tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1999, כבר בגיל ההתבגרות, ולאורך השנים עד 2007, התנדבה לנצמן לעזרה למועמדי המפלגה השמרנית בבחירות המקומיות.
במהלך הבחירות הפדרליות בקנדה בשנת 2008, היא מונתה ליועצת תקשורת בכירה, כשהמפלגה הקימה ממשלת מיעוט.
לאורך השנים 2007 ועד 2015, כיהנה כמנהלת תקשורת של שרי האוצר, החוץ, המסחר והסביבה.
בין השנים 2008 ל-2011 שימשה כמנהלת תקשורת של משרד החוץ ושרתה תחת השרים לורנס קאנון וג'ון ביירד.
לאחר תקופה קצרה בחברת קוקה קולה כיועצת בכירה לענייני ציבור, חזרה לנצמן ב-2013 לתפקידי ממשל, כמנהלת התקשורת של שר האוצר דאז, ג'ו אוליבר.
לאחר שממשלת הארפר הפסידה את הבחירות ב-2015, חזרה לנצמן למגזר הפרטי כדירקטורית בכירה בחברת בת לבנקאות השקעות של הבנק הקנדי CIBC, עד 2018.
בשנת 2018, לנצמן שימשה כמנהלת התקשורת בקמפיין של קרוליין מולרוני להובלת מפלגת השמרנים של אונטריו, כאשר מולרוני כיהנה כחברת הפרלמנט של אונטריו.
לאחר הפסדה של מולרוני, הצטרפה לנצמן לקמפיין של מפלגת השמרנים לבחירות הכלליות באונטריו 2018, בראשותו של דאג פורד כדוברת הראשית ומנהלת "חדר המלחמה" של המפלגה ובתפקידה זה פיקחה על כל ההודעות לעיתונות והפרסומים ברשתות החברתיות.
הבחירות הביאו לממשלת רוב שמרנית, הראשונה מאז 2002, לאחר 16 שנים של ממשלות ליברליות באונטריו.
לאחר הבחירות, הצטרפה לנצמן כסגנית נשיא (VP) לענייני ציבור בחברה בינלאומית בשם Hill+Knowlton Strategies העוסקת בשדולה ואסטרטגיית יחסי ציבור, תפקיד בו שירתה עד ינואר 2020.
בינואר 2020, הצטרפה לנצמן ל-Enterprise Canada, חברת ייעוץ אסטרטגית ליחסי ציבור, כסגנית הנשיא לענייני ציבור לאומיים.
באותו זמן עדיין כיהנה כסגנית נשיא המפלגה השמרנית של אונטריו.
ביולי 2021 ויתרה על השותפות שלה בחברה זו כדי להתמקד במועמדותה לפרלמנט.
מאז יולי 2018, מנחה לנצמן תוכנית רדיו ברשת CFRB 1010 AM, ובין השנים 2019 ו-2021 הופיעה כחברת פאנל פוליטי בתוכניות טלוויזיה ברשת CBC.
בשנת 2020, הודיע פיטר קנט, חבר הפרלמנט השמרני שייצג את מחוז ת'ורנהיל משנת 2008, כי הוא פורש מהתמודדות בבחירות הפדרליות של 2021. המחוז מתאפיין בריכוז הגבוה ביותר של בעלי זכות בחירה יהודים בקנדה, בשיעור של 37%.
נכון ל-2023 היו במחוז זה, הממוקם בסמוך לטורונטו, כ-35,000 יהודים, מתוך 400,000 יהודים החיים בקנדה.
בעקבות פרישתו של קנט, הודיעה לנצמן על כוונתה להתמודד מטעם המפלגה השמרנית של קנדה מטעם אזור ת'ורנהיל.
לאחר שנבחרה לייצג את המפלגה השמרנית באזור ת'ורנהיל, וגברה בבחירות הפדרליות בקנדה 2021 על המועמד מטעם המפלגה הליברלית, מונתה על ידי ארין אוטול מנהיג המפלגה השמרנית דאז לכהן כשרת צללים לענייני תחבורה.
לנצמן גם נבחרה כסגנית יו"ר הוועדה המתמדת הפרלמנטרית לתחבורה ותשתיות.
היא חברת הפרלמנט הראשונה מטעם המפלגה השמרנית, שהיא לסבית בגלוי ויהודיה, אם כי היא עצמה אינה מתלהבת מתמצות עמדותיה באופן זה, היא מעדיפה להיקרא מנהלת יהודיה, ציונית, בת מהגרים משכילה ורב לשונית.
בנוסף לחברותה בוועדה המיוחדת ליחסי קנדה והרפובליקה העממית של סין, משמשת לנצמן גם כחברה בפעילויות הבין פרלמנטריות אל מול ישראל, צרפת, יפן, ארצות הברית והממלכה המאוחדת (UK).
ב-16 בפברואר 2022, בדיון בפרלמנט בתגובה לשאלה שהעלתה לנצמן בנוגע לשימוש בחוק החירום כנגד מחאת נהגי המשאיות, סנט בה ראש הממשלה ג'סטין טרודו: "חברי המפלגה השמרנית יכולים לעמוד עם אנשים שמניפים צלבי קרס ואת דגל הקונפדרציה".
לנצמן הגיבה באמירה שהיא אישה יהודייה חזקה, חברה בבית הנבחרים וצאצאית של ניצולי שואה, הביעה כעס על שהואשמה בתמיכה בצלבי קרס, ובאותו דיון ביקשו, גם היא וגם חבר פרלמנט נוסף את התנצלותו אך לא נענו.
לאחר שפייר פוליאב נבחר למנהיג המפלגה השמרנית של קנדה בספטמבר 2022, מינה את לנצמן לאחת משני סגניו, יחד עם חבר הפרלמנט של אלברטה בשם טים אופל.
לנצמן גם מונתה על ידי פוליאב לאחת מתשעת החברים בצוות ההובלה של המפלגה, אותו הגדיר בתור "צוות המלחמה באינפלציה".
בינואר 2023 קראה לנצמן לקיים דיון חירום בפרלמנט על העלייה באלימות באזור טורונטו, במערכת התחבורה הציבורית וברחבי קנדה.
היא קראה למדיניות ענישה מחמירה יותר לכליאת עבריינים אלימים לפרקי זמן משמעותיים ולמניעת שחרור בערבות לעבריינים אלימים החוזרים לסורם.
לנצמן היא ממובילי החוק להסדרת מערכת היחסים בין עסקי חדשות לרשתות המקוונות, שנכנס לתוקף ביולי 2023 והגביל את יכולתן של רשתות חברתיות כפייסבוק ואינסטגרם להפיץ חדשות בקנדה על מנת, לדברי המחוקק, להגן על סוכנויות חדשות קטנות ומקומיות.
לנצמן תמכה בגישה להתמודדות עם משבר הדיור שניסח מנהיג המפלגה השמרנית פייר פוליאב, ודוגלת ב"יותר אישורים ופחות שומרי סף ממשלתיים" בבניית פתרונות דיור בני השגה ובהורדת מחירים.
לנצמן ביקרה בחריפות את מדיניות ממשל טרודו במלחמה במגפת הקורונה.
כשרת הצללים לתחבורה קראה לסיום הדרישה לחיסונים ולהפסקת השימוש באפליקציה ArriveCAN להגשת מסמכים מקוונת הכוללת הוכחת חיסון, והיא גם הייתה מהתומכים הראשונים במחאת נהגי המשאיות כנגד מדיניות החיסונים.
לאחר הבחירות לפרלמנט הקנדי ב-2019, לנצמן והאסטרטג השמרני ג'יימי אלרטון פרסמו מאמר דעה בעיתון "הגלוב אנד מייל", מאמר אשר ביקר את גישתו של אנדרו שייר, מנהיג המפלגה דאז, בקמפיין הבחירות אותו הפסידו למפלגה הליברלית לנושאים כמו נישואין חד מיניים, ודרשו תמיכה בלתי מותנית בזכויות להט"ב.
פחות מחודש מאוחר יותר, התפטר אנדרו שיר.
לאחר שבית הנבחרים הקנדי אימץ פה אחד הצעה לאסור על טיפול המרה, כאשר מנהיג השמרנים אוטול אפשר לחברי המפלגה השמרנית להצביע על פי מצפונם, הגיבה לנצמן כי "יש ימים שהם ימים טובים במיוחד".
במהלך 2023, גינתה לנצמן את החקיקה כנגד להט"ב באוגנדה ואף האיצה בקנדה לבודד את אוגנדה.
היא גם השתתפה בהנפת דגל הגאווה הסמלית בגבעת הפרלמנט שבאוטווה.
לעומת זאת, במהלך ועידת המדיניות של המפלגה השמרנית, הגנה לנצמן על זכותם של הנציגים להעלות גם החלטות כנגד כנגד טרנסג'נדרים בטענה שזו מפלגה שורשית (grassroot party), חברים מעלים החלטות רבות בנושאים מגוונים אבל המפלגה מתמקדת ביוקר המחיה, דיור בר השגה וביטול מס הפחמן.
לאחר שפייר פוליאב העיר ב-2024 כי שירותי נשים מיועדים לנשים בלבד ואין לאפשר לגברים ביולוגיים (נשים טרנסג'נדריות) להשתמש בהם, הגנה לנצמן על הערותיו בראיון לעיתונות בטענה שהן מבטאות "שכל ישר" והן עמדת המפלגה.
מדיניות בנושא ישראל, יהודים ואנטישמיות
לנצמן מתבטאת בחריפות כנגד אנטישמיות ושינאה בקנדה ובעולם ומגדירה את עצמה כציונית.
ב-2022 התריעה על עליה של 700% בתקריות נגד יהודים כפי שנמדדו בין 2020 ל-2021, והתריעה על אנטישמיות באוניברסיטאות בקנדה, במסווה של אנטי-ציונות.
היא הייתה רוצה לראות מדיניות תקיפה יותר כלפי טרור, במזרח התיכון כמו גם בקנדה עצמה, והצטרפה לקריאה להכללת משמרות המהפכה האירניים ברשימה הקנדית של ארגוני טרור.
משמרות המהפכה אכן הוכרזו על ידי שלטונות קנדה כארגון טרור ביוני 2024.
לנצמן הייתה חברה במועצות המנהלים של הוועדה לעניינים פוליטיים של יהודי קנדה CJPAC , של המרכז לעינינים ישראליים ויהודיים (CIJA) בטורונטו, של פסטיבל הסרטים הבינלאומי הוט דוקס, של שירות של הקהילה היהודית לטיפול בהתמכרות (JACS) ושל בית החולים מייקל גארון בטורונטו.
היא גם הנחתה מנחת נשים בפוליטיקה (WIP) והייתה פעילה בגיוס כספים והעלאת מודעות למחלות קרוהן וקוליטיס.
בזמן לימודיה באוניברסיטה, כיהנה כנשיאת הפדרציה הקנדית של סטודנטים יהודיים
לנצמן נישאה לעורכת הדין לורן רקובסקי בנישואין חד-מיניים בשנת 2017. דוברת אנגלית וצרפתית בצורה שוטפת, רוסית ומעט עברית.
היא חיה עם מחלת קרוהן קשה.
גם כפוליטיקאית פעילה, לומדת בבקרים עם רב, לדבריה, כדי לשמור על שורשיה ועל הכיוון בו היא רוצה להתקדם.
בינואר 2024, הוכתרה לנצמן על ידי העיתון The Hill Times כאחת ממאת האנשים המשפיעים ביותר בפוליטיקה ובממשלה הפדרלית.
אחת מזוכות פרס דוריס אנדרסן כ"אשת השנה", 2021.
פרובינציית מליפייה (בספרדית: Provincia de Melipilla) היא אחת משש פרובינציות באזור המטרופולין סנטיאגו במרכז צ'ילה.
בירת המחוז היא העיר מליפייה.
כפרובינציה, מליפייה היא מחוז מנהלי ברמה השנייה של צ'ילה, המנוהל על ידי נציג מחוזי הממונה על ידי הנשיא ונשאר בתפקיד כל עוד הוא נהנה מאמונו.
הפרובינציה מורכבת מחמש קומונות (בספרדית: comunas), שכל אחת מהן מנוהלת על ידי עירייה המורכבת מאלקלדה ומועצה עירונית:
הפרובינציה משתרעת על שטח של 4065.7 קילומטרים רבועים.
השני בגודלו באזור המטרופולין סנטיאגו ובעלת האזור הכפרי הגדול ביותר.
על פי מפקד האוכלוסין של 2017, מליפייה הייתה הפרובינציה הקטנה ביותר בגודל אוכלוסייתה באזור, עם אוכלוסייה כוללת של 199,887 תושבים.
הפרובינציה מחוברת לכבישים בין-אזוריים, כמו כביש 68, כביש 78 וכביש הפירות, המחברים את עמקי קורקבי, קזבלנקה ורפל, התורמים לפיתוח מגזר היצוא החקלאי.
אחת האטרקציות העיקריות של הפרובינציה היא פומאייר, בירת המלאכה ואחד ממרכזי הקדרות המובילים במדינה.
מרכז העיר מציע למבקרים אדריכלות מגוונת, הכוללת כנסיות ומנזרים מפורסמים, גשר אינגניירו מרמביו ומבנים אחרים.
הסביבה הטבעית וקרבתה לנהר מאיפו ראויות גם הן לציון.
בקומונה מליפייה, אפשר לבקר בדרך הגבינות, שהיא חלק ממגוון רחב של הצעות תיירותיות וגסטרונומיות, ולטייל באזורים הכפריים של המקום.
במהלך כהונתה עסקה בקידום מדיניות בתחום התחבורה, הגנת הסביבה, הזכות להפלה מלאכותית, רפורמה במשטרה ובקרה על כלי נשק.
כמו כן, הורטמן הייתה המחברת הראשית של חוק התקן לאנרגיה סולארית במינסוטה.
ב-14 ביוני 2025 נרצחו הורטמן ובעלה מירי בביתם בברוקלין פארק שבמינסוטה.
הורטמן נולדה בשם מליסה אן הלופצוק (Haluptzok) בפרידלי שבמינסוטה, ב-27 במאי 1970. היא גדלה בספרינג לייק פארק ובאנדובר, וגילתה עניין בפוליטיקה כבר בגיל עשר, כאשר צפתה בסיקור הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980. בשנת 1988 השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון בליין שבעיר בליין במינסוטה.
בשנת 1991 השלימה הורטמן לימודי תואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה באוניברסיטת בוסטון.
ב-1995 השלימה לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מינסוטה, ובשנת 2018 השלימה תואר שני נוסף במנהל ציבורי מבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד.
בראשית דרכה המקצועית שימשה הורטמן כמתמחה בסנאט של ארצות הברית בלשכותיהם של הסנאטורים אל גור וג'ון קרי.
במהלך לימודי המשפטים שלה שימשה כעוזרת משפטית עבור השופט ג'ון סוֹמרוויל.
בהמשך הייתה חברה בוועדה ליחסי אנוש בעיר ברוקלין פארק, ושימשה כתובעת מחוזית מטעם מחוז הנפין.
בשנת 1997 זכתה לתשומת לב ציבורית כאשר ייצגה לקוח בתיק משפטי שעסק באפליה בדיור מצד בעל הנכס שלו, והובילה לפסיקה של פיצויים בסך 490,181 דולר אמריקאי לטובתו – הסכום הגבוה ביותר שנפסק באותה עת במדינת מינסוטה בתביעות מסוג זה.
בשנת 1998 התמודדה הוקטמן לראשונה על מושב בבית הנבחרים של מינסוטה, אך ללא הועיל.
ניסיון נוסף ב-2002 גם הוא לא נשא פרי.
בבחירות 2004 נבחרה לראשונה לבית הנבחרים המדינתי לאחר שגברה על יריבתה המכהנת סטפני אולסן מהמפלגה הרפובליקנית, ונבחרה מחדש מדי שנתיים עד להירצחה בשנת 2025.
הורטמן כיהנה כעוזרת יו"ר סיעת הרוב בשנים 2007–2010, וכמצליפה מטעם סיעת המיעוט בשנים 2011–2012. בשנים 2013–2014 שימשה כיושבת ראש זמנית של בית הנבחרים ועמדה בראש ועדת מדיניות האנרגיה.
בשנים 2015–2016 הייתה סגנית מנהיג המיעוט.
לאחר פרישתו של פול ת'יסן , נבחרה לתפקיד מנהיגת סיעת המיעוט בשנים 2017–2018. בבחירות 2018, כאשר מפלגת הדמוקרטים-העבודה-החקלאים של מינסוטה (DFL) זכתה ברוב מושבי בית הנבחרים, נבחרה הורטמן ליושבת ראש בית הנבחרים, תפקיד שבו כיהנה עד ינואר 2025.
בראשית כהונתה בבית הנבחרים הובילה את התמיכה במיזם הרכבת הפרוורית "Northstar", העוברת במחוז הבחירה שלה, וכן הביעה תמיכה בהקמת אצטדיון חדש לקבוצת הבייסבול מינסוטה טווינס.
היא הייתה פעילה בולטת בנושאי איכות הסביבה, ותמכה בניסיון להביא את משחקי הקיץ האולימפיים של 2020 למינסוטה.
הורטמן הייתה תומכת נלהבת בזכות להפלה מלאכותית, בפיקוח על כלי נשק, והתנגדה לחקיקה שדרשה זיהוי מצביעים באמצעות תעודה מזהה.
בשנת 2008 ניהלה את הפעילות הפרלמנטרית של הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים המדינתי בניסיון מוצלח לעקוף וטו של מושל מינסוטה הרפובליקני טים פולנטי על העלאת הבלו.
בעת כהונתה כיו"ר ועדת מדיניות האנרגיה, הייתה המחברת הראשית של "חוק התקן לאנרגיה סולארית" וחוקי האנרגיה הסולארית הקהילתית במדינה.
באפריל 2017 זכתה לתהודה תקשורתית לאחר שמתחה ביקורת על מספר חברי בית נבחרים רפובליקנים ששיחקו בקלפי משחק בחדר המנוחה של בית הנבחרים בעת דיון על תקציב ביטחון הציבור, בשעה ששתי מחוקקות ממיעוטים אתניים נשאו נאומים אישיים.
משכינתה את הפעולה כ"משחק קלפים של גברים לבנים", דרשו המחוקקים הרפובליקנים את התפטרותה.
ביולי 2020, לאחר רצח ג'ורג' פלויד במיניאפוליס, הייתה שותפה לגיבוש רפורמה מקיפה במשטרה שכללה הגבלות על חניקות ואחיזות צוואר, איסור על קורסים מבצעיים בסגנון "לוחמה", והקמת יחידה עצמאית לחקירת מקרי מוות או תקיפות מיניות בידי שוטרים.
בתחילת המושב ה-94 של בית הנבחרים בינואר 2025, הובילה הורטמן חרם על ישיבות בית הנבחרים במטרה למנוע קיום קוורום שיאפשר לרוב הרפובליקני לקדם חקיקה.
ב-6 בפברואר 2025 נבחרה הרפובליקנית ליסה דמות' לתפקיד יושבת ראש בית הנבחרים.
בעקבות הסכם לשיתוף פעולה בין המפלגות, שבה הורטמן לכהן כמנהיגת סיעת המיעוט עד 17 במרץ, אז נוצר שוויון בין הסיעות בעקבות בחירות מיוחדות.
מתוקף ההסכם, תפקידה הוגדר מחדש כ"ראש סיעת ה-DFL", והיא הייתה שותפה מלאה לסמכויות ההובלה יחד עם דמות'.
ב-14 ביוני 2025 נרצחו מליסה הורטמן, ובעלה מארק בביתם שברוקלין פארק, לאחר שנורו למוות בידי אדם שהתחזה לשוטר.
מוקדם יותר באותו לילה נורו ונפצעו באורח אנוש חבר הסנאט של מינסוטה ג'ון הופמן ורעייתו איבט בידי אותו תוקף.
מושל מינסוטה טים וולז מסר כי מדובר, ככל הנראה, בהתנקשות פוליטית ממניע אידאולוגי.
החשוד בביצוע הירי זוהה כוואנס לותר בולטר, בן 57. הוא נעצר בליל 15 ביוני, לאחר מצוד נרחב שנמשך כיממה.
החשוד נתפס במחוז סיבלי הסמוך לאחר שאותר במצלמת דרך של תושב מקומי ובסיוע רחפנים של כוחות הביטחון המדינתיים.
מעצרו של בולטר והגשת כתב האישום נגדו הוכרזו במסיבת עיתונאים שנערכה ב-16 ביוני 2025, בראשות התובע הפדרלי של מחוז מינסוטה, ג'וזף ה' תומפסון.
באותו יום פרסמו ילדיהם של מליסה ומארק הורטמן, סופי וקולין, הצהרה לציבור בה קראו ל"תקווה ולחוסן".
לאחר ההתנקשות, הורד דגל הפארק הלאומי יוסמיטי לחצי התורן כאות אבל.
מחוץ לקפיטול מדינת מינסוטה הוקם אתר זיכרון מאולתר, בו הניחו תושבים פרחים, מכתבים ותמונות.
על שולחנה של הורטמן בבית הנבחרים הונחו ורדים אדומים, דיוקנה, ופטיש יושב הראש בו אחזה במהלך כהונתה בבית הנבחרים המדינתי.
ב-17 ביוני 2025 נערך מסע ההלוויה של מליסה ומארק הורטמן.
ארונות הקבורה שלהם הובלו בכלי רכב של רשויות אכיפת החוק אל בית לוויות במיניאפוליס.
בערב 18 ביוני נערך טקס הדלקת נרות במדרגות הקפיטול של מדינת מינסוטה, בהשתתפות חברי בית המחוקקים של מינסוטה, מושל מינסוטה טים וולז, ורעייתו.
מליסה רפואית (שם מדעי: Melissa officinalis) היא צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת השפתניים.
גבעוליה זקופים ושעירים, ועליה דמויי ביצה רחבה, בעלי בסיס דמוי לב, מדיפים ריח לימון עז בעת שמוללים אותם.
העלים משמשים להפקת שמן אתרי ריחני, לתיבול מזון ולהכנת חליטות (תה), ונעשה בהם שימוש כצמח מרפא וכצמח נוי.
בישראל היא גדלה בר בצפון ובמרכז, בעיקר בבתי גידול לחם כגון נחלים באזורים ההר.
מליסה רפואית היא אחד מארבעת המינים הכלולים בסוג מליסה; בערך הראשי מובאים תיאור מורפולוגי, מקור השם ומידע על יתר המינים.
תפוצתה הטבעית והתפשטותה של מליסה רפואית משקפות למעשה את תחום תפוצתו של תת-המין הטיפוסי, למעט בישראל ובלבנון.
תחום תפוצתה הטבעי משתרע מאגן הים התיכון ועד מרכז אסיה, וכולל את מרבית האזורים בעלי אקלים ממוזג.
בשל גידולה החקלאי והמסחרי והרחבת שטחי הגידול, היא התאזרחה ונפוצה כיום גם באזורים רבים נוספים בעולם, לרבות אמריקה, אוסטרליה ואזורים קרירים באפריקה ובאסיה.
בארץ ישראל מליסה רפואית גדלה בר בחבל הים תיכוני בשני בתי גידול שונים: האחד – מקומות לחים ובוציים, ושולי נחלים רדודים.
השני – מקומות מוצלים תחת חורש ים תיכוני בוגר.
מין זה הוא נפוץ בגליל העליון; מצוי בבקעת חולה, בכרמל ובשרון; נדיר בגולן; נדיר מאוד בחרמון, בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בדרום שפלת החוף, בשומרון, בשפלה ובהרי יהודה.
הפריחה חלה בסוף האביב ועד סוף קיץ, מסוף אפריל ועד אמצע אוקטובר.
הפרי גדל בעיקר במקומות לחים.
מליסה רפואית גדלה בישראל גם כצמח נוי כמו בשאר העולם וגם כגידול מסחרי.
היא צמח אור מלא או חלקית במקומות המקבלים השקיה סדירה, עמידה בקרה, בשרב, ובגיר, אך רגישה למליחות.
הריבוי באמצעות זרעים בסתיו, באמצעות ייחורים בחורף ובאמצעות חלוקה באביב.
כוון שהוא צמח רב-קצירי ניתן לקוצרו במשך חודש האביב הקיץ והסתיו.
מליסה רפואית היא צמח עשבוני רב-שניתי (שלוש שנים) על גבעול ראשי מועצה ומערכת שורשים מסועפת, המאפשרת לה להסתגל לתנאי סביבה מגוונים, לעיתים חלקיה העליונים קמלים לחלוטין בתחילת החורף, בכל אופן באירופה הקרה, אך באביב הם מתחדשים מן השורשים.
זהו אחד מצמחי המרפא הקלים ביותר לגידול, והוא מתפשט בקלות עד כדי כך שיש גננים הרואים בו עשב שוטה [8].
הפריחה מסוף אפריל ועד תחילת אוקטובר.
פרי ירוק ניכר בתחילת יוני ופיזור הזרעים הבשלים נמשך עד סוף נובמבר.
חלקיה העל-קרקעיים לעיתים קמלים עם בוא החורף,
על פי Euro+Med PlantBase, שהתבסס בשנת 2010 על הנתונים שפורסמו ב־World Checklist of Selected Plant Families (בהוצאת גני קיו המלכותיים), סווגו במין Melissa officinalis שלושה תת-מינים: תת-המין הטיפוסי (subsp.
תת-המין אלטיסימה תואר אז כתת-מין שתפוצתו בדרום אירופה, ואילו תת-מין טיפוסי נחשב למצוי ברוסיה הדרומית-אירופית, בקווקז הדרומי ובטורקיה – הן בחלקה האסייתי והן בחלקה האירופי.
לעומת זאת, תת-מין אינדורה יוחס לטורקיה, סוריה ולבנון.
ישראל לא נכללה באותה עת בתחום התפוצה של המין.
מחקרים השוואתיים רבים בין תת-מין אלטיסימה לבין תת-מין טיפוסי, ובעקבותיהם הערכות מחודשות – שלא פורסמו במסגרת מהדורה טקסונומית רשמית – לא מצאו הצדקה להכרה באלטיסימה כבעל מעמד טקסונומי נפרד.
בהתאם לכך, המין מליסה רפואית (Melissa officinalis) כולל כיום שני תת-מינים בלבד: תת-מין טיפוסי (subsp.
officinalis) ותת-מין inodora, שתפוצתו הורחבה גם לישראל, כפי שעולה ממאגר POWO (2024) וממאגר WFO.
אחד ההבדלים המשמעותיים בין שני תת-המינים הוא במשרעת תפוצתם הטבעית ובהתפשטותם הגאוגרפית.
officinalis) מצוי בכל תחום תפוצת המין, למעט בסוריה, לבנון, ירדן וישראל, והוא אחראי גם להתפשטות הרבה מעבר לתחום תפוצתו הטבעית – תוצאה של תירבות עתיק והפצה חקלאית רחבת היקף.
לעומתו, תת-המין inodora (שפירוש שמו: "חסר ריח") מצוי בטבע אך ורק במזרחו של אגן הים התיכון ובצפון עיראק – כלומר בטורקיה האסייתית, צפון עיראק, סוריה, לבנון, ירדן וישראל – והוא לא התפשט מעבר לאזור זה ואינו מוכר כצמח תרבות כלל.
על פי IUCN Red List (2020) תת-מין אינדורה הוכרה כחסרת סכנה.
אבל תחום תפוצתה צומצמה לטורקיה וללבנון שם היא מצויה ברכס הרי הלבנון, במדרונות המערביים של הרכס ובעמקים שונים ברום 50 עד 1,200 מ'.
על אף ההבחנה הטקסונומית המקובלת כיום בין שני תת-מינים של מליסה רפואית, בספרות הבוטנית של ישראל – הן הוותיקה והן העדכנית – אין אזכור לשני תת-המינים, והאוכלוסיות המקומיות נכללות כולן תחת המין הכללי – מליסה רפואית.
מאפיינים מורפולוגים של מליסה רפואית
מליסה רפואית היא צמח עשבוני רב־שנתי, שבסיסו מעוצה, כולו שעיר, בעל עלווה ירוקה שאינה מאפירה בגלל שעירותו.
גובהו מגיע עד מטר אחד, אך לרוב הוא נמוך יותר.
כאשר הצמח אינו נמצא בשלב הפריחה, מראהו צנוע ואינו בולט במיוחד.
בתת-סוג אינדורה הצמח בכללותו "שעיר וגס" יותר למראה.
ההבדלים הללו מסייעים בשטח להבדיל בין אוכלוסיות מליסה מתורבתות לבין אוכלוסיות בר מקומיות מתת-מין אינדורה (inodora).
למליסה רפואית שורש שיפודי עמוק האופייני לצמחים עשבוניים רב-שנתיים.
השורש הראשי מעוצה ומעובה, וממנו מסתעפים שורשים צדדיים סיביים היוצרים מערכת שורשים מסועפת.
הגבעולים זקופים ומסתעפים, רְבוּעִים בחתך רוחב, ומכוסים לכל אורכם בשערות לבנות, זקופות או נטויות קלות כלפי מטה.
העלים נגדיים, פשוטים, חסרי עלי לוואי, ונישאים על פטוטרת ארוכה ולעיתים כפופה, שאורכה נע בין 0.5 עד 2 ס"מ, ולעיתים רחוקות עד 4 ס"מ.
הטרף דמוי ביצה רחבה, אורכו 2 עד 6 ס"מ, בסיסו מעוגל או כמעט דמוי לב, ושפתו משוננת או חרוקה.
פני העלה מחוספסים למגע, מחורצים באופן ברור, בשל עורקים בולטים והם מכוסים בשערות לבנות וזקופות, המתרבות בהדרגה לקראת השפה.
לעלים ריח לימוני אופייני, הנודף מבלוטות שמן המצויות בעיקר בצדם התחתון.
בתת-המין 'אינודורה' הריח חלש מאוד ולעיתים כמעט אינו מורגש; העלים גם מחוספסים יותר ופחות רכים בהשוואה לתת-המין 'הטיפוסי'.
התפרחיות, המכונות בספרות "דורים" או "דורים מדומים" (Verticillasters), הן למעשה תפרחות מְסֻיָּמוֹת דו-בדיות: הציר המרכזי של התפרחת מסתיים בפרח, ומתחתיו מסתעפים שני סעיפים צדדיים, שכל אחד מסתיים בפרח נוסף.
במליסה רפואית ערוכות תפרחיות רבות לאורכו של גבעול התפרחת, כשהן מרוּוחוֹת זו מזו, ובכל אחת מהן 6 עד 10 פרחים, הערוכים בחצאי דורים משני צדי הגבעול.
לאחר נבילת הכותרות נותרים גביעים משתיירים המתייבשים, והם מעניקים לגבעול התפרחת מראה בולט גם לאחר סיום הפריחה.
בבסיס כל תפרחית מצוי זוג חפים הבולטים מתוכה, דומים בצורתם לעלי הגבעול אך קטנים מהם, וצורתם אליפטית או דמוית ביצה.
כל פרח מלווה בחפית דמוית עלה, מחודדת, בצורת אליפסה או ביצה, שאורכה עולה על 5 מ"מ – תכונה המבדילה אותה מחפיות זעירות ודמויות חוט המצויות בסוגים קרובים.
הם קטנים ואינם בולטים, נישאים על עוקצים ארוכים יחסית, וצבעם לבן קרמי לעיתים עם גוון ורדרד-חיוור או גוון צהבהב (הכותרת צהובה בניצן).
הגביע דמוי פעמון, דו-שפתני בבירור.
הוא בעל מקצועות, ועירוק מרושת עם 13 עורקים בולטים, פניו שעירים בדלילות עם שערות נוקשות, וגם ושפתו העליונה שעירה מבפנים.
השפה העליונה שטוחה ומוארכת, עם שלושה עורקים בולטים המסתיימים בשלוש שיניים קצרות מאוד ומשולשות.
ואילו, השפה התחתונה עם שתי שיניים ארוכות מעט יותר, צרות וחדות, דמויות מרצע.
לאחר נשירת הכותרת ולאורך שלב הפרי, הגביע משתייר ומתכופף כלפי מטה – נטוי בזווית חדה או אלכסונית כלפי הגבעול, אך לא מפושק מאוד.
הכותרת דו-שפתנית, לבנה-קרמית ולעיתים ניכרים בה גוון ורדרד-חיוור או צהבהב (בייחוד בשלב הניצן).
אורכה 15 עד 18 מ"מ – כפול מאורך הגביע.
צינור הכותרת ארוך, בולט מתוך הגביע, מורחב ומתעקל כלפי מעלה, ואין בתוכו טבעת שערות.
השפה העליונה קצרה מן התחתונה, זקופה, קמורה במקצת ומפורצת לשלוש שיניים קצרות; השפה התחתונה שטוחה, מחולקת לשלוש אונות, מהן האמצעית ארוכה יותר, צרה ומחודדת, דמוית אזמל.
האבקנים ארבעה, הזוג האחורי ארוך יותר מהזוג הקדמי, כולם נצמדים לשפה העליונה של הכותרת וחבויים בתוכה או בולטים מעט.
עמוד השחלה יוצא מבסיס השחלה, בין מגורותיה, ולכן מכונה עמוד שחלה גינובַּסי (gynobasic) מסתעף לשתי זרועות שוות בקצהו דמויות מרצע.
הפרי הוא מפרדת (schizocarp) שמורכבת 1 עד 4 פרודות חד-זרעיות (אגוזיות יבשות).
הפרודות חד-זרעיות, דמויות ביצה הפוכה, חלקות, בצבע שחור או כהה.
מליסה רפואית כצמח תבלין ובושם
מליסה רפואית מגודלת כגידול תרבות נפוץ ברחבי העולם, ובכללם ישראל, בשל ריחה הנעים והתועלת הרפואית המיוחסת לה.
גידול זה נעשה הן בהיקף מסחרי למטרות הפקת שמנים לתכשירים קוסמטיים, ולתעשיית היינות והמשקאות הקלים, והן בגינון בקנה מידה קטן, כצמח תבלין המשמש לחליטת תה (עם נענע או בלעדיה) ולנוי.
המליסה, כצמח תבלין, משמשת לתיבול מאכלי ביצים, סלטים, צלי ומרקים.
בהולנד משמשת המליסה לשימור צלופחים ומליחים.
בעלים היבשים משתמשים לבישום ארונות בגדים וחדרי שירותים.
למליסה יוחסו ברפואה העממית מאז ימי קדם שימושים רפואיים מגוונים.
היוונים הקדמונים השתמשו ביין שבו השורו עלי מליסה לטיפול בעקיצות עקרב ובנשיכות כלבים.
אבו סינא המליץ עליה כנוגדת דיכאון.
באירופה ייחסו לה סגולות נגד מחלות נפש כמו דיכאון, מחלת נפילה ופחד גבהים, דחיית הזדקנות, הגברת כוח גברא וזיכרון, זירוז הופעת המחזור החודשי, שיכוך כאבי בטן מניעת עוויתות ועוד.
המליסה נחשבת לצמח מרפא חשוב, המיוחסים לו תכונות ריפוי רבות: הסדרת המחזור הנשי, הרגעה, שיפור מצב רוח, מסייע ליתר פעילות של בלוטת התריס, שיפור זיכרון, נוגדת חמצון ועוד.
מספר מחקרים מדעיים אקטואליים הוכיחו את יעילותה של המליסה לחלק מהתכונות שמיוחסות לה.
השמן האתרי המופק מזיקוק עלי מליסה מכיל מרכיבים כימיים אחדים, ובעיקר ציטרל (לימונל) וציטרונל האחראים לריח הלימוני של העלים.
בניסויים מדעים נמצא כי מיצויים מעלי מליסה גורמים להרגעת עוויתות שרירים, לספיחת גזים, להרגעה וכן להגברת הזעה כאמצעי להורדת חום.
עם זאת, אין שימוש במליסה הרפואית ברפואה המודרנית.
מליסה רפואית היא צמח מרפא רב-שימושי, העשיר בתרכובות ביולוגיות פעילות, ונעשה בו שימוש מסורתי ברחבי העולם בזכות סגולותיו הרפואיות.
מחקרים כימיים מצביעים על כך שהוא מכיל פלבונואידים, טרפנואידים, חומצות פנוליות, טאנינים ושמן אתרי.
הרכיבים הפעילים העיקריים כוללים תרכובות נדיפות (גרניאל, נראל, ציטרונלאל וגרניול), טריטרפנים (חומצה אורסולית וחומצה אולנולית), חומצות פנוליות (כגון חומצה רוזמרינית, קפאית וכלורגנית), ופלבנואידים כגון קוורצטין, רמנוציטרין ולוטאולין.
מרבית התרכובות הללו מצויות גם במינים נוספים ממשפחת השפתניים (Lamiaceae), כגון נענע, רוזמרין וטימין.
עם זאת, ייחודה של המליסה נובע מהרכב ייחודי של תרכובות נדיפות המעניקות לה ניחוח לימוני עז, וכן מהשפעות פרמקולוגיות הנוגעות בעיקר למערכת העצבים המרכזית.
מחקרים מצאו למליסה השפעה נוגדת חרדה ודיכאון, פעילות מרגיעה, ותכונות המסייעות לשינה.
בנוסף, נמצאה בה פעילות מעכבת של האנזים אצטילכולין אסטראז (AChE), אשר קשור בזיכרון ובוויסות מצב הרוח.
לעומת מינים אחרים במשפחתה, שלעיתים כרוכים בתופעות לוואי בשימוש מופרז (כגון טימול באורגנו או רוזמרין), מליסה רפואית נחשבת בטוחה לשימוש, ואף נכללת ברשימת GRAS של מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).
עובדה זו הופכת אותה לצמח מועדף בתוספי תזונה, פורמולות לילדים וקשישים, ובחליטות צמחיות.
תחום מחקר חדשני עוסק בפיתוח מערכות שחרור מבוקר של חומרים פעילים ממקורות צמחיים.
בהקשר זה, השמן האתרי או המיצויים של מליסה רפואית משולבים בננו־מערכות ומוביליות תרופות, במטרה לאפשר אספקה ממושכת ומדויקת של תרכובות פעילות לצרכים רפואיים מגוונים.
גנום של מליסה רפואית והשלכותיו
למליסה רפואית (Melissa officinalis) חשיבות חקלאית ומסחרית הולכת וגדלה, והיא מטופחת בזנים אחדים המשמשים לתעשיית המזון, הרפואה והקוסמטיקה.
הבנה מעמיקה של מבנה הגנום ומספר הכרומוזומים של המין תורמת לפיתוח זנים משופרים ולבחינה של מעמדה הטקסונומי.
במחקר "Chromosome number and ploidy level of balm (Melissa officinalis)" זוהו שלושה טיפוסים כרומוזומליים שונים: גנוטיפים דיפלואידיים (2n = 2× = 32 כרומוזומים), גנוטיפים טטרפלואידיים (2n = 4× = 64 כרומוזומים), וגנוטיפים טריפלואידיים (2n = 3× = 48 כרומוזומים).
על פי ממצאי המחקר, מספר הבסיס ההפלואידי של המין הוא x = 16. תת-מין הטיפוסי (subsp.
officinalis) מזוהה בעיקר עם גנוטיפים דיפלואידיים (2n = 2× = 32 כרומוזומים).
הטיפוסים הטריפלואידיים, שמתוארים במחקר לראשונה, אינם פוריים אך יציבים מבחינה ציטולוגית ומורפולוגית לאורך זמן.
הם מאופיינים בעמידות גבוהה יותר לקור בחורף, בהתחדשות טובה יותר לאחר קציר, בעלים גדולים יותר ובאינטרנודים (המרווחים בין מפרקי העלים) ארוכים יותר בהשוואה לטיפוסים הדיפלואידיים והטטרפלואידיים.
ממצאי מחקר מעידים כי השראת טטראפלואידיה במליסה רפואית בשיטת טיפול באוריזלין היא שיטה יעילה המובילה לשיפור מובהק בתכונות מורפולוגיות, פיזיולוגיות וכימיות.
מלך או מלכה הוא שם הניתן למונרך בשלל סיטואציות.
מלך הוא שליט ממלכה בראש מלוכה, רוב המלכים מעבירים את שלטונם בירושה משפחתית, אך באיחוד הפולני-ליטאי או באימפריה הרומית הקדושה המלך נבחר על ידי אצילי הממלכה ולאו דווקא עבר בירושה.
במשטר הפיאודלי האירופאי, מלך נחשב לדרגה הגבוהה ביותר לאחר הקיסר, תואר אצולה שהיה בו שימוש רב בעיקר במדינות אירופאיות, וכיום יש בו שימוש אך ורק ביפן.
בעברית, המילה מלך מוזכרת בתנ"ך במאות מקומות במשמעות של שליט.
בערבית, שפה שמית אשר דומה לעברית, משמשת מילה דומה למלך, מאליכ.
מקור המילה השמית למלך הוא מן השפה האכדית, שם הוא נקרא מאלקו או מאליקו.
פירושה המקורי של המילה היא 'יועץ', והיא מופיעה במיתוס הבריאה הבבלי.
המילה King ("קינג") באנגלית, באה מהמילה בשפה האנגלית העתיקה Cyning ("קינינג"), שמקורה במילה Kuningaz ("קונינגאץ") בשפה הפרוטו-גרמאנית.
המילה הפרוטו-גרמאנית הגיעה גם לשפות אסטונית ופינית שם המילה עד היום נמצאת בשימוש.
באנגלית מודרנית משמשת המילה King.
מילים דומות משמשות גם בשפות הגרמאניות האחרות, כך לדוגמה, בגרמנית König ("קניג"), בדנית Konge ("קונא"), ובשוודית Kung ("קונג") או Konung ("קונונג").
דמיון בין הענפים השונים של השפות ההודו-אירופיות אפשר למצוא במילה הלטינית למלך, Rex ("רקס"), לבין המילה ההינדית למלך, राजा ("ראג'ה") והמילה הגרמנית לאימפריה, Reich ("רייך").
צרפתית, ספרדית ואיטלקית כשפות רומאניות שמושפעות מאוד מלטינית, משתמשות למלך במילים Roi ("רוי"), Rey ("ריי") ו-Re ("רה") בהתאמה.
האנגלית שאלה את המילה הצרפתית ומשתמשת במילה Royal ("רויאל") לתיאור דבר מה מלכותי.
ביוונית, מלך הוא Βασιλιάς ("ואסילאס") או Αρχων ("ארכון") מהמילה "ארך", ממנה הגיעו מילים כמו מונרכיה, פטריארך, פטריארכיה, מינרכיה, אוליגרכיה ואנרכיה.
טבלה זו מעודכנת נכון לאוגוסט 2021. רוב המונרכים הנושאים בתואר "מלך" (או בתואר מקביל) המכהנים כיום עומדים בראש מונרכיה חוקתית, ורק שניים מהם עודם נחשבים כשליטים אבסולוטיים: מלך ערב הסעודית ומלך אסוואטיני.
מלך בניו יורק הוא סרט קולנוע קומי בריטי, שיצא בשנת 1957. צ'ארלי צ'פלין כתב וביים את הסרט, שיחק בו בתפקיד הראשי, הפיק אותו לצד ג'רום אפסטיין, וגם היה אחד מכותבי פסקול הסרט.
הסרט הותר להקרנה בארצות הברית רק ב-1967, כיוון שהוא מהווה סאטירה חריפה על ארצות הברית וכל מה שהיא מייצגת.
הסרט נוצר אחרי שצ'פלין גורש למעשה מארצות הברית, ומהווה מעין כתב אישום מריר כנגד המדינה בה היה גדול כוכבי הקולנוע במשך עשרים שנה.
צ'פלין היה בעת צילום הסרט בן 68, ומבוגר מדי לקומדיה המלווה בתנועות פיזיות כבשנים קודמות, אך הוא הצליח להמיר תנועות אלו במימיקה טובה וליצור סדרה של סצנות שזכו לביקורות חיוביות (בהן ההזמנה במסעדה, צילום הפרסומת, הביקור בבית הספר, הביקור בתיאטרון, מתיחת הפנים, הופעה בוועדת מקארתי ועוד).
המלך הוא הכלי החשוב ביותר במשחק השחמט.
מצב בו שחקן מתקיף את המלך של יריבו (כלומר מאיים להכותו) נקרא שח.
במצב של שח, השחקן שמלכו מאוים חייב לנקוט מהלך שיסיר את האיום – וזאת על ידי הכאת הכלי התוקף, או חסימת מסלול ההתקפה, או הסעת המלך לערוגה שאינה מותקפת.
אם אף אחת מפעולות אלה אינה אפשרית, נקרא המצב מט (או שחמט) – מצב שבו לא ניתן להסיר את האיום על המלך, והמשחק הסתיים בהכרעה.
מלך אינו יכול להכות מלך אחר, אם המשחק מגיע למצב של מלך נגד מלך – המשחק נגמר בתיקו.
בתחילת המשחק המלך ניצב בטור ה' בלוח.
(המלך הלבן יהיה ב-ה1 ואילו המלך השחור ב-ה8).
המלך יכול לנוע ערוגה אחת לכל כיוון, בתנאי שהערוגה לא חסומה על ידי כלי אחר.
אם היא חסומה, המלך יכול להכות את הכלי ולנוע לשם.
למלך אסור להיות במצב של איום (שכלי אחר יוכל להכות אותו).
בניגוד לכלים אחרים, המלך לא יכול להכות כלי שמוגן על ידי כלי אחר (כי אז ימצא תחת איום).
כמו כן, המלך לא יכול לעבור לערוגה המאוימת על ידי כלי אחר.
החוק הזה תקף גם לגבי הצרחה – אם המלך חייב לעבור לצורך ההצרחה דרך ערוגה מאוימת על ידי אחד הכלים של השחקן היריב, אסור לשחקן להצריח.
למלך אסור להיות מאוים גם על ידי כלים מרותקים.
כמו כן, הצריח לא ימצא עצמו מאוים על ידי כלי של היריב, במשבצת החדשה, שלאחר ההצרחה.
בפתיחת המשחק ובאמצעו, המלך בדרך כלל לא משתתף באופן פעיל במשחק.
במקום זאת, השחקן יגן בדרך כלל על המלך בעזרת הצרחה המביאה את המלך אל פינת הלוח, מאחורי שורה של רגלים ידידותיים.
בסוף המשחק, כשרוב הכלים כבר נעלמו מהלוח, המלך יוצא בדרך כלל ממקום מחבואו ומשתתף באופן פעיל במשחק, וכך הוא מקבל תפקיד חשוב בקידום הרגלים להכתרה ותפקידים נוספים כדוגמת תמיכה במט.
קשה להעריך את ערכו של המלך כי לא ניתן להחליפו תמורת כלים אחרים (בתוכנות שחמט בדרך כלל ערכו של המלך הוא 200).
עם זאת, למלך תפקיד חשוב בסוף המשחק ובדרך כלל מעריכים אותו מעט יותר מהרץ או מהפרש.
עמנואל לסקר העריך אותו כשווה ערך לפרש ולרגלי גם יחד.
במשחק שחמט מלך הגבעה המלך יותר חזק מבשחמט סטנדרטי, שכן שחקן שמצליח להביא את המלך שלו לאחת מהמשבצות המרכזיות בלוח ראשון מנצח.
שחקן לא יכול להביא את המלך שלו לערוגה שנמצאת תחת איום של כלי יריב (וגם לא להעביר אותו בערוגה כזאת בהצרחה).
איום על המלך של היריב נקרא "שח".
על שחקן הנמצא ב"שח" להוציא מיד את המלך מהאיום.
מצב שבו אין לשחקן דרך להסיר את האיום נקרא "מט" והוא ניצחון לשחקן המאיים.
במצב זה אם השחור יצא מהנגדה הוא יפסיד
נגדה הוא מצב שבו שני המלכים נמצאים באותו טור או באותה שורה כשרק ערוגה אחת מפרידה ביניהם.
לנגדה תפקיד חשוב בסוף המשחק כשלאחד הצדדים יש רגלי עודף.
העמדה הזאת חשובה במיוחד כי אם המלך השני יוצא מהנגדה ייתכן שהשחקן השני יוכל לכבוש את הערוגות החשובות עם המלך שלו ובעזרתו לקדם את הרגלי שלו לשורת ההכתרה.
בסיומי משחק שבהם נותר רק רגלי אחד למיקום הרגלי ולמיקום המלכים חשיבות עליונה בכניסה לנגדה וליציאה ממנה.
בסיומים כאלה נעשה שימוש מרובה בכפאי.
השחור יוצא מנגדה בלית ברירה.
הרגלי הלבן נע קדימה.המלך הלבן מונע מהמלך השחור לחזור למשבצת האסטרטגית; לבן מכתיר במסע הבא.
למלך חשיבות רבה בטקטיקה בסוף המשחק כי בדרך כלל בשלב זה לא נותרים כלים רבים מלבד הרגלים והמלך יכול להשתתף באופן פעיל בתקיפת שורות החיילים של היריב ואפילו במזלגות פשוטים אם היריב לא מקפיד על כללי הזהירות.
בסיום המשחק, תפקידו החשוב ביותר של המלך הוא בדרך כלל סיוע בהכתרת אחד הרגלים ומתן המט.
המלך יכול לסייע להכתיר את הרגלי בהינתן שניים מתוך התנאים הבאים (בהנחה שנותרו על הלוח רק שני מלכים ורגלי אחד):
המלך הידידותי נמצא מלפני הרגלי הידידותי.
אם המלך היריב נמצא לפני הרגלי הידידותי, היריב יזכה בתיקו, למעט המצב שבו המלך הידידותי נמצא בערוגה כזאת שתמנע מהמלך היריב להפריע לרגלי הידידותי להכתיר.
....מד8 (תורו של השחור לנוע)
מה7 מפריע ליריב לחסום את דרכו של הרגלי ומכתיר במסע הבא.
בבישול, מְלִית (וכן מילוי) היא מאכל או תערובת מצרכי מזון המשמשים למילוי חללים במאכלים אחרים.
מילוי מוזכר לראשונה בספר הבישול הרומאי "אפיקיוס", המכיל מתכוני בשר ממולא לבשר עוף, ארנבת, חזיר ונמנמניים.
המליות כללו ירקות, עשבי תיבול ותבלינים, אגוזים וכוסמין ולעיתים גם חלקי פנים קצוצים כגון כבד ומוח.
בימינו מגוון חומרי הגלם שניתן לכלול במליות אינו מוגבל והוא מושפע הן ממתכונים מסורתיים והן מיצירתיות המבשלים.
מליות מלוחות מוכנסות למאכלי בשר, לירקות ולמאפים ומורכבות למשל מירקות, עשבי תיבול ותבלינים, זרעים, דגנים ומוצריהם (בין השאר פירורי לחם, פסטה), בשר ודגים, מוצרי חלב, ביצים ועוד.
מליות מתוקות מוכנסות לרוב למוצרי בצק ולממתקים ועשויות ממוצרי חלב מתוקים (בעיקר קצפת, קרמים וגבינות מתוקות), פירות (לרבות פירות יבשים ואגוזים לסוגיהם), שוקולד, ריבות, משקאות חריפים ועוד.
מליות משמשות למילוי חללים טבעיים במוצרי בשר.
כך למשל ממלאים במטבח היהודי-אשכנזי קישקע - מעי ממולא.
האגיס, תבשיל מהמטבח הסקוטי, הוא קיבה ממולאת.
ניתן להכניס מלית גם לנתחי בשר שונים שהוסרו מהם עצמות או שנחתך בהם "כיס" לצורך מילוים, וכן ליצור גלילות בשר בהן המילוי מונח על נתח הבשר והנתח מגולגל סביב.
גם העור עשוי לשמש להכלת מילוי.
צוואר ממולא הוא תבשיל מהמטבח היהודי האשכנזי בו ממלאים את עור צוואר העוף או את עור העוף כולו.
בגרסה המקורית של געפילטע פיש, כפי שמעיד שם המאכל ("דג ממולא"), ממלאים את עור הדג.
חלקי בשר שמקובל למלא באירופה ובארצות הברית הם רגלי עוף, חזה עגל וכן אווז או תרנגול הודו ממולא המהווים מאכל חגיגי מקובל בחג המולד ובחג ההודיה.
ישנן גרסאות רבות למלית המסורתית לתרנגול ההודו (שלעיתים אינה משמשת למילוי אלא כתבשיל המוגש לצידו), בהן קמח שיבולת-שועל, מחית ערמונים, מרווה ובצל ואף נקניקיות ומחית תפוחי אדמה.
ירקות ממולאים מקובלים במטבחים רבים.
מליות נפוצות לירקות כוללות אורז ובשר קצוץ.
לפני מילוי ירק מרוקנים את גרעיניו (אם הוא חלול כפלפל, ומכינים פלפל ממולא) או יוצרים בו חלל על ידי הסרת חלק מציפתו.
עגבנייה, קישוא, חציל ותפוח אדמה ממולאים כך.
בירקות עליים ככרוב הגינה, עלי גפן או מנגולד משתמשים בעלה כמעטפת, והמלית מגולגלת בתוכו (סרמה).
אצת נורי משמשת במטבח היפני להכנת חלק מסוגי הסושי, כשהיא ממולאת באורז, דגים או פירות ים וירקות.
מוצרי בצק ממולאים (אפויים, מבושלים, מטוגנים או מאודים) עשויים להכיל מליות מתוקות ומלוחות.
ישנן גרסאות רבות לאופן הכנסת המלית לבצק, בהן:
המלית נעטפת בבצק לפני אפייה, למשל בכיסונים למיניהם, בורקס, סמבוסק, סמוסה, אוזני המן, אמפנדס.
המלית מגולגלת בבצק לפני אפייה, כמו בשטרודל, באגרול או בכנאפה מברומי.
המלית מוזרקת לתוך המאפה, כמו בסופגניות.
המאפה נחצה או נפרס והמלית נמרחת בין חלקיו - כמו באקלר, עוגת שכבות, או בין שני מאפים - כמו בעוגיות סנדוויץ' (למשל אלפחורס) ובוופלים.
יציקת המלית לתוך קלתית בצק - כמו בפאי, קיש וטארט.
ממתקים כמו סוכריות, פרלינים ומוצרי שוקולד למיניהם מכילים לעיתים מילוי.
המילויים הנפוצים הם קרמים ממוצרי חלב, שוקולד, פירות ומשקאות אלכוהוליים ותבלינים כגון מנטה, וניל, קינמון וכדומה.
בנוסף עשויים לשמש כמלית פירות קטנים (כמו דובדבן) ופיסות פרי וכן מיני אגוזים ושקדים.
מלכים-פילוסופים הם המושלים ההיפותטיים באוטופיה "קליפוליס" , עיר המדינה האידיאלית של אפלטון, שתוארה בחיבורו "המדינה".
אוטופיה זו, שנחשבת לאוטופיה הראשונה, מתארת חזון שיוגשם כאשר בראש המדינה יעמדו מושלים שמכירים את האידאות המוחלטות כשלעצמן - פילוסופים אשר יודעים את מהות ה"טוב" ובעזרת ידע זה ישלטו כראוי במדינתם.
אפלטון מסכם זאת כך: "אם לא יהי אחד מהשניים...
או שהפילוסופים ימלכו במדינות, או שהנקראים עכשיו מלכים ושליטים יעסקו בפילוסופיה עיסקן וכן וכדי הצורך, ושני אלה, שלטון מדיני ופילוסופיה יתחברו במקום אחד, לא ייתכן שום קץ..."
אפלטון (בדמות סוקרטס) מגדיר כפילוסוף אדם המחפש ידע אמיתי ושיש לו גישה ישירה לצורות (אידאות אפלטוניות).
בנוסף, פילוסוף צריך להיות בעל חשיבה הגיונית ובהירה, כמו גם מומחיות בשאילת שאלות ומענה בתשובות טובות.
אפלטון מסביר שהמטרה של דמות נעלה כזו תושג באמצעות שיטת חינוך שאינה מתיימרת ללמד את יכולת הראייה (שמאפשרת התבוננות במציאות), משום שהיא כבר מצויה בכל אדם באשר הוא, אלא את יכולת הסבתה אל הצד המואר, העליון, של האידאות.
אפלטון אומר שכבר בגיל הנעורים יש לעודד את בעלי הכישרון לראייה (והאנשים הכישרוניים בכלל) להפנות אותה אל הדברים הטובים, ובהמשך חייהם לשמור אותם מכווני מטרה וחרוצים כדי שיימנעו מבטלנות ועצלות, תכונות שאינן רצויות למושלים במדינה.
כשנשאל האם אין זה אומר שחיי העמל של השומרים ירעו להם, שכן יכלו לחיות חיים קלים יותר, אפלטון פוטר את הטענה ומשיב ש"לא לכך דואג החוק", דהיינו מטרת החוק אינה להפוך קבוצה מסוימת בחברה למאושרת, אלא לדאוג לאושר מרבי בקרב כל אנשיה, וזו האחריות המוטלת על כתפיי המושלים.
כל שליט יצטרך לא לדאוג לאושר האישי שלו עצמו, אלא למלא אחר רצון האנשים האחרים על מנת להשיג את הטובה הכללית.
הוא גם אומר שלמושלים כן יהיה אורח חיים טוב, ואף כזה שהוא "טוב להם יותר מהשלטון", שהרי המושלים יהיו אנשים עשירים; אם כי לא בכסף, אלא ב"חיים טובים ונבונים".
עניין זה גם יועיל למשטרה המצוין של המדינה.
עוד הוא טוען שהמושלים לא ירצו להתנגד למשרת השלטון, משום שהם אנשים ישרים שכל רצונם לפעול על פי אמות המוסר הצודקות, ובמקרה הזה: למשול בתבונה במדינה.
אפלטון מציין סיבה נוספת שבשלה השלטון שהמלכים-פילוסופים ינהיגו יהיה המיטבי: המושלים לא יהיו תאבים לשלטון, בניגוד למושלים במדינות אחרות.
הוא אומר כי "מדינה שמושליה העתידים תאבים לשלטון פחות מכל, בהכרח שתיטב הנהלתה ביותר..." בעוד שהוא סמוך ובטוח שמדינה שבה השליטים רבים על זכות השררה, יחול בה מצב הפוך.
אפלטון מתנגד בתוקף לרעיון שאנשים שמעוניינים בשלטון לטובתם האישית, ישלטו במדינה, משום שכדבריו: "אז ייהפך השלטון לדבר שנלחמים עליו, ומלחמה כזאת...
מאבידה את בעליה ואת שאר המדינה".
וזאת בעוד הפילוסופיה האמיתית היא אורח החיים היחיד שבז לשררות מדינית.
אף על פי כן, אפלטון מציין שכאשר אדם הנוהג להתעסק באידאות, יעבור להתעסק בענייני השלטון, הוא יתנהג בצורה מעט מוזרה ביחס למה שנהוג וייראה מגוחך בעיניי שאר בני האדם, שמעולם לא ראו את האידאות בעצמם, ועל כן לא יבינו את שיקול הדעת החדש של אותו אדם.
הוא אף יצטרך להישפט על ידם, ועל פי הדרך שבה הם, ולא הוא, רואים את הצדק.
כלומר, אפלטון מודה שמלך-פילוסוף עשוי תחילה לא להתחבב על ידי הציבור, בשל נטייתו לזלזל בפילוסופים ולא להבינם, כמו שסוקרטס, מורהו הנערץ של אפלטון, נשפט והוצא להורג באשמת "כפירה באלים והשחתת מידותיו של הנוער", כשלמעשה השקפת עולמו פשוט לא זכתה ליחס ראוי ורציני מצד האתונאים .
אפלטון מונה מספר גדל של תכונות על פיהן ייבחרו המושלים: הם צריכים להיות מחושלים, אמיצים, נדיבים, נחושים ו"במידת האפשר, יפי - תואר ביותר".
הם גם צריכים להיות "אציליים וגבריים במידותיהם", פיקחים, בעלי זיכרון טוב ואוהבי עמל, הן גופני והן שכלי.
אפלטון מוסיף שהאנשים הלא נכונים פונים לעיסוק בפילוסופיה, ועל כן רק "בנים חוקיים של הורים בני חורין" צריכים להזדקק לפילוסופיה, משמע רק הם יועמדו לבחינות בשביל להיות מושלים, ולא "בני שפחות", כלומר, בני המעמד הנמוך ביותר.
הוא גם מציין שאדם שאמנם שונא שקרים שהושמעו בזדון, אך לא חש אותו תיעוב כלפי שקר שהושמע בשוגג - ייפסל, משום שהוא אדיש לכך שהוא סכל בדרך כלשהי.
המושלים, כדבריו, גם לא יכולים להיות זקנים, שכן הם אינם יכולים לעבוד קשה.
אפלטון מציין כי הוא מקבל גם נשים בתפקיד מושלות, שכן כל עוד הן מוכשרות בצורה טבעית, ומעורבות במידה שווה לגברים בענייני המדינה, אין סיבה שתפקיד זה יהיה מיועד לגברים בלבד, וגם לא לגברים בעיקר.
אחרי שאפלטון וגלאוקון (אחיו של אפלטון, ובן שיחו של דמות סוקרטס לכל אורך פוליטאה ז') מסיימים לדון בדיאלוג במעלותיהם של המלכים-פילוסופים, הם פונים לעסוק בתחומים אותם יצטרכו ללמוד בתהליך חינוכם, כדי שיהפכו בהמשך למושלים האידיאליים.
מעבר לתחומים גימנאסטיקה ומוזיקה שבהם הם יתחנכו (גימנאסטיקה תכשיר את המושלים להיות גם אנשי מלחמה, ומוזיקה תטפח את הנפש שלהם ותעצב את אופיים), אפלטון מחפש מדע שבכוחו להפנות את הנשמה מעלה, אל הפילוסופיה האמיתית.
הוא טוען שמדע כזה הוא בהכרח החשבון, מאחר שזהו תחום בסיסי שהכרחי ששייך לכל שאר התחומים, ולימודו דורש מאמץ רב.
זאת ועוד, אפלטון מראה שחשבון מעצם הגדרתו הוא המדע שמאפשר הגעה אל ההכרה השכלית הגבוהה שהוא הגדיר; רק ששום אדם לא עושה בו שימוש נכון בכדי להגיע ל"צד" של האידאות.
למעשה, ע"פ אפלטון, המספרים (שמהווים את הבסיס לאריתמטיקה) הם בעלי יכולת לעורר את המחשבה בניסיון להבין את מהותם, ועל כן עיסוק בתחום הזה עשוי להוביל אל האידאות - "האמת".
אפלטון גם מציין שביכולתו של החשבון לפתח תפיסה מהירה יותר, גם אצל אלו שתפיסתם איטית, וזה לפיכך יתרון נוסף של לימוד אריתמטיקה (גם אם אותם אנשים לא יפיקו שום תועלת אחרת מהתרגול בתחום זה).
מלבד אריתמטיקה, אפלטון מציע גם את ההנדסה כמדע שאותו הצעירים ילמדו.
גם בה הוא טוען שעושים שימוש שטחי ושגוי, שלא מאפשר את הגשמת המטרה האמיתית של עיסוק בתחום זה, הלא היא "למשוך נשמה כלפי האמת וליצור מחשבה פילוסופית".
ההנדסה משמעותית בהבנת מדעים אחרים, ולאדם בקיא בהנדסה יקל יותר בענייני "הקמת המחנות וכיבושי מקומות וליכוד השורות ופיזורן", וכן גם בכל שאר ענייני המלחמה, כפי שמציין גלאוקון.
וזאת על אף שהוא עדיין טוען שאין בדרך למידתה הנוכחית של "חכמת התכונה" כל הצדקה לעצם הלימוד, שכן הוא אינו מאפשר (להבנתו של אפלטון) הגעה אל האידאות.
במקום זאת, הוא מציע ללמד אותה בצורה שתעסוק בעיקר בתנועת הגופים בשמיים.
המדע האחרון אותו אפלטון קובע כמדע אותו ילמדו הצעירים, הוא מדע הדיאלקטיקה, שבעזרת שאלות ומענה עליהן, תוך שימוש בהיגיון, אפשר לדעת את הדברים שלדעת אפלטון חובה להכירם.
הדיאלקטיקה היא הכלי להבנת דברים כשלעצמם.
השיטה הדיאלקטית מאפשרת את מלאכת "הסבת הנשמה" אל "הצד המואר" כהלכה, תוך מה שאפלטון מתאר כ - "(משיכת) עין הנשמה מתוך הרפש הברברי שבו היא ממש קבורה...".
כמו כן, היא מתוארת כיכולת להגדיר דברים, שהרי מי שאינו מסוגל להגדיר עניין, לא יוכל לבארו לעצמו ולאחרים, ואז קשה לטעון שיש לו הבנה באותו עניין.
בדיאלוג אפלטון וגלאוקון מסכימים כי דיאלקטיקה היא המדע האחרון שיועבר בתוכנית החינוך של המלכים-פילוסופים.
הסינון ייעשה באמצעות תקופת לימוד ממושכת ורוויית מבחנים.
היא תחל מחשיפה של המיועדים לתחומי הידע שנבחרו, עוד בתקופת ילדותם, בכדי להבחין כבר אז בכישרון הטבעי שיש לכל אחד מהם.
יש לעשות זאת בדרך משחק והתנסות, שכן למידה הנעשית בכפייה, "אין לה קיום בנשמה", כדברי אפלטון.
הוא אומר שאין זה פסול אף להביא את הילדים אל המלחמה כדי שיביטו בה - ואם זה לא מסוכן מדי, גם אל המערכה עצמה.
כאשר מישהו מהתלמידים יראה ביצועים טובים, הוא ייכנס לרשימה של המועמדים הטובים ביותר להיות מושלים.
יהיה זה בעת תום הלימודים הגימנאסטיים, שכן הם מעייפים במידה שלא מאפשרת עיסוק בדברים אחרים, וגם יכולים להוות תקופת מבחן לצעירים.
המועמדים (בשנות העשרים לחייהם) שיאותרו כמצטיינים יזכו בלימודים ברמה גבוהה יותר מאשר אלו שהיו בילדותם, "עד שיראו אותם ראייה כוללת" ויוכלו להבין את הלימודים כמכלול וכשלעצמם.
היכולת לראות את הלימודים בראייה כוללת, תשמש גם כמבחן מכריע ליכולת הדיאלקטיקה הטבעית של התלמידים.
אפלטון אומר שמלבד יכולת הראייה הכוללת שלהם, התלמידים ייבחנו גם על פי עוד תכונות, כגון: יציבות בלימודים, יציבות במלחמה ו"בכל מה שמוטל עליהם".
אלו שיענו על דרישות אלו יקודמו מתוך אותם מצטיינים, שיהיו אז כבר בני שלושים, לשלב הבא בתהליך.
הם יזכו ב"כיבודים יתירים" וייבחנו שוב על היכולת הדיאלקטיקנית שלהם.
אפלטון דואג לציין שמדובר בשלב שצריך להיעשות ביתר זהירות, מאחר שהעיסוק בדיאלקטיקה מוביל לזלזול בחוק.
כוונתו היא שאדם שההיגיון שלו יספק לו תשובות אחרות בשאלות כגון "מהו היפה", "מהו הצודק" ו"מהו הטוב" מאשר הדעות עליהן חונך ולהן ציית עד אז, יתחיל לכבד פחות את אלו (משמע, יזלזל בחוק), יעבור לחיות חיי נהנתנות והעולם יראה בו עבריין.
הוא גם מזהיר מפני לימוד הדיאלקטיקה את המועמדים בעודם צעירים; שכן, כשאלו נחשפים לראשונה אליה ואל יכולתם לסתור באמצעותה את דבריהם של אנשים אחרים, הם הופכים את אמנות הוויכוח למשחק ומשתמשים בה רק "לשם דיבור-שכנגד".
נוסף על כך, הם משתמשים ביכולת החדשה שלהם כדי להפריך את דברי מוריהם בהתרסה, כפי שאלו גם נהגו לעשות להם, תוך הנאה מרובה.
לדעתו של אפלטון, זוהי דרך בלתי נמנעת לסתירה הדדית מתמשכת אחד של דברי זולתו, שבהכרח תוביל במהרה לכפירה בכל מה שאלו האמינו בו קודם לכן; וכך יוכתם שמם גם של הפילוסופיה וגם של הצעירים עצמם בקרב שאר בני האדם.
הוא מסיים את העיסוק בסוגיה זו בתיאור דרך ההתנהגות של התלמיד המבוגר שייחשף לדיאלקטיקה - בניגוד לתלמיד הצעיר, הוא לא ייקח חלק במשחקי הסתירה, וינהג כאדם "החפץ בדיאלקטיקה ובחיפוש האמת".
כך האדם עצמו יהפוך להגון יותר ותדמיתה של הפילוסופיה תשתפר.
את הדיאלקטיקה ילמדו המועמדים "בקביעות ובמרץ" חמש שנים, כשהם לא עוסקים בשום דבר אחר במשך כל הזמן הזה.
השלב האחרון בלמידה שלהם יימשך חמש עשרה שנה, ובו הם יעסקו שוב ב"שררות המלחמתיות" - הכוונה היא למיומנויות המעשיות, ההכרחיות למועמדים ואסור שיישכחו.
הצלחה בביצוע המיומנויות הללו לנוכח הפרעות חיצוניות, תהיה המבחן האחרון אותו יידרשו המועמדים לעבור, ואלו שיעמדו בו ייחשבו רשמית מושלים.
הם יהיו אז כבר בני חמישים.
את חזונו של אפלטון בנוגע להגשמת המלכים-פילוסופים את ייעודם, הוא מסכם כך:
אפלטון מציע תוכנית לפיה כל תושבי המדינה שהם בני עשר ומעלה יישלחו אל הכפרים, וכל שאר הילדים, הצעירים יותר, יישארו להתחנך בידי המלכים-פילוסופים עצמם, שיבצעו מטלה זו בשונה מהדרך הנהוגה של ההורים.
כך יצמח בקלות ובמהירות האפשריות דור חדש של אנשים שבקרבם אפשר יהיה לקיים מדינה משגשגת.
מפעם לפעם יחנכו המלכים-הפילוסופים מושלים חדשים בעצמם, ובעת שיצטרכו לסיים את תפקידם הם יהיו להם ליורשים.
המלכים-פילוסופים יזכו בפרישה מכובדת מתפקידם, ולאחר מכן יחיו חיי מנוחה, בהם הם יזכו לכבוד נצחי מהמדינה (ואם הפיתיה תאשר זאת, הציבור אף יקריב להם קורבנות כמו לאלים).
אפלטון מסביר את המעלות הטובות של המלך-פילוסוף באמצעות משל האונייה, המופיע בספר פוליטאה ו'.
הוא מתאר שם אונייה שבעליה אמנם גדול - ממדים, אך גם כבד - שמיעה ולקוי - ראייה, ואינו בעל בקיאות מספקת בענייני הים.
המלחים באונייה רבים זה עם זה על זכות הנהגת האונייה, כשכל אחד חושב שהוא הראוי ביותר לתפקיד למרות שאף אחד מהם לא למד ספנות.
הם עוד טוענים כי לא ניתן ללמד את האומנות הזו, ומוכנים להתווכח על כך ולהוכיח את כל מי שטוען אחרת.
הם גם עושים כמעט כל דבר כדי לקבל את ההגה של האונייה, כולל סימום הבעלים ב"סם שינה", "או ביין או בכל תחבולה אחרת", תוך ציון לשבח את כל מי שבכוחו לסייע להם, וגינוי כל מי שלא.
מפעם לפעם, כשאחרים מקבלים את הזכות, הם אף מוכנים להרוג אותם או להשליכם מן האונייה.
באופן זה הם משתלטים על האונייה, נקשרים אליה ומשתמשים בה לצורכיהם, ולצד מסיבות ומשתאות שהם עורכים, הם מפליגים בים בדרך שהם רואים לנכון.
על פי אפלטון, הם אינם מבינים שהקברניט האמיתי מוכרח לקחת בחשבון עניינים כמו עונות השנה, חלקי היום, מזג האוויר, הכוכבים וכל היוצא בזאת, כדי להיות ראוי באמת לשלוט באונייה.
אך בשל המצב באונייה, הקברניט האמיתי מכונה בשמות גנאי וזוכה אך לזלזול ממלחי האוניות.
אם כן, האונייה היא המדינה, בעל האונייה הוא העם הריבון, הגדול וחסר המודעות, אשר המלחים, קרי - מנהיגי העם, מעוורים אותו באמצעות פופוליזם זול, ו"הקברניט האמיתי" הוא הפילוסוף שלעולם לא יזכה ליחס רציני ויזכה למשרת השלטון.
באמצעות משל זה, אפלטון משכנע את בן שיחו, אדימאנטוס, שפילוסופים אכן ישפרו את המצב במדינתם כאשר ימשלו בה, אף על פי כן שכרגע הם אינם מוערכים ועל כן חסרי תועלת למדינה.
לפיכך, גם האשמה על חוסר - תועלתם של ה"הגונים ביותר שבין העוסקים בפילוסופיה" במדינה, נופלת על אלו "שאינם משתמשים בהם", ולא על הראשונים עצמם.
הוא משתמש במשל גם כדי להעביר ביקורת על הדמוקרטיה האתונאית בזמנו, שלא מאפשרת התקיימות מריטוקרטיה (שלטון בעלי כישורים), וכדי לתאר את הקשיים והיחס שפילוסוף לרוב נתקל בהם (בדומה לבמשל המערה).
מושג המלך-הפילוסוף חלחל למחשבה הפוליטית היהודית, כשדמויות תנ"כיות כמו משה, אברהם ושלמה המלך נתפשו כדוגמאות למושלים אידיאליים, ומשנתו של אפלטון עברה עיוותים שונים כדי לענות על צורכי הפילוסופים היהודים.
הפופולריות של הרעיון בקרבם ירדה לבסוף במהלך המאה ה-17, כאשר סופרים משפיעים כמו ברוך שפינוזה החלו לנסח פילוסופיות פוליטיות חילוניות יותר על בסיס יצירותיו של מקיאוולי.
גם מלומדים איסלאמיים הושפעו מאוד מה"פוליטאה" של אפלטון, אפילו בתקופה שהם נדחקו לשוליים לטובת רעיונותיו של אריסטו.
הם מצאו אצל המלך הפילוסוף מקביל לדמותו המסורתית של "המחוקק-הנביא".
אל-פאראבי, הפילוסוף המוסלמי מהמאה ה-10, למשל, עקב מקרוב אחר אפלטון, וכתב שהמדינה האידיאלית היא זו שהכי מקפידה על החינוך הרוחני של אזרחיה, ועל כן לשליטה חייבת להיות הבנה מפותחת מאוד של מטרת הקיום האנושי.
למרות זאת, הוא טען שמייסד המדינה המושלמת חייב להיות לא רק פילוסוף אלא גם נביא, שהרי החוק המושלם יכול לבוא רק מאלוהים.
ממשיכי דרכו של אותו מייסד אינם צריכים להיות נביאים, אך הם עדיין חייבים להיות פילוסופים, שביכולתם לפרש וליישם נכון את החוק שהתקבל.
כמו כן, בספרו החברה הפתוחה ואויביה, מאשים קרל פופר את אפלטון בעליית הטוטאליטריות במאה ה-20, כשהוא רואה את המלכים-פילוסופים של אפלטון ורעיונותיהם לגבי "הנדסה חברתית" ו"אידיאליזם", כמובילים הישר אל היטלר וסטלין (דרך הגל ומרקס).
בנוסף, נאמר כי האייתולה ח'ומייני קיבל השראה מהחזון של המלך-פילוסוף, והתעניין במשנתו של אפלטון בכלל.
מספר דמויות בהיסטוריה הועלו כדוגמאות פוטנציאליות להגשמת החזון האפלטוני של "מלך-פילוסוף".
הסופר הסקוטי ויליאם קיית' צ'יימברס גאת'רי ואחרים טענו כי ההשראה לרעיון "המלך-פילוסוף" אצל אפלטון מקורה בבן תקופתו וידידו, ארכיטס, שהיה איש צבא ומנהיג פוליטי מצליח, מתמטיקאי וכן גם פילוסוף פיתגוראי.
דוגמה נוספת היא המצביא המפורסם אלכסנדר מוקדון.
מוקדון חונך על ברכי הפילוסופיה (על ידי אריסטו, מורו הפרטי ובכיר תלמידיו של אפלטון), והשפעת החינוך המיטבי שקיבל בצעירותו ניכרה גם בהמשך חייו הבוגרים; הוא הצליח למצוא פתרונות מבריקים לבעיות איתן נדרש להתמודד כמצביא ואסטרטג, הגיע להישגים מדיניים חסרי-תקדים ונודע כבעל יכולת מנהיגות וכריזמה.
הדמות ההיסטורית שכנראה מזוהה ביותר עם מימוש רעיון ה"מלך-פילוסוף" היא מרקוס אורליוס, קיסר רומאי בן המאה ה-2 לספירה ששלט באימפריה הרומית בשנים האחרונות של תקופת השלום הרומאי.
הוא נחשב לאחד הקיסרים הטובים שידעה רומא, לצד היותו הוגה דעות בולט באסכולה הסטואית; עניינו אותו שאלות פילוסופיות בסיסיות כגון מהות הטוב והרע, ופרי עטו יצאו מספר כתבים בעלי אופי פילוסופי, כשהמפורסם מביניהם הוא "הרהורים".
פרידריך השני, מלכה הנאור של פרוסיה בשנים 1740-1786. נודע כ"פרידריך הגדול" בשל היותו אהוד על ידי הציבור ובשל מעלותיו הרבות.
היה מנהיג צבאי דגול, כתב ספרים שעסקו בפילוסופיה מדינית, ביניהם "אנטי-מקיאוולי, או חיבור ביקורתי על 'הנסיך' של מקיאוולי".
גישתו הפילוסופית באה לידי ביטוי בין היתר גם בהשקפתו האנטי - דתית, בניגוד מובהק למקובל בתקופתו.
מתיאש הראשון, מלך הונגריה היה מגדולי מלכי הונגריה עליה שלט בשנים 1458–1490. הוא הושפע מאוד מרעיונות הרנסאנס האיטלקי ועודד עיסוק באמנויות והקמת מוסדות חינוך (כמו כן ייסד את הספרייה המלכותית בעיר בודה).
נחשף לרעיון ה"מלך-פילוסוף" על ידי ההומניסט מרסיליו פיצ'ינו, ורותק ממנו.
אשוקה היה קיסר האימפריה המאורית משנת 268 לפנה"ס ועד 232 לפנה"ס.
הוא הפיץ את פילוסופיית הבודהיזם באסיה.
ח'וסרו הראשון היה אחד מגדולי המלכים הסאסאנים שמלך בין השנים 531–579 לספירה.
נחשב למלך חכם, שהעביר רפורמות שונות אשר חיזקו את האימפריה, בנה תשתיות בעת שזו שהייתה נתונה לאיומים של פולשים והחליש את כוחו של מעמד האצולה.
התעניין בפילוסופיה והיה בקיא בפילוסופיה אפלטונית בפרט.
לי קואן יו היה ראש ממשלת סינגפור הראשון בשנים 1959-1990 ונחשב בסינגפור ל"אבי האומה".
היה דיקטטור נאור שהשלטון הקשה שהנהיג, שאופיין בהגבלת חופש הביטוי לאופוזיציה, הצליח להפוך את סינגפור למעצמה כלכלית.
מלך האריות היא סדרת סרטים מונפשת אמריקאית מבית היוצר של חברת וולט דיסני שזכתה להצלחה בינלאומית מסחררת.
בעקבות ההצלחה המסחרית של הסרט הראשון בסדרה, מלך האריות, משנת 1994 הופקו שישה סרטי המשך, שני סדרות ספין אוף בטלוויזיה, מלא מחזות זמר שמבוססות על הסרט הראשון, מלא משחקי וידאו, מלא מוצרים נלווים ופרטי אספנות אחרים.
בשנת 2019 נוצר גם סרט לייב אקשן המהווה עיבוד מחדש לסרט המקורי מ-1994.
מלך האריות (1994) הוא הסרט המקורי של הסדרה שהופק בידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני ויצא לאקרנים ב-24 ביוני 1994. "מלך האריות" הוא ה-32 במספר של סרטי קלאסיקות האנימציה של דיסני ומשתייך לאחד מרגעי השיא של תקופת הרנסאנס של דיסני.
עלילת הסרט מושפעת בכבדות מיצירתו של ויליאם שייקספיר, המלט.
מלך האריות 2: מלכות סימבה (1998) הוא סרט ההמשך שיצא ישירות לקלטת וידאו.
הוא יצא ב-VHS בארצות הברית ב-27 באוקטובר 1998 ויצא מחדש ל-DVD ב-23 בנובמבר 1999 במהדורה מוגבלת.
הסרט מושפע מרומיאו ויוליה, יצירה נוספת של שייקספיר.
מסביב לעולם עם טימון ופומבה (1996)
מלך האריות 3: האקונה מאטאטה (2004) הוא הסרט השלישי בסדרה שיצא גם הוא ישירות לווידאו, ב-10 בפברואר 2004. הסרט הוא סוג של פריקוול לסרט הראשון, שמתמקד בטימון ופומבה.
בסרט קיימים אלמנטים המעידים על כך שהוא מושפע במקצת ממחזהו של טום סטופארד, "Rosencrantz and Guildenstern are Dead" שבו תוארו הדמויות כי הן נראות בכל אירוע מרכזי ב"המלט".
משמר האריות: השאגה חוזרת (2015)
משחקי פלטפורמה של מלך האריות שפורסמו גם בישראל
הצלחת הסרטים המרכזיים בסדרת הסרטים הזו
"מלך האריות" גרף הכנסות של כ-783 מיליון דולר, מה שהפך אותו לסרט המצליח ביותר באותה השנה וסרט האנימציה המצליח ביותר באותה תקופה.
שיא זה נשבר ב-2003 עם יציאתו של סרט האנימציה הממוחשבת "מוצאים את נמו", של חברת פיקסאר שהכניס כ-867,893,978 מיליון דולר.