tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באמצעות מערך מסובך של מיזוגים וחטיבות, המותג נרכש ובסופו של דבר על ידי מבשלת סאפורו המודרנית.
המותג היה רדום בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, עד שקם לתחייה בשנת 1971. הוא nhumr ברציפות מאז.
סאקוּרָה (שם מדעי: Prunus serrulata; ביפנית: 桜 או 櫻) הוא מין של עץ נוי מתת-הסוג דובדבן.
עץ זה ידוע בפרי הנקרא סאקוראנבו (桜ん坊).
הסאקורה הוא סמל יפני, היסטורי ותרבותי, המסמל את האופי היפה אך החמקמק ובר-החלוף של החיים, ומופיע תדיר באמנות יפנית.
את יופיו של עץ הדובדבן היפני חוגגים בפסטיבל ההאנאמי (花見, התבוננות בפרחים), ובמסגרתו יוצאים לחוג את הפריחה בטבע, בשמורות, בפארקים ועוד.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 קמה ביפן תנועה מהפכנית שנקראה "אגודת פרחי הדובדבן" שביצעה כמה ניסיונות הפיכה.
יפן העניקה לארצות הברית בשנת 1912 3,000 עצי דובדבן במתנה כדי לחגוג את הידידות המתפתחת בין המדינות.
העצים נמצאים בפארק הפוטומק המערבי לאורך נהר הפוטומק הזורם דרך וושינגטון הבירה.
יפן העניקה לארצות הברית 3,000 עצים נוספים בשנת 1956. עצי הדובדבן ממשיכים להוות מוקד משיכה פופולרי לתיירים ומושא פסטיבל פריחת הדובדבן הלאומי כשהם מגיעים לפריחה מלאה בתחילת האביב.
זן הדובדבן האהוב ביותר ביפן הוא ה"סומיי יושינו".
פרחיו כמעט לבנים לגמרי, ולעיתים בעלי גוון חיוור ביותר של ורוד, בעיקר ליד הגבעול.
פרחיו בדרך כלל פורחים ונושרים לפני שהעלים יוצאים, על כן העצים נראים כמעט לבנים לגמרי מהצמרת מטה.
סוגים אחרים הם "יאמה סאקורה" (山桜-דובדבן ההרים), "יאה סאקורה" ו"שידארה סאקורה".
ל"יאה סאקורה" פרחים גדולים ועבים עם אבקנים ורודים עשירים.
ל"שידארה סאקורה", או "הדובדבן המתייפח", יש ענפים הנופלים מטה כמו אלו של הערבה, מרוצפים בפרחים ורודים.
כל שנה, עוקבים היפנים אחר ה"סאקורה זנסן" (桜前線) או "חזית פריחת הדובדבן".
היא מתחילה באוקינאווה בפברואר ובדרך כלל מגיעה לקיוטו וטוקיו לקראת סוף חודש מרץ או תחילת חודש אפריל.
אז היא ממשיכה צפונה, ומגיעה להוקאידו כמה שבועות מאוחר יותר.
ב-14 במרץ 2023 הודיעה יפן על תחילה רשמית של עונת הפריחה, 10 ימים לפני המועד הרגיל, וההסבר לכך קשור בהתחממות כדור הארץ עקב משבר האקלים.
סָאקֵה (בקאנג'י: 酒; מילולית: משקה אלכוהולי) הוא משקה אלכוהולי יפני העשוי מאורז.
המילה "סאקה" ביפנית מתייחסת לכל משקה אלכוהולי, כולל אלו שאינם עשויים מאורז ושאינם מסורתיים ליפן.
יין האורז המוכר במערב כסאקה נקרא ביפנית ניהוֹנְשוּ (קאנג'י: 日本酒, מילולית "אלכוהול יפני") או סֵיְשוֹ (קאנג'י: 清酒, מילולית "אלכוהול מזוכך").
כינויים אלו מתייחסים ליין אורז מותסס בלבד, משקאות אלכוהולים מזוקקים מכונים ביפנית סוֹצ'וּ (קאנג'י: 焼酎).
ההיסטוריה של הסאקה אינה מתועדת היטב או חד משמעית.
תאוריה אחת מציעה שבישולו של האורז החל בסין, לאורך נהר היאנגצה, בסביבות שנת 4800 לפנה"ס, ויוצא ליפן לאחר מכן.
אחרת ממקמת את ההתחלה במאה השלישית ביפן, עם התפתחות הגידול הרטוב.
הסאקה הראשון שיוצר נקרא קוּצ'יקאמי נוֹ סאקה (Kuchikamizake) (מילולית: משקה אלכוהולי שלועסים בפה) וכפר שלם היה מעורב בהכנתו שכללה לעיסת אורז, גרעיני דגנים וערמונים ויריקתם לתוך גיגיות.
בסיוע אנזימי הרוק הפך העמילן לסוכר ולאחר מכן ערבבו את התערובת עם דגנים מבושלים ונתנו לה לתסוס.
סאקה זה היה דל באלכוהול ונצרך כדייסה.
שיטה זו שימשה גם את הסינים והאינדיאנים באמריקה הצפונית להכנת משקאות אלכוהוליים אחרים.
מאות שנים לאחר מכן, הפכה הלעיסה למיותרת עם גילוי פטרייה בשם קוג'י קין (Aspergilus Arizae) שהאנזימים שלה הופכים עמילן לסוכר (הפטרייה משמשת גם להתססת פולי סויה בתהליך הכנת מיסו ורוטב סויה).
הוספת שמרים לתערובת, גורמת לסוכר להפוך לאתנול ומעלה את אחוז האלכוהול שבסאקה ל-18%-25%.
תהליך זה התגלה קרוב לוודאי במקרה, כאשר נבגי הפטרייה והשמרים נישאו באוויר והתסיסו תערובת של אורז ומים.
הסאקה היה עדיין דייסתי אך היה כעת קל יותר להכינו.
במאה השביעית לספירה, שימשו טכניקות שהגיעו מסין לייצור סאקה איכותי יותר, והסאקה נעשה פופולרי עד כדי כך שאיגוד מבשלי סאקה נוסד בארמון הקיסר בקיוטו.
צעד זה סלל את הדרך להתפתחויות רבות, כאשר בתקופה שבין שנת 794 לשנת 1185 פותח תהליך משולש שנועד להעלות את אחוז האלכוהול ולהפחית את הסיכון להחמצת המשקה.
במהלך 500 השנים הבאות איכות הסאקה וטכניקות בישולו השתפרו בהדרגה, התפתח שימוש במחית אורז מותססת מראש לזירוז תהליך התסיסה הראשוני של סאקה חדש וכן החלו ניסיונות לפסטר את הסאקה, אף על פי שהתהליך עצמו לא הובן לעומקו עד אשר גילה אותו לואי פסטר במאה ה-19.
בתקופת הרסטורציה של מייג'י (1866-1869) נחקקו חוקים שאפשרו לכל אדם בעל ידע וכסף לייסד ולהפעיל מבשלת סאקה, אך מתוך 30,000 מבשלות שנפתחו, רק 8,000 שרדו את מדיניות המיסים ורובן היו שייכות לבעלי אדמות אמידים שגידלו אורז ומבשלות הסאקה היוו עבורם פתרון לעודפי היבול.
בתחילת המאה ה-20 טכנולוגיות הבישול שופרו שוב.
הממשלה היפנית פתחה מכון למחקר בישול הסאקה וחביות העץ הוחלפו במכלי פלדה מצופי אמייל.
הסיבה הרשמית לכך הייתה היגיינית אך הייתה לכך גם סיבה כלכלית - חביות העץ ספגו 3% מהסאקה שבתוכן והממשלה לא רצתה לוותר על כספי המיסוי שהיו נגבים על כמות זו לולא הייתה נספגת.
מאותה סיבה בדיוק אסרה הממשלה על בישול ביתי של סאקה ב-1904. באותה תקופה, 30% מכספי המיסוי הגיעו מסאקה, אך כיום אף על פי שהחוק עודו בתוקף, רק 2% מכספי המיסוי מגיעים מסאקה.
מלחמת העולם השנייה פגעה קשות בתעשיית הסאקה.
הרוב המוחלט של תוצרת האורז שימש למאמץ המלחמתי ומבשלות רבות קרסו.
עוד לפני כן גילו שהוספת מעט אלכוהול נקי לסאקה משפרת את המרקם והארומה שלו, אך כעת בצו ממשלתי הוספו אלכוהול נקי וגלוקוזה לכמויות קטנות של מחית אורז על מנת להגביר את החוזק האלכוהולי (תוך חיסכון באורז).
היו אף מבשלות שבישלו סאקה ללא אורז כלל.
באופן טבעי, איכות הסאקה נפגעה קשות.
כיום, 95% מהסאקה מיוצר בשיטות אלה אך איכותו טובה בהרבה.
לאחר המלחמה התאוששו המבשלות ואיכות הסאקה שוב השתפרה, אך כעת משקאות אלכוהוליים אחרים צברו פופולריות ביפן ובראשם הבירה שעברה במכירותיה את הסאקה בשנות השישים.
אף על פי שצריכת הסאקה ירדה, איכותו המשיכה להשתפר ובניגוד ליפן, הפופולריות שלו בעולם הלכה וגדלה.
כיום ישנן מבשלות סאקה בדרום אסיה, דרום אמריקה, צפון אמריקה, סין ואוסטרליה, אך דווקא ביפן נותרו רק 1500 מבשלות.
ישנם שני סוגי סאקה עיקריים:
פוּצוּאוּ-שוּ (普通酒) - סאקה "רגיל" המקביל ליין שולחני ומהווה 75% מתוצרת הסאקה.
טוֹקוּטיי מיישוֹ-שוּ (特定名称酒) - סאקה מיוחד לדרגת ליטוש האורז.
לליטוש האורז יש חשיבות רבה כיוון שהעמילן נמצא במרכז גרגר האורז וחלקיו החיצוניים מכילים שומן וחלבונים הנוטים להשאיר טעמים זרים או לא נעימים במוצר הסופי.
הסאקה המיוחד מתחלק לכמה סוגי משנה לפי דרגת ליטוש האורז וקריטריונים אחרים:
הוֹנג'וֹזוּ-שוּ (本醸造) - סאקה שהוספה לו כמות קטנה של אלכוהול מזוקק לנטרול טעמים זרים.
שם זה הונהג בשנות השישים כדי להבדיל סאקה זה מסאקה שמוספות לו כמויות אלכוהול גדולות לשם העצמת חוזקו.
ג'וּנמאי-שוּ (純米酒) - סאקה שמכיל אורז בלבד ללא תוספת אלכוהול.
עד שנת 2004 לפחות 30% מכמות האורז הייתה צריכה להיות מוצאת בתהליך הליטוש כדי שהסאקה יישא שם זה אך כיום כל דרגת ליטוש מספיקה ובלבד שלסאקה לא יוסף אלכוהול.
גינג'וֹ-שוּ (吟醸酒) - סאקה ש-40%-50% מכמות האורז שבו הוצאה בתהליך הליטוש.
דאיגינג'וֹ-שוּ (大吟醸酒) - סאקה שלפחות 50% מכמות האורז שבו לוטשה.
סאקה יכול להתהדר בכמה שמות אם הוא עומד בקריטריונים.
קוּרוֹשוּ (黒酒) - סאקה מאורז לא מלוטש.
קוֹשוּ (古酒) - סאקה מיושן.
בניגוד למרבית סוגי הסאקה שאינם מתיישנים היטב (מיושנים בדרך כלל חצי שנה בחביות) סוג זה נשמר שנים רבות ומקבל צבע צהוב וטעם מזכיר דבש.
טארוּזאקה (樽酒) - סאקה מיושן בחביות ארז.
החביות מותירות טעם חזק בסאקה ולכן כמעט אף פעם לא מיישנים בהן סאקה משובח.
שיזוּקוּ (雫) - סאקה מסונן ללא הפעלת לחץ (בניגוד לסאקה שעוברים סינון דרך פחם).
אם הסאקה סונן לבקבוקים נפרדים הוא ייקרא טוֹבין-גאקוֹי (斗瓶囲い)
שיבוֹריטאטה (搾立) - סאקה שאינו עובר כלל יישון בחביות ולכן טעמו יותר חומצי ובוסרי.
נמזאקה (生酒) - סאקה לא מפוסטר.
טעמו במיטבו כשהוא מוגש קר.
מוּרוּקה (生酒) - סאקה לא מסונן.
ניגוּריזאקה (生酒) - סאקה שעובר דרך נפה לא צפופה כשמפרידים אותו ממחית האורז ולכן הוא עכור ומכיל כמות רבה של משקעים.
דוֹבוּרוֹקוּ (濁酒) - סאקה תוצרת בית.
כיום אין למוצאו עקב האיסור לייצר סאקה בבית.
האיסור מקורו בחוק משנת 1904, בזמן מלחמת יפן-רוסיה.
באותה תקופה רווחי המס של הממשלה ממכירת סאקה היו 30%.
על ידי איסור הכנת סאקה בבית יכלה הממשלה להבטיח את המיסים ממקור זה.
אף על פי שכיום רווחי המיסים מסאקה הם פחות מ-2%, החוק נשאר בתוקף.
סיישוּ (清酒) - השם הרשמי של סאקה מתוצרת יפן.
שם זה אינו חל על דובורוקו וניגוריזאקה.
קימוֹטוֹ (生酛) - שיטת הבישול המסורתית הנמצאת בשימוש 300 שנה אך נדירה מאוד כיום.
בשיטה זו האורז נמעך ידנית למחית.
ימאהאי (山廃) - בשיטה זו תערובת ההחמצה הראשונית מותססת חודש מראש.
במקור נועדה שיטה זו לזירוז תהליך בישול הסאקה, אך כיום משתמשים בה להענקת טעמים מורכבים וחומציות גבוהה יותר לסאקה.
סוֹקוּג'וֹ (速醸) - שיטה מודרנית בה מוסיפים לסאקה כמויות קטנות של חומצת חלב כדי לזרז את תהליך הבישול.
בדרך כלל שיטה זו מנפקת סאקה בעל טעם נקי יותר.
הסאקה מוגש בכוסות רדודות הנקראות צ'וֹקוֹ והסאקה נמזג אליהן מבקבוקוני קרמיקה הנקראים טוֹקוּרי.
כוסות חגיגיות יותר הנקראות סקזאקי, משמשות בחתונות ואירועים מיוחדים.
שתיית סאקה מכוסו של אדם אחר נחשבת סימן לחברות.
הסאקה מוגש קר או חם לפי העדפת הסועד.
סאקה הוא אחד מהמשקאות האלכוהוליים הבודדים שנהוג להגיש חם.
בעקרון בקיץ ייצרך הסאקה קר ובחורף חם אך בעבר חימום הסאקה שימש להסוואת טעמים בלתי נעימים של סאקה מאיכות ירודה.
בארצות הברית הטמפרטורה הנפוצה להגשת סאקה היא חום הגוף (37°C) אך טועמי סאקה מקצועיים מעדיפים טמפרטורה של 20°C והגשת סאקה בטמפרטורה של 10°C אף היא צוברת פופולריות.
סאקה משמש לעיתים במתכונים מהמטבח היפני ובמתכוני פיוז'ן שרוצים להעניק להם נופך אסיאתי.
סאקארי מרקוס אוראמו (פינית: Sakari Oramo; נולד ב-26 באוקטובר 1965) הוא מנצח וכנר פיני.
סאקארי אוראמו למד נגינה בכינור והחל את הקריירה שלו ככנר ראשי של תזמורת רדיו פינלנד.
בשנת 1989 נרשם לכיתת הניצוח של יורמה פאנולה באקדמיית סיבליוס.
בשנת 1993, שנה אחרי סיום לימודיו, ניצח על תזמורת רדיו פינלנד במקום מנצח שחלה.
הצלחתו בהזדמנות זו הובילה למינויו כמנצח משנה למנצח הראשי.
משנת 1999 ועד שנת 2008 היה אוראמו מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, ומשנת 2003 ועד שנת 2012 היה המנצח הראשי של תזמורת רדיו פינלנד.
משנת 2008 הוא משמש כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם ומשנת 2013 הוא משמש כמנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית.
סאקורה (ביפנית: カードキャプターさくら, באנגלית: Cardcaptor Sakura) היא סדרת מאנגה יפנית שהוסבה לסדרת אנימה בת 70 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1996 ל-2000 ושני סרטים.
בשנת 2017 שודר בטלוויזיה פרק מיוחד ובתחילת שנת 2018 חודשה ההפקה לטלוויזיה לעונה רביעית.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הילדים, הן בדיבוב עברי והן בגרסתה היפנית.
סאקורה קינומוטו (ביפנית: פריחת הדובדבן) היא ילדה יפנית רגילה הלומדת בכיתה ד'.
יום אחד נכנסה סאקורה לספריה של אביה, שם מצאה את ספר קלפי הקלאו.
בתוך הספר היא מגלה ערימת קלפים, כאשר סאקורה מרימה את הקלף העליון בערימה, קלף הרוח, וקוראת את שמו, כל שאר הקלפים עפים ומתפזרים בכל האזור.
יצור בשם קרברוס שנראה כמו דובון קטן עם כנפיים יוצא מכריכת הספר ומספר לה שעליה למצוא את כל הקלפים שעפו וללכוד אותם בטרם יפול אסון על העולם, כך סאקורה הפכה רשמית ל"לוכדת קלפי הקלאו".
בפרק הראשון סאקורה נכנסת לספריה של אביה, שם מוצאת את ספר קלפי הקלאו.
בתוך הספר היא מגלה ערימת קלפים, כאשר סאקורה מרימה את הקלף העליון בערימה, קלף הרוח, וקוראת את שמו, כל שאר הקלפים עפים ומתפזרים בכל האזור ודמות דובי עם כנפיים יוצאת מהספר.
דמות הדובי מתגלה כ-קרברוס - שומר הספר אשר תפקידו לשמור על הקלפים ולמצוא את האדון הבא שלהם.
קרוברוס שמבין שסאקורה בעלת כוחות הצליחה להפעיל את קלף הרוח בוחר בה להיות היורשת של קלאו ריד יוצר הקלפים ונותן לה את המשימה למצוא בחזרה את כל הקלפים שקלף הרוח פיזר.
במהלך העונה סאקורה חולמת חלום חוזר, המתמקד בבחור שמחזיק בחרב ולובש בגדים סיניים.
תלמיד חדש מהונג-קונג בשם שאורן לי מצטרף לכיתתה.
בה משך הוא מצטרף למסע שלה וכך גם תלמידה בשם מיילין לי אשר באים ממשפחה של צאצאים של קלאו ריד.
שאורן בתחילת דרכו נחשב ליריב של סאקורה ומנסה ללכוד את הקלפים בעצמו.
העונה הראשונה מסתיימת כאשר סאקורה לא בטוחה מה לתת ליוקיטו ליום ההולדת שלו.
היא מבקשת עצה ממיילין, שאומרת לה שהאדם יאהב את כל מה שהוא ישיג לה אם באמת אכפת לו.
היא מזמינה את יוקיטו לדייט בלונה פארק, בתקווה לתת לו את המתנה שלה.
קלף האש מופיע וסאקורה לוכדת אותו בערזת שני קלפים במקביל, קלף הרוח וקלף המים.
חלק מהכוח של קרו חוזר אליו בזכות הלכידה.
על הגלגל הענק, סאקורה נותנת ליוקיטו מתנה, בובה שלו בעבודת יד שהכינה.
סאקורה ממשיכה ללכוד קלפים ובסוף העונה מתגלה לנו יואה - השופט של קלפי הקלאו אשר תפקידו הוא לשפוט את האדון החדש שקרוברוס בחר לקלפים.
יואה מתגלה בתור הדמות הנוספת של יוקיטו.
כאשר יואה מבין שגם לסאקורה וגם לשאורן יש קלפי קלאו הוא מחליט לבחון קודם כל את שאורן שמפסיד במהירות.
כאשר סאקורה נבחנת היא מבינה שהיא צריכה להילחם נגד יואה ולנצח אותו למרות הרצונות שלה לא להילחם.
בסדרה, רגש האהבה והאדם "המיוחד ביותר עבורך" [one special person] משחקים תפקיד מרכזי ומשמעותי לאורך כל העלילה.
סאקורה מבינה שאם היא נכשלת במבחן הסופי, כל מי שתרם את חלקו ללכידת הקלפים ישכח את רגשותיו כלפי האדם האהוב עליו ביותר.
למעשה, המשמעות של זה מהווה סיכון חמור יותר מאובדן כוח או מוות, משום שהיא פוגעת באופן ישיר בלב ובנפש של הדמויות.
בסוף הקרב של סאקורה נגד יואה השרביט של סאקורה משנה את צורתו משרביט הלוכד לצורת כוכב ומקבל את הכוחות שלו מסאקורה ולא מקלאו ריד.
רוחו של קלאו ריד מופיעה והוא מספר לה שהקסם שלה נמשך מהכוכבים,מה שגורם לכך שאף על פי שיואה שולט בירח וכך גם בקלף הרוח היא מנצחת אותו ואת הקרב.
העונה השנייה נפתחת כאשר כל הקלפים נמצאים אצל סאקורה והמצב נראה טוב ומתמיד.
בפרק הראשון מצטרף לכיתתה אריאול, תלמיד חדש מאנגליה.
סאקורה כדי לנסות להחלם נגד הדברים המוזרים שקורים מבינה שהיא אינה יכולה להשתמש עוד בקלפי הקלאו וכמו שהשרביט שלה השתנה כך גם על הקלפים להשתנות לקלפי סאקורה.
כל שינוי קלף גורם לסאקורה לבזבז כוחות קסם מה שגורם לה להתעלף כמעט תמיד לאחר שינוי קלף.
עקב זה שהיא משתמשת בכוח שלה לשנות קלפי קלאו.
מתגלה לנו שיואה, אשר שואב ממנה גם כוח קסם לאט לאט מתחיל להיעלם מאחר שלאדון החדש שלו (סאקורה) אין מספיק כוחות קסם.
במהלך העונה מבינים שאריאול הוא הגורם לכל הדברים המוזרים שקורים בעיר והוא עושה זאת כדי לעזור לסאקורה לשנות את כל הקלפים מאחר שאם תנסה לשנות אותם בלי סיבה היא לא תצליח.
בשני הפרקים האחרונים אריאול מסביר לסאקורה שהוא גלגול נשמות של קלאו ריד ושהוא עושה את כל הבלאגן כי קלאו ריד ביקש ממנו כי רק ככה סאקורה יכלה לשנות את כל קלפי הקלאו לקלפי סאקורה.
[על פי המנגה נשמתו של קלאו ריד התפצלה לשתי רוחות; חציו היה אריול, שהחזיק את הזיכרונות מחייו הקודמים כקלאו ריד, וחציו השני היה פוג'יטקה, אביה של סאקורה אשר לא החזיק בזכרונות אלו.
באנימה, הגילוי הזה הוסר, ולא מוזכר שיש עוד גלגול נשמות מלבד אריאול.]
במהלך העונה נראה ששאורן מגלה יותר ויותר חיבה לסאקורה עד כדי כך שהוא מבין שהוא אוהב אותה והיא האדם המיוחד ביותר עבורו.
מה שגורם לו להסמיק לידה באופן קבוע.
הוא מתוודה על אהבתו אליה ולפני ששאורן חוזר להונג קונג, סאקורה יוצרת קלף ה"אהבה" אשר ישמש אותך בסרט "הקלף הנסתר".
סאקורה ממהרת לשדה התעופה לפגוש את שאורן.
היא מקבלת את הדוב ששאורן נותן לה ותוהה אם היא תראה אותו שוב.
סדרת הטלוויזיה משאירה את הקשר בין סאקורה לשאורן לא פתור, אך הוא נסגר בסוף סרט האנימה השני.
האחד, שיצא במקביל לעלילת הסדרה, אשר במהלכו סאקורה לוכדת את קלף החץ ובמהלך העלילה נוסעת להונג קונג לבקר את שאורן ומיילין באמצעות כרטיס בו זכתה בהגרלה.
מסתבר כי הזכייה בכרטיס, בנוסף לחלומות שאותם הייתה חולמת במהלך הסרט, היו שזורים על ידי מאדושי, מגדת עתידות אשר חייתה בתקופתו של קלאו ריד וכעת רוחה מחפשת לרדוף אותו.
הסרט השני לעומת זאת, מתרחש לאחר עלילת הסדרה.
אריאול עובר בחזרה לאנגליה בעוד שביתו ביפן נהרס ועל חורבותיו מוקם פארק שעשועים.
מסתבר כי מתחת לחורבות הבית קיים קלף מסתורי הנקרא "הכלום".
אותו קלף מעלים פריטים רבים מהעיר וכן לוקח מסאקורה את הקלפים אחד אחד בשל בדידותו העמוקה.
סאקורה מבינה שכדי לעצור את הקלף, היא תתחייב להקריב את קלף הלב עבורו וכן להודות ברגשותיה כלפי שאורן לי (המגיע עם מיילין במיוחד מהונג קונג לביקור), בו היא מתאהבת מאז עלילת הסדרה, אך לא היה לה האומץ לעשות כן.
סאקורה קינומוטו (דנה רישפי / סאקורה טאנגה): סאקורה גרה בבית עם אחיה הגדול (טויה) ואביה (פוג'יטאקה), כשהייתה בת 3 אמה נפטרה.
בילדותם, אחיה נהג לספר לה סיפורים מפחידים על מפלצות ורוחות ובגלל זה סאקורה מפחדת מהם מאוד.
היא מאוהבת ביוקיטו, חברו הטוב ביותר של אחיה, וחברתה הטובה ביותר היא טומויו.
ככל שהסדרה מתקדמת כך כוחותיה של סאקורה הולכים וגוברים, במקביל לרגשותיה כלפי שאורן, ילד מסתורי שגם הוא מודע לעולם הקלפים והמפלצות שגם כוחותיו הולכים וגוברים באותו הקצב.
שאורן לי (דניאל מגון / מוטוקו קומאי): שאו-לנג (Xiao-Lang) הוא בן למשפחתו של קלאו ריד, ובגלל זה גם לו יש כוחות קסם.
הוא הגיע ליפן מהונג קונג כאשר שמע על כך שהקלפים השתחררו במטרה לאסוף אותם, בגלל זה בתחילה נהג להקניט את סאקורה על חוסר ידיעתה בקלפים ואף הפך ליריבה.
בהמשך הסדרה הוא וסאקורה מתקרבים, והוא אף מתאהב בה.
בעונת "הקלפים השקופים" הם כבר זוג.
בן הזקונים במשפחתו והבן היחיד שנולד לאימו לאחר ארבע בנות.
בעל אומן מבוגר שגר איתו בביתו בטומודה.
טומויו דאידוג'י (אורלי תגר / איואו ג'ונקו): טמויו היא חברתה הטובה ביותר של סאקורה וכן, גם בת דודה מדרגה שנייה (היא הבת של בת דודתה של אימה).
טומויו מרבה להשתמש במצלמת וידאו, בה היא לרוב מתעדת איך סאקורה לוכדת את קלפי הקלאו.
כמו כן, גם תופרת לה תלבושות ייחודיות בשביל כך.
במהלך הסדרה נרמז לצופים שהרגשות של טומויו לסאקורה הן יותר מרגשות של חברות טובות אלא יותר אהבה.
קרברוס (קרו) (יובל סגל / איה היסקאווה): קרברוס הוא חיית קסם המזכירה אריה עם כנפיים אשר יצר קלראו ריד על מנת לשמור על הקלפים.
צורתו המוסוות היא צורת דובון קטן וצהוב עם כנפיים לבנות קטנות.
אוהב לאכול המון ובמיוחד מתוקים.
טויה קינומוטו (עידו מוסרי / טומוקזו סקי): אחיה הגדול של סאקורה.
במהלך הסדרה נראה לטויה יש כוחות אשר נותנים לו לראות את הרוח של אמו ואף עוזרים לו להבין דברים הקשורים לסאקורה.
יוקיטו טסוקישירו / יואה (לירון לב / מגומי אוגאת'ה): החבר הטוב ביותר של טויה.
במקור יוקיטו הוא הצורה האנושית של יואה, שומר הקלפים של סאקורה.
יוקיטו עד סוף עונה שלוש לא היה מודע לאישיות השנייה שלו, ומסוף העונה השלישית הושב זכרונו כלפי עברו.
מיילין לי (טליה ברקאי / יוקאנה נוגאמי): דמות אשר מופיעה באנימה בלבד.
מיילינג היא בת דודתו וארוסתו של שאורן.
מופיעה שנית בסרט השני, שבו היא התכתבה עם טומויו על מנת לתכנן את הפגישה המחודשת של סאקורה ולי.
אריאול היראגיזאווה (לירון זייד / נוזומו סאסאקי): גלגול נשמתו של קלאו ריד.
מגיע מאנגליה במסגרת חילופי סטודנטים, אך מסתבר כי אריאול שמע כי סאקורה לכדה את כל הקלפים שיצר ולכן החליט להעמיד אותה למבחנים תוך שהוא מייצר אסונות באמצעות קסמים כדי לבדוק האם היא תוכל לשלוט בקלפים עצמם לאחר שלכדה אותם.
בסוף עונה שלוש התוודה שהוא במקור תכנן שסאקורה ויוקיטו יהיו זוג, אך לא תכנן את התפנית שקרתה עם טויה בתור חבר הנפש של יוקיטו ושסאקורה תתאהב בלי.
קאהו מיזוקי (נורית בנאי קורן / אמי שיוהארה): קאהו מצטרפת באמצע הסדרה.
היא המורה למתמטיקה של סאקורה, ומהעונה השנייה המחנכת שלה עד סוף העונה שבה היא עברה לאנגליה ועברה לגור עם אריאול.
מורתו לשעבר של טויה שניהל איתה רומן בעברו.
משמשת כמנטורית של סאקורה במספר פרקים.
ידעה על עברו של אריאול כקלאו.
נאקורה אקיזוקי / רובי מון (מאיה בר שלום / ריוקה יוזוקי): נאקורה היא הצורה האנושית של רובי מון, שומרת הקלפים החדשה אשר יצר אריאול.
הייתה בת זוגו של טויה בעונה השלישית, כשבכל פעם שטויה מנסה להגיד ליוקיטו שהוא יודע את סודו, היא הייתה עוצרת בעדו.
נרמז שבעונת "הקלפים השקופים" היא התאהבה במיצוקי.
ספינל סאן (סוּפּי כינוי שנתנה לו רובימון וכך הוא הציג את עצמו כלפי קרו) (יומי טומה): בדומה לקרברוס, גם ספינל הוא חיית קסם אך במראהו הוא מזכיר פנתר עם כנפי פרפר.
שומר על אריאול בדומה לאופן בו קרו שומר על סאקורה.
צורתו המוסוות היא צורת חתלתול שחור עם כנפי פרפר בצבע דמוי כחול.
קרו רואה בו יריב לעיתים קרובות.
על פי הסדרה קלאו ריד היה קוסם מפורסם וחזק שנפטר לפני שנים רבות.
בחייו יצר קלאו ריד את קלפי הקלאו - קלפי קסם מיוחדים המחולקים לסוגים ויסודות - ישנם קלפי עץ, גשם, חשמל, עננים ועוד, כל הקלפים מתחלקים לארבעת היסודות - אש, מים, אדמה ורוח.
ישנם גם ארבעה קלפי יסודות, שהם החזקים מכולם.
לכל קלף יש התמחות ברורה - קלף הפרח מפזר פרחים, קלף הזמן שולט בזמן, קלף הכוח מעניק כוח וכו'.
קלאו ריד יצר גם את שומרי הקלפים - קרברוס שומר ספר הקלאו ושליט השמש ויואה שליט הירח.
במטרה לשמור על הקלפים שלא יגרמו הרס, הם שמורים בספר הקלאו המכושף, שאותו מסוגל לפתוח רק אדם בעל כוחות קסם.
הרוח - זה הקלף היחיד שסאקורה לא הייתה צריכה ללכוד, הוא נשאר בתוך ספר קלפי הקלאו כשהיא פתחה אותו.
רוח הוא קלף עדין אבל חזק, וזה אחד הקלפים שסאקורה השתמשה בהם הכי הרבה.
הוא שונה לקלף סאקורה בפרק 53.
התעופה - תעופה הוא קלף המצמיח כנפיים מהשרביט של סאקורה או מהגב שלה.
הוא פראי וסאקורה השתמשה ברוח כחבלים כדי ללכוד אותו.
הוא נלכד בפרק 1 ושונה לקלף סאקורה בפרק 51.
הצל - הצל הוא קלף המסוגל לגנוב צללים של אנשים וחפצים ולהשתמש בהם כרצונו.
סאקורה לכדה אותו על ידי הדלקת התאורה בבית הספר.
הוא נלכד בפרק 2 ושונה לקלף סאקורה בפרק 59.
המים - המים הוא קלף יסוד שיכול ליצור מים ולשלוט בהם.
סאקורה התקשתה במיוחד ללכוד אותו בגלל אופיו הפראי והכוח העצום שלו.
לבסוף היא הקפיאה אותו וכך לכדה אותו.
הוא נלכד בפרק 3 ושונה לקלף סאקורה בפרק 63.
הגשם - הגשם הוא קלף שובב שיכול להוריד גשם היכן שהוא רוצה.
סאקורה לכדה בעזרת קלף המים.
הוא נלכד בפרק 4 ושונה בפרק 69.
העץ - העץ הוא קלף עדין וסאקורה השתמשה בו המון פעמים.
הוא יכול להצמיח ענפים וגפנים.
כשהוא בא במגע עם קלף שקשור במים הוא משתגע.
נלכד בפרק 4 ושונה בפרק 67.
הקפיצה - הוא קלף קשה לתפיסה שמסוגל לקפוץ למרחקים גדולים.
נלכד בפרק 5 ושונה בפרק 51.
האשליה - הוא קלף שכל אדם רואה אותו כדבר שהוא רוצה לראות.
סאקורה ראתה אותו בדמות אימה.
הוא נלכד בפרק 6 ושונה בפרק 66.
השקט - השקט הוא קלף שמתחבר לחפצים ומרחיק מהם כל מי שעושה רעש.
הוא נלכד בפרק 7 ושונה בפרק 69.
הרעם - הרעם הוא קלף פראי בצורת כלב גדול העשוי מחשמל.
הוא יכול לשלוח ברקים על מי שתוקף אותו ולשלוט בחשמל.
הוא נלכד בפרק 8 על ידי סאקורה ושונה בפרק 67.
החרב - החרב הוא קלף בצורת סיכה שמסוגל להשתלט על האדם העונד את הסיכה והופך אותה לחרב.
הוא השתלט על ריקה, חברתה של סאקורה וסאקורה השתמשה בקלף האשליה כדי לעצור אותה וללכוד את הקלף.
בידי סאקורה הקלף הפך את השרביט שלה לחרב והיא השתמשה בו פעמים רבות.
נלכד בפרק 9 ושונה בפרק 50.
הפרח - הפרח הוא קלף שמח שאוהב אירועים ויכול ליצור כל סוג של פרח.
נלכד בפרק 10 ושונה בפרק 54.
המגן - המגן הוא קלף חזק שמתחבר לחפצים או אנשים ויוצר מגן סביבם.
נלכד בפרק 11 ושונה בפרק 58.
הזמן - הזמן הוא קלף המסוגל להחזיר את הזמן אחורה ולעצור את הזמן, אבל אנשים בעלי כוחות קסם לא יושפעו מעצירת הזמן.
נלכד בפרק 12 על ידי שאורן ושונה על ידי סאקורה בפרק 64.
הכוח - הכוח הוא קלף שובב שיכול להרים חפצים כבדים בלי מאמץ ולתת לשליט כוח פיזי עצום.
נלכד בפרק 13 ושונה בפרק 52.
הערפל - הערפל הוא קלף בצורת ערפל ירוק המעכל כל חומר שהוא נוגע בו, סאקורה השתמשה בקלף הצל כדי לעצור אותו.
נלכד בפרק 14 ושונה בפרק 61.
הסערה - הסערה הוא קלף פראי שמסוגל ליצור סערות חזקות.
נלכד על ידי לי בפרק 15 ושונה על ידי סאקורה בפרק 69.
הריחוף - הריחוף הוא קלף בצורת כדור פורח המסוגל לגרום לחפצים ולאנשים לרחף.
נלכד בפרק 15 ושונה בפרק 57.
המחיקה - המחיקה הוא קלף המסוגל להעלים אנשים וחפצים.
נלכד בפרק 17 ושונה בפרק 52.
הזוהר - הזוהר הוא קלף עדין שמסוגל ליצור אורות זעירים דמויי גחליליות.
נלכד בפרק 18 ושונה בפרק 67.
התנועה - התנועה הוא קלף המסוגל להעביר חפצים קטנים ממקום למקום במהירות.
נלכד בפרק 19 ושונה ביומן הווידאו של טומויו 2.
הקרב - הקרב הוא קלף בצורת ילדה השולט בכל אמנויות הלחימה הקיימות.
הוא נלכד בפרק 20 ושונה בפרק 69.
הלולאה - הלולאה הוא קלף המסוגל לסגור אזור מסוים ולהפוך אותו למעגל אינסופי.
כדי ללכוד אותו סאקורה ושאורן היו צריכים לחתוך את הלולאה בנקודה שבה האזור נסגר.
הוא נלכד בפרק 21 ושונה בפרק 53.
השינה - השינה הוא קלף המסוגל להרדים אנשים וחיות אך לא אנשים בעלי כוחות קסם ואנשים רגילים שקרובים אליהם.
נלכד בפרק 22 ושונה בפרק 56.
השיר - השיר הוא קלף עדין המסוגל להעתיק קולות שירה יפים שהוא שומע.
נלכד בפרק 23 ושונה בפרק 49.
הקטן - הקטן הוא קלף שובב המסוגל להקטין כל יצור חי לגודל מזערי.
נלכד בפרק 24 ושונה בפרק 55.
המראה - המראה הוא קלף המסוגל להיראות כמו כפיל של כל מי שהוא רוצה.
כדי ללכוד אותו צריך לגלות איזה קלף הוא.
נלכד בפרק 25 ושונה בפרק 61.
המבוך - המבוך הוא קלף היוצר מבוך ענקי סביב מי שהוא רוצה.
המבוכים שיוצר קלף המבוך בלתי ניתנים ליציאה בגלל גודלו האין סופי ודברים נוספים כמו מדרגות הפוכות ומעברים לא אפשריים.
נלכד בפרק 26 בזכות גברת מיזוקי ושונה בפרק 66.
החזרה - החזרה הוא קלף המאפשר לשליט לחזור לכל נקודה בעבר אך לא לשנות את העבר.
נלכד בפרק 27 ושונה בפרק 68.
הירייה - הירייה הוא קלף המסוגל לירות על כל אדם כשמישהו אומר את השם שלו.
נלכד בפרק 28 ושונה בפרק 69.
המתוק - המתוק הוא קלף שובב המסוגל להמתיק דברים יתר על המידה ולהפוך חפצים לממתקים.
נלכד בפרק 29 ושונה בפרק 53.
המירוץ - המירוץ הוא קלף המסוגל לרוץ מהר ולאפשר לשליט לרוץ מהר מאוד.
נלכד בפרק 30 ושונה בפרק 53.
הגדול - הגדול הוא קלף המסוגל להגדיל אנשים וחפצים לממדים עצומים.
נלכד בפרק 31 ושונה בפרק 55.
היצירה - היצירה הוא קלף בצורת ספר המסוגל להגשים כל מה שכתובים בו.
נלכד בפרק 31 ושונה ביומן הווידאו של טומויו 2.
החילוף - החילוף הוא קלף המסוגל להחליף בין שתי נשמות של אנשים והגוף שלהם.
נלכד בפרק 32 ושונה בפרק 53.
הקיפאון - הקיפאון הוא קלף המסוגל להוריד את הטמפרטורות מתחת לאפס ולהקפיא כל דבר.
כשהוא בצורת הדג שלו, הוא מסוגל לשחות בקרח כמו במים.
נלכד בפרק 33 ושונה בפרק 60.
האש - האש הוא קלף יסוד עדין באופיו, המסוגל ליצור אש, לשלוט בה ולשרוף כל דבר.
סאקורה השתמשה בקלפי המים והרוח ביחד כדי ללכוד אותו.
הוא נלכד בפרק 35 ושונה בפרק 48.
החץ- החץ הוא קלף בצורת ילדה המסוגל לשגר מטח של חיצים.
הוא נלכד בתחילת הסרט הראשון ושונה כנראה בפרק 61.
הדרך- הדרך הוא קלף הנותן לשליט יכולת לעבור דרך כל חומר מוצק, אבל אם כוחות הקסם של השליט לא מספיק חזקים והחומר עבה מדי, השליט ייתקע שם לנצח.
נלכד בין הפרקים 35–36 ושונה כנראה בפרק 61.
הבועה- הבועה הוא קלף שנוצר על ידי קלאו ריד כדי לרחוץ את קרברוס תוך יצירת בועות סבון.
נלכד בין הפרקים 35–36 ושונה בפרק 58.
הגל- הגל הוא גרסה חלשה יותר של קלף המים המסוגל ליצור גלים חזקים ממים בסביבתו אבל לא ליצור מים חדשים.
נלכד בין הפרקים 35–36 ושונה בפרק 53.
המאזניים- המאזניים הוא קלף המסוגל לגלות אם מישהו משקר או לא.
השלג- השלג הוא קלף המסוגל להוריד שלג בכמויות עצומות ולתקוף בצורת סופת שלגים.
נלכד בפרק 36 ושונה בפרק 68.
הקול- הקול הוא קלף מסוגל לגנוב קולות יפים שהוא שומע ולהחביא אותם במקומות שאיש לא ימצא אותם.
נלכד בפרק 37 ושונה בפרק 53.
המנעול- המנעול הוא קלף המסוגל לנעול כל דלת, והדרך היחידה לפתוח אותו היא עם המפתח של סאקורה.
הוא מסוגל גם לשחרר מן סופות ירוקות על מי שמנסה לפתוח אותו.
נלכד בפרק 38 ושונה בפרק 53.
הענן- הענן הוא קלף שובב, שדומה במראהו לקלפי הגשם והסערה.
הוא מסוגל ליצור עננים סגולים שמכסים שטח רחב.
נלכד בפרק 39 ושונה בפרק 69.
החלום- החלום הוא קלף המסוגל לגרום לאנשים לחלום חלומות נבואה, כלומר חלומות שיתגשמו זמן קצר אחרי שחלמו אותם.
נלכד בפרק 40 ושונה בפרק 62.
החול- החול הוא קלף המסוגל ליצור חול טובעני המטביע כל מי שהוא תופס.
נלכד בפרק 41 ושונה בפרק 53.
החושך- החושך הוא קלף המסוגל ליצור חושך מוחלט.
הוא עוצר את הזמן לאנשים רגילים, ואנשים בעלי כוחות קסם יכולים רק ללכת במקום ולא להתקדם.
נלכד בפרק 42 ושונה בפרק 69.
האור- האור הוא קלף המסוגל להאיר את החשכה שיוצר קלף החושך.
הוא היה כל הזמן בליבה של סאקורה ולא ניסה להיאבק בה.
התאומים- התאומים הוא קלף בצורת שני ליצנים המסוגל להכפיל דברים.
כדי ללכוד אותו צריך ששני אנשים יביסו את שני הליצנים בקרב מגע והם חייבים להיות מתואמים.
לי ומיילין התאמנו יחד ולכן היו מתואמים והצליחו ללכוד את הקלף.
נלכד בפרק 43 ושונה כנראה בפרק 61.
האדמה- האדמה הוא קלף היסוד החזק ביותר מבין ארבעת היסודות.
צורת התקיפה שלו היא נחש העשוי מאדמה והוא מסוגל לבקע את האדמה ולהוציא סלעים ענקיים מתוכה.
זה הקלף האחרון שסאקורה הייתה צריכה ללכוד והיא לכדה אותו בעזרת קלף העץ.
נלכד בפרק 45 ושונה כנראה בפרק 61
הכלום - הכלום הוא קלף ה-53 והמסתורי שיצר קלאו ריד.
הקלף התגלה לראשונה בסרט הראשון של סאקורה.
הקלף היה בעל עצמת קסם רבה יותר משל כל הקלפים גם יחד.
לבסוף סאקורה הצליחה ללכוד אותו ולהפוך אותו לקלף - סאקורה על ידי כך שהיא מזגה אותו עם קלף הלב והפכה אותו לקלף התקווה.
לסדרה יצאו מספר משחקי מחשב ומשחקי וידאו, חלקם אף יצאו בעברית.
הופעות אורח בסדרות נוספות של CLAMP
סאקורה מוזכרת ב-XxxHOLiC כמי שחיה באותו עולם כמו יוקו איצ'יהארה.
יוקו אומרת שלסאקורה יש חבר (שאוראן) שהיא חיה איתו כרגע, מה שמרמז שהם בוגרים (הערכת גיל בין 18-20+) או מבוגרים מספיק כדי לעבור לגור יחד.
בפרק מאוחר יותר היא מוזכרת שוב, הפעם על ידי קימיהירו וואטנוקי, שאומר שיש סאקורה ושאוראן אחרים באותו עולם כמו של וואטנוקי (מתייחס לסאקורה קינומוטו ולשאוראן לי שהיא במערכת יחסים איתו), בזמן שהוא מחזיק במטה של סאקורה.
הוא מוסיף שזה יהיה נחמד אם יוכל לפגוש את שניהם יום אחד.
סאקורה לוכדת הקלפים (בת 15) מופיעה בקצרה ב-Tsubasa Chronicle: Tokyo Revelations כרוח שמנחה את הנסיכה סאקורה בחזרה לקבוצת חבריה.
היא מופיעה גם בפרק 217, כשהיא מוסרת את שרביט הכוכב לסאקורה לי בחלום.
השרביט יימסר מאוחר יותר ליוקו איצ'יהארה כתשלום כדי לאפשר לטסובסה לי להגיע לארץ קלואו.
היא מופיעה בהופעת אורח בפרק הראשון של האנימה "Puni Puni Poemy".
המטה הקסום של סאקורה מופיע בהופעת אורח בפרק 47 של "Keroro Gunsou".
ניקולה סאקו (Nicola Sacco וברתולומאו ונצטי Bartolomeo Vanzetti; היו שני אנרכיסטים איטלקים שהיגרו לארצות הברית, שנאסרו ונידונו למוות בכיסא חשמלי במסצ'וסטס, ארצות הברית.
משפטם היה נתון במחלוקת, ומבקרים רבים, ביניהם אפטון סינקלר, טענו כי התביעה והשופט במשפטם הושפעו מהלכי רוח אנטי-איטלקיים, אנטי-אנרכיסטיים ואנטי-מהגרים, וכך נגזר דינם.
סאקו וונצטי הואשמו כי ביום 15 באפריל 1920 הרגו את פרדריק פרמנטר, גזבר בבית החרושת לנעליים של חברת "סלייטר-מוריל" בבריינטרי, מסצ'וסטס, ואלסנדרו בֶּרַרְדֶלִי, איש הביטחון, ושדדו 15,766.51 דולר מכספי המפעל.
בררדלי נורה ארבע פעמים בשעה שהושיט את ידו לאקדח שהחזיק בנרתיק הירך שלו; פרמנטר, שהיה בלתי חמוש, נורה פעמיים, פעם אחת בחזה, ופעם שנייה בגבו כאשר ניסה להימלט.
גלֶיאני פרסם ירחון מחתרתי בשם "כרוניקה חתרנית" (Cornaca Subversiva), בו קידם את רעיונותיו וכן תוכניות להכנת פצצות, אשר הופצו בין תומכיו.
באותה תקופה היו אנרכיסטים איטלקיים בראש רשימת האויבים המסוכנים בארצות הברית ונחשדו במספר מעשי פיגועים וניסיונות לרצח, כבר החל משנת 1914. ביולי 1918 נאסרה הפצתו של הירחון המחתרתי של גלֶאני וב- 1919 גורש מארצות הברית, יחד עם שמונה מתומכיו הקרובים ביותר.
רוב תומכיו שנותרו בארצות הברית הפסיקו את פעילותם מחשש להתגלות.
אולם, כשישים מן התומכים הקיצוניים יותר ראו בעצמם כלוחמים במלחמת מעמדות, אשר הצריכה מעשי נקם על גירושו.
במשך שלוש שנים הם עסקו במעשי טרור אשר כוונו נגד פוליטיקאים, שופטים ופקידי ממשל אחרים, במיוחד באלה שחשדו כי נטלו חלק בפעולת הגירוש.
מעשה הטרור הבולט ביותר בו נחשדו האנרכיסטים, היה הטמנת פצצה בביתו של התובע הכללי אלכסנדר מיטשל פאלמר, ב-2 ביוני 1919. במקרה זה נהרג אחד מתומכי גלֶאני, קארלו ולדינוצ'י (מהעורכים לשעבר של "כרוניקה חתרנית", וחבר של סאקו וונצטי) כאשר הפצצה שהטמין התפוצצה בידיו.
באותה תקופה לערך נהרג אנרכיסט אחר, אנדראה סלסדו, כשנפל לרחוב מגובה ארבע עשרה קומות, ליד משרדי "הלשכה לחקירות" (BOI) של מחלקת המשפטים האמריקאית בבניין פארק רו שבניו יורק, בהם היה נתון במעצר במשך שמונה שבועות.
על פי דיווחים שונים החלו סאקו וונצטי לשאת אקדחים לאחר ששמעו על גורלו של סלסדו.
ונצטי עמד לדין על שוד בדרום ברידג'ווטר בו נחשד תחילה גם סאקו, אולם לא עמד לדין עמו כשהוכיח כי היה באותה עת בעבודתו, זאת על פי רישום כרטיס הנוכחות שלו.
השופט שישב בדינו היה ובסטר ת'ייר.
לונצטי, שהיה רוכל דגים, לא היה כמובן כרטיס נוכחות, ולכן דאג להביא למשפטו שישה-עשר עדים מלקוחותיו, כולם מהגרים איטלקים מפלימות', שהעידו כי קנו מחנותו צלופחים לקראת חג המולד.
חבר המושבעים "לא השתכנע מזיהוי העדים, אך נסמך על מצג תרמילי אקדח שנמצאו בכיסיו של וונצטי בעת מעצרו, חמישה חודשים לאחר המועד בו בוצע השוד.
המושבעים לא ידעו כי העדים רואיינו על ידי בלשי משטרה זמן קצר לאחר השוד, ובהמשך "התאימו" את תיאורם הראשוני, כולל באשר למכונית המילוט.
ונצטי נמצא אשם במשפטו הנפרד, ונידון על ידי השופט ת'ייר לעונש של 12–15 שנות מאסר, העונש המרבי לפשע זה.
בשלב מאוחר יותר הועמדו סאקו & וונצטי יחדיו, לדין בעיר דדהאם, מסצ'וסטס בקשר לרציחות שביצעו על פי ההאשמה בדרום בריינטרי.
היה זה שוב השופט ת'ייר שישב בדין.
שלטונות מסצ'וסטס,ש חששו ממעשי נקם של האנרכיסטים, דאגו למגן את אולם בית המשפט מפני ניסיונות פיגוע והתקינו באולם תריסי ברזל ודלתות פלדה.
ונצטי טען פעם נוספת כי גם בעת רציחות אלה מכר דגים.
סאקו לעומתו טען כי היה בבוסטון בעת מעשי הרצח, לבקשת דרכוןן בקונסוליה האיטלקית וכי סעד ארוחת ערב עם חברים.
אולם, לא ניתן היה לוודא את תאריך ביקורו הנטען בקונסוליה האיטלקית, ונוכח טענת התביעה, לפיה גם החברים עמם סעד סאקו היו אנרכיסטים כמוהו.
התובע המחוזי, פרדריק כצמן, הדגיש את דעותיהם הפוליטיות של שני הנאשמים וכי סאקו גם שינה את שמו.
אף ששניהם היו תושבי קבעים בארצות הברית (להבדיל מאזרחים), ולא ניתן היה לגייסם לשירות צבאי, טען כצמן כי נמלטו למקסיקו כדי לחמוק מגיוס לצבא ארצות הברית בעת מלחמת העולם הראשונה.
בחקירתו הנגדית הודה סאקו כי שיקר לכצמן, בעת שזה ראיין אותו בזמן שישב בכלא ברוקטון וכן תקף באריכות את היחס שמקבלים בני מעמד הפועלים מן המעמד השולט בארצות הברית.
אבל כצמן ניצל את שליטתו הגרועה של סאקו בשפה האנגלית ונזף בו שוב על שהתחמק מגיוס רק כדי להרוויח יותר כסף.
גם במהלך המשפט התפתח בין כצמן לוונצטי עימות קשה, כאשר התובע צעק על ונצטי בעוד האחרון נופף באצבעו והתעקש כי מעולם לא רצח איש.
רוב המשפט התמקד בראיות חומריות, קליעים, אקדחים וכובע.
עדי התביעה העידו כי הקליע, בקוטר 0.32 אינץ', שהרג את בררדלי היה מסוג כה ישן ונדיר עד כי הקליעים הנוספים הזהים היחידים שניתן היה לאתר, היו אלה שנמצאו בכיסו של סאקו כאשר נעצר.
עם זאת, הראיות הבליסטיות שהוצגו במשפט היו דו-משמעיות.
כצמן, אשר טען בתחילת המשפט כי לא ינסה לקשר בין קליע מסוים כלשהו לאקדחו של סאקו, שינה את דעתו לאחר שההגנה דאגה לבדוק את האקדח במבחן ירי.
סאקו, אשר טען כי אין לו מה להסתיר, לא התנגד כי האקדח ייבדק, במהלך השבוע השני למשפט.
כמה ימים אחר כך זימנה התביעה שני מומחים בליסטיים אשר טענו כי הקליע הקטלני בא מאקדחו של סאקו.
אולם מאוחר יותר זימנה ההגנה שני מומחים בליסטיים משלה, אשר נשבעו כי אין כל קשר בין הקליע לאקדח.
ספקות דומים עלו בקשר לאקדחו של ונצטי.
תחילה טענה התביעה כי האקדח היה שייך לאיש הביטחון שנהרג ונלקח ממנו במהלך השוד.
איש מן העדים לא העיד כי אחד השודדים נטל אקדח בעת השוד, אולם איש הביטחון נמצא מת, ללא כלי נשקו.
התביעה מצאה כי מספר שבועות קודם לשוד הביא איש הביטחון את נשקו לנשקיה לשם תיקון, אולם ההגנה הטילה ספק בעובדה שאיש הביטחון נטל משם את נשקו לאחר התיקון.
לצורך כך הביאה עדות ולפיה אשתו של איש הביטחון אמרה לחברה שאם נשקו היה עמו, לא היה נהרג.
למרות כל זאת, אימץ חבר המושבעים את ההנחה בדבר נטילת נשקו של איש הביטחון, כעובדה.
הראייה העובדתית האחרונה של התביעה הייתה כובע עם אוזניות, אשר לטענת התביעה היה שייך לסאקו.
סאקו ניסה לחבוש את הכובע בבית המשפט ולפי דיווחי שני ציירי עיתונים שישבו באולם בית המשפט, הכובע היה קטן מדי ולא התאים לפדחתו.
אבל כצמן התעקש כי הכובע שייך לסאקו וחזר על טענה זו שוב ושוב.
מחלוקת נוספת העיבה על עדי התביעה אשר זיהו את סאקו בזירת הפשע.
עדה אחת, מנהלת חשבונות בשם מרי ספליין, תיארה בדייקנות את סאקו כאדם אשר היא ראתה יורה מתוך רכב המילוט.
אולם בחקירתה הנגדית התברר כי ספליין סירבה לזהות את סאקו בעת החקירה וטענה כי ראתה את רכב המילוט רק לשנייה, ממרחק של חצי גוש בניינים.
בעוד מספר עדים אחרים זיהו את סאקו וונצטי כמי שביצעו את הפשע, מספר גדול יותר של עדי תביעה והגנה סירבו לזהותם.
כאשר חבר המושבעים יצא להכריע במשפט, רבים ציפו כי המשפט יסתיים בזיכוי מחוסר הוכחות, או לפחות בדיון ארוך של המושבעים אל תוך הלילה.
אולם לאחר שלוש שעות של דיון, שבסיומו יצאו להפסקת צהריים, חזר חבר המושבעים לאולם והכריע כי השניים אשמים בפשע.
תומכיהם של סאקו וונצטי טענו כי הם הורשעו בגלל דעותיהם האנרכיסטיות, אבל המושבעים התעקשו כי עובדה זו הייתה חסרת משקל בהכרעתם.
הרשעה ברצח מדרגה ראשונה במסצ'וסטס הייתה אז פשע הנושא עונש מוות.
בעודו כלוא בכלא דדהאם, פגש סאקו באסיר פורטוגזי בשם סלסטינו מדֵירוש.
מדֵירוש טען כי הוא זה שביצע את הפשע בגינו הורשע סאקו.
אולם בקשתו של סאקו למשפט חוזר נדחתה.
אף שבדבריו של מדירוש נתגלו סתירות לא מעטות, הוא הפנה את תשומת לבם של פרקליטי ההגנה לכנופיה אשר רבים חושבים עד היום כי ביצעה את הפשע.
קודם לחודש אפריל 1920 עמד ג'ו מורלי בראש כנופיה אשר שדדה בתי חרושת לנעליים במסצ'וסטס, כולל שניים בבריינטרי, שם התרחש הפשע בו הואשמו סאקו וונצטי.
החוקרים אף גילו כי מורלי דומה דמיון מפתיע לסאקו, דמיון כה רב עד שעדי תביעה והגנה גם יחד טעו לחשוב, על פי תמונת משטרה, כי מדובר בסאקו.
בשנת 1925, כאשר היה בכלא, נחקר מורלי על מעשה השוד והכחיש כל קשר למעשה.
אולם, על פי דיווחים שונים הוא התוודה שש שנים מאוחר יותר, בפני עורך דין ניו יורקי, כי ביצע את הפשע.
בשנת 1973 התגלו ראיות נוספות התומכות בהשערה זו, כאשר בזיכרונותיו של איש מאפיה צוטט אחיו של מורלי שגם התוודה על מעשה השוד והרצח בבריינטרי.
ב-8 באפריל 1927, לאחר שתמו כל ניסיונות הערעור, נשפטו סאקו וונצטי סופית למוות בכסא חשמלי.
ההחלטה הביאה לגל מחאות עולמי.
לנוכח המחאות החליט מושל המדינה לדחות את ההוצאות להורג והקים ועדה כדי לבחון את המקרה.
התפתחות הידע בתחום הבליסטיקה בתקופה זו איפשרה כבר לזהות במידת ודאות גבוהה כלי נשק אפ הוצגו קליע ותרמיל שנטען כי נורו ממנו (כפי שקרה במקרה של סאקו).
הוועדה שמונתה לבחינת המקרה פנתה לשירותיו של קלווין גודרד בשנת 1927. גודרד היה מומחה בכלי נשק וקיבל הכשרה בתחום הבליסטיקה וזיהוי משפטי.
בעת המשפט הוא הציע את שרותיו להגנה, אולם זו דחתה את פנייתו.
לצורך בדיקתו השתמש גודרד במיקרוסקופ חדש שהומצא זמן קצר לפני כן, כדי לבחון ולהשוות חריצים זעירים הנוצרים על הקליע והתרמיל בעת הירי ולקבוע האם אלה באו מאקדח הקולט בקוטר 0.32 אינץ' של סאקו.
בבדיקתו נמצא כי שניים מן הקליעים מזירת הפשע לא התאימו לאקדחו של סאקו, אולם השלישי התאים לאקדח.
אף שני מומחים מטעם ההגנה שנכחו בעת הבדיקה הסכימו כי קיימת התאמה בין הקליעים.
לאור מסקנה זו הסכימה הוועדה עם פסק הדין המרשיע.
ערעורים, מחאות ופעולות משפטיות נוספות המשיכו במשך שש השנים הבאות.
בעוד התביעה הגנה בתוקף על פסק הדין, ההגנה, שבראשה עמד עורך הדין פרד מור, הביאה עוד ועוד ראיות לכאורה המטילות ספק בהרשעה.
שלושה עדי תביעה הודו כי עדותם בדבר זיהוי סאקו בזירת הפשע ניתנה בכפייה.
אולם כאשר נחקרו פעם נוספת על ידי התובע כצמן, שינו את עדותם פעם נוספת והכחישו כי מישהו כפה עליהם את עדותם.
בשנת 1924 המשיכה המחלוקת כאשר התגלה כי מישהו החליף את קנה אקדחו של סאקו.
הטענה נחקרה משך שלושה שבועות, אולם התעלומה לא נפתרה.
ערעורים נוספים התמקדו בתפקודו של מזכיר חבר המושבעים ושל המומחים הבליסטיים של התביעה.
בשנת 1923 הגישה ההגנה תצהיר שנגבה מפי חבר של מזכיר חבר המושבעים, אשר העיד בשבועה כי עוד בטרם המשפט אמר לו האיש על סאקו וונצטי "שילכו לכל הרוחות, צריך לתלות אותם בכל מקרה!" באותה שנה חזר בו מעדותו קצין משטרה אשר העיד במשפט כי הקליע הקטלני בא מאקדחו של סאקו.
הקצין טען כי התובע כצמן תמרן את עדותו כך שעובדה זו לא תתגלה במשפט.
התנהגותו של השופט ובסטר ת'ייר
התנהגותו של השופט ובסטר ת'ייר (Thayer) במהלך המשפט הוסיפה לטענותיהם של המצדדים במשפט חוזר.
במשך המשפט רבים ראו את האיבה שהפגין השופט כלפי אחד מפרקליטי ההגנה, פרד מור (Fred Moore).
ת'ייר דחה שוב ושוב את התנגדויותיו של מור והזכיר לעורך הדין שהגיע מקליפורניה כי במסצ'וסטס קיימת מערכת משפטית שונה.
לפחות בשני מקרים התפרץ השופט ופעם אחת אמר לעיתונאים ההמומים: "שום אנרכיסט ארוך-שיער מקליפורניה לא ינהל את בית המשפט הזה!" ת'ייר אף כינה את סאקו וונצטי בשם "בולשוויקים" בעת הרצאה שנתן במועדון שבו היה חבר והוסיף כי "יטפל בהם כמו שצריך".
עם תום המשפט כתב אחד העיתונאים לתובע הכללי של מסצ'וסטס, ביקורת חריפה על התנהגות השופט.
לבסוף, בשנת 1924, לאחר שדחה חמש בקשות למשפט חוזר, התרברב ת'ייר בפני אחד העיתונאים, "ראית מה שעשיתי לממזרים האנרכיסטים האלה?
שילכו עם זה לבית המשפט העליון ונראה מה הם יכולים להוציא משם!" התבטאויות עוינות אלה התגלו רק בשנת 1927.
סאקו וונצטי מצדם הגיבו לאורך השנים לגזר דינם בתגובות שנעו בין זלזול לדיכאון וייאוש, לסירוגין.
בשנת 1926 התפרסם מאמר עליו היו השניים חתומים ואשר נכלל בפרסום מטעם הוועדה שקמה להגנתם ובו הם קראו לחבריהם לנקום את מותם.
במאמר אף הזכירו ברמז את הפרסום של לואיג'י גלֶאני ובו הסברים להכנת פצצות.
יחד עם זאת סאקו וונצטי כתבו עשרות מכתבים בהם חזרו על טענתם כי לא ביצעו את הפשע והורשעו אך ורק מהיותם אנרכיסטים.
היסטוריונים שונים, אשר נותרו משוכנעים בחפותם, מפנים למכתבים התומכים בטענתם, ואשר פורסמו לראשונה רק לאחר הוצאתם להורג.
לסאקו וונצטי לא היה כל רישום פלילי קודם, אך היו מוכרים לשלטונות כפעילים קיצוניים ומתומכי לואיג'י גלֶאני.
שניהם טענו כי הם קורבנות של דעות קדומות ונידונו על פשע שלא ביצעו.
אולם, לכל אורך הדרך הם לא ניסו להתכחש לחבריהם האנרכיסטיים, או לאמונתם באשר ללגיטימיות של פעולות אלימות כנגד הממשל.
כך גם הדגיש ונצטי בעת נאומו האחרון לשופט ת'ייר:- "לא הייתי מאחל לכלב או לנחש, ליצור הנחות ביותר עלי אדמות – מה שסבלתי על דברים שאינני אשם בהם.
אבל אני מאמין שסבלתי בגלל דברים שאני אשם בהם.
אני סובל כיוון שאני קיצוני, ואכן אני קיצוני; סבלתי מפני שאני איטלקי, ואכן אני איטלקי...
גם אם היית יכול להוציא אותי להורג פעמיים, ואם הייתי יכול להיוולד עוד פעמיים, הייתי עושה שוב מה שעשיתי כבר." (דברי ונצטי ב-19 באפריל 1927, בדדהאם מסצ'וסטס, בבית המשפט של מחוז נורפוק).
אינטלקטואלים סוציאליסטים רבים, בהם דורותי פארקר, עדנה סנט וינסנט מיליי, ברטראנד ראסל, ג'ון דוס פסוס, אלברט איינשטיין, אפטון סינקלר, ג'ורג' ברנרד שו וה"ג ולס, יצאו בקריאה למשפט חוזר, אבל לא הצליחו בכך.
עורך הדין הנודע, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית לעתיד, פליקס פרנקפורטר, התגייס אף הוא למאמצים למשפט חוזר ופרסם ביקורת קשה על פסק דינו של ת'ייר, שהתפרסמה בירחון אטלנטיק ב-1927.
סינקלר תיאר במכתב משנת 1929, את הפרשה כ"בעיה המוסרית הקשה ביותר בחייו".
אמנם ברומן שלו "בוסטון", הוא הציג את השניים כחפים מפשע וכקורבנות לעדות שקר, אך אחד מעורכי דינם, פרד מור, גילה לו מאוחר יותר לאחר ביצוע גזר הדין, שהם אכן היו אשמים וכי האליבי שלהם, שאותו הציג במשפט, היה כוזב, כדי למנוע את הרשעתם.
סינקלר דבק עם זאת בגרסת הרומן, לפיה המשפט היה נגוע בדעה קדומה וגלויי גזענות מצד המושבעים והשופט ת'ייר כלפי החשודים.
למרות מחאות ושביתות ברחבי העולם, סלסטינו ניקולה סאקו וברתולומאו ונצטי הוצאו להורג בכיסא חשמלי ביום 23 באוגוסט 1927. לאחר שנודע כי הוצאו להורג, פרצו מהומות בלונדון ובגרמניה.
המונים כיתרו את השגרירות האמריקאית בפריז ואת חזית מועדון המולן רוז' בפריז שנהרסה.
גם בתל אביב נערכה אספת מחאה על גזר הדין.
סאקו וונצטי סירבו לפגוש בכומר טרם הוצאתם להורג וצעדו בשלווה אל מותם.
מילותיו האחרונות של סאקו היו: "תחי האנרכיה" וכן "שלום, אמא".
ונצטי, ברגעיו האחרונים, לחץ את ידי השומרים והודה להם על יחסם, והמשיך לטעון שהוא קורבן לדעות קדומות ונידון על פשע שלא ביצע.
לבסוף אמר: "אני מבקש למחול לאנשים מסוימים על מה שהם עושים לי עתה."
חבריהם של סאקו וונצטי, מאוהדי גלֶיאני, לא הגיבו בשלווה לגורלם.
כבר בשנת 1920, מיד לאחר הרשעתם הראשונית, הוטמנה פצצה ליד בניין הבורסה בוול סטריט בניו יורק.
בשנת 1921 נשלח רימון יד לשגריר ארצות הברית בפריז והתפוצץ בידי משרתו.
בשנת 1926 נהרס בפצצה ביתו של אחיו של מי שקרא למשטרה כדי לעצור את סאקו וונצטי.
מטעני חבלה שנשלחו לשגרירויות נוספות של ארצות הברית פורקו בטרם התפוצצו.
על אחד מזרי האבל נכתב "מחכים לשעת נקם".
פצצה שנשלחה למושל מסצ'וסטס, לאחר הוצאתם להורג, שלושה חודשים אחר כך, גם ברכבת התחתית של ניו יורק, בכנסייה בפילדלפיה ובבית ראש עיריית בולטימור.
ביתו של אחד מחברי חבר המושבעים פוצץ, ואחרת החריבה את ביתו של המוציא להורג.
לבסוף, בשנת 1932 הגיעה שעת הנקם גם לשופט ת'ייר.
שביתו חרב בפצצה, ואחריה עבר להתגורר במועדון בו היה חבר וחי שם עד ליום מותו, תחת שמירה רצופה.
בשנת 1971 יצא לאקרנים סרט הקולנוע של הבמאי האיטלקי ג'וליאנו מונטלדו, בשם "Sacco e Vanzetti", על הפרשה.
בשנת 1972 הזמרת ג'ואן באאז כתבה שיר לזכרם, "הבלדה על סאקו & וונצטי".
סאק היא הפלת הקוורטרבק או הדיפתו אל מחוץ לתחומי המגרש במשחק פוטבול.
מהלך יחשב לסאק רק כאשר ההגנה תפיל את הקוורטרבק או תהדוף אותו אל מחוץ לתחומי המגרש כשהכדור בחזקתו והוא אינו עבר את קו המגע.
פאמבל של הקוורטרבק שנעשה לפני קו המגע יחשב גם הוא לסאק.
המהלך שלאחר הסאק יתחיל במקום בו הקוורטרבק הופל או נהדף.
כאשר יותר משחקן הגנה אחד אחראי לסאק, לכל שחקן שאחראי לסאק יתווסף רק חצי סאק לסטטיסטיקה.
NFL סאקים במשחק אחד: 7, Derrick Thomas, נובמבר 11, 1990 נגד סיאטל סיהוקס
NFL סופר בול סאקים במשחק אחד:12, קרולינה נגד דנברס סופר בול 50
סַאקוּרה קִּינוֹמוֹטוֹ (ביפנית: 木之本 桜) היא דמות בדיונית, גיבורת המאנגה וסדרת האנימה של קלאמפ, "סאקורה לוכדת הקלפים".
בסדרת האנימה, הסרטים והמשחקים מדובבת ביפנית על ידי 'סאקורה טנגה' ובגרסה העברית על ידי דנה רישפי.
בתחילת הסיפור, סאקורה היא ילדה בת תשע אשר גרה בעיר טומודה בפאתי טוקיו, יפן, אשר לומדת בבית הספר העירוני.
בעלילות מתקדמות של הסיפור סאקורה מוצגת כילדה בת שתים עשרה ואף תלמידת חטיבה בת ארבע עשרה.
יום אחד לאחר יום הולדתה החל באחד באפריל, זמן לא רב לאחר שהתחילה את כיתה ד' בבית הספר היסודי של טומודה, סאקורה נתקלת במקרה בספר ישן ומסתורי במרתף ביתה שנקרא "The Clow" (הקלָאוֹ) בין ספריה של אביה.
מיד לאחר שנגעה בספר, סאקורה מעירה בטעות את אחד המגנים על קלפי הקלאו, קרברוס, שומר החותם, שישן במקום לשמור על הקלפים.
קלפי הקלאו הם חבילה של תשעה עשר קלפים קסומים בעלי כוחות עוצמתיים.
קרברוס, אשר יצא מכריכתו של הספר, הודה שנתן לקלפים לברוח בכך שישן במקום לשמור על אחדותם, אך על מנת להעיר אותו מתרדמתו ולשבור את החותם הכורך את הספר דרוש אדם בעל כוחות קסם חזקים, כלומר סאקורה נושאת בכאלה.
הוא מינה אותה ללוכדת הקלפים אשר תפקידה לאסוף את כל הקלפים החסרים ולהחזירם לספר תחת שליטתה.
מה שהוא לא מגלה לה בשלב זה של הסיפור, שבכך שהפכה ללוכדת הקלפים הפכה גם מועמדת הנבחרת והיחידה לקבלת השליטה על הקלפים והמגנה עליהם.
בסדרת האנימה רצף האירועים שונה במקצת מהמאנגה.
בצהרי היום לאחר שחזרה מהיום הראשון בכיתה ד', סאקורה שומעת קול מסתורי שבוקע מספריית אביה שבמרתף.
סאקורה, חמושה בשרביט המעודדות שלה, יורדת מטה ומגלה את הספר על כל הקלפים בתוכו (האנימה הרחיבה את מספר הקלפים לחמישים ושניים).
בגרסה חלופית זו, סאקורה מרימה את הקלף העליון וקוראת את שמו, רוח, מה שמפעיל את הקלף שמזמן רוח חזקה המעיפה את שאר הקלפים מחוץ לבית.
קרברוס מפציר בה לצאת לתפוס את הקלפים.
קטע זה הוסף, כנראה, על מנת לא רק לתת לקרברוס סיבה מוצדקת יותר לשלוח את סאקורה למשימתה, לתפוס את הקלפים, אלא גם כדי להקל עליה תחילה כיוון שבשליטתה הקלף רוח לעומת המאנגה שבה היא התחילה ללא כל קלף.
סאקורה היא ילדה נמרצת, חייכנית, חברתית ובנוסף אתלטית – היא חברה בקבוצת המעודדות של בית ספרה ומצטיינת בתחומי הספורט השונים.
חיוכה הכובש והכריזמה המדבקת שלה מושכים אליה אנשים רבים, כאשר האופטימיות והיושרה שלה מאפשרים לה להתחבר לאנשים רבים.הסדרה עוקבת ברובה אחר החברויות אשר היא יוצרת עם דמויות נוספות, בין אם זרים, מכרים ואפילו יריבים ובמיוחד בקשרה העמוק עם חברתה הטובה ביותר טומויו.
אחד ממעלותיה המובחנות ביותר היא האופטימיות שלה, אשר מובאת במשפט השגור בפיה "הכל יהיה בסדר" ("Zettai daijōbu da yo", 「絶対大丈夫だよ」), אשר דחף אותה להתגבר בהצלחה על מבחנים ומחסומים רבים לאורך הסיפור, כאשר היא מחדדת את יכולות הקסם שלה.
אף על פי שתכופות נדמת לנאיבית, מגושמת ו"עפיפונית", מה שמכניס אותה לצרות רבות במהלך הסיפור, כאשר הזמן קורא לכך היא הופכת חדת עין וחדורת מטרה.
היא מגלה נבונות ורגישות רבה כלפי רגשותיהם של אחרים ואחריות כלפי אלה הקרובים אליה.
המאכלים האהובים עליה הם חביתה עם אטריות ופירות ים (כנהוג ביפן), וגם חביתיות לפי המתכון האהוב עליה.
סאקורה חיה עם אחיה הגדול, טוֹיה קּינוֹמוֹטוֹ, ואביה, פוּגִ'יטַאקה קִּינוֹמוֹטוֹ.
השלושה עוזרים בעבודות הבית, אחזקתו ותורנויות מטבח וניקיון.
אמה של סאקורה, נָאדַאשִיקוֹ קִּינוֹמוֹטוֹ, או בשמה הקודם נאדאשיקו אָמַאמִיָה, אשר נפטרה ממחלה קשה כשסאקורה הייתה בת 3.
קלפי הקלאו הם קלפי קסם בדיוניים מן המנגה והאנימה [סאקורה לוכדת הקלפים].
הם משמשים ככלים בעלי יכולות הקסומות ייחודיות המשמשים את סאקורה למטרותיה השונות.
במנגה קיימים תשעה עשר קלפים ובאנימה חמישים ושלושה.
בעקבות הצלחתה של האנימה הודפסו כקלפי משחק וצעצוע אמיתיים ונמכרו גם בארץ.
בנוסף, לסאקורה יש שרביט קסום המאפשר לה ללכוד קלפים "שברחו" ולזמן את כוחם של אלה שלכדה, ומכאן שם המנגה.
לאורך הסיפור כוחותיה של סאקורה מתעצמים ככל שהיא נלחמת ולוכדת יותר קלפים מה שמאפשר לה לדרוש מעצמה כוחות קסומים גדולים יותר על מנת ללחום קרבות קשים והפיכת קלפים מקלפי קלאו לקלפי סאקורה, מה שתחילה גרם לה להתשה וקריסה אך לבסוף אף הצליחה להפוך כמה קלפים בו זמנית.
עם זאת מודעותה גברה לנוכחותו של הקוסם קלאו ריד ומצליחה לזכור יותר פרטים מחלומותיה הנבואיים.
בסוף העלילה אריאול, גלגול הנשמות של קלאו ריד, מעניק מחצית מכוחות הקסם שלו לסאקורה ומחציתם לאביה, מה שהופך אותה לקוסם החזק ביותר עלי אדמות.
עיצוב דמותה של סאקורה עבור המאנגה נעשה במיוחד על ידי מוֹקוֹנה, חברת קבוצת כותבות המנגה קלאמפ.
היא אמורה לדמות לאחייניתה של מוקונה, קאוואז'י, שלובשת קּוּקוּ בשיער בדומה לסאקורה בסדרה.
פירוש המילה "סאקורה" (さくら) מיפנית הוא פריחת עץ הדובדבן.
פירוש שם משפחתה, קינומוטו (木之本), הוא מקור העץ.
הקשר בין שָאורן לִי לסאקורה הוא הקשר הבולט ביותר בסדרה, בעיקר משום שהחלק השני של הסדרה מוקדש בעיקר להתפתחותו.
הדבר הבולט ביותר בהתפתחות הקשר הוא שינוי דעותיו של שאורן על סאקורה, בעיקר בגלל ליבה ואופייה החם של סאקורה.
בתחילת הסדרה, שאורן, מיד, רואה את סאקורה כיריבה לאחר שהוא מגלה שהיא לוכדת הקלפים וגם בגלל חוסר הבנתה של האחריות שבאסיפת קלפי הקלאו.
בקרבת שאורן, בבית הספר וגם בזמן לכידת הקלפים, סאקורה מאוימת ממבטו הנוקב והתנהגותו הביקורתית של שאורן.
למרות זאת, סאקורה לא החזירה שום התנהגות שלילית.
רוב הזמן, למרות התנהגותו של שאורן, סאקורה מודה לו על עזרתו ועל המאמץ שהוא עושה על מנת לתפוס את הקלפים.
עם הזמן דבר זה מבלבל מאוד את שאורן, שצידו הרגיש גורם לו להיות יותר צנוע מאשר גאותן יהיר.
תפנית חשובה בקשר זה קורת במאנגה כשהקלף אדמה חושף את עצמו בפרק שנקרא "The Power of the Elements"(הכוח של היסודות), כשסאקורה נופלת לבקע שנוצר על ידי הקלף.
שארון, שמיהר להציל אותה, קורה לה בשמה הפרטי, סאקורה, דבר שמראה בתרבות היפנית על קשר קרוב בין שני אנשים.
לאחר שקרברוס הציל אותה היא שואלת את שאורן אם היא יכולה לקרוא לו שאורן-קוּן (סיומת שם לבנים המראה, גם, על קשר קרוב בין אנשים או פניה למישהו קטן ממך).
במהלך הסדרה, שאורן נהיה יותר מסור לסאקורה מבחינה רומנטית, בעיקר לאחר שיואה גרם לו להתעמת עם רגשותיו בחלק השני של הסדרה.
למרות זאת, סאקורה נשארה לא מודעת לרגשותיו של שאורן.
הסמקותיו של שאורן נהיו יותר שכיחות במהלך הסדרה, וישנם כמה מקרים שהוא נעשה מגושם בנוכחותה.
במצבים אלה סאקורה חייכה חיוך תמים או עשתה מבט מודאג כששאורן מעד.
לאחר שסאקורה התוודתה על רִגשותיה ליוּקִיטוֹ, בידיעה שידחה אותה, שאורן מנחם אותה בפארק הפינגווין.
זהו חלק אמוציונאלי מאוד בסדרה, אבל סאקורה מרגישה טוב יותר לאחר מכן משום ששאורן היה שם כדי לעזור לה להוציא את רגשותיה.
על מנת להודות לו, היא עובדת שבוע וסורגת לו צעיף.
בדומה למאנגה, שבה סאקורה מחזירה לו טובה בכך שהיא משקיע שבוע ומכינה לו יוקטה.
היא נותנת לו את היוקטה לאחר שהוא מסכים להיות בן הזוג שלה לפסטיבל.
סאקורה נהיית מודעת לרגשותיו של שאורן לאחר שהוא חושף אותם בפניה לקראת הסוף של הסדרה, לאחר הקרב הסופי עם אריאול.
רגשותיו של שאורן הפתיעו אותה מאוד, דבר זה נראה עליה לאורך הימים הבאים.
לאחר שדיברה על חבריה על הסיבה להתנהגותה הדיכאונית שלא מתאימה לה ועל רגשותיה, היא מבינה ששאורן הוא האחד בשבילה, והיא אומרת לשאורן את הבנתה החדשה בנוגע לרגשותיה כששאורן עוזב באופן מפתיע להונג קונג.
האנימה יוצר מתח בכך שסאקורה עדיין לא מתוודה בפני שאורן בפרק האחרון, במקום זאת, וידוי רגשותיה, הנראה בסוף הסרט השני, לאחר כמה ניסיונות כושלים לאורך הסרט.
ישנו מנהג בסדרה שאומר שאם שני אנשים יעשו דובונים וכל אחד יקרא לדובון שלו על שם השני ויביא לו אותו, שני האנשים יהיו ביחד לעד.
במאנגה סאקורה ושאורן קוראים לדובונים שלהם על שם השני לאחר שסאקורה אומרת את רגשותיה כלפי שאורן, דבר זה שונה במעט באנימה, שבה, שאורן נותן לסאקורה את הדובון שלו (היא מבקשת אותו) בפרק 70, אבל סאקורה אף פעם לא נותנת לו אחד משום שכבר נתנה אותו ליוקיטו מוקדם יותר בסדרה.
בסרט השני, שאורן חוזר ליפן עם בת דודתו, מֵיילִין לִי (דמות שקיימת רק באנימה) שקיימה שיחות טלפון סודיות עם טוֹמוֹיוֹ שעזרה לתכנן את חזרתם.
טומויו ומיילין מנסות לארגן סיטואציה שבה סאקורה תוכל להגיד לשאורן את רגשותיה כלפיו, אבל מפריעים לה בכל ניסיון לאורך הסרט עד סופו שבו היא אומרת שהיא אוהבת אותו במחשבה ששאורן שכח את הרגש החשוב ביותר שלו.
היא מתחילה לבכות אבל שאורן מחזיר בהפתעה "גם אני, סאקורה".
השיר "אָשִיטַה אַ נוֹ מֵרוֹדִי" (בוא לפה) מתנגן בפסקול עם זריחת השמש, מה שמסמל שמחה וניצחון.
סאקורה כל כך שמחה על כך שגילתה את רגשותיה, שהיא קופצת מעל חור גדול שנפער במדרגות על מנת להגיע לשאורן.
הסרט נגמר כשסאקורה באוויר, באמצע הקפיצה אל שאורן.
עם יציאת הסרט יצאה גם תמונה שבה סאקורה מגיעה אל שאורן לאחר הקפיצה.
בחצי הראשון של הסדרה, לפני שהיה כל רמז לקשר בין סאקורה לשאורן, המוקד הרומנטי העיקרי של סאקורה היה יוקיטו טסוקישירו המבוגר ממנה.
בטיול כיתתי בכרך השלישי סאקורה מגלה לשאורן שהיא התאהבה ביוקיטו כשאחיה, טויה, הביא אותו לביתם ביום שהוא עבר לבית ספרו של טויה.
נוכחותו של יוקיטו תמיד גרמה לשינוי משמעותי על רגשותיה של סאקורה, מה שגרם לה להגיד "האניאן~" (はにゃあん～) "בהתמוססות".
לא כמו שאורן, שנקשר ליוקיטו בגלל כוחו, סאקורה באמת מאוהבת ביוקיטו.
סאקורה תמיד עושה מיטבה על מנת להרשים את יוקיטו, במקרים נדירים אפילו מתחרה עם שאורן במי יביא לו את המתנה או המחמאה היפה יותר.
בדרך כלל היא מצפה ללכת עם יוקיטו לבית הספר בבוקר, והיא דואגת כשהוא לא שם.