיה שונה מעבודתו של אוסביוס מקיסריה בהדגשתו את מקום הקיסר בענייני הכנסייה ובתיאור היסטוריה חילונית, בנוסף לזו של הכנסייה.
מוריו של סוקרטס, כפי שכתוב בהקדמות שכתב, היו המדקדקים הלאדיוס ואמוניוס שהגיעו לקונסטנטינופול מאלכסנדריה, שם היו כהני דת פגאניים.
מרד שלווה בהתקפה על המקדשים הפגאניים שלהם אילץ אותם לנוס על נפשם.
בהתקפה זו נהרס הסֶרָפֶּאום והספרייה שבו, המתוארכת ל־391 בערך.
לא הוכח שסוקרטס מקונסטנטינופול למד מתורתו של הסופיסט טרוילוס.
גם לא ברור מה היה מקצועו המדויק של סוקרטס, על אף שניתן להסיק מכתביו שהוא היה חסר מקצוע.
בשנים שלאחר מכן הוא נסע וביקר, בין השאר בפפלגוניה וקפריסין.
התיעוד ההיסטורי מכסה את השנים 305–439 והחוקרים סבורים שכתיבתה הסתיימה ב־439 או זמן קצר לאחר מכן.
בכל מקרה בתקופת חייו של הקיסר תאודוסיוס II, כלומר לפני 450. מטרת כתיבת ההיסטוריה הייתה להמשיך את עבודתו של אוסביוס מקיסריה.
היא מספרת בשפה יוונית פשוטה מה קרה בכנסייה מימיו של קונסטנטינוס עד זמנו של המחבר.
המחלוקות בכנסייה מובלטות משום שכאשר יש שלום בכנסייה אין להיסטוריון שלה מה לספר (7.48.7).
בהקדמה לספר החמישי מגן סוקרטס על העיסוק באריאניות ובאירועים הפוליטיים בנוסף לכתיבה על הכנסייה.
תיאורו של סוקרטס הוא מאוזן בנקודות רבות.
הוא נזהר לא להשתמש בתארים מוגזמים כשהוא מתייחס לאישים בולטים בכנסייה ובמדינה.
יש הסבורים שהוא היה חבר בכנסייה הנובטיאנית, אך דבר זה מתבסס על העובדה שהוא מספק מידע רב על הנובטיאנים ומדבר עליהם בצורה חיובית אך הוא מתאר בצורה דומה גם את האריאנים וקבוצות אחרות.
הוא מדבר על עצמו כמי ששייך לזרם המרכזי של הנצרות.
סוקרטס טוען שאת הדחף לכתוב את חיבורו הוא חייב לאדם בשם תאודורוס המוזכר בהקדמה לספר השני כ"אדם קדוש לאל".
לכן, סביר, שהוא היה נזיר או מישהו מהכמורה הבכירה.
ההיסטוריונים בני זמנו סוזומן ותאודורט כתבו יחד עם סוקרטס חיבור שגרם לטשטוש ההבדלים ביניהם עד לאחרונה, כאשר התיאורים המיוחדים שלהם על סדרה של קיסרים רומיים הובחנו ועומתו זה עם זה על ידי הרטמן לפין (Hartmut Leppin) בחיבורו מקונסטנטינוס הגדול לתאודוסיוס השני (Von Constantin dem Großen zu Theodosius II) (Göttingen 1996).
ה-Historia Ecclesiastica נערכה לראשונה ביוונית על ידי רובר אטיין (Robert Estienne) על בסיס "Codex Regius" (פריז, 1544. תרגום שלה ללטינית נעשה על ידי יוהנס כריסטופורסון (Johannes Christophorson) ב־1612 והוא חשוב בשל שינויי הגרסאות שבו.
המהדורה הביקורתית המוקדמת העיקרית נוצרה על ידי הנריקוס ולסיוס (הנרי ולואה, Henri Valois), פריז, 1668 שהשתמש בכמה כתבי יד – קודקס רגיוס, קודקס וטיקנוס וקודקס פלורנטינוס (Codex Regius, Codex Vaticanus, Codex Florentinus).
המהדורה הביקורתית החדשה נערכה על ידי ג.ק.
תרגום לאנגלית של ספרו נמצא בפרסום אבות הכנסייה בתקופת ועידת ניקיאה ואחריה.
תרגום עדכני יותר פורסם במהדורה דו-לשונית על ידי פייר מאראוואל, (Pierre Maraval) ב־Sources Chrétiennes.
ניתן להוריד את הספר בקובץ אלקטרוני.
סוראג' שארמה הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה הודי.
התפרסם בעיקר בתפקידו כפיי פאטל בסרט ההרפתקאות של אנג לי "חיי פיי".
שארמה נולד בניו דלהי, הודו למשפחה משכילה.
שארמה הגיע למעמד של שחקן קולנוע לגמרי במקרה, לאחר שליווה את אחיו הצעיר לאודישן לעיבוד קולנועי הוליוודי שנערך לספר "חיי פיי".
המלהקים ובמאי הפרויקט אנג לי הבחינו בנער הצעיר ופנו אליו כדי שיציג את עצמו, לאחר דין ודברים הסכים שארמה בן ה-17 לערוך אודישן לתפקיד פיי פאטל הצעיר.
בראיונות שנתן שארמה הצהיר שהוא חילוני.
שארמה זכה בתפקיד הראשי מתוך כ-3,000 מועמדים נוספים.
על הופעתו בסרט הועמד שארמה לפרס באפט"א בקטגוריית הכוכב החדש הטוב ביותר.
בשנת 2014 השתתף שארמה בעונה הרביעית של סדרת הדרמה "הומלנד" בתפקיד הסטודנט לרפואה הפקיסטני אייאן איברהים אותו מגייסת קארי מאתיסון (קלייר דיינס).
וכן שיחק בסרט "יד בשווי מיליון דולר" בתפקידו של רינקו סינג.
בשנת 2015 השתתף בסרט הקומדיה ההודי "אומריקה".
בשנת 2018 החל לגלם את דמותו של ראקש סינג בסדרה הקומית "אלוהים שלח לי בקשת חברות", ברשת CBS.
בשנת 2019 שיחק בסרט "מז"ל טוב 2", ובסרט "קילרמן" לצד ליאם המסוורת'.
בשנת 2022 שיחק בסרט "בקרוב אצלכם" של שירות הסטרימינג נטפליקס.
+שנהסרטתפקידהערות2012חיי פייפיי פטאל2014יד בשווי מיליון דולררינקו סינג2015אומריקה ראמקנט המבוגר2016Burn Your Mapsאיסמעיל2017Phillauriקאנאן גילThe Hungryאנקור ג'ושי2019מז"ל טוב 2סמר גושקילרמן פדאקסThe Illegalחאסן2022בקרוב אצלכםראביTBAThis Tempting Madness
+שנהסדרהתפקידהערות2015-2014הומלנדעייאן איברהים7 פרקים2020-2018אלוהים שלח לי בקשת חברות ראקש סינגתפקיד ראשי (2 עונות); 42 פרקים2020אמריקה הקטנה קאבירפרק: "The Manager"2022Pantheonשוטרדיבוב; פרק: "The Gods Will Not Be Slain"2022-הווהאיך פגשתי את אבאסידתפקיד ראשי; 10 פרקים
סוראפניב (Sorafenib) הוא החומר הפעיל בתרופה נקסבר (Nexavar).
כתרופה אונקולוגית המאושרת ורשומה לטיפול בסרטן בלוטת התריס, סרטן הכבד וסרטן הכליה.
זוהי תרופה אנטי סרטנית אורלית הניטלת בבליעה.
התרופה כלולה בסל הבריאות לפי התנאים הבאים:
סרטן הכליה מתקדם או גרורתי (גם כקו טיפול ראשון)
סרטן הכבד HCC (הפטוצלולרי מתקדם) לחולים המוגדרים כ-Child Pugh's A 2
סרטן בלוטת התריס ממוין (DTC) מתקדם העמיד לטיפול ביוד רדיואקטיבי
לתרופה נקסבר פעילות כפולה: היא מונעת שגשוג של תאי גידול ומונעת הצמחת כלי דם המזינים את הגידול.
נקסוור מעכבת את פעולת האנזים טירוזין קינאז האחראי לתהליך כימי הגורם לתא הסרטני לגדול ולהתחלק.
נקסבר פועלת גם לעצירת ההתפתחות של כלי דם חדשים הנוצרים על ידי הגידול הסרטני, שתפקידם להזין את הגידול.
עיכוב התפתחות כלי הדם החדשים פוגם באספקת החמצן והמזון לגידול הסרטני והוא מתכווץ או מפסיק להתפתח.
נקסבר שייכת למשפחת תרופות הקרויות "מעכבי קינאז", הפוגעות ביכולת הגדילה של תאים סרטניים.
נקסבר (סוראפניב) היא תרופה ביולוגית מעכבת מספר טירוזין קינאזות (VEGFR ו-PDGFR) וכן RAF קינאזות (C-RAF יותר מאשר B-RAF).
פעילות יתר של פרוטאין קינאזות היא גורם מפתח בשיפעול תהליכים שגורמים להפיכת תא רגיל לתא סרטני.
סוראפניב ייחודי בפעילותו על מסלול RAS/ RAF /MEK/ERK (מסלול MAP קינאז)
סוראפניב מעכב גם קינאזות תוך תאיות של תראונין וסרין (wild-type C-RAF ,B-RAF מוטאנטי ורגיל)
בארצות הברית: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן הכליה על ידי ה-FDA (מנהל המזון והתרופות האמריקאי)
באירופה: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן הכליה על ידי EMA (הסוכנות האירופית לתרופות)
בישראל: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן הכליה על ידי אגף הרוקחות במשרד הבריאות
בארצות הברית: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן כבד על ידי ה-FDA
באירופה: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן כבד על ידי EMA
בישראל: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן כבד על ידי אגף הרוקחות במשרד הבריאות
בארצות הברית: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן בלוטת התריס על ידי ה-FDA
באירופה: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן בלוטת התריס על ידי EMA
בישראל: סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן בלוטת התריס על ידי אגף הרוקחות במשרד הבריאות
במחקר שפורסם בינואר 2007 ב-New England Journal of Medicine סוראפניב הוכיח יכולת להאריך את משך ההישרדות ללא התקדמות המחלה (Progression-free survival) בחולים עם סרטן כליה מתקדם מסוג clear-cell Renal Cell Carcinoma שמחלתם התקדמה למרות טיפול סיסטמי קודם אחד לפחות.
חציון ההישרדות ללא התקדמות המחלה בחולים שטופלו בסוראפניב היה 5.5 חודשים לעומת 2.8 בקבוצה שטופלה בפלאצבו.
במסגרת מחקר 1-TIVO (מחקר פאזה שלישית) סוראפניב שימש בזרוע הביקורת בחולים עם סרטן כליה מסוג clear-cell Renal Cell Carcinoma.
במחקר זה, חציון ההישרדות ללא התקדמות המחלה בחולים שטופלו בסוראפניב היה 9.1 חודשים.
במחקר פאזה שלישית (מחקר INTORSECT) טיפול בסוראפניב כקו טיפולי שני, האריך את ההישרדות הכללית (overall survival) של חולי סרטן כליה בלמעלה מארבעה חודשים לעומת טיפול בטמסירולימוס.
במחקר פאזה שלישית (מחקר SHARP) שפורסם ביולי 2008 ב-New England Journal of Medicine טיפול בסוראפניב האריך את הישרדות הכללית (overall survival) בחולי סרטן כבד מתקדם מסוג Hepatocellular carcinoma.
במחקר הושג שיפור של 2.8 חודשים בהישרדות הכללית של חולים שטופלו בסוראפניב לעומת חולים שטופלו בפלאצבו (חציון של 10.7 חודשים בהשוואה ל-7.9 חודשים בזרוע הפלאצבו).
מספר מחקרי פאזה שנייה הדגימו יעילות של טיפול בסוראפניב יעיל בחולים עם סרטן בלוטת התריס ממוין שמחלתם מתקדמת ואינה מגיבה לטיפול ביוד רדיואקטיבי.
בינואר 2013 התפרסמו תוצאות מחקר פאזה שלישית שבו הוערכה סוראפניב בחולי סרטן בלוטת התריס מתקדם-מקומי או גרורתי עמיד ליוד רדיואקטיבי (Iodine-refractory (differentiated thyroid cancer השיג שיפור מובהק סטטיסטית בהישרדות ללא התקדמות המחלה.
המחקר הראה שיפור מובהק סטטיסטית בהישרדות ללא התקדמות המחלה: חציון של 10.8 חודשים בחולים המטופלים בסוראפניב בהשוואה ל-5.8 חודשים בזרוע הפלאצבו ה (hazard ratio (HR היה 0.587 (p<0.0001).
התכנון המקורי של המחקר אפשר לחולים שטופלו בפלאצבו לקבל טיפול בסוראפניב (cross-over) ו-71% מהחולים בזרוע הפלאצבו עברו לטיפול בסוראפניב.
התוצאות הסופיות של המחקר הוכיחו כי נקסבר יעילה בטיפול בחולי סרטן בלוטת ממוין (DTC) גרורתי, עמיד לטיפול ביוד רדיואקטיבי.
על סמך מחקר זה התרופה אושרה לשימוש בהתוויה זו ברחבי העולם.
זוהי התרופה הראשונה שהוכיחה יעילות בקבוצת חולים זו.
עיקר תופעות הלוואי הן בדרגת חומרה נמוכה (דרגה 1 ודרגה 2).
תופעות הלוואי השכיחות של השימוש בסוראפניב כוללות: פריחות, תגובת עור יד/רגל (HFSR -palmar-plantar erythrodysesthesia), שלשול, יתר לחץ דם ועייפות.
סוּרָאט טהָאנִי (בתאית: สุราษฎร์ธานี; בתעתיק לטיני: Surat Thani) היא עיר בדרום תאילנד, העיר השמינית בגודלה בתאילנד והיא משמשת כבירת מחוז סוראט טהאני.
העיר שוכנת על גדות נהר טאפי, סמוך למפרץ תאילנד.
היא אינה עיר תיירותית, אך תיירים רבים פוקדים אותה כעיר נמל מרכזית ממנה ניתן להגיע ליעדים תיירותיים פופולריים סמוכים, כגון איי הנופש קו סמוי, קו פה נגאן וקו טאו, באמצעות מעבורות היוצאות מהנמל.
הנמל משמש גם למעבר סחורות, במיוחד מוצרים נפוצים המיוצרים באזור זה, כגון גומי וקוקוס.
בעיר עוברות דרכי תחבורה ראשיות נוספות, כגון כבישים ומסילת רכבת מהבירה בנגקוק.
במרחק כ-30 קילומטרים ממנה ממוקם נמל התעופה הבינלאומי סוראט טהאני.
שם העיר, שמשמעותו "עיר של אנשים טובים", הוענק לה ב-1915 על ידי ראמה השישי, מלך תאילנד, בשל מסירותם של תושביה לבודהיזם.
לאחר גידול בשטחה ובתושביה, קיבלה סוראט טהאני מעמד של עיירה ב-1935, וב-4 במאי 2007 קיבלה מעמד של עיר.
סוֹרָאיַה אֵסְפַנְדֵיַארִי בַּחְ'תֵיַארִי (בפרסית: ثریا اسفندیاری بختیاری, ובערבית: ثريا إسفندياري; 22 ביוני 1932 – 26 באוקטובר 2001) הייתה איראנית קתולית שנישאה ב-12 בפברואר 1951 למוחמד רזא שאה פהלווי והייתה לאשתו השנייה.
בחתונתם ביקשו השאה וסוראיה מאורחיהם לתרום את כספי מתנות החתונה לעניי איראן במקום לעצמם.
לאחר נישואיהם עמדה סוראיה בראש אגודת ארגוני הצדקה של איראן.
הנישואים התפרקו בשנת 1958, עקב אי-יכולתה של סוראיה להעמיד יורשים.
לאחר הגירושים, בגיל 25, המשיכה סוראיה אספנדיארי בח'תיארי להחזיק בתואר נסיכה ועברה לצרפת, שם החלה בקריירת משחק קצרה.
סוקרה (בספרדית: Sucre) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה.
המדינה, הנמצאת בצפון-מזרח ונצואלה, גובלת במפרץ קריאקו במערב, בים הקריבי בצפון, במפרץ פריה במזרח ובמונגס ובאנסואטגי בדרום.
חלקה הצפוני של המדינה נמצא על חצי האי אראיה וחצי האי פריה.
מצפון לחופי סוקרה נמצאת מדינת נואבה אספרטה וממזרח להם נמצא האי טרינידד.
המדינה משתרעת על שטח של 11,800 קילומטרים רבועים.
בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קומנה.
ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית קומנה.
ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת קומנה.
ב-1881 המדינה אוחדה עם מדינות ברצלונה ומטורין (כיום המדינות אנסואטגי ומונגס בהתאמה) ליצירת "מדינת המזרח" (Estado de Oriente).
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התרחש תהליך שבסופו קומנה חזרה להיות מדינה נפרדת.
שמה שונה לסוקרה, על שמו של אנטוניו חוסה דה סוקרה, ממובילי המאבק לעצמאות מדינות דרום אמריקה.
כלכלת סוקרה מבוססת על תיירות, דיג וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קקאו, קפה וקנה סוכר.
סוראן ג'ונס היא שחקנית ומפיקה אנגלייה.
ב-2001 שיחקה בתפקיד קארן מקדונלד באופרת הסבון של ITV1 "קורוניישן סטריט", והופיעה בתפקיד זה עד 2004. ג'ונס שיחקה במספר רב של סדרות דרמה בהן "וינסנט" (2005–2006), "Strictly Confidential" (מ-2006), "הארלי סטריט" (2008), "חמישה ימים" (2010) ו"אב יחיד" (2010).
ב-2009 זכתה לשבחים על הופעתה בתפקיד רות' סלייטר, רוצחת מורשעת, במיני-סדרה "בלתי נשכח" שהייתה פריצת דרך בקריירה שלה.
בשנים 2011 עד 2016 כיכבה ג'ונס בתפקיד הבלשית רייצ'ל ביילי בסדרה "סקוט וביילי", שנוצרה מרעיון שלה ושל השחקנית סאלי לינדזי.
ב-2016 הייתה ג'ונס המפיקה בפועל של העונה החמישית והאחרונה של הסדרה.
על תפקידה בדמות ג'מה פוסטר, רופאה מצליחה ונבגדת, בדרמה "דוקטור פוסטר" זכתה ג'ונס בפרסים אחדים בהם פרס "Broadcasting Press Guild" ופרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר ב-2016.
ג'ונס נולדה בשם שרה אן ג'ונס בצ'דרטון שבאולדהאם .
היא בתם של כריס וג'ני ג'ונס, מהנדס ומזכירה במקצועם.
יש לה אח גדול ממנה בשם גארי.
כומר המליץ לאביה ששמה יהיה שרה אן, במקום סוראן שהוא השם של סבתה, כי הוא אינו "שם נכון".
היא גדלה בבית שהיה מוקף בשתי חוות ובשדות.
היא זוכרת מילדותה ש"פרות היו מביטות מבעד לחלון כשאכלנו את ארוחת הערב".
היא הייתה חברה בסדנת התיאטרון אלדהאם , והתיידדה עם אנטוני קוטון, שמשחק בתפקיד שון טולי ב"קורוניישן סטריט".
ג'ונס קיבלה תעודה לסיום לימודי אמנויות הבמה , אבל לדבריה זה לא דומה לבית ספר למשחק.
הופעתה המקצועית הראשונה של ג'ונס הייתה בגיל 16. היא נזכרה שבגיל שמונה הופיעה במחזה "Wait Until Dark" בתפקיד גלוריה.
כשנרשמה לאיגוד השחקנים Equity, נרשמה בשם הבמה 'סוראן' כי שמה מלידה היה כבר תפוס.
בגיל 15 מצאה לעצמה סוכן והחלה להופיע בתיאטרון.
הקריירה שלה בטלוויזיה התחילה ב-1997 בתפקיד קטן בסדרה "קורוניישן סטריט" בדמות מנדי פיליפס.
אחר כך הופיעה בפרסומת טלוויזיה לחברת Maltesers, שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "City Central" ובתפקיד קטן בסדרה "My Wonderful Life".
היא נבחנה לתפקיד צ'ריטי דינגל באופרת הסבון "אמרדייל" אבל לבסוף לוהקה לתפקיד אמה אטקינס.
עוד נבחנה לתפקיד ג'ינה גרגורי ב"קורוניישן סטריט", גם שידעה שהשחקנית ג'ניפר ג'יימס תקבל את התפקיד.
בשנת 2000 שבועות אחדים אחרי שנבחנה לתפקיד ג'נה גרגורי, הוצע לה תפקיד חדש בסדרה "קורוניישן סטריט".
ג'ונס קבלה את התפקיד של קארן פיליפס והחלה להופיע בסדרה ב-21 ביוני.
הדמות שהתחתנה עם סטיב מקדונלד (סיימון גרגסון) קיבלה את שם בעלה והייתה לקארן מקדונלד.
בעקבות תפקיד זה זכתה ג'ונס להכרה רחבה.
היא גם החלה לדגמן במגיזינים של גברים כמו "FHM" ו-"Loaded".
במאי 2004 פורסם שג'ונס עוזבת את הסדרה "קורוניישן סטריט" אחרי ארבע שנים שבהן גילמה את קארן.
היא תיארה את עבודתה באופרת סבון כמתישה, וציינה שהיא "חיה ונושמת קארן מקדונלד".
הופעתה האחרונה בדמות קארן הייתה ביום הקופסאות של שנת 2004.
ג'ונס ציינה שעם עזיבתה את הסדרה "קורוניישן סטריט" קיבלה הצעות רבות להופיע בתוכניות ריאליטי, שאותם היא דחתה.
בסתיו 2005 כיכבה ג'ונס בסדרת דרמה בלשית של ITV בשם "וינסנט" עם ריי וינסטון בתפקיד הראשי.
באותה שנה כיכבה במחזה "בחורים טובים" בתיאטראות וסט אנד לצדם של רוב לאו וג'ון בארומן.
על הופעתה זו זכתה בפרס בחירת הקהל לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
היא הופיעה גם במחזמר ששודר בערוץ BBC One.
ב-2006 כיכבה ג'ונס בתפקיד שלגיה במופע "שלגיה ושבעת הגמדים" שהוצג בבית האופרה במנצ'סטר לצדו של ג'סטין מורהאוס ושל ג'ון סאווידנט.
עוד השתתפה בסדרה "Strictly Confidential" של קיי מלור .
ב-2007 כיכבה ג'ונס בקומדיה השחורה "Dead Clever" יחד עם הלן בקסנדייל ודין לנוקס קלי.
בסתיו 2007 יצאה ג'ונס לסיבוב הופעות בעיבוד התיאטרלי לסרט "תנאים של חיבה" וגילמה את אמה לצדם של לינדה גריי וג'ון בו.
ב-2008 שיחקה בתפקיד מרתה, אחד התפקידים הראשיים, בסדרה הרפואית "הארלי סטריט", שירדה אחרי עונה אחת.
בינואר 2009 הופיעה ג'ונס בדרמה "בלתי נסלח" בערוץ ITV1, בתפקיד רות סלייטר, אשה שהשתחררה מהכלא אחרי שריצתה 15 שנות מאסר על רצח שני שוטרים.
בריאן וינר ששיבח את הסדרה בעיתון האינדפנדנט כתב שלכולם מגיע חמישה כוכבים ולג'ונס מגיע שישה.
בנובמבר אותה שנה שיחקה ג'ונס בתפקיד מונה ליזה בפרק כפול בשם "הנקמה של מונה ליזה" בסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין".
בדצמבר כיכבה בהפקה של מנצ'סטר רויאל אקסצ'נג' למחזה "Blithe Spirit" מאת נואל קאוורד שהוצג עד סוף ינואר 2010. ג'ונס הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס "Times Breakthrough Award".
במרץ 2010 כיכבה בסדרת הטלוויזיה "חמישה ימים" המשך של סדרה באותו שם משנת 2007. היא גילמה תפקיד של הבלשית לורי פרנקלין.
בהמשך אותה שנה כיכבה בתפקיד שרה בדרמה "אב יחיד" ב-BBC1, בדמות אשה שמתאהבת בדייב האלמן (דייוויד טננט) בעלה של חברתה הטובה שמתה לא מזמן.
במאי 2011 גילמה ג'ונס את הדמות אידריס בפרק "אשתו של הדוקטור" של הסדרה "דוקטור הו".
ג'ונס לוהקה בשל רצונו של התסריטאי ניל גיימן שרצה שהשחקנית שמגלמת את הדמות תהיה "מוזרה; יפה אבל בעלת מראה מוזר, ומצחיקה למדי".
בהמשך שיחקה ג'ונס בתפקיד הבלשית רייצ'ל ביילי בסדרה "סקוט וביילי" לצדה של לזלי שארפ שגילמה את ג'נט סקוט.
הסדרה מבוססת על רעיון של ג'ונס ושל השחקנית סאלי לינדזי, ששיחקה בעבר לצדה ב"קורוניישן סטריט".
ב-2012 שודרה העונה השנייה של "סקוט וביילי".
ביולי 2011 כיכבה ג'ונס בתפקיד מרלין, אשת קריירה בבריטניה בתקופתה של מרגרט תאצ'ר, בהפקה של תיאטרון מינרווה של המחזה "נשים בצמרת" מאת קריל צ'רצ'יל.
אחר כך הוצג המחזה בטרפלגר סטודיוס שבווסט אנד.
באוגוסט 2011 פורסם שג'ונס תככב לצדו של ג'ון האנה בדרמה הפרודית "A Touch of Cloth" מאת צ'ארלי ברוקר ודניאל מאייר.
התוכנית שודרה באוגוסט 2012 בערוץ Sky1. ג'ונס גילמה את הבלשית אן אולדמן, שעובדת לצדו של פקד בילוש ג'ק קלות' (האנה).
במרץ 2012 השתתפה ג'ונס בעיבוד של BBC1 לרומן "הסוד של קריקלי הול" מאת ג'יימס הרברט.
היא גילמה את דמותה של איב קיילי, אישה שעוברת לגור בקריקלי הול כדי להתגבר על אובדן בנה, ומתברר שהבית רדוף רוחות רפאים.
ב-2013 חזרה ג'ונס להופיע על הבמות בלונדון בהפקה מחודשת של המחזה "משהו יפה" מאת ג'ונתן הארווי .
המחזה הוצג בין 13 באפריל עד 25 במאי בתיאטרון ארטס , ואחר כך בסיבוב הופעות בבריטניה.
באוגוסט אותה שנה שיחקה ג'ונס בסדרת הדרמה "The Crimson Field" לצדן של הרמיוני נוריס ושל אונה צ'פלין, הדרמה מתרחשת בבית חולים שדה בצרפת במלחמת העולם הראשונה.
הדרמה שודרה לראשונה באפריל 2014, וזו הייתה הופעתה הראשונה של ג'ונס בדרמה תקופתית.
בפברואר 2014 החלה ג'ונס לשחק בגרסה הבימתית של שרה רוהל לרומן "אורלנדו" מאת וירג'יניה וולף שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
ההצגה זכתה בביקורות חיוביות, והופעתה של ג'ונסה כונתה "מעולה" על ידי מאט טרומן בעיתון הגרדיאן.
אילו הביקורת של קוונטין לטס בדיילי מייל הייתה מעורבת ועל ג'ונס כתב "שאולי חסרה לה האיכות השמימית הדרוש לתפקיד".
בספטמבר 2015 כיכבה ג'ונס בתפקיד הראשי בסדרה "דוקטור פוסטר" של ערוץ BBC One, על אודות רופאה שחייה מתפרקים כשהיא מגלה שבעלה בוגד בה.
על תפקיד זה זכתה ג'ונס בפרס National Television להופעה הטובה ביותר בדרמה, בפרס Broadcasting Press Guild לשחקנית הטובה ביותר, פרס Royal Television Society לשחקנית הטובה ביותר, וכן בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר.
ג'ונס חיה בלונדון עם בעלה לורנס אקרס.
לבני הזוג יש ילד אחד.
ג'ונס פעילה בארגוני צדקה שונים.
כשהייתה נערה אובחנה אמה כחולה בסרטן השד.
הן ניהלו קמפיין בנושא מחלת הסרטן.