tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפעם הראשונה הממשלה יכלה להגיב במהירות, ללא ביורוקרטיה אינסופית אשר תקשור ותסבך אותה, ועם סטטיסטיקות מעודכנות בנוגע לנושאים כגון מצבו של צי הסוחר או מצב הייצור במשק.
בית המלוכה הבריטי ניצב בפני בעיה רצינית במהלך מלחמת העולם הראשונה בשל קשרי הדם בינו לבין המשפחה השלטת בקיסרות הגרמנית, יריבתה העיקרית של בריטניה במלחמה.
לפני המלחמה היה בית המלוכה הבריטי ידוע בשם בית סקסה-קובורג-גותה.
עם מותו של אדוארד השביעי בשנת 1910, הוכתר ג'ורג' החמישי למלך.
ג'ורג' החמישי היה בן דודו של הקיסר הגרמני וילהלם השני, אשר הפך בעיני הציבור הבריטי למסמל את כל זוועות המלחמה.
המלכה מרי, אף כי הייתה בריטית כמו אמה, הייתה בתו של הדוכס מטק, צאצא של בית המלוכה הגרמני של וירטמברג.
המלך, גיסיו ובני דודיו היו נתינים בריטיים שנשאו תארים גרמניים כגון דוכס או דוכסית טק, נסיך ונסיכת בטנברג, נסיך ונסיכת הסה, ונסיך ונסיכת שלזוויג-הולשטיין.
במהלך המלחמה כתב הרברט ג'ורג' ולס על של בריטניה, ועל כך השיב המלך ג'ורג' באמרתו המפורסמת: .
ב-17 ביולי 1917 החליט המלך ג'ורג' לפייס את הרגשות הלאומיים הבריטיים באמצעות פרסום דבר המלך במועצתו, בו שינה את שם בית המלוכה הבריטי מהשם הדמוי-גרמני בית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור.
בסופו של דבר ויתרו המלך ג'ורג' ושאר קרוביו, שהיו נתינים בריטיים, על השימוש בתארים ובכיבודים הגרמניים, ואימצו שמות משפחה בעלי סגנון בריטי.
המלך פיצה חלק מבני משפחתו הזכרים באמצעות יצירת תוארי אצולה חדשים עבורם.
באופן זה הפך בן-דודו, הנסיך לואיס בטנברג, שבתחילת המלחמה אולץ לפרוש מתפקידו כלורד הימי הראשון בגלל רגשות אנטי-גרמניים, ללואיס מאונטבאטן, המרקיז הראשון ממילפורד הייבן.
אישים אחרים, כגון הנסיכה מרי לואיז והנסיכה הלנה ויקטוריה, אימצו כשם משפחה את שם הטריטוריה שקיבלו כאצילות.
בכתב ההסמכה שניתן ב-11 בדצמבר 1917 הגביל המלך את השימוש בתואר "הוד מעלתו (או מעלתה) המלכותי" והתואר הטיטולרי "נסיך (או נסיכת) בריטניה הגדולה ואירלנד" לילדיו של הריבון, ילדיהם של בני הריבון והבן המבוגר ביותר של הבן המבוגר ביותר של נסיך ויילס.
ההתפתחויות ברוסיה היוו בעיות נוספות בעבור המלוכה.
כאשר הצאר ניקולאי השני, בן-דודו של המלך ג'ורג', הודח במהפכה הרוסית של 1917, ממשלת בריטניה הציעה לו ולמשפחתו מקלט מדיני באיים הבריטיים.
עם זאת, הרעת התנאים בקרב הבריטים, והחשש מפני הבאת המהפכה לאיים הבריטיים, גרמו למלך לחשוב שנוכחות משפחת רומנוב עשויה להיות בלתי ראויה לאור נסיבות התקופה.
למרות טענות מאוחרות יותר של לורד לואי מאונטבאטן שדייוויד לויד ג'ורג', ראש הממשלה, התנגד לחילוץ משפחת המלוכה הרוסית, רשומותיו של המזכיר הפרטי של הריבון, ארתור ביג, מרמזות על כך שהמלך ג'ורג' התנגד לחילוץ בניגוד לדעתו של לויד ג'ורג'.
הצאר ומשפחתו הקרובה נותרו ברוסיה, ונרצחו על ידי הבולשביקים ב-1918. בשנה שלאחר מכן חילצו ספינות בריטיות מחצי האי קרים את אמו של ניקולאי (דודתו של ג'ורג'), מריה פיודורובנה (דאגמאר מדנמרק), וכן מספר חברים אחדים במשפחת המלוכה הרוסית המורחבת.
הנסיך מוויילס ומי שיומלך כאדוארד השמיני, הגיע לגיל הדרוש לשירות צבאי פעיל והיה להוט להשתתף במלחמה.
הוא התגייס לצבא ביוני 1914, והוצב במשמר הגרנדירים, ואף על פי שהיה מוכן לשרת בחזית, מזכיר המדינה למלחמה, הלורד קיצ'נר, סירב לאפשר זאת, לאור הנזק העצום אשר יכול היה להתרחש אילו נפל יורש העצר בשבי הגרמני.
למרות זאת, היה אדוארד עד למלחמת חפירות וניסה להגיע אל קו החזית לעיתים קרובות ככל הניתן, עד אשר הוענק לו הצלב הצבאי בשנת 1916. תפקידו במלחמה, אף כי היה מוגבל, הוביל לפופולריות הרבה שלו בקרב ותיקי הסכסוך.
הדוכס מיורק, ג'ורג' השישי, לימים ג'ורג' השישי, הוסמך כקצין זוטר בחיל הים המלכותי ב-15 בספטמבר 1913, ושנה לאחר מכן החל לשרת במלחמה.
הוא שירת כקצין תותחים על סיפונה של האה"מ קולינגווד בקרב יוטלנד כנגד הצי הגרמני הקיסרי.
לאחר הקרב נגרע משירות מבצעי עקב בריאותו הלקויה.
בתו היחידה של המלך הנסיכה מרי, ליוותה את אמה בביקוריה בבתי חולים וארגוני רווחה, סייעה בפרויקטים רבים על מנת לסייע ולעודד את חיילי הצבא והצי ובני משפחותיהם.
הכוחות המזוינים של הוד מלכותו
בתחילתה של המלחמה היה הצבא הבריטי קטן בגודלו לעומת שאר הצבאות של המעצמות הגדולות באירופה.
עיקרו של הצבא בשנת 1914 היה כוח מתנדבים קטן של כ-400,000 חיילים, ברובו מקרב האוכלוסייה האנגלית האורבנית, כאשר כמעט מחצית מהם היו פרוסים בחו"ל בתפקידי חיל-מצב ברחבי האימפריה הבריטית (לדוגמה בחודש אוגוסט 1914, 74 מתוך 157 גדודי רגלים ו-12 מתוך 31 גדודי הפרשים היו פרוסים מחוץ לאדמת בריטניה.).
האומדן הזה כלל הן את הצבא הסדיר והן את אנשי מילואים בחיל הטריטוריאלי, אשר מהם הוקם חיל המשלוח הבריטי שנשלח לשירות בצרפת.
המספר הגדול של המתנדבים בשנים 1914 - 1915, הידוע בכינויו צבא קיצ'נר, נועד להיכנס לפעולה בקרב על הסום.
בחודש ינואר 1916 החל גיוס חובה אשר נמשך עד סוף שנת 1918, עת הגיע הצבא לשיא כוחו עם כ-4,000,000 חיילים.
בתחילתה של המלחמה היה הצי המלכותי הגדול ביותר בעולם, בעיקר בשל חוק הביטחון הימי 1889 וכן עקב מדיניות הכוח הכפול אשר קבעה כי מספר אוניות המלחמה של הצי המלכותי יושווה לכוחם המשולב של שני הציים הגדולים בעולם לאחר הצי המלכותי, אשר בטרם המלחמה היו אלה הצי הצרפתי והצי הרוסי הקיסרי.
רוב כוחו של הצי המלכותי היה פרוס בבריטניה במסגרת ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול"), ומשימתו העיקרית הייתה למשוך את צי הים הפתוח הגרמני לקרב.
על אף זאת, לא הושגה הכרעה בחזית הימית.
הצי המלכותי והצי הגרמני הקיסרי בסופו של דבר התנגשו ביניהם, בעיקר בקרבות מפרץ הלגולנד ויוטלנד.
באוגוסט 1916 ניסה הצי הגרמני לפתוח במבצע נוסף שכזה אולם הוא כשל עקב הלקחים אשר הופקו בצי המלכותי לאחר קרב יוטלנד אשר הובילו לשימוש מושכל יותר של כוחו בעתיד.
בשנת 1914 נוצרה במסגרת הצי המלכותי הדיוויזיה ה-63 מכוחות מילואים אשר פעלה בעיקר בזירת הים התיכון ובחזית המערבית.
כמחצית מהנפגעים ומהחללים של הצי המלכותי בכל שנות המלחמה היו מדיוויזיה זו אשר לחמה על היבשה ולא בים.
החיל המעופף, שירותי האוויר של הצי והקמתו של חיל האוויר
בשנת 1915 החליף יו טרנצ'רד את הנדרסון כמפקד, והחיל החל בפעילות רבה יותר.
עד 1918 לחיל הייתה היכולת לצלם צילומים אוויריים בגובה של כ-15,000 רגל (4,600 מטר) ולרשותו עמדו צוות מפענחים של מעל 3,000 אנשי מקצוע.
ב-17 באוגוסט 1917 הציג הגנרל יאן סמאטס בפני מועצת המלחמה דו"ח על עתיד הלוחמה האווירית.
עקב הפוטנציאל הרב של "הרס אדמות האויב והשמדת מרכזי תעשייה ואוכלוסייה בקנה מידה עצום" המליץ סמאטס על הקמת שירות אוויר חדש אשר יהיה שווה ברמתו לצבא ולצי.
הקמתו של השירות החדש יועד להיעשות על בסיס כוח האדם והציוד של שירות האוויר של הצי המלכותי אשר שירת בחזית המערבית במטרה לסיים את היריבות הבן-זרועית אשר השפיעה על רכישת המטוסים.
כך ב-1 באפריל 1918 שולבו שירות האוויר של הצי והחיל המוטס יחדיו ליצירת חיל האוויר המלכותי.
אנשים רבים, במיוחד בשלבים המוקדמים של המלחמה, החליטו להתגייס לכוחות המזוינים, ועד ל-5 בספטמבר 1914, חתמו מעל 225,000 אזרחים על הצטרפות לאחת ממסגרות הצבא.
לאורך שנות המלחמה נראה היה כי מספר גורמים תרמו לשיעורי הגיוס: התעמולה הממשלתית באמצעות כרזות הגיוס, ירידה בהיצע מקומות העבודה והרצון לברוח מהשגרה של החיים האזרחיים.
"גדודי החברים", שבהם כלל החיילים הגיעו מאותו אזור גאוגרפי (כדוגמת גדוד איגוד נהגי החשמליות של גלאזגו), אף הם תרמו לפופולריות של ההתגייסות.
שיעור הגיוס הגבוה ביותר נראה בסקוטלנד ובוויילס.
שיעור הגיוס נותר יציב למדי בסוף 1914 ותחילת 1915, אך ירד באופן דרמטי במהלך השנים לאחר מכן, במיוחד אחרי הקרב על הסום, אשר במהלכו נרשמו 500,000 נפגעים.
כתוצאה מכך, גיוס חובה החל בינואר 1916, לאחר חקיקתם של חוקי השירות הצבאי בינואר וביוני 1916, וכלל הגברים אשר לא היו נשואים בגילאי 18 עד 41, יכלו להיות מגויסים.
אולם במציאות מספר ענפי ייצור היו חסינים, והמועסקים בהם היו פטורים משירות צבאי, כגון ייצור מזון וצי הסוחר.
חקיקה זו פסחה על אירלנד, על אף העובדה כי הייתה חלק מהממלכה המאוחדת באותה תקופה.
באפריל 1918 קודמה חקיקה אשר אפשרה את הרחבת גיוס החובה לאירלנד.
אמנם בסופו של דבר גיוס החובה באירלנד לא בא לידי ביטוי, אולם עצם קיומו היה הרה אסון.
על אף התנדבות משמעותית לגדודים האיריים, עצם קיום הסבירות לאכיפתו של גיוס החובה יצר אנטגוניזם בקרב אוכלוסיית האי.
התגובה החריפה הגיעה שכן יישומו של גיוס החובה באירלנד היה קשור בהתחייבות ל"שלטון העצמי האירי".
הדבר גרר זעם בקרב הנציגים האיריים בווסטמיניסטר אשר עזבו וחזרו לאירלנד על מנת לארגן את האופוזיציה האירית.
כתוצאה מכך, עבודתם של רכבות, מפעלים, רציפים, טחנות, תיאטראות, בתי קולנוע, חשמליות, שירותים ציבוריים, מספנות, עיתונים, חנויות, ואפילו יצורה של תחמושת הופסקו כולם במסגרת שביתה כללית ב-23 באפריל 1918, אשר תוארה כ"שביתה מלאה, אירוע חסר תקדים מחוץ למדינות היבשת".
אולם, ההפסד הכולל של השביתה הזאת גרמה לירידה בתמיכה העממית במפלגה הלאומית האירית לטובת המפלגה הרפובליקנית, השין פיין בבחירות הכלליות שחלו בדצמבר 1918, שלאחריהן חל הסכסוך האנגלו-אירי.
הממלכה הסודית הוא סרט אנימציה של חברת פוקס המאה ה-20. את הסרט ביים כריס וודג', והוא מבוסס על סדרת ספרים מאת ויליאם ג'ויס .
לאחר מות אמה, מרי קתרין בת ה-17, (או בכינויה - אמ-קיי) עוברת לגור עם אביה המדען פרופסור בומבה, שבילה את חייו בחיפוש אחר חיילים זעירים דמויי אדם הנקראים אנשי העלה.
הם מגינים על היער הסמוך למקום בו חי בומבה מפני יצורים מרושעים בשם בוגנים ומנהיגם הזדוני מונדרייק.
הנחישות של בומבה למצוא הוכחה לתיאוריות שלו מרגיזה את בתו מכיוון שהיא מאמינה שזה שטויות, כמו שאמה עשתה, אבל בומבה מבטיח לה שהוא ימצא הוכחה.
בינתיים, איש עלה עצמאי בשם רוד מחליט לעזוב, למורת רוחו של המפקד שלו רונין, שהבטיח לאביו המנוח של רוד שהוא ידאג לבנו.
מלכת הפיות המיטיבה של היער, המלכה טרה, חייבת לבחור את יורש הכיסא שלה ויוצאת לשדה של תרמילי עלים על סיפונה המעופף ומלווה על ידי השומרים המלכותיים, ומגיע לשדה כשהוא נשמר על ידי שבלול וחשופית, בשם מאב וגראב.
מיד לאחר שהיא בוחרת תרמיל, הבוגנים תוקפים.
טרה בורחת מהאזור עם התרמיל, ולמרות ששומרי ראש - אנשי העלה עושים כמיטב יכולתם כדי להגן עליה, הם מוצפים במהרה במספר העצום של הבוגנים.
בזמן שרודפים אחריו, רונין מגיע אל טרה והזוג עף על יונק הדבש שלו.
לאחר מכן הם מותקפים על ידי מונדרייק ובנו דאגה.
דאגה נהרג על ידי רונין, אך רק לאחר שהוא יורה בטארה.
בינתיים, אמ-קיי מחליטה לעזוב לאחר שהתווכחה עם אביה על המחקר שלו.
לפני שהיא יכולה לעזוב, כלבו של בומבה - אוזי, רץ ליער.
בעת חיפוש אחר אוזי, אמ-קיי רואה את טרה נופלת.
גוססת, טארה נותנת לה את התרמיל ומשתמשת בקסמה כדי לכווץ אותה.
היא מספרת לאמ-קיי שהיא צריכה לקחת את התרמיל אל נים גאלו, אשף תולעת זוהר, לפני שהיא מתה, ואמ-קיי מצטרפת לרונין ולאנשי העלים, יחד עם מאב וגראב.
רונין מגלה כי רוד נכנס למירוץ נגד יצורים אחרים וחרקים על ציפורים.
רוד חוזר לעסקה עם גנגסטר קרפד קצר מזג בשם בופו למכור את המירוץ ולהפסיד.
לפני שבופו ושני מדריכיו הספיקו להאכיל את רוד לנחש, רונין מתערב ומורה להם לעזוב.
רוד מסרב להצטרף אליו, אמ-קיי, מאב וגראב לאחר ששמע על מותה של המלכה טרה, כאשר בופו שומע.
רונין, רוד, אמ-קיי, מאב וגראב בסופו של דבר עוקבים אחר נים גאלו.
לאחר מכן הוא מוביל אותם אל הספרייה, שם אמ-קיי מגלה את המסר הקצר של טארה לפני שהיא הקטינה אותה, ומסרה שתשמור על התרמיל, ותחזור לגודל הרגיל.
כאשר רונין עוזב, רוד לוקח את אמ-קיי בנסיעה על צבאים.
בינתיים, מונדרייק ביקש שהבוגנים יביאו אליו את בופו, ויגלו את מיקומו של התרמיל.
מנדרייק הולך למקום של נים גאלו כדי לגנוב את התרמיל, שאם יפרח בחושך, יעזור למנדרייק להרוס את היער.
הוא לוקח את התרמיל וחוטף את מאב וגראב.
רונין נוזף ברוד על כך שהוא לא היה שם כדי להגן על התרמיל.
כדי להיכנס לשטח של הבוגנים ללא גילוי, אמ-קיי רוד ורונין יצאו לביתו של בומבה כדי לקבל כמה תחפושות, שם אמ-קיי לומדת כי אנשי העלים הובילו במכוון את בומבה לגלות את מה שהוא גילה.
בומבה רואה שיש לו מבקרים ולוכד את אמ-קיי, מתעלף כשהוא רואה אותה ומבין שזאת היא, פצפונת.
אמ-קיי מסמנת את מיקומו של מונהבן (ביתם של אנשי העלה) על מפה שעשה בומבה מהיער לפני שהצטרפה מחדש לרוד ורונין.
כשהם מגיעים לארץ הבוגנים, רונין מסיח את דעתם של הבוגנים בעוד שאמ-קיי ורוד מצילים את מאב, גראב ואת התרמיל.
מנדרייק מגלה אותם ומורה לבוגנים לעצור אותם.
אמ-קיי, רוד, מאב וגראב בורחים בחיים, אך רונין מקריב את עצמו כדי להבטיח את בריחתם.
לפני שהירח המלא יוכל להנביט את התרמיל במונהבן, עטלפי מנדרייק חוסמים את האור וגורמים לתרמיל להתחיל לנבוט בחושך.
אנשי העלה יצאו להילחם בבוגנים; אמ-קיי מנסה לקבל עזרה מאביה על ידי ביקור במצלמות השונות שלו שהציב ביער.
עם זאת, לאחר שחזר להכרה, בומבה סבור שהוא לא ממש ראה את אמ-קיי ושהוא היה מטורף כל השנים, ומכבה את כל המצלמות שלו.
הוא משנה את דעתו כשהוא רואה את הסיכה האדומה שאמ-קיי שמה על המפה שלו
בומבה שמח לראות שהוא צדק והוא עוקב אחר אמ-קיי למונהייבן.
אמ-קיי משתמשת באייפד של בומבה להשמעת קולות עטלף, ומפתה את עטלפי מנדרייק.
בינתיים מאב ונים גאלו מנסים לעצור את מנדרייק מלהגיע לתרמיל, אך לא מצליחים.
בדיוק אז מופיע רונין, הנושא צלקות וחבלות מהבוגנים.
מנדרייק מצליח להתעלות עליו, אך מוגן על ידי רוד, שלבסוף מבין את חשיבות עבודת הצוות.
לפני שמנדרייק משיג את הניצחון שלו, התרמיל פורח באור ירח, מביס את הבוגנים ומטביע את מנדרייק לתוך בור של עץ סמוך.
היורש הנבחר היא ילדת הפרחים שעזרה להציל את טרה מוקדם יותר בסרט.
גראב הופך לאיש עלה, רוד ורונין מתפייסים, ואמ-קיי מתנשקת עם רוד לפני שאמ-קיי חזרה לגודלה המקורי.
לאחר שאמ-קיי התאחדה עם בומבה והפכה לעוזרו, משפחת האדם עדיין שומרת על קשר קבוע עם חבריהם הקטנים כשהם ממשיכים במחקר עולמם.
הדיבוב העברי בוים על ידי נינה אמיר, והופק על ידי יעל אללוף, אמי בכר, גילי בכר ודן שצברג.
שם הדמותמדבב/ת במקורמדבב/ת בעבריתמארי קתריןאמנדה סייפרידשירה נאורנודג'וש האצ'רסוןיהונתן מגוןרוניןקולין פארלסער בדישיהמלכה טארהביונסה נואלסניצן אשלמנדריקכריסטוף ואלץעמי מנדלמןמאבעזיז אנסריגילן שחףבופופיטבולמירון אהרונוביץ'נים גאלוסטיבן טיילרגיורא קנתפרופסור בומבהג'ייסון סודייקיסגלעד קלטרגראבכריס או'דאודאלדד פריבסדאגדהבלייק אנדרסוןעידו רוזנברגלארייהודה פרידלנדרצביקה פורמןכרוזלא ידועקוקילורה שופובניהול מוזיקלינדיה כהןתרגום שירהדניאל אפרת
בשנת 2006 הודיעו שכריס וודג' יביים סרט מונפש שמבוסס על ספרו של ויליאם ג'וי, "העלים האמיצים והחרקים הטובים", עבור פוקס המאה ה-20. ויליאם, שכבר שיתף פעולה עם כריס כמפיק בסרט "רובוטים" שיצא בשנת 2005, היה אמור להפיק את הסרט.
בשלב מסוים כריס קיבל אישור סופי לחפש מקום חדש לפרויקט ופנה לפיקסאר, שבראשה עמד ג'ון לאסיטר, חבר קרוב שעבד איתו בעבר על הסרט טרון.
כשפיקסאר ניסו להשיג את הזכויות על הסרט ולהתחיל בפיתוח שלו, שהיה אמור להיות העיבוד הראשון שלהם ליצירה קיימת ולסטות ממה שהם עושים שזה להפיק סרטים המבוססים על רעיונות מקוריים, פוקס שינו את דעתם והסרט חזר לפוקס.
הסרט אושר רשמית להפקה בשנת 2009 תחת השם "אנשי העלים".
במאי 2012 פוקס הכריזו על שמו הסופי של הסרט, "הממלכה הסודית", יחד עם פרטי הליהוק הראשונים ועלילת הסרט.
לדברי כריס, הוא לא היה מרוצה משינוי השם, שהוחלט על ידי מחלקת השיווק.
הוא גם לא התלהב מהשמות שנתנו לסרט במדינות שאינן דוברות אנגלית, לדוגמה, בצרפת קוראים לזה "הקרב האחרון על הממלכה".
למרות שהסרט מבוסס על ספרו של ויליאם ג'וס ושואב ממנו דמויות רבות, העלילה שונתה באופן משמעותי.
כריס הסביר: "אפילו שויליאם כתב ספר נפלא, רצינו ליצור סרט פעולה והרפתקאות מדהים." בתגובה להשערות ברשת על דמיון אפשרי של הסרט לסרטים אחרים, כמו "פרנגלי: היער הקסום" או "אווטאר", כריס הגיב: "אני שונא לקשר את הסרט שיצרנו לסרטים אחרים.
זוהי הרפתקה בסדר גודל של "מלחמת הכוכבים".
וכן, הסרט שואב את הקהל לתוכו, כמו ה"אווטאר" אבל יש לו אופי ייחודי משל עצמו."
הסרט יצא לאקרנים ברחבי העולם ב-16 במאי 2013 והוקרן רשמית ב-24 במאי 2013 בארצות הברית.
הסרט יצא ב-DVD ב-20 באוגוסט 2013. ב-29 בינואר 2021, הסרט הפך לזמין בשירות הסטרימינג "דיסני+" לאחר שחברת וולט דיסני רכשה את פוקס המאה ה-20 וBlue Sky Studios בשנת 2019, אך הוא הוסר מהשירות ב-1 במאי 2021 בשל חוזים קיימים.
הסרט זמין עכשיו בשירותי הסטרימינג "דיסני+" ו"הולו".
בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-11 ביולי 2013 ונוסף לשירות הסטרימינג "דיסני+" ביחד עם השקתו בארץ.
הממלכה המאוחדת הוא סרט דרמה-רומנטית ביוגרפי אנגלי משנת 2016 בבימויה של אמה אסנטה (Asante), נכתב על ידי גאי היברט, ומבוסס על הרומן בין סרטסה קחאמה ואשתו רות ויליאמס קאחמה.
בסרט מככבים דייוויד אוילאו ורוזמונד פייק בהתאמה.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2016, והיה סרט הפתיחה בפסטיבל הסרטים השישים במספר של לונדון.
סרטסה קחאמה (דייוויד אוילאו) הוא הנסיך (כהה העור) של בוצ'ואנלנד (היום בוטסואנה).
ב-1948 הוא פוגש בלונדון פקידה (לבנה) בשם רות ויליאמס (רוזמונד פייק) ומתאהב בה.
אך משפחותיהם, הממשל הבריטי והממשל בדרום אפריקה לא מרוצים מהקשר הבין-גזעי ביניהם והם מגורשים מחוץ למדינה.
סרטסה ורות אינם נכנעים למשפחתם, לאפרטהייד ולאימפריה הבריטית ולבסוף חוזרים מגלותם לממלכה באפריקה, וחיים ביחד לאחר שובם מהגלות.
דייוויד אוילאו, בתור סרטסה קחאמה
רוזמונד פייק, בתור רות ויליאמס קחאמה
טרי פטו, בתור נאלדי קחאמה, אחותו הצעירה של סרטסה
ווסי קונן, בתור טסקחמי קחאמה, דודו של סרטסה ויורש העצר של הממלכה בנגווטו
אבנה אייבור, בתור אלה קחאמה, אשתו של טסקחמי ודודה של סרטסה
ג'ק דוונפורט, בתור אליסטר קנינג, נציגה של הממשלה הבריטית בדרום אפריקה
ג'ק לאודן, בתור טוני בן, סופר בריטי וחבר פרלמנט
טום פלטון, בתור רופוס לנקסטר
שרלוט הופ, בתור אוליביה לנקסטר
ניקולס לינדהרסט, בתור ג'ורג' ויליאמס, אביה של רות.
אנסטסיה הייל, בתור דוט ויליאמס, אמה של רות
לורה קרמייקל, בתור מיוריאל ויליאמס-סנדרסון, אחותה של רות.
ג'סיקה אוילאו, בתור הגברת לילי קנינג
פייק הצטרפה לצוות השחקנים במאי 2015, עם הבמאית שהצטרפה גם היא זמן קצר לאחר מכן.
צילום הסרט התחלק בין בוטסואנה ולונדון, חלק מהסצנות צולמו סביב הייד פארק וגני קנזינגטון.
באוקטובר 2015 השחקנים ג'ק דוונפורט וטום פלטון הצטרפו לצוות השחקנים.
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2016. כמו כן, הוא הוקרן בפתיחת פסטיבל הסרטים של לונדון ב-6 באוקטובר 2016.
זמן קצר לאחר מכן, פוקס המאה העשרים רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית.
בביקורות באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה בדירוג של 85%, עם דירוג ממוצע של 6.8/10. באתר נכתב: "הסרט מוצג טוב, בעל מבנה יציב, ובסופו של דבר, הממלכה המאוחדת מציג מבט מרתק וייחודי בסיפור אהבה שהתרחש במציאות." באתר Metacritic יש ציון של 66 מתוך 100, ציון שמציין בדרך כלל ביקורות חיוביות.
הממלכה המוזהבת הוא סרט דרמה משנת 2015 שבוים על יד בריאן פרקינס.
הסרט מתאר את חייהם של ארבעה נזירים בודהיסטים צעירים וחייהם במקדש בודהיסטי.
הסרט מתרחש וגם צולם כולו במיאנמר.
סרט זה היה לסרט הבינלאומי הראשון שהופק במיאנמר מאז שנפתחה מחדש.
בהרי מיאנמר, שוכן לו מנזר בודהיסטי ובו גרים סיאדה, אב המנזר, וארבעה נזירים בודהיסטים צעירים; קו ין ויטזרה, קו ין וזאננדה, קו ין טירדמה וקו ין אוודדמה.
יום אחד מקבל אב המנזר, סיאדה, הודעה ובה הוא קורא שעליו לעזוב לטפל בענייניו הפרטיים הרחק מהמנזר ולהשאיר את ארבעת הנזירים הצעירים לבדם.
לפני שהוא הולך, הוא מפקיד את האחריות על המנזר בידיו של קו ין ויטזרה, הנזיר המבוגר מבין הארבעה.
כאשר סיאדה עוזב, נאבקים הארבעה לשים אוכל על השולחן תוך התמודדות עם הפחדים והשדים הפנימיים שלהם.
סיאדו (או זה טי קה)
קו ין ויטזרה (שין הטט זה)
קו ין וזאננדה (קו ין סה רי)
קו ין טירדמה (קו ין טן מנג)
קו ין אוודדמה (קו ין מנג סן)
שלושת הנזירים הצעירים מתוך הארבעה הם נזירים במציאות כאשר השחקן המשחק את אב המנזר, סיאדה, הוא אב מנזר בודהיסטי במציאות.
לקראת אירוויזיון 1959 בריטניה ערכה תחרות קדם בשם Eurovision Song Contest British Final איתה היא בחרה את השיר לאירוויזיון 1959. התחרות נערכה במתכונת של שני חצאי גמר וגמר והנחה אותה פיט מורי.
בריטניה ערכה עבור אירוויזיון 1957 תחרות קדם רבת משתתפים שנערכה בארבעה שלבים - 3 חצאי גמר והגמר עצמו.
את התחרויות הנחה דייוויד ג'ייקובס.
בשני חצאי הגמר הראשונים התמודדו 7 מבצעים שונים בכל אחד, כאשר כל אחד מהם מבצע שיר אחד.
בחצי הגמר השלישי השתתפו 5 זמרים שביצעו שיר אחד כל אחד.
מכל חצי גמר נבחרו 2 שירים שהתמודדו אחד מול השני בערב הגמר.
בערב הגמר כל שיר הוצג פעמים על ידי שני זמרים שונים.
המבצע הראשון ששר את השיר היה המבצע ששר אותו כבר בחצי הגמר (מלבד השיר "Once"), והמבצע השני היה מבצע שעוד לא השתתף בתחרות.
בסוף תחרות הגמר, צוות שיפוט בחר את השיר הטוב ביותר כאשר המבצע שיישלח לאירוויזיון נבחר באמצעות ועדה פנימית.
הזמרת פטרישיה ברדין נבחרה לייצג את בריטניה באירוויזיון 1957 עם השיר "All".
רוב השמות של השירים שהתחרו בתחרות הקדם אינם ידועים כיום, כמו גם התוצאות.
מבצע שיר 1 ליטה רוזה The Way It Goes 2 דניס לוטיס Seven 3 מרטין ריאן ?
7 ביל מק'גופי ?חצי גמר שני
מבצע שיר 1 ג'יל דיי ?
2 רוני הילטון For Your Love 3 עדנה סווייג' ?
7 פרנק ווייר Onceחצי גמר שלישי
מבצע שיר 1 קרול קאר ?
הממלכה המאוחדת נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים 7 פעמים.
הרקדנים והריקודים שייצגו את הממלכה המאוחדת באירוויזיון לרוקדים צעירים
שנהאמןריקודכוריאגרףחצי גמרגמר 1985מריה אלמידה וארול פיקפורדלא ידועלא ידועלא התקיים חצי-גמר - 1987 פאול ליברוד"Under Summer" ר.
כוהן - 1989טטסויה בירקאווהלא ידועלא ידוע -1 1999לארה גלולא ידועלא ידוע -לא עלתה לגמר 2001ג'יימי בונד"Seigfried Solo from Act 3 Swan Lake"מ.
פטיפה - - 2003קייט ליונסלא ידועלא ידוע -לא עלתה לגמר 2005אלכס ג'ונס"Impossible Self"ל.
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים 2001 לונדון בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תיאטרון לינבורי דבורה בול
הממלכה המאוחדת השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Embers", שבוצע על ידי הזמר הבריטי ג'יימס ניומן.
לאחר ביטול התחרות ב-18 במרץ 2020 עקב מגפת הקורונה, ב-19 בפברואר 2021, רשות השידור הבריטית הודיעה כי ניומן יישאר הנציג הבריטי לאירוויזיון 2021. השיר הבריטי לתחרות, "Embers", יצא לאור ב-11 במרץ 2021.
בגמר האירוויזיון מוקמה הממלכה המאוחדת בסדר ההופעות במקום התשיעי, וסיימה במקום האחרון (ה-26) עם 0 נקודות הן מהשופטים והן מהקהל.
למושג זה היו שורשים בתקופת ימי הביניים המוקדמים, כממשיכה של ממלכת קרואטיה ההיסטורית שהורכבה מאותם אזורים.
לאחר פשרת 1867, קרואטיה וסלאבוניה היו במחצית ההונגרית של האימפריה האוסטרו-הונגרית והתאחדו בשנת 1868 כממלכת קרואטיה-סלאבוניה, כאשר שמה הרשמי היה הממלכה המשולשת של קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה.
עם זאת, דלמטיה, שנמצאת במחצית האוסטרית, נותרה עדיין נפרדת למעשה.
עד סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית, כמה מפלגות וקבוצות פוליטיות קרואטיות ביקשו הכרה בממלכה המשולשת ושילוב דלמטיה בקרואטיה-סלאבוניה.
האינטליגנציה הקרואטית, במיוחד עורכי דין והיסטוריונים, מילאה תפקיד מרכזי בפרשנות מקורות היסטוריים כדי לתת לגיטימציה לדרישה לממלכה המשולשת.
האיחוד בין שלוש הממלכות החל לצבור פופולריות במאה ה-14 ושימש במקור בתואר באן קרואטיה, סלבוניה ודלמטיה בממלכה הקרואטית מימי הביניים.
אולם רק בתחילת המאה ה-19, במקביל לדרישות לאיחוד שלוש הממלכות הקרואטיות ובניית האומה המודרנית, התעצם השימוש בשם "הממלכה המשולשת".
לפני 1848 תבעו הקרואטים שטחים שנתבעו הן על ידי ההונגרים והן על ידי מועצת המלחמה של בית המלוכה בווינה בתוך האימפריה האוסטרית, וגם על ידי האימפריה העות'מאנית.
במהלך המהפכות של 1848 הציעו לאומנים קרואטים בסאבור את איחוד הממלכה המשולשת, שתהיה איחוד תרבותי ופוליטי קרואטי אוטונומי בתוך האימפריה ההבסבורגית.
נציגים פוליטיים של קרואטיה הביאו את הרעיון לקיסר, ודרשו את איחוד שלוש הממלכות הקרואטיות.
במהלך המהפכות, דלמטיה הוכפפה זמנית לשליטתו של הבאן יוסיפ ילאצ'יץ' הקרואטי.
עם זאת, האליטה דוברת האיטלקית השולטת בדיאט הדלמטי דחקה באוטונומיה של הממלכה כאדמת כתר אוסטרית – נגד דרישת תנועת התחייה הלאומית הקרואטית לממלכה משולשת.
בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 והפשרה הקרואטית-הונגרית משנת 1868, ויתרו באופן רשמי התביעות ההונגריות על ממלכת סלאבוניה והתביעות האוסטריות על הגבול הצבאי.
קרואטיה וסלאבוניה אוחדו לממלכת קרואטיה-סלאבוניה.
עם זאת, איחוד עם דלמטיה נשלל ובעוד קרואטיה-סלאבוניה שולבה בארצות הכתר של אישטוואן הקדוש (המחצית ההונגרית), דלמטיה נותרה ארץ כתר של ציסלייטניה (המחצית האוסטרית) של המלוכה הכפולה.
קרואטיה-סלאבוניה אף כינתה את עצמה רשמית "הממלכה המשולשת של קרואטיה, סלבוניה ודלמטיה", ובכל העלתה את טענותיה על דלמטיה.
חלקים מהפשרה הקרואטית-הונגרית משנת 1868 הפכו לסוגיות שנויות במחלוקת, שכן הגרסה הקרואטית הגדירה את שטח "ארצות כתר סטפן הקדוש" כ"איחוד ממלכתי של ממלכת הונגריה וממלכות דלמטיה, קרואטיה וסלאבוניה".
הגרסה ההונגרית לאותה פשרה, כינתה אותה בינתיים כקרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה, כשהיא מונעת את המילה "ממלכה" ומשנה את סדר שמות המדינות.
מסמכים שהונפקו על ידי אוסטריה הגדירו את השטחים כ"דלמטיה, קרואטיה וסלאבוניה", לאחר הנחיות מאת פרידריך פרדיננד פון בוסט להבדיל בין דלמטיה לבין קרואטיה וסלבוניה על מנת להדגיש את חברותה במחצית האוסטרית של האימפריה.
במהלך התחייה הלאומית של קרואטיה ובמחצית השנייה של המאה ה-19, האינטליגנציה הקרואטית, במיוחד עורכי דין והיסטוריונים, במאבק על ממלכה משולשת מאוחדת, היו מעורבים בפרשנות מקורות היסטוריים המבקשים לתת לגיטימציה וטענה פוליטית על מלוא משמעות השם של הממלכה המשולשת.
בסוף המאה ה-19, ההכרה בממלכה המשולשת הייתה המטרה העיקרית של מפלגת העם העצמאית, כמו גם מפלגת העם של דלמטיה.
הממלכה המאורו-רומאית (לטינית: Regnum Maurorum et Romanorum, או ממלכת המאורים והרומים) הייתה ממלכה ברברית נוצרית שמרכזה בעיר הבירה אלטווה (שֵשַכנה בשטח אלג'יריה של ימינו) אשר שלטה על חלק ממאוריטניה שבצפון אפריקה.
המאורים (ברברים) הם עם נוודים מהעת העתיקה שמוצאו ממאוריטניה.
מאוריטניה סופחה באופן מלא על ידי האימפריה הרומית בשנת 40 לספירה והפכה לפרובינקיה רומית.
הפרובינקיה חולקה לשתי יחידות מנהליות שונות, מאוריטניה של קיסריה (שפוצלה שוב על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס), ומאוריטניה של טינגיס.
הערים טיניגס ווולובליס קיבלו מעמד של מוניקיפיום, הוצב נציב, בן למעמד הפרשים, והחל גיוס של ילידים לחיילות העזר של הצבא הרומי.
השם מאורי (Μαῦροι) הוזכר על ידי סטראבון, שכתב בתחילת המאה הראשונה, כשם הילידים, שאומץ גם ללטינית, בעוד שהוא מצטט את השם היווני לאותם אנשים כמו מאורוסי (Μαυρούσιοι).
נראה כי השם מאורי כקונפדרציה שבטית או תיאור אתני כללי תואם באופן גס לאנשים המכונים נומידים באתנוגרפיה מוקדמת יותר; שני המונחים מקבצים ככל הנראה אוכלוסיות דוברות שפה ברברית מוקדמת.
הברברים הם תושביה הקדומים ביותר של צפון אפריקה.
הם המכונים בשפתם "אמזיגים" ("אימאזיגין"; בני חורין).
במאה החמישית הייתה התמוטטותה ונפילתה של האימפריה הרומית המערבית.
בחלקים של צפון אפריקה בהם היה ריק שלטוני בעת התמוטטות האימפריה ולאחר נפילתה, מספר שבטים ברברים פרסו את חסותם באזור, לצד ערים אשר החלו לצבור כוח והשפעה.
בשנים אלו המשיכה הנצרות להוות את הדת המשמעותית באזור.
הממלכה הוקמה לראשונה במאה החמישית כאשר שליטת האימפריה הרומית במאוריטניה נחלשה.
היה צורך לרכז משאבים אימפריאליים במקומות אחרים, בעיקר בהגנה על חצי האי האיטלקי עצמו מפני פלישת שבטים גרמאניים.
עם פלישתם של הוונדלים ב־428 לצפון אפריקה נפלה גם מאוריטניה לידיהם והיוותה חלק מממלכתם.
במקביל, הפלישה אפשרה למאורים להקים מדינה עצמאית בחלק ממאוריטניה שבירתה באלטווה.
על פי ההיסטוריון פרוקופיוס, המאורים רק החלו להתרחב ולבסס את כוחם באמת לאחר מותו של המלך הוונדלי החזק גאיזריק בשנת 477, ולאחר מכן הם זכו בניצחונות רבים מול ממלכת הוונדלים והשתלטו פחות או יותר על פרובינקית מאורטניה לשעבר.
מלכה המתועד הראשון היה מסונה .
תוארו היה מלך המאורים והרומים.
מרכזי המנהלה המרכזיים של הממלכה היו ממוקמים בממשק הטריטוריאלי של שתי אוכלוסיות מובחנות, הרומאים שבאזור המיושב והמאורים שבספר.
אזרחי הערים הרומיות היו נושאי ממשל רשמי ומאורגן בראשות פקידים ממונים, כמו אלה שמינה המלך מסונה.
כוח האדם הצבאי נגזר מהשבטים הברבריים אשר נשמרה השליטה עליהם באמצעות שליטה של אנשים מרכזיים, כמו מנהיגי השבטים.
כשהממלכה המאורו-רומאית אימצה את הארגון הצבאי, הדתי והחברתי-תרבותי של האימפריה הרומית, היא המשיכה להיות במלואה בתוך העולם הלטיני המערבי.
המבנה האדמיניסטרטיבי ותואר האצולה המשמשים את שליטי הממלכה מעידים על זהות פוליטית מסוימת באזור.
שליטי הממלכה המאורו-רומית היו מגיעים שוב ושוב לסכסוך הממלכה הוונדאלית השכנה.
מסונה המלך כרת ברית עם צבאות האימפריה הרומית המזרחית (המכונה גם האימפריה הביזנטית) במהלך כיבושם בצפון אפריקה במלחמה הוונדאלית בשנת 533. לאחר הניצחון הרומאי המזרחי על הוונדלים, הממלכה המאורו-רומאית שמרה על בריתה עם האימפריה הרומית המזרחית, וסייעה לה במלחמות נגד פלישת שבטים ברברים וממלכות אחרות.
בסופו של דבר, הקשרים הדיפלומטיים בין האימפריה הרומית המזרחית לבין הממלכה המאורו-רומאית התפרקו.
גרמול המלך היה פולש למחוז אפריקה הביזנטי בניסיון לכבוש שטחים ביזנטיים.
תבוסתו בשנת 578 לספירה הובילה כמעט מיד לסופה של הממלכה המאורו-רומאית.
האימפריה הרומית המזרחית שילבה חלק משטחה של הממלכה, בעיקר בערי החוף.
את הממלכה ירשו כמה מדינות ברבריות קטנות יותר, כגון ממלכת אלטווה.
ממלכות קטנות אלה התקיימו בצפון אפריקה עד כיבוש האזור על ידי הח'ליפות האומיית במאות השביעית והשמינית.
הממלכה המאוחדת השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו, איטליה, עם השיר "Space Man" של סאם ריידר.
רשות השידור הבריטית (BBC) בחרה באופן פנימי את הנציג והשיר, בשיתוף עם חברות תקליטים שונות.
כחברה ב"חמש המדינות הגדולות", לצד איטליה, גרמניה, צרפת וספרד, הממלכה המאוחדת העפילה באופן אוטומטי לגמר אירוויזיון 2022. ריידר ביצע את שירו ב-14 במאי, והגיע למקום השני עם 466 נקודות (283 מהשופטים ו-183 מהקהל).
זו התוצאה הטובה ביותר של המדינה מאז הגעתה למקום השלישי באירוויזיון 2002, וריידר הפך לנציג הבריטי שקיבל את מספר הנקודות הגבוה ביותר בהיסטוריה של האירוויזיון.
כ-8.9 מיליון אנשים צפו באירוויזיון השנה בממלכה המאוחדת, כשברגע השיא מספר הצופים עמד על 10.6 מיליון – נתוני המדרוג הגבוהים ביותר של התחרות במדינה זו בעת האחרונה.
הממלכה המאוחדת סיימה במקום השני 15 פעמים – יותר מכל מדינה אחרת.
עד אירוויזיון 1998 נכנסה המדינה לעשר המתחרות הפותחות את לוח התוצאות בכל המהדורות, פרט לשתיים.
אולם החל מאירוויזיון 1999, כשאיגוד השידור האירופי הסיר את מגבלת השפה של התחרות, הפופולריות של הממלכה המאוחדת בתחרות פחתה.
היא סיימה את אירוויזיון 2021 במקום האחרון עם 0 נקודות, כששלחה את ג'יימס ניומן עם השיר "Embers".
בין השנים 2011–2015 הקימה רשות השידור הממלכתית ועדה שהואמנה על בחירת הנציג והשיר באופן פנימי.
בשנת 2016 שונה הליך הבחירה לקדם לאומי.
שיטה זו נותרה על כנה עד לשנת 2019. בשנת 2020 בחרה BBC לחזור לשיטת הבחירה הפנימית בשיתוף עם חברת התקליטים BMG.
גם השנה הוא יבחר בבחירה פנימית, אך הפעם בשיתוף עם חברת התקליטים טאפ מיוזיק.
בנובמבר 2021 הכריז הצמד המוזיקלי HYYTS כי הם מועמדים לייצג את המדינה בתחרות.
הדבר אושר בריאיון בערוץ BBC Scotland, ששודרה מאוחר יותר ב-29 בינואר 2022. ב-3 בפברואר 2022 הכריזה מנחת תוכנית הבוקר Smooth London, ג'ני פלקונר, באופן לא רשמי כי צ'לסי גריימס נבחרה לייצג את הממלכה המאוחדת בתחרות הקרובה.
ה-BBC לא פרסם אף אישור להכרזה, וגריימס עצמה אף הכחישה זאת בעמוד הטוויטר שלה.
סאם ריידר הוכרז כנציגה הממלכה המאוחדת באירוויזיון 2022, עם השיר "Space Man" ב-10 במרץ 2022. זה הוכרז על ידי סקוט מילס בתוכנית הבוקר של BBC Radio 1.
על מנת לקדם את "Space Man" ריידר הופיע במספר מדינות באירופה: תחילה הופיע במספר תוכניות טלוויזיה בריטי, ולאחר מכן טס לבולגריה שם צילם את הופעת הגיבוי של השיר בפני אזרחי המדינה.
כיוון שהממלכה המאוחדת חברה בחמש המדינות הגדולות, היא תעפיל לגמר באופן אוטומטי.
ב-26 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי היא תצביע בחצי הגמר השני.
שני חצאי הגמר שודרו ב-BBC Three וב-BBC iPlayer, בפרשנותם של סקוט מילס וריילן קלארק.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 2015 שחצאי הגמר שודרו ב-BBC Three ולא בערוץ BBC Four.
הגמר שודר בווריאציות האזוריות של BBC One ברחבי הממלכה המאוחדת בפרשנותו של גרהם נורטון, וב-BBC Radio 2 כשקן ברוס תפקד כפרשן.
מגיש הנקודות בערב הגמר מטעם הממלכה המאוחדת היה AJ אודודו.
ב-20 בינואר אותה השנה הכריזה BBC כי חשיפת ההצבעות של חבר השיפוט הבריטי בערב הגמר תתבצע מהעיר סלפורד, שבצפון המדינה, ולא מלונדון כמקובל.
ההחלטה הזו התקבלה כדי להאדיר את התרבות המוזיקלית של צפון המדינה, שכן איננה זוכה לפרסום.
ההופעה הבריטית בגמר האירוויזיון נפתחה באורות בצבעי שחור-לבן ואפקטים של עשן על רצפת הבמה.
לאחר מכן הוצג סאם ריידר, שלבש נעלי ספורט וסרבל צניחה חופשית עם טלאים שתפורים לבגדיו בצורת כוכבים, ירחים ושמשות – קישור לשם השיר "Space Man" ("איש החלל").
מסביב לריידר, שעמד על בסיס בצורת מעגל במרכז הבמה, הוצבו שלוש כנפי מתכת עצומים (אביזר התפאורה הגדול ביותר באירוויזיון 2022).
שלוש הכנפיים נעו במהלך ההופעה, והחליפו את צבעם באמצעות מנורות לד שהודבקו עליהן.
לקראת סיום השיר שלושתן הופלו על ידי ריידר לרצפה, ולאחר מכן נפתח סולו הגיטרה שלו.
סולו הגיטרה אינו מופיע בגרסתו הרגילה של "Space Man", אלא בגרסת האירוויזיון שלו.
הממלכה המאוחדת הגיע למקום השני, לפני זוכת האירוע, אוקראינה, ששלחה את קאלוש עם השיר "Stefania".
היא קיבלה בסך הכל 466 נקודות (283 מהשופטים ו-183 מהקהל).
זהו מספר הנקודות הגבוה ביותר שהממלכה המאוחדת צברה בהיסטוריית התחרות.
חבר השופטים הבריטי הורכב מאדם האנטר, דניסה פירסון, אליוט קנדי, מת'יו קסייה, והלן ג'ורג'.
בגמר הגיעה הממלכה המאוחדת למקום השני עם 466 נקודות.
שמונה מחברי השיפוט הלאומיים העניקו את מרב הנקודות (12) למדינה בגמר: אוסטריה, אזרבייג'ן, בלגיה, צ'כיה, צרפת, גאורגיה, גרמניה ואוקראינה.
הממלכה המאוחדת קיבלה את מרב הנקודות גם מהצבעות הקהל של מלטה.
הממלכה המאוחדת העניקה את 12 הנקודות לשוודיה (שופטים) ואירלנד (קהל) בחצי הגמר השני, ולשוודיה (שופטים) ואוקראינה (קהל) בגמר.
+ נקודות שהוענקו לממלכה המאוחדת (גמר) נקודות קהל שופטים 12 נקודות 10 נקודות 8 נקודות 7 נקודות 6 נקודות 5 נקודות 4 נקודות 3 נקודות 2 נקודות 1 נקודות
האנשים הבאים השתתפו בחבר השופטים הלאומי של הממלכה המאוחדת:
אדם האנטר – כותב, מפיק מוזיקלי, חבר בלהקת HYYTS
דניסה פירסון – זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית
מת'יו קסייה – במאי תיאטרון, די.
הלן ג'ורג' – שחקנית, מנחה
הממלכה המאוחדת באירוויזיון 1960 השתתפה עם השיר "Looking High, High, High", שבוצע על ידי הזמר הבריטי בריאן ג'ונסון.
זוהי השתתפותה השלישית של הממלכה המאוחדת בתחרות הזמר של האירוויזיון.
ה-BBC ארגן תחרות לאומית לבחירת נציגה של הממלכה המאוחדת לאירוויזיון.
התחרות כללה שני חצאי גמר שהתקיימו ב-2 ו-4 בפברואר 1960, וגמר שנערך ב-6 בפברואר.
כל התחרויות שודרו ב-BBC One.
2 בפברואר 1960 סדר מבצע שיר תרגום 1 דון לאנג "As the Big Dipper Dipped" כמו הטבילה הגדולה2בני לי"Friendly Street"רחוב ידידותי3פרל קאר וטדי ג'ונסון"Pickin' Petals"קוטפים עלי כותרת 4 מלקולם ואוגהאן "Each Tomorrow" כל מחר 5 ליטה רוזה "Unexpectedly" בלתי צפוי 6 דייוויד האגס וג'ימי פראזר "Mi amor" אהובי
הממלכה המאוחדת השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Dizzy" בביצוע הזמר הבריטי אולי אלכסנדר.
תאגיד השידור הבריטי BBC בחר באופן פנימי את נציגות המדינה בתחרות.
כחברה ב"חמש המדינות הגדולות", הממלכה המאוחדת העפילה אוטומטית לגמר אירוויזיון 2024. היא שבוה כמדינה ה-13 בסדר ההופעות, והגיעה למקום ה-18 עם 46 נקודות.
קדם לאירוויזיון 2024 השתתפה הממלכה המאוחדת שישים וחמש פעמים בתחרות מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1957. היא זכתה בה חמש פעמים.
הראשונה אירעה ב-1967, אז נשלחה סנדי שו עם "Puppet on a String".
שנתיים לאחר מכן צברה לולו 18 נקודות עם השיר "Boom Bang-a-Bang", ודורגה במקום הראשון יחד עם שלוש מדינות נוספות – הולנד, ספרד וצרפת.
ניצחונה השלישי של המדינה בא כעבור שבע שנים, באירוויזיון 1976 בו זכתה להקת אחוות האדם עם שירה "Save Your Kisses for Me".
זכייה נוספת נרשמה בשנת 1981 על ידי להקת באקס פיז ושירה "Making Your Mind Up", שהפך ללהיט ברחבי אירופה.
את פרס המקום הראשון קטפה הממלכה המאוחדת בפעם החמישית והאחרונה באירוויזיון 1997 עם השיר "Love Shine a Light" של קתרינה והגלים.
הממלכה המאוחדת סיימה במקום השני 16 פעמים – יותר מכל מדינה אחרת.
עד 1998 נכנסה המדינה לעשר המתחרות הפותחות את לוח התוצאות בכל המהדורות, פרט לשתיים.
היא סיימה את אירוויזיון 2023 במקום האחרון עם 24 נקודות, כששלחה את מיי מולר עם השיר "I Wrote a Song".
תאגיד השידור הבריטי BBC אמון על שידור האירוויזיון בשטח המדינה, ועל תהליך בחירת הנציגות הבריטית לתחרות.
ה-BBC השתמש בשיטות שונות לתהליך הבחירה: בשנים 1957–2010 ארגן קדם לאומי בין אמנים רבים במדינה.
לאחר מכן, עד 2015, עבר התאגיד לבחור באופן פנימי את הנציג.
לקראת השתתפות המדינה באירוויזיון 2016 הודיע ה-BBC על החזרת שיטת הקדם הארצי.
אותו תהליך שומש גם בין 2017–2019. משנת 2020 חזר לעבוד עם בחירה פנימית.
ב-17 באוקטובר 2023 חשף ה-BBC כי המפיקים המוזיקליים ויל וילקין ולי סמית'ורסט יובילו את תהליך בחירת הנציג של הממלכה במהלך הקיץ.
ב-16 בפברואר 2024 טס אלכסנדר לטביליסי, שם נועד עם נוצה בוזלאדזה, נציגת גאורגיה באירוויזיון 2024, לפני שצילם את הווידאו קליפ ל-"Dizzy".
לאחר יציאתו של "Dizzy" הופיע אלכסנדר ב-BBC Radio 1 וב-BBC Radio 2, שם הושמע בבכורה בתוכנית הרדיו The Radio 2 Breakfast Show.
בנוסף, הוא ביצע אותו בשידור חי ב-Ant & Dec's Saturday Night Takeaway ב-9 במרץ, כחלק מקטע End Of The Show Show של התוכנית.
כחלק מקידום השיר אישר אלכסנדר את השתתפותו במסיבת האירוויזיון בלונדון ב-7 באפריל, ב-PrePartyES ב-30 במרץ, בקונצרט האירוויזיון באמסטרדם ב-13 באפריל ובמסיבת האירוויזיון הנורדית בסטוקהולם ב-14 באפריל.
לאחר חשיפתו כנציג הממלכה המאוחדת לאירוויזיון 2024 התברר שבאוקטובר חתם אלכסנדר על עצומה של עמותת הלהט"ב "Voices4London" על פיה ישראל מנהלת מדיניות אפרהיידית נגד הפלסטינים ומשתמשת ב"פרופוגנדה ציונית" ברשתות.
שגרירות ישראל בלונדון, כמו גם דובר ממשלת ישראל בממלכה, מתחו ביקורת על דעותיו הפוליטיות, וטענו כי שליחת אמן כזה לאירוויזיון מעודדת שפה דה-הומניזית כלפי ישראלים.
ה-BBC הצהיר כי אין לדעותיו האישיות של אלכסנדר משקל בבחירתו לייצוג המדינה בתחרות.
התקרית התרחשה על רקע מלחמת חרבות ברזל, שהובילה לקריאות להרחקת ישראל מהתחרות.
ב-29 במרץ 2024 פרסם אלכסנדר הצהרה משותפת עם כמה מנציגי המדינות האחרות בתחרות, דוגמת גוטה (), יולנדה (), מגארה (), מוסטי (), נמו (), במבי ת'אג (), סאבה (), סילבסטר בלט () ו-Windows95man (), הקוראת להפסקת אש מיידית בלחימה בין ישראל לחמאס, וכן לשחרור החטופים במלחמת חרבות ברזל.
הוא ספג ביקורות נוקבות על סירובו להחרים את התחרות, על-אף השתתפותה של ישראל.
עצומה הקוראת להדיחו מהתחרות נחתמה על ידי 450 אמנים קווירים, ובמסיבת האירוויזיון בלונדון הוקמו מספר מוקדי מחאה על השתתפותו.
ב-2 במאי נחשף כי אלכסנדר עבר התמוטטות עצבים, והצהיר כי הוא מתבייש בעצמו ונבוך.
עם זאת, הוא טען כי פרישתו לא תשנה דבר ביחס למשבר ההומניטרי ברצועת עזה ולהשבת החטופים הישראלים.
הממלכה המאוחדת הופיעה והצביעה בחצי הגמר הראשון, אחרי אירלנד ולפני אוקראינה.
ה-BBC שידר את כל ערבי התחרות ב-BBC One וב-BBC iPlayer.
בחצי הגמר סופקה פרשנות מפי סקוט מילס וריילן קלארק.
בגמר, בהתאם למסורת, גרהם נורטון פירש את המשדר.
בתחנות הרדיו BBC Radio 2 ו-BBC Sounds, ריצ'י אנדרסון ומילס קלארק מונו לפרשנים.
בערוץ BBC Red Button הועלה משדר מונגש לתחרות עם שפת הסימנים.
BBC שיתף פעולה עם DR הדני, תאגיד השידור השוודי, ARD הגרמני, RÚV האיסלנדי, ČT הצ'כי, ERR האסטוני, פראנס טלוויזיון, NRK הנורווגי ו-Yle הפיני בשידור התוכנית ABBA – Against the Odds לרגל יום השנה החמישים לניצחון הראשון של שוודיה באירוויזיון: "Waterloo" של אבבא.
בנוסף, שודר ב-BBC Four ב-7 באפריל את המופע המלא של אירוויזיון 1974. סרט תיעודי על מסעו של אלכסנדר לאירוויזיון שודר במהלך שבוע התחרות.
הממלכה המאוחדת בחרה להציג את סנדי שו, זוכת אירוויזיון 1967 ואת סאם ריידר, נציג המדינה לאירוויזיון 2022, שדורג במקום השני.
אלכסנדר השתתף בחזרות טכניות למופע ב-2 במאי וב-4 במאי.
לאחר מכן השתתף בעוד שלוש חזרות גנרליות ב-8 וב-9 במאי.
בשל היותה אחת מ"חמש המדינות הגדולות של האירוויזיון", הממלכה מאוחדת הופיעה בחצי הגמר שלא כמתחרה מן המניין.
לקראת המופע השתתף אלכסנדר בשלוש החזרות הגנרליות לגמר, ב-10 וב-11 במאי.
הממלכה המאוחדת הגיעה למקום ה-18 עם 46 נקודות, כולן מהשופטים.
חבר השופטים הבריטי הורכב מאדם מורי, קוג'ו סמואל, צ'אנדריקה דרברי, לואיז רדנאפ ומאיה בת'.
בגמר, דורגה במקום ה-18 עם 56 נקודות.
הממלכה המאוחדת העניקה בגמר את מרב הנקודות ל (שופטים) ול (קהל).
מגישת ההצבעה מטעם הממלכה המאוחדת הייתה ג'ואנה לאמלי.
נקודות שהוענקו על ידי הממלכה המאוחדת
הממלכה המאוחדת השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בשטחה בליברפול.
הזמרת הבריטית מיי מולר ייצגה את המדינה עם השיר "I Wrote a Song", אותו כתבה יחד עם לואיס תומפסון וקרן פול.
מולר נבחרה באופן פנימי כנציגת הממלכה המאוחדת לשנת 2023 על ידי תאגיד השידור הבריטי (BBC) בשיתוף חברת התקליטים TaP Music וחברת הניהול שלהם.
עקב היותה המדינה המארחת וחברה ב"חמש הגדולות", בריטניה העפילה אוטומטית לשלב הגמר.
ביצועה של מולר היה הביצוע האחרון בגמר האירוויזיון.
היא סיימה במקום ה-25 עם 24 נקודות.
ממוצע של 10.237 מיליון איש צפו במשדר הגמר ב-BBC One, כאשר שיא נתוני צפייה הגיע מאוחר יותר ל-11 מיליון, נתוני הצפייה הגבוהים ביותר בבריטניה בהיסטוריית התחרות.
גם משדרי חצאי הגמר הגיעו לשיא נתוני צפייה, כאשר משדר חצי הגמר הראשון עמד בממוצע על 2.541 מיליון צופים ומשדר חצי הגמר השני עם ממוצע של 2.496 מיליון צופים.
קדם לאירוויזיון 2023 השתתפה הממלכה המאוחדת 64 פעמים בתחרות מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1957. היא זכתה בה חמש פעמים.
ניצחונה השלישי של המדינה בא כעבור שבע שנים, באירוויזיון 1976 בו זכתה להקת Brotherhood of Man עם שירה "Save Your Kisses for Me".
תאגיד השידור הבריטי, BBC, משדר את האירוע בממלכה המאוחדת ומארגן את תהליך הבחירה לנציגות המדינה.
התאגיד אישר את השתתפותו באירוויזיון 2023 ב-25 ביולי 2022. בעבר, ה-BBC השתמש בשפע של שיטות לבחירת הנציגות הבריטית: מ-1957 עד 2010, הוא ארגן קדם ארצי שכלל תחרות בין מספר אמנים ושירים לבחירת הנציגות הבריטית.
ואז בין 2011 ל-2015, ה-BBC בחר באופן פנימי את הנציגות הבריטית.
עבור השתתפותם במהדורת 2016, התאגיד הודיע כי יאורגן שוב קדם ארצי.
נעשה שימוש באותו תהליך ב-2017 וב-2018, והוכנסו שינויים ל-2019. בשנים 2020 ו-2021, ה-BBC חזר לבחירה פנימית, בשיתוף חברת התקליטים BMG.
הנציגות הבריטית למהדורת 2023 נבחרה באופן פנימי על ידי ה-BBC בשיתוף עם TaP Music.
תהליך הבחירה אושר ב-8 בספטמבר 2022, לאחר התוצאה המוצלחת עבור בריטניה במהדורת 2022.
מאוחר יותר באותו ערב, הופיעה מולר בתוכנית מיוחדת ב-BBC One, שכותרתה "Eurovision 2023: Meet the UK Act", שם התראיינה אל סקוט מילס, ולאחר מכן, שודר השידור המלא הראשון בטלוויזיה של הקליפ של השיר.
על פי דיווחים, התוכנית נצפתה על ידי קהל של למעלה מ-2.76 מיליון, והפכה באותו יום לתוכנית הטלוויזיה השנייה הכי נצפית בממלכה המאוחדת.
למחרת, התראיינה מולר במהדורת הערב של "The One Show", שם שודרה הצצה אל מאחורי הקלעים של צילומי הקליפ בליטא.
עם זאת, היא הוגרלה להצביע בחצי הגמר השני.
ב-13 במרץ 2023, במהלך ישיבת ראשי המשלחות, הוגרלה בריטניה להופיע בגמר כהופעה ה-26 והאחרונה.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 2001 שהמדינה המארחת סוגרת את מופע הגמר.
שני חצאי הגמר שודרו ב-BBC One, כאשר צוות הפרשנים הורכב מסקוט מילס וריילן קלארק; ב-BBC iPlayer עם פרשנות בשפת הסימנים הבריטית וב-BBC Radio 2, ב-BBC Radio Merseyside וב-BBC Red Button עם פרשנות מאת פאדי אוקונל.
זו השנה השנייה ברציפות שה-BBC שידר גם אפטר פארטי לאירוויזיון ב-BBC Radio 2, שהוגש על ידי או ג'יי בורג.
מגישת הצבעת חבר השופטים הבריטי בגמר הייתה קתרין טייט.
מולר השתתפה בחזרות טכניות ב-4 וב-6 במאי.
הממלכה המאוחדת הופיעה כהופעה ה-26 והאחרונה, אחרי .
הממלכה המאוחדת הגיעה למקום ה-25 בגמר עם 24 נקודות; 15 נקודות מהשופטים, ו-9 נקודות מהקהל.
חבר השופטים הבריטי כלל את ג'ק האוויט, ג'ים ספנסר, תיאו ג'ונסון, היידי ריינג' ושזניי לואיס.
כל ההצבעות של המדינות האחרות אשר לא משתתפות מחוברות יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות ונקרא "הצבעות שאר העולם".
הממשל הצבאי על ערביי ישראל היה ממשל צבאי שהשליטה מדינת ישראל על היישובים הערביים שבשטחה, החל משנת 1948 ועד לביטולו ב-1 בדצמבר 1966.
הממשל הצבאי המרכזי הוקם רשמית ב־21 באוקטובר 1948, לאחר שהכריזה עליו הממשלה הזמנית ב-1 באוקטובר 1948 (הגם שהיה קיים בפועל כבר מתחילת 1948, משעה שכוח המגן העברי השתלט על יישובים ערביים על פי עקרונות תוכנית ד' של ההגנה).
הכלי המשפטי להקמתו היה "תקנות ההגנה (שעת חירום)" שחוקק שלטון המנדט הבריטי בשנת 1945 לנוכח התגברות פעולות הלוחמה של הארגונים היהודיים נגד השלטון הבריטי.
עם הקמת המדינה, הוחלט להשאיר בתוקף את כל החוקים המנדטוריים (למעט תקנות הספר הלבן השלישי), וכך נותרו בתוקף גם "תקנות ההגנה (שעת חירום)".
תקנות אלו אפשרו לממשל הצבאי פעולות כמו החרמת רכוש, הריסת מבנים, גירוש תושבים, הפקעת אדמות והגבלת תנועה ללא היתר מהמפקדות המקומיות שהוקמו ביישובים הערביים.
בין היתר, השתמש הממשל הצבאי בתקנה 145, המקנה למושלים הצבאיים את הסמכות להכריז על סגירת אזור מסוים ולהגביל את התנועה בו ואליו, או למנוע לגמרי את הכניסה אליו לאחר העברת תושביו.
השימוש בתקנה זו הביא לצמצום הטריטוריה הערבית והיה אמצעי יעיל שאיפשר למוסדות המיישבים היהודיים ליצור פריסה יישובית יהודית חדשה, ולאכלס את העולים בבתים הערביים הנטושים, במיוחד בערים שננטשו על ידי הערבים.
בד בבד, פעל הממשל הצבאי להגבלת ניידות הערבים ולהפקעת חלק מקרקעותיהם.
הממשל פעל בשלושה פיקודים - הגליל, המשולש הקטן והנגב.
אף על פי שהממשל הצבאי הוטל לכאורה על שטח גאוגרפי, הרי שבפועל הוא חל כמעט אך ורק על הערבים, הן בשל אי אכיפתו על יהודים והן על ידי צמצומו לשטחים המאוכלסים בערבים בלבד.
בחלק מהערים המעורבות, כמו יפו, רמלה ולוד בוטל הממשל הצבאי כבר ביולי 1949 (בחיפה לא הונהג כלל משטר צבאי מיוחד לאוכלוסייה הערבית), ובעכו בוטל המשטר הצבאי ביוני 1951. הערבים שחיו בערים אלו נהנו מחופש רב יותר, עובדה ששימשה את מתנגדי הממשל הצבאי כהוכחה לאי נחיצותו של המנגנון.
תחילה פעל הממשל במקביל ל"משרד המיעוטים", שהיה אחראי מבחינה הומניטרית על ערביי ישראל, אולם משרד זה בוטל ב־1949, והממשל הצבאי נשאר כגורם כמעט יחיד המטפל באוכלוסייה הערבית, תוך שהוא מונע ממשרדי הממשלה השונים מגע ישיר עמה.
לממשל הצבאי היה תפקיד מכריע בעיצוב מרחב המחיה של הערבים, והוא שקבע את כללי המשחק והיחסים בין הערבים ליהודים בשני העשורים הראשונים לקיומה של ישראל.
הממשל הצבאי היה הגוף שהשפיע באופן מכריע על הפריסה ועל היחסים הטריטוריאליים בין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית במדינה וגם בתוך האוכלוסייה הערבית.
הגורם המשמעותי היחיד בנוסף למנגנון הממשל הצבאי שטיפל באוכלוסייה הערבית, היה היועץ לענייני ערבים של ראש הממשלה.
ב־1952 נעשה ניסיון שנכשל להקמת ועדת שרים שתטפל בענייני ערביי ישראל.
ב־1955 הועברה האחריות לממשל הצבאי ממשרד הביטחון לצה"ל.
מנגד, שיפור משמעותי במעמדם של ערביי ישראל הושג באמצעות ההסתדרות, שקיבלה ערבים לשורותיה החל מ־1958, הוועדה לענייני ערבים של מפא"י, והוועדה המרכזית לביטחון (בה היו חברים ראשי היחידות לטיפול בערבים במנגנוני הביטחון).
הוויכוח הציבורי אודות הממשל הצבאי
בעוד שבשנותיו הראשונות הייתה ההתייחסות לממשל הצבאי כאל רע הכרחי (בשל תמיכתם של ערביי ישראל בזמן מלחמת העצמאות במדינות ערב, והחשש מהיותם "גיס חמישי"), הרי שמאמצע שנות החמישים, וביתר שאת מאז טבח כפר קאסם, החלו מתחזקות הקריאות לביטולו.
קריאות אלו אף הביאו למספר הצעות חוק לביטול הממשל הצבאי, אלא שכולן נפלו.
בשנת 1955 נתמנתה ועדת חקירה, בראשות יוחנן רטנר ובהשתתפות דניאל אוסטר ויעקב סולומון, שבדקה האם יש לבטל את הממשל הצבאי על ערביי ישראל והחליטה כי אין מנוס מהמשך הממשל הצבאי כדי למנוע חזרת פליטים, להוות גורם מרתיע נגד פעילות עוינת ומניעת הפרעת הערבים להתיישבות עולים חדשים באזורי הספר.
מהדו"ח עלתה תמונה חד־ממדית ששיקפה את הלך הרוח בקרב הצמרת הביטחונית והמדינית של ישראל באותן שנים: הערבים הם יסוד לא נאמן, גיס חמישי, ועל כן הממשל הצבאי הוא הגורם היחידי היכול להתמודד עם סיכון זה.
מסקנות הוועדה עוררו סערה בקרב המנהיגות של ערביי ישראל, מפ"ם ואנשי רוח יהודים.
מפ"ם שהייתה חברה בקואליציה מתחה ביקורת חריפה על דו"ח רטנר ועל המלצותיו.
ב-1958 הוקמה ועדת שרים לבחינת נחיצותו של הממשל הצבאי, בראש הוועדה עמד שר המשפטים פנחס רוזן.
הוועדה המליצה ברוב של שלושה מול שניים לבטל את הממשל הצבאי.
ראש הממשלה דאז דוד בן-גוריון דחה את מסקנות הוועדה, על פי המלצות ראשי מערכת הביטחון.
כחלק ממדיניות הממשל הצבאי, פוצלו המיעוטים לקבוצות שונות (לפי השתייכות דתית ומוצא אתני), לדוגמה החובות (שירות בצבא) והזכויות (זכאות למענקי פיתוח) של דרוזים היו שונות מאלו של מוסלמים.
כמו כן התקבלו חוק נכסי נפקדים, חוק רשות הפיתוח וחוק רכישת מקרקעין (אישור פעולות ופיצויים), ששימשו להפקעת אדמות מערבים, הן אלה שהפכו לפליטים במהלך מלחמת העצמאות, והן ערביי ישראל (שנותרו בשטח ישראל).
כמו כן, נוצלה תחילת תקופה זו לעידוד מעבר ערבים למקומות יישוב גדולים שנבחרו על ידי השלטון.
כחלק מהממשל הצבאי נאסר על ערביי ישראל לצאת מכפריהם ללא אישורי תנועה (עד 1963 - ביום ובלילה, ולאחר מכן בלילה בלבד).
איסור התנועה התבסס על תקנה 125 ב"תקנות ההגנה".
אישורים אלו הושגו לעיתים כתמורה לסיוע ל"שירות הביטחון" (ה"שין-בית", כיום: השב"כ), או תמורת נכונות לעבודה בתנאים סוציאליים ירודים ביישובים יהודיים.
ביום העצמאות הותר כמעט לכל ערביי ישראל לצאת מכפריהם ללא הגבלה.
בשנים הראשונות לקיום המדינה השתתפו תושבי יישובים ערביים וערים מעורבות בחגיגות יום העצמאות, אם כי יש משערים שהדבר נבע מהתלות המוחלטת בממשל הצבאי וניצול חופש התנועה ולא בהכרח משמחה במדינה היהודית.
קיימות גם עדויות על כך שערבים רבים ניצלו את חופש התנועה לצורך ביקור בבתיהם אותם עזבו במהלך המלחמה.
עובדי הרשויות המקומיות ועובדי מערכות הבריאות והחינוך המקומיות התקבלו לעבודה רק על-פי אישור של "שירות הביטחון".
נוהל זה נמשך בבתי ספר ערבים עד ביטולו בשנת 2009..
זכות הבחירה לא נשללה מערביי ישראל במהלך תקופה זו, והם יוצגו בכנסת בעיקר באמצעות מק"י, שהייתה מפלגה משותפת ליהודים ולערבים.
כמו כן היו מפלגות-לוויין ערביות של מפא"י שכונו "מפלגות המיעוטים", שפעלו בתיאום עם מפלגת השלטון.
בפברואר 1963 הוגשו לכנסת ארבע הצעות חוק לביטול הממשל הצבאי על ידי מק"י, מפ"ם, אחדות העבודה - פועלי ציון (שהפכה מאוחר יותר לחלק ממפלגת העבודה) ותנועת החירות (בראשות מנחם בגין).
ההצעות נפלו על חודו של קול.
בין הקולות המתנגדים היו שניים של חברי הכנסת הערבים מטעם מפלגת הלווין של מפא"י - שיתוף ואחווה.
כיוון שמנגנון הממשל הצבאי הופעל על פי תקנות ההגנה (שעת חירום), וללא אישור הכנסת (אישור כזה לא נדרש על-פי התקנות), הממשלה הייתה רשאית לבטלו ללא צורך בחקיקה מיוחדת.
בשנת 1966 בוטל הממשל הצבאי בעקבות הודעתו בכנסת של לוי אשכול, ראש הממשלה דאז.
למרות ביטול הממשל הצבאי בעקבות הודעת אשכול, לא בוטלו מיד כל ההגבלות של הממשל הצבאי, וחלקן הועברו לסמכות משטרת ישראל ובוטלו בהדרגה רק במהלך השנים הבאות.
כך למשל, צו שביטל את מרבית ההגבלות על התנועה של ערביי ישראל וניתן ב־22 בספטמבר 1967 עדיין כלל הגבלות שאסרו עליהם להתקרב לכור הגרעיני בדימונה ולגבול עם ירדן בערבה, וכן להיכנס לחצי-האי סיני (שהיה נתון אז לשלטון ישראל).
מחלקת ממשל צבאי באג"ם הפכה מחלקת ממשל צבאי במטכ"ל למחלקת ביטחון מרחבי (בטמ"ר) שנועדה להפעיל סמכויות שהיו בידי מחלקת ממשל צבאי, כגון עוצר והגבלת תנועה.
ראש המחלקה האחרון אל"ם שלמה גזית היה מתאם פעולות הממשלה בשטחים הראשון.
הממלכות החתיות החדשות, הממלכות הנֵאוֹ־חתיות או הממלכות הסוריו־חתיות הוא שמן של מספר ממלכות שירשו את שטחי דרום־מזרח האימפריה החתית לאחר נפילתה.
הן התקיימו בתקופת הברזל במשך כ-480 שנה, בין 1178–700 לפנה"ס לערך.
בין הממלכות ניתן למנות את כרכמיש, שראתה עצמה יורשת לאימפריה החתית; תובל, מליד, , כֻמֻחֿ, שמאל וקוה בדרום־מזרח אסיה הקטנה; ופלסתין, חלב, חמת ובית עדן בצפון הלבנט, ולצדן גם ממלכות ארמיות כגון ארפד וארם־דמשק (למעשה, באזור כולו ניכרת תערובת של ארמים ולווים – דוברי לווית).
מלכי הממלכות האלה נזכרים אף במקרא כ"מלכי החתים" לצד "מלכי ארם" ( = ).
על אף שמן המרמז, מדינות אלו, אשר תפקדו כגופים שלטוניים עצמאיים ונפרדים, לא היו חתיות במלוא מובן המילה.
קיים קשר תרבותי בין האימפריה החתית לגופים הללו.
הקשר בולט בכתב שהיה בשימוש הממלכות: הכתב ההיירוגליפי החתי.
כתב זה, כפי הנראה, שימש את דוברי השפה הלווית בימי האימפריה, בשונה מדוברי החתית אשר השתמשו בכתב היתדות.
הלווית לא הייתה שפה חתית, אלא חדרה לאימפריה ממקור אחר.
התואר "חתיות" אשר ניתן לערי המדינה על ידי חוקרים מוקדמים, נובע משמן האשורי "חַֿתִי הגדולה", כמו גם ממסורת מלכיהם להתכנות בשמות חתיים כגון שוּפִּילוּלְיוּמַש, לַבַּרְנַש, מוּוַאתַלִיש וחַתוּשִילִיש.
לפי רשומות סוריו־חתיות, יורשיו של קוּזִי־תֵשוּבּ, בן לקו הדם החתי המלכותי ושליט כרכמיש, שלטו במדינות החתיות החדשות.
בתיאור זה גוזמה מסוימת, אולם כרכמיש, החזקה שבמדינות הסוריו־חתיות, נמשלה על ידי יורשי המלכים החתיים.
העיר כרכמיש שכנה בגדתו המערבית של נהר הפרת, 100 ק"מ צפונית מזרחית לעיר חלב, על הגבול בין טורקיה לבין סוריה של היום.
מלכי כרכמיש אשר נתכנו בתואר "המלך הגדול", שלטו באזורים נרחבים באזור סוריה המודרנית, בעוד שקיליקיה נשלטה על ידי שרידים אחרים לבית המלוכה החתי.
אוכלוסיית המדינות הללו הייתה ברובה לווית־קיליקית ותרבותה לווית תחת השפעה חורית; אחוז החתים בממלכות, אם בכלל, היה זעיר.
המלוכה הסורית לא שמרה על איחודה הפנימי והתפלגה למספר גופים פוליטיים; השליטים החתיים נדחקו לשלטון מוגבל יותר באזור מליד והחלו מתעוררות שושלות לוויות.
דומה כי לאשור בימי הזוהר של תִּגְלַת פִּלְאֶסֶר הראשון הייתה השפעה באזור שהתבטאה בגביית־מיסים ממליד.
כוח האשורים הצטמצם באזור עם הפלישה הארמית של המאה ה-10 לפנה"ס.
פלישה זאת חדרה לעומקי המדינות החתיות החדשות, צבאית ותרבותית.
ערי מדינה סוריות־חתיות חשובות כתל בַּרְסִיףּ, שמאל, אַרְפַּד, חמת וחַלְמַן נפלו לידי הארמים.
אחר שפל קשה באשור, המלכים אַשוּר־דַן השני ואַדַד־נִירָרִי השני השני נקטו בצעדי שיקום כלכלי ולאחר מכן החלו לדחוק את הארמים מגבולותיהם.
הארמים, כך נראה, נתקלו בהתנגדות ניכרת מצד ממלכת ישראל המאוחדת בימי דוד המלך, ומכה קשה נפלה עליהם בימי המלך האשורי אַשוּר־נַצִירפַּל השני.
אשור־נצירפל הגיע לפאתי כרכמיש וקיבל את מסיה.
שַׁלְמַנְאֶסֶר השלישי עשה כאביו עם כרכמיש, גוּרְגוּם וחַתֵנוּ, אולם ערים אחרות ניסו להתנגד ללא הצלחה.
מאבק נוסף ומפורסם במלך האשורי בא בקרב קרקר בו השתתפו מספר ערים, אולם תוצאתו הייתה בלתי־מכרעת, למרות הקטל הרב בשדה.
שלמנאסר זכה בתל ברסיף ובשקט קצר.
מותו של שלמנאסר בישר על בואה של מלחמת ירושה אשר סיפקה לאוררטו, כוח חיצוני, את ההזדמנות לפלוש לאשור.
אַרְגִישְתִי הראשון וסַרְדוּרִי השני מאוררטו הכניעו את מליד וכּוּמוּחִי, אך האחרון כרת ברית עם ערים סוריו־חתיות אחרות דוגמת גורגום וארפד.
דומה שבתקופת הברית המדוברת התקיימו קשרי מסחר ודיפלומטיה בין כרכמיש למצרים ובבל, כפי שמשתמע מכתובות יַרִירִיש, שר כרכמיש.
הברית הסוריו־חתית השיגה את מטרותיה לראשונה, אך באשור תפס פּוּל, הוא תגלת פלאסר השלישי, את הכתר.
גאוניותו הצבאית והמדינית הניסה את אוררטו והכתה את הברית הסוריו־חתית.
ארפד, חתנו ודמשק סופחו לאשור וערים רבות נכנעו או נוצחו, והוכרחו לשלם מס לאשור.