tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האזארקה ראו שהשימוש בכוח הצבאי הוא האמצעי החשוב כדי להשיג את מטרותיהם הפוליטיות והדתיות.
בכך הם התמרדו ללא הרף נגד השלטונות המרכזיים לאורך המאה השביעית והשמינית לספירה.
אי רצונם להתאים את האידאולוגיה שלהם למציאות הפוליטית ורצונם לאכוף את האידאולוגיה שלהם בכוח על שאר המוסלמים ואמונתם ששאר המוסלמים הם כופרים, גרמה לכך שהשלטון המרכזי הצליח להצדיק את המלחמות נגדם גם בסיוע מצד חכמי דת סונים ושיעים.
בנסיבות כאלה, בני הזרם נכחדו עוד לפני המאה ה-12 לספירה.
בני הזרם ראו בפסוקי הקוראן חוקים אלוהיים שחייבים כלל המוסלמים ליישם אותם כלשונם.
לפיכך הם לא קיבלו עליהם את הפרשנויות הפוליטיות והחברתיות של הקוראן שקיימות אצל הסונים והשיעים.
האזארקה ראו בפרשנויות אלה סטייה מן האסלאם עצמו, כאשר טענו שהסונים והשיעים רצו להתאים את הקוראן למציאות הפוליטית והחברתית של המוסלמים באותה תקופה.
לטענתם, כדי להתמודד עם המציאות הקיימת, חייבים המוסלמים לאכוף את חוקי הקוראן כלשונם.
אולם אין להם להתאים אותם לפי שיקולים חברתיים ופוליטיים.
לפיכך, ראו את עצמם שהם המוסלמים היחידים בעולם וראו שאר בני הזרמים ככופרים אשר המירו את דתם מאסלאם.
בנוסף לכך, טענו שחייב כל אדם שמעוניין לקבל על עצמו את האידיאלוגיה הדתית של האזארקה להגר לתחומי שלטונם הדתי ולהילחם באויביהם השיעים והסונים.
אמונתם בקוראן כמקור יחידי לחוקי האסלאם גרם להם לשלול מצוות דתיות רבות שהתגבשו במשפט המוסלמי ובכך הפכו החוקים הדתיים שלהם שונים בהרבה מן החוקים הדתיים של השיעים ושל הסונים.
בעת החדשה, האזארקה מופיעים בשיח הפוליטי בעולם המוסלמי, בעיקר כדי לתקוף תנועות רדיקליות.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, נטען על ידי חכמי דת שהתנגדו לאוסאמה בן לאדן, שבן לאדן אימץ את האידאולוגיה של האזארקה.
חלק מן השיעים בעיראק טענו שאבו מוסעב א-זרקאווי השתייך לאזארקה כאשר ניצלו את הדמיון המילולי בין השם שהתפרסם בו ובין המילה אזארקה.
אז'ן רוסו היה שחמטאי צרפתי.
בשנת 1839 עבר לניו אורלינס והיה החזק בשחקני העיר במחצית הראשונה של שנות ה-40' של המאה ה-19. גמביט רוסו נקרא על שמו.
עמדת הבסיס של גמביט רוסו
בשנת 1845 שיחק רוסו דו-קרב נגד האנגלי צ'ארלס סטנלי על תואר אליפות השחמט של ארצות הברית; זו הייתה ההתמודדות הראשונה מעולם על תואר זה.
הפרס לזוכה היה 1000 דולר של אותם הימים (במונחי היום, כ-25 אלף דולר).
רוסו הפסיד +8 =8 -15 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) וסטנלי הפך לאלוף הראשון של ארצות הברית.
עוזרו של רוסו בהתמודדות היה ארנסט מורפי שלקח את אחיינו בן השמונה, פול מורפי, יחד עמו והרשה לו לצפות במשחקים.
לאחר סיום הדו-קרב הרשה לילד לשחק מול רוסו.
מיד התברר שפול משחק טוב בהרבה מרוסו, למרות גילו הצעיר.
בשנת 1850 יוהאן לבנטל ביקר בניו-אורליאנס וניצח את רוסו 0–5. מול שמעון אברמוביץ וינוור הצליח רוסו טוב יותר.
ניצחונו בשחור מתחרות פריז 1867 מובא בהמשך.
בתחרות זו הגיע למקום האחרון, בצוברו 4/23 נקודות.
אזבסטוזיס היא מחלת ריאה מקבוצת אבקת הריאות שנמצאה לראשונה בעובדי מספנה, האזבסטוזיס נגרם כתוצאה מצלקות על גבי רקמת הריאה שנגרמות בגלל ניסיון גוף האדם להיפטר מחלקיק האזבסט על ידי מסיסותו בחומצה.
דרך פעולה זו אינה עוזרת.
עד סוף שנות ה-90 אזבסט היה חומר שכיח בבניה (ב-20 השנים האחרונות של המאה ה-20 הצטמצם דרמטית השימוש בחומר זה).
ניתן לזהות סיבי אזבסט זהובים, עטופי ברזל, בשטיפה ברונכיאלית - חלק מהסיבים פיברוגניים יותר, וחלק פחות (סיבים מסוג amphibole מסוכנים וקרצינוגניים יותר- סיבי ברזל, לעומת סיבים מסוג chrisotile אשר עשויים מגנזיום-סיליקאט).
הסיבים מעודדים הפרשה של רדיקלים חופשיים על ידי תאי הדלקת וכך מעלים סיכוי להתפתחות מחלות שונות.
אז'ני בראזייה הייתה שפית צרפתייה, בעלת מסעדות מסוג הבושון, האופייניות לאזור ליון (bouchons lyonnais).
נודעה בכינוי "אמא בראזייה" (בצרפתית "לה מֶר בראזייה" "La mère Brazier").
השתייכה למחזור הראשון של שפים שהשיגו שלושה כוכבים במדריך מישלן בשנת 1933:
פעמיים שלושה כוכבים על שתי מסעדותיה בליון ובקול דה לה ליאר (col de la Luère) בפוליונה (Pollionnay) בין השנים 1933–1968.
יחד עם מרק ורה, אלן דיקאס, ז'ואל רובישון ותומאס קלר היא הייתה היחידה שקיבלה פעמיים שלושה כוכבים במדריך הנ"ל.
אז'ני בראזייה נולדה ב-12 ביוני 1895 באזור ההיסטורי "ברֶס" שבדרום מזרח צרפת, ביישוב לה טרנקלייר (la Tranclière) שעל יד העיר בּוּר-אן-ברֶס.
הוריה היו איכרים פשוטים וכשהתייתמה מאמה נשלחה לאחת מהחוות בסביבה, שם למדה את עקרונות המטבח המקומי, ה"ברֶסאני".
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, רבות ממסעדותיה של ליון נוהלו על ידי טבחיות שנקראו "אמהות" - mères ("מֶר").
בהתבגרותה הגיעה בראזייה להיות מועסקת כאחראית על המטבח בבית משפחתי בורגני.
מגיל 20 בשלה אצלה ההחלטה לבחור במקצוע הטבחות ובתום מלחמת העולם הראשונה נכנסה כחניכה אצל "אמה פילוּ", בעלת מסעדה בעיר ליון.
תחנתה הבאה בליון הייתה בראסרי בשם "בראסרי דו דרגון" שם כבר קנתה לעצמה שם.
מסעדת "לה מֶר בראזייה" Mère Brazier בליון
בשנת 1921 בראזייה ייסדה מסעדה משלה, "בוּשון של ליון" טיפוסי ברחוב רויאל 12 ברובע 1 של העיר, קרוב לגדות הרון.
אט אט הפך המקום לפופולרי ביותר בליון.
השפית נהגה באותה תקופה לנפוש בקול דה לה ליאר ביישוב פוליונה, 17 ק"מ מערב מליון, שם בלחץ לקוחותיה פתחה מסעדה נוספת.
בשנת 1932 שתי מסעדות אלה הביאו לה שני כוכבים במדריך מישלן.
בשנה הבאה, ב-1933, יחד עם פרנאן פואן ומרי בורז'ואה, אז'ני בראזייה הייתה במחזור הראשון של שפים שקיבלו שלושה כוכבים במדריך מישלן ואף פעמיים על כל אחת ממסעדותיה.
אלן דיקאס בשנת 1998, מארק ורה בשנת 2001, תומאס קלר וז'ואל רובישון היו היחידים שהגיעו להישג דומה.
"אמא בראזייה" הפכה לסמל לעיר ליון ולמטבח הליוני ברמה בינלאומית וזכתה לשבחיו של ראש העיר אדואר אֶריו (לימים ראש הממשלה ויו"ר האספה הלאומית) שאמר עליה: "היא מביאה לעירנו יותר פרסום ממני".
בשנת 1943, אחרי ריב עם בנה, גסטון, מסרה לו את ניהול המסעדה בעיר ליון, והיא המשיכה לעבוד במסעדה השנייה, בפוליונה.
בשנת 1946 צעיר בשם פול בוקיז, חייל משוחרר שהשתתף ונפצע במלחמת העולם השנייה, התקבל אצל אמא בראזייה להשתלמות בסודות המטבח הליוני.
בנוסף לעבודות מטבח התבקש לטפל גם בגן הירקות, ברפת, בכביסה, בגיהוץ ובעבודות במשק הבית.
לימים היה לאחד השפים הגדולים של צרפת.
בשנת 1968 בגיל 72 העבירה אז'ני לבנה את כל עסקיה.
אחרי מות הבן, בתו ז'אקוט בראזייה, נכדתה של אז'ני, ירשה בשנת 1974 את ניהול המסעדה ברחוב רויאל בליון, בה עבדה זה שלוש שנים.
היא ניהלה את המקום במשך שלושים שנה.
בשנת 2004 ז'אקוט בראזייה העבירה את מסעדת "לה מר בראזייה" בליון לידידיה, פיליפ ברטראן ובוב טוש.
הבעלים החדשים שמרו את שם המסעדה וגם את רוח האמנות הקולינרית של מייסדותיה - התפריטים המסורתיים "אז'ני בראזייה" ו"ז'אקוט בראזייה" כאשר השף החדש יאניק דסל תרם למודרניזציה של המוסד ושל מנותיו.
באוקטובר 2008 המסעדה עברה לידי השף הידוע מטייה ויאנה, בעל התואר "עובד מצטיין של צרפת" משנת 2004.
בשנת 2003 לרגל 80 שנה למסעדה בליון, רחוב סמוך ברובע 1, קיבל את שמה של אז'ני בראזייה.
אזאד כּוּה (בפרסית: آزاد کوه) הוא שמה של אחת הפסגות הגבוהות ברכס אלבורז שבצפון איראן.
משמעות השם בפרסית היא "הר החופש"; כנראה, התושבים המקומיים העניקו לפסגה שם זה בשל צורתה החרוטית והעובדה שאינה מחוברת לפסגות המקיפות אותה.
קיימים שני מסלולים לטיפוס אל הפסגה: הקל והקצר מתחיל מהכפר כַּלאכּ-י בֵּלֵא (کلاک بالا) ונמשך יום עד יומיים, והארוך מתחיל מהכפר וארַנְגה רוּד (وارنگه رود) ונמשך יומיים-שלושה.
הטיפוס על ההר אינו דורש ציוד טיפוס מיוחד, אך בשל היעדר מקומות מוסדרים לעצירה, נדרשים המטפסים להביא עמם אוהל.
בחורף קיימות במקום מפולות שלגים העלולות לסכן את המטפסים.
אזנ'י נולדה בגרנדה למשפחה קתולית אדוקה.
אביה היה דון סיפריאנו דה פלפוקס פורטוקררו, רוזן טבה ומונטיחו ואמה הייתה חצי-ספרדייה וחצי-סקוטית, מריה-מנואלה קירפטריק.
מגיל צעיר נשלחה ללמוד בפריז במנזר הלב הקדוש (Sacré Cœur).
את נפוליאון השלישי פגשה אז'ני כשהייתה בת 23, בעת קבלת פנים שנערכה עבורו כנשיא הרפובליקה השנייה בארמון האליזה.
נפוליאון התרשם מיופייה האקזוטי ומצניעותה הנוצרית.
ארבע שנים לאחר מכן, ב-22 בינואר 1853, הכריז נפוליאון השלישי, לאחר הכתרתו כקיסר, על אירוסיו לאז'ני תוך הצהרה כי עדיף לו להינשא נישואי אהבה, מאשר להינשא נישואי תועלת פוליטיים לאישה שאינו מכיר ואינו אוהב.
הזוג נישא שבוע לאחר מכן.
אז'ני הייתה אז בת 26, ונפוליאון מבוגר ממנה בתשע עשרה שנים.
העם הצרפתי נרתע ממלכה נוכריה, שהזכירה לו את נישואי לואי ה-16 למארי אנטואנט האוסטרית.
ב-16 במרץ 1856 נולד לזוג בנם היחיד, יורש העצר (הנסיך הקיסרי, Le Prince Impérial) נפוליאון אז'ן לואי.
ב-1859 יצא נפוליאון השלישי להילחם במסגרת מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה והותיר את הקיסרית בפריז עם סמכויות מלאות למשול כעוצרת.
ב-1860 ביקרו בני הזוג באלג'יריה.
ב-1865 יצא הקיסר לבדו לאלג'יר והותיר שוב את ניהול המדינה בידיה של הקיסרית.
השפעתה של אז'ני על הקיסר בתחום מדיניות החוץ של צרפת הלכה וגדלה.
אז'ני ניצלה השפעה זו בכמה הזדמנויות כדי ליזום יציאה של כוחות צבא צרפתיים לעימותים ולמלחמות מול כוחות זרים, אף אם אותם כוחות לא היוו כלל איום על צרפת ואף לא היו קרובים לשטחה.
אז'ני, שהכירה את ההערכה העמוקה שחשו רבים בעם הצרפתי לנפולאון בונפרטה הודות לתעוזתו הצבאית, האמינה כי ניצחון צבאי צרפתי יבסס את שלטונה של שושלת נפולאון ובראשם בנה הצעיר.
כקתולית אדוקה הטיפה להגנת האפיפיור ומדינת האפיפיור על ידי כוחות צרפת מפני כוחות איטליה החופשית בראשות גריבלדי.
זאת בניגוד לדעתו ונטייתו של נפוליאון השלישי, שהיה נכון לפנות את כוחותיו ממדינת האפיפיור ולחתור להסכם בין המדינה האיטלקית לאפיפיור, תוך שהוא מציב את צרפת כמתווך נייטרלי בין הצדדים.
תמיכתה הגלויה והבוטה של הקיסרית באפיפיור סיכלה את נסיונותיו של הקיסר במשך שנים.
ב-1858 הגיעו אל הקיסרית ידיעות על רדיפת המיסיון בווייטנאם.
אז'ני תבעה שילוח משלחת צבאית לאזור על מנת להגן על האינטרס הקתולי, דבר שהוביל בסופו של דבר לכיבוש הודו-סין על ידי צרפת.
באופן דומה השפיעו מיסיונרים ממקסיקו, שנרדפו על ידי משטרו של בניטו חוארס על תוכניתם של בני הזוג ליצור ספירה של השפעה צרפתית באזורי דרום ארצות הברית ומקסיקו.
בשנת 1863 היא רכשה ציור "הפנינה והגל" תמורת 20 אלף פרנק צרפתי, סכום גבוה מאוד לאותה תקופה.
בשנת 1863 נשלח כוח סיוע צרפתי גדול לאמריקה והציב על כס המלוכה במקסיקו את הנסיך הקתולי מקסימיליאן מבית הבסבורג מתוך שאיפה שהדבר ישפר את יחסי צרפת עם אוסטריה (וימנע ברית אוסטרית-פרוסית), וגם ייצור את ספירת ההשפעה הנדרשת, כאשר בית המלוכה המקסיקני ייתמך בכידונים צרפתיים.
בנוסף נטו השניים להאמין כי הדרום ינצח במלחמת האזרחים האמריקנית, ויכיר במשטר החדש במקסיקו.
הצפון ניצח והמקסיקנים בראשותו של חוארס סירבו להכיר בשלטון הזר, ניהלו כנגדו לוחמה זעירה ממעוזיהם שמחוץ לערים ובסופו של דבר הוציאו את הקיסר מקסימיליאן להורג.
כאשר שמעה על דיכוי נוצרים בלבנון, יצאה להוועד בקונסטנטינופול עם אמו של הסולטאן אבדילאזיז והשיגה עבור מילט הנוצרים בלבנון שלטון עצמי על ענייניהם.
בתוך כך התרחבה מוטת השליטה הצרפתית באזור.
כאשר המיליטנטים בפרוסיה, ובראשם הקנצלר ביסמרק, החלו לחתור למלחמה נגד צרפת, היה נפוליאון השלישי חולה, שרוי בדיכאון ומודע לליקויים בכשירות הצבא ולכן רצה להימנע מעימות צבאי מול פרוסיה.
אז'ני, לעומתו, נתלתה בדיווחיו של שר הביטחון בממשלתו של נפולאון השלישי (דיווחים שיתגלו מאוחר יותר כמנותקי כל קשר עם המציאות) כאילו הצבא ערוך היטב ומוכן לכל מלחמה ודחפה ליציאה למלחמה בפרוסיה.
אז'ני האמינה כי ניצחון במלחמה שכזו, במיוחד הודות לכך שפרוסיה הייתה מדינה פרוטסטנטית בניגוד לצרפת הקתולית, יחזק ויקבע את שלטונו של בנה, שהתעתד להחליף את אביו שהיה מבוגר, חולה והססן.
כאשר הגיעה לצרפת השמועה כאילו מלך פרוסיה עלב ופגע קשות בכבודו של שגריר צרפת בפרוסיה (שמועה שקרית שנוצרה והופצה בכוונה תחילה על ידי ביסמרק, שביקש לייצר פרובוקציה שתגרור את צרפת למלחמה בפרוסיה) ראתה בכך ז'אני הזדמנות להשיג את אותו ניצחון צבאי גדול שביקשה ודחקה בבעלה להכריז מלחמה.
כאשר יצא נפוליאון יחד עם צבאו להערכות במץ, שלח לרעייתו מברק גלוי ובו הביע, עוד טרם הקרבות, את הלך-רוחו המדוכדך ואת חוסר אמונו ביכולתו של צבא צרפת לנצח.
חברתה הטובה ביותר של הקיסרית הייתה אשת השגריר האוסטרי בפריז, פאולינה פון מטרניך.
ביומניה חשפה פון מטרניך שהקיסרית לא הסתירה ממנה דבר.
בפרט הראתה הקיסרית לחברתה את מברקו של הקיסר.
למרות שככל הנראה הבטיחה פון מטרניך לשמור בסוד את הנאמר במברק, הרי שתוכנו הגיע לידי השלטון בווינה.
העובדה כי הרושם העולה מהמברק הוא שאפילו נפולאון השלישי עצמו איננו מאמין במלחמה זו או ביכולתו של צבאו לנצחה סיפקה לפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את האמתלה והצידוק שלא להחלץ לעזרתה של צרפת ושלא לקחת חלק במלחמה זו נגד פרוסיה.
פון מטרניך אף ציינה ביומנה שהקיסרית העדיפה שבעלה ימות מות-גיבורים בשדה הקרב, מאחר שמותו יאפשר את עליית בנם המשותף לשלטון ויאפשר לה להמשיך ולשלוט כעוצרת.
בסופו-של-דבר, פרצה המלחמה בין צרפת לפרוסיה וכפי שחשש נפולאון השלישי נחלה צרפת הפסד מוחץ.
נפוליאון השלישי נלקח בשבי והכוחות הפרוסיים כבשו את פריז.
בסיועה של פון מטרניך הוברחה אז'ני מן הבירה הצרפתית לצ'יזלהרסט שבבריטניה, שם חבר אליה בנה, שמולט מוקדם יותר על ידי אביו לבלגיה כאשר נוכח כי הוא עומד להפסיד בקרב מול פרוסיה ואף ליפול בשבי.
פון מטרניך אף שלחה לאז'ני את תכשיטיה בדואר דיפלומטי.
לאחר המלחמה הצטרף הקיסר נפוליאון השלישי אל אשתו ובנו באנגליה והם חיו בקנט.
ב-1873 נפטר נפוליאון השלישי ובנם הוכתר על ידי המלוכנים הצרפתים (ה"בונפרטיסטים") כקיסר נפוליאון הרביעי.
כשמלאו לו 18 נשלח הנסיך להכשרה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' והצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי בדרגת לוטננט (כמו נפוליאון הראשון, ששירת בחיל התותחנים).
באותה עת נפוצו שמועות על אירוסיו הקרבים לביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה של המלכה ויקטוריה וידידת המשפחה.
אולם, בראשית 1879 הצטרף, למרות מחאותיהן של אז'ני והמלכה ויקטוריה, לכוחות הבריטים שלחמו במלחמת אנגליה-זולו באפריקה, כמשקיף במטה מפקד הכוחות.
ב-1 ביוני, ולמרות הגדרתו כבלתי-קרבי, הוביל הנסיך הנלהב על דעת עצמו התקפה נגד אנשי הזולו ונהרג.
מותו הכה באבל כבד את אז'ני ויחד עמה את הבונפרטיסטים ואף את המלכה ויקטוריה שראה באפשרות הזיווג בין בתה לנסיך פתח של תקווה לאירופה.
בריאותה של אז'ני התדרדרה והיא עברה להתגורר בבית אוסבורן שבאי וייט, כאורחת בית המלוכה הבריטי, בבורנמות', בפארנבורו שבהמפשייר ולבסוף בווילה שנבנתה עבורה בדרום צרפת, ליד ניס.
ב-1881 ייסדה בפארנבורו את כנסיית סנט מייקל, כאשר בקריפטה שלה הקימה מאוזולאום לבעלה ובנה.
ב-1887 נבחרה אז'ני לסנדקית של בתה של הנסיכה ביאטריס, ויקטוריה אאוחניה פון באטנברג, שנישאה מאוחר יותר לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
היא נפטרה בשנת 1920, בגיל 94, בעת ביקור במדריד ונקברה בכנסיית סנט מייקל הקתולית בפארנבורו.
האסטרואיד 45 Eugenia , שהתגלה ב-1857, נקרא על שמה.
את האסטרואיד מקיף אסטרואיד-לוויין (שהתגלה ב-1999) ונקרא "הנסיך הקטן", של שם בנה, הנסיך נפוליאון הרביעי.
אזאד קשמיר (באורדו: آزاد جموں و کشمیر - אזאד ג'אמו א-קשמיר), או "קשמיר החופשית" (תרגום) היא טריטוריה עצמאית אוטונומית בפקיסטן.
אזאד קשמיר שוכנת ממערב להודו וגובלת ב"ג'אמו וקשמיר" ההודית.
היא הייתה חלק מאחת המדינות העצמאיות (Princely state) שהתקיימו לפני המלחמה הראשונה בין הודו לפקיסטן בשנת 1947 אשר לאחריה חדלו להתקיים.
היא גובלת בגילגיט-בלטיסטן (Gilgit–Baltistan) ויחדיו הן מכונות על ידי האו"ם וארגונים בינלאומיים נוספים "קשמיר שבשליטת פקיסטן", ומכונה "שטחי ג'אמו וקשמיר שבכיבוש פקיסטני" בהודו.
האזור הוא חלק מהמחלוקת ארוכת השנים על קשמיר.
ממערבה שוכן מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה ומדרום מחוז פנג'אב של פקיסטן.
אזאד קשמיר נתונה לחסות פקיסטנית עם שלטון עצמי, אולם על פי חוקת פקיסטן האזור אינו חלק מן המדינה, ולכן באופן רשמי מהווה ישות מדינית נפרדת מפקיסטן.
בירתה היא מוזאפרבאד (Muzaffarabad), שטחה הוא כ-13,297 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ-4.5 מיליון תושבים נכון לשנת 2017.
אזאר מאג'די (בפרסית: آذر ماجدی) היא מסאית ופעילה קומוניסטית איראנית, יושבת ראש ה"ארגון לשחרור האישה" ואחת המנהיגות של מפלגת הפועלים הקומוניסטית של איראן.
היא מתנגדת למשטר הרפובליקה האסלאמית של איראן מאז ששבה מלימודים מחוץ לאיראן כדי להתנגד לחומייני, בשנת 1978.
מאג'די נולדה באיראן לאב אתאיסט ולאם מוסלמית.
הייתה נשואה להוגה המרקסיסטי מנסור הקמט שהוביל את ההתנגדות הקומוניסטית לשאח, והם הורים לשלושה ילדים.
מאג'די מגדירה את עצמה מרקסיסטית ו"פועלית-קומוניסטית".
היא מתארת את האסלאם כ"אידאולוגיה מאוד שונאת נשים".
בראיון משנת 2001 אמרה מאג'די ש"הציבור חייב לעשות משהו כדי לחסל את האסלאם".
בראיון אחר קבעה מאג'די ש"איסלמופוביה היא מושג מומצא, שמנסה להשתיק את העולם ולמנוע ביקורת על האסלאם ועל התנועה האסלאמית".
אזאר נפיסי (בפרסית: آذر نفیسی; נולדה ב-1 בדצמבר 1955) היא סופרת איראנית ופרופסורית לספרות אנגלית.
משנת 1997 גרה בארצות הברית.
היא מוכרת בעיקר הודות לספריה: "לקרוא את לוליטה בטהרן" ו"דברים שלא סיפרתי" שנהיו לרבי מכר.
נפיסי נולדה בטהראן לאמה נזהת נפיסי, צאצאית למשפחת המלוכה הקאג'ארית, ואביה אחמד נפיסי, שהיה ראש עיריית טהראן בין השנים 1961–1963. נפיסי התחנכה בשווייץ והוציאה את תואר הדוקטורט בארצות הברית מאוניברסיטת אוקלהומה.
בתום המהפכה חזרה בשנת 1979 נפיסי לאיראן והחלה ללמד ספרות אנגלית באוניברסיטת טהראן אך לאור הגבלות הממשל על לימודי הספרות החליטה להפסיק ללמד באוניברסיטה.
בשנת 1997 עברה נפיסי לארצות הברית שם הוציאה לאור בשנת 2003 את ספרה "לקרוא את לוליטה בטהרן".
בה היא מתארת את חוויותיה כאישה חילונית באיראן שלאחר המהפכה, בספר היא מכריזה: "אני עזבתי את איראן, אך איראן לא תעזוב אותי".
בשנת 2008 הוציאה את ספרה "דברים שלא סיפרתי".
בשנת 2014 הוציאה לאור את הספר "רפובליקת הדמיון".
אז'ני אן קלאודין לה סומר היא כדורגלנית צרפתייה המשחקת כקשרית התקפית וכחלוצה.
לה סומר היא מלכת השערים בכל הזמנים של אולימפיק ליון.
לה סומר נולדה במאי 1989 בעיר גראס שבדרום צרפת.
כשהייתה בת 18 היא הצטרפה לאקדמיית הכדורגל של קליירפונטיין, ושיחקה אצלה במשך עונה אחת.
בשנת 2007 היא חתמה בקבוצת סטאד בריושין מליגת העל הצרפתית, והפכה מיד לשחקנית הרכב קבועה.
בעונתה השנייה בקבוצה כבשה לה סומר 12 שערים, ובעונה שלאחר מכן סיימה כמלכת השערים של הליגה, לאחר שהבקיעה 19 שערים ב-22 משחקים.
באותה שנה היא אף נבחרה לשחקנית המצטיינת של הליגה.
לקראת 2010/11 עברה לה סומר לאלופת צרפת וסגנית אלופת אירופה - אולימפיק ליון.
בשתי עונותיה הראשונות בליון, היא זכתה עם הקבוצה פעמיים בליגת האלופות, לאחר ניצחונות בגמרים על טורבינה פוטסדאם ופרנקפורט, בהתאמה.
בעונתה השנייה בקבוצה היא סיימה שוב כמלכת השערים של הליגה הצרפתית, אחרי שכבשה 22 שערים במהלכה, אך הפעם הוסיפה זכייה גם בתואר מלכת השערים של ליגת האלופות, אותו חלקה עם חברתה לקבוצה - קמיל אבילי.
שנה לאחר מכן היא העפילה עם ליון לגמר ליגת אלופות רביעי ברציפות, אך הפעם הפסידה הקבוצה 1-0 לוולפסבורג.
בעונת 2014/15 זכתה לה סומר בפעם השנייה בפרס כדורגלנית השנה בליגה הצרפתית, לאחר שכבשה 29 שערים, בישלה 11 בישולים, והובילה את ליון לאליפות תשיעית ברציפות.
ליון סיימה עונה זו עם מאזן מושלם של 22 ניצחונות ליגה, ללא כל תיקו או הפסד, ועם מאזן שערים של 147 שערי זכות ושישה שערי חובה בלבד.
בשנת 2004 החלה לה סומר לייצג את צרפת עם נבחרות הנוער השונות.
ארבע שנים לאחר מכן, בנובמבר 2008, היא כבשה ארבעה שערים במהלך גביע העולם עד גיל 20, והובילה את נבחרת צרפת למקום הרביעי בטורניר.
בנוסף היא נבחרה להרכב המצטיינות של הטורניר ביחד עם שתי שחקניות צרפתיות נוספות, ואף קיבלה את פרס כדור הארד, המוענק לשחקנית השלישית בטיבה באליפות.
ב-12 בפברואר 2009 ערכה לה סומר את הופעת הבכורה שלה בנבחרת צרפת הבוגרת, כשעלתה כמחליפה בניצחון 0-2 על אירלנד.
חודש לאחר מכן היא השתתפה עם הנבחרת בגביע קפריסין, ובמהלכו זכתה לכבוש את שער הבכורה שלה - במשחק הניצחון מול סקוטלנד.
מספר חודשים אחר כך זומנה לה סומר לסגל הנבחרת שהשתתף באליפות אירופה שנערכה בפינלנד.
באליפות עצמה, שובצה צרפת ל"בית המוות" ביחד עם אלופת העולם, נבחרת וביחד עם הסקנדינביות, ו.
למרות התחזיות המוקדמות, העפילה צרפת בפעם הראשונה בתולדותיה לרבע הגמר, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים ל.
לה סומר שיחקה בכל ארבעת משחקיה של צרפת בטורניר, ואף כבשה את הפנדל הרביעי של הצרפתיות בדו-קרב הפנדלים ברבע הגמר.
בשנת 2011 לקחה לה סומר חלק בטורניר גביע העולם בפעם הראשונה בקריירה שלה.
בטורניר עצמו, שובצה צרפת לבית עם גרמניה, ו.
היא ניצחה את שתי האחרונות, הפסידה לגרמניה, והעפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית.
ברבע הגמר ניצחה צרפת את יריבתה הנצחית, , אך נעצרה בחצי הגמר על ידי .
לה סומר שיחקה בכל ששת משחקיה של הנבחרת בגביע, אך ברובם עלתה כשחקנית מחליפה.
בעקבות תוצאותיה הגבוהות בגביע העולם, העפילה צרפת אוטומטית לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון 2012, בו סיימה גם כן במקום הרביעי.
לה סומר, שלקחה חלק בכל משחקי האולימפיאדה למעט באחד, כבשה שער יחיד בהפסד 2-1 בחצי הגמר ל.
באותה שנה היא אף זכתה בתואר ראשון עם הנבחרת הצרפתית - גביע קפריסין, בו ניצחה 0-2 בגמר את קנדה.
שנה לאחר מכן השתתפה לה סומר באליפות אירופה שנערכה בשוודיה.
היא כבשה שני שערים במהלך שלב הבתים של הטורניר (נגד אנגליה ו), אך הצרפתיות הודחו כבר ברבע הגמר לאחר שהפסידו בדו-קרב פנדלים ל.
למרות ההדחה המוקדמת, נבחרה לה סומר להרכב הטורניר, ביחד עם ארבע שחקניות צרפתיות נוספות.
במרץ 2015 הובילה לה סומר את צרפת למקום השני בגביע אלגארבה לראשונה בתולדות הנבחרת.
היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, ובסיומו נבחרה לשחקנית המצטיינת.
מספר חודשים לאחר מכן, הגיעה צרפת כאחת הפייבוריטיות לזכייה בגביע העולם שנערך בקנדה.
בשלב הבתים של הגביע, הייתה לה סומר אחת מהשחקניות הבולטות בנבחרת, ואף כבשה שלושה שערים במהלכו.
לאחר שעברו את קוריאה הדרומית בשלב שמינית הגמר, הודחו הצרפתיות ברבע הגמר על ידי גרמניה.
בסיום הטורניר נבחרה לה סומר להרכב המצטיינות של הגביע.
אז'ן פרנסואה וידוק היה עבריין צרפתי שהציע את שירותיו למשטרה.
הוא ייסד את המשטרה הפלילית בצרפת ופיקד עליה, וככל הידוע היה האדם הראשון שהקים וניהל סוכנות בילוש פרטית.
וידוק גייס 28 בלשים, כולם פושעים לשעבר שאותם שכנע לזנוח את עולם הפשע, ויחד עמם היה אחראי לפענוח מקרי פשע רבים ולמעצרם של עבריינים.
דמותו היוותה השראה ליוצרים רבים שפיארו את ספריהם בבני דמותו הבדיוניים.
לאחדים מהם, כגון אונורה דה בלזק, שהיה ידידו הטוב, סיפק וידוק גם ידיעות אמיתיות מעולם הפשע ששימשו אותו ליצירת העלילה בספריו.
דמותו של ווטרן, הוא ז'אק קולאן, המופיעה בספריו ומחזותיו של דה בלזק, מבוססת על דמותו של וידוק.
כך גם דמותו של ז'אבר, יציר ספרותי של ויקטור הוגו ב"עלובי החיים".
הוגו הסתמך על בסיס סיפור חייו של וידוק (באופן רופף) גם כאשר עיצב את דמותו של ז'אן ולז'אן.
זכרונותיו של וידוק עובדו לקולנוע מספר פעמים: בשנים 1909–1911 נעשו שלושה סרטים קצרים המגוללים את עלילותיו.
ב-1946 ביים דאגלס סירק גרסה הוליוודית בשם "סקנדל בפריז", עם ג'ורג' סנדרס בתפקיד הראשי.
בתחילת 1967 שודרה בצרפת סדרת טלוויזיה בת 13 פרקים קצרים.
בשנת 2001 ביים הבמאי הצרפתי פיטוף את סרט הקולנוע שערים אפלים עם ז'ראר דפארדיה בתפקיד הבלש.
בסוף שנת 2018 יצא לאקרנים הסרט קיסר פריז, עם ונסן קאסל בדמותו של וידוק.
אֶזָאפֶה (פרסית: اضافه, תעתיק מדויק: אצ'אפה (לפעמים גם اضافت, אצ'אפת)) היא רכיב דקדוקי בשפה הפרסית המשמש לקישור בין חלקים שונים במשפט, לרוב לציון שייכות, סמיכות או תואר.
בתעתיק לעברית נהוג לסמן אותה באות "י" המחוברת במקף למילה הקודמת לה, לדוגמה: מיידאן-י אמאם.
לרוב, לא מסמנים את האזאפה בכתיבה, אך היא נהגית בצליל e או ye.
היא כן מסומנת בכתיבה כאשר המילה שהיא מצטרפת אליה מסתיימת בתנועה.
אם המילה מסתיימת בעיצור, הסמיכות לא משתקפת בכתיב: گلستان سعدی (Golestān-e Sa'di) הגולסתאן של סעדי
אם המילה מסתיימת בתנועה ארוכה ی, בדיפתונגים و (ow) או ی (ey), הסמיכות גם כן לא משתקפת בכתיב: صندلی این دختر (sandalī-ye īn doxtar) הכיסא של הילדה הזאת
אם המילה מסתיימת ב-ھ שקטה, ניתן לסמן את הסמיכות בהמזה מעל ה- ھ והיא מבוטאת ye: خانۀ بزرگ (xāne-ye bozorg) הבית הגדול
אם המילה מסתיימת בתנועה ארוכה ا או و, הסמיכות משתקפת בכתיב בצורת ى והיא מבוטאת ye: كتابهای خوب (ketābhā-ye xūb) הספרים הטובים دانشجوی زرنگ (dāneshjū-ye zerang) הסטודנט הנבון
רוב חלקי הדיבור יכולים להתחבר בסמיכות: שם עצם ושם תואר, שני שמות עצם, שני שמות תואר.
יש שני סוגי סמיכות: סמיכות מתארת, וסמיכות לציון שייכות.
אזאפה בין שם עצם ובין שם תואר (התואר בפרסית בא לרוב אחרי שם העצם שהוא מתאר): کاخ سفید (kākh-i sefīd) הבית הלבן
אזאפה המחברת בין שם עצם והתמורה שאחריו: شهر تهران (shahr-e tehrān) העיר טהראן
אזאפה המחברת שמות פרטיים עם שמות משפחה או כינויים (לרוב מתייחס רק לשמות פרסיים; שמות ערביים "פטורים" מהאזאפה): پروين اعتصامى (Parvīn-e E'tesāmī) פַּרוִין-י אעתצאמי ناصر خسرو (Nāser-i Khosrow) נאסר-י ח'וסרו اردشير پاپکان (اردشير پاپکان) (Ardashīr-i Pāpakān) ארדשיר-י פאפאכּאן
במקרים מסוימים ניתן להשמיט את האזאפה (فک اضافه [fakk-i ezafe]), בייחוד בלשון הדיבור.
כך גם בביטויים שגורים שהפכו למילה אחת, לדוגמה: مادر زن (mādar zan) חמות پدر بزرگ (pedar bozorg) סבא صاحب خانه (sāheb khāne) בעל-בית
במקורו, רכיב האזאפה היה כינוי זיקה.
גם באווסטה וגם בפרסית עתיקה ניתן למצוא את המילית -ahya-/-ahe- בשימוש נוסף, המקשר בין חלקי משפט בקשר של שייכות ותיאור.
בפרסית אמצעית מופיעה המילית כ-ī(g)- ומשמשת גם כן בשני המקרים.
בפרסית חדשה איבדה המילית לגמרי את משמעותה ככינוי זיקה, והיא משמשת רק בתפקידי האזאפה (כינוי הזיקה בפרסית חדשה הוא "כֵּה" (كه)).
"אז למה לי פוליטיקה עכשיו" הוא שיר שכתב והלחין שלומי ברכה וביצעה להקת הפופ רוק משינה.
השיר יצא לאור כסינגל בשנת 1990.
השיר יצא לאור בשנת 1990 ונכלל באלבום "העמותה לחקר התמותה".
באלבום נכללו שתי גרסאות של השיר: הגרסה המוכרת וגרסת וידאו מיקס.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התש"ן (1990) של רשת ג' הגיע השיר למקום השביעי.
אלבום אוסף של משינה שנקרא "עסקי הרוקנ'רול" קיבל את שמו משורה בשיר זה.
השיר מבטא רצון להתרחק מן האקטואליה ומהפוליטיקה.
בשיר יש רמזים לאירועים ונושאים אקטואליים משנת 1989. השורה "שמיר ופטרוזיליה מתכנסים באפלה" מרמזת על ראש הממשלה, יצחק שמיר.
בשיר מוזכרים עוד רעידת אדמה בקליפורניה שפגעה בגשרים בסן פרנסיסקו, אסון רכבות גדול ברוסיה, ונפילת חומת ברלין.
השורה "למה אבן ברמאללה סוטה ממסלולה", מרמזת על האינתיפאדה הראשונה, שהייתה מרובה בידויי אבנים לעבר כוחות צבא ואזרחים ישראלים, ואילו השורה "בניו-יורק המציאו זן חדש של מחלה" מתייחסת לעליית המודעות למחלת האיידס בניו יורק ולהפגנות הגדולות שהתרחשו שם באותה תקופה.
אז טרם נמתחו הוא פיוט מאת רש"י, שנאמר כחלק ממנהג הסליחות בעשרת ימי תשובה בקרב יהדות אשכנז.
בקהילות אשכנז המזרחי נאמר הפיוט בפתיחת הסליחות לצום גדליה, ובקהילות אשכנז המערבי נאמר הפיוט ביום שלפני ערב יום הכיפורים.
בתוך הסליחות, הפיוט משתייך לתת-סוג "פתיחה", כלומר פיוט המהווה מבוא לסליחות עצמן, ומכוון בסופו להשתלב בקטע "כי על רחמיך הרבים אנו בטוחים" שהוא ההקדמה הראשונה לאמירת י"ג מידות הרחמים.
הפיוט מבוסס על הברייתא המובאת בתלמוד הבבלי ולפיה נבראו שבעה דברים עוד לפני בריאת העולם:
בשני הבתים הראשונים מונה רש"י בקצרה את שבעת הדברים שבריאתם קדמה לעולם, ובבתים הבאים הוא מרחיב אודות כל אחד ואחד מהם.
בנוסף מסתמך רש"י בפיוט זה על מדרש דומה המצוי במדרש תהילים פרק צ', אות י"ב.
התמה של הפיוט היא שכיוון שהתשובה קדמה לבריאת העולם, היא מהווה בסיס לתפילתנו שתתקבל התשובה, והקהל השב אל הקב"ה יזכה לכפרה ולקרבה אליו.
כל בית בפיוט הוא בן ארבע צלעות, שכל אחת מהן מונה חמש מילים.
בפיוט אקרוסטיכון אלפביתי, ולאחריו חתימת המחבר: שלמה ברבי יצחק.
אז בהר מור הוא פיוט מסוג "מחיה" (לברכת מחיה המתים) בקדושתא לשחרית של יום הכיפורים, שנכתבה בידי רבי שלמה אבן גבירול.
על פי מסורת קדומה של הפייטנים בקדושתאות לימים נוראים, הוקדשו שלושת החלקים הראשונים בקדושתא לשלושת האבות, ולכן המחיה, שהוא החלק השני, הוקדש ליצחק ועוסק בעקדת יצחק.
במנהגי אשכנז הפיוט משמש, שלא כתפקידו המקורי, כסליחה מסוג "עקדה".
הפיוט נאמר באחד מימי עשרת ימי תשובה לפי המנהגים השונים.
בתוכנו של הפיוט בולטת שותפותו והסכמתו של יצחק למעשה העקידה: "עֲמָד נָא אָבִי וּקְשֹׁר הַטֶּבַח.
כפיוטי עקידה רבים, גם בפיוט זה בקשת רחמים על עם ישראל בשכר עקידת יצחק, בדומה לחתימת ברכת זכרונות: "ועקידת יצחק לזרעו היום ברחמים תזכור".
באקרוסטיכון אלפבית עברי ולאחריו שם המחבר (שלמה בר יהודה גבירול).
סיום רוב הבתים בשיבוץ חלק מפסוק במקרא המסתיים במילה קודש.
אזאמט טאחירוביץ' מוסאגאלייב (בקזחית: Азамат Тахирұлы Мұсағалиев, ברוסית: Азама́т Тахи́рович Мусагали́ев; נולד ב-25 באוקטובר 1984, קאמיזיאק, מחוז קאמיזיאקסקי במחוז אסטרחן, ברית המועצות) הוא שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה רוסי.
קפטן נבחרת ה-KVN "נבחרת מחוז קמיזיאקסקי", מגיש טלוויזיה, משתתף בתוכנית "היו זמנים ברוסיה", מארח המופע "איפה ההיגיון?" בערוץ הטלוויזיה TNT, שחקן בסדרה "המתמחים".
אזאמט מוסאגאלייב נולד ב-25 באוקטובר 1984 בעיר קמיזיאק, מחוז אסטרחאן.
הוא למד בבית הספר מספר 4 של העיר קמיזיאק.
לאחר סיום הלימודים רצה להיכנס למכון הרפואי בפקולטה לרפואה, אך שינה את דעתו ובסופו של דבר נכנס לאוניברסיטה הממלכתית טכנית של אסטראחן בפקולטה לאקולוגיה ושימור דגים וסים אותה תואר כמהנדס לשימור הדגה.
בשנת 2013 הפך אזאמט מוסאגאלייב לאחד המייסדים והעורך הראשון של הליגה האזורית "אלה-טו" בקירגיזסטן.
ב-KVN החל לשחק כבר בבית הספר.
מוסאגאלייב לא תכנן בתחילה לחבר את חייו עם KVN.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, קיבל תעודה בהנדסת סביבה באסטרחאן, אך לא עבד במקצועו.
בשנות האקדמיה שלו הוא הקים נבחרת עירונית שיצאה לסיור בערי רוסיה וכך התפרנס.
בשנת 2007, אזאמט מוסאגאלייב הפך לשחקן החדש של נבחרת "אלטרנטיבה" שייצגה את אסטראחאן ב-KVN.
עד מהרה הוא נבחר לקפטן נבחרת מחוז קמיזיאקסקי.
הנבחרת הייתה בין הטובות שהעפילה שוב ושוב לליגה הבכירה ב-KVN.
בשנת 2011 "נבחרת קמזיאקסקי" העפילה לגמר ליגת העל.
עם נבחרתו הצליח מוסאגאלייב להגיע לחצי גמר הפרמייר ליג בשנת 2012 וסיים במקום השני בגמר 2013 והחל להשתלב כקפטן.
בקירגיזסטן, אזאמט מוסאגאלייב ידוע כאחד המייסדים והעורך הראשון של הליגה האזורית "אלה-טו", שהחלה בבישקק בשנת 2013.
בשנת 2015, נבחרתו הפכה לאלופת הליגה הבכירה של KVN.
בשנת 2014 אזאמט מוסאגאלייב הפך לחבר במופע "חוש הומור" ששודר בערוץ הראשון.
באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בתוכנית ההומור "היו זמנים ברוסיה" ברשת TNT.
בשנת 2015 הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "המתמחים" והפך למארח תוכנית הבידור ב-TNT: "איפה ההיגיון?".
בשנת 2018 הוא הפך לשופט הפרויקט של ערוץ TV-3 "הכל חוץ מהרגיל".
אזאמט מוסאגאלייב נשוי לוויקטוריה מוסאגאלייבה (מאז 2008) ולהם שתי בנות בנות חמש ועשר - לייסאן ומילאנה.
2015—2016 - המתמחים - טימור בוריסוביץ' אלבאייב, רופא כללי
2018 - Zomboyaschik - מארח המופע "הכה בבוזובה"
2019 - טוליה הרובוט - אלדר רחמנוביץ', ראש חברת הניהול "יקטרינה+"
אזֶ'ן (אבגניוס) רוֹזֶ'ה (Eugène Roger; ?
– פריז, צרפת, 1646) היה נזיר פרנציסקני צרפתי שחי בארץ ישראל בשנים 1629–1634 וכתב על יישוביה ואנשיה ועל האירועים בה בתקופה זו.
הידיעות המעטות על אודות רוז'ה שאובות מתוך ספרו היחיד – "ארץ הקודש, או, הארץ המובטחת" מ-1646. מקום הולדתו ושנת הולדתו אינם ידועים.
רוז'ה היה רופא ורוקח בהכשרתו, ובתוך המסדר הפרנציסקני השתייך למחלק הריקולטים שאנשיו התמסרו לשליחות מיסיונרית.
בהקדמה לספרו כתב שביקר "במקומות רבים באפריקה, מצרים, ערב, סוריה, בחלקים של יוון, באיי הים התיכון".
ב-1629 הגיע לארץ ישראל כדי להצטרף בה לחבורת הנזירים הריקולטים במסגרת משמורת ארץ הקודש.
שהייתו ארכה כחמש שנים, שמתוכן התגורר כשנה בבית לחם וכ-20 חודשים בנצרת.
רוז'ה היה רופאו של שליט דרום לבנון וצפון ארץ ישראל, הדרוזי פח'ר א-דין אל-מעני השני.
כתוצאה ממפלתו של שליט זה ב-1634 נאלץ רוז'ה לעזוב את הלבנט וככל הנראה המשיך לפעול בשליחות מסדרו בארצות המגרב.
ספרו של רוז'ה, שהוקדש לארץ ישראל ולאירועים באזור בשנות ביקורו, ראה אור בפריז ב-1646. מהדורה נוספת פורסמה ב-1664. הספר ערוך לפי נושאים, ולא כספר מסע.
הספר נחלק לשניים: החלק הראשון מתאר את הארץ ואתריה, את מחוזותיה ואת סדרי הממשל בה.
רוב פרקיו יוחדו לנחלות שבטי ישראל המקראיים.
הפרקים הראשונים בחלק השני עוסקים בתושבי הארץ המוסלמים וכן בדת האסלאם.
פרקים לא מעטים מוקדשים לדרוזים, ובעיקר לקורות פח'ר א-דין השני, והם משמשים כאחד המקורות העיקריים לתולדות שלטונו.
שאר פרקי הספר נסבו על היהודים, על העדות הנוצריות השונות וכן על המרונים בהר הלבנון.
רוז'ה הקצה פרק לפרשת צאגא כרסטוס, הטוען לכתר קיסרות אתיופיה שהציג עצמו כבנו של הקיסר יעקב הראשון.
רוז'ה פגש בו בנצרת, והדברים שסיפר על אודותיו משמשים בסיס למידע על אדם זה.
רוז'ה מביא בספרו ידיעות משמעותיות על ארץ ישראל, יישוביה ותושביה במחצית הראשונה של המאה ה-17 ועל האירועים הסוערים בעת שהותו באזורנו.
הוא לא העתיק מכִּתבי אחרים, אלא מסר מידע מתצפיותיו שלו, אם כי התייחס ל"גאוגרפיה הקדושה" ולא רק למציאות.
רוז'ה לא הסתפק בתיאור מקומות מרכזיים ומוכרים, אלא חדר גם ליישובים נידחים, ביקר בכפרים ערביים ושהה בקרב היהודים.
קטעים מספרו שעניינם היהודים בארץ ישראל תורגמו לעברית וניתנו במאמרו מ-1941 של יצחק בן צבי, " בארץ ישראל במאה הי"ז" וכן בספרו של מיכאל איש-שלום מ-1968, "מסעי נוצרים לארץ ישראל".
יצחק בן צבי הדגיש שרוז'ה .
קבוצת ההוצאה לאור אזבוקה-אטיקוס היא אחת מקבוצות ההוצאה לאור הגדולות ברוסיה.
על פי לשכת הספרים הרוסית, בשנת 2017 הקבוצה הייתה במקום הרביעי מבחינת מספר כותרי הספרים שפורסמו ובשנת 2011 ההכנסות הגיעו לכמעט 45 מיליון דולר.
ההוצאה נוטה להוציא לאור קלאסיקות רוסיות וזרות, ספרות רוסית מודרנית ומתורגמת, ספרות ילדים, מילונים מאוירים וספרי עיון בתחום ההיסטוריה והאמנות.
נוסדה בחודש יוני 2008 לאחר המיזוג של בית ההוצאה לאור "אזבוקה" עם קבוצת המו"לות "הוצאת אטיקוס" של איש העסקים הרוסי אלכסנדר ממוט, שכלל את בית הדפוס "פורינר", "יונק הדבש" ו"סנונית".
מרגע הקמתה ועד סוף 2008, העורך הראשי של היה סרגיי פרחומנקו.
מאז 2008 העורך הראשי היה אלכסיי גורדין, ומאז 2012 אלכסנדר ז'יקארנצב.
בשנת 2011 רכשה חברת Lagardere הצרפתית (הבעלים של המותג Hacette) נתח של 25% בקבוצה עם אפשרות לפדות נתח שליטה עד לסתיו 2014. במקביל, בשנים 2011–2012, רכש אלכסנדר ממוט את מניותיהם של כל בעלי מניות המיעוט ונכון לתחילת 2013 חלקו בחברה היה 75% פחות מניה אחת .
הקבוצה כוללת כיום את הוצאות הספרים "אזבוקה", "אינוסטרנקה", "קוליברי" ו"מחאון".
לאחר הנהגת הסנקציות, ההוצאה הצליחה לא רק לקיים עסקים, אלא גם להתפתח בהצלחה באוקראינה: המכירות צמחו ל-10% מסך ההכנסות הכולל.
"אזבוקה" הוא השם המקובל לארגון הביון החשאי של התנועה הלבנה, שבסיסו היה בדרום רוסיה.
פעל כגוף מודיעין במפקדה של הכוחות המזוינים בדרום רוסיה.
היה קיים מסוף 1917, למרות שהוא הוקם רשמית רק במרץ 1918, עד דצמבר 1919, בעוד שפעילותן של מחלקות מסוימות נמשכה עד תחילת 1920. מאז מרץ 1918 עמד בראשה דמות ציבורית ופוליטית בולטת של האימפריה הרוסית ואסילי שולגין .
הארגון החשאי הוקם בקייב כדי לגייס קצינים לצבא המתנדבים ולשרת את צורכי העלאת המודעות של המרכז הלאומי הרוסי כסוכנות פרטית של ואסילי שולגין.
בנובמבר 1917 שולגין הגיע לנובוצ'רקסק כשהגנרל מיכאיל אלכסייב מבקש משולגין לחזור לקייב ולגייס קצינים כדי לגבש גוף מודיעיני איכותי.
בעת היווצרותו, המשימות העיקריות של הארגון היו גיוס קצינים לצבא המתנדבים וניהול המודיעין הפוליטי .
בקיץ 1918 הצהירו יעדי הארגון על מודיעין, מאבק נגד הבולשביזם והבדלנות האוקראינית, נאמנות לבעלות ברית, מחויבות למלוכה והדברת סנטימנטים פוליטיים של חיילים, קצינים והאוכלוסייה.
שולגין הגדיר כך את משימות הארגון בעת הקמתו:
מטרות הארגון היו איסוף מודיעין וניתוחו: איסוף מידע על מצבה הפנימי והחיצוני של רוסיה (משני הצדדים בחזית); הבהרת רגשותיהם הפוליטיים של חיילים וקצינים; ניתוח מידע זה ומתן דו"חות אנליטיים למטה המפקד הראשי של כוחות הצבא הלבן.
שולגין לא היה קצין מודיעין מקצועי והוא היה צריך למצוא דרכים להעברת מידע.
לטענת שולגין, הדרך האמינה ביותר להעברת הודעות מעבר לקו החסית הייתה גיליונות נייר שנחתכו לרצועות צרות, עם הטקסט המודפס עליהם, שהוכנסו לסיגריה מוגמרת.
כרטיסייה זו הייתה בלתי נראית לחלוטין.
בצרור סיגריות כאלה היו צריכות להיות מסומנות בסימנים שבקושי מורגשים כדי להבדילן מסיגריות רגילות.
בתהליך שופרה השיטה - יריעות טקסט צולמו על סרט.
הסרט נחתך לחתיכות והוכנס לסיגריות.
שולגין נזכר שלא הכיר מקרה אחד כאשר השליח נחשף בגלל סיגריות כאלה .
לשם אמינות, אותה הודעה הופקדה למסירה למספר בלדרים, מה שהגדיל את הסיכון ל"זליגת מידע", אך שולגין נאלץ להשלים עם זה, שכן לעיתים קרובות מתו שליחים בדרך - למשל, משישה בלדרים שנשלחו מהמטה לקייב רק אחד הגיע ליעדו .
עבודת הארגון התחלקה למקומית וכללית.
כתוצאה מכך, הארגון שנוצר כלל רשת סוכנים שנבנתה בקפידה והעבירה מידע משטח גדול של האימפריה הרוסית לשעבר.
סניפי הארגון חולקו לנקודות משלוש קטגוריות: נקודות המידע של הקטגוריה הראשונה כללו את מוסקבה וקייב; קטגוריה שנייה - חרקוב, וורונז' וסרטוב; קטגוריה שלישית - אודסה, קישינאו, לבוב, ורשה, וילנה (נתונים לשנים 1917-1918).
אזבוקה וקוסה היא רשת סופרמרקטים, שהוקמה על ידי מקסים קושצ'נקו ואולג ליטקין.
החנות הראשונה נפתחה במוסקבה בשנת 1997. נכון לשנת 2015 היא הפעילה 90 חנויות במוסקבה, סנקט פטרבורג ובפרבריה.
זהו אחד מ־50 עסקי הקמעונאות הגדולים ברוסיה.
החנות הראשונה שנרשמה על בעלי המניות נפתחה בקוטוזובסקי פרוספקט בשנים 1991–1992. החנות נקראה בפשטות "מעדנייה".
רק בשנת 1997 הם פתחו את הסופרמרקט הראשון שלהם בשם המותג "אזבוקה וקוסה".
בשנת 2002, ארבעה מהמרכולים עברו מיתוג משותף, כולל זהות תאגידית, עיצוב פנים ומראה מעודכן למחסני הרשת.
בשנים 2009–2010, החברה עברה מודרניזציה והחנויות עוצבו מחדש.
בשנת 2014, לאחר משא ומתן ממושך, החברה רכשה רשת פרוורית למכירות נדל"ן, הפועלת תחת המותג "ספאר" 5 עם 3 מרכולים בעלות שטח אחסון של 10 אלף מ"ר.
שווי הרשת הנרכשת נאמד בכ-85–105 מיליון דולר, וגודל העסקה היה כמחצית מהסכום.
אזבוקה וקוסה התרחבה בהתמדה מאז 1997 והפכה לאחת הקמעונאיות הגדולות בפדרציה הרוסית.
המייסדים, מקסים קושצ'נקו ואולג ליטקין, שולטים ביותר מ־50% מחברת גורודסקוי סופרמרקט בע"מ, המפעילה את הרשת.
6.9% מהחברה שייכים ל־14 מנהלי הרשת המובילים.
חלק ניכר משאר מניות החברה נמצא בידי חברת VMHY Holdings Limited, בבעלות הבעלים לשעבר של "אקספובנק", אנדריי ודובין, קיריל יאקובובסקי, פאבל ופיטר מאסלובסקי המברו, שרכשו בהדרגה את השליטה משני המייסדים האחרים של הרשת – אולג וסרגיי ורשצ'אגין טריקין.
נכון לשנת 2011 אולג וסרגיי ורשצ'אגין טריקין חדלו להיות בעלי מניות ב-VMHY Holdings.
נכון לשנת 2013 יותר מ־12% מהרשת היו בבעלות בניו של פאבל מאסלובסקי, יורי ואלכסיי.
אז הלכתי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם, אשר נכתב על ידי אבי אוחיון והולחן ועובד על ידי אסף צרויה.
הסינגל יצא לאור ב-10 במאי 2015, והוא משמש כסינגל הרביעי מתוך אלבומו הרביעי של הזמר, "מודה אני", אשר יצא לאור על ידי חברת התקליטים פליי רקורדס.
לאחר שיצאו לאור שלושה סינגלים מתוך האלבום "מודה אני" של עומר אדם, יצא לאור סינגל זה ביוטיוב וברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הסינגל זכה להצלחה רבה, כאשר הוא הגיע למקום התשיעי במצעד של מדיה פורסט ב-17–23 במאי 2015. השיר מספר על בעל דוכן שהתאהב באחת הקונות שלו, אשר עושה לו חיים קשים.
יוסי חרסונסקי, בלוגר ומבקר מוזיקה, כתב שהסינגל, לעומת שירים אחרים באלבום, אינו צפוי.
כמו כן הוא כתב שהעיבוד של הסינגל הוא בין היפים באלבום.
ברשימת "Rewind" של יוטיוב לשנת 2015, הקליפ של הסינגל, בו מופיעה עטיפתו, נמצא במקום השביעי בקטגוריית עשרת הקליפים הכי נצפים בישראל עם 9 מיליון צפיות.
נכון לאוגוסט 2025, לסינגל יש כ-25 מיליון צפיות ביוטיוב.
תכנות תופים ולופים: אסף צרויה
גיטרות: אסף צרויה ויוני קובני
מאסטרינג: הוק אנד היי מאסטרינג בע"מ
אז בחטאינו חרב מקדש היא קינה קדומה לתשעה באב.
תוכנה הוא הבכי על חורבן בית המקדש.
הקינה מתארת את הצער אצל שלושת האבות, משה רבנו, שנים עשר השבטים ושנים עשר המזלות.
מחבר הקינה אינו ידוע, סגנונה ותפוצתה משייכות אותה לפיוט הארץ ישראלי הקדם-קלאסי (סביב המאה החמישית או השישית).
הקינה בנויה ללא חריזה, עם הרמזים רבים, ובאקרוסטיכון אלפביתי.
הקינה נאמרת בסדר הקינות לתשעה באב במנהגי אשכנז (בליל תשעה באב), ספרד ואיטליה (בתשעה באב ביום).
במנהגי אשכנז נוספה לפניה הפתיחה "עַד אָנָה בִּכְיָה בְצִיּוֹן וּמִסְפֵּד בִּירוּשָׁלָיִם.
תְּרַחֵם צִיּוֹן וְתִבְנֶה חוֹמוֹת יְרוּשָׁלָיִם", ויש נוהגים להשתמש בה גם כפזמון לאחר כל שני טורים.
לחלופין, הקטע "עד אנה בכיה בציון ומספד בירושלים" משמש כפזמון, ובמחרוזת האחרונה הוא מתחלף בקטע "תרחם ציון ותבנה חומות ירושלים".
הקינה פותחת בבכי האבות והשבטים, השמים והארץ, האבלים על חורבן בית המקדש, ומקבילה בין שנים עשר השבטים לשנים עשר המזלות, ועוברת לתאר את קינת המזלות.
יצוין שמזל דלי קודם בקינה זו למזל גדי, בניגוד לסדר המקובל.
הצער של כל אחד מהמזלות מתואר תוך שימוש בתיאורים ציוריים ומטפורות המתאימות לשמו ולדמותו, למשל:
מזל טלה בוכה על כבשיו, עם ישראל שנמשלו לכבש ונמסרו לטבח.
מזל שור, שמסמל את הבהמה הנושאת בעול על צוארה, בוכה על כך ש"עַל צַוָּארֵנוּ נִרְדַּפְנוּ כֻּלָּנוּ".
מזל תאומים "נראה חלוק", מסמל פירוד בין התאומים הדבקים זה בזה, כי "דַּם אַחִים נִשְׁפַּךְ כַּמַּיִם", והייתה פגיעה באחווה.
בקינה מתבטא הרעיון שהחורבן היה לא רק מאורע היסטורי לאומי נקודתי, אלא אסון קוסמי, שהשפיע באופן מטאפיזי על היקום כולו, ועל כן מתאבלים עליו גם גרמי השמים.
אזכור ביטול השבתות והמועדים בסוף הקינה ממשיך את אותו העיקרון, ומראה שגם סדרי הזמן נחרבו..
ייתכן שהבחירה לפרט את גלגל המזלות בקינה קשורה בתיאוריו של יוסף בן מתתיהו על אותות שמימיים שהקדימו את חורבן המקדש, כגון כוכב בצורת חרב שנצפה מעל ירושלים.
אולם, לגלגל המזלות נודע מקום רב בבתי הכנסת בתקופה זו באופן כללי: הם נזכרים גם בפיוטים מסוגים נוספים, ובמספר בתי כנסת עתיקים נמצאו עיטורי פסיפס הכוללים את גלגל המזלות (כגון בבית הכנסת בבית אלפא).
הקינה כתובה ללא חריזה, אך היא כן שקולה.
משקל הקינה הוא "המשקל המרובע": כל טור מתחלק לשני חצאים המתחלקים לארבעה רבעים, ובכל רבע שתי הטעמות.
משקל זה קיים גם בפיוטים אל אדון ואשר הניא, ואת תחילת תפילת עלינו לשבח.
מבנה זה, טורים שקולים במשקל המרובע וללא חריזה, מאפיין את התקופה הקדומה בתולדות הפיוט, המכונה במחקר "התקופה הקדם-קלאסית" ומתוארכת בקירוב למאה החמישית (סוף תקופת האמוראים ותחילת תקופת הגאונים).
לכן, סביר שהפיוט נכתב בתקופה זו.
אם הדבר נכון, מדובר באחת הקינות הקדומות ביותר לתשעה באב המצויות בידינו.
בתקופה הקדם-קלאסית לא נהגו הפייטנים לחתום את שמם בפיוטיהם, ואכן גם בקינה זו אין כל חתימה.
"אז מה?!" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
את השיר הוציאו לאור חברות התקליטים מרגול הפקות וביג בוס רקורדס באוגוסט 2004. הוא נכלל כרצועה הראשונה מאלבום האולפן ה-11 של הזמרת גלה לי.
"אז מה" נכתב, הולחן והופק על ידי אסף לביא צנעני.
השיר הופץ כסינגל רשמי מתוך גלה לי, על מנת לעזור בקידום המסחרי שלו.
ב-5 בספטמבר 2004 נכנס השיר למצעד הסינגלים של תחנת הרדיו רשת ג' והגיע למקום ה-16. ב-26 בספטמבר אותה השנה עלה למקום התשיעי – הדירוג הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-11 בנובמבר יצא השיר מהמצעד לאחר תשעה שבועות רצופים.
לשיר "אז מה" הופק וידאו קליפ רשמי.
אולם הוא פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של צנעני רק ב-20 בינואר 2011.
אזאטדין (בלועזית: azatadine) היא תרופה מקבוצת תרופות האנטיהיסטמינים דור ראשון ואנטיכולינרגית שסונתזה לראשונה בשנת 1973 על ידי שרלינג-פלו, חברה פרמקולוגית אמריקאית לשעבר.
היא נרשמה כפטנט ב-1967. שימושה נעצר לאחר התחלת שיווק של דסלורטדין ולוראטדין, ואישורי שיווקה בוטלו.
"אז מה עכשיו" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון.
השיר נכתב והולחן על ידי עדן חסון, עובד והופק בידי חסון ויעקב למאי ויצא לאור ב-14 במרץ 2023 כרצועה העשירית מתוך אלבום האולפן השלישי של חסון.
השיר יצא לאור ב-14 במרץ 2023 לקראת ההופעה של עדן חסון בהיכל מנורה מבטחים שבתל אביב.
השיר נכתב והולחן על ידי עדן חסון, עובד והופק בידי חסון ויעקב למאי, ויצא לאור כרצועה העשירית מתוך אלבום האולפן השלישי של חסון.
השיר הגיע למקום העשרים ברשימת השירים הכי מושמעים בישראל בקיץ 2023 בשירות הזרמת המוזיקה ספוטיפיי.
נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-4.5 מיליון צפיות ביוטיוב.
אזבסטון הוא מבנה שבנוי מאזבסט.
את האזבסט מפיקים ממכרות של סלעי האזבסט, סלעים הבנויים ממינרלים סיליקטים של מגנזיום או ברזל הידרידי.
עמידותו של האזבסט לנזקי הטבע: מים, חום ואש, אפשרה לעשות בו שימוש רב, משום שהוא אינו חדיר למים, אינו מוליך חשמל ומבודד חום בצורה מיטבית, אחד השימושים העיקריים בו היה ערבובם של סיבי האזבסט בבטון למטרות בנייה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם העלייה ההמונית לישראל, נעשה שימוש רב בסיבי אזבסט בשילוב בטון למטרות בנייה.
שיכונים רבים מאזבסט נבנו, בעיקר במעברות, וכונו "אזבסטונים".
בין השאר נבנו אזבסטונים בקריית היובל שבירושלים, בקריית חיים, בבאר שבע.
בנוסף נעשה שימוש באזבסט במבני אבן, לגגות, תריסים וחלקי מבנה אחרים.
השימוש הרב פסק כאשר התגלו השפעותיו המזיקות של האזבסט על הבריאות - סיבי האזבסט הפולטים "אבק אזבסט" גורמים למחלות ריאה רבות, בהן אזבסטוזיס וסרטן הריאה, בעקבות שאיפה של חלקיקי האבק הקטנים אל הריאות.
בעקבות כך, השימוש באזבסט בבנייה נאסר במדינות רבות, ובהן ישראל, והאבסטונים פורקו בהדרגה.
אֵזֶבּ רְנוֹדוֹ היה איש דת קתולי, תאולוג ומזרחן צרפתי.
כנכדו של תאופרסט רנודו היה אזב רנודו בן למשפחה עשירה עם קשרים לחוגים החברתיים, הפוליטיים והכנסייתיים הגבוהים ביותר.
לאחר שהתחנך על ידי הישועים, הצטרף מ-1665 עד 1672 לקהילת ה ב-1666, הוא היה במצב בריאותי ירוד, עזב את המסדר שלו, ומעולם לא הוסמך לכמורה.
למרות התעניינותו בתאולוגיה והתואר שלו "", לאחר מכן עבד כעיתונאי ופוליטיקאי, כולל בשנת 1679 כמנהל כתב העת "גאזט דה פראנס", שנוסד על ידי סבו בשנת 1720. בשל הידע הרחב שלו בשפות זרות, בעיקר מזרחיות, הוא היה חוקר בעל שם בינלאומי.
רוב חייו בילה בחצר המלכות הצרפתית, שם משך את תשומת ליבו של קולבר והועסק לעיתים קרובות בעניינים חסויים.
הוא היה תומך בולט של ז'אק-בנין בוסואה, במחלוקות עם , פרנסואה פנלון והישועים.
בשלב מאוחר יותר, עמדותיו הפכו ל ויאנסניסטיות.
לימודי שפות המזרח שרכש בצעירותו ושמר בתוך הסחות הדעת של חיי חצר המלכות לא נשאו פרי עד שהיה בן שישים ושתיים.
ספריו הידועים ביותר הם (במקור: "Historia Patriarcharum Alexandrinorum", פריז, 1713), תרגום של יצירה מקורית מאת ו-"Liturgiarum orientalium collection" ("אוסף של ליטורגיות מזרחיות", 2 כרכים, 1715–1716).
האחרון טען לאמונה נוצרית מתמשכת בסקרמנטים, הנושא שבו עסקו רוב כתביו התאולוגיים, ואשר היה אז, כתוצאה מהמחלוקות הקשורות ל-"Perpétuité de la foy de l'Église" ("נצחיות האמונה של הכנסייה") של אנטואן ארנו, עניין מרכזי של ויכוח בין קתולים ופרוטסטנטים צרפתים.
רנודו הוריש את ספרייתו, שהכילה כ-9,000 כרכים, לכנסיית סן ז'רמן דה פרה בפריז.
כתבי היד שלו (45 כרכים) שוכנו מאז 1798 במה שלימים הפך לספרייה הלאומית של צרפת.
אזאציטידין (Azacitidine), המוכרת גם בשם המסחרי וידאזה, היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול בתסמונת מיאלודיספלסטיות (MDS) ובלוקמיות מיאלואידיות, בפרט לוקמיה מיאלואידית חריפה (AML).
היא פותחה לראשונה בצ'כוסלובקיה יחד עם הנגזרת שלה, דציטבין, בניסיון לפתח טיפול כימותרפי ללוקמיה.
אזאציטידין משמשת לטיפול ב-MDS, בעיקר במחלה בסיכון גבוה.
מחקרים הראו שאזאציטידין שיפרה את שיעורי התגובה הכוללת, החלקית והמלאה בחולי MDS בהשוואה לטיפול תומך בלבד.
בנוסף, היא האריכה מ-11 חודשים ל-18 חודשים את חציון-שרידות החולים ב-MDS בסיכון גבוה בהשוואה למשטרי טיפול מקובלים אחרים (טיפול תומך, ציטרבין במינון נמוך או כימותרפיה אינטנסיבית).
בנוסף, היא הפחיתה את הסיכון להתמרה ל-AML.
המינון המקובל של אזאציטידין לטיפול ב-MDS הוא 75 מ"ג למטר רבוע שטח גוף ליממה, הניתנים בזריקה תת-עורית, במשך שבעה ימים רצופים במחזורי טיפול בני ארבעה שבועות.
בהיעדר תגובה לאחר שני מחזורי טיפול, ובהינתן שאין תופעות לוואי מגבילות, המינון עשוי לעלות ל-100 מ"ג למטר רבוע שטח גוף ליממה.
הטיפול נמשך לפחות ל-4–6 שבועות, ולאחר מכן כל עוד המטופל מפיק תועלת ממנו.
לעומת זאת, בניסוי עם חולי MDS בסיכון נמוך, לא נצפה הבדל בהישרדות הכוללת בין אזציטידין לפלצבו (חציון 17 לעומת 16 חודשים) ונמצא חוסר איזון בתמותה מוקדמת (בתוך 56 ימים) דווקא לטובת הפלצבו, בעיקר עקב זיהומים.
אזאציטידין משמשת לטיפול ב-AML, בייחוד במטופלים שאינם מועמדים לקבלת כימותרפיה אינטנסיבית והשתלת מח עצם.
מחקרים הראו שהיא האריכה את שרידות חולי ה-AML מעל גיל 65 עם מעל ל-30% בלאסטים במח העצם, בהשוואה למשטרי טיפול אחרים.
המינון המקובל דומה למינון הניתן ב-MDS.
בניסוי מבוקר הקצאה אקראית שנקרא QUAZAR AML-001, אזציטידין בבליעה (300 מ"ג מדי יום למשך 14 ימים במחזור של 28 יום) שיפר משמעותית את ההישרדות הכוללת בהשוואה לפלצבו באנשים בני 55 ומעלה עם AML בהפוגה ראשונה לאחר כימותרפיה אינטנסיבית שלא היו מועמדים להשתלת תאי גזע.
חציון ההישרדות הכוללת היה 25 חודשים עם אזציטידין לעומת 15 חודשים עם פלצבו.
אזאציטידין מומלצת גם כטיפול אחזקתי בחולי AML מבוגרים שהשיגו הפוגה.
מחקר ה-HOVON97 הראה שטיפול אחזקתי באזאציטידין שיפר משמעותית את השרידות נטולת המחלה בהשוואה למעקב בלבד בחולים כאלו.
בהתוויה זו המינון הוא 300 מ"ג במתן פומי פעם ביום במשך שבועיים מתוך מחזור טיפול בן ארבעה שבועות.
אזאציטידין הדגימה יעילות בהשראת הפוגה ושיפור השרידות בחולי לוקמיה מיאלומונוציטית של הילדות (JMML).
בהתוויה זו הטיפול ניתן כתלות במשקל הילד בעירוי תוך-ורידי: ילדים השוקלים פחות מ-10 ק"ג מקבלים 2.5 מ"ג לק"ג גוף, וילדים השוקלים מעל 10 ק"ג מקבלים מינון לפי שטח גוף בדומה למבוגרים.
בנוסף, מספר מחקרים הראו שהיא שיפרה את השרידות בחולי לוקמיה מיאלומונוציטית כרונית (CMML), בייחוד בשילוב עם לנלידומיד.
5-אזאציטידין היא אנלוג s-טריאזיני לנוקלאוזיד ציטידין, אשר בטבעת הארומטית שלו במיקום 5 ישנו אטום חנקן.
היא יוצרה במכון לכימיה אורגנית וביוכימיה בפראג, ובאופן בלתי תלוי בודדה מתרבית של החיידק Streptoverticillium ladakanus.
מבין ה-5-אזאפירימידינים, מולקולה זה יציבה מעט יותר.
רוב האזאציטידין (80-90%) משולב לתוך RNA, שם הוא מפריע למטבוליזם החלבונים וחומצות הגרעין.
המנגנון תלוי ה-RNA כולל עיכוב של האנזים ריבונוקלאוטיד רדוקטאז 2 (RRM2) שחשוב לאספקת דאוקסיריבונוקלאזות שדרושות לסינתזת DNA ותיקונו.
לעיכוב האנזים אפקט ציטוטוקסי שמוביל לאפופטוזה של תאים שמתחלקים במהירות, בהם תאי הסרטן שכבר לא מגיבים למנגנוני בקרת גדילה רגילים.
חלק קטן יותר (10-20%) משולב לתוך ה-DNA, שם הוא מעכב את האנזים DNA-מתילטרנספראז.
עיכוב זה מוביל להיפומתילציה של DNA, שיכולה לשפעל גנים מדכאי סרטן שהושתקו (גנים שאחראיים על עיכוב הגדילה התאית או על עידוד אפופטוזה, למשל CDKN2B).
המנגנון הזה חשוב במיוחד בטיפול ב-MDS וב-AML, שבהן שכיחים דפוסי מתילציה לא תקינים של דנ"א.
אזאציטידין מקושרות למספר תופעות לוואי, כאשר השכיחה ביניהן היא רעילות המטולוגית ובפרט אנמיה (70%), תרומבוציטופניה (66%) ונויטרופניה (32%).
שכיחוֹת תופעות לוואי במערכת העיכול, לרבות בחילות (71%), הקאות (54%), שלשולים (36%) ועצירות (34%).
בנוסף, שכיחוֹת תגובות מקומיות באתר ההזרקה, כגון אודם וכאב, וכן חום (52%), עייפות (24%) וזיהומים של מערכת הנשימה העליונה (13%).
אזאציטידין מעלה את הסיכון לזיהומים חמורים, ובכלל זה ספסיס ודלקת ריאות עם נויטרופניה, שיכולים להביא להפסקת הטיפול.
בנוסף, יש דיווחים על תסמונת פירוק הגידול ואי-ספיקת לב.
בילדים עם JMML, תופעות הלוואי השכיחות הן חום (61%), פריחה (44%) וזיהומים של מערכת הנשימה העליונה (44%).
הטיפול בתופעות הלוואי הללו כולל טיפול תומך (למשל נוגד בחילות), אנטיביוטיקה מניעתית למניעת זיהומים והתאמת המינון או דחיית הטיפול בהתאם לרעילות ההמטולוגית.
אז בקיצור היא קומדיית מצבים מונפשת למבוגרים אמריקאית שנוצרה על ידי רפאל בוב-וקסברג עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ועלתה לשירות ב-22 באוגוסט 2025. ביולי 2025 נמסר כי הוזמנה לסדרה עונה שנייה.
עלילת הסדרה מגוללת בצורה לא ליניארית את קורותיה של משפחת יהודית מאוקלנד, קליפורניה.
בה שלושת האחים – אבי, שירה ויושי – ולוקחת חלק לאורך תקופות שונות בחייהם – מזיכרונות משותפים ובדיחות פנימיות ועד לקונפליקטים ישנים.
אבי שוופר (בן פלדמן) – נולד בשנת 1982, בנם הבכור של נעמי ואליוט.
היה בן זוגה של ג'ן, נישא לה ובהמשך התגרש ממנה בשנת 2020. לשניים נולדה בת בשם האנה, שעליה הוא חולק משמורת משותפת עם ג'ן.
ג'ן שוופר (אנג'ליק קברל) – חברתו הלא-יהודייה של אבי, ובהמשך אשתו ולבסוף גרושתו בשנת 2020.
שירה שוופר (אבי ג'ייקובסון) – נולדה בשנת 1984, בתם האמצעית והיחידה של נעמי ואליוט.
לסבית, נשואה לקנדרה ושתיהן מגדלות יחד את התאומים וולטר ובנימין.
בצעירותה הייתה החברה הטובה ביותר של "בייבי" פלדשטיין, ואף התאהבה בה בתיכון לאחר שבילתה עמה באופן אינטימי.
שירה ראתה בקשר ביניהן רומנטי, אך כשנוכחה לדעת שרייצ'ל לא התייחסה לכך ברצינות – חברותן הסתיימה ומאז שירה שונאת אותה.
קנדרה הופר (ניקול בייר) – אשתה של שירה.
במקור שיקרה לגבי יהדותה כדי להיעדר מהעבודה בראש השנה, ובהמשך התגיירה בגיל מבוגר.
יושי שוופר (מקס גרינפילד) – נולד ב-1991, הבן הצעיר במשפחה.
אובחן עם הפרעת קשב, דיסלקסיה וקשיי תפקודים ניהוליים, מה שמקשה עליו להתמיד בעבודה בבגרותו.
בסוף שנות ה-20 לחייו החל לנהוג באורח חיים אורתודוקסי מודרני.
לעיתים חש כמי שמיותר במשפחה, שכן פער הגילים בינו לבין אחיו הבכוררים יוצר תחושת נתק בין השלושה.
נעמי שוורץ (ליסה אדלשטיין) – אם המשפחה.
נפטרה ממגפת הקורונה בשנת 2020.
אליוט קופר (פול רייזר) – אב המשפחה.
דני וֶגברייט (דייב פרנקו) – חבר ילדות מפוקפק של יושי.
האנה שוופר (מיקיילה דיץ) – בתם המתבגרת של אבי וג'ן, אחייניתם של שירה ויושי ונכדתם של נעמי ואליוט.
נולדה בשנת 2009. מתוארת כקהת-חושים, אך מקיימת קשר קרוב עם דודהּ יושי.
רייצ'ל "בייבי" פלדשטיין (ג'ינה רודריגז) – חברתה הקרובה ביותר של שירה מילדות ועד לתיכון.
רייצ'ל היא ביסקסואלית, אולם בעוד רייצ'ל ראתה בקשר ביניהן קשר מזדמן בלבד, שירה האמינה שמדובר במערכת יחסים רומנטית, מה שהוביל למשבר ולקרע ביניהן.
בשנת 2015 נפגשה מחדש עם יושי וטענה כי "היו צעירות" וכי שירה כעסה עליה "ללא סיבה".
דוד בארי (דני ברסטין) – דוד רחוק, דודן של נעמי מצד אמה.
וולטר ובנג'מין הופר-שוופר (אביה פילדס) – התאומים התוססים של שירה וקנדרה.
קרול שוורץ (ג'ולי קלאוזנר) – אחותה של נעמי.
סוזן שוורץ (זואי ליסטר-ג'ונס) – אחות נוספת של נעמי.
ב-22 באוגוסט 2024 דווח באתר "Animation Magazine" כי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" הזמינה את הפקתה של סדרת הנפשה קומית חדשה למבוגרים מאת רפאל בוב-וקסברג, יוצר "בוג'ק הורסמן".
נמסר כי הסדרה, שעתידה לעלות לשידור בשנת 2025, תעקוב אחר קורותיה של משפחה אחת לאורך תקופות שונות בחייה – מזיכרונות משותפים ובדיחות פנימיות ועד לקונפליקטים ישנים.
עוד נמסר כי בוב-וקסברג ישמש כתסריטאי, מפיק ושואו ראנר, ולצדו יכללו בצוות ההפקה נואל ברייט וסטיבן איי.
כהן, וליסה האנאוולט – ששיתפה עמו פעולה גם ב"בוג'ק הורסמן" וב"טוקה וברטי" – המשמשת כמפיקה מפקחת ומעצבת האמנות המקורית.
הפקת הסדרה התבצעה באולפני "ShadowMachine" בלוס אנג'לס.
ביולי 2025, נמסר כי לסדרה הוזמנה עונה שנייה, עוד טרם שידור עונתה הראשונה.
הסדרה עלתה לשירות "נטפליקס" ב-22 באוגוסט 2025.
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2026פרס בחירת מבקרי הטלוויזיהסדרת האנימציה הטובה ביותר
אזאדה שפיק הייתה בת מלוכה איראנית משושלת פהלווי, בתה של אשרף פהלווי.
לאחר המהפכה האיראנית שהפילה את המשטר של מוחמד רזא שאה פהלווי שהיה הדוד שלה, היא גלתה לפריז והייתה מעורבת בפעילות אופוזיציה למשטר האיסלאמי באיראן.