tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Succisa pratensis (באנגלית Devil's-bit scabious), Serratula tinctoria (באנגלית saw-wort) ואשבל רפואי (Stachys officinalis) מצויים כולם בשפע ומדגימים את האופי הימי של ערבות הדשא הקירטוניות במישור, מאפיין המוגבל לדרום-מערב אנגליה.
הגבלה דומה חלה על חברת הצומח שבה Carex humilis (באנגלית Dwarf sedge) מהווה מרכיב בולט.
סוג זה של ערבות עשב מצוי בעיקר בווילטשייר וקיים גם על הרכסים המרכזיים שההתערבות האנושית בהם נמוכה.
מגוון צמחי התבלין מצומצם במשטחי הדשא בהם שולטת הברומית, אבל גזר לבן, Heracleum sphondylium (באנגלית Common Hogweed) ו-Centaurea scabiosa (באנגלית Greater knapweed) אופייניים.
צמח טפיל על המין האחרון, Orobanche elatior (באנגלית Knapweed broomrape), נפוץ במישור בכמויות הגדולות ביותר מאשר בכל מקום אחר בבריטניה.
ערבות עשב של בולבסן קיפח (Arrhenatherum elatius) נפוצות גם כן, אבל הן במיוחד מאפיין של הרכסים המערביים, ומציינים לעיתים קרובות אזורים שעובדו בעבר.
על תילי נמלים ועל אזורי מרעה תכוף נפוץ Hieracium pilosella (באנגלית Mouse-ear hawkweed) יחד עם בן-אפר המרעה (Festuca ovina) וקורנית הבר (Thymus serpyllum).
גם חד-שנתיים אופייניים לבית גידול זה וכוללים את אביבית בינונית (Erophila verna), בקעצור שלוש האונות (Saxifraga tridactylites), Arabis hirsute (באנגלית Hairy rock-cress) והצמחים הנדירים בבריטניה: Cerastium pumilum (באנגלית Dwarf mouse-ear) וצללית הכלאיים (Minuartia hybrida).
חברת צומח מקומית מאוד המאופיינת על ידי מדשאה עשירה בחזזיות (מינים של קלדוניה (Cladonia)) ו-Dicranum scoparium (באנגלית Broom moss) מצויים בחלק ממכתשים שנוצרו מפגיעת טילים שהתייצבו ברכסים המרכזיים.
סוג צמחייה זו מצויה אך ורק בפורטון דאון ובברקלנדס (Brecklands).
אזורים קטנים של צמחיית קירטון-שדה בור קיימים על משקעים דקים של חרסית המעורבת בצור.
במקומות אלו חיים בצוותא צמחים אוהבי קירטון כדוגמת בן-סירה מיובל (Sanguisorba minor) ו-Filipendula vulgaris (באנגלית Dropwort) יחד עם צמחים אופייניים לקרקעות חומציות, כולל אולקס אירופאי (Ulex europaeus), אברש מצוי (Calluna vulgaris) ו-Scleranthus annuus (באנגלית Knawel), חד-שנתי שאינו נפוץ.
שני צמחים הרשומים בספר האדום של שמירת הטבע בבריטניה גדלים במישור.
האוכלוסייה הגדולה ביותר בבריטניה של Cirsium tuberosum (באנגלית Tuberous thistle) גדלה ברכסים המערבים והמין אינו יוצר כמעט בכלל כלאים עם Cirsium acaule (באנגלית Dwarf thistle), שהיה גורם להצטמצמותו במקומות אחרים.
Salvia pratensis (באנגלית Meadow clary) מצליח לשרוד כמושבה קטנה בערבות הברומית.
במישור סולסברי יש צמחיית טחבים מגוונת ובה שבעה מינים נדירים ברמה לאומית שהולכים ונעשים נדירים באתרי ערבות עשב קירטוניות אחרות, כולל Barbula acuta, Phascum curvicolle, Pleurochaete squarrosa, Thuidium abietinum ו-Weissia sterilis.
אף שיש מעט התפתחות של בתה במישור, עובדה בולטת היא ששטחים נרחבים של ערבות העשב הקירטוניות נשארו פתוחים, כשרק מינים מעוצים מעטים פלשו אליו.
ראויים לציון במיוחד הם חורשות גדולות של ערער מצוי (Juniperus communis) בבולפורד דאונס ובביקון היל.
הן הצורה הזוחלת והן צורת הפירמידה של עץ זה קיימים ואתר זה, יחד עם פורטון דאון מדרום, הם הדוגמאות הטובות ביותר שנשארו באנגליה לסוג השפלה של הערער הקשור לקירטון ובתה מעורבת.
ערבות העשב המגוונות במבנן ומבחינה בוטנית תומכות במגוון נרחב של חסרי חוליות נדירים שבית הגידול שלהם הם גבעות הקירטון הנרחבות שיש להם חשיבות בהבטחת שרידותם.
פרפרים – המישור הוא מעוז חשוב למיני הפרפרים של גבעות הקירטון שאוכלוסיותיהם נמצאות בהידרדרות.
ריכוז גבוה של מושבות של שלושה מינים נדירים מבחינה לאומית, Polyommatus bellargus (באנגלית Adonis blue), Hamearis lucina (באנגלית Duke of Burgundy), והאוכלוסייה הגדולה ביותר של Euphydryas aurinia (באנגלית Marsh fritillary) חיים על גבעות הקירטון.
מושבה של Thecla betulae (באנגלית Brown hairstreak) שוכנת במזרח מישור סולסברי באחד משני מיקומים בווילטשייר.
קיימות גם אוכלוסיות חזקות של מינים אחרים של פרפרי גבעות הקירטון כגון Polyommatus coridon (באנגלית Chalkhill blue) ו-Argynnis aglaja (באנגלית Dark green fritillary).
סטירית סלעים אפורה (Hipparchia semele) יוצאת דופן בהיותה פרפר שנמצא לעיתים רחוקות רחוק מן החוף.
עשים – במישור יש מקבץ יוצא דופן של שני מיני עשים נדירים מאוד, 36 מיני עשים נדירים מבחינה לאומית ושני מיני עשים אזוריים ראויים לציון.
מרביתם התמחו בבית גידול של גבעות הקירטון או שהם תלויים חלקית בגבעות הקירטון.
זחלים של עשים אלו ניזונים מהצמחים הגדלים בערבות העשב הקירטוניות הנפוצים ברחבי המישור.
עשים נדירים לאומית אחרים כדוגמת Synanthedon andrenaeformis (באנגלית Orange-tailed clearwing) תלויים בבתי הגידול של צמחיית הבתה.
דבורים – הפאונה של הדבורים עשירה במינים התלויים בערבות העשב הקירטוניות.
במישור קיימת אחת משתי האוכלוסיות היחידות בבריטניה של המין Melitta dimidiata (באנגלית Mining bee) המצוי בסיכון, ושני מינים בסיכון נוספים שקיימים בו הם Andrena hattorfiana והטפיל של הקן שלו Nomada armata (באנגלית Cuckoo bee).
המישור הוא אתר פנים יבשתי נדיר למין הנדיר Bombus humilis (באנגלית Brown-banded carder bee), והאתר היחיד בשפלה באנגליה של Bombus soroeensis (באנגלית Broken-belted bumblebee).
זבובים – הזבובאים כוללים ארבעה מינים נדיר המצוינים בספר האדום של בריטניה התלויים בערבות העשב הקירטוניות: Chaetorellia loricata, Urophora solstitialis, Terellia vectensis ו-Volucella inflata ממשפחת הרחפניים.
סרטנים – מחקרים הראו שמישור סולסברי הוא אתר חשוב לסרטן נדיר המצוין בספר האדום של בריטניה, הסרטן הזעיר Chirocephalus diaphanus ממשפחת הזימרגלאים התלוי לקיומו בשלוליות זמניות, בית גידול נדיר ההולך ומתמעט.
בתי גידול מסוג זה נוצרו במישור כאשר תנועת הטנקים המתמשכת לאורך ערבות העשב הקירטוניות יצרה שקעים שבהם נאספים מי גשמים.
אחרים – חסרי חוליות אחרים הנדירים מבחינה לאומית שייכים לסדרות החגבאים (חגבים וצרצרים), פשפשים וחיפושיות.
סדרת החיפושיות כולל את המין Cantharis fusca ממשפחת הקנתריתיים המצוין בספר האדום של בריטניה.
האזור כולו הוא בעל חשיבות לאומית ובינלאומית עבור עופות מקננים ועופות חורפים.
בין העופות שבעה מינים המפורטים בנספח 1 של ההנחיות של האיחוד האירופי על שימור עופות הבר, אוכלוסיות של שישה מינים של עופות המצוינים בספר האדום של בריטניה, וכמה מינים של עופות המועמדים להיכנס לספר האדום.
בין העופות המקננים שלושה מינים ראויים לציון במיוחד.
עד 20 זוגות של כרווניים המייצגים 12% מהאוכלוסייה הבריטית מקננים במישור.
האזור מהווה כ-20% מרישומי קינון של שלווים בבריטניה בכל שנה, ומספר הבזים המקננים בו עולה על 1% מהאוכלוסייה הבריטית על בסיס קבוע.
מינים מקננים חשובים אחרים כוללים: איית צרעים, תנשמת לבנה, ינשוף עצים, זמיר הירדן, דוחל, דוחל חום-גרון, סלעית, גיבתון עפרוני, ומדי פעם זרון פס (Circus pygargus).
מקבץ העופות המקננים מגוון בצורה יוצאת דופן בהתייחס לאתר ערבת עשב בריטית יבשה.
בחורף המישור הוא אזור חשוב ללהקות של קיכלים, פרושים וגיבתונים התרות אחר מזון.
ציפורים אלו והיונקים הקטנים המצויים בשפע הם טרף לדורסים כדוגמת זרון תכול (Circus cyaneus), בז גמדי וינשוף שדות.
זרונים תכולים מתקבצים בכמויות גדולות בבריטניה בחורף, והמישור הוא אתר קינון חורפי למין זה בדרום אנגליה.
ב-2003 הושבה החובה הגדולה לבריטניה במישור סולסברי.
מינים מעניינים אחרים במישור סולסברי כוללים את מין הטריטון Triturus cristatus (באנגלית Great crested newt).
טריטון זה חי בבריכות טל לרוחב המישור ובשלוליות לאורך הנהר וינטרבורן, יחד עם מין הטריטון Lissotriton vulgaris (באנגלית Smooth newt), צפרדע מצויה (Rana temporia) וקרפדה מצויה.
נחש מים אירופי נצפים לעיתים קרובות בסמוך לשלוליות וכמו כן חיים במישור לטאה משריצה (Zootoca vivipara), קמטן שביר (Anguis fragilis) וצפע אירופאי.
המישור מוזכר בכתביהם של ויליאם וורדסוורת', תומאס הרדי, ויליאם הנרי הדסון (William Henry Hudson), הרמן מלוויל, אדוארד רתרפורד (Edward Rutherfurd), ובציוריו של ג'ון קונסטבל.
את שיר העם "מישור סולסברי" (Salisbury Plain) – המתאר שודדי דרכים – ליקט רייף וון ויליאמס ב-1904.
המישור מופיע באפיזודה בסרט Help!
של הביטלס שבה הביטלס מקליטים כביכול את השירים I Need You ו-The Night Before בשדה במישור תחת הגנה של חיילים וטנקים מהצבא הבריטי.
בשיר "When You're Lying Awake" (בשוכבך ער) מהאופרטה יולנתה שחיברו גילברט וסאליבן ב-1882, מספר הלורד צ'נסלור על ביעותי לילה שמהם התעורר זה עתה, ובהם הוא מצא את עצמו "חוצה את מישור סולסברי על אופניים", יחד עם עורך הדין בן ה-11 שלו מדבון והצוות של "ספינת הקיטור מהארוויץ'".
הזמר בילי בראג מזכיר את מישור סולסברי בשיר "Island of No Return".
מישור סולסברי מוזכר במשחק המחשב Assassin's Creed
האלבום השני של להקת הרוק האנגלית אוריה היפ, סולסברי קרוי על שם המישור, כמו גם השיר האחרון באלבום.
בעטיפה המקורית הוצג טנק צ'יפטיין, במטרה להדגיש את תפקידו של המישור באזור לאימונים צבאיים.
מישור הרוחות הוא מישור הממוקם מצפון למכתש רמון.
אורכו 4 ק"מ, ורוחבו 3 ק"מ, וכיוונו מצפון-מזרח לדרום-מערב.
מישור הרוחות נקרא כך, מכיוון שהוא נמצא באזור מישורי עם רוחות.
שם זה הוא גם תרגום שמו הערבי של המישור, סהל אל-הווא.
יש בו שרידי מצודה מתקופת מלכי יהודה בהר הנגב המרכזי, הנמצאים על שפת מתלול התוחם את המישור מצפון.
המצודה שהתגלתה במישור הרוחות הייתה חוליה בשרשרת של מצודות שהוקמו בגבול הדרומי של ממלכת יהודה.
צורתה של המצודה רבועה (20 מטר לאורך ולרוחב), וקירותיה הבנויים אבני גוויל השתמרו עד לגובה של מטר אחד.
כ-100 מטר מדרום ומדרום מזרח לשרידי המצודה, ישנם שלושה בורות גדולים עגולים, מדופנים באבני גוויל, שהיו ככל הנראה מקור המים של יושבי המצודה.
מישור טאראן הוא מישור המכוסה קרח בצד המזרחי של רמת הארווי, בהרי סטריבוג באי בראבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
אורכו של המישור 5.5 קילומטרים (בכיוון מזרח-מערב); רוחבו של המישור 3.3 קילומטרים (בכיוון צפון דרום).
המישור גובל בקרחון לאנק שמצפון לו, ובקרחון סבטובראצ'נה שממזרח ומדרום לו, ובקרחון מאלפיגי שמדרום מערב לו.
אוכף דוריונס מקשר בין המישור לבין רמת אוורולווה שממזרח למישור.
מדרום מערב למישור, המישור גובל ברכס באסארבובו.
המישור מופה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
המישור נקרא על שם הכפר טאראן שבדרום בולגריה.
מישור רוקפלר הוא רמה מישורית בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
המישור מהווה חלק מרמת הקרח הפנימית של ארץ מרי בירד; מישור רוקפלר שוכן מזרחה מחוף שיראזה וחוף סיפל, ומדרום לרכסי פורד, רכס פלוד, ורכס הוועדה המבצעת.
גובהו של המישור נע בין 1,000 ו-1,500 מטרים מעל פני הים.
המישור התגלה על ידי אדמירל משנה ריצ'רד בירד, בשנת 1934.
בירד קרא למישור על שמו של ג'ון ד.
רוקפלר, הבן, פטרון משלחות בירד.
המישור העצום משתרע על פני כ-350,000 קמ"ר והוא המישור הגדול בסין, בגובה של כ-200 מטר מעל פני הים, וכ-100 מטרים בחלק הדרום-מערבי.
הנהרות סונגחווה, נאן, ולִיַאוֹ חוצים את המישור.
מישור רוסון או רמת רוסון המכונה גם הר רוסון הוא רמה מישורית מכוסה קרח, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של המישור 24 קילומטרים; גובהו 3,400 מטרים מעל פני הים.
המישור הוא מוצאם של קרחון באומן, קרחון מופט, וקרחון סטיגל.
הרמה מופתה לראשונה על ידי משלחת החקר של ריצ'רד בירד בשנים 1928 - 1930, ובשנית על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
הרמה נקראת על שמו של קנט ל.
Rawson), שנתן חסות למשלחת ריצ'רד בירד שנערכה בין השנים 1928–1930, והיה חבר במשלחת ריצ'רד בירד שנערכה בין השנים 1933–1935.
מישור מארין או מישור מרין הוא מישור הממוקם בחצי האי מיול, באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
המישור ממוקם כ-10 קילומטרים דרומית - מזרחית לתחנת דייוויס.
אורכו של המישור 3 קילומטרים (בכיוון צפון-צפון מערב), ורוחבו 1 קילומטרים.
שטחה של הרמה 10 קילומטרים רבועים.
גובהו של המישור 20 מטרים מעל פני הים.
המישור הוא אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מספר 143, המוגן מכוח אמנת אנטארקטיקה, וזאת בשל חשיבותו המדעית הרבה.
המישור הוא אתר חשוב בחקר פלאוקלימטולוגיה, וזאת בשל מספר הרב של מאובנים חסרי חוליות שהתגלו באזור, ובין היתר מאובנים של דולפין מתקופת פליוקן.
באזור נמצאו גם מאובנים אחרים, ובהם מאובני דגים, וכן מאובני בעלי חיים חסרי חוליות מגוונים הכוללים: רכיכות, חלזונות, צורניות, ומעשירי רגל.
מישור מסרה או פשוט מסרה הוא מישור סחף בדרום כרתים, המשתרע על כ-50 ק"מ ממערב למזרח וכ-7 ק"מ מצפון לדרום, מה שהופך אותו למישור הגדול ביותר בכרתים.
על גבעה בקצהו המערבי נמצאים חורבות פסטוס, סמוך לאמצע חורבות העיר העתיקה גורטיס.
מאז 1500 לפני הספירה המישור התארך עד כדי 6 ק"מ עקב הצטברות של משקעי סחף.
חימר ממסרה נמצא כמקור לכמויות משמעותיות של כלי חרס מינואים; סוגי אדמה וסלעים משולי מסרה, במיוחד להדום הרי האסטרוזיה בדרום ולמרגלותיה מצפון בתוך הרי הפסילוריטיס.
במסרה מגדלים עצי זית, כרמים וגידולי גננות.
חלק מהמוצרים משווקים לשוק המקומי.
חלק ניכר משמן הזית המיוצר מיוצא לאחר מכן לשווקים באירופה.
מישור מסרה הוא גם ביתם של סוסי מסרה.
מישור קאר הוא מישור, המכוסה ברובו שלג, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
בצידו הדרומי של המישור מצויים מצוקי קאפן - מצוקי סלע תלולים כמעט אנכיים.
המישור מצוי ממערב לנמל גרניט, צפונית לשפכו של קרחון מקאי.
המישור מתנשא בשיפוי מתון, לכיוון צפון-מערב, לעבר הר מרסטון.
גובהו של המישור 672 מטרים מעל פני הים.
המישור מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910 – 1913.
משלחת נמרוד נתנה למישור את שמו.
"קאר" היא מילה בטורקית שמשמעותה שלג.
מישור ויסקונסין או רמת ויסקונסין היא מישור גדול מכוסה קרח במרכז רכס ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
גובהה של הרמה, ברובה, 2,800 מטרים מעל פני הים.
במזרחה, ובדרום מזרחה, הרמה משתפלת ויורדת בהדרגה, עם מדרגות קרח קלות, ומתמזגת עם רמת הקרח הפנימית של רכס ויסקונסין.
בצפונה, ובצפון - מערבה, הרמה יורדת בפתאומיות, ובמדרגות תלולות היוצרות צוקים שגובהם מעל 1,000 מטרים.
הרמה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרמה נקראת על שם רכס ויסקונסין, שבמרכזו היא נמצאת.
שמו של רכס ויסקונסין ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שם אוניברסיטת ויסקונסין – מדיסון בצפון ארצות הברית, שמטעמה נשלחו חוקרים רבים לאנטארקטיקה.
מישור לואי פיליפ או רמת לואי פיליפ הוא מישור במרכזו של חצי האי טריניטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של המישור 20 קילומטרים.
רוחבו של המישור 9 קילומטרים.
שיא גובהו של המישר 1,370 מטרים מעל פני הים; והוא האתר ה-3,278 בגובהו באנטארקטיקה.
המישור ממוקם בין קרחון ראסל המערבי, לבין מעבר וינדי.
המישור מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על סקרים על הקרקע שביצעו סוקרים של הסקר, אשר יוצאו מבסיס מפרץ התקווה בשנים 1945–1947.
המישור צולם מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד שצולמו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
שמו של המישור הוצע בשנת 1948 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, בעקבות המיפוי שבוצע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השם נועד להנציח את משלחת החקר של קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל, אשר חקרה את חצי האי האנטארקטי בשנת 1838.
ד'אורוויל קרא לחצי האי "ארץ לואי פיליפ" , על שמו של לואי פיליפ הראשון, מלך צרפת באותה עת.
מישור לקלאבר או רמת לקלאבר הוא מישור נישא (רמה) בחצי האי טרינטי, שבקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המישור ממוקם בין מעבר מיסטי, לבין גבעת תאודוליט.
אורכו של המישור 19 קילומטרים; ורוחבו של המישור בין 2 קילומטרים (בנקודה הצרה ביותר) ל-6 קילומטרים (במיקום הרחב ביותר).
המישור מתנשא לגובה של 1,035 מטרים מעל פני הים; מישור לאקלאבר הוא האתר ה-3,998 בגובהו באנטארקטיקה.
המישור מתנשא מדרום לחצי האי שמידט, ומדרום לתחנת המחקר הצ'יליאנית גנרל הבסיס ברנרדו או'היגינס ריקלמה.
שמו של המישור ניתן לו בשנת 1963 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המישור נקרא על שם הקרטוגרף הצרפתי ז'ורז' ר.
Laclavère), אשר בין השנים 1958–1963 כיהן כנשיא הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה (Scientific Committee on Antarctic Research המכונה בראשי תיבות: SCAR)).
מישור הנסיך אנדרו או רמת הנסיך אנדרו היא רמה מישורית מכוסה קרח, המהווה את הקצה הדרומי של רכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכה של הרמה 74 קילומטרים, ורוחבה של הרמה 28 קילומטרים.
הרמה ממוקמת מדרום להר רבוט.
שלוחת דיץ' משתרעת מן הרמה לכיוון מזרח.
פסגת באלץ' מהווה את הקצה הצפוני של השלוחה היורדת מהרמה לכיון צפון.
שיטחה של הרמה 1,295 קילומטרים רבועים.
גובהה הממוצע של הרמה - 2,700 מטרים מעל פני הים; הרמה היא האתר ה-523 בגובהו באנטארקטיקה.
שמה של הרמה ניתן לה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 – 1962.
הרמה נקראת על שם הנסיך אנדרו, דוכס יורק, בנה של המלכה אליזבת השנייה, מלכת בריטניה.
מישוש הוא תהליך של שימוש בידיים כדי לבדוק את הגוף, במיוחד בזמן בדיקה/אבחון של תחלואה/מחלה.
בדרך כלל מבוצע על ידי רופא, זהו תהליך כדי לחוש אובייקט בגוף או על גבי הגוף כדי לקבוע את גודלו, צורתו, מוצקותו או מיקומו.
מישוש הוא חלק חשוב מבדיקה גופנית.
חוש המגע חשוב בבחינה זו בדיוק כמו חוש הראייה.
רופאים מפתחים מיומנות רבה במישוש בעיות מתחת לפני השטח של הגוף, ומצליחים לזהות דברים שאנשים לא מאומנים לא היו מסוגלים לזהות.
המיומנות הזו דורשת שליטה באנטומיה וכן תרגול רב כדי להגיע לרמת מיומנות גבוהה.
הרעיון של יכולת לזהות או להבחין באמצעות סימני מישוש עדינים ולפרש את המשמעות או ההשלכות שלהם נקרא להעריך אותם (כמו שבאוצר המילים הכללי אפשר לדבר על הערכת חשיבותו של משהו).
עם זאת, יש דברים שאינם ברי מישוש, וזו הסיבה שהרבה פעמים יש צורך בבדיקות רפואיות נוספות, כגון דימות רפואי ובדיקות מעבדה כדי לקבוע אבחנה מדויקת יותר.
עם זאת, בעיות רבות אחרות כן מורגשות דרך המישוש.
דוגמאות כוללות דופק, התנפחות בבטן, קולות לב, פרמיטוס (fremitus) שהיא תחושה המורגשת על ידי יד המונחת על חלק בגוף, כגון החזה, שרוטט במהלך הדיבור, בקעים שונים, פריקות מפרקים, שברים בעצמות וגידולים, בין היתר.
מישוש משמש רופאים, כמו גם כירופרקטורים, אחיות סיעוד, מטפלים בעיסוי, פיזיותרפיסטים, אוסטאופתים ומרפאים בעיסוק, כדי להעריך את המרקם של רקמת המטופל (כגון נפיחות או טונוס שרירים), כדי לאתר את הקואורדינטות המרחביות של ציוני דרך אנטומיים מסוימים.
(לדוגמה, להעריך את טווח ואיכות תנועת המפרקים), ולהעריך רגישות באמצעות דפורמציה של רקמות (למשל, עוררות כאב בלחץ או מתיחה).
לסיכום, מישוש עשוי לשמש כדי לקבוע אזורים כואבים וכדי להגדיר כאב שחשים על ידי מטופלים, או כדי לאתר קואורדינטות תלת־ממדיות של ציוני דרך אנטומיים כדי לכמת כמה היבטים של הנבדק דרך המישוש.
מישוש משמש בדרך כלל לבדיקות בית החזה והבטן, אך יכול לשמש גם לאבחון בצקת.
מישוש היא גם שיטה פשוטה לבדיקת הדופק.
הוא משמש גם וטרינרים (לבדיקת היריון של בעלי חיים) ומיילדות כדי לקבוע את מיקומו של העובר.
מישוש היא אחת השיטות הוותיקות, הפשוטות והפחות יקרות להערכת לחץ תוך-עיני משוער.
מישוש כמותי של ציוני דרך אנטומיים לצורך מדידות חייב להתרחש על פי פרוטוקולים קפדניים אם רוצים להשיג מדידות ניתנות לשחזור.
פרוטוקולי מישוש מבוססים בדרך כלל על הגדרות המתוארות היטב למיקום של ציוני דרך אנטומיים, בדרך כלל שלדיים.
איתור נקודות ציון אנטומיות יכול להתבצע באמצעות שני פרוטוקולי מישוש: 1) מישוש ידני המאפשר מיקום מרחבי של נקודות ציון באמצעות ידיים בשילוב או לא עם דיגיטציה תלת־ממדית (3D וגם 2D) מישוש וירטואלי על דגמי מחשב תלת־ממדיים שהתקבלו, למשל, מהדמיה רפואית.
מישוש ידני של נקודות ציון שלד (מודגם למעלה על כתפו של מטופל, ראה תמונה ימין).
היד הממששת מאתרת את ציוני הדרך המומשים בדיוק משביע רצון (מתחת ל-1 ס"מ).
סמנים רפלקטיביים הם חלק מהפרוטוקול המדעי ומאפשרים ניתוח תנועה כמותי נוסף למעקב אחר הפרעות מפרקים.
מישוש וירטואלי של ציוני דרך שלד הממוקמים על מודל עצם תלת־ממדי (מאויר למעלה על דגם ברכיים של מטופל שהתקבל מהדמיה רפואית, ראה תמונה שמאל).
כדורים צבעוניים על העצמות מצביעים על נקודות ציון שלד מוחשי.
שיטה זו בשילוב עם מישוש ידני מכומת מאפשר הדמיה ספציפית לנושא של התנהגות מפרקים במהלך משימות תנועה מסוימות (למשל, הליכה, טיפוס במדרגות וכו').
שיטת הדימות הרפואי של אלסטוגרפיה יכולה לשמש כיום גם כדי לקבוע את קשיחות הרקמות.
למישוש הידני יש מספר מגבלות חשובות: הוא מוגבל לרקמות הנגישות לידו של הרופא, הוא מעוות על ידי כל רקמה מתערבת, והוא איכותי אך לא כמותי.
אלסטוגרפיה מסוגלת להתגבר על אתגרים רבים אלו ולשפר את היתרונות של מישוש.
אלסטוגרפיה היא טכנולוגיה חדשה יחסית ונכנסה לקליניקה בעיקר בעשור האחרון.
הטכניקות הבולטות ביותר משתמשות בדיקת אולטרה סאונד רפואית או דימות תהודה מגנטית (MRI) כדי ליצור גם את מפת הנוקשות וגם תמונה אנטומית לשם השוואה.
למרות שאינו נפוץ בקרב שיטות האלסטוגרפיה, מישוש ממוחשב מעניין כאן מכיוון שהוא משתמש במישוש כדי למדוד את הנוקשות, בעוד שטכניקות אחרות ישיגו נתונים בשיטות אחרות.
הדמיית מישוש מחקה חלק גדול מהמישוש הידני, שכן הבדיקה של המכשיר עם מערך חיישני לחץ מותקן על פניו פועלת בדומה לאצבעות אנושיות במהלך בדיקה קלינית, מעוות קלות רקמה רכה על ידי הבדיקה ומזהה שינויים כתוצאה מכך בדפוס הלחץ.
מישיגן () היא מדינה באזור המערב התיכון של ארצות הברית השוכנת על חופה של ימת מישיגן ועל כן קרויה על שמה.
מקור השם מישיגן עצמו הוא בהגייה הצרפתית של המילה האינדיאנית מישיגמה אשר בשפת שבט אוֹגִ'יבְּוֶוה (הנקרא גם אַלְגוֹנְקִי), פרושה הוא "ים גדול".
מדינת מישיגן מחולקת לשני חצאי איים עיקריים: חצי האי העליון של מישיגן וחצי האי התחתון של מישיגן, המהווה את החלק העיקרי של המדינה, הוא מכיל כ-70% משטחה של המדינה ואת מרבית אוכלוסיית המדינה.
בין שני החצאים מפריד מצר מאקינאק והחל משנת 1957 מחבר בין שני חצאי האיים "גשר מאקינאק" שאורכו 8,038 מטרים, וגובהו 168 מטרים.
חצי האי העליון גובל מדרום במדינת ויסקונסין ובצפון בקנדה וחצי האי התחתון גובל מדרום במדינות אוהיו ואינדיאנה.
מישיגן היא המדינה ה-11 בגודלה בארצות הברית, ושטחה הכולל הוא 253,793 קמ"ר, מהם 150,504 קמ"ר של יבשה, 99,909 קמ"ר של מים טריטוריאליים בימות הגדולות, ו-3,380 קמ"ר של מים בפנים היבשה.
מישיגן גובלת בארבע מתוך חמש הימות הגדולות והן ימת סופיריור, ימת מישיגן, ימת יורון, וימת אירי.
(החמישית שאינה גובלת במישיגן היא ימת אונטריו).
עיר הבירה שלה היא לאנסינג, אך העיר הגדולה והידועה ביותר במדינה היא דטרויט, המהווה גם את מרכז תעשיית הרכב של ארצות הברית.
לפני שסוחרים צרפתים חקרו את מישיגן ויישבו אותה במאה ה-17, יושבה מישיגן על ידי שבטים ילידים.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור שלימים ייקרא מישיגן היו במסע החקר של אתיאן ברולה ב-1622. ההתיישבות האירופאית הראשונה הוקמה ב-1641 באתר שיותר מאוחר יקים בה האב ז'אק מארקט את סולט סיינט-מרי ב-1668.
סיינט-איגנס נוסדה ב-1671 ומרקט ב-1675. יחד עם סולט סיינט-מרי, שלושת היישובים הללו הם היישובים הוותיקים ביותר במישיגן.
ב-1701 הסוחר ומגלה הארצות הצרפתי אנטואן דה לה מוט קאדיאק (Antoine de la Mothe Cadillac) ייסד את דטרויט.
מ-1660 ועד סיום השליטה הצרפתית, היו מישיגן ומדינות רבות אחרות בסביבה חלק מהמחוז המלכותי של צרפת החדשה שבירתה בקוויבק.
ב-1759, עקב תבוסתה של צרפת במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, נפל האזור לידי הכוחות הבריטים.
במסגרת הסכם פריז ב-1763 מישיגן ושאר צרפת החדשה עברה לידי הבריטים.
בעקבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמסגרת הסכם ג'יי של 1794 בין ארצות הברית לבין בריטניה, נסוגו הכוחות הבריטים מדטרויט ב-1796.
במלחמת 1812 טריטוריית מישיגן (שלמעשה כללה את דטרויט וסביבתה) נכבשה על ידי הבריטים והוחזרה לקנדה העליונה עד הסכם גנט.
ב-26 בינואר 1837 הצטרפה מישיגן לארצות הברית כמדינה ה-26. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הייתה מישיגן חלק מן האיחוד והעניקה לו תרומה מרכזית, ושלחה יותר מארבעים גדודים של מתנדבים לצבאות הפדרליים.
מישיגן קיימה את הבחירות הראשונות הראשונות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1910. עם צמיחתה המהירה בתעשייה, היא הייתה מרכז חשוב להתארגנות איחוד ענפה, כמו עלייתם של עובדי הרכב המאוחדים.
מישיגן הסבה חלק גדול מייצור שלה כדי לספק את צורכי הצבא במלחמת העולם השנייה; היא ייצרה 10.9 אחוזים מחימוש הצבא של ארצות הברית שיוצרו במהלך המלחמה, במקום השני (אחרי ניו יורק) בין 48 המדינות.
בשנת 1927 התרחש טבח בבית הספר באת' במהלכו אנדרו קיהו הרג 44 ופצע 58 אנשים נוספים.
אזור המטרו דטרויט בדרום-מזרח מישיגן הוא המטרופולין הגדול ביותר במדינה (בערך 50% מהאוכלוסייה מתגוררת בו) והאחד-עשר בגודלו בארצות הברית.
גרנד רפידס המטרופולין במערב מישיגן הוא אזור המטרו בעל הצמיחה המהירה ביותר במדינה, עם יותר מ-1.3 מיליון תושבים נכון ל-2006. מטרו דטרויט מקבלת יותר מ-15 מיליון מבקרים בכל שנה.
במישיגן רבים מאתרי התיירות הפופולריים, כולל מתחמים כמו Frankenmuth ב בבוהן, ו-Traverse City על מפרץ Traverse גרנד ב צפון מישיגן.
תיירים מוציאים מדי שנה כ-17 מיליארד דולר במישיגן ותומכים ב 193,000 משרות.
בשנת 2020 סבלה מדינת מישיגן באופן חמור ממגפת הקורונה, והפכה לאחת המדינות עם מניין המתים הגדול ביותר בארצות הברית.
דטרויט נפגעה במיוחד, לאחר שספגה התפרצות משמעותית של הנגיף.
השטח היבשתי מורכב משני חצאי איים עיקריים – עליון (Upper Peninsula) ותחתון (Lower Peninsula).
בין דרום חצי האי העליון לצפון חצי האי התחתון, מפריד מצר מאקינו, כשמו של האי מאקינו שבימת יורון.
נקרא גם מישיגן עילית (Upper Michigan).
גובל במערב בשטח היבשתי של ויסקונסין ובמזרח – בקנדה, בצפון – בימת סופיריור, ובדרום בימת מישיגן שממערב למצר מאקינו, וימת יורון שממזרח למצר.
חצי האי העליון מיוער בצפיפות, ובחלקו המערבי משתרע רכס הרי פורקיופיין (Porcupine Mountains) היוצר אגן היקוות בין שני נחלים הנשפכים אל ימת סופיריור וימת מישיגן.
הרכס מסולע ברובו, גילו מוערך ב-2 מיליארד שנים, והוא נחשב לחלק מאחד הרכסים העתיקים בעולם.
הר ארבון (Mount Arvon) שברכס יורון, צפונית-מזרחית לעיר מארקט, הוא הנקודה הגבוהה ביותר במישיגן, וגובהו 603 מטרים מעל פני הים.
בחצי האי העליון יש יותר מ-300 מפלי מים בגבהים שונים.
אוכלוסיית חצי האי העליון מונה מעט פחות מ-330,000 תושבים, המכונים "יוּפֶּרְ'ס" (Yoopers), כינוי הנגזר מראשי התיבות U.P'ers.
ניב דיבורם הייחודי הושפע בכבדות על ידי המהגרים הסקנדינבים והקנדים הרבים שהתיישבו באזור בעת תור הזהב של כריית הפחם וכריתת העצים, בשלהי המאה ה-19.
בעבר, בשל הריחוק של חצי האי העליון ממרכזי האוכלוסייה, הפוליטיקה והתרבות של מדינת מישיגן, קראו תושביו להתנתק מהמדינה ולייסד מדינה חדשה בשם "סופיריור".
נקרא גם מישיגן תחתית (Lower Michigan).
גובל בדרום בשטחן היבשתי של אוהיו ואינדיאנה, במערב בימת מישיגן, בצפון-מזרח – בימת יורון, בדרום מזרח – בימת אירי, ובין שתי הימות – בשטח היבשתי של קנדה.
חצי האי התחתון, אשר צורתו צורת כפפה, תופס כשני שלישים משטחה היבשתי של מישיגן.
אורכו מצפון לדרום 446 קילומטרים, ורוחבו ממערב למזרח 314 קילומטרים.
פני השטח מישוריים בדרך כלל, זרועים גבעות ומורנות אשר גובהן לא עולה על כמה עשרות מטרים, ומחולקים מצפון לדרום על ידי קו פרשת מים רדוד.
הנקודה הגבוהה ביותר בחצי אי זה היא גבעת בְּרַאיֶיר (Briar Hill) הסמוכה לעיר גריליקוויל (Greilickville) בצפון-מערב חצי האי, וגובהה 520 מטר.
הנקודה הנמוכה ביותר במישיגן היא פני ימת אירי, הנמצאים בגובה 174 מטרים.
חצי האי קֶוִוינוֹ (Keweenaw Peninsula) הבולט לתוך ימת אונטריו, בצפון-מערב חצי האי העליון.
אזור זה נקרא גם "ארץ הנחושת" (Copper Country), על שום היותו עשיר במרבצי נחושת טבעית.
חצי האי לִילַאנוֹ (Leelanau Peninsula) הבולט לתוך ימת מישיגן, בצפון-מערב חצי האי התחתון.
אחרי אלסקה, קו החוף של מישיגן הוא הארוך ביותר מכל מדינות ארצות הברית: 5,292 קילומטרים, ואם כוללים גם את חופי האיים, נוספים 1,699 קילומטרים.
המפרצים העיקריים בחצי האי העליון הם: מפרץ קֶוִוינוֹ, מפרץ וייטפיש (Whitefish Bay), מפרץ דה-נוק הגדול (Big Bay De Noc) ומפרץ דה-נוק הקטן (Litle Bay De Noc).
בחצי האי התחתון: מפרץ טראוורס הגדול (Grand Traverse Bay), מפרץ טראוורס הקטן (Little Traverse Bay), מפרץ תאנדר (Thunder Bay) ומפרץ סַגִינוֹ (Saginaw Bay).
האיים הגדולים של מישיגן הם: בימת מישיגן – מאניטו (Manitou); ביוור (Beaver); פוקס (Fox).
בימת סופיריור – רויאל (Isle Royale) וגראנד (Grand Island).
בימת יורון – דראמונד (Drummond); מארקט (Marquette), מאקינו והאי בויס בלאנק (Bois Blanc), שיבוש של ההגייה הצרפתית בּוּאַה בלאן ("יער לבן").
התושבים מכנים את האי בכינוי חיבה "בָּאבְּלוֹ" (נכתב Boblo), אף הוא שיבוש של ההגייה הצרפתית.
בנהר סנט מארי נמצאים שני איים נוספים: ניביש (Neebish) ושוגר (Sugar).
נהרותיה של מישיגן קטנים, קצרים ורדודים, ורק במעטים מהם אפשר להפליג.
העיקריים שבהם: אוֹ סֵיְיבְּל (Au Sable), נהר מפרץ תאנדר (Thunder Bay River), שֵבּוֹיְגֵן (Cheboygan) ונהר סגינו, כולם נשפכים לימת יורון; אונטונאגון (Ontonagon) וטַקְוַומֶנוֹן (Tahquamenon) הנשפכים לימת סופיריור; הנהרות: סנט ג'וזף (St.
Joseph), קַלַמַזוּ (Kalamazoo), גראנד, מַסְקִיגֶן (Muskegon), מֵנִיסְטִי (Manistee) אֶסְקַנַאבַּה (Escanaba), הנשפכים כולם אל ימת מישיגן.
בכל מדינת מישיגן יש 11,037 אגמים.
לפי שיטת קפן לסיווג אקלימים, במישיגן שורר אקלים יבשתי לח.
במרכז חצי האי התחתון ובדרומו (דרומית למפרץ סגינו, ומהעיר גרנד ראפידס דרומה), האקלים חמים יותר, עם עונות קיץ חמות וחורף קר.
צפונה משם, ובכל חצי האי העליון, מזג האוויר קשה יותר.
הקיץ חם אך קצר, והחורף ארוך יותר וקר מאוד, כאשר בחלקים מהמדינה יורדת הטמפרטורה בחורף אל מתחת לנקודת הקיפאון עד אמצע חודש פברואר, ובחלקים הצפוניים ביותר, גם עד תחילת מרץ.
בעיצומו של החורף, מתרחשת בחלקים ממישיגן תופעה אקלימית הידועה בשם "שלג אפקט הימות" (Lake-effect snow): סופות שלגים הנוצרות כאשר רוחות קרות נוגעות בגופי מים חמים יחסית, אוספות את האדים העולים מהם, והופכות אותם לשלג הנערם במהירות.
תופעה זו ייחודית לשלושה אזורים בלבד בעולם: אזור הימות הגדולות, החוף המזרחי של מפרץ הדסון, והחופים המערביים של האיים הונשו והוקאידו שביפן.
במדינה כמות משקעים ממוצעת של בין 76 ל-102 ס"מ משקעים בשנה עד 30–40 ס"מ.
עם זאת, אזורים מסוימים בחצי האי התחתון הצפוני ובחצי האי העליון ממוצעים של כמעט 160 אינץ' (4,100 מ"מ) של שלג בשנה.
הטמפרטורה הרשומה הגבוהה ביותר שנרשמה במישיגן היא 44 מעלות צלזיוס ב-13 ביולי 1936, והטמפרטורה הקרה ביותר שנרשמה היא −51 מעלות צלזיוס בוונדרבילט ב-9 בפברואר 1934.
המדינה עם ממוצע של כ-30 יום פעילות של סופות רעמים בשנה.
אלה יכולים להיות חמורים, במיוחד בדרום המדינה.
המדינה עם ממוצע של 17 סופות טורנדו בשנה, הנפוצים יותר הם באזור הדרומי הקיצוני של המדינה.
מסיבה זו, יש יישובים רבים בחלקים הדרומיים מאוד של המדינה בהן מותקנות אזעקות טורנדו כדי להזהיר את התושבים מפני טורנדו מתקרב.
יותר צפונה, במרכז מישיגן, צפון מישיגן וחצי האי העליון, הטורנדו יותר נדיר.
הלשכה האמריקאית לניתוח כלכלי העריכה כי המוצר ברוטו ברבעון השלישי של שנת 2018 היה 538 מיליארד דולר, המדרג אותה במקום ה-14 מתוך 50 המדינות.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לנושאי עבודה, נכון לדצמבר 2018 נאמד שיעור האבטלה המנוכה עונתית של המדינה בכ -4.0%.
החל משנת 2002 דורגה מישיגן במקום הרביעי בארצות הברית בהעסקת היי-טק עם 568,000 עובדי היי-טק, שכוללים 70,000 בענף הרכב.
מישיגן מדורגת בדרך כלל במקום השלישי או הרביעי בהוצאות המחקר והפיתוח הכוללות מחקר ופיתוח בארצות הברית.
המחקר והפיתוח שלה, הכוללים רכב, מהווים אחוז גבוה יותר מהתוצר המקומי הגולמי הכולל של המדינה לעומת כל מדינה אמריקאית אחרת.
המדינה היא מקור חשוב להזדמנויות עבודה הנדסיות.
ענף הרכב המקומי אחראי באופן ישיר ועקיף לאחת מכל עשר משרות בארצות הברית.
מישיגן הייתה השנייה בארצות הברית בשנת 2004 במתקני עסק והרחבות חדשות.
משנת 1997 עד 2004, מישיגן הייתה המדינה היחידה שהשיגה את ציון 10,000 עבור מספר ההתפתחויות החדשות הגדולות; עם זאת, השפעות המיתון בסוף שנות האלפיים האטו את כלכלת המדינה.
בשנת 2008 מוקמה מישיגן במקום השלישי בסקר בחירת אתרים בקרב המדינות בעלי פיתוי לעסקים חדשים שמדדו השקעות הון ויצירת עבודה חדשה לכל מיליון תושבים.
באוגוסט 2009, תעשיית הרכב של מישיגן ודטרויט קיבלה מענקים של 1.36 מיליארד דולר במשרד מחלקת האנרגיה האמריקנית לייצור טכנולוגיות רכב חשמלי אשר צפוי לייצר 6,800 משרות מיידיות ולהעסיק 40,000 עובדים במדינה עד 2020. בשנים 2007 - 2009, מישיגן דורגה במקום השלישי בארצות הברית בכמות המתקנים והרחבות עסקיות חדשות.
כמו כן, מישיגן הובילה את המדינה בשיפור יצירת מקומות עבודה בשנת 2010.
העיר הגדולה במדינה, דטרויט, מהווה את מרכז תעשיית הרכב האמריקאית.
הרכב הראשון בעולם אשר יוצר בצורה מסחרית, פורד מודל T, פותח והורכב בדטרויט, על ידי הנרי פורד, שנולד בפרבר של העיר.
התיירים במישיגן מוציאים במדינה 17.2 מיליארד דולר בשנה, ותומכים ב-193,000 משרות תיירות.
אתר התיירות של מישיגן הוא בין העמוסים במדינה.
היעדים מושכים נופשים, ציידים וחובבי טבע מרחבי ארצות הברית וקנדה.
מישיגן מורכבת מחמישים אחוז אדמות יער, חלקן הגדול למדי.
היערות, האגמים ואלפי מיילים של חופים הם בעלי אטרקציות מובילות.
התיירות מביאה גם כמויות גדולות לאירועים ספציפיים כמו פסטיבל זמן טוליפ ואת הפסטיבל הלאומי דובדבן.
בשנת 2006, מועצת החינוך של מדינת מישיגן חייבה את כל בתי הספר הציבוריים במדינה לערוך את יום הלימודים הראשון שלהם לאחר חג יום העבודה, בהתאם לחוק החדש של בית הספר ליום העבודה.
תיירות בדטרויט המטרופולינית מושכת את המבקרים לאטרקציות מובילות, בעיקר מוזיאון הנרי פורד, מכון דטרויט לאמנויות, גן החיות של דטרויט, וספורט בדטרויט.
מוזיאונים אחרים כוללים את המוזיאון ההיסטורי דטרויט, את מוזיאון צ'ארלס רייט להיסטוריה אפרו אמריקאית, מוזיאונים של הקהיליה החינוכית Cranbrook, ואת המוזיאון הלאומי הערבי אמריקאי.
מוזיאון הנרי פורד הנמצא בדטרויט מכיל מייצגים היסטוריים מההיסטוריה האמריקאית: הלימוזינה הנשיאותית של הנשיא ג'ון קנדי, בה נורה.
המושב שבו ישב הנשיא אברהם לינקולן בעת התנקשותו בתיאטרון פורד.
מעבדת המחקר של תומאס אלווה אדיסון, חברו הקרוב של הנרי פורד.
האוטובוס שבו רוזה פארקס סירבה לפנות את מקומה.
אזור המטרו מציע ארבעה בתי קזינו מרכזיים, MGM Grand Detroit, Greektown, Motor City ו-Caesars Windsor בווינדזור, אונטריו, קנדה; יתר על כן, דטרויט היא העיר הגדולה והמטרופולין האמריקאית הגדולה ביותר שמציעה אתרי קזינו.
ציד ודיג הם תעשיות משמעותיות במדינה.
סירות שכר מבוססות בערי אגמים גדולים רבים כדי לדוג דגי סלמון, פורל, ווליי ומוט.
מישיגן מדורגת ראשונה במדינה בקרב ציידים מורשים (למעלה ממיליון) התורמים שני מיליארד דולר בשנה לכלכלתה.
יותר משלושה רבעים ממיליון ציידים משתתפים בעונת האיילים הזנבנים לבדם.
מחוזות בתי ספר רבים באזורים הכפריים של מישיגן מבטלים את בית הספר ביום הפתיחה של עונת הצבי של כלי נשק, בגלל חששות מהנוכחות.
מיצובה בסמוך לאגמים הגדולים ולכמות גדולה של ספינות שהצטברו במהלך השנים הרבות בהן שימשו מסלול תחבורה לאנשים ומטען בתפזורת, מישיגן היא יעד צלילה ברמה עולמית.
פיו של אוניברסיטת מישיגן שבגרנד ראפידס.
במישיגן יש שדות גז טבעי ונפט וכן מכרות ברזל ונחושת.
יש בה תעשיית תרופות, כימיקלים ומזון וכן תיירות.
מישיגן היא מרכז תיירות פנים בזכות יפי נופיה ואפשרויות הצייד והדייג.
מישיגן מדורגת בדרך כלל במקום השלישי או הרביעי בהוצאות המחקר והפיתוח הכוללות מו"פ בארצות הברית.
מוסדות מחקר מובילים של המדינה כוללים את אוניברסיטת מישיגן, ואת וויין סטייט, אשר הם שותפים חשובים לכלכלת המדינה ונותנים למדינה פרוזדור למחקר באוניברסיטאות.
האוניברסיטאות הציבוריות של מישיגן מושכות יותר ממילארד וחצי דולר במענקי מחקר ופיתוח בכל שנה.
החקלאות משמשת גם היא תפקיד משמעותי, והופכת את המדינה לגידול פירות מוביל בארצות הברית, כולל אוכמניות, דובדבנים, תפוחים, ענבים ואפרסקים.
לפי מפקד האוכלוסין של 2020 בארצות הברית, אוכלוסיית מישיגן מונה 10,077,331 איש.
במישיגן יש אוכלוסייה ערבית גדולה שהיגרה במקור מהמזרח התיכון, בין היתר ממוצא לבנוני, תימני, עיראקי, סורי ופלסטיני.
רובם מרוכזים באזור העיר דירבורן, שהיא אחת מהערים עם האוכלוסייה המוסלמית הכי גדולה בארצות הברית.
בה נמצא המסגד הגדול ביותר בארצות הברית, הנחשב מרכז האסלאם של ארצות הברית, שהוקם ב-1963.
מישיגן היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת – מושל מדינת מישיגן, מחוקקת – המורכבת משני בתים: בית הנבחרים של מישיגן והסנאט של מישיגן, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של מישיגן.
בירת המדינה הנוכחית היא לאנסינג.
הרשות המבצעת במישיגן מורכבת ממושל מישיגן, סגן מושל מישיגן, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך.
בבית המחוקקים 38 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-110 חברי בית נבחרים הנבחרים לתקופה של שנתיים.
בבית המשפט העליון של מישיגן שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים.
מישיגן היא מדינה ליברלית באופייה, ומאז מערכת הבחירות של שנת 1992 היא הצביעה באופן קבוע למפלגה הדמוקרטית, עד למערכת הבחירות של שנת 2016, בה בחרה במועמד המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ.
מערב המדינה ואזוריה הכפריים יותר רפובליקנים, בעוד אזוריה העירוניים, ובפרט העיר דטרויט ופרבריה, הם יותר דמוקרטים.
החל מינואר 2019 גרטשן ויטמר מכהנת כמושלת מישיגן (נבחרה לתפקיד ב-2018) מטעם המפלגה הדמוקרטית.
למישיגן 15 קולות (אלקטורליים) – 2 סנאטורים ו-13 חברי בית הנבחרים, בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
נכון לשנת 2023, מתוך 13 הנציגים, 6 הם חברי המפלגה הרפובליקנית ו-7 חברי המפלגה הדמוקרטית.
הסנאטורים המייצגים את המדינה הם דבי סטייבנו וגרי פיטרס, חברי המפלגה הדמוקרטית.
מערכת החינוך של מישיגן מספקת שירותים ל-1.6 מיליון תלמידים.
יותר מ-124,000 תלמידים לומדים בבתי ספר פרטיים ומספר לא מאומת לומדים בבית לפי דרישות הרגולצייה.
למערכת החינוך הציבורית יש תקציב של 14.5 מיליארד דולר נכון לשנים 2008–2009. במישיגן מספר אוניברסיטאות ציבוריות הפזורות ברחבי המדינה ומספר רב של מכללות פרטיות.
באוניברסיטת מישיגן יש את אוכלוסיית הקמפוסים השמינית בגודלה של כל בית ספר בארצות הברית.
למישיגן נציגות בכל אחת מהליגות המקצועניות המרכזיות בארצות הברית, כל הקבוצות בסיסן בעיר דטרויט.
דטרויט ליונס – נוסדה ב-1930, קבוצת פוטבול בליגת ה-NFL, זכתה ב-4 אליפויות
דטרויט טייגרס – נוסדה ב-1901, קבוצת בייסבול בליגת ה-MLB, זכתה ב-4 אליפויות (וורלד סיריס)
דטרויט פיסטונס – נוסדה ב-1941, קבוצת כדורסל בליגת ה-NBA, זכתה ב-3 אליפויות
דטרויט רד וינגס – נוסדה ב-1926, קבוצת הוקי קרח בליגת ה-NHL, זכתה ב-11 אליפויות (גביע סטנלי)
במישיגן פועלות שתיים מתוכניות הספורט הגדולות בארצות הברית ברמה הסטודנטיאלית, באוניברסיטת המדינה של מישיגן ובאוניברסיטת מישיגן.
תוכניות אלו זכו בעשרות אליפויות NCAA במגוון ענפים.
סמלי מדינת מישיגן דגל סמל מוטו כינוי דגל מישיגןFlag of Michigan סמל מישיגןSeal of Michigan "אם אתה מחפש חצי אי נעים, הסתכל סביבך""Si quaeris peninsulam amoenam circumspice" "מדינת הימות הגדולות""The Great Lakes State" עץ פרח ציפור חיה אורן לבן מזרחיEastern White Pine פרח התפוחMalus קיכלי אדום-חזהAmerican robin גרגרןWolverine
מיסאל בראוורניק בייגול (בספרדית: Misael Browarnik Beiguel; ב-10 ביוני 1976) הוא שחקן, זמר, דוגמן ומנחה טלוויזיה ארגנטינאי-יהודי שחי ועובד כיום במקסיקו.
הוא מוכר משלל תפקידיו בטלנובלות כמו "תשוקת הנצים", "לאהוב עד מוות" (אנ') ובשל כיכובו בסדרת המתח "הלב המסומן" (אנ') של נטפליקס.
בראון נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-10 ביוני 1976, בנם של השחקן קרלוס בראוורניק בראון ושל סיליביה לואיזה בייגול.
יש לו שני אחים, ניקולאס (ניקו) ולורנה.
בראון הופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 16 כשהשתתף בשעשועון הטלוויזיה של כריס מורנה, "שחק איתי".
בשנת 1996 שיחק בסדרת הילדים המצליחה "קטנטנות".
ב-1997 הוציא אלבום ראשון, הנקרא על שמו - "מישל", והופק על ידי מורנה.
כמו כן דגמן עבור מספר חברות.
ב-1999 עבר למקסיקו, שם קיבל תפקיד בטלנובלה "חלומות הנעורים".
בשנת 2002 קיבל את אחד התפקידים הראשיים בטלנובלה המקסיקנית "Súbete A Mi Moto" לצדם של פאולה נונייס ומארק תאצ'ר.
ב-2004 זכה בראון בפרס מטעם Telenovela Bulgaria כ"השחקן הצעיר הטוב ביותר" עבור השתתפותו ב"תשוקת הנצים".
ב-2010 הנחה את הגרסה הלטינית לתוכנית "הישרדות".
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית בהפקה משותפת של ספרד ומקסיקו; "Hernán" מבית פריים וידאו; בראון גילם את השליט הספרדי פדרו דה אלוואראדו ועלילתו מתרכזת בקונקיסטאדור הרנאן קורטס.
בשנת 2021 גילם את דמותו של פלאזה במותחן הפוליטי הספרדי "Parot" של פריים וידאו, ועלילתו מתרחשת בשנת 2013 בספרד, ועוקב אחר רוצח סדרתי של אסירים לשעבר.
בשנת 2022 החל לככב בסדרת הדרמה והמתח הקולומביאנית "הלב המסומן" מבית נטפליקס.
בשנת 2025 כיכב בדרמה הרומנטית המקסיקנית "החוט האדום" בתור מנואל.
בהמשך, שיחק גם בסרט הקומדיה הרומנטית "הכי בעולם" שעלתה ישירות לנטפליקס.
ב-23 בפברואר 2013, נישא בראון לדוגמנית והשחקנית הקולומביאנית מרגריטה מוניוס.
הוא דובר ספרדית, פורטוגזית, אנגלית ומעט עברית.
+שנהסרטתפקידהערות2006מעבר ליעראר.ג'יידיבוב בגרסה הספרדית2009PagafantasסבסטיאןCondones.comטונו2011Contratiempoדייגו2014Cásese quien puedaאריק2016MalcriadosאלכסRumbos paralelosארמנדו2025Contigo en el futuroקרלוסהכי בעולםגאלוהחוט האדוםמנואל פריירה
+שנהסדרהתפקידהערות1993–1994Jugate conmigoמשתתף / חבר פאנלשעשועון (עונות 4-3); 350 פרקים
שודר בערוץ טלפה1996–1997קטנטנותתומאס "טומי" לינארס פינטוסתפקיד אורח1998Las chicas de enfrenteפקונדו אריאסתפקיד אורח2000DKDA, sueños de juventudדייוויד2 פרקים2001–2002Lo que es el amorכריסטיאן קאמפו68 פרקים2002Súbete a mi motoריקרדו נרבאס סולרתפקיד ראשי; 148 פרקים2003Enamórateמריאנו סאנצ'ז3 פרקים2003–2004, 2022תשוקת הנציםפרנקו רייס גררותפקיד ראשי (עונה 1)
תפקיד אורח (עונה 2); 196 פרקים2004–2005Te voy a enseñar a quererפבלו מנדזתפקיד ראשי; 127 פרקים2006Estoy por tiמנחהשעשועון הכרויות (עונה 2)
שודר בערוץ Antena 32006–2007Amores de mercadoדייגו ואלדזתפקיד ראשי; 123 פרקים2007–2008Madre Lunaאנחל סיסנרוסתפקיד ראשי; 141 פרקים2008Física o químicaמיגל בלאזהתפקיד ראשי (עונה 2); 14 פרקים2009El fantasma del Gran Hotelמיגל טורו / מרקו ארייטהתפקיד ראשי; 136 פרקים2010Desafío: La Gran Batallaמנחהתוכנית מציאות (40 פרקים)
שודר בערוץ Univision (אנ')2011Mentes en shockדייגו טרהפרק: "Pilot"A corazón abiertoתומאס בלסטרוסתפקיד אורח2012La Mariposaמנואל "אמורי" מרטינזתפקיד ראשי; 60 פרקים2012–2013Los Reyמטיאס ריי סאן ויסנטהתפקיד ראשי; 124 פרקים2013–2014Mentiras perfectasסנטיאגו אוקרוסתפקיד ראשי; 58 פרקים2014–2015Amor sin reservaדייגו אוליבטרה מנדוסהתפקיד ראשי; 136 פרקים2016–2017La querida del Centauroג'רארדו דוארטהתפקיד ראשי (2 עונות); 141 פרקים2016–2018Sr.
Ávilaדניאל מולינה13 פרקים2018Falcoאלחנדרו פאלקותפקיד ראשי; 14 פרקים2018–2019לאהוב עד מוות (אנ')מקאריו "אל צ'ינו" ואלדס/לאון גוסטבו קרבחאל טורסתפקיד ראשי; 88 פרקים2019Hernánפדרו דה אלוואראדותפקיד ראשי; 8 פרקים2021Parotפלאזהתפקיד ראשי; 10 פרקיםCeciliaגרמןתפקיד ראשי; 8 פרקים2022Desafío sobre Fuego Latinoaméricaמנחהתוכנית מציאות; מנחה עונה החמישית
שודר בערוץ ההיסטוריה2022–2023הלב המסומן (אנ')סימון דוקהתפקיד ראשי (2 עונות); 24 פרקים2025כל כך אליסיהסדרה עתידית של נטפליקס2026Los corruptoresסדרה עתידית של נטפליקס
מישל בלאווה היה וירטואוז חליל צרפתי.
אף כי למד בכוחות עצמו לנגן כמעט בכל כלי נגינה, הוא התמחה בחליל, שאותו החזיק בכיוון שמאל, בניגוד לכיוון המקובל על רוב החלילנים כיום, ובבסון.
בלאווה נודע בניקיון ובכיוון המושלם של נגינתו, גם כשניגן בסולמות קשים, ובצליל היפה במיוחד שהפיק.
כאשר מלאו לו ארבעים, היה בלאווה החלילן הראשי הן בהרכב המוזיקלי של לואי ה-15, ה"מוזיק דה רואה", והן בתזמורת האופרה של פריז.
בלאווה דחה הזמנה לחצרו של פרידריך הגדול (משרה שקוונץ קיבל בסופו של דבר, אחרי הצעת תוספת משמעותית לשכר).
בלאווה כתב בעיקר לחליל, יצירותיו ששרדו כוללות קונצרט ושלושה כרכים של סונאטות.
כל יצירותיו כתובות בסולמות הקלים ביותר, הואיל וייעד אותן לנגינת חובבים.
מישל בראס הוא שף צרפתי, ושם מסעדות בבעלותו הקרויות "בראס".
נולד ב-1946 באובראק שבפירנאים, באזור דרום-מערב צרפת, אזור כפרי והררי.
אימו הייתה עקרת בית ואביו נפח והם היגרו בהיותו ילד מכפר קטן לעיירה לאיול.
אימו פתחה מסעדת פועלים ומישל סייע לה מגיל צעיר.
מסעדתו הקודמת Lou Mazuc, שהייתה מסעדת אימו נחלה הצלחה מסחררת כל כך עד שנאלץ להתרחב, דבר שאליו נדרש גם כדי להעפיל בסולם המישלן.
ב-1992 פתח את מסעדתו עטורת התהילה.
בראס חיבר מספר ספרי בישול, אחד מהם עם כריסטיאן מיו מייסד הגו מיו.
הספר זכה בפרס Prix des Arts Culinaires, Brillant-Savarin, אחד מהפרסים החשובים בצרפת המוענקים לספר בישול.
ספריו הם מעין אלבומים בוטניים הפורשים את אוכלוסיית הצמחים של אזור האובראק ופורטים תבשילים הנטועים במסורת האיכרית האזורית ששודרגו ליצירות אומנות.
ב-1987 הוענק לבראס הניקוד המקסימלי של 19 נקודות במדריך הגו מיו.
ב-1992 זכה בתואר שף השנה של המדריך.
ב-1 במרץ 1999 זכתה מסעדתו בשלושה כוכבים במדריך המישלן - התואר הרם ביותר המוענק למוסד גסטרונומי בצרפת (עליהם היא שומרת מאז ועד היום - 2011).
בשנת 2006 וב-2007 נבחרה מסעדת בראס לשישית בטיבה בעולם, בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם של המגזין רסטורנט, שנערך בין בכירי המסעדנים, השפים ומבקרי המסעדות.
לבראס גם מסעדה בטויה שביפן, שנבחרה על ידי האתר dininginfrance כאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות ביותר בעולם מחוץ לצרפת.
המסעדה שבנייתה הסתיימה בשנת 1992 שוכנת ברום של 3960 רגל (או 1350 מטר), במאסיף סנטראל, מרכז צרפת, ליד העיירה לאיול, והיא חלק ממלון בוטיק מפואר ביותר המשתייך לרשת הרלה א שאטו.
במלון חמישה עשר חדרי אורחים.
עלות בניית המסעדה הייתה חמישה מיליוני דולרים והיא עוצבה על ידי אריק ראפי, ארכיטקט מבורדו.
היא פתוחה רק שבעה חודשים בשנה, מאפריל עד אוקטובר וסגורה מנובמבר עד מרץ.
סמל המסעדה הוא מין שומר שבראס גילה באקראי באחד משיטוטיו באזור.
במבנה המסעדה רצה בראס להראות מוטיבים של חלל, אבן וחיי צמחים ולבנייתה השתמשו בבזלת, גרניט וצפחה מקומיים וכן בזכוכית והיא מזכירה את הסרט 2001: אודיסיאה בחלל של סטנלי קובריק.
הכיסאות נבנו בצורה שתזכיר ראשי בקר.
ברגע שהסועדים מתיישבים, החלונות מתקפלים וחוסמים כל מראה של אזור הכפר המקיפים אותם, משום שהאנשים באו לראות את הנוף שעל פני הצלחת.
בראס שגדל באזור הכפרי של לאיול, חובב טעמים חזקים ועשבי תיבול מקומיים.
הוא יוצא בארבע לפנות בוקר לשוק של עיר המחוז מאנד, להיפגש עם כחמישים מגדלים מקומיים עימם הוא עובד ומעודדם לטעת מחדש ירקות, עשבים, פרחים וגבעולים שמזמן היו בלתי נראים בשווקים ומלוקטים עבורו מכל רחבי חבל האובראק.
בראס גם מגדל בעצמו ירקות בחצר המסעדה.
הוא נוהג לשוטט מדי יום ברחבי האזור ולחפש עשבים נדירים, דבר שהפרה את מוחו ברעיונות לתבשילים.
יש ביכולתו להיזכר בהבדלים הפרטניים בין שלושים סוגי כרוב והוא עובד עם כמאה וחמישים סוגי ירקות ועשבים.
אורחים השוהים במלון מקבלים כוסות מרהיבות וערכה על מנת ללקט בטיולם באזור עשבים.
בתפריטו גם בקר, יונה ודגים מהאזור.
תבשיל החותם שלו הוא גארגיו (The Gargouillou), המבוסס על תבשיל מקומי ופשוט של ירקות והאם.
בראס מכין אותו מדי יום ביומו מירקות ועשבים נדירים לפי העונה וכולל עשרות סוגי ירקות, עשבים, פרחים ועלים, המבושלים כל אחד בנפרד ומוגשים יחדיו.
מורכב בין השאר מאספרגוס, כרוב, אפונת שלג, פול מצרי, פלפל אדום, שום, בצל, ארטישוק, שרוויל, שמיר.
חלק מהמרכיבים נחלטים במים מומלחים ואחרים כמו בצל וסוגים מסוימים של שום מקורמלים בתנור או מבושלים בבויון עם כוסברה, קליפות תפוז ועלה דפנה וירקות אחרים מוגשים נאים.
קדל החזיר מוקפץ, למחבת מוספת חמאה והירקות מוספים אחד אחד.
שלושה טבחים מופקדים על הכנת התבשיל.
בראס המציא בשנת 1981 עוגת שוקולד נוזלית הידועה.
עוגת שוקולד עם נוזל חם בתוכה, ברגע שנועצים בה מזלג פורצת ממנה לבה של שוקולד נוזלי, זהו אחד התבשילים שקנה לו את המחקים הרבים במטבח הצרפתי ובמסעדות בכל רחבי תבל.
מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם.
מישל אליו-מארי היא פוליטיקאית צרפתית, ב־14 בנובמבר 2010 מונתה לשרת חוץ של צרפת במקום ברנאר קושנר וכיהנה בתפקיד עד 2011, כאשר התפטרה בשל ביקורת שהופנתה נגדה על קשריה האישיים עם נשיא תוניסיה המודח במהפכה באותה שנה.
החליף אותה בתפקיד שר החוץ של צרפת אלן ג'וזפן, שכיהן עד אז כשר ההגנה, בעבר היה גם ראש ממשלת צרפת.
משפטנית, אתנולוגית ופוליטולוגית בהכשרתה, מישל אליו-מארי מייצגת את זרם בעל המורשת הגוליסטית בפוליטיקה הצרפתית.
כיהנה כשרת הפנים והטריטוריות שמעבר לים וכשרת המשפטים של צרפת בממשלות פיון הראשונות מזמן כהונתו של הנשיא סרקוזי.
קודם לכן, כיהנה בימי הממשל של ז'אק שיראק כשרת ההגנה.
היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כשרת הגנה.
היא הייתה גם האישה הראשונה שכיהנה כשרת הפנים והטריטוריות שמעבר לים של צרפת.
נולדה בוילנב לה רוי, פרבר דרומי של פריז הסמוך לנמל התעופה אורלי.
אביה, ברנאר מארי, היה ידוע בזמנו כשופט רוגבי וכראש עיריית ביאריץ, עיר חוף השוכנת בחבל הבסקים הצרפתי בקרבת מפרץ ביסקיה, שבדרום-מערב צרפת.
בעלת שני תוארי דוקטור: במשפטים ובמדע המדינה, וכמו כן בעלת תואר ראשון באתנולוגיה.
הייתה מרצה בכירה באוניברסיטה של פריז טרם כניסתה לפוליטיקה המקומית והארצית.
בין השנים 1983–1988 הייתה חברת המועצה העירונית של סיבור, שבאזור ביאריץ.
כמו כן הייתה חברת המועצה העירונית של ביאריץ בין השנים 1989–1992. באותן שנים הייתה גם חברת הפרלמנט האירופי.
בין השנים 1992–2002 כיהנה כראש עיריית סן-ז'אן-דה-לוז (Saint-Jean-de-Luz).
נבחרה כחברה באספה הלאומית מטעם המפלגה הגוליסטית "אספה למען הרפובליקה" (Rassemblement pour la République) בשנת 1986. בשנים 1993–1995 הייתה שרת הספורט בממשלתו של אדואר בלאדור.
ב-1999 נבחרה לעמוד בראש מפלגת "אספה למען רפובליקה" ובכך הייתה לאישה הראשונה שעומדת בראש מפלגה בצרפת.
היא הייתה ליושבת ראש המפלגה עד למיזוג בתוך "האיחוד למען תנועה עממית" בשנת 2002.
הייתה לשרת ההגנה הראשונה של צרפת החל מה-7 במאי 2002 ועד לבחירות 2007, אז ניצח ניקולא סרקוזי ואליו-מארי מונתה לשרת הפנים (והטריטוריות שמעבר לים) של צרפת.
מישל אקרס היא כדורגלנית עבר אמריקאית, שנחשבת לאחת משחקניות הכדורגל הטובות בכל הזמנים.
כבר כשהתחילה לשחק כדורגל, בתקופת התיכון, זכתה אקרס להיות חברה שלוש שנים בנבחרת ה-All-American של התיכונים.
לאחר התיכון, עברה אקרס לאוניברסיטת מרכז פלורידה, שם זכתה להיות חברה ארבע שנים בנבחרת ה-All-American של הקולג'ים.
בעונת , היא זכתה בתואר ספורטאית השנה של האוניברסיטה, ובעונה לפני כן זכתה בפרס הרמן.
לאחר שעזבה את האוניברסיטה, הוחלט שהחולצה מספר 10 של אקרס, תוצא מהמחזור ואף שחקן לא יוכל ללבוש אותה שוב.
ב-18 באוגוסט 1985, זכתה אקרס להיות אחת מהכדורגלניות ששיחקו במשחק הראשון אי פעם של נבחרת הנשים של ארצות הברית, בהפסד 1-0 לאיטליה.
יומיים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2.
בשנת 1991 קבעה שיא נבחרת כאשר כבשה 26 שערים בשנה אחת.
בגביע העולם 1991, יצרה אקרס ביחד עם חברותיה לנבחרת - אפריל היינריקס וקארין ג'נינגס, את שלישיית ההתקפה האמריקאית שכונתה "החרב בעלת שלושת הלהבים", ושכבשה בטורניר 20 שערים ביחד.
היא עצמה סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם עשרה כיבושים.
בגמר, נגד נבחרת נורווגיה, כבשה אקרס צמד והעניקה את הגביע לארצות הברית.
בשנת 1996 הייתה אקרס חברה בנבחרת ארצות הברית שזכתה בטורניר כדורגל הנשים של אולימפיאדת אטלנטה.
ב-7 ביוני 1998, זכתה אקרס בתואר המצוינות של פיפ"א (התואר הגבוה ביותר של פיפ"א) על תרומתה לכדורגל העולמי.
שנה לאחר מכן, בגביע העולם 1999, הובילה אקרס את נבחרתה לזכייה שנייה בגביע העולמי.
זמן קצר לפני אולימפיאדת סידני 2000 החליטה אקרס לפרוש מכדורגל מקצועני.
את הקריירה היא סיימה כסגנית מלכת השערים של הנבחרת (שנייה רק למיה האם) עם 105 שערים ו-37 בישולים.
מאז פרישתה ממשיכה אקרס לתמוך בעידוד כדורגל הנשים ובטיפוחו.
בנוסף פרסמה מספר ספרים, כולל ביוגרפיה אישית על מלחמתה בתסמונת העייפות הכרונית.
בשנת 2002 נבחרה בצוותא עם סון ון הסינית בתואר כדורגלנית המאה מטעם פיפ"א.
שנתיים לאחר מכן, בשנת 2004, נבחרה אקרס ביחד עם חברתה לנבחרת, מיה האם, להיכנס לרשימת פיפ"א 100 - 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
אקרס והאם היו שתי הנשים היחידות ברשימה זו.
באותה השנה, אקרס נכנסה להיכל התהילה הלאומי לכדורגל, ביחד עם אריק וינלדה ופול קליגיורי.
מישל לווהן רובינסון-אובמה היא עורכת דין וסופרת אמריקאית.
היא רעייתו של הנשיא ה-44 של ארצות הברית, ברק אובמה והייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית (בשנים 2009–2017), הראשונה (והיחידה עד כה) ממוצא אפרו-אמריקאי.
נולדה בשם "מישל לווהן רובינסון" (Michelle LaVaughn Robinson) ב-17 בינואר 1964 בדה-יונג, עיירה הצמודה מדרום לעיר שיקגו שבמדינת אילינוי.
אביה, פרייז'ר רובינסון (שהלך לעולמו ב-1991) עבד במפעל המים של עיריית שיקגו והיה פעיל המפלגה הדמוקרטית באזור ההצבעה בו גרו.
אמה, מריאן שילדס רובינסון, עבדה כמזכירה בחברה.
הוריה ממוצא אפרו-אמריקאי והם צאצאי עבדים שהובאו לארצות הברית לפני מלחמת האזרחים האמריקנית.
סבא של סבא שלה היה עבד בקרוליינה הדרומית, שם מתגוררים עדיין חלק מקרובי משפחתה.
בדיקה גנטית שנעשתה לה ופורסמה ב"ניו יורק טיימס" ב-2012 אישרה שמוצאה הוא גם אירי לצד שורשים אירופאיים אחרים, שכן ארבעת סביה וסבתותיה היו ממוצא מעורב.
ייתכן שהיא אפילו ממוצא יהודי שכן אחת מסבות-סבותיה מצד אביה נקראה "רוזלה כהן" והתגוררה בג'ורג'טאון במאה ה-19 המוקדמת בזמן שמשפחה יהודית יוצאת לונדון בשם זה הייתה אחת המשפיעות בעיר, אך מוצאה של אותה רוזלה אינו ברור והוצע שהיא אולי שפחה שנולדה לעבדים אפריקאים שאמצו את שם המשפחה של בעליהם.
בן-דודתה (בן אחות-סבהּ) הוא הרב הקונסרבטיבי, קייפרס פוניי.
אובמה גדלה וחונכה באזור הדרומי (South Side) של שיקגו, במשפחה מבוססת כלכלית ששמה דגש על לימודיהם של ילדיה.
מישל, כמו גם אחיה הבוגר קרייג, פסחה על כיתה ב' בבית הספר היסודי ("קפצה כיתה").
מישל למדה בבית הספר התיכון ע"ש ויטני מ.
יאנג מגנט בשיקגו, בית ספר ציבורי בעל דרישות קבלה מחמירות.
היא צוינה כתלמידה מצטיינת בכל אחת מארבע שנותיה בבית הספר ושימשה כגזברית מועצת התלמידים.
בשנת 1981 סיימה את לימודיה התיכוניים והמשיכה בלימודי תואר ראשון, בסוציולוגיה ולימודים אפרו-אמריקאים באוניברסיטת פרינסטון, שם סיימה את לימודי התואר הראשון בהצטיינות בשנת 1985. בשנת 1988 סיימה לימודי משפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
בתקופת לימודיה בהרווארד השתתפה בהפגנות סטודנטים בדרישה כי בני מיעוטים ישולבו בסגל ההוראה של בית הספר.
לאחר סיום לימודי המשפטים החלה מישל לעבוד במשרד עורכי הדין "סידלי אוסטין" בשיקגו, אחת מחברות עורכי הדין הגדולות בארצות הברית והוותיקות בעולם.
תחומי עיסוקה היו שיווק וקניין רוחני.
רובינסון פגשה בברק אובמה כשחנכה את אובמה אשר עבד בחברה כתלמיד משפטים בתקופת הקיץ.
שניהם נמנו על עורכי הדין הבודדים ממוצא אפרו-אמריקאי בחברת עורכי הדין בה הועסקו.
היכרותם החלה ביחסי עבודה, והפכה עד מהרה לפעילות קהילתית משותפת ולאחריה התפתחה ביניהם חברות.