tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות תלונות על אופן התנהלות הפרקליטות הוקמה בשנת 2013 נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות, ("נבת"ם"), הכפופה למשרד המשפטים, ותפקידה לבצע ביקורת מערכתית יזומה, ולברר תלונות על פרקליטות המדינה, מערך התביעה במשטרת ישראל ועורכי הדין שקיבלו מהיועץ המשפטי לממשלה ייפוי כוח לצורך ייצוג.
באוגוסט 2016 הוחלפה נציבות זו בנציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות.
בנייר מדיניות של פורום קהלת הוצע לחזק את ההפרדה המוסדית בין הגוף האחראי לייצג את הממשלה בערכאות לבין הגוף המייעץ לה משפטית, זאת בדומה למצב בארצות הברית ובבריטניה.
(מבחינה מנהלית אכן קיימת הפרדה בין פרקליטות המדינה (ייצוג) לבין מחלקת ייעוץ וחקיקה והיועצים המשרדיים (ייעוץ).
אך שניהם כפופים ליועץ המשפטי לממשלה ונטען כי ניכרת השפעה של הקשרים בין המחלקות.) הנימוק להפרדה הוא שמתן ייעוץ פתוח הכולל את ההסתייגויות יקשה על אותו הגוף לייצג לבסוף את ההחלטה שהתקבלה, לעיתים על אף ההסתייגויות.
בנוסף, הבדל מהותי בין תפקיד הייעוץ לתפקיד הייצוג הוא שבעוד שייעוץ מכוון לשקף את המצב המשפטי הקיים, ייצוג בבית המשפט אמור לעיתים לחתור לשכנע את בית המשפט לשנות את ההלכה הנוהגת.
אם בשלב הייעוץ תמך הפרקליט בהתנהלות מסוימת לאור תפישתו את הדין הקיים, הרי שלא יהיה לו עניין בשלב הייצוג לחתור לשינוי ההלכה, כדי להצדיק את עמדתו המוקדמת.
בהקשר לנוהג בארצות הברית הוזכר כי חשיפת מוקדמת של הצד השני לטיעון המשפטי (בשלב הייעוץ) עלולה ליצור בעיה לממשל בדיון שיתקיים בבית המשפט.
פרקסיטלס , פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.
פרקסיטלס פעל עד לשנות השלושים של המאה הרביעית לפני הספירה, כשלשיא פעילותו הגיע בשנות השישים של אותה מאה.
עם זאת, ישנן השערות כי פעלו שני פסלים בשם זה.
המוקדם מביניהם היה כנראה בן דורו של פידיאס.
יצירתו של פרקסיטלס הייתה מגוונת וכללה גם פיסול בשיש, בנוסף לפיסול בברונזה.
נהוג לראות בפסל "הרמס נושא את דיוניסוס התינוק", ובתבליט, אשר נמצא בחפירות ארכאולוגיות בעיר מנטיניאה והמציג את דמותם של לטו וילדיה אפולו וארטמיס, כעבודתו המקורית של הפסל.
יצירות אחרות כגון "קוטל לטאה" "סאטיר נשען על עץ" ו"אפרודיטה מקנידוס" נשמרו כהעתקים מאוחרים.
יצירות נוספות אשר נטען כי הן עבודתו של פרקסיטלס הן ראש האלה אפרודיטה מפתוורת' (Petworth) באנגליה וראש הרמס המוצג במוזיאון הבריטי.
ליצירותיו אלו של פרקסיטלס מוצאים העתקים רבים, בייחוד של פסל אפרודיטה, אשר היווה מודל ליצירת דגם "אפרודיטה העירומה" באמנות.
פרקר לואיס היא קומדיית מצבים אמריקנית.
הסדרה הופקה בין השנים 1990–1993 והושפעה מהסרט "שמתי ברז למורה" משנת 1986 בכיכובו של מתיו ברודריק.
בישראל שודרה תחילה הסדרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית ובהמשך בערוץ 6 וערוץ 3 בכבלים.
הסדרה מתמקדת במעלליו של פרקר לואיס, תלמיד בבית הספר התיכון של סנטו דומינגו בקליפורניה.
בדומה לחבריו, ג'רי ומייקי ולחברתו אנני סלואן, הדאגה הראשית שלו היא לשמור על "קוליות" במהלך שנות ההתבגרות.
אף על פי כן, מאמציהם לעיתים רבות מסוכלים על ידי אחותו הקטנה, שלי, ומנהלת בית הספר שלו, גרייס מוסו.
רבים הם מעשי הקונדס בהם פרקר וחבריו מעורבים.
משפט מפתח שלהם בבואם לצאת לביצוע תעלול נוסף היה "רבותי, לסנכרן שעונים" .
פרקר לואיס (קורין נמק) - הדמות הראשית בסדרה, ומי שמשמש כציר המרכזי של החבורה הסובבת אותו.
פרקר הוא בחור פיקח, הנוהג ללבוש חולצות צעקניות ולהיעדר ("להבריז") משיעורים רבים.
עיקר זמנו בבית הספר מקדיש פרקר לרקיחת תוכניות המערימות על אנשים אחרים ולטובתו האישית.
יחד עם שני חבריו, מייקי וג'רי, בבית הספר הוא מבלה רבות ב"מפקדה" סודית מעל לאולם ההתעמלות.
מייקי רנדל (בילי ג'יין) - הרוקיסט, ילד פרוע.
נוהג לעיתים קרובות לצטט פרפרזות או שירים מפורסמים.
ג'רי סטיינר (טרוי סלייטן) - חנון האוהב מדע.
בשתי העונות הראשונות הוא תמיד לובש מעיל גשם ממנו הוא מסוגל להוציא כמעט כל אובייקט שניתן להעלות על הדעת, אשר ככל הנראה מותקן בפנים עם צמדן.
ג'רי נוהג לפנות לכל אחד בשם משפחתו.
גרייס מוסו (מלאני קרטוף) - המנהלת הפשיסטית של בית הספר התיכון של פרקר וחבריו, "Flamingo High".
היא ופרקר מתנגשים תכופות כשזו אף מבקשת לגרום להשעייתו של פרקר מבית הספר.
נוטה לשבור את חלון הזכוכית בדלת המשרד שלה לעיתים קרובות.
שלי אן לואיס (מאיה ברוטון) - אחותו הקטנה של פרקר, אשר יחסיהם רווי טינה ואיבה.
בדומה לפרקר, אף היא לומדת ב-"Flamingo High" ואינה מהססת להפעיל תחבולות לתועלתה האישית.
מרטין לויד 'מרטי' לואיס (טימותי סטאק) - אביו של פרקר.
מנהל חנות השכרת סרטי וידאו בשם "מונדו וידאו" יחד עם אימו של פרקר.
נעזר בשלי ופרקר כדי לנהל את החנות בסופי השבוע.
ג'ודי לואיס (מגולמת על ידי אן בלום בעונה 1 ועל ידי מרי אלן בעונה 2 ו-3) - אימו של פרקר.
לרוב עדינה ואוהבת, אבל במידה והמשפחה שלה מאוימת היא מסוגלת להיות קשוחה.
פרנסיס לארי קוביאק (אברהם בנרובי) - הידוע בכנוי "הקוב".
ענק, טיפש ובעל תיאבון עצום לאוכל.
כאשר הוא הולך הוא גורם לרעידות אדמה קלות.
המשפט האהוב שלו, "אוכל עכשיו?".
בתחילת הסדרה הוצג כבריון אגרסיבי אשר מתנהג בתוקפנות כלפי הדמויות האחרות, אבל בהמשך דמותו השתנתה והוא הפך לידידותי, ופרקר אף נעזר בקוביאק מספר פעמים כדי להוציא את תוכניותיו לפועל.
פרנק לאמאר (טאג' ג'ונסון) - העוזר האישי של המנהלת.
ככל הנראה בעל קשר טלפתי עם מוסו.
אובססיבי לגבי מלחמה, אסטרטגיה ופוליטיקה.
הגיבור שלו הוא ריצ'רד ניקסון.
מוסו נוהגת לזמן אותו אליה על ידי שריקה במשרוקית כלבים.
אנני פיית' סלואן (ג'ניפר גות'רי) - החברה של פרקר מאמצע העונה השנייה.
פרקליטי אל איי היא סדרת דרמה אמריקאית ששודרה ברשת NBC בין השנים 1986–1994. הסדרה עסקה במתרחש במשרד עורכי דין בלוס אנג'לס – הן בהליכים המשפטיים שניהלו עורכי הדין בה, והן בחייהם האישיים.
הסדרה שודרה גם בישראל, בערוץ הראשון.
ב-12 במאי 2002 שודר ברשת NBC סרט טלוויזיה בכיכובם של מרבית כוכבי הסדרה, בשם "L.A.
הסדרה ושחקניה זכו בעשרות פרסים במהלך שנות שידורה.
שלושה משחקני הסדרה זכו בפרסי אמי בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
לארי דרייק שגילם את דמותו של העוזר המינהלי המפגר בני סטולוויץ עשה זאת פעמיים, ב-1988 וב-1989. שני האחרים היו ג'ימי סמיטס, שגילם את דמותו של עורך הדין ויקטור סיפואנטס (1990), וריצ'רד דייסרט, שגילם את דמותו של השותף הבכיר לילנד מקנזי (1992).
פרקסידייק הוא אחד מירחי כוכב הלכת צדק, שהתגלה בשנת 2000 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואיי בראשותו של סקוט שפרד.
בתחילה ניתן לו הסימון הזמני S/2000 J 7, ולאחר מכן היה ידוע בשם Jupiter XXVII (צדק 27).
באוגוסט 2003 קיבל את השם פרקסידייק, על שם האל המעניש במיתולוגיה היוונית.
פרקסידייק מקיף את צדק במסלול שמרחקו כ-20,824,000 מיליון קילומטר, בזמן הקפה של 613.904 יממות שמש ובנטייה של 143° לקו המשווה של צדק.האקסצנטריות של מסלולו היא 0.1840. הוא שייך לקבוצת אננקה של ירחי צדק, אשר קיימת סברה כי הם רסיסים מהתפרקות אסטרואיד גדול יותר.
קוטרו המוערך הוא כ-7 קילומטרים והוא השני בגודלו בקבוצה זו (לאחר אננקה).
פרקס היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
על פי ג'פרי, פרקס היה בנם של גורבודאק ויאדון.
בשלהי מלכותו של גורבודאק, בשל זיקנתו, לקה גוברודאק בשיטיון (סניליות), ובין בניו - פורקס ופרקס החלה מלחמת אזרחים על השליטה במדינה, שנמשכה לאחר מותו של גורבודאק.
פורקס ניסה לתקוף את אחיו, אולם פרקס נמלט לגאליה וביקש את עזרתו של סאהארד (Suhard), מלך הפרנקים.
לאחר ששכנע את סאהארד לסייע לו, שב פרקס לבריטניה בראש צבא פרנקי, אולם פורקס הביסו והרגו.
דמותם של פרקס ופורקס מופיעה בכתבים מהמאה ה-16: באוסף השירה העתיק, "The Mirror for Magistrates" (מהדורת 1574) ובמחזה "The Seven Deadly Sins", מ-1585, המיוחס לריצ'רד טרלטון .
פרקריה היה הסכם מקובל בראשית ימי הביניים שלפיו הוענקה לתקופה מוגדרת מראש, זכות שימוש וזיקת הנאה מנכס דלא-ניידי, לרוב תמורת תשלום כספי נמוך או חלק מהיבול.
זוהי זכות אחיזה בקרקע שניתנה לפרקריסט לכל ימי חייו.
מקור המושג המשפטי הוא הפרקריוּם (precarium) של החוק הרומי אולם פרקריום היה יכול להיות נכס דלא ניידי או נכס נייד ולא רק קרקע.
עם כיבושה של גאליה החרימו המרובינגים את כל אדמות המדינה שהיו בבעלות אוצר המדינה (fiscus) הרומי.
ההכנסות מאדמות אלו מימנו את החצר המרובינגית.
חלק מהאדמות הוענקו כבנפיקיום לאנשי אצולה נאמנים וחלק הוענקו לכנסייה.
במהלך המאה ה-8 התפתח באירופה מנהג שאדון היה נותן לווסאל חלקת אדמה כבנפיקיום בתמורה לשבועת אמונים (הומגיום).
אדמות אלו ניתנו לווסאל על מנת שיוכל לקיים את עצמו ואת משפחתו.
מיעוט מהאדמות ניתנו כקניין, (proprietas) כלומר העברת בעלות מהנותן למקבל, ורובן ניתנו כהשאלת כברת אדמה מבלי לוותר על זכות הבעלות, כלומר כפרקריה.
פרקריה היה שמה של חלקת האדמה שניתנה, של מהות הענקתה ושל המסמך שנכתב על מנת לקיים את ההענקה.
ברוב המקרים פרקריה הייתה מענק של אדמה מאת בעל אדמה אל מי שיעבד אותה (הפרקריסט), בלי שהבעלות תהייה בידי הפרקריסט אלא היא נשארה בידי המעניק.
מהות המושג היא הארעיות שבהחזקת האדמה.
פרקריה הוענקה למספר שנים או למשך ימי חייו של הפרקריסט או המעניק.
הוענקה עבור שירותים שניתנו, בעיקר בשדה הקרב ועבור שירותים שהנותן ציפה לקבל בעתיד.
גם אם הפרקריה הוענקה למספר דורות זה אחרי זה, המושג פרקריה הגדיר את האדמה כמוחכרת בידי מחזיק האדמה (הפרקריסט) ולא הייתה לו זכות בעלות או קניין עליה, הפרקריסט נהנה מיבולה ומהכנסות מהחלקה.
היו איכרים שבבעלותם הייתה חלקת אדמה העוברת בירושה (אלודיום) אבל האדמה, בגלל ניצול יתר איבדה מפריונה ולא כלכלה יותר את המחזיק בה או שעקב פיצולים חוזרים ונשנים הנובעים מהורשת האדמה למספר יורשים הפכה לקטנה מכדי לפרנס משפחה.
במקרה כזה היה יכול האיכר לוותר על האדמה לטובת בעל הווילה ולקבל ממנו כפרקריה חלקת אדמה פורייה יותר או גדולה יותר בחלק אחר של הנחלה.
איכר שחש שעול המיסים עליו (על אדמתו ועליו כבעל קרקע) כבד מדי היה יכול למסור את האלודיום שלו לבעל הווילה ולשמור לעצמו זכות שימוש מבלי לשלם מס.
במשך הזמן, עם הפיחות במעמדם של האיכרים החופשיים והבאתם למעמד של צמיתים, גם איכר שהאלודיה שלו הפכה לפרקריה היה חייב בדמי חכירה ובנוסף על כך בשירותי עבודה.
הן ימי עבודה לטובת הכלל (למשל תיקון דרכים) והן עבודה באדמות האדון (דומינוס) או עשיית חפצים או תיקונם בעבור האדון.
איכרים שבבעלותם הייתה חלקת אדמה כנחלת אבות (אלודיום - allodium) העניקו אותה לכנסייה בדרך של פרקריה.
על פי תעודות שנשארו, מובהר כי אחרי ההענקה האדמה נשארה אצל המעניק, כך שהיה יכול להמשיך ולעבד אותה ולהנות מפירותיה.
זאת כל עוד אחד מבני הזוג המעניק היה נותר בחיים.
המושג הורחב כך שפרקריה הפכה לסוג של הסכם בו ניתנה לאנשים זכות שימוש והנאה בנכס כנסייתי, למשך תקופה מסוימת או למשך כל ימי חיי מחזיק האדמה, וזאת בתמורה לשירותים שהוענקו לכנסייה.
זהו אחד הנוסחים (פורמולות) שמביא מרקולף לעריכת פרקריה:
מקרה פרטי של פרקריה התפתח בתקופת קרל מרטל החל ב-716. הוא הגדיר סוג חדש של פרקריה, "פרקריה במצוות המלך", (preceria verbo regis) אלו היו אדמות מעובדות שהיו בבעלות כנסיות ומנזרים שאולצו בצו מלכותי לתת אותן לחיילים ופקידים שהמלך חפץ ביקרם והיה מעוניין להעניק להם נחלה.
בתמורה לנחלה שניתנה כפרקריה קיבלה הכנסייה הגנה הן מצד המלך והן מצד הסניור שקיבל את האדמות.
לעיתים קיבל המנזר כפיצוי אדמת בור או אדמת יער במקום אחר, על מנת שיפתח אותה או יברא אותה.
ההכנסות מנכסי הפרקריה במצוות המלך, אף כי הנכסים עצמם נשארו רשמית בידי הכנסייה או המנזר, ניתנו לפרקריסטים (מקבלי הנחלה).
הפרקריסט היה אמור לשלם מס סמלי לבעלים והיה באופן רשמי בזיקת חסות אל בעלי הנחלה.
בקונציל הגרמאני ב-742 התחייב השליט להחזיר פרקריות אלו למוסדות הכנסייתיים אולם לא מימש את ההחלטה.
במקום זאת, בקונציליום שנערך שנה מאחר יותר, נקבע צנז (מס) שנתי בגובה של סולידוס אחד עבור כל משפחת חקלאים, שישלם הפרקריסט לבעלי האדמה במטרה להזכיר לצדדים מי הבעלים החוקיים של הנחלה אולם תקנה זו לא נאכפה.
בצו המלכותי המכונה קפיטולאר של הרסטל משנת 779 עשה קרל הגדול צעד להסדרת הנושא, וקבע שבמקום כסף (שלא היה בנמצא, וגם אם היה – היה קשה להפרד ממנו) ישלם הפרקריסט מעשר לכנסייה מיבול הפרקריה, בנוסף על המעשר שהיו האיכרים חייבים בו.
הסדר זה התחשב בכמות היבול ובשנים בהם היבול היה דל וכך היה קל יותר ליישום, מה עוד שבמקרים רבים האיכר שילם את המעשר ישירות מהמנסוס שלו יחד עם המעשר בו היה חייב הוא עצמו.
במאה ה-11 התפתח מושג הפיאודום כמחליף את הפרקריה ואת הבנפיקיום.
פרקסאולוגיה (Praxeology) היא ענף בפילוסופיה העוסק בחקר הפעולה האנושית.
לעומת גישות אחרות במדעי החברה, הפרקסאולוגיה מהווה גישת חקר דדוקטיבית ולא אמפירית.
אקסיומת הבסיס של הפרקסאולוגיה היא אקסיומת הפעולה אשר משמעותה בפשטות "האדם פועל", כלומר שתנועתו המודעת של האדם מוכוונת תמיד למטרה מסוימת.
באמצעות בחינת משמעויותיה הא-פריוריות של אקסיומה זו הפרקסאולוגיה מספקת ביסוס חלופי, שאינו נאו-קלאסי לכלכלה, המוכר בשם האסכולה האוסטרית.
הגות נוספת מבקשת לבסס באמצעים פרקסאולוגים את תורת המשפט.
את המונח פרקסאולוגיה טבע הכלכלן לודוויג פון מיזס.
הפרקריאט או המעמד הפגיע הוא מושג בסוציולוגיה המתאר אוכלוסייה הסובלת מחוסר יציבות, כגון אוכלוסיות ללא ביטחון תעסוקתי או חוסר יכולת לתכנן את עתידם.
הראשון שהשתמש במונח הוא חוקר מדעי המדינה האיטלקי אלכס פוטי והסוציולוג הצרפתי רובאר קסטל והמושג חזר לתודעה בעיקר דרך ספרו של גאי סטנדינג, "The Precariat: The New Dangerous Class" (הוצאת Bloomsbury, 2011).
המושג פרקריאט Precariat הוא הלחם של המילים Proletariat שהוא מעמד הפועלים ו-Precarious, שמשמעו בלתי יציב, מסוכן.
בעברית נקרא הפרקריאט במאמרים שונים "המעמד הפגיע" ואף מוצע הביטוי המדויק יותר: "רופפות".
בעקבות שינויים גלובליים בכלכלה, בחברה ובפוליטיקה והתרחבות הגישה הנאו- ליברלית בשלושים השנים האחרונות, נפתחה אפשרות בינלאומית לתנועה, למסחר ולטכנולוגיה.
לעולם העבודה נוספו כ-2 מיליארד עובדים חדשים אשר לא מצאו תמיד תעסוקה הולמת, הן באירופה, הן בארצות הברית והן במזרח אסיה.
ההתפתחות הטכנולוגית הביאה להתקדמות אדירה ממנה נהנו והפיקו תועלת אוכלוסיות מסוימות - לרוב החזקות, ואילו האוכלוסיות החלשות, כגון הפרקריאט, נותרו עם השפעות מיטיבות מצומצמות.
מעמד הפרקריאט מתאפיין בעובדים המצויים במצב פגיע בכל שלבי התעסוקה: החל מאופן גיוסם אשר נעשה באופן אקראי ולא מותאם לכישוריהם, המשך באופן העסקתם העצמאי או באמצעות מתווכים או חברות כוח אדם, בחוזים חלקיים או עבודות זמניות, וכלה בפיטוריהם הקלים.
מצבם התעסוקתי אינו בטוח ואינו ודאי.
הם מוחלשים, חווים חוסר יציבות ומצויים בסיכון תמידי.
לרוב אין לאנשים אלו נרטיב או תקווה להתקדם או להיות גאים בעבודתם שכן הם סומכים על הזדמנויות עסקיות אקראיות.
המעמד הפגיע מאופיין בחוסר ביטחון וחוסר תמיכה רפואי ותעסוקתי.
כל תנודתיות או אירוע חריג עלולים לסכן את עבודתם ובכך גם את קיומם.
אין להם הבטחה לפנסיה, חגים בתשלום, השתלמויות או תגמול נוסף על מאמץ מיוחד.
המעמד הפגיע מחליף את מעמד הפועלים בעל הזכויות של המאה העשרים.
הוא דומה למעמד הפועלים של תחילת המאה ה-19, כאשר לפועלים עדיין לא היו זכויות.
טענת החוקרים היא, שתנאי התעסוקה כיום נמצאים במגמת נסיגה.
לדוגמה, בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום עובדים רבים בתעשיות הטכנולוגיות חוו ירידה בתנאי התעסוקה ובביטחון התעסוקתי.
מאפייני תנאי התעסוקה של המעמד הפגיע הם:
חוזה זמני או היעדר חוזה בכלל
אין למועסק יכולת השפעה על תנאי התעסוקה
אין הגנה על ידי איגוד מקצועי
לא כל התנאים חייבים להתקיים.
גם מי שמשתכר שכר נאה, אך בלי חוזה ארוך טווח, בלי הגנה ובלי יכולת השפעה, שייך למעמד הפגיע.
על פי ספרו של גאי סטנדינג, קיימות שלוש קבוצות עיקריות של הפרקריאט:
הראשונה, היא קבוצת האנשים המביטים בהוריהם אשר זכו לביטחון יחסי, לכבוד והערכה בקהילה.
ההורים עסקו לרוב בעבודות פיזיות מסורתיות ולא חשו תחושת החמצה או חוסר שביעות רצון.
קבוצה זו מרגישה מנוכרת, חרדה וכועסת משום שהנמנים עליה אינם יכולים לשחזר את העבר.
זוהי הקבוצה, לפי סטנדינג, הנתונה להשפעה של לאומנות ופאשיזם ואם לא נטפל באוכלוסייה זו, לעמדתו, הרי שתתפתח "מפלצת": הפופוליזם הפוליטי והחברתי ינצל את מצב הפחד בו הם מצויים, ויסחף אותם לתמיכה במנהיגים לאומניים.
השנייה, הם קבוצת המהגרים, לעיתים פליטים או מיעוטים אתניים, שהם לרב "נוסטלגיים" משום שאין להם תחושת בית, לא במקום המצאם הנוכחי ולא במדינה ממנה נמלטו הם או הוריהם.
קבוצה זו נאלצת לכפוף את ראשה על מנת לשרוד, הם מנוכרים, חרדים וכועסים, בשל תחושת הניתוק והריחוק מהחברה.
השלישית, היא הקבוצה המתקדמת ביותר ומורכבת ברובה מאנשים משכילים שהיו מלאי תקווה מכך שהתואר האקדמי יאפשר להם עתיד טוב ותחושה שתהיה להם היכולת לשלוט על חייהם ועל הקריירה שלהם, אולם הם מועסקים בתחומים נחותים, בשכר נמוך, בחוסר קביעות או משרות חלקיות.
לעיתים הם בעלי חוב בגין לימודיהם שילך ויעמיק.
גם הקבוצה הזו סובלת מניכור, כעס וזעם ובעיקר מתסכול בשל הפער בין יכולותיהם והשכלתם לבין עבודתם בפועל, ומחוסר האפשרות להתקדם בעתיד.
הקבוצה הזו לא נוטה ללאומיות או לפאשיזם שכן היא יצרנית ומשתתפת בכוח העבודה מתוך רצון אמיתי להתקדם.
בעוד שבשיח הישראלי המושג "פריקריאט" אינו נפוץ, הוא משמש חוקרים באקדמיה על מנת להסביר תופעות שונות בחברה הישראלית.
המושג משמש לתיאור שכבת הביניים הרחבה בחברה הישראלית, המאופיינת בדפוסי העסקה לא יציבים וגישה מוגבלת לדיור.
פרופ' דני גוטווין רואה במצב הפריקריאטי את הבסיס למה שהוא מזהה כתהליך אנטי דמוקרטי בישראל, השואב את כוחו מפגיעותם הכלכלית של האזרחים.
המעמד הפריקריאטי בישראל, בדומה לעולם, תופס את מקומם של המעמדות המקוריים דוגמת מעמד הפועלים או מעמד הביניים.
דוגמה מובהקת לשיח המעמדי הפריקריאטי החדש מזהים חוקרים רבים במחאה החברתית שהתנהלה בישראל בקיץ 2011. המחאה נסבה סביב נושאים הקשורים לפגיעות וחוסר היציבות הכלכלית בישראל, כמו העסקה קבלנית, מחירי דיור ועלויות גידול ילדים.
אולם, השיח המחאתי לא היה מעמדי במובן המסורתי של המילה.
השימוש במושג "עם" בקריאה "העם דורש צדק חברתי", פורשה כזיהוי של החברה הישראלית כפריקריאטית, כלומר – מעמד פגיעה רחב הדורש את זכויותיו, ולא מעמד העובדים ההיסטורי.
להיווצרותו של מעמד הפריקריאט בישראל נמצאו ראיות אמפיריות במספר מחקרים של מכון "אדוה", שזיהה שחיקה במצבו ויציבותו של המעמד הבינוני בישראל שהתבטאה בכך ש-60% ממשקי הבית קרובים למצב של עוני.
ממצאים אלו מטשטשים את ההבדל בין משפחות מהמעמד הבינוני למשפחה ממעמד נמוך.
כך גם העלייה החדה במספר עובדי הקבלן וצורות העסקה פוגעניות אחרות בישראל מאז שנות השמונים משקפת את התרחבותו של הפריקאריאט.
פְּרַקְסִילָה הייתה משוררת לירית יוונייה שפעלה באמצע המאה החמישית לפני הספירה בסִיקִיוֹן, מדינה בצפון חצי האי הפֶּלוֹפּוֹנֶסִי.
משירתה שרדו רק חמישה קטעים (פרגמנטים) קצרצרים.
מעבר לכך לא ידוע עליה דבר, פרט לכמה הערכות סותרות על שירתה, שנכתבו מאות שנים אחריה.
פרקליט מחוז ניו יורק הוא ראש הפרקליטות של מחוז ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
מחוז זה, אחד מ-62 המחוזות של מדינת ניו יורק, חופף בגבולותיו לרובע מנהטן של העיר ניו יורק.
פרקליטות המחוז מופקדת על העמדתם לדין בפני בתי המשפט המדינתיים של אנשים שהואשמו בביצוע עבירות בתחומי המחוז על פי חוקי מדינת ניו יורק.
ככזו היא מופקדת על ההליכים הפליליים ברובע המרכזי של העיר ניו יורק.
תפקיד פרקליט מחוז ניו יורק נוצר בשנת 1796. מאז 1846 נבחר פרקליט המחוז לתפקידו בבחירות על ידי תושבי המחוז.
מאז 1897 עומדת תקופת כהונתו על ארבע שנים קלנדריות, במקביל לכהונת ראש עיריית ניו יורק.
אם מתפנה המשרה במהלך תקופת הכהונה מוסמך מושל מדינת ניו יורק למנות ממלא מקום למילויה עד לקיום בחירות, שבהן ייבחר פרקליט מחוז שיכהן עד תום תקופת ארבע השנים של קודמו.
פרקליט מחוז ניו יורק הנוכחי (מינואר 2022) הוא אלווין בראג .
אחד מפרקליטי המחוז המפורסמים היה רוברט מורגנת'ו , שנבחר לתפקיד תשע פעמים ומילא אותו במשך 35 שנים רצופות (1975–2009).
המקביל הפדרלי לפרקליט מחוז ניו יורק, המטפל בהעמדה לדין של נאשמים בעבירות פדרליות, הוא פרקליט המחוז הפדרלי הדרומי של ניו יורק (אם כי שטח מחוז פדרלי זה גדול משטח מחוז ניו יורק).
ארבעת הרבעים האחרים של העיר ניו יורק מהווים (חלקם תחת שמות שונים) מחוזות במסגרת מדינת ניו יורק, ולכל אחד מהם פרקליט מחוז נבחר משלו.
סדרת הטלוויזיה "חוק וסדר" הופקה בין השאר בהשראת עבודתה של פרקליטות מחוז ניו יורק.
פרקראקס (שם מדעי: Paracrax; משמעות השם: "קרוב להוקו") הוא סוג נכחד של עוף גדול נכחד מהמשפחה בטורניטיים שבסדרת הקריאמאים.
הוא חי באמריקה הצפונית בתקופת האוליגוקן לפני 33-30 מיליון שנה.
בסוג זה נכללו 3 מינים, אשר הזכירו במראם את קרוביהם הפורוסרקוסיים מאמריקה הדרומית.
המאובנים הראשונים של עוף זה התגלו בקולורדו ב-1871 בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש אשר זיהה אותם כעצמות של תרנגול הודו.
ב-1964 החוקר פירס ברוקורב שייך אותו למשפחת ההוקיים, מה שגרם לו לקבל את שמו וכמה חוקרים סברו שמדובר על עצמות של קורמורן.
רק בהמשך התברר שמדובר על סוג של עוף דורס נכחד.
תחילה התגלה המין Paracrax antiqua ובהמשך התגלו עוד 2 מינים דומים באזור.
הפרקראקס היה עוף בגובה של 2 מטר שהיה הגדול שבעופות האזור לצד קרובו הבטורניס והיה בעל עצמות חזה רחבות אך כנפיים גמדיות.
שני המינים חיו בסוואנות הפוריות שהיו באליגוקן במרכז אמריקה הצפונית ובה היו מיני פרסתנים נכחדים כמו קרנפים ננסיים, גמלים צפון אמריקאים ואוראודונטים וגם טורפים כמו ההאינדון והדיניקטיס.
עוף זה שהיה בעל מקור גדול המעוצב לחיתוך בשר יכל לטרוף יונקים בינוניים בעזרת חבטה ממקורו.
פרקרוקוטיים (שם מדעי: Percrocutidae) היא משפחה נכחדת בעלת שני סוגים של טורפים דמויי חתול שחיו באמצע המיוקן עד סוף תקופת הפליוקן ברחבי אפריקה, אירופה ואסיה.
חיות אלה הם קרובים של הצבועים החיים ובעבר הם גם שויכו למשפחה אך ב-1991 כמה חוקרים שייכו אותם למשפחה עצמאית המקובלת על חלק מהחוקרים בעוד אחרים סוברים שהם היו צבועים אמיתיים.
אחרים משייכים אותם לחלק מהמשפחה הנכחדת סטנופלסיקטיים (Stenoplesictidae).
בנוסף הם קרובים למשפחות טורפי מדגסקר ולנמיות.
מינים אלה היו גדולים מאוד ובעלי לסתות ומלתעות חזקות שנועדו לשבור עצמות והיו בעלות עוצמת נשיכה גבוהה מאוד.
ייתכן שהיו טורפי-על או אולי אוכלי נבלות וייתכן שגם וגם בדומה לצבועים המודרניים.
הגדול ביניהם היה הדינוקרוקוטה שהגיע לגובה 1.3-1.9 מטר ולמשקל של עד 300 קילוגרם.
פרקמלוס (שם מדעי: Paracamelus; משמעות השם: "קרוב לגמל") הוא סוג נכחד של יונק צמחוני ממשפחת הגמליים שחי מאמצע המיוקן ועד הפליסטוקן באמריקה הצפונית.
חלק מהמינים חצו את גשר ברינג לעבר אירואסיה והגיע לצפון אפריקה, קצת לפני האירוע המסיני.
הפרקמלוס הוא קרובם של הגמלים המודרניים (הסוג camelus), מה שנתן לו את שמו וייתכן שהם התפתחו ממנו.
הוא הוגדר בשנת 1903 בידי החוקר הגרמני מקס שלוסר.
הסוג הכיל 9 מינים שונים, שהמין הטיפוסי ביניהם הוא Paracamelus gigas.
המאובנים שלו התגלו ברחבי ארצות הברית, בעיקר בתצורת אסמרלדה שבנבדה וכן באיטליה, בספרד, בצ'אד ובמחוז שאנשי בסין.
הוא נכחד מאזורים אלה ושרד באמריקה הצפונית עד לפני מיליון שנה מזמננו, אז התקיים באזורים ארקטיים גבוהים.
ככל הנראה הוא חי באזורי יער גבוהים והסתגל גם לתנאים יבשים יותר ואף למדבריות.
גודלו של הפרקמלוס היה גדול מכל הגמלים כמעט, דומה מאוד לטיטאנוטילופוס, אך קטן יותר מהמגקמלוס.
הוא הגיע לגובה של מעל 3 מטרים ולמשקל של מעל 900 קילוגרם.
על גבו בלטה דבשת כמו של הגמלים המודרניים והיא עזרה לו לשאת תנאי יובש ורעב ממושכים, אך הייתה מעט יותר נמוכה מדבשת הגמלים המודרניים.
הוא היה בעל רגליים רחבות שאיתם יכל לחצות מדבריות בלי מאמץ.
הפרקמלוס חי לצד פאונה נכחדת צפון אמריקאית שכללה ממותות, סוסיים נכחדים, ביזוני ענק, טיגריסים שנחרביים ודובים קצרי-פנים טורפים.
פאונה זו נכחדה עקב שינויי אקלים קרים וכן בשל ציד משבטים אנושיים.
פרקרוקוטה (שם מדעי: Percrocuta; מילולית: "צבוע קשוח", בהתייחס לצבוע המנומר ששמו המדעי הוא: Crocuta crocuta) הוא סוג של יונק טורף נכחד בן למשפחת הפרקרוקוטיים, לצד הדינוקרוקוטה.
סוג זה חי מאמצע עד סוף המיוקן באירופה, אסיה ואפריקה.
ממצאיו של הטורף דמו למאובני צבועים קדומים שונים, ובעבר הוא נחשב לסוג של צבוע.
כמה מהמינים הועברו מסוגי צבועים קדומים כמו Belbus או Allohyaena וכן מקרובו הדינוקרוקוטה.
יונק דמוי-צבוע שהגיע לאורך 1.5 מטר והיה קטן מעט מאריה אך גדול בהרבה מצבוע מנומר בוגר.
הוא היה בעל גולגולת קצרה ושרירית עם לסתות בעלות עוצמת נשיכה חזקה מאוד.
בדומה לצבועים האמיתיים הוא היה בעל רגליים אחוריות יותר גבוהות מהקדמיות כך שהוא נע עם גב מעט כפוף, אך עדיין היה יכול לרוץ במהירות.
ממצאי הפרקרוקוטה מהמין Percrocuta abessalomi התגלו בגאורגיה כשנמצאו רק גולגולת חלקית, שרידי לסתות ושיניים רחבות.
מינים נוספים התגלו לאורך אירואסיה ממזרח אירופה, ליוגוסלביה, טורקיה והבלקן.
טורף גדול זה היה גדול מכדי לרדוף אחרי טרף איטי ובמקום זה התבסס על מארבים או שהיה אוכל נבלות שאולי בזז טרף לטורפים קטנים יותר כמו חתוליים וכלביים קדומים.
פרקרסטוק היא רשת המרכולים הגדולה ברוסיה המנוהלת על ידי קבוצת X5 Retail.
נכון לספטמבר 2020 לרשת 853 סניפים.
הרשת הוקמה בשנת 1994, אז נפתח הסופרמרקט הראשון של הרשת במוסקבה.
בשנת 2002 החלה פרקרסטוק להתרחב לאזורים רוסיים אחרים.
בשנת 2006 התמזגו פרקרסטוק ופיאטירוצ'קה ויצרו את קבוצת X5 Retail תוך שמירה על מותג פרקרסטוק ללא שינוי.
בשנת 2014, אימצה הרשת קונספט חנויות חדש, עם ציוד קמעונאי משוכלל, שימוש טוב יותר בשטח מכירה ושיפור עיצוב פנים וחוץ.
בפברואר 2020 פרקרסטוק החלה בהשקת רעיון חדש.
בין גולת הכותרת של הקונספט החדש היה עיצוב פנים וחוץ מעודכן, ומבחר שירותים חדשים המוצעים בחנות.
הרעיון החדש של פרקרסטוק נועד לענות על צורכי הלקוחות, כולל רכישות תכופות של מוצרים מוכנים לאכילה ומוכנים לשימוש.
כ-50% משטחי המכירה מוקדשים לקטגוריות טריות (פירות, ירקות, מוצרי חלב, גבינה, בשר מעדניות, כמו גם דגים ובשר טריים) או חטיפי סלטים, מאפיות ובתי קפה בתוך הסופרצרקטים.
אזור מיוחד מתמקד בקטגוריית מזונות הבריאות.
בשנת 1998 הייתה פרקרסטוק רשת הקמעונאות הרוסית הראשונה שפתחה מרכז הפצה מודרני בפבלצבו, סמוך לנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו.
פרקליט ניו סאות' ויילס היה הקצין המשפטי שנמצאת במושבת העונשין, ניו סאות' ויילס.
לפני שהצי הראשון הפליג מאנגליה והתיישב בניו סאות' ויילס, מונה קפטן הנחתים דייוויד קולינס לפרקליט ניו סאות' ויילס, ופרקליט הנחתים.
הפרקליט היה אחראי על התפקידים הבאים:
הוא היה נמצא בספסל של שני , ב.
הוא היה נמצא בספסל של שלושה שופטים ב, עד לביטולו ב-1814.
ב, הוא היה יועץ למושל המושבה, שהיה שופט הערעור היחיד.
מ-4 בפברואר 1814, הפרקליט היה אחראי על התפקידים הבאים:
הוא היה השמאי בבית הדין הגבוה לערעורים של ניו סאות' ויילס.
הוא היה נמצא בספסל של שלושה שופטים ב.
רשימת פרקליטי ניו סאות' ויילס
פרקן סנוסק (בשוודית: Fröken Snusk; נולדה ככל הנראה ב-2004) היא זמרת שוודית.
נכון לשנת 2025, זהותה האמיתית לא ידועה.
במהלך הופעותיה חובשת על ראשה בלקלאווה, שמסתירה את פניה.
לפי הרשתות החברתיות, סנוסק נולדה בשנת 2004. בשנת 2022 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Rid mig som en dalahäst", שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של שוודיה, "סוורייטופליסטן".
ב-1 בדצמבר אישר תאגיד השידור השוודי כי סנוסק עתידה להשתתף ב"מלודיפסטיבלן" השנתי, הקדם השוודי לאירוויזיון 2024, עם השיר "Unga & fria".
במאי 2024 זכתה בתוכנית "הזמר במסכה".
פְרֶש (מאנגלית: fresh – "רענן") הוא אתר אינטרנט ישראלי שמארח פורומים במגוון נושאים, וכן בעל מערכת המציגה מבזקי חדשות מאתרי חדשות ישראליים באינטרנט.
אתר פרש הוקם על ידי קבוצה של כ־20 פעילים שפרשו מאתר רוטר.נט, בהם מי ששימש כוובמסטר של האתר וארבעת האדמינים של האתר, בעקבות חילוקי דעות ביניהם ובין ישעיהו רוטר, המייסד, הבעלים והמנהל של אתר רוטר.נט.
באוקטובר 2004 עבר האתר למערכת vBulletin והפעילות במסגרת המערכת הראשונית נסתיימה כליל, אך המידע בה עדיין נשאר למטרות ארכיון.
בספטמבר 2005 פרשה קבוצת גולשים מפורום סקופים וחדשות ומפורום אקטואליה של אתר פרש, בטענה של פגיעה בחופש הביטוי.
בפורומי האתר משתתפים גם מומחים בתחומים שונים (מסומנים על ידי כוכב).
במסגרת האתר פועל פורום "צבא וביטחון" (צו"ב) העוסק בהיבטים המקצועיים של נושאי צבא וביטחון בצה"ל, בכוחות הביטחון ובצבאות העולם.
העיסוק כולל אמצעי לחימה, טכנולוגיה, מורשת קרב, טקטיקה ואסטרטגיה, היסטוריה צבאית, סמלים ודגלים, המלחמה בטרור, אקטואליה צבאית/ביטחונית, חידות, הומור צבאי ועוד.
בפורום חברים מספר מומחים בתחומי צבא וביטחון.
בשל עיסוקו בתכנים העוסקים בצה"ל ובמערכת הביטחון הישראלית מנהלי הפורום מרבים לפנות ביוזמתם לצנזורה הצבאית בטרם יפרסמו או יתירו לפרסם דברים העלולים לדעתם להסב נזק ביטחוני לישראל.
במאי 2011 הצטרף צוות מפורום "צבא וביטחון" (צו"ב) להפלגת אימון של אח"י "סופה" (סטי"ל מדגם סער 4.5) לאחר שהוזמנו בפעם הראשונה על ידי יחידת דובר צה"ל לערוך כתבה הכוללת תמונות ווידאו, הכתבה פורסמה ביום העצמאות ה-63 למדינה וזכתה לביקורת חיובית מציבור הגולשים ומצה"ל.
מאז, הפורום מוזמן באופן תדיר על ידי יחידת דובר צה"ל לסקר יחידות שונות כגוף תקשורתי לכל דבר.
באוגוסט 2012, פרסם פורום "צבא וביטחון" תרחיש דמיוני המבוסס על מקורות פתוחים המתאר את התרחיש האופטימי ביותר של תקיפה ישראלית נגד מתקני הגרעין באיראן.
כעבור ימים אחדים פורסם תרחיש זה על ידי הבלוגר ריצ'רד סילברסטיין, בבלוג שלו "תיקון עולם" והוצג כמידע סודי שהודלף לסילברסטיין על ידי מקור ביטחוני בכיר בישראל.
אתר "פרש" טען שמדובר במידע שמקורו בפורום, בעוד סילברסטיין הכחיש זאת וטען שמדובר במידע שהודלף במקביל לו ול"פרש" על ידי גורם ביטחוני.
באוקטובר 2013 ארגן הפורום מתיחה כדי להוכיח את חוסר האמינות של ריצ'רד סילברסטיין, במסגרתה הודלף לסילברסטיין מידע מפוברק ושגוי, וזה מיהר לפרסמו בבלוג שלו.
כעבור זמן מה חשף הפורום את ההונאה, בדפי הפורום ובכתבה באתר mako.
ביולי 2015 חשף הפורום, באישור הצנזורה הצבאית, את ה"פרא", משחית טנקים כבד של צה"ל המשגר טילי תמוז ומוסווה כטנק.
האתר מכיל פורומים רבים ושונים העוסקים בנושאים שונים ומיועדים לקבוצות שונות.
צבא וביטחון (צו"ב) – פורום העוסק בהיבטים המקצועיים של נושאי צבא וביטחון בצה"ל, בכוחות הביטחון ובצבאות העולם.
כמו כן הפורום משתף פעולה עם דובר צה"ל וגופים אחרים בכוחות הביטחון, ואף מפרסם סקופים בנושאי צבא וביטחון וסקירות מיוחדות על מערכות נשק ו/או יחידות שונות בצה"ל ובעולם על ידי מומחי הפורום ומנהליו (דוגמאות: סקירה על טנק המרכבה, סקירה על ה F-35 מטוס הקרב העתידי של חיל האוויר.).
מתגייסים וסדירים (מו"ס) – פורום הנועד למלש"בים, מתגייסים וחיילים סדירים.
הפורום עוסק בעיקר בפן המנהלי של הגיוס והשירות בצה"ל (פקודות, נהלים, תנאי שירות, ימי גיבוש, מיונים ליחידות מובחרות, גיוס ועוד).
שפות ובלשנות – פורום הנותן מענה לשאלות יום־יומיות בשפה העברית ובלועזית.
בפורום הועלו מיזמים כמות "המילה היומית", אוסף מילים בעלות אטימולוגיה מעניינת, ושאר אשכולות שנעשו לפניני לשון ושפה.
הפורום מריץ גם קורס ללטינית - קורס שזכה לעניין רב, ונפתח ביזמתו של אחד ממנהלי הפורום.
הפורום רשם הישגים, ובין היתר, ארח את רוביק רוזנטל.
סקופים וחדשות – פורום בו מתפרסמות חדשות.
לעיתים קרובות, הידיעות החדשותיות גוררות דיונים פוליטיים בפורום.
תעופה אזרחית – פורום שנועד לדיון בכל הקשור לתעופה אזרחית.
חתימות וצלמיות (חו"צ) - פורום בו הגולשים יכולים לבקש צלמיות וחתימות מגולשים המתעסקים בעיצוב גרפי וזהו תחביבם.
אתר פרש כולל חלון מבזקים המרכז מבזקי חדשות מכלי התקשורת המובילים בארץ, בהם ynet, חדשות 12, וואלה, ישראל היום, מעריב אונליין, הארץ, רשת ב', גלי צה"ל, חדשות מחלקה ראשונה, עכשיו 14, חדשות 0404, ערוץ 7, סרוגים, כיפה, HNN, כיכר השבת ועוד.
פרשה (בלשון הדיבור גם פרשיה) הוא מונח המשמש כינוי לקטעים קצרים אשר מכונים פרשה פתוחה או פרשה סתומה בהתאם לצורת העימוד בתחילת הפרשה.
החלוקה לפרשות היא החלוקה היחידה המופיעה בספרי התורה, לעומת החלוקה לפרקים או סדרים שלא מופיעה בהם.
לפי הרמב"ם, סימון לא נכון של פרשיות פתוחות או סתומות פוסל את ספר התורה.
החלוקה לפרשיות מופיעה במגילות ים המלח ומוזכרת בספרות התלמוד ובספרא דבורא דנדבא.
כאשר קוראים בתורה, החלוקה לקוראים השונים (שבעה קוראים בשבת ושלושה בשני וחמישי) מתחשבת לרוב בחלוקה לפרשיות.
כמו כן החלוקה לפרשות שבוע לרוב נחלקת בתחילת פרשיה וכך גם החלוקה לסדרים.
כיום משמש המונח "פרשה" בדרך כלל ככינוי לאחת מפרשות השבוע.
פרשה פתוחה היא פרשה המתחילה בתחילת שורה, ומסמלת הפסקה גדולה יותר מאשר פרשה סתומה, והמרווח בינה לבין הפרשה הקודמת הוא בן תשע אותיות לפחות.
בתורה ישנן 290 פרשיות פתוחות לפי כתר ארם צובא, לפי כתב יד לנינגרד יש 293 פרשיות ואילו בכל התנ"ך יש 1,181 פרשיות פתוחות.
פרשה סתומה היא פרשה המתחילה בדרך־כלל באמצע שורה, והמרווח בינה לבין הפרשה הקודמת הוא בן תשע אותיות לפחות.
אם אין מרווח של תשע אותיות, כך שניתן לכתוב את המילה הראשונה בפרשה באותה שורה, הפרשה תתחיל בשורה חדשה, מעט לאחר תחילת השורה.
בתורה ישנן 379 פרשיות סתומות לפי כתר ארם צובא, לפי כתב יד לנינגרד יש 394 פרשיות סתומות ואילו בכל התנ"ך יש 1,981 פרשיות סתומות.
בספרי תורה תימניים הרווח המינימלי לאחר פרשה פתוחה או סתומה הוא כ-27 אותיות.
לכן, במקרים רבים אחרי פרשה פתוחה יש רווח עד סוף השורה ובנוסף שורה ריקה לאחריה.
כך גם, במקרים רבים לאחר פרשה סתומה יש רווח עד סוף השורה, והשורה הבאה מתחילה רק באמצעה.
החלוקה לפרשות היא לרוב עניינית, וכל פרשה (פתוחה או סתומה) מכילה מספר לא קבוע של פסוקים (מפסוק אחד ועד עשרות רבות) בהתאם לנושא.
בדרך כלל פרשה פתוחה תכיל נושא גדול שלפעמים יהיה מחולק למספר נושאים קטנים באמצעות החלוקה לפרשיות סתומות.
אולם יש סיבות אחרות לקיומן של פרשות.
לעיתים יש הפסקה של פרשה סתומה באמצע עניין, ואפילו באמצע פסוק, לפני דיבור של ה' (למשל, לפני ; לפני ; ; ).
יש שניצלו עיקרון זה כדי לטעון במקרה ספציפי (למשל ) בו נראה שפרשה חדשה מתחילה בעניין חדש, שבעצם הפרשה החדשה היא המשך ישיר של הקודמת.
יש מספר מקומות בהם יש הפסקה של פרשה פתוחה באמצע פסוק (, ), והפרשנים דנים בסיבת הדבר.
יש המפרשים, שהסיבה היא אירוע מצער בפרשה המסתיימת.
המקרה הבולט ביותר הוא עשרת הדיברות (גם בספר שמות וגם בספר דברים), יש פרשה סתומה לכל דיבר "לא תרצח" "לא תנאף" "לא תגנב" וכו'.
הרמב"ם, מונה בהלכות ספר תורה את כל הפרשיות הפתוחות והסתומות על פי הספר הידוע שהגיהו בן אשר, שרבים מזהים אותו ככתר ארם צובא.
לפני חלוקת התנ"ך לפרקים היה נהוג להפנות אנשים לפסוקים מסוימים לפי הפרשיה בה הם נמצאים.
למשל בפירושו של רש"י ל: "כבר שמענו בפרשת 'מזבח אדמה תעשה לי': 'לא תעלה במעלות' וגו'".
אפשר לשים לב ששם הפרשיה הוא לא בהכרח מהמילים הראשונות בפרשיה, כמו כן ההפניה בדוגמה זאת היא לפרשיה סתומה ולא בהכרח לפרשיה פתוחה.
מנהגים שונים לגבי החלוקה לפרשיות בפרשת צו
במנותו את פרשיות ספר ויקרא, כותב הרמב"ם שיש פרשה פתוחה בפסוק "וידבר" שלפני "דבר אל בני ישראל".
והעיר על כך בהגהות מיימוניות שיש בפרשת צו, ב, שני פסוקים שעונים להגדרה זו: ו.
כלומר בכל ספרי התורה שהיו לפני בעל הגהות מיימונית שתי הפרשיות היו פתוחות.
לפי עדויות גם בכתר ארם צובא, שרבים מזהים אותו עם הספר שעליו הסתמך הרמב"ם, הייתה פרשה בשני המקומות.
לעומת זאת, במסורת העדות השונות יש פרשה אחת: בספרי התורה של יהודי תימן יש פרשה רק לפני , ואילו בספרי התורה של יהודי אשכנז ספרד והמזרח יש פרשה רק לפני פסוק כח.
הנושא נידון באחרונים ובעל קסת הסופר הכריע שספר תורה שנעשתה בו פרשה פתוחה לפני אין לפסלו.
כאשר הרמב"ם סופר את הפרשות הפתוחות או הסתומות הוא בעצם מונה את הרווחים בספר התורה שמסמלים את הפרשות.
אם נתייחס לפרשיה סתומה בתור תת-נושא בתוך פרשיה פתוחה נקבל שיש בספר בראשית 30 פרשיות פתוחות ללא חלוקה משנית ועוד 14 פתוחות שמתחלקות ל-62 פרשיות סתומות וסך כולל של 92 פרשיות.
ויפה הביא לידי ביטוי ברור דברים אלו רבי יוסף קארו בפירושו על הרמב"ם "כסף משנה" וכך כתב שם:
לפי הנ"ל על השאלה כמה פרשות פתוחות וסתומות יש בספר בראשית (לדוגמה) התשובה היא צ"א פרשות כסיכומו של הרמב"ם.
אבל אם השאלה תהיה כמה פרשות גרידא יש בספר בראשית התשובה יכולה להיות צ"ב.
פְּרֶשוֹב (בסלובקית: Prešov; בהונגרית: Eperjes; בפולנית: Preszów; בגרמנית: Preschau או Eperies) היא עיר במזרח סלובקיה, המשמשת כבירת מחוז פרשוב (סלובקית: Prešovský kraj), המחוז הגדול ביותר במדינה.
עם אוכלוסייה של כ-91,000 נפש, היא העיר השלישית בגודלה בסלובקיה לאחר הבירה ברטיסלאבה והעיר קושיצה.
אזור פרשוב מיושב מאז תקופת האבן הקדומה.
נתגלו בו כלים ועצמות ממותות המתוארכים כבני 28,000 שנה.
סלאבים יישבו את האזור מאז המאה הרביעית או החמישית.
בסוף המאה ה-11 הפכה העיר חלק מממלכת הונגריה, ובעיר התיישבו חיילים מדיארים.
במאה ה-13 עברו אל העיר מתיישבים גרמנים הקרויים "ציפסרים" או גרמנים קרפטיים מאזור ספיש.
התיעוד הכתוב הראשון על פרשוב הוא מ-1247. ב-1299 קיבלה העיר זכויות מוניציפליות, וב-1374 הוכרזה כעיר מלכותית חופשית.
כתוצאה, התפתחו בעיר המלאכה והמסחר, בעיקר יצוא יין מאזור נהר טיסה לפולין.
במאה ה-15 הצטרפה פרשוב לפנטפוליטנה, ברית בין חמש ערים במזרח סלובקיה של היום.
ב-1572 החלה כריית מלח בסוליבר הסמוכה לפרשוב (כיום חלק מן העיר), דבר שהעלה את חשיבותה של פרשוב, וב-1647 היא הייתה לבירת המחוז.
ב-1667 נוסדה בעיר המכללה הלותרנית.
ב-1687 הוצאו להורג 24 מנכבדי העיר ומאציליה שהשתייכו לנצרות הפרוטסטנטית בעוון תמיכה במרד האנטי-הבסבורגי בהנהגתו של אימרה טקלי.
בתחילת המאה ה-18 הצטמצמה משמעותית אוכלוסיית העיר בעקבות מגפת דבר וגל שריפות, לכדי 2,000 נפש.
במחצית השנייה של המאה השתקמה העיר, חזרה לפעילות המלאכה והמסחר, והוקמו בה בתי חרושת חדשים.
ב-1752 הוצף מכרה המלח בסוליבר, ומאז מתבצעת הפקת המלח במקום באמצעות הרתחה ואידוי של מי מלח.
לאחר אביב העמים ב-1848 הונהגה מדיניות ריכוזית, ופרשוב הייתה לחלק ממחוז קושיצה (בהונגרית "קאשה") תוך שהיא מאבדת את מעמדה כבירת מחוז וכעיר מלכותית חופשית.
בעקבות ניסיונות ה"הונגריזציה" של שלטונות הונגריה באותה תקופה, הפכה השפה ההונגרית לשפת מערכת החינוך.
ב-1873 הגיעה לעיר מסילת ברזל אך ב-1887 פרצה שוב שריפה גדולה, שכילתה חלק ניכר מן העיר.
במהלך עבודות השיקום שלאחר השריפה שוכללה תשתית העיר והוקמו בה רשתות הטלגרף, החשמל הטלפון והביוב.
בתקופה זו קיבלה העיר את פניה המוכרות כיום.
עם תום מלחמת העולם הראשונה ב-1918 בהתפרקות האימפריה האוסטרו הונגרית הייתה פרשוב לחלק מרפובליקת צ'כוסלובקיה שאך זה נוסדה.
במלחמת העולם השנייה הייתה העיר הסמוכה קושיצה וסביבותיה שמדרום לפרשוב חלק מן השטחים שנמסרו בהסכם להונגריה, אך פרשוב נותרה כחלק מהמדינה הסלובקית העצמאית שהוקמה בחסות גרמניה הנאצית.
מוסדות סלובקיים רבים עברו מקושיצה לפרשוב, עובדה שהעצימה את חשיבותה של העיר.
העיר ממוקמת בצפון החלק המזרחי של סלובקיה, בשפלת קושיצה ומרוחקת כ-33 מהעיר קושיצה, מוקפת בהרי סלנסקה וברמת שריש.
דרך העיר זורמים הנהרות טוריסה וסקצ'וב.
גובה העיר העתיקה הוא כ-255 מטר מעל פני הים.
העיר מורכבת מ-4 חלקים עיקרים: פרשוב, סוליבר, שלגוויק וניז'נה שבסטובה.
הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 8.6 °C.
החודש החם ביותר בשנה הוא יולי עם טמפרטורה ממוצעת של 19.5 °C.
החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר עם טמפרטורה ממוצעת של -3.5 °C.
אוכלוסיית העיר 91,205 תושבים, נכון לשנת 2005. צפיפות האוכלוסייה בעיר היא 1303 נפש לקמ"ר, נכון לשנת 2004.
מבחינה דתית 66.8% משתייכים לכנסייה הקתולית-רומית, 8.9% יוונים-קתולים, ו-4.8% לותרנים.
13.6% מגדירים עצמם כחסרי השתייכות דתית (נתוני מפקד 2001).
מספר היהודים כיום זניח סטטיסטית.
הסמל הוא בצורת מגן הוא מחולק בעזרת רצועות לרוחב.
ברצועה העליונה מופיעים 3 ורדים אדומים על רקע כסוף.
הרצועה שמתחתיה אדומה אחריה כסופה וכך הלאה.
הסמל מכיל 5 רצועות סך הכול כולל הרצועה עם הוורדים.
הדף עם סמלי העיר בעבר ובהווה מתוך האתר הרשמי של העיר.
הלב ההיסטורי של פרשוב מהווה חלון ראווה לסגנונות האדריכלות הגותית, הבארוק והרוקוקו, ולאורך הרחובות המרכזיים של העיר העתיקה סדורים כנסיות ומבנים אחרים בסגנונות אלה.
תקופת השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה המאוחדת הותירה בעיר את חותמה בדמות מבני שלטון כעורים בהשפעה סובייטית בסמוך למרכז ההיסטורי של העיר, ושיכוני בטון עתירי ממדים בשכונות הפרברים.
עד מלחמת העולם השנייה ישבה בעיר קהילה יהודית אמידה ומשגשגת, שבשיאה הגיעה לכ-4,000 נפש - כחמישית מאוכלוסיית העיר.
כיום יש בעיר קהילה קטנה בת כמה עשרות חברים, מרביתם בגילאים מתקדמים.
בעיר פרשוב עצמה לא הורשו יהודים להתיישב עד סוף המאה ה-18, אך בכפרי מחוז שאריש (שפרשוב היוותה את מרכזו) ישבו יהודים עוד מימי קדם.
ישנן השערות כי יהודים ראשונים הגיעו לאזור עם הלגיונות הרומיים לאחר כיבוש ממלכת יהודה.
עדות כתובה ראשונה לנוכחות יהודים באזור היא מן המאה ה-10.
היהודי הראשון שהורשה להתיישב בעיר פרשוב היה מארק הולנדר, סוחר עשיר מגליציה שנהנה מקשרים טובים עם בית המלוכה של האימפריה האוסטרו הונגרית.
הוא קבע בפרשוב את ביתו במחצית שנות השמונים של המאה ה-18. בעקבותיו זרמו יהודים נוספים מגליציה, וכן יהודי הסביבה מכפרי מחוז שאריש.
מוסדות יהודיים החלו לקום בעיר, וב-1830 נוסדה קהילה רשמית, שבראשה עמד ליאו הולנדר, בנו של מארק הולנדר.
כ-200 יהודים התגוררו באותה עת בעיר.
האמנציפציה הגיעה להונגריה בשנת 1867, עם חקיקתו בפרלמנט של חוק שביטל את כל המגבלות המפלות יהודים לרעה.
עם יישום החוק החלו מהגרים יהודים מארצות הסביבה לזרום להונגריה, ובמקביל החל תהליך של התבוללות תרבותית ולשונית, בעיקר בערים.
תהליכים אלה הביאו לפילוג ולקרע ביהדות הונגריה, בין האורתודוקסים שדבקו בהלכה על פי השולחן ערוך לבין הניאולוגים שדגלו בהתחדשות, התערות בסביבה ומודרניזציה.
גם על קהילת פרשוב לא פסח פילוג זה.
הקהילה הוותיקה שנוסדה בידי הולנדר וחבריו השתייכה לזרם הניאולוגי, אך מהגרים חדשים לעיר השתייכו בעיקר לזרם האורתודוקסי, ועם הזמן היוו את הרוב היהודי בעיר.
החל מ-1871 נוסדה רשמית קהילה אורתודוקסית בעיר, ויהדות פרשוב נתפצלה לשתי קהילות נפרדות, שהקימו מערכים מקבילים של מוסדות – בתי כנסת, בתי מדרש, בתי ספר ובתי קברות.
עם תחילת המאה ה-20 פרחה הקהילה היהודית.
בני הקהילה עשו חיל כלכלי ותרבותי, והתבלטו במוסדות ההשכלה הכלליים כתלמידים וכמורים.
התפתחות הקהילה נעצרה עם מלחמת העולם הראשונה, שהסתיימה בפירוק האימפריה האוסטרו הונגרית ובייסוד צ'כוסלובקיה .
פרשוב התנתקה מהונגריה ונכללה בצ'כולובקיה.
לאחר המלחמה שבה הקהילה האורתודוקסית לגדול תוך תגבור בהגירה מכפרי הסביבה.
במקביל נחלשה הקהילה הניאולוגית, וקשריה עם הקהילות הנאולוגיות בבודפשט וביתר ערי הונגריה התרופפו.
בשנות ה-30 הגיע מספר היהודים בפרשוב ל-4,300 נפש, מרביתם (כשלושה רבעים) אורתודוקסים.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם החלה להתעורר הפעילות הציונית בפרשוב, בעיקר בקרב בני הקהילה האורתודוקסית, בעוד בקרב הקהילה הניאולוגית גברה נטיית ההתבוללות.
בעיר פעלו הפלגים השונים של התנועה הציונית – סוציאליסטים, ליברלים (הציונים הכלליים) ורוויזיוניסטים.
גם תנועות הנוער הציוניות של הפלגים השונים פעלו בעיר – השומר הצעיר, בני עקיבא, בית"ר ומכבי הצעיר.
בראש הסניף המקומי של התנועה הציונית עמד ד"ר קרול פרבשטיין, שגם עמד בראש המפלגה היהודית שפעלה בזירה הפוליטית הצ'כוסלובקית.
בשנת 1928 הגיע מפולין הרב משה חיים לאו (אביו של ישראל מאיר לאו, לימים הרב הראשי לישראל) לכהן כרב הקהילה האורתודוקסית בפרשוב.
הרב לאו הקים בעיר את ישיבת "תורת חיים" שבה למדו כ-200 תלמידים מכל רחבי אירופה המזרחית, מהם קמו רבנים בולטים.
לאחר שבע שנים, ב-1935, עזב את הקהילה בצו השלטונות, כיוון שלא החזיק באזרחות מקומית.
הוא חזר לפולין, וכיהן כרב העיר פיוטרקוב עד להירצחו בשואה במחנה ההשמדה טרבלינקה.
על פי עדות נפגש הרב משה חיים לאו בשעותיו האחרונות עם מגורשים מבני קהילת פרשוב בטרבלינקה שהגיעו בסמוך להגעת הטרנספורט מהגטו בפיוטרקוב.
הוא קרא לבני שתי הקהילות אותן הנהיג לקדש שם שמים במותם.
ב-1938 התפרקה צ'כוסלובקיה בעקבות הסכם מינכן, ופרשוב הפכה חלק ממדינה סלובקית פשיסטית הניזונה מאידאולוגיה נאצית.
במדינה גברה ההסתה האנטישמית, ובהדרגה החלה חקיקה המגבילה את זכויותיהם הפוליטיות, האזרחיות והכלכליות של היהודים.
ב-1939, בעקבות הפלישה הנאצית לפולין ופרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיע לפרשוב זרם פליטים יהודים מפולין, ומספר היהודים בעיר עלה לכ-5,000. יהודי העיר סייעו לקליטת המהגרים, ותנועות הנוער נרתמו לפעילות הברחה של פליטים להונגריה והלאה.
באביב 1941 הייתה פרשוב העיר הראשונה בסלובקיה בה נדרשו יהודיה לענוד סימן זיהוי על שרווליהם.
בפרשוב, כבערי סלובקיה האחרות, נחשפו היהודים להתפרעויות של המון מוסת שתקף פיזית את גופם ורכושם.
בינואר 1941 הועלה באש בית הכנסת "היכל אברהם" כחלק מהתפרעות כזאת, אירוע שנודע כ"ליל הבדולח של פרשוב".
בהדרגה נשללו מן היהודים זכויותיהם הכלכליות, עסקיהם נסגרו, רכושם הוחרם, ובאזורים מוגדרים בעיר נדרשו יהודים להתפנות מבתיהם.
יהודים הוצאו ממערכת החינוך הממלכתית, ורופאים יהודים סולקו מעבודתם (מה שהותיר את העיר כמעט ללא רופאים).
באוקטובר 1941 הגיעו לעיר פליטים רבים מבין יהודי ברטיסלאבה שגורשו מעירם.
בזמן זה החלו יהודי העיר להישלח לעבודות כפייה.
במרץ 1942 החל גירוש יהודי פרשוב למחנות ההשמדה בפולין.
אחרוני היהודים נשלחו באוקטובר אותה שנה, בעיקר זקנים, נכים וחולים סופניים.
בעיר ובסביבתה נותרו יהודים בודדים במחבוא.
כמה יהודים מצאו מקלט בין חומות המנזר הפרנציסקני בעיר.
22 מתושבי פרשוב הוכרו לימים כחסידי אומות העולם על חלקם בהסתרת והצלת יהודים.
ב-1944, עם ההרעה הדרסטית במצב היהודים בהונגריה הסמוכה, שבו לפרשוב ולסביבותיה יהודים שמצאו בהונגריה מקלט כל עוד נחשבה בטוחה יחסית.
מרביתם, יחד עם יתרת יהודי מחוז שאריש, פונו למערב סלובקיה עם ההתקדמות הסובייטית ממזרח.
בשלב זה נותרו בפרשוב 115 יהודים בלבד.
הצבא האדום כבש את פרשוב ב-19 בינואר 1945, וקומץ ניצולים יצאו ממחבואיהם או שבו ממרחקים, בסך הכול 716 איש, מתוכם 110 ילדים.
הקהילה המצומקת, שכל רכושה נבזז ומרבית חבריה הושמדו, החלה לשקם עצמה ולבנות חיים יהודיים-קהילתיים ככל שאפשרה המציאות הפוליטית החדשה של מדינה קומוניסטית.
הגירה מן העיר, עלייה לישראל ותהליך אתאיזציה בהנחיה קומוניסטית האיצו את הצטמקות הקהילה על פני העשורים הבאים, וגודלה הגיע לכדי כמה עשרות חברים בלבד.
לאחר סיום העידן הקומוניסטי של צ'כוסלובקיה הוזרמו כספים ממשלתיים ובינלאומיים לשיקום, שיפוץ ושימור מוסדות הקהילה.
עם פירוקה של צ'כוסלובקיה והקמת רפובליקת סלובקיה הוחזרו לפרשוב אוספי המוזיאון היהודי, שאוחסנו בפראג מאז המלחמה.
בית הכנסת האורתודוקסי שופץ בעזרת תרומות מחו"ל למלוא תפארתו, בחזיתו הוצבה אנדרטה לזכר בני הקהילה שנספו בשואה, וחלק מהמבנה הוסב למוזיאון קטן שבו מוצגים אוספי היודאיקה הקהילתיים.
כמה עשרות יהודים מתגוררים כיום בפרשוב, רבים מהם בגיל שיבה.
בית הכנסת המפואר משמש, בין השאר, לטקסי חתונות של ישראלים, סטודנטים ואחרים הבוחרים להנשא בו.
"פרש ראמפין" הוא פסל שיש יווני משיאה של התקופה הארכאית.
הפסל מתוארך לשנת 560 לפנה"ס.
פסל הרוכב ושריד סוסו נמצאו באקרופוליס באתונה.
ראשו של הפסל, הנקרא גם "ראש ראמפין" וגובהו 27 ס"מ, שמור במוזיאון הלובר בפריז ואילו הגוף המחובר לצוואר הסוס מוצג במוזיאון הארכאולוגי באתונה.
לעיתים מייחסים להם את דמותם של בני פייסיסטראטוס, שליט העיר אתונה.
הפסל מציג רוכב בעל זקן קצר הרוכב על סוס.
ישנם הסוברים, על בסיס הממצאים הארכאולוגיים כי דמות זו הייתה חלק מזוג רוכבים המשתתפים או המנצחים במרוץ סוסים.
גוף הדמות מתוח וצעיר ואין תיאור מוגזם של השרירים.
על פניו של הרוכב מופיע "החיוך הארכאי", עיניו בולטות מעט ובעלות צורת שקד.
שיערו עשוי תלתלים מסוגננים וסימטריים ועליהם מופיע זר היכול לסמל ניצחון במרוץ.
שרירי ביטנו מסומנים בקו עדין אך בעל נפחיות מסוימת.
ראשו של הפסל מורכן מעט קדימה ומוטה אל הצד.
פרש קל הוא לוחם המוגן בשריון קל שנלחם על גבי בהמת רכיבה, בדרך כלל סוס.
המונח "קל" מתייחס בראש ובראשונה לסוג השריון ולמשקלו.
ככל שהשריון כבד יותר, כך החייל נחשב לכבד יותר.
הפרשים הקלים היו הלוחמים הרכובים הראשונים שהיו נפוצים בצבאות העולם.
הסיבה לכך נעוצה בהיעדר ציוד רכיבה ראוי לשמו בתקופות העתיקות.
פרשים מהסוג הזה הם היחידים ששרדו את הופעת כלי הירי האוטומטיים שגרמו להעלמות הפרשים הכבדים.
פרשים אלו עדיין משרתים בצבאות העולם (בדרך כלל בשטח הררי שבו אין אפשרות להפעיל כלי רכב) ובשירות המשטרה.
בעת העתיקה ובימי הביניים כלל חימושם סוגים שונים של כידונים להטלה, קשתות מסוגים שונים וכלי נשק אחרים שאפשר להטיל על האויב.
לקרב פנים מול פנים השתמשו בחרבות, חניתות, פגיונות וכיוצא באלה.
שריונם היה בדרך כלל דל וכלל קסדה קלה, שריון גוף קל ולפעמים גם מגן קטן.
בעת החדשה לא היה הבדל גדול בחימושם של הפרשים הקלים לעומת הפרשים הכבדים.
ההבדלים היו בקיראס (סוג של שריון גוף) ולפעמים גם קסדה שהגנו על הפרשים הכבדים וגם בסוגי הלוחמים ששירתו בכל אחד מהחילות: הפרשים הכבדים היו בדרך כלל גברים חסונים וחזקים ואילו הפרשים הקלים היו בדרך כלל בעלי מבנה גוף קטן יותר.
לעיתים צבאות שלמים הורכבו מפרשים קלים בלבד עם כמות קטנה של פרשים כבדים.
צבאות אלו נחלו לפעמים הצלחה מסחררת בשדה הקרב.
המונגולים הם דוגמה טובה להצלחה זו.
גם עמים אחרים השתמשו באופן נרחב בפרשים קלים.
צורת ההתקפה המועדפת על הפרשים הקלים הייתה פגע וברח, אך מלבד תפקידים אלו, ביצעו הפרשים הקלים מגוון תפקידים חשובים כמו סיור, אבטחה, איסוף מודיעין ועוד.
עוד דוגמה לפרשים מעולים בשימוש נרחב היו הפרשים נומידים שהיו מצליחים בזכות עצמם ובשירותם בצבא קרתגו כשכירי חרב.
פרש כבד הוא לוחם המוגן בשריון כבד (שריון גוף, קסדה ומגן) שנלחם על גבי סוס.
המונח "כבד" מתייחס בראש ובראשונה לסוג השריון ולמשקלו.
הפרשים הכבדים התפתחו מהפרשים הקלים בעת העתיקה.
השאיפה להגן על החייל בשריון הייתה קיימת בצבאות השונים משחר ההיסטוריה.
הבעיה במיגון הפרש נעוצה בכושר הנשיאה של הסוס וציוד רכיבה מתאים שבעזרתו החייל עוטה השריון יכול לשבת על הסוס.
כשהופיעו הפרשים הראשונים לא היה בנמצא ציוד רכיבה בסיסי כמו ארכוף ואוכף.
העדר ציוד הרכיבה המתאים והסוסים הקטנים מנעו מהפרשים ללבוש שריון כבד.
עם הזמן, התפתחויות בציוד רכיבה וגידול גזעי סוסים גדולים יותר אפשרו את הופעת הפרש המשוריין, העוטה שריון מכף הרגל ועד הראש.
הראשונים שהצליחו להוציא את הרעיון מהכוח אל הפועל היו הפרתים במאה ה-3 לפנה"ס.
פרשיהם הכבדים המכונים קטפרקטים היו מוגנים בשריון שרשראות ארוך, לראשם קסדה וחימושם כלל רומח פרשים כבד וחרב.
גם לפני הופעת הקטפרקטים הפרתיים היו פרשים עוטי שריון.
כך למשל ההיטיירוי המוקדונים ששירתו תחת אלכסנדר הגדול ופיליפוס השני.
עם זאת, לפני הופעת הקטפרקטים לא היו פרשים מוגנים בשריון כבד כל כך.
התפתחויות נוספות בציוד רכיבה והופעת גזעים גדולים יותר של סוסים היוו את הקרקע הפורייה עליה צמח האביר האירופאי, שהיה מוגן בשריון כבד במיוחד: שריון שרשראות ומאוחר יותר שריון לוחות, קסדה כבדה ולעיתים קרובות מגן כבד.
נשקם העיקרי של האבירים, בדומה לקטפרקטים לפניהם, היה הרומח הכבד.
לצד הרומח היו חמושים בחרבות, אלות, פגיונות וכלי נשק נוספים.
צורת הלחימה של האבירים הייתה אופיינית לכל הפרשים הכבדים – הסתערות כגוש מלוכד לעבר האויב במטרה למוטט את שורותיו.
התפתחויות בכלי הירי הביאה להפחתה בכמות השריון ומשקלו, אך הפרשים הכבדים המשיכו לשרת בצבאות אירופאיים עד סוף המאה ה-19. בתקופה זו השריון כלל בדרך כלל קסדה וקיראס (סוג של שריון גוף) בלבד.
פרשים אלו מוכרים בשם קירסירים.
הפרשים במזרח הרחוק לא השתמשו בשריון כבד כמו האירופאים.
המונגולים העדיפו שריון עור או שריון מתכת קל ואילו הסמוראים היפנים שילבו בין עור למתכת ליצירת שריון קל ונייד.
הסדרה הופקה במימונו של ארגון חזבאללה בסך שמונה מיליון לירות מצריות ביוזמתו של השחקן הערבי מוחמד סובחי .
העלילה מתרחשת בשנת 1932 במצרים.
15 שנה לפני כן הכריז שר החוץ של בריטניה לורד ארתור ג'יימס בלפור על זכותם של היהודים לבית לאומי בארץ ישראל.
כתוצאה מכך מתחיל גל הגירה גדול של אלפי יהודים לארץ ישראל.
לידיו של עיתונאי מצרי בשם מוחמד חאפז מגיע עותק של הפרוטוקולים שנתמך על ידי האימפריאליסטים הבריטים, הצרפתים ואף העות'מאנים.
חאפז גם מגלה שחמישה אנשים שגילו את הפרוטוקולים וניסו לחשוף אותו נרצחו על ידי היהודים.
הבריטים, שמגלים שחפאז יודע על הפרוטוקולים, רודפים אותו ומאלצים אותו לרדת למחתרת.
סגן שר החוץ מיכאל מלכיאור טען שיש להחזיר את השגריר הישראלי מקהיר, כצעד מחאה דיפלומטי חריף.
חבר הכנסת אביגדור ליברמן קרא לנתק את הקשר בין שתי המדינות.
מחלקת המדינה של ארצות הברית קראה לממשלת מצרים למנוע את שידור הסדרה, אולם שר התרבות המצרי דחה את הדרישה.
לנוכח המחאה מצד ישראל וארצות הברית, ביטלו ערוצי טלוויזיה במדינות ערביות אחרות את שידור הסדרה.
בנוסף, עיתונאים ומבקרים ערבים שחיים מחוץ למצרים ביקרו את העיסוק בחומר אנטישמי.
מפיקי הסדרה טענו שהסדרה איננה אנטישמית כלל אלא היסטורית-דמיונית.
הערוגות שהפרש יכול לנוע אליהן
פרש (מוכר גם בשמות אביר וסוס) הוא כלי במשחק השחמט.
שמו של הפרש נובע ישירות מן הפרש, לוחם בחיל הפרשים המיומן ברכיבה על סוס.
שם הכלי באנגלית הוא Knight (אביר, פרש לוחם מימי הביניים באירופה).
לכל שחקן שני פרשים, בשורה הראשונה של הלוח, במשבצות לפני האחרונות, בצמוד לשני הצריחים (משבצות ז'1 וב'1 ללבן, משבצות ז'8 וב'8 לשחור).
הפרש נע בתנועה מיוחדת, המשלבת ישר ואלכסון: הוא נע שתי משבצות באחד הכיוונים (אופקי או אנכי) ולאחר מכן משבצת אחת בכיוון ניצב.
כיוון שהמלכה לא יכולה לבצע ישר ואלכסון בו זמנית, הפרש הוא הכלי היחיד שיכול לאיים על המלכה בלי שהיא עצמה מאיימת עליו.
הפרש "מדלג" על כלים אחרים בעת ביצוע תנועה זאת (ההגבלה היחידה על תנועתו של הפרש היא משבצת היעד - אם יש שם כלי יריב הוא יכול להכות אותו, ואם כלי מהצד שלו הוא אינו יכול לנוע לשם).
יתרונו של הפרש הוא שכלים אחרים לא חוסמים את תנועתו, ובשל כך הוא יעיל במיוחד במצבים סגורים (לדוגמה ביצוע מט חנק).
הפרש יעיל גם בביצוע "מזלג" (תקיפה של מספר כלים בו זמנית).
כמו ערכו של הרץ, גם ערכו של הפרש מוערך בכשלושה רגלים.
כוחו של הפרש גדול יותר ב"מצבים סגורים" שבהם הלוח צפוף בכלים, והוא יכול להגיע בקלות ממקום למקום.
עם זאת, במצבים פתוחים נחשפת חולשתו - טווח הילוכו הקצר.
כמו כן, בצידי הלוח כוחו של הפרש יורד בצורה ניכרת, מ-8 משבצות במרכז ועד 2 בפינה.
כאמור, כוחו של הרץ דומה לכוחו של הפרש, אך היכולת של הרץ לנוע למרחק גדול יותר מעלה את ערכו בשלבי הסיום של המשחק כשכלים רבים יורדים מהלוח.
באמצע המשחק יש יתרון גדול לשני רצים לעומת רץ ופרש או שני פרשים, אך בסוף המשחק הפרש בדרך כלל יהיה עדיף על הרץ.
בתחילת המשחק הפרש יכול לנוע בגמישות רבה יותר בשל היכולת שלו לדלג מעל כלים אחרים.
ובאופן יחסי כוחו מעט גדול יותר מזה של הרץ.
כמו כן, בתחילת המשחק הלוח עמוס בכלים רבי ערך דוגמת המלכה והצריחים והפרש יכול לבצע מזלגות בצורה יעילה יותר מהרץ.
סה"כ במשחק שח יש יתרון קל מאוד של הפרש על הרץ, ויתרון קל של שני רצים על פני שני פרשים.
אולם בגרסה קטנה יותר של לוח שח - במשחקי מיני-שח 6X6 - בגלל שהלוח קטן יותר - הפרש והרץ נחשבים שקולים ממש זה לזה סך הכל.
עקב יכולת התנועה שלו כשיש כלים רבים הפרש נפוץ מאוד בפתיחות משחקי שחמט.
ישנן פתיחות שחמט מפורסמות רבות בהן הפרשים לוקחים חלק משמעותי.
הגנת שני הפרשים היא פתיחת שחמט מפורסמת.
פתיחה זו נקראת כך משום ששני הצדדים מוציאים את פרשיהם בתחילת המשחק, על מנת להגן על הרגלי המרכזי.
לאחר מכן מתבצעים עוד מספר מהלכים, ולבסוף הצד השחור זוכה בעדיפות.
סוג נוסף של פתיחת שחמט היא הגנה ברלינאית, שגם בה לפרשים חלק משמעותי.
פתיחת רטי היא פתיחה שמהלכיה הם:
במבעד למראה ומה אליס מצאה שם, הפרש הלבן הוא דמות אהודה במיוחד ואחת הדמויות הבודדות שמתייחסות לאליס בכבוד ובחביבות.
רבים טוענים שהיא מבוססת על דמותו של לואיס קרול עצמו.
בסדרת ספרי עולם הדיסק, מוות משחק לעיתים שחמט על חייהם של אנשים, אך הוא לא זוכר כיצד זז הפרש, מה שלא מונע ממנו לנצח.
בגרמנית נקרא הפרש Springer, כלומר: "הקופץ" או "המדלג", על שם הילוכו ויכולתו לדלג מעל כלים.
פרשת נמרודי הוא כינוי לשלוש פרשיות שהתרחשו בישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20, ועיקרן מאבק בין שני העיתונים הגדולים - "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", אך בספיחיהן נגעו לעניינים של קשרי הון-שלטון.