tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במבנה מצוי חלל גדול ואפלולי בחלקו, עם אלומות אור המאירות את היצירות הסוריאלסטיות על רקע קולו של דאלי.
במתחם יש גם גלריה לאמנות וספרייה.
בית הקברות חוף הכרמל הוא מתחם בתי קברות במערב חיפה בשכונת נווה דוד, שמשמש לקבורה על פי השתייכות עדתית.
המתחם בנוי על שטח שהופקע בשנת 1934 על ידי הבריטים ממשפחת כיאט אשר תכננה לבנות במקום מתחם תיירות ונופש שישתרע מנחל שיח, שם הקימו את בוסתן כיאט, ועד חוף המוסדר שהקימו - חוף כיאט (Khayt beach).
מאז 2005 בית הקברות היהודי סגור באופן רשמי לקבורה, אך נותרו בו מעט מקומות קבורה הנמכרים במחירים גבוהים.
בשנת 2007 החלה החברה קדישא לבצע עבודות כרייה במורדות הכרמל לצורך הכשרת שטחים נרחבים נוספים לקבורה במקום.
בפברואר 2008, קיבל בית המשפט בחיפה את עתירת תושבי האזור נגד ההרחבה והעבודות הופסקו.
בית הקברות היווני-אורתודוקסי – לכאן הועברו חלק מהקברים הנמצאים בבית הקברות הישן.
בין הקברים נמצא קברה של מלאניה טשרניחובסקי, אשתו של שאול טשרניחובסקי.
חלק מהמשפחות קבורות במתחמים משפחתיים.
בית הקברות הצבאי חוף כיאט – בית קברות צבאי בריטי שבו טמונים 876 חללים בהם יהודים, טייס גרמני ואף הגנן שטיפל בגן ונהרג בתאונה.
בית הקברות של מאמיני אמה ברגר (קהילת בית אל בזכרון יעקב).
מאחר שבשנים הראשונות להתיישבות הקהילה בזכרון יעקב לא התקבלה ההתיישבות בעיניים יפות בעיני תושביה הוותיקים של זיכרון יעקב, נאלצו אנשיה לקבור את מתיהם בחיפה.
הקברים מאופיינים בכך שאין עליהם צלב והם אחידים במראם.
גם ברגר קבורה כאן ועל קברה חקוק "עוזרתו של אלוהים".
בית הקברות היווני-קתולי של העדה המלכיתית בחיפה.
בית הקברות של הקהילה המשיחית בו קבורים בין היתר ילדיהם של ראשי המושבה הגרמנית, כדוגמת נלי מרצ'ינקובסקי-שומאכר, בתם של גוטליב ומריה (לבית המורה לנגה) ובעלה, ובתו של גיאורג דוד הרדג.
כמו כן קבורים אנשי ממשל בריטיים כליונל ווטסון מהנדס העיר חיפה בין 1934-1951 ניו זילנדי במוצאו שהגיע לארץ כמהלך מקצועי, התחתן עם מזכירתו היהודיה, והפך לציוני.
חלקות קבורה גם לשאר העדות והדתות בחיפה (מוסלמים, קתולים וכיוצא בזה).
מתחם השוטרים הבריטיים – כהמשך למתחם בדרך יפו, גם כאן קבורים שוטרי המשטרה הארצישראלית.
כאן נקברו השוטרים החל מ-1928.
מתחם משפחת כיאט – כיאה לבעלי המקום בעבר, שמור עבור המשפחה מתחם שלם.
בית הקברות דרכי שלום – כאן קבורים, בעיקר, עולים מברית המועצות לשעבר שנמנע מהם להיקבר בבית הקברות היהודי.
בית הקברות היהודי שדה יהושע – זה היה עד סוף המאה ה-20 בית הקברות הראשי של חיפה.
עם התמלאותו פחתה קבורת המתים בו ונפתח בית הקברות תל רגב.
בבית קברות זה מצויה חלקת חברי ההגנה אשר נפטרו אחרי קום המדינה.
בדומה לכך קיימת גם חלקת יוצאי האצ"ל, שבה נשמר מקום גם ליוצאי לח"י, וחלקה המוקצית לחללי טרור.
בית הקברות הצבאי בחיפה – בו קבורים חללי צה"ל (כולל לא יהודים).
בית הקברות היהודי חוף הכרמל
זהו בית הקברות היהודי שקדם לבית הקברות "שדה יהושע".
בכניסה לבית הקברות מצויה חלקת גדולי העיר שבה קבורים ראשי העירייה ונשותיהם כדוגמת שבתי לוי, אבא חושי, יוסף אלמוגי, רבני העיר כברוך מרקוס ויוסף משאש, ואח"מים כדוגמת גיטה ויצמן והרמן שטרוק.
ממול חלקת גדולי העיר קבורים רבים מאלו שעיצבו את העיר העברית בחיפה כאריה כרוך, אבא זיו, זאב וינשל, אסתר, נחום שימקין ואריה גוראל.
חלקת יוצאי ההגנה בה קבורים בין היתר טוביה דוניה ודוד גולקו.
חלקת חללי אוניית הגירוש פאטריה הבנויה מקברים בעלי אופי דומה.
חלקם של החללים לא זוהה והם נקברו תחת השם "אלמוני".
חלקת חללי הטבח בבתי הזיקוק.
בסמוך לחלקה קברו של ידידיה סגל שמותו קשור לפרשה זאת.
חלקת חללי לח"י מההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת.
מתח (1966) הוא פסל מאת האמן הישראלי מנשה קדישמן.
הפסל הוא עיבוד לפסל מוקדם של קדישמן, משנת 1964 העשוי מאבן ועץ.
פסל זה עשוי מגושי אבן חצובים המונחים זה על זה כמעין מזבח.
הפסל המאוחר הוזמן על ידי מוזיאון ישראל עבור גן האמנות ע"ש בילי רוז.
הוא עשוי מתכת צבועה בצהוב והוא גבוה יותר מן הפסל המוקדם.
המבנה של הפסל משקף את ענינו של קדישמן בפיסול מינימליסטי, אליו נחשף בעת תקופת לימודיו בלונדון.
קדישמן יצר איזון בין הצורות השונות, הנראות שעונות זו על גבי זו.
קדישמן טען כי הצבע הצהוב נבחר בשל הזרות של הצבע בנוף.
הוא נתפש בעיניו "כמו טרקטור בטבע".
בשנת 2010, עם פתיחתו המחודשת של המוזיאון הועבר הפסל מגן הפסלים והוצב ברחבת הכניסה של המוזיאון, ניצב במרכזה של בריכת השתקפות.
אחד מהם, "Open Suspense" (1968) מצוי באוסף מוזיאון הירשהורן ומוצג בגן הפסלים אנמארי (Annmarie).
פסל זה הוא ללא צבע.
גרסה נוספת צבועה בצבע כחול.
מתחם ארמונות ניאווראן (בפרסית: مجموعه کاخ نیاوران), השוכן מצפון לטהראן שבאיראן, כולל מספר ארמונות ומוזיאונים מתקופת המלכים נאסר א-דין שאה קאג'אר ואחמד שאה קאג'אר.
בשנת 1888 הורה נאסר א-דין שאה לבנות במתחם ארמון עבורו.
הארמון נקרא בתחילה "ארמון ניאווראן" ומאוחר יותר שונה שמו ל"ארמון צאחב-קראניה" (کاخ صاحبقرانیه).
הארמון המפואר שימש גם את מוזפר א-דין שאה שמלך אחריו.
שם גם נחתם החוק שהניח את היסוד לחוקת איראן ב-1906.
השאה האחרון של איראן, מוחמד רזא שאה פהלווי, בנה את אחד מארמונותיו במתחם זה, וארמונו האישי הוא המבנה המרכזי של המתחם.
הארמון הושלם ב-1968 ושימש כמקום מגוריו של השליט ומשפחתו לפני המהפכה האיראנית בשנת 1979, בימי המדינה האימפריאלית של איראן.
הארמון תוכנן על ידי האדריכל האיראני מוחסן פורוע'י, והוא בגודל של כ-9000 מ"ר ושתי קומות וחצי.
תחילה היה בניין המגורים מיועד לאורחים זרים של השאה, אבל לאחר שהסתיימה בנייתו, הפך למקום מגוריה העיקריים של משפחת המלוכה.
בארמון הוקמה ספריה פרטית הכוללת כ-23,000 ספרים, רובם בפרסית ובצרפתית.
הספרייה נחנכה באופן רשמי ב-1994 לכבוד יום המוזיאונים הבינלאומי.
החל משנת 2010, החלו להיווצר סדקים בקירות הארמון המרכזי, ובשנת 2013 אף נפלה אחת הנברשות באולם.
בשל כך הוחלט לסגור חלק מן הארמון למבקרים, ובשנת 2018 הוחלט לשפצו.
ביתן אחמד שאהי (کوشک احمدشاهی)
מוזיאון הספרייה המלכותית ( موزه کتابخانه سلطنتی)
מתחם בושוולד או מכלול סלעי היסוד בושוולד הוא מחדר שכבתי גדול בתוך קרום כדור הארץ שהוטה ונסחף וכיום הוא מחשוף סביב שולי אגן מבני - אגן טרנסוואל.
מתחם בושוולד שוכן בדרום אפריקה והוא בין האזורים העשירים ביותר במחצבים על פני כדור הארץ.
המתחם מכיל את העתודות הגדולות ביותר בעולם של מתכות קבוצת הפלטינה: פלטינה, פלדיום, אוסמיום, אירידיום, רודיום ורותניום, יחד עם כמויות גדולות של ברזל, בדיל, כרום, טיטניום וונדיום.
בנוסף למתכות חוצבים מכמה מקומות במתחם אבני גברו או נוריט לשם סיתות לבנייה.
את האתר גילה הגאולוג ההולנדי גוסטף מולנגרף (Gustaaf Molengraaff; 1942-1860) ב-1898 כאשר זיהה בעת שצפה על האזור מהרים צפונית לפרטוריה את המבנה בצורת האגן .
מתחם בושוולד נמצא בלב האזור המכונה בושוולד (Bushveld) - אזור נרחב באפריקה הדרומית המתאפיין בצמחיית בתה סובטרופית, וקרוי על שמו.
המתחם מכסה שטח שצורתו דמויות אגס במרכז מחוז טרנסוואל.
הוא מחולק לאונה מזרחית ומערבית בתוספת שלוחה צפונית.
המרכז הגאוגרפי של המתחם שוכן צפונית לפרטוריה בירת דרום אפריקה, במפגש קו רוחב 25° דרום עם קו אורך 29° מזרח.
אורכו כ-480 קילומטרים ורוחבו המקסימלי כ-240 קילומטרים.
שטח המתחם כ-66,000 קמ"ר, דומה לשטחה של אירלנד.
המתחם מוקף בחגורת הרים, והקרקע בו נוטה כלפי המרכז בשיפוע שבין 10° ל-20°.
עובי המתחם משתנה, כשלעיתים מגיע לעובי של 9 קילומטרים.
כל שלושת החלקים של המערכת נוצרו באותו זמן, לפני כ-2 מיליארד שנים, והם דומים במידה ניכרת.
כמויות גדולות של סלע מותך ממעטפת כדור הארץ נדחפו דרך סדקים אנכיים ארוכים בקרום כדור הארץ והגיעו לפני השטח כמחדרים לופוליתים - ויצרו את המחדר השכבתי המכונה מתחם בושוולד.
מחדרים אלו קדמו למכתש פרדפורט הסמוך בלפחות 30 מיליון שנים.
לאורך זמן גרמו ההשפעות של הזרקות הסלע המותך, יחד עם ההתגבשות המינרלים השונים בטמפרטורות שונות, ליצירת מבנה הדומה לעוגת שכבות הבנוי משכבות סלע מובחנות, כולל שלוש שכבות המכילות מתכות מקבוצת הפלטינה, אותן נהוג לכנות שוניות.
חלקים גדולים באזור המרכזי מכוסים בסלעים צעירים יותר.
סלעים געשיים כיסו את הסיל הדיאבזי הקדום יותר.
ניתן לצפות במחשופים שלהם בצד הדרום-מזרחי של המתחם.
צבעם בדרך כלל ירקרק והם בנויים מקלינופירוקסן, שהותמר להורנבלנדה ופלגיוקלז, והם נחשבים לשלב המוקדם ביותר של המתחם.
המתחם כולל מחדרים מאפיים (the Rustenburg Layered Suite - "המכלול השכבתי של רסטנבורג") ושלב פלסי.
הרכב הסלעים משתנה מסלעים אולטרה-מאפיים כדוגמת פרידוטיט, כרומטיט, הרצבורגיט וברונזיטיט בחלקים התחתונים של המתחם לסלעים מאפיים דוגמת נוריט, אנורתוזיט וגברו בחלקים העליונים, ומעל ל"מכלול השכבתי של רסטנבורג" המאפי יש שלב פלסי (the Lebowa Granite Suite - "מכלול הגרניט של לבווה").
גופי העפרות במתחם כוללים את שונית UG2 (ראשית תיבות של Upper Group 2 - "קבוצה עליונה מספר 2") המכילה עד 43.5% כרומיט, והשכבות המכילות פלטינה - שונית מרנסקי (Merensky Reef) ושונית פלאט (Plat Reef).
שונית מרנסקי קרויה על שם הגאולוג הגרמני ד"ר הנס מרנסקי (Hans Merensky; 1952-1871), שגילה את העפרה.
עובי שונית מרנסקי נע בין 30 ל-90 סנטימטרים.
זהו סלע נוריט עם שכבות נרחבות של כרומטיט ומינרלים סולפידיים המכילים את העפרה.
ה"שונית" מכילה בממוצע 10 חלקים למיליון של מתכות קבוצת הפלטינה בפירוטיט, פנטלנדיט ופיריט כמו גם במינרלים נדירים של קבוצת הפלטינה ובסגסוגות.
שונית מרנסקי ושונית UG2 מכילים כ-90% מכל העתודות הידועות בעולם של מתכות קבוצת הפלטינה.
כ-80% מהפלטינה וכ-20% מהפלדיום המיוצרים בעולם כל שנה מופקים משכבות אלו.
מתחם דוּלוּת (באנגלית : Duluth Complex), מתחם מפרץ ביוור (Beaver Bay Complex) המשויך אליו (ושלעיתים קרובות מתייחסים אליו כחלק ממתחם דולות), והמתחם הגעשי נורת שור (North Shore Volcanic Group) הקשור אליהם הם תצורות סלעים הבונות את מרבית תשתית סלע האם של צפון-מזרח מדינת מינסוטה.
מתחם דולות ומתחם מפרץ ביוור הם מחדרים שכבתיים שנוצרו בעת היווצרות אזור ההעתקים המרכז-יבשתי (Midcontinent Rift System) של אמריקה הצפונית.
סלעי המתחמים גובלים בסלעים הגעשיים של המתחם הגעשי של נורת שור שנוצרו במהלך אותו אירוע גאולוגי, ולעיתים מובלעים בתוכם.
תצורות אלו הן חלק מ"סופריור אפלנד" (Superior Upland), אזור פיזיוגאוגרפי בארצות הברית, בעצמו חלק מ"לאורנטין אפלנד" (Laurentian Upland) של החבל הגאולגי השילד הקנדי, הליבה של קראטון אמריקה הצפונית.
מתחם דולות כולל את מרבית "חבל ראש החץ" (Arrowhead Region) צפונית לימת סופיריור.
אורכו של מתחם דולות כ-240 קילומטרים ושטחו כ-4,715 קמ"ר.
בקרבה לימת סופיריור מתמזגים סלעי מחדרים אלו עם הסלעים של המתחם הגעשי נורת שור, אף הוא שריד מהיווצרות אזור ההעתקים המרכז-יבשתי, תוך יצירת פסיפס מורכב.
מתחמי דולות ומפרץ ביוור נמשכים למרחק קצר מתחת לימת סופיריור דרומית לקו החוף הנוכחי, אך במרבית המקומות לאורך חוף זה ובקרבתו מכוסה חלקם הדרומי בסלעים הגעשיים של המתחם הגעשי נורת שור.
לפני כ-1,100 מיליון שנים החל קראטון אמריקה הצפונית להתפצל עקב היווצרות הבקע של אזור ההעתקים המרכז-יבשתי.
במשך תקופה בת 15 עד 22 מיליון שנים, עלתה מאגמה דרך קרום כדור הארץ, כשהיא מפרידה בין התצורות הקדומות ויוצרת מסלע חדש באזור הבקע.
שכבות המסלע שנוצרו כך מכונות חבורת העל קווינאוון (Keweenawan Supergroup).
סלעים מחבורה זו צפונית לימת סופיריור מהווים את השכבות של החבורה געשית של נורת שור והתצורות הצמודות של מתחמי דולות ומפרץ ביוור.
הסלעים הגעשיים של מתחם נורת שור נוצרו בין לפני 1,109 מיליון שנים ל-1,096 מיליון שנים ממאות קילוחי לבה נפרדים, תוך יצירת שש רמות משופעות נבדלות שבחלק מהמקרים נערמו זו על גבי זו והגיעו לעובי של יותר מ-8,000 מטרים.
רמות אלו משופעות כלפי הקער שמתחת לימת סופיריור, כפי שניתן לראות בתמונה המצורפת של הרי סואוטות (Sawtooth Mountains), שמדרונותיהם משקפות את שיפועם של הסלעים שלחוף הימה.
אף שהרכבם בזלתי, כוללים קילוחים אלו ריוליטים וסוגים אחרים.
כחלק מרצף קווינאוון (Keweenawan sequence) מהמזופרוטרוזואיקון, מהוות שכבות געשיות אלו חלק ממתחם רמת לבה שהוא בין המתחמים הקדומים ביותר, הגדולים ביותר ושהשתמרו בצורה הטובה ביותר בעולם מסוגו.
הסלעים הגעשיים של נורת שור יצרו את "סלעי הגג" שלתוכם נוצקו הסלעים המאפיים של מתחם דולות.
הם נוצרו, בעיקר, לפני פחות מ-1,102 מיליון שנים.
התצורות הקדומות ביותר נמצאות ליד דולות, והחדשות יותר בסמוך לעיירה טופטה (Tofte) במינסוטה.
סלעי הגג היוו מבודד תרמי למאגמה שעלתה מלמטה שהצטננה באיטיות עקב כך, ולכן הסלע המאפי שנוצר הוא בעל גרגרים גדולים יחסית.
מחדרים פלוטוניים אלו יצרו סיל שעוביו כ-16 קילומטרים, הבנוי בעיקר מגברו, אבל עם כמויות משמעותיות של אנורתוזיט, וגם מחדרים של טרוקטוליט, גרנודיוריט וגרניט.
מתחם דולות הוא אחד ממחדרי הגברו הגדולים ביותר בעולם, ואחד מהמחדרים השכבתיים הגדולים הידועים, שני רק למתחם בושוולד בדרום אפריקה.
החלק התחתון של המחדר לאורך השוליים הצפון-מערביים בנוי מסלעי הצטברות יחד עם ריכוזים של ניקל, נחושת ומתכות מקבוצת הפלטינה.
החלק העליון מכיל אנורתוזיט הנושא אילמניט ולברדוריט.
על פי ההשערה המקובלת היו שני רכסי הרים אלו פעם רכס רצוף אחד, אבל המאגמה הפולשנית של מתחם דולות אפתה וקברה את מרכז הרכס והפרידה אותו לשני הרכסים של ימינו.
במזרח המתחם נסמך על תצורת רוב (Rove Formation) ופולש לתוכה.
תצורת רוב היא מבנה קדום יותר הבנוי מסלעי משקע.
כיוונם הכללי של מבני הגברו והדיאבז של מתחם דולות הוא מדרום מערב לצפון מזרח, והסחיפה המשתנה הותירה סדרה של רכסים הבנויים מהסלעים המאפיים הקשים יותר כשהוא נישאים מתוך סלעי המשקע הרכים יותר של תצורת רוב.
אגמים מוארכים רבים שוכנים במרבית השקעים הללו.
בדרום, בסמוך לימת סופיריור, שוכנים שכבות המסלע של מתחמי דולות ומפרץ ביוור מתחת לסלעי הפרץ של המתחם הגעשי נורת שור, או מתמזגים בהם.
מתחם מפרץ ביוור שוכן במרכז מתחם נורת שור, וסלעיו צעירים במקצת מהסלעים המאפיים האחרים של מתחם דולות, והם מתוארכים מלפני 1,096 מיליון שנים.
פעם חשבו שסלעים אלו וסלעי משקע צעירים יותר כוסו על ידי מתחם דולות לרוחב כל ימת סופיריור עד ויסקונסין, שגם שם קיימים תצורות גברו.
ההשערה הייתה שמתחם דולות הוא לופולית ענק, מבנה בצורת עדשות השקוע במרכז, המחבר בין מחשופי הגברו משני צדי הימה, אך כיום ידוע שהמתחם משתרע רק כמה קילומטרים דרומית לחוף הצפוני של ימת סופיריור.
סלע האם מעידן העל של הפרקמבריון של מתחם דולות והמתחם הגעשי נורת שור אינם קבורים מתחת לשכבות סלעי משקע מאוחרים יותר, כפי שנפוץ דרומה מהם, מרבית סלע אם זה קרוב לפני השטח או מהווה אותם.
קרחונים סחפו קרקעות קדומות יותר, וכמקובל בשילד הקנדי, הקרקעות החדשות שנוצרו אחר-כך דקות ודלות, ומקורן מהסלעים שמתחתן או מסלעים סמוכים ולא מהשכבות העמוקות של המשקעים הקרחוניים, שהם מקוטעים ויחסית רדודים במרבית האזור.
עקב כך מרבית סלע האם נחשף, למעט משקעים ומשקעים קרחוניים בפרשת המים של הנהרות סנט לואיס (Saint Louis River) וקלוקט (Cloquet) מערבה בפנים היבשת.
מחשופים של גברו מצויים משני קצות המתחם.
הם שולטים על קו הרקיע של העיר שנתנה למתחם דולות את שמו וגם מהווים חלק מנקודת פיג'ן (Pigeon Point), הנקודה המזרחית ביות של מינסוטה.
בין הקצוות הושווה קו החוף של ימת סופיריור בין דולות לבין קו הגבול הבינלאומי עם קנדה למחשוף געשי אחד ארוך, עם הפסקות מדי פעם בשל חלקים ממתחם מפרץ ביוור, כדוגמת צוקי האנורתוזיט בפארק מגדלור ספליט רוק (Split Rock Lighthouse) בסמוך לשפכי בזלת.
שרידים בולטים לפעילות געשית כוללים את הצוקים הריוליטיים בכף "פאליסד הד" (Palisade Head), שפכי הלבה הבזלתית במפלי גוזברי (Gooseberry Falls), והרי סואוטות (Sawtooth Mountains), מזרחה יותר.
לאורך חופי הימה אפשר למצוא את אבני החן: תומסוניט - סוג של זאוליט שבהם יש טבעות קונצנטריות במגוון צבעים, שחור, לבן, כתום, ורוד, אדום וגוונים רבים של ירוק, ואגט ימת סופיריור, שנוצרו כאשר מינרלים מילאו את החללים בלבה שהצטננה.
רמות בפני הארץ כוללות את הר העיט (Eagle Mountain - ההר הגבוה ביותר במינסוטה) ואת הרי מיסקיואה (Misquah Hills).
מרבית החלק המזרחי של היער הלאומי סופריור (Superior National Forest) ואזור הנופש המכונה "אזור הפרא קאנו של מימי הגבול" ("Boundary Waters Canoe Area Wilderness"), השייך לו, שוכנים במתחם דולות, וסלעי האם משלהי הפרקמבריון שנחשפו יצרו רבים מצורות הנוף האופייניות לאזור זה.
האגמים שבפנים היבשת שוכנים בתוך שקעים שנוצרו מהסחיפה המשתנה של מחדרי הגברו.
שקעים אלו קיבלו את צורתם הסופית בעזרת שחיקה קרחונית במהלך תקופות הקרח האחרונות, תוך יצירת אגמים חסרי צורה מוגדרת שחופיהם סלעיים, שהם מסימני ההיכר של אזור הפרא.
מתחם בוש , המכונה גם ווקרז פוינט , הוא בית הקיץ של משפחת בוש.
הנכס נמצא בבעלות המשפחה כבר למעלה ממאה שנה, והוא ממוקם לחופי דרום מדינת מיין על לשון יבשה סלעית הפורץ אל האוקיינוס האטלנטי.
היות שהמקום משמש כמקום מגורים של נשיא לשעבר, ג'ורג' בוש (הבן) (במקום התגורר גם הנשיא לשעבר ג'ורג' בוש (האב) עד לפטירתו ב-2018), המתחם מאובטח דרך קבע על ידי אנשי השירות החשאי של ארצות הברית.
מתחם בוש נרכש כבר במהלך המאה ה-19 על ידי דייוויד דייוויס ווקר, סבא רבא של דורותי ווקר רעייתו של פרסקוט בוש, אבי השושלת הפוליטית של משפחת בוש.
במהלך שנת 1902, נבנו במתחם שתי אחוזות גדולות, האחת שימשה את דייוויס דייוויד ווקר והשנייה את בנו הבכור ג'ורג' הרברט ווקר, סבו של פרסקוט בוש.
עם השנים המקום ניזוק, המבנים נהרסו, ובמקומם נבנתה אחוזה גדולה חדשה.
בשנת 1921, פרסקוט בוש נישא לדורותי ווקר בחתונה שנערכה במתחם בוש.
בשנים הבאות נולדו לזוג חמישה ילדים, לרבות ג'ורג' הרברט ווקר בוש (לימים נשיא ארצות הברית ה-41), אשר העביר במקום את מרבית שנות ילדותו.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הנכס העביר בעלות בין כמה מבני המשפחה, ולבסוף בשנת 1977, המתחם הועבר לרשותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, אשר קבע במקום את בית הקיץ שלו.
באותן השנים חיה המשפחה (לרבות הבנים ג'ורג' וג'ב) בטקסס, ומדי קיץ היו בני המשפחה עוזבים את הדרום האמריקני החם לטובת מתחם בוש.
המקום שימש את המשפחה גם לצורך ארוחות חג, חתונות ואירועים משפחתיים אחרים.
בתקופת נשיאותיהם של ג'ורג' הרברט ווקר בוש ובנו ג'ורג' ווקר בוש, הם היו נוהגים לעיתים קרובות לצאת מוושינגטון הבירה העמוסה לטובת שהייה במתחם בוש השקט והמרוחק.
מאחר שהם היו נהגים לעשות זאת בעיקר בעת הקיץ, המקום כונה לא פעם "הבית הלבן הקייצי" (Summer White House).
בעקבות סופה חזקה שפקדה באוקטובר 1991 את חופי צפון מזרח ארצות הברית, המתחם ניזוק באופן משמעותי.
עקב כך המקום עבר שיפוץ מקיף אשר עלותו נאמדה בכ-300,000 עד 400,000 דולר.
במהלך שנת 2015, החל ג'ב בוש, בנו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, לבנות לצד האחוזה שבמתחם מבנה נוסף, מבנה אשר ישמש כבית הקיץ שלו.
לאורך השנים שימש לא פעם מתחם בוש כמקום בו אירחו הנשיאים בוש האב ובוש הבן מנהיגים זרים.
ראש ממשלת בריטניה ג'ון מייג'ור, בשנת 1991
ראש ממשלת קנדה בריאן מלרוני, בשנת 1991
ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, בשנת 1992
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בשנת 2007
נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, בשנת 2007
מתחם אושילנד הוא מרכז קניות ובילוי בכפר סבא.
מרכז הקניות הוא חלק ממתחם אושירה אשר נבנה באזור התעשייה עתיר ידע.
בניית המתחם החלה בשנת 2012 והסתיימה ב-2016. המתחם נפתח לפעילות ב-7 ביולי באותה שנה.
המתחם כולל ארבע קומות, כאשר התחתונה בהן משמשת גם כמפלס חנייה.
במקום 15 אולמות קולנוע של הוט סינמה שהחליף את הקולנוע הישן בקניון ערים בכפר סבא לטובת בית קולנוע גדול וחדשני.
הקולנוע מתפרס על שתי קומות, כאשר חמישה אולמות הם אולמות VIP.
בנוסף לבתי הקולנוע הקניון כולל פארק משחקים חיצוני לילדים, שוק האוכל המקורה הראשון בישראל הנמצא מחוץ לתל אביב ומתחם מעצבים הכולל דוכנים מתחלפים העוסקים בתחומי עיצוב שונים כגון עיצוב הבית ואומנות ובנוסף ישנה גם מגלשה בגובה שלוש קומות.
הקומה התחתונה כללה פארק אינטראקטיבי לילדים המבוסס על משחק הילדים הווירטואלי "מוגובי" הנקרא מוגו פארק והסקייטפארק המקורה הראשון בישראל, שניהם נסגרו כשלוש שנים אחרי פתיחת המרכז.
בשנת 2017 מתחם השוק המקורה עבר לבעלי רשת "דרבי בר דגים" לאחר כישלון המתחם במתכונתו הקודמת אשר הייתה תחרות למתחמים דומים כגון שרונה מרקט ושוק צפון.
כעת המתחם עובד כמסעדה אחת גדולה המחולקת לכ-24 מסעדות קטנות בסגנונות קולינריים שונים תחת מותגים ייחודיים למתחם שנוצרו על ידי "דרבי בר דגים".
המתחם כולל חניון תת-קרקעי בן שתי קומות הכולל כ-1500 מקומות חנייה.
בקרבת המתחם הייתה אמורה להבנות תחנת הרכבת כפר סבא צפון, אך זו בוטלה ב-2021.
מתחלפים הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני, ומככבים בו ג'ייקוב ברטראנד ופייטון ליסט.
הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת מייגן שול.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית ב-7 באוקטובר 2016, ובישראל ב-29 בדצמבר 2016.
ג'ק ואלי הם שני תלמידי תיכון עם קשיים בבית ועם החברים בבית ספר.
יום אחד, כשהם נמצאים בחדר האחות, הם שולחים מסרונים אחד לשני, מדברים על הבעיות שלהם ומביעים משאלה: "הלוואי שהיו לי החיים שלך".
משאלתם מתגשמת, וכל אחד מהם מקבל את הגוף של חברו.
ג'ייקוב ברטראנד - ג'ק מולי
פייטון ליסט - אלי אובריין
דארין רוז - המאמן מולי
אליאנה ג'ונס - אספן בישופ
קיאנה מדאירה - סאסי גיינס
ג'יימס גודפריי - פורטר גיבס
דווין נקודה - מקנזי וויק
נעמי סניקוס - המאמנת קרול
לינדה קאש - האחות אלן
מאריסה ג'ונסון - דוקטור בייקר
מתחם האלף הוא אזור תעשייה, נופש, מגורים ותעסוקה בהקמה הנמצא בראשון לציון, בין הים התיכון לנתיבי איילון.
שטח המתחם הוא למעלה מ-1,700 דונם, מה שהופך אותו למרכז העסקים הגדול ביותר בשטחו במדינה.
המתחם תוכנן כך שיהיה מהמתקדמים בפיתוח בר-קיימא, וכמחצית מהשטח בבעלות של עיריית ראשון לציון והוא ינוהל על ידי מנהלת המתחם של החברה כלכלית.
וכן, המתחם יהווה מתחם תעסוקה מתקדם ויאכלס מרכזים פיננסיים, תעשיות עתירות ידע, מלונאות עסקית, מרכז קונגרסים ותערוכות, מוסדות חינוך, בצד מתחמי פנאי ומגורים.
בנוסף, שטח המתחם מחולק לאזורים:
תעסוקה ומסחר - כ-1,400 דונם ייבנו כשטחי מסחר.
מגורים - כ-4,900 יחידות דיור ייבנו במתחם, בעיקר מעונות סטודנטים ודיור מוגן.
סביבה - כ-110 דונם ייבנו כשטחי ציבור בהם בין היתר כ-75 דונם של פארקים.
פנאי ונופש - כ-275 דונם ייבנו כשטחים פתוחים לספורט ונופש, למעשה אחד מהמבנים הראשונים שיוקמו בפארק יהיו מבני ספורט ופנאי בהם ארנה שתשמש אירועי ספורט ומופעים שתכיל כ-6,000 מקומות ישיבה לצופים וכן עוד כ-4,000 מקומות בהם יהיה ניתן לעמוד).
מתחם האלף ייבנה על שטחן של חלק מחולות ראשון לציון, בין הים התיכון לנתיבי איילון.
גבולות המתחם: מצפון – שדרות רחבעם זאבי (בהמשך משה דיין), ממערב – שדרות מרילנד, ממזרח – נתיבי איילון, מדרום – רחוב אבא אבן.
המתחם כולל קרקע של למעלה מ-1,500 דונם, המהווה עתודה משמעותית לפיתוח העיר.
חלק מבחירת מיקום המתחם הוא התייחסות לנתיבי תחבורה רבים ומגוונים העוברים ליד או בשטח המתחם.
בין אמצעי ונתיבי התחבורה של המתחם נמצאים:
המתחם נמצא סמוך לתחנת משה דיין של רכבת ישראל והוא מתוכנן להתחבר אליה באמצעות גשר הולכי רגל.
3 קווי רכבת קלה עתידיים, הקו האדום (קיים תכנון להאריך אותו עד לסמוך למתחם), הקו הירוק והקו החום של הרכבת הקלה.
המתחם נגיש לכבישים הארציים: כביש 4, נתיבי איילון וכביש 431 העוברים סמוך מאוד למתחם.
קיים תכנון ראשוני להקמת מונורייל בשטח המתחם וכן מעלית אופקית שתוכל להסיע עד 6,000 נוסעים בשעה.
באוגוסט 2015 אושרה התוכנית להקמת מתחם ה-1000 על יד הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז המרכז.
על פי המשוער יימשך זמן הקפת מסלול של כ-5 ק"מ בקרוניות כ-10 דקות ומערך הקרוניות המרבי יוכל לשנע עד כ-6,000 נוסעים בשעה.
במרץ 2016 אושרה סופית התוכנית ואף העייריה החלה בשיווק מקדים של כמה מגרשים במתחם.
באוקטובר 2017 החלה עיריית ראשון לציון לקדם את התכנון המפורט והשיווק של מתחם האלף וזאת במקביל להקמת אזור תעסוקה נוסף בסמוך שיקרא "ראשון איילון", מטרתם של אזורי התעסוקה היא להוות אלטרנטיבה לאזורי התעשייה בתל אביב והרצליה פיתוח.
באוקטובר 2018 החלו העבודות להקמת מבנים במתחם ואף נסללו מספר מהכבישים שעתידים לשמש אותו.
בדצמבר 2018 פורסמו מספר מכרזים להקמת מגדלי תעסוקה ומסחר במתחם האלף.
עוד לפני מכרזים אלו זכו מספר חברות בבעלות על מגרש במתחם בהם בין היתר קבוצת דיסקונט הכוללת את דיסקונט, cal ומרכנתיל, מלבד זכו החברות פרשקובסקי ואמות במגרשים סמוכים למגרשים של המכרז שפורסם שמתכננים לבנות שם שטחים למטרות מסחר ותעסוקה.
מלבד זכו חברות נוספות כמו הפניקס ורוגובין.
בספטמבר 2020 זכתה בשנית החברה פרשקובסקי במכרז במתחם האלף, המכרז היה על מגרש בן כ-24 דונם שנמצא במרכזו של המתחם.
מתחזים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה שחורה בכיכובם של ענבר לביא ורוב היפס.
העונה הראשונה, בת 10 פרקים עלתה לאוויר ב-7 בפברואר 2017 והסתיימה ב-11 באפריל 2017. ב-17 באפריל, הסדרה חודשה לעונה שנייה אשר כללה 10 פרקים, ושודרה בין 5 באפריל 2018 ל-7 ביוני 2018. ב-1 ביוני 2018, בראבו ביטלה את הסדרה לאחר שתי עונות.
הסדרה עוקבת אחרי מאדי ג'ונסון, אמנית הונאה, אשר מעורבת במערכות יחסים עם גברים ונשים, במטרה לשדוד מהם את כל רכושם, כמו גם את לבם.
מאדי ג'ונסון (ענבר לביא) היא אמנית הונאה שעובדת במשותף עם מקס וסאלי, ומקבלים הוראות מבן אדם מסתורי העונה לכינוי "הדוקטור", שיש לו צוותים של אמני הונאה העובדים בשבילו במספר ערים.
שיטת הפעולה שלהם היא לגרום לקורבנות שלהם (זכר או נקבה) להתאהב במאדי תוך כדי כניסה לחייהם ואז לגנוב את כל חפצי הערך שלהם זמן קצר לאחר שנישאו להם.
אחרי שעזרא בלום, הופך לקורבן האחרון של ההונאה שלהם, הוא מקבל ביקור מריצ'רד אוונס, אחד הקורבנות הקודמים של מאדי, שמחפש אותה.
יחד הם מוצאים את ג'ולס לנגמור, אמנית, שנשואה גם היא למאדי.
השלושה מחליטים להתאגד ולחפש את מאדי, שמנסה בימים אלה להונות את סוכן ה-FBI, פטריק קמפבל, ולקבל את כספם בחזרה.
מאדי ג'ונסון (ענבר לביא) - ידועה גם בתור אליס, אווה, סיסי, מולי או ספרון.
נוכלת אשר גורמת לאנשים להתאהב בה, מתחתנת איתם ולאחר מכן נעלמת עם כל רכושם.
עזרא בלום (רוב היפס) - בעלה לשעבר של מאדי בדמות אווה, החכם מבין החבורה.
ריצ'רד אוונס (פארקר יאנג) - בעלה לשעבר של מאדי בדמות אליס.
ג'וליה "ג'ולס" לנגמור (מריאן רנדון) - בת זוגה לשעבר של מאדי בדמות סיסי.
פטריק קמפבל (סטפן בישוף) - סוכן FBI, ניסה לגרום למאדי להתאהב בו כדי לעקוב אחריה ולהגיע אל "הדוקטור".
מקס (בריאן בנבן) - אחד משותפיה של מאדי.
סאלי (קת'רין לנסה) - אחת משותפיה של מאדי.
לני כהן (אומה תורמן) - עובדת אצל הדוקטור, פסיכית, מגיעה כשאנשים לא עושים את העבודה שלהם ומאיימת עליהם.
שלי כהן (פול אדלשטיין - עונה 2) - הגרוש של לני כהן, עובד גם הוא אצל הדוקטור ונשלח אחרי מאדי.
גארי הלר (אהרון דאגלס - עונה 1) - מנהל בנק, קורבן חדש של מאדי, נרצח על ידי סאלי.
הסוכנת קוק (דניס דאוז) - ידועה גם בתור הדודה קולין, סוכנת FBI.
"הדוקטור" (ריי פרוסקיה) - האדם המנהל את מאדי, מקס וסאלי.
אף אחד לא יודע מיהו וכולם מפחדים ממנו.
הFBI מחפש אחריו אך הוא מצליח לשמור על פרופיל נמוך ולא להתגלות תוך כדי שמנהל את החבורה.
ג'וש בלום (אדם קורסון) - אחיו של עזרא.
מרשה בלום (מרי קיי פלייס) - אימו של עזרא.
לינדה (ג'יימי ריי ניומן - עונה 2) - מרצה באוניברסיטה.
מתחם אנרג'י הוא מתחם הכולל משרדים ומרכז מסחרי בחדרה.
המתחם נמצא בבעלות חברת "אמירי גן".
מתחם אנרג'י הוא חלק מתוכנית הבניין העירונית שמספרה חד/1300. המתחם נבנה על אדמות אגרובנק, בשטח שבין תחנת הרכבת חדרה – מערב לכביש 2 וגבעת אולגה, ודרומית לשכונת וויצמן במערב העיר חדרה.
בניית המתחם החלה בשנת 2015 והשלב הראשון במתחם שהוא המרכז המסחרי "מול החוף וילג'" הסתיים ב-2018.
המתחם כולל מרכז קניות גדול הכולל כשלוש קומות ובעתיד יכלול ארבעה מגדלי משרדים.
בניית מגדלי המשרדים החלה בשנת 2019.
מול החוף וילג' הוא החלק המסחרי של המתחם וכעת החלק היחיד במתחם שנפתח ובנייתו הסתיימה באופן חלקי.
המרכז המסחרי כולל מעל ל-100 חניות בשתי קומות מסחריות, בריכת גלישה, ומתחם מזון הפתוח עד השעות הקטנות של הלילה.
חניון המתחם כולל כ-1600 מקומות חנייה בשלושה מפלסים.
המרכז המסחרי אינו פתוח בשבת ונמתחה ביקורת על כך מטעם הציבור החילוני בעיר.
בתחילת דרכו של המתחם הנגישות למתחם הייתה ברכב פרטי בלבד פרט לקו אוטובוס פנימי שמספרו 1 הנכנס למתחם 7 פעמים ביום שעודנו פעיל.
בנובמבר 2019 החל לפעול במתחם חניון חנה וסע הכולל קו אוטובוס בתדירות גבוהה לתל אביב.
בנוסף החלו מספר קווי אוטובוס מתל אביב ונתניה לעצור בסמוך למתחם בכיוון צפונה בלבד.
בפברואר 2020 נוסף קו אוטובוס פנימי נוסף אשר עובר בסמוך למתחם בשעות העומס.
בשנת 2021 נבנה גשר להולכי רגל שיקשר את המתחם אל תחנת הרכבת.
מתחם האירועים והספורט הפטרבורגי, או מתחם הספורט "פטרבורגסקי" היה זירת ספורט רב תכליתית בסנקט פטרבורג, רוסיה.
בתקופת ברית המועצות נקרא בשם מתחם האירועים והספורט על שם ו.
המתחם אירח אירועי ספורט בשלל ענפים כולל הוקי קרח, החלקה על הקרח, כדורעף, כדורגל, באולינג, טניס, קטרגל, טייקוונדו, סייף וג'ודו ושימש גם לאירוח קונצרטים והופעות מוזיקה של אמנים שונים.
אחרי גם את גביע קונדראשין בלוב.
בינואר 2020 קרס גג המבנה במהלך עבודות לפירוק ההיכל.
במקומו נבנה היכל הקרח סק"א ארנה.
בניית המתחם הושלמה בשנת 1979 לקראת אולימפיאדת מוסקבה (1980) והוא נפתח ב-19 במאי 1980.
במהלך הופעות, האולם יכול להכניס עד 20,000 אנשים.
למעט קונצרטים, הזירה משמשת גם לתחרויות ספורט שונות, בעיקר טניס והוא האולם המרכזי המארח את אליפות סנקט פטרבורג הפתוחה בטניס, מאז 1995. ההיכל גם מארח תחרויות באולינג, טניס שולחן וסייף ומשמש גם לאירוח ירידים.
המתחם אירח את טורנירי הכדורגל על שם גרנאטקין, המכונים ממוריאל גרנאטקין, כמו כן אירח את משחקי הגמר של גביע חבר המדינות בשנים 2012-2016 ואת טורנירי החורף של אליפות צפון מערב רוסיה בכדורגל.
בשנת 2018 הוצע להעמיד את המתחם להריסה ולבנות במקומו את סק"א ארנה, היכל ההוקי קרח מהגדולים בעולם, שמתוכנן להכיל 21,500 מושבים.
ההחלטה על כך אושרה על ידי מינהל העיר סנקט פטרבורג.
האולם החדש הוכרז באופן רשמי ב-24 במאי 2019 כאולם המרכזי שיארח את אליפות העולם בהוקי קרח ב-2023. הריסתו החלה באוגוסט 2019 ונמשכה עד ינואר 2020, אז המבנה קרס במהלך עבודות הפירוק שלו.
מתחילים סיפור הוא ספר מסות מאת הסופר עמוס עוז, בנושאי כתיבה ספרותית.
בספר זה עוז בוחן את פתיחותיהן של יצירות מאת סופרים שונים.
בספר נכללים ניתוחים לפתיחות עשרה סיפורים מאת: תיאודור פונטאנה, ש"י עגנון, ניקולאי גוגול, קפקא, צ'כוב, ס.
יזהר, אלזה מורנטה, גבריאל גארסיה מארקס, ריימונד קארבר, ויעקב שבתאי; ועוד שתי שתי מסות קצרות.
לטענת עוז, כפי שהוא מציג זאת בהקדמת הספר, פתיחת הסיפור היא מעין "חוזה" שנחתם כביכול בין המספר ובין הקורא.
אבל מה בעצם היה כאן לפני המפץ הגדול?
התקדמותו הלא מוחשת של הצל - על פתיחת הרומן "אפי בריסט" מאת תיאודור פונטאנה.
- על פתיחת הנובלה "בדמי ימיה" מאת ש"י עגנון.
בארשת של חשיבות כבודה למדי - על פתיחת הסיפור "האף" מאת גוגול.
כפיס־עץ בזרם מים - על פתיחת הסיפור "רופא כפרי" מאת קפקא.
הפסדי ענק - על פתיחת הסיפור "כינורו של רוטשילד" מאת צ'כוב.
החום והיום והרוח - על פתיחת הנובלה "מקדמות" מאת ס.
אל חיק האם - על פתיחת הרומן "אלה תולדות" מאת אלזה מורנטה.
איך יכלה פרה להגיע למרפסת?
- על פתיחת הרומן "סתיו של פאטריך" מאת גבריאל גארסיה מארקס.
תוציא את זה החוצה לפני שאני אקיא - על פתיחת הסיפור "אף אחד לא אמר שום דבר" מאת ריימונד קארבר.
מתנובה עד מונקו - על פתיחת הסיפור "נמר חברבורות פרטי ומטיל אימה" מאת יעקב שבתאי.
עונג איטי - קטע קצר בשבחי הקריאה האיטית.
הסיבה האמיתית למות סבתי - קטע אוטוביוגרפי (שהופיע מאוחר יותר ב"סיפור על אהבה וחושך") בשילוב דיון בהבדלים שבין כתיבת היסטוריה לבין כתיבת ספרות.
גבריאלה אביגור-רותם כתבה בביקורת בעיתון הארץ: "ספרו של הסופר והמורה לספרות עמוס עוז מדבר אל קוראיו בקול אישי חם ואכפתי, וחולק עמהם התבוננויות רגישות בשבע התחלות של סיפורים ובשלוש התחלות של רומנים...
ספרו של עוז אינו מכוון אל האקדמיה — אלא אל "הקהל הטבעי" של קוראי הספרים ואפילו אל מי שכמעט אינם קוראים ספרים — אולי בשל מה שעוללו להם, בנעוריהם, חלק מן המורים לספרות...
זהו ספר־התענגות לכל אוהב־ספר, ספר פיתוי לכל הרחוק־מספר, וספר־לימוד לכל מי שמנסה — אף על פי כן ולמרות הכל — לחבר ספר".
עמוס עוז, מתחילים סיפור, כתר הוצאה לאור, 1996
"מתחילים מחדש" הוא שיר ישראלי-מסורתי, שהופק ביוזמת פרויקט "ותן חלקנו" והשדרן מושיקו שטרן ויצא לאור ב-25 בספטמבר 2019. בהקלטת השיר השתתפו 24 זמרים ישראלים.
השיר נכתב והולחן על ידי תלמידי "ותן חלקנו" והופק על ידי מתן דרור.
הרווחים מן השיר נתרמו לפעילות עמותת "אור בבית"
(על פי סדר הא"ב של השמות הפרטיים):
השיר זכה להצלחה רבה ברשתות החברתיות וברדיו כשהגיע.
הקליפ הרשמי שבוים על ידי עוזי ג'ורג' נכון לנובמבר 2024 עומד על כ-30 מיליון צפיות באתר יוטיוב, לצד 3.6 מיליון השמעות בספוטיפיי ו-2.8 מיליון ביוטיוב מיוזיק.
מתחילים מאפס היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המבוססת על הפורמט הדני "Stripped" ובבימויה של אורנה בן דור.
התוכנית מציגהנמשתתפים שנפרדים מרכושם למשך 14 יום.
התוכנית משודרת החל מ-2 באוגוסט 2020 בכאן 11.
הסדרה עוקבת אחר המשתתפים בניסוי חברתי מצולם, הראשון מסוגו בישראל.
פורמט התוכנית מבוסס על תוכנית ששודרה בדנמרק וזכתה שם להצלחה טלוויזיונית, ובעקבות כך נמכר לארצות נוספות.
ששת המשתתפים נפרדים למשך שבועיים מכל החפצים בביתם.
ביום הראשון של הניסוי מגיעה חברת הובלות לבתיהם ותכולת הבית (רהיטים, כלי מטבח, מוצרי טיפוח, טלפונים, מחשבים, בגדים ועוד) נארזת ונלקחת לאחסון במכולה המוצבת קרוב למקום מגוריהם.
בעונה הראשונה המשתתפים נותרו עירומים בבית ריק עם אוכל שהושאר להם בצמצום (שימורים) כאשר הם מצולמים על ידי מספר מצלמות שהותקנו בבית ומצלמה ידנית אחת.
בעונה השנייה המשתתפים נותרו עם הבגדים שעל גופם והם קיבלו משלוחים של מוצרי מזון בסיסיים.
לאחר 24 שעות מתחילת הניסוי מותר להם להגיע למכולה ולקחת ממנה פריט אחד.
במשך כל ימי הניסוי המשתתפים באים פעם ביום ובוחרים לקחת פריט אחד נוסף מהמכולה בה אוחסנו חפציהם.
בשבוע הראשון אסור להם לקחת מהמכולה פריט טכנולוגי כמו טלפון סלולרי, מחשב ועוד.
בעונה השנייה בני המשפחה יכלו לבחור בין פריט אישי לכל אחד או פריט משפחתי לכולם.
למשתתפים מותר לעסוק בעבודה מזדמנת תמורת כסף או פתרון אחר שיאפשר להם להשיג את מה שהם צריכים לקיום.
הבמאית בן דור על ההחלטה לעשות את הסדרה בישראל: "(...) ראיתי פורמט דני מצליח באירופה ובארצות הברית בשם Stripped.
התלבטתי קצת בגלל הגימיק של ההתפשטות, אבל החלטתי שהמשימה תהיה לחלץ מהמשתתפים משהו מעצמם (...) הזמן שהם עירומים הוא רק למשך 24 שעות, כי לאחר היום הראשון הם יכולים להוציא מהמכולה משהו ולשים על עצמם.
בסקנדינביה המשתתפים לא יצאו מהבית ביממה הראשונה.
הישראלים לקחו את זה כמשימה.
התיידדו עם הרחוב, מצאו אוצרות: בגדים, נעליים ונורא נהנו מזה".
אלמוג שור ורועי צברי - זוג סטנדאפיסטים נשוי מפלורנטין.
דניס צ'רקוב - יוטיובר ואושיית רשת מבת ים.
יניב זנבה ודניאל צגאי - חברים ושותפים לדירה ברחובות.
זנבה שחקן (בין היתר בסדרה תאג"ד), צגאי מפיק מסיבות.
ליהי פישר - מנהלת בחינוך הלא פורמלי שגרה במושב ניר צבי.
משפחת גרוס-בצלאלי (שרה גרוס ותמי בצלאלי)
מתחילים בעשר הוא סרט קומדיה-דרמה בריטי משנת 2006, בבימויו של טום וון ובכיכובם של ג'יימס מק'אבוי, רבקה הול, ואליס איב.
הסרט מבוסס על הרומן "Starter for Ten" מאת דייוויד ניקולס, שגם כתב את התסריט לסרט.
הסרט מתרחש בשנות ה-80 ומספר את סיפורו של בריאן ג'קסון, סטודנט נלהב ממעמד הפועלים, שמנסה למצוא את מקומו באוניברסיטה ומתמודד עם סוגיות של זהות, אהבה והתבגרות.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו בספטמבר 2006, ויצא לאקרנים בבריטניה ובאירלנד ב-10 בנובמבר 2006, ובקנדה ובארצות הברית ב-23 בפברואר 2007.
בריאן ג'קסון (ג'יימס מק'אבוי) הוא צעיר חכם ונלהב שמגיע מהעיר הקטנה של אסקס כדי להתחיל את לימודיו באוניברסיטת בריסטול.
בריאן, שמתעניין מאוד בתחרויות ידע כללי בטלוויזיה, מצטרף לצוות ה"University Challenge" של האוניברסיטה, מתוך שאיפה להצליח ולהתקבל לחברה הגבוהה.
במהלך הסרט, בריאן מוצא את עצמו נמשך לשתי נשים שונות: רבקה (רבקה הול), סטודנטית פעילה פוליטית עם השקפות שמאלניות, ואליס (אליס איב), אישה יפה ומקסימה אך פחות עמוקה.
הסיפור עוסק במאבקו של בריאן למצוא את מקומו בעולם ולבחור בין הקונפליקטים הרגשיים והחברתיים שהוא מתמודד איתם.
ג'יימס מק'אבוי בתפקיד בריאן ג'קסון - סטודנט נלהב וחדור מטרה שמתמודד עם אתגרים רומנטיים ואישיים.
רבקה הול בתפקיד רבקה אפלבי - סטודנטית פעילה פוליטית עם השקפות שמאלניות.
אליס איב בתפקיד אליס הארבור - סטודנטית יפה ומקסימה, שמושכת את תשומת ליבו של בריאן.
בנדיקט קמברבאץ' בתפקיד פטריק וולס - קפטן נוקשה וחסר סבלנות של צוות ה"University Challenge".
קתרין טייט בתפקיד ג'ולי ג'קסון - אמו של בריאן, שמנסה להדריך אותו בחיים.
הסרט "מתחילים בעשר" קיבל ביקורות חיוביות בעיקרן מצד המבקרים.
הסרט זכה לשבחים על ההומור הבריטי הייחודי שלו, על הביצועים החזקים של צוות השחקנים, ובעיקר על הופעתו של ג'יימס מק'אבוי בתפקיד הראשי.
המבקרים ציינו שהסרט מצליח לשלב בין קומדיה רומנטית לנגיעות דרמטיות בצורה מוצלחת, תוך שהוא מתייחס לנושאים כמו מעמד חברתי, התבגרות וזהות.
הסרט קיבל ציון של 90% באתר Rotten Tomatoes וציון של 64 מתוך 100 באתר Metacritic.
מתחם גנג' עלי ח'אן הוא מכלול מבנים מן התקופה הספווית, הממוקם במרכז העתיק של העיר כרמאן שבאיראן.
המתחם כולל מדרסה, כיכר, קרוואנסראי (מבנה ח'אן), בית מרחץ (חמאם), מאגר מים (אאב אנבר), מטבעה, מסגד ובזאר.
מתחם גנג' עלי ח'אן נבנה על ידי גנג' עלי ח'אן, שכיהן כמושל מחוזות כרמאן, סיסתאן וקנדהאר בין השנים 1596 ל־1621, בתקופת שלטונו של השאה הספווי עבאס הראשון.
מספר כתובות שנקבעו בתוך המתחם מציינות את התאריכים המדויקים של בניית חלקיו השונים.
אדריכל המתחם היה מוחמד סולטאני מהעיר יזד.
המתחם משתרע על שטח של 11,000 מטרים רבועים ובמרכזו כיכר ציבורית גדולה, שגודלה 99 על 54 מטרים.
הכיכר מיושרת עם בזאר וָכיל, העובר ממזרח למערב מדרום לה.
הכיכר מוקפת באכסדרות בזאר מצפון, מדרום וממערב, וגובלת בקרוואנסראי גנג' עלי מצדה המזרחי.
הכניסה לבית המרחץ של גנג' עלי ח'אן נמצאת לאורך מקטע של בזאר וכיל מדרום לכיכר, המכונה בזאר גנג' עלי ח'אן.
המתחם נבנה בסגנון האדריכלות האספהאני.
באיראן הקדומה הוקמו כיכרות הערים סמוך למרכזי השלטון, ושימשו כמוקדים להתכנסות ולטקסים.
כיכר גנג' עלי, שגודלה 99 על 54 מטרים, מוקפת אף היא, בדומה לכיכר נקש־י ג'האן באספהאן ולכיכר מיר צ'חמאק ביזד, באלמנטים עירוניים כגון בזארים, קרוואנסראים ומדרסות.
בית המרחץ גנג' עלי חאן
בית המרחץ של גנג' עלי נבנה בשנת 1611, וממוקם בצדו הדרומי של כיכר גנג' עלי, לצד מקטע של בזאר וכיל המכונה בזאר גנג' עלי.
פתח הכניסה למבנה מעוטר בציורים מתקופת השושלת הספווית.
אחד המאפיינים הבולטים בגימור האדריכלי של המבנה הוא התאמה בין אבני התקרה המפוסלות לריצוף.
בית המרחץ כולל חדר התפשטות, חדר קר וחדר חם, כולם מקורים בכיפות הנתמכות על גַּמְלוֹנִים.
מרחצאות גנג' עלי נחשבים יצירה אדריכלית ייחודית, המעוטרת בעבודות קרמיקה עדינות, ציורים, טיח מעוצב וקשתות.
בית המרחץ הוסב למוזיאון אנתרופולוגי בשנת 1971. באגף ההחלפה ובחצר המרכזית של המרחץ מוצבות דמויות פיסוליות רבות.
פסלים אלו עוצבו בשנת 1973 בפקולטה לאמנויות היפות של אוניברסיטת טהראן, ולאחר מכן הועברו למוזיאון זה.
הבזאר ממוקם בצדו הדרומי של כיכר גנג' עלי.
פנים הבזאר מעוטר בעבודות טיח עדינות ובציורי קיר, אשר על אף גילם — כ־400 שנה — נשתמרו היטב.
אורכו של הבזאר 93 מטרים, והוא מחובר לכיכר גנג' עלי באמצעות 16 איוואנים וקמרונות.
הקרוואנסראי והמסגד של גנג' עלי חאן
מבנה החאן (הקרוואנסראי) ממוקם בצד המזרחי של כיכר גנג' עלי.
בפתח המבנה מצויה כתובת ייסוד משנת 1598, שנכתבה בידי הקליגרף עלי רזא עבאסי.
תוכנית הקרוואנסראי מבוססת על טיפוס ארבעת הליוואנים, עם אולמות דו-קומתיים הסדורים סביב ליוואנים גבוהים המקיפים ארבעה צדדים של חצר פתוחה.
במרכז החצר נמצאת מזרקה מתומנת שפינותיה משופעות.
מידות הקרוואנסראי הן שלושים ואחד וחצי על עשרים ושלושה מטרים.
בפינתו מצוי מסגד קטן מקורה בכיפה, שגודלו חמישה מטרים וחצי על חמישה מטרים.
בשנת 2023 אונסקו הכריזה על 54 קרוואנסראים (חאנים) איראנים כאתרי מורשת עולמית בקטגוריות (ii) ו-(iii), מתוך מאות קרוואנסראים שמפוזרים לאורך הדרכים העתיקות.
קרוואנסראי גנג' עלי חאן בעיר כרמאן כלול ברשימת הקרוואנסראים.
בניית המטבעה החלה בשנת 1598 והושלמה בשנת 1625. עיטורי הפנים של המבנה כוללים עבודות טיח בצבע אוכר ולבנים חשופות.
המבנה מקורה בכיפה גבוהה שבראשה כיפת קטנה, המאפשרת חדירת אור ואוורור.
בשנת 1970 הוסבה המטבעה למוזיאון נומיסמטי.
המוזיאון מציג מטבעות מתקופות שונות, בהן התקופה הפרתית, הסאסאנית, הספווית והאפשארית.
מתחם התנגשות הוא אזור לוגי ברשת מחשבים, שבו קיימת הסתברות גדולה מאפס, שיותר מתשדורת אחת תמצא ברשת באותה נקודה ובאותו זמן.
המתחם עשוי לכלול מחשבים, ותווכי תקשורת (כבלי רשת, סיבים אופטיים וכולי).
מתחם ההתנגשות נתחם על ידי רכיבי תקשורת "חכמים" – כאלו המבצעים החלטות ניתוב על בסיס כתובות MAC או כתובת IP.
יוצא מזה שרכיבי רשת מסוג של נתב ומתג יכולים להיות רק בגבולות של המתחם.
באופן שקול, מתחם התנגשות מוכל, ובעולם המעשי אף זהה, למתחם השידור הקטן ביותר שעדין מכיל אותו.
ולמעשה רק מרכזת (hub) ומשחזר (repeater) לא מגבילים את מתחם ההתנגשות.
לגודלו של מתחם ההתנגשות יש חשיבות גדולה ברשתות Ethernet, בהן כל מחשב יכול לשדר בכל זמן נתון.
ברשתות כאלו - ככל שמתחם ההתנגשות גדל, כך גדל הסיכוי להתנגשות (collision) בין שתי חבילות מידע – מה שמוביל לאיבוד המידע שהיה בשתי החבילות והפסקת התקשורת בכל מתחם ההתנגשות לפרק זמן אקראי (בסדר גודל של אלפיות שנייה).
אחת הדרכים לשפר את ביצועי הרשת היא חלוקתה ליותר מתחמי התנגשות, ובכך הקטנת הסיכוי ליצירת התנגשויות.
מתחם הבורסה, המוכר גם בשם מתחם בורסת היהלומים, הוא מרכז עסקים בחלקה המערבי של העיר רמת גן, על גבול תל אביב-יפו וגבעתיים.
האזור מרכז מספר רב של מגדלי משרדים ובהם בורסת היהלומים הישראלית (שהיא אחת מהמובילות בעולם בתחומה, ומהווה את מרכזה של תעשיית היהלומים בישראל) ואשר סביבה התפתח המתחם ועסקים נוספים בתחומי יהלומנות, היי טק, מערכות מידע, עריכת דין, הנהלת חשבונות ועסקי מזון.
המתחם תחום על ידי רחוב אבא הלל סילבר ממזרח, רחוב ז'בוטינסקי מדרום, רחוב ביאליק מצפון, ומקושר לנתיבי איילון ממערב.
בתקופת קום המדינה שכנה בורסת היהלומים בשתי קומות ברחוב אחוזת בית בתל אביב-יפו.
בתחילת שנות ה-60 החלו דיונים על הקמת בניין משרדים לבורסת היהלומים ולאחר הערמת קשיים בעניין מצד עיריית תל אביב-יפו, הציע ראש עיריית רמת גן דאז, אברהם קריניצי, כי הבניין יוקם ברמת-גן.
ב-14 בנובמבר 1961 נחתם חוזה לרכישת מגרש בן 3.5 דונם למטרה זו באזור שנודע לימים כמתחם בורסת היהלומים.
הקמתו של מגדל המשרדים הראשון במתחם, "מגדל שמשון", נמשכה בין הנחת אבן-הפינה בשנת 1964 לבין חנוכתו ב-24 באוקטובר 1968. בניין זה היווה סנונית ראשונה להתפתחותו של מתחם הבורסה, שעד להקמתו כלל רק בנייני תעשייה זעירה ומלאכה.
בין 1946 ועד 1994 שכנה במתחם גם בריכת השחייה העירונית "גלי גיל".
באתרה של בריכת שחייה זו ניצב היום המלון לאונרדו סיטי טאוור.
ב-1992 הוקם במתחם מועדון חשפנות בשם "מועדון הבורסה", ואחריו נפתחו במתחם מועדוני חשפנות נוספים.
מתחילת המאה ה-21 פעלו עיריית רמת גן ומשטרת ישראל לסגירת מועדוני החשפנות במתחם ובתי הבושת שפעלו בו.
"מועדון הבורסה" עבר ב-2010 לתל אביב, ולקראת סוף שנת 2016 נסגרו רוב המועדונים ובתי הבושת שפעלו במתחם.
באוגוסט 2017 קבע בית המשפט המחוזי כי יש לסגור את מועדוני החשפנות שנותרו במתחם הבורסה, מכיוון שתוכנית בניין עיר למתחם מאפשרת להפעיל בו מועדוני בידור, אך מופעי חשפנות אינם נחשבים "בידור" מכיוון שכרוכים בהם "ביזוי, החפצת נשים ופגיעה בכבודן".
ב-24 בנובמבר 2011 החליטה מועצת העיר רמת גן לשנות את שמו של מתחם הבורסה לקריית צבי בר - מרכז העסקים הבינלאומי.
שינוי זה עורר ביקורת לאור החלטת הפרקליטות להעמיד את צבי בר לדין באשמת לקיחת שוחד, הלבנת הון, זיוף, מרמה והפרת אמונים.
בשנת 2017 הוחלט לבצע "מתיחת פנים" למתחם, במסגרתה רחובות מרכזיים כמו אהליאב, תובל, רקון, בצלאל ויצירה עוברים שיפוץ מאסיבי ומשולבים במרחבים ציבוריים רחבים לקהל הולכי הרגל.
במתחם הבורסה החלה להתפתח סצנה של בילוי לילי ברוח צעירה בפאבים, דאנס בר ומסעדות וזאת יחד עם פיתוח המרחב הציבורי בפרויקטים המשלבים אדריכלות ואורבניות חווייתית.
התרחבות המתחם כוללת בניית מגדלי משרדים נוספים לשימוש הבורסה ולעסקים אחרים.
במתחם מתוכנן המגדל הגבוה בישראל, "מגדל 120" שאמור להגיע לגובה 520 מטרים ולכלול 120 קומות.
"מגדל שמשון" תוכנן על ידי האדריכלים הורמן, אור וגבירצמן, ונבנה בין השנים 64' ל-68'.
נישא לגובה 81.4 מטרים (96.4 מ' מעל פני הים) וכולל 23 קומות משרדים.
זהו בניין המשרדים הראשון בישראל שנבנה עם קיר מסך.
עלות הקמתו בזמנו 16 מיליון לירות ארץ-ישראליות.
בתחילת שנות ה-80 תוכננה ובוצעה תוספת מעליות על חזיתו הדרומית של המגדל.
"מגדל מכבי" ע"ש קבוצת מכבי הכח ר"ג, וידוע גם בשם ההקמה "פרויקט היהלום" ובשמו הנוכחי "מגדל די-מול" על-שם קניון די-מול הבנוי למרגלותיו.
תוכנן בידי האדריכל אלי גבירצמן ונבנה בין השנים 1976 לבין 1979. במגדל 25 קומות משרדים.
בקומת הקרקע של מגדל זה נמצא "מוזיאון היהלומים על שם הארי אופנהיימר" ובו תערוכה קבועה ותערוכות מתחלפות על תעשיית היהלומים בארץ ובעולם.
"בית נעם" ע"ש נשיא בורסת היהלומים מרדכי נעם, במקור בשם "דיאמנטרס סנטר".
גם הוא תוכנן בידי האדריכל אלי גבירצמן ומחופה זכוכית ואלומניום רקוע.
נבנה בין השנים 1978 ל-1980 על ידי חברת הבניה אביב.
בבניין 15 קומות משרדים ו-30,000 מ"ר לשימוש משרדים וחניון.
"מגדל יהלום", הגבוה בין מגדלי בורסת היהלומים, בן 32 קומות משרדים, תוכנן על ידי האדריכל אלי גבירצמן ונבנה על ידי חברת הבניה אביב בין 1990 לבין חנוכתו בספטמבר 1993. בעת הקמתו היה הבניין השני בגובהו בישראל ובגובה 103 מ'.
בבניין 80 אלף מ"ר לשימוש משרדים וחניון.
"מגדל ספיר" בן 40 קומות משרדים שנבנה בין השנים 2015 ל-2018 (משמש את חברי הבורסה ליהלומים רק בחלקו).
מתחם בורסת היהלומים נקרא "קריית משה שניצר" על שם משה שניצר, מחלוצי תעשיית היהלומים בישראל.
לצד בנייני בורסת היהלומים מאכלס המתחם מבני משרדים רבים המשרתים אוכלוסיית שוכרים מגוונת.
"בית לז-רום" - בניין משרדים ומסחר בן 11 קומות בפינת הרחובות תובל והחילזון.
הבניין ביזמות חברת לז-רום ובתכנון משרד ברעלי-לויצקי-כסיף הושלם בשנת 1999.
"בית אבגד" - בניין משרדים בן 17 קומות הסמוך למגדל שמשון מצד מזרח ואשר הושלם בשנת 1983. נישא לגובה 65.6 מטרים בגג חדר המעליות על הבניין.
גובה הגג הראשי של הבניין 59.6 מ'.
"בית סילבר" - מגדל משרדים בן 16 קומות.
"מגדלי פז" - מגדל משרדים ביזמות חברת "פז".
"בית הראל" - מטה חברת הביטוח הראל.
בן 21 קומות ובתכנונו משרד יסקי אדריכלים.
"בית עורק" ו"בית עוז" - זוג בניינים בעלי עיצוב דומה בחלקו הצפוני של מתחם הבורסה ובתכנונו של משרד יסקי אדריכלים.
הושלמו בשנים 94 ו-95 בהתאמה.
בני 16 קומות כ"א וגובהם 60 מטרים.
"מגדלי התאומים" - זוג בניינים מחופי זכוכית רפלקטיבית כחולה.
פועלו של היזם היהודי-פרסי אליקהני מוחמד.
"מגדל שאפ" - מגדל בין 19 קומות בתכנונו של האדריכל אבי רובין.
"בית גיבור ספורט" - בן 32 קומות בתכנון האדריכלים אמנון ניב ואמנון שוורץ (אמאב אדריכלים).
"מגדל לאונרדו סיטי טאוור" - בית המלון משולב מבני מגורים.
הראשון מסוג עירוב השימושים בישראל.
"מגדל משה אביב" - המגדל הגבוה בארץ עד שנת 2016, מאז המגדל השני הגבוה בארץ אחרי מגדל שרונה עזריאלי.
בן 67 קומות בתכנון האדריכלים אמנון ניב ואמנון שוורץ (אמאב אדריכלים).
"מגדל ששון חוגי" ו"בית איילון ביטוח" - צמד מגדלים בעל עיצוב דומה לאורך ציר אבא הלל סילבר.
"מגדל איילון" - מגדל משרדים בן 35 קומות.
"מגדלי גינדי הייטס" - מגדלי מגורים בני 29 קומות.
"טיים טאוור" - מגדל בן 38 קומות.
בתחילת המאה ה-21 נחנכו שלושה אתרים במתחם הבורסה - גשר מודעי המחבר את רמת גן עם דרך חיפה בתל אביב-יפו (בצומת רחוב ז'בוטינסקי של ת"א), תיאטרון היהלום שהפך למרכז תרבות משמעותי והמגדל הגבוה בישראל עד 2016, מגדל משה אביב.
מתחם הבורסה שוקק חיים ביום ובלילה.
בלילה נוצר לו דימוי מפוקפק כמרכז זנות ואזור הימורים.
מתחם הבורסה קולט מדי יום עשרות אלפי עובדים המועסקים במגדלי המשרדים שבו, ואלפי מבקרים המגיעים במשך היום לפגישות עסקיות.
פתרונות תחבורה אחדים מאפשרים למתחם לקלוט תנועה זו:
המתחם נמצא לא הרחק מתחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז.
גשר הולכי רגל מקורה (גשר היהלומים) מחבר את המתחם עם התחנה, ומאפשר לבאי המתחם שימוש נוח בתחנת הרכבת ובמסוף האוטובוסים הצמוד אליה.
ציר ז'בוטינסקי, העובר בצמוד למתחם, הוא עורק תחבורה ראשי המחבר את תל אביב, רמת גן ופתח תקווה, ועוברים בו קווי אוטובוס רבים.
גשר מודעי מחבר את מתחם הבורסה עם תל אביב ועם נתיבי איילון.
מצפון למתחם עובר גשר ההלכה, המהווה חיבור נוסף בין מתחם הבורסה לתל אביב, ולנתיבי איילון.
במרחק לא רב ממתחם הבורסה נמצא מחלף ארלוזורוב, המשמש אף הוא כעורק תחבורה למתחם.
במרתפי המגדלים נמצאים חניונים גדולים, מהם המשמשים רק את דיירי המגדל, ומהם הפתוחים גם לציבור.
חניונים נוספים נמצאים במגרשים שבמתחם.
תחנת אבא הלל של קו האדום של הדנקל, היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית הממוקמת בסמוך למתחם.
מתחם נבי שועייב הוא אתר קדוש לדרוזים וליהודים הנמצא בגליל, בסמוך לקרני חיטין.
על-פי המסורת הדרוזית מדובר בקברו של הנביא שועייב, המזוהה עם יתרו המקראי.
גם על פי המסורת היהודית, מקובל לזהות את הקבר עם יתרו, אמנם ישנם מספר זיהויים נוספים.
מדי שנה משמש האתר מוקד לעלייה לרגל בחג נבי שועייב הנמשך ארבעה ימים, החל מ-24 באפריל.
במקום בנוי מבנה גדול, המהווה, פרט לציון הקדושה של מתחם הנביא שועייב, גם מקום לאכלוס אלפי העולים לרגל במהלך החג.
לפי המסורות הדרוזית והמוסלמית באחרית ימיו עבר שועייב להתגורר במערה באזור חיטין.
במערה זו מת בשיבה טובה.
מאמיניו קברו אותו והקימו מצבה במקום הקבורה.
מסורת דרוזית נוספת גורסת כי בלילה שלפני קרב קרני חיטין חלם סלאח א-דין על מלאך, אשר הבטיח לו ניצחון בתנאי שלאחר הקרב ירכב עם סוסו מערבה.
המלאך הבטיח כי מקום עצירתו של סוסו יהיה אתר קבורתו של שועייב.
על פי מסורת זו, סלאח א-דין אכן רכב מערבה בתום הקרב, איתר את מקום קבורתו של שועייב, והדרוזים בנו את האתר במקום.
העדויות ההיסטוריות המוקדמות ביותר המזהות את המקום כמקום משכבו של שועייב הן עדויות של מטיילים והיסטוריונים מהמאה ה-12.
אתר נבי שועייב הורחב ושופץ לאורך השנים.
החלק הישן ביותר במתחם שעדיין עומד בתחילת מאה ה-21, נבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19, לאחר שמנהיגם הרוחני של הדרוזים, שייח' מוהנא טריף מג'וליס זימן אספת נכבדים לדיון בנושא בנייתו של מתחם חדש.
משלחת נכבדים יצאה לסוריה ולבנון לגייס כספים לבניית המתחם.
הקהילה הדרוזית בגליל ובהר הכרמל תרמה אף היא סכומי כסף נכבדים.
בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל פרצה מחלוקת בין הדרוזים לבין המועצה המוסלמית העליונה לגבי השאלה מי בעל האפוטרופסות על האתר.
לאחר קום מדינת ישראל העניקה המדינה אפוטרופסות מלאה לדרוזים על המתחם ועל מאה דונמים הסובבים לו.
תחת הנהגתו של שייח אמין טריף, האתר שופץ והוספו לו מספר חדרים לאירוח העולים לרגל.
הארכאולוג נחמן אביגד מסר אודות חותם עברי אופייני מן המאה השביעית לפנה"ס ובו מופיעה הכתובת לשענפ בנ.
הניתן לקריאה בצורה: "לשעיבב בנ.
פנטון מאוניברסיטת חיפה קרא את הכתובת על החותם שֻע (בּנ) יֻבַּבּ.
השם שענפ הוא שם מורכב הכתוב בכתיב חסר: שע ו-נפ, בעוד המרכיב שע (שוע) מצוי במקרא: / (דברי הימים א,ג',ה').
בעוד המרכיב 'נפ' לא מצוי לא במקרא, לא בממצאים האפיגרפיים מתקופת בית ראשון ולא מהישובים היהודיים במצריים פשר המילה נף הוא גבוה ומופיע בחותם יהודי "אלנפ בר אשיהו" מדיסקליאון שבאסיה הקטנה מן המאה החמישית-רביעית לפנה"ס.
אביגד מוסיף כי 'בנ.נבי' הוא אזרח העיר נב שהייתה מזרחית לירושלים והכינוי בנ נבי מתייחס לאזרח בן העיר נוב, ציוּן בית האב מעיד על מעלה מיוחדת של האזרח, אופי התפקיד אותו הוא נושא או שהייתה משמעות מיוחדת לעיר המוצא היות שהעיר נוב נודעה כעיר כהנים גם לאחר תקופת שאול ודוד.
שתי החותמות מובילות למסקנה שמדובר בכהן בן העיר נוב ומהוות עדות על המשכיות הכהונה בואיכה התקופה הגלותית.
קברים במתחם לפי המסורת היהודית
זהות הנקברים במתחם הוא נושא שנוי במחלוקת במסורת היהודית.
מסורות שונות (מרביתם מימי הביניים) מונות מספר אפשרויות:
יהושע (זיהוי מתחילת המאה ה-13)
יתרו (זיהוי מתחילת המאה ה-13)
צפניה (זיהוי מתחילת המאה ה-13)
יעקב איש כפר חיטיא (זיהוי מהמאה ה-14)
יהושע בן פרחיה (זיהוי מתחילת המאה ה-17)
אלישע בן אבויה (זיהוי מתחילת המאה ה-20)
רב ענן (זיהוי מהמאה ה-20)
וכן טביעת כף רגלו השמאלית של יתרו (זיהוי מהמאה ה-18) או של משה (זיהוי מסוף המאה ה-19).
רבי שמואל ב"ר שמשון שסייר בארץ ישראל בתחילת המאה ה-13 (1210 לערך) כנראה היהודי הראשון לתעד מסורת זו, הוא כותב בספרו "מסע דפלסטינא": "הלכתי לכפר חטים וראיתי בצד ההר ב' קברים, יש אומרים קבר יהושע ויש אומרים קבר יתרו וקבר צפניה".
לפי המסורת הדרוזית, טביעת רגלו השמאלית של שועייב נראית באתר הקבר.
העולים לרגל נוהגים ליצוק שמן לתוך טביעת הרגל ולמשוח את השמן על גופם על מנת להתברך במזל טוב.
כאשר הכירה ממשלת ישראל בחגים הדרוזיים באופן רשמי, תאריכי החג נקבעו כימים שבין 24 באפריל ל-28 באפריל.
ב־14 במרץ 2025 עלו למקום 100 אנשי דת דרוזים מסוריה בעת ביקור מיוחד של אנשי דת דרוזים מסוריה במקומות קדושים בישראל.
מתחם הפירמידות בגיזה או הנקרופוליס של גיזה הוא אתר ארכאולוגי השוכן על רמת גיזה, במרחק קצר מקהיר שבמצרים.
מתחם זה של מונומנטים עתיקים שוכן במרחק של כ-8 קילומטרים מהעיר גיזה שעל הנילוס, ובמרחק של כ-25 קילומטרים בכיוון דרום-מערב ממרכז קהיר.
הפירמידה הגדולה של גיזה, המצויה במתחם זה, היא המונומנט היחיד שנותר משבעת פלאי תבל.
נקרופוליס מצרי עתיק זה מורכב מפירמידת ח'ופו (הידועה בכינוי "הפירמידה הגדולה של גיזה"), פירמידת חעפרע הבינונית, פירמידת מנכאורע הקטנה יותר, וכן קבוצת בנייני לוויין מפוארים הידועים בכינוי "פירמידות המלכות", סוללות ופירמידות עמק.
הספינקס הגדול שוכן בצד המזרחי של המתחם, ופונה לכיוון מזרח.
הדעה הרווחת בקרב האגיפטולוגים היא שפני הספינקס מתארים את פניו של פרעה חעפרע.
בסמוך למונומנטים הללו נמצאים קבריהם של פקידי ממשל בכירים ומונומנטי קבורה מאוחרים יותר (תקופת הממלכה החדשה ואילך) המסמלים את הכבוד כלפי אלו שקבורים בנקרופוליס.
כיום ניתן לצפות רק בפירמידת מנכאורע ללא מעטפת אבן הגיר שלה, ואילו בפירמידת חעפרע נותר חלק מכיסוי אבן הגיר של הפסגה, בעוד שבפירמידת ח'ופו הבסיס הוא זה שמצופה עדיין באבן גיר.
במבט מרחוק פירמידת חעפרע נראית גדולה יותר בהשוואה לשתי הפירמידות האחרות, אך למעשה זוהי אשליה אופטית הנובעת ממיקומה הגאוגרפי של הפירמידה ומזווית השיפוע שבה היא נבנתה.
תקופת הבנייה העיקרית באתר הייתה במהלך המאה ה-25 לפנה"ס.
האתר התפרסם בתקופה ההלניסטית כאשר הפירמידה הגדולה הוזכרה על ידי אנטיפטרוס מצידון כאחד משבעת פלאי תבל, והיא האתר היחיד ברשימה ששרד עד היום.
פירמידות גיזה נחשבות בדרך כלל על ידי תיירים למבנים השוכנים במיקום מדברי מרוחק בעיקר בגלל תמונות מהמאה ה-19, אך למעשה הן חלק מאחת הערים הצפופות ביותר באפריקה.
בעקבות תהליך של התפתחות אורבנית קהיר משתרעת עד לשולי האתר הארכאולוגי.
אתרי העתיקות באזור ממפיס, כולל אלו שבגיזה, וביחד עם האתרים בסקארה, דחשור אבו רויאש ואבו סיר, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1979.
קיימות תאוריות רבות העוסקות בשיטות הבנייה של הפירמידה הגדולה.
תאוריות רבות מבוססות על הרעיון של הזזת אבנים ממחצבה, גרירתן והצבתן במקום מסוים.
המחלוקות נוגעות בעיקר לדרך שבה האבנים הועברו והונחו במקומן.
בשנת 2024 התגלה בעזרת לוויינים שמתחת לחול היה ערוץ של הנילוס שהתייבש לפני שנים.
נתיבו היה מתאים לשינוע חומרי בניה לגיזה.
קיימות גם תאוריות העוסקות באנשים שבנו את הפירמידות.
תאוריה אחת, שהוצעה על ידי היוונים, גורסת שעבדים אולצו לעבוד עד שבניית הפירמידה הושלמה, והיא איננה מקובלת כיום על האגיפטולוגים.
טענה נוספת היא שהפירמידה הגדולה נבנתה על ידי עשרות אלפי פועלים מיומנים שהתגוררו בסמוך אליה ועבדו תמורת משכורת או כצורה של תשלום מיסים עד להשלמת הבנייה.
קבריהם של העובדים התגלו בשנות ה-90 על ידי הארכאולוגים זאהי האוואס ומארק לנהר.
האגיפטולוג מירוסלב ורנר טוען כי כוח העבודה היה מאורגן במבנה היררכי שהתבסס על כישוריהם של העובדים.