tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גם הקטע ה-3 הוזנק מבלגיה, בעיר בינץ' אך במהלך הקטע חצה את הגבול לצרפת הסתיים באיפרני.
המרוץ גם ציין 100 שנים מהשנה בה התחילו ללבוש לראשונה את החולצה הצהובה.
הקטע ה-4 של המרוץ החל בריימס והסתיים בנאנסי והתאים למאיצים, בדומה לשלב 5 שהתחיל בסן-דייה-דה-ווז' והסתיים בקולמאר, למרות זאת, תוואי השלב היה יותר גבעי, ולכן התאים פחות למאיצים טהורים ויותר לרוכבים מגוונים.
השלב ה-6 של המרוץ הסתיים לראשונה בעלייה, הוא התחיל במילוז והסתיים בעלייה ללה פלאנש דה בל פי, עלייה שנכנסה לשימוש במרוץ בשנת 2012 ומאז נכללה במרוץ גם ב-2014 ו-2017. אך בשנה הזו העלייה כללה גם דרכי גראבל שהפכו אותה למאתגרת יותר.
הקטע ה-7 במרוץ היה הקטע הארוך ביותר במרוץ, 230 קילומטרים מבלפור לשאלון-סור-סון, והתאים למאיצים.
הקטע ה-8 היה קטע גבעי, כ-200 קילומטרים ממאקו לסנט אטיין.
גם הקטע ה-9 היה גבעי, והתחיל בעיר בו הסתיים הקטע ה-8, סנט אטיין, והסתיים בבריוד.
הקטע ה-10 (סנט פלור-אלבי) היה גם בתוואי גבעי-מישורי שמתאים למאיצים, ואחריו הרוכבים נכנסו ליום המנוחה הראשון במרוץ.
גם הקטע ה-11 (אלבי-טולוז) התאים למאיצים, ושני הקטעים הוו את ההזדמנות האחרונה של המאיצים לפני הכניסה לפירנאים.
הקטע ה-12 היה קטע הררי והקטע שסימן את בוא המרוץ לעליות, 209 קילומטרים מטולוז לבנייר-דה-ביגור, כשהוא כולל שתי עליות בקטגוריה "1", הראשונה מביניהם הייתה מעבר הפיירסורדה והשנייה הייתה ה-Horquette d'ancizan, לאחר הסוף שלה, לא כלל הקטע עוד עליות והסתיים בתוואי מישורי.
הקטע ה-13 במרוץ היה קטע נגד השעון האישי היחיד בטור, לאחר שכלל 27.2 קילומטרים בעיר פו, והיה בתוואי גבעי.
הקטע ה-14 של המרוץ כלל בסופו את מעבר טורמאלה, העלייה הוותיקה ביותר במרוץ שנכללה הכי הרבה פעמים, הוא החל בעיר טרבה וכלל 111 קילומטרים, כשבדרך לטורמאלה גם כלל את העלייה "מעבר סולור".
גם הקטע ה-15 היה הררי, 185 קילומטרים מלימווה לפואה, כשהוא מסתיים בעלייה לפראט ד'אלביס.
העלייה הראשונה בקטע הייתה בקטגוריה 2, ה-Col do Montsegur.
ולאחר מכן כלל עוד שתי עליות בקטגוריה 1, ה-Port de Lers וה-Mur de Peguere.
בקטע 16 הרוכבים קיבלו אתנחתא מן העליות ומאבקי הדירוג הכללי, כשהקטע התאים שוב למאיצים והיה בתוואי מישורי-גבעי, כ-177 קילומטרים, כשהקטע
הקטע ה-17 במרוץ היה בתוואי גבעי, כ-200 קילומטרים מפון-דו-גאר לעיר גאפ.
הוא התאים לפנצ'רים או לרוכבים בעל יכולות מגוונות.
העלייה הסופית במרוץ הייתה ה-Col de la Sentinelle, בקטגוריה 3.
הקטע ה-18 במרוץ היה אחד מהקטעים ההרריים בטור, 208 קילומטרים מאמבורן לואלוריי, כשבדרך הוא כולל 2 מהעליות המיתולגיות והקשות במרוץ ששניהם בקטגוריה HC, הגבוהה ביותר לעלייה.
הראשונה הייתה מעבר האיזואר, עלייה של 14.2 קילומטרים, והשנייה הייתה מעבר הגאליבייה, עלייה של 23 קילומטרים.
לאחר סוף הגאליבייה, המשך השלב היה בירידה ובתוואי מישורי.
הקטע ה-19 במרוץ אמור היה לכלול 127 קילומטרים, מסנט-ז'אן-דה-מורין לעיר טין, אך לאחר מזג אוויר קשה בעלייה הסופית לטין, שכלל שיטפונות רבים ותנאי שטח מאתגרים, הוחלט לקצר את המרוץ ככה שסופו יהיה בעלייה למעבר איסראן, אך לא יוכרז מנצח בקטע.
גם הקטע ה-20 במרוץ קוצר, הוא אמור היה לכלול 130 קילומטרים אך בסוף כלל 59 בלבד, לאחר שהיה חשש ממשי לשיטפונות בחלק מהמקומות בהם המרוץ היה אמור לעבור.
הוא התחיל בעיר אלברוויל והסתיים בעלייה לוואל טורנס.
הקטע ה-21 במרוץ היה הקטע האחרון בו, הוא התחיל בראמבוייה והסתיים בשדרות השאנז אליזה בפריז, כשהוא מתאים למאיצים.
השלב נחשב לממלכתי וטקסי, ובעצם מקובל שלא מנסים לעשות בו מהלכים בדירוג הכללי.
המרוץ החל ב-6 ביוני בעיר בריסל וכלל 194 קילומטרים כשהתוואי שלו מישורי.
הקטע השני של המרוץ נערך גם הוא בבריסל והיה קטע נגד השעון לקבוצות, כשקבוצתו של טיוניסן, יומבו–ויסמה, מנצחת את השלב כשהיא מקדימה את אינאוס ואת דקונינק קוויק-סטפ.
בעקבות כך טיוניסן המשיך להוביל את המרוץ, כשבן קבוצתו ווט ואן ארט עבר להוביל את קטגוריית ההרים.
הקטע ה-3 של המרוץ התאים לפנצ'רים, לאחר שכלל 215 קילומטרים מהעיר בינץ' בבלגיה לעיר איפרני בצרפת.
טים ולנס שהה בקבוצת הבריחה של הקטע ולקח נקודות בעליות השונות בקטגוריית ההרים, ובעקבות כך עבר להוביל את הקטגוריה על חשבונו של גרג ואן אוורמאט.
במהלך הטיפוס ל-Cote de Mutigny התקיף ז'וליאן אלאפיליפ (דקונינק קוויק-סטפ) וברח לדבוקה הראשית, ללא טיוניסן שהתפרק ממנה.
הוא שמר על הפער שלו וניצח את הקטע, מקדים ב-26 שניות את מייקל מת'יוס (סאנווב) ואת יספר סטויבן (טרק - סגפרדו).
בעקבות כך עבר אלאפיליפ להוביל את המרוץ, על חשבונו של טיוניסן שיצא לגמרי מתמונת הדירוג הכללי.
פטר סאגאן, שסיים במקום ה-5 את הקטע, עבר להוביל את קטגוריית הנקודות, כשווט ואן ארט שומר על ההובלה שלו בקטגוריית הרוכב הצעיר.
הקטע ה-4 של המרוץ היה הקטע הראשון שהתחיל בצרפת, לאחר שכלל 213.5 קילומטרים מנאנסי עד לריימס.
הוא היה בתוואי גבעי והתאים למאיצים.
אליה ויוויאני (דקונינק קוויק-סטפ) ניצח את הקטע, מקדים את אלכסנדר קריסטוף (יו.
כשבשאר הקטגוריות השונות לא חלו שינויים.
הקטע ה-5 במרוץ היה גבעי והתאים למאיצים, אך פחות למאיצים טהורים ויותר למאיצים מגוונים יותר.
הוא כלל 175.5 קילומטרים והוזנק מסן-דייה-דה-ווז' והסתיים בקולמאר.
פטר סאגאן ניצח את השלב, כשהוא מקדים את ווט ואן ארט ואת מטאו טרנטין (מיצ'לטון - סקוט) בעקבות כך הגדיל פטר סאגאן את יתרונו בקטגוריית הנקודות, כשגם טים ולנס הגדיל במהלך הקטע את כמות הנקודות שלו בקטגוריית ההרים והידק את הובלתו.
בשאר הקטגוריות לא חלו שינויים.
השלב ה-6 במרוץ היה השלב ההררי הראשון במרוץ, הוא כלל 160.5 קילומטרים ממילוז לעלייה בלה פלנץ' דה בלפי שכלל גם דרכי גראבל.
בתחילת הקטע יצאה קבוצת בריחה גדולה ששלושה מנציגיה שרדו עד סיום השלב, כשדילן טונס (בחריין מרידה) מנצח את השלב, מקדים את ג'וליו צ'יקונה (טרק - סגפרדו) ב-11 שניות ואת סנדרו מוריס (ואנטי–גרופ גובר) ב-1:05 דקות.
ז'וליאן אלאפיליפ חצה את קו הסיום של הקטע במקום ה-6, 1:46 דקות אחרי טונס.
רוכבים כמו רומן בארדה, פאביו ארו איבדו זמן ויצאו מתמונת הדירוג הכללי.
בעקבות כך צ'יקונה, שדורג במקום הבכיר ביותר מקבוצת הבריחה, עבר להוביל את המרוץ על חשבונו של אלאפיליפ וגם את קטגוריית הרוכב הצעיר על חשבונו של ואן ארט.
למרות זאת, אלאפיליפ, שלא נחשב קודם לכן לרוכב שיכול להתמודד עם שאר רוכבי הדירוג הכללי על ניצחון בטור כולו, הציג יכולת טובה, מה שגרם לו אולי לשנות את התוכניות במרוץ ולנסות ולהתמודד על ניצחון בטור כולו.
במהלך הקטע גם הגיעו הפורשים הראשונים במרוץ, כשפטריק בווין (CCC) פרש לפני תחילת הקטע וניקולה אדה (קופידיס) פרש במהלכו.
הקטע ה-7 במרוץ היה הקטע הארוך ביותר במרוץ, 230 קילומטרים מבלפור לשאלון-סור-סון.
הקטע היה בתוואי גבעי והתאים למאיצים, כשדילן חרונבייחן ניצח את הקטע, מקדים את קיילב יואן ואת פטר סאגאן.
בקטגוריות השונות לא חלו שינויים, כשפטר סאגאן המשיך להגדיל את הפער שלו בקטגוריית הנקודות.
השבוע השני של המרוץ החל בקטע ה-8, 200 קילומטרים ממאקו לסנט אטיין.
במהלך הקטע יצאה קבוצת בריחה שכללה את אלסנדרו דה מרקי, בן קינג, תומאס דה חנט וניקי טרפסטרה, הקבוצה הידללה בהמשך ורק דה חנט ודה מרקי שרדו בהמשך, בלי טרפסטרה וקינג.
הפלוטון הגיע 26 שניות אחרי דה חנט המנצח, כשמייקל מת'יוס מוביל אותו במקום הרביעי.
בעקבות כך אלאפיליפ חזר להוביל את המרוץ על חשבון צ'יקונה, מוביל ב-23 שניות עליו ועל 53 שניות על פינו.
טיג'יי ואן גארדרן (EF Education First) פרש לפני תחילת הקטע, כשכריסטוף לאפורט (קופידיס) פורש במהלכו.
הקטע ה-9 של המרוץ כלל 170.5 קילומטרים, מסנט אטיין לבריוד והתאים למאיצים.
בתחילת הקטע יצאה קבוצת בריחה גדולה ששרדה עד הסיום, במהלך הקילומטרים האחרונים התנתקו מקבוצת הבריחה טיש בנוט ודריל אימפי ועברו להוביל את המרוץ, השניים שמרו על הפער שלהם עד סוף הקטע, ובספרינט הסיום גבר אימפי על בנוט וניצח את הקטע.
המצב בקטגוריות השונות לא השתנה ובמהלך השלב פרש רוכב אחד, אלסנדרו דה מרקי, לאחר שהתרסק ונפצע.
הקטע ה-10 של המרוץ כלל 217.5 קילומטרים, מסנט פלור לאלבי והיה בתוואי מישורי.
לקראת סוף הקטע רוחות צד פיצלו את הדבוקה הראשי והדבוקה הקדמית הצטמצמה ל-26 רוכבים בלבד, שביניהם מוביל המרוץ אלאפיליפ.
בספרינט הסיום גבר ווט ואן ארט על אליה ויוויאני וקיילב יואן וניצח את השלב.
אך טיבו פינו שדורג שלישי הפסיד 1:40 דקות, ביחד עם רוכבים נוספים כמו באוקה מולמה, ריגוברטו אוראן, ריצ'י פורט ועוד.
גם ג'וליו צ'יקונה שדורג שני הפסיד זמן, לאחר שחצה את קו הסיום 2:09 דקות אחרי הדבוקה הראשית, כשפאביו ארו ומיקל לנדה מפסידים זמן זהה.
צ'יקונה גם איבד ההובלה בקטגוריית הרוכב הצעיר לאיגן ברנל.
בעקבות כך תמונת הדירוג הכללי השתנתה, כשאלאפיליפ ממשיך להוביל בפער של 1:12 דקות מגריינט תומאס ו-1:16 מאיגן ברנל.
כשמוביסטאר תופסת את ההובלה בקטגוריה הקבוצתית.
בקטגוריית ההרים והנקודות המצב לא השתנה.
למחרת (16 ביוני) הרוכבים נכנסו ליום המנוחה הראשון במרוץ.
הם חזרו ממנו למחרת ב-17 ביוני לקטע ה-11, עם ההזדמנות האחרונה של המאיצים לפני הכניסה לפירנאים, בקטע של 167 קילומטרים מאלבי לטולוז.
בקטע השיג קיילב יואן את הניצחון הראשון שלו בקטע, כשהוא מקדים את דילן חרונבייחן ואת אליה ויוויאני.
המצב בקטגוריות השונות לא השתנה.
לפני תחילת הקטע פרש ריק צאבל, כשבמהלך הקטע פרש ניקי טרפסטרה לאחר שהתרסק.
הקטע ה-12 של המרוץ כלל 209.5 קילומטרים, מטולוז לבנייר-דה-ביגור, הקטע למעשה סימן את תחילת מאבקי הדירוג הכללי ובוא המרוץ לפירנאים.
בתחילת השלב יצאה קבוצת בריחה גדולה, ביניהם טים ולנס שהגדיל את הפער שלו בקטגוריית ההרים.
במהלך הטיפוס האחרון של הקטע, ה-Horquette d'ancizan, הקבוצה הצטמצמה לשלושה רוכבים בלבד, סיימון ייטס (מיצ'לטון - סקוט), גרגור מילברגר (בורה–הנסגרוהה) ופלו בילבאו (אסטנה).
לאחר תום הטיפוס השלב היה בתוואי ירידה ומישורי, ובספרינט הסיום גבר ייטס על בילבאו ומילברגר וניצח את הקטע.
במהלך הקטע פרשו רוהאן דניס (בחריין מרידה) וג'אקומו ניצולו (דיימנשן דאטה), כשיספר פיליפסן (יו.
אמירטס) פרש לפני תחילת הקטע.
הקטע ה-13 של המרוץ כלל 27 קילומטרים בעיר פו והיה קטע נגד השעון האישי היחיד במרוץ.
ז'וליאן אלאפיליפ, שזינק אחרון מפאת היותו מוביל את המרוץ, ניצח את הקטע, 14 שניות מגריינט תומאס ו-36 מתומאס דה חנט.
בעקבות כך הגדיל את הפער שלו בפסגה, כשסטייבן קראוסווייק ניצב במקום השלישי על חשבונו של ברנל שסבל מיום רע והתדרדר למקום החמישי, כשגם אנריק מאס עוקף אותו במקום הרביעי.
מאס גם עקף את ברנל בקטגוריית הרוכב הצעיר.
במהלך השלב התרסק ווט ואן ארט ונאלץ לפרוש כתוצאה מכך.
הקטע ה-14 של המרוץ התחיל בטרבה והסתיים במעבר טורמאלה, המעבר הוותיק ביותר במרוץ מבין העליות המיתולוגיות והעלייה שנכללה הכי הרבה פעמים במרוץ, הקטע כלל כ-111 קילומטרים בסך הכל.
במהלך הקטע יצאה קבוצת בריחה שכללה את המוביל בקטגוריית ההרים, טים ולנס, שהגדיל את כמות הנקודות שלו ל-64, לאחר שלקח נקודות בעליות המוקדמות של השלב.
את השלב עצמו ניצח טיבו פינו, 6 שניות לאחר אלאפיליפ שהמשיך להיראות בכושר מעולה בניגוד לצפוי וסיים שני וסטייבן קראוסוויק שסיים שלישי.
עמנואל בוכמן וברנל סיימו במקומות ה-4 וה-5 בהתאמה, כ-8 שניות אחרי פינו.
גריינט תומאס במקום ה-8, כ-36 שניות אחרי פינו.
נאירו קינטנה, שקבוצתו עבדה עבורו מתחילת השלב, אכזב וסיים במקום ה-17, 3:24 דקות אחרי פינו, כשבן קבוצתו של קינטנה, מיקל לנדה, הרשים יותר וסיים במקום השישי, 14 שניות אחרי פינו.
בעקבות כך, תמונת הדירוג הכללי השתנתה, כשהפער של תומאס במקום השני גדל ל-2:02 מאלאפיליפ, וסטייבן קראוסוויק במקום השלישי, 2:14 מאלאפיליפ.
כשברנל רביעי בפער של 3 דקות מאלאפיליפ, ובוכמן ופינו בפער של 3:12 דקות.
לפני תחילת השלב פרש מקסימיליאן שכמן לאחר ששבר את האצבע במהלך קטע נגד השעון של אתמול.
השבוע השלישי והסופי (קטעים 15-21)
הקטע ה-15 היה גם הוא הררי, 185 קילומטרים מלימוואה לפואה, כשהוא מסתיים בעלייה לפראט ד'אלביס.
בקטע עצמו ניצח סיימון ייטס והשיג את הניצחון השני שלו בקטע במרוץ, לאחר שוב שרד מקבוצת הבריחה.
טיבו פינו המשיך להיראות טוב, לאחר שסיים שני, בפער של 33 שניות מייטס.
אבל מי שכבר לא נראה טוב הוא ז'וליאן אלאפיליפ, שלראשונה בטור הראה סימני חולשה והתקשה לעמוד בקצב של שאר רוכבי הדירוג הכללי, כשהוא מסיים במקום ה-11, 1:49 דקות מייטס.
גריינט תומאס וסטייבן קראוסוויק סיימו את השלב במקומות ה-7 וה-8 בהתאמה, 1:22 דקות מייטס.
בוכמן וברנל סיימו במקומות ה-4 וה-5 בהתאמה, 51 שניות, כשמיקל לנדה ממשיך להיראות טוב יותר מהמוביל השני של קבוצתו, קינטנה, ומסיים במקום השלישי, לצד טיבו פינו.
קינטנה סיים את הקטע במקום ה-19, כ-2:58 דקות מייטס.
בעקבות כך הפער בדירוג הכללי הצטמצם, כשגריינט תומאס במקום השני מצמצם את הפער ל-1:35 דקות מאלאפיליפ וקראוסוויק במקום השלישי מצמצם את הפער ל-1:47 דקות.
כשפינו חולף על פני ברנל ועולה למקום הרביעי, 1:50 דקות מאלאפיליפ.
ברנל במקום החמישי, 2:02 דקות פער.
למחרת (22 ביוני) הרוכבים נכנסו ליום המנוחה השני והאחרון במרוץ.
הם חזרו ממנו ב-23 ביוני לקטע ה-16 של המרוץ, בו קיבלו הרוכבים אתנחתא ממאבקי הדירוג הכללי והעליות, כשהקטע היה בתוואי גבעי שהתאים למאיצים בעיר נים.
בקטע ניצח קיילב יואן והשיג את הניצחון השני שלו בקטע במרוץ, מקדים את אליה ויוויאני ודילן חרונבייחן.
במהלך הקטע פרש יאקוב פוגלסן לאחר שהתרסק ונפצע, כשווילקו קלדרמן (סאנווב) פרש לפני תחילת הקטע.
גם השלב ה-17 למחרת היה נטול ממאבקי הדירוג הכללי, הוא כלל 200 קילומטרים מפון-דו-גאר לעיר גאפ.
לפני תחילת הקטע פרשו לואיס לאון סאנצ'ס (אסטנה) וקייס בול (סאנווב).
טוני מרטין (יומבו–ויסמה) ולוק רואו (אינאוס) נפסלו מהמרוץ לאחר עימות ביניהם.
הקטע ה-18 של המרוץ כבר היה בתוואי הררי והיה אחד מהקטעים ההרריים ביותר במרוץ, הוא כלל 208 קילומטרים מאמבורן לוואלורי, וכלל בתוכו את מעבר האיזואר ומעבר הגאליבייה, שתיים מהעליות הידועות במרוץ.
רומן בארדה, שהגיע לטור כאחד מהפייבוריטים, נכשל במאבקי הדירוג הכללי ואכזב לאחר שנחשב לאחת מהתקוות הצרפתיות הגדולות למרוץ.
בעקבות כך הוא החליט לשנות אסטרטגיה ולהתרכז בקטגוריית ההרים, ובמהלך הקטע נכנס לקבוצת הבריחה ולקח את הנקודות באיזואר וגם בגאליבייה, ועקף את טים ולנס בקרב על קטגוריית הנקודות ועבר להובילה.
עוד מי שבילה בקבוצת הבריחה היה נאירו קינטנה, שאכזב גם הוא במאבקי הדירוג הכללי כשבן קבוצתו מיקל לנדה הראה עדיפות עליו בעליות.
במהלך הטיפוס לגאליבייה התקיף קינטנה את בארדה ואת אלכסיי לוצנקו, שמר על הפער שלו במהלך השלב שהיה בירידה ובמישור, וניצח את הקטע.
מתוך דבוקת הדירוג הכללי, במהלך הטיפוס לגאליבייה התקיף ברנל ובסופו של דבר חבר לרוכבים אחרים שהתפרקו מקבוצת הבריחה, וסיים 4:46 דקות מקינטנה, כששאר דבוקת הדירוג הכללי מסיימת ביחד, בפער של 5:18 דקות מקינטנה.
בעקבות כך ברנל עלה למקום השני הכללי על חשבונו של תומאס, כשהוא מוריד את הפער מאלאפיליפ ל-1:30 דקות.
בעקבות עלייתו של ברנל למקום השני הוא גם הוריד את קראוסוויק למקום הרביעי ואת פינו למקום החמישי.
סרן קראו אנדרסן (סאנווב) ולוקאס פוסטלבגר (בורה–הנסגרוהה) פרשו לפני תחילת הקטע.
הקטע ה-19 של המרוץ אמור היה לכלול 130 קילומטרים מסנט-ז'אן-דה-מורין לטין במהלך הקטע פרש טיבו פינו מהמרוץ, ככל הנראה בשל פציעה שליוותה אותו מהקטע הקודם.
במהלך הטיפוס למעבר איסראן התקיף ברנל וכתוצאה מהתקפה זו התפרק ז'וליאן אלאפיליפ.
במהלך הירידה ממעבר איסראן לקראת הטיפוס הסופי לעיר טין, שיטפונות הציפו את המסלול והפכו אותו ללא רכיב, והוחלט לקצר את המסלול, ככה שהסיום יקבע בפסגה של מעבר איסראן והזמנים יינתנו על ידי הפערים בה, והשלב יסתיים ללא מנצח בו.
בעקבות כך, ברנל, שחצה את הפסגה למעבר איסראן ראשון ובפער של 2:07 דקות מאלאפיליפ, עבר להוביל את המרוץ על חשבונו, כשהוא יורד למקום השני בפער של 45 שניות מברנל ו-1:11 דקות מבן קבוצתו תומאס במקום השלישי.
הקטע ה-20 של המרוץ היה הקטע האחרון בו התקיימו מאבקים על הדירוג הכללי והקטע לפני אחרון במרוץ, לקראת ההגעה לפריז בקטע ה-21. גם מסלול הקטע הזה קוצר, מ-130 קילומטרים ל-59, לאחר חשש משיטפונות בחלק מהאזורים שהקטע היה אמור לעבור בהם, הקטע הוזנק מאלברוויל והסתיים בעלייה לואל טורנס.
במהלך הקטע יצאה קבוצת בריחה שכללה את וינצ'נצו ניבאלי, שלא הצליח לקחת חלק במאבקי הדירוג הכללי לאחר המקום השני שלו בג'ירו ד'איטליה.
ניבאלי התקיף במהלך העלייה לואל טורנס את שאר קבוצת הבריחה וניצח את הקטע.
בדבוקת הדירוג הכללי, אלחנדרו ולוורדה סיים שני אחרי ניבאלי, כ-10 שניות אחריו, בעוד בן קבוצתו, מיקל לנדה, מסיים שלישי בפער של 14 שניות מניבאלי.
ברנל ותומאס סיימו במקומות ה-4 וה-5 בהתאמה, 17 שניות מניבאלי.
בעקבות כך הבטיח ברנל את הניצחון במרוץ.
במהלך הטיפוס לואל טורנס, התפרק אלאפיליפ וסיים את הקטע במקום ה-26, כ-3:17 דקות אחרי ניבאלי ונשר עד למקום החמישי הכללי, כשקראווסוויק ובוכמן חולפים על פניו במקומות השלישי והרביעי בהתאמה, כשתומאס שני.
הקטע ה-21 היה הקטע האחרון במרוץ, הוא כלל כ-128 קילומטרים מראמבוייה לשדרות השאנז אליזה בפריז.
הקטע נחשב לקטע טקסי וממלכתי, שלא נאבקים בו על הדירוג הכללי.
קיילב יואן ניצח את הקטע והשיג את הניצחון השלישי שלו בקטע במרוץ והפך לרוכב הכי פורה מבחינת ניצחונות במרוץ.
יואן הקדים את דילן חרונבייחן ואת ניקולו בונפאציו ובעקבות כך עלה למקום השני בקטגוריית הנקודות, אחרי פטר סאגאן.
הטור הסתיים לאחר הקטע ה-21 שהיה הקטע האחרון במרוץ, ואיגן ברנל ניצח אותו באופן רשמי, כשהוא הופך למנצח הראשון במרוץ מדרום אמריקה.
מקדים את בן קבוצתו גריינט תומאס ב-1:11 דקות ואת סטייבן קראוסוויק ב-1:31 דקות, ברנל, שניצח את הטור בהיותו בן 22, ניצח בעקבות כך גם את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ.
את קטגוריית הנקודות ניצח בפעם השביעית בשמונה השנים האחרונות פטר סאגאן, עם 316 כאלו.
מקדים את קיילב יואן (248) ואת אליה ויוויאני (224).
את קטגוריית ההרים ניצח רומן בארדה עם 96 נקודות, מקדים את ברנל (84) ואת טים ולנס (75).
טור דו רואנדה הוא מרוץ אופני כביש ברואנדה, שנערך מאז 1988. המרוץ ביסס את מעמדו כאחד ממרוצי האופניים הגדולים והחשובים ברחבי אפריקה.
המרוץ נוסד בשנת 1988, כשניצח בו קלסטין נדגיינגומה המקומי.
המרוץ הוא חלק מסבב המרוצים האפריקאי של ה-UCI ונמצא בדרג 2.2 החל משנת 2009, במהדורה בה ניצח אדיל ג'לול המרוקאי.
בשנת 2020 ניצח נתנאל טספטסיון האריתראי את המרוץ, כשג'ונתן רסטרפו הקולומביאני משחזר את ההישג של ריינן מ-2011 ומנצח ארבעה קטעים.
טור דה ל'אן (שם רשמי בצרפתית: Tour de l'Ain; ידוע גם בתור: Prix de l'Amitié) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים שנערך במחוז אן מאז 1972. המרוץ מונה כשלושה קטעים, כשהסופי והמכריע מסתיים בעלייה למעבר הקולומבייר הידועה.
המרוץ נוסד בשנת 1989 כגרסה חדשה של מרוצים ישנים באזור שקדמו לו.
ב-1993 המרוץ נפתח גם לרוכבים מקצוענים.
טור דה פראנס 2020 הוא המהדורה של ה-107 של מרוץ הטור דה פראנס, אחד משלושת מרוצי הגרנד טורס והמרוץ היוקרתי והחשוב ביותר בעולם שמאורגן על ידי חברת ASO.
התאריך המקורי של המרוץ היה אמור להיות 27 ביוני, אך בשל התפרצות נגיף הקורונה בצרפת, נדחה בהמשך ל-29 באוגוסט עד 20 בספטמבר.
הטור יצא לדרך בניס, והסתיים בפריז (שאנז אליזה) לאחר כ-21 קטעים ומרחק מצטבר של כ-3,470 קילומטרים.
במרוץ ניצח טאדיי פוגאצ'אר (יו.
אמירטס), מקדים ב-59 שניות את בן ארצו פרימוש רוגליץ' (יומבו–ויסמה) וב-3:30 דקות את ריצ'י פורט (טרק-סגפרדו).
סם בנט (דקונינק קוויק-סטפ) ניצח את קטגוריית הנקודות והפך לאירי השני מאז שון קלי ב-1989 לנצח בקטגוריה, הוא גם סיים את הרצף של פטר סאגאן שניצח בקטגוריה ב-2012–2016 ו-2018–2019.
במרוץ השתתפו כל 19 קבוצות הוורלד טים ועוד 3 קבוצות מדרג ה-פרו טים שקיבלו כרטיס חופשי על ידי המארגנים (ASO).
לאוםקבוצהרוכביםקבוצת אינאוס איגן ברנל ריצ'רד קאראפאס אנדריי אמאדור מיכל קוויאטקובסקי לוק רואו ג'ונתן קסטרובייחו פאוול סיבאקוב דילן ואן בארלהיומבו–ויסמה פרימוש רוגליץ' טום דימולן רוברט חסינק אמונד גרונדהל יאנסן ספ קוס טוני מרטין ווט ואן ארט ג'ורג' בנטיו.
איגן ברנל, מנצח המרוץ ב-2019, הוביל את אינאוס גרנדיירס במטרה להגן על תוארו כאלוף הטור, כשאיתו בקבוצה רכב גם ריצ'רד קאראפאס, מנצח ג'ירו ד'איטליה.
בקבוצת יומבו–ויסמה אלו היו פרימוש רוגליץ' וטום דימולן, מנצחי הוואלטה אספניה 2019 והג'ירו ד'איטליה 2017 בהתאמה.
גם סטייבן קראוסווייק שסיים את הטור שלישי ב-2019 היה אמור להיות בסגל של יומבו לטור, אך בסוף בשל פציעה נעדר מהמרוץ.
שאר המובילים היו: נאירו קינטנה (ארקאה–סאמסיק), פאביו ארו וטאדיי פוגאצ'אר (יו.
אמירטס), עמנואל בוכמן (בורה–הנסגרוהה), טיבו פינו (Groupama–FDJ), ריצ'י פורט ובאוקה מולמה (טרק-סגפרדו), רומן בארדה (AG2R La Mondiale), מיקל לנדה (בחריין מקלארן), ריגוברטו אוראן (EF Pro Cycling), אלחנדרו ולוורדה ואנריק מאס (מוביסטאר), מיגל אנחל לופס (אסטנה), גיום מרטן (קופידיס) ואדם ייטס (מיצ'לטון - סקוט).
הפייבוריט הראשי לניצחון בקטגוריית הנקודות היה פטר סאגאן, שמחזיק בשיא הניצחונות בקטגוריה.
ספרינטרים בולטים אחרים שהתחרו במרוץ היו: קיילב יואן (לוטו–סודאל), שניצח שלושה קטעים במהדורה של 2019, סם בנט (דקונינק קוויק-סטפ), אלכסנדר קריסטוף (יו.
אמירטס), סוני קולברלי (בחריין מקלארן), בריאן קוקאר (B&B Hotels - Vital Concept p/b KTM), ג'אקומו ניצולו ואדוואלד בואסון האגן (NTT Pro Cycling), אליה ויוויאני וכריסטוף לאפורט (קופידיס), מטאו טרנטין (CCC), לוקה מזגץ (מיצ'לטון - סקוט), קייס בול (סאנווב), הוגו הופסטטר ואנדרה גרייפל (Israel Start-Up Nation).
לראשונה היה ייצוג לקוסטה ריקה, כשאנדריי אמאדור מאינאוס גרנדיירס הפך לרוכב הראשון מהמדינה להתחרות בטור, גם לישראל היה ייצוג עם קבוצת Israel Start-Up Nation ובשורותיה גם רוכב ישראלי, גיא ניב.
הטור דה פראנס 2020 יצא לדרך מניס, 170 קילומטרים עד לניס בחזרה.
הקטע הראשון כלל עלייה מדורגת אחת אותה רכבו הרוכבים פעמיים, ה-"Cote de Rimiez", פביאן גרלייר (טוטאל דיירקט אנרז'י) היה בבריחה המוקדמת של הקטע, ביחד עם מיכל שאר (CCC) וסיריל גוטייה (B&B Hotels–Vital Concept).
הרוכבים החליטו לנטרל בהקפה השנייה את הקטע עד ל-20 הקילומטרים האחרונים, לאחר ריבוי תאונות ונפילות בהקפה הראשונה.
הקטע הסתיים בספרינט מצומצם לאחר תאונה לקראת 3 הקילומטרים הראשונים, אלכסנדר קריסטוף (יו.
אמירטס) ניצח בקטע, לפני אלוף העולם מאדס פדרסן (טרק-סגפרדו) וקייס בול (סאנווב).
בתום השלב פרש ג'ון דגנקולב (לוטו–סודאל) לאחר שלא עמד במגבלת הזמן.
הקטע השני גם התחיל והסתיים בניס, כשבדרך כלל ארבע עליות מדורגות.
ה-"Col de la Colmianie" ומעבר טוריני, ששתיהן בקטגוריה 1 וה-"Col d'eze" בקטגוריה 2. בעלייה הסופית של השלב, "Col de Quatre Chemins" שהסתיימה 12 קילומטרים לפני סיום השלב, חולקו שניות בונוס לשלושת הרוכבים הראשונים.
בנואה קונספרואה (AG2R La Mondiale) לקח את מרבית הנקודות על העלייה הראשונה וסיים שני לאנתוני פרז במעבר הטוריני, מה שהספיק לקונספרואה לתפוס מגרלייה את ההובלה בקטגוריית ההרים.
במהלך הטיפוס ל-"Col de Quatre Chemins", התקיפו ז'וליאן אלאפיליפ (דקונינק קוויק-סטפ) ומארק הירשי (סאנווב).
בהמשך הצטרף אליהם גם אדם ייטס (מיצ'לטון - סקוט) שלקח את מרבית שניות הבונוס שחולקו (8) בעוד אלאפיליפ מסיים אחריו ולוקח חמש שניות והירשי לוקח שתיים.
השלושה שמרו על ההובלה שלהם גם בירידה מהעלייה ובספרינט הסיום בניס, גבר אלאפיליפ על הירשי וייטס וניצח את הקטע, הפלוטון, מובל בידי גרג ואן אוורמאט במקום הרביעי, סיים 2 שניות אחרי אלאפיליפ והירשי ושנייה אחרי ייטס.
לפני תחילת הקטע פרשו פיליפ ז'ילבר (לוטו–סודאל) לאחר שסבל משבר בפיקה כתוצאה מהתרסקות בקטע הראשון, ורפאל ואלס (בחריין מקלארן), לאחר ששבר את עצם הבריח, גם כתוצאה מהתרסקות בקטע הראשון.
הקטע השלישי התחיל גם הוא בניס והסתיים בסיסטרון, ובכך סיים את החלק של הטור בניס.
אנתוני פרז (קופידיס שהיה חלק מקבוצת הבריחה ביחד עם קונפרואה וז'רום קוסה (טוטאל דיירקט אנרז'י) לקח את מרבית הנקודות ב-"Col du Pilon" וב-"Col de le Faye", שתי עליות מדורגות מקטגוריה 3, מה שהספיק לו לעקוף את קונפרואה בקטגוריית ההרים.
אך לאחר שהשניים חזרו לפלוטון, התרסק פרז כשפגע ברכב הקבוצה שלו, שבר את עצם הבריח ונאלץ לפרוש מהמרוץ, מה שהשאיר את קונפרואה כמוביל הקטגוריה.
השלב הסתיים בספרינט המוני בניצחונו של קיילב יואן (לוטו–סודאל), לפני סם בנט (דקונינק קוויק-סטפ) וג'אקומו ניצולו (NTT Pro Cycling).
הקטע ה-4 התחיל בסיסטרון והסתיים בעלייה לאוריסאר מרלט.
הקטע הסתיים בספרינט מצומצם של רוכבי הדירוג הכללי בעיקר, בניצחונו של פרימוז' רוגליץ' (יומבו–ויסמה), לפני בן ארצו טאדיי פוגאצ'אר (יו.
בעקבות כך עבר פוגאצ'אר להוביל את קטגוריית הרוכב הצעיר.
הקטע ה-5, מגפ לפריווה, נחשב ל"קטע מעבר", לא יצאה בריחה במרוץ והוא הסתיים בספרינט רב משתתפים בניצחונו של ווט ואן ארט (יומבו–ויסמה), לפני קייס בול וסם בנט, שעבר להוביל את קטגוריית הנקודות.
ז'וליאן אלאפיליפ איבד את ההובלה במרוץ לאחר שנתפס מקבל אוכל ושתייה מרכב הקבוצה בתוך 20 הקילומטרים האחרונים, עונשו היה הורדה של 20 שניות בדירוג הכללי, הוא ירד למקום ה-16 הכללי ואדם ייטס עבר להוביל את המרוץ.
הקטע ה-6 של המרוץ כלל 191 קילומטרים מלה טייל עד לעלייה במונט אגואל, והקטע כלל בסך הכל שלוש עליות מדורגות.
בסופו של דבר ניצח בקטע אלכסיי לוצנקו (אסטנה), 55 שניות לפני חסוס הראדה (קופידיס) ו-2:15 דקות לפני גרג ואן אוורמאט (CCC במקום השלישי, שהיו שלושתם חלק מקבוצת הבריחה.
בדירוג הכללי לא חלו שינויים כשאלאפיליפ הוביל את הדבוקה במקום החמישי, 2:52 דקות מלוצנקו.
הקטע ה-7 כלל 168 ק"מ ממיו ללאוור והיה בתוואי גבעי, בתחילת הקטע הכתיבה קבוצת בורה–הנסגרוהה קצב גבוה על מנת לפרק את המאיצים הבכירים במרוץ וזה עבד, כשספרינטרים כמו יואן, בנט, ניצולו, ויוויאני, ואחרים נשרו.
פטר סאגאן ניצל את היעדרו של בנט בשביל לסיים שני בספרינט הביניים ולהחזיר לעצמו את ההובלה בקטגוריית הנקודות.
לקראת סוף הקטע רוחות צד פיצלו את הדבוקה, ושניים מרוכבי הדירוג הכללי, מיקל לנדה (בחריין מקלארן) ופוגאצ'אר נשארו מאחור, בדבוקה השנייה שנוצרה על המסלול ואיבדו בסופו של דבר 1:21 דקות.
למרות היעדרם של הספרינטרים הבכירים, גם הקטע הזה הסתיים במאוץ רב משתתפים, בו השיג ואן ארט את הניצחון השני שלו במרוץ, לפני אדוואלד בואסון האגן (NTT Pro Cycling) ובריאן קוקאר (B&B Hotels–Vital Concept).
הקטע ה-8 היה הקטע ההררי הראשון במרוץ, מקאזר-סור-גרון ללודונווייל, 141 קילומטרים בסך הכל.
שלוש עליות מדורגות נכללו בקטע, העלייה הראשונה הייתה ה-"Col de Menté" בקטגוריה 1, השנייה הייתה ה-"Porte de Balés" בקטגוריה HC, והשלישית והאחרונה שהייתה במרחק של 11 קילומטרים מהסיום, ה-"Col de Peyresourde".
גם בקטע הזה קבוצת הבריחה הראשונית שרדה עד הסיום, כשנאנס פטרס (AG2R La Mondiale) מנצח את הקטע, מקדים ב-47 שניות את טומס סקווינש (טרק-סגפרדו) ואת קרלוס ורונה (מוביסטאר).
בסיום ה-"Porte de Balés", העלייה המדורגת השנייה של הקטע, פטרס היה בדבוקה קדמית ביחד עם אילנור זאקארין (CCC), אולם בירידה מהעלייה ניצל פטרס את יכולותיו הרעות של זאקארין בגלישה במורד בשביל לפתוח ממנו פער, אותו זאקארין לא הצליח לסגור, ובירידה מהעלייה האחרונה אף נעקף כאמור בידי ורונה וסקווינש.
בדירוג הכללי הצליח אדם ייטס לשמור על ההובלה שלו לאחר שעמד בפני ההתקפות של יריביו.
רוכב שאיבד סיכוי לניצחון כללי במרוץ היה טיבו פינו, אחת מהתקוות הצרפתיות הגדולות לקראת המרוץ ומי שסיים שלישי ב-2014 ואף ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ, לאחר שהתפרק ב-Porte de Balés" ובסופו של דבר איבד יותר מ-25 דקות.
במהלך הקטע פרשן דייגו רוסה (ארקאה–סאמסיק) לאחר שהתרסק ונפצע, ג'אקומו ניצולו לאחר פציעה בברכו, ויליאם בונה (Groupama–FDJ) וליליאן קאלמז'אן (טוטאל דיירקט אנרז'י).
הקטע ה-9 היה הקטע האחרון של השבוע הראשון, לפני הכניסה למחרת ליום המנוחה, 153 קילומטרים מפו ללראנס.
במהלך העלייה המדורגת השנייה של הקטע, "Col de la Hourcére", יצא מארק הירשי לבריחת סולו כשנשארו יותר מ-90 קילומטרים לסיום המרוץ.
הירשי שמר על יתרונו שלו מהפלוטון שהצטמצם בעלייה הזו.
באוקה מולמה (טרק-סגפרדו) הוביל את הדבוקה השנייה על הכביש, של שאר רוכבי הדירוג הכללי, 11 שניות מפוגאצ'אר המנצח.
אדם ייטס סיים את הקטע במקום ה-15, 54 שניות אחרי פוגאצ'אר, ואיבד את ההובלה הכללית לפרימוש רוגליץ', בעוד ברנל עלה למקום השני, 21 שניות מרוגליץ', ומרטן למקום השלישי, 28 שניות מרוגליץ'.
במהלך הקטע פרשו סטף קרס (לוטו–סודאל) ופאביו ארו (יו.
אמירטס) לאחר שאיבד קשר עם הפלוטון עוד בתחילת הקטע.
לאחר תום קטע 9 הרוכבים נכנסו למחרת ליום המנוחה הראשון של המרוץ, בו נערכו להם בעיקר בדיקות קורונה, ומנהל הטור כריסטוף פרודהום נמצא חיובי לנגיף ובעקבות כך נאלץ לעזוב את המרוץ.
קטע 10 כלל 168.5 קילומטרים, מאיל ד'ולרון לאיל דה רה והיה בתוואי מישורי והסתיים בספרינט רב משתתפים, בו השיג סם בנט את הניצחון הראשון שלו בטור דה פראנס והשני של קוויק-סטפ במרוץ כשהוא מצטרף לרשימת הרוכבים הפעילים שניצחו קטע בכל גרנד טורס.
הוא הקדים את קיילב יואן ופטר סאגאן.
במהלך הקטע פרש סם ביולי (מיצ'לטון - סקוט) ודומניקו פוצוביבו (NTT Pro Cycling) פרש לפני תחילת הקטע.
גם הקטע ה-11 הסתיים בספרינט רב משתתפים, לאחר 167 קילומטרים משאטולאיון-פלאז' עד לפואטייה, זו הייתה גם ההזדמנות האחרונה של המאיצים הכבדים עד לקטע האחרון בשאנז אליזה.
בקטע ניצח קיילב יואן, לאחר שהקדים את פטר סאגאן וסם בנט והשיג את הניצחון החמישי שלו בקטע בטור, בפעם השנייה בסך הכל שהוא מזנק למרוץ.
מפטר סאגאן נשלל המקום השני והוא הועבר למקום האחרון מהפלוטון לאחר שהתנגח עם ווט ואן ארט וחרג מקו הספרינט שלו, בנוסף על כך גם ספג קנס ואיבד את הנקודות שהרוויח בספרינט הביניים בקטע.
בעוד ואן ארט נקנס על התנהגות לא נאותה לאחר שעשה אצבע משולשת לכיוונו של סאגאן וקילל אותו.
יון איסאגירה (אסטנה) פרש לאחר שהתרסק וסבל משבר ביד, גם דווידה פורמולו (יו.
אמירטס) לא זינק לקטע ופרש מהמרוץ לאחר שבקטע 10 שבר את עצם הבריח ובכל זאת סיים את אותו הקטע.
גם גרגור מילברגר (בורה–הנסגרוהה) נטש את המרוץ במהלך הקטע.
הקטע ה-12 היה הקטע הארוך ביותר במרוץ, 218 קילומטרים משוויניי לסראן.
לקראת 40 הקילומטרים האחרונים של השלב התחילו ההתקפות מהפלוטון והתגבשה קבוצת בריחה בנוכחות בולטת של קבוצת סאנווב, כשנשארו 28.2 קילומטרים לסיום התקיף מארק הירשי, שכבר סיים שני בקטע ה-2 ושלישי בקטע ה-9, ויצא לבריחת סולו.
הירשי שמר על יתרונו עד הסיום והשיג לקבוצתו ניצחון ראשון בקטע במרוץ השנה, מקדים את פייר רולאן (B&B Hotels - Vital Concept p/b KTM) ב-47 שניות ואת בן קבוצתו סרן קראו אנדרסן שניצח את הספרינט למקום השלישי ב-52 שניות.
הפלוטון הגיע 2:30 דקות אחרי הירשי, מובל בידי פטר סאגאן שניצח את הספרינט למקום 13. במהלך הקטע פרש אילנור זאקארין (CCC שסיים כאמור רביעי בקטע ה-8, לאחר שהתרסק באזור הנייטרלי בקטע 11 ובסופו של דבר נאלץ לפרוש במהלך הקטע הזה.
הקטע ה-13 כלל 191.5 קילומטרים משאטל-גוייון לפווי מארי, בעלייה של פאס דה פיירו, שאורכה 5.4 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 7.7%, מלבדיה נכללו בקטע עוד שש עליות מדורגות.
כשנשארו עוד 29 קילומטרים לסיום השלב גישר מקסימיליאן שכמן לנילסון פאולס (EF Pro Cycling) שהיה בקדמת המרוץ, כשמאחוריהם נמצאת שאר דבוקת הבריחה.
כשנשארו 18.3 קילומטרים לסיום שכמן ניער מעליו את פאולס, אך נתפס בעצמו 1.6 קילומטרים לסיום על ידי שני רוכבים שגם היו חלק מקבוצת הבריחה, דניאל פיליפה מרטינס (EF Pro Cycling) ובן קבוצתו של שכמן, לנארד קאמנה.
בסופו של דבר בקילומטר האחרון שכמן נשר, ומרטינס גבר על קאמנה בספרינט הסיום וניצח את הקטע, מביא לקבוצתו את הניצחון הראשון שלה בטור השנה.
בתחום הדירוג הכללי, פוגאצ'אר ורוגליץ' הגיעו ראשונים, 6:05 דקות אחרי מרטינס, והרוויחו 13 שניות על ריצ'י פורט ומיקל לנדה, 15 שניות על מיגל אנחל לופס, 38 שניות על איגן ברנל וריגוברטו אוראן, ו-40 על נאירו קינטנה.
במהלך הקטע פרש באוקה מולמה (טרק-סגפרדו), שלפני פרישתו דורג במקום ה-12 הכללי, לאחר שהתרסק ביחד עם רוכבים נוספים וסבל משברים בכף היד.
קטע 14 כלל 194 קילומטרים מקלרמון-פראן לליון, בתוואי גבעי.
הקטע כלל 5 עליות מדורגות, כשהשתיים האחרונות, "Cote de la Duchére" ו-"Cote de la Croix-Rousse" היו בקטגוריה 4, ומוקמו כ-10 ו-5 קילומטרים לסיום הקטע.
כשנשארו 3.2 קילומטרים התקיף סרן קראו אנדרסן מהפלוטון והמשיך בסולו עד לקו הסיום, כשהוא רושם ניצחון ראשון בקטע בגרנד טור וניצחון שני לסאנווב בטור.
הוא הקדים את הפלוטון שהובל בידי לוקה מזגץ (מיצ'לטון - סקוט) וסימונה קונסוני (קופידיס) ב-15 שניות.
לפני תחילת הקטע פרש רומן בארדה (AG2R La Mondiale) שבתום קטע 13 דורג במקום ה-11 הכללי, לאחר שגם היה מעורב בהתרסקות עם מולמה ועל פי ההערכות המשיך לרכוב למרות שהיה בחשד לזעזוע מוח, מאוחר יותר גם התברר שסבל מדימום מוחי.
עוד רוכב שפרש במהלך הקטע היה בן קבוצתו פייר לאטור.
הקטע ה-15 כלל 174.5 קילומטרים, מליון לעליית הגרנד קולומבייר.
עלייה בקטגוריה HC שאורכה 17.7 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 7.1%.
מלבד העלייה הזו, נכללו בקטע עוד שתי עליות בקטגוריה 1, "Montée de la Selle de Fromental" ו-"Col de la Biche".
כשנשארו לקטע עוד 13 קילומטרים ודבוקת הדירוג הכללי כבר התחילה לטפס את הגראן קולומביה, התפרק איגן ברנל, מנצח הטור ב-2019 שבא להגן על תוארו.
עוד רוכב שהתפרק יחד איתו היה קולומביאני נוסף, נאירו קינטנה.
בקילומטר האחרון הדבוקה עדיין רכבה יחדיו בתור דבוקה, אך כשנשארו מאות מטרים בודדים ריצ'י פורט, טאדיי פוגאצ'אר ופרימוש רוגליץ' התנתקו מהשאר ופוגאצ'אר גבר על רוגליץ' בספרינט הסיום בין השניים והשיג ניצחון שני בטור, בעוד פורט סיים חמש שניות אחריהם.
ברנל חצה את קו הסיום 7:20 דקות אחרי פוגאצ'אר, ואיבד סיכוי מעשי לנצח את הטור, בעוד קינטנה איבד 3:50 דקות וגם גיום מרטן איבד זמן משמעותי, 3:25 דקות.
בעקבות כך ריגוברטו אוראן עלה למקום השלישי הכללי, 1:34 דקות מרוגליץ', ופוגאצ'אר צמצם ל-40 שניות.
במהלך הקטע פרש סרחיו היגיטה (EF Pro Cycling) לאחר שהתנגש בגלגל האחורי של בוב יונגלס (דקונינק קוויק-סטפ) ונפצע.
לאחר תום קטע 15 הרוכבים נכנסו ליום המנוחה השני והאחרון של המרוץ, שגם הוא שימש בעיקר לבדיקות קורונה נוספות, כמו יום המנוחה הראשון.
למחרת הגיע קטע 16, 164 קילומטרים מלה טור-דו פין לווילאר-דה-לון.
גם זה היה קטע שהלך לקבוצת הבריחה כשלנארד קאמנה (בורה–הנסגרוהה) ניצח אותו ממנה והשיג את הניצחון המקצועני השני בקריירה שלו לאחר הניצחון שלו בקטע החמישי של קריטריום דו דופינה מוקדם יותר העונה, זה גם היה הניצחון הראשון של בורה במרוץ.
קאמנה הקדים את ריצ'רד קאראפאס, מנצח הג'ירו ד'איטליה 2019 ב-1:27 דקות ואת אלוף שווייץ, סבסטיאן רייכנבך (Groupama–FDJ) ב-1:56 דקות.
הקטע ה-17 היה קטע של 177 קילומטרים מגרנובל למריבל, בעלייה של הקול דו לוז, עלייה שאורכה 18.6 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 7.7%.
מלבד העלייה הזו, בקטע נכללה גם ה-"Col de la Madeleine", עלייה באורך של 15.8 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 8.1%.
זה גם היה הקטע האחרון שמסתיים בעלייה בטור הזה.
במהלך הקטע יצאה קבוצת בריחה מצומצמת שכללה בין היתר גם את קאראפאס, והוא היה השורד האחרון מבריחה לפני שנתפס על ידי דבוקת הדירוג הכללי 2.9 קילומטרים לסיום.
מיגל אנחל לופס (אסטנה) ניצח את הקטע, לאחר שהתקיף 2.4 קילומטרים לסיום והמשיך משם לבד עד לקו הסיום, מקדים את רוגליץ' ב-15 שניות ואת פוגאצ'אר ב-30 שניות.
לפני תחילת הקטע פרשו ברנל ושטפן קינג (Groupama–FDJ), ינס דבושרה (B&B Hotels Vital-Concept) סיים אחרי מגבלת הזמן וגם הוא פרש מהמרוץ עקב כך.
מיקל נייבה (מיצ'לטון - סקוט) פרש במהלך הקטע.
הקטע ה-18 כלל 175 קילומטרים ממריבל ללה רוש-סור-פורון, הקטע היה בתוואי הררי כשהוא כולל בדרך כ-5 עליות מדורגות בקטגוריות שונות.
קבוצת הבריחה כללה את הירשי וקאראפאס שהתחרו ביניהם על קטגוריית ההרים, אך הירשי התרסק בירידה מה-"Col de Saises" וקאראפאס, בן קבוצתו מיכל קוויאטקובסקי ופייו בילבאו (בחריין-מקלארן) נשארו בקדמת המרוץ.
בזכות הנקודות שצבר קאראפאס הוא עבר את פוגאצ'אר בקטגוריית ההרים ולבש את החולצה המטופסת בשני הקטעים הבאים.
במהלך הקטע פרש אנדרה גרייפל (Israel Start-Up Nation).
הקטע ה-19 כלל 166.6 קילומטרים מבורק-אן-ברס לשומפניול, בתוואי גבעי, ועם עלייה מדורגת אחת.
בקטע ניצח סורן קראו אנדרסן, שהשיג את הניצחון השני שלו במרוץ והרביעי של סאנווב במרוץ, לאחר שהתקיף מהדבוקה המובילה על המסלול שמנתה כעוד 12 רוכבים 15.9 קילומטרים לסיום, והמשיך ברכיבת סולו עד לניצחון בקטע.
לוקה מזגץ ניצח את הספרינט למקום השני כשהגיע 53 שניות אחרי קראו אנדרסן וזו הייתה הפעם השנייה שסיים שני בקטע, לאחר שגם בקטע ה-14 עשה זאת, גם אז זה היה קראו אנדרסן שניצח.
יספר סטויבן (טרק-סגפרדו) סיים שלישי.
לפני תחילת הקטע פרשו ג'ונתן קסטרובייחו (אינאוס גרניידרס) ומייקל גוגל (NTT Pro Cycling), כשבמהלכו פרש לוקאס פוסטלברגר (בורה–הנסגרוהה).
הקטע ה-20 היה קטע נגד השעון היחיד בטור, כשכלל 36 קילומטרים מלור לעלייה של לה פלאנש דה בל פי, שאורכה 6 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 8.3%.
בקטע ניצח טאדיי פוגאצ'אר, מקדים את טום דימולן וריצ'י פורט ב-1:21 דקות.
פרימוש רוגליץ' סיים את הקטע במקום החמישי, 1:57 דקות אחרי פוגאצ'אר, בעקבות כך עלה פוגאצ'אר למקום הכללי הראשון, והפך את הפער שעמד על 57 שניות לטובת רוגליץ' לפני תחילת הקטע, ל-59 שניות לטובתו.
שינוי נרשם גם במדרגה השלישית של הפודיום, לאחר שמיגל אנחל לופס סיים את הקטע במקום ה-45, 6:17 דקות אחרי פוגאצ'אר, והתדרדר עד למקום השישי הכללי, כשריצ'י פורט עולה למקום השלישי, מיקל לנדה לרביעי ואנריק מאס למקום החמישי.
דימולן, ריגוברטו אוראן, אדם ייטס, ודמיאנו קארוזו סגרו (בהתאמה) את העשירייה הראשונה הכללית של המרוץ, שלא צפויה להשתנות בקטע ה-21 והאחרון.
בזכות הזמן של פוגאצ'אר, הוא גם עקף את קאראפאס בקטגוריית ההרים והבטיח את ניצחונו גם שם.
הקטע ה-21 היה הקטע האחרון של המרוץ, 122 קילומטרים ממונט-לה-ז'ולי לשדרות השאנז אליזה בפריז.
הקטע נחשב לממלכתי וטקסי כשלא מתקיימים בו מהלכים שקשורים לדירוג הכללי וספרינט הסיום נחשב לאליפות העולם של הספרינטרים.
סם בנט ניצח את הקטע, משיג את הניצחון השני שלו בטור והשלישי בסך הכל של דקונינק קוויק-סטפ, לאחר שהקדים את אלוף העולם מאדס פדרסן ואת פטר סאגאן.
בנט הבטיח את ניצחונו בקטגוריית הנקודות עוד במהלך ספרינט הביניים שהיה במהלך הקטע, אך בזכות הניצחון הגדיל את הפער שלו מסאגאן עוד יותר.
מלבד הדירוג הכללי, פוגאצ'אר ניצח גם את קטגוריית הרוכב הצעיר ואת קטגוריית ההרים, הוא גם סיים כרוכב עם הכי הרבה ניצחונות בקטעים.
רוגליץ' סיים במקום השני, 59 שניות אחרי פוגאצ'אר, בעוד פורט סיים שלישי, 3:30 דקות פער.
מקום רוכב קבוצה נקודות 1 סם בנט דקונינק קוויק-סטפ 380 2 פטר סאגאן בורה–הנסגרוהה 289 3 מטאו טרנטין CCC 260 4 בריאן קוקאר B&B Hotels - Vital Concept p/b KTM 181 5 ווט ואן ארט יומבו–ויסמה 1746 קיילב יואן לוטו–סודאל 1707 ז'וליאן אלאפיליפ טרק-סגפרדו 150 8 טאדיי פוגאצ'אר יו.
אמירטס 143 9 סורן קראו אנדרסן סאנווב 138 10 מייקל מורקוב דקונינק קוויק-סטפ 138
מקום רוכב קבוצה נקודות 1 טאדיי פוגאצ'אר יו.
33 גופי תקשורת שונים בעולם שידרו את המרוץ.
בישראל, איבד ערוץ הספורט את זכויות השידור לראשונה מאז החל לשדר את הטור במלואו ב-2013.
טור דה פראנס 2021 הוא המהדורה ה-108 של הטור דה פראנס.
המרוץ תוכנן במקור להתקיים בין התאריכים 2–25 ביולי 2021 אך לבסוף נערך בין התאריכים 26 ביוני–18 ביולי 2021, כדי לאפשר לרוכבים להשתתף במרוצי אולימפיאדת טוקיו (2020).
במרוץ ניצח הרוכב הסלובני טאדיי פוגאצ'אר מקבוצת יו.
היה זה ניצחונו השני הרצוף בטור דה פראנס, לאחר שגם ב-2020 ניצח במרוץ.
במקום השני סיים הרוכב הדני, יונאס וינגגור מקבוצת יומבו–ויסמה ובמקום השלישי סיים הרוכב האקוודורי, ריצ'רד קאראפאס מקבוצת אינאוס גרנדיירס.
בקטגוריית החולצה הירוקה ניצח הרוכב הבריטי הוותיק, מארק קוונדיש, מקבוצת דקונינק קוויק-סטפ.
קאוונדיש ניצח בארבעה קטעים במרוץ ובכך סימן את חזרתו אל החבורה המובילה של הספרינטרים בדבוקה.
בקטגוריית החולצה המנוקדת ("מלך ההרים") ניצח טאדיי פוגאצ'אר מקבוצת יו.
אמירטס, שאף ניצח בקטגוריית החולצה הלבנה (הרוכב הצעיר).
בקטגוריה הקבוצתית ניצחה קבוצת בחריין ויקטוריוס.
בקטגוריית הרוכב ההתקפי במרוץ זכה הרוכב הצרפתי פרנק בונאמור מקבוצת B&B Hotels.
המסלול לטור דה פראנס 2021 הוכרז ב -1 בנובמבר 2020. המסלול נקבע באורך של 3,383 ק"מ (2,102 מייל), ובמירוץ נקבע הקטע הארוך ביותר מאז טור דה פראנס בשנת 2000, עם מסלול של 248 ק"מ (154 מייל) בקטע השביעי.
במקור תוכננה בירת דנמרק, קופנהגן, לארח את תחילת המרוץ (המכונה גם Grand Départ) אך בסוף הועברה ההתחלה לברסט הנמצאת במערב צרפת, עקב השפעת מגפת הקורונה.
קופנהגן תארח את ההתחלה ב-2022.
טור הוקון הולטה (נורווגית: Tor Håkon Holte; נולד ב-1 באוגוסט 1958) הוא גולש סקי למרחקים נורווגי, אחיו של גאיר הולטה.
טור הוקון הולטה נולד בדראמן, וייצג את מועדון "הוקסונד יל" (Hokksund IL).
הוא השתתף במספר תחרויות בינלאומיות בשנים 1982–1987. באליפות העולם של שנת 1985 הוא היה חבר בנבחרת נורווגיה שזכתה במדליית זהב בריצת שליחים 10*4 ק"מ.
באותה אליפות הוא סיים במקום התשיעי בריצה ל-50 ק"מ.
באולימפיאדת חורף 1984 טור הוקון הולטה סיים במקום השמיני בריצה ל-15 ק"מ ובמקום הרביעי בתחרות השליחים.
באולימפיאדת חורף 1988 הוא השתתף בריצות אישיות וסיים בעשירייה השנייה.
בתחרויות גביע עולם הוא עלה על הפודיום שבע פעמים בריצות אישיות, כולל שני ניצחונות בריצת 50 ק"מ.
טורי אייזנשטיין, באנליזה מרוכבת, הם תבניות מודולריות בעלות פיתוחים לטורים אינסופיים שניתנים לרישום ישיר, וקרויים על שם המתמטיקאי היהודי-גרמני פרדיננד אייזנשטיין.
מבחינה היסטורית, טורי אייזנשטיין הם מן הדוגמאות המפורשות הראשונות לתבניות מודולריות.
למרות שבמקור הם הוגדרו עבור החבורה המודולרית, ניתן להכליל אותם לחבורות כלליות יותר במסגרת התורה של תבניות אוטומורפיות.
הפיתוח לטורי אייזנשטיין של פונקציות מרוכבות מסוימות צמח מתוך התאוריה של פונקציות אליפטיות, שפותחה במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-19. כפי שאייזנשטיין עצמו הדגיש במאמרו מ-1847 המציג את הטורים הללו, התקדים המתמטי שלהם היה הפיתוחים האינסופיים של הפונקציות המעגליות לשברים חלקיים שנתגלו על ידי לאונרד אוילר במהלך המאה ה-18, למשל:
מן הצורה של הטור נובע מיידית שערך הסכום באגף ימין נותר ללא שינוי כאשר מוחלף ב-; ולפיכך המחזור 1 של הפונקציה מתגלה ישירות כבר ממבט על הפיתוח לטור שלה.
אייזנשטיין הראה שפונקציות אליפטיות, אשר הן פונקציות בעלות שתי מחזורים בלתי תלויים (מעל R) במישור המרוכב, ניתנות לכתיבה על ידי ביטויים אנלוגיים לביטוי שתואר מקודם, כמו למשל:
כאשר מספר טבעי ו- הם מספרים מרוכבים כלשהם.
בדומה למקרה החד-ממדי (שתואר מקודם), טור זה נותר ללא שינוי כאשר מחליפים את ב- או ב-.
מאוחר יותר במהלך המאה ה-19 נתגלה שטור אייזנשטיין עם חזקה הוא תבנית מודולרית ממשקל .
טורי אייזנשטיין עבור החבורה המודולרית
יהי מספר מרוכב עם חלק מדומה חיובי.
נגדיר את טור אייזנשטיין ההולומורפי ממשקל על ידי הטור הבא:
טור זה מתכנס בהחלט לפונקציה הולומורפית של בחצי המישור העליון.
זוהי עובדה מפתיעה שטור אייזנשטיין הוא תבנית מודולרית.
למעשה, תכונת המפתח שלו היא שסכומו מותמר באופן מסוים תחת פעולת .
באופן מפורש יותר, אם ומתקיים , אז:
נרשום את טור אייזנשטיין החדש, שבו מוחלף ב-:
כלומר לכל זוג סדור יש מקור יחיד , כך ש-
היא התאמה חד-חד ערכית ועל → .
כך שבסיכום הכל, אם אז:
ו- הוא על כן תבנית מודולרית ממשקל .
הערה: נשים לב גם שהוכחה זאת מצביעה למעשה שטורי אייזנשטיין מן הצורה מתאפסים זהותית עבור משקלים שאינם כפולה שלמה של 4; הוא תבנית מודולרית ממשקל במשתנה , ולכן טרנספורמציה של אל עצמו על ידי ההצבה (טרנספורמציה זאת משתייכת לחבורה המודולרית) מתמירה את ערך טור אייזנשטיין באופן הבא: .
מכיוון ש- מקבלים שטרנספורמציה זו מותירה את ערך הטור בעינו, כך ש- .
מקבלים , מה שגורר מיידית .
על אף שעבודתו זו כלל לא פורסמה בזמנו, קרל פרידריך גאוס היה הראשון לחשב סכומים של טורי אייזנשטיין, כפי שעולה מהערה 61 מיומנו.
באנלוגיה לפתרון בעיית בזל, שם הקבוע משחק תפקיד מרכזי בחישוב ערכי פונקציית זטא עבור ערכים זוגיים של , גילה גאוס שקבוע הלמניסקטה משחק תפקיד מרכזי בסכימה של טורי אייזנשטיין.
גאוס מצא שהערכים של , המייצגים את הטור:
(כאשר הם השלמים הגאוסיים ו- הוא טור אייזנשטיין ממשקל ) שווים לקבוע רציונלי כפול חזקה מתאימה של קבוע הלמניסקטה - .
באמצעות התאוריה שלו על פונקציות אליפטיות, הוא סכם מקרים פרטיים של טורי אייזנשטיין, ומצא למשל כי:
אולם, המתמטיקאי הראשון שהגיע לממצאים אלו (באופן בלתי תלוי) וגם פרסם אותם היה אדולף הורוויץ, לקראת סוף המאה ה-19. הורוויץ מצא ש-:
כאשר נקראים מספרי הורוויץ וערכיהם הראשונים הם: .
מספרי הורוויץ מתאפסים עבור ערכים של שאינם כפולות שלמות של 4 בגלל תכונות הסימטריה והמודולריות של טורי אייזנשטיין (הוכחה לכך הובאה מקודם).
טור דה פראנס 2023 הוא המהדורה ה-110 של הטור דה פראנס, מרוץ האופניים השנתי המתקיים בצרפת.
הטור נפתח בבילבאו, ספרד, ב-1 ביולי והסתיים בקטע ה-21 בשאנז אליזה, פריז, ב-23 ביולי.
יונאס וינגגור הדני מקבוצת יומבו–ויסמה (שניצחה בקטגוריית הקבוצות) זכה במרוץ כולו בפעם השנייה ברציפות לאחר שהקדים את טאדיי פוגאצ'אר מסלובניה, שזכה בקטגוריית הרוכב הצעיר, ב-7 דקות ו-29 שניות.
ויקטור קמפנרטס ויספר פיליפסן הבלגים זכו בקטגוריית הרוכב ההתקפי ובקטגוריית הנקודות (בהתאמה), וג'וליו צ'יקונה האיטלקי זכה בקטגוריית ההרים.
22 קבוצות אופניים משתתפות בטור.
כל 18 קבוצות ה-UCI World Tour הוזמנו אוטומטית, ואליהן הצטרפו 4 קבוצות UCI ProSeries: שתי הקבוצות המדורגות ראשונות בשנת 2022, לוטו–דסטני וטוטאל אנרג'יס , יחד עם וישראל - פרמייר טק שנבחרו על ידי ארגון אמאורי שמארגן את הטור.
הקבוצות הוכרזו ב-4 בינואר 2023.
בינואר 2022 הודיע ארגון Amaury Sport כי חבל הבסקים בספרד יארח את הגראנד דפארט , הקטע הראשון, בבילבאו.
זו הייתה הפעם השנייה שחבל הבסקים מארח את תחילת הטור, לאחר שסן סבסטיאן עשתה זאת ב-1992. באוקטובר 2022 הוכרז המסלול המלא.
המירוץ החל בבילבאו, ליד מוזיאון גוגנהיים, לפני המעבר לצרפת בקטע 3. לאחר שני שלבים בהרי הפירנאים חזר הטור חזר לפוי דה דום לראשונה מאז 1988. לאחר יום המנוחה הראשון יחצה הטור את המאסיף סנטרל אל הרי האלפים, כאשר שלב 13 ביום הבסטיליה יסתיים בסיום פסגה בקול דו גראן קולומבייר.
סיום פסגה נוסף יגיע שני קטעים מאוחר יותר, הפעם בסן-ז'רווה-לה-בה.
לאחר מרוץ נגד השעון בשלב 16, קטע 17 יכלול את הטיפוס הגדול ביותר, עם למעלה מ-5,000 מטרים טיפוס מצטבר בדרך לקורשבל.
שני שלבי מעבר יובילו ליום הלפני אחרון, שיסתיים בלה מארקשטיין שבהרי הווז', לפני העברה של 500 קילומטרים לקטע הגמר החגיגי בפריז.
השבוע הראשון של הטור תואר על ידי רוכבים כקשה ביותר, כיוון שכלל קטעים גבעיים והרריים, בניגוד למקובל בשבוע הראשון של הטור שבו נכללים בדרך כלל קטעים מישוריים.
באופן כללי, המסלול נחשב טוב למטפסים, כאשר אורך המרוץ היחיד נגד השעון הוא 22.4 קילומטרים בלבד.
הטור דה פראנס 2023 היה צפוי להיות דו-קרב בין האלוף המכהן יונאס וינגגור (יומבו–ויסמה) לבין המנצח בשנים 2020 ו-2021, טאדיי פוגאצ'אר (יו.
שניהם סיימו במקום הראשון והשני בהתאמה בשנה שלפני כן, כשהמיקומים היו הפוכים בטור דה פראנס 2021. השניים התחרו אחד נגד השני בתחילת העונה בפריז–ניס, בו ניצח פוגאצ'אר ווינגגור סיים שלישי.
כושרו של וינגגור השתפר עם התקדמות העונה, והוא ניצח בשלושה קטעים ובדירוג הכללי ב.
בקריטריום דו דופינה, אחד ממרוצי ההכנה החשובים לטור, הוא ניצח בשני קטעים וגם בדירוג הכללי בהפרש הגדול ביותר מאז 1993. פוגאצ'אר השתתף במרוצי האביב וזכה להישגים יוצאים מן הכלל כשניצח ברונדה ון פלנדרן, במרוץ אמסטל גולד ובלה פלש ואלון.
הוא גם הגיע למקום הרביעי במילאנו – סן רמו ושלישי ב-E3 סקסו בנק קלאסיק.
נפילה ופציעה בסוף אפריל בלייז'–בסטון–לייז' קטעו את העונה שלו והעמידו את איכות הכנותיו לטור דה פראנס בסכנה.
אחרי וינגגור ופוגאצ'אר, הפייבוריטים לניצחון היו ג'יי הינדלי (בורה–הנסגרוהה), אלוף הג'ירו ד'איטליה 2022, מיקל לנדה (קבוצת בחריין–ויקטוריוס), אנריק מאס (קבוצת מוביסטאר), דויד גאודו (Groupama–FDJ), אלוף הג'ירו ד'איטליה לשעבר ריצ'רד קאראפאס (EF Education–Nippo), בן או'קונור (AG2R Citroën), ורומן בארדה ( Team DSM).
בעקבות ניצחונו בטור דה סוויס התווסף לרשימת המועמדים הפוטנציאליים גם שמו של מתיאס סקילמוסה (טרק-סגפרדו).
מועמדים פחות סבירים היו אדם ייטס (יו.
אמירטס), אחיו סיימון ייטס (קבוצת ג'ייקו - אלולה), דניאל מרטינס וטום פידקוק (שניהם מאינאוס גרנדיירס), וג'וליו צ'יקונה (טרק-סגפרדו).
איגן ברנל (אינאוס), הזוכה בטור דה פראנס 2019, לא קיבל סיכויים גדולים לניצחון מפני שעדיין נמצא בשלבי התאוששות מתאונה מסכנת חיים בשנה שלפני כן, על אף הופעה טובה בקריטריום דו דופינה.
המנצח ארבע פעמים כריס פרום (ישראל - פרמייר טק), שלא הצליח לחזור לכושרו לאחר תאונה קשה ב-2019, נותר מחוץ לסגל הטור של קבוצתו.
מספר רוכבים נתפסו כפייבוריטים לניצחונות בשלבים המסתיימים בספרינטים, ולכן היו מועמדים לניצחון בקטגוריית הנקודות.
מארק קוונדיש (אסטנה קזקסטן) חזר לטור דה פראנס האחרון שלו וניסה לשבור את שיא הניצחונות בקטעים בטור, לאחר שהגיע אליו בתיקו עם אדי מרקס (34).
ניצחון בקטע בג'ירו ד'איטליה הוכיח שקוונדיש עדיין יכול לנצח למרות גילו המתקדם (38), אך בקטע השמיני היה מעורב בנפילה, נפצע ונאלץ לפרוש.
בשל הופעות חזקות בעונה זו הסיכויים הטובים ביותר לניצחונות בשלבי ספרינט ניתנו ליספר פיליפסן (אלפסין–דסאונינק), וזה אכן ניצח בשלושה קטעים (3, 4 ו-7).
פייבוריטים נוספים היו דילן חרונבייחן (קבוצת ג'ייקו - אלולה) ופאביו יאקובסן (קוויק-סטפ אלפא וייניל).
רוכבים שיכלו להצטיין הן בספרינטים והן בשטח הררי יותר, ולכן היו מועמדים חזקים גם לדירוג הנקודות, היו המחזיק בחולצה הירוקה ואוט ואן ארט (יומבו–ויסמה), אלוף העולם לשעבר מאדס פדרסן (טרק-סגפרדו), מתייה ואן דר פול (אלפסין–דסאונינק), וביניאם גירמאי (אינטרמארשה–ואנטי–גובר מאטריו).
טור בעיתון הוא סוג של תוכן כתוב המתפרסם באופן קבוע או חוזר בדרך כלל באותו מקום במהדורה.
הטור מאפשר לפובליציסט או לעיתונאי ("בעל טור") להציג נקודת מבט אישית, לנתח אירועים נוכחיים, להעלות ביקורת או לספק פרשנות על נושאים שונים.
טורים יכולים להתמקד במגוון נושאים, כולל פוליטיקה, תרבות, ספורט ועוד.
במרבית המקרים, הטורים משקפים את האישיות והאינטרסים של הכותב ומהווים אמצעי ליצירת קשר עם הקוראים.
טורים משחקים תפקיד חשוב בתהליך הדיון הציבורי ובהעברת מידע ודעות לקהל הרחב.
הם מאפשרים לכותבים להשפיע על דעת הקהל ולעיתים אף ליזום שינויים חברתיים או פוליטיים.
בנוסף, הם תורמים לגיוון הדעות בחברה ומעודדים דיאלוג בין קהלים שונים.
הטור נתפס גם כאמצעי לביטוי עצמי עבור הכותב, המאפשר לו לחלוק עם הקוראים את תובנותיו וחוויותיו האישיות.
המונח "טור" מקורו במבנה הפיזי של עמודי העיתון, שבהם התוכן נכתב בטורים אנכיים.
בתחילה, טורים היו בעיקר סיכומים של אירועים או מאמרים אינפורמטיביים.
עם הזמן, הם התפתחו לפורמט שבו עיתונאים וכותבים יכולים לבטא את דעתם האישית ולהעביר ניתוחים ופרשנויות.
במאה ה-20, הטור כפורמט כתיבה זכה לפופולריות רבה והפך לאבן יסוד בעיתונות המודרנית.
כיום, טורים מופיעים לא רק בעיתונות המודפסת אלא גם בפלטפורמות דיגיטליות ומדיה חברתית.
ישנם מספר סוגים של טורים, כל אחד עם מאפיינים ייחודיים:
טורי דעה: משקפים את דעתו האישית של הכותב על נושא מסוים.
טורים פוליטיים: מתמקדים בניתוח וביקורת של אירועים פוליטיים עכשוויים.
טורי ספורט: עוסקים בתחרויות ספורט, ניתוח משחקים וקבוצות.
טורי תרבות ובידור: מסקרים אירועי תרבות, ספרות, קולנוע ומוזיקה.
טורי לייף סטייל: מתמקדים באורח חיים, אופנה, מזון ונושאים אחרים של חיי היום יום.
טורים מחורזים: מאמר דעה הכתוב בחרוזים.
טור דה פראנס 2024 היה המהדורה ה-111 של הטור דה פראנס, מרוץ האופניים השנתי המתקיים בצרפת.
הטור נפתח בפירנצה, איטליה, ב-29 ביוני והסתיים בקטע ה-21 בניס, צרפת, ב-21 ביולי.
לראשונה בתולדותיו, המרוץ לא הסתיים בפריז או בקרבתה בשל ההכנות לאולימפיאדת הקיץ 2024 בעיר.
טאדיי פוגאצ'אר הסלובני מקבוצת יו.
אמירטס (שניצחה בקטגוריית הקבוצות) זכה בהכי הרבה קטעים (6) ובמרוץ כולו, לאחר שהקדים את יונאס וינגגור הדני ב-6 דקות ו-17 שניות.
ביניאם גירמאי האריתריאי זכה בקטגוריית הנקודות, ריצ'רד קאראפאס האקוודורי זכה בקטגוריות הרוכב ההתקפי וההרים ורמקו אוונפול הבלגי זכה בקטגוריית הרוכב הצעיר.
במהלך המרוץ זכה מארק קוונדיש הבריטי בקטע ה-35 בקריירה שלו בטור, ושבר את שיאו של אדי מרקס הבלגי שזכה ב-34 קטעים.
כל 18 קבוצות ה-UCI World Tour הוזמנו אוטומטית, ואליהן הצטרפו 4 קבוצות UCI ProSeries: שתי הקבוצות המדורגות ראשונות בשנת 2023, לוטו–דסטני וישראל - פרמייר טק, יחד עם וטוטאל אנרג'יס שנבחרו על ידי ארגון אמאורי שמארגן את הטור.
הקבוצות הוכרזו ב-18 בינואר 2024.
לראשונה בהיסטוריה אירחה איטליה את ה-, הקטע הראשון בטור, לרגל 100 שנים לניצחונו של אוטביו בוטקיה, האיטלקי הראשון שזכה בטור, ב-1924. המסלול עבר גם בסן מרינו, מה שהפך אותה למדינה ה-14 המארחת קטע בטור.
כמו כן, לראשונה בתולדותיו, הטור לא הסתיים בפריז בשל ההכנות למשחקים האולימפיים והפראלימפיים בעיר שיחלו ב-26 ביולי.
במקום זאת הסתיים הטור בניס עם מרוץ נגד השעון – הפעם הראשונה מאז 1989 שהמרוץ מסתיים בקטע כזה.
קטעזוכה דירוג כללי נקודות הרים הרוכב הצעירקבוצה הרוכב ההתקפי1רומן בארדהרומן בארדהפרנק ואן דן ברקיונאס אברהמסןפרנק ואן דן ברקTeam DSMפרנק ואן דן ברק2קווין ווקליןטאדיי פוגאצ'אריונאס אברהמסןרמקו אוונפולקבוצת מוביסטאריונאס אברהמסן3ביניאם גירמאיריצ'רד קאראפאספביאן גרלייה4טאדיי פוגאצ'ארטאדיי פוגאצ'אריו.
אמירטסאוייר לסקאנו5מארק קוונדישביניאם גירמאיקלמאן רוסו6דילן חרונבייחןמאדס פדרסן7רמקו אוונפולאין פרס8ביניאם גירמאייונאס אברהמסן9אנתוני טורז'יסיספר סטויבן10יספר פיליפסןקובי גוסנס11יונאס וינגגורטאדיי פוגאצ'ארטאדיי פוגאצ'אר12ביניאם גירמאיקוונטין פאשה13יספר פיליפסןמגנוס קורט14טאדיי פוגאצ'ארבן הילי15טאדיי פוגאצ'ארריצ'רד קאראפאס16יספר פיליפסןתומאס גאצ'יגנארד17ריצ'רד קאראפאסרומן גרגואר18ויקטור קמפנרטסטוביאס יוהנסן19טאדיי פוגאצ'ארריצ'רד קאראפאסריצ'רד קאראפאס20טאדיי פוגאצ'אראנריק מאס21טאדיי פוגאצ'אראין פרססופיטאדיי פוגאצ'ארביניאם גירמאיריצ'רד קאראפאסרמקו אוונפוליו.
טור דה פראנס 2025 היה המהדורה ה-112 של הטור דה פראנס, מרוץ האופניים השנתי המתקיים בצרפת.
הטור נפתח בליל ב-5 ביולי והסתיים בקטע ה-21 בשאנז אליזה שבפריז ב-27 ביולי.
אמירטס זכה בהכי הרבה קטעים (4) ובמרוץ כולו, לאחר שהקדים את יונאס וינגגור הדני מקבוצת ויסמה-ליס א בייק (שזכתה בקטגוריית הקבוצות) ב-4 דקות ו-24 שניות.
הייתה זו הזכייה השנייה ברציפות של פוגאצ'אר בטור והרביעית תוך שש שנים.
ג'ונתן מילאן האיטלקי מקבוצת לידל-טרק זכה בקטגוריית הנקודות, פוגאצ'אר זכה בקטגוריית ההרים, פלוריאן ליפוביץ הגרמני מקבוצת רד בול–בורה–הנסגרוהה זכה בקטגוריית הרוכב הצעיר ובן הילי האירי מקבוצת EF Education–EasyPost זכה בפרס הרוכב ההתקפי.
23 קבוצות אופניים השתתפו בטור.
כל 18 קבוצות ה-UCI World Tour הוזמנו אוטומטית, ואליהן הצטרפו 5 קבוצות UCI ProSeries: שתי הקבוצות המדורגות ראשונות בשנת 2024, לוטו וישראל - פרמייר טק, לצד , טודור פרו וטוטאל אנרז'י שנבחרו על ידי ארגון אמאורי שמארגן את הטור.
חוקי האיגוד הבין-לאומי לאופניים מתירים רק ל-22 קבוצות להשתתף בגרנד טורס, אך מארגני המרוץ ביקשו מהאיגוד לאפשר הזמנה של קבוצה נוספת בעקבות שדלנות מצד הקבוצות הקטנות יותר.
במרץ 2025, על אף התנגדות מצד קבוצות גדולות כגון ויסמה-ליס א בייק שהזהירה מפגיעה בבטיחות, הכריז איגוד האופניים כי 23 קבוצות יורשו להשתתף בטור 2025.
לראשונה מאז 2021 נערך ה-, הקטע הראשון בטור, בצרפת, והוא הוזנק בעיר ליל.
הקטע ה-21 והאחרון של הטור חזר לשאנז אליזה שבפריז לאחר שב-2024 הוא נערך בניס בעקבות ההכנות לאולימפיאדת פריז (2024).
זה היה המרוץ הראשון שהתקיים כולו בצרפת מאז 2020.
טור דה פראנס לנשים הוא מרוץ אופני כביש שנתי לנשים הנערך בחודשים יולי ואוגוסט בצרפת.
הוא מאורגן על ידי ארגון הספורט אמורי, המפעיל גם את הטור דה פראנס לגברים, כחלק מסבב ה-UCI World Tour לנשים.
חלק מהקבוצות והתקשורת מתייחסות למרוץ כאל גרנד טור, בשל היותו אחד האירועים הגדולים ביותר בלוח השנה של הנשים, ובזכות הגדרתו של הטור לגברים ככזה, אך המרוץ אינו עומד בהגדרת האיגוד הבין-לאומי לאופניים לגרנד טור.
הטור הוא מרוץ קטעים, הכולל 9 קטעים מאז 2025. כל הקטעים נמדדים בזמן עד לסיום, והזמנים של כל רוכבת מצטברים לקביעת מובילת המרוץ, שלובשת את החולצה הצהובה.