tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלו שעושים זאת בוחרים בדרך כלל לענוד קולר הנראה גם כפריט אופנתי.
קולר זה עשוי מחומר קשיח ורחב מספיק כדי לתמוך בסנטר מלמעלה ובכתפיים מלמטה.
קולר מסוג זה מגביל מאוד את יכולת התזוזה של הצוואר ומכריח את העונד לתנוחה שבה ראשו זקוף קדימה ומעלה.
שדה הראייה של העונד מצומצם להתרחשויות בגובה עיניו בלבד מכיוון שהוא איננו מסוגל להרכין מבט מטה ואינו יכול לסובב ראשו לצדדים מבלי לסובב את כל גופו וכתפיו.
קולר העשוי ממתכת קשיחה בצורת חישוק.
המונח הוטבע על ידי הסופר ג'ון נורמן בסדרת ספריו גור.
לחישוק המתכת הברגה פנימית מאחור או מנעול קטן והוא אינו צמוד לצוואר העונד.
קולר זה משמש כקולר סמלי ונחשב כפריט אופנתי יותר משאר הסוגים.
רצועה היא חתיכת חבל, עור, שרשרת או כל חומר גמיש אחר אשר מתחברת לקולר הנשלט או מקיפה את צווארו ישירות.
הרצועה הנפוצה ביותר היא רצועת לולאה בעלת טבעת קטנה בקצה כך שניתן להשחיל צד אחד בטבעת וליצור לולאה אשר תקיף את הצוואר.
משיכת רצועת הלולאה מהדקת את הלולאה סביב צוואר הנשלט ומאפשרת לשולט להכריח את הנשלט לעשות כרצונו או להענישו כראות עיניו.
להוביל את הנשלט בצורה משפילה.
לחזק את תחושת חוסר האונים של הנשלט.
לשלוט פיזית בתנוחתו של הנשלט.
קולרי מתכת שימשו בעת העתיקה בעיקר כאמצעי ריסון לעבדים.
ברומא נהוג היה לסמן עבדים בעזרת קולר ואפילו לסמנו עם כתובת בעליו כך שאם העבד יברח וייתפס יתאפשר למצוא את בעליו בקלות.
שימוש בקולרי עבדים נעשה גם במאה ה-18 לזיהוי עבדים בבריטניה.
קולקטיב (בלועזית: Collective) הוא קבוצת אנשים הפועלת לאורו של רעיון משותף, או לשם הגשמת מטרה משותפת, תוך קיום שוויון חברתי בין חברי הקבוצה – לכל חברי הקבוצה משקל שווה בקבלת החלטות, והם מתחלקים שווה בשווה בהכנסות הקבוצה (כאשר יש לה הכנסות).
להבדיל מקואופרטיב, קולקטיב אינו ממוקד בהיבט הכלכלי של פעילותו (אף שזו עשויה לכלול גם יעדים כלכליים או מוסריים).
קולקטיביזם הוא אידאולוגיה התומכת בפעילות במסגרת קולקטיב, וגורסת שטובת הקבוצה עדיפה על טובת הפרט.
בתקופת שלטונו של סטלין בברית המועצות נכפתה קולקטיביזציה של החקלאות, כלומר מעבר מחקלאות שבה לכל איכר יש משק לעצמו (שבו הוא מעסיק גם שכירים), לחקלאות מאורגנת ושיתופית, שבה כל אחד מהאיכרים שותף לעבודה החקלאית ולפירותיה.
יוזמה זו גרמה לירידה דרסטית ברמת החיים של האוכלוסייה עד כדי רעב המוני.
הקיבוץ והקבוצה בארץ ישראל הוקמו כקולקטיב.
במשך שנים רבות היווה הקיבוץ מודל להצלחה של רעיון זה, אך בסוף המאה ה-20 נקלעו קיבוצים רבים למשבר כלכלי הידוע בשם "משבר הקיבוצים" והחלו בתהליכי הפרטה, שעיקרם ביטול הקולקטיב.
בתחילת המאה ה-21 חזר רעיון זה לקנות עדנה, בעיקר בקרב אמנים, פעילי שמאל רדיקלי, היפסטרים, פעילי ימין ופעילים חברתיים שמקימים קולקטיבים העוסקים ביצירת אמנות, אקטיביזם פוליטי וקידום אורח חיים אנרכיסטי, אלטרנטיבי, רוויזיוניסטי ושמרני בהתאמה.
קולצ'סטר היא עיר ברובע העירוני קולצ'סטר שבמחוז אסקס באנגליה שבממלכה המאוחדת.
העיר הייתה העיר הרומית הראשונה שתועדה באיים הבריטיים, ולכן היא טוענת להיותה "העיר העתיקה ביותר בבריטניה" וכן להיותה "עיר השוק העתיקה ביותר בבריטניה".
העיר שוכנת 90 ק"מ צפונית מזרחית ללונדון.
העיר נהרסה במהלך מרד בודיקה בשנת 61, ובעקבות הריסתה עברה הבירה ללונדיניום (היא לונדון של ימינו).
ישנה סברה לפיה על אף העברת הבירה נותר מושב מועצת הפרובינקיה במקדש קלאודיוס שבקולצ'סטר.
לאחר המרד נבנו מחדש חומות העיר בין השנים 65 ו-80.
עדויות ארכאולוגיות מעידות על כך שבתום התקופה הרומית ננטשו מבני הציבור בעיר, וייתכן אף שהעיר עצמה ננטשה.
ההיסטוריון בן המאה השמינית נניוס מזכיר את העיר (בשם "קאר קולון" - Caer Colun) ברשימת 30 הערים החשובות בבריטניה.
הארכאולוג סר מורטימר וילר טען (ורבים סברו כמותו) כי אזור "המשולש הרומאי" של לונדון, קולצ'סטר וסט אלבנס נותר רומאי לאחר הגעתם של האנגלים והסקסונים לאנגליה.
ואולם, עדויות ארכאולוגיות גילו התיישבות סקסונית באזור העיר כבר במאה החמישית, זמן קצר לאחר תום התקופה הרומית.
הסקסונים קראו לעיר "קולן קיסטר" (Colne ceaster), וכנסיית השילוש הקדוש בעיר נבנתה בשלהי התקופה הסקסונית.
העיר נכבשה בשלהי המאה התשיעית על ידי הוויקינגים, והייתה בשליטתם עד שנת 920, עת צר עליה המלך אדוארד הזקן ושחררה.
המבנה העיקרי בעיר שנבנה במהלך ימי הביניים הוא טירת קולצ'סטר.
הטירה נבנתה במהלך המאה ה-11 כמצודה נורמנית, על שרידי מקדש קלאודיוס הרומאי שעמד באתר.
בנוסף השתמרו בעיר מספר שרידי מבנים מתקופה זו, ובהם שרידי מנזר סנט ג'ון של המסדר הבנדיקטיני, ושרידי מנזר סנט בוטלף של המסדר האוגוסטיני.
בשנת 1189 הוענק לעיר זיכיון מלכותי מאת המלך ריצ'רד לב הארי.
הזיכיון הוענק לעיר בעת שהמלך שהה בדובר בדרכו למסעי הצלב.
בין השנים 1550 ו-1600 היגרו לעיר אורגים רבים מפלנדריה.
התיישבותם בעיר הפכה את העיר למרכז לייצור בדים איכותיים וצמר איכותי אשר שמעם יצא למרחוק.
במרכז העיר מצוי "הרובע ההולנדי" שבתיו בנויים בסגנון טיודור.
בשנת 1648, במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, נכנס אל העיר כוח פרשים מלוכני בראש ג'ורג' גורינג, ארל נוריץ' על מנת למצוא בה מחסה.
צבא של תומכי הפרלמנט הבריטי, שבראשו עמד סיר תומאס פיירפקס והנרי אירטון, תקף את העיר וצר עליה במשך אחד עשר וחצי שבועות - אירוע שנודע בשם המצור על קולצ'סטר.
המצור החל ב-12 ביוני והסתיים עם כניעת המלוכנים ב-27 באוגוסט.
כתב הכניעה נחתם על ידי גורינג באכסניית קינגס הד (Kings Head Inn).
בשנת 1665 נהרגו 5,269 מתושבי העיר במגפה שפגעה בעיר (שבאותה עת, על פי ההערכה, התגוררו בה כ-40,000 תושבים).
במהלך התקופה הוויקטוריאנית גדלה העיר והתפתחה.
כיום מרבית אזור מרכז העיר וחלק ניכר מפרווריה נבנו בסגנון אדריכלות ויקטוריאנית.
בין המבנים הידועים בסגנון זה הם בית העירייה ומגדל המים של העיר.
בשנת 1884 נפגעה העיר ברעידת אדמה במגניטודה של 4.7 על סולם ריכטר, אשר גרמה נזק רב למבני העיר.
קולצ'סטר, בשל מיקומה במזרח אנגליה, היא אחת הערים היבשות ביותר באנגליה.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 453 מ"מ גשם (130 מ"מ פחות מבלונדון).
מועצת רובע קולצ'סטר היא הרשות המקומית המנהלת את העיר.
כמו כן העיר שולחת נציגים למועצת מחוז אסקס.
החשוב שבהם הוא מוזיאון המצודה (The Castle Museum), הממוקם במצודת העיר ומציג ממצאים מהתקופה הרומית.
מוזיאון הוליטריז (Hollytrees Museum) הוא מוזיאון המציג את אורח החיים בעיר במהלך השנים ובין היתר מציג צעצועים רבים.
כמו כן בעיר ממוקמים מוזיאון להיסטוריה של הטבע, הממוקם בכנסיית כל הקדושים שבעיר, ומוזיאון שעונים (Tymperley's Clock Museum).
מאז שנת 1972 פועל בעיר תיאטרון מרקורי (Mercury Theatre), הנחשב לתיאטרון המוביל במחוז אסקס.
בעיר מרכז אמנות בו נערכים קונצרטים ומופעים.
בעיר פועלת קבוצת הכדורגל קולצ'סטר יונייטד, המשחקת באצטדיון הקהילתי של קולצ'סטר.
כמו כן פועלת בעיר קבוצת כדורגל לנשים, קבוצת רגבי, קבוצת כדורגל אמריקאי, וכן מועדון הקריקט של מחוז אסקס.
קמפוס אוניברסיטת אסקס ממוקם מזרחית לעיר קולצ'סטר, בפארק ויוונהו (Wivenhoe Park).
בעיר ממוקמת מכללת קולצ'סטר ומכון קולצ'סטר.
העיר אוזכרה לראשונה בספרו של ההיסטוריון הרומי טקיטוס המזכיר את קאמולודונום (שמה הרומי של העיר) בספרו "האנלים של רומא הקיסרית".
העיר קולצ'סטר מקושרת לשיר הילדים האנגלי "המלך קול הזקן", אשר מלך בעיר על פי המיתולוגיה האנגלית.
אגדה זו, שמקורה בימי הביניים, פירשה את שם העיר כ"מצודת קול" במקום "מצודת המושבה" (המשמעות המקורית של השם).
העיר היא המקור לשיר הילדים הידוע המפטי דמפטי (בעברית "שמנתי"), המבוסס על מלחמת האזרחים האנגלית בה היה צלף מלוכני ידוע שכונה "תומפסון בעל העין האחת" אשר ישב בראש מגדל כנסיית סנט מרי שליד החומה וכונה "המפטי דמפטי" בשל משמניו.
תומפסון נפגע מחץ ונפל מהמגדל, והעיר נכבשה על ידי תומכי הפרלמנט זמן קצר לאחר מכן (ולכן בהמשך השיר מוזכרים "כל סוסי המלך וכל אנשיו", אשר הפסידו לתומכי הפרלמנט).
שיר ילדים שלישי הקשור לעיר הוא "נצנץ נצנץ כוכב זעיר" אשר נכתב על ידי ג'יין טיילור, תושבת העיר, ופורסם בשנת 1806.
יש המזהים את העיר קולצ'סטר עם העיר קאמלוט המופיעה באגדות המלך ארתור (בעיקר לאור שמה הרומי של העיר - קאמולודונום), אולם המלומדים סבורים כי אין בסיס לסברה זו, מאחר שמקורן של אגדות המלך ארתור הוא בוויילס שבמערב אנגליה, ואילו קולצ'סטר היא נמצאת במזרח אנגליה.
העיר מוזכרת בספרו של ג'ורג' אורוול "1984", בה גיבור הספר, ג'ון סמית', מציין כי העיר נפגעה על ידי פצצת אטום.
קולרגול הוא דמות בדיונית של דובון צעצוע, שכיכבה בסדרת טלוויזיה לילדים באנימציית סטופ מושן בשנות ה-60, ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
דמותו של קולרגול נוצרה על ידי הסופרת אולגה פושין (Olga Pouchin) בסוף שנות ה-50. הדמות התפרסמה לראשונה בתחילת שנות ה-60 באמצעות סדרת תקליטים לילדים שהופצה על ידי חברת פיליפס, בה סופר על הדוב הקטן קולרגול אשר מעוניין כל העת לשיר ולטייל בעולם.
בעקבות הצלחת תקליטי הילדים, החלה חברת הפקות האנימציה הצרפתית "פרוסידיס", בראשותו של אלבר בארייה, להפיק את סדרת הטלוויזיה "הרפתקאותיו של קולרגול" (Les Aventures de Colargol), בטכנולוגיית סטופ-מושן.
לצורת הפקת הסדרה, גייס בארייה את האנימטור הפולני טדאוש וילקוש (Tadeusz Wilkosz) ואת אולפן האנימציה הפולני "Se-ma-for" בלודז'.
הסדרה הופקה בשנים 1967-1974, במהלכן הופקו 53 פרקים בני 13 דקות.
פרקי הסדרה שודרו במדינות רבות באירופה, ביניהן צרפת, פולין, הולנד, גרמניה, נורווגיה, פינלנד, שווייץ, איטליה, הונגריה, אלבניה ואנגליה.
בדיבוב הסדרה לאנגלית לטובת שידורה באנגליה במסגרת שידורי ה-BBC, שונה שמו של הדובון ל-"Barnaby" (על שם בנו של המדבב הראשי).
בדיבוב שבוצע מאוחר יותר, לטובת שידור הסדרה בקנדה, שונה שמו של הדובון שוב, והוא זכה לשם "Jeremy".
בסוף שנות ה-70 עובדה הסדרה לשלושה סרטי קולנוע בפולין: "קולרגול במערב הפרוע" (Colargol na Dzikim Zachodzie, 1976), "קולרגול כובש החלל" (Colargol zdobywcą kosmosu, 1978) ו"קולרגול ומזוודת הקסמים" (Colargol i cudowna walizka, 1979).
חברת "פרוסידיס" הייתה בעלת הזכויות על הפצת הסדרה, אך לקראת סוף שנות ה-80 התגלעו חילוקי דעות בין "פרוסידיס" לבין ויקטור ויליאן (Victor Villien), בעל הזכויות על התקליטים המקוריים, שהמוזיקה מתוכם שימשה את "פרוסידיס" כמוזיקת ליווי לסדרת הטלוויזיה.
חילוקי הדעות הובילו את הצדדים לבית המשפט, אשר פסק לזכותו של ויליאן ושלל מ"פרוסידיס" את זכויות ההפצה.
כיוון שרשתות טלוויזיה רבות שידרו את הסדרה תחת רישיון שניתן להם מחברת "פרוסידיס", בעקבות תוצאת המשפט הן איבדו את הרישיון לשידור הסדרה ושידורה הופסק במדינות רבות.
זכויות השידור בפולין נשמרו, כיוון שאולפני ההפקה Se-ma-for שמרו לעצמם את זכויות השידור, ולא היו זקוקים לרישיון מחברת "פרוסידיס".
עם זאת, בעקבות נפילת הגוש המזרחי נסגרו האולפנים, שהיו בבעלות המדינה, וזכויות השידור של הסדרה קולרגול עברו לידי ספריית הסרטים הלאומית של פולין.
לאור זאת, מספר פרקים של הסדרה קולרגול עדיין זמינים לקנייה בפולין, בפורמט VHS או DVD.
בכתוביות הפתיחה של סדרת האנימציה "היה היה - האדם", גם היא מבית היוצר של "פרוסידיס", מופיעה דמותו המצוירת של קולרגול כחלק מהסמל של חברת "פרוסידיס".
מדבבי הסדרה לעברית היו ישראל גוריון, אלי גורנשטיין, נירה רבינוביץ' וציפי שביט בתפקיד קולרגול, שגם שרה את נעימת הפתיחה ().
על הנוסח העברי היה אחראי אהוד מנור.
קולקס (שם מדעי: Colocasia) הוא סוג צמחים במשפחת הלופיים.
המינים גדלים בר במרכז ובמזרח אסיה הטרופית ומתאפיינים בעלים גדולים ובפקעות שורש.
מינים אחדים, המשמשים כצמחי מאכל, קרויים "טארו", ומגודלים כיום בכל רחבי הארצות הטרופיות בעולם, לשימוש בפקעותיהם עתירות העמילן.
שם הסוג העברי - קולקס, הוא השם העברי העתיק של הגידול התרבותי, והוא כנראה צורה עברית של השם היווני ששימש באזורנו בתקופת המשנה (התקופה הרומית המאוחרת).
גם השם המדעי הנוכחי הוא תעתיק של שם יווני עתיק זה (κολοκασία).
בארץ ישראל גודל בעבר בתרבות מין אחד מסוג זה כצמח מאכל בשם קולקס הקדמונים (Colocasia esculenta).
מיני הסוג הם עשבוניים רב-שנתיים בעלי קנה-שורש בולבוסי גדול.
העלים גדולים ולעיתים ענקיים - אורכם 20 עד 150 ס"מ, וצורתם לב מאורך.
בסוג כ-10 מינים, הגדלים בר באזורים טרופיים וסובטרופיים ביבשת אסיה, מהודו ועד פולינזיה.
מינים אחדים, ובייחוד קולקס הקדמונים, קרויים באנגלית Elephant Ears (אוזני הפיל), בעקבות צורת העלים ומידותיהם הענקיות.
המין קולקס הקדמונים (Colocasia esculenta; שם נרדף: C.
antiquorum), הקרוי בשפות רבות טארו, הוא גידול חקלאי נפוץ ובעל ערך כלכלי רב.
המין נחשב לאחד מגידולי התרבות הקדומים ביותר בתחום מזרח אסיה הטרופית, שם תורבת כנראה עוד קודם לצמח האורז.
כיום הוא מגודל למאכל בארצות טרופיות בכל רחבי העולם.
היקף הגידול העולמי בשנת 2014 היה 10.2 מיליון טון פקעות.
הפקעת מכילה עמילן קל עיכול, והיא ראויה לאכילה רק לאחר בישול או אפיה.
תהליך החימום הממושך מבטל את רעילות גבישי אוקסלט הסידן (calcium oxalate) המצויים בתאי הפקעות והעלים.
תנאי הגידול המיטביים הם חצי צל או צל מלא והשקיה מרובה.
הצמחים רגישים לקרה, ליובש ולמליחות.
בארץ ישראל, גודל המין כצמח מאכל כבר בתקופה הרומית, והוא נזכר במשנה ( - קרקס), בתוספתא ובתלמוד הירושלמי (קלקס, קולקס, קולקוסיא).
בימי הביניים היה גידול מקובל מאוד בארצות האסלאם, ומאז ועד ראשית המאה ה-20 הוא גודל לאכילה באופן מקומי ונדיר גם במקומות חמים ועתירי מים בארץ ישראל, במישור החוף ובבקעת הירדן (מאזור הכנרת ועד שטחי הגידול שבקרבת המעיינות המתוקים באזור ים המלח).
כיום הוא משמש כצמח נוי בגנים מוצלים ומושקים בתחומים חמים של הארץ.
עלי הקולקס הם כנראה המקור לעלי ענק המצויים בפסיפסים מהתקופה הביזנטית, שבהם הם מוצגים כמצע צמחי (כדוגמת עלה בננה) להגשת מזון לאכילה.
כמעט תמיד מתואר העלה הגדול כשעל פניו פירות קיץ שונים.
כך בפסיפס מאנטיוכיה שבסוריה, מכנסיית השליחים במידבא בירדן, ובישראל: בפסיפס שבשרידי המנזר העתיק בגן הלאומי כורסי ליד הכנרת, ובקפלת קבורה נוצרית ב"אל חמאם" ליד תל אצטבא בבית שאן.
בפסיפס מבית שאן מוצג בחור המסמל את חודש יולי (נרשם ביוונית בפסיפס), ובידו עלה ענק בצורת לב מחודד, ועליו פירות.
גודל העלה בפסיפס הוא כשליש מגודל גוף העלם הנושא אותו.
שילוב נדיר ויוצא דופן זה (בחור-עלה-חודש), מאפשר לזהות בבירור את המידות הטבעיות של העלה ולשייך אל עונת הגידול, ובכך לזהות כמעט ללא ספק כי מדובר בעלה הגדול של הקולקס.
השיוך לחודש יולי מתאים כאן מאוד – זוהי התקופה החמה ביותר במהלך השנה, ובישראל מצוי בה הקולקס בשיא צימוח עליו.
שני האתרים (בית-שאן וכורסי) מתאימים גם מבחינת תנאי בית הגידול - ריבוי מים, ומיקום גאוגרפי בתחומים יותר חמים של הארץ.
עדויות אלה מורות בסבירות גבוהה על אתרי גידול קולקס בשלהי התקופה הביזנטית בישראל, בסביבות הכנרת ועמק בית שאן.
קולר נגד נביחות הוא קולר הבנוי מיחידה אלקטרונית ורצועה ומשמש כמכשיר התניה קלאסי לכלב ומטרתו להפחית באופן משמעותי את נביחות הכלב.
היחידה אלקטרונית מופעלת אוטומטית על ידי נביחות הכלב, באמצעות מערכת זיהוי קולי.
היחידה האלקטרונית מתחברת לצוואר לכלב באמצעות הרצועה וניתן להניחה בסמוך לקולר הרגיל של הכלב.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של קולרים נגד נביחות: קולר אולטרה סאונד, קולר חשמלי וקולר ספריי.
קולרי אולטרה סאונד מתאימים בעיקר לגזעים קטנים מאוד כאשר החיווי המותנה כתוצאה מהנביחות הוא קולי בלבד- הקולר מצפצף בכל פעם שהכלב נובח ומסיט אותו מלהמשיך בנביחות (בקולרים המתוחכמים ישנם אף צפצופים משתנים ומתגברים).
יעילותם של קולרים מסוג זה די מוטלת בספק וזאת מאחר שלא קיימת "ענישה" אמיתית.
הכלבים אמנם נרתעים מהצפצופים, אולם ברוב המקרים מתרגלים, לומדים לחיות עמם ולרוב חוזרים לנבוח.
קולרים חשמליים עלולים להיות מסוכנים לכלב בריאותית, ואף קטלניים.
בנוסף, אילוף באמצעות קולר חשמלי לא נמצא כיעיל לשינוי התנהגות הכלב לעומת שיטות אילוף אחרות (כגון אילוף חיובי).
הקולר החשמלי פולט זרם הדומה מאוד לחשמל סטטי ונוצרת התניה מהירה מאוד הגורמת לרוב להפחתה משמעותית של נביחות הכלב.
ברוב הקולרים החשמליים קיימים חיוויים מקדימים של צפצופים ובחלק מהקולרים המשוכללים יותר אף חיוויים מקדימים של רטט לפני הופעת הזרם, ולאחר מספר מחזורים של צפצוף/רטט/זרם הכלב חווה מצוקה רבה, מה שגורם לו לפחד לנבוח מתוך למידה של חוסר אונים וכאב.
בחלק מהדגמים המשוכללים יותר, עוצמת הזרם משתנה אוטומטית- תחילה עוצמת הזרם חלשה והיא מתגברת ככל שהכלב ממשיך לנבוח.
פונקציה זו מאפשרת שימוש בקולר למגוון רחב של גזעים- החל מגזעים קטנים, דרך גזעים בינוניים ועד לגזעים גדולים מאוד.
יתרון נוסף בשיטת החיוויים המקדימים מאחר שהקולר החשמלי חוזר חלילה להתחלת החיוויים.
ישנם אף דגמים המתאימים לכלבים החיים עם כלבים נוספים, כאשר חיישן מיוחד בקולר יפעיל אותו רק כשתורגש ויברציה ממיתרי הקול של הכלב שעליו מונח הקולר, זאת על מנת למנוע את הפעלתו של הקולר לשווא על ידי כלב אחר הנובח בקרבת הקולר.
קולר ספריי נגד נביחות הוא קולר העובד בעיקרון דומה לקולר החשמלי, אלא שכאן ה"ענישה" מופיעה בחיווי של התזת תרסיס המופק מצמח הציטרונלה ואינו מזיק לכלב או לאדם.
ריח התרסיס לא נעים לכלב ועל ידי התניה גורם לו להפחית את נביחותיו.
הקולר פועל באמצעות סוללה ומערכת מכנית המשחררת כמות מדודה של תרסיס ממכל לחץ פנימי בתוך הקולר, הניתן למילוי בדומה למילוי גז מציתים.
לפני התזת התרסיס ישנם חיוויים קוליים (בדומה לקולר חשמלי נגד נביחות) וזאת על מנת שהכלב ילמד את ההתניה ויחסוך לעצמו את פליטת התרסיס, לאחר מספר קצר של מחזורי נביחה.
ישנם מאלפים שאינם דוגלים בשיטה זו, מהסיבה שריח התרסיס נשאר על שיער הכלב זמן רב לאחר ה"ענישה" ובכך מפספס לעיתים את המטרה ואת דיוק ההתניה.
קולצ'יני (באוקראינית: Кульчини; בפולנית: Kulczyny; ביידיש: קולטשין) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב, השוכן על גדת נהר פונורי, נזכר בשמו הנוכחי מהמאה ה-15. לאחר שנחרב בעת פלישת הטטרים לאזור, הוקם היישוב בשנית בגדה השנייה של הנהר.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,031 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, קרוב לשליש מתושביה, ופעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
באמצע יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובאביב 1942 רוכזו היהודים שנותרו בה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה.
על יושבי הגטו הוטלו גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה.
באוגוסט 1942 רוכזו יושבי הגטו שבעיירה בכיכר השוק המקומית, ונלקחו לעיירה מנייווצי , בה הוחזקו לילה באורוות ובדירים, ולמחרת נרצחו כולם.
קולקי (באוקראינית: Колки; בפולנית: Kołki; ביידיש: קאָלק) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בסמוך לנהר סטיר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קולקי נזכרת לראשונה בשנת 1545, ולקראת סוף המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר.
במאה ה-18 עברה העיירה לבעלות משפחת רדזיוויל, שבנתה בסמוך לה ארמון.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1570. במהלך גזירות ת"ח ות"ט באמצע במאה ה-17 ערכו הקוזקים פוגרום קשה ביהודי העיירה, תוך רצח המוני של הקהילה.
עם זאת, לקראת סוף המאה ה-17 השתקמה הקהילה בעיירה, ובמהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בה באופן משמעותי, ופעלו בה מספר חסידויות.
בספטמבר 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נערך בסמוך לעיירה קרב בין הכוחות הגרמניים והרוסיים, והעיירה נשרפה כליל, תוך שכל יהודיה נמלטו ממנה.
עם ביסוס שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה בעיירה לאחר המלחמה, שבו לעיירה רק כשליש מיהודיה, ומספרם הגיע לכ-750 איש.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, ופעל בה קיבוץ הכשרה של תנועת החלוץ.
ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות.
כעבור זמן לא רב רצחו שוטרים אוקראינים כ-50 גברים יהודים מהעיירה, ובהם נכבדי הקהילה.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי יישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו עמד על כ-2,500 איש.
מהגטו נלקחו היהודים מדי יום לעבודות כפייה, ובתחילת קיץ 1942 הוצאו להורג ראש היודנרט המקומי ושניים מעוזריו, לאחר שסירבו למלא אחר אחת מפקודות הגרמנים.
בספטמבר 1942 כיתרו הגרמנים את גטו קולקי, וירו במנסים לברוח.
יושבי הגטו נלקחו לבורות ירי מחוץ לעיירה, ונרצחו בהם.
כ-40 יהודים שהושארו כעובדי כפייה ומספר יהודים שנתפסו בחיים בסביבת העיירה רוכזו מחדש בגטו.
15 מהם הצליחו להימלט ליערות הסביבה, תוך הצטיידות בנשק, והתארגנות כיחידת פרטיזנים, אשר אחריה ערכו הגרמנים מצוד.
באוקטובר 1942 פשטו על הגטו בשנית גרמנים ואוקראינים, ורצחו את יתר תושביו.
ב-2 בפברואר 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
מקהילת קולקי שרדו את השואה 8 יהודים.
קולקטיבים מעבר לים הם יחידות אדמיניסטרטיביות של צרפת שהוכרו בסעיף 74 של החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (1958) שעודכנה בשנת 2003. נכון להיום יש חמש טריטוריות שמוגדרות כקולקטיב.
פולינזיה הצרפתית וואליס ופוטונה באוקיינוס השקט, סן ברתלמי וסן מרטן באיים הקריביים וסן-פייר ומיקלון ליד קנדה.
הקולקטיבים הם חלק מצרפת מעבר לים.
בניגוד למחוזות מעבר לים, הקולקטיבים לא כפופים לחוק הצרפתי בלבד, אלא יש להם חוקים מקומיים שמאושררים על ידי האספה הלאומית.
אולם כחלק מהרפובליקה הצרפתית הם זוכים להגנה, ביטחון ואזרחות כמו כל אזרח וטריטוריה צרפתית אחרת.
בנוסף, לכל קולקטיב נציג בפרלמנט הצרפתי שנבחר רק על ידי תושבי הקולקטיב.
ולכל תושב הזכות להצביע בבחירות לנשיא צרפת וכן להצביע במשאלי עם.
בכל קולקטיב פועל נציב עליון (Haut-commissaire de la République), המייצג את נשיא הרפובליקה וממשלת צרפת.
הוא אחראי ליישום החוקים הלאומיים, לתיאום עם כוחות הביטחון ולהפעלת סמכויות חירום.
בנוסף, לכל קולקטיב יש הרכב פוליטי עצמאי הכולל אספה טריטוריאלית נבחרת ולעיתים גם ממשלה מקומית, בהתאם לחוקה המקומית המאושרת בפריז.
תחום יחסי החוץ שמור בלעדית לממשלת צרפת.
הקולקטיבים אינם בעלי מעמד מדינתי ואינם מקיימים ייצוג דיפלומטי עצמאי.
עם זאת, לעיתים מאפשרת צרפת חתימה על הסכמים מקומיים (לדוגמה שיתופי פעולה כלכליים או סביבתיים עם מדינות שכנות), כל עוד אינם פוגעים במדיניות החוץ הלאומית.
משרד החוץ הצרפתי מנהל את הקשרים הדיפלומטיים של הקולקטיבים באמצעות השגרירויות, ומחליט גם בנוגע למדיניות הסחר וההגירה החיצונית.
הכוחות המזוינים של צרפת אחראים להגנת הטריטוריות הצרפתיות שמעבר לים.
תושבי הקולקטיבים של צרפת מעבר לים הם אזרחים צרפתים, אך אינם מחויבים בשירות צבאי חובה, שכן זה בוטל בצרפת בשנת 1997. עם זאת, הם מחויבים בהשתתפות ביום ההדרכה האזרחי-ביטחוני (JDC) בגיל 16.
במרבית הקולקטיבים פועל שירות צבאי מותאם (SMA) – תוכנית התנדבותית לצעירים בגילי 18–25, המשלבת הכשרה מקצועית ומשמעת צבאית בסיסית.
השירות נמשך 6–12 חודשים ואינו חובה.
תושבי הקולקטיבים רשאים להתגייס לצבא צרפת ולשירות המילואים באופן וולונטרי, בתנאים זהים לשאר אזרחי הרפובליקה.
הכוחות המזוינים של צרפת בקלדוניה החדשה (FANC)
הכוחות המזוינים של צרפת בקלדוניה החדשה הם כוח ריבונות של צבא צרפת המוצב בניו קלדוניה.
הם אחראים להגנה על הריבונות הצרפתית, על ביטחון האוכלוסייה, פיקוח ימי, תגובה לאירועי חירום ואסונות טבע, וכן לשיתוף פעולה אזורי עם מדינות שכנות באוקיינוס השקט, כמו אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית.
הכוח פועל גם לקידום יציבות אזורית במסגרת פורומים רב-צדדיים כגון QUAD ו־FFA.
הכוחות המזוינים של צרפת בפולינזיה הצרפתית (FAPF)
הכוחות המזוינים של צרפת בפולינזיה הצרפתית הם הכוח הצבאי של הרפובליקה הצרפתית הפועל באזור פולינזיה הצרפתית, במטרה להבטיח את ביטחון האוכלוסייה, להגן על ריבונות צרפת בשטחים הטריטוריאליים שלה באוקיינוס השקט, ולהוות בסיס מרכזי לפעילות צבאית צרפתית בזירת אסיה-פסיפיק.
הכוחות משתלבים בפעולות שיטור ימי, פיקוח על דיג, הגנה על הסביבה הימית, לחימה בפעילות פלילית וסיוע אזרחי בעת אסונות טבע.
הם מהווים מרכיב משלים לפעילות הכוחות הצרפתיים בניו קלדוניה (FANC), ומתמקדים בעיקר בממד הימי של ההרתעה והתגובה המבצעית.
הכוחות המזוינים של צרפת באנטילים (FAA)
הכוחות המזוינים של צרפת באנטילים הם הכוח הצבאי של צרפת הפועל באיי מרטיניק, גוואדלופ, סן מרטן וסן ברתלמי.
הכוח אחראי להגנה על שטח צרפת הטרופי, לשמירה על ביטחון האזרחים ולשיתוף פעולה אזורי בזירת הקריביים.
הכוחות פועלים בזיקה לכוחות המזוינים בגיאנה (FAG), ויחד מהווים את מערך הריבונות של צרפת באזור אמריקה הלטינית והקריביים.
הם מבצעים פעולות פיקוח ימי, סיוע אזרחי בשעת חירום, מאבק בסחר בסמים בשיתוף פעולה בינלאומי, ואחראים על יישום תוכניות חירום ואבטחת אזור כלכלי ימי בגודל של כ־138,000 קמ"ר.
הכוחות באנטילים משמשים גם כנקודת תמיכה עיקרית למבצעים צבאיים רחבי היקף באזור, ופועלים בתיאום עם סוכנויות בינלאומיות ובהן משמר החופים האמריקאי ו־Joint Interagency Task Force South.
- חמישה ארכיפלגים באוקיינוס השקט; איי החברה, איי מרקיז, איי טואמוטו, איי גמבייה ואיי אוסטרל.
קולקטיב זה זוכה לאוטונומיה רחבה.
- שני איים סמוכים לאי ניופאונדלנד בקנדה.
עד שנת 1946 האיים היו קולוניות צרפתיות בין שנת 1946 ל-1976 האיים היו בסטטוס של טריטוריות צרפת מעבר לים.
ומשנת 2003 הם בסטטוס של קולקטיב מעבר לים.
- שלושה איים בדרום מרכז האוקיינוס השקט.
קולקטיב זה ייחודי בכך שבשום שלב הוא לא התחלק לקומונות כפי שכל צרפת התחלקה.
הקולקטיב מורכב משלוש ממלכות, אחת על כל אי שמרכיב את הקולקטיב, שבכל אחת מהן מבנה חוקתי ומערכת חוקים ייחודיים.
- החצי הצפוני של האי סן מרטן באנטילים הקטנים.
החצי הדרומי של האי סנט מארטן שייך להולנד.
סן ברתלמי - אי בצפון האנטילים הקטנים.
קלדוניה החדשה - קבוצת איים בדרום־מערב האוקיינוס השקט.
עד שנת 2011 גם מיוט הייתה בסטטוס זה.
אולם בעקבות משאל עם ושינוי המערך החוקתי, הסטטוס של מיוט השתנה למחוז מעבר לים.
קולקטיב נהר קומבהי היה ארגון פמיניסטי שחור ולסבי, אשר היה פעיל בבוסטון בין השנים 1974 ל-1980. הארגון טען שתנועת הפמיניזם הלבן לא עונה על הצרכים של קהילה זו, על כל זהויותיה.
הארגון ידוע בעיקר בשל הצהרת קולקטיב נהר קומבהי, שהיה למסמך מכונן בהתפתחות הפמיניזם השחור, וכן בפיתוח מונחים ומושגים של שיח הזהויות המשמש מאז ארגונים פוליטיים ותאורטיקנים חברתיים.
הסופרת ברברה סמית ונציגות נוספות השתתפו בכנס האזורי הראשון של הארגון הפמיניסטי השחור הלאומי (NBFO) בניו יורק, ב-1973. הכנס הניח את התשתית לקולקטיב, במאמציהן להקים סניף של NBFO בבוסטון.
חברות הקולקטיב הבינו במהרה כי החזון שלהן רדיקלי יותר ממטרות ה-NBFO, והחליטו להתפצל מן הארגון - וכך נולד קולקטיב נהר קומבהי (CRC).
חברות CRC, ובעיקר ברברה סמית ודמיטה פרייז'ר, האמינו שחובה על הארגון לענות על הצרכים של לסביות שחורות, בנוסף להתארגנות כללית כפמיניסטיות שחורות.
את השם של הקולקטיב הציעה סמית, שרצתה לקרוא לקולקטיב על שם אירוע היסטורי בעל משמעות לנשים אפרו-אמריקאיות.
היה ברשותה ספר על הארייט טאבמן, ובו היה מסופר על אירוע שהתרחש ליד נהר קומבהי, בדרום קרולינה, ב-2 ביוני 1863, כאשר כוחות בהובלתה של טאבמן שחררו יותר מ-750 עבדים.
היה זה המבצע הצבאי היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית שתוכנן ובוצע על ידי אישה.
לדבריה של סמית, "זוהי דרך לדבר על עצמנו כחלק מרצף של מאבק שחור, מאבקן של נשים שחורות".
הצהרת קולקטיב נהר קומבהי פותחה באופן שיתופי על ידי חברות הקולקטיב, כתהליך הגדרת העקרונות הפוליטיים שלהן, בזמן שהן ישמו עבודה פוליטית בפועל בקבוצתן ובקהילתן, ותוך כדי שיתוף פעולה עם ארגונים פרוגרסיביים אחרים.
חברות הקולקטיב הרגישו שהן יצרו משהו חדש, שלא היה קודם כדוגמתו.
דמיטה פרייז'ר אמרה על התהליך שהוא לא היה "מיקס עוגה", כלומר, הנשים שהיו מעורבות היו צריכות לחולל את המשמעות ואת המטרות של הארגון "מאפס", ששום חלק ממנו לא בא מוכן.
במאמר, סמית מתארת את תחילת הפעילות של הקולקטיב כ"העלאת מודעות פוליטית ועבודה על מספר רב של בעיות", יחד עם בניית "רשת של חברויות, קהילה, ותרבות נשית שחורה עשירה שלא הייתה קיימת קודם."
תהליך כתיבת ההצהרה התקיים במהלך כל שנות ה-1970.
הנשים היו נפגשות בקבוצות, בכינוסים שנמשכים מספר ימים, מביאות כל חומר כתוב שלהן או שמצאו, ומשתפות אחת עם השנייה, במטרה למסד את הפמיניזם השחור, ולפתח אידאולוגיה נפרדת מהפמיניזם הלבן, כמו גם לדון במגבלות הטמונות בהתמקדות של הפמיניזם הלבן בדיכוי מבוסס עליונות מגדרית, על חשבון כל סוג אחר של דיכוי.
מתוך המפגשים והתהליכים יצאו מאמרים וכתבים רבים, וההצהרה עצמה הלכה והתפתחה, עד שב-1980, ברברה סמית, דמיטה פרייז'ר, ובוורלי סמית ניסחו את הגרסה הסופית והציגו אותה לקולקטיב.
הצהרת קולקטיב נהר קומבהי מכונה "בין המסמכים החזקים ביותר שנכתבו על ידי פמיניסטיות שחורות", ו הארייט סיגרמן, מחברת הספר The Columbia Documentary History of American Women Since 1941, קוראת לפתרונות שההצהרה מציעה לבעיות חברתיות כגון גזענות, אפליה מגדרית, הומופוביה ומעמדיות "מורכבות ומעמיקות".
הוקסוורת ומוריס קוגן מתייחסים להצהרה כאל "ההצהרה הדפיניטיבית בדבר חשיבותה של פוליטיקה של זהויות, במיוחד עבור אנשים אשר זהותם מסומנת על ידי מספר דיכויים מצטלבים".
סמית והקולקטיב טבעו את המונח "פוליטיקה של זהויות", שהן הגדירו כ"פוליטיקה שצמחה מתוך החוויה המהותית האובייקטיבית שלנו כנשים שחורות".
הגישה של פוליטיקת הזהויות ערערה על הגישות המהותניות שקדמו לה, בסירוב לדרג בין דיכויים המבוססים מגדר, גזע ומעמד.
על פי הפעילה והאקדמאית אנג'לה דייוויס, הניתוח הזה נשען על מרקסיזם שחור ותנועות של לאומיות שחורה של שנות ה-1960 וה-1970, ושמטבעו הוא אנטי-גזעני ו-אנטי-קפיטליסטי.
הצהרת קולקטיב נהר קומבהי מחולקת לארבעה פרקים נפרדים: התפתחות הפמיניזם השחור המודרני; מה אנו מאמינות; בעיות בהתארגנות פמיניסטית שחורה; וסוגיות ופרויקטים בפמיניזם שחור.
1. התפתחות הפמיניזם השחור המודרני
תנועת הפמיניזם השחור המודרנית, על פי הצהרת הקולקטיב, מושרשת עמוק בהשתלבות הדיכויים שמוחלים על חברות הקהילה.
שכנשים שחורות, הן חוות דיכוי על בסיס של גזע, מגדר, ומעמד.
בנוסף, מכיוון שרבות מהנשים בקהילה לט"ביות, אז הן חוות גם דיכוי על בסיס מיניות.
ההצהרה הבאה מנסחת את בסיס הפעולה והמטרות של הקולקטיב: "אנחנו מחויבות למאבק פעיל נגד דיכוי גזעני, מגדרי, הטרוסקסואלי ומעמדי" וכן שמשימתן היא "פיתוח של ניתוח ופרקטיקה משולבים, על בסיס העובדה שמערכות הדיכוי העיקריות משולבות זו בזו".
וש"הסינתזה של הדיכויים האלה מייצרים את התנאים של חיינו".
הן גם הדגישו את אמונת היסוד המשותפת שלהן כי "לנשים שחורות יש ערך במהותן...ושהשחרור שלהן הוא הכרח, לא כנספח לשחרור של מישהו אחר אבל שלא מפני שיש להן צורך משלהן באוטונומיה בתור בנות אדם..."
על פי הצהרתן, בעיני הקולקטיב "הפמיניזם השחור הוא התנועה הפוליטית ההגיונית להילחם בדיכויים החופפים המשפיעים על כל הנשים הלא-לבנות...."
ההצהרה מתארת את הפמיניזם השחור המודרני כתוצאה של "אינספור דורות של הקרבה אישית, מיליטנטיות, ועבודה של אמהותנו ואחיותנו" כדוגמת "סוג'רנר תרות, הארייט טאבמן, פרנסס הארפר, אידה ב.
ולס, מרי צ'רץ' טרל, (כמו גם אלפים על גבי אלפים של נשים לא ידועות)" אשר עבודתן נמחקה על ידי כוחות ריאקציונרים חיצוניים וכן על ידי גזענות ואליטיזם בתוך התנועה הפמיניסטית.
3. בעיות בהתארגנות פמיניסטית שחורה
בעיות סביב התארגנות של פמיניזם שחור מושרשות בהיעדר כוח וזכויות לנשים שחורות.
ההצהרה מציינת ספציפית כיצד אין לנשים השחורות את הפריווילגיות שיש לנשים וגברים הטרוסקסואלים לבנים.
אך מעבר למחסור בפריווילגיות של קבוצות החוות דיכוי, על פי הקולקטיב מונחת על הכף לא פחות מאשר חירותן.
הן סברו כי "שחרור כל הקבוצות המדוכות מחייב את פירוק המערכות הפוליטיות והכלכליות של הקפיטליזם ושל האימפריאליזם, כמו גם של הפטריארכיה." כלומר, "אם נשים שחורות היו משוחררות, היה זה אומר שגם כל הקבוצות האחרות משוחררות, שכן החופש שלנו תלוי בפירוקן של כל מערכות הדיכוי."
ההצהרה גם מציינת כי "הפמיניזם...
מאוד מאיים עבור הרוב המכריע של השחורים, כי הוא מאתגר הרבה תפישות יסוד על הקיום שלנו, קרי, שמין צריך להיות גורם מכריע ביחסי הכוחות...
תנאי המחיה של רוב השחורים לא מעודדים אותם לעשות תהפוכות בהסדרים הכלכליים והמיניים שכנראה מייצגים יציבות כלשהי בחייהם.
להרבה נשים שחורות יש הבנה טובה של הסקסיזם והגזענות בחייהם, אבל בגלל כל ההגבלות היומיומיות על חייהם, הן אינן יכולות להסתכן במאבק נגד שניהם."
4. סוגיות ופרויקטים בפמיניזם שחור
בפרק האחרון של ההצהרה, המחברות טענו שהפמיניזם השחור לא צריך לעסוק רק בסוגיות שלהן כנשים שחורות, אלא שהן צריכות לעסוק גם במה שמשפיע על חייהן של נשים אחרות, העולם השלישי, ומעמד העובדים.
" אנחנו במיוחד מחויבות לעבוד על המאבקים שבהם גזע, מין, ומעמד הם בו זמנית הגורמים לדיכוי." סוג זה של פוליטיקה עשויה לכלול התארגנות סביב מחסור בטיפול בבתי חולים בעולם השלישי, או למען מרכז לנפגעות אונס בתוך הקהילה השחורה.
ההצהרה גם הביעה דאגה ורצון להתעמת באופן פומבי בנושא הגזענות בתנועת הנשים הלבנות.
הצהרה מבהירה כי: "מיגור הגזענות הלבנה בתנועת הנשים הלבנות היא בהגדרתה עבודתן של הנשים לבנות, אך אנחנו נמשיך לדבר על זה ולדרוש דין וחשבון לגבי בעיה זו."
ההצהרה מוסיפה, "אנו מבינות שאנו היחידות שאכפת להן מאיתנו מספיק כדי לעבוד באופן מתמיד למען השחרור שלנו.
הפוליטיקה שלנו מתפתחת מתוך אהבה בריאה כלפי עצמו, אחיותנו, והקהילה שלנו, אשר מאפשרת לנו להמשיך במאבק ובעבודה".
פעילות פוליטית נוספת של הקולקטיב
בשנות ה-70 ועד שנות ה-80 המוקדמות, חברות הקולקטיב היו פעילות במאבק על הפסקת ההפרדה הגזעית בבתי הספר הציבוריים בבוסטון, בקמפיינים קהילתיים נגד אלימות משטרתית בשכונות שחורות, ובשביתות שדרשו מתן עבודות בנייה לעובדים השחורים.
הקולקטיב היה פעיל גם בסוגיות של אלימות נגד נשים, בפרט רציחתן של שתים עשרה נשים שחורות ואישה אחת לבנה בבוסטון ב-1979. משטרת בוסטון ואמצעי התקשורת ניסו להמעיט בחשיבות מקרי הרצח על סמך הטענה שהנשים היו לכאורה זונות ולכן לא ראויות להגנה או חקירה לגבי מותן.
ב-1979, ברברה סמית כתבה ביומנה:
סמית פיתחה את הרעיונות האלה לחוברת על הנושא, שביטא את הצורך "לראות את הרצח כפשע שהוא גם גזעני וגם סקסיסטי", והדגישה את הצורך "לדבר על אלימות נגד נשים בקהילה השחורה".
מאוחר יותר, סמית ציינה שהייתה זו נקודת מפנה שחיברה את הקולקטיב לקהילה הבוסטונית הרחבה.
הקולקטיב ערך את הכינוס האחרון שלהן בפברואר 1980, והתפרקו מאוחר יותר באותה שנה.
חברות בקולקטיב הייתה פלואידית, וכללה חברות ותורמות רבות.
קולקטיב אימפקט הוא מודל רב-מגזרי המציע אסטרטגיית פעולה לפתרון בעיות חברתיות מורכבות.
המושג נבחר כמילת המפתח מספר 2 בתחום הפילנתרופיה לשנת 2011. המודל מיושם בישראל החל משנת 2013 במספר יוזמות להשפעה חברתית.
המודל פותח בארצות הברית בשנת 2011 על ידי חברת הייעוץ FSG בראשות המנכ"ל ג'ון קניה והמייסד מארק קרמר מאוניברסיטת הרווארד.
מודל קולקטיב אימפקט מבוסס על גישה שטוענת שלצורך פתרון בעיה חברתית מסוימת נדרשות הסכמה, מחויבות, פעולה והערכה משותפת של קבוצת שחקנים ממגזרים שונים, תוך שימוש בצורת שיתוף מובנית.
על מנת שהארגונים יצרו פתרונות לטווח הארוך לבעיות חברתיות בקנה מידה גדול, עליהם לתאם ולעבוד יחד סביב מטרה מוגדרת.
בניגוד ל "השפעה מבודדת", שבה ארגונים פועלים בעיקר לבדם על מנת לפתור בעיות חברתיות המטמקדות במטרות קולקטיביות, קולקטיב אימפקט מדגישה את הצורך בשיתוף פעולה במסגרת קואליציות בין-מגזריות לטווח ארוך, בה השותפים ביוזמה מסכימים על מהות הבעיה, פועלים בנפרד אך מתאמים בינייהם תוך מדידת השפעתם המשותפת.
גישת הקולקטיב אימפקט התפתחה במטרה להציע דרך למציאת פתרון לבעיות חברתיות מורכבות, כאשר הבעיה החברתית פשוטה אינה מותאמת למודל.
לאור עיקרון זה יש לבחון את הבעיה שעל סדר היום דרך שני הצירים המרכזיים שמגדירים מהי בעיה חברתית מורכבת:
הבחנה בין בעיות פשוטות, בעיות מסובכות ובעיות מורכבות.
הבחנה בין בעיות טכניות לבעיות אדפטיביות.
חמשת המרכיבים של מודל קולקטיב אימפקט
התהליך שמציעה הגישה מכוון למציאת פתרון לבעיה חברתית מורכבת באמצעות פעילות משותפת שמחייבת את כל המעורבים ללמידה פעילה ולהשתנות מתמדת, תוך פיתוח של תוכניות ומבנים אסטרטגיים המיושמים בהקשרים שונים.
בשונה מגישות אחרות שמבוססות על שיתוף פעולה, קולקטיב אימפקט בנויה משילוב של חמישה מרכיבים המתקיימים בו זמנית, כאשר בכל שלב הם מקבלים ביטוי שונה ואף מקום שונה בהקשר הרחב.
למעשה, המודל המוצע מתמקד ביצירת עקרונות אפקטיביים עבור אינטראקציות ויחסי גומלין, שמוודאים את התאימות בין כל המשתתפים ומגבירים את הסיכוי לכך שהרעיונות שיעלו במהלך אינטראקציה זו יביאו לפתרון הבעיה.
מצע המשותף מביא לפעולה מכוונת ומאפשר לכל הארגונים בשותפות לפרש ולהבין את הבעיה ו"לראות" את המשאבים והפתרונות דרך ראיה אחידה;
מערך פעילות מתואם מבטיח סנכרון הארגונים ופעילותם אל מול המשימה המשותפת תוך זיהוי הערך המוסף הייחודי של כל שחקן והמשך פעולה עצמאית שלו;
מדידות משותפות מקדמות פעילויות באופן הדדי ומאפשרות מעקב משותף אחר ההתקדמות בהשגת היעדים;
תקשורת מתואמת מאפשרת למשתתפים ללמוד ולהגיב באופן שוטף לבעיות ולהזדמנויות הצצות בתהליך ומחזקת את השקיפות והאמון בין השותפים;
ארגון שדרה תומך בהיענות של השותפים למצע המשותף ולעקרונות המנחים את יחסי הגומלין; וכל אלה יחד מאפשרים גמישות רבה והתמודדות טובה עם בעיות חברתיות מורכבות בדרך להשגת השפעה חברתית רחבה.
יוזמות השפעה קולקטיבית נמצאות בשימוש במגוון רחב של נושאים כולל חינוך, בריאות, צער בעלי חיים, חסרי בית, טיפול בעוני ונוער.
דוגמאות בולטות של יוזמות השפעה קולקטיבית כוללות: יוזמה חינוכית של The Strive Partnership educational initiative in Cincinnati, הניקוי הסביבתי של נהר אליזבת בווירג'יניה, קמפיין "Shape Up Somerville" נגד השמנה בילדות בסומרוויל, מסצ'וסטס, ועבודת קרן קלגרי (the Calgary Homeless Foundation) לחסרי בית בקלגרי, קנדה.
השותפים בתהליך (PIP), יוזמה של קרן סיטי וקרן השקעות בהכנסה נמוכה (the Citi Foundation and the Low Income Investment Fund), תומכת במגוון רחב של פרויקטים ברחבי ארצות הברית המשתמשים בגישה של השפעה קולקטיבית על מנת לטפל בבעיות של עוני ושל פיתוח עירוני.
היא מדגישה גישות משותפות לנושאים אלה, במיוחד ברמת השכונה וברמה האזורית, בהנחיית מנהיג קהילה מקומי (המכונה "community quarterback" או "ארגון עמוד שדרה").
קהילות PIP מתמקדות גם באיסוף נתונים כדי לראות האם יש כשלים בתוכנית.
פרויקטי PIP מתמודדים עם אתגרים עירוניים, החל מעיסוק של בתי חולים, והקשר לקהילה, כדי לשפר את הבריאות בשכונת אוקלנד, לרתום את פקידי העירייה, המעסיקים והקהילה סביב מקומות עבודה בברוקלין, כדי להשתמש בתחבורה כמרכז לבריאות, דיור ופיתוח כלכלי בדאלאס.
מועצת הבית הלבן לפתרונות קהילתיים זיהתה את הפוטנציאל של ההשפעה הקולקטיבית על מנת למלא תפקיד מרכזי בהפיכת הדרכים שבהן הקהילות מתקרבות לבעיות החברתיות שלהן.
דו"ח לשנת 2012, שהתפרסם מטעם המועצה, מצא כי בקרב 12 "שיתופי פעולה קהילתיים" שהשיגו התקדמות של לפחות 10 אחוזים במדד קהילתי רחב, כולם עמדו בתנאי ההשפעה הקולקטיבית.
העבודה של מועצת הבית הלבן בהשפעה קולקטיבית נמשכת היום על ידי פורום Aspen לפתרונות קהילתיים.
ב-2014, השיק פורום Aspen, בשיתוף עם FSG, את פורום ההשפעה הקולקטיבית, קהילה מקוונת שתסייע לתמוך במאמציהם של העוסקים בהשפעה קולקטיבית.
התחומים העיקריים בהם מיושמות יוזמות קולקטיב אימפקט בעולם הם התחומים הקלאסיים של שירותי אנוש או מעורבות קהילתית – דוגמת פיתוח קהילה, תשתית לפיתוח כלכלי, בריאות, נוער וצעירים.
כיום ישנם שני סוגים של ארגוני שדרה בעולם הקולקטיב אימפקט:
ארגונים המוקמים במיוחד לניהול יוזמה מסוימת, לרוב כארגוני משנה של ארגונים גדולים יותר.
ארגונים שזה רק חלק מעיסוקם ונהנים ממעמד וניסיון בקהילותיהם – למצב זה יתרון משמעותי בהשגת יעדים.
לארגונים דוגמת קרנות קהילתיות כמו Greater Cincinnati foundation וסניפים מקומיים של ארגוני צדקה דוגמת United way יש יתרון משמעותי כארגוני שדרה או ארגוני אם של ארגוני שדרה' לאור התשתית הארגונית והפיננסית הקיימת, ההיכרות והמעמד המרכזיים בקהילות בהן הם פועלים.
העדויות להצלחת גישת ההשפעה הקולקטיבית עדיין מעטות, אך מהדוגמאות הללו ניתן לראות כי ניתן להביא להתקדמות משמעותית בפתרון כמה מהבעיות החברתיות המורכבות ביותר.
מעטים כיום משתמשים בגישה זו, בעיקר משום שרוב הקרנות והעמותות רגילות להשתמש בגישת ההשפעה המבודדת ככלי העיקרי להנעת שינוי חברתי.
בישראל ניתן למנות מספר מיזמים בגישת קולקטיב אימפקט במרחב הפעילות החברתית בישראל.
5פי2 – היוזמה להרחבת מעגל המצוינות
היוזמה להרחבת מעגל המצוינות - התוכנית להכפלת מספר התלמידים המסיימים תיכון במגמות במתמטיקה ובמדעים, נעשית באמצעות גישת קולקטיב אימפקט.
קרן לאוטמן השותפות לקידום תעסוקה בחברה הערבית
המיזם הוקם בספטמבר 2013 במטרה להביא לפריצת דרך בתעסוקה הולמת בחברה הערבית, תוך גיוס המעסיקים לשינוי אקטיבי בדפוסי ההעסקה של חברה זו.
הנחות היסוד של המיזם הן כי על מנת לחולל את פריצת הדרך הרצויה, נדרש בראש ובראשונה שינוי תודעתי בקרב מעסיקים, והמנוף המרכזי להנעת השינוי המיוחל הוא יצירת מודעות לקיומו של Business Case עסקי מובהק.
המיזם בחר ביישום הגישה הניהולית של קולקטיב אימפקט, המתכללת את כל מחזיקי העניין מכל המגזרים, לפתרון בעיה חברתית מורכבת ובעלת השפעה רחבת היקף, תוך מחויבות ארוכת טווח של כל השותפים (מגזר שלישי, ממשלתי, עסקי, החברה הערבית והפילנתרופיה).
המיזם משמש כגוף מתכלל בתהליך.
מרכז ידע ולמידה אשלים - ג'וינט ישראל
מרכז בין תחומי למגוון אנשי מקצוע העובדים עם ילדים, נוער וצעירים במצבי סיכון ובני משפחותיהם.
המרכז מתמחה בפיתוח והפעלה של מסגרות למידה, בבניית כלים לניהול ופיתוח ידע יישומי ובאיתור והפצה של מודלים מקצועיים חדשניים ורלוונטיים.
קולפוסקופיה הוא הליך אבחון רפואי המראה תצוגה מוגדלת של צוואר הרחם של הרקמות, ושל נרתיק הפות.
מקור השם מגיע מיוונית: "קולפוס" משמעו "ריק, רחם, וגינה" ו"סקופוס" משמעו "להסתכל".
על פי האקדמיה ללשון העברית: שקיפת צוואר הרחם.
בדיקה זו מאפשרת לאבחן נגעים טרום סרטניים ונגעים ממאירים.
תהליך זה נעשה באמצעות קולפוסקופ, אשר מספק תצוגה מוגדלת של האזור.
הקולפוסקופ מאפשר להבחין ויזואלית בין רקמה תקינה לרקמה לא תקינה, ולקיחת ביופסיה להמשך בדיקה פתולוגית.
המטרה העיקרית של קולפוסקופיה היא מניעת סרטן צוואר הרחם על ידי זיהוי נגעים טרום סרטניים בשלבם המוקדם וטיפול בהם.
ההליך פותח על ידי הרופא הגרמני הנס הינסלמן, עם עזרה של אדואר וירטוס הנאצי, שביצע ניסויים באסירות יהודיות במחנה אושוויץ.
ישנו קולפוסקופ מיוחד אשר מצויד במצלמה ומטרתו לאסוף ראיות לתקיפה מינית או אונס.
קולפוסקופיה לא יעילה עבור מטופלות אשר בבדיקת משטח צוואר הרחם שלהן הראו תוצאות נמוכות של פגיעה רקמתית.
הבדיקה תתרום לנשים אשר יש פגיעה רקמתית נראית, אמנם הבדיקה לא תוכל לאבחן הישנות של סרטן אם יש.
בתחילה, נלקחת ההיסטוריה הרפואית של המטופלת הכוללת בין השאר: מספר ההריונות שעברה, המחזור האחרון, אלרגיות משמעותיות והיסטוריית עישון.
במקרים מסוימים, חובה לבצע בדיקת הריון לפני הבדיקה.
ההליך מוסבר במלואו למטופלת, שאלות נשאלות ונענות והמטופלת חותמת על הסכם הבדיקה.
מטרת הבדיקה הקולפוסקופית היא לאבחן רקמות לא תקינות בצוואר הרחם.
הגדלה נמוכה (2× 6×) עשויה לשמש כדי לקבל רושם כללי על מבנה האזור.
הגדלות גדולות יותר (8x כדי 25x) מנוצלות כדי להעריך את מצב הנרתיק ואת צוואר הרחם.
חומצה אצטית ותמיסת יוד מוזרקים לפני השטח כדי לשפר את הדמיית האזורים החריגים.
בדיקת הקולפוסקופיה מבוצעת כאשר האישה שכובה על גבה.
מציבים מראה בנרתיק לאחר שהפות נבדק ולא מצאו בו ממצאים חשודים.
נלקח 3% חומצה אצטית ומוחדרת לנרתיק על ידי צמר גפן.
את "אזור השינוי", הוא אזור קריטי על צוואר הרחם שבו רבים מהנגעים הסרטניים והלא סרטניים מופיעים בדרך כלל לראשונה.
אזורים של צוואר הרחם שהופכים לבנים אחרי הוספת החומצה האצטית או לחלופין אזורים עם צורה שונה מבדרך כלל, נלקחים לביופסייה.
אם אין אזורים לבנים כלל ומתקשים לראות רק בעזרת החומצה האצטית, מוסיפים תמיסת יוד כדי להאיר את האזורים טוב יותר.
לאחר בדיקה מקיפה, הרופא אשר מבצע את הבדיקה קובע אילו אזורים היו חריגים ומבצע ביופסיה לאותו אזור באמצעות האמצעים העומדים לרשותו.
ישנם מקומות אשר הבדיקה מבוצעת בהרדמה כללית, שלא לצורך.
כיום, מומלץ על הרדמה מקומית כדי להקל על תחושת המטופלת.
מודל אחד עבור ניקוד קולפוסקופיה הוא "ציון שוודי", אשר מקצה ציון בין 0 ל-2 ל-5 פרמטרים שונים.
ציון נע בין 0 ל-10. ציון של ≥5 מראה על כמות נגעים גבוהה, ו ≥8 מראה על-90% HGL וציון <5 לא דורש ביופסיה בגלל סיכון נמוך של סרטן.
סיבוכים או סיכונים משמעותיים כתוצאה מבדיקת קולפוסקופיה לא נפוצים, אבל עשויים לכלול דימום, זיהום באזור הביופסיה או רירית הרחם, והכישלון לזהות את הנגע.
חלק מהמטופלות חוות מידה מסוימת של אי נוחות במהלך הגרידה, ורבות חוות אי נוחות או כאב במהלך הביופסיה.
קולפוסקופיה עם ביופסיה אינו גורם בעיות פוריות.
מעקב הוא קריטי להצלחת התהליך.
נגיף הפפילומה האנושי הוא זיהום נפוץ והסיבה הבסיסית ביותר לדיספלזיה של צוואר הרחם.
חולים צריכים לקיים סקס בטוח כדי להפחית את הסיכונים שלהם להידבקות והפצת נגיף הפפילומה האנושי.
מחקר אחד מצביע על כך שהמצאות פרוסטגלנדין בזרע עלול להאיץ צמיחת גידולים בצוואר הרחם וכי קונדומים יכולים לסייע במקרה זה.
קולקטיב החולים הסוציאליסטים היה קולקטיב של חולים שנוסד בהיידלברג שבגרמניה, בפברואר 1970, על ידי וולפגנג הובר.
גרעין התוכנית האידאולוגית של ה-SPK ניתן לסיכום בסלוגן: "aus der Krankheit eine Waffe" (להפוך את המחלה לכלי נשק), אשר מייצג אתוס אשר בא לידי ביטוי פעיל ומתמשך תחת כנפיו של ארגון שנקרא כיום Patientenfront/Sozialistisches Patientenkollektiv(H) – PF/SPK)H)) (חזית החולים/קולקטיב החולים הסוציאליסטים).
הקבוצה המקורית, ה-SPK, הכריזה מיוזמתה על פירוקה ביולי 1971, כנסיגה אסטרטגית.
הנחת ה-SPK היא כי החולי קיים כעובדה בלתי ניתנת להכחשה וכי הוא נגרם על ידי המערכת הקפיטליסטית.
ה-SPK מקדם חולי כמחאה נגד הקפיטליזם, ומחשיב את המחלה כבסיס ליצירת המין האנושי.
ה-SPK מתנגד לרופאים, בהתחשב בכך שהם המעמד השליט של הקפיטליזם ואחראים להרעלת המין האנושי.
הטקסט המוכר ביותר של ה-PF/SPK(H) הוא הקומוניקט "aus der Krankheit eine Waffe", טקסט לו נכתבו הקדמות הן על ידי מייסד ה-SPK, וולפגנג הובר, הן על ידי הפילוסוף ז'אן-פול סארטר.
כשהם דוחים את התפקידים ואת האידאולוגיות המקושרים לרעיון המהפכני כהסבר מדעי, טענו פעילי ה-SPK ב-"aus der Krankheit eine Waffe", כי מי שטוען שהם רוצים "להתבונן בעובדות הפשוטות בקור רוח" הוא או "אידיוט" או "פושע מסוכן".
הקבוצה נוסדה על ידי וולפגנג הובר וזכתה להכרה ציבורית בבית החולים הפסיכיאטרי של אוניברסיטת היידלברג.
ה-SPK מיסד אזור חופשי לטיפול פוליטי, כשהוא ממסגר מחדש את מושג המחלה, כסתירה הנוצרת על ידי הקפיטליזם, אשר ניתן היה לחבק אותה על מנת להביא קץ למערכת שנתנה לה חיים.
הם האמינו שהחולים יצרו מעמד מהפכני של אנשים מנושלים, שניתן היה להביא אותם להתנהלות קיצונית, לצורך מאבק בדיכוי.
התארגנות על פי מחלה, במקום על פי מעמד חברתי-כלכלי, אפשרה לסטודנטים בני מעמד הביניים מהצד השמאלי של המפה הפוליטית, להביע את רגשות הדיכוי הפסיכולוגי והפוליטי שלהם ולהיאבק נגד הסטטוס קוו בזכות עצמם, מתוך סולידריות עם קבוצות מדוכאות אחרות.
בנוסף, על פי ה-SPK, המחלה נהנית מהיתרון שגלום בכך שהיא מוכרת לכולם, ולכן כלל בני האדם הם מהפכנים פוטנציאליים, כל עוד הם מתכחשים לממסד הרפואי.
כמו התנסויות אנטי-פסיכיאטריות אחרות, דוגמת קינגסלי הול ווילה 21, ה-SPK הטיל ספק בפרדיגמת החולה/רופא, ובסופו של דבר קרא למיגור "מעמד הרופאים".
בסתיו 1970 ארגנה האוניברסיטה פאנל מייעץ של שלושה מומחים שהמליצו על מיסוד ה-SPK באוניברסיטה של היידלברג.
כדי להתמודד עם הצעה זו, הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת היידלברג תמכה בהקמת פאנל נגדי שהורכב משלושה ממבקרי ה-SPK, אשר ניתן להם מנדט לקיים קמפיין כנגד הקבוצה.
נגיד האוניברסיטה פיקח על פעילות שני הפאנלים, ובסופו של דבר החליט לצדד במבקרי ה-SPK ומתנגדיו, והכריע נגד יישום המלצה כלשהי מהמלצות הפאנל שצידד ב-SPK.
המימון של ה-SPK נחתך לאחר מכן והקבוצה גורשה מקמפוס האוניברסיטה.
ההחלטה עוררה עימות בין ה-SPK לבין האוניברסיטה, הביאה לשביתה, ומשכה תשומת לב של קהל רחב יותר, כולל המשטרה, על רקע אווירה של דריכות והידרדרות, שלוותה בפעילות קיצונית של השמאל הרדיקלי.
בסופו של דבר, עזב הקולקטיב את האוניברסיטה ועבר להתנהל בבתיהם של חברי הקולקטיב.
ב-24 ביוני 1971, יוחסה ירייה מסתורית בתחנת המשטרה של היידלברג לסיעת הצבא האדום (קבוצת באדר-מיינהוף), ובהסתמך על אותו תירוץ נטול קשר, החלה המשטרה לבצע פשיטות על בתי חברי ה-SPK.
350 שוטרים עסקו בלכידת היורה.
בשיאו מנה ה-SPK כ-500 חברים; שבעה מתוכם, כולל הובר, נעצרו בפשיטות, ב-21 ביולי 1971. בתחילה קושר ה-SPK בטעות לסיעת הצבא האדום, אולם מעולם לא הורשע מי מחברי הקולקטיב שנעצר, באשמת קיום קשר עם סיעת הצבא האדום, ומעולם לא הוכח קשר כלשהו בין ה-SPK לסיעת הצבא האדום.
דוחות שפורסמו לימים דיווחו על יחס אכזרי אותו ספגו פעילי ה-SPK מרשויות אכיפת החוק, על אי-סדרים משפטיים, ועל צורות אחרות של הפרות נהלים וחוקים שנקטו הרשויות בפעילותם נגד ה-SPK, כמו גם על היות הפעילות נגד ה-SPK חלק ממסע דיסאינפורמציה שננקט נגד ה-SPK בשל העמדות המהפכניות של הקולקטיב וחבריו.
בכך הופלל ה-SPK כחלק מרדיפה פוליטית.
הרטוריקה שהוקיעה את ה-SPK כארגון שנוטל חלק בפעילות טרוריסטית וכמבשרה של סיעת הצבא האדום הגיחה שוב, לאחר מעצרה של קריסטינה ברסטר, אשר חצתה את הגבול בין קנדה לארצות הברית באופן בלתי חוקי, בחפשה אחר מקלט מדיני מפני פעילות שמטרתה מלחמה בטרור, אשר נקטה גרמניה המערבית.
ברסטר זוכתה מכל האישומים נגדה בגין קשירת קשר לביצוע פשע, וקמפיין הדיסאינפורמציה נחשף על ידי גרג גומה.
דובר שגרירות גרמניה המערבית הצהיר: "על פי כל הדוחות, קולקטיב המטופלים הסוציאליסטי היה לגמרי לא מזיק".
קריסטינה ברסטר הסבירה כי "מטרת קולקטיב המטופלים הסוציאליסטי הייתה למצוא את הסיבות לכך שאנשים מרגישים בודדים, מבודדים ומדוכאים, ואת הנסיבות שגורמות לבעיות אלו".
עוד בטרם נעצר הובר ביוני 1971, התמוסס ה-SPK.
IZRU (Information Zentrum Rote Volks-Universität - מרכז המידע של אוניברסיטת העם האדום) נוסד על ידי חברים לשעבר ב-SPK.
עם זאת, IZRU לא היה ממשיך דרכו הרשמי, או אף הבלתי רשמי, של ה-SPK.
הוא ארגן קונגרסים בין-לאומיים, ייסד עיתון (RVU - Rote Volksuniversität - אוניברסיטת העם האדומה), תמך באסירים, והדפיס מחדש חלק מספרות ה-SPK.
הייסוד מחדש של הקולקטיב כחזית החולים, הוכרז על ידי הובר בעת ששהה בתא בידוד בכלא סטאמהיים, אשר נקרא מאוחר יותר PF/SPK(H).
כמייסד ה-SPK ו-PF/SPK(H), הפקיד הובר את כל העניינים המשפטיים הנוגעים לקבוצות בידיה של אינגבורג מילר, חברה פעילה ב-SPK מאז 1970, עורכת דין ובעלת תואר שני במדעי המחשב.
הדיון הכתוב ב-SPK התעצם במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 והגיע לשיאו בסביבות 1980, אז צנח העניין בארגון לפני שטיפס שוב בתחילת-אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
עם הפרויקטים שכללו ציטוטים והתייחסויות לקולטיב נמנים:
להקת האינדסטריאל והנויז, SPK, אשר נוסדה ב-1978 והתפרקה ב-1988, ואשר נקראה על שם הקולקטיב.
Surrealist Eylem Turkiye (פעולה סוריאליסטית טורקיה) - קבוצת סופרים, אמנים ואינטלקטואלים מאיזמיר, איסטנבול ואנקרה, אשר נוסדה ב-2007 והתפרקה ב-2013.
מגזין האינטרנט Cryzine, אשר מתייחס ל-SPK כבעל השפעה חשובה עליו, כמו גם עבודתו המוקדמת של קרל מרקס, הסוריאליסט אנדרה ברטון, וגאי דבורד.
קולפורט היא עיירה בעמק איירונברידג' במחוז שרופשייר שבאזור מערב המידלנדס במערב אנגליה.
היא נכללה בהכרזה בשל "פוניקולר הדוברות" המחבר בין תעלת שרופשייר לתעלת קולפורט.
קולפורט הוקמה על ידי חרש הברזל ויליאם ריינולדס, כ"עיר מתוכננת".
בין השנים 1788 עד 1789 נבנו שם מפעלים, בתי מלאכה, מחסנים וגם מעונות לפועלים.
ריינולדס גם בנה את תעלת שרופשייר שחיברה את מכרות הפחם של שרופשייר עם נהר סוורן.
בקצה התעלה הוקם מזח לטעינת הפחם.
מכאן גם השם שניתן לעיירה, קולפורט שפירושו נמל הפחם.
ב-1795 הוקם בקולפורט מפעל חרסינה שייצר את "חרסינת קולפורט" ("Coalport porcelain") .
"פוניקולר הדוברות" (The Hay Inclined Plane) – מערכת שאפשרה להעלות ולהוריד את דוברות הפחם בהפרש הגבהים של 63 מטר שבין תעלת שרופשייר לבין נהר הסוורן.
הבניין המקורי של מפעל החרסינה שייצר את "חרסינות קולפורט", המשמש כיום כאכסניית נוער.
מוזיאון החרסינה של קולפורט (Coalport China Museum)
מוזיאון מנהרת העטרן (Tar Tunnel) – המנהרה שימשה בעבר כמקור לביטומן.
קולפי (או כולפי) הוא סוג של קינוח גלידה שמקורו בהודו מן המאה ה-16. לעיתים הקולפי מכונה בשם "גלידה הודית מסורתית".
המאכל פופולרי ברחבי הודו, בנגלדש, פקיסטן, נפאל, מיאנמר, המזרח התיכון ובמסעדות הודיות ברחבי העולם.
המרקם של גלידה זו הוא קשה ודומה אל גלידות המסטיק במטרה לעכב את ההמסה.
הקולפי דומה במרקמו ובטעמו לגלידה אך הוא סמיך וקרמי יותר מגלידה בת ימינו.
את הקולפי ניתן למצוא במגוון של טעמים: קרם (מאלאי), ורד, מנגו, הל, זעפרן ופיסטוק.
כיום נהוג להגיש גם מנת קולפי בטעמים מודרניים יותר כגון תפוח, תפוז, תות שדה, בוטנים ואבוקדו.
שלא כמו בגלידה מודרנית, לא מקציפים את הקולפי ולכן מרקמו סמיך יותר ומזכיר מאכלי גלידה מסורתיים המבוססים על פודינג.
מרקמו ודחיסותו הגבוהה הופך את הקולפי למאכל קר שאינו נמס בקלות ובמהירות כמו גלידה מערבית מודרנית.
קולפי (או כולפי) היא מילה שמקורה בהינדוסטנית והיא נגזרת מן המילה הפרסית "קופלי" שפירושה גביע מצופה, ואף היא מילה השאולה מן השפה הערבית.
כפי הנראה מקורו של המאכל הוא אזור האימפריה המוגולית מימי המאה ה-16. קינוחים ומאכלים מתוקים מבוססים על חלב כבר היו פופולריים ברחבי תת-היבשת ההודית.
בימי האימפריה המוגולית, לתערובת החלבית העומדת בבסיס הקינוח הוספו פיסטוקים וזעפרן והיא הוכנסה לגביעי מתכת שהושרו בתערובת של מים קרים וקרח, כך נוצרה מנת הקולפי הראשונה.
במסמך המתוארך מימי שלטונו של אכבר, נמצא כי גושי קרח נלקחו מהרי ההימלאיה ונשלחו לאזורים חמים וכן נעשה שימוש בחומרים מקררים נוספים על מנת להכין מנות קולפי.
מנת קולפי מסורתית נוצרת על ידי איוד של תערובת חלב וסוכר בחימום איטי.
מערבבים כל העת את החלב כדי למנוע ממנו להיצמד לדופן הכלי ולהישרף.
בתהליך החימום תערובת החלב נעשית סמיכה, ריכוז השומנים והחלבונים בה עולה וכן צפיפות הלקטוז.
למעשה הלקטוז בחלב עובר תהליך של "קירמול" יחד עם הסוכר כתוצאה מן החימום האיטי.
את התערובת יוצקים לתוך גביעים שמוכנסים למכלים עם מים קרים וגושי קרח כדי להחיש את הקפאת התערובת.
המכלים עצמם מקוררים ומוצבים במקום סגור כדי למנוע הפשרה של התערובת וכן של גושי הקרח הנמצאים בהם.
מתהליך החימום האיטי וכן מתהליך ההקפאה האיטי של הקולפי, נוצרים בו גבישי קרח שמעניקים מרקם ייחודי אותו הלשון יכולה להרגיש.
דרך אחרת להכין קולפי היא להרתיח חלב, להוסיף פירורי לחם, אבקת חלב וסוכר ולערבל את התערובת.
את שכבת החלב הרותחת מסירים מן הכלי ומוסיפים אותה שוב כאשר החלב נהיה פחות נוזלי ונעשה יותר סמיך.
בתקופה המודרנית מכינים קולפי מתערובת של חלב חם, חלב מרוכז וממותק ומשמנת.
לתערובת זו מוסיפים סוכר, מרתיחים את החלב ומוסיפים לה עמילן תירס ומים.
תערובת המים ועמילן התירס גורמת לתערובת החלב להיות סמיכה יותר אך היא מאריכה את זמן הכנת הקינוח.
לאחר מכן מצפים את התערובת בסירופ, פירות יבשים, הל וכדומה.
מקררים את התערובת, מכניסים אותה לגביעים ומקפיאים אותה.
לרוב, מנת קולפי תוגש לצד או תצופה בהל, זעפרן או אגוזי פיסטוק.
באזורים שונים בהודו, אנשים מכינים את הקולפי כמנת קינוח ביתית והם מוספים לה תוספות שונות כרצונם.
על פי תומאס אדוארד לורנס, הנרי מקמהון נהג לאכול קולפי בתוספת אשכולית ודם חזיר.
קולצובו הוא יישוב עירוני במחוז נובוסיבירסק, רוסיה, הנמצא כ-10 קילומטרים צפונית מזרחית לאקדמגורודוק ובמרחק כ-20 קילומטרים דרום-מזרחית לעיר נובוסיבירסק.
קולצובו היא עיירה בעלת מעמד כנאוקוגרד של הפדרציה הרוסית.
קולצובו הוקמה בשנת 1974 סביב המרכז המדעי הממלכתי לווירולוגיה וביוטכנולוגיה, מכון המתמחה בחקר וירוסים מסוכנים.
היישוב הוקם כביתו של המכון והוא נקרא על שם ניקולאי קולצוב, גנטיקאי וביולוג סובייטי.
בשנת 1990 (או 1989), הכפר נובובורסק הפך לחלק מקולצובו.
בעבר, היישוב הזה היה חלק מאזור יישוב אחר.
בינואר 2003, קיבלה קולצובו מעמד של נאוקוגרד (עיירת מדע), שהיא אמורה לשמור עד סוף 2025. המעמד מוענק לערים עם ריכוזים גבוהים של יכולות מחקר מדעיות וייצור.
קולצובו קיבלה את מעמד זה בצו נשיא רוסיה מספר 45 מיום 17 בינואר 2003, המאפשר לה לקבל תקציבים נדיבים לפיתוח העיר.
מאז הקמתה קולצובו מתפתחת כמרכז ביוטכנולוגיה, ביולוגיה מולקולרית וחקר וירוסים.