tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 52.68 שניות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מלני רייט, אמה מקיאן ואחותה ברונטה בשיא עולם חדש של 3:30.98 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של הולנד (3:31.72 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.23 דקות.
מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.00 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכתה קמפבל בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.82 שניות, אחרי אחותה ברונטה שקבעה שיא אישי חדש של 52.52 שניות ושרה שסטרם (52.70 שניות) ובכך לא הצליחה להגן על תוארה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.36 שניות.
שיאנית העולם (בריכת 25 מטר)
באליפות אוסטרליה (בריכת 25 מטר) שנערכה בסידני בנובמבר אותה שנה קבעה קמפבל במהלך המשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 50.91 שניות במשחה ל-100 מטר חופשי, שיפור לשיא של בת ארצה ליבי טריקט (51.01 שניות) ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-51 שניות.
שיאנית עולם במשחה ל-100 מטר
בתחרות גרנד פרי שנערכה בבריזביין ב-2 ביולי 2016 קבעה קמפבל במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 52.06 שניות, שיפור במאית השנייה לשיאה בן ה-7 שנים של בריטה שטפן מגרמניה (52.07 שניות), שיא זה נשבר לאחר כשנה על ידי שרה שסטרם (51.71 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קמפבל בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.00 דקות, אחרי ארצות הברית 3:53.13 דקות ולפני דנמרק שקבעה שיא אירופה חדש של 3:55.01 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתולצאה של 24.15 שניות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.24 שניות.
היא הייתה הפייבוריטית לניצחון במשחה ל-100 מטר חופשי כמחזיקה טרייה בשיא העולם.
בשלב המוקדמות ובשלב חצי הגמר אף קבעה שיאים אולימפיים (52.78 שניות ו-52.71 שניות, בהתאמה), אך במשחה הגמר היא פתחה בסערה בקצב טוב משיא העולם אך נחלשה מאוד לקראת סיום המשחה.
לאחר משחקי ריו לקחה קמפבל חופשה ארוכה משחייה תחרותית, על מנת להתאושש מהאכזבה שחוותה באולימפיאדה.
לקראת סוף השנה היא חזרה להתחרות ובאליפות אוסטרליה (בריכת 25 מטר) שנערכה באדלייד ב-26 באוקטובר 2017 קבעה במשחה ל-50 מטר חופשי שיא עולם חדש של 50.25 שניות (הנוכחי, 2019), שיפור לשיא בן החודשיים וחצי של שרה שסטרם (50.25 שניות).
כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.00 שניות, באותה העת התוצאה המהירה בהיסטוריה.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.69 שניות, אחרי אחותה ברונטה (52.27 שניות).
כשחיינית רביעית במשחה המשולב היא קבעה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.93 שניות, התוצאה המהירה בהיסטוריה.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, דרום קוריאה ביולי 2019 זכתה קמפבל ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחים" את התוצאה המהירה באליפות של 51.10 שניות.
מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.11 שניות, אחרי סימון מנואל (24.05 שניות) ושרה שסטרם (24.07 שניות).
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה קמפבל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.52 שניות, אחרי אמה מקיאן שקבעה שיא אולימפי חדש של 51.96 שניות ושיבון הוהי מהונג קונג (52.27 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.36 שניות.
3 פעמים (2013, 2014 ו-2018) זכתה קמפבל בתואר שחיינית השנה באזור האוקיינוס השקט.
קייט מילט הייתה תאורטיקנית, סופרת, עיתונאית, פסלת, ציירת, יוצרת סרטים, ופעילה פמיניסטית רדיקלית אמריקאית.
מילט נחשבת לפמיניסטית מהבולטות בגל השני של הפמיניזם הרדיקלי.
היא ידועה בעיקר בשל ספרה "פוליטיקה מינית", המציג תאוריה ביקורתית ומקיפה על הטמעת הפטריארכיה ביסודות החברה והתרבות המערבית.
קייט מילט נולדה ב-1934 במינסוטה, ארצות הברית.
בשנת 1956 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מינסוטה, שם הייתה חברה באגודת הסטודנטיות.
בשנת 1958 סיימה בהצטיינות תואר שני בסנט הילדאס קולג' אוקספורד אנגליה.
בין השנים 1961–1963 התגוררה ביפן שם לימדה אנגלית באוניברסיטת וסדה ועסקה בפיסול.
בשנת 1963 שבה לארצות הברית יחד עם בן-זוגה, הפסל פומיו יושימרה לו נישאה בשנת 1965; בני הזוג התגרשו בשנת 1985. בשנות השישים הייתה פעילה בתנועה לזכויות האזרח, והצטרפה לארגון נשים לאומי (NOW).
בשנת 1970 סיימה דוקטורט באוניברסיטת קולומביה.
עבודת הדוקטורט שלה נקראה "פוליטיקה מינית" (Sexual Politics) ועבודה זו היא שהכניסה אותה ללב השיח האקדמי הפמיניסטי.
באוגוסט 1970 יצא ספרה באותו שם, ספר שעורר מחלוקת קשה ובאותו זמן הציב את מילט בעיני המבקרים כ"כוהנת הגדולה" של הפמיניזם.
בדצמבר 1970 יצאה כתבה בטיים מגזין, "Women's Lib: A Second Look" בו עשו למילט אאוטינג כביסקסואלית, דבר שבאותה העת - רגע לפני עליית הפמיניזם הרדיקלי הלסבי והספרטיסטי - נחשב לגורם שפוגע באמינותה, מתוך התפישה ש"כל הפמיניסטיות הן לסביות" ולכן אין להקשיב לדעתן לגבי יחסים בין גברים ונשים.
מילט הייתה לפעילה פמיניסטית ולחברת הוועדה המרכזת של ארגון הנשים האמריקאי.
מילט קידמה את השיח הפמיניסטי במגוון תחומים רחב באמנות וספרות.
בשנות ה-70 מילט פיסלה, כתבה והתראיינה רבות באמצעי התקשורת.
בשנת 1971 יצרה את הסרט Three Lives המתאר את חייהן של שלוש נשים.
בשנת 1979 שהתה מילט באיראן והייתה פעילה שם למען זכויות נשים, על כך כתבה בספרה Going to Iran.
בשנות ה-90 כתבה את הספר The Looney-Bin Trip והייתה חברה בתנועה אנטי-פסיכיאטרית למען מחשבה חופשית בינלאומית.
בשנת 2005 יצאה כנגד "העינוי הפסיכיאטרי" בכנס לאנשים עם מוגבלויות.
במרץ 2013 הכריז ארגון הנשים הבינלאומי על קייט מילט כאחת ממייסדות הארגון.
פעילותה תרמה רבות לשינוי התפיסה הפמיניסטית ולהרחבתה, להגברת המודעות והרלוונטיות של הפמיניזם עד היום, ולביסוס הטענות הרדיקליות של הפמיניזם כלפי החברה בנוגע לדיכוי נשים הטמון עמוק בתרבות ובתודעה של כלל החברה באשר היא.
בצוהרי יום ה-6 בספטמבר 2017, יצאה הידיעה מפי חברתה של מילט, פיליס צ'סלר, שמילט נפטרה באותו בוקר מהתקף לב, בביתה בפריז.
היא הייתה כמעט בת 83 במותה, והותירה אחריה את אשתה, סופי קיר.
פמיניזם רדיקלי וטענותיה המרכזיות של קייט מילט
קייט מילט משויכת לזרם הרדיקלי בפמיניזם.
טענתה הבסיסית באה כנגד ערכי היסוד והנורמות עליהן מושתתת החברה.
מטרתו של הפמיניזם הרדיקלי הייתה לרדת לשורש אי-השוויון בין המינים.
הזרם הרדיקלי עלה בשנות ה-70 אז קמו תנועות חברתיות שונות שהביאו איתן צורה חדשה של מאבק: המאבק כנגד התפיסות הבסיסיות הטמונות ביסודות התרבות והערכים של החברה.
בקרב תנועות אלו התפתחה מודעות חדשה לדיכוי וכיצד להיאבק בו.
אולם, נשים לא קיבלו בתוך תנועות אלה מקום שוויוני, הן יצאו כנגד מעמדן הנחות בתוך תנועה הדוגלת בשוויון.
מחאתן הובילה להתעוררות תנועה נשית כנגד דיכוי ואפליית נשים בעולם כולו.
נשים אלו טענו כי המערכת הפטריארכלית עליה מושתת החברה האנושית משעבדת את האישה לגבר.
הפמיניסטיות ערכו תחילה מפגשים להעלאת המודעות במכללות, ולאחר מכן נפגשו והביעו דעתן בכל הבמות הציבוריות.
פעילותן הביאה לשינוי התפיסה המהותית לגבי מקומן של הנשים בחברה.
הן עסקו בנושאים שעד כה נשים לא דיברו עליהם כגון נושא המין ובאיזה אופן הוא משפיע על התפיסה שלנו כנשים וגברים, ונושא שימור הכוח הפטריארכלי על ידי מוסדות הציבור.
מילט ראתה את המיניות כמודל לזירה המייצגת שליטה פטריארכלית.
אותו מודל שליטה, טענה, מתקיים בכל מקום חברתי או תרבותי, כמו גם במוסדות הציבור, בערכים, באידאולוגיה, בדת ובפוליטיקה.
מילט הציגה נקודת זווית רחבה המשקפת את עוצמת ההפנמה בחברה לדיכוי הפטריארכלי כלפי נשים.
מילט קראה לשיטת דיכוי זו במילים שונות: פוליטית, כוחנית, פטריארכלית.
היא השתמשה במילים אלה בכתביה באופן חופף ובכך יצרה משוואה המתקיימת בו זמנית בכל מקום ציבורי ופרטי, מחדר המיטות האישי ועד מוסדות הציבור שמעבירים ומשעתקים את הכוח הגברי.
מילט קראה לנקודות המבט של הפטריארכיה "נשק": נשק פסיכולוגי, מיני, דתי וכדומה, וטענה כי האוניברסליות של השימוש בכלי נשק השונים שעושה לה הפטריארכיה משמשים ומשמרים אותה לאורך ההיסטוריה.
קייט מילט עסקה באמנות כפסלת, ציירת, צלמת, יוצרת סרטים, עיתונאית וסופרת, לצד כל פעילותיה כפמיניסטית פוליטית אקטיביסטית.
פסליה מתאפיינים בגודלם העצום, בשימוש בחומרים ממוחזרים, ובזיקתם לאמירות פמיניסטיות הבאות לביטוי גם בשם היצירה: "מנשא תינוק" עגלת תינוק המוצגת בתוך כלוב מסורג.
"דמות הסולם" דמות אישה קפואה המטפסת בסולם, "אמנות יציבה" כיסא לבן עליו מונחת ערימת תפוחים אדומים כדם, פסל ענק של דמות אישה המסיע עגלת-סופרמרקט הנראית קטנה מאוד לעומת גוף האישה.
"מלון הגבר הזקן" (1979)דמות אישה עטופה כמומיה שוכבת במיטה מוקפת בסורגים.
"ביורוקרטיה" ספסל עליו מונח גוש צמר גפן ענק מלופף בחוטים עבים.
"ראש" ראש אישה מונח על כיסא.
"פסיכיאטריה" ארון תרופות מונח כמקום מקודש.
"המפטי-דמפטי" (1961) עיגול עץ ענק בו ממוסמרים ברגים עצומים.
פסליה מהווים אמירה המשלימה את התאוריה הפמיניסטית שהגתה.
דמות האישה הקפואה המוקפת בסורגים, החוזרת ביצירותיה מדגישה את התפיסה הפטריארכלית ההגמונית לגבי מעמדן הנחות ודיכוין המתמשך של הנשים בחברה.
קייט מילט מצלמת נשים גרומות שבתווי פניהן חרוש הסבל.
הצילומים ברובם בשחור לבן, צבעוניות דיכוטומית המשקפת חלוקה בינארית מגדרית בתודעה החברתית.
בשנות השמונים והתשעים יצרה מילט סדרה של הדפסי משי, בעלי קו גרפי צבעוני ומינימליסטי.
רישומים עדינים הנוצרים מהינף מכחול בתנועה אחת זורמת של גוף נשי.
מילט יצרה מהדפסיה פוסטרים המפרסמים את המרכז הקהילתי לנשים אמניות שהקימה, לגרפיקה המאיירת את הכריכה של ספריה, ולכרזות לאירועים המייצגים את התאוריה שלה.
בין יצירותיה אלה: Chocolate Malt Nude 1984 הדפס בגווני חום בהיר של שדיים וטבור מזווית מבט גבוהה, כמו אישה המסתכלת על עצמה.
Women's Archive Center at Millett Farm 1991 רישום מהיר של זוג שדיים הפונים אל מול שד אחד.
Red Polka Dot Bikini 1991, תחתונים שחורים עליהם נקודות לבנות נוכחים במרכז הכרזה.
Sita Book Cover Poster 1987 עיצוב הכריכה שהופיעה על גבי ספרה "סיטה".
בהדפס רישום שחור מהיר של שדיים וערווה על רקע אדום.
קייט מילט, 1970, Sexual Politics - מציג תאוריה הטוענת כי החברה הפטריארכלית מיסודה מגדירה מין כקטגוריה בעלת השלכות פוליטיות הנובעות מיחסי כוח המוגדרים ומוטמעים בחברה על ידי היסטוריה תרבותית-חברתית המבוססת על דפוסים פטריארכליים.
הסרט 1971, "Three Lives" - מתמקד בשלוש נשים ומעלה את זיכרונותיהן של מאלורי מילט-ג'ונס אחותה, ליליאן שרב הכימאית, ורובין מיד האמנית.
קייט מילט 1974, Flying - מתאר את חיי נישואיה עם יושימרה ואת הרומנים שלה עם נשים.
קייט מילט 1977, Sita - הרהורים על רומן אבוד עם חברתה לקולג'.
קייט מילט 1979, The Basment: Mediation on Human Sacrifice - ספור בדיוני למחצה על עינוי ורצח של הנערה סילביה לינקנס בשנת 1965. הספר מעלה ביקורת על מערכת המשפט והחברה המגנה על פשע כלפי נשים.
קייט מילט 1979, Going to Iran - עוסק בפעילותה של קייט מילט למען זכויות נשים באיראן.
קייט מילט 1990, The Lonely-Bin Trip - קייט מילט מתארת את ניסיונה ככלואה במתקן פסיכיאטרי לאחר שאובחנה כלוקה בהפרעה דו-קוטבית, את החלטתה שלא להשתמש יותר בטיפול בליתיום ותרופות פסיכיאטריות חזקות בעלות תופעות לוואי, בספר היא מתארת את ניצחונה במשפט על שפיותה שהסתיים בשינוי חוק במדינת מינסוטה.
D: A Memoir - תיעוד האישי.
קייט וילהלם הייתה סופרת אמריקאית, שהתפרסמה בעיקר בספרי וסיפורי המדע הבדיוני הרבים שכתבה.
זכתה בפרס הוגו ופרס נבולה מספר פעמים, בנוסף לפרסים רבים אחרים.
ספריה וסיפוריה תורגמו לכחמש עשרה שפות ובהן עברית.
אשתו של הסופר דיימון נייט, שהיה סופר מדע בדיוני ידוע.
קייט וילהלם נולדה בטולדו, אוהיו, ארצות הברית, אחת מארבעת ילדיהם של ג'סי ואן מרדית.
המשפחה עברה מאוהיו לקנטקי ושם וילהלם גדלה.
היא סיימה לימודי תיכון בלבד, בבית ספר תיכון לבנות בלואיוויל.
לאחר סיום לימודיה עבדה בשורת עבודות ארוכה שכללה בין השאר דוגמנות, אשת מכירות, טלפנית ומפעילת מרכזת טלפונים, פקידת ביטוח ועוד.
ב-1947, בת 19 נישאה לג'וזף וילהלם ונולדו להם שני בנים.
ב-1962 התגרשה ושנה לאחר מכן, ב-1963 נישאה בשנית לסופר המדע הבדיוני דיימון נייט, עמו היא חיה בעיר יוג'ין שבאורגון, 39 שנים, עד מותו ב-2002. היא המשיכה לגור ביוג'ין עד פטירתה ב-2018.
וילהלם ובעלה נייט סייעו לייסודה ופעילותה של סדנת עבודה להכשרת סופרים, Clarion Writer's Workshop.
השניים הקימו במקביל גם סדנת עבודה דומה משל עצמם Milford Writer's Conference, אשר פעלה בהצלחה במשך עשרות שנים, והקימה דורות של סופרי מדע בדיוני.
כל ארבעת הזוכים בפרס הנבולה לשנת 2000 למשל, היו בוגרי הסדנה.
וילהלם המשיכה בסדנאות אלה, במקביל להמשך הכתיבה בה עסקה במשך כששים שנה, עד פטירתה.
ב-2011 הקימה וילהלם יחד עם שני בניה, ריצ'רד וג'ונתן, הוצאה לאור משל עצמה, InfinityBox Press ומאז הוציאה את ספריה במסגרת זו בלבד.
ריצ'רד וילהלם גם היה מחבר שותף יחד עימה, באחד מספריה.
סיפרה הראשון, שיצא לאור בהוצאת סיימון ושוסטר ב-1963 שייך לסוגת ספרי הבלשים ונקרא בשם More Bitter than Death.
ספר המדע הבדיוני הראשון שלה נכתב ב-1965, בשיתוף עם תאודור תומאס ונקרא The Clone.
הספר היה מועמד לפרס נבולה, אף כי לא זכה בפרס בסופו של דבר.
החל מ-1991 כותבת וילהלם סדרה של ספרי בלש ומשפט שגיבורתה היא עורכת דין בשם ברברה הולוויי, הפועלת בעיקר בעיר יוג'ין, אורגון (מקום מגוריה של וילהלם).
עד כה יצאו לאור לפחות שלושה עשר ספרים בסדרה זו.
במקביל היא כותבת סדרה בלשית אחרת, שגיבוריה הם הפסיכולוגית קונסטנס לידל ובעלה הבלש הפרטי צ'רלי מייקלג'ון.
מסדרה זו יצאו לאור עד כה שישה ספרים לפחות.
ועוד במקביל היא ממשיכה לכתוב ספרים וסיפורים אחרים.
כתיבתה משתרעת על פני סוגות רבות ולא רק מדע בדיוני וספרי בלשים ומשפט ובין השאר כתבה גם סיפורי וספרי פנטזיה, מסתורין, מתח, ואפילו קומדיות רומנטיות כמו Oh, Susannah!, ו-Crazy Time.
בסך הכל כתבה נכון ל-2014 כחמישים ספרים, בנוסף לנובלות וכמאה סיפורים קצרים, שהתפרסמו במגזיני מדע בדיוני או מתח ובלשים שונים.
חלק מהסיפורים הקצרים והנובלות יצאו לאור גם באנתולוגיות שונות, לעיתים שלה בלבד ולעיתים יחד עם סופרים אחרים.
סיפרה האחרון עד כה הוא ספר הפנטזיה In Between, שיצא לאור במאי 2014 במתכונת של eBook וקלטת שמע בלבד.
רבים מסיפוריה וספריה של וילהלם עובדו לתסכיתי רדיו, סרטי טלוויזיה (כמו The Lookalike מ-1990, בכיכובן של מליסה גילברט ודיאן לאד), סרטי קולנוע והצגות תיאטרון.
וילהלם נחשבת על ידי מבקרים רבים כסופרת פמיניסטית בשל העובדה שרבים מגיבורי ספריה וסיפוריה הם נשים ולרובן אף יש אופי ותכונות חזקים ודומיננטיים.
זכתה בפרס נבולה ובפרס הוגו מספר פעמים, כאשר הזכייה הראשונה הייתה ב-1968, בנבולה, עם הסיפור הקצר The Planners.
ב-1977 זכתה בהוגו ובפרס יופיטר על סיפרה "שם שרו מאוחר הציפורים המתוקות" (Where Late the Sweet Birds Sang), אשר תורגם גם לעברית.
ב-1988 זכתה בנבולה בפעם השנייה על הנובלה The Girl Who Fell into the Sky.
שנה אחר כך זכתה בהוגו בפעם השנייה על הסיפור הקצר Forever Yours, Anna.
שם שרו מאוחר הציפורים המתוקות, תרגום: צילה אלעזר, הוצאת לדורי, 1980
זמן הערער, תרגום: נגה ברוקס, הוצאת לדורי, 1982
ברוך הבא, כאוס, תרגום: טל וייס, הוצאת אודיסיאה, 2003
קייט מורטון היא סופרת אוסטרלית.
זכתה להצלחה מקומית ובינלאומית בשל ספריה "הערפל המתפוגג", "הגן הנשכח" ו"שעות רחוקות".
ספרה הרביעי, "שומרת הסוד", יצא לאור ב-2012.
מורטון היא הבכורה מבין שלוש אחיות.
משפחתה עברה דירה כמה וכמה פעמים לפני שהתיישבה בהר טמבורין, שם למדה בבית ספר קטן.
היא נהנתה לקרוא ספרים מגיל צעיר, כשהחביבים עליה היו ספריה של איניד בלייטון.
היא סיימה תואר שני במשחק בטריניטי קולג' (לונדון), ולאחר מכן קורס קיץ בנושא שייקספיר באקדמיה המלכותית לאומנויות הבמה בלונדון.
מאוחר יותר סיימה בהצטיינות יתרה תואר בספרות אנגלית באוניברסיטת קווינסלנד.
במהלך לימודי התואר היא כתבה שני כתבי יד באורך מלא (שלא פורסמו) לפני שכתבה את הסיפור שהפך ב-2006 לספר הראשון שלה, "הערפל המתפוגג" (הידוע גם בשם "הבית בריברטון").
בעקבות זאת היא קיבלה מלגה והשלימה תואר שני כשהיא מתמחה בספרות הוויקטוריאנית.
כיום היא לומדת בתוכנית לתואר שלישי בחקר רומנים עכשוויים השזורים באלמנטים של ספרות גותית ומסתורין.
קייט מורטון נשואה לדייוין, מוזיקאי ומלחין ג'אז, ולהם שלושה ילדים.
ספריה של מורטון פורסמו ב-42 מדינות ונמכרו בכ-11 מיליון עותקים.
קייט מקגריגל הייתה זמרת-יוצרת קנדית, אשר כתבה והופיעה כצמד ביחד עם אחותה אנה מקרגריגל.
היא אימם של הזמרים רופוס ויינרייט ומרתה וינרייט מנישואיה לזמר וכותב השירים האמריקאי לודון ויינרייט, אשר הסתיימו בגירושין.
נולדה במונטריאול, קוויבק לאב אנגלי ואם צרפתייה-קנדית.
שלוש האחיות לבית מקגריגל (ג'יין, אנה וקייט) גדלו בכפר הנמצא בצפון מונטריאול.
המשפחה הייתה מוזיקלית משני צדיה ואפשרה לבנות לספוג השפעות מוזיקליות שונות ומגוונות.
האחיות נחשפו באופן רשמי לתחום המוזיקה באמצעות שיעורי פסנתר שהועברו להן על ידי נזירות הכפר.
בשנת 1960 אנה וקייט החלו לבסס את מעמדן בסצנת הפולק במונטריאול.
בין 1963 ל-1967 הן חברו לג'ק ניסנסון ופיטר ולדון והקימו את קבוצת הפולק The Mountain City Four.
קייט למדה הנדסה באוניברסיטת מקגיל, בתקופה זו היא החלה לכתוב שירים ביחד עם אנה אחותה.
מקגריגל אובחנה במחלת הסרטן בשנת 2006 והקימה את קרן קייט מקגריגל במרכז הבריאות של אוניברסיטת מקגיל בשנת 2008 במטרה להגביר את המודעות לסרקומה.
היא נפטרה ב-18 בינואר 2010 בגיל 63 בביתה במונטריאול.
קתרין "קייט" בראון היא פוליטיקאית ועורכת דין אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כמושלת מדינת אורגון.
היא נתמנתה למושלת בפברואר 2015, עקב התפטרותו של המושל הדמוקרטי המכהן ג'ון קיצהבר.
היא המושלת הביסקסואלית הראשונה בתולדות ארצות הברית.
בראון נולדה במדריד שבספרד, שם אביה נכח עקב שירותו בחיל האוויר של ארצות הברית, אך גדלה במינסוטה.
ב-1978 סיימה את לימודיה התיכוניים.
לאחר מכן סיימה תואר ראשון בשימור סביבתי באוניברסיטת קולורדו ב-1981, וכן בתואר J.D במשפטים באוניברסיטת לואיס & קלארק (Lewis & Clark College), עם תעודת הכשרה בדין סביבתי מאוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-1985.
ב-1991 נתמנתה לחברה בבית הנבחרים המדינתי של אורגון, כשמילאה מושב ריק שנותר עקב התפטרותו של חבר קודם.
היא נבחרה לכהונה מלאה ולאחר מכן נבחרה לסנאט המדינתי של אורגון.
בהמשך קודמה למנהיגת הסיעה הדמוקרטית בסנאט, ולבסוף הפכה למנהיגת הרוב ב-2004, ונהייתה לאישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
ב-2008 נבחרה למזכירת המדינה של אורגון, ושירתה בתפקיד זה בשנים 2009–2015.
בפברואר 2015, התפטר המושל הדמוקרטי המכהן של אורגון, ג'ון קיצאהבר, בעקבות חשיפה של סקנדל שחיתות, הכולל טובות הנאה של בת הזוג הצעירה שלו.
בראון החליפה אותו בתפקיד, ונכנסה רשמית לתפקידה ב-18 בפברואר.
בראון מתגוררת בפורטלנד עם בעלה (הנשוי לה מאז 1997) ושני ילדיה המאומצים.
היא מזדהה כביסקסואלית, והיא הביסקסואלית הראשונה להחזיק בתפקיד ציבורי רשמי בכיר בארצות הברית וכמושל בפרט.
קתרינה אליזבת "קייט" די-קמילו היא סופרת אמריקאית עטורת פרסים של ספרי ילדים.
היא אחת מששת הסופרים שזכו פעמיים במדליית ניוברי לספרות ילדים אמריקאית בזכות ספריה "סיפורו של דספרו" (שנכתב בשנת 2003) והספר "פלורה ויוליסס" (שכתבה בשנת 2013).
ספריה המוכרים ביותר הם סדרת ספרי "Mercy Watson" אשר מאוירת על ידי כריס וון דוסן.
היא סבלה מדלקת ריאות כרונית, ומסיבה זאת עברה לפלורידה ביחד עם אמה ואחיה (שלימים הפך להיסטוריון שעוסק בהיסטוריה של הארכיטקטורה) בשביל האקלים החמים יותר שהיה שם.
אביה נשאר בפנסילבניה בשל עיסוקו במכירת מוצרים אורטודנטליים ולא התאחד עם המשפחה.
די-קמילו סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת פלורידה בשנת-1987 והחלה לעבוד שם אחרי סיום לימודיה.
בגיל 30 היא עברה למיניאפוליס והחלה לעבוד על ספרה במחסן ספרים.
עבודה זו נתנה לה השראה לכתיבת ספרי ילדים ואפשרה לה לפגוש נציג מכירות של ההוצאה Candlewich Press.
באותו מפגש היא שלחה טיוטה לספרה הראשו "הכל בגלל סופר מר".
את ההשראה לספרה השלישי, "סיפורו של דספרו" (שזיכה אותה בפרס), די-קמיליו קיבלה מבן של חברתה הטובה או חברה הטוב, לוק ביילי, אשר בעודו בן 8 ביקש ממנה לכתוב על גיבור משונה עם "אוזניים גדולות במיוחד".
רבות מהדמויות הראשיות בספריה הן דמויות של בעלי חיים.
בנוסף, בחלקים מספריה היא נוהגת לשלב דעתה האישית ולנסות לנהל דיון חינוכי.
בין היתר, בספרה "סיפורו של דיספרו" דבר שזוכה לפעמים לביקורת למשל ב-.
ב-2014 זכתה די-קמיליו במדליית ניוברי של איגוד הספריות האמריקאי כהוקרה על "התרומה המכובדת ביותר לספרות אמריקאית לילדים" על ספרה "סיפורו של דספרו", וזכתה שוב באותו פרס בשנת 2014 על ספרה "פלורה ויוליסס"; רק חמישה סופרים מלבדה זכו פעמיים בפרס זה, אשר נוסד בשנת 1922.
בשנת 2000 היא זכתה ב-"Josette Frank Award" (פרס של אגודה המוקדשת לספרי ילדים) על ספרה השני, "הכל בגלל סופר מר", וב-2006 זכתה ב-"Horn Book Award" בקטגוריית הילדים של ה"הבוסטון גלוב" על ספרה "המסע המופלא של אדוארד טולין".
בנוסף, זכה הספר "Blink and Gollie", אותו כתבה ביחד עם אליסון מקג'י והמאייר טוני פוקלי, ב-"Theodor Seuss Geisel Medal", שהגדיר את הספר כ"הספר הטוב ביותר לקוראים מתחילים".
ב-2012 דורג ספרה "הכל בגלל סופר מר" במקום ה-30 ברשימת ספרי הילדים בסקר שנערך על ידי "School Library Journal", ירחון הנקרא בעיקר בארצות הברית.
ספריה "סיפורו של דספרו" ו-"המסע המופלא של אדוארד טולין" הופיעו גם באותה רשימת במקומות 51 ו-59 בהתאמה.
די-קמילו הייתה הסופרת הרביעית שנבחרה להיות שגרירה בינלאומית של ארצות הברית לספרות ילדים.
נוסף על כך די-קמילו זכתה בפרסים רבים נוספים על פועלה הספרותי.
בשנת 2005 יצא לאקרנים סרט המבוסס על ספר "הכל בגלל סופר מר" הקרוי באותו שם בהפקת פוקס המאה ה-20, ובשנת 2008 יצא לאקרנים הסרט המסע של דספרו לפי הספר סיפורו של דספרו (באנגלית שמות הספר והסרט זהים).
הזכויות לעיבוד הספר "המסע המופלא של אדוארד טולין" נרכשו על ידי חברות ההפקות ניו ליין סינמה והוא נכון לשנת 2016 בשלב הפרה-פרודקשן.
בנוסף, חברת ההפקות פוקס המאה ה-20 מינתה את התסריטאי מרטין הנקס לכתוב תסריט על פי הספר "פיל הקוסם" (The Magician's Elephant).
הכל בגלל סופר מר - מאנגלית: טלי נתיב-עירוני, תל אביב: זמורה-ביתן (מרגנית: ספרי מופת לילדים ולנוער), 2002.
המסע המופלא של אדוארד טוליין - מאנגלית: יעל אכמון, תל אביב: זמורה-ביתן, 2012.
לואיז חיים של הרפתקה - עיטרה: רוזוויתה קואדפליג; מאנגלית: תומר קרמן, תל אביב: כנרת, 2010.
מרסי ווטסון מצילה את המצב - מאנגלית: אמנון כץ ושהם סמיט, תל אביב: זמורה-ביתן (מרגנית: ספרי מופת לילדים ולנוער), 2005.
סיפורו של דספרו - מאנגלית שאול לוין, תל אביב: זמורה-ביתן (מרגנית: ספרי מופת לילדים ולנוער), 2009.
פלורה ויוליסס: ההרפתקאות המאוירות - מאנגלית: מיכל אלפון, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2016.
הפילה של הקוסם - מאנגלית: מיכל אלפון, חבל מודיעין: כנרת-זמורה ביתן 2019.
קייט מקינון ברטהולד היא שחקנית, קומיקאית, תסריטאית ומדבבת אמריקאית.
ידועה כחברת צוות השחקנים של סדרת המערכונים המצליחה "סאטרדיי נייט לייב", אליה הצטרפה בשנת 2012, וידועה בשל הופעתה בסרטים "כדור חוץ" , "מכסחות השדים", "מסיבת השנה" , "לילה קשוח", "המרגל שזרק אותי", "יסטרדיי" ו-"פצצה".
מקינון ידועה בשל הדמויות והחיקויים שהיא מבצעת.
ידועה בשל חיקוייה את זמר הפופ ג'סטין ביבר, את הקומיקאית ומנחת הטלוויזיה אלן דג'נרס, ואת מזכירת המדינה של ארצות הברית לשעבר הילרי קלינטון.
הייתה מועמדת ל-9 פרסי אמי: אחד עבור "מוזיקה ומילים מקוריות" ושמונה עבור "שחקנית משנה מצטיינת בסדרה קומית" , מתוכם זכתה פעמיים, בשנת 2016 ו-2017.
נולדה בשם קת'רין מקינון ברטהולד (Kathryn McKinnon Berthold) בסי קליף , ניו יורק.
היא בתם של לורה קמפבל, מדריכת הורים, ומייקל תומאס ברטהולד, אדריכל.
אביה הלך לעולמו כאשר שהייתה מקינון בת 18. משפחתה מגיעה מרקע נוצרי ממוצא סקוטי וגרמני.
כילדה, מקינון ניגנה בפסנתר, צ'לו וגיטרה.
היא סיימה את בית הספר התיכון "נורת' שור" בניו יורק ב-2002, ואת אוניברסיטת קולומביה ב-2006 עם תואר בחוג לתיאטרון, שם הקימה להקה קומית בשם "Tea Party", שהתמקדה בקומדיית אלתורים מוזיקלית.
היא הייתה גם חברה ב-"Prangstgrüp", להקה קומית של סטודנטים שיצרה והקליטה מתיחות בקולג'.
בשנת 2007, הצטרפה מקינון לצוות השחקנים המקורי של התוכנית "The Big Gay Sketch Show" בערוץ הטלוויזיה לוגו, שם הייתה חברה בצוות במשך כל שלוש העונות.
מאז 2008, היא ביצעה באופן קבוע מערכונים קומיים בשידור חי בתיאטרון "Upright Citizens Brigade" בעיר ניו יורק.
היא עבדה גם כשחקנית מדבבת, ועשתה את קולותיהן של דמויות בסדרות כגון ".The Venture Bros" , "Robotomy" ו-"Ugly Americans" .
ב-2009 זכתה מקינון בפרס "NewNowNext" עבור הקומיקאי העולה הטוב ביותר.
ב-2010 הייתה מועמדת עבור פרס "הקומיקאי המתגלה" .
מקינון ערכה את הופעת הבכורה שלה בסאטרדיי נייט לייב ב-7 באפריל 2012. היא הלסבית המוצהרת הראשונה והגיי השלישי בצוות השחקנים של התוכנית (אחרי טרי סוויני ודניטרה ואנס , שנטייתה המינית לא פורסמה אלא רק לאחר מותה).
היא קודמה למעמד קבוע (רפרטוארי) בעונה 39 .
ב-2013 הייתה מקינון מועמדת לפרס אנטרטיינמנט ויקלי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בקומדיה.
ב-2014 זכתה מקינון בפרס הקומדיה האמריקאית עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר בטלוויזיה עבור עבודתה בסאטרדיי נייט לייב.
ב-2014 הייתה מועמדת לפרס אמי "לשחקנית המשנה הבולטת בסדרה קומית", כמו גם "למוזיקה ומילים מקוריות", יחד עם ארבעה מעמיתיה בתוכנית, על השיר "Do It On My) Twin Bed)".
ב-2015 הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית המשנה הבולטת בסדרה קומית בפעם השנייה.
ב-2016 זכתה לבסוף בפרס, לאחר שנים רבות מאז זכה בו שחקן של סאטרדיי נייט לייב.
בשנת 2016 מקינון זכתה גם בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית עבור סאטרדיי נייט לייב בפרסי הקולנוע והטלוויזיה של בחירת המבקרים.
באוקטובר 2017, בפרק אותו הנחתה גל גדות, המגלמת את וונדר וומן, נישקה השחקנית הישראלית את מקינון במשך שניות ארוכות במהלך מערכון המתרחש על האי ממנו הגיעה גיבורת העל.
ב־20 במאי 2022 פורסם כי מקינון תעזוב את התוכנית בסיום עונתה ה־47.
אוליה פובלצקי (Olya Povlatsky), אשה רוסיה המופיעה במערכון הקבוע "עדכון סופשבוע" , ומשמיעה את דעותיה על אירועי היום ומשווה אותם אל הקשיים המזעזעים שהיא נתקלת בהם בכפר שלה.
שילה סובאג' (Sheila Sovage), אשה שיכורה מאוד בבר, שבשעת הסגירה פוגשת ומתחברת אל גבר שיכור מאוד, אותו משחק המנחה האורח.
דיני (Deenie), הידועה כ"אמא של מישהו", אשה בגיל העמידה המופיעה ב"עדכון סופשבוע" ומנסה לסכם אופרות סבון שצפתה בהן, אולם מכירה את הדמויות רק בכינויים שהיא עצמה העניקה להם, כמו "ציצים גדולים" ו"שפם".
היא תמיד אוכלת (באמת) תבשיל מסריח מתוך קופסה, שבדרך כלל מעורר גם גועל וגם צחוק אצל הקריין קולין ג'וסט.
ג'ודי קורק (Jodi Cork), אחת המנחות של "נשים במקום העבודה".
ברברה דדרו (Barbara DeDrew), מתנדבת לסבית במקלט לחתולים בשם "שערות-שפם זה אנחנו" (Whiskers R We).
Santini), דיירת בבניין דירות הכותבת פתקים פסיביים-אגרסיביים לשכניה.
במקור בוצעה הדמות כאפי וילאפולוס (Effie Villalopolus) בסדרה הקומית "!Comedy Bang!
הלגה לייטלי (Helga Lately), מגישת טלוויזיה שוודית, המדברת רק בג'יבריש מוגזם שנשמע כשוודית, מדי פעם אומרת מילים גסות באנגלית.
Rafferty), אישה בת עשרים ושבע,(למרות למראה בגיל העמידה, כנראה בשל הטראומות החוזרות) אשר מופיע פאנל עם שניים מחבריה (בגילומם של ססילי סטרונג כהיפית בשם שרון, והמנחה האורח).
שלושת החברים מספרים על חוויתם מאירוע לא נורמלי משותף (כמו חטיפה על ידי חייזרים, חיים אחרי המוות, גילוי שסנטה קלאוס אמיתי, ביקור רוחות רפאים וגילוי שמסע בזמן אפשרי).
לשני החברים האחרים תמיד יש חוויה אידילית, בעוד שרפרטי עוברת חוויה אחרת וטראומטית במהלך האירוע ותמיד מאבדת את מכנסייה.
לס דייקוויץ (Les Dykawitz), שוטרת לסבית משנות ה-70 העובדת במשטרת שיקגו יחד עם שותפתה, צ'ובינה פאצארלי (Chubina Fatzarelli), המשוחקת על ידי איידי בראיינט .
דבט גולדרי (Debette Goldry), כוכבת-עבר הוליוודית מבוגרת, המשתתפת בפאנלים שונים סביב שולחן עגול.
מלבד סאטרדיי נייט לייב, היא גם יצרה ומככבת בסדרת הרשת "Notary Publix" עם אחותה אמילי לין (Emily Lynne).
בנוסף לאיידי בראיינט, המככבת בסדרה, כוכבי סאטרדיי נייט לייב בקי בנט , ג'יי פארואה וכותבת התוכנית פולה פל , כולם כיכבו בתפקידי אורח בעונה הראשונה בת ששת הפרקים של הסדרה.
ב-2015 היא הופיעה במספר פרסומות לפורד פוקוס.
ב-2016 היא הנחתה במשותף את פרס אינדפנדנט ספיריט ה-31 עם קומייל ננג'יאני.
עוד בשנת 2016, כיכבה מקינון בסרט "מכסחות השדים" לצדן של מליסה מקארתי ושחקניות "סאטרדיי נייט לייב" קריסטן ויג ולזלי ג'ונס.
את הסרט ביים פול פייג' והוא מבוסס במקור על הזיכיון הקולנועי "מכסחי השדים" שנוצר בידי דן אקרויד.
באותה שנה שיחקה בסרט "מסיבת השנה" לצד ג'ניפר אניסטון וג'ייסון בייטמן.
בשנת 2017 שיחקה בקומדיה השחורה "לילה קשוח" לצד סקרלט ג'והנסון וזואי קרביץ.
היא הופיעה כמדבבת בסדרות כגון "משפחת סימפסון" ו"איש משפחה", ובסרטים כמו "מוצאים את דורי" (כאשתו הדגה של סטן), "אנגרי בירדס - הסרט" (כסטלה / אווה, אם יום ההולדת) ו"פרדיננד" (כלופה, העיזה הזקנה).
בפברואר 2017 פורסם שתדבב את דמותה של גברת פריזל בהפקה המחודשת של סדרת האנימציה משנות ה-90, "אוטובוס הקסמים", שנקראה "אוטובוס הקסמים נוסע שוב".
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "פצצה" על פי תסריט מאת צ'ארלס רנדולף, בו היא מגלמת את דמותה של ג'ס קאר, שגם היא דמות של לסבית מוצהרת.
היא הייתה במערכת יחסים עם הצלמת והשחקנית ג'קי אבוט.
בזמן שהעניקה לאלן דג'נרס את פרס קרול ברנט בטקס פרסי גלובוס הזהב לשנת 2020, מקינון דיברה על היותה לסבית והודתה לדג'נרס על כך שהפכה את זה לפחות מפחיד עבורה לקבל את הנטייה המינית שלה בזמן שצפתה בסיטקום שלה "אלן".
בזמן שלמדה באוניברסיטת קולומביה, היא יצאה עם העיתונאית העתידית, בארי וייס.
לוסי קייט ג'קסון היא שחקנית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, הידועה מהופעותיה בתפקיד סברינה דאנקן בסדרה "המלאכיות של צ'רלי" (1976–1979), ובתפקיד אמנדה קינג בסדרה "הדחליל וגברת קינג" (1983–1987).
היא הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אמי, וארבע פעמים לפרס גלובוס הזהב.
ג'קסון התחילה את הקריירה שלה בשנות השישים בתיאטרון הקיץ (summer stock), ובהמשך הופיעה בטלוויזיה בסדרות "צללים אפלים" (בשנים 1970–1971) וב-"The Rookies" (בשנים 1972–1976).
בעקבות ההצלחה הגדולה שלה בתפקיד סברינה דאנקן הופיעה ג'קסון בשער טיים מגזין יחד עם פארה פוסט וג'קלין סמית' שכיכבו לצדה בסדרה "המלאכיות של צ'רלי".
ג'קסון נולדה בברמינגהאם שבאלבמה לרות' הוגאן ג'קסון.
כשגרה במאונטן ברוק למדה בבית הספר לבנות "ברוק היל", ואחר כך למדה באוניברסיטת מיסיסיפי.
באוניברסיטה הייתה חברה באחווה "קפא קפא גמא".
בשנה השנייה שלה באוניברסיטה עברה לניו יורק כדי ללמוד משחק באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה.
ג'קסון עבדה ברשת NBC באולפנים שבמרכז רוקפלר והופיעה בתיאטרון הקיץ (summer stock) בסטאו פלייהאוס בוורמונט, לפני שלוהקה לתפקיד רוח הרפאים דפני הארידג' באופרת סבון על-טבעית בשם "Dark Shadows".
ב-1971 כיכבה ג'קסון בתפקיד טרייסי קולינס בסרט האימה "Night of Dark Shadows", המבוסס על סדרת טלוויזיה.
סרט זה היה עיבוד חופשי יותר של הסדרה בניגוד לסרט הראשון "House of Dark Shadows".
באותה שנה הופיעה ג'קסון בשני פרקים בסיטקום של ג'יימס סטיוארט "המופע של ג'יימי סטיוארט".
אחר כך הופיעה ג'קסון בתפקיד האחות ג'יל דנקו במשך ארבע עונות בסדרת הפשע "The Rookies" .
בזמנה החופשי למדה ג'קסון בימוי ועריכה.
באותה תקופה שיחקה גם בסרטי טלוויזיה אחדים.
ב-1972 השתתפה בסרט העצמאי "לימבו", אחד הסרטים הראשונים שעסקו במלחמת וייטנאם ובנשותיהם של החיילים השבויים, הנעדרים ואלה שנהרגו בקרב.
ב-1975 הופיעה כחלק מאנסבמל שחקנים בסרט "Death Scream", עיבוד טלוויזיוני לסיפור אמיתי של רצח שאירע ב-1964 כפי שדווח בכתבה בניו יורק טיימס.
בפברואר 1979 הנחתה ג'קסון את תוכנית הטלוויזיה "סאטרדיי נייט לייב".
ב-1975 נפגשה ג'קסון עם המפיקים של הסדרה "Rookies", אהרון ספלינג ולאונרד גולדברג, כדי לדון בהופעתה בסדרה אחרת של ספלינג וגולדברג עקב ביטול הסדרה "Rookies".
גולדברג סיפר לה על סדרה בשם "The Alley Cats" שנדחתה על ידי כל הרשתות האחרות.
ספלינג אמר לה שיש לשנות את שם הסדרה ושאל לדעתה, היא ענתה "המלאכיות של צ'רלי" והצביעה על תמונה של שלוש מלאכיות שהייתה על הקיר.
ג'קסון לוהקה בתחילה לתפקיד קלי גארט (שאותו גילמה לבסוף ג'קלין סמית'), אבל היא החליטה במקום זאת לשחק בדמות סברינה דאנקן.
ההצלחה האדירה של הסדרה הביאה להופעתן של ג'קסון, סמית' ופארה פוסט-מייג'ורס (ששיחקה בתפקיד ג'יל מונרו) על שער טיים מגזין.
התוכנית שודרה לראשונה כסרט טלוויזיה ב-21 במרץ 1976, ואחר כך כסדרה החל מ-22 בספטמבר 1976.
בתחילת העונה השלישית של "המלאכיות של צ'רלי" הוצע לג'קסון תפקיד בסרט "קרמר נגד קרמר" אותו גילמה לבסוף מריל סטריפ.
ג'קסון נאלצה לדחות את ההצעה בגלל ההתחייבות שלה לסדרה, שלא הותיר לה זמן פנוי עבור הסרט.
בסוף העונה השלישית עזבה ג'קסון את הסדרה.
המחליפה שלה הייתה השחקנית שלי האק .
ב-1982 כיכבה ג'קסון בסרט הקולנוע "אהבה שונה" לצדם של מייקל אונטקין והארי האמלין, בבימויו של ארתור הילר.
הסרט נחשב שהקדים את זמנו ועסק ברגישות בנושא ההומוסקסואליות.
עם זאת הוא קיבל ביקורות פושרות ולא זכה להצלחה בקופות.
ב-1983 החלה ג'קסון לככב בסדרה "Scarecrow and Mrs.
King" בדמות עקרת הבית אמנדה קינג לצדו של ברוס בוקסלייטנר שגילם מרגל ששם הקוד שלו הוא "דחליל" (Scarecrow).
ג'קסון הייתה שותפה להפקת הסדרה באמצעות חברת ההפקה שלה "Shoot the Moon Enterprises" יחד עם חברת "טלוויזיית האחים וורנר".
במהלך עבודתה על הסדרה החלה להתעניין בבימוי.
בינואר 1987, בצילומי העונה הרביעית של הסדרה, עברה ג'קסון בדיקת ממוגרפיה, שהובילה לאבחון של גידול ממאיר קטן.
מפיק הסדרה, היחיד שסיפרה לו על המחלה, שינה יחד איתה את לוחות הזמנים של התוכנית.
היא עברה ניתוח לכריתת הגידול, ואחרי שבוע חזרה לעבודתה, והמשיכה לעבוד במשך חמישה שבועות בהם קיבלה טיפולי רדיותרפיה.
King" לוהקה ג'קסון בתפקיד הראשי בסיטקום "בייבי בום", גרסה טלוויזיונית של סרט באותו שם בכיכובה של דיאן קיטון.
הסדרה שודרה במשך עונה אחת בלבד.
ב-1989 כיכבה ג'קסון בסרט "מאהב לפי שעה" בתפקיד אימו של פטריק דמפסי.
היא שיחקה בתפקיד זה כדי לעבוד עם הבמאית ג'ואן מיקלין סילבר שאותה העריצה על עבודתה בסרט "רחוב הסטר".
בספטמבר 1989 התגלה בגופה בבדיקת ממוגרפיה נוספת סרטן השד שיורי.
הטיפול הפעם היה כריתת שד חלקית וניתוח שחזור.
כשחזרה לביתה אחרי הניתוח היא קראה כתבי עת רפואיים, עברה לתזונה מקרוביוטית, והשלימה עם מצב גופה אחרי ניתוח השחזור.
במהלך השנים אחר כך כיכבה ג'קסון בסרטי טלוויזיה אחדים תוך כדי עבודה להעלאת המודעות למחלת סרטן השד.
ב-1995 התאשפזה בבית חולים באלבמה לבדיקות בשל תחושת חולשה וחוסר יכולת לישון.
אחרי הבדיקות אבחן ד"ר ג'רלד פוהוסט, ראש מחלקת קרדיולוגיה, שג'קסון נולדה עם פגם במחיצה הבין-פרוזדורית, חור זעיר בלב שלא התגלה קודם על אף אורח החיים הפעיל שלה.
היא עברה ניתוח לב פתוח לתיקון המום.
ג'קסון הקדישה את עצמה לדבר על הנושאים של סרטן השד ובריאות הלב.
ב-2003 הוענק לה פרס "Power of Love" מטעם "איגוד הלב האמריקני".
השחקנית לורן סטמייל גילמה את דמותה של ג'קסון.
באוגוסט 2006 הופיעו בהפתעה שלוש המלאכיות המקוריות, ג'קסון, פארה פוסט וג'קלין סמית', בטקס ה-58 של פרס אמי לבידור בפריים טיים, כמחווה ליוצר הסדרה אהרון ספלינג, בשריין אודיטוריום.
ב-2007 שיחקה ג'קסון בתפקיד אליזבת פרנטיס, אמה של סוכנת ה-FBI אמילי פרנטיס (בגילומה של פאג'ט ברוסטר) בסדרה "מחשבות פליליות".
באוגוסט 2008 שפטה בתוכנית המציאות "Shear Genius" של ג'קלין סמית' בערוץ בראבו.
ב-3 באוגוסט 2010 פורסם שג'קסון כותבת ספר זכרונות שיצא לאור ב-"Gallery Books" של סיימון ושוסטר.
הספר "The Smart One" תוכנן לצאת לאור ב-11 באוקטובר 2011 אך נדחה ל-1 בפברואר 2015, ונדחה שוב לשנת 2020.
ב-1978 התחתנה ג'קסון עם השחקן והמפיק אנדרו סטיבנס, בנה של השחקנית סטלה סטיבנס .
בני הזוג התגרשו ב-1982. באותה שנה התחתנה עם דייוויד גרינוולד, ממנו התגרשה אחרי שנתיים.
ב-1991 התחתנה עם טום הארט שגם ממנו התגרשה אחרי שנתיים.
ב-1995 אימצה ג'קסון בן, צ'ארלס טיילור ג'קסון.
במאי 2010 הגישה ג'קסון תביעה משפטית נגד היועץ הפיננסי שלה, ריצ'רד ב.
פרנסיס, וטענה שמעשיו עלו לה יותר מ-3 מיליון דולר וגרמו לחורבן כלכלי.
בדצמבר 2010 הגיעו שני הצדדים לפשרה.
King אמנדה קינג תפקיד ראשי 1988–1989 בייבי בום Baby Boom ג'.ס.
קייט פארמה היא חברת ביומד המפתחת טכנולוגיה רפואית לטיפול בסרטן ומתמקדת בטיפול חדשני ללוקמיה לימפוציטית חריפה.
מטה החברה נמצא בסנטה מוניקה, קליפורניה.
החברה נוסדה ב-2009 על ידי ד"ר אריה בלדגרין, אונקולוג ישראלי-אמריקאי, המכהן כיו"ר, נשיא ומנכ"ל החברה.
הטכנולוגיה של החברה מתבססת על מחקריהם של פרופ' זליג אשחר ממכון ויצמן למדע ופרופ' סטיבן רוזנברג מארצות הברית.
החברה הונפקה בנאסד"ק ב-2014, וב-28 באוגוסט 2017 הודיעה גיליאד סיאנסז על רכישתה תמורת 11.9 מיליארד דולר אמריקאי במזומן.
באוקטובר 2017 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) שיווק של YESCARTA, תרופה אימונותרפית שפיתחה קייט פארמה לטיפול בסוג של סרטן הדם - לימפומה.
קייט פליטווד היא שחקנית אנגלייה.
היא גדלה בסטרפורד-אפון-אייבון, ולמדה באוניברסיטת אקסטר.
הקריירה שלה התחילה בילדותה כהופיעה עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
פליטווד הייתה מועמדת לפרס טוני על הופעתה במחזה "מקבת'" שהועלה בפסטיבל התיאטרון של צ'יצ'סטר והוצג אחר כך בווסט אנד ובברודוויי.
פליטווד הייתה מועמדת לפרס אוליביה על הופעתה בתפקיד ג'ולי במחזמר "London Road" בתיאטרון הלאומי.
היא פטרונית של תיאטרון En Masse, ויחד עם בעלה רופרט היא פטרונית של Escape Insight Arts בסטרפורד אפון אייבון.
בשנת 2021 שיחקה פליטווד בסדרת הפנטזיה האמריקאית "מחזור כישור הזמן", אשר מבוססת על הספר מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן שעלתה בשירות הסטרימינג פריים וידאו.
פליטווד נשואה לבמאי התיאטרון רופרט גולד ולהם בן ובת.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1998 Getting Hurt זונה סרט טלוויזיה 2001 הולבי סיטי Holby City קרינה בפרק "Tip of the Iceberg" עולמו של ה.
מריאן קתרינה "קייט" לייכטר הייתה כלכלנית יהודיה-אוסטרית, פעילת זכויות נשים, עיתונאית ופוליטיקאית.
היא הייתה חברה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוסטריה ובלשכת העבודה של וינה.
היא נעצרה במחנה ריכוז ראוונסבריק בתקופת המשטר הנאצי והוצאה להורג בשנת 1942.
לייכטר נולדה כמריאן קתרינה פיק בשנת 1895 ב-וינה, בתם השנייה של זוג יהודי, עורך הדין ג'וזף פיק ואשתו שרלוט רובינשטיין.
אחותה הגדולה הייתה המלחינה אוסטרית-אמריקאית ומטפלת במוזיקה Vally Weigl.
קייט סיימה את גימנסיית Beamten-Töchter בשנת 1914 ולאחר מכן החלה ללמוד מדעי המדינה באוניברסיטה של וינה.
מאחר שבאותה עת לא הורשו הנשים האוסטריות לסיים את לימודיהן, הועברה לאוניברסיטת היידלברג הגרמנית בשנת 1917; היא סיימה ביולי 1918 לפני החזרה לווינה כדי להשלים עוד שני סמסטרים באוניברסיטה.
לייכטר הייתה מעורבת ב-Wiener Jugendbewegung (ארגון הנוער הווינאי), ארגון שמאל קיצוני, כסטודנטית לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ומאוחר יותר הייתה חברה ב-Parteischüler-Bildungsverein Karl Marx (איגוד קארל מארקס למלגות וחינוך של המפלגה), קבוצה מרקסיסטית של חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוסטריה (SDAPÖ) שהתנגדו למלחמה.
לייכטר הצטרפה ל" Frauenreferat der Wiener Arbeiterkammer "(מחלקת הנשים של לשכת העובדים המוסדית של וינה) ב-1925 והובילה את המחלקה עד 1934. היא נבחרה ל-Betriebsrat der Wiener Arbeitkammer (ועד העובדים של לשכת העובדים המוסדית של וינה) ב-1932 .
[1] היא פרסמה מאמרים ודוחות על סמך נתונים סטטיסטיים שאספה על עבודת נשים באוסטריה, וכן נתנה הרצאות, קורסים בבתי ספר ושידורי רדיו לעידוד זכויות נשים.
העלתה דרישות על שכר שווה, על שכירת יותר נשים במינהל חברתי ועל הזדמנויות תעסוקתיות לנשים משכילות.
היא נישאה לאוטו לייכטר, סוציאליסט ועיתונאי, בשנת 1921. היא ילדה את בנם הראשון, היינץ, בשנת 1924 ואת השני, פרנץ(Franz Leichter), בשנת 1930.
כשפעילות ה-SDAPÖ נאסרה באוסטריה בפברואר 1934, הצטרפה לייכטר לארגון הסוציאליסטי המהפכני, ארגון סוציאליסטי מחתרתי שהוקם בתגובה לאיסור המפלגה.
היא ובעלה אוטו היגרו לציריך בגלות במשך שישה חודשים בשנת 1934, אך חזרו לווינה כשנבחרה כיו"ר החינוך של הסוציאליסטים המהפכניים.
היא כתבה חוברות אנטי-פאשיסטיות ופרסמה מאמרים בחו"ל תחת שמות בדויים מריה מאהלר ואנה גרטנר.
לאחר שהמפלגה הנאצית פלשה לאוסטריה ב-1938 אנשלוס, היא ניסתה להימלט מאוסטריה עם משפחתה; על אף שבני משפחתה נמלטו, נעצרה ליכטר בידי הגסטאפו בווינה ב-30 במאי 1938 ונכלאה לאחר מכן.
היא נשלחה למחנה ריכוז ראוונסבריק בשנת 1940 ונספתה בגז במרכז ברנבורג Bernburg Euthanasia Centre בתחילת 1942.
רחוב קייט לייכטר, רחוב ברובע היצינג Hietzing בווינה, נקרא על שמה של לייכטר בשנת 1949. הפרס השנתי של ממשלת אוסטריה לאישה היסטוריונית נקרא גם על שמה של לייכטר.
קייט מילר-היידקי היא זמרת, כותבת שירים ושחקנית אוסטרלית.
נציגת אוסטרליה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל עם השיר "Zero Gravity".
מילר-היידקי החלה בקריירתה בשנת 2005, מאז זכתה במגוון פרסים, בעיקר בתחום האופרה.
בשנת 2019 התמודדה מילר-היידקי בקדם האירוויזיון האוסטרלי – Australia: You Decide וזכתה במקום הראשון כאשר גברה על להקת Electric Fields עם שירם "Happy 2000 and Whatever" בפער של 21 נקודות (135 נקודות לעומת 114).
קייט-מילר היידקי התמודדה באירוויזיון 2019 בישראל, בלווי על ידי זמרי ליווי ישראליים וסיימה במקום התשיעי עם 284 נקודות.
בשנת 1998 סיימה מילר-היידקי את בית הספר האנגליקני לבנות סנט איידן, לפניו למדה מילר-היידקי בבית ספר חילוני.
לאחר שסיימה את בית הספר למדה מילר-היידקי בקונסרבטוריון הלאומי של קווינסלנד תואר ראשון במוזיקה קלאסית כאשר היא מסתמכת על מלגה מלאה.
לאחר מכן, למדה מילר-היידקי תואר שני במוזיקה.
כזמרת קלאסית היא זכתה במגוון פרסים (בין השנים 2000–2005).
את הופעתה האופראית הראשונה עשתה בשנת 2005 באופרה של קווינסלנד בתפקיד פלורה באופרה "The Turn of the Screw".
בשנת 2016, ילדה מילר-היידקי לבעלה קאיר נוטול ילד ראשון, הוא זכה לשם ארני אדוארד מילר נוטול.
הגירושין (2015) – בתפקיד: קרוליין.
בחורות בשחור (2018) – בתפקיד: הזמרת במועדון.
ג'רי ספרינגר: האופרה (2009) – בתפקיד: בייבי ג'יין.
מותו של קלינגהופר (2012–2014) – בתפקיד: רקדנית צעירה בריטית.
פרסי התאחדות תעשיית ההקלטות האוסטרלית (ARIA)
שנהעל שירה/אלבומה/מחזה/עבודתהקטגוריהתוצאה2005האישה הטובה ביותר בקול 14ההופעה האוסטרלית הטובה ביותר בקונצרט אופראי עכשווי2015הארנבותפסקול המופע המקורי הטוב ביותרהארנבותהיצירה האוסטרלית הטובה ביותר2016MOFO 2016 Kate Miller-Heidke and the Tasmanian Symphony Orchestra with visuals by Amy Gebhardtהקונצרט האופראי העכשווי הטוב ביותר2018Muriel's Weddingפסקול המופע המקורי הטוב ביותר
שנהעל שירה/אלבומה/מחזה/עבודתהקטגוריהתוצאה2009"Can't Shake It"שיר השנה2010The Last Day On Earthשיר השנה
שנההאירועקטגוריהתוצאה2009International Songwriting Competitionהפרס הגדולAge EG Awardsהאישה הטובה ביותר2018פרסי תיאטרון סידניהיצירה האוסטרלית הטובה ביותרפרסי תיאטרון סידניהפסקול המקורי הטוב ביותר
קייט דל קסטיו נגרטה טרילו (בספרדית: Kate del Castillo Negrete Trillo; נולדה ב-23 באוקטובר 1972) היא שחקנית אמריקאית ילידת מקסיקו.
קייט דל קסטיו נולדה במקסיקו סיטי, מקסיקו, בתם של קייט טרילו גרהאם ושל אריק דל קסטיו, אגדה בקולנוע המקסיקני ושחקן אופרת סבון בעצמו.
יש להם שני אחים: אחות, העיתונאית ורוניקה דל קסטיו, ואח למחצה, פונסיאנו, מנישואיו הראשונים של אביה.
החלה לשחק בגיל צעיר מאוד, ולסרטה הראשון הצטלמה כאשר הייתה בת 5, הסרט "Los de abajo" שיצא בשנת 1978. בשנת 1991 השתתפה בטלנובלה הראשונה שלה "Muchachitas".
בשנת 1992 גילמה את התפקיד הראשי בטלנובלה "קסם נעורים" , בגילומה של פרננדה גוטיירז מרסדס.
בשנת 1994 גילמה את נארדה לומברדו בטלנובלה "אימפריית קריסטל" .
בשנת 1996 השתתפה בטלנובלה "Azul", בתפקיד של אלחנדרה.
בשנת 1997 גילמה את אנה הרננדז בטלנובלה "האם יהיה לנו אי פעם כנפיים" , מבית היוצר של טלוויסה.
בשנת 1998 שיחקה את התפקיד הראשי בטלנובלה "שקרים" גם הוא של חברת טלוויסה, בתפקיד של ורונקה פרננדז-נגרטה.
בשנת 2000 גילמה את רמונה בטלנובלה "רמונה" (Ramona), שיצר אדוארדו פאלומו (יצירה אחרונה לפני מותו ב-2003 מהתקף לב), שמבוסס על ספרה באותו שם של המשוררת האמריקאית הלן האנט ג'קסון משנת 1884.
בשנת 2001 כיכבה בטלנובלה "הזכות להיוולד" (El derecho de nacer), אשר מבוססת על טלנובלה מקסיקנית מצליחה באותו שם משנת 1981.
בשנת 2002 שיחקה את דמותה של אופליה בסדרת הדרמה האמריקאית "משפחה אמריקאית" של רשת PBS, בכיכובם של אדוארד ג'יימס אולמוס וסוניה בראגה.
באותן שנים היא עשתה סבב הופעות בין-לאומי עם הצגת תיאטרון לצד השחקן הארגנטינאי סאול ליסאזו.
בשנת 2003 כיכבה בתפקיד הראשי של מירנדה מורילו אורטיז בטלנובלה "תחת אותו העור" (Bajo la misma piel), לצדו של השחקן הארגנטינאי חואן סולר.
בשנת 2006 היא הצטלמה לראשונה בהוליווד, שם היא השתתפה בכמה סדרות טלוויזיה וטלנובלות של רשת הטלוויזיה Telemundo.
בשנת 2009 גילמה את דמותה של פילאר בסדרה הטלוויזיה האמריקאית "העשב של השכן", שיחקה בעוד סדרה אמריקאית "הגומל" בכיכובו של בנג'מין בראט, בדמותה של חוספינה., ביצעה הופעת אורח נוספת בסדרת הפשע המקסיקנית "הפנתר", אודות איש צעיר אשר נלחם בפשע במקסיקו סיטי.
בשנת 2011 החלה לככב בסדרת הפשע האמריקאית מבית היוצר של רשת טלמונדו "מלכת הדרום" בתפקיד הראשי של תרזה מנדוזה, על אישה מקסיקנית שהופכת לאגדה בעולם הסחר בסמים.
הסדרה, אשר מבוססת על רב המכר של ארתורו פרס-רוורטה, עובדה מאוחר יותר לעוד סדרת טלוויזיה באותו שם ברשת USA Network בכיכובה של אליס בראגה.
בשנת 2019 שבה עם תפקידה כתרזה מנדוזה לעונה השנייה של הסדרה אשר הופקה על ידי נטפליקס וזמינה לצפייה בשירות הסטרימינג שלה.
בשנים האחרונות החלה להופיע בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה אמריקאיות נחשבות, וביניהם "CSI: מיאמי", "גרים", "דאלאס", "איזו מין שוטרת" ו"ג'יין הבתולה".
בשנת 2012 השתתפה בדרמת המתח האמריקאית "K-11", לצדם של גוראן וישניץ' וג'ייסון מיוז.
בשנת 2014 תרמה את קולה לסרט האנימציה "ספר החיים", ובאותה שנה גילמה את אלכסיס במותחן הפסיכולוגי "אף מעשה טוב", לצדה של טראג'י פ.
בשנת 2015 השתתפה בסרט האסונות הצ'יליאני "33 כנגד כל הסיכויים", אשר מבוסס על האירוע האמיתי של תאונת המכרה בצ'ילה שאירעה ב-2010.
בשנת 2017 קסטיו שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הפוליטית "לא ניתנת לשליטה" רשת נטפליקס.
הסדרה שבה לעונה השנייה שנה לאחר מכן..
עוד ב-2018, השתתפה דל קסטיו בסרט הדרמה האמריקאי "הכל אודות נינה", בכיכובה של מרי אליזבת' וינסטד.
בשנת 2023 גילמה את הדמות הראשית, אנה מונטס, בסדרת הדרמה "Volver a caer" (אנ'), מבית שירות הסטרימינג Vix+ (אנ'), אשר משדרת תכנים בשפה הספרדית בלבד.
בשנת 2024 דיבבה בסרט הקומדיה המונפש "הקאסה-גרנדה: הסרט" של נטפליקס.
באותה שנה שיחקה בעונה השלישית של דרמת הפשע "The Cleaning Lady''" ברשת Fox בדמותה של רמונה סאנצ'ז.
אחד הקשרים הרומנטיים הידועים הראשונים של דל קסטיו היה עם איש העסקים אמיליו אסקרגה (אנ'), מנכ"ל ענקית המדיה "טלוויסה".
ב-3 בפברואר 2001 היא נישאה לכדורגלן לואיס גרסיה.
הנישואים פורקו ב-1 בספטמבר 2004. ב-29 באוגוסט 2009 נישאה דל קסטיו לשחקן והזמר ארון דיאז (אנ'), שצעיר ממנה בעשור, בטקס שנערך בלאס וגאס.
לאחר ארבע שנות זוגיות, ב-26 ביולי 2011, קייט ודיאז עברו גירושים.
שמה של דל קסטיו נקשר לשחקן שון פן בשנים 2015–2016, אם כי מקורבים לשחקן מתנגדים לכך.
פעמים רבות נטען בתקשורת כי דל קסטילו הייתה מעורבת רומנטית עם חואקין "אל צ'אפו" גוסמן, טענות שהשחקנית מכחישה בתוקף, ובשל שמועות אלו, דל קסטיו עברה חקירות משטרתיות רבות, וכיום מסרבת להגיע למקסיקו.
ב-22 באוגוסט 2005, דווח על ידי ה-LAPD כי ביתה החדש של דל קסטיו בלוס אנג'לס נפרץ על ידי שודדים, שלקחו כמה תכשיטים.
באותה העת, דל קסטיו שהתה בלוס אנג'לס וצילמה את הסרט "Bordertown", סרט על רצח הנשים בסיודאד חוארס, כשהפריצה התרחשה.
היא השתתפה בקמפיין פרסום של PETA בשנת 2012.
היא הפכה לאזרחית ארצות הברית בספטמבר 2015 ומתגוררת בלוס אנג'לס.
קתרין אנסלם גליסון הייתה מהנדסת ואשת עסקים אמריקאית ונודעה כאישה מוכשרת בתחום ההנדסי הגברי בעיקרו, כאישה הראשונה בחברה האמריקאית למהנדסי מכונות ובזכות הפילנתרופיה שלה.
קתרין גליסון נולדה כבכורה בין ארבעת ילדיהם של ויליאם ואלן מקדרמוט גליסון מרוצ'סטר, ניו יורק, אשר היו מהגרים מאירלנד.
אביה היה הבעלים של חברת כלי מכונות, בשם "תעשיות גליסון" שהפכה לימים לאחת היצרניות החשובות ביותר של כלי מכונת חיתוך הילוכים בעולם.
בגיל 11, אחיה החורג טום נפטר, מה שגרם לקשיים בחברת אביה כיוון שטום היה עוזר חשוב.
לכן בגיל 12 החלה לעבוד אצל אביה כדי למלא את החלל שהותיר מותו של טום.
בשנת 1884 הייתה האישה הראשונה שהתקבלה ללימודי הנדסה באוניברסיטת קורנל באיתקה, ניו יורק, אף שלא הצליחה להשלים את לימודיה בקורנל בגלל נוכחותה הנדרשת במפעל, כאשר אביה לא היה יכול לשלם משכורת "של גבר" למי שנבחר להחליף אותה.
היא המשיכה בלימודיה, כשחזרה לרוצ'סטר במכון המכניקה, שלאחר מכן שינה את שמו למכון הטכנולוגי לרוצ'סטר היא הייתה מעורבת באופן פעיל כגזברית וכאשת מכירות לחברת גליסון.
בשנת 1893 סיירה באירופה כדי להרחיב את עסקי החברה, אחת הפעמים הראשונות שיצרנית אמריקאית ניסתה להפיץ את עסקיה גלובלית.
כיום המכירות הבינלאומיות מהוות כמעט 3/4 מעסקי החברה.
קולווין תיאר את קייט גליסון בזכרונותיו כ"סוג של מאדאם קירי של מכונות כלים [...] קייט בילתה את ילדותה בלימוד עסקיה של אביה מהיסוד, הן בחנות והן בשדה, כך שכאשר היא יצאה לעצמאותה בערך בשנת 1895 כמוכרת של מכונות לחיתוך ציוד של אביה, היא ידעה כמו כל גבר בעסק.
בנוסף, אלן גליסון אימה, הייתה חברה של עמיתתה הרוצ'סטרית סוזן ב.
ולאחר מכן קייט גליסון ציטטה את אנתוני כמקור לעצות והתחייבה לנקוט מאמצים כדי לתמוך בזכות הבחירה של נשים לאחר מותה של אנתוני.
חייה לאחר עזיבתה את תעשיות גליסון
עקב סכסוכים עם משפחתה עזבה את תעשיות גליסון בשנת 1913 ומצאה עבודה בחברת עיבוד שבבי אינגל.
היא הצטרפה לחברת "אינגל מכונות" ב -1 בינואר 1914. גליסון מונתה לקבלת פשיטת הרגל של החברה, האישה הראשונה שעשתה זאת.
בהדרכתה החזירה את החברה לעבודה ושילמה את חובותיהם הגדולים.
החברה הוחזרה לבעלי המניות לפני סוף 1915.
לאחר מאמציה בחברת אינגל מכונות היא ריכזה את תשומת לבה למזרח רוצ'סטר, שם סייעה לממן ולבנות 8 מפעלים לחברות שונות.
בשנת 1914 היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לחברות מלאה בחברה האמריקאית למהנדסי מכונות , וייצגה את החברה בוועידת הכוח העולמית בגרמניה.
בשנת 1918 מונתה לנשיאת הבנק הלאומי הראשון של מזרח רוצ'סטר ואילו הנשיא הקודם התגייס למלחמת העולם הראשונה.
במהלך תקופה זו היא קיבלה את האחריות על הלוואה בעייתית והשתמשה בה כדי לסיים את מתחמי הדיור שנותרו מבעל ההלוואות הקודם.
גליסון השתמשה בכך כדי לקדם את מאמציה ההומניטריים ברוצ'סטר, היא הקימה שמונה חברות, כולל חברת בנייה שבנתה בתים למעמד הביניים.
לאחר הצלחה זו לקחה על עצמה להתנסות בבטון לבניית בתים חסינים מאש וזולים בעלות משתלמת בשיטת יציקה שפיתחה.
לאחר הצלחה זו תיארה את שיטותיה במאמר שכתבה למגזין הסחר "בטון" בשנת 1921 תחת הכותרת "כיצד נשים בונות בתים למכירה רווחית בעלות של 4,000 דולר".
מאוחר יותר היא עזבה את רוצ'סטר להזדמנויות עסקיות בדרום קרוליינה וקליפורניה.
בשנות העשרים היא בנתה לעצמה מחדש טירה בספטמנט צרפת, גם כדי לסייע לעיירות הסובבות להתאושש מהנזק שנותר ממלחמת העולם.
במהלך תקופה זו היא סיירה בקליפורניה כדי ללמוד את מבני האדובה.
בשנת 1924 היא התבקשה על ידי ברקלי, קליפורניה לסייע להם לבנות מחדש לאחר שרפה.
בסוף שנות העשרים החלה לבנות עוד מבני בטון בסאוסליטו בקליפורניה, אך נתקלה בקשיים טכניים והפרויקט לא הצליח כמו הבניינים שלה ברוצ'סטר.
לאחר מכן, בביתה החורפי בבופור שבדרום קרוליינה היו לה תוכניות לייצר קהילה של דירות גן לאמנים וכותבים, אך רק 10 מבתים אלה הושלמו בעת מותה.
גליסון הייתה תומכת בזכות הבחירה של נשים.
על פי דיווח החשבון של האיגוד האמריקאי הלאומי לזכויות נשים, משנת 1912, מצוין כי גליסון הבטיחה 1,200 דולר לתנועת הזכיינות, אחת מהתרומות הגדולות של הארגון אז.
רבים מהכתבים האישיים של קייט גליסון מעידים על תרומותיהם שלה ושל אביה לזכות הבחירות של נשים.
גליסון ראתה בנישואין מכשול לחייה המקצועיים והיא מעולם לא התחתנה ולא ילדה ילדים.
קייט גליסון נפטרה ב־9 בינואר 1933 מדלקת ריאות ונקברה בבית העלמין בריברסייד ברוצ'סטר.
היא הורישה חלק גדול מהאחוזה שלה בסך 1.4 מיליון דולר למוסדות באזור רוצ'סטר, כולל ספריות, פארקים והמכון הטכנולוגי לרוצ'סטר.
מכללת קייט גליסון להנדסה במכון רוצ'סטר לטכנולוגיה נקראת על שמה, ופסל הפרוטומה שלה עומד בגאווה במסדרון.
חברת גליסון תעשיות פועלת עד היום ושומרת על קשר חזק עם מכון רוצ'סטר לטכנולוגיה, ובשנת 2010 העיתון של המכון פרסם אוסף של מכתביה של גליסון.
בשנת 2011 החברה האמריקאית למהנדסי מכונות הקימה את "פרס קייט גליסון" אשר מוענק לנשים בולטות בתחום ההנדסה.
קייט פיליפס היא שחקנית בריטית.
היא התפרסמה בהופעתה בתפקיד ג'יין סימור במיני-סדרה "וולף הול" משנת 2015. אחר כך הופיעה במיני-סדרה "מלחמה ושלום" (2016), בעונה הראשונה של הסדרה "הכתר" (2016), ובשלוש עונות של הסדרה "כנופיית ברמינגהאם" (2016–2019).
ב-2019 גילמה את דמותה של הנסיכה מרי בסרט הקולנוע "אחוזת דאונטון".
אחרי שלמדה שלוש שנים באוניברסיטת לידס, התקבלה פיליפס לבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.
אחרי סיום הלימודים חזרה ללידס ושיחקה בתפקיד אביגיל ויליאמס במחזה "ציד המכשפות" בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס.
באותה תקופה שיחקה בסצנות אחדות בעיבוד של ה-BBC לרומן "וולף הול", בה גילמה את דמותה של ג'יין סימור.
הייתה מחלוקת קלה בין ההיסטוריונים אחרי שידור הבכורה של המיני-סדרה, בה חלק מההיסטוריונים טענו שהיא "יפה מדי" מכדי לגלם את אשתו השלישית של הנרי השמיני.
אבל מבקרי הטלוויזיה התעלמו מהביקורת ושבחו את הופעתה של פיליפס.
בהמשך לוהקה פיליפס לשחק בסדרות "מלחמה ושלום", "כנופיית ברמינגהאם" ו"הכתר".
באוגוסט 2018 פורסם שפיליפס הצטרפה לצוות שחקני הסדרה "אחוזת דאונטון" כדי להשתתף בסרט הקולנוע באותו שם.
קייט קורי הייתה צלמת ואמנית אמריקאית.
היא למדה אמנות בניו יורק, ועבדה כאמנית מסחרית.
בשנת 1905 נסעה לדרום מערב ארצות הברית, חיה בשבט ההופי במשך מספר שנים, ותיעדה את חייהם בכ־600 תצלומים.
קייט תומפסון קורי נולדה בווקיגן אילינוי.
הוריה היו ג'יימס יאנג קורי (1828–1901), יליד קנדה, ואליזה פ.
היה להם גם בן, ששמו ג'יימס סטיוארט קורי.
בביתם הותקן חדר סודי במרתף הבית.
לשם, משרתיו השחורים החופשיים הביאו עבדים שברחו בסירות בנמל ווקוגן, ויצרו את הרושם שהם עושים עסקים עם ג'יימס קורי.
משפחתה עברה לניוארק, ניו ג'רזי בשנת 1880 ואביה, ג'יימס קורי, ניהל את עסקי הוול סטריט שלו בניו יורק.
קורי למדה ציורי שמן וצילום בקופר יוניון ובליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק והייתה מדריכה בקופר יוניון.
קורי הייתה צלמת אמריקאית, ציירת, ופסלת.
היא התפרנסה כאמנית מסחרית, תרמה רישומים למגזין הפנאי והייתה מעורבת במועדון "העט והמכחול" של ניו יורק.
החל משנת 1895, קורי התחברה עם הקדר צ'ארלס וולקמר כדי ליצור לוחות יד מצוירים, כוסות וצלחות של אנשים היסטוריים, כמו ויליאם פן ואלכסנדר המילטון.
עיצוב בניינים, כמו מטה ג'ורג' וושינגטון.
העבודות האלה נצבעו בכחול, בעיקר על ידי קורי.
החנות שלהם, "וולקמר וקורי קדרות", שכנה בקווינס, ניו יורק.
בשנת 1903 פתח וולקמר עסק למוצרי חרס במטוקן, ניו ג'רזי בשם צ'ארלס וולקמר ובנו.
במועדון ה"עט ומכחול" פגשה קורי את האמן לואי אקין, שבדיוק חזר מדרום מערב.
הוא יצר ציורים של האינדיאנים משבט ההופי לקידום התיירות בנתיב הרכבת לסנטה פה.
את התעניינותה במערב ארצות הברית עורר בה ארנסט סטון, וכאשר אקין סיפר לה על תוכניותיו לפתוח מושבה של אמנים בצפון אריזונה בשנת 1905, קורי הזמינה כרטיס לרכבת לקניון דיאבלו, אריזונה, ומישם נסעה צפונה 100 ק"מ דרך המדבר אל הרמה הגבוהה של שמורת ההופי.