tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דרצ'ין (בבלארוסית: Дзярэчын, דזיארצ'ין; בפולנית: Dereczyn) הוא כפר במחוז גרודנו שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
דרצ'ין נזכר לראשונה במאה ה-15, ובשנת 1537 קיבל זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נפגע היישוב קשות, אך מאוחר יותר השתקם, ובשנת 1786 נבנה בו ארמון.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחומי האימפריה הרוסית, במחוז סלונים.
בשנת 1921 נכלל היישוב בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בדרצ'ין כ-1,300 יהודים, כשני שלישים מהאוכלוסייה ביישוב.
בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציוניות, וכן של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בו בתי ספר מרשת תרבות ומרשת יבנה.
עם כניסת הצבא האדום לכפר בספטמבר 1939, הגיעו אליו פליטים יהודים ממערב פולין.
בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בכפר, ועסקים פרטיים בו הולאמו.
ב-27 ביוני 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחיוב בביצוע עבודות כפייה.
כמו כן, הוקם בכפר יודנרט, אשר נצטווה להעביר לגרמנים סכומי כופר ורכוש, וכן כוח אדם לעבודות הכפייה.
בינואר 1942 רוכזו יהודי הכפר בגטו מגודר שהוקם בו, אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-4,000 איש.
בגטו שררו תנאי צפיפות קשים, רעב ומגפות, ובמרץ 1942 שולחו מאות צעירים ממנו למחנה עבודה בכפר פוז'וויצ'ה, ואלו נרצחו במאי ביער רודיצ'ין.
לאחר שמספר ניצולים מהטבח הגיעו בחזרה לגטו, רצחו הגרמנים למעלה מ-250 יהודים בגטו, רובם נשים וילדים.
ב-24 ביולי 1942 ביצעו הגרמנים, בסיוע שוטרים ליטאים ואוקראינים, אקציה בגטו, בה ירו לתוכו באופן אקראי.
כ-2,500 הניצולים מהירי רוכזו, ונרצחו מחוץ לכפר.
יתר יהודי הגטו הועברו לסלונים, ובתי הגטו נשרפו.
לפני אקציה זו התארגנה בגטו קבוצה מחתרתית, אשר אספה נשק, והבריחה כ-200 עד 300 יהודים מהגטו ליערות, שם חלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.
דרק בנפילד היה מחזאי ושחקן בריטי.
בנפילד נולד בברדפורד במערב יורקשייר, ולמד בבית הספר בינגלי.
הוא כתב את הפארסה "Running Riot" ושיחק בדמות בעלה של פטרישה ראוטלדג' בסדרה "הטי ויינתרופ חוקרת" בשנים 1996–1998.
אחד מתפקידיו הידועים של בנפילד היה בדמות ביל ריילי בסדרת הטלוויזיה הבריטית "האחים" מתחילת שנות השבעים של המאה העשרים.
לפני כן כיכב בתפקיד פרנק סקינר בסדרת המדע בדיוני "Timeslip" ששודרה ברשת ITV.
תפקידים נוספים שלו היו בתפקיד וולטר גרינהאלג באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" ב-1961 עד 1969, אלברט הפקיד בלשכת עורכי הדין בסדרה "רמפול" בשנים 1978–1980, בסדרה "Breakaway" מ-1980, ובסדרה "First of the Summer Wine" מ-1988.
בקולנוע שיחק בנפילד בתפקידים קטנים בסרטים "Crossplot" (מ-1969), "I Don't Want to Be Born" (מ-1975) וב"ערפדי החלל" (1985).
בנפילד כתב מחזות בהם הפארסות "Post Horn Gallop" ו-"Wild Goose Chase", שניהם על הדמויות הבדיוניות של הלורד והליידי אלרוד התמהוניים ואורחיהם בטירה שלהם.
עוד הופיע בנפילד יחד עם קולין בייקר ב-"Catch-1782", מחזה אודיו של הסדרה "דוקטור הו", בהפקת Big Finish Productions.
היו לו שני ילדים קייט וג'יימי, ושני נכדים.
דרק ריקרדו הרפר הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1983–1999. לאורך קריירת ה-NBA נבחר פעמיים לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, והעמיד ממוצעים כוללים של 13.3 נקודות, 2.4 ריבאונדים, 5.5 אסיסטים ו-1.6 חטיפות למשחק.
הרפר נולד בעיר אלברטון שבג'ורג'יה, ולמד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בין השנים 1980–1983. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע כ-8.4 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת 1982/1983 הציג שיפור משמעותי כשקלע 15.4 נקודות למשחק ונבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות.
בדראפט ה-NBA 1983 נלקח הרפר בבחירה ה-11, על ידי אינדיאנה פייסרס.
ב-10 וחצי עונותיו הראשונות ב-NBA שיחק עבור המאבריקס, וב-6 מתוכן העפיל עמה לשלב הפלייאוף.
לאורך תקופתו בדאלאס היה אחד השחקנים המובילים בקבוצה, לצד רולנדו בלאקמן, מארק אגוויר, סם פרקינס ורוי טארפלי, ורשם במדיה ממוצעים של 14.9 נקודות, 6.0 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק.
בעונות ו- נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ובעונת קלע שיא קריירה של 19.7 נקודות בממוצע למשחק.
בינואר 1994 הועבר הרפר בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לטוני קמפבל.
בפלייאוף של אותה עונה העפילו הניקס לגמר ה-NBA, אך הפסידו ליוסטון רוקטס בתוצאה 3–4. במשחק השביעי והמכריע של הסדרה הוביל הרפר את קלעי הניקס עם 23 נקודות שלא הספיקו, בין היתר, בשל תצוגת קליעה איומה של חברו לקו האחורי ג'ון סטארקס (2 מ-18 מהשדה).
בשתי העונות הבאות הודחו הניקס בשלב הפלייאוף השני, מול אינדיאנה פייסרס ושיקגו בולס, בהתאמה.
בתקופתו כשחקן הניקס קלע הרפר 11.7 נקודות וחילק 4.8 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונת חזר לשחק בדאלאס, ובשתי העונות הבאות שיחק עבור אורלנדו מג'יק ולוס אנג'לס לייקרס, בהתאמה.
בסיום עונת פרש הרפר ממשחק לאחר 16 עונות ב-NBA, בגיל 37. בעת פרישתו ניצב הרפר במקום השביעי בתולדות ה-NBA בחטיפות (1,957) במקום השמיני במספר משחקים (1,199), במקום ה-11 באסיסטים (6,577) ובמקום ה-12 בשלשות (1,070).
ב-7 בינואר 2018 הפרישו המאבריקס את גופייתו של הרפר עם המספר "12", בהפסקת מחצית המשחק מול ניו יורק ניקס.
דרק למונט אנדרסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1997–2008. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו ב-NBA הם 12.0 נקודות, 3.4 אסיסטים, 3.2 ריבאונדים ו-1.1 חטיפות למשחק.
אנדרסון נולד בלואיוויל שבקנטקי, ובשנת 1992 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של אוהיו ("אוהיו סטייט").
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 12.6 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
בשנת 1994 עבר ללמוד באוניברסיטת קנטקי, אך בשל מעברו בין אוניברסיטאות שונות נדרשה עליו תקופת צינון ("Redshirt") של שנה בה לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל.
בעונת 1995/1996 הצטרף לקבוצת קנטקי, בה שיחקו תשעה שחקני NBA לעתיד תחת המאמן ריק פיטינו.
באותה עונה הוביל אנדרסון את ה"ויילקטס", לצד אנטואן ווקר וטוני דלק, לזכייתם הראשונה מזה 18 שנים בטורניר אליפות המכללות.
בעונה העוקבת קלע 17.7 נקודות בממוצע למשחק, אך לאחר 17 משחקים סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית ונאלץ להחמיץ את המשך העונה.
בהיעדרו, הוביל רון מרסר את הקבוצה עד לגמר טורניר המכללות.
בדראפט ה-NBA 1997 נבחר אנדרסון בבחירה ה-13, על ידי קליבלנד קאבלירס.
לאורך עונת הרוקי שלו היה הקלעי הרביעי של קבוצתו, עם 11.7 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
באוגוסט 1999, לאחר שנתיים בקליבלנד, נשלח יחד עם ג'וני ניומן בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, בתמורה ללמונד מארי.
בעונתו היחידה עם הקליפרס קלע שיא קריירה של 16.9 נקודות בממוצע למשחק, אך קבוצתו סיימה עם המאזן הגרוע בליגה, 15–67.
לקראת עונת חתם אנדרסון על חוזה לעונה אחת בסן אנטוניו ספרס.
באותה עונה קלע 15.5 נקודות למשחק כשחקן חמישייה קבוע, והעפיל עם הספרס לגמר האזור המערבי, בו הובסו על ידי לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 0–4.
בקיץ 2001 סיכם עם פורטלנד טרייל בלייזרס על חוזה ל-6 עונות בסך כ-48 מיליון דולר, והועבר אליה בעסקת "החתמה והעברה" (Sign and Trade) במסגרתה נשלח לספרס סטיב סמית'.
ב-4 עונותיו בפורטלנד הציג יכולת סולידית עם ממוצעים של 12.0 נקודות ו-3.7 אסיסטים למשחק, אך בשל פציעות שונות החמיץ כ-25% ממשחקי קבוצתו באותה תקופה.
באוגוסט 2005 שוחרר מהטרייל בלייזרס.
לקראת עונת חתם על חוזה ביוסטון רוקטס, אך כבר לאחר 20 משחקים הועבר בטרייד למיאמי היט בתמורה לרוקי ג'רלד פיץ'.
בפלייאוף 2006 סייע למיאמי לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדות המועדון, לאחר שגברה על דאלאס מאבריקס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–2.
בנובמבר 2006 חתם אנדרסון על חוזה בשארלוט בובקאטס, ובשתי עונותיו בקבוצה, שהיו האחרונות בקריירה שלו, קלע 6.9 נקודות בממוצע למשחק.
דרק גודפרי היה שחקן אנגלי, שעבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית החל משנת 1960. גודפרי הופיע בסרטי קולנוע ובתוכניות דרמה של ה-BBC בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
ב-1956 החל להופיע בתיאטרון האולד ויק, וגילם תפקידים כגון לקימו במחזה "סימבלין" ואנוברבוס במחזה "אנטוניוס וקלאופטרה".
עם הלהקה השייקספירית המלכותית הופיע בתפקידים של אורסינו ("הלילה השנים עשר"), הקטור ("טרוילוס וקרסידה"), פטרוקיו ("אילוף הסוררת") ומלווליו ("הלילה השנים עשר").
הוא גילם את הדמות של ג'ק גורני בהפקה של המחזה "The Ruling Class" מאת פיטר בארנס.
בטלוויזיה גילם גודפרי את רוברט קנדי בסדרת הדרמה "משפחת פאליסר", קפטן אדוארד הולט בסדרה "Warship", ואת ראלף ניקלבי מעיבוד משנת 1977 של הרומן "ניקולס ניקלבי".
דרק גודפרי היה נשוי לשחקנית ילידת אוסטרליה דיאנה פיירפקס.
לבני הזוג נולדו שתי בנות, ג'ולס ופיפה.
ריצ'רד פרייזר בפרק "Floating Man" 1970 יוליוס קיסר Julius Caesar דציוס ברוטוס 1971 ד"ר פייבס The Abominable Dr.
דרק מיו הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא למד בבית הספר לאמנויות הקולנוע USC.
מיו נולד בהנטינגטון ביץ' שבקליפורניה ולמד בתיכון הנטינגטון ביץ'.
מיו ידוע כשגילם את דמותו החוזרת כווייד מתיוס בסדרת הטלוויזיה "גריק", ואת דמותו של גלן בסרט "GBF" משנת 2013. היה לו תפקיד בסדרת הטלוויזיה "Day One".
מיו שיחק בתפקיד ראשי בסרט האינדי "טוהר", בבימויו של נאהי אהן.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד אליוט בסדרת האינטרנט "Spooked".
בשנת 2019 הופיע בסדרת הטלוויזיה "האימה", שם שיחק את התפקיד הראשי של צ'סטר נאקאיאמה, בנם של מהגרים ממוצא יפני, המתגייס לצבא.
דרק הארולד ריצ'רד ברטון היה כימאי בריטי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1969 ביחד עם אוד האסל "על פיתוח היחסים הקרויים על שמו להם חשיבות בסיסית בתחום התרמודינמיקה של תהליכים בלתי הפיכים".
דרק ברטון נולד ב-8 בספטמבר 1918 במחוז קנט.
דרק נולד במשפחתם של ויליאם תומאס ברטון ומוד הנרייטה ברטון ב-8 בספטמבר 1918, לבית לוקס, והיה הילד היחיד במשפחה.
במהלך ילדותו ברטון למד בכמה בתי ספר: בית הספר מלכותי של רוצ'סטר (1929–1932), בית הספר טונברידג' (1932–1935) והמכללה הטכנית של מדוויי גילינגהם (1937–1938).
בגיל 13, החליט לעבור לכמורה, ברטון ידע עברית ויוונית.
המעבר התגלה כהחלטה טובה וברטון קיבל חינוך טוב.
כשאביו נפטר במפתיע ב־1935, ברטון, כילד היחיד במשפחה, נאלץ לעזוב את בית הספר בלי לקבל שום הכשרה כדי לעזור למשפחתו.
ב-1938 השתחרר ברטון משירות צבאי בשל מחלת לב קטנה ונרשם לאימפריאל קולג' בלונדון לתואר בכימיה, הודות להכנה טובה הוא הורשה להיכנס מיד לקורס שני.
ובשנת 1940 קיבל תואר ראשון בהצטיינות וזכה בפרס הסטודנט היוקרתי - פרס הופמן.
אחרי שנתיים באימפריאל קולג' סיים את לימודי הדוקטורט שלו בכימיה אורגנית.
דרק ברטון נישא 3 פעמים, בפעם הראשונה לג'יין קייט וילקינס (20 בדצמבר 1944), בפעם השנייה לכריסטיאן קוגנט (1969), ובפעם השלישית לג'ודיט וון-לאונברגר קוב (1993), ויש לו ילד מהנישואים הראשונים שלו.
ברטון נפטר ב־16 במרץ 1998 ב קולג' סטיישן שבארצות הברית.
במהלך השנה הראשונה לאחר סיום הדוקטורט, הוא עבד עם הכימאים גליכטנשטיין ומאדגן.
למרות מעמדו של מאדגן כפליט יהודי, הוא היה טכנולוג כימאי מפורסם.
שיתוף הפעולה בין מאדגן וברטון הוביל לפיתוח של תהליך חדש לייצור ויניל כלוריד מאתילן דיכלוריד, שהיה בעל חשיבות רבה בבריטניה הגדולה במהלך המלחמה.
עבודה זו יצרה סדרה של מאמרים על פירוליזה של פחמימנים כלורים.
בנוסף הניסיון המעשי של ברטון, שהושג בעבודה עם מאדגן, העשיר אותו בידע על קטליזה הומוגנית והטרוגנית והבנה מעמיקה של קינטיקה.
במהלך מלחמת העולם השנייה (1942–1944), עבד ברטון בממשלה בסוכנות המודיעין הצבאי הבריטי ברחוב בייקר בלונדון.
מקורות המקורבים אליו ידעו כי הוא בוחן דיו בלתי נראה שניתן להשתמש בו על עור האדם.
למרות זאת, הוא התייחס לעבודה כמשעממת והיה מדוכא בגלל שגרת הצבא.
בסוף המלחמה קיבל ברטון עבודה כחוקר כימאי בברמינגהם והתעסק בתרכובות אורגניות המכילות זרחן.
לאחר זמן קצר החליט ברטון לחזור לאימפראיל קולג' ושם הוא מונה כעוזר למרצה בכיר בכימיה אי-אורגנית, פרופ' בריסקו.
דיקן המחלקה לכימיה אורגנית באימפראיל קולג' היה גליברון, ובשנת 1950 הוא המליץ על ברטון לקולג' בירקבק, ולאחר מכן הציע לו להצטרף לחברה המלכותית של לונדון.
פיתוח המחקר והלמידה של ברטון
בשנת 1949 החליט ברטון לנסוע לשנת פרופסורה באוניברסיטת הרווארד שהראתה את התקדמותו האינטלקטואלית בתור פרופסור.
באותו זמן פיתח ברטון חברות עמוקה עם הכימאי האמריקאי רוברט ברנס וודוורד, והחל בעבודתו בניתוח קונפורמיסטי שהוביל לפרסום מאמר ארבעת העמודים ב-1950 "קונפורמציה של גרעין סטרואידים".
מאמר זה התפרסם בקרב מדעני כימיה אורגנית אחרים ובקרב המדענים בכלל.
המאמר השפיע על המדע בכך שיצר בסיס תאורטי לעבודה מחקרית בשדה הסטרואידים ומבניהם.
עבודתו של ברטון איחדה מגוון מציאות של התנהגות הסטרואידים שנחשפו במחצית המאה העשרים ובזכות עבודה זאת ברטון זכה בהזדמנות לחזור ללונדון בתור פרופסור באוניברסיטת בירבק, שם לימד כימיה אורגנית והמשיך במחקרו על המבנה והסינתזה של הסטרואידים.
במהלך זמן זה ברטון וודווארד סיימו את הסינתזה של לנוסטרול ששימש כמפתח ביניים בביוסינתזה של סטרואידים.
לאחר תקופה קצרה בתור פרופ' לכימיה באוני' (1955–1957) חזר ברטון לקולג' אימפריאל ונשאר שם 20 שנים, במהלך שהותו שם הציג מספר חידושים פדגוגיים כדי להשלים את הרצאותיו שכללו סמינרים מקודשים לפתרון בעיות במערכת הדרכה.
ברטון נהנה ממציאת פתרונות אלגנטיים לבעיות שונות, בעיקר פתרונות יעילים ומשימות פשוט לבעיות קשות, אבל הדבר ששימח אותו היה לאגד את כל הרעיונות לפרויקט אחד כמו שעשו בסינתזה של אלדוסטרון, סטרואיד הורמונלי ששולט באלקטרוליטים שבגוף.
בשנת 1958 ברטון שיתף פעולה עם תאגיד שרינג (schering) במחקר על אלדוסטרון בשביל מחלקת במחלקת הרפואה-כימיה באוניברסיטת קיימברידג' שבמסצ'וסטס.
שם גילה את מה שכיום נודע כתגובת ברטון, תהליך פוטוכימי שמספק אמצעים קלים יותר לייצור\לסינתזת אלדוסטרון.
הפרויקט נחל הצלחה מרובה וברטון שמר על קשר עם תאגיד שרינג במשך 40 שנים הקרובות.
עבודתו של ברטון התקדמה גם היא והרחיבה את האג'נדה המדעית במחקר בכימיה של רפלקסיה ופוטוכימיה.
ברטון תרם רבות בכל האזורים ותחומי הכימיה שחקר והיה מה שנחשב לאביר ב-1972.
ברטון היה חבר בחברה המלכותית מאז שנת 1954. בשנת 1961 זכה ברטון במדליית דייווי.
בשנת 1966 הצטרף לאקדמיה לאופולדינה.
בשנת 1969 קיבל ברטון עבור עבודתו בתחום חקר הקונפורמציוני (צורת הסתדרות המולקולה במרחב) פרס נובל לכימיה.
ברטון חלק פרס זה עם פרופ' אוד האסל.
הארגון האחראי על פרסי נובל הודיע שההשקעה של ברטון הוסיפה "ממד שלישי לכימיה" וברטון שינה את הבנתנו בקשר בין סטריאו כימיה ליכולת התגובה.
בשל הצלחתו של ברטון הוא הוסיף לעצמו גם את התואר סר אשר הוענק לו על ידי מלכת אנגליה-אליזבת, "סר דרק ברטון".
לאחר מכן בשנת 1977 יצאו בולים לכבוד זוכי פרס נובל בריטים בתחום הכימיה, לברטון הייתה הזכות והגאווה להיות אחד מאותם כימאים.
בשנת 1972 זכה באותות Knight Bachelor, המדליה המלכותית ולגיון הכבוד.
היה נשיא האגודה הכימית בשנים 1973–1974. בשנת 1980 זכה במדליית קופלי.
דרק אלכסנדר מולר הוא יוטיובר מנגיש מדע, יוצר סרטים, איש טלוויזיה וממציא אוסטרלי.
ידוע בעיקר בזכות ערוץ היוטיוב שלו Veritasium.
מולר נולד להורים דרום אפריקאים בעיר טרארלגון שבמדינת ויקטוריה באוסטרליה.
בהיותו בן שנה וחצי עברה המשפחה לוונקובר בקולומביה הבריטית, קנדה, שם גדל.
בשנת 2004 קיבל מולר תואר ראשון במדעים שימושיים ופיזיקה הנדסית באוניברסיטת קווינס בקינגסטון, אונטריו.
הוא חזר לאוסטרליה וב-2008 סיים דוקטורט במחקר הוראת הפיזיקה באוניברסיטת סידני.
התזה שלו הייתה על "תכנון מולטימדיה יעילה בהוראת פיזיקה".
בינואר 2011 יצר מולר את הערוץ "וֶריטַסיוּם" ("Veritasium") ביוטיוב, שעוסק בהנגשת מדע ונושאים הנדסיים.
השם "Veritasium" הוא שילוב של המילה הלטינית לאמת, "Veritas", והסיומת המשותפת ליסודות כימיים, "".
נכון ליוני 2025 יש לערוץ מעל 18 מיליון מנויים ומעל שלושה מיליארד צפיות.
הסרטונים עוסקים לרוב בתופעות פיזיקליות שנוגדות את האינטואיציה ובתפיסות מוטעות לגבי תהליכים פיזיקליים.
מולר משתמש בסרטונים באמצעי המחשה גרפיים או פיזיים, בניסויים ובראיונות עם מדענים.
מבין הסרטונים הפופולריים ביותר שלו היה הסבר על צילום החור השחור הסופר מסיבי במרכז הגלקסיה M87 על ידי טלסקופי אופק אירועים .
סרטון אחר שלו צולם בטיסה ב"מטוס חוסר משקל" שבה ערך מספר ניסויים כדי להמחיש את ההשפעה של חוסר משקל.
ביולי 2012, מולר יצר ערוץ יוטיוב שני, "2veritasium", שבו הוא עוסק ביצירת סרטים של הנגשת מדע ומציג קטעים מאחורי הקלעים של וריטסיום.
בשנת 2017 החל מולר להעלות סרטונים לערוץ החדש ביותר שלו, "Sciencium", המוקדש לסרטונים על תגליות עדכניות והיסטוריות במדע.
מולר מופיע גם בתוכניות טלוויזיה בנושאים של הנגשת מדע.
במאי 2012 הוא הרצה על הדוקטורט שלו במסגרת TEDx בסידני.
ב-2015 הוא השתתף בסרט התיעודי של PBS "אורניום – סיבוב זנב הדרקון" כמציג.
מולר נשוי לרקל נונו, שאותה הכיר כשענתה ראשונה על חידה ששאל בסרטון.
דרק אוגביידה הוא כדורסלן ניגרי-קנדי.
אוגביידה החל את דרכו כשלמד ושיחק כדורסל בתיכון פבלברוק שבמבלטון, ג'ורג'יה.
החל משנת 2015 ועד שנת 2019, אוגביידה שיחק באוניברסיטת ג'ורג'יה.
עם סיום המכללות, חתם אוגביידה לעונה בא.א.ק.
בתום העונה אוגביידה האריך את חוזהו לעונה נוספת, לאחר שהעמיד 8.7 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק.
במהלך עונתו השנייה, אוגביידה זכה בדאבל עם קבוצתו, כשהוא נבחר לשחקן המצטיין של סדרת גמר הפלייאוף.
באותה עונה העמיד אוגביידה ממוצעים של 14.0 נקודות ו-10.3 ריבאונדים.
ב-26 במאי 2021, חתם אוגביידה בהפועל אילת מהליגה הישראלית לקראת הפלייאוף, לאחר שג'וש ניבו עזב בעקבות מבצע שומר החומות.
ב-27 ביוני 2021, אוגביידה חתם בפאוק סלוניקי מהליגה היוונית.
את עונת 2024/2025 החל בקבוצת צדביטה אולימפיה.
ב-3 בנובמבר 2024 חתם בהפועל ירושלים עד לתום עונת 2024/2025, לאחר מכת פציעות במסגרתה איבדה הקבוצה שלושה שחקנים אך שוחרר עוד טרם סיום העונה
דרפנוזאורוס (שם מדעי: Drepanosaurus; מילולית: "לטאת מגל") הוא סוג של זוחל דיאפסידי קטן מקבוצת הפרוטורוזאוריה אשר חי במשך הטריאס העליון.
המאובנים שלו התגלו באיטליה וכנראה גם בארצות הברית, סביב ניו מקסיקו וניו ג'רזי, והם תוארו למדע ב-1979 בידי החוקר גיובני פינה (Giovanni Pinna).
זוחל דמוי-לטאה זה הגיע לאורך 45 עד 50 סנטימטרים והיה קרוב ללפידוזאורים המודרניים ובנוסף היה כנראה שוכן עצים בעל זנב מסתלסל כשל זיקית ועצמות עצם הגומד דמויות מגל, מהם קיבל את שמו.
נמצאו ממנו רק שרידי גוף וזנב אך ללא גולגולת או צוואר, כך שקשה לשער איך התקיים.
עם זאת מבנה החוליות מזכיר למספר חוקרים גוף של דוב נמלים וייתכן שהתנהל בצורה דומה והיה אוכל נמלים בעל לשון ארוכה וטפרים חזקים ומעוקלים.
חוקרים אחרים סוברים שהיה צמחוני בעל זנב כשל קוף עכביש ומכנים אותו "לטאת קוף" וכמה חוקרים אף סוברים שחי במים.
זוחל זה היה קרובו הרחוק של הלונגיסקואמה בעל החוליות הזקורות.
דרצ'קה (בהונגרית: Derecske ביידיש דערעטשקע) היא עיר במחוז היידו-ביהר, בנפת דרצ'קה.
העיר שוכנת בחלק המזרחי של הונגריה, בצפון המישור הגדול, 22 ק"מ מהעיר הגדולה דברצן, לאורך הכביש הראשי מס' 47.
דרצ'קה השתייך תחילה למחוז ביהר, לימים למחוז היידו-ביהר.
שמו של היישוב הופיע לראשונה ברשומות כתובות בשנת 1291. ממצאים ארכאולוגיים מראים כי אזור זה היה מיושב כבר לפני הכיבוש, כלומר לפני התיישבות המדיארים במרכז אירופה.
דרצ'קה הייתה בעבר עיר שוק ומאוחר יותר עיר היידו (אנשי ההיידו היו דומים מאוד לקוזאקים של האימפריה הרוסית.
ערי ההיידו היו יישובים של היידו שהיו להן זכויות של מנהל עצמי, צורת התיישבות הספציפית זו תאמה את אזורי השרות הצבאי של תושביהן).
דרצ'קה עלתה שוב למעמד של עיר ב-1 בינואר 1991.
ההיסטוריה המודרנית של דרצ'קה החלה עם עידן חדש, כאשר האחוזה הגדולה (חלק של הכפר) הוענקה על ידי נסיך טרנסילבניה גאבור בתלן לקפטן הראשי של ההיידו אנדראש נאג' בקיץ 1608. במהלך שנות כהונתו הבאות, הכפר בא בקשר הדוק עם ההיידו.
לאחר מכן, בקיץ 1631, יישב הנסיך ג'רג' ראקוצי הראשון את אנשי ההיידו של סבולץ' בדרצ'קה עם מכתב פריבילגיה, כך הפך היישוב לעיר היידו.
הקהילה היהודית בדרצ'קה נוסדה באמצע המאה ה-19. בשנת 1850 כבר ישבו ביישוב 20 משפחות יהודיות.
בשנת 1851, ביוזמת הרב הראשי של המחוז, אהרון פריד זצ"ל, נבנה בית הכנסת הראשון, ובשנת 1853 נוסדה החברה קדישא המקומית.
בשנת 1855 הוזמן הרב אליהו אייזנשטטר זצ"ל, מלומד גדול יליד וילנה, שהקים את הישיבה המקומית בשנת 1869. הרב הבא היה הרמן (צבי) ברמן זצ"ל, שפעל במקום בין השנים 1877–1879 ומאוחר יותר הפך למנהיג הרוחני של הקהילה המפורסמת בשאטוראליאויהיי.
אחריו הגיע שלמה שרייבר, שהיה נכדו של הרב משה סופר (שרייבר), דמות מצטיינת באורתודוקסיה ההונגרית (שמכונה חתם סופר בשם יצירתו העיקרית).
שלמה שרייבר עזב בשנת 1885 כדי לתפוס את מקום מושבו של הרב הראשי של קהילת ברגסאס שהייתה הרבה יותר גדולה.
יורשו, יוסף יהודה סופר, ארגן מחדש את הישיבה והקים מנזה לעניי הקהילה.
בשנת 1887 הוקם בית ספר יסודי יהודי ובשנת 1888 הוקמה "עמותת משניות" שארגנה את לימודי התלמוד של המבוגרים.
בשנת 1903 עזב הרב והפקיד את המשימות בידי אחיו הצעיר הרב שמואל סופר.
הקהילה הצומחת והמשגשגת גדלה מאוד עבור בית הכנסת הישן ולכן בשנת 1905 נבנה בית הכנסת החדש, שהיה מעוטר ומודרני.
עם הידרדרות בריאותו של הרב, התפטר שמואל סופר בשנת 1917 ותפקידו לא התמלא במשך כמה שנים.
שמונים מבני הקהילה השתתפו במלחמת העולם הראשונה, מתוכם 12 נהרגו, רבים נפצעו והפכו לנכים.
לאחר ייסורי המלחמה, בהנהגתו של רב צעיר, הרמן צבי כהן, צברה הקהילה כוח חדש והגיעה ל-530 נפשות, מתוכם 120 שילמו מסי קהילה.
הישיבה התחזקה, כאשר 40–50 בחורי ישיבה למדו בה ברציפות.
החנויות והמפעלים הכלכליים בדרצ'קה נוסדו בעיקר על ידי יהדות המקום ובכך הגבירו את המסחר והתעשייה.
באותה תקופה עסקו רוב המשפחות במסחר: היו 13 סיטונאים, 28 קמעונאים, 19 רוכלים שמכרו דברים קטנים מבית לבית.
בסך הכל, כולל 4 בעלי התי מרזח, עסקו 71 ראשי משפחות במסחר ובשירותים.
את התעשייה ייצגו 20 אומנים ושתי טחנות קמח.
מבין העובדים בתחום האינטלקטואלי, שניים היו רופאים, שני פקידי ממשל, עורך דין אחד וחמישה מורים.
חמישה יהודים עיבדו חלקות חקלאיות משלהם.
מאז הקמתה, היה לקהילה גם תלמוד תורה בנוסף לבית הספר היסודי והישיבה, שם רכשו הבנים ידע דתי יסודי.
לרב הראשי, כרב רשם של לידות ומיתות, היה בתחום של שמונה כפרים קטנים בסביבה, לרבות קוניאר.
המשבר הכלכלי של 1929 פגע בכל הקהילה והחוקים היהודיים של 1938 ו-1939 והלאה (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הקשו מאוד על החיים של היהודים גם בדרצ'קה.
משנת 1940 נלקחו הגברים לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) שממנו רבים לא חזרו, ולכן היה צריך לסגור למשל את הישיבה, בשנת 1943. הכיבוש הגרמני ב-1944 (מבצע מרגרטה) והגירושים למחנות הריכוז חתמו את גורלה של הקהילה בת כמעט מאה השנים.
רוב היהודים בדרצ'קה גורשו תחילה לגטו אוראדיה ולאחר מכן לאושוויץ, משם חזרו מעטים מאוד.
השורדים עזבו, רבים לישראל, רבים לשאר העולם.
בית הכנסת ובנייני הקהילה האחרים נמכרו והביאו לסיום חיי הקהילה.
דרפאנאספיס (שם מדעי: Drepanaspis) הוא סוג של דג קדום מהקבוצה הנכחדת דמויי פטרספידים שחי בתחילת תקופת הדבון שבעידן הפלאוזואיקון באירופה.
הוא היה קרובו של הצפלספיס, שחי באותה תקופה ובאותו אזור.
משמעות שמו של דג קדום זה היא שריון מגל.
המאובנים של דג זה התגלו רק בגרמניה.
אורכו של דג זה היה סנטימטרים בודדים והוא היה בעל גוף משוריין שהגן עליו מטורפים, כמו עקרבי מים או סילוניות גדולות.
הפה של דג זה פנה כלפי מעלה ועיניו הקטנות עזרו לו לחפש מזון בקרקעית הים.
דג זה נכחד לאחר תחילת הדבון והוחלף בדגים בעלי שריון גדולים יותר.
הוא תואר לראשונה בשנת 1887.
דרק ג'רום לַייבְלִי השני הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר, בקבוצת דאלאס מאבריקס מליגת ה-NBA.
לייבלי נולד וגדל בפילדלפיה, לאב ממוצא אפרו אמריקאי ולאם לבנה כדורסלנית עבר, ושיחק כדורסל בתיכון מקומי.
באחד ממשחקיו בתיכון רשם 22 נקודות, 20 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-6 חסימות בניצחון קבוצתו.
בשנתו האחרונה בתיכון העמיד ממוצעים של 14 נקודות, 14 ריבאונדים ו-4.5 חסימות למשחק, ובשנת 2022 נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, בנייקי הופ סאמיט וב-"Jordan Brand Classic".
לאחר שסיים תיכון, הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק.
ב-5 בפברואר 2023 רשם 4 נקודות, 14 ריבאונדים, 2 אסיסטים ו-8 חסימות בניצחון קבוצתו 63–57 על צפון קרוליינה.
ב-26 בפברואר רשם שיא קריירה של 13 נקודות, אליהן הוסיף 7 ריבאונדים, 3 חסימות וחטיפה אחת בניצחון קבוצתו 81–65 על וירג'יניה טק.
ב-4 באפריל 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA.
דרפלינגר הייתה סיירת מערכה של הצי הקיסרי הגרמני שנבנתה בתחילת שנות ה-1910 במהלך מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני.
היא הייתה האונייה הראשונה בסדרה של שלוש אוניות; האוניות האחיות שלה היו ליצו והינדנבורג.
דרפלינגר הייתה גדולה יותר והציגה שיפורים משמעותיים לעומת סיירות המערכה הגרמניות הקודמות, ונשאה תותחים גדולים יותר בסידור ירי-על יעיל יותר.
דרפלינגר הייתה חמושה בסוללה ראשית של שמונה תותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ'), בהשוואה לתותחי 28 ס"מ (11 אינץ') של סיירות מערכה קודמות.
היה לה מהירות מרבית של 26.5 קשרים (49.1 קמ"ש) והיא נשאה הגנה כבדה, כולל חגורת שריון בעובי .
דרפלינגר הושלמה זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914; לאחר כניסתה לשירות, היא הצטרפה לשאר סיירות המערכה הגרמניות בקבוצת הסיור I של צי הים הפתוח, שם שירתה במשך העימות.
דרפלינגר ניזוקה קשות במהלך הפעולה והייתה מחוץ לשירות לצורך תיקונים במשך מספר חודשים לאחר מכן.
האונייה הצטרפה מחדש לצי בסוף 1916, אם כי בשלב זה נטשו הגרמנים את אסטרטגיית הפשיטות שלהם עם צי השטח לטובת מערכת הצוללות.
כתוצאה מכך, דרפלינגר ושאר צי הים הפתוח ראו פעילות מועטה בשנתיים האחרונות של המלחמה מלבד תפקיד הסיור במפרץ הגרמני.
הצי ביצע מבצע אחרון אחד באפריל 1918 בניסיון לא מוצלח ליירט שיירה בריטית לנורווגיה.
לאחר תום המלחמה בנובמבר 1918, הצי נכלא בסקפה פלו.
בהוראת קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, הספינות הכלואות הוטבעו ב-21 ביוני 1919 כדי למנוע את תפיסתן על ידי מדינות ההסכמה.
כדי למנוע מהעלויות להיות גבוהות מדי, מספר התותחים צומצם מעשרה לשמונה, בהשוואה ל-זיידליץ הקודמת, אך אומץ סידור ירי-על יעיל יותר.
דרפלינגר הונעה על ידי שני זוגות של טורבינות קיטור בלחץ גבוה ונמוך שהניעו ארבעה מדחפים, עם קיטור שסופק על ידי ארבעה עשר דוודי צינור מים שורפי פחם שהועברו לשתי ארובות.
בזמן ששירתה כספינת הדגל של השייטת, צוותה תוגבר ב-14 קצינים נוספים ו-62 מלחים במטה המפקד.
מאחר שהרכיבה סוללה ראשית של שמונה תותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ'), הייתה דרפלינגר סיירת המערכה הגרמנית הגדולה והחזקה ביותר באותה תקופה.
הסוללה המשנית של האונייה כללה 12 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 בקזמטים בודדים במבנה העילי, שישה לכל צד רוחב.
להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה שמונה תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45 בתושבות ציר בודדות על המבנה העילי, שארבעה מהם הוסרו ב-1916. ארבעה תותחי 8.8 ס"מ נוספים הותקנו באמצע האונייה.
האונייה נשאה ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ') שקועים; אחד היה ממוקם בחרטום, שניים בצד הרוחב ואחד בירכתיים.
דרפלינגר הוגנה על ידי חגורת שריון בעובי 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית של הספינה, שם הגנה על מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה.
עובי הסיפון שלה היה 30 עד 80 מ"מ (1.2 עד 3.1 אינץ'), כשהשריון העבה יותר משופע כלפי מטה בצדדים כדי להתחבר לקצה התחתון של החגורה.
לצריחי הסוללה העיקריים שלה היו מגני חזית בעובי של 270 מ"מ (10.6 אינץ').
הקזמטים המשניים שלה קיבלו 150 מ"מ (5.9 אינץ') של הגנת שריון.
למגדל הניווט הקדמי, שבו שלט מפקד הספינה על כלי השיט, היו דפנות בעובי של 300 מ"מ.
דרפלינגר נבנתה על ידי Blohm & Voss במספנה שלהם בהמבורג, שדרית האונייה הונחה בינואר 1912. האונייה נקראה על שם גאורג פון דרפלינגר, גנרל-פלדמרשל פרוסי במהלך מלחמת שלושים השנים.
היא הייתה אמורה להיות מושקת ב-14 ביוני 1913, ובטקס ההשקה נשא הגנרל הגרמני אוגוסט פון מקנזן נאום.
מזחלות העץ שעליהן נחה האונייה נתקעו; היא נעה רק 30–40 ס"מ (12–16 אינץ').
ניסיון שני הצליח ב-12 ביולי 1913. צוות שהורכב מעובדי המחסנות לקח את הספינה סביב סקיין לקיל בתחילת 1914; שם היא השלימה את ההתאמה.
בעוד אירופה נסחפה לקראת מלחמה במהלך משבר יולי, הפיקוד הימי הגרמני הוציא פקודות ב-27 ביולי להציב את הצי במצב של כוננות מוגברת, אם כי דרפלינגר עדיין לא הייתה מוכנה.
הגרמנים חששו שהצי הבלטי הרוסי יפתח בהתקפת טורפדו מפתיעה בתחילת המלחמה, כפי שעשה הצי היפני לרוסים במלחמת רוסיה–יפן, אך המתקפה לא יצאה לפועל עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה למחרת.
האונייה החלה ב-1 בספטמבר ניסויים ימיים.
בסוף אוקטובר הוקצה כלי השיט לקבוצת הסיור I, אך פגיעה בטורבינות האונייה במהלך הניסויים מנעה ממנה להצטרף ליחידה עד 16 בנובמבר.
המבצע הראשון של האונייה בזמן המלחמה התרחש ב-20 בנובמבר; דרפלינגר התייצבה עם הסיירות הקלות שטרלזונד ושטרסבורג ושייטת סירות הטורפדו V עבור סריקה של כ מצפון-מערב לאי הלגולנד.
הם לא הצליחו לאתר אף כוחות בריטיים ולאחר מכן חזרו לנמל.
בשעה 03:20 ב-15 בדצמבר, זיידליץ ועליה פרנץ פון היפר, מולטקה, פון דר טאן, דרפלינגר, ובליכר, יחד עם הסיירות הקלות קולברג, שטרסבורג, שטרלזונד, גראודנץ, ושתי שייטות של סירות טורפדו עזבו את שפך היאדה.
ב-26 באוגוסט 1914 עלתה על שרטון הסיירת הקלה הגרמנית מגדבורג במפרץ פינלנד; שרידי האונייה נלכדו על ידי הצי הרוסי, שמצא ספרי קוד ששימשו את הצי הגרמני, יחד עם מפות ניווט לים הצפוני.
הרוסים העבירו את המסמכים הללו לצי המלכותי, שיחידת ההצפנה שלו - חדר 40 - החלה לפענח אותות גרמניים.
ב-14 בדצמבר הם יירטו הודעות הקשורות להפגזה המתוכננת של סקרבורו.
הפרטים המדויקים של התוכנית לא היו ידועים, והבריטים הניחו שצי הים הפתוח יישאר בבטחה בנמל, כמו בהפגזה הקודמת.
ארבע סיירות המערכה של תת-אדמירל דייוויד ביטי, נתמכות על ידי שייטת הסיירות השלישית ושייטת הסיירות הקלות הראשונה, יחד עם ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה, היו אמורים לארוב לסיירות המערכה של היפר.
סיירות המערכה הבריטיות הרודפות אחריו הפליגו במהירות של 27 קשרים (50 קמ"ש), והדביקו במהירות את הספינות הגרמניות.
שתי דקות לאחר מכן, הספינות הגרמניות החלו להשיב אש, והתרכזו בעיקר בלאיון, מטווח של 18,000 יארד (16,000 מטרים).
בשעה 10:28 נפגעה לאיון בקו המים, מפגז שקרע חור בדופן הספינה והציף בונקר פחם.
בשלב זה של הקרב, דרפלינגר נפגעה פעם אחת, אך הפגז גרם נזק קל בלבד.
שני לוחות שריון בגוף הספינה נפלו פנימה וחלק מבונקרי הפחם המגנים הוצפו.
כמה דקות לאחר הפגיעה הראשונה ב"ליון", בשעה 10:30, פגע פגז שנורה מ"פרינסס רויאל" ב"בליכר".
זיידליץ תוקנה במספנה הקיסרית בווילהלמסהאפן מ-25 בינואר עד 31 במרץ 1915, ולאחר מכן הצטרפה שוב לצי.
בתאריכים 24–25 באפריל 1916 ביצעה קבוצת הסיור I מבצע נוסף להפגזת החוף האנגלי, הפעם, את הערים ירמות' ולואוסטופט.
היפר היה בחופשת מחלה, כך שהספינות הגרמניות היו בפיקודו של קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, שהניף את דגלו על זיידליץ.
סיירות המערכה הגרמניות דרפלינגר, ליצו, מולטקה, זיידליץ ופון דר טאן עזבו את שפך היאדה בשעה 10:55 ב-24 באפריל, ונתמכו על ידי כוח מיסוך של 6 סיירות קלות ושתי שייטות סירות טורפדו.
היחידות הכבדות של צי הים הפתוח הפליגו בשעה 13:40, במטרה לספק תמיכה מרוחקת לספינות של בודיקר.
האדמירליות הבריטית הודעה על הגיחה הגרמנית באמצעות יירוט האותות האלחוטיים הגרמניים, ופרסה את הצי הגדול בשעה 15:50.
עד השעה 14:00, ספינותיו של בודיקר הגיעו לעמדה מול נורדרנאי, ואז הוא פנה את ספינותיו צפונה כדי להתחמק מהמשקיפים ההולנדיים באי טרשלינג.
בשעה 15:38, זיידליץ פגעה במוקש, שקרע חור של 15 מטר (50 רגל) בגוף שלה, ממש מאחורי צינור הטורפדו הימני.
11 אנשים נהרגו ו-1,400 טון של מים נכנסו לספינה.
השוקע של הספינה גדל ב-1.4 מטרים (4.6 רגל) בחרטום הספינה.
זיידליץ הסתובבה אחורה עם מסך של סיירות קלות במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש).
ארבע סיירות המערכה הנותרות פנו דרומה מיד לכיוון נורדרנאי כדי למנוע נזק נוסף ממוקשים.
עד השעה 16:00, זיידליץ יצאה מחשש לסכנה קרובה, אז הספינה עצרה כדי לאפשר לבודיקר לרדת.
סירת הטורפדו V28 העבירה את בודיקר לליצו, והמבצע נמשך כמתוכנן.
בשעה 04:50 ב-25 באפריל, התקרבו סיירות המערכה הגרמניות ללואוסטופט כאשר הסיירות הקלות רוסטוק ואלבינג, שחיפו על האגף הדרומי, הבחינו בסיירות הקלות והמשחתות של כוח הארוויץ' של קומודור רג'ינלד טירוויט.
בודיקר סירב להסיח את דעתם על ידי הספינות הבריטיות, ובמקום זאת הפנה את תותחי ספינותיו על לואוסטופט.
סיירות המערכה הגרמניות השמידו שתי סוללות חוף 6 אינץ' (15 ס"מ) והסבו נזקים נוספים לעיר.
בתהליך, פגז 6 אינץ' בודד מאחת מסוללות החוף פגע במולטקה, אך לספינה לא נגרם נזק משמעותי.
בשעה 05:20 פנו הפושטות הגרמניות צפונה, לכיוון ירמות', אליה הגיעו בשעה 05:42. הראות הייתה כה גרועה עד שהספינות הגרמניות ירו מטח אחד כל אחת, למעט דרפלינגר, שירתה 14 פגזים מהסוללה המרכזית שלה.
הספינות הגרמניות פנו חזרה דרומה, ובשעה 05:47 נתקלו בפעם השנייה בכוח הארוויץ', שעד אז הועסקו על ידי שש הסיירות הקלות של ספינות המיסוך הגרמניות.
טירוויט הפך מיד את ספינותיו ונמלט דרומה, אך לא לפני שהסיירת קונקסט ספגה נזק חמור.
עקב דיווחים על צוללות בריטיות והתקפות טורפדו, בודיקר הפסיק את המרדף ופנה חזרה מזרחה לכיוון צי הים הפתוח.
בשלב זה, אדמירל ריינהרד שר, מפקד צי הים הפתוח, פנה חזרה לכיוון גרמניה, לאחר שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מסקפה פלו.
כמעט מיד לאחר הפשיטה על לואוסטופט, ויצה-אדמירל ריינהרד שר החל לתכנן גיחה נוספת לים הצפוני.
הוא התכוון בתחילה לערוך את המבצע באמצע מאי, אך הנזק מהמוקש לזיידליץ התברר כקשה לתיקון - שר לא היה מוכן לצאת לפשיטה גדולה ללא כוחות סיירות המערכה שלו במלוא העוצמה.
ב-22 במאי דיווחה מספנת וילהלמסהאפן כי הספינה כשירה לתפקיד, אך בדיקות שנערכו באותו לילה הראו כי מחיצות הטורפדו שניזוק מהמוקש עדיין לא אטום למים, ועדיין היו דליפות בחזית ובאחור.
היה צורך בתיקונים נוספים, ולכן המבצע נדחה בשבוע נוסף, עד אז הבטיחה מספנת וילהלמסהאפן לשר שהאונייה תהיה מוכנה.
בצהריים של 28 במאי, התיקונים של זיידליץ לבסוף הושלמו, והספינה חזרה לקבוצת הסיור I.
בליל 30 במאי 1916, זיידליץ וארבע סיירות המערכה האחרות של קבוצת הסיור I עגנו במעגן שפך היאדה.
למחרת בבוקר, בשעה 02:00 CET, הספינות יצאו באיטיות לעבר הסקאגרק במהירות של 16 קשרים (30 קמ"ש).
בשלב זה, היפר העביר את דגלו מזיידליץ לסיירת המערכה החדשה יותר ליצו.
זיידליץ תפסה את מקומה במרכז הטור, מאחורי של דרפלינגר ולפני מולטקה.
קבוצת הסיור השנייה, המורכבת מהסיירות הקלות פרנקפורט, אוניית הדגל של בודיקר, ויסבאדן, פילאו אלבינג, ו-30 ספינות טורפדו של שייטות II, VI ו-IX, ליוו את סיירות המערכה של היפר.
כעבור שעה וחצי עזב צי הים הפתוח בפיקודו של שר את שפך היאדה; הכוח הורכב מ-16 דרדנוטים.
צי הים הפתוח לווה בקבוצת הסיור IV, שהורכבה מהסיירות הקלות שטטין, מינכן, המבורג, פראונלוב, שטוטגרט, ו-31 סירות טורפדו של שייטות I, III, V ו-VII, בראשות הסיירת הקלה רוסטוק.
שש הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה יצאו מנתיבי האלבה בשעה 02:45, ונפגשו עם צי הקרב בשעה 5:00.
מעט לפני השעה 16:00 נתקל הכוח של היפר בשייטת סיירות המערכה של ביטי.
האוניות הגרמניות היו הראשונות שפתחו באש, בטווח של כ-15,000 יארד (14,000 מטר).
כאשר החלו האוניות הבריטיות להשיב אש, הבלבול בקרב סיירות המערכה הבריטיות הביא שמולטקה ספגה אש הן על ידי ניו זילנד והן על ידי טייגר.
מדדי הטווח הבריטים קראו לא נכון את הטווח למטרותיהם הגרמניות, וכך נפלו המטחים הראשונים שנורו על ידי הספינות הבריטיות קילומטר מעבר לסיירות המערכה הגרמניות.
עקב שגיאות בתקשורת הבריטית, דרפלינגר לא ספגה אש בעשר הדקות הראשונות של הקרב.
קצין התותחנים של דרפלינגר, קורבטנקפיטן גאורג פון האזה העיר מאוחר יותר "באיזו טעות נשארנו בחוץ.
צחקתי בזעף ועכשיו התחלתי לירות באויבנו בשלווה מוחלטת, כמו באימון נשק, ובדיוק הולך וגובר." בשעה 17:03, סיירת המערכה הבריטית אה"מ אינדפטיגבל התפוצצה לאחר חמש עשרה דקות של ירי מפון דר טאן.
זמן קצר לאחר מכן, המחצית השנייה של כוחו של ביטי, ארבע אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת של שייטת אוניות המערכה החמישית, הגיעו לטווח והחלו לירות לעבר פון דר טאן ומולטקה.
בעקבות נזק חמור שנגרם על ידי לליצו על ידי לאיון, דרפלינגר איבדה את הראייה של האונייה הבריטית, וכך בשעה 17:16 העבירה את האש שלה לקווין מרי.
זיידליץ ירתה גם היא על קווין מרי, ותחת האש המשולבת של שתי סיירות המערכה, קווין מרי נפגעה שוב ושוב ברצף מהיר.
משקיפים על ניו זילנד וטייגר, הספינות מאחור ולפנים בהתאמה, דיווחו על שלושה פגזים ממטח של ארבעה פגעו בספינה באותו זמן.
שתי פגיעות נוספות באו בעקבותיהם, ופיצוץ ענק פרץ באמצע הספינה; ענן מתנשא של עשן שחור נשפך מהספינה הבוערת, שנשברה לשניים.
הספינות המובילות של צי הקרב הגרמני הגיעו עד השעה 18:00 לטווח יעיל מהאוניות הבריטיות, והחלו בחילופי אש עם סיירות המערכה הבריטיות ואוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת.
בין 18:09 ל-18:19, דרפלינגר נפגעה על ידי פגז מברהאם או וליאנט.
בשעה 18:55, דרפלינגר נפגעה שוב; הפגז הזה פגע בחרטום וקרע חור שאפשר לכ-300 טונות של מים להיכנס לספינה.
קצת אחרי השעה 19:00, הסיירת הגרמנית ויסבאדן הושבתה על ידי פגז מסיירת המערכה אינווינסיבל; סיירות המערכה הגרמניות עשו פנייה של 16 נקודות לצפון-מזרח ופנו לסיירת הנכה במהירות גבוהה.
בשעה 19:15 הם הבחינו בסיירת המשוריינת הבריטית דיפנס, שהצטרפה להתקפה על ויסבאדן.
היפר היסס בתחילה, והאמין שהספינה היא הסיירת הגרמנית רוסטוק, אבל בשעה 19:16, קפיטן צור זי הארדר, המפקד של ליצו, הורה לתותחי ספינותיו לירות.
שאר סיירות המערכה ואוניות המערכה הגרמניות הצטרפו לתגרה; דיפנס נפגעה מכמה פגזים בעלי קליבר כבד מהספינות הגרמניות.
מטח אחד חדר למחסני התחמושת של הספינה ופיצוץ אדיר הרס את הסיירת.
עד 19:24, שייטת סיירות המערכה השלישית התגבשה עם סיירות המערכה הנותרות של ביטי לפני המערך הגרמני.
הספינות הבריטיות המובילות הבחינו בליצו ודרפלינגר והחלו לירות עליהם.
בטווח של שמונה דקות, סיירת המערכה אינווינסיבל קלעה שמונה פגעים על ליצו.
בתמורה, גם ליצו ודרפלינגר ריכזו את האש שלהם ביריבה שלהם, ובשעה 19:31 דרפלינגר ירתה את המטח האחרון שלה באינווינסיבל.
זמן קצר לאחר מכן התפוצץ מחסן התחמושת הקדמי והספינה נעלמה בסדרה של פיצוצים מסיביים.
עד השעה 19:30, צי הים הפתוח, שהיה בשלב זה במרדף אחרי סיירות המערכה הבריטית, עדיין לא נתקל בצי הגדול.
שר שקל להסיג את כוחותיו לפני שהחושך יחשוף את ספינותיו להתקפת סירות טורפדו.
הוא עדיין לא קיבל החלטה כאשר אוניות המערכה המובילות שלו נתקלו בגוף הראשי של הצי הגדול.
התפתחות זו איפשרה את הנסיגה של שר, שכן בכך היה מקריב את אוניות המערכה האיטיות יותר של שייטת אוניות המערכה השנייה, בעוד ששימוש בדרדנוטים ובסיירות המערכה שלו כדי לחפות על נסיגתם היה מעמיד את ספינותיו החזקות ביותר לאש בריטית מכריעה.
במקום זאת, שר הורה לספינותיו להפנות 16 נקודות לכיוון הימני, מה שיביא את החששות המוקדמים לבטיחות היחסית של הצד המנותק של מערך הקרב הגרמני.
זיידליץ ושאר סיירות המערכה עקבו אחר המהלך, מה שהציב אותם מאחורי קניג.
ספינותיו החבוטות קשות של היפר זכו לרגע הפוגה זמני, וחוסר ודאות לגבי המיקום והמסלול המדויקים של ספינותיו של שר הובילו את אדמירל ג'ליקו להפנות את ספינותיו מזרחה, לעבר מה שלדעתו היה הנתיב הסביר של הנסיגה הגרמנית.
הצי הגרמני הפליג במקום זאת מערבה, אך שר הורה על פנייה שנייה של 16 נקודות, מה שהפך את מסלולו וכיוון את ספינותיו למרכז הצי הבריטי.
הצי הגרמני ספג אש עזה מהמערך הבריטי, ושר שלח את זיידליץ, פון דר טאן, מולטקה ודרפלינגר במהירות גבוהה לעבר הצי הבריטי, בניסיון לשבש את המערך שלהם ולהרוויח זמן עד שהכוח העיקרי שלו ייסוג.
עד השעה 20:17 צמצמו סיירות המערכה הגרמניות את הטווח למרחק של 7,700 יארד (7,000 מטר) מקולוסוס, ובשלב זה שר הנחה את האוניות לירות לאונייה המובילה של הקו הבריטי.
זיידליץ הצליחה לפגוע בקולוסוס פעם אחת, אך גרמה נזק קל בלבד למבנה העילי של הספינה.
שלוש דקות לאחר מכן, פנו סיירות המערכה הגרמניות בנסיגה, מחופים בהתקפת סירות טורפדו.
הפסקה בקרב בשעת בין ערביים אפשרה לזיידליץ ושאר סיירות המערכה הגרמניות לחתוך שברים שהפריעו לתותחים הראשיים, לכבות שריפות, לתקן את ציוד בקרת האש והאותות ולהכין את הזרקורים לפעולה לילית.
במהלך הפסקה זו התארגן הצי הגרמני מחדש למערך מסודר בסדר הפוך, כאשר הכוחות הקלים הגרמניים נתקלו במסך הבריטי מעט לאחר השעה 21:00. הירי המחודש משך את תשומת לבו של ביטי, אז הוא הפנה את סיירות המערכה שלו מערבה.
בשעה 21:09, הוא ראה את סיירות המערכה הגרמניות, והגיע למרחק של 8,500 יארד (7,800 מטר) לפני פתיחת האש בשעה 20:20. בקרב שלאחר מכן, דרפלינגר נפגעה מספר פעמים; בשעה 21:34, פגז כבד פגע בצריח התותח המבצעי האחרון שלה והוציא אותו מכלל פעולה.
הספינות הגרמניות השיבו באש עם כל תותח זמין, ובשעה 21:32 פגעו הן בלאיון והן בפרינסס רויאל בחושך.
התמרון של סיירות המערכה הגרמניות אילץ את שייטת אוניות המערכה I המובילה לפנות מערבה כדי למנוע התנגשות.
זה הביא את הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה ישירות מאחורי סיירות המערכה, ומנע מהספינות הבריטיות לרדוף אחרי סיירות המערכה הגרמניות כאשר פנו דרומה.
סיירות המערכה הבריטיות פתחו באש על אוניות המערכה הישנות; הספינות הגרמניות פנו לדרום מערב כדי להביא את כל התותחים שלהן נגד הספינות הבריטיות.
קרב זה נמשך דקות ספורות בלבד לפני שהאדמירל פרנץ מאובה משך את ספינותיו 8 נקודות לימינה; הבריטים באופן בלתי מוסבר לא רדפו אחרי האוניות.
סמוך לסיום הקרב, בשעה 03:55, העביר היפר דיווח לשר המודיע לו על הנזק האדיר שספגו ספינותיו.
עד אז, לדרפלינגר ופון דר טאן נותרו רק שני תותחים פעילים, מולטקה הוצפה ב-1,000 טונות של מים, זיידליץ ניזוקה קשות.
היפר דיווח: "לקבוצת הסיור I כבר לא היה ערך לקרב רציני, וכתוצאה מכך הופנתה לשוב לנמל על ידי המפקד העליון, בעוד הוא עצמו נחוש להמתין להתפתחויות מול שונית הורנס עם צי הקרב".
במהלך הקרב, דרפלינגר נפגעה 17 פעמים מפגזים בקליבר כבד ותשע פעמים מתותחים משניים.
היא הייתה במספנה לצורך תיקונים עד 15 באוקטובר.
דרפלינגר ירתה במהלך הקרב 385 פגזים מהסוללה הראשית שלה, 235 פגזים מהתותחים המשניים שלה, וטורפדו אחד.
הצוות שלה ספג 157 הרוגים ועוד 26 אנשים נפצעו; זה היה שיעור הנפגעים הגבוה ביותר בכל ספינה שלא טבעה במהלך הקרב.
בגלל התנגדותה האיתנה ביוטלנד, הבריטים כינו אותה "כלב הברזל".
לאחר החזרה לצי, דרפלינגר ערכה אימוני מוכנות לקרב בים הבלטי למשך שארית אוקטובר וכל חודש נובמבר.
בשלב זה, הגרמנים נטשו את השימוש ההתקפי בצי השטח, והעדיפו במקום את מערכת הצוללות נגד ספנות המסחר הבריטית.
דרפלינגר ושאר הצי שימשו להגנה על מימי גרמניה כדי שהצוללות יוכלו להמשיך לפעול.
במהלך קרב מפרץ הלגולנד השני, בנובמבר 1917, דרפלינגר הפליגה מהנמל כדי לסייע לסיירות הקלות הגרמניות של קבוצת הסיור השנייה, אך עד שהגיעה היא ושאר סיירות המערכה למקום, הפושטות הבריטיות נמלטו צפונה.
ב-20 באפריל 1918, דרפלינגר חיפתה על מבצע הנחת מוקשים מול טרשלינג.
החל מסוף 1917, צי הים הפתוח החל לבצע פשיטות על שיירות האספקה בין בריטניה לנורווגיה.
באוקטובר ודצמבר, סיירות ומשחתות גרמניות יירטו והשמידו שתי שיירות בריטיות לנורווגיה.
זה גרם לביטי, כעת המפקד העליון של הצי הגדול, לנתק כמה אוניות מערכה וסיירות מערכה כדי להגן על השיירות.
זה העניק לשר את ההזדמנות לה חיכה כל המלחמה: ההזדמנות לבודד ולחסל חלק מהצי הגדול.
היפר תכנן את המבצע: סיירות המערכה, כולל דרפלינגר, והסיירות הקלות והמשחתות המלוות שלהם, יתקפו את אחת השיירות הגדולות, בעוד שאר צי הים הפתוח יעמדו מנגד, מוכנים לתקוף את שייטת אוניות המערכה הבריטיות.
היפר הורה לצמצם שידורים אלחוטיים למינימום כדי למנוע יירוט רדיו על ידי המודיעין הבריטי.
בשעה 06:10 הגיעו סיירות המערכה הגרמניות לעמדה של כ-60 ק"מ דרומית מערבית לברגן כאשר מולטקה איבדה את המדחף הימני הפנימי שלה, מה שפגע קשות במנועי הספינה.
הצוות ביצע תיקונים זמניים שאפשרו לספינה להפליג במהירות 4 קשרים (7.4 קמ"ש), אך הוחלט לגרור את הספינה.
דרפלינגר הייתה אמורה לקחת חלק במה שהיה אמור להיות "נסיעת המוות" של צי הים הפתוח זמן קצר לפני תום מלחמת העולם הראשונה.
עיקר צי הים הפתוח היה אמור להתייצב מבסיסם בווילהלמסהאפן כדי לעסוק בצי הגדול הבריטי; שר התכוון להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, כדי לשמור על עמדת מיקוח טובה יותר עבור גרמניה, תהיה העלות של הצי אשר תהיה.
בזמן שהצי התגבש בווילהלמסהאפן, החלו מלחים עייפים מהמלחמה לערוק בהמוניהם.
כשפון דר טאן ודרפלינגר עברו דרך המחסומים שהפרידו בין הנמל הפנימי והכביש של וילהלמסהאפן, כ-300 איש משתי הספינות טיפסו על הצד ונעלמו לחוף.
ב-24 באוקטובר 1918 ניתנה הפקודה להפליג מוילהלמסהאפן.
החל מהלילה של 29 באוקטובר, מלחים ערכו מרד בכמה אוניות מערכה; שלוש ספינות מהשייטת השלישית סירבו להרים עוגן, ואוניות המערכה תירינגן והלגולנד דיווחו על מעשי חבלה.
פקודת ההפלגה בוטלה לנוכח המרד הגלוי הזה.
בחודש שלאחר מכן, המהפכה הגרמנית הפילה את המלוכה ולאחריה הגיעה במהירות שביתת הנשק שסיימה את המלחמה.
בעקבות הכניעה של גרמניה, דרשו בעלות הברית שרוב צי הים הפתוח ייכלא בבסיס הצי הבריטי בסקפה פלו עד להחלטה הסופית על גורלם.
ב-21 בנובמבר 1918, בפיקודו של קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, הפליגו הספינות מבסיסן בגרמניה בפעם האחרונה.
הצי נפגש עם הסיירת הקלה קארדיף, לפני שפגש במשט של 370 ספינות מלחמה בריטיות, אמריקאיות וצרפתיות למסע לסקפה פלו.
לאחר שהספינות נכלאו, הוסרו מכנסי התותחים שלהן, מה שהשבית את התותחים שלהן.
לרויטר התברר שהבריטים מתכוונים לתפוס את הספינות הגרמניות ב-21 ביוני 1919, שהיה המועד שבו הייתה אמורה גרמניה לחתום על הסכם השלום.
מבלי שידע שהמועד האחרון הוארך ל-23 ביוני, הורה רויטר להטביע את ספינותיו.
בבוקר 21 ביוני הצי הבריטי יצא מסקפה פלו כדי לבצע תמרוני אימון.
כשרוב הצי הבריטי רחוק, רויטר העביר את הפקודה לאניותיו בשעה 11:20. דרפלינגר טבעה בשעה 14:45. הספינה נמשתה ב-1939 ועגנה, עדיין הפוכה, מחוץ לאי ריסה עד 1946, ואז זכתה הספינה להבחנה המפוקפקת בכך שבילתה יותר זמן כשהיא צפה הפוך ממה שצפה ישרה.
לאחר מכן נשלחה דרפלינגר לנמל פאסלאן ונגרטה עד 1948. אחד מפעמוני הספינה נמסר לבונדסמרינה הגרמני ב-30 באוגוסט 1965; השני מוצג מחוץ לכנסייה הרומית-קתולית של סנט מייקל באי אריסקאיי בהברידים החיצוניים.
הייל הוא דמות בדיונית ואחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "זאב צעיר" של MTV.
את דמותו גילם השחקן האמריקאי טיילר הקלין.
דרק היה בנה של אשת הזאב טליה הייל, אביו של אלי הייל, אחיה הצעיר של לורה הייל, אחיה הגדול של קורה הייל, אחיינו של פיטר הייל ובן דודה של מאליה טייט.
דרק הופיע גם בסרט "זאב צעיר: הסרט" של פרמאונט+ לצד בנו, אלי הייל.
דרק נולד למשפחה של אנשי זאב בעיירה הבדיונית "ביקון הילס" שבקליפורניה.
דרק למד בבית הספר תיכון של העיר, ושיחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר.
כשדרק היה בן 15, הוא נכנס למערכת יחסים עם נערה בשם פייג' קרסיקבה.
דוד שלו, פיטר הייל, הצליח לשכנע את דרק כי הדרך היחידה שהוא ופייג' יישארו יחד לנצח, זה אם היא תהיה אדם זאב כמוהם.
פיטר יצר קשר עם אדם זאב אלפא, בשם אניס, כדי שינשך את פייג', בתקווה להפוך אותה לאדם זאב.
דרק לבסוף מסכים, ומצליח לפתות את פייג' לבוא לבית הספר.
לאחר שפייג' מגיעה, אניס מגיע ונושך אותה.
דרק מצליח להתאפק, אבל בסופו של דבר מחליט להתערב.
דרק מגיע מאוחר מדי, פייג' כבר ננשכה.
מתוך זעם הוא תוקף את אניס, אבל לרוע המזל, דרק היה רק בן 15 וברמה בטא באותה תקופה, כך שלא היה לדרק שום סיכוי נגד אניס.
גופה של פייג' לא הצליח לעמוד בנשיכה, וכדי לשים קץ לסבל שלה, דרק הרג אותה.
מאחר שהרג מישהי חפה משפע, צבע עיניו הזאביות של דרק השתנה מצהוב לכחול.
זמן מה לאחר מכן, דרק נכנס למערכת יחסים עם ציידת אנשי זאב בשם קייט ארג'נט.
קייט השתמשה בו כדי לאסוף מידע על משפחתו והפכה אותו, ללא ידיעתו, לשותף לשריפה בבית הייל שהרגה את רוב משפחתו.
השריפה גרמה למותם של בין שבעה לעשרה אנשים ממשפחתו של דרק, בניהם אימו.
היחידים ששרדו היו פיטר הייל, שבעקבות השריפה סבל מכוויות ברמת 3 על רוב גופו, וקורה הייל, שהצליחה לברוח בבטחה ועזבה את ביקון הילס מתוך מחשבה שאף אחד ממשפחתה לא שרד, אפילו לא דרק ולורה.
בעקבות מותה של טליה בשריפה, אחותו הגדולה של דרק, לורה, הפכה לאלפא בעצמה.(לא ידוע איך היא קיבלה את הסטטוס; או שהסטטוס הורש ללורה, או שלורה הרגה את אימה כדי לסיים את סבלה ובכך הפכה לאלפא.)
לאחר השריפה, דרק ולורה עברו לגור בניו יורק, שם הם גרו עד סוף שנת 2010, עד שלורה קיבלה בדואר תמונה של אייל מת, ועל פרוותו הייתה חרותה ספירלה; הסמל של אנשי הזאב לנקמת דם.
לורה חזרה לביקון הילס כדי לבדוק מה פשר הדבר, אך כאשר חזרה, היא נהרגה על ידי דודה, פיטר הייל, מה שהפך אותו לאלפא החדש.
מאוחר יותר, ציידים ממשפחת ארג'נט מצאו את הגופה שלה וחצו אותה לשניים, על מנת שלא תחזור לחיים.
כמה שבועות לאחר מכן, עלילת הסדרה מתחילה.
שחקן/יםזאב צעיר (עונות)זאב צעיר: הסרט123456 טיילר הקליןאיאן נלסון (נער) ראשי אורח מככב
דרק מחפש את אדם הזאב שהרג את אחותו, לורה הייל, תוך כדי שהוא עוזר לסקוט מק'קול לשלוט בכוחו ולהסתגל לחייו החדשים כאדם זאב.
לאחר שדודו פיטר הרג את המעורבים בשריפה, וביניהם את קייט, דרק, בעזרתו של סקוט וחבריו, הצליח להביס את פיטר ולהרוג אותו.
לאחר שהרג את דודו, דרק הפך לאלפא בעצמו.
עכשיו שהוא האלפא, דרק מתחיל לבנות לעצמו להקה, דרק מצרף את אייזק לייהי ללהקתו, יחד עם ורנון בויד ואריקה רייס.
כאשר סבה של אליסון, ג'רארד ארג'נט, מגיע לעיר להלוויה של קייט, הוא מחליט לנקום את מותה על ידי הכרזת מלחמה נגד כל אנשי הזאב.
במקביל, ג'קסון וויטמור, שננשך על ידי דרק בסוף עונה 1, הופך ליצור על טבעי בשם קאנימה, ומתחיל לחולל כאוס בביקון הילס.
להקה של אנשי זאב אלפא מגיעה לביקון הילס ומנסה בכוח לצרף את דרק אליה, אך הוא מסרב.
דרק מציל ומתאהב בבחורה בשם ג'ניפר בלייק, שהסתבר שהיא "דאראק", יצור על טבעי שמקריב אנשים בשביל כוח.
במהלך העונה, דרק מאבד את חברי להקתו; שניים מהם, ורנון בויד ואריקה רייס מתו, והשלישי, אייזק לייהי, עזב את הלהקה כדי להצטרף ללהקה של סקוט.
בעקבות זה, דרק הפך למיואש.
דרק מוותר על מעמד האלפא שלו כדי לרפא את אחותו קורה מהרעלת דבקון, מה שמחזיר אותו לדרגת בטא.
במהלך הקרב נגד ג'ניפר, דרק זוכה לראות במו עיניו את סקוט הופך לאלפא אמיתי.
בחלק השני של העונה, דרק מנסה לעזור לסקוט להסתגל להיות האלפא.
במקביל, קיצונה בן 1000 שנים בשם הנוגיטסונה השתלט על גופו של סטיילס.
כתוצאה מזה, על להקתו של סקוט, ובניהם דרק שלאחרונה הצטרף אליהם, להביס את הנוגיטסונה ולהציל את סטיילס.
קייט ארג'נט, שחזרה לחיים כגרסה מעוותת של אדם זאב, הנקראת "אדם-יגואר", בעזרת טקס מיוחד, היא מחזירה את דרק בחזרה לנער בן 15; הגיל שבו דרק עדיין בטח בה.
בהמשך התגלה שקייט החזירה את דרק לנער כדי שיגלה איפה נמצא הטריסקליון.
דרק לבסוף חזר למראה המקורי שלו, אך הוא התחיל לאט לאט לאבד את כל כוחות הזאב שלו.
בסוף העונה, דרק נפצע קשה במהלך קרב עם ברסרקר ולכאורה מת, אך בסוף הסתבר שכל התהליך של איבוד הכוחות שלו ומותו היה תהליך של התפתחות.
לבסוף, דרק חזר לחיים עם כל הכוחות שלו, בנוסף ליכולת לשנות צורה לזאב אמיתי, כמו אימו.
דרק חזר לתפקיד אורח ביחד עם סטיילס כדי לעזור לסקוט והלהקה להילחם בג'רארד ובציידת בשם מונרו.
דרק מופיע בסרט "זאב צעיר: הסרט" של פרמאונט+ לצד בנו בן ה-15 אלי הייל.
בשנת 2026 (זמן זאב צעיר; 13 שנים לאחר סיום מאורעות הסדרה כרונולוגית), דרק מנהל חנות לתיקון רכבים ומנסה לעזור לבנו ללמוד איך להפוך לאדם זאב.
השגרה הזו נקטעת כאשר אליסון ארג'נט חזרה לחיים, ואיתה הנוגיטסונה.
דרק מגלה בהמשך לחבריו שהוא הפחיד את אלי בלי כוונה כשהיה צעיר, אז דרק האשים את עצמו בזה שהוא גרם לבנו לסרב להפוך למי שהוא באמת.
בסופו של דבר, דרק זוכה לראות את בנו לומד להפוך לאדם זאב והשניים נלחמים לצד סקוט נגד הנוגיטסונה.
במהלך הקרב הסופי, דרק מבין שהדרך היחידה שהנוגיטסונה לא יחזור שוב, זה אם סגן השריף ג'ורדן פאריש ישתמש בכוחות ה"כלב שאול" שלו, וישרוף אותו.
דרק מחליט להקריב את עצמו כדי לוודא שהנוגיטסונה ייהרג.
ברגעיו האחרונים, דרק הופך לאלפא אמיתי, אבל הכוח החדש לא עזר להציל אותו.
דרק נהרג יחד עם הנוגיטסונה, בידיעה שסקוט ואליסון ישמרו על בנו.
דרק מירס ( נולד ב-29 באפריל 1972) הוא שחקן ופעלולן אמריקאי.
מירס מזוהה בעיקר עם הופעותיו בז'אנרי האימה והמדע הבדיוני, והתפרסם במיוחד בזכות גילומו של דמותו של ג'ייסון וורהיס בסרט המחודש של "יום שישי ה-13" משנת 2009. בין תפקידיו הקולנועיים נמנים גם "גבעות הפחד 2" (2007), "טורפים" (2010), "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" (2011), "קוטלי המכשפות" (2013) ו"אליטה: מלאך קרב" (2019).
בטלוויזיה, גילם את הדמות הראשית בסדרה "היצור מן הביצה" של יקום DC (2019).
הוא הופיע כקומיקאי מאלתר בסדרה ComedySportz בעיר הולדתו.
הוא סיים את לימודיו בתיכון היילנד בבייקרספילד בשנת 1990. בילדותו סבל ממחלה אוטואימונית חמורה בשם אלופציה, שגרמה לו לאבד כמעט את כל שיער גופו.
למירס קריירה רחבה הן כשחקן והן כאיש פעלולים, והוא הופיע בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה כמו "The Tick", "ER", "Alias", "נאש ברידג'ס", "גברים בשחור 2", "המגן", "CSI: ניו יורק", "קוראים לי ארל", "מר וגברת סמית'", "CSI: מיאמי", "קהילה" ו"גבעות הפחד 2".
בין הקרדיטים שלו כפעלולן נמנים הסרטים "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה", "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת", "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח" ו"להב התהילה", וכן סדרות טלוויזיה כגון "Angel" ו"בונז".
מירס זכה להכרה רחבה לראשונה בתפקידו הראשי בסרט המחודש של "יום שישי ה-13" משנת 2009. הוא הומלץ למפיקים, בראד פולר ואנדרו פורם מחברת Platinum Dunes, על ידי מומחה האיפור והאפקטים המיוחדים סקוט סטודרד, אשר יצר את המראה החדש לדמותו של ג'ייסון וורהיס.
בשל גובהו של מירס (1.96 מטר) הוא אחד מהשחקנים הגבוהים ביותר שגילמו את הדמות, לצד קן קירזינגר, שגובהו דומה לזה של מירס.
על תפקידו זכה מירס למועמדות לפרס MTV בקטגוריית הנבל הטוב ביותר, אך הפסיד להית' לדג'ר בתפקידו כג'וקר בסרט "האביר האפל".
מירס ערך מחקר מעמיק על התפתחות ילדים כדי לפתח את דמותו של הרוצח סדרתי הידוע של מחנה קריסטל לייק:
מירס חתום על חוזה לחזור לסרט המשך נוסף של "יום שישי ה-13" או לסרט נוסף של פלטינום דיונס.
אם יחזור לתפקידו כג'ייסון, יהיה האדם השני בלבד שיגלם את הדמות יותר מפעם אחת, לצד קיין הודר.
הוא גילם גם את הטורף בסרט ההמשך "טורפים" משנת 2010.
מירס הופיע גם בפודקאסט "Ultraforce 2" של Superego.
הוא הופיע בקומדיית המצבים האמריקאית "קומיוניטי" בפרק "Romantic Expressionism".
בנוסף, הופיע כזומבי, המוגדר כ"Master-at-Arms", בסרט "שודדי הקאריביים: זרמים זרים".
מירס שיחק לצידו של השחקן טיילר מיין (שגילם את מייקל מאיירס בגרסתו של רוב זומבי לסרט "ליל המסכות") בסרט האימה "Compound Fracture".
ב-5 ביוני 2013 דווח כי אולפני האחים וורנר ויתרו על זכויותיהם לסדרת הסרטים "יום שישי ה-13" לטובת פרמאונט, כחלק מהסכם שהעניק לאחים וורנר זכות להפיק את הסרט "בין כוכבים".
שבוע לאחר מכן, חשף מירס כי פרמאונט עובדים עם Platinum Dunes על הפקת סרט המשך חדש "כמה שיותר מהר".
בסדרת פרסומות לחברת הביטוח Direct Line שהוקרנה בשנת 2021, גילם מירס את הדמות רובוקופ.
בשנת 2025 שיחק מירס בסרט "לשחרר את השדים".
שנהפרסקטגוריהיצירה מועמדתתוצאה2009פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTVהנבל הטוב ביותריום שישי ה-132009פרס גילדת שחקני המסךהופעה יוצאת מן הכלל של צוות פעלולנים בסרט קולנוע (יחד עם צוות הפעלולנים)אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח
דרק ג'יימס לו הוא זמר, פזמונאי ושחקן אמריקאי.
לו גדל בוולנסיה, סנטה קלריטה, קליפורניה.
לו הוא אמן היפ הופ והוציא עד כה ארבעה אלבומים.
הוא שיתף פעולה עם הראפר משין גאן קלי, ועם פרנץ' מונטנה ודיזי רייט.
לו שיחק בתפקיד ראשי בסדרת גיבורי העל דור ה-V.
בסדרה מגלם לו את דמותו של ג'ורדן לי.
שנהכותרתתפקיד הערות 2019 הבורחים בריידןפרק אחד 2019בית המשפט!
ג'ק אלן 2 פרקים 2022 Shining Vale ריאן 6 פרקים 2023-הווה דור ה-V ג'ורדן לי תפקיד ראשי
דרק טרויין טראן הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-45 של מדינת קליפורניה.