tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר צליל הקווינטה מופיע בבס האקורד עובר להיפוך שני, או קוורטסקסטאקורד המסומן ב.
בהיפוך זה, נמצא בבס צליל הקווינטה.
לדוגמה, באקורד דו מז'ור קוורטסקסטאקורד הצליל סול יופיע בבס.
ההיפוך השני מופיע בתדירות נמוכה יותר מאשר היפוכיו האחרים של המשולש המז'ורי.
לפי חוקי ההרמוניה הקלאסית, מופיע האקורד הזה על פעמה חלשה.
הופעתו על פעמה חזקה דורשת פתרון למשולש אשר בסיסו על צליל אותו בס של הקוורטסקסטאקורד.
צורה שכיחה של אקורד בין ארבעה צלילים שבבסיסו משולש מז'ורי ההספטאקורד, כלומר, אקורד משולש עם ספטימה מצליל הבס.
לרוב יופיע האקורד עם ספטימה קטנה, וייצור אקורד המכונה "דומיננט ספטאקורד" (מאחר שהוא יוצא פונקציה דומיננטית, ומועד להפתר לאקורד טוניקאי).
ספטאקורד על הצליל סול יהיה סול-סי-רה-פה.
שם נוסף של אקורד זה הוא מז'ור קטן (משולש מז'ורי עם ספטימה קטנה).
כאשר מופיע האקורד עם ספטימה גדולה, הוא יקרא מז'ור גדול.
סימונו של הספטאקורד יעשה על ידי סימון הספרה 7 לצד האות הלטינית (הגדולה
, מאחר שזהו אקורד מז'ורי) של האקורד.
האקורד שהוזכר לעיל יסומן כ-G7. יש לשים לב, שבסולם סול מז'ור יהיה זה אקורד בעל ספטימה גדולה (כלומר, מז'ור גדול).
על מנת לציין את גודלה של הספטימה, יש להשתמש בסימני היתק לצד הספרה 7.
כמו כן, ניתן לשנות את האלמנט של האקורד אשר יופיע בצליל הבס, ובכך להשתמש בהיפוכים שונים של האקורד.
המקרה של ספטאקורד, כל ההיפוכים נפוצים באותה מידה, אם כי המצב הבסיסי נפוץ מעט יותר.
יש לשים לב, שסימוני ההיפוכים משתנים בין המתודה הקלאסית לבין מוזיקה קלה.
אקורדים מרובעים יכולים להיווצר גם על ידי הוספה של נונה (אוקטבה וסקונדה), של אוקטבה וקוורטה, ושל אוקטבה וסקסטה מצליל הבס.
הם נקראים גם בהתאם - נונקורד (אקורד 9), אקורד אחת-עשרה ואקורד שלוש-עשרה.
באקורדים מרובי צלילים אלו, נהוג לוותר על חלק מהצליל אשר מופיעים בין הבס לבין המספר אשר מרוחק ממנו ביותר, על מנת שלא ליצור עומס צלילי אשר יכביד על האוזן.
אקורדים אלו נפוצים יותר במוזיקה קלה ובג'אז מאשר במוזיקה קלאסית, אם כי ישנן הופעות של נונקורדים ושל אקורד דומיננט 7–13 (אקורד שבסיסו צליל הדומיננטה, ומעליו טרצה, ספטימה ואוקטבה וקוורטה) במוזיקה קלאסית, וזאת כאשר אין מדובר בצלילים עוברים, אלא בהופעתם הבו-זמנית של צלילים אלו על פעמה חזקה.
יש לשים שגם באקורדים אלו, שיטות הסימון משתנות בהתאם למתודות השונות.
אֵקוֹנוֹמִיקָה הוא השם המסחרי בישראל של מלבין שמכיל ריכוז נמוך של נתרן תת-כלורי (Sodium hypochlorite; סימול כימי: NaOCl).
אקונומיקה משמשת להלבנת בדים, כיורים, אסלות, רצפות ומשטחים עשויים אבן, לניקיון, ולחיטוי ביתי של מושבות פטריות וחיידקים.
אקונומיקה רגילה מכילה כ-3% נתרן תת-כלורי, פחות מ-1% נתרן הידרוקסידי, חומרי בושם ומים; אקונומיקה היא חומר בסיסי.
פעולת ההלבנה של אקונומיקה נעשית בעזרת חמצון של מרכיבים בצבעים ובפיגמנטים.
בפעולה זו נשברים קשרים כימיים בכרומופור (Chromophore), החלק שגורם למולקולה לבלוע אור, והכרומופור מתקצר או משתחרר לחלוטין מהמולקולה.
כך מאבדת המולקולה את יכולתה לבלוע אור נראה והופכת לשקופה.
מקור שמה של האקונומיקה בשמו של מותג מסוים, שניתן לו על שם המילה "economic" שפירושה ניהול כלכלי נבון וחסכני.
שמו של המותג השתרש והפך לשמו הגנרי של המוצר.
מקורו של המותג אקונומיקה הוא במותג שייצר שמעון גלרנטר במפעל קטן בשכונת גבעת שאול בירושלים בשנות ה-40 של המאה ה-20. את השם "איקונומיקה" רשם גלרנטר כסימן רשום בבעלותו בשנת 1945. בשנים שלאחר מכן חברות אחרות השתמשו בשמות דומים כדי לשווק את מוצריהן.
בית החרושת של גלרנטר נסגר ב-1950.
קיים סיכון שילדים יפתחו את הבקבוק.
לצורך התמודדות עם סיכון זה הומצא פקק ביטחון שמונע מילדים לפתוח בקבוקים עם חומרים מסוכנים.
אקונומיקה עלולה להיות מסוכנת מאוד בעת מגע עם העיניים, ורצוי גם להימנע ממגע של החומר עם העור.
אם האקונומיקה באה במגע עם הבגדים, היא מעוררת פעולת חמצון עם הבד ומכתימה אותו.
שילוב לא נכון של חומרי ניקיון עלול ליצור תגובות כימיות מסוכנות.
לדוגמה, ערבוב של אקונומיקה (נתרן תת-כלורי) עם חומרי ניקוי המכילים חומצות (כמו מסירי אבנית או חומץ) גורם לשחרור גז כלור רעיל שעלול להוביל לקשיי נשימה, פגיעה בעיניים ואף לסכנת חיים.
ערבוב של אקונומיקה עם חומרים המכילים אמוניה (למשל מוצרי ניקוי לזכוכית) יוצר תרכובות כלוראמין רעילות העלולות לגרום לכוויות, קשיי נשימה וגירוי חמור בדרכי הנשימה.
לפיכך, יש להקפיד לקרוא את תוויות הבטיחות, להימנע מערבוב חומרים, ולהשתמש בחומרי ניקוי במקום מאוורר היטב.
ערבוב של אקונומיקה עם חומצה גורם לתגובה שבה משתחרר גז כלור Cl2 בשל הפיכת -OCl, אניון הנמצא בתמיסת נתרן תת-כלורי, לחומצה HOCl.
חומצה זו נמצאת בשיווי משקל כימי עם כלור מולקולרי (Cl2).
שווי משקל זה הוא תלוי pH.
כאשר מוסיפים חומצה, ה-pH יורד והתגובה נעה לכיוון של יצירת כלור מולקולרי המשתחרר בצורת גז.
כך למשל, בנוכחות חומצת מימן כלורי תתרחש התגובה הבאה:
הכלור המשתחרר הוא חומר מסוכן מאוד למערכת הנשימה, לאיברי החושים בפנים ולעור.
ערבוב של אקונומיקה עם אמוניה מייצר כלוראמינים, תרכובות רעילות של כלור, המהוות סכנה לעיניים ולמערכת הנשימה.
להלן שרשרת התגובות של נתרן תת-כלורי עם אמוניה:
אקורד גיטרה הוא אקורד, צירוף של שלושה צלילים או יותר אשר מנוגנים יחד בו זמנית באמצעות אצבעות המונחות על מיתרים שונים בגיטרה.
היכולת לנגן אקורדים היא היכולת הנדרשת הבסיסית ביותר מרוב נגני הגיטרה.
ישנם סוגי אקורדים רבים ולכל אקורד צליל מיוחד משלו.
גיטרות שונות זו מזו במספר המיתרים שלהן וכן באופן בו הן מכוונות.
לרוב הגיטרות בהן משתמשים כיום במוזיקה הפופולרית יש שישה מיתרים אשר מכוונים (מן המיתר הנמוך אל הגבוה): E-A-D-G-B-E, אך יש גם גיטרות עם יותר מיתרים ופחות.
Z או 1 = אצבע האינדקס (האצבע המורה)
O = מיתר פתוח (יש לפרוט על המיתר ללא לחיצה בשום נקודה או סריג על הצוואר)
X = מיתר שעליו לא מנגנים
אקורדים עם 7 (ספטימה קטנה)
אקורדים מינוריים עם 7 (ספטימה קטנה)
אקוסמיזם, בניגוד לפנתאיזם, היא העמדה לפיה היקום כפי שהוא נראה אינו בסופו של דבר אלא אשליה (הקידומת "א" ביוונית משמעותה לאו), ומה שקיים באמת אינו אלא האין־סוף המוחלט.
עמדה זו פותחה כעמדה פילוסופית על ידי הגל בספרו "הרצאות על ההיסטוריה של הפילוסופיה" (History of Philosophy, III p.262), כהבחנה שבאמצעותה הוא מראה שברוך שפינוזה, שדגל בפנתאיזם וזיהה את הטבע עם האלוהים, לא היה אתאיסט כפי שטענו פילוסופים אחרים עליו, אלא אדרבה – האמין באלוהים "יותר מדי".
הגל מראה כי נהוג לראות בעולם שניות המקיימת הן את האל האין־סופי והן את העולם הסופי, ושניות זו אינה יכולה להתקיים, כיוון שמציאותו של דבר־מה אין־סופי סותרת מעצם הגדרתה את מציאותו של דבר סופי.
מכאן נגזר נון-דואליזם המחייב שלאמיתו של דבר קיים רק אחד מן השניים: או שרק העולם הסופי והמוגדר קיים, וזו תפיסתו של האתאיסט; או שרק האין־סופי והבלתי מוגדר קיים, והעולם המוגבל אינו אלא אשליה, וזו היא תפיסתו של שפינוזה – האקוסמיות.
עמדה דומה כבר הוצגה על ידי פילוסופים הודים קדומים, בעמדה המנוסחת בסנסקריט כ"तत् त्वम् असि או तत्त्वमसि", ואומרת שהאני העצמי והטהור זהה למציאות האין־סופית, שהיא המקור והרקע לכל התופעות, והאשליה המפרידה בין האני העצמי לבין האין־סופיות הכלל עולמית נובעת מתוך כך שאין האדם מודע לעצמי האמיתי שלו.
כמו כן, בכתבי הדת ההינדואיים מתואר הברהמן כאלוהות האין־סופית, "נשמת היקום" וכן "השלם האחד הנצחי", הכולל בתוכו גם את כל המציאות הנראית סופית ומוגבלת.
בתפיסה של תנועת החסידות מודגש פעמים רבות הרעיון שהמציאות כולה אינה אלא האלוהים, כאשר במקומות מסוימים נראה שהכוונה לאקוסמיות, ובמקומות אחרים נראה שהכוונה היא לפנאנתאיזם.
אקורד כוח הוא אקורד המורכב מתו הבסיס (הטוניקה), ומהקווינטה (לדוגמה: דו וסול באקורד כוח C).
למעשה הוא אקורד משולש ללא תו הטרצה, כך שלא ניתן לקבוע האם הוא מז'ורי או מינורי.
אקורד זה מסומן לרוב ב־5. לדוגמה, אקורד כוח דו יסומן כ־"C5".
אקורדים מסוג זה נפוצים מאוד במוזיקת רוק או האבי-מטאל אך לא מופיעים כלל במוזיקה קלאסית.
מעבר בין אקורדים כאלה מחייב תנועת קווינטות ואוקטבות מקבילה, דבר האסור על פי חוקי הפוליפוניה, שתקופת הבארוק והמוזיקה הקלאסית מחויבים אליהם.
למעשה, עצם ההתייחסות לאקורד כוח כאקורד היא בעייתית היות שאין לו שום אופי, או פונקציונליות, פרט לזו של תו הבסיס, כך שאין הבדל מהותי בינו לבין נגינת הבס בלבד.
מכאן נגזר שמו, הוא מעניק "כוח" לצליל, ולא עומק.
השימוש באקורדי כוח נפוץ בעיקר בגיטרה חשמלית, בדרך כלל בליווי דיסטורשן ואפקטים נוספים.
אחת הסיבות לכך היא שבדיסטורשן מורגשים מאוד האוברטונים אשר במצב בו יש שלושה צלילים או יותר, יכולים ליצור צליל לא נעים, רועש ומוגזם.
לעומת זאת שני תווים במרווח זך כמו קווינטה ואוקטבה, נשמעים "צלולים" יחסית בדיסטורשן.
אחת היצירות המוזיקליות הראשונות שהשתמשה באקורדי כוח היא היצירות לגיטרה Preludes של הייטור וילה לובוס, מוזיקאי ומלחין ברזילאי שפעל בתחילת המאה העשרים.
על אף שהיו שימושים קודמים לו באקורדי כוח, הטכניקה שלו היא זו שהשתמרה, וגיטריסטים משתמשים בה עד היום, במוזיקת רוק ומטאל.
השימוש באקורדי כוח התרחב בשנות החמישים והשישים, עם עליית הפופולריות של הבלוז-רוק והרוקנרול.
הטכניקה נהייתה פופולרית יותר ויותר, והשימוש בה הופיע אצל אמנים כמו צ'אק ברי בשיר "Johhny B.
Goode", אלביס פרסלי בשיר "Jailhouse Rock", ומאוחר יותר השימוש הגיע גם לביטלס בשירם "I Want To Hold Your Hand".
בשנות השבעים והשמונים, כשמוזיקת ההאבי מטאל גדלה, ובתוכה תת-הסוגות ת'ראש מטאל וגלאם מטאל, השימוש באקורדי כוח נהיה פופולרי והגיע לכל מקום, עד שכמעט ואין להקות או אמני רוק מהתקופה הזו שלא השתמשו כלל באקורדי כוח בשירים שלהם.
הצליל המלוכלך ומלא הדיסטורשין שאופייני לתקופה הזאת, התאים מאוד לשימוש באקורדי כוח, ובין הלהקות המוכרות שהשימוש באקורדי כוח בולט אצלם נמצא את לד זפלין, בלאק סבאת', דיפ פרפל, איירון מיידן, גאנס אנד רוזס, וכמובן ארבע הלהקות הגדולות של הת'ראש מטאל - מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנת'רקס.
בשנות התשעים חלה ירידה בפופולריות ההאבי-מטאל, אך להקות הגראנג' עדיין השתמשו באקורדי כוח בשיריהן.
השיר שנחשב לאחד הפופולריים באותה התקופה הוא "Smells Like Teen Spirit" של נירוונה, שריף הגיטרה העיקרי שבו משתמש באקורדי כוח.
אָקוּניָה (בספרדית: Acuña או Ciudad Acuña) היא עיר השוכנת במדינת קואווילה במקסיקו.
היא משמשת כמושבה המוניציפלי של הרשות המקומית אקוניה הסובבת אותה.
האוכלוסייה המוערכת של העיר בשנת 2017 הייתה 201,778, בעוד שאוכלוסיית המושבה הייתה 214,616. העיר היא הרביעית בגודלה במדינת קואווילה והעיר בעלת קצב הצמיחה המהיר ביותר במקסיקו.
האזור משרת על ידי נמל התעופה הבין-לאומי סיודד אקוניה.
אזור המטרופולין דל ריו–סיודד אקוניה (DR-CA) הוא אזור המטרופולין הדו-לאומי השביעי בגודלו לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו.
העיר דל ריו ממוקמת במדינת טקסס שבארצות הברית, בצדו הצפוני של הריו גרנדה, וסיודד אקוניה ממוקמת במדינת קואווילה שבמקסיקו, מדרום לנהר.
אזור מטרופולין זה ידוע גם בשם "Tierra de la Amistad".
התיעוד הראשון לראשית ההתיישבות באקוניה הוא מה-27 בדצמבר 1877. אקוניה הוקמה על ידי קבוצת מתיישבים בראשות דומינגו אוריאס, אירינאו קסיאס ארוואלו ואשתו מקסימינה אספינוסה.
בשנת 1880 הקהילה קיבלה מעמד של עיירה תחת שמה הראשון "גארסה גאלאן" (Garza Galán).
בשנת 1884 שונה שם היישוב ל"קונגרגסיון לאס ואקאס" (Congregación las Vacas) ושמו שונה ל"וייה אקוניה" בשנת 1912 על שמו של משורר מקסיקני בשם מנואל אקוניה.
וייה אקוניה קיבלה מעמד עיר ב-16 בספטמבר 1951, ושמה שונה לסיודד אקוניה.
ב-24 באוקטובר 1960, נשיא ארצות הברית דווייט ד.
אייזנהאואר ונשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס נפגשו בעיר אקוניה כדי לחתום על ההסכמים הראשוניים שאיפשרו את בניית הסכר.
תוכניות הבנייה לא הושלמו סופית עד דצמבר 1966, אז נפגשו הנשיאים לינדון ב' ג'ונסון וגוסטבו דיאס אורדס על הגשר הבינלאומי.
הנשיאים ריצ'רד ניקסון וגוסטבו דיאס אורדס נפגשו ב-8 בספטמבר 1969 לטקס חנוכת סכר אמיסטאד.
ב-25 במאי 2015 פגעה בעיר טורנדו בעוצמה F3, שגרם לנזק כבד, לכ-14 הרוגים וכ-200 פצועים.
אקור ארנה , לשעבר ברסי ארנה, מוכר גם כהיכל הספורט פריז-ברסי, הוא מתקן רב תכליתי השוכן בשכונת ברסי, סמוך לפארק ברסי ברובע השנים-עשר של פריז, בירת צרפת.
ההיכל ניתן לזיהוי בנקל בזכות הארכיטקטורה המיוחדת שלו והעובדה שהוא נבנה כפירמידה המכוסה בכל פיאותיה בדשא ירוק עד.
ההיכל נקרא על שם רשת המלונות אקור.
ההיכל נפתח ב-3 בדצמבר 1984 ושימש דרך קבע לטורניר הטניס פריז מאסטרס מהסבב העולמי (ATP) בשנים 1986–2024 ולאירועי ספורט רבים: אגרוף, כדורסל, כדוריד, התעמלות מכשירים ועוד.
תכולת האולם נעה בין 7,000 ל-17,000 מושבים, בהתאם לסוג האירוע.
פרט לטורניר הטניס השנתי המתקיים בו, אירח האולם אירועי ספורט חשובים.
חודש לאחר פתיחת האולם התקיימו בו המשחקים עולמיים באתלטיקה, אליפות העולם הראשונה באתלטיקה באולם.
ב-1999 נטל ההיכל חלק באליפות אירופה בכדורסל שהתקיימה בצרפת.
בשנת 2000 אירח את אליפות העולם בהתעמלות.
בשנים 1991 ו-1996 אירח האולם את גמר גביע אירופה לאלופות בכדורסל, ב-2001 את פיינל פור הסופרוליג וב-2010 את פיינל פור היורוליג.
בישראל זכור האולם במיוחד בשל זכייתה של קבוצת מכבי תל אביב בגביע אירופה בשנת 2001, כשאלפים מאוהדי הקבוצה נכחו באולם ופרצו למגרש עם סיומו של משחק הגמר בו ניצחה את קבוצת פנאתינייקוס אתונה.
ב-2017 אירח האולם משחקים באליפות העולם בהוקי קרח עד שלב רבע הגמר.
באולם הופיעו כמה מהמוזיקאים הנודעים בעולם בהם: ג'סטין ביבר, סטינג, מדונה, מטאליקה, פיל קולינס, דפש מוד, הרולינג סטונז רד הוט צ'ילי פפרז ובוב דילן.
אֶקוֹצֶנטְרִיוּת - גישת ערך היקום בסביבתנות.
(מיוונית: οἶκος, 'אויקוס' - בית, וκέντρον, 'קנטרון' מרכז) היא גישה במדעי הסביבה ובהגות המדינאית שביסודה של מערכת ערכים מוסרית, המדגישה את הטבע כולו, על נופיו, והקיים בו, בין אם הוא חי או צומח ובין אם הוא דומם.
גישה זו שונה מעט מהגישה הביוצנטרית - גישת ערך החיים, המדגישה את החיים כבסיס למחויבות מוסרית, שלפיה יש לשמר בתי גידול ואת מגוון המינים, מכיוון שיש ערך לחיים - לחי ולצומח.
שתי הגישות, האקוצנרית והביוצנטרית מנוגדות לגישה האנתרופוצנטרית - גישת ערך האדם, על פיה המוסר צריך להתחשב באדם ובצרכיו בלבד, ורק כנגזרת מכך לשמר את הטבע או להגן עליו.
ההצדקה לגישת ערך היקום נשענת בדרך כלל על מערכת אמונית ותפישת עולם (אונטולוגיה) הרואה בכל הקיים בעולם החומר, ישות אחת או ישויות הקשורות ואחוזות אלו באלו, עד שאין להפריד בין גבולות ורמות כמו רמת בני-אדם לעומת שאר החי והצומח, או אפילו בין החי-והצומח לדומם.
משום כך מערכת הערכים המוסרית והאחריות האנושית אינה עוצרת באדם, אלא חלה על כלל היקום, באופן שוויוני.
תפיסה זו של שוויון המחויבות וערכי המוסר כלפי העולם כולו, שוויון גם עם רכיבים ממנו, שאינם בני אדם, נקראת שוויונות ביוספרית.
על פי פרופסור סטאן רווה (Rowe) המנוח, בספרו 'מקום הבית, מאמרים במדעי הסביבה':
הטענה האקוצנטרית ביסודה נובעת מהאמונה שבהשוואה לחלקו החשוב של האדם, שאמנם אין עליו עוררין, האקוספירה השלמה חשובה עוד יותר ויש לה השלכות משמעותיות יותר: היא מכילה יותר, מורכבת יותר, משולבת יותר, יצירתית ויפה יותר, מלאת קסם והוד קדומים, ועתיקה יותר מהזמן עצמו.
אותה ה"סביבה", שגישת ערך האדם ה'אנתרופוצנטרית' בטעות רואה בה אוסף של פרטים שנועדו כולם אך ורק על מנת לשמש את האדם ולשרת את צורכי האנושות, דווקא היא, במשמעות וברובד העמוק ביותר, מקורה של האנושות והמקיימת את האנושות - מתוך משלב גאוני ורב ממדים זה, הנותן חיים.
גישת 'ערך היקום' עולה על גישת ערך החיים (הביוצנטריות) והעיסוק הכפייתי שלה ביצורים חיים (אורגניזמים), מכיוון שלפי גישת 'ערך היקום' אין להפריד בין בני אדם ובין כל מה שמקיף אותם: החומרים שמקורם מהחי-והצומח או מהדומם.
כל אחד מאלו, הם חלקיקים וגלים, גוף ונשמה, במסגרת מצאי הכח במרחב של כדור הארץ.
העברת התרבות המערבית ממסלולה הנוכחי למסלול של הצלה סביבתנית-מדינית, פירושה מציאת מערכת אמונות ודעות חדשה שתנחה את אורחות חיינו.
מערכת זו מוכרחה לנבוע מתרבותנו מבוססת המדע.
נראה לי שמערכת האמונות הכלל עולמית המוצלחת והמבטיחה היחידה היא האקוצנטריות, המוגדרת כשינוי ערכים ושינוי המיקוד מ'הומו סאפינס' אל כוכב הלכת 'ארץ'.
הגיון מדעי תומך בשינוי ערכים זה.
כל היצורים החיים התפתחו מכוכב ארץ, והתקיימו ומתקיימים מן הארץ.
וכך הארץ ולא היצור היא ביטוי החיים.
הארץ, ולא האנושות היא מרכז החיים, מרכז היצירתיות.
הארץ היא השלם אשר אנו חלקיה המשועבדים לה.
משנת הגות יסודית כזו מביאה למודעות ולרגישות הסביבתית את המיקוד הממשי והחובק כל הדרוש לה.
אקוצנטריות איננה הטענה שכל היצורים ערכם שווה זה לזה.
אין זו טענה המתנגדת לאנושות, וגם לא טענת נגד לאלו המבקשים צדק חברתי.
אין היא מתכחשת לכך שקיימות מגוון בעיות שמרכזן אנושיות.
אך היא עוקפת מן הצד את הבעיות הללו, הקטנות יותר, ואת הנושאים הללו, קצרי המועד, על מנת להתמודד עם המציאות הסביבתנית.
זוהי התבוננות במצבם הסביבתני של כל היצורים, ועל פי השקפתה התבוננת כוללת באקוספירה (המקבילה למושג ביוספירה), כלומר התבוננות ביקום כולו, אותו היא רואה כיצור, שחשיבותו היא מעבר למין יצורים חיים מסוים, אפילו מעבר לחשיבות המין הספיאנטי זה שנתן את שמו לעצמו.
רעיון ה'אקוצנטריות' בשם זה, גישת המוסר על פי ערך היקום, נהגה לראשונה בידי אלדו ליאופולד בשנת 1949, במאמר בירחון מאוניברסיטת אוקספורד.
תפישה זו מכירה בכך שכל המינים כולל האדם הם תוצר של תהליך התפתחותי ארוך, וקשורים זה בזה בתהליכי חייהם.
כתבי אלדו ליאופולד מרכזיים לגישה זו, ומושגי יסוד בה הם הרעיונות שלו בעניין מוסר האדמה וניהול סביבתי מוצלח.
אקוצנטריות - גישת ערך היקום - מתמקדת ב"קהילה הביוטית" - כלומר קהילת חומרי החיים - כשלמות אחת, ומנסה לשמר את הרכב מערכת הסביבה, כולל אפילו נופים, ואת התהליכים הסביבתיים.
המושג מתבטא גם בעקרון הראשון של תנועת האקולוגיה העמוקה, כפי שהוגדרו בידי ארן נאס וג'ורג' סשונז ב-1984, שם הדגישו שגישה על פיה האדם במרכז היקום, אנטרופוצנטריות, אותה גישה לפיה האדם הוא בחיר היצירה ומטרת הבריאה, היא גישה המהווה אויב קשה לתפישת המוסר של ערך היקום.
נוהגים לסווג את המחשבה הסביבתנית והענפים השונים בתנועה הסביבתנית לשני מחנות: אלו הנחשבים אנטרופוצנטרים - 'האדם במרכז', ואלו הנחשבים ביוצנטרים - גישה על פיה 'החיים במרכז'.
יש המשתמשים במושגי אקולוגיה "שפלה" (מוסר החיים) לעומת אקולוגיה "עמוקה" (מוסר יקומי), או טכנוצנטריות לעומת אקוצנטריות.
גישת 'ערך היקום' מוכרת כזרם מחשבתי בסביבתנות, אותה תנועה מדינית ומוסרית השואפת להגן ולשפר את איכות הסביבה הטבעית כנגד שינויים מעשה ידי האדם הפוגעים בסביבה.
ההגנה על הסביבה ושיפור תנאי הסביבה נעשה על ידי אימוץ דפוסי פעולה מדיניים חברתיים וכלכליים המכירים ביחסי הגומלין עם הטבע.
בדרכים שונות, הסביבתנות טוענת שיש להתחשב ביצורים שאינם אנושיים, ובסביבה הטבעית כולה, בתחשיבים כלכליים, מדיניים, חברתיים ומוסריים, ובתוכניות אלו.
אנתרופוצנטריות - גישת המוסר האנושני (האדם במרכז)
גישת 'ערך היקום' - האקוצנטריות - נתפסת בידי תומכיה כגישה המנוגדת באופן קיצוני לתפישות בהן האדם במרכז, ולמערכות ערכים על פי גישת 'ערך האדם'.
לדבריהם, התפישות על פיהן האדם במרכז הן תפישות מסורתיות מושרשות של התרבות המערבית - בכלכלה, במדע ובחיים המדיניים.
גישת ערך האדם, לטענתם, היא גישה המותירה את הגנת הטבע הכללי לגחמות האדם בהתאם לצרכיו, וכך הטבע עלול ליפול קרבן לדרישות הנוחיות האנושית.
לעומת זאת, על פי דעתם, גישת 'ערך היקום' היא הכרחית על מנת לבסס מערכת חסרת פניות להגנה על הסביבה.
יש המבקרים את הגישה היקומית בכך שהיא פותחת את הדלתות למוסר הפועל נגד האנושות, והמסכן את הקיום האנושי תמורת קיומו ורווחתו של מושג של "טוב עליון" שמעולם לא הוגדר כראוי.
הוגה שיטת האקולוגיה עמוקה, ארן נאס, טען, שהמשבר הסביבתי האנושי, התפוצצות האוכלוסין, והכחדת מינים רבים נובעים כולם מהשיטה האנתרופוצנטרית, גישת 'ערך האדם', לעומת הגישה היקומית.
רווה ואחרים השוו את ההכרה ההדרגתית בכך שהאדם אינו במרכז היקום, להכרה האיטית של המערב, בכך שכוכבי הלכת השמש והכוכבים אינם סובבים סביב הארץ.
"ובקצרה ניתן לומר, בדעותנו ומושגינו, אף שאי אפשר להיפטר מההקשר האנושי ומההאנשה שלהם, שאין צורך שיהיו דווקא אנתרופוצנטריים".
טכנוצנטריות - שליטת האדם בסביבה על ידי המדע והטכנולוגיה
מרבים גם להשוות את גישת 'ערך היקום' מול הגישה הטכנוצנטרית - שבמרכזה היכולת לטפל בסביבה באופן מלאכותי.
לרוב רואים בהן שתי גישות מנוגדות, הנתונות במחלוקת לגבי יחסם ליכולת הטכנולוגיה האנושית לשלוט בסביבה, להשפיע עליה לטובה לאורך זמן ואף להגן עליה.
סוברי גישת 'ערך היקום', כולל תנועת "ירוק עמוק" (אקולוגיה עמוקה) רואים עצמם בדרך כלל כנתונים לחסדי הטבע ומשועבדים לו, ולא כשליטים על טבע.
אין להם אמון בטכנולוגיה המודרנית, ולא במוסדות הקשורים בה.
לטענתם, יש להעדיף ולכבד תהליכים ותוצרים טבעיים, ולדעתם, השימוש בתצרוכת עצמית וטבעית ובטכנולוגיה מעוטת השפעה רצוי יותר, על פני שליטה טכנולוגית בטבע.
לעומתם, לטכנוצנטרים אמון מלא בטכנולוגיה ובתעשייה, והם מאמינים בכך שהאנושות מסוגלת ואולי אף שולטת כעת בטבע.
אף שייתכן שהם מקבלים את קיומם של בעיות סביבתיות כתוצאה מהתעשייה והטכנולוגיה, אין הם רואים את הפתרון בהצרת השימוש בטכנולוגיה ובצמצום התעשייה, להפך, לדעתם רק על ידי המדע והטכנולוגיה ניתן לפתור את הבעיות הללו, וזוהי הדרך הנכונה לפיתוחן של המדינות המתפתחות והמפותחות כאחד.
ביוצנטריות - גישת ערך החיים (החיים במרכז)
הבדל דק קיים בין גישת 'ערך החיים' - ביוצנטריות, לגישת 'ערך היקום' - האקוצנטריות.
גישת ערך היקום מכירה בחשיבותן של מערכות סביבה שאינן חיות בנוסף על מערכות החיים בהן מכירה גישת 'ערך החיים' הביוצנטרית.
המונח שימש בעבר בידי תומכי גישת "השמאל הביוצנטרי" - המשלב אקולוגיה עמוקה עם גישות המתנגדות לתעשייה ולכלכלת שוק חופשי, כמו דויד אורטון.
אקוקרדיוגרפיה (לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: דימות על-שמעי של הלב), הנקראת גם אקו לב ובקיצור אקו , היא בדיקת אולטרה סאונד רפואית של הלב.
אמצעי דימות רפואי זה הוא כלי נייד וזמין, המשמש בתחום הקרדיולוגיה ליצירת תמונות דו-ממדיות ותלת-ממדיות של הלב וכן לדימות של זרימת הדם דרך מדורי הלב, מסתמי הלב וכלי הדם הגדולים בעזרת אולטרה סאונד דופלר.
אקוקרדיוגרפיה דרך בית החזה היא בדיקה לא פולשנית שבה המתמר מונח על גבי עור הנבדק.
הנחת המתמר מתבצעת בארבע נקודות, המאפשרות זוויות הסתכלות שונות על מדורי הלב.
נקודת המנח העליונה ביותר היא לצד עצם החזה מצד שמאל (פאראסטרנלית), וממנה ניתן להתבונן לאורך הציר האורכי של הלב.
במבט זה ניתן לראות את החדר השמאלי בחלק התמונה העליון, ואילו העלייה הימנית תיראה כלפי מטה.
כן ניתן לראות את המסתם הצניפי, לרבות עלעליו, המיתרים הגידיים והשרירים הפטמתיים.
סיבוב של המתמר ב-90° יאפשר קבלה של חתך רוחב, כאשר החדר הימני עדיין ייראה מלמעלה.
ניתן להניח את המתמר גם בגובה המסתם הצניפי או מסתם אבי העורקים.
הטיה של המתמר לעבר עורק הריאה תאפשר מבט על התמזלגותו לעורקי הריאה הימני והשמאלי.
הנחה של המתמר על חוד הלב (אפיקלית) מאפשרת מבטים על מספר מדורים יחדיו.
מבט של ארבעה מדורים יאפשר התבוננות בכל מדורי הלב, כאשר העליות נמצאות בתחתית התמונה.
החיבור של העלעל הקדמי של המסתם הצניפי אל המחיצה נראה תחתון יותר מהחיבור של עלה המחיצה של המסתם התלת-פסיגי, שהוא קרוב יותר לחוד הלב.
בנוסף ניתן לראות האוזנית של העלייה השמאלית ובצמוד לה את ורידי הריאה.
מבט של חמישה מדורים יתאפשר בזכות הטיה של המתמר לפנים, ואז גם ייראה מסתם אבי העורקים.
מבט של שני מדורים על צדו השמאלי של הלב יאפשר התבוננות בעלייה ובאוזנית שבחלקה התחתון של התמונה ובשרירים הפטמתיים של החדר.
הנחת המתמר בצורה המנוגדת למנח שלצד עצם הבריח תאפשר מבט הפוך, שבו יופיעו החדר השמאלי, מסתם אבי העורקים והמסתם הצניפי והעלייה השמאלית.
חדר ימין יופיע בצדה הימני של התמונה.
במנח תחת הצלעות (סובקוסטלי) ניתן לראות את הכבד בין הלב למתמר.
מבט זה יעיל למציאת נוזל ממסב הלב, שיהיה בין הכבד ללב.
כמו כן, ניתן להבחין בפגם במחיצה הבין-פרוזדורית.
סיבוב של המתמר יאפשר התבוננות בווריד הנבוב התחתון, שהתרוקנות שלו אל העלייה הימנית מעידה על לחץ דם תקין בעלייה ועל היעדר אי-ספיקת לב ימנית.
מנח ממעל לעצם החזה (סופראסטרנלי) מאפשר התבוננות של קשת אבי העורקים והעורקים היוצאים ממנה: גזע הזרוע והראש, העורק התרדמני והעורק התת-בריחי.
לפי אפקט דופלר, תדירות גל הקול החוזר מדם זורם משתנה כתלות בכיוון הזרימה ובמהירותה.
אפקט זה מאפשר לזהות בבדיקת אקוקרדיוגרפיה זרימה של דם במדורי הלב ובכלי הדם הסובבים אותו.
באקוקרדיוגרפיה נעשה באפקט דופלר שימוש בשני אופנים: גל מתמשך וגל פועם.
בשידור גל מתמשך המתמר משדר וקולט גלי קול בצורה מתמדת, כך שמבצע הבדיקה יכול לקלוט את מהירויות הזרימה הנמדדות, אף אם הן גבוהות, אולם הוא אינו יכול לקבל את המיקום שממנו חזר האות.
כמו כן, מתקבל טווח של מהירויות הנראה כמריחה על פני פלט הבדיקה.
בשידור גל פועם הגל פוגע באיבר המטרה וחוזר, כך שניתן לקבוע את מיקום האיבר, אולם בשל מרווח הזמן בין השידור לדגימה, לא ניתן לקלוט מהירויות גבוהות.
בנוסף, שילוב של צבע באקוקרדיוגרפיית דופלר ממחיש את כיוון הזרימה, ובכך מאפשר לאתר בקלות רבה יותר זרימה פתולוגית.
בשיטה זו זרימה בכיוון המתמר מופיעה בצבע אדום וזרימה הרחק ממנו בכחול, כאשר עוצמת הצבע משקפת את מהירות הזרימה.
במהירויות גבוהות במיוחד, שהן על פי רוב פתולוגיות, הצבע על המסך מופיע כירוק.
באקוקרדיוגרפיה דרך הוושט מוחדר מתמר אל תוך הוושט, דבר המאפשר צפייה איכותית יותר במדורי הלב ובכלי בדם היוצאים ממנו, שכן הלב ממוקם ממש מלפני הוושט, וגל הקול אינו צריך לעבור מרחק רב ושכבות רבות עד להגעתו אל הלב.
זאת, בניגוד לאקוקרדיוגפיה דרך בית החזה, שאז על הגל לעבור דרך העור, שכבות שומן וצלעות ושרירים.
החיסרון המרכזי בשיטה זו הוא הפולשניות שבה, אשר מגבירה את הסיכונים שבבדיקה, גורמת לאי-נוחות אצל הנבדק ומצריכה הרדמה או אלחוש ונוכחות צוות רפואי.
כמו כן, על הנבדק לצום שש שעות בטרם הבדיקה ולהימנע משתייה למשך שעתיים.
על מנת להדגיש את גבולות החדר השמאלי במהלך ההתכווצות מוזרק לעיתים חומר ניגוד העשוי בועיות קטנות של אוויר בעלות מעטה חלבוני.
הבועיות נפוצות בדם ונראות היטב על ידי המתמר.
שיטה זו מאפשרת להתרשם מהתכווצות החדר השמאלי, לאתר התעבות של הדופן שלו וקרישי דם בחלל שלו ולמצוא גושים מסוגים אחרים בלב.
כמו כן, השיטה מאפשרת להעריך את מידת הזילוח אל החדר במחלת לב כלילית.
אקורדיון צ'רקסי (באדיגית: Пшынэ, פשינה) הוא סוג של אקורדיון הנפוץ במוזיקה הצ'רקסית.
האקורדיון הגיע אל הצ'רקסים בסוף המאה ה-19 מן הרוסים ובמהרה החלו אומנים ולהקות מחול לאמץ אותו לניגון לחן עממי צ'רקסי מאחר שכלי הנגינה האותנטיים של הצ'רקסים כגון חלילים או פכאצ'אץ' הכילו טון בלבד ועל כן היה להם נוח יותר לעבד את המוזיקה הצ'רקסית בעזרת אקורדיון זה.
האקורדיון בנוי עם שני תווים בצדדים, ובפנים תו אחד.
רוב האנשים משתמשים יותר בצדו הימני, מפני שמנגנים בו בצד הזה, ובצד השמאלי הבס שתפקידו לתת קצב מתאים לנגינה.
האקורדיונים העתיקים שהיו בעבר, היו בעלי שני קולות, שמפרשים קול אחר ולהפך, שבו מכווצים קול אחר.
ישנם מאפיינים זהים בין אקורדיון רגיל ובין אקורדיון צ'רקסי במבנה הכללי אולם עם שינויים משמעותיים.
אחד מאלו הוא עיצוב החלק הימני של האקורדיון הצ'רקסי בו המקלדת ( הכפתורים ) אינם מכילים את הקלידים השחורים המפיקים בעת הנגינה מוזיקה בתו של חצי טון אלא הוא מכיל רק קלידים לבנים בלבד המפיקים מוזיקה בקצב טון מלא בלבד.
עוד מאפיין חשוב באקורדיון הצ'רקסי הוא משקל האקורדיון הנמוך באופן משמעותי בהשוואה לאקורדיונים רגילים ואי לכך הוא מאפשר לנגנים תמרון רב יותר.
להבדיל מהקלידים באקורדיון הרגיל, באקורדיון הצ'רקסי הקלידים מהודרים.
בחברה הצ'רקסית בסיס המוזיקה בימינו הוא אקורדיון וכלי זה נפוץ באירועים כגון חתונות ומסיבות ריקודים, ולעיתים הנגינה בו שולבה עם כלים כגון פחצץ' (קרש) או ש'ותאפ (תוף).
כמו כן להקת המחול הייצוגית של רפובליקת אדיגיה "נאלמס" אשר חלק מסגנונות הריקוד שלה הורכבו בהתאם למוזיקה המתנגנת באקורדיון צ'רקסי.
מעבר לכך ניתן למצוא אומנים צ'רקסים רבים כגון אסלאן ת'ליבזו בעל האקדמיה למוזיקה בעיר מייקופ או המפיק המוזיקלי של להקת יסלאמיי מר אנזאור מיש המשמרים את אומנות הנגינה באקורדיון צ'רקסי.
מועצת השרים האירופית לענייני כלכלה ופיננסים , או בקיצור מועצת האקופין (מאנגלית: EcoFin Council), היא נגזרת של מועצת השרים של האיחוד האירופי ומהווה אחד מגופי קבלת ההחלטות החשובים ביותר באיחוד, כפועל יוצא של חשיבות הרכיב הכלכלי בתהליך האינטגרציה האירופי.
המועצה, אשר מורכבת משרי האוצר והכלכלה של המדינות החברות באיחוד, היא שותפה בכירה בכל אחד מן התהליכים הכלכליים באיחוד האירופי, כגון החקיקה, התווית המדיניות, האינטגרציה האירופית, כמו גם הפיקוח התקציבי על המדינות החברות והכוונתן.
מועצת האקופין עובדת בשיתוף הדוק עם הגופים הכלכליים הנוספים של האיחוד – הנציבות, הפרלמנט והבנק המרכזי האירופים (ECB).
להרכב המצומצם של מועצת האקופין עליו נמנים השרים הכלכליים ממדינות גוש האירו נודע תפקיד מרכזי בכל הנוגע למטבע האירופי המשותף.
שורשיה של מועצת האקופין נעוצים בהסכם המכונן של הקהילה האירופית אשר נחתם בפריז באפריל 1951 (הסכם "קהילת הפחם והפלדה"), אשר כונן את מועצת השרים של האיחוד האירופי על תחומי אחריותה השונים, לרבות התחום הכלכלי.
בהקשר זה יש לציין שמועצת האקופין, כמו גם רוב מועצות המשנה האחרות, לא נזכרת מפורשות בהסכמים אלו אלא רק בהתייחסות כללית כ"תצורות שונות" (Formations).
מועצת האקופין – מבנה ודרכי עבודה
מועצת האקופין מורכבת משרי האוצר והכלכלה של המדינות החברות באיחוד האירופי.
בדיונים הנוגעים לתקציב המדינות השונות או לתקציב האיחוד כולו מצטרפים לישיבות האקופין השרים ממדינות האיחוד האמונים על התקציב (באחדות מן המדינות החברות מופרדת האחריות על התקציב ממשרד האוצר).
נשיאות המועצה מתחלפת כל שישה חודשים לפי שיטת הרוטציה בין מדינות האיחוד, כאשר נשיא המועצה אחראי לקשר בינה לבין הפרלמנט האירופי, לנציבות על נציגיה השונים, ולציבור הרחב.
חשיבותה של הנשיאות ניכרת בעיקר בשליטתה על סדר היום, כשבסמכותה להשפיע על הנושאים המובאים בפני המועצה ועל סדר הדיונים בהם.
מועצת האקופין מזמינה לעיתים קרובות לדיוניה, ובמיוחד כאשר נושאים הדורשים תיאום של כל גופי האיחוד האירופי עולים על סדר היום, את נציגי הנציבות האירופית כגון הנציב לענייני כלכלה ופיננסים, הנציב לענייני השוק הפנימי (המשותף) והשירותים כמו גם נציגים מטעם הבנק המרכזי האירופי (ECB).
מועצת האקופין נפגשת פעם בחודש בקירוב באתרים שונים.
תכיפות פגישותיה משקפת את חשיבותה בתוך מערך האיחוד האירופי – חשיבות הנגזרת מבכורת הרכיב הכלכלי בתהליך ובמבנה האיחוד.
להשוואה, קיימות רק שתי תצורות נוספות של מועצת השרים של האיחוד האירופי – מועצת השרים לעניינים כלליים (GAC) והמועצה לענייני חוץ (FAC) - הנפגשות בתכיפות דומה.
ההבדל המרכזי בין שתי קבוצות אלו מתבטא במידת מעורבותם ושיתופם של הפרלמנט והנציבות האירופים בעבודת המועצה.
כמו גופים רבים נוספים באיחוד האירופי, נתמכת גם עבודתה של מועצת האקופין על ידי הסגל הדיפלומטי הקבוע של המדינות החברות באיחוד האירופי, ה-COREPER.
מעבר לתחום המוגדר של מיסוי אשר מצריך החלטה בפה אחד, מתקבלות החלטות מועצת האקופין לפי כללי "הצבעת הרוב המיוחס" (Qualified Majority Voting – QMV) כפי שנקבעה לגבי מועצת השרים באמנת ליסבון ובאמנה לגבי התפקוד של האיחוד האירופי, כאשר קיימת חובת התייעצות או שיתוף (לפי הנושא הנידון) עם הפרלמנט והנציבות האירופים.
ככלל ניתן לציין שהמשברים אשר נקרו על דרכו של האיחוד (והקהילה לפניו) היוו זרז מרכזי לשינוי סדרי העבודה של מועצת השרים, במיוחד בכל הנוגע לשאלות של הרוב הנדרש לקבלת החלטות.
גוש האירו (Eurogroup) בתוך האקופין
מאז כניסת מטבע האירו לשימוש, וליתר דיוק מאז פגישת מועצת האקופין בלוקסמבורג ביוני 1998, נקבע נוהג לפיו ערב הפגישה הרשמית של האקופין נפגשים שרי האוצר של מדינות גוש האירו (המדינות בהן הונהג השימוש במטבע האחיד לפי השלב השלישי באיחוד המוניטרי האירופי - EMU).
בפגישות אלו נידונים הנושאים השונים הנוגעים למטבע המשותף כגון יציבות המחירים בגוש האירו, השינויים בשער החליפין שלו (במשותף עם הבנק האירופי המרכזי, הECB) ויישום כללי אמנת היציבות והצמיחה.
נוהג זה אינו רשמי, אך זוכה להתייחסות בפרוטוקול מספר 14 של אמנת ליסבון.
כתוצאה מחשדנותה של בריטניה אשר בחרה שלא להנהיג את המטבע המשותף בתחומה ואשר חששה שפגישות מקדימות אלו יהוו מעין מועצת אקופין חלופית, הושגה פשרה בינה לבין צרפת וגרמניה, לפיה יורשו שרים ממדינות האיחוד אשר אינם חברים בגוש האירו להשתתף בחלק מוגבל בלבד מפגישות מקדימות אלו, וגם זאת במעמד של משקיפים.
הליך גירעון (תקציבי) חורג – EDP
חשיבות רבה נודעת לאחריות מועצת האקופין בנוגע לשמירת המשמעת התקציבית של מדינות האיחוד, ובמיוחד של אותן מדינות החברות בגוש האירו.
לפי סעיף 126 באמנה לגבי התפקוד של האיחוד האירופי (אשר נלווית לאמנת ליסבון) בסמכותה של המועצה לקרוא לסדר, להציע הצעות ייעול ואף להטיל קנסות בצורות שונות על מדינה המפרה את תקנות האיחוד כפי שנקבעו באמנת היציבות והצמיחה, וזאת במסגרת הליך בשם "הליך גירעון חורג" EDP – Excessive Deficit Procedure.
עם זאת, יש לציין שבעקבות חריגה תקציבית של גרמניה וצרפת בשנים 2004-2005, אשר התנגדו להליך ה-EDP שנפתח נגדן על ידי מועצת האקופין ובלמו אותו בעזרת משקלן הפוליטי הרב באיחוד, הורחב שיקול הדעת של המועצה – ויש שיאמרו, הוחלשו הכללים – לגבי השתת עונשים כתוצאה מגירעון תקציבי.
למעשה, מעולם לא הבשיל אחד ההליכים אשר נפתחו כנגד מדינות אשר חרגו או חורגות מכללי אמנת היציבות והצמיחה לידי קנס ממשי.
השלכות עובדה זו באו לידי ביטוי חד במהלך המשבר הכלכלי הגלובלי בתחילת האלף השלישי, במהלכו עורער אמון השווקים ביכולת האיחוד האירופי לכפות משמעת תקציבית על חברות גוש האירו וכפועל יוצא מכך בחוסנו של המטבע האירופי המשותף.
מועצת האקופין והמשבר הכלכלי של תחילת האלף השלישי
מרכזיותה של מועצת האקופין באה לידי ביטוי ביתר שאת לנוכח משבר זה, אשר דחף אחדות ממדינות האיחוד האירופי החברות בגוש האירו כגון יוון ואירלנד אל סף קריסה כלכלית ואשר גרם להטלת ספק בחוסנו של המטבע המשותף.
המועצה בשבתה כמועצת האקופין של גוש האירו הייתה המסגרת בה עובדו ההצעות השונות לדרכי ההתמודדות האירופית עם המשבר, הצעות אשר הבשילו בדמותם של שני מוסדות – EFSF (European Financial Stability Facility) ומחליפו העתידי, ה-ESM (European Stability Mechanism).
מועצת האקופין משמשת כגוף המתאם את עבודת מוסדות אלו מול המדינות החברות באיחוד.
בנוסף, מפקחת המועצה על יישומם במדינות החברות של השינויים הנרחבים אשר הוכנסו באמנת היציבות והצמיחה כתוצאה מהמשבר.
כפי שמציינים סימון היקס (Hix) ופטרסון ושקלטון (Peterson, Shackleton), נתונה על פניו מועצת האקופין לפיקוח על ידי המועצה לעניינים כלליים (GAC), אשר בידיה הבכורה בהתווית ויישום מדיניות האיחוד האירופי והפיקוח על המועצות "הזוטרות".
עם זאת, הגידול בנפח עבודתה כמו גם הצורך לתאם את מדיניות החוץ וההגנה של האיחוד מאלצות את הGAC להאציל סמכויות למועצות המשנה ולרופף את הפיקוח עליהן, דבר המגביר את עצמאותן – עובדה הניכרת במיוחד בעבודתה של מועצת האקופין.
מידת עצמאותה ושוויונה של מועצה זו מול גופי קבלת החלטות אחרים באיחוד מתבטאת היטב בנוהג, אשר התבסס מאז כניסתו לתוקף של האיחוד המוניטרי האירופי (EMU), לפיו נוסעים שרי המועצה לפגישות פסגה אירופיות ואף נוכחים בפגישות אלו לצד שרי החוץ וראשי המדינות במידה ונידונים בהן נושאים כלכליים.
מועצת האקופין בראי התאוריות הכלכליות
חשיבותה הרבה של מועצת האקופין גרמה לה לעמוד במרכז ההתעניינות של חוקרים מתחום הכלכלה המנתחים את אופן פעולתו של האיחוד האירופי.
על פניו נדמה כאילו והמועצה, בה נפגשים נציגים של ממשלות שונות מנת להתוות מדיניות משותפת תוך ניסיון לשמור על אינטרסים לאומיים יחידניים, מהווה את התגלמות הגישה הקרויה בין-ממשלתיות (Intergovernmentalism).
מן הצד השני ניתן לציין את התופעה, לפיה שר ממדינה מסוימת יביע דעה אחת במועצת האקופין בעוד שר אחר מאותה מדינה יביע דעה מנוגדת במועצה אחרת (למשל, הרצון לריסון תקציבי במועצת האקופין לעומת הרצון הפוליטי להוצאה מוגברת במועצה לעניינים סוציאלים - EPSCO).
אקוסטיקה תת-מימית או הידרו-אקוסטיקה היא ענף בתחום האקוסטיקה שעוסק בחקר התפשטות קול במים ובאינטראקציה בין הגלים המכניים העוברים בתווך המימי לבין גבולותיו - פני המים, קרקעיתם, גדות, ועצמים השקועים במים.
אקוסטיקה תת-מימית עוסקת במים של אוקיינוסים, ימים, אגמים ובריכות.
תחום התדרים האופייני לתחום האקוסטיקה התת-מימית הוא בין 10 הרץ ל-1 מגהרץ ().
מעבר לגבולות תחום תדר זה, דהיינו בתדרים הקטנים מ-10 הרץ או בתדרים הגדולים מ-1 מגהרץ גל הקול אינו מתקדם אלא נבלע.
הסיבות לכך שונות בגבולות השונים:
עבור - אורך הגל גדול מאוד יחסית לתדרים הנמוכים מתדר זה ולכן הסבירות שגל הקול יפגע תוך כדי מסלולו בקרקעית הים גבוהה.
כל פגיעה כזו בקרקעית הים מנחיתה באופן משמעותי את עוצמת הקול עד לבליעתו.
עבור - אורך הגל קטן מאוד יחסית לתדרים הגבוהים מתדר זה ולכן עוצמת הקול יורדת מהר יותר כפונקציה של המרחק עד לבליעתו של הקול בתווך הימי.
תחום האקוסטיקה התת-מימית קשור באופן הדוק למספר תחומים נוספים של חקר האקוסטיקה: סונאר, מתמרים, עיבוד אותות קול, אוקיינוגרפיה אקוסטית, ביואקוסטיקה ואקוסטיקה פיזיקלית.
צעדים ראשונים במחקר המדעי של התחום נרשמו החל מסוף ימי הביניים ועד אמצע העת החדשה:
ב-1490 כתב לאונרדו דה וינצ'י:
ב-1687 כתב אייזק ניוטון את ספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע" אשר כלל מודל מתמטי ראשוני להתפשטות גלי קול.
ב-1826 השתמשו ג'ין דניאל קולדון השווייצרי ושארל שטורם הצרפתי בקרן תת-מימית כדי למדוד את הזמן שחלף בין הבזק של אור לבין קול שנבעו שניהם כאחד מפעמון של ספינה שקועה באגם ז'נבה.
הם סיפקו את המדידה הכמותית הראשונה אי פעם של מהירות הקול במים - 1,435 מטר לשנייה על פני מרחק של 17 ק"מ.
התוצאה שקיבלו הייתה בטווח שגיאה של 2% מהערכים המקובלים במאה ה-21.
ב-1877 כתב הלורד ריילי את ספרו "התאוריה של הקול", וייסד את התאוריה האקוסטית המודרנית.
טביעת הטיטניק ב-1912 ופרוץ מלחמת העולם הראשונה היוו תמריץ לגל הבא בהתפתחות התחום:
במסגרת בניית והרחבת ציי צוללות, פותחו הסונאר האקטיבי והסונאר הפאסיבי.
פותחו מערכות לגילוי קרחונים וצוללות.
פותחו פטנטים להתמצאות במרחב באמצעות תהודה.
ב-1919 פורסם המאמר המדעי הראשון על אקוסטיקה תת-מימית, המתאר תאורטית את שבירת גלי הקול המושפעת מהטמפרטורה ומהמליחות.
תחזיות מרחק התפשטות גלי הקול שהוצגו במאמר אושרו אמפירית במדידות הפסדי המעבר.
בשני העשורים הבאים פותחו מספר יישומים:
בשנות ה-20 פותח מד העומק לשימוש מסחרי.
בשנות ה-30 פותחו מתמרים פיאזואלקטריים.
יישומים אלה שימשו היטב במהלך מלחמת העולם השנייה במערכות הסונאר בצוללות ובספינות נגד צוללות (ספינות נצ"ל).
בזמן המלחמה הקרה, כחלק ממרוץ החימוש בין המעצמות, פותחו ושוכללו מערכות אקוסטיות רבות כגון מערכות הסונאר והטורפדו ונבנו צוללות גרעיניות.
הדבר הביא להתקדמות רבה בהבנה התאורטית של האקוסטיקה התת-מימית ובמעבר להפעלת המערכות באמצעות מחשבים.
בשנת 1967 כתב רוברט ג' יוריק את המהדורה הראשונה של ספרו "עקרונות האקוסטיקה התת-מימית למהנדסים".
ספר זה, אשר יצא ב-3 מהדורות, מכונה על ידי העוסקים בתחום כ-"תנ"ך של האקוסטיקאים" ונחשב עד היום כמקור מרכזי ומקיף בסילבוס של קורסים אקדמיים בתחום האקוסטיקה התת-מימית.
גל קול העובר בתווך הימי מוגדר כאוסף של פעולות דחיסה ודילול מכניים של מולקולות המים.
פעולות אלו מזוהות במקלט כגון האוזן האנושית או הידרופון כשינויים בלחץ.
גלי קול נוצרים באופן טבעי או באופן מלאכותי על ידי אדם באמצעות מכשירים תת-מימיים.
מהירות הקול (התנועה האורכית של חזית גל הקול) ניתנת לחישוב על פי הנוסחה:
כאשר היא תדירות הקול ו- הוא אורך גל הקול.
מהירות זו שונה ממהירות החלקיקים אשר מוגדרת כתנועת המולקולות בתווך הימי הנובעת ממקור קול וניתנת לחישוב על פי הנוסחה:
כאשר היא מהירות הקול, הוא הלחץ ו- היא צפיפות הנוזל.
המכפלה של ו- מהנוסחה שלעיל ידועה כעכבה אקוסטית.
ההספק האקוסטי (אנרגיה לשנייה) העובר ביחידת שטח ידוע כעוצמת הגל.
עבור גל מישורי, העוצמה הממוצעת ניתנת על ידי הנוסחה:
כאשר הוא הלחץ האקוסטי ביחידות שורש ממוצע הריבועים.
הניגוד הגדול בין עכבת גל הקול באוויר לבין עכבת גל הקול במים (הבדל יחסי פי 3600) ובין מידת חספוס פני השטח באוויר ובמים מצביע על כך שבתדרים הקטנים מ-1kHz פני הים מתנהגים כמו מחזיר קול מושלם.
מהירות הקול גבוהה פי 4.3 מהמהירות באוויר (ב-1kHz אורך גל הקול במים הוא בערך 1.5 מטר, לעומת זאת באותה התדירות אורך גל הקול באוויר הוא בערך 0.3 מטר) וההבדל היחסי בצפיפות הוא לערך פי 820.
על פי משוואה (1) קיים יחס פרופורציוני הפוך בין תדר הקול לבין אורך הגל שלו (זאת בהנחה שמהירות הקול היא בדרך כלל קבועה או כמעט קבועה).
כאשר תדר הקול גבוה, אורך הגל הוא קטן ועל כן עוצמת הקול יורדת באופן מהיר עם המרחק וגל הקול נבלע במרחק קצר ממקורו.
לעומת זאת, כאשר תדר הקול נמוך, אורך הגל הוא גדול ולכן עוצמת הקול יורדת באופן איטי עם המרחק וגל הקול נבלע במרחק ארוך ממקורו.
מכאן נובע, כי בליעת גלי קול בתדר נמוך היא חלשה.
הגורם המרכזי להנחתת גלי הקול (היחלשות עוצמת הקול ובליעתו) במים מתוקים, ובתדר גבוה במי ים (מעל 100kHz) היא הצמיגות.
גורם מרכזי נוסף לניחות האות בתדירויות נמוכות במי ים הוא רגיעה יונית, כאשר הדוגמאות הנפוצות הן:
נוכחות חומצה בורית במים (גורם מרכזי לניחות האות עד לתדר 10kHz).
נוכחות מגנזיום גופרתי במים (גורם מרכזי לניחות האות בתדרים 10kHz - 500kHz).
גלי קול יכולים להיבלע גם על ידי הפסדים בגבולות הנוזל: קרוב לפני הים, ההפסדים יכולים להיגרם כתוצאה משכבת בועות או קרח ואילו בקרקעית הקול יכול לחדור לסחופת ולהיבלע.
גם פני הים וגם הקרקעית הם גבולות מחזירים ומפזרים.
שטח פני הים יכול לשמש כמחזיר מושלם עבור מטרות רבות.
הבדל העכבות (בין המים לאוויר) בגבול זה הוא גדול כל כך שרק מעט אנרגיה יכולה לעבור אותו.
גלי לחץ אקוסטיים מוחזרים מפני הים בפאזה הפוכה הנקראת לעיתים כ-"שינוי של פאי" או כ-"היפוך של 180 מעלות" ומיוצגת מתמטית ברכיב החזרה של מינוס 1.
בתדר גבוה (מעל 1kHz) או כאשר הים סוער, חלק מגל הקול מתפזר ונלקח בחשבון מתמטית על ידי רכיב החזרה שגודלו בערך מוחלט קטן מ-1. בדרך כלל רכיב ההחזרה ניתן על ידי הביטוי: , כאשר h הוא גובה גלי הים ביחידות שורש ממוצע הריבועים.
גורם סיבוכיות נוסף הוא הרוח היוצרת בועות או מביאה דגים קרוב לפני הים.
הבועות יכולות להיגרם גם כתוצאה מענן המיתמר ועולה כלפי מעלה הבולע חלק מהקול ומפזר אותו בחזרה.
חוסר ההתאמה בין העכבות האקוסטיות של המים ושל הקרקעית הוא בדרך כלל קטן יותר מאשר זה הקיים בפני הים ועל כן הוא יותר מורכב.
הפיזור וההחזרה תלויים בסוגי החומרים מהם עשויה הקרקעית ובעומק השכבות.
תאוריות שונות פותחו על מנת לחזות את התפשטות גלי הקול בקרקעית.
התפשטות גלי הקול תלויה בהרבה גורמים.
כיוון ההתפשטות מוגדר על ידי גרדיאנט מהירות הקול במים.
הקול נע יותר לאט במים מתוקים מאשר במי ים.
המהירות מוגדרת על ידי מודול הנפח של המים וצפיפות החומר.
מודול הנפח מושפע מהטמפרטורה, ממסיסות המים (בדרך כלל מליחות) ומהלחץ (העומק).
לעומת זאת השינוי בצפיפות החומר הוא קטן מאוד.
מהירות הקול במים ניתנת לחישוב על פי הנוסחה הבאה:
כאשר c היא מהירות הקול במים ביחידות של מטר לשנייה, T היא הטמפרטורה במעלות צלזיוס, S היא המליחות (ריכוז מלח)|מליחות ביחידות של פרומיל ו-z הוא העומק (הלחץ) ביחידות של מטר.
הים מחולק ל-3 שכבות עומק:
השכבה העליונה שבה מתערבבים המים שבפני השטח עם המים שבעומק הקרוב אליהם ונוצר מצב של שיווי משקל תרמי כך שהטמפרטורה קבועה בשכבה זו ומשתנה לפי עונות השנה (בין 13 מעלות צלזיוס בחורף עד 25 מעלות צלזיוס בקיץ בים התיכון).
גודל שכבה זו משתנה בין קיץ לחורף (בים התיכון הוא נע בין 40 מ' בקיץ עד 180 מ' בחורף).
מכיוון שבשכבה זו הטמפרטורה קבועה והעומק גדל – גרדיאנט מהירות הקול הוא חיובי.
השכבה האמצעית בין שכבת הערבוב לשכבת העומק.
עקב הפרשי הטמפרטורות בין השכבות, גרדיאנט הטמפרטורה בשכבה זו בדרך כלל שלילי אך משתנה בין קיץ לחורף כאשר בחורף הגרדיאנט מגיע למצב קבוע.
מכיוון שבשכבה זו הטמפרטורה קטנה והעומק גדל – גרדיאנט מהירות הקול הוא שלילי.
השכבה התחתונה שבה הטמפרטורה קבועה לאורך כל השנה (13 מעלות צלזיוס בים התיכון).
בדרך כלל המליחות קבועה לאורך אזורים שלמים ולכן .
לעומת זאת שינוי הטמפרטורה () בשכבת התרמוקלינה גורם לשינוי במהירות הקול של (מטר לשנייה), ואילו השינוי בעומק () גורם לשינוי במהירות הקול של (מטר לשנייה).
מכיוון שהמהירות אינה קבועה, עבור כל נקודה במרחב הימי נוצרת החזרת ושבירת גל קול על ידי מעבר ממהירות נמוכה לגבוהה וההפך (תלוי בגרדיאנט מהירות הקול) לפי חוק סנל.
צורות התפשטות של גלי קול
ישנן 4 צורות של התפשטות והובלה של גלי קול במים למרחקים עצומים דרך מוליך גלים טבעי:
עקב קיומו של גרדיאנט מהירות קול חיובי בשכבת הערבוב (שכבת השטח), קרן היוצאת ממקור קול (המוצב בשכבה זו) בזווית כלפי מטה, תישבר ותתעקם כלפי מעלה, עד הגעתה לנקודה מסוימת בשכבה המשמשת כמחזיר מושלם עקב שיקולי אנרגיה.
כאשר הקרן חוזרת מאחר שהיא באה ממהירות גבוהה לנמוכה, היא שוב תישבר ותתעקם כלפי מעלה, עד הגעתה לפני הים המשמשים גם הם כמחזיר מושלם וכל התהליך מתחיל מחדש.
בסופו של דבר, נוצר גל סינוסואידי הנע בין פני הים לגבול השכבה.
בקרן היוצאת בזווית כלפי מעלה מתרחש תהליך זהה אך הפוך.
הסיבה לקיומו של התהליך המתואר לעיל היא חוק סנל הנקרא גם "חוק הקרניים העצלות".
לפי חוק זה, גל הקול כביכול "מעדיף" לנוע במהירות נמוכה מאשר במהירות גבוהה ולכן הקרן נשברת בזווית כלפי המהירות הנמוכה.
העובדה שרוב הקרניים היוצאות ממקור הקול נלכדות בשכבת הערבוב בתהליך שתואר לעיל יוצרת את מובל השטח, דהיינו מוליך גלים טבעי בשכבת השטח.
גודל המובל משתנה גדל בין הקיץ לחורף ולכן עיקר השימוש בו הוא בחורף.
מיעוט הקרניים היוצאות ממקור הקול אינן נלכדות במובל השטח והן משמשות ליצירת צורה נוספת של התפשטות גלי הקול - אזורי התכנסות ואזורי צל.
בנקודה המפרידה בין שכבת התרמוקלינה לבין שכבת העומק ערך מהירות הקול מגיע למינימום.
מאחר שגם מעל וגם מתחת לנקודה זו ישנו מעבר גלי קול ממהירות גבוהה לנמוכה מתרחש התהליך המתואר במובל שטח.
לכן, נוצר בנקודה זו מובל עומק הנקרא גם תעלת קול עמוקה .
מאחר שנקודה זו נמצאת בעומק רב, קשה למקם בה מקור קול עמיד.
למרות זאת, נעשה בה שימוש בחילוץ טייס מהתרסקות מטוס צבאי: הטייס משליך מכיסא המפלט מטען נפץ המחובר למד עומק ומתוכנת להתפוצץ בנקודה זו.
קול הפיצוץ נשמע למרחק של עשרות קילומטרים וכך ניתן לגלות את מיקום הטייס.
מצב זה נוצר כאשר קרן היוצאת ממקור קול המוצב בשכבת הערבוב בזווית כלפי מטה לא נלכדת בשכבה זו וממשיכה לתוך שכבת התרמוקלינה.
עקב קיומו של גרדיאנט מהירות קול חיובי בשכבת הערבוב (שכבת השטח), הקרן בשלב הראשון תישבר ותתעקם כלפי מעלה.
בשלב השני עקב קיומו של גרדיאנט מהירות קול שלילי בשכבת התרמוקלינה הקרן שבירה|תישבר ותתעקם כלפי מטה.
בשלב השלישי כתוצאה מגרדיאנט מהירות הקול החיובי בשכבת העומק, הקרן שוב שבירה|תישבר ותתעקם כלפי מעלה עד הגעתה לנקודה מסוימת בשכבת העומק בה המשמשת כמחזיר מושלם עקב שיקולי אנרגיה.
כאשר הקרן חוזרת היא תתעקם שוב בהתאם למסלול שאותו עברה קודם עד הגעתה לפני הים המשמשים גם הם כמחזיר מושלם וכל התהליך מתחיל מחדש.
בסופו של דבר, נוצר גל סינוסואידי הנע בין פני הים לנקודה מסוימת בשכבת העומק.
הצטברות קרניים היוצאות בזוויות קרובות יוצרות 2 סוגים של אזורים:
אזורים בהם יש התלכדות של קרני קול – "אזורי התכנסות" המשמשים כמוליכי גלים
אזורים בהם אין מעבר קרני קול – "אזורי צל" בהן לא ניתן להוליך גלי קול
בקיץ כאשר מובל השטח קטן או לא קיים, הדרך האלטרנטיבית להתפשטות גלי הקול היא דרך אזורי ההתכנסות.
בים התיכון בפני הים, נקודות ההתכנסות מצויות במרחק של כ-34 קילו יארד אחת מהשנייה.
כאשר עומק הנקודה האמורה לשמש כמחזיר מושלם עקב שיקולי אנרגיה בצורת התפשטות של אזורי התכנסות ואזורי צל נמצא מתחת לקרקעית, קרן הקול מוחזרת מהקרקעית ועוברת את המסלול המתואר לעיל עד לפני הים וחזרה.
בדומה לאמור לעיל, נוצר גל סינוסואידי אלא שהפעם הוא נע בין פני הים לבין הקרקעית ומושפע מהרכב הקרקעית, האם היא עשויה מחומרים מחזירים או לא.
הצטברות קרניים היוצאות בזוויות קרובות מטה או למעלה ומגיעות לקרקעית יוצרת צורת הולכת גל טבעית נוספת הנקראת דילוגי קרקעית – עקב הדילוג בין פני הים לבין הקרקעית.
מטבע הדברים התופעה נפוצה יותר במים רדודים מאשר במים עמוקים.
להלן דוגמה סכמטית להתפשטות גל קול בצורות שונות:
אם הוא שורש ממוצע הריבועים של משרעת לחץ הקול אזי מידת לחץ הקול (sound pressure level, SPL) מוגדרת כ-20 פעמים הלוגריתם של היחס בין לבין לחץ ידוע כלשהו, .
קיים הבדל בין מידת לחץ הקול לבין מידת כוח הקול.
ישנם מספר פרמטרים מדידים המגדירים את אופן פעולת גל הקול.
עיקר שימושם הוא עבור מערכות סונאר אך הם רלוונטיים גם עבור שאר המערכות האקוסטיות הקיימות כגון: מד עומק, טלפון תת-מימי, טורפדו וכו'.
באופן כללי כל אחד מהפרמטרים מוגדר ביחידות של דציבל (dB) (יחידת מידה חסרת ממדים), יחד על פי "השיטה ההשוואתית" למדידת עוצמת קול ומבטא בדרך כלל את היחס בין עוצמת נמדדת לבין עוצמת יחוס הנמדדת בהידרופון:
כאשר PM הוא שם הפרמטר, היא העוצמה הנמדדת ואילו היא בדרך כלל עוצמת הייחוס ללחץ של ב-1 יארד.
כאשר היא עוצמת רעש המקור בטווח קרוב ואילו היא עוצמת הייחוס ללחץ של ב-1 יארד.
עבור מערכת אקטיבית הכוללת משדר ומקלט כגון סונאר אקטיבי רמת המקור היא בפשטות עוצמת השידור.
עבור מערכת פאסיבית הכוללת מקלט בלבד כגון סונאר פאסיבי רמת המקור היא עוצמת הרעש המגיעה מהמטרה ונובעת מ-3 מקורות אפשריים:
רעשי זמרה - רעשי קוויטציה הנובעים מהתפוצצות בועות אוויר הנוצרות על ידי מדחפים בעלי מהירות סיבוב גבוהה.
כאשר היא עוצמת הרעש ואילו היא עוצמת הייחוס ללחץ של ב-1 יארד.
ישנם מספר מקורות של רעש רקע בסביבה הימית בתדרים שונים:
0.1Hz-10Hz - מערבולות ופעילות סייסמית של הים
1kHz-30kHz - רעש ים (מצב ים) - רעש הנובע ממצב הים – ים סוער או רגוע, גובה הגלים, מהירות הרוח וכו'
100kHz - רעש תרמי של מולקולות המים
תדירות משתנה - רעשי גשם ורעשים ביולוגיים
ישנם מספר מקורות של רעש עצמי הנובעים ממקור הקול:
רמת הרעש יכולה להיות רעש סביבתי או רעש עצמי (הגדול מביניהם).
אם הרעש הסביבתי שווה לרעש העצמי, לדוגמה:
אזי מתקיים חיבור פנימי לוגריתמי:
כלל זה נכון כשמדובר בשני גורמים של אותו רכיב אבל ברכיבים שונים כגון: SL ו-NL החיבור הוא רגיל, לדוגמה:
כאשר היא עוצמת ההדהודים בהדקי ההידרופון ואילו היא עוצמת הייחוס ללחץ של ב-1 יארד.
רכיב זה קיים אך ורק עבור מערכת אקטיבית הכוללת משדר ומקלט כגון סונאר אקטיבי.
רמת ההדהודים מבטאת את עוצמת ההד החוזר כתוצאה משידור אות אקוסטי ונובעת מ-3 מקורות אפשריים:
הדהודי שטח – הד החוזר מפני הים
הדהודי נפח – הד החוזר מנפח הים ומהיצורים החיים בו כגון: פלנקטון
הדהודי קרקעית – הד החוזר מן הקרקעית
ככל שמתרחקים מהמשדר, ההד קטן כפונקציה של הטווח.
רמת ההדהודים נלקחת בחשבון רק כאשר ערכה גדול מערך הרעש (NL).
אם ערכה שווה לערך הרעש מתקיים חיבור פנימי לוגריתמי (כמו ב-9.3) המוסיף 3dB כיוון שמדובר בשני גורמים של רכיב הרעש.
כאשר היא העוצמה בכיוון מסוים (בזווית מסוימת) ואילו היא עוצמה כל-כיוונית (360 מעלות).
אינדקס הכיווניות הוא היחס בין עוצמת הקול בכיוון מסוים (אלומה) לבין עוצמת רעש הרקע אשר ערכה זהה עבור כל הזוויות.
ככל שהאלומה (עבור מערכת אקטיבית אלומות השידור והקליטה, עבור מערכת פסיבית אלומת הקליטה) צרה יותר, מכוונת לכיוון מסוים ומסתובבת כך אינדקס הכיווניות גדול יותר.
בדרך כלל אינדקס הכיווניות נחשב כרכיב המפחית מרכיב רמת הרעש (NL), כיוון שהשידור/קליטה בכיוון מסוים מסנן רעשים.
כאשר היא העוצמה המוחזרת מהמטרה ואילו היא העוצמה הפוגעת במטרה.
עבור מערכת אקטיבית הכוללת משדר ומקלט כגון סונאר אקטיבי היחס בין עוצמת הקול המוחזר ממטרה לבין עוצמת הקול הפוגע במטרה (עוצמת הקול המשודר במרחק 1 יארד מהמטרה) נקרא חוזק המטרה.
כמו כן ניתן להגדיר רכיב זה כשטח חתך אקוסטי בדומה לשטח חתך מכ"מי (שח"מ) על ידי המשוואה הבאה:
כאשר הוא שטח חתך הפעולה האקוסטי.
גודל זה תלוי הן בפרמטרים הפיזיקליים של האות כגון:
והן בפרמטרים הפיזיקליים של המטרה:
סוג החומר (האם עשויה מחומר מחזיר או בולע).
לסף הגילוי ישנן 2 הגדרות:
עבור אות צר סרט:כאשר, היא עוצמת האות ואילו היא עוצמת הרעש ל -1Hz
עבור אות רחב סרט:כאשר, היא עוצמת האות ואילו היא עוצמת הרעש עבור רוחב סרט של
היחס בין ההגדרות השונות מתבטא ב-2 המשוואות הבאות:
בדומה לאלקטרומגנטיות בה קיים יחס אות לרעש (SNR), גם עבור אות אקוסטי קיים מושג דומה והוא מבוטא באמצעות רכיב סף הגילוי המוגדר כיחס בין עוצמת האות לעוצמת הרעש.
בצורה אחרת ניתן להגדיר רכיב זה, בעזרת ההסתברויות לגילוי ולאזעקת שווא .
חיבור הסתברויות אלו לא שווה ל-1 ונלקחות בחשבון בנפרד:
ההסתברות לגילוי חלה כאשר קיים אות.
היא ההסתברות לאי גילויו של אות קיים
ההסתברות לאזעקת שווא חלה כאשר לא קיים אות.
היא ההסתברות להחלטה נכונה שלא קיים אות
ערכי הסתברות אלו מצוינים במפרטים של מערכות אקוסטיות כאשר הערכים הנפוצים הם: ו-
סף הגילוי תלוי בעיקר בשני גורמים:
כאשר היא עוצמת המקור ואילו היא העוצמה העוברת במרחק מהמקור.
הפסדי המעבר מוגדרים כירידה המצטברת בעוצמת גל לחץ אקוסטי היוצא ממקור קול ומתפשט במרחב הימי.
ככל שהגל מתקדם במרחב, עוצמת האות האקוסטי יורדת וזאת עקב 2 גורמים:
באופן כללי, עוצמה נמדדת בהספק ליחידת שטח ומוגדרת על פי הנוסחה:
כאשר הוא ההספק ואילו הוא גודל השטח.
במקרה זה, העוצמה מוגדרת על פי הנוסחה הבאה:
כאשר הוא ההספק ואילו הוא המרחק ממקור הקול.
הצבת העוצמה בנוסחת הפסדי המעבר מביאה לתוצאה הבאה:
כאשר הוא המרחק ממקור הקול שבו נמדדים הפסדי המעבר.
התפשטות כדורית מהווה קירוב עבור התפשטות קול במים עמוקים.
התפשטות גלילית מהווה קירוב עבור התפשטות קול במים רדודים.
ישנם מספר משתנים המשפיעים על ההנחתה:
רגיעה יונית של חומצה בורית ומגנזיום גופרתי
שילוב שני האפקטים, התפשטות והנחתת גל הקול, מבוטא בנוסחה הבאה:
כאשר הוא המרחק ממקור הקול שבו נמדדים הפסדי המעבר ואילו הוא רכיב ההנחתה ביחידות של dB לקילויארד.
נוסחאות (14.4), (14.6) ו-(14.7) מהווה קירוב בלבד מאחר שהתווך הימי אינו כדור מושלם או גליל מושלם.
כמו כן, התלות של הפסדי המעבר בגורמים נוספים בלתי צפויים ומשתנים כגון: קיומם של מובלים, אזורי התכנסות ואזורי צל (ראה: צורות התפשטות של גלי קול) אינה מאפשרת חישוב מדויק של הפסדי המעבר.
על מנת לפתור בעיה זו פותחו מודלים לחישוב הפסדי המעבר כאשר העיקריים בהם הם:
מודל משוואה דיפרנציאלית פרבולית - קירוב משוואת הגלים למשוואה פרבולית.
מודל זה רלוונטי עבור תדרים נמוכים מתחת ל-3kHz.
מודל קרניים או אלומות - קירוב גלי הקול לקרניים ישרות או לאלומות.
מודל זה רלוונטי עבור תדרים גבוהים מ-3kHz.
סונאר הוא השם שניתן למקבילה האקוסטית של מכ"ם.
בסונאר אקטיבי משדרים פולסים אקוסטיים כדי לחקור את הים, ולאחר מכן ההדים המוחזרים מעובדים כדי לחלץ מידע על הים, גבולותיו ואובייקטים מתחת למים.
שימוש אלטרנטיבי, הידוע בשם סונאר פאסיבי, מנסה לעשות את אותו הדבר על ידי האזנה לצלילים המוקרנים על ידי אובייקטים מתחת למים.
ניתן להשתמש בפרמטרים האקוסטיים כדי לחשב את ה - (ספרת הערך) של מערכת הסונאר, המוגדר ככמות המאפיינת רמת ביצועי סונאר ע"פ הפרמטרים האקוסטיים הניתנים למדידה מדויקת.
השוואת ערך ה-FOM של מערכת הסונאר לערך הפסדי המעבר (TL), קובעת האם יהיה גילוי במערכת או לא.
הצורך בתקשורת אקוסטית מתחת למים קיים ביישומים כגון איסוף נתונים לניטור סביבתי, תקשורת עם ובין כלי רכב מאוישים ולא מאוישים מתחת למים, שידור של צוללן, וכו'.
יישום מרכזי של תקשורת אקוסטית הוא שליטה מרחוק מתחת למים.
דוגמה בולטת הם משחררים אקוסטיים - מכשירים ימיים לפריסה מחדש ושיקום של ציוד אלקטרוני טבוע בקרקעית הים, שבו הציוד הטבוע מופעל מרחוק על ידי אות פקודה אקוסטי.
המחקר בתחום זה כולל אתגרים משמעותיים, במיוחד בערוצים אופקיים, במים רדודים.בהשוואה לרדיו, רוחב הפס הזמין קטן בכמה סדרי גודל.
יתר על כן, מהירות הקול הנמוכה גורמת להתפשטות רב ערוצית היוצרת זמן השהיה של עשרות או מאות אלפיות השנייה והסחות דופלר משמעותיות.
לעיתים קרובות מערכות תקשורת אקוסטית אינן מוגבלות על ידי רעש, אלא על ידי הדהודים.
אמינות מערכות אלו משופרת באמצעות מערכי הידרופונים, המאפשרים טכניקות עיבוד כגון עיצוב אלומה אדפטיבי.