tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא היה הקלע המוביל במשחק נגד אורוגוואי, וסיים את הטורניר עם ממוצע של 8.8 נקודות למשחק.
בנוסף, השתתף עם נבחרת יוגוסלביה בכדורסל כשזכתה במקום הראשון במשחקי הים התיכון שנערכו במרוקו ב-1983.
ב-1990, בגיל 31 יצא לראשונה לשחק מחוץ לגבולות יוגוסלביה, לאחר שהחוק במדינה בתקופה זו איפשר יציאת שחקנים מחוץ למדינה רק לאחר גיל 28. הוא הצטרף לא.ס.
רמת השרון כשחקן חיזוק זר.
עם נישואיו לאחר ארבע שנים בארץ אבדיה התאזרח כישראלי.
הוא היה אחד מהזרים הראשונים מיוגוסלביה לשעבר ששיחקו בישראל.
במשחק של רמת השרון נגד הפועל חולון ב-1992, קלע 53 נקודות.
בעונת 1995/96 שיחק במכבי ראשון לציון וקלע 95 נקודות במהלך העונה, ועונה אחר כך הצטרף להפועל תל אביב בה קלע 105 נקודות במהלך העונה.
לאחר שסיים לשחק בהפועל תל אביב, הוא שיחק גם בליגות נמוכות יותר.
כששיחק באליצור בת ים, הוא שיתף פעולה עם בנו אנדריי שהצטרף לקבוצה.
אבדיה מונה בהמשך למאמן הנוער של בני הרצליה, ובשנת 2011 מונה כעוזר מאמן בני השרון/הרצליה.
שימש במשך מספר חודשים כמאמן כדורסל במחלקת הנוער של בני הרצליה, וב-20 ביוני 2021 מונה למנהל המקצועי של הקבוצה הבוגרת, תפקיד אותו הוא ממלא גם כיום.
מרעייתו הראשונה הוא אב לבן, אנדריי אבדיה ששיחק בליגה הארצית בישראל וכיום חי בבלגרד שבסרביה, ולו בת.
הוא נישא בשנית לשרון ארצי, בת קיבוץ בית זרע וכדורסלנית עבר, ולהם בן משותף, דני אבדיה, כדורסלן המשחק בקבוצת ה-NBA פורטלנד טרייל בלייזרס ובנבחרת ישראל.
בשנת 2021 הופיעה דמותו מספר פעמים בתוכנית "ארץ נהדרת", בגילומו של אלי פיניש.
בשנה זו השתתף בפרסומת ל לצדה של עדי אשכנזי.
זוּרָאבּ צֶרֵתֵלִי (בגאורגית: ზურაბ კონსტანტინეს ძე წერეთელი, זוּרָאבּ קוֹנְסְטַנְטִינֶס דְּזֶה צֶרֵתֵלִי; ברוסית: Зураб Константинович Церетели, זוּרָאבּ קוֹנְסְטַנְטִינוֹבִיץ' צֶרֶטֵלִי; 4 בינואר 1934 – 22 באפריל 2025) היה צייר, פסל ואדריכל גאורגי-רוסי ידוע, מפורסם בבניית מונומנטים גדולים ולעיתים שנויים במחלוקת.
כיהן כנשיא האקדמיה הרוסית לאמנויות מאז 1997.
צרתלי יליד טביליסי, בוגר האקדמיה הממלכתית לאמנויות בטביליסי .
אך עם השנים עבר להתגורר במוסקבה.
בין יצירותיו מהתקופה הסובייטית היה אתר נופש לילדים בעיר סוצ'י, שהושלם בשנת 1986. אשתו הייתה הנסיכה אינה אנדרוניקשווילי, ממשפחת האצולה הגאורגית שטענה כי היא יורשת לקיסר הביזנטי אנדרוניקוס הראשון.
למרות שהקריירה שלו רצופה במחלוקות שונות, הוא היה ידידו הטוב של ראש העיר של מוסקבה יורי לוז'קוב, שהשיג עבורו פרויקטים חשובים כדוגמת שחזור קתדרלת ישו המושיע, כיכר המאנז' ואנדרטת המלחמה שבהר ההשתחוות.
לוז'קוב גם התיר לו להחזיק באחוזה ישנה במרכז העיר מוסקבה, אשר כעת מכילה את גלריית זוראב צרתלי ובה פסל בגודל מלא של ולדימיר פוטין המוצג בתצוגה.
הוא הכיר את יוניס קנדי שרייבר דרך ספיישל אולימפיקס.
הוא עיצב והתקין אנדרטה (הנקראת אושר לילדי העולם) בקמפוס של SUNY לציון אולימפיאדת הנכים 1979 ושנת הילד הבין-לאומית.
בשנת 2003 לפי צו של הנשיא ולדימיר פוטין הוענקה לצרתלי אזרחות רוסית.
במרץ 2014 הוא חתם על מכתב תמיכה בעמדתו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין באשר להתערבות צבאית של רוסיה באוקראינה.
בין היתר הוא קיבל עיטור ההצטיינות למען המולדת מכל 4 דרגות.
פרופסור ונשיא האקדמיה הרוסית לאמנויות משנת 1997.
נשיא קרן פארק הנסים לילדים (מאז 1988), ומכאן נפוצו גם שמועות על מעורבותו בהקמתו של פארק מקביל לדיסנילנד ברוסיה.
מייסד הקרן הבין-לאומית לתמיכה באונסק"ו, הוא מונה לשגריר רצון טוב של אונסק"ו ב-30 במרץ 1996.
מאז 2005, הוא חבר בלשכה הציבורית של רוסיה.
חבר בולט בקרן על שם סרז'יו ויירה דה מלו.
פסל פיוטר הגדול במוסקבה נחנך בשנת 1997 ונעשה בהזמנת עיריית מוסקבה על גבי אי מלאכותי, שעל תעלת וודואטווודני, שמימיה נשפכים לנהר מוסקבה.
גובה הפסל – 98 מטרים.
נטען שהפסל מהווה עיבוד מחדש לפרויקט פסל קולומבוס שצרתלי הציע לארצות הברית, לרגל 500 שנה לגילוי היבשת, אך הפרויקט נדחה.
היו הצעות להריסת הפסל והעיר אזוב אף הציעה לקבל את הפסל לרשותה על מנת להציבו בבסיס הצי הרוסי שבתחומי העיר, כמו גם טרנסניסטריה, פטרוזבודסקוורונז', איוואנובו, אוריול, ארכנגלסק וערים נוספות.
צרתלי היה אחראי לעבודות השחזור של קתדרלת ישו המושיע, שגם בנה חנייה תת-קרקעית, עבור מתפללי הקתדרלה.
בין שאר היוזמות הייתה היוזמה לבנות את פנים הקתדרלה מאבן שיש.
מבין עבודותיו הנודעות של צרתלי:
אנדרטת הכרוניקה של גאורגיה (טביליסי, 1985)
אנדרטת הידידות לכבוד 210 שנה לסיפוח גאורגיה לרוסיה;
אנדרטת "ניצחון הטוב על הרע" שבבניין האו"ם בניו יורק;
אנדרטת "לשבור את חומת אי האמון "(לונדון, בריטניה);
פסל פיוטר הגדול בסנקט פטרבורג, בן 6 מטרים
פסל הברונזה "לידת האיש החדש" (פריז, צרפת);
פסל "לידת האיש החדש" (סביליה, ספרד);
מונומנט "לידת העולם החדש", פסל לזכר קולומבוס בפוארטו ריקו, 2016
צרתלי יצר גם פסלים רבים אחרים שניתנו או נבנו בהזמנה במקומות רבים ברוסיה ובעולם.
צרתלי עובד לעיתים קרובות בהזמנת הרשויות ולכן נוטה להיות נושא לביקורת ציבורית.
הפסלים שלו זוכים לביקורת ולעג ובהיותם יהירים ובלתי פרופורציונליים.
זוֹרָאן זָאאֶב (במקדונית: Зоран Заев; נולד ב-8 באוקטובר 1974 בסטרומיצה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כלכלן ופוליטיקאי מקדוני שכיהן כראש הממשלה השמיני של מקדוניה הצפונית ממאי 2017 עד ינואר 2020, ובשנית מאוגוסט 2020 עד ינואר 2022.
בתפקות כהונתו נחתם הסכם פרספה עם יוון שסיים מחלוקת סביב השימוש בשם מקדוניה ואפשר את הצטרפות מקדוניה הצפונית לברית נאט"ו.
זוראן זאאב נולד בסטרומיצה, סיים בית ספר תיכון בעירו, והוסמך בכלכלה באוניברסיטת סקופיה.
לאחר לימודיו השתלב במערכת הפוליטית בארצו והצטרף למפלגת האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה.
הוא כיהן כראש עיריית סטרומיצה ונבחר לפרלמנט המקדוני.
בהמשך נבחר ליושב ראש מפלגתו.
לאחר הבחירות שנערכו במקדוניה ב-2016 הקים זאאב ממשלת קואליציה ומ-31 במאי 2017 מכהן כראש ממשלת מקדוניה.
ממשלתו של זאאב מקיימת יחסים קרובים עם ישראל וקיים שיתוף פעולה כלכלי ותרבותי נרחב.
בחודש מרץ 2018 נערכו בביטולה ובסקופיה שבמקדוניה מספר אירועים לציון יום השנה ה-75 לגירוש יהודי מקדוניה לטרבלינקה.
ב-10 במרץ נערך בסקופיה "מצעד החיים" ואליו הצטרפו ראש ממשלת בולגריה בויקו בוריסוב, סגן שר הביטחון אלי בן דהן, חבר הכנסת זוהיר בהלול ושר החוץ הפולני.
בהמשך נערכה ישיבת פרלמנט מיוחדת ובה נאמו זאאב ואלי בן דהן.
באותה שנה זאאב הוביל מהלך לחתימת הסכם עם ראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס שסיים סכסוך ארוך שנים בין שתי המדינות על שמה של רפובליקת מקדוניה, שבמסגרתו ב-2019 שונה שם המדינה ל"מקדוניה הצפונית".
באוקטובר 2021 זאאב התפטר מתפקידו כראש מפלגתתו, האיחוד הסוציאל-דמוקרטי המקדוני, בבחירות המקומיות.
דימיטר קובצ'בסקי נבחר להחליפו בראשות המפלגה בדצמבר באותה שנה, ובסופו של דבר החליף אותו בראשות הממשלה ב-16 בינואר 2022.
זוקלופנתיקסול (Zuclopenthixol) היא תרופה אנטי-פסיכוטית טיפוסית המשמשת לטיפול בעיקר בסכיזופרניה ובהפרעות נפש נוספות המלוות בפסיכוזה.
התרופה משווקת בישראל תחת השם קלופיקסול.
לזוקלופנתיקסול שלוש צורות מתן שונות:
ניתנת בעיקר לטיפול ארוך-טווח בסכיזופרניה מדי 2–3 שבועות.
ניתנת בעיקר במקרים של פסיכוזה פעילה ולהרגעת התקפים פסיכוטיים.
משמשת בעיקר במקרים בהם לא ניתן להזריק את התרופה לשריר בחולי סכיזופרניה ולסובלים מפסיכוזה.
תופעות הלוואי העיקריות של התרופה כוללות ישנוניות, סחרחורות, נוקשות שרירים, התכווצויות שרירים, טשטוש בראייה, רעד, קשיי ריכוז, אקתיזיה אי-שקט פנימי ואטקסיה.
תופעות לוואי נדירות יותר של התרופה כוללות בין השאר נדודי שינה, תנודות חדות במצב-הרוח, בלבול, כאבי בטן, שלשולים, קושי בהשתנה, עלייה במשקל, תסמונת ארנב וקשיים בתפקוד המיני.
במקרים קיצוניים במיוחד התרופה עלולה לגרום גם לתופעות לוואי קרדיאליות שונות.
זוֹפִּיקְלוֹן (Zopiclone) היא תרופת הרגעה המשמשת בעיקר לטיפול בנדודי שינה.
התרופה משווקת בישראל תחת השמות אימובאן ונוקטורנו.
לזופיקלון השפעה מרדימה חזקה, ולכן הוא משווק כתרופת שינה.
התרופה גורמת לטשטוש ודיכוי של מערכת העצבים המרכזית, ובכך יוצרת תחושת נמנום ורגיעה הנמשכת מספר שעות.
התרופה משמשת בעיקר לטיפול בנדודי שינה ולעיתים רחוקות יותר לטיפול בהפרעות חרדה שונות.
לאחר שימוש ממושך עשויה להתפתח סבילות לתרופה אשר מחייבת העלאת מינון להשגת האפקט המרגיע המבוקש.
הפסקת השימוש באופן פתאומי או בלתי-מבוקר עלולה להוביל לתסמיני גמילה חריפים, ולכן לא מומלץ להפסיק ליטול את התרופה ללא היוועצות ברופא.
זוצ'נגטירנוס (שם מדעי: Zhuchengtyrannus; מילולית: "הטירן של זוצ'נג") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים אשר נמצא במחוז שאנדונג שבסין בשנת 2011, בהם נמצאו מקבץ של עצמות לסת ושיניים.
סוג זה הכיל מין יחיד - Zhuchengtyrannus magnus (פירוש המילה: "magnus" - גדול) שלעיתים נחשב למין טירנוזאורוס.
הזוצ'נגטירנוס היה דומה במראהו לטירנוזאורוס אך מעט קטן יותר.
הוא הגיע לאורך 10–12 מטרים ולמשקל של 6 טונות.
מראה הלסת דומה מאוד לזו של טירנוזאורוס או טרבוזאורוס.
עם זאת מבנה השיניים היה קטן יותר והלסת הייתה צרה מעט ויותר גבוהה.
הלסת התחתונה לא נמצאה במאובנים וגם קצה החצי הימני של הלסת העליונה.
מין זה משויך למשפחת הטירנוזאוריים הענקיים אך היה מין מעבר מוקדם יחסית לפני הטירנוזאורוס.
הוא כנראה היה קרוב לליתרונקס ולטרבוזאורוס והיה מאחרוני הטירנוזאורים האסיינים שהתפתחו בסופו של דבר את הטירנוזאורוס האמריקני.
הוא חי בסוף הקרטיקון לפני 73.5 מיליון שנה באזור סין לצד פאונה נכחדת של דינוזאורים כמו הסינוצרטופס, השאנטונגוזאורוס וכמה אנקילוזאורים.
הוא היה טורף-על שצד בקבוצות קטנות או לבדו ואיים על מרבית היצורים שחיו סביבו.
זוראן דרגיץ' (בסלובנית: Zoran Dragić; נולד ב-22 ביוני 1989) הוא כדורסלן סלובני, המשחק בקבוצת סאסקי בסקוניה מליגת העל הספרדית והיורוליג, וכן בנבחרת סלובניה.
אחיו הצעיר של הכדורסל גוראן דרגיץ'.
בשנת 2004 החל דרגיץ' לשחק באופן מקצועי, בקבוצת איליריה מעיר הולדתו ליובליאנה, אשר שיחקה בליגת המשנה הסלובנית.
שנה לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת "יאנצ'ה", ולקראת עונת 2006/2007 חתם בקבוצת סלובן ליובליאנה מליגת העל הסלובנית.
בארבע עונותיו עם סלובן הציג שיפור הדרגתי, עד שנהיה השחקן הבולט שלה בעונת 2009/2010, עם ממוצע של 15.8 נקודות למשחק.
בין השנים 2010–2012 שיחק עבור קרקה נובו מסטו.
בשתי עונותיו בקבוצה זכה עמה באליפות ליגת העל הסלובנית, בעודו קולע 12.1 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת עבר לשחק באוניקאחה מאלגה הספרדית, אשר השתתפה ביורוליג.
בעונתו השנייה במאלגה סייע לה לסיים במקום הרביעי בליגת העל הספרדית, כקלעי השני של הקבוצה (אחרי ניק קיינר-מדלי) עם ממוצע של 10.6 נקודות למשחק בשתי המסגרות.
בשתי העונות הודחה מלאגה מהיורוליג בשלב שמינית הגמר ("טופ 16").
בספטמבר 2014 חתם דרגיץ' על חוזה לשתי עונות בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA, בה שיחק אז אחיו גוראן דרגיץ'.
ב-2 בינואר 2015 שיחקו זוראן וגוראן יחד עם האחים מרכוס ומרקיף מוריס למשך מספר דקות, במשחק מול פילדלפיה 76'; בכך, נרשמה הפעם הראשונה בהיסטוריית ה-NBA בה שני זוגות אחים משתתפים יחד במשחק עבור אותה קבוצה.
בסך הכול שותף דרגיץ' בשישה משחקים במדי הסאנס, וקלע נקודה אחת בממוצע למשחק.
בפברואר 2015 הועבר זוראן יחד עם אחיו גוראן למיאמי היט, במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם ניו אורלינס פליקנס.
לאחר שלא קלע אף נקודה בתשעת משחקיו הראשונים במיאמי, זכה ל-40 דקות משחק במשחקו העשירי והאחרון בקבוצה, מול פילדלפיה, וקלע 22 נקודות.
בסיום העונה הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, ושוחרר ממנה באופן מידי.
באוגוסט 2015 חזר לשחק באירופה, כאשר חתם על חוזה בקבוצת חימקי מוסקבה.
ביולי 2016 עבר לשחק באולימפיה מילאנו, עמה זכה בגביע האיטלקי לאחר שגברה במשחק הגמר על דינמו סאסארי.
בנובמבר 2017 חתם על חוזה בקבוצת אנאדולו אפס הטורקית.
קבוצתו סיימה את עונת 2017/2018 במקום השלישי בלבד בליגת העל הטורקית, אולם זכתה בגביע הטורקי לאחר שגברה על טופאש בורסה במשחק גמר הגביע.
דרגיץ' עצמו שותף רק בחציה הראשון של אותה עונה, בשל קרע ברצועה הצולבת הקדמית.
בינואר 2019, לאחר שהחלים מהפציעה ברגלו, הצטרף לקבוצת פלקנסטרו טריאסטה האיטלקית.
את עונת 2019/2020 החל בקבוצת רטיופארם אולם מליגת העל הגרמנית, וב-15 משחקיו בקבוצה הצטיין עם ממוצע של 19.9 נקודות למשחק.
בינואר 2020 עזב את אולם, ועבר לשחק בסאסקי בסקוניה הספרדית.
בסיום אותה עונה זכה עם קבוצתו באליפות הליגה הספרדית, לאחר שגברה על ברצלונה בתוצאה 69–67 במשחק גמר הפלייאוף.
דרגיץ' יצג את נבחרת סלובניה בכדורסל ביורובאסקט 2011, ביורובאסקט 2013 וביורובאסקט 2015. בשלושת הטורנירים רשם ממוצע כולל של 10.7 נקודות בממוצע למשחק.
כמו כן שיחק דרגיץ' עם סלובניה במשחקי גביע העולם בכדורסל 2014, אותם סיימה במקום השביעי – הישגה הגדול ביותר בטורניר.
לאורך הטורניר היה הקלעי השני של נבחרתו, אחרי אחיו גוראן, עם ממוצע של 12.9 נקודות למשחק.
זופיה פראניו (בפולנית: Zofia Franio; 16 בינואר 1899 – 25 בנובמבר 1978) הייתה רופאה פולנייה, אשר שירתה בדרגת מייג'ור בצבא פולין, ופעילה במחתרת הפולנית, שהוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת יהודים בשואה.
ד"ר פראניו הכירה זמן רב לפני מלחמת העולם השנייה את אנה אשכנזי, יהודייה שעבדה כמורה בבית ספר תיכון לתפירה בווילנה.
לאחר כיבוש וילנה על ידי הצבא הגרמני ב-1941, הסתתרה אשכנזי בדירתה של ולאדיסלבה מוזולף, שניהלה את בית הספר בו עבדה עד 1939. לאחר מכן עברה אשכנזי לחווה בבעלותה של מוזולף.
מוזולוף דאגה להשיג עבור אנה תעודת זהות ליטאית מזויפת על שם אנה וירסקה.
בסתיו 1941 צעדה אשכנזי ברגל, מצוידת בתעודה המזויפת, מהחווה עד לעיר ורשה, והגיעה לדירתה של פראניו.
פראניו הצליחה להשיג עבורה קנקארטה, שאפשרה את מגוריה בעיר ורשה.
למרות הקנקארטה ותעודת הזהות המזויפת, אשכנזי הועברה בין מקומות מסתור שונים – תחילה בדירתה של פראניו ולאחר מכן, מחשש להלשנות, במקומות אחרים שאיתרה פראניו.
בסוף שנת 1943 פראניו מצאה לה עבודה ב"בית חולים של ילדי ישו", בו היא נשארה עד פרוץ מרד ורשה באוגוסט 1944.
פראניו רצתה לסייע גם לאמה ולאחותה של אשכנזי, שהתגוררו בעיר לבוב.
היא נסעה אליהן, אולם, הן סירבו להצעתה.
פראניו סייעה גם לבן דודתה של אשכנזי: אדוארד קודנובסקי, הסתתר בעיר לבוב, עד שנשלח ברכבת לאושוויץ.
אדוארד הצליח לקפוץ מהרכבת הנוסעת, להתחמק מהנאצים ולבסוף הגיע לוורשה, אל דירתה של פראניו.
ד"ר פראניו אבחנה שהוא לקה בטיפוס, סיפקה לו מסמכים מזויפים, שלקחה מנפטר צעיר ואשפזה אותו בבית החולים למחלות מידבקות ע"ש סטניסלב הקדוש בוורשה.
בבית חולים זה היו לפראניו ידידים נאמנים בקרב אנשי הצוות.
בעקבות פקודה חדשה של הרשויות הגרמניות, כל המטופלים המדבקים הועברו לבית החולים הזיהומי ברחוב צ'וצ'ימסקה (Chocimska).
בזמן שאחיות בית החולים רחצו את אדוארד, הן שמו לב שהוא נימול ודיווחו על כך למנהל בית החולים, ד"ר גורטנר.
המנהל פנה לד"ר פראניו, שאמרה לו: "אם אתה היית נתקל במצב כזה, מה היית עושה בתור רופא ובן אדם?".
ד"ר גורטנר השתתק ולא הסגיר את המטופל.
אחרי שאדוארד קודנובסקי החלים מן הטיפוס, פראניו ביקשה מאשכנזי לאסוף מזוודה בשבילו.
בתוך המזוודה היו פריטי לבוש וכאלף זלוטי במזומן.
למרות העזרה שקיבל קודנובסקי, הוא לא שרד את המלחמה.
ב-11 במאי 1971, העידה אנה אשכנזי-וירסקה על פעילות ההצלה של ד"ר פראניו בהצהרה בשבועה שנתנה בבית המשפט העליון בלונדון.
ב-26 בדצמבר 1971, הוכרה פראניו על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם בטקס שהתקיים בוורשה ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
זופיה או סופיה או סונקה הלשאנסקה נולדה בסביבות שנת 1405 כבתם האמצעית של אצילים ליטאים, אנדז'יי הלשאנסקי ואלכסנדרה דרוצקה.
אביה, היה בנו של איוואן הלשאנסקי, יד ימינו של הדוכס הגדול של ליטא, ויטאוטאס הגדול וגיסו של הדוכס, כאח אשתו, אוליאנה הולשנאסקה.
ההיסטוריונים חלוקים בעניין זהותו של אביה של אמה של זופיה, אלכסנדרה דרוצקה.
ההיסטוריונים הפולנים טוענים כי מדובר בנסיך ליטאי, דמיטרי הראשון הזקן אח למחצה של יוגיילו, בעוד שהיסטוריונים רוסים טוענים כי הוא היה דמיטרי סמיונוביץ' משושלת רוריק.
האב, של זופיה, אנדז'יי מת כשילדתו הייתה קטנה והמשפחה עברה לגור בדרוצק, בסביבה רוסית-רותנית בדת הנוצרית אורתודוקסית.
באותה תקופה נקראה סונקה או סופיה.
ככל הנראה זכתה למעט מאוד השכלה והייתה אנלפבתית
לא ידוע מתי פגשה לראשונה את יוגיילה.
ידוע שהם נפגשו בחורף של השנה 1420–1421 כשיוגיילה ביקר בדרוצק, זופיה הייתה אז נערה, בעוד שיוגיילה היה בסביבות גיל 60 או 70, התאלמן שלוש פעמים (לאחרונה במאי 1420 כשנפטרה אשתו השלישית, אליזבתה גרנובסקה).
שרדה לו רק ילדה אחת, ידוויגה (1431-1408) ולא היו לו יורשים זכרים.
בנישואים לזופיה תמכו הדוד שלו, שמיון דרוצקי ובעל דודתה, ויטאוטאס, אולם הם נתקלו בהתנגדות מצד האצולה הפולנית ומצדו של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהציע להשיא את וגיילו לאלמנת אחיו, סופיה מבווריה.
לפי המנהגים, נישואי האחות הצעירה לפני אחותה הבכורה נחשבו מצב מביש.
לכן הזדרזה המשפחה בשנת 1421 לחתן גם את אחותה הגדולה של זופיה, וסיליסה, עם איוואן ביילסקי, בן של אח למחצה אחר של יוגיילה, ולדימיר אולגרדוביץ'.
את טקס החתונה שהתקיים בנבהרודק ב-7 בפברואר 1422 ניהל בישוף סמוגיטיה, מתיאס מטראקאי.
אמנם הכתרתה כמלכה רעיה של פולין התקיימה כעבור שנתיים ב-5 במרץ 1424. העיבור מוסבר על ידי התנגדות האצולה הפולנית והקשר די מרוחק בין זופיה ויוגיילה.
מלכה רעיה - אשתו של יוגיילה
במרץ 1422 עברה זופיה לגור בטירת ואוול בקרקוב.
שם נתקלה בעוינות רבה מצד תומכיו של הקיסר זיסימונד ושל הנסיכה ידוויגה, במיוחד הבישוף זביגנייב אולשניצקי, המשפחות טנצ'ינסקי וטרנובסקי.
למשך שנה אחת בילה הזוג המלכותי לרוב בנפרד:יוגיילה נסע לפרוסיה, בחורף לליטא, ולהונגריה לשם משא ומתן עם הקיסבר זיסימונד, בעוד שזופיה נשארה בקרקוב.
כשהיא בודדה בחצר זרה ועוינת, כתבה זופיה מכתבים לבעלה בהם ביטאה את אומללותה.
בעקבות המכתבים לקח אותה יוגיילה למסע לרוסיה.
נראה שיחסיהם התהדקו בעת המסע ואז דאג המלך לארגן את הכתרתה על ידי ארכיבישוף גנייזנו, ווייצ'ך יאסטז'נבייץ.
חגיגות ההכתרה התקיימו במרץ 1424 ונמשכו חמישה ימים.
זופיה קיבלה במתנה את הכפרים סטראה זאגושץ' ובוגוציצה פיירוושה וכן 20,000 גז'יוונה בגרושים מפראג.
בלילה שבין ה-30 ל-31 באוקטובר 1424 ילדה זופיה את ולדיסלב, הצאצא הזכר הראשון שנולד בבית המלכות של פולין ב-114 שנים.
לידת הבן העלתה את יוקרתה ואת השפעתה הפוליטית של המלכה במדינה.
מצד שני המאבק הפוליטי על השלטון, סביב ירושתו של ולדיסלב יגיילו עלה מדרגה.
האצולה הפולנית טענה שזכויותיו של יוגיילה לכס המלכות אינן עוברות בירושה ושהמלך העתידי יצטרך להיבחר בתהליך בחירות על ידי האצילים.
באספות בבאסט באפריל 1425 ובלנצ'יצה במאי 1425
הכריזו האצילים הפולנים שוולדיסלב יוכל להוריש את המלכות לצאצאיו אך ורק אם יאשר חירויות מסוימות לאצילים ודחו את זכותה של זופיה לעוצרות.
ב-16 במאי 1426 ילדה המלכה את בנה השני, קז'ימייז'.
אולם הוא נפטר ב-2 במרץ 1427. נתונים אלה הם בסתירה עם בדיקה משנת 1950 שמצאה שהשלד התאים לילד בן 18 חדשים
באביב 1427 בעת היותה הרה עם ילד שלישי, הואשמה זופיה בבגידה תוך כדי הטלת ספקות לגבי אבהות הילד השלישי, שעמד להיוולד.
שניים ממשרתיה נעצרו ועונו ושמותיהם של שבעה גברים הועלו כמאהבים אפשריים של המלכה: חינצ'ה האחראי על האוצר מרוגוב, פיוטר קורובסקי, ואווז'ינייץ זרמבה, יאן קראסקה, יאן קונייצפולסקי, והאחים פיוטר ודובייסלב משצ'קוציני
הפרשה הובאה בפני בית המשפט.
אחרי שילדה את בנה השלישי, נשבעה המלכה זופיה בפני בית המשפט שהיא חפה מפשע והתיק נסגר.על אף השערורייה שנמשכה למשך חדשים, איש לא פקפק שוב באבהות המלך לגבי ילדי זופיה.
ב-29 או 30 בנובמבר 1427 ילדה זופיה את קז'ימייז', לימים קז'ימייז הרביעי יגיילו.
הזוג המלכותי המשיך להיאבק על זכויות ילדיהם לכס המלכות של פולין.
בסתיו 1428 נסעו בני הזוג לליטא אולי כדי לתמוך בתוכנית להבטיח את כתר המלכותי של ליטא עבור הדוכס הגדול ויטאוטאס
לדוכס ויטאוטאס לא היו צאצאים והוא עמד להוריש את כתרו ליוגיילה ולבניו.
אם האצולה הפולנית רצתה לשמור על האיחוד הפולני-ליטאי, עליה היה לבחור בבניו של יוגיילה כמלכים.
אסטרטגיה זו כונתה על ידי ההיסטוריונים כ"דרך ליטא התורשתית אל פולין התורשתית".
עם זאת תוכנית זו נתקלה בהתנגדות חריפה מצד אצילים פולנים בעוד שוויטאוטאס עמד על דרישתו להיות מוכתר כמלך ליטא.
בסופו של דבר יגילו התפשר ובכינוס בידלניה, במרץ 1430 קיבל את הצהרת האצילים שיוכל להוריש רק אם יאשר כמה פריבילגיות של האצולה ובתנאי שזופיה לא תוכל להיות עוצרת הכתר.
בליטא פרצו סכסוכי ירושה שהובילו למלחמת האזרחים הליטאית (1435-1431) ולמלחמת פולין-טבטונים (1435-1431).
אלו הכשילו את האסטרטגייה של הבטחת זכויות בפולין באמצעות ליטא ובינואר 1433 אישר יוגיילה את החלטות האספה בידלניה.
מלכי פולין, אפילו כשהם בני אותה שושלת, חייבים להיבחר על ידי האצולה
בדצמבר 1431, אחרי מחלה ממושכת, הלכה לעולמה הנסיכה ידוויגה (1431-1408), שהייתה ארוסה לפרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
האשימו את זופיה שהרעילה אותה כדי לסלק אותה בעיצומם של סכסוכי הירושה.
שוב פעם נאלצה סופיה להישבע שהיא חפה מפשע בפני בית דין.
ב-1 ביוני 1434 מת המלך ולדיסלב השני יגילו בהורודוק (היום במחוז לבוב של אוקראינה).
השלטון נלקח על ידי הבישוף זביגנייב אולשניצקי ותומכיו.
ב-25 ביולי 1434 בהתאם להחלטות האספה בידלניה הוכתר ולדיסלב השלישי כמלך פולין.
מועצת המלכות הוכרזה כמועצת עוצרים.
המלכה זופיה והבישוף אולשניצקי המשיכו להיאבק על ההשפעה בתוך המועצה.
בקיץ 1435 סיעה המלכה זופיה לגיסה, הנסיך המולדובי איליאש, בעלה של אחותה הצעירה, להימלט מהכלא הפולני ולחזור לשלטון בנסיכות מולדובה.
איליאש נשבע אמונים למלך ולדיסלב ומולדובה שילמה מס לפולין.
המלכה תמכה גם בתוכנית לארס את ולדיסלב עם אן, דוכסית לוקסמבורג שהייתה בו זמנית גם יורשת כס המלכות של הונגריה ושל בוהמיה.
אחרי מות הקיסר זיגיסמונד מלוקסמבורג, במרץ 1438, ביישוב חרודים, התכנסה האצולה הבוהמית, שבה רבים היו הוסיטים ממתנגדיו של אלברכט מאוסטריה ובחרה בקז'ימייז' הרביעי יגיילו כמלך בוהמיה.
לא יודעים אם המלכה זופיה תמכה במהלך זה, אבל היא נודעה בדרך כלל כתומכת בהוסיטים, בניגוד לבישוף אולשניצקי שהתנגד להם בחריפות.
בסתיו 1438, הצבא הפולני פלש לבוהמיה.
עם זאת המסע הצבאי לא נערך היטב ואחרי תבוסת תומכיו של קז'ימייז' בז'לניצה חזר הצבא הפולני לארצו באוקטובר 1438.
בדצמבר 1438 התכנסו אצילים פולנים בפיוטרקוב טריבונלסקי והכריזו על המלך בן ה-14 ולדיסלב כבוגר.
צעד זה משמעותו הייתה פיזור מועצת העוצרים אבל לא חיזק את מעמד המלכה זופיה לעומת אולשניצקי.
היא השתתפה בנובי קורצ'ין בהתאגנותה של "קונפדרציה פולנית" "למען הגנתם של המלך ושל הסדר בממלכה" - נגד אולשניצקי ובעד ההוסיטים.
"קונדפרציה" זו, בראשות סיפטק ממלשטין, נחלה, בסופו של דבר, תבוסה בקרב גרוטניקי
אחרי מותו של המלך אלברכט באוקטובר 1439, בחרו האצילים ההונגרים בוולדיסלב כמלכם.
אמו זופיה ליוותה אותו עד לגבול ההונגרי.
הם נפרדו ב-22 באפריל 1440 בצ'ורשטין.
זו הייתה הפעם האחרונה שהיא ראתה את בנה הבכור
במרץ 1440 נרצח הדוכס הגדול של ליטא, זיגיסמונד קיישטוטייטיס.
בעוד ולדיסלב בהונגריה, הזמינו האצילים הליטאים בראשות יונאס גושטאוטאס, את הנסיך קז'ימייז' לווילנה ובחרו בו כדוכס גדול של ליטא.
זופיה נשארה בפולין וביקרה בארבעת הימים הבאים בחבל סאנוק ובטירת סאנוק.
ההיא נודעה כמנהלת מוכשרת וכיבדה את התושבים.
יחד עם זאת ההכנסות מאדמותיה לא יכלו להספיק למימון סגנון חייה המלכותי והיא נכנסה לחובות.
ולדיסלב נהרג בקרב וארנה ב-10 בנובמבר 1444. החדשות דחפו את זופיה בחזרה לזירה הפוליטית.
באפריל 1445 היא לקחה חלק באספה בשייראדז שבה בחרו האצילים הפולנים בבנה קז'ימייז' כמלך.
יחד עם זאת קז'ימייז' לא הזדרז לטעון לכתר וסירב לנסוע לפולין.
זופיה עצמה נסעה אז לליטא לפגוש אותו אחרי פרידה של חמש שנים.
המפגש התקיים בהרודנה באוקטובר 1445. קזימייז עמד על סירובו לבוא לפולין ובשנתיים הבאות מילאה זופיה את תפקיד המתווכת בין קז'ימייז' לאצולה הפולנית.
ב-1466 הודיעו האצילים שיבחרו בבולסלב הרביעי מוורשה כמלך אם ימשיך קזימייז' לסרב.
זופיה שיגרה שוב שליחים אל בנה ולבסוף הוא נענה בחיוב.
לפי יאן דלוגוש תחנוניה האמהיים של זופיה שכנעו את האצילים לאשר את בחירת קז'ימייז' בנובי קורצ'ין, על אף תמיכתו של הקרדינל אולשניצקי בבולסלב.
ב-25 ביוני 1447 הוכתר קז'ימייז' הרביעי כמלך פולין.
מרגע בחירתו התחיל קז'ימייז' לבודד את אולשניצקי מהשלטון אבל אפשר לאמו להשתתף במועצת המלכותית.
היא ליוותה אותו במסעותיו והמשיכה להשפיע על החלטותיו.
קז'ימייז' תמך באחייניה של זופיה - השליטים רומן השני ואלכסנדרל .
השפעתה פחתה אחרי שהתחתן קז'ימייז' עם אליזבת מהבסבורג בשנת 1454
התערבותה הפוליטית האחרונה הייתה שליחת שליח אל האפיפיור החדש פיוס השני כדי לבדוק את דעותיו לגבי המלחמה בין פולין לאבירים הטבטונים (1466-1454).
לפי יאן דלוגוש, זופיה חלתה אחרי שאכלה יותר מדי מלונים וסירבה לטיפולים.
המחלה החמירה והיא לקתה בשיתוק.
זופיה מתה ב-21 בספטמבר 1461. היא נקברה בקפלת השילוש הקדוש בקתדרלת ואוול.
היא הייתה זאת שיזמה את בניית הקפלה וקישוטה בשנים 1431–1432. כשנפטרה היו לה 4 נכדים ונכדה אחת
המלכה זופיה מימנה תרגום כתבי הקודש הנוצריים לפולנית בשנים 1453–1461. אף על פי שהתרגום לא הושלם, היצירה שנודעה כ"ביבליה של המלכה זופיה" מהווה ציון דרך חשוב בהתפתחות השפה הספרותית הפולנית.
2006 - הבנק הלאומי של בלרוס הנפיק מטבע לכבוד מלאת 600 שנה להולדתה של זופיה הולשאנסקה
זוראן בלדובלייב (במקדונית: Зоран Балдовалиев; נולד ב-4 במרץ 1983) הוא כדורגלן עבר מקדוני ששיחק בעמדת החלוץ.
בלדובלייב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של בלשיצה.
בעונתו השנייה במועדון, רשם 21 שערים ב-33 משחקים וסיים שני כסגן מלך שערי הליגה.
בשנת בלדובלייב הצטרף לפובילקלום צליה מליגת העל הסלובנית ובעונתו השנייה זכה עם המועדון בגביע.
בקיץ חתם במיל-מואן מליגת העל האזרית וכעבור חצי שנה חתם בוונטספילס הלטבית.
בקיץ חתם בלוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית במדיה כבש 11 שערים ב-12 משחקים וכעבור שנה חתם בלוקומוטיב סופיה.
בינואר הצטרף לעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית עמה היה שותף לעליה של המועדון בליגת העל ואף המשיך לשחק חצי עונה נוספת בקבוצה.
בינואר חתם באנוסיס נאון פאראלימני מליגת העל הקפריסאית.
בהמשך הקריירה שיחק בנג'ראן, אל-קאדסיה, הוריזונט טורנובו, קרקירה, צ'יאסו, אולימפיאקוס וולוס, אקדמיה פאנדב, גיוכטאס, טיקווש וכיום משחק בדריטה בוגווינייה.
ב-9 בפברואר 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה בתיקו 2-2 נגד .
ב-12 בנובמבר 2005 הבקיע את שערו היחידה בנבחרת בניצחון 1-2 נגד .
בלדובלייב רשם 4 הופעות בנבחרת, כולם במשחקי ידידות.
זוקאן חלס (בבוסנית: Zukan Helez; נולד ב-1 בינואר 1964) הוא פוליטיקאי בוסני המכהן מאז 25 בינואר 2023 כשר ההגנה של בוסניה והרצגובינה.
כמו כן כיהן כשר הפדרלי לענייני חיילים משוחררים ונכים בין 2011–2015.
חלס נולד בקופרס ב-1 בינואר 1964. הוא למד בבית ספר יסודי בקופרס ולאחר מכן בתיכון בבוגוינו.
בין 1983–1988 למד בפקולטה למדעים ומתמטיקה באוניברסיטת סרייבו.
לאחר ביום לימודיו עבד כמורה בעיר סקנדר וקוף.
עם פרוץ מלחמת בוסניה במאי 1992, הוא התגייס לצבא הבוסני ולחם בשורותיו במלחמה.
לאחר המלחמה חזר לעבוד כמורה בבתי ספר תיכוניים שונים בבוסניה.
הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ובשנת 2000 נבחר מטעמה לבית הנבחרים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה.
הוא נבחר שוב ב-2002, ב-2006 וב-2010. ב-17 במרץ 2011 הוא מונה לשר הפדרלי לענייני חיילים משוחררים ונכים בממשלתו של נרמין ניקשיץ'.
הוא סיים את תפקידו ב-31 במרץ 2015. ב-2018 הוא נבחר לבית הנבחרים של בוסניה והרצגובינה, ונבחר שוב ב-2022. ב-25 בינואר 2023 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתה של בוריאנה קריסטו.
זופיה צלינסקה (בפולנית: Zofia Celińska; 8 ביולי 1919 – 28 ביולי 2016) הייתה כלכלנית פולנית.
היא הייתה חברה בארמייה קריובה בפולין במלחמת העולם השנייה, ועבדה ככלכלנית לאחר המלחמה.
על עזרתה בהסתרת חברים יהודים ובני משפחתם במהלך כיבוש פולין, היא הוכרה כחסידת אומות העולם וקיבלה את צלב המפקד של מסדר פולוניה רסטיטה.
צלינסקה נולדה ב-8 ביולי 1919 בוורשה שבפולין.
במלחמת העולם השנייה הייתה פעילה בארמייה קריובה.
בגיל 20, היא הפיצה את החוברת המחתרתית Biuletyn Informacyjny.
במהלך כיבוש פולין סייעה להסתיר את חברתה היהודייה צופיה לוינובנה וכמה מבני משפחתה של לוינובנה במשך שנה בביתה.
היא גם עזרה לחברתה אולה צויבאום לאפשר לכמה מבני משפחתה להימלט מגטו ורשה.
לאחר המלחמה, צלינסקה למדה בבית הספר לכלכלה של SGH בוורשה, וסיימה תואר בכלכלה.
צלינסקה הוכתרה חסידת אומות העולם בשנת 2001. בשנת 2009 הוענק לה צלב המפקד של מסדר פולוניה רסטיטה.
צלינסקה מתה ב-28 ביולי 2016 בוישוגרוד.
זוקי מכוכב רובי היא סדרת טלוויזיה קנדית קומית מונפשת בהפקת Nelvana.
הסדרה עוקבת אחר חייה של ולוגרית בשם רובי (מדובבת על ידי באהייה ווטסון), שהופכת לחברה הכי טובה של חייזר בשם זוקי (מדובב על ידי זאק ריינו).
אפילו שכל פרקי העונה הראשונה של הסדרה עלו לשירות הזרמת המדיה פריים וידאו בארצות הברית ב-31 בדצמבר 2023, בערוץ ניקלודיאון הרשמי הסדרה עלתה רק ב-10 במאי 2025. בישראל, העונה הראשונה התחילה את שידוריה בערוץ ניקלודיאון ב-19 במאי 2024 והסתיימה ב-20 ביוני של אותה השנה.
בקנדה, הסדרה צפויה לעלות לשידור בערוץ YTV.
הסדרה עוקבת אחרי חייה של ולוגרית בת 10 בשם רובי.
כשרובי מגלה שהעוקב היחיד שלה בערוץ הוא חייזר מהכוכב פאדג' בשם זוקי, הם הופכים במהירות לחברים הכי טובים.
יחד עם חברם ארל, סנאי מדבר, רובי מלמדת את זוקי את הגרסה שלה של כדור הארץ, בזמן שזוקי מנסה לשלוט בכוחות הבלתי צפויים שלו.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתרוביבאהייה ווטסוןעדי ביטיזוקיזאק ריינודן קיזלרארלקורי דורןצביקה פורמןמכת ברקלא ידועדיסברין רוקלירון אלידיסטןג'ושוע גרהםערן מורסבתא פרלאלנה ברידג'ווטרענת ניבטווינקלמליסה אלטרומאי יעקובסוןהמלך פופיקשניצלראיין ביליובל בינדרקונקושרון מת'יוסעדי ארדסיסיליהלא ידועקולדוול גלעד קלטרמייקלקיקישחר קדושחלליתג'רמיהגילן שחף
בדיבוב בעברית השתתפו גם מאי יעקובסון, לירון אליידי, מיה אלון ורועי גבע.
שרג'יל ראסול ומייגן דאנסו השתתפו גם בגרסה המקורית באנגלית.
הפקת הדיבובאולפני דאבי דאבתרגוםדן קיזלרבימוי קולותטכנאי מיקסרועי גבעמנהלת הפקהענבר שטגר עזראגרפיקהאסף רוזנפלד
עונהפרקים מלאיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בניקלודיאון תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון12631 בדצמבר 202310 במאי 2025יפורסם בהמשך19 במאי 202420 ביוני 2024
זופיה בניה (בפולנית: Zofia Bania; 1907 - 13 ביוני 1991) הייתה חקלאית פולנייה חסידת אומות העולם, שהצילה משפחה יהודית במלחמת העולם השנייה.
האיכרה זופיה בניה, התגוררה בכפר וולוחי, בבית קטן בן חדר אחד, עם בעלה לודוויג, ובנם מניק בן ה-6. זופיה נהגה לקנות מוצרי צריכה בסיסיים בחנותם של ישראל ופרנצישקה (פרניה) רובינק, שגרו בפינצ'וב.
לפעמים, כשזופיה לא הייתה מסוגלת לשלם, פרניה נתנה לה מוצרים באשראי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פרניה שאלה את זופיה אם, במקרה הצורך, היא וישראל יוכלו להסתתר בביתה.
זופיה אמרה שעליה לחשוב על כך.
בינתיים, לאחר שפשטו שמועות על גורל היהודים תחת השלטון הנאצי, החליט ישראל לבנות בונקר מתחת לחנות.
באוקטובר 1942 החלו הגרמנים לאסוף את יהודי פינצ'וב ולשלוח אותם לטרבלינקה.
ישראל ופרניה התחבאו בבונקר מתחת לחנותם עד שהסתיימו האקציות ואז נמלטו לעיירה סמוכה.
הם לא יכלו לברוח מזרחה לשטח רוסיה, כמו רבים מיהודי האזור, כי פרניה הייתה בחודש השמיני להריונה.
לשמחתם שמעו שזופיה מחפשת אותם.
הם שכרו אדם שייקח אותם לביתה בעגלה שלו.
זופיה קבלה בחום את בני הזוג רובינק.
בגלל היותה ענייה שאלה אם נותר להם כסף.
פרניה רובינק ציינה כי היא הייתה מאושרת מכך שזופיה הסכימה להכניס אותם לביתה.
לודוויג, לעומת זאת, היה בעל נטיות אנטישמיות, וסירב לבקשת אשתו.
עם זאת, זופיה עמדה על דעתה למרות התנגדותו והסתירה אותם בביתם.
בני הזוג המשיכו להתווכח בנושא ומשפחת רובינק חיה בביתם בצל החשש לבגידתו של לודוויג.
הם עשו כמיטב יכולתם לפייס אותו ואף נתנו לו כסף על שתיקתו והמשך הסיוע.
תחילה שהו ישראל ופרניה במתבן הרפת, שהייתה צמודה לבית.
בדצמבר 1942, פרניה נתקפה צירי לידה כשלצידה רק ישראל וזופיה.
התינוק מת בלידה, ופרניה חלתה במחלה קשה למשך שלושה חודשים.
כעבור זמן, עברו בני הזוג רובינק לבית הראשי, שם הם חלקו את החדר הקטן היחיד עם זופיה, לודוויג ומניק.
הבית היה בפאתי וולוחי, חצי קילומטר מבתי השכנים, דבר אשר הפך אותו לבטוח יחסית.
כאמצעי זהירות נוסף לודוויג קנה כלב שמירה שהיה נובח בכל פעם שמישהו התקרב לבית.
במקרים כאלה, מצאו ישראל ופרניה מסתור במרתף זעיר ששימש לאחסון תפוחי אדמה.
לקראת סוף המלחמה, הודות לנביחות הכלב, הרובינקים הצליחו לחמוק למרתף כשחיילים גרמנים נכנסו לבית והצהירו כי בכוונתם ללון במקום.
זופיה הציעה את מיטתו של מניק ישירות מעל הכניסה למרתף, ובאופן זה הסוותה את הכניסה מעיני החיילים.
עם זאת, הסכנה נותרה שכן ישראל סבל משיעול, שניתן היה לשמוע בקלות בחלל כה קטן.
מניק כל הלילה העמיד פני חולה, השתעל ובכה בקול רם כדי להסוות את שיעוליו של ישראל, וכך הציל את חייהם של הרובינקים.
בני הזוג רובינק שהו עם זופיה במשך עשרים ושמונה חודשים עד שנשלחה פקודה לפנות את כל הבתים באזור.
משפחת בניה חפרה בחצר קבר וריפדה אותו עם קש.
ישראל ופרניה שהו בקבר זה עד שהאזור שוחרר על ידי הצבא האדום בינואר 1945.
בתום המלחמה ישראל ופרניה היגרו לקנדה.
בשנת 1986 הם נסעו לפולין יחד עם בנם, הקולנוען שאול רובינק, לבקר את זופיה ומניק.
ביקור זה תועד בסרט התיעודי So Many Miracles.
ב-16 באוגוסט 2011, הכיר יד ושם בזופיה בניה כחסידת אומות העולם.
הטקס התקיים בעיריית קילצה, פולין.
היא קיבלה מדליה ושמה נחרט בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ירושלים.
זופיה רוזן, או קטז'ינה טומצ'ק (בפולנית: Zofia Katarzyna (Tomczak) Rozen; 16 באפריל 1917 – 31 במאי 1980) הייתה חסידת אומות העולם מפולין שפעלה להצלת יהודים במהלך השואה.
זופיה, ילידת ורשה, התייתמה בילדותה מהוריה.
היא התחנכה במנזר ולאחר מכן למדה בבית ספר גבוה למדע פוליטי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, זופיה התגוררה בלבוב שהייתה תחת שלטון רוסי ועבדה בחברה בבעלות יהודית.
ב-1940 נישאה ליהודי בשם זנון זלמן מרנהולץ ויחד איתו הגיעה לעיר אוסטרוג בחבל ווהלין.
כאשר כבשו הגרמנים את אוסטרוג במהלך האקציה באוגוסט 1941 נרצח בעלה על ידי הגרמנים כשהיא בחודשי הריון מתקדמים.
בעלת דירתה לא נתנה לה להישאר בדירה, ולכן זופיה נאלצה לעבור לגור בבית של יהודייה שגם בעלה נרצח באקציה.
כאשר בעלת הבית היהודייה עזבה לורשה זופיה נשארה בדירה וניצלה את היותה ארית בכדי לעזור למכריה היהודים שנמלטו מגטו אוסטרוג.
היא הצליחה לעזור לנערה היהודיה רוז'ה שיידלצ'קה לעבור לגרמניה בזהות של נערה פולניה באמצעות קשריה עם כומר קתולי שהשיג עבורה תעודה ארית וכך שרדה.
בספטמבר 1942 הסתירה בביתה במשך שנה את המהנדס היהודי מיכאל שכטוב שנמלט מהגטו.
כמו כן, הסתירה את יוסף גליצקי שנמלט מהגטו.
גליצקי העיד כי באותם הזמנים הייתה סכנה לכל מי שעזרו ליהודים, כמו זופיה רוזן ולמרות זאת היא קיבלה אותו לביתה ודאגה לו לאוכל ולבוש.
יהודים שהתחבאו ביער נהגו להגיע בלילות לביתה של זופיה שסיפקה להם אוכל ולבוש.
שכניה האוקראינים החלו להתנכל לה מכיוון שסייעה ליהודים, לכן עברה זופיה עם בתה ליערות והצטרפה לפרטיזנים יהודים מאוסטרוג עד להגעת הרוסים.
זופיה פעלה ממניעים הומניטריים ללא תמורה או ציפייה לתודה.
לאחר המלחמה זופיה נישאה ליוסף רוזן וב-1958 עלו יחד לישראל.
ב-26 בספטמבר יד ושם הכיר בזופיה קטז'ינה רוזן כחסידת אומות העולם.
ב-26 בספטמבר 1967 הוכרה זופיה כחסידת אומות העולם והתקיים טקס לכבודה ביד ושם וכמו כן ניטע עץ על שמה בגן חסידי אומות העולם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושירות הביטחון הכללי שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של זופיה רוזן.
קברה אותר בבית הקברות חולון.
זורואסטריות, המכונה גם מזדאיזם, היא דת פרסית עתיקה שנוסדה, ככל הנראה, בתחילת האלף הראשון לפנה"ס במרכז אסיה על ידי הנביא זרתוסטרה.
הדת מבוססת על האמונה באל אהורא מזדא, ובמאבק הנצחי בין כוחות האור והחושך, כאשר אהורא מזדא מייצג את האור והטוב, ואנגרא מייניו מייצג את החושך והרע.
את העקרונות הבסיסיים של הזורואסטריאניזם אפשר לצמצם לאמרה מרכזית אחת - "מחשבות טובות, מילים טובות, מעשים טובים" ("הומאטה, הוכטה, הוברשטה").
הדת הזורואסטרית היא אחת הדתות העתיקות בעולם, עם השפעות נרחבות על התרבויות והדתות שהתפתחו באזור המזרח התיכון ותת-היבשת ההודית.
קהילות מאמינים של דת זו קיימות היום בעיקר באיראן ובהודו ומונות יחד כמה מאות אלפי בני-אדם.
האמונה הזורואסטרית מדגישה עקרונות מוסריים של אמת, צדק, ויחס כבוד לטבע.
הספר הקדוש של הזורואסטריות הוא האווסטה, אשר כולל את גת'ות, המיוחסות לזרתוסטרה עצמו, ואת היסודות התאולוגיים והטקסיים של הדת.
במהלך המאה ה-7 לפנה"ס הפכה הזורואסטריות לדת הרשמית של האימפריה האחמנית, ששלטה באזורים נרחבים במזרח התיכון ותת-היבשת ההודית.
הזורואסטריות הייתה הדת הרשמית והמרכזית באימפריה הפרסית על גלגוליה השונים, מתקופה זו ועד הכיבוש הערבי-מוסלמי במאה ה-7 לספירה.
הממלכה הסאסאנית, ששלטה בפרס לפני הכיבוש הערבי במאה ה-7 לספירה, הייתה גם היא זורואסטרית, והייתה ידועה בפיתוח תרבותי וכלכלי משמעותי, כולל פיתוח של מדעים, אומנויות ומסחר.
עם התפשטות האסלאם והצרת צעדיהם של מאמינים בדתות אחרות, היגרו כמה מאות אלפים ממאמיני זרתוסטרא מאיראן להודו, והם מכונים בהודו עד היום בכינוי "פארסים".
גל נוסף היגר מאיראן להודו בתקופת השושלת הקאג'ארית והם מכונים בהודו "איראני" .
במהלך ההיסטוריה השפיעה זורואסטריות באופן עמוק על התרבות, החברה והכלכלה של אזורים רבים, כולל הודו.
יש הטוענים כי היא השפיעה על מנהגים ומסורות שונים של הדת היהודית, וכן גם בפיצול מהאסלאם הסוני לדת אסלאם שיעי באיראן.
היסטוריונים וחוקרי דתות מחשיבים בדרך כלל את זרתוסטרה כדמות היסטורית, אך קשה להעריך מתי הוא חי.
שכן רוב כתבי הקודש של הדת הושמדו בשני אירועים שונים - בפעם הראשונה בעת כיבוש פרס על ידי אלכסנדר מוקדון, ובעיקר מאוחר יותר עם השתלטות האסלאם על אירן.
הכובשים הרגו כהנים זורואסטרים רבים ומכיוון שרוב הקאנון היה אז זכור בעל-פה, הוא אבד לנצח.
מימי קדם יש ספקולציות מתי חי זרתוסטרה, הנעות בין 4000 ל-600 לפנה"ס.
מרבית החוקרים, על פי ניתוח השפה של חיבוריו, ממקמים אותו סביב 1200 לפנה"ס, והוא נחשב כמייסד הראשון של דת המבוססת על כתבי קודש שירדו משמים.
לסיפור חייו של זרתוסטרה גרסאות שונות, התלויות במקורות השונים ששרדו, ואשר מעידים על חייו.
מיתולוגיה פרסית, בעיקר השאהנאמה (ספר המלכים) של פירדוסי, מסורת בעל פה שמציבה את זרתוסטרה בתקופה מוקדמת למדי.
זרתוסטרה היה מפורסם בעת העתיקה כמייסדה של הכת מאגי.
שמו מצוין על ידי קסנתוס, בדיאלוג "אלקיביאדס הראשון" של אפלטון, וכן על ידי פלוטרכוס, פליניוס הזקן ודיוגנס לארטיוס.
הערכות יווניות עתיקות תלויות במיתולוגיה הפרסית, ומציבות אותו בתאריכים מוקדמים מאוד, עד האלף השביעי לפנה"ס.
אלה הם התאריכים שה"פרסים" (אנשי דת זרתוסטרה) מאמינים בהם.
מקובל כי לדת ההינדו-איראנית יש אמנם שורשים באלף השלישי, אך זרתוסטרה עצמו השתמש במסורת דתית שהייתה קיימת שנים רבות לפני היוולדו.
ניתוח בלשני של הגתות , הטקסטים היחידים שקשורים באופן ישיר לזרתוסטרה, והשוואה לשפות הודו-איראניות אחרות, בעיקר סנסקריט, נותנות רק הערכות גסות, שמתארכות את זרתוסטרה לאלף השני לפנה"ס.
(1400–1000 לפנה"ס הוא התאריך שמציינת מרי בוייס בספרה "היסטוריה של הזורואסטריאניזם").
ה"בונדהיסן", או "היצירה", טקסט חשוב בדת זו, מציינת את זמנו של זרתוסטרה לפי הלוח הפרסי כ־258 שנה לפני הכיבוש של אלכסנדר הגדול, כלומר ב־588 לפנה"ס.
טקסט זה, המקובל על הזורואסטרים עצמם, היה מקובל בעבר גם על החוקרים במערב, אולם כיום רוב החוקרים מעריכים שזמנו של זרתוסטרה מוקדם הרבה יותר.
הידיעות שלנו על חייו של זרתוסטרה מגיעות בעיקר מהאווסטה, המכילה קאנונים שחלקם נכתבו על ידי זרתוסטרה עצמו.
מהגתות, הטקסטים היווניים, היסטוריה שבעל פה ועדויות ארכאולוגיות.
החלק השלושה עשר של האווסטה, הספנה נאש, תיאור של חייו של זרתוסטרה, לא שרד במשך השנים.
הביוגרפיות בספר השביעי של הדנקרד (המאה ה-9 לספירה) והשהחנאמה הן מיתיות.
מקובל, כי זרתוסטרה חי באזור הצפון מזרחי של איראן.
היוונים מתייחסים אליו כמדי, כבאקטרי או כפרסי שחי לפני 3,000 או 5,000 שנה.
לפי המסורת, זרתוסטרא נולד למשפחת כהנים של הדת האווסטית הקדומה.
על פי המסורת הזורואסטרית הוא זכה להתגלות של האל בגיל 30. בזמן פסטיבל האביב הוא הלך להביא מים מנהר קרוב, וכאשר חזר ראה לפניו לפתע את המלאך Vahu Mana ("כוונה טובה", "נפש טובה").
מלאך זה הוביל אותו אל אהורה מאזדה, שלימד אותו את עקרונות דת האמת, וציווה עליו להיות נביאו.
עשר השנים הבאות הוא הצליח לשכנע בדת החדשה רק אדם אחד: את דודו מיידיומנגה.
כל האחרים ראו בו כופר.
במצוקתו קורא זרתוסטרא אל האל: "לברוח לאן?
הם מנדים אותי ממשפחתי ומשבטי!
הקהילה שאני בה לא טובה עבורי, ולא מנהיגיה הרמאים.
איך, אם כן, עלי לספק אותך, אדון חכם?" .
בגיל 42 זרתוסטרא שכנע את המלך Vishtaspa להמיר את דתו, ובכך פתח את הדרך להפצת הדת.
הוא התחתן שלוש פעמים והיו לו שלושה בנים ושתי בנות.
בגיל 77 מת, כנראה כאשר נרצח על ידי יריבים דתיים בזמן תפילה במקדש.
כורש ודריווש הראשון, מלכיה הגדולים של פרס, הפיצו את דתו במרחבי קיסרותם.
לאחר שכבש אלכסנדר מוקדון את פרס, החלה שקיעתה של דת זרתוסטרה, אך לאחר מכן צברה כוח מחדש והתקיימה עד בוא האסלאם.
זורואסטריאניזם הייתה הדת הרשמית של פרס, אך היא לא הייתה מוגבלת לאיראנים, שכן גם הטוריאנים האמינו בה.
הפולחן של האלים הפרסיים התפשט לארמניה ולקפדוקיה, ולכל המזרח הקרוב.
על הדת הזורואסטריאנית תחת השושלת האחמנידית ואריכידס ידוע אך מעט.
לאחר נפילתה של השושלת החלה תקופה של דעיכה.
אך גם הארכידים וגם המלכים הסקיתיים היו מאמינים באהורה מזדא.
הרסטורציה הלאומית של השושלת הסאסאנידית הפיחה בזורואסטריאניזם חיים חדשים, וכוח והשפעה לכמרים של הדת.
כשהיא מוגנת בידי השושלת, הכמורה התפתחה לכנסייה לאומית מאורגנת, שהייתה יכולה להשתמש בכוחה של המדינה על מנת להכריח את התושבים לקיים את הדת.
מושבו של ראש הכמורה, ה"זרטוסטרוטרוטמה", היה בראי שבמדי, והיה האדם החשוב במדינה לאחר המלך.
כתות רבות נוצרו בתקופה זו, לדוגמה, מניכאיזם.
לפי זורואסטריות, כל הטוב בעולמנו נברא על ידי האל הראשי, אַהוּרַא-מַזְדָא (ahura, תרגום מילולי – אדון החוכמה), הנקרא בפרסית תיכונה אוֹהְרמַזד.
לפני זרתושטרה, הייתה משמעות המילה אהורה "שֵׁד".
זרתוסטרה הפך את תפקידי הטובים והרעים בעולם האלים, כך ש-דַאיוַה (daeva בסנסקריט देव), המילה המשמשת בלשונות הודו לאֵל, הפכה בדת הזורואסטרית לשֵׁד (דִיוְ, באווסטית 𐬛𐬀𐬉𐬎𐬎𐬀).
בפנתיאון ההינדי זה הפוך בדיוק: הדוות הם אלים טובים, והאהורות, שנקראים בסנסקריט 'אזוּרות', הם שדים רעים.
לפי זורואסטריות, כל הרע נברא על ידי הישות הרעה, אַנְגרַה-מַניוּ, הנקרא בפרסית תיכונה אַהְרֵימַן.
הדת הזורואסטרית שימרה את קיום פנתיאון האלים האיראני, אך הגבילה אותם בהיררכיה מסובכת של "אלמותיים" ו"נערצים",טובים ורעים, שכעת היו תחת שליטתו של אהורה מאזדה או של אהרימן, מכיוון שכל היקום היה חלק מהטוב או הרע.
האור והאש נבראו על ידי אהורה-מזדא, ולכן הם מסמלים את הטוב.
היעדר אור, כלומר חושך, מסמל את הרע.
לפיכך האש היא מרכיב חשוב בפולחן הזורואסטרי, ולכן הזורואסטרים נקראים בטעות "עובדי אש".
זרתוסטרה מתאר את אהורה מזדא בסדרה של שאלות רטוריות, "מי ייסד את מסילות השמש והכוכבים?
...מי משקה ומאכיל את הצמחים?
מי יצר את האור והחושך?
מי מאפשר את השחר, הצהריים והלילה?"
בממד הרוחני הטוב והרע הם נפרדים.
לכן עיקרון נוסף של הדת הזורואסטרית הוא הבחנה בין המימד הגשמי (פרסית תיכונית גֵיתִיג) למימד הרוחני (מֵינוֹג).
הזורואסטריות היא דת פרסית עתיקה שנוסדה במאה ה-7 לפני הספירה על ידי הנביא זרתוסטרה (המכונה גם זרתושטרא או זורואסטר).
דבריו של זרתוסטרה מוצגים ב-17 טקסטים ליטורגיים, או "מזמורים", היאסנה, שמחולקת לחלקים הקרויים גתות.
את העקרונות הבסיסיים של הזורואסטריאניזם אפשר לצמצם לפתגם אחד: "הומאטה, הוכטה, הוברשטה" – "מחשבות טובות, מילים טובות, מעשים טובים.
רעיון מרכזי בדת הזורואסטרית הוא הבחנה דיכוטומית בין טוב לרע, כשעל האדם לסייע בהשלטת הטוב על הרע.
תורתו של זרתוסטרה היא דואליסטית: היא מתארת את העולם כמחולק בצורה חד משמעית לטוב ולרע, שעל כל אחד אחראי אל אחר.
התפיסה הזאת קרובה יותר לתפיסה המונותאיסטית מהתפיסות הפוליתאיסטיות, אולם היא עוררה ועדיין מעוררת התנגדות בדתות המונותאיסטיות, הסוברות שהכל – טוב ורע כאחד מקורם באל אחד.
לפי הזורואסטרית, העולם הגשמי נוצר כזירת מלחמה בין הטוב לרע, ובו טוב ורע יכולים להתערבב.
קיימת מלחמה בלתי פוסקת בין אל הטוב לכוחות הרע ומאבק קוסמי בין האמת לשקר מוצג כיסוד קיומנו.
לעיתים מקבילים זאת למאבק בין הטוב והרע הקיים בתרבות המערבית, או כמאבק בין האור והחושך.
כשם שהיממה מחולקת ליום (אור) וללילה (חושך), כן מחולק גם העולם לטוב ולרע.
לפי זרתוסטרא, בעקבות האלים, גם בני האדם מחולקים לשני מחנות: ההולכים-בעקבות-האמת (ashavant), שהם צדיקים ויראי שמיים, והמרושעים (dregvant), שהם כל מי שפועל, מדבר או חושב בצורה רעה.
חלוקה הזאת אינה דטרמיניסטית, ולכל אדם יכולת – ואף חובה – לבחור לאיזה מחנה הוא מצטרף - לטוב או לרע.
הבוחרים בטוב מסייעים לאהורה מזדא להביס את כוחות החושך.
זרתוסטרה האמין כי סופו של הטוב לגבור על הרע.
הבחירה החופשית היא עקרון חשוב מאוד אצל הזרואסטרים
הערך העליון בחיי הזורואסטרי הוא לא אושר או שלווה, חופש או ידע, אלא הפצת הטוב והחוק הצודק.
הפצת הטוב היא גם צמצום הרע.
עבור הזורואסטרים, היקום הוא שדה קרב תמידי של הטוב ברע, ואף על פי שהסוף הטוב מובטח, על האדם לבחור בצד הטוב בכל רגע ורגע.
על האדם לעשות טוב, לאחרים ולעצמו.
מסיבות אלה לפי אמונה הזורואסטרית אין כל מקום לסגפנות,לצום או להתנזרות ממין.
הדרמה הקוסמית והאנושית כולה מצומצמת לנקודה אחת ויחידה: בחירה בין טוב לרע.
הבחירה כה חשובה עד שאין כל מקום לכפרה וחזרה בתשובה.
חטא הוא חטא, ואי אפשר לתקנו, שכן הוא חיזק את כוחות הרוע והאריך את המלחמה.
הגמול על הבחירה הטוב הוא חיים טובים, וגורל טוב באחרית הימים קץ הימים לפי הזורואסטרים ברור וידוע: הטוב ינחל ניצחון על הרע.
הן בגלל שהטוב חזק יותר, והן משום שמאזדה, בניגוד לאהרימן, חכם ויודע-כל.
מדורת אש ניצבת במרכז המקדשים הזורואסטריים, והמתפללים פונים אליה בזמן התפילה.
נהוגות חמש תפילות בכל יום.
התפילות כוללות מזמורים מה"גאת'ות" (מזמורים שחיבר זרתוסטרא, ראו להלן), וכן התרה וקשירה של שרוך הקשור תמיד סביב מותניו של המאמין ומחובר לחולצתו, ונקרא קושטי .
טקסי טהרה מתקיימים לפני התפילה, והם כוללים רחצת הגוף.
לכלוך נחשב קשור ברוע ולכן קיימת הקפדה יתרה על ניקיון בזורואסטריות.
כיוון שאש ואור נחשבים כביטוי לטוב, לא מקובל לכבות נר, אלא להמתין לדעיכתו מאליו.
בעת הדלקת אש מקובל לומר תפילה.
נהוג ללכת עם כיסוי ראש כל הזמן.
מכיוון שהטוב והרע נמצאים במלחמה מתמדת, חשוב מאוד לשמור על טהרה.
הזורואסטרים מפורסמים בדיני הנידה ובדיני טומאת המת שלהם.
על פי הזורואסטריות, הווסת היא המצאה של אהרימן, הישות הרעה.
היא נבראה על מנת להחליש את הנשים כדי שלא יילחמו ברוע.
בזמן הווסת, האישה נתונה לשליטתו של אהרימן ולכן היא טמאה.
נידות היו סגורות בבקתה נפרדת או בחדר נפרד, ללא חלונות כדי שמבטן לא יטמא את השמש, הירח והכוכבים.
אסור היה להן ללבוש את בגדיהן הרגילים אלא רק תכריכים.
כדי שלא יהיו חזקות בזמן זה, היה עליהן לאכול מעט מאוד, בכפפות, מצלחת מתכת (שאינה יסוד מקודש).
יומיים לאחר תום הווסת, או תשעה ימים לאחר הופעתה, היה על האישה להיטהר באמצעות טבילה ב"גוֹ-מֶז" – שתן של פר שעמד חצי שנה בשמש לשם טיהור.
את המתים לא ניתן לקבור באדמה, שהיא מיסודות העולם המקודשים, וכן לא לשרוף באש או להשליך לנהר, שגם הם יסודות מקודשים בדת.
מחמת כך גוויית האדם המת נלקחת למבנה חסר גג בשם דַחְ'מָה, ועוף השמיים אוכל את בשר המת.
העצמות שנותרו מטוהרות באור השמש כחצי שנה, ולאחר מכן מותר לקבור אותן.
מנהגי טומאת המת של הדת הזורואסטרית הקנו לה שם של דת אקולוגית.
כיום מותר לשרוף את המת בחשמל, שאינו יסוד מקודש בדת הזורואסטרית.
לוח השנה הזורואסטרי הוא לוח שנה שמשי.
גרסה של לוח השנה הזה עדיין מקובלת באופן רשמי באיראן.
גרסה זו משמשת גם בסיס לכתיבת הורוסקופים באסטרולוגיה המודרנית.
קיימות שתי גרסאות נוספות של לוח השנה המשמשות אחדות מהקהילות הזורואסטריות.
על-פי הלוח הנהוג היום באיראן, מתחילה השנה בשנייה המדויקת של ההשתוות האביבית (20 או 21 במרץ על-פי הלוח הגריגוריאני).
יום זה מכונה "נוֹ-רוּז" ("יום חדש", בפרסית: نوروز), והוא פותח את חגיגות השנה החדשה, הנהוגות היום באיראן גם בקרב מוסלמים.
חגים נוספים הם צ'רבאשה סורי, הנחוג ביום רביעי שלפני הנורוז, ליל היולידה הנחוג בלילה הארוך של השנה, וחג הסנדה.
הספר הקדוש לזורואסטרים הוא האווסטה (בפרסית: اوستا), הכוללת בעיקר מזמורים ותפילות בשפה המכונה "אווסטית" - שפה איראנית עתיקה אשר אינה מוכרת משום מקור אחר.
17 מהמזמורים, שנכתבו בידי זרתוסטרא עצמו, מכונים גאת'ות (בפרסית: گاتها; ביחיד: גאת'ה, אווסטית gāθa "מזמור").
מחבריהם של יתר המזמורים אינם ידועים.
במשך דורות רבים נמסרה האווסטה בעל-פה.
גם בתקופה שבה השפה הפרסית כבר נכתבה, העלאת האווסטה על הכתב נחשבה חילול קודש משום שכך מעבירים אותה מהממד הרוחני לממד הגשמי, שבו טוב ורע יכולים להתערבב.
בתקופת האימפריה הסאסאנית הועלתה האווסטה על הכתב באלפבית שהומצא במיוחד למטרה זו.
ההצדקה לכך הייתה מלחמות וכיבושים רבים שסיכנו את העברתה של האווסטה בעל פה.
האווסטה הסאסאנית כללה 24 כרכים, וחלקים ממנה אף תורגמו לפהלווי (הניב הזורואסטרי של פרסית אמצעית ששימש שפת הממלכה הרשמית באותה תקופה) בצד הטקסט המקורי.
רוב האווסטה הסאסאנית אבדה במהלך הדורות, כך שהאווסטה המודרנית כוללת רק קטעים מעטים ממנה.
כתב היד העתיק ביותר של האווסטה המודרנית הוא משנת 1323.
ספרות משנית זורואסטרית רבה נכתבה בלשון הפהלווית, הניב הזורואסטרי של הפרסית התיכונה, בתקופת האימפריה הסאסאנית.
בהם הדינקרד "מעשי הדת", "בונדהישן" ו"ריוויאת".
הראשון הוא סדרה של תשעה ספרים אשר נכתבו ככל הנראה במאה התשיעית, וכונו על ידי חוקרים בשם "אנציקלופדיה מזדאית".
המונח זנד תורגם לעברית "פרשנות".
ספרות הזנד היא ספרות פרשנית לאווסטא בעיקרה, הכתובה בפהלווי.
בין הדיונים בספרות זו ניתן למצוא פירושים אודות דרך לימוד הכתבים הדתיים ועריכת הטקסים הדתיים הזורואסטריים.
ברוב כתבי הזנד ניתן למצוא תרגום מילולי של הטקסט האווסטי ולאחר מכן (לעיתים אף בתוך התרגום) פירושים וביאורים למונחים שונים ופרשנויות, לעיתים תוך הבאת יותר מדעה אחת או מקור אחד (פעמים רבות מובאת דעה נוספת תוך ציון הנוסחה "יש האומרים כך: ...", ולעיתים תוך ציון הסמכות עצמה).
האגדה המקומית מספרת על קבוצה של פליטים זורואסטרים שהגיעו לחופי הודו בספינות קטנות וביקשו מקלט מהשליט המקומי.
לפי הסיפור, הם נשאו עמם כלים פולחניים, ספרי דת ומזכרות דתיות, והשליט ההודי המקומי, לאחר בדיקה, קיבל אותם בברכה.
הם קיבלו את השם "פארסים" מכיוון שהגיעו מפרס (איראן של היום), והם שמרו על דתם, תרבותם ומנהגיהם במשך דורות רבים.
חדירת הזורואסטריזם להודו מהווה פרק בדברי הימים של ההיסטוריה הדתית, ההגירה החלה בתקופת האימפריה האחמנית, כאשר הפרסים הרחיבו את שליטתם למערב תת-היבשת ההודית.
אך ההגירה המשמעותית של זורואסטרים להודו התרחשה במאה ה-7 לספירה, בעקבות הכיבוש הערבי של פרס.
בעקבות כיבוש זה, זורואסטרים רבים נמלטו מהרדיפות הדתיות לפרס ונמלטו לאזורים מערביים של הודו, בעיקר למדינות גוג'ראט ומהרשטרה של ימינו.
לאחר הכיבוש האסלאמי של פרס במאה ה-7 לספירה, הזורואסטרים התמודדו עם רדיפות עזות, מה שגרם להגירה משמעותית מתוך רצון לשמר את אמונתם.
ההגירה הבולטת ביותר התרחשה דרך הים, והובילה קבוצה של זורואסטרים לחוף המערבי של הודו.
על פי המסורת, הם נחתו באזור גוג'אראט בסביבות המאה ה-8 לספירה, וסימנו את תחילתה של קהילת הפראסי בהודו.
מרכזית בנרטיב זה היא הדמות הבולטת, דאסטור נריוסאנג דאוואל, אחד מהכהנים הזורואסטריים הראשונים שהובילו את קהילתו להודו.
להנהגתו הייתה חשיבות מכרעת במשא ומתן עם השליט ההינדי המקומי, ג'די ראנה, כדי להבטיח מקלט.
הרישומים מצביעים על כך שהזורואסטרים הבטיחו להיטמע בתרבות המקומית מבלי לפגוע בזהותם הדתית, המסומלת באמצעות האנלוגיה הידועה של סוכר בחלב.
הסכם זה אפשר להם לקיים את דתם בחופשיות תוך תרומה לחברה המקומית.
תאריכים היסטוריים מרכזיים בהגירה זו כוללים הקמת מקדשי אש בולטים, כגון אטאש בהרם בגוג'אראט ואחר כך במומבאי, שהפכו למוקדים לפעילויות הדתיות והחברתיות של הקהילה הפרסית.
במשך מאות שנים, שמרו הפארסים על זהותם, הטקסים והמנהגים המובהקים שלהם, תוך השתלבות הדרגתית בסביבה החברתית-תרבותית ההודית הרחבה יותר.
דמויות מפתח בתהליכי ההגירה וההתיישבות
Jadi Rana: השליט המקומי בגוג'ראט שקיבל את הזורואסטרים הראשונים שהגיעו לאזור.
לפי האגדה, הוא התנה את קבלת הזורואסטרים בקבלת חוקים ומנהגים מקומיים, אך אפשר להם לשמור על דתם ומסורתם.
דמותו מסמלת את ההבנה והסובלנות שהפגינו חלק מהשליטים המקומיים כלפי המהגרים הזורואסטרים.
Changa Asa: דמות מפתח בהקמת קהילת Udvada, אחד המקומות הקדושים ביותר לזורואסטרים בהודו.
תפקידו בהקמת המקדש הראשון ובשמירה על האש הקדושה הפך אותו לדמות מרכזית בהיסטוריה הדתית של הזורואסטרים בהודו.
שאה ג'האן: קיסר מוגולי מהמאה ה-17 שהעניק זכויות ופריבילגיות לפרסים בהודו.
למרות היותו מוסלמי, הכיר שאה ג'האן בתרומת הקהילה הזורואסטרית לפיתוח כלכלי ותרבותי של האימפריה שלו.
המאה ה-7 לספירה: תחילת ההגירה - הכיבוש הערבי של פרס ב-651 לספירה הביא לסוף האימפריה הסאסאנית ולהתחלת ההגירה של זורואסטרים להודו.
האירועים הללו הציבו אתגר עצום בפני זורואסטרים, אשר חיפשו מקום בו יוכלו לשמור על דתם ומסורתם ללא רדיפות.
המאה ה-8 לספירה: התיישבות בגוג'ראט - הגירה משמעותית התרחשה כאשר קבוצות של זורואסטרים הגיעו לחופי גוג'ראט בהודו.
לפי האגדה המתוארת ב-Qissa-i Sanjan, קבוצה של זורואסטרים קיבלה מקלט מהשליט המקומי, Jadi Rana, בהסכמה לשמור על כמה כללים ולקבל את המנהגים המקומיים.
הם הורשו להקים יישובים ולהקים מרכזים דתיים וקהילתיים.
המאה ה-10 וה-11 לספירה: הקמת הקהילות - במהלך המאות הללו, הקהילות הזורואסטריות המשיכו לגדול ולהתחזק בגוג'ראט, עם הקמתם של מקדשי אש ומרכזים דתיים נוספים.
מקומות כמו Udvada הפכו למוקדי עלייה לרגל חשובים עבור זורואסטרים.
הפארסים הביאו עמם עושר תרבותי וידע דתי אשר השפיעו על החברה ההודית במספר דרכים.
ראשית, הטקסים והמסורות הזורואסטריות השתלבו בטקסים ובמנהגים ההודיים המקומיים, במיוחד באזורי גוג'ראט ומהרשטרה.
הפולחנים של הפרסים, הכוללים הדלקת אש קדושה וביצוע טקסים מסורתיים במקדשים, השפיעו על טקסים דתיים בהודו והתמזגו בחלקם עם טקסים הינדואים מקומיים.
בנוסף, הערכים הזורואסטריים של כבוד לטבע ולחיים, לצד עקרונות המוסר של אמת וטוב לב, חלחלו לתוך התרבות ההודית והשתלבו בתרבויות ובדתות המקומיות.
זורואסטרים רבים בהודו נחשבים למתקדמים מבחינת השכלה ותרבות, ותורמים רבות לתחומים שונים כמו ספרות, אומנות, מדע וטכנולוגיה.
לנוכחות הזורואסטריזם בהודו היו השלכות דתיות ותרבותיות משמעותיות, הן עבור הקהילה הפרסית והן עבור החברה ההודית הרחבה יותר.
הדגש הזורואסטרי על הדואליות של טוב ורע והציווי המוסרי לבחור בצדק השפיע לא רק על אורח החיים הפרסי אלא גם הדהד עם מחשבה דתית הודית רחבה יותר.
טקסים ופסטיבלים פארסיים, כמו נברוז (ראש השנה) והגהמברס (חגים עונתיים), העשירו את המרקם התרבותי של הודו.
חגיגות אלו, בסימן מנהגים ספציפיים, מוזיקה וחגים קהילתיים, הפכו לחלק בלתי נפרד מהתרבות המקומית באזורים עם אוכלוסיות פרסיות משמעותיות.
יתרה מכך, טקסי האש הקדושים של הזורואסטריות, שנשמרו בקפידה במקדשי אש, ממשיכים להוות מוקד של פולחן דתי וזהות תרבותית עבור הקהילה הפרסית.
סובלנות והתבוללות דתית היו גם סימני ההיכר של חוויית פרסים בהודו.
למרות היותם מיעוט, הצליחו הפרסים לקיים את המנהגים הדתיים שלהם תוך טיפוח יחסים הרמוניים עם קהילות דתיות אחרות.
השילוב הייחודי הזה של שימור ושילוב היווה דוגמה לדו-קיום דתי, תורם לחברה הפלורליסטית של הודו.
בנוסף, האתיקה הזורואסטרית המדגישה את הצדקה, האמת והטוהר מקבילה והשלימה את תורתם המוסרית של ההינדואיזם והבודהיזם, וטיפחה עוד יותר כבוד והבנה הדדיים.
קהילות הזורואסטרים בהודו, הידועות כקהילות הפארסים, תרמו רבות להתפתחות הכלכלית והחברתית של הודו.