tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מטרת השחור היא לחסום או לבלום את רגלי הלבן במרכז, ואם יתאפשר לו בזכות משחק לא מדויק של הלבן, להחליש את מרכז הלוח הלבן על ידי התקדמות רגלים מתוזמנת היטב או תקיפת הכלים של הלבן המגינים על המרכז.
התקפת נימצוביץ'-לארסן או פתיחת לארסן (1. ב3 או 1. פו3 2. ב3)
רב-אמן , שכתב את הביוגרפיה על נימצוביץ', ומומחי פתיחות אחרים קוראים למסעים 1. ב3 או 1. פו3 ולאחר מכן 2. ב3 - התקפת נימצוביץ'-לארסן.
קין גם כתב ספר בשם זה על הפתיחה.
רב-האמן הדני הידוע בנט לארסן הוא שהחיה פתיחה זו בשנות ה-60 של המאה ה-20, ועשה בה שימוש רב במשחקיו, לכן זכה שזו תקרא (גם) על שמו.
לארסן שאב השראתו ממשחקיו של נימצוביץ' אותם פתח לעיתים קרובות במסעים 1. פו3 2. ב-3.
המסע ב3 באגף מכין את הפיאנקטו של רץ אגף המלכה (שיוצב בערוגה ב2) ומשם יילחם על הערוגות המרכזיות ויפעיל לחץ על אגף המלך של השחור, היעד הרגיל של פתיחה זו.
לעיתים קרובות הרץ ב2 מהווה מטרד רציני לשחור, ואין להחליפו סתם כך.
כאשר מגיעים לשלב הסיום במשחק שבו השחור הצריח באגף המלך, רץ זה עשוי להוות את היסוד להתקפה מנצחת.
הגם שבתחילה היו ללארסן היו הצלחות רבות בפתיחה זו, היא ספגה מהלומה בדו־קרב בשנת 1970 בין ברית המועצות לנבחרת שאר־העולם בבלגרד.
שם שיחק לארסן פתיחה זו מול אלוף העולם בשחמט בוריס ספסקי והפסיד ב־17 מסעים, הפסד מהיר בכל קנה מידה, במיוחד בכלים הלבנים.
לארסן גם הובס בצורה משכנעת כאשר שיחק פתיחה זו מול במנילה, בשנת 1975.
הפתיחות לעיל מדגימות את רעיונותיו, החדשניים לתקופתו, של נימצוביץ' בדבר שליטה במרכז באמצעות הכלים במקום הרגלים.
נימצוביץ' היה גם הרוח החיה מאחורי פיתוח של שתי הסתעפויות חשובות בהגנה הצרפתית.
הסתעפות וינוור הקרויה על שמו של שמעון אברמוביץ וינוור ואשר נימצוביץ' ובוטביניק היו מחלוציה (ולכן יש כאלה שקוראים לה הסתעפות נימצוביץ'), היא אחת ההסתעפויות המרכזיות של ההגנה הצרפתית.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 הייתה זו הפתיחה שנראתה בתכיפות הגבוהה ביותר בתגובה למסע 3. פג3, אך בשנות השמונים ההסתעפות הקלאסית חזרה לאופנה והפכה לפופולרית יותר.
לבן מגיב בדרך כלל בהסעת הרגלי למקום מבטחים על ידי 4. ה5 תוך השתלטות על מרחב ובתקווה להראות כי הרץ ב־ב4 איננו מוצב במיקום מוצלח.
שחור עונה בדרך כלל 4...
בשעה שללבן רגלים כפולים באגף המלכה, המהווים יעד להתקפת נגד של השחור, הם יכולים גם לסייע ללבן משום שהם מאפשרים לו תמיכה מוגברת במרכז וטור ב' פתוח למחצה.
בנוסף, ללבן יותר מרחב באגף המלך, בו השחור חלש יותר מכרגיל משום שכבר החליף את הרץ שחור הצבע שלו.
ביחד עם צמד הרצים, יש ללבן סיכויים לפתח התקפה מסוכנת.
בעמדה המוצגת שחור משחק לעיתים קרובות 6...
פה7 (החלופה המרכזית היא 6...
מהג7 שיכולה להעביר את המשחק לפסים המרכזיים אחרי 7. מהז4 מהג7, אך לשחור אפשרות נוספת להשיב למסע 7. מהז4 במסע 7...ו5).
0-0 8. רד3 פבג6 שמונע הפסד חומר, אך משאיר את המלך באגף בו הלבן מנסה לתקוף.
בין המומחים להסתעפות זו נמנית רב-האמן יהודית פולגאר.
ההסתעפות המתקדמת (1. ה4 ה6 2. ד4 ד5 3. ה5): הסתעפות זו הייתה בשימוש רב בימים המוקדמים של ההגנה הצרפתית.
נימצוביץ' האמין שזו הבחירה הטובה ביותר של הלבן והעשיר את התאוריה בהרבה רעיונות מעניינים.
למרות זאת ירדה הפופולריות של ההסתעפות המתקדמת במהלך המאה ה-20 עד שהוחייתה בשנות ה-80 על ידי רב-האמן שממשיך להיות המומחה המוביל בהסתעפות זו.
בשנים האחרונות הפתיחה הפכה פופולרית כמעט כמו המסע 3. פד2. רב-האמן אלכסנדר גרישצ'וק הצליח בפתיחה זו בהתמודדות ברמות הגבוהות ביותר.
הקו הראשי בהסתעפות המתקדמת ממשיך 3...
ג5 4. ג3 פג6 5. פו3 (אסטרטגיה חלופית לשחור היא 4..מהב6 5. פו3 רד7 עם הכוונה לשחק רב5) בשלב זה השחור בדרך כלל משחק 5...
נימצוביץ' היה אף חלוץ בשתי הסתעפויות פְּרוֹבוֹקָטִיבִיות בהגנה הסיציליאנית:
הסתעפות נימצוביץ' - 1. ה4 ג5 2. פו3 פו6, מסע שמזמין 3. ה5 פד5 בדומה להגנת אלכין.
נימצוביץ' התנגד באדיקות לעישון ולשתיית אלכוהול וסבל מבריאות רופפת.
ישנן אָנֶקְדּוֹטות רבות ומשעשעות ביחס לנימצוביץ'.
בתחרות שהשתתף בה בברלין הוא החמיץ את הפרס הראשון עקב הפסדו לזמיש.
מיד לאחר מכן עלה נימצוביץ' על השולחן וצעק "מדוע הייתי צריך להפסיד לאידיוט הזה?" לנימצוביץ' היו גם עימותים ארוכים ומרים עם טאראש לגבי השאלה אילו רעיונות מהווים שחמט לשמו.
כמתנגד חריף לעישון, נימצוביץ' הוטרד מיריבים שהיו מעשנים כבדים.
בהזדמנות אחת, לאחר שיריבו מילן וידמר הניח סיגר על השולחן, התלונן נימצוביץ' בפני שופט התחרות: "הוא מאיים לעשן, וכשחקן ותיק אתה ודאי יודע שאיום לעיתים קרובות חזק מהמימוש!"
היוהרה של נימצוביץ' ואמונתו ברעיונותיו על הגנת היתר עוררו את הנס קמוך לכתוב פרודיה עליו בפברואר 1928. הפרודיה כללה משחק מדומה נגד השחקן הדמיוני "שיטתון", שכביכול שוחק ונותח על ידי נימצוביץ' עצמו.
ההערות הנלוות לניתוח המשחק מגזימות את רעיון הגנת היתר כמו גם מכריזות על הגאוניות האמיתית של הרעיון הנפלא.
קמוך היה למעשה תומך גדול של נימצוביץ', אשר בעצמו שועשע מהמאמץ שהושקע בפרודיה.
לבן: הרמניס מטיסונס; שחור: אהרון נימצוביץ'; קרלסבד 1929
נימצוביץ' מתקיף את הרגלי הכפול ויוצר חולשה בערוגת מפתח.
בערוגה זו שותל נימצוביץ' פרש בצורה כה חזקה שלא ניתן לסלק אותו מעמדתו.
לאחר מכן הוא מאלץ את יריבו לפתוח טור שישמש את הצריח מאגף המלכה.
לאחר שהגיע לשליטה באזור זה של הלוח הוא מעביר את הפרש מאגף המלך למרכז הלוח.
הכח של שני הפרשים במרכז הלוח מתגלה כהרסני, כה גדול שמטיסונס נאלץ להיכנע למרות השויון החומרי.
הרמניס מטיסונס אהרון נימצוביץ' קרלסבד 1929, יוטיוב
מילן וידמר מול נימצוביץ' שילוב של אסטרטגיה וטקטיקה, באתר צ'סגיימס
ריצ'רד רטי מול נימצוביץ' - שני ההיפרמודרניסטים נלחמים תוך הצגת רעיונותיהם, באתר צ'סגיימס
יפים בוגוליובוב מול נימצוביץ' - שני היפרמודרניסטים - נימצוביץ' מנהל סיום של שני פרשים בצורה מושלמת , באתר צ'סגיימס
546 ממשחקיו של נימצוביץ', באתר צ'סגיימס
אוסף מאמרים על נימצוביץ', באתר xs4all
הנס קמוך, רבי אמנים שהכרתי, באתר צ'סקפה
תחבולות של אהרון נימצוביץ' , באתר wtharvey
ספלינג (Aaron Spelling; 22 באפריל 1923 – 23 ביוני 2006) היה מפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי אמריקני.
ספלינג היה מעורב, בתפקיד זה או אחר, כמעט במאתיים הפקות טלוויזיה, לרבות "סטארסקי והאץ'", "המלאכיות של צ'רלי", "ספינת האהבה", "שושלת", "טווין פיקס", "בברלי הילס 90210", "מלרוז פלייס" ו"מכושפות".
בשל כך נחשב ספלינג לאחד המפיקים הפוריים והמצליחים בהיסטוריה של הטלוויזיה.
ב-1991 הפיק את הקומדיה "בועות של אהבה".
ספלינג נולד בדאלאס שבטקסס, למשפחה יהודית של מהגרים מפולין.
הוא שירת בחיל האוויר של ארצות הברית ולאחר מכן למד באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, שם סיים את לימודיו בשנת 1949. לאחר סיום הלימודים עבר לניו יורק והתפרנס מעבודה כשחקן.
הוא נישא לשחקנית קרולין ג'ונס ב-1953, והשניים עברו לקליפורניה.
בשנת 1954 הצליח למכור מחזה ללהקת תיאטרון מצליחה, שניהלה ג'יין ויימן.
הוא החל לכתוב להפקות טלוויזיה, ועבד עבור דיק פאואל.
לאחר מותו של פאואל הקים חברת הפקה בשיתוף עם המפיק דני תומאס, ובשנת 1972 הקים חברת הפקה עצמאית, בשיתוף פעולה עם לאונרד גולדברג.
בשנת 1986 הפכה החברה לחברה ציבורית, בשם "ספלינג אנטרטיינמנט".
ספלינג התגרש מג'ונס בשנת 1965 ובשנת 1968 נישא לקארול ג'ין מארר, הידועה מאז בכינוי "קאנדי ספלינג".
הוא אביה של השחקנית ויקטוריה דייבי ספלינג (הידועה כטורי ספלינג) ושל השחקן רנדל ג'ין ספלינג (הידוע כראנדי ספלינג).
ביתו בלוס אנג'לס הוא הבית הגדול ביותר בקליפורניה המשמש למגורי משפחה אחת.
ב-18 ביוני 2006 לקה ספלינג בשבץ באחוזתו בלוס אנג'לס.
חמישה ימים לאחר מכן מת, בגיל 83. במותו הוריש ספלינג יותר מ-500 מיליון דולר וביתו המפורסם הוערך בסכום של 150 מיליון דולר.
מנצ'ר נולד בווינה למשפחה יהודית מסורתית מגליציה, רביעי מבין שישה ילדים.
בשנת 1932 עלתה משפחתו לארץ ישראל, בעוד מנצ'ר עצמו נשאר בווינה ופעל בה כמדריך בתנועת "גורדוניה".
לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית במרץ 1938) ריכז מנצ'ר את פעילות תנועות הנוער הציוניות.
כ-130 אלף מיהודי אוסטריה עזבו את המדינה בעקבות הרדיפות ונותרו בה כ-60 אלף, מרביתם חסרי אמצעים וחלקם חסרי אזרחות.
רבים ממנהיגי התנועות עזבו את וינה במועד מוקדם יותר וארגוניהם נעדרו מנהיגות מנוסה.
מנצ'ר לקח חלק מרכזי בארגון מוסדות ההשכלה, תגבורם במורים, וכן קיום פעילות ציונית.
בתקופה זו הוא ארגן הברחת נוער יהודי, בעיקר חסרי אזרחות, ליוגוסלביה.
פעילות זו בוצעה בשיתוף עם רחה פריאר וניצלו בה מאות ילדים.
בפברואר 1939 ליווה מנצ'ר קבוצת עולים לארץ ישראל.
על אף שהיה לו סרטיפיקט לעלייה, הוא סירב להישאר על אף הפצרות בני משפחתו, וטען כי "כל עוד יש ילדים יהודים בווינה, מקומי איתם".
כעבור כחודש שב לווינה ונותר בה.
מנצ'ר הוביל את ארגון עליית הנוער בווינה כארגון גג אידאולוגי לתנועות נוער מכל הקשת האידאולוגית.
תחת הנהגתו, תנועות מקצוות שונים של הקשת הצליחו להתקיים זו לצד זו באחדות, ולהדגיש את המשותף ביניהן על פני השוני.
מנצ'ר שם לו למטרה להעניק תחושת שייכות לכל בני הנוער בווינה, והקפיד על כך גם כאשר הגיעו לעליית הנוער יתומים שגדלו במשפחות מתבוללות ללא חינוך יהודי או ציוני.
הם חשו שייכים, והתחברו מהר להווי התוסס של הארגון סביב ערכי התנועה.
תחת הנהגתו הארגון קיים פעילות חינוכית ענפה, כדוגמת חינוך החקלאי.
הפעילויות מילאו את ימי הנוער בעניין ומשמעות, בניגוד בולט לאווירת הימים הקשים שחוותה הקהילה היהודית באותם הימים.
ניגוד זה יכול להסביר כיצד גדל הארגון באופן ניכר דווקא באותן השנים שבהן רוב הממסדים היהודיים נחלשו או חדלו מלהתקיים.
בספטמבר 1940 התקיימה בווינה תערוכה שהוצגו בה תוצרים שיצרו חניכי עליית הנוער.
לכבוד המאורע כתב מנצ'ר מאמר מקיף על עליית הנוער ותיאר בו גם את משנתו החינוכית.
מעדויות שורדי השואה שהיו חברים בארגון עליית הנוער בווינה, מצטיירת דמותו של מנצ'ר כדמות נערצת על כל פעילי התנועה - הן על המדריכים והן על החניכים מהתנועות השונות.
מעדויות של שורדי המלחמה ניכר שערכי השותפות והסיוע ההדדי חיזקו את חניכי התנועה גם כאשר נשלחו כקבוצות לעבודות כפייה בתנאים קשים על ידי הנאצים.
ערך נוסף שהוביל את התנועה בהנהגתו של מנצ'ר, היה החזון לעתיד משותף בארץ ישראל.
ב-24 בספטמבר 1942 הועבר מנצ'ר עם חניכיו אל טרזיינשטט, שבה נמשכה פעילותו החינוכית.
באוגוסט 1943 הובאה אל המחנה קבוצה בת 1,260 ילדים יתומים מגטו ביאליסטוק.
ילדים אלו, שחוו את אימי המלחמה, היו מוזנחים וסירבו להיכנס למקלחות בשל השמועות שנפוצו בגטו.
מנצ'ר התנדב לטפל בקבוצה זו וטיפל בה.
שישה שבועות לאחר מכן ביקש להצטרף למסעם לאושוויץ.
קבוצת הילדים נרצחה בתאי הגזים ומנצ'ר עמם.
אהרון פוגל (נולד ב-19 באפריל 1947 בחיפה) הוא כלכלן, מנכ"ל משרד האוצר בישראל לשעבר, ובהמשך כיהן כיו"ר אי די בי חברה לפיתוח, יו"ר הדירקטוריון של נס טכנולוגיות, יו"ר הדירקטוריון של איילון אחזקות ויו"ר צים.
פוגל למד בבית הספר הריאלי העברי, סיים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה ותואר שני בכלכלה באוניברסיטה העברית.
כבר כסטודנט התחיל לעבוד כעוזר מחקר בבנק ישראל, מ-1973 עבד במשרד האוצר, מ-1979 כיהן כסגן הממונה על התקציבים לנושאים כלכליים במשרד האוצר.
בשנים 1982–1984 עבד בקונצרן "כלל" כמנהל מחלקת הכלכלה והבקרה בקונצרן.
בשנים 1984 -1987 חזר לשירות המדינה כממונה על התקציבים.
בשנים 1987 - 1992 כיהן כיו"ר בנק לאומי להשקעות וכדירקטור בבנק לאומי.
לאחר מכן כיהן כמנכ"ל האוצר בין השנים 1992–1995.
לאחר פרישתו מהשירות הציבורי עבד כיועץ כלכלי.
כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של בתי החולים הדסה, וכיו"ר חברת אנרו אנרגיה ותקופה מסוימת היה מנכ"ל החברה, היה ממנהלי קרן הסיכון ג'יי.וי.פי.
יצחק רבין, בכהונתו כראש ממשלה, טבע את הביטוי "פוגלים", הנגזר משמו, כאשר התייחס לפקידי האוצר ובמיוחד לפוגל בעל הדעות הבלתי שגרתיות.
שימש כיו"ר דירקטוריון נס טכנולוגיות מאוגוסט 1999 עד סוף 2010. מסוף 2000 ועד 2013 היה יו"ר הדירקטוריון של מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
משנת 2003 ועד לפירוקה בשנת 2010 שימש כיו"ר הוועדה והמועצה המייעצת לבנק ישראל.
בינואר 2014 מונה ליו"ר אי.די.בי, אך במהלך חודש מאי 2014, הודיע פוגל על סיום תפקידו, וזאת עקב חילוקי דעות עם אדוארדו אלשטיין, בעל השליטה בחברה.
בספטמבר 2014 מונה ליו"ר צים, תפקיד בו כיהן עד 2020.
בשנת 1990 צורף לחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית.
כתב את הספר "התנור והחמאה - מבט שובר מוסכמות על כלכלת ישראל" שיצא לאור בהוצאת כתר ב-2013.
אהרון פינקר היה פיזיקאי, מתמטיקאי וחוקר מטאורולוגיה ישראלי אמריקאי, אשר פעל גם בתחום החינוך המדעי ופיתוח תוכניות לימודים במדעי הטבע, בעיקר בארצות הברית.
הוא הוסמך למוסמך האוניברסיטה העברית בירושלים בפיזיקה, מתמטיקה ומטאורולוגיה (1960), ולתואר שלישי במתמטיקה, מאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית (1969).
בשנים 1965-1960 הצטרף לאוניברסיטת בר-אילן ברמת גן, והורה בה פיזיקה.
ב-1976 היה פרופסור אורח באוניברסיטת חיפה, ומאוחר יותר, עבר ל-Frostburg State University במערב מרילנד, בה שימש פרופסור למתמטיקה.
עסק גם בניהולם של פרויקטים חינוכיים ובפיתוחן של תוכניות לימודים בתחומים שונים של מדעי הטבע.
במסגרת עבודה זו בתחום החינוך המדעי היה גם פעיל בוועדות מקצועיות שונות, אמריקאיות ובינלאומיות, בתחומי החינוך המדעי, בעיקר, בפיזיקה ובמתמטיקה.
לפינקר היו פרסומים רבים באנגלית ובעברית.
את זמנו הפנוי הוא הקדיש למדעי היהדות, ואף פרסם מספר מאמרים בתחום.
נפטר ב-14 בספטמבר 2018 בסילוור ספרינג, מרילנד שבארצות הברית.
ספר האטום: יסודות הפיזיקה האטומית והגרעינית / מאת אהרן פינקר, ירושלים: ר' מס (ספרית דני למדע פופולרי; ספר 70), תשכ"ד-1964.
מבחר בעיות במתמטיקה: בצירוף פתרונות מלאים לכל הבעיות / א' פינקר, ירושלים: ר' מס, תשכ"ד-1964.
תורת היחסות / אהרון פינקר, תל אביב: דקל-פרסומים אקדמיים, תשמ"ב-1982.
אהרון סטאטון הוא שחקן אמריקאי, אשר ידוע בעיקר מגילום הדמות קן קוסגרוב בסדרה "מד מן" בה שיחק בשנים 2007–2015, ומהסדרה "נרקוס: מקסיקו" בנטפליקס בתור הסוכן בוץ' סירס.
סטאטון נולד בווירג'יניה והעביר את רוב ילדותו בג'קסונוויל שבפלורידה.
ב-2004 הוא סיים לימודי תואר ראשון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג, פנסילבניה.
הוא נשוי לשחקנית קוני פלטשר, לזוג שני בנים.
בשנת 2008 ו-2009, הוא זכה עם שאר צוות השחקנים של "מד מן" בפרס גילדת שחקני המסך על "צוות השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה".
במהלך השנים, סטאטון ביצע הופעות אורח בסדרות "חוק וסדר: מדור מיוחד", "הרקיע השביעי" ו"ללא עקבות".
הוא ביצע דיבוב לדמות הראשית במשחק הווידאו "L.A.
Noire" שיצא ב-2011, ועל זאת קיבל מועמדות לפרס באפט"א על דיבוב.
+שנהסרטתפקידהערות2007Descentחבר של ג'ראדI Believe in Americaרודנייומני האומנתג'וןOne Nightלירויריקוד לאור ירחניק2011Lost Revolutionרודני2014Preservationמייק נירי2018Alex & the Listמייקל
אהרון עבודי (נולד ב-1938) הוא מייסד חברת "עבודי" ומחלוצי פרסום החוצות בישראל.
עבודי נולד ב-1938 בבגדאד שבעיראק.
בשנת 1951 עלה לישראל והתגורר במעברת סקיה (כיום אור יהודה).
כנער עסק במכירת שלגונים וסברס.
ב-1956 התגייס לגדוד 13 של חטיבת גולני.
לאחר סיום שירותו הצבאי החל לעבוד בתחום ציור השלטים.
כעבור שלושה חודשים, עוד בהיותו מתלמד, החליט לפתוח עסק עצמאי.
במהלך עבודתו פיתח שיטות לקיצור זמן ציור השלטים.
בשנת 1968 הציב שלטי חוצות (כפרסום מתחלף), בצמתים מרכזיים בארץ.
בין השאר פיתח את אפשרויות הפרסום במגרשי הכדורגל, בחופי הרחצה ועל גגות בתים מרכזיים בארץ.
ב-1988 הקים מול צומת ארלוזורוב בתל אביב את השלט המואר הגדול ביותר בעולם (600 מ"ר), ונכנס לספר השיאים של גינס (מהדורת 1990).
בשנת 1992 ייסד בית ספר לפרסום של חברת "עבודי", בתל אביב בשם "עבודי קריאייטיב".
במהלך שנות פעילותו בנה מבנה ארגוני בשם "קבלני משנה בחממה", בו העסיק עובדים במפעלו כקבלני משנה.
על פעילותו העסקית בתחום זה הוזמן להרצות בחוג למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
במהלך עבודתו יזם הצבת שלטי חוצות בנושאים ממלכתיים: שלטים למען ממשלת אחדות לאומית (1984), למען ביטחון ישראל (לב"י), לגיוס מתנדבים עבור עמותת "עם יפה - עם אחד", שלטים נגד סדאם חוסיין בתקופת מלחמת המפרץ (1991), ושלטים נגד ראש ממשלת טורקיה ארדואן בזמן המשט לעזה (2010).
חברת עבודי הונפקה לבורסה לניירות ערך בתל אביב בשנת 1993, עם מחזור מכירות של 10 מיליון דולר.
ב-1998, עם הופעתה של הטלוויזיה המסחרית שהקטינה את הביקוש לשלטי חוצות, ולאחר מספר שנים של הפסדים, מכר עבודי את החברה ל"מקסימדיה".
ב-2001 מכר את חברת ההדפסה שלו "פרינטק", וב-2003 הועבר בית הספר לפרסום לתפעולו של נאור הרמן; בית הספר נסגר ב-2013.
בשנת 2012 הוציא עבודי לאור אוטוביוגרפיה בשם "עבודי – הספר".
עבודי – הספר; [איסוף החומר: מיטל עמית; כתיבה/עריכה: אילת אסקוזידו, פייר לביא; עריכה לשונית: ענבל גרין, עופר סעד], תל אביב: ידיעות אחרונות, תשע"ב 2012.
אהרון סבג הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד צבר וכמפקד חטיבת הבקעה.
עם גיוסו לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח.
בצנחנים סבג עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ואחר כך כמפקד פלוגה בגדוד.
בשנת 1973 השתתף במבצע אביב נעורים במסגרת כוח הצנחנים, בפיקוד אמנון ליפקין-שחק, שתקף את בנין מפקדת ארגון החזית העממית בביירות (יעד "גילה").
אף על פי שנפתחה על הכח אש כבדה, והוא סבל מנפגעים, הפעולה הושלמה בהצלחה, והבניין פוצץ על עשרות המחבלים שהיו בו.
על גבורתו במבצע עוטר סבג בעיטור המופת.
סבג לחם במלחמת יום הכיפורים כמ"פ בגדוד 50, ולאחריה שימש כמפקד פלחה"ן צנחנים.
בהמשך לחם במלחמת לבנון הראשונה, ולאחריה שימש כמפקד גדוד צבר, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון.
כן שימש מפקדה השני של יחידת מורן בשנים 1985–1986. בשנים 1989-1988 שימש כמפקד חטיבת הבקעה.
בשנת 2020 הקים את עמותת הנח"ל המוצנח.
אהרון (אולק) נחשון (קופרשטוק; 28 באפריל 1925 – 14 באפריל 1995) היה מפקד בפלמ"ח ובהגנה ואלוף-משנה בצה"ל.
אהרון נחשון נולד בחיפה והיה חבר בתנועת הצופים.
ב-1943 התגייס במסגרת הכשרה לפלמ"ח, שירת בפלוגה ד' ברמת הכובש ובמעוז חיים והיה חבר במחלקת הטיס.
ב-1945 השתחרר מהפלמ"ח, המשיך בפעילות במסגרת ההגנה, עבר קורס מפקדי מחלקות ב-1947 (מחזור י"ט).
במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה ב' בגדוד 22 של חטיבת כרמלי ולחם בקרב על חיפה, הוא פיקד על מבצע החדרת מכונית תופת לרחוב עיראק במרכז העיר הערבית, מבצע שהסתיים בהרס ונפגעים רבים בקרב הערבים.
לאחר מכן שירת כמפקד הסיירת החטיבתית ולחם בקרבות בגליל.
בצה"ל שירת בחיל השריון, ביולי 1950 מונה למפקד גדוד 79, גדוד חרמ"ש ושירת בתפקיד עד ספטמבר 1951, בתקופת פיקודו פעל הגדוד בפעולות תגמול, בהם מבצע כסלו לפריצת מחסום ירדני בדרך לאילת.
לאחר המלחמה פיקד על חטיבה 7, שירת כראש מחלקת אמצעי לחימה וכסגן ראש אג"א, למד הנדסה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובסוף כהונתו הושאל למשרד הפיתוח וכיהן כמשנה למנכ"ל.
לאחר שחרורו מונה ב-1968 למנכ"ל הראשון של מנועי בית שמש.
ב-1976 הצטרף למפלגת שלומציון בראשות אריאל שרון.
נפטר בשנת 1995 ביישוב כרמי יוסף, בו התגורר, והובא למנוחות בבית העלמין של היישוב.
אהרון מידן (נולד ב-18 באוקטובר 1945) הוא ממייסדי רשת הום סנטר, יו"ר דירקטוריון קבוצת גולף א.ק.
אהרון מידן (לבית מודובוי) נולד בחיפה למוניה וכרמלה מדובוי.
בהיותו בן חמש, עבר עם אמו לקיבוץ גשר הזיו.
לאחר מספר שנים חזר לחיפה שם סיים את בית הספר הריאלי.
לאחר השחרור עברת את שם משפחתו למידן.
לאחר השחרור למד באוניברסיטה העברית בחוגים לכלכלה ומדעי המדינה.
בשנת 1968 החל את לימודי התואר השני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
בזמן הלימודים, שימש ככלכלן בתעשייה האווירית.
בשנת 1971, עם סיום התואר, נסע לניו יורק ללימודי דוקטורט עם אשתו הראשונה, יעל.
בניו יורק יצר קשר עם הפרסומאי ביל בירנבך ממייסדי משרד הפרסום (Doyle Dane Bernbach (DDB, אותו פגש קודם בביקור בישראל.
בירנבך הציע לו להצטרף למשרד ובמשך שנתיים עבד שם והשתלם מקצועית בענף.
בשנת 1973 חזר לישראל והצטרף למשרד הפרסום "טל", בבעלות חמיו אליהו טל.
במהלך אחת עשרה השנים (1973 - 1984) בהן שהה במשרד, התקדם למעמד של עובד בכיר, שותף ולבסוף, מנהל המשרד ובעל המניות העיקרי.
בשנת 1979 התאחד משרדו עם משרד הפרסום של בוב ארויו.
"טל-ארויו", הפך לאחד ממשרדי הפרסום המובילים בארץ, תוך זכייה במספר פרסי האוסקר של הפרסום באותה תקופה.
כמו כן, שימש חממה לאנשי פרסום רבים, בהם מוטי מורל, טובית דרורי, רמי שלמור, אודי פרידן וציפי דולן.
בשנת 1984 מכר מידן את מניותיו ועזב את תחום הפרסום.
בין השנים 1984–1987, שימש מנהל אגף השיווק של חברת המגפר.
במסגרת תפקידו מיתג מחדש את החברה ושמה שונה למגה.
המפעל שכר את שורותיו של המעצב האיטלקי ג'יאן-פרנקו ג'ירוטי ומיתג את מוצריו תחת הסיסמה: "מגה ג'ירוטי - האיש שנולד עם הנעל ביד".
בשנת 1988 התמנה סמנכ"ל אגף שיווק וסחר של חברת שילב ושימש בתפקיד זה עד שנת 1992.
בשנת 1992 פנה למידן איש העסקים לוי קושניר, בהצעה לשמש מנכ"ל לרשת קמעונאית מסוג "עשה זאת בעצמך", במתכונת חנויות "הום דיפו" האמריקניות שבבעלותו.
תוך חצי שנה הוקמה הום סנטר ונפתח הסניף הראשון בראשון לציון.
מידן שמיתג את החברה בתור מנכ"ל, שימש גם כמנהל הסניף, כאשר הרכישות הראשונות לחנות נערכו על ידו בסין.
בשנת 1995 הוביל מידן את הנפקת הרשת בבורסת נאסדאק בניו-יורק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בהמשך גם יזם והקים את חברות הבת הום סנטר קפריסין (1999), הום סנטר יוון (2001), הום סנטר רוסיה (2007) והום סנטר סרביה (2008) ושימש יו"ר שלהן.
בשנת 2003 נתמנה לדירקטור בחברת בסט ביי.
כמו כן שימש כמנכ"ל רשת בסט ביי במשך שנה אחת.
בשנת 2005 התמנה ליו"ר הום סנטר, ושימש בתפקיד זה עד שנת 2013. במקביל שימש יו"ר הום סלולר, חברה שסיפקה שירותי תקשורת סלולרית באמצעות רשת סלולרית וירטואלית תוך שימוש בתשתיות פיזיות של חברת סלקום.
את הפעילות בתחום הסלולר הוביל מידן החל מ-2006, במסגרת חברת "פישמן סלולר" שהוקמה בידי קבוצת פישמן (שרכשה את השליטה ב"הום סנטר" ב-1999), ועסקה תחילה בשיווק מכשירי סלולר.
בשנת 2011 מונה ליו"ר לא פעיל של חברת טיב טעם.
בשנת 2006 פרסם יחד עם מיכאל אתגר את הספר "קמעונאות" בהוצאת פקר, המשמש קוראים ואנשי מקצוע בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2013 התמנה על ידי אבי פישר, היו"ר היוצא של חברת קבוצת גולף א.ק., לשמש במקומו כיו"ר פעיל של החברה.
מידן אב לשלושה ילדים מאשתו הראשונה יעל (לבית טל) וסב לארבעה נכדים.
החל משנת 1985 בזוגיות עם הסופרת אדיבה גפן שהפכה לרעייתו.
אהרון מידן ומיכאל אתגר, קמעונאות, פקר הוצאה לאור, 2006.
אהרון פולונסקי (10 ביוני 1902 – 17 באוגוסט 1989) היה מבכירי עורכי הדין בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי ובשלושת העשורים הראשונים של מדינת ישראל.
אהרון פולונסקי נולד בעיר ברדיצ'ב שבתחומי האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה).
בנעוריו היה חבר בתנועת נוער ציונית.
בשנת 1920 סיים את לימודיו בבית ספר תיכון למסחר בברדיצ'ב.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ עין חרוד.
בשנת 1925 עבר לתל אביב שם היה לכתב וגזבר העיתון "הפועל הצעיר", ביטאונה של מפלגת הפועל הצעיר, שהייתה מפלגת פועלים ציונית אשר לימים התאחדה עם מפלגת "אחדות העבודה" למפלגת פועלי ארץ ישראל, מפא"י.
בשנת 1928 עבר פולונסקי לירושלים בה עבד בסוכנות היהודית והתוודע לחיים ארלוזורוב ראש המחלקה המדינית של הסוכנות.
בין השניים נרקמה חברות קרובה וארלוזורוב עודד אותו לפנות ללימודי משפטים מתוך ראייה של חשיבות הנושא ליישוב היהודי.
פולונסקי החל ללמוד באוניברסיטת לידס בבריטניה ובשנת 1935 סיים את לימודי התואר הראשון.
בשנת 1937 סיים את לימודי התואר השני באותה אוניברסיטה.
הוא עבר תקופת התמחות במשרדו של עורך הדין ד"ר פיליפ יוסף (שנקרא אז ג'וזף), אחיו של דב יוסף, יליד קנדה שעלה לארץ בשנת 1929 והגן על רבים מחברי ארגון "ההגנה" שנאסרו על ידי שלטונות המנדט.
נודע כמי שהציל מהוצאה להורג את אברהם שיין ושלום ז'ורבין, שנשפטו יחד עם שלמה בן-יוסף.
בשנת 1938 קיבל פולונסקי רישיון לעריכת דין וחבר כשותף לעו"ד ישראל גורניצקי במשרד שגורניצקי יסד באותה שנה ונקרא גורניצקי ושות'.
במשרד זה עבד עד לשנת 1944, אז יסד משרד משל עצמו.
משרדו טיפל במשפטים ידועים במשך כ-40 שנה, והיה לאחד המשרדים המובילים בארץ בתחום המשפט האזרחי ודיני הנזיקין.
באותה שנה יצא לאור ספרו בשפה האנגלית, שהייתה אז שפת המשפט בארץ
בספר זה הניח את התשתית למחקר והוראה של דיני הנזיקין בארץ.
פרסם מחקרים ומאמרים רבים בדיני הנזיקין ולימד אותם בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה.
היה ממניחי היסוד ללשכת עורכי הדין בישראל שנוסדה בשנת 1961 ופעל להקמת בית הפרקליט בתל אביב.
נמנה עם ממייסדי אוניברסיטת תל אביב ומראשוני המרצים בה, במסגרת הפקולטה למשפטים.
היה פעיל בענייני ציבור עורכי הדין.
כיהן כחבר הוועד המרכזי של הסתדרות עורכי הדין היהודיים בארץ-ישראל (קודמתה של לשכת עורכי הדין) וכיהן כנשיאה במשך מספר שנים, היה חבר במועצת הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים והיה עורך ביטאון הלשכה, "הפרקליט".
פולונסקי סגר את משרדו בשנת 1979 ובשנת 1982 פרש מההוראה באוניברסיטת תל אביב.
עם פרישתו הוענק תואר עמית כבוד הראשון של הפקולטה למשפטים.
פולנסקי נפטר בשנת 1989 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
מייסד חברת הביטוח "סהר" ומנהלה.
אהרון סחרוב נולד ב-1916 בירושלים, ליצחק מרדכי סחרוב ורבקה סחרוב לבית בן טובים, שניהם ילידי רוסיה שעלו ארצה ב-1902. לאביו היה בית מסחר גדול לעצים.
אהרון היה אחיהם של ישראל סחרוב, יחזקאל סהר, זהובית סחרוב שלוש, מרים פשוטי ואליהו סחרוב.
סבו היה איש העלייה הראשונה יצחק אייזיק בן-טובים.
כשהיה בן 13 הצטרף לשורות "ההגנה" בתפקיד קשר.
בהמשך למד בבית ספר הגבוה למסחר ברחוב בלפור בתל אביב.
בשל הצלחתו בלימודים והייעוד הטבעי כבן המשפחה לעסוק במסחר, החליט אביו לשלוח אותו ללימודים גבוהים באנגליה.
עד לנסיעה עבד פרק זמן קצר בבנק אפ"ק ובשנת 1937 עבר לאנגליה ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון.
מלחמת העולם השנייה, שפרצה ב-1939, קטעה את לימודיו והוא נאלץ לחזור לארץ ישראל.
לפני חזרתו הצליח לקבל נציגות של סוכנות לביטוח ימי של חברת הביטוח הבריטית "איגל סטאר".
בשנות ה-40 החל את דרכו כאיש עסקים והתרכז בתחום הביטוח.
הוא מונה על ידי הסוכנות היהודית כאחראי על ביטוח התעשיות שברשותה.
בשנת 1945 הקימה משפחת סחרוב, בניהולו של אהרון סחרוב, את "מבטח", סוכנות הביטוח הימי הראשונה בישראל, כעסק צדדי לעסקי המסחר של המשפחה, עם הון רשום של 9,000 לירות שטרלינג.
עם תום תקופת המנדט הבריטי התעורר חשש שחברות הביטוח הבריטיות שפעלו בישראל יחסלו את עסקיהן והמשק יזדקק באופן דחוף למבטחים ולמבטחי משנה.
סחרוב זיהה את ההזדמנות העסקית ושכנע את חברת "איגל סטאר" להצטרף כשותפים בחברת ביטוח שתוקם.
על פי ההסכם בין הצדדים, חברת "איגל סטאר" תשקיע 76% מההון של חברת הביטוח ובתמורה תקבל 24% אחוזים מזכויות ההצבעה, ומשפחת סחרוב תשקיע 24% מההון ותקבל 76% מזכויות ההצבעה.
וכך, ב-1949 ייסד את חברת הביטוח "סהר", כחברה לביטוח כללי, וזמן קצר לאחר מכן גם כחברה לביטוח חיים.
לאורך השנים מילא בה תפקידים בכירים רבים, כמו מנכ"ל ויו"ר דירקטוריון.
בסוף תקופת הצנע הקימה החברה המשפחתית חברה בשם "סהר-סול" שהייתה שותפות בין האחים סחרוב וחברת "סולל בונה" ההסתדרותית, ובכך הפכה החברה החדשה לשליטה על יבוא העצים והסחר בהם במדינה הצעירה שהייתה בשלב זה בתנופת בנייה אדירה.
בשנות ה-60, השקיעו האחים סחרוב בענף הטקסטיל, כולל השקעות בחברות "כיתן דימונה", "סברינה" ו"חוטון".
המשפחה עסקה גם בתחום המזון, עם החזקות בחברת "בר-רב" ששלטה במפעל "גד" לייצור טחינה ובטחנות קמח.
בתחום הנדל"ן, הקימו האחים סחרוב מבנים מסחריים בתל אביב כמו בית סהר ובניין בנק הפועלים ברחוב יהודה הלוי, והשתתפו גם בבניית בית יואל בירושלים ומרכז העצמאות בבאר שבע.
רכישות נוספות בתחום הביטוח בישראל
בתחילת שנות השישים, התרחבה חברת "סהר" משמעותית בתחום הביטוח, במיוחד בביטוחי חיים.
זאת על רקע היחלשות קרנות הגמל ההסתדרותיות והמוסד לביטוח לאומי.
חברת הביטוח "בוחן", שהחזיקה בביטוח הרכב של עובדי המדינה
מחצית ממניות חברת הביטוח "ירדניה", מהסוכנויות הראשונות בארץ ישראל
"סהר" הייתה חברת הביטוח הראשונה שגייסה, כבר בשנות השישים, הון מהציבור באמצעות הנפקת מניות בבורסה התל אביבית.
הפצת המניות נעשתה באמצעות בנק פויכטוונגר, שאהרון סחרוב היה שותף בו ביחד עם המלונאי יקותיאל פדרמן, לאחר שבני משפחת הבנקאים היהודית-גרמנית שהקימה את הבנק, פרשו מעסקי הבנקאות בישראל.
באותן שנים נרקמו יחסי ידידות הדוקים בין אהרון ובין ברוך רפפורט, איש עסקים בתחום הבנקאות והספנות ונדבן ישראלי-שווייצרי.
השניים החליטו לקנות בנק הולנדי, ובשנת 1964, למרות התנגדות ראשונית ממשרד האוצר, אישרה הממשלה לאחים סחרוב לרכוש את בנק "ואן אמדן" שבהאג תמורת 255 אלף לירות שטרלינג, והפקידו את ניהולו בידי חנן סידור, מי שהיה קודם לכן שגרירה של ישראל בהולנד.
בשנת 1965, "סהר" פתחה סניף בלונדון שפעל בכל מערב אירופה, עם נציגויות בהולנד, צרפת ובלגיה.
אהרון סחרוב עמד בראש עסקי הביטוח של משפחת סחרוב.
בתחילה, העסק התבסס על ביטוחים ישירים, וכמעט כל מפעל בארץ היה מבוטח ב"סהר".
בשנות השישים, כשביטוח החיים הפך לנושא מרכזי, אהרון יזם את הח"צ – ביטוח חיים צמוד ליוקר המחיה.
יוזמה זו חייבה אותו לפתח קשרים הדוקים עם משרד האוצר והמפקח על הביטוח.
בהמשך גם שכנע את משרד האוצר להנפיק איגרות חוב צמודות ייעודיות לענף הביטוח בלבד.
ב-1969 התמנה למנכ"ל החברה הישראלית לביטוחי משנה.
למרות שהושקעו מאמצים ומשאבים רבים בפיתוח העסקי בחו"ל, העסקים באירופה לא צלחו כמצופה:
בשנת 1978, "סהר" נאלצה לסגור את הסניף הלונדוני
בישראל, החברה נתקלה בקשיים כאשר התברר כי חברת "בוחן" נמכרה ל"סהר" על בסיס הנהלת ספרים לא מדויקת.
אהרון סחרוב נאלץ להשקיע מכספו הפרטי כדי למנוע פשיטת רגל של "סהר".
לפני פשיטת הרגל של בנק פויכטוונגר ב-1967, האחים סחרוב הצליחו למכור את חברות הביטוח "ירדניה" ו"בוחן" לשמואל לבנון מחברת "מנורה".
היחסים בין "איגל סטאר" הבריטית ומשפחת סחרוב אמנם התהדקו, אך כאשר "איגל סטאר" מכרה חלק ממניותיה ל"בריטיש אמריקן טובקו" , נוצר קונפליקט עקב האינטרסים של B.A.T במדינות ערב.
כתוצאה מכך, הקשר העסקי בין "איגל סטאר" ו"סהר" הסתיים.
ב-1980 היה אחד מ-11 בעלי העסקים שיסדו את חברת ההשקעות "דנות", ולאחר שכל שותף השקיע בחברה כמיליון דולר רכשו את השליטה בבנק הבינלאומי.
אהרון מונה לחבר בדירקטוריון וסגן ליו"ר הדירקטוריון מרק מושביץ בבנק הנרכש ובחברת פ.י.ב.י.
ב-1984 נקלעה חברת ההשקעות לקשים כלכליים עד שקרסה והבעלות על הבנק נמכרה ב-1986 לז'אק נאסר.
בשל הקשרים העסקיים של אהרון עם חברת "איגל סטאר" הבריטית, היה חבר בלשכת המסחר ישראל-בריטניה ולאחר מכן כיהן כיו"ר הלשכה.
פעילותו בקידום יחסי המסחר בין המדינות זיכתה אותו בשנת 1983 בתואר אבירות CBE –(Commander of the Most Excellent Order of the British Empire) - מפקד במסדר האימפריה הבריטית – תואר אותו קיבל ממלכת הממלכה המאוחדת -המלכה אליזבת השנייה.
אהרון סחרוב המשיך לצבור השפעה ומוניטין בתפקידים ציבוריים מרכזיים:
בשנים 1974-1979 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב, תפקיד אותו מילא בהתנדבות.
במסגרת זו הוא יזם את בניית הגדר המקיפה את קמפוס האוניברסיטה, גדר שקיימת עד היום, ובשנת 1982 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה.
בתקופת כהונתו של שמחה ארליך כשר האוצר (1977–1979) מינה אותו השר ליו"ר דירקטוריון מספנות ישראל (במקביל לתפקידו כיו"ר מועצת המנהלים של חברת הביטוח "סהר").
במסגרת תפקידו זה אישר, בין השאר, את המימון לפיתוח ספינות סער 5. לאחר כשנתיים התפטר מתפקידו עקב חילוקי דעות עם שר התחבורה חיים לנדאו על נושא מינוי בכירים במספנה.
ב-1983 התמנה כחבר במועצת המנהלים של חברת "ארית – תעשיות אופטיות".
סחרוב ראה בילדיו - אלכס, רותי ויעל - ממשיכים טבעיים לניהול עסקי הביטוח בחברת "סהר".
הוא שילב את ילדיו ובני זוגם בענפי החברה השונים: אלכס מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת הביטוח "סהר", גיורא ניר (בעלה של רותי) מונה למנהל השיווק ולאחר מכן למנכ"ל "סהר" ואהרון אחיעז (בעלה של יעל) צורף לתחום הנדל"ן והפיננסים כמנהל "סהר אחזקות" ו"סהר מימון".
אהרון חילק את מניות החברה בין ילדיו, ושמר לעצמו את מניית ההכרעה.
ב-1988 הסתכסך אחיעז עם משפחת סחרוב ונאלץ לפרוש מתפקידו.
בעקבות הסכסוך, החלה ב-1989 פעילות למכירת החברה לכלל ביטוח.
בסופו של דבר, ב-4 בספטמבר אותה שנה, נמכרה קבוצת "סהר" לחברת הביטוח "הראל".
אהרון נישא ב-1941 לפיליס (לבית קאהן) ולזוג נולד בן (אלכס) ושתי בנות (רות ויעל - אשת אהרון אחיעז).
אהרון נפטר ב-2004, ונקבר בבית העלמין הישן של הרצליה.
פיליס נפטרה ב-2016 ונקברה לצידו.
דודיו הם העיתונאי והמורה זלמן בן-טובים ומנהל בנק אפ"ק ברוך בן-טובים.
אהרון סיטבון הוא מוזיקאי ישראלי חוזר בתשובה חסיד חב"ד.
לפני שחזר בתשובה היה זמר מצליח בצרפת.
נולד בתוניס וגדל שם עד גיל 12, אז עברה המשפחה לצרפת.
בגיל 17 החל להופיע עם שירים ולחנים שכתב, וזכה להצלחה בצרפת, בבלגיה ובאירופה.
הוא הוציא בצרפת ארבעה אלבומים ועשרים אלבומים קצרים, מהם נמכרו למעלה משני מיליון עותקים.
שיריו הושמעו בתחנות הרדיו בצרפת והוא הופיע גם בטלוויזיה.
בשיא הצלחתו החל להתקרב ליהדות דרך חסידי חב"ד שפגש ברחוב בפריז.
הוא חזר בתשובה, הקים משפחה, והפסיק לעסוק במוזיקה.
ערב אחד בשנת 2015 התנגן בראשו השיר "שמש עולה" שהלחין מישל פוגאן, אותו הכיר סיטבון ממשרד האמרגנות בו היה רשום בצרפת.
הוא התאים ללחן זה את הפיוט "אדון עולם" והוציאו לאור כסינגל המלווה בקליפ בו משולבים קטעי וידאו של סיטבון כזמר בצרפת בשנות ה-70 ועטיפות אלבומיו הישנים.
את השיר עיבד והפיק יובל סטופל.
בעקבות הצלחת הסינגל החליט להוציא אלבום.
הסינגל השני שיצא הוא "אחכה לו", אותו הוא שר לצד בנו דוד.
האלבום שהחיינו יצא לאור לקראת חג השבועות ה'תשע"ו.
המילים באלבום לקוחות מהמקורות ומפרי עטם של אלי קליין ואיצי ברי, שגם הפיקו מוזיקלית וניגנו באלבום.
בהקלטת האלבום השתתפו אבי סינגולדה ואייל שילוח.
מהאלבום בלטו השירים: "אדון עולם", "אני מאמין", "אחכה לו", "שהחיינו", ו"שומר ישראל".
ב-2018 הוציא את הסינגל "הגיע זמן גאולתכם" לצד קליפ בו הוא מופיע ושר לצד נכדיו.
ב-2019 הוציא את הסינגל "מלך המשיח" שמתאר ביאת המשיח.
סיטבון מתגורר כיום בשכונת רמות ד' שבירושלים.
אהרון סידי הוא כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
סידי החל לשחק במכבי תל אביב בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1941 היה שותף לזכייה בגביע המדינה שנקרא בשעתו הגביע הארץ ישראלי, ואף כבש את שער הניצחון במשחק הגמר בדקה ה-87, בדרבי נגד הפועל תל אביב שהתקיים באצטדיון המכביה.
באותה עונה כבש חמישה שערים במשחק אחד, בדרבי נגד בית"ר תל אביב.
ב-1946 כבש במשחק הגמר הראשון נגד הפועל ראשון לציון וזכה עם הקבוצה בגביע נוסף.
בתחילת שנות ה-50 עבר סידי להתגורר בארצות הברית.
ב-1953 השתתף במשחקי המכביה הרביעית כחלק ממשלחת הכדורגל של ארצות הברית.
באותה תקופה שיחק בקבוצת חובבים בניו יורק בשם ניו וורלד קלוב, אשר זכתה באותה השנה באליפות החובבים של ליגת מחוז מזרח.
פרופ' אהרון פופובצר (נולד ב-1968) הוא רופא וחוקר ישראלי, אונקולוג מומחה בסרטן ראש צוואר ורדיותרפיה, המכהן כמנהל מכון שרת לאונקולוגיה במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה.
פופובצר מדורג על ידי מגזין פורבס ברשימת הרופאים המובילים בישראל.
תחומי התמחותו העיקריים של פרופ' פופובצר כוללים טיפול בסרטן ראש וצוואר, טיפול בגרורות בעמוד השדרה, אימונותרפיה וטיפולים ביולוגיים ורדיוכירורגיה.
פופובצר נולד בשנת 1968 בארצות הברית ובשנת 1977 עלה לישראל.
במקביל לשירותו הצבאי, למד בישיבת הר עציון וסיים בהצלחה את מבחני הרבנות הראשית לישראל.
בשנת 1999 סיים את לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה.
בשנת 2004 השלים את התמחותו באף אוזן וגרון וגידולי ראש צוואר במרכז רפואי רבין.
בשנים 2006–2008 ביצע תת-התמחות בסרטן ראש וצוואר ורדיותרפיה כללית באוניברסיטת מישיגן באן ארבור.
בשנת 2008 השלים הכשרה נוספת בברכיתרפיה, בהתמקדות על גידולי ראש צוואר, בבית החולים "בית ישראל" בניו יורק.
בין השנים 2010–2020 שימש כרופא בכיר במרכז דוידוף לטיפול ולמחקר מחלות הסרטן במרכז רפואי רבין.
בשנים 2015–2020 כיהן כמנהל יחידת ראש צוואר וסגן מנהל מרכז דוידוף.
משנת 2020 מכהן פופובצר כמנהל מכון שרת לאונקולוגיה במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה בירושלים.
בעבר יו"ר החברה הישראלית לכירורגיה ואונקולוגיה של הראש והצוואר.
נציג ישראל באגודה העולמית לסרטן ראש צוואר (IFHNOS).
פעיל באגודה האירופית לסרטן ראש צוואר (EORTC).
המועצה הלאומית למניעה, אבחון וטיפול במחלות ממאירות הפועלת תחת משרד הבריאות.
האיגוד האמריקאי לסרטן ראש צוואר (AHNS).
החברה האירופית לאונקולוגיה רפואית (ESMO).
החברה האמריקאית לאונקולוגיה קלינית (ASCO).
פרופ' פופובצר פרסם למעלה ממאה מחקרים ופרסומים מדעיים בתחום האונקולוגיה.
הובלת מחקר הפרוטונים בישראל, טכנולוגיית הפרוטונים מאפשרת הקרנה מדויקת יותר מטיפולי הקרנות מסורתיים, תוך פגיעה מופחתת ברקמות בריאות.
פרופ' פופובצר נשוי לפרופ' רחלה פופובצר, חוקרת בכירה וסגנית דיקן בפקולטה להנדסה ובמכון לננוטכנולוגיה ולחומרים מתקדמים באוניברסיטת בר-אילן והם הורים לארבעה ילדים.
אהרון מייברג (נולד ב-13 ביולי 1956, בטיומן) הוא איש עסקים ישראלי ממוצא אוקראיני, יו"ר דירקטוריון ובעלים משותף של חברת התעופה Ukraine International Airlines לשעבר.
אהרון מייברג נולד במשפחה יהודית בעיר טיומן, שבמערב סיביר.
כשהיה בן 10 עברה משפחתו לצ'רנוביץ, שם גדל.
בשנת 1978 סיים את לימודיו בהנדסת מכונות במכון הטכנולוגי לשירותים לצרכן בעיר חמלניצקי.
בין השנים 1978-1982 לימד מכניקה במכללה למכנאות והטכנולוגיה בצ'רנוביץ.
משנת 1982 עבד כמהנדס הראשי של איגוד מוסכי הרכב של צ'רנוביץ.
ב־1990, כשהיה בן 33, אהרון מייברג עם משפחתו עלה לישראל והשתכנו בחיפה, בשכונת קריית אליעזר, בזמן שאימו התקבלה למשרת רופאה בבית החולים רמב"ם.
במהלך 1991, בתקופה שלמד עברית באולפן ייזם אהרון פתיחות טיסות מיוחדות עבור עולים לישראל ממספר בירות במזרח אירופה.
לצורך ארגון הטיסות הוא פנה למשפחת כספי החיפאית, בעלי חברת ספנות, הם יצרו קשר עם הסוכנות, קיבלו הסכם עבודה, וארגנו הסעת עולים לשלוש התחנות - בוקרשט, ורשה ובודפשט.
על מנת לבצע את היוזמה הוקמה חברת כספי תיירות שהייתה שותפות של סוכנות, משפחת כספי ומשפחת מייברג.
ב־1999 משפחת מייברג קנתה את חלקה של משפחת כספי ושל הסוכנות והפכה לבעלים מלאים של חברת כספי תיירות ותעופה.
ב-1992 יזם פתיחת קו טיסות מסחריות מקייב לתל אביב, לצורך כך פנה אהרון מייברג לליאוניד פוגרבניאק (אז מנכ"ל התאחדות התעופה האזרחית האוקראינית).
הטיסה הראשונה של קייב-תל אביב בוצעה ב-24 באוגוסט 1992 במטוס Tu-154 של חברת Air Ukraine, חברת התעופה האוקראינית הלאומית ממשלתית (שקרסה ב־2002).
כספי תעופה הפכה לנציגה הרשמית של חברת התעופה האוקראינית בישראל.
באותה תקופה, כספי תעופה הזמינה אצל חברת Air Ukraine טיסות שכר פעם בשבועיים.
חלק גדול מהטיסות האלה שימשו להעלת עולים חדשים.
ב־1994 קרן משפחת מייברג, בנהול אהרון מייברג, נכנס לשותפות שהקימה חברת תעופה פרטית אוקראינית אארוסוויט, חברת "כספי תעופה", הייתה הזכיינית בישראל של חברת התעופה האוקראינית אירוסוויט.
בנובמבר 2009 משפחת מייברג מכרה 19% מהמניות החברה שהיו בבעלותה ויצאה מהשותפות.
ב־2010 נכנס כשותף לחברת התעופה יוקריין אינטרנשיונל איירליינס (UIA), ובהמשך נבחר ליו"ר דירקטוריון של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, בפברואר 2022, השהתה החברה את פעילותה.
ובנובמר 2023, בבית משפט בקייב נפתח הליך פשיטת רגל של החברה.
באוקטובר 2023, הודיע אהרון מייברג על התפטרותו מהדירקטוריון של חברת התעופה יוקריין אינטרנשיונל איירליינס.
נשוי לנטליה ולהם שלושה ילדים: שתי בנות: פולינה ודפנה ובן זיו.
הבן - זיו מייברג, מנכ"ל קבוצת כספי תיירות ותעופה וחברת תעופה הרומנית FLYYO ששייכת לקבוצת כספי.
האח - אדוארד מייברג, רופא, המייסד ויו"ר של LISOD, מרכז רפואי לאונקולוגיה בקייב.
פרס נשיא אוקראינה - מסדר הצטיינות, דרגה שלישית (1999)
פרס נשיא אוקראינה - מסדר הצטיינות, דרגה שנייה (2004)
אהרן קירשנבאום (1926 – פברואר 2016) היה פרופסור למשפטים בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
זוכה פרס ויילר מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, יוני 2005.
קירשנבאום נולד בברוקלין למשפחת מהגרים.
בשנת 1939 החל ללמוד בסמינר הציוני למורים במנהטן 'הרצליה' שם למד כשבע שנים, במקביל למד מתמטיקה ולימודים קלאסיים לתואר ראשון בברוקלין קולג'.
נישא ליהודית (Judith) פולק ב-1948. בהשפעת ידידו הרב זעליג אפשטיין החל ללמוד בישיבה האורתודוקסית 'תורה ודעת' במשך כשש שנים.
ב-1959 עבר ללמוד בישיבה יוניברסיטי אצל הרב יוסף דב סולובייצ'יק, במוסד זה למד כשלוש שנים.
ב-1967 החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה, וב-1969 קיבל דוקטורט במשפט רומי.
בקיאותו במשפט הרומי סייעה לו להבין את ההקשר ההיסטורי של כמה מהוראותיהם של חז"ל, וכן סיפקה בידיו כלי ניתוח תאורטיים בעלי תרומה מחקרית ייחודית.
קירשנבאום היה בוגר בית המדרש לרבנים באמריקה, בו קיבל דוקטורט במשפט עברי.
הוא עסק בהוראה אקדמית בתחום המשפט העברי.
קירשנבאום נישא ליהודית ונולדו להם שישה ילדים.
עוד בחייו ניזום הקמת מרכז הנושא את שמו, להקניית משאבים לחקר המשפט העברי.
לאחר פטירתו, הוענק לו "אות יקיר המשפט העברי".
במהלך שנת 2013, יצא לאור מחקר מקיף שערך אודות הענישה הפלילית (פנולוגיה) בהיסטוריה היהודית בספר "בית דין מכין ועונשין.
הענישה הפלילית בעם ישראל - תורתה ותולדותיה".
המחקר יצא לאור בשלושה כרכים:
הכרך הראשון עוסק בפנולוגיה היהודית באספקלריה של תולדות המשפט הפלילי.
הכרך השני עוסק בפנולוגיה היהודית בראי הדורות.
הכרך השלישי עוסק בפנולוגיה היהודית באספקלריה של הפוגע והנפגע וכולל, בין היתר, מחקר מקיף על "עין תחת עין" (lex talionis) בהלכה ובתרבות המערבית, הוצאת מאגנס.
"הרשעה עצמית במשפט העברי", הוצאת מאגנס והאוניברסיטה העברית, ירושלים, 2004
"מורה דרך במקורות המשפט העברי", עם נחום רקובר ודוד אריה פרנקל, ספרית המשפט העברי, ירושלים, 1983/1994.
"בין ישן וחדש: חיים, אמונה ומחקר באמריקה ובישראל", אוטוביוגרפיה, הוצאת עולם חדש, תל אביב, 2014
"הכלל "אין אדם משים עצמו רשע" במצוות בני נח", דיני ישראל, כרך ב', התשל"א.
"עיונים בשליחות לדבר עבירה", דיני ישראל, כרך ד', התשל"ג.
"ה"ברית" עם בני נח מול הברית בסיני", דיני ישראל, כרך ו', התשל"ה.
"תיאוקרטיה יהודית", דיני ישראל, כרך ח', התשל"ז.
"המלכוד וההדחה לדבר עבירה בהלכה היהודית", דיני ישראל, כרך טו, תשמ"ט-תש"ן.
"גמישות ונוקשות בהלכה היהודית", דיני ישראל, כרך טו, תשמ"ט-תש"ן.
"והצילו העדה - היבטים אחדים בסניגוריה הפלילית במשפט העברי", דיני ישראל, כרך כ"ב, התשס"ג.
" moral luck - ניסיון פלילי והמזל שבמוסר במקורות היהדות", מחקרי משפט, כרך כ', התשס"ג-התשס"ד.
"התאמת ההליך הפלילי למטרה של גילוי האמת, או האם לא הגיע העת לסיים את עונת המשחקים" (ביחד עם גבריאל בך, משה שלגי ויעקב רובין, משפטים, כרך יז, התשמ"ז-התשס"ח.
"הרהורים מסביב לפס"ד בחמוצקי", עיוני משפט, כרך ב', התשל"ב-התשל"ג.
"תורה ומדינה: בעניין מקומן של הדת, היהדות והציונות בחוקה המוצעת", עיוני משפט, כרך טו, התש"ן.
"חוק יסודות המשפט - מציאות וציפיות", עיוני משפט, כרך י"א, התשמ"ו-התשמ"ז.
"מקומה של הענישה במשפט העברי הפלילי - פרק בהשקפה הפינולוגית של חז"ל ושל הראשונים", עיוני משפט, כרך י"ב, התשמ"ז.
""אין אדם משים עצמו רשע" - הלכה פרדוקסלית במשפט הפלילי העברי", פלילים, כרך ז', התשנ"ט.
"ויקטימולוגיה במשפט העברי: התמקדות בקורבן ובנפגע העבירה" , משפט ועסקים, כרך י', התשס"ט.
אהרון קלוג היה כימאי וביופיזיקאי יהודי בריטי יליד ליטא, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1982 על פיתוח מיקרוסקופ האלקטרונים הקריסטלוגרפי.
אהרון קלוג נולד בליטא לשני הורים יהודיים, לזאר ובלה.
בשנת 1928 עבר עם הוריו לדרבן שבדרום אפריקה, שם גדל.
בהמשך, למד קלוג באוניברסיטאות ביוהנסבורג ובקייפטאון והחל את לימודיו ברפואה, אך עבר לכימיה ומשם ללימודי פיזיקה ומתמטיקה, וסיים תואר במדעים.
מאוחר יותר למד באוניברסיטת קייפטאון קריסטלוגרפיה.
לאחר סיום לימודיו, נשאר עוד וניתח תוצאות של קריסטלוגרפיה באמצעות קרני X של תרכובות אורגניות.
בין 1949 ל-1953 הוא השלים דוקטורט, בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'.
תחילה ניסה להתקבל למעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית של מקס פרוץ וג'ון קנדרו, אולם לא היה שם מקום.
על כן למד במעבדה של דאגלס הארטרי (Douglas Hartree).
עם סיום הדוקטורט הוא עבר לקולג' בירקבק שבאוניברסיטת לונדון, לעבוד במעבדה של ג'ון דזמונד ברנל יחד עם רוזלינד פרנקלין, עמה עבד על וירוס מוזאיקת הטבק.
בעבודות על הווירוס, חקר מבנים שקשורים ל-RNA ול-DNA והיה מהראשונים ששילבו שימוש בקרני X ובמיקרוסקופ אלקטרונים קריסטלוגרפי כדי לפענח מאקרומולקולות.
קלוג מצא כיצד המולקולות מתגבשות וכן כיצד בנוי הכרומטין, כולל הנוקלאוזומים הקשורים אליו.
בעזרת מחקריו, עזר קלוג לפתח את הביולוגיה המבנית.
ב-1962 עבר קלוג למבנה החדש של מעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית בקיימברידג', אותו ניהל בשנים 1986–1996.
לאורך השנים, השתמש קלוג בשיטות שונות, בהן קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, מיקרוסקופיה והדמיה מבנית, לצורך פיתוח מיקרוסקופ אלקטרונים קריסטלוגרפי, הישג עליו זכה בפרס נובל לכימיה.
מיקרוסקופ אלקטרונים קריסטלוגרפי בונה מאוסף של תמונות דו-ממדיות של גביש, המצולמות מכיוונים שונים, תמונה תלת-ממדית שלו.
ב-1988, קיבל תואר אבירות, וב-1995 הצטרף כחבר במסדר ההצטיינות הבריטי.
בשנים 1995–2000 נבחר להיות נשיא החברה המלכותית.
בישראל קרויים על שמו רחוב אהרון קלוג בראשון לציון, ומרכז אהרון קלוג למחקר משולב של המבנה הביומולקולרי ותפקודו באוניברסיטת בן-גוריון.
נפטר בקיימברידג' ב-20 בנובמבר 2018. היה נשוי לליבה בוברו (Liebe Bobrow) ולהם שני בנים.
אהרון קרון (8 בינואר 1881 קובנה, ליטא – 1954 ראשון לציון) היה איש חינוך עברי, מנהל בית הספר חביב בראשון לציון בין השנים 1921–1947.
אהרון קרון נולד בקובנה שבליטא, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, ב-8 בינואר 1881 (תרמ"א) לאלה ודב, סוחר.
קיבל חינוך מסורתי בחדר, בישיבת טלז, וב"קיבוץ" הרב חיים עוזר גרודזנסקי בווילנה.
לכשנוסדו הקורסים הפדגוגיים על ידי אהרן כהנשטם, למד בהם, וכשסיים מונה למורה ולמזכיר הקורסים.
בשנים 1906-7 היה פעיל במרכז ציוני רוסיה.
בשנת 1911 נשלח על ידי כהנשטם לארץ ישראל.
בשנים 1919–1912 היה מנהל בית הספר במושבה יבנאל, וכן מפקח על בתי הספר ומדריך למורים במושבות הגליל התחתון.
סביב החינוך ביבנאל התנהל מאבק בין אלה שחפצו בחינוך דתי לאלה שחפצו בחינוך חילוני, ובשלב מסוים הוקם ביישוב תלמוד תורה, אך בית הספר שבניהולו של קרון גבר עליו.
ביוזמתו של קרון הועברו בתי הספר של פיק"א בגליל לרשת החינוך של ההנהלה הציונית.
טיפל במגורשי תל אביב שהגיעו ליבנאל.
בשנת 1921 עבר לנהל את בית הספר חביב בראשון לציון, והתמיד בכך 26 שנה, עד פרישתו לגמלאות.
עשה רבות לטיפוח ערכי היהדות והציונות בין תלמידיו.
אחותו פסיה ואמו אלקא ניצלו בעת טבח חברון (תרפ"ט) במאורעות תרפ"ט, כשערבי תושב חברון הסתירו אותן בביתו.
קרון נפטר בראשון לציון בשנת 1954. נקבר בבית עלמין גני אסתר, בראשון לציון.
הוא לא הספיק להוציא לפועל את חיבורו, ספר על תולדות החינוך בארץ ובגולה.
על שמו נקראו בעיר רחוב וחטיבת ביניים שנסגרה.
בתו הבכורה, ישראלה כהן, למדה בבית הספר חביב ולימדה בו כיתות א' ו-ב' במשך כארבעים שנה.
בתו הצעירה, תמר אבן, למדה בבית הספר "חביב" לימדה בו, וניהלה אותו בשנים 1975–1985 עד צאתה לגמלאות.
בשנת 1941 נישאה ליעקב אבנר קפניס, בנם של ישראל קיפניס (אחיינו של דוד צבי קיפניס) ורוזה (בתו של ישראל דב פרומקין ואחייניתם של מנהל בתי הספר של "עזרה" בארץ אפרים כהן-רייס והאגרונום חיים (שארל) כהן-רייס), שנהרג ב-1942 בתאונה בעת ששירת כקצין זוטר בצבא הבריטי.
אהרון קליין (6 בנובמבר 1960 – 7 ביולי 2016) היה סופר ועיתונאי ישראלי, ששימש ככתב השבועון TIME בישראל, והיה מומחה בנושאי מודיעין, ביטחון לאומי וטרור במזרח התיכון.
נולד וגדל במושב שדה יצחק.
בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
קליין התגייס לחיל השריון אך בשל בעיות בריאותיות עבר לחיל המודיעין, ונשלח לקורס קצינים.
בשנת 1984 נבחר לקצין המצטיין של חיל המודיעין.
בוגר בהצטיינות של החוג להיסטוריה והמזרח התיכון של האוניברסיטה העברית ומוסמך בהצטיינות בהיסטוריה.
עבודת הגמר שלו לתואר השני עסקה בנושא היחס לשבויים הערביים במהלך מלחמת העצמאות.
העבודה פורסמה בספר "מלחמת העצמאות תש"ח-תש"ט עיון מחודש" בעריכת פרופסור אלון קדיש שיצא בשנת 2004.
ב-1989 פרסם כתבות ראשונות בעיתון הסטודנטים הירושלמי "פי האתון", ובהמשך כתב במשך מספר חודשים במקומון "ירושלים" בנושאי צבא וביטחון, שם הוא חשף שחיתויות במנהל האזרחי ביהודה ושומרון.
באפריל 1991 עבר לשמש ככתב הצבאי של העיתון היומי "חדשות", והיה שותף למאבק לחשיפת מידע על תאונות האימונים בצה"ל, בין השאר על אסון צאלים ב'.
ב-1993 החל לכתוב בעיתון היומי "על המשמר" ככתב ופרשן צבאי, ופרסם טור שבועי על המערכת הצבאית-ביטחונית.
הוא עבד בעיתון "על המשמר" עד לסגירתו במחצית 1995.
קליין לימד באוניברסיטה העברית על יחסי הגומלין בין מערכת הביטחון לתקשורת.
מאז קיץ 1995 שימש ככתב של השבועון "TIME" בישראל.
במהלך השנים היה קליין שותף מוביל לעשרות כתבות שער על ישראל והרשות הפלסטינית.
חלק מהכתבות שזכו לציטוטים נרחבים בעיתונות הישראלית והעולמית, זכו לפרסים והערכה רבה בהן רצח רבין, הדיווחים הראשונים על התחמשותה של הרשות הפלסטינית כנגד ישראל וכן תחקיר הטבח שלא אירע במחנה הפליטים ג'נין באפריל 2002. על האחרון אף זכה לפרס על שם הנרי לוס.
אהרון קליין היה נשוי ואב ל-3 בנות.
ב-7 ביולי 2016 נפטר ממחלת הסרטן, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב שדה יצחק.
"חשבון פתוח" - מדיניות החיסולים של ישראל בעקבות טבח הספורטאים במינכן, יצא לאור בישראל בשנת 2006 בהוצאת ידיעות אחרונות, והפך לרב-מכר.
הספר יצא לראשונה באנגלית תחת השם Striking Back" - The 1972 Munich Olympics Massacre and Israel's Deadly Response" בהוצאת הספרים "Random House", והפך לרב מכר עם פרסומו בדצמבר 2005. הספר תורגם לשתים עשרה שפות, בהן גרמנית, הולנדית, צ'כית, פורטוגזית, יפנית, קוריאנית וערבית, ונמכר בהצלחה במדינות רבות.
הספר זכה לביקורות טובות בעיתונות האמריקאית ובכללה הניו יורק טיימס והוול סטריט ז'ורנל.
איש המבצעים, סיפורו של מייק הררי, מפקד היחידה המבצעית של המוסד, כתר ספרים, 2014.
אהרון קירשנר (1926 – 2 בדצמבר 2006) היה ספורטאי פאראלימפי ישראלי, ממובילי חובבות הרדיו בישראל.
קירשנר נולד בגרמניה ועלה לארץ ישראל בשנת 1939. שנה לאחר מכן סבל משיתוק ורותק לכסא גלגלים.
בשנות החמישים והשישים היה ספורטאי פעיל במסגרות ספורט נכים.
משנת 1957 היה חבר משלחת ישראל אל משחקי סטוק מנדוויל והתחרה בטניס שולחן וכדורסל כיסאות גלגלים.
בנסיעה זו היה אזרח יחיד בין נכי צה"ל ונסיעתו התאפשרה בזכות תרומה אישית שהרים לודוויג גוטמן.
בשנים שלאחר מכן יצא למשחקים פעמים נוספות, וב התחרה בטניס שולחן ובקליעה בחץ וקשת.
בשנת 1970 היה ממייסדי האגודה הישראלית לקליעה בחץ וקשת.
קירשנר היה מראשוני אגודת חובבי הרדיו בישראל בעל אות קריאה 4X1AT, ולקח חלק פעיל בענייניה.
במסגרת זו יצא לכנסים בינלאומיים, יזם שידורים מיוחדים ממקומות כמו הר תבור ומצדה.
פעמיים בשבוע הדריך בביתו חובבי רדיו מתחילים ויחד עם אשתו הפעיל בביתם את מועדון חובבי הרדיו האזורי של חולון-בת ים.
קירשנר היה גם פעיל בעיתון האגודה "הגל" ויזם את עיתון "הגל הבינלאומי".
בשנת 1986 הוענק לו אות כבוד הזהב של מועדון חובבי הרדיו בגרמניה.
היה חשמלאי במקצועו, בעל בית מלאכה "אהרון קירשנר בע"מ" שנודע כבית עסק מקצועי לתיקון שנאים.
אהרון פֶּרֶרָה (נולד ב-21 במרץ 1962) הוא זמר, שחקן, מנחה טלוויזיה ושדרן רדיו ישראלי.
פררה נולד וגדל בשכונת רסקו בירושלים, ולמד בבית הספר היסודי ע"ש יוסף לוריא.
בנו של הזמר אברהם פררה, ונכדו של אהרון פררה נהג אוטובוס שנרצח על ידי מפגעים ערבים בשיירת הדסה, במהלך מלחמת העצמאות של ישראל.
בשנת 1985 השתתף בקדם-אירוויזיון לייצוג ישראל, כאחד מזמרי הליווי של ירדנה ארזי בשיר "עוד נגיע", וכעבור שנה, בשנת 1986, השתתף בשנית בקדם-אירוויזיון לייצוג ישראל, כאחד מזמרי הליווי של שולה חן בשיר "גיטרה".
פררה הצטרף להרכב השני של שלישיית "הופה היי", לצד יגאל בשן ואבי דור.
התוכנית שודרה בערוץ הראשון בשנים 1990–1995, והניבה שש עונות, חמישה אלבומים ושש הצגות בימתיות.
השלישייה נחלה הצלחה גם במופע החנוכה ה"פסטיגל": בשנת 1992 זכתה במקום הראשון עם השיר "היי עצור", בשנת 1993 במקום השני עם השיר "עושים שמח", ובשנת 1995 במקום השני עם השיר "כשיש לך חבר".
באוקטובר 2000 התפרקה השלישייה סופית.
ב-1992 ביצע בעברית ביחד עם הזמרת חני נחמיאס את שיר הפתיחה של סדרת הילדים "הלו ספנסר" ששודרה בערוץ הראשון.
ב-1993 השתתף בקלטת השמינית לילדים של "שירים קטנים" לצד חני נחמיאס ועירית ענבי.
בשנת 2000 השתתף בפרק בקומדיית המצבים "שמש" בתור הילד בר שגדל אחרי 20 שנה.
בשנת 2001 התחיל להגיש ברדיו את התוכנית "לא לנשים בלבד".
בשנת 2005 הגיש את תוכנית הטלוויזיה "בחברה טובה" ששודרה בערוץ 33, בה אירח אמנים ודמויות מהתרבות והבידור הישראלי.
באוקטובר 2014 התחיל פררה להגיש ביחד עם אבי דור את סדרת תוכניות הטלוויזיה "אור של כוכבים", בהפקתה של עידית פונד ובבימויו של גיל לסניק, ששודרה בערוץ הראשון והוקדשה ליוצרים חשובים בזמר העברי.
התוכנית הראשונה הוקדשה ליצירותיו של עוזי חיטמן במלאת עשור לפטירתו.
בהמשך שודרו הפרקים שעסקו ביצירותיהם של אהוד מנור, נעמי שמר, מרים ילן שטקליס, יוסי בנאי, אריק איינשטיין, לאה גולדברג ועוד.
ערך והגיש את תוכניות הרדיו "אמצע הדרך", "קבלת שבת", "השבת של גימל", "בחצי הלילה" ועוד, ברשת ג' וברשת ב' של קול ישראל.
לאחר סגירת רשות השידור, והקמת תאגיד השידור, המשיך פררה להגיש את תוכניתו בכאן גימל.
פררה היה בעבר בן זוגה של השחקנית חני נחמיאס.
פררה נשוי לג'ודי, אדריכלית במקצועה, ואב לשלושה ילדים.
אהרון קליין הוא סופר, עיתונאי ושדרן רדיו אמריקאי יהודי.
מיוני 2020 משמש יועץ אסטרטגי לראש הממשלה, בנימין נתניהו.
הוא סיים את תיכון "האקדמיה לתורה" בפילדלפיה.
משם המשיך ללימודי רפואה בישיבה יוניברסיטי, שם היה העורך הראשי של עיתון האוניברסיטה.
כעורך הראשי של עיתון ישיבה יוניברסיטי, פרסם כתבה בשם "סוף השבוע שלי עם האויב", שפורסמה לאחר מכן בעיתונים "ג'רוזלם פוסט" ו"הבוסטון גלוב" ב-30 במאי 2000. במסגרת הכתבה תואר סוף שבוע בו בילה בתא של ארגון טרור עולמי הפועל בניו יורק, "אל מוהג'ירום", במהלך כנס הארגון בלונדון.
הכתבה היוותה פריצת דרך בקריירה של קליין כעיתונאי.
באותה תקופה קליין היה הכתב הצבאי של השבועון "טיים" בישראל, ב-19 במאי 2000 פרסם מאמר בו קרא לממשלת ישראל להחליט על שם למלחמה שהתחוללה ברצועת הביטחון בלבנון.
בשנת 2005 נבחר לתפקיד ראש המשרד של סוכנות הידיעות "WND" בירושלים, והעתיק לשם את מגוריו.
הוא חי בישראל תחת אשרת שהייה זמנית.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, חשף קליין כי יועצו לענייני איכות הסביבה של הסנאטור דאז ברק אובמה, חתם על עצומה לפיה ממשלת בוש היא האחראית לפיגועי 11 בספטמבר במגדלי התאומים.
לאחר חשיפה זו נאלץ היועץ להתפטר מתפקידו.
קליין גם חשף כי ארגון החמאס ארגן מגבית של אלפי דולרים על מנת לממן את הקמפיין של ברק אובמה; בעקבות הידיעה החזיר אובמה את כספי המגבית.
כיום משמש קליין כראש הדסק הישראלי באתר חדשות ברייטברט, לשם הובא על ידי סטיב באנון.
קליין משדר מאולפן שידור פרטי בבעלותו בתל אביב לארצות הברית.
תוכניתו, "אהרון קליין חוקר", מדורגת בין מאה תוכניות הרדיו המצליחות ביותר.
על פי מדדי הרייטינג, בכל שבוע מאזינים לתוכניתו למעלה ממיליון אנשים.
ביוני 2010, האימאם פייסל עבדול ראוף המוביל את בניית "מרכז התרבות המוסלמית העולמי" בניו יורק, סירב לכנות את החמאס ארגון טרור בראיון אצל קליין.
דבר זה תרם להגברת המחלוקת בעיר באשר להמשך הפרויקט, הסמוך למקום הפיגוע במגדלי התאומים.
באוקטובר 2010, התראיין לתוכניתו של קליין מחמוד א-זהאר, ממנהיגי החמאס, והביע את תמיכתו בהקמת הפרויקט, דבר שהתפרסם למחרת ב"ניו יורק פוסט" ויצר הד תקשורתי רב בארצות הברית.
קליין כתב שבעה ספרים, בהם שלושה שהגיעו לרשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס":
לפטפט עם טרוריסטים: מהוליווד לארץ הקודש, ג'יהאדיסטים מגלים את תוכניתם ביחס לעולם - ליהודי!
- ספר הביכורים של קליין, העוסק בתוכניות של חזבאללה, חמאס, אל-קאעידה ועוד.
בשנת 2010 רכשה חברת "קאט הפקות" ההוליוודית את זכויות היוצרים של הספר על מנת לעבד אותו לסרט.
מדינת ישראל הגדולה, זכרונה לברכה - עוסק בקשר הון-שלטון ומתעסק בסוגיה אותה הגדיר קליין "האופן שבו אויבים מבית ומחוץ משמידים בכוונה את מדינת ישראל".