tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סגן המפקד ורס"ר הספינה – בתפעול השוטף משמש אחד מקציני המחלקות כסגנו של מפקד הספינה והוא קובע את הסדרים והתורניות וכלל הניהול השוטף.
רס"ר הספינה הוא נגד בשירות קבע בדרגת סמ"ר ומעלה, שבדרך כלל אינו משויך לאחת המחלקות.
שירות נשים – החל מאוגוסט 2000 משרתות בשייטת קצינות בוגרות קורס חובלים המאיישות תפקידי קציני מחלקות.
החל משנת 2018 נשים משרתות גם כלוחמות ימיות בשייטת.
מלש"בית שרוצה להיות לוחמת ימית צריכה לעבור גיבוש של לוחם חוד ימי.
צ'יף – קצין מחלקת מכונה.
אחראי על כל תחום המכונאות בספינה.
תפקידו הוא ניהול המערכות הטכניות ופיקוד על המכונאים, הכולל בין היתר הפעלת כל המנועים, הגנרטורים וכלל המערכות המבטיחות את תפקוד הספינה.
פנטרי – הלוחם או הלוחמים שאחראים על הגשת האוכל בספינה במהלך היום.
כלל הלוחמים משתתפים בתורנות זו.
זקיף – לוחם ימי המבצע תורנות שמירה קצרה לשם אבטחת הספינה ווידוא שהכול כשורה בכל עת שהיא קשורה בנמל.
על הזקיף לוודא שאף אחד לא מנסה להיכנס אל הספינה ללא אישור, ולהוות משגיח על הספינה במקרה של אירוע בקנ"ז (בקרת נזקים - שריפה, הצפה).
כל לוחמי הספינה לוקחים חלק בתורנות הזקיפות.
כתפישת קיום של כוח הלחימה העיקרי בזירה הימית, וכלקח ממלחמת יום הכיפורים שפרצה בהפתעה, ספינות השייטת היוצאות לים במשימה כלשהי נמצאות בכשירות מלאה ומיידית ללחימה: כל המערכות פועלות והחימוש מלא בהתאם לתקן.
בעת העגינה בנמל מתקיימת תורנות כוננות ליציאה לים המאפשרת הצבר כוח בלוח זמנים קצר.
צוותי הספינות מתרגלים את כשירותם ללחימה ברמת הספינה הבודדת.
הפלגה מתרגלת הפעלת מספר ספינות בקרב משולב, והשייטת מתרגלת הפעלת מרבית ספינות הטילים בשליטה על קרב מרובה יחידות לחימה.
השייטת משתתפת בימי קרב חיליים בהם מתורגל שיתוף פעולה בין יחידתי ותרגול פיקוד חיל הים.
השייטת מעמידה את ספינותיה לרשות צוערי קורס חובלים וחניכים אחרים של בסיס ההדרכה לצורך הכשרה ואימון במהלך הקורסים.
אפיון ספינות הטילים לפי משימות חיל הים
שייטת ספינות הטילים הוקמה על מנת להוות את הכוח העיקרי לביצוע משימות חיל הים הישראלי שהוגדרו כהגנת חופי המדינה.
לימים נוספה משימה של שמירת נתיבי השיט למדינה.
התקציב שהוקצה לצורכי הזירה הימית לא אפשר לחיל הים הישראלי הליכה בדרך המסורתית של בניית כלי שיט גדולים.
כתוצאה מכך ובעקבות האיומים החדשים בזירה הימית (קליטת סטי"לים סובייטים בציי מצרים וסוריה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20), התפישה שלפיה הוקמה השייטת הייתה חדשנית ומהפכנית: התבססות על כלי שיט קטנים, מהירים ורב-תכליתיים, בתקופה שהעדיפות בקרב השטח הייתה לאוניות הגדולות יותר.
בהתאם להגדרת מפקד חיל הים בעת פיתוח הסטי"לים, אלוף יוחאי בן נון: , התפישה שנקראה ספינות סער, התבססה על:
בחירת קרב השטח כצורת הלחימה הבלעדית.
התקנת מערכות לחימה מפיתוח ישראלי שיתנו עדיפות על האויב שיפגשו בים.
הצבת מערכות הלחימה בפלטפורמה הקטנה ביותר האפשרית כדי לאפשר בניית יחידות לחימה רבות.
הקניית מהירות מרבית עדיפה על כל כלי שיט בציי האויבים, כדי להכתיב את קיום הקרב ומהלכו.
הקניית מהירות קבועה גבוהה שתאפשר ריכוז כוח והיערכות אופרטיבית בגזרת הלחימה.
מהירות מימוש התקנת חימוש בהתאם למשימות.
התבססות על פלטפורמה ממודל ידוע כמוצלח ובנייה בסדרות ייצור, כאשר הסדרה ראשונה נבנית אצל היצרן המקורי והמשך הבנייה בישראל.
החימוש העיקרי היה טיל ים-ים ותותחים מהירי ירי.
הנשק העיקרי שבו צוידו הספינות היה הטיל גבריאל אשר פותח ויוצר בישראל.
הטיל אופיין לטווח 20 ק"מ כדי לתת עדיפות על חימוש תותחי המשחתות מסדרת סקורי, עוד לפני הגעת סטי"לים לציי מצרים וסוריה.
טווח טילי הסטיקס שנשאו בספינות הקומאר והאוסה היה 50 ק"מ.
את הפער בטווח הטילים תכננו לסגור בשיתוף פעולה עם מטוסי חיל האוויר אשר יתקפו את ספינות האויב ויפריעו להן לשגר טילים ובאמצעות התקנת מערכות ההגנה האלקטרונית שפותחו גם הן בישראל.
כמו כן צוידו שש הספינות הראשונות בתותחים מהירי ירי 40 מ"מ מתוצרת ברדה.
והספינות הבאות בתותח אוטו מלרה 76 מ"מ, תותח יחיד בסער 3 ושני תותחים בספינת סער 4.
משנות ה-80 צוידו הספינות בטילי הרפון המהווים כיום את החימוש העיקרי.
עם כניסת סער 6, ספינות אלה חומשו בטילי הגבריאל 5.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כוח השטח של חיל הים בים התיכון כלל שלוש משחתות חמושות בתותחים וטורפדות ללא מערכת ירי בלילה ושש ספינות טורפדו.
הכוונה בבניית כוח זה הייתה ליצור כוח מאוזן, אך היו שכינו זאת "חולשה מאוזנת", מאחר שלא היו מספיק כלים מכל סוג.
המטה הכללי ראה בחיל הים כוח הגנתי בעיקרו, אולם אנשי חיל הים ידעו שיהיה צורך להילחם וכי בסדר הכוחות שהיה לא ניתן להגן על החוף במלחמה.
מפקד החיל האלוף יוחאי בן נון קיים דיונים לקביעת אופיו של חיל הים הישראלי.
נדונו הצעות שונות וסוכם על ריכוז מאמץ בלוחמת השטח על ידי בניית כמות רבה של יחידות לחימה קטנות ומהירות שיישאו נשק קטלני.
למימוש התפישה של יחידות לחימה רבות נדרש חימוש קטלני שמשקלו הכולל יהיה נמוך.
במערב לא היו ספינות כאלה אך היו בשימושם של הציים בגוש הסובייטי שהחל באותה תקופה לספקן גם לציי מצרים וסוריה.
צוות בראשותו של ראש מחלקת ים אל"ם שלמה אראל (לימים אלוף ומפקד החיל), החל באיתור ספינה מתאימה.
זו נמצאה בשנת 1963 במספנות "האחים לורסן" (Lürßen) מברמן שבגרמניה – ספינת טורפדו מסוג "יגואר" עשויה עץ המבוססת על ספינת טורפדו מתקופת מלחמת העולם השנייה.
לגרמנים נמסר אפיון של ספינה שכלל את הדרישות הבאות:
גוף פלדה ארוך יותר מהיגואר המקורית.
מהירות מרבית – 40 קשר.
חימוש – טילים, תותחים וטורפדו נגד צוללות.
התקציב לבניית הספינות היה אמור להינתן כמענק על ידי ממשלת גרמניה כחלק מהסכם השילומים.
בסוף 1964 נחתם חוזה לבניית שש ספינות ללא מערכת טילים שתותקן בהמשך בישראל.
בתחילת 1965 דלפו פרטים על העסקה, אשר נגדה את החוק הגרמני.
בעקבות לחץ של מדינות ערב, גרמניה ביקשה להעביר את ייצור הספינות למדינה אחרת, במימונה.
גרמניה הציעה בתחילה לממן את בניית הספינות אצל יצרן איטלקי, אולם חיל הים סירב לאחר שבחן את ההצעה.
במאי 1965 הועבר הידע והייצור למספנות CMN (קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי), בשרבור שבצרפת, שהיו בקשר קודם עם מספנות לורסן הגרמניות.
ב-1 באוקטובר 1966 הוקמה המסגרת הפיקודית הראשונה של השייטת: פלגה 311. בפקודת ההקמה הוגדר ייעודה:
הפקודה הגדירה הקמת מפקדה, ארבעה סטי"לים ועתודה פלוגתית.
בפברואר 1967 הוסב שמה לפלגה 31 ונכללו בה שלושה סטי"לים.
הספינה הראשונה, אח"י "מבטח", הושקה ב-11 באפריל 1967 והגיעה לארץ בדצמבר אותה שנה.
כחודש לפני כן, ב-15 בנובמבר, הוצא צו הקמת מפקדת שייטת 3 אשר בשלב זה יעודה היה להוות מסגרת לספינות הטילים מחוץ לישראל.
למפקד השייטת מונה אל"ם בנימין (ביני) תלם, מפקד משלחת חיל הים בשרבור, לימים אלוף ומפקד חיל הים.
עד סוף 1968 הושקו והגיעו לישראל עוד ארבע ספינות.
בתחילת 1969 מנתה השייטת שבע ספינות ומפקדה באותה עת, הדר קמחי, שב לישראל לארגן את היחידה.
הספינות הראשונות נקראו על שם הפריגטות ששירתו בשייטת הגדולה: אח"י מבטח, אח"י "מזנק" ואח"י משגב.
עקב הקיצוץ שנעשה בתקציב חיל הים נדחה החימוש במערכות טילים שעדיין לא היו מוכנות.
ספינות אלה החלו את דרכן כספינות תותחים ונקראו דגם סער 1. הספינות חומשו בשלושה תותחי 40 מ"מ L70 תוצרת ברדה (בהמשך, אוטו מלרה) בשליטה מרכזית מהמכוון אך ללא מכ"ם בקרת אש.
שלוש הספינות הבאות נקראו: אח"י "אילת", אח"י חיפה, ואח"י עכו, צוידו במערכת נשק אשר כללה את טילי גבריאל כמרכיב עיקרי, ובתותח ה-40 מ"מ ונקראו דגם סער 2.
הספינות מדגם סער 2 חומשו במערכת נשק משוכללת ומכ"ם בקרת אש, תותח חרטום 40 מ"מ, ושמונה טילי גבריאל.
(שניים על גבי משגרים קבועים מלפני הגשר, וששת הנותרים על גבי שני משגרים מצטודדים מאחורי הגשר עם שלושה טילים כל אחד).
מבין הספינות ללא טילים מדגם סער 1, אח"י "מזנק" שודרגה ראשונה והורכבה עליה מערכת טילי גבריאל.
בתצורה זאת נכנסה למלחמת יום הכיפורים.
אח"י מבטח ואח"י משגב שודרגו לאחר מלחמת יום הכיפורים לתצורת סער 2 ובכך הפכו כל ספינות השייטת ליחידות לחימה נושאות טילים.
הסדרה הראשונה של שש ספינות הסער צוידה בשני תותחי 40 מ"מ תוצרת חברת ברדה באיטליה.
שיפור נוסף שהוכנס ביזמתו של הדר קמחי וזאת לאחר נפילתו לים והיעלמותו של איש צוות מהמשחתת אח"י יפו, היה פתח מעבר בין חדר מכונות אחורי למגורי הירכתיים שנקרא מעבר החתול.
שש הספינות בסדרה זו, שהוזמנו במסגרת מימוש אופציה בחוזה עם מספנות שרבור, הוגדרו מאוחר יותר כדגם "סער 3".
החרפה נוספת באמברגו התרחשה ב־3 בינואר 1969 לאחר הפשיטה הישראלית על שדה התעופה הבין-לאומי בביירות וכלל גם את ספינות הטילים.
שתי ספינות, אח"י עכו ואח"י סער, הצליחו לצאת לפני יישומו וחמש ספינות שהיו בשלבי בנייה אחרונים נשארו במספנה.
ב-22 בדצמבר 1969 נסתיימה בנייתה של הספינה האחרונה, אח"י חץ.
ספינות אלה כונו "ספינות שרבורג".
חילוץ הספינות משרבור הוסווה כוויתור ישראלי על הספינות ומכירתן לחברה נורווגית לחיפושי נפט שנרשמה בפנמה.
הליך פורמלי זה מנע את האפשרות שהפלגת הספינות תיתפס בעיני ממשלת צרפת ומדינות אחרות כמעשה פלילי של מדינת ישראל.
במקביל להליך זה בוצעו הכנות למסע ארוך של הספינות לחופי ישראל.
בחשאי הוסיפו לספינות מכלי דלק מגומי, צוותים של אנשי חיל הים הגיעו במסווה אזרחי לצרפת ושתי אוניות של חברת הספנות הלאומית "צים" גויסו לצורך תדלוק בלב ים.
המבצע שכונה בשם "נועה" החל בליל חג המולד, 24–25 בדצמבר 1969. הספינות, שלא היו חמושות, הפליגו לדרכן בפיקודו של הדר קמחי בשעת לילה מאוחרת.
את המסע בן 3,154 מיל ימי עברו בים סוער במיוחד, בעיקר באוקיינוס האטלנטי מפרץ ביסקאיה, ספרד, ופורטוגל עד למצר גיברלטר.
בדרכן הן תודלקו פעמיים: בחוף הספרדי מערבית לגיברלטר מאוניית הסוחר "לאה" בפיקודו של רב חובל אמנון תדמור, ומאוניית הגלנוע "דן" בפיקודו של רב חובל יוסף דרור דרומית למלטה.
עד התדלוק השני ב-29 בדצמבר, הפליגו חמש הספינות יחד.
המודיעין הימי העביר מידע שהצי המצרי שלח משחתת מדגם "סקורי" כנגדם.
לאחר שהמשחתת יצאה, אירעה בה תקלה בדוודים והיא שבה למצרים.
בעת התדלוק השני, שהחל בשעות הבוקר והסתיים בלילה, הגיעה לאזור ספינת ביון סובייטית שעקבה מקרוב אחר הנעשה.
הדר קמחי שלח שתי ספינות, את אח"י געש ואח"י חץ, בפיקוד סא"ל עזרא קדם לדרכן.
יתר שלוש הספינות יצאו בגמר התדלוק באותו נתיב שעבר מצפון לאי כרתים.
מזרחית לרודוס חברו חמש הספינות ואז גם הגיעו מטוסי פנטום של חיל האוויר לליווי ואבטחה.
בשעות הערב של 31 בדצמבר הגיעו הספינות לנמל הקישון והתקשרו ברציף מספנות ישראל.
"'תורת הלחימה"' המקורית עוצבה בשייטת בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. תורת לחימה זו התבססה על הפעלת יחידות לחימה רבות ביזמה התקפית על מנת להשיג עדיפות מקומית ולהתגבר על יתרון הטווח של טילי הסטיקס שבידי האויבים.
ההערכה הייתה שקרבות הטילים יתנהלו בלילה כדי להמעיט ביכולתו של חיל האוויר הישראלי להתערב.
נקבע שיחידת הלחימה הטקטית המינימלית תהיה זוג ספינות סער.
במטרה להתגבר על יתרון טווח הטילים של האויב גובשה דרך להיערכות חשאית מבלי להתגלות לחיישני האויב.
התורה גובשה על ידי מפקד השייטת, אל"ם הדר קמחי, בהתאם לנתוני המודיעין הימי.
התורה תורגלה כך שכל אנשי הצוות, מרמת המפקד ועד אחרון איש הצוות הזוטר, ידעו מה נדרש מכל אחד מהם בכל שלב של הקרב.
אמצעי חיוני להטמעתה היה "התחקיר השייטתי" שנערך לאחר כל תרגיל והפלגה מיוחדת.
התחקירים בוצעו בצורה חושפנית ובהדרגה נבנה ביטחון בכוח ואמון ביכולת הצוותים והמפקדים.
שייטת הסטי"לים מימשה את תורת הלחימה במלחמת יום הכיפורים ב-1973. ספינות הסער הופעלו ביוזמה התקפית והפגינו מיומנות בקרב.
הקרבות נערכו בקרבת חופי האויב שהייתה לו עדיפות רבה במספר כלי השיט.
תפישת ספינות הסער מומשה בכך שבכל קרב הייתה עדיפות טקטית ישראלית.
הניצחונות בקרבות הטילים בקרבת החוף גרמו לכך שהמצור שהוכרז על ישראל בים התיכון לא מומש.
משחתות הסקורי המצריות שעסקו בכך נסוגו מהגזרה ללא קרב ואספקת תחמושת ומטוסים לישראל התאפשרה בנתיבים הימיים גם תוך כדי הלחימה.
הקרבות הימיים בקרבת חופי האויב והסרת המצור הימי חדרו לתודעת האויב והציגו את חיל הים הישראלי ככוח מרתיע ובעל כושר הכרעה.
מאז ממשיכה שייטת ספינות הטילים להוות את הכוח העיקרי לביצוע משימות חיל הים.
גלריה מוצבים ומדורים בספינות הטילים
הגעת "ספינות שרבורג" סימלה את תחילתה של תקופת ארגון השייטת כיחידה לוחמת.
טיל "גבריאל" ראשון בעל ראש קרבי נורה ב-7 באפריל 1969 מאח"י חיפה (סער 2) בפיקודו של אלי רהב לעבר המשחתת אח"י חיפה שהוצאה משירות.
שיגור מוצלח זה היה עדיין במסגרת ניסויי הטיל והיה צורך לסיים את התקנת מערכות הטילים, נשק ואמצעים אלקטרוניים על הספינות.
בתחילת 1970, עם הגעת חמש הספינות האחרונות משרבור (מבצע נועה) מנתה השייטת 12 ספינות.
בזמן חירום נתנה אפשרות ליצירת שלושה כוחות משימה בו זמנית – לגזרת מצרים, לגזרת סוריה וכן עתודה וביצוע סיורי נצ"ל (נגד צוללות) במבואות נמל חיפה.
ספינות הסער היו משלושה דגמים: סער 1 ו-2 – שש ספינות שתוכננו והוזמנו מהגרמנים אך ייצורן נעשה בשרבור.
ספינות אלה היו חמושות בתותחי 40 מ"מ כאשר המונח "סער 1" ציין את המצב בהן היו ספינות תותחים ונצ"ל בלבד, עד שהותקנו בהן מערכות הטילים.
שש ספינות נוספות היו מדגם סער 3 שתוכנן לשאת תותח 76 מ"מ והוזמנו בשרבור.
עד 1973 הותקנו טילים גם בספינה "מזנק" וכך הפכה לדגם "סער 2".
בשנים אלה פותחה תורת הקרב לספינות הסער והשייטת ביצעה תרגילים שבהם נבחנו טקטיקות לחימה הכוללות הפעלה מתואמת של מרבית כלי השיט להשגת עדיפות טקטית.
מתקן אימונים טקטי ("מת"ט") שנבנה בבסיס ההדרכה במהלך 1971 איפשר ניהול תרגילים ואימון הקצינים בתרחישי קרב שונים ודימוי מצבים שלא היה ניתן לייצר בתנאי אמת.
ב-13 במאי 1970 ביצעה אח"י סער סיור בט"ש "מקסיקו" מצפון לאל עריש.
הספינה גילתה פעילות של סטי"ל אוסה מחוץ למבואות פורט סעיד.
גם אח"י חיפה שהייתה באזור חיפה גילתה את מכ"ם האוסה וזאת בטווח מעל 160 מייל.
ובהמשך אף ירי טיל לכיוונה.
כעבור יום הסתבר שספינת הדיג הישראלית "אורית" טובעה בירי 4 טילים על ידי אותה אוסה מצרית.
כדי להצדיק פעולה נגד כלי שיט אזרחי תמים, תוך עבירה על חוקי המלחמה, הגדירו המצרים את המטרה כ"שקמונה", שהיא ספינת מחקר של המכון לחקר ימים ואגמים לישראל (חיא"ל).
לטענת המצרים השקמונה הייתה ספינת ביון.
ייתכן שהמצרים גילו את פעילותה של אח"י סער והחליטו לטמון לה מארב.
היו טווחי גילוי מכ"ם מיוחדים וגדולים מהממוצע באותו לילה.
המשמעות שגם מטרות קטנות התגלו בטווחים ארוכים מאוד.
ספינות הסער שנבנו בשרבור תוכננו לזירת הים התיכון והוצבו שם.
על פי הנחיית שר הביטחון הוזמנו שש ספינות במספנות ישראל שיתאימו לזירת ים סוף.
ספינות אלה תוכננו על ידי אותם המתכננים של הספינות שנבנו בשרבור ושולבו בהן הלקחים שנלמדו מהפעלתן.
הספינה הראשונה מהדגם החדש סער 4 אח"י רשף הצטרפה בתחילת שנת 1973 והשנייה אח"י קשת הושקה בסוף אוגוסט באותה שנה.
ספינות אלה תוכננו לצאת למסע סביב אפריקה ב-15 באוקטובר 1973, אך פריצת מלחמת יום הכיפורים דחתה את ההפלגה.
ספינות השייטת סייעו במשימות ביטחון שוטף.
במרוצת שנים אלה לכדו ספינות השייטת ארבע ספינות מחבלים שהיו בדרכן לפיגועים בישראל.
הלכידה הראשונה של סירת מחבלים על ידי סטי"ל אירעה ב-27 ביולי 1970. אח"י "חץ" מדגם סער 3 לכדה סירה ובה שלושה מחבלים בדרכם לרצועת עזה, ממערב לראש הכרמל.
הסיורים נערכו גם ביוזמה התקפית מול בסיסי היציאה של המחבלים בלבנון.
ב-7 בספטמבר 1972, הסטי"ל אח"י "חנית" מדגם סער 3 בפיקודו של אלי רהב השמיד סירת מחבלים לא הרחק מצור.
הייתה זו הפעם הראשונה בה הופעל תותח ה-76 מ"מ בקרב ימי תוך שימוש בבקרת מכ"ם בלבד.
בדיעבד הייתה זו התגובה הראשונה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שהתרחש יומיים קודם לכן.
האירוע המחיש את הצורך להצטייד באמצעי זיהוי מעבר לטווח הנשק הקל של המחבלים.
בשל הגברת פעילות הסטי"לים בתחום הפעילות נגד סירות מחבלים, נעשו גם שיפורים בכוח האש הקל והותקנו מקלעים בצדי סיפוני הספינות.
בסטי"לים מדגם "סער 3" אף הוחלף מוצב טילים מצטודד בתותח 20 מ"מ, דבר שפגם במוכנות ללחימת הטילים.
לאחר שהמחבלים הקימו בלבנון מחנות אימונים בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 ואף הגיעו בסירות לחופי ישראל החל צה"ל לפעול נגדם.
בליל 14/15 בינואר 1971 הופעלו לראשונה בדרך הים כוחות צנחנים ושייטת 13 במבצע מבצע ברדס 20, בפיקודם של חיים נדל – מפקד הכוח הפושט, והדר קמחי – מפקד הכוח הימי.
היעדים נמצאו בסרפנד ובראס א-שייח, דרומית לצידון בחוף לבנון.
שש ספינות השייטת, אח"י "חנית" בפיקוד אפרים אשד שימשה ספינת , ארבע ספינות בפיקוד שבתאי לוי – אח"י "חץ" בפיקוד אברהם בן שושן, אח"י "משגב" בפיקוד גדי בן זאב, אח"י "מזנק" בפיקוד אברהם אשור ואח"י חיפה (סער 2) בפיקוד אלי רהב נשאה את כוח הצנחנים.
אח"י מבטח בפיקוד רפי אפל נשאה את כוח שייטת 13 שהיה פיקודו של חנינא עמישב.
כוחות הפשיטה הובלו מהסטי"לים לחוף בסירות גומי.
הותקפו והושמדו שני בסיסים של החבלה הימית ובסיס אימונים יבשתיים.
השימוש בסטי"לים להובלת כוחות פשיטה הורחב באורח ניכר בראשית 1973, הן בהיקף הכוחות הפושטים והן במספר הספינות שנטלו חלק במבצעים.
באותה שנה נטלה השייטת חלק בפשיטות עומק בלבנון נגד יעדי פח"ע (פעילות חבלנית עוינת) במבצע ברדס 54–55 ובמבצע אביב נעורים.
על הסטי"לים, שחלקם שימש להובלת כוחות הפשיטה וחלקם לאבטחה, פיקד מפקד השייטת – שבתאי לוי (קצין).
מבצע ברדס 54-55 – בלילה שבין 22 ל-23 בפברואר 1973, פשטו כוחות צנחנים ולוחמי שייטת 13 על יעדי מחבלים צפונית לטריפולי בלבנון ופגעו בהם.
הלוחמים פונו במסוקים וחלקם בסטי"לים.
מבצע אביב נעורים – בליל 9–10 באפריל 1973, הובילו ספינות השייטת כוחות מצנחנים, שייטת 13 וסיירת מטכ"ל לפשיטות במקביל על בסיסי מחבלים בביירות ובצידון.
ההצלחה העיקרית של המבצע הייתה חיסולם של מספר בכירים בפת"ח.
במבצע השתתפו 10 סטי"לים ושני דבורים.
הכוחות הובלו ליעדם ובחזרה בסטי"לים.
לוח אירועים בשנים הראשונות 1967–1973
סיור אח"י סער מצפון לאל-ערישהמצרים התכוונו לפגוע באח"י סער שסיירה בדיוק באותה עת מצפון לאל עריש והייתה באותו כיוון של האורית.
אח"י סער גילתה את מכ"ם הסטי"ל המצרי ואף את מכ"ם טיל סטיקס וביצעה פעולות התגוננות.
טילי הסטיקס לא התגלו במכ"ם או בעין.
היו תנאי גילוי מיוחדים באותו לילה.
אח"י חיפה שהייתה באזור חיפה גילתה את מכ"ם הסטי"ל המצרי וזאת ממרחק של מעל 160 מייל.
בעקבות האירוע חיל הים הקים באופן מיידי את בסיס דפנה ונעשתה הערכת מצב טכנולוגית וטקטית בכל הקשור להתגוננות נגד טיל הסטיקס.27 ביולי 1970 מערבית לחיפהאח"י משגב בפיקוד יצחק דוידי לכידת סירה בדרכה מלבנון לעזה, נתפסו 3 מבריחים.
7 בספטמבר 1972 חוף לבנון בקרבת צור אח"י חנית (סער 3) בפיקוד אלי רהב משמידה סירת מחבלים, בתותח אוטו מלרה 76 מ"מ מכוון מכ"ם, המחבלים הרוגים.
דצמבר 1972 הקריה, תל אביב מפקדת חיל הים מעבר מחיפה למחנה הקריה בתל אביב19 בפברואר 1973 נמל הקישוןמספנות ישראל השקת אח"י רשף, ספינת טילים ראשונה מתוצרת ישראל על ידי ראש הממשלה גולדה מאיר.
20/21 בפברואר 1973 חוף צפון לבנון שייטת 13, סיירת צנחנים, ספינות סער ומסוקים מבצע ברדס 54–55 תקיפת בסיסי מחבלים נגרמו עשרות נפגעים.
לכוחותנו 8 פצועים.9/10 באפריל 1973 חוף לבנון סיירת מטכ"ל, שייטת 13 יחידה 707, סירות גומי וספינות סער מבצע אביב נעורים חיסול ראשי מחבלים בביירות ופגיעה בבתי מלאכה של פתח בביירות ובצידון.
לכוחותינו שני הרוגים.21 באוגוסט 1973 בניין הכוח במספנות ישראלהשקת אח"י קשת ספינה שנייה מדגם סער 4 הגברת המשיקה סוניה פרס.
מלחמת יום הכיפורים, אוקטובר 1973
שייטת ספינות הטילים נטלה חלק פעיל בלחימה של צה"ל במלחמת יום הכיפורים.
לפי מדיניות הביטחון של צה"ל ועל פי פקודת סלע על חיל הים היה לפעול בדרך הגנתית ולהישאר בקרבת חופי ישראל, אולם מפקד חיל הים בנימין תלם נקט ביזמה התקפית ויידע את הרמטכ"ל כשספינות הטילים פגשו באויב בקרבת נמליו.
הניצחון המוחלט בקרב הראשון יצרה התייחסות שונה במטה הכללי בהמשך המלחמה.
החזית הימית נפתחה וההצלחות הברורות בה היו נקודות אור יחידות בימים הראשונים למלחמת יום הכיפורים.
ההכרעה בקרבות הטילים במהלך המלחמה יצרה מעמד מבוסס לישראל בזירה הימית.
אף על פי שחלפו שנים רבות, ההרתעה מיכולת חיל הים הישראלי מחזיקה מאז מעמד.
סדר הכוחות במלחמה בים התיכון
ערב המלחמה כלל שייטת ספינות הטילים 13 יחידות לחימה, כולן בזירת הים התיכון:
2 ספינות "סער 1": אח"י מבטח ואח"י משגב, (ספינות תותחים).
3 ספינות "סער 2": אח"י מזנק, אח"י אילת ואח"י חיפה (אח"י עכו הייתה בשיפוץ).
6 ספינות "סער 3": אח"י סער, אח"י סופה, אח"י געש, אח"י חרב, אח"י חנית ואח"י חץ.
מפקד השייטת היה אל"ם מיכאל (יומי) ברקאי, לימים אלוף ומפקד חיל הים.
על חלקו בלחימה הוענק לו עיטור המופת.
בנוסף לספינות הטילים היו במערך חיל הים בים התיכון, 14 ספינות בט"ש (דבורים וברטראמים), 3 נחתות וכוח קומנדו ימי שייטת 13.
סדר כוחות ציי האויב בים התיכון
ציי מצרים וסוריה היו האויבים הימיים בזירת הים התיכון.
להלן כלי השיט ומערך הגנת החוף שהיו להם:
מצרים – 14 סטי"לים, 5 משחתות, 12 צוללות, 58 ספינות משמר, טרפדות וספינות עם מטולי רקטות, 13 מקשות ו-11 נחתות.
כן מערך הגנת חוף שכלל טילי חוף-ים ותותחי 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם.
סוריה – 9 סטי"לים, 15 ספינות משמר וטרפדות, ו-4 מקשות.
כן מערך הגנת חוף שכלל תותחי 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם.
בערב יום הכיפורים נשלחו "געש" בפיקוד רס"ן אריה שפר, גם כמוביל זוג, ו"חרב" בפיקוד סרן שמואל פרס (פפר) לסיור מודיעין בגזרה צפונית מזרחית לפורט סעיד.
אף כי המודיעין הימי התריע על מלחמה קרבה, השייטת קיבלה את הידיעה על כך רק בבוקר יום ו', 5 באוקטובר 1973. פעילות ההתארגנות נעשתה בלחץ רב.
הבעיה העיקרית שעמדה הייתה התחמשות בטילי גבריאל, מאחר שכל ספינות השייטת נשאו רק מחצית מהחימוש המלא.
בספינות מדגם סער 3 הייתה בעיה חריפה יותר: משגר מצטודד לשלושה טילים מבין שני המשגרים שהיו, הוחלף בתקופה שלפני המלחמה בתותח 20 מ"מ, על מנת שספינות אלה תוכלנה לסייע בלחימה בסירות מחבלים במסגרת סיורי הבט"ש.
אספקת הטילים הייתה לפי קצב הכשרתם בבית המלאכה לטילים והתקנתם בספינה חייבה עבודה עם מנוף.
הגישה לספינות הייתה דרך כביש צר על שובר הגלים והיו רק שני רציפים שאפשרו את ההעמסה.
ההתארגנות הטכנית נמשכה עד אחרי פרוץ הקרבות בשעה 1400 של יום הכיפורים, ונעשתה על חשבון תדרוכים ותכנונים אחרונים.
בבוקר יום הכיפורים בסביבות 1000 הוחל בפריסת יחידות חיל הים: שתי ספינות אח"י קשת מדגם סער 4 ואח"י אילת מדגם סער 2 בפיקוד מפל"ג סער 4 אלי רהב נשלחו להתרעה נגד מטוסים מול דרום המדינה.
כמו כן שתי ספינות נוספות, אח"י מבטח מדגם סער 1 בפיקוד דני מלמד עם מפל"ג 31 מיכה לצרוס ואח"י רשף מדגם סער 4 בפיקוד מיכה רם, נשלחו צפונה, לאזור מצפון לראש הנקרה להתרעה נגד מטוסים וכן למניעת הגעת סטילים סוריים לאזור צור לביצוע ירי טילים על אזור מפרץ חיפה.
11 ספינות היו מוכנות לקרב כאשר פרצה המלחמה.
שתי ספינות היו באחזקה במספנות חיל הים – אח"י חיפה ואח"י חץ.
הן הוכשרו לכשירות מלאה תוך זמן קצר והשתתפו בקרבות ההמשך.
הדבר איפשר ריכוז שני כוחות משימה אחד לזירת מצרים והשני לזירת סוריה.
זאת תוך הגעה לעדיפות אופרטיבית בשתי הזירות.
יציאת הכוחות נעשתה ללא נוהל קרב מסודר והספינות שיצאו בזוגות הצטברו ככוח בים.
תורת הקרב שימשה כשפה משותפת ואפשרה ציוות ספינות והבנה מלאה בין המפקדים.
תורת הקרב לספינות סער העניקה עדיפות ללחימה בלילה.
הקרבות נוהלו ביוזמה התקפית בקרבת חופי אויב.
כוחות אוויר של האויב לא הופעלו מעל הים.
הספינות יצאו בגיחות ליליות וחזרו מדי יום לבסיס להתחמשות ותדלוק.
המעורבות הסובייטית בגזרת תנועת הכוחות והלחימה
קרב טילי ים-ים הראשון בעולם נערך בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר מול חופי סוריה.
כוח שמנה חמישה סטי"לים בפיקודו של המש"ט – מיכאל (יומי) ברקאי, יצא לסיור אלים לפגיעה במטרות ולהשמדת כלי שיט באזור נמל לטקיה.
הספינות בכוח היו: אח"י מזנק (סער 2), בפיקוד משה בן ישי (צינר) הייתה ספינת הדגל כשעליה המש"ט ברקאי ועמו צוות החפ"ק (חבורת הפיקוד) השייטתי.
אח"י חנית (סער 3), בפיקוד זאב יחזקאלי.
אח"י געש (סער 3), בפיקוד אריה שפר, אח"י מבטח הייתה עדיין חמושה בתותחים בלבד (סער 1), בפיקוד דני מלמד ועליה מפל"ג 31 מיכה לצרוס.
אח"י רשף (סער 4), בפיקוד מיכה רם.
כמעט קרב באזור טרטוס – בשעה 20:30 לערך, כשהכוח הישראלי היה דרומית מערבית לנמל טרטוס התגלה מכ"ם סטי"ל סורי באזור מבואות הנמל.
מפקד השייטת החליט להפליג מזרחה עם ה"מזנק" ולהתקרב לחוף להבהרת תמונת הקרב.
שאר ארבע הספינות נשארו מאחור, ממערב לטרטוס ובפריסה רחבה.
קרב לטקיה – בהמשך תוך כדי תנועתו לאזור לטקיה כ-35 מייל מהחוף, זיהה הכוח טרפדת סורית, והספינות מזנק ורשף פתחו עליה באש תותחים ופגעו בה, אך היא המשיכה במנוסתה לכיוון החוף, תוך דיווח למפקדת הצי הסורי שהיא מנהלת קרב עם ספינות אויב.
החנית נשארה להטביעה ושאר הכוח המשיך בדרכו.
בשלב זה ההתגלתה מטרה מזרחית לכוח.
בתחילה זוהתה בטעות כספינת טילים ובהמשך כמקשת סורית בטווח העולה על טווח ה"גבריאל".
הספינות מזנק וגעש החלו לדלוק אחריה ובטווח של כ-23 ק"מ, מעבר לטווח המרבי של הגבריאל, ירתה אח"י מזנק טיל שנפל לפני המטרה.
בינתיים הספינות רשף ומבטח התקרבו למקשת, רשף שיגרה לעברה שני טילים שפגעו בה והבעירוה.
בהתקרב הכוח למקשת כדי להטביעה, הוא הופתע משלושה טילי "", שנורו לעברו מדרום מזרח.
מערכות לוחמה אלקטרונית שיבשו את פעולות הטילים ואלה החטיאו.
אחד הטילים נפגע באש מקלעי אחד הסטי"לים.
הסטי"לים הסורים שירו את הטילים היו שתי ספינות מדגם "קומאר" וספינה מדגם "אוסה" שיצאו לים קודם לכן לכיוון טרטוס בגירוד חוף וקיבלו את הדיווחים של הטרפדת הסורית.
לספינות אלה היה יתרון בכך שטווח הסטיקס עלה על טווח הגבריאל.
ספינות הקומאר ירו וברחו, וספינת האוסה פנתה וירתה שני טילים נוספים.
תוך כדי התגוננות מהטילים הצליחה ה"געש" לירות על ה"אוסה" שני טילים ברצף, הראשון פגע ולשני כבר לא הייתה מטרה.
ה"מזנק" פגעה בספינת קומאר נמלטת.
הקומאר השנייה נמלטה לעבר החוף, עלתה על שרטון והושמדה באש תותחים על ידי ה"מזנק".
טיל גבריאל האחרון בקרב נורה על ידי ה"חנית" שהטביע סופית את המקשת.
תוצאות הקרב – חמש ספינות סוריות הושמדו, הכוח הישראלי שב בשלום לבסיסו.
הסורים ירו שמונה טילי סטיקס והכוח הישראלי ירה עשרה טילי גבריאל.
לאחר קרב לטקיה, במשך כל הקרבות הנוספים בגזרה הסורית, פעלו ספינות חיל הים הסורי ממבואות נמליהן ולא יצאו לים הפתוח במשך כל ימי המלחמה.
הקרב התקיים בלילה הראשון של מלחמת יום הכיפורים, בין 6 ל-7 באוקטובר 1973, מול חופי צפון מערב סיני.
משימת כוח הסטי"לים הישראלי הייתה למנוע פעילות של כוחות ימיים מצריים באזור.
היה זה היום הראשון ללחימה ולכן התכנסות הכוח בים נעשתה בשלבים והתוכנית גובשה תוך כדי כינוס.
הכוח כלל שש ספינות: אח"י משגב (סער 1), בפיקוד פנחס מילוא.
אח"י אילת (סער 2), בפיקוד אילן שדה.
אח"י סופה (סער 3), בפיקוד גדעון רז, שהעביר את הפיקוד עליה ליצחק שמיר.
אח"י חרב (סער 3), בפיקוד שמואל פרס.
אח"י סער (סער 3), בפיקוד דוד עזר.
אח"י קשת (סער 4), בפיקוד דוד הרפזי.
ראשונות הפליגו שתי ספינות בפיקוד מפל"ג סער 4, אלי רהב, אח"י קשת (סער 4) ואח"י אילת (סער 2).
שעתיים מאוחר יותר הצטרף זוג ספינות סער 3 בפיקוד מפל"ג 33, גדעון רז, אח"י סופה ואח"י חרב.
שתי הספינות נערכו באופן חשאי, ללא הפעלת מכ"ם וקשר, למארב בצמוד לחוף מערבית לבסיס דפנה.
זוג ספינות שלישי בפיקוד מפל"ג 32, יעקב ניצן, אח"י סער (סער 3) ואח"י משגב (סער 1), יצא לדרך מאוחר יותר והצטרף בהמשך מכיוון מזרח.
בסיס דפנה שהיה בימת ברדוויל שבצפון סיני מילא את יעודו כעמדת תצפית קדמית וקישור לכוחות הימיים בגזרה.
בספינות הכוח ובבסיס דפנה, שבחוף ימת ברדוויל הבחינו בספינות טילים מצריות נעות מזרחה.
המפקד הטקטי במקום, המפל"ג אלי רהב, הזמין סיוע אווירי במגמה להסתער מבלי להמתין לזוג השלישי.
בשלב זה מפקד חיל הים בנימין תלם התערב.
תלם דרש לעכב את ההסתערות עד להגעת הסיוע האווירי והורה להתרחק מזרחה כדי לפגוש את הזוג הנוסף ולהיערך בעדיפות גדולה יותר.
חיל האוויר היה טרוד מאוד בקרבות הבלימה והגעת המטוסים התעכבה.
בינתיים נפתח הטווח בין הזוגות ומפקד חיל הים נעשה המפקד הטקטי של האירוע.
נראה היה שהמצרים נכנסים למלכודת בין שני זוגות הסטי"לים.
בעוד שתשומת הלב של הישראלים מופנית לאוסות הנכנסות למארב, חדרה טרפדת מדגם P-183 מצרית נושאת משגרי קטיושות מבלי להתגלות והפגיזה ברקטות את בסיס דפנה.
הרקטות נחתו בגבעה מאחורי המוצב ולא גרמו נזק.
אח"י סופה ואח"י חרב יצאו מהמארב והפתיעו את ספינת הרקטות שנמלטה לכיוון פורט סעיד.
האוסות המצריות פנו דרומה על רקע החוף ולא יצרו תמונת מצב ברורה ומטרות לירי לסטי"לים.
באח"י חרב אירעה תקלה במכ"ם בקרת האש שלא הצליח על המטרה.
גם באח"י סופה אירעה תקלה במערכת ניהוג הטיל והטילים לא הגיעו למצב ביות.
ארבעה סטי"לים ישראלים פנו מערבה והגבירו מהירות, אולם האוסות שפנו מערבה לא היו בטווח הטקטי.
באותן דקות הגיע הסיוע האווירי, שנדרש שעתיים קודם לכן, על ידי זוג מטוסי קורנס, אולם אחד מהם חזר בגלל תקלה.
מפקד אח"י חרב (סער 3) סרן שמואל פרס כיוון את המטוס שנותר להניר את ספינות הטילים המצריות.
הנרת המטוס גרמה לאוסות לזנוח את כוונתן לירי טילים ולפנות מערבה.
ספינות הסער 3 סגרו אליהן טווח ונכנסו בירי מתותח אוטו מלרה 76 מ"מ, אך בתותחים קרו מעצורים ותקלות.
טייס הקורנס הצליח לפגוע באוסה אחת בפצצה האחרונה שלו ולהשמיד אותה.
הספינות במזרח הסתערו לעבר הכוח המצרי שפנה מערבה, אבל המרחק היה גדול והן לא הצליחו להגיע לטווח ירי.
במרדף אחר האוסות הנמלטות, עברו שני סטי"לים את קו פורט סעיד מערבה.
כאשר הדבר נודע במטה הכללי, חיל הים נדרש להפסיק את המרדף.
"'תוצאות הקרב:"' בקרב השתתפו שש ספינות ישראליות – מהן חמש נושאות טילים וספינת תותחים אחת.
מולן עמדו שלוש ספינות מצריות – שני סטי"לים מדגם "אוסה" וספינת רקטות.
11 הטילים שנורו על ידי הכוח הישראלי לא פגעו.
הרקטות שנפלו ליד בסיס דפנה לא גרמו כל נזק.
הסטי"לים המצריים לא הצליחו לירות טילים והונסו.
ספינת טילים אחת מדגם אוסה הושמדה על ידי הקורנס.
יומיים מאוחר יותר נשבו מספר ניצולים שהגיעו בשחייה לחוף רומני.
הייתה זו הפעם היחידה שחיל הים קיבל סיוע אווירי קרוב במלחמת יום הכיפורים.
היעילות לא הייתה מרשימה, אך הופעתם חייבה את המצרים להתגונן, מנעה מהם לירות טילים והייתה משמעותית להצלחת הקרב.
אף כי תורת הקרב חייבה הזמנת סיוע אוויר התקפי, הפנימו הכוחות הימיים את מצב הלוחמה באוויר ולא הוזמנו יותר מטוסי תקיפה לקרבות הימיים.
בלילה השני של המלחמה, ליל 7–8 באוקטובר 1973, נעשה שוב ריכוז כוח לגזרת פורט סעיד.
אח"י "חנית" (סער 3) נשלחה כבת זוג לאח"י סופה (סער 3) ויחד הפליגו לקיים מארב בחוף מערב סיני.
עקב חוסר מקצועיות לא בוצע ניווט והספינה עלתה על החוף מערבית לבסיס דפנה.
נוצרה בעיה בטווח קרוב יחסית לנמל פורט סעיד.
ספינות אחרות ניסו לסייע בחילוץ.
המצרים תקפו את אח"י מזנק (סער 2) בטילים, אבל הספינה קיבלה התראה מספר דקות קודם לכן, התרחקה ולא נפגעה.
אח"י חנית (סער 3), חולצה רק יומיים אחר כך בעזרת גוררת מגויסת שהגיעה מנמל אשדוד.
הקרב התקיים בלילה שבין 8 ל-9 באוקטובר 1973 מול חופי מצרים.
משימת כוח הסטי"לים הישראלי הייתה לחסום בריחת ספינות מצריות מנמל פורט סעיד לנמל אלכסנדריה עקב מתקפת יבשה גדולה של צה"ל שבוצעה בחזית תעלת סואץ (מתקפת 8 באוקטובר).
שמונה ספינות של השייטת הפליגו מנמל חיפה והצטרפו לשתיים אחרות שכבר שהו באזור.
כישלון המתקפה הביא לשינוי המשימה והכוח נערך להפגזות באזור דמייט שבדלתא של הנילוס.
מטרות חשודות במכ"ם גרמו לכוח לצאת להתקפה חזיתית של כל עשר הספינות בפיקודו של המש"ט מיכאל (יומי) ברקאי לפי כל כללי תורת הקרב נגד מה שהתברר לאחר כחצי שעה כהפרעות מכ"ם.
לאחר הפסקת ההתקפה הוחלט להחזיר חלק מהספינות בהתאם למלאי הדלק שהיה בהן וארבע הוחזרו לחיפה בפיקודו של מפל"ג 32 – יעקב ניצן.
שש הספינות שנותרו בזירה היו: אח"י משגב (סער 1 – ספינת תותחים ללא לטילים), בפיקוד פנחס מילוא.
אח"י סופה (סער 3), בפיקוד יצחק שמיר.
הספינות נערכו בשלושה זוגות: "רשף" ו"קשת" בפיקודו של מפל"ג סער 4 – אלי רהב.
"משגב" ואילת בפיקודו של מפל"ג 31 - מיכה לצרוס.
"סופה" ו"חרב" בפיקודו מפל"ג 33 – גדעון רז.
מפקד השייטת עבר לאח"י חרב שנעשתה ספינת הפיקוד של הכוח.
על מנת לאלץ את המצרים לצאת לפעולה השאיר ברקאי ארבע ספינות והפליג דרומה עם אח"י סופה ואח"י חרב להפגיז את מוצבי החוף המצריים בדמיאט.
עוד לפני שהחלו בהפגזה התגלו מטרות בכיוון צפון מערב, בקצה טווח המכ"ם.
ברקאי לא היה בטוח שאלה מטרות אמיתיות והורה לאח"י קשת לפזר מטרות דמה לבדיקה ולהטעיה.
בשעה 00:15 נפתחה אש טילים על המטרות שפיזרה ה"קשת".
הטילים נורו מארבע ספינות אוסה, שהיו מחוץ לטווח היעיל של טילי ה"גבריאל" ועל כן הסטי"לים הישראלים הסתערו בכל המהירות כדי לסגור לטווח ירי.
הספינות "קשת", רשף, אילת וחרב ירו טילים.
ה"קשת" פגעה באוסה הראשונה והספינה הוטבעה באש תותחי אח"י משגב.
רשף ואילת השמידו ספינת אויב שנייה בטילים ובתותחים.
הספינה השלישית נפגעה קשה בטיל ובתותחים ועלתה על החוף כשבר כלי.
האוסה הרביעית הצליחה להימלט ללא פגע כאשר אח"י רשף, שנגמרו לה הטילים, מנסה לפגוע בה בתותחים.
תוצאות הקרב: בקרב השתתפו שישה סטי"לים ישראלים וארבעה סטי"לים מצריים.
נורו 12 טילים על ידי הכוח הישראלי וכ-15 טילים על ידי האויב.
שלוש ספינות טילים מצריות מדגם אוסה טובעו ואחת נמלטה.
הכוח הישראלי שב בשלום לבסיסו.
משימות הפגזת חופים היו פגיעה ביעדים אסטרטגיים של האויב וריתוק כוחות הגנה שלו, סיוע לכוחות היבשה והאוויר על ידי פגיעה במטרות צבאיות המסכנות אותם והטרדת צי האויב ופגיעה בו.
חופי סוריה – בלילות 10–11, 12-11, 20-19 ו–24-23 באוקטובר הופגזו מתקנים ונמלים במינט אל ביידה, לטקיה, בניאס, טרטוס ואל-אברש.
נפגעו מכלי דלק בבניאס ובטרטוס, שתיים-ארבע ספינות טילים סוריות ושלוש אוניות סוחר, גשר על נחל אל-אברש בכביש החוף ומתקני נמל וחוף שונים.
למרות ירי טילים ותותחים לעבר הספינות הישראליות הן יצאו ללא פגע.
חופי מצרים – בלילות 13–14, 16-15, 18-17, 20-19 ו–22-21 באוקטובר הופגזו מתקנים צבאיים לאורך כל החוף המצרי בים התיכון מפורט פואד שבמערב סיני ועד קרבת הגבול הלובי.
סמוך לנמל אלכסנדריה טובעו שתי ספינות תצפית מצריות וחלק ממלחיהן נמשו מהים ונלקחו בשבי.
בתקיפות נפגעו תחנות מכ"ם, מוצבים ונמנעה יציאת ספינות אויב לתקיפת כוחות צה"ל, פגיעה בשיט לישראל או בחופי המדינה.
סטי"לים נצ"ל הוזנקו למקום ובמקרה הראשון, באזור גבעת אולגה, נורו טורפדות נגד צוללות, אך בתום המלחמה הוברר כי לא פגעו בצוללת.
המצרים הסיגו את הצוללות שלהם מחופי ישראל להגנת הנמלים שלהם.
המצרים והסורים נמנעו מקרב ימי מכריע, אולם רצף ההישגים של ספינות הסער הרתיע את האויב מפעילות התקפית.
ההישג הגדול של ספינות הטילים היה הסרת המצור הימי שהכריזה מצרים בים התיכון.
לבקשת ישראל נאותה ממשלת ארצות הברית לחדש את המלאים שהידלדלו.
האישור להעברת האספקה הצבאית הרבה בים ניתן רק לאחר שהיה ברור כי לא תדרש אבטחה של הצי האמריקני.
הצי הסובייטי הכפיל את עצמתו בים התיכון.
מנגד, הצי הששי היה פרוס במתח רב והפנטגון לא היה מוכן להטיל עליו משימה נוספת.
השייטת אבטחה את נתיבי השיט משלהי המלחמה ועד סוף שנת 1973. המצרים הציבו בים התיכון צוללת ומשחתת שהועברה לנמל בנגאזי שבלוב.
בים סוף לא נמצאו ספינות סער במלחמת יום הכיפורים.
בפרוץ הקרבות הודיעו המצרים על הטלת מצור ימי על השיט הישראלי במצרי באב אל-מנדב שבדרום ים סוף.
כמו כן פסקה בתקופת המלחמה העברת נפט במכליות בין שדה הנפט במפרץ סואץ לנמל אילת מסיבות בטיחות.
המצור המצרי אילץ את מכליות הנפט שנרכש מאיראן להפליג סביב אפריקה והדרך התארכה בכחודש ימים.
תנועת המכליות במפרץ סואץ חודשה בתום הקרבות.
המצור הימי הוסר במסגרת משא ומתן עם מצרים שבו ישראל הסירה את המצור על הארמייה השלישית המצרית שכותרה בסיני.
בים התיכון השייטת נערכה בשלושה זוגות ספינות טילים שנפרשו לאורך הנתיב של כ–1,000 מיל ימי ממצר מסינה שבאיטליה עד לחוף ישראל.
הספינות מדגם סער 4 – אח"י רשף ואח"י קשת – בעלות כושר טווח הפלגה עדיף, היו הרחוקות ביותר.
מסיבות פוליטיות לא נכנסו הספינות לנמלים זרים לתדלוק.
במקום זאת נפגשו עם אוניות אם לצורך אספקה ותדלוק.
ב-22 באוקטובר, בסמיכות ליום הזיכרון לאח"י אילת היו אח"י רשף ואח"י קשת קרובות למשחתת סקורי מצרית ונערכו כדי לתקוף אותה.
ברם, השיחות על הפסקת האש היו כבר בשלב מתקדם ומפקדת חיל הים העדיפה להימנע מקרב והורתה לכוח להתרחק.
נראה שהמשחתת המצרית הבינה את הרמז והסתלקה מהאזור.
המבצעים שכונו מבצעי "לינול" נחלו הצלחה – אף אונייה המובילה אספקה לישראל או ממנה לא נפגעה או נעצרה בדרכה לישראל במהלך המלחמה ולאחריה.
טבלת שעות ים, הוצאת דלק ותחמושת לפי ספינות הטילים במלחמה.
לוח אירועים במלחמת יום הכיפורים בזירת הים התיכון, אוקטובר 1973
+ תאריך גזרה הקרב/המבצע תיאור ותוצאות5 באוקטוברנמל חיפה.
הודעה מוקדמת על המלחמה העומדת לפרוץ.התארגנות קדחתנית והתחמשות בטילי גבריאל.הלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר הים התיכון, סוריה.קרב לטקיה.
קרב טילי ים-ים ותותחים בין חמישה סטי"לים ישראלים לסטי"לים סוריים וכלי שיט נוספים מול נמל לטקיה.
לסורים טובעו שלושה סטי"לים, טרפדת ומקשת.הלילה שבין 6 ל-7 באוקטוברהים התיכון, סוריה.
קרב טילי ים-ים בין שישה סטי"לים ישראלים לשני סטי"לים מצריים וכלי שיט נוספים במימי צפון מערב סיני.
נמנעה הפגזת כוחות צה"ל בצפון סיני.
הלילה שבין 8 ל-9 באוקטוברהים התיכון, מצרים.
קרב טילי ים-ים ותותחים בין שישה סטי"לים ישראלים לארבעה סטי"לים מצריים מול חוף דמיאט.
הלילה שבין 10 ל-11 באוקטוברהים התיכון, סוריה.
הפגזה אינטנסיבית של שבעה סטי"לים ישראלים שנמשכה כשעה לעבר נמלי הים הסוריים ולעבר מסוף דלק.
סטי"ל סורי אחד או יותר נפגעו ככל הנראה באש תותחים.
הלילה שבין 11 ל-12 באוקטוברהים התיכון, סוריה.קרב טרטוס.
תקיפה של ארבעה סטי"לים שנמשכה שעה לעבר הנמל ומכלי הדלק בטרטוס, שני סטי"לים סוריים יצאו מהנמל וירו טילים, בבריחתם עולה סטי"ל על השובר גלים ונשבר.
מהירי הישראלי נפגעה גם אוניית סוחר סובייטית "איליה מצ'ניקוב" משני טילי גבריאל ללא אבדות לצוותה.הלילה שבין 13 ל-14 באוקטובר הים התיכון, מצרים.
הפגזת מטרות בחוף דמיאט על ידי סטי"לים ישראליים.
הלילה שבין 15 ל-16 באוקטוברהים התיכון, מצרים.הפגזת יעדים במערב החוף המצרי.
הפגזה של מטרות בחוף מזרחית לרוזטה, ובחופי ראס קנאיס וראס אל דבעה ממערב לאלכסנדריה על ידי שני סטי"לים מדגם סער 4.הלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר הים התיכון, מצרים.
פשיטה של שייטת 13 לתוך נמל פורט סעיד והצמדת מוקשים לכלי שיט.
למצרים טובעו סטי"ל מדגם אוסה, ספינה עם משגרי רקטות, טרפדת ונחתת.
שניים מלוחמי הקומנדו הימי נהרגו.
הלילה שבין 17 ל-18 באוקטוברהים התיכון, לבנוןחבלה בכבל התקשורת בין סוריה לאירופה ומצרים.צוללים מיחידה 707 (צולל הגנתי), בהובלת ובאבטחת שני דבורים, פוצצו את כבל התקשורת התת-מימי שחיבר את סוריה עם אירופה באזור מימי ביירות.
תקשורת החוץ בין סוריה ולבנון לבין אירופה ומצרים נותקה.
הלילה שבין 17 ל-18 באוקטוברהים התיכון, מצרים.הפגזת מוצבים ותותחי חוף מזרחית לפורט סעיד.
הופגזו תותחים באזור פורט פואד שאיימו על מעוז בודפשט על ידי שישה סטי"לים ישראליים.
הלילה שבין 20 ל-21 באוקטוברהים התיכון, מצרים.הפגזת יעדים בדלתה של הנילוס.הפגזה להטרדת כוחות מצריים באזור דמיאט על ידי שני סטי"לים.
הלילה שבין 21 ל-22 באוקטוברהים התיכון, מצרים.הפגזת יעדים האזור אלכסנדריה.סיור במבואות אלכסנדריה, טיבוע שתי ספינות תצפית מצריות מהן נאספו ניצולים והפגזת הבסיס הימי באבו קיר על ידי ארבעה סטי"לים.
הלילה שבין 23 ל-24 באוקטוברהים התיכון, סוריה.הפגזת נמל בניאס.
הפגזה חוזרת של מסוף הדלק בבניאס על ידי ארבעה סטי"לים ישראלים (לאחר ההפגזה מ-11 בחודש), ובמצופים שמשמשים לפריקת דלק ממכליות.
במהלך ההפגזה, הכוח מקלע למצב מסוכן כאשר היה בקרבת החוף: בו-זמנית נורו על הכוח שני טילי סטיקס, מכוון לטקיה וארבעה טילי סטיקס מכוון טרטוס.
גם מהחוף נפתחה אש כבדה לכוון ספינות הסער, בין היתר של טנקים.
לאחר שהסטי"לים הישראלים השלימו את מנת האש שהוקצבה הם שבו לבסיסם.
בין מלחמת יום הכיפורים למלחמת לבנון הראשונה, 1974–1982
בתקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים, בשנים 1974–1982, עסקה השייטת בהתעצמות מאסיבית וקיימה פעילות לחימה שוטפת בעצימות נמוכה כנגד הפעילות החבלנית של ארגוני הטרור הפלסטינים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים מימש חיל הים את תוכניותיו להקמת כוח משמעותי בזירת הים האדום.
זוג ספינות סער 4 אח"י רשף ואח"י קשת בפיקוד סא"ל גדעון רז הועברו בהפלגה סביב אפריקה מבצע מוניטין והגיעו לשארם א-שייח' ב-1 באפריל 1974.
זוג שני של ספינות סער 4 אח"י רומח (סער 4) ואח"י כידון (סער 4) בפיקוד סא"ל אברהם אשור הועברו בהפלגה סביב אפריקה מבצע בציר ענבים והגיעו לשארם א-שייח' ב-16 באוקטובר 1974.
זוג שלישי של ספינות סער 2 בפיקוד סא"ל אברהם בן שושן, אח"י חיפה (סער 2) בפיקוד דני מלמד ואח"י עכו בפיקוד אלכס טל, הועברו בהפלגה סביב אפריקה הפלגת יופי והגיעו לשארם א-שייח' ב-1975.
בשנת 1976 ערכו זוג ספינות סער 4 בפיקוד אל"ם אלי רהב, אח"י תרשיש (סער 4) בפיקוד רס"ן שאול חורב ואח"י יפו (סער 4), בפיקוד רס"ן בני אריאלי, הפלגה לחוף המזרחי של ארצות הברית לכבוד שנת ה-200 לעצמאותה.
הספינות יצאו בהתרעה קצרה ביותר וחצו את הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי.
בדרכן נכנסו לתדלוק בנמלי גיברלטר וברמודה.
הן הגיעו לנמל נורפוק בחוף המזרחי (ארצות הברית) והשתתפו במפגן הצדעה לארצות הברית שנערך בנמל ניו יורק.
צוותי הספינות ניצלו כל הזדמנות כדי לעשות רושם טוב.
הן הניפו דגל ישראל ענקי בראש התורן ואירחו רבבות מבקרים על הסיפונים.
מחלקה מאנשי הצוות צעדה במצעד הכבוד בניו יורק, בנוכחות ראש העיר ניו יורק וראש עיריית ירושלים טדי קולק.
ספינות הסער זכו להערכה בהיותן הספינות הקטנות ביותר שהגיעו מעבר לאוקיינוס האטלנטי.
הספינות ביקרו בנורפוק, ניו יורק, פילדלפיה, בולטימור ומיאמי.
במיאמי הסתיים הביקור בארצות הברית.
משם חצו את הים הקריבי לקרטחנה, לצורך הצגה שיווקית של מערכות לחימה לצי הקולומביאני.
בעת השהייה בקרטחנה הגיעו גם קצינים מהצי של צ'ילה לבדוק את הספינות.
הדו"ח שהגישו בעקבות הסיקור היה צעד ראשון לרכישת ספינות סער 4 על ידי מדינה זו.
בדרכן חזרה עגנו הספינות בנמלי ברמודה, פונטה דלגדה באיים האזוריים וגיברלטר.
המסע הכולל עד חזרה לחיפה ארך קרוב לחודשיים.
כחלק מהסכמי השלום עם מצרים נפתחה תעלת סואץ שוב לשיט לאחר שהייתה סגורה ממלחמת ששת הימים.
נתיב זה הפסיק להיות נתיב עוין.
כלי שיט ישראליים וספינות החיל יכלו לשוט בו למפרץ אילת וחזרה.
אח"י תרשיש (סער 4) הייתה ספינת הטילים הראשונה שעברה בתעלת סואץ.
המעבר היה בדצמבר 1979, אורח הכבוד היה מפקד חיל הים, ולהפלגה הצטרפו מפקד בסיס חיפה ומפקד שייטת ספינות הטילים.
הספינה התקבלה בנמל פורט סעיד בארוח של מפקד בסיס חיל הים המצרי.
באותו לילה הודלק בספינה נר חמישי של חנוכה שצוין בחנוכייה מוארת על תורן הספינה.
בספטמבר 1979 במסגרת ביקור אנואר סאדאת בחיפה ביקרו גם משחתות מהצי המצרי.
זוג ספינות בפיקוד אברהם בן שושן במבצע פעולה מוצלחת הספינות אח"י מולדת בפיקוד אלי רגב ואח"י קוממיות בפיקוד יעקב גז גמלו בביקור בנמל אלכסנדריה ב-4 במאי 1980.
הפעילות המבצעית בשנים אלה כוונה נגד פעילות חבלנית עוינת.
השייטת השתתפה בפעולות לחימה בלכידת מחבלים בדרכם לפיגוע, ספינות אם וספינות נשק.
בעקבות "פיגוע אוטובוס הדמים" בכביש החוף, ב-11 במרץ 1978 ואירועים דומים נוספים, יצא צה"ל ל"מבצע ליטני" שנערך בין 14 ל-21 במרץ 1978. 10 ספינות הטילים נטלו חלק בסיוע וחיפוי לכוחות שפעלו בחוף.
אח"י יפו (סער 4), בפיקוד סא"ל חנינא עמישב, נטלה חלק פעיל בהפגזות מהים.
הספינה ירתה בסיכום כללי כ-1000 פגזי 76 מ"מ.
המחבלים שהגיחו, ירו והסתתרו חליפות, הצליחו לפגוע בבסיס תותח אוטו מלרה 76 מ"מ בירכתי הספינה.
פעילות נגד כלי שיט של המחבלים
בין השנים 1973 עד 1982 השמידו או עצרו הסטי"לים שלוש ספינות אם של מחבלים, ביניהן הספינה שהובילה את המחבלים שהשתלטו על "מלון סבוי" בתל אביב ב-5 במרץ 1975. הספינה נלכדה ב-7 במרץ 1975 על ידי אח"י געש ואח"י מזנק, בפיקוד המש"ט אלי רהב, 70 מיל מערבית מתל אביב.
באותה תקופה נלכדו או הושמדו ארבע סירות עם מחבלים בדרכם לפיגוע, אוניית תופת במפרץ אילת וגם שחיין בודד על מזרן ים.
נוסף על כך נתפסו עוד שתי ספינות, שנשאו אמצעי לחימה ומשאיות עבור הפת"ח, בדרכן ללבנון.
ב-1 באוקטובר 1976 תפסה אח"י משגב (סער 2) בפיקוד רס"ן יעקב צוק שתי סירות מחבלים.
אחת ניסתה לברוח והושמדה, הסירה השנייה נכנעה.
שלושה מחבלים חוסלו ושלושה נשבו.
בחקירה התברר כי המחבלים היו בדרך לפיגוע.
ב-30 באוקטובר אותה שנה תפסה אח"י חרב (סער 3) בפיקוד רס"ן דוד עצמון שתי סירות מחבלים אחת הושמדה והשנייה נגררה לחיפה ואנשיה נמסרו לחקירה.
חסימת אוניית תופת – אח"י רשף בפיקוד רס"ן הרצל שחף, השתתפה בחסימת אגיוס דמטריוס בדרום מפרץ אילת ב-30 בספטמבר 1978. האונייה שחומשה ברקטות ונשאה מטען חמרי נפץ יועדה להתפוצץ בחוף אילת בין המוני נופשים לקראת ראש השנה.
לאחר תפישתה ושביית המחבלים, טובעה האונייה בתותחי ה-76 מ"מ של ה"רשף".
מניעת פיגוע המוני – בליל 3–4 במרץ 1979 לכדה אח"י געש (סער 3) בפיקוד רס"ן רוני פלג, את אוניית המחבלים "ג'ינאן", 35 מייל מערבית לדאמור, כשעל סיפונה 10 מחבלים ואמל"ח רב, בדרכה לפיגוע.
תפיסת סטפני (אונייה) – ב-29 במרץ 1979, יירטה אח"י אילת (סער 2) בפיקוד אודי דביר את אוניית המחבלים "סטפני" ועליה חמישה מחבלים ואמצעי לחימה, 50 מיל ממערב לראש הנקרה.
נמנע פיגוע המוני באזור תל אביב.
בשנת 1978 חולקה שייטת ספינות הטילים בחיפה לשתי שייטות.
"שייטת 3" בפיקוד אל"ם חיים שקד ו"שייטת 5" בפיקוד זאב יחזקאלי.
ההפרדה בין ספינות הטילים באותו בסיס הייתה מלאכותית ויצרה בלבול.
בשנת 1979 אוחדו הספינות לשייטת אחת והמונח "שייטת 5" בוטל.
ארבע הספינות מדגם סער 2 עברו מחיפה לבסיס אשדוד ונקראו "פלגה 31" בפיקוד סא"ל אלכס טל.
בשנת 1979 הוחלט לקרוא לספינות הטילים בזירת ים סוף בשם "שייטת 4".
בשנת 1980 חל שינוי נוסף בהתארגנות הפלגות:
ספינות מדגם סער 2 אח"י עכו ואח"י חיפה (סער 2) עברו לים התיכון והתבססו בבסיס אשדוד.
היחידה בזירת ים סוף נקראה "פלגה 45" וכללה את: אח"י כידון (סער 4), אח"י קשת, אח"י רשף ואח"י תרשיש (סער 4).
בהמשך מימוש הסכם השלום עם מצרים הועברו כל ספינות הטילים מבסיס אילת לבסיס חיפה.
ספינות מדגם סער 2 הצטרפו ל"פלגה 31" בבסיס אשדוד.
לוח אירועים בין מלחמת יום הכיפורים למלחמת לבנון הראשונה, 1974–1982
+ תאריך זירה המבצע/האירוע תיאור ותוצאות25 בפברואר – 1 באפריל 1974 הים התיכון, האוקיינוס האטלנטי, ההודי והים האדום.
האונייה נגררה לחיפה.20 ביוני – 1 באוגוסט 1976החוף המזרחי של ארצות הברית.
זוג סטי"לים (סער 4) בפיקוד אלי רהב, אח"י תרשיש (סער 4) ואח"י יפו (סער 4), הפליגו להשתתף בחגיגות 200 שנה לארצות הברית.
אחת טובעה עם יושביה והשנייה נגררה לחיפה.10 בפברואר 1977כ-50 מיל ימי מערבית לעתליתהצלת ימאיםשבעה ימאים יוונים ברפסודת הצלה נאספו על ידי אח"י חץ בפיקודו של איתן לביא כמוביל זוג עם אח"י מבטח בפיקוד רוני פלג, מערבית לעתלית.
הנחתת אח"י אשדוד (פ-61) ואח"י רשף עצרו את אוניית המחבלים "אגיוס דמטריוס" ליד דהב, בדרכה לפיגוע תופת באילת והטביעו אותה.
נמנע פיגוע המוני בחוף אילת.
3/4 במרץ 1979הים התיכון, לבנוןלכידת אוניית מחבלים.אח"י געש (סער 3), בפיקוד רס"ן רוני פלג לכדה את אוניית המחבלים "ג'ינאן" בדרכה לפיגוע כשעל סיפונה 10 מחבלים, 35 מיל ממערב לדאמור.28 במרץ 1979מזרח הים התיכון.
לכידת אוניית מחבלים.אח"י אילת (סער 2), בפיקוד רס"ן אודי דביר לכדה את האונייה "סטפני" עם חמישה מחבלים ואמצעי לחימה, 50 מיל ממערב לראש הנקרה.
איתור ופגיעה בתותח שירה על נהריה.אח"י ניצחון בפיקודו של רס"ן בני הוד בהכוונת הצוללת אח"י רהב (צוללת מסדרת גל), השמיד את התותח שירה על נהריה במשך מספר ימים, מדרום לרשידיה.22–25 בספטמבר 1981ים סוף, מפרץ אילת.מבצע הולנדי מעופף.אח"י געש (סער 3), עלתה על החוף הסעודי עקב תקלה.
אח"י חנית (סער 3), הרחיקה את הספינות המשמר הסעודיות, במאמץ חילי משותף, חולצה הספינה כעבור שלושה ימים.
מבצע של"ג החל בהפצצות חיל האוויר בלבנון ב-4 ביוני 1982 ובמתקפה משולבת של כל זרועות צה"ל החל ב-6 ביוני.
חיל הים היה בשיא מספר הספינות ולא עמד מולו כוח ימי ממשי.
סד"כ השייטת במהלך הקרבות הגיע ל-21 ספינות.
השייטת השתתפה בפעולות של חיל הים בסיוע לכוחות היבשה, הפגזות חוף, סגר ימי על לבנון ובידוד הזירה מהתערבות סורית.
בסה"כ בוצעו בתקופה זו 35 גיחות מבצעיות, אך הספינות שהו זמן ממושך בים.
בלילה הראשון ללחימה הונחתו כוחות שריון וחי"ר בשפך נהר אל-אוואלי (צפונית לצידון) מנחתות טנקים (נט"ק).
הנחיתה הייתה משימה מורכבת שהחלה בתפיסת ראש חוף על ידי לוחמי שייטת 13 וצנחנים שהובלו על ידי סטי"לים.
באבטחת הנט"קים בשיוטם אל היעד וחיפוי על הנחיתה עצמה נטלו חלק 10 סטי"לים, דבורים וצוללות.
הנחיתה בוצעה בחצות ליל 6–7 ביוני, תחת אש תותחי המחבלים.
בצהרי היום שלמחרת בוצעה נחיתה נוספת, שגם היא טווחה על ידי המחבלים.
הסט"ילים תקפו בסיוע חיל האוויר מקורות אש שכוונו אל הנוחתים, אך אלה לא מנעו את המשך הירי לעבר הנחתות, עד צאתן מטווח הירי.
כוחות הצנחנים שנחתו נעו לכיוון ביירות וכוח הנחתות המשיך לבצע סבבי הנחתת כוחות רבים.
ספינות הטילים סייעו בתצפית ובירי לעבר יעדים בחוף בעת תנועת כוחות היבשה צפונה לעבר ביירות.
החל מ-9 ביוני הוטל סגר ימי על מרחב ביירות ונמנעה כניסה ויציאה של ספינות.
סגר זה בוצע על ידי סטי"לים ודבורים.
לכל אורך המבצע הוצבו סטי"לים ככוח התערבות מיידי למניעת תקיפה סורית מהים.
האש שכוונה לעבר הספינות מכיוון החוף הייתה דלילה ביותר והופסקה לאחר שתותח חוף 130 מ"מ הושמד על ידי חיל האוויר.
לוח אירועי הזירה הימית במלחמת לבנון הראשונה, יוני-ספטמבר 1982
+ תאריך זירה המבצע/האירוע תיאור ותוצאות4 ביוני 1982 אחר הצהריים הים התיכון, דרום לבנון.איתור מקורות ירי.
ספינת הפיקוד הייתה אח"י גאולה מדגם חוחית.6 עד 14 ביוני 1982צפון מערב הים התיכון.מניעת התערבות סורית.כוח שכלל ארבע ספינות טילים, לוחמי שייטת 13 וצוללת, נמצא בכוננות בים לתקיפה באזור טרטוס.9 ביוני עד 15 בספטמבר 1982הים התיכון, לבנוןהמצור על ביירות.
גלריה הזירה הימית במלחמת לבנון הראשונה, יוני-ספטמבר 1982
מבצע של"ג התרחב למלחמה כוללת ולשהיה ממושכת של צה"ל בלבנון.
בכל התקופה ועד לנסיגה הסופית של צה"ל מלבנון בשנת 2000 וגם אחריה, השייטת עסקה בלכידת ספינות שנשאו אמצעי חבלה ונשק לארגוני המחבלים ובסיוע למבצעים יזומים של כוחות מיוחדים וחיל האוויר נגד יעדים בלבנון.
משנת 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, הורחבה הפעילות גם מול חוף רצועת עזה.
התהליכים שחלו בשייטת בשני העשורים שלאחר מלחמת לבנון הראשונה: הצטמצמות ניכרת בכמות יחידות הלחימה יחד עם חידוש הצי ושיפור החימוש ואמצעי לחימה אלקטרונית, המשך פעילות נגד מחבלים בים וביבשה ויצירת שיתוף פעולה עם ציים זרים.
כפועל יוצא מירידת כמות כלי השיט הועברה פלגת הסטי"לים שהייתה מבוססת בבסיס אשדוד לבסיס חיפה.
בשנת 1996 נפל מסוק "דולפין" לים בתאונה במהלך אימון במבואות מפרץ חיפה.
שני הטייסים וקצין חיל הים נהרגו.
ללא קשר לתאונה זו, הוחלף המסוק שהיה בשירות כעשר שנים במסוק חדש "עטלף".
מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 החל שיתוף פעולה עם ציים זרים.
מדי שנה מתקימים תרגילים נרחבים, הכוללים כוחות נוספים, עם צי ארצות הברית.
החל מ-1998 הורחבה המסגרת ונכללו בה הצי הטורקי ובהמשך גם ציים נוספים.
תרגילים אלה כללו בדרך כלל אימונים בחילוץ והצלה וכן פעילות נגד טרור ימי.
האחרון שבהם היה תרגיל גדול של נאט"ו שכונה Cooperative Mako ביוני 2006. התרגיל התקיים בים השחור ברומניה ונטלו בו חלק ציי צרפת, בריטניה, ספרד, בולגריה, רומניה, יוון, טורקיה וישראל.
באוגוסט 2003 ביקרו הסטי"לים אח"י "אילת" (סער 5), ואח"י "חרב" (סער 4.5 נירית), באי היווני קפלוניה.
הביקור נערך לפי הזמנת היוונים, לציון 50 שנה לאירועי רעש האדמה בשנת 1953 שבו נפגע האי קשה והשייטת הגדולה של חיל הים סייעה רבות בפעולות ההצלה.
שלטונות האי הביעו תודה לציים שהשתתפו בפעולות ההצלה וביניהם לסיוע חיל הים הישראלי לנפגעי הרעש באיי יוון.
בין השנים 1983 ל-2004 לכדה השייטת 28 ספינות ויאכטות ברחבי הים התיכון.
בפעולות אלה השתתפו סטי"לים, דבורים, מטוסי שחף וצוותי השתלטות.
קרב אי הארנבות – השמדת בסיס מחבלים באי מצפון לטריפולי (לבנון).
ב-27–28 ביוני 1984 תקף כוח שכלל את אח"י רשף (בפיקוד רס"ן עמי שגב), הצוללת אח"י רהב, (בפיקוד חיים כפיר), וזוג סנוניות (בפיקוד מפקד שייטת 13 ידידיה יערי) את בסיס קומנדו ימי של מחבלים באי ג'זירת א-נחל והשמידו מחבלים וכלי שיט.
מבצע דרך נץ ארבע ספינות סער בפיקוד אל"ם שמעון מאיר, מובילות כוח צוללים לוחמים משייטת 13 בפיקוד ידידיה יערי לתקיפת אוניות מחבלים בנמל ענאבה באלג'יריה.
ב-4 באפריל 1985 טובעה האונייה "מון לייט" בנמל.
הצוללים נאספו על ידי סנוניות לספינות הסער.
טיבוע אוניית המחבלים אטבירוס – ב-20 באפריל 1985 נתגלתה אונייה בדגל פנמה שהובילה כוח גדול וסירות מהירות מאלג'יריה, לפיגוע בקריה בתל אביב.
לאחר שסירבה לעצור ונורה ממנה טיל RPG וטובעה באש תותחי אח"י מולדת (בפיקוד דני הלוי).
בסיור השתתפה גם אח"י מבטח (בפיקוד סרן ירון צחר).
תפיסת היאכטה 'קאסלרדי' – ב–25 באוגוסט 1985. ספינה קטנה בדגל אוסטרלי ורב חובל אמריקאי שניסתה להעביר כיתת מחבלים מאומנים מקפריסין ללבנון.
משימת המחבלים הייתה פיגוע הרג בקרית שמונה.
כוח ימי בפיקוד סא"ל אלכס אייל, שכלל את אח"י גאולה ודבור 881, חוליה משייטת 13 ומטוס הסיור הימי מדגם "שחף", ארבו בדרכה.
הספינה נעצרה המחבלים הועברו לחקירה.
לאחר תהליך חילוט רשמי שימשה ככלי שיט לאיתור מוקשים ימיים בשם אח"י "תמנון".
מבצע מקצה שיפורים – תפיסת ספינת המחבלים אנג'ל, הלכידה הרחוקה ביותר מחופי הארץ הייתה בליל 4 באוגוסט 1988 בים האדריאטי.
כאשר נודע כי היאכטה "אנג'ל" שנשאה עליה קבוצת קציני פת"ח מפליגה מיוגוסלביה ללוב, היא יורטה כ-25 מיל מדרום למפרץ טרנטו באיטליה על ידי ארבע ספינות סער – אח"י "יפו" (סער 4), אח"י "קשת" (סער 4.5 נושב), אח"י "מולדת" (סער 4), ואח"י "גאולה" (סער 4.5 חוחית), בפיקוד המש"ט אל"ם יוסי לוי.
סיכול פיגוע סירות מהירות במבצע אבק דרכים – בתחילת שנת 1990 עסקו ספינות השייטת בסיורים למניעת חדירה של סירות חמושות מהירות.
בסיורי האבטחה הושקיעה השייטת למעלה מ-3,000 שעות ים.
פעילות הספינות ומטוסי הסיור מעל הים נודעו למחבלים והרתיעו אותם מלהתקרב.
ניסיון התקיפה התבצע ב-27–30 במאי 1990: שש סירות חמושות הורדו במרחק רב מאוד גמרו את הדלק לפני שהגיעו לחוף והתקיפה נמנעה.
לכידת ספינת הנשק 'סנטוריני' ב–6 במאי 2001.
באוגוסט 1984 נערך מבצע נקודת זינוק – מבצע משולב עם חיל האוויר של תקיפת בסיס ימי של מחבלים בנהר אל–בארד צפונית לטריפולי.
התקיפה בוצעה על ידי מסוקי קרב "" שהמריאו מספינות סער 4.5 (דגם חוחית).
כל ספינה נשאה שני מסוקים, האחד על משטח הנחיתה והשני בהאנגר.
ב-10 ביולי 1985 חזרו על המבצע באותו אזור ובאותה שיטה.
בשנת 1995 חזרו על מבצע משולב עם חיל האוויר של תקיפת בסיס ימי של מחבלים בנהר אל–בארד צפונית לטריפולי.
התקיפה בוצעה עם מסוקי "".
הפעם שימשו ספינות סער 5 לנשיאת המסוקים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 האיום הפעיל מצפון היה ארגון חזבאללה.
צה"ל ביצע מספר מבצעים רחבי היקף כנגד ארגון זה.
בתקופה בין 25 ביולי 1993 ועד 31 ביולי 1993 נערך "מבצע דין וחשבון" שמטרתו הייתה תקיפת אזור דרום לבנון ויצירת לחץ על ממשלת לבנון.
בלילה הראשון של המבצע הפגיזו ספינות השייטת בסיסים בצפון לבנון ובימים שלאחר מכן הטילו סגר ימי על אזור צור וצידון.
ב-1996 יצא צה"ל למבצע נוסף בלבנון, "מבצע ענבי זעם".
המבצע נערך בדרום לבנון בין 11 באפריל ל-27 באפריל בעקבות ירי רקטות קטיושה של ארגון החזבאללה לעבר יישובים בגבול הצפון.
הסטי"לים שוב הפגיזו יעדים בחוף, הטילו סגר ימי על חוף לבנון מביירות דרומה וכן הובילו כוחות של הקומנדו הימי למשימותיהם.
ב-1983 הושקה במספנות ישראל ספינת הידרופויל (סנפירית), שתוכננה על ידי חברת גרומן והצטרפה לספינה מאותו דגם שהושק בארצות הברית.
התוכנית הקודמת שהייתה להמשך בנייה של עוד 16 ספינות נגנזה.
הסיבות לכך היו הגדלת עלויות הבנייה לעומת התחזית ושינוי יסודי בעקרונות בניין הכוח במפקדת חיל הים.
ב-1989 החלו להיקלט בשייטת ספינות מדגם "סער 4.5 נירית".
ספינות אלה נבנו במספנות ישראל.
החידוש העיקרי בהן היה תורן מחופה וצירוף טילים נגד טילים מסוג "ברק".
במקביל להוצאת הספינות מדגם "סער 2" מהשירות, הוחל ב-1993 להקנות לארבע ספינות מדגם "סער 4" כושר לחימה נגד צוללות.
תותח 76 מ"מ בירכתיים הוסר ובמקומו הותקן סונר נגרר.
כמו כן נוספו לחימוש הספינה שישה טורפדות נגד צוללות.
לסטי"לים אלה טווח פעולה וכמות אמצעי לחימה גדולים יותר מאשר בספינות הנצ"ל הישנות.
בשנים 1994–1995 הגיעו ארצה שלושה סטי"לים מדגם "סער 5" שנבנו בארצות הברית.
ספינות אלה גדולות פי 2.8 מהסטי"לים מדגם "סער 4.5 נירית" והיוו קפיצת מדרגה בהתפתחות וביכולת הסטי"לים בחיל הים.
לוח אירועים בין מלחמות לבנון, 1983–2006
אח"י עליה, אח"י עכו (סער 2), וצוות השתלטות לכדו את האונייה ארקאן, נעצרו 3 חשודים כאנשי פתח.31 בדצמבר 1983120 מיל ממערב לחיפהלכידת אוניית מחבלים עם אמל"ח.