tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופת כהונתו נעשו שינויים במועצה והוקמו היישובים הקהילתיים מתן וצור יצחק.
בשנת 2003, כחלק מתוכנית הממשלה לצמצום רשויות מקומיות אוחדה המועצה המקומית לשעבר רמות השבים לתוך המועצה האזורית דרום השרון, המושב גני יהודה אוחד לתוך המועצה המקומית סביון והיישובים צור יגאל וכוכב יאיר התאחדו למועצה המקומית.
בשנת 2008 קיבל דלג'ו תואר ד"ר לכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת הדוקטורט שזיכתה את דלג'ו בתואר עסקה ב"כלכלת המערכת המוניציפלית הכפרית בישראל", וחקרה את פעולתן של המועצות האזוריות תוך התמקדות במדדי איתנות פיננסית, יעילות באספקת שירותים, עצמאות כלכלית וכדומה.
מוטי הלר (נולד בא' בחשוון תש"מ, 22 באוקטובר 1979) הוא צייר, מאייר וקריקטוריסט חרדי-ישראלי.
הלר נולד לפרידה ואברהם הלר המשתייכת לחסידות קרלין-סטולין וגדל בשכונת סנהדריה בירושלים.
בנעוריו למד בישיבת קרלין ובישיבת טשעבין.
כילד אהב מאוד לצייר, לאחר נישואיו הפך את כישרונו למקצוע.
בין השאר למד אצל הצייר יוני גרשטיין.
הלר מאייר בכל שבוע קריקטורה אקטואלית במוסף של שבת בעיתון המודיע, וסיפור קומיקס בקינדליין.
הלר גם מרצה ומופיע תוך שילוב ציור ואיור בלייב:
מאחורי הקווים - הרצאה למבוגרים ובני נוער, על מאחורי הקלעים של עבודת המאייר
זהירים בתנועה - מופע לילדים המאושרת על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ומועברת בבתי ספר רבים ברחבי הארץ, עבור חיזוק הבטיחות בדרכים בקרב ילדים בחיי היום יום.
תמונה טמונה - מופע לילדים בו מאייר סיפורי צדיקים עם מסרים חינוכיים למול עיניי הילדים.
האוצר מדמשק - הבלשים הצעירים - מופע המשלב סיפור מתח, דרמה והומור.
תוך כדי שהילדים שומעים את הסיפור הלר מאייר אותם במקום על מסך דיגיטלי מיוחד.
הלר גם מצייר לספרים, ביניהם: סדרת הפרשה מספרת לי, סדרת פרשת השבוע לילדי ישראל, ההגדה מספרת לי ושאר ספרי הרב יעקב ישראל הופקוביץ, סדרת מאורות השבת, לך תבנה מדינה, אור עולם - סדרת סיפורי צדיקים, פרקי אבות, ועוד.
הלר מתגורר בביתר עילית ולו חמישה ילדים.
אחיו הוא החזן דב הלר, סבו היה המקובל הרב משה יאיר וינשטוק.
הלר הוציא 3 ספרים המלווים בציורים שלו:
מוטי ברשצקי (נולד ב-6 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל רמת גן גבעתיים.
לזכותו של ברשצקי 14 הופעות במדי בנבחרת ישראל הצעירה, בהן כבש ארבעה שערים.
ב-23 בינואר 2017 חתם בהפועל תל אביב, וב-12 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בליגת העל בכדורגל, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על מ.ס.
ב-18 במרץ 2017 כבש צמד בניצחון 3–2 על עירוני קריית שמונה, ובתום עונת ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת כבש ברשצקי שישה שערים בליגה השנייה וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
את עונת פתח בהפועל תל אביב, אך ב-17 בספטמבר 2018 הושאל למכבי נתניה עד לסיום העונה.
ב-22 באוקטובר 2018 כבש ברשצקי את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–0 על מכבי חיפה.
בסך הכל כבש ארבעה שערי ליגה בעונה זו, העפיל עם הקבוצה לפלייאוף העליון ולגמר גביע המדינה, במהלכו נכנס כמחליף וכבש בבעיטות ההכרעה, אך קבוצתו הפסידה את הגביע לבני יהודה תל אביב.
בתום העונה חזר ברשצקי להפועל תל אביב, ובעונת ערך 26 הופעות בליגת העל וכבש שני שערים, בנוסף לשער אחד בגביע הטוטו ושער אחד בגביע המדינה.
ברשצקי העפיל עם הקבוצה לפלייאוף העליון ולחצי גמר הגביע, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-28 ביולי 2020 חתם לשנתיים בבני סכנין.
אשדוד וב-16 באוגוסט 2022 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-13 בינואר 2024 חתם בבני יהודה תל אביב.
ב-7 בינואר 2025 חתם בהפועל רמת גן.
מאז אפריל 2020, ברשצקי נמצא בזוגיות עם עינב בוקוביץ.
מרדכי (מוטי) דור און (במקור דרייקורס) נולד בירושלים ולמד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (ליד"ה).
למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
בשנת 1963 הוצב כמהנדס במערך הטכני של יחידה 515 (לימים 8200).
בתחילה שרת במעבדת תחזוקה, ובמקביל ייסד את חוליית מבצעים טכניים, שהייתה אחראית על הקמה ותחזוקה של בסיסי היחידה ומערכות הקליטה שבהם.
היכרותו העמוקה עם מערכי הקליטה של היחידה - תכנון, התקנה ותחזוקה - סייעה רבות לתפקידיו הפיקודיים בהמשך.
חבריו ומפקדיו ליחידה מספרים כי כמהנדס נקרא לתקן מערכת איסוף סיגינט אשר אות אחר הפריע לתפקודה.
בתהליך התיקון הבין דור און כי האות 'המפריע' הוא כשלעצמו אות חשוב ולפיכך סייע לפתח מערכת קליטה עבור מקור מודיעיני, שהפך לאחד המקורות החשובים במלחמת ששת הימים.
דור און מוזכר כאחד הקצינים אשר הוטל עליהם בשנת 1969 על ידי מפקד היחידה דאז, אל"ם שלמה ענבר וראש אמ"ן, אלוף אהרן יריב לבצע עבודת מחשבה אסטרטגית בנושא הרכש הנדרש לביצוע קפיצת מדרגה משמעותית בפעילות היחידה, בציוד הטכנולוגי, במעמדה ובאיכות המודיעין שהיא מספקת.
התוכנית שהוצגה הייתה נועזת וכללה דרישת תקציב שהיה גבוה פי עשרה מתקציב הרכש השנתי של היחידה.
התקציב המבוקש אושר על ידי ראש אמ"ן ומנכ"ל משרד הביטחון, ישעיהו לביא.
אושרה גם תוכנית בניית כוח אדם שיחד עם תוכנית הרכש בנו בסיס איתן למערך הטכני של היחידה.
בשנת 1973 הוענק לדור און פרס ביטחון ישראל על תרומתו לפיתוח מערכת איסוף סיגינט חדשנית.
בהמשך מלא מגוון תפקידים טכניים ובשנת 1976 קודם לדרגת אל"ם כמפקד המרכז הטכני ביחידה.
בשנת 1980 מונה לסגן מפקד היחידה תחת ראובן ירדור, ובשנת 1984 קודם לדרגת תא"ל ולמפקד יחידה 8200.
בתקופתו כמפקד היחידה נתן דור און דגש רב לפועל היוצא של הסכם השלום בין ישראל למצרים - ההשלכות המודיעיניות והמבצעיות שנבעו מנסיגת צה"ל מסיני.
בפרט, האתגר המרכזי שעמד בפני היחידה היה כיצד ניתן לשמר יכולות התרעה למרות המגבלות שנבעו מהסכם השלום ופינוי הבסיסים בסיני.
דור און היה שותף ותרם רבות לתכנון ולביצוע התוכנית.
ב-1987 השתחרר מצה"ל, והחל לעבוד בתעשייה הביטחונית - ראשית בחברת אלתא מערכות, ולאחר מכן בחברת נייס, בה עמד בראש חטיבת המערכות הממשלתיות.
במקביל לתפקידיו האזרחיים המשיך דור און להתנדב ולשרת במילואים במסגרת הוועדה הצבאית לדירוג מחקר/מופ"ת, בראשה עמד עד לשנת 2017.
דור און היה נשוי ללילית, והם גידלו שלושה ילדים.
מוטי וולקנברוך מתעורר לחיים (במקור בגרמנית: Wolkenbruchs wunderliche Reise in die Arme einer Schickse (מסעו המופלא של וולקנברוך לזרועותיה של שיקסה)) – סרט קומדיה שווייצרי בבימוי מיכאל שטיינר.
הסרט מבוסס על ספר הביכורים כשמו המקורי של הסרט שנכתב על ידי תומאס מאייר.
הסרט נבחר כמועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר מטעם שווייץ.
מוטי (יואל בסמן) סטודנט יהודי שווייצרי ממשפחה אורתודוקסית בציריך.
מוטי הוא ילד יהודי טוב שנשלט על ידי אמו.
הוא לומד כלכלה במכללה ועובד עם אביו בחברת הביטוח המשפחתית.
אמו של מוטי מסדרת לו הצעות שידוכים על מנת שימצא את הנערה היהודיה המתאימה לו כאחיו הגדולים ממנו.
בשיעור במכללה הוא פוגש את לאורה (נעמי שמידט).
בניגוד לדייטים האחרים של מוטי, הוא דווקא מתעניין בלאורה ה"שיקסע" (=לא יהודייה, ביידיש).
מוטי מתחיל לבלות עם לאורה.
במקביל, מוטי עדיין מקבל הצעות שידוכים על ידי אמו.
באחד הדייטים שלו, מוטי והמיועדת לשידוך – מיכל (לנה קאליש), מסכימים להתנהג כאילו הם יוצאים יחד כדי להרגיע את אמותיהם, ובינתיים, מוטי ולאורה ממשיכים לבלות.
בסופו של דבר, מוטי לא יכול לעמוד בלחץ של אמו.
מוטי מתוודה בפני אמו שהוא ומיכל לא יצאו מעולם וכל העניין היה שקר.
אמו מחליטה שהוא צריך להיפגש עם הרב שלהם.
הרב חושב שמוטי צריך לנסוע לישראל שם הוא אולי ימצא אישה.
הוא מגיע לישראל ומתארח בתל אביב אצל חברו של הרב – הרב יונתן (אלי גורנשטיין).
בתל אביב הוא פוגש בחורה בשם יעל (מיטל גל סויסה).
את כל היום הם מבלים בחוף הים.
יעל מחזירה את מוטי לביתה והם מבלים את הלילה יחדיו.
למחרת בבוקר אמא של מוטי מתקשרת, ומוטי מספר לה על הבילוי הלילי שלו, וזאת למורת רוחה של אמו.
כשמוטי חוזר לציריך, הוא יוצא לבילוי נוסף עם לאורה.
לאורה עורכת מסיבה ומזמינה את מוטי.
בעזרת אחיו, מוטי מתחמק מסעודת שבת עם הוריו ועם מיכל.
אחרי לילה של שתייה, ריקודים וסמים, מוטי מבלה את הלילה עם לאורה.
למחרת מוטי חושב שהגיע הזמן להכיר את לאורה להוריו.
אמו של מוטי אדיבה בפגישה אבל אז אומרת שהם צריכים ללכת לבית כנסת.
ברגע שלאורה עוזבת, אמו זועמת על בנה ומגרשת אותו מהבית.
מוטי מחליט שהוא ילך לגור עם לאורה.
אבל לאורה אומרת לו שהיא אמנם אוהבת אותו, אך היא לא מוכנה להתחייבות כה גדולה איתו.
בינתיים אביו מתקשר אליו ואומר לו להגיע למשפחה לארוחת ערב, וזאת כי אמו מתחרטת על התנהגותה.
מוטי עוזב את המלון ומקבל שיחה מלאורה.
הסצנה מסתיימת בתמונתו של מוטי מגובה רב, כשלצופה נותר לתהות מה קרה בשיחה ביניהם.
לשחקנים הצעירים הראשיים – יואל בסמן כמוטי וולקנברוך ולנה קאליש כמיכל נבחרו שחקנים עם רקע ישראלי דוברי עברית.
את לאורה משחקת השחקנית השווייצרית נעמי שמידט.
מוטי לוין (נולד ב-13 במרץ 1963) הוא מנהל ישראלי המכהן כמנכ"ל קבוצת חיפה (לשעבר חיפה כימיקלים).
במסגרת תפקידיו השונים שימש לוין כמשנה למנכ"ל ומנהל הכספים בחברת כימיקלים לישראל.
בתקופת כהונתו הושלם תהליך ההפרטה של החברה במכירת 30% יתרת אחזקות המדינה לציבור
, והארכת זיכיונות הכרייה בים המלח ובשדות הפוספט עד שנת 2029.
בין השנים 2004–2006 כיהן כמנכ"ל חברת הייצוא החקלאי "מגדלי יצוא ערבה", עד מינויו למנכ"ל "קבוצת ממן".
במהלך כהונתו כמנכ"ל קבוצת ממן הופרט תחום הטיפול במטען אווירי בישראל.
בנוסף, במסגרת תפקידו הכין לוין את קבוצת ממן לכניסתם של מתחרים בינלאומיים, שהקימו מסופי מטען בתחום נמל התעופה בן-גוריון ומחוצה לו.
בין השנים 2011–2014, שימש כמנכ"ל חברת הלוגיסטיקה הישראלית "UTi לוגיסטיקה", חברת בת של הרשת העולמית UTi Logistics
בשנת 2014 מונה למנכ"ל קבוצת גדות, עד מינויו לתפקיד מנכ"ל קבוצת חיפה (לשעבר "חיפה כימיקלים") בשנת 2018. בזמן כהונתו נחתם הסכם סיום העסקה בין הנהלת קבוצת חיפה לבין עובדי המפעל הצפוני במפרץ חיפה, שנסגר בספטמבר 2017 בתום מאבק משפטי ממושך.
במסגרת תפקידו מוביל לוין תוכנית להשקעה בתשתיות ובהרחבת מתקנים לייצור דשנים מיוחדים במפעל שבמישור רותם בהשקעה של כ־1.2 מיליארד שקל, ובכלל זה הקמת מתקן לייצור אמוניה.
עם השלמת התוכנית, המפעל צפוי להעסיק מאות עובדים חדשים.
לוין הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות במימון, מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
מרדכי כל-טוב (נולד ב-21 ביולי 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
כל-טוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
ב-19 ביולי 1997, כל-טוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 4-0 ללוקומוטיב ניז'ני נובגורוד.
כעבור זמן קצר, כל-טוב חתם במכבי עכו מהליגה הארצית.
בקיץ , כל-טוב חתם בהפועל ראשון לציון מליגת העל.
ב-25 באוגוסט 2001, כל-טוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 למ.ס.
ב-12 בינואר 2002, בישל את שני השערים בהפסד 4-2 למכבי נתניה.
בהמשך הקריירה, כל-טוב שיחק בהפועל עכו, הפועל מג'ד אל כרום, בית"ר שמשון תל אביב, הפועל נצרת עילית, הפועל מגדל העמק, איחוד בני מג'ד אל כרום, הפועל אכסאל והפועל קריית ים.
בקיץ , כל-טוב פרש מכדורגל.
מֹרְדְכָי (מוֹטִי) אריה וַייס (נולד ב-1992) הוא זמר-יוצר חרדי-חסידי ישראלי.
וייס הוציא סינגלים שזכו לדירוגים גבוהים בתחנות הרדיו החרדיות ולהצלחה רבה באתר יוטיוב.
וייס נולד באשדוד למשפחה של חסידי ויז'ניץ.
ולמד בתלמוד תורה של חסידי ויז'ניץ בעיר, לאחר מכן למד בישיבה קטנה וגדולה של החסידות, ולאחר מכן למד בישיבת חוג חתם סופר.
בגיל 9 התחיל לנגן על אורגן אך הפסיק בהוראת רבותיו בגיל הבר מצווה.
בגיל 19 התחיל לנגן באירועים ובאוקטובר 2017 הוציא את סינגל הבכורה שלו - "יבנה המקדש", אותו הלחין בפדובה בדרך לקברו של הרב משה דוד ואלי.
בינואר 2021 הוציא את הסינגל "חי חי חי" בעיבוד של אברומי שטרנפלד.
הסינגל צבר 1.8 מיליון צפיות באתר יוטיוב, דורג במקום ה-12 בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול חי מיוזיק", ובמקום ה-13 במצעד של רדיו "קול פליי".
במצעד של "קול חי מיוזיק" זכה וייס בתואר "פריצת השנה", במצעד של קול פליי זכה בתואר "תגלית השנה".
בפברואר 2021 הוציא את הלהיט "מחשבות טובות".
הסינגל צבר 7.6 מיליון צפיות באתר יוטיוב, ודורג במקום ה-15 במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול ברמה".
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר העניק ביקורת חיובית לשיר, השיר בוצע בווריאציות שונות על ידי עדן בן זקן, אודיה, חנן בן ארי, ואחרים.
באוגוסט 2021 הוציא את הסינגל "קטנות שבקטנות".
הסינגל צבר 3.4 מיליון צפיות באתר יוטיוב, ודורג במקום השני בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת".
באותו חודש הוציא דואט לצד הזמר ארי גולד בשיר "אהבת תורה", בלחנו של אלחנן אלחדד.
השיר דורג במקום השביעי במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול חי מיוזיק", ובמקום השישה עשר במצעד של רדיו "קול פליי".
בחנוכה תשפ"ב השתתף כפרשן מוזיקלי בשלב חצי הגמר והגמר של תוכנית הריאלטי "כוכב המג'יק קאס" ששודרה בכיכר השבת.
בשנת ה'תשפ"ד השתתף כשופט בתוכנית "המאסטרו" ששודרה ברדיו קול חי.
בינואר 2022 הוציא את הסינגל "לכבוד שבת קודש".
השיר דורג במקום השני בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול חי מיוזיק", במקום השלישי במצעד של רדיו "קול פליי", ובמקום ה-11 במצעד של רדיו "קול ברמה".
קליפ השיר הצליח אף הוא: הוא צבר 3.8 מיליון צפיות באתר יוטיוב, ודורג במקום השני בקטגוריית "קליפ השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר "כיכר השבת".
סינגל זה זכה לביקורת חיובית.
בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, השתתף בשיר "ביום ההוא" אותו כתב והלחין חיים פורטל, לצד המוזיקאים ישי לפידות, דייוויד טויב וחיים פורטל.
ב-8 דצמבר 2023 הוציא את השיר "שבוע טוב יותר".
באוקטובר 2024 דורג השיר במקום השישי בקטגוריית "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של רדיו קול חי מיוזיק, במקום השמיני בקטגוריה זו במצעד של קול פליי ובמקום ה-13 במצעד של רדיו קול ברמה.
ב-12 בספטמבר 2024 הוציא את הדואט 'וכל מאמינים' יחד עם דייוויד טויב.
ב-1 בדצמבר 2024, הוציא את אלבומו הראשון הנה זה בא.
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר העניק לאלבום ביקורת חיובית וכתב
+מצעדשנהמועמדקטגוריהתוצאהמקורהמצעד השנתי של קול פליי2020מוטי וייסתגלית השנההמצעד השנתי של קול חי מיוזיק2022אהבת תורהשיר השנהלכבוד שבת קודששיר השנההמצעד השנתי של קול ברמהלכבוד שבת קודששיר השנההמצעד השנתי של קול פליילכבוד שבת קודששיר השנההמצעד השנתי של קול ברמה2023מי יודעשיר השנההמצעד השנתי של קול חי מיוזיק2024שבוע טוב יותרשיר השנה
באוקטובר 2022 הוציא את השיר "אני לא יודע" העוסק בביטחונו בקדוש ברוך הוא על אף הקושי למצוא את זיווגו.
ייבנה המקדש – מילים - מהמקורות, לחן - מוטי וייס, עיבוד מוזיקלי - יענקי לנדאו, עיבוד אלקטרוני - שמוליק ברגר.
עין טובה – מילים ולחן - מוטי וייס וחיים גולד, עיבוד מוזיקלי - מוטי וייס ועמית יצחק.
ניגון אשיבה – לחן - מוטי וייס, עיבוד מוזיקלי - מוטי וייס ושי פרץ.
חי חי חי – מילים - מהמקורות, לחן - שייע בינר, עיבוד מוזיקלי - אברמי שטרנפלד ומוטי וייס.
מחשבות טובות – מילים - מוטי וייס, לחן - עממי, עיבוד מוזיקלי - מוטי וייס, אבריימי שטרנפלד וישראל חיים פורטל.
קטנות שבקטנות – מילים - חיים פורטל, לחן - שמואל גריינמן, עיבוד מוזיקלי - יובל סלע, מוטי וייס, אברימי שטרנפלד ודייוויד טויב.
שירו לו – מילים - מהמקורות, לחן - ברסלב, עיבוד מוזיקלי - אברומי שטרנפלד ומוטי וייס.
לכבוד שבת קודש – מילים - מהמקורות, לחן - יובל סלע, עיבוד מוזיקלי - יובל סלע, מוטי וייס ודייוויד טויב.
על אבא לא שואלים שאלות – מילים ולחן - שמואל גריינמן ומוטי וייס, עיבוד מוזיקלי - מוטי וייס ודייוויד טויב.
אני לא יודע – מילים - מוטי וייס, יובל סלע, שחר אריאל ויהושע לימוני, לחן - מוטי וייס יובל סלע, עיבוד מוזיקלי - דייוויד טויב, מוטי וייס ומאיר עמר.
הכל כאן – מילים - הלל הזקן, לחן - שיבי קלר, עיבוד מוזיקלי - מוטי וייס ודייוויד טויב.
תחזיר את השנים – מילים ולחן - מוטי וייס, עיבוד מוזיקלי - אלון פרץ.
דרור יקרא – לחן - יובל סלע, עיבוד מוזיקלי - יובל סלע, דייוויד טויב, ומוטי וייס.
שבוע טוב יותר – לחן - מוטי וייס, מילים - מוטי וייס יובל סלע שחר אריאל.
באתי לדבר – מילים - מוטי וייס רועי קאשי, לחן - יובל סלע.
מוטי זינגבוים (נולד ב-1962) היה ילד פלא במוזיקה חסידית ישראלית בשנות ה-70 של המאה ה-20.
זינגבוים נולד באבן שמואל, ובהמשך עבר להרצליה.
כילד, למד לנגן על כינור והופיע עם המקהלה של שלמה רביץ.
בגיל 8 השתתף בתחרות של מעריב לנוער בהיכל התרבות בתל אביב, וזכה במקום הראשון בקטגוריית שירה עם השיר "כל העולם כולו" של ברוך חייט (צ'ייט).
כפרס הוענקה לו מלגה ללימודי מוזיקה, אותה מימש בשיעורי אקורדיון ופיתוח קול אצל הזמרת מיצי לוקר.
הוא החל להופיע באירועים קטנים בישראל, ולפעמים עם מקהלת "פרחי צברים".
למד בישיבת ישיבת בני עקיבא נחלים אצל הרב יוסף בא-גד.
את שירותו בצה"ל עשה כסולן בלהקת הרבנות הצבאית ואף פיקד עליה.
לאחר הצבא שימש כחזן בית הכנסת בכפר שמריהו ונסע מדי פעם להופעות בחו"ל.
בשנת 2004 מוטי ואשתו חוה הקימו את יחד את חברת הקוסמטיקה "חוה זינגבוים", בה הוא מכהן כמנכ"ל.
ילד הפלא הירושלמי (1976, הוצאת גלטון)
בשירים חסידיים (1976, הוצאת אדרת רקורדס)
מוטי יברבאום (נולד ב-23 באוגוסט 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
יברבאום נולד בלוד ובגיל 13 עבר לכפר סבא.
הוא החל לשחק כדורגל בהפועל כפר סבא ובגיל 17 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
הוא היה שותף לעלייתה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1992/1993. כעבור עונה נשרה הקבוצה חזרה לליגת המשנה, אולם שבה לליגת הבכירה עונה לאחר מכן.
בשנת 1995 שימש בתור קפטן הקבוצה.
בסיום העונה חזר לכפר סבא, כאשר בקנדציה זו רק רשם רק 4 הופעות.
זמן קצר לאחר מכן פרש יברבאום מכדורגל, עקב פציעה בבטן, כשהוא בן 24. בסה"כ כבש יברבאום 39 שערים ב-7 שנות קריירה.
יברבאום נשוי ואב לשלושה בנים.
בנו, עמית יברבאום, הוא כדורגלן אשר משחק בהפועל ניר רמת השרון.
כיום עוסק יברבאום בתיווך נדל"ן.
מוטי לנדאו (נולד ב-2 במאי 1950) הוא ראש מועצה מקומית סביון החל משנת 2013.
לנדאו נולד וגדל בנווה מונוסון להורים שורדי שואה שעלו לארץ ישראל מפולין בשנת 1948.
בשירותו בצבא הסדיר שירת כקצין בפלס"ר חטיבה 7 בשריון.
במלחמת יום הכיפורים לחם בסיני ונפצע בעיניו.
לאחר החלמתו חזר לשרת במילואים והשתחרר בדרגת סא"ל.
היה חבר בעמותת חטיבה 7.
לנדאו עבד כתעשיין מומחה בניהול, תפעול ושיקום חברות, ושימש כחבר בהנהלת התאחדות התעשיינים.
ב-2003 נבחר לנדאו כחבר במועצת סביון.
בשנת 2013 נבחר כראש מועצת סביון בראשות סיעת "סביון לתושביה".
בשנת 2018 התמודד בבחירות המוניציפליות ונבחר לקדנציה שנייה.
במהלך שנים אלו הוציא את היישוב סביון ממשבר כספי חמור והיא הוגדרה כרשות איתנה בשנת 2021.
לנדאו התמודד לכהונה שלישית בבחירות 2024 מול לינדה אשכנזי.
הבחירות נערכו ב-27 בפברואר 2024, קיבל 73.8% מהקולות ונבחר לכהונה נוספת.
לנדאו הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן, ובוגר השתלמות בשיווק בין-לאומי מבית הספר וורטון.
מוטי נשוי לד"ר תמי לנדאו, מומחית בהוראה מתקנת (בתו של יוחנן פלץ), להם שלושה בנים והם מתגוררים בסביון החל משנת 1987.
מוטי חטיאל (נולד ב-13 באוקטובר 1970) הוא ראש המועצה המקומית ראש פינה.
למד בבית הספר היסודי החיד"א באליפלט ובתיכון אמי"ת צפת.
בשנת 1988 התגייס לצה"ל ושירת כקצין בחיל האוויר.
לאחר הצבא שימש כזכיין של רשת האופנה דפנה.
בשנת 1996 עבר להתגורר בראש פינה.
בשנת 2003 התמודד מטעם סיעת "גיא אוני" על תפקיד ראש המועצה המקומית ראש פינה מול ראש המועצה המכהן אביהוד רסקי ועוזי בלום והפסיד לרסקי לאחר שזכה ב־17.50% מהקולות לעומת 76.64% לרסקי.
סיעתו זכתה ל-2 מנדטים במועצה.
בשנים 2003—2009 שימש כחבר מועצה בראש פינה.
בשנים 2009—2018 שימש כמזכיר המועצה של ראש פינה.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018 התמודד לראשות המועצה בשנית וקיבל בסיבוב הראשון 34.38% מהקולות ועלה לסיבוב שני מול אהרון ברנזון בו ניצח עם 55.69% לעומת 44.31% לברנזון.
בבחירות ב-2024, התמודד לראשות המועצה מול רועי כהן וניצח, כאשר קיבל 65.27%, לעומת 34.73% לכהן.
רשימת "ראש פינה של כולנו" בראשותו זכתה בארבעה מנדטים.
מוטי גמיש (נולד ב-12 ביולי 1982) הוא מנהל ישראלי המשמש כמנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה.
גמיש נולד בשכונת קטמונים בירושלים.
למשה, ממקימי בית הספר התיכון קדמה בשכונה, וסימה ששימשה כיו"ר ועד עובדי נעמ"ת ומנהלת מעון העמותה בקריית היובל.
בילדותו כיהן כיו"ר מועצת התלמידים של בית הספר קדמה במשך חמש מתוך שש שנות לימודיו במוסד.
אז גם הופיע בטלוויזיה בתוכניתו של דודו טופז, והגיע למקום השני בתחרות "מי יהיה ראש הממשלה ב-2040".
בשנת 2000 התגייס לצה"ל במסגרת מסלול לקצונה ייעודית והיה מסופח לגדוד צבר בחטיבת גבעתי ובית הספר לקצינים במשך שנה ושמונה חודשים.
הוא לא המשיך במסלול קצונה ועבר לפיקוד המרכז למשך תשעה חודשים.
לאחר השחרור מצה"ל פעל למען מפלגת "ירושלים תצליח" של ניר ברקת ושימש רכז שטח.
לאחר מכן שימש סמנכ"ל הפועל ירושלים בכדורגל, במשך קרוב לשנה.
בשנים 2004–2005 שימש יועץ לשר התשתיות פואד בן אליעזר.
מאוחר יותר עבר למפלגת קדימה ומונה ליועץ בכיר וראש מטה של דליה איציק בתקופה בה כיהנה כיושבת ראש הכנסת.
ב-2009 עזב את תפקידו הפרלמנטרי והחל לשמש מנכ"ל משותף של רדיו ירושלים עם שלום אורן, אך עזב לאחר שנה.
בשנים 2010–2012 שימש כמנכ"ל חברת ההפקות "ליאם הפקות".
במאי 2012, עם עזיבתו את חברת "ליאם הפקות", מונה לראש הסגל של יו"ר סיעת קדימה.
בשנים 2013–2014 שימש כיו"ר ומנכ"ל מועדון הכדורגל "הפועל ירושלים".
בשנים 2014–2018 שימש שנתיים סמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי ושנתיים משנה למנכ"ל בחברה העירונית לספורט "אריאל".
בהמשך הוא היה יועץ בשכר של ברקת.
ב-2018 עזב את העירייה ועבר לעבוד כסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי ברשת "זול ובגדול" של איש העסקים אבי יוחנן, במקביל שימש גם מנכ"ל חברת A.O.M מלונות שבבעלות יוחנן.
כיהן כדירקטור בחברה המנהלת את מרכז ציפורי.
בחברת מבטי - מפעלי ביוב וטיהור ירושלים ובחברת ממן, כחבר הוועד המנהל של הקריה האקדמית אונו, כדירקטור באל על, באאורה ריט ובחברה הדסית וכחבר בחבר הנאמנים של הדסה אינטרנשיונל ישראל.
בשנים 2020–2023 שימש בעלים של חברת גם יזמויות ייעוץ ונכנסים - ייעוץ בתחום השיווק, רגולציה, פיתוח עסקי.
בינואר 2023 מונה לראש המטה של שר הכלכלה ניר ברקת.
ב-30 באפריל 2023 קודם למשנה למנכ"ל המשרד.
ב-18 באוגוסט 2024, בעקבות פרישתו של אמנון מרחב, אושר מינויו של גמיש למנכ"ל המשרד, והוא נכנס לתפקיד ב-1 בספטמבר.
הוא בוגר תואר ראשון במנהל עסקים במסלול פרסום ותקשורת שיווקית תואר שני במנהל עסקים במסלול מנהלים בכירים מהקריה האקדמית אונו.
גמיש רווק ומתגורר בתל אביב.
מרדכי "מוטי" כהנא הוא איש עסקים ונדבן ישראלי-אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בזכות עבודתו למען פליטי מלחמת האזרחים בסוריה.
כהנא נולד בירושלים למשפחה ממוצא רומני שמוצאה ביאשי.
הוא צאצא של אריה לייב הכהן הלר, רב מפורסם מהמאה ה-18. בשנת 1986 התגייס לצבא ושירת בחיל האוויר.
לאחר שחרורו, עבר כהנא לניו יורק והחל לעבוד כנהג מונית.
במהלך השנים היה כהנא מעורב בהקמתן של מספר חברות בתחום הרכב.
בשנת 1994 הוא הקים את חברת "AAA Auto Rental", חברה המתמקדת ברכישת כלי רכב בחוף המזרחי של ארצות הברית ומכירתם בחוף המערבי.
במאי 1997, הוא מכר את החברה לחברת Spitzer Financial.
בשנת 1999 הוא ייסד את חברת "Automoti".
החברה סיפקה פלטפורמה מקוונת לרכישת מכוניות משומשות.
בשנת 2009 נמכרה החברה לחברת ההשכרה הרץ, אשר החלה תוכנית הנקראת Rent2Buy.
בשנת 2005 הוא פיתח ורשם פטנט על ה-"Auto Eye", מצלמה אוטומטית המצלמת רכב ממספר זוויות, ומספקת למשתמש הערכה לגבי מצב הרכב.
בשנת 2013, הוא מכר את הפטנט לחברת ליסינג אמריקאית.
המערכת מיושמת כיום בשדות תעופה ובחברות השכרת רכב ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2011 הוא ייסד את חברת "Fuel Recyclers LLC", שהתמקדה בהפקת דלק קיים מכלי רכב להשכרה, מכוניות המוצעות למכירה פומבית וכלי רכב שהיו מעורבים בתאונת דרכים או שהוחרמו על ידי הרשויות.
במהלך פעילותה, החברה החזיקה בצי של כמה מאות מכליות למחזור דלק.
החברה נתבעה על ידי חברת Yellow Dog Technologies בגין הפרת פטנט .
בשנת 2013 מכר כהנא את אחזקותיו בחברה.
בשנת 2018 הוא עבר לתחום החקלאות, עם חזון לגדל ירקות ופירות באמצעות חקלאות אקוופונית ולבנות מוזיאון בחוות רוזנפרב שלו.
בעקבות הוריקן סנדי בשנת 2012, תרם כהנה כמויות גדולות של דלק לבתי חולים באזורים שנפגעו מהסופה, לצורך הפעלת אמבולנסים, בסטטן איילנד, לונג איילנד, ברוקלין וקווינס.
הוא גם ארגן סיוע נוסף, וחילק שמיכות, מזון ומים שנתרמו לקורבנות באזורים שנפגעו.
רוב התרומות חולקו באמצעות 200 מכליות מחברת Fuel Recyclers LLC השייכת לכהנא.
בשנת 2011 ייסד כהנא את ארגון "אמליה", המוקדש לסיוע לחברה האזרחית ולהעצמת נשים במזרח התיכון.
מאז הקמתו, ארגון אמליה השתתף במספר מאמצי סיוע הומניטריים בסוריה ובמזרח התיכון.
מאז 2011 עומד כהנא בראש קבוצה של אנשי עסקים ישראלים ויהודים אמריקאים שנוסעים למחנות פליטים סוריים, כדי לספק סיוע הומניטרי ליהודים בסוריה, פליטי מלחמת האזרחים הסורים.
הוא מימן את נסיעתו של הסנטור ג'ון מקיין לסוריה מוכת המלחמה.
בשנת 2014, סייע כהנא בחילוץ של אחת המשפחות היהודיות האחרונות שנותרו בסוריה.
כהנא פעל גם למען בית הכנסת אליהו הנביא בג'ובר הנמצא בדמשק, באמצעות הסכמים עם גורמי אופוזיציה במדינה.
בשנת 2015, סייע כהנא במאמצים להשבת גיל רוזנברג, אזרחית ישראל ילידת קנדה, אשר עזבה לסוריה כדי להצטרף למורדים הכורדים במאבקם נגד דאעש.
באותה שנה, סייע כהנא בחילוץ המשפחה היהודית האחרונה מחלב, סוריה, דרך טורקיה, לישראל.
בשנת 2016, כהנא ניהל את המאמצים להצלת חפצי דת עתיקים רבים מבית הכנסת המרכזי של חלב.
לצורך מאמץ זה, כהנא גייס תרומות וניהל את הפעילות בשטח, תוך איסוף מגילות וספרים רבים מבית הכנסת העתיק.
בשנת 2016, כהנא, בשיתוף ארגון "אמליה", הביא ילדים סורים חולים מקונייטרה לבתי חולים בישראל, ושלח אותם בחזרה, לאחר שנרפאו, עם ציוד רפואי ותרופות.
באוקטובר 2021, כהנא ארגן טיסה עבור זבולון סימן-טוב כדי לפנותו מאפגניסטן.
סימן-טוב סירב בתחילה לעזוב, לכאורה משום שלא רצה לתת לאשתו גט, אך מאוחר יותר הסכים ועם הרב מנדי צ'יטריק מאיחוד הרבנים במדינות האסלאם סודרו גירושין והוא חולץ על ידי חברת האבטחה של כהנא יחד עם 30 נשים וילדים אפגנים.
במרץ 2022, סייע כהנא בהצלת 200 ילדים יהודים יתומים שנזקקו לעזרה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בעקבות פרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, פנה כהנא לממשלת ישראל בהצעה לנהל את חלוקת הסיוע ההומניטרי ברצועת עזה באמצעות חברת הלוגיסטיקה שלו GDC.
כהנא הציג תוכנית מפורטת לשר הביטחון לשעבר יואב גלנט, הכוללת הקמת אזורים מוגנים ונקיים מטרור שיאפשרו חלוקת מזון וציוד הומניטרי לאוכלוסיית עזה תוך מניעת זליגת הסחורה לידי חמאס.
התוכנית זכתה לתמיכה ראשונית במערכת הביטחון, וכהנא קיבל אישור לביצוע פיילוט בשני אזורים ברצועה - בית להיא ובית חאנון ונשאל אף האם יוכל לבצע בידוק ביטחוני בציר נצרים, על כך השיב בחיוב.
עלות התוכנית נאמדה בכ-200 מיליון דולר לחצי שנה.
אולם המגעים הוקפאו למשך חודשים, ובסופו של דבר נבחרה לפרויקט חברה אחרת (SRS), בהליך חשאי על ידי צוות בראשות המזכיר הצבאי של ראש הממשלה רומן גופמן.
כהנא העריך שלא נבחר לביצוע הפרויקט בשל כך שאינו תומך בראש הממשלה בנימין נתניהו ובשל סירובו לשלם כספי שוחד למקורב לפוליטיקאי ישראלי שפנה אליו לטענתו בעניין זה.
כהנא נשוי ואב ל-3, דייוויד, מיקי וירדן.
מוטי קקון (נולד ב-16 בנובמבר 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קקון שיחק ברוב הקריירה בקבוצת הפועל פתח תקווה ואוהדיה ראו בו את סמל הקבוצה.
כינויו "העיט" ניתן לו על ידי אוהדי הקבוצה בגלל סגנונו הדומה לזה של אמיליו בוטרגניו מריאל מדריד, בעל אותו כינוי.
מוטי קקון גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
בעונת , עוד בהיותו נער, עלה קקון לקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה, וכבר במשחקיו הראשונים הוכיח שהוא ניחן בחוש התמצאות ברחבה וביכולת מיוחדת להבקיע שערים.
ב-9 בספטמבר 1992 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, במשחק מול הפועל חיפה.
בעונת שיחק לצידו של עידן טל בקבוצת מרידה בליגה השנייה בספרד, ולאחר מכן חזר להפועל פתח תקווה ושיחק בה שלוש שנים נוספות.
בשנת 2003 עבר לקבוצת הפועל כפר סבא, ולאחר שעלה איתה לליגת העל בשנת 2005 הוחזר קקון לעונת פרישה בהפועל פתח תקווה, שבה לא קיבל דקות משחק רבות מהמאמן ניר לוין.
בעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב תחת שרביטו של אייל לחמן.
קקון הוא סגן מלך השערים בכל הזמנים של הפועל פתח תקווה עם 134 שערים, כאשר מקדים אותו "ראש הזהב" נחום סטלמך, עם 152 שערי ליגה.
אף על פי שלא הודיע רשמית על פרישתו מכדורגל, קקון למעשה לא שיחק לאחר שעזב את הפועל פתח תקווה בשנת 2007. אולם, בשנת 2010 חזר לשחק בליגה ב', בקבוצת בית"ר פתח תקווה, ולאחר מספר חודשים עבר לקבוצת הפועל מחנה יהודה.
בעונה שלאחר מכן רשם את הופעתו האחרונה בקריירה במדי בית"ר פתח תקווה בליגה ג', בה כבש גם את שערו האחרון.
באוקטובר 2021 חתם מוטי קקון כשחקן פעיל בגיל 48, בקבוצת הפועל גני תקווה מליגה ג'.
לקקון שתי הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה מביניהן ב-17 בינואר 2001 במשחק ידידות מול נבחרת אוזבקיסטן.
מרדכי (מוטי) קירשנבאום (24 בספטמבר 1939 – 25 בספטמבר 2015) היה עיתונאי, במאי טלוויזיה ותיאטרון, מפיק, מנהל, עורך, סאטיריקן ומנחה טלוויזיה ישראלי.
מנכ"ל רשות השידור בשנים 1993–1997. חתן פרס ישראל לאמנות הרדיו, הטלוויזיה והקולנוע לשנת תשל"ו (1976) וזוכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה על מפעל חיים.
קירשנבאום נולד בשנת 1939 בכפר סבא, בנם של זוג עולים מפולין, בת-שבע לבית הברברג ואברהם קירשנבאום, ואח צעיר לרותי.
אביו, בן למשפחה קשת-יום מלודז', עלה לארץ ישראל ב-1932, ואמו, בת למשפחה ורשאית מבוססת, עלתה זמן קצר אחריו.
השניים, שהכירו עוד בוורשה ועלו לארץ עם סרטיפיקטים, נישאו בכפר סבא.
האב פתח במושבה חנות לממכר בגדי מפעל אתא.
קירשנבאום למד בבית הספר היסודי "ביאליק" בנתניה ואחר כך בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
היה בשבט "בזק" בצופי נתניה.
בשנת 1958 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד הנח"ל המוצנח.
בתחילת שנות ה-60 למד קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
בשהותו בלוס אנג'לס שימש נציג העיתון "ידיעות אחרונות" בתעשיית הקולנוע של הוליווד ותיאר את הנעשה שם בכתבות למוסף "7 ימים" של העיתון.
עוד במהלך לימודיו לתואר שני, נתבקש בשנת 1966 לשוב לישראל ולסייע בהקמתה של הטלוויזיה הישראלית.
במסגרת זו היה בין היתר העורך הראשי של תוכנית החדשות, "מבט", ולאחר מכן הפיק את תוכנית הטלוויזיה הסאטירית, "ניקוי ראש", עליה זכה בשנת 1976 בפרס ישראל לאמנות הרדיו, הטלוויזיה והקולנוע.
בכך הוא היה לזוכה פרס ישראל הצעיר ביותר אי פעם.
ערך סרטים דוקומנטריים וכתבות טלוויזיה רבות.
זכורים במיוחד סרטו "רימון בעזה" על נקודת המפנה ביחסים עם עזה, סרטיו על קו הפסקת האש לאחר מלחמת יום הכיפורים, הסדרה התיעודית "אל בורות המים" וכן כתבותיו למגזין "יומן" של הערוץ הראשון, בהן הרבה לחשוף את חיי הטבע בישראל ולגלות אנשים שונים מאזורי הפריפריה.
אחד האנשים שקירשנבאום גילה בכתבותיו הוא ז'וז'ו אבוטבול, שהפך בעקבות חשיפתו זו לשדרן רדיו ידוע.
ב-1976 מונה קירשנבאום למנהל מחלקת התוכניות של הטלוויזיה הישראלית.
הוא כיהן בתפקיד שלוש שנים עד להתפטרותו בעקבות מחסור בתקציבים.
העיתונאית ג'ודי לוץ, שניהלה את המחלקה הדוקומנטרית, נבחרה לתפקיד אחריו וכיהנה בו במשך שבעה חודשים.
במהלך שנות ה-80 עבד כעצמאי בתחום ההפקה ובימוי סרטים וכן ביים תוכניות בידור, שהידועה שבהן הייתה התוכנית התשיעית של להקת הגשש החיוור, "בעבור חוקן דולרים" (1985).
מדי כמה שנים ערך יחד עם ב.
מיכאל ואפרים סידון קברט סאטירי פוליטי – את "תולדות עם ישראל: תיקונים והשלמות" (1986), ולימים את "נפגעי חרדה" ("הבימה", 2010) ו"רואים ת'סוף" (תיאטרון צוותא, 2015).
בשנת 1993 מונה למנכ"ל רשות השידור על ידי שרת התקשורת, שולמית אלוני.
במהלך כהונתו התמודד עם ירידה חדה בצפייה בערוץ הראשון עם פריצת הערוץ המסחרי, ערוץ 2 לאוויר.
אחד מהישגיו כמנכ"ל היה העלאת הסדרה התיעודית "תקומה".
בעת כניסתו לתפקיד ספג קירשנבאום ביקורת מצד ארגוני נשים על שימוש בלשון מיזוגנית בערוץ הראשון ועל היעדרן של נשים שדרניות.
קירשנבאום סיים את תפקידו כמנכ"ל רשות השידור בשנת 1997.
בסוף שנות ה-90 הצטרף לצוות התוכנית אולפן שישי בערוץ 2, במסגרתה הכין וערך כתבות ותחקירים.
משנת 2003 ועד מותו קירשנבאום הגיש בערוץ 10 את תוכנית האקטואליה "לונדון את קירשנבאום" יחד עם ירון לונדון, והפיק סרטי טבע שצולמו באפריקה.
הוא גם הנחה עם ירון לונדון את התוכנית "המועמד", תוכנית טלוויזיה לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה.
בתוכניתו "לונדון את קירשנבאום" ביטא קירשנבאום בגלוי את עמדותיו השמאליות, ואף התפרסם בעימות חריף עם סילבן שלום, שבו הטיח דברים קשים על חוסר נכונותו לסגת מרמת הגולן בהסכם עם סוריה, למרות הצהרות התמיכה שלו בשלום, עמדה שנראתה לקירשנבאום כצבועה.
באוקטובר 2009 הוענק לקירשנבאום פרס על מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב, ביחד עם ירון לונדון וסבר פלוצקר, על תרומתם לתקשורת הישראלית.
באותה השנה הופיע בסדרת הטלוויזיה לילדים "קופיקו".
בשנת 2010 גילם קירשנבאום את אברהם בסרט "זוהי סדום", יחד עם שחקני הסדרה הסאטירית "ארץ נהדרת".
במקביל, הרבה להתארח בתוכניות הסאטירה שהוביל ליאור שליין - "משחק מכור", "עד הבחירות זה יעבור" ו"גב האומה".
ב-2012 ביים את ההצגה "שרי המלחמה" שכתב שי גולדשטיין בתיאטרון הבימה.
באותה שנה זכה קירשנבאום בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
בריאיון לנדב בורנשטיין סיכם 50 שנות קריירה והצהיר ש"ימשיך לשדר עד הרגע האחרון".
בשנת 2013 התארח בסדרה הקומית "מלבי אקספרס" ששודרה בערוץ 10, שיחק בתפקיד עצמו.
בשנת 2014 הוענק לקירשנבאום אות "עמית כבוד" של המרכז האקדמי רופין.
האות הוענק על הובלתו את התקשורת הישראלית והשיח הביקורתי בחברה הישראלית, ועל כך שהעלה אל מרקע הטלוויזיה ואל התודעה הציבורית נושאי דאגה לסביבה ולטבע באמצעות סרטי הטבע שהפיק.
בשנת 2015 ביים את הקברט הסאטירי "רואים ת'סוף", שכתבו אפרים סידון וב.
קירשנבאום היה חובב ספורט מושבע.
ב-15 השנים האחרונות לחייו הגיש פינת ספורט בתוכנית הבידור השבועית "בילוי נעים" בהגשת מולי שפירא בגלי צה"ל.
היה נשוי ליונה עד מותה ב-2006 מסרטן, ואב לשלושה בנים ובת: כנען, נועם, ענת ואביב.
ב-25 בספטמבר 2015 נפטר מדום לב בביתו במכמורת, מספר דקות בטרם היה אמור לעלות לשידור בגלי צה"ל במסגרת פינת הספורט בתוכניתו של מולי שפירא, "בילוי נעים".
היה זה אך יום לאחר שבמהלך שידור התוכנית "לונדון את קירשנבאום" ציין נדב אייל, שהגיש לצדו באותו יום, את יום הולדתו ה-76 של קירשנבאום.
קירשנבאום היה חתום על כרטיס עמותת אדי וקרניותיו נתרמו להשתלה ביוזמת משפחתו.
הובא למנוחות בבית העלמין של מושב מכמורת.
הותיר אחריו את ארבעת ילדיו ואת בת-זוגו, חני אילן.
לאחר מותו פרץ מאבק משפטי בין ילדיו לבין בת-זוגו בשאלת הצוואה שהשאיר.
בדצמבר 2018 עלתה לשידור בערוץ 8 הסדרה "יומני קירשנבאום" של בן שני, העוסקת ביצירותיו הגדולות של מוטי קירשנבאום.
באוקטובר 2022 שודר בערוץ כאן 11 הסרט הדוקומנטרי "קירשנבאום", שיצר בנו, כנען, אודות חייו ופועלו של אביו מנקודת מבטו אישית.
מוטי פליישר (נולד ב-22 ביוני 1948) הוא זמר ושחקן ישראלי, אשר נחשב לאחד מכוכבי הפופ הגדולים של סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים.
פליישר החל את הקריירה שלו בלהקת הנח"ל ולאחר מכן בלהקת "ג'אמבו".
בזכות מראהו שנחשב ליפה, ובמיוחד הודות לפאות הלחיים והבלורית, זכה לכינוי "ג'יימס דין הישראלי".
למרות הצלחתו הגדולה, פרש פליישר בשנת 1971 מתחום המוזיקה.
פליישר נולד ב-1948 בפולין, וב-1950 עלתה משפחתו לישראל והגיעה לקיבוץ גבעת השלושה.
בילדותו למד מספר שנים נגינה בכינור.
בנעוריו היה, בין היתר, שחקן כדוריד מצטיין בקבוצת הנערים של הפועל פתח תקווה, ואף שיחק בקבוצה הבוגרת שהייתה באותה עת מהקבוצות הבולטות בכדוריד הישראלי.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת הנח"ל, בה השתתף בתוכניות "הנחלאים באים" ב-1967, לצד כוכבים כמו ששי קשת, שולה חן ושלום חנוך, ובהן שרה הלהקה את השירים "הייתי נער" ו"אילו ציפורים".
הוא המשיך עם הלהקה ובתוכניתה הבאה, שנה אחר כך, שר עימה את השירים "קרנבל בנח"ל" ו"שלווה".
בתוכנית זו קנה את פרסומו הראשון ואת ההזדמנות לשיר סולו בשיר "בשמלה אדומה" ובלהיט שפרסם אותו, "החיים היפים".
כשהשתחרר משירותו הצבאי הצטרף לצוות המופע "ירושלים שלי", בו שר את "ירושלים שלי", שיר הנושא של המופע, ואת "ירושלים של אז" ("זאת ירושלים"), שזכו להצלחה רבה.
בתקופת השתתפותו בצוות פגש ביאיר קלינגר, שהלחין בשבילו את השירים "עפרה" ו"אבשלום", שזכו להצלחה עצומה ונחשבים ללהיטיו הגדולים ביותר.
לאור הצלחתו הרבה, חברת התקליטים סי בי אס הוציאה לו אלבום משלו, בעיבודו של אלכס וייס.
ב-1970 שיחק ב"הנערים שבחבורה", הצגה שהועלתה בתיאטרון בימות.
שנה לאחר מכן הצטרף למופע "ג'אמבו", בהנהלתם של המוזיקאי יאיר רוזנבלום והבמאי דני ליטאי, והקליט עם להקת המופע את להיטו מימי להקת הנח"ל, "בשמלה אדומה" ואת "שיר שבת" (בשמו האחר "בואי כלה"), שהפך ללהיט.
באותה השנה השתתף בפסטיבל הזמר המזרחי הראשון, בו שר את השירים "שימי ענק" יחד עם יפה ירקוני ו"אהבה גן נעול היא".
ב-1971 החליט לעזוב את עולם הבידור, בטענה ש, ונכנס לעסקים שונים.
בשנת 1978 הופיע בתפקיד משני בסרט "הלהקה".
בשנת 1980 עבר לארצות הברית.
שם הכיר את רעייתו, יפה, ישראלית גם היא, והצטרף לעסק של פאות נוכריות של רעייתו.
באמצע שנות ה-90 עברו בני הזוג למיאמי.
שתיים מהן מתגוררות בארצות הברית.
הבת אנאל שירתה בצה"ל, מתגוררת בישראל והשתתפה באודישנים של "דה וויס ישראל" בעונתה השנייה, אך לא עברה.
מוטי פליישר - האוסף, 2003
החיים היפים של מוטי פליישר, 1970
מוטי ששון (נולד ב-28 בפברואר 1947) הוא חבר מועצת העיר חולון שכיהן בעבר כראש העירייה.
ששון נולד וגדל בחולון להורים יוצאי חלב.
הוא למד בבית הספר היסודי ביאליק בחולון ובתיכון קוגל בחולון ולאחר מכן המשיך ללימודי תואר ראשון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ובחוגים לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת תל אביב.
בהמשך דרכו באקדמיה השלים לימודי תואר שני במינהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ודוקטורנט בחוג למדע המדינה, תוך התמחות במדיניות ציבורית באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1976–1984 שימש ששון מנהל מחלקת התקציבים ב.
בשנים 1984–1989 כיהן כסגן ראש עיריית חולון, יו"ר ועדת הכספים, יו"ר ועדת כ"א, יו"ר ועדת השקעות, חבר מועצת המנהלים בשתי חברות בת עירוניות וסגן ומ"מ יו"ר איגוד ערים לשירותי כבאות חולון, בת ים ואזור.
ששון התמודד לראשות העיר דרך מפלגת העבודה.
בתחילת 2020 התפטר מחברותו במפלגה עקב משבר אמון בינו ליו"ר העבודה עמיר פרץ.
ששון נבחר לראשונה לראשות העיר חולון בשנת 1993 ושימש בתפקיד משך 30 שנה.
במהלך כהונתו נוספו בעיר שטחים ירוקים וגנים.
הוא פעל לבסס את תדמיתה בתור "עיר הילדים" הישראלית.
לשם כך הוקמו מוזיאון הילדים חולון וכן גני סיפור ברחבי העיר (גן משחקים עם מוטיבים עיצוביים מספרי ילדים).
בנוסף לכך הוקמו בימיו כראש העירייה פארק פרס, המדיטק, סינמטק חולון, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, מוזיאון הבובות, מוזיאון העיצוב וקניון חולון.
על כל זאת ועוד זכתה חולון במשך חמש שנים ברציפות בציון של "חמישה כוכבי יופי" מטעם המועצה לישראל יפה, ובשנת 2000 זכתה בפרס היוקרתי בתחרות – "דגל היופי".
בשנת 2008 זכתה חולון (יחד עם ראשון לציון, רמת גן, כפר תבור וכרמיאל) בתואר "עמית קריה יפה" המוענק על זכייה ב"חמישה כוכבי יופי" במשך 15 שנה ברציפות.
העירייה בראשותו זכתה בפרסי ניהול תקציבי ובפרסי ניהול משק המים.
בשנת 2010 דירג מגזין "מונוקול" הבריטי את ששון במקום השני מבין עשרת ראשי העיר המובילים בעולם.
בשנת 2013 דירג מגזין "פורבס ישראל" את ששון במקום השני מבין עשרת ראשי העיר הטובים בישראל.
בשנת 2013 נבחר לתקופת כהונה חמישית בראשות עיריית חולון עם 62.9% מהקולות.
סיעתו קיבלה 9 מנדטים והייתה הגדולה ביותר.
בנובמבר 2013 זכה באות אביר איכות השלטון בקטגוריית הרשות המקומית.
בינואר 2015 נחקר באזהרה, בחשד להטרדה מינית של שתי עובדות בעירייה.
בנובמבר 2015 הודיעה הפרקליטות כי לאחר בדיקת חומר הראיות הוחלט לסגור את התיק מחוסר אשמה.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-30 באוקטובר 2018, נבחר ששון לקדנציה שישית כראש עיריית חולון עם 41% מהקולות.
סיעתו קיבלה 6 מנדטים והיא הגדולה ביותר במועצת העיר.
בבחירות לרשויוות המקומיות שחלו ב-27 בפברואר 2024, הפסיד בבחירות לשי קינן לאחר כשלושים שנות כהונה בתפקידו.
בבחירות אלה, ששון הגיע למקום השלישי מקולות הבוחרים, כאשר זכה ב-17.8% מהקולות.
ב-18 במרץ 2024 סיים ששון את תפקידו כראש עיריית חולון והחל לכהן כחבר מועצת העיר.
ששון הוא בן רביעי למשפחה בת שישה אחים.
מרדכי (מוטי) קרפל (נולד ב-17 בינואר 1953) הוא עיתונאי, איש ימין ישראלי וממקימי תנועת "מנהיגות יהודית".
קרפל נולד בחיפה בשנת 1953, ולמד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
ב-1970 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת אגוז.
קרפל עבר מסלול הכשרה כלוחם בסיירת ולחם במלחמת יום הכיפורים.
לאחר המלחמה עבר קורס קצינים ועשה הסבה לשריון, שם שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בסיני.
לאחר שחרורו למד פילוסופיה באוניברסיטת חיפה ובגיל 27 חזר בתשובה ולמד במכון מאיר ומרכז הרב.
במהלך פעילות פוליטית נגד פינוי סיני, הכיר את אשתו אביבה.
בשנת 1993, בתקופת הסכמי אוסלו, היה קרפל לסרבן הגיוס הראשון בישראל שסירב להתגייס לשירות מילואים בשל מדיניותה של ממשלת ישראל בראשותו של יצחק רבין למסור חלקים מארץ ישראל, לשיטתו.
באמצע שנות התשעים הקים מוטי קרפל את תנועת "חי וקיים" יחד עם יהודה עציון.
התנועה עסקה, בין היתר בהגדרה חדשה של הציונות ושל ההתיישבות, לאור תורת הרב קוק.
בנובמבר 1995 הקים יחד עם משה פייגלין ושמואל סקט את תנועת מנהיגות יהודית, ובשנת 1999 התמודד במסגרתה כמועמד יחיד בבחירות לכנסת ה-15 תחת רשימה בשם "מנהיגות יהודית לישראל", אך פרש מהמירוץ שלושה ימים לפני הבחירות.
כראש מנהיגות יהודית נחקר במסגרת פרשת עמותות הליכוד.
קרפל מתגורר בהתנחלות בת עין שבגוש עציון, נשוי ואב לשמונה.
מוטי קרפל הוא אידאולוג בזרם האמוני של הציונות הדתית.
הגותו מושפעת בעיקר מהגותו של הפילוסוף שבתי בן-דב.
בספר של קרפל "המהפכה האמונית", הוא מתאר את שקיעת הציונות הקלאסית והתנוונותה לתרבות הדוניסטית חסרת שורשים המגובה על ידי קבוצות פוליטיות אינטרסנטיות.
מנגד הוא מתאר את עליית הכוחות האמוניים, שהם בעיקר קבוצות בתוך הציבור הדתי הלאומי שמקורבות לאידאולוגיה של הרב צבי יהודה הכהן קוק שלטענתו, יחליפו את הציונות הקלאסית המתפוררת.
קרפל מפתח את תפיסתו של פרופסור אדריאן הייסטינגס על העדר תפיסה לאומית בתרבות הערבית ובאסלאם, ומסביר בכך את המלחמות הפנימיות בארצות ערב ואת העדר הפתרון ל.
בשנת 2021 תמך במפלגת ימינה ובממשלה שהוקמה בראשות נפתלי בנט.
המהפכה האמונית, לכתחילה, ירושלים, תשס"ג, 2003.
על ציר הזמן, לכתחילה, ירושלים, תשס"ו, 2006.
מוטי (מרדכי) רגב (נולד ב-15 במאי 1954) הוא סוציולוג ישראלי, שמתמחה בחקר התרבות והאמנות.
מחקריו עוסקים בעיקר בתחום המוזיקה הפופולרית.
פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת באוניברסיטה הפתוחה.
כמו כן התארח, במהלך השנים, כחוקר, באוניברסיטאות שונות בעולם.
רגב נולד בבואנוס איירס, להורים ילידי ארגנטינה, רחל ואהרון רוגובסקי, שהוריהם היגרו לארגנטינה ממזרח אירופה.
הגיע לישראל עם הוריו בטרם מלאו לו שנתיים (והמשפחה עברתה את שמה עם ההגעה לישראל).
אביו היה רוקח בעיסוקו וכתחביב היה אספן של מוזיקה קלאסית.
רגב גדל והתחנך בבת ים, בה למד בבית הספר היסודי "גאולים" ובתיכון מקיף עירוני חשמונאים.
את לימודי התואר הראשון בסוציולוגיה סיים באוניברסיטת אוטרכט (הולנד) בשנת 1978. תואר שני, בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, סיים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1983. את עבודת המ.א., שהתבססה על ניתוח סמיוטי של מופעי גבריות במודעות פרסום, כתב בהנחייתו של ד"ר סשה וייטמן.
גם את הדוקטורט סיים באוניברסיטת תל אביב, שוב בהנחייתו של ד"ר סשה וייטמן, בשנת 1990. בדוקטורט הציג רגב ניתוח סוציולוגי של צמיחת הרוק הישראלי והגעתו לעמדה דומיננטית בשדה המוזיקה הפופולרית בישראל.
בשנים 1992–1999 היה חבר סגל במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1999 הצטרף לסגל הבכיר של האוניברסיטה הפתוחה ובשנות עבודתו שם עלה בסולם הדרגות האקדמי עד לדרגת פרופסור מן המניין.
רגב נמנה עם ראשוני החוקרים של מוזיקה פופולרית בעולם.
היה חבר פעיל ב, ובשנים 1997–1999 כיהן כמזכיר הכללי של האגודה.
היה בין הראשונים בישראל להתמחות בסוציולוגיה של התרבות.
עבודתו של רגב משלבת בין גישתו של פייר בורדייה לחקר תרבות ואמנות לבין גישות לחקר גלובליזציה תרבותית.
ביסס את המונח "פופ-רוק" כשם כולל לתרבות המוזיקה שצמחה בהמשך לרוקנרול ולמוזיקת הרוק, הפופ והסול (מוזיקת נשמה) של שנות הששים (במאה ה-20), וכן טבע את המונח "פופ-רוקיזציה" (pop-rockization) כדי לאפיין את התהליך בו האסתטיקה היצירתית והצלילית של מוזיקת הפופ והרוק נעשתה לגורם הדומיננטי במוזיקה הפופולרית המודרנית ברחבי העולם.
לגבי מוזיקת הפופ והרוק, רגב מנתח את הקאנוניזציה של אלבומים ומוזיקאים ואת החדשנות הסגנונית המתמדת כמהלך תרבותי מתמשך של זירת מיקוח (שדה יצור תרבותי) על הכרה והערכה המאורגנת סביב גרסה של מבקרי הרוק לאידאולוגיה של האמנות האוטונומית אשר מופעלת בשדה לצורך שיפוט, הערכה והכרה.
לגבי ישראל, רגב הראה כיצד עיצובו של שדה המוזיקה הפופולרית בישראל נגזר מתהליך של מיקוח והשפעה הדדית בין שלוש תרבויות מוזיקה: "שירי ארץ ישראל", "פופ-רוק ישראלי" ו"פופ ים-תיכוני" הפועלות בו.
התמקד במיוחד בסוגיית החתירה לייחוד מקומי ברוק הישראלי.
רגב בחן גם את צמיחתה של מוזיקת פופ-רוק מקומית כתהליך שהתרחש ובמקביל ובדפוס דומה בארצות שונות ברחבי העולם.
הצביע על האימוץ וההטמעה של האסתטיקה הצלילית של הגברה, כלי נגינה חשמליים ואלקטרוניים במוזיקה, על התפתחות גרסאות מקומיות של ז'אנרים מובילים בפופ-רוק (רוק גיטרות, פּאנק, פרוגרסיב, מטאל, היפ-הופ, זמרים-יוצרים ועוד) ברחבי העולם, ועל צמיחתם של סגנונות של רוק ילידי-מקומי הממזגים השפעות רוק עם מוזיקות עממיות ומסורתיות.
ראה בכך המחשה להיותה של מוזיקת הפופ-רוק אחד הביטויים העיקריים לקוסמופוליטיות תרבותית בת-זמננו.
לצד זאת כתב גם מאמרים תאורטיים בהם הציג את המונח "קוסמופוליטיות אסתטית" כדי לאפיין את המצב התרבותי העולמי שנוצר בעקבות תהליכי הגלובליזציה התרבותית המואצת החל מאמצע המאה ה-20.
תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה הפתוחה
כיהן כראש המחלקה לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת בשנים 2002–2005.
הקים ועיצב (יחד עם פרופ' נורית גרץ) את תוכנית התואר השני בלימודי תרבות, ועמד בראש התכנית מפתיחתה ב-2008 ועד שנת 2021.
קורסים עיקריים שפיתח באוניברסיטה הפתוחה
סוציולוגיה של התרבות (יחד עם ד"ר רונן פרידמן)
מוזיקה פופולרית בישראל (יחד עם ד"ר מירב מירון)
תולדות הפופ והרוק (יחד עם ד"ר נדב אפל)
גישות אנתרופולוגיות וסוציולוגיות לחקר התרבות (יחד עם ד"ר רונן פרידמן, קורס לתואר שני)
אמנותיות, טעם והיבדלות: בעקבות בורדייה (יחד עם ד"ר סימונה וסרמן, קורס לתואר שני)
כמו כן, תרם והשתתף בפיתוח מגוון קורסים נוספים בתואר ראשון בתחומי הסוציולוגיה והתקשורת ובתואר שני בלימודי תרבות.
עוד וגיטרה: תרבות המוזיקה של ערביי ישראל, בית ברל/המרכז לחקר החברה הערבית והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1993.
רוק: מוזיקה ותרבות, תל אביב, הוצאת דביר, 1995.
סוציולוגיה של התרבות: מבוא כללי, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2011.
אדוין סרוסי ומוטי רגב, מוזיקה פופולרית ותרבות בישראל (תרגום של המהדורה האנגלית של הספר משנת 2004 בתוספת פרק חדש),רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2013.
כשהגיטרה מנסרת שיר געגועים: גיטרות חשמליות ומזרחיות בפופ-רוק הישראלי, רעננה, למדא עיון בשיתוף הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2023.
רגב פרסם למעלה מארבעים מאמרים ופרקים בספרים ערוכים.
מוטי רגב, ייחודיות וקישוריות תרבותית במודרניות המאוחרת: המקרה של המוזיקה הפופולרית, תיאוריה וביקורת, 23: 115-140, 2003
רגב נשוי ולו שתי בנות.
בתו, ד"ר רוני רגב, היא מומחית להיסטוריה אמריקנית ומכהנת כחברת סגל באוניברסיטה העברית.
מרדכי (מוטי) פז (נולד באוקטובר 1948) הוא קצין צה"ל במילואים ששימש מפקד סיירת צנחנים, מפקד חטיבה 401 ומפקד עוצבת אדום.
פז גדל במושב בית יהושע שליד נתניה.
למד בבית הספר התיכון הדתי "בר-אילן" בנתניה והתגייס לנח"ל במסגרת גרעין "אורים" של בני עקיבא.
בשנת 1966 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח.
בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר אותם סיים בהצטיינות.
עם סיום קורס הקצינים שב לגדוד כמפקד מחלקה ובתוך שנה כבר היה למפקד פלוגה בצנחנים.
לאחר מכן מונה למפקד סיירת צנחנים ופיקד עליה במהלך מלחמת ההתשה בפעולות מיוחדות בעומק מצרים ובהן מבצע תרנגול 53, מבצע רודוס בו פיקד על כיבוש מוצב המגדלור ופעולה להחשכת קהיר על ידי חבלה בקו מתח גבוה.
באוגוסט 1970 הוביל פז כוח מן הסיירת בסיור בקרבת הכפר שבעא בלבנון.
הכוח נתקל בשבעה מחבלים והרגם.
משסיים את תפקידו כמפקד הסיירת רצה פז להשתחרר מצה"ל, אולם הרמטכ"ל חיים בר-לב שכנע אותו להמשיך בשירות.
פז השלים את לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ועבר הסבה לחיל השריון.
במלחמת יום הכיפורים היה פז מפקד פלוגה כ' בגדוד הטנקים 195 בחטיבה 401. פז הוביל את פלוגתו בקרב כנגד השריון המצרי במעוז "מפצח", ולאחר מכן בקרב לבלימת השריון המצרי במעבר המיתלה.
פז נפצע במהלך הקרבות ארבע פעמים, אולם לאחר שקיבל טיפול רפואי שב לפלוגתו ועמד בראשה בהמשך הלחימה.
על פועלו במלחמה הוענק לו עיטור העוז.
פז המשיך ומילא תפקידי פיקוד בצה"ל ולאורך השנים שימש מפקד חטיבה 640, מפקד חטיבה 401, כמפקד עוצבת אדום ומבקר מערך כשירות וכוננות במשרד הביטחון.
פז השתחרר מצה"ל בדרגת תא"ל.
לאחר שחרורו עבד בתעשיות הביטחוניות ושימש ראש אגף העולים במפלגת העבודה.
התפטר מתפקידו לאחר שהורשע בעבירות מין בעובדות תחתיו.
בשנת 1956, בגיל 3, עלה עם משפחתו לישראל והתיישבו במושב תירוש שליד בית שמש.
למד בבית הספר היסודי במושב ולאחר מכן למד בבית הספר התיכון "אבן העזר".
בשנת 1971 התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת הצנחנים ועבר שם קורס פיקוד.
לאחר זמן מה עבר לחיל השריון ושירת כקצין לוגיסטי ולאחר מכן חתם קבע בחטיבת גבעתי.
בשנת 1997 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
את דרכו הפוליטית החל כחבר במועצת העיר קריית מלאכי.
ב-28 באוקטובר 2003 הוא ניצח בבחירות את ראש העירייה המכהן ליאור קצב ונבחר לראש עיריית קריית מלאכי מטעם הליכוד.
לאחר הקמת מפלגת קדימה בראשות אריק שרון הצטרף מלכה למפלגה.
בנובמבר 2008 הקים רשימה עצמאית שהתמודדה בבחירות לעירייה.
מלכה נבחר לראשות העירייה והרשימה זכתה בארבעה מושבים במועצת העיר.
ב-9 במאי 2012 נעצר מלכה יחד גברים נוספים, בחשד שאנס עובדת בעירייה.
כמו כן, העלתה המשטרה חשדות נגדו בנוגע לקבלת שוחד, מרמה והפרת אמונים.
הוא הושעה מעבודתו על ידי משרד הפנים, וממלא מקומו בעירייה, חיים שטיינר, מונה על ידי מועצת העיר לכהן כראש העירייה עד ינואר 2013. לאחר כשבועיים ממועד מעצרו, שוחרר מלכה למעצר בית במושב חצב הסמוך לקריית מלאכי.
במהלך מעצרו נולד לו בן מאשתו השנייה.
בינואר 2013 חתם על הסדר טיעון, לפיו הודה והורשע בהטרדה מינית של שתי נשים ועבירות על חוק התכנון והבנייה, וייענש בעבודות שירות, פיצוי למתלוננות והתחייבות שלא יתמודד על ראשות העירייה בבחירות שנערכו באוקטובר 2013. במרץ 2013 הורשע.
במאי 2013 החליפו יוסי חדאד כראש העירייה.
באותה שנה הוגשה נגד מלכה תביעת דיבה על דברים שאמר ב-2008 בתחנת הרדיו 100FM בגנות שלמה וידר, מינהלן בבית ספר תיכון.
ב-2015 הושגה פשרה בתיק ומלכה הסכים להתנצל ולשלם 17 אלף ש"ח כפיצוי.
ביוני 2018 הודיע מלכה על כוונתו להתמודד בבחירות המוניציפליות הקרובות.
כחודשיים לפני הבחירות הסיר מועמדותו.
מרדכי (מוטי) שגב (נולד ב-18 באוקטובר 1958) הוא פרופסור מחקר בטכניון, בפקולטה לפיזיקה.
חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, חתן פרס ישראל ל"חקר הכימיה וחקר הפיזיקה" לשנת 2014 וחתן פרס רוטשילד בפיזיקה לשנת 2024.
שגב (במקור סקג'ו) נולד ברומניה ב-1958, בנם של שלמה, שהיה מסורב עלייה, וזלדה.
ב-1961 עלה לישראל עם משפחתו והתגורר בחיפה - תחילה בוואדי סאליב ולאחר מכן בנווה שאנן.
אביו עבד כסנדלר ואימו טיפלה בילדים.
למד בתיכון עירוני ג' בעיר והיה חבר בתנועת השומר הצעיר.
בשירותו הצבאי שירת כקצין חיל רגלים (לאחר שנשר מקורס טיס) והשתתף במבצע ליטני.
בשירות המילואים פיקד על פלוגת סיור.
השלים תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1985 ודוקטורט ב-1990, שניהם בהנדסת חשמל בטכניון.
עשה פוסט-דוקטורט ב-Caltech (שנה כיהן כ"עמית פוסט-דוקטרנט" ושנתיים כ"עמית מחקר בכיר", המנחה שלו היה אמנון יריב.
ב-1994 קיבל משרת מרצה בכיר באוניברסיטת פרינסטון, ב-1997 דרגת פרופסור חבר וב-1999 הפך לפרופסור מן המניין.
ב-1998 חזר לישראל והצטרף לסגל הטכניון.
ב-2000 עזב את משרתו בפרינסטון.
ב-2009 הוענקה לשגב דרגת פרופסור מחקר על ידי הטכניון.
ב-2011 התקבל לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בינואר 2014 הוכרז כזוכה בפרס ישראל בתחום חקר הכימיה וחקר הפיזיקה לשנת 2014, על פריצות דרך בתחום האופטיקה והלייזרים.
ב-2015 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים וב-2021 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מחקריו של שגב עוסקים במספר תחומים:
פרס הנרי טאוב להצטיינות אקדמית (2003)
פרס האלקטרוניקה הקוונטית של האגודה האירופית לפיזיקה (2007)
פרס מקס בורן (Max Born Award) של האגודה האמריקאית לאופטיקה (2009)
פרס לנדאו למדעים ולמחקר (2008)
פרס ארתור שולוב במדעי הלייזר (2014) - "על תרומה יוצאת דופן למחקר בנושא אינטראקציות אור-חומר, ובייחוד על תגליות פורצות דרך בתחום הסוליטונים המרחביים האופטיים, על תרומה היסטורית לגלים לא-ליניאריים במערכות פוטוניות מחזוריות ועל ההדגמה הניסויית של לוקליזציית אנדרסון."
פרס ישראל בתחום חקר הכימיה וחקר הפיזיקה לשנת ה'תשע"ד (2014)
פרס אמת בתחום פיזיקה וחלל (2019) על תגליות בתחום האופטיקה הלא ליניארית.
ביניהן: שימוש בגבישים המשנים את תכונותיהם כדי ליצור סוליטונים של אור וגילוי של מבודדים טופולוגיים - חומרים שמוליכים זרם חשמלי בכיוון אחד בלבד.
מרדכי (מוטי) רגב (נולד ב-27 בנובמבר 1949) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס מסוקים בחיל האוויר הישראלי, פיקד על בסיס פלמחים.
התגייס לצה"ל לאחר מלחמת ששת הימים וסיים קורס טיס כטייס מטוסים קלים.
לאחר המלחמה המשיך לשרת בטייסת כמפקד גף מבצעים, כקצין אמצעי לחימה וכסמ"ט א', בתקופה בה קלטה את מסוקי הבל 212 ("אנפה").
הוא יצא לארצות הברית בה עבר קורס טייסי ניסוי.
בשובו לישראל שירת כטייס ניסוי במרכז ניסויי טיסה.
לאחר מספר חודשים מונה למפקד טייסת 123 בבסיס חצרים, טייסת אימון מבצעי שתחת פיקודו של רגב הפכה לטייסת מבצעית.
בהמשך עבר הסבה למסוקי יסעור וביוני 1980 מונה למפקד טייסת 118, טייסת יסעורים בתל נוף.
במאי 1981 היה חלק ממשלחת חיל האוויר שהביאה בטיסה מאוסטריה לישראל שני מסוקי יסעור שנרכשו מהאוסטרים.
השתתף עם הטייסת במלחמת לבנון הראשונה וב-1989 מונה למפקד בסיס פלמחים ושירת בתפקיד עד 1992. במהלך כהונתו קודם לדרגת תת-אלוף ב-1991.
לאחר שירותו הצבאי כיהן רגב כמנכ"ל חברת בטופלסט.
הוא מייסד קבוצת "כן ולא" קבוצת רכיבה על אופני טנדם המשלבת לקויי ראייה.
בשנת 2016 מוטי התנדב לעזור לעמותת אלמנארה להקים את קבוצת הרכיבה הראשונה שלה על אופני טנדם.
מוטי שלם (9 בספטמבר 1953, כ"ט באלול ה'תשי"ג – 12 במאי 2019) היה איש חינוך והיסטוריון ישראלי.
כיהן כסמנכ"ל תוכן ופיתוח במכון "שם עולם" וכיו"ר עמותת חיל החינוך והנוער של צה"ל.
מוטי שלם נולד בתל אביב בערב ראש השנה, 9 בספטמבר 1953 להורים יוצאי עיראק.
אמו עלתה לישראל בשנת 1945 במסגרת עלייה ב' דרך היבשה, ואביו עלה בשנת 1951 במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
סבו היה הרב יצחק מכמל.
מוטי שלם גדל והתחנך בירושלים, שירת כ-20 שנים בצה"ל במגוון רחב של תפקידים במערכת החינוך והשתחרר בדרגת סגן-אלוף.
בין היתר שימש כקצין החינוך של בית הספר למכ"ים, קצין החינוך של בה"ד 1, מפקד המדרשה הצבאית לחינוך בירושלים, ראש ענף הסברה ומפקד בה"ד החינוך.
עם תום שירותו בצה"ל הצטרף מוטי שלם למחזור הראשון של בית הספר למנהיגות חינוכית במכון מנדל בירושלים ובתום שנתיים, בקיץ 1994, הקים וניהל את בית הספר הבינלאומי להוראת השואה ביד ושם משך 13 שנים.
בקיץ 2007 שב מוטי שלם למכון מנדל למנהיגות כחבר הסגל האקדמי וכמנהל התוכנית למנהיגות חינוכית בצה"ל.
כחבר בוועד המנהל של "עלמא" בית לתרבות עברית בתל אביב, קיבל על עצמו מוטי שלם את ניהול המוסד בשלהי 2013. בסוף 2015 הוביל מוטי שלם מהלך לחיבור אסטרטגי בין "עלמא" למכון שלום הרטמן בירושלים.
בקיץ 2016 הצטרף מוטי שלם לצוות מכון "שם עולם" בו הוביל פרויקט הקמת קמפוס שיעסוק בשואה ובזהות היהודית ושיכלול מרכז מוזאלי, קומפלקס חינוכי ואזור מגורים.
ב-27 באוקטובר 2017 נבחר מוטי שלם ליו"ר עמותת חיל החינוך והנוער שהנהלתה מורכבת מקצינים בכירים יוצאי חיל החינוך בצה"ל וחברים בה קצינים יוצאי החיל.