tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קליאונה (קליאו) בלוס - נסיכת אוראנוס השבויה, שנאלצת להתחתן עם מאגנוס ולשקר לבני עמה.
ארון לאגאריס - ארוסה לשעבר של קליאו, אלכוהוליסט, בעל תואר אביר וסר לפקודתו של גאיוס.
נרצח על ידי מאגנוס לאחר ניסיונו לרצוח אותו בקרב האחרון בספר.
ניקולו (ניק) קאסיאן - חברה הטוב ביותר של קליאו, מאוהב בה, אבל בסוף הספר מתנשק עם הנסיך אשור קורטאס.
מירה קאסיאן - חברתה הטובה של קליאו.
קליאו ביקשה להציבה כמשרתת בארמון כדי שתוכל להיות קרובה אליה, אך היא נרצחת על ידי גאיוס באמצע הספר.
דומיטיה - אישה המואשמת בכישוף ונכנסת לכלא, אך יותר מאוחר משמשת כמדריכה של לוסיה, עד שלוסיה אומרת שהיא לא יעילה.
לא יודעים מה עלה בגורלה.
ג'ונאס אגאלון - מנהיג המורדים.
פאדרה הצופה משגיחה עליו ומקריבה את אלמותיותה כדי להציל אותו.
בריון ראדנוס - חברו הטוב ביותר וסגנו של ג'ונאס, נרצח על ידי ארון במהלך החיפושים אחר ג'ונאס.
ליסנדרה ברבאס - קשתית מיומנת שכל בני הכפר שלה נרצחו.
גאיוס דאמורה - מלך הדם, כובש מיטיקה.
משתמש ביועצת בת אלמוות בשם מלניה.
אלתיאה דאמורה - מלכת מיטיקה הכבושה.
נרצחת על ידי ארון בפקודת גאיוס.
באמונה שהאלמנטיה של לוסיה רעה, שחררה מכשפה מצינוק בלימרוס כדי שתרקח שיקוי שישאיר את לוסיה בתרדמת.
מאגנוס לוקאס דאמורה - נסיך הדם, מתחתן עם קליאו בפקודת גאיוס ומפתח מעט רגשות כלפיה.
הורג את ארון בסוף הסיפור.
לוסיה אווה דאמורה - הקוסמת הראשונה מאז אווה.
נסיכה, אך למעשה פאלאסיאנית שנלקחה על ידי סאבינה מאליוס ואחותה מהוריה, כדי שתגדל בארמונו של גאיוס ותשתמש בכוחותיה למען מטרותיו.
מנסה לשלוט בכוחותיה בארמון האוריאני.
אלקסיוס - צופה שאחראי על השגחה על לוסיה, מתאהב בה.
פאדרה - צופה, חברה של אלקסיוס, שומרת על ג'ונאס ובסוף הסיפור מקריבה את אלמותיותה כדי להצילו ומיד לאחר מכן נרצחת על ידי זאנתוס.
צופה יפהפייה, שלא יכולה לצאת מתחומי המקלט.
מייעצת לגאיוס ומהפנטת את כל חברי המועצה והצופים.
אשור קורטאס - נסיך האימפריה הקראשיאנית.
מביא לקליאו פגיון כמתנת כלולות, כדי שתוכל לפגוע בעצמה או במאגנוס ומנסה להשתמש בניק ככלי להשגת הרביעייה.
ואביב (בקוריאנית: 봄 여름 가을 겨울 그리고 봄) הוא סרט דרמה דרום קוריאני, משנת 2003, שבוים על ידי קים קי-דוק, אודות מנזר בודהיסטי אשר צף על אגם באמצע היער.
עלילת הסרט מתמקדת בחייו של נזיר בודהיסטי העובר דרך עונות חייו, מילדות עד בגרות.
במאי הסרט, קים קי-דוק, מגלם את הנזיר בשלב האחרון של חייו.
סרט שקט זה הווה שינוי מעבודותיו הקודמות אשר לעיתים קיבלו ביקורות על שימוש יתר באלימות.
הסרט הופץ בארצות הברית ב-2004 על ידי חברת סוני.
הסרט מחולק לחמישה חלקים לפי עונות השנה, כאשר כל חלק מתאר שלב בחייו של הנזיר הבודהיסטי ומורו המבוגר יותר.
החלקים מופרדים ביניהם בעשר או עשרים שנים ועלילת כל חלק מתרחשת בעונת השנה שעל פיה קרוי החלק.
העלילה נפרסת בפשטות יחסית אך תוצאות מעשיהם של הדמויות מקבלות תיאורים שקטים באמצעות סמלים בודהיסטים.
אף אחת מהדמויות אינה מזוהה בשם לאורך כל הסרט.
תלמיד בודהיסטי צעיר והמורה שלו, חיים על מנזר צף באגם בהריה המיוערים של קוריאה.
התלמיד והמורה חיים חיים של תפילה ומדיטציה ומשתמשים בסירת משוטים ישנה כדי להגיע לגדות האגם שם הם נוהגים לערוך טיולים רגליים, פעילות גופנית ואיסוף עשבי תיבול.
יום אחד, בנחל הזורם בין הגבעות הסלעיות, התלמיד מענה דג באמצעות קשירתו בחבל לאבן, וצוחק כאשר הוא צופה בדג המנסה לשחות ללא הצלחה.
מאוחר יותר, הוא עושה את אותו הדבר לצפרדע ונחש.
מורהו צופה בו בשקט בכל שלוש הפעמים האלה ובאותו לילה קושר אבן גדולה לתלמיד בזמן שהוא ישן.
בבוקר מודיע המורה לתלמיד שהוא לא יכול להוריד את האבן עד שלא ישחרר את החיות שאותן הוא עינה ומוסיף שאם אחת מהן תמות הוא יישא את האבן בלבו לנצח.
הילד נאבק עם המעמסה על גבו ביער ומוצא את הדג מת בתחתית הנחל.
לאחר מכן הוא מוצא את הצפרדע בחיים ונאבק באותו מקום שבו השאירו.
את הנחש מצא בשלולית דם, המוכיחה לכאורה, שהוא הותקף על ידי חיה אחרת.
המורה צופה בילד כאשר זה מתחיל לבכות על מה שעשה לנחש.
התלמיד, שהתבגר במעט ועתה נמצא בשנות העשרה שלו, פוגש באם ובת ההולכות בשביל היער ומביטות לעבר המנזר.
הילד מברך אותם לשלום ומעביר אותן בסירה אל המנזר, שם תרנגול צבעוני הפך לבן בית.
באמנות הבודהיסטית, העוף הוא סמל לתשוקה וחשק.
לבת יש מחלה בלתי ברורה ומציגה תסמינים של חום.
היא הובאה למנזר על ידי האם בתקווה למצוא לה מרפא.
המורה מסכים לקחת את הילדה לתקופה מסוימת והאם עוזבת.
במהלך הימים הבאים, מגלה התלמיד משיכה מינית אך הוא יותר מידי ביישן כדי לומר משהו, על אף זאת, כאשר הוא רואה אותה ישנה ליד פסל הבודהה הוא אינו יכול לעצור עצמו מלאחוז בשדיה.
היא מתעוררת ונותנת לו סטירה.
בבהלה רווית אשמה, מתחיל התלמיד להתפלל, דבר שהמורה שלו רואה כמוזר.
כשהיא נוגעת בכתפיו, נראה כי הילדה סולחת לו.
בסופו של דבר נודדים השניים אל תוך היער ומקיימים יחסי מין.
הם חוזרים על המעשה במהלך הלילות הבאים כאשר הם מסתירים את יחסיהם מהמורה עד שזה מוצא אותם ישנים בעירום כשהם צפים בסירה באגם.
הוא מעיר אותם על ידי שחרור השסתום הנמצא בסירה, מה שגורם לחדירת מים לתוכה.
במקום להביע כעס או אכזבה, המורה בסך הכל מזהיר את התלמיד ש"התשוקה מובילה לרצון לבעלות והבעלות מובילה לרצח" וכן אומר לו שהילדה צריכה לעזוב.
התלמיד נהיה כעוס ובורח בלילה בעקבות הילדה כשהוא לוקח אתו את פסל הבודהה ואת התרנגול.
מעשה הגנבה הכפול הזה מעיד על כך שבעוד הוא סוחב עמו את אש התשוקה שלו (מסומל על ידי התרנגול), הוא גם סוחב את עול החינוך שהקנה לו המורה (מסומל על ידי פסל הבודהה).
שנים מאוחר יותר, במהלך הסתיו, חוזר המורה המזדקן מסידורים בכפר הסמוך כשהוא סוחב חתול בתיק שלו.
במזרח אסיה, נחשב החתול כחיית מחמד של זונות ולפי כך מסמלת חשקנות.
עם זאת, על פי סיפורי העם הקוריאניים, יכול החתול גם לגרש רוחות רעות.
במקרה, רואה המורה כתבה על תלמידו לשעבר בעיתון; הוא מבוקש על רצח אשתו.
כשהוא צופה את שובו של התלמיד, הוא משדרג את בגדיו ומאוחר יותר אנו רואים את התלמיד, כשהוא מבוגר, מופיע בשער שעל גדות האגם, כשהוא מלא בכעס ומחזיק סכין מגואלת בדם שאיתה דקר את אשתו על שניהלה רומן עם גבר אחר.
כשהוא אינו יכול להמשיך, הוא מכסה את עיניו, את פיו ואת אפו באמצעות פיסות נייר שעליהן כתובה המילה "אטום", בטקס התאבדות אל מול פסל הבודהה שאותו החזיר, וממתין למוות.
המורה מוצא אותו ומכה אותו ללא רחם כשהוא טוען שבעוד שהרג את אשתו הוא אינו יכול להרוג את עצמו כל כך בקלות.
הוא קושר את תלמידו לתקרה ושם נר בוער ששורף באיטיות את החבל.
מיד לאחר מכן, הוא פונה לכתוב את סוטרת הלב על רצפת המנזר באמצעות זנב החתול הנטבל בדיו השחור.
לאחר שהאש שורפת את החבלים הקושרים את התלמיד, הוא נופל ומתחיל את תהליך הכפרה שלו.
ראשית הוא גוזר את שערו, ולאחר מכן המורה מצווהו, לחרוט בעץ את אותיות סוטרת הלב שכתב, על מנת להשקיט את רוחו.
שני בלשים מגיעים למנזר כדי לעצור את התלמיד אך המורה מבקש מהם להמתין עד היום שלמחרת, בשביל לאפשר לו לסיים את חריטת האותיות.
התלמיד ממשיך את החריטה במהלך הלילה, ומיד כשהוא מסיים הוא מתמוטט ונרדם.
כשהם מושפעים מהנינוחות המרגיעה של המורה, עוזרים הבלשים לנזיר הזקן לצבוע את החריטות של התלמיד בצבעים כתום ירוק כחול וסגול.
פעולה זו משקיטה את לבם.
התלמיד מתעורר ונלקח בשלווה על ידי הבלשים כשהחתול מצטרף אליהם בסירה.
לאחר לכתם, המורה, ביודעו שחייו מגיעים לסופם בונה מדורה בסירה.
הוא אוטם את אוזניו, עיניו, אפו ואת פיו עם נייר באותו האופן שבו ביצע זאת תלמידו.
הוא מבצע מדיטציה כאשר הוא נחנק ונשרף למוות.
דמעותיו של המורה נראות מבעד לנייר כשהלהבות מאכלות אותו.
לאחר ששוחרר מהכלא, חוזר התלמיד, עתה גבר מבוגר יותר, לאגם שבו צף המנזר שנשאר לא מאוכלס במשך שנים.
בשל החורף, באותו זמן המים קפואים והמנזר נטוע במקומו.
בקטע הזה, מוטיב החיה המרכזי הוא הנחש, הסמל הבודהיסטי לכעס הוא מוצא את בגדיו של המורה כפי שהניח אותם לפני מותו.
הוא חופר ומוציא את שיניו של המורה מהסירה.
הוא חוצב פסל בודהה מקרח, עוטף את ה"סרירה" (תכשיטים) של המורה בבד אדום ושם אותם בתוך הפסל תחת מפל מים.
הוא מוצא ספר כוריאוגרפי המכיל כמה תנוחות יוגה והוא מתחיל באימונים במזג האוויר הקפוא.
בסופו של דבר, מגיעה אישה למנזר עם בנה התינוק ובד העוטף את פניה.
היא משאירה את בנה התינוק ובורחת אל תוך הלילה אך בעוד שהיא רצה על האגם הקפוא היא מועדת בטעות לתוך חור בקרח שאותו חצב הנזיר.
הנזיר מוצא את גופתה ביום למחרת ומוציא אותה מהמים כדי להביט בפניה, אך הן אינן נראות לצופים.
לבסוף, לאחר שסיים את התרגול העצמי הארוך שלו, הוא קושר את האבן הגדולה של המנזר לגופו.
האבן היא אופיינית לבהוואצ'אקרה בבודהיזם, גלגל החיים והלידה מחדש.
הוא לוקח פסל בודהה מהמנזר ומטפס לפסגת ההר הגבוהה ביותר בסביבה.
כשהוא מטפס וסוחב אחריו את אבן הגלגל מאחוריו תוך מאמץ לסחוב את הפסל, לכאורה, כנגד מה שעולל לדג לצפרדע ולנחש בילדותו.
לאחר שהגיע לפסגה, הוא מתפלל ועוזב את הפסל ישוב על הגלגל כשהוא משקיף על המנזר באגם מלמעלה.
בחזרה לאביב, המחזור מתחיל מחדש: המורה החדש חי עתה במנזר עם התינוק שננטש שהוא עכשיו תלמידו.
רואים איך הילד מענה עתה צב, סמל לאריכות ימים והולדת העתיד.
כשהוא משוטט בהרים, הילד משקף את קודמו, כשהוא דוחף אבנים לפיותיהם של דג, צפרדע ונחש.
ברגעים האחרונים של הסרט, המצלמה נסוגה לפסגת ההר, שם אנו רואים את פסל בודהה העתיד, מאיטריה, ישוב על גבי גלגל האבן, פניו מביטות לעבר המנזר למטה.
סצנה זו היא משקל נגד לתוצאות של התלמיד החדש כחזרה על מעשיו הרעים של מורהו בילדותו.
באמונה הבודהיסטית, מאיטריה ייוולד בארץ ויהיה היורש של בודהה, שקיאמוני, כדי לחדש את התורה הבודהיסטית כדי שבני האדם יוכלו שוב ללמוד איך לצאת ממעגל החיים והלידה מחדש, תפקיד שאותו מסמל פסל המאיטריה היישוב על גבי גלגל האבן.
וכך מסתיים הסרט עם האישור שניתן להשתחרר מהתוצאות המחזוריות של פעולות מזיקות.
הבמאי קים קי-דוק אמר על הסרט שבכוונתו "לגלם את החדווה, הכעס, העצב והעונג של חיינו באמצעות ארבע עונות ובאמצעות חייו של נזיר החי באגם ג'וסן מוקף בטבע פראי"
המנזר, שהוא הבמה המרכזית של הסרט, הוא אתר צילום צף שנבנה על מיימי אגם ג'וסנג'י בקוריאה הדרומית.
אגם ג'וסנג'י () הוא אגם מלאכותי שנוצר לפני 200 שנים שעל מימיו משתקפים ההרים הסמוכים.
בסביבת האגם צומחים עצים בני יותר ממאה שנים.
ההפקה הצליחה לקבל אישור, ממשרד הסביבה הדרום קוריאני, לצילום באזור לאחר שישה חודשים של דיונים.
השיר המסורתי שמושמע בסוף הסרט, כאשר הנזיר מטפס לראש ההר, נקרא גאונסונג אריראנג (Jeongseon Arirang) ואותו שר קים יונג-אים.
את הפסקול לסרט הלחין ג'י בארק.
אביב ברזלי (נולדה ב-28 במאי 2002) היא שחיינית ישראלית, אלופת ישראל, שיאנית ישראל בעבר (2019–2024) במשחה ל-200 מטר גב.
ייצגה את ישראל במשחקים האולימפיים (טוקיו 2020 ופריז 2024), השתתפה בשתי אליפויות עולם (בודפשט 2022 ופוקואוקה 2023) וסיימה במקום חמישי באליפות אירופה (בלגרד 2024) ופעמיים במקום תשיעי (בודפשט 2021 ורומא 2022).
ברזלי נולדה וגדלה במצפה אבי"ב שבגליל, להוריה מירית ויובל.
היא מתאמנת בקבוצת הפועל מועצה אזורית משגב בהדרכתו של ולדי רדובסקי ובהמשך עברה לשחות עבור קבוצת מכבי חיפה.
ב-2018 ברזלי ירדה להתגורר בארצות הברית עם מלגה מיוחדת ללמוד ולהתאמן בשחייה אצל אחד המאמנים הטובים בעולם, בבית ספר יהודי בסן דייגו.
זאת לאחר שדייוויד מארש, מנהל מקצועי, יועץ ו"מאמן על" של נבחרת ישראל בשחייה, הציע לה מלגה על מנת שתגיע להתאמן אצלו.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2015 סיימה ברזלי במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:29.50 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 2:25.91 דקות.
בתחרות "גביע האיגוד" שנערכה בווינגייט באפריל 2016 סיימה ברזלי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:21.07 דקות, במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:06.57 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 32.41 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 31.84 שניות.
אלופת ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר)
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות אישיות, זהב וארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.17 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 59.03 שניות.
בתחרות בינלאומית שנערכה במדריד, ספרד זכתה ברזילי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 15 של 2:19.79 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה במכון וינגייט היא שיפרה את שיאה במשחה זה והעמידה אותו על תוצאה של 2:19.18 דקות.
בתחרות שבע הגבעות שנערכה ברומא ב-23 ביוני קבעה ברזלי במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:12.69 דקות, שיפור לשיאה הטרי בן החודשיים וחצי.
נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא אישי חדש של 1:02.41 דקות.
שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה לנוער שנערכה בקאזאן, רוסיה היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:12.01 דקות.
באליפות העולם לנערות שנערכה בבודפשט ב-22 באוגוסט היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:14.37 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 2:11.91 דקות.
בתחרות סיום העונה (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט באוגוסט 2020 קבעה ברזלי במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:06.97 דקות, שיפור לשיא בן 4 השנים וחצי של אנדראה מורז (2:07.36 דקות).
נוסף לכך, במשחה ל-100 מטר גב היא קבעה שיא אישי חדש של 59.42 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט במאי 2021 היא סיימה במקום 14 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:14.63 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 2:11.60 דקות ועלתה מהמקום השביעי.
באליפות ישראל שנערכה ב-11 ביוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:10.94 דקות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברומא ב-27 ביוני היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:10.76 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיימה ברזלי במקום 15 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.93 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:11.13 דקות ועלתה מהמקום ה-15.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 סיימה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:10.42 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אנסטסיה גורבנקו, דריה גולובטי ולאה פולונסקי בתוצאה של 3:43.59 דקות ובמקום 22 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.65 דקות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 13 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:11.84 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא סיימה במקום 28 במשחה ל-100 מרט גב בתואצה של 1:01.66 דקות.
במשחה החזק שלה ל-200 מטר גב היא פסלה.
בתחרות הטריילז שנערכה במכון וינגייט ב-5 ביוני 2024 היא ניצחה במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:09.63 דקות ובכך קבעה את הקריטוריון האולימפי לאולימפיאדת פריז (2024).
נוסף לכך, היא ניצחה במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.63 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 1:01.54 דקות.
אביב או אייל הייתה תוכנית מציאות ישראלית אשר עלתה לשידור ב-9 ביולי 2018 במסגרת שידורי קשת 12. התוכנית עוסקת בגילוי כישרונות מוזיקליים.
קונספט התוכנית מבוסס על שני השופטים אביב גפן ואייל גולן המייצגים שני סגנונות מוזיקה מנוגדים.
לתוכנית נוספה מירי מסיקה בתפקיד "בוררת", שזכאית להעביר מתמודד לשלב האודישנים השני, כאשר לא הושגה הסכמה בין שני השופטים, ובהמשך התוכנית כשופטת בביצועים של שלב הדו-קרב.
מנחה התוכנית הוא ארז טל.
בדצמבר 2018 פורסם שאחרי עונה אחת בלבד ששודרה, הפקת התוכנית הוקפאה והוחלט לא לחדש אותה לעונה שנייה.
האודישן האינטימי: באודישן זה, המתמודד שר שיר אחד באורך של דקה וחצי, ושני השופטים (אביב ואייל) מחליטים האם להעביר את המתמודד למבחן הקהל.
במידה ורק שופט אחד העביר אותו, רשאית הבוררת (מירי מסיקה) להחליט להעביר את המתמודד לשלב הבא.
מבחן הקהל: לקראת האודישן השני שנערך בפני קהל, המתמודד עובד עם כל אחד מהשופטים על שיר מסוים שאותו הוא עשוי לשיר באודישן.
באודישן הוא נדרש לבחור איזה שיר לשיר, ובחירת השיר גם קובעת באיזה נבחרת הוא יהיה אם יעבור את האודישן.
לדוגמה, אם בחר המתמודד לבצע שיר שבחר לו אייל, הוא יהיה בנבחרת של אייל אם יעבור את המבחן.
כדי לעבור את האודישן על המתמודד לקבל לפחות 500 קולות.
באולפן יש 650 אנשים כאשר לכל אחד מהם יש קול אחד, ולבוררת עצמה יש כפתור, שלחיצה עליו מוסיפה למתמודד 100 קולות.
מספר הנקודות המקסימלי שהמתמודד יכול לקבל הוא 750.
במהלך העונה התרחשו כמה מקרים בודדים שבהם ההפקה איפשרה חריגה מהכללים:
באחד המקרים, מתמודדת בחרה לבצע שיר שאייל בחר לה, ולא הצליחה לעבור את מבחן הקהל.
היא ביקשה מההפקה לבצע שיר שאביב בחר, בקשתה נענתה, והיא עברה את האודישן הנוסף עם שיר זה ונכנסה לנבחרת של אביב.
במקרה אחר, מתמודדת ביקשה לבצע שיר של אחד מהמנטורים מבלי שבחירתה תשפיע על מקומה באחת הנבחרות.
היא בחרה לבצע את השיר של אייל, ובחרה להיות בנבחרת של אביב.
מקרה נוסף שעורר מחלוקת היה עם המתמודד אליאב זוהר, אשר האודישן שלו הפך לוויכוח בקאסט בנוגע לאביו, חבר הכנסת מיקי זוהר ולשרת התרבות מירי רגב, ובכך חרג מהכלל שבו אסור לערב פוליטיקה.
זוהר עבר לשלב הקהל, קיבל נקודות מעטות מאוד, ולא עבר.
41 מתמודדים עברו את שלב האודישן הכפול ונכנסו לנבחרות של השופטים.
23 מתמודדים נכנסו לנבחרת של אייל ו-18 מתמודדים נכנסו לנבחרת של אביב.
נקבע כי בנבחרת הסופית של כל שופט יהיו 6 מתמודדים בלבד, ולכן כל המתמודדים נדרשו לעבור מבחן נוסף בפני השופט שלהם.
לקראת מבחן הכניסה של המתמודדים לשישייה הסופית, עבדה מסיקה עם כל אחד מהמתמודדים של שתי הנבחרות בחדר החזרות.
במבחן עצמו כל מתמודד נכנס לאולפן הריק ושר את השיר שהכין מול השופט שלו, הבוררת והמנחה.
בסוף האודישנים של כל המתמודדים מגיע השופט להחלטה מי יישאר בנבחרתו, ומודיע לכל מתמודד אם הוא ממשיך איתו לשישייה הסופית, או שהוא מודח מהתחרות.
לאחר הכניסה של 12 המתמודדים, שישה לכל נבחרת, נערכים סבבי דו-קרב בהם המתמודד הראשון מקבל ניקוד מהקהל ולאחר מכן על המתמודד השני לקבל יותר נקודות כדי לנצח.
המנצח בכל דו-קרב עולה לשלב הבא, והמפסיד מועמד להדחה.
כאשר יש דואט של שני חברי אותה נבחרת, השופט של הנבחרת המפסידה מחליט את מי מהם להעמיד להדחה, ואת מי להעביר לשלב הבא.
בתוכנית ישנם גם שופטי וידאו, אשר כוללים, בין היתר, מפיקים מוזיקליים, מוזיקאים, מבקרי מוזיקה ושדרני רדיו, אשר הצבעותיהם בביצועים משוקללים עם הצבעות הקהל והבוררת, והם יכולים להציל מתמודד אחד מהדחה.
במעמד ההדחה, הבוררת היא זו שמחליטה מי נשאר, ומי שני המתמודדים – בין אם הם מאותה נבחרת או לא – הולכים הביתה.
בחצי הגמר נקבעו ארבעת המתמודדים שיעפילו לגמר, שניים מכל נבחרת, כל המתמודדים ביצעו שיר אחד, ובכל נבחרת מתמודד שקיבל את המספר הגבוה ביותר של קולות מהקהל, הבוררת ושופטי הווידאו עלה ישירות לגמר.
לאחר מכן כל שופט החליט איזה מתמודד נוסף מנבחרתו יעפיל לגמר, ומי השניים שיודחו מנבחרתו.
באירוע הגמר, ההכרעה עברה לצופים.
בתחילה נערך דו-קרב כפול בין מתמודדים מנבחרות שונות.
המנצח בכל דו-קרב העפיל לשלב הסופי, אליו הצטרף מתמודד שלישי מבין שני המפסידים.
לבוררת ניתנו 1,000 קולות לחלוקה בין שלושת המתמודדים הסופיים.
המתמודד שקיבל את מרב הקולות מהצופים בבית בתוספות הנקודות מהבוררת ניצח את התחרות, והוכרז כ"תגלית השנה".
עונה זו שודרה בין ה-9 ביולי ל-4 בספטמבר 2018. המנצחת בתוכנית הגמר היא מצדה איש ימיני מהנבחרת של אייל גולן, והפרס על הזכייה הוא קבלת ליווי מוזיקלי אישי וצמוד של גולן במשך כשנה.
המתמודדהשיר סה"כ נקודות (מתוך 750) מקום תוצאות דו-קרב 1: ההשראה שלי נועםאדל - "Skyfall" 480 1
|אבנר גדסי - "הגברים בוכים בלילה" ||394 ||2 || style="background:#EEE8AA;" |מועמדות להדחה|-
|דייוויד גטה וסיה - "Titanium"
|rowspan="2" |ליאור נרקיס ועומר אדם - "מהפכה של שמחה" || rowspan="2" |555 ||rowspan="2" |2 ||style="background:gold;"|ניצל בזכות אייל|-
|בית הבובות - "איפה היית" ||657 ||1 ניצחה בן חורזוהר ארגוב - "אלינור" 329 2 מועמד להדחה דו-קרב 4: להיט עכשווי קיםזאין וסיה - "Dusk Till Dawn" 563 1
|איירין קארה - "Out Here on My Own" ||672 ||1 ניצחה עידןאלי לוזון - "גשם" 376 2 מועמד להדחה הכרעה בן חור נשאר מורן נשאר שי נשארה עידן הודח בנות הטום הודחו
המתמודדהשיר סה"כ נקודות (מתוך 750) מקום תוצאות דו-קרב 1: לב שבור קיםנסרין קדרי - "לומדת ללכת" & ביונסה - "Halo" 648 1
|עומר אדם - "חברות שלך" ||660 ||1 ניצח בן חוראייל גולן - "זה מסוכן" 260 2מועמד להדחה דו-קרב 3: שנות התשעים מצדהברנדי ומוניקה - "The Boy Is Mine" 394 1
|רדיוהד - "Karma Police" ||673 ||1 ניצחה מורןאביהו מדינה - "אל תשליכני לעת זקנה" 564 2 מועמד להדחה הכרעה מורן נשאר נועם נשאר גל נשארה בן חור הודח
המתמודדהשיר סה"כ נקודות (מתוך 750) מקום תוצאות דו-קרב 1: הכי ישראלי דודעפרה חזה - "מישהו הולך תמיד איתי" 627 1
|אלי גולדינג - "Love Me like You Do" ||630 ||1 ניצחה נועםדרייק - "In My Feelings" & דה ויקנד - "I Feel It Coming" 160 2 מועמד להדחה דו-קרב 4: השיר שלו גלאייל גולן - "ואני קורא לך" 709 1
המתמודדהשיר סה"כ נקודות (מתוך 750) מקום תוצאות קרב 1: הנבחרת של אייל טיגיסטפוג'יז - "Killing Me Softly with His Song" 723 1
|חנן בן ארי - "מה אתה רוצה ממני" ||698 ||1 ניצח לינויבריטני ספירס - "" 660 2מועמדת להדחה גלעידן רייכל - "מכל האהבות" 447 3מועמדת להדחה שיגיל ויין - "צבעים" 402 4מועמדת להדחה הכרעה מצדה נשארה לינוי נשארה שי הודחה דוד הודח קים הודחה גל הודחה
המתמודדהשיר סה"כ נקודות של מירי (מתוך 1,000) הכרעת הקהל (באחוזים) מקום תוצאות דו-קרב 1 טיגיסטאלישה קיז וג'יי-זי - "Empire State of Mind" 550 63% 1
המתמודדהשיר סה"כ נקודות של מירי (מתוך 1,000) הכרעת הקהל (באחוזים) מקום תוצאות סולו סופי מצדהזהבה בן - "טיפת מזל" 300 37% 1
אביב 41 הוא קופרודוקציה ישראלית-פולנית משנת 2008, סרט דרמה היסטורית על תקופת השואה.
התסריט נכתב על ידי מוטי לרנר בהשראת הסיפורים "שיחה" ו"בוקר אביב אחד" של הסופרת אידה פינק, כלת פרס ישראל לסיפורת.
הסרט צולם בלודז', לובלין וסנוק בפולין.
שחקנים רבים ניצבים ואנשי הפקה הם פולנים.
קלרה פלאנק (קלייר היגינס), צ'לנית יהודייה מפורסמת מקנדה, מגיעה בשנת 1971 לעיר מולדתה בפולין כדי לחנוך בה אולם קונצרטים בביצוע הקונצ'רטו לצ'לו של דבוז'ק.
היא מתקבלת בהתלהבות על ידי ראש העיר ונציגי התקשורת המקומית אבל היא שקועה בהרהורים מרים על מה שקרה לה באותה עיר באביב 1941 עם פלישת הצבא הגרמני במבצע ברברוסה בעת שאיבדה את בעלה ושתי בנותיה.
לפני הכיבוש הגרמני הייתה קלרה הצעירה (ניב מקינטוש) נשואה באושר לארתור (ג'וזף פיינס) שהיה רופא מצליח ומבוקש בבית החולים בעיר ולהם היו שתי ילדות, ליסה ואווה.
עם כניסת הגרמנים לעיר הם נמלטים בלילה לכפר סמוך אל אמיליה (קלי הריסון) שאצלה היו קונים בעבר ירקות.
בדרך הם נתקלים ביריות ואווה נהרגת.
אמיליה מקבלת אותם בחוסר רצון ומשכנת אותם בעליית הגג.
בעלה של אמיליה גויס לצבא ולא חזר משם וארתור מתחזה לבן דוד שלה שהגיע לעזור לה.
בשלב מסוים מגיעים הגרמנים לחווה, מתחילים לחפש ולהרוס, ומפליאים את מכותיהם באמיליה וארתור ועולים לעליית הגג ובנס אינם מגלים את קלרה וליסה.
במשך הזמן אמיליה מתאהבת בארתור ודורשת לשכב איתו והוא נענה בחוסר ברירה.
גם קלרה מודעת לכך ומסכימה מחוסר ברירה.
לבסוף קלרה אינה יכולה יותר לסבול את המצב הזה ומחליטה לעזוב.
ארתור מצטרף אליה והם מוצאים מקלט אצל מטופל לשעבר של ארתור אבל כעבור זמן קצר הם נמצאים ומובלים ביחד עם יהודי העיר לבורות ההריגה.
אמיליה צופה עליהם וארתור מורה לליסה לעזוב את הטור ולהצטרף לאמיליה אבל הגרמנים מבחינים בליסה והורגים אותה.
ארתור נושא אותה בידיו לבור ההריגה שם הוא נרצח עם יהודי העיר.
קלרה נופלת לבור אך מצליחה לצאת משם ולקבל מקלט אצל האומנת של המשפחה.
קלרה המבוגרת חוזרת לביתה של אמיליה אבל אמיליה המבוגרת (מריה פקולניס) בורחת ממנה.
בעת הקונצרט מדמה קלרה את בני משפחתה יושבים בקהל.
אביב דניאל אברהם (נולד ב-20 במרץ 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בעירוני קריית שמונה.
אברהם נולד בעפולה לאחר שהוריו עלו לישראל מאתיופיה, והוא בן זקונים למשפחה בת שמונה אחים ואחיות.
אברהם החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל עפולה, ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה.
ב-12 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה, בניצחון 2–0 על הפועל רמת גן בליגה הלאומית.
ב-17 באוקטובר 2015 ערך אברהם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 להפועל כפר סבא.
בעונת 2016/2017, לאחר שהקבוצה ירדה שוב לליגה הלאומית, הפך אברהם לשחקן הרכב קבוע בקבוצה.
ב-19 בספטמבר 2016 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 נגד הפועל רמת גן.
בסך הכל כבש בעונה זו ארבעה שערים ב-30 הופעות בליגה הלאומית, והעפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
במחזור הפתיחה של עונת 2017/2018 כבש אברהם את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול הפועל באר שבע שהסתיים בתיקו 1–1, ובסך הכל כבש בעונה זו שלושה שערים ב-32 הופעות בליגת העל.
בדצמבר 2017 חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים נוספות במועדון.
בעונת 2018/2019 כבש אברהם שני שערים ב-27 הופעות ליגה, והעפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
ב-23 ביולי 2024 חתם אברהם על חוזה לשנתיים ב-א.א.ל.
ב-31 בינואר 2025 חתם בלבדיאקוס מליגת העל היוונית.
ב-18 ביוני 2025 חזר לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה.
ב-8 בנובמבר 2021 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על-ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשטיינר, להמשך משחקיה במוקדמות מונדיאל 2022. ב-15 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במשחקה האחרון מול במוקדמות מונדיאל 2022, שנגמר בניצחון ביתי 3–2 לישראל.
אביב טרנר (נולדה ב-12 במאי 1988) היא שחקנית, מדבבת וזמרת-יוצרת ישראלית.
בצעירותה, למדה טרנר ריקוד והשתתפה בלהקה העירונית של יבנה.
טרנר החלה את דרכה בעולם המשחק במכינה בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (2010) ולאחר מכן למדה במסלול התלת-שנתי בסטודיו למשחק "הדרך" בניהולם של איל כהן ורות דייכס (2011–2014).
בשנת 2013 שיחקה טרנר במחזמר "זרעים רעים" בהפקתו המוזיקלית של אפי שושני במסגרת חג המחזמר הראשון בבת ים.
בהמשך שיחקה טרנר בתיאטרון הקיבוץ בהצגות "החתול במגפיים", "הסיפור של יאללה ורגע" ו"שבת בבוקר".
בנוסף שיחקה בהצגות הילדים "חתול בלבול" ו"פינוקיו" בהפקתו של צביקה להט.
טרנר שיחקה בהצגת הפרינג' "מסיבת התה של אליס" בתפקיד אליס, ובקבוצת התיאטרון הירושלמי משחקת בהצגות "מידה כנגד מידה" (שייקספיר) ו"כוונות טובות".
בנוסף משחקת במופע הילדים "שלגלון".
טרנר יצרה את הכוריאוגרפיה לווידאו הילדים "כוכבים ברשת", וגם למופע "שלגלון" בבימויים של אלון והילה שלגל.
בשנת 2015 שיחקה טרנר בסרט הקצר "Red"; בשנת 2018 שיחקה בסדרת רשת "משחקי המדע" בתפקיד אלקטרודה; ובשנת 2019 שיחקה בסרט הקצר "חד קרן בתל אביב", ובסרט הקולנוע "הארוחה".
בין השנים 2016 - 2018 הייתה טרנר חברה בהרכב המוזיקלי "Waterman Project".
בשנת 2018 הוציאה טרנר אלבום דואט עם נועם פנחסוב בשם "בריאה".
נכון ל-2019 טרנר הקליטה את אלבום הסולו שלה אותו היא כתבה והלחינה, והפיק אותו אלדד ציטרין.
הסינגל הראשון מתוכו הוא "ככל שהמכה" שיצא ב-6 ביוני.
הסינגל השני אותו הוציאה הוא "הרבה אוויר" שיצא ב-28 ביולי.
הבאים שיצאו "אני איתו עכשיו", ו"הזמן אזל".
דיבבה מספר דמויות ב"סופר סטרייקה".
כן דבבה טרנר את פרייה בסרט הקולנוע "אגדה עם זנב", את טוטו בסרט "דוליטל", את קלרה בסרט "שיגועים ודרקונים"(2020), בסרט "סינדרלה והנסיך הסודי" (2021), בסרט "מיה והאריה הלבן" ובסדרות "צ'ופ צ'ופ נינג'ה", "מרבלג'ן" ו"לגו חברות".
אביב אַלדֶמַע (נולד ב-10 במרץ 1964) הוא מעצב פסקול ישראלי, מבכירי מעצבי הפסקול לטלוויזיה ולקולנוע בארץ.
זוכה 6 פרסי אופיר, 7 פרסי פורום היוצרים הדוקומנטריים ו-2 פרסי האקדמיה לטלוויזיה לעיצוב הפסקול הטוב ביותר.
בין עבודותיו הבולטות ניתן למצוא את ואלס עם באשיר, שבעה, כנס העתידנים, מישהו לרוץ איתו, אביבה אהובתי, טרילוגיה על אהבה והנערים.
אביב אלדמע נולד לוויקי וגיל אלדמע.
אביו היה מלחין ומעבד מוזיקלי, חתן פרס ישראל לזמר עברי.
סבו, אברהם אלדמע, היה אמן ומורה לאומנות, מראשוני פעילי ההגנה.
דודו, רן אלדמע, היה מוזיקאי ואיש חינוך.
לאלדמע יש שלושה אחים: ירון, לירית ורינת.
ירון אלדמע הוא מוזיקאי ומנהל אולפן ההקלטות של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה.
אלדמע הוא בוגר תיכון תלמה ילין, במגמת אומנות פלסטית, מחזור 1982.
אלדמע נשוי ואב ל-3 בנות.
אלדמע הוא אוטודידקט ללא הכשרה פורמלית בתחום.
לאורך הקריירה שלו הוא עבד עם מיטב יוצרי הקולנוע בארץ; בין הבמאים שמרבים לשתף איתו פעולה ניתן למנות את ארי פולמן, מיכל אביעד, יאיר קדר, נדב לפיד, טל גרניט ושרון מימון, שמי זרחין, דינה צבי-ריקליס, ירון שני ורבים אחרים.
בין השנים 1991 ל-1999 היה אלדמע אחד הבעלים של אולפני קיו-טון בתל אביב.
שם ערך ועיצב פסקולים לפרסומות, פרומואים, תוכניות טלוויזיה (בין השאר כל פרקי החמישייה הקאמרית), סרטים דוקומנטריים וסרטי קולנוע.
מאז 1999 עובד באולפני דיבי בתל אביב.
אלדמע כתב בעברו ב"דבר אחר", המוסף הסאטירי של עיתון "דבר".
בין השנים 2001–2019, אלדמע היה מועמד 26 פעמים לפרס אופיר לפסקול הטוב ביותר, מתוכן זכה 4 פעמים.
10 פעמים הוא היה מועמד לפרס עבור שני סרטים במקביל ולמעשה התמודד גם נגד עצמו.
בספטמבר 2016, אלדמע והעורך אריק להב ליבוביץ קיבלו ביחד עם היוצרים את פרס הסרט הטוב ביותר של האמי הדוקומנטרי עבור הסרט "ירד הלילה".
באותן השנים זכה פעמיים בפרס האקדמיה לטלוויזיה ו-7 פעמים בפרס פורום היוצרים הדוקומנטריים, עבור הפסקול הטוב ביותר.
שנהארגוןסרט / סדרהתוצאההערות2014פרסי האקדמיה לטלוויזיה 2014המקולליםעם מוטי חפץהחיים כשמועה2016פרסי האקדמיה לטלוויזיה 2016איכילוב2017פרסי האקדמיה לטלוויזיה 2017אריק איינשטיין: שיר אהבה סטנדרטיעוד סיפור אחד ודי2019פרסי האקדמיה לטלוויזיה 2019מתיר עגונותפאודה עונה 3הנערים2024פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2024האמתברלין בלוזהיום שלא נגמר
אביב בוכלר (נולדה ב-5 במרץ 2000) היא שחקנית ישראלית.
בוכלר נולדה בשנת 2000. בחלק מילדותה היא שהתה עם משפחתה בבריסל, שבבלגיה.
בגיל 9 שבה המשפחה לישראל והתגוררה במושב חוגלה שבעמק חפר.
למדה בתיכון מעיין שחר בקיבוץ עין החורש במגמת אומנות.
בשנת 2012, שיחקה בוכלר בסדרה "מבצע קיפוד" בתפקיד מיכל.
בשנים 2013–2014 שיחקה את תמר דביר, אחותם של ירון (איתמר כרמלי), איה (הילי ילון), ניני (ידידיה ויטל) ובן-בן (תובל שפיר), ובתם של דדי (טל מוסרי) ודגנית (אדית חצור) ב"השמיניה" בעונות 4–5.
בשנים 2017–2018 שיחקה בשתי העונות הראשונות של הסדרה "אקדמיית החממה" של נטפליקס בתפקיד אמה גלר, הגיקית של האקדמיה.
בשנת 2020 שיחקה את אלה בסדרה "תאג"ד" והחלה לגלם את ליגל בסדרה "בלקספייס".
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הדרמה והאקשן, "השוטרים", שמשודרת בערוץ קשת 12. כמו כן השתתפה בסדרת הדרמה "עלומים" שמשודרת בכאן 11.
בשנת 2023 גילמה את נועה בסרט "המשלחת".
שנהפרויקטתפקידהערות2012מבצע קיפודמיכל2013–2014השמיניה הדור הבאתמר דבירעונות 4–52017–2018אקדמיית החממהאמה גלרעונות 1–22020תאג"דאלהבלקספייסליגלעונה 12021עלומיםאגם2021–2023השוטריםתום שנהב2 עונות
המהפכות הגרמניות של 1848–1849 , ששלב הפתיחה שלהן נקרא גם מהפכת מרץ , היו בתחילה חלק ממהפכות 1848 שפרצו במדינות רבות באירופה.
הייתה זו סדרה של הפגנות ומרידות מתואמות חלקית במדינות הקונפדרציה הגרמנית, כולל האימפריה האוסטרית.
המהפכות, שהדגישו את הפאן-גרמניזם, הפגינו אי שביעות רצון עממית מהמבנה הפוליטי המסורתי, האוטוקרטי ברובו, של שלושים ותשע המדינות העצמאיות של הקונפדרציה שירשו את השטח הגרמני של האימפריה הרומית הקדושה לשעבר לאחר פירוקה כתוצאה מהמלחמות הנפוליאוניות.
תהליך זה החל באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19.
גורמי מעמד הביניים היו מחויבים לעקרונות ליברליים, בעוד שמעמד הפועלים חיפש שיפורים קיצוניים בתנאי העבודה והחיים שלהם.
כאשר מעמד הביניים ומעמד הפועלים של המהפכה התפצלו, האצולה השמרנית ניצחה אותם.
הליברלים נאלצו לגלות כדי להימלט מרדיפות פוליטיות, שם נודעו כאנשי ארבעים ושמונה.
רבים היגרו לארצות הברית, והתיישבו בין ויסקונסין לטקסס.
היסודות למרד של 1848 הונח כבר בפסטיבל המבאכר של 1832, כאשר התסיסה הציבורית החלה לגדול לנוכח מיסוי כבד וצנזורה פוליטית.
ה-Hambacher Fest ראוי לציון גם עבור הרפובליקנים שאימצו את צבעי השחור-אדום-זהב המשמשים את הדגל הלאומי של גרמניה כיום כסמל לתנועה הרפובליקנית ולאחדות בין העם דובר הגרמנית.
הפעילות לרפורמות ליברליות התפשטה ברבות מהמדינות הגרמניות, שבכל אחת מהן פרצו מהפכות מובהקות.
הם קיבלו השראה גם מהפגנות הרחוב שהובילו פועלים ובעלי מלאכה בפריז, צרפת, מ-22 עד 24 בפברואר 1848, שהביאו להתפטרותו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים ולגלותו בבריטניה.
בצרפת נודעה מהפכת 1848 בשם מהפכת פברואר.
המהפכות התפשטו מצרפת ברחבי אירופה; הם פרצו זמן קצר לאחר מכן באוסטריה ובגרמניה, החל מההפגנות הגדולות ב-13 במרץ 1848 בווינה.
ההפגנות הביאו להתפטרותו של הנסיך פון מטרניך מתפקיד השר הראשי של פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה, וליציאתו לגלות בבריטניה.
בגלל תאריך ההפגנות בווינה, המהפכות בגרמניה נקראות בדרך כלל מהפכת מרץ .
מחשש לגורלו של לואי פיליפ, כמה מלכים בגרמניה קיבלו חלק מדרישות המהפכנים, לפחות באופן זמני.
בדרום ובמערב התקיימו אסיפות עממיות גדולות והפגנות המוניות.
הם דרשו חופש עיתונות, חופש התכנסות, חוקות כתובות, חימוש העם ופרלמנט.
ב-1848 הייתה אוסטריה המדינה הגרמנית השולטת.
לאחר התמוטטות האימפריה הרומית הקדושה, שפורקה על ידי נפוליאון ב-1806, ירשה אותה קואליציה רופפת של מדינות הידועה בשם הקונפדרציה הגרמנית בקונגרס וינה ב-1815. אוסטריה כיהנה כנשיאה של קונפדרציה זו.
קנצלר אוסטריה, קלמנס פון מטרניך, שלט בפוליטיקה האוסטרית מ-1815 עד 1848.
ב-13 במרץ 1848, סטודנטים באוניברסיטה ערכו הפגנת רחוב גדולה בווינה, והיא סוקרה על ידי העיתונות ברחבי המדינות דוברות הגרמנית.
הסטודנטים המפגינים דרשו חוקה ואספה מכוננת שנבחרה על ידי זכות בחירה כללית לגברים.
הקיסר פרדיננד והיועץ הראשי שלו מטרניך הפנו את החיילים לדכא את ההפגנה.
כאשר המפגינים עברו לרחובות הסמוכים לארמון, החיילים ירו על הסטודנטים והרגו כמה מהם.
מעמד הפועלים החדש של וינה הצטרף להפגנות הסטודנטים, ופתח במרד מזוין.
הדיאט של אוסטריה תחתית דרש את התפטרותו של מטרניך.
ללא כוחות שנרתמו להגנתו של מטרניך, פרדיננד נענה בחוסר רצון והדיח אותו.
הקנצלר לשעבר יצא לגלות בלונדון.
פרדיננד מינה שרים חדשים, ליברלים למיניהם.
ממשלת אוסטריה ניסחה חוקה בסוף אפריל 1848. העם דחה זאת, מאחר שנשללה מהרוב זכות הצבעה.
אזרחי וינה חזרו לרחובות בין 26 ל-27 במאי 1848, והקימו בריקדות כדי להתכונן למתקפה של הצבא.
פרדיננד ומשפחתו ברחו לאינסברוק, שם בילו את החודשים הבאים כשהם מוקפים באיכרים הנאמנים של טירול.
פרדיננד הוציא שני מניפסטים ב-16 במאי 1848 וב-3 ביוני 1848, שנתנו ויתורים לעם.
הוא המיר את הדיאט הקיסרי לאספה מכוננת שתיבחר על ידי העם.
ויתורים אחרים היו פחות מהותיים, והתייחסו בדרך כלל לארגון מחדש ואיחודה של גרמניה.
פרדיננד חזר לווינה מאינסברוק ב-12 באוגוסט 1848. זמן קצר לאחר שובו יצאה אוכלוסיית מעמד הפועלים שוב לרחובות ב-21 באוגוסט כדי למחות על האבטלה הגבוהה ועל צו הממשלה להפחית את השכר.
ב-23 באוגוסט 1848 פתחו חיילים אוסטריים באש על מפגינים לא חמושים וירו בכמה.
בסוף ספטמבר 1848 החליט הקיסר פרדיננד, שהיה גם מלך הונגריה פרדיננד החמישי, לשלוח חיילים אוסטריים וקרואטים להונגריה כדי למחוץ שם מרד דמוקרטי.
ב-29 בספטמבר 1848 הובסו הכוחות האוסטריים על ידי הכוחות המהפכניים ההונגרים.
ב-6 עד 7 באוקטובר 1848 הפגינו אזרחי וינה נגד פעולות הקיסר בהונגריה.
כתוצאה מכך, הקיסר פרדיננד הראשון ברח מווינה ב-7 באוקטובר 1848, והתגורר בעיירת המבצר אולומואוץ במוראביה.
ב-2 בדצמבר 1848 התפטר פרדיננד לטובת אחיינו פרנץ יוזף.
לבאדן הייתה חוקה ליברלית מ-1811 עד שהריאקציה בקרב האצולה הביאה לביטול החוקה ב-1825. ב-1830 הפך לאופולד מבאדן לדוכס הגדול.
שלטונו הביא רפורמות ליברליות במשפט החוקתי, האזרחי והפלילי ובחינוך.
בשנת 1832 הצטרפה באדן לאיחוד המכס הגרמני.
לאחר שהתפרסמו ידיעות על ניצחונות מהפכניים בפברואר 1848 בפריז, התרחשו התקוממויות ברחבי אירופה, כולל אוסטריה ומדינות גרמניה.
באדן הייתה המדינה הראשונה בגרמניה שפרצה בה תסיסה עממית, למרות הרפורמות הליברליות.
באדן הייתה במקרה אחת המדינות הליברליות בגרמניה.
לאחר שהחדשות על ימי פברואר בפריז הגיעו לבאדן, היו כמה מקרים לא מאורגנים של איכרים ששרפו את האחוזות של האריסטוקרטים המקומיים ואיימו עליהם.
ב-27 בפברואר 1848, במנהיים, אספת נבחרים מבאדן קיבלה החלטה שדרשה מגילת זכויות.
החלטות דומות התקבלו בווירטמברג, הסן-דרמשטאדט, נסאו ומדינות אחרות בגרמניה.
התמיכה העממית החזקה להפתיע בתנועות אלו אילצה את השליטים להיכנע לרבים מה'מרצפורדרונגים' (דרישות מרץ) כמעט ללא התנגדות.
מהפכת מרץ בווינה הייתה זרז למהפכה ברחבי מדינות גרמניה.
הועלו דרישות עממיות לממשלה ייצוגית נבחרת ולאיחוד גרמניה.
פחד מצד הנסיכים והשליטים של מדינות גרמניה השונות גרם להם להיעתר בדרישה לרפורמה.
הם אישרו קדם-פרלמנט, שהתכנס מ-31 במרץ 1848 עד 4 באפריל 1848 בכנסיית פאולסקירכה בפרנקפורט אם מיין, המופקדת על המשימה לנסח חוקה חדשה, שתיקרא "זכויות היסוד והדרישות של העם הגרמני".
רוב הנציגים לפרלמנט היו מונרכיסטים חוקתיים.
באדן שלחה שני דמוקרטים, פרידריך קרל פרנץ הקר וגוסטב פון שטרובה, לקדם-פרלמנט.
בשל היותם מיעוט ומחמת היותם מתוסכלים מחוסר ההתקדמות, יצאו הקר וסטרוב במחאה ב-2 באפריל 1848. ההסתלקות וההתגברות המהפכנית המתמשכת בגרמניה דרבנו את הפרלמנט לפעול; הם העבירו החלטה הקוראת להקים אספה לאומית כלל-גרמנית.
ב-8 באפריל 1848 הוסכם על חוק המתיר זכות בחירה כללית ושיטת הצבעה עקיפה (דו-שלבית) על ידי האספה.
נבחרה אספה לאומית חדשה, וב-18 במאי 1848 ישבו 809 צירים (מתוכם 585) בפאולסקירכה בפרנקפורט כדי לכנס את האספה הלאומית של פרנקפורט.
קרל מאתי, עיתונאי מהמרכז הימני, היה בין הנבחרים כסגן לאספה הלאומית של פרנקפורט.
הפרעת הסדר שנוצרה על ידי התועמלנים הרפובליקניים נמשכה בבאדן.
מחשש להתפרעויות גדולות יותר, ממשלת באדן החלה להגדיל את צבאה ולבקש סיוע ממדינות שכנות.
ממשלת באדן ביקשה לדכא את המרידות על ידי מעצר של יוזף פיקלר, עיתונאי שהיה מנהיג הדמוקרטים של באדן.
המעצרים גרמו לזעם ולעלייה בהפגנות.
מרד רחב היקף פרץ ב-12 באפריל 1848. ממשלת בוואריה דיכאה את הכוחות המהפכניים בראשות פרידריך הקר בסיוע חיילים פרוסים בקנדרן ב-20 באפריל 1848, וסיימה את מה שנודע בשם מרד הקר.
במאי 1849 התרחשה בבאדן התעוררות מחודשת של פעילות מהפכנית.
מכיוון שהדבר היה קשור קשר הדוק למרד בפפאלץ.
כשההתקוממות המהפכנית התחדשה באביב 1849, החלו המרידות באלברפלד שבחבל הריין ב-6 במאי 1849. עם זאת, ההתקוממויות התפשטו עד מהרה למדינת באדן, כאשר פרצה מהומה בקרלסרוהה.
מדינת באדן והפפאלץ (אז חלק מממלכת בוואריה) הופרדו רק על ידי הריין.
המרד בבאדן ובפפאלץ התרחש ברובו בעמק הריין לאורך גבולם ההדדי, ונחשבים להיבטים של אותה תנועה.
במאי 1849 נאלץ הדוכס הגדול לעזוב את קרלסרוהה, באדן ולבקש עזרה מפרוסיה.
ממשלות זמניות הוכרזו הן בפפאלץ והן בבאדן.
בבאדן התנאים לממשלה הזמנית היו אידיאליים: הציבור והצבא תמכו בתוקף בשינוי חוקתי וברפורמה דמוקרטית בממשלה.
הצבא תמך מאוד בדרישות לחוקה; המדינה סיפקה בשפע נשק ומשרד האוצר תמך ברפורמות.
בפפאלץ לא התקיימו אותם תנאים.
הפפאלץ כלל באופן מסורתי יותר אזרחים מהמעמד הגבוה מאשר אזורים אחרים בגרמניה, והם התנגדו לשינויים המהפכניים.
בפפאלץ, הצבא לא תמך במהפכה, והיא לא הייתה מאורגנת היטב.
כשממשלת ההתקוממות השתלטה בפפאלץ, הם לא מצאו מדינה מאורגנת לחלוטין או אוצר מלא.
הנשק בפפאלץ הוגבל למוסקטים בבעלות פרטית, רובים ורובי ספורט.
הממשלה הזמנית של פפאלץ שלחה סוכנים לצרפת ולבלגיה כדי לרכוש נשק אך הם לא הצליחו.
צרפת אסרה על מכירה ויצוא של נשק לבאדן או לפפאלץ.
הממשלה הזמנית מינתה לראשונה את יוזף מרטין רייכרד, עורך דין, דמוקרט וסגן באספת פרנקפורט, לראש המחלקה הצבאית בפפאלץ.
הרמן פון נאצמר היה הקצין הפרוסי לשעבר שהיה אחראי על הארסנל של ברלין.
לאחר שסירב לירות בכוחות המורדים שהסתערו על הארסנל ב-14 ביוני 1848, הפך נאצמר לגיבור של המורדים ברחבי גרמניה.
הוא נידון ל-15 שנות מאסר בגין סירוב לפקודות ירי, אך בשנת 1849, הוא נמלט מהכלא וברח לפפאלץ כדי להצטרף לכוחות המורדים שלו.
גוסטב אדולף טכאו, קצין פרוסי לשעבר, הצטרף גם הוא לכוחות פפאלץ.
ארגון הארטילריה בוצע על ידי לוטננט קולונל פרידריך אנקה.
הוא היה חבר בליגה הקומוניסטית וממייסדי אגודת הפועלים של קלן ב-1848, עורך ה-Neue Kölnische Zeitung וועד מחוז רייני של דמוקרטים.
הדמוקרטים של הפפאלץ וברחבי גרמניה ראו בהתקוממות באדן-פפאלץ חלק מהמאבק הגרמני הרחב יותר לזכויות חוקתיות.
פרנץ סיגל, לויטננט בצבא באדן, דמוקרט ותומך הממשלה הזמנית, פיתח תוכנית להגנה על התנועה הרפורמית בקרלסרוהה ובפפאלץ.
הוא המליץ להשתמש בקורפוס של צבא באדן כדי להתקדם לעיירה הוהנצולרן ולהכריז על רפובליקת הוהנצולרן, ואז לצעוד לשטוטגרט.
לאחר שהסית את שטוטגרט ואת מדינת וירטמברג שמסביב, הקורפוס הצבאי צעד לנירנברג והקים מחנה במדינת פרנקוניה.
סיגל לא הצליח לתת דין וחשבון על ההתמודדות עם העיר הנפרדת פרנקפורט, ביתה של אספת פרנקפורט, כדי לבסס אופי כלל-גרמני למערכה הצבאית למען החוקה הגרמנית.
למרות תוכניתו של סיגל, ממשלת המורדים החדשה לא יצאה למתקפה.
המרד בקרלסרוהה ובמדינת באדן דוכא בסופו של דבר על ידי צבא בוואריה.
לורנץ פיטר ברנטנו, עורך דין ודמוקרט מבאדן, עמד בראש ממשלתה, עם כוח אבסולוטי.
הוא מינה את קרל אייכפלד לשר המלחמה.
מאוחר יותר, אייכפלד הוחלף כשר המלחמה על ידי רודולף פון איירהופר.
פלוריאן מורדס מונה לשר הפנים.
חברים נוספים בממשלה הזמנית כללו את יוזף פיקלר, עיתונאי ודמוקרט מבאדן.
מנהיגי הכוחות החוקתיים בבאדן כללו את קרל בלינד, עיתונאי ודמוקרט בבאדן; וגוסטב פון שטרוב, עיתונאי ודמוקרט נוסף מבאדן.
יוהאן פיליפ בקר הופקד כאחראי על המיליציה העממית.
לודוויק מירוסלבסקי, אזרח יליד פולין שהשתתף בפעולות הצבאיות במהלך המרד הפולני בשנים 1830–1831, הופקד על המבצע הצבאי בצד הפלאטיני של נהר הריין.
ברנטנו הורה על ענייני היום-יום של המרד בבאדן, ומירוסלבסקי הנחה את הפיקוד הצבאי בצד הפלאטיני.
הם לא תיאמו טוב ביניהם.
לדוגמה, מירוסלבסקי החליט לבטל את האגרה ארוכת השנים על גשר מנהיים-לודוויגסהאפן מעל נהר הריין.
הוא לא נאסף בצד של פפאלץ, אבל ממשלתו של ברנטנו אספה אותו בצד של באדן.
עקב חוסר התיאום המתמשך, הפסיד מירוסלבסקי בקרבות בוואגהאוסל ובאובשטדט בבאדן.
הוא וחייליו נאלצו לסגת מעבר להרי דרום באדן, שם נלחמו קרב אחרון נגד הפרוסים בעיירה מורג, על הגבול בין באדן לשווייץ.
מירוסלבסקי ושאר ניצולי הקרב נמלטו מעבר לגבול לשווייץ, והמפקד יצא לגלות בפריז.
פרידריך אנגלס השתתף במרד בבאדן ובפפאלץ.
ב-10 במאי 1848, הוא וקרל מרקס נסעו מקלן, גרמניה, כדי לצפות באירועי האזור.
מ-1 ביוני 1848, אנגלס ומרקס הפכו לעורכי העיתון Neue Rheinische Zeitung.
פחות משנה לאחר מכן, ב-19 במאי 1849, סגרו השלטונות הפרוסיים את העיתון בגלל תמיכתו ברפורמות חוקתיות.
בסוף 1848, התכוונו מרקס ואנגלס להיפגש עם קרל לודוויג יוהאן ד'אסטר, אז כיהן כחבר בממשלה הזמנית בבאדן ובפפאלץ.
הוא היה רופא, דמוקרט וסוציאליסט שהיה חבר בסניף קהילת קלן של הליגה הקומוניסטית.
ד'אסטר נבחר כציר לאספה הלאומית הפרוסית בשנת 1848. ד'אסטר נבחר לוועד המרכזי של הדמוקרטים הגרמנים, יחד עם רייכנבך והקסאמר, בקונגרס הדמוקרטי השני שהתקיים בברלין מ-26 באוקטובר עד 30 באוקטובר 1848. בגלל התחייבויותיו לממשלה הזמנית, לא היה ד'אסטר מסוגל להשתתף בפגישה חשובה בפריז מטעם הוועד המרכזי הגרמני.
הוא רצה לספק למרקס את המנדט להשתתף בפגישה במקומו.
מרקס ואנגלס נפגשו עם ד'אסטר בעיירה קייזרסלאוטרן.
מרקס השיג את המנדט ויצא לפריז.
אנגלס נשאר בפפאלץ, שם הצטרף ב-1849 לאזרחים בבריקדות אלברפלד שבחבל הריין, והתכונן להילחם בכוחות הפרוסים שצפויים להגיע נגד המרד.
בדרכו לאלברפלד, נטל אנגלס שני ארגזים של מחסניות רובים אשר נאספו על ידי עובדי זולינגן, גרמניה, כאשר אותם עובדים הסתערו על הארסנל בגרפראת, גרמניה.
הכוחות הפרוסים הגיעו וריסקו את המרד באוגוסט 1849. אנגלס ועוד כמה נמלטו לקייזרסלאוטרן.
בהיותו בקייזרסלאוטרן ב-13 ביוני 1849, הצטרף אנגלס לקבוצת פועלים בת 800 חברים שהוקמה ככוח צבאי על ידי אוגוסט ויליך, קצין צבא פרוסי לשעבר.
הוא גם היה חבר בליגה הקומוניסטית ותמך בשינוי מהפכני בגרמניה.
כוח ויליך שהוקם לאחרונה השתלב עם קבוצות מהפכניות אחרות כדי ליצור צבא של כ-30,000 איש; הכוח נלחם נגד הכוחות הפרוסים המאומנים ביותר.
אנגלס נלחם עם כוח ויליך במשך כל המערכה שלהם בפפאלץ.
הפרוסים הביסו את הצבא המהפכני הזה, וניצולי כוח ויליך חצו את הגבול לשווייץ.
אנגלס הגיע לשווייץ רק ב-25 ביולי 1849. הוא שלח הודעה על הישרדותו למרקס ולחברים וחברים בלונדון, אנגליה.
אנגלס, פליט בשווייץ, החל לכתוב על חוויותיו במהלך המהפכה.
הוא פרסם את המאמר, "המערכה למען החוקה האימפריאלית הגרמנית".
בשל הקלות של הצבא הפרוסי בריסוק המרד, מדינות רבות בדרום גרמניה החלו להאמין שפרוסיה, ולא אוסטריה, הולכת להיות המעצמה החדשה באזור.
דיכוי המרד בבאדן ובפפאלץ היה סוף המרידות המהפכניות הגרמניות שהחלו באביב 1848.
במרץ 1848 התאספו המוני אנשים בברלין כדי להציג את דרישותיהם ב"פנייה למלך".
המלך פרידריך וילהלם הרביעי, שהופתע, נכנע מילולית לכל דרישות המפגינים, כולל בחירות לפרלמנט, חוקה וחופש העיתונות.
הוא הבטיח ש"פרוסיה אמורה להתמזג לאלתר לגרמניה".
ב-13 במרץ, לאחר שלא נענו אזהרות המשטרה מפני הפגנות ציבוריות, האשים הצבא קבוצת אנשים שחזרה מפגישה בטירגארטן, והותיר אדם אחד מת ורבים פצועים.
ב-18 במרץ התקיימה הפגנה גדולה.
לאחר שנורו שתי יריות, מחשש שחלק מ-20,000 החיילים ישמשו נגדם, המפגינים הקימו בריקדות, והתפתח קרב עד שהחיילים קיבלו הוראה כעבור 13 שעות לסגת, והותירו מאות הרוגים.
לאחר מכן, פרידריך וילהלם ניסה להרגיע את הציבור שהוא ימשיך בארגון מחדש של ממשלתו.
המלך גם אישר לחמש את האזרחים.
בזיכרונותיו, גנרל-פלדמרשל אלפרד פון ולדרזה, שבמרץ 1848 היה סטודנט בן שש עשרה בקורפוס הצוערים המלכותי הפרוסי, נתן תיאור חי של האירועים המהפכניים בברלין:
ב-21 במרץ צעד המלך ברחובות ברלין כדי להשתתף בהלוויה המונית בבית הקברות פרידריכסהיין לקרבנות האזרחיים של המרד.
הוא ושריו וגנרלים לבשו את הטריקולור המהפכני של שחור, אדום וזהב.
אסירים פולנים, שנכלאו בשל תכנון מרד בשטחים לשעבר של פולין שנשלטו כעת על ידי פרוסיה, שוחררו ונישאו בתשואות ברחבי העיר.
254 ההרוגים במהלך המהומות הונחו על קטפלקים בז'נדארמנמארקט.
כ-40,000 איש ליוו את המפגינים הנופלים אל מקום קבורתם בפרידריכסהיין.
אספה לאומית מכוננת נבחרה ממדינות שונות בגרמניה בסוף אפריל ובתחילת מאי 1848 והתכנסה בפאולסקירכה בפרנקפורט אם מיין ב-18 במאי 1848. הצירים כללו 122 פקידי ממשל, 95 שופטים, 81 עורכי דין, 103 מורים, 17 יצרנים וסוחרים סיטונאיים, 15 רופאים ו-40 בעלי קרקעות.
רוב חברי האספה היו ליברלים.
הוא נודע בשם "פרלמנט הפרופסורים", שכן רבים מחבריו היו אקדמאים בנוסף לשאר האחריות שלהם.
חבר אחד ממעמד הפועלים היה פולני, וכמו עמיתים מטירול, לא התייחסו אליו ברצינות.
החל מ-18 במאי 1848 פעלה אספת פרנקפורט למציאת דרכים לאיחוד מדינות גרמניה השונות וכתיבת חוקה.
האספה לא הצליחה להעביר החלטות והתפזרה לוויכוח אינסופי.
ב-22 במאי 1848 ישבה לראשונה אספה נבחרת נוספת בברלין.
הם נבחרו על פי החוק מ-8 באפריל 1848, שאפשר זכות בחירה כללית ושיטת הצבעה דו-שלבית.
רוב הצירים שנבחרו לאספת ברלין, הנקראת האספה הלאומית הפרוסית, היו חברי הבורגנים או הבירוקרטיה הליברלית.
הם החלו לכתוב חוקה "בהסכם עם הכתר".
פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה כפה באופן חד צדדי חוקה מונרכיסטית כדי לפגוע בכוחות הדמוקרטיים.
חוקה זו נכנסה לתוקף ב-.5 בדצמבר 1848. ב-5 בדצמבר 1848 פורקה אספת ברלין והוחלפה בבית המחוקקים הדו-בתי לפי החוקה המונרכיסטית.
בית המחוקקים הזה היה מורכב מ-Hernhaus ו-Landtag.
אוטו פון ביסמרק נבחר ללנדטאג הראשון שנבחר על פי החוקה המלוכנית החדשה.
בדרזדן, בירת ממלכת סקסוניה, יצאו האנשים לרחובות וביקשו מפרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה לעסוק ברפורמה בבחירות, בצדק חברתי ולכונן חוקה.
המלחין הגרמני ריכרד וגנר עסק בלהט במהפכה בדרזדן, ותמך בתנועה הדמוקרטית-רפובליקנית.
מאוחר יותר במהלך מרד מאי בדרזדן בין 3 ל-9 במאי 1849, הוא תמך בממשלה הזמנית.
אחרים שהשתתפו במרד היו המהפכן הרוסי מיכאיל באקונין ומנהיג מעמד הפועלים הגרמני שטפן בורן.
בסך הכל, כ-2,500 לוחמים איישו את המתרסים במהלך מרד מאי.
ב-9 במאי 1849, יחד עם מנהיגי המרד, עזב וגנר את דרזדן לשווייץ כדי להימנע ממעצר.
הוא שהה מספר שנים בגלות בחו"ל, בשווייץ, איטליה ופריז.
לבסוף הסירה הממשלה את צו המעצר עליו והוא חזר לגרמניה.
מאז האירועים המהפכניים של 1830, נשלטה סקסוניה כמונרכיה חוקתית עם בית מחוקקים שכלל שני בתים ומשרד אחראי.
חוקה זו המשיכה לשמש כבסיס לממשלת סקסוניה עד 1918. המהפכה של 1848 הביאה רפורמות פופולריות יותר בממשלת סקסוניה.
בשנת 1849, תושבים סקסונים רבים היגרו לארצות הברית, כולל מיכאל מכמהל.
הם השתקעו בגלווסטון, טקסס והקימו את מה שהפך לקהילה הטקסנית הגרמנית.
באמצע המאה, חלקם חיו בערים, אך רבים פיתחו חוות משמעותיות במערב בטקסס.
ארץ הריין או פרוסיה הריינית
ארץ הריין חלקה היסטוריה משותפת עם הסן הריינית, לוקסמבורג והפפאלץ, בכך שהייתה תחת שליטתה של צרפת המהפכנית ולאחר מכן תחת שליטה נפוליאונית משנת 1795. שלטונו קבע צעדים חברתיים, מנהליים וחקיקתיים שננקטו שסיימו את השלטון הפיאודלי שהפעילו הכמורה והאצולה על האזור בעבר.
אדמת חבל הריין אינה הטובה ביותר לחקלאות, אך היערנות הייתה בה באופן מסורתי ענף חזק.
המחסור היחסי בחקלאות, חיסול המבנה הפיאודלי בסוף המאה ה-18 ותעשיית העצים החזקה תרמו לתיעוש חבל הריין.
עם מקורות פחם סמוכים במארק, וגישה דרך הריין ל, הגדה המערבית של הריין בחבל הריין הפכה לאזור התעשייה המוביל בגרמניה ב.
עד 1848, העיירות אאכן, קלן ודיסלדורף היו מתועשות מאוד, עם מספר תעשיות שונות מיוצגות.
בתחילת המאה ה-19, יותר מ-90% מאוכלוסיית חבל הריין עסקו בחקלאות (כולל עצים), אך עד 1933, רק 12% עדיין עבדו בחקלאות.
עד 1848 התפתח מעמד פועלים תעשייתי גדול, הפרולטריון, ובזכות צרפת הנפוליאונית, רמת ההשכלה הייתה גבוהה יחסית והיא הייתה פעילה פוליטית.
בעוד שבמדינות אחרות הגרמניות הובילה הבורגנות הזעירה הליברלית את ההתקוממויות של 1848, בארץ הריין הפרולטריון טען את האינטרסים שלו בגלוי נגד הבורגנות כבר ב-1840.
בשנת 1848 שלטה פרוסיה בחבל הריין כחלק מ"מערב פרוסיה", לאחר שרכשה שטחים באזור זה לראשונה בשנת 1614. בתקופת נפוליאון, כפי שצוין לעיל, שולבה ארץ הריין ממערב לנהר הריין בצרפת ובתוכה.
אבל, בעקבות תבוסתו של נפוליאון ב-1814, השתלטה פרוסיה על הגדה המערבית של הריין.
ממשלתה התייחסה לתושבי ריינלנד כאל נתינים ועמים זרים, והיא החלה להחזיר את המבנים הפיאודליים השנואים.
חלק ניכר מהדחף המהפכני בארץ הריין ב-1848 נצבע בתחושה אנטי-פרוסית חזקה.
בני הריינלנד שמו לב היטב להכרזתו של פרידריך וילהלם הרביעי ב-18 במרץ 1848 בברלין כי יוקם דיאט מאוחד וכי יופעלו רפורמות דמוקרטיות אחרות.- הבחירות לדיאט המאוחד היו עקיפות.
הבחירות נערכו על בסיס זכות בחירה כללית לגברים, והן היו אמורות לבחור את חברי הדיאט.
תושבי ריינלנד נותרו מלאי תקווה לגבי התקדמות זו ולא השתתפו בסבב המרידות המוקדם שהתרחשו בחלקים אחרים של גרמניה.
הממשלה הפרוסית טעתה בשקט הזה באזור הריין כנאמנות לממשלה הפרוסית האוטוקרטית.
ממשלת פרוסיה החלה להציע סיוע צבאי למדינות אחרות בדיכוי המרידות בשטחיהן ובעריהן, כולל דרזדן, הפפאלץ, באדן, וירטמברג, פרנקוניה וכו'.
עד מהרה גילו הפרוסים שהם זקוקים לכוחות נוספים במאמץ זה.
בהתחשב בנאמנותו של חבל הריין כמובן מאליו, באביב 1849 קראה ממשלת פרוסיה לחלק גדול מהעתודה של הצבא - הלנדווהר בווסטפאליה וחבל הריין.
פעולה זו לוותה בהתנגדות: הפקודה להזעיק את הלנדווהר נגעה לכל הגברים מתחת לגיל 40 שנה, וקריאה כזו הייתה אמורה להיעשות רק בזמן מלחמה, לא בזמן שלום, כאשר היא נחשבה בלתי חוקית.
המלך הפרוסי פיזר את הלשכה השנייה של הדיאט המאוחד מכיוון שב-27 במרץ 1849 היא העבירה חוקה לא פופולרית.
כל אזרחי ארץ הריין, כולל הבורגנות הקטנה, הבורגנות הגדולה והפרולטריון, קמו כדי להגן על הרפורמות הפוליטיות שלדעתם התמוססו.
ב-9 במאי 1849 התרחשו התקוממויות בעיירות הרייניות אלברפלד, דיסלדורף, איסרלון וזולינגן.
המרד בדיסלדורף דוכא למחרת ב-10 במאי 1849. בעיירה אלברפלד גילה המרד כוח והתמדה, כאשר 15,000 פועלים יצאו לרחובות והקימו בריקדות; הם התעמתו עם החיילים הפרוסים שנשלחו לדכא את התסיסה ולאסוף מכסה של מתגייסי לנדווהר.
בסופו של דבר אספו הכוחות מאלברפלד כ-40 מתגייסים בלבד.
בעיירה הוקמה ועדה לביטחון הציבור, כדי לארגן את האזרחים במרד.
בין חברי הוועדה נמנו קרל ניקולאוס ריוט, דמוקרט ועורך דין באלברפלד; ארנסט הרמן הוכסטר, עורך דין ודמוקרט נוסף, נבחר ליושב ראש הוועדה, ואלכסיס היינצמן, עורך דין וליברל שהיה גם התובע הציבורי באלברפלד.
בין חברי הממשלה הזמנית של פפאלץ היו ניקולאוס שמיט, שכיהן כשר הפנים, ותיאודור לודוויג גריינר.
קרל הקר, פרנץ היינרך ציץ ולודוויג בלנקר היו בין האחרים ממנהיגי מרד אלברפלד.
חברי הוועדה לבטיחות הציבור לא יכלו להסכים על תוכנית משותפת, שלא לדבר על לשלוט בקבוצות השונות שלקחו חלק במרד.
מעמדות הפועלים שהתעוררו רדפו אחר מטרותיהם בנחישות חדה.
כוחות סמי-צבאיים התארגנו לתמוך במרד.
מנהיגים צבאיים של כוחות אלה כללו את אוגוסט ויליך ופליקס טרוצ'ינסקי וקפטן כריסטיאן צין.
ב-17 עד 18 במאי 1849, קבוצה של פועלים ודמוקרטים מטריר ומהעיירות השכנות הסתערו על הארסנל בפרום כדי להשיג נשק עבור המורדים.
פועלים מזולינגן הסתערו על הארסנל בגרפראת' והשיגו נשק ומחסניות עבור המורדים.
פרידריך אנגלס היה פעיל במרד באלברפלד מ-11 במאי 1849 ועד סוף המרד.
ב-10 במאי 1849 הוא היה בזולינגן ועשה את דרכו לעבר אלברפלד.
הוא השיג שני מארזים של מחסניות מהארסנל בגרפראת ונשא אותם לאלברפלד.
הבורגנות העליונה נבהלה ממעמד הפועלים החמושים שיצאו לרחובות.
הם החלו להפריד את עצמם מהתנועה לרפורמה חוקתית ומהוועדה לביטחון הציבור, ותיארו את המנהיגים כטרוריסטים צמאי דם.
מנהיגי הוועדה, שרובם היו בורגנים זעירים, החלו להתלבט.
במקום לפעול לארגון והכוונה של הפלגים השונים של המחאות, הם החלו לסגת מהתנועה המהפכנית, בעיקר מהרס רכוש.
הוועדה לביטחון הציבור ניסתה להרגיע את התנועה הרפורמיסטית ולהדכא את ההפגנות.
בבוואריה, המלך לודוויג הראשון איבד יוקרה בגלל מערכת היחסים הפתוחה שלו עם המאהבת האהובה עליו לולה מונטז, רקדנית ושחקנית שאינה מקובלת על האצולה והכנסייה.
היא ניסתה להשיק רפורמות ליברליות באמצעות ראש ממשלה פרוטסטנטי, מה שהרגיז את השמרנים הקתולים במדינה.
ב-9 בפברואר 1848 יצאו שמרנים לרחובות במחאה וההפגנה הייתה הראשונה שנערכה באותה שנה מהפכנית.
זה היה חריג בין גל המחאות הליברליות.
השמרנים רצו להיפטר מלולה מונטז, ולא הייתה להם אג'נדה פוליטית אחרת.
סטודנטים ליברלים ניצלו את פרשת לולה מונטז כדי להדגיש את דרישותיהם לשינוי פוליטי.
בכל רחבי בוואריה החלו סטודנטים להפגין למען רפורמה חוקתית, בדיוק כפי שעשו סטודנטים בערים אחרות.
לודוויג ניסה להנהיג כמה רפורמות קטנות, אך הן לא הוכיחו שהן מספיקות כדי לשכך את סערת ההפגנות.
ב-16 במרץ 1848, לודוויג הראשון התפטר לטובת בנו הבכור מקסימיליאן השני.
לודוויג התלונן כי "לא יכולתי לשלוט יותר, ולא רציתי לוותר על כוחותיי.
כדי לא להיות עבד, הפכתי לאדון".
למרות שהונהגו כמה רפורמות פופולריות, הממשלה חזרה לשליטה מלאה.
זה התחיל ב-20 במרץ 1848, והביא לכך שפרוסיה הורידה את מעמד הדוכסות הגדולה לפרובינציית פוזן כמו שאר המחוזות.
עם זאת, שני הטריטוריות דוברות הפולנית של פרובינציית פוזן ופרוסיה המערבית שולבו רשמית בגרמניה רק 17 שנים מאוחר יותר, עם הקמת הקונפדרציה הצפון-גרמנית ב-1866.
בהיידלברג, במדינת באדן (דרום מערב גרמניה), ב-6 במרץ 1848, החלה קבוצה של ליברלים גרמנים לתכנן בחירות לאספה הלאומית הגרמנית.
הפרלמנט הזה התכנס ב-31 במרץ, בכנסיית פאולסקירכה בפרנקפורט.
חבריה קראו לבחירות חופשיות לאספה לכל גרמניה - ומדינות גרמניה הסכימו.
לבסוף, ב-18 במאי 1848, פתחה האספה הלאומית את מושבה בפאולסקירכה.
מתוך 586 הנציגים של הפרלמנט הגרמני הראשון שנבחר בחופשיות, רבים כל כך היו פרופסורים (94), מורים (30) או בעלי השכלה אוניברסיטאית (233), עד שהוא כונה "פרלמנט פרופסורים".
ניתן לזהות כ-400 צירים במונחים של פלגים פוליטיים - בדרך כלל על שם מקומות המפגש שלהם:
קפה מילאני - ימני/שמרני (40)
קזינו – מרכז ימין/ליברל-שמרני (120)
דויטשר הוף - דמוקרטים שמאלנים/ליברלים (60)