tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חרב - בגלשנים מסוימים (לרוב מתחילים\לימודיים) קיים סנפיר נוסף הנקרא חרב הממוקם בחלקו המרכזי של אורך הגלשן.
החרב המודרנית ניתנת להורדה והרמה בשעת הגלישה.
הורדת החרב מוסיפה נקודת ציר נוספת וביחד עם הסנפיר האחורי יוצרים יציבות בקו הגלישה הנוכחי - הכיוון שאליו פונה החרטום.
החרב מאפשרת להעמיק את כיוון זווית הגלישה בטווח הזויות שמאפשרת הרוח.
לעיתים, מוסיפים הגולשים לגלשן שלהם תוספות מסוימות: לדוגמה, חוט קטן הנקשר לחלקו העליון של התורן, המאפשר לגלות את כיוונה של הרוח, או חבל הנקשר למנור או לתורן המשמש להרמה קלה של המפרש.
עקרון הגלישה מבוסס על שיווי המשקל של הגולש לעומת הרוח.
על מנת לנוע, על הגולש לעמוד עם גבו לכיוון הרוח כשהמפרש לפניו.
כעת, עליו להפעיל כוח במשיכת המפרש כאותו כוח שמפעילה הרוח.
מהלך זה יצור מצב בו המפרש לא זז ולכן ינוע הגלשן מכוחה של הרוח.
לעלות לרוח: מצב בו חרטום הגלשן מסתובב אל הכיוון ממנו מגיעה הרוח
לרדת מהרוח: מצב בו חרטום הגלשן מסתובב אל הכיוון אליו נושבת הרוח
לחדד לרוח: גלישה עד כ-30 מעלות נגד כיוון הרוח
פתיחת מפרש: הגדלת הזווית שבין המפרש לגוף הגלשן
סגירת מפרש: הקטנת הזווית שבין המפרש לגוף הגלשן
סיבוב: סיבוב הגלשן בעליה לרוח, גורר אחריו גם תזוזה של הגולש לצד השני של הגלשן
מהפך: סיבוב הגלשן בירידה מהרוח, גורר אחריו גם תזוזה של הגולש לצד השני של הגלשן
ניווט הגלשן אינו מסובך אך מצריך מיומנות.
הדינמיות של הכלי גורמת לכך שאין להתייחס לכיוונים כשמאל או ימין אלא על פי הגורם המשפיע ביותר - הרוח.
פניות ביחס אליה נקראות לעלות לרוח או לרדת לרוח והיא מוגדרת כרוח צד או גבית.
מכיוון שהגלשן מונע על ידי הרוח בלבד אין הוא יכול לנוע ישירות כנגד כיוונה, אך ניתן להתקדם עם הגלשן לכיוון אשר נמצא במעלה הרוח בעזרת גלסים.
פניה למעלה הרוח: כדי לעלות לרוח יש להטות את התורן מעט אל כיוון הירכתיים.
מצב זה ייצור יותר כוח של הרוח על הירכתיים מאשר על החרטום, אשר יגרום לפניית החרטום אל מעלה הרוח.
פניה לירידה מהרוח: כדי לרדת מהרוח יש להטות את התורן מעט אל כיוון החרטום.
פעולה זו תגרום למצב הפוך מאשר בפנייה אל מעלה הרוח ולכן החרטום יזוז אל כיוון נשיבת הרוח.
חידוד לרוח: גולש מנוסה יכול לחדד עד כ-10 מעלות לכיוון רוח, אך לעולם לא יוכל לשוט באופן ישיר כנגדה.
כמו כן, ככל שמחדדים לרוח מאבדים חלק גדול מהאנרגיה שלה שלא נלכדת במפרש.
מצב זה גורם להאטת התנועה ולקשיים בשיווי המשקל.
חידוד לרוח יתבצע לרוב כאשר הגולש ירצה להגיע למקום ממנו באה הרוח (כמו לחזור לחוף).
גלס: או צלע היא שיטת גלישה בה לא גולשים נגד הרוח, אלא באלכסון, כל פעם לכיוון אחר.
מהלך זה אמנם אינו קל (מכיוון שכל גלס גורר עמו סיבוב), אך הוא קל יותר מאשר חידוד מתמיד וקשה לרוח.
גלישת רוח נחלקת למספר ענפים בהתאם לאופי הגלישה, הציוד והתחרויות הספורט המתקיימות.
גלשנים אולימפיים הם גלשנים גדולים מאוד עליהם מתקיימות תחרויות במסגרת האולימפיאדה ואליפויות עולם.
בתחרויות אלו כל המשתתפים שטים על אותו גלשן ואותו דגם מפרש.
הדגם האולימפי הנוכחי הוא iQFOiL.
גולשי רוח מקצועיים משתתפים בתחרויות המאורגנות ונתמכות על ידי ארגונים מסחריים.
בסבבים אלו קיימים מספר ענפים בהתאם לסגנון הגלישה ומטרת התחרות.
גלישת פאן מאגדת בתוכה את סגנונות הגלישה שאינם אולימפיים.
תחת קטגוריה זו קיימים מספר סגנונות:
פרי-רייד - גלישה במים רגועים תוך מתן דגש למהירות הגלישה וההנאה ממנה.
גלשני פרי-רייד הם בדרך כלל רחבים ונוחים מאוד לשליטה.
פרי-סטייל - ביצוע תרגילי אקרובטיקה ופעלולים.
גלשני פרי-סטייל הם קלים מאוד ובעלי יכולת תמרון גבוהה מאוד.
הסנפיר של גלשני פרי-סטייל קצר מאוד ומאפשר ניתוק של הגלשן מפני המים בקלות על מנת לבצע סיבובים, החלקות וקפיצות.
ווייב - גלישה בגלים גבוהים ושבירות חוף.
גלשני הווייב הם קטנים מאוד ובעלי מספר סנפירים הנע מאחד ועד ארבעה.
סלאלום - גלשנים צרים וארוכים שנועדו לגלישה במהירויות גבוהות בקו ישר.
פורמולה - גלשנים רחבים וקצרים שנועדו לתחרויות גלישה במהירות.
גלישת גלים היא ענף ספורט גלשן, הגולש עומד על גלשן, הנושא אותו על פני הגל.
העדויות המוקדמות ביותר לגלישה הם באיים הפולינזים
ה-WSL הוא הארגון הבינלאומי לתחרויות גלישה.
ארגון זה מפעיל מדי שנה מספר סבבי תחרות, ובכל סבב מספר תחרויות לרמות דירוג שונות, הן בקטגוריית גברים והן בנשים.
הסבב בו מתחרים הגולשים בעלי הדירוג הגבוה ביותר הוא סבב ה-WCT – world championship tour.
בסבב זה מתחרים מדי שנה 36 הגולשים הטובים ביותר מכל העולם.
מדי שנה נערכות בסבב זה עשר תחרויות שמתקימות בכל אזורי העולם.
לא כל גולש יכול להיכנס לסבב ה-WCT אלא רק גולש שסיים באחד מן המקומות הראשונים בסבב ה-WQS – world qualifying tour.
התחרויות מתבצעות בפורמט דומה לתחרויות בענפי ספורט כגון התעמלות מכשירים: הגולשים מדגימים את ביצועיהם בפרק זמן קצוב מראש וצוות שופטים מחלק להם ציונים על פי מספר כללים וקריטריונים.
בכל אזור בו הספורט קיים ישנן מסגרות מקומיות (אזוריות וארציות) וטובי הגולשים מהמסגרות הללו יכולים להשתתף, בהימצא מקור שיממן זאת עבורם, בסבבי התחרות בינלאומיים.
מקורות המימון לפעילויות כאלו הם רובם ככולם חברות של מותגי גלישה (ציוד ואופנה).
יש הטוענים כי גלישה תחרותית סותרת במהותה את חוויית הגלישה המקורית, מכיוון שהיא מכניסה ממדים של יעילות, תכנון והספק לספורט שבבסיסו אמור להיות חופשי, אינטואיטיבי ורגוע ככל האפשר.
מצדדת בטענה זו העובדה שאת קטעי הגלישה המרהיבים ביותר לרוב ניתן למצוא במקצים של גלישה חופשית.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ב-2021 התווסף ענף גלישת הגלים לענפי התחרות.
כמה מקומות מפורסמים במרכז אמריקה לגלישת גלים, בהם הגלים נחשבים גדולים מאוד או ארוכים מאוד הם: קוסטה ריקה, פאבונס – עיירה שבה נמצא הגל השני הארוך בעולם.
פנמה, סנטה קטלינה – מקום שידוע בקרב הגולשים שבו צורת הסלעים בתוך המים (ריף = Reef) יוצרת גל מושלם לגלישה.
פנמה, פלאיה ונאו – חוף בצד האוקיינוס הפסיפי שהגלים שם מאוד טובים לגלישה ונערכות שם הרבה תחרויות, גואטמלה ואל פרדון.
גלישת הגלים מתבצעת באמצעות גלשני גלים ייעודיים אשר מחולקים למספר קטגוריות:
גלשנים קלאסיים (Short-Board) – הסוג הנפוץ ביותר.
גלשן קטן בעל יכולת תמרון גבוהה.
גלשני פאן (Fun-Board) – בעלי יותר נפח וציפה ולפיכך קלים לגלישה ומתאימים לשלבי הלימוד המוקדמים.
גלשנים ארוכים (Long-Board) – בשל גודלם, קשים יותר לתמרון.
מאידך, כושר הציפה הגבוה של גלשנים אלו מעמיד לרשות הגולש מגוון רחב יותר של אפשרויות.
גלשני גאן (Gun) – אלו גלשנים המיועדים לגלים גבוהים החל מארבעה מטרים.
גלשנים אלו ארוכים (פחות מה long-bord) יחסית צרים ומחודדים בקצוות.
זאת על-מנת לאפשר יציבות מחד, אך חוסר בתמרון כמו בגלשן הקלאסי מאידך.
גלשני סופטבורד (Soft-Board) – אלו גלשנים המיועדים לגולשים בשלבי לימוד מוקדמים, בעלי יותר נפח וציפה מהפאן, הגלשן מצופה בשכבת ספוג וממולא בקלקר, ולכן הוא רך, ומשם השם סופטבורד, אשר בפירוש לעברית נוצר השם גלשן רך.
גלשני פיש (Fish-board)-גלשן קטן עם הרבה נפח בעל יכולת תמרון גבוהה, גלשן זה מתאים לגלים נמוכים.
צלילת ברווז, הידועה כ"דאק דייב" (Duck Dive) היא טכניקה שמטרתה לעזור לגולש לעבור דרך גל מבלי להיסחף איתו בחזרה אל החוף.
בטכניקה זו הגולש, כמו ברווז, צולל מתחת לגל עם הגלשן, ועולה מצידו השני של הגל לאחר שהגל עבר אותו.
הטכניקה משמשת בעיקר בגלים סוערים וחזקים.
ככל שהגלשן קל וקטן יותר כך קל יותר להשקיע אותו מתחת לגל ולבצע צלילת ברווז.
"גופי" (Goofy Foot) – עמידה על הגלשן כאשר הרגל הקדמית זו הרגל הימנית והרגל האחורית זו הרגל השמאלית.
עמידה זו נקראת כך בגלל סרטון של וולט דיסני שבו כל חבורתו של מיקי מאוס נוסעים להוואי וגופי מאוד רוצה ללמוד לגלוש, לאחר ניסיונות רבים הוא מצליח לעמוד על הגלשן כאשר רגל ימין שלו קדימה.
"רגולר" (Regular Foot) – עמידה על הגלשן כאשר הרגל הקדמית זו הרגל השמאלית והרגל האחורית זו הרגל הימנית.
סוג זה של עמידה הוא הסוג הנפוץ ולכן הוא נקרא "רגולר".
"פינה" – השלב הבסיסי ביותר בגלישה.
לאחר שהגולש הבין את טכניקת העמידה על הגלשן השלב הבא הוא לתפוס פינה, כלומר לקחת את הגל שהגלשן מכוון לכיוון השבירה של הגל ולא לכיוון החוף.
טכניקה זו היא הבסיס למעשה של רוב תרגילי הגלישה.
"צינור" (Tube) – מצב שבו הגולש רוכב על ה"קיר" של הגל בכיפוף/עמידה, כשהגל נשבר מעל הגולש ולמעשה כולא את הגולש בתוכו מה שנראה מהצד כאילו הגולש בתוך שרוול/צינור.
לתפוס צינור מצריך טכניקת גלישה גבוהה ושליטה טובה בגלשן, שכן המהירות הגבוהה והשבירה מצריכה תמרון גבוה ומדויק בתוך שטח קטן בתוך בטן הגל.
לרוב שהגולש בתוך צינור הוא יניח את ידו בתוך המים אשר תעזור לו לנווט בתוך הצינור.
בתחרויות גלישה לצלוח צינור מעניק את הניקוד הגבוה ביותר.
"Airial" – תרגיל שבו משתמש הגולש בנק' שבירה בגל לשמש לו כמקפצה ולקפוץ לאוויר עם הגלשן תוך כדי שהוא עומד עליו.
תרגיל מסוג זה מצריך טכניקה גבוהה מהגולש ולרוב נלמד בשלבים מתקדמים יותר בגלישה.
הים המתאים ביותר לגלישה בישראל הוא הים התיכון לאחר סערות, כאשר אין רוח והגלים עולים באופן מסודר.
מצב זה נקרא בשפה המשותפת לגולשים מסביב לעולם, "Swell".
מכיוון שחופי ישראל הם בשולי הים התיכון ולא באחד האוקיינוסים, הגלים בישראל הם קטנים ביחס לגלים עליהם מקובל לגלוש בעולם.
כמו כן, הרוח היא זו שיוצרת את הגלים ונותנת להם את צורתם.
הרוח הטובה ביותר בישראל ליצירת גלים היא רוח דרומית-מערבית או מערבית.
רוח זו היא רוח מסוג "On-shore", שבאה מהים לכיוון החוף ומייצרת גלים.
פעולה זו נקראה "לתפוס גל".
הנערים הגולשים האלה נקראו "תופסי הגלים".
את הגלישה המודרנית על פי גרסה אחת הביא לארץ באמצע שנות ה-50, ד"ר דוריאן פסקוביץ, יהודי ממוצא אמריקאי, שהגיע ארצה לחופשה כשבידיו גלשנים ובלבו תקווה להקים נבחרת גלישה שתייצג את ישראל באליפות העולם.
דוריאן מצא לעצמו מצילים בחופי תל אביב (שאול זינר, אחיו שאלתיאל זינר ושמאי טופסי קנצפולסקי) ולימד אותם את יסודות הגלישה.
לאחר מכן חזר לארצות הברית ושמר איתם על קשר.
הענף התפתח במשך השנים ונוספו אליו עוד גולשים.
המציל התל אביבי שמאי קנצפולסקי הידוע בכינויו 'טופסי' היה גם עסוק בבניית גלשנים ובהשכרת גלשנים בחופים.
היו אלה גלשנים קלים עשויים מחומרי סיבי זכוכית.
בנו אמור קנצפולסקי היה אלוף ישראל בגלישה במשך שנים לא מעטות ואף הגיע למקום השני באליפות אירופה בגלישת גלים.
בשנות ה-70 בנה המציל משה ירום (מוסה) בחוף הצוק 10 גלשנים באופן ידני, אותם השכיר למצילים ולאחרים, על פי ההעדפה לגלשן בעל עיצוב ומספר מסוים.
בתחילת שנות ה-80 פתח מוסה מפעל גלשנים ליד שגרירות ארצות הברית בת"א ואחר כך העביר אותו להרצליה.
מוסה היה מוסד ידוע בתחומו, ועליו נכתב בשירה של להקת משינה "הסיפור שלא נגמר" מהאלבום "רומנטיקה עתידנית": "עזבתי את בית הספר בגלל חוסר תאמה, ובים הייתי גבר אצל מוסה בסוכה".
כל זאת, גם כאשר חבר להקת משינה, שלומי ברכה הוא גלשן וותיק.
בשנות ה-80 הייתה סצנת הגלישה בישראל כבר בשיאה, וגם נוספו אופנות גלישה אחרות ובראשן אופנת הגלישה 'גזוז-סאן-סיישן', ומוזיקת גלישה נעשתה פופולרית וחלק מהמקובלת.
לקראת שנות ה-90 ענף הגלישה בישראל החל לדעוך וזאת עקב מספר שנות "שחיין" בגלים, ולאחר סגירתה של חברת הביגוד 'גזוז-סאן-סיישן' בשל נסיגה מ"אופנת הגולשים" בישראל ובעולם.
בסוף שנות ה-90 קיבל הענף דחיפה בזכות שנה מבורכת בגלים, שהחזירה את הגולשים לים.
מספר הגולשים בישראל מוערך בכ-40 אלף גולשים ובכל שנה גדל מספר זה.
תחרויות נערכות בחופים השונים בזמן גלים לאורך השנה כולה, ובחסות חברות הגלישה המובילות בארץ.
התחרויות נערכות בקטגוריות: ילדים, נוער, בוגרים.
מאיה דאובר - אלופת ישראל בשנים 1987–2007
אביב ואקנין - אלוף ישראל בגלישה לשנת 2008
גלישת מצוקים (הקרויה גם סנפלינג) היא טכניקה למעבר מכשולי גובה (בירידה) בעזרת חבלים.
גלישת מצוקים התפתחה כפעילות משנה בטיפוס מצוקים אך היום היא עומדת בפני עצמה.
העיקרון בגלישה הוא המרה של האנרגיה הפוטנציאלית (הפרש הגובה) לאנרגיית חום (על ידי חיכוך), במקום ההמרה נעשית באמצעות חבל העובר דרך אמצעי חיכוך.
הגולש יושב ברתמה הבנויה מרצועות ארוגות מסיבי ניילון ומחובר לאמצעי החיכוך בעזרת טבעת.
זהו שיבוש עברי לאחד השמות של טבעת (קרבינה) שמשמשת בגלישת מצוקים.
השם snap link, בשיבוש קל של ה-k ל-g, הפך ל"סנפלינג" הנשמע כמו שם פעולה באנגלית.
גלישת מצוקים התפתחה כשיטה לרדת ממסלולי טיפוס סלע וטיפוס הרים.
בשנים הראשונות השתמשו לגלישה באותם חבלים ששימשו לטיפוס: חבלים שזורים מסיבים טבעיים.
לחבלים אלה חיכוך רב ודי היה להעביר אותם מאחורי הגוף כדי לרדת בקצב הרצוי לאורך החבל.
עם המעבר לחבלי ליבה/מעטפת מסיבים סינתטיים, הפכו החבלים לדקים יותר ובעלי חיכוך שאינו מספק.
לגלישה ואבטחה בחבלים אלה פותחו אמצעי חיכוך, שתפקידם להגדיל את החיכוך עם החבל.
אמצעי החיכוך הראשונים התבססו על העיקרון של החלקת החבל כשהוא מלופף על גוף מתכתי (מוט או צינור).
לאחר מכן הומצאה השמינית (שתי טבעות מחוברות בצורת הספרה 8), המבוססת על אותו עיקרון, אך יעילה יותר.
בשנים האחרונות פותחו מספר רב של אמצעי חיכוך חדשים המבוססים על עקרונות אחרים: יצירת כיפוף חד בחבל, המייצר חיכוך רב באותה נקודה, או צביטה של החבל בין שני חלקים של אמצעי החיכוך.
בעולם מקובלת גלישת מצוקים כאמצעי מעבר מכשולי גובה בשני ענפי ספורט: גלישת קניונים וטיפוס.
בגלישת קניונים (יבשה או רטובה) גולשים במורד נחלים, והגלישה למעשה מעשירה את העבירות ומאפשרת להגיע למקומות בלתי נגישים בלעדיה.
בטיפוס משמשת הגלישה כאמצעי לירידה מאמצע מסלול, במקרה חירום או במקרה שאין דרך אחרת לרדת מסוף המסלול.
בישראל התפתחה גלישת מצוקים כפעילות תיירותית בעיקר.
בפעילות מאורגנת כזו מגיעה קבוצה למצוק בעל גישה נוחה ועגינות מוכנות, ומדריך מאבטח את הגולשים בזמן שהם יורדים לאורך החבל.
עם השנים השתפרו והתפתחו טכניקות גלישה לשימושים שונים.
בגלישה תיירותית מקובל להשתמש במערכת כפולה.
משתמשים בשני חבלים, חבל גלישה וחבל אבטחה, שתי עגינות ושני אנשים (גולש ומאבטח).
שיטה זו נחשבת לבטוחה ודורשת פחות ידע וניסיון.
לעומת זאת היא מסורבלת ודורשת זמן רב.
כיוון ששני החבלים קשורים לעגינה, שיטה זו אינה יעילה לטיולי קניונינג ולטיפוס (כי החבלים יישארו קשורים לעגינה שלמעלה אחרי שכולם יגלשו).
חבל גלישה הוא החבל עליו תלוי הגולש.
חבל זה מחובר לעגינה בראש המצוק והוא פרוש לאורך המצוק.
הגולש מחליק לאורך החבל בעזרת אמצעי חיכוך המאפשר לו לשלוט על קצב הירידה.
חבל אבטחה הוא חבל שני המשמש לאבטחת הגולש על ידי מאבטח.
קצהו של חבל האבטחה קשור לגולש והוא עובר באמצעי חיכוך המחובר לעגינה ואחוז בידי המאבטח.
במקרה הצורך יכול המאבטח לבלום את הגולש ללא הפעלת כח רב.
על המאבטח לוודא כי חבל האבטחה כמעט מתוח לכל אורך הירידה.
בעבודות גובה בגלישה, בדומה לגלישה תיירותית, משתמשים במערכת כפולה של חבלים.
שני החבלים מחוברים לעגינה הנדסית, והגלישה היא באבטחה עצמית.
העובד יושב על כיסא מיוחד, כדי להקל מהלחץ של הרתמה על הירכיים וציוד העבודה מחובר לכיסא בצורה מאובטחת.
לחבל הגלישה מחובר אמצעי חיכוך, ואליו מחובר הכיסא ומאובטח העובד.
בטיפוס וקניונינג מקובל להעביר את החבל דרך עגינה (ולא לקשור) כך ששני קצותיו ישתלשלו לאורך המצוק.
כך ניתן לגלוש על שני החבלים (למעשה אותו חבל) ולאחר מכן למשוך את החבל מלמטה.
שיטה זו נקראת "גולש אחרון".
בגלישה לתוך מערות (מערנות - caving) מקובל להשתמש בחבל אחד בלבד.
על פי גישה זו משאירים את החבל לאחר הגלישה ומטפסים עליו אחר כך ליציאה מן המערה.
טכניקת השימוש בחבל במערנות נקראת SRT - Single Rope Technique ומתייחסת לכל השימוש בחבל: גלישה, טיפוס, הרמת ציוד וחילוץ, הכול בחבל אחד.
בישראל ישנם מספר אתרי סנפלינג נפוצים.
אלפי גולשי מצוקים מגיעים לאתרים אלה מדי שנה.
חלק מהגולשים מטפסים כפעילות ספורטיבית, אך ישנם מקומות שללא סנפלינג לא ניתן להגיע אליהם.
אתרי הסנפלינג הנפוצים ביותר הם (רשימה חלקית):
מצוק רמים מעל קריית שמונה
מצוקי בית אריה (שני מצוקים)
נחל חצצון, הכולל את המפל הגבוה ביותר המורשה לגלישה בארץ - 110-120 מטר.
סמוך למצפה רמון, מצוק מעל למכתש רמון
במחשבים, גלישת חוצץ היא שגיאת תכנות המתבטאת בכך שתוכנית מחשב כותבת לחוצץ – אזור בזיכרון המחשב – יותר מידע ממה שהוא מסוגל להכיל.
כתוצאה מכך חלק מהמידע "גולש" אל מחוץ לגבולות החוצץ, ומשנה נתונים שלא היו אמורים להשתנות.
המידע שנמחק לעיתים קרובות הכרחי להמשך ריצתה התקינה של התוכנית, ובשל כך גלישת חוצץ עלולה לגרום לתוכנית להחזיר תוצאות לא נכונות, לקרוס לחלוטין, או אף לאפשר הרצה של קוד זדוני הגורם לתוכנית לפעול באופן שלא תוכנן מראש.
בשל כך, גלישות חוצץ מהוות בסיס לפרצות אבטחה רבות.
ברוב המקרים, גלישת חוצץ תגרום לפחות לקריסה של התוכנית המשתמשת בחוצץ.
חוצצים הם תחומים בזיכרון המחשב שמשמשים לאחסון מידע - בפרט, את המשתנים בהם משתמשת התוכנית.
מכיוון שגודלו של החוצץ חסום ומוגדר מראש, כתיבה של מידע רב יותר מאשר הוא מסוגל להכיל תגרום לגלישה - כתיבה לאזור בזיכרון שמשמש למטרות אחרות, ובמיוחד - אזור בזיכרון שמכיל פקודות למעבד.
הדוגמה הנפוצה ביותר לגלישת חוצצים מתרחשת כאשר תוכנית מבצעת כתיבה של קלט לתוך חוצץ בלי לוודא שגודל הקלט קטן מגודל החוצץ.
לדוגמה, אחת מפונקציות הספרייה הסטנדרטית של C (הפונקציה gets) מבצעת כתיבה לתוך חוצץ של קלט שגודלו אינו מוגבל - כלומר, כל שימוש בה עשוי לגרום לגלישת חוצץ, בהתאם לקלט שמועבר אליה.
מרגע שהתרחשה גלישת חוצץ, מהלך התוכנית "איננו מוגדר", כלומר לא ניתן להבטיח דבר לגבי המשך ריצת התוכנית: היא עשויה לקרוס, לרוץ באופן לא תקין, להמשיך לרוץ ולתת תוצאות שגויות, או לגרום נזק.
לחלופין היא יכולה לרוץ באופן תקין לחלוטין ללא שום סימפטום בעקבות הגלישה.
לעיתים קרובות מאוחסן המידע הדרוש להבטחת ריצתה התקינה של תוכנית בסמוך לחוצצים בה היא משתמשת.
גלישת חוצץ עשויה לגרום למחיקת מידע זה והחלפתו במידע אחר.
פרט לפגיעה בריצתה התקינה של התוכנית, הדבר עלול לסייע לווירוס מחשב "להשתלט" על ריצת התוכנית ולהריץ קטעי קוד זדוניים וזאת על ידי כתיבה על אזור בזיכרון המכיל קוד תוכנה שמתבצע.
גלישת חוצץ הגורמת לקריסה של התוכנית, ללא הרצת קוד זדוני, מכונה "מניעת שירות" (Denial of Service).
במקרה שהחוצץ נמצא במחסנית קריאות, הזיכרון שמוקצה לחוצץ נמצא בסמיכות לתא הזיכרון שמכיל את כתובת הזיכרון שאליה יש לחזור לאחר סיום הפונקציה, לצורך המשכה התקין של התוכנית.
אם ידוע כי בתוכנית קיים כשל של גלישת חוצץ, ניתן לעיתים לגרום לכך שתוכנו של תא זיכרון זה ישתנה, והוא יצביע על כתובתו של קטע קוד זדוני.
סוג זה של גלישת חוצץ נקרא גם "גלישת חוצץ במחסנית" (Stack buffer overflow).
כאשר החוצץ נמצא בערימה, הוא לרוב אינו נמצא בסמיכות לכתובות חזרה כל שהן, ולכן באופן כללי ניתן לומר כי קשה יותר לנצל גלישת חוצץ בערימה לטובת הרצת קוד זדוני מאשר במחסנית.
סוג זה של גלישת חוצץ נקרא גלישת ערימה (Heap overflow).
על ידי ניצול של כל אחת משתי הפרצות, ניתן לשתול סוס טרויאני בקבצים שאינם קובצי הרצה, המכילים מידע בלבד.
ישנן מספר דרכים למנוע גלישות חוצץ, המתחלקות לשני סוגים עיקריים: הגנות בזמן הידור והגנות בזמן ריצה.
ישנן שפות שמנהלות בעצמן את הזיכרון, כך שהמתכנת לא צריך לעשות זאת.
בשפות כאלו המתכנת לא צריך לבדוק בעצמו אם בחוצץ יש מספיק מקום.
דוגמאות לשפות המנהלות בעצמן את הזיכרון הן: C#, Java ו-Python.
לתוכנות שנכתבות ונבדקות ביסודיות יש סיכוי נמוך יותר להיפגע מגלישת חוצץ, פשוט על ידי ווידוא שהתוכנה בודקת את הקלט ומוודאת שאינו גדול יותר מהחוצץ שמוקצב לו.
גם כאשר משתמשים בשפות שמאפשרות גלישת חוצץ, ניתן להשתמש בפונקציות בטוחות שמונעות גלישת חוצץ.
לדוגמה, בשפת C, במקום להשתמש בפונקציה strcpy שאינה בטוחה, ניתן להשתמש בפונקציה strncpy שמקבלת כפרמטר נוסף את כמות התווים שאנו רוצים להעתיק.
על מנת להגן על המחסנית המהדר מציב מספר אקראי בין המשתנים של פונקציה מסוימת לכתובת החזרה שלה.
מערכת ההפעלה בודקת את הערך לפני תחילת ריצת הפונקציה ולפני החזרה שלה.
אם כתובת החזרה של הפונקציה תידרס, הערך האקראי יידרס גם כן, ומערכת ההפעלה תוכל להתריע על גלישת חוצץ.
שיטה זו נקראת קנרית המחסנית (Stack Canary).
בטכניקה זו אנו מסמנים עמודי זיכרון כבלתי ניתנים להרצה.
כך אנחנו יכולים להגדיר שלא יהיה ניתן להריץ קוד מאזורי זיכרון המיועדים למידע.
בצורה כזו גם אם התוקף יבצע גלישת חוצץ אל המחסנית או הערימה, הוא לא יוכל להריץ משם קוד.
חיסרון בשיטה הזו הוא שהתוקף עדיין יכול לבצע התקפת Return to libc.
בהתקפה הזו התוקף גורם לגלישה אל פונקציה מהספריות הסטנדרטיות.
מכיוון שמדובר בפונקציה שכבר קיימת, היא נמצאת באזור זיכרון שניתן להריץ ממנו קוד ולכן ניתן להריץ אותה על אף מנגנון DEP.
כל פעם שאנחנו מריצים תהליכון אנחנו מפזרים מחדש את הספריות הסטנדרטיות בזיכרון באופן אקראי, כך שהתוקף לא יכול לדעת את הכתובות של הפונקציות הסטנדרטיות.
בצורה כזו הוא לא יכול "לקפוץ" ולהשתמש בפונקציות כאלו.
כך ניתן להתגונן מהתקפת Return to libc.
אף על פי שקיימות שיטות רבות למניעה של ניצול גלישת חוצצים להרצת קוד זדוני, לא קיימת כיום הגנה מוחלטת מניצול כזה.
דוגמה לתוכנית המבצעת גלישת חוצץ
להלן קטע קוד בשפת C, שבמצבים מסוימים עלול ליצור גלישת חוצץ:
המערך והמספר מאותחלים לאפס ואז מבוצעת העתקה.
פריסה אפשרית של הזיכרון עבור הקוד המתואר, לפני ביצוע ההעתקה:
גלישה אווירית היא ספורט אתגרי אווירי, המתבצע באמצעות גלשן אוויר.
זהו ספורט תחרותי ותחביב לשעות הפנאי.
בראשית דרכו של הענף גלשו רק במורדות מתונים בגלשני אוויר פשוטים, אך עם השנים התפתח הענף וכיום ניתן לרחף באוויר במשך שעות למרחקים עצומים ולהגיע לגובה רב בעזרת זרמי אוויר חמים עולים הנקראים "תרמיקות".
בדומה לרחיפה, דאייה וטיסנאות משתמשים הספורטאים בכלי טיס לא ממונע שנקרא גלשון אוויר במשקל 20–35 ק"ג.
הגולש תלוי ברתמה המחוברת לשלד הגלשון ושולט בו בעזרת הטיית גופו ימינה ושמאלה (כדי לשלוט בגלגול) וקדימה אחורה (כדי לשלוט במהירות).
החלקים הקשיחים בגלשון עשויים בדרך כלל ממתכת קלה דוגמת אלומיניום.
קיימת אפשרות המראה נוספת הנקראת המראה בגרירה.
המראה מסוג זה מתבצעת כשהגולש מחזיק את הגלשון על קרקע שטוחה כשהוא מחובר בעזרת מערכת ניתוק פשוטה לחבל באורך של כ-400 מטרים ויותר.
החבל מחובר לרכב (או לאולטראלייט ואפשר גם עם גלשון ממונע) אשר מאיץ ומאפשר לגולש להמריא ולטפס לגובה.
כאשר הגולש מגיע לגובה מתאים הוא משחרר את עצמו מחבל הגרירה.
בישראל משתמשים בעיקר בשיטה זו להמראות באזור דרום ישראל שם ניתן לעשות טיסות מרחק ארוכות.
מספר מועט של גולשים משתמשים כיום ברתמה ממונעת המאפשרת להם להמריא במשטחים פתוחים ולעשות טיסות כשהם נסמכים על המנוע המפעיל מדחף המחובר בחלק האחורי של רתמת הגולש.
תנאי טיסה טובים מושגים בדרך כלל בימים בהם יש רוח קלה עד 30 קמ"ש וכאשר תנאי מזג האוויר מאפשרים פעילות תרמלית טובה המאפשרת כאמור יציאה לטיסת מרחק המכונה קרוס (מלשון Cross Country).
העדות הראשונה לגלישה אווירית מגיעה מספרד משנת 875 לספירה.
מרבית הגלשונים הראשונים שנבנו לא עוצבו באופן בטיחותי.
הבעיה העיקרית הייתה שהחלוצים בתחום התעופה לא הבינו את העקרונות הבסיסיים שגרמו לכנפי הציפורים לעוף.
רק בשנות השמונים המוקדמות של המאה ה-19 הפיתוחים המדעיים והטכניים הרבים הובילו לכך שלראשונה החלו לייצר גלשונים אשר היו גם פרקטיים.
אוטו ליליינטל מגרמניה אשר החל לפעול בתחום זה משנת 1874, פעל רבות למען קידום התעופה והיה האדם הראשון שתכנן ובנה גלשון אוויר שיכול היה לשאת אדם.
בשנת 1891 פיתח הדרוויצר גלייטר, בשנת 1893 פיתח את הליליינטל נורמל-זגל-אפראט.
בהתבססו על חקירות שניהל על מעוף הציפורים הוא כתב ספר על אווירונאוטיקה (פורסם בשנת 1889) ששימש מאוחר יותר, גם את האחים רייט.
בשל תרומתו הרבה בתחום זה והמידע הרב שצבר בחקירות שניהל, ליליינטל נחשב לאחד האישים המוכרים והמשפעים ביותר מבין החלוצים בתחום התעופה.
כלי התעופה אותו המציא מוכר כיום כגלשון אוויר.
בשנת 1951 פרנסיס רוגאלו וגרטרוד רוגאלו רשמו פטנט על כנף גמישה, אשר כונתה בהמשך כנף רוגאלו.
בשנת 1957 סוכנות החלל האמריקאית נאס"א ערכה בדיקות מקיפות אשר נועדו לבדוק שימוש אפשרי בפטנט זה לצורך מערכת ההשבה של כמוסות החלל של תוכנית ג'מיני.
בהמשך מעצבי גלשוני האוויר שילבו את משטח האוויר הגמיש של כנף הרוגאלו בעיצוב הגלשונים, וכתוצאה מכך ייצרו את הקונפיגורציה המוצלחת ביותר של גלשוני אוויר בהיסטוריה.
בישראל מאוגדת הפעילות דרך האגודה הישראלית לגלישה אווירית - גוף הקיים מאמצע שנות השבעים ואשר קיבל רישיון מפעיל ממנהל התעופה האזרחי.
האגודה מקיימת תחרויות מזדמנות ותחרויות ליגה מדי שנה, פועלת לתחזוק אתרי הגלישה, קידום נושאי הבטיחות וההדרכה ותומכת בשליחת מתחרים לתחרויות בחו"ל במידת האפשר.
בישראל, הפעילות בספורט מתמקדת בעיקר בסופי שבוע ולאורך כל השנה כאשר רב הטיסות נערכות בין סוף מרץ לתחילת נובמבר.
אתרי ההמראה הפופולריים בישראל הם מבוא חמה, תבור, גלבוע, זכרון יעקב, שרונה, הר ארי, געש וצרעה.
באתרים אלו מתבצעת ההמראה תוך כדי ריצה במדרון כשהגולש אוחז את הגלשון במשולש אלומיניום הנקרא משולש הניהוג.
שיא ישראל בטיסת מרחק נקבע על ידי חגי זיו ב-2005 בעת שטס מאופקים ועד מבואות אילת, מרחק של יותר מ-200 ק"מ אותם סיים כעבור 6 שעות.
ושיא הגובה נקבע באזור התבור ביום חם בסוף אוקטובר 1999 על ידי יגאל ספיבק שטיפס לגובה של 4,650 מטרים.
בתקופה זו נערכת הליגה בימי שבת אחת לשלושה שבועות כאשר המשימה היא השלמת מסלול טיסה בין 50–70 ק"מ בדרך כלל הנקבע על ידי מנהל הליגה ובזמן המהיר ביותר.
משתתפי הליגה משתמשים במכשירי GPS כדי לתעד את הטיסה וכדי להעביר את הנתיב אותו טסו בסוף היום אל מנהל הליגה.
בעזרת תוכנה מיוחדת מחושבים יחד כל הנתיבים ונקבע ניקוד לכל משתתף.
רוב התחרויות נערכות בתבור ובזיכרון יעקב ולעיתים גם בשרונה כאשר נושבות רוחות מזרחיות.
גלישת שלג או סנואובורד היא פעילות פנאי וספורט אולימפי שכרוכה בירידה במדרון מכוסה בשלג בזמן עמידה על גלשן שלג המחובר לרגליו של רוכב.
גלישת שלג פותחה בהשראתם של הסקייטבורד, המזחלות, הגלישה והסקי.
הוא פותח בארצות הברית בשנת 1960 והפך לספורט אולימפי בשנת 1998. הפופולריות שלו (כפי שנמדדה על ידי מכירות ציוד) הגיע לשיא בשנת 2007 ונמצאת בירידה מאז.
ספורט גלישת השלג המודרני החל בשנת 1965 כאשר שרמן פופן, מהנדס במוסשגון, מישיגן, המציא צעצוע לבנותיו על ידי חיזוק שני מגלשים יחד וצירוף חבל לקצה אחד כדי שתהיה לגולש שליטה מסוימת בעת שעמד על הלוח והחליק במורד ההר.
לצעצוע הוצמד הכינוי "סנורפר" (שילוב של שלג וגולש באנגלית "snurfer") על ידי אשתו ננסי.
הצעצוע נעשה פופולרי בקרב חבריהן של בנותיו ושרמן הציע את הרעיון ליצרן, החברה ברונסוויק, שמכרה כמיליון סנורפר בעשור לאחר מכן.
בשנת 1966 לבדה יותר מחצי מיליון סנורפר נמכרו.
בשלהי שנות ה-70, ארגן פופן תחרויות סנורפר באתר סקי מישיגן שמשכו חובבים מכל רחבי הארץ.
אחד מהחלוצים הראשונים אלה היה טום סימס, שחיבב סקייטבורד.
כתלמיד כיתה ח' בהדונפילד, ניו ג'רזי, בשנות ה-60, סימס בנה סנואובורד בבית הספר שלו על ידי הדבקת שטיח לחלק העליון של פיסת עץ והצמדת יריעות אלומיניום לתחתיתה.
הוא ייצר סנואובורדים באמצע שנות ה-70 והסנואובורד הפך לספורט אולימפי בשנת 1998. מאמרים על המצאתו במגזיני המיינסטרים כמו ניוזוויק עזרו לפרסם את הספורט הצעיר.
לא כל החלוצים היו מארצות הברית; בשנת 1976, חובבי הסקייטבורד הוולשים ג'ון רוברטס ופיט מתיוס פיתחו סנואובורד משלהם לשימוש במדרונות הסקי היבש המקומיים שלהם.
כמו כן, בשנת 1977, ג'ייק ברטון קרפנטר, יליד ורמונט שנהנה לגלוש מגיל 14, הרשים את הקהל בתחרות גלישה במישיגן עם כריכות שנועדו להבטיח את חיבור רגליו ללוח.
באותה שנה, הוא ייסד את חברת " סנואובורד ברטון" בלונדונדרי, ורמונט.
"סנואובורד" היו עשויים לוחות עץ גמישים והיו להם מקומות לרגליים.
מעט מאוד אנשים רכשו סנואובורד כי המחיר של הלוח נחשב גבוה מדי.
בסופו של דבר סנואובורד ברטון תהפוך לחברה הגדולה ביותר בעסק.
התחרויות הראשונות שהציעו פרס כספי היו אליפויות סנורפר הלאומיות, שנערכו בפרק מדינת מוסשגון במוסשגון, מישיגן.
בשנת 1979, ג'ייק ברטון קרפנטר, הגיע מוורמונט להתחרות עם סנואובורד בעיצובו.
הייתה מחאה על כך שג'ייק נכנס עם לוח שאינו סנורפר.
פול גרייבס, ואחרים, תמכו בזה שיורשה לג'ייק להתחרות.
קריטריון חדש נוצר וג'ייק זכה בו כמתחרה יחיד.
המירוץ נחשב לתחרות הסנואובורד הראשונה וההתחלה של מה שנהפך כעת לסנואובורד התחרותי.
כמו כן זו הייתה תחרות הסנואובורד הראשונה שהציעה פרס כספי.
בשנת 1980 עבר האירוע לפארק ספורט החורף פנדו ליד גרנד ראפידס, מישיגן בגלל חוסר שלג באותה השנה במקום המקורי.
כשהסנואובורד הפך לפופולרי יותר בשנות ה-70 וה-80, חלוצים כגון דימיטרי מילוויך (Dimitrije Milovich), ג'ייק ברטון קרפנטר (מייסדה של ברטון סנואובורד לונדונדרי, ורמונט), טום סימס (מייסד סנואובורד סימס), ומייק אולסון (מייסד סנואובורד גנו) הגיעו עם עיצובים חדשים ללוחות ומנגנונים שלאט לאט התפתחו לסנואובורד וציוד נלווה אחר שאנו מכירים היום.
בשנת 1982, מרוץ הסנואובורד הלאומי הראשון של ארצות הברית נערך ליד וודסטוק, ורמונט.
במירוץ, שאורגן על ידי גרייבס, זכה גולש הקבוצה הראשון של ברטון - דאג בוטון.
בשנת 1983, באליפות העולם הראשונה נערכה תחרות חצי צינור בסודת ספרינגס, קליפורניה.
טום סימס, מייסד סנואובורד סימס, ארגן את האירוע בעזרת מייק ז'ינטרי, מדריך סנואובורד בסודת ספרינגס.
בשנת 1985, גביע העולם הראשון נערך בצורס, אוסטריה, אירוע ששימש כזרז נוסף להכרה של סנואובורד כספורט תחרותי בינלאומי רשמי.
בשנת 1990, הפדרציה הבינלאומית לסנואובורד (ISF) הוקמה כדי לספק תקנות תחרות אוניברסליות.
בנוסף, איגוד הסנואובורד של ארצות הברית (USASA) מספקת קווים מנחים ומפעילה תחרויות סנואובורד בארצות הברית כיום, אירועי סנואובורד פופולריים כמו משחקי החורף X, Air & Style, ארצות הברית הפתוחה, משחקים אולימפיים ואירועים אחרים המשודרים ברחבי העולם.
במשחקי החורף האולימפיים 1998 בנאגנו, יפן, סנואובורד הפך לאירוע אולימפי רשמי.
הקנדי רוס רבגליאטי היה הראשון אי פעם לזכות במדליית זהב אולימפית לגברים בסנואובורד במהלך אולימפיאדת חורף 1998.
בתחילה, אזורי סקי אימצו את הספורט בקצב איטי יותר מאשר ציבור ספורט החורף.
ואכן, במשך שנים רבות, הייתה איבה בין גולשי סקי וגולשי סנואובורד.
בתחילה גולשי הסנואובורד גורשו מהאתרים על ידי פקידי הפארקים.
לאחר מכן במשך כמה שנים גולשי הסנואובורד נאלצו לקחת הערכת כישורים קטנה לפני שהורשו לעלות על הרכבל שהוביל לאתרי הגלישה.
זאת משום שחשבו שגולש לא מיומן עלול להוריד את השלג מההר.
בשנת 1985, רק שבעה אחוזים מאזורי הסקי בארצות הברית אפשרו סנואובורד, עם שיעור דומה באירופה.
כשהציוד והמיומנויות השתפרו, סנואובורד הפך מקובל יותר.
בשנת 1990, היו אזורי סקי נפרדים גדולים במדרונות ההרים שהוקצו במיוחד לסנואובורד.
כיום, כ-97% מכל אזורי הסקי בצפון אמריקה ובאירופה מאפשרים סנואובורד, וביותר ממחציתם יש מקפצות, מסילות וחצי צינורות.
שנה מצוינת לסנואובורד הייתה 2004, עם 6.6 מיליון משתתפים.
דובר התעשייה אמר כי "בני שתים עשרה הם גולשים טובים ממבוגרים." באותה הזדמנות אמר גם שרוב גולשי הסנואובורד הם בני 18–24 שנים וכי נשים מהוות 25% מהמשתתפים.
בעונת הגלישה 2009–2010 היו 8.2 מיליון גולשי סנואובורד בארצות הברית ובקנדה.
חל גידול של 10% גולשים בהשוואה לעונה הקודמת, והם היוו יותר מ -30% מכל משתתפי ספורט השלג.
ב-2 במאי 2012, הוועד הפאראלימפי הבינלאומי הודיע כי סנואובורד אדפטיבי (שזכה לכינוי "פרא- סנואובורד") יצטרף לספורט הנכים והופעתו הראשונה כספורט עם מדליה לגברים ונשים יהיה במשחקי חורף הנכים 2014 שיתרחשו בסוצ'י, רוסיה.
מאז הקמתו של סנואובורד כספורט חורף ממוסד, התפתחו בתחום הסנואובורד כמה סגנונות שונים, כאשר כל אחד מהם כולל ציוד משלו וטכניקה מיוחדת משלו.
הסגנונות הנפוצים ביותר כיום הם: גלישה חופשית, פריסטייל (סגנון חופשי), ומרוץ חופשי.
סגנונות אלה משמשים גם לסנואובורד הפנאי וגם לסנואובורד המקצועי.
למרות שכל סגנון הוא ייחודי, לפעמים יש חפיפה ביניהם.
"Jibbing" היא גלישה על משטחים שאינם סטנדרטיים, אשר בדרך כלל כוללת ביצוע טריקים.
המילה "Jib" היא גם שם עצם ופועל, בהתאם לשימוש של המילה.
כשם עצם המילה כוללת מסילות מתכת, קופסות, ספסלים, מדפי בטון, קירות, כלי רכב, סלעים ועצים.
וכפועל היא מתייחסת לפעולה של קפיצה, החלקה או גלישה על גבי חפצים שאינם שלג.
דבר המשפיע ישירות על ידי שחיקת הסנואובורד.
משמעות המילה "Jibbing" היא טכניקת גלישה חופשית.
בדרך כלל משתמשים בטכניקה באתרי נופש המיועדים לסנואובורד אבל אפשר להשתמש בטכניקה גם בסביבה עירונית.
גלישה חופשית היא גלישה תוך שינוי סגנונות סנואובורד שונים בתנועה חלקה,
כך שהשילוב הופך לסגנון בפני עצמו.
סנואובורד פריסטייל הוא סגנון הכולל ביצוע טריקים.
בפריסטייל, הרוכב מנצל תוואי שטח טבעיים או מעשה ידי אדם כגון מסילות, מקפצות, קופסאות, או אינספור עזרים שונים על מנת לבצע טריקים.
זהו מרוץ הכל כלול פופולרי שמייחד את ההיבטים היצירתיים של סנואובורד, בניגוד לסגנונות אחרים כמו סנואובורד אלפיני.
סגנון זה מתרחש בשלג קשה וצפוף או גלישות מהירות ומתמקד בפניות חדות,
כמו גלישת גלים או סקייטבורד
הקפיצות כמעט ולא מתרחשות או שהן קטנות.
סנואובורד אלפיני מהווה מחלק קטן
מאוכלוסיית הסנואובורד הכללית, אך יש לו קהילה חברתית מקושרת היטב ויצרני לוח מיוחדים משלו.
ציוד הסנואובורד האלפיני הוא מגף קשיחה הדומה למגף סקי ומערכת כריכה עם סנואובורד שהוא נוקשה וצר על מנת לשלוט עליו בפניות מהירות ועוצמתיות.
גולש אלפיני מיומן יכול לחבר סיבובים רבים בריצה אחת תוך הצבת גופו בקירוב רב לאדמה בכל פנייה, בדומה לסקי מים.
בהתאם לגורמים כמו קשיחות השלג, רדיוס הפניה ואישיות הגולש הפניה יכולה להיעשות
גולשים עושים חצאי עיגולים מושלמים בכל פניה, כאשר הסנואובורד הוא בניצב לכיוון הירידה והתחלת הפניה היא על שולי המדרון.
המתחרים בסגנון מדרון נדרשים לבצע
הגולשים זזים מסביב, לאורך, לרוחב, מעל או מתחת לפני השטח.
המסלול מלא במכשולים כגון תיבות, מסילות, מקפצות, זרוע של עגורן (כולל כל דבר שהסנואובורד או הרוכב יכולים להחליק עליו).
הגולשים בתחרויות אלו בוחרים מסלול פרטי בתוך שטח הפארק.
על מנת לנצח בתחרות בסגנון מדרון יש לבחור את הקו הטוב ביותר והקשה ביותר בשטח הפארק ולבצע בזה אחר זה טריקים על ידי המכשולים.
רושם כללי הוא גם גורם בזכייה בתחרות בסגנון מדרון.
הרוכב שביצע את הטריקים הקשים ביותר לא תמיד ינצח את הרוכב שביצע את הטריקים הקלים יותר.
תחרויות Big air הן תחרויות שבהם הגולשים נדרשים לבצע טריקים לאחר קפיצה ממקפצה הנבנית במיוחד בשביל אותו אירוע.
מתחרים מבצעים טריקים באוויר, במטרה להשיג כמה שיותר גובה
דורשות מהרוכב לעשות טריק כדי
לזכות בפרס אך כמה תחרויות מבוססות אך ורק על
חצי צינור הוא תעלה חצי עגולה שנחפרה
בהר או רמפה מורכבת משלג
הבנויה למטרה זו, עם קירות בגובה 2.5-7 מטר.
מתחרים נדרשים לבצע טריקים בזמן הגלישה מצד אחד למשנהו ובזמן
שהם באוויר מעל צידי הצינור.
Boardercross המכונה גם "Boarder X" ו- " סנואובורד X", הוא ספורט חורף מאוד פופולרי, אבל חדש יחסית, אשר החל
בשנת 1980 והרוויח את מקומו כספורט חורף
אולימפי רשמי בשנת 2006. ב־boardercross, מתחרים כמה רוכבים (בדרך כלל 4 עד 6) במסלול
דומה למסלול מוטוקרוס אופנוע (עם קפיצות, סוללות עפר ומכשולים אחרים שנבנו
שלא כמו תחרויות ראש-בראש מסורתיות, המתחרים משתמשים באותו השטח, וכתוצאה מכך לעיתים הם מתנגשים אחד בשני.
במרוץ סנואובורד, הגולשים חייבים להשלים ירידה
הבנויה מסדרה של שערים הממוקמים בשלג במרחקים קבועים.
שער מורכב ממוט גבוה, ומוט קצר, המחוברים על ידי פנל משולש.
כאשר על הגולש לעבור סביב
עיקריים המשמשים במרוץ סנואובורד: אדם אחד, מסלולים מקבילים או מספר אנשים על אותו מסלול באותו הזמן (SBX).
בין תחרויות הסנואובורד הגדולות יותר אפשר למנות את: ה-"Air & Style", ה- "X-Trail Jam", התחרות הפתוחה בברטון, "Shakedown", אליפויות העולם של הפדרציה הבינלאומית לסקי (FIS), גביע העולם של הפדרציה הבינלאומית לסקי, משחקי חורףX- וה"Winter Dew Tou".
אירוע ה- "Superpark" של מגזין ה-"snowboarder" נוצר בשנת 1996. כשמעל ל-150 מהגולשים המקצועיים בעולם הוזמנו על מנת לקדם את סגנון הפריסטייל על הפארקים המתקדמים ביותר.
חלק מגישת תחרויות הסנואובורד היא להבטיח כיף מרבי, אירוע איכותי וקידום הסנואובורד.
כמשקף את נקודת המבט הזו של תחרויות הסנואובורד, אפשר למצוא את "Anti Contests" שרעיונות אלו כוללים חלק גדול מהזהות שלו, ה"Holy Oly Revival" בפארק "Summit at Snoqualmie", ה"Nate Chute Hawaiian Classic" בוַייטְפִיש (באנגלית Whitefish), תחרויות ה"anti-contst" המקוריות, התחרויות העולמיות "Quarterpipe" וה"Grenade Games".
איגוד הסנואובורד של ארצות הברית (USASA) כולל שלוש חטיבות שונות של תחרויות הכוללות סנואובורד אלפיני, פריסטייל, ו"boardercross".
התחרויות בסגנון האלפיני מורכבות מסללום ענק וסללום שבהם נבדקות הזריזות והיכולת לבצע פניות חדות של סנובורד.
תחרויות הפריסטייל מורכבות מסגנון מדרון וחצי צינור.
ב" boardercross " הרעיון הוא להיות הגולש הראשון במורד ההר כאשר הגולשים מתחרים אחד בשני דרך מסלול מכשולים עם סיבובים קשים ופוטנציאל גדול להיפגע.
ל" USASA " יש 36 תחרויות סנובורד אזוריות שכל אדם יכול להתחרות בהן.
גלישה זוויתית או אומגה היא מתקן בידורי הנמצא בגני משחקים, ובגרסאות מקצועיות הפך לתת-ענף בספורט אתגרי.
בעברית, הכנוי הנפוץ למתקן הוא "אומגה", בשל צורת הגלגלת וידיות האחיזה, המזכירה את האות היוונית אומגה, Ω.
המתקן בנוי מכבל (בדרך כלל מפלדה) המקשר בין שתי נקודות בגבהים שונים.
הגולש עומד בקצה הגבוה, נרתם או מחזיק בגלגלת אשר מורכבת על הכבל, ומחליק עליו בכוח המשיכה.
האומגה הארוכה בישראל נמצאת בירושלים, היא יוצאת ממרכז המבקרים של עיר דוד בטיילת ארמון הנציב, ומגיעה ליער השלום.
גלישת גוף היא פעילות ספורט גלישת גלים ללא שימוש בגלשן אלא בעזרת הגוף בלבד.
כדי לתפוס גלים צריך הגולש להתמקם לקראת בוא הגל ולחתור חזק ולהתיישר עם ידיו מושטות לפנים.
וריאציות אחרות הן גלישה מתחת לגל ועליה על הגל, היזרקות על הגל והישפכות איתו, ועוד.
ברחבי העולם מתקיימות תחרויות מסודרות בין גולשים כשהמפורסמות בהן הן - Pipeline Bodysurfing Classic, תחרות המתקיימת בחוף הצפוני של אוהאו שבהוואי ו-The World Bodysurfing Championships, הנערכת מדי שנה בחודש אוגוסט באושנסייד, קליפורניה מאז 1977.
במחשבים, גלישת מספר, היא בעיה הנגרמת על ידי שימוש במספר מועט מדי של סיביות לייצוג מידע כלשהו.
ברוב המחשבים, בעת ביצוע פעולה הגורמת לגלישה, יישמרו הסיביות הפחות משמעותיות של התוצאה והספרה המשמעותית ביותר תאבד (תופעה זו נקראת "קיטום").
במעבדים מסוימים, ניסיון להגדיל את המספר מעבר לתוצאה המקסימלית המתאפשרת יחזיר את אותה תוצאה מקסימלית (תופעה זו נקראת "ספיגה").
גלישה עשויה להתבצע באמצעות הגדלת מספר מעבר לערך מקסימלי כלשהו (באמצעות פעולות חיבור או כפל, למשל) ואז נקראת הגלישה "גלישה מלמעלה" (Overflow), או באמצעות הקטנתו מתחת לערך מינימלי כלשהו (באמצעות פעולות חיסור או חילוק, למשל) ואז נקראת הגלישה חמיקה או "גלישה מלמטה" .
גלישה עלולה לגרום לתוצאות לא רצויות, בהתאם לסוג המשתנה בו קרתה הגלישה.
בשפות תכנות לא בטוחות עלולה הגלישה לגרום לגלישת חוצץ ולהקטין את אמינות המערכת ובטיחותה.
שיגור הניסוי הראשון של משגר הלוויינים אריאן 5, ב־4 ביוני 1996, הסתיים בהשמדה עצמית 40 שניות לאחר שהחל, כתוצאה מבאג של גלישת מספר במחשב הניווט של המשגר.
הבאג נגרם כתוצאה מניסיון להעביר מספר בן 64 סיביות בנקודה צפה למספר שלם בן 16 סיביות; ניסיון שגרם להפסקת פעולתו של המחשב.
גלית אבישי (נולדה ב-1 ביוני 1962 בירושלים) היא יושבת ראש מכון התקנים הישראלי.
אשת ציבור הפעילה בתחום הגנת הצרכן בישראל, מייסדת ארגון אמון הציבור.
בעבר כיהנה כראש לשכת הקשר של ההסתדרות הכללית, כמנכ"לית המועצה הישראלית לצרכנות והייתה חברה במועצת בתי הדין המנהליים, במועצה המייעצת לפיקוח על הבנקים וחברת דירקטוריון במכון התקנים הישראלי.
בשנת 1994 נתמנתה אבישי לראש לשכת הקשר של ההסתדרות הכללית.
ב-1998 מונתה לתפקיד מנכ"לית הרשות להגנת הצרכן של ההסתדרות.
בשנת 2000 מונתה לתפקיד מנכ"לית המועצה הישראלית לצרכנות, וכיהנה בתפקיד עד לתחילת 2005. בין הנושאים שקידמה המועצה בתקופת כהונתה של אבישי ניתן למנות את יישום הדרישה לגילוי נאות בעמלות הבנקים, תחקירים בתחום הבנקאות והביטוח, פעילות בנושא מחירי ספרי הלימוד, הטעיות במכירה ושיווק של יחידות נופש.
כמו כן, הגישה עם צוות המועצה עתירה לבג"ץ העוסק בחוסר היעילות בתמחור הבז"ן, מהלך שהוביל לרפורמה בפיקוח בתחום.
בתחילת 2005 התפטרה אבישי מתפקידה על רקע התנגדותה למעורבות משרד התמ"ת בהתנהלות המועצה הישראלית לצרכנות וטענתה לניגוד עניינים מובנה בפעילות המשרד בתחום הגנת הצרכן.
במאי 2005 הקימה גלית אבישי את "אמון הציבור" (חברה לתועלת הציבור - מלכ"ר) בשיתוף אנשי מקצוע מהתחום הכלכלי והמשפטי ובסיוע אנשי ציבור.
הארגון הוקם במטרה לשנות את כללי ההתנהגות של עסקים וגופים ציבוריים בישראל ולהנחיל תרבות כלכלית המבוססת על הוגנות שתועיל לציבור, לממשלה ולעסקים כאחד.
בתחילת הדרך התמקד הארגון בעיקר בפן הצרכני-כלכלי אך כיום פועל הארגון במגוון רחב של תחומים: זכויות כלכליות וצרכניות, הגנה על הפרטיות, הגנה על הסביבה, העסקה הוגנת וההגבלים עסקיים וקידום זכויות כלכליות-חברתיות בישראל ככלל ובקרב אוכלוסיות מוחלשות בפרט.
אחת ממטרותיו המרכזיות של הארגון היא להשפיע דרך כוחות השוק תוך קידום העיקרון הכלכלי כי כיבוד זכויות הצרכנים משתלמת לעסקים ולגופים ציבוריים.
הארגון פועל במספר מישורים: מוקד התלונות של ארגון אמון הציבור המטפל בפניות הציבור ללא תמורה, פעילות מול עסקים המתחייבים לכללי אמון הציבור ונמצאים בבקרה שוטפת בתשלום (עסקים אלה רשאים לשאת את תו אמון הציבור), פעילות מול הרגולטור ומקבלי ההחלטות, עריכת דוחות דירוג ודוחות ענפיים ועוד.
כמו כן, לאחרונה השיק הארגון את המוסד הארצי ליישוב מחלוקות המציע הליכים אלטרנטיביים של יישוב מחלוקות בין פרטים לעסקים ומוסדות ציבוריים, המהווה חלופה יעילה להליך משפטי ארוך ומסורבל.
כמייסדת ומנכ"לית הארגון יזמה גלית אבישי מהלכים ויוזמות שונות, ביניהם:
תיקון לחוק החוזים האחידים: הצעת חוק שניסח הארגון והוגשה ב-2009 בשיתוף ח"כ פאינה קירשנבאום (ישראל ביתנו), תיקון שאושר והוביל להגדלת השקיפות בתחום.
גיבוש הסדרת פעילות מכונים ללימוד פסיכומטרי הוגשה על ידי ח"כ סילבן שלום (הליכוד) והתקבלה בשנת 2008.
קידום יוזמה להקמת רשות מזון מרכזית בישראל – לבקשת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, הארגון ניסח הצעת חוק המבוססת על מחקר יסודי שערך בנושא.
הובלת רפורמה ברגולציה על מכשיר הסלולר כאמצעי תשלום.
הובלת פרויקטים שמטרתם הגדלת נגישות הציבור למידע הנוגע למימוש זכויות השונות: פרסום מדריכי זכויות בתחומים שונים, קידום בניית מאגר מידע ארצי לזכויות זמין לכל אזרח, קידום מתן שירותי רפואה מתורגמים לערבית, אמהרית ורוסית ועוד.
בסוף שנת 2013 פרשה ממנכ"לות הארגון והמשיכה כיו"ר שלה.
בנובמבר 2020 מונתה לתפקיד יושבת ראש מכון התקנים, לאחר שהתפקיד לא היה מאויש מאז 2018.
בתקופה זו, פעלה לשינוי יסודי בתפקודו, ובכלל זה היה המכון שותף מלא בגיבוש הרפורמה ביבוא ומעבר להצהרות יבואנים.
אסטרטגיית הפעילות שהתוותה עם הדירקטוריון ומבנה ההכנסות החדש של המכון, נשענו על פעילות וולונטרית ולא מנדטורית.
במרץ 2023 הודיעה כי ברצונה לסיים את תפקידה.
גלית שירה בורג (8 ביוני 1968 – 28 בנובמבר 2022) הייתה זמרת ישראלית, שהייתה חברה בצמד "גילי וגלית" שייצג את ישראל באירוויזיון 1989 בשיר "דרך המלך".
בורג נולדה וגדלה בבת ים כבת בכורה במשפחה בת שישה ילדים.
אביה היה בן דודו של הזמר מייק בראנט.
אחיה הצעיר נועם בורג, הוא גיטריסט שמלווה בין השאר, את הזמרים אייל גולן וגלי עטרי.
במקור, המשפחה הייתה חילונית, אבל לאחר שאימה חזרה בתשובה, היא נשלחה לפנימייה בכפר חב"ד.
בהמשך עזבה את אורח החיים הדתי ועברה לתיכון אורט.
אביה היה גיטריסט ואימה זמרת, והיא אהבה לשיר מגיל צעיר והשתתפה בתחרויות זמר שונות.
בשנת 1989 הגיש המוזיקאי שייקה פייקוב את שירו "דרך המלך" לתחרות קדם-האירוויזיון והוא בחר בילד גילי נתנאל, שהיה אז בן 12, לבצע את שירו.
זמן קצר לפני התחרות הוחלט על ידי מפיקי הקדם אירוויזיון להצמיד לו זמרת בוגרת.
האמרגן והמפיק שלמה צח, שהכיר את בורג, הציע אותה וכך נוצר הצמד "גילי וגלית".
לאחר שזכו במקום הראשון בתחרות קדם-אירוויזיון 1989, הם נשלחו לייצג את ישראל באירוויזיון, שהתקיים בלוזאן שבשווייץ.
השניים הקליטו גרסה אנגלית לשיר בשם "Shine for Tomorrow".
על אף שהשיר לא זכה להצלחה במדינות אחרות, בישראל הוא הפך ללהיט.
הגרסה האנגלית לשיר לא זכתה להצלחה, והצמד התפרק מיד לאחר מכן.
בשנת 1991 הקימה בורג את להקת "טרמפ", עמה הופיעה ב"טלרוק" בחולון.
ב-1995 התחרתה על תפקיד "נערת גלגל המזל".
בורג נישאה לגיטריסט הלהקה ועברה להתגורר לסירוגין בארצות הברית, שם עסקה במוזיקה.
ב-2005 הוציאה אלבום בשם "נוגעת בך" המורכב מחומרים שלה ושל בעלה.
ב-2013 השתתפה בעונה הראשונה של "אקס פקטור ישראל", אך לא עברה את האודישן עם השופטים.
מנישואיה הראשונים נולדו לה בן ובת.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חזרה בתשובה והחלה לעסוק בשירה בערבי הפרשת חלה והופעות מוזיקליות לנשים בשילוב סיפורה האישי.
בהמשך חזרה בשאלה, ולאחר מכן שוב חזרה בתשובה.
בורג נישאה בשנית, לחסיד חב"ד, אך הנישואים לא צלחו.
את השם "שירה" הוסיפה בעקבות חלום שחלמה.
אחותה אורלי בורג נישאה לזמר אדי בטלר, אחיינה הוא שחקן הכדורסל איתן בורג.
ב-28 בנובמבר 2022 נהרגה בתאונת דרכים שאירעה בכביש 4314. הובאה למנוחות בבית העלמין ירקון.
גלישת נהרות הוא ספורט של גלישת גלים בעזרת גלשן-גלים בתוך נהר, בניגוד לים או אגם כמקובל.
התחום החל להתפתח בשנות ה-70 של המאה ה-20. בין הראשונים בתחום היו שני אחים גרמנים, ארתור ואלכסנדר פאולי, אשר החלו לגלוש בנהר איזר (Iser).
עם הזמן עניינו השניים אחרים ואף ייסדו מועדון גולשים בנהר.
עם השנים, התחום נהיה יותר ויותר פופולרי, במיוחד באירופה.
גלישת נהרות אינה אפשרית בכל נהר, אלא רק בנהרות מסוימים, אשר עקב המיקום והמבנה שלהם מסוגלים לייצר גלים, לדוגמה נחשול גאות.
גלית אלדר (נולדה ב-24 באוגוסט 1973) היא סופרת ישראלית.
גלית אלדר נולדה וגדלה בחולון, בהיותה בת 13 נסעה עם הוריה לניו יורק במסגרת שליחות מבנק לאומי, שם למדה בבית ספר יהודי.
היא שבה לישראל בגיל 17 ובמקום לעשות כיתה י"ב התחילה ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן.
בצבא שירתה בבסיס מפרשית, בחיל מודיעין בדרום הארץ ובתום הסדיר שירתה במילואים.
לאחר הצבא עבדה כדיילת קרקע באל על ובמקביל למדה לתואר ראשון במדעי החברה בבר-אילן.
לאחר התואר עשתה תעודה בעיתונות ותקשורת בבר-אילן לבוגרי תואר ראשון.
באותה עת עברה קורס מכירות מטעם אל על, ואחריו הייתה מנהלת פרסום באגף מטענים באל על.
בשנת 2000 התמנתה אלדר למנהלת תקשורת שיווקית בחברת סטרט-אפ ובעקבות בועת הדוט קום, פשטה החברה את הרגל, היא מצאה את עצמה ללא עבודה בהריון מתקדם, בנה נולד והיא החלה לכתוב את ספרה הראשון, שראה אור ב-2004. ב-2006 יצא לאור ספרה השני וב-2008 ספרה השלישי.
ב-2007 נהייתה עוזרת ראש תחום פיננסיים בסוכנות ביטוח והיום היא מנהלת שיווק וקשרי סוכנים.
במהלך כל השנים שימשה כסופרת צללים של אנשים שונים שרצו להוציא רומנים או ספרי זכרונות.
בשנים האחרונות עסקה אלדר בתחום מכירות וניהול מועדוני כושר.
היום מנהלת ספורטן הוד השרון.
גלית אלדר נשואה לעמית אלדר, מנהל פרויקטים במחשבים ולהם שלושה ילדים, תומר אלדר, רועי ונועה.
כבר לא שם, ספרית מעריב, 2004
מתאר את הקונפליקט של האישה המודרנית בת זמננו, הנקרעת בין השאיפה לממש את האני שלה, לבין הצורך שלה להיות אמא ובת זוג מושלמת.
הספר מספר בין השאר על אישה שאינה מעוניינת להביא ילדים לעולם ונתקלת בשל כך בעוינות בחברה הישראלית.
הוא מתאר כיצד ערך של חברות בין נשים עלול להתנפץ בחיים, דבר שקורה הרבה בגלל גבר ובגלל קנאה שמתעוררת בין נשים.
פול מון, ספרית מעריב, 2006
שם הספר לקוח ממסיבת הפולמון אשר מתקיימות בתאילנד, שם חציו הראשון של הספר מתרחש.
ואילו חציו השני מתרחש שמונה שנים אחר-כך.
הספר דן בשאלה האם מאורעות חיינו הם גורל או צירוף מקרים.
בחלקו הראשון הוא מתאר הרפתקאות ואהבות בחופי תאילנד ועל החיים במצב רוח איטי ורגוע.
בחלקו השני הוא מתאר כיצד הגיבורה מתמודדת עם פציעה של בן-זוג.
בספר התייחסה אלדר לחוקים הנוקשים שמדינת ישראל מתירה לערוך הפלה.
גיבורת הספר היא אישה רגילה שחייה שקטים ומתחת לפני השטח האדמה בוערת כשהיא נכנסת ומחליטה להגיד שהילד אינו מבעלה.
היא בגדה בבעלה, הוא התגרש ממנה, במסכת גירושים מכוערת ברבנות שמתעמרת באישה.
הבעל גם בוגד באישה ומאיים לקחת ממנה את הילדים, תוך שהוא יוצא למסע נקם.
הספר מתאר שני אנשים שהאהבה הבוערת ביניהם הופכת לשנאה.
גלישת מחסנית היא שגיאת תוכנה המתרחשת כאשר מנצלים יותר מדי זיכרון על מחסנית הקריאות.
מחסנית הקריאות מכילה כמות מוגבלת של זיכרון, הנקבעת בדרך כלל בתחילת הריצה של התוכנית.
גודל מחסנית הקריאות תלוי בגורמים רבים, ביניהם שפת התכנות, ארכיטקטורת המכונה, ריבוי תהליכונים (multithreading), וכמות הזיכרון הפנוי.
כאשר תוכנה מנסה להשתמש ביותר מקום מאשר זמין על גבי מחסנית הקריאות (כלומר כאשר היא מנסה לגשת לזיכרון אשר מעבר לגבולות מחסנית הקריאות, מה שבעצם גורם לגלישת חוצץ (buffer overflow), נאמר על המחסנית שהיא "עולה על גדותיה" (overflow), מה שבדרך כלל גורם להתרסקות התוכנה.
StackOverflow הוא גם שמו של אתר אינטרנט פופולרי לשאלות ותשובות בנושא תכנות.
שם האתר נבחר בהצבעת גולשים.
רקורסיה אינסופית או עמוקה מדי
הגורם הנפוץ ביותר לגלישת מחסנית היא רקורסיה אינסופית או עמוקה מדי.
דוגמה לרקורסיה אינסופית בשפת C:
כאשר קוראים לפונקציה foo, היא ממשיכה לקרוא לעצמה תוך ניצול מקום על מחסנית הקריאות עם כל קריאה, עד שהמחסנית "גולשת", מה שמביא לשגיאת segmentation fault.
שפות תכנות כמו שפת Scheme, אשר מממשות אופטימיזציות לקריאות זנב (tail-call) מאפשרות סוג ספציפי של רקורסיה אינסופית הנקראת רקורסיית זנב, מבלי שתתרחש גלישת מחסנית.
זה מתאפשר כיוון שקריאות של רקורסיית זנב אינן תופסות מקום נוסף על המחסנית.
פונקציה רקורסיבית שתאורטית אמורה לעצור בשלב מסוים, אבל למעשה גורמת לגלישת חוצץ במחסנית הקריאות, ניתנת לתיקון על ידי החלפת הרקורסיה בלולאה ואחסון הארגומנטים לפונקציה במחסנית.
זה תמיד אפשרי בגלל שקבוצת הפונקציות הפרימיטיביות רקורסיביות שקולה לקבוצת פונקציות הלולאה החישוביות.
בתור דוגמה נביט על הפסאודו קוד הבא בתחביר דמוי-++C:
תמיד ניתן להפוך פונקציה פרימיטיבית רקורסיבית כמו הפונקציה שמצד שמאל ללולאה כמו בצד ימין.
גורם משמעותי נוסף לגלישת מחסנית הוא ניסיון להקצות יותר זיכרון על מחסנית הקריאות מאשר היא יכולה להכיל.
לדוגמה, זה יכול לקרות כאשר יוצרים מערכים מקומיים גדולים מדי.
מסיבה זו, יש הממליצים שמערכים שגודלם הוא יותר מכמה קילו-בייט יוקצו דינמית ולא כמשתנים מקומיים.
דוגמה בשפת C למשתנה מחסנית גדול מאוד (מערך מטיפוס double בגודל מיליון):
הצהרה על מערך כזה צורכת 8 מגה-בייט של נתונים (בהנחה שהגודל של כל double הוא 8 בייט); אם מחסנית הקריאות לא מכילה כמות כזאת של זיכרון פנוי (בהתאם לקבוע בפרמטרים ליצירת תהליכונים או המגבלות של מערכת ההפעלה), תתרחש גלישה מחסנית.
הסיכוי לגלישת מחסנית גובר עם כל דבר שמקטין את הגודל האפקטיבי של מחסנית הקריאות של תוכנית מסוימת.
לדוגמה, יכולה להיות תוכנית שכאשר היא מורצת על תהליכון אחד היא תעבוד באופן תקין, אבל ברגע שיאופשר ריבוי תהליכונים התוכנית תתרסק.
הסיבה לכך היא שבמרבית התוכנות מרובות התהליכונים יש פחות שטח על המחסנית עבור כל תהליכון מאשר בתוכנית שאינה תומכת בריבוי תהליכונים.
באופן דומה, ההמלצה לאנשים שאינם מנוסים בפיתוח תוכנה לליבה היא להימנע משימוש באלגוריתמים רקורסיביים או חוצצים גדולים על המחסנית.
גלישה היא פעולה של דפדוף בין דפי אינטרנט, המוצגים לרוב באמצעות דפדפן.
המושג "גלישה" משמש גם לתיאור כללי של שימוש באינטרנט.
הוא כולל גם שימוש במנוע חיפוש, לצורך איתור מידע.
הגלישה היא מיומנות של אוריינות דיגיטלית, שהיא חלק מאוריינות מדיה.
גולש הוא האדם המבצע את פעולת הדפדוף באינטרנט.
בהתאם לכך הוא נתפס כמשתמש הקצה של מוצרים מקוונים רבים.
זאת הסיבה לכך שחברות מסחריות רואות בגולש את הלקוח שלהן.
אחד ההיבטים המרכזיים להבנת השפעות של שיווק באינטרנט הוא הזרימה.
מונח זה יכול לשמש לתיאור חוויית הגלישה של המשתמש ואת הדרכים ליצור בו עניין ומוטיבציה להתעמק באתר מסוים.
חוויית הזרימה באתר אינטרנט יכולה להסביר את המנגנונים העומדים מאחורי התגובות הקוגניטיביות, העמדתיות וההתנהגותיות של הגולש בעקבות האינטראקציה שלו עם האתר.
גלית אשכול (נולדה ב-24 ביוני 1964) היא מלהקת ישראלית.
גלית אשכול נולדה וגדלה בחיפה.
הוריה, שמואל ורבקה כהנא, הם מנצח תזמורת וכימאית.
אחותה שירי כהנא היא מנצחת תזמורת ואחיה יובי כהנא הוא ד"ר לאקוסטיקה.
בתום שירותה הצבאי למדה ניהול, שיווק ומנהל עסקים בטכניון.
למדה קולנוע בקאמרה אובסקורה (1988-1992).
ב-1996 כתבה, ביימה והפיקה ביחד עם בעלה דאז אייל שיראי את סרט הקולנוע הקומי "ציפורים בניוטרל".
היא גם ליהקה את הסרט, זו הייתה עבודת הליהוק הראשונה שלה.
בסרט שיחקו דנה ברגר, דנה מודן ומאור כהן.
הסרט מספר על בחור שפוגש בחורה ועל חייהם בשכונת פלורנטין.
מאז ועד היום עובדת אשכול כמלהקת בלבד.
אשכול הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית ליהוק: ב-2012 על סרטו של גור בנטביץ' "לרדת מהעץ" וב-2013 על סרטו של יונתן גורפינקל "שש פעמים".ב 2018 זכתה בפרס אופיר לליהוק הסדרה ' על הספקטרום'.
ליהקה סרטים כמו "בורג" (בבימוי שירה גפן), "ההסדר" (בבימוי יוסף סידר), "הקפות" (בבימוי לי גילת), "הרמוניה" (בבימוי אורי סיון).
'מפריח היונים' 'הפילגש' 'כולם מחכים רק לי' קצפת ודובדבנים'.
ליהקה סדרות כמו "רמזור", "מסודרים", "אמא'לה", "אהבה זה כואב", "תעשה לי ילד", "נבלות", "יחפים", "אבודים באפריקה", "אבודים באסיה", "מקימי", 'איש חשוב מאוד' 'נבלות' 'הצורף' 'הטבח' ' אבירם כץ' 'ככה זה' 'בלאדי מורי' 'מלכת ירושלים' ' מותק בול באמצע' ועוד.
ליהקה סרטי פרומו, סרטי תדמית ופרסומות.
בין הפרסומות שעשתה היו לקוקה-קולה, סלקום, אורנג', פלאפון, בזק, שופרסל, AIG, 9 מיליון, אל על, לשכת הפרסום הממשלתית, בנק הפועלים, שנדי, עלית, ויסוניק, לבנת פורן.
עשתה את הספיישלים של תוכנית המציאות "לרדת בגדול".
מלמדת משחק מול מצלמה ב' גלית אשכול - ביה'ס מזה כ10 שנים לימדה כבר אלפי שחקנים בשיטה ייחודית שלה.
אשכול הייתה נשואה לבמאי ולמפיק הסרטים אייל שיראי ולהם שני ילדים: בת שנולדה ב-1984 ובן שנולד ב-1996.
דרמה בימוי תסריט שנה כוכב זורח מעל הלב תמר מרום, רם נהרי תמר מרום, רם נהרי 2001 התחלה חדשה אלעד חן ואריאל בנבג'י בהפקה
סרט הפקה בימוי תסריט שנה המדריך למהפכה אורי ענבר, דוד גורפינקל דורון צברי ואורי ענבר דורון צברי ואורי ענבר 2010
גלישת קניונים היא פעילות נופש וספורט שבמסגרתה נעים המשתתפים בתוך ערוצו של קניון, תוך מעבר על פני מכשולים שונים הנמצאים בו בתוכם, לרבות הפרשי גובה ומכשולי מים.
בהתאם לטופוגרפיה של הקניון יכולה הפעילות להימצא בשני קצותיו של טווח קושי - להיות מתונה ומתאימה למרבית קבוצות האוכלוסייה, או קשה ומורכבת ועולה כדי ספורט אתגרי, המתאים רק למי שאומנו לקראתו.
גלישת קניונים עשויה לערב פעילויות ספורטיביות שונות כגון שחייה, קפיצה למים, גלישה במפלי מים וקפיצה מהם, טיפוס מצוקים וגלישה מהם.
בהתאם הוא יצריך שימוש בציוד מיוחד לרבות קסדות, חליפות שחייה, חגורות הצלה, חבלים וציוד טיפוס נוסף.
גלישת קניונים היא פעילות שהפופולריות שלה הולכת ועולה והיא נערכת בעשרות מדינות בכל רחבי העולם.
גלישת קניונים עלולה להיות כרוכה בסיכון ניכר: קניון עשוי להיות עמוק ותלול עד כדי שלא יאפשר הליכה בתוכו אלא יצריך טיפוס על צוקים וגלישה מהם.
יציאה מקניון עמוק עשויה להיות קשה ביותר וכך גם הגשת עזרה לנמצאים בתוכו במקרה הצורך.
בארצות שונות בעולם נמצאים קניונים באתרים רחוקים ממקומות יישוב, עובדה שרק מגבירה את הקושי לסייע למטיילים בהם שנקלעו לצרה.
סיכונים נוספים של גלישת קניונים:
בקניונים שבהם זורמים מים באופן קבוע או אפילו לעיתים רחוקות עלולות להימצא בריכות ובהן זרמים מסוכנים שמטיילים עשויים להילכד בהם.
כן ייתכנו שיטפונות בקניונים, העלולים להביא לסחיפת המטיילים, למחיצתם אל סלעים ולטביעתם.
עליית מפלס המים עקב השיטפון מזה ועומקו של הקניון מזה עלולים שלא לאפשר הימלטות מהשיטפון.
כמו כן יש סיכון של נפילה לבורות מים שהם עמוקים מכדי לעמוד בהם וחלקים וכדי לטפס החוצה מתוכם.
גולשי קניונים מנוסים משתמשים בציוד מיוחד על מנת לעבור על פני בורות שכאלה.
סיכון להיפותרמיה עקב שהייה במים קרים או ירידת טמפרטורה בשעות הלילה וכן סיכון להתייבשות בעת שהייה באזורים חמים.
מעבר בקניונים צרים במיוחד (מתחת לרוחב גופו של אדם) עשוי להצריך טיפוס לגובה ערוץ הקניון עד לגובה שבו הוא מתרחב, טיפוס שעשוי להיות מורכב מבחינה טכנית, מייגע ומסוכן כאשר הגשת עזרה בסביבה שכזו למטפס שנקלע לצרה היא קשה ביותר.