tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפעולה זו כותב המחשב את מערכת הקבצים שנבחרה לתוך אמצעי האחסון.
במקרים רבים האתחול משמש למחיקת מערכת הפעלה קיימת, או את כל הנתונים אשר קיימים באותו הכונן.
למעשה, האתחול אינו דריסה של המידע שבתוך המחיצה או התקן האחסון, אלא מחיקה של מערכת הקבצים הכוללת את רישום הקבצים שבה.
מסיבה זו, במקרים רבים ניתן להשתמש בכלים מתקדמים על מנת לשחזר חלקים מהנתונים בכונן שעבר אתחול, כל זמן שלא נכתבו על ההתקן או המחיצה נתונים אחרים.
קיימות מספר דרכים לפקוד על המחשב לבצע אתחול.
חלקם דרך ה-BIOS או דרך פקודה פשוטה ב-DOS.
תחת מערכת חלונות ניתן לבצע אתחול דרך חלון שורת הפקודה, דרך מאפייני הכונן (אם המחיצה אינה מחיצת מערכת) או בעזרת דיסק התקנה של חלונות.
אתחול אפשרי גם דרך תקליטון אשר הוכן מראש, הכולל מערכת הפעלה אשר נטענת בעליית המחשב ומכילה כלי אתחול.
לדיסקים אלו מוכנסים לרוב גם כלים ועזרים שונים המסייעים בשחזור מערכת הפעלה הקודמת, או מסייעים בהתקנה של מערכת הפעלה חדשה.
אתחול ברמה נמוכה הוא השלב האחרון בתהליך ההכנה הפיזי של אמצעי לאחסון נתונים דיגיטלי (בעיקר דיסק קשיח) והפיכתו לכשיר לקליטת נתונים לוגיים.
בשונה מאתחול רגיל הרושם את מערכת הקבצים הלוגית על ההתקן (דבר המאפשר להתקן לתקשר עם מערכת ההפעלה), הרי שאתחול ברמה נמוכה נעשה בדרך כלל עוד במפעל, ומטרתו היא רישום של ארבעת מאפייני הכתובת הפיזית: מקטעים, צילינדרים, ומסלולים על פני החומר המגנטי.
הדיסקים הקשיחים הראשונים שיוצרו על ידי חברת IBM דרשו ביצוע אתחול ברמה נמוכה על ידי משתמש הקצה.
ערכות שבבי BIOS מסוימות הכילו אופציה לביצוע אתחול ברמה נמוכה עד לראשית שנות ה-90. בדיסקים קשיחים רבים הייתה קיימת פקודה מובנית (50h) בערכת השבבים שלהם, שניתנה לביצוע מתוך מערכת ההפעלה הלוגית.
בדיסקים קשיחים חדשים יותר, אופציה זו אינה נתמכת, אך קיימת אפשרות לביצוע אתחול ברמה נמוכה על ידי תוכנות מיוחדות, דבר הנעשה במעבדות מחשבים כאמצעי לתיקון סקטורים פגומים שאינם פגומים פיזית.
מחיקת החומר הכתוב מהדיסק הקשיח במהלך ביצוע אתחול ברמה נמוכה היא בלתי הפיכה ואינה ניתנת לשחזור.
כאשר מגיעים לאתחל, צריך לוודא שישנו אחסן אתחול מתאים שמשם מגדירים את האתחול, ויש באפשרות האתחול לא רק להתחיל מההתחלה אלא אפילו רק לתקן את מערכת הקבצים ולהשלים את הקבצים הפגומים.
אסתר (אתי) אַנְקְרי (נולדה ב-4 בינואר 1963) היא זמרת-יוצרת, מלחינה, פזמונאית ושחקנית ישראלית, זמרת השנה של השנים 1991 ו-1993, וזוכת פרס אקו"ם על מפעל חיים.
אנקרי נולדה, גדלה והתחנכה בלוד, כבת שלישית מבין חמישה ילדים לחנה, עקרת בית, ואנדריי, שוטר במשטרת ישראל, שניהם ממוצא תוניסאי.
כשהתגייסה לצה"ל שובצה תחילה במשרד הביטחון, ולאחר כשנה וחצי עברה ללהקה צבאית של חיל החינוך והנוער.
אנקרי החלה את דרכה בתחום המשחק בדרמה הטלוויזיונית "לחם".
בשנת 1985 שרה ב"תחרות הזמר העברי" שנערכה בפסטיבל ערד את השיר "עוד מעט" (מילים: שמוליק קלוסקי לחן: דנה אשכנזי) שזכה במקום השמיני.
באפריל 1987 התמודדה אנקרי בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "נוסטלגיה" (מילים: יאיר קורח לחן: שלמה פרי), בליווי שלישייה (רון גנג, דן גנג ודוד רגב), שזכה במקום ה-14.
בדצמבר 1990, לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר למוזיקה "רימון", יצא לאור אלבום הבכורה שלה "רואה לך בעיניים", בהפקתו המוזיקלית של אלון אולארצ'יק.
את כל השירים באלבום היא כתבה והלחינה בעצמה, פרט ל"שיר", שאותו הלחינה ואת מילותיו כתבה עם ניסים טהר.
האלבום זכה להערכה רבה, ובין השאר נכללו בו השירים "רואה לך בעיניים", "לוליטה" ("האמרגן פָּטִיטוֹ"), "לך תתרגל איתה", "געגוע" שנכתב לזכר אביה אנדריי שהתאבד בשנת 1986 ו"עד מתי".
האלבום הגיע למעמד אלבום זהב ומאוחר יותר המשיך ומכר מעל 100,000 עותקים (הנחשבים בימינו למעמד פלטינה משולשת).
אנקרי זכתה בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ב-1991.
בשנת 1991 הופיעה אנקרי בתוכנית "מסיבת גן".
בדצמבר אותה שנה השתתפה בפסטיגל עם השיר "מיכאל" שזכה להצלחה, ושרה בחלק האומנותי את השיר "לך תתרגל איתה".
בשנת 1992 הופיעה בפעם השנייה ברציפות בפסטיגל עם השיר "קצת אחרי כולם" (עיבוד: עובד אפרת), ושרה בחלק האומנותי את השיר "מיכאל".
במרץ 1993 הוציאה אנקרי את אלבומה השני, "קראת לי אסתר", ובו השירים "מיכאל", "קראת לי אסתר", "כמה רעש", "לולו", "אושר ועושר", "רגעים" ו"לפעמים".
האלבום הגיע למעמד אלבום זהב, והביא לזכייתה השנייה של אנקרי בתואר "זמרת השנה" ברשת ג'.
באותה שנה השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית "זהו זה" (כשחקנית וזמרת), הופיעה בפעם השלישית בפסטיגל עם השיר "לי ושני", ושרה בחלק האומנותי את השיר "קראת לי אסתר".
אלבומה השלישי של אנקרי, "למרות ובגלל", יצא בדצמבר 1997, ממנו הצליחו השירים "למרות ובגלל", "האישה", "לא יכולה לישון", "נלקח ממני סוד", "את הכל" ו"עוד לא נרגע בינינו".
ב־1998 יצא אלבום הופעה שכלל שירים מתוך ההופעה המשותפת של אנקרי ודוד ד'אור.
באותה השנה חידשה את השיר "משאלה" (במקור של בועז שרעבי) לאלבום "עבודה עברית", לעיבוד והפקה מוזיקלית של אלון אולארצ'יק.
בין השנים 1999–2001, שיחקה בשתי העונות הראשונות של הסדרה "שבתות וחגים".
בשנת 2001 יצא אלבומה החמישי, "ים".
השירים מבטאים את השינוי שעברה אנקרי בחייה האישיים, ובין השאר תהליך החזרה בתשובה.
האלבום מלווה בלחנים אתניים ובכלי נגינה מסורתיים.
אלבום זה זכה בפרס אקו"ם עבור אלבום השנה לשנת 2001.
במאי 2004 יצא לאור האלבום "מיליונים".
באלבום 12 שירים, מתוכם 11 שירים נכתבו והולחנו על ידי אנקרי.
מילותיו של שיר אחד לקוחות ממזמור תהילים, והולחן על ידי אנקרי.
אלבום זה החזיר את אנקרי לתודעה הציבורית, ורשם הצלחה נאה במכירות עם השירים "אהבה גדולה", "שמעתי ש...", ו"מיליונים" שעסק בפערים חברתיים-כלכליים והשפעתם.
בשנת 2005 יצא אלבום אוסף כפול משיריה של אנקרי, בשם "המיטב".
באלבום נכללו, לצד שירים מאלבומיה של אנקרי, גם הקלטות שונות שלה שלא נכללו באלבומים קודמים, כגרסת כיסוי לשירו של שמוליק קראוס "אחרי עשרים שנה" וגרסה לשירה של עפרה חזה "לאורך הים".
כמו כן נכלל באלבום השיר "גינאווה", שהקליטה אנקרי במיוחד עבור האוסף.
בשנת 2009 הוציאה אנקרי את האלבום "בשירי רבי יהודה הלוי", ובו 11 שירים שהלחינה למילותיו של המשורר רבי יהודה הלוי.
אלבום זה הושפע מתהליך חזרתה בתשובה.
האלבום, שהגיע למעמד של אלבום זהב, התבסס על מופע משירי יהודה הלוי, שהעלתה אנקרי בפסטיבל העוד ב-2008. השיר "בכל לבי" מהאלבום יצא כסינגל לתחנות הרדיו.
בשנת 2012 יצא אלבומה התשיעי, "הניגון שלך".
ב-2013 זכתה בפרס לנדאו לאמנויות הבמה.
בנימוקי השופטים נכתב שאנקרי "מצליחה לגרום למוזיקה היהודית להגיע אל מרכז הזירה ובכך יש לה השפעה על התרבות הישראלית שלוקחת משהו מן העבר אל העתיד".
בשנת 2017 יצא אלבומה השמיני, יא-אמנה, שבמרכזו שירים יהודים-תוניסאיים.
את מילות השיר הראשון באלבום, "ירושלים", הכתיבה לה אמה בניב יהודי-ערבי של יהדות תוניס.
אנקרי אמרה, שאת השירים באלבום ניתן לחלק לשלוש קטגוריות: שירי שמחות שהכירה מהבית, שירי שירת הנביאים בתרגום מרים גז-אביגל, ושירים שלמדה מפייטנים.
ב-20 ביולי 2020, הכריזו אקו"ם על זכייתה בפרס מפעל חיים.
מנימוקי השופטים לבחירה: "אנקרי היא מודל לחיקוי והשראה עצומה עבור נשים בכלל ויוצרות בפרט, הצלחתה נטעה אומץ בליבן להעז ולצאת מן המקום המצומצם שייעדה להן החברה אל עבר עשייה משמעותית ותיקון עולם".
בשנת 2020 הוציאה יחד עם בתה מעיין ליניק, גרסת כיסוי לשיר "מסך עשן" של אריאל זילבר.
השיר יצא במסגרת הפרויקט המוזיקלי צו השעה.
בנוסף, חידשה אלבום שירי ילדים, שכתבה לכבוד בתה, ושנשאר גנוז במגירה 12 שנים.
אנקרי מרצה בבית הספר למוסיקה ע"ש ג'ונתן ווהל ב.
ב-22 באוקטובר 2023 הוציאה אנקרי בצל מלחמת חרבות ברזל את "התקוה", אותו כתבה מחדש בהתבסס על המנון מדינת ישראל, "התקווה"; חלקים מתוכו נדלו מתוך "הכתר".
"זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ב-1991, 1993
2001, אלבום השנה מטעם אקו"ם
2013, פרס לנדאו לאמנויות הבמה
אוגוסט 2019, פרס שר החינוך לתרבות יהודית, בתחום מוזיקה ע"ש אורי אורבך.
2020, פרס אקו"ם על מפעל חיים
אנקרי נשואה לשחקן התיאטרון דורון ליניק, שהוא גם הסוכן האישי שלה, והם מתגוררים בכפר האורנים.
שניים מהם, מעיין ומיכאל, עוסקים אף הם במוזיקה.
בתה שירה נשואה לשלמה זינגר, בנו של הרב דוב זינגר.
ב-1995 החלה בתהליך של חזרה בתשובה כתלמידתה של ימימה אביטל, שבסופה חזרה בתשובה מלאה והתקרבה לחסידות ברסלב.
התהליך השפיע על אנקרי להתנער מחלק משיריה הישנים, וכיום היא אינה מבצעת אותם בהופעותיה או לחלופין מתאימה להם מילים חדשות (כמו במקרה של השיר "לוליטה" ששוכתב ב-2023 בתור "גאולתה").
כ־20 שנים לאחר שחזרה בתשובה, החליטה אנקרי להפסיק להופיע בפני קהל מעורב של נשים וגברים.
ב-13 ביוני 2021 הייתה אמורה אנקרי לקיים בזאפה ירושלים הופעה חגיגית לציון שלושים שנה לצאת אלבומה הראשון "רואה לך בעיניים", שנדחתה כבר פעמיים קודם לכן בשל התפרצות נגיף הקורונה בישראל ומבצע שומר החומות, אך החליטה בסוף לבטל אותו לאחר שבעלי המקום טענו שקיים איסור על קיום הופעות נפרדות באולמות ציבוריים.
אתי אסתר ניבה לבני (נולדה ב-1 ביוני 1948) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת שינוי בכנסת ה-16.
לבני (במקור פיירשטיין) היא ילידת תל אביב וכיום היא תושבת הרצליה.
בפעילותה הציבורית הרבתה לעסוק בתחום התרבות ועמדה בראש עמותות וועדות בתחום האמנות, וכעורכת דין פעלה עם שולמית אלוני לעריכת טקסי נישואין אזרחיים.
בשנת 2003 נבחרה לכנסת ה-16 מטעם שינוי.
ובין תפקידיה היו: יו"ר הוועדה למעמד האישה, סגנית יו"ר הכנסת, חברה בוועדת החוקה, חוק ומשפט, וועדת החוץ והביטחון.
לבני פעלה בכנסת למען קהילת ההומואים והלסביות, קידום זכויות האישה וייצוגה ובתחומים נוספים.
כחלק מהפעילות הציבורית, יזמה לבני הפגנות תמיכה בתוכנית ההתנתקות, לקחה חלק במאבק לשימור היכל התרבות ובמאבק נגד שינוי שמו של מוזיאון תל אביב.
בפיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה (2006), עזבה לבני יחד עם מרבית חברי הכנסת של הסיעה את המפלגה ועברה למפלגת "חץ" והתמודדה מטעמה במקום השישי ברשימה.
חץ לא עברה את אחוז החסימה.
בנובמבר 2008 התמודדה לבני בבחירות המקדימות של מפלגת קדימה לכנסת ה-18 והוצבה במקום ה-51 ברשימת המפלגה לכנסת.
בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצבה לבני במקום העשירי ברשימת המפלגה לכנסת.
הייתה נשואה ליו"ר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2, איש התקשורת יצחק לבני, עד למותו ב-2017. לזוג שלושה ילדים.
אסתר (אתי) הדס אלבוים (9 ביוני 1963 – 6 ביוני 2024) הייתה עיתונאית, עורכת וסופרת ישראלית.
אתי אלבוים נולדה בבני ברק לשלום ושרה ליבוביץ.
למדה באוניברסיטת בר-אילן לתואר ראשון בגאוגרפיה ולימודי ארץ ישראל.
סיימה לימודי תואר שני באוניברסיטת אריאל במחלקה למורשת ישראל, באשכול ספרות עברית.
עבודת התזה שלה עסקה בדרכי התמודדות של גיבורים ספרותיים עם זיכרון השואה.
החלה את דרכה העיתונאית בעריכת העיתון של היישוב אלקנה.
בשנים 1983–1997 עסקה בהדרכת טיולים ובריכוז טיולים, במסגרת החברה להגנת הטבע, בתוכנית "מורשת צפת" ובתוכנית "ארץ מורשת" של החברה למתנ"סים.
בין השנים 2000–2011 עבדה כעיתונאית בעיתון מקור ראשון.
בשנים 2004–2011 ערכה יחד עם אורית זימר את מוסף הילדים השבועי של מקור ראשון – מקור לילדים.
את שלושת ספריה הראשונים הוציאה בהוצאה עצמית ששמה "תכלת".
ספרה הרביעי אמא קסומה וקוסמי המצנפת הסגולה יצא בהוצאת ידיעות ספרים.
ספריה בסדרת "אמא קסומה" והספר "תעתועים" השתתפו ב"מצעד הספרים" – רשימת הספרים המומלצים לתלמידי בתי הספר מטעם משרד החינוך.
את הספר "נערה באושוויץ" כתבה יחד עם אמה, שרה ליבוביץ, ניצולת שואה, ששרדה את מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו בגיל 16, ואיבדה שם את כל משפחתה.
ליבוביץ היא אשת עדות, יצאה עם משלחות בני נוער למסעות בפולין ומרצה בפני נוער, מבוגרים ואנשי צבא.
אלבוים סיימה קורס "שליחי זיכרון" מטעם מכון "שם עולם" והפכה לשליחת זיכרון לסיפורה של אמה.
הספר "נערה באושוויץ" מסופר בשני קולות – קולה של ליבוביץ שמביא את סיפורה באושוויץ-בירקנאו, וקולה של אלבוים, שמביא את סיפורם של בני הדור השני לשואה.
בשנת 2014 נבחרה על ידי "מקור ראשון" לאחת ממאה הנשים הדתיות המשפיעות בישראל.
נפטרה ב-6 ביוני 2024, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
הייתה נשואה לשלומי ואם לשישה ילדים.
"סחלבים בשער הגיא" (1998) – רומן היסטורי למבוגרים ונוער, שנכנס כספר בחירה לבחינות הבגרות במספר אולפנות ותיכונים.
"התרנגול שהתבלבל" (2009) – ספר ילדים
"אמא קסומה וקוסמי המצנפת הסגולה" (2011) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"אמא קסומה וקוסמי יערות העד" (2012) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"אמא קסומה וקוסמי תיבת ההמצאות" (2013) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"תעתועים" (2014) - ספר ראשון בטרילוגיה לנוער, הוצאת ידיעות ספרים
"אמא קסומה וקוסמי החיות האבודות" (2015) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"הנני כי קראת לי" (2015), יחד עם יהודית זמרת - ספר עיון, הוצאת אמי"ת
"נערה באושוויץ" (2016), יחד עם שרה ליבוביץ - ספר תיעוד למבוגרים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"להטוטים" - ספר שני בטרילוגיה לנוער "תעתועים" (2016) הוצאת ידיעות ספרים
"אמא קסומה וקוסמי טבעת האש" (2018) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"נפלאות" - ספר שלישי בטרילוגיה לנוער "תעתועים" (2019) הוצאת ידיעות ספרים
"ד"ש לגן עדן" (2020) רומן למבוגרים, הוצאת "סחלבים"
"המטמון - סוד מטבעות הזהב" (2020) - ספר ילדים ונוער, הוצאת דני ספרים
"אמא קסומה וקוסמי חרב הכסף" (2021) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"גיבורות התנ"ך" (2022) - ספר לנוער ומבוגרים, הוצאת ידיעות ספרים
"הילי תורן וגביש הברקים" (2024) - ספר פנטזיה לילדים ונוער, הוצאת ידיעות ספרים
"עוגת השבת של הדודה טניה" (2011) - תיאטרון אדרת
"שווים זה"ב" (2011) - תיאטרון אספקלריא
"המעיל המופלא" (2011) - תיאטרון עמוקה
"אליהו זכור לטוב" (2012) על הרב מרדכי אליהו - תיאטרון קבוצת אראל
"בדרכי הרצי"ה" (2012) מופע מדרש מוזיקלי על הרב צבי יהודה קוק עם גולן אזולאי - אלול הפקות
"מפתח הלב" (2013) הצגה לילדים מאגדות שלמה המלך - תיאטרון "מפתח הלב"
"מה כבר ביקשתי" (2017) הצגה לנוער ולמבוגרים על נערה בעלת צרכים מיוחדים - תיאטרון "אלומה"
אתי לוי (נולדה ב-8 בנובמבר 1968) היא זמרת ישראלית.
אתי לוי נולדה בשם אתי בניסטי להורים שעלו ממרוקו וגדלה בשכונה ד' בבאר שבע.
לה שבע אחיות ושני אחים, אחותה התאומה-זהה היא הזמרת זהבה בן.
בגיל 13 עברה ללמוד בסמינר אור החיים בבני ברק ולאחר מכן ב"בית העולות" בירושלים.
בשירותה בצה"ל, שנמשך שלוש שנים, שימשה חובשת ומעבדת נתוני מחשבים.
לאחר שירותה הצבאי עבדה בעבודות מזדמנות.
בקדם אירוויזיון 1992 הופיעה לצדה של זהבה בן בדואט "דף חדש".
בשנת 1993 חתמה על חוזה הפקה ואמרגנות עם ישראל בונדק, שמשמש מאז מנהלה האישי והפיק את כל אלבומיה.
פריצתה באה לאחר ההצלחה של אחותה התאומה זהבה.
תקופתה המוצלחת ביותר הייתה בראשית דרכה.
אלבומה הראשון "נשבעתי" זכה להצלחה והוא הנמכר ביותר בין אלבומיה; האלבום אף כלל שירים פופולריים כגון "את לא היא" שנוגע בנושא התאומוּת.
בהמשך הקריירה חלה ירידה מסוימת בפופולריות שלה.
עד היום היא הוציאה 20 אלבומים.
סגנונה העיקרי הוא מוזיקה מזרחית, בשילוב עם מוזיקה מרוקאית ומוזיקה ערבית.
בכמה מאלבומיה שילבה אלמנטים מחאתיים, ובהם מסרים כגון תמיכה בחפותו של אריה דרעי וקריאה לשחרורו מהכלא.
היא אף נגעה בסגנונות השונים מהמוזיקה האוריינטלית, למשל באלבום דאנס קצבי בשם "שינוי קיצוני" (שם הרומז לאופיו, השונה מסגנונה הרגיל) שהוציאה בשנת 2000, גם בשפה האנגלית; אלבום זה לא זכה להצלחה רבה.
בשנת 1998 הקליפ לשירה "אינטינה חביבי" מהאלבום "מלאך שמיים" שיצא באותה השנה היה מועמד לפרס הווידאו-קליפ הטוב ביותר.
בשנת 2011 השתתפה ביחד עם אחותה זהבה בן בדוקו-ריאליטי "חי ב-LA LA לנד" של yes, בה התמודדו שישה זמרים ים תיכוניים מישראל על חוזה הקלטות על ידי חברת "גפן רקורדס".
התוכנית צולמה ברובה המכריע בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
בשנת 2015 השתתפה בתוכנית המציאות "מאסטר שף VIP" בערוץ 2 של קשת, והייתה המודחת הראשונה.
לוי סיפרה שהיא מקיימת אורח חיים פסקטריאני, היא גרושה ללא ילדים ומתגוררת בירושלים.
מערכת היחסים עם זהבה בן
מערכת היחסים בין לוי לבין אחותה זהבה בן סוקרה תקשורתית בצורה נרחבת, כשחוותה עליות ומורדות, לרבות כמה סכסוכים ארוכים.
כך, למשל, בשנת 2005 הגיעה לוי לתמוך באחותה, לאחר עשר שנות סכסוך, בתוכנית מיוחדת של "שישי בגאון", שהוקדשה לבן שנקלעה למצב כלכלי קשה.
עם זאת, לוי הסתייגה מחידוש הקשר עם בן בריאיון ל-ynet שנערך לאחר מכן.
בנוסף, אחד המוטיבים המרכזיים בפרקיה הראשונים של התוכנית "חי בלה לה לנד", שבה היא השתתפה לצד אחותה, היה הסכסוך ביניהן והתמודדותן עם כך לנוכח הצטרפותה של לוי לתוכנית מבלי ידיעתה של בן.
בהמשך התוכנית הן השלימו, אך זמן קצר לאחר השידור, לוי הסתייגה מחידוש הקשר בריאיון לישראל היום.
אתוס - החברה לאמנות תרבות וספורט חיפה בע"מ היא חברה עירונית בבעלות עיריית חיפה.
בחברה כ-230 עובדים קבועים ועוד כ-200 עובדים זמניים ותקציבה השנתי כ67 מיליון ש"ח.
לחברה מועצת מנהלים אשר בראשו מכהן יעקב פינגולד חבר מועצת העיר חיפה, בה מכהנים נציגי ציבור, חברי מועצת העיר ומנהלים בכירים בעירייה.
החברה מנוהלת על ידי עו"ד יגאל זאבי, אשר משמש כמנכ"ל החברה מאז שנת 2017.
החברה הוקמה בשנת 1956 בשם "תערוכות ישראל חיפה בע"מ" כחברה לתועלת הציבור (חל"צ).
מטרותיה של החברה היו, בין היתר:
ליזום, לערוך, להשתתף ולנהל ירידים, תערוכות ותצוגות בארץ ומחוצה לה
להקים, לייסד, לבנות ולערוך ירידים ותערוכות
לקיים ולנהל מפעלי אמנות, בידור ושעשועים.
החברה הוקמה כתאגיד עירוני הפועל להשגת מטרות ציבוריות.
נכסיה והכנסותיה של החברה משמשים אך ורק להשגת מטרות ציבוריות אלה.
בשנת 1997 שונה שם החברה לשמה הנוכחי -"אתוס - החברה לאמנות תרבות וספורט חיפה בע"מ" ובשנת 1999 נכתב תקנון חדש עבור החברה.
החברה עוסקת בשלושה תחומים עיקריים:
ניהול תפעול ותחזוקה של מתקני תרבות וספורט עירוניים בעיר חיפה.
בין מתקנים אלה נכללים אודיטוריום חיפה, מרכז קריגר, מגרשי הספורט בקריית חיים והיכל הספורט שבשכונת רוממה בעיר.
ניהול גופי תרבות עירוניים בחיפה ובהם: התזמורת הסימפונית חיפה, גן החיות העירוני על שם לואי גולדשמיט, סינמטק חיפה ובית הספר למוזיקה ביט.
החברה אחראית להפקת אירועי התרבות הגדולים בחיפה ובהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, אירועי יום העצמאות, פסטיבל גבינות ויין, פסטיבל יוצרים יוצאים ועיר הנוער.
אתי מלבנון, ספרו של אלוף יורם יאיר (יה-יה), בעברו מפקד חטיבת הצנחנים, עוצבת הגליל וראש אכ"א, מתאר את לחימת חטיבת הצנחנים במלחמת שלום הגליל.
הספר, שיצא לאור ב-1990, כולל הקדמה משר הביטחון דאז, יצחק רבין.
בפרק הפותח את הספר מתאר יאיר את הלחימה בדרום לבנון בטרם מלחמת לבנון ואת מבצע צלצל, שהתרחש ב-19 ביולי 1981. בעקבות מספר ימי קרב ארטילרי בין אש"ף לצה"ל, שבהם הופגזו יישובי הצפון, פיקד יאיר על פשיטה שביצעו הצנחנים מדרום ל"מזרעת- אל- מצילה", כחמישה קילומטרים מדרום למזרח לשפך הזהרני שבלבנון.
הכוח הוטס במסוקי "יסעור" לקרבת היעד, ופשט על מפקדת מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל.
לכוח הפושט, בפיקוד יאיר, היו שבעה פצועים והרוג, קצין האג"ם החטיבתי יוסי טהר.
יאיר ואנשיו חולצו תחת אש מן השטח במסוקים לאחר שהמשימה בוצעה והיעד הושמד.
לאחר מכן נפנה יאיר לתאר את מבנה החטיבה ואת ההכנות שביצעה בפיקודו לקראת המלחמה.
ב-6 ביוני 1982 הפליגו לוחמי החטיבה על גבי נחתות טנקים של חיל הים ושטו לכיוון לבנון.
החטיבה, ויאיר בראשה, ביצעה נחיתת סער אמפיבית בשפך האוואלי והובילה את אוגדות צה"ל עד מבואות ביירות.
עם תחילת הלחימה בחר יאיר להוביל את חטיבתו בציר ההררי לאורך הרי השוף.
יאיר לחם בראש הצנחנים במסע קרבות קשה ומפרך, שכלל קרבות בעיירה דאמור ובכפרים מתא, שמלאן, קבר שמון וסיל.
אף על פי שלכאורה הבחירה בציר ההררי הייתה אמורה לעכב את כוחות החטיבה, הרי שבמבחן התוצאה החלטתו של יאיר השתלמה והצנחנים היו לכוח הראשון שהגיע לביירות וחבר לכוחות הנוצרים בציר ביירות-דמשק.
בתחילה הוביל את החטיבה גדוד 890 בפיקוד מתי הררי, עד הקרב על העיירה דאמור.
לאחר מכן נטל את ההובלה גדוד הסיור של חטיבת הצנחנים, עליו פיקד דורון אלמוג, שאיגד תחתיו לראשונה את היחידות החטיבתיות תחת השם "כוח עוגן".
כן מתוארים בספר הקרבות שניהל גדוד 202, בפיקוד ישראל רמות, בגזרת ראס זייתון וכפר סיל.
במהלך הקרבות נפצע יאיר באורח קל.
אתי אנטה-שגב (נולדה ב-1 באוקטובר 1958) היא מפיקה ועורכת טלוויזיה, מוזיקה ותרבות ישראלית.
אנטה-שגב נולדה ברומניה ועלתה עם משפחתה לישראל.
המשפחה התגוררה בירוחם, משם עברה לרמלה ולאזור.
את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, בשנים 1977–1981. בין השאר הייתה מפיקה ביומן החדשות של התחנה ועורכת בתוכניתו של אלכס אנסקי "7:07".
בהמשך מונתה למפיקת מבצעי השידור של התחנה כחלק ממחלקת התרבות.
עם שחרורה בתחילת שנות השמונים ועד שנת 1995 הייתה אנטה-שגב מפיקה בחברת התקליטים סי.בי.אס (כיום אן אם סי), שם הפיקה כמה מהאלבומים הבולטים של המוזיקה הישראלית באותה תקופה.
בין האלבומים שהיא חתמה עליהם כמפיקה בפועל נמנים "על פני האדמה" ו"מחכים למשיח" של שלום חנוך, "...וגלוי עיניים", ו"ירוקות" של מאיר אריאל, "קולות" של חוה אלברשטיין, "סוף היום" של מתי כספי ועוד.
בשנים 1993–1998 לימדה בבית הספר למוזיקה רימון קורס שנקרא "מאחורי הקלעים של תעשיית הבידור".
החל משנת 2009 משמשת אנטה-שגב כמנהלת האמנותית של פסטיבל הפסנתר בתל אביב.
בשנת 1984 הקימה יחד עם מיכאל תפוח את חברת ההפקות "המון הפקות".
במסגרת חברה זו שימשו השניים כמנהלים אישיים של אמנים כדוגמת גידי גוב, שלמה ארצי, נורית גלרון, ריקי גל ומאיר אריאל וכן הפיקו עבורם רבים מהאלבומים המצליחים של התקופה.
בשנת 2003 עזבה אנטה-שגב את "המון הפקות" ועברה לפעול כעורכת עצמאית של תוכניות טלוויזיה ומופעים מיוחדים.
בשנים 1993–1998 ערכה והפיקה עם גידי גוב את תוכנית האירוח "לילה גוב" בערוץ 2 (טלעד), שהייתה הפקה טלוויזיונית של "המון הפקות", וכן הפיקה את שני אלבומי הדואטים "שירים מלילה גוב".
בשנת 2000 ערכה את התוכנית "גידי גוב הולך לאכול" בערוץ 8.
בשנת 2003 הפיקה את תוכניתו הקומית של אסף הראל "שוטטות" ובשנים 2008–2005 ערכה את ארבע עונותיה הראשונות של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" של זכיינית ערוץ 2 רשת.
בנוסף הייתה עורכת טקסי פרס אופיר ופרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ומשדרי ההתרמה לעמותת וראייטי.
בשנת 2013 ערכה את סרט התעודה "יוסי בנאי - שירים אחרונים" שעסק באלבומו האחרון של הזמר והשחקן יוסי בנאי, שנפטר לפני שהשלים את העבודה עליו.
בשנת 2020, בתקופת מגפת הקורונה, החלה לערוך את תוכניות האיחוד של זהו זה!
עבור כאן 11 ומאז המשיכה לערוך את התכנית בעונותיה הבאות.
כראש מחלקת התרבות בגלי צה"ל
בשנת 2009 חזרה אנטה-שגב לגלי צה"ל כאשר נבחרה על ידי מפקד התחנה, יצחק טוניק, להחליף את מולי שפירא כראש מחלקת התרבות והמוזיקה בתחנה.
במסגרת תפקידה מינתה אנטה-שגב מגישים חדשים לרצועת ציפורי לילה, הפיקה את האלבום "עוד מעט נהפוך לשיר" כהמשך לפרויקט של התחנה בו מבצעים זמרים שונים שירי נופלים והפיקה ערבי מחווה לאמנים כדוגמת התרנגולים, עלי מוהר, אהוד מנור ועוד.
בשנת 2013, לאחר שמפקד התחנה ירון דקל החליט לאחד מחלקת התרבות עם מחלקות אחרות בתחנה, הודיעה אנטה-שגב כי תפרוש מתפקידה.
היא נשואה לד"ר שלמה שגב, שהיה רופאם האישי של רבין, פרס ושרון.
יש להם בן משותף אחד, יונתן, ועוד שלושה מנישואיו הראשונים, טלי, דן ומולי שגב, העורך הראשי של ארץ נהדרת.
באוגוסט 2025, יחד עם מאות אמנים ישראלים, חתמה על עצומה הקוראת להפסקת מלחמת חרבות ברזל ושחרור 50 החטופים ברצועת עזה.
אתי (אסתר) בן-זקן - שטיינברג (נולדה ב-5 בדצמבר 1963) היא זמרת קונצרטים ואמנית-יוצרת ישראלית בתחומי המוזיקה, התיאטרון, הספרות והאמנות החזותית.
זוכת פרס רוזנבלום לאמנים מצטיינים (2018).
בנימוקי הפרס נכתב עליה "הניסיון למקמה בסגנון או בתחום מסוים, בטכניקה או בז'אנר כלשהו ולהגדירה במילה אחת – ואפילו ביותר – לא יצלח.
אתי בן-זקן היא זמרת ומלחינה, במאית ושחקנית, אמנית קול וסופרת, חוקרת, מורה, נגנית, אמנית פלסטית והרבה יותר."
אתי בן-זקן נולדה בחולון וגדלה בבת ים.
היא למדה נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון בבת ים ובתיכון "תלמה ילין".
בשנים 86–1983 למדה זמרה באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בירושלים, אך לא סיימה את לימודיה שם אלא עברה לאימון אישי בזמרה בהנחיית הגב' לוצ'יה אהרון-וסילופולו.
כמו כן למדה בימוי ואמנות-המופע בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים.
היא בעלת תואר ראשון ותואר שני (שניהם בהצטיינות) מהחטיבה לפולקלור בחוג לספרות של אוניברסיטת חיפה.
במשך 11 שנים (2015-2004) לימדה באוניברסיטת חיפה, בחוג לתיאטרון.
מקור השראה מרכזי עבורה הוא חקר הפולקלור, ובמיוחד הפולקלור המשפחתי היהודי-ספרדי אליו נחשפה כילדה, אשר כלל שירי-עם, סיפורי-עם ולחשים לריפוי.
ב-1992 נישאה למלחין איתן שטיינברג, ושיתוף הפעולה ביניהם הוא מרכזי בפעילותה.
השניים משתפים פעולה הן כצוות של זמרת ומלחין, והן כיוצרים-שותפים של מופעי תיאטרון מוזיקה שהולחנו על ידי שטיינברג, ואשר נכתבו, עוצבו ובוימו על ידי בן-זקן.
מבחינת המנעד הקולי, בן-זקן היא זמרת אלט, אך מוגדרת בדרך כלל בהגדרה הרחבה "אמנית-קול".
במשך למעלה משלושה עשורים הופיעה עם תזמורות ואנסמבלים מובילים בישראל ובחו"ל, בעיקר בביצוע יצירות בנות זמננו שהולחנו במיוחד לקולה על ידי מלחינים ישראלים.
איתן שטיינברג הלחין לקולה מעל שלושים יצירות, רבות מהן בשילוב של עברית וערבית, זמרה ודיבור, שימוש בטכניקה קולית מורחבת והזמנה ל"שותפות פרשנית".
בקונצרטים שלה שילבה לעיתים קרובות ביצוע של יצירות עכשוויות לצד ביצוע שירי-עם מהקהילות האתניות בישראל במגוון שפות, ביניהן מלאיאלאם וג'והורי.
את שירי הלאדינו הכירה כילדה בחיק משפחתה, והרבתה לבצע אותם כחלק מפרויקט גדול של איתן שטיינברג (כמעבד) ושלה (כמבצעת).
הפרויקט בוצע והתרחב במשך עשרים שנה.
האנסמבל הוקם מתוך גישתם של בן-זקן ושטיינברג שאין היררכיה בין מוזיקה מופשטת בת זמננו לבין מוזיקה עממית, וכי ניתן להגישן יחד באותו קונצרט.
אתי בן-זקן פעילה גם כאמנית-קול יוצרת, ויצרה יצירות לקול ופסקול.
חלק מעבודותיה הן עבודות סאונד המלוות תערוכות של אמנים פלסטיים.
כמו כן שיתפה פעולה עם אמנית הקול ענת פיק: השתיים פעלו כדואו, יצרו וביצעו יצירות טקסט-סאונד.
בדצמבר 2019 אתי בן-זקן הודיעה על פרישתה מהופעות כזמרת קונצרטים.
קונצרט הפרישה שלה התקיים באולם צוקר של היכל התרבות תל אביב.
בן-זקן הקליטה עשרה אלבומים כסולנית:
1999 "הכלה מתירה צמותיה, החתן מתעלף" – אתי בן-זקן ואנסמבל Yatan Atan בשירי-אהבה יהודים-ספרדים בעיבוד איתן שטיינברג (הוצאת New Albion Records);
I Love My Love – Folk Songs" 2010" – אתי בן-זקן והגיטריסט עודד שוב, בשירי-עם בעיבוד איתן שטיינברג (הוצאה עצמאית);
Etty BenZaken sings Steinberg and Bardanashvili" 2010" – אתי בן-זקן ביצירות מאת איתן שטיינברג ויוסף ברדנשווילי (הוצאה עצמאית);
2013 "רישומי הקול" (אלבום כפול) – אתי בן-זקן ביצירות שהולחנו לקולה על ידי נעה בלאס, אלכס וסרמן, עודד זהבי, יוסי מר-חיים, ירח פישמן, ציפי פליישר, הגר קדימה, איתן שטיינברג ובן-זקן עצמה (הוצאה עצמאית).
2016 "שמחה فرحة Joy" – אתי בן-זקן ואנסמבל מודאליוס בשירי-עם מהקהילות בישראל, מוזיקה עתיקה ועכשווית.
2018 "חירות אחרות אחריות" – אתי בן-זקן ואנסמבל מודאליוס ביצירות שהולחנו עבורם על ידי גיא בן טוב, אורי נתנאל, עדו עקוב, הגר קדימה, שירי רייזמן, שרה שהם, איתן שטיינברג, יובל שי אל.
מנצח: איתן שטיינברג (הוצאת מכון למוסיקה ישראלית).
2019 "לאדינו" (אלבום כפול) – אתי בן-זקן ואנסמבל מודאליוס בשירי לאדינו, לרגל 20 שנות פרויקט הלאדינו של איתן שטיינברג ואתי בן-זקן.
עיבודים וניצוח: איתן שטיינברג (הוצאה עצמאית).
2021 "עולם מלא" – אתי בן-זקן ואנסמבל מודאליוס ביצירות שהולחנו עבורם על ידי טליה אליאב, עמוס אלקנה, לירן יוזבגי, חגי קשת מטרסו, רוני רשף, איתן שטיינברג, יובל שי אל.
מנצח: איתן שטיינברג (הוצאה עצמאית).
2021 "Eitan Steinberg – Vocal Works" – אתי בן-זקן ביצירות שהולחנו לקולה על ידי איתן שטיינברג, עם אנסמבל מודאליוס ואמנית הקול ענת פיק.
2021 "ברחובות ילדותנו" – אתי בן-זקן ואנסמבל מודאליוס בשירי ילדים עממיים מהעולם.
אתי בן-זקן היא זמרת אורחת באלבומים רבים נוספים.
שירתה הוקלטה גם לסרטי תעודה ולסרטי וידאו-ארט.
שלושה ספרים מאת אתי בן-זקן ראו אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד – ספרית פועלים:
1998 "קלף הקיסרית" – רומן על שלוש נשים מתקופות ותרבויות שונות, הבנוי משלוש נובלות עצמאיות שמתחברות בדמיון הקורא לסאגה אפית אחת.
2004 "מה שכתוב למעלה" – רומן רב-רבדים המפגיש אלמנטים ביוגרפיים ובדיון, תוך שילוב בינתחומי של מישורי תרבות וטקסט – שירי-עם, אגדות ואירועים היסטוריים.
2018 "תיבת הקולות – מסות של אמנית רב-תחומית" – ספר עיון שבו בן-זקן משלבת כתיבה מחקרית על תחומי עיסוקה – הקול האנושי, פולקלור, מוזיקה חדשה, אמנות בין-תחומית – לצד כתיבה אישית, בין השאר על פחדי הבמה שלה, על שיתוף הפעולה האמנותי עם בן-זוגה, ועל האתגרים העומדים בפני אמנים בישראל.
בשנת 2021 ראה אור בהוצאת כרמל ספר המאמרים "אבל הייתה שם אהבה – עיצוב זיכרון השואה" שבו אתי בן-זקן היא עורכת-שותפה לצד פרופ' מיכל גוברין וד"ר דנה פריבך-חפץ.
הספר מאגד טקסטים מאת אמנים, היסטוריונים וחוקרים, סביב שאלת זיכרון השואה: איך לזכור בלי להיכנע לקורבניות?
איך למזג את "האחריות לזכור" ב"לזכור באחריות"?
מאמרים שכתבה בן-זקן כוללים את: "הקול הנוכח בכל" – על פרפורמנס קולי של נשים יהודיות-ספרדיות; "בעלה של הדרבוקה נסע למכה" – על שירי ילדים עממיים כגשר בין-תרבותי; "מסע אישי עם תיאטרון-מוזיקה" – מבט עיוני ביצירות תיאטרון המוזיקה שיצרה בשיתוף פעולה עם שטיינברג ועוד.
בן-זקן היא גם מחברת הטקסט בכל היצירות הבימתיות שיצרה.
בנימוקי פרס רוזנבלום נכתב על יצירותיה הבימתיות כך:
1995 "נסיכת חמשת הפנים" (30 ד') – תיאטרון-מוזיקה לזמרת-שחקנית ואנסמבל נגנים.
טקסט, בימוי, עיצוב חזותי: אתי בן-זקן.
בכורה: פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, כפר בלום, 1995.
2002 "הסולטאן בהיריון" (30 ד') – תיאטרון-מוזיקה לזמרת-שחקנית ואנסמבל נגנים.
הזמנה ובכורה: פסטיבל קול המוזיקה בגליל העליון, כפר בלום, 2002. הטקסט ראה אור בכתב העת תו+.
2004 "סטאבט מאטר – תפילה אנושית" (30 ד') – תיאטרון-מוזיקה לזמרת-שחקנית ורביעיית כלי קשת.
הזמנה ובכורה: פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, כפר בלום, 2004.
2006 "השוטה שאהב לשיר" (30 ד') – תיאטרון-מוזיקה לזמרת-שחקנית, רקדנית, אמן-קול ואנסמבל נגנים.
הזמנה ובכורה: פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, כפר בלום, 2006. בן-זקן ושטיינברג יצרו גרסה נוספת ליצירה זו, "The Fool" – לשלושה משתתפים בלבד: קול, ויולה וכלי הקשה.
בכורה: פסטיבל Musiktriennale, קלן, גרמניה, 2007.
2007 "Naturale" (20 ד') – תיאטרון-מוזיקה לשחקנית, במקביל לביצוע מוזיקלי של היצירה "Naturale" מאת לוצ'אנו בריו.
בכורה: Musiktriennale, קלן, גרמניה, 6 במאי 2007.
הפקה ובכורה: החוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה, 2011. טקסט ההצגה נכתב על ידי בן-זקן בהשראת סיפורי-עם ושירי-עם שאספו תלמידיה באוניברסיטת חיפה – יהודים וערבים – מפי מבוגרים במשפחותיהם.
2012 "אי הדייגים המאושרים" (55 ד') – הצגת ילדים בעברית וערבית, בהשראת סיפורי-עם ושירי-עם.
הפקה ובכורה: החוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה, 2012.
בכורה: חג המוזיקה הישראלית, מוזיאון תל אביב, 2019.
מתוך עבודותיה של אתי בן-זקן בתחום האמנות החזותית:
בימוי ועיצוב: אתי בן-זקן, מוזיקה: איתן שטיינברג.
הקרנת בכורה: "אפוס" – הפסטיבל הבינלאומי לסרטי תרבות ואמנות, 2022.
"סגולה להרחבת הלב" – מיצב.
פס-קול ומוזיקה מקורית: איתן שטיינברג.
המיצב מורכב ממעשי טלאים גדולי ממדים עשויים משי, שעליהם כתובים בכתב-יד עשרות סיפורי זיכרון שבן-זקן ושטיינברג תיעדו מפי אנשים בני דורות ומוצאים שונים.
המיצב הוצג בבכורה בתערוכה "מהו זיכרון - 70 שנה אחרי" במכון ון ליר בירושלים, 2015.
יצירות-בד גדולות ממדים שלה נוצרו גם כחלק מהעיצוב ליצירותיה הבימתיות "סטאבט מאטר – תפילה אנושית", "סיפורי בדים" ו"משלחת חיפוש 220".
מיניאטורות מצוירות (אקריליק על קרטון) שציירה בן-זקן שימשו כציורי העטיפה לשניים מספריה ולחלק מהאלבומים שהקליטה.
אסתר (אתי) גרוטס (נולדה ב-30 באוקטובר 1942) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
נולדה וגדלה בחיפה להורים שעלו מסלוניקי שביוון.
אביה היה סוור בנמל חיפה ונהרג מנפילת מנוף בגיל 30. אמה, רגינה גרוטס, עבדה כעוזרת לחייט ושיחקה רק פעם אחת בחייה כמאדאם רוזה בסרט קזבלן (יחד עם בתה).
בוגרת הקונסרבטוריון העירוני למוזיקה בחיפה.
מגיל 13 הופיעה כזמרת במופעי בידור ובמועדוני לילה.
בצה"ל שירתה בלהקת פיקוד הצפון לצד גדי יגיל.
בין השנים 1987–2012, לצד עיסוקה כשחקנית, שמשה גם אם בית במקלט לנשים מוכות בהרצליה.
באוקטובר 2019 התאלמנה מבעלה דן שמר (ממורשעי רצח ישראל קסטנר).
במועדון התיאטרון בחיפה: ב-1962 הופיעה בתוכנית "היסטוריה בגרוש" שכתב דן אלמגור וביים חיים טופול.
ב-1964 שיחק במופע הבידור "רגל אחת באוויר" מאת שבח וייס ודן אלמגור שביים חיים טופול בתיאטרון חיפה.
בתיאטרון הורוד: ב-1962 שיחקה במחזמר "חמש חמש" מאת אהרן מגד שביים גדעון שמר.
בתיאטרון גיורא גודיק: ב-1965 גילמה את הודל במחזמר "כנר על הגג" מאת ג'וזף שטיין (ע"פ סיפורי טביה החולב מאת שלום עליכם) שביימו ריצ'רד אלטמן ואמנון קבצ'ניק.
בתיאטרון בימות: ב-1969 שיחקה במחזמר "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שביים יעקב אגמון.
בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל): ב-1972 שיחקה בהצגה "מוריס קזנובה" מאת ניל סיימון.
בתיאטרון הצעיר: ב-1975 שיחקה בהצגה "אמי הגנרלית בחרמון" (אמא יש רק אחת) מאת שמעון ישראלי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-1978 גילמה את הדודה קלרה בהצגה "ארך ברך זוטא" מאת משה בן-שאול (על פי ט.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1988 גילמה משרתת בהצגה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביימה נוריה אספרט.
בתיאטרון הבימה: ב-1990 גילמה משרתת בהצגה "חתונת הדמים" מאת פדריקו גארסיה לורקה שעיבד וביים חנן שניר.
ב-2002 גילמה את דודה רעיה בהצגה "תמרה" מאת לאורה ריבלין שביים חנן שניר.
ב-1963 שיחקה בסרט "אף מילה למורגנשטיין".
ב-1972 שיחקה בסרט "אני אוהב אותך רוזה" שכתב וביים משה מזרחי, גילמה את נצחיה חדד בסרט "שוד הטלפונים הגדול" לצד משה הדר ושייקה אופיר בסרטו של מנחם גולן וגילמה את אלגרה בסרט "סלומוניקו" שכתבו ראובן בר יותם ואלי תבור וביים אלפרד שטיינהרדט.
ב-1973 גילמה את מריומה בסרט "קזבלן" שכתבו מנחם גולן וחיים חפר וביים מנחם גולן, גילמה שכנה בסרט "מתנה משמיים" שכתב גיל בן משה וביים גד בן ארצי וגילמה את סולטנה בסרט "הבית ברחוב שלוש" שביים משה מזרחי.
ב-1974 שיחקה בסרט "שרית" שכתבה דבורה הירשפלד וביים ג'ורג' עובדיה.
ב-1976 שיחקה בסרט "רחוב 60" שכתב וביים ג'ורג' עובדיה
ב-1989 גילמה את התופרת בסרט "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" שכתבה וביימה מיכל בת-אדם (ע"פ ספר בעל אותו שם מאת דן בניה סרי).
ב-1995 גילמה את פאטמה בסדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" שכתב אביב טלמור וביימו אריק לובצקי ומתי הררי, ע"פ ספריו של מנחם תלמי.
ב-1999 גילמה את סוליקה בסדרת הטלוויזיה "אגוז" שכתב מוטי לרנר וביים אלי כהן.
ב-2000 גילמה את שולה באחד מפרקי הסדרה "שבתות וחגים" שכתבו אורי סיון וערן קולירין וביים רני בלייר.
ב-2008 גילמה את אחת מאלמנות הכפר בסדרה "פאפאדיזי" שכתבו מנשה נוי ואורי ששון שגם ביים.
ב-2010 גילמה את אמא של אלישע (דביר בנדק) בסדרה "טקסי דרייבר" שכתב יובל סגל וביים איתן ענר.
ב-2017 שיחקה בתפקיד אורח בפרק מסדרת הטלוויזיה "נבסו".
אתחול מהרשת הוא הליך של ביצוע אתחול של מחשב מהרשת במקום מתוך דיסק מקומי.
שיטה זו של אתחול משמשת לנתבים, לתחנות נטולות דיסק ולמחשבים עם ניהול מרכזי (thin clients) כמו מחשבים ציבוריים בספריות ומוסדות השכלה.
אתחול מהרשת יכול לשמש לניהול מרכזי של אחסון כאשר תומכים בשיטה זו טוענים שהשיטה מפחיתה את עלות התחזוקה.
בנוסף היא בשימוש לטיפול באשכולות מחשבים (cluster computing) בהם לתחנות הקצה אין דיסקים מקומיים.
מחשבים שולחניים מודרניים באופן כללי תומכים באפשרות לאתחול מהרשת ב-BIOS בעזרת סביבת הפעלה טרום-אתחולית (Preboot Execution Environment או PXE).
מערכות MAC - PowerPC מאוחרים משנת 1998 (G3-G5) יכולים לבצע אתחול ישירות מהקושחה לדיסק רשת על ידי NetBoot.
מחשבים אישיים ישנים יותר יכולים להשתמש באתחול מדיסק או התקן USB עם תוכנה שיודעת לעשות אתחול מהרשת.
התוכנה הראשונה שרצה נטענת משרת במיקום רשת מסוים.
עבור רשתות מבוססות IP, הדבר נעשה בדרך כלל תוך שימוש בפרוטוקול "Trivial File Transfer Protocol".
השרת ממנו מתבצע האתחול יכול להיות מאותר על ידי שידור "Bootstrap Protocol" או בקשת DHCP.
באתחול אופייני בדרך כלל התוכנה הראשונה שנטענת אינה מכילה את ה-"Image" של מערכת ההפעלה אותה רוצים להעלות, אלא מנהל אתחול קטן, כמו PXELINUX אשר יודע להציג תפריט ואז לטעון את מערכת ההפעלה על ידי הפעלת פעולות שניות של ה-"bootloader".
בסדרות בדיוניות, אתחול או ריבּוּט (מאנגלית: reboot) הוא אמצעי להשלכת כל ההמשכיות של סדרה מבוססת, במטרה ליצור מחדש דמויות, צירי זמן וסיפורי רקע.
השימוש במונח זה קיים בצורות שונות של יצירות מדיה בדיוניות, כגון ספרי קומיקס, סדרות טלוויזיה, משחקי וידאו, סרטי קולנוע ועוד.
מקור המונח "ריבוט" (Reboot) הוא בעולם המחשבים, בו פירושו הפעלה מחדש של מערכת ההפעלה של מחשב או מכשיר.
האתחול מסיר את כל האלמנטים הקשורים בזיכיון שאינם חיוניים לו, על ידי החזרת הסיפור בזיכיון לנקודת הפתיחה שלו, תוך שמירה על מרכיבי הליבה והתמות.
מבחינת הקהל, האתחול מאפשר "כניסה קלה יותר" עבור צופים חדשים, שאינם מכירים יצירות קודמות בסדרה.
"אתחול" מאפשר ליוצרי סרטים לשפץ ולרענן סדרות סרטים על מנת למשוך קהל צופים חדש ולהמריץ את ההכנסות של הסדרה.
אתחול יכול גם לחדש את העניין בסדרה שכבר אין עניין בה, כאשר התגובות, הן מצד המעריצים והן מצד המבקרים, יכולות להיות חיוביות, שליליות או מעורבות.
במקרים רבים, "אתחול" הוא "הימור בטוח" עבור אולפנים, למשל: אתחול של מותג עם בסיס מעריצים מבוסס הוא פרויקט פחות מסוכן (במונחים של רווח צפוי לעומת השקעה), מאשר הפקת תסריט מקורי לחלוטין, אך באותו הזמן - מאפשר הכנסת שינויים במותג הקיים, ובכך מאפשר לאולפנים לפנות לפלחים דמוגרפיים חדשים.
כמו כן, אתחולים עשויים לאפשר לבמאים ולמפיקים ללהק אנסמבל של שחקנים צעירים לדמויות ותיקות ומוכרות בסדרות סרטים, וכך למשוך קהל צעיר יותר.
בתעשיית משחקי הווידאו, אתחולים הם דבר נפוץ מאוד, במיוחד עם זיכיונות שהם סדרה שיש לה מספר רב של חלקים.
אתחול של משחקי וידאו משמש על מנת לרענן את העלילה, כמו גם אלמנטים של המשחק.
בעולם הקומיקס, המשכיותה של עלילה, המתוארת בסדרת חוברות קומיקס ותיקה, נמחקת על מנת לאפשר להתחיל מחדש, עם דף נקי, כדי שכותבים חדשים יוכלו להגדיר מחדש את הדמויות ולפתוח הזדמנויות לסיפורים חדשים, דבר המאפשר חשיפת הסדרה לקוראים חדשים.
לפעמים, ספרי הקומיקס עושים שימוש בעולם העלילתי הפנימי, על מנת להסביר את סיבת האתחול לקוראים; למשל: מיזוג בין יקומים מקבילים או מרחבי-זמן שונים עשויים לשמש כסיבות להרוס וליצור מחדש ומההתחלה את היקום הבדיוני.
שנת השקה מקוריתהסרט המקורי / סדרת הסרטים המקוריתאתחול/אתחולים1932המומיההמומיה (1999)
גודזילה, מוטרה וקינג גידורה (2001)
ג'ק ראיין: גיוס הצללים (2014)1993לפרקוןLeprechaun: Origins (2014)1994סטריט פייטרסטריט פייטר, האגדה על צ'ון לי (2009)1995–1997נאון ג'נסיס אוונגליוןRebuild of Evangelion (2007)1996הרוח במעטפתהרוח במעטפת (2017)2003הענק הירוקהענק הירוק (2008)2005ארבעת המופלאיםארבעה מופלאים (2015)2007היטמןהיטמן: סוכן 47 (2015)2011הדרדסיםדרדסים: הכפר האבוד (2017)
שנת השקה מקוריתסדרת הקומיקס המקוריתאתחול/אתחולים1934יקום DCהמשבר בעולמות האינסופיים (1986)
פלאשפוינט (2011)1958לגיון גיבורי העלLegion of Super-Heroes (1994)
שנת השקה מקוריתסדרת הטלוויזיה המקוריתאתחול/אתחולים1930לוני טונסהמופע של הלוני טונס (2011)
אלווין והצ'יפמאנקס (2007)1968הוואי חמש-אפסהוואי חמש-אפס (2010)1973דורימוןDoraemon (1979)
Doraemon (2005)1978בטלסטאר גלקטיקהבטלסטאר גלקטיקה (2004)1981עכבר בלשסוכן חשאי: עכבר (2015)1985חתולי הרעםThundercats (2011)1985דובוני אכפת לידובוני אכפת לי (2007)
דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה (2012)1986הפוני הקטן שליהפוני הקטן שלי: חברות היא קסם (2010)1987צבי הנינג'הצבי הנינג'ה (2003)
צבי הנינג'ה (2012)1987אגדות ברווזיםסיפורים של ברווזים (2017)1990הברקהפלאש (2014)1992סיילור מוןSailor Moon Crystal (2014)1998בנות הפאוור פאףבנות הפאוור פאף (2016)1999האנטר האנטרHunter × Hunter (2011)2003אלכימאי המתכתFullmetal Alchemist: Brotherhood (2009)2003הטיטאניםכוח הטיטאנים (2013)
אתי ביטון (נולדה ב-21 בדצמבר 1988) היא זמרת ישראלית.
ביטון נולדה, גדלה והתחנכה בבאר שבע למרים ושמעון (רב-נגד בחיל האוויר), בת אמצעית ואחות לשני אחים.
כבר בשנות העשרה המוקדמות לחייה, ידעה לנגן במגוון כלים: תופים, דרבוקה וגיטרה.
את כישוריה המוזיקליים שאבה ביטון מאביה, שהיה ידוע כפייטן בבתי כנסת.
בנעוריה למדה בתיכון מקיף ז' בעיר מגוריה.
בשנת 2003, השתתפה בגמר התוכנית "בראבו".
בצה"ל שירתה ביטון בלהקת הנח"ל, במהלך שירותה הצבאי חתמה בחברת התקליטים "הליקון", שם הוציאה את שני אלבומיה הראשונים.
בשנת 2007 השתתפה ביטון בתוכנית הריאלטי כוכב נולד 5, ולא עברה את שלב האודישנים.
בשנת 2010, התפרסמה ביטון עם צאתו של הסינגל הראשון - "פתגם סיני", שנכתב על ידי יוסי גיספן ללחן ערבי של עמר מוסטפא ובעיבודו של תמיר קליסקי והרוניקו קמיגרוב.
זכה להיכנס לרשימת 50 השירים המושמעים ביותר לשנת 2011. השיר הושמע רבות במצעדים ברשתות הרדיו, בשטח במשך שבועות.
על פי חברת מדיה פורסט, בינואר 2011 זכתה ביטון בתואר "הזמרת המושמעת ביותר במשך שבועיים רצופים", והשיר "פתגם סיני" זכה להיכנס לרשימת 50 השירים המושמעים ביותר לשנת 2011 .
בשנת 2012, הוציאה את אלבומה השני, מתוכו השיר "רק לאמא", זכה להצלחה וצבר השמעות רבות בתחנות הרדיו, זכרה לעשרות קאברים ברשתות והתנגן בשטח בכל אירוע.
בשנת 2014 השתתפה ביטון בתוכנית "היחידה", תוכנית הדוקו-ריאליטי של HOT, לצד אילנית לוי, מאיה בצלאל רגב הוד ואחרים.
ב-20 בדצמבר של אותה השנה הוציאה את הסינגל "סערת רגשות", שהגיע למקום התשיעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בשנת 2015, יצאה ביטון לדרך עצמאית והוציאה את אלבומה השלישי, מתוכו יצאו סינגלים שזכו למיליוני צפיות ביוטיוב ולהכרה גדולה מהקהל כמו: "דירה, שני חדרים", "חוזרת לעצמי", "היפסטר" ועוד.
באלבום זה נוצר גם שיתוף הפעולה בין אתי לאיזקיס עם השיר: "סגאפו".
בנוסף, שיתפה אתי פעולה עם סאבלימינל ומאור אדרי, בשיר: "נס" שזכה להצלחה בתחנות הרדיו ולמיליוני צפיות ברשתות.
אתי השתתפה במשך שנה במופע: "הקונצרט של סבלימינל".
בשנת 2016, אחרי זכייתה של הפועל באר שבע באליפות המדינה לכדורגל, הוציאה ביטון את שיר האליפות הרשמי.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית הריאליטי "הכוכב הבא לאירוויזיון 2019" בעונתה השישית, שם עברה את האודישן הראשון והודחה בשלב המבחן הגורלי.
בשנה זו לקחה חלק בפרויקט משותף של לינקטון ורשת ג', לזכרה של שושנה דמארי, בו חידשה את הלהיט: "הרועה הקטנה".
בשנת 2021, הוציאה ביטון סינגל בשם "הלב שלי נקי".
בשנת 2022, הוציאה את שיר הגאווה "נצא בשושו", בו שרה על היותה לסבית.
ב-15 בספטמבר הוציאה את הסינגל "רואים לי בעיניים".
ב-26 בפברואר 2023 הוציאה את הסינגל "לא רוצה לישון לבד".
הסגנון המוזיקלי הייחודי של ביטון מושפע מסגנון המוזיקה ערבית קלאסית: אום כולתום, עבד אל-חלים חאפז, פיירוז ופריד אל-אטרש, בשילוב מוזיקת הפופ הערבי: נאנסי עג'רם, אליסה ושירין עם עיבודים אלקטרוניים עכשוויים.
ביוני 2021, הצהירה ביטון כי היא לסבית ובכך הייתה לזמרת הראשונה בישראל מהמוזיקה הים-תיכוני והמוזיקה הערבית שיצאה מהארון בישראל.
כעבור מספר ימים, חשפה ביטון כי התארסה לבת זוגה, שירן דולב.
ביולי 2024, ביטון ובת זוגה דולב הביאו לעולם ילד בשם הראל - יעקב.
אתי אלטמן (נולדה ב-1947) היא פעילה חברתית ישראלית, מייסדת עמותת "תנו לחיות לחיות" והדוברת שלה.
הובילה עשרות מאבקים למען בעלי חיים בישראל.
אלטמן נולדה בעיירה דז'רז'וניוב על גבול פולין-צ'כיה ולמדה בבית הספר היהודי בעיירה.
בשנת 1957 עלתה לישראל עם הוריה והתגוררה עם משפחתה בחולון.
למדה בבית הספר "שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב" בעיר ולאחר מכן למדה ספרות בבית ספר מקצועי.
הוריה עברו בהמשך לארצות הברית ואלטמן החליטה להישאר בישראל והתגייסה לצה"ל בגיל 17 כחיילת בודדת.
כעבור שנתיים נישאה לבעלה דב והביאה לעולם את בנותיהם ליאת וסמדר.
המשפחה עברה לגור בשכונת נווה שרת בתל אביב, בה היא מתגוררת עד היום.
ב-1978 החלה לעבוד כמרכזנית בבנק לאומי וב-1985 עברה לעבוד בבית האופנה של גדעון אוברזון כמנהלת אדמיניסטרטיבית וכמזכירתן האישית של דניאלה שטינמץ ושל דינה אוברזון.
ב-1986 שודר בתוכנית הטלוויזיה "כלבוטק" תחקיר החושף המתת כלבים על ידי עמותת צער בעלי חיים תל אביב.
למחרת בבוקר הגיעה אלטמן להפגין באופן ספונטני מול משרדי העמותה, שם פגשה פעילים נוספים למען זכויות בעלי חיים ובהם צפירה יונתן (אשתו לשעבר של המשורר נתן יונתן), אוה לנדאו, נעמי גולן, בני שלזינגר, ד"ר זאב שיינר, רועי ליוואי, מוטי סטרוקובסקי ואחרים.
הם הפכו לגרעין שייסד את עמותת "תנו לחיות לחיות".
בעקבות ההפגנה שודרה כתבת המשך ב"כלבוטק" ובה נחשפה לראשונה אלטמן בתקשורת.
בהמשך הובילה אלטמן את האירועים הראשונים שיזמה העמותה עוד בטרם נרשמה באופן מסודר.
הראשון שבהם היה אירוע התרמה שיזמה יחד עם איש העסקים רוני מאנה ונערך בסינרמה בתל אביב.
במרכז האירוע עמדה תצוגת אופנה של בגדי אוברזון בהנחיית דודו דותן ובהשתתפות תמי בן עמי וחניתה צנטר.
במהלך האירוע גויסו 15 אלף שקלים שהועברו כתרומה לצער בעלי חיים באר שבע ולצער בעלי חיים רעננה.
לאחר מכן יזמה אירוע נוסף במועדון הליקוויד בתל אביב ובמרכזו תצוגת אופנה מבגדי אוברזון בהנחיית אורלי יניב ובהשתתפות הזמר שלמה גרוניך.
לכבוד האירוע כתב יהונתן גפן שיר מחווה בשם "תנו לחיות לחיות" ובכך המציא את שם העמותה.
אירוע נוסף שיזמה אלטמן באותה שנה נערך בקולנוע אלנבי בהשתתפות הזמר אדם ובהנחיית ארז טל ומרב מיכאלי.
בשנים 1986–1990 התמקדה מרבית פעילותה של העמותה בנושא הצלת כלבים וחתולים וגיוס כספים.
אלטמן הייתה אחת הדוברות הראשונות בישראל שהתמחתה בסוגיות של בעלי חיים והרבתה לגייס מובילי דעת קהל ועיתונאים לקידום מטרות העמותה.
עם פרוץ מלחמת המפרץ בשנת 1991 זכתה "תנו לחיות לחיות" לחשיפה רחבה כשנציגיה השתתפו באופן קבוע במשדרים המיוחדים של הטלוויזיה החינוכית.
בין היתר סיפרו על מבצע פינוי ההסגר העירוני של תל אביב יפו מחשש לחיי הכלבים.
אלטמן עמדה מאחורי העתירה הראשונה שהגישה העמותה לבג"ץ נגד קרבות אדם תנין שהיו נערכים בחמת גדר.
העתירה הוגשה כבר בשנת 1994 לבית משפט השלום שהכריע נגד הקרבות, אך ערעור שהגישה חמת גדר לבית המשפט המחוזי באמצעות עורכי הדין דב וייסגלס ודליה רבין התקבל והעמותה החליטה לערער לבית המשפט העליון באמצעות עו"ד ירום הלוי.
בפסק דינו התייחס השופט מישאל חשין לעדותה של אלטמן ואמר: "דברים שיוצאים מלבו של אדם, דרכם שנכנסים הם אל לבו של אדם" .
חשין אסר לחלוטין על קיומם של קרבות אדם תנין וקבע תקדים חשוב בפסיקה הישראלית למען זכויות בעלי חיים.
אלטמן, שהובילה את המהלך המשפטי בניגוד לעמדותיהם של רבים בעמותה, חרתה על דגלה של תנו לחיות לחיות את המחויבות לכל בעל חיים באשר הוא ולא רק לכלבים וחתולים.
מאז, פועלת העמותה בין היתר באמצעות חקיקה ועתירות משפטיות למניעת פגיעה גם בחיות משק ובכלל בעלי החיים.
בשנת 2005 הובילה את המאבק לשחרור הכלבים האוזבקים בנמל התעופה בן-גוריון, מאבק שנמשך שבועות ארוכים והגיע לשיא דרמטי עם החלטה לגרש את הכלבים וברגע האחרון הצליחה אלטמן יחד עם עו"ד קובי סודרי לעצור את המטוס רגע לפני שהמריא ולחלץ את הכלבים.
בשנת 2015 בעת הסערה סביב כלבת משפחת ראש הממשלה בנימין נתניהו, קאיה, נחלצה אלטמן לעזרת כלבתם של משפחת נתניהו לאחר שנשכה את חברת הכנסת שרן השכל ואת בעלה של סגנית שר החוץ ח"כ ציפי חוטובלי במהלך טקס הדלקת נרות בבית ראש הממשלה וקראה שלא לשלוח אותה להסגר.
בשנת 2016 יזמה את יום האימוץ הראשון בחצר בית הנשיא במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין ורעייתו נחמה ונשאה דברים בשם כלל ארגוני בעלי החיים.
בשנת 2008 הוענק לה אות "אשת העיר תל אביב" על תרומתה למען בעלי חיים.
בשנת 2011 קיבלה את פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית
בשנת 2016 הוענק לה מגן הוקרה מטעם שדולת בעלי החיים בכנסת.
הטקס נערך במעמד אשת ראש הממשלה שרה נתניהו שהגיעה במיוחד למען אלטמן.
אתי חסיד היא עורכת דין, עיתונאית, במאית דוקומנטרית, פובליציסטית, לשעבר מנכ"ל איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
בעבר עיתונאית וחברת מערכת בעיתונים "ידיעות אחרונות", "חדשות" ו"הארץ" שמשה כתבת ובמאית דוקומנטרית בערוץ 1 בערוץ 2. בין היתר שמשה כתבת יומן בערוץ 1 ובאולפן שישי בערוץ 2. כיום בעלת משרד עורכי דין בתל אביב מתמחה בלשון הרע, זכויות יוצרים, הטרדה מינית ומשפט העבודה.
חסיד נולדה וגדלה בירושלים בשכונת הבוכרים.
היא למדה בתיכון ליד האוניברסיטה, ושירתה ביחידה 8200. לאחר סיום לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים עברה להתגורר בניו יורק שם חייתה מספר שנים, ובה החלה בכתיבה עיתונאית.
באמצע שנות ה-80 שבה לישראל ונקלטה על ידי אדם ברוך בידיעות אחרונות.
בהמשך עברה לכתוב כחברת מערכת בעיתון חדשות ובעיתון הארץ.
במהלך שנותיה בעיתונות הכתובה פרסמה חסיד תחקירים רבים בנושאים חברתיים, פוליטיים, ותרבותיים שונים.
ההתמחות העיקרית שלה התרכזה בכתבות תחקיר וראיונות עומק עם אנשי צבור, פוליטיקאים בכירים ואישים מובילים בתחומי התרבות והחברה הישראלית.
חסיד הייתה בין העיתונאיות הבולטות ביותר בז'אנר ה"עיתונות החדשה (ניו-ג'ורנליזם)" שהתפתח בישראל בשנות ה-80 וה-90. התמחתה בתחקירים פוליטיים ובכתיבת כתבות עומק אודות אישים ותופעות במרחב הציבורי הישראלי.
היא פרסמה סדרת כתבות פרופיל אישיות אודות סופרים ואנשי רוח ישראלים.
בין היתר כתבה על עמוס עוז, ס.
יזהר, יהושע קנז, פנחס שדה, אברהם חלפי, דוד שיץ, נתן זך ודוד אבידן.
ב-1992 לאחר שהות של חצי שנה בניו יורק במהלכה למדה באוניברסיטת NYU לימודי השלמה במקצועות הטלוויזיה, החלה חסיד לעבוד ככתבת יומן ברשות השידור.
במהלך שנים אלו ביימה עשרות רבות של כתבות אקטואליה, בהן סיקרה את הזירה הפוליטית, את הסכסוך הישראלי פלסטיני (בעיקר בתקופות האינתיפאדה והפיגועים) ותופעות חברתיות שונות.
במיוחד זכורה סדרת כתבות תחקיר ששודרו ביומן על נכסיה האבודים של ההסתדרות הישנה, במהלכן חשפה חסיד שורה ארוכה של נכסים מוזנחים ונטושים שבבעלות ההסתדרות שעומדים כאבן שאין לה הופכין.
במקביל לעבודתה ביומן השבוע בערוץ 1 ביימה סרטים תיעודיים באופן עצמאי עבור הערוצים המסחריים וכן עבור מבט שני.
בשנים 1992, 1996 ו-2006 עבדה חסיד כבמאית בקמפיין הבחירות מטעם מפלגת העבודה הישראלית ומרצ.
בין השנים 2004–2006 שימשה חסיד מנכ"ל איגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
פעילותה התמקדה בחיזוק היצירה הישראלית, בלחץ על קובעי המדיניות, לקבוע חוקים המעדיפים יוצרים ישראלים.
תוצאות הפעילות האינטנסיבית ניכרו בחוקים ובתקנות שהסדירו את ענפי הפעילות של הטלוויזיה הציבורית והמסחרית וכן בענף הקולנוע בישראל.
ניתן לציין הישגים אחדים כגון עדכון חוק הקולנוע והדאגה לאכיפתו, עיגון ופיקוח על אכיפתו של עקרון השליש בחוקים המסדירים את שוק התקשורת, לפיו חויבו ערוצי השידור להקציב כשליש משידוריהם להפקות מקור ישראליות.
בהנהלתה התעצמה נוכחות האיגוד בתקשורת ובציבוריות הישראלית, ואיגוד המפיקים היה לגוף משפיע, שעמדתו הושמעה והדהדה בעיתונות.
האיגוד גם יצא נגד מעורבות פוליטית במינויים ברשות השידור.
בשנת 2007 הקימה חסיד משרד עורכי דין המתמחה בעיקר בדיני לשון הרע ובתביעות על הפרת הפרטיות, זכויות יוצרים, דיני תקשורת (מדיה), ומשפט העבודה.
המשרד עוסק לא פעם בנושאים בעלי פרופיל תקשורתי גבוה.
עוה"ד חסיד ייצגה רשימה ארוכה של אנשי ציבור וידוענים בתביעות לשון הרע ובמאבקים לטיהור שמם, בין היתר ייצגה את הדוגמנית בר רפאלי על דברי השמצה לכאורה שפורסמו נגדה בעיתון ידיעות אחרונות.
אתי חסיד מפרסמת מאמרים פובליצסטיים בעיקר בנושאים ציבוריים המשיקים לסוגיות משפטיות.
בדצמבר 1986 כתבה בעיתון חדשות יחד עם חנן קריסטל ואילן כפיר תחקיר פוליטי שחזה בתוך 10 שנים, את עלייתם הפוליטית לעמדת הנהגה של שני אנשים צעירים שלא היו בעת ההיא בזירה הפוליטית.
על פי התחזית שנפרסה בכתבה, בבחירות 1996 יתמודדו זה מול זה, מטעם העבודה מי שבאותה עת המתין לתורו להתמנות לסגן הרמטכ"ל, אלוף אהוד ברק, ומטעם הליכוד, יתמודד אחד בנימין נתניהו שבאותה עת שימש שליח צעיר באו"ם.
הכתבה שיצרה הד חזק והסעירה את העולם הפוליטי, חזתה את מסלול נסיקתם של שני האישים, ואת הקפיצה הדורית שתיעשה באמצעותם בשתי המפלגות הגדולות.
לימים התממש התסריט כמעט אחד לאחד.
ב-1994 שודר בערוץ 2 בתוכנית התחקירים "רשת חוקרת" סרט תעודה בבימוייה של חסיד על התגבשותה של ההתנגדות המאורגנת בקרב היהודים בשטחים.
הסרט חזה אפשרות לעלייתה של מחתרת יהודית נוספת, ערך השוואה בין ההתנחלויות לבין ההתיישבות הצרפתית באלג'יר, וצפה כי לימים יעזבו המתנחלים את שטחי יהודה ושומרון כפי שעזבו הצרפתים את אלג'יריה לאחר קבלת עצמאותה ב-1962.
ב-1994 שודר בתוכנית מבט שני סרט תעודה שסקר את מדיניות ההתנחלויות בשטחים בתקופת שלטון הליכוד בין השנים 1977–1984. במהלך הסרט התבטא אריאל שרון בפעם הראשונה על אפשרות נסיגה ישראלית משטחי יהודה ושומרון.
ב-1996 השתתפה חסיד בבימוי של סרט תיעודי בן 90 דקות על הרגעים הדרמטיים של האבל הלאומי בשבוע שלאחר רצח יצחק רבין.
הסרט "שבעה ימים בנובמבר 1922–1995 בהפקת חברת ההפקות בלפילמס.
הסרט זכה במדליית ארד בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק בקטגוריית סרטי תעודה.
בשנת 1996 שודר בערוץ 2 סרט תעודה אישי שביימה על שכונת הבוכרים – במהלכו ערכה מסע חזרה לשכונת ילדותה, שבינתיים הפכה את פניה והפכה למעוזם של החרדים ולכור ההיתוך של החרדים הספרדים.
בשכונה התגורר הרב יצחק כדורי ומן השכונה הפיץ הרב עובדיה יוסף את תורתו, שניהם מתועדים בסרט.
אתי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, חופשייה.
השיר יצא לאור ב-29 בינואר 2018, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד השירים היומי של מדיה פורסט, המקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט, והמקום הראשון במצעד של רדיו אמצע הדרך.
השיר נכתב על ידי דיקלה לבדה, והופק על ידה, ועל ידי רוני בראון ועדי רותם.
על פי מאקו, מילותיו של השיר מדברות על כך שה-"הזמרת מספרת פה על אתי, השכנה מלמעלה, שמנסה לעזור לה להתגבר על הכאב ולחזור לשגרה."
דיקלה הודיעה ברשתות החברתיות כי השיר יהיה הסינגל הראשון מתוך אלבומה השישי.
ב-26 במרץ 2018, הוציאה דיקלה רמיקס רשמי לשיר, שנעשה על ידי מור דוד.
על פי דיקלה, רמיקס זה יצא בדיוק לפני בואו של חג הפסח, כשיר "כשר לפסח" כביכול, עבור קהל המעריצים שלה.
בסמוך לכך, פרסמה את עטיפתו הרשמית.
את הרמיקס השני עבור השיר הוציאה דיקלה ב-8 ביוני 2018, לכבוד מצעד הגאווה בתל אביב, אשר התקיים באותה העת.
בסמוך ליציאתו של השיר כסינגל, העלתה דיקלה לערוץ היוטיוב הרשמי שלה ווידאו קליפ עם מילותיו של השיר.
אתי אורגד (נולדה ב-1953) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1971.
בגיל שמונה עשרה במהלך שירותה הצבאי נבחרה למלכת היופי של ישראל בטקס שהתקיים בירושלים.
בתחרות מיס תבל שנערכה בארצות הברית עלתה לשלב שתים עשרה המועמדות הסופיות.
היא ביקרה במפעל של חברת הקוסמטיקה רבלון בישראל והופיעה בין היתר בתצוגת אופנה של אופנת חורף ואביב שנערכה במועדון נוער בחולון והכנסותיה הוכנסו לטובת מוסדות ילדים.
לאחר מכן עבדה כדיילת באל על ובאחת הטיסות הכירה את טרי טרייסר, ישראלי המתגורר בדרום אפריקה ולאחר זמן קצר נישאו, מנישואין אלו נולד בנה היחיד.
הם התגרשו ואחר כך בנתה קריירה כמתווכת נדל"ן.
אתזגורפוביה הוא הפחד מלהישכח, להיות מוחלף או לחוות התעלמות.
פחד זה יכול לנבוע מכמה וכמה סיבות ואחת מהן היא חוסר בביטחון עצמי.
הפוביה יכולה לתקוף לפני טיסה למדינה אחרת או חופשה ארוכה כלשהי, כאשר האדם לא יתקשר עם האנשים הקרובים אליו למשך זמן מה פנים מול פנים.
אתי אלון - האישה שגנבה 250 מיליון היא מיני-סדרת דרמה תיעודית ישראלית המבוססת על המעילה בבנק למסחר ומציגה את סיפורה של האחראית למעילה, אתי אלון.
המיני-סדרה, שכוללת שני פרקים באורך 60 דקות, שודרה מ-21 בספטמבר עד 24 בספטמבר 2020 בקשת 12.
חן אמסלם בתפקיד אתי אלון, המועלת במעילה בבנק למסחר.
יניב סוויסה בתפקיד עופר מקסימוב, אחיה של אתי אלון.
צחי הלוי בתפקיד שלומי אלון, בעלה של אתי אלון.
ערן איוניר בתפקיד משה ליבוביץ', מנכ"ל הבנק למסחר
לירז אסייג בתפקיד עדן, פקידה בבנק שעובדת בחפיפה עם אתי אלון.
יעקב בודו בתפקיד ישראל, לקוח של אתי אלון שנגנבו ממנו מיליוני שקלים.