tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-26 ביולי 2019, הרץ הצעיר אדיסו גואדיה בן ה-16.5, ממועדון רצי הסמטה, זכה במדליית זהב בריצת 3,000 מטר במשחקים האולימפיים האירופים לנוער בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
ביולי 2021 השתתף ג'מאל עבדל מג'יד, חבר מועדון רצי הסמטה באולימפיאדת טוקיו 2020 במסגרת נבחרת הפליטים של הוועד האולימפי העולמי.
הישגיו, באפריל 2019 בשעה שייצג את נבחרת הפליטים של איגוד האתלטיקה העולמית, באליפות העולם ה-43 במרוצי השדה שהתקיימה באורהוס, דנמרק ובסוף ספטמבר 2019 בנבחרת הפליטים באליפות העולם בדוחה, קטר, הבטיחו את מקומו הסופי בסגל של נבחרת הפליטים באולימפיאדת טוקיו 2020.
בינואר 2022 אישר משרד הפנים את בקשת האזרחות הישראלית של עמנואל אוסן ודרלין אסנטה ממועדון האתלטיקה "רצי הסמטה".
השניים הם אתלטים צעירים שנולדו וגדלו בישראל להורים מהגרי עבודה.
לפי החוק בישראל, ספורטאים בני מהגרי עבודה אינם זכאים לקבל אזרחות, ולכן אינם יכולים לייצג את ישראל בתחרויות הספורט השונות.
במועדון "רצי הסמטה" פועלים לקבלת אזרחויות על בסיס הצטיינות בספורט.
כאשר המדינה מאשרת את הבקשה, מתאפשר לאתלטים לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות, כדוגמת אליפות אירופה U18.
יובל כרמי, המאמן הראשי, משמש מאמן ריצות בינוניות וארוכות מאז הקמת המועדון, בעבר שימשו כמאמנים במועדון אנטולי (טולי) שפרן ויוחאי הלוי.
משנת 2018, לצד כרמי, המאמן הראשי של תחום הספרינט והקפיצות הוא מני פלד.
הוא מגדל דור אתלטיות צעירות שכבר משתלבות בנבחרות ישראל.
בדצמבר 2023, עמותת "הפועל אוסישקין תל אביב" (המנהלת את מועדון הכדורסל של הפועל תל אביב) ומועדון "רצי הסמטה" יצאו בהודעה משותפת על מיזוג המועדונים, ועל שינוי שמו של המועדון החדש ל"הפועל תל אביב אתלטיקה", בצעד המסמל את הקמתה מחדש של מחלקת האתלטיקה של האגודה.
בינואר 2023 הודיע המועדון על הקמת קבוצות ריצה חובבניות, לצד הקבוצות ההישגיות.
ג'מאל עבדל מג'יד נולד וגדל בכפר קטן בדרפור.
בגיל 15 יצא לבד מדרפור, דרך מצרים ומדבר סיני, לישראל.
השיג את המקום השני באליפות ישראל ב-5000 מטר בשנת 2019. ובמקום השלישי באליפות ישראל ב-1500 מטר, בשנת 2020. זכה במקום הראשון באליפות ישראל ב-5000 מטר, בשנת 2021. זכה במקום השלישי באליפות ישראל ב-10000 מטר וב-5000 מטר, בשנת 2022. בשנת 2019 השתתף באליפות העולם במרוצי שדה בדנמרק.
לאור הישגיו בתחרויות אלה, נבחר להשתתף באולימפיאדת טוקיו 2020. מאחר שטרם קבל אזרחות ישראלית באותה תקופה הוא לא היה יכול לייצג את ישראל ועל כן הוא התקבל לתחרות תחת דגל נציבות האו"ם לפליטים.
אדיסו גואידה, רץ בריצות ל-3000 מטרים, נולד באתיופיה ובגיל 3 עלה עם הוריו ארצה.
בגיל 16.5 נבחר להוביל את המשלחת האולימפית הצעירה של ישראל באליפות אירופה לנוער בבאקו, אזרבייג'ן שהתקיימה ביולי 2019. באליפות הנוער בבאקו השתתפו 3,900 ספורטאים מ-48 מדינות.
אדיסו גואידה השתתף בשתי משלחות נוער אולימפיות לצעירים, לפני כן.
בשנת 2017 במשחקי אירופה לנוער בגיור, הונגריה, שם הוא סיים במקום הרביעי ובנוסף דורג במקום השמיני באליפות אירופה לקדטים.
ב-2018 במשחקי הנוער האולימפיים שהיו בארגנטינה סיים גואידה במקום התשיעי.
באותה שנה זכה במקום השני באליפות הבלקן.
גואידה, תלמיד מצטיין בעירוני ח' בתל אביב, קפטן נבחרת רצי הסמטה, הוא אלוף ישראל לנוער בריצת 5000 מטר ל-2019, ואלוף ישראל בריצת 1500 ל-2022. סיים במקום ה-3 בגביע אירופה למועדונים במרוצי שדה בשנת 2019. בתאריך 29 בדצמבר 2021 אדיסו גואידה ודרבה איילה שברו את שיא ישראל לנוער בריצת 5,000 מטרים.
דרלין אסנטה היא בת להורים מהגרי עבודה מגאנה והפיליפינים, נולדה בישראל ב-2006, בחודש יולי 2022 היא התחרתה באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בירושלים.
קיבלה אזרחות ישראלית בחודש ינואר 2022. היא סגנית אלופת ישראל לקדטיות ב-100 מטר ו-200 מטר.
בינואר 2026 שברה אסנטה את השיא הישראלי ב-300 מטרים, שנקבע לפני 51 שנים על ידי אסתר רוט-שחמורוב.
השיא של רוט-שחמורוב מ-1975 עמד על 38.3 שניות, ואסנטה קבעה את השיא החדש על על 38.17 שניות.
עמנואל אוסן (יליד 2003) הוא בן להורים מהגרי עבודה מגאנה, בינואר 2022 קבל אזרחות ישראלית והתגייס לצה"ל.
הוא מתכונן לייצג את ישראל באליפות אירופה עד גיל 23. הוא הגיע לרצי הסמטה בכיתה ז'.
הוא מתמחה בריצות קצרות וספרינטים.
המקצה המרכזי שלו הוא 400 מטר, אך במקביל מתפתח בריצות 100 מטר ו-200 מטר.
בשנת 2018 זכה במקום הראשון באליפות ישראל לקדטים בריצת 400 מטר.
מאמנו האישי הוא מני פלד.
נזרת קופולו קובדום, ילידת אריתריאה, אלופת ישראל במרוצי שדה ובריצה ל-3,000 מטרים.
סגנית אלופת ישראל בריצה ל-1500 מטר לשנת 2019. הצטרפה בכיתה ו' למועדון רצי הסמטה.
ב-20 ביולי 2019 בהגיעה לגיל 15 השתתפה באליפות אירופה לנוער שהיתקיימה בעיר באקו, באזרביז'אן.
בטקס הפתיחה צעדה תחת דגל משלחת הפליטים במשחקים האולימפיים.
שמואל אבוהאיי – תושב יפו ד' וזוכה מקום ראשון בנבחרת ישראל באליפות העולם למרוצי שדה לבתי-ספר.
יצג את ישראל באליפות הנוער ברומניה וקבע ב-2015 את הקריטריון לאליפות אירופה לנוער בשוודיה ב-5,000 מטר וב-2017 את הקריטריון לאליפות אירופה מתחת לגיל 23, בריצת 10,000 מטר.
דרבה יהודה איילה שבר את השיא הישראלי לנוער ב-5,000 מ'.
בדצמבר 2021, קבע שיא ישראלי חדש לנוער בריצת 3000 מטר.
שבר במאי 2022 שוב את השיא הישראלי בריצה ל-5,000 מטרים עד גיל 23, כשניצח בתחרות בברמינגהם.
אטקה דמסיה שבר בתחילת 2021 את השיא הישראלי לקדטים בריצת 2,000 מטר.
מקום 15 באליפות העולם בקולומביה 2022.
ביקאיה מינטמר - במרץ 2019 הגיעה במקום השלישי בנשים במרתון סמסונג תל אביב וראשונה מבין הישראליות וניצחה במרתון תל אביב 2022.
הפועל תל אביב הוא מועדון כדורסל ישראלי מהעיר תל אביב המתמודד בליגת העל בכדורסל וביורוליג.
הקבוצה נוסדה בשנת 1935 כחלק מאגודת הפועל תל אביב.
הקבוצה מחזיקה במספר התארים השלישי בגודלו ב לאחר יריבתה העירונית מכבי תל אביב והפועל ירושלים, עם חמש אליפויות, ארבעה גביעי מדינה וזכייה בגביע היורוקאפ.
מועדון הפועל תל אביב נוסד ב-1923 וכלל מחלקות כדורגל, התעמלות ואתלטיקה.
לאחר שלא הצליח להתבסס נוסדה קבוצת הפועל תל אביב בכדורגל מחדש ב-1926, ואז גם נקבע סמל המועדון, שילוב בין דמות של ספורטאי ההודף באגרופו את היריב לבין הפטיש והמגל, סמל הקומוניזם המייצג את מעמד הפועלים (פועלי התעשייה מיוצגים באמצעות הפטיש והחקלאים באמצעות המגל).
קבוצת הכדורסל של המועדון נוסדה בשנת 1935, ובשנים הראשונות לקיומה קיימה בעיקר משחקי ידידות נגד מכבי תל אביב, הפועל רמת גן וקבוצות צבא שונות, כיוון שבתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל לא הייתה ליגת כדורסל מסודרת.
ממייסדי מחלקת הכדורסל והכדורעף באגודה, היה גם דב פרוסק.
משחקה הראשון של הקבוצה נערך ב-26 בינואר 1935 מול הפועל רמת גן, והסתיים בניצחון 6:2 לטובת הפועל תל אביב.
הדרבי התל אביבי הראשון נערך כשנה לאחר מכן, והסתיים בניצחון 37:5 לטובת מכבי.
את ניצחונה הראשון בדרבי השיגה הקבוצה רק ב-5 באוקטובר 1950. בשנים אלה, לפני הקמת הליגה הלאומית, זכתה הקבוצה בחמש אליפויות ליגת "הפועל".
ב-1954 הוקמה ליגת הכדורסל הישראלית, ובמשחק הליגה הראשון שלה גברה הקבוצה על הפועל גבע בתוצאה 45:30. היא סיימה את העונה הראשונה במקום השלישי, ואת זו שאחריה ברביעי.
הליגה הושבתה ב-1956 בעקבות מלחמת סיני, אך טורניר גביע המדינה כן התקיים ובו העפילה הקבוצה עד לשלב הגמר, בו הפסידה בסיכום שני המשחקים ליריבתה העירונית מכבי.
לאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השני במשך שלוש עונות רצופות, כאשר בעונת 1957/1958 היא מפסידה למכבי בגמר הגביע.
ב-1959 עזב המאמן והשחקן הוותיק ברוך שליין, ובמקומו התמנה שמעון שלח, שהוביל את הקבוצה בשנת 1960 לאליפות הראשונה בתולדותיה, יחד עם הרכז חיים חזן ו"מלך הסלים" והקפטן ארז לוסטיג.
גם בעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה באליפות, תוך כדי שהיא מנצחת את מכבי פעמיים, ואף השתתפה לראשונה בגביע אירופה לאלופות, בו רשמה ניצחון בכורה על אלופת טורקיה גלאטסראיי.
היא הדיחה את גלאטסראיי, והעפילה עד לרבע הגמר שבו הודחה על ידי אלופת אירופה א.ס.ק.
ריגה שהודרכה על ידי אלכסנדר גומלסקי.
בעונת 1961/1962 סיימה הקבוצה במקום השלישי, וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע המדינה לאחר סל ניצחון של ארז לוסטיג במשחק הגמר.
היא העפילה לסיבוב הראשון של גביע אירופה לאלופות, אך הודחה בו על ידי אלופת טורקיה דרושפאקה איסטנבול.
הקבוצה לא זכתה באף תואר בשתי העונות הבאות.
בעונת 1964/1965 פרשו קבוצות מכבי ממשחקי סוף הליגה על רקע טענות לשחיתות (שנדחו על ידי מרכז הפועל), והפועל הצליחה לזכות באליפות כשהיא מנצחת את כל משחקיה.
בגמר הגביע היא הפסידה ליריבתה העירונית מכבי בתוצאה 47:55. גם בעונה שלאחר 1965/1966 מכן זכתה הקבוצה באליפות והפסידה למכבי בגמר הגביע.
בעונת 1966/1967 אימן שמעון שלח את הקבוצה והשחקנים המובילים היו גרשון דקל ורמי גוט.
בילי וולד, יהודי-אמריקאי הצטרף להפועל בעונה זו, והיה למתאזרח הראשון בתולדות הקבוצה.
הקבוצה סיימה במקום השני לאחר מכבי, שזכתה באליפות בעיקר בזכותו של המתאזרח היהודי-אמריקאי, טל ברודי.
בעונת 1967/1968, הפך וולד לשחקן הבכיר בהפועל תל אביב, ולמלך הסלים שלה עם 333 נקודות בממוצע של 18.5 נקודות למשחק.
גם בעונה זו סיימה הפועל במקום השני לאחר מכבי.
בעונת 1968/1969 ברודי נאלץ לעזוב על מנת להתגייס לצבא ארצות הברית, והפועל חזרה וזכתה באליפות בפער של שלוש נקודות ממכבי בזכות שחקניה החדשים מרק טורנשיין, אלן צוקרמן, אייבן לישינסקי ובארי לייבוביץ'.
היא אף גברה עליה בגמר הגביע שנערך באצטדיון בלומפילד, בכך השלימה דאבל, והפכה לקבוצה היחידה עד היום (נכון לשנת 2025) שעושה את זה חוץ ממכבי תל אביב.
לייבוביץ' לא היה יכול לשחק בליגה כיוון שנחשב כמקצוען, והוא הוביל את הקבוצה כמאמן לאחר ששמעון שלח עזב באמצע העונה.
הפועל תל אביב החלה את עונת 1969/1970 בציפייה להמשיך את רצף הזכייה בתארים שהחל בעשור הקודם.
בארי לייבוביץ' שהיה מושעה לשנתיים עזב, ובמקומו מונה למאמן חיים חזן, ששיחק בקבוצה בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה ה-20.
הפועל הפסידה את האליפות בעקבות הדרבי מול מכבי שנערך ב-30 בדצמבר 1969. המשחק נחשב כרגיש מאוד, ובעקבות כך הוזמנו שופטים מיוון ומטורקיה.
58 שניות לסיום המשחק קלע מרק טורנשיין סל ניצחון, אך כעבור שעה וחצי חודש המשחק בגלל טענותיהם של אנשי מכבי.
הפועל הפסידה במשחק, ולמעשה הפסידה את האליפות כיוון שהייתה זקוקה לניצחון בשני משחקי הדרבי.
גם בגמר הגביע של אותה עונה היא הפסידה למכבי, הפעם ב-21 נקודות הפרש.
גם בעונה הבאה (עדיין ללא לייבוביץ') הפסידה הפועל את האליפות למכבי, לאחר שהפסידה בשני משחקי הדרבי.
לייבוביץ' חזר לשחק בהמשך העשור, ואף על פי שהסגל כלל גם את מלך הסלים לשעבר עופר אשד ואת דייב ניומארק (השחקן הגבוה ביותר בתולדות הקבוצה), הקבוצה לא הצליחה לסיים במקום השני, שבו דורגו הפועל רמת גן ומכבי רמת גן.
הקבוצה העפילה לגמר הגביע מול של 1976 מול הפועל גבת/יגור שהדיחה את מכבי תל אביב, אך למרות עדיפות מבחינת הפרשנים היא הפסידה בתוצאה 90:76. רגעים נוספים שראויים לציון בעונה זו הם ה-49 וה-51 נקודות שקלע לייבוביץ' בגביע קוראץ' מול קינמרטיני טורינו ונגד ברצלונה, שניהם ביד אליהו.
בעונה שלאחר מכן היא סיימה במקום השלישי, ובגמר גביע המדינה התמודדה מול מכבי שזה עתה זכתה בגביע אירופה.
מכבי ניצחה מזריקת עונשין של אריק מנקין בשניות הסיום.
היה זה משחקו האחרון של טורנשיין בקבוצה, והוא הוחלף על ידי ג'ון ויליס.
ב-20 בפברואר 1978 גברה הפועל על מכבי במסגרת הדרבי, לראשונה מאז מאי 1970. אולם, היא הפסידה למכבי בשני המשחקים בבית הגמר של הליגה באותה עונה 1977/1978, וסיימה במקום השלישי.
גם בגמר הגביע היא הפסידה, הפעם לאחר הארכה.
הפועל הצליחה להעפיל לגמר הפלייאוף, שהונהג במקום שיטת בית הגמר הישנה.
מכבי ניצחה אותה בלא מאמץ רב במשחק הראשון, וגברה עליה בתוצאה 68:64 במשחק המכריע על האליפות, שהיה צמוד ברובו.
בעונה שלאחר הזכייה במקום השני הצטרף לקבוצה פראן קוסטלו, שהיה הזר הראשון בתולדותיה.
הפועל הצליחה להעפיל לראשונה לחצי גמר גביע קוראץ', בו הודחה על ידי ציבונה זאגרב.
היא סיימה במקום השני בליגה אחרי שהפסידה בדרבי מול מכבי שנערך במחזור ה-18, וגברה על הפועל רמת גן במחזור האחרון של העונה.
הקבוצה החלה לארח את משחקי הבית שלה באולם אוסישקין ב-1980. לפני תחילת העונה התמנה שימי ריגר לתפקיד המאמן, והוא החתים את הסנטר לבן מרסר במקום קוסטלו.
מרסר הפגין יכולת חלשה באימונים הראשונים, אך במשחקו הראשון בליגה מול הפועל גן שמואל הוא קלע 18 נקודות והוביל את הקבוצה לניצחון.
במשחק הדרבי הראשון, שנערך ביד אליהו, הפועל הפסידה לאחר אי שריקה לעבירה טכנית לחובתו של חבר הנהלת מכבי אמנון אבידן שחטף את הכדור מידיו של לייבוביץ'.
הפועל סיימה את העונה רק במקום הרביעי.
הפועל לא הצליחה להוות יריב ממשי במאבק על האליפות בעונת 1981/1982, וסיימה במקום השלישי.
בארי לייבוביץ' עזב את הקבוצה לאחר עשר עונות, ובעונת 1982/1983 היא דורגה במקום השביעי (הנמוך ביותר עד אז) והפסידה למכבי תל אביב בגמר הגביע.
יהושע רוזין החל לאמן את הקבוצה לפני עונת 1983/1984, והביא עמו את מייק לארגי ווילי סימס ממכבי חיפה.
ביחד עם הרכז עמוס פרישמן שעלה מהנוער הפועל הצליחה לנצח בדרבי את מכבי לראשונה מזה כחמש שנים, וזכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון בגמר על הפועל רמת גן.
רוזין המשיך לאמן את הפועל, שאליה הצטרף שמואל זיסמן ששיחק במכבי.
היא פתחה היטב את העונה, אך הפסידה למכבי בדרבי הראשון בהפרש נקודה.
לאחר ההפסד היא הפגינה רמת משחק טובה, ובמשחק הגומלין של הדרבי גברה עליה בהפרש של 16 נקודות, הגבוה ביותר מזה 16 שנים.
היא סיימה את הליגה במקום החמישי, לראשונה מאז עונת 1979/1980. שתי הקבוצות נפגשו בגמר הפלייאוף שנפתח ב-15 באפריל 1985, ובמשחק הראשון ניצחה הפועל.
המשחק השני היה צמוד, ובמהלכו פרצה מהומה בין שמואל זיסמן, מייק לארגי ומוטי ארואסטי ממכבי, שבעקבותיה הורחקו לארגי וארואסטי על ידי השופטים.
חן ליפין הצעיר החליף את ארואסטי במכבי, אך להפועל לא היה ממלא מקום ללארגי והיא הפסידה בשני המשחקים למכבי, שזכתה באליפות נוספת.
בעונה הבאה עבר רוזין לתפקיד המנהל המקצועי למשך זמן קצר, והוחלף על ידי מאמן מכבי חיפה פיני גרשון.
השחקנים החדשים שהגיעו היו ארל ויליאמס וג'ק צימרמן (לשעבר במכבי), וכן שמעון אמסלם בעונתו הראשונה בבוגרים.
ג'ון ויליס עזב להפועל חולון, ושמוליק זיסמן עזב לגליל עליון.
למרות ההרכב החזק סיימה הקבוצה במקום החמישי, ואף הובסה בדרבי בפער של 35 נקודות.
במהלך העונה התעוררו בעיות מקצועיות אחדות שבגינן התפטר גרשון.
הקבוצה העפילה לגמר הפלייאוף, ובמשחק הראשון הובסה על ידי מכבי בתוצאה 140:96. היא הצליחה לנצח במשחק השני מסל ניצחון של ויליאמס, אך הפסידה למכבי במשחק השלישי והודחה מהפלייאוף.
הקלע חיים זלוטיקמן הצטרף לקבוצה לקראת עונת 1986/1987, אך תוך זמן קצר נפצע והחמיץ את רוב העונה.
בנוסף, גם מייק לארגי נפצע בגבו ונעדר למשך זמן מה.
המאמן החדש משה ויינקרנץ הוביל את הקבוצה לגמר הפלייאוף, בו ניצחה את מכבי בהפרש של נקודה ביד אליהו והפסידה לה בשני המשחקים הנותרים.
לארגי עזב את הקבוצה לפני עונת 1987/1988, אך למרות זאת הצליחה הקבוצה לפתוח את העונה במאזן של 6 ניצחונות והפסד בסיועם של השחקנים הוותיקים לינטון טאונס וג'ונתן דלזל שזה עתה הצטרפו.
בשמינית גמר הגביע הדיחה הקבוצה את יריבתה העירונית מכבי, לאחר שטאונס קלע 6 נקודות רצופות, אך ברבע הגמר הודחה על ידי אליצור נתניה, וגם הפעם התעוררו בעיות בתשלום המשכורות לשחקנים בזמן.
למרות זאת היא הצליחה להעפיל לחצי גמר גביע קוראץ' בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר שהדיחה את סראגוסה ויוגופלסטיקה ספליט.
במשחק הראשון באוסישקין היא הפסידה לציבונה זאגרב בתוצאה 93:103, כאשר דראז'ן פטרוביץ' מציבונה קולע 59 נקודות.
פטרוביץ' הוביל את ציבונה לניצחון 89:101 במשחק השני עם 37 נקודות.
במשחק הדרבי המאה, שנערך במחזור ה-20, הצליחה הפועל לנצח את מכבי בהפרש של 20 נקודות.
היא סיימה את העונה הסדירה במקום השני.
ברבע גמר הפלייאוף היא הדיחה את מכבי חיפה עם שני ניצחונות, ובחצי הגמר הדיחה את הפועל חולון עם שני ניצחונות משלושה משחקים.
בסדרת הגמר מול מכבי היא הפסידה לאחר שקווין מגי קלע סל ניצחון בשנייה האחרונה.
גם המשחק השני היה צמוד, אך בשנייה האחרונה קלע זלוטיקמן את סל הניצחון.
המשחק השלישי והמכריע היה צמוד בתחילתו, אך מכבי הצליחה לפתוח פער ולזכות באליפות.
לבן מרסר עזב את הקבוצה לפני עונת 1988/1989, לאחר שמונה עונות, והצטרף למכבי.
הנהלת הפועל טענה במשך שנים אחדות כי מרסר כבר היה חתום במכבי בזמן סדרת הגמר של העונה הקודמת, אך לא הצליחו להוכיח את טענתם.
הקבוצה העפילה לגמר הפלייאוף מול מכבי למרות עזיבת מרסר, זלוטיקמן ודלזל, אולם הפסידה בשני המשחקים.
הפועל סיימה במקום השישי בשתי העונות הבאות, ולא העפילה לפלייאוף.
שנה אחת לאחר מכן היא הודחה על ידי מכבי ראשון לציון בחצי הגמר.
הקבוצה פתחה את עונת 1991/1992 בצורה רעה למרות הגעתם של המאמן רלף קליין, עוזרו ישראל לב והשחקן תומר שטיינהאור, וכעבור זמן מה הוחלט להחליף את הזרים גוראן גרבובאץ' וויין קמבל בדייוויד ת'רדקיל ופרוויס שורט.
בסיועם של השחקנים החדשים העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף מול מכבי, והפסידה בשלושה משחקים מתוך חמישה.
רוב הסגל נותר גם בעונת 1992/1993, למעט שורט שפרש והוחלף על ידי רדנקו דובראש היוגוסלבי, וחיים זלוטיקמן שחזר לקדנציה שנייה והחליף את דלזל.
הפועל סיימה את הליגה הסדירה במקום הראשון (לראשונה מאז 1969), זכתה בגביע המדינה (תואר ראשון מזה תשע שנים), והעפילה לגמר הפלייאוף מול הפועל גליל עליון שהצליחה להדיח את מכבי תל אביב.
הקבוצה הפסידה במשחק הראשון באוסישקין, ואיבדה את יתרון הביתיות שלה.
גליל עליון הייתה עדיפה, ניצחה 3:1 בסך הכל וזכתה באליפות ראשונה בתולדותיה.
רלף קלייף עזב את הקבוצה לאחר שנתיים מוצלחות, והוחלף על ידי צביקה שרף שהביא עמו את הגארד הבוסני ננאד מרקוביץ' במקום דובראש.
הפועל שיחקה פחות טוב בהשוואה לעונה הקודמת, והפסידה למכבי בגמר גביע המדינה ובגמר הפלייאוף.
ב-1995 הפסיקה ההסתדרות לתמוך בקבוצות ספורט, ובעקבות כך עברה הקבוצה לבעלות פרטית.
תוך זמן קצר היא צברה חובות כספיים לשחקנים ומאמנים לשעבר, ואף מונה לה מפרק.
בעקבות הקשיים היא נאלצה לשחרר את ת'רקדיל, מרקוביץ', שטיינהאור ועמי נאווי שעזב בעקבות מחלוקות עם ההנהלה.
גם צביקה שרף עזב באמצע העונה, ומחליפו עד לסיומה היה עוזרו יאיר שרון.
בין השחקנים החדשים שהגיעו לקבוצה היו הרכז הצעיר מאיר טפירו ומיקי ברקוביץ' בעונתו האחרונה כשחקן פעיל.
היכולת הלא טובה נמשכה, והקבוצה הודחה על ידי פאוק סלוניקי במוקדמות גביע אירופה לאלופות.
רק לקראת סוף העונה הבטיחה הקבוצה את מקומה בפלייאוף, אך הודחה בחצי הגמר על ידי יריבתה העירונית מכבי שניצחה בכל שלושת המשחקים.
הבעיות הכלכליות של הקבוצה נמשכו, ובעונה שלאחר מכן בעונת 1995/1996 היא סיימה במקום התשיעי.
הקבוצה הייתה בבעלותו של שאול אייזנברג החל מ-1998, למעט שלוש שנים בבעלותו של המיליארדר הרוסי ולדימיר גוסינסקי.
התקציב קוצץ בהדרגה, והקבוצה החלה לאבד את מעמדה בעקבות בעיות ניהוליות.
הקבוצה ירדה פעמיים לליגה השנייה, ואף ספגה תבוסה בדרבי מול מכבי בהפרש של 54 נקודות.
בעונת 2003/2004 הקבוצה שיחקה כדורסל טוב והגיעה למקום השני בליגה הסדירה, לאחר ניצחון בסדרת ההצלבה 0–3 על גליל עליון בסדרת הטוב מחמש היא הגיעה לבית הגמר וסיימה שם במקום השני, דבר שהקנה לה את המקום בסדרת גמר הפלייאוף מול מכבי תל אביב, אולם היא הובסה בשלושת המשחקים.
הקבוצה הצליחה להעפיל לפיינל פור של היורופליג בעונת 2003/2004, וסיימה בו במקום השלישי.
היא הגיעה גם לחצי גמר גביע המדינה והפסידה להפועל ירושלים.
בעונת 2004/2005 הפועל הייתה ללא רוב שחקני הסגל מהעונה הקודמת אך למרות זאת היא הפתיעה, היא סיימה במקום החמישי בעונה הסדירה, ניצחה בסדרת ההצלבה את הפועל ירושלים 1–3 ללא יתרון ביתיות, וסיימה במקום השני בבית הגמר, וכמו בשנה שעברה, גם הפעם היא הובסה בשלושה משחקים למכבי תל אביב.
ב-2005 החליטה הנהלת הקבוצה להעביר את משחקי הבית ליד אליהו, אולמה הביתי של היריבה העירונית מכבי, על מנת למשוך קהל גדול יותר למשחקים ובעקבות מחלוקת עם משטרת ישראל על תנאי הבטיחות באוסישקין.
אוהדי הקבוצה התנגדו למהלך זה כיוון שלא רצו לראות אותה משחקת באולם המזוהה עם יריבתם הגדולה ביותר, והודיעו כי אין בכוונתם להגיע למשחקים כל עוד הם ייערכו ביד אליהו.
מנגד, טענה ההנהלה כי אוהדים מסורים יבואו למשחקים ללא קשר לאולם שבו הם נערכים.
בעלי הקבוצה שאול אייזנברג החליט לא להירשם לליגת העל לקראת עונת 2006/2007, ובמקום זאת שיחקה הפועל בליגה הלאומית בעונת 2006/2007. הוא העביר את הניהול למעוזיה סגל ששימש כיו"ר הקבוצה.
הקבוצה ניצחה בפעם הראשונה רק במחזור השישי.
ב-27 בנובמבר 2006 הוכרז סכסוך עבודה בין השחקנים להנהלה בגין אי תשלום משכורות, אך הנושא נפתר תוך זמן קצר.
הקבוצה אומנם לא שיחקה היטב ובסיום העונה ירדה לליגה הארצית מהמקום האחרון אך ניצלה מפירוק.
בשנת 2007, אוהדי הקבוצה החליטו להקים את "הפועל אוסישקין", קבוצה המנוהלת על ידי אוהדיה, כמחאה על חוסר הפעילות של ההנהלה נגד החלטת עיריית תל אביב להרוס את אולם אוסישקין.
הקבוצה החדשה נרשמה למחוז דן של ליגה ב' ב-25 ביוני 2007, ועלתה לליגה א' כבר בעונתה הראשונה, לאחר שסיימה את העונה ללא הפסד.
במשחק העלייה, שנערך באולם הדר יוסף לעיני 1,000 צופים, גברה הקבוצה על הפועל ארזים בתוצאה 73:28. מאמנה הראשון של הפועל אוסישקין היה אורי שלף, שמונה לאחר מכן למנהל הקבוצה.
בעונה שלאחר מכן עלתה הקבוצה לליגה הארצית.
בסיום עונת 2009/2010 סיימה הפועל אוסישקין את משחקי הליגה הארצית (מחוז צפון) במקום הראשון, וכך הבטיחה את עלייתה לליגה הלאומית – עלייה שלישית ברציפות בשלוש עונות, ללא הפסדי ליגה.
כמו כן, זכתה הקבוצה בשלושה גביעי איגוד.
בשתי העונות הראשונות לקיומה (2008–2009) נבחר טוהר חיימוביץ' לשחקן המצטיין של העונה, ובעונתה השלישית לקיומה (2010) נבחר מתן נאור לשחקן המצטיין של העונה.
האיחוד של הפועל תל אביב עם הפועל אוסישקין
בסיום עונת 2009/2010 החליטה עמותת "הפועל אוסישקין" לשנות את שם העמותה ל"הפועל אוסישקין תל אביב" ולשנות את שם קבוצת הכדורסל ל"הפועל תל אביב".
בכך חזרה הקבוצה לפעילות באופן רשמי.
בעונת 2010/2011 הקבוצה הגיעה עד חצי גמר גביע המדינה בכדורסל.
במאי הפועל העפילה לגמר הפלייאוף של הליגה הלאומית, אך יחד עם פציעה של מתן נאור, והתאוששותו מפציעה של שחקן המפתח אדריאן יוטר, הפסידה בסדרת הגמר למכבי הבקעה 3:0, ולא העפילה לליגת העל.
לקראת עונת 2011/2012 נעשו מספר שינויים בקבוצה, החשוב שבהם מינוי ארז אדלשטיין למאמן.
כמו כן, הובאו שחקנים צעירים רבים, ולמעט מתן נאור (שמונה לקפטן הקבוצה) וגל איתן, כל הסגל הוחלף.
כמו כן, במהלך פגרת הקיץ, הוצע לקבוצה לעלות לליגת העל תמורת תשלום, וחברי העמותה הצביעו ברוב מוחץ (95%) נגד עליית ליגה "שלא על המגרש".
במהלך העונה השתתפה הפועל תל אביב בליגה הבלקנית, ואף העפילה לפיינל פור הליגה, שם נוצחה בחצי הגמר על ידי הפועל גלבוע/גליל.
במסגרת גביע המדינה, לא הצליחה הקבוצה לשחזר את הישגיה מהעונה הקודמת, אך בכל זאת גברה על הפועל גלבוע/גליל בשמינית הגמר (והפסידה למכבי ראשון לציון ברבע הגמר).
הפועל תל אביב הייתה לקבוצת האוהדים הראשונה בספורט הישראלי בכלל ובכדורסל בפרט שמשחקת בליגה הבכירה.
היא פתחה את העונה בהפסד ביתי לבני הרצליה, אך סדרת ניצחונות חוץ לאורך העונה-בין היתר מול הפועל ירושלים, מכבי ראשון לציון, ומכבי חיפה – שמרה את הפועל מרוחקת מהתחתית במרבית העונה.
רגע השיא של העונה הגיע ב-3 במרץ 2013, עת ניצחה הפועל תל אביב את מכבי תל אביב במשחק בית בתוצאה של 69:65 לאחר תשע שנים ללא ניצחון בדרבי.
הפועל סיימה את העונה במקום השמיני בליגה (מקום שני בבית התחתון), והעפילה לפלייאוף בו הפסידה בתוצאה 3:0 ליריבתה העירונית.
בסיום העונה נבחר שחקן הקבוצה ומי שהובילה לסנסציה בדרבי, בר טימור, בתואר תגלית העונה של השנה.
בגביע הפסידה בסיבוב השני לקבוצת מכבי אשדוד בחוץ.
ב-27 ביוני 2014 מונה עודד קטש לתפקיד מאמן הקבוצה לשלוש שנים.
ב-4 בינואר 2015 ערכה הפועל תל אביב את משחקה הראשון בהיכל קבוצת שלמה, בו ניצחה את הפועל ירושלים 67:81.
ב-3 בנובמבר 2015, יום לאחר ההפסד לעירוני נהריה, פוטר קטש והחליף אותו עוזרו שרון אברהמי, שהוליך את הקבוצה להפסד 2–3 להפועל ירושלים בסדרת רבע גמר הפלייאוף, בניצוחו של נייט רובינסון.
בעונת 2016/2017 פוטר אברהמי מתפקידו והוחלף ברמי הדר, שעבר ממכבי תל אביב.
הקבוצה הפסידה בעשרה משחקים וניצחה רק בשבעה, מה שהוביל לפיטוריו של רמי הדר, והחלפתו ברועי חגאי עד סיום העונה.
ביוני 2017 הפועל מינתה את דני פרנקו למאמנה.
ביוני 2018 הבטיחה לראשונה השתתפות בפיינל פור הישראלי לאחר ניצחון 3:1 בסדרה מול מכבי אשדוד.
בחצי גמר הפיינל פור פגשה את מכבי תל אביב שהביסה אותה
98:74, ובסופו של דבר גם זכתה באליפות.
במאי 2019 העפילה הפועל לפלייאוף מהמקום השמיני ושוב הודחה מול מכבי תל אביב 0–3 בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
בעונת 2019/20 שוב סיימה במקום השמיני ושוב הודחה ברבע הגמר בתוצאה 1:2 מול מכבי תל אביב.
בינואר 2020 מונה עידן פלדה למנהל המקצועי של הקבוצה, כאשר המשיך לשמש גם כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער.
בעונת 2020/21 הייתה עונה לא פשוטה לקבוצה.
הקבוצה סיימה במקום עשירי בלבד ולאחר שלוש עונות לא הייתה בפלייאוף, בנוסף למאבקי התחתית שהייתה צריכה להתמודד איתם על מנת להישאר בליגה הראשונה.
עונת 2021/22 נחשבה מוצלחת, במהלכה ניצחה ארבעה משחקי דרבי לראשונה בהיסטוריה של הקבוצה.
לגמר הגביע העפילה הקבוצה לראשונה מאז 1994 לאחר ניצחון על מכבי תל אביב בחצי הגמר והפסידה לבני הרצליה.
עקב פציעות של שחקניה סיימה הקבוצה את הליגה במקום השביעי, ובפלייאוף הודחה בשלב רבע הגמר מול מכבי תל אביב, בתוצאה 1:3.
בעונת 2022/2023 התחילה הפועל תל אביב לשחק במפעל היורוקאפ.
הפועל תל אביב הגיעה לצמרת טבלת ליגת העל, לאחר ניצחון בדרבי על מכבי תל אביב 96:95, לאחר משחק צמוד.
בגביע המדינה הודחה לאחר הפסד להפועל ירושלים בשלב רבע הגמר.
הקבוצה הודחה בשלב רבע הגמר של היורוקאפ לחובנטוד בדאלונה הספרדית לאחר משחק צמוד.
בזירה המקומית הפסידה הפועל תל אביב במשחק 3 המכריע על אליפות המדינה למכבי תל אביב 90-94 לאחר סדרה מתוחה.
למרות האכזבה הגדולה בסיום העונה, עונת 2022/2023 נחשבת לעונה מוצלחת של המועדון שהצליח לחזור לפסגת הכדורסל הישראלי.
ב-11 באוגוסט 2023 לאחר הצבעת חברי העמותה של הפועל תל אביב, עבר ברוב של 86.61% ההסכם שבמסגרתו עברה הפועל תל אביב מבעלות אוהדיה לבעלותם של אנשי העסקים עופר ינאי ואבי זידנברג.
בהסכם סוכם ש־51% מבעלות הפועל תל אביב יהיה שייך לעופר ינאי, 30% לאבי זיידנברג, ו-19% יישארו אצל עמותת האוהדים.
בספטמבר 2023 המנהל המקצועי של המועדון, עידן פלדה, סיים את תפקידו.
ב-23 בדצמבר 2023 הודיעה העמותה על מיזוג לתוכה של מועדון האתלטיקה "רצי הסמטה", ובכך הכריזה על הקמתה מחדש של הפועל תל אביב אתלטיקה.
ביולי 2024, הפועל תל אביב הודיעה על הבנות ראשוניות עם עיריית תל אביב להרחבת היכל קבוצת שלמה לכ-7,000 מקומות ישיבה, כולל תאי צפייה, אזורי מסחר ושירותי מזון משודרגים.
בעלי המועדון, עופר ינאי, התחייב לשאת בחלק משמעותי מעלויות המימון בתמורה לזכויות מסחריות ושימוש ארוך טווח במתקנים.
במקביל, נשקל מעבר זמני להיכל מנורה מבטחים בשל הגידול בביקוש למנויים והצורך באולם גדול יותר.
ינאי ציין כי הדרייב אין במתכונתו הנוכחית אינו מספק את צורכי המועדון.
עם זאת, ארגון האוהדים "אולטראס הפועל" הביע התנגדות למעבר, והודיע כי לא יתמוך במשחקי בית שיתקיימו באולם של מכבי תל אביב.
בספטמבר 2024, עיריית תל אביב פרסמה קול קורא לשדרוג היכל קבוצת שלמה לכ-10,000 מקומות, מהלך שצפוי להפוך את האולם לאחד משלושת הגדולים בישראל.
ינאי התחייב להשקיע כ-150 מיליון שקלים בפרויקט בתמורה לזכויות מסחריות.
התקציב הגדול בתולדות המועדון ואחד הגבוהים בהיסטוריה של קבוצה ישראלית שאינה מכבי תל אביב.
מה שהביא להגעתם של שחקנים בכירים כמו ג'ונתן מוטלי, ים מדר, ברונו קבוקלו ופטריק בברלי, והמאמן הבכיר דימטריוס איטודיס.
ב-22 בדצמבר 2024 הודיע רמי כהן על התפטרותו מתפקיד יו"ר העמותה, כחודשיים לאחר שעזב את תפקיד יו"ר המועדון.
יום לאחר מכן, גם חברי הנהלת העמותה חיים יצחקי, שאקו עזריה ובר חיון הודיעו על התפטרותם.
ההתפטרויות התרחשו מלחץ כבד שהופעל עליו מצד אוהדים בעקבות איום של ינאי לעזוב את המועדון, לאחר שפסיקת בורר קבעה כי עליו להפקיד ערבות בנקאית של 25 מיליון שקלים לשיפוץ היכל קבוצת שלמה, וכן העניקה לעמותה זכות וטו על המשך השימוש בהיכל מנורה מבטחים בעונות הבאות.
בעקבות השינויים, המועדון הודיע כי המעבר הזמני להיכל מנורה מבטחים יתבצע ללא תנאים נוספים, במקביל לתכנון שיפוץ היכל קבוצת שלמה.
לאחר פרסום ההחלטה, הנהלת הפועל תל אביב הודתה לחברי הוועד המנהל שהתפטרו על תרומתם למועדון לאורך השנים והדגישה את מחויבותה לשיתוף פעולה עם חברי הוועד החדשים.
בינואר 2025, הפועל תל אביב רשמה באופן רשמי את היכל מנורה מבטחים כאולמה הביתי להמשך עונת 2024/25, עם משחק בכורה מול הפועל ירושלים.
לצד זה, ארגון "אולטראס הפועל" הודיע שיחרים את כל משחקי הבית המשוחקים ביד אליהו.
באותה עונה השיגה זכייה היסטורית בתואר אירופי לאחר שגברה על גראן קנריה הספרדית בגמר היורוקאפ, מה שהבטיח לה השתתפות ביורוליג מעונת 2025/2026.
את עונת היורוליג פתחה הקבוצה בסערה, כאשר לאחר עשרים משחקים היא דורגה במקום הראשון במפעל הבכיר באירופה עם 14 ניצחונות ו-6 הפסדים, פתיחת העונה הטובה ביותר בהיסטוריה של היורוליג לקבוצה המשחקת לראשונה במפעל.
בעונת 2025/2026, כמחאה על התנהלותו של ינאי בנושא מגרשה הביתי של הקבוצה ומאבקו בארגון האולטראס, כמו גם מעבר בסיס הקבוצה לבולגריה והתבטאות של ינאי נגד הזדהות של המועדון עם משפחות החטופים, חידשו רק כ-3,500 מכ-7,500 המנויים של העונה הקודמת את כרטיסי המנוי שלהם.
הקבוצה הגיעה עד לגמר גביע ווינר, בו הפסידה להפועל ירושלים בתוצאה 89:84.
לאורך שנים רבות היו הפועל ומכבי תל אביב שתי הקבוצות הבכירות בכדורסל הישראלי.
משחקי הדרבי ביניהן נחשבו למתוחים מאוד, ושתי הקבוצות נאבקו רבות במסגרת גמר גביע המדינה או המשחקים המכריעים על האליפות.
היריבות העזה בין שתי הקבוצות אף גלשה לעיתים למעשי אלימות מילולית ופיזית.
יריבות זו הגיעה לשיאה בשנות ה-80.
בעקבות הטענות מצד אוהדי הפועל ואוהדים אחרים בליגת הכדורסל הישראלית, הועלו האשמות כי למכבי תל אביב יש השפעה לא הוגנת על השופטים, שהיא מחתימה שחקנים יריבים במהלך העונה, ומבצעת פעולות נוספות שנועדו לקדם את מעמדה ביחס לקבוצות אחרות.
הפועל תל אביב הייתה עד סוף שנות ה-80 המועדון השני הבכיר בליגה, אך עם עלייתה של הפועל ירושלים בשנות ה-90 מבחינה הישגית וכלכלית, ובמקביל לירידה מקצועית והישגית של הפועל תל אביב, המעמד של המועדון השני בחשיבותו בליגה עבר להפועל ירושלים.
היריבות בין הקבוצות התחזקה גם על רקע העובדה ששתי הקבוצות מייצגות את שתי הערים המרכזיות, הגדולות והמשפיעות במדינה: ירושלים, עיר הבירה.
ותל אביב, עיר המטרופולין והמרכז.
אף על פי כן שהיריבות עלתה בשנים האחרונות, ושני המועדונים חוו משחקי פלייאוף מתוחים ביותר.
היריבות קיימת יותר בקרב האוהדים, בעוד שלשני המועדונים כבוד הדדי גבוה בין אנשי הצוות, המאמנים והשחקנים.
למרות השם הפועל של קבוצת הכדורסל הפועל חולון, הן המועדון והן אוהדיו אינם מזוהים מבחינה פוליטית עם הזהות ההיסטורית של תנועת הפועל.
הדבר התבטא לאורך השנים במתחים פוליטיים שהתעוררו בין אוהדי הקבוצה לבין אוהדי קבוצות אחרות, במיוחד הפועל תל אביב, שמזוהים באופן מסורתי עם ערכים סוציאליסטיים והיסטוריים של תנועת הפועל.
המתח הזה הוביל לא פעם להתפרעויות אלימות, הן מילוליות והן פיזיות, במהלך משחקים, ובייחוד בשנים האחרונות.
בנוסף, העלייה במעמדה של הפועל חולון בשנים האחרונות, לצד השנים הקשות שעברו על הפועל תל אביב, תרמה ליריבות על תחרות "סטטוס הקבוצה השנייה" בחשיבותה בליגת העל, לצד הפועל ירושלים.
בעונת 2011/12 הוקמה קבוצת בת למועדון (שאז עוד נקרא הפועל אוסישקין) על ידי ותיקי קבוצת הבוגרים בראשותו של גלעד שמחוני שנקראה "הפועל תל אביב עודפים".
בעונה הראשונה שיחקו בקבוצה שמחוני, יואב בר, טוהר חיימוביץ', ירדן שוורצמן וירון להט, ובסיומה עלתה הקבוצה לליגה א' וזכתה בגביע האיגוד בכדורסל לליגות ב', לאחר ניצחון בגמר על הפועל חיפה.
בעונת 2022/23 החליטו בהפועל תל אביב כי הקבוצה תשמש כחממה לשחקני מחלקת הנוער.
כיעד הוצב בפני הקבוצה עליה לליגה הארצית, כאשר במסגרת זו יוכלו שחקני הקבוצה לשחק גם בליגה הבכירה, תחת תקנת "הכרטיס הכפול" המאפשר לשחקנים עד גיל 22 להשתייך לקבוצה מליגת העל ובמקביל לשחק בליגה הארצית.
בסיום אותה עונה זכתה באליפות ליגה א' דן, והעפילה לליגה הארצית.
בעונה זו שיחקו בקבוצה שמחוני, אלישי כדיר ושחקני קבוצות הנוער: אילי דולינסקי, אור טפירו (בנו של שחקן העבר מאיר טפירו) ויועד חלבי.
את עונת 2023/2024 פתח בעמדת המאמן רן ששון, אך עזב והוחלף בטל נתן.
הקבוצה משחקת באולם הכדורסל של התיכון תיכונט ע"ש אלתרמן.
מנהל הקבוצה הוא אסי הראל, המנהל המקצועי של הקבוצה הוא עוזר המאמן של קבוצת הבוגרים ברק לדרר.
הפועל תל אביב נמצאת בבעלות איש העסקים עופר ינאי (81%), יו"ר קבוצת נופר אנרגיה, ועמותת האוהדים הפועל אוסישקין תל אביב (19%).
העמותה מחזיקה בזכות וטו על חלק מההחלטות הניהוליות במועדון.
1996: גברי לוי, שאול אייזנברג ושלומי גרונר (תחת חברת "מפה לשם").
2007-2011: עמותת האוהדים "הפועל אוסישקין תל אביב".
2011-2016: עמותת הפועל אוסישקין תל אביב (75%) בשיתוף עם בעלים פרטיים (25%) בראשותו של ידידיה רפפורט (שהחזיק 5% מהבעלות).
2021-2023: עמותת הפועל אוסישקין תל אביב (51%) בשיתוף עם בעלים פרטיים (49%) בראשותו של אבי זיידנברג.
בעלי המועדון הוא עופר ינאי (81%) ועמותת הפועל אוסישקין ת"א (19%), יו"ר המועדון הוא רמי כהן המשמש בתפקיד משנת 2008 ומכהן בשנים האחרונות גם יו"ר עמותת האוהדים.
בעלי המועדון - עופר ינאי
יו"ר הקבוצה וראש הוועד המנהל - רמי כהן.
עוזרי המאמן - סטפאנוס דדאס, ברק לדרר, דניס טימקוב, וגיל סלטר.
מאמן כושר - אנדראה קבאלרי.
סמל תנועת הפועל נבחר ב-15 במאי 1926, בצריף של הנוער העובד ברחוב קינג ג'ורג' בתל אביב (בשטח בו שוכן בימינו גן מאיר), עת נערך במקום כינוס מועצת הייסוד להקמת התאגדות הפועל והוחלט על חידוש פעולתו של מועדון הפועל תל אביב.
ב-1935 הוקם מועדון הכדורסל של הפועל תל אביב ובתחילה אימץ המועדון את סמל התנועה.
בהמשך הוסף הכיתוב "תל אביב" מתחת לסמל על מנת לבדל אותה מקבוצות הפועל אחרות.
ב-2003 המועדון שינה את הסמל והכניס בו את הספונסר דאז חברת "SAMSUNG" ישראל.
ב-2005 סיימה הקבוצה את ההתקשורות עם הספונסר והסירה את שמו מהסמל.
בין השנים 2007–2011 המועדון המקורי התדרדר וקמה קבוצת האוהדים "הפועל אוסישקין תל אביב", בהמשך לאחר התפרקות המועדון המקורי, לקחה קבוצת האוהדים את סמלה ושמו הרשמי של המועדון הישן.
בהמשך ומאז שנת 2017, כחלק ממהלך שיווקי נוהגת הנהלת הקבוצה להוסיף לסמלה בכל עונה משפט משיר אוהדים, הנבחר על ידי חברי העמותה, על מנת לייצג את העובדה ש"עמותת הפועל אוסישקין תל אביב" שהיא בעצם אוהדי הקבוצה היא חלק מהבעלים ומחוברים אליה יותר מכולם.
בעונת 2003/2004, במסגרת הסכם חסות עם קיבוץ דורות, עוצב לקבוצה קמע בדמות "איש השום", דמות ראש שום מואנש.
בעונת 2015/2016 הושק קמע חדש בדמות שד אדום, שאומץ על ידי מועדוני הכדורגל והכדורסל במקביל, אך בעונת 2023/2024 הוחזר איש השום במתכונת מחודשת.
בעונת הבכורה של הקבוצה ביורוליג השיקה הקבוצה קמע בדמות אריה בעל רעמה אדומה שהצטרף לאיש השום במשחקי היורוליג בלבד, במסגרת שיתוף פעולה עסקי עם חברת RTMI.
נכון ל-25 באפריל 2024. השחקנים המודגשים עדיין פעילים.
הישגי הקבוצה במאה ה-21 לפי עונות
בין השחקנים הבולטים של הפועל תל אביב לאורך השנים:
שנות ה-50 וה-60: שמעון שלח, ארז לוסטיג, חיים חזן, דוד הייבלום, דני ארז, צבי לובצקי, רמי גוט, עזרי לובושיץ, גדעון בנדל, עמי שלף, דוד קמינסקי, אייבן לישינסקי, אורי שטרן, עמוס קופפר-תובל, אורי גוטהלף, זוהר כהן, אילן זייגר-זוהר, בילי וולד.
שנות ה-70: מרק טורנשיין, גור בן-דוד, דני ברזילי, דני ברכה, שמואל (מולי) אבישר, פיני חוזז, גרשון דקל, בארי לייבוביץ', עופר אשד, בועז ינאי, אריה אלבו.
שנות ה-80: שמעון אמסלם, עמוס פרישמן, עופר פליישר, לבן מרסר, ג'ון ויליס, קני לבנובסקי, מייק לארגי, חיים זלוטיקמן, האווי לאסוף, לינטון טאונס, איתמר מרזל, ארל ויליאמס
שנות ה-90: תומר שטיינהאור, עמי נאווי, מאיר טפירו, ליאור ארדיטי, פרוויס שורט, דייוויד ת'רדקיל, רדנקו דובראש, באק ג'ונסון, ג'יימס טרי, ג'ונתן דלזל, ננאד מרקוביץ', קרטיס מקנטס, מיקי ברקוביץ'
העשור הראשון של המאה ה-21: גילי מוסינזון, טוהר חיימוביץ', יואב בר, דרור חג'ג', ליאור ליובין, ווילאם אייברי, ג'סמין הוקיץ' , יניב גרין, סאמו אודריך , אור איתן, קני ויליאמס, קלווין גיבס, גיא גודס, דורון שפר, ישראל שיינפלד
העשור השני של המאה ה-21: מתן נאור, אדריאן יוטר, יהונתן שולדבראנד, טוני גפני, בר טימור, רביב לימונד, ג'ף אלן, קרלון בראון, ג'וש אוונס , נייט רובינסון, ג'רל מקניל ,אדריאן בנקס, תומר גינת, ריצ'רד האוול.
שנות ה-20 של המאה ה-21: ים מדר, עידן זלמנסון, גיל בני, ג'יי.
טוקוטו, ג'ייקובן בראון, אקסבייר מנפורד, צ'ינאנו אונואקו, ג'ורדן מקריי, פטריק בוורלי, גיא פלטין, ג'ונתן מוטלי, איש ויינרייט, אנטוניו בלייקני, וסיליה מיציץ'.
ראו גם: רשימת כדורסלני הפועל תל אביב
הפורום המשפטי למען ישראל (עד שנת 2014: פורום משפטי למען ארץ ישראל) הוא עמותת ימין ישראלית המאגדת מאות עורכי דין וכלכלנים.
העמותה הוקמה בספטמבר 2004 מתוך מטרה להיאבק בתוכנית ההתנתקות באמצעות כלים משפטיים.
לאחר תוכנית ההתנתקות הרחיב הפורום המשפטי את פעילותו לתחומים נוספים, ומטרתו היא "שמירה והגנה על העם היהודי במדינת ישראל, עם דגש מיוחד על המערכת המשפטית".
מייסד הארגון הוא נחי אייל.
לקראת הוצאתה לפועל של תוכנית ההתנתקות, הארגון פעל במספר מישורים עיקריים:
עתירות לבג"ץ כנגד תוכנית ההתנתקות בטענה שהיא לא חוקית ולא חוקתית.
הגנה על זכויות התושבים בטרם פינויים ודאגה לכך שלא ייעשקו או יצאו בהפסד עקב פינויים.
עורכי-הדין, מתנדבי הפורום, פעלו בוועדות החוקה והכספים של הכנסת ואף הגישו עתירות כנגד חוק יישום תוכנית ההתנתקות.
בעקבות עתירות אלו הוגדל סכום הפיצויים הכולל בכמיליארד וחצי ש"ח.
הגנה על זכויותיהם של המתנגדים לתוכנית ההתנתקות ועל זכותם להפגין כנגדה.
סיוע לתושבי היישובים שפונו בדרכים שונות ובהן, ייצוג המפונים במאבק על הפיצויים ושיקום הקהילות אל מול מנהלת סל"ע.
לאחר יישום ההתנתקות הרחיב הפורום המשפטי את פעילותו בתחומים כלליים של זכויות אזרח ותקינות שלטון.
הפורום עתר לבג"ץ במספר נושאים בהם הוצאת צווי הגבלה לתושבי יהודה ושומרון, מינויים לא תקינים בשירות הציבורי, הצעות למחוקקים לפעולה נגד אלימות שוטרים, שמירה על אדמות הלאום, חיזוק מוסד מבקר המדינה.
עתירה נגד ההחלטה להעניק את פרס ישראל למכון הישראלי לדמוקרטיה שנדחתה.
בשנת 2007, בעקבות פרסום דו"ח הביניים של הוועדה לבדיקת אירועי המערכה בלבנון 2006 ("ועדת וינוגרד"), הגיש הפורום עתירה לבג"ץ שבה דרש את התפטרותו של ראש הממשלה, אהוד אולמרט, ואת פיטורי שר הביטחון, עמיר פרץ.
באותה שנה נמנה הפורום עם קבוצה של ארבעה ארגונים שהגישו עתירות לבג"ץ נגד מינויו של חיים רמון לשר, לאחר שהורשע בעבירה של מעשה מגונה ללא הסכמה.
לאחר שנודע, בעקבות תחקיר עיתונאי, כי התקיים חשש לניגוד עניינים בפעילותו של יו"ר הוועדה להענקת פרס ספיר בשנת 2009, יוסי שריד, פנה הפורום למנכ"ל מפעל הפיס בדרישה לבטל את הזכייה בפרס, ודרישתו נענתה בחיוב.
פנייה של הפורום ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, שיורה על פתיחת חקירה פלילית נגד שריד, נענתה בשלילה.
בשנת 2014 פעל הפורום לשלילת פרס לנדאו מהמשורר יצחק לאור, בנימוקים שהוא איש שמאל רדיקלי אנטי-ציוני, ועקב תלונות נשים על הטרדה מינית מצידו.
בעקבות עתירת הארגון לבג"ץ בדרישה למנוע מצב בו חיילים עובדים בשבת בתחנת גלי צה"ל שלא לצורך מבצעי ובניגוד להוראות מטכ"ל, הודיע מפקד התחנה, יצחק טוניק, כי יפעל לצמצום מספר החיילים העובדים בתחנה בשבת והחלפתם באזרחים.
הפורום המשפטי מוציא לאור דו"חות בנושאים שונים.
דו"חות אלו מופצים במאות עותקים למקבלי ההחלטות במדינה, למוסדות ציבור ולאוניברסיטאות.
הארגון משתמש בכלים משפטיים כדי להיאבק בתנועת החרם על ישראל (BDS).
הפורום הצטרף, על פי בקשתו, להגנה על חוק החרם בבג"ץ בעתירות נגדו שהגישו ארגוני שמאל, אשר טענו כי הקריאות לחרם חסות תחת חופש הביטוי.
כמו כן, הפורום נערך לייצג אנשים וחברות שנפגעו מקריאות לחרם עליהם.
הפורום לתיאום המאבק באנטישמיות (CFCA) הוא פורום ישראלי ממלכתי העוסק במעקב אחר אירועים אנטישמיים ברחבי העולם, ובתיאום המאבק בתופעה זו עם גופי הממשלה השונים וגופים וארגונים יהודיים ואחרים בעולם.
הפורום הוא גוף ייחודי המנטר את תופעת האנטישמיות בעולם כולו.
בפורום חברים משרדי ממשלה שונים העוסקים בסוגיה: משרד החוץ, משרד החינוך, משרד ראש הממשלה, משרד ההסברה והתפוצות ומזכירות הממשלה.
הפורום מקבל מידע על גילויים אנטישמיים מגורמים שונים, בודק, ומפרסם את המידע בדיווחים שוטפים.
הפורום מתכנס מעת לעת לצורך קבלת דיווחים וגיבוש מדיניות למאבק בתופעת האנטישמיות לצורותיה השונות.
הפורום מקבל מידע על פעילות אנטישמית ממגוון מקורות, בודק את המידע ומפרסם אותו באתר האינטרנט שלנו, שנבנה כדי להוות כלי נוסף במאבק באנטישמיות.
לאתר האינטרנט יש את מאגר הנתונים הגדול ביותר ברשת על אירועים אנטישמיים ברחבי העולם.
האתר מתעדכן באירועים, דוחות, תמונות, וידאו-קליפים וסטטיסטיקות על בסיס יומי.
האירועים בארכיון נגישים בחתכים שונים כתאריך, מיקום או סוג אירוע.
האתר מציע גם מידע על פעילות המתבצעת בתחום המאבק באנטישמיות, מאמרים, סקרים מחקרים ודוחות שנתיים של כל הגופים בעולם המפרסמים דוחות שנתיים בנושא אנטישמיות.
"הפורום הגדול למורים ולגננות" הוא מערכת של 9 קבוצות דיון שפעלה במשך שנים מספר במסגרות שונות באינטרנט.
הפורום היווה נקודת מפגש בה מורים וגננות מרחבי הארץ נפגשים וירטואלית לשיתוף בחומרי למידה אותם יצרו, להחלפת דעות בנושאים שונים ולייעוץ הדדי בתחומים הקשורים לעבודת ההוראה.
במהלך השנים התגבשה בפורום קהילה פעילה, הכוללת מורים וגננות מרמת הגולן בצפון ועד אילת בדרום מכל שכבות הלימוד: בתי תינוקות, פעוטונים, גנונים, גני טרום-חובה, גני חובה, בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים, תיכון וחינוך מיוחד, הן יהודים והן בני מיעוטים, מהחינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי והעצמאי.
בנוסף, מורים וגננות רבים נכנסים לפורום לצרכים נקודתיים ומוצאים אוזן קשבת וחומרי למידה המתאימים לצורכיהם.
הפורום היה פתוח לכל, ומבוסס על העיקרון "תן כפי יכולתך וקח על פי צורכך".
הצפייה בתכני הפורום ובמאגריו לא דרשה הזדהות.
כתיבה דרשה רישום לקביעת שם משתמש ייחודי וסיסמה.
"הפורום הגדול למורים ולגננות" הוקם למען העשרת העוסקים בהוראה ובחינוך, ברוח השיתופיות והעזרה ההדדית בין חבריו.
הפורום הוא גוף עצמאי שאינו ממומן על ידי גורם כלשהו, והוא מופעל בהתנדבות מלאה על ידי המנהלים שנבחרו לכך, והמשתתפים שנרשמו לפעול במסגרתו.
כל דעה המובעת בפורום הנה לגיטימית והמשתתפים רשאים לפרסמה, בתנאי שאינה כוללת פרסום מסחרי, הבעת דעה פוליטית, התלהמות, פגיעה בחבר/ת פורום, או פגיעה בזכויות יוצרים.
פורום המורים התגבש לראשונה ב-20 בינואר 1999 במערכת הפורומים של אתר אורט, כאשר חמש מורות הגיעו למסקנה שאם כולן מורות לכיתה א' וכל אחת מהן בונה חומרים לכיתתה, אזי הן יכולות להועיל זו לזו בהוראה על ידי החלפת החומרים.
לשם כך הוקם הפורוםששמו: "אלף בית" העיד על אוכלוסיית היעד שלו.
תוך זמן קצר, ועקב חשיפה שזכה לה הפורום, בין השאר במרכז להשתלמויות מורים בשלומי, הצטרפו מורות נוספות.
כעבור כשנה, פנו נציגי קהילות IOL להדס אדלר והציעו לה להעביר את הפורום לIOL.
הדס פתחה פורום בשם "חינוך בבית ספר יסודי" ב-IOL.
הדס עצמה תיארה את התקופה במילים:
אחרי איחוד קהילות IOL לתוך וואלה!
ועקב התמרמרות חברי הפורום מהיחס לו זכו בוואלה והטכנולוגיה שלדעתם הייתה נחותה, החליטה מנהלת הפורום דאז, הדס אדלר להעביר את הפורום ממערכת הפורומים של וואלה!
לקהילות תפוז אנשים, וזאת החל מה-10 בינואר 2002. עם המעבר לתפוז הצטרף לניהול הפורום אלישע בביוף.
הפורום התנהל בתפוז במשך כשנתיים, במהלך השנה הראשונה אורגן המפגש הפיזי הראשון של חברי (ובעיקר חברות) הפורום (בפסח תשס"ב).
במהלך השנים 2002 ו-2003 הפך הפורום לפורום מוביל בתחומו, והיה אחד מחמשת הפורומים בעלי מספר הכניסות הגדול ביותר ומספר ההודעות הגדול ביותר במערכת הפורומים של תפוז אנשים.
במהלך אותה תקופה התגבש מאגר חומרי הלמידה של הפורום, מאגר שהועלה על ידי חברי הפורום ועמד לרשות כלל המורים.
במהלך 2003 פרשה הדס מניהול הפורום ובמקומה נבחרה חיה פנחס אשר הייתה ממנהלות הפורום בתקופת IOL.
בעקבות המפגש הראשון (והמפגשים שבאו אחריו) ועקב הלמידה המשותפת שהתבצעה במפגשים אלה הוחלט לפתוח פורום משנה בשם "אתרים בית ספריים" בו התבצעה למידה שיתופית בתחומי בניית אתר אינטרנט וכן בנושאי חומרה ותוכנה הרלוונטיים להוראה.
בתחילת שנת 2004 עם פתיחת בלוג TV בתפוז וההפניות אליו ממערכת הפורומים הכללית, שכללו הפניות לסרטי זימה, החלה תסיסה הן בפורום המורים, והן בפורום הגננות המקביל.
החברים סברו שפורום חינוכי לא יכול לדור בכפיפה אחת עם הקרנת סרטי פורנו ולכן יזמו מעבר לאכסניה חדשה.
פורומי המורים והגננות בתפוז המשיכו להתקיים במקביל לפורום הגדול למורים וגננות, אם כי לקח זמן רב (כשנה לפורום הגננות וקרוב לשנתיים לפורום המורים) עד שחזרו לנפח פעילות סביר.
הפורום, במשכנו הנוכחי החל לפעול ב-3 במרץ 2004.
את פורום הגננות מנהלות ענת לנדאו וגילי חן, את פורום המורים בחינוך היסודי מנהלת חיה פנחס, את פורום המורים בחינוך העל-יסודי מנהל עקיבא א, ועל כל מערכת הפורומים ומאגרי הקבצים מנצח המנהל הכללי של הפורום הגדול למורים ולגננות: אלישע בביוף.
הפורום נסגר לאחר שנים של פעילות ונמחק מרשת האינטרנט.
פעם בשנה היו מתכנסים חברי הפורום לימי למידה משותפים.
במשך יומיים מעבירים חברי הפורום המבקשים זאת נושאים מגוונים, כל אחד בהתאם לתחום התמחותו.
לקראת המפגש מופק תקליטור מיוחד, הכולל חומרים מתוקשבים שונים.
תקליטור זה מחולק לכל המשתתפים המגיעים למפגש.
מעבר ללמידה האינטנסיבית, משמש המפגש אירוע חברתי והזדמנות להכרות עם האנשים העומדים מאחורי השמות הווירטואליים בפורום.
לפורום הוענק תג ההתנדבות מלאכים ברשת לשנים 2005–2006. התג מוענק על ידי איגוד האינטרנט הישראלי והמועצה הלאומית להתנדבות בישראל לאתרים ואישים העוסקים בפעילויות התנדבות ברשת, התורמות רבות לקהילה בישראל.
מספר החברים הפעילים נע סביב 4,500. מספר הנרשמים שאינם פעילים נע סביב 5,300. על פי ניתוח התנועה מעריכים כי על כל משתתף פעיל יש קרוב לשני קוראים "סמויים" שלא נרשמו או שנכנסים לצפייה בתכנים בלי לעבור את מסך הרישום.
(נכון ל-2011 ע"פ סטטיסטיקת הפורום)
הקבצים שנשלחו במהלך השנים לפורום, אגורים בארכיון ממוין על פי נושאים, הכולל נכון ל-2007 למעלה מ-25,000 קבצים וקישורים.
מספר הנושאים החדשים הנפתח בשבוע הוא כ-280
מספר התגובות השבועי הוא כ-1,500
הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות הוא ארגון הגג של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות בישראל.
בפורום חברים ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, ואוניברסיטת בן-גוריון.
הפורום מייצג כ-6,000 חברי סגל אקדמי במעמד ארעי הכוללים מאסטרנטים, דוקטורנטים, מורים מן החוץ, מרצים במסלול המקביל לסגל אקדמי בכיר, מרצים בחוזה אישי ואף מלגאים.
הפורום משמש כפלטפורמה לדיונים משותפים, תיאום פעילויות ומאבק משותף ברמה הארצית.
הפורום נוסד בשנת 1995, בימים שלאחר סיום שביתת הסגל האקדמי המשותפת ב-1994, בעקבות הסכמי שכר אליהם הגיעו ארגוני הסגל האקדמי הבכיר, אשר לא כללו את ארגוני הסגל האקדמי הזוטר.
בשנת 2007 נבחר אלי להר ליו"ר הארגון ובמסגרת תפקיד זה הנהיג את המאבק להסדרת תנאי ההעסקה של המורים "מן החוץ" באוניברסיטאות, מאבק שהסתיים ביצירת מסלול העסקה נורמטיבי חדש.
פורוורד הוא עיתון יהודי-אמריקני היוצא לאור בניו יורק באנגלית וביידיש.
עורכו הבולט של העיתון, במשך 43 שנים, היה אברהם (אייב) קאהאן.
עורך העיתון מאז שנת 2000 הוא ג'יי ג'יי גולדברג.
עורכת המהדורה ביידיש היא רחל שכטר.
החל מ-2008 יוצא העיתון לאור בפורמט של עיתון חדשות במהדורות נפרדות ביידיש ובאנגלית, שכל אחת מהן מהווה יחידה עצמאית.
פארווערטס נוסד ב-22 באפריל 1897 כעיתון יומי בידי 50 'סוציאליסטים דוברי יידיש', כפי שנהגו אז להגדיר עצמם יהודים שפעלו במסגרות יהודיות אך סלדו מרעיונות לאומיים מוצהרים כמו הציונות.
הגורמים להקמת העיתון היו קשורים במאבק בקרב הסוציאליסטים דוברי היידיש בשאלת הפרשנות לסוציאליזם.
שמו של העיתון, כמו גם האוריינטציה הפוליטית שלו, נשאלו שניהם מן היומון המרכזי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (1891–1933), Vorwärts (שאופן הגייתו ומשמעותו - "קדימה" - זהים).
ואכן, בתחילת דרכו הגן פארווערטס על האיגודים המקצועיים וצידד בסוציאליזם דמוקרטי מתון.
במישור 'היהודי', העיתון דחה רשמית את זיקתו ללאומיות יהודית, אך בפועל חברי 'בונד' שהיגרו מרוסיה לארצות הברית ראו בו את ביתם הטבעי.
צביון (שמו הספרותי של ד"ר הופמן), אחד מהבולטים בכותבי המאמרים לפארעוורטס, הסביר כי עמדת 'הבונד' כלפי השאלה היהודית, התחדדה כפועל יוצא של ההתנגדות לציונות.
כפי שתיאר זאת צביון: "מנהיגיו הראשונים של הבונד, מייסדיו ויוצריו, לא עסקו אלא מעט מאוד בשאלות יהודיות מיוחדות.
הם גם לא התמצאו בהן במידה מספקת.
בתנועה הסוציאליסטית הרוסית, שבה קיבלו את חינוכם, לא התווכחו בימים ההם על השאלה הלאומית בדרך כלל, ועל השאלה היהודית לא כל שכן.
וכאשר התעכבו פעם על השאלה הלאומית, הייתה התשובה הטובה ביותר — הקוסמופוליטיזם.
בחברה הסוציאליסטית לא יהיו לאומים, אלא רק אנושות אחת.
בכך גמרו את כל העניין.
אך בהמשך הדרך] בצאתו נגד הציונות ונגד התשובה שמציעה הציונות על השאלה היהודית, היה הבונד אנוס לתת את תשובתו שלו.
ביקורת הציונות הייתה בגדר תשובה שלילית, אבל היא לא הספיקה.
נחוץ היה לתת גם תשובה חיובית.
אם אמנם נותנת הציונות תשובה לא־נכונה על השאלה היהודית, מה היא איפוא התשובה הנכונה?".
הסברו של צביון מאפשר להבין כיצד שימש הפארווערטס אכסניה לאנשי 'הבונד', הגם שלא הייתה חפיפה בין השניים, ואדרבא, עד שנת 1917 החזיק הפארווערטס בקו אנטי-ציוני חריף.
לאחר הצהרת בלפור החל העיתון, יחד עם גורמים רבים ביהדות ארצות הברית, להרפות מעמדתו האנטי-ציונית החריפה ולאמץ למעשה את עמדתו היסודית של 'הבונד', לפיה כך או אחרת, השאלה היהודית חייבת לקבל מענה לאומי.
ואמנם, אחרי 1917 העיתון הלך ונהיה אט אט בלתי-ציוני (להבדיל מאנטי-ציוני), ובמהלך שנות ה-30 אפילו פרו-ציוני.
מראשית דרכו תמך העיתון במפלגה הסוציאליסטית האמריקנית (SP), כחלק מתפיסתו הרדיקלית (עם זאת, עד 1917 העיתון שיתף פעולה עם הגורמים השמרניים ביותר ברחוב היהודי, בראשם ג'ייקוב שיף, איש הפיננסים שנודע בכינויו 'רוטשילד האמריקאי').
אולם כשם שבמהלך שנות ה-20 הלך ונטה לכיוון הציוני מבחינה יהודית, כך הלך והתקרב למפלגה הדמוקרטית, וב-1932 הנחה העיתון את קוראיו לתמוך בפרנקלין רוזוולט ובכך השלים חבירה לכוחות הפרוגרסיביים.
תפוצת העיתון הלכה וגדלה, במקביל לגידול המהיר באוכלוסיית דוברי היידיש בארצות הברית.
בשנת 1912 עמדה תפוצתו על כ-120,000 גיליונות, ובשנת 1915 הגיע ליותר מ-200,000, ובסוף שנות ה-20 ובתחילת שנות ה-30 היה "פארווערטס" ליומון הכרך המוביל בארצות הברית, עם השפעה ניכרת ועם תפוצה לאומית של למעלה מ-275,000 גיליונות.
להשוואה, תפוצת העיתון הנפוץ בישראל בראשית שנות ה-1960, מעריב, הייתה 180,000 גיליונות.
תפוצת העיתון ירדה ב-1939 ל-170,000, בין השאר כתוצאה מהשינויים במדיניות ההגירה האמריקאית, אשר הגבילה מאוד מעתה הגירת יהודים אל המדינה.
בשנת 1962 צנחה תפוצת העיתון, ועמדה על 56,126 בימות השבוע ועל 59,636 במהדורת סוף השבוע,.
ב-1974 עזב העיתון את הבניין בברודוויי 175, והמערכת עברה למשרדי חוג הפועלים.
ב-1983 שינה העיתון פורמט, והפך מיומון לשבועון, ונוסף לו מוסף בשפה האנגלית.
ב-1990 הפך המוסף באנגלית לשבועון עצמאי, ובהמשך ליומון – The Jewish Daily Forward.
תפוצתה של המהדורה האנגלית הגיעה בשנת 2000 ל-26,183, בעוד זו של השבועון היידי צנחה ל-7,000, ומוסיפה להתמיד במגמת ירידה.
הכותב הידוע ביותר לעיתון היה יצחק בשביס-זינגר.
עוד כותבים יהודים בולטים היו י.י.
בנוסף להם כתבו לעיתון דמויות בולטות מעולם הספרות והפוליטיקה הסוציאליסטיים, כגון לאון טרוצקי ומוריס וינצ'בסקי.
עם דעיכת השפעתה של המפלגה הסוציאליסטית האמריקנית בפוליטיקה האמריקנית בכללותה ובקרב הקהילה היהודית בפרט, הצטרף העיתון למיינסטרים הליברלי, אך בד בבד שמר על אוריינטציה סוציאל-דמוקרטית.
כיום מחזיקה הגרסה האנגלית בקרב הקהילה היהודית בעמדה המתירה ביקורת על המדיניות הליברלית.
המהדורה היידית רשמה לאחרונה עלייה קלה בתפוצה, מאחר שקורסים ביידיש נעשו פופולריים יותר בקרב סטודנטים באוניברסיטאות, והתייצבה סביב 5,500 גיליונות.
העורך הנוכחי של המהדורה היידית, בוריס סנדלר, נמנה עם כותבי היידיש החילונים הבולטים בני-זמננו.
במשך שנים אחדות הוציא העיתון מהדורה בשפה הרוסית.
מהדורה זו הפכה לבסוף לישות נפרדת לחלוטין, הנמצאת בבעלות הארגון "יהודים רוסים-אמריקאיים למען ישראל" (Russian American Jews for Israel, RAJI).
בניגוד לגרסה האנגלית, עורכי המהדורה הרוסית וקוראיה היו קשובים יותר לקולות מן הצד הימני של המפה הפוליטית; במרץ 2007 שינה העיתון את שמו ל"פוֹרוּם".
בתקופה מסוימת בשנות ה-90 הגיחו שמרנים לחזית המהדורה האנגלית של העיתון, אך הניתוק מהמסורת לא האריך ימים.
מספר שמרנים שפוטרו מהעיתון סייעו מאוחר יותר לייסד את ה"ניו יורק סאן".
משנת 2009 משמשת ג'יין אייזנר כעורכת העיתון.
Forward 50 היא רשימה של חמישים יהודים אמריקאים בעלי השפעה משמעותית על הסיפור היהודי בשנה החולפת.
הרשימה מתפרסמת מדי שנה מטעם המערכת של העיתון מאז שנת 1994. הרשימה הייתה יוזמה של סת' ליפסקי, העורך המייסד של פורוורד באנגלית.
על פי אתר האינטרנט של העיתון, הרשימה לא מהווה מחקר מדעי, אלא דעתם של חברי הצוות, בסיוע הצעות מהקוראים.
בדירוג מחולקים הנבחרים לקטגוריות שונות (אשר עשויות להשתנות משנה לשנה).
בין הקטגוריות: פוליטיקה, אקטיביזם, דת, קהילה, תרבות, פילנתרופיה, שערוריות, ספורט.
הרשימה כוללת גם את אותם יהודים שההשפעה שלהם בשנה האחרונה הייתה נזק דרמטי.
בשיא הפופולריות שלו הקים העיתון "פארווערטס" בניין משרדים בן עשר קומות, השוכן במרכז מנהטן (במזרח ברודוויי 175, בלואר איסט סייד).
חברים ב'איגוד הפארווערטס' הביעו התנגדות למיזם, בטענה שבניין צנוע בן 3 קומות יספק את צרכיו של העיתון, אך העורך אברהם קאהאן ראה את הדברים אחרת.
10 קומות לא היו לצרכים פונקציונליים בלבד, אלא מסר בפני עצמו: ה'פארווערטס' כאן, וכאן יישאר.
הבניין תוכנן בידי האדריכל ג'ורג' בוהם (Boehm), ובנייתו הושלמה ב-1912. בחזית הבניין מגולפים תבליטי דיוקנותיהם של קרל מרקס ושל פרידריך אנגלס, וכן דיוקנאותיהם של פרדיננד לסל, מייסד המפלגה הסוציאליסטית הגרמנית הראשונה (איגוד הפועלים הגרמניים הכללי, ADAV) ושל אוגוסט בבל, ממייסדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית ויושב הראש שלה בעת שהוקם הבניין.
ב-1974 פינה העיתון את הבניין, ועבר לשכון במשרדי חוג הפועלים.
במפץ הנדל"ן בשנות ה-90 הוסב הבניין לבניין מגורים.
לעיתון היה בית דפוס משלו.
ב-1918 רכש בית הדפוס את מכונת הלינוטייפ הראשונה שלו, עם גופנים בעברית להדפסת יידיש.
בבניין בברודוויי 175, שכן הדפוס במרתף, וחדר הסדר היה בקומה העשירית, העליונה.
בשיא תפארתו היו בסדר של הפורוורד 18 מכונות סדר מסוג "לינוטייפ", והסדרים, המאוגדים באיגוד המקצועי של סדרי דפוס ביידיש, שהוא סניף של איגוד המקצועי של סדרי דפוס בארצות הברית (International Typographical Union), נהנו ממעמד מיוחד בעיתון הסוציאליסטי ואף שימשו עורכים לעת מצוא.
איגוד עובדי הדפוס של הפורוורד תרם ב-1929 לדבר, עיתון ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, את מכונת הלינוטייפ הראשונה, תרומה ששיפרה משמעותית את איכות העיתון ותפוצתו.
ב-1974, במעבר מברודוויי 175 למרתף חוג הפועלים, ויתר העיתון על הדפוס, אבל העביר את המסדרה: מ-18 מכונות הלינוטייפ עברו 8 או 9 (אחת מהן הייתה המכונה הראשונה שנרכשה ב-1918. מכונה זו מוצגת היום במרכז לספרי יידיש, באמהרסט, מסצ'וסטס).
אחרי הסידור והדפסת ההגהות, היו אלו מצולמות ונשלחות לדפוס אופטי.
ב-1983, המהדורה היומית פסקה, והעיתון החל להופיע כשבועון, עם מוסף נפרד באנגלית.
העיתון המשיך בדרך זו עד 1991, אז עבר להוצאה לאור שולחנית, כשבדרך, המהדורה היידית מקטינה את תדירותה לדו-שבועית, ומצטמצמת בהיקפה ובמספר המנויים.
הגרסה האנגלית, לעומתה, ידעה עליות ומורדות,
המהדורה המודפסת היומית למעשה פסקה, והעיתון עבר להיות מודפס כשבועון, עם מהדורה מעודכנת יומית באתר האינטרנט שלו בלבד.
המוסף באנגלית, שהחל להופיע ב-1962 כדף נוסף, בתחילה כדי ליצור קשר עם ילדי הקוראים, הפך למעשה לחלק העיקרי בעיתון, וב-1990 הפך לגוף עצמאי למעשה.
כיום, רק הגרסה האלקטרונית קיימת, או ליתר דיוק, שתיים: הפורוורד באנגלית, והפורוורטס היידי.