tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחת לשנה מתקיים בבית הספר להגנת יישובים בבסיס האימונים לכיש של פיקוד המרכז קורס ייחודי המכשיר רבש"צים מכל רחבי הארץ לפיקוד על כיתת הכוננות ביישוב בו הם גרים.
בפקודות צה"ל נקבע, כי הרבש"ץ ישמש כמפקד היישוב בשגרה וכממונה על השמירה.
מינוי הרבש"ץ יבוצע על ידי אלוף הפיקוד או על ידי מי שהוסמך על ידיו - מפקד החטמ"ר.
הרבש"ץ ממלא את תפקידו בשליחות צה"ל, וכפוף למפקדת החטמ"ר.
הרבש"ץ אחראי בתחום היישוב, בין היתר, על הטיפול בחיילי הגנ"ש (הגנת יישובים), במרכיבי הביטחון ובכיתת הכוננות.
הרבש"ץ חייב לעבור הכשרה במסגרת קורס רבש"צים וזאת כתנאי להעסקתו.
ניתן להעמידו לדין צבאי על כל עבירה הנוגעת לנושאים המוטלים עליו.
לרבש"צ יש אפשרות לסגן רבש"ץ שממלא את מקומו בהיעדרויות קצרות.
בפקודות צה"ל נקבע, כי נוהל מינוי ממלא מקום הרבש"ץ הוא כנוהל מינוי רבש"ץ ותפקידיו של ממלא מקום רבש"ץ הם כתפקידיו של רבש"ץ.
תפקידו של רבש"ץ ביהודה ושומרון ועוטף עזה, וכן בישובי ספר סמוכי גדר בגבולות, תפקידו הוא מקיף ומורכב יותר מאשר תפקידו בשאר חלקי הארץ.
הוא פועל גם מחוץ לתחום היישוב, מטפל בשאלות ביטחון פנים ועובד באופן ישיר מול כוחות צה"ל בגזרתו, כולל הפעלת כיתת הכוננות של היישוב או המועצה המקומית.
רג'א קזבלנקה נקראת פורמלית רג'א קלאב אתלטיק (RCA) או פשוט רג'א, הוא מועדון כדורגל מהעיר קזבלנקה, שבמרוקו שהוקם ב-20 במרץ 1949, ומשחק בבוטולה פרו (ליגת העל המרוקאית) ממנה מעולם לא ירדה לליגת המשנה.
המועדון נחשב לאחד המצליחים והידועים במרוקו ובאפריקה בכלל.
מקומית למועדון יש 12 זכיות באליפות הליגה ו-8 תוארי גביע הכס המרוקאי (גביע המדינה).
בתחרויות בינלאומיות המועדון מחזיק בשלושה תוארי ליגת האלופות האפריקאית, גביע קונפדרציה אפריקאי אחד, גביע CAF אחד, שני תוארי סופר קאפ אפריקאים, אליפות אפרו-אסיאתית אחת, גביע האלופות הערבי, וגביע צפון אפריקאי אחד.
המועדון הוקם על ידי קבוצה של לאומנים מרוקאים וסינדיקלים שמקורם ברובע "דרב סולטן", וכולל קבוצות במגוון ענפי ספורט, אולם קבוצת הכדורגל היא הפופולרית שבהם, וזוכה לאהדה במרוקו ומחוץ לה.
מתקן האימונים של רג'א נקרא מתחם "נווה המדבר של רג'א",והיא מקיימת את משחקיה הביתיים מאז 1955 באצטדיון מוחמד החמישי המכיל 67,000 מקומות.
המועדון הוא אחד הגדולים והידועים ביבשת, והיא הקבוצה הערבית היחידה, ביחד עם קבוצת אל-עין האמירייתית, שהגיע לגמר גביע העולם למועדונים של פיפ"א בשנת 2013.
רג'א דורגה בשנת 2000 בעשיריית המועדונים הטובים בעולם, לאחר אליפות העולם למועדונים בשנת 2000 בה השתתפה, ודורגה במקום השלישי באפריקה אחרי אל-אהלי וא-זמאלכ המצריות.
רג'א הוא גם המועדון המרוקאי המצליח ביותר במאה ה-21 עם 17 תארים בסך הכל.
המועדון נחשב לפופולרי ביותר במדינה ביחד עם יריבתה העירונית וידאד קזבלנקה, מולה יש לרג'א יריבות רבת שנים, והמשחקים ביניהם הם הדרבי של קזבלנקה, כאשר "הנשרים הירוקים" מובילים בסטטיסטיקת המשחקים ביניהם גם בכמות ניצחונות וגם בכמות השערים.
רג'א נוסדה בשנת 1949 על ידי צעירים ממעמד הפועלים כחלק מהמאבק בשלטון הצרפתי במרוקו באותה תקופה.
מאז הקמתו המועדון משחק עם הצבע הירוק שניתן למועדון בהשראת דגל מרוקו.
בסיום עונת 1959/1960 סיימו רג'א, פאר רבאט וקניטרה עם מספר נקודות זהה, ולרג'א היה יחס שערים עדיף מבין השלושה.
למרות זאת החליטו ראשי הליגה לקיים טורניר בין השלושה, אך רג'א מחאה על ההחלטה והחליטה שלא להשתתף כיוון שטענו שהתואר הגיע להם בגלל יחס שערים עדיף.
בעונת 1987/1988 זכתה רג'א באליפות הראשונה שלה וכעבור עונה אחת המועדון זכה בגביע אפריקה לאלופות לראשונה בתולדותיו לאחר ניצחון 2–4 בפנדלים נגד אורן האלג'יראית.
שנות ה-90 של המאה ה-20 נחשבות לשנות השיא של המועדון בו הוא לקח 6 אליפויות ברצף בין השנים 1996–2001. בשנת 1997 זכה המועדון שוב בתואר היבשתי הבכיר (הפעם תחת שמו החדש, ליגת האלופות האפריקאית), ובעקבותיו זכה גם בגביע האפרו-אסיאתי, לאחר צמד מפגשים עם פוהאנג סטילרס הדרום קוריאנית, אלופת אסיה.
בשנת 1999 זכה המועדון בשלישית בליגת האלופות האפריקאית.
בעקבות זכייה זו, השתתף המועדון בסופר קאפ האפריקאי וזכה בו, וכן השתתף באליפות העולם למועדונים לשנת 2000 ופגש מועדונים גדולים אחרים מרחבי העולם כגון: קורינתיאנס הברזילאית וריאל מדריד הספרדית.
בשנת 2003 זכה המועדון במהדורה האחרונה של גביע CAF (הגביע היבשתי השלישי בחשיבותו באפריקה).
בשנת 2011 התווסף כוכב לסמל המועדון לאחר הזכייה באליפות העשירית של המועדון.
בעונת 2012/13 זכה המועדון באליפות ה-11 שלו.
רג'א השתתפה במהדורת 2013 של גביע העולם למועדונים, כאלופת המדינה המארחת; היא הצליחה להעפיל לגמר והפסידה בו 0–2 לבאיירן מינכן.
בשנת 2018 זכה המועדון בגביע הקונפדרציה האפריקאי, ובעקבותיו זכה בשנית בסופר קאפ האפריקאי.
אוהדי ה"אולטראס" של המועדון יושבים בחלקו הדרומי של האצטדיון, אזור המכונה "LMAGANA".
באזור זה יושבים שני ארגונים: "Ultras Green Boys" שהוקם בשנת 2005 ו-"Ultras Eagles" שהוקם שנה לאחר מכן.
בשנת 2013 אוהדי הקבוצה דורגו במקום הרביעי בדירוג קהל השנה בעולם של אתר "UltrasWorld".
שנה לאחר מכן, דירוגם של אוהדי רג'א עלה למקום השלישי בעולם ולראשון באפריקה.
ב-19 במרץ 2016 נהרגו שני אוהדים ו-51 נפצעו בתקרית אלימה בתוך היציע.
רבקה שְׁטוּרְמן (1903, ורשה, פולין - ט' בטבת תשס"א, 3 בינואר 2001, עין חרוד מאוחד) הייתה כוריאוגרפית ישראלית, מחלוצי המחול העברי בארץ ישראל.
שטורמן נולדה בשנת 1903 בעיר ורשה שבפולין.
משם היגרה עם משפחתה לברלין, ובגיל 17 הצטרפה לתנועת נוער יהודית בגרמניה.
כבר בצעירותה התנסתה בכוראוגרפיה ולמדה מחול בשאיפה להיות מורה למחול.
בתנועת הנוער היהודית בגרמניה פגשה שטורמן לראשונה את גורית קדמן, שהגיעה במשלחת מארץ ישראל לגרמניה.
בהמשך הקימו השתיים את תנועת ריקודי העם הישראלית בגרמניה.
שטורמן חלמה להיות חלוצה בארץ ישראל בעקבות מפגשה עם השליחים מהארץ, והחליטה ללמוד עברית, גננות לילדים וחקלאות.
בשנות חייה בגרמניה הכירה את מנחם שטורמן (1898~–1964), יליד רוסיה שעלה לארץ בילדותו, אשר למד שם וטרינריה.
שנים לאחר היכרותם השניים נישאו.
בשנת 1929 עלתה שטורמן לארץ ישראל יחד עם אחותה הגדולה אווה ובעלה מנחם, עמו התיישבה במושב כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל.
לאחר שמונה שנים של מגורים בכפר יחזקאל, עברו מנחם ורבקה שטורמן לקיבוץ עין חרוד.
שם נולדו שני ילדיהם – דליה וחיים.
היא נשארה לגור בעין חרוד עד סוף ימיה, ושם נקברה.
בשנה האחרונה לחייה עברה שטורמן לבית אבות בקיבוץ שדה נחום.
היא נפטרה בשנתה ב-3 בינואר 2001, ונקברה בקיבוץ עין חרוד מאוחד.
לאחר עלייתה לארץ רבקה חקרה ויצרה את התנועה העממית-הישראלית.
גם בארץ ישראל המשיכה רבקה ליצור ולהפיץ את הריקוד העממי הישראלי, שאותו פיתחה עוד בצעירותה.
זו הייתה תחילתם של ריקודי העם בארץ.
את הרצון העז ליצור ריקודים חדשים פיתחה בעבודתה בגן הילדים, כאשר הילדים היו רוקדים בהדרכתה לצליליהם של שירים גרמניים.
בשנת 1942 הוזמנה שטורמן לבית הספר בקיבוץ גבע כדי ליצור ריקודים להצגת סיום שנת הלימודים שהעלו התלמידים.
אירוע זה היה משמעותי והשפיע על תחילת דרכה של היוצרת המתחילה.
בשנת 1944 הציגה רבקה בחג המחולות הראשון בקיבוץ דליה את המחולות הראשונים, ביניהם "הגורן" ו"אני רועה צאני".
בשנת 1947 חיברה שטורמן את הריקוד "דבקה גלבוע" בהשפעת הקרבות הכבדים על הר הגלבוע למוזיקה של עמנואל עמירן.
בשנת 1949 הקימה להקת מחול בחטיבת הראל בגדוד הפורצים.
חיילי הפלמ"ח מגדוד זה ביצעו לראשונה את הריקודים האלה, שחוברו על ידי שטורמן: "דודי לי" ו"אתי לבנון".
במשך שנים, שטורמן הדריכה גננות ומורות על יצירת מחול לילדי בית ספר ולגיל הרך.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 יצרה מחולות לחגים שבוצעו באירועי יום העצמאות השלישי למדינה בקיבוץ לוחמי הגטאות.
גם בגיל מתקדם המשיכה שטורמן לפעול בתחום המחול: היא הרקידה קשישים, ואף הקימה להקה שהופיעה ברחבי הארץ.
כשהפסיקה ליצור יצירות חדשות, החלה ללמוד רפואה משלימה ושיאצו.
לפני מותה זכתה שטורמן לקרוא בספר "קומה אחא" שנכתב על חייה ויצירותיה בידי רינה שרת.
רג'אנה (באיטלקית: Associazione Calcio Reggiana 1919) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר רג'ו אמיליה, איטליה.
המועדון הוקם בשנת 1919 ושיחק בליגה עליונה במסגרת כמה עונות בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשנות ה-90 הוא חזר לסרייה א' ושיחק בה כמה עונות.
רג'אה עאלם היא סופרת סעודית.
היא בוגרת תואר ראשון בספרות אנגלית,.
היא סופרת זוכת פרסים, הכותבת בסגנון שהוא תערובת של המודרני עם תמות מסורתיות.
עאלם פרסמה מספר מחזות, שלושה רומנים, ואוסף סיפורים קצרים, נהר אל-חיוואן (נהר החיות, 1994).
חלק מן העבודות שלה בערבית נאסרו לפרסום/מכירה.
הכתיבה באנגלית הייתה החלטה משמעותית עבור עאלם.
כיום היא מלמדת במרכז להכשרת גננות בג'דה, ערב הסעודית ומתגוררת בג'דה ובפריז.
עאלם הוכרזה כזוכה משותפת בפרס הבין-לאומי לספרות ערבית לשנת 2011 עבור הרומן שלה The Doves' Necklace.
היא חלקה את הפרס עם הסופר המרוקאי מוחמד אכארי.
עאלם משתפת פעולה עם אחותה, שאדיה עאלם, שהיא אמנית חזותית, ביצירת עבודות מיצב.
ביצירה In Negative No More (2004), דמותן של האמניות משוקפת על וילון מוזהב, אשר מיוצר מנגטיבים של צילומים משפחתיים מתקופות שונות בחייהן, הארוגים יחד.
העבודה הביוגרפית מתארת את מקומה של האמנית-האישה בחברה הערבית, כשהיא משילה מעליה דעות קדומות שליליות וסטריאוטיפים.
ב-2011, השתיים ייצגו את ערב הסעודית בביתן הראשון שלה בביאנלה של ונציה, עם עבודתן The Black Arch, עבודה החוקרת את המשמעות של הצבע השחור מבחינה פיזית ונפשית בחייהן - מהצלליות השחורות של נשים סעודיות מכוסות בורקה, ועד הכיסוי השחור של הקעבה - צבע שהן מתארות כצובע את העיר מכה.
רֶבֶּקָה ריטְנְהאוס מִידֶרְז היא שחקנית אמריקאית.
ריטנהאוס נודעה בעיקר בזכות הופעותיה בסדרות הטלוויזיה "זהב שחור" בתפקיד קודי ל'פבר ("ABC") ; "רד בנד סוסייטי" בתפקיד בריטני דובלר ("פוקס") ו"מינדי", בתפקיד ד"ר אנה זייב ("פוקס" ו"הולו").
רבקה ריטנהאוס נולדה וגדלה בפסדינה, קליפורניה, שם למדה בבית הספר לבנות "וסטברידג'".
אף שהשתתפה בשיעורי משחק אחרי שעות בית הספר, היא לא חשבה להיות שחקנית, והוריה, עורך דין בתחום המיסוי ורואת חשבון, לא רצו שהיא תהיה "ילדה שחקנית".
אחרי שסיימה את בית הספר התיכון, העדיפה ריטנהאוס לעזוב את קליפורניה ולעבור לחוף המזרחי.
היא נרשמה לאוניברסיטת פנסילבניה, שם רכשה תואר ראשון בלימודי שפות רומאניות, צרפתית וספרדית.
במהלך לימודיה היא השתתפה בקבוצת דרמה של סטודנטים שהעלתה עיבוד לתיאטרון של הסרט "בית ללא חוקים", דבר שלדברי ריטנהאוס הצית בה את חיידק המשחק.
אחרי שלא התקבלה לתוכנית להכשרת מנהלים של חברת "אנהאוזר-בוש" בסנט לואיס, ריטנהאוס נרשמה לבית הספר למשחק של קבוצת התיאטרון "אטלנטיק" במנהטן, ולמחייתה במהלך הלימודים, היא לימדה בסופי שבוע שיעורים פרטיים בצרפתית וספרדית..
ריטנהאוס החלה את דרכה המקצועית באוף ברודוויי במסגרת "מועדון התיאטרון של מנהטן", כשחקנית ממלאת מקום במחזה "The Commons of Pensacola" מאת אמנדה פיט, לצד שרה ג'סיקה פרקר ובליית' דאנר (נובמבר 2013 – פברואר 2014).
היא ניסתה לגשת למבחן בד לסדרת הטלוויזיה "בית הקלפים", אולם לא התקבלה מכיוון שלא יוצגה על ידי סוכן.
תפקיד הבכורה של ריטנהאוס בטלוויזיה הייתה בשנת 2014, כאשר השתתפה כשחקנית אורחת בפרק הפיילוט של הסדרה "הרומן".
אולם את תפקידה המשמעותי הראשון בטלוויזיה היא קבלה באותה שנה כאשר לוהקה לעונה היחידה של סדרת הדרמה לבני הנעורים "רד בנד סוסייטי" בתפקיד האחות בריטני דובלר.
הסדרה בוטלה אחרי עונה זו.
בשנת 2015 לוהקה ריטנהאוס לגלם את דמותה של קודי ל'פבר, הדמות הראשית הנשית בסדרת אופרת הסבון "זהב שחור" של ABC, לצד צ'ייס קרופורד ודון ג'ונסון.
הסדרה צולמה בפארק סיטי, יוטה, ובעקבותיה החליטה ריטנהאוס לחזור להתגורר בלוס אנג'לס.
באותה שנה היא הייתה מועמדת לצוות שחקני סרט גיבורי העל "דדפול", אך לבסוף הועדפה מורנה בקארין.
בנובמבר 2017 לוהקה ריטנהאוס לגלם את דמותה של קרי אלן בפרק האחרון של העונה השביעית של סדרת הדרמה המשפטית "Suits", שהיווה פרק פיילוט לקראת סדרת הספין אוף "Pearson" (או בשמה הקודם: Second City), אך בסופו של דבר התפקיד נמסר לבת'אני ג'וי לנז.
אחרי שלא התקבלה ל"דדפול" ובמקביל להמשך עבודתה בסדרות טלוויזיה, ריטנהאוס קיבלה את תפקידיה הראשונים בקולנוע.
בשנת 2018 היא שיחקה בתפקיד בוני בסרט הדרמה הקומית "אל דאגה, הוא לא יגיע רחוק ברגל" וגילמה את סרינה לנג בסרט האימה "הסר חבר: רשת אפלה".
בשנת 2019 השתתפה ריטנהאוס בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד", שבו גילמה את דמותה של הזמרת והשחקנית מישל פיליפס.
באותה שנה היא השתתפה בצוות השחקנים הראשי של המיני-סדרה "ארבע חתונות ולוויה אחת" (עיבוד טלוויזיוני של סרט קולנוע בשם זה משנת 1994), בתפקיד מעצבת הפנים איינסלי הווארד.
בשנת 2022 כיכבה בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "Maggie" אשר שודרה בשירות הזרמת המדיה "הולו", ובוטלה אחרי עונה אחת.
ריטנהאוס הייתה בת-זוגו של צ'ייס קרופורד במשך כשלוש שנים, מאז שנפגשו בצילומי "זהב שחור".
הם נפרדו באפריל 2019. ב-23 בספטמבר 2023 הכריזה ריטנהאוס על אירוסיה עם איש העסקים קייל רוביסקי, מנהל בחברת "ביונד מיט", בעקבות זוגיותם מאוקטובר 2022.
+שנהסרטתפקידהערות2018אל דאגה, הוא לא יגיע רחוק ברגל (אנ')בוניהסר חבר: רשת אפלהסרינה לנג2019היו זמנים בהוליוודמישל פיליפס2021טוב על הנייר (אנ')סרינה האלסטד
רברסו (במקור: Reverso) הוא אתר המתמחה בכלי תרגום מקוונים ובשירותים לשוניים.
אלה כוללים מילונים מקוונים, תרגום על בסיס הקשר, וכן כלים לבדיקת איות והטיות.
לשם המחשה, בחיפוש מילה בעברית במנוע התרגום בהקשר, יוצגו משפטים המכילים את המילה בעברית, ולצידם תרגומיהם ממגוון מאגרי תרגומים.
כך, במקום להגדיר את המילה בפני עצמה, נעשה שימוש במשפטים שתורגמו על ידי מתרגם אנושי, וכך מוצגת המילה בהקשר טבעי במשפט.
חברת Softissimo, הפעילה משנת 1998, הציבה לה למטרה לספק כלים מקוונים לתרגום לארגונים ולציבור הרחב.
בשנת 2013 השיקה את Reverso Context, כלי מילוני דו-לשוני המבוסס על אלגוריתמים של ביג דאטה ולמידת מכונה.
בשנת 2016 רכשה רברסו את פליקס, שירות ללימוד אנגלית באמצעות סרטונים עם כתוביות.
השירות משתמש בתוכן מנטפליקס, יוטיוב, ועידת TED, וקובצי וידאו.
בשנת 2018 היא הוציאה אפליקציה סלולרית חדשה, המשלבת תרגומים ופעילויות למידה.
חבילת השירותים הלשוניים המקוונים של רברסו כוללת סוגים שונים של אפליקציות אינטרנט לתרגום ולמידה של שפות.
הכלים תומכים בשפות: אנגלית, צרפתית, עברית, ספרדית, איטלקית, רוסית ועוד.
מאז הקמתה סיפקה רברסו כלי תרגום מכונה לתרגום אוטומטי של טקסטים בשפות שונות, כולל תרגום בלמידת מכונה.
Reverso Context הוא יישום מקוון המשלב Big data מקורפוסים רב לשוניים גדולים כדי לאפשר למשתמשים לחפש תרגומים בהקשר.
טקסטים אלה מקורם בעיקר בסרטים, ספרים ומסמכים ממשלתיים, המאפשרים למשתמשים לראות שימושים של תרגומים, כמו גם מילים נרדפות ופלט קולי.
אפליקציית Reverso Context מספקת גם תכונות של למידת שפה כמו משחקי זיכרון המבוססים על מילים במשפטים לדוגמה.
רברסו פרסמה גם הרחבות דפדפן עבור פיירפוקס וגוגל כרום כדי לשלב תכונות של Reverso Context בגלישה באינטרנט.
באתר פועל מילון שיתופי בו לאחר הרשמה ניתן להוסיף מילים ותרגומים וכן להצביע בעד או נגד תוספות של עורכים אחרים.
באתר פועל בודק איות; בשפה האנגלית הוא מופעל על ידי חברת ג'ינג'ר הישראלית, ובשפה הצרפתית הוא מופעל על ידי חברת קורדיאל.
רג'אא נאטור היא משוררת פלסטינית אזרחית ישראל, עמיתת מחקר בפורום לחשיבה אזורית, ופעילה חברתית בנושאי זכויות אדם ומעמד האישה.
עורכת הזירה בערבית ובעלת טור בעיתון "הארץ".
נאטור היא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני ביישוב סכסוכים מאוניברסיטת ברדפורד, שבאנגליה.
התזה שלה עסקה בחינוך דו-לאומי ותהליכי בניית שלום בקהילה, ומקרי הבוחן שנחקרו היו שלושת בתי הספר הדו-לשוניים בישראל הפועלים בהקשר של הסכסוך המתמשך ומערכת החינוך הישראלית.
במסגרת הפורום לחשיבה אזורית חוקרת וכותבת בנושאי נשים ומגדר במזרח התיכון.
עם כתבי העת בה פורסמו שיריה נמנים: המוסך וגרנטה בעברית ותורגמו לעברית, אנגלית וצרפתית.
ב-2015 ניהלה את פרויקט "מחסינות למתן דין וחשבון" בקואליציית נשים לשלום בתל אביב.
במסגרת הפרויקט עסקה בתיעוד חייהן של נשים פלסטיניות מסוסיא ובקעת הירדן תחת הכיבוש.
שימשה כרכזת-שותפה בפרויקט Gemini - קבוצת דיאלוג ועשייה של פלסטינים ויהודים בקמפוסים ובערים מעורבות, מטעם ארגון רעות-סדאקה.
הנחתה קבוצות נוער, תלמידים והורים במסגרות קהילתיות חינוכיות דו-לאומיות רבות.
רברי (הינדי: राबड़ी; אנגלית: Rabri) הוא קינוח מתוק מהמטבח ההודי, המבוסס על חלב מרוכז ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
הרברי מיוצר על ידי הרתחה של חלב בכלי גדול הנקרא קדהאי.
לאחר שנוצרת שכבת הקרום, מורידים את הרברי מהאש ושומרים בצד.
לקינוח מספר גרסאות המכילות אגוזים, שקדים, דבש ותבלינים שונים המוסיפים טעם ומשנים את המרקם.
הרברי דומה בטעמו לקינוח הבסונדי (Basundi) ונהוג לאכול אותו כאשר הוא קר או צונן.
הקינוח הוזכר לראשונה במאה ה-14, בספר הצ'אנדימאנגל (Chandimangal), בו הוא מוזכר יחד עם ממתקים אחרים.
בשנת 1965, נכנסה העיר קלקוטה למיתון ובית המשפט אסר על התושבים להכין את הקינוח בטענה שהוא עושה שימוש מוגזם בחלב.
רבקה רייכמן (נולדה ב-1951, בספרדית: Rebeca Raijman) היא חוקרת בתחום הסוציולוגיה של ההגירה, ופרופסור אמריטה בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה.
רייכמן נולדה וגדלה בבואנוס איירס, ארגנטינה, להורים שהיגרו לארגנטינה ממזרח אירופה.
מגיל הגן התחנכה במקביל גם במערכת החינוך הכללית וגם במערכת החינוך היהודית.
לאחר סיום בית ספר תיכון למדה שנה במסגרת המדרשה העברית למורים שפעלה במסגרת AMIA ("האגודה לערבות יהודית הדדית בארגנטינה").
ב-1970 הגיעה לשנה לישראל ללימודים במכון ע"ש חיים גרינברג (מכון למורים יהודיים מחוץ לישראל שפועל בירושלים).
בשנים 1971–1976 למדה לתואר בסוציולוגיה באוניברסיטת בואנוס איירס.
לאחר סיום התואר, עבדה במרכז לחקר האוכלוסין בבואנוס איירס (CENEP - Centro de Estudios Poblacion Buenos Aires Argentina), והשתתפה שם במחקר שבדק שינויים לאורך זמן בתפיסות של תפקידי מגדר בארגנטינה, כפי שהם משתקפים במערכת המשפט, בדת הקתולית ובמערכת החינוך.
במסגרת פרויקט זה, פרסמה, יחד עם קטלינה ויינרמן (Catalina Wainerman), ספר שבדק את הערכים והדימויים המועברים על ידי ספרי לימוד של בתי הספר היסודיים ביחס לתפקידי מגדר בחברה הארגנטינאית במשך המאה העשרים.
ב-1985 עלתה לישראל עם משפחתה.
בשנים 1986–1990 למדה לתואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וסיימה את לימודיה בהצטיינות.
שעסקה בהשפעתם של מאפיינים מבניים של שוק העבודה הישראלי על ההישגים הסוציו-כלכליים של ישראלים על פי מגדר ולאום, כתבה בהדרכת פרופ' משה סמיונוב ופרופ' נח לוין-אפשטיין.
בשנים 1992–1996 נסעה לארצות הברית ללימודי תואר שלישי, וסיימה את התואר במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו.
עבודת הדוקטור שלה עסקה ביזמות אתנית ובהשתלבות בשוק העבודה של מהגרים מקסיקנים בשיקגו, ונכתבה בהנחיית פרופ' ופרופ' .
ב-1996, לאחר סיום לימודיה, חזרה לישראל והחלה לעבוד כמרצה לסוציולוגיה באוניברסיטת חיפה.
ב-2006 ייסדה את הקהילה המקצועית "הגירה ודמוגרפיה" במסגרת האגודה הסוציולוגיה הישראלית, והייתה יו"ר הקהילה בין השנים 2006–2009. ב-2012 הקימה יחד עם עמיתים בקהילה המקצועית את כתב העת "הגירה" בו היא חברת מערכת.
מאז אוקטובר 2021 היא מכהנת כעורכת ראשית של כתב העת.
רייכמן מתמחה בתחום הסוציולוגיה של ההגירה.
מחקריה משלבים גישות כמותניות וגישות איכותניות לאיסוף וניתוח נתונים.
בתחום ההגירה היא התעניינה בנושאים רבים ומגוונים:
יזמות של מהגרים מקסיקנים באזור שיקגו, תוך השוואה לקבוצות מהגרים אחרות, כמו קוריאנים ומהגרים מהמזרח התיכון (מחקר זה התבסס על ממצאיה בעבודת הדוקטור).
רייכמן חקרה, עם פרופ' אדריאנה קמפ, עמיתתה מאוניברסיטת תל אביב, היבטים שונים של הגירת עבודה לישראל.
המחקרים התמקדו בשני נושאים עיקריים: האחד, ההתארגנויות של מהגרי העבודה חסרי מעמד מאמריקה הלטינית ומאפריקה, והמוסדות החברתיים שהקימו עבור הקהילה (מועדוני כדורגל, כנסיות, התארגנויות פוליטיות ומסגרות חינוכיות).
הנושא השני, מדיניות הגירת עבודה בישראל, והשפעותיהם של ארגונים ממשלתיים וארגונים לא-ממשלתיים על מדיניות זו.
בתחום הגירת עבודה רייכמן גם חקרה את התפתחותה של "תעשיית ההגירה" בתחום גיוס מהגרי עבודה לישראל.
מחקריה בתחום זה מתמקדים בשחקנים המדינתיים והלא-מדינתיים (מעסיקים, סוכנויות פרטיות ומתווכים) המעורבים בתעשיית ההגירה והגיונות הפעולה המובילים אותם, אשר מאפשרים ניצול מהגרי עבודה בתחומים כלכליים רבים.
לאחר חתימת הסכמים בילטרליים בין ישראל לבין מדינות המוצא של מהגרי העבודה, מחקריה בדקו את היעילות וההשלכות של ההסכמים הבילטרליים האלה על דפוסי הגיוס בתחום החקלאות והבנייה.
הדרה חברתית (exclusion) של מהגרים וקבוצות-מיעוט בישראל בהשוואה לחברות אחרות באירופה.
בנושא זה חקרה רייכמן את עמדות הציבור (בישראל ובאירופה) כלפי קבוצות שונות של מהגרים, והגורמים המשפיעים על הדרתם ברמת המאקרו וברמת המיקרו.
אינטגרציה סוציו-כלכלית של קבוצות מהגרים שונות בישראל.
במסגרת נושא זה חקרה רייכמן את הקהילה של יוצאי דרום-אפריקה בישראל, וכתבה ספר הבוחן את ההשתלבות של עולי דרום אפריקה בפרספקטיבה בין-דורית (השוואה בהשתלבות של דור ראשון, דור 1.5, ודור שני).
ספרים, פרסומים וגיליונות מיוחדים שערכה
אדריאנה קמפ ורבקה רייכמן, עובדים וזרים: הכלכלה הפוליטית של הגירת עבודה בישראל (יועץ מדעי: גיל אייל), ירושלים, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.
רבקה רייכמן (עורכת אורחת), גיליון מיוחד בנושא מבקשי מקלט ופליטים, הגירה, מס' 7, המרכז האקדמי רופין, המכון להגירה ושילוב חברתי, 2017. https://www.ruppin.ac.il/מכוני-מחקר/המכון-להגירה-ושילוב-חברתי/כתב-עת-הגירה/Pages/הגירה-גיליון-7.aspx
רבקה רייכמן ואלה קושנירוביץ, יעילות ההסכמים הבילטרליים: גיוס, מימוש זכויות, תנאי חיים ותעסוקה של מהגרי עבודה לענפי החקלאות, הבנייה והסיעוד בישראל 2011–2018, עמק חפר, המרכז האקדמי רופין, 2019.
רייכמן פרסמה יותר מ-70 מאמרים ויותר מ-20 פרקים בספרים מדעיים.
רבקה ריצ'רדס-קורטום היא פרופסור לביו-הנדסה באוניברסיטת רייס.
ומנהלת מכון רייס 360° לבריאות גלובלית.
ריצ'רדס-קורטום, ילידת ברסקה, עברה בבגרותה לטקסס כדי לקדם את הקריירה שלה.
ריצ'רדס – קורטום יצרה מספר רב של כלים רפואיים זולים ומעשיים ביותר.
ריצ'רדס – קורטום היא גם זוכת פרס פייר גאלטי על תרומתה לבריאות העולמית ולטכנולוגיה הביו-הנדסית בשנת 2016.
ריצ'רדס-קורטום נולדה וגדלה בגראנד איילנד, נברסקה.
היא למדה באוניברסיטת נברסקה-לינקולן במטרה להפוך למורה למתמטיקה ומדעים.
לאחר שסיימה את לימודיה בהצטיינות הגבוהה ביותר בפיזיקה ומתמטיקה הפרופסורים הפנו אותה לכיוון אחר.
היא סיימה תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה מנברסקה ב-1985, ושקלה לימודי רפואה, אך בסופו של דבר למדה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם קיבלה תואר שני בפיזיקה ב-1987 ודוקטורט בפיזיקה רפואית ב-1990.
עם סיום לימודיה עברה ריצ'רדס-קורטום לטקסס והחלה את הקריירה האקדמית שלה באוניברסיטת טקסס במחלקה להנדסת חשמל ומחשבים, והפכה לעוזרת פרופסור ב-1990, לעמיתה ב-1995 ולפרופסור מלא ב-1999. בשנת 2005, היא הצטרפה לפקולטה לביו-הנדסה באוניברסיטת רייס שביוסטון, טקסס.
שם היא הפכה לאישה הראשונה והאדם הצעיר ביותר ברייס שזכה בדרגת פרופסור באוניברסיטה (2015).
בעזרת התואר הזה היא יכלה ללמד במחלקות האקדמיות בהן היא מתמקצעת.
ריצ'רדס-קורטום יצרה מספר רב של כלים רפואיים זולים ומעשיים ביותר.
היא והקולגות שלה המציאו שיטות לאבחון של סרטן, שיטות לטיפול בצהבת בילודים ויצרו מכונת לחץ חיובי מתמשך בדרכי הנשימה עבור פגים שאינם מסוגלים לנשום בעצמם.
בנוסף, ייסדה ריצ'רדס – קורטום את תוכנית "מעבר לגבולות מסורתיים" (BTB).
תוכנית לימודים לתואר ראשון המתמקדת בישום הנלמד בכיתה לפתרונות לבעיות בריאות גלובליות.
תוכנית הלימודים כוללת קורסים בהנדסה, סוציולוגיה, פסיכולוגיה וכלכלה.
הפרויקט נוצר בכדי לאתגר את התלמידים לעבוד בצוותים רב-תחומיים כדי לבנות טכנולוגיה שעונה על צורך בריאותי עולמי .
המחקרים של ריצ'רדס-קורטום הובילו לפיתוח של 40 פטנטים.
היא מחברת ספר הלימוד "הנדסה ביו-רפואית לבריאות עולמית" (Biomedical Engineering for Global Health) - בהוצאתCambridge University Press (2010), יותר מ-315 מאמרי מחקר שנבדקו ו-13 פרקי ספרים.
בשנת 2008, היא נבחרה לחוקרת במכון הרפואי הווארד יוז וקיבלה מענק לתוכנית הבריאות העולמית לתואר ראשון ברייס.
תוכנית זו זכתה בפרס המדע עבור הוראה מבוססת חקירה, ממגזין סאיינס (Science) ובפרס למלסון-MIT עבור חדשנות גלובלית.
בשנת 2014 זכתה ריצ'רדס-קורטום בפרס מייקל ס.
Feld Biophotonics) – פרס המכיר באנשים על תרומתם החדשנית והמשפיעה לתחום הביופוטוניקה, ללא קשר לשלב הקריירה שלהם.
הפרס ניתן לה מפאת "תרומתה יוצאת הדופן לקידום יישומי האופטיקה באבחון מחלות ועבודה מעוררת השראה בהפצת טכנולוגיות בריאות בעלות נמוכה לעולם המתפתח".
היקף הפרס מקיף את כל תחומי הביופוטוניקה, החל מתגליות אופטיקה בסיסיות בביולוגיה ועד פיתוח מסגרות תאורטיות חדשות ומכשור חדשני ועד מחקר יישום קליני לביו-רפואה.
כהוקרה על עבודתה, ריצ'רדס-קורטום קיבלה את מלגת מקארתור (מוכר גם בשם – מענק הגאונים, genius grant) בשנת 2016. היא נבחרה לאקדמיה הלאומית להנדסה בשנת 2008 ולאקדמיה הלאומית למדעים ולאקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים בשנת 2015.
בשנת 2016, ריצ'רדס-קורטום קיבלה גם את פרס פייר גאלטי, הכבוד הגבוה ביותר מהמכון האמריקאי להנדסה רפואית וביולוגית (AIMBE), על תרומתה לבריאות העולמית ולטכנולוגיה הביו-הנדסית.
בפנייתה של ריצ'רדס-קורטום ל-AIMBE, היא ציינה שהפער המגדרי במעבר בין קריירה מתרחש בשלב הסטודנטים לתואר שני/פוסט-דוקטורט לפרופסור, והיא אתגרה את המנהיגים בביו-הנדסה לעודד נשים לעסוק בתפקידים אקדמיים, במיוחד במייל ה-20 של המרתון האקדמי.
ריצ'רדס – קורטום נבחרה לאיגוד הפילוסופי האמריקאי (APS) ב-2017.
רבקה ריצ'רדס-קורטום קיבלה יותר מענקים מכל פרופסור אחר באוניברסיטת רייס והיא האישה הראשונה והאדם הצעיר ביותר ברייס שזכה בדרגת פרופסור באוניברסיטה.
רג'ה צ'ארי הוא טייס קרב ואסטרונאוט שטס לתחנת החלל הבין-לאומית ונכלל בצוות תוכנית ארטמיס.
רג'ה צ'ארי נולד למשפחה מעורבת - אביו הוא ממוצא הודי.
הוא גדל באיווה בה סיים לימודי בית ספר בשנת 1995. בהמשך הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
בשנת 1999 הוא סיים לימודי הנדסה וקיבל תואר ראשון.
צ'ארי סיים קורס טיס והיה טייס מטוס "F-15E".
צ'ארי שירת במספר בסיסים של החיל ותמך בפעילות במלחמת המפרץ.
הוא סיים לימודים במכללת פיקוד ומטה הכללי של צבא ארצות הברית וכיהן בתפקיד פיקודי בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
בשנת 2017 צ'ארי נבחר לצוות אסטרונאוטים.
בשנת 2020 הוא נכלל בצוות של תוכנית ארטמיס.
בנובמבר 2021 צ'ארי טס לחלל בחללית דרגון C210 אנדורנס במשימה SpaceX Crew-3 כמפקד צוות.
זו הייתה הפעם הראשונה משנת 1981 שאסטרונאוט בטיסתו הראשונה כיהן כמפקד צוות.
לאחר סיום פעילות המשלחת הם הצטרפו למשלחת מס' 67 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד אולג ארטמייב.
במהלך שהות בחלל צ'ארי ביצע פעמיים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-14 שעות.
רבקה תובל-משיח (נולדה ב-23 ביולי 1967) היא פסיכולוגית ישראלית, פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
היא מתמחה במחקר טראומה ומחקר נרטיבי.
משמשת כפסיכולוגית ראשית בעמותת נט"ל.
היא מכהנת כיום כסגנית נשיא לבינלאומיות והמשימה השלישית באוניברסיטת בר-אילן ובעבר כראש מנהל אקדמי של בית הספר הבינלאומי של האוניברסיטה.
בשנים 1987–1990 למדה לתואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מכן למדה לתואר תואר שני במדעי החברה, בשנים 1990–1993. את הדוקטורט שלה בפסיכולוגיה כתבה בין השנים 1994–2000 תחת הנחייתה של פרופ' עמיה ליבליך, בנושא "מגדר, זהות ומעמד בסיפורי חיים של נשים וגברים ישראליים".
במקביל לכתיבת הדוקטורט התמחתה בשנים 1994–1999 בפסיכולוגיה קלינית במרכז הרפואי הדסה בירושלים.
בשנים 2002-2001 הייתה חוקרת פולברייט באוניברסיטת העיר ניו יורק.
בין השנים 2007–2009 שימשה כמנהלת שותפה בקליניקה לשירותי קהילה במחלקה לפסיכולוגיה, בשנים 2009–2011 הייתה ראש התוכנית הקלינית במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ובשנים 2023–2024 הייתה ראש מנהל אקדמי של בית הספר הבינלאומי באוניברסיטת בר-אילן.
נכון ל-2025 היא סגנית נשיא לבינלאומיות והמשימה השלישית באוניברסיטת בר-אילן.
כסגנית נשיא לבינלאומיות, היא מובילה שיתופי פעולה אקדמיים בינלאומיים ופועלת להרחבת נוכחותה הגלובלית של אוניברסיטת בר-אילן.
פרופסור מן המניין במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
תובל-משיח היא פסיכולוגית ראשית בנט"ל, עמותה המסייעת בהתמודדות עם טראומה נפשית ודחק על רקע טרור ומלחמה.
תובל-משיח מוכרת כמומחית בינלאומית בתחומה, והוזמנה לכנסים ובתי ספר לרפואה ברחבי העולם.
עבודתה על הקשר בין נרטיב לטראומה השפיעה על תחום הפסיכותרפיה הנרטיבית ברחבי העולם.
תובל-משיח נודעת כחלוצה בינלאומית במחקר נרטיבי ובטיפול בטראומה.
היא פיתחה את מודל 'שלושת השברים בטראומה' ושיטת 'שיקום נרטיבי', לטיפול PTSD ואבל מורכב; יזמה מדדים חדשניים להערכת שינוי טיפולי; מובילה הכשרות קליניות בארץ ובעולם; ייסדה תוכניות חדשניות לפסיכותרפיה ממוקדת טראומה, השתלבות נשים במדע, קידמה טיפול קולנועי לחיילים משוחררים והובילה מקצועית את ההתמודדות הציבורית בישראל עם טראומות קולקטיביות.
פועלה המחקרי זיכה אותה במענקי מחקר יוקרתיים ובהכרה בין-לאומית והשפיע עמוקות על תחום הפסיכותרפיה הקלינית בישראל.
פרופ' תובל-משיח מובילה מחקרים במספר תחומים מרכזיים:
תובל-משיח נחשבת למומחית בין-לאומית בניתוח טקסט נרטיבי ואיכותני.
בשיתוף עם פרופ' גבריאלה ספקטור-מרזל, ערכה את הספר "מחקר נרטיבי: תיאוריה, יצירה ופרשנות" (2010), המהווה יצירת מפתח בתחום זה בישראל.
הספר משמש כספר לימוד באוניברסיטאות שונות.
תובל-משיח מתמחה בהתמודדות עם טראומה בשלושה מישורים:
טראומה אישית: פיתוח שיטות טיפול נרטיביות לנפגעי הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD)
טראומה קולקטיבית: מחקר וטיפול בטראומות לאומיות ורגשי קהילתיים
שיקום נרטיבי: פיתוח מודל טיפולי ייחודי המשלב גישות נרטיביות בטיפול בטראומה
מרצה בתוכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן וחוקרת נושאים הקשורים לזהות מגדרית, אימהות והבניית זהות נשית.
כפסיכולוגית ראשית של נט"ל, תובל-משיח מובילה את המאמצים הלאומיים לטיפול בנפגעי טראומה על רקע מלחמה וטרור.
במיוחד מאז אירועי 7 באוקטובר 2023, היא פעילה בהנחיית המדיניות והטיפול בטראומה הלאומית שחווה החברה הישראלית.
תובל-משיח מופיעה בתוכניות רדיו וטלוויזיה, מעבירה הרצאות לציבור הרחב ומייעצת לגופי ממשל בנושאי בריאות הנפש הלאומית.
מלגת פולברייט (2001) למחקר פוסט-דוקטורט בארצות הברית
מענק מהקרן הלאומית למדע (ISF) (2015-2017) על מחקר בפסיכותרפיה – מענקי מחקר מקרנות יוקרתיות נוספות כמו קרן פורד ומכון הדסה-ברנדייס
פרס "אות קטן" (2020) לקידום צדק חברתי ועשיה התנדבותית
Narrative Research: Reading, Analysis, and Interpretation 1998 – ספר העוסק בתחום המחקר הנרטיבי, נכתב יחד עם עמיה ליבליך ותמר זילבר
מחקר נרטיבי: תיאוריה, יצירה ופרשנות (2010) – ערכה יחד עם גבריאלה ספקטור-מרזל
מחקרים על שיקום נרטיבי כטיפול ב-PTSD ואבל מורכב
מחקרים על קולנוע טיפולי לחיילים משוחררים
רג'יב גנדי (בהינדי: राजीव गांधी; 20 באוגוסט 1944 – 21 במאי 1991) היה מדינאי הודי וראש ממשלת הודו בשנים 1984–1989. כבנה ומחליפה של אינדירה גנדי היה לראש ממשלת הודו הצעיר ביותר.
רג'יב גנדי נולד בבומביי, נשיאות בומביי (היום מומבאי במהאראשטרה) ב-20 באוגוסט 1944. אימו, אינדירה גנדי, הייתה ביתו של ראש ממשלת הודו הראשון ג'ווהרלל נהרו.
רג'יב גנדי למד באימפריאל קולג' והשלים קורס בהנדסה באוניברסיטת קיימברידג' ב-1965. במהלך שהותו באנגליה פגש את אשתו, סוניה גנדי.
לאחר שובו להודו קיבל גנדי רישיון טייס, ושימש כטייס בחברת אינדיאן איירליינס בשנים 1972–1981.
לאחר מות אחיו סאנג'י בתאונת מטוס ביולי 1980, נכנס רג'יב לפוליטיקה ונבחר ללוק סבהה ב-1981. בשנת 1983 נתמנה למזכיר הכללי של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי.
לאחר רצח אימו, ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי ב-31 באוקטובר 1984 הושבע עוד באותו יום לראש ממשלת הודו, ולאחר מספר ימים נבחר גם למנהיג הקונגרס הלאומי ההודי.
בנוסף ירש את תפקיד שר החוץ של הודו שבו החזיקה אימו ערב הירצחה.
בבחירות שנערכו מייד לאחר הרצח זכתה הקונגרס הלאומי ההודי ברוב הגדול בתולדותיה, 415 מתוך 533 מושבים בלוק סבהה אוישו על ידי המפלגה.
כראש ממשלה, שלח גנדי כוח של צבא הודו לסרי לנקה, על מנת להביס את הנמרים הטאמילים, והתמודד עם המרד הסיקי בצפון פנג'אב, שעימו התמודדה גם אימו.
באוקטובר 1989 גנדי הקדים את הבחירות בעקבות פרשת שוחד במפלגתו.
בבחירות, שנערכו ב-22 בנובמבר 1989, הובסה מפלגת הקונגרס בידי החזית הלאומית, קואליציה של מתנגדי גנדי, וגנדי התפטר מראשות הממשלה ב-2 בדצמבר 1989.
לאחר תבוסתו, עמד גנדי בראש האופוזיציה בלוק סבהה.
גנדי נרצח בפיגוע התאבדות שבוצע במהלך עצרת בחירות במהלך הבחירות ללוק סבהה ב-1991. ההתנקשות בוצעה על ידי מחבלת מתאבדת טמילית בשם תֶנְמוּלי רַגַ'רַטְנאם (נקראה גם ד'נו Dhanu) ב-21 במאי 1991 ליד העיר צ'נאי (בעבר מדראס) שבדרום הודו, בעת מסע בחירות במדינת טאמיל נאדו.
ארגון "הנמרים הטמילים" בסרי לנקה ביצע את הרצח כדי לנקום בגנדי על כך שבהיותו ראש ממשלה שלח כוח צבאי הודי לשמירת השלום בסרי לנקה, ומחשש שאם הוא ייבחר שנית לראשות הממשלה הוא ישלח שוב כוח דומה.
רג'רטנאם טענה שהיא נאנסה על ידי חיילים הודיים מכוח זה.
בפיגוע נהרגו 16 אנשים נוספים.
גופתו של רג'יב גנדי נשרפה בטקס הינדואי סמוך לנהר ג'מואה, יובל של הגנגס.
רג'יב נישא ב-1968 לסוניה גנדי, שנכנסה גם היא לפוליטיקה לאחר הירצחו, והיא עומדת בראש מפלגת הקונגרס מאז 1998, אולם סירבה להתמנות כראש ממשלה כשהמפלגה ניצחה בבחירות.
בנם רהול גנדי, ובמידה מסוימת בתם פריאנקה, נכנסו גם הם לפוליטיקה.
רג'ו אמיליה (באיטלקית: Reggio Emilia) היא עיר במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה.
במפות עתיקות היא רשומה בשם: Reggio di Lombardia.
בין השאר נודעת העיר בגישה לחינוך ילדים, הידועה כ"גישת רג'ו אמיליה", שאומצה בעיר לאחר מלחמת העולם השנייה.
העיר וסביבתה בנויה על שטח מישורי, הנחצה על ידי הנחל קרוסטולו (Crostolo).
רג'ו אמיליה כלולה במישור המזרחי של נהר הפו (Pianura Padana).
מראשית המאה ה-20 העיר נהנית מגידול באוכלוסייה העירונית, שיעורי תעסוקה גבוהים ורמה כלכלית גבוהה יחסית לשאר ערי איטליה.
העיר העתיקה בנויה בצורת משושה.
צורה הנובעת ממבני החומות אשר הקיפו אותה.
בנייניה העיקריים הם מהמאה ה-16 והמאה ה-17.
בתקופת הרפובליקה הרומית נקראה העיר "רגיום לפידי" (Regium Lepidi) על שם מרקוס איימיליוס לפידוס, קונסול שנת 187 לפנה"ס.
על שם העיר נקרא כיום המחוז: אמיליה-רומאנה.
העיר נבנתה לאורך הדרך הרומאית העתיקה ויה איימיליה (Via Aemilia).
דרך המשך לוויה פלמיניה, אשר מסלולה מרימיני עד לפיאצ'נצה.
במרכז העיר, בריצוף הרחוב, הוצב בוויה אמיליה שלט הנושא את הכיתוב הבא: בנקודה זאת הוקמה העיר (Punto D'origine della citta Reggia Emilia GROMAE LOCUS 187-185 b.c.) עם סמל העיר רומא וסמל הצבא הרומי.
בשלט חץ עם הכתובת Cardine Massimo - "לרחוב המרכזי של העיר".
במאה ה-6 נכבשה העיר על ידי הלומברדים והייתה לחלק מ"ממלכת לומברדיה" עד תקופת ימי הביניים.
מהמאה ה-15 עד המאה ה-18 היא נשלטה על ידי דוכסות מודנה ורג'ו" (Ducato di Modena e Reggio).
משנת 1859 הייתה לחלק מאיטליה.
בעיר הונף לראשונה הדגל האיטלקי ב־7 בינואר 1797, כאשר הייתה עדיין תחת שלטון צרפתי.
מסיבה זו העיר מכונה גם "עיר הדגל התלת-צבעי", הטריקולורה.
בתקופה הרומית היה לעיר מעמד של מוניקיפיום.
עם נפילת האימפריה פחתה חשיבותה.
בימי הביניים הייתה מקום מושבו של הבישוף של הדיוקסה (Diocesi di Reggio Emilia-Guastalla).
מהמאה ה-13 היא עברה לשליטת דוכסות אסטה (Este), שהייתה חלק מדוכסות מודנה ורג'ו.
ברג'ו אמיליה הייתה הכשרה של המוסד לעלייה ב', שחניכיו או לפחות חלקם עלו באוניית המעפילים "אנצו סירני" ונשלחו לעתלית.
המרכז ההיסטורי של העיר הוא בעל צורה של משושה מאורך, המתפרס לאורך דרך ויה אמיליה, החוצה את העיר.
מבני המרכז הם מהמאות ה-15 וה-18.
הככרות החשובות של העיר משולבות.
הככר המרכזית היא פיאצה פרמפוליני (Piazza Camillo Prampolini) המכונה "הככר הגדולה".
בה נמצא בניין העיריה והדואומו של העיר.
לידה, "הככר הקטנה", פיאצה סאן פרוספרו (Piazza San Prospero).
ממנה מעבר לפיאצה קאסוטי (piazza Casotti) בה היה שוק הפשפשים העירוני ובהמשך עוד שתי ככרות: פיאצה דה ריגטייארי (piazza dei Rigattieri) ופיאצה פונטנזי (Piazza Fontanesi).
כל הככרות מחוברות אחת לשנייה במעברים מקורים.
חלקם משמשות לשווקים ציבוריים בימים אחדים בשבוע.
המונומנטים המפורסמים של העיר הם:
התיאטרון העירוני (Teatro Municipale) הבנוי הסגנון נאו קלאסי.
הוא משמש בית אופרה ואולם קונצרט.
אולם תיאטרון חודש בין השנים 1852–1857 וההופעה הראשונה בשנת 1857 הייתה של האופרה ויטור פיזני (Vittor Pisani).
מספר המקומות באולם הופחת לעומת הבנייה המקורית ועומד היום על 1,150 (במקור: 1,609).
החזית היא נאו-קלאסית עם שני סדרים קלאסיים מאריחים בסגנון רומי (Laterizio) משיש.
קומת הקרקע בנויה מעמודים בסגנון טוסקני והקומה הראשונה עם פילסטר בסגנון איוני.
האנטבלטורה, החלק העליון מעל העמודים, כולל פסלים של דמויות אלגוריים.
פנים התיאטרון בנוי כמו אולם אופרה איטלקי קלאסי: רצפה בעלת צורה של פרסת סוס וחמישה יציעי צפייה.
הבזיליקה של סן פרוספרו (Basilica di San Prospero) הפטרון של העיר, הבנוי בסגנון הבארוק אמליאנה (baroque emiliano).
יסודותיה הם משנת 997. מתקופה זו יש עדיין עקבות במבנה.
היא חודשה בשנים 1514–1523. בתקופה זו נהרסו הבתים מסביב לכנסייה ונוצרה הכיכר הרחבה, מול הבזיליקה, במרכז העיר.
ליד הכנסייה הוקם מגדל פעמונים בעל צורה מתומנת שלא הושלמה בנייתו.
הכנסייה של המדונה דלה ג'יארה או Tempio della Beata Vergine della Ghiara הוא אחד המבנים העתיקים בעיר.
היא נוסדה במאה ה-14 במקום בו התרחש נס.
במחצית המאה ה-20 בעיר הוקמה חברת האופנה מקס מארה וגם כיום בעיר ממוקם מטה החברה.
העיר נהנית מרמת חיים גבוהה יחסית, שיעור התעסוקה גבוהה של 70.8% למעלה מהיעד שנקבע על ידי הממשלה ואת הקהילה האירופית לשנת 2010 70.0%.
גידול האוכלוסייה של העיר הוא מעל הממוצע באיטליה.
מספר תושביה עלה מ-107 אלף בשנת 1951 ל-173 אלף בשנת 2009. משנת 1991 היא זוכה להגירה של תושבי מדינות צפון אפריקה, מזרח אירופה ואסיה (סין) 15 אלף בני אדם או כמעט 10% מכלל האוכלוסייה בנוסף להגירה מדרום איטליה ובמידה פחותה, גם מצפון המדינה.
יהודים הגיעו לרג'ו אמיליה בימי האימפריה הרומית.
הם המשיכו להתגורר בה לאחר התפרקות האימפריה ובמאה ה-15 היו תחת השלטון הנאור של הדוכסים של משפחת אסטה (ESTE) אשר הזמינם בתור בנקאיים.
במאה ה-17 הוקם הגטו היהודי בעיר.
עד לשנת 1669 הורשו היהודים לגור ברחבי העיר, מקובצים באזורים שנקבעו מראש: via dell'Aquila היה ראשית הגטו, via Monzermone היה הגטו השני בו הוקם בית הכנסת הראשון בשנת 1670, via Caggiati הוא הגטו השלישי ו-via della volta הוא הגטו המאוחר.
בית הכנסת הנוכחי של יהודי העיר נמצאת ברחוב עתיק שהיו מיושב על ידי יהודים.
לאחר המלחמה המבנה לא שוחזר, הודות לשלמה אומברטו נכון, יו"ר ארגון יהודי איטליה ויהודים נוספים, ארון הקודש הגיע לישראל יחד עם עוד כארבעים ארונות קודש מאיטליה וארון הקודש מרג'ו אמיליה מוצב בבית הכנסת המרכזי בקרית שמואל, ליד חיפה.
ב-3 בספטמבר 2008, במועד שהוקדש על ידי הקהילה האירופאית לתרבות העברית (Giornata Europea della Cultura Ebraica) נחנך בית הכנסת אשר שוקם בידי מומחים בהתאם לשיטות הבנייה שהיו נהוגות במאה ה-19.
הקהילה היהודית במקום נודעה גם בזכות הרבנים שחיו בה: רבי מנחם עזריה מפאנו, רבי אליעזר נחמן פואה - בעל ה"מדרש בחידוש", רבי בנימין הכהן ויטאלי ("הרב"ך"), רבי שמשון חיים נחמני, רבי ישעיהו באסאן, ובנו רבי ישראל בנימין באסאן, ועוד.
רֶג'וֹ דִי קַלָבְּרִיָה או רג'ו קלבריה (באיטלקית: Reggio di Calabria, בקלברזית: רִיג'וּ) היא עיר בת 186,000 תושבים בדרומו של חצי האי האיטלקי.
רג'וֹ די קלבריה הייתה בירת מחוז קלבריה עד 1970, אז הפכה קטנזארו לבירת המחוז.
את העיר ייסדו מתיישבים יוונים במאה ה-8 לפנה"ס.
העיר נחרבה כמה פעמים על ידי צונאמי ורעידות אדמה.
בפעם האחרונה התרחשה בה רעידת אדמה ב-28 בדצמבר 1908. רעידת אדמה זו גרמה לעיר נזק ניכר ובעקבותיה נבנו חלק גדול מן הבניינים הקיימים ברג'ו כיום.
הספר העברי המתוארך הראשון הודפס בעיר.
הספר, פירוש רש"י על התורה, הודפס בשנת ה'רל"ה (1475).
לא ידוע על ספרים עבריים נוספים שנדפסו בעיר זו.
לרג'ו קבוצת כדורגל בליגה פרו (הליגה השלישית) בשם רג'ינה קלצ'ו.
מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון אורסטה גרנילו (Stadio Oreste Granillo).
רג'ינלד ויין מילר הוא כדורסלן עבר אמריקאי, הנחשב לאחד מגדולי הקלעים בתולדות ליגת ה-NBA.
שיחק במשך כל הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אינדיאנה פייסרס.
מילר מדורג רביעי (אחרי ריי אלן, סטפן קרי וג'יימס הארדן) בין קלעי השלשות בכל הזמנים של ה-NBA עם 2,560 קליעות לשלוש.
הוא נודע גם בזכות היותו מהטובים בליגה, אשר קלע סלי ניצחון ברגעים המכריעים של המשחק פעמים רבות.
בשנת 2012 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל וב-2024 להיכל התהילה של פיב"א.
מילר נולד בריברסייד, קליפורניה כאחד מחמישה ילדים במשפחה של ספורטאים.
אחיו, דריל, שיחק בייסבול כתופס במייג'ור ליג, אחותו, תמי, שיחקה כדורעף באוניברסיטת קליפורניה סטייט ואחות נוספת, שריל, הייתה שחקנית כדורסל אשר אף נכנסה להיכל התהילה של הכדורסל ונחשבת לאחת מהשחקניות הגדולות בכל הזמנים.
מילר נולד עם מום במפרק הירך שמנע ממנו את היכולת ללכת בצורה רגילה, ועד שהיה בן ארבע נאלץ לחזק וליישר את רגליו בעזרת התקן מתכת מיוחד.
מילר שיחק בתיכון ריברסייד פוליטכניק בקליפורניה, ולאחר מכן החל לשחק באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
מילר היה מתאמן עם גדולי הnba ובנוסף היה מתאמן עם שחקנים מצטיינים ממקומות שונים בעולם כגון סם סטילר וג'ק הורלר.
לאחר שבעונת ה"" שלו כמעט ולא שותף במשחקיה של הקבוצה, בעונתו השנייה עזר מילר לקבוצתו לזכות באליפות ה-NIT, עם של 15.2 נקודות, 4.3 ו-2.6 אסיסטים.
בעונת ה עונת הוביל את קבוצתו לאליפות הבית הפסיפי של המכללות (נקרא Pac-10).
באותה השנה החל השימוש בקו השלוש ומילר קלע 69 שלשות מתוך 157 ניסיונות זריקה.
מילר נבחר במקום ה-11 בדראפט של שנת 1987. בעונת הרוקי שלו, שימש מילר כמחליפו של ג'ון לונג, וקלע באותה העונה 10.0 נקודות למשחק ב-22.4 דקות למשחק.
החל מעונתו השנייה במועדון, החל מילר לפתוח בחמישייה, ועזר לקבוצתו להתפתח לחברה קבועה בפלייאוף ה-NBA.
בעונתו השלישית בליגה, עונת פתח מילר לראשונה בכל 82 המשחקים של אינדיאנה בליגה, הוא קלע שיא קריירה בעונה הסדירה עם 24.6 נקודות למשחק, ואף נבחר למשחק האולסטאר לראשונה.
במאזן על 42 ניצחונות מול 40 הפסדים, העפילו לפלייאוף, אך הודחו ב כבר בסיבוב הראשון מול דטרויט פיסטונס בשלושה משחקים.
לאחר עזיבתו של צ'אק פרסון בסיום עונת , ביסס מילר את מעמדו כאיום הקליעה המרכזי של אינדיאנה.
ב-28 בנובמבר 1992, רשם מילר את שיא הקליעה לשחקן במשחק של אותה העונה כאשר קלע 57 נקודות בניצחון החוץ של אינדיאנה 134-122 על שארלוט הורנטס.
באותו המשחק קלע מילר 16 סלי שדה מתוך 29 ניסיונות, מהם 4 מ-11 מהשלוש ו-21 מ-23 מקו העונשין.
בפלייאוף של אותה העונה קבע מילר את שיא הקריירה שלו כאשר קלע בממוצע 31.5 במשחקי הפלייאוף.
הניצחון העלה את אינדיאנה ליתרון 3-2 בסדרה על יריבתה הפייבוריטית, אולם הניקס ניצחו בשני המשחקים הבאים והעפילו לגמר ה-NBA.
בסיבוב השני של סדרת הפלייאוף של שנת 1995, פגשה אינדיאנה שנית את הניקס.
ב-7 במאי, במפגש הראשון בסדרה במדיסון סקוור גארדן, כשנשארו 18.7 שניות לסיום המשחק, והניקס מובילים ב-6 נקודות על הפייסרס, קלע מילר שלשה, חטף את הוצאת הכדור מידיו של גרג אנתוני יצא מחוץ לקשת השלוש וקלע שלשה נוספת, והשווה את תוצאת המשחק.
שחקני אינדיאנה ביצעו עבירה מהירה, אשר שלחה לקו העונשין את שחקנה של הניקס, ג'ון סטארקס שהחטיא את שתי הזריקות.
אף על פי שהריבאונד נחת לידיו של פטריק יואינג, הוא החמיץ את הזריקה, ואת הכדור החוזר לקח מילר, שמיד בוצעה עליו עבירה.
מילר קלע את שתי הזריקות החופשיות, ובכך קלע 8 נקודות ב-8.9 שניות בלבד והוליך את קבוצתו לניצחון 107-105. אינדיאנה הדיחה בסיום הסדרה את הניקס, אך הודחה בעצמה בשבעה משחקים בשלב הבא נגד אורלנדו מג'יק.
בשנה שלאחר מכן, לקראת סיומה של עונת נפצע מילר בעינו ונעדר מארבעת משחקי הפלייאוף הראשונים.
הוא חזר לשחק בסיבוב הראשון בו התמודדה אינדיאנה נגד אטלנטה הוקס במשחק מספר חמש.
מילר קלע 29 נקודות באותו המשחק, אך אינדיאנה הפסידה והודחה.
קליעה שנבחרה לאחד מהרגעים הגדולים ביותר בפלייאוף בכל הזמנים, אינדיאנה הצליחה למתוח את הבולס, שלקחה את תואר האליפות בשנתיים הקודמות, לסדרה בת שבעה משחקים בה הפסידה לבסוף.
הבולס המשיכו וניצחו גם בסדרת הגמר, וזכו באליפות שלישית ברציפות, עם ג'ורדן וסקוטי פיפן.
בעונת עונת שביתת השחקנים, נחשבה אינדיאנה לאחת מהפייבוריטיות לזכייה באליפות.
היא העפילה עד לגמר המזרח, שם פגשה את יריבתה המרה הניו יורק ניקס.
בסיום הסדרה ניצה הניקס בשישה משחקים, כאשר במשחק מספר 6 חווה מילר את הופעתו החלשה ביותר בקריירה, כאשר קלע רק 8 נקודות קלע שלושה סלי שדה מ-18 ניסיונות, בהם קליעת שלשה אחת מ-8 ניסיונות.
בעונת הוביל מילר את אינדיאנה למאזן של 56 ניצחונות מול 26 הפסדים.
באותה העונה העפיל מילר לראשונה בתולדות המועדון עד לגמר ה-NBA, כשבדרך הקבוצה מדיחה את מילווקי באקס, פילדלפיה 76', כולל תצוגה של 40 נקודות של מילר, ואת ניו יורק ניקס.
בגמר פגשו מילר והפייסרס את לוס אנג'לס לייקרס של קובי בראיינט ושאקיל אוניל.
מילר הוביל את אינדיאנה בסדרת הגמר עם 24.3 נקודות בממוצע לערב, אך יכולתו האישית לא עזרה לקבוצתו שהפסידה את האליפות בשישה משחקים 4-2.
בפלייאוף של שנת 2002, מילר כמעט והצליח להדיח את ניו ג'רזי נטס בכוחות עצמו.
במשחק החמישי והמכריע של הסדרה, לאחר החטאת שתי זריקות עונשין של ריצ'רד ג'פרסון, קלע מילר שלשה מ-12 מטרים עם ה ושלח את המשחק להארכה.
בהארכה הראשונה, בפיגור של שתי נקודות, מילר מעל שלושה מגנים ושלח את המשחק להארכה שנייה בה ניצחו הנטס.
יכולתו מילר ברגעים המכריעים עזרו להאדרת שמו של מילר כ.
בדמדומי הקריירה מילר חדל מלהיות הקלע המוביל של קבוצתו, וחברו לקבוצה ג'רמיין אוניל לקח את הפיקוד.
עם זאת, המשיך מילר להיות האופציה המועדפת בהתקפה ברגעים המכריעים של המשחק.
את הכבוד הרב שרכש לו אוניל ניתן לראות בניצחון על מילווקי ב-4 בינואר 2005. באותו המשחק, קלע אוניל 55 נקודות, אך ביקש להיות מוחלף כשנשארו 1:43 דקות לסיום, כדי שלא ישבור את שיא המועדון שהחזיק מילר עם 57 נקודות.
בהיעדרם של שלושת חבריו, הוביל מילר את קבוצתו כשקלע בממוצע כמעט 20 נקודות למשחק, כולל 39 נקודות נגד הלייקרס.
ב-19 במאי 2005, במשחק מול דטרויט פיסטונס, הודיע מילר על פרישה מכדורסל לאחר 18 שנים.
ב-30 במרץ 2006, נתלתה גופיית המשחק שלו, מספר 31, על התקרה באולם של אינדיאנה פייסרס לאות כבוד והערכה.
מילר היה חבר בנבחרת ארצות הברית אשר זכתה במדליית הזהב באליפות העולם בכדורסל 1994 מילר קלע בטורניר 17.1 נקודות למשחק.
מילר היה חבר גם בנבחרת ארצות הברית שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אטלנטה.
מילר קלע בטורניר 11.4 נקודות, ו-2.1 אסיסטים.
הנבחרת ניצחה בטורניר בנקל, כשגברה על יריבותיה בהפרש ממוצע של 31.75 נקודות למשחק.
מילר היה חבר גם בנבחרת שהתמודדה באליפות העולם בכדורסל 2002, מילר נפצע במהלך הטורניר ושותף מספר דקות מצומצם.
הנבחרת כשלה בטורניר, והייתה לנבחרת האמריקאית הראשונה אשר חוזרת מטורניר אליפות העולם ללא מדליה.
מילר השתתף כגרנד מארשל של תחרות האינדיאנפוליס 500 של שנת 2005 (תחרות ספורט מוטורי).
הארכיבישוף הבנדיקטיני של אינדיאנה פתח את יום התחרויות בתפילת "שמור על הנהגים, ואלוהים יברך את רג'י!" לפני שמילר נפנף בדגל הירוק לתחילת התחרות.
באוגוסט 2005 הודיע מילר כי יהיה פרשן של משחקי ה-NBA ברשת TNT.
אחותו של מילר, שריל מילר - כדורסלנית עבר בעצמה, הנחשבת בעיני רבים לאחת הכדורסלניות הטובות בכל הזמנים - משמשת ברשת כשדרנית קווים.
מילר גם שימש כמנחה אורח בתוכנית האירוח הטלוויזיונית Live with Regis and Kelly, לצידה של קלי ריפה, כשהמנחה הקבוע רג'יס פיבלין נעדר ממנה.
ב-8 באוגוסט 2007, הציע לו מאמן הבוסטון סלטיקס, דוק ריברס, לחזור למשחק פעיל כשחקן מחליף בסגל המתחדש עם קווין גארנט, ריי אלן ופול פירס ולנסות להשיג את טבעת האליפות החסרה לו.
ב-24 באוגוסט זה, ביום הולדתו ה-42, הודיע מילר כי לא יחזור לשחק בהצהרה כי: "פיזית, אני בטוח שהייתי מסוגל לעמוד בכך.
אבל מנטלית, במהלך כזה אתה צריך להיות לחלוטין בפנים או לא להיכנס בכלל, ואני החלטתי שלא להיכנס".
נפת רג'ו די קלבריה (באיטלקית: Provincia di Reggio Calabria) הייתה נפה במחוז קלבריה שבאיטליה, ששכנה על גדות מצר מסינה.
בירתה של הנפה הייתה רג'ו די קלבריה.
הנפה גבלה בנפת קטנזארו בצפון-מזרח, בנפת ויבו ולנטינה בצפון-מערב ובים היוני בדרום-מזרח.
היא הוחלפה על ידי העיר המטרופולינית רג'ו די קלבריה בשנת 2015.
ערים נוספות בנפת רג'ו די קלבריה
רג'י לואיס היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA עבור בוסטון סלטיקס בשנים 1987 עד 1993.
לואיס נולד בבולטימור שבמדינת מרילנד.
בצעירותו שיחק בבית הספר התיכון דנבאר שזכה באליפות בתי הספר התיכוניים של מדינת מרילנד עם 50 ניצחונות ללא הפסד.
הוא למד ושיחק באוניברסיטת נורת'איסטרן שבבוסטון.
מגלי הכישרונות של הסלטיקס איתרו את הכוכב שצמח בעירם ומדי קיץ היה משתתף במחנה האימונים של הקבוצה.
את תקופתו בליגת המכללות סיים לואיס כשבמאזנו 2,708 נקודות והוא נבחר על ידי הסלטיקס בסיבוב הראשון של דראפט 1987 במקום ה-22. העונה הראשונה במדי הסלטיקס לא הייתה מוצלחת מבחינתו של לואיס, כאשר הוא שותף ב-49 משחקים בלבד ותרם 4.5 נקודות ו-1.3 ריב'.
אולם בעונה השנייה חל שינוי גדול ביכולתו, ולאחר שלארי בירד נפצע שולב לואיס בהרכב הפותח והעמיד ממוצעים של 18.5 נקודות, 4.7 ריב', ו-2.7 אסיסטים ב-81 משחקים.
בעונה ההיא לואיס זומן למשחק האולסטאר בו שיחק 15 דקות, קלע 7 נקודות וקטף 4 ריבאונדים.
בסיום העונה הוא דורג במקום ה-15 בין קלעי הליגה.
בעונת 1992/93, מונה לואיס לקפטן הקבוצה במקומו של בירד שפרש ממשחק, את העונה סיים לואיס עם ממוצע עונתי של 20.8 נקודות וסה"כ עם ממוצע קריירה במדי הסלטיקס של 17.6 נקודות למשחק.
בחודש מרץ 1993, נראה לואיס מבולבל בעת אימון שגרתי, והתלונן על סחרחורות.
חודש אחר כך, הוא התמוטט בעת משחק כדורסל מקצועי בתחילת שנת 1993. בעקבות אירוע זה עבר השחקן מספר בדיקות רפואיות.
ד"ר גילברט מדג', שטיפל ובדק את השחקן לאחר ההתמוטטות הראשונה, הגיע למסקנה שהשחקן התעלף כתוצאה מבעיה נוירולוגית, והוא יכול לחזור לשחק.
רופא הקבוצה, ד"ר ארנולד שֵלֶר, לא חש בנח מחוות דעת זו, ויזם קשר נוסף עם עוד מספר קרדיולוגים בכירים באזור בוסטון.
קרדיולוגים אלה הביעו את החשש שלואיס סובל מהפרעות קצב לב קטלניות ושאסור לו לעסוק יותר בספורט, ובוודאי שלא בספורט תחרותי.
ד"ר שלר שלח אותו לבדיקות נוספות אצל קבוצת קרדיולוגים בלוס אנג'לס וגם אלה הגיעו למסקנות דומות.
בעקבות ממצאים אלה, ד"ר שלר הודיע בריאיון לטלוויזיה כי על אף הצער שבדבר, נראה שלואיס לא יוכל להמשיך את הקריירה שלו כשחקן כדורסל מקצועי.
בעקבות הודעה זו, כינס ד"ר מדג' (Dr.
Gilbert Mudge) מסיבת עיתונאים משלו, והודיע כי אין כל נזק לליבו של לואיס ושהוא יכול לחזור לשחק ללא הגבלה.
הקבוצה אימצה את האבחון של ד"ר מדג', והותר ללואיס לעלות חזרה למגרש המשחקים.
שלושה חודשים אחר כך, ב-27 ביולי 1993, לואיס התמוטט שנית בעת אימון.
הוא הובהל לבית החולים, שם לא הצליחו להחיות אותו, והוא מת כעבור כשעתיים.
נתיחה שלאחר המוות קבעה כי דלקת ויראלית שפגעה בליבו חשפה אותו לפעימות לב לא סדירות.
גופיית השחקן שלו, הנושאת את המספר 35 נתלתה במרומי הבוסטון גארדן.
אחרי מותו נפתח מרכז אתלטיקה על שמו ברוקסבורי, מסצ'וסטס.
רֶגַ'יינה היא עיר הבירה של פרובינציית ססקצ'ואן בקנדה, והשנייה בגודל האוכלוסייה בפרובינציה, אחרי ססקטון.
שמה של העיר ניתן על ידי הנסיכה לואיז, לכבודה של אמהּ, המלכה ויקטוריה ("ויקטוריה רֶגַ'יינה").
העיר הוקמה ב-1882. בהיותה חלק ממישור, ניצלו מתכנניה את אופייה הטופוגרפי, הרחיבו מעיין שנבע בקרבתה, והפכו אותו לאגם מלאכותי קטן (Wascana) המצוי בדרומה.
בשנת 1906 הפכה רֶגַ'יינה לבירת הפרובינציה.
ב-30 ביוני 1912 הרס טורנדו את מרבית בתי העיר והרג 28 אנשים, ועד היום הוא נחשב לקטלני ביותר בקנדה.
בשנת 1935 פרצו בעיר מהומות של מובטלים.
רג'ינה בְּרֶט היא עיתונאית ובעלת טור בעיתון The Plain Dealer, העיתון הראשי של העיר קליבלנד במדינת אוהיו שבארצות הברית ומגישת תוכנית רדיו.
הייתה בין המועמדים הסופיים לפרס פוליצר בתחום הביקורת בשנים 2008 ו-2009. כתבה את הספר "חמישים לקחי חיים" (God Never Blinks: 50 Lessons for Life's Little Detours).
במהלך הקריירה שלה פרסמה אלפי טורים.
בשנת 1998 היא חלתה בסרטן השד ותיארה את חייה לאחר גילוי המחלה ותהליך הטיפולים בכתבות שזכו לפרס עיתונאי.
ברט זכתה בפרסים ובהם פרס פטיש הכסף (Silver Gavel Award) מטעם ארגון עורכי דין בארצות־הברית.
טור שפרסמה במלאת לה חמישים, תחת הכותרת "חמישים לקחי חיים" (Fifty Life Lessons), צוטט באינטרנט, ואף תורגם ברובו לעברית, תחת הכותרת "40 הלקחים שהחיים למדו אותי".
רג'ינלד "רג'י" אדגר ווקר Edgar Walker; 16 במרץ 1889 - 5 בנובמבר 1951) היה אצן דרום אפריקאי, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר.
הוא האלוף האולימפי הצעיר ביותר בריצה זו במשחקים האולימפיים (בן 19 ו-128 ימים), נכון ל-2008.
ווקר נולד בדרבן שבפרובינציה קוואזולו-נטאל.
למרות היותו אלוף דרום אפריקה לשנת 1907 הוא התקשה למצוא תקציב לנסיעה ללונדון למשחקים האולימפיים.
כתב ספורט ממחוז מגוריו עזר לו בגיוס המימון לנסיעה.
באנגליה הוא התאמן בהדרכתו של סם מוסביני מי שלימים אימן את האלופים האולימפיים הרולד אברהמס ואלברט היל.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ווקר במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 10.8 שניות, לפני ג'יימס רקטור מארצות הברית (10.9 שניות) ורוברט קר מקנדה (11.0 שניות).
רג'ינלד ג'מאל "רג'י" אוונס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
אוונס נודע בזכות יכולות קליטת הריבאונדים הגבוהות שלו ובכישוריו ההגנתיים.
אוונס למד באוניברסיטת איווה, שם שיחק בנבחרת הכדורסל של המכללה.
בשנת 2001 הוביל אוונס את המדינה בזריקות עונשין שנזרקו, בזריקות עונשין שנקלעו ובדאבל דאבלים.
אוונס חתם עם הסיאטל סופרסוניקס בתור שחקן חופשי, לאחר שנודע ביכולות קליטת הריבאונדים הגבוהות שלו.
בעונת 2004-05 הוא הוביל את הליגה בריבאונדים בממוצע לדקה לאחר שסיים כאחד מעשרת הראשונים בשתי העונות הקודמות.
אף על פי ששיחק פחות מ-24 דקות בממוצע למשחק, הוא סיים תשיעי במספר הריבאונדים בסוף העונה.
ניתוח סטטיסטי ב-2005 שפורסם ב-ESPN הראה שבממוצע אוונס ייקח בריבאונד רבע מכל הזריקות שהוחמצו בזמן שהוא משחק.
עם זאת, זה היה טוב מספיק בשביל להתחרות בחברו לקבוצה מרקוס קמבי לאחוז הריבאונד הטוב ביותר בכל הכדורסל.
ב -6 בדצמבר 2005, כשהוא היה נעדר במשך הדקות הראשונות של המחצית השנייה בהפסד לניו יורק ניקס, הנסיבות לא אפשרו לאוונס לעבור את מבחן הסטרואידים לפני המשחק, ולכן הליגה קבעה שזה ייעשה במחצית.
אוונס צחק מההצעה הוא היה תחת סמים.
"אני נקי מאז שאני בליגה.
אני נקי מאז שאני במכללה.
אני נקי מאז שאני בתיכון, חטיבת ביניים ובית ספר יסודי.
העונה הסטטיסטית הטובה ביותר של אוונס נעצרה כאשר הסופרסוניקס פיטרו את המאמן בוב וייס וקידמו את עוזר המאמן בוב היל.
עם היל כמאמן החדש, איבד אוונס את המקום שלו בחמישייה הפותחת ומספר הדקות ששיחק צנח במהירות.
ב-23 בפברואר 2006 העבירו הסוניקס את אוונס לדנוור נאגטס.
בחמשת המשחקים הראשונים עם הנאגטס שיחק אוונס יותר דקות מאשר ב-21 המשחקים האחרונים עם הסוניקס.
במשחק נגד הטורונטו ראפטורס אוונס קטף 20 ריבאונדים אבל לא קלע אפילו נקודה אחת, והיה הראשון לעשות את זה מאז דניס רודמן שעשה זאת בשנת 1997 נגד הפיניקס סאנס.
במהלך משחק ב-2006, תפס אוונס את הסנטר של הלוס אנג'לס קליפרס, כריס קיימן באשכים בניסיון להשיג יתרון עליו.
קיימן הפיל מיד את אוונס לרצפה.
עם זאת, בסופו של דבר החליט קיימן לא להגיש כתב אישום נגד אוונס.
אוונס נקנס ב-10,000 דולר אבל לא הושעה מן המשחק.
ב-10 בספטמבר 2007 הועבר אוונס ביחד עם הזכויות לבחירת הדראפט ריקי סאנצ'ז לפילדלפיה 76' בתמורה לבובי ג'ונס וסטיבן האנטר.
אוונס פתח בחמישייה בתור הפאוור פורוורד במהלך עונת 2007-08. הוא הפך את הסיקסרס מהקבוצה הגרועה בליגה בריבאונדים למשחק לאחת מחמש עשרה הקבוצות הטובות בליגה.
אוונס פיספס רק משחק אחד במשך כל העונה, והוא פתח בעונה זו ביותר משחקים משפתח בשתי עונותיו בדנוור.