tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טווס קונגו (שם מדעי: Afropavo congensis) הוא מין יחיד בסוגו ממשפחת הפסיוניים, המזכיר את הטווסים האסייתים.
הוא חי ביערות גשם באפריקה באזור יערות קונגו, שם התגלה והוגדר כמין רק ב-1936.
טווס זה הוא עוף גדול שאורכו 64-70 ס"מ.
הוא מזכיר את הטווס הכחול והירוק בצבעיו הכחולים וירוקים וגם הסגולים, אף שהם בולטים פחות מהטווס הכחול וזנבו אינו מרהיב כמו של הכחול.
עור צווארו אדום, זנבו שחור עם נוצות כחולות והכתר מעוטר בנוצות לבנות.
הנקבה קטנות יותר: אורכן 60-63 ס"מ ונוצותיהן בצבעי חום-ערמוני עם בטן שחורה, גבן ירוק כשפניהן בהירות ובעלות כתר קטן.
בניגוד לטווס הכחול, טווס זה הוא מין מונוגמי הנקשר לנקבה אחת אליה הוא קורא בקריאות צורמניות נמוכות.
כמו רוב הפסיוניים, טווס קונגו אוכל כל הניזון הן מהחי והן מהצומח כמו גרגירים, זרעים, פירות, חרקים ולטאות קטנות.
הוא מתעופף כאשר הוא נתקל בסכנה ונוחת על ענפים נמוכים.
מין זה נחבא ומסתתר על כן קשה להיתקל בו.
כתוצאה מציד ומכריתת היערות בהם הוא חי הטווס נפגע ומצב שימורו הנוכחי הוא פגיע.
טַוָּסוֹן או פסיון טווסי (שם מדעי: Polyplectron) הוא סוג של עופות קרקע ממשפחת הפסיוניים החיים בדרום-מזרח אסיה.
הטווסונים מזכירים במראם טווס קטן, ומכאן שמם, אך אינם קרובי משפחתו.
בעלי ראש כחול עם ציצה, גוף אפור או שחור ועליו כתמים כחלחלים דמויי-עיניים על הנוצות ועל הזנב המפואר שיכול להיפרש כמו זנב הטווס.
ואולם הם קטנים מהטווס בהרבה וגם פחות צבעוניים.
הטווסונים חיים ביערות טרופיים ברחבי דרום-מזרח אסיה והם מרבים לשוטט על הקרקע ולחפש פירות, זרעים וחרקים.
הזכרים מקימים טריטוריות בעונת הרבייה בתוך זירת חיזור ומנסים להרשים במצגים שונים את נקבות.
הנקבות קטנות ומוסוות הרבה יותר מהזכרים שאינם תורמים לגידול האפרוחים וגם לא נאמנים לבנות זוגם.
מצב השימור של כמה מיני טווסונים מוגדר כפגיע עקב ציד ופגיעה ביערות הגשם.
טוויסטר הוא סרט של הבמאי יאן דה בונט מ-1996 בכיכובם של הלן האנט וביל פקסטון אשר חוקרים סופות טורנדו.
את התסריט לסרט כתבו מייקל קרייטון ואן מארי מרטין.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 92 מיליון דולרים, זכה להצלחה מסחרית גדולה וגרף מעל ל-495 מיליון דולרים בקופות ברחבי העולם.
העלילה מתמקדת בזוג הפרוד, המטאורולוגים ד"ר ג'ו ת'ורנטון-הארדינג (הלן האנט) וביל הארדינג (ביל פקסטון), אשר חקרו בעבר ביחד במשך שנים רבות סופות טורנדו.
ביל כבר לא עוסק בכך יותר ובמקום זאת עובד כחזאי בטלוויזיה.
בתחילת הסרט ביל מגיע לאוקלהומה על מנת למצוא את ג'ו בכדי שתחתום על מסמכי גירושין על מנת שהוא יוכל להתגרש ממנה ולהתחתן עם ארוסתו הטרייה, הפסיכולוגית ד"ר מליסה ריבס (ג'מי גרץ).
במהלך פגישתם הם מגלים שהיריב הזחוח שלהם, ד"ר ג'ונאס מילר (קארי אלווס), פיתח מכשיר כמעט זהה ל"דורותי".
בניגוד לג'ו וביל, מילר מתעניין יותר בתהילה האישית ובחסות תאגידית מאשר מאשר בקידום המדע.
בעקבות כך ג'ו וביל מחליים לשלב כוחות עם צוות רודפי הסערות של ג'ו על מנת ש"דורותי" תופעל בלב סערת טורנדו לפני שמילר יספיק לקחת קרדיט על הרעיון של ביל.
הצוות של ג'ו מנסה לרדוף אחר סופות טורנדו שונות ובכל פעם להעמיד את "דורותי" בנתיב בו עוברות סופות הטורנדו.
זהו מרדף מסוכן, וחברי הצוות מסכנים את חייהם פעמים רבות.
כולם, מלבד מליסה מוצאים עניין באתגר.
המרדף אחרי הסופות מזכיר לביל עד כמה התגעגע לעבודה הזו, ולבסוף הוא ומליסה מחליטים להיפרד, בעיקר משום שמליסה מבינה שהוא עדיין מאוהב בג'ו.
ביל וג'ו מצליחים להפעיל לבסוף להפעיל את "דורותי", ולאסוף את הנתונים המטאורולוגיים שהם רצו להשיג באמצעות המכשיר.
הם שורדים בקושי את סופת הטורנדו רבת העומה, ומחליטים בסוף הסרט לחזור להיות זוג ולהמשיך לעבוד ביחד.
הלן האנט בתפקיד ד"ר ג'ו הארדינג
ביל פקסטון בתפקיד ביל הארדינג
קרי אלווס בתפקיד ד"ר ג'ונאס מילר
ג'יימי גרץ בתפקיד ד"ר מליסה ריבס
פיליפ סימור הופמן בתפקיד דסטין "דאסטי" דייוויס
אלן רוק בתפקיד רוברט "ראביט" נוריק
טוד פילד בתפקיד ד"ר ג'ייסון "פראצ'ר" רו
רוב הסרט צולם באוקלהומה, איווה וקנדה.
סצנות הטורנדו הריאליסטיות של הסרט הופקו באמצעות שילוב של אפקטים מעשיים, מכונות רוח מאסיביות וגרפיקה ממוחשבת חדשנית ופורצת דרך.
חברת אינדסטריאל לייט אנד מג'יק הייתה אחראית לאפקטים החזותיים בסרט, אשר נחשבו לפורצי דרך באותה התקופה.
קרנת הבכורה של סרט ההמשך, בבימויו של לי אייזק צ'אנג, התקיימה ב-10 ביולי 2024. בסרט מככבים דייזי אדגר-ג'ונס, גלן פאוול ואנתוני ראמוס.
הסרט הופק בשיתוף פעול בין אולפני יוניברסל, אולפני האחים וורנר ואולפני אמבלין.
הסרט מתואר כ"פרק חדש" לסרט המקורי.
טווילה תארפ היא רקדנית, כוריאוגרפית וסופרת אמריקאית, שחיה ויוצרת בניו יורק.
בשנת 1966 הקימה את להקת המחול שלה, "להקת טווילה תארפ" (Twyla Tharp Dance).
ביצירתה היא משתמשת לעיתים קרובות במוזיקה קלאסית, בג'אז ובמוזיקת פופ עכשווית.
תארפ נולדה ב-1941 בחווה בפורטלנד שבאינדיאנה, בתם של ויליאם ולוסיל תארפ.
היא נקראה על שם טווילה תורנבורג (Thornburg), "נסיכת החזיר" של יריד מנסי (Muncie Fair) השנתי מספר 89 באינדיאנה, כפי שכתבה בספרה "ההרגל היצירתי: למד זאת והשתמש בכך כל חייך" (The Creative Habit: Learn It and Use It for Life, 2007).
כילדה קטנה, תארפ בילתה מספר חודשים בכל שנה עם סביה הקווייקרים בחוותם באינדיאנה.
אמה התעקשה שתקבל שיעורים בריקוד (בלט, טאפ, ג'אז ומודרני), פסנתר, תוף, ויולה, כינור, קצרנות, גרמנית וצרפתית.
בשנת 1950 עברה המשפחה לריאלטו, קליפורניה.
הוריה פתחו בית קולנוע בו עבדה תארפ.
היא למדה בבית הספר התיכון פסיפיק בסן ברנרדינו ולמדה בבית הספר לריקוד ורה לין.
בלט למדה עם ביאטריס קולנט.
תארפ העידה על עצמה כ"תולעת ספרים מסורה" והעידה כי לוח הזמנים שלה הותיר מעט זמן לחיי חברה.
תארפ למדה בפומונה קולג' בקליפורניה, אך מאוחר יותר עברה לברנארד קולג' בניו יורק, שם למדה לתואר בהיסטוריה של האמנות וסיימה את לימודיה בשנת 1963. בניו יורק למדה אצל ריצ'רד תומאס, מרתה גרהם ומרס קנינגהם.
ב-1963 הצטרפה תארפ ללהקת המחול של פול טיילור .
Retrieved 6 April 2015.</cite></ref> והקימה את להקתה, להקת טווילה תארפ.
מ-1971 עד 1988 סיירה להקת טווילה תארפ ברחבי העולם וביצעה יצירות מקוריות.
מ-1971 עד 1988 קיימה להקת טווילה תארפ סיבוב הופעות נרחב ברחבי העולם, בו ביצעה יצירות מקוריות.
בשנת 1973 יצרה תארפ את הכוריאוגרפיה "דוס קופה" למוזיקה של The Beach Boys עבור בלט ג'ופרי.
מאוחר יותר יצרה תארפ כוריאוגרפיה למופע "Push Comes To Shove" משנת 1976, בו הופיע מיכאיל ברישניקוב, מופע שהיווה דוגמה לבלט מוצלב.
בשנת 1988 התמזגה להקתה של טווילה תארפ עם תיאטרון הבלט האמריקאי.
מאז הוצגו בתיאטרון זה בבכורה עולמית 16 מיצירותיה של תארפ.
עד 2010 כלל תיאטרון זה 20 יצירות של תארפ ברפרטואר שלו.
מאז יצרה תארפ כוריאוגרפיות עבור בלט האופרה של פריז, הבלט המלכותי, ניו יורק סיטי בלט, בוסטון בלט, בלט ג'ופרי, פסיפיק נורתווסט בלט, מיאמי סיטי בלט, תיאטרון הבלט האמריקאי, להקת רחוב האברד ולהקת המחול של מרתה גרהם.
תארפ יצרה את המחול "Cutting Up" (1991) עם מיכאיל ברישניקוב, מופע שהוצג ב-28 ערים במשך מעל חודשיים.
בקיץ 2000 החליפה להקת טווילה תארפ את רקדניה.
בהרכב חדש זה הופיעה הלהקה ברחבי העולם.
בהרכב זה פיתחה תארפ את המופע שלעתיד יהיה "Movin 'Out", הפקה מוזיקלית עטורת פרסים שהוצגה בברודוויי ובה שירי בילי ג'ואל, בכיכובם של רקדנים רבים שהיו בלהקת המחול.
בשנת 2012 יצרה תארפ את הופעת הבלט באורך מלא "הנסיכה והגובלין".
המופע התבסס על סיפורו של ג'ורג' מקדונלד, "הנסיכה והגובלין", והוא הראשון שנועד לילדים.
הבלט הופק בשיתוף להקת הבלט של אטלנטה והבלט המלכותי של ויניפג ובוצע על ידי שתי הלהקות.
תארפ הייתה האמנית הראשונה שקיבלה מלגת שהות (AIR) ב"פסיפיק נורתווסט בלט" בסיאטל.
בתקופה זו יצרה והפיקה את יצירתה "המתנה בתחנה" (Waiting at the Station), עבודה חדשה עם מוזיקה של אמן ה-R&B אלן טוסן ועם תפאורה ותלבושות של שותפה מימים, סנטו לוקאסטו .
בשנת 1980 הופיעה יצירתה של תארפ לראשונה בברודוויי, בביצוע להקת טווילה תארפ, במופע "כשהיינו צעירים מאוד" (When We Were Very Young).
בשנת 1981 בוצעה יצירתה "גלגל קתרין", פרי שיתוף הפעולה שלה עם המוזיקאי דייוויד ביירן.
היצירה שודרה ב-PBS, והפסקול שלה הופיע בתור תקליט LP.
ב-1985 בוצעה הגרסה שלה ל"שיר אשיר בגשם" בתיאטרון גרשווין במשך 367 הופעות.
ב-2001 הועלה בשיקגו המחזמר של להקת המחול של תארפ, "Movin' Out", המבוסס על מוזיקה ושירים של בילי ג'ואל.
המופע עלה בברודוויי בשנת 2002 ומאז הועלה 1,331 פעמים בברודוויי.
בינואר 2004 החל המופע במסע הופעות ברחבי ארצות הברית.
המחזמר קיבל 10 מועמדויות לפרסי טוני ותארפ זכתה בפרס לכוריאוגרף הטוב ביותר.
ב-2005 העלתה תארפ מופע חדש בשם "הזמנים משתנים" , למוזיקה של בוב דילן בתיאטרון אולד גלוב בסן דייגו.
מופע זה השיג שיאי מכירות והועלה גם בניו יורק 28 פעם.
בשנת 2009 יצרה תארפ מופע על פי שירי פרנק סינטרה "Come Fly with Me", שהועלה באטלנטה, בברודוויי ב-2010, בלמעלה מ-200 הופעות, ולאחר מכן בלאס וגאס ובאטלנטה שבג'ורג'יה ב-2011.
תארפ שיתפה פעולה עם במאי הקולנוע מילוש פורמן ביצירת "שיער" (1978), "רגטיים" (1980) ו"אמדאוס" (1983); עם טיילור הקפורד בסרט "לילות לבנים" (1985); ועם ג'יימס ל.
בטלוויזיה יצרה תארפ כוריאוגרפיה עבור הפרק הראשון של סדרת ה-PBS "ריקוד" באמריקה; הפיקה וביימה את "Making Television Dance" (1977), שזכה בפרס הבין-לאומי בפסטיבל הסרטים בשיקגו; וביימה את "גלגל קתרין" (1983) עבור ה-BBC.
תארפ ביימה הסרט "בארישניקוב מאת תארפ" ב-1984.
תארפ כתבה שלושה ספרים: אוטוביוגרפיה מוקדמת, "Push Comes To Shove" (1992, ספרי בנטם); "ההרגל היצירתי: למד אותו והשתמש בו בחייך" (2003, סיימון ושוסטר), שתורגם לספרדית, סינית מנדרינית, רוסית, קוריאנית, תאילנדית ויפנית; "The Collaborative Habit" (2009, סיימון ושוסטר), תורגם גם לתאי, סינית וקוריאנית.
תארפ ציינה שספרה "ההרגל היצירתי" עוסק בקיברנטיקה, בעיקר בתרגילי היצירתיות היוונית, כגון הטלת מטבע, כתרגיל בחילוץ משמעות מסודרת מן התוהו ובוהו, תרגיל הנגזר מן המוזת האסטרולוגיה אוראניה, בכך שמטבעות אקראיים הנפלטים אל משטח שטוח עשויים לשמש לפיתוח מיומנויות לשם ניתוח דפוסים.
טווילה תארפ קיבלה שני פרסי אמי, 19 דוקטורטים לשם כבוד, אות הנשיא של ותיקי וייטנאם , המדליה הלאומית לאמנויות לשנת 2004 ומענקים רבים, כולל מענק עמיתי מקארתור.
היא חברה האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחברה לשם כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות.
בטקסי הפתיחה של קולג' ברנרד משנת 1982, העניקה לתארפ האלמה מאטר שלה את הכבוד הגבוה ביותר של האלמה מאטר, מדליית ברנרד לאות הצטיינות.
תארפ קיבלה את פרס טוני עבור הכוריאוגרפיה הטובה ביותר ואת פרס הדרמה עבור הכוריאוגרפיה המצטיינת בזכות המחזמר "Movin' Out".
היא קיבלה מועמדות לפרס עבור כוריאוגרפיה יוצאת דופן למחזמר "שיר אשיר בגשם".
בשנת 2008 זכתה תארפ בפרס מרכז קנדי.
בשנת 1993 התקבלה תארפ לאקדמיה להישגים .
בין 2013 ל-2014, גלריית הדיוקנאות הלאומית בסמיתסוניאן הציגה את תארפ בתערוכה "לרקוד את החלום" כחלוצה של המחול המודרני האמריקאי.
ב-24 במאי 2018 הוענק לתארפ תואר דוקטור לאמנויות מאוניברסיטת הרווארד.
Tharp, Twyla (2006), "ההרגל היצירתי: למד אותו והשתמש בו כל חייך", סיימון ושוסטר,
Tharp, Twyla (2013), "הרגל שיתוף הפעולה: למד אותו והשתמש בו כל חייך", סיימון ושוסטר,
טווינינגס היא חברה אנגלית לשיווק תה שבסיסה אנדובר, המפשייר.
החברה משווקת גם משקאות נוספים, כמו למשל: קפה, שוקו ומשקאות לתת.
המותג נמצא בבעלות חברת המזון הבריטית Associated.
הלוגו של טווינינגס הוא הלוגו העתיק בעולם שנעשה בו שימוש באופן רצוף עד לימינו.
והמותג הוא מְשַׁלֵם המַיסים הוותיק ביותר בלונדון, ונמצא באותו המיקום בדיוק על רחוב סטרנד מאז שנת 1706.
חברת טווינינגס הוקמה על ידי תומאס טווינינג מגלוסטרשייר, אנגליה, שפתח את בית התה הראשון הידוע בבריטניה בשנת 1706 בלונדון.
בית התה הזה פועל עד היום.
הלוגו של טווינינגס, שנוצר בשנת 1787, הוא הוותיק בעולם בשימוש מתמשך.
החברה המחזיקה בצו מלכותי לפיו הם מספקים סחורות ושירותים למשפחת המלוכה, נרכשה על ידי ארגון המזון הבריטי בשנת 1964 טווינינגס קשורה לתה ארל גריי, תה שהושרה בשמן ברגמוט, אם כי לא ברור מתי החל הקשר בין החברה לסוג תה מסוים זה, ועד כמה הייתה מעורבותה של החברה ביצירת תה זה.
לחברת ג'קסונס מפיקדילי, שהייתה בעבר מתחרה בתחום ונרכשה על ידי טווינינגס בשנות התשעים, יש גם קשר כלשהו ליצירה של תערובת הברגמוט.
באפריל 2008 הכריזה החברה על ההחלטה לסגור את השלוחה שלה בבלפסט, חברת תה שנסחרה כבר למעלה מ-140 שנה בטענה של "תכנון התייעלות"; חברת טווינינגס העבירה את רוב הייצור לסין ופולין בסוף שנת 2011, תוך שמירה על המפעל באנדובר, המפשייר, עם כוח עבודה מופחת.
באוגוסט 2018 פרסמה החברה רשימה של כל ספקי התה שלה בהודו באתר Sourced with Care.
זה קרה לאחר שארגון מקומי התומך ומעודד מסחר הוגן (Traidcraft Exchange) קרא לכל מותגי התה הגדולים בבריטניה להראות לציבור מאילו מטעי תה הם קונים כדי להפסיק את העבדות המודרנית של המאה ה-21 בשרשרת האספקה.
ארגון המסחר ההוגן בירך על הפרסום, ויועצת המדיניות שלהם, פיונה גוך, אמרה כי עצם הפירסון יפעיל לחץ גם על מותגי התה הגדולים האחרים (...) גם כן לפרסם בציבור את רשימת ספקי התה שלהם.
לאחר 10 דורות במשפחה, החברה מוכרת כעת ברחבי העולם ומפיצה תה ליותר מ-100 מדינות.
בישראל קיבלה בשנת 2002 חברת פודליין שיווק, מקבוצת היינץ-רמדיה, את הזיכיון לשיווק והפצת המותג.
החברה החלה בשיווק 11 סוגי תה טווינינגס, בהם תה שחור, תה שחור בטעמים, תה ירוק ותה נטול קפאין.
לטווינינגס יש תוכנית אתית בשם 'Sourced with Care', שמטרתה לשפר את איכות החיים בקהילות היצרניות שלה.
על פי הצהרות החברה, באמצעות התוכנית היא שמה לה למטרה לשפר את חייהם של 500,000 אנשים בשרשרת האספקה עד שנת 2020 באמצעות שיפור הפרנסה ושיפור רמת החיים של התושבים.
החברה היא חברה מייסדת בשותפות תה אתי ארגון של חברות ללא מטרות רווח בתעשיית התה הפועלת למעקב ולשיפור התנאים האתיים באחוזות התה בכל אזורי גידול התה הגדולים.
ארגון זה קיבל ביקורת על "ההתמקדות במפיקים הגדולים בלבד".
לחברה יש קוד התנהגות אתי והיא מצהירה על כך שהיא עובדת בשיתוף עם הספקים שלה כדי להבטיח תנאי עבודה הגונים בשרשרת האספקה.
להלן כמה מתערובות התה השחור של טווינינגס:
תה אינגליש ברקפסט – תערובת של תה מאסאם וסרי לנקה.
יש למותג גם גרסאות נוספות לתה זה, בטעמים חזקים יותר וגרסה אורגנית באישור סחר הוגן.
כל יום – תערובת של תה אסאם, אפריקה ויונאן, קיים בגרסה חסרת קפאין
אחר הצהריים אנגלי – תערובת של תה אפריקני, הודי וסרי לנקי
ארוחת בוקר אירית – תערובת של תה אסאם, אינדונזי וסיני
אסאם – תערובת של תה אסאם
ארל גריי – תערובת תה עם תפוז ברגמוט, קיים בגרסה חסרת קפאין
ליידי גריי – תערובת תה עם לימון, תפוז ותפוז ברגמוט
ציילון – תערובת של תה סרי לנקי
דרג'ילינג – תערובת של תה דרג'ילינג
תה תפוחים טורקי – תערובת של תה טורקי ותפוח מתובל
ארבעה פירות אדומים - תה שחור עם דובדבן, דומדמנית, פטל ותות
טפטופי לימון – תה ירוק עם קליפות לימון וחתיכות עוגה
זנגביל – תה ירוק עם שורש זנגביל וסירופ זהוב
קרמל מלוח – תה ירוק עם טעם קרמל מלוח
דבש דובדבן – תה ירוק עם טעם דובדבן, וניל ושקדים
אנרגיה – תה ירוק עם מנדרינה, תפוח, גוארנה וויטמין B6
Glow – תה ירוק עם תות, מלפפון, אלוורה וביוטין
הגנה – תה ירוק עם הדרים, שורש ג'ינג'ר וויטמין C
Matcha – תה ירוק עם חמוציות, ליים ומנגן
ניקוי רעלים – תה ירוק עם לימון, זנגביל, שורש בורדוק, שומר וסלניום
תה ירוק ולימון - תה ירוק עם חלקי לימון
שינה – תפוח מתובל, וניל, קמומיל ופרח פסיפלורה
כורכום – כורכום, תפוז וכוכבי אניס
תומאס טווינינג (1675–1741), סוחר תה, מייסד טווינינגס
אליזבת טווינינג (1805–1889), מאיירת בוטנית
לואיזה טווינינג (1820–1912), רפורמטורית חברתית
טווינק הוא סלנג הומוסקסואלי לגבר צעיר בשנות העשרה המאוחרות שלו ועד שנות העשרים המוקדמות, שתכונותיו עשויות לכלול: משיכה גופנית כללית; פנים וגוף עם מעט או ללא שיער; מבנה דק עד ממוצע ומראה נערי.
ישנה אי הסכמה על מקור המונח טווינק.
יש מי שמייחסים אותו למונח "טוואנק"; כינוי ישן מהסלנג הלהט"בי הבריטי, להומוסקסואלים פסיביים.
פירוש המונח הוא "זונה הומוסקסואלית ממין זכר".
כלומר, "גבר שמוכן להפוך לבן זוג של כל גבר דומיננטי".
במילון אוקספורד נטען כי המונח נטבע בשנות השבעים.
מנגד, יש מי שמייחסים את מקור המונח לחטיף המבוסס על עוגת ספוג הנקראת, "טווינקי".
החטיף נחשב בדרך כלל למאכל ג'אנק פוד שמכיל: "ערך תזונתי מועט, מתוק ומלא בקרם".
אותו ה"קרם" בלשון נקייה הוא נוזל הזרע.
בשל מקורותיו האטימולוגיים הלא ברורים, טענה סוזן דרייבר כי המונח "מבוסס על גילנות וגזענות".
לפי הניתוח של דרייבר, מדובר ב"גבר צעיר ולבן, שמהווה מושא לפטיש והופך לסוג של מוצר צריכה...
ומיוצג בפשטות באמצעי גזע וגיל: לבן וצעיר".
טווינקים הם לעיתים קרובות מגולחים וזאת, כדי להדגיש מראה צעיר ורענן.
הם בדרך כלל בתחילת שנות העשרים לחייהם, רזים ולרוב בעלי מראה נערי.
יש המשתמשים במונח כדי להתייחס לגברים נשיים .
כמו כן, המונח שימש "דובים" וגברים הומוסקסואלים למטרות גנאי.
במקרים מסוימים זהו מונח נייטרלי המהווה את הניגוד למונח הדובים.
בנוסף לכך, יש שימוש נרחב במונח בתעשיית הפורנוגרפיה ההומוסקסואלית.
המסאי זב ג'יי טורטוריצ'י ציין כי התעשייה הפורנוגרפית של הטווינקים משגשגת.
כמו כן, הוסיף כי טווינק נמדד "על החיצוניות שלו ולא על העומק הפנימי שלו".
עוד אמר, כי "ניתן לראות את ה-'טווינקים' כתת-ז'אנר פופולרי בפורנו ההומוסקסואלי, הנצרך ברחבי העולם".
אפליקציית ההיכרויות גריינדר, משתמשת אף היא במונח, תוך שהיא לוקחת אותו בחשבון כחלק מהקריטריונים במנוע החיפוש שלה.
בדומה ל-"קודים" אחרים, כגון קוד הדוב, קוד הטווינק הוא קבוצה של סמלים הכוללת בתוכה אותיות, ספרות ותווים אחרים הנמצאים בדרך כלל במקלדות מחשב מודרניות ומערביות ומשמשות לתיאור ולדירוג של טוונקים.
קוד זה בא לידי ביטוי ושימוש בפוסטים, בדוא"ל, בקבוצות דיון ובפורומים.
הקוד כולל: תכונות פיזיות, כמו "c" לצבע שיער (מבלונדיני לשחור); "I" לאורך שיער (מקרחת / מגולחת ונקייה לשיער שופע); "h" לכמות שיער גוף; "y" למראה נעורים; ו-"e" עבור גודל; וכן תכונות אישיות, כמו "q" לקבוצת המלכות וסוגיה; והעדפות מיניות, כדוגמת "k" עבור "הגורם הקינקי".
טווייס היא להקת קיי-פופ שהוקמה בשנת 2015 תחת חברת התקליטים JYP אנטרטיינמנט.
אלבום הבכורה שלה, המיני אלבום, The Story Begins, יצא לאור בשנת 2015 וזכה להצלחה רבה תוך שכבש את פסגת מצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
נמכרו יותר מ-132,598 עותקים של האלבום ביפן.
בשנת 2018 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, BDZ, שזכה להצלחה גם כן, בעיקר ביפן.
נמכרו יותר מ-250,000 עותקים של האלבום ביפן והוא הפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר במדינה באותה השנה בה יצא.
האלבום נכלל ברשימות סוף השנה של יפן.
אלבום הבכורה של הלהקה באורך מלא, Twicetagram, יצא לאור בשנת 2017. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
נמכרו יותר מ-388,902 עותקים של האלבום במדינה והוא הפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר של הלהקה.
אלבום האולפן השני שלה BDZ, יצא לאור שנה לאחר מכן.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הרשמי של יפן.
אלבום האולפן השלישי של הלהקה , יצא לאור בשנת 2019. בין היתר הוא כלל את השיר "Fake & True".
בשנת 2019 טווייס הוציאה את אלבום האוסף השני שלה, .
בין להיטיה של הלהקה ניתן למנות את "Cheer Up", שמכר יותר מ-2.5 מיליון עותקים בקוריאה הדרומית "TT", שמכר יותר מ-2.5 מיליון עותקים במדינה ו-"Knock Knock", שמחר יותר מ-2.5 מיליון עותקים במדינה.
בשנת 2017 טווייס הוציאה את אחד משיריה המצליחים ביותר "Likey", שדורג במקום הראשון במצעד השירים של קוריאה הדרומית.
ב-1 ביוני 2020, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום התשיעי שלה More & More, שכולל את הלהיטים "More & More" ו-"Oxygen".
באותו היום הוציאה הלהקה את הווידאו קליפ לשיר הנושא מתוך המיני-אלבום, שזכה להצלחה וצבר למעלה מ-112.6 מיליון צפיות.
ב-9 ביולי 2020, הוציאה הלהקה מיני-אלבום יפני בשם Fanfare.
2013–2015: הרכבת הקבוצה, Sixteen ואלבום הבכורה
לבסוף פרויקט הבכורה של הלהקה בוטל ולא יצא לפועל.
ב-11 בפברואר 2015, ג'יי ויי פארק (J.Y Park), המייסד של JYP אנטרטיינמנט הודיע על הקמת להקת בנות חדשה, המונה שבע בנות, שתתבסס על המנצחות בתוכנית ריאליטי בשם "Sixteen", בה 16 מתמודדות יתחרו על מקומן בלהקה.
התוכנית תוכננה להיות משודרת ברשות השידור "Mnet" מאוחר יותר באותה שנה.
התוכנית התחילה את שידוריה ב-5 במאי 2015, וסיימה עם שבע מנצחות: נייאון, ג'ונגיון, סאנה, ג'יהיו, מינה, דהיון וצ'ייאונג.
ג'יי ויי פארק הודיע כי ככל הנראה יגדיל את הקבוצה לתשע בנות.
הוא הוסיף את ציו, שזכתה ב"בחירת הקהל" והייתה הכי פופולרית בתוכנית, ומומו, אותה הוסיף ג'יי ויי בעצמו לאחר שהתרשם מכישורי ההופעה המרשימים שלה.
החלטת הרחבת הקבוצה הייתה שנוייה במחלוקת, בעיקר בגלל הצירוף של מומו אף על פי שהיא נפסלה בשלבים מתקדמים של התוכנית.
שם הקבוצה, טווייס, נבחר על ידי ג'יי ויי בעצמו.
הוא הסביר את בחירתו בכך ש: "הקבוצה תגיע לאנשים ללב פעמיים, פעם אחת דרך האוזניים ופעם שנייה דרך העיניים".
המעריצים של טווייס מכונים "Once", בעקבות האמירה של חברות הקבוצה ברשתות החברתיות ב-2015 "אם אתם תאהבו אותנו אפילו פעם אחת, נחזיר לכם פעמיים מהאהבה שלנו".
המיני האלבום הראשון של טווייס בשם The Story Begins והסינגל "Like Ooh-Ahh" יצאו לאור לראשונה באוקטובר 2015. הקליפ "Like Ooh-Ahh" ביוטיוב צבר מעל 50 מיליון צפיות בחמישה החודשים הראשונים מאז שחרורו והיה לאחד מקליפי הבכורה הנצפים ביותר של להקת קיי-פופ.
ב-27 בדצמבר של אותה שנה, הופיעו טווייס עם גרסת רמיקס לסינגל "Like Ooh-Ahh" ב-"SBS Gayo Deajeon", זו הייתה ההופעה הראשונה של הלהקה בטקס מוזיקה.
2016–2017: הפופולריות הגוברת, סיבוב ההופעות הראשון והבכורה היפנית
ב-25 באפריל 2016, המיני אלבום השני של הלהקה, הנקרא, Page Two, המכיל את הסינגל "Cheer Up", רימייק לשיר מפורסם מ-1998 בשם "Precious Love", שיר אשר היה מזוהה כשיר הפתיחה של התוכנית "Sixteen" בשם "I'm Gonna Be A Star" ועוד.
ב-5 במאי, הלהקה זכתה לראשונה בטקס פרסי מוזיקה "M Countdown" עם הסינגל "Cheer Up", כשנה בדיוק לאחר שידור פרק הבכורה של "Sixteen".
לאחר זכייה זו הלהקה צברה זכיות נוספות בטקסי המוזיקה "Music Bank" ו-"Inkigayo".
כבר באוגוסט של אותה שנה, נמכרו יותר 150,000 עותקים של Page Two, וטווייס הייתה לקבוצת הבנות הקוריאנית הראשונה אשר מוכרת יותר מ-100,000 עותקים באותה שנה.
כחלק מחגיגות השנה להופעת הבכורה של הלהקה ב-20 באוקטובר, פרסמו טווייס את השיר החדש שלהן "One In A Million" שהוא חלק מהמיני אלבום השלישי שלהן שנקרא Twicecoaster: Lane 1. האלבום Twicecoaster: Lane 1 והקליפ של השיר "TT" יצאו ב-24 באוקטובר.
"TT" היה הקליפ הראשון של להקת בנות קוריאנית אשר צבר יותר 200 מיליון צפיות, נכון ל-25 במאי 2017.
ב-11 בנובמבר 2016, הקליפ של השיר "Like Ooh-Ahh" צבר כ-100 מיליון צפיות ביוטיוב, מה שהפך את טווייס ללהקת הקיי-פופ הרביעית שצברה 100 מיליון צפיות ולהקת הקיי-פופ הראשונה שהגיעה להישג כזה עם שיר הבכורה שלה.
בנובמבר של אותה שנה, השיר "Cheer Up" של הלהקה זכה בתואר "שיר השנה" בשני טקסים: בטקס השמיני של פרסי המוזיקה של מלון (8th Melon Music Awards) ובטקס השמונה עשרה של MNET למוזיקה אסייתית (18th Mnet Asian Music Award).
ב-10 בינואר 2016 הצהירו JYP אנטרטיינמנט שטווייס יצאו לסיבוב הופעות ראשון, כשנה וארבעה חודשים לאחר הופעת הבכורה שלהן באוקטובר 2015. שלוש ההופעות, אשר כל הכרטיסים אליהן נמכרו, היו חלק מסיבוב ההופעות הראשון בשם: "Twice 1st Tour: Twiceland – The Opening" בתאריכים 17–19 בפברואר ב-"SK Olympic Handball Gymnasium".
לאחר הופעות אלו הורחב סיבוב ההופעות גם לתאילנד וסינגפור.
לאחר סיבוב ההופעות בסיאול, ב-20 בפברואר, הוציאו לאור Twice אלבום מיוחד בשם Twicecoaster: Lane 2 לצד הסינגל "Knock Knock".
טווייס השיקו את האתר הרשמי היפני שלהן וחשבונות יפניים של הלהקה במגוון רשתות חברתיות בתחילת פברואר של 2017. ב-24 בפברואר, הלהקה הכריזה באופן רשמי על צאתו של אלבום בכורה יפני של הלהקה, בשם Twice# שיצא ב-28 יוני של אותה שנה.
ב-15 במאי 2017, שחררו טווייס את המיני אלבום הקוריאני הרביעי שלהן בשם Signal, עם סינגל באותו השם, אשר הופק על ידי פארק ג'ין-יאנג, בשיתוף הפעולה הראשון שלהן איתו.
המיני אלבום מכיל שישה שירים, כולל "Eye Eye Eyes" שנכתב על ידי ג'יהיו וצ'ייאונג ו-"Only You" שנכתב בשיתוף עם חברת הלהקה לשעבר, "Wonder Girls".
ב-14 יוני, הלהקה הוציאה את השיר "Signal" (הגרסה היפנית) עם קליפ מקוצר שהיה מעין טיזר לאלבום הבכורה היפני של הלהקה.
שבוע לאחר מכן, הוציאה הלהקה את הגרסה המלאה של השיר והקליפ היפניים של "TT".
הלהקה הוציאה לאור באופן רשמי את אלבום הבכורה היפני שלהן Twice# ב-28 ביוני.
האלבום מכיל עשרה שירים המשלבים שירים שלהן בקוריאנית ויפנית.
ב-2 ביולי הלהקה החלה בסיבוב הופעות יפני בשם "Touchdown in Japan" בהגימנסיון של מטרופולין טוקיו אשר נכחו בו כ-15,000 אנשים סך הכל.
Twice# הגיע למקום השני בטבלת האלבומים המובילים של אוריקון: " Oricon Albums Chart", עם יותר מ-136,157 מכירות בשבוע הראשון לשחרורו.
ב-18 באוקטובר הלהקה הוציאה לאור את הסינגל היפני הראשון שלהן בשם "One More Time".
הסינגל הפך לסינגל הנמכר ביותר ביפן ב-24 השעות הראשונות לשחרורו של להקה דרום קוריאנית.
הגרסה היפנית של "TT", הוכנסה לפלייליסט הדיגיטלי של שירים המובילים באסיה באותה תקופה של "32nd Japan Gold Disc Award".
טווייס הוציאו אלבום קוריאני באורך מלא בשם Twicetagram ב-30 באוקטובר 2017 עם הסינגל "Likey", הקליפ לשיר צולם בקנדה בתחילת ספטמבר של אותה שנה.
האלבום היה מקום ראשון גם במצעד האלבומים העולמי של בילבורד (Billboard's World Albums) וגם במצעד מכירות האלבומים העולמית (World Digital Song Sales), מה שהפך את טווייס ללהקת הקיי-פופ הראשונה שהובילה בשני המצעדים.
הפופולריות של טווייס גברה כאשר אלבום הבכורה שלהן מוקם במקום העשירי ברשימת האלבומים המומלצים של מגזין בילברוד (Heatseekers Albums).
אלבום ההמשך של Twicetagram, ששמו Merry & Happy, עם הסינגל "Heart Shaker" יצא ב-11 בדצמבר 2017.
טווייס הופיעו בטקס ה-68 של גאסון ("68th Kōhaku Uta Gassen"), טקס פרסי סוף שנה הנחשב ביותר ביפן אשר מופק על ידי NHK.
הסינגל היפני השני של טווייס, בשם "Candy Pop", יצא ב-7 בפברואר 2018. הסינגל מכר 303,746 עותקים בשבוע הראשון והגיע למקום הראשון במצעד Japan Hot 100, והפך לסינגל השני שלהם שקיבל תעודת פלטינה מה-RIAJ.
הלהקה יצאה גם לסיבוב ההופעות הראשון שלה ביפן בשם Twice Showcase Live Tour 2018 "Candy Pop", שהחל ב-19 בינואר 2018 במחוז אאיצ'י.
ב-9 באפריל, הן הוציאו לאור את המיני-אלבום החמישי שלהן What Is Love?, עם סינגל באותו שם שהופק על ידי פארק ג'ין-יאנג.
האלבום מכר 335,235 עותקים בחודש הראשון, וטווייס הפכו לאמן הנשי הראשון והאקט החמישי בסך הכול שזכה לתעודת פלטינה מה-KMCA על מכירות של מעל 250,000 עותקים.
הסינגל היפני השלישי שלהן, "Wake Me Up", יצא ב-16 במאי.
סיבוב ההופעות השני שלהן, Twice 2nd Tour: Twiceland Zone 2 – Fantasy Park, החל בסיאול בין התאריכים 18–20 במאי.
טווייס ביצעו קאבר לשיר "I Want You Back" של חמישיית הג'קסונים, כשיר הנושא של העיבוד היפני לסרט Sensei Kunshu .
השיר יצא כסינגל דיגיטלי ב-15 ביוני, יחד עם קליפ.
גרסה שנייה של הקליפ, שכללה את שחקני הסרט, פורסמה ב-26 ביוני.
ב-9 ביולי יצאה גרסה מחודשת ומורחבת של המיני-אלבום What Is Love?, בשם Summer Nights יחד עם הסינגל המוביל "Dance the Night Away".
ב-12 בספטמבר 2018 טווייס הוציאה את האלבום המלא שלה ביפנית, שנקרא BDZ.
האלבום זכה למעמד אלבום פלטינה ביפן, לאחר שמכר יותר מ-250,000 עותקים.
האלבום היה בראש רשימת אוריקון במשך שבעה ימים, והגיע לראש רשימת "האלבומים החמים" של בילבורד יפן.
ב-2019 הלהקה הודיעה על סיבוב הופעות ביפן, שייקרא "Dome Tour" ויכלול חמש הופעות בשלוש ערים, מול 210,000 צופים במצטבר.
כל הכרטיסים לסיבוב נמכרו בתוך פחות מדקה.
בסוף השנה הלהקה הגיעה למקום הרביעי ברשימת המכירות ביפן, לאחר שהמכירות הגיעו ליותר מחמישה מיליארד ין.
ב-5 בנובמבר, טווייס הוציאו לאור את המיני-אלבום השישי שלהן, Yes or Yes יחד עם הסינגל הראשי הנושא את אותו השם.
הקליפ של "Yes or Yes" צבר 31.4 מיליון צפיות ביוטיוב בתוך 24 שעות מרגע צאתו, מה שהפך אותו לבכורה השביעית בגודלה בכל הזמנים ביוטיוב באותה תקופה.
ב-12 בדצמבר, טווייס הוציאו לאור אלבום מיוחד בשם "The Year of "Yes, יחד עם הסינגל הראשי "The Best Thing I Ever Did", כהוצאה מחודשת של האלבום Yes or Yes.
בנוסף, הלהקה שחררה גרסה מחודשת של BDZ ב-26 בדצמבר, שכללה את השיר "Stay by My Side", שיר הנושא של סדרת הדרמה היפנית Shinya no Dame Koi Zukan.
השיר יצא כסינגל דיגיטלי כבר ב-22 באוקטובר, יחד עם סרטון מאחורי הקלעים המתעד את Twice מקליטות את השיר.
ב־6 במרץ 2019, טווייס הוציאו לאור את אלבום האוסף היפני השני שלהן, #Twice2. האלבום דורג מקום הראשון בדירוג היומי של מצעד האלבומים של אוריקון עם מכירות של 95,825 עותקים, ובכך שבר את השיא של הלהקה עצמה למכירות הגבוהות ביותר ביום הראשון עבור להקת בנות קיי־פופ ביפן.
טווייס הפכו ללהקת הבנות הקיי־פופ הראשונה שקיימה סיבוב הופעות ביפן עם "#Dreamday", שנערך בין מרץ לאפריל 2019. סיבוב ההופעות משך קהל כולל של 220,000 צופים בחמש הופעות שנערכו באוסקה, טוקיו ונגויה.
ב־22 באפריל טווייס הוציאו לאור את המיני־אלבום השביעי שלהן, Fancy You.
הקליפ לשיר "Fancy", שצבר למעלה מ־42.1 מיליון צפיות בתוך יום אחד, הגיע למקום השביעי ברשימת הסרטונים עם מספר הצפיות הגבוהות ביותר של יוטיוב ב־24 השעות הראשונות.
לאחר יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה, "Twicelights" , שנפתח בהופעות סולד־אאוט ב־KSPO Dome שבסיאול ב־25–26 במאי.
Twicelights סימן גם את סיבוב ההופעות הסולו הראשון של הלהקה בארצות הברית, כאשר החלק הצפון־אמריקאי של הסיבוב משך למעלה מ־41,000 צופים.
ב־12 ביוני הוציאה הלהקה שני סינגלים דיגיטליים יפניים, "Happy Happy" ו־"Breakthrough".
שני הסינגלים קיבלו תעודת פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות של יפן (RIAJ).
ב־23 בספטמבר טווייס הוציאו לאור את המיני־אלבום השמיני שלהן, Feel Special, יחד עם הקליפ לשיר הנושא באותו שם.
השיר דורג במקום השני במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד, בנוסף, "Feel Special" חיזק את הפופולריות של טווייס בצפון אמריקה, כאשר השיר הופיע לראשונה במצעד קנדה הוט 100 במקום ה־82.
ב־20 בנובמבר טווייס הוציאו לאור את אלבום האולפן היפני השני שלהן, &Twice, שכלל את הסינגלים הקודמים של הלהקה "Happy Happy" ו־"Breakthrough".
שיר הנושא של האלבום, "Fake & True", יצא כסינגל דיגיטלי מקדים ב־18 באוקטובר.
האלבום &Twice דורג במקום הראשון בדירוג היומי של מצעד האלבומים של אוריקון עם 80,563 עותקים שנמכרו, ובהמשך הגיע גם למקום הראשון בדירוג השבועי של אוריקון עם 124,197 עותקים שנמכרו.
בשנת 2019 טווייס מכרו למעלה ממיליון אלבומים במצעד Gaon, ובכך השיגו הישג זה לשנה השלישית ברציפות.
ביפן, מכירות ההקלטות של הלהקה עלו על 5 מיליארד ין באותה שנה.
הלהקה הייתה האמן הזר הנמכר ביותר ודורגה רביעית בקטגוריית Artist Sales בדירוג השנתי של אוריקון.
במצעד בילבורד יפן, טווייס דורגו במקום החמישי בקטגוריית Top Artist, ובכך סימנה הלהקה את שנתה השלישית ברציפות בה דורגה בחמישייה הראשונה.
בנוסף, הלהקה הפכה לחמישית האמנים המושמעים ביותר בספוטיפיי ביפן.
ב־24 בפברואר פורסם כי הלהקה חתמה עם ריפבליק רקורדס לקידום בארצות הברית, כחלק מהשותפות של JYP אנטרטיינמנט עם הסוכנות.
ב-1 ביוני טווייס הוציאו לאור את המיני־אלבום הקוריאני התשיעי שלהן, More & More, עם שיר הנושא באותו שם.
חודש לאחר יציאתו, האלבום רשם למעלה מ־563,000 עותקים במצעד Gaon, והפך לאלבום הנמכר ביותר של טווייס עד כה.
האלבום הופיע לראשונה במקום ה־200 במצעד בילבורד 200, מה שהפך את טווייס ללהקת הבנות הקוריאנית החמישית שנכנסת למצעד, אחרי Girls' Generation-TTS, גירלז ג'נריישן, 2NE1 ובלאקפינק.
בנוסף, הלהקה הופיעה לראשונה במצעד בילבורד ארטיסט 100, במקום ה־96.
ב־8 ביולי הוציאה הלהקה את הסינגל היפני השישי שלה, "Fanfare", אשר זכה לתעודת פלטינה מאת ה־RIAJ.
ב־9 באוגוסט קיימה הלהקה את הקונצרט המקוון הראשון שלה, "Twice: World in a Day".
הלהקה שיתפה פעולה עם פלטפורמת Beyond Live , שהושקה על ידי SM אנטרטיינמנט ו־Naver, והפכה לאמן הראשון שאינו שייך ל־SM אנטרטיינמנט שמארח קונצרט מקוון באמצעות הפלטפורמה.
ב-16 בספטמבר טווייס הוציאו לאור את אלבום האוסף היפני השלישי שלהן, , שהפך לאלבום השביעי שלהן שמגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של אוריקון.
ב־26 באוקטובר הן הוציאו לאור את אלבום האולפן הקוריאני השני שלהן, Eyes Wide Open, עם הסינגל המוביל בשם "I Can't Stop Me".
חודשיים לאחר יציאת Eyes Wide Open, האלבום הופיע לראשונה במקום ה־72 במצעד בילבורד 200 בארצות הברית, ובכך סימן את הכניסה הגבוהה ביותר של הלהקה למצעד עד אז, תוך שהוא עוקף את More & More.
בנוסף, טווייס הפכה ללהקת הבנות השלישית שנכנסה למאה האלבומים המובילים במצעד, אחרי 2NE1 ובלאקפינק.
טווייס שיתפו פעולה עם להקות הבנות הווירטואלית K/DA, כאשר החברות נייאון, סאנה, ג'יהיו וצ'ייאונג השתתפו בשיר "I'll Show You" כחלק מהמיני־אלבום הראשון של K/DA בשם All Out, שיצא ב־6 בנובמבר.
לאחר מכן טווייס הוציאו את הסינגל היפני השביעי שלהן, "Better", ב־11 בנובמבר.
הסינגל נכנס למקום השלישי במצעד יפן הוט 100, עם מכירות של 93,548. לאחר מכן ערכה הלהקה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה האמריקאית במסגרת סדרת "#PlayAtHome" של לייט שואו עם סטיבן קולבר ב־30 בנובמבר, שם ביצעה את השיר "I Can't Stop Me".
ב־1 בדצמבר דווח כי טווייס הגיעו למכירות מצטברות של למעלה מ־5.81 מיליון אלבומים בטבלת Gaon.
בהתחשב גם במכירות הלהקה ביפן, טווייס חצו את רף 10 מיליון עותקי אלבומים שנמכרו בשתי המדינות.
במהלך הופעתן בטקס פרסי MAMA ב־6 בדצמבר, הן ביצעו בהפתעה את השיר שטרם יצא "Cry for Me", אותו תיארו כמתנה למעריצים.
בעקבות הביקוש הרב, השיר יצא רשמית כסינגל דיגיטלי ב־18 בדצמבר.
2022-2021: פרסום בינלאומי וסיבוב ההופעות העולמי הרביעי, "III"
ב־28 בינואר 2021 טווייס הופיעו בסדרת Time 100 Talks של מגזין Time, שהתקיימה בשידור חי.
במסגרת האירוע הלהקה ביצעה הופעה מיוחדת לשיר "Depend On You" מתוך האלבום Eyes Wide Open.
ב־6 במרץ קיימה הלהקה את הקונצרט המקוון השני שלה, "Twice in Wonderland", אשר הוכרז לראשונה ב־14 בינואר.
בסיום הקונצרט טווייס הכריזו על הוצאת הסינגל היפני הבא שלהן, "Kura Kura", שתוכנן לצאת ב־12 במאי.
השיר יצא בהפצה מוקדמת בפלטפורמות הסטרימינג ב־20 באפריל, והקליפ הרשמי שלו פורסם באותו יום.
ב-2022 כל חברות הלהקה חידשו את החוזה שלהן עם JYP.
ב-29 בדצמבר 2023 הלהקה הודיעה שתופיע ב-27 ו-28 ביולי 2024 באצטדיון ניסן, שהוא אולם הקונצרטים הגדול ביפן עם כ-75,000 מושבים.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון2025להקה אהובהטווייספרס MAMA2024בחירת המעריצים של השנהטווייסלהקת הבנות הטובה ביותרטופ 10 בחירת המעריצים - נשים2025להקת בנות הטובה ביותרהטופ 10 של המעריצים - נשים
טוויקס הוא חפיסת שוקולד המיוצרת על ידי חברת מרס, ומורכבת מביסקוויט המצופה בשוקולד חלב וקרמל.
סלוגן החטיף הוא "Try both.
Pick a side" (בעברית: נסה את שניהם, בחר צד), בהתאם לחילוקו לשתי רצועות מחוברות בחפיסה.
החטיף נמכר גם בצורות אחרות ובמילוים שונים.
המוצר הופק לראשונה בבריטניה בשנת 1967, והחל להימכר בארצות הברית בשנת 1979. תחילה נקרא החטיף "ריידר" (Raider), ושמו שונה בשנת 1991. משנת 2014 החל החטיף להימכר בצורת שתי רצועות מחוברות.
כיום, עבור השוק הצפון אמריקאי מיוצר החטיף בקליבלנד, טנסי, יחד עם M&M's.
שינוי השם החטיף מריידר לטוויקס הוזכר בסדרת הטלוויזיה הגרמנית מבית נטפליקס "אפל".
בסדרת הדרמה הקומית האמריקאית "כתום זה השחור החדש" החטיף הופיע כפרס עבור מי שתנחש מתי אישה בהריון תלד.
בפרק "The Dealership" בקומדיית המצבים האמריקאית "סיינפלד" נעשה שימוש בחטיף כקו עלילה כאשר ג'ורג' קוסטנזה מאשים מכונאי בגניבת חפיסת הטוויקס שלו.
טווין פיקס: אש הולכת איתי הוא סרט אימה פסיכולוגית משנת 1992 שבוים על ידי הבמאי דייוויד לינץ' ונכתב על ידי לינץ' ורוברט אנגלס.
הסרט מהווה פריקוול עבור סדרת הטלוויזיה "טווין פיקס" (1990–1991) שיצרו מארק פרוסט ולינץ'.
עלילת הסרט עוסקת בחקירת הירצחה של תרזה בנקס ובשבעת הימים האחרונים בחייה של לורה פאלמר, תלמידת תיכון פופולרית מהעיירה הבדיונית טווין פיקס שבוושינגטון.
הסרט מאופיין בטון אפל ורציני יותר ביחס לסדרת הטלוויזיה.
רוב שחקני הסדרה שבו לגלם את דמויותיהם בסרט, אם כי רוב הסצנות שלהם נחתכו בשלב העריכה ושוחזרו באוסף הסצנות "טווין פיקס: החלקים החסרים".
מספר מחברי צוות השחקנים הבולטים, בהם לארה פלין בויל, שרילין פן וריצ'רד ביימר, לא שבו לגלם את דמויותיהם מסיבות שונות.
לדמותה של בויל, דונה הייוורד, לוהקה מוירה קלי.
קייל מקלכלן, שגילם את דמותו של הסוכן המיוחד דייל קופר בסדרה, נרתע מלחזור מחשש שמא יהפוך לליהוק טייפקאסט עבור דמות הסוכן, מה שהביא לנוכחותו הקטנה יותר במהלך הסרט מאשר בגרסה המקורית.
הסרט זכה לביקורות מקוטבות בארצות הברית עם הפצתו, אך זכו לביקורות חיוביות יותר בשנים שחלפו לאחר מכן, כאשר חלק מהמבקרים ראו בו אחת היצירות המרכזיות ביותר של לינץ'.
על אף שדווח כי הסרט התקבל בבוז וצעקות מהקהל בפסטיבל קאן 1992, שם הוא הועמד לפרס דקל הזהב, התסריטאי-שותף רוברט אנגלס מכחיש כי אירוע זה קרה אי פעם.
הסרט היה לכישלון קופתי בארצות הברית, ושני סרטי ההמשך שתוכננו לו בוטלו, אך הסצנות שנמחקו ואורכן נמשך מספר שעות הופצו בשנת 2014 באמצעות האוסף "טווין פיקס: החלקים החסרים", ואילו נרטיב העלילה נמשך במיני-סדרה "טווין פיקס: השיבה".
הסרט נפתח בסצנה בה טלוויזיה קטנה מנופצת בעוד אישה זועקת ברקע.
לאחר מכן, מוצגת גופתה העטופה בניילונים של תרזה בנקס צפה במורד הנהר.
ראש הלשכה האזורית של ה-FBI, גורדון קול, שולח את הסוכנים צ'סטר דזמונד וסם סטנלי לחקור את הירצחה של תרזה בנקס בעיירה דיר מידו, וושינגטון.
הם נפגשים בשדה תעופה קטן שבו ליל, אישה לבושה בשמלה אדומה עם ורד כחול מוצמד לחזה, מבצעת "ריקוד" סתום.
מאוחר יותר מסביר דזמונד כי הריקוד מכיל מידע מקודד על המקרה, אם כי הוא מסרב לדון במשמעותו של הוורד הכחול.
דזמונד וסטנלי פוגשים את אכיפת החוק המקומית, שריף כייבל וסגנו, קליף, העוינים אותם.
הסוכנים בודקים את גופתה של תרזה בחדר המתים, שם השניים מבחינים כי חסרה מידה טבעת, ומוצאים פיסת נייר קטנה עם האות "T" מתחת לציפורן אצבע הטבעת.
בשעת אחר הצהריים, שני הסוכנים מראיינים את בעליהם המבוגר של הדיינר "האפ'ס", ואת המלצרית, איירין.
הסוכנים מזמינים קפה, ואיירין נזכרת שזרועה של תרזה נרדמה לפני מותה.
עם עלות השחר, הסוכנים מבקרים בפארק הקרוואנים "פאט טרוט" ומעירים את המנהל, קרל רוד, במטרה לבדוק את הקרוואן של תרזה.
בקרוואן שלה, דזמונד מבחין בתמונתה של תרזה עונדת טבעת מוזרה.
מאוחר יותר, הסוכנים דואגים להעביר את גופתה של תרזה לפורטלנד, תוך התנגדותו של כייבל.
עם רדת החשכה, דזמונד חוזר לבדו ל"פאט טרוט" ומוצא את טבעתה של תרזה מנוח על תל מתחת לקרוואן שלה, ומושיט יד על מנת לקחתה.
במטה ה-FBI בפילדלפיה, הסוכן דייל קופר מספר לקול על חלומו מבשר הרעות, בעוד אלברט רוזנפילד יושב בקרבת מקום.
עמיתם, הסוכן פיליפס ג'פריס, שעקבותיו אבדו מזמן, מתממש מתוך המעלית ומתרעם בפניהם בטירוף על פגישה לה הוא היה עד ובה היו מעורבות רוחות מסתוריות.
הרוחות – האיש הקופץ, האיש ממקום אחר, הרוצח בוב, גברת צ'אלפונט ונכדה – מתממשים לעיניו של דייל לזמן קצר לפני שג'פריס נעלם.
לאחר מכן, אלברט מדווח שדזמונד נעלם, וקול שולח את קופר לדיר מידו על מנת לחקור את נסיבות היעלמותו, אך מלבד מציאת רכבו הנטוש של דזמונד ב"פאט טרוט", הוא לא מוצא דבר.
שבעת ימיה האחרונים של לורה פאלמר
הסרט קופץ שנה קדימה, אל העיירה טווין פיקס, ונפתח בפתחו של יום לימודים טיפוסי בחייהן של תלמידת התיכון הפופולרית ומלכת "השיבה הביתה", לורה פאלמר, וחברתה הטובה, דונה הייוורד.
לורה, כך מתברר, מכורה לקוקאין ובוגדת בבן זוגה, בובי בריגס, עם האופנוען ג'יימס הארלי.
לורה מגלה שביומנה הסודי חסרים מספר דפים, ונותנת את שאר היומן לחברה האגורפובי, הרולד סמית', לצורך שמירה על היומן.
מחוץ לדיינר "דאבל-ר", גברת צ'אלפונט ונכדה מופיעים לעיני לורה.
השניים נותנים ללורה תמונה ממוסגרת קטנה, ומזהירים אותה כי "האיש מאחורי המסכה" נמצא בחדר השינה שלה.
לורה בורחת הביתה, שם היא רואה את בוב מאחורי השידה שלה.
היא ממהרת החוצה באימה ורואה את אביה, לילנד, יוצא מהבית.
באותו ערב לפני ארוחת הערב, לילנד המקומם מתחקר את לורה לגבי הרומנים שהיא מנהלת וצורח עליה לשטוף את ידיה.
לפני השינה, הוא מתנצל בפניה בדמעות ואומר לה שהוא אוהב אותה.
לפני השינה, לורה תולה את התמונה על הקיר בחדרה.
בחלומה, לורה נכנסת לאכסניה, בה מופיעים קופר והאיש ממקום אחר.
האיש ממקום אחר מזדהה בתור "הזרוע" ומציע את טבעתה של תרזה ללורה, אך מנגד, קופר אומר לה לסרב לטבעת.
לורה רואה את אנני בלקברן לידה במיטה, מכוסה בדם.
אנני אומרת ללורה לכתוב ביומנה ש"דייל הטוב נמצא באכסניה ואינו יכול לעזוב", ואז נעלמת.
לורה רואה את הטבעת בידה, אך כשהיא מתעוררת היא איננה.
באותו לילה, לורה הולכת לבית הכביש, שם היא פוגשת כמה בחורים לצורך יחסי מין, אך לצערה, דונה מופיעה במקום.
בחדר הוורוד, השתיים פוגשות את ז'אק רינו ורונט פולסקי.
רונט מזכירה את הרצח של תרזה בנקס.
כאשר לורה רואה את דונה המסוממת וחסרת ביגוד עליון לגופה עם ג'ון, היא גוררת אותה חזרה הביתה ומתחננת בפניה שלא תהיה כמותה.
למחרת בבוקר, בזמן שלילנד ולורה נוסעים לארוחת הבוקר, פיליפ ג'ראד, הזרוע האחת שהייתה ברשותו של הרוח מייק, מתקרב לצד מכוניתו של לילנד ומראה את טבעתה של תרזה ללורה בעודו צורח על לילנד.
לילנד נזכר ברומן שניהל עם תרזה, ושביקש מתרזה להביא את חבריה לצורך קיום אורגיה, אך נמלט לאחר שגילה שלורה הייתה ביניהם.
תרזה הבינה מיהו ותכננה לסחוט אותו, אך לילנד רצח אותה.
באותו לילה, בובי ולורה נמצאים לבדם ביער, שם ניגש אליהם הסגן קליף.
קליף מסניף חבילה של אבקה לבנה, ואז מגשש את דרכו אל אקדחו.
בובי יורה בהווארד ומתיז את מוחו.
למחרת בלילה לפני השינה, בזמן שלורה מסוממת מקוקאין, בוב מגיע דרך חלון חדרה של לורה ואונס אותה.
בסיומו של האקט, לורה מבינה כי בוב הוא לילנד.
לורה, ההמומה, מגבירה את צריכת הקוקאין שלה, בעקבות כך בובי נפרד ממנה.
בלילה, לורה נפגשת עם ג'יימס ביער ונפרדת גם ממנו.
לורה קופצת מהאופנועו ונמלטת לבתקה הממוקמת ביער, שם רונט, רינו וליאו ג'ונסון מחכים לה, ועם בואה, הארבעה מנהלים אורגיה ומסניפים סמים.
לילנד מופיע ומכה את ז'אק עד עילפון, ואילו ליאו בורח.
לילנד לוקח את לורה ורונט לקרון רכבת נטוש, שם לורה שואלת את לילנד אם בכוונתו להרוג אותה.
בוב אומר לה שהוא מתכוון להחזיק בה, ומלטף את רונט מחוסרת ההכרה.
מייק, שעקב אחר לילנד אל הרכבת, מציל את רונט וזורק את טבעתה של תרזה לקרון הרכבת.
זועם, בוב הורג את לורה.
לילנד, תחת שליטתו של בוב, זורק את גופתה של לורה, בעודה עטופה בניילונים, אל מורד הנהר, ואז נכנסת למעגל של עצים שתילים.
הוא עובר לחדר האדום, שם הוא נתקל במייק ובאיש ממקום אחר.
יחד הם דורשים את ה"גרמונבוזיה" שלהם מבוב, בעוד לילנד צף לידם ואינו מודע להתרחשות.
גופתה עטופת הניילונים של לורה מתגלה על ידי תושבי טווין פיקס.
בחדר האדום, הסוכן קופר עומד לצידה של לורה בעודה מנחם אותה, ואילו לורה עצמה רואה את המלאך שלה עף מעל, ואז בוכה בדמעות של שמחה.
חברת ההפקות שבבעלותו של אהרון ספלינג, "Aaron Spelling Productions", הייתה מעוניינת להפיק עונה שלישית לסדרת הקאלט "טווין פיקס", אך עם זאת, רשת ABC ביטלה את הסדרה בשל ירידת הרייטינג ועלויות ההפקה הגבוהות.
לינץ' וספלינג החליטו לסיים את הסדרה כטרילוגיה קולנועית, תוך חתימה במהירות על עסקה בת שלושה סרטים עם חברת "CIBY 2000" הצרפתית והודיעה על הפקת הסרט הראשון בטרילוגיה חודש בלבד לאחר ביטול הסדרה.
לינץ' ושותפו ליצירת הסדרה, מארק פרוסט, שמערכת היחסים שלהם עלתה על שרטון במהלך הפקת העונה השנייה, היו חלוקים בדעתם על האם להפוך את הפרויקט לסרט המשך קונבנציונלי, או לחלופין, לפריקוול לא ליניארי.
בסופו של דבר, פרוסט עזב על מנת לביים את הסרט "סטוריוויל".
לינץ' היה מעוניין להפיק סרט שיעסוק ב"טווין פיקס", מכיוון שכפי שטען בראיון, "לא יכולתי לגרום לעצמי לעזוב את עולם של 'טווין פיקס'.
הייתי מאוהב בדמותה של לורה פאלמר וסתירותיה: זוהרת מבחוץ אך גוססת מבפנים.
רציתי לראות אותה חיה, זזה ומדברת.
הייתי מאוהב בעולם ההוא ולא סיימתי אותו.
אבל לעשות את הסרט לא היה רק כדי להחזיק בו; נראה שיש עוד דברים שאפשר לעשות", ושהוא "עדיין לא סיים עם החומר".
השחקנית שריל לי, שגילמה את דמותה של לורה פאלמר, שיתפה את תחושותיה הדומות: "מעולם לא זכיתי להיות לורה בחיים, רק בפלאשבקים; הסרט איפשר לי להסתובב עם הדמות." לדברי לינץ', הסרט עוסק ב"בדידות, בושה, אשמה, בלבול והרס של הקורבן לגילוי עריות.
הסרט עסק גם בייסורי האב – המלחמה הפנימית בתוכו."
צילומי הסרט התעתדו להתחיל באוגוסט 1991, אך ב-11 ביולי 1991, קן שרר, מנכ"ל "Lynch/Frost productions", הודיע כי הסרט לא יופק מכיוון שכוכב הסדרה, קייל מקלכלן לא מעוניין לשוב לגלם את דמותו של הסוכן המיוחד דייל קופר על מנת להימנע מליהוקי טייפקאסט גנריים בהמשך הקריירה שלו.
רתיעתו של מקלכלן נגרמה גם מירידת איכות העונה השנייה של הסדרה.
לדבריו, "דייוויד ומארק [פרוסט] היו בסביבה רק בעונה הראשונה...
אני חושב שכולנו הרגשנו קצת נטושים.
אז הייתי די ממורמר כשהסרט, 'אש הולכת איתי', הגיע." חודש לאחר מכן, נודע שמקלכלן הסכים להופיע בסרט ותהליך קדם ההפקה התחדש.
כפשרה, דרש מקלכלן תפקיד קטן יותר בעלילת הסרט, והופיע רק במשך חמישה ימי צילום.
לינץ' והתסריטאי-שותף, רוברט אנגלס, שכתבו את התסריט כך שהירצחה של תרזה בנקס נחקר על ידי הסוכן צ'סטר דזמונד ולא על ידי קופר, כפי שתוכנן במקור.
בסרט לא הופיעו שלושה משחקני הסדרה הראשיים, לארה פלין בויל, שרילין פן וריצ'רד ביימר.
באותה העת, היעדרות זו יוחסה להתנגשויות בלוח הזמנים של השחקנים, אך בריאיון משנת 1995, אמרה פן כי הסיבה האמיתית להיעדרותה היא מכיוון שהיא "התאכזבה מאוד מהדרך שהעונה השנייה הידרדרה.
'אש הולכת איתי', זה היה משהו שבחרתי לא להיות חלק ממנו." בריאיון משנת 2014, לעומת זאת, אמרה פן כי היה מדובר בהתנגשות עם צילומי הסרט "על עכברים ואנשים" שמנעה ממנה להתחייב לצילומי הסרט.
בריאיון שנערך בספטמבר 2007, טען ביימר כי הוא לא הופיע באף סצנה שצולמה לסרט, על אף שדמותו, בנג'מין הורן, הופיעה בתסריט.
דמותה של פן נחתכה מהתסריט, מוירה קלי לוהקה לגילום דמותה של דונה, והסצנות בהשתתפותו של ביימר לא צולמו.
צילומי הסרט החלו ב-5 בספטמבר 1991 בסנוקאלמי, וושינגטון, ונמשכו עד אוקטובר 1991, כאשר ארבעה שבועות הוקדשו לצילומי מיקומים בוושינגטון ועוד ארבעה שבועות לצילומי פנים ומיקומים נוספים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
כשלפי לוח זמני הצילומים, ההפקה נדרשה לעבור לסיאטל, וושינגטון, היה צורך לצלם את סצנת מותה של לורה בקרון הרכבת בלוס אנג'לס במהלך יום הצילומים האחרון, 31 באוקטובר 1991. ההפקה התקדמה מהר מאוד.
הזמר דייוויד בואי הביע אכזבה מתפקידו בסרט ואמר כי "הם דחסו אותי.
עשיתי את כל הסצנות שלי תוך ארבעה או חמישה ימים, כי הייתי בחזרות לסיבוב ההופעות של טין משין לשנת 1991. הייתי שם רק ימים בודדים."
מספר מחברי צוות השחקנים המקורי של "טווין פיקס" השתתפו בסצנות עבור הסרט, אך לבסוף נחתכו מהעריכה הסופית.
בין השחקנים הללו נכללו מייקל אונטקיאן (הארי ס.
טרומן), וורן פרוסט (ויל הייוורד), מרי ג'ו דשאנל (איילין הייוורד), אוורט מקגיל (אד הארלי), ונדי רובי (נדין הארלי), ג'ק נאנס (פיט מרטל), ג'ואן צ'ן (ג'וסלין פקארד), קימי רוברטסון (לוסי מורן), הארי גואז (אנדי ברנן), מייקל הורס (טומי "הוק" היל), ראס טמבלין (ד"ר ג'ייקובי), דון ס.
דייוויס (גרלנד בריגס) ושרלוט סטיוארט (בטי בריגס).
הסצנות בהשתתפותם רוכזו לבסוף באוסף "החלקים החסרים", שנכלל במארז ה-Blu-ray המהודר שכלל את הסרט ואת כל שלוש עונותיה של הסדרה.
לאחר עליית הסרט לאקרנים בפסטיבל קאן, לינץ' אמר על הוצאת הסצנות מהסרט, "זה היה קצת עצוב, [...] היית רוצה שכולם יהיו שם, אבל לדמויותיהם לא הייתה שום השפעה על חייה [של לורה פאלמר]".
אלבום הפסקול של הסרט יצא לאור בהפצת חברת התקליטים "וורנר רקורדס" ב-11 באוגוסט 1992. באלבום כלולה מוזיקה של אנג'לו בדלמנטי, שהלחין את המוזיקה בסדרת הטלוויזיה ובאלבום הפסקול המקורי שלה.
בנוסף לקומפוזיציות האינסטרומנטליות שלו, אלבום הפסקול של הסרט כולל ליווי קולי לשיריו של בדלמנטי בביצועם של סולן הג'אז ג'ימי סקוט וזמרת הדרים פופ ג'ולי קרוז.
דייוויד לינץ' כתב את המילים לשירים אחדים הכלולים באלבום הפסקול, ושימש כמפיק האלבום לצדו של בדלמנטי.
עם הפצתו, הפסקול של הסרט זכה לפרסום רב בארצות הברית, והגיע לשיא במספר 173 במצעד הבילבורד 200. הפסקול היה מועמד, ולאחר מכן זכה, בקטגוריית "המוזיקה הטובה ביותר" בטקס פרס סאטורן 1992 ובקטגוריית "הלחן המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי "אידפנדנט ספיריט".
במרץ 2011, מגזין המוזיקה הבריטי "NME" הציב את פסקול הסרט במקום הראשון ברשימת "50 פסקולי הקולנוע הטובים ביותר אי פעם", ותיאר אותו כ"שילוב של יופי מוחץ עם סוג של ג'אז מרושע קליטי, זהו אחד מאותם הפסקולים המעוררים האינסופיים המתגוררים בתת-המודע שלך ולעולם לא עוזבים."
בניגוד לסדרת הטלוויזיה עליה הוא מבוסס ומשמש לו כפריקוול, הסרט ספג תגובה מנוגדת לשבחים לה סדרת הטלוויזיה זכתה.
הסרט הוקרן לראשונה במהלך פסטיבל קאן 1992, שם הוא זכה לביקורות מקוטבות.
מהסיפורים שנקשרו בשמו של הסרט, מספר כי הסרט זכה לקריאות בוז וצעקות מהקהל במהלך הקרנת הסרט בפסטיבל, על אף שהתסריטאי-שותף רוברט אנגלס הכחיש שאירוע זה קרה אי פעם ודיווח חדשותי עכשווי מציין כי היה מדובר רק במספר רטינות במהלך ההקרנה למבקרים ועיתונאים.
לדברי רוג'ר אברט מ"שיקגו סן-טיימס", הסרט נתקל בשני קצוות, כשצד אחד חיובי, ואילו הצד השני הוא ההפך הגמור.
הקולנוען קוונטין טרנטינו, שנכח גם הוא בפסטיבל, אמר בריאיון בשנת 1992: "אחרי שראיתי את 'טווין פיקס: אש הולכת איתי' בקאן, דייוויד לינץ' נעלם עד כדי כך שאין לי חשק לראות עוד סרט של דייוויד לינץ' עד שאשמע אחרת.
לדברי לינץ', פרנסיס בויגס (אז ראש חברת ההפצה CIBY) לא היה אהוד בצרפת, ועובדה זו רק הוסיפה לכישלונו של הסרט בפסטיבל.
מפיצת הסרט האמריקאית, "ניו ליין סינמה", הפיצה את הסרט באמריקה ב-28 באוגוסט 1992. הסרט הכניס סך של 1.8 מיליון דולר ב-691 בתי קולנוע בסוף השבוע הראשון שלו, והמשיך בסך כולל של 4.2 מיליון דולר בצפון אמריקה.
למרות הביקורות המקוטבות, הסרט זכה לתשומת לב בעונת הפרסים, והיה מועמד לחמישה פרסי סאטורן ושני פרסי אינדפנדנט ספיריט, כולל מועמדות לשריל לי עבור קטגוריית "השחקנית הטובה ביותר".
הפרסים היחידים בהם זכה הסרט היו על הפסקול של המלחין אנג'לו בדלמנטי, שזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט, פרס סאטורן ופרס המוזיקה הבריטי.
עם עלייתו לאקרנים, הסרט זכה לביקורות מקוטבות ממבקרים אמריקאים.
בין הביקורות השליליות כתבה ג'נט מסלין מה"ניו יורק טיימס": "הטעם של מר לינץ' לגרוטסקה ומוות-מוחי איבד את החידוש שלו ".
מבקר הקולנוע ועמיתה למגזין, וינסנט קנבי הסכים איתה עם מסלין בביקורת דומה.
בסקירתו למגזין "וראייטי", כתב טוד מקארתי: "לורה פאלמר, אחרי כל הדיבורים, היא לא דמות מעניינת או משכנעת מאוד והרבה עוד לפני שהשיא הגיע, הפכה לנערה משמימה".
המגזין "USA Today" העניק לסרט כוכב וחצי מתוך ארבעה וכינה אותו "רומן נטול שמחות".
מבקר הקולנוע מ"רולינג סטון", פיטר טראוורס, כתב: "על אף שהסרט מעודד להציג בטלוויזיה עירום, שפה בוטה ואלימות, השליטה של לינץ' מקרטעת.
במקום שבו ההשראה חסרה, הכישרון אינו חסר".
בביקורתה עבור "וושינגטון פוסט", ריטה קמפלי תיארה את הסרט כ"פריקוול מעוות, מרגש עמוקות ובעל הנאה עצמית".
יוצא מן הכלל בקרב הביקורות האמריקאיות בזמן עליית הסרט לאקרנים, היה הכתב סטיב אריקסון, שהגן על הסרט במגזין "LA Weekly" וקרא תיגר על הביקורות להן הסרט זכה; בשנת 1998, המבקרת מנולה דרגיס, שכתב במגזין, כינה את ביקורתו לסרט "אחת הביקורות הקולנועיות האמיצות ביותר שקראתי."
ביקורות חיוביות יותר הגיעו ממבקרי קולנוע בריטים.
קים ניומן מהמגזין הבריטי "Sight & Sound" הצהירה: "רגעי האימה הרבים [...] של הסרט מדגימים עד כמה סוגת האימה הפכה לגנרית בשנות השמונים והתשעים".
עם זאת, לא כל מבקרי הקולנוע הבריטי שיבחו את הסרט.
בארי נורמן הכריז על הסרט כ"מבולגן" ו"מבלבל", תוך שהוא משבח את לינץ' כ"קולנוען מקורי מאוד, ומכיוון שיש מעט מאוד כאלה, עלינו אולי לתת לו את היתרון ליהנות מהספק ולעודד אותו מעט."
ניתוחים רטרוספקטיביים מאוחרים יותר של הסרט אף היו במגמה חיובית יותר, כאשר המבקר מארק קרמודה כתב בשנת 2007 שרבים התחילו לראות את הסרט כ"יצירת מופת".
בסקירה שנערכה בשנת 2002 העניק אד גונזלס ממגזין "סלנט" לסרט ארבעה כוכבים מתוך ארבעה, ובשנה שלאחר מכן, הפרסום כלל אותו ברשימת "100 הסרטים החיוניים".
כשהוא הופיע בפודקאסט יוצרי הקולנוע בשנת 2015, הקולנוען ג'יימס גריי כינה את הסרט "מדהים", "יצירת מופת" ו"דוגמה קלאסית לאופן שבו המבקרים טועים".
עוד בדברו על הסרט, גריי אמר: "מעולם לא ראיתי סרט שנעשה ב-30 השנים האחרונות [...] באמריקה, שכל כך מבקש מאיתנו להבין ולהיות בנעליים של אדם שסובל עמוקות כל כך.
בספרו, כריס רודלי תיאר את הסרט כ"מבריק אך מפליא", וכתב כי "באותו הזמן בו לינץ' הפיץ את 'טווין פיקס: אש הולכת איתי' בשנת 1992, התגובה הביקורתית הפכה לעוינת, ורק עכשיו הסרט נהנה מהערכה מחודשת של ביקורתיות זהירה אך סימפתית.
זהו, ללא ספק, אחד מחזיונות השכונתיים האכזריים והעגומים ביותר של לינץ', והוא אף הצליח לרצות את מעריצי הסדרה המושבעים.
[...] בחשיפת לב ליבה של סדרת הטלוויזיה, לינץ' נאלץ לקבל את העובדה כי לא סביר שיחזור לעיירת טווין פיקס."
הסופרת לינדזי הלאם, ייחסה את התגובה השלילית הראשונית לסרט כתוצאה מהדברים הבאים: "לינץ 'לא נותן [לקהל] להתנתק – לוקחים אותנו כל כך רחוק לחוויה של לורה, בלי שום הפוגה ובלי שום הומור הקשור לסדרה".
בכתבה שפורסמה ב"גרדיאן" בשנת 2017, כתב מבקר הקולנוע מרטין קונטריו על הביקורות החיוביות לה הסרט זכה: "רבע מאה לאחר מכן, הסרט מתגלה בצדק מחדש על ידי מעריצים ומבקרים כיצירת המופת הבלתי-מזוהה של לינץ'.
זה לקח זמן רב מדי, וזה גבה את מחירו מהקולנוען, אך 'אש הולכת איתי' סוף סוף שב מהקור."
במקור, לינץ צילם יותר מחמש שעות צילום שקוצצו לאחר מכן לשעתיים וארבע עשרה דקות.
הסרט בגרסתו המלאה כמעט וזכה להפצה במהדורת DVD מיוחדת של "ניו ליין סינמה" בפברואר 2002, אך המהדורה בעקבות חששות תקציביים ובעיות עם אורכו של הסרט.
הסרט יצא בפורמט DVD בכמה אזורים אחרים גם בתחילת שנות האלפיים, כולל בבריטניה (אזור 2) בשנת 2001 ואוסטרליה (אזור 4) בשנת 2005.
רוב הסצנות שנמחקו כוללות דמויות נוספות מסדרת הטלוויזיה שבסופו של דבר לא הופיעו בעריכה הסופית.
על כך, לינץ' אמר: "הייתה לי מגבלה על זמן הריצה של הסרט.
צילמנו סצנות רבות – ביחס לסרט רגיל – שהשיקו אחת עם השנייה יותר מדי פעמים בשביל שהעלילה המרכזית תתקדם כמו שצריך.
חשבנו שאולי יהיה טוב מתישהו להפיק גרסה ארוכה יותר עם הסצנות האחרות האלו, מכיוון שהרבה מהדמויות החסרות בעריכה הסופית צולמו.
הן חלק מהסרט, הן פשוט לא נחוצות לעלילה המרכזית." לדברי לינץ', אילו הסרט היה כולל את הסצנות האלה, הוא "לא היה כה אפל.
מבחינתי הוא ציית לחוקיו של 'טווין פיקס'.
אבל היה צריך להסיר מעט מהשטויות."
בשנת 2007, האתר "DVDrama" דיווחה כי MK2 נמצאת במשא ומתן סופי עם לינץ' על מהדורה מיוחדת חדשה בת שני דיסקים שתכלול שבע עשרה סצנות שנמחקו על ידי הבמאי עצמו.
המהדורה התעתדה לצאת לשוק ב-17 באוקטובר 2007, אך לאחר מכן בחרה MK2 להוציא מחדש מהדורה אחרת של הסרט.
בנובמבר 2008, אמר לינץ' את הדברים הבאים בנוגע לסצנות שנמחקו:
חברת "סרטי סרטי פרמאונט", שלה היו זכויות הפצת עותקי DVD של סדרת הטלוויזיה, רכשה את הזכויות בגרמניה וברוב העולם למעט בארצות הברית, בריטניה, צרפת וקנדה.
פרמאונט הפיצה את מהדורת ה-DVD שבבעלותה בשנת 2007. מהדורת ה-DVD היה פורט ישיר מהמהדורה הצרפתית של MK2.
הסרט הופץ בפרמט Blu-ray בצרפת ב-3 בנובמבר 2010, תחת הפצתה של MK2.
באוסטרליה, הסרט הופץ בפורמט DVD ו-Blu-ray תחת הפצתה של "Madman Entertainment" ב-8 בפברואר 2012, לרגל 20 שנה להפצת הסרט בבתי הקולנוע.
בבריטניה, הסרט הופץ בפורמט Blu-ray ב-4 ביוני 2012 תחת הפצתה של "Universal UK Home Video", אם כי דווח כי המהדורה סובלת מפגמים ברצועת האודיו שלה.