tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מופיעים בה גם ציטוטים של ארבעת חברי להקת הביטלס - ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר.
הסיבה לכך היא העובדה שהמאובן לוסי, על שמו קרויה הגשושית, קרוי בתורו על שם שירם של הביטלס Lucy in the Sky with Diamonds ("לוסי ברקיע עם יהלומים").
גם ציטוט מיוקו אונו, אשתו של לנון שכתב את השיר הזה, נכלל בדיסקית.
לוסי ברנס הייתה סופרג'יסטית אמריקאית ופעילת זכויות נשים.
היא הייתה אקטיביסטית נלהבת ופעלה בארצות הברית ובממלכה המאוחדת.
ברנס הייתה ידידה קרובה של אליס פול.
יחדיו ייסדו את מפלגת הנשים הלאומית.
ברנס נולדה בניו יורק ב-28 ביולי 1879 למשפחה אירית-קתולית.
היא הייתה נערה יפת מראה ותלמידה מוכשרת.
היא למדה במכללת פקר שבברוקלין.
החינוך במכללה שם דגש על החינוך הדתי והפיכת הבנות לנשים בוגרות, יחד עם הנחלת ערכים ליברלים.
בנוסף, ברנס למדה באוניברסיטת קולומביה, מכללת ואסר ובאוניברסיטת ייל.
לאחר מכן, למדה הוראת אנגלית.
ברנס לימדה בתיכון ארסמוס בברוקלין במשך שנתיים.
על אף שנהנתה מכך, היא ראתה בתקופה הזו, בסופו של דבר, כחוויה מתסכלת ורצתה להמשיך בלימודיה.
ב-1906, בגיל 27, עברה לגרמניה על מנת להמשיך בלימודיה בבלשנות באוניברסיטאות של בון וברלין.
מאוחר יותר עברה לבריטניה, שם למדה בלשנות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד.
ברנס נהנתה מרקע חינוכי והשכלתי נרחב, וזאת הודות לאביה, אדוארד ברנס, שתמך בה ומימן את לימודיה הבין-לאומיים.
בעת שברנס למדה בבית ספר לתארים מתקדמים בגרמניה, היא נסעה לאנגליה לתקופה קצרה, שם פגשה את אמלין פנקהרסט ובנותיה, כריסטבל וסילביה.
ברנס הושפעה מאוד מהאקטיביזם והכריזמה שלהן, עד שהחליטה לעזוב את לימודיה, כדי לעבוד יחד איתן באיגוד הנשים החברתי והפוליטי, ארגון המוקדש למאבק למען זכויות הנשים בבריטניה.
בזמן עבודתה, הפכה ברנס לאקטיביסטית והשתתפה במסעות הסברה רבים של ה-WSPU.
אחד הדברים הראשונים שארגנה היה מצעד באדינבורו, כחלק ממסע הסברה בסקוטלנד ב-1909. אף על פי שברנס לא הייתה ידועה כנואמת גדולה, היא נאמה מספר פעמים בפינות רחוב ובשווקים באירופה.
פעילותה אף הביאה אותה לבית המשפט, בעקבות דיווחים על הפרות סדר בעיתונות.
בשנות עבודתה בארגון, פגשה ברנס את אליס פול בתחנת המשטרה בלונדון, לאחר ששתיהן נעצרו בעת השתתפותן בהפגנה.
פול הציגה את עצמה בפני ברנס, והבחינה בכך שהיא לבשה סיכה של דגל ארצות הברית על דש הבגד שלה.
הן דנו בפעילותן הסופרג'יסטית בבריטניה ובארצות הברית.
ברנס ופול הזדהו בתסכולן מהפסיביות של התנועה הסופרג'יסטית האמריקנית וכן ממנהיגותה הלא יעילה של אנה האוורד שו.
שתי הנשים דמו בתשוקתן ובאומץ שלהן, ובמהרה הפכו לידידות קרובות.
שתיהן היו להוטות לפעול ולהיאבק למען זכויות הנשים.
המאבק הפמיניסטי לשוויון בבריטניה השפיע עליהן להמשיך את המאבק גם בארצות הברית ב-1912.
התנועה הלאומית האמריקאית – המאבק על זכות הנשים לבחור
בשובן לארצות הברית, הצטרפו פול וברנס לתנועה הלאומית אמריקאית למען זכויות הנשים (NAWSA) כמנהיגות שדולת הקונגרס שלה.
שתי הנשים חשבו כי מפלגת השלטון היא זו האחראית לבצע תיקונים לחוקה שיעניקו את זכות הבחירה לנשים.
הן האמינו כי אם יתקפו את המפלגה על אוזלת ידה בקידום מתן זכות ההצבעה לנשים, חברי הקונגרס יאלצו לנקוט פעולה או שיסתכנו באיבוד כיסאם.
גישה לוחמנית זו הוצגה על ידי פול וברנס בוועידה של התנועה בפילדלפיה ב-1912, בה נכחו אנה הוארד שו ומנהיגות אחרות של התנועה.
מנהיגות התנועה דחו את הצעתן, כיוון שטענו כי כל פעולה המופנית נגד המפלגה הדמוקרטית, שזה עתה זכתה בבחירות לנשיאות, היא מוקדמת מדי.
ברנס ופול לא היו מוכנות לוותר, וגייסו לשם כך את עזרתה של ג'יין אדמס, אחת המנהיגות היותר מוערכות ויוצאות הדופן של התנועה, למען גיוס תומכים בקרב ההנהגה בתוכניתן.
על אף רצון התנועה למתן את פעילותה, מנהיגי ה-NAWSA הסכימו לערוך מצעד במהלך ההשבעה של וודרו וילסון לנשיאות.
התנאי של התנועה לכך היה ששדולת הקונגרס של פול וברנס לא תקבל עוד מימון מהתנועה.
ברנס ופול אמנם הסכימו לתנאי הנ"ל, אך אירוע זה היווה את הסנונית הראשונה לקראת פיצולן המלא מהתנועה.
פעילות פוליטית לקידום זכות בחירה לנשים
בשל הוויכוחים על שיטות הפעולה, חשו ברנס ופול שיהיה זה טוב יותר אם יחזקו את שדולת הקונגרס של ה-NAWSA ויצרפו חברות חדשות, ובכך יקימו קבוצה, שעדיין שייכת לתנועה, אך בעלת הנהלה משלה.
השדולה החדשה נקראה "האיחוד הקונגרסאי של התנועה הלאומית-אמריקאית לזכות בחירה לנשים" () ברנס נבחרה פה אחד להיות חברה בהנהלת האיחוד.
באפריל 1913, NAWSA החליטה כי היא רוצה להתרחק מהקבוצות הרדיקליות בתוכה, ולא אפשרה עוד שהאיחוד הקונגרסאי ישתמש בשמה, ולכן שמו של האיחוד שונה ל"איחוד הקונגרסאי" בלבד.
ובכל זאת, ברנס ופול לא רצו להתנתק לחלוטין מהתנועה, אך הקשר בין "האיחוד" לתנועה נשאר רופף.
ברנס הציעה שוב הצעה רדיקלית בוועידה שהתרחשה בוושינגטון די.סי.
ב-1913. כיוון שהדמוקרטים שלטו בבית הלבן ובשני בתי הקונגרס באותו זמן, ברנס רצתה להציב להם אולטימטום – תתמכו בדרישתנו לזכות ההצבעה, או שנדאג שלא תיבחרו שוב.
היא מאסה באדישותה של המפלגה הדמוקרטית וזעמה במיוחד על הנשיא וילסון, כיוון שאמר שיתמוך בוועדה לזכות ההצבעה לנשים, אבל מעולם לא הזכיר את הבטחתו בנאומיו בפני הקונגרס.
כשמשלחת של נשים מ-NAWSA ניסתה להיפגש איתו על מנת להביע את מחאתה, וילסון טען שהוא חולה, ולאחר כמה ימים, הוא התכחש להבטחתו לתמוך בזכות ההצבעה לנשים ואמר שלא יכפה את השקפותיו הפרטיות על הקונגרס.
ב-NAWSA החליטו כי הן לא מוכנות להיות סובלניות כלפי ההשקפות הרדיקליות בהן דגל האיחוד הקונגרסאי, ולכן רצו לנתק סופית את הקשר עמו.
אולם, פול וברנס לא רצו להקים ארגון נפרד לחלוטין, שיתחרה ב-NAWSA, ובכך לעכב את השגת המטרה, ולכן ניסו לנהל משא ומתן עם מנהיגות התנועה.
על אף מאמציהן, האיחוד הקונגרסאי התפצל באופן רשמי מ-NAWSA ב-12 בפברואר 1914.
רבים חזו שהפיצול יגרום לנזק בלתי הפיך למאבקן של הנשים לזכות ההצבעה.
אולם, ברנס ופול המשיכו במאבק והחלו לתכנן את מאבקן נגד הדמוקרטים לקיץ 1914. ברנס ופול ספגו ביקורת קשה מצד חלק מהחברות באיחוד, שהתלוננו כי הוא אליטיסטי, אוטוריטרי ומתנהל באופן לא דמוקרטי.
פול האמינה כי ניהול ריכוזי הוא חיוני לפעילות אפקטיבית למען השגת מטרתן, ולכן לא ביצעה שינויים דרסטיים.
האיחוד, במטרה לרצות את אותן נשים, ביקש מהן שיציעו הצעות לשיפור, אם יש להן כאלה.
בד בבד עם המאבקים הן כלפי פנים והן כלפי החוץ שניהל, פעל האיחוד הקונגרסאי ב-1914 כדי להבטיח שהתיקון לחוקה שהציעה סוזן ב.
אנתוני יישאר על סדר היום.
התיקון של אנתוני, היה תיקון פדרלי לחוקה שיעניק את זכות ההצבעה לנשים ואמור היה להפוך לתיקון ה-19 לחוקה האמריקאית.
מאז הפיצול שלהן מה-NAWSA, רות חנה מקמריק נבחרה ליושבת הראש של שדולת הקונגרס של ה-NAWSA.
מבלי להתייעץ עם הוועד המנהל של ה-NAWSA, היא תמכה בתיקון החלופי שהציעו הסופרג'יסטיות שפרוט ופלמר.
זה היה איום מהותי על מטרתן של ברנס ופול, כיוון שתיקון זה, אם היה עובר, היה הופך את עניין זכות ההצבעה לנשים לעניין של כל אחת ממדינות ארצות הברית בלבד.
ברנס, פול ונשים אחרות מהאיחוד הקונגרסאי ומ-NAWSA נפגשו כדי לדון בעניין, אך NAWSA תמכה בסופו של דבר בתיקון של שפרוט, והאיחוד הקונגרסאי המשיך את מאבקו לתיקון כלל-פדרלי.
ברנס הייתה האישה הראשונה שנאמה בפני נציגים של הקונגרס ב-1914, כאשר התיקון של אנתוני הגיע סוף-סוף לשולחן לבית הנבחרים.
העובדה שהיא הייתה הראשונה לדבר בזמן כה חיוני של מאבקן לתיקון פדרלי שיסדיר את זכות ההצבעה לנשים .
הנאומים של ברנס ופול היו מאוד חשובים באותו זמן כיוון שהראו לפוליטיקאים שהנשים עומדות להתאחד כגוש חוסם.
מיד לאחר מכן, שלח האיחוד הקונגרסאי שני מארגנים לכל אחת מתשע המדינות בהן לנשים הייתה זכות הצבעה.
ברנס נשלחה לסן פרנסיסקו שבקליפורניה יחד עם הסופרג'יסטית רוז וינסלו (Rose Winslow).
לארגן את הנשים במדינות אלו לא הייתה משימה קלה, ומציאת מימון הולם נוסף התגלתה כמשימה בעייתית לחלוטין.
ברנס צוטטה אומרת "אם הנשים כאן, רק יתנו לי את הכסף שהן מוכנות לבזבז על ארוחות צהריים וערב יקרות, אני אסתדר בצורה נפלאה." ברנס הפיצה את המסר לזכות ההצבעה לנשים בתיאטרונים, ברחובות ואף מדלת לדלת.
לאחר הבחירות ב-1914, האיחוד הקונגרסאי טען שבזכות פעילותו, הוא גרם לחמישה הפסדים בחמש מדינות של המפלגה הדמוקרטית.
ב-1915, החל האיחוד הקונגרסאי בתוכנית שמטרתה להקים ענף של האיחוד בכל מדינה שעדיין לא היה קיים בה כזה.
תוכנית זו המשיכה את ההחלטה שקיבלו ב-1914, לפיה יש להפוך את זכות ההצבעה לנשים לעניין לאומי באמצעות הצגת דרישה לכך בכל מדינה.
ב-1915 התמתנה ברנס לעורכת הראשית של עיתון האיחוד הקונגרסאי, "הסופרג'יסטית." לכל אורך התקופה, ב-NAWSA נאלצו להתמודד עם סכסוכים פנימיים.
לאחר ועידה שהתקיימה ב-1915, אנה האוורד שו התפטרה מתפקידה, ורבים האמינו שהגיעה העת לפיוס בין ה-NAWSA לאיחוד הקונגרסאי.
ברנס ופול נפגשו עם ראשי ה-NAWSA במלון ווילרד בוושינגטון די.סי.
ב-17 בדצמבר 1915. ה-NAWSA דרשו שהאיחוד הקונגרסאי יסופח לתנועה, אך הציבו לכך מספר דרישות: על האיחוד הקונגרסאי להפסיק במאבקו נגד המפלגה הדמוקרטית, ולחדול מהפעילות הפוליטית בעתיד.
הדרישות הללו היו לצנינים בעיני ברנס ופול, והפגישה הסתיימה ללא כל פיוס, או היתכנות לפיוס בעתיד.
בעקבות האדרלמוסיה של השנים האחרונות, גיבשה אליס פול תוכנית רדיקלית חדשה ל-1916 – הקמת מפלגת נשים פוליטית.
ברנס תמכה בתוכנית זו בתוקף וב-5, 6 ו-7 ביוני 1916 נפגשו צירים ונשים בעלות זכות הצבעה בתיאטרון בלקסטון שבשיקגו, והקימו את מפלגת הנשים הלאומית.
ברנס ופול התחייבו לנקוט בפעולה ישירה במאבק למען זכויות הנשים, ובפרט הזכות להצביע.
התנגדו להן סופרג'יסטיות שמרניות, שנקטו בגישה זהירה יותר.
ראשי ה-NAWSA חשבו שגישתה של מפלגת הנשים הלאומית היא לא יעילה, ותגרום לניכור בקרב הפוליטיקאים הדמוקרטים, גם אלו שכבר תמכו במתן זכות הבחירה לנשים.
החברות ב-NWP הוגבלה רק לנשים בעלות זכות הצבעה, ומטרתן העיקרית הייתה לקדם תיקון פדרלי שיעניק את זכות הבחירה לנשים.
לברנס היה תפקיד משמעותי במפלגה והייתה מעורבת, למעשה, בכל פעילות שלה.
היא הייתה מארגנת, יו"ר השדולה, עורכת העיתון, מחנכת, מורה, נואמת, והיוותה את הסמל של המפלגה.
בבתי הספר שהקימה, היא לימדה נשים כיצד לנהל מסעות הסברה ניידים, שדולה ועבודה תקשורתית.
מפלגת הנשים הלאומית הובילה עשרות נשים להפגנה בינואר 1917 מול הבית הלבן בוושינגטון D.C, במסגרת ארגון שקראו לו "השומרות השקטות".
הארגון כיוון את התקפותיו נגד נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון.
ברנס התנגדה למלחמת העולם הראשונה, משום שראתה בה מלחמה שנגרמה בגלל גברים כוחניים ובעקבותיה גויסו נערים צעירים לצבא ואף קיפחו את חייהם.
ברנס מאסה מאי-הצדק וכעסה על האדישות והפסיביות בה נקטו הנשיא והעם האמריקאי.
ברנס נעצרה בעת שהפגינה מול הבית הלבן ונשלחה לכלא אוקוקן שבוושינגטון די.סי.
בכלא, הצטרפה ברנס לאליס פול ונשים אחרות, ויחד הן פתחו בשביתות רעב, על מנת להפגין את מחויבותן למטרה.
הן טענו שהן למעשה אסירות פוליטיות.
ברנס הייתה מנוסה בשביתות כאלו, משום שהשתתפה בעברה בשביתות רעב שה-WSPU ערך באירופה.
אף השהות בכלא לא עצרה את ברנס – היא ארגנה מחאות מתוך הכלא, יחד עם אסירות אחרות.
ברנס הפיצה בכלא את אחד המסמכים הראשונים שהגדירו את מעמדם של אסירים פוליטיים.
המסמך תיאר את הזכויות של אסירים פוליטיים ומנה את זכותם לעורך דין, ביקורים משפחתיים, קריאה, כתיבת חומרים והבאת מזון מבחוץ.
המסמך הופץ דרך חורים בקירות, עד שכל האסירים חתמו עליו.
יום אחד, הסוהרים הבחינו בברנס בעשותה כך, והם העבירו אותה לבית הכלא המחוזי, שם שהתה בצינוק.
לאחר ששוחררה, מהר מאוד נעצרה שוב על כך שהפגינה, שבתה וצעדה אל הבית הלבן.
לאחר מעצרה השלישי ב-1917, השופט החליט להחמיר עמה, למען יראו ויראו, ופסק עליה עונש חמור.
בשובה לכלא, התרחש מה שנודע לימים כ"ליל הטרור", במהלכו סוהרים הכו את האסירות.
הנשים סבלו מיחס ברוטלי, מבלי שניתן להן טיפול רפואי.
כדי לאחד את הנשים, ערכה ברנס מסדר וסירבה להפסיק, על אף שהסוהרים הפצירו בה לחדול מפעילותה.
משהבינו שרוחה של ברנס לא הולכת להישבר בקלות, הם כבלוה באזיקים לדלת של התא שלה והשאירו אותה כך למשך כל הלילה.
ברנס הייתה אהובה ומוערכת בעיני האסירות האחרות, עד שהנשים בתאים האחרים קשרו את ידיהן מעל ראשן ועמדו באותה תנוחה.
על האף האומץ שלה, וכישורי ההנהגה יוצאי-הדופן שלה, הנטל הכרוך בעבודה אינטנסיבית שכזו, העיק על ברנס לפעמים.
היא אמרה לאליס פול, "אני כל כך כעוסה ואיני יכולה לאכול או לישון.
אני כזו פחדנית, שאני צריכה להיות תופרת ולא מארגנת של מפלגת נשים."
בעקבות "ליל הטרור", סירבו הנשים לאכול במשך שלושה ימים.
הסוהרים ניסו לכפות על הנשים לאכול, אולם האחרונות רק ראו בכך כעלבון.
בהבינם כי יש לנקוט בפעולה דחופה, שמא יהיו אסירים הרוגים תחת השגחתם, העבירו הסוהרים את ברנס לכלא אחר ואמרו לנשים האחרות שהשביתה הסתיימה.
ההיסטוריונית אלינור קליפט מציינת שכדי להאכיל את ברנס "נדרשו חמישה אנשים שיחזיקו אותה, וכשהיא סירבה לפתוח את פיה, הם דחפו לה את האוכל דרך הנחיריים." האירוע הזה היה מאוד מסוכן וכואב, וגרם לברנס לדמם מאפה.
מבין כל הסופרג'יסטית הידועות באותה התקופה, ברנס שהתה הכי הרבה זמן בכלא.
דחיפה אחרונה להשגת זכות ההצבעה וסוף דרכה
לרוע המזל, ב-27 ביוני 1918, הסנאט לא העביר את התיקון לחוקה.
ברנס ופול זעמו, אך אחרי שהיו כה קרובות להשגת מטרתן, לא היה קיים סיכוי שיוותרו.
הן המשיכו את מחאותיהן מול הבית הלבן ב-6 באוגוסט.
פעם נוספת הנשים נכלאו, נחשפו לתנאים קשים, ושוחררו שוב זמן קצר לאחר מכן.
כעת הן התמקדו בלסייע למועמדים התומכים במתן זכות ההצבעה לנשים להיבחר בבחירות שבנובמבר.
בפעם הראשונה, מפלגת הנשים הלאומית לא תמכה במפלגה ספציפית, אלא תמכה בכל מועמד שמוכן היה לתמוך במתן זכות ההצבעה לנשים.
זה גרם לדמוקרטים, בסופו של דבר, לאבד את הרוב שלהם בקונגרס.
כשהמתיחות בין הנשיא וילסון לסופרג'יסטיות גברה, הוא הבין שיש לנקוט כמה שיותר מהר בפעולה, כדי לסיים את המחאות הפומביות ואת המאבקים בין המשטרה לסופרג'יסטיות, וכינס את הקונגרס במאי 1919. ב-21 במאי העביר בית הנבחרים את התיקון שהציעה סוזן ב.
אנתוני עוד ב-1878, ברוב של 304 קולות מול 89, וב-4 ביוני, הסנאט העביר אותו ברוב של 66 אל מול 30. למרבה ההפתעה, הסופרג'יסטיות הגיבו באיפוק לנוכח קבלת התיקון.
עדיין היה עליהן להבטיח שרוב המדינות יאשרו את התיקון.
בסופו של דבר, באוגוסט 1920, טנסי הייתה למדינה ה-36 שאישרה את התיקון שהגישה סוזן ב.
אנתוני, ומשאלת לבה של ברנס לתיקון פדרלי, שיבטיח את זכות ההצבעה לנשים, סוף סוף התגשמה.
בשלב זה, ברנס הייתה מותשת לחלוטין וצוטטה אומרת לאחר שנשות ארצות הברית השיגו את זכות ההצבעה, פרשה ברנס מהחיים הפוליטיים והקדישה עצמה לחיי הדת ולאחייניתה היתומה.
ברנס נפטרה ב-22 בדצמבר 1966 בברוקלין שבניו יורק.
בשנת 2004, HBO שידרה את הסרט מלאכיות מברזל, המתעד את פעילותה של התנועה שהקימו לוסי ברנס, אליס פול וסופרג'יסטיות אחרות.
את דמותה של ברנס גילמה השחקנית האוסטרלית פרנסס או'קונור.
מכון לוסי ברנס, ארגון חינוכי, ללא מטרות רווח, הממוקם במדיסון, ויסקונסין, ונקרא על שם ברנס.
לוסי גריפית'ס היא שחקנית אנגלייה.
היא מוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד ליידי מריאן בסדרת הדרמה "רובין הוד" בשנים 2006 עד 2009, בתפקיד נורה גיינסבורו, אחותו הערפדית של אריק נורת'מן בסדרת האימה "דם אמיתי" (2012–2013), ואמילי וודרו בסדרת העל טבעי "פריצ'ר" של AMC.
גריפית'ס נולדה בברייטון, והתחנכה ברודין סקול, וינדלשם סקול, בית הספר התיכון דורותי סטרינגר ובוורנדין קולג'.
היא הייתה חברה בתיאטרון המוזיקלי הלאומי לנוער (National Youth Music Theatre).
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בסדרת הדרמה "Sea of Souls" ואחר כך בסדרה הקומית "שוגר אהובתי".
על הבמה שיחקה במחזה "The White Devil".
בפברואר 2006 פורסם שגריפית'ס תשחק בתפקיד ליידי מריאן היפה לצדו של ג'ונאס ארמסטרונג בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "רובין הוד".
גריפית'ס אמרה שדמותה של מריאן נכתבה שהיא "אינטליגנטית, שנונה, נשכנית, וכך ציפיתי שהיא תהיה".
ב-2007 חזרה גריפית'ס לגלם את דמותה של מריאן בעונה השנייה של הסדרה "רובין הוד", אבל הדמות נהרגה בפרק סיום העונה.
על אף שהחלטה זו לא התקבלה באהדה בקרב חובבי הסדרה, נמסר שהיא עזבה את התוכנית כדי לקדם "הזדמנויות אחרות".
היא חזרה להופיע בסדרה בעונה האחרונה בדמות רוחה של מריאן.
הופעת הבכורה של גריפית'ס בווסט אנד הייתה בשנת 2009 בהפקה מחודשת של המחזה "ארקדיה".
עוד באותה שנה הופיעה בסדרת הדרמה "Collision" של ערוץ ITV1. ב-5 בספטמבר 2010 הופיעה בסרט הטלוויזיה "U Be Dead" בתפקיד בת'אן אנסל, וב-1 בנובמבר 2010 כיכבה בדרמה "The Little House".
בינואר 2011 חתמה גריפית'ס חוזה עם רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS.
פורסם שהיא תגלם את ג'נה לסטרייד, התפקיד הראשי בסדרת הזומבים "Awakening".
אבל בסופו של דבר התוכנית לא מומשה.
בנובמבר 2011 פורסם שגריפית'ס תגלם את נורה, אחותו של הערפד אריק נורתמן (אלכסנדר סקארסגארד) בעונה החמישית של הסדרה "דם אמיתי" של HBO.
הדמות של נורה אינה מופיעה בסדרת הספרים "מסתרי הערפדים הדרומיים" שעליה מבוססת סדרת הטלוויזיה.
בנובמבר 2011 הופיעה גריפית'ס במחזה "Atman" מאת איאן פינליי מקלאוד בתיאטרון פינבורו בלונדון.
בינואר 2013 יצא לאור תסכית אודיו של הסדרה "דוקטור הו" בהפקת Big Finish Productions בשם "The Auntie Matter" בו גילמה גריפית'ס את מייבל דובס.
בפרק הפיילוט של הסדרה "קונסטנטין" שיחקה גריפית'ס בתפקיד הנשי הראשי בדמות ליב אברדין, המגלה שיש לה יכולת לראות את העולם העל-טבעי.
יחד עם קונסטנטין היא נלחמת בשדים שמתמקדים בה, ולומדת פרטים על אביה המנוח.
גריפית'ס עזבה את הסדרה אחרי שגוייר וסרון החליטו לפנות לכיוון יצירתי אחר.
אנג'ליקה סליאה לוהקה אחר כך לתפקיד מרי "זד" מרטין.
ב-15 באפריל 2015 לוהקה גריפית'ס לתפקיד אמילי וודרו בסדרה "Preacher" של רשת AMC.
היא מגלמת דמות של אמא חד הורית, מלצרית, נגנית באורגן בכנסייה, ויד ימינו של ג'סי קאסטר (דומיניק קופר).
לגריפית'ס יש תעודה בפנטומימה אותה קיבלה בבית ספר בפריז.
לדבריה למרסל מרסו הייתה השפעה גדולה עליה באמנות של הבעת רגשות ומשחק ללא מילים.
עוד היא מעריצה את השחקניות ג'ודי דנץ', קייט וינסלט וג'ניפר סונדרס.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2011 Billboard האקס 2013 קוד פרוץ The Numbers Station מרדית' 2014 אגדת חורף Winter's Tale אישה צעירה (אמו של פיטר) 2014 Don't Look Back נורה קלארק 2015 Uncanny ג'וי אנדרוז יצא בנטפליקס סטרימינג
לוּסִי אַיוּבּ היא מנחת טלוויזיה ורדיו ושחקנית ערבייה-ישראלית.
אַיוּבּ נולדה בשכונת הדר הכרמל שבחיפה, לאב ערבי-נוצרי ולאם יהודייה בת לניצולי שואה, שהתנצרה לפני נישואיהם.
אביה, מרון איוב, עובד בטחנת קמח, ואמה מיכל (לבית שטיר) עובדת כמזכירה במשרד עורכי דין.
יש לה אח ושתי אחיות.
סבתה מצד אביה היא בת למשפחת פליטים ערבים-פלסטינים, שנאלצו לברוח מארץ ישראל ללבנון במהלך מלחמת העצמאות ב-1948. עם זאת, סבתה עצמה נשארה בחיפה במנזר, ולאחר מכן אומצה על ידי אישה בשם לוסי כיאט.
איוב התחנכה במסגרות נוצריות וקתוליות.
היא למדה בתיכון הערבי-קתולי "נזירות כרמלית" בחיפה.
כמו כן, למדה גם שיעורי מוזיקה ופיתוח קול.
לוסי שרה במספר מקהלות בצעירותה, ובהן מקהלת בית הספר, במתנ"ס ובמקהלת הכנסייה - בה שרה בסגנון אופראי.
איוב סיפרה שהיא רשומה כ"חסרת-לאום" בנתוני מרשם האוכלוסין, ולכן קיבלה מכתב הנשלח באופן אוטומטי לכלל המלש"בים כדי ליידעם מראש על תהליך גיוסם לצה"ל.
היא שירתה בצה"ל כמדריכת סימולטור בחיל האוויר.
ב-2016 החלה איוב ללמוד בתוכנית (פכ"מ) לפילוסופיה, כלכלה ומדעי המדינה שבאוניברסיטת תל אביב, וסיימה את התואר בשנת 2021.
ב-2016 זכתה איוב לפרסום רב ברשתות החברתיות, כששותפו מספר קטעי שירת ספוקן וורד פרי עטה במסגרת תחרות "פואטרי סלאם ישראל".
בין השורות הזכורות מכתביה של איוב: .
ב-2017 הקריאה איוב שיר תגובה בבית הנשיא עם רואי רביצקי לנאום השבטים של נשיא המדינה ראובן ריבלין לרגל השקת מיזם "תקווה ישראלית".
ב-2016 הצטרפה לחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי, והחלה לכתוב ולהגיש סרטונים אינפורמטיביים שבמקור יועדו לערוץ היוטיוב של תאגיד "כאן", אך בהמשך החלו להיות מוקרנים כתשדירים טלוויזיוניים בין תוכניות הערוץ בכאן 11.
ב-2017 הנחתה תוכנית תרבות שבועית לצדו של נעם סמל, בתחנת הרדיו של תאגיד השידור כאן ב, ושימשה כחלק מצוות המנחות המתחלפות של תוכנית המגזין היומית "מועדון תרבות" בערוץ כאן 11, לצדן של שפרה קורנפלד, אסתר רדא ודפנה לוסטיג.
חרף ביטולה, עלה בידי התוכנית לזכות בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה 2017 (שנערך ב-2018) בקטגוריה "תוכנית התרבות הטובה ביותר".
איוב נבחרה על ידי תאגיד השידור הישראלי (כאן) להגיש את תוצאות הניקוד הישראלי באירוויזיון 2018, כשבאותה שנה היא עשתה זאת לראשונה בשלוש שפות: בעברית, באנגלית ובערבית.
ב-2018 הנחתה את העצרת המרכזית לכבוד יום הזיכרון ליצחק רבין בתל אביב.
בהמשך היא הנחתה את טקס הענקת פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018, ששודר בכאן 11 במרץ 2019, לצד מיכאל הנגבי.
באירוויזיון 2019, שנערך במאי בתל אביב, הייתה איוב אחת מארבעת המנחים, לצד אסי עזר, ארז טל ובר רפאלי.
לפני כן, בינואר, הנחתה לצד אסי עזר את משדר הגרלת חלוקת המדינות לחצאי הגמר.
ב-2020 איוב הגישה את תוכנית האירוח היומית "הלילה עם לוסי וגורי" בכאן 11, לצדו של גורי אלפי.
איוב הגישה בשנית את הניקוד הישראלי במסגרת אירווזיון 2020 ובשלישית במסגרת אירוויזיון 2021.
בנובמבר 2021 הודיעה על סיום עבודתה בתאגיד השידור הישראלי, לטובת הנחיית תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12. בסמוך למועד זה, הודיעה חברת האשראי "MAX" (לשעבר, לאומי קארד) כי איוב תשמש כפרזנטורית החברה, לצדו של שחר חסון.
איוב חזרה לראשונה לסגל תאגיד כאן בשנת 2021, כשהנחתה את העונה השישית של השעשועון "המרדף" בכאן 11, שם החליפה את המנחה עידו רוזנבלום.
בפברואר 2022 החלה איוב להנחות את העונה השמינית של "רוקדים עם כוכבים", שעברה לראשונה להיות משודרת בשידורי קשת.
למעט בתוכניות בהן הוחלפה באסי עזר ולאחר מכן באילנית לוי, עקב מחלת הקורונה בה לקתה איוב.
באותה שנה, חזרה איוב בשנית לכאן 11, הפעם כמגישה לצד גורי אלפי בתוכנית הדוקו "בלי פאניקה!", הסוקרת את היערכותה של מדינת ישראל לאסונות שונים.
בשנת 2023, איוב שבה לעיסוקה כמנחה, עם תחילת עונתה השנייה של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12. במאי 2024 החלה להנחות את העונה השלישית של התוכנית.
איוב שיחקה ב-2017 את בת הזוג בווידאו קליפ לשיר "כל הזמן הזה" של רביד (נצ'י נצ') פלוטניק.
ב-2022 שודרה ב-yes העונה הרביעית של הסדרה "פאודה".
בעונה זאת היא משחקת בתור דמות של קצינת משטרה ערבייה-ישראלית הנשואה ליהודי, בתו של סייען ואחותו של פעיל חזבאללה.
ב־2023 שיחקה בסדרת המדע-בדיוני לנוער "דרימארס" ששודרה בערוץ זום למנויי הוט, בתור אחת מהמפקדות שמטרתן לחקור את כוכב הלכת מאדים.
ב-2024 שיחקה בסדרת הדרמת-מתח "רוח צפונית" (נקראה במקור "8200"), בערוץ HOT3. ביולי אותה שנה החל ב-yes שידור סדרת דרמת המתח "טיפול לילי", בה איוב מגלמת את מירא, אחותו ההריונית של הפסיכולוג הקליני לוּאַי מנסור, שאשתו התאבדה לאחר מאבק בדיכאון.
בשנת 2025, גילמה את מיה פארס בסדרה "נוטוק" של קשת 12. בנוסף השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "כוכבים בריבוע"
איוב אמנם הוטבלה בכנסייה, אך כיום היא מגדירה את זהותה המורכבת גם כ"ישראלית־פלסטינית־יהודיה־ערביה".
איוב סיפרה כי האמן שהכי השפיע עליה הוא המוזיקאי בוב דילן, לאחר שאביה מרון השמיע לה אותו בצעירותה.
באוגוסט 2021 נישאה לבן זוגה היהודי-ישראלי, איתי בר.
שנהכותרתדמותרשת שידורהערות2017–2018מועדון תרבות—כאן 11מנחה לסירוגין; לצדן של דפנה לוסטיג, אסתר רדא ושפרה קורנפלד
התוכנית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2017 לתוכנית תרבות2019אירוויזיון 2019—כמנחה לצדם של אסי עזר, ארז טל ובר רפאלי2020עד כאן!—משתתפת אורחתהלילה עם לוסי וגורי—מנחה לצדו של גורי אלפי
התוכנית זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2020 לתוכנית בידור2021–2022המרדף—מנחת העונה השישית
התוכנית זכתה בשני פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשעשועון, לשנת 2021 ולשנת 20222021זהו זה!בתפקיד עצמהתפקידי אורחלבד בביתענתכאן חינוכית2022בלי פאניקה!—כאן 11מנחה לצדו של גורי אלפי2022–הווהרוקדים עם כוכבים—קשת 12מנחהפאודהמאיה טוואלבהyesהצטרפה לאנסמבל החל מעונה 4;
הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2022 לשחקנית ראשית בסדרת דרמה2023–הווהדרימארסרותזום למנויי HOTתפקיד משנה2024–הווהרוח צפוניתרס"ן סודריHOT3תפקיד נשי מרכזי;
שם הסדרה במקור: "8200"טיפול לילימירא מנסורyes הטלוויזיה בלווייןתפקיד משנה
מועמדת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית ראשית בסדרת דרמה (2024)2025נוטוקמיה פארסקשת 12
לוסי הוא סרט פעולה ומדע בדיוני צרפתי משנת 2014 בשפה האנגלית, בבימויו של לוק בסון ובכיכובה של סקרלט ג'והנסון.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 ביולי 2014 וזכה להצלחה בקופות.
הוא הכניס בסוף השבוע הראשון להקרנתו כ-45 מיליון דולר, ובסך הכל הכניס למעלה מ-458 מיליון דולר.
בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-21 באוגוסט.
לוסי (סקרלט ג'והנסון) היא סטודנטית אמריקאית בת 24 המתגוררת בטאיפיי, טאיוואן.
בן זוגה מאלץ אותה למסור חבילה מסתורית עבורו, אך במהרה היא מגלה שהחבילה מיועדת לעבריין סמים קוריאני בשם מר ג'אנג.
לוסי נחטפת על ידי אנשיו, מורדמת, ובן זוגה נרצח.
כאשר היא מתעוררת, לוסי מגלה שהוחדרה לגופה חבילה המכילה סם ניסיוני בשם "CPH4".
יחד עם שלושה קורבנות נוספים, היא נשלחת לשמש בלדרית להפצת הסם באירופה.
במהלך חטיפתה, בעיטה בבטנה מצד אחד השובים גורמת לשקית הסם להיקרע ולחומר להתפזר במערכת גופה.
בעקבות כך, לוסי מתחילה לנצל אחוזים הולכים וגדלים מיכולות המוח שלה, מה שמעניק לה כוחות על-אנושיים כגון שליטה במחשבות, שינוי חומר, והשפעה על זמן ומרחב (הסרט מתבסס על המיתוס שבני אדם משתמשים רק בעשרה אחוזים ממוחם).
עם זאת, לוסי מגלה שהסם מסכן את חייה, והיא מחליטה לפנות לפרופסור סמואל נורמן (מורגן פרימן), מומחה עולמי לחקר המוח, כדי להבין כיצד למצות את היכולות שלה לפני שתמות.
במקביל, היא נעזרת בשוטר צרפתי בשם פייר דל ריו (אמר וואקד) כדי לאתר את יתרת החבילות שנשלחו עם הקורבנות האחרים.
במהלך מסעה, ראש המאפיה מר ג'אנג (צ'וי מין סיק) ואנשיו יוצאים למרדף עיקש אחרי לוסי בניסיון להשיב את הסם.
ככל שלוסי מתקרבת לניצול מלא של 100% ממוחה, היא מתרחקת מהאנושיות ומנסה להשאיר אחריה מורשת שתשפיע על עתיד האנושות.
הסרט מסתיים בשיא דרמטי, שבו לוסי מגיעה למיצוי מוחלט של יכולותיה, אך משלמת על כך מחיר כבד.
סקרלט ג'והנסון – לוסי מילר.
מורגן פרימן – פרופסור סמואל נורמן.
צ'וי מין סיק – מר ג'אנג, הגאנסטר.
אמר וואקד – פייר דל ריו, השוטר הצרפתי.
ליאו טיפטון – שותפתה של לוסי לדירה בטאיפיי.
פילו אסבאק – ריצ'רד, בן הזוג העבריין של לוסי בטאיפיי.
בסון הצהיר כי הוא התכוון שחלקו הראשון של הסרט לוסי יהיה כמו הסרט "לאון" (שאותו גם כתב וביים), החלק השני יהיה דומה לסרט "התחלה" והחלק השלישי יהיה בסגנון "2001: אודיסאה בחלל".
בסון סיפר שהוא היה סקרן מהיכולת המוחית של לוסי, נקבת אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, שנמצא כי משקל מוחה הוערך בכ-400 גרם בלבד, בהשוואה למוחם של בני אדם מודרניים השוקלים כ-1.4 ק"ג.
בסון אמר: "התעניינתי מאוד בכל המדע, כשלמדתי שתא אחד יכול לשלוח 1000 הודעות לתא לשנייה, ויש לנו 100 מיליארד תאים בגופנו, בשבילי זה ענק".
הוא לא רצה לעשות "סרט דוקומנטרי על המוח" ולכן התמקד ביצירת סרט משעשע עם היבטים מדעיים ואתיים.
לדבריו, "זו הייתה המטרה שלי: סרט אקשן עם מטרה.
כשהייתי צעיר יותר, המטרה שהייתה לי הייתה קטנה יותר.
ביסודו של דבר, זה עלינו, המורשת שלנו ומה שאנחנו לומדים".
"אני חי במדינה של אוכל, ואי אפשר לקבל כוכב שלישי במסעדה (דירוג מישלן) בלי סיכון, המצאה או יצירתיות", אמר בסון.
"אני מעדיף לקחת קצת סיכונים, ואולי כמה אנשים יגידו, 'מה זה לעזאזל הסרט הזה?' אבל כמה אחרים יאמצו את זה, אני לגמרי מבין שאנחנו לא יכולים לקחת סיכון כזה בכל סרט, אבל עם זאת, אתה לא יכול להתקדם אם אין סיכון וחידוש".
הוא הוסיף: "אני מניח שלסרט יש אפשרות להיות להיט בקרב הקהל האמריקאי.
כמובן, אני מעדיף שהוא יצליח ושהאנשים יהיו מרוצים ממנו".
לוסי מילר, אותה מגלמת סקרלט ג'והנסון, היא בלדרית סמים לא רצויה שמקבלת בטעות מינון של סם המפעיל יכולות גנטיות על-אנושיות.
התפקיד דרש שחקנית שתוכל לשלב אמינות הן כפגיעה ורגישה והן כבעלת כוח-על בלתי רגיל בעקבות השפעת החומר.
לוק בסון התרשם ממשמעתה של ג'והנסון ומהגישה המקצועית שלה, ואף ציין שהתרגשותה מהסיפור הייתה גורם מכריע בבחירתה: "היא התרגשה מהסיבה הנכונה.
זה היה עסק גמור מבחינתי".
במקור, אנג'לינה ג'ולי הייתה מועמדת לתפקיד אך נשרה עוד לפני תחילת הצילומים.
מורגן פרימן נבחר לגלם את פרופסור סמואל נורמן, מדען מאוניברסיטת פריז בעל ידע על היכולות האנושיות.
המפיקה, וירג'יני סילה, הסבירה שניסיונו של פרימן בגילום דמויות חכמות הפך אותו לבחירה המתבקשת לתפקיד.
גם צ'וי מין-סיק, שמגלם את ברון הסמים הדרום קוריאני מר ג'אנג, לוהק לאחר שצוות הסרט נסע לפגוש אותו בדרום-קוריאה.
בסון תיאר את דמותו של מר ג'אנג כ"שטן האולטימטיבי", והוסיף שהוא הנבל הטוב ביותר שכתב מאז דמותו של גארי אולדמן ב"לאון".
אמר וואקד לוהק לתפקיד פייר דל ריו, שוטר צרפתי המייצג את נקודת המבט של הצופים.
לדברי בסון, דל ריו מאפשר הצצה לניצוץ הרגשי שנותר בלוסי למרות השפעת הסם.
וואקד עצמו סיפר שהתסריט של בסון היה מספיק משכנע כדי לגרום לו להצטרף לפרויקט.
שחקנים נוספים שלוקחים חלק בסרט כוללים את ג'וליאן רינד-טוט, שמגלם אנטגוניסט בריטי שתופר חבילות סמים לבלדרים; פילו אסבאק, שמגלם את ריצ'רד, החבר העבריין של לוסי בטאיפיי; ליאו טיפטון בתפקיד קרוליין, שותפתה לדירה; וניקולס פונגפת' בתפקיד Jii, העוזר הבכיר של ג'אנג.
בסון, שהביע עניין ביצירת סרט המדגיש את התקשורת בין תרבויות ואת המגוון האנושי, שם דגש על ליהוק שחקנים ממגוון רקעים.
המפיקה סילה תיארה זאת כהחלטה מכוונת להדגיש את הגיוון של כדור הארץ, עם שחקנים כמו סקרלט ג'והנסון, מורגן פרימן, מינ-סיק צ'וי ועמר וואקד, שכל אחד מהם מייצג תרבות ורקע ייחודיים.
לוסי היה הסרט הצרפתי בעל התקציב השני בגודלו בשנת 2013, כ-48 מיליון אירו.
זוהי גם אחת ההפקות הגדולות ביותר עבור , החברה שהוקמה על ידי לוק בסון בשנת 2000. לדברי מנכ"ל EuropaCorp, כריסטוף למברט, לסרט היה התקציב הגבוה ביותר בהיסטוריה של החברה.
צילומי הסרט החלו בספטמבר 2013, ב-, מגה סטודיו הממוקם בפאתי פריז.
ב-5 בספטמבר 2013, צולמו סצנות על צוקי ארטרט שבצפון צרפת.
הצילומים בטאיפיי בטייוואן, החלו ב-21 באוקטובר 2013 ונמשכו אחד עשר ימים.
אחד המיקומים שצולמו היה מגדל טאיפיי 101, אחד מגורדי השחקים הגבוהים בעולם.
ב-23 באוקטובר ההוליווד ריפורטר דיווח שבסון התרגז על תשומת הלב התקשורתית שהצילומים קיבלו באותו יום, וטען שהכתבות וצילומי הפפראצי היו מטרד גדול להפקה, "הצילומים בלילה היו סיוט", אמר.
הוא הוסיף ששתי סוכנויות ללא שם מהונג קונג הפריעו במיוחד.
מכיוון שהסרט היה הפקה של שלוש מדינות, הועסקו מתרגמים רבים על סט הצילום.
בסון עצמו סיפר על 3 מתורגמנים שהיו לצידו בכל רגע ותרגמו את דבריו לשלוש שפות (סינית, קוריאנית, צרפתית).
לסרט "לוסי", בבימויו של לוק בסון, יש את מספר האפקטים החזותיים הרב ביותר מכל סרטיו, עם יותר מ-1,000 צילומי אפקטים תחת פיקוחו של המפקח הבכיר ניקולס ברוקס.
מרבית האפקטים נוצרו על ידי חברת Industrial Light & Magic בהובלת ריצ'רד בלוף, שתיאר את העבודה על הסרט כ"חוויה מהנה במיוחד, מכיוון שהיא לא התמקדה באלפי צילומים של רובוטים ודברים רגילים שאנו עושים בדרך כלל".
במקום זאת, הסרט דרש רצפים קצרים ומאתגרים שדרשו פתרונות יצירתיים וחשיבה ודמיון מחוץ לקופסה.
ILM החלה את עבודתה על הפרויקט ביולי 2013, כשהיא מסתמכת על אומנות קונספט שהוגשה על ידי Europacorp של בסון.
בין הדוגמאות שפותחו היו סצנות כמו פירוקה של לוסי והופעת קנוקנות שחורות.
כחלק מתהליך היצירה, ILM השתמשו בהשראה מתגובות כימיות, מופעי לייזר שהופיעו במסיבות רייב, ועבודתו של האמן פרי הול, ששיתף פעולה עם ברוקס בעבר בסרט לחלום אותך (What Dreams May Come).
בנוסף, חברת טיפלה ביצירת סצנת המרדף בפריז, ציורי מט של טאיפיי, ובייצוג חזותי של גלי הרדיו מטלפונים סלולריים, שנראו דרך הראייה המשופרת של לוסי.
פסקול הסרט הולחן על ידי אריק סרה, שהלחין את כל סרטיו של לוק בסון למעט הסרטים והחבר'ה הרעים.
בנוסף, המוזיקאי הבריטי דיימון אלברן תרם את השיר "Sister Rust" לפסקול.
הפסקול הופץ רשמית ב-22 ביולי 2014 על ידי חברת Back Lot Music.
באחת הסצנות המוקדמות של הסרט, בעת שלוסי מתעוררת, ניתן לשמוע את ההקדמה מתוך הרקוויאם של מוצרט, המוסיפה מימד דרמטי ומעורר לקטע.
חברת ההפצה Universal Pictures השיקה קמפיין שיווקי רחב לסרט לוסי, שכלל כרזות מודפסות ודיגיטליות.
על כרזת היציאה לקולנוע הופיעה הסיסמה: "האדם הממוצע משתמש ב-10% מיכולת המוח שלו.
תארו לעצמכם מה היא יכולה לעשות עם 100%".
באוגוסט 2014, סרטי יונברסל אף פרסמה כרזות מוקדמות לסרט הקומדיה טיפשים בלי הפסקה 2, שזייפו את כרזת הסרט לוסי כחלק מקידום יצירתי.
הטריילר הראשון לסרט פורסם ב-2 באפריל 2014 ותואר ככזה ש"היכה באינטרנט בעוצמה של אגרוף בראש".
המבקרים ציינו שהוא מבטיח "נסיעה פרועה" עם דמותה של ג'והנסון, שגוררת אנשים חסרי הכרה "בהינף מפרק יד".
ביקורות נוספות תיארו אותו כ"מדהים", כאשר הדמות הראשית עוברת שינוי מקרבן-בלדרית סמים לעל-אנושית מסוכנת וחסרת רחמים.
ג'יימס לוקספורד מהגרדיאן אף קשר את הטריילר לנושא החוזר בשלושת סרטיה האחרונים של סקרלט ג'והנסון: דמויות "שמתפתחות, משתנות או נעלמות כליל".
עם זאת, לאחר הקרנת הבכורה של הסרט, רבים מהמבקרים ציינו שהטריילרים יצרו רושם של סרט מלא באקשן, יותר ממה שהוא באמת היה.
בנוסף, תצוגה מקדימה מאחורי הקלעים פורסמה ב-10 ביולי 2014, והעניקה הצצה ייחודית לתהליך היצירה של הסרט.
בספרו "המיתוסים הגדולים של המוח" מ-2014, כריסטיאן ג'ארט מתח ביקורת על ייצוג הפוטנציאל השכלי בסרט.
הוא תיאר את הרעיון של "שליטה בכל הידע וזריקת מכוניות באמצעות המוח" כבדיוני לחלוטין וספקולטיבי.
הסרט הושק ב-25 ביולי 2014 ב-3,172 בתי קולנוע בארצות הברית, גרף 17 מיליון דולר ביום הראשון, וסיים את סוף השבוע הראשון עם 43.9 מיליון דולר, כשהוא מתמקם בראש טבלת הקופות.
ברחבי העולם, לוסי דורג במקום הראשון בשווקים רבים.
בטייוואן, שם צולם חלק מהסרט, ההשקה תרמה להגברת הפופולריות של המדינה בזירה הבינלאומית.
ובסך הכל, 'לוסי' גרף כ-463.4 מיליון דולר ברחבי העולם, מתוכם 126.7 מיליון בצפון אמריקה ו-336.7 מיליון בטריטוריות אחרות, מול תקציב של 40 מיליון דולר.
כ-65% מהצופים היו מעל גיל 25, והקהל התחלק שווה בשווה בין גברים לנשים.
ניקי רוקו, נשיאת ההפצה של יוניברסל, ציינה את חשיבות הדמות הנשית הראשית, בגילומה של סקרלט ג'והנסון, שתרמה להצלחת הסרט בקרב נשים.
מבקרים הדגישו את העלילה המסקרנת, השיווק היעיל, והבחירה להציג את הסרט בתאריך נוח לתחרות.
הצלחת הסרט יוחסה להנחת היסוד המסקרנת על פוטנציאל המוח, תפקידה הראשי של ג'והנסון כדמות אקשן חזקה, והשפעתו של הבמאי לוק בסון על יצירת דמויות נשיות מובילות.
בנוסף, ההפצה והשיווק האפקטיביים הובילו לביצועים מרשימים בקופות, במיוחד בהשוואה לסרטי פעולה מתחרים.
התגובות לסרט לוסי היו מגוונות, נעו בין ביקורות חיוביות ומעורבות בתחילה, לבין חיוביות בדרך כלל עם צאתו לקהל הרחב.
הסרט תואר כמשעשע ומטופש, אך גם מקטב.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, לסרט דירוג של 67% מתוך 240 ביקורות, עם ממוצע של 6.00 מתוך 10. הקונצנזוס באתר קובע: "לוסי מתלהבת ומטופשת, חוצה את פערי ההיגיון שלה בעזרת קסם של סקרלט ג'והנסון וריגושים ססגוניים – ובסופו של דבר מצליחה".
באתר Metacritic, לסרט ציון משוקלל של 62 מתוך 100, המוגדר כ"ביקורות חיוביות בדרך כלל".
לעומת זאת, קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "C+", המשקף ביקורות פושרות מהקהל הרחב.
בצרפת, מבקרי קולנוע כמו דניאלה אטאלי מ-Le Journal du Dimanche החמיאו למותחן של לוק בסון, שתואר כ"מצליח לשמור על המתח ולהציע בידור איכותי".
ביקורות נוספות ציינו לחיוב את גישתו הייחודית של בסון, לדוגמה הביקורת ב-Voici, שם הוגד הסרט כ"שילוב פרוע בין סרט גיבורי-על לסרט על גנגסטרים אסייתיים".
אולם, לא כל הביקורות היו חיוביות.
ב-Libération ציינו כי למרות האלימות המסוגננת והתפניות המפתיעות, הסרט מרגיש לעיתים כממוקד בשיקולים מסחריים בלבד.
ביקורת נוספת ב-Le Nouvel Observateur התמקדה בכך שהחידוש שבסרט מתפוגג במהירות ומשאיר חוויה פחות משכנעת.
בארצות הברית, כריסטופר אור מהאטלנטיק כינה את הסרט "הסרט המטופש ביותר שנעשה אי פעם על יכולת המוח", כשהוא מתייחס באירוניה לעלילה ולפורמט הקולנועי.
מנגד, ג'סטין צ'אנג מ-Variety הגדיר את לוסי כ"חלון ראווה מהונדס לגיבורה כריזמטית", והוסיף כי מדובר בנרטיב ספקולטיבי, מטופש אך מהנה, המשלב רעיונות קולנועיים בצורה מתוחכמת.
ג'ורדן הופמן מהגרדיאן העניק לסרט 3 מתוך 5 כוכבים, ושיבח את סקרלט ג'והנסון על הופעתה המרשימה בסרט, שהוגדר כ"מהנה ומניע, אך חסר שכל".
ביקורת נוספת מ-IGN שיבחה את הביצועים של ג'והנסון והסגנון של בסון, אך ציינה כי המיתוס של עשרת האחוזים במוח פוגע באמינות.
אחת הביקורות העיקריות על הסרט התמקדה ברעיון השימוש רק ב-10% מהמוח – מיתוס שהפריכו מדענים, אך שימש את בסון כמטאפורה לעלילה.
כמו כן, הדמות של לוסי נתפסה כפחות אמפתית ויותר 'רובוטית' ככל שהיכולות המוחיות שלה גדלו, מה שהוביל למתח דרמטי פוחת.
בעוד חלק מהמבקרים, כמו טיי בור מ-The Boston Globe, טענו שהמדע המופרך אינו מפריע להנאה מהסרט, אחרים כמו מייקל פיליפס מ-The Chicago Tribune הצביעו על כך שהיעדר גבולות לדמות הראשית פוגע במתח ובעניין.
הסרט לוסי זכה להכרה במספר פרסים ותחרויות, בעיקר על הופעתה של סקרלט ג'והנסון ועל האפקטים הוויזואליים.
בשנת 2014, ג'והנסון הייתה מועמדת לפרס Kick Ass מטעם ברית נשים עיתונאיות קולנוע וסיימה כסגנית בפרס השחקנית הטובה ביותר בסקר סרטי כפר קול.
בשנת 2015, הסרט היה מועמד לפרס שבתאי בקטגוריית סרט הפעולה/הרפתקאות הטוב ביותר, בעוד ג'והנסון קיבלה מועמדויות לפרסי השחקנית הטובה ביותר בסרט פעולה (איגוד מבקרי הקולנוע), השחקנית הבינלאומית הטובה ביותר (יופיטר), וההופעה הנשית הטובה ביותר (MTV).
בנוסף, היא דורגה במקום השלישי בפרסי האגודה הלאומית למבקרי קולנוע, והצוות האחראי לאפקטים הוויזואליים של הסרט היה מועמד לפרס החברה לאפקטים חזותיים על עבודתם.
ביולי 2014, ניקי פינקה, עיתונאית הוליוודית ידועה, דיווחה בבלוג שלה כי רומן גרפי המבוסס על הסרט לוסי יפורסם באינטרנט.
הרומן כלל ארבעה פרקים שפורסמו בקצב של פרק כל יומיים במשך שבוע.
הפרק הראשון הועלה לאתר הבינלאומי הרשמי של הסרט והציג אנימציה למחצה, עם סיפור המבוסס על תכנים מהקדימונים ושילוב של אלמנטים ויזואליים שנעים עם הגלילה.
בראיון שנערך ב-WonderCon באפריל 2014, נשאל לוק בסון על האפשרות של סרט המשך ל-לוסי.
הוא השיב בהסתייגות: "כשתראו את סוף הסרט, תבינו שאני לא יודע איך אפשר ליצור סרט המשך.
אבל אם הסרט יצליח בצורה ענקית, אולי אשקול זאת".
באוגוסט 2014, במהלך קידום הסרט בטאיפיי, בסון הדגיש שוב את הקושי ביצירת המשך: "הסרט לא נוצר למטרה כזו.
אם אמצא רעיון מספיק טוב, אולי אעשה זאת, אבל בינתיים זה לא בתכנון".
למרות דבריו, ביוני 2015 דווח שסרט המשך נמצא בפיתוח.
באוקטובר 2017 נפוצו שמועות שבסון השלים את התסריט, אך בהצהרה רשמית בעמוד הפייסבוק שלו ב-5 באוקטובר, הוא הכחיש את הטענות והבהיר כי אינו עובד על המשך.
ב-31 באוקטובר 2022, הוכרז על פיתוח סדרת ספין-אוף המבוססת על לוסי, בשיתוף EuropaCorp ו-Village Roadshow.
הסדרה צפויה להחזיר את מורגן פרימן לתפקידו, כשהוא נמצא במגעים לחידוש הופעתו כדמותו מהסרט.
לוסי דקוס היא ג'ודוקא עבר צרפתייה, האלופה האולימפית מלונדון 2012 וזוכת מדליית הכסף מבייג'ינג 2008. דקוס היא שלוש פעמים אלופת העולם וארבע פעמים אלופת אירופה.
בשנת 2002, דקוס זכתה במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית, כאשר זכתה במדליית הזהב באליפות אירופה שנערכה במריבור לאחר שניצחה בגמר את קרן רוברטס הבריטית.
בהמשך הקריירה, זכתה דקוס בעוד שש מדליות מאליפויות אירופה (3 זהב, 1 כסף ו-2 ארד).
באליפות העולם בשנת 2005, דקוס זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
בקרב הראשון היא ניצחה את אודרי פואלו מהרפובליקה הדומיניקנית, בקרב השני היא ניצחה את אורשקה ז'ולניר הסלובנית ובשמינית הגמר היא ניצחה את דניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית.
ברבע הגמר היא ניצחה את בריגיטה סאבו ההונגרייה ובחצי הגמר גברה על דריאוליס גונזאלס הקובנית.
בגמר דקוס התמודדה מול האלופה האולימפית המכהנת, איומי טאנימוטו היפנית, וניצחה באיפון תוך פחות מדקה.
באליפות העולם בשנת 2007, היא זכתה במדליית הכסף לאחר שניצחה בחצי הגמר את אורשקה ז'ולניר הסלובנית בתוך 17 שניות עם תרגיל אוצ'י-מטה שהעניק לה איפון והפסידה בגמר לדריאוליס גונזאלס הקובנית.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, דקוס זכתה במדליית הכסף.
בסיבוב הראשון היא ניצחה את אורשקה ז'ולניר הסלובנית, בשמינית הגמר היא ניצחה את אליס שלזינגר הישראלית וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את אנה וון הרנייר הגרמנייה.
בחצי הגמר היא גברה על וון אוק-אים הצפון-קוריאנית ובגמר הפסידה באיפון לאיומי טאנימוטו היפנית לאחר תרגיל אוצ'י-מטה.
באליפות העולם בשנת 2010 שנערכה בטוקיו, דקוס זכתה שוב באליפות העולם, הפעם בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג.
בקרב הראשון היא ניצחה את מיילינג ז'נג הסינית, בשמינית הגמר היא ניצחה את מרגריטה גורטסייבה הרוסיה וברבע הגמר היא ניצחה את רסה סראקה הסלובנית.
בחצי הגמר היא גברה על יוריקו קוניהארה היפנית ובגמר ניצחה את אנט ברייטנבץ' ההונגרייה.
באליפות העולם בשנת 2011, שנערכה בפריז, דקוס זכתה בתואר העולמי בפעם השלישית לעיני הקהל הביתי.
בקרב הראשון היא ניצחה את אנטוניה מוריירה מאנגולה, בקרב השני היא ניצחה באיפון את לינדה בולדר שייצגה את הולנד, בשמינית הגמר היא ניצחה את אנסטסיה גובדובה הרוסיה וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את סול קיונג הצפון קוריאנית.
בחצי הגמר היא ניצחה שוב באיפון את אנט ברייטנבץ' ההונגרייה ובגמר ניצחה בווזארי את אדית' בוש ההולנדית.
באולימפיאדת לונדון 2012, דקוס זכתה במדליית הזהב.
בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה באיפון את קליטה זופנצ'יץ' הקנדית לאחר שביצעה תרגיל קוסוטו-גארי, ברבע הגמר היא ניצחה שוב באיפון את יורי אלוואר הקולומביאנית לאחר תרגיל אוצ'י-מטה ובחצי הגמר היא ניצחה בניקוד זהב (הארכה) את הוואנג יה-סול הדרום קוריאנית לאחר שהוואנג נפסלה עקב עונשים.
בגמר דקוס ניצחה את קרסטין תילה הגרמנייה עם ניקוד ווזארי ושתי יוקו.
דקוס פרשה מג'ודו תחרותי לאחר אליפות העולם בשנת 2013, שם סיימה במקום החמישי.
לוסי אגנס סמית בירן הייתה קצינה בקומן נה מאן, ארגון הנשים הרפובליקני האירי הפרה-צבאי, במהלך מרידת חג הפסחא ב-1916. היא מילאה תפקיד בולט בארגון, הייתה מפקדת מחלקה בסניף המרכזי שלו, והגיעה לדרגה של סגן ראשון.
לוסי אגנס סמית נולדה ב-1882 בדבלין.
אביה ג'יימס פיטר ג' וזף סמית היה יוצא פליז, ואמה, מרי אן סמית הייתה עקרת בית.
על פי מרשם האוכלוסין של 1901, גרה לוסי עם משפחה ברחוב אמיינס, הייתה בת 18 והתעסוקה שלה הייתה מוכרת בחנות כובעים.
אחותה איזבלה (28) ואחיה ג'יימס ליאו (20) גרו גם הם בבית המשפחה.
על פי מרשם האוכלוסין של 1911, אביה כבר לא היה בחיים, ונולדו להוריה 9 ילדים, אשר 5 מהם היו עדיין בחיים.
לוסי הייתה הצעירה מביניהם,, ועבודתה הייתה רשומה כקלדנית.
סמית הייתה דוברת אירית שוטפת.
בירן ב-28 באפריל 1919. בתחילת 1920, ילדם הראשון של סמית ובירן נהרג עקב פשיטה של הבלאק אנד טאנס בה ביירן נעצר ונכלא.
בני הזוג היו מעורבים במלחמת העצמאות האירית
בהצהרת עדות של אליזבת קולברט, שנרשמה כחלק מפרויקט רישום עדויות של כל המשתתפים במרידת 1916 והמלחמות האיריות, היא סיפרה על אחיה קון קולברט, מורד אשר הוצא להורג בשנת 1916, ועל מפגש בינה לבין סמית.
לאחר הוצאתו להורג של קון, אליזבת ביקרה את סמית בביתה, וסמית הראתה לה מכתבים ששלח לה קון, בהם תיאר את אהבתו אליה.
אליזבת טענה שאחיה היה מתחתן עם סמית אלמלא היה מוצא להורג.
כומר הקהילה, האב מהוני, זיפר לסמית שקיבל מקון חבילה למסור לה טרם הריגתו, אך החבילה מעולם לא נמצאה.
בירן כבר חיזר אחר סמית באותה התקופה, וראה את קולברט כיריב.
קומן נה מאן וההתקוממות של 1916
קומן נה מאן נוצרה כארגון עצמאי, אך תפקדה בפועל כזרוע הנשים של המתנדבים האירים.
בשנים 1914–1921, סמית היה מעורבת בפעילויות של קומן.
במהלך ההתקוממות נגד הבריטים ב-1916, סמית פינתה נשק מבית מחבוא כשהבריטים היו בדרך לפשוט עליו.
למחרת היא פעלה כשליחה בין מטה המרידה בבית הדואר המרכזי לבין העמדות האחרות של המורדים, ואף השתתפה במתן עזרה ראשונה.
בין הפצועים שטיפלה בהם היה ג'יימס קונולי.
לסמית הוענקו ארבע מדליות על פעילותה בהתקוממות, ובעוד מדליה שניתנה לכל שורדי ההתקוממות בטקס 50 שנה למרידת הפסחא.
בתה של סמית, שילה אולירי, הייתה אחת האנשים היחידים אשר שני הוריה לקחו חלק פעיל במרד, והיחידה שהייתה עוד בחיים באירוע זה.
סמית נפטרה בגיל 90, בנובמבר 1972. היא קבורה בבית הקברות גלאסנווין בדבלין.
היא נקברה יחד עם בעלה ובנה.
לוסי בוינטון היא שחקנית אמריקאית ממוצא אנגלי.
בוינטון נולדה בניו יורק שבארצות הברית וגדלה בלונדון שבאנגליה.
היא בתם של גראהם בוינטון יליד בריטניה, עיתונאי ועורך מסעות קבוצתיות של קבוצת טלגרף מדיה, ואדריאן פילו, סופרת מסעות, גם היא ילידת בריטניה.
יש לה אחות גדולה, אמה לואיז בוינטון.
בוינטון למדה בבית הספר "James Allen's Girls' School", ואחר כך בבית הספר התיכון "Blackheath".
התפקיד הראשי הראשון של בוינטון היה כביאטריקס פוטר הצעירה בסרט הבריטי-אמריקני "מיס פוטר" בשנת 2006. בוינטון אמרה כי היום הראשון של הצילומים היה "היום הכי טוב בחיים [שלה]".
בשנת 2007, הייתה בוינטון מועמדת לפרס "הביצועים הטובים ביותר בסרט עלילתי - תמיכה בשחקנים צעירים" בטקס פרסי האמן הצעיר, בשביל התפקיד בסרט מיס פוטר.
בשנת 2007 היא שיחקה את פוזי פוסיל, אחת משלוש דמויות ראשיות בסרט של BBC, "נעלי בלט".
פוזי היא בלרינה צעירה ושאפתנית שנלקחת תחת חסותו של בית ספר יוקרתי לריקודים.
בוינטון לא רקדה בסרט "נעלי בלט", בסצנות הריקוד הוחלפה בכפילה אשר גילמה אותה.
בוינטון גם שיחקה את התפקיד של מרגרט דשווד במיני סדרה של BBC, "תבונה ורגישות".
בשנת 2011, שיחקה כתפקיד אורח ב"לואיס".
היא הופיעה ב"מו" עם ג'ולי וולטרס ודייוויד הייג.
היא גילמה את הדוגמנית המסתורית, ראפינה, בסרט "מופע שנות ה-80" בשנת 2016, ואת הרוזנת הלנה אנדרניי בעיבוד של "רצח באוריינט אקספרס" שנה לאחר מכן.
בוינטון גילמה את שותפתו של פרדי מרקורי, מרי אוסטין, בסרט הביוגרפי על מרקורי והלהקה קווין, "רפסודיה בוהמית" בשנת 2018, אשר זיכה אותה כמועמדת על "הופעה יוצאת מן הכלל של אנסמבל בסרט קולנוע" בטקס "25th Screen Actors Guild Awards".
בפברואר 2020, הוכרז שבוינטון תהיה גם מפיקה בפועל וגם שחקנית ראשית בסרט הביוגרפי הקרוב של מריאן פיית'פול, "פיית'פול".
ההפקה הייתה אמורה להתחיל במקור באוקטובר 2020, אך נדחתה ללא הגבלת זמן עקב מגפת הקורונה המתמשכת.
באוגוסט 2022, בוינטון נשרה מפיית'פול בגלל הבדלים יצירתיים.
ביולי 2021, שיחקה בוינטון בעונה השנייה של "אהבה מודרנית".
במרץ 2022, החלה בוינטון לשחק במיני-סדרה "תיק איפקרס" אשר עובדה מהסרט באותו השם.
הפרק הראשון עלה לאוויר ב-6 במרץ בערוץ ITV.
באפריל 2022, בוינטון שיחקה במיני-סדרה "מדוע הם לא שאלו את אוונס?" אשר עובדה מספרה של אגאתה כריסטי, וכוללת שלושה פרקים.
הפרק הראשון עלה לאוויר ב-14 באפריל בערוץ BritBox.
בספטמבר 2022, כיכבה בוינטון בסרט הביוגרפי שביים סטיבן וויליאמס "שבלייה" בתפקיד מארי אנטואנט.
בינואר 2023, בוינטון שיחקה את ליה מרקוויז בעיבוד של נטפילקס לרומן המותחן הגותי של לואי בייארד "עיניה התכולות".
בשנים 2018–2023 הייתה בוינטון במערכת יחסים עם השחקן שכיכב לצידה בסרט "רפסודיה בוהמית", ראמי מאלק.
+שנהסרטתפקידהערות2006מיס פוטרביאטריקס פוטר הצעירה2013Copperhead אסתר האגאדורן2015הבת של בלאקאוטרוז2016מועדון שנות ה-80 (אנ')רפינהאני הדבר היפה שחי בביתפולי פרסונסDon't Knock Twiceקלואי2017המורד בשדה השיפוןקלייר דאגלסLet Me Goאמילירצח באוריינט אקספרסהרוזנת הלנה אנדרי2018כופר נפשהאנדריאה האורפסודיה בוהמיתמארי אוסטין2021בסגרשרלוט2022עיניה התכולותליאה מרקי2023 שבלייהמארי אנטואנט2024הלהיטים הגדולים (אנ')הארייט גיבונסTBAFaithfullמריאן פיית'פולגם מפיקה בפועלSee You When I See You
(אנ')פרנקי דרוונטמיני-סדרהTBAA Cruel Love: The Ruth Ellis Storyרות אליס (אנ')מיני-סדרה עתידית של ITVX
לוסי היקס אנדרסון הייתה אשת חברה ושפית אמריקאית, הידועה בשל פרק חייה בו חייתה באוקסנרד, קליפורניה, בין 1920 ל-1946. היקס היא אחת הטרנסג'נדריות האפריקאיות-אמריקאיות הראשונות המתועדות.
ב-1945, היקס נעצרה והועמדה למשפט על עדות שקר, בתואנה ששיקרה לגבי מינה ברישיון הנישואים שלה, ומתחזה לאישה.
אנדרסון נולדה בוואדי, קנטקי, בשנת 1886. מגיל צעיר, אנדרסון התעקשה שהיא איננה זכר אלא נקבה, בעידן שהמונח "טרנסג'נדר" עדיין לא הוטבע.
לאחר התייעצויות עם רופאים אשר אמרו להוריה פשוט לתת לה לחיות כילדה, אנדרסון בחרה בשם לוסי, והחלה ללכת לבית הספר בשמלות.
בגיל 15, אנדרסון נשרה מהלימודים, והלכה לעבוד כעוזרת בית.
בגיל 20, היא נסעה לקליפורניה, שם פגשה בקלרנס האק, שהיה לבעלה הראשון.
השניים נישאו כשאנדרסון הייתה בת 34, והשתקעו באוקסנרד, קליפורניה.
הנישואים ארכו תשע שנים, ובזמן זה אנדרסון הצליחה לחסוך מספיק כסף לרכוש בית הארחה, ששימש כמסווה לבית בושת, אשר גם מכר משקאות אלכוהוליים נגד חוקי היובש שהיו אז בתוקף בארצות הברית.
אנדרסון כבר הייתה ידועה כמארחת עילית באוקסנרד, ומאוחר יותר, היא השתמשה בקשרים החברתיים שלה כדי להימנע ממאסר רציני כשעמדה לדין.
בערב שנעצרה על ידי המשטרה, צ'ארלס דונלון, הבנקאי המוביל של המחוז, מיד שילם את ערבותה.
הסיבה שהוא נתן היה שהוא תכנן מסיבת ארוחת ערב גדולה, וחשש ש"האירוע יתפרק אם לוסי תשב במעצר".
בשנת 1944, היא נישאה לרובן אנדרסון, חייל שהיה מוצב בלונג איילנד, שבניו יורק.
כשהתגלה ב-1945 שאנדרסון זוהתה בלידתה כזכר, היא הועמדה למשפט על עדות שקר, בטענה שהיא שיקרה לגבי מינה ברישיון הנישואים, והתחזתה לאישה.
בעוד שקשריה בחברה הגבוהה והונה עזרו לה לחמוק מהאשמות בגין מכירת משקאות חריפים וניהול בית בושת, אף אחד לא בא לעזרתה כשנאלצה להיאבק על עצם קיומם של נישואיה ומשפטה נחשב למשפט הראשון בשורה ארוכה של מאבקים לזכויותיהם של להט"ב לשוויון בפני החוק ולהכרה.
היא צוטטה בהצהרות "אני קוראת תיגר על כל רופא בעולם להוכיח שאני לא אישה" ו"אני חייתי, התלבשתי והתנהגתי בדיוק כמה שאני - אישה".
הצהרותיה הנשנות לא שינו את תוצאת המשפט, אך במקום מאסר, היא נידונה לעשר שנות מאסר על תנאי.
מאוחר יותר, היא גם הועמדה למשפט על ידי הממשלה הפדרלית על הונאה, שכן קיבלה קצבה בתור אשת חייל בשירות סדיר בעת מלחמה.
גם בעלה הראשון ובעלה השני עמדו למשפט, ושלושתם הורשעו ונשלחו לכלא.
גם לוסי נשלחה לכלא גברים, שם אסרו עליה ללבוש בגדי נשים.
לאחר שחרורה מן הכלא, היא ורובן עברו ללוס אנג'לס, שם חיו חיים שלווים עד מותה בשנת 1954.
לוסי בראון היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד כפול בסדרת הטלוויזיה "בראשית".
בראון נולדה בקראולי שבמחוז סאסקס, וגדלה בקיימברידג'שייר.
היא בתם של כריסטופר בראון והלן בארלי.
יש לה אח צעיר ממנה בשם מארק.
בראון למדה ב-King's College Prep School בעיר קיימברידג', ואחר כך ב-Oundle School בנורת'המפטונשייר, אותו עזבה והמשיכה ללמוד ב-Hills Road Sixth Form College שבקיימברידג'.
היא למדה משחק בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
הופעתה המקצועית הראשונה של בראון הייתה בפרסומת עבור סבון "לוקס" בה הופיעה יחד עם הדוגמנית ג'יזל בונדשן.
בראון הופיעה בתוכניות טלוויזיה כגון "האתגר של שארפ", "Malice Aforethought", "צפון ודרום" בכיכובו של ריצ'רד ארמיטאג', ו-"Whatever Love Means".
בשנים 2007 עד 2011 שיחקה בראון בתפקיד כפול בדמות קלאודיה בראון וג'ני לואיס בסדרת המדע בדיוני של ITV1 "בראשית".
אחרי שעזבה את "בראשית" שיחקה בראון בתפקיד קטן בסדרה האמריקאית "The Philanthropist".
ב-2010 הופיעה בסרט הקולנוע "Bonded by Blood", ובסרט הטלוויזיה "Frost Giant" לצדו של דין קיין.
בראון חזרה לשחק בסדרה "בראשית" בעונה הרביעית (בדמות ג'ני לואיס).
בראון משתתפת לעיתים קרובות בהופעות חיות בשם "Word Theatre".
היא הופיעה איתם בלוס אנג'לס ובלונדון.
בנוסף היא קריינית של ספרי שמע.
ב-2014 שיחקה בראון בסדרת הדרמה "The Village" בתפקיד הארייט קילמרטין.
ב-31 בדצמבר 2015 התחתנה עם השחקן אדם ריינר.
לוסי שרארד אטקינסון הייתה חוקרת וסופרת אנגלית, שנסעה ברחבי מרכז אסיה וסיביר באמצע המאה ה-19.
לוסי שרארד פינלי נולדה ב־1 באפריל 1817 בסנדרלנד שבמחוז דרהאם, הילדה הרביעית והבת הראשונה מבין עשרת ילדיו של מתיו סמית פינלי (1778–1847), מנהל בית ספר במזרח לונדון ואשתו, מרי אן, בתו של ויליאם יורק.
היא נסעה לרוסיה, שם התגוררה במשך שמונה שנים בסנט פטרסבורג כאומנת לבתו של הגנרל מיכאיל ניקולאביץ' מוראייב-וילנסקי.
בשנת 1846 היא פגשה את תומאס ויטלם אטקינסון, שאיתו התחתנה בפברואר 1848 במוסקבה.
בין 1848 ל־1853 היא ליוותה את בעלה במסעותיו דרך סיביר, דרומה לערבות קזחסטן ומזרח עד אירקוצ'ק וגבול סין לפני שחזרו לבריטניה בשנת 1858. בזיכרונותיו סר פרנסיס גלטון מספר כי בשובם הם היו מוקד לביקורים של האצולה הרוסית בקוטג' שלהם בדרך ברומפטון הישנה.
זמן קצר לאחר שעזבה את מוסקבה בתחילת מסעותיה, לוסי נכנסה להריון, ובנובמבר 1848, במוצב הצבאי הרוסי הקטן של קפל, שנמצא כיום במזרח קזחסטן, היא ילדה בן שהיא ותומאס קראו לו אלטאו ט.
שמו הפרטי, אלטו, הגיע מהרי Alatau הסמוכים ושמו השני Tamchiboulac הגיע ממעיין Tamshybulak בקפל שהתפרסם בזכות תכונות הריפוי שלו.
לאחר מנוחה של שישה חודשים בקפל, המשיכה המשפחה במסעותיה, וחזרה לאנגליה בשנת 1858, לאחר שנסעה קרוב ל-60,000 ק"מ בכמה מהנופים הבלתי־ידועים בעולם.
בשובו כתב תומאס שני ספרים על מסעותיהם, שאף אחד מהם לא הזכיר את אשתו או את בנו.
הדבר נבע מהעובדה שהוא התחתן עם לוסי בחשאי; אשתו הראשונה רבקה, ממנה נפרד שנים רבות לפני שהגיע לרוסיה, הייתה עדיין בלונדון.
בשנת 1863, שנתיים לאחר מותו של תומאס, פרסמה לוסי את זכרונותיה על אזורי המסעות ותושביהם ובאותה השנה הוענקה לה פנסיה אזרחית בסך 100 ליש"ט.
היא קיבלה פנסיה נוספת בסך 50 ליש"ט בשנת 1870.
ספרה היה אחד הראשונים שהתרכזו באנשי הערבות האירו-אסייתי ולא בחי ובצומח.
זהו גם אחד מספרי המסעות המוקדמים והטובים ביותר שנכתבו באנגלית על ידי אישה.
ספרה מסודר כסדרת מכתבים לחבר, ומראה שלוסי הייתה מטיילת בלתי ניתנת לשחיקה וקיבלה כבוד מתושבי המקומות בהם עברו, הן בגלל כישוריה בסוסים והן כאישה ששלטה בהפעלת כלי נשק.
התייחסותה ללידת בנה אלטאו, בהיעדר עזרה רפואית, מהווה אינדיקציה נוספת ליכולותיה העצמאיות יוצאות הדופן.
בספר מופיעים גם תיאורים של פגישות עם ניצולי גולים ממרד הדקמבריסטים משנת 1825, שהוגלו לסיביר.
עבודתה של לוסי מעניינת היסטוריונים של התקופה.
במהלך השנים שבילתה בביתו של הגנרל מוראייב, לוסי הכירה באופן אישי כמה מבני משפחתם וחבריהם של הדקמבריסטים בסנט פטרסבורג ובמוסקבה, כמו גם חברים בולטים באצולה הרוסית.
בסוף ספרה, היא כתבה: "אני מסתכלת אחורה על כל אותן סצנות וחוזרת על מה שאמרנו לא פעם, שבאופן רצוני היינו עומדים בפני אתגרים הרבה יותר גדולים ולא היינו מתים מבלי שנתמודד אתם".
בשלב מסוים לאחר פרסום ספרה, לוסי חזרה לרוסיה.
בסופו של דבר היא שבה ללונדון, שם התגוררה ברחוב קמדן, הולוואי.
בשנת 1881 התגוררה לוסי בלונדון בביתו של בנג'מין רובינסון, בן 68. לוסי הייתה רשומה כבת דודתו, אף על פי שלמעשה היא לא הייתה קרובת משפחה.
היא מתה בלונדון, ב־13 בנובמבר 1893.
לוסי דרייפוס הייתה אשתו של אלפרד דרייפוס.
לאחר שבעלה הואשם בריגול על לא עוול בכפו, לוסי הייתה בין ראשי הלוחמים לזיכויו בפרשה שנקראה על שמו וזעזעה את כל צרפת.
לוסי נולדה בשם לוסי אדמר (Hadamard) בעיר שאטו ב-23 באוגוסט 1869. משפחת אדמר הייתה משפחה יהודיית עשירה מוצא המשפחה היה מקובלנץ שבגרמניה, אולם בהמשך היא עקרה למץ ואז לבורז'.
אביה של לוסי, דוד, היה סוחר יהלומים בבורסה של פריז.
היא הייתה בת דודה של המתמטיקאי ז'אק אדמר ובת דודה שנייה של הזמר איב דוטייל.
ב-1889 היא הכירה את אלפרד דרייפוס קצין יהודי צעיר בעל עתיד מבטיח.
הם התארסו, אולם בהמשך חזר אלפרד לפריז ואילו לוסי נותרה בבורז'.
ב-18 בפריז 1891 הם נישאו בנישואים אזרחיים בפריז, ושלושה ימים לאחר מכן הושאו בחתונה יהודית בבית הכנסת דה לה ויקטואר בידי הרב הראשי של צרפת צדוק כהן.
הזוג יצא לירח דבש באיטליה ובשווייץ, ובחזור עצרו במילוז - עיר הולדתו של אלפרד שכעת השתייכה ל.
בנם הבכור, פייר-ליאון נולד באותה שנה ושנתיים לאחר מכן נולדה בתם ז'אן.
המשפחה התגוררה בפריז, שם עבד אלפרד במיניסטריון המלחמה ונראה שלפניו עתיד מזהיר.
ב-15 באוקטובר 1894, נהרסו חיי המשפחה באחת.