tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פוטורזיסט טיפוסי כולל שלושה מרכיבים עיקריים: רזין (resin, לעיתים קרובות פולימר) המספק את התכונות המבניות והמכניות, כמו אדהזיה למשטח, עמידות בפני ממסים וכו'; פוטוסנסיטייזר (אנ'), חומר המגיב לאור; וממס, שבזכותו הרזיסט במצב נוזלי ואפשר לצפות איתו משטחים.
ניתן לחלק את הפוטורזיסטים לשלושה סוגים, בהתאם למנגנון הפעולה הכימי שלהם:
פוטופולימרי - סוג זה בדרך כלל מבוסס על מונומרים אליליים (בעלי קשר כפול בקצה המולקולה, ובהם נוצר רדיקל על הפחמן ליד הקשר הכפול), שיוצרים רדיקל בתגובה לאור, ועוברים פוטופולימריזציה.
פולימריזציה מפחיתה את המסיסות של האזורים שנחשפו לאור, ולכן חומרים מסוג זה משמשים כפוטורזיסטים שליליים.
דוגמה לרזיסט זה היא מתיל מתאקרילט.
פוטומצליב - ברזיסט זה נוצרים קשרים צולבים בין פולימרים בתגובה לחשיפה לאור.
הפולימרים המוצלבים מסיסים פחות (או אינם מסיסים בכלל), ולכן סוג זה משמש כפוטורזיסט שלילי.
דוגמה אחת לרזיסט מסוג זה היא SU-8, מולקולות המכילות שמונה קבוצות אפוקסיד היוצרות קשרים צולבים עם מולקולות שכנות.
במקרה זה, אור מפעיל את קבוצות האפוקסיד, אך הקשרים הצולבים נוצרים רק בשלב החימום שלאחר החשיפה לאור (hard bake).
פוטומתפרק - רזיסט זה מייצר תוצרים מסיסים (בדרך כלל בתמיסה מימית) בתגובה לאור, ולכן משמש כפוטורזיסט חיובי.
דוגמה אחת לרזיסט זה היא רזיסטים מסוג DQN, המשלבים 20-50% דיאזוקווינון או דיאזונפתוקווינון (מכונה DQ, רגיש לאור, לא מסיס במים) עם פולימר נובולק פנולי (מסיס).
בחשיפה לאור, DQ הופך למסיס, ותמיסת המפתח ממיסה את הרזיסט.
התכונות הפיזיקליות, כימיות ואופטיות של פוטורזיסטים מכתיבות את השימוש בהם בתהליכים שונים.
רזולוציה - ההפרדה הקטנה ביותר האפשרית בין שני מבנים שכנים על פני השטח.
המימד הקריטי (critical dimension) הוא המדד העיקרי לרזולוציה.
ככל שהמימד קטן יותר, כך הרזולוציה גבוהה יותר.
קונטרסט - ההבדל במסיסות (בנוזל הפיתוח) בין אזורים שנחשפו לאור לאלה שלא נחשפו.
רגישות - האנרגיה המינימלית הנדרשת כדי ליצור מבנה מוגדר היטב בפוטורזיסט.
בדרך כלל נמדד ביחידות של mJ/cm2 (מיליג'ול לסנטימטר רבוע).
פוטורזיסט רגיש דורש כמות אור מעטה יחסית, ולכן שימושי במיוחד במקרים בהם מקורות האור חלשים, כמו בפוטוליתוגרפיה באורכי גל על-סגול עמוק (deep UV) או קיצוני (extreme UV).
צמיגות - מדד לכוח החיכוך הפנימי בנוזל, או יכולתו לזרום.
פוטורזיסט צמיג יותר עדיף אם יש צורך ליצור שכבה עבה יותר בשלב הציפוי הסיבובי.
אדהזיה - יכולת הרזיסט להאחז במשטח היא קריטית, כיוון שאם חלקים מציפוי הרזיסט יפרדו מהמשטח לפני הזמן, התבנית שתיווצר על המשטח לא תתאם לתכנון.
עמידות בפני איכול - היכולת של הרזיסט לעמוד בפני טמפרטורה גבוהה, סביבות חומציות ובסיסיות, הפגזת יונים, או חומרים מאכלים אחרים.
לעיתים קרובות רזיסט משמש להגנה על חלקים מסוימים במשטח מפני תהליכים מאכלים, כמו תהליכים שמאכלים שכבת תחמוצות באזורים מסוימים במשטח.
עם השנים, תהליכי ליתוגרפיה התקדמו לשימוש באורכי גל קצרים יותר ויותר, כי אלה מאפשרים רזולוציה גבוהה יותר - יצירת מבנים קטנים יותר, המאפשרים יצירת שבבים עם צפיפות טרנזיסטורים גבוהה יותר, ועל כן ביצועים עדיפים.
עם זאת, במיוחד באורכי גל בטווח העל הסגול העמוק, קשה לייצר אור בעוצמה גבוהה, ולכן דרוש פוטורזיסט רגיש יותר לאור.
פתרון לכך הוא תהליך הגברה כימית - במקום שפוטונים יגרמו ישירות לשינוי הכימי הרצוי בפוטורזיסט, פוטון גורם לייצור חומצה כאשר הוא נבלע על ידי פוטו-חומצה, והחומצה משמשת כזרז (קטליסט) לתהליך הרצוי.
כך, פוטון אחד יכול לגרום לאלפי תגובות כימיות (על ידי ייצור הזרז), במקום רק תגובה אחת בפוטורזיסט ללא הגברה כימית.
פוטין (בפולנית: Putin) הוא סרט ביוגרפי פולני בשפה האנגלית בבימויו של פטריק וגה.
הסרט יצא לאקרנים ב-10 בינואר 2025.
הסרט, אשר עוסק בחייו של ולדימיר פוטין, מתמקד באבני דרך מרכזיות בחייו של פוטין כולל ילדותו בלנינגרד (סנקט פטרבורג של ימינו) בברית המועצות שלאחר מלחמת העולם השנייה, גיוסו והקריירה שלו בק.ג.ב.
במהלך המלחמה הקרה, ותקופת כהונתו כנשיא רוסיה.
סלאומיר סובאלה בתפקיד ולדימיר פוטין
הסרט הופק על ידי חברת ההפקה וההפצה העצמאית XYZEl.
הסרט צולם במדינות רוסיה, אוקראינה, ישראל, סוריה, ירדן ופולין.
מאפיין בולט בסרט הוא השימוש פורץ הדרך של הסרט בטכנולוגיית הבינה המלאכותית על מנת לשנות באופן דיגיטלי את מראה הפנים של השחקן הראשי סלאומיר שובלה, כך שיראה כמעט זהה לוולדימיר פוטין.
הטכנולוגיה פותחה במיוחד עבור הסרט על ידי האולפן הפולני AIO.
זו הפעם הראשונה בתולדות הקולנוע בה נעשה שימוש בטכנולוגיית בינה מלאכותית על מנת לשנות באופן דיגיטלי את מראה הפנים של השחקן הראשי בסרט קולנוע.
הסרט הוצג בפסטיבל קאן והוא מתוכנן להיות מוצג בקרוב ל-50 מדינות.
הפוטמוניים (שם מדעי: Potamidae) היא משפחה של סרטני מים מתוקים אמיתיים.
המינים במשפחה זו מבלים את כל מחזור חייהם במים מתוקים, שלא כמו סרטנים אחרים אשר חוזרים לים לשם רבייה.
השוני בהרגלי הרבייה מכתיב אפיונים נוספים: הנקבה מטילה כמות קטנה יחסית של ביצים, מאות בודדות לעומת אלפים אצל סרטנים המטילים את ביציהם במי ים.
הביצים עצמן גדולות יותר, 1 מ"מ לעומת 0.3 מ"מ וכן הצאצאים הבוקעים מהן מתפתחים ישירות לבוגרים ללא שלבי ביניים.
בפיזיקה, פוטנציאל וקטורי מגנטי הוא שדה וקטורי, המסומן לרוב ב־, ממנו ניתן לקבל את השדה המגנטי על ידי פעולת הרוטור:
באנליזה וקטורית, כל שדה וקטורי , ממנו נגזר שדה וקטורי אחר , מכונה פוטנציאל וקטורי.
הפוטנציאל הווקטורי המגנטי דומה בתפקידו לפוטנציאל החשמלי (הקרוי גם פוטנציאל סקלרי) (באלקטרוסטטיקה), ממנו ניתן לקבל את השדה החשמלי על ידי פעולת הגרדיאנט: .
קיום הפוטנציאל החשמלי נובע מכך שהשדה החשמלי האלקטרוסטטי הוא שדה משמר, כלומר הרוטור שלו מתאפס: .
לעומת זאת, השדה המגנטי אינו מקיים באופן כללי (אינו שדה משמר) ולכן לא ניתן להגדיר עבורו פוטנציאל סקלרי.
כלומר עבור שדה מגנטי כללי, לא קיים שדה סקלרי כך ש-.
מאידך גיסא, השדה המגנטי הוא חסר מקורות ומקיים
ומכאן שניתן למצוא שדה וקטורי כך ש .
שדה זה הוא הפוטנציאל הווקטורי המגנטי.
הפוטנציאל הווקטורי המגנטי, בדומה לפוטנציאל סקלרי, מפשט חישובים רבים הנוגעים לשדה המגנטי.
במקרה של שדות חשמליים ומגנטיים התלויים בזמן, הפוטנציאל הווקטורי המגנטי קובע לא רק את השדה המגנטי, אלא גם את השדה החשמלי לפי חוק פאראדיי, ומתקיים (ביחידות cgs):
הפוטנציאל הווקטורי המגנטי של שדה מגנטי נתון אינו נקבע באופן יחיד.
אם הוא פוטנציאל וקטורי מגנטי לשדה אזי גם (עבור כל שדה סקלרי ) הוא פוטנציאל וקטורי מגנטי הקובע את אותו השדה (כיוון ש ).
תכונה זו קרויה חופש כיול.
חופש הכיול מאפשר לבחור את הפוטנציאל הווקטורי המגנטי באופן בו יהיה נוח להשתמש בו.
לדוגמה, כל אחד מבין השדות הווקטורים הבאים הוא פוטנציאל וקטורי מגנטי לשדה המגנטי (שדה אחיד בכיוון ציר z):
קיימות מספר בחירות מקובלות לכיול הפוטנציאל הווקטורי המגנטי, ביניהן:
כיול קולון – כיול זה שימושי במגנטוסטטיקה (שדות וזרמים שאינם תלויים בזמן).
בכיול זה בוחרים את כך שיקיים .
במקרה זה הפוטנציאל הווקטורי המגנטי מקיים את משוואת פואסון (כאשר צפיפות הזרם), שפתרונה:
כיול לורנץ – כיול זה שימושי בבעיות דינמיות.
בכיול זה בוחרים את הפוטנציאלים הווקטורי והסקלרי כך שיתקיים .
בכיול זה הפוטנציאל הווקטורי המגנטי מקיים משוואת גלים מן הצורה:
פוטנציאל וקטורי מגנטי בתורת היחסות
בתורת היחסות הפרטית מאוגד הפוטנציאל הווקטורי המגנטי יחד עם הפוטנציאל הסקלרי ל-4-וקטור .
הפוטנציאל הגראנד קנוני הוא פוטנציאל תרמודינמי, המאפיין מערכת המצומדת לאמבט חום ואמבט חלקיקים.
הוא מתאר את סך האנרגיה הזמינה שיש למערכת.
המשתנים הטבעיים הם הטמפרטורה , נפח והפוטנציאלים הכימיים .
כלומר גדלים אלו לא משתנים בתהליך תרמודינמי המתרחש במערכת זו.
פוטנציאל זה מתקבל כאשר מבצעים התמרת לז'נדר על האנרגיה הפנימית כך שהטמפרטורה והפוטנציאלים הכימיים הופכים למשתנים הנשלטים במקום האנטרופיה ומספר החלקיקים.
הפוטנציאל הגראנד קנוני מסומן באות ומוגדר על ידי
הוא מספר החלקיקים המתאים לפוטנציאל הכימי
הדיפרנציאל המתקבל עבור הפוטנציאל הגראנד קנוני הוא
ממנו ניתן לזהות את הנגזרות החלקיות:
במכניקה סטטיסטית הפוטנציאל הגראנד קנוני שימושי בעבודה עם הצבר הגראנד-קנוני, בו המערכת יכולה להחליף לא רק אנרגיה אלא גם חלקיקים עם אמבט החום, והיא פונקציית המצב האופיינית לצבר זה.
הביטוי לפוטנציאל זה נתון על ידי הקשר הבא:
היא פונקציית החלוקה הגראנד קנונית אשר מוגדרת כך: .
כאשר הוא מצב מיקרוסקופי של המערכת.
נפת פוטנצה (באיטלקית: Provincia di Potenza) היא נפה בצפונו של מחוז בזיליקטה שבאיטליה.
הנפה משתרעת על שטח של 6,545 קמ"ר.
הנפה גובלת בנפת סלרנו ובנפת אבלינו במחוז קמפניה במערב, בנפת פוג'יה, נפת בארלטה-אנדריה-טראני ונפת בארי במחוז פוליה בצפון, בנפת מטרה במחוז בזיליקטה במזרח, בנפת קוזנצה במחוז קלבריה בדרום ובים הטירני במערב.
בשנת 272 לפנה"ס נכבשה הנפה על ידי היוונים.
השליטים החדשים שינו את שם הפרובינציה ללוקניה.
מאוחר יותר במאה ה-11, האזור הפך חלק מדוכסות פוליה, שבאותה תקופה נשלטה על ידי הנורמנים הצרפתים, ומהמאה ה-13 חלק מממלכת נאפולי.
עם זאת במציאות נשלטה פוטנצה על ידי מצביאים מקומיים.
ב-1861 אוחדה הנפה עם יתר איטליה בממלכת איטליה.
האזור סבל מרעידות אדמה רבות והוא עדיין אזור פעיל מבחינה סייסמולוגית.
העיר פוטנצה היא בירת הנפה הגבוהה ביותר מעל גובה פני הים באיטליה, ובנויה בין שני עמקים.
העיר נבנתה מחדש לאחר רעידת אדמה בבזיליקטה.
מבנים היסטוריים רבים לא שרדו בעיר בשל רעידות האדמה וההרס שנגרם במלחמת העולם השנייה.
משום כך יש כיום לעיר חזות מודרנית של מבני בטון.
כנסייה יפה אחת ששרדה היא כנסיית סן פרנצסקו (San Francesco) הסמוכה לפיאצה המרכזית, "פיאצה פגנו" ("Piazza Pagano").
בין האוצרות שבכנסייה, איקונין מהאימפריה הביזנטית של "המדונה דל טרמוטו" (Madonna del Terremoto).
אתר חשוב נוסף בעיר הוא "מוזיאון הארכאולוגיה של הנפה" (Museo Archeologico Provincial), המכיל חפצים רבים מתקופת הרומאים בבזיליקטה.
במכניקה, פוטנציאל אפקטיבי (או: אנרגיה פוטנציאלית אפקטיבית) מאפשר להעביר בעיה רב ממדית למימד אחד, על ידי שימוש בתכונות שימור של מערכות פיזיקליות, בפרט שימור תנע זוויתי ואנרגיה.
הפוטנציאל האפקטיבי מסומן לרוב כ-.
יישום אנרגיה פוטנציאלית אפקטיבית מאפשר לפשט את בעיית שני הגופים המתארת תנועה של גופים בחלל כגון לוויינים, כוכבי לכת ואף כוכבים כפולים.
השימוש בפוטנציאל אפקטיבי אפשרי כאשר פועל במערכת הפיזיקלית כוח מרכזי וניתן לתאר את התנועה סביב מרכזו באמצעות מערכת קואורדינטות קוטביות.
הפוטנציאל האפקטיבי עבור בעיית כוח מרכזי מוגדר כ:
כאשר היא האנרגיה פוטנציאלית ה"רגילה" ו- הוא התנע הזוויתי.
על ידי שימוש בפוטנציאל האפקטיבי ניתן לתאר את האנרגיה הכוללת של גוף בשדה מרכזי או בבעיית שני גופים רק כתלות במרחק ביניהם ובנגזרתו; שאר הגדלים בניסוח זה הם קבועי תנועה.
דוגמה: האנרגיה הפוטנציאלית האפקטיבית עבור גוף בשדה כבידה ניוטוני
הפוטנציאל הכבידתי (על פי תורת הכבידה של ניוטון) נתון בנוסחה:
צורת כתיבה זו מאפשרת כתיב מקוצר ויעיל עבור האנרגיה כפי שיתואר להלן:
האנרגיה של גוף בעל מסה m הנע תחת כוח הכבידה המרכזי הניוטוני (כלומר בהתאם לתורת הכבידה של ניוטון) מנוסחת במערכת הקואורדינטות הקוטביות כך:
r הוא המרחק בין המסות
היא המהירות הרדיאלית (קצב שינוי המרחק בין המסות)
E היא האנרגיה הכוללת של הגוף
גודל נוסף הנשמר בתנועה בכוח מרכזי הוא התנע הזוויתי המסומן ב-L והמנוסח במערכת הקואורדינטות הקוטביות כך:
מן התנע הזוויתי ניתן לחלץ את ולהציבו באנרגיה, וכך מתקבל:
לפי האמור לעיל, את שני האיברים האחרונים אפשר להחליף בפוטנציאל האפקטיבי, ואז הביטוי לאנרגיה במערכת מקבל את הצורה:
צורת כתיבה זו אינה רק נוחה יותר, אלא גם משקפת נקודת מבט שונה, לפיה המערכת היא כאילו במנוחה, והאנרגיה שלה מורכבת מאנרגיה קינטית (של המהירות הרדיאלית בלבד) + האנרגיה הפוטנציאלית האפקטיבית, שהיא סכום של האנרגיה הפוטנציאלית "האמיתית" והחלק של האנרגיה הקינטית שנובע מן המהירות הזוויתית.
פוטנציאל זטה הוא הפוטנציאל הכימי על פני שטח של חלקיק טעון.
המטענים החשמליים על חלקיק נחלקים לשני אזורים.
האזור הראשון נקרא שכבת סטרן ובה יונים בעלי מטען הופכי למטען החלקיק וקשורים בצורה חזקה לפני השטח של החלקיק, והאזור השני הוא שכבה דיפוסיונית שבה ריכוז היונים הנגדיים קטן והיא תלויה במרחק.
הירידה בפוטנציאל פני החלקיק היא במרחק שבו הפוטנציאל קטן עד לe/1 מערכו ההתחלתי.
כיוון שמדידת פוטנציאל פני השטח היא בעייתית עקב המצאות שכבת סטרן, במציאת פוטנציאל זטה נמדד פוטנציאל פני השטח יחד עם מרחק זה (המסומן ב1/K ונמדד ביחידות של nm).
פוטנציאל זטה נמדד (ביחידות של mV) על ידי אלקטרופורזה.
בהפעלת מתח חשמלי מתחילה תנועה של החלקיקים הטעונים לעבר האלקטרודה בעלת המטען המנוגד למטען החלקיק (חלקיק חיובי ינוע לעבר האלקטרודה השלילית ולהפך).
החלקיק ינוע יחד עם היונים המקיפים אותו (האטמוספירה היונית שלו).
לפי זמן הגעת החלקיק לאלקטרודה ניתן למדוד את הפוטנציאל שלו.
הפוטנציאל שנמדד הוא למעשה הפוטנציאל האפקטיבי של החלקיק, שכן הוא כולל את פוטנציאל פני השטח יחד עם שכבת סטרן, המהווה חלק מהאטמוספירה היונית של החלקיק.
גודלו של פוטנציאל זטה מהווה מדד ליציבות המערכת.
כאשר ערך הפוטנציאל גבוה מ40mV (בערך מוחלט) המערכת נחשבת ליציבה ומיוצבת על ידי אינטראקציות אלקטרוססטיות.
כאשר הפוטנציאל קטן מערך זה אינטראקציות אלה זניחות יחסית והמערכת אינה יציבה.
פּוֹטִיפַר שַׂר הַטַּבָּחִים הוא דמות מקראית.
הוא מוזכר לראשונה ב כאשר קנה את יוסף להיות עבדו.
תוארו של פוטיפר במקרא הוא "סריס פרעה שר הטבחים", תואר שמשמעותו לא הובררה עד תום.
ייתכן שמשמעותו היא השר הממונה על שוחטי בהמות בית המלך, או לחלופין השר הממונה על ההוצאות להורג.
מהמקרא משתמע שבמתחם מגוריו של שר הטבחים היה מצוי גם בית הסוהר.
היו, עוד מימי חז"ל, שזיהו את פוטיפר עם פוטי פרע, שמשמעות שמו במצרית "זה אשר נתן רע"; יהושע מאיר גרינץ סובר לעומת זאת לגבי השם פוטיפר, שאיננו שם פרטי אלא שם תואר מצרי "פא-וטפו-ור" שפירושו שר הטבחים (מילולית "הטבח הגדול"), ולדעתו בוטאה המילה וטפו (טבח) - וטיפ.
בתעודות מימי השושלת העשרים (1085–1185 לפנה"ס) הוזכרו וטפו בהקשרים משפטיים.
על אחד קמע בצורת עין־הורוס נמצאה חריטה פיניקית של השם פוטיפר.
על פי המסופר במקרא, פוטיפר קנה את יוסף לעבד מיד המדנים, ובעקבות הצלחתו בתפקיד והביטחון שעורר בו, נתן בידו סמכויות רבות בביתו.
לפי הסיפור המקראי, אשת פוטיפר חמדה את יוסף בליבה וניסתה לפתותו, אך יוסף לא שעה לפיתוי וחמק ממנה.
משום כישלונה או נקמנותה, אשת פוטיפר טפלה על יוסף אשמת שווא של ניסיון לאונסה, ובעקבות כך פוטיפר אסר את יוסף בבית הסוהר שבו כלואים אסירי המלך.
המדרש דורש את התואר "סריס פרעה" שנעשה לסריס מחוסר יכולת הולדה.
על פי המדרש סירוסו בא עליו מידי שמים משום שכשקנה את יוסף תכנן להשתמש בו לצרכיו המיניים.
המדרש מזהה את פוטיפר עם פוטי פרע כהן און, שנעשה לחותנו של יוסף לאחר ששוחרר מבית הסוהר והתמנה למשנה למלך מצרים.
במדרש נכתב כי אשתו הייתה אסטרולוגית, וראתה כי עתידים להיוולד לה צאצאים משותפים מיוסף.
אך לא ידעה אם היא עצמה תהיה אם צאצאיו או שבתה תהיה האישה הנישאת ליוסף, ואכן מנשה ואפרים בני יוסף היו מצאצאיה, מבתה אסנת.
על פי מדרש אחר, אחרי ששכם בן חמור אנס את דינה בת יעקב, היא הרתה ונולדה לה בת בשם אסנת, ויעקב אבינו שלח אותה מהבית למצרים, ושם אשת פוטיפר, שהייתה עקרה, אימצה אותה כבת.
פוטנצה () היא בירת מחוז בזיליקטה ונפת פוטנצה שבדרום איטליה.
העיר היא הבירה המחוזית הגבוהה ביותר באיטליה (819 מטר).
ההתיישבות הראשונה בשם פוטנטיה הייתה ממוקמת בגובה נמוך יותר מגובה העיר כיום, כ-10 ק"מ מדרום לפוטנצה של היום.
במהלך הקרבות של רומא נגד הסאמניטים והברוטיים פוטנצה הייתה נגד אויבי רומא.
בקרב מטאורוס אנשי קרתגו התייאשו מהניסיונות לכבוש את איטליה, והרומאים כבשו את פוטנצה ומעמדה הופחת למעמד מושבה צבאית.
במאה ה-6 העיר הועברה לידי הדוכסות הלומברדית של בנוונטו.
הסרצנים הגיעו אל העיר לפני שהנורמנים הצליחו לכבוש את דרום איטליה.
בשנת 1148 או 1149 רוג'רו השני, מלך סיציליה אירח בעיר את לואי השביעי, מלך צרפת, שאותו הצי הנורמני שחרר משבי הסרצנים.
לאחר שהעיר נבזזה בידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, תושביה עדיין נותרו נאמנים לבית הוהנשטאופן, וכתוצאה מכך נחרבה כמעט לגמרי בידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה.
ב-18 בדצמבר 1273 רעידת אדמה החריבה את העיר כמעט כליל.
במהלך השנים היוותה העיר מקום למהומות נגד השליטה הספרדית, וב-1694 רעידת אדמה נוספת כמעט החריבה את העיר.
עם עליית הרפובליקה הנפוליטנית לשלטון, פוטנצה הייתה אחת הערים הראשונות למרוד במלך.
ב-1806 פוטנצה דוכאה בידי הכוחות הבורבונים ולאחר מכן נכבשה בידי צבא צרפת והוכתרה כבירת מחוז בזיליקטה.
המלך ז'ואקים מירא שיפר את מצב החיים ומינהל החיים בעיר.
ב-1848 פרץ מרד בעיר והעיר דוכאה שוב בידי הכוחות הבורבונים, ולאחר מכן ב-1857 הכתה בעיר רעידת אדמה הרסנית שלישית.
ב-1860 פרץ המרד האחרון שהיה בפוטנצה, לפני שג'וזפה גריבאלדי הביא לאיחודה של איטליה.
ב-1943 ספגה העיר הפצצות קשות של בעלות הברית.
ב-1980 התרחשה בפוטנצה רעידת אדמה רביעית.
הדואומו של סן גרארדו, ששופצה במאה ה-18.
כנסיית סן פרנצסקו שנוסדה ב-1274. השער ומגדל הפעמונים בקתדרלה מתוארכים למאה ה-15.
מגדל גואברה, השריד האחרון מהטירה הישנה של העיר, שכיום מאחרת תערוכות אומנות.
פלאצו לופרדו שבמאה ה-17 שימש למגורי אצילים, וכיום הוא משכנו של המוזיאון הארכאולוגי הלאומי.
שלושת השערים האחרונים שנותרו מחומת העיר, שכעת הרוסים: סן ג'ובאני, סן לוצ'ה וסן גרארדו.
הכנסייה הרומנסקית סן מיקלה מהמאה ה-12 או ה-11.
כנסיית סנטה מריה די ספולקרו.
בפרמקולוגיה, פוטנטיות היא מדד של כמות התרופה הנדרשת כדי לייצר אפקט של עוצמה נתונה.
לדוגמה, תרופה בעלת פוטנטיות גבוהה (למשל, פנטניל, אלפראזולאם, הלופרידול) מעוררת תגובה נתונה בריכוזים נמוכים, בעוד שתרופה בעלת פוטנטיות נמוכה (למשל: קודאין, דיאזפאם, כלורפרומאזין) תעורר תגובה זהה רק במתן ריכוז גבוה יותר.
הפוטנטיות היא פועל יוצא של הזיקה והיעילות של התרופה.
הזיקה היא יכולת התרופה להיקשר לרצפטור.
היעילות היא רמת התגובה שנגרמת מקישור התרופה לרצפטור.
התגובה שווה לאפקט, ותלויה הן בתרופה הנקשרת והן ברצפטור הנקשר, שמייצרים יחד את התגובה לתרופה.
האגוניסט, הליגנד, התרופה או ההורמון נקשרים לרצפטור וגורמים לתרופה.
פוטנטיות גבוהה יותר לא בהכרח משמעה כי יש לתרופה תופעות לוואי קשות יותר, אך בהכרח שהן יותר בעלי סיכוי "טוב" לגרום להרעלה מאשר אלו בעלות הפטנטיות הנמוכה יותר: תרופות בעלות פוטנטיות גבוהה עלולות להיות רעילות מאוד (לדוגמה, תרופות לסרטן), לכן נדרשת זהירות רבה בפיתוח תרופות מסוג זה.
ניתן לסווג תרופות על פי הפוטנטיות שלהן, על ידי שימוש בסיווגים שונים.
השיטה הנפוצה ביותר היא שיטת ארבע הקטגוריות של SafeBridge.
באנליזה וקטורית, פוטנציאל וקטורי מוגדר כשדה וקטורי שהרוטור שלו הוא שדה וקטורי נתון (באנלוגיה לפוטנציאל סקלרי, שהוא שדה סקלרי שהגרדיאנט שלו הוא שדה וקטורי נתון).
פורמלית, בהינתן שדה וקטורי v, הפוטנציאל הווקטורי A מוגדר כך ש:
אם השדה הווקטורי v תואם לפוטנציאל וקטורי A, אז מהשוויון:
(דיברגנץ של רוטור הוא אפס) מתקבל:
ומכאן נובע ש-v הוא שדה וקטורי סולנואידי.
הוא שדה וקטורי סולנואידי המוגדר באמצעות פונקציה חלקה, (v(x.
בהנחה כי (v(x יורדת במהירות כאשר ||x|| (הערך המוחלט של x) שואף לאינסוף, נגדיר:
אזי, A הוא פוטנציאל וקטורי לשדה הווקטורי v ומתקיים:
לוגיקה זו נובעת ממשפט הלמהולץ אשר קובע כי ניתן להציג כל שדה וקטורי כסכום של שדה וקטורי סולנואידי ושדה וקטורי משמר.
הפוטנציאל הווקטורי של שדה וקטורי סולנואידי נתון אינו נקבע באופן ייחודי: אם A הוא פוטנציאל וקטורי לשדה הווקטורי v אזי גם הפוטנציאל הוא פוטנציאל וקטורי לשדה הווקטורי v, כאשר m יכול להיות כל שדה סקלרי המוגדר על ידי פונקציה חלקה.
הדבר נובע מהעובדה שרוטור של גרדיאנט הוא אפס ( ).
באלקטרודינמיקה, חוסר ייחודיות זה של הפוטנציאל הווקטורי, מוביל לדרגת חופש המאפשרת כיול של הפוטנציאל המגנטי.
פוטיפר הייתה מערכת שיגור טילים שפיתוחה הושלם בימיה האחרונים של מלחמת יום הכיפורים, במפעל "מבת" של התעשייה האווירית לישראל.
יעודה של המערכת היה השמדת מכ"ם סוללות טק"א של האויב על ידי נעילה על הקרינה המשודרת מהמכ"ם.
המערכת הייתה הכלאה בין זחל"מים רוסיים שנלקחו שלל, לבין גרסה קרקעית של טיל אוויר-קרקע מסוג "AGM-45 שרייק".
מערכת זו הוכנסה לשימוש במסגרת חיל האוויר הישראלי, ביחידה 155 מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים והייתה המערכת הקרקעית הראשונה להשמדת מטרות מכ"ם בצה"ל.
אחריה פותחו מערכות הכחלילית והקלשון שגם בהן נעשה שימוש בגרסאות של הטיל AGM-45 שרייק.
כל אלה יצאו סופית משירות בשנת 1979, עת הוחלפו באופן מלא על ידי מערכות "קרס".
פּוֹטָמוֹגָלִים (שם מדעי: Potamogalidae) היא משפחה של יונקים מימיים בני סדרת הטנרקאים.
בעבר נחשבו לתת-משפחה במשפחת הטנרקיים.
טנרקי הלוטרה הם יונקים טורפים החיים על גדות נהרות באפריקה שמדרום לסהרה וניזונים מבעלי חיים מימיים אותם הם מוצאים באמצעות זיפי שפמם הרגישים.
על אף שמם והדמיון הפיזי בין טנרקי הלוטרה ללוטרות, שתי הקבוצות אינן קרובות – הלוטרות האמיתיות קרובות לסמורים ולגיריות.
טנרקי הלוטרה נעים במים על ידי הנעת זנבם מצד לצד בדומה לשחייה של תנין.
ישנם שלושה מינים מזוהים של טנרקי לוטרה.
סוג טנרק לוטרה ננסי (Micropotamogale)
סוג ומין יחיד טנרק לוטרה ענק (Potamogale velox)
פוטנציאל אלקטרודה תקני מסומן גם כ-°E, הוא המתח החשמלי הנדרש להתרחשות תגובת חיזור (מסירת אלקטרונים) של האלקטרודה (בוולט) כפי שנקבע ביחס לחצי תא המימן , בתנאים תקניים שבהן, ריכוז התמיסה האפקטיבי הוא 1 מולר, הטמפרטורה 25°C, והלחץ הוא 1 אטמוספירה.
הפוטנציאל מציין כוח אלקטרו מניע (כא"מ) שהוא תכונה פנימית (אינטרינזית) של התהליך הכימי, וערכו אינו תלוי בצורת איזון המשוואה הכימית.
בתאים חשמליים, המורכבים מזוג אלקטרודות (אנודה וקתודה) הנמצאות במגע עם תמיסה אלקטרוליטית, ניתן להגדיר במדויק את הכוח האלקטרו מניע של ההתקן (E°cell = E°cathode − E°anode), וזאת על סמך ידיעת ערכי הפוטנציאל התקני של כל אלקטרודה וביצוע תיקון מתאים על פי משוואת נרנסט ().
אלקטרודת הייחוס שנבחרה היא אלקטרודת המימן שעבורה נקבע פוטנציאל חיזור תקני של 0 וולט, ובייחס אליה נמדדים כל האלקטרודות .
הערה: הפוטנציאל נמדד כשהאלקטרודה נמצאת בהתקן המכונה: חצי תא, המורכב ממכל בו יש תמיסה אלקטרוליטית שבה טבולה האלקטרודה, והמחובר באמצעות גשר מלח, אל חצי תא אחר שבו ממוקמת אלקטרודת הייחוס, שהיא אלקטרודת פלטינה הטבולה בתמיסה מימית חומצית שלתוכה מבעבעים גז מימן - חצי תא המימן.
ערכו וסימנו של פוטנציאל האלקטרודה התקני
פוטנציאל האלקטרודה התקני הוא גודל המייצג את היכולת לחזר חומרים שונים ביחס לאלקטרודת המימן, שהיא אלקטרודת הייחוס שעבורה פוטנציאל החיזור נקבע כ-0.
חומר שמימן מחזר, הוא בעל פוטנציאל חיזור תקני חיובי וחומר שמימן אינו יכול לחזר הוא בעל פוטנציאל חיזור תקני שלילי.
בנוסף, ככל שפוטנציאל החיזור התקני יותר חיובי, החומר מתפקד כמחמצן טוב יותר ולהפך.
על פי טבלת הפוטנציאלים התקניים, לחצי תא של מימן יש פוטנציאל אפס:
לגבי אותן התגובות, שהפוטנציאל התקני שלהן חיובי (), תגובת החיזור היא התגובה שתצא לפועל ותתרחש באופן ספונטני, כאשר חצי תא זה יחובר לחצי תא של מימן תקני, לדוגמה:
כאשר מחברים חצי תא תקני של יוד לחצי תא תקני של מימן, אכן יוד מתחזר (הוא מחמצן את המימן).
עם פוטנציאל תקני של 0.54 וולט.
אם, לעומת זאת, הפוטנציאל התקני של חצי תא, כפי שהוא נתון בטבלה (בצורת חיזור) הוא שלילי (), אזי פירושו שבחיבור חצי תא זה לאלקטרודת מימן תקנית, התגובה ההפוכה היא אשר תצא לפועל.
נתבונן לדוגמה בחצי תא של מגנזיום:
מכיוון שהפוטנציאל הוא שלילי (יחסית לאלקטרודת מימן) התגובה הנ"ל לא תצא לפועל באופן ספונטני כאשר נחבר את חצי התא של מגנזיום כנגד חצי התא של מימן.
מכאן, התגובה ההפוכה, כלומר - חימצון של מגנזיום, היא אשר תתרחש באופן ספונטני, והמימן יתחזר בחצי התא השני.
אם הופכים את כיוון התגובה של חצי התא של המגנזיום, אזי הסימן של משתנה.
ותגובה זו תהיה התגובה הספונטנית.
תגובה זו תתרחש מעצמה ותספק פוטנציאל של 2.868 וולט.
זאת, כל זמן שריכוזי כל החומרים במערכת הם 1.0 מולר.
ניתן להפוך את כיוון התגובה הנ"ל (על ידי אילוץ חיצוני), כך שמגנזיום יתחזר ומימן יתחמצן.
במקרה זה נקבל את התגובה הבאה:
כדי שתגובה זו תצא לדרך, אנו חייבים לספק מתח חיצוני גדול יותר מ-2.372 וולט.
תא זה, בו מתרחשת תגובה מאולצת על ידי כוח חיצוני, נקרא תא אלקטרוליטי, בניגוד לתא גלווני (או תא וולטאי), שבו התגובה מתרחשת באופן ספונטני, והתא מספק לנו מתח (סוללה).
מתח זה שאנו משיגים מתגובות ספונטניות, או אנו משקיעים במעגל כדי לאלץ תגובות להתרחש בניגוד לכיוונן הטבעי, נקרא הכוח האלקטרו מניע (כא"מ).
כוח אלקטרו מניע זה מהווה את מקור הסוללה, ונובע מתנועת אלקטרונים, שהיא פועל יוצא של תגובה כימית.
ניתן גם להפעיל כוח אלקטרו מניע במעגל, להרצת אלקטרונים בכיוון מסוים, וכך לגרום לתגובה הכימית להתרחש (אלקטרוליזה).
: תגובה ספונטנית (כמו בתא גלווני)
: תגובה מאולצת (כמו בתא אלקטרוליטי)
חישוב של פוטנציאל תא סטנדרטי יכול להתבסס על נתונים תרמודינמיים של התגובה הכוללת, כפי שמבוטאים במשוואה הבאה:
כש- מייצג את האנרגיה החופשית של התגובה (בג'אול למול), שהיא למעשה שינוי האנתלפיה התקני פחות מכפלת הטמפרטורה בשינוי האנטרופיה .
הוא מספר מולי האלקטרונים העוברים בתגובה, ו- הוא קבוע פאראדיי שערכו 96,485 קולון למול.
לדוגמה: עבור תגובת הפירוק של מים למימן ולחמצן , ערך האנרגיה החופשית של התגובה הוא , בנוסף, בתהליך עוברים 2 מול אלקטרונים, ולכן נקבל:
הערך שקיבלנו עבור פוטנציאל התא הכולל הוא .
הערך הוא בסימן שלילי, והמשמעות היא שהתגובה היא מאולצת (לא ספונטנית), כלומר, על מנת שהיא תתרחש יש להזרים אנרגיה, כמו שנעשה בתא אלקטרוליטי.
פוטלוס הוא סרט נעורים מוזיקלי אמריקאי משנת 1984 בבימויו של הרברט רוס, בכיכובם של קווין בייקון ולורי סינגר בתפקידים הראשיים ושרה ג'סיקה פרקר בתפקיד משנה.
העלילה עוסקת בנער חובב ריקודים המגיע לעיירה מנומנמת שבה ריקודים אסורים בחוק, ובמאמץ והתמדה, הוא מצליח לשנות זאת.
היא מבוססת באופן רופף על מקרה אמיתי שהיה בעיירה קטנה באוקלהומה.
רן מקורמק (קווין בייקון) מגיע משיקגו עם אמו היחידנית לגור אצל קרובי משפחתם בעיירה הקטנה והמנומנמת בומונט.
בבית הספר הוא מתיידד עם ווילרד (כריס פן) ממנו נודע לו כי בעיירה יש חוק האוסר על ריקוד לצלילי מוזיקה לריקודים ומוזיקת רוק.
את החוק הזה העביר במועצת העיירה הכומר שו מור (ג'ון לית'גו - כומר מוסמך בחייו הפרטיים) לאחר שבנו נהרג בתאונת דרכים לאחר ששב ממסיבת ריקודים.
לכומר מור יש בת יפהפייה בשם אריאל (לורי סינגר) חברתו של צ'אק (ג'ים יאנגס).
אריאל מתאהבת ברן דבר שגורם לעימותים אלימים בינה לבין צ'אק ובין צ'אק לרן.
רן יוצא לרקוד מחוץ לעיירה עם ראסטי (שרה ג'סיקה פרקר) ווילרד ואריאל.
כולם רוקדים לצלילי "פוטלוס" מלבד ווילרד שאינו יודע לרקוד אבל רן מלמד אותו לאחר מכן.
רן מופיע לפני מועצת העיירה ונואם כדי לשכנעם להסיר את החרם על ריקודים הוא מביא בנימוקיו ציטוטים מהתנ"ך על חשיבות הריקודים כמו למשל ריקוד המלך דוד לפני האלוהים (ארון הברית) וציטוטים מתהילים וקהלת.
הכומר מור משכנע את אנשי המועצה בסכנה שבריקודים האלה המביאים להידרדרות מוסרית של הנוער והם משתכנעים ולא מבטלים את החוק.
בעיירה מתנהל ויכוח ער בעד ונגד הגולש לאלימות.
לבנים נזרקות לביתו של רן ועליהם כתוב "לך לגיהנום".
הכומר נתון ללחץ של אשתו וי (דיאן ויסט) המתנגדת לצורת ניהולו את קהילת המאמינים וכן לחץ של בתו אריאל שבסיום ויכוח הוא סוטר לה.
השיא מגיע כשחלק מאנשי העיירה אוספים ספרים "לא מוסריים" לדעתם ושורפים אותם.
הכומר המזועזע מגיע למקום, מפסיק את השריפה ומפזר את האנשים.
הוא נשבר, מזמין את רן לשיחה ומוסכם שנשף הסיום יתקיים מחוץ לעיירה בתוך אולם בטחנת קמח בה עובד רן, שיוכשר לכך על ידי רוב נערי העיירה.
בסיום רוקדים הנערים לצליל "פוטלוס" כשרן מוביל והכומר ואשתו משקיפים מבחוץ מפויסים ומחובקים.
השירים Footloose ו-Let's Hear It for the Boy היו מועמדים לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
השיר Footloose היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר.
זו הייתה הופעתה השנייה של שרה ג'סיקה פרקר בקולנוע ועליה הייתה מועמדת לפרס על שחקנית המשנה הצעירה הטובה ביותר.
אלבום המוזיקה של הסרט היה מועמד לפרס גראמי.
ב-1989 הופק המחזמר "פוטלוס" על פי עלילת הסרט.
ב-2011 הופק רימייק של "פוטלוס" בהשתתפות קני וורמאלד, ג'וליאן האף, דניס קווייד ואנדי מקדואל.
פוטנוק (בהונגרית: Putnok) היא עיירה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה, הממוקמת במרחק של 40 ק"מ ממישקולץ בין הרי ביק (Bükk) לבין נהר סלאנה.
במשך זמן רב העיירה הייתה עיירת שוק.
ב 1881 העיירה נהפכה לכפר.
פוטנוק הייתה מיושבת כבר בעידן הנאוליתי.
במפקד משנת 1746 מוזכרות שתי משפחות שהתגוררו בעיר לבדן עד אמצע המאה ה-19 אז הורשו יהודים להתיישב במקום.
רוב היהודים עסקו במסחר ובעיקר בשיווק יינות וחיטה.
בשנת 1850 התארגנה במקום קהילה יהודית ובה פעלו מוסדות צדקה רבים ובית ספר עממי שנוסד בשנת 1875. הנוצרים שמרו באופן כללי על יחסים טובים עם היהודים.
גם בתקופת ה"טרור הלבן", ועד לשואה, לא היו מקרים של אנטישמיות.
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות 89 מיהודי פוטנוק ולאחריה החל הרעיון הציוני לצבור תומכים רבים בעיר.
בשנת 1932 התארגן במקום סניף של התאחדות הנוער הציוני והוקמה הכשרה חלוצית לנוער.
הרב הראשון של פוטנוק היה רבי שלמה זלמן בראון.
מלבד ידיעותיו בש"ס ובפוסקים הוא הצטיין גם בידיעותיו הכלליות ודיבר בשפה ההונגרית והגרמנית.
רבי שלמה זלמן בראון נפטר בשנת תרל"ב (1872).
רבה השני של פוטנוק היה רבי יעקב טננבוים מגדולי הפוסקים בהונגריה, מחבר סדרת נהרי אפרסמון.
תחילה הוא היה רב בקהילות טאיה ומזצ'אט, ולאחר מכן כיהן כ-23 שנים כרבה של פוטנוק.
הוא ייסד בפוטנוק ישיבה ולמד אצלו כמאה וחמישים בחורים, הישיבה נתקיימה גם בימי הרבנים שבאו אחריו עד סמוך לשואה.
רבה השלישי היה בנו רבי מאיר טננבוים מחבר ספר אמרי מאיר, ולוית אור .
הרביעי היה חתנו רבי חיים יהודה טייטלבוים ונספה בשואה.
בעקבות פרסום החוקים היהודיים (1938 ואילך), ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והתרבות, נסגרו חנויות רבות שבבעלות יהודית, ומצבם הכלכלי של יהודים רבים התערער.
ב-1941, עם פרסום חוקי הפליה נוספים, נאסר על היהודים לצאת לרחוב בשעות הערב.
ב-1942 גויסו הגברים היהודיים לחיל עזר יחד עם אזרחים נוספים שהשלטונות לא רצו לצרף לשורות הצבא הלוחם.
רובם נשלחו לחזית אוקראינה, שם הועסקו בפינוי מוקשים, 60 מהם נספו.
במרץ 1944, עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נעצרו כ-60 יהודים תושבי המקום בפקודת הגסטפו.
הם הואשמו בהאזנה בסתר לשידורי האויב, בהפצת שמועות תבוסתניות ובהסתרת סחורות.
ב-5 באפריל הובלו לבודפשט ומשם הועברו למחנה ריכוז בגאראן (הראן בסלובקיה המודרנית), ובראשית מאי שולחו לאושוויץ.
ב-2 במאי 1944, רוכזו יהודי העיר ויהודי היישובים הסמוכים בגטו במתחם בית הכנסת, בית הספר ובבנייני הקהילה, שם הוחזקו במשך כחודש ימים 588 יהודים.
האמידים מביניהם נחקרו תוך עינויים לגלות היכן הטמינו את רכושם.
ב-3 ביוני הובלו יהודי הגטו למישקולץ, שם רוכזו כל יהודי המחוז.
ב-6 ביוני 1944 שולחו 564 יהודי פוטנוק לאושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו 127 יהודים לפוטנוק ושיפצו את בית הכנסת.
בשנים שלאחר מכן עזבו רובם את העיירה ובשנות השישים התגורר במקום מספר קטן של יהודים.
בעיר נותר בית קברות יהודי.
מספר הנספים בני המקום באושוויץ ובעבודות הכפייה הגיע ל-509.
לאיוש בלאו (1861 – 1936) היה תאולוג יהודי-הונגרי, רב, פרופסור באוניברסיטה, מנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט.
באלקטרוכימיה, הפוטנציאל האלקטרוכימי הוא מדידה תרמודינמית של פוטנציאל כימי שלא משמיטה את תרומת האנרגיה של האלקטרוסטטיקה.
פוטנציאל אלקטרוכימי מובע ביחידת מידה "J\mol".
לכל תא אלקטרוכימי (לדוגמה, "מולקולות מים", "יוני נתרן", "אלקטרונים") יש פוטנציאל אלקטרוכימי (כמות עם מידות של אנרגיה) בכל מקום אפשרי בחלל, שמסמל עד כמה קל או קשה להוסיף עוד חלקיקים מסוג זה לאותה סביבה.
חלקיקים ינועו מאזורים עם פוטנציאל אלקטרוכימי גבוה לאזורים עם פוטנציאל אלקטרוכימי נמוך, ככל שהסביבה מאפשרת תנועה זו; בשיווי משקל, פוטנציאל אלקטרוכימי מפוזר בכל מקום לכל סוג חלקיקים (יכול להיות שיהיה ערך שונה לכל סוג).
לדוגמה אם בכוס מים נמצאים יוני נתרן (+Na) המומסים במים בצורה אחידה, ונוסף שדה חשמלי לתוך המים, אז יוני הנתרן נוטים להמשך לצד אחד של השדה החשמלי.
אומרים שליונים יש אנרגיה פוטנציאלית חשמלית, ושהם זזים כדי להפחית את פוטנציאל האנרגיה שלהם.
כמו כן, אם בכוס מים בצד אחד יש כמות רבה של סוכר מומס ובצד השני אין, כל מולקולות הסוכר יתפזרו בצורה רנדומלית בתוך המים, עד שתתקבל כמות סוכר שווה בכל האזור.
אומרים שלמולקולות הסוכר יש "פוטנציאל כימי", שגבוה יותר באזורים עם ריכוז גבוה, וכל המולקולות זזות על מנת להפחית את הפוטנציאל הכימי שלהן.
שתי הדוגמאות הללו מראות שפוטנציאל חשמלי ופוטנציאל כימי יכולים להוביל לאותה התוצאה: פיזור מחדש של סוגי החלקיקים.
לכן, זה יוצר היגיון לשילוב שלהם לפוטנציאל אחד, הפוטנציאל האלקטרוכימי.
(בעקרון) קל למדוד אם יש או אין שני אזורים (למשל, שתי כוסות מים) שיש להן אותו פוטנציאל אלקטרוכימי לחלקיק מסוים (למשל, מולקולה של חומר מומס): יש לאפשר לחלקיקים לנוע בחופשיות קדימה ואחורה בין שני התחומים האלה (למשל, לחבר אותם עם ממברנה חדירה למחצה שמאפשרת מעבר רק לחלקיקים אלה).
אם הפוטנציאל הכימי דומה בשני התחומים, החלקיקים לפעמים יזוזו קדימה או אחורה בין שני התחומים, אבל הממוצע יהיה בדיוק כמו תנועה אחת בכיוון השני, ושם אין נדידה בכלל.
אם הפוטנציאל הכימי של שני השטחים יהיה שונה, יותר מולקולות ינועו לפוטנציאל הכימי הנמוך יותר מאשר לכיוון השני.
יותר מזה, בנוכחות דיפוזיה, כלומר כאשר יש נטייה למולקולות לנוע מתחום אחד לתחום שני, אז יש אנרגיה חופשית מסוימת אשר מתפזרת על ידי כל אחת מהמולקולות.
האנרגיה הזאת, אשר יכולה לפעמים להירתם (דוגמה פשוטה היא תא ריכוז), והאנרגיה החופשית בכל mole (יחידת מידה) שווה בדיוק להבדל של הפוטנציאל האלקטרוכימי בין שני השטחים.
זה שכיח באלקטרוכימיה ובפיזיקה של מצב מוצק להתווכח על שני הפוטנציאלים, הפוטנציאל כימי והפוטנציאל חשמלי של האלקטרונים.
למרות זאת, בשני השטחים, ההגדרות של שני המונחים הללו לפעמים מתחלפות.
באלקטרוכימיה, הפוטנציאל האלקטרוכימי של האלקטרונים (או כל סוג אחר) נמצא בפוטנציאל מוחלט, הכולל את הפוטנציאל הכימי ואת הפוטנציאל החשמלי (פנימי, לא-חשמלי), והוא על ידי הגדרה קבועה על פני מכשיר בשיווי משקל, ואילו הפוטנציאל הכימי של האלקטרונים שווה לפוטנציאל האלקטרוכימי פחות האנרגיה פוטנציאלית חשמלית מקומית לכל אלקטרון.
בפיזיקה של מצב מוצק, המשמעויות מתאימות לזה, אבל מדי פעם המשמעויות מתחלפות.
בתנאים כלליים, הפוטנציאל האלקטרוכימי הוא העבודה מכנית הנעשית כאשר מביאים יחידת mole אחת של יון מהמצב הרגיל לריכוז מוגדר ופוטנציאל חשמלי.
פוטנציאל אלקטרוכימי יכול להתבטא גם כ:
μi זה הפוטנציאל כימי של הסוגים i, ב-J/mol.
zi זה הערכיות (טעינה) של היון i,חסר מספר שלם.
F זה קבוע פאראדיי, ב־C/mol.
Φ זה הפוטנציאל האלקטרוסטטי המקומי, ב-V.
פוטנציאל אלקטרוכימי חשוב בתהליכים ביולוגיים אשר מערבים דיפוזיה מולקולרית מעבר לממברנות, בכימיה אלקטרואנליטית, ויישומים תעשייתיים כמו סוללות ותאי דלק.
זה מייצג אחד מהרבה צורות חלופיות של אנרגיה פוטנציאלית שדרכם אפשר לשמר אנרגיה(חוק שימור אנרגיה).
בקרום התא, הפוטנציאל האלקטרוכימי זה סכום פוטנציאל כימי ופוטנציאל ממברנה (Membrane potential).
במכניקת הקוונטים, פוטנציאל דלתא הוא בור פוטנציאל המתואר מתמטית על ידי פונקציית דלתא של דיראק - פונקציה מוכללת.
איכותית, המודל מתאר פוטנציאל שערכו אפס בכל מקום, למעט נקודה בודדת שבה הוא מקבל ערך אינסופי.
מודל זה משמש כדי לתאר תרחישים שבהם חלקיק חופשי לנוע בשני אזורים של המרחב ביניהם מפריד מחסום פוטנציאל צר וגבוה מאוד.
לדוגמה, אלקטרון יכול לנוע בחופשיות כמעט מוחלטת בחומר מוליך, כך שאם המוליך בו הוא נע יוצמד למוליך שני, הממשק ביניהם יפעל עבור האלקטרון כמחסום פוטנציאל המפריד בין אזורים בעלי פוטנציאל קבוע - מחסום שיכול להיות מקורב על ידי פונקציית דלתא.
פוטנציאל הדלתא הוא גבול של בור פוטנציאל סופי, וניתן לקבלו מבור הפוטנציאל הסופי אם שומרים על מכפלת עומק (או גובה) הבור ורוחבו על ערך קבוע כאשר מקטינים את הרוחב בהדרגה לאפס.
משוואת שרדינגר הבלתי תלויה בזמן לפונקציית הגל (ψ(x של חלקיק בממד אחד בפוטנציאל (V(x היא:
כאשר ħ הוא קבוע פלנק המצומצם ו-E היא האנרגיה של החלקיק.
כאשר (δ(x הוא פונקציית דלתא של דיראק.
הוא ייקרא בור פוטנציאל דלתא אם λ שלילי ומחסום פוטנציאל דלתא אם λ חיובי.
הפוטנציאל מפצל את המרחב לשני חלקים (x < 0 ו-x > 0).
בכל אחד מהחלקים האלו האנרגיה הפוטנציאלית היא אפס, ומשוואת שרדינגר מצומצמת למשוואה
זוהי משוואה דיפרנציאלית ליניארית עם מקדמים קבועים אשר פתרונותיה הם צירופים ליניאריים של eikx ו-e−ikx, כאשר מספר הגל
k קשור לאנרגיה על ידי:
באופן כללי, עקב נוכחותו של פוטנציאל הדלתא בראשית, מקדמי הפתרון לא חייבים להיות זהים בשני חצאי המרחב:
כאשר, במקרה של אנרגיות חיוביות (k ממשי), eikx מייצג גל שמתקדם ימינה, ו-e−ikx מייצג גל שמתקדם שמאלה.
ניתן לקבל קשר ראשון בין המקדמים באמצעות הכפפת פונקציית הגל לתנאי הרציפות בראשית, כלומר:
קשר שני מתקבל מאפיון הקפיצה בנגזרת של פונקציית הגל בראשית.
כדי לקבל את הקפיצה בנגזרת נבצע אינטגרציה של משוואת שרדינגר מסביב ל- x = 0 על פני האינטרוול [ε,+ε-]:
בגבול שבו ε→ 0, אגף ימין של המשוואה הזאת מתאפס, ואגף שמאל הופך ל-:
לסיכום, תנאי השפה מספקים את האילוצים הבאים על המקדמים:
בכל פוטנציאל מושך חד־ממדי יהיה מצב קשור.
כדי למצוא את האנרגיה שלו, יש לשים לב שבעבור E<0 מתקבל מדומה ופונקציות הגל אשר היו אוסצילטוריות בעבור אנרגיות חיוביות בחישוב שמקודם, הן כעת מעריכיות דועכות או עולות כפונקציה של x .
הדרישה שפונקציות הגל אינן מתבדרות באינסוף גוררת התאפסות של האקספוננטים המתבדרים, כך שפונקציית הגל המתקבלת היא:
מתנאי השפה ותנאי הנרמול נובע ש-:
כלומר מקבלים שמצב קשור יכול להתקיים רק עבור בור (λ חייב להיות שלילי) ולא עבור מחסום.
טרנספורם פורייה של פונקציית הגל הזאת הוא התפלגות קושי.
בשונה מהסיטואציה בבור פוטנציאל סופי, בבור דלתא תמיד יש רק מצב קשור אחד, והאנרגיה של המצב הקשור נגזרת מהקבועים של הזנבות האקספוננציאליים:
בעבור אנרגיות חיוביות, החלקיק חופשי לנוע בכל אחד מחצאי המרחב, אך הוא עשוי להיות מפוזר מפוטנציאל הדלתא בראשית.
את המקרה הקוונטי ניתן לחקור באופן הבא: חלקיק מתקרב פוגע במחסום מצד שמאל (Ar); הוא עשוי להיות מוחזר (Al) או מועבר (Br).
כדי למצוא את האמפליטודה המוחזרת והמועברת בעבור פגיעה מצד שמאל, נציב במשוואות לעיל Ar = 1 (חלקיק מגיע), Al = r (החזרה), Bl = 0 (אף חלקיק לא מגיע מצד ימין) ו-Br = t (העברה), ונפתור בעבור r ו-t.
מקדם ההעברה הוא מרוכב כי בנוסף על ההבדל בין משרעת פונקציית הגל המועברת לעומת זו הפוגעת, ישנו גם שינוי מופע המקושר לפוטנציאל.
אודות לסימטריית הראי של המודל, האמפליטודות של הגל הפוגע מימין זהות לאלו שמשמאל.
התוצאה שמתקבלת היא שיש הסתברות גדולה מאפס
הסיכוי להחזרה זאת אינו תלוי בסימן של λ, כלומר, לבור יש אותו סיכוי לפזר את החלקיק כמו למחסום.
זהו הבדל משמעותי מהמכניקה הקלאסית, שבה הסתברות ההחזרה תהיה 1 עבור מחסום (החלקיק פשוט מקפץ חזרה) ו-0 עבור בור (החלקיק חולף דרך הבור באין מפריע).
החישוב לעיל עשוי להיראות בתחילה כהפשטה חסרת שימוש.
אף על פי כן, הוא הוכיח את עצמו כמודל מתאים למגוון מערכות פיזיקליות אמיתיות.
דוגמה אחת כזאת נוגעת לממשקים שבין חומרים מוליכים.
בתוך המוליכים, תנועת האלקטרונים היא קוואזי-חופשית וניתנת לתיאור בעזרת האיבר הקינטי בהמילטוניאן לעיל עם מסה אפקטיבית m.
לעיתים קרובות, פני השטח של חומרים כאלו מכוסים בשכבות מחמצנות או אינם אידיאליים מסיבות אחרות.
השכבה הדקה ובלתי-מוליכה הזאת ניתנת למידול על ידי פוטנציאל דלתא כמקודם.
אלקטרונים עשויים למנהר מחומר אחד לאחר, מה שמביא ליצירת זרם חשמלי בממשק.
הפעולה של מיקרוסקופ מנהור סורק מתבססת על אפקט המנהור הזה.
במקרה זה, המחסום הוא עקב האוויר בין קצה המיקרוסקופ והגוף הנחקר.
חוזק המחסום קשור בהפרדה והוא חזק יותר ככל שהשניים רחוקים יותר.
לדיון כללי יותר בסיטואציה המתקבלת, ראו גם מחסום פוטנציאל סופי.
המודל לעיל הוא חד-ממדי בעוד המרחב הסובב הוא תלת-ממדי, כך שלמעשה, יש לפתור את משוואת שרדינגר בשלושה ממדים.
מצד שני, מערכות רבות משתנות רק לאורך קואורדינטה אחת ואינווריאנטיות להזזות בכיוונים האחרים.
משוואת שרדינגר מצומצמת אז למקרה שנידון כאן באמצעות הפרדת משתנים: .
המודל של פוטנציאל דלתא הופך שימושי במיוחד במקרה של בור פוטנציאל דלתא כפול אשר מייצג גרסה חד-ממדית של מולקולת מימן מיוננת, כפי שמתואר בחלק הבא.
במקרה זה, הפוטנציאל החשמלי שחווה האלקטרון (היחיד) של מולקולת הוא מהצורה: , ולכן יכול להיות מקורב בצורה גסה על ידי זוג בורות דלתא.
פתרון משוואת שרדינגר במקרה זה מראה שישנם שני מצבים קשורים (אחד סימטרי והשני אנטי-סימטרי) ושההסתברות למצוא את החלקיק בכל אחד מהמצבים שווה.
בור הדלתא הכפול ממדל מולקולת מימן דו-אטומית בעזרת משוואת שרדינגר המתאימה:
כאשר הוא המרחק הבין גרעיני והפוטנציאל הוא למעשה פונקציית דלתא של דיראק עם שני שיאים שליליים הממוקמים ב-x =±R/2 (מוראים בחום בדיאגרמה).
נעבוד ביחידות אטומיות ונציב .
כאן הוא פרמטר פורמלי ניתן לשינוי.
מהפתרון לבור פוטנציאל דלתא יחיד, נוכל לבצע "ניחוש מושכל" ולהסיק שהפתרון הוא מהצורה:
מתפירת חלקי פונקציית הגל בשיאי הדלתא נקבל את הדטרמיננטה:
לפיכך, נשלט על ידי המשוואה "הפסאודו-ריבועית":
אשר לה יש שני פתרונות .
בעבור המקרה של מטענים שווים (שני גרעינים זהים), λ = 1 והמשוואה הפסאודו-ריבועית מצומצמת ל-:
מקרה ה-"+" מתאים לפונקציית גל סימטרית סביב נקודת האמצע (פתרון זה מוראה באדום באיור לעיל).
בהתאמה, מקרה ה-"-" מייצג פונקציית גל אנטי-סימטרית מסביב לנקודת האמצע (מוראה בירוק באיור).
הם מייצגים קירוב של שתי רמות האנרגיה הנמוכות ביותר של מולקולת תלת-ממדית והם שימושיים באנליזה שלה.
פתרונות אנליטיים לערכים העצמיים של האנרגיה במקרה של מטענים סימטריים ניתן על ידי:
כאשר W היא פונקציית W של למברט.
שימו לב שהאנרגיה הנמוכה ביותר מתאימה לפתרון הסימטרי .
במקרה של מטענים לא שווים ומודל מולקולרי תלת-ממדי, הפתרונות ניתנים על ידי הכללה של פונקציית W של למברט.
הפוטמן (מילולית: קליפת אגוז) הוא מבנה מעוגל הממוקם בבסיס המוח הקדמי.
הפוטמן והגרעין הזנבי מהווים יחד את חלקו הגבי של הסטריאטום, שהוא אחד מהמרכיבים של גרעיני הבסיס.
הפוטמן מחובר דרך מספר מסלולים לגלובוס פלידוס, קלאוסטרום, תלמוס והחומר השחור, וזאת בנוסף לאזורים רבים בקליפת המוח.
שניים מתפקודיו העיקריים הם ויסות התנועה בשלביה השונים (הכנה, הוצאה לפועל, סיום ועוד) והשפעה על סוגים שונים של למידה.
בפוטמן פועלים נוירוטרנסמיטרים שונים כדוגמת GABA, אצטילכולין ואנקפלין המשפיעים על תפקודו.
לפוטמן תפקיד מרכזי במחלות ניווניות של מערכת העצבים כמו פרקינסון והנטינגטון.
המונח "פוטמן" נגזר מהמילה הלטינית "putare", שמשמעותה לחשוב או לשקול דבר מה.
עד לאחרונה, רוב מחקרי ה-MRI התמקדו בגרעיני הבסיס בכללותם - בעיקר בשל רזולוציות התמונות ונדירות אוטמים או דימומים בפוטמן עצמו.
אולם, מחקרים רבים עסקו בגרעיני הבסיס ובקשרים שלהם עם מערכות מוחיות נוספות.
בשנות ה-70 בוצע בקופים המחקר הראשון על פעילות הנוירון הבודד בגלובוס פלידוס.
מאז פותחו שיטות מעקב, גירוי ודימות מתקדמות יותר (דימות תהודה מגנטית תפקודי למשל), שמאפשרים מחקר מעמיק יותר של הפוטמן ושאר חלקי גרעיני הבסיס.
הפוטמן הוא מבנה הממוקם במוח הקדמי ויחד עם הגרעין הזנבי הם מהווים את הסטריאטום הגבי.
שני המבנים פועלים ובנויים באופן דומה - נוירואנטומיסטים רבים מחשיבים את הסטריאטום הגבי למבנה יחיד, המחולק לשניים בידי צביר חומר לבן המכונה "הקופסית הפנימית" .
הפוטמן והגלובוס פלידוס מהווים יחד את המבנה המכונה "הגרעינים העדשתיים" .
הפוטמן הוא החיצוני ביותר מבין גרעיני הבסיס, אשר כוללים בנוסף את הגרעין הזנבי, הגלובוס פלידוס, האמיגדלה, החומר השחור, הגרעין התת-תלמי וגרעין האקומבנס.
ביונקים, גרעיני הבסיס קשורים לתפקודים שונים כמו תנועה, הכרה, רגשות ולמידה ותפקודים בסיסיים אחרים החשובים לתפקודים ניהוליים.
כלל הגרעינים מקבלים סוגי מידע שונים מקליפת המוח דרך הסטריאטום.
המעגלים המחברים בין קליפת המוח לבין מבני המוח השונים, בהם מעורב הפוטמן, הם צפופים ומורכבים ומכילים מגוון רחב של אופני העברה והם כאלו שמגיעים מאיברי החוש אל מערכת העצבים וכאלו שמגיעים ממערכת העצבים לשרירים או לבלוטות השונות.
הגרעין הזנבי - הגרעין הזנבי מקבל במשותף עם הפוטמן מידע מקליפת המוח.
יחד, הם עשויים להיחשב "שער הכניסה" אל גרעיני הבסיס.
הגרעין הזנבי מקבל מידע ישירות מהפוטמן.
שני המבנים מחוברים במשותף לחומר השחור, אך בעוד שהגרעין הזנבי מעביר מידע רב יותר לפארס רטיקולטה שבחומר השחור, הפוטמן מעביר מידע רב יותר לגלובוס פלידוס.
החומר השחור - החומר השחור בנוי משני חלקים, פארס רטיקולטה ופארס קומפקטה.
הפארס קומפקטה מקבל קלט מהפוטמן ומהגרעין הזנבי ושולח אליהם מידע בחזרה.
לעומת זאת, גם הפארס רטיקולטה מקבל קלט משני המבנים, אך הוא שולח פלט אל מחוץ לגרעיני הבסיס, על מנת לשלוט בתנועות העיניים והראש.
הפארס קומפקטה מפריש דופמין, שהוא מרכיב חיוני ביותר בתנועה, והוא החלק שמתנוון במהלך מחלת פרקינסון.
גלובוס פלידוס - הגלובוס פלידוס מכיל שני חלקים - הגלובוס פלידוס החיצוני והגלובוס פלידוס הפנימי.
שני האזורים מקבלים קלט מהפוטמן ומהגרעין הזנבי ומתקשרים עם הגרעין התת-תלמי.
הגלובוס פלידוס הפנימי שולח מידע מעכב באמצעות GABA אל התלמוס וכן פלט אל חלקים של המוח התיכון, שמשערים שמטרתו היא שליטה ביציבה.
הפוטמן מקבל קלט ושולח פלט למבנים רבים אחרים במוח ועובד עמם בשיתוף פעולה על מנת להשפיע על סוגים שונים של ביצוע תנועות - תכנון, למידה והוצאה לפועל, הכנה מוטורית, השפעה על משרעת התנועה והמשכיותה.
במחקרים שבוצעו בקופים התגלה כי יותר נוירונים בפוטמן משמשים לבקרה על כיוון תנועת הגפיים מאשר לשליטה על מתח השרירים בהן.
מחקר אחר, שנערך באמצעות בדיקות טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים בבני אדם, מצא כי לפוטמן תפקיד מהותי בביצוע תגובה מוטורית ומהירותה, בשיתוף פעולה עם הגלובוס פלידוס והמוחון.
במחקר אחר שבוצע בקופים, הזריקו חומר הרדמה לפוטמן ולגרעין הזנבי שלהם, וגילו כי הם לא מצליחים לזכור רצפי תנועות חדשים.
מכאן ניתן להסיק כי חלקים שונים של הסטריאטום אחראים על חלקים שונים של זכירת וביצוע תנועות.
במחקרים רבים נתגלה כי לפוטמן תפקיד חשוב בסוגים שונים של למידה, למשל למידת חיזוק ולמידה עקיפה.
על אף שהמכניזם המדויק של למידה עוד אינו ברור, כן ברור כי לדופמין ולאינטרנוירונים כולינרגיים המשפיעים על חיזוק, תפקיד משמעותי במהלך הלמידה.
מחקר בנושא השתמש בנחקרים עם פגיעה ממוקדת באזור גרעיני הבסיס (בייחוד בפוטמן) שנגרמה משבץ מוחי על מנת לבדוק את תפקידו בלמידה.
היתרון בשימוש בנבדקים אלו הוא שהנוירונים הדופמינרגיים שנשלחים מהאזור לקליפת המוח הקדם-מצחית נותרים ככל הנראה ללא פגע.
בנוסף, במטופלים אלו, קל לקשר בין מבנים ספציפיים במוח לבין תפקודים מסוימים, מאחר שהפגיעה מתרחשת במקומות ממוקדים ולא נרחבים.
מטרת המחקר הייתה לקבוע האם פגיעות אלו משפיעות על למידה מבוססת חוקים קבועים ועל למידה המערבת שימוש במידע קודם - שתיהן מבוססות על זיכרון עבודה.
במחקר השתתפו שבעה נחקרים עם פגיעה מוחית ותשעה נבדקים בקבוצת ביקורת, וכולם נבחנו בשני סוגי הלמידה במספר מפגשים.
במחקר נמצא שהפגיעה בפוטמן משפיעה על למידה מבוססת חוקים קבועים אך לא על למידה המערבת שימוש במידע קודם.
מספר מחקרים גרסו כי לפוטמן תפקיד ברגש השנאה בבני אדם.
מחקר שנערך ביוניברסיטי קולג' לונדון ביצע בדיקות דימות תהודה מגנטית תפקודי בנחקרים, בזמן שמציגים בפניהם תמונות של אנשים ששנואים עליהם ותמונות של אנשים נייטרליים.
לכל תמונה ניתן "ציון שנאה" בהתאם לתוצאות הבדיקה ונמצא כי מעורבים ברגש הזה הפוטמן והאינסולה.
במחקר נטען כי "ייתכן כי לפוטמן תפקיד בתפיסת בוז וגועל, וכחלק מהמערכת המוטורית, ייתכן שתפקידו להגיב מבחינה מוטורית לגירויים מהסוג הזה".
נמצא כי בפוטמן של טרנסג'נדריות כמות גדולה יותר של חומר אפור מאשר בפוטמן של גברים סיסגנ'דרים.
ייתכן כי הממצא מצביע על הבדלים בסיסיים בהרכב המוחי בין טרנסג'נדריות לבין הטרוסקסואלים.
אולם, הדבר לא מצביע על האופן שבו ההבדלים האלו באים לידי מימוש, מאחר שממצאים דומים התגלו באוכלוסיות אחרות.
לדוגמה, לאנשים רב-לשוניים יותר חומר אפור בפוטמן מאשר לאנשים הדוברים שפה אחת.
לאחר שנתגלו תפקודיו של הפוטמן, נוירולוגים החלו לחקור את תפקידו המשמעותי ותפקידם של כלל גרעיני הבסיס במחלת פרקינסון ובמחלות נוירולוגיות אחרות הקשורות בניוונם של נוירונים.
כתוצאה ממחלת פרקינסון, נוירונים דופמינרגיים בפארס קומפקטה שבחומר השחור מתים באופן איטי ומתמשך.
תפקידו של הפוטמן במערכת הזו חשוב מאחר שהוא מקשר בין החומר השחור לבין הגלובוס פלידוס, משניהם הוא מקבל קלטים ושולח אל שניהם פלטים.
הפעילות של המסלולים הישירים מהחומר השחור אל הגלובוס פלידוס הפנימי דועכת, בעוד הפעילות במסלולים העקיפים שבין החומר השחור לגלובוס פלידוס החיצוני מתגברת.
תהליך זה הוא שגורם לרעידות ולקיטוע בתנועות הרצוניות של חולי פרקינסון.
מחלות והפרעות אחרות הקשורות בפוטמן
פוטמוטריגון ברכיורה (שם מדעי: Potamotrygon brachyura) הוא מין של טריגון מהמשפחה הנאוטרופית טריגוני נהרות המצוי במימי אגן הנהר הריו דה לה פלטה שבאורוגוואי וצפון ארגנטינה.
לעיתים הוא מכונה טריגון נהרות ענק, יחד עם המין Himantura polylepis, החי במימי דרום-מזרח אסיה, אשר משתייך לטריגונים האמיתיים.
דג זה יכול להגיע לרוחב 1.5 מטר בין אורך סנפיריו ומשקלו עולה על 220 ק"ג, אם כי קטן מהמין מדרום-מזרח אסיה העולה על 600 ק"ג.
בכל זאת הוא המין הגדול ביותר במשפחתו (אף שהפרטריגון מצליח לעקוף אותו במוטת סנפיריו, אך לא במשקל), ואחד מהגדולים שבדגי נהרות אמריקה הדרומית.
היחידים שמתחרים איתו על התואר הם הפיררוקו והשפמנון הגדול פיראיבה.
טריגון זה בעל סנפירים דמויי-כנפיים שטוחים ומעוגלים שאיתם הוא "מרחף" מרחק קצר מקרקעית הנהר והוא בעל זנב קצר עבה ושרירי המצויד בקצה בעוקץ בעל ארס, היכול להצליף במהירות למעלה כדי להתגונן מטורף.
הוא בעל גוני כתמים כתומים-ירוקים על רקע כהה המעניק לו הסוואה מתחת למים.
הטריגון מצוי בטבע באגן הריו דה לה פלטה בנהרות: פרגוואי, פרנה ואורוגוואי ברחבי צפון ארגנטינה, פרגוואי, אורוגוואי וברזיל.
הוא נמצא גם בבוליביה ביובל הפילקומיו, ויימצא גם ביובלים התחתונים של נהר הפרגוואי לרבות בביצות הפנטנל.
בפרנה הטריגון כבר לא יכול לנדוד צפונה עקב בניית סכר איטייפו.
טריגונים אלה ניזונים לצד הקרקעית מטרף חולף קטן כמו דגים, רכיכות או סרטנים והצעירים יאכלו פלנקטון וחרקי מים עד הבגרות.
כמו רוב הטריגונים הוא משריץ כ-19 צאצאים בשנה.
פוטמורניס (שם מדעי: Potamornis; פירוש השם: " ") הוא סוג של עוף ימי בעל שיניים נכחד שהשתייך לסדרת ההספראורניסאים.
העוף התגלה בתצורות לנס שבויומינג ובתצורת הל קריק, במונטנה והוא כלל מין אחד - Potamornis skutchi.
עוף זה חי בסוף הקרטיקון בתקופת המאסטריכט לפני 66 מיליון שנה, אז החלה הכחדת הקרטיקון הגדולה, בה נכחדו אחרוני הדינוזאורים, הפטרוזאורים ועוד רבים.
העוף נכחד יחד איתם, אך ייתכן שמאובנים מסוימים התקיימו כבר בפלאוקן, כך שהוא שרד.
סוג זה היה קרוב להספראורניס, כנראה השתייך לסדרתו, והיה בעל גוף דחוס ומגושם והגיע למשקל של 2-1.5 ק"ג.
היו לו מקור ארוך בעל שיניים חרוטיות וכנפיים מנוונות והוא כנראה חי במים כמו צוללן או קורמורן.
קיימים עדויות שהוא יכל לעוף בשונה ממרבית ההספראורניסאים וכמה חוקרים מציבים אותו בסדרה שונה בשל כך.
מבנה מקורו התאים לאכילת דגים או יצורי ים אחרים.
פוטיניזם הוא כינוי למערכת הפוליטית של רוסיה שנוצרה במהלך נשיאותו של ולדימיר פוטין.
השלטון מאופיין בריכוז סמכויות פוליטיות ופיננסיות בידי "סילוביקי" - "אנשים בעלי דרגות" בהווה ובעבר ומגיע לסך של 22 סוכנויות אכיפה ממשלתיות בשליטת יוצאי שירות הביטחון, משטרה והצבא.
לדברי ארנולד בייכמן, פוטיניזם ב הפך למילה משמעותית כמו שהסטליניזם היה במאה העשרים".
"השתלטות הצ'קיסטים" על המדינה הרוסית והנכסים הכלכליים הושגה לכאורה על ידי קליקה של מקורביו וחבריו הקרובים של פוטין שהפכו בהדרגה לקבוצה מובילה של אוליגרכים רוסים ואשר "תפסו שליטה על המשאבים הכספיים, התקשורתיים והמינהליים של המדינה הרוסית" והגבילו את החירויות הדמוקרטיות ואת זכויות האדם.
רוסיה הפכה ל"מדינת שירות הביטחון".
פוטין עצמו הודה כי "אין דבר כזה איש ק.ג.ב לשעבר" וכי "קבוצה של עמיתי שירות הביטחון הפדרלי שנשלחו לעבוד כמסתננים בממשלה סיימה בהצלחה את משימתה הראשונה."
מאז הפלישה לאוקראינה בתחילת 2022, המודל השלטוני שלו מכונה "פוטין 2" ששולט יותר באמצעות השלטת פחד - שכן מאז החלה סגירה של כלי תקשורת, איסור על הגדרת המלחמה כמלחמה והתעקשות שמדובר במבצע צבאי, מאסר של מפגינים נגד המלחמה, איומים במלחמה גרעינית ועוד.
סוציולוגים, כלכלנים ופוליטיקאים מדגישים תכונות שונות של המערכת.
מאפיינים מודגשים על ידי עיתונאים
פולחן האישיות של פוטין, היוצר באמצעות האדרה בתקשורת, דמות של "גיבור לאומי"
כוח נשיאותי חזק, התחזק בהשוואה לתקופת ילצין.
שליטה חזקה של המדינה על רכוש
הסתמכות על סילוביקי (אנשים מכמה עשרות סוכנויות ביטחון, שרבים מהם עבדו עם פוטין לפני עלייתו לשלטון),
יישום סלקטיבי של צדק , יישום סלקטיבי של החוק ("הכל מיועד לחברים, החוק מיועד לאויבים")
מדיניות פיננסית ומיסית ליברלית יחסית, אך נטולת שקיפות ממשלה טכנית חלשה שאין לה משקל פוליטי, עם שליטה אמיתית במדינה מצד הממשל הנשיאותי.
סודיות מרבית של כוח וקבלת החלטות מרכזיות מאחורי הקלעים
סלידת הרשויות מחופש להביע את דעתם, צנזורה
יחסים אסטרטגיים עם הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, האינטרסים הרכושיים של הכנסייה ומדיניות לקידום הכמורה.
בזירה הבינלאומית, פוטיניזם מאופיין בנוסטלגיה לתקופה הסובייטית וברצון להחזיר את המצב למצב בו ברית המועצות התמודדה על בסיס שווה עם ארצות הברית בענייני פוליטיקה בינלאומית.
אנרגיה משמשת ככלי לפוליטיקה בינלאומית (מה שמכונה "דיפלומטיה של צינורות").
מאפיינים מודגשים על ידי מדענים
קסמארה קבעו בקרב מדענים פוליטיים "סימנים ישירים לנטישת המערכת הפוליטית הנוכחית של רוסיה מהעקרונות הבסיסיים של מדיניות התחרות":
ריכוזיות, כוח נשיאותי חזק, היחלשות ההשפעה הפוליטית של האליטות האזוריות והעסקים הגדולים
הקמת שליטת מדינה ישירה או עקיפה בערוצי הטלוויזיה העיקריים של המדינה, צנזורה;
השימוש ההולך וגובר ב"משאב המינהלי" בבחירות ברמה האזורית והפדרלית;
חיסול בפועל של מערכת הפרדת הרשויות, כינון שליטה במערכת המשפט;
סגנון לא פוליטי של התנהגות פוליטית
מונופול של הכוח הפוליטי בידי הנשיא
עדיפות האינטרסים הממלכתיים על פני האינטרסים של האדם, הגבלת זכויות האזרחים, דחיות נגד החברה האזרחית
יצירת דימוי של "מצודה נצורה" והשוואה בין פעילויות האופוזיציה לעוינות ודחיקתה מהשדה הפוליטי
פולחן אישיות של פוטין, הדגשת החזרת השליטה הממשלתית לאחר המשבר המדיני מהתמוטטות ברית המועצות
סמכותיות ביורוקרטית, נוכחות המפלגה השלטת והתמזגותה עם המנגנון הביורוקרטי
התמקדות בערכים של סדר ושמרנות
חקירה סוציולוגית שחשפה את התופעות נעשתה בשנת 2004 על ידי אולגה קרישטנובסקאיה, שקבעה את חלקם של הסילוביקים באליטה הפוליטית הרוסית כ-25%.
ב"מעגל הפנימי" של פוטין המונה כעשרים איש, עולה כמות הסילוביקים ל-58%, ודועכת ל-18-20% בפרלמנט ו-34% בממשלה.
לפי קרישטנובסקאיה, לא הייתה שום תפיסת כוח, מכיוון שהבירוקרטיה בקרמלין כינתה את הסילוביקים ככאלה שנועדו "להחזיר את הסדר".
תהליך כניסתם של לשלטון החל לכאורה מאז 1996, בעת הקדנציה השנייה של בוריס ילצין.
"לא באופן אישי ילצין, אבל האליטה כולה רצתה לעצור את התהליך המהפכני ולגבש את כוחה." כאשר מונה הסילוביק ולדימיר פוטין לראש הממשלה בשנת 1999, התגבר התהליך.
לדברי אולגה, "כן, פוטין הביא איתו סילוביקים.
אבל זה לא מספיק כדי להבין את המצב.
הנה גם היבט אובייקטיבי: כל האליטה הפוליטית בירכה את בואו.
היה צורך בזרוע חזקה, המסוגלת מבחינת האליטה לבסס סדר במדינה."
קרישטנובסקאיה ציינה כי היו אנשים שעבדו במבנים "הקשורים" לק.ג.ב.
מבנים הנחשבים ככאלה הם משרד החוץ הרוסי, נציבות התקשורת הממשלתית, משרד סחר החוץ, סוכנות הידיעות הממשלתית ואחרים.
"העבודה עצמה בסוכנויות כאלה אינה כוללת קשרים הכרחיים עם שירותים מיוחדים, אלא גורמת לחשוב על זה." בסיכום מספר הסילוביקים הרשמיים וה"קושרים" היא קיבלה הערכה של 77% כאלה בשלטון.