tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המדינה הפכה לפרובינציה בריטית בשנת 1836 ולמדינה מהמדינות והטריטוריות של אוסטרליה בשנת 1901.
במדינה מתגוררים כ-1.8 מיליון תושבים (2021).
המדינה מכונה "מדינת הפסטיבלים" (Festival State) או "מדינת היין".
רוב התושבים מתגוררים בעמק הפורה של נהר מארי.
אוסטרליה הדרומית התגלתה (על ידי מגלים אירופאים) בשנת 1627, כאשר ספינה הולנדית בשם Gulden Zeepaert עברה בקרבת החוף.
רב החובל של הספינה, פרנסואה ת'יג'סן קרא לארץ שאת חופה גילה – "ארץ פיטר ניוטס" ("Pieter Nuyts Land").
החוף מופה על ידי מת'יו פלינדרס וניקולס בודין בשנת 1802.
בשנת 1831 נוסדה מושבת אוסטרליה הדרומית על ידי חברת אוסטרליה הדרומית, אשר מכרה אדמות למתיישבים.
בכך שונה הייתה המושבה ממושבות אחרות באוסטרליה – אשר היו מושבות עונשין.
אוסטרליה הדרומית הייתה למעשה "פרובינציה" של בריטניה ולא "מושבה", אף שכונתה בפי כל "מושבה".
מרבית שטחיה של אוסטרליה הדרומית צחיחים או צחיחים למחצה.
רק בכחמישית משטחה יורדים משקעים של יותר מ-250 מילימטר בשנה.
רכס ההרים העיקרי הוא רכס פלינדרס המהווה פארק לאומי (הפארק הלאומי רכס פלינדרס שאורכו 800 ק"מ והוא משתרע בין כף ג'רוויס לאגם טורנס).
אוסטרליה הדרומית גובלת בכל מדינות אוסטרליה והטריטוריות המצויות ביבשת אוסטרליה (למעט טריטוריית הבירה האוסטרלית).
כלכלת אוסטרליה הדרומית מהווה 15% מהתל"ג של אוסטרליה, ורכיב משמעותי בכושר הייצור והייצוא של אוסטרליה.
כל שנה מייצאים מאוסטרליה הדרומית סחורות בשווי של מעל 10 מיליארד דולרים אוסטרלים.
התוצר המדינתי הגולמי של אוסטרליה הדרומית הוא 48.9 מיליארד דולרים אוסטרליים, והתוצר המדינתי לנפש, נכון לשנת 2004, הוא $32,996.
כלכלת אוסטרליה הדרומית מתבססת על החלוקה הבאה:
חקלאות ייעור ודייג – 4.5%
אוסטרליה הדרומית היא מונרכיה חוקתית, כאשר בראש המדינה עומד מלך אוסטרליה.
למדינה שני בתי מחוקקים – האספה המחוקקת של אוסטרליה הדרומית (בית תחתון) והמועצה המחוקקת של אוסטרליה הדרומית (בית עליון).
ראש השרים של אוסטרליה הדרומית הוא מייק ראן, חבר מפלגת העבודה האוסטרלית.
כאשר הוקמה המושבה, המושל הראשון של אוסטרליה הדרומית היה ג'ון הינדמארש אשר קיבל כתב הרשאה מאת הממשלה הקיסרית של המלכה ויקטוריה, והיה חב בדיווח רק למשרד המושבות הבריטי, ובשל כך לא הייתה דמוקרטיה במושבה, והוא לבדו היה הגוף השולט, המחוקק והשופט.
בשנת 1843 הוקמה מועצה על מנת לייעץ למושל.
מועצה זו נקראה "המועצה המחוקקת" אשר השתתפו בה ארבעה נציגי המתיישבים אשר מונו על ידי המושל, ושלושה נציגי הממשלה הבריטית.
למושל נותרו סמכויות ביצוע מוחלטות.
בשנת 1851 חוקק הפרלמנט את חוק ממשלת המושבות האוסטרליות והרשה את בחירת הנציגים של כל בית מחוקקים של כל מושבה ומושבה.
בהתאם לחוק זה נבחרה ממשלה באוסטרליה הדרומית כאשר מתוך 24 חברי הממשלה 16 נבחרו בהצבעה (על ידי גברים לבנים בעלי ממון מעל רף מסוים) וה-8 הנותרים נבחרו על ידי המושל.
מטרתו של הגוף הנבחר היה לנסח חוקה למדינה.
הגוף הנבחר ניסח חוקה דמוקרטית, על פיה יהיו שני בתי מחוקקים, וכן נקבע שהממשלה תוקם על ידי המפלגה לה מספר הקולות הרב ביותר (או הקואליציה).
אוסטרליה הדרומית הייתה הראשונה במדינות אוסטרליה שנתנה זכות בחירה לנשים (בשנת 1894).
אוסטרליה המערבית היא הגדולה במדינות אוסטרליה.
המדינה מכסה שליש משטחה של אוסטרליה במערב המדינה, וגובלת במדינות אוסטרליה הדרומית והטריטוריה הצפונית.
בירתה של אוסטרליה המערבית היא העיר פרת', השוכנת לחוף האוקיינוס ההודי, ומתגוררים בה כ-1,554,769 (2007) תושבים.
בעיר מתגוררים למעלה משלושת רבעי מתושבי המדינה.
רובה של המדינה מדברי וכמעט אינו מיושב.
בצפון המדינה אזור יער גשם טרופי ובכלל זה אזור קימברלי אשר בשנים 1933–1939 שימש בסיס לדיונים בדבר התיישבות יהודית מאסיבית והקמת מולדת יהודית לאומית, במסגרת תוכנית קימברלי.
אף שבמערבה של אוסטרליה התגוררו ילידים מקומיים אבוריג'ינים במשך עשרות אלפי שנים, רובה של אוכלוסיית המדינה כיום מקורה במתיישבים שהגיעו לאזור במסגרת היותו חלק מהאימפריה הבריטית.
מושבת הנהר סוואן נוסדה בשנת 1829 (אף שהיה ניסיון התיישבות קודם בשנת 1826), היא העיר פרת' של ימינו.
תקנות הגירה מחמירות מנעו הגירת סינים בסוף המאה ה-19, והשאירו את אוכלוסיית המדינה לבנה ברובה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיעו לאזור מהגרים רבים מאיטליה, יוגוסלביה ויוון.
רק בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלה להגיע לאזור הגירה אסייתית במוצאה (סינים ווייטנאמים).
בעיר פרת' יש ארבע אוניברסיטאות ציבוריות:
כמו כן בעיר ישנה אוניברסיטה קתולית פרטית:
עיקר כלכלת אוסטרליה המערבית מתבססת על כריית מתכות (ברזל, ניקל, אלומיניום וזהב) ועל ייצור גז טבעי.
אוסטרליה המערבית מפיקה כ-20% מצריכת האלומיניום בעולם, והיא מפיקת עפרות הברזל השלישית בגודלה בעולם - 15% מצריכת עפרות הברזל העולמית.
במערב אוסטרליה מופקים כ-180 טון זהב מדי שנה, כ-75% מהזהב המופק באוסטרליה כולה.
בשל הביקוש הרב של סין למחצבים, והיצוא הרב מאוסטרליה המערבית לסין, התוצר המדינתי הגולמי של אוסטרליה המערבית גדל בשנים האחרונות ב-7.5%.
גידולים חקלאיים המיוצרים באוסטרליה המערבית כוללים חיטה, שעורה, כבשים (ייצור צמר וכן בשר כבשים).
בשנים האחרונות גברה התיירות לאוסטרליה המערבית - בעיקר תיירות מבריטניה, אירלנד, סינגפור, יפן ומלזיה.
עם הקמת הפדרציה של מדינות אוסטרליה בשנת 1901, הפכה אוסטרליה המערבית למדינה באוסטרליה.
בבית המחוקקים של אוסטרליה המערבית שני בתים - בית תחתון - האספה המחוקקת של אוסטרליה המערבית, ובית עליון - המועצה המחוקקת של אוסטרליה המערבית.
הריבון של אוסטרליה המערבית הוא מלך אוסטרליה - המלך צ'ארלס השלישי, והוא מיוצג על ידי המושל.
המושל הנוכחי הוא מלקולם מקקסטר.
בראש הרשות המבצעת עומד ראש השרים קולין ברנט.
ראש השרים והשרים נבחרים מבין חברי המפלגות המרכיבות את הקואליציה בבית התחתון.
במשאל עם שנערך בשנת 1933 הצביעו 68% מנבחרים בעד עזיבת הפדרציה של אוסטרליה וחזרה להפוך לטריטוריה אוטונומית במסגרת האימפריה הבריטית (בשליטה ישירה של בריטניה).
ממשלת המדינה שלחה משלחת לפרלמנט הבריטי שבלונדון, אולם הממשלה הבריטית סירבה להתערב, ולכן למעשה הצבעת התושבים לפרוש מאוסטרליה לא בוצעה בפועל.
בשנת 2022 סניף אוסטרלי של Grant Thornton International נמצא אשם במתן שוחד לעובדי ממשל של אוסטרליה המערבית
אוסטרליה המערבית מחולקת מבחינה אדמיניסטרטיבית ל-9 מחוזות: גסקוין, גולדפילדס-אספרנס, הדרומי הגדול, קימברלי, המרכז-מערבי, פיל, פילבארה, הדרום-מערבי ווויטבלט.
באוסטרליה המערבית מוצאים לאור שני עיתונים יומיים: האחד "האוסטרלי המערבי", והשני "הכורה מקלגורלי" (המכונה גם "המיינר").
"הסנדיי טיימס" האוסטרלי הוא העיתון השבועי היחיד שיוצא לאור ביום ראשון.
נוסף על כך, יוצאים לאור 17 עיתונים מקומיים.
בשנים האחרונות רשת האינטרנט מתחילה לשמש כתחליף לעיתונים היומיים.
בעיר פרת' שש תחנות טלוויזיה אנלוגיות ועוד כתריסר דיגיטליות, בעוד שבשאר המדינה משודרות ארבע תחנות.
נוסף על כך, כעשר תחנות רדיו משדרות באוסטרליה המערבית.
המתיישבים הראשונים באוסטרליה הגיעו לצפון היבשת לפני כ-40,000 עד 60,000 שנים, ובמשך השנים התפשטו אל כל רחבי היבשת, ובזמן שהגיעו המתיישבים האירופאיים הראשונים ליבשת, בתחילת המאה ה-17, הילידים כבר תקעו יתד ביבשת.
האירופאיים הראשונים שהגיעו לאוסטרליה היו ההולנדים, רבים מהם הגיעו אל היבשת ללא כוונה אחרי שספינותיהם סטו מהמסלול או טבעו.
עברו כמאתיים שנים, ורק בסוף המאה ה-18 הוכח שאכן יש בדרום יבשת לא מוכרת, ואז התחילו סוחרים בריטים וצרפתים לחקור את החוף המערבי של אוסטרליה.
הבריטים ייסדו בשנת 1826 מושבה בקצה הדרום מערבי של היבשת, מתוך חשש שהצרפתים יקדימו אותם וייסדו קולוניה באוסטרליה המערבית.
מושבה זו היא היום העיר אולבני.
לאחר מכן ייסדו הבריטים קולוניה במקום בו נמצאת היום פרת', שתוך זמן קצר אכלסה 1,500 מתיישבים.
קולוניה זו כונתה אוסטרליה המערבית.
האוכלוסייה התפתחה באיטיות, עד שנמצא זהב באזור קגלורי, בשנות התשעים של המאה ה-19.
בשנת 1890 קיבל האזור ממשל עצמי מבריטניה, לאחר ששלוש שנים קודם לכן התקבלה חוקה חדשה לקולוניה.
בתקופה זו נבנה צינור מים באורך 600 ק"מ מפרת' לקגלורי, שהתפתחה בתקופה זו בעקבות הבהלה לזהב.
בשנת 1901 הצטרפה אוסטרליה המערבית כמדינה בפדרציה של אוסטרליה.
בינואר 2022, דווח על גל חום כבד, טמפרטורה גבוהה של 50.7 מעלות צלזיוס ושריפות, אשר לפי המדענים הם תוצאה ממשבר האקלים והמשך פליטת גזי חממה במדינה,
אוֹסְטְרָקוֹן (מיוונית: ὄστρακον, כלומר "שבר כלי חרס") הוא מונח המשמש כיום בארכאולוגיה לשבר של כלי חרס (ולעיתים גם שבר כלי אבן) ששימש לכתיבה.
הכתיבה נעשתה על ידי חריתה או בדיו.
כתבו עליהם רשימות שונות, תעודות ומסמכים ואף מכתבים אישיים.
בארץ ישראל נמצאו אוסטרקונים רבים הכתובים בעברית מקראית.
אוסטרקונים מפורסמים שנמצאו בארץ הם חרסי שומרון מהמאה ה-8 לפנה"ס, מכתבי ערד, ומכתבי לכיש מהמאה ה-6 לפנה"ס.
שברי חרס כאלו שימשו להפלת הגורלות במצדה, למשל.
אחד האוסטרקונים הקדומים ביותר נתגלה בחירבת עזבת צרטה שבתחום ראש העין, ובו האלפבית העברי.
ב-2008 התגלה אוסטרקון בן חמש שורות במבצר האלה שבעמק האלה, ובו מופיעות המילים: שופט ומלך, בכתב הנראה כאחד הקדומים שנתגלו עד כה.
ביוון העתיקה אוסטרקון שימש גם כפתק הצבעה בבחירות.
אוֹסְטְרָקִיזם (ביוונית όστρακισμός) היה נוהל פוליטי שנוצר באתונה העתיקה, שבמסגרתו ניתן היה להגלות אחד מאזרחי העיר לתקופה של עשר שנים.
במשך הזמן אימצו נוהל זה פולייס נוספות כארגוס, מגארה, מילטוס וסירקוסאי.
המטרה המוצהרת של האוסטרקיזם הייתה הגנה על המשטר הדמוקרטי באתונה מפני עליית טיראן.
במובן זה האוסטרקיזם היה לקח שנלמד מתפיסתו של פייסיסטראטוס את השלטון ושלטונו הטיראני.
בפועל שימש האוסטרקיזם להכרעה במאבקים פוליטיים, בדרך כלל מאבקים על דרך מדינית.
התוצאה של האוסטרקיזם הייתה סילוק אחד המנהיגים מהזירה הפוליטית, מהלך שהכריע לטובת הקו המדיני אותו הוליכו יריביו.
בדרך זו ניתן היה למנוע קיפאון מדיני או תנודות חריפות במדיניות.
ההחלטה על הרחקת אזרח יכלה להתבצע רק פעם בשנה - ולגבי אזרח אחד בכל פעם.
לקבלת ההחלטה היו שני שלבים:
החלטה מקדימה של אספת העם בדבר הצורך בהפעלת נוהל האוסטרקיזם: הצעת החלטה זו הועלתה באופן קבוע מדי שנה ב"פריטניה" השישית (השנה האתונאית חולקה ל-10 פריטניות והפריטניה השישית מקבילה בערך לחדשים ינואר ופברואר).
ההצעה לא דיברה על מועמדים להרחקה, אלא על עצם הצורך להפעיל אוסטרקיזם בשנה זו.
אם ההחלטה המקדימה זכתה לרוב, נערכה כעבור זמן קצר (כחודשיים, בפריטניה השמינית) הצבעה שנייה, חשאית.
גם כאן לא ננקבו שמות של מועמדים להרחקה; כל משתתף בהצבעה היה רושם על חרס (אוסטרקון, ומכאן שמה של השיטה) את שם האדם הראוי בעיניו להרחקה.
החרסים נאספו בקלפיות, ובשלב הראשון נספרו באופן כללי.
אם מספר המשתתפים בהצבעה היה קטן מ-6000, ההצבעה בוטלה; אם נספרו מעל 6000 חרסים אזי הייתה מתקיימת ספירה נוספת, שמית.
האזרח שאת שמו נשאו מרב החרסים היה מוגלה, ללא יכולת ערעור על ההחלטה.
על אזרח שהורחק באוסטרקיזם היה לעזוב את אתונה בתוך עשרה ימים, ולמשך עשר שנים.
במהלך תקופה זו לא איבד את אזרחותו, אם כי כמובן שכתוצאה מהרחקתו זו נפגעה מהותית יכולת ההשפעה הפוליטית שלו.
הפגיעה ברכושו או במשפחתו של אזרח שהוגלה באוסטרקיזם נאסרה, ובפועל יכול היה האזרח להמשיך ולהנות מפירות נכסיו אשר בעיר.
כעבור עשר שנים מיום ההרחקה הותר למורחק לשוב אל העיר ולהנות מזכויות אזרח מלאות.
יוצא דופן בודד היה במקרה של מלחמה, או אז ניתן היה "לקרוא לדגל" אזרח שהורחק באוסטרקיזם, מבלי להמתין לתום עשר השנים.
יוצא דופן זה היה חיוני במיוחד לאור העובדה שמורחקים רבים כיהנו גם כמפקדים צבאיים בכירים באתונה.
ההבדל בין האוסטרקיזם להליך משפטי
האוסטרקיזם לא היה הליך משפטי.
ההרחקה של אזרח מהעיר לא נחשבה כעונש ובתאוריה לא היה כל מועמד "רשמי" להרחקה.
מי שהוחלט על הרחקתו לא יכול היה לערער על ההרחקה.
האתונאים ראו בהגליה גזרה על הפרט למען הגנה על החוקה.
על פי אריסטו, הנוהל נקבע כחלק מהרפורמה של קלייסתנס (508/7 לפנה"ס).
האוסטרקיזם הוצא אל הפועל בפעם הראשונה בשנת 488 לפנה"ס בהרחקתו של היפרכוס בן כארמוס איש קוליטוס - ממקורבי פיסיסטראטוס (אין להתבלבל עם היפארכוס בנו של פייסיסטראטוס).
ההרחקות הראשונות באוסטרקיזם אכן היו של אישים שנחשדו בתמיכה במשטר הטיראני.
אריסטו נותן שתי סיבות למשך הזמן הרב שעבר מהרפורמה של קלייסתנס ועד להפעלת האוסטרקיזם בראשונה, 22 שנה לאחר הדחת הטירניה ב-510 לפנה"ס.
ההסבר הראשון הוא פסיכולוגי, המקשר את הפעלת האוסטרקיזם בעליה בביטחון העצמי של העם האתונאי, שנבעה מהניצחון בקרב מרתון (490).
הסיבה השנייה קשורה גם היא לקרב מרתון - שכן הטיראן המודח היפיאס בן פיסיסטראטוס שיתף פעולה עם הפרסים בפלישתם ליוון ובכך עורר את חמת העם על כל מי שעלול היה לעזור לעלייתו המחודשת לשלטון.
עם הזמן, ככל שסכנת הטירניה התרחקה, הלך וגבר השימוש באוסטרקיזם כאמצעי להכרעת מאבקים פוליטיים.
מרשימת המורחקים במחצית הראשונה של המאה החמישית עולה כי מצביאים ומדינאים בולטים רבים הורחקו בדרך זו.
הייתה זו התקופה של התבססות הדמוקרטיה באתונה כאשר מאבקים רבים עדיין ניטשו בין תומכי הדמוקרטיה לבין מתנגדיה.
על אף שבאופן רשמי עדיין נועד הנוהל להגן על המשטר מפני טיראניה, הרי שבאופן טבעי הורחקו דווקא אותם מנהיגים שהפופולריות שלהם הייתה בירידה, כאלו שהקו המדיני אותו הובילו היה במיעוט.
בכך תרם האוסטרקיזם למניעת קיפאון מדיני (על ידי מיעוט חזק מדי הכופה חוסר מעש על הרוב) או תנודות חזקות במדיניות (על ידי עלייתו של מנהיג שדרכו נדחתה על ידי הרוב).
מתוך מורכבותו של נוהל ההרחקה נובע כי הפעלתו הייתה צריכה להיות מספיק חשובה כדי להניע מספר גדול מאוד של מצביעים.
ניתן להניח שהנוהל הופעל כאשר הייתה מחלוקת חריפה בנושאי מדיניות, ואף על פי שלא צוינו בשמם היה ברור למצביעים מיהם המועמדים להרחקה.
הממצאים הארכאולוגיים, הכוללים כ-12,000 אוסטרקונים שנמצאו באגורה של אתונה ובבית הקברות ברובע הקרמיקוס, מלמדים על הצבעות "מאורגנות" כנגד מועמדים.
נמצאו "סדרות" של אוסטרקונים הנושאים אותו כתב יד וכפי הנראה חולקו מראש לאזרחים על מנת לארגן את הרחקתו של מועמד מסוים.
487 - היפרכוס בן כארמוס.
486 - מגקלס בן היפוקרטס (אחיינו של קלייסתנס.
484 - קסאנתיפוס בן אריפרון (אביו של פריקלס).
482 - אריסטידס הורחק לאחר מחלוקת חריפה עם תמיסטוקלס (בשנת 480 הוחזר בשל הפלישה הפרסית)
461 - קימון, מוביל הקו השמרני - אריסטוקרטי, יריבו של אפיאלטס.
460 - אלקיביאדס בן קליניאס (סבו של אלקיביאדס).
443 - תוקידידס בן מלסיאס, יריבו של פריקלס.
417 - היפרבולוס בן אנטיפנס.
ההרחקה האחרונה באוסטרקיזם, זו של היפרבולוס, הייתה תוצאה של קנוניה פוליטית בין שני יריבים מרים, אלקיביאדס וניקיאס.
כל אחד מהשניים היה מועמד "טבעי" להרחקה באותה שנה, אך לשם מניעת ההרחקה שיתפו השניים פעולה באופן יוצא מן הכלל וניצלו את השפעתם להרחקתו של אדם שלישי.
פלוטרכוס מציין את האירוע כסיבה העיקרית להפסקת ההרחקות.
למעשה, לא בוטל החוק וההצבעה בדבר הצורך בהרחקה המשיכה להתקיים מדי שנה בפריטניה השישית, גם במאה הרביעית לפנה"ס - שנים רבות לאחר ההרחקה האחרונה.
בספרו "הדמוקרטיה הקלאסית" טוען פרופ' אפרים דוד כי "האתונאים הפסיקו להשתמש בשיטה לא רק מכיוון שהתברר כי היא עלולה ליצור קנוניות פוליטיות, אלא גם, ובעיקר, מכיוון שהייתה מבוססת על הנחה שעבר זמנה, כי די בסילוקו של מנהיג בעל השפעה להוריד ביעילות מסדר היום הציבורי את הקו המדיני שהוא הוביל".
הפוליטיקה האתונאית, לטענתו, הפכה מורכבת בהרבה מכדי שניתן יהיה לפתור מחלוקות פוליטיות באמצעות אוסטרקיזם.
במקבילת לדעיכת השימוש באוסטרקיזם, נראה כי השימוש בתביעה מסוג גראפה פאראנומון גברה.
כך, חוקרים רבים רואים את הקשר בין עליה בשימוש תביעה זו, למול ירידה בשימוש באוסטרקיזם.
יש אף חוקרים הסבורים כי תביעת הגראפה פאראנומון התפתחה בעקבות הירידה בשימוש באוסטרקיזם.
בכתבים העתיקים ניתן למצוא ביקורת מרומזת בלבד על השיטה, בעיקר בהתייחסותו של פלוטרכוס להרחקותיהם של אריסטידס ושל היפרבולוס.
מדבריו על הנושא, דומה שפלוטרכוס מצא שני פגמים עיקריים באוסטרקיזם:
שימוש לרעה בשיטה מתוך נקמנות ולשם פורקן של רגשות שנאה וקנאה.
המחקר המודרני, לעומת זאת, מבקר את השיטה מנקודת מבטן של הדמוקרטיות הליברליות המודרניות.
חוסר צדק משפטי בשל הפגיעה בזכויותיו של אזרח מבלי שתהיה לו יכולת התגוננות.
פגם לוגי - דווקא המנהיג הפחות פופולרי הורחק תחת הטיעון של הגנה בפני טיראניה.
הרחקה של מנהיג מדיני אינה תחליף סביר לוויכוח חופשי במדינה דמוקרטית.
יש לזכור כי נקודת השקפה מודרנית זו לא הייתה מנת חלקם של אזרחי אתונה.
הלך הרוח האתונאי ראה את הפגיעה בפרט כמחיר סביר לשם ההגנה על החוקה.
על פגיעה זו הטילו האתונאים ריסון רב ובמשך תקופת קיומה של הדמוקרטיה האתונאית - כ-200 שנה, כמעט שלא נעשה שימוש באוסטרקיזם.
איפוק זה עומד בניגוד לנעשה באותה התקופה בערים ומדינות אחרות בהן המשטר היה אוליגרכי, טיראני או מונארכי, ואשר הגליות (ואף רצח מתנגדי המשטר) היו עניין של מה בכך.
אפרים דוד, הדמוקרטיה הקלאסית, הוצאת מאגנס, 2003. עמודים 99-105
האוניברסיטה הפתוחה, יוון הקלאסית, 1979. יחידה 5 עמודים 44-49
אוסטרליץ הוא ספר משנת 2001 מאת הסופר הגרמני תושב בריטניה, וינפריד גיאורג זבאלד, והאחרון בספרים שפרסם לפני מותו בתאונת דרכים.
הספר, שנע בין רומן, ביוגרפיה וחיבור אסתטי, נחשב לפסגת יצירתו של זבאלד ולאחד הספרים החשובים בספרות הגרמנית לאחר מלחמת העולם השנייה.
הספר מגולל את סיפורו של היסטוריון האדריכלות היהודי ז'אק אוסטרליץ, המתוודע בהדרגה למקורותיו היהודיים ויוצא לגלות את סיפור חייו האמיתי.
סיפורו של אוסטרליץ מובא מפי חברו, המספר.
אוסטרליה היא אחת מארבע המדינות היחידות (לצד בריטניה, יוון ושווייץ) שנטלו חלק בכל המשחקים האולימפיים שנערכו מאז חידושם בעת החדשה, בשנת 1896 (אם כי באולימפיאדות שנערכו ב-1908 וב-1912 התחרו הספורטאים האוסטרלים במשלחת משותפת עם ניו זילנד, שנקראה אוסטרלאסיה).
במרוצת השנים צברו הספורטאים האוסטרלים 619 מדליות, מהן 188 מדליות זהב.
למעלה ממחצית מהמדליות נצברו במשחקים האולימפיים שנערכו מאז 1996, אולימפיאדות שבשתיים מהן דורגה במקום הרביעי בטבלת המדליות.
בהוקי שדה מדורגת אוסטרליה במקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי הודו והולנד.
אוסטרליה אירחה את המשחקים האולימפיים פעמיים.
מלבורן אירחה את המשחקים ב-1956, לאחר שגברה על בואנוס איירס על חודו של קול.
סידני אירחה את המשחקים ב-2000, לאחר שגברה על בייג'ינג על חודם של שני קולות.
אוסטרליה עתידה לארח את המשחקים בפעם השלישית בבריזבן בשנת 2032. פעמיים נוספות התמודדו ערים אוסטרליות על אירוח המשחקים ונכשלו.
בריזבן הגישה את מועמדותה לארח את המשחקים ב-1992, אך דורגה במקום השלישי, אחרי ברצלונה ופריז.
מלבורן הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים בפעם השנייה ב-1996, אך דורגה במקום הרביעי, אחרי אטלנטה, אתונה וטורונטו.
אוסטרליה זכתה בעצמאותה ב-1901. בשתי האולימפיאדות הראשונות התחרו הספורטאים האוסטרלים תחת הדגל הבריטי, והוועד האולימפי הבינלאומי זקף את הישגיהם מאוחר יותר לזכותה של אוסטרליה.
באולימפיאדת אתונה (1896) התחרה רק ספורטאי אוסטרלי אחד, האתלט אדווין פלאק.
הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר.
פלאק השתתף גם בריצת המרתון, אך התמוטט 3 ק"מ לפני הסיום.
כן חבר לבריטי ג'ורג' רוברטסון בטורניר הזוגות בטניס.
באולימפיאדת פריז (1900) השתתפו שני ספורטאים אוסטרלים.
השחיין פרדריק ליין זכה במדליות זהב במשחים ל-200 מטר בסגנון חופשי ול-200 מטר מכשולים.
האתלט סטנלי רולי זכה בשלוש מדליות ארד בשלושת המרוצים בהם השתתף, ריצת 60 מטר, ריצת 100 מטר וריצת 200 מטר.
גם באולימפיאדת סנט לואיס (1904) השתתפו שני ספורטאים אוסטרלים, לראשונה תחת דגל אוסטרליה העצמאית.
עם זאת, השניים, שהתחרו בריצת 110 מטר משוכות ובקפיצה לרוחק, לא זכו במדליות.
באולימפיאדת לונדון (1908) ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912) שלחו אוסטרליה וניו זילנד משלחת משותפת, אוסטרלאסיה.
המשלחת זכתה ב-5 מדליות בלונדון, ובהן מדליית זהב אחת, של נבחרת הרוגבי.
בסטוקהולם זכתה המשלחת ב-7 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
בשתי האולימפיאדות, מרבית המדליות שצברה המשלחת הושגו בידי ספורטאים אוסטרלים.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) שלחו שתי המדינות משלחות נפרדות.
אוסטרליה שלחה משלחת בת 13 ספורטאים, שזכו ב-3 מדליות.
נבחרת השחייה זכתה במדליית כסף במשחה ל-200X4 מטרים חופשי, ואחד מחבריה, פרנק בורפייר, זכה גם במדליית ארד במשחה ל-1,500 מטר חופשי.
שני שחיינים נוספים בנבחרת רשמו הישגים נאים - ויליאם הראלד סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חופשי ואיוון סטרדמן סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר חזה.
ספורטאי נוסף, האתלט ג'ורג' פארקר, זכה במדליית כסף בהליכה ל-3,000 מטר.
באולימפיאדת פריז (1924) השתתפו 34 ספורטאים אוסטרלים, שזכו ב-6 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
השחיין בוי צ'רלטון זכה במדליית זהב במשחה ל-1500 מ' בסגנון חופשי, במדליית ארד במשחה ל-400 מ', והיה שותף לזכייתה השנייה ברציפות של הרביעייה האוסטרלית במדליית הכסף במשחה ל-200X4 מטרים.
פרנק בורפייר, שהיה אף הוא חבר בנבחרת השליחים, שחזר הישג נוסף מאנטוורפן, כשזכה פעם נוספת במדליית ארד במשחה ל-1,500 מטר חופשי.
דיק איב היה לקופץ למים האוסטרלי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, בקפיצה ממקפצות של 10 ו-5 מטרים.
בקפיצה מ-3 מטרים סיים במקום החמישי.
במדליית הזהב השלישית זכה קופץ המשולשת ניק וינטר.
לאולימפיאדת אמסטרדם (1928) שלחה אוסטרליה משלחת מצומצמת יותר, בת 18 ספורטאים, מסיבות כלכליות.
למעשה, מימן הוועד האולימפי האוסטרלי את נסיעתם של 10 ספורטאים, ונסיעתם של 8 האחרים מומנה ממקורות פרטיים.
המשלחת זכתה ב-4 מדליות, מהן מדליית זהב אחת, בה זכה החותר בובי פירס.
בוי צ'רלטון הוסיף למאזנו עוד שתי מדליות כסף, במשחים ל-400 ול-1,500 מטר חופשי.
רוכב האופניים דאנק גריי זכה במדליית ארד במירוץ ל-1,000 מטר נגד השעון, והיה לאוסטרלי הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה.
בשל השפל הגדול, המשלחת האוסטרלית לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בדומה למשלחות אחרות, הייתה מצומצמת עוד יותר, וכללה 13 ספורטאים בלבד.
אף על פי כן, הישגיהם היו טובים מאשר באמסטרדם, והם צברו 5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
החותר בובי פירס זכה במדליית זהב שנייה ברציפות, ורוכב האופניים דאנק גריי שיפר את הישגו מאמסטרדם, וזכה במדליית זהב.
השחיינית קלייר דניס זכתה במדליית הזהב השלישית, במשחה ל-200 מטר חזה, והייתה לאוסטרלית השנייה בהיסטוריה שזוכה במדליית זהב אולימפית (קודמתה, פאני דוראק זכתה במדליית זהב במסגרת המשלחת האוסטרלאסיאתית).
שחיינית נוספת, בוני מילינג, זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב, ואדי סקארף, שזכה במדליית ארד, היה לאוסטרלי הראשון שזוכה במדליה אולימפית בהיאבקות.
לאולימפיאדת ברלין (1936) שלחה אוסטרליה משלחת בת 33 ספורטאים, אך הגיעה להישגים הנמוכים ביותר מאז 1904 - מדליית ארד אחת בקפיצה משולשת, בה זכה ג'ק מטקאלף.
לאולימפיאדת לונדון (1948) שבה אוסטרליה עם המשלחת הגדולה בתולדותיה עד אז - 77 ספורטאים.
המשלחת צברה מספר שיא של 13 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
הענף המצליח ביותר היה האתלטיקה, עם 6 מדליות.
ג'ון וינטר זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה, תיאו ברוס זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק, וג'ורג' אייברי רשם הישג דומה בקפיצה משולשת.
נבחרת השליחות ל-100X4 מטרים זכתה במדליית כסף, ואחת החברות בה, שירלי סטריקלנד, זכתה בעוד 3 מדליות ארד: בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת 80 מטר משוכות.
אתלטים אוסטרלים נוספים כללו את פיטר גרדנר (מקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות), מוריס קורוטה (מקום חמישי בריצת 400 מטר), פיטר מאלינס (מקום שישי בקרב עשר), לס מקינד (מקום שביעי בקפיצה משולשת) וג'ודי קאנטי (מקום שביעי בקפיצה לרוחק).
פרט לווינטר, זכה אוסטרלי שני במדליית זהב בלונדון, החותר מרווין ווד.
השחיין ג'ון מרשל זכה במדליית כסף במשחה ל-1,500 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי.
השחיינית ננסי ליונס זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה וג'ודי ג'וי דייוויס זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב.
שחיין נוסף, ג'ון דייוויס, סיים במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חזה.
הענף האחרון בו זכו ספורטאים אוסטרלים במדליות היה היאבקות: דיק גרארד זכה במדליית כסף וג'ים ארמסטרונג זכה במדליית ארד.
ספורטאים אוסטרלים נוספים שבלטו בלונדון כללו את ההמתאגרף אדריאן הולמס שסיים במקום הרביעי ואת רוכב האופניים צ'ארלי בזאנו, שסיים במקום הרביעי במירוץ ספרינט.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתפו 85 ספורטאים אוסטרלים, שזכו ב-11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב.
הספורטאית הבולטת במשלחת הייתה האצנית מרג'ורי ג'קסון, שזכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
בריצת 100 מטר אף קבעה שיא עולם חדש - 11.5 שניות.
אתלטית נוספת, שירלי סטריקלנד, שיפרה את הישגה מלונדון, וזכתה במדליית הזהב בריצת 80 מטר משוכות, עם שיא עולם חדש - 10.9 שניות.
בנוסף, זכתה סטריקלנד במדליית ארד בריצת 100 מטר.
ענף נוסף בו זכו האוסטרלים להישגים נאים הוא רכיבה על אופניים.
ראסל מוקרידג' וליונל קוקס זכו במדליית זהב במרוץ אופני טנדם, מוקרידג' זכה במדליית זהב נוספת במרוץ נגד השעון ל-1,000 מטר וקוקס זכה במדליית כסף במרוץ ספרינט ל-1,000 מטר.
השחיין ג'ון דייוויס שיפר את הישגו מלונדון וזכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה, עם שיא אולימפי חדש: 2:34.4 דקות.
שחיינים אוסטרלים נוספים שבלטו בהלסינקי כללו את רקס אוברי שסיים במקום השישי במשחה ל-100 מטר חופשי ואת ג'ון מרשל שסיים במקום השמיני במשחה ל-1,500 מטר חופשי.
החותר מרווין ווד איבד את תוארו מלונדון, וזכה במדליית כסף.
שמיניית החותרים האוסטרלית זכתה במדליית ארד, וכמוה גם מרים המשקולות ורן ברבריס, שהיה האוסטרלי הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה.
ב-1956 אירחה אוסטרליה את המשחקים האולימפיים לראשונה בתולדותיה, במלבורן.
לא כל המשחקים נערכו על אדמתה, שכן בשל חוקים נוקשים שאסרו על הכנסת בעלי חיים מסוימים לתחומה, נערכו תחרויות הרכיבה בסטוקהולם, חמישה חודשים קודם לכן.
כמדינה המארחת, שלחה אוסטרליה משלחת גדולה, בת 314 משתתפים, והגיעה להישגים הגבוהים ביותר עד אז, 35 מדליות, מהן 13 מדליות זהב.
הישג זה הקנה לה את המקום השלישי בטבלת המדליות, אחרי ברית המועצות וארצות הברית, דירוג השיא שלה בכל הזמנים.
בקרב המשלחת האוסטרלית בלטו במיוחד השחיינים, שזכו ב-8 מדליות זהב מתוך 13 אפשריות.
דון פרייזר זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, עם שיא עולם חדש (1:02.0 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי, וכן הייתה שותפה לזכייתה של רביעיית השליחות האוסטרלית במשחה ל-4x100 מטר, שאף היא קבעה שיא עולם חדש (4:17.1 דקות).
אחת משותפותיה לרביעייה, לוריין קראפ, זכתה במדליית הזהב במשחה ל-400 מטר חופשי, עם שיא אולימפי חדש (4:54.6 דקות), וכן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
פיית' ליץ', אף היא מאותה רביעייה, השלימה שלישייה אוסטרלית על הפודיום, לאחר שזכתה במדליית הארד במשחה ל-100 מטר חופשי.
השחיינית הרביעית, סנדרה מורגן, סיימה במקום השישי במשחה ל-400 מטר חופשי.
שחיינית נוספת, בוורלי ביינברידג', סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר פרפר.
בין הגברים בלט מוריי רוז, שזכה במדליות זהב במשחים ל-400 מטר (עם שיא עולם חדש: 4:27.3 דקות) ו-1500 מטר חופשי, והיה שותף לזכייתה של רביעיית השליחים האוסטרלים במשחה ל-4x200 מטר חופשי, שאף היא קבעה שיא עולם (8:23.6 דקות).
חברו לנבחרת השליחים, ג'ון הנריקס, קבע שיא עולם במשחה ל-100 מטר חופשי (55.4 שניות), במשחה שבו גם הזוכים במדליות הכסף והארד היו אוסטרלים - ג'ון דוויט וגארי צ'פמאן.
שחיין אוסטרלי נוסף, דייוויד תייל, קבע אף הוא שיא עולם חדש, במשחה ל-100 מטר גב - 1:02.2 דקות.
הזוכה במדליית הכסף במשחה זה היה ג'ון מונקטון.
האצנית בטי קאת'ברט המשיכה את השליטה האוסטרלית בריצות הקצרות, כששחזרה את הישגיה של מרג'ורי ג'קסון מהלסינקי, אף שלא קבעה שיא עולם, והסתפקה בשיא אולימפי בריצת 200 מטר (23.4 שניות).
קאת'ברט גם הייתה שותפה לזכייתה של רביעיית השליחות האוסטרלית במירוץ ל-4x100 מטר, עם שיא עולם חדש (44.5 שניות).
שירלי סטריקלנד, שהייתה שותפה לשיא זה, שמרה על תוארה בריצת 80 מטר משוכות, עם שיא אולימפי חדש - 10.7 שניות.
מרלין מת'יוז זכתה בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, ונורמה ת'רוור זכתה במדליית ארד בריצת 80 מטר משוכות.
נבחרת השליחים האוסטרלית ל-400X4 מטר זכתה במדליית כסף, וכך גם הקופץ לגובה צ'ילה פורטר.
במדליות ארד זכו הקטור הוגאן (ריצת 100 מטר), ג'ון לנדי (ריצת 1500 מטר) ואל לורנס (ריצת 10000 מטר).
ג'וני בראון וטוני מרצ'נט זכו במדליית זהב במרוץ אופני טנדם.
רוכב נוסף, דיק פלוג, זכה במדליית ארד במרוץ הספרינט, ואילו וורן סקארף סיים במקום הרביעי במרוץ נגד השעון.
בחתירה זכו האוסטרלים בשלוש מדליות: סטוארט מקנזי זכה במדליית כסף במקצה היחידים, שמיניית החותרים זכתה במדליית ארד, ואילו מרווין ווד התחרה הפעם בזוגות, עם מארי ריילי, והשניים זכו אף הם במדליית ארד.
השייטים רולי טאסקר וג'ון סקוט זכו במדליית כסף בסירת 12 מטר, והצוות האוסטרלי בסירת 5.5 מטר זכה במדליית ארד.
כן זכו במדליות ארד המתאגרף קווין הוגארת' וחותרי הקיאק וולטר בראון ודניס גרין, במקצה ל-10,000 מטר.
השניים גם סיימו במקום השביעי במקצה ל-1,000 מטר.
גם בארבע האולימפיאדות הבאות הגיעה אוסטרליה להישגים גבוהים, אף אם לא כמו באולימפיאדה שאירחה.
לאולימפיאדת רומא (1960) שלחה אוסטרליה 188 ספורטאים.
המשלחת סיימה עם 22 מדליות, מהן 8 מזהב, שהקנו לה את המקום החמישי בטבלת המדליות.
גם הפעם, נבחרת השחייה הייתה הדומיננטית, והשיגה 13 מהמדליות, כולל חמש מדליות זהב.
מוריי רוז שב וזכה במדליית הזהב במשחה ל-400 מטר חופשי, עם שיא אולימפי חדש (4:18.3 דקות), אך הסתפק במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי.
במשחה זה ניצח אוסטרלי אחר, ג'ון קונרדס, עם שיא אולימפי משלו - 17:19.2 דקות.
קונרדס זכה גם במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי.
דייוויד תייל שמר על תוארו במשחה ל-100 מטר גב, אף הוא עם שיא אולימפי חדש - 1:01.9 דקות.
ג'ון דוויט שיפר את הישגו ממלבורן וזכה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי, אף הוא עם שיא אולימפי חדש - 55.2 שניות.
שחיין אוסטרלי נוסף, נוויל הייז, זכה במדליית הכסף במשחה ל-200 מטר פרפר.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב, בה היו חברים גם תייל והייז, זכתה במדליית כסף, ונבחרת השליחים ל-200X4 חופשי, בה היו חברים גם דוויט, קונרדס ורוז, זכתה במדליית ארד.
בקרב הנשים, שמרה דון פרייזר על תוארה במשחה ל-100 מטר חופשי, עם שיא אולימפי חדש (1:01.2 דקות), וכן זכתה במדליית כסף בשני משחי השליחות, ל-100X4 מטר חופשי ו-100X4 מטר מעורב.
במשחה ל-400 מטר חופשי הסתפקה במקום החמישי.
ג'אן אנדרו, ששחתה עמה במשחה המעורב, זכתה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר.
שחיינים בולטים נוספים כללו את אילזה קונרדס (מקום רביעי ב-400 מטר חופשי), טרי גאת'רקול (מקום שישי ב-200 מטר חזה), קווין ברי (מקום שישי ב-200 מטר פרפר) וג'ון מונקטון (מקום שביעי ב-100 מטר גב).
האתלט הבולט במשלחת היה הרב אליוט, שקבע שיא עולם חדש בריצת 1500 מטר (3:35.6 דקות).
נואל פרימן זכה במדליית כסף בהליכה ל-20 ק"מ, ודייוויד פאוור שיפר את הישגו ממלבורן וזכה במדליית ארד בריצת 10000 מטר.
בין האתלטיות בלטה ברנדה ג'ונס, שזכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר.
הלן פרית' דורגה במקום השישי בקפיצה לגובה) ואנה וויטשק רשמה הישג דומה בהטלת כידון.
נבחרת הרכיבה האוסטרלית זכתה במדליית זהב לראשונה בתולדותיה, ושניים מחבריה, לורנס מורגן וניל לאוויס, זכו גם במדליות הזהב והכסף בתחרות היחידים.
המתאגרפים אוליבר טיילור ואנתוני מגידן זכו במדליות ארד.
מגידן הפסיד בחצי הגמר למוחמד עלי.
באולימפיאדת טוקיו (1964) השתתפו 234 ספורטאים אוסטרלים, שזכו ב-18 מדליות, מהן 6 מדליות זהב.
דון פרייזר ניצחה בפעם השלישית ברציפות במשחה ל-100 מטר חופשי, עם שיא אולימפי חדש - 59.5 שניות.
בנוסף, זכתה במדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר חופשי.
שני שחיינים אוסטרלים שברו שיאי עולם - איאן אובריאן קבע תוצאה של 2:27.8 דקות במשחה ל-200 מטר חזה וקווין ברי קבע 2:06.6 דקות במשחה ל-200 מטר פרפר.
שניהם זכו גם במדליית ארד עם נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב.
בוב וינדל, שניצח במשחה ל-1500 מטר חופשי, קבע בו שיא אולימפי חדש - 17:01.7 דקות.
וינדל זכה גם במדליית ארד עם נבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי.
שחיין אוסטרלי נוסף, אלן ווד, זכה במדליות ארד במשחים ל-400 ול-1500 מטר חופשי.
בטי קאת'ברט, שנעדרה מאולימפיאדת רומא בשל פציעה, זכתה במדליית הזהב האולימפית הרביעית שלה, הפעם בריצת 400 מטר, בו קבעה שיא אולימפי חדש - 52.0 שניות.
באותו מרוץ זכתה אוסטרלית נוספת, ג'ודי אמור, במדליית ארד.
מישל בראון זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה, מרילין בלאק זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר, סיימה במקום השישי בריצת 100 מטר, ובמקום השישי עם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר.
פאם קילבורן זכתה במדליית ארד בריצת 80 מטר משוכות, ואילו רון קלארק זכה במדליית ארד בריצת 10000 מטר, וסיים במקום התשיעי בריצת 5000 מטר ובריצת מרתון.
אתלטים אוסטרלים נוספים שבלטו בטוקיו כללו את גארי נוק (מקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות), נואל פרימן (מקום רביעי בהליכה ל-20 ק"מ), בוב גרדינר (מקום חמישי בהליכה ל-50 ק"מ), פיטר ואסלה (מקום שביעי בריצת 400 מטר) וטוני קוק (מקום שמיני בריצת 10000 מטר).
את תמונת המדליות השלימו צוות שייטי ה-5.5 מטר שזכו במדליית זהב, הג'ודוקא תאודור בורונובסקיס שזכה במדליית ארד, ונבחרת ההוקי שדה שזכתה במדליית ארד לראשונה בתולדותיה, בעקבות ניצחון על נבחרת ספרד.
לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) שלחה אוסטרליה 175 ספורטאים, שזכו ב-17 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
גם הפעם הייתה השחייה הענף הדומיננטי, עם 8 מדליות מהן 3 מדליות זהב.
מייקל ונדן ניצח הן במשחה ל-100 מטר חופשי והן במשחה ל-200 מטר חופשי.
בראשון קבע שיא עולם חדש (52.2 שניות) ובשני שיא אולימפי חדש (1:55.2 דקות).
בנוסף, זכה במדליית כסף עם נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי ובמדליית ארד עם נבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי.
שחיין אוסטרלי נוסף, גרג בורו, זכה במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי וסיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר חופשי.
לין מקלמנטס זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר פרפר והייתה שותפה למדליית הכסף בה זכתה נבחרת השליחות ל-100X4 מטר מעורב.
שחיינית נוספת, קארן מוראס, זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי וסיימה במקום הרביעי במשחה ל-800 מטר חופשי.
האתלטים האוסטרלים זכו ב-6 מדליות.
מורין קיירד קבעה שיא אולימפי חדש בריצת 80 מטר משוכות (10.39 שניות), והזוכה במדליית הכסף הייתה אף היא אוסטרלית, פאם קילבורן.
גם בריצת 200 מטר עמדו שתי אוסטרליות על הפודיום: ראלין בויל, שזכתה במדליית הכסף, וג'ני ליימי, שזכתה במדליית הארד.
בויל סיימה גם במקום הרביעי בריצת 100 מטר.
ראלף דובל רשם את ההישג הטוב ביותר בין הגברים, כשהשווה את שיא העולם בריצת 800 מטר - 1:44.3 דקות.
ואולם, למרב תשומת הלב זכה פיטר נורמן, שזכה במדליית הכסף בריצת 200 מטר.
נורמן עורר סערה, כשבמקביל לעמיתיו על הפודיום, האמריקנים טומי סמית' וג'ון קרלוס, שהצדיעו את הצדעת הכוח השחור במהלך נגינת ההמנון האמריקני, ענד תג של "הפרויקט האולימפי לזכויות אדם", לשם הזדהות עם מאבקם ולשם הבעת התנגדות למדיניות אוסטרליה הלבנה.
בעקבות התקרית, אסר הוועד האולימפי האוסטרלי על נורמן להשתתף באולימפיאדת מינכן (1972).
נבחרת הגברים בהוקי שדה זכתה הפעם במדליית הכסף, לאחר שהפסידה לפקיסטן במשחק הגמר.
את תמונת המדליות השלימה שמיניית החותרים שזכתה במדליית הכסף ונבחרת הרכיבה שזכתה במדליית ארד.
באולימפיאדת מינכן השתתפו 173 ספורטאים אוסטרלים, שזכו ב-17 מדליות, מהן 8 מדליות זהב.
הישג זה הקנה לה את המקום השישי בטבלת המדליות.
10 מהמדליות, בהן 6 מדליות זהב, הושגו בשחייה.
הספורטאית הבולטת במשלחת כולה הייתה השחיינית שיין גולד.
שחיינית נוספת, בוורלי ויטפילד, קבעה שיא אולימפי במשחה ל-200 מטר חזה (2:41.05 דקות), וזכתה במדליית ארד במשחה לחצי המרחק.
בראד קופר קבע אף הוא שיא אולימפי חדש, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:00.27 דקות), וגראהם וינדיט זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי.
בנוסף לאלה, סיים מייקל ונדן במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חופשי ובמקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי, וג'יימס פינדלי סיים במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר פרפר ובמקום החמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
וינדיט ונדן וקופר סיימו במקום החמישי עם נבחרת השליחים ל-200X4 מטר מעורב.
שני צוותי שייטים אוסטרלים זכו במדליות זהב, בדגמי הדרגון והסטאר.
שלושה רוכבי אופניים זכו במדליות כסף: ג'ון ניקולסון בספרינט, קלייד ספטון במרוץ אופני כביש ודני קלארק במרוץ נגד השעון.
רק אתלטית אוסטרלית אחת זכתה במדליות במינכן - ראלין בויל, שזכתה במדליות כסף בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
נבחרת ההוקי שדה הסתפקה הפעם במקום החמישי.
אולימפיאדת מונטריאול (1976) הייתה האולימפיאדה הראשונה מזה 40 שנים, שבה אף ספורטאי אוסטרלי לא זכה במדליית זהב.
נבחרת ההוקי שדה זכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת ניו זילנד.
יתר זוכי המדליות זכו במדליות ארד: השחיין סטיבן הולנד במשחה ל-1500 מטר חופשי, השייטים ג'ון ברטראנד (בדגם פין ואיאן בראון ואיאן רף (בדגם 470), ונבחרת הרכיבה.
בעקבות ההישגים הנמוכים, הורה ראש ממשלת אוסטרליה, מלקולם פרייזר, על הקמת המוסד האוסטרלי לספורט, שהחל לפעול ב-1981. בשלוש האולימפיאדות הבאות אחריה הגיעה אוסטרליה להישגים גבוהים יותר, אך רק באולימפיאדת ברצלונה (1992) שבה לעשירייה הראשונה בטבלת המדליות.
204 ספורטאים אוסטרלים היו אמורים להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980).
הוועד האולימפי האוסטרלי החליט שלא ליטול חלק באופן רשמי בחרם האמריקני על המשחקים, אך עודד את התאחדויות הספורט ואת הספורטאים שלא להשתתף בהם, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
התאחדויות וספורטאים רבים אכן ויתרו על ההשתתפות, ובהם השחיינית שיאנית העולם טרייסי ויקהאם, האצנית ריילין בויל שזכתה במדליות כסף במינכן ונבחרת ההוקי שדה.
בסופו של דבר השתתפו במשחקים 127 ספורטאים בלבד, שהתחרו תחת הדגל האולימפי ולא תחת דגל אוסטרליה, בדומה למדינות מערביות נוספות.
הספורטאים האוסטרלים זכו ב-9 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
7 מהמדליות, בהן שתי מדליות הזהב, היו בשחייה.
מישל פורד קבעה שיא אולימפי במשחה ל-800 מטר חופשי (8:28.90 דקות), זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר וסיימה במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר חופשי.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב זכתה במדליית הזהב השנייה.
שניים מחבריה זכו גם במדליות ארד: מארק קרי במשחה ל-200 מטר גב ופיטר אוואנס במשחה ל-100 מטר חזה.
מקס מצקר זכה במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי וסיים במקום השביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי.
גראם ברוור זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי וסיים במקום השמיני במשחה ל-100 מטר חופשי.
נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי, בה היו חברים ברוור, טונלי, מקאון וקרי סיימה במקום השביעי.
נבחרת השליחות ל-100X4 מטר חופשי סיימה במקום החמישי ונבחרת השליחות ל-100X4 מטר מעורב סיימה במקום השישי.
שני זוכי המדליות הנוספים במשלחת היו האצן ריק מיטשל, שזכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והקיאקיסט ג'ון סומגי, שזכה במדליית כסף במקצה ל-500 מטרים.
אתלטים נוספים שבלטו במוסקבה: איאן קמפבל (מקום חמישי בקפיצה משולשת), כריסטין סטנטון (מקום שישי בקפיצה לגובה), קן לוראוויי (מקום שמיני בקפיצה משולשת) וויל סוואל (מקום שמיני בהליכה ל-50 ק"מ).
נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי ונבחרת הכדורסל סיימה במקום השמיני.
לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) שלחה אוסטרליה משלחת כפולה בגודלה, והיא כללה 240 ספורטאים.
המשלחת צברה 24 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
השחיינים זכו במחצית מהמדליות, אך רק שחיין אחד ג'ון סיבן, זכה במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר, בו קבע שיא עולם חדש (1:57.04 דקות).
מארק סטוקוול זכה בשתי מדליות כסף - במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה השליחים ל-100X4 מטר חופשי.
גלן ברינגן זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה, ג'סטין למברג זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי, פיטר אוונס זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה, גלן ביוקנן זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר ורוב וודהאוס זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב אישי, בה היו חברים גם אוונס, ביוקנן וסטוקוול, זכתה במדליית ארד, ורביעיית השליחים ל-200X4 מטר חופשי סיימה במקום הרביעי.
אצל הנשים, זכתה קארן פיליפס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר, סוזי לנדלס זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ומישל פירסון זכתה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
פירסון גם סיימה במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חופשי ובמקום החמישי במשחה לחצי המרחק.
רביעיית השליחות ל-100X4 מטר חופשי, בה הייתה חברה פירסון, סיימה במקום הרביעי.
האתלטים האוסטרלים זכו בשלוש מדליות: גליניס נאן זכתה במדליית זהב בקרב שבע (וכן סיימה במקום השביעי בקפיצה לרוחק), גארי האני זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק וגאל מרטין זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל (וכן סיימה במקום השמיני בזריקת דיסקוס).
בנוסף, דארן קלארק סיים במקום הרביעי בריצת 400 מטר, רוברט דה קסטלה סיים במקום החמישי בריצת מרתון, דבי פלינטוף-קינג סיימה במקום השישי בריצת 400 מטר משוכות, רובין לוראוויי סיימה במקום השישי בקפיצה לרוחק, ונסה בראון סיימה במקום השישי בקפיצה לגובה וליסה מרטין סיימה במקום השביעי בריצת מרתון.
דין לוקין היה למרים המשקולות האוסטרלי הראשון שזוכה במדליית זהב, ומרים משקולות נוסף, רוברט קבאס, זכה במדליית כסף.
במדליית הזהב הרביעית זכתה רביעיית רוכבי האופניים במרוץ המרדף ל-4,000 מטר.
רביעיית החותרים האוסטרלית זכתה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו שמיניית החותרים ורביעיית החותרות עם הגאית.
הקלעית פטי דנץ' זכתה במדליית ארד, שהייתה הראשונה בענף זה עבור אוסטרליה.
במדליות ארד נוספות זכו צמד שייטי הטורנדו וחותרי הקיאק בארי קלי וגרנט קני, במקצה ל-1,000 מטר.
שתי נבחרות ההוקי שדה סיימו במקום הרביעי.
הנשים שיחקו בטורניר שכלל בית אחד, ודורגו במקום זה בסיומו, ואילו נבחרת הגברים העפילה לחצי הגמר, בו הפסידה לנבחרת פקיסטן, ובמשחק על מדליית הארד הפסידה לנבחרת בריטניה.
נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום החמישי, בעוד שנבחרת הגברים סיימה במקום השביעי.
נבחרת הגברים בכדורמים סיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתפו 270 ספורטאים אוסטרלים, שזכו ב-14 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
השחיינים האוסטרלים הסתפקו בשלוש מדליות.
דאנקן ארמסטרונג קבע שיא עולם ב-200 מטר חופשי (1:47.25 דקות) וזכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי.
ג'ולי מקדונלד זכתה במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי.
רביעיית השליחים ל-200X4 מטר חופשי ורביעיית השליחות ל-100X4 מטר מעורב סיימו במקום הרביעי ורביעיית השליחים ל-100X4 מטר מעורב סיימה במקום השישי.
שתי אתלטיות אוסטרליות זכו במדליות: דבי פלינטוף-קינג זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות וליסה מרטין זכתה במדליית כסף בריצת מרתון.
רצי המרתון סטיב מונגטי ורוברט דה קסטלה סיימו במקום החמישי והשמיני, בהתאמה.
בנוסף, ניקול בוגמן דורגה במקום החמישי בקפיצה לרוחק, נבחרת השליחים ל-400X4 מטר סיימה במקום השישי, ההלך סיימון בייקר סיים במקום השישי במקצה ל-50 ק"מ, כריסטין סטנטון דורגה שביעית בקפיצה לגובה, ג'יין פלמינג דורגה שביעית בקרב שבע והאצנית מרי הולנד סיימה במקום השמיני בריצת 400 מטר.
נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה לראשונה בתולדותיה במדליית זהב, לאחר שגברה על המארחת, קוריאה הדרומית.
רוכב האופניים דין וודס זכה במדליית כסף במירוץ מרדף, והיה שותף לזכייה במדליית ארד במירוץ המרדף הקבוצתי.
מרטין ויניקומב זכה במדליית כסף במרוץ נגד השעון וגארי נייוונד זכה במדליית ארד בספרינט.
חותר הקיאק גרנט דייוויס זכה במדליית כסף במקצה ל-1,000 מטר והצמד קלווין גראהם ופיטר פוסטר זכו במדליית ארד במקצה הזוגות לאותו המרחק.
המתאגרף גראהם צ'ייני זכה במדליית כסף, והטניסאיות ונדי טרנבול ואליזבת סמיילי זכו במדליית ארד.
נבחרת הכדורסל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת יוגוסלביה, והפסידה לנבחרת ארצות הברית במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הגברים בהוקי שדה סיימה אף היא במקום הרביעי, לאחר הפסדים לנבחרות בריטניה והולנד.
נבחרת הכדורגל העפילה לשלב רבע הגמר, בו הודחה על ידי נבחרת ברית המועצות.
נבחרת הגברים בכדורמים סיימה במקום השמיני.
אולימפיאדת ברצלונה (1992) סימנה את שובה של אוסטרליה כמעצמה אולימפית.
290 ספורטאים אוסטרלים השתתפו במשחקים, והם זכו ב-27 מדליות, מהן 7 מדליות זהב.
הישג זה הקנה לאוסטרליה את המקום העשירי בטבלת המדליות.
השחיינים האוסטרלים זכו בתשע מדליות, אך רק אחד מהם, קירן פרקינס, זכה במדליית זהב.
פרקינס, שקבע שיא עולם חדש ב-1500 מטר חופשי (14:43.48 דקות) זכה גם במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי.
סגנו במשחה ל-1500 מטר חופשי היה אף הוא אוסטרלי, גלן האוסמן.
שחיין אוסטרלי נוסף, פיל רוג'רס, זכה במדליית ארד ב-100 מטר חזה, וסיים במקום השישי במשחה למרחק הכפול.
בין השחייניות בלטה היילי לואיס, שזכתה במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי, וסיימה במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
ניקול סטיבנסון זכתה במדליית ארד ב-200 מטר גב וסיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב, סמנתה ריילי זכתה במדליית ארד ב-100 מטר חזה וסוזי אוניל זכתה במדליית ארד ב-200 מטר פרפר וסיימה במקום החמישי ב-100 מטר פרפר.
שחיינים בולטים נוספים: איאן בראון (מקום חמישי ב-400 מטר חופשי), אלי אוברטון (מקום חמישי ב-200 מטר מעורב אישי), ג'ואן מיהאן (מקום שישי ב-100 מטר גב), מתיו דאן (מקום שביעי ב-200 מטר מעורב אישי), מרטין רוברטס (מקום שמיני ב-200 מטר פרפר) וליי האבלר (מקום שמיני ב-200 מטר גב).
נבחרת השליחות ל-100X4 מעורב, בה היו חברות גם אוניל, סטיבנסון וריילי, סיימה במקום החמישי.
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב סיימה במקום השביעי ונבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי סיימה במקום השמיני.
הרוכב מאט ראיין זכה בשתי מדליות זהב, בתחרות האישית, ובתחרות הקבוצתית.
החותרים זכו בשתי מדליות זהב נוספות, במקצה הזוגות ובמקצה הרביעיות ללא הגאי.
רוכבת האופניים קאת'י ואט זכתה במדליית זהב במרוץ אופני כביש ובמדליית כסף במרוץ מרדף ל-3,000 מטר.
במדליות כסף נוספות זכו נבחרת הרוכבים במרוץ המרדף הקבוצתי, גארי נייוונד (בספרינט) ושיין קלי (במרוץ נגד השעון).
במדליית הזהב השביעית זכה הקיאקיסט קלינט רובינסון, במקצה ל-1,000 מטר.
חותרת הקאנו דניאל וודוורד זכתה במדליית כסף במקצה הסלאלום ורביעיית הקיאקיסטים האוסטרלית זכתה במדליית ארד במקצה ל-1,000 מטר.
שייטי הטורנדו מיטש בות' וג'ון פורבס זכו במדליית ארד, וכך גם שייט הלכנר לארס קלפיץ'.
במדליית ארד נוספת זכו הטניסאיות רייצ'ל מק'קילן וניקול פרוביס.
באתלטיקה הצטמצמו ההישגים לכדי שתי מדליות ארד, בהן זכו הקופץ לגובה טים פורסיית' וזורקת הדיסקוס דניאלה קוסטיאן.
שון קרלין סיים במקום השמיני ביידוי פטיש וכמוהו הקופצת לגובה אליסון אינוורריטי.
רביעיית השליחות ל-100X4 מטר סיימה במקום השישי ורביעיית השליחות ל-400X4 מטר סיימה במקום השביעי.
נבחרת הגברים בהוקי שדה זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה לנבחרת גרמניה במשחק הגמר.
נבחרת הנשים הסתפקה הפעם במקום החמישי.
נבחרת הכדורגל סיימה במקום הרביעי, לאחר הפסד לנבחרת פולין בחצי הגמר ולנבחרת גאנה במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הכדורמים סיימה במקום החמישי ונבחרת הכדורסל במקום השישי.
לאולימפיאדת אטלנטה (1996) שלחה אוסטרליה משלחת גדולה עוד יותר מזו ששלחה לאולימפיאדת מלבורן, אותה אירחה.
המשלחת כללה 424 ספורטאים, שזכו במספר שיא של מדליות - 41, אם כי רק 9 מהן היו מדליות זהב.
הישג זה הקנה לאוסטרליה את המקום השביעי בטבלת המדליות (ואת המקום החמישי לפי חישוב כולל של מספר המדליות).
השחייה הייתה הענף המוביל, עם 12 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
קירן פרקינס שמר על תוארו במשחה ל-1500 מטר חופשי.
סגנו, דניאל קובלסקי, זכה גם במדליות ארד במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי.
סקוט מילר זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר ובמדליית ארד במשחה השליחים ל-100X4 מטר מעורב, וכן סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר פרפר.
שחיין נוסף, סקוט גודמן, זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר.
סוזי אוניל זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר, וסיימה במקום החמישי במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר פרפר.
סגניתה של אוניל במשחה ל-100 מטר פרפר הייתה פטריה תומאס.
שחיינית נוספת, סמנתה ריילי, זכתה במדליית ארד שנייה ברציפות ב-100 מטר חזה, וכן סיימה במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חזה.
אוניל וריילי זכו גם במדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר מעורב, ואוניל הייתה שותפה גם לזכייתה של נבחרת השליחות ל-200X4 מטר במדליית הארד.
נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי סיימה במקום הרביעי, ושתי נבחרות השליחים ל-100X4 מטר חופשי סיימו במקום השישי.
נבחרת החתירה הגיעה אף היא להישגים נאים, כשצברה 6 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
בתחרויות הגברים, זכתה רביעיית החותרים ללא הגאי במדליית זהב, דייוויד וייטמן ורוברט סקוט זכו במדליית כסף, אנתוני אדוארדס וברוס היקס זכו במדליית ארד, וכך גם רביעיית חותרים נוספת.
בתחרויות הנשים, זכו קייט סלאטר ומייגן סטיל במדליית זהב, ורבקה ג'ויס ווירג'יניה לי זכו במדליית ארד.
שני קלעים זכו במדליות זהב, מייקל דיימונד בטראפ וראסל מארק בדאבל טראפ, ודזרי האדלסטון זכתה במדליית ארד בדאבל טראפ.
נבחרת הרכיבה זכתה במדליית זהב, וכך גם הטניסאים טוד וודברידג' ומארק וודפורד.
רוכבת האופניים מישל פריס זכתה במדליית כסף בספרינט, בראדלי מקגי זכה בשתי מדליות ארד, במרוץ מרדף אישי ובמרוץ מרדף קבוצתי, סטוארט אוגריידי זכה במדליית ארד במרוץ נקודות ולוסי טיילר-שרמן זכתה במדליית ארד במרוץ המקביל לנשים.
השייטים מיטש בות' ואנדרו לנדנברגר זכו במדליית כסף בדגם טורנדו, וקולין בישל ודייוויד ג'יילס זכו במדליית ארד בדגם סטאר.
הקיאקיסט קלינט רובינסון זכה במדליית ארד במקצה ל-1,000 מטר, ושני צוותי הקיאק האוסטרלים זכו במדליות ארד במקצים ל-500 מטרים: אנדרו טרים ודני קולינס בתחרות הגברים וקטרין בורצ'רט ואנה ווד בתחרות הנשים.
כדורעפניות החופים קרי פוטהארסט ונטלי קוק זכו במדליית ארד, שהייתה המדליה הראשונה בענף זה.
במדליית ארד נוספת זכה מרים המשקולות סטפן בוטב.
שתי אתלטיות אוסטרליות זכו במדליות כסף: קתי פרימן בריצת 400 מטר ולואיז קארי בהטלת כידון.
אתלטים בולטים נוספים כללו את רוהאן רובינסון (מקום חמישי בריצת 400 מטר משוכות), ניקול בוגמן (מקום שמיני בקפיצה לרוחק), ליסה-מארי ויזאניארי (מקום שמיני בזריקת דיסקוס).
בענפי הכדור, בלטה נבחרת הנשים בהוקי שדה, שהשיבה לעצמה את התואר האולימפי, לאחר שגברה במשחק הגמר על קוריאה הדרומית.
נבחרת הגברים בענף זה זכתה במדליית הארד, לאחר שגברה על נבחרת גרמניה.
נבחרת הנשים בכדורסל זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לארצות הברית, וגברה על נבחרת אוקראינה במשחק על מדליית הרביעי.
לעומתה, נבחרת הגברים הפסידה במשחק על מדליית הארד לנבחרת ליטא, והסתפקה במקום הרביעי.
במדליות ארד נוספת זכתה, לראשונה, נבחרת הסופטבול, לאחר שגברה על נבחרת יפן במשחק על מדליית הארד.
נבחרת הבייסבול סיימה במקום השביעי.
נובה פריס הייתה חברה בנבחרת אוסטרליה בהוקי וזכתה איתה במדליה, בכך היא הפכה לילידת אוסטרליה הראשונה שזכתה במדליה אולימפית.
44 שנים לאחר אולימפיאדת מלבורן, שבו המשחקים האולימפיים לאוסטרליה, והפעם נערכו בסידני.
כמדינה המארחת, שלחה אוסטרליה את המשלחת הגדולה בתולדותיה, משלחת שכללה 632 ספורטאים.
משלחת זו גם הגיעה להישגים הטובים ביותר אי פעם - 58 מדליות, מהן 16 מדליות זהב, שהקנו לאוסטרליה את המקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, רוסיה וסין.
המדליות הושגו בלא פחות מ-20 ענפים אולימפיים.
השחיינים האוסטרלים זכו ב-18 מדליות, מהן 5 מדליות זהב.
במשחה ל-200 מטר סיים שני, לאחר פיטר ואן דן הוחנבאנד מהולנד, וזכה במדליית כסף.
גרנט האקט זכה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי, ומנע מקירן פרקינס זכייה שלישית ברציפות בתואר האולימפי, והותיר לו את הזכייה במדליית הכסף.
האקט סיים גם במקום השביעי במשחה ל-400 מטר חופשי ובמקום השמיני במשחה ל-200 מטר חופשי.
מאט ולש זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב.
במשחה ל-100 מטר פרפר זכה מייקל קלים במדליית כסף וג'ף היוגיל זכה במדליית ארד.
קלים העפיל למשחה גמר נוסף, 100 מטר חופשי, וסיים במקום הרביעי.
ג'סטין נוריס זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר וסיים במקום השישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
נבחרות השליחים ל-100X4 מטר חופשי ו-200X4 מטר חופשי, בהן שחו גם ת'ורפ וקלים, שברו את שיאי העולם (3:13.67 דקות ו-7:07.05 דקות, בהתאמה).
נבחרת השליחים ל-100X4 מטר מעורב, בה שחו גם היוג'יל, ולש וקלים, זכתה במדליית כסף.
שחיינים בולטים נוספים כללו את ריגן האריסון (מקום רביעי ב-200 מטר חזה), ג'וש ווטסון (מקום רביעי ב-100 מטר גב), כריס פידלר (מקום שמיני ב-100 מטר חופשי) וראיין מיטשל (מקום שמיני ב-200 מטר חזה).
סוזי אוניל זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר, וכן סיימה במקום השביעי במשחה ל-100 מטר פרפר.
במשחה ל-200 מטר פרפר זכתה פטריה תומאס במדליית הארד, שגם סיימה במקום הרביעי במשחה לחצי המרחק.
שחיינית נוספת, לייזל ג'ונס, זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב.
שלוש השחייניות זכו גם במדליית כסף עם נבחרת השליחות ל-100X4 מטר מעורב, ואוניל ותומאס זכו במדליית כסף נוספת, במשחה ל-200X4 מטר חופשי.
שחייניות בולטות נוספות כללו את דיינה קאלוב (מקום שביעי ב-100 מטר חופשי), טארני וייט (מקום שביעי ב-100 מטר חזה) וג'ניפר ריילי (מקום שמיני ב-400 מטר מעורב אישי).
נבחרת השליחות ל-100X4 מטר חופשי סיימה במקום השישי.
השייטים האוסטרלים זכו ב-4 מדליות.
שני צוותי ה-470 זכו במדליות זהב: ג'ני ארמסטרונג ובלינדה סטוול בתחרות הנשים ומארק טרנבול וטום קינג בתחרות הגברים.
דארן באנדוק וג'ון פורבס זכו במדליית כסף בדגם טורנדו, ומייקל בלאקבורן זכה במדליית ארד בדגם לייזר.
בנוסף, לארס קלפיץ' סיים במקום הרביעי בדגם מיסטרל, ג'סיקה קריספ סיימה במקום החמישי בתחרות המקבילה לנשים, כריס ניקולסון ודניאל פיליפס סיימו במקום השישי בדגם 49er, וקולין בישל ודייוויד ג'יילס סיימו במקום השביעי בדגם סטאר.
רוכבי האופניים האוסטרלים זכו ב-6 מדליות.
ברט אייטקן וסקוט מקגרגור זכו במדליית זהב במרוץ מדיסון, גארי נייוונד זכה במדליית כסף במרוץ קיירין ובמדליית ארד במרוץ הספרינט הקבוצתי, מישל פריס זכתה במדליית כסף במרוץ נגד השעון וסיימה במקום הרביעי במרוץ הספרינט, שיין קלי זכה במדליית ארד במרוץ נגד השעון, ובראדלי מקגי זכה במדליית ארד במרוץ מרדף.
רוכבי אופניים בולטים נוספים כללו את אנה וילסון (מקום רביעי במרוץ אופני כביש ובמרוץ נגד השעון), מארי גריגסון (מקום שישי במרוץ אופני הרים) וקאדל אוונס (מקום שביעי במרוץ אופני הרים).
האתלטית קתי פרימן, שהדליקה את הלפיד האולימפי, זכתה במדליית הזהב בריצת 400 מטר וכן סיימה במקום השישי בריצת 200 מטר.
טטיאנה גריגורייבה זכתה במדליית כסף בקפיצה במוט וג'אי טאורימה רשם הישג דומה בקפיצה לרוחק.
נבחרות ההוקי שדה שחזרו את הישגיהן מאטלנטה: נבחרת הנשים זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה על ארגנטינה, ונבחרת הגברים זכתה במדליית הארד לאחר שגברה על פקיסטן.
נבחרת הנשים בכדורסל זכתה במדליית הכסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארצות הברית, ואילו נבחרת הגברים שוב הפסידה לנבחרת ליטא במשחק על מדליית הארד.
נבחרת הנשים בכדורמים זכתה במדליית זהב ראשונה בתולדותיה, לאחר ניצחון על נבחרת ארצות הברית.
נבחרת הסופטבול זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד.
שלושה קלעים אוסטרלים זכו במדליות: מייקל דיימונד זכה במדליית זהב בטראפ, ראסל מארק זכה במדליית כסף בדאבל-טראפ ואנמארי פורדר זכתה במדליית ארד באקדח אוויר.
לורן ברנס הייתה לוחמת הטאקוונדו האוסטרלית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית, ודניאל טרנטון זכה במדליית כסף.
ענף נוסף בו הושגה מדליית זהב ראשונה עבור אוסטרליה היה הקשתות, עם זכייתו של סיימון פיירוות'ר.
נבחרת הרכיבה האוסטרלית זכתה אף היא במדליית זהב, ואחד מחבריה, אנדרו הוי, זכה במדליית כסף בתחרות היחידים.
כדורעפניות החופים קרי פוטהארסט ונטלי קוק שיפרו את הישגן מאטלנטה וזכו במדליית זהב, הראשונה בענף זה, לאחר שגברו במשחק הגמר על צמד ברזילאי.
החותרים האוסטרלים זכו בחמש מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב.
שמיניית החותרים, רביעיית החותרים בסירה קלה ללא הגאי, וצמד החותרות רייצ'ל טיילור וקייט סלאטר זכו במדליות כסף, ורביעיית החותרים ללא הגאי וצמד החותרים ג'יימס טומקינס ומתיו לונג זכו במדליות ארד.
חותרי הקיאק אנדרו טרים ודניאל קולינס זכו במדליית כסף במקצה ל-500 מטר וקטרין בורצ'רט זכתה במדליית ארד במקצה היחידות לאותו המרחק.
בורצ'רט גם סיימה במקום השישי במקצה הזוגות, עם אנה ווד.
ג'י וולאס היה למתעמל האוסטרלי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליה אולימפית - מדליית כסף בטרמפולינה.
הטניסאים טוד וודברידג' ומארק וודפורד זכו אף הם במדליית כסף, לאחר שהפסידו בשלב הגמר לצמד הקנדי סבסטיאן לארו ודניאל נסטור.
ילנה דוקיץ' סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לרוסייה ילנה דמנטייבה ובמשחק על המקום השלישי לטניסאית האמריקנית מוניקה סלש.