tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השנייה מכוונת להסביר מדוע במקרה הזה לא הגיע הסיוע הסמוי מן השמיים – מדובר במקרה בלתי אפשרי לניצחון, וסיוע שכזה היה יוצר נס גלוי, תופעה העומדת בסתירה לרוח ספר מקבים א', בו יד האלוהים הנעלמה המסייעת לכל אורך הדרך.
באשר לכוחות צבא המורדים, בר כוכבא מעריך כי בקרב הגיעו לגודלו המקסימלי של הצבא בעת הזו, שעמד על כ-22,000, לעומת חוקרים אחרים, המעריכים כי 800 (או 3,000 כפי שנמסר במקבים א' בתחילת ההערכות לקרב) הן הערכות מצומצמות וגודלו של צבא המורדים עלה על מספרים אלו, אך 22,000 זו הערכה מופרזת.
יחסי הכוחות - מיומנות הצבאות ואמצעי הלחימה
בספרי המקבים מוצג הצבא הסלאוקי כמקצועי ומצויד היטב, לרבות תיאור הרכב הצבא (חיילים, פרשים, פילים) והנשק העומד לרשותו.
בעוד הצבא היהודי מוצג ככח עממי, ואין פירוט לגבי הנשק והחימוש שעמדו לרשותו.
יתרה מזאת, במקבים א' מצוין שהמורדים סבלו ממחסור בנשק .
לפי המחקר ההיסטורי המודרני, הצבא הסלאוקי אכן היה מאומן ומאורגן היטב.
יתרונו הגדול היה ברגלים הכבדים שלו, שאורגנו בגדודי הפלנקס והיו מצוידים ברומחים ארוכים וכבדים.
כמו כן, לצבא היו עשרות פילים אשר נעו עם הכח והיוו גורם הרתעה חשוב.
עם זאת, בשל גודלו וכובד ציודו של צבא זה, התנהלותו הייתה מאוד איטית ומסורבלת, מה שאפשר ליהודה המכבי וצבאו להפתיעם ולהתקיפם ממארבים.
לעומת גדודים אלו, הכח היהודי היה בלתי מאומן ובלתי מצויד.
הצבא היה מורכב מגרעין קשה של "גיבורי חיל", כ-3,000 לוחמים, כאשר בשעת הקרב הצטרפו אליהם איכרים יהודים מקומיים, חסרי ניסיון ורקע צבאי.
כמו כן, הכח היהודי היה חסר אמצעים חיוניים לכיבוש מקומות מבוצרים.
נשקם של המורדים היהודים היה פשוט, וכלל קשתות וכלי הטלה.
עם הניצחונות בקרבות, השיגו המורדים נשק ומיגון טובים יותר כמו חרבות ומגינים.
בנושא אחד היו הצדדים שווי כוחות - הכרות עם השטח.
היהודים נלחמו בארצם שלהם ואילו הסלאוקים גייסו את אנשי החקרא ותומכיהם, ילידי הארץ, אשר שמשו כמורי דרך.
יחסי הכוחות - מוטיבציית הלוחמים
הצבא הסלאוקי היה מורכב מלוחמים מקומיים, עליהם חלה חובת גיוס ומחיילים שכירים.
הלוחמים המקומיים היו נאמנים מאוד לשושלת הסלאוקית וחדורי מוטיבציה.
צבא השכירים, אשר כלל בני עמים מחוץ לתחומי האימפריה, היה בעל מסורת ארוכה של לחימה, ועמים אלו נודעו באומץ לבם ואכזריותם; עם זאת, קרבות אלו היו עבורם ככל הקרבות.
מולם עמד כוח יהודי חדור להט דתי ואמונה בצדק דרכו.
מדובר היה מבחינתם במלחמה אידאולוגית למען אלוהי ישראל ותורת ישראל ונגד המתיוונים ומחללי הקודש, אשר עלולים לגזור כליה על היהדות.
מבחינתם מרד זה היה מאבק על דמותה של החברה היהודית בארץ ישראל.
נאומי יהודה המכבי בספרי המכבים משקפים את האמונות והמחשבות איתן הלכו הלוחמים לקרב.
המחשה למוטיבציה הדתית ניתן לראות בעובדה כי לאחר טיהור בית המקדש, בחלק השני של הקרבות גדל באופן ניכר גודלו של הכח היהודי.
הניצחונות וטיהור בית המקדש גרמו לתושבים יהודים נוספים להתנדב לצבא ולקחת חלק בקרבות הבאים.
לימים הוצגה המוטיבציה הגדולה של הלוחמים היהודים כאחת הסיבות לניצחונם.
יהודה ולאך, היסטוריון צבאי, כתב: .
המוטיב "מעטים מול רבים" חוזר בווריאציות שונות בתרבות ובהיסטוריה של עם ישראל.
במאמר ב"ניו יורק טיימס" בשנת 1999 כתב איתן ברונר:
בהיסטוריה של עם ישראל במרוצת הדורות ישנם אירועים רבים המתארים את ניצחונם של המעטים על הרבים מימי התנ"ך (ראה לעיל), דרך סיפור מצדה, קרב תל חי, מרד גטו ורשה ומלחמת העצמאות.
סיפורים אלו מדגישים, לא פעם, את חשיבותם של האמונה בצדקת הדרך ומסירות הנפש של הלוחמים, אשר בזכותם הושג הניצחון.
גם במקרים של הפסד בקרב, ישנו דגש על ניצחון הרוח, לעיתים מדובר ברוח אלוהים ולעיתים רוח האדם.
בתפילת "על הנסים" הנאמרת בחג החנוכה מוזכר ניצחונם של מעטים כנגד רבים:
מכאן, כי בתפילה הנאמרת מדי שנה בשנה בימי החג, השתרש הרעיון שמדובר במלחמת חלשים מול גיבורים ומעטים מול רבים.
יתרה מזו, באמצעות המילה "מָסַרְתָ" מדגישה התפילה את היותו של ניצחון המכבים "נס משמיים", ניצחון אשר הושג אודות למעורבות אלוהי ישראל בנעשה בקרב.
נוסח דומה לנוסח שנמצא בתפילה ניתן למצוא כבר בספר מקבים א' כמוזכר לעיל.
התייחסות לתפילת "על הנסים" מופיעה לראשונה בתוספתא, במסכת ברכות.
התוספת הייחודית לחנוכה צורפה אליה בהמשך, אך כותב התפילה אינו ידוע, אם היה כזה; ייתכן כי מדובר בנוסח שעבר בעל פה.
הנוסח מופיע לראשונה בסדר רב עמרם גאון שחי בסורא שבבבל במחצית השנייה של המאה התשיעית.
בתפילה כלל אינו מופיע נס פך השמן וניכר כי מטרתה המרכזית היא כדי להלל ולהודות על ניצחון החשמונאים.
רש"י מזכיר נושא זה בפרשנותו את פרק ל"ג, פסוק י"א, בספר דברים: .
רבים משירי חג החנוכה נוהגים לשבח ולהלל את ניצחון המכבים (באנו חושך לגרש, מי ימלל, נרותיי הזעירים, ימי החנוכה, הבה נרימה ועוד).
אזכור מפורש לניצחון המכבים כניצחונם של "מעטים מול רבים" ניתן למצוא בשיר "שיר החנוכה" שנכתב בידי מתתיהו שלם:
אזכור נוסף ניתן למצוא בשיר "הנס של הלב האמיץ", המוכר בציבור כ"אנו נושאים לפידים" שנכתב בשנות השלושים בידי אהרון זאב, שהיה קצין חינוך ראשי הראשון של צה"ל.
עם זאת, האזכור מופיע בבית הראשון, שאינו מוכר כחלק מהשיר:
ספרים וסיפורים רבים, בעיקר לילדים, העוסקים בסיפור חג החנוכה ומרד החשמונאים בפרט, נוגעים בשאלת יחסי הכוחות בקרב.
אחד הספרים המפורסמים בנושא, "אחי גיבורי התהילה", אשר נכתב בידי הסופר היהודי-אמריקני הווארד פאסט בשנת 1948, מתאר את קרבות המורדים כקרבות של בודדים מול עשרות ומאות שכירי חרב סלאוקים.
בספרי הילדים חוזר המוטיב, הן בספרים שיצאו לאור בשנות קום המדינה ואחריה והן בספרים שיצאו לאור בשנים האחרונות, כאשר חלקם נאמנים לתיאור בספרי המכבים וחלקם ממציאים פרי דמיונם את תיאורי הקרב וסדרי הכוחות.
ספרה של גלילה רון פדר-עמית, "מרד החשמונאים" משנת 2008, נצמד לטקסט של ספר מקבים, בשינוי נוסח:
תיאור זה נצמד למתואר בספר מקבים א', פרק ד', פסוק ה'-י'.
בספרו של שרגא גפני, "מרד החשמונאים", משנת 1966, ישנה התבססות על טקסט מספר מקבים, אך לה תוספות חינוכיות וציוריות מצד המחבר.
בכל קרב וקרב מתואר צבאו של יהודה המכבי כקטן וחסר אמצעים, אך מתוחכם, והצבא הסלאוקי כגדול, כבד, אך טיפש.
להלן תיאור קרב אלעשה, בו נהרג יהודה המכבי:
בספרי הלימוד במערכת החינוך הישראלית ניתן למצוא אזכורים רבים לביטוי ולמהותו.
בסיפורי חג החנוכה הנלמדים בבית הספר היסודי עולה מוטיב זה.
יתרה מזאת, במקראות ישראל החדשות לכיתה ד' ישנו קטע שנכתב, ככל הנראה, על ידי אהרון זאב לאחר קום המדינה ובו נמצא המוטיב במובן ההיסטורי שלו:
בספרי ההיסטוריה מבית הספר היסודי ועד לחומר לבגרות מוזכרים היקפי הכוחות של שני הצבאות בעת תיאורי הקרבות, כאשר צבא המורדים מוזכר כמצומצם, חסר ניסיון, רקע צבאי ואמצעי הלחימה, לעומת הצבא הסלאוקי הגדול ובעל האמצעים.
מגמה זו קיימת בספרי לימוד רבים, כאשר לא ניתן למצוא הבדלים רבים בין הספרים במרוצת השנים.
ישנם ספרים הנוגעים בסוגיה מורכבת זו, ומציינים כי ישנן מחלוקות בין היסטוריונים לגבי גודלם של הצבאות.
גם בקרב התנועה הציונית היו מי שדגלו בגישה המאמינה שדברים הנראים כבלתי אפשריים יכולים להצליח כדברי ברל כצנלסון בישיבת הנהגת היישוב בהיערכות להגנת אצבע הגליל:
בגאומטריה, המעטפת של משפחה של עקומים במישור היא העקום אשר משיק לכל עקום במשפחה הזו בנקודה כלשהי.
באופן קלאסי, ניתן לחשוב על נקודה על המעטפת כנקודת החיתוך של שני עקומים "סמוכים", כלומר הגבול של נקודות החיתוך של עקומים סמוכים.
המעטפת של משפחת העקומים "תוחמת" את משפחת העקומים, במובן שכל נקודה על כל עקום כלשהו השייך למשפחה נמצאת בתוך האזור התחום על ידי המעטפת.
הרעיון הזה יכול להיות מוכלל למעטפת של משטחים במרחב, וכך הלאה לממדים גבוהים יותר.
באופטיקה גאומטרית, הקאוסטיקה היא המעטפת של משפחה של קרני אור, כפי שניתן לראות באיור.
תיאור מתמטי: מעטפת של משפחה של עקומים
נניח שכל עקום Ct במשפחה נתון כפתרון של המשוואה ft(x, y)=0
, כאשר t הוא פרמטר.
המעטפת של המשפחה Ct מוגדרת כאוסף הנקודות עבורם מתקיים : עבור ערך כלשהו של t.
משמעות התנאי הראשון היא שהנקודה (x,y) נמצאת על העקום Ct, ומשמעות התנאי השני היא שכאשר נעים אל העקום Ct+dt הנקודה (x,y) נותרת קבועה במקומה, דהיינו (x,y) היא נקודת החיתוך של העקומים Ct ו-Ct+dt, כלומר הגבול של נקודות החיתוך של העקום Ct עם עקומים סמוכים.
התנאי השני אינו מובן מאליו כלל וכלל שכן עבור נקודות אחרות (שלא על המעטפת) מתקיים שהשינוי ב-F(t, x, y) שווה לאפס עבור שינוי משולב ב-t, x ו-y.
מקרה פרטי חשוב הוא כאשר F(t, x, y) הוא פולינום ב-t.
מקרה זה כולל, באמצעות סילוק המכנים, את המקרה ש-F(t, x, y) הוא פונקציה רציונלית ב-t.
במקרה זה, מן ההגדרה ניתן להסיק ש-t הוא שורש כפול של F(t, x, y), ומשוואת המעטפת ניתנת למציאה באמצעות השוואה בין הדיסקרימיננטה של F ל-0.
לשם דוגמה, יהי Ct הקו הישר אשר משוואתו היא מהצורה:
אם נסלק את השברים נקבל: :.
אולם, נקודות (x,y) הנמצאות על המעטפת מוגדרות כגבול של נקודות חיתוך של עקומים "סמוכים" ולפיכך לכל נקודה על הגבול יש בדיוק ישר אחד שעובר דרכה.
המשמעות היא שלמשוואה הריבועית לעיל יש פתרון יחיד t, ולפיכך המעטפת היא אוסף כל הנקודות (x,y) עבורם למשוואה הריבועית: יש פתרון יחיד.
לפיכך משוואת המעטפת היא הדיסקרימיננטה של המשוואה הריבועית שווה לאפס::.
סולם שמונח על קיר במקביל לקיר, ומתחיל להחליק כך שקצה אחד שלו נמצא על הקיר האנכי וקצה אחר שלו על הרצפה יתווה מעטפת של אסטרואידה (האוולוט של האליפסה), כלומר האסטרואידה היא המעטפת של כל המצבים של הסולם בזמנים שונים.
בניסוח מתמטי, האסטרואידה היא המעטפת של משפחה של קווים ישרים המחברים את הנקודות , ו- כאשר , כמוראה באיור.
הוכחה: משפחת הישרים היא אוסף כל הישרים שמשוואתם מהצורה כאשר t בין 0 ל-1 (כולל).
המעטפת של משפחת הישרים היא אוסף כל הנקודות שמקיימות .
לכן, אחרי העברת אגפים והוצאת מכנה משותף, נקבל:
ומהצבה בביטוי ל-Y כפונקציה של X נקבל:
ומכאן , וזוהי משוואת האסטרואידה.
מעטפות גאומטריות קשורות למחקר של משוואות דיפרנציאליות רגילות, ובאופן מיוחד בהקשר של פתרונות סינגולריים למד"ר.
ניקח, כדוגמה, את המשפחה בת פרמטר אחד של קווים משיקים לפרבולה y = x2. אלה מתקבלים באמצעות המשפחה היוצרת F(t,(x,y)) = t2 – 2tx + y.
הצבת רמת האפס F(t0,(x,y)) = 0 נותנת את המשוואה של המשיק לפרבולה בנקודה (t0,t02).
המשוואה t2 – 2tx + y = 0 ניתנת תמיד לפתרון בצורה של y כפונקציה של x ולכן:
באופן לא מפתיע, y = 2tx − t2, כולם פתרונות למד"ר הזו.
כמו כן, גם המעטפת של המשפחה בת-פרמטר אחד של קווים אלו, שהיא הפרבולה y = x2, היא פתרון למד"ר הזו.
באופטיקה גאומטרית, הקאוסטיקה היא המעטפת של משפחה של קרני אור.
בתמונה זו ישנה קשת של מעגל.
קרני האור מגיעות ממקור "באינסוף" ולכן מגיעות מקבילות.
כשהן פוגעות בקשת המעגלית קרני האור מפוזרות בכיוונים שונים לפי חוק ההחזרה.
כשקרן אור פוגעת בקשת בנקודה האור יוחזר כאילו הוא היה מוחזר על ידי הקו המשיק לקשת בנקודה זו.
המעטפת של הקווים הללו נקרא הקאוסטיקה הרפלקטיבית.
קאוסטיקה רפלקטיבית תהיה מורכבת באופן גנרי מנקודות חלקות ונקודות חוד (cusp).
מנקודת המבט של חשבון הווריאציות, עקרון פרמה (בצורתו המודרנית) קובע כי קרני האור הם אקסטרמלים של פונקציונל האורך:
לאורך העקום החלק γ ב-[a,b], עם נקודות קצה γ(a) ו-γ(b).
הקאוסטיקה הנוצרת על ידי נקודה נתונה P (בתמונה הנקודה היא באינסוף) היא האוסף של conjugate points ל-P.
אור עשוי לנוע דרך תווך לא איזוטרופי ולא הומוגני בקצבים שונים בתלות בכיוון ונקודת המיקום ההתחלתי של הקרן.
השפה של האזור אליו אור יכול לנוע מנקודה נתונה q אחרי זמן t נקראת חזית הגל אחרי זמן t, ומסומנת כאן Φq(t).
היא מורכבת בדיוק מאותן הנקודות שניתן להגיע אליהן מ-q בזמן t באמצעות תנועה במהירות האור (שעשויה לשתנות בחומר).
עקרון הויגנס מאשר שאוסף חזיתות הגלים (Φq0(s + t הוא המעטפת של משפחה של חזיתות גלים Φq(s עבור q ∈ Φq0(t).
באופן כללי יותר, הנקודה q0 יכולה להיות מוחלפת בכל עקום, משטח או קבוצה סגורה במרחב.
מעורבותה של ערב הסעודית בפיגועי 11 בספטמבר הוא נושא שצבר תשומת לב חדשה אחרי ששני סנאטורים לשעבר של ארצות הברית, אשר היו חברים בוועדה מטעם הקונגרס לחקירת הפיגועים, אמרו בריאיון ל-CBS באפריל 2016, כי הדפים שנגנזו מדו"ח חקירת הקונגרס מתייחסים לראיות מוצקות על מעורבות משמעותית של ערב הסעודית בביצוע הפיגועים.
כתוצאה מכך התחדשו הקריאות לפרסם את הדפים הגנוזים.
15 מתוך 19 החוטפים היו אזרחים סעודים (ארבעת החוטפים האחרים היו שניים מאיחוד האמירויות הערביות, אחד מלבנון ואחד ממצרים).
ב-15 ביולי 2016 פורסם הדו"ח על המעורבות הסעודית.
הממשלה הסעודית הכחישה כל קשר לפיגועים.
קרובי משפחה של קרבנות הפיגועים ניסו לעשות שימוש בבתי המשפט כדי להביא לדין את בני המלוכה של ערב הסעודית, בנקים, או "ארגוני צדקה" האחראיים, אבל המאמצים האלה סוכלו חלקית על ידי החוק מ-1976 המעניק חסינות לממשלות זרות.
על פי גאוודאט בהגט, פרופסור למדע המדינה, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר "המדיניות הסעודית של קידום ומימון טרור ושנאה" עמדה בפני ביקורת חריפה על ידי מספר "קובעי מדיניות בעלי השפעה בוושינגטון".
איומי הממשלה הסעודית על ארצות הברית
במרץ 2016 איים שר החוץ הסעודי עאדל אל-ג'ובייר על נשיא ארצות הברית ברק אובמה וממשלו כי סעודיה תמכור נכסים אמריקאים בשווי $750,000,000,000 אשר נמצאים בבעלותה, אם יאושר התיקון המבהיר כי החוק של 1976 הנותן לממשלה זרה חסינות אינו חל על פעולות טרור.
בממשל אובמה החלו חששות כי הדבר עלול לערער את יציבות הדולר, ואובמה הזהיר מפני "השלכות לא צפויות".
לעומת זאת אנליסטים של כלכלת סעודיה העריכו כי פעולה זו תפגע בממשלה הסעודית.
המתמודדים מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, ברני סנדרס והילרי קלינטון הביעו תמיכה בחקיקה שתאפשר למשפחות הקורבנות של פיגועי 11 בספטמבר לתבוע את ערב הסעודית על מעורבותה האפשרית בפיגועים.
מעורר היה משלח יד בבריטניה ובאירלנד שנולד בתקופת המהפכה התעשייתית, בימים שבהם שעונים מעוררים אמינים היו יקרים מדי, והתקיים באזורים מסוימים עד שנות ה-70 של המאה ה-20. תפקידם של המעוררים היה להעיר אנשים משנתם כדי שיוכלו להגיע לעבודתם בזמן.
המעוררים היו נעזרים על פי רוב באלה או במקל קצר לדפוק על דלתות לקוחותיהם או במקל ארוך וקל עשוי במבוק כדי להגיע לחלונות.
היו שנעזרו בשיטות אחרות, כגון שימוש בפטישים רכים וברעשנים או יידוי חפצים קטנים כגון אבנים ואפונים לעבר החלון.
תיאור קצר של מעורר מצוי בספרו הגדול של צ'ארלס דיקנס "תקוות גדולות" (1861).
מעורבבים היא סדרת רשת קומית ישראלית המשודרת בערוץ היוטיוב של HOT VOD Young.
הסדרה מערבבת ארבע סדרות נעורים של הוט: "שכונה", "נעלמים" "כפולה" ו"אילת".
הסדרה בעלת 3 פרקים בלבד והופקה בעקבות הצלחת "נעלבים" שיצר ירון ארזי.
הסדרה הופקה על ידי דורי מדיה דרסט עבור מחלקת הדיגיטל בחטיבת התוכן של הוט.
בפרק הראשון נתי ועדן נחטפים על ידי האויבים.
רחלי, מיטל, ויקי ומצליח מגלים שנתי ועדן נחטפו, ונפגשים עם עידו אמה ודריה כדי לבקש מהם עזרה.
בפרק השני מיטל ועידו מתאהבים, אך רחלי מסבירה למיטל כי שניהם לא קשורים אחד לשני.
רחלי מגלה שלאחד מהאויבים יש יום הולדת, והתוכנית שלהם היא להתחפש לליצנים ולהסתנן למסיבת יום ההולדת שלו.
בפרק הקודם האויבים השתילו מצלמה אצל החבורה, אך בפרק השני המצלמה נרטבת והאויבים מנסים לתקן אותה בזמן שהם לא שמים לב שעדן ונתי הצליחו להשתחרר ולברוח.
בסוף הפרק מתגלה אישה בחדר כשהיא מחזיקה את מטה אהרון.
על השולחן נמצאים מבחנות הרעל וטלפון כשמישהו ממספר חסום שואל את האישה איך הם מתקדמים.
בפרק השלישי החבורה מסתננת למפקדת הרעים בתחפושות ליצנים וכשהאויבים מגלים כי הם הילדים, שני הצדדים מתחילים להיאבק.
החבורה מגלה כי רוי רגיש לרעש של בלונים ולכן מתגרים בו עם זה.
רחלי מגלה שנתי ועדן הצליחו לברוח מזמן ומספרת לשאר חבריה והם עוזבים את המקום.
בסוף הפרק נתי ועדן מספרים לאישה המסתורית שהאויבים נכנסו לכלא ושהילדים חושבים שהם הביסו את כל האויבים ולמעשה היא הרשעה היחידה שנותרה.
האישה המסתורית מתגלה כלא אחרת מנועה קירל.
רחלי בן דוד (תותי ניניו) – דמות ראשית מתוך הסדרה שכונה, מגלה עם החבורה על החטיפה של נתי ועדן ומדברת איתם בטלפון.
מצטרפת לדריה אמה ועידו כדי לפתור את התעלומה.
מסבירה למיטל שהקשר שלה ושל עידו לא יעבוד.
מגלה שלאחד מהאויבים יש יום הולדת.
ויקטוריה "ויקי" בן דוד (עומר גולדמן) – דמות מתוך הסדרה שכונה, מגלה יחד עם החבורה על החטיפה של נתי.
מיטל מורי/בן דוד (ליאנה עיון) – דמות מתוך הסדרה שכונה.
גילתה יחד עם החבורה על החטיפה של נתי ועדן, מצטרפת לדריה אמה ועידו כדי לפתור את התעלומה, התאהבה בעידו.
מצליח (עידן שקרוקה) – דמות מתוך הסדרה שכונה, מצטרף לדריה אמה ועידו כדי לפתור את התעלומה.
דריה (ספיר בן רובי) – דמות מתוך הסדרה נעלמים.
מצטרפת לשכונקים כדי למצוא את נתי ועדן, גאיה חשבה שהיא אתרוג.
אמה קליין (גאיה גור אריה) – דמות ראשית מתוך הסדרה נעלמים ובת זוגו לשעבר של עידו.
מצטרפת לשכונקים כדי למצוא את נתי ועדן.
עידו זיו (עדי אלון) – דמות מתוך הסדרה נעלמים, בן זוגה לשעבר של אמה.
מצטרף לשכונקים כדי למצוא את נתי ועדן, מתאהב במיטל.
נתי גבאי (לידור אדרי) – דמות מתוך הסדרה אילת, נחטפת יחד עם עדן אך הם מצליחים להשתחרר, עבדה בשביל נועה.
עדן מולכו (יונתן רוזובסקי) – דמות מתוך הסדרה אילת, נחטף יחד עם נתי אך הם מצליחים להשתחרר.
עומרי אטיאס (עומר חזן) – דמות מתוך הסדרה אילת.
הופיע לזמן קצר בפרק השני של הסדרה.
גאיה סבן (גילה צ'רניאק) (דין הפנר) – דמות בסדרה כפולה.
בת זוגו של בן, חשבה שדריה היא אתרוג ושדריה בעצם ההסוואה שלה.
בני "סינטרה" הופמן (יובל ינאי) – האנטגוניסט הראשי בעונה הראשונה של הסדרה נעלמים.
מופיע בסוף העונה השנייה של נעלמים, בשביל לקחת את כספו.
נועה בן שושן (קים אור אזולאי) – דמות ראשית בסדרה אילת.
רוי דינר (מיכאל מושונוב) – האנטגוניסט הראשי בעונה השלישית של הסדרה שכונה.
אף על פי שרוי נפל אל מותו בפרק האחרון של הסדרה שכונה, ב"מעורבבים" מסתבר כי ניצל, אך יצא ממנה עם שבר ביד ולכן נאלץ ללכת עם קביים, שונא רעש של בלונים.
נועה קירל – דמות ראשית בסדרה כפולה.
האישה שמחזיקה במטה אהרון ובמבחנות הרעל.
נראתה רק בסוף הפרק האחרון.
מעושר לאושר הוא סרט קומדיה רוסי בבימויו של קלים שיפנקו.
מככבים בו מילוש ביקוביץ', איוואן אוחלוביסטין ואלכסנדרה בורטיץ'.
גרישה חי חיים כל כך חסרי אחריות, עד שכמעט מסיים בכלא.
כדי לחנך מחדש את בנו, האב וחברו הפסיכולוג שולחים אותו לכפר, שם הם מנסים לשחזר את האווירה של רוסיה הצארית, בשנת 1860 וזורקים את גרישה לשם, היכן שהוא הופך להיות חולופ, מעין עבד.
הסרט יצא לאקרנים ברוסיה ב-26 בדצמבר 2019 ובסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס למעלה מ-300 מיליון רובלים, כאשר צפו בו 12,156,339 מיליון איש ובסך הכל הסרט הכניס 3.179 מיליארד רובל רוסי שהופכים אותו לאחד משוברי הקופות הגדולים בבתי הקולנוע ברוסיה.
הסרט הוא הראשון בטרילוגיה, כאשר הסרט השני יצא לאקרנים בינואר 2024 והסרט השלישי ייצא לאקרנים ביוני 2026.
גרישה הוא בנו של האוליגרך פאבל, בחור מפונק ומתנשא, המבלה כמעט את כל זמנו במועדוני לילה, אוהב נשים ונהנה מחסינות מוחלטת.
לאחר שגרישה כמעט מת בתאונה בניסיון לחמוק משוטר תנועה, פאבל נבהל להבין שהוא עלול לאבד את בנו, לאחר שאיבד את אשתו בעבר.
גרישה חי בביטחון מוחלט ובאמונה שאביו יציל אותו מכל פשע.
האוליגרך נואש למצוא דרך להשפיע על בנו לטובה.
מפיקת הטלוויזיה אנסטסיה, איתה פאבל נמצא כבר זמן רב במערכת יחסים המבוססת על יחסי מין, מזמינה אותו ליצור קשר עם בעלה לשעבר, הפסיכולוג האקסצנטרי לב, ששיטותיו הבלתי רגילות אולי נראות אכזריות ומזעזעות, אך כמעט תמיד נותנות תוצאה מובטחת.
עד מהרה, גרישה עובר תאונה ומאבד את הכרתו.
הוא מתעורר ומוצא את עצמו באורווה בכפר, המשמש אחוזה מתקופת האימפריה הרוסית בקיץ 1860, שישה חודשים לפני ביטול הצמיתות.
תחילה, גרישה חושב שמדובר במתיחה או מעשה קונדס, אבל המציאות שמסביב נראית אמיתית למדי, האנשים מסביב ממש משכנעים - ומעתה הוא צמית חסר אונים, אך הוא מתקשה מאוד, מכיוון שהוא חושש מסוסים, איתם עליו לעבוד.
באימה, כשהוא מנסה פשוט לברוח, הוא מוצא את עצמו על פיגום לקראת תלייה ורק הופעתה של אגליה, בתו של בעל האדמות, מעניקה חנינה לנמלט ובכך מצילה אותו מהגרדום.
בניסיון למצוא היגיון למצבו, הוא תחילה מכחיש את האפשרות שנזרק אל העבר, אך בהמשך משלים עם מעמדו החדש, כחולופ.
במציאות, הכפר של המאה ה-19 מתגלה כהפקה מיומנת של אנסטסיה והפסיכולוג, שבוצעה בכספי הענק של אביו של גרישה.
מטרת הפרויקט היא לשנות לחלוטין את השקפתו של גרישה על העולם סביבו ואת עצמו, ולשם כך הצוות צופה בכל תנועה שלו, סופר את המורכבויות של תפניות התרחישים ומנסה לחשוב על כל דבר קטן.
אלא שבשלב לחץ הזמן הקבוע, לא רק השחקנים, אלא גם התסריטאי נאלצים בהכרח לאלתר כל הזמן וכמעט בלתי אפשרי להתמודד עם כל הפרטים המזעריים.
הפרויקט ניצל בעיקר בשל בורותו של גרישה, שחסר את הידע הבסיסי אפילו על תולדות רוסיה - שמתקשה להבחין באנכרוניזם הפושה בסביבת הכפר.
על פי תוכנית התסריטאים, גרישה מתחיל ברומן עם אגליה, אהבה שתסייע לו להעריך מחדש את חייו ומעמדו, אך אופיו הציני של גרישה לא מאפשר להם לפתח את קו העלילה הזה.
פאבל, שהיה משוכנע שבנו בעידן אחר, נשאר אותו ממזר חסר לב - יתר על כן, ב גרישה מצליח בהדרגה להתיישב, להתחמק מכמה מצבים לא נעימים, ולמצוא אינספור דרכים לחמוק ממכשולים ואפילו מקבל על עצמו את תפקיד העבד.
בכעס האוליגרך כמעט סוגר את הפרויקט.
כשהוא רואה את התגובה של הסובבים אותו, גרישה מבין פתאום מה הוא בדיוק ובפעם הראשונה בחייו חוזר לאדם שנפגע ממנו כדי לבקש סליחה.
פאבל המופתע, מתחיל לראות שינויים בבנו ומסכים להמשיך בפרויקט.
להפתעת הצוות, גרישה נקשר בכנות לליזה, לה הוא מספר סיפורי אגדות נפלאים על העתיד ושמח שלפחות אדם אחד מבין אותו, ואם היא לא מאמינה לו, לפחות היא מקשיבה לו.
הפסיכולוג מציע לשנות את התרחיש ולהפוך את ליזה למושא אהבתו של גרישה.
ליזה נגעלת מגרישה, אך היא בכל זאת מסכימה לכך כדי לעזור לו להשתנות.
לאורך הדרך, גרישה עצמו משנה בהדרגה את השקפותיו על החיים ועל עצמו, תוך שהוא מתבונן כיצד מתגלמים חטאיו המוכרים שלו עצמו בבנו של האדון אלכסיי דמיטרייביץ', שמגולם על ידי בחור בשם אנטון שמסתבך וגרישה מסכים להיענש ולחטוף מלקות בעבורו.
פולינה, שגילמה את אגליה בהפקה ונפגעה מאובדן "התפקיד הראשי", משכנעת את אנטון שליזה פיתתה את גרישה בכוונה, למרות שבמציאות ליזה עצמה באמת החלה לחוש קצת אהדה כלפי גרישה.
שני השחקנים נעלבים ומוצאים במהירות שפה משותפת מעבר לתחום המשימה היצירתית שלה ומאחר ובתסריט השניים אחים, ליזה וגרישה נגעלים מ"גילוי העריות" ולב, הפסיכולוג, מחליט להוציא את השניים מהפרויקט.
כנקמה פולינה פונה לתוכנית האירוח "אנדריי מלאחוב.
בשידור חי" בה היא מדברת בפומבי על הפרויקט, שבו הם "מענים בחור", מה שמוביל לפתיחת תיק פלילי בעוון חטיפה שבוצעה על ידי קבוצה מאורגנת, במה שמהווה הפרה לחלק שלישי בסעיף 126 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית, שמסכן את העבריין בעונש בין שש לחמש עשרה שנות מאסר.
פולינה עושה כמיטב יכולתה כדי לעזור לחוקרים להבין את מיקום הפרויקט.
נותרו כמה שעות עד לרגע בו פורצים כוחות מיוחדים לאתר הפרויקט.
אנסטסיה מתחילה בדחיפות להכין תוכנית להחזרתו של גרישה למציאותו הרגילה ובעלה לשעבר, לב, מנהל סיעור מוח מאולתר כדי למצוא דרך לסדר זאת באופן שיכול בכל זאת לפצח את הציניות הבלתי חדירה של גרישה.
לשלב מכריע זה בתיקון הפסיכולוגי של עמדותיו של גרישה, נכתב בדחיפות תסריט חדש; בהיעדר אפשרויות אחרות - הם הוגים את פלישת המונגולים-הטטרים.
אורדת הזהב במאה ה-19 כלל לא מפתיע את גרישה, שנעדר כל ידע בסיסי על ההיסטוריה של רוסיה (ולא יודע שהפלישה המונגולית לא קרתה במאה ה-19), אך כאשר הגיע תורו של המעשה המכריע: לא לאפשר למונגולים לקחת את ליזה אל החאן, הוא נכנע ובורח נואש לאורווה שלו.
בשולי היער, כשהוא מגיע ליד תחנת דלק מודרנית לחלוטין, גרישה סופג חומר הרדמה שנורה לעברו.
כשהוא מתעורר, מודיעים לו שהוא, לאחר שעבר תאונת דרכים, היה שלושה חודשים בתרדמת ולא היה שום כפר ושום עבר.
אלא שהחוויות שהוא עבר נשארים איתו וכשהוא מבין שאהבתו לליזה לא הייתה אמיתית הוא נכנס לדיכאון.
כאשר הוא פוגש בטעות את השחקנים פולינה ואנטון במועדון, כשהוא בטוח שהוא הוזה הוא מתנער מהם אבל לאחר שהיו עדים ממקור ראשון לייסורים של גרישה, הם מספרים לו את האמת על הפרויקט ושאהבתו לליזה הייתה אמיתית.
הוא מוצא את ליזה בחיים האמיתיים ומחליט להישאר איתה.
כאשר פאבל מחליט להתחתן עם אנסטסיה, ובסוף מתוודה בפניה שהיא הרבה יותר מאשר המאהבת שלו והשניים מברכים את הזוג הצעיר, גרישה וליזה.
בסצנה האחרונה של הסרט בחור חדש מובא ונגרר באזיקים לגרדום, לאחר ש"הופל" אל העבר כדי לחנך אותו מחדש על פי התוכנית.
גרישה, באיפור ותלבושת, עובד בהתרגשות ובהנאה כחלק מצוות הפרויקט, שכבר הוכיח את יעילותו המחנכת פעם.
אלכסנדר סאמויילנקו - אוליגרך, אביו של גרישה
ארתור ואחה - מייג'ור-גנרל במשטרת הפדרציה הרוסית
קיריל נאגייב - אנטון (אלכסיי)
אולגה דיבצבה - פולינה (אגליה)
אולג קומארוב - דמיטרי טימופייב
צילומי הסרט נערכו בפרברי מוסקבה, במשך כמה שבועות.
כאשר הכפר שבו מתרחשת עלילת הסרט נבנה במיוחד לצורך הצילומים.
גרסאות מחודשות של הסרט שוחררו בשבע מדינות ברחבי העולם.
הזכויות לרימייק נרכשו על ידי Sony Pictures, שתכננה לצלם במקסיקו, הודו, דרום קוריאה, יפן וספרד.
הזכויות נרכשו גם על ידי חברת Monolith Films הפולנית וחברת SND הצרפתית.
גרסה מונגולית בשם "היו זמנים במונגוליה" (Баян боол) יצאה לאקרנים ב־2023, בעוד הגרסה הצרפתית לסרט ("Le Larbin") שזורקת את הגיבור לתקופת נפוליאון, יצאה לאקרנים בשנת 2024. גרסה טורקית (Şımarık), הזורקת את הגיבור לתקופת האימפריה העות'מאנית תצא לאקרנים בינואר 2025.
ב-1 בינואר 2024 יצא לאקרנים ברוסיה, סרט המשך בשם "מעושר לאושר 2", בכיכובם של מילוש ביקוביץ', איוואן אוחלוביסטין, אלכסנדר סאמויילנקו, מרינה מירונובה, אגליה טראסובה ונטליה רוגוז'קינה.
הסרט הרוויח יותר מ-3 מיליארד רובלים, אל מול תקציב הפקה של 770 מיליון רובל רוסי.
סרט שלישי מתוכנן לצאת לאקרנים ב-12 ביוני 2026.
מעורבות ארצות הברית בשינויי משטר באמריקה הלטינית באה לידי ביטוי בדרך כלל בתמיכה אמריקאית בהפיכה במדינה בה שולטת מפלגת שמאל פוליטי, ואת מקומה תופסת ממשלת בובות, המונהגת על ידי איש צבא המשליט במדינה משטר סמכותני.
הפיכות אלה היו נפוצות בעיקר בתקופת המלחמה הקרה, בהתאם לדוקטרינת טרומן.
לעיתים קרובות ההפיכות התרחשו ברפובליקות בננות, מדינות חסרות יציבות פוליטית וכלכלית, על מנת לקדם את מטרותיה העסקיות של ארצות הברית במדינה.
מעורבות ארצות הברית בשינויי משטר באמריקה הלטינית התרחשה בעיקר במהלך המאה ה-20, אך לאורך ההיסטוריה נרשמו מקרים של במדינות רבות בעולם.
ארצות הברית תמכה בהפיכה הצבאית באורוגוואי בשנת 1973 וברודן ששימש כנשיא עד שנת 1984. השלטון הצבאי הוציא אל מחוץ לחוק איגודי עובדים ומפלגות פוליטיות.
בשנת 1984 פרצה שביתה כללית במשק שאילצה את הצבא לסגת מהשלטון ולערוך בחירות דמוקרטיות.
במהלך המאה ה-20 התערבה ארצות הברית מספר פעמים במערכות בחירות באל סלוודור, מתוך דאגה לאינטרסים העסקיים של חברת הפירות המאוחדת, שייצאה לארצות הברית בננות ואננס (מכאן הכינוי "רפובליקת בננות").
הנשיאים שהוצבו במדינה מטעם ארצות הברית עוררו עליהם את זעם האיכרים, ונתקלו בהתנגדות אלימה שגרמה למלחמת אזרחים במדינה.
בארגנטינה בוצעה בשנת 1976 הפיכה צבאית בה הודחה נשיאת ארגנטינה, איסבל פרון, שנבחרה באופן דמוקרטי.
את מקומה תפסה חונטה צבאית שהנהיגה במדינה שלטון דיקטטורי בראשותו של הגנרל חורחה רפאל וידלה.
תחת משטר זה נרצחו כ-30,000 בני אדם בהיעלמות כפויה.
המשטר ביצע הפרות רבות של זכויות אדם, בהן מעצרים חוץ-משפטיים, הוצאות להורג המוניות, עינויים, אונס, היעלמות אסירים פוליטיים ומתנגדי המשטר וחטיפת תינוקות.
ההפיכה והמשטר הצבאי זכו לתמיכת ממשלת ארצות הברית.
שר החוץ האמריקאי הנרי קיסינג'ר ערך כמה ביקורים רשמיים בארגנטינה במהלך השלטון הצבאי.
ממשלת ארצות הברית תמכה בהפיכה בבוליביה בשנת 1971 בראשות הגנרל , שהפילה את הנשיא המכהן .
טורס נתפס בעיני ארצות הברית כאיש שמאל, בפרט לאחר שכינס אספה עממית בה היו מיוצגים מגזרי עובדים, בהם כורים, מורים ואיכרים.
בנסר הוביל הפיכה צבאית עקובה מדם, ולאחר שתפס את השלטון קיבל סיוע צבאי ואזרחי מממשלת ארצות הברית.
בתקופת שלטונו של בנסר הוא דיכא את חופש הביטוי, פירק איגודי עובדים וסגר אוניברסיטאות.
אלפי מתנגדים פוליטיים נכלאו ונחקרו בעינויים, רבים מהם נרצחו או "נעלמו".
טורס, הנשיא המודח, נמלט לבואנוס איירס, שם נחטף ונרצח בשנת 1976 כחלק ממבצע קונדור, במהלכו דיקטטורים בדרום-אמריקה רצחו את יריביהם הפוליטיים בסיוע ארצות הברית.
בשנת 1978 אילץ ממשל קרטר את בנסר להשיב בהדרגה את הדמוקרטיה למדינה ולערוך בחירות חופשיות.
כבר בשנת 1962 נשיא ארצות הברית, ג'ון פ.
קנדי, ביקש "למנוע מברזיל להיות דומה לסין או קובה".
מדיניות אנטי-קומוניסטית זו נמשכה על ידי יורשו, לינדון ג'ונסון.
בשנת 1964 בוצעה בברזיל הפיכה בתמיכת ממשל ג'ונסון בה הודח נשיא ברזיל הסוציאל-דמוקרט ז'ואאו גולאר.
לאחר מכן נשלטה המדינה בידי רודנים במשך שנים רבות.
נשיא גואטמלה, חקובו ארבנס גוסמן, שנבחר בבחירות דמוקרטיות וחופשיות, ניסה לבצע רפורמות חברתיות במדינה, אך בשנת 1954 הודח בהפיכה צבאית בתמיכת ה-CIA.
הפיכה זו החלה תקופה של שלטון צבאי דיקטטורי במדינה, שנמשך כ-40 שנה וזכה לתמיכה אמריקאית.
אפראין ריוס מונט, אחד הדיקטטורים ששלט במדינה זמן רב, נפגש באופן רשמי עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, שהעניק תמיכה צבאית וכלכלית למשטרו.
מונט הואשם מאוחר יותר בפשעים נגד האנושות.
במאי 1961 נרצח שליט הרפובליקה הדומיניקנית, רפאל טרוחיו, בכלי נשק שסופקו על ידי ה-CIA, שסייע למתנגדיו.
במקומו הוצב , שקיבל מימון מה-CIA, אך הוא הודח בשנת 1963.
משנת 2000, בה נבחר הוגו צ'אווס לנשיא ונצואלה והנהיג בה רפורמות סוציאליסטיות, ניסתה ארצות הברית להפילו.
בשנת 2002 היה ניסיון להפיכה צבאית במדינה, והנשיא צ'אווס הודח על ידי חברי האופוזיציה.
נציגי ממשל בוש קיימו פגישות עם מנהיגי האופוזיציה במשך חודשים לפני ניסיון ההפיכה, ולאחר הדחת צ'אווס מיהרו להביע תמיכה בשלטון החדש.
אולם כעבור יומיים הוחזר צ'אווס לתפקידו, לאחר לחץ של איגודי העובדים במדינה והבעת תמיכה מצד מפקדי הצבא.
בשנת 2013 ירש ניקולאס מדורו את תפקידו של צ'אווס, ומאז נאבק ללא הרף נגד ההשפעה האמריקאית במדינה.
במספר הזדמנויות הוא טען שארצות הברית מתכננת הפיכה על מנת להפילו.
בשנת 2015 הורתה ארצות הברית להטיל סנקציות על שבעה שרים בממשלת מדורו בגין הפרת זכויות אדם, צעד שהוצג על ידי מדורו כרדיפה פוליטית.
לאחר שגם ארגון מדינות אמריקה יצא נגד השלטון הדיקטטורי במדינה, טען מדורו שהארגון משתף פעולה עם ארצות הברית על מנת להפילו.
ב-20 במאי 2018 נבחר מדורו מחדש, אך במערכת הבחירות היה אחוז הצבעה נמוך במיוחד, ותוצאותיה נחשדו כזיוף.
כתוצאה מהבחירות נוצר משבר חוקתי בוונצואלה.
לאחר הבחירות הושבע מדורו כנשיא, אך לאחר שבועיים הושבע חואן גואידו כנשיא זמני של ונצואלה, בעקבות הטענה של האופוזיציה בוונצואלה ושל מדינות וארגונים בינלאומיים, שתוצאות הבחירות אינן לגיטימיות.
נשיאותו של גואידו מוכרת על ידי 57 מדינות, בהן ארצות הברית וישראל, בעוד ש-21 מדינות תומכות במדורו.
באוגוסט 2019 נודע כי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי העניקה כ-42 מיליון דולר למפלגתו של גואידו, תקציב שיועד למשכורות, נסיעות ועלויות נלוות.
במקביל הטיל ממשל טראמפ סנקציות נוספות על ונצואלה, כחלק מהמאמצים להדיח את מדורו מתפקידו.
הממשל הורה להקפיא את כל נכסי ממשלת ונצואלה בארצות הברית ואסרה על עסקאות בינה לבין אזרחים וחברות אמריקאיות.
ארצות הברית כבשה את ניקרגואה במהלך מלחמות הבננה ושלטה בה מ-1912 עד 1933, אך גם לאחר מכן נותרו במדינה כוחות צבא אמריקאיים והיא הייתה נתונה להשפעה ישירה של ארצות הברית.
בבחירות בניקרגואה בשנת 1974 נבחר שוב הרודן אנסטסיו סומוסה דביילה, שזכה לתמיכת ארצות הברית.
הוא הודח בידי החזית הסנדיניסטית, ובהמשך נרצח בהתנקשות בחייו בפרגוואי.
בניקרגואה התרחשה במשך שנים רבות מלחמת אזרחים בין החזית הסנדיניסטית לקונטראס, שאומנו, מומנו וחומשו על ידי ה-CIA.
מעורבות ארצות הברית שזורה בהיסטוריה של פנמה.
פרדיננד דה לספס, שיזם וניהל את פרויקט תעלת סואץ, הקים בשנת 1880 חברה לכריית תעלת פנמה.
בשנת 1889, לאחר שהחברה פשטה את הרגל (עקב שערוריית פנמה), ארצות הברית אילצה את קולומביה להעניק עצמאות לפנמה (שהייתה עד אז חלק מקולומביה), ואז רכשה את הנכסים של חברת תעלת פנמה וסיימה את כריית התעלה בשנת 1914.
עם סיום הכרייה, האזור סביב התעלה הושם תחת ריבונות ארצות הברית.
רק בשנת 2000 הועברה השליטה בתעלה לידי פנמה.
בשנת 1981 נהרג בתאונת מטוס , ראש החונטה הצבאית ששלטה בפנמה.
טוריחוס תמך בקבוצות מורדים אנטי-אמריקאים בניקרגואה, ואת מקומו תפס מנואל נורייגה, שהיה בן ברית של הממשל האמריקאי ושל ה-CIA.
על אף זאת, היחסים בין נורייגה לממשלת ארצות הברית התדרדרו וגרמו לפלישה האמריקאית לפנמה, שהסתיימה בהפלתו של נורייגה.
ארצות הברית תמכה בשלטון הדיקטטורה של מפלגת "האיגוד הרפובליקני הלאומי" בפרגוואי, שנמשך 65 שנה, ברובן שלט בה אלפרדו סטרסנר.
לאחר ההפיכה השלטונית שהפילה את סטרסנר בשנת 1989 תמכה ארצות הברית בשלטון החדש, שאנשיו היו אף הם ממפלגת השלטון.
רק בבחירות בשנת 2008 הודחה מפלגת "האיגוד הרפובליקני הלאומי" מהשלטון, ופרננדו לוגו נבחר לנשיא פרגוואי.
ממשלת לוגו ביצעה רפורמות חברתיות רבות, בהן פתרונות דיור לבעלי הכנסה נמוכה, טיפול רפואי חינם בבתי חולים ציבוריים, שיקום השכבות הנמוכות באוכלוסייה וקידום זכויות העמים הילידים.
ה-CIA היה מעורב בפוליטיקה של פרו משנת 1962 עד 2004, בתחילה כדי לתמוך בגופים ממשלתיים אנטי-קומוניסטים, ובהמשך ה-CIA הסתייע בגורמי מודיעין פרואניים במהלך המלחמה בסמים.
הנשיא אלברטו פוג'ימורי וראש המודיעין הפרואני נתמכו בגלוי על ידי ה-CIA.
בשנת 1970 נבחר סלבדור איינדה לנשיא צ'ילה בבחירות דמוקרטיות, והנהיג מדיניות סוציאל-דמוקרטית.
בתגובה הורה ריצ'רד ניקסון, נשיא ארצות הברית, לפתוח במלחמת סחר מול צ'ילה.
בשנת 1973 בוצעה במדינה הפיכה צבאית במעורבות ה-CIA.
בראש ההפיכה עמד אוגוסטו פינושה, שהנהיג במדינה דיקטטורה צבאית בגיבוי ארצות הברית.
המשטר הצבאי בצ'ילה התאפיין בדיכוי שיטתי של מפלגות פוליטיות וברדיפת מתנגדים במידה שהייתה חסרת תקדים בהיסטוריה של צ'ילה.
בתקופת השלטון הצבאי נמנו למעלה מ-3,000 הרוגים או נעדרים, עשרות אלפי אסירים שעברו עינויים, וכ-200,000 מתושבי צ'ילה שאולצו להגר מהמדינה.
השפעת הדיקטטורה על הפוליטיקה והכלכלה של צ'ילה מורגשת עד היום.
ארצות הברית כבשה את קובה ושלטה בה משנת 1898 עד 1902, ומשנת 1906 עד 1909. כמו כן נשלטו חלקים גדולים מהאי בידי צבא ארצות הברית משנת 1917 עד 1922.
לאחר מכן הובילו מנהיגי קובה מדיניות סוציאליסטית במדינה.
בשנת 1952 ביצע הגנרל פולחנסיו בטיסטה הפיכה צבאית נגד הנשיא ואילץ אותו לצאת לגלות במיאמי, פלורידה.
ההפיכה עוררה תנועה אנטי-אמריקאית בראשותו של פידל קסטרו, שהצליח להדיח את בטיסטה בשנת 1959 במהפכה הקובנית.
קסטרו הלאים את העסקים האמריקאיים במדינה, בהם בנקים, בתי זיקוק לנפט, ומטעי סוכר וקפה.
בתגובה יזמה ארצות הברית את הפלישה למפרץ החזירים, מבצע כושל שניסה למוטט את משטרו של קסטרו, במהלכו ה-CIA אימן ומימן מורדים קובנים.
במהלך השנים ניסו אנשי ה-CIA להתנקש בקסטרו 8 פעמים.
ארצות הברית החילה סנקציות על קובה משנת 1960, והן נמשכות עד היום.
סנקציות אלה פגעו קשות בכלכלת המדינה, במצב הסוציו-אקונומי ובתיירות, וגרמו לגל הגירה עצום מקובה לארצות הברית.
בשנת 2017 הודיע נשיא ארצות הגרית ברק אובמה על שורת הקלות בסנקציות, אך לאחר תקופה קצרה הוא הוחלף על ידי דונלד טראמפ, שביטל את ההקלות.
קוסטה ריקה היא מדינה חריגה מבחינת ההשפעה האמריקאית.
התקיים בה משטר סמכותני רק לתקופה קצרה, משנת 1917 עד 1919, וממשלת ארצות הברית, בראשות וודרו וילסון, לא הכירה בו.
בשנת 1948 פרצה בקוסטה ריקה מלחמת אזרחים, שבסופה הופלה הממשלה שזכתה לתמיכת הקומוניסטים, וה-CIA סייע לכוחות האופוזיציה.
הנשיא החדש, חוסה פיגרס פרר, אכזב את האמריקאים: הוא אימץ גישה שמאלית והמשיך את הרפורמות החברתיות שיזמה הממשלה הקודמת.
לאחר שנה וחצי שבה קוסטה ריקה למערכת בחירות דמוקרטית.
הוֹנְגְבַּאוֹ, או מעטפה אדומה (בסינית: 红包, פין-יין: hóngbāo), ולפעמים חבילה אדומה, או כיס אדום, הוא מונח תרבותי במזרח ודרום מזרח אסיה אשר משמעותו מתנה כספית הניתנת בדרך כלל בחגים או באירועים מיוחדים כמו חתונה, סיום לימודים או לידת תינוק, ובדרך כלל במעטפה אדומה.
אף על פי שהמעטפה האדומה זכתה לפופולריות על ידי מסורות סיניות, מצויים גם בתרבויות אחרות מנהגים מסורתיים דומים.
הונגבאו נקראת גם יאסואיצ'יאן (压岁钱, yāsuìqián, תרגום חפשי: "כסף של ראש השנה"), בעיקר בזמן ראש השנה הסינית.
בשנות ה-2010 החלו הונגבאו להיכנס בסין ומדינות נוספות בעלות אוכלוסייה ממוצא סיני, לאפליקציות מסרונים פופולריות, בארנקים דיגיטליים ועוד.
באגדה סינית מסופר על מעין שד קטן שנקרא "סואי" (祟) בימי קדם.
בערב ראש השנה הסינית היה סואי מופיע בשקט, ונוגע בראשו של ילד ישן.
הילד שנגעו בו היה נבעת ובוכה, ואף היה לו כאב ראש.
לכן, כדי להימנע מהשפעת הסואי, אנשים לא העזו לישון בערב ראש השנה, וכל האורות שהודלקו נקראו "שואו סואי" ( 守祟).
סיפור פולקלור פופולרי הוא על זוג קשישים עם בן יקר.
בליל ראש השנה, מכיוון שחששו כי סואי יבוא, הם הוציאו שמונה חתיכות של מטבעות נחושת כדי לשחק עם בנם במטרה להשאיר אותו ער.
בנם היה מנומנם מאוד, אולם הם הניחו לו ללכת לישון לאחר שהניח שקית נייר אדומה המכילה מטבעות נחושת מתחת לכרית של הילד.
שני הילדים הגדולים שהו אצלו גם כל הלילה.
לפתע, הדלתות והחלונות נפתחו ברוח מוזרה, ואפילו הנרות כובו.
כשסואי עמד להושיט יד ולגעת בראש הפעוט, הכרית התבהרה לפתע באור מוזהב, והסואי נבהל משם, ולכן אפקט גירוש השדים של "כסף נחושת עטוף נייר אדום" התפשט בעבר בסין.
הכסף נקרא אז "יא סואי צ'יאן" (压 祟 钱, מילולית "הכסף לדיכוי סואי").
סיפור אחר אומר ששד ענק היה מטיל אימה על כפר ולא היה בכפר איש שהצליח להביס את אותו.
לוחמים ומדינאים רבים ניסו ללא הצלחה.
עד שיתום צעיר נכנס לזירה, חמוש בחרב קסומה שעברה בירושה מאבות קדומים, נלחם בשד, ובסופו של דבר הרג אותו.
לבסוף הוחזר השלום לכפר, והזקנים כולם העניקו לצעיר האמיץ מעטפה אדומה מלאה בכסף כדי להחזיר ליתום הצעיר את אומץ ליבו ולשחרר את השד מהכפר.
החל מסוף נובמבר 2022, נשלחו מספר מעטפות נפץ למקומות שונים ברחבי ספרד, הכוללים נציגויות דיפלומטיות של אוקראינה וארצות הברית.
ב-24 בנובמבר 2022 מעטפת נפץ שהופנתה לראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס, הגיעה לארמון מונקלואה במדריד, ספרד.
הפצצה נוטרלה ולא היו נפגעים.
ב-30 בנובמבר 2022 נשלחו מעטפות נפץ נוספות בתיבות דואר ברחבי ספרד.
הראשונה נשלחה לשגרירות אוקראינה במדריד, המעטפה התפוצצה כאשר קצין ביטחון פתח אותה בגן השגרירות.
יצרנית הנשק, חברת אינסטלזה, שמשרדיה בסרגוסה, שנמצאת מצפון מזרח למדריד, קיבלה מעטפת נפץ דומה שעות לאחר מכן.
ב-1 בדצמבר 2022, לפנות בוקר, נוטרלה מעטפת נפץ נוספת לאחר שזוהתה על ידי סורק בבסיס האוויר טורג'ון ליד מדריד.
המעטפה הופנתה למרכז הלוויין של האיחוד האירופי בבסיס.
באותו יום התקבלה מעטפת נפץ נוספת במשרד ההגנה, אשר נוטרלה.
על פי הדיווחים, כל מעטפות הנפץ היו דומות, למעטפות חומות הניתנות לראשי כל משרדי הממשלה בספרד.
המעטפות היו מורכבות מאבק שרפה רופף עם מנגנון הצתה חשמלי, וכתוצאה מכך נוצר אפקט בוהר שלא מתפוצץ.
רוזה סראנו, פקידה, אמרה לתחנת הרדיו SER כי במעטפות שנשלחו גם לשגרירות אוקראינה וגם לאינסטלזה יש אותה כתובת.
שרת ההגנה מרגריטה רובלס אמרה כי "שום מעטפת נפץ לא תרתיע אותנו מהמשך התמיכה באוקראינה".
הרפובליקה הצ'צ'נית, הידועה בכינויה צ'צ'ניה, היא רפובליקה פדרלית של רוסיה שהחזיקה בכמה תפקידים במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
כוחות קדירוביים לחמו לצד הכוחות הרוסיים, בעוד כמה מערכי מתנדבים חמושים צ'צ'נים נלחמים בצד האוקראיני.
משקיפים בינלאומיים ציינו מספר השוואות בין הפלישה למלחמת צ'צ'ניה הראשונה והשנייה.
קבוצות צ'צ'ניות רבות הוקמו או עברו לאוקראינה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
כמה מאות לוחמים הצטרפו למלחמה, רובם הצטרפו לאחת מהקבוצות הרבות האלה.
כיום יש כמה מערכי מתנדבים חמושים בצ'צ'נים שנלחמים בצד אוקראינה.
חלק מהקבוצות הללו החלו בפעילות במהלך מלחמת דונבאס ב-2014. רוב הלוחמים רואים בלחימה באוקראינה דרך להמשיך את המאבק נגד רוסיה, ולקרב אותם אל מטרתם הסופית של עצמאות צ'צ'נית.
קבוצות צ'צ'ניות באוקראינה זכו בעבר לביקורת על כך שיש בהן גורמים איסלאמיסטיים.
אחת הקבוצות הללו היא גדוד ג'וחר דודייב, על שם ג'וחר דודייב, המורכב מכמה מאות לוחמים והחל בפעילות במהלך מלחמת דונבאס.
קבוצה נוספת שנלחמת מאז 2014 היא גדוד שייח' מנצור, קבוצה שנמתחה עליה ביקורת על גיוס חברים איסלאמיסטים וקיום קשרים עם קבוצות איסלאמיסטיות.
בראש גדוד שייח' מנצור עומד צ'ברלובסקי.
גדוד שייח' מנצור סייע ל-25 חברי הארגון האיסלאמיסטי הסורי אג'נאד אל-קווקז בראשות צ'צ'נים, כולל מפקדו עבדול חכים אל-שישני , להצטרף למאבק באוקראינה.
גדוד שייח' מנצור הודיע ביולי 2022 כי יפיץ את פעולותיהם לצ'צ'ניה עצמה.
שני גדודים חמושים נוספים הנלחמים למען אוקראינה הם מחלקת המשימה המשותפת של חמזת גלאייב והגדוד המיוחד למטרה מיוחדת , שניהם נוצרו לאחרונה.
הגדוד הנפרד למטרות מיוחדות , שהוא חלק מלגיון הזרים של אוקראינה, הוקם ביולי 2022 וטוען שהוא הכוח המזוין של ממשלת הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה הגולה.
בראש הגדוד למטרות מיוחדות עומד זומסו האדג'י-מוראד ונלחם במתקפת הנגד הדרום-אוקראינית ב-2022 .
ב-26 בפברואר, רמזן קדירוב, ראש הרפובליקה הצ'צ'נית, הודיע כי כוחות צבא צ'צ'נים נפרסו לאוקראינה, ואמר כי ולדימיר פוטין "לקח את ההחלטה הנכונה ואנו נבצע את פקודותיו בכל הנסיבות".
באותו יום פרסם כלי התקשורת הממלכתי הרוסי RT סרטון של מה שהוא תיאר כ-12,000 חיילים צ'צ'נים שהתאספו בכיכר המרכזית של גרוזני, בירת צ'צ'ניה, כשהם מתכוננים לצאת למלחמה באוקראינה.
ב-27 בפברואר הודיע הצבא האוקראיני כי השמיד שיירה גדולה של כוחות מיוחדים צ'צ'נים שנאספו ליד הוסטומל, עיירה באזור הצפון-מערבי של מחוז קייב.
זמן קצר לאחר מכן, הצבא האוקראיני טען שהגנרל מגומד טושאייב , מנהיג הגדוד הממונע ה-141 של משמר קדירוב, נהרג בפעולה באוקראינה.
ב-28 בפברואר, פרסם קדירוב פוסט בטלגרם שאמר כי "הטקטיקות שנבחרו באוקראינה איטיות מדי", וקורא לכוחות הרוסיים לנקוט בפעולה אגרסיבית יותר.
ב-1 במרץ, פרסם קדירוב פוסט נוסף של טלגרם שבו נאמר כי שני חיילים צ'צ'נים נהרגו ושישה נפצעו, ואמר כי הפלישה צריכה "לעבור לצעדים רחבי היקף".
ב-3 במרץ דיווח "הטיימס" כי קבוצה של חיילים צ'צ'נים נשלחה לחדור לקייב במטרה להתנקש בחיי נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, אך הקבוצה נוטרלה בעקבות הדלפות של גורמים אנטי-מלחמתיים בשירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
ב-14 במרץ, קדירוב פרסם סרטון שלו ברשתות החברתיות בטענה שהוא היה בהוסטומל כחלק מהמתקפה הרוסית על קייב.
לא היה אימות עצמאי לטענתו.
העיתון המקוון Ukrayinska Pravda טען כי ב-16 במרץ הם רימו את קדירוב לגשת לקישור במסווה של התקשורת הרוסית "RIA Novosti" כדי להשיג את כתובת ה-IP של קדירוב, שחשפה את המיקום הגאוגרפי של הטלפון של קדירוב כגרוזני, צ'צ'ניה, במקום אוקראינה.
דמיטרי פסקוב, מזכיר העיתונות של פוטין, הצהיר מאוחר יותר כי קדירוב "לא טען ישירות שהוא באוקראינה".
ב-5 באפריל, פרסם קדירוב סרטון בטלגרם שבו נראה קבוצת חמושים ככל הנראה מוחזקת בשבי.
הוא טען כי 267 חיילים מגדוד 503 של הצי האוקראיני נכנעו לרוסיה.
חותם הים האמריקני לשעבר, צ'אק פפארר , האמין שהטענה היא נקודתית, והסביר כי השבויים נראו כמעט ללא פגע ולבשו תלבושות שאינן תואמות את מדי הנחתים האוקראינים הרשמיים.
בסוף יוני 2022 הכריז קדירוב על הקמת ארבעה גדודים חדשים המורכבים מצ'צ'נים אתניים בלבד.
הגדודים הללו יקראו "צפון-אחמת", "דרום-אחמת", "מערב-אחמת" ו"מזרח-אחמת", לפי קדירוב, והם יישלחו להילחם באוקראינה.
בתחילת ספטמבר 2022 הודיע קדירוב על שיגורם של שני גדודים צ'צ'נים נוספים לאוקראינה ופרסם סרטון בטלגרם המראה את עזיבתם.
הודעה זו נמסרה על רקע הנסיגה הרוסית ממחוז חרקוב.
חיילים צ'צ'נים היו מבצעי העינויים והסירוס של שבוי מלחמה אוקראיני בפריוויליה ואולי גם בעריפת ראשו של שבוי מלחמה אוקראיני בקיץ 2022 .
ב-31 במאי 2023, המכון לחקר המלחמה דיווח כי כוחותיו של קדירוב מחליפים ככל הנראה את תפקידו של קבוצת וגנר כחיילי ההלם העיקריים של רוסיה בדונבאס, לאחר שווגנר התנתק מהקו הקדמי לאחר לכידתה של באחמוט מוקדם יותר באותו החודש.
קדירוב הצהיר כי לכוחותיו, לרבות הכוחות המיוחדים "אחמת" וגדוד התכלית המיוחדת "סבר-אחמאת", ניתנה הנחיה ל"פעילות לחימה אקטיבית" במחוז דונייצק.
ב-28 בפברואר, פרסם המשמר הלאומי של אוקראינה סרטון בו נראים חברי רגימנט אזוב משמנים כדורים בשומן חזירים, כאשר הדובר בסרטון אומר "אחים מוסלמים יקרים.
בארצנו לא תגיעו לגן עדן.
לא יתנו לך להיכנס לגן עדן.
מספר אנליסטים הצהירו כי הנוכחות של כוחות קדירובים באוקראינה מתמקדת יותר ביצירת אפקט פסיכולוגי מאשר בהשתתפות בלחימה.
ג'סטין לינג כתב למדיניות חוץ, ג'סטין לינג הצהיר שהתקשורת הרוסית "ממנפת את עצם נוכחותם של חיילים צ'צ'נים באוקראינה כנשק פסיכולוגי נגד אוקראינים", בעוד פרופסור ז'אן פרנסואה ראטל מאוניברסיטת אוטווה כי מדובר "בגרום לאנשים להאמין שמה שקרה בצ'צ'ניה יקרה באוקראינה - שהם ישתוללו בעיר, יבזזו, יאנסו ויהרגו".
אלכסנדר קווחדזה מהקרן הגיאורגית למחקרים אסטרטגיים ובינלאומיים הצהיר כי "הצילומים והמטא נתונים מראים שרוב הכוחות הצ'צ'נים נמצאים במרחק של לפחות 20 ק"מ מקו החזית, הדבר היחיד שהם עושים זה להקליט סרטונים כדי להניע אנשים בתוך צ'צ'ניה ולקדם את תמונת הלוחם של קדירוב וכוחותיו".
מספר פרשנים ערכו השוואות בין הפלישה הרוסית לאוקראינה לבין מלחמות צ'צ'ניה של שנות ה-90, ובעיקר קרב גרוזני .
מנהל ארגון הזיכרון הרוסי לזכויות אדם, אלכסנדר צ'רקסוב, הצהיר כי "פוטין התחיל באותה דרך בצ'צ'ניה כמו באוקראינה וממשיך כשאנחנו עוברים לשלב חדש של הסכסוך.
יש כאן הדים להתערבות הרוסית בצ'צ'ניה בסוף דצמבר 1994, כאשר ההנהגה הרוסית תכננה מתקפת שריון ענקית נגד בירת צ'צ'ניה, גרוזני, מתוך כוונה לבצע תקיפה מכרעת בסיוע אווירי, תוך הסתמכות על מהירות כדי לקחת את ההנהגה הצ'צ'נית על ידי להפתיע ולהבטיח שרוסיה תחזיק ביוזמה.
אבל הכוחות הצ'צ'נים היו מוכנים זמן רב לתקיפה נגד העיר וההתקפה הייתה כישלון עגום.העיתונאי הסקוטי ניל אשרסון כתב כי "נראה שלתוכנית של פוטין יש שני שלבים.
ראשית, ניצחון צבאי, שהושג בעיקר על ידי בידוד התנגדות בערים בודדות ולאחר מכן הפגזתן לקליפות מושחרות, כפי שעשו הרוסים לגרוזני בצ'צ'ניה."
לאחר טבח שבעה באוקטובר נטען כי מספר עובדי סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם לפליטי פלסטין במזרח הקרוב (אונר"א) השתתפו באופן פעיל בטבח.
ב-26 בינואר 2024 הודיעה אונר"א כי היא חוקרת את הטענות, שהציגה בפניה ישראל מספר ימים קודם לכן, על מעורבותם של חלק מעובדיה בביצוע טבח שבעה באוקטובר שכללה מעשי טבח ופשעים נגד האנושות יחד עם ארגון הטרור חמאס.
בהמשך הנציב הכללי של אונר"א פיליפ לזאריני הצהיר שהארגון פיטר את העובדים אשר להם יוחסו הטענות וכי כל חבר בארגון שיימצא כי עוסק בפעולות טרור יצטרך להתמודד עם ההשלכות לכך.
לטענת ישראל עובדי אונר"א השתתפו בביצוע מעשי טבח שבעה באוקטובר, וכי נעשה שימוש במתקנים ובכלי רכב של אונר"א לצורך ביצוע המתקפה.
כמו כן, יש בידיה כעת תיק נרחב "המפליל מספר עובדי אונר"א על מעורבותם לכאורה בטבח, יחד עם ראיות המצביעות על שימוש במתקני אונר"א למטרות טרור".
בנוסף נטען שקיים קשר מבני בין אונר"א לחמאס, והשמות שסופקו הם "רק קצה הקרחון".
ב-5 באוגוסט 2024 פרסם האו"ם את ממצאי החקירה שנערכה בנושא, והודיע כי מתוך 19 עובדים שנחקרו, 9 עובדי אונר"א יפוטרו היות שנמצא שהשתתפו בטבח ב-7 באוקטובר 2023.
ניצולים ומשפחות הקורבנות הגישו תביעה לבית המשפט הפדרלי בארצות הברית נגד אונר"א, התביעה מציגה ראיות על הלבנת כספים למימון פעולות הטרור של חמאס.
ההאשמות בדבר מעורבותם של חברי אונר"א לכאורה במעשי הטבח הובילה לגינוי בינלאומי כאשר מספר מדינות, כולל ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה, אוסטרליה, איטליה, פינלנד, גרמניה, איסלנד, הולנד, שווייץ, צרפת, אסטוניה, יפן, אוסטריה, רומניה, ניו זילנד, ליטא, לטביה, ושוודיה, הצהירו שישעו לאלתר את המימון של אונר"א.
לשם השוואה, נכון לשנת 2022 אותן המדינות סיפקו לאונר"א מימון על סך 853 מיליון דולרים אמריקאים.
סך המימון של אונר"א לשנת 2022 היה 1,113 מיליון דולרים אמריקנים.
לעומת זאת, נורווגיה, ערב הסעודית, טורקיה, ספרד, בלגיה, דנמרק, כווית וקטר שהיו בין 20 המדינות התורמות המובילות לארגון ב-2022, בחרו שלא להשעות את המימון שלהן.
7 באוקטובר 2023 הוגדר כיום העקוב ביותר מדם בתולדות ישראל והקטלני ביותר ליהודים בעולם מאז השואה.
בתגובה, פתחה ישראל בתקיפות אוויריות ובהמשך במתקפה מלאה על רצועת עזה, במטרה מוצהרת להרוס את ארגון החמאס ולהבטיח את שחרור החטופים.
לטענת משרד הבריאות של רצועת עזה אשר מנוהל על ידי ארגון החמאס, הסכסוך הביא למותם של מעל ל-26,000 פלסטינים.
אונר"א היא סוכנות של האו"ם האחראית לתמיכה בסעד ובפיתוח האנושי של פליטים פלסטינים.
הסוכנות הוקמה במקור במטרה לסייע לפלסטינים שהפכו פליטים בעקבות תוצאות מלחמת העצמאות ב-1948 (לפי ההערכות ב-1948 היה מדובר ב-700,000 אנשים) וצאצאיהם, כולל ילדים שאותה האוכלוסייה אימצה כחוק.
נכון לשנת 2019 אונר"א סיפק סיוע למעל ל-5.6 מיליון פליטים פלסטינים אשר רשומים בסוכנות כפליטים פלסטינים.
בשנת 2023 הגורמים שסיפקו את עיקר המימון לסוכנות היו ארצות הברית, האיחוד האירופי וגרמניה.
לפני מלחמת חרבות ברזל הפעילה אונר"א 700 בתי ספר ו-140 מרכזי בריאות ברחבי רצועת עזה, והעסיקה בהם כ-13,000 עובדים.
ימים ספורים לפני 26 בינואר 2024 הציגה ישראל האשמות חמורות נגד סוכנות אונר"א לפיהם 12 מעובדי הסוכנות היו מעורבים בטבח שבעה באוקטובר.
על פי אותם הדיווחים, חלקם זוהו על סמך צילומים שנלקחו במהלך המתקפה, בעוד שאחרים הודו שעבדו עבור אונר"א בחקירה שישראל ביצעה לאחר שהם נתפסו.
לטענת ישראל, בעוד שלישראל היה מידע על כך במשך זמן מה, רק בשבועיים שקדמו להעלאת ההאשמות הם שילבו את המידע הזה עם מקור מודעיני נוסף אשר "חיזק את הערכה שעובדי אונר"א היו מעורבים בפיגוע".
המקור המודיעיני הנוסף כלל צילומים שצולמו על ידי מחבלי חמאס במהלך מתקפת הפתע.
לטענת ישראל 12 העובדים הללו הם רק "קצה הקרחון".
ישראל גם טוענת שנעשה שימוש במתקנים וכלי רכב של אונר"א במתקפת הפתע, וכי קיים קשר מבני בין חמאס ואונר"א.
באחד הסרטונים אף נראה עובד של הארגון חוטף גופת אזרח ישראלי מקיבוץ בארי.
ב-28 בינואר 2024 דווח בעיתון ישראל היום שישראל מחזיקה במידע מזה זמן ממושך, אך סירבה לפרסם אותו בפומבי מכיוון שישראל מחשיבה את אונר"א לישות המתפקדת היחידה ברצועת עזה, וכי "בלעדיה יהיה כאוס אפילו גדול יותר".
על פי נתוני מערכת הביטחון הישראלית שפורסמו ב-20 בפברואר 440 הם פעילים בזרוע הצבאית של חמאס, 2,000 הם פעילי חמאס שאינם בזרוע הצבאית ו-7,000 הם בעלי קרוב משפחה ממדרגה ראשונה שהוא איש חמאס.
כשנה לאחר הטבח הרג צה"ל את מוחמד אבו עטיוי, מפקד נוח'בה בגדוד בורייג' בחטיבת מחנות המרכז של חמאס, שפיקד על הטבח במיגונית בצומת רעים.
על פי הדיווח שפורסם בניו יורק טיימס, שכתביו נחשפו לתיק שישראל סיפקה לארצות הברית:
שבעה מהמואשמים היו מורים בבתי ספר של אונר"א
שניים מהם עבדו בבתי ספר בתפקידים אחרים
אחד מהם היה עובד סוציאלי
אחד מהם היה מנהל מחסן
בתיק ישראל ציינה שעשרה מהם היו חברים בארגון החמאס, ואחד מהם היה חבר בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
האשמות ספציפיות כללו את הטענה שיועץ בית ספר מח'אן יונס חטף אישה מישראל בשיתוף עם בנו, הטענה שעובד סוציאלי מנוסייראת סייע באספקת תחמושת, אספקת כלי רכב במהלך הפיגוע, וכמו גם סייע בהבאת הגופה של חייל צה"ל לתוך רצועת עזה, וטענה שאחד מעובדי אונר"א השתתף בטבח בבארי בו נרצחו 97 אנשים.
עוד נאמר שהמודיעין הישראלי איתר את תנועתם של שישה מהעובדים בתוך ישראל באמצעות הטלפונים הסלולריים שלהם.
לפי דיווח שפורסם בוול סטריט ג'ורנל ב-29 בינואר, מידע מודיעיני מצביע על כך שלפחות 12 עובדי אונר"א היו מעורבים במתקפת הטרור של 7 באוקטובר.
הדיווח מפרט על מעורבותם של עובדי אונר"א שונים, כולל מורים בבתי ספר יסודיים ותיכוניים.
חלק מהאנשים הללו היו מעורבים ישירות בהוצאה לפועל של מעשי טבח, בעוד שאחרים עזרו באספקטים שונים כמו חטיפות, אספקת תחמושת, ותמיכה לוגיסטית במחבלי ארגון החמאס.
ההערכות המודיעיניות מצביעות על כך שלכ-1,200 עובדי אונר"א, שהם כ-10% מתוך 12,000 עובדי אונר"א ברצועת עזה, יש קשרים לארגוני טרור, ושיעור גבוה יותר של גברים באונר"א קשורים לארגון החמאס בהשוואה לשיעור הגברים בכל רצועת עזה שקשורים לארגון החמאס.
עוד דווח כי 190 עובדי אונר"א היו גם פעילי חמאס או פעילי הג'יהאד האסלאמי.
לפי המידע המודיעיני שצברה ישראל, אשר נאסף באמצעות מודיעין אותות, מעקב בטלפונים סלולריים , חקירות של מחבלי חמאס שנלכדו ובאמצעות מסמכים שחולצו ממחבלים שנהרגו בקרבות.
בנוסף לכך עובד של אונר"א, אשר היה מורה לערבית, זוהה גם כמפקד בארגון החמאס, ונמצא שהוא לקח חלק בטבח בבארי בו נרצחו 97 מחברי הקיבוץ ונחטפו 26 נוספים אל תוך רצועת עזה.
בתקרית נפרדת עובד אחר של אונר"א, אשר היה עובד סוציאלי, היה מעורב בהבאת גופת חייל צה"ל לתוך רצועת עזה וסייע באספקת משאיות ותחמושת עבור ארגון החמאס.
עובד של אונר"א אשר היה מורה למתמטיקה, צילם עבור ארגון החמאס בת ערובה ישראלית ברצועת עזה.
אותו אדם, יחד עם מורה נוסף של אונר"א אשר סיפק לחמאס טיל נ"ט, היה מעורב בהכנות לפני המתקפה.
בנוסף, אחד מעובדי אונר"א סייע גם בהקמת חדר מבצעים עבור ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בעקבות המתקפה.
שלושה עובדים נוספים, בהם מורה לערבית, קיבלו הוראה מארגון החמאס להתחמש בסמוך לגבול, אם כי לא ברור אם הם צייתו להוראה זו.
מורה נוסף בבית ספר יסודי חדר לתחומי ישראל והיה נוכח ברעים כאשר מחבלי ארגון החמאס ביצעו את הטבח בקיבוץ רעים, תקפו את הבסיס הצבאי מחנה רעים וביצעו את הטבח בפסטיבל נובה.
פרסום ההקלטות על ידי דובר צה"ל
ב-4 במרץ 2024 פרסם דובר צה"ל שתי הקלטות המפלילות שני מחבלים בארגוני טרור שלקחו חלק במתקפת השבעה באוקטובר ושימשו במקביל כמורים בבתי ספר של אונר"א.
בחודש פברואר פרסמה אונר"א דיווח לפיו מספר מעובדי הסוכנות נסחטו לכדי הודאה בקשר בינה לבין החמאס.
בין היתר נטען כי עצורים חוו איומים ועינויים.
עיתונאים זרים לא הצליחו לאמת את שנטען בדיווח.
עם זאת, נקבע כי התיאורים המופיעים בדיווח עקביים עם עדויות של עצורים פלסטינים ששוחררו ממעצר בסוף שנת 2023.
ב-26 בינואר 2024 הנציב הכללי של אונר"א פיליפ לזאריני הצהיר ש"הרשויות הישראליות סיפקו לאונר"א מידע על מעורבותם לכאורה של מספר עובדי אונר"א בהתקפות הנוראיות על ישראל ב-7 באוקטובר".
בנוסף הדגיש כי "על מנת להגן על יכולתה של הסוכנות לספק סיוע הומניטרי, קיבלתי את ההחלטה לסיים לאלתר את החוזים של העובדים הללו ולפתוח בחקירה על מנת לגלות את האמת ללא דיחוי", ועוד הוסיף שכל עובד של אונר"א שהיה מעורב בפעולות טרור יישא באחריות.
לזאריני נמנע מלחשוף את מספר העובדים שהיו מעורבים לכאורה בפיגועים או את אופי מעורבותם.
מחלקת המדינה של ארצות הברית דיווחה שמדובר ב-12 עובדי אונר"א.
ב-28 בינואר, מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש ציין כי הוגשו האשמות נגד 12 עובדים ספציפיים, וכי מתוך אותם 12 העובדים, תשעה פוטרו, אחד מת, וזהותם של השניים האחרים טרם אומתה.
אנטוניו גוטרש ציין גם שהוא "מזדעזע מהחדשות האלה".
בנוסף, הדובר סטפן דוז'ריק הצהיר כי מזכ"ל האו"ם הנחה את לזאריני להוביל חקירה במטרה להבטיח סיום מהיר והעמדה לדין פלילי של כל עובדי אונר"א שהיו מעורבים או סייעו לביצוע מתקפת הפתע.
בהצהרה נוספת שפורסמה ב-27 בינואר תיאר לזאריני את ההחלטת תשע המדינות להשעות את מימון הסוכנות כ"מזעזעת" והצהיר כי חיי תושבי עזה והיציבות האזורית תלויים בתמיכה הזו.
לזאריני דחק באותן המדינות לחדש את המימון לפני שאונר"א תיאלץ "להפסיק את הפעילות ההומנטרית שלה".
לפי ההצהרה מ-28 בינואר של פרנצ'סקה אלבנזה, המשמשת בתפקיד הדווחית המיוחדת מטעם האו"ם לשטחים הפלסטיניים הכבושים, ההחלטה על השעיית המימון עלולה להיות הפרה של אמנת רצח העם, והיא "מתריסה בגלוי" על הפסיקות הזמניות שהתקבלו בהליך המשפטי שפתחה דרום אפריקה בבית הדין הבין-לאומי בהאג נגד ישראל.
כריס גאנס, דובר ראשי לשעבר באונר"א, קרא לעולם הערבי למלא את הפער במימון הארגון, ובמיוחד למדינות הערביות במפרץ הפרסי אשר עשירות כתוצאה מתעשיית הנפט, וציין כי הם "מרוויחים מיליארדים מדי יום מההכנסות של תעשיית הנפט", וכי אפילו רק "חלק זעיר" מזה יוכל לפתור המחסור במימון.
דובר אונר"א ציין שהשהיית המימון תגרום לכך שהארגון לא יוכל להמשיך בסיוע לעזתים החל מסוף פברואר.