tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדומה לכך, ברבים ממכתבי בעל התניא שבגניזה, הוא חתום כ"שניאור זלמן בן רבקה" – צורה הנהוגה בעיקר בפדיון נפש, ולא במכתבים העוסקים בנושאים יומיומיים וכדומה.
מקומות שגויים: בחלק מהמכתבים נכתב שם עירו של הנמען, אך, לטענת הילמן, לא התגורר הנמען באותה עיר בתאריך כתיבת המכתב.
כך גם במכתבים שנכתבו לפני שנת ה'תק"ל מצוינת העיר פולנאה כעירו של רבי יעקב יוסף כ"ץ, אך הוא הגיע לגור בעיר זו רק בחורף ה'תק"ל.
תאריכים בעייתיים: בניגוד למכתבים עתיקים בני אותם דורות, שלא מצוין בהם בדרך כלל תאריך המכתב, מצטיינים מכתבי הגניזה בתאריכים מדויקים, בעיקר על ידי ציון היום בשבוע, פרשת השבוע של השבת הסמוכה, והשנה.
לדעת הילמן אף זה חלק מדקדקנות היתר שאפיינה את ממציא המכתבים, תוך זהירות שלא לציין את תאריכי הימים בחודש, העלולים להתברר כימים שחלו בשבת.
דא עקא, שאף תאריכי היום והפרשה מתבררים בחלק מהמקרים כבלתי אפשריים וכשגויים בעליל.
כך למשל, מכתב שנכתב בשנת ה'תצ"א נשא את פרשת השבוע "מטות", אך באותה שנה היו הפרשיות מטות ומסעי מחוברות (בחו"ל).
בדומה לכך, אחד המכתבים נכתב בכ"ו בתמוז ה'תקי"ט, אך תאריך זה חל אותה שנה בשבת.
אנכרוניזם: חלק מהמכתבים אינם אפשריים על פי התאריך המצוין בהם, משום שהחתום על המכתב כבר נפטר באותו תאריך.
כך למשל במכתבי רבי זוסיא מאניפולי, רבי חיים חייקל מאמדורה, בתו של האדמו"ר הזקן ועוד.
בדומה לכך, בעל התניא חותם על חלק ממכתביו שבגניזה בכינוי "שניאור זלמן במוהר"ר ברוך ז"ל", אף שעל פי תאריכם הם קודמים לשנת פטירת אביו – ה'תק"ם.
מראם החיצוני של הפריטים: הילמן מציין כי מראה האיגרות היה בלוי ומיושן, ולא נראה כהעתק של מכתב קדום.
כמו כן, בחלק מהאיגרות הייתה רשומה הכתובת מצידן החיצוני, רישום שאין דרך לעשותו כשמעתיקים תוכן של איגרת רבנית.
לדעת הילמן ניסה הזייפן לשוות לאיגרות מראה אותנטי, כדי למנוע פקפוק במקוריותן וכדי להצליח למכור אותן לחסידים ולאספנים.
אי התאמה בין הנייר לבין התקופה: בדיקה כימית שנערכה לנייר שעליו נכתבו האיגרות העלתה שסוג נייר כזה לא יוצר לפני שנת ה'תר"ו – שש שנים אחר מאסרו של רבי ישראל מרוזין, שעל פי הטענה המכתבים נתפסו ברשותו.
לטענת הילמן, אם העתקה זו נעשתה כמה שנים אחרי מאסרו של הרבי מרוז'ין, קשה להסביר כיצד הגיעו לגב האיגרת דברי הפקיד הרוסי, שסביר שנכתבו בסמוך להחרמת האוסף.
שגיאות לשוניות: הילמן טוען שהערות הפקיד הרוסי שנכתבו על האיגרת, מגלות שגיאות לשוניות שאינן מתאימות לדוברי רוסית, אף אם הם חסרי ידיעת קרוא וכתוב.
לטענתו, אילו נפרץ הארכיון של הבולשת, היו אמורים להגנב משם גם מסמכים רשמיים על פרשת מאסרו של הרבי מרוז'ין, אך כיוון שהזייפן לא ידע היטב רוסית, כמוכח מהערתו "בשם" הפקיד הרוסי, חשש לזייף מסמכים שלמים ברוסית, והסתפק בייצור מכתבים ומאמרים שבהם יחפצו חסידי האדמו"רים והאספנים.
מנהיג חסידות חב"ד, רבי מנחם מנדל שניאורסון, האריך לענות לטענותיו של הרב הילמן.
הוא ייחד לכך שני מכתבים, ובהם כתב את התשובות הבאות:
הקלף – השגת קלף מהסוג שבו נכתבו המסמכים בזמן שאליו מייחסים טועני הזיוף את כתיבתם, כמעט שלא הייתה אפשרית.
זהות ה'זייפן' – הטוענים לזיוף לא מצביעים על אדם מסוים שהוא לטענתם הזייפן (דבר חריג כשמדובר על 300 מסמכים!).
יתרה מזו ידועים שמות אלו שהייתה להם ידיעה בחסידות ובתולדותיה בסביבות אודסה ולא ניתן להצביע על אחד מהם כבעל ידע נרחב כל כך בשביל לזייף כמות כזו של מסמכים.
סגנון – האדמו"ר טען שההנחה שלכל המכתבים סגנון אחיד, היא "מופרכת לגמרי".
בין המכתבים ישנם סוגות שונות, כגון צוואות, מכתבי תורה, סיפורי מעשיות, בקשות לתפילה ופדיון נפש.
כל אלו אינם יכולים להיכתב בסגנון אחיד.
גם המכתבים השונים מאותה סוגה שאכן סגנונם דומה, אינם ראיה לזיוף, וזאת משום ש"מובן מעצמו שיש שיווי ביניהם ובפרט בין חסידים לרבותיהם, שמשתדלים בסגנון מכתביהם והליכותיהם בכלל, להדמות לרבם".
כלומר, שוויון הסגנון אינו הוכחה לזיוף, כי הוא נעשה במכוון על ידי הרבנים והאדמו"רים שחיקו את סגנונם של רבותיהם.בנוסף, טען האדמו"ר, שחלק מהמכתבים הודפסו עשרות שנים לפני גילוי הגניזה החרסונית, והם אותנטיים ללא חולק.
אם כך, פסק, אין אפשרות שזייפן יזייף מכתבים נוספים ששווים למכתבים האמיתיים בתוכן ובסגנון.
שגיאות רבות – דווקא ריבוי השגיאות (בעיקר בתאריכים וכיוצא בהם), מוכיח על אמיתות המסמכים מאחר שבהעתקה הנעשית פעמים רבות בחופזה טבעי שיפלו שגיאות רבות, לעומת זאת בזיוף סביר להניח שזייפן, המעוניין למכור את המסמכים לאנשים שיש להם ידיעה בקורות ובתולדות החסידות, ישקיע מאמצים על מנת שלא לשגות בתאריכים.
עניינים שלא פורסמו – על פי עדות הריי"צ מופיעים במסמכים עניינים שעברו אליו מאביו בקבלה מרבי לרבי ולא פורסמו מעולם.
תשובה לטענות על סוג הקלף – ייתכן מאוד שההעתקה נעשתה בחופזה על ידי חסידי רוז'ין שהחליפו בינה לבין המסמכים המקוריים שהוחרמו בעת מאסר האדמו"ר מרוז'ין, לשם כך לא היה צורך בנייר מעת כתיבת המסמכים המקוריים.
הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב על שם יהודה נפתלי הם גנים בוטניים באוניברסיטת תל אביב שברמת אביב שזכו לחסות האוניברסיטאית על חשבון הגן הבוטני בשכונת אבו כביר.
הגנים הוקמו בשנת 1973, בניהולו של פרופ' יעקב גליל, בראש רכס הכורכר הצופה כיום אל נתיבי איילון, כמורשתו של הבוטנאי נח נפתולסקי.
הגנים משתרעים על-פני שטח של 34 דונם והם מוקדשים להצגת חברות הצומח הים-תיכוני בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2019 נקראו הגנים על שמו של התורם יהודה נפתלי.
האתר כולל את הגנים הבאים:
גן ע"ש נח נפתולסקי לצמחיית ארץ ישראל – זהו הגן הגדול במקום, והוא משתרע על-פני 12 דונם (כמחצית משטח האתר).
בגן זה גדלים יותר מ-3,300 מיני צמחים מארץ ישראל, ובנוסף יש בו אוסף של צמחי מים.
גן מקלט – מרכז לשימור מינים הנתונים בסכנת הכחדה.
גן לצמחייה טרופית – חממה המדמה את תנאי האזור הטרופי ויערות הגשם.
גן לצמחי תועלת – הגן מתמקד בגידול תבלינים, סיבים, גומי, צמחים המשמשים לייצור צבע, ובהצגת כלים שונים.
גן לצמחי רפואה – הגן מציג צמחים בהם עושה הרפואה העממית שימוש, וכאלה המשמשים בייצור תרופות.
מעבדה לחקר שורשים ע"ש רסין – המעבדה עוסקת בחקר היבטים שונים בהתפתחות שורשים.
הגנן המסור הוא סרט מתח בריטי משנת 2005 בבימויו של פרננדו מאירלס, אודות ג'סטין קווייל (רייף פיינס) שמחפש את סיבת רציחתה של אשתו, טסה (רייצ'ל וייס).
הסרט זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר שמתוכם הוא זכה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה של וייס.
הסרט יצא בארצות הברית ב-31 באוגוסט 2005 וב-11 בנובמבר 2005 בבריטניה.
בישראל יצא הסרט ב-19 באוקטובר 2005.
ג'סטין קווייל (רייף פיינס) הוא עובד במשרד החוץ הבריטי.
יום אחד הוא נשלח להרצות באוניברסיטה, ששם טסה (רייצ'ל וייס), פעילת זכויות אדם, תוקפת אותו כמייצג המדינה.
מאוחר יותר, ג'סטין נשלח למשימה בקניה וטסה מבקשת ממנו להינשא לה כדי שהיא תוכל לבוא איתו.
במהלך שליחותו של ג'סטין, טסה נרצחת וחברה הטוב, ד"ר ארנולד בלום (יוברט קונדה), נעדר.
בהתחלה, ארנולד נחשד כרוצח אך מתברר שהוא גם כן נרצח באותו יום.
בהמשך, ג'סטין מגלה שטסה גילתה שחברת תרופות מנסה תרופה חדשה על תושבי קניה ועקב כך היא נרצחה.
רייף פיינס – ג'סטין קווייל
הוברט קונדה – ד"ר ארנולד בלום
דני יוסטון – סנדי וודרו
ביל ניי – ברנרד פלגרין
פיט פוסלתווייט – ד"ר לורביר / ד"ר ברנדט
אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 83%.
הופעתה של רייצ'ל וייס זכתה לביקורות מהללות.
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל וייס)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (רייצ'ל וייס)
פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל וייס)
פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (קלייר סימפסון)
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'פרי קיין)
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אלברטו איגלסיאס)
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (קלייר סימפסון)
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (פרננדו מאירלס)
פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (רייף פיינס)
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (רייצ'ל וייס)
פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר (סיזר קרלאונה)
פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר (פרננדו מאירלס)
פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר
פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר (אלברטו איגלסיאס)
פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'פרי קיין)
פרס באפט"א לקול הטוב ביותר (אלברטו איגלסיאס)
הגנים הבוטניים של כרייסטצ'רץ הם גנים בוטניים הממוקמים במרכז העיר כרייסטצ'רץ' שבאי הדרומי של ניו זילנד.
הגנים נוסדו בשנת 1863 באירוע שנערך ב-9 ביולי, עת שנשתל עץ אלון אנגלי לרגל נישואי אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת והנסיכה אלכסנדרה מדנמרק.
שטחם של הגנים 210 דונמים והיקפם 5 קילומטרים.
הגנים ממוקמים בעיקול הנהר אבון בסמוך לפארק הגלי.
בגנים שטחים נרחבים המוקדשים לצמחייה הטבעית של ניו זילנד.
בגנים מצויים בין היתר גן תבלינים (שנפתח בשנת 1986), גן ורדים ובו 250 מיני ורדים, אוספי צמחים מרחבי העולם.
בית קנינגהאם (Cunningham house) המצוי בפארק הוא חממה הבנויה בסגנון אדריכלות ויקטוריאנית ובה אוסף של פרחים טרופיים וכן אוסף סחלבים וצמחים טורפים.
בגנים ביתן קקטוסים וביתן שרכים, וכן גן סלעים.
הגנות מטבע הן פעולות פיננסיות, או עסקיות, הננקטות על מנת להגן, על נכסים פיננסיים ותזרימי מזומנים, מפני הפסדים העלולים להיגרם כתוצאה מתנודתיות בין שערי חליפין של מטבעות שונים.
מטרת ההגנות היא צמצום או ביטול הסיכון שיכול להיגרם כתוצאה מתנודתיות לא צפויה בשווים של נכסים, התחייבויות, תזרימי מזומנים ו/או פעילות עסקית, בשל חשיפתם לשינויים בשערי חליפין בין מטבעות.
פעולת הגנות המטבע היא חלק מעולם ניהול הסיכונים הפיננסיים כמו גם ניהול סיכוני ריבית וניהול סיכוני אשראי.
במציאות הגלובלית, בה חברות ויחידים פועלים במדינות שונות ובמטבעות שונים, בהכרח נוצרת חשיפה לסיכון הנובע מתנודתיות בלתי צפויה שבין המטבעות.
ניטול לדוגמה יצרן ישראלי שמרבית עלויותיו בשקלים ועיקר המכירות הן בדולר אמריקני.
נניח שתמחור המוצר מותיר בידיו רווח סביר במחיר של 40 ש"ח ובעת החישוב כל דולר שווה 4 ש"ח.
היצואן מוכר ללקוחותיו בארצות הברית את המוצר ב 10 דולר ובתנאי אשראי של 120 יום.
בתום תקופת האשראי, בעת קבלת התקבול הדולרי מהלקוח, השקל התחזק מול הדולר ושער החליפין ירד ל 3.6 ש"ח לדולר כלומר השווי השקלי של התקבול הדולרי ירד מ-40 ₪ ל-36 ₪ ובמילים אחרות הפסד של 10% ביחס לתמורה המצופה.
אילו התרחיש היה הפוך ושער מטבע החליפין היה מטפס למשל ל-4.2, היה נוצר ליצרן הישראלי רווח עודף ביחס לתמחור הראשוני שערך.
ניטול דוגמה אחרת של פלוני אשר קשר עסקה בה התחייב לרכוש נכס בחו"ל שערכו נקוב במט"ח.
התשלום בעבור הנכס יתרחש רק בעוד שנה.
חסכונותיו של פלוני מושקעים בפיקדונות שקליים.
שוב מדובר כאן בחשיפה מטבעית היוצרת פוטנציאל לרווח או הפסד כתוצאה מתנודתיות (פיחות או ייסוף) שעלולה להיווצר בין המטבעות במועד העסקה.
השפעת תנודות מטבע על תהליך ניהול הסיכונים
בניהול סיכונים ישנה שאיפה, בדרך כלל, להנות כמה שניתן מהפוטנציאל לרווח נוסף הטמון בחשיפה שבין המטבעות, ולגדר כמה שאפשר את הסיכון להפסד ממנה.
הגנות מטבע מסייעות לבטל לחלוטין את השפעת החשיפה לשינויי שער חליפין, או להגביל אותה (גידור) ולהבטיח רווחיות או תזרים מתוכננים וידועים.
במועד קשירת העסקה (פתיחת החשיפה) היצואן, או פלוני רוכש הנכס, יכול לבצע פעולות הגנה שונות דוגמת: מכירת חוזה עתידי ו/או רכישת ביטוח שער באופציית מכר ובכך לבטל או לגדר את השפעת החשיפה בין המטבעות השונים.
דרכים שונות לבצע הגנות מטבע
כפי שראינו בשתי הדוגמאות לעיל, החשיפה בין המטבעות השונים של שני הצדדים לעסקה יוצרת פוטנציאל לרווח או להפסד.
ישנן דרכים ליצירת "הגנה טבעית" באמצעות איזון בין הנכסים וההתחייבויות שלנו בכל מטבע, או רכישת הגנה/ביטוח לצורך גידור הסיכון.
בשל עלויות ההגנה, שעלולות להיות גבוהות, נסתפק לעיתים בגידור הסיכון ולא במניעתו המוחלטת.
לא לגדר כלל (חשיפה מלאה) – החלטה מודעת שמוכנה לקבל אלמנט גבוה של סיכון בתמורה לפוטנציאל לרווחים אפשריים מתנודות שער חליפין.
לגדר הכל (הגנה מלאה)– זיהוי פוטנציאל הסיכון ונקיטת פעולות המבטלות את הסיכון באופן מלא ומוחלט.
גישה זו ניתנת ליישום או באמצעות כלים פיננסיים או במהלכים עסקיים.
גידור סלקטיבי – גישת ביניים לפיה נגדר רק את אותן חשיפות אשר עלולות לגרום לסיכון והפסד משמעותיים.
גישה זו מאפשרת גמישות בטיפול בחשיפה המטבעית והתאמתה לתנאי השוק ולסביבה העסקית המשתנים.
הכלים הנפוצים לצורך ביצוע הגנות מטבע
הגנה טבעית- שמירה על סכומי התחייבויות זהים לסכומי הנכסים שיש לנו במטבע מסוים.
במצב כזה כל שינוי בשערי החליפין יביא לשינוי זהה בערך הנכסים וגם בערך ההתחייבויות וישאיר אותנו אדישים לסיכון.
בעולם הפירמות הגנה זו נקראת "הגנה תוך מאזנית".
עסקאות עתידיות (forward) - חוזים עתידיים המאפשרים קיבוע שער חליפין לעתיד.
עסקאות אופציה - נגזרים פיננסיים המאפשרים מגוון רחב מאוד של אפשרויות פעולה לגידור החשיפה החל מפעולות ביטוח פשוט (רכישת אופציה) ועד לתכנון אסטרטגיות גידור.
הגנה קתודית , היא שיטה לעצירת הליך החלודה של מבנים מתכתיים, למשל ובעיקר צינורות תת-קרקעיים.
בשיטה זו יוצרים מעגל חשמלי ההופך את המבנה המתכתי המוגן לקתודי ביחס לאזור אנודי מלאכותי.
למעשה יוצרים מעגל חשמלי המזרים דרך גוף אנודי מלאכותי זרם אל הקרקע, הנקלט על ידי הצינור המוגן.
זרם זה צריך להיות מספיק גדול כדי לנטרל את כל הזרמים האנודיים הנפלטים מפני הצינור.
הצעות ראשונות להפעלת הגנה קתודית בוצעו על ידי האמפרי דייווי בשנת 1824.
ניתן להגן קתודית על מבנה מתכתי בקרקע בשיטות הבאות:
אנודת הקרבה , מקובל למשל במנועי ספינות קטנים
יצירת מעגל חשמלי על ידי של אנודה או מספר אנודות אל הצינור המוגן.
האנודה מיוצרת במיוחד למטרה זו, עשויה מסגסוגת של מתכת הממוקמת גבוה יותר בשורה הגלוונית מברזל ++Fe (צינור פלדה), בדרך כלל מגנזיום ++Mg או אבץ ++Zn.
האנודה ארוזה בתוך שק עם חומר מילוי היגרוסקופי המונחת בקרקע בסמוך לצינור עליו היא מגינה.
אין צורך במקור זרם חיצוני
מתאימה רק לצינורות בעלי עטיפה חיצונית טובה
מתאימה להתקנה רק בקרקעות בעלות מוליכות חשמלית גבוהה
אורך חיים קצר יחסית: 5-15 שנים
תפוקת זרם נמוכה: לכן מתאימה לקטעי צנרת קצרים יחסית
יצירת מעגל חשמלי בעזרת מיישר זרם הניזון ממקור מתח חיצוני.
הקוטב השלילי של המיישב מחובר באמצעות כבל אל המבנה המתכתי המוגן.
הקוטב החיובי מחובר באמצעות כבל אל גוף היוצר את האזור האנודי - שדה האנודות.
לשדה האנודות מספר צורות בהתאם לזרם המתוכנן, מקדם התנגדות של שכבות הקרקע והקרבה למבנה המוגן.
השיטה מאוד מקובלת בחברות בעלות תשתית אורכית גדולה של מאות ואלפי קילומטרים.
הגניזה האפגנית היא אוסף של מאות כתבי יד יהודיים ומוסלמיים, שמקורם במערות בצפון אפגניסטן.
כתבי היד היהודיים, כולם מן המאה ה-11, כוללים כתבים בעברית, בארמית, בערבית יהודית ובפרסית יהודית, שכתובים באותיות עבריות, ותוכנם הוא תעודות משפטיות ומסחריות, כתבי קודש וגם מכתבים אישיים.
בנוסף לכך נמצאו כתבים מוסלמיים, דתיים, מסחריים ומשפטיים בערבית ובפרסית, שמתוארכים למאות ה-12 וה-13, עד לכיבוש המונגולי.
למרות השימוש במונח גניזה, אין מדובר בגניזה במובן המקובל של המילה, כלומר בכתבי קודש שנאספו באגף של בית כנסת, אלא בארכיון של משפחת סוחרים יהודית שחיה על דרך המשי.
הגניזה האפגנית מכונה כך כמקבילה לגניזה הקהירית, משום אופי החומר שנמצא בה ומשום חשיבותה למחקר של תולדות היהודים באזור.
שלא כמו התעודות מן הגניזה הקהירית, התעודות מן הגניזה האפגנית לא התגלו באתרן, אלא נמצאו אצל סוחרי עתיקות בארצות שונות, בעיקר באנגליה.
הקטעים הראשונים צצו בשנות ה-90 של המאה ה-20, אבל עיקר החומר הופיע בשוק סוחרי העתיקות סביב שנת 2011. על פי עדויות שנאספו מאז, התעודות נמצאו במערות בסביבות באמיאן בצפון אפגניסטן, על דרך המשי.
התעודות שמקורן יהודי היו, ככל הנראה, חלק מן הארכיון של משפחת יהודה בן דניאל אבו נצר – סוחר ואיש נדל"ן יהודי עשיר, ובנו סימן טוב.
רוב הקטעים שנמצאו עד עתה נרכשו על ידי הספרייה הלאומית .
האזור שבו התגלתה הגניזה האפגנית היה חלק ממרחב גדול בהרבה, בשליטה פרסית, בשם ח'וראסאן, שיש לגביו אזכורים לא מעטים בספרות היהודית במהלך הדורות.
אבל, עד למציאת הגניזה האפגנית, העדויות מתוך המרחב עצמו היו מועטות.
נמצאו בעבר כתובות סלע, ובשנת 1957 נחשף בית קברות יהודי בג'אם, שהכתובות על המצבות בו היו בפרסית-יהודית.
המצבות כללו תארים זהים לאלו היו מוכרים מבבל ("חכם", "מלמד" "ראש בית הכנסת"), מה שמצביע על השפעה בבלית בולטת.
נראה שקהילת הסוחרים העשירה שהשאירה אחריה את הארכיון שהוא עיקר הגניזה, תרמה לישיבות בבל, ואלה בתמורה שלחו לה שליחים שירביצו תורה, וישמשו שוחטים, מוהלים ומלמדים.
גוף החומר של הגניזה האפגנית מלמד על קהילה יהודית עשירה בחומר וברוח.
מדובר בקהילה שישבה על דרך המשי, דרך מעבר הסחורות מסין והודו למזרח התיכון ולאירופה, סחורות שכללו משי, תבלינים, אבנים טובות, ולא פחות מכך – עבדים ושפחות, ואיתם עברו גם ידיעות ממזרח למערב, והשפעות תרבותיות.
גם בקרב הסוחרים שהעבירו את הסחורות ממזרח למערב ולהפך היו יהודים רבים, והם יצרו קשרים עם הקהילות היהודיות של המזרח, ביקרו בבתי כנסת ונפגשו עם ההנהגה הדתית של הקהילות, והביאו איתם גם הלכות ומנהגים, נוסחי תפילה ופיוטים ועדכנו את הקהילות שבדרך בקורותיהם של היהודים בתפוצות אחרות.
במקביל, נראה שבני ביתו וקהילתו של אבו נצר היו מעורים בחיי שכניהם המוסלמים.
מן התכתובות המשפטיות והמסחריות עולה שהסוחרים היהודים של האזור היו מכובדים ובעלי השפעה בקרב שכניהם המוסלמים, ושנעזרו במערכת המשפט המוסלמית.
שתי הקהילות, היהודית והמוסלמית, נפגעו קשה בעקבות הפלישה המונגולית, שהחלה בשנת 1215.
בכלל התעודות שהתגלו עד היום מן הגניזה האפגנית, יש שני רובדי חומר: חומר יהודי, שרובו ככולו מראשית המאה ה-11, ומקורו ככל הנראה בארכיון המשפחתי, וחומר מוסלמי מן המאה ה-12 ועד לפלישה המונגולית, בראשית המאה ה-13.
התעודות נכתבו בשש שפות (עברית, ארמית, פרסית-יהודית, ערבית-יהודית, ערבית ופרסית).
רוב החומר מורכב מדפים יחידים של חיבורים שונים, במצב שימור בעייתי.
התעודות היהודיות מכילות מכתבים עסקיים ואישיים, חומר מסחרי, אדמיניסטרטיבי ומשפטי, שנוגע בעיקר בעסקי המסחר של משפחת אבו נצר, כולל פנקסי חובות.
לצד אלו, התגלה אוסף כתבי קודש וכן קטעי ספרות, פיוטים וקינה על מותו של אחד מחשובי הקהילה.
בכתבי הקודש נמצאו פסוקים מן התנ"ך ופירוש לפסוקים מן התנ"ך, דפים מתוך תרגום של ספר ישעיהו לערבית יהודית, וקטע ממסכת עבודה זרה במשנה – העדות הקדומה ביותר להימצאות ספרות תלמודית ממזרח לבבל.
גם דפים מחיבורים של רב סעדיה גאון, נמצאו, שכוללים קטעים שאינם מופיעים במקורות אחרים.
אלה עוסקים בעיקר בהתייחסותו לפולמוס סביב ספרו של חיוי הבלכי, כלומר איש העיר בלך, כיום באפגניסטן, ספר שמעביר ביקורת על המקרא.
באוסף הספרייה הלאומית מצוי גם סידור תפילות שבת, שבו הקידוש לשבת מסתיים בנוסח מיוחד, הלקוח מספר נחמיה ט' 14: "וְאֶת שַׁבַּת קָדְשְׁךָ הוֹדַעַתָ לָהֶם וּמִצְווֹת וְחֻקִּים וְתוֹרָה צִוִּיתָ לָהֶם בְּיַד מֹשֶׁה עַבְדֶּךָ".
סידור תפילה אחר, הרה-חשיבות, הוא "הכותר הליטורגי האפגני" (ALQ), סידור בשלוש שפות - עברית, ארמית ופרסית-יהודית - שהוא גם הספר (קודקס) העברי הראשון שהתגלה.
הוא מכיל תפילות שבת, פיוטים לסוכות, והגדה של פסח.
הסידור, שמוצג במוזיאון התנ"ך בוושינגטון, נכתב על המחקר לפני שנת 780.
כל התעודות שנרכשו על ידי הספרייה הלאומית עברו דיגיטציה והן פתוחות לעיון הקהל הרחב.
הגנים הבוטניים בסינגפור הם גנים טרופיים בני שנה, הממוקמים בשולי רובע הקניות רחוב אורצ'רד בסינגפור.
זהו אחד משלושה גנים, והגן הטרופי היחיד, שהוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הגנים הבוטניים מדורגים מאז 2013 כאטרקציית הפארקים המובילה ביותר באסיה, על ידי פרסי בחירת המטיילים של TripAdvisor.
הגנים זכו בתואר "גן השנה", במסגרת טקס פרסי תיירות הגנים הבינלאומית בשנת 2012.
הגנים הבוטניים הוקמו באתר הנוכחי בשנת 1859 על ידי האגודה החקלאית לגננות.
הגנים מילאו תפקיד מרכזי בתנופת סחר הגומי באזור בתחילת המאה העשרים, כאשר המנהל המדעי הראשון שלהם, הנרי ניקולאס רידלי, עמד בראש המחקר על גידול הצמח.
על ידי השלמת הטכניקה של שאיבת גומי, שעדיין נמצאת בשימוש כיום, וקידום ערכה הכלכלי באזור, תפוקת הגומי התרחבה במהירות.
גן הסחלבים הלאומי, שנמצא בתוך הגנים הראשיים, ידוע כמתקדם במיוחד במחקרי הסחלבים, וחלוץ בהרבעת כלאיים.
הגן את קובע את מעמדה של המדינה כיצואנית גדולה של סחלבים חתוכים.
בסיוע של האקלים המשווני טרופי, הגן מאכלס את אוסף הסחלבים הגדול ביותר, של 1,200 מינים ו-2,000 כלאיים.
בעת הפיכת המדינה לעצמאית, הגנים הבוטניים של סינגפור סייעו להפוך את האי ל-"עיר גן טרופי", כינוי ותדמית שהמדינה ידועה בה.
בשנת 1981 נבחר סחלב הטיפוס ההיברידי, ואנדה מיס ז'ואקים, כפרח הלאומי של האומה.
"דיפלומטיית הסחלבים" של סינגפור מעניקה כבוד לראשי מדינות, נכבדים וסלבריטאים, באמצעות קריאה של הכלאיים המשובחים ביותר על שמם.
הגנים הבוטניים של סינגפור נפתחים בין 5 בבוקר ל-12 בלילה מדי יום.
הכניסה בחינם, למעט גן הסחלבים הלאומי.
יותר מ-10,000 מינים של צמחים פרוסים על שטח של 82 דונם, המשתרעים אנכית; המרחק הארוך ביותר בין הקצוות הצפוניים לדרומיים הוא 2.5 ק"מ.
הגן הבוטני מקבל כ-4.5 מיליון מבקרים מדי שנה.
הגן הבוטני הראשון בסינגפור הוקם בשנת 1822 בגבעת הממשלה בפורט קנינג, על ידי סר תומאס סטמפורד ראפלס, מייסד סינגפור המודרנית וחוקר טבע נלהב.
הגן נסגר שבע שנים אחרי פתיחתו, בשנת 1829.
רק כעבור 30 שנה נפתחו הגנים הבוטניים הנוכחיים, בשנת 1859, כאשר הוקצב לאגודה החקלאית לגננות בסינגפור 32 דונם אדמה בטנגלין על ידי הממשלה הקולוניאלית, שהשיגה אותה מהסוחר הו אה קיי, המכונה וומפואה, תמורת קרקע ברציף הסירות.
הגנים החדשים החלו לתפקד בעיקר כ"פארק תענוגות" עבור הציבור.
לורנס ניבן נשכר כמפקח ומעצב נוף, כדי להפוך את המטעים ואת וסבך יערות הגשם לגן ציבורי.
ניבן וצוותו עבדו בפיתוח הגנים כדי לדמות את הסגנונות של נוף הגנים האנגליים.
מתווה הגנים כפי שהוא כיום מבוסס במידה רבה על העיצוב של ניבן.
בשנת 1866 התרחבו הגנים בכיוון צפון מערב של כ-12 דונם, כאשר הוסף לגן אגם ברבורים.
בשנת 1868 הושלמה בניית בורקיל הול.
בסופו של דבר, אזל כספה של האגודה החקלאית לגננות בסינגפור את הכספים, מה שהוביל לכך שהממשלה הקולוניאלית לקחה שליטה על הגנים בשנת 1874.
שתילי הגומי הראשונים הגיעו לגנים מגני קיו בשנת 1877. חוקר טבע, הנרי ניקולס רידלי, הידוע כ-"רידלי המטורף", הפך למנהל הגנים בשנת 1888 ועמד בראש גידול הגומי.
רידלי, שהצליח בניסוייו בנטיעת גומי, שכנע חקלאים ברחבי חצי האי המלאי לאמץ את שיטותיו.
התוצאות היו מדהימות, מלאיה הפכה למפיקה וליצואנית הגדולה ביותר בעולם של גומי טבעי.
הישג נוסף של הגנים היה חלוציות בהכלאת סחלבים על ידי פרופסור אריק הולטום, מנהל הגנים בשנים 1925–1949. הטכניקות שלו הובילו לכך שסינגפור הייתה אחד המרכזים המובילים בעולם לגידול סחלבים.
כיום יש בו את האוסף הגדול ביותר של דגימות צמחים טרופיים.
במהלך הכיבוש היפני בסינגפור בין השנים 1942–1945, נודע להיידזו טנקאדאטה (田中 館 秀 三), פרופסור לגאולוגיה מאוניברסיטת טוהוקו האימפריאלית, על האפשרות שניתן יהיה לבזוז את הגנים והמוזיאון בגלל הכיבוש, והוא ניהל משא ומתן ישירות עם גנרל טומויוקי ימאשיטה כדי להשיג שליטה בגנים הבוטניים של סינגפור ובמוזיאון.
בתחילת הכיבוש הוא דאג שלא יבוצע גזל בגנים ובמוזיאון.
שני המוסדות המשיכו לתפקד כמוסדות מדעיים.
הולטום ואדריד ג'ון הנרי קורנר נכלאו בגנים והונחו להמשיך בעבודת הגננות שלהם.
הממשלה והצבא היפני לא היו מוכנים לממן את המוסדות.
עם זאת, טנקאדאטה נאלץ לשלם מכיסו משכורות לצוות התחזוקה ולעובדים נוספים.
שמם של הגנים השתנה לגנים הבוטניים של שונאן (昭南 植物園).
טנאקה חזר ליפן ביולי 1943, וד"ר קוואן קוריבה (郡 場 寛), פרופסור בדימוס לבוטניקה מהאוניברסיטת קיוטו ומזכ"ל המחלקה לעניינים כלליים של הצבא היפני בחצי האי המלאי, מונה למנהל הגנים והמוזיאון, תפקידים שהוא מילא עד סוף המלחמה.
לאחר סיום המלחמה הוחזרו הגנים לשליטתם של הבריטים בספטמבר 1945, וקוריבה הפך לשבוי מלחמה.
קורנר ניהל משא ומתן לשחרורו של קוריבה עם הפיקוד הבריטי, וציין את תרומתו להגנה על הגנים, אך הוא בחר להישאר בשבי לצד בני ארצו עד לשחרורו בינואר 1946. הגנים מילאו תפקיד חשוב במהלך הפיכת סינגפור לירוקה, ובקמפיין עיר גן במהלך שנות העצמאות המוקדמות.
הגנים הבוטניים של סינגפור הובאו לשליטת מועצת הגנים הלאומיים.
לגנים נוספו מתקני ציבור חדשים ומשופרים, מתקני מחקר ומתקני אימונים (1990-2005).
בשנת 2009 הוכרז על הרחבת הגנים.
בסך הכל נוספו 18 דונם אדמה שהרחיבו את הגנים כמעט פי ארבעה מגודלם המקורי בשנת 1859, המכונים "יער הלמידה של הגנים", שהושלם במלואו בשנת 2018. בשטח הנוסף נכלל מרכז פרשנויות לשימור יער וגלריה לאמנות להיסטוריה של הטבע, השוכנת במבנים קולוניאליים בני יותר ממאה שנה.
ביער הלמידה מוצגים מיטב העצים הטרופיים הגדלים בתנאים המקומיים, המחזקים את מעמדם של הגנים הבוטניים כמכון מוביל למחקר, שימור וחינוך.
למבקרים ביער מוצעים טיולים בנושאיים שונים בתוך יער הלמידה, המציעים עצי ענק, עצים בעלי צורות מעניינות, אוסף של מיני פירות ואגוזים נדירים, וגן במבוק.
הגן גובל בהולנד רוד ונאפייה רוד מדרום, קלוני רוד ממזרח, שדרת טיירסל וקלוני פארק רוד ממערב, וכביש בוקיט תימה מצפון.
המרחק הקווי בין הקצוות הצפוניים לדרומיים הוא כ-2.5 ק"מ.
ישנן מספר כניסות לאזורים שונים בגנים, כאשר שער טנגלין, הפונה להולנד רוד בדרום נחשב לכניסה הראשית הגדולה לפארק.
גן הסחלבים הלאומי הוא האטרקציה העיקרית בגנים הבוטניים, אשר ממוקם בצד התיכון-מערבי של הגנים.
באתר ההררי, בן השלושה דונם, אוסף של יותר מ-1,000 מינים ו-2,000 כלאיים של סחלבים.
בגן הסחלבים מוצעות מספר אטרקציות:
בורקיל הול: בורקיל הול הוא בונגלו מטעים קולוניאלי שנבנה בשנת 1886. בעבר שימש כ-"בית הבמאי", ונקרא על שם האב והבן היחידים שמילאו את תפקיד מנהלי הגנים הבוטניים של סינגפור, אייזק והאמפרי בורקיל.
מפלס הקרקע משמש אזור תצוגה, המציג מידע על הכלאות השונות הקרויות על שם אנשים מפורסמים שביקרו בגן.
גן הסחלבים VIP: הגן ממוקם בחלק האחורי של בורקיל הול, ושמורים בו כלאיים של סחלבים, הקרויים על שם האנשים המפורסמים ביותר שביקרו בגן.
בבולטים שבהם נכללים את "דנדרוביום ממוריה הנסיכה דיאנה", "דנדרוביום מרגרט תאצ'ר", "רננטנדה אקיהיטו", "דנדרוביום מסאקו קוטאשי הידנקה", "דנדרוביום אליזבת", ו-ונדה גלוריה מקפגל ארויו".
יותר מ-100 ידוענים, נכבדים וראשי מדינות מבקרים זכו לסוגי כלאיים של סחלבים שנקראו על שמם, על ידי תוכנית הדיפלומטיה של הסחלבים בסינגפור.
אורכידריום: האורכידריום (הלחם המילים סחלב ו-אקווריום באנגלית) הטרופי ההררי מדמה את חוויית הטיפוס דרך יער הררי טרופי ומציג מגוון מינים טבעיים של סחלבים בסביבה טרופית.
בית הערפל טאן הון סיאנג: טאן הון סיאנג היה צאצא של טן טוק סנג, שהיה נדבן ומייסד בית החולים טן טוק סנג.
בית הערפל מדמה גן פליאו-טרופי בגובה של 650-1,000 מטר, והוא מציג אוסף מגוון של סחלבים נדירים, אוסף צבעוני של זני כלאיים מיוחדים מהאוסף הלאומי של הגנים הבוטניים, וכן אוסף קטן של סחלבים ריחניים, כדוגמת "ונדה מימי פלמר".
ליידי יואן-פנג מקניס ברומליאד האוס: בבית ברומליאד מוצגים למבקרים צמחים ממשפחת הברומליים, בהם נכלל האננס.
אוסף הברומליים הייחודי נרכש ממשתלת שלדאנס בארצות הברית בשנת 1994.
הבית הקריר (קולהאוס) סמבקורפ: מבנה זכוכית שמדמה יער הררי בגובה רב, הקיים בגבהים של 1,000 עד 2,000 מטר, ועם טמפרטורת סביבה של 16 עד 23 מעלות צלזיוס, ומאפשר לגדל ולחקור אלפי מיני סחלבים נדירים וצמחים אחרים הנמצאים באופן טבעי רק בסביבה הררית קרירה ולחה.
בגנים הבוטניים של סינגפור ישנו יער גשם טרופי קטן בגודל של כשישה דונם, הוותיק יותר מהגנים עצמם.
יער הגשם בגנים הבוטניים, וכן יער גשם גדול יותר הנמצא בשמורת הטבע בוקיט תימה, ממוקמים בגבולות העיר סינגפור.
סינגפור היא אחת משתי הערים הגדולות היחידות שממוקמים בתחומיהן יערות גשם טרופיים, יחד עם ריו דה ז'ניירו, בה ממוקם יער טיג'וקה.
בגן הג'ינג'ר מוצגים רבים ממיני משפחת הג'ינג'ר (Zingiberaceae).
הגן נפתח רשמית בשנת 2003, ומוקם בסמוך לגן הסחלבים הלאומי.
הגן בן דונם אחד, ופועלת בו מסעדה בשם מסעדת האליה.
המרכז הבוטני מכיל את שני הבלוקים המשרדיים החדשים והכיתות המשודרגות באזור ליבת טנגלין.
במרכז פועלים ספריית בוטניקה וגננות, וכן ההרבריום הסינגפורי (ראשי תיבות בינלאומיים: Herb.
SING), המאכלס 750,000 דגימות צמחים שונות.
המסדרונות והמסלולים של מרכז הבוטניקה מכוסים בטביעות עלים.
ישנם גם מספר גילופי עץ הפזורים בשטח, וקירות אנכיים מכוסים בשרך.
הביתן הירוק הוא "הגג הירוק" הראשון בסינגפור.
דשא, עשבים שוטים וצמחים מכסים את הגג המשופע באופן מלא.
בביתן הירוק נמצא דלפק שירותי המבקרים, וכן בית קפה בשם Food For Thought במרתף.
משרדיהם של מנהלי המקום לשעבר, הנקראים הולטום הול (על שם אריק הולטום, מנהל הגנים בשנים 1925–1949) והרידלי הול (על שם הנרי ניקולס רידלי, מנהל הגנים הראשון בין השנים 1888-1911) נשתמרו, וכיום ידועים כמוזיאון המורשת של הגנים הבוטניים של סינגפור.
רידלי הול פועל גם כאולם אירועים.
גן הילדים של ג'ייקוב באלאס
גן הילדים נקרא על שם התורם הראשי שלו, ג'ייקוב באלאס, נדבן יהודי-סינגפורי שנפטר בשנת 2004.
הגן נבנה בעלות של 7 מיליון דולר סינגפורי (מתוכם 99 מיליון דולר נתרמו על ידי ג'ייקוב באלאס).
הוא ממוקם בקצה הצפוני והשקט יותר של הגנים הבוטניים.
לגן מרכז מבקרים משלו, הכולל בית קפה.
הגן נפתח ביום הילדים, ב-1 באוקטובר 2007. בגן ישנם אזורי משחק שונים, כגון אזור משחקי מים, מגרש משחקים קטן, בתי עץ, מגלשות ומבוך.
בגן ישנן תערוכות אינטראקטיביות המלמדות כיצד מתרחשת הפוטוסינתזה, וגן קטן המלמד כיצד ניתן להשתמש בצמחים לייצור צבעים, משקאות או כצמחי מרפא.
במרכז המבקרים של גן הילדים ניצב פסל של האמן הישראלי צדוק בן דוד, בשם Mystree, שהוזמן על ידי מוזיאון יד ושם בשנת 2010. מרחוק הפסל נראה כמו עץ, אך מבדיקה מדוקדקת יותר ניתן לגלות 500 דמויות אנושיות.
על אף שהוא נחשב לחלק מהגנים הבוטניים, לגן הילדים יש כניסה משלו לאורך דרך בוקיט תימה, הקיימת כמתחם נפרד.
שורת צמחים טרופיים גדלה על גדת נחל סראקה, המתפתלת במורד גבעה קטנה.
נקודות השיא העיקריות בהליכת לאורך הנחל הן עצי הסראקה הצהובה (Saraca cauliflora) והסראקה האדומה (Saraca declinata).
אטרקציות נוספות באזור הן עמק הדקל, אזור הבאנדסטנד, גן השמש וגן שעון השמש.
בגנים הבוטניים יש שלושה אגמים: אגם סימפוניה, אגם אקו ואגם הברבורים.
בבמת קרן שו באגם סימפוניה מתקיימות מדי פעם הופעות בחינם בסופי שבוע.
מבין המופיעים הבולטים נמנים התזמורת הסימפונית של סינגפור והתזמורת הסינית של סינגפור.
ב-10 באוקטובר 2008, הוצב פסל של המלחין פרדריק שופן דרומית לאגם סימפוניה.
מטה מועצת הגנים הלאומיים ממוקם בשטח הגנים הבוטניים של סינגפור.
במסעדות הגן נכללות בית הפינה, בעלת כוכב מישלן, מסעדת אוכל בבונגלו הקולוניאלי; קאסה ורדה, בית קפה במרכז המבקרים; ומסעדת האליה, מסעדה בגן ג'ינג'ר.
ישנן גם חנויות מתנות למבקרים.
הסוכנות הלאומית של סינגפור בנושאים הקשורים למגוון ביולוגי, וכן המרכז הלאומי למגוון ביולוגי, ממוקמות גם הן בשטח הגנים.
בקשה רשמית לרישום הגנים הבוטניים של סינגפור כאתר מורשת עולמית הוגשה לאונסק"ו בינואר 2014. ההצעה הדגישה את חשיבותם ההיסטורית והתרבותית של הגנים, ואת הישגיה בשימור ובמחקר.
מסמך מועמדות בן 700 עמודים נערך ונכתב במשך שנה וחצי, בהובלת האגף לשימור אתרים ומונומנטים של המועצה הלאומית למורשת (NHB), ומנהל הגנים הבוטניים, ד"ר נייג'ל טיילור.
כחלק מהתהליך, היה עליהם לזכות בהערכת המועצה הבינלאומית לאנדרטאות ואתרים (ICOMOS), איגוד מקצועי נפרד.
ב-16 במאי 2015, צוות המומחים של ICOMOS תמך בכיתוב ללא סייג - ההמלצה הטובה ביותר האפשרית, והסביר:"הגנים מדגימים את התפתחות הגן קולוניאלי-טרופי הבריטי לגן בוטני מודרני ברמה עולמית, מוסד מדעי ומקום לשימור וחינוך".
ב-4 ביולי של אותה שנה, בבון, דן מושב 39 של הוועדה למורשת עולמית בהצעת הגנים הבוטניים, כאשר כל 21 החברים אישרו את ההצעה.
הגנים הבוטניים של סינגפור הם הגן הטרופי הראשון, והגן הבוטני השלישי המופיעים ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
הכבוד צוין רבות כמחווה הולמת לעשור העצמאות החמישי של המדינה.
הגנים הבוטניים של דנוור הוא גן בוטני ציבורי הממוקם בצ'יזמן פארק בדנוור, קולורדו.
הפארק מכיל חממה, מגוון גני שעשועים ואמפיתיאטרון, המארח קונצרטים שונים בקיץ.
ישנם שלושה מיקומים מגוונים המהווים חלק מהגנים הבוטניים של דנוור בכללותם.
המיקום הראשי, והגן הפורמלי, ברחוב יורק בדרום מזרח דנוור, הגנים הבוטניים של דנוור בצ'טפילד (ליד צ'אטפילד סטייט פארק) כוללים אזורי אחו, כמו גם חווה היסטורית.
ואזור הר גוליית, במסלול המוליך להר אוונס, הוא גן פרחי בר אלפיני (לאורך מסלולי טיול).
הגנים הבוטניים של דנוור, יחד עם פארק צ'יזמן ופארק הקונגרסים הסמוכים, ממוקמים על מה שהיה פעם בית הקברות פרוספקט היל.
אף על פי שרוב הגופות הוסרו בשנת 1893, המשיכו להסיר את הקברים עד סוף שנות ה-50. לאחרונה, בשנת 2010, נחשפו קברים במהלך שיפוץ מערכות ההשקיה של הפארק.
הגנים הבוטניים של דנוור כוללים את אוסף הצמחים הגדול ביותר של צפון אמריקה מאקלים ממוזג קר ברחבי העולם, כמו גם 7 גנים מגוונים הכוללים בעיקר צמחים מקולורדו וממדינות שכנות.
הגן הראשון Dryland Mesa מתבסס על "7 העקרונות" של גינון יובשני, וכולל צמחים עמידים לבצורת ואזור צחיח הים התיכון.
הגן היפני נקרא Shofu-en, גן הרוח והאורנים.
הוא תוכנן על ידי קוצ'י קוואנה בשיתוף עם קאי קווארה.
הגנים הבוטניים של דנוור מתהדרים גם בחממה הראשונה באמריקה, העשויה כולה מחלונות בטון וזכוכית פרספקס, שכל אחד מהם נועד לתעל עיבוי לדפנות הקירות כך שלא יטפטף על המבקרים.
בשנת 2020 פורסם הספר "Creating Gardens for All People", בהזמנת המנכ"ל בריאן ווגט, שנחקר על ידי קארן פיטרס, דייוויס בנסון ודן אובארסקי, והוצא לאור על ידי הוצאת בקון.
הספר זכה בפרס איגוד הוצאות הספרים העצמאי ע"ש בנג'מין פרנקלין במדליית כסף בקטגוריית ספרי שולחן הקפה בשנת 2021.
הגננת הוא סרט קולנוע, קופרודוקציה ישראלית-צרפתית משנת 2014 בכתיבתו ובבימויו של נדב לפיד, עם שרית לארי ואבי שניידמן בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על מערכת יחסים שנרקמת בין גננת בגן ילדים, לבין ילד משורר מחונן בן 5.
נדב לפיד זכה בפרס פורום מבקרי הקולנוע בישראל ובפרס חג'ג' לסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים והיה מועמד לפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
שי גולדמן היה מועמד לפרס אופיר לצילום הטוב ביותר, אביב אלדמע היה מועמד לפרס אופיר לפסקול הטוב ביותר.
בפסטיבל הקולנוע בגואה, זכה לפיד בפרס טווס הכסף לבמאי הטוב ביותר עבור סרט זה, והשחקנית הראשית שרית לארי זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר.
נדב לפיד זכה גם בפרס קתדרלת הזהב בפסטיבל הקולנוע האירופי בסביליה ובפסטיבלים נוספים.
ב-2018 הופק רימייק אמריקאי בשם The Kindergarten Teacher המבוסס על תסריטו של נדב לפיד, עם מגי ג'ילנהול בתפקיד הגננת.
נירה בלום (שרית לארי) היא גננת ותיקה ומסורה.
בעלה (ליאור רז) הוא מהנדס בתעשייה האווירית ויש להם בן קצין בצה"ל ובת בתיכון.
מזה חמש שנים, לאחר מות אמה, היא נמשכת לכתיבת שירה ומשתתפת קבועה בסדנת כתיבת שירה של המשורר עודד (המוכתר).
השירה מושכת אותה בצורה כפייתית והיא מתעניינת פחות במה שנעשה בביתה.
אחד מהילדים בגן הוא יואב פולק (אבי שניידמן), בן חמש.
הוא מגיע מדי יום עם המטפלת שלו מירי (אסתר רדא).
לנירה מתברר כי ליואב יש כשרון לשירה.
את השירים שהוא מדקלם, מציגה מירי שהיא שחקנית מתחילה באודישנים כאילו היא כתבה.
יואב אומר לנירה כי אמו מתה אבל מירי מגלה לה כי הוריו גרושים ואמו גרה בחו"ל עם בן זוג.
אביו אמנון (יחזקאל לזרוב) הוא אדם עשיר בעל שתי מסעדות גורמה ופאב.
ליואב יש גם דוד בשם אהרון פולק (דן תורן) שהוא משורר שעובד לפרנסתו כמגיה בעיתון.
נירה מטפחת את יואב ומנסה להרחיקו מחברו אסי (גיא אורן) שמלמד אותו קללות ומילים גסות.
היא נפגשת עם אהרון ומבקשת שידבר עם אמנון שיעזור בפיתוח כשרון השירה של יואב.
הוא מבטיח אבל לא מקיים.
יש נתק בין שני האחים, אמנון הוא איש העולם הגדול ונהנתן ואילו אהרון הוא משורר מתוסכל, גרוש שבקושי מתפרנס ולא הגיע בחייו לשום הישג.
נירה נפגשת עם אמנון אך הוא מתייחס אליה בזלזול.
הוא לא מכיר בשירה כערך, שכן היא אינה מסוגלת לתת פרנסה כמו אחיו, אלא רק בהוויות העולם הזה.
הוא מפטר את מירי ואוסר על נירה לעודד את כשרון השירה של יואב.
נירה ממשיכה בסדרת השירה אצל עודד ואף מתקרבת אליו ומקיימת אתו יחסים אינטימיים.
עודד מודיע לה כי הוא מארגן מופע של משוררים ונירה מבקשת ממנו שיתיר ליואב להציג משיריו.
היא לוקחת את יואב לערב השירה ללא הסכמת אביו.
באירוע משתתפת גם המשוררת נעם פרתום.
יואב מתקבל בהתלהבות על ידי הנוכחים שזורקים עליו סוכריות.
אמנון פולק כועס עליה, מעביר את יואב לגן אחר ומאיים עליה בתלונה למשטרה.
נירה פועלת כעת באופן לא רציונלי.
היא עוקבת אחרי אמנון ויואב, מגיעה לגן של יואב ומשכנעת אותו להתלוות אליה לטיול.
הם נוסעים לאילת אבל אין לה אפשרות לעבור לסיני.
הם מבלים בים ויואב ממשיך בדקלום שירים חדשים כשנירה כותבת אותם מיד.
לבסוף יואב מרגיש שהוא למעשה נחטף ושבוי בידי נירה.
בעת שהיא מתקלחת הוא נועל אותה ואומר שהיא חטפה אותו והוא רוצה להתקשר למשטרה אחרת לא ישחרר אותה.
לנירה אין ברירה והיא מדריכה את יואב איך להתקשר למשטרה ובאיזה מלון הם נמצאים.
תוך זמן קצר מתפרצים שוטרים לחדר, אוזקים את נירה ומשחררים את יואב.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותשרית לארינירה בלוםגננתאבי שניידמןיואב פולקילד משוררליאור רזבעלה של נירהאסתר רדאמיריהמטפלת של יואבדן תורןאהרון פולקדוד של יואביחזקאל לזרובאמנון פולקאבא של יואבהמוכתרעודדמשורר/מדריך סדנת שירהאבישג קהלניעינבסייעת בגןגיא אורןאסיילד בגןנעם פרתוםבתפקיד עצמהמשוררת
הגנים הזואולוגיים והבוטניים של הונג קונג , אשר ממוקמים על המדרון הצפוני של פסגת ויקטוריה אשר במחוז סנטרל בהונג קונג, הם מהמרכזים הזואולוגיים והבוטניים הוותיקים ביותר בעולם.
בניית הפארק החלה בשנת 1869, הוא נפתח באופן חלק בשנת 1864 ונפתח לבסוף באופן רשמי בשנת 1871. המתחם הפך עם השנים לאחת מהאטרקציות המרכזיות בעיר.
זהו הפארק הוותיק ביותר בהונג קונג.
בעוד שהפארק נקרא במקור "הגנים הבוטניים", לאורך השנים הוא גדל באופן ניכר ובעקבות כך הוחלט בשנת 1975 לשנות את שמו ל"הגנים הזואולוגיים והבוטניים של הונג קונג" על מנת שהשם ישקף גם את התערוכות הזואולוגיות של המתחם.
המתחם משתרע על פני כ-5.6 דונם ומתחלק לשני חלקים - החלק המזרחי של המתחם מכיל בעיקר בתערוכות זואולוגיות וכולל מגוון יונקים, ציפורים וזוחלים.
החלק המערבי של המתחם מכיל אוספים הכוללים מעל לאלף מיני צמחים מקומיים ואקזוטיים.
חלק זה כולל גם את גן המזרקות ומגרש משחקים לילדים.
המתחם פתוח לקהל מדי יום, והכניסה אליו היא חופשית.
המתחם נמצא במרחק הליכה קצר מציוני דרך מרכזיים במחוז סנטרל.
המתחם ממוקם גם בקרבת פארק הונג קונג.
הגנים הבהאיים הם המתחם הבהאי המרכזי על הר הכרמל בחיפה.
המתחם הוא מקום מושבו של המרכז הבהאי העולמי והוא האתר השני בקדושתו לדת הבהאית, לאחר אל-באהג'ה שבעכו.
מיקומם של הגנים נבחר על ידי מייסד הדת, בהאא אללה, שראה במקום את ביתו של אליהו הנביא ואת המקום שתיאר ישעיהו הנביא כהר האלוהים, אליו ינהרו הגויים באחרית הימים.
הגנים משתרעים במעלה הכרמל לאורך של כמעט קילומטר, בין המושבה הגרמנית מצפון-מזרח, לבין מרכז הכרמל מדרום-מערב.
במרכזם רחבה שבה ניצב מקדש הבאב ובו שמורים שרידיו של מייסד הבאביזם שנודע בכינוי ה"באב" ("השער"), הנחשב למבשר הראשון של הדת הבהאית.
מעל ומתחת לרחבה שוכנות שמונה-עשרה טרסות המהוות את ציר האורך העיקרי של המתחם.
תשע מהן מטפסות מעל לרחבה במעלה הכרמל והן מסתיימות בכניסה העליונה אל המתחם ברחוב יפה נוף.
תשע הטרסות הנוספות שוכנות מתחת לרחבה ובמורד ההר, והן מסתיימות בכניסה התחתונה של המתחם הפונה אל שדרות בן-גוריון.
בצידו הדרום-מזרחי של המתחם שוכנת הקשת – ארבעה מבנים הערוכים בצורת קשת, והם בית הצדק העולמי, מרכז ההוראה הבין-לאומי, המרכז ללימודי הכתבים הקדושים והארכיון הבין-לאומי.
המתחם משמש כמרכז הרוחני העולמי של הדת הבהאית, וכמוקד עלייה לרגל למאמינים מכל קצווי תבל.
מיקום הגנים מסביב לקבר הבאב מקנה להם מעמד של קדושה, והופך אותם לאתר השני בקדושתו עבור הבהאים.
בנוסף שוכנת באתר הקשת הבהאית על מבניה המהווים את המוסדות העליונים של הדת הבהאית.
מוסדות אלה מפרשים את כתבי הדת, מתרגמים אותם, שומרים כתבים ופריטים חשובים של הדת, מורים את הוראותיה, מתחזקים את הקשר בין הקהילות השונות ברחבי העולם ולמעשה מנהלים את הדת הבהאית ואת המרכז הבהאי העולמי בכל המובנים.
הגנים באתר הם בעלי חשיבות דתית בפני עצמם.
לפי האמונה הבהאית הם מייצגים את השלמות והטוב שהעולם הולך לקראתו, ולכן גם הצורך בהיותם יפים ומושלמים מבחינה חיצונית.
הבחירה הבהאית בהר הכרמל לבסיס מושבה של הדת איננה מקרית, שכן ההר נחשב למקום קדוש עבור הדת הבהאית.
הוא מתואר ככזה כבר בכתביו של בהאא אללה, מייסד הדת, בייחוד בלוח הכרמל אותו כתב ב-1891. בלוח זה מפורט דו-שיח שהתקיים לכאורה בין אלוהים לבין ההר, וממחיש את חשיבותו של ההר עבור הדת, ובו נאמר בין היתר:
עבד אל-בהאא, בנו ויורשו בתפקיד של בהאא אללה, מספר גם הוא על קדושתו של ההר ועל מסעותיו אליו עם אביו.
הוא מפרט גם את הסיבות לבחירה בהר זה, ומבסס את דבריו על אירועים תנ"כיים:
על פי מאמיני הדת הבהאית, באותו מסע לחיפה שערכו בהאא אללה ועבד אל-בהאא ב-1891, הורה האב לבנו על המקום בכרמל שבו יוקם מקדש הבאב.
לאחר מותו של בהאא אללה ביצעו הבהאים את בקשתו, כאשר ב-21 במרץ 1909 הונחו שרידיו של הבאב, מייסד הבאביזם שממנו התפתחה לימים הדת הבהאית, במאוזוליאום בן שישה חדרים, אשר הוקם במקום בו ניצב כיום מקדש הבאב.
לאחר מותו של עבד אל-בהאא, בחודש נובמבר 1921 הונחו גם שרידיו במוזוליאום.
את עבד אל-בהאא החליף בתפקיד מנהיג הדת שוגי אפנדי, והוא היה זה שקבע את הר הכרמל לא רק כמקום קבורתם של מנהיגי העבר, אלא גם כמרכזה העתידי של הדת הבהאית.
זאת בהתאם ללוח הכרמל שכתב בהאא אללה, אשר על פיו אלוהים "ישיט את תיבתו" (מטאפורה לארון הקודש או לתיבת נח) להר זה, ועליו יוקם "מושב כסאו".
שוגי אפנדי ראה במילים אלה אמירה שמוסדות הממשל של העולם כולו יוקמו על הר הכרמל, ובהתאם כקריאה להקים על ההר את בית הצדק העולמי, הגוף המנהל את הדת הבהאית.
ב-23 במאי 1944, מאה שנים לאחר הכרזת הבאב, הוצג דגם של מקדש הבאב בגובה של 60 ס"מ.
ב-1948 נחתמו ההסכמים לביצוע העבודות, וב-1949 הניח שוגי אפנדי, מנהיגה של הדת באותה עת, את אבן הפינה למקדש.
הוא הוקם מעל המאוזוליאום הקיים, והבנייה הסתיימה באוקטובר 1953 במימון הקהילות הבהאיות ברחבי העולם.
עלות הקמת המבנה עמדה על 750,000 דולר אמריקני.
לאחר מכן החלו העבודות על הקשת הבהאית, תחת פיקוחו הישיר של שוגי אפנדי.
אדריכל הקשת היה חוסיין אמאנאת, שתכנן קודם את מגדל אזאדי בטהראן.
המבנה הראשון בקשת, מבנה הארכיון הבהאי הבין-לאומי, הושלם ב-1957. חברי בית הצדק העולמי הראשונים נבחרו ב-1963, וגם מיקומו של מוסד זה נקבע בחיפה.
בשנות ה-70 החלה הקמת בניין בית הצדק העולמי, והוא הושלם ב-1983.
בשלב הבנייה האחרון עד כה בגנים הבהאיים, שהתקיים לאורך המחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה ה-20, הוקמו גני הטרסות הבהאיות מעל ומתחת למקדש הבאב וגנים אחרים, ושלושה מבני ציבור נוספים: המרכז ללימודי הכתבים הקדושים, מרכז ההוראה הבין-לאומי ושלוחה של מבנה הארכיון הבין-לאומי.
שלב בנייה זה הסתיים ב-2001, עם חנוכתו של המרכז ללימודי הכתבים הקדושים.
על פי התכנון המקורי של האתר, מתוכננת להיבנות בו הספרייה הבהאית הבין-לאומית, אך עקב היותה מתוכננת בשטח שהוא כיום שכונת מגורים חיפאית, אין צפי לבנייתה בעתיד הקרוב.
הטרסות הן גנים המסודרים בתשע-עשרה מפלסים עוקבים (כולל רחבת מקדש הבאב) המהוות את הציר המרכזי של המתחם, המוביל מפינתו הצפון-מזרחית אל קצהו הדרום-מערבי.
תשע עשרה הוא מספר משמעותי הן בדת הבהאית והן בדת הבאבית.
בין היתר, המספר מסמל את הבאב – הטרסה המרכזית שבה ניצב המקדש – ואת 18 בני קהילתו הראשונים (אותיות הח"י).
אורכם של הגנים, החל מבסיסם סמוך לכיכר אונסק"ו, הוא כמעט קילומטר במעלה צלע הר הכרמל, והם תופסים שטח של כ-200,000 מטרים רבועים.
אדריכל הגנים היה ומהנדסיהם היו קרבן ושותפיו מחיפה.
שהבא החל לעבוד על תכנון הגנים בשנת 1987, ובהמשך פיקח על בנייתם.
פתיחתן הסופית של הטרסות התקיימה ב-22 במאי 2001, ערב יום השנה ה-158 להכרזת הבאב לפי לוח השנה הבהאי.
תשע הטרסות העליונות הוקמו בחלקו הדרומי של המתחם בשנות ה-30, ולאחר מכן נרכשו יתר הקרקעות בסביבתו של המתחם המקורי.
בשנת 1990 החל השלב האחרון של הקמת הגנים והשלמת תשע הטרסות התחתונות.
19 הטרסות מובילות לאורך יותר מ-1,500 מדרגות, מגובה של 60 מטר מעל פני הים עד גובה של 400 מטר מעליו, ועל מנת ליצור המשכיות, הוקמו גשרים מעל שני הרחובות החוצים את המתחם ממזרח למערב.
הטרסות מעוגלות כך שכל אחת מהן מקיפה את זו שמתחתיה בחלק העליון של הציר, ואת זו שמעליה בחלק התחתון של הציר.
מאפיין זה יוצר תחושה כי הטרסות קורנות ממקדש הבאב לשני הכיוונים.
תשע הטרסות העליונות מורכבות בעיקר מצורות של עיגולים, ותשע הטרסות התחתונות מורכבות מקשתות שכיוונן ממקדש הבאב החוצה, לכיוון הים התיכון.
אלפי מטרים מעוקבים של אדמה הוסרו ממדרון ההר כדי להשיג שלמות טופוגרפית, סימטרית וחזותית, ובקצה התחתון של הטרסות, הסיטה עיריית חיפה את שדרות בן-גוריון במטר ו-86 ס"מ, כדי שאלה ימשיכו את ציר הטרסות במדויק.
שטח בנוי בהיקף של 2,000 מ"ר הוקם מתחת לטרסות, והוא כולל, בין היתר, את מרכז המבקרים התת-קרקעי השוכן מתחת לטרסה האחת-עשרה ואשר הגישה אליו היא משדרות הציונות.
חומרי הבנייה לטרסות הובאו מהיישובים סאג'ור ויאנוח ג'ת ועובדו בנצרת.
בתעלות ובמזרקות, שחלקן יוצרו באיטליה, זורמים מים במורד ההר, וקול הזרימה מאפיל על שאון העיר.
גם המעקות לאורך המדרגות והשבילים הובאו מאיטליה.
בטרסה התחתונה שבה שוכנת רחבת הכניסה הצפונית למתחם, הוקם מפל עשוי שיש, ומזרקת מים ייחודית בצורת כוכב הוצבה במרכזן של 16 בריכות נוי בצורת יהלום.
בגנים יש אלמנטים הדומים לגנים הפרסיים של שיראז באיראן, אלמנטים הדומים לגני נישאט באג בג'אמו וקשמיר בהודו, ואלמנטים הדומים לגנים אנגליים.
מבנה הגנים מבודד את האתר מרעש הסביבה ומחבר את המבנים הבהאים השונים במתחם הגנים הבהאיים האחד לשני.
בכל טרסה שלוש רצועות גנים רוחביות, שהמרכזית שבהם היא גן "רשמי" המעוצב לפי כללים פורמליים, השנייה מעוצבת בסגנון חופשי יותר, והשלישית נותרה חופשית להתפתח באופן טבעי.
שורת גנים חופשיים אלה תוכננה כמעבר אקולוגי, ובהם נעים בחופשיים בעלי חיים דוגמת קיפודים, צבים וזוחלים אחרים.
בגנים אלה פורחת גם אוכלוסיית העופות והחרקים.
חלק מהמינים הובאו למקום במכוון, על מנת לווסת את אוכלוסיית המזיקים ולצמצם את הצורך בשימוש בחומרי הדברה.
הגנים מחוברים באמצעות מערכת מדרגות המוקפות בזרמי מים זורמים כפולים הזורמים במורד ההר דרך המדרגות וגשר הטרסות.
מערכת ההשקיה באתר ממוחשבת, ומתבססת אוטומטית על נתונים מטאורולוגיים שהיא מקבלת.
היא שולטת במאות שסתומים המפזרים מים ברחבי הגנים באמצעות התזה וטפטוף.
ההשקיה נעשית בלילה ובשעות הבוקר המוקדמות, במטרה למנוע בזבוז מים לאידוי.
המים מוזרמים לאורך המדרגות שבמרכז הגנים הבהאיים, ועוברים דרך מערכת סגורה בתוך כל טרסה, גם זאת במטרה למזער את כמות המים המבוזבזים.
תאורת הטרסות ומקדש הבאב עומדת בניגוד לתנאי כליאתו הקשים של הבאב, ממנו נמנע אפילו נר להאיר את תאו בשעות החשיכה.
הזרעים לשני עצי תפוז בגן הובאו מעץ תפוז אשר ניצב בעבר בחצר ביתו של הבאב בשיראז שבאיראן, לפני שנהרס ב-1979 במהלך המהפכה האיראנית.
מקדש הבאב הוא המקדש בו שמורים שרידיו של סיד עלי מוחמד שיראזי, מייסד הבאביזם שנודע בכינוי ה"באב" ("השער").
אף שהמקדש נחשב בעיני הבהאים כמקום השני בקדושתו לאחר אל-באהג'ה בעכו, הוא ללא ספק המבנה הבהאי הידוע ביותר בישראל וסמלה המוכר ביותר של העיר חיפה, והוא מזוהה עם הדת יותר מכל.
המקדש הוא כיום אחד משני אתרי העלייה לרגל החשובים ביותר למאמיני הדת הבהאית.
אבן הפינה למבנה הונחה ב-1949, והקמתו הסתיימה ב-1953 בעלות של 750,000 דולר שמומנה על ידי תרומות.
המבנה משלב סגנון בנייה מזרחי ומערבי; בקומתו הראשונה ארקאדה רבועה שעמודיה עשויים גרניט ורודה.
מעליה רחבה רבועה, שבמרכזה ניצבת הקומה השנייה והמתומנת של המבנה.
קומתו השלישית של המבנה היא בצורת גליל בגובה של 11 מטר, שבו קבועים 18 חלונות.
מעל לאחרונה קבועה כיפת המבנה המוזהבת, שעשויה מ-12,000 אריחי זהב מזוגגים בחמישים צורות וגדלים.
המבנה בולט למרחוק בכיפתו המוזהבת באור יום, ומואר בלילה.
הקשת היא מתחם אדריכלי במזרח הגנים הבהאיים, המהווה את מקום מושבם של המוסדות המנהליים העליונים את הדת הבהאית בעולם.
המבנים מסודרים בצורת קשת מוקפת בגנים בעקבות החלטתו של שוגי אפנדי.
אדריכל המתחם היה האדריכל האיראני חוסיין אמאנאת, שהתפרסם בזכות עבודתו על מגדל אזאדי בטהראן.
כמו כן, מתוכנן לקום במתחם מבנה חמישי, הספרייה הבין-לאומית, שתפקידו יהיה לאחסן את הספרים והמידע שצברה הדת בשנות קיומה, אך עקב היותו של המקום המתוכנן של המבנה בתוך שכונת מגורים חיפאית, הוא לא מתוכנן לקום בעתיד הנראה לעין.
הקשת נבנתה בהדרגה החל משנות ה-50 של המאה ה-20, עד שנת 2001.
ארבעת מבני הקשת זכו לשמם בשל אופן העמדתם בצורת קשת, אך לשם נודעת גם משמעות סמלית המתקשרת לאמור בספר הכרמל, בו נאמר כי במקום זה ישיט האל את "תיבתו".
המילה האנגלית ל"תיבה" ("Ark") משמשת כחלק מהביטויים תיבת נוח ("Noah's Ark") וארון הברית ("Ark of the Covenant") באנגלית, ולזהות בצלילי שתי המילים – "קשת" ("Arc") ו"תיבה" ("Ark") – נודעת משמעות מטפורית.
כל המבנים בקשת בנויים בהשפעה של אדריכלות יוונית קלאסית.
הם אינם מתנשאים לגובה אלא משתלבים במורדות ההר ובגנים המקיפים אותם, וקומותיהם מעמיקות אל תוך האדמה.
בקשת שוכנים גני נוי בצורת חצי מעגל שגבולם מוכתב על ידי ארבעת מבני הקשת מדרום, ועל ידי שדרות הציונות מצפון.
בגנים אלה שוכנים שלושה קברים של ארבעה מבני משפחתו של בהאא אללה, ובהם בנו, בתו ואשתו הראשונה, וכן קברה של אשתו של עבד אל-בהאא'.
הגנים הוקמו בהדרגה החל בשנת 1932, והם מהווים דוגמה מובהקת של אדריכלות בהאית.
הגנים הבהאיים, ככלל אתרי המרכז הבהאי העולמי ואף במיוחד, מעוצבים בקפידה, תוך שימת דגש על יופי, אסתטיקה ועיצוב נופי, הנחשבים לעיקרון חשוב בדת הבהאית.
הדגשים האלו מייצגים עבורם שלום, שגשוג, עתיד ודאגה עבור האנושות כולה.
בהתאם, בגנים יש השקעה מתמדת בגינון, תחזוקת מערכות המים וההשקיה.
צוות הגננים משתמש בטכנולוגיות בקרה אוטומטיות במערכת ההשקיה שלו, גוזם ומעצב את הצמחייה בהתאם לעונות השנה, ומתחזק את האתר באופן שוטף.
הגננים המתחקים את האתר הם בהאים שהגיעו לישראל לכן במיוחד, באמצעות ויזה מיוחדת, עליה אחראי המרכז הבהאי העולמי יחד עם משרד הפנים של ישראל.
הגננים מקבלים הכשרה מקצועית במקום ומתחילים לעבוד בו.
צוות הגננים מתחלף באופן תכוף ותמידי.
לכל עובד מוקצבת תקופת שהייה מוגדרת בהתאם לאישור מדינת ישראל, כשאשרות השהייה ניתנות בדרך כלל לתקופות של שנה וניתנות לחידוש על פי הצורך.
האתר ממומן כולו באמצעות תרומות חברי הקהילה הבהאית בעולם, כך שמובטח שלא תיווצר תלות של המרכז הבהאי החשוב ביותר במקורות מימון חיצוניים.
תרומות אלה מאפשרות הקמת פרויקטים ומבנים חדשים ותחזוקה שוטפת.
הגנים הבהאיים מהווים מוקד עלייה לרגל לבהאים מרחבי העולם, ויעד תיירותי לתיירים ולמבקרים אחרים.
קיים באתר מרכז מבקרים, והוא ממוקם בשדרות הציונות 80. המקום מציע סיורים מודרכים בהתאמה מראש או על בסיס מקום פנוי, עלונים ומדריכים קוליים, וכן סרטון על עקרונות הדת הבהאית ושלבי הבנייה של הגנים.
עיקר תפקידו של מרכז המבקרים הוא לשמש גשר בין המבקרים לבין הקודש הבהאי, לאפשר למטיילים להבין את המשמעות הרוחנית והאדריכלית של האתר, ולהבטיח שמירה על קדושתו ושימורו.
ראש עיריית חיפה עמרם מצנע תיאר את הגנים כפלא השמיני של העולם.
"התמזל מזלנו", אמר, "לא הרבה ערים מקבלות פארק כל כך יפה להפליא – בחינם".
המתחם הבהאי על הר הכרמל סובל מנגישות ירודה מאוד עבור משתמשי כיסאות גלגלים ועבור עיוורים עם מקל נחיה.
במקום לא מותקנים שירותים נגישים (בחלק מהרחובות הסמוכים, עיריית חיפה התקינה שירותים כאלו בסמיכות למתחם) ולא מותקנים מעלונים ומעליות בין המפלסים השונים בגן ובבניינים.
כמעט כל השבילים במתחם מכוסים בחצץ דקורטיבי, שלא מאפשר תנועה עם כיסאות גלגלים ומקלות נחיה לעיוורים.
צרפת מורכבים מקבוצה של ארבעה גנים, המצויים בשני קצוות של פריז.
ביער בולון: פארק בגאטל וגן החממות של אוטיי.
ביער ונסן: ארבורטום פריז ופארק הפרחים של פריז.
גם יער בולון וגם יער ונסן, אינם נחשבים חלק משטח העיר, אף כי הם חלק ממנה באופן רשמי, היות שאין באזור בתי מגורים.
הגנים פרוסים על שטחים של מעל 70 הקטאר ובהם מצויים יותר מ-15 000 מינים וזנים של צמחים.
הגנים מנוהלים על ידי מחלקת השטחים הירוקים והסביבה של עיריית פריז.
בנוסף למטרה של שימור צמחים וחינוך בוטני, אוספי הגן הבוטני הם גם כלי למדיניות הפיתוח בר-קיימא של העיר פריז ומשמשים כתמיכה לתוכניות מחקר בנושאים הקשורים לשינויי אקלים, שימור מגוון ביולוגי, סיווג צמחים וידע על הביולוגיה שלהם.
הצמחים של הגנים הבוטניים של פריז, מיוצרים על ידי מרכז הגננות של העיר פריז, והם מאושרים על ידי אמנת הגנים הבוטניים של צרפת ומדינות דוברות צרפתית.
הגנת אלכין שייכת לסוג הפתיחות בשחמט ברגלי של המלך, בהן השחור אינו מגיב בצורה ישירה, אלא בדרך עקיפה.
בסוג פתיחות זה (משחק חצי פתוח) כלולות גם הגנת קארו-קאן, ההגנה הסיציליאנית וההגנה הצרפתית.
הגנה זו נקראת על שם אלוף העולם אלכסנדר אלכין משום שבתחרות בינלאומית בבודפשט בשנת 1921 הוא השתמש בה בהצלחה.
אולם פתיחה זו הייתה בשימוש כבר בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19, ורק קרוב לשנת 1920 היא שוכללה על ידי התאורטיקן אהרון נימצוביץ' ובאה לידי ביטוי, כאמור, בתחרות של אלכין בה הוא הצליח לשלב בין הטקטיקה של הגנה זו עם רעיונותיו האסטרטגיים של נימצוביץ'.
נימצוביץ יצא נגד הסגנון המסורתי שהעניק חשיבות ראשונה במעלה להסעת הרגלים.
הוא טען כי מבחינה טקטית צריך להעדיף את הצבת הרצים במרכז הלוח, משום ששליטתם בערוגות גדולה יותר מזו של הרגלים.
בפתיחה זו, השחור גורר את הלבן לפתח את חייליו על חשבון טמפו (זמן מסעים) שאותו השחור מנצל לפיתוח רציו.
בהמשך הוא יחליף במרכז על ד6 ויתקיף את הרגלים הנותרים שם.
הגנת אלכין מקוטלגת בשיטת אנציקלופדיית פתיחות שחמט בין B02-B05.
שחור תוקף את הרגלי הלבן.
(אמנם הלבן יכול להגן על ידי פג3 ואז ישחק השחור ה5 אלא שאז תתקבל הפתיחה המוכרת בשם הפתיחה הווינאית כאן הלבן אינו מנסה להגן על הרגלי, אלא לתקוף בעזרתו את הפרש):
מטרת השחור במסע האחרון היא ניפוץ השליטה של הרגלים הלבנים במרכז.
הלבן ינסה לחזק את הרגלי ה5, ולשם כך נתונות בידיו שתי אפשרויות: תמיכה על ידי הרגלים ותמיכה על ידי רצים.
השחור מעוניין לפתוח את טור ג כדי לתקוף על ידי הצריח באגף המלכה ולהחליש את הרגלי ה5.
והשחור ימשיך בהחלפת רצים: ר:פ, ר:ר ואחר כך יכה פ:ג4.
אמנם הרגלי השחור ג6 חוסם את הפרש, אך אסור לשחור להוציא במסע הששי את הפרש לערוגה ג6 משום שהקרב עלול להסתיים לא טוב מבחינתו: 6. --- פג6 7. ה6 ו7:ה6 8. פז5 ר:ר 9. מה:ר פ:ד4 10.מה-ה4 ה5 11. פ:ח7 ובהמשך מאיים מה-ז6+.
ללבן מוצעת גם דרך שונה במסע הששי:
השחור מתקיף במרכז והלבן נאלץ להתגונן.
במסעו האחרון, השחור שואף להחליף על ד5, כך שיישאר לבן מנותק ובודד על ד4, או שלבן יתקדם ג5 ויפצל את הרגלים באגף המלכה.
כך או כך השחור מרוויח מהתקפתו במרכז.
הגנת קארו-קאן (ECO: B10-B19) שייכת לסוג הפתיחות בשחמט ברגלי של המלך, בהן השחור אינו מגיב בצורה ישירה, אלא בדרך עקיפה.
בסוג פתיחות זה (ההתמודדות העקיפה) כלולות גם הגנת אלכין, ההגנה הסיציליאנית וההגנה הצרפתית.
הגנה זו קדומה בזמנה להגנה הצרפתית; עוד ב-1590 השתמשו בה שחמטאים איטלקיים, אולם מבחינה טקטית היא שיכלול של ההגנה הצרפתית.
השינוי העיקרי בה הוא השארת הנתיב של רג8 פתוח, אך חסרונה בולט בהפקרת המרכז ללחץ הכלים הלבנים.
הגנת קארו-קאן מתאפיינת בפסיביות לעומת ההגנה האקטיבית-לוחמנית של הצרפתית.
שני החסרונות הבולטים בהגנה זו הם: א.
אם השחור ירצה להתקיף באגף המלכה, ייאלץ להסיע את הרגלי ג6-ג5 וזהו בזבוז טמפו לטובת הלבן.
הערוגה ג6 - שהיא מקום התפתחותו הטבעי של הפרש ב8 - חסומה על ידי הרגלי.
למרות זאת הגנת קארו-קאן נותנת לשחור אפשרות להתבצר בצורה בטוחה.
המהלכים לעיל נחשבו זמן רב לטובים ביותר עבור שני הצדדים בהגנת קארו-קאן.
הרגלי הלבן ב-ח5 נראה מוכן לתקוף, אך הוא עלול להוות חולשה לקראת סוף המשחק.
השחור לא מתפשר על מבנה הרגלים שלו ומשחק ג5 כדי לאיים על משבצת ד4. בסיום יש לשחור את האפשרות להצריח גם לצד המלכה וגם לצד המלך.
ללבן לעומת זאת, לא מומלץ להצריח באגף המלך בגלל הרגלי הפתוח ב-ח5.
וריאציית שטייניץ / נימצוביץ' / סמיסלוב
הווריאציה נקראת בנפרד על שמם של השחמטאים וילהלם שטייניץ, אהרון נימצוביץ' ווסילי סמיסלוב.