tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא ממוקמת בדרום-מזרח מחוז כארתלי הפנימית וגובלת ממערב בנפת גורי, מצפון בנפת אחלגורי, מצפון-מזרח בנפת דושתי, ממזרח בנפת מצחתה, מדרום בנפת תתריצקארו ומדרום-מערב בנפת צאלקה.
מעמדה כנפה ניתן לה בתקופת הרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז בשנת 1930.
הנפה מאוכלסת ב-43,771 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 54,5 איש לקמ"ר.
כלכלת הנפה מתמקדת בחקלאות ישנו יצור של מספר מוצרים: בלחום הבניה, בדים ואלכוהול (יין).
בירת הנפה היא העיר קאספי.
העיר תיאנתי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
הנפה ממוקמת במישור כארתלי הפנימית, ונמתחת על פני שני צידי נהר הקורה, כשהוא גובל בחלקים הדרומיים של הרי הקווקז הגדול בצפונו וברכס תריאלתי מדרומו.
הנהרות הזורמים בנפה הם: נהר הקורה, כסאני, לֶחוּרִי (זורם בנפת קאספי ונפת אחלגורי), קָאוותוּרָה ותֶדזַאמִי.
ישנם מספר אתרים היסטוריים וארכאולוגיים בנפה.
נפת תֶרג'וֹלָה (בגאורגית: თერჯოლის მუნიციპალიტეტი, תֶרג'וֹליס מוניציפליטי) היא נפה במחוז אימרתי שבגאורגיה.
עד שנת 1917 נכלל בפלך כותאיסי ("גוברניה של כותאיסי") במזרה של שורפני, משנת 1921 במזרה של שורפני, ומשנת 1930 באולקה של כותאיסי.
ובשנה זו הופרד כנפה נפרדת.
משנת 1950 נקרא נפת תרג'ולה.
בנפה 34 מוסדות ממשלתיים, 30 סיפריות, 3 תיאטראות ו-3 מוזאונים (ביניהם מוזאון דוד קלדיאשווילי).
בנפה נמצאת עיר אחת, תרג'ולה, ו-45 כפרים.
בנפה גידולים כפריים של תירס.
נפת פתח תקווה היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל.
נפת פתח תקווה נחלקת לשני אזורים:
שטח נפת פתח תקווה הוא כ-284 קילומטר רבוע.
העיר הגדולה בנפה היא פתח תקווה, והיא משמשת כמרכז מנהלי לכל ערי נפה זו.
היישוב הגבוה ביותר בנפה הוא צור נתן, 190 מטר מעל גובה פני הים, והנמוך ביותר הוא עדנים 20 מטר מעל פני הים.
יישובי המועצה אזורית חבל מודיעין מפוצלים בין נפה זו לנפת רמלה, בה נמצאים רוב יישוביו.
היישובים הצפוניים נמצאים בנפת פתח תקווה והיישובים הדרומיים והמזרחיים נמצאים בנפת רמלה.
היישובים הנמצאים בנפת פתח תקווה הם: בני עטרות, נחלים, בארות יצחק, מזור, רינתיה, טירת יהודה, גבעת כ"ח, ברקת, כפר סירקין ונופך.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריות ועדי רובע עירוניים אלעד
סביון מועצה אזורית דרום השרון
מועצה אזורית חבל מודיעין נוה מונוסון
על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2019 בנפת פתח תקווה יש 53 יישובים.
אוכלוסיית הנפה מונה 798,300 תושבים, מתוכם:
צפיפות האוכלוסייה בנפה היא 2,811 איש לקמ"ר.
ערי נפת פתח תקווה לפי אוכלוסייה
נפת רמלה היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל.
הנפה מתבססת בשטח השיפוט שלה על חלקי הנפה המנדטורית.
נפת רמלה נחלקת לשני אזורים:
שטח הנפה הוא 339 קילומטר רבוע.
על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2023 מתגוררים בנפה 398,800 תושבים.
שיעור הילודה היהודי בנפה הוא 2.76 ילדים לאישה יהודיה ו-2.68 ילדים לאישה ערביה.
יישובי המועצה אזורית חבל מודיעין מפוצלים בין נפה זו לנפת פתח תקווה, בה נמצאים מעט יישוביו.
היישובים הנמצאים בנפת רמלה הם: אחיסמך, בית נחמיה, בית עריף, בן שמן, גינתון, גמזו, חדיד, כפר דניאל, כפר הנוער בן שמן, כפר טרומן, כפר רות, כרם בן שמן, לפיד, מבוא מודיעים, ושילת.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריות ועדי רובע עירוני באר יעקב
נפת תיאנתי (בגאורגית: თიანეთი მუნიციპალიტეტი, תיאנֶתיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז מצחתה מתיאנתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון וממערב בנפת דושתי, מדרום-מערב בנפת מצחתה, מדרום-מזרח בנפת סאגרג'ו וממזרח בנפת אחמטה.
עד שנת 1917 נכללה באוייזד תיאנתי בפלך טביליסי שבמלכות המשנה של הקווקז.
משנת 1921 באוייזד של תיאנתי עד לשנת 1924. משנה זו באוייזד של דושתי עד לשנת 1929. בשנים 1929–1930 נכללה באוייזד של טביליסי, ומשנה זו ראיוני באולקה של טביליסי בנפת ארצו-תיאנתי.
העיסוק העיקרי בנפה הוא חקלאות כפרית.
יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה סיוני.
בתקופת ימי הביניים היה אזור נפת תיאנתי חלק מהמחוז ההיסטורי ארצו-תיאנתי.
נפת רחובות היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל.
בירת הנפה היא רחובות, והעיר הגדולה ביותר בה היא ראשון לציון.
נפת רחובות נחלקת לשני אזורים:
אזור ראשון לציון ונס ציונה
מבחינה גאוגרפית היא מוכלת במישור החוף והשפלה.
ב־1959 נגרעו מהנפה מרבית השטחים שנועדו לאשדוד והועברו לנפת אשקלון.
על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2023 אוכלוסיית הנפה מונה כ-678,000 נפש.
מתוך אוכלוסיית הנפה 676,800 הם יהודים ואחרים, ו-1,200 הם ערבים.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריות יבנה
בתורת המספרים, נפת שדה המספרים הוא אלגוריתם לפירוק מספרים גדולים לגורמיהם הראשוניים.
אלגוריתם זה הוא האלגוריתם הקלאסי היעיל והמהיר ביותר הידוע כיום לפירוק מספרים גדולים מאוד (בני כ-110 ספרות עשרוניות או יותר).
בדומה לשיטת הנפה הריבועית, שהייתה השיטה הטובה ביותר לפירוק עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, גם נפת שדה המספרים מבוססת על תחשיב אינדקסים ביחס לבסיס קבוע.
במקום לבסס את חיפוש הגורמים על בסיס של ראשוניים רציונליים, כמו בנפה הריבועית, נפת שדה המספרים מבוססת על בסיס של אידיאלים ראשוניים בחוג שלמים של שדה מספרים מתאים.
באלגוריתם ישנם פרמטרים רבים שאינם ברורים די הצורך, והוא מצוי בתהליך מתמשך של שיפור והרחבה.
עם הופעתן של מערכת ההצפנה הא-סימטרית RSA, המבוססת על הקושי שבפירוק מספרים גדולים לגורמים, עלה קרנה של בעיה זו בתורת המספרים היישומית.
בבעיית פירוק מספר נתון , גודל הקלט מורכב ממספר הספרות הבינאריות ומסומן .
סיבוכיות פולינומית היא מהצורה עבור קבוע כלשהו.
לעומת זאת סיבוכיות מעריכית היא מהצורה ; אלגוריתם בעל סיבוכיות כזו נחשב בדרך כלל לגרוע במיוחד.
לא ידוע כיום על אלגוריתם בעל סיבוכיות פולינומית לבעיית הפירוק והעוסקים בתחום מעריכים שאלגוריתם כזה כלל אינו קיים.
למעשה, עד להמצאתה של הנפה הריבועית, כל האלגוריתמים לבעיית הפירוק היו מעריכיים.
סיבוכיות פירוק לגורמים באמצעות שיטת הנפה הריבועית מוערכת ב-, כאשר היא פונקציית הסיבוכיות המתאימה לאלגוריתמים מסוג זה.
הוא משקל החלק הלוגריתמי במעריך, בעוד שהמשלים ל- הוא משקל החלק הלוג-לוגריתמי, הקטן יותר.
לכל ערך של , הפונקציה מייצגת סיבוכיות גדולה יותר ככל ש- גדול יותר.
לשם השוואה, היא סיבוכיות מעריכית, בעוד ש- היא סיבוכיות פולינומית.
על סולם זה, הסיבוכיות של הנפה הריבועית נמצאת ב"אמצע הדרך" בין סיבוכיות מעריכית לפולינומית, והיא כאמור הראשונה שפרצה את מחסום המעריכיות.
משך זמן רב עמדה בעיית הפירוק על סיבוכיות של והושגו רק שיפורים מינוריים בערכו של הקבוע .
פריצת הדרך ארעה ב-1988, כאשר המתמטיקאים ג'ון פולארד, מארק מאנאס, הנדריק לנסטרה וארג'ן לנסטרה פרסמו את שיטת "נפת שדה המספרים המיוחדת", שנועדה לפירוק מספרים בעלי מבנה מיוחד, כזה של מספרי פרמה ומספרי קנינגהם.
לשיטה זו סיבוכיות מהצורה כשהקבוע .
כמספר שנים לאחר מכן, פותח האלגוריתם הכללי – "נפת שדה המספרים הכללית", המתאים לפירוק כל מספר שלם ויעילותו מוערכת ב-, כשהקבוע .
בכל המקרים נוסחאות הסיבוכיות מנומקות, מוסכמות על כל המומחים, מגובות בתוצאות אמפיריות – אך אינן מוכחות.
לידתה של נפת שדה המספרים
הרעיון של נפת שדה המספרים החל עם עבודתם של דון קופרסמיט, אנדרו אודליצקו וריצ'רד שרופל, שניסו באמצע שנות ה-90 לפתור את בעיית הלוגריתם הבדיד באמצעות אלגוריתם שדה המספרים הריבועיים (Quadratic Number Field).
הרעיון צד את עינו של פולרד שהציע ב-1988 לנצל את האלגוריתם גם לפירוק לגורמים של מספרים מהצורה כאשר קטן בשיטה שכונתה שדה מספרים אלגבריים.
תחילה נוסה האלגוריתם בהצלחה בפירוק המספר כאשר .
מאוחר יותר הרחיבו האחים לנסטרה, מאנאס ופולרד עצמו את האלגוריתם לפירוק מספרים מהצורה כאשר הוא שלם חיובי קטן ו- קטן.
מספרים אילו נקראים מספרי קנינגהם (Cunningham), האלגוריתם כונה נפת שדה מספרים מיוחדת (SNFS), יישום זה של האלגוריתם שימש בפירוק מספר פרמה התשיעי (בסדר גודל של 155 ספרות עשרוניות), שהתגלה ככפולה של שלושה מספרים ראשוניים.
הגרסה הכללית של האלגוריתם פותחה ושופצה על ידי מתמטיקאים רבים בראשם ג'ו בוהלר, ארג'ן לנסטרה, קארל פומרנץ, דון קופרסמיט ורבים אחרים.
קופרסמיט הציע שיפורים אחדים שייעלו את האלגוריתם לזמן של ומקום בסדר גודל .
מאוחר יותר דווח צוות מתמטיקאים בראשות ברנשטיין ולנסטרה שהפעילו את האלגוריתם באופן מקבילי עם 16,384 מעבדים ופרקו בהצלחה מספר בגודל 119 ספרות עשרוניות בזמן קצר יחסית.
קצב השיפור רק עלה במרוצת השנים.
לנסטרה הכריז על הצלחתו לפרק באמצעות האלגוריתם, מודולוס RSA (ממספרי האתגר של מעבדות RSA), בגודל 130 ספרות עשרוניות.
בנובמבר 2005 שימש האלגוריתם בהצלחה לפירוק המודולוס RSA-200 (בגודל 200 ספרות עשרוניות) גם הוא ממספרי האתגר.
זהו המספר הגדול ביותר שפורק לגורמים נכון להיום.
הסיבה העיקרית לכך שזמן הריצה של אלגוריתם נפת שדה המספרים קטן בהשוואה לנפה הריבועית נעוצה במספרים החלקים (ראה להלן הסבר) הקטנים יחסית הדרושים לו לעומת הנפה הריבועית.
מידת הצלחת האלגוריתם תלויה באיסוף כמות נכבדה של מספרים חלקים, אולם אילו אינם מצויים בשפע וככל שהמספרים גדולים יותר כך פוחתים הסיכויים שיהיו חלקים.
וככל שהמספרים החלקים קטנים יותר האלגוריתם יעיל יותר.
מספרי פרמה נקראים על שם פייר דה פרמה, שהתעניין בפירוק לגורמים בשל הקשר למספרים משוכללים ומספרים ידידים.
הוא טען כי מספרים מהצורה יכולים להיות ראשוניים רק אם הוא חזקה של שתיים, והאמין שמספרים אלה ראשוניים כולם.
כיום ידוע שלא, למשל אינו ראשוני, אם כי פרמה עצמו החמיץ עובדה זו מסיבה לא ידועה.
שנים לאחר מכן הוכיח גאוס את חשיבות מספרי פרמה בגאומטריה אלמנטרית ומתמטיקאים רבים ניסו כוחם בפירוק מספרי פרמה תוך שימוש במיטב האלגוריתמים הידועים בתקופתם.
הבעיה הורחבה לבעיה כללית יותר של פירוק מספרים מהצורה (כאשר קטן ו- גדול), מספרים אלה מכונים מספרי קנינגהם על שם המתמטיקאי אלן ג'וזף קנינגהם (Allan J.
פרויקט קנינגהם הווה כעין מבחן כח להתקדמות בתחום הכללי של פירוק לגורמים.
ב-1880 מצאו מתמטיקאים את הגורמים הראשוניים של , רק כמאה שנה לאחר מכן ב-1970 הצליחו מוריסון וברילהרט לפרק את באמצעות שברים משולבים.
מספר פרמה השמיני פורק ב-1980 על ידי ברנט ופולארד באמצעות גרסה של אלגוריתם rho של פולרד היעיל במיוחד במציאת גורמים קטנים.
מספר פרמה התשיעי פורק לחלוטין ב-1990 על ידי האחים לנסטרה, מאנאס ופולארד שעשו זאת במאמץ שנמשך כארבעה חודשים, באמצעות נפת שדה המספרים והשתמשו בכח חישוב של כ-700 מחשבים שגויסו ממקומות שונים ברחבי העולם ומחשב-על אחד שריכז את העבודה.
מספר פרמה העשירי פורק לגורמים ב-1999 על ידי ריצ'רד ברנט באמצעות שיטת העקום האליפטי.
ב-1988 נעשה שימוש באותה שיטה כדי לפרק לגורמים את (שגורמיו הראשוניים נמצאו כולם קטנים).
גורמים ראשוניים אחדים של מספרי פרמה מסוימים עד נמצאו גם הם, אך פירוקם המלא של מספרים אלה לגורמים טרם צלח.
מכל השיטות האחרות שחלקן הוזכרו, נפת שדה המספרים נחשבת לשיטה היעילה ביותר לפירוק מספרי פרמה ומספרי קנינגהם.
אולם חשיבותם של מספרים אילו כמדד יעילות בפירוק לגורמים הולכת ודועכת לאחרונה, מהסיבה הפשוטה שהמספרים שיש בהם עניין מיוחד כיום (המשמשים בדרך כלל במערכות הצפנה) קשים בהרבה לפירוק ממספרי פרמה המקבילים להם.
למשל מודולוס בגודל 512 סיביות (שהוא כפולה של שני מספרים ראשוניים גדולים), דורש זמן ומשאבים פיננסיים הגדולים במידה נכרת מהזמן והמשאבים שנדרשו בפירוק מספר פרמה התשיעי.
מלבד חלוקה נסיונית (Trial Division) הנאיבית, כל שיטות הפירוק הידועות כיום מבוססות על רעיון אחד: כדי לפרק את המספר , יש לאתר זוג ריבועים, השקולים זה לזה מודולו .
אם אך , אז הוא גורם לא טריוויאלי של (gcd מסמן את מחלק משותף מקסימלי).
אם פריק והמספרים (או לפחות אחד מהם) אקראיים וריבועיהם שקולים מודולו , הסיכוי לכך ש- אינו עולה על חצי; לכן מספיק לאתר פתרונות למשוואה האמורה, ובמקרה של כישלון לנסות לאתר זוג אחר.
הדרך להשיג זוג כזה הוצעה לראשונה על ידי דיקסון ונוסתה לראשונה במסגרת שיטת הנפה הריבועית.
היא מבוססת על כך שגם אם קשה לפרק את , ישנם מספרים שקל לפרקם, אלו שכל גורמיהם קטנים יחסית (וניתנים לניחוש).
בוחרים "בסיס" המורכב מ- הראשוניים הקטנים ביותר ומספר שכל גורמיו נמצאים ב- נקרא "F-חלק".
כעת מחפשים באקראי מספרים עבורם הוא מספר חלק ביחס ל-.
מכיוון שהפירוק של כל אחד מהמספרים ידוע, אפשר לחפש מכפלות של מספרים כאלה, השוות בעצמן לריבוע.
חיפוש זה נעשה באמצעות דירוג של מטריצת המעריכים שהתקבלה מן הפירוקים השונים, מודולו 2, וחיפוש תלות ליניארית בין וקטורי המעריכים.
אותה מכפלה היא, מחד, מכפלה של גורמים ראשוניים שכל אחד מהם מופיע מספר זוגי של פעמים, ומאידך שקולה מודולו לריבוע של .
כך מתקבל זוג הריבועים המבוקש.
אלגוריתם נפת שדה המספרים משתמש ברעיונות דומים, אך הפולינום אינו עוד ריבועי, וכך הפירוק אינו נעשה במספרים שלמים, אלא באיברים של חוג שלמים גדול יותר.
תיאור אלגוריתם נפת שדה המספרים כאמור מורכב מאוד, בקצרה הרעיון הבסיסי של פולרד היה למצוא פולינום מתוקן מעל השלמים שהוא אי-פריק ובעל מעלה נמוכה ולמצוא שלם המקיים למשל עבור מספר פרמה התשיעי זה קל כיוון ש- לכן אם אז .
אולם עבור שלמים פריקים אחרים זה קצת יותר מורכב, הטריק הוא לקבוע תחילה את המעלה (אותה מחשבים על ידי .
בדרך כלל הוא שלם אי-זוגי קטן כגון ).
לאחר מכן קובעים את ומייצגים את בבסיס עבורו
כאשר המקדמים של מקיימים .
כעת ניתן להגדיר את הפולינום :
בסבירות גבוהה הוא אי-פריק (במקרה שלא הרי שעובדה זו יכולה לסייע במציאת הגורמים הראשוניים של בזמן פולינומי, מה שלא סביר שיקרה).
נסמן ב- שורש כלשהו של בשדה המספרים המרוכבים, ונתבונן בחוג הנוצר על ידי סיפוח השורש למספרים השלמים.
היות ש- אפשר להחליף את כל המופעים של בשארית ונקבל מיפוי טבעי מהחוג ל- בתנאים האמורים הוא הומומורפיזם של חוגים.
אוספים קבוצה של זוגות זרים עם המאפיינים שכפולה של השלמים האלגבריים עבור כל הזוגות ב- הם מספר ריבועי ב- נסמנו , וכן כפולה של כל השלמים עבור היא מספר ריבועי ב- אותה נסמן .
אפשר להחליף את כל המופעים של בשלם ומקבלים את כך שמתקיים .
וכעת יש לנו להם אנו זקוקים כדי לפרק את כיוון שכאמור אם אז הוא גורם לא טריוויאלי של .
נותר לברר כיצד למצוא קבוצה כזו שמקיימת את שני המאפיינים המתוארים.
לשם כך יש צורך למצוא מספרים חלקים, הטריק הוא להיעזר בנורמה.
הנורמה של המסומנת מעל קלה לחישוב והיא .
בהנחה כי הוא מספר חלק אם הנורמה שלו חלקה.
מוודים שהנורמה של המספרים האלגבריים חלקה, בשיטת הניפוי באמצעות וקטור המעריכים ואלגברה ליניארית מעל השדה .
כדי להבטיח כי גם כפולה של המספרים מעל היא מספר חלק, נעזרים ברעיון חוג השלמים האלגברים , עם התכונה שכל האידיאליים הראשוניים הגורמים של עבור זרים, הם ממעלה 1 והנורמה שלהם היא ראשוני רציונלי.
לכן בוחרים קבוצה עבור כל , הכוללת את כל הראשוניים המקיימים .
אם מתקבל זוג כאשר הנורמה מתחלקת ב- אזי גם מתחלק באחד האידיאליים הראשוניים ב- וקל לדעת איזה מהם כי יהיה שקול מודולו לאחד מהם.
כדי להבטיח שכפולה של כל בחוג נותנת מספר ריבועי נעזרים ברעיון של לאונרד אדלמן שנקרא מציין הריבועי (quadratic character), לפי לז'נדר, למספר ריבועי מציין ריבועי 1 ביחס לכל הראשוניים שאינם מחלקים שלו.
מגדירים קבוצה הכוללת את כל השלמים שאינם מחלקים של , משתמשים באלגברה ליניארית כדי למצוא מספרים חלקים עם שני מאפיינים, האחד שווקטור המעריכים שלהם זוגי והשני שהמציין הריבועי שלהם הוא 1. בסיכויים גבוהים הוא מספר ריבועי.
ולסיום נותר לחשב את ומתקבל גורם ראשוני של .
שלב חיפוש המספרים החלקים המתאימים (שכמובן רצוי שיהיו קטנים ככל האפשר) הוא לב ליבו של האלגוריתם.
חלק זה ניתן לביצוע גם במקביל במספר נקודות חישוב, כלומר כל נקודת חישוב מחפשת ערכי מתאימים עבור אחר.
וכאשר נמצאו מספיק זוגות החומר מועבר למחשב מרכזי (בדרך כלל מחשב-על) שבו מתבצע שלב הניפוי הסופי.
שלב הניפוי שהוא חיפוש תלויות ליניאריות, התגלה כבעייתי גם הוא לאחר שנמצא כי המטריצה מגיעה לסדר גודל העולה של מאות ג'יגה בית.
הודות לתרומתו של ויידמן ניתן לדחוס את המטריצה ולבצע דירוג בסדר גודל כזה ביעילות יחסית (בתוך מספר שבועות).
נפת צפת היא נפה במחוז הצפון של מדינת ישראל.
הנפה משתרעת על מזרח הגליל העליון ועמק החולה, ובירתה היא העיר צפת.
הנפה מחולקת לארבעה אזורים טבעיים: עמק החולה (211), גליל עליון מזרחי (212), אזור חצור (213) וגליל תחתון מרכזי (214).
נפת צפת הוקמה בהחלטת ממשלת ישראל בשנות ה-50, על בסיס נפת צפת של המנדט הבריטי.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריות צפת
קריית שמונה ג'ש (גוש חלב)
התפלגות תושבי הנפה לפי דת היא:
רובם בדואים מטובא-זנגרייה, אך גם תושבי ריחאניה (שרובם צ'רקסים) ועכברה הם מוסלמים.
2.7% נוצרים, רובם מרונים מג'ש.
0.9% דרוזים, מהכפר עין אל-אסד.
נפת רמת הגולן (או נפת גולן) היא נפה במחוז הצפון של מדינת ישראל.
שטח הנפה הוא כ-1,154 קמ"ר, והיא מתפרשת על מרבית חבל רמת הגולן, לרבות חלקו הישראלי של הר חרמון.
הנפה מחולקת לארבעה אזורים טבעיים: אזור החרמון (291), גולן צפוני (292), גולן תיכון (293) וגולן דרומי (294).
שטח הנפה היה חלק מסוריה עד מלחמת ששת הימים, אז הוא נכבש בידי צה"ל.
ממשלת ישראל יצרה את נפת רמת הגולן ב-22 בדצמבר 1981, שמונה ימים לאחר שהכנסת חוקקה את חוק רמת הגולן.
שםסוג רשותאוכלוסייה (2025)שטח (בדונמים)דת עיקריתמועצה אזורית גולןמועצה אזורית22,2221,087,270יהודיםמג'דל שמסמועצה מקומית11,35015,382דרוזיםקצריןמועצה מקומית8,13510,889יהודיםבוקעאתאמועצה מקומית7,04019,540דרוזיםמסעדהמועצה מקומית4,21412,011דרוזיםע'ג'רמועצה מקומית2,7832,392עלוויםעין קנייאמועצה מקומית2,4965,413דרוזים
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2023, בנפת רמת הגולן יש כ-56,200 תושבים ישראלים, כך שהיא הקטנה ביותר באוכלוסייתה מכל נפות ישראל.
כ-2,800 (5%) הם עלווים, הרשומים במרשם האוכלוסין כמוסלמים
בשנת 2022 היהודים הפכו, לראשונה, לרוב תושבי הנפה.
נפת רמלה הייתה נפה במחוז לוד בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר רמלה.
במרץ 1929 הורחבה הנפה בכיוון מערב על מנת לכלול את היישובים היהודים של רחובות, ראשון לציון, נס ציונה ונחלת יהודה עד לים, שטח שנגרע מנפת יפו.
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 התגוררו בשטח הנפה כ-127,270 בני אדם.
רוב התושבים היו ערבים ומיעוטם יהודים.
בנפה התגוררו גם כ-5,500 ערבים-נוצרים.
לפי תוכנית החלוקה יועדה הנפה להתחלק בין המדינה היהודית (החלק המערבי) למדינה הערבית (החלק המזרחי).
לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 נותר רוב שטח הנפה במחוז המרכז של מדינת ישראל ומקצתו סופח על ידי ממלכת ירדן, כחלק מיהודה ושומרון.
נפת רמלה של מדינת ישראל דומה בשטח השיפוט שלה, אך לא זהה לחלק הנפה המנדטורית שנשאר בתחום ישראל.
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 127,270 בני אדם והתפלגה כדלקמן:
הנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית (שהיו חלקיים בלבד).
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 870,192 דונמים.
שטח בבעלות ערבית: 686,056 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 122,159 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 61,977 דונמים
אל קובאב (القباب – אלקֻבאב)
א-לובן (اللبّن الغربيّ – אללבן אלע'רבי)
דיר מוחיסין (دير محيسن – דיר מחסין)
ח'רבת'א אל-מסבאח (خربثا المصباح – ח'רבתא אלמצבאח)
סרפנד אל-עמאר (صرفند العمار – צרפנד אלעמאר)
סרפנד אל-ח'ראב (صرفند الخراب – צרפנד אלח'ראב)
נפת צפת הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר צפת.
גאוגרפית, הנפה כללה את אצבע הגליל (עמק החולה והרי נפתלי) והגליל העליון המזרחי.
לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות לחלק מהמדינה היהודית.
לאחר מלחמת העצמאות נשארה הנפה במדינת ישראל והפכה לנפת צפת במחוז הצפון.
הגבול הצפוני של הנפה עם המנדט הצרפתי בלבנון נקבע לראשונה בשנת 1920. תוואי זה שונה בשנת 1924, בעקבות סימון קו הגבול הסופי בין שטח המנדט הבריטי לשטח המנדט הצרפתי.
עקב שינוי זה נוספו לנפת צפת שישה כפרים מתואלים (שיעים) - אבל אל-קמח, הונין, נבי יושע, אל-מאלכיה, קדס וצאלחה.
תושבי כפרים אלו קיבלו אזרחות לבנונית בשנת 1921 ונמלטו ברובם הגדול ללבנון במהלך מלחמת העצמאות.
שטחי הנפה השתנו מספר פעמים במהלך המנדט.
במפקד האוכלוסין בארץ ישראל ב־1922 עמד שטח הנפה על 493 קמ"ר, בעוד שבמפקד האוכלוסין בארץ ישראל ב־1931 עמד שטחה על 712 קמ"ר.
במרץ 1929 הועבר אזור בדרום הנפה לנפת עכו.
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 53,620 בני אדם והתפלגה כדלקמן:
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 696,131 דונמים.
שטח בבעלות ערבית: 490,863 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 121,488 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 83,780 דונמים
אל-בּוּוֵייזיה (البويزية والميس – אלבויזיה ואלמיס)
דהריה תחתא (الظاهرية التحتى – אלט'אהריה אלתחתא)
יארדא (ياردا)טובא (طوبه – טובה)
כפר בירעם (كفر برعم – כפר ברעם)
מג'ר אל-ח'יט (مغر الخيط – מע'ר אלח'יט)
אל-מנסורה (צפת) (المنصورة – אלמנצורה)
א-סאלחיה (الصالحية – אלצאלחיה)א-סמועי (السمّوعي)
עין זיתון (عين الزيتون – עין אלזיתון)
ראס אל-אחמר (الرأس الأحمر – אלראס אלאחמר)
נפת שוף היא אחת מתוך שש נפות של מחוז הר הלבנון בלבנון.
בצפונה גובלת בנהר דאמור, מדרום גובלת בנהר האוולי, ממערב בים התיכון וממזרח בהרי אל-בארוכ.
בירת הנפה היא בית א-דין.
בתחום הנפה, מדרום-מזרח לביירות בירת לבנון, נמצאים הרי השוף שהם חלק מהר הלבנון.
נכון ל-31 בדצמבר 2017, אוכלוסיית הנפה עומדת על 231,427 תושבים שיושבים ב-97 יישובים (72 רשויות מקומיות).
נפת צִ'יאַתוּרָה (בגאורגית: ჭიათურის მუნიციპალიტეტი, צִ'יאַתוּרִיס מוניציפליטי) היא נפה בצפון-מזרח מחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון וצפון-מזרח בנפת אמברולאורי, במערב בנפת טקיבולי, נפת תרג'ולה ונפת זסטפוני, מדרום בנפת חרגאולי וממזרח בנפת סצ'חרה.
העיר צ'יאתורה משמשת כמרכז המינהלתי של הנפה.
נפת צקַאלטוּבּוֹ (בגאורגית: წყალტუბოს მუნიციპალიტეტი, צקַאלטוּבּוֹס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה במחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת אמברולאורי, מצפון בנפת צאגרי, במערב בנפת חוני בדרום-מערב ומערב בנפת סמטרדיה, מדרום בנפת ואני, מדרום-מזרח בנפת בר'דתי וממזרח בנפת תרג'ולה ונפת טקיבולי.
העיר צקאלטובו מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
נפת צָאלֶנגִ'יחָה (בגאורגית: წალენჯიხის მუნიციპალიტეტი, מילולית: צָאלֶנגִ'יחִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון בנפת מסטיה, ממזרח ודרום-מזרח בנפת צ'חורוצקו, מדרום-מערב בנפת זוגדידי וממערב בנפת גאלי שבאבחזיה.
הנפה מאוכלסת ב-26,158 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 40.4 איש לקמ"ר.
בנפה שתי ערים: צאלנג'יחה, המהווה המרכז המנהלתי של הנפה וג'ווארי.
כמו כן ישנן 11 תמי.
בנפה זורמים הנהרות: אנגורי וצ'אניסצקאלי.
בנפה תחנת טלוויזיה מקומית בשם ג'יחה.
נפת צָאגֶרִי (בגאורגית: ცაგერის მუნიციპალიტეტი, מילולית: צָאגֶרִיס מוניציפליטי) היא נפה בדרום-מערב מחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית שבגאורגיה, בחבל לצ'חומי.
הנפה גובלת מצפון בנפת לנטחי, ממערב בנפת אמברולאורי, מדרום בנפת צקאלטובו, מדרום-מערב בנפת חוני וממערב בנפת מרטווילי.
הנפה מאוכלסת ב-10,387 תושבים בצפיפות אוכלוסין של כ-13,7 איש לקמ"ר.
העיר צאגרי מהווה את המרכז המנהלתי של הנפה.
יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה לָגַ'נוּרהֶסִי.
כמו כן ישנם 58 כפרים.
רכס חוואמלי, אבן גיר מסיב, משתרע בנפת צאגרי ונפת צקאלטובו ומהווה את קו פרשת המים בין נהר הריוני וצחניסצקאלי.
נפת צ'חוֹרוֹצקוּ (בגאורגית: ჩხოროწყუს მუნიციპალიტეტი, מילולית: צ'חוֹרוֹצקוּס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון בנפת מסטיה, מצפון-מזרח בנפת לנטחי, ממזרח בנפת מרטווילי, מדרום בנפת סנקי, מדרום-מערב בנפת חובי וממערב בנפת זוגדידי ונפת צאלנג'יחה.
הנפה מאוכלסת ב-22,309 תושבים בצפיפות אוכלוסין של כ-36.0 איש לקמ"ר.
העיירה צ'חורוצקו מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
בין השנים 1963-1964נקראה חלק מנפת צחרַקַרִי ומשנת 1965 נפה נפרדת בשמה הנוכחי ובגבולותיה כיום.
המקום הגבוה ביותר בנפה הוא הר אוֹמַאצִ'ירחוֹלֶה המתנשא לגובה של 3166 מטר מעל פני הים.
בשטח הנפה זורמים נהרות רבים, ביניהם: חוביסצקאלי, אוֹצ'חוֹמוּרִי ועוד.
נפת צ'וֹחַטַאוּרי (בגאורגית: ჩოხატაურის მუნიციპალიტეტი, תעתיק: צ'וֹחַטַאוּריס מוניציפליטטי) היא נפה במחוז גוריה שבגאורגיה.
היא גובלת מצפון בנפת סמטרדיה, מצפון-מזרח בנפת ואני, מדרום-מזרח בנפת אדיגני, מדרום בנפת חולו, מדרום-מערב בנפת אוזורגתי ומצפון-מערב בנפת לנצ'חותי.
העיירה צ'וחטאורי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
עד שנת 1917 נכללה הנפה בפלך כותאיסי באוייזד אוזורגתי (כיום מחוז גוריה).
משנת 1963–1964 נכללה תחת מחוז משנה מחרדזה.
משנת 1965 ועד לשנת 2006 הוחזר השם למחוז משנה צ'וחטאורי כמחוז משנה נפרד.
נפת רמאללה הייתה נפה במחוז ירושלים בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל, אשר נקראה על שם העיר רמאללה.
ביולי 1922 הייתה הנפה חלק ממחוז ירושלים-יפו.
בשנת 1924 הופרדו מחוזות יפו וירושלים.
לפי תוכנית החלוקה יועד שטח הנפה להיכלל בתחומי המדינה הערבית.
בעקבות מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 צורף חלק מזערי משטח הנפה למחוז המרכז בישראל ואילו רוב השטח הפך לחלק מן הגדה המערבית, שהייתה בשליטת ממלכת ירדן.
בעקבות הסכמי אוסלו בתחילת שנות ה-90 והקמת הרשות הפלסטינית הוקמה נפת רמאללה ואל-בירה, המשתרעת על אותו שטח, בקירוב.
במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1931 נמנו בנפה 39,062 תושבים בחלוקה האתנית להלן:
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, שערכו רשויות המנדט, היה סך האוכלוסייה בנפה 47,280 בני אדם, מתוכם 8,290 נוצרים.
שטח בבעלות ערבית: 682,504 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 146 דונמים (בשטחי הכפרים ביתוניא ובית עור אל-פוקא)
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 3,914 דונמים
ביר זית (بيرزيت – בירזית)
בית ליקיא (بيت لقيا – בית לקיא)
בני זייד (بني زيد – בני זיד)
דיר אבו משעל (دير أبو مشعل)
דיר איבזיע (دير إبزيع – דיר אבזיע)
דיר דיבוואן (دير دبوان) דיר ניזאם (دير نظام – דיר נט'אם)
ח'רבת אבו פלאח (خربة ابو فلاح)
ח'רבת'א בני חרית' (خربثا بني حارث)
כפר מאליכ (كفر مالك – כפר מאלכ)
כפר ניעמה (كفر نعمة – כפר נעמה)
אל-מזרעה אל-קיבאלייה (المزرعة القبلية – אלמזרעה אלקבליא)
אל מוע'ייר (المغيّر – אלמע'יר)
אל מידיה (المدية – אלמדיה)
נבי סאלח (النبي صالح – אלנבי צלאח)
נעלין (نعلين) סאפא (صفّا – ספא)
קראוות בני זייד (قراوة بني زيد – קראות בני זיד)
תורמוס עיא (ترمسعيّا – תֻרמֻסעיא)
נפת ראשיא היא נפה מנהלתית במחוז אל-בקאע, שבדרום לבנון.
בירת המחוז היא העיר ראשיא.
מרבית תושבי הנפה הם דרוזים, לצידם חי מיעוט נוצרי.
כמו כן קיימות כפרים סונים דוגמת בכא.
במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, האזור לא הושפע במיוחד בניגוד שאר האזורים במדינה.
מבחינה גאוגרפית, הנפה גובלת ברכס מול הלבנון הגובל בסוריה.
נפת צידון היא נפה מנהלתית במחוז דרום לבנון.
עיר בירת המחוז היא צידון.
את המחוז מייצגים שני נציגים, מוסלמים סונים, בפרלמנט הלבנוני.
+ או קאקעיה (قاقعية)מרוואניה או זע'דראיא (زغدرايا) או חארת סידא (حارة صيدا) או כפרמלכי (كفرملكي)ח'ראייב או בקוסטא (بقسطا) או עקתאנית (عقتانيت), בהגייה לבנונית: תִפֵّ֫אחְתַא, בהגייה לבנונית: עַנְא֫וּן
נכון לשנת 2014, היו בנפת צידון 61,237 בעלי זכות בחירה, מהם:
פואד סניורה – לשעבר, ראש ממשלת לבנון (1943–)
עורך דין, איש עסקים פוליטיקאי ושר לשעבר (1942)
ד"ר (שמה האמיתי: חכּמת אל-מג'ד'וב א-סבאע'; حكمت المجذوب الصباغ) – פרופסור לספרות וסופרת.
בנפת צידון נמצא קצה הצינור הטרנס-ערבי בים התיכון, צינור שאורכו 1,720 ק"מ, והוא מתחיל בשדות הנפט ליד בסעודיה.
לצינור היה תפקיד חשוב בסחר העולמי בנפט – סיוע בפיתוח הכלכלי של לבנון – כמו גם ביחסים הפוליטיים של אמריקה והמזרח התיכון.
בעת בנייתו ב-1947, הפרויקט נחשב לפורץ דרך וחדשני עם קיבולת מקסימלית של כ-500,000 חביות ליום.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ובשל סכסוך מתמיד בין ערב הסעודית לסוריה ולבנון על אגרות המעבר, וכן בשל הופעת מכליות נפט הגדולות, הצינור פועל כיום בהספק נמוך מאוד.
נפת צור היא נפה מנהלתית במחוז דרום לבנון שבלבנון.
בירת הנפה היא העיר צור.
בנפה יש 56 רשויות מוניציפליות.
רשויות מוניציפליות בנפה (לפי סדר א-ב)
בדיאס, בורג' רחאל, באפליה, אל-בורע'ליה, אל-ביאד, באריש, בורג' א-שמאלי, אל-באזוריה, באתוליה, אל-בוסתאן
דיר כיפא, דיר עאמס, דרדע'יא, דיר קאנון א-נהר, דיר קאנון ראס אל-עין, דבעאל
טיר חרפא, טורא, טיר פלסאי, טיר דבא
אל-מסאכן א-שעביה, מערכה, מזרעת משרף, מג'דל זון, מערוב, מרווחין, מג'אדל, מנסורי, מחרונה
עלמא א-שעב, עין בעאל, עייתית, עבאסיה
, שמע, שיחין, שוחור, שהאביה
נפתוחים (נַפְתֻּחִים) היה אביו של עם מצרי עתיק המוזכר בתנ"ך.
בניו יצאו מבנו של מצרים, שהוא נכדו של חם ונינו של נח.
בתרגום השבעים שנכתב ביוונית מופיע השם כ-Νεφθαλιιμ (נֵפְתַלִים).
בתרגום התורה המיוחס ליונתן שנכתב בארמית מופיע השם כ"פנטסכינאי", כלומר יושבו של חבל הארץ שבצפון-מזרח הדלתא של הנילוס.
בעוד שמדרשי השם של בני מצרים האחרים בספר בראשית מובן: מפתרוסים יצא העם היושב בפתרוס ומלהבים יצאו תושבי לוב, מדרש השם של נפתוחים איננו מובן דיו.
הוצע ששמו של נפתוחים מגיע ממילה במצרית עתיקה, נא-פא-תא-מחי, כלומר, "תושב הארץ הצפונית", שם נמצא הדלתא של מצרים.
נַפְתָּלִי הוא דמות מקראית, בנו השישי של יַעֲקֹב, והוא נולד לבִּלְהָה, שפחתה של רָחֵל.
צאצאיו של נפתלי הפכו לשבט נפתלי.
לפי המסופר - כשיצאו עם ישראל ממצרים העלו את עצמותיו וכאשר סיימו להתנחל בארץ בשנת ב'תצ"ה (1265 לפני הספירה) קברוהו בקדש נפתלי.
מקור השם נפתלי הוא המלחמות והמאבקים של רחל עם אחותה, לֵאָה, שבה קינאה מאוד בגלל בניה.
כאשר נולדו לה דָּן ונפתלי היא "ניצחה" את אחותה וקראה לבנה נפתלי, מאבקי.
התרגום המיוחס ליונתן ייחס לפי-כך לנפתלי כושר ריצה של אצן קל-רגלים.
המפרשים חלוקים בתוכנה של ברכה זו.
יש שפרשו איילה זריזה וחופשית בעלת קרניים המסתעפות.
לפי פירוש המילים אִמְרֵי-שָׁפֶר יש שפירשו שליח ובפיו דברים טובים.
לטענת משה ויינפלד חוקר המקרא, הפירוש הרואה ב'אִמְר'-כבש בארמית, הוא הנכון ביותר, שכן השבט הוא זה שנותן את הכבש כמס למלך.
השבט בברכה, נמשל לשליח מהיר בהבאת מנחותיו לאיילה זריזה.
ראב"ע בפירושו ל מפרש את שמו של נפתלי:
בזמן הרעב בארץ כְּנַעַן, נפתלי ירד מצרימהּ לקנות אוכל יחד עם תשעת אחיו, כשבנימין נותר עם אביהם, יעקב.
לאחר-מכן הביאו את בנימין, ולבסוף גם את יעקב.
במסכת סוטה, סופר על נפתלי בסיפור קבורת יעקב.
עשו טען לבעלות על מקום קבורתו של יעקב, ולא הניח לבניו לקברו.
על שום כך, נפתלי, שהוא כאיילה שלוחה, היה זה אשר רץ מצרימה להביא את שטר המכירה, אשר מוכיח כי נקנה על ידי יעקב.
על-פי ילקוט שמעוני לפרשת שמות, נפתלי נולד בה' בתשרי, בשנת למניין בריאת העולם, ונפטר בגיל 133. לעומת זאת, על-פי ספר צוואות השבטים, אשר לא נתקבל בקרב חכמי היהדות, נפתלי חי עד גיל 137 שנים, ונקבר במצרים.
בספר היובלים נזכרת אשתו של נפתלי, "רוּשה".
צאצאי נפתלי נשארו במצרים, עד אשר יצאו משם ביציאת מצרים, על-פי ספר שמות.
ובספר הישר מסופר: כיום מצוין קברו בכביש 899 מול תל קדש נפתלי.
לקבר זה מקורות רבים מהמאה ה-7 ואילך.
בנוסף יום פטירתו הוא ו' בתשרי לפי התאריך העברי, כמובא בספר "ילקוט שמעוני".
נפתלי בֶּזֶם (Bezem; 27 בנובמבר 1924 – 2 באוקטובר 2018) היה צייר, מאייר ופסל ישראלי, חתן פרס דיזנגוף לציור.
בזם נולד בעיר אסן שבגרמניה ועלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער בחודש אוגוסט 1939, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא למד פקידות בבית הספר התיכוני למסחר, מאחר שבעליית הנוער התעקשו שעליהם לדאוג לכך שיהיה לו מקצוע.
בשנת 1943 הסכימו לשלוח אותו לבצלאל, לאחר שניסיונו להתגייס לצבא הבריטי נכשל, בגלל מראהו הילדותי.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף לפלמ"ח ובין היתר עסק באיורים לפרסומי הארגון (טרם פירוקו), בתפקיד זה עיצב את צורתו הסופית של סמל הפלמ"ח שעיצב במקור אריה אלחנני.
לאחר הקמת המדינה שירת במחלקה הטכנית (ש.מ 8) באגף המודיעין.
בזם פעל, כאמן, להנציח את השואה, הבאה לידי ביטוי ברבות מיצירותיו.
נושאים בולטים נוספים ביצירתו היו תקומת עם ישראל בארצו ומאבקו לעצמאות.
לדוגמה: תבליט הקיר, "נושאי האור", על בניין "היכל התרבות" בכפר סבא, שהוקדש לזכרם של תושבי כפר סבא ובוניה, לוחמיה ומגניה.
נושאים אלה העסיקו את בזם לאורך שנות הארבעים והחמישים, אך במקביל נתן לא אחת ביצירתו גם ביטוי להשקפותיו בנושאים חברתיים שהעסיקו את החברה הישראלית באותן השנים.
כך יצר בשנת 1952 את ציורו המפורסם "לעזרת הימאים" (צבעי שמן על דיקט) כהבעת תמיכה בשביתת הימאים.
לאורך שנים הציור שכן במשרדי על המשמר ובשנים האחרונות הוא מוצג במוזיאון ישראל.
"לעזרת הימאים" מושאלת בהשאלת קבע לאוסף המשכן לאמנות עין חרוד ומוצגת בימים אלה בתערוכת האוסף של המוזיאון - "עבודה, מלאכה, פעולה".
בשנת 1954 צייר ציור מפורסם אחר, "הגנת רמת רחל" (אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות; מוצג כיום כחלק מתצוגת הקבע), בו נראה אחד המגינים יורה מאחורי פגר פרה המשמש לו כמחסה.
הציור, בצבעי שמן על בד, נעשה על פי ציור בצבעי גואש ומים על נייר שצייר האמן עוד בשנת 1948 (אוסף פרטי).
בשנת 1957 זכה נפתלי בזם בפרס דיזנגוף לציור על ציורו "בחצר הבית השלישי" (צבעי גואש על קרטון; גם הוא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות) שנוצר בתגובה לטבח כפר קאסם ואשר עורר הדים רבים, ובכלל זה מחאות נגד האמן על עיסוקו בנושא, הן בציבור הרחב והן בחוגי האמנים .
החל משלהי שנות החמישים ואילך גיבש בזם איקונוגרפיה אישית ופרטית העוסקת בגורל העם היהודי ובשיבתו לארצו.
ראשיתה של זו הופיעה בסדרת רישומים שהוצגה בתערוכה בבית הנכות בצלאל בשנת 1958, סדרה שזכתה לשם "פרחי שמש" והופיעה מאוחר יותר כאלבום בהוצאת ספרית פועלים.
איקונוגרפיה זו, שמבחינה סגנונית הושפעה בחלקה מאמנים שונים זה מזה כיענקל אדלר ופרנאן לז'ה, הפכה להיות "סמלו המסחרי" של בזם ועמה הוא מזוהה עד היום יותר מכל.
היא הוצגה במלוא הדרה כאשר בזם הוזמן בשנת 1970 על ידי האדריכל אבא אלחנני לצייר את תקרת אולם קבלת הפנים במשכן הנשיא בירושלים.
ציור התקרה הענק, המתאר את שיבת עם ישראל לארצו, מורכב מ-63 לוחות שגודל כל אחד מהם הוא 160X160 ס"מ ומשתרע על שטח של כמאתיים מטרים רבועים.
נפתלי בזם היה נשוי לחנה, שסבלה בארבעת העשורים האחרונים לחייה ממחלת פרקינסון, עד מותה בשנת 2009. לזוג נולדו שני בנים.
ב-1975 נפצע אנושות בנם הבכור, יצחק (איצ'ה) בזם, בפיגוע מקרר התופת בכיכר ציון, וכעבור שלושה שבועות מת מפצעיו.
נפתלי בזם נפטר ב-2 באוקטובר 2018 ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
הותיר אחריו את בנו הצעיר, שלמה.
פרחי שמש: ט"ו רישומים; דברי מבוא מאת צבי זהר, מרחביה: ספרית פועלים, תשי"ט.
רישומי קינה; מילים: עזרא זוסמן, תל אביב: מסרה, תשכ"ב.
סירות, עולים: הורים וארונות, שולחנות וכיסאות, ברכת הנרות, אריות ודגים, צמחים, רמת גן: מסדה, 1972.
הגדה של פסח; ציר: נפתלי בזם; כתב: משה מרדכי ב"ר יששכר דב בן דב, תל אביב יפו: י.
דוד איגנטוב, בארץ הלבנה; עברית: א.ד.
שפיר; ציורים: נפתלי בזם, תל אביב: מ' ניומן ('הדס'), תשי"ד.
סיפורי בלזק; תורגמו על ידי מתרגמים שונים; רישומי-הצפורן ...
מעשה-ידי נפתלי בזם, ירושלים: ספרי תרשיש, תש"ך.
שמשון מלצר, אלף, ציורים: נפתלי בזם, ספרית פועלים, תשל"ז.
השקיעה, (סוסיו של מנדל חץ פורח סוסיו כנשר), צייר : נפתלי בזם, כתב: יצחק באבל, תרגום : אברהם שלונסקי, מוזיקה : מאיר נוי, ביים : שרגא פרידמן, הבימה, 1965, ("דגש קל", ספרית הפועלים, 1993).
רמי נחושתן, רישומים; עריכה: נפתלי בזם, מהדורה ב, אשדות יעקב: משק אשדות יעקב וחטיבת בני הקיבוץ, תשט"ז.
(אלבום איורים משל נחושתן שהופיע לזכרו)
נפתלי אלטר (נכתב לעיתים: אלתר; נולד ב-3 ביוני 1947) הוא מלחין, פזמונאי, זמר, מפיק, שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.
נפתלי אלטר נולד ב-1947 בתל אביב.
בסוף שנות ה-60 היה שותף להרכב המוזיקלי "המתקוממים", שבו ניגן באורגן.
משנות ה-70 החל להלחין שירים.
ב-1973 הפיק את סרטו של אסי דיין "הזמנה לרצח", כתב איתו את התסריט, והלחין את פסקול הסרט.
ב-1974 הלחין חלק מהשירים באלבומו השני של אושיק לוי, ביניהם "יונתן סע הביתה", "ניגון עתיק" ו"לא הכרתי אותך מקרוב".
ב-1975 הוציא אלטר שיר עצמאי לרדיו בשם "ועכשיו שרים".
ב-1976 הוציא אלבום משותף עם אושיק לוי, "איפה טעינו", שמתוכו התפרסמו השירים "איפה טעינו" ו"זכרון יעקב", שאת מילותיו כתב אלטר.
בשנת 1978 הלחין את השיר טוליק שכתבה רמה סמסונוב, עבור לוי שביצע את השיר בפסטיבל שירי הילדים מס' 9. כשני עשורים אחר כך, ב-1995, חזר לשתף עימו פעולה באלבומו "לפעמים לא בכוונה".
ב-1976 כתב יחד עם דיין את התסריט לסרטו "גבעת חלפון אינה עונה", הלחין את שיר הנושא של הסרט ואת השיר "תן לשים ת'ראש על דיונה", וגם שיחק בו בתפקיד קטן (ש"ג המוצב).
ב-1992 הלחין את פסקול סרטו של דיין "החיים על פי אגפא", שבו נכללו גם לחניו לשירים "דניאלה" ו"במקום הזה" שכתב דיין.
על סרט זה זכה אלטר בפרס אופיר למלחין הטוב ביותר.
אלטר הלחין את המוזיקה לסרטים: "סופו של מילטון לוי" (1981) של הבמאי ניסים דיין, "פוטו רומן" (1987) של הבמאי טל רון ויוסל'ה, איך זה קרה?" (1989), אף הוא בוים בידי טל רון.
בסרט זה היה שותף אלטר לתסריט יחד עם ישראל ויסלר (פוצ'ו), שהסרט על פי ספרו.
ב-1985 ביים סרט עצמאי, "אירית עירית", ושר את שיר הנושא שלו.
הסרט עוסק בחברותן המיוחדת של אשתו דאז אירית אלטר עם עירית רזילי, אשתו לשעבר של ידידו הטוב אושיק לוי.
ב-1986 ביים את הסרט "כח משיכה", שעבורו הלחין דני רובס את המוזיקה.
באותה השנה ביים את הסרט "השגעון הגדול" בכיכובם של ספי ריבלין ואריק לביא.
ב-1989 שיחק בסרט "אחד באפריל" לצדה של ציפי שביט.
אלטר הלחין את השיר עוד חוזר הניגון למילים של נתן אלתרמן, שביצעה במקור נירה גל וזכה לגרסת כיסוי ידועה בביצועו של ברי סחרוף.
זמרים נוספים ששרו שירים בלחנו של אלטר הם יעל לוי ("גשם הקשב לנשים"), חנן גולדבלט, נורית גלרון ומזי כהן.
בשנות ה-2000 עמד בראש קרן הקולנוע הישראלי ובמחלקות ההפקות המקוריות של טלעד.
מכהן כחבר ההנהלה הציבורית של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
בשנים 2004–2008 שימש כמנהל מחלקת הדרמה של זכיינית השידור רשת.
כמו כן ניהל את מחלקת הדרמה של הוט.
אלטר שיחק בעונה השנייה והשלישית של הסדרה "שטיסל", בתור איזי קאופמן, בעל גלריה אשר מגלה את כישרונו של עקיבא שטיסל ומציע לו לפתח את כישרון הציור שלו.
ב-2011 יצא אלבומו הראשון, "נסיעה".
בספטמבר 2024 זכה בפרס מפעל חיים במסגרת פסטיבל "סאונדטראק תל אביב".
אלטר היה נשוי לשחקנית אירית אלטר (אשתו לשעבר של עלי מוהר ואם בתו), ולהם בן ובת.
בנו, אורי אלטר, שיחק בסרט "השגעון הגדול" משנת 1986 כשהיה ילד, לצד אשתו אירית אלטר וספי ריבלין, וכן בסרט "מעבר לים" משנת 1991. לימים הפך אורי אלטר לאחד ממייסדי חברת ההיי-טק "סייברה".
בתו, רוני אלטר, היא זמרת, שהייתה חברה בהרכב "מטרופולין".
בשנת 2010 יצא אלבום הבכורה שלה, "כיס אוויר", שכולל דואט עם אביה, "הבכי" (שהלחין את השיר למילים של נתן אלתרמן, ושר במקור אושיק לוי).
אלטר הלחין עבור האלבום גם את השיר "נגועה", למילים של עלי מוהר.
רבי נפתלי דב אמסטרדם (ה'תקצ"ב, 1832, סלנט – ה'תרע"ו, 1916, ירושלים) היה מראשוני תנועת המוסר בליטא, ומגדולי תלמידיו של רבי ישראל מסלנט.
נולד בעיירה סלנט שבליטא בשנת תקצ"ב.
מנערותו התבלט בשקידתו וביראתו, ורבי ישראל סלנטר מסר לידו את בנו לחנכו.
למד אצל רבי ישראל סלנטר בבית מדרשו בווילנה ובקובנה, והיה בין התלמידים הבכירים של רבי ישראל.
לאחר נישואיו סירב לקבל על עצמו רבנות ופתח מאפייה בביתו לפרנסתו, אך רבו רבי ישראל אסר עליו לעבוד בה כפועל פשוט ולכן חיפש משרת רבנות.
בשנת 1867 התמנה לרבה של הלסינקי, בה כיהן כרב במשך שמונה שנים.
במהלך שנת 1870 ניסה לעבור לרבנות נובגורוד, אך הניסיון נכשל והוא שב להלסינקי עד שנת 1875, אז התפטר ושב לקובנה.
בקובנה הוא חי בעוני ורבי ישראל שלחו לכהן בסנקט פטרבורג כמורה צדק לצד חברו ר' יצחק בלאזר, תפקיד בו כיהן כשנה.
לאחר מכן כיהן ברבנות בעיירות יאסווין ואלקסוט, ולבסוף נטש את משרת הרבנות והתמסר להשתלמותו המוסרית.
בשנים אלו פעל להפצת שיטת המוסר בסביבתו, ובמסירת שיחות מוסר בישיבות שיטת המוסר.
בשנת 1906 נפטרה אשתו, ומיד לאחר מכן עזב את קובנה ועלה לארץ ישראל, והתיישב בירושלים, גם בה היה פעיל בהרבצת תורה ומוסר.
רבי נפתלי אמסטרדם נפטר בירושלים בו' באדר ה'תרע"ו (1916) ונטמן בהר הזיתים.
בנו רבי אליעזר לוין שימש כרב בנאדארזין (Nadarzyn) שבפולין.
נפתיס (נבתחית) היא האלה המגינה על המתים במיתולוגיה המצרית.
היא בתם של גב ונות, אחותו ואשתו של סת, אחותם של איזיס ואוזיריס, ואימו של אנוביס.
בניגוד לבני משפחתה, הידע אודותיה מועט.
מתוארת לרוב כ"גבירת הבית" והדבר משתקף בסמל ההירוגליפי של בית שהיא נושאת על ראשה בציורים רבים.
היא ממונה על עזרה למתים לעבור בשלום את הדרך לעולם הבא, והיא אחת מהשופטים שמחליטים אם המת ראוי להיכנס לעולם הבא.
נפתיס מוזכרת גם כאלה המגנה על פרעה מפני אויביו, אותם היא יכולה לחסל בעזרת משב נשימתה בלבד.
נפתיס עסוקה לרוב בשימור הגוף ובהגנה עליו אחרי המוות.
היא מגלמת את כוח הריפוי של האבל כמו גם הגנה עדינה, ולעיתים שקטה, על אחרים.
היא מצביעה על החוכמה של פרישה מהחיים כדי להתאבל, להרהר, לקבל תובנות חדשות ולהיטען מחדש כשהאנרגיה התרוקנה.
צבעיה הם ירוקים בהירים ואפורים כסופים.
עזרה לאחותה איזיס לחבר את שלושה עשר חלקי גופתו של אוזיריס ולהפיח בו רוח חיים.
נפתלי בלומנטל (1 במרץ 1922 – 1 במאי 2022) היה איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי.
כיהן כמנכ"ל תאגיד "כור", מבקר ההסתדרות וחבר הכנסת.
בלומנטל נולד בשנת 1922 בסטניסלב שבפולין (בתחומי אוקראינה של ימינו).
בנעוריו היה חבר תנועת בני עקיבא ובשנת 1934 עלה ארצה מגרמניה.
עבד במשרד רואה החשבון האפט בחיפה.
במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה בחטיבת כרמלי והשתחרר בדרגת סרן.
בלומנטל השלים בחינות ראיית חשבון והחל לעבוד בשנת 1951 בסולל בונה.
במרוצת השנים כיהן בתפקידים ניהוליים וכלכליים: מרכז המחלקה לביקורת והדרכה של מפעלי התעשייה, חשב החטיבה התעשייתית ב"כור", ראש אגף הכספים בהנהלת "כור", סמנכ"ל כספים ומסחר ב"כור" ומנכ"ל "כור סחר".
בשנים 1977–1982 כיהן בלומנטל כמנכ"ל תאגיד "כור" ולאחר מכן המשיך לשמש כיו"ר מועצת המנהלים בחברה.
בשנת 1950 הצטרף בלומנטל לשורות מפא"י ובשנת 1981 נבחר במסגרת המערך לכנסת העשירית וכיהן כחבר ועדת הכספים.
בפעילותו המפלגתית היה חבר במוסדותיה השונים ושימש כגזבר המפלגה.
בשנת 1986 מונה למבקר ההסתדרות.
בלומנטל המשיך בפעילות מקצועית ושימש כדירקטור במספר חברות (פיטק טכנולוגיות, אלול, פלמר, שיפר מגם תעשיות) עד יום מותו.
בלומנטל נפטר ב-1 במאי 2022 בגיל 100, והובא למנוחות בבית העלמין נווה הדר בהוד השרון .
נפתלי גליקסברג הוא יוצר סרטים ישראלי.
גליקסברג הוא בנם של הרב יוסף ואילה גליקסברג.
למד בישיבת באר יעקב ובישיבת פוניבז'.
בשנות ה-30 לחייו, לאחר שהשלים לימודי הסמכה לרבנות, עזב את החברה החרדית והחל בלימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989 היה ממקימי בית הספר לקולנוע וטלוויזיה "מעלה" בירושלים, ושימש כמנהלו הראשון.
במקביל הקים באותן שנים את המסלול הראשון לקולנוע באולפנה לבנות בנווה דקלים.
בשנת 1999 התמנה לראש מסלול וידאו ואנימציה במרכז האקדמי ויצו חיפה, ושימש בתפקיד כשש שנים.
בשנים 2004–2008 כיהן כיו"ר פורום היוצרים הדוקומנטריים, במסגרתו יסד את התחרות השנתית לקולנוע דוקומנטרי ישראלי, ואת קטלוג הפורום.
סרטו "להיות שמעון פרס" הוא סרט מעקב אחרי נשיאה התשיעי של מדינת ישראל, שמעון פרס.
הסרט שודר לראשונה בשידור קשת ערוץ 2 בשנת 2014. עוד טרם להקרנתו עורר הסרט גל שמועות, לאחר שנטען כי הופעלו לחצים מטעם
אנשיו של פרס לצנזר את הסרט ואף למנוע את הקרנתו.
גליקסברג הוא יוצר, עורך ראשי, ומפיק של הסדרה "צו האופנה" שעלתה לאוויר ב-2011 בערוץ הראשון.
הסדרה התיעודית בת החמישה פרקים בהנחייתה של קרן מור בוחנת את הזהות הישראלית דרך מאה שנות אופנה.
בשנת 2008 הוקרנה ב-"yes" דוקו-סדרה בשם "חתונה ישראלית", שתיארה את תהליך ההליכה לחופה של שישה זוגות ישראלים.
סדרה נוספת שביים ויצר היא הסדרה "סיפורי נתב"ג", ששודרה בקשת ערוץ 2 בשנת 2010.
בשנת 2006 שודר סרט התחקיר שלו "אזעקת אמת", שעסק בהתנהגות הרמטכ"ל דן חלוץ במלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2005 כתב וביים סדרה תיעודית בת ארבעה פרקים, "אנטישמיות לא מה שחשבת", ששודרה ברשת בערוץ 2. באותה שנה ביים גם את הסרט "תיק לא סגור", שחשף פרטים נוספים אודות רצח רבין, הסרט שודר בשידורי קשת.
בסרט חושף גליקסברג לראשונה את הבגדים שלבש רבין בליל הרצח.
ב-2004 ביים את סרט התחקיר "אנחנו נגיע בזמן", שעסק בהתרסקות המעבורת קולומביה, ושודר במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. באותה שנה ביים גם את הסרט "מי אתה אלחנן טננבוים", (תסריטאי ומנחה - ד"ר רונן ברגמן) ששודר במסגרת שידורי רשת בערוץ 2.
בשנת 2002 ביים וערך את פינת "המבקרים" במסגרת התוכנית "המוסף" ששודרה בערוץ 8. ב-2003 ביים את הסרט התיעודי "משימה 107", שעקב אחר ההכנות האחרונות של הטייס אילן רמון לטיסתו במעבורת החלל קולומביה.
בשנת 2018 יצר את הסדרה התיעודית "השריקה של התנועה" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2021 שודרה הסדרה הדוקומנטרית "שופטים בשר ודם" שיצר גליקסברג ואשר עסקה במעמדו של בית המשפט העליון ושופטיו ובמתח בין בית המשפט לרשות המחוקקת.
הסדרה שודרה בכאן 11 של תאגיד השידור הציבורי.
ב-2023 שודרה הסדרה "מדורות השבטים" בכאן 11 שיצר דרור יחד עם דוקי דרור, הסוקרת אירועים מכוננים שעברה החברה הישראלית בשלושים השנים שקדמו לה, מנקודות מבט אישיות של אישים ישראלים, שנבחרו כנציגם של השבטים הישראלים השונים.
ב-2024 עלתה לשידור הסדרה שיצר יהודי באמריקה – זהות קרועה.
סדרת תעודה שבוחנת את הזהות היהודית האמריקאית, החל מימי הקמת מדינת ישראל ועד ההווה.
הסדרה בוחנת אלמנטים שונים שמלווים את הקהילה היהודית בארצות־הברית ואת יחסיה עם ישראל.
נַפְתָּלִי בֶּנֶט (נולד ב-25 במרץ 1972, י' בניסן ה'תשל"ב) הוא פוליטיקאי ומדינאי ישראלי, שכיהן כראש ממשלת ישראל ה-13. קודם לכן כיהן כשר הביטחון, שר החינוך, שר הכלכלה, כיו"ר רשימת ימינה וכיו"ר מפלגות הימין החדש והבית היהודי.
בתחילת דרכו היה יזם היי-טק ואיש ניהול, ממייסדי חברת "סאיוטה".
כמו כן היה מנכ"ל מועצת יש"ע וממייסדי תנועת "ישראל שלי".
מפלגת הבית היהודי בראשותו הייתה שותפה בממשלות נתניהו השלישית והרביעית.
ב-2019 פרש ממפלגת הבית היהודי והקים יחד עם איילת שקד את מפלגת הימין החדש.
לאחר הפרישה מונה בנט לשר הביטחון.
בבחירות 2019 המפלגה לא הצליחה להיכנס לכנסת.
לאחר מכן השניים הקימו את סיעת "ימינה".
כשעמד בראש מפלגת הימין החדש כיהן במשך חצי שנה של ממשלת מעבר בתפקיד שר הביטחון, ובמהלך כהונתו התקיים מבצע חגורה שחורה.
עם הקמת ממשלת נתניהו החמישית לאחר בחירות 2020 נשאר באופוזיציה.
לאחר בחירות 2021 ובצל המשבר הפוליטי ו"מבצע שומר חומות" חידש את השותפות עם יאיר לפיד והקים איתו ממשלת חילופים שכללה מפלגות מימינה ועד רע"ם, והייתה מבוססת על 61 ח"כים.
במסגרת ממשלת החילופים שהוקמה כיהן בנט ראשון כראש הממשלה.
במהלך כהונתו המשיכה התפרצות מגפת הקורונה, וכמו כן הממשלה יזמה את מבצע שובר גלים לטיפול בהתגברות הטרור הפלסטיני מיו"ש.
בנט קידם את פיזור הכנסת והיציאה לבחירות לכנסת העשרים וחמש לאחר שממשלתו איבדה את הרוב הקואליציוני שלה, וב-1 ביולי 2022 לאחר שאושר החוק לפיזור הכנסת ה-24 בקריאה שלישית, עברה ראשות הממשלה ליאיר לפיד בהתאם לתיקון לחוק ממשלת החילופים שעבר בתחילת הכהונה.
בנט נולד בחיפה, והוא הצעיר מבין שלושה בנים שנולדו למירנה (לבית לפקוביץ) ולג'ים בנט.
הוריו עלו לישראל מסן פרנסיסקו שבארצות הברית ב-1967, חודש אחרי מלחמת ששת הימים.
סבו וסבתו היגרו לסן פרנסיסקו מפולין, ועלו לישראל בזקנתם.
כמה מבני המשפחה האחרים של אמו, שנשארו בפולין, נספו בשואה.
לאחר שהוריו עלו לישראל, הם גרו מספר חודשים בקיבוץ דפנה, שם למדו את השפה העברית, ואחר כך התיישבו באחוזת שמואל בחיפה.
אביו של בנט, ג'ים (עיברת את שמו ליעקב, היה מתווך נדל"ן ויזם בנייה, לצד היותו מגייס תרומות לטכניון.
אמו של בנט, מירנה לבית לפקוביץ (שעברתה את שמה ללאה), הייתה סגנית מנכ"ל התוכנית הצפונית של אגודת האמריקאים והקנדים בישראל .
שלושת בניהם אשר, דני ונפתלי נולדו בחיפה.
בקיץ 1973, לאחר שאמו התקשתה להיקלט בישראל, חזרה המשפחה לסן פרנסיסקו.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים בסתיו של אותה שנה שב האב, שהוכשר במסגרת המילואים כתותחן, לישראל ולחם בחזית רמת הגולן.
הוא נותר בשירות מילואים במשך חודשים, ואשתו ובניו הצטרפו אליו בישראל.
בתקופה זו גם החלו הוריו, שבצעירותם היו חברים בקהילה הרפורמית "עמנו-אל" בסן פרנסיסקו, להתקרב ליהדות האורתוקסית.
נפתלי עצמו נשלח בילדותו לגן של חסידות חב"ד, ובשל כך בתקופת נערותו כבר גדל בבית אורתודוקסי-מודרני.
בנט החל ללמוד בבית ספר יסודי "כרמל".
בהיותו בכיתה ב' עברה המשפחה שוב לארצות הברית, ניו ג'רזי, למשך שנתיים, בעקבות עבודת האב, וכשהיה בן עשר חזרה המשפחה לחיפה.
גיבורי ילדותו היו מאיר הר-ציון ויוני נתניהו.
היה חבר ב"נוער התחיה" ובגיל 14 עלה להר הבית.
למד בישיבה התיכונית "יבנה" בחיפה והדריך בסניף "כרמל" של בני עקיבא.
כאשר הגיע אל בית הספר לקצינים של צה"ל, הוריד את הכיפה, אולם בעקבות הקולות שנשמעו נגד הציונות הדתית לאחר רצח יצחק רבין החליט לשוב ולחבוש אותה.
עם גיוסו לצה"ל באוגוסט 1990 התנדב לסיירת מטכ"ל, בה שירת כלוחם ב"צוות גיורא", יחד עם עמנואל מורנו ומתן כהנא.
לאחר שסיים קורס קצינים, במקביל למינויו של טל רוסו למפקד יחידת מגלן, עבר בנט ליחידה זו כדי לסייע בשיקומה.
הוא מונה למפקד צוות סיור ולאחר מכן, שימש בה סגן מפקד ומפקד פלגה.
במסגרת מגלן השתתף בנט בלחימה בדרום לבנון כולל מבצע ענבי זעם ומבצע נשל הנחש.
באפריל 1996, במהלך מבצע "ענבי זעם", פעל כוח בפיקוד המ"פ בנט, בגזרת כפר קאנא.
במהלך שירותו חיבר את המנון מגלן, וכעבור כ-20 שנה הוסיף בית נוסף לשיר.
בזמן מבצע חומת מגן לקח פסק זמן מתפקידיו כמנכ"ל, חזר לישראל כדי להתגייס למילואים והשתתף בלחימה בגזרת טולכרם.
במלחמת לבנון השנייה שפרצה למחרת סיום כהונתו בסאיוטה, שימש כסגן מפקד פלוגת נ"ט שבה יוצאי יחידת מגלן והועסקה בציד משגרי רקטות בגזרה המערבית.
לדבריו השתכנע שהתוכנית המבצעית לא תעצור את ירי הרקטות כי היא התמקדה רק ברצועה הסמוכה לגבול.
בעקבות כך פנה למפקדיו ואף השיג את מספר הטלפון של אבי דיכטר, אחד מחברי הקבינט המדיני-ביטחוני ושטח בפניו את השגותיו, אך הלה אמר לו שאינו במעגל קבלת ההחלטות.
בדיעבד תיאר זאת כאירוע מכונן בגישתו לחשיבות עצמאות הקבינט.
עד ל-2013 שירת במילואים בדרגת רב-סרן בסיירת מטכ"ל.
בשנת 1996 לאחר שירותו הצבאי הסדיר, ובמקביל לעבודה זמנית בגננות, החל לימודי תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם השלים בשנת 2001. במהלך לימודיו החל לעבוד בתחום הבטחת איכות של מוצרי תוכנה ולאחר מכן במכירות בתחום ההיי-טק.
ב-1999 הקים עם שותפים חברת הזנק בתחום אבטחת מידע בשם סאיוטה (Cyota).
באותה שנה התחתן עם חברתו, גילת, ועבר איתה מבית אריה למנהטן שבארצות הברית.
הוא כיהן כמנכ"ל סאיוטה החל מ-2001 עד מכירתה ב-2005 תמורת 145 מיליון דולר לחברת RSA.
לאחר מכירתה שימש כמנהל החטיבה ב-RSA עד אוגוסט 2006. בהמשך שימש כיועץ למספר חברות היי-טק אחרות, ובספטמבר 2009 מונה למנכ"ל חברת ההזנק סולוטו (Soluto), תפקיד שבו כיהן במשך מספר חודשים.
בתפקיד זה עזר בנט לחברה לגייס כספים.
ב-2013 ביצעה "סולוטו" אקזיט, ובנט, שהיה בעל החזקות בחברה, הרוויח מיליונים מהמכירה.
בנט השקיע גם בחברת הפינטק "פיוניר", שביצעה אקזיט ביוני 2021.
ב-2021 העריך כתב העת "פורבס ישראל" את הונו של בנט בכ-100 מיליון ש"ח, כראש ממשלת ישראל העשיר ביותר.
בשנת 1999 נישא לגילת (בעבר קונדיטורית וכיום מנחת קבוצות הורים).
בני הזוג מתגוררים ברעננה והם הורים לארבעה ילדים.
בנם הבכור יוני נקרא על שמו של סא"ל יוני נתניהו, ובנם הצעיר קרוי דוד עמנואל, על שם סא"ל עמנואל מורנו, חבר קרוב של בנט ששירת איתו בסיירת מטכ"ל והיה עד בחתונתו.שתי בנותיהם של הזוג הם מיכל ואביגיל בנט.
אחיו, אשר בנט, הוא המייסד והמנכ"ל של יצרנית המשאיות החשמליות הבריטית "טבע מוטורס".
ב-20 באפריל 2025 אושפז בנט בבית חולים בעקבות אירוע לבבי שעבר בחדר כושר, בעקבותיו עבר צינתור.
בשנת 2006 גייסה אותו איילת שקד, ראש לשכתו של ראש האופוזיציה, בנימין נתניהו, לתפקיד ראש המטה של נתניהו.
בתפקיד זה, שאותו מילא בהתנדבות, היה בין מנסחי תוכנית הרפורמה בחינוך של נתניהו וניהל את קמפיין הפריימריז של נתניהו לראשות הליכוד באוגוסט 2007. במהלך התקופה, בשנת 2006 היה פעיל במחאת המילואימניקים שאחרי מלחמת לבנון השנייה.
במרץ 2008 פרש ביחד עם איילת שקד מלשכתו של נתניהו.
על פי פרסום בידיעות אחרונות, קדם לפרישה סכסוך של השניים עם שרה נתניהו.
ב-31 בינואר 2010 מונה למנכ"ל מועצת יש"ע במקומו של פנחס ולרשטיין, הוא כיהן בתפקיד במשך שנתיים, ובמסגרתו היה ממובילי המאבק נגד הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון.
באפריל 2010 הקים יחד עם איילת שקד את תנועת "ישראל שלי" העוסקת בהסברה ישראלית, וגיוס דעת קהל לקידום מטרות ציוניות.
באפריל 2012 הודיע בנט על הקמת מפלגה חדשה - "הישראלים", יחד עם הרב אביחי רונצקי ואיילת שקד.
מטרותיה המרכזיות של התנועה היו "החזרת הציונות למרכז", קידום התוכנית המדינית של בנט והידברות בין דתיים וחילונים.
זמן קצר לאחר מכן, בעקבות ביטול הכוונה להקדמת הבחירות, וממילא יצירת חלון זמן להתפקדות לבית היהודי, החליטו אנשי התנועה, בין השאר, בהשפעת חבר הכנסת אורי אורבך, להצטרף למפלגת הבית היהודי, ובנט הודיע על התמודדותו לראשות המפלגה.
הוא הביע רצון ליישם את הרעיונות של "הישראלים" במסגרת המפלגה, וכחלק מכך תמך בשילוב חילונים ברשימתה, וקידם את מועמדותה של איילת שקד בפריימריז.
הוא חתם עם ח"כ יעקב כץ (כצל'ה), שהיה אז יושב ראש האיחוד הלאומי, על הסכם, שלפיו אם ייבחר לראשות הבית היהודי, יפעלו לריצה של שתי המפלגות ברשימה משותפת.
בבחירות הפנימיות לראשות מפלגת הבית היהודי, ב-6 בנובמבר 2012, ניצח בנט את זבולון אורלב ברוב של כ-67% מהקולות, ונבחר ליושב-הראש שלה.
באוגוסט 2013 הטיל מבקר המדינה על בנט קנס בסך 65,000 ש"ח בגין חריגה מהוראותיו של חוק המפלגות במימון התמודדותו.
במקביל נקנסו בסכומים נמוכים יותר 53 מתמודדים אחרים בבחירות המקדימות של המפלגות.
לאחר הבחירות הפנימיות, הצטרפה למפלגת הבית היהודי, שייצגה באותה עת רק את המפד"ל (תחת הכינוי "הבית היהודי - מפד"ל החדשה"), מתוך האיחוד הלאומי, רק מפלגת תקומה כשאורי אריאל בראשה, ובנט מונה ליושב ראש הרשימה המשותפת.
דמותו של בנט מיקדה תשומת לב רבה בבחירות אלה, בתקשורת הישראלית והבינלאומית.
רשימת הבית היהודי בראשותו קיבלה 12 מנדטים בבחירות לכנסת ה-19. בנט ניהל חלק נרחב מהקמפיין בסיורים ברחבי ישראל, ובפעילות אינטנסיבית ברשתות החברתיות המקוונות.
מפעיל חשבונות טוויטר ופייסבוק באנגלית, ברוסית, בערבית ובצרפתית.
שר הכלכלה, שר ירושלים והתפוצות, והשר לשירותי דת
לאחר הבחירות שרר נתק בין נתניהו לבנט.
נתניהו, עליו הטיל נשיא המדינה להקים ממשלה חדשה, בין השאר בהמלצת בנט, לא מיהר להיכנס למשא ומתן עם הבית היהודי על כניסתה לקואליציה, וניסה להקים ממשלה עם העבודה, אך נדחה על ידי יושבת ראש העבודה שלי יחימוביץ'.
בינתיים הבית היהודי הסכימה עם "יש עתיד" שאף אחת משתי המפלגות לא תיכנס לקואליציה ללא האחרת.
לדברי ראש צוות המשא והמתן של הבית היהודי, אורי אריאל, קדמו לכך ניסיונות מצדו לגבש חזית משותפת עם המפלגות החרדיות, שנדחו על ידן.
מאמצי נתניהו לשבור את ההסכם כשלו.
בימים האחרונים של המשא ומתן התגלעה מחלוקת בין נתניהו ללפיד על איוש תיק החינוך, שנפתרה בתיווכו של בנט בפשרה, שלפיה הרב שי פירון קיבל את תיק החינוך, הליכוד את משרד הפנים והבית היהודי את ראשות ועדת הכספים של הכנסת.
בעקבות הפשרה הוקמה ממשלת ישראל השלושים ושלוש.
בממשלה זו מונה בנט לשר הכלכלה ויושב ראש "קבינט יוקר המחיה", לשר הדתות (הרב אלי בן דהן כסגנו ניהל את משרד הדתות בפועל) ולשר לירושלים והתפוצות ולחבר בקבינט המדיני-ביטחוני.
כשר הכלכלה פעל בנט להסרת חסמים ביורוקרטיים, להגברת התחרות במשק, על רקע הריכוזיות במשק הישראלי.
באוגוסט 2013 הוביל לאישור בוועדת הכלכלה של רפורמה במכון התקנים שנועדה להקל על ייבוא מוצרים שכבר עומדים בתקנים המקובלים בחוץ לארץ.
הוא העביר בקבינט יוקר המחיה שינויי חקיקה לשדרוג מעמד רשות ההגבלים העסקיים ואפשר קידום מהיר של החלטות שמטרתן פירוק מונופולים ותיקים.
במהלך שהוביל יחד עם הממונה על ההגבלים, בוטל במרץ 2015 ההיתר שניתן למשווקי המוצרים החקלאיים מיישום חוק ההגבלים העסקיים, היתר שאפשר להם לתאם מחירים כלפי הצרכנים מחד וכלפי החקלאים מאידך.
בינואר 2015 נכנס לתוקף חוק קידום התחרות בענף המזון ובמאי נכנסו לתוקף תקנות שאישר במסגרתו, המחייבות את רשתות השיווק הגדולות לפרסם באינטרנט את קובץ מחירי המוצרים העדכניים בכל אחד מהסניפים שלהן ואת זמינותם במלאי.