tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1974 הותקנו על סיפון הירכתיים שני מנועי מאייבך עם מדחף ב'שיטת שוטל' הניתנים להפניה 360 מעלות.
מפקדה צבי מור החל לתמרן בצורה טובה יותר.
ב-18 באוגוסט 1976 נפל אחד המכונאים רב"ט ידידיה יצחק מאח"י בת שבע בעת הפלגת אימונים מדרום לאי טיראן.
אחרי חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, ביוני 1979, עלתה פלגת הנחתות כולל אח"י בת שבע צפונה דרך תעלת סואץ, והתבססה בנמל אשדוד.
האיגוף הימי במלחמת לבנוןכשירות - לקראת המבצע סבלה הבת שבע מתקלה באחד ממנועי המאייבך.
חיל הים לא הצליח להתגבר על התקלה בזמן.
ומהירותה הייתה פחות מ-10 קשר.
כלי הרק"מ הועמסו בקרבת אשדוד ויצאו להפלגה ארוכה עד לחוף אוואלי בין צור לצידון.
קיבולת הנחתת עשתה אותה לכלי השיט החשוב ביותר להעברת כמות רבה של כלי רכב קרביים באיגוף ימי, לחוף האוואלי בין צור לצידון.נחיתה ראשונה - לקראת חצות 6 ביוני 1982 הנחיתה שייטת הנחתות בחוף אל-אוואלי בין צור לצידון.
אח"י בת שבע, ואחריה נחתות ה60 מ' אח"י אכזיב ואח"י אשדוד.סבב נחיתה שני - ב-7 ביוני, העמיסו הנחתות כח תגבורת מחוף נהריה.
תמונת המצב של האוגדה הנוחתת דרשה תגבור בלי להמתין לחשיכה.
הנחתות 60 מטר שהיו מהירות יותר הגיעו להנחתה בשעה 14:00 המבנה הטופוגרפי אפשר לתותח מחבלים מהכפר בוקסתא לירות על הנחתות.
הלחץ היה רב והנחיתה בוצעה תחת הפגזה.
בשעה 15:00 הנחיתה אח"י בת שבע כשפגזים נופלים בקרבתה.
תותח המחבלים נמצא בין בתי מגורים ולא הושמד על ידי כוחות צה"ל.
הונחתו 2 טנקי מגח, 25 נגמ"שים, שני תותחים מתנייעים.סבב נחיתה שלישי ב-8 ביוני בוצעה העברת משאיות תחמושת ורכב קשר מחוף נהריה לחוף אל-אוואלי.איגוף צידון ב-8 הועלה הצורך להעביר את הכח שנע בציר החוף בדרך הים כדי להימנע מהתכתשות קרקעית במבואות צידון.
שלוש הנחתות העבירו 66 נגמ"שים ו-400 צנחנים מחוף מעגן הדלק בזהרני לחוף אל-אוואלי.
כבר תוך כדי המלחמה ציין שר הביטחון, אריאל שרון, לשבח את חיל הים.
בפקודת יום שפורסמה ב-14 ביוני 1982נאמר בין היתר כי: .
על פעילות הנחיתה בלבנון ופעולות נוספות זכתה שייטת הנחתות בציון לשבח יחידתי ממפקד חיל הים עמי אילון.
כתב הצל"ש נמסר לאל"ם מייק אלדר שהיה מפקד היחידה במלחמת לבנון הראשונה.
סיפונה הארוך והרחב של הנחתת אפשר לערוך בה אירועים שונים, כמו חגיגת הסדר המרכזי באזור בו נמצאה.
אנשי צוות ערכו בו חתונות.
רשימת המפקדים תקופת כהונה כמפקד הספינההערותתמונהצבי גבעתי1969 הבאת האנייה לישראלשאול חורב יולי 1969 - אוגוסט 1970 אסון משאית התחמושת מייק אלדראוגוסט 1970 - 1971 חיים גבע כמפקד הפלגהאריה מרמרי יוסי לוי1972 -1973במהלך מלחמת יום הכיפורים.
אירועים בשירות אח"י בת שבע +תאריכיםאופי הפעילותמקום התרחשותתיאור הפעילותאפריל 1969 רכישהדאר א-סלאם טנזניהרכישת המעבורתמאי 1969 הספנהמומבסה קניהתיקוני המעבורת והפיכתה לנחתת.
23 יוני 1969הצבר כח מעגן שארם א-שייח'הגעת הנחתת אח"י בת שבענובמבר 1969כושר מבצעימפרץ אילת הכנסה לכשירות כנחתת23 בינואר 1970פיצוץנמל אילתאסון משאית התחמושת 24 הרוגים.קיץ 1970כושר מבצעימפרץ דהבתרגיל מבצעי מלא5 בפברואר 1970 חבלהנמל אילתקומנדו מצרי מדביק מוקשי עלוקה.
22 באוגוסט - 8 בספטמבר 1982החזרת כוחות מנמל ביירות לחוף נהריהפינוי שתי חטיבות שריון ואגד ארטילרי שלוש הנחתות
אח"י בת-גלים (כיום ס/מ בת גלים) היא אונייה ששירתה כאוניית עזר של חיל הים הישראלי.
האונייה יוצרה במספנת Kröger במסגרת סדרת Stollergrund, הושקה כאוניית עזר של חיל הים הגרמני בשם Bant Y 867 בשנת 1989, מ-1990 שימשה כאוניית תקשורת ונמכרה לישראל בשנת 2003. האונייה השתייכה לפלגת הנצ"ל של שייטת ספינות הטילים בחיל הים.
יחד עם אח"י בת גלים רכש חיל הים ספינה נוספת מאותו הדגם, אח"י בת ים 2, וזו משרתת עדיין בחייל.
בת גלים 3 היא כלי השיט השלישי הנושא שם זה בחיל הים.
בת גלים הראשונה הייתה אוניית סוחר הולנדית לשעבר, ששימשה בשנות ה-60 בתפקידי סיור במפרץ סואץ ובהובלת חיילים ואספקה בזירת ים סוף וסופה שהוטבעה בשנת 1970 על ידי הקומנדו הימי המצרי, בנמל אילת, במהלך מלחמת ההתשה.
האנייה השנייה בשם זה הייתה אוניית גל-נוע ששירתה בחיל הים הישראלי בשנים 1978 עד 1984, עסקה בהעלאת יהודי אתיופיה במסגרת מבצע משה בזירת הים האדום ובהעברת כוחות וכלי רכב משוריינים לפלנגות הנוצריות במהלך מלחמת לבנון הראשונה, הוצאה מהשירות בשנת 1984 ונמכרה בשנת 1987 לחברה יוונית.
בשנת 2015 עקב קיצוצים בצה"ל הספינה נמכרה לחברה הממשלתית חקר ימים ואגמים לישראל והיא החליפה את ס/מ שקמונה כספינת המחקר העיקרית של המכון.
לאחר מכירתה עברה הספינה שיפוץ מקיף על מנת להתאים אותה לשימוש במחקר.
למרות מכירתה חיל הים שומר את הזכות לגייס את הספינה בעת מלחמה לצי.
אח"י חץ היא ספינת טילים מהסדרה סער 4.5 של חיל הים הישראלי.
הספינה מהווה חלק מהכוח העיקרי של שייטת ספינות הטילים.
בנייתה החלה ב-1981 כאח"י נירית במספנות ישראל אך המשך בנייתה נקטע עקב התמקדות חיל הים בסער 5. בנייתה חודשה והספינה הורדה למים בשנת 1990. ב-12 בפברואר 1991 הושקה על ידי הגברת אורה הרצוג אשת נשיא המדינה.
בשנת 2016 מונה נדב צוער להיות ראש"ס (ראשון ספינה) החץ , תפקיד בו השאיר חותם היסטורי על אחוות הלוחמים בספינה למשך דורות קדימה.
זוהי הספינה השנייה בחיל הים הנקראת בשם אח"י חץ.
הראשונה הייתה אח"י חץ (סער 3), מספינות שרבורג, בשירות חיל הים בשנים 1988-1970.
הספינה חמושה בכ-8 טילי ים-ים מדגם טילי הרפון המיודעים לתקיפה של מטרות ימיות, 16 משגרים לטילי ברק 1 נגד כלי טיס וטילים, תותח 76 מ"מ אוטו מלרה להפגזת יעדי קרקע וים בטווחים של עד 20 ק"מ.
כמו כן, לספינה אמצעי לוחמה אלקטרונית מתקדמים המיועדים לאיסוף מודיעין ובנוסף נוטלים חלק בחליפת ההגנה של הספינה.
אח"י חץ השתתפה במבצעים שונים נגד טרור, הידוע שבהם הוא מבצע חשיפה מלאה, במבצע זה סייעה בכיתור האוניה KLOS-C ובהובלתה חזרה לארץ.
אח"י חץ השתתפה אף בלחימה במבצע צוק איתן.
ביוני 2016 אח"י חץ יחד עם אח"י חרב הטביעה את אח"י ניצחון במהלך תרגיל חילי בים התיכון על ידי שיגור שני טילי הרפון.
באוקטובר 2019 החלה טיפול רמה במספנות ישראל כחלק מבחינה של המספנה להוות קבלן חוץ לחיל הים בטיפול אחזקה.
בטיפול הספינה עברה הסבה מלאה ברמה הטכנית ושודרגו לה מערכות הלחימה.
אוניית חיל הים יפו (סער 4.5) היא ספינה בחיל הים הישראלי מדגם סער 4.5 נירית.
היא נבנתה בשנת 1997 והושקה בשנת 1998 ביחד עם אח"י תרשיש (שתי הספינות תאומות).
הספינה היא חלק מפלגה 32 של שייטת 3, שייטת ספינות הטילים.
זוהי הספינה השלישית בחיל הים בשם זה.
הספינה הראשונה בשם זה הייתה משחתת בריטית מסדרת Z שהושקה בשנת 1944 והייתה בשירות הצי בריטי עד 1955 בשם HMS Zodiac.
הספינה קרויה על שם העיר יפו והשקתה עם אח"י תרשיש מהווה אזכור לסיפור התנכ"י של יונה הנביא שיצא מיפו לתרשיש.
סערי 4.5 מהווים את רוב עוצמת שייטת 3 - שייטת ספינות הטילים של חיל הים הישראלי.
8 מתוך 15 ספינות הן מדגם סער 4.5 ובכך מהווה דגם זה את עמוד השדרה של חיל הים.
ספינות אלו נבנו במספנות ישראל.
ספינות אלו החלו בתור שדרוג לספניות הסער 4, על ידי החלפת מערך ההנעה, הוספת תורן סגור המאפשר התקנת ציוד קשר נוסף, והוספת חימוש.
בהתחלה דגמי הסער 4.5 היו מדגם "חוחית" הכוללים מנחת למסוק דולפין (בהמשך עטלף) בירכתיים.
לאחר מספר שנים נכנסו לשימוש הניריות להן תותח 76 מ"מ בירכתיים במקום ההאנגר.
הספינה לקחה חלק בפעילויות מבצעיות רבות במספר גדול של זירות, ורובן מסווגות.
עקב חטיפת החיילים רגב וגולדווסר בגבול לבנון ישראל, ישראל פתחה בנוהל חניבעל, נוהל מניעת חטיפת חיילים בידי אויב.
זו הייתה תחילתו של מבצע שכר הולם, ששמו שונה למבצע שינוי כיוון ועם תומו נקבע שמו למלחמת לבנון השנייה.
פעילות חיל הים הראשונית הייתה תקיפת צירי דרך מרכזיים וגשרים לאורך החוף הלבנוני, כדי למנוע את העברתם של רגב וגולדווסר.
בנוסף החל סגר ימי כדי למנוע את העברת החיילים דרך הים.
בהמשך המלחמה חיל הים בניצוח שייטת 3 המשיך את הסגר הימי על מנת למנוע העברת אמל"ח, למנוע חדירת מחבלים מן הים והפעלת לחץ כלכלי על לבנון וחזבאללה.
בנוסף חיל הים תקף מטרות רבות לאורך החוף.
עקב ירי נרחב של רקטות על ישראל וישובי עוטף עזה צה"ל החל את מבצע עופרת יצוקה בחורף 2008. חיל הים עיבה את הסגר הימי על עזה הן כדי למנוע הברחת נשק לרצועה והן בשביל למנוע תקיפות דרך הים של מטרות ישראליות.
בנוסף שייטת 3 תקפה את חופי לבנון באמצעות ירי של תותחי 76 מ"מ.
במהלך מבצע עמוד ענן א"חי יפו הייתה בהספנה.
מבצע שובו אחים וצוק איתן
ביוני 2014 נחטפו שלושת הנערים שער, פרנקל ויפרח.
לאחר החטיפה החלו חיפושים ומעצרים נרחבים באזור יהודה ושומרון לאיתור הנערים וחוטפיהם.
הפעילות האינטנסיבית באיו"ש הסלימה את המצב ברצועת עזה וירי רקטות ותקיפות פלסטיניות מהרצועה נעשו בתדירות גבוהה יותר ויותר.
עקב כך חיל הים הגביר את הפעילות בחופי עזה והחל להחזיק סטי"ל בגזרת אשדוד באורח קבע בזמן המבצע.
ביולי 2014 ,כחודש לאחר המבצע, ההסלמה ברצועת עזה נעשית בלתי נסבלת מבחינת ישראל: ירי של עשרות רקטות ופצצות מרגמה מדי יום על יישובי עוטף עזה וירי של טילי פאג'ר ארוכי טווח על אזור תל אביב והמרכז.
בעקבות זאת ישראל החלה בכניסה קרקעית לרצועת עזה.
חיל הים החל בתקיפות מן החוף של דבורות וירי של תותחי 76 מ"מ מן הניריות על מטרות חוף למטרת השמדה וחיפוי על כוחות קרקע.
אח"י יפו הייתה הספינה שירתה את המספר הרב ביותר של פגזים במבצע זה.
חימוש אח"י יפו זהה לחימוש שאר ספינות הסער 4.5 נירית
8 טילי ים-ים מסוג הרפון.
16 טילי ברק נגד אוויר.
תותח אוטו מלרה 76 מ"מ נגד מטרות ימיות ומטרות חוף.
תותח M61 וולקן מונחה פלנקס, ליירוט טילים תוקפים ומטרות ים בטווח קרוב.
בעבר היו שני תותחי אורליקון 20 מ"מ מונחי אדם.
צוות אח"י יפו כולל בערך 45 חוגרים המתמקצעים ב-17 מקצועות שונים כמו מפעיל טילים, חשמלאי או מכונאי.
ובין 10 ל-15 קצינים ונגדים.
הצוות בדומה לשאר שייטת 3 מתחלק ל-4 מחלקות שלכל אחת תחום מקצועי אחר.
אח"י בת גלים 2 היא אוניית גלנוע, ששירתה בחיל הים הישראלי בשנים 1978 עד 1984. עסקה בהעלאת יהודי אתיופיה במסגרת מבצע נמל בית בזירת הים האדום.
הועברה לים התיכון ושימשה להעברת כוחות וכלי רכב משוריינים לפלנגות הנוצריות במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
חזרה למבצעי עליה נוספים בים האדום.
באוקטובר 1984 הוצאה האונייה משירות בחיל הים והועמדה למכירה בנמל חיפה.
בשנת 1987 נקנתה על ידי חברה יוונית שמה שונה ל ALENTON ועבדה במזרח הים התיכון, כולל הובלות לבירות.
בת גלים 2 היא כלי השיט השני הנושא שם זה בחיל הים.
כלי השיט הראשון בשם זה הייתה אונית תובלה אשר הוטבעה, על ידי קומנדו ימי מצרי, בנמל אילת במהלך מלחמת ההתשה.
האונייה השלישית בשם זה היא אח"י בת גלים 3 אוניית עזר אשר שרתה בחיל הים והועברה למכון לחקר הימים והאגמים.
האנייה נבנתה ביפן בשנת 1974 לצורך הובלת צינורות כבדים ופרישתם בלב ים ונקראה במקור COSMOS-1. בשנת 1978 הוצעו האונייה למכירה, יחד עם אחותה COSMOS-2, במחיר זול יחסית.
מפקד חיל הים, מיכאל ברקאי, הוזמן באותה עת על ידי איש העסקים הישראלי שאול אייזנברג להופיע בפני חיל הים של טאיוואן כסיוע לשיווק מערכות לחימה מתוצרת ישראל.
באותה עת נודע לחברת איזנברג במזרח הרחוק על העמדת האוניה למכירה וכך נוצר הקשר עם החברה המוכרת.
הצורך באונייה עבור חיל הים היה באותה עת כפול: מחד, סיוע לספינות הסער בזירת ים סוף - היות שבכל חופי הים האדום אין נמל נייטרלי שספינות הסער יוכלו להיכנס אליו לתדלוק או במקרה חירום; מאידך, הגדלת כושר התובלה וההנחתה של חיל הים.
מבנה האונייה כאוניית גלנוע עם פתח קדמי, איפשר מענה לשני הצרכים וראש המטה הכללי מרדכי גור אישר את רכישת האוניה.
האונייה הושטה לסינגפור על ידי המוכרים ושם נמסרה ונרשמה כא.מ בת גלים של חברת צים.
בסינגפור עברה האונייה שיפוצים במבדוק, במשך חודש ימים, בפיקוח המהנדס הימי אל"ם אלחנן התרסי.
במהלך השיפוץ הותאמו מכלים לנשיאת דלק עבור ספינות הטילים.
מהצוות המקורי שהיה ברובו סיני, נשאר קצין מכונה, כדי להדריך את הצוות הישראלי בעת ההספנה וההפלגה הראשונה.
ההשטה לארץ נעשתה כאונייה צים.
בצוות האונייה הפליג רב חובל אליעזר אקסל כאשר רס"ן מיל יהודה מנור קצין ראשון, קצין חיל הים דוד כהנא קצין שני ור/ח בכיר עמנואל קלמפרר כקצין שלישי.
בדרום הים האדום פגשה בת גלים זוג ספינות סער בפיקוד אל"ם מיכה רם, שהיה אז סגן מפקד זירת ים סוף והוא עבר מספינות הטילים לאונייה.
רם הפליג בבת גלים למעגן שארם א-שייח' וגם ביצע את תמרון ההתקשרות למזח הצר שהוקצה לאוניה.
לאחר העגינה שוחרר הצוות האזרחי.
כושר נשיאה והנחתה – בת גלים 2 הייתה אוניית גלנוע בעלת מחסן אחד גדול ובחרטום מערכת של דלתות ו.
שנועדו לפריקה וטעינה של כלי רכב בנסיעה.
יכולת העמסה של האוניה היה כ־2,900 טון.
הכושר המרבי לנשיאה והנחתה כלל 22 טנקי מגח או שילובים שונים.
האוניה שולבה בכח הנחיתה של זירת ים סוף.
בזירה זו, במרבית החופים, היה צורך להשתמש בטנק גישור על מנת להנחית רכב קרבי משוריין לחוף.
אונית אם לספינות סער – בת גלים 2 הוכנה לתספוק ותדלוק ספינות טילים.
תפוסת מכלים שלה הייתה של 700 מ"ק דלק להספקה.
תפקידים מיוחדים – יכולת נשיאת אמצעי קומנדו ימי והורדתם בלב ים: באמצעות שני מנופי זרוע בכושר הרמה של 10 טון בקדמי ו-20 טון במרכזי.
הספינה יועדה לבצע משימות מיוחדות, כולל כניסה לנמלים וקרבה לחופים זרים.
צוות האוניה היה מחיל הים, אך תפקד בשגרה בבגדים אזרחיים.
הדרכה ואימוני ימאות – האונייה שימשה גם לאימון חובלים וצוות ים בהפלגות.
מהגעת האוניה ותחת פיקודם של מייק גל ואריה גביש ביצעה אח"י בת גלים משימות רבות:
אונית אם לסטילי"ם בהפלגות לדרום הים האדום למטרת תדלוק, תספוק, ומענה לצרכים שונים.
בין השאר נועדו ההפלגות להיכרות עם שוניות האלמוגים באזור.
העברת סולר שנטען בנמל אילת לבסיס חיל הים בשארם א-שייח'.
אימונים חודשיים בהנחתת טנקי מגח, בדרך כלל בחוף המרסה הגדולה.
באימונים אלה השתתפה נחתת 60 מטר, שהנחיתה טנק גישור מגח ועשרה טנקי מגח.
אימונים עם שייטת 13 לטעינה ופריקה של "חזירים", סנוניות וסירות גומי.
באימונים אלה השתתף גם עמי אילון, שהיה אז מפקד שייטת 13.
ליווי LM CASMA היא אח"י רומח (סער 4) לשעבר שנמכרה לצי הצ'יליאני, עד מעבר למצרי באב אל מנדב ותדלוקה בלב ים, בסוף שנת 1979.
הפלגות הדרכה, ניווט וימאות לקורסי חובלים.
תספוק כוח צה"ל באי טיראן במים ובמזון בעזרת מכלית מים ריו.
האוניה נחתה על הסלעים באי טיראן והמכלית נפרקה מהאוניה באמצעות .
תוך שהיא נוסעת על משטח סלעי בגובה מים של כמטר.
לאחר חתימה על הסכם השלום עם מצרים, סייעה בת גלים 2 לפינוי בסיס א-טור מ שהיה מוצב באזור.
האוניה הייתה נקשרת לרציף בא-טור כשחרטומה קרוב מאוד ליבשה, כלי הרק"מ היו עולים לאוניה בנסיעה באמצעות רמפה.
פריקת הרק"מ נעשתה ברציף האצבע של ספינות הטילים, באופירה וכלי הרק"מ היו יורדים בנסיעה באמצעות רמפה לרציף הראשי.
בשנת 1981 יצאה האוניה בפיקודו של אילן בוכריס לליווי כח ספינות סער בפיקוד סא"ל בני אריאלי להפלגה ארוכה.
הכח כלל את אח"י כידון (סער 4) בפיקוד רון גינזבורג ואח"י תרשיש (סער 4) בפיקוד דודו אייבר.
לאחר פינוי סיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים הופסקה נוכחות הקבע של ספינות סער בים האדום.
בשנת 1981 הועמדה האונייה בנמל חיפה למכירה.
באותה עת עלה הצורך בהבאת עולים אתיופיה שהגיעו לסודאן ועקב כך הוכשרה האונייה מחדש.
במבצעים שבהם השתתפה מנובמבר 1981 עד אפריל 1983 עלו ארצה באמצעותה כ-1,000 עולים מיהדות אתיופיה.
העולים נאספו מחופי סודאן, הושטו באמצעות האונייה, בתחילה לשארם א-שייח' ולאחר פינויו לנמל אילת ומשם הועברו למרכז הארץ.
בין 8 ל-15 בנובמבר 1981 ביצעה האונייה חילוץ עולים מאתיופיה, מחוף בדרום סודאן במסגרת מבצע "הגדרה עצמית".
הספינה ביצעה שני סבבים והועלו 164 עולים.
מפקד זירת ים סוף אל"ם משה אורון שימש כמפקד בכיר בים (מב"ב), אולם בעצם לא שותף לתכנון ולנוהל הקרב, לאור המידור עליו הקפידו אנשי המוסד ומפקד האונייה.
אורון התרשם שהפעלת האונייה נעשית שלא לפי נוהלי חיל הים וגם לא של הצי המסחרי.
כמו כן ראה שהטיפול בעולים במהלך השהיה באונייה אינו מספק.
את התרשמותו העביר למפקד חיל הים.
בסבב השני נקבע מפקד שייטת ספינות הטילים, אל"ם אריה רונה כמפקד בכיר בים.
מפקד האונייה היה אילן בוכריס ומפקד כח שייטת 13 היה בועז שקדי.
לצורך המבצע נרכשו במיוחד סירות גומי גדולות יותר בעלות קרקעית קשוחה שזכו לכינוי "מולית".
האונייה יצאה מאילת ב-14 בינואר 1982, והגיעה מול חוף הפינוי ב-17. במקום המתוכנן היו גלים גבוהים שלא אפשרו הפעלת סירות.
רונה החליט להתקרב לחוף ובוכריס ניתב את האוניה בין שוניות האלמוגים.
הגלים שככו אך בניסיון לעגון התברר שהעומק גדול בהרבה מהמסומן במפה.
כננת העוגן התקשתה לאסוף חזרה את כל השרשרת שהוטלה.
במשך שעות נעשתה עבודת ימאות קשה עד שלבסוף נאספה השרשרת חזרה.
האונייה שייטה הלוך וחזור ובליל 21–22 נאספו 106 עולים.
נוצרה בעיה רפואית אצל אחת העולות נתגלתה חשש לדלקת קרום המוח ונדרשה העברה לבית חולים.
האוניה הפליגה צפונה במפקדת חיל הים החל תכנון פינוי מוסק.
פעולה שלא נעשתה קודם לכן בטווח כה רב מהארץ.
לרווחת כולם החולה הגיבה בצורה מצוינת לאנטיביוטיקה ולא היה צורך בפינוי.
גישה שלישית נעשתה בליל 24–25 ובה נאספו 136 עולים.
לצורך ספירת מספר העולים המדויק הועברו העולים מצד אחד של המחסן לשני, כשבזמן המעבר קיבל כל אחד מהם סוכרייה.
בגמר העברת העולים נמצא שחולקו 352 סוכריות.
כך הגיע מפקד המבצע למסקנה שהועברו 352 עולים.
המבצע הסתיים ב-27 בינואר 1982 כשהאונייה נכנסה למעגן שארם א-שייח' משם הועברו העולים בטיסות לנמל התעופה בן-גוריון.
בקיץ 1982 עברה האנייה לפיקודו של עוזי טישל ובתחילת נובמבר חצתה את תעלת סואץ דרומה והתבססה בנמל אילת.
משם יצאה בפיקודו לשש הפלגות לדרום הים האדום במבצעי אגם מוזהב, שמר חום(1 ו- 2), אי.טי.
(1 ו-2) וטרופל לצורך הבאת עולים יוצאי אתיופיה מחופי סודאן שנמשכו מנובמבר 1982 ועד אפריל 1983.
בתחילת המלחמה פעלה האוניה בלב ים כשהיא נושאת עליה כוח משייטת 13 בכוננות לתקיפת נמלי סוריה.
בשבוע השני למלחמה התעורר צורך להעביר לפלנגות הנוצריות, אמצעי לחימה ורכב קרבי משוריין.
חוף הנחיתה היה בנמל ג'וניה מזח פתוח שלא מוגן בשובר גלים.
אף כי היו באזור החוף הלבנוני כלי שיט של שייטת הנחתות נבחרה הבת גלים לפעולה.
הסיבה העיקרית לבחירתה נבעה מכך שבאזור בירות פעלו כלי שיט של ציים רבים ארצות הברית, הצי הצרפתי והצי האיטלקי.
צפונה יותר מול החוף הסורי שייט הצי הסובייטי.
השאיפה הייתה לבצע את הפעילות מול הפלנגות הנוצריות בצורה דיסקרטית.
הופעת נחתת הייתה מצביעה על הפעילות המתבצעת.
ואילו הופעתה אח"י בת גלים נראתה כאונית סוחר שלא תמשוך תשומת לב.
עומק המים ליד המזח חייב גישור בין האוניה לחוף.
לשם כך נישא באוניה טנק גישור מדגם טירן, והאונייה תרגלה רבות את ההנחתה בצורה הזאת.
ההנחתה נעשתה באבטחה של ספינות הטילים.
לבת גלים התווספו גוררת מגויסת והנחתת אח"י אשדוד עם טנק גישור שהפליגה בנתיב אחר.
הגשר של טנק גישור מגח רחב וחזק יותר.
פעולה כזאת שנחתת 60 מטר מקדימה ומורידה את טנק גישור עבור הבת גלים 2 תורגלה רבות בזירת ים סוף.
התדרוך האחרון התקיים לפני הרמטכ"ל רפאל איתן שבא לשם כך לבסיס חיפה.
בניגוד לכוונתו של מפל"ג הנחתות מייק אלדר, החליט שהבת גלים תנחת ראשונה ותשתמש בטנק גישור טירן שנשאה עימה.
בשעות אחרי הצהריים בהיות הבת גלים מול בירות פגשה משחתת איטלקית שסיירה במקום אך לא עוררה את חשדה.
התקרבה למעגן ג'וניה והגיעה מול מזח.
אותה עת נדרש תמרון בלתי שגרתי: להעמיד אונייה בגודל 5,000 טון בניצב למזח פתוח לרוח ולזרמים.
בלילה חשוך במקום שלא ביקרה קודם כאשר גשר הפיקוד נמצא בירכתי האוניה רחוק מנקודת המגע בקצה החרטום.
עם הימאות הטובה של המפקד והצוות, הצליח תמרון האונייה בניסיון השני.
הפריקה שנעשתה בעזרת טנק גישור טירן החלה בשעה 22:15 והתנהלה כסדרה.
באותה הפלגה הועברו עשרה טנקי טירן ו-16 נגמ"שים לידי הפלנגות הנוצריות.
לאחר חזרת האוניה לזירת הים התיכון באוגוסט 1983 השתתפה האוניה באימונים רבים עם שייטת 13 ושייטת 3 כולל ליווי ותדלוק זהרונים בהפלגה סביב קפריסין.
בסוף חודש מאי 1984 קיימה האנייה בפיקודו של עוזי טישל את מבצע "כרוב הקלח 1" , הפלגת של כ-20 יום ואספה מידע מועיל לקראת מבצעים הרחק במערב הים התיכון.
ראש הממשלה מנחם בגין התרשם מפעולת הבאת העולים והביע זאת במברק מ-25 במרץ 1982 ב-14 ביוני 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה הוציא שר הביטחון אריאל שרון ציון לשבח לחיל הים.
מנוסח המכתב עולה כי שייטת הנחתות ואח"י בת גלים הם שזיכו את חיל הים בציון הנ"ל.
השר הסביר במכתבו כי .
1979כאונית נחיתה אזור שארם ומפרץ אילתתרגילים חודשיים בהנחתת שריון.
9 ביוני - 14 ביוני 1982 כוננות לתקיפת חיל הים הסורי מערבית לחוף לבנון כוחות שייטת 13 עם ציוד לחימה מיוחד הכוננות לא הופעלה.
14 ביוני 1982 סיוע לנוצרים חוף ג'וניה בצפון לבנון"מחזה פלאים" הנחתת 16 נגמ"שים ו-10 טנקי טירן בשיתוף גוררת מגויסת, נחתת אח"י אשדוד (פ-61) ובסיוע טנק גישור טירןהביצוע נעשה באבטחת ספינות טילים שליוו מרחוק את התנועה והפריקה.
" בפיקוד עוזי טישל האונייה בת-גלים עם חולית שייטת 13 המבצע הופסק בלא להביא עולים14-20 במרץ 1983 חילוץ עוליםחוף דרום סודאן "מבצע אי.טי.
2" בפיקוד עוזי טישל האונייה בת-גלים עם חולית שייטת 13 10-16 באפריל 1983 חילוץ עוליםחוף דרום סודאן "מבצע טרופל.
23 באוקטובר 1984 השבתה נמל חיפה האונייה יצאה מהמערך 1987 מכירהנמל חיפה האונייה נמכרה לחברה יווניתבתיווך חברת "שער הים" מחיפה.
אח"י כידון היא ספינת טילים מהסדרה סער 4.5 של חיל הים הישראלי.
אח"י כידון מהווה חלק מהכוח העיקרי של שייטת ספינות הטילים המונה שמונה ספינות טילים מהסדרה סער 4.5.
זוהי הספינה השנייה בחיל-הים בשם זה.
בשירות מ-1994. את הספינה השיקה אשת ראש הממשלה דאז גברת לאה רבין.
הראשונה הייתה סטי"ל מדגם "סער 4", בשירות חיל הים בשנים 1993-1974.
אח"י חרב היא ספינת טילים מהסדרה סער 4.5 של חיל הים הישראלי.
אח"י חרב משרתת בשייטת ספינות הטילים בפלגה 31, יחד עם עוד 3 ספינות מאותה סדרה.
בשנת 2006 השתתפה אח"י חרב במלחמת לבנון השנייה, ושימשה כספינת פיקוד בביצוע מצור ימי על לבנון.
בשנים 2008 ו-2012 השתתפה אח"י חרב במבצעים "עופרת יצוקה" ו"עמוד ענן", ושמשה ככוח הפגזה עיקרי מהים, ובביצוע מצור ימי על רצועת עזה.
בשנת 2014 השתתפה אח"י חרב במבצע "צוק איתן" והייתה לספינה הראשונה להפגיז ברצועת עזה.
בשנת 2010 הפליגה אח"י חרב ליוון, כחלק מאימון עם הצי היווני, אימון זה תרם רבות לחיזוק הקשר בין שני הציים.
בחודש אוגוסט של שנת 2015 עברה אח"י חרב טיפול במספנות ישראל במשך כחצי שנה, (בטיפול זה הוסרה מספינה מערכת הוולקן פלנקס לאחר 13 שנות שימוש) שלאחריו חזרה אח"י חרב לשירות מבצעי.
ביוני 2016 אח"י חרב יחד עם אח"י חץ הטביעה את אח"י עצמאות במהלך תרגיל חילי בים התיכון על ידי שיגור שני טילי הרפון.
בדצמבר 2024, אח"י חרב יצאה צפונה, ובמסגרת מבצע חץ הבשן, היא השמידה מספר סוללות טילים וכן הטביעה חלק מהותי מהצי הסורי - 15 אוניות טילים.
בשם אח"י יפו נקראו שלוש ספינות מלחמה בחיל הים הישראלי.
הראשונה הייתה המשחתת אח"י יפו, אשר נרכשה באנגליה ב-1955 יחד עם אחותה אח"י אילת.
השנייה, ספינת טילים מסדרת סער 4 ונשוא הערך הנוכחי, נבנתה במספנות ישראל, הושקה לאחר מלחמת יום הכיפורים ושירתה רוב ימיה בבסיס חיל הים בחיפה.
השלישית היא ספינת טילים מדגם סער 4.5 'נירית', המשרתת בימינו בשייטת ספינות הטילים.
הספינות מסדרת סער 4 נועדו לשרת בזירת ים סוף.
תעלת סואץ הייתה אז חסומה לשיט ספינות, והעברתן לים סוף תוכננה בהפלגה מחיפה למפרץ שלמה סביב יבשת אפריקה.
מועד היציאה נקבע ל-15 באוקטובר 1973, אך הפלגתן נדחתה בשל פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
שתי הספינות הראשונות מתוך הסדרה השתתפו באופן פעיל במלחמה והיוו תוספת כוח משמעותית בזירת הים התיכון.
אח"י יפו הייתה השישית והאחרונה בסדרת סער 4 'תכלית' שהוזמנה לפני מלחמת יום הכיפורים.
הספינות שקדמו לה היו: אח"י רשף, אח"י קשת, אח"י רומח, אח"י כידון ואח"י תרשיש.
לרגל חגיגות 200 שנה לעצמאות ארצות הברית, הפליגו זוג ספינות סער 4 לניו יורק וייצגו את ישראל בחגיגות.
אח"י יפו, בפיקוד בני אריאלי, שימשה כספינת הפיקוד.
על המבצע פיקד אל"ם אלי רהב, לאחר שסיים את תפקידו כמפקד שייטת הסטי"לים, ולהפלגה הצטרף מפקד חיל הים האלוף בנימין תלם.
הספינה השנייה בהפלגה הייתה אח"י תרשיש בפיקוד שאול חורב.
בתום הביקור המוצלח בארצות הברית וביזמת התעשייה הביטחונית המשיכו הספינות לביקור בנמל קרטחנה שבקולומביה, בו נעשתה הצגת יכולות לחיל הים המקומי.
הביקור שודר בטלוויזיה על ידי צוות שהגיע במיוחד מעיר הבירה בוגוטה.
הספינות עשו רושם מצוין והאדמירל הקטור סלאזר, מפקד הצי האטלנטי הקולומביאני היה מלא התפעלות, אך לא היה די בכך כדי לשנות את תוכניות חיל הים הקולומביאני, אשר רכש כלי שיט באיטליה.
מידע על ספינות הטילים הישראליות שעשו היסטוריה הגיע גם לידיעת מפקדי חיל הים של צ'ילה.
נספח צה"ל בדרום אמריקה, אל"ם פנחס שחר, אשר מקום מושבו הקבוע בריו דה ז'ניירו, העביר הזמנה דרך הנספחים האחרים לבוא ולבקר בספינות.
לקרטחנה הגיע מהנדס ימי בדרגת סגן-אלוף שנשלח מחיל הים של צ'ילה כדי לבדוק את הספינות.
הקצין דיבר אנגלית שוטפת, הראה בקיאות ומקצוענות, חזר לצ'ילה ומסר דו"ח חיובי ביותר.
כתוצאה מכך נחתמה עסקה בה נמכרו שלוש ספינות סער 4 לחיל הים של צ'ילה.
אח"י יפו הייתה הספינה הראשונה בחיל הים הישראלי שחומשה בטילי הרפון שהתקבלו מארצות הברית.
בעקבות פיגוע אוטובוס הדמים בכביש החוף ב-11 במרץ 1978, ואירועים דומים נוספים, יצא צה"ל למבצע ליטני שנערך בין ה-14 ל-21 במרץ 1978. ספינות הטילים נטלו חלק בסיוע וחיפוי לכוחות שפעלו בחוף.
הוטל סגר ימי על נמל צור והופגזו דרכים לשיבוש תנועת אויב.
אח"י יפו, בפיקוד סא"ל חנינא עמישב, נטלה חלק פעיל בהפגזות בסיסי המחבלים מהים.
הספינה ירתה בסיכום כללי כ-1,000 פגזי 76 מ"מ.
במאמץ לאתר ולפגוע בתותח נייד של המחבלים התקרבה הספינה באור יום לטווח קצר מאוד מהחוף.
המחבלים שהגיחו, ירו והסתתרו חליפות, הצליחו לפגוע בבסיס תותח אוטו מלרה 76 מ"מ הממוקם בירכתיי הספינה.
פגז חדר לתוכה ונתקע ב אך לא התפוצץ.
טען התותח שנמצא במקום אף לא נפצע.
הספינה נאלצה להפסיק את הירי וחזרה לנמל לתיקון התותח.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה סייעו ספינות הטילים, ואח"י יפו ביניהם, בתצפית ובירי לעבר יעדים בחוף בעת תנועת כוחות היבשה צפונה לעבר ביירות.
עיקר ההפגזות היו באזור שבין צידון לביירות וכללו מסלולי נחיתה, דרכים, ריכוזי אויב, אמצעים ומחסני תחמושת.
החל מה-9 ביוני הוטל סגר ימי על מרחב ביירות ונמנעה כניסה ויציאה של ספינות.
סגר זה בוצע על ידי ספינות טילים (סטי"לים) ודבורים.
לכל אורך המבצע הוצבו סטי"לים ככוח התערבות מיידי למניעת תקיפה סורית מכיוון הים.
ב-12 ביוני 1982 השתתפה "אח"י יפו" במעצר האנייה "אדי" ועליה 150 נוסעים, בהם מחבלים, שיצאה מביירות.
בפעולה השתתפו שלוש ספינות טילים, אח"י רשף, אח"י חנית ואח"י יפו, ה"אדי" הובלה לנמל חיפה.
בליל ה-4 באוגוסט 1988 נודע, כי היאכטה "אנג'ל", בבעלות מחבלים פלסטינים, מפליגה מיוגוסלביה ללוב כשהיא נושאית עליה קבוצת קציני פת"ח.
ארבע ספינות סער – אח"י יפו, אח"י קשת (סער 4.5 נושב), אח"י מולדת (סער 4) ואח"י גאולה, בפיקוד המש"ט אל"ם יוסי לוי, נשלחו ליירטה.
היאכטה נתפסה כ-25 מיל מדרום למפרץ טאראנטו באיטליה.
ארבעה קצינים מהכוח הימי של הפתח נעצרו והיאכטה נגררה לחיפה.
בליל ה-23 באוגוסט 1983 לכד כוח של ארבע ספינות סער – אח"י רשף, אח"י יפו, אח"י מזנק ואח"י געש, עם צוות השתלטות משייטת 13, את האנייה "חנאן" בדרכה לטריפולי שבלבנון כשהיא נושאת תריסר מחבלים ו-400 ארגזי נשק.
המחבלים נעצרו והאנייה הושטה לחיפה.
ב-15 בנובמבר 1987 לכדו הספינות אח"י יפו ואח"י עליה, בסיוע מטוס שחף, את הגוררת "נדיג'ה" במרחק של כ-35 מיל מדרום לכף גרקו שבקפריסין.
על הגוררת נעצרו חמישה אנשי פת"ח, ביניהם ארבעה קצינים.
בין ה-27 ל-30 במאי 1990 השתתפה אח"י יפו יחד עם אח"י קשת, אח"י קוממיות, אח"י מזנק ואח"י שמרית ו-8 דבורים במבצע בפיקוד סא"ל זאב ינובסקי, בו נמנעה חדירת מחבלים בסירות מהירות לחופי הארץ.
אח"י יפו הושבתה בשנת 1998 ומסרה את שמה לספינה חדשה מדגם סער 4.5 - אח"י יפו מדגם 'נירית'.
הניסיונות למכרה לא צלחו ולאחר שעגנה כשנתיים בנמל חיפה הוטבעה במטווח טילים של ספינות השייטת.
להלן רשימת המפקדים של אח"י יפו:
אח"י כידון הייתה ספינת טילים מסדרת סער 4 "תכלית" ויוצרה כדגם משופר של ספינות סער 3 שהגיעו לישראל במסגרת מבצע נועה.
הספינה יוצרה על ידי מספנות ישראל ושירתה בחיל הים הישראלי בין השנים 1974 – 1993. עד 1981 שירתה הספינה בזירת ים סוף ואחר כך ב.
אח"י כידון בזירת ים סוף
אח"י כידון הושקה ב-1974 אחרי אח"י רומח, ושתיהן נועדו לשרת בזירת ים סוף.
בהפלגת בציר ענבים הקיפו שתי הספינות את יבשת אפריקה במהלך ספטמבר 1974, על מנת להגיע לשארם א-שייח'.
מפקדי הספינות בהפלגה זו היו יצחק קוראל אלמוג, מפקד אח"י רומח, ואריה רונה, מפקדה הראשון של אח"י כידון.
עם הגעתן לזירת ים סוף הן הצטרפו לאח"י רשף ואח"י קשת והיוו את פלגה 45.
הספינה ביצעה הפלגות מבצעיות בים האדום.
האחרונה שבהן, ב-1980, הייתה "שמרנות 3", תחת פיקודו של רון גינזבורג.
בסיום ההפלגה זו נכנסה הספינה לשיפוץ 5 שנתי במספנת אילת ואחריו הפליגה הספינה דרך תעלת סואץ לים התיכון.
אח"י כידון שרתה בזירת הים התיכון עד 1993 וגם שם בצעה הפלגות אימונים ומבצעים.
אח"י כידון הייתה הספינה הראשונה שבה הותקנה סוללת טילי ברק, טיל נגד טילי ים, ולכן נטלה חלק פעיל ומרכזי בניסויים שנערכו לטיל זה.
בנוסף לטילי גבריאל הותקנו בספינה גם טילי הרפון, שכונו בחיל הים "כנרית".
בפברואר 1994 נמסרה לחיל הים אח"י כידון מסדרת סער 4.5 ואח"י כידון המקורית יצאה משירות.
גוף הספינה המקורי הוטבע בשנת 1997 ליד חוף שבי ציון כדי שישמש אתר צלילה וזיכרון ללוחמי שייטת 13 שנפלו באסון השייטת בלבנון.
אח"י בת ים (ת-83) הייתה אוניית סוחר שנרכשה בהולנד ועסקה במשימות תובלה ואספקה בים האדום.
לצורך אספקת כוחות צה"ל בדרום ומערב סיני נרכשו בהולנד שתי אוניות: MV EmmaPolder שקיבלה את השם 'אח"י בת גלים (ת-81)' ו-MV Johnny שקיבלה את השם 'אח"י בת ים (ת-83)'.
חיל הים פנה לסמי עופר שמצא את האוניות ושימש כסוכן לקניה.
MV Johnny נבנתה בהולנד 1959 הייתה רשומה בדגל הולנדי נמל הבית Groningen בבעלות חברת G.
רכישת האוניות נעשתה על ידי אלוף מרדכי לימון שהיה ראש משלחת משרד הביטחון באירופה.
באוגוסט 1967 יצאה מנמל רוטרדם ועליה רס"ן אורי פז כמתמחה למפקד ורס"ן אברהם פאר כמתמחה לקצין מכונות ראשי.
מסלול ההפלגה הקיף את יבשת אפריקה עם תדלוק ראשון בדקר ותדלוק שני בנמל דרבן (דרום אפריקה).
באילת בצוות ישראלי אורי פז עבר למפקדת חיל הים כראש ענף מבצעים ואת הפיקוד קיבל רס"ן אלי לוי.
הנפת נס השירות הפעיל נעשתה ב-11 באוקטובר 1967, על ידי מפקד חיל הים שלמה אראל, בשתי האוניות יחדיו בנמל אילת.
לוי הכניס את האנייה לשירות חיל הים, פיקח על התקנת החימוש והמכשור, ועל האימון הבסיסי והמתקדם של הצוות, שבחלקו ימאים מנוסים אנשי מילואים מחיל הים.
חוויה מיוחדת היה קורס למפקדי ספינות דבור שהתבסס על באנייה.
אחרי הנפת נס השירות הפעיל עסקה האנייה בשרות לבסיסי צה"ל בחצי האי סיני.
הכביש מאילת לשארם-א-שייח' טרם נסלל, ושתי האניות, אח"י בת ים ואח"י בת-גלים, שמשו למגוון משימות מבצעיות ולוגיסטיות.
בוצעו סיורים בצפון מפרץ סואץ ועד לקרבת האי גרין ומשימות דומות.
באחת ההזדמנויות בוצעה הובלת גדוד חיל רגלים מילואים שסיים את משמרתו, ממפרץ שלמה לאילת.
בין המשימות הלוגיסטיות השגרתיות היו: אספקת מאות מטרים מעוקבים של מים מתוקים למכלול מטרות כולל בניית המסלול בבסיס חיל האוויר באופירה, הובלת דלק למטוסים לבסיס במערב סיני, הובלת נושאי גייסות משוריינים וכדומה.
בהיות שתי האניות אח"י בת ים ואח"י בת גלים (ת-81) כלי השיט הגדולים של חיל הים בזירת ים האדום הוטלו עליהם משימות ימאות נדרשות בהתאם לצרכים.
כך הוטל על אח"י בת ים איתור ספינת דיג שלל שנותק עימה הקשר והיה צורך להניע את מנועה שכבה.
הישג ראוי לציון היה הצלחת חילוץ נחתת 36 מ', שעלתה בשוגג על שונית במצרי יובל בכניסה למפרץ סואץ.
ההצלחה התבטאה בחילוץ 'נקי', שאפשר להפעיל את מנועי הנחתת מיד אחרי החילוץ, ולהמשיך להפליג ללא נזק.
צוות האניה כלל כ-30 איש, חלקם אנשי מילואים.
סגל הקצינים כלל 5 איש חלק מהתקופה בשירות קבע ואחר כך במילואים.
אח"י בת גלים (ת-81) הייתה אונייה שנקראה במקור MV EmmaPolder ונרכשה בנמל רוטרדם בהולנד לצורך אספקת כוחות צה"ל בדרום ומערב סיני.
לצידה נרכשה גם האונייה MV Johny שקיבלה את השם אח"י בת ים (ת-83).
האונייה הגיעה לאילת בהפלגה סביב אפריקה שירתה כשלוש שנים במשימות הובלה בעיקר בין אילת לשארם א-שייח'.
במהלך מלחמת ההתשה בהיותה עוגנת ברציף הצבאי בנמל אילת מוקשה על ידי חבלני קומנדו ימי מצרי.
האונייה חולצה ממקומה אך לא ניתן היה להחזירה לכשירות והיא הוטבעה בעומק גדול במפרץ אילת.
הרכישה נעשתה על ידי אלוף מרדכי לימון שהיה ראש משלחת משרד הביטחון באירופה, בסיוע סמי עופר ועקיבא פגי שהיה ראש מספן הציוד.
שתי האוניות היו באותו גודל ובנות אותו גיל אך סידור המחסנים והמבנה היו שונים.
לשם 'בת גלים' היה ערך היסטורי ואת השם 'בת ים' יזם רס"ן צבי גבעתי.
ולימון קיבל וכך רשם את השם.
הייתה רשומה בדגל הולנדי בנמל רוטרדם.
נרכשה ראשונה ויצאה לדרך עם צוות הולנדי מצומצם כשעליה הפליגו צבי גבעתי כמתמחה למפקד וחנוך בן אליהו כמתמחה לקצין מכונות ראשי.
מסלול ההפלגה שארך כ-40 יום הקיף את יבשת אפריקה עם תדלוק ראשון בנמל דקר בסנגל ותדלוק שני בנמל דרבן (דרום אפריקה).
הנפת נס השירות הפעיל וקבלת הפיקוד נעשו בטקס משותף לשתי האוניות בנמל אילת ב-11 באוקטובר 1967.
אחרי הנפת נס השירות הפעיל עסקה האונייה בשרות לבסיסי צה"ל בחצי האי סיני.
הכביש מאילת לשארם-א-שייח' טרם נסלל, ושתי האוניות, אח"י בת ים ואח"י בת-גלים, שמשו למגוון משימות מבצעיות ולוגיסטיות.
בוצעו סיורים בצפון מפרץ סואץ ועד לקרבת האי גרין ומשימות אספקה ליחידה 838 ובסיסים אחרים.
בהיותה בסיור בצפון מפרץ סואץ, ב-15 בינואר 1969 תפסה אח"י בת גלים, בפיקוד רס"ן חיים אברבנאל, סירה עם 7 חבלנים מצרים.
החבלנים הניחו מוקשים באזור ראס סודר למחרת נתפסה על ידי ספינות יחידה 838 סירה נוספת עם שני מצרים שבאו לחלץ את הראשונים.
ב-5 בפברואר 1970 חדרו צוללנים מצריים שיצאו בשחייה מעקבה לנמל הצבאי באילת והצמידו מוקשי עלוקה וחזרו לעקבה.
והנחתת אח"י בת שבע שנפגעה בחרטום הצליחה להגיע לחוף הצפוני ורק ניזוקה.
פיצוץ המוקשים באח"י בת שבע שימש התרעה לאנשי צוות אח"י בת גלים שהתעוררו ויצאו מהמדורים התחתונים.
מפקד האונייה רס"ן זאב אריאל נמצא בביתו באילת ושמע את הפיצוצים מהנמל.
כשהגיע הוברר לו שאיש מאנשי הצוות לא נפגע.
הפיצוץ היה בחדר המכונות וכתוצאה ממנו פרצה אש.
הרחיקו בזריזות את ארגזי התחמושת שהיו עלולים להתפוצץ.
האונייה שקעה והתהפכה החוצה מהרציף.
למחרת צלל בעצמו נכנס לחדר המפקד וחילץ את הקלשניקוב.
בתחילת מאי 1970 הייתה הערכת המודיעין הימי שהמצרים יחזרו לפיגוע תת-מימי בנמל אילת.
באותה עת נעשו עבודות הנצלה להצפת אח"י בת גלים שהייתה שקועה ליד הרי הוצב מארב על ידי אנשי שייטת 13 במשך כמה לילות.
לאחר הסרת המארב הגיעו המצרים שוב ב-15 במאי – בעיתוי הקשור ליום עצמאות ישראל בלוח המצרי – והניחו מטענים בקרבת האונייה.
בבוקר כשנכנסו הצוללים לעבודה אירעו שני פיצוצים.
צולל שהיה בקרבת המטענים נהרג ו-2 הצוללים שהיו בבטן האונייה נפגעו קל.
בספטמבר 1970 הסתיימו פעולות ההצלה האונייה הוצפה וסולקה מהנמל אך לא ניתן היה להבטיח ציפה לזמן רב.
בהחלטת בנימין תלם שהיה אז ראש מחלקת הים הוטבעה במים עמוקים.
המפקד הראשון היה רס"ן צבי גבעתי שהצטרף לצוות האונייה כקצין משמרת גשר כבר ברוטרדם ובמהלך ההפלגה כתב את נוהלי ההפעלה.
גבעתי היה מתוכנן לצוות ספינת הסער הראשונה אח"י מבטח בשרבורג.
כאשר הגיע לאילת כבר הוכן לאונייה מפקד אחר.
אך גבעתי ביקש להישאר כמפקד האונייה ומפקד חיל הים שלמה אראל הסכים לכך.
לאחר מספר חודשים מסר גבעתי את הפיקוד לחיים אברבנאל.
ויצא לשרבורג כמפקד מיועד לספינת הסער השלישית אח"י מזנק.
המפקד השלישי היה רס"ן זאב אריאל שהוחזר לפיקוד ימי על ידי אברהם בוצר.
לאחר שהודח לדעתו שלא בצדק מפיקוד על אח"י נגה (ק-22).
אריאל קרא לבתו שנולדה בשם בתגל וספג את המכה שאונייתו הוטבעה בנמל אילת.
אח"י דרקון היא צוללת מסדרת דולפין AIP אשר הוזמנה ב-2013 ונמסרה לחיל הים בנובמבר 2024.
אח"י דרקון היא כלי המלחמה היקר ביותר של צה"ל (עלותהּ משוערת בכ-550 מיליון אירו).
מערכות הסונאר וההגנה של הצוללת מתקדמות ומשופרות ביחס לשל קודמותיה.
הצוללות מסדרת דולפין AIP יכולות לשאת טילי שיוט בעלי טווח של אלפי קילומטרים, וניתן לציידם בראשי קרב גרעיניים.
אחד השיפורים המרכזיים בסדרת הצוללות זו הוא אלמנט טכנולוגי מתקדם שהוצב במרכז הצוללת – מערכת ה-AIP (Air Independent Propulsion), מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון, מערכת המבוססת בין היתר על טכנולוגיית תאי דלק המאפשרת למנוע המשולב דיזל-חשמל להשתמש בחמצן ללא צורך בצריכתו ממקור שמחוץ למים.
שדרוג זה הצריך את הארכתה של הצוללת בכעשרה מטרים ומטרתו לאפשר שהייה ממושכת יותר בלב ים.
בניגוד לשאר הצוללות בסדרה במהלך בנייתה הוחלט להוסיף לה יכולות חדשות כגון בניית גשר ארוך וגדול שבו מותקן רכיב VLS – מערכת שיגור אנכי של טילים מגוף הצוללות, שיאפשר שיגור טילים גדולים מטילים אופקיים.
מהלך זה ייקר את עלותה ב-140 מיליון אירו ודחה את מועד מסירתה.
עקב השדרוג הצוללת הוחלט שהצוללת תהווה אבטיפוס לצוללות דקר, הדגם המתקדם ביותר שיהיה בשירות זרוע הים בעשרות השנים הבאות.
באוגוסט 2023 יצאה לראשונה הצוללת מהמבנה בקיל, בו נבנתה וכך נחשף שהיא גדולה יותר מכל צוללת ישראלית קודמת וארוכה בהרבה משתי הצוללות הראשונות מסדרת דולפין AIP.
בולט עוד יותר הוא הגשר שגדל באופן משמעותי.
הגשר הגדול כנראה מכיל את החידוש הגדול ביותר של הצוללת: טילים בליסטים חדשים ומתקדמים.
ב-24 ביוני 2024 פורסם כי במהלך הניסויים בים הפתוח שביצע אח"י דרקון לחופי דנמרק, נצפו שתי ספינות ריגול רוסיות בסביבת הניסויים ואחת נוספת מול העיר קיל, שם נמצאת המספנה.
על פי הדיווח, שתי ספינות הריגול הרוסיות אוספות מידע מודיעיני על אופייה של הצוללת החדשה ביותר של ישראל, ובכך נבנית ספרייה אקוסטית של צלילי הצוללת החדשה.
ניסויי ים הם זמן רגיש עבור צוללות חדשות שבו הן חשופות לגילוי ואיסוף מידע.
השם המקורי שנבחר לצוללת היה דקר, על שם הצוללת אח"י דקר, שטבעה בדרכה לישראל בשנת 1968. בעקבות התנגדות המשפחות השכולות, הוחלט לקרוא לה דרקון, על שם הדג הימי דרקון, אשר גם מכיל את האותיות "דקר", ובמקום זאת יקראו ל על שם הצוללת האבודה.
אונית חיל הים (אח"י) "רהב" הראשונה הייתה צוללת מדגם S של הצי הבריטי ובהמשך צוללת חיל הים הישראלי.
הצוללת הושקה בשנת 1945. היא נרכשה על ידי חיל הים הישראלי ביחד עם "אחותה" אח"י "תנין" בשנת 1958. שתי הצוללות עברו שיפוץ יסודי במספנה המקורית שבנתה אותן, לפני שהן הוכנסו לסד"כ של חיל הים.
בחודש פברואר 1959, בבסיס הצי בפורטסמות' שבאנגליה, עברה הצוללת HMS Sanguine מהצי הבריטי לחיל הים הישראלי, והוסר הלוט מעל שמה החדש: אח"י "רהב".
אח"י רהב בפיקודו של הדר קמחי, הגיעה לנמל הבית החדש שלה בחיפה ביוני 1960, והוצאה מהשרות בדצמבר 1967.
השמות אח"י "תנין" ואח"י "רהב" נלקחו משמות שתי מפלצות המתוארות בספר ישעיהו: את השמות בחר ראש הממשלה דוד בן-גוריון.
צוללות ה-"S" היו צוללות סיור בגודל בינוני, אשר תוכננו בשנות ה-30. התכנון הוכיח את עצמו כמוצלח ולכן גם במשך מלחמת העולם השנייה המשיכו בבניית צוללות מדגם זה.
הנעה 2 מנועי דיזל, 2 מנועי חשמל 2 צירים, 2 מדחפים
אחרי השיפוץ וסדרה ארוכה של ניסויי נמל וים עברה הצוללת סדרת אימונים (הנקראת בעגה המקצועית אימוני היבנות) כשהיא מופעלת על ידי צוות ישראלי בפיקוח בריטי.
ב-15 ביוני 1960 הגיעה אח"י "רהב" לנמל הבית החדש שלה בנמל חיפה.
בעת מלחמת ששת הימים הייתה אח"י רהב בלא כושר צלילה.
חומשה בפצצות עומק והופעלה בפיקודו של רס"ן מיכאל ברקאי ככלי שיט נגד צוללות.
בדצמבר 1967 הוצאה מהשירות ושימשה לחלפים לאחותה אח"י תנין, לאחר מכן נגרטה.
מפקדי הצוללת דרגה ושם תקופת הפיקוד פעילות מיוחדתתמונה הדר קמחי פברואר 1960 עד יוני 1963 יעקב רענן יוני 1963 עד מרץ 1967 מיכאל ברקאי מרץ 1967 עד דצמבר 1968
אח"י לויתן היה שמה של צוללת מדגם T מתוצרת בריטית ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1967 עד 1973 ומספרה היה צ-75.
הצוללת נכנסה לשירות פעיל בצי הבריטי בשנת 1944 בשם HMS Turpin ומספרה היה P-354. הצוללת נרכשה על ידי ישראל בשלהי שנת 1964, עברה שיפוץ גדול בבריטניה, הניפה נס שרות פעיל והגיעה לנמל חיפה בשנת 1967. בדרכה מבריטניה לישראל, נפלו מסיפונה שני מלחים וטבעו.
מפקדי הצוללת דרגה ושם תקופת הפיקוד פעילות לציוןתמונהזאב אלמוג (אברוצקי) מאי עד דצמבר 1967 מיכאל ברקאי יומידצמבר 1967 עד אוגוסט 1968 גדעון רז אוגוסט 1968 עד נובמבר 1968 אברהם בן זאב פברואר 1970 עד ינואר 1971בשיוט על מימי בלבד
אח"י קשת הייתה ספינת טילים מסדרת סער 4 שהשתתפה מיד לאחר השקתה, יחד עם אחותה אח"י רשף, בקרבות טילים בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
שני כלי שיט נוספים באותו שם שירתו אחריה בחיל הים הישראלי: אח"י קשת השנייה הייתה אוניית גל-נוע בשירות חיל הים.
אח"י קשת השלישית היא ספינת טילים מדגם סער 4.5 המשרתת היום בשייטת ספינות הטילים.
הספינות מסדרת סער 4 יועדו לשרת בזירת הים האדום.
תעלת סואץ הייתה אז חסומה לשיט ספינות, והעברתן לים האדום תוכננה בהפלגה מחיפה למפרץ שלמה סביב יבשת אפריקה.
הצוות נבחר מראש חודשים רבים לפני גיבושו כצוות בספינה.
הלוחמים הגיעו מספינות הטילים ומבסיס ההדרכה לאחר שאותרו כבעלי יכולות גבוהות.
טובי הימאים בשייטת ספינות הטילים התקבצו לצוותי אח"י רשף ואח"י קשת על אף מחאות מפקדי הספינות האחרות.
בספינות סער 4 ובמערכותיהן הוכנסו שיפורים רבים שנלמדו בספינות הטילים מהדגמים הקודמים.
באח"י קשת הוכנסו שיפורים שנלמדו על ידי מספנות ישראל גם בעת בניית אח"י רשף, שנבנתה ונכנסה לשירות כמה חודשים קודם לכן.
צוות אח"י קשת למד את המערכות החדשות, את נוהלי התפעול ואת תרגולת הקרב עוד כאשר הספינה הייתה בבנייה.
עוד בפלגת הטרפדות ממנה צמחו מפקדי ספינות הטילים שרר העיקרון ש"כשספינה יוצאת לים היא תהיה מוכנה למלחמה".
מדיניות זו, והעדיפות שניתנה לסער 4 גרמו לכך שאח"י קשת נכנסה במהירות לכשירות קרבית והניפה את נס השירות הפעיל.
בשבוע האחרון של חודש ספטמבר 1973 יצאה אח"י קשת להפלגת הוכחת יכולות, להפלגה ארוכה, כשהיעד היה נמל אוגוסטה באי סיציליה.
היעד לא היה זר לחיל הים היות ששימש כנמל תדלוק לספינות הסער בדרכן משרבורג לישראל.
ההפלגה נעשתה במהירות גבוהה, 30 קשר ובמהלכה נערכים תרגולים ואימונים רבים במגוון נושאים.
בדרכה חזרה לישראל הצטרפה אח"י רשף במחצית הדרך ויחד היוו אח"י קשת ואח"י רשף את הכוח המדמה אויב במשימת חדירה לחופי ישראל, בתרגיל קרב שייטתי שנערך בלילה שבין חמישי לשישי 4–5 באוקטובר.
אח"י קשת וספינות הטילים האחרות חזרו לנמל חיפה בבוקר יום שישי (ערב יום הכיפורים), 5 באוקטובר.
במהלך הטיפול בספינה לאחר ההפלגה ותחקיר התרגיל התקבלה הוראה לעבור להכנות למלחמה.
ביום שבת, יום הכיפורים, בשעה 14:00 כבר הייתה אח"י קשת בים כשהיא מפליגה עם כח סטי"לים לכיוון הזירה הדרומית.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הוכיחו ספינות סער 4 את יכולתן.
הצוותים היו מאומנים וידעו לתפעל היטב את מערכות הספינה.
איכות המערכות הייתה טובה, השיפורים שהוכנסו בהן הועילו מאוד.
ליציאה לים ביום הכיפורים 6 באוקטובר 1973 בצהריים צורף לאח"י קשת סרן דוד הרפזי במינוי לתפקיד קצין גשר בכיר.
צירופו של הרפזי, שהיה כבר בעל ניסיון קודם כמפקד ספינת טילים וכקצין נשק, הביא תועלת רבה.
במהלך ההפלגה, לאחר שהרפזי הודיע על כשירותו ורצונו לקבל את הפיקוד, הכריז המפל"ג אלי רהב במערכת הכריזה בספינה שמפקד הספינה מעתה הוא דוד הרפזי ומברק על כך נשלח למפקד חיל הים.
אח"י קשת בפיקודו של דוד הרפזי לקחה חלק בקרבות והמבצעים הבאים:
הערה: כל הפעילות נערכה בלילות.
הגעה לזירה בערב, פעילות מלחמתית בלילה וחזרה לישראל לפנות בוקר.
ב 6–7 באוקטובר בקרב פורט סעיד החלה אח"י קשת כספינת פיקוד ואח"י אילת כבת זוג.
כוח הסטי"לים כלל את אח"י קשת, אח"י אילת, אח"י סופה, אח"י חרב, אח"י סער ואח"י משגב.
לאחר קרב לטקיה (בסוריה) התעודד כל הצוות לשמוע ברשת הקשר את קולו של המש"ט מיכאל ברקאי מדווח שתורת הקרב יעילה וטילי הסטיקס של האויב לא פוגעים.
על אף ההצלחה בקרבות בים מול סוריה לא אישר מפקד חיל הים בנימין תלם כניסה לקרב בזירה הדרומית ללא סיוע אווירי.
תלם נכנס לניהול הקרב והועיד לאח"י קשת ואח"י אילת תפקיד משיכת הכוח המצרי מזרחה כדי שאח"י סופה ואח"י חרב בפיקודו של גדעון רז יפגעו בכח המצרי ממארב ליד חוף סיני.
התוכנית הטקטית הצליחה אך תקלות במערכות הנשק של אח"י סופה ואח"י חרב מנעו את השמדת הכוח המצרי.
הספינות המצריות נסוגו מבלי לירות כאשר ספינת טילים מצרית אחת מדגם "אוסה" טובעה על ידי מטוס פנטום של חיל האוויר בפיקוד אליעזר פריגת, שהגיע בתחילת הקרב.
ב 8–9 באוקטובר בקרב דמיאט מול חופי מצריים הייתה אח"י קשת חלק מכוח גדול ואח"י רשף כבת זוג.
כוח הסטי"לים כלל את אח"י קשת, אח"י רשף, אח"י געש, אח"י חיפה, אח"י מזנק, אח"י חץ, אח"י אילת, אח"י משגב, אח"י חרב ואח"י סופה.
על הקרב פיקד המש"ט מיכאל ברקאי.
במרדף שהתפתח אח"י קשת הגיעה ראשונה לטווח האש, שיגרה שני טילי גבריאל ופגעה בסטי"ל מצרי מדגם "אוסה".
בזמן הקרב בעת שאח"י קשת משגרת ונוהגת טיל לעבר המטרה נתגלתה פריצת מי-ים והצפה בחדר המכונות הקדמי.
הספינה נאלצה להאט ולעצור אך לא לפני ששיגרה טיל שני לאותה מטרה שבינתיים נפגעה מהטיל הראשון ששוגר.
הספינות האחרות המשיכו את הרדיפה והקרב הסתיים כששלוש ספינות טילים מצריות מדגם "אוסה" טבועות ואחת שהצליחה להימלט.
אח"י קשת פנתה מזרחה חזרה לישראל ושהתה במספנות ישראל שבנמל הקישון על מבדוק למשך כמעט יממה, לתיקון הנזקים וירידה חזרה אל המים.
ב 10–11 באוקטובר 1973 תקף חיל הים בשני צירים את החוף הסורי.
כח של חמש ספינות בפיקוד מיכאל ברקאי תקפו את נמל לטקיה.
כח שני זוג הסטי"לים אח"י קשת ואח"י רשף כספינת פיקוד להפגזת מאגרי הדלק בבניאס שבסוריה.
עם ההתקרבות ליעד ביקש המש"ט ברקאי ממפל"ג סער 4 אלי רהב לביים תקיפה של לטקיה מדרום.
בנוסף לבלבול שהוכנס לסורים בלטקיה, יצאו זוג סטי"לים סוריים מדגם קומאר מנמל טרטוס, שיגרו טילי סטיקס לעבר ביום האויב ומיד פנו חזרה לטרטוס כאשר אח"י רשף רודפת אחריהם ואח"י קשת מגשימה לבדה את המשימה בהבערת חוות המכלים שבחוף הסורי.
במהלך הפגזת המטרות, פתחו סוללות תותחי 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם באש.
אף כי המרחק מהחוף הלך וגדל הירי היה מדויק למדי.
פגזים נפלו בקרבת אח"י קשת ואח"י רשף.
בשיוט מתחמק הצליחו הספינות להיחלץ מפגיעה, אם כי נרטבו מנדי המים שהרימו פגזים שנפלו בסמוך אליה.
פגיעת כלי שיט ישראלים במתקנים אסטרטגיים לאורך החוף הסורי מבלי שחיל הים הסורי ימנע זאת, חייבה את סוריה להקצות כוחות קרקעיים להגנת החוף.
כוחות אלה כללו שתי חטיבות שריון.
מצב צה"ל בחזית רמת הגולן היה קשה וחיל הים נדרש להמשיך בלחץ כדי להעסיק את הסורים בגזרת החוף ולפגוע בהם.
בלילה שבין 11 - 12 באוקטובר 1973 יצא כוח בפיקוד המש"ט מיכאל ברקאי.
אח"י קשת צורפה כבת זוג לאח"י סופה בפיקוד גדעון רז להפגזת מכלי הדלק והנמל בטרטוס.
כלקח מהקרבות בלילות הראשונים, העגינו הסורים את אניות הסוחר הזרות בהגנה היקפית סביב הנמלים טרטוס ולטקיה.
בהתקרבות לנמל טרטוס יצאו ממנו אל הים שתי ספינות טילים סוריות מדגם קומאר, שירו טילי סטיקס אל הכוח הישראלי ונמלטו חזרה לנמל.
אחת מהן עברה קרוב לאונייה הסובייטית איליה מצ'ניקוב והצליחה לבלבל את הירי.
אחד מטילי הגבריאל ששיגרה הקשת אשר יועד לקומאר הסורי פגע באניית הסוחר הסובייטית שהחלה לבעור.
האנייה נגררה למים רדודים וטבעה אך איש מאנשי צוותה לא נפגע.
ספינות הטילים המשיכו במשימתן והדליקו את מאגר מכלי הדלק בקרבת נמל טרטוס.
שר הביטחון משה דיין קיבל הסבר על האירוע ממח"י בנימין תלם ובסיום הביע הערכתו לפעילות חיל הים.
הסובייטים מצידם היות שלא ספגו אבדות בנפש, הסתפקו במכתב נזעם של שר החוץ למחלקת המדינה האמריקאית.
בליל ה-13–14 באוקטובר 1973 הפגיזה אח"י קשת וספינות טילים נוספות בסיסים ומתקנים צבאיים לאורך החוף המצרי באזור דמיאט, שבדלתא של הנילוס.
בליל 15–16 באוקטובר 1973 ביצעו אח"י קשת ואח"י רשף בפיקוד אלי רהב, הפגזה על מערכת מכ"ם להגנה אווירית ומחנה צבאי בסמוך לחוף ראס קנאיס וראס אל דבעה שבמערב מצרים.
טווח הלחימה התרחב בכך לעומק מצרים, כ-450 ק"מ מקו החזית שבאזור תעלת סואץ.
פגיעה במטרות לאורך חופי מצרים במרחק כה רב מישראל הייתה הפתעה גדולה לפיקוד העליון המצרי וחייב אותם כנראה להקצות עוד כוחות להגנת החופים.
התקיפה האחרונה בה השתתפה אח"י קשת במלחמת יום הכיפורים הייתה בליל 21 - 22 באוקטובר במצרים.
הפגזת בסיסים ומתקנים צבאיים באזור בלטים שבמערב הדלתא של הנילוס בואך אלכסנדריה .
בזכות יכולות אישיות גבוהות ולמרות העובדה שגובש זמן קצר לפני המלחמה כצוות, הצטיין צוות אח"י קשת בתפעול הספינה בקרב בכל המקצועות ועמד בכל המשימות ללא דופי.
לקראת סיום המלחמה ואחריה נשלחו ספינות הטילים למרכז הים התיכון לאבטחת אוניות אספקה בדרכן לישראל.
אניות הסוחר הישראליות היו מאוימות בדרכן לארץ על ידי הצי המצרי שהקצה 2 משחתות מדגם סקורי למנוע הגעת האוניות לארץ כבר באזור סיציליה בטווח של כ-2,000 ק"מ מישראל בחושבם ששם יוכלו לשלוט בים.
חיל הים אבטח את השיט החיוני למדינה מנע מצור ימי ואפשר הגעתו בבטחה לישראל.
הופעת ספינות הטילים הישראליות במרכז הים התיכון, הרחק מישראל, באזור סיציליה, גרמה למצרים לשנות את תוכניותיהם להטלת הסגר על השיט החיוני לישראל.
במקרה אחד נמנע קרב עם משחתת מצרית מדגם "סקורי" כאשר המצרים החליטו לשנות את נתיבה חזרה מזירת הפעולה.
נוכחות הספינות הישראליות בקרבת סיציליה ומול חופי לוב התפרסמה בתקשורת העולמית כאשר אח"י קשת ואח"י מזנק ששהו באזור בפיקוד מש"ט 3 אל"ם מיכאל ברקאי נאלצו לתפוס מחסה מסערה אדירה באזור ונאלצו להתקרב לחופה הדרומי של מלטה.
למלטה היו כל השנים קשרים טובים עם ישראל; פריגטות, משחתות וצוללות של חיל הים ביקרו במלטה פעמים רבות וגם משלחות קצינים יצאו למתקן הטקטי בתחילת שנות ה-60. בשנת 1965 קיבלה מלטה עצמאות וב-1973 נעשתה רפובליקה בחבר העמים הבריטי.
במהלך 1973 התבטא ראש ממשלת מלטה דום מינטוף, בצורה קיצונית נגד ישראל ומלטה לא הייתה עוד מקום בטוח לספינות ישראליות.
ספינת משמר חופים של מלטה נשלחה אל הסטי"לים הישראליים שבמפרץ.
קצין עבר מספינת המשמר אל אח"י קשת והזמין את מיכאל ברקאי להיכנס עם הספינות לנמל וולטה.
ברקאי שחשש ממלכודת, נמנע מלהיכנס והודיע שתוך מספר שעות יתפנה הכוח.
המש"ט החליט לצאת ממפרץ מלטה, אח"י קשת ואח"י מזנק יצאו חזרה אל הים הסוער והתרחקו ממלטה.
כוחות הצי המלכותי הבריטי עקבו מקרוב אחר פעילות הספינות הישראליות במרכז הים התיכון באמצעות הספינה HMS Devonshire ומטוסי סיור.
מאוחר יותר הגישה שגרירות ישראל בוולטה מכתב התנצלות לממשלת מלטה
בחודש פברואר 1974 יצאו אח"י קשת ואח"י רשף בפיקודו של סא"ל גדעון רז להפלגה מנמל חיפה סביב יבשת אפריקה על מנת להגיע לבסיס חיל הים בזירת הים האדום.
שם הקוד שנקבע להפלגה היה "מבצע מוניטין".
הנתיב בהקפת אפריקה היה מסע של כ-20,000 קילומטר ועגינה רק בנמלי דרום אפריקה.
תוכנית המבצע הייתה לצאת מחיפה ב-21 בפברואר 1974 ולהיכנס לבסיס מפרץ שלמה ב-31 במרץ 1974.
היציאה אל הים מנמל חיפה הייתה ב-25 בפברואר 1974 ולוותה בהפלגת פרידה של כל ספינות השייטת היישר לסערה מערבית שנמשכה כשלושים שעות.
ב-6 במרץ חצו אח"י קשת ואח"י רשף את קו המשווה וקיימו את טקס "אבירי הים", טקס חציית המשווה על פי מיטב מסורת יורדי הים.
אח"י קשת ואח"י רשף נכנסו לנמל וולביס ביי, בדרום מערב אפריקה ב-10 במרץ שם הצטרפו 5 קצינים מחיל הים של דרום אפריקה להפלגה לנמל סימונסטאון, הבסיס הראשי של חיל הים של דרום אפריקה במרחק לא רב מקייפטאון.
בסיימונסטאון נפתחו הספינות לביקורים של קציני חיל הים של דרום אפריקה.
מהלכי הקרבות בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים תוארו בפני האורחים.
ב 14 במרץ נערכה החלפת פיקוד בספינה.
רס"ן דוד הרפזי העביר את הפיקוד לרס"ן יעקב אפיק ולמחרת יצאו הספינות למפגן יכולת שכלל תצוגת אש בהשתתפות שר הביטחון בממשלת דרום אפריקה.
בסיום תצוגת האש אמר .
הצהרתו של השר נאמרה ברצינות אך כאשר הגיעו אנשי חיל הים של דרום אפריקה לקליטת הספינות שנבנו עבורם במספנות ישראל נוכחו אנשי חיל הים שאלה מקצוענים וימאים אמיתיים.
ב 17 במרץ יצאו אח"י קשת ואח"י רשף לכיוון דרבן.
ביציאה מסיימונסטאון שררה רוח של כ-50 קשר שהעלתה גלים בגובה 5 מטר ואף גבוהים יותר.
גלי הים באו מהשליש האחורי ולכן לא נדרשו הספינות להוריד מהירות, להוציא מקרים שהחרטום נטה ל"התחפר".
הקצינים הדרום אפריקאים עמדו על הגשר נדהמים מיכולת הספינות הקטנות בגלים הגבוהים.
הספינות נכנסו לנמל דרבן ב-18 במרץ .
חיל הים של דרום אפריקה הוא מוסד מקצועי מכובד שהוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה במסגרת הצי המלכותי הבריטי.
כתוצאה מהצגת היכולת הכוללת של הסטי"לים של ישראל החליט חיל הים של דרום אפריקה לרכוש ספינות סער 4 במספנות ישראל.
הייתה זו ההכרה הבינלאומית הראשונה באמצעי הלחימה הימי החדש - ספינות הסער - המצאה ייחודית של חיל הים הישראלי.
ב 19 במרץ יצאו אח"י קשת ואח"י רשף מנמל דרבן כאשר אח"י קשת בתפקיד ספינת הפיקוד.
סימני הסערה שחלפה באזור עדיין הורגשו, הים היה אפור-חום מסחף אדמה ופריטים רבים נראו צפים כגון בולי עץ וארגזים.
דיווח מיכה רם מפקד אח"י רשף על רעידות בגוף הספינה.
התברר שחבל ניילון 9 אינץ' התלפף על מדחף מס' 3 וגם על צירים מס' 2 ו-4. הספינות עצרו את מהלכן, צוללים ירדו אל המים וחתכו את החבל אך הפגיעה במדחף לא אפשרה תנועה למעלה מ-15 קשר.
המפל"ג סא"ל גדעון רז החליט להסיר את המדחף מהציר ולשם כך נדרשו הצוללים מילת"ם שהתלוו להפלגה לחתוך חלק מהמדחף.
להקות כרישים עקבו בעניין אחרי הצוללים ולא אפשרו עבודה רצופה.
הסרת המדחף הסתיימה ב-29 במרץ ולאחריה הפליגה אח"י רשף במהירות של 25 קשר.
במהלך המסע; נפגשו אח"י קשת ואח"י רשף עם אוניות אספקה של החברה הימית להובלת פרי ששימשו כבסיס אספקה בלב-ים לקבלת מזון, מים ודלק.
ב1 אפריל 1974 נכנסו אח"י קשת ואח"י רשף לבסיס מפרץ שלמה והתקבלו בטקס מרגש בהשתתפות הרמטכ"ל דוד אלעזר, מפקד חיל הים בנימין תלם וקצינים בכירים מצה"ל.
מדיווחו של גדעון רז למפקד חיל הים:
פלגת ספינות הטילים של הים האדום נקראה "פלגה 45", אח"י קשת ואח"י רשף פתחו עידן חדש בזירת הים האדום, תקופה בה הביא חיל הים לידי ביטוי מעשי את ייעודו לקיים עליונות ימית, במפרצי סואץ ואילת ובכל מרחבי הים האדום כולל מצרי באב אל מנדב, בואך מפרץ עדן.
מ-1974 ביצעה אח"י קשת סיורים לאורך חופים רחוקים ואימוני ניווט במים מוגבלים תוך ביצוע משימות מודיעין שונות.
אח"י קשת סייעה גם לספינות אזרחיות במצוקה וחילצה פצועים בלב ים מאוניות סוחר ויאכטות שנזקקו לעזרה.
למרות הריחוק ושם היחידה השונה, כאשר עלתה בחיל הים השאלה לגבי הזיקה בין פלגה 45 לשייטת 3 סירב מפקד חיל הים בנימין תלם להפריד בין אחריות פיקודית למבצעית והודיע חד משמעית למפקד שייטת ספינות הטילים אלי רהב: כך המשיכו הספינות בים האדום להוות חלק משייטת ספינות הטילים.
במהלך פיקודו של רס"ן יעקב אפיק יצאה הספינה מספר פעמים לדרום הים האדום ובין היתר לפגוש את ספינות חיל הים; סער 4, סער 2 והנחתות 60 מטר שהפליגו והקיפו את אפריקה מחיפה למפרץ שלמה כדי להצטרף לבניית הכוח הימי בים האדום.
במהלך פיקודו של רס"ן צבי ינאי ביצעה הספינה ירי אימונים ראשון של שני טילי גבריאל ארוך טווח.
בעת שרותה בים האדום השיגה אח"י קשת ציון גבוה בבוחן הכשירות שבוצע על ידי צוות מפיקוד שייטת ספינות הטילים, שיא שנשמר לאורך זמן רב.
ב-4 דצמבר 1980 במסגרת ניסויי מהירות לאחר שיפוץ במפרץ אילת, בפיקודו של דרור אלוני, התקרבה הספינה לחוף ונפגעה במדחף מס 2 מסלע תת-מימי.
המדחף הפגום הוחלף והיא הוחזרה לשירות.
מפקדי אח"י קשת+דרגה ושם||תקופת כהונה כמפקד הספינה||פעילות||תמונה סא"ל אלי רהב משלב הבניה ועד 6 אוקטובר 1973 הכנסת הספינה לכשירות קרבית ומלחמת יום הכיפורים.
הזדמנות למגע ישיר נוצרה באוגוסט 1976 כאשר זוג ספינות סער 4, אח"י תרשיש בפיקוד שאול חורב ואח"י יפו בפיקוד בני אריאלי הגיעו לחגיגות ה-200 שנה, בארצות הברית.
מפקד המבצע שכונה "פעמון החירות" היה אל"ם אלי רהב.
בתום הביקור המוצלח בארצות הברית, נשלחו ביזמת התעשייה הביטחונית לביקור בנמל קרטחנה בקולומביה בו נעשתה הצגת יכולות לחיל הים של קולומביה.
הספינות עשו רושם מצוין והאדמירל הקטור סלאסר מפקד הצי האטלנטי היה מלא התפעלות.
אך לא היה די בכך וחיל הים הקולומביאני לא רכש את הספינות.
בנמל קרטחנה הופיע במפתיע סגן-אלוף שנשלח מחיל הים של צ'ילה לדבריו כדי לבדוק את הספינות.
אותו סגן-אלוף דיבר אנגלית שוטפת, הראה בקיאות ומקצוענות, חזר לצ'ילה ומסר דו"ח לשולחיו.
ודאי היו עוד מגעים רבים שהניבו עסקה בה אח"י קשת יחד עם אחיותיה אח"י רשף ואח"י רומח נמכרו לחיל הים של צ'ילה.
לצוות הספינה תחת פיקודו של רס"ן רון גינזבורג נמסר שבכספי המכירה תבנה ספינת טילים חדשה במספנות ישראל עבור חיל הים.
הספינה נכנסה לשיפוץ מקיף במספנת אילת.