tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
+ שנה סרט תפקידהערות 2015 The Hive נערה #2 2016 The Curse of Sleeping Beautyאלייזה 2017שיזד*** הנשףמריסה 2019פולארוידשרה2020תועה באפלהאלן אשלנדגם מפיקה-שותפה2022Janeאוליביה ברוקסגם מפיקהיד הגורלקלמנטיין פראט2024הזרים: חלק 1מאיה לוקאס2025הזרים: חלק 2 (אנ')מאיה לוקאס2026הזרים: חלק 3 (אנ')מאיה לוקאסTBAThe ExpressלוסיMaintenance Requiredצ'רליHotel for the Holidaysג'ורג'יה
+ שנה סדרה תפקידהערות 2015אמא בהזמנהבתולת-יםפרק: "Gone Batty"2017 - הווהריברדיילשריל בלוסוםתפקיד ראשי (6 עונות); 114 פרקים2020Acting for a Causeג'יין בנטפרק: "Pride and Prejudice"משפחת סימפסוןסלואןדיבוב; פרק: "The Hateful Eight-Year-Olds"
+שנהפרסקטגוריהפרס עבורתוצאה2017פרסי בחירת הנוערChoice Hissy Fitריברדייל2019פרסי בחירת הנוערChoice Shipריברדייל
מדליית אליוט קרסון היא פרס שהוענק בין השנים 1875–1997 על ידי מכון פרנקלין בפילדלפיה, ארצות הברית.
המדליה הייתה בעלת הערך הגבוה ביותר בין הפרסים שהוענקו על ידי מכון פרנקלין.
המדליה נוסדה על ידי אליוט קרסון, חבר לכל החיים של מכון פרנקלין, בשנת 1848. הפרס ניתן עבור: גילויים באומנויות ובמדע, המצאות או שיפורים במכונה שימושית, או עבור תהליך או הרכב חומרים חדש, או עבור מיומנות גאונית או שלמות ביצירה".
בשנת 1998 אוחדה המדליה לתוך מדליית בנג'מין פרנקלין במסגרת ארגון מחדש של הפרסים של מכון פרנקלין.
במהלך השנים הוענקה המדליה 268 פעמים.
מדליית ג'ון סקוט היא פרס המוענק החל משנת 1822 על ידי מכון פרנקלין בפילדלפיה, ארצות הברית.
הפרס נקבע על ידי הרוקח ג'ון סקוט מאדינבורו שהקים עבורו קרן של $4,000. הפרס ניתן החל משנת 1822 עבור המצאות שתרמו לאנושות.
מקבלי הפרס נקבעים על ידי מועצת עיריית פילדלפיה מתוך רשימת המלצות המוגשת לה על ידי מכון פרנקלין.
מדליין גרובס היא שחיינית אוסטרלית וסגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) במשחה ל-200 מטר פרפר.
גרובס נולדה וגדלה בבריזביין, קווינסלנד.
היא החלה להתאמן בשחייה תחרותית בגיל 12 בקבוצת סנט פטרס המערבית בהדרכתו של מייקל בול ביחד עם מיץ' לרקין, ברונטה באראט ומדיסון וילסון.
באליפות אוסטרליה שנערכה בסוף אפריל 2013 זכתה גרובס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.39 דקות.
באליפות אוסטרליה שנערכה בתחילת אפריל 2014 זכתה גרובס בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.95 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד ביולי 2014 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב במשחי שליחות אותם שחתה בשלב המוקדמות.
במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי היא קבעה כשחיינית ראשונה תוצאה של 54.77 שניות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי היא קבעה כשחיינית שנייה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:59.78 דקות מדליית ארד אחת אישית, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.44 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה, שנערכה בגולד קוסט, בריזביין באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:10.15 דקות.
באליפות אוסטרליה שנערכה בתחילת אפריל 2015 זכתה גרובס בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אוסטרליה חדש של 2:05.41 דקות, לפני בריאנה תרוסל (2:07.29 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.44 שניות, אחרי אמה מקיאן (57.31 שניות) ולפני אליסיה קוץ (57.77 שניות).
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד לאחר ששחתה בשלב המוקדמות במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
האי שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 58.18 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.00 דקות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.17 שניות
באליפות אוסטרליה שנערכה באפריל 2016 זכתה גרובס בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.47 דקות, לפני בריאנה תרוסל (2:06.58 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.08 שניות, אחרי אמה מקיאן (56.89 שניות) ולפני אליסיה קוץ (57.27 שניות)
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא זכתה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.88 דקות, שלוש מאיות השנייה בלבד איטי מהזוכה מיריה בלמונטה מספרד (2:04.85 דקות) ולפני נצומי הושי מיפן (2:05.20 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
כשחיינית שלישית היא שחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" תוצאה של 57.87 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 17 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.17 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט באפריל 2018 היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.19 שניות, אחרי אמה מקיאן שקבעה שיא משחקים חדש של 56.78 שניות ולפני בריאנה תרוסל (57.30 שניות).
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אריארן טיטמוס, אמה מקיאן ומיקאילה שרידן בשיא משחקים ואוקיאניה חדש של 7:44.12 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.47 דקות.
מדליין דין קונאנה היא פוליטיקאית ומשפטנית אמריקאית, המכהנת כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של קהיליית פנסילבניה, מאז 2019. דין, חברת המפלגה הדמוקרטית, מייצגת מחוז קונגרס השוכן במחוז מונטוגומרי, מחוז פרוורי של צפון פילדלפיה.
טרם היבחרה אל הקונגרס של ארצות הברית הייתה חברה בבית המחוקקים המדינתי של פנסילבניה.
דין, בת הזקונים במשפחתם של בוב ומרי דין, נולדה בגלנסייד שבפנסילבניה.
היא למדה בבית הספר התיכון אבינגטון, השלימה בכבוד רב את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת לה סאלה, ולאחר מכן השלימה לימודי תואר שני באוניברסיטת וידנר.
כעבור זמן מה הייתה לבוגרת אוניברסיטת פנסילבניה.
לאחר לימודי המשפטים, דין שבה לאזור פילדלפיה ועסקה בעריכת דין.
לאחר מכן היא פתחה משרד עורכות דין קטן משלה, ושימשה כיועצת פנים לעסקי האופניים הגדלים של בעלה.
לאחר שעבדה והתנדבה בעולם הפוליטי במשך עשרות שנים, וילדיה גדלו, גמלה בלבה ההחלטה לפתוח גם היא בקריירה פוליטית.
היא כיהנה כנציבה בעיריית אבינגטון, ובשנת 2012 התמודדה אל בית הנבחרים המדינתי של פנסילבניה.
בבית התחתון של בית המחוקקים התמקדה בסוגיות חברתיות כמו רפורמה במשפט פלילי, שוויון זכויות, אתיקה וכיוצא באלה.
לאחר הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, הקימה דין ביחד עם עמיתה לסיעה הדמוקרטית את השדולה למניעת "אלימות באקדחי יד".
ב-2015 מונתה לוועדת הנשים של מושל פנסילבניה, שייעצה למושל בענייני מדיניות וחקיקה בנוגע למעמד האישה.
בנובמבר 2017 השיקה מסע בחירות לתפקיד סגן המושל, אך בהמשך נטשה אותו לטובת התמודדותה לקונגרס.
בפברואר 2018, לאחר שינוי משמעותי בהרכב הדמוגרפי של מחוזות הקונגרס בפנסילבניה בוצע בהוראת בית המשפט העליון של המדינה, הודיעה דין כי תגדע את מסע הבחירות שלה לתפקיד סגן המושל ובמקום זאת תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי.
המחוז היה בעבר מחוז הקונגרס ה-13, שיוצג בידי עמיתה הדמוקרטי ברנדן בויל .
עם זאת, בויל מתגורר בפילדלפיה, שם שטחי העיר הוסבו למחוז הקונגרס השני, ולכן החליט להתמודד במחוז זה לכהונה שלישית בקונגרס.
ב-15 במאי 2018 גברה דין בבחירות המקדימות על שני יריבים, שירה גודמן וחבר הקונגרס לשעבר ג'ו הופל.
בבחירות הכלליות ניצחה את דן דייוויד, מועמד המפלגה הרפובליקנית, וגרפה 63.45% מקולות הבוחרים.
היא הייתה אחת מארבע נשים דמוקרטיות שנבחרו לקונגרס מפנסילבניה בבחירות 2018
דין חברה בוועדת המשפט של בית הנבחרים ובוועדה לשירותים פיננסיים.
ב-12 בינואר 2021 מונתה דין לאחת מתשעת "מנהלי בית הנבחרים" במהלך משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ.
מדליין ג'וליה היא כימאית אורגנית אמריקאית ממוצא צרפתי.
ג'וליה הייתה פרופסור באוניברסיטת פנסילבניה.
מחקריה עוסקים בכימיה הטרו-ציקלית (Heterocyclic), כימיה רפואית וסינתזה של תוצרים טבעיים.
ג'וליה הייתה האישה הראשונה שמונתה למרצה בפקולטה לכימיה באוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1953 ומשנת 1974 ועד 1994 הייתה פרופסור מן המניין.
היא פרסמה כ-300 מאמרים ושלושה ספרים.
היא זכתה בפרסים רבים, בהם גם פרסים על הוראת הכימיה.
ג'וליה חברה באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים ועמיתה באגודה המלכותית לכימיה.
ג'וליה פעלה רבות למען מתן שוויון הזדמנויות לחוקרים.
מדליין ג'וליה נולדה בשנת 1927 בפריז, צרפת.
בילדותה הוריה עברו להתגורר גדלה פאולו, ברזיל, שם ג'וליה התחנכה בבתי ספר פרטיים.
אביה היה איש עסקים שעסק בתחום הפרמצבטיקה ואימה הייתה מורה.
אביה שלח אותה לארצות הברית על מנת שתרכוש השכלה גבוהה.
היא למדה תואר ראשון בכימיה בסימונס קולג' לנשים (1949).
את התואר השני בכימיה (1950) עשתה באוניברסיטת פנסילבניה והייתה האישה הראשונה והיחידה באותה תקופה שלמדה לתואר שני.
גם את הדוקטורט בכימיה אורגנית (1953) סיימה באוניברסיטת פנסילבניה.
בסיום לימודיה יעץ לה המנטור שלה, ד"ר אלן דיי (Allan R.
Day) להישאר באוניברסיטת פנסילבניה ולעסוק במחקר ובהוראה.
בכך הייתה ג'וליה לכימאית האורגנית הראשונה שקיבלה קביעות באוניברסיטה גדולה.
בהיותה האישה הראשונה ובתחילה גם היחידה שלימדה באוניברסיטה היא התקשתה בתחילה להביא סטודנטים שיעבדו איתה במעבדה אך בהמשך הפכה למרצה מבוקשת וחינכה אלפי סטודנטים וחוקרים.
בשנת 1974 היא מונתה כפרופסור מן המניין.
יחד עם המינוי כפרופסור מן המניין היא מונתה גם כאחראית על אפליה מתקנת ומילאה תפקיד חשוב במינוי נשים ומיעוטים לסגל האוניברסיטה.
ג'וליה הרצתה במסגרת מלגת פולברייט בברזיל (1965), באותו זמן גם פרסמה ספר על כימיה הטרוציקלית בפורטוגזית.
ב-1965 הייתה פרופסור אורחת באוניברסיטאות קולומביה, CRNS (גרנובל, צרפת), באוניברסיטת קליפורניה (סנטה ברברה), אוניברסיטת קיימברידג' (אנגליה) ועוד.
בתחילת שנות ה-70 היא סינתזה טילורון, חומר שעוזר להגן על תאים ומשמש כתרופה אנטי-ויראלית.
גילוי זה זיכה אותה בפרס American Chemical Society (ACS) בפילדלפיה בשנת 1972. ב-1978 זכתה במדליית גרוון-אולין על תרומתה לכימיה סינתטית ולהוראה.
לאורך השנים ג'וליה הייתה פעילה באגודות רבות בהם האקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים, באגודה המלכותית לכימיה ועוד וזכתה בפרסים רבים על מחקר והוראת הכימיה.
ג'וליה עבדה לאורך השנים גם עם השירות החשאי האמריקאי, ושימשה כיועצת של חברות אנרגיה וסטרן אלקטריק ושל.
באוניברסיטת פנסילבניה הכירה ג'וליה את בעלה, פרופ' ריצ'רד פרנג, שהיה פיזיקאי.
ג'וליה שילבה לאורך השנים מחקר והוראת הכימיה.
ככימאית תיארה ג'וליה שהיא "בוחנת מוצרים וחומרים על מנת ללמוד מה הם עושים ואיך ליצר אותם באופן מלאכותי וליצור מבנים חדשים".
בשנות ה-80 הייתה הראשונה לדווח על סינתזה א-סימטרית של האנטיביוטיקה Furanomycin.
היא גם הייתה הראשונה שהשתמשה בסוג מסוים של תגובה כימית כדי לסנטז חומצת אמינו מלאכותית.
היא סייעה בפיתוח שיטות להחלפה ארומטית, במצבים בהם קשר כימי נשבר ומוחלף, והציגה מושג בו משתמשים עד היום – "העברת כיראליות" (Chirality transfer) – להעברה של תכונות באמצעות קשר כימי.
בסוף שנות ה-80 עבדה בשיתוף פעולה עם יהודה פולקמן (בית הספר לרפואה הרווארד) ופרופ' וייס (אוניברסיטת פנסילבניה) בפיתוח מולקולת סוכר, בטא-ציקלודקסטרין סולפט, שנצמדת לכלי דם גדולים ומפחיתה צמיחה של כלי דם קטנים חדשים.
הפחתת אספקת הדם לגידולים ממאירים מעכבת את גדילתם.
התרכובת שהיא פיתחה הפכה את הטיפול של פולקמן ליעיל ועוצמתי יותר (פי 100–1000) וגם מונעת חסימה מחדש של כלי דם בדפנות העורקים אחרי ניתוחים.
בשנות ה-90 היא פרצה דרך בסינתזה של חומר הנקרא דידמנים B (Didemnin B), המתבסס על כימיקל שבו בעלי חיים ימיים משתמשים כדי להגן על הזחלים שלהם.
סינתזת החומר היוותה פריצת דרך בהבנה של חומרים טבעיים אלו, ששימשו לחקר הסרטן והובילו למציאת תרכובות נגד סרטן, וירוסים ודיכוי של מערכת החיסון.
בשנות ה-90 היא סייעה לשירות החשאי במציאת ריאגנט חדש לזיהוי של טביעות אצבע.
במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024) חולקו 1,707 מדליות ב-549 תחרויות ספורט ב-22 ענפי ספורט שונים.
עיצוב המדליות נעשה במרכז עיצוב תכשיטים יוקרתי שומה Chaumet שבפריז.
בצד האחורי - מראהו של מגדל אייפל לצופה שעומד מתחת למגדל במרכזו, ומביט למעלה לכיוון הקומה הראשונה של המגדל.
מסביב מופיעות מילים שכתובות בכתב ברייל.
מדליין קתרין ברואר היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר מתפקידה כג'נין לינדו בסדרת הטלוויזיה "סיפורה של שפחה", אשר זיכתה אותה במועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה בטקס פרסי האמי לבידור בפריים טיים ה-73.
מדליין ברואר נולדה ב-1 במאי 1992, וגדלה בפיטמן, ניו ג'רזי שבארצות הברית, בתם של השחקנית והמוזיקאית לורי ושל מארק ברואר.
בגיל 8 היא שיחקה בסרט "מזמור חג המולד".
בשנת 2009, היא שיחקה בהפקה של "הקוסם מארץ עוץ" במסגרת בית ספרה, שם היא גילמה את דורותי גייל.
היא הוכתרה למיס פיטמן בשנת 2010, לאחר שנתה האחרונה בתיכון פיטמן.
ברואר היא בוגרת האקדמיה האמריקאית למוזיקה ולדרמטיות בניו יורק.
בשנת 2013, ברואר הופיעה בפעם הראשונה בטלוויזיה בטלוויזיה בתפקיד טרישיה מילר בסדרה של נטפליקס "כתום זה השחור החדש".
בשנים 2014–2015 היא גילמה את מירנדה קייטס בסדרת הטלוויזיה "המלוק גרוב", גם בנטפליקס.
בשנת 2016, היא הופיעה בפרק בסדרה "מראה שחורה".
בשנת 2017, ברואר הופיעה בסרטי הקולנוע "קיפוד", ו"בשר ודם", והחלה לככב בסדרה של הולו, "סיפורה של שפחה" בתור ג'נין לינדו.
בשנת 2021, ברואר קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרת דרמה עבור משחקה בעונה הרביעית של "סיפורה של שפחה" בטקס פרסי האמי לבידור בפריים טיים ה-73.
בשנת 2018, ברואר שיחקה בתפקיד ראשי בשני סרטי אימה: "צמה", ו"קאם".
שנה לאחר מכן, בשנת 2019, היא שיחקה בתפקידי משנה בסרטים "מדינה שבויה", ו"נוכלות בלי חשבון".
באותה שנה היא הופיעה גם בסרט העצמאי "איפה אתה".
בשנת 2021 היא שיחקה לצד קין ג'ונסון בקומדיה הרומנטית של הולו, "הפלייליסט האולטימטיבי של רעש".
באותה שנה היא גם שיחקה ב"היפרדות".
בשנת 2022 היא שיחקה בסרט "מוזרות בחלל".
בשנת 2023, ברואר עשתה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בתיאטראות וסט אנד בתור סאלי בולס בהפקה של המחזר "קברט" בתיאטרון פלייהאוס.
בשנת 2025, ברואר שיחקה בתפקיד ראשי בעונה החמישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "את".
שנהפרויקטתפקיד הערות 2017קיפוד אליבשר ודם מאדי 2018עדייןליליצמה דפנה פיטרס / אמאקאם אליס אקרמן / לולה 2019 מדינה שבויה רולה נוכלות בלי חשבוןדון איפה אתה האנה / קייט 2021 הפלייליסט האולטימטיבי של רעש וונדיהיפרדות סמנתה נאלי 2022 מוזרות בחלל ליז 2022 גיזום סמי גלר סרט קצר; 2025יום השנה אנה
שנהפרויקטתפקידהערות2013כתום זה השחור החדשטרישיה מילרתפקיד חוזר (עונה 1); 7 פרקים;2014סטוקר קלאודיה בורקפרק: "Crazy for You"2014–2015המלוק גרובמירנדה קייטסתפקיד חוזר (עונות 2–3); 10 פרקים;2015–2016גריםבילי טראמפפרקים: "Wesen Nacht", "Eve of Destruction"2016מראה שחורההאנטר ריימןפרק: "Men Against Fire";המחוקיםאגתהסדרה אינטרנטית; תפקיד ראשי;2017–הווהסיפורה של שפחהג'נין לינדו / אופווארן / אופדניאל / אופוורדתפקיד ראשי
מועמדות – פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה 2020משחק בשביל מטרה קינג קלאודיוספרק: "Hamlet"2022בנות זוהרות קלרה מייסר3 פרקים2025אתברונטה / לואיזתפקיד ראשי (עונה 5);
מדליית הכבוד היא העיטור הצבאי הגבוה ביותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית, המוענק בעבור "מעשה גבורה ואומץ יוצא דופן תוך חירוף נפש, מעל ומעבר לדרישות התפקיד".
העיטור מוענק בידי נשיא ארצות הברית בשמו של הקונגרס.
למדליה קיימים שלושה עיצובים שונים, עבור שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים - הצבא, הצי וחיל האוויר.
חיילים מחיל הנחתים וממשמר החופים מעוטרים בגרסת הצי.
המדליה נוצרה בדצמבר 1861 והוענקה לראשונה במרץ 1863, בעת מלחמת האזרחים האמריקנית.
בתקופת המלחמה היא הייתה העיטור הצבאי היחיד, ולכן כמחצית מהמדליות שהוענקו עד היום הוענקו במלחמה זו.
19 לוחמים קיבלו את המדליה פעמיים.
בשנת 1990 הקונגרס קבע את ה-25 במרץ כיום שנה לאומי לכבוד מקבלי המדליה.
חייל העטור במדליה זו מקבל משכורת גבוהה יותר מהצבא, לילדיו ניתנת עדיפות בקבלה למכללות הצבאיות של ארצות הברית, וכן ללא קשר לדרגתו של אותו חייל - מצדיעים לו.
כך למשל אם טוראי מקבל מדליה זו, מפקד הכוחות המזוינים (נשיא ארצות הברית) מצדיע לו ולא להפך.
מדליית הכבוד הצבאית ניתנה לראשונה לאחר החלטת הקונגרס מה-12 ביולי 1862. החלטה זו מופיעה בחוקי ארצות הברית, כרך 10, תת-כרך B, חלק II, פרק 357, סעיף 3741:
"נשיא ארצות הברית רשאי להעניק בשם הקונגרס מדליית כבוד בעלת צורה הולמת, עם סרטים ותוספות, לכל אדם, אשר בהיותו בשירות הצבא, הצטיין בצורה יוצאת דופן בהתנהגותו האמיצה וללא סייג, תוך סיכון חייו מעל ומעבר לחובתו."
החלטות מאוחרות יותר של הקונגרס אישרו הענקת המדליות לשאר ענפי הצבא.
לעיתים ניתנו המדליות בעתות שלום עבור מעשי אומץ של חיילים.
כך, לדוגמה, שבע מדליות ניתנו למלחים על סיפון אוניית צי ארצות הברית "איווה" בזכות התנהגותם לאחר פיצוץ דוד בספינה, ב-25 בינואר 1904. בשנת 1901 ניתנה המדליה לג'ון הנרי הלמס לאחר שהציל מטביעה את טבח הספינה בה שירת - אוניית צי ארצות הברית "שיקגו".
לאחר מלחמת העולם הראשונה ניתנה המדליה לריצ'רד בירד ולפלויד בנט על חקירת הקוטב הצפוני, ותומס ג'ון ריין קיבל את המדליה על הצלת אישה בעת שרפה במלון ביוקוהמה, יפן לאחר רעידת אדמה בשנת 1923.
לאחר שנת 1919 שונה המנהג של הצי וניתנו מדליות שונות לתקופת שלום ולתקופת מלחמה.
המדליה לתקופת שלום נודעה בשם "צלב טיפאני", על שם החברה שייצרה את המדליה.
מדליות אלה היו לא פופולריות והפסיקו להעניקן בשנת 1942.
מאז מלחמת העולם השנייה ניתנה המדליה רק לאומץ מיוחד מעל ומעבר לנדרש.
צורתה של מדליית הכבוד השתנתה במהלך השנים.
כיום המדליה הצבאית היא בצורת כוכב זהב וסביבו זר, ומעליו עיט המחזיק את המילה "valor", בעברית - "אומץ".
צורתה של מדליית חיל האוויר נשארה זהה מאז יצירתה לראשונה בשנת 1965.
מדליית משמר החופים לא ניתנה מעולם, ולכן לא עוצבה.
מדליית הכבוד היא העיטור היחיד אשר אסור למכרו או לסחור בו.
בשנת 1903 הוגנו המדליות על ידי פטנט (פטנט רשום בארצות הברית #D37,236) על מנת למנוע את ייצור המדליה.
לאחר תפוגתו של הפטנט נחקק חוק האוסר לענוד את המדליה, לייצר אותה או להפיץ אותה.
רק למקבל המדליה הותר ללבוש אותה.
14 אנשים קיבלו שתי מדליות על שני מעשי גבורה שונים.
חמישה קיבלו הן את מדליית הצי והן את מדליית הצבא בגין אותו מעשה גבורה.
האישה היחידה שקיבלה את המדליה הייתה מרי אדוארדס ווקר, מנתחת במלחמת האזרחים האמריקנית אולם מדליה זו בוטלה בשנת 1917 כאשר הוחלט שאנשים שאינם לוחמים לא יקבלו את המדליה.
בשנת 1977 נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר החזיר את תוקפה של מדליה זו.
בעבר מתן המדליות היה נגוע באפליה גזעית.
יהודים למשל, נטו לעיתים קרובות להסתיר את יהדותם, בדיוק מסיבה זו ולכן מניחים שבין מקבלי מדליית הכבוד נמצאים עוד כמה יהודים חבויים.
לפרדי סטוורס הוענקה המדליה על גבורה במלחמת העולם הראשונה מעל ל-70 שנים לאחר מותו.
בדיקה שנערכה בשנת 1993 חשפה אפליה בחלוקת המדליות במלחמת העולם השנייה, ואף שחור שנלחם במלחמה לא קיבל מדליה זו.
לאחר בדיקה מחודשת של מעשיהם של לוחמים שחורים שעוטרו בצלב השירות המצוין, הומלץ כי 10 מהם יקבלו את מדליית הכבוד.
ב-13 בינואר 1997 העניק הנשיא ביל קלינטון את המדליה לשבעה שחורים שנלחמו במלחמת העולם השנייה.
בדיקה שנערכה בשנת 1998 חשפה אפליה גם נגד לוחמים ממוצא אסייתי, ובשנת 2000 העניק הנשיא קלינטון 22 מדליות חדשות ללוחמים ממוצא אסייתי (אחד מהם היה הסנאטור דניאל אינווי).
בדיקה נוספת שנערכה בעקבות הנחיית הקונגרס, בחנה את התקופה שבין דצמבר 1941 לספטמבר 2001, תוצאותיה פורסמו ב-2014 ובהן נמצא כי הייתה אפליה נגד אפרו-אמריקאים, היספנים ויהודים, והומלץ על מתן המדליה ל-19 לוחמים שקופחו.
זרוע מספר המדליות צבא 2,458 צי 749 חיל הנחתים 300 חיל האוויר 19 משמר החופים 1
חיילים שקיבלו את המדליה פעמיים
19 חיילים קיבלו את המדליה פעמיים.
מדליית החירות הנשיאותית היא, יחד עם מדליית הזהב של הקונגרס, אחד משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
תפקידה להכיר ב"תרומה משובחת במיוחד לביטחון או לאינטרס הלאומי של ארצות הברית, שלום עולמי, לתרבות או יוזמות ציבוריות או פרטיות אחרות".
הענקת המדליה נקבעה בצו נשיאותי של הנשיא ג'ון פ.
קנדי ב-1963, עת החליפה מדליית החירות הנשיאותית את מדליית החירות שהוענקה בין 1945–1961. היא מוענקת מאז פעם בשנה, ב-4 ביולי או בסמוך לו, או מעת לעת לפי שיקול דעתו של הנשיא.
מקבלי המדליה נבחרים על ידי הנשיא מיוזמתו או על פי המלצה.
המקור העיקרי להמלצות היא מועצה העוסקת בפרסים על שירות ציבורי מכובד, שנוסדה בכח אותו צו של קנדי.
אדם יכול לזכות במדליה יותר מפעם אחת: אלסוורת' באנקר וקולין פאוול זכו לכבוד הכפול.
ג'ון קנת גלבריית קיבל את מדליית החירות שקדמה למדליה הנוכחית, מהנשיא טרומן וחמישים וארבע שנים לאחר מכן קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מהנשיא ביל קלינטון.
היא כוללת אישים מכל תחומי החיים: בדרנים כבוב הופ, לוסיל בול וברברה סטרייסנד; מדענים כיונה סאלק ואדוארד טלר לצד עיתונאים כוולטר קרונקייט ואדוארד מורו וכדורסלנים כמייקל ג'ורדן ושופטים כארתור גולדברג, ואף פוליטיקאים כדיק צ'ייני והנשיא לינדון ג'ונסון.
כעניין של שגרה מעניקים נשיאים את המדליה לחברים בולטים של מפלגתם.
מצב שכיח אחר הוא הענקת המדליה לאישים ידועים הנוטים למות, כמו במקרה של ג'ון פוסטר דאלס.
במקרים נדירים יותר היא מוענקת לאחר המוות, כפי שהוענקה למשל לנשיא קנדי עצמו ולסנאטור ג'ון צ'ייפי.
ישראלים המעוטרים במדליית החירות הנשיאותית
שישה ישראלים עוטרו במדליית החירות הנשיאותית, מהם שניים שחיים בישראל:
ב-1946 קיבלה רחל הראל דידי רוס את אות החירות כולל עלי הזית ממעל מידי הנשיא אייזנהאואר על גבורתה במלחמה באזור ארנהיים שבהולנד.
ב-15 בדצמבר 2006 קיבל נתן שרנסקי את המדליה מידי ג'ורג' בוש, והיה ללא אמריקני הרביעי הזוכה במדליה, אחרי נלסון מנדלה, האפיפיור יוחנן פאולוס השני, והאם תרזה, שקיבלו את שני העיטורים האמריקניים החשובים ביותר של הנשיא והקונגרס - מדליית הזהב של הקונגרס ומדליית החירות הנשיאותית.
ב-13 ביוני 2012 העניק ברק אובמה את המדליה לנשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, כהוקרה על מפעל חייו ודוגמתו האישית.
ב-20 בנובמבר 2013 העניק ברק אובמה את המדליה לפרופ' דניאל כהנמן.
יצחק פרלמן, כנר ישראלי - אמריקאי קיבל את המדליה בשנת 2015.
בנובמבר 2018 העניק הנשיא דונלד טראמפ את המדליה למרים אדלסון.
מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל (Congressional Space Medal of Honor) היא עיטור אמריקני, שנוסד בשנת 1969. זהו העיטור הרם ביותר המוקדש לאסטרונאוטים.
המדליה מוענקת על ידי נשיא ארצות הברית, בהמלצת הקונגרס.
המדליה מוענקת לאסטרונאוטים אשר "במסגרת מילוי חובותיהם הצטיינו באופן יוצא דופן, תוך הפגנת מאמץ בר כבוד, ותרמו תרומה לרווחת ארצות הברית והאנושות".
אף על פי שהעיטור נחשב לעיטור אזרחי, בגלל מעמדו הגבוה במדרג עיטורי ארצות הברית, הוא מאושר לענידה כאות על מדים של המשרתים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל מורכבת מתצורה של זר ניצחון ירוק, עליו מונח כוכב בעל חמישה קודקודים.
בין שני קודקודים סמוכים של הכוכב יוצאת להבה מוזהבת.
במרכז הכוכב הגדול מעוצב ענן בצבע תכלת, ובמרכזו כוכב כחול.
במרכז הכוכב הכחול קבוע יהלום במשקל רבע קרט.
(זהו העיטור האמריקני היחיד הכולל יהלום).
מעל זר הניצחון, קבוע עיט מוזהב עם כנפיים פרושות.
מקבלי מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל
מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל הוענקה לאחר מותם לאנשי הצוות של החלליות אפולו 1, מעבורת החלל צ'לנג'ר ומעבורת החלל קולומביה.
מדליה זו הוענקה לאחר מותו לאסטרונאוט הישראלי הראשון, אילן רמון, שהיה לאזרח הלא אמריקני הראשון - והיחיד עד כה - שהוענקה לו מדליה זו.
סימון כוכבית מציין כי המדליה הוענקה לאחר מות המעוטר.
מדליית הזהב של הקונגרס היא העיטור הגבוה ביותר שמוענק על ידי הקונגרס של ארצות הברית, ויחד עם מדליית החירות הנשיאותית הם שני העיטורים הגבוהים ביותר המוענקים לאזרחים בארצות הברית.
המדליה הוענקה לראשונה על ידי הקונגרס הקונטיננטלי ב-25 במרץ 1776 לגנרל וראש הצבא הקונטיננטלי, ג'ורג' וושינגטון.
עד אמצע המאה ה-19 הוענק הכבוד לאנשי צבא בעיקר אלו ששירתו בזמן מלחמת העצמאות, מלחמת 1812, מלחמת ארצות הברית–מקסיקו או הצטיינו באירועים צבאיים אחרים בשירות המדינה.
ב-1858 הוענקה המדליה לרופא הבריטי פרדריק רוז, שסייע לימאים אמריקאים, הייתה זו הפעם הראשונה שקיבל אותה מי שאינו איש הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
באותה תקופה נוסדה מדליית הכבוד, ומאז נוהג הקונגרס להעניק את העיטור גם לשורה מגוונת של אזרחים, בהם אמנים, ספורטאים, מדינאים, אנשי עסקים, אנשי רוח ודת.
נכון לנובמבר 2023 הוענקה המדליה 184 פעמים.
הענקת העיטור מתבצעת לאחר החלטת ועדות הקונגרס, ומחייבת תמיכה מוקדמת של לפחות שני שלישים משני הבתים שלו, הסנאט ובית הנבחרים.
המדליה מוטבעת במטבעת ארצות הברית ומעוצבת באופן ייחודי לכל זוכה.
תנאי ההענקה השתנו לאורך השנים.
בקונגרס ה-113 (שהושבע בינואר 2013) נקבעו התנאים הבאים:
המדליה תוענק לאדם חי או לאדם מת בתנאי שנפטר לפני יותר מ-5 שנים אך לא יותר מ-25 שנים.
לאדם הישג בעל השפעה על ההיסטוריה והתרבות האמריקאית אשר סביר שתזכה להכרה כהישג משמעותי בתחום עיסוקו הרבה לאחר השגתו.
הזוכה לא קיבל את המדליה על אותו הישג בעבר
ההישג הושג בתחום פעילותו של הזוכה, ומייצג רצף פעילויות לאורך מפעל חייו או הישג בודד משמעותי שזכה להכרה מצד אחרים בתחום פועלו
לרבי מליובאוויטש הוענקה המדליה כשנה לאחר פטירתו.
מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה היא אות מערכה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר הוענק לחיילים בגין שירות בצבא ובצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
המדליה עוצב על ידי ג'יימס פרייסר והיא הוענקה משנת 1919. במקורה תוכננה המדליה להיות מוענקת מתוקף חוק של הקונגרס האמריקאי אולם משזה לא חוקק מעולם תוקנה המדליה בידי מחלקות הצבא השונות.
באפריל 1919 פורסמו הפקודות המאשרות את חלוקת המדליה בקרב חיילי הצבא וביוני אותה השנה פורסמו הפקודות הנוגעות למלחי הצי.
המדליה הוענקה לחיילי ומלחי הכוחות המזוינים של ארצות הברית בין על פי התאריכים הבאים:
ה-11 בנובמבר 1918 עד 5 באוגוסט 1919 למשרתים ברוסיה האירופאית
ה-23 בנובמבר 1918 עד 1 באפריל 1920 למשרתים בכוח המשימה האמריקני בסיביר
במקורה נקראה המדליה בשם מדליית הניצחון, אולם עם סיומה של מלחמת העולם השנייה והנפקתה של מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה (משנת 1946 כאות מערכה בלבד בשם "אות הניצחון" ומ-1947 כמדליה מלאה) שונה שמה של המדליה לשמה המלא והנוכחי.
על מנת לציין לשבח התנהגות או גבורה, הותקנו מספר התקנים או תגים אשר נועדו לענידה על גבי הסרט.
ציון כוכב הכסף של מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה אושר בידי הקונגרס ב-4 בפברואר 1919. זהו ציון לשבח אשר נענד על גבי הסרט או האות לחייל בצבא ארצות הברית אשר גילה גבורה בקרב בין השנים 1917 ועד 1920. בשנת 1932 הומר הציון למדליית כוכב הכסף.
ציון כוכב הצי של מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה נענד על ידי מלחים ונחתים אשר צוינו לשבח בידי מזכירות הצי על מילוי תפקידם בצורה יוצאת מן הכלל במהלך המלחמה.
צורתו של הכוכב הייתה כוכב כסף קטן אשר נענד על גב הסרט או האות.
שלא כמו ציון כוכב הכסף, כוכב הצי לא הוחלף בכוכב הכסף.
תגי קרב ושירות למשתתפים בקרבות גדולים ומשמעותיים, הן מקרב חיילי הצבא והן מקרב מלחי הצי, הוענקו תגים לענידה על הסרט עליהם נכתב שם הקרב בוא לחמו או של הזירה בה השתתפו.
מדליית הזהב על שם יורי גגארין הוא פרס המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לאדם שתרם תרומה משמעותית לקידום חקר החלל המאויש.
המדליה קרויה על שם הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין, האדם הראשון בחלל.
מפקד משימת אפולו 12, האסטרונאוט האמריקני צ'ארלס קונראד הבן (1969)
האסטרונאוט האמריקני ג'ון יאנג (1972)
האסטרונאוטית האמריקנית שאנון לוסיד (1996)
הצוותים המאיישים את תחנת החלל הבינלאומית זכו במדליה ברציפות בין השנים 2000 - 2007.
מדליית הכבוד של ה-IEEE הוא הפרס הגבוה ביותר שניתן על ידי אגודת מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה.
הפרס מוענק מדי שנה, החל משנת 1917, לאדם, בעבור תרומה יוצאת דופן או קריירה בעלת השגים רבים בתחומי העניין של הנדסת החשמל.
הפרס מורכב ממדליית זהב, עותק של המדליה מברונזה, תעודה ומענק כספי.
1957 - ג'וליוס אדמס סטרטון
1975 - ג'ון רובינסון פירס
2017 - קיס שוהמר אימינק
המדליה ניתנה סך הכל כ-290,000 פעמים.
המדליה היא דיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ, אשר מצידו האחד מאויר ראשה של המלכה ויקטוריה עם המילים ויקטוריה רגינה (Victoria Regina) משני צידי האיור.
מהצד השני מאוירת דמות המייצגת את בריטניה חבושת קסדת מלחמה אשר מחזיקה ביד ימין זר עלים וביד שמאל מגן הממלכה המאוחדת.
מאחורי בריטניה מאויר אריה אשר מסמל את האריה הבריטי.
מעל האיור נכתבת המילה הודו (India), כאשר מתחת כתובות השנים 1857 - 1858 המתארות את שנות ההתרחשות של המרד ההודי.
דיסק הכסף תלוי מסרט ברוחב 32 מ"מ לבן בעל שני פסים אדומים.
סרט זה הוא גם תצורתו של אות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים).
למדליה ניתן להוסיף אבזמים אשר נענדים לאורך סרט העיטור.
מדליית המרד ההודי הייתה ניתנת להענקה יחד עם חמישה אבזמים שונים לציון חמש מערכות או קרבות שונים.
אבזים אלו ניתנו לפי זכאות כך שהיה ניתן לקבל עד ארבעה אבזמים במדליה אחת.
דלהי: אבזם דלהי ניתן לחיילים אשר השתתפו בשחרור העיר דלהי מידי המורדים (30 במאי - 14 בספטמבר 1857).
ההגנה על לקנאו: ניתן למגנים הראשונים של העיר לקנאו, לכוח החילוץ בפיקוד הנרי הוולוק ולצוות ותלמידי המכללה לה מרטינייר (22 ביוני - 29 בנובמבר 1857).
שחרור לקנאו: אבזם אשר הוענק לכוח החילוץ שהגיע לשחרר את העיר לקנאו, בפיקוד קולין קמבל (נובמבר 1857).
לקנאו: אבזם אשר ניתן לכוח בפיקודו של קולין קמבל אשר שחרר את העיר ולחם בקרבות סביבתה (נובמבר 1857 - מרץ 1858).
מרכז הודו: הוענק לכל מי ששירת תחת סיר יו רוס, מיג'ור-ג'נרל רוברטס ומיג'ור ג'נרל וויטלוק בקרבות במרכז הודו (ינואר - יוני 1858).
מדליית המלחמה 1939-1945 היא מדליה אשר הוענקה לחברי הכוחות המזוינים הבריטיים וכוחות הביטחון של חבר העמים הבריטי אשר שירתו במהלך מלחמת העולם השנייה.
המדליה הוענקה לחברי כוחות הביטחון או הצי הסוחר על שירות פעיל של לפחות 28 ימים בתקופה שבין ה-3 בספטמבר 1939 לבין ה-2 בספטמבר 1945.
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ.
בצידו האחד מתואר ראשו של המלך ג'ורג' השישי (המלך המכהן בתקופת המלחמה) כאשר סביבו נכתב; GEORGIVS VI D:G:BR:OMN:REX ET INDIAE:IMP, תוארו המלכותי של המלך.
מצידה השני של המדליה מאויר 'האריה הבריטי' כשהוא ניצב מעל דרקון בעל שני ראשים, הראש האחד הוא העיט (מסמל את מדינות הציר באירופה) והשני הוא ראש הדרקון (מסמל את מדינות הציר באסיה).
המדליה תלויה על סרט שבמרכזו פס אדום דק שמאוגף על ידי שני פסים לבנים דקים, אלו מאוגפים על ידי שני פסים כחולים עבים ולבסוף בקצוות הסרט, שני פסים אדומים עבים.
תצורה זאת היא זו הנהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים).
למדליית המלחמה ניתן להוסיף אבזמי ציון לשבח בצורת 'עלי אלון' עשויים מארד לציון אזכור בלונדון גזאט, או עשויים מכסף לציון "ציון המלך לגבורה".
מדליית הזהב הצבאית הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה לקצינים ומפקדים בצבא הבריטי, עבור שירות יוצא דופן במערכות השונות בין השנים 1808–1814. המדליה ניתנה בשלוש צורות; מדליה גדולה (גנרלים), מדליה קטנה (קצינים נמוכים יותר) וצלב (השתתפות בארבע ומעלה מערכות).
בשנת 1847 נוסדה מדליית השירות הצבאי הכללי אשר החליפה רטרוספקטיבית את מדליית הזהב הצבאית והוענקה לכל המעוטרים החיים של המדליה.
העיטור נוסד בשנת 1810 ונועד כאמור לציון שירות מיוחד ויצא דופן של קצינים ומפקדים.
מדליה ניתנה עבור שירות במהפכה הצרפתית, במערכות הנפוליאוניות ובמלחמת העצמאות של ארצות הברית כל אלו עד לשנה 1814. מדליית ווטרלו נוסדה כדי לכלול את 'מלחמת מאה הימים' ביניהם קרב קאטר ברה וקרב ווטרלו, מערכות אשר לא נכללו במדליית הזהב הצבאית.
כללי הענקת העיטור היו מחמירים והוענקו לקצינים אשר פיקדו בפועל על יחידות אשר השתתפו בלחימה באופן פעיל, בקו האש עצמו בלחימת מוסקטים.
במערכות מסוימות כגון מערכות מצור (לדוגמה המצור על בדחוס (1812), חיילים רבים אשר לא היו בקו המסאסקטים הפגינו גבורה תחת אש, כמו קציני תותחנים אשר ניהלו את המצור במשך ימים ארוכים, אך אלו לרוב לא היו זכאים לעיטור.
ארתור ולסלי כתב במכתבו ללוטננט-גנרל סטפלטון קוטון ב-16 בנובמבר 1813, לאחר קרב פוארטס דה-אונרו, כך:
סך הכל אושרו 28 מערכות לציון על גבי העיטור, כך שעד ארבע מערכות אוזכרו על גבי מדליה ומעל ארבע מערכות היה נוסף לצלב אבזם עם שם המערכה (כלומר, ארבע המערכות הראשונות רשומות על גבי הצלב וכל אחד נוסף על אבזם לאורך סרט העיטור).
המעוטר בעל המספר הרב היותר של אבזמים הוא ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון אשר עוטר עבור 13 מערכות (4 על הצלב ו-9 בצורת אבזמים).
העיטור כאמור התחלק לשני סוגים אשר הוענקו בהתאם לדרגת המקבל; המדליה הגדולה שקוטרה היה כ-5.3 ס"מ הוענקה לקצינים מדרגת גנרל ומעלה; והמדליה הקטנה שקוטרה היה כ-3.3 ס"מ הוענקה לקצינים נמוכים יותר, בדרך כלל החל ממפקדי גדודים וחטיבות.
המדליה הגדולה והקטנה נבדלו בגודלן בלבד והורכבו ממדליה בצורת דיסק, התלויה מסרט העיטור על ידי אבזם וטבעת.
בצד הקדמי של המדליה הוצגה דמותה של בריטניה ישובה ואוחזת בידה האחת ענף דקל ומגן בצורת היוניון ג'ק ובידה השנייה זר עלי דפנה.
מאחורי הדמות שוכבת דמותו של האריה הבריטי.
בצד ההפוך של המדליה נכתבה המערכה עליה עוטר המקבל (המערכה הראשונה, האחרות צוינו כאבזמים), כאשר מקיפה את המילה טבעת עלי דפנה.
העיטור בצורת הצלב, עוצב בצורת צלב פאטה אשר במרכזו דמותו של האריה הבריטי ובארבע הדפנות של הצלב נרשמו ארבע המערכות אליהן קיבל המעוטר את הצלב (החל מהמערכה החמישית צורפו אבזמים).
הצד ההפוך של הצלב היה זהה לצד הקדמי.
צורת הצלב של העיטור העניקה יותר מאוחר השראה לעיצוב צלב ויקטוריה.
למרות שבאותה תקופה לא הוסף שם המקבל לעיטור, היה קיים נוהג לא רשמי של חריטת של המקבל, לעיתים בנוסף לדרגתו ויחידתו, על דופן העיטור.
פורט דטרויט (1812, ארצות הברית)
מדליית השירות הכללי בהודו הייתה מדליית מערכה אשר אושרה ב-11 במרץ 1854 והוענקה עבור מערכות וקרבות באזור תת-היבשת ההודית בין השנים 1895–1852. המערכות השונות עליהן ניתנה המדליה צוינו על ידי אבזמים אשר נענדו על סרט העיטור וכללו את שם המערכה.
המדליה ניתנה בלווי אחד מ-24 האבזמים האפשריים.
ככל הנראה, מספר האבזמים הגדול ביותר שניתנו לחייל אחד היה שבעה.
המדליה היא דיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ, אשר מצדו האחד מאויר ראשה של המלכה ויקטוריה עם המילים ויקטוריה רגינה (Victoria Regina) משני צידי האיור.
מהצד השני מאוירת דמותה של ניקה אלת הניצחון, אשר מכתירה חייל ישוב בכתר עלי דפנה.
מהיווסדותו של העיטור, הוא ניתן כשהוא עשוי כסף לכלל הדרגות הן לחיילים הבריטים והן לחיילים ההודים, אך החל מהמערכה בבורמה ב-1885, ניתנה גרסת ארד לתומכי לחימה מקומיים (כגון נהגים ונושאי ציוד).
דיסק הכסף תלוי מסרט ברוחב 32 מ"מ אדום בעל שני פסים כחולים.
סרט זה הוא גם תצורתו של אות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים).
הזרה 1891 הגבול הצפון-מזרחי 1891 (NE Frontier)
מדליית ההגנה הייתה מדליית מערכה בריטית אשר ניתנה לחברי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי בנוסף לאזרחים במקרים מסוימים, עבור תקופת שירות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ייחודה של מדליית ההגנה, שלא כמו המקבילה שלה; מדליית המלחמה, היא שהיא ניתנה בנוסף למשרתים בכוחות המזוינים גם לאזרחים מתחומי שירות שונים אשר תמכו במאמץ המלחמתי בממלכה המאוחדת ומעבר לים.
הזכאות למדליית ההגנה התפרסה על מגוון רב של תחומי שירות ותפקידים שונים, כמו גם לתקופות שירות שונות כתלות בקרבה להפגזות האויב.
תחומי השירות אשר הוגדרו כזכאים למדליה התפרסו על שלל תפקידים אזרחיים, ביניהם גופי התנדבות שונים, גופי הצלב האדום, גופי התנדבות והגנה אזרחיים, גופי סיעוד שונים, כוחות המשטרה, כוחות מילואים אזרחיים, כוחות כיבוי אש ושלל תפקידים תומכים, התנדבותיים ואזרחיים אחרים.
בחלקה הקדמי מוצבת דמותו של המלך ג'ורג' השישי שמלך בתקופת המלחמה, בטבעת סביבו נכתב בראשי תיבות תוארו המלכותי המלא; 'GEORGIVS VI D:G:BR:OMN:REX F:D:IND:IMP' (ג'ורג' השישי, בחסד אלוהים, מלך כל הבריטים, מגן האמונה, קיסר הודו).
מצידה השני של המדליה, מתואר הכתר המלכותי מונח על גדם של עץ אלון אשר צומח על אי סמלי, כשלצידיו אריה ולביאה.
מעל מצוינות השנים 1939 ו-1945 (שנות המלחמה) ומתחת מצוינת שמה של המדליה 'THE DEFENCE MEDAL' בשתי שורות נפרדות.
המדליה תלויה מסרט המורכב מפס כתום שבשני צדדיו פסים ירוקים, אשר במרכזם פס שחור דק.
הפס הכתום במרכז מסמל את ההתקפות וההפגזות על הנוף הירוק והיפה של בריטניה (הפסים הירוקים בצדדים), כאשר הפסים השחורים מסמלים את ההחשכות של תקופת המלחמה.
תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים).
מדליית הכבוד (ביפנית: 褒章, תעתיק: הוֹשׁוֹ) היא מדליה יפנית אותה החלה לחלק ממשלת יפן במאה ה-19. ישנם שישה סוגים שונים של מדליות, הניתנים עבור מגוון הישגים.
הממשלה יסדה את מדליות הכבוד ב-7 בדצמבר 1881, והעניקה אותן לראשונה באותה שנה.
עיצוב המדליה זהה לכל הסוגים, ומציג את הכיתוב 褒章, מוקף בעטרת פרחי דובדבן, על גבי מטבע מצופה זהב.
ההבדל היחיד בין המדליות הוא צבע האות.
את מדליות הכבוד מעניקים מדי שנה בשנה מועדים: ביום הולדתו של הקיסר הירוהיטו ב-29 באפריל, וביום הולדתו של הקיסר מוצוהיטו ב-3 בנובמבר.
מוענק לאנשים שסיכנו את חייהם על מנת להציל את חייהם של אחרים.
הוענק לראשונה ב-1882. הוענק לראשונה ב-1882. במקור ניתן לילדים, לנכדים, לנשים ולמשרתים עבור נאמנות מעשה יוצא דופן של נאמנות; ולאנשים שהיוו מודל לחיקוי.
לאחר 1950 בוטל האות, והאות הצהוב החליפו.
מ-2003 מעניקים את האות הירוק עבור תרומה יוצאת דופן לקהילה.
הוענק לראשונה ב-1887, בוטל והושב ב-1955. מוענק לאנשים שפועלם והתמדתם במקצוע שלהם מהווים מודל לחיקוי.
הוענק לראשונה ב-1955. מוענק לאנשים שתרמו להתפתחויות ולהישיגים בתחומי המדע והאמנות ביפן.
הוענק לראשונה ב-1882. מוענק לאנשים שהגיעו להישגים חשובים בתחום השירות הציבורי והרווחה.
הוענק לראשונה ב-1919. מוענק לאנשים שהרימו תרומה כספית משמעותית לטובת הציבור.
מדליית הכבוד הצבאית (ביפנית: 従軍記章, תעתיק: ג'וּגוּן-קישׁוֹ) היה עיטור צבאי באימפריה היפנית.
המפקד העליון של כוחות הברית של יפן הכבושה ביטל את המדליה לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר אימוץ סעיף 9 לחוקת יפן, לפיו נאסר על יפן לנהל מלחמה כנגד מדינה אחרת, לא נותר טעם להמשיך להעניק את העיטור.
משלחת העונשין לטאיוואן מלחמת סין–יפן הראשונה מרד הבוקסרים מלחמת רוסיה–יפן מלחמת העולם הראשונה ניצחון מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה מלחמת סין–יפן השנייה (1931-34) מלחמת סין–יפן השנייה (1937-45) המלחמה הפסיפית
השנים עבורן הוגדרה מדליה זו היו בכל מקרה 1914 עד 1918, מלבד האימפריה הבריטית עד לשנת 1919 כפי שהוגדר בחוק הכללי של הממלכה (לפי החוק הפרלמנטרי באימפריה הסתיימה המלחמה בשנת 1921 אך המדליה עוצבה לפי החוק הכללי).
המדליה הוענקה לזכאים למדליות כוכב 1914, או כוכב 1914-1915, או לזכאים לקבל את מדליית המלחמה הבריטית.
היא אף פעם לא הוענקה כמדליה יחידה, למי שלא היה זכאי לאחת או שתיים מהמדליות הקודמות.
נוסף על כן, מדליה זו הוענקה למשתתפים במשימה הימית של הבריטים לרוסיה בשנים 1919–1920, ומשימת סילוק המוקשים הימיים שנערכה בים הצפוני בין ה-11 בנובמבר 1918 וה-30 בנובמבר 1919.
מדליית הניצחון שהופקה באימפריה הבריטית תאמה את העיצוב שהוסכם בוועידת השלום הבינלאומית שקדמה להסכם ורסאי.
היא הייתה עגולה, בקוטר של 36 מילימטר עשויה נחושת ומצופה בארד.
פני המדליה מציגים את ויקטוריה, אלת הניצחון הרומית לכל אורך ורוחב המדליה, בדומה לעיצוב בשאר המדינות.
השוני היה בכך שידה השמאלית הייתה מושטת והיא אחזה ענף של עץ תמר (עוד סמל ניצחון) בדומה לאנדרטת ויקטוריה בלונדון שהקמתה קדמה למלחמה.
בצידה האחורי מופיע הכיתוב THE GREAT / WAR FOR / CIVILISATION / 1914-1919 בארבע שורות (הלוכסנים מסמלים מעבר לשורה הבאה) מוקפים בזר של עלי דפנה.
משמעותו בעברית היא המלחמה הגדולה למען האנושות.
השנים המוזכרות מתייחסות לשנות המלחמה על פי החוק הבריטי המקובל הגורס כי היא הסתיימה בשנת 1919.
האות שנלווה למדליה מורכב מצבעי הקשת הקלאסיים ומעוצב בסגנון של "שתי קשתות".
הצבע הסגול הוא הראשון נמצא בצד החיצוני והצבע האדום כפול ברוחבו במקום בו שתי הקשתות נפגשות.
לחיילים שמוזכרים בדוחות רשמיים על גבורתם בתקופה שבין ה-4 באוגוסט 1914 וה-10 באוגוסט 1920 נוסף ענף של עץ אלון על האות.
במדינות רבות מבין מדינות ההסכמה הוענקה מדליה דומה.
הראשון להציע מדליה ואות משותפים היה המרשל הצרפתי פרדיננד פוש, המפקד העליון של כוחות הצבא של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
העיצוב היה משותף לכל המדינות מלבד יפן וסיאם שהציגו סמל ניצחון שונה מוויקטוריה שלא היה רלוונטי מבחינה תרבותית.
מדליית הכוח הטריטוריאלי היא מדליית מערכה שהוענק לחברי הכוח הטריטוריאלי של בריטניה, כוח של מתנדבים, בתפקידי צבא וסיעוד ששירתו מחוץ לשטחה היבשתי של בריטניה במערכות שהיו חלק ממלחמת העולם הראשונה.
מדובר באות הנדיר ביותר מבין חמש המדליות המקבילות, המדליות הגדולות של מלחמת העולם הראשונה.
המדליה הופקה באפריל 1920 לחברי הכוח שהתנדבו לשירות, והצהירו, או חתמו על נכונותם לשרת מחוץ לשטחה היבשתי של המדינה לפני ה-30 בספטמבר 1914 ואכן שירתו מעבר לים במסגרת המלחמה בין התאריכים ה-5 באוגוסט 1914 וה-11 בנובמבר 1918 כולל.
אף על פי כן הכיתוב על המדליה מתייחס לשנים 1914–1919 למרות המוזכר למעלה בגלל שבחוק הבריטי שנות המלחמה מוגדרות עד ל-1919.
תנאי נוסף היה שהמתנדבים יהיו כאלה שהתגייסו לכוח לפני תחילת המלחמה (4 באוגוסט אותה שנה) או מתנדבים שכבר שירתו בכוח לפחות 4 שנים טרם התקופה המדוברת והתגייסו שוב לפני סוף ספטמבר.
הזכאים למדליה זו בהכרח היו מי שלא היה זכאי לקבל את כוכב 1914 או כוכב 1914–1915.
המדליה עשויה ארד, צורתה עגולה, וקוטרה 36 מילימטר.
על החזית מופיעה דמותו חשופת הראש של המלך ג'ורג' החמישי ופניו פונים כלפי שמאלה.
כמו כן מופיע הכיתוב GEORGIVS V BRITT : OMN : REX ET IND : IMP שמשמעו "המלך ג'ורג' החמישי, מלך כל הבריטים, וקיסר הודו".
בצידה האחורי מופיע הכיתוב, מלמעלה למטה: FOR / VOLUNTARY / SERVICE / OVERSEAS / 1914-19, שמשמעותו בעברית "על שירות התנדבותי מעבר לים 1914-19".
האות שנלווה למדליה הוא צהוב עם שני פסים ירוקים.
מדליית המלחמה הבריטית היא מדליית מערכה שהוענקה עבור שירות במלחמת העולם הראשונה.
המדליה אושרה לשימוש בשנת 1919, לקצינים וחוגרים, בשירות האימפריה הבריטית ששירתו בין 5 באוגוסט 1914 ו-11 בנובמבר 1918. היא הוענקה לכל חייל בחילות הים השונים, שהשלים לפחות 28 ימי שירות פעיל ובכללותם כוחות נחתים והצי המלכותי.
כמו כן היא הוענקה לכל חייל שנהרג בקרבות, גם אם לא השלים תקופת שירות זו.
מאוחר יותר השימוש במדליה הורחב לפרק הזמן שבין השנים 1919–1920 לשירות בתפקידי סילוק מוקשים בימים השונים והשתתפות במבצעים ברחבי צפון ודרום רוסיה, סיביר, הים השחור, הים הכספי ומזרח האזור הבלטי.
קרוב ל-6.5 מיליון מדליות הוענקו, כשמיעוטן, קרוב ל-110 אלף היו עשויות ארד.
מדליות הארד הוענקו בעיקר לסינים, מלטזים, והודים ששירתו בגדודי עבודה.
המדליה היא עיגול בצבע כסף (או לעיתים רחוקות ארד) בקוטר של 36 מילימטר.
על החזית מופיעה דמותו חשופת הראש של המלך ג'ורג' החמישי.
הצד האחורי מראה את גאורגיוס הקדוש עירום, על גבי סוס, חמוש בחרב קצרה (המהווה דימוי לניצחון על הפרוסים).
הסוס נראה כשהוא רומס מגן ואת עצמותיו של חייל פרוסי.
מימין לדמותו של גאורגיוס מופיעה שמש המסמלת ניצחון.
שנות תחילת וסיום המלחמה, מופיעות באסימטריה משמאל ומימין, 1914 ו-1918 בהתאמה.
הסרט עליו תלויה המדליה מורכב מפס כתום רחב במרכז, כאשר באגפיו מופיעים פסים בצבעים לבן שחור וכחול (מהמרכז החוצה).
מדליית השירות הכללי 1962 הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1962–2007. העיטור נוסד בשנת 1964 וניתן לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; צפון אירלנד, מלחמת וייטנאם ומלחמת לבנון הראשונה.
המדליה נוסדה כדי להחליף ולאחד את מדליית השירות הכללי (1918) (שהוענק למשרתים בצבא הבריטי וחיל האוויר המלכותי) ומדליית השירות הכללי של הצי (שהוענק למשרתים בצי המלכותי).
המדליה הייתה פעילה כאמור עד לשנת 2007 כאשר היא הוחלפה במספר מדליות מערכה (מדליות השירות המבצעי; Operational Service Medal).
בחלקה הקדמי מוצבת דמותה של המלכה אליזבת', בטבעת סביבה נכתב בראשי תיבות תוארה המלכותי המלא; 'ELIZABETH II DEI GRATIA REGINA FID DEF' (אליבת' השנייה, בחסד אלוהים, מגנת האמונה).
מצידה השני של המדליה נכתב למען שירות מערכה 'FOR CAMPAIGN SERVICE' ומעל הכיתוב מוצב הכתר הבריטי.
המדליה תלויה מסרט המורכב מפס סגול עבה שבשני צדדיו פסים ירוקים דקים.
תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים).
סך הכל היו 13 אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור.
המספר הרב היותר שניתן לאדם אחד הוא ככל הנראה שישה.
דרום חצי האי ערב (South Arabia): המערכה בתימן
חצי האי המלזי (Malay Peninsula): העימות האינדונזי-מלזי
דרום וייטנאם (South Vietnam): מלחמת וייטנאם
צפון אירלנד (Northern Ireland): העימותים בצפון אירלנד דופאר (Dhofar): המערכה בתימן
לבנון (Lebanon): מלחמת לבנון הראשונה
פינוי מוקשים (Mine Clearance): שירות במפרץ סואץ
המפרץ (Gulf): מפרץ סואץ והמפרץ הפרסי
צפון עיראק ודרום טורקיה (N.
מערכות אוויר בעיראק (Air Operations Iraq): פעילות אווירית לאחר מלחמת המפרץ
מדליית הקוטב היא מדליה שמעניק שליט הממלכה המאוחדת.
בשנת 1857 נוסדה המדליה כ"מדליה ארקטית" ובשנת 1904 שונה שמה ל"מדליית הקוטב".
אות ההוקרה הקוטבי הראשון נקרא בשם המדליה הארקטית והוענק פעמיים במאה ה-19. האדמירליות הנפיקה את המדליה בשנת 1857 לכמה משלחות, בהן המשלחת שגילתה מה עלה בגורלם של ג'ון פרנקלין ואנשי צוותו, שאבדו כאשר משלחתם חיפשה את המעבר הצפון-מערבי בשנת 1847.
בפעם השנייה הוענקה המדליה הארקטית לצוותיהן של שלוש אוניות שיצאו לחקור את האזור הארקטי בשנים 1876-1875.
בשנת 1904, נחנכה מדליית הקוטב לכבוד חברי משלחת דיסקברי, משלחתו הראשונה של קפטן סקוט לאנטארקטיקה.
כמו כן ניתנה המדליה לצוותים של שתי אוניות החילוץ, טרה נובה ו"מורנינג".
מדליות נוספות הוענקו גם לחברי המשלחות של ארנסט שקלטון, נמרוד (1909-1907) והמשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית (1917-1914).
עד 1968, הוענקה מדליית הקוטב לכל מי שהשתתף במשלחת לקוטב בחסות ממשלותיהן של כל אחת ממדינות חבר העמים הבריטי.
לאחר מכן, שונו הכללים לקביעת התנאים להענקת המדליה והושם דגש רב יותר על הישג אישי.
המדליה עשויה להינתן לאזרחי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, שהרימו, באופן אישי, תרומות משמעותיות להכרת מחוזות הקטבים, או שהגישו שירות ממושך באיכות יוצאת דופן לקידום רכישת ידע כזה וחוו, אם כך ואם אחרת, את הסיכונים והתלאות שמציגה הסביבה הקוטבית.
המדליה יכולה להינתן גם כהכרה בשירות אינדיבידואלי יוצא מן הכלל בטיבו, לתמיכה במטרותיהן של משלחות לקטבים, הלוקחת בחשבון את הקשיים שעמם היה על האיש להתמודד.
בסך הכל הונפקו 880 מדליות כסף ו-245 מדליות ארד למשלחות אנטארקטיות.
עוד 73 מדליות כסף הונפקו על שירות באזור הארקטי.
אנשים אחדים קיבלו תוספות פסים למדליה על קבלתה בשנית עקב השתתפותם המשלחות לקטבים.
הן פרנק ויילד והן ארנסט ג'ויס מחזיקים בשיא משותף של ארבעה פסים על מדליות הקוטב שלהם.
המדליה היא בצורת מתומן על סרט לבן.
בצדה השני של המדליה הארקטית המקורית הייתה ספינה תלת-תורנית מוקפת במצופי קרח.
את הדפוס למדליה חרת לאונרד צ'ארלס ויון.
עיצוב חדש של ארנסט גיליק הוכנס לשימוש משנת 1904, ובו נראית האונייה דיסקברי, עם קבוצת מזחלת ברקע.
בצד הפנים של המטבע טבוע דיוקן המלך או המלכה לאותו זמן.
המדליה נוצקה במקור הן בכסף והן בארד.
מאז 1939, כל המדליות עשויות כסף.
מדליות ארד ניתנו לצוותים של אוניות חילוץ למשלחות לאנטארקטיקה.
הן לא ניתנו מעולם למי שלקחו חלק פעיל במשלחות הארקטיות.
ממשלת אוסטרליה החליפה את מדליית הקוטב במדליה אנטארקטית אוסטרלית משלה בשנת 1987.
בשנת 1996, כשניו זילנד הכניסה תיקונים במערכת אותות הכבוד המלכותיים שלה, הפסיקו ניו זילנדים לקבל את מדליית הקוטב.
עלתה הצעה, שהמדליה תישמר, בשם חדש, בהתאם לתקנות ניו זילנד: "המדליה האנטארקטית הניו זילנדית".
הנימוק לשינוי השם היה, שהקשר לאנטארקטיקה הוא העומד ביסוד מאמציה והישגיה של ניו זילנד.
הדיווח בנושא אותות כבוד, הממליץ על השינוי, מכיל את הטענה השגויה, לפיה המדליה קרויה על שם הקוטב הצפוני, טענה המגלה אי-ידיעה הן בהיסטוריה של מדליית הקוטב והן בטרמינולוגיה הגאוגרפית.
המדליה החדשה נקבעה באופן רשמי בצו מלכת ניו זילנד ב-1 בספטמבר 2006.
מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה היא מדליה של צבא ארצות הברית, שהוענקה לחייליו במלחמת העולם השנייה.
ההחלטה על חלוקת המדליה אושרה בקונגרס האמריקאי ב-6 ביולי 1945.
מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה הונפקה בהתחלה כסרט בלבד, ללא פארה.
ב-1946 נטבעה גם פארה (מדליון מתכת) והונפקה לזכאים.
האות מנציח שירות צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה והוענק לכל חייל ששירת בכוחות המזוינים האמריקניים בין ה-7 בדצמבר 1941 (המתקפה על פרל הארבור) ל-31 בדצמבר 1946, היום בו הנשיא הארי ס.
טרומן הכריז רשמית על סיום מעשי האיבה.
העיטור המקביל שהוענק בצבא ארצות הברית בסיום מלחמת העולם הראשונה הוא מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה.
המדליה מוענקת בגין שירות בצבא האמריקאי בין התאריכים 7 בדצמבר 1941 עד 31 בדצמבר 1946, ללא חובה של שירות בכל התקופה.
היו דיווחים על חיילים שקיבלו את המדליה בגין שירות של ימים ספורים בתקופה זו.
מאחר שמלחמת העולם השנייה הסתיימה רשמית ב-2 בספטמבר 1945 עם כניעתה של יפן, ישנם חיילים שהתגייסו לצבא רק בשנת 1946 וקיבלו את המדליה מבלי שבכלל לקחו חלק במערכה כלשהי של מלחמת העולם השנייה.
ב-8 באוגוסט 1946 הונפקה מדליה נפרדת למלחי צי הסוחר של ארצות הברית ששירתו במהלך מלחמת העולם השנייה, "מדליית הניצחון של צי הסוחר במלחמה העולם השנייה".
המדליה עשויה מברונזה, והיא בקוטר של שלושה וחצי ס"מ.
על חלקה הקדמי מוטבעת דמות המסמלת חירות, ראשה מוטה ימינה, מאחוריה עולה שחר של יום חדש והיא רומסת ברגל ימין את קסדת אל המלחמה.
בידיה הימנית ניצב של חרב שבורה והלהב בידה השמאלית.
מתחת למרכז המדליה, משני צידי הדמות מופיע הכיתוב "מלחמת העולם השנייה".
על חלקה האחורי של המדליה הוטבעו ארבע החירויות (מנוסחות בשני משפטים): "חירות ממורא ומחסור" ו"חופש הביטוי והדת", מופרדים בכף תמר.
בהיקף נחרטו המילים "ארצות הברית של אמריקה 1941-1945".
רוחבו של סרט התלייה הוא כרוחב המדליה, באמצעו צבוע באדום ומשני צדדיו בצבעי הקשת, בהתבסס על סרט התלייה של מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה.
מדליית הנרי דרייפר היא פרס המוענק כל ארבע שנים על ידי האקדמיה הלאומית למדעים (NAS) של ארצות הברית עבור מחקר יוצא דופן באסטרופיזיקה.
המדליה שנקראת על שמו של הנרי דרייפר, מוענקת בנוסף לפרס כספי בשווי 25,000 דולר.
הפרס הכספי מסובסד על ידי קרן דרייפר שהייתה בהנהלת רעייתו של הנרי, מרי אנה דרייפר.
מדליית הנרי דרייפר היא המדליה הוותיקה ביותר שמוענקת כיום על ידי האקדמיה הלאומית למדעים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1886 לסמואל לנגלי "על מחקריו על השמש, ובמיוחד בתחום הקרינה".
לאחר קבלת הפרס, לנגלי המשיך לנהל קריירה מדהימה באסטרונומיה ובתעופה.
לנגלי שימש כמזכיר השלישי של מכון סמית'סוניאן, שם ייסד את מצפה הכוכבים האסטרונומי של סמית'סוניאן (SAO).
מקבלי מדליית הנרי דרייפר הגיעו להישגים יוצאי דופן בתחומם.
נכון לשנת 2024, המדליה הוענקה חמישים פעמים.
האישה הראשונה שזכתה במדליית הנרי דרייפר היא אנני ג'אמפ קאנון (1931) והשנייה שזכתה במדליה היא מרתה פטרישיה היינס (1989, במשותף עם ריקרדו ג'ובנלי).
את המדליה האחרונה שהוענקה עד כה קיבלו שפרד דולמן והיינו פאלקה (2021), "על חזונם ומנהיגותם במסגרת שיתוף הפעולה באינטרפרומטר האסטרונומי, טלסקופ אופק האירועים (EHT), כדי לצלם את החור השחור העל-מסיבי בגלקסיה M87 הסמוכה, ובכך לאמת את תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין".
מדליית השירות הכללי 1918 הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה (צבא היבשה וחיל האוויר) על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1918–1962. העיטור נוסד בשנת 1923 וניתן לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; עיראק, פלשתינה וקפריסין.
'מדליית השירות הכללי (1918)' והמקבילה שלה 'מדליית שירות הצי הכללי (1915)' הוחלפו שתיהן במדליית השירות הכללי (1962).
מצידה השני של המדליה מוצגת דמותה של אלת הניצחון מכונפת ועטורה בקסדה קורינתית, כשהיא מניחה זר על סמל הצבא וחיל האוויר (חרב המסמלת את צבא היבשה וכנפיים פרוסות המסמלות את חיל האוויר המלכותי).
המדליה תלויה מסרט המורכב מפס סגול שבשני צדדיו פסים ירוקים בעובי זהה.
סך הכל היו 17 אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור, מדליית השירות הוענקה תמיד בצירוף אבזם מערכה.
דרום פרס (South Persia): המערכה בפרס (1919)
עיראק (Iraq): המערכה בעיראק (1920)
המדבר הדרומי עיראק (Southern Desert Iraq): תקיפות אוויריות (1928)
פלשתינה (Palestine): המרד הערבי הגדול (1936)
פינוי פצצות ומוקשים 1945-9 (Bomb and Mine Clearance 1945–49): פינוי פצצות בבריטניה (1945-9)
אזור התעלה (Canal Zone): שירות במצרים (1951-6)
המזרח הקרוב (Near East): תעלת סואץ (1956)
ברוניי (Brunei): המערכה בברוניי (1962) כורדיסטן (Kurdistan): המערכה בקורדיסטן (1919 ו-1923)
צפון כורדיסטן (North Kurdistan): המערכה בקורדיסטן (1932)
מלאיה (Malaya): המערכה בחצי האי המלאי (1948-60)
קפריסין (Cyprus): המערכה בקפריסין (1956-60)
חצי האי ערב (Arabian Peninsula): המערכה בתימן (1957-60)
מדליית החייל היא העיטור הגבוה ביותר המוענק לחיילי צבא ארצות הברית על גבורה שלא במהלך קרב.
העיטור יכול להיות מוענק גם לאנשי צבא ידידותי עבור מעשה גבורה במהלך תמיכה במבצעי צבא ארצות הברית אך לא במהלך קרב.
העיטור נוסד בהתאם להחלטת הקונגרס של ארצות הברית מ-2 ביולי 1926. על פי הקריטריונים מעשה הגבורה צריך לכלול סיכון עצמי והתנדבות לסיכון החיים שלא במהלך עימות עם כוחות צבא אויב.
רמת הגבורה שהופגנה צריכה להיות לפחות כמו זו שנדרשת על מנת לקבל את עיטור צלב התעופה המצוינת.
העיטור לא יוענק רק על בסיס הצלת חיים.
הוא השביעי בבכורתו מבין עיטורי הצבא.
בחזית המדליה עיטם לבן-ראש הניצב על פסקס.
קולין פאוול על חילוץ עמיתיו למסוק שהתרסק
שלושת אנשי צוות המסוק שפעלו להפסקת טבח מי ליי וחילוץ הנפגעים ממנו.
הם קיבלו את העיטור 30 שנים לאחר האירוע.
קולונל אוורט ספיין על פעולותיו מיד לאחר הפיגוע במרתון בוסטון.
אלכס סקרלטוס על פעולתו לעצירת המפגע ברכבת בצרפת באוגוסט 2015
חבר הקונגרס והקולונל במילואים בראד ונסטרופ על פועלו לסיוע לנפגעי ההתקפה על חברי הקונגרס בווירג'יניה 2017
מדליית ההגנה (בנורווגית: Deltagermedaljen 9. april 1940–8. mai 1945) הוא העיטור הניתן לחיילים ולאזרחים שנטלו חלק במאבק נגד פלישת גרמניה הנאצית לנורווגיה ובמהלך תקופת הכיבוש במלחמת העולם השנייה.
שינויים שחלו בקריטריונים לקבלת המדליה
המדליה מוענקת לחיילים, הן נורווגים והן מבעלות הברית, שנטלו חלק ו/או נפצעו במהלך מלחמת העולם השנייה.
מקבל המדליה חייב להוכיח ש"לחם למען המולדת" בתקופת הכיבוש, כלומר לחם נגד משטרו הפרו-נאצי של "הבוגד מנורווגיה" והוורמאכט.
בדרך-כלל מוכרת המדליה בשם "מדליית המשתתף במלחמה" (krigsdeltakermedaljen).
המדליה ניתנת לכל מי שלחם בקרב על נורווגיה (בין אם כאזרח ובין כחייל) ולכן היא המדליה הנפוצה ביותר שניתנה על השתתפות במלחמת העולם השנייה.
חלוקת המדליה החלה בשנת 1945 והמשיכה להינתן במשך כל שנות החמישים.
מאחר שהממשל הנורווגי לאחר המלחמה לא יכול היה לדעת מי השתתף באופן אקטיבי במלחמה, כל אדם שראה עצמו מתאים לקבל את המדליה יכול היה לפנות בבקשה רשמית לקבל אותה.
דבר זה גרם לכך שרבים ביקשו את המדליה כדי להעלות את מעמדם החברתי.
בהתחלה לא ניתנה המדליה לאנשי צי הסוחר (Handelsflåte), אך הדבר שונה בשנת 1979 עקב מחאת אנשי הצי שדרשו הכרה על גבורתם בתקופת המלחמה.
הקריטריון שונה ונקבע שארבעה חודשי שירות בצי ההתנגדות הנורווגי (Nortraship; אנ') תזכה את הלוחם במדליה.
בשנת 1981 נוספו ספני הצי המלכותי הנורווגי במהלך המלחמה כזכאים אף-הם לזכייה במדליה.
בשנת 1985 החל מבצע רשמי של צבא נורווגיה לאיתור לוחמים ואזרחים שזכאים למדליה על פעילותם אך טרם קיבלו אותה.
חלוקת המדליה ממשיכה גם כיום.