tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדינת בומביי היא מדינה הודית לשעבר שהתקיימה בשנים 1950–1960. שטחי המדינה נכללים כיום במהראשטרה גוג'ראט וקרנאטקה.
ב-1 בנובמבר 1956 שונו גבולות מדינת בומביי במסגרת הארגון מחדש הכללי של מדינות הודו על פי קווים לשוניים, וצורפו אליה טריטוריות שונות, בהם מדינות סאורשטרה וקוץ'.
ב-1 במאי 1960, מדינת בומביי פוצלה בין גוג'ראט, בעלת אוכלוסייה דוברת גוג'ראטית ומהראשטרה, עם אוכלוסייה דוברת מראטהית.
בתקופת הראג' הבריטי, מרבית מהחוף המערבי של הודו היו תחת שלטון בריטי ישיר כחלק מנשיאות בומביי.
לאחר עצמאות הודו ב-1947 וכאשר הודו חולקה, נשיאות בומביי נותרה חלק מהודו, בעוד מחוז סינד הפך לחלק מפקיסטן.
השטח שנותר בידי הודו הפך למדינת בומביי כאשר נכנסה חוקת הודו לתוקף ב-26 ביוני 1950. במדינה החדשה נכללו מדינות נסיכותיות שלא היו חלק מנשיאות בומביי הבריטית.
כתוצאה מארגונן מחדש של מדינות הודו ב-1 בנובמבר 1956, הועברו המחוזות הדרומיים דוברי קאנדה ממדינת בומביי למדינת מייסור ואזור קטן בצפון הועבר לראג'סטן.
למדינת בומביי נוספו האזורים דוברי מראטהית של מדינת היידראבאד ומאדהיה פרדש, ומדינות סאושטרה וקוץ' דוברות הגוג'ארטית.
בתקופה זו כונתה מדינת בומביי "מהא דובהאשי רג'יה", או "המדינה הדו-לשונית הגדולה".
בשנת 1956 המליצה הוועדה לארגון מחדש של המדינות, בניגוד לרצונו של ג'ווהרלל נהרו, על הקמת מדינה דו-לשונית למהרשטרה-גוג'אראט, כשבומביי משמשת כבירתה, בעוד שבדיונים בלוק סבהה ב-1955 דרשה מפלגת הקונגרס כי בומביי תהיה עיר-מדינה אוטונומית.
בבחירות 1957, תנועת סמיוקטה מהראשטרה התנגדה להצעות אלו, ועמדה על כך שבומביי תוכרז כבירת מהרשטרה.
מדינת בומביי פוצלה למדינות מהראשטרה וגוג'ראט ב-1 במאי 1960.
בעקבות הפגנות של תנועת סמיוקטה מהראשטרה שבהן נהרגו 107 בני אדם על ידי המשטרה, מדינת בומבי אורגנה מחדש על פי קווים לשוניים.
אזורים דוברי גוג'ראטי של מדינת בומביי חולקו למדינת גוג'ראט בעקבות תנועת מהאגוג'ראט.
מדינת בומביי ירשה את האספה המחוקקת של נשיאות בומביי, שהייתה בית מחוקקים דו-ביתי.
במהלך ימיה של המדינה, כהנו בה שלושה ראשי שרים: ב.
בומבלורינה היא דמות ראשית במחזמר "קאטס" משל אנדרו לויד ובר.
המחזמר הוא עיבוד תיאטרוני לספר השירה של ת"ס אליוט, ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים, שפורסם ב-1939. שמה של הדמות נרשם לראשונה בשיר "The Naming of Cats".
בומבלורינה היא חתולה נקבית וחושנית, בעלת ביטחון עצמי ומעוטרת בפרווה אדומה בוהקת.
התפקיד אויש לראשונה על ידי ג'רלדין גרדנר בווסט אנד ב-1981, ובשנה שלאחר מכן הוחלפה על ידי דונה קינג.
בעיבוד הקולנועי למחזמר דמותה של בומבלורינה מגולמת על ידי טיילור סוויפט.
בומבלורינה היא חתולה בוגרת, בעלת ביטחון עצמי וכוונות טובות בדרך כלל.
היא יכולה להיות לעיתים רעה, במיוחד כלפי גריזבלה בתחילה.
היא החברה הטובה ביותר של דמטר, ולעיתים קרובות נזהרת ממנה.
שתיהן שונאות את מקאוויטי הנבל.
בומבלורינה מכשפת חתולים זכרים רבים ביופפיו, במיוחד את רום טום טוגר, שדוחה אותה במהלך ביצוע שירו.
תפקידה של בומבלורינה כולל ריקודים רבים, ומצריך בדרך כלל טווח קולי של מצו-סופרן.
פרוותה ארוכה בצבע אדום עם כתמים שחורים וחזה לבן.
הדמות שרה את "The Gumbie Cat" עם וג'לילורום, ולה קטע סולו קצר ב-"Rum Tum Tugger".
היא גם מופיעה ב-"Grizabella the Glamour Cat" עם דמטר וב-"Bustopher Jones" עם ג'ניאנדוטס וג'לילורום.
חלקה הגדול נכלל ב-"Macavity", אותו היא מבצעת יחד עם דמטר לקראת סוף המחזמר.
בעיבוד הקולנועי לשנת 2019 היא גם שרה את "Beautiful Ghosts".
"בום בום" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר הישראלי חיים אל.
את האלבום הוציאה בשנת 1996 לאור חברת התקליטים NMC על גבי תקליט וקלטת שמע, לאחר כשנה מפרסום אלבומו הקודם, "הופעה חיה חלק א'".
הוא מונה תשע רצועות, ואורכו עומד על ארבעים וחמש דקות ושלושים שניות.
זהו אלבומו הראשון של אל המבוצע כולו בשפה העברית, לאחר שביצירותיו הקודמות שולבה גם השפה הטורקית.
בּוֹן היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבמערב גרמניה.
בין השנים 1990–1949 שימשה כבירת גרמניה המערבית, ומ-1990 ועד 1999 כמושב הממשלה של גרמניה המאוחדת.
העיר שוכנת בחבל הריין, על גדות נהר הריין, כ-30 ק"מ דרומית לקלן.
גבולה הדרומי של העיר מהווה את גבולה הדרומי של נורדריין-וסטפאליה עם המדינה השכנה, ריינלנד-פפאלץ.
נהר נוסף זורם בבון, נשפך אל הריין בתחומי העיר ומהווה את גבולה הצפוני: נהר הזיג (Sieg), אשר ביחד עם הריין הקנה את השם למחוז המקיף את בון ממזרח וממערב - מחוז ריין-זיג (Rhein-Sieg-Kreis).
בבון שלושה גשרים החוצים את נהר הריין, מספר נמוך יחסית עבור עיר בסדר גודל זה.
הגשר המרכזי נבנה שנים ספורות לפני מלחמת העולם השנייה וכלל שערים מפוארים בסגנון עתיק משני צדיו.
במלחמה נהרס הגשר כליל ונבנה במהירות מחדש לאחריה, עתה הוא בסגנון פשוט.
שמות הגשרים מצפון לדרום: גשר פרידריך אברט, גשר ג'ון קנדי, גשר קונראד אדנאואר.
בצד השני של נהר הריין ממוקם הר פטרסברג.
בעיר מתגוררים כ-327,913 תושבים (נכון לשנת 2011), וזוהי העיר ה-19 בגודלה בגרמניה.
שטחה של העיר הוא 141 קמ"ר (מקום 43 בגרמניה), ופירוש הדבר הוא צפיפות אוכלוסייה גבוהה מהממוצע בערי גרמניה.
למרות זאת כמחצית משטחה של בון אינו מיושב, וכולל יערות ושטחי מים.
כ-13.7% מתושבי בון אינם בעלי אזרחות גרמנית.
רובם של הזרים מחזיקים באזרחות טורקית.
אוכלוסייתה של בון עולה בהתמדה, בניגוד לערים רבות אחרות בגרמניה, בהן האוכלוסייה מתכווצת.
שיעור האבטלה בבון נכון לתחילת 2006 עמד על כ-8%, מעט פחות מהממוצע הגרמני.
קהילה יהודית קיימת בבון (הנכתבת במקורות העבריים כבונא) החל מימי הביניים.
במאות ה-12 וה-13 חיו בעיר כמה מחשובי הפוסקים מבעלי התוספות, ובהם רבי אפרים מבונא, רבי שמואל בן נטרונאי, גיסו רבי יואל הלוי מבונא, שאף היה רב הקהילה, ובנו רבי אליעזר בן יואל, שנודע בכינוי "ראבי"ה".
כיום ישנה בעיר קהילה יהודית קטנה (700 איש ב-2003) המורכבת רובה ככולה מיהודים שהיגרו מברית המועצות לשעבר.
בית הכנסת היחיד בעיר שוכן ב-Tempelstraße ("רחוב בית הכנסת").
בון היא אחת הערים העתיקות בגרמניה, והיא נוסדה על ידי הרומאים מעט לאחר תחילה ספירת הנוצרים.
שרידים מעטים מהתקופה הרומאית עדיין נמצאים בעיר.
בימי הביניים, הייתה בון חלק מנסיכות הבוחר מקלן.
בשל העובדה שקלן עצמה קיבלה מעמד אוטונומי ב-1288, והפכה לעיר קיסרית חופשית ב-1475, הפכה בון לבירת הנסיכות.
ב-1794, במהלך המלחמות הנפוליאוניות, נכבשה בון בידי הכוחות הצרפתים יחד עם כל שטחי הנסיכות שממערב לריין.
צרפת סיפחה את העיר לשטחה ושלטה בה עד קונגרס וינה ב-1815, ואז נמסרה העיר לידי פרוסיה.
המלחין הידוע לודוויג ואן בטהובן נולד בעיר בשנת 1770. בטהובן הפך לסמלה של העיר, ואתרים רבים בה קרויים על שמו.
בית הולדתו של המלחין, בלב לבה של העיר, משמש כמוזיאון.
בון נבחרה ב-1949 לבירת גרמניה המערבית באופן מפתיע, לא מעט בשל מאמציו של ד"ר קונראד אדנאואר, הקנצלר הראשון של גרמניה המערבית, שהתגורר בעיר שכנה, באד הונף (Bad Honnef).
הבחירה הפתיעה משום שבמערב גרמניה היו מספר ערים מפותחות וגדולות מבון, שהבחירה באחת מהן הייתה יכולה לחסוך לגרמניה המערבית כסף רב.
בעיר הוקמו בנייני ממשל והתגוררו בה נשיא גרמניה (בוילה האמרשמידט) וקנצלר גרמניה (בארמון שאומבורג).
לאחר איחוד גרמניה ב-1991 הוחלט שברלין תשוב להיות בירת גרמניה המאוחדת; רוב משרדי הממשלה והשגרירויות הועברו לבירה החדשה בתהליך שארך שמונה שנים.
המעבר לווה בביקורת בשל העלות הרבה ובשל הנזק הבלתי נמנע לכלכלת אזור בון.
חברי הבונדסטג (הפרלמנט הגרמני), תומכי החזרת מוסדות השלטון לברלין היו בעיקר תושבי הצד המזרחי של גרמניה המאוחדת.
בבון נותרו או הוקמו קונסוליות של מדינות רבות.
משנת 1996 משמשת העיר כביתם של משרדי איכות הסביבה והפיתוח של האומות המאוחדות.
מוסדות נוספים של האו"ם שוכנים אף הם בבון.
מטה חברת דויטשה טלקום שוכן בעיר וכך גם ההנהלה הראשית של הדואר הגרמני נמצאת בבון; היא שוכנת במגדל הדואר (Post Tower), בניין המשרדים הגבוה ביותר במדינת נורדריין-וסטפאליה.
אוניברסיטת בון, עם כ-30,000 סטודנטים (כ-5,000 מתוכם אינם גרמנים), היא אחת הגדולות בגרמניה.
האוניברסיטה, כולל בית חולים השייך לה, היא המעסיק הגדול ביותר בעיר; עובדים בה 530 מרצים, 3,000 מדענים אחרים ו-2,000 עובדי מנהלה.
האוניברסיטה נוסדה ב-1818, בניינה הראשי שלה הוא ארמון מרהיב המהווה אתר תיירות ידוע.
מבין הסטודנטים המפורסמים שלמדו באוניברסיטה זו בעבר ניתן למנות את קונראד אדנאואר, פרידריך ניטשה, קרל מרקס, היינריך היינה, רובר שומאן (ראש ממשלת צרפת) ו-וילהלם השני, קיסר גרמניה.
בעיר 12 מוזיאונים, מהחשובים בגרמניה.
רובם שוכנים לאורך שדרת קונראד אדנאואר, המכונה מייל המוזיאונים (Museumsmeile).
שדרה זו היא אחד המקומות המתוירים ביותר בגרמניה.
בית ההיסטוריה (Haus der Geschichte), המוזיאון ההיסטורי הרשמי של גרמניה.
הוא נפתח ב-1995 ועוסק בהיסטוריה של גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
מציג התפתחויות טכנולוגיות והמצאות שמקורן בגרמניה.
מציג את ההיסטוריה של ריינלנד מאז ימי האדם הקדמון.
שוכן בבניין מרהיב בסגנון נאו-קלאסי, אשר אינו אופייני לבון.
מוזיאון העוסק במכונות חישוב לדורותיהן.
שייך לפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת בון ונמצא בסמוך לאוניברסיטה.
שוכן מול אוניברסיטת בון ושייך אליה.
בבון קיים ריכוז הבתים מדור המייסדים (גרונדרצייט, כינוי לתקופה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20) הגדול ביותר בגרמניה.
בתים אלו מתאפיינים בצבעוניות רבה, מקוריות, אלגנטיות ופאר.
השכונות המקיפות את העיר העתיקה מצפון, דרום ומערב כוללות כמה מהרחובות היפים ביותר בגרמניה.
בתים מפוארים נוספים ניתן למצוא בקצה הדרומי של העיר, ברובע באד גודסברג (Bad Godesberg), אשר שימש כרובע הדיפלומטים והשגרירויות בתקופה בה הייתה העיר בירת גרמניה.
תחנת הרכבת המרכזית של בון קטנה מאוד יחסית לעיר בסדר גודל זה, והיא כוללת חמישה רציפים בלבד.
הסיבה לכך היא הימצאותה של בון על אמצע הדרך בין קלן וחבל הרוהר מצפון וריינלנד-פפאלץ מדרום; רוב הקווים העוברים בבון נוסעים באחד משני כיוונים אלו בלבד.
בבון שלוש תחנות רכבת נוספות.
בעיר רשת קטנה יחסית, אך מקיפה ויעילה, של רכבות תחתית, אשר ככל הנראה לא הייתה מוקמת לולא הייתה בון עיר הבירה.
נמל התעופה קלן/בון, אשר נמצא בתחומי קלן, משרת גם את בון, כ-40 ק"מ מצפון למרכז העיר.
ככל עיר גדולה בגרמניה, מחולקת בון לרבעים.
בון: כולל את מרכז העיר ואת רוב אתרי התיירות החשובים.
באד גודסברג: החלק הדרומי של בון.
בוייל (Beuel): כולל את כל השכונות של בון שבצד המזרחי של הריין.
הארדטברג (Hardtberg): הרובע הקטן ביותר; שוכן במערב העיר.
עד לשנת 1969 היו שלושת הרבעים האחרונים ערים עצמאיות; בשנה זו הם אוחדו עם בון.
כתוצאה מכך, הארדטברג למשל ממשיכה להיות עיר תאומה של וילמומבל.
להלן סמלי ארבעת הרבעים, לפי סדר הופעתם לעיל מימין לשמאל:
בומרנג הוא נשק עשוי עץ שנועד לזריקה, בעבר לצורכי ציד, כיום משמש בעיקר לספורט ופנאי.
הבומרנג מסתחרר תוך כדי מעופו באוויר, ויכול לגמוא מרחקים ארוכים.
בומרנגים רבים מתוכננים כך שאם הם נזרקים בצורה נכונה, הם עפים במעגל גדול וחוזרים לנקודת המוצא.
מתקנים דמויי בומרנג, כולל "מקלות הטלה", היו בשימוש בכל העולם למטרות ציד, פולחן ופנאי.
מקורם לא ברור די צורכו.
מחקרים הראו ששבטים קדומים באירופה השתמשו בסוגים מיוחדים של קרדומי השלכה.
כמו כן, במצרים העתיקה היה מקל מיוחד שהשימוש בו היה מותר רק לפרעונים, כדי לצוד ציפורים.
אולם הארץ המפורסמת ביותר בבומרנגים שלה היא אוסטרליה, שם השתמשו האבוריג'ינים בבומרנגים אלפי שנים.
כיום, בומרנגים משמשים בעיקר לספורט.
ישנם סוגים שונים של תחרויות - מהירות, דיוק החזרה, זמן ממושך ביותר באוויר, סיבולת (מספר תפיסות בחמש דקות של השלכה), פעלולי זריקה ומרחק.
הבומרנג הספורטיבי המודרני, שלעיתים מכונה פשוט "בום", עשוי מעץ לביד פיני, פלסטיק, או חומרים מרוכבים, ומגיע בצורות וצבעים שונים.
רוב הבומרנגים הספורטיביים שוקלים פחות מ-100 גרם, כשבומרנגים שנועדו לשהייה מקסימלית באוויר שוקלים לרוב פחות מ-25 גרם.
הבומרנג מותאם ליד בה הוא נזרק.
כל שנה זוגית נערכים משחקי גביע העולם בבומרנג, כשארצות הברית וגרמניה שולחות את הנבחרות המובילות.
שיאי העולם מתועדים על ידי איגוד הבומרנג העולמי וכוללים 80 תפיסות ב-5 דקות, 5 תפיסות ב-14.6 שניות, ומרחק שיא של 238 מטר, שממנו חזר הבומרנג במדויק לזורק.
בומרנגים החוזרים לנקודת המוצא לאחר שנזרקים, בנויים משתי כנפיים, או יותר, המחוברות יחד.
צורת הכנפיים היא אווירודינמית בדומה לכנף של מטוס.
זריקת בומרנג מסוג זה מתבצעת כאשר כנפיו מאונכות לקרקע.
בזריקה מקנים לכנפיים תנועה סיבובית בנוסף לתנועה קדימה.
בזכות מבנה הכנפיים, התנועה שלהם באוויר גורמת לדחיקה של אוויר במאונך לכיוון התקדמות הבומרנג – ולפיכך (לפי החוק השלישי של ניוטון) לכוח אווירודינמי הדוחף את הבומרנג לכיוון המנוגד לכיוון דחיקת האוויר.
אולם התנועה הסיבובית של הכנפיים גורמת לכך שתמיד חלק מהכנפיים יהיו בכיוון התקדמות הבומרנג וחלקם ינועו כנגד הכיוון, מה שגורם לכוחות אווירודינמיים לא מאוזנים הפועלים על הבומרנג.
כל הכוחות הנ"ל, הפועלים לאורך מסלול תעופתו, דוחפים את הבומרנג וגורמים לו לנוע במסלול אליפטי, ולחזור בסופו של דבר לנקודת המוצא ממנה נזרק.
בומיס הייתה חברת דוט-קום אשר הייתה פעילה בשנים 1996 עד 2007. החברה ידועה כיום בעיקר כחברה שאחראית ליצירת האנציקלופדיות המקוונות החופשיות נופדיה וויקיפדיה.
החברה נוסדה ב-1996 על ידי ג'ימי ויילס, טים של ומייקל דייוויס.
העסק העיקרי של בומיס היה מכירת פרסומות בפורטל החיפוש של Bomis.com.
החברה ניסתה בתחילה מספר קונספטים לתוכן, כולל פיתוח פורטל לעיר שיקגו.
האתר התמקד בתחילת הדרך בתוכן המיועד לגברים, כולל מידע על פעילויות ספורט, כלי רכב ונשים.
Bomis זכתה להצלחה לאחר שהתמקדה בתכנים אירוטיים.
התפקיד של בומיס ביצירת נופדיה וויקיפדיה
במהלך שנת 2000 בומיס ייסדה את נופדיה אשר הייתה אנציקלופדיה מקוונת חופשית בה התוכן נכתב על ידי מומחים.
בשלב מוקדם של הפרויקט בומיס שכרה את לארי סנגר כעורך הראשי של נופדיה.
תהליך פיתוח התוכן היה איטי מדי ובשל כך הוחלט להשיק את ויקיפדיה על מנת שיופקו באתר טיוטות לנופדיה.
ויקיפדיה הייתה בתחילת מיזם חברת בת של בומיס.
ככל שהעלויות של ויקיפדיה עלו עם העלייה הפופולריות שלה, ההכנסות של בומיס ירדו כתוצאה מהתרסקות בועת הדוט-קום.
מאחר שוויקיפדיה הייתה יקרה מדי בשביל שתמשיך לפעול תחת המימון של חברת בומיס, ויילס וסנגר החליטו שהמיזם ימשיך לפעול תחת מימון תרומות מהציבור הרחב.
סנגר פוטר מבומיס ב-2002. התוכן בנופדיה אוחד לוויקיפדיה והוא חדל להתקיים ב-2003.
קרן ויקימדיה נוסדה ב-2003 עם חבר נאמנים שכלל את שלושת המייסדים של חברת בומיס (ויילס, דייוויס ושל) והיא הייתה ממוקמת בתחילה בסנט פטרבורג שבפלורידה, בה היה בסיס הפעילות של חברת בומיס.
ויילס השתמש בכ-100 אלף דולרים מההכנסות של בומיס כדי לממן את ויקיפדיה לפני שהתקבלה ההחלטה להפוך את האנציקלופדיה לעמותה שפועלת ללא כוונת רווח.
ויילס הפסיק להיות מנכ"ל בומיס בשנת 2004. של שימש כמנכ"ל החברה בשנת 2005, בעת שהיה בחבר הנאמנים של קרן ויקימדיה.
בון ג'ובי היא להקת רוק אמריקאית מניו ג'רזי.
הלהקה נוסדה בשנת 1983 ונקראת על שמו של סולנה, ג'ון בון ג'ובי.
להקת בון ג'ובי הוציאה שלושה עשר אלבומי אולפן, ארבעה אלבומי אוסף ואלבום אחד של הופעה חיה.
אלבומיה נמכרו במעל ל-40 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד, וכ-130 מיליון בעולם כולו.
הלהקה הייתה מועמדת שש פעמים לפרס גראמי בקטגוריות שונות ובשנת 2007 זכתה לראשונה בפרס, בקטגוריית "הרכב הקאנטרי הטוב ביותר" בזכות הסינגל "Who Says You Can't Go Home".
ג'ון בון ג'ובי החל להתעניין במוזיקה בגיל 13, כאשר החל לנגן על גיטרה ופסנתר.
בגיל זה הקים את להקתו הראשונה בשם "Raze".
כאשר היה בן 16 הכיר את דייוויד בריאן והקים להקה בשם "Atlantic City Expressway'" שביצעה גרסאות כיסוי לאמנים שונים.
הלהקה הופיעה במועדוני לילה בניו ג'רזי, אף על פי שחבריה היו קטינים באותה תקופה.
בקיץ 1982 סיים בון ג'ובי את לימודיו והחל לעבוד ב-Power Station Studios – אולפן הקלטות במנהטן שהיה בבעלות בן דודו, טוני בונג'יובי.
בון ג'ובי הקליט בסטודיו מספר שירי דמו ושלח אותם לחברות תקליטים רבות, אך לא קיבל מענה.
ב-1983 הגיע בון ג'ובי לתחנת רדיו מקומית בניו יורק והשדרן ג'יפ הוברט הציע לו הצעה: תחנת הרדיו תכלול את שירו "Runaway" באלבום אוסף של אמנים מקומיים.
בון ג'ובי הסכים והשיר "Runaway" החל להתנגן בתחנות רדיו אזוריות באזור ניו יורק.
בזכות הפרסום שצבר השיר, פנו מספר חברות תקליטים אל בון ג'ובי והוא החליט להקים להקה מקצועית יותר.
ג'ון בון ג'ובי ריצ'י סמבורה טיקו טורס דייוויד בריאן
בון ג'ובי פנה לדייוויד בריאן שלמד בבית הספר ג'וליארד ואילו זה פנה בתורו לבסיסט אלק ג'ון סאץ' ומאוחר יותר למתופף טיקו טורס.
טורס היה מתופף מנוסה שכבר הקליט בין היתר מספר שירים עם מיילס דייוויס ועם צ'אק ברי.
לאחר מכן, צירפה הלהקה את ריצ'י סמבורה לאחר שהאחרון פנה לבון ג'ובי בסיומה של אחת ההופעות וביקש ממנו להבחן כגיטריסט ללהקה.
סמבורה היה אף הוא נגן מנוסה שהשתתף בסיבוב הופעות עם ג'ו קוקר ונבחן באותה תקופה גם ללהקת קיס.
מיד לאחר הקמת הלהקה, השתתפה הלהקה במספר הופעות במועדונים מקומיים, בעיקר כלהקת חימום.
באחת מההופעות משכו את תשומת לבו של מנהל ההקלטות דרק שולמן, שמיהר להחתים את הלהקה בחברת "מרקורי רקורדס".
לפני הוצאת האלבום הראשון, חיפשה הלהקה הצעירה שם; באותו הזמן, שינה סולן הלהקה את שמו מג'ון בונג'יובי (John Francis Bongiovi), לג'ון בון ג'ובי (Jon Bon Jovi) והלהקה החליטה להשתמש בשם משפחתו החדש כשם ללהקה באופן קבוע.
ב-21 בינואר 1984 יצא האלבום הראשון של הלהקה שנקרא גם הוא "Bon Jovi", בעזרתו של דוק מקגי, אמרגנם החדש.
האלבום הפך לאלבום זהב בארצות הברית והלהקה פתחה הופעות אמנים מוכרים, בהם זי זי טופ, הסקורפיונז וקיס (כחלק מסיבוב הופעות באירופה) וכן הופיעו בתוכנית הטלוויזיה "American Bandstand".
בשנת 1985 יצא האלבום השני של הלהקה, שנקרא "Fahrenheit 7800°", אך הביקורות לאלבום היו פושרות.
מגזין המטאל הבריטי המוביל "Kerrang", שפרסם ביקורות חיוביות על האלבום הראשון, כינה את האלבום השני "חיקוי חלש של בון ג'ובי שהכרנו ולמדנו לאהוב".
חברי הלהקה אמרו בראיונות שהם לא יבצעו הופעות חיות לשירים מאלבום זה.
לאחר צאת אלבומם השני החליטו חברי הלהקה להשתמש בעזרתו של כותב השירים דזמונד צ'יילד (שעזר בין היתר לאירוסמית', קיס, אליס קופר ועוד).
בעזרתו נכתבו שלושה מהשירים באלבום השלישי (ביחד עם ג'ון בון ג'ובי וריצ'י סמבורה) שנקרא "Slippery When Wet".
האלבום יצא ב-1986 וזכה להצלחה אדירה ונמכר בלמעלה מ-12 מיליון עותקים בארצות הברית ובכ־28 מיליון בעולם כולו.
האלבום היה לאלבום הנמכר ביותר בשנת 1987 ע"פ מגזין הבילבורד ושהה 8 שבועות במקום הראשון בארצות הברית.
אולם, בסיבוב ההופעות של האלבום, נתקל הסולן ג'ון בון ג'ובי בקשיים ווקאליים: לוח הזמנים העמוס והצלילים הגבוהים גרמו נזק לקולו; בעזרת מאמן קולי הצליח לסיים את סיבוב ההופעות.
מאז אירוע זה, נמנעים חברי הלהקה מיצירת שירים חדשים העושים שימוש בצלילים גבוהים.
בשנת 1988 יצא אלבומה הרביעי של להקת בון ג'ובי, "New Jersey".
האלבום הוקלט זמן קצר לאחר סיבוב ההופעות של האלבום הקודם וזאת מכיוון שהלהקה רצתה להוכיח שהם לא 'להקה של להיט אחד'.
התוצאה הייתה אלבום מוצלח מאוד ואחד המועדפים ביותר על המעריצים.
האלבום מתאפיין בשימוש נרחב בסגנונות הפופ והרוק וזכה להצלחה מסחרית עצומה – האלבום מכר כ-18 מיליון עותקים לאורך השנים, ומתוכו יצאו להיטים כגון "Lay Your Hands on Me", "Bad Medicine" ו-"I'll Be There for You".
אלבום זה היה לאלבום הרוק הכבד הראשון שחמישה סינגלים מתוכו הגיעו למקומות הראשונים במצעד ה-"Top Ten" של הבילבורד.
אף תקליט רוק לא שבר או אפילו השווה שיא זה.
סיבוב ההופעות של האלבום ארך כ-18 חודשים ונודע כ"סיבוב ההופעות המאוחד של ניו ג'רזי" ("The Jersey Syndicate Tour"), ותועד בווידאו שפורסם מאוחר יותר בשם "New Jersey: The Videos" וכן ב-"Access All Areas".
במהלך סיבוב ההופעות הופיעו עם בון ג'ובי בכירי המוזיקאים בעולם כגון ג'ימי פייג' מלד זפלין, בריאן מיי מקווין, אלטון ג'ון ועוד.
במסגרת סיבוב ההופעות הובילה בון ג'ובי את פסטיבל מוזיקת השלום של מוסקבה (Moscow Music Peace Festival) בשנת 1989. סיבוב ההופעות החדש יצר מתח רב בין חברי הלהקה – הדבר פגע בשגרת חייהם והתקיים זמן קצר לאחר שובם מסיבוב ההופעות של האלבום הקודם.
בזמן הסיבוב סיכמו חברי הלהקה שבסיומו ילך כל אחד מחברי הלהקה לדרכו, ואפילו יעזוב במטוס נפרד.
באותו זמן הציע ריצ'י סמבורה את עמדת הסולן לבילי רוג'רס, הידוע בעיקר בזכות הלהיט "I'm Blue".
באותה השנה (1989) זכו בון ג'ובי בפרס מפעל חיים בטקס פרסי ה-MTV, פרס עליו גיחכו חברי הלהקה (ומסרו את הפרס לאחד המעריצים כמחאה), מאחר שהתקיימו כלהקה רק שש שנים.
באותו הטקס עלו ג'ון בון ג'ובי וריצ'י סמבורה עם שתי גיטרות אקוסטיות בלבד (דבר שלא היה מקובל באותם ימים) וביצעו שני שירים ("Livin' on a Prayer" ו-"Wanted Dead Or Alive").
ההתלהבות הייתה כה גדולה ועקב כך נוצרה סדרת האנפלאגד (MTV Unplugged) בערוץ ה-MTV.
לאחר התפרקות הלהקה בפעם הראשונה (בין השנים 1990–1992), פנו חברי הלהקה לדרכים נפרדות בעולם המוזיקה: ב-1990 הקליט ג'ון בון ג'ובי אלבום סולו בשם "Blaze of Glory" שהיה פסקול לסרט "אקדוחנים צעירים 2" (בון ג'ובי אף השתתף בסרט בתפקיד אורח בן פחות מדקה).
באלבום התארחו מספר אמנים חשובים כגון אלטון ג'ון, ליטל ריצ'רד וג'ף בק.
האלבום זכה למעמד של אלבום פלטינה ומכר כ-5 מיליון עותקים.
השיר "Blaze of Glory" שמתוכו זכה בפרס גלובוס הזהב.
ב-1991 הוציא ריצ'י סמבורה, בעזרתם של טיקו טורס ודייוויד בריאן, אלבום סולו משלו בשם "Stranger In This Town".
דייוויד בריאן אושפז בבית חולים לאחר שנדבק בחיידק דרום אמריקאי ולאחר מכן, באותה שנה הוא הקליט פסקול לסרט האימה "The Netherworld".
בשנת 1992 התאחדה הלהקה מחדש והוציאה את האלבום "Keep the Faith".
האלבום הופק על ידי בוב רוק והיו בו טקסטים ולחנים בוגרים יותר מהאלבומים שקדמו לו.
מספר שירים יצאו גם כסינגלים ברחבי העולם, בהם "Dry county", "I Believe" והשיר "I'll Sleep When I'm Dead".
אלבום זה היה האלבום הראשון של הלהקה שנחל הצלחה רבה יותר מחוץ לארצות הברית מאשר במדינה, אף על פי שגם בה זכה למעמד של אלבום פלטינה כפול.
האלבום מכר למעלה מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ב-1994 הוציאה הלהקה אלבום אוסף בשם "Cross Road" שהכיל גם שני שירים חדשים: הלהיטים "Always" ו-"Someday I'll Be Saturday Night".
האלבום היה לתקליט הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 1994 ומכר מעל 18.5 מיליון עותקים בעולם.
בחמשת השבועות הראשונים ליציאתו מכר התקליט 5 מיליון עותקים.
השיר "Always" נכתב במקור לפסקול הסרט "רומיאו בן זונה" , אך לאחר שחברי הלהקה צפו בו הוחלט לא להשאיל את השיר לסרט ובמקום זה להוסיף את השיר לאלבומם.
"Always" שהה 32 שבועות במצעד 100 הלהיטים של מגזין בילבורד ונחשב לאחד מהשירים המפורסמים ביותר של הלהקה.
האלבום כלל גם גרסה מחודשת לשיר "Livin' on a Prayer" בשם "Prayer '94", שהופצה בארצות הברית בלבד.
מאוחר יותר באותה שנה, עזב הבסיסט אלק ג'ון את הלהקה והוחלף על ידי יו מקדונלד, ששימש כבסיסט בהקלטות "Runaway".
מראיונות שנערכו באותה תקופה לא היה ברור אם אלק ג'ון פוטר או עזב; ג'ון בון ג'ובי צוטט בטענות כי ג'ון עשה טעויות רבות מדי בהופעות כתוצאה משתיית אלכוהול בזמן ההופעות, אך שאר חברי הלהקה הכחישו זאת.
מאוחר יותר הודו שאר חברי הלהקה שכנראה הייתה זו הסיבה העיקרית לעזיבתו.
באלבום שיצא בשנת 1995, "These Days", שינתה הלהקה את גישתה; האלבום היה קודר יותר מהאלבומים הקודמים וכלל מספר שירים שהושפעו מז'אנר ה-R&B.
מאלבום זו יצא רק סינגל אחד בארצות הברית, "This Ain't A Love Song".
מספר שירים אחרים היו פופולריים יותר באירופה: "Hey God", "Something for the Pain" ו-"Lie to Me".
האלבום מכר כ-8 מיליון עותקים ברחבי העולם – הוא קיבל מעמד של אלבום פלטינה בארצות הברית והגיע למקומות גבוהים במצעדים של בריטניה.
בעקבות הצלחת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות מוצלח שבסיומו החליטה הלהקה לקחת פסק זמן בפעם השנייה.
בזמן ההפסקה פנו חלק מחברי הלהקה לתחומים חדשים: טורס השקיע בציור בעוד דייוויד בריאן התחיל לכתוב ולהלחין מחזות זמר.
ב-1998 הוציא סמבורה את אלבום הסולו השני שלו, שנקרא "Undiscovered Soul".
ג'ון בון ג'ובי התחיל להשקיע בקריירת המשחק שלו ושיחק בסרטים "עיר קטנה", "תעביר את זה הלאה" ו-"צוללתU-571".
כמ כן הוציא אף הוא אלבום סולו שני, "Destination Anywhere".
האלבום קיבל תגובות נלהבות והצליח בעיקר באירופה.
סרט קצר שצולם בזמן הקלטות האלבום בשם "Destination Anywhere" התבסס על השירים מהאלבום.
בסרט שיחקו ג'ון בון ג'ובי, דמי מור, קווין בייקון ווופי גולדברג.
הלהקה התאחדה מחדש בפעם השנייה ב-1999 והקליטה את השיר "Real Life" עבור הסרט "אד טיוי".
בשנת 2000 הוציאה הלהקה את האלבום "Crush".
האלבום זכה להצלחה בארצות הברית וברחבי העולם, בעיקר הודות ללהיט "It's My Life" שנכתב בעזרת המפיק השוודי מקס מרטין.
"Crush" הכיל גם את הלהיטים "Say It Isn't So" ו"Thank You for Loving Me" והפך לאלבום המצליח ביותר של הלהקה מאז "Keep the Faith" ומכר כ-8 מיליון עותקים ברחבי העולם.
לאחר צאת האלבום, יצאה הלהקה בקיץ למסע הופעות שאמור היה לכלול כ-60 הופעות, אך עקב הביקוש הרב התווסף מספר רב של הופעות והלהקה המשיכה להופיע עד אמצע 2001. בזמן מסע ההופעות הוציאה הלהקה אלבום אוסף של שירים מהופעות חיות מכל הזמנים.
בסוף שנת 2002 הוציאה הלהקה את האלבום "".
האלבום לא זכה לאותה מידת הצלחה כקודמו אך כלל את הלהיטים "Everyday" ו"Misunderstood".
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות נוסף בארצות הברית.
במהלך המסע ביצעו הופעה באצטדיון הווטרנס בפילדלפיה שהייתה להופעת הפרידה מהאצטדיון בטרם הריסתו.
שמו של האלבום הושפע משמו של אלבום שהוציא אלביס פרסלי בשם "50,000,000 Elvis Fans Can't Be Wrong".
האלבום הורכב מארבעה דיסקים ובהם 38 שירים שהלהקה מעולם לא הוציאה רשמית, 12 שירים נדירים וDVD.
האלבום חגג את מכירת 100 מיליון האלבומים של הלהקה ואת עשרים השנים שחלפו מאז הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, בשנת 1984.
בנובמבר 2004 זכתה הלהקה בפרס ב"פרסי המוזיקה של אמריקה" (American Music Awards) ובספטמבר 2005 הוציאה את אלבומה התשיעי, "Have a Nice Day".
האלבום זכה להצלחה בכל רחבי העולם, מכר 202,000 עותקים בשבוע הראשון ומעל ל-3.5 מיליון בחצי השנה הראשונה ליציאתו והגיע לראש המצעדים.
השיר "Have a nice day" היה הסינגל הראשון מהאלבום ואילו הסינגל השני "Who Says You Can't Go Home" יצא בארצות הברית באביב 2006, אף על פי שברחבי העולם הוא יצא רק אחרי השיר "Welcome to Wherever You Are".
השיר "Who Says You Can't Go Home" יצא גם כגרסת דואט של ג'ון בון ג'ובי עם זמרת הקאנטרי ג'ניפר ניטלס מהלהקה "שוגרלנד".
מיד לאחר צאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות חדש.
סיבוב ההופעות היה אמור להיות קצר מקודמיו, עם שבעים וחמש הופעות מתוכננות ברחבי העולם, אך כמו בעבר, האריכו חברי הלהקה את סיבוב ההופעות עקב הביקוש הרב.
שיאו של סיבוב הופעות היה בהוצאת האלבום "Live from Have a Nice Day Tour" שכלל שישה שירים מהופעות חיות שהוקלטו בדצמבר 2005 בבוסטון.
סיבוב הופעות זה היה השלישי בגודלו ורווחיו (191 מיליון דולר) ונערך אל מול 2,002,000 אנשים.
במאי 2006 היו בון ג'ובי להקת הרוק'נרול הראשונה שנכנסה למקום הראשון במצעדי הקאנטרי בארצות הברית וב-11 בפברואר 2007 זכתה הלהקה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר שיתוף הפעולה הטוב ביותר" על השיר "Who Says You Can't Go Home".
בנובמבר 2006 הצטרפה הלהקה להיכל התהילה של המוזיקה של בריטניה לצד אגדות מוזיקה כמו הביטלס, הרולינג סטונז, U2, מדונה ואלביס פרסלי.
ג'וי אליוט מדף לפארד כינה את ג'ון בון ג'ובי וריצ'י סמבורה "דייוויד בואי ומייק רונסון הבאים".
בון ג'ובי לא יוכלו להתקבל להיכל התהילה של הרוק אנד רול האמריקאי עד שנת 2009.
ביוני 2007 הוציאו בון ג'ובי אלבום חדש בשם "Lost Highway".
האלבום הוקלט בנשוויל והוקלט בשיתוף פעולה עם מספר כוכבי מוזיקת קאנטרי.
שמו של הסינגל הראשון מהאלבום הוא "Make a Memory" והוא הגיע למקום ה-27 במצעד של בילבורד.
האלבום עצמו היה מועמד לפרס גראמי ונכנס היישר למקום הראשון בבילבורד האמריקאי וכמעט בכל העולם, ומכר כ-5 מיליון עותקים.
כדי לקדם את האלבום החדש, הופיעה להקת בון ג'ובי הופיעו בטקס פרסי ה-CMT בנשוויל ובאמריקן איידול.
ביולי 2007 השתתפה הלהקה במופעה לייב ארת'.
ביוני 2008 נכנסו ג'ון בון ג'ובי וריצ'י סמבורה להיכל התהילה של כותבי השירים (Songwriters Hall Of Fame).
ב-12 ביולי 2008 הופיעה הלהקה בסנטרל פארק בניו יורק במופע חינם אל מול 60,000 איש שזכו בכרטיסים מעיריית ניו יורק.
על פי מגזין הבילבורד בשנת 2008 בון ג'ובי מכרו כרטיסים יותר מכל אומן אחר (2,157,675 כרטיסים) והרוויחו 210.6 מיליון דולר.
בשנת 2009 הוציאו אלבום חדש בשם The Circle, שכולל את הסינגלים We Weren't Born To Follow ו-Bullet.
האלבום נכנס היישר למקום הראשון של ה"בילבורד מגזין".
באותה שנה יצא סרט דוקומנטרי על 25 שנות פעילות הלהקה בשם "When We Were Beautiful".
ביולי 2010 הכריז "היכל התהילה של הרוקנרול" על בון ג'ובי כמועמדים להיכנס ל"היכל", אך לבסוף פורסם שהם לא ייכנסו אליו.
בנובמבר 2010 קיבלה הלהקה פרס "Global Icon" שניתן בפעם הראשונה על ידי ערוץ MTV.
מגזין הבילבורד דיווח כי סיבוב ההופעות של בון ג'ובי, The Circle Tour, הוא הרווחי ביותר (פעמיים תוך שלוש שנים) לשנת 2010 עם הכנסות של $146,507,388.
מאז שנת 1986 רק שתי להקות היו למופע הרווחי ביותר פעמיים תוך שלוש שנים – האבנים המתגלגלות ב-1998–1999 וה-Grateful Dead ב-1991 ו-1993.
במרץ 2013 הוציאה לאור הלהקה את האלבום "What About Now".
במהלך סיבוב ההופעות לקידום האלבום פרש ריצ'י סמבורה מהלהקה מסיבות אישיות, והוחלף לשארית הסיבוב על ידי פיל אקס.
באוגוסט של אותה שנה הוציאו אלבום חדש בשם "Burning Bridges".
ב-3 באוקטובר 2015 הופיעה הלהקה בפעם הראשונה בישראל, לעיני כ-55,000 צופים בפארק הירקון, במסגרת סיבוב ההופעות "!Bon Jovi Live".
ב-12 באוגוסט 2016 הוציאה הלהקה את הסינגל ושיר הנושא מתוך האלבום This House Is Not For Sale.
ב-4 בנובמבר יצא לאור האלבום.
באוקטובר 2017 קיבלה בון ג'ובי מועמדות שנייה להיכל התהילה של הרוק אנד רול (הראשונה הייתה בשנת 2010).
ב-13 בדצמבר 2017 נבחרה בון ג'ובי להיכל התהילה של הרוק אנד רול והוצגה בטקס שנערך ב-14 באפריל 2018 בקליבלנד שבארצות הברית.
ג'ון בון ג'ובי הזמין את חברי הלהקה לשעבר ריצ'י סמבורה ואלק סאץ' להצטרף אל שאר חברי הלהקה בטקס, ובפברואר 2018 נודע כי השניים נענו להזמנתו והתאחדו עם הלהקה בטקס, בו גם ביצעו מספר שירים יחד על הבמה.
ב-25 ביולי 2019 הופיע בון ג'ובי בפעם השנייה בישראל, לעיני כ-45,000 בפארק הירקון, במסגרת סיום סיבוב ההופעות This House Is Not For Sale.
באותה שנה בון ג'ובי הוציאו סינגל בשם "Unbroken שייכלל באלבומם החדק "2020" .
בשנת 2020 יצא הסינגל "Limitless" והכרזה על האלבום החדש ב-15 במאי 2020 והכרזה על סיבוב הופעות חדש.
ב-20 באפריל 2020 הלהקה ביטלה את סבב ההופעות שלה ודחתה את האלבום עקב מגפת הקורונה.
בעקבות המגפה הסולן, ג'ון בון ג'ובי, הצליח לכתוב עוד שני שירים.
אחד בעקבות מותו של ג'ורג' פלוייד.
השיר נקרא "American Reckoning" ויצא ב-10 ביולי 2020. והשני בעקבות הקורונה שנקרא "Do What You Can".
ב-5 ביוני 2022 הלך לעולמו חבר הלהקה בעבר אלק ג'ון סאץ'.
ג'ון בון ג'ובי – שירה, גיטרה, מפוחית, פסנתר ומאראקס (החל מ-1983)
טיקו טורס – תופים, כלי הקשה נוספים (החל מ-1983)
דייוויד בריאן – קולות רקע וקלידים (החל מ-1983)
פיל אקס – גיטרה ראשית, טוקבוקס, קולות רקע (החל מ-2013, חבר רשמי החל מ-2016)
1987: בטקס MTV Video Music Awards – ההופעה החיה הטובה ביותר
1988: בטקס American Music Award להקת הפופ\רוק הטובה ביותר
1995: בטקס פרסי המוזיקה העולמית להקת הרוק המוכרת ביותר
1995: בטקס MTV Europe Music Awards בקטגוריית רוק הטוב ביותר
1996: בטקס BRIT Awards הלהקה הכלל עולמית הטובה ביותר
2002: בטקס My VH1 Music Awards ההופעות החמות ביותר
2005: בטקס פרסי המוזיקה העולמית פרס יהלום על מכירות של יותר מ-100 מיליון אלבומים
בּוֹמִילְקָר (במקור הפיניקי בדמלקרת; בלטינית: Bomilcar, ביוונית: Βομίλκας) היה מצביא קרתגי, שפעל במלחמה הפונית השנייה.
לאחר קרב קאנאי (216 לפנה"ס), בו נחלו הרומאים מפלה מוחצת מידיו של חניבעל, הגבירו הקרתגים את מאמציהם ונערכו למשלוח תגבורות גדולות, כדי לנצל את שעת הכושר ולהכריע את המערכה באיטליה ובהיספניה כאחד.
בומילקר עמד בראש חיל המשלוח אשר שוגר שנה אחר כך אל איטליה, והוביל ארבעת-אלפים פרשים נומידים, ארבעים פילים ואספקה.
כשנודע לאפיוס קלאודיוס פולכר, הפראיטור של סיקיליה, על התגבורת הקרתגית העושה דרכה בים אל לוקרי אפיזפיריאי, מיהר לחצות את המצר ממסאנה אך איחר את המועד.
בומילקר כבר עזב את המקום והצטרף למצביא הקרתגי חנון הנלחם בדרומה של איטליה.
הלוקרים סגרו את שערי עירם בפני הרומאים, ואפיוס קלאודיוס שב למסאנה בידיים ריקות.
ב-214 לפנה"ס, במהלך הסגר מן הים והיבשה שהטיל מרקוס קלאודיוס מרקלוס על סירקוסאי, נשלח בומילקר בראש שייטת של חמישים וחמש אוניות מלחמה לעזרת הנצורים והצליח להיכנס אל תוך הנמל הגדול של העיר.
ברם, הוא לא העז לצאת לקרב נגד הצי הרומאי שהיה כפול בגודלו, ומאחר ששהות אנשיו בעיר הכבידה עוד יותר על הנצורים בשל האספקה המצומצמת בלאו הכי, הפליג חזרה לאפריקה.
ליוויוס מספר, כי שנתיים אחר-כך, ב-212 לפנה"ס, הצליח בומילקר לחמוק שוב מנמל סירקוסאי בחסות מזג אוויר סוער.
הוא השאיר בידי הסירקוסאים חמישים וחמש אוניות מלחמה ובשלושים וחמש הנותרות חמק אל קרתגו, כשהוא מביא עמו ידיעות חשובות על כך שהעיר עומדת לכרוע תחת לחץ המצור.
ימים אחדים אחר כך שב לסירקוסאי עם מאה אוניות.
עוד באותה שנה ניסה בומילקר פעם נוספת להעביר אספקה לסירקוסאים הנצורים, שהובלה מקרתגו בשבע-מאות אוניות-משא מלוות על ידי מאה ושלושים אוניות מלחמה.
מרקלוס, אשר חשש כי אם יגיעו האוניות ליעדן ייחרץ גורל המצור לכישלון ואולי גם עתיד המערכה כולה בסיקיליה, שכן באותו זמן נאסף צבא רב מכל רחבי האי והתכונן להתקפה על הרומאים הצרים על העיר, העלה את אנשיו לאוניות ונערך לקרב ימי.
אלא שבומילקר נמנע מהתמודדות בקרב סדור, פקד על אוניות המשא לשוב לקרתגו והוא עצמו שט עם אוניותיו אל טרנטום.
בומברמן (בתרגום חופשי לעברית: "איש הפצצות") היא סדרת משחקי וידאו מסוג אסטרטגיה ומבוך אשר פותח במקור על ידי חברת הדסון סופט היפנית.
המשחק המקורי בסדרה הופץ לראשונה בשנת 1983 ומשחקים חדשים בסדרה ממשיכים לצאת לשווקים עד היום.
לאורך השנים יצאו קרוב ל-60 משחקים בסדרה.
בומברמן הוא רובוט הרכבה העובד במפעל פצצות, והוא מרכיב הפצצות הטוב ביותר במפעל.
בומברמן משתעמם מהכנת הפצצות במפעל יום אחר יום ללא הפסקה.
בעקבות שמועה שרובוט שיצליח לצאת מהמפעל התת-קרקעי יקבל משאלה, הוא מתחיל במסע ברחבי המפעל כדי שיוכל לבקש משאלה להפוך לבן אדם.
המכשול העיקרי בדרכו הוא התנגדותם של שומרי המפעל, העושים כל שביכולתם כדי שהמפעל ימשיך לתפקד כרגיל.
כדי להימלט, על בומברמן למצוא את דרכו במבוך תוך כדי הימנעות מאויבים.
הדלתות המובילות לחדרי מבוך נוספים (השלבים הבאים במשחק) מוסתרות על ידי סלעים, אותם בומברמן צריך לפוצץ.
ישנם חפצים שיכולים לשפר את הפצצות שבומברמן מייצר, כגון חפצים העוזרים ליצור פצצות חזקות יותר או פצצות המופעלות בשלט רחוק.
בומברמן יהפוך לאנושי כאשר יימלט ויצא מהמפעל התת-קרקעי.
בכל משחק יש בסך הכל 50 שלבים שונים.
המטרה העיקרית בכל המשחקים בסדרה היא לסיים את כל השלבים במשחק באמצעות הצבה אסטרטגית של פצצות כדי להרוג את האויבים, ולהשמיד את כל המכשולים בדרך.
פצצות מתפוצצות יכולות להפעיל גם פצצות אחרות, להרוג או לפגוע באויבים ולהשמיד את המכשולים.
אף על פי כן, הן יכולות גם להרוג או לפגוע בדמות השחקן ולפעמים, אם מפוצצים את דלת היציאה, ניתן לגרום לאויבים חדשים נוספים להגיח מתוכה.
ברוב משחקי בומברמן קיימת אפשרות למשחק מרובה משתתפים בה השחקנים הנוספים משחקים גם הם דמויות אשר נראות כמו בומברמן, כאשר המטרה היא להרוג אחד את השני באמצעות הצבת פצצות לאורך לוח המשחק כאשר המנצח הוא זה שנשאר בחיים אחרון.
המשחק הופץ לראשונה ביפן ובאירופה בשנת 1983 למחשבים אישיים, ובהם דגמים יפניים אחדים ומחשב ספקטרום סינקלייר.
ב-20 בדצמבר 1985 החלה הפצת גרסה של המשחק לקונסולת נינטנדו ששווקה ביפן, וזו הגיעה לארצות הברית בשנת 1987. בגרסה זו שינו את מראהו של בומברמן, והציגו אותו כדמות מצוירת הדומה לרובוט, בעלת אנטנה ורודה.
בשנת 2004 הותאמה גרסה זו לקונסולת המשחקים Game Boy Advance.
גרסאות נוספות של המשחק הופצו ביפן בלבד.
בשנת 1998 המשחק נוצרה גרסה לקונסלת פלייסטיישן ולמחשב IBM PC.
המשחק שווק גם לקונסלת אקס בוקס, בגרסה מתקדמת הנקראת בומברמן חי, שבה עד שמונה שחקנים יכולים לשחק במשחק באותה קונסולה או דרך האינטרנט.
המשחק קיים גם בטלפונים סלולריים.
ברחבי אירופה, ניתן למצוא גרסאות שונות של המשחק כגון בומברמן דלוקס ובומברמן בתלת-ממד.
עם השיפור הגובר בעולם הטלפונים הסלולריים, משחקי בומברמן הופכים למשובחים יותר ויותר.
מתכנתי המשחק אפילו הוסיפו יכולת למשחק רב משתמשים דרך חיבור בלוטות'.
בּוֹן היא סדרת קומיקס עצמאית, בסוגה פנטזיה קומית, שפורסמה מ-1991 עד 2004 בשחור ולבן.
מאוחר יותר הוציאו לאור גרסאות בצבע של הסדרה.
הסדרה נוצרה, אוירה ונכתבה על ידי ג'ף סמית'.
הסדרה זכתה בשלושים ושמונה פרסים בינלאומיים, ביניהם בעשרה פרסי אייזנר.
הטיים מגזין כלל את הספר ברשימת עשרת הרומנים הגרפיים של כל הזמנים, וציין כי הספר הראשון בסדרה הוא "אחד מעשרת הספרים המצוירים הטובים בהיסטוריה.
סוחף כמו שר הטבעות אבל הרבה יותר מצחיק".
כל ספרי הסדרה הראשית תורגמו לעברית (בצבע).
הספר הראשון תורגם לחמש עשרה שפות שונות.
קיימות הוצאות מיוחדות של ספרים באנגלית המאגדות את כל הסדרה בספר אחד.
אחד מהם הוא פריקוול המגולל את סיפורה של רוז כנערה, ושמו "רוז".
גם הספרים הנוספים שתורגמו לעברית כולם בצבע.
נכון ל-2011, דמותו של בון מדורגת במקום ה-60 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי IGN.
לאחר ניסיונו הכושל של בלופר בון להיבחר לראשות העיר בונוויל, הוא ושני בני דודיו בני בון וסמיילי בון מסולקים מהעיירה ומגיעים לעמק.
בעמק הם מוצאים מקלט אצל סבתא בן ונכדתה ת'ורן, ומנסים ללא הצלחה לחזור לבונוויל, זאת משום שיצורים מפלצתיים בשם עכבראשים רודפים אחריהם.
את העכבראשים מוביל אדם מסתורי בשם "מכוסה הראש", שרוצה לתפוס את האחים לבית בון למטרות לא ידועות.
לעזרת שלושת הבונים מגיע דרקון אדום, שלאחר מכן מתברר שהוא הגן על ת'ורן כשהייתה קטנה, מפני ניסיון העכבראשים להרוג אותה.
במהלך העלילה, בני בון מתאהב בת'ורן, ובלופר בון צובר חוב גדול שעליו לפרוע, ומכריח אותו להישאר בעמק.
בלופר בון מגיע לכף הקלע, הוא רואה את כל תושבי המקום מהמרים על סבתא בן במרוץ הפרות.
בלופר מחליט לרמות התושבים באמצעות כך ששותפו לעבודה סמיילי מפיץ שמועות שסבתא בן זקנה וחלשה מכדי לנצח במרוץ.
בינתיים ת'ורן מתחילה לצאת ביריד האביב עם בחור בשם טום.
טד החרק מציע לבני בון לכתוב שירי אהבה לת'ורן.
סמיילי בון מכין תחפושת של פרה ומתכוון לרמות במרוץ.
הרעיון של בלופר היה שכל אנשי הכפר יהמרו על 'הפרה המסתורית' שהיא בעצם סמיילי.
ובזמן המרוץ סמיילי ייתן לסבתא בן לנצח, וככה הם ירוויחו שלל גדול.
דקה לפני המרוץ לוציוס דאון מהמר את פונדק כף הקלע על סבתא בן.
לכן בלופר מנסה לומר לסמיילי לנצח את סבתא בן, אבל מאחר את המועד.
בני בון מספר לת'ורן שהוא לא זוכר אף חלום שלו מאז שבא לעמק.
בערב ת'ורן נרדמת בזמן השמירה ושומעת את בני בון מדבר מתוך שינה.
ת'ורן נותנת לבני בון להמשיך לישון והוא מתעורר מאוחר.
הוא מנסה לדבר עם ת'ורן על החלום והם קובעים פגישה בלילה כדי לדבר על חלומותיהם.
הבונים הולכים עם לוציוס לכף הקלע, מלבד בני בון שנשאר בחווה.
ת'ורן מספרת לבני בון על משהו שנקרא "מעגל רוחות" ותוך כדי פורצת סערה.
השניים נכנסים לאסם ומדברים על החלומות המוזרים שלהם המדברים על אנשים מסתוריים מכוסי ראש ודרקונים.
בינתיים בלופר בון ולוציוס מסתבכים עם העכבראשים וסמיילי מציל אותם.
לאחר שסבתא בן נכנסה לאסם, היא רצה אל תוך היער.
בני בון ות'ורן הולכים אחריה.
כשהם מוצאים את סבתא בן, היא צועקת להם לחזור אבל אז היא שומעת צעדי עכבראשים.
בינתיים, הבונים ולוציוס הולכים לפונדק ברגל, רטובים ועצבניים.
בלופר ולוציוס מתווכחים על מה שקרה במירוץ הפרות ומתערבים מי מנהל את הפונדק טוב יותר.
ההתערבות מתחילה כשהם מגיעים לפונדק.
בזמן הזה בני בון, ת'ורן וסבתא בן עדיין אבודים ביער בזמן הסערה.
שלושתם מנסים להתחמק מהעכבראשים בהוראותיה של סבתא בן.
העכבראשים רואים אותם, והם מסתתרים.
בני בון קורא לדרקון וסבתא בן משתיקה אותו.
רגע לפני שמוצאים אותם, הדרקון מגיע, אבל סבתא בן מיואשת וכועסת, ומסתכלת על הדרקון המשיב לה מבט חודר.
בני בון מנסה להרגיע אותה.
בני בון משכנע אותה לעזוב את הדרקון והם חוזרים הביתה.
השניים מראים לסבתא בן את המפה ומגלים שת'ורן ציירה אותה.
השלושה נכנסים הביתה וסבתא מספרת לת'ורן את האמת שהסתירה ממנה כל הזמן.
ת'ורן מספרת על מכוסה-הראש שמופיע בחלומותיה ומאשימה את סבתא בן על הבגידה בה: "למה סיפרת לי שדרקונים לא קיימים?
פתאום סבתא בן מספרת על הבגידה האמיתית, על מות הוריה של ת'ורן ואפילו מגלה שהיא צאצא למשפחת מלוכה שבעבר שלטה בעמק, שכולה, חוץ ממנה - יורשת העצר, ומסבתא בן - מלכה בעברה, נרצחו במלחמה בין העכבראשים לממלכה.
ת'ורן לא מתגברת על השקרים ושכל חלומותיה אמיתיים והיא אפילו לא ידעה את זה.
והיא הולכת לאסם כדי להירגע.
בינתיים, לוציוס מספר על התחרות בינו לבין הבונים ומאיים שלא יגעו בבונים אחרי מה שקרה במירוץ.
הבונים מנסים להוביל עליו, אך ללא הועיל.
בלופר מרגיז את אנשי הכפר, ובדיוק לפני הסקילה, סמיילי פולט בטעות את קיומו של הדרקון.
בלופר משכנע את אנשי הכפר שהדרקונים רעים ושצריך להרוג אותם וכך הוא מרוויח מכולם, חוץ מאכלן-מקל אחד שלוציוס אירח.
בינתיים, בני בון מוצא את טד ומספר על כל מה שקרה בין ת'ורן לסבתא בן.
לאחר שטד מודיע לסבתא שעכבראשים רבים מתקדמים לאזור הם מתארגנים ועוזבים את החווה.
בגלל השקרים ששיקרה לה סבתא בן, ת'ורן מחליטה שהיא הולכת לבד ובני בון בא איתה.
בינתיים, בכף הקלע, המזימה החדשה של בלופר גורמת לו להיות בשיא, עד שמתחיל פיקניק יום אמצע הקיץ, שבו בלופר משתלט על התוכניות, ועולה לדרן גארד עם העמק, והם מצליחים לתפוס דרקון, אך לפני שבלופר הרג את הדרקון, ת'ורן מצילה אותו והם מגלים שהעכבראשים הרסו את הכפר.
ובינתיים, בני וסמיילי היו בדרך להרי המזרח, כדי להחזיר גור עכבראשים לביתו.
כשבני וסמיילי מגיעים להרי המזרח, הם פוגשים בשונרא, שליט הגבול המזרחי, שרק בקושי רב הם מצליחים להיפטר ממנו עם גורי פוסום ומלא יתומים.
הם נכנסים למקדש העכבראש ולאחר מכן רואים את קינגדוק רק שהוא עבר במעגל רוחות.
בערב, אחרי שקינגדוק פונה, מנהיג העכבראשים מוצא את בני וסמיילי, וגור העכבראשים, הנקרא מלוויל, חוזר עם כל העכבראשים הביתה.
בעמק, יש שמועות שבון הרג את קינגדוק.
ובאותו זמן מקימים הוני-ין את מערת הזקן מחדש, וסבתא בן היא מלכת העמק.
אבל, מכוסה הראש, מנהיג העכבראשים, ששר הארבה הוא הקפטן שלו, עושה עסקה עם שונרא שיביא לו את בלופר בון ואת הגופה של ת'ורן.
שונרא מביא לו אותם, ושר הארבה מצליח לזוז קצת.
אבל מכוסה הראש (האומנת, שמתבררת כאחותה הגדולה של רוז, ברייר) נענש כי ביקשו רק את ת'ורן וחשבו שמתה אבל בני בון מחייה אותה בסוף הספר.
ג'ונתן מדבר עם טד בפרולוג, בזמן שאמור להיות מת.
פורצת מלחמה בין השעירים לאנשי העמק והרבה מתים.
אחרי שניצלים בני, בלופר, סמיילי, ת'ורן וסבתא, מגיע זמן הסוף, שבו חלק מהעמק נהרס, וחלק ממנו הוא מעגל רוחות.
בינתיים, שר הארבה חודר לת'ורן ונכנס גם לתוך בני בון.
העכבראש מלוויל חוזר כמבוגר, וכשסמיילי גסס מרעב ובני ות'ורן נכנסו למעגל הרוחות כדי להביא לו אוכל, אז הארבה שהיה בתוך בני בון כמעט עבר ישרות לת'ורן אבל משהו משתבש.
ת'ורן נחלשת ומעבירים אותה לטאנן גארד, שם נרפאה והצילה את בני בון שכמעט נהרג.
ואז אחרי שעברו את טאנן גארד ושמו אבן תפילה במקום שנקרא 'גבעת אבן התפילה', החל המסע שלהם לאת'יה.
הבונים, סבתא בן ות'ורן מגיעים לאת'יה, שם שולטים נזירים מושחתים שכופרים בדרקונים.
סבתא בן מחפשת ידידים בין חומות העיר ומנסה להכשיר את ת'ורן כוני יין קארי.
ברייר מנסה להשתלט על נשמתה של ת'ורן בגלל סוד שאמה של ת'ורן סיפרה לה.
בינתיים בלופר מנסה להשיג זהב, על ידי מציאת האוצר של טרסיל, ובני נשלח לשמור עליו.
סמיילי מנסה לשמור על מלוויל מגילוי על ידי אנשי את'יה.
בסוף הספר נתפסת ת'ורן ועומדת להעלות למוקד בשל היותה "מכשפה" הסוגדת לדרקונים.
העכבראשים וצבא פאווה מקיפים את חומותיה.
רוז מנהיגה את הלוחמים המגנים על העיר ועושה כל שביכולתה כדי לעצור את התוקפים.
מיום ליום הולך ומתעצם כוחו של הארבה, ולעיר נותרה תקווה אחת בלבד — כתר הקרניים.
רק ת'ורן יכולה להגיע אליו, אבל היא כלואה עם בני בון, סמיילי ובלופר בבית הסוהר של טרסיל המרושע.
טרסיל מת, שר הארבה השתחרר מכלאו והוא חזק מתמיד.
ת'ורן ובני בון ירדו אל המערות העתיקות שבמעמקי טאנן גארד בניסיון אחרון למצוא את כתר הקרניים ולהציל את העמק ואת העולם כולו.
האם יצליחו להגיע אליו בזמן?
לבסוף בני בון ובני הדודים שלו חוזרים הביתה לבונויל ושר הארבה נעלם כי הדרקונים הפילו אותו מתחת לאדמה.
כתר הקרניים הוא אבן ענקית וקסומה, ברייר ולוציוס נהרגו בגללה.
ספר זה הוא במקור חלק מהספר התשיעי באנגלית.
בני בון - גיבור הסדרה.
הוא ובן דודו סמיילי בון עזרו לבן דודם בלופר בון לברוח מבונוויל לאחר שהכעיס את תושבי העיר, ונתקעו בעמק ללא דרך יציאה.
הוא מאוהב בת'ורן, נכדתה של סבתא בן ומלווה אותה לאורך מסעה.
בון - בן דודם הקוטר והחמדן של בני וסמיילי בון.
גידל את בני וסמיילי כאשר היו ילדים יתומים בבונוויל ויתום בעצמו.
בעבר היה עשיר מאוד אך הוגלה יחד עם דודניו והתרושש לאחר שבקמפיין הבחירות שלו לראשות העיר השתמש בבלון ענקי בדמותו שהווה סכנה לציבור.
רימה את תושבי הכפר פעמיים: בספר השני ובספר הרביעי.
מרבה להסתכסך עם סבתא בן.
עד סוף הספר השישי חשבה ברייר, שראתה את בלון הבחירות שלו, שהוא וני ין קארי וניסתה לתפוס אותו ולהקריב אותו קורבן בכדי לשחרר את שר הארבה.
סמיילי בון - בן דודם של בני ובלופרוביוס בון.
סמיילי אופטימיסט, אמפתי וחביב ומנסה להנות מהחיים בלי לחשוב על מצבו הכלכלי.
סמיילי משתתף לעיתים במזימות ובתרמיות של בלופרוביוס, לרוב כשהוא עצמו מאמין בצדקת התרמיות של בלופר.
בספר הרביעי מאמץ סמיילי ביחד עם בני את העכבראש הצעיר מלוויל.
סמיילי לובש ז'קט חום ונהנה מעישון מקטרת.
רוז הארווסטאר "סבתא בן" - סבתה של ת'ורן.
לסבתא בן יש כוח רב, והיא לא מפחדת כלל מהעכבראשים.
היא נוהגת להתחרות עם פרות במרוצים.
היא מלכת את'יה לשעבר, או העמק, ויש לה כישורי קרב רבים היא נלחמה במלחמה הגדולה.
כמו כן ידע רב שהיא מסתירה מת'ורן.
מלוויל (ספרים 10-4) - עכבראש ידידותי שסמיילי מגדל.
בספר החמישי הוא הוחזר לעכבראשים כתינוק וחזר בספר השביעי כבוגר.
חברו הטוב ביותר של סמיילי.
הדרקון האדום הגדול - דרקון שבא מדרן גארד.
הוא המגן וחברו הטוב ביותר של בני בון, ושמר גם על ת'ורן כשהייתה קטנה.
הוא הדמות המסתורית והחזקה ביותר בסיפור, והעכבראשים פוחדים ממנו עד מאוד.
לוציוס דאון - חבר של סבתא בן.
היה בעבר גנרל בצבא את'יה.
היה גיבן וניהל את פונדק "כף הקלע".
מהספר הרביעי ומעלה, מועלה החשד שהוא בוגד לטובת מכוסת הראש.
נהרג יחד עם ברייר בספר העשירי "כתר הקרניים".
ברייר הארווסטאר "מכוסת הראש" - אחותה של סבתא בן ודודתה של אמא של ת'ורן.
היא מתה לאחר שבגדה בשאר משפחתה וגילתה את המקום שאליו ברחו במלחמה הגדולה, אך שר הארבה מחייה אותה בתנאי שתשחרר אותו.
קינגדוק - המפקד העליון של העכבראשים.
הוא נמצא תחת פיקודו של "מכוסה הראש".
שר הארבה -סיוט ללא צורה או דמות, שיכול להתקיים רק בעולם הרוחות.
המנהיג של העכבראשים ושל מכוסה הראש, והוא הרבה יותר מסוכן מהם.
בזמן שהדרקונים שלטו על האדמה, שר הארבה השתלט על מלכתם, הדרקונית הראשית, מימ.
ג'ונתן "ג'ון" אלוני - עבד אצל לוציוס ועודד לרוב את סבתא בן במרוץ הפרות.
נחשב לדמות די "פראיירית" וקלה לשכנוע, עם זאת בן-אדם חביב, זורם וטוב-מזג.
היה אחד מאנשי הכפר הבולטים בסיפור.
מת בספר השביעי "מעגלי הרוחות" לאחר הקרב עם העכבראשים, בו נפצע אנושות.
זה עדיין לא מסביר איך הוא דיבר עם טד בפרולוג, אלא אם כן הוא מת אחרי-כן.
ונדל - מנהיג מספר אנשים מכפר "כף הקלע" ואחד מתושבי הכפר הבולטים בסיפור.
יוקליד - עובד אצל לוציוס ומתעב את בלופר בון החל מאז השקר על קטילת הדרקונים.
אחד מאנשי הכפר הבולטים בסיפור.
יוקליד נלכד במעגל רוחות בספר השביעי, כי ונדל לא מצא אותו, אבל בסוף הספר העשירי הוא מחכה לונדל ברחבת היריד ואומר: "נלכדתי במעגל רוחות, אבל יום אחד התעוררתי והכל נעלם!"
העכבראשים - יצורים טורפים עם עיניים גדולות אדומות ואוזניים מחודדות שאינם חכמים במיוחד.
במלחמה הגדולה נלחמו נגד בני האדם.
הבולטים ביניהם הם שני עכבראשים מרכזיים - הראשונים שבני בון רואה בעמק (עכבראשים טומטומים).
הם מככבים הרבה במהלך הספרים.
שני העכבראשים האלו מתנהגים בצורה מטופשת.
אחד מהם אוהב במיוחד פשטידות ורוצה להכין מבון פשטידה בכל פעם שהם פוגשים אותו למרות שחברו אומר לו שפשטידות זה לא מאכל שמתאים למפלצות.
במהלך קומיקס הספין-אוף המסע בעקבות הניצוץ הם מקבלים את השמות מצחינוני ומסריחוני.
נזירי הונו - מסדר צבאי שירד למחתרת כשממלכת את'יה נפלה.
נוהגים לכסות את ראשם וללבוש מדים אחידים.
הם נמצאים בפיקודו של "ראש המסדר".
הערה: בעיר את'יה קיימת קבוצה דומה המכנה את עצמה "ודו" (העין) הקבוצה הזאת (כמו מנהיגם טרסיל) לא מאמינה בחכמת הדרקונים ואף מתייחסת אליהם בתור חיות טמאות.
בני הקבוצה הזאת נוהגים ללכת עם רקמה של עין עם גבה על כיסוי הראש שלהם.
מקדש העכבראש - מקדש קדום השייך לעכבראשים, מכיל כוח ועוצמה הגורמת להזיות ושיגעון.
סביר להניח שזוהי חלימה הנגרמת משליטת הארבה.
ההר של שונרא - שליט הרי המזרח, לטענתו.
הוא קיבל תחת חסותו צוק אחד, בספר השביעי מבטיח לקיים משימה למכוסה הראש בתמורה לגמול נאה, וכיוון שהצליח הוא קיבל יותר מרחב בשליטתו.
בזמן המלחמה שונרא איבד את אחד מהריו, אבל הוא עדיין התגורר באזור הצפוני שלהם.
מערת הזקן - אזור קדום שבספר השביעי שוחזר ושימש כאזור לאימוני לחימה.
הוא נכנס תחת שליטתה של רוז בן, אשר בימיה למדה גם היא שם.
חסידי הונו, אכלני המקל, לוחמי הממלכה הקדומה ונאמני הארווסטר, התאמנו שם על לחימות.
המקום "קדוש" מכיוון שזורמת בו חלימה חזקה.
פרצת קונקל - הפריצה מול מערת הזקן.
תבוסת נוט - מקום שמגיעם אליו מול מפל המים.
רחבת היריד - רחבת היריד של מרוץ הפרות.
פונדק "כף הקלע" - הפונדק בהנהלתו של לוציוס דאון.
בהמשך הספרים סמיילי ובלופר עובדים שם.
יש שם חברים של לוציוס וסבתא בן, המסוגללים מהמשך הספרים.
מפל מים - מפל המים של העמק.
מדרגת הדרקון - מדרגת הדרקון של דרן גארד.
בספר הרביעי בלופר בון באותו המקום תפס את הדרקון האדום.
דרן גארד - מקום מול הרי המזרח.
משם מגיע שונרא, שליט הגבול המזרחי.
במקום יש את מדרגת הדרקון.
המעיינות החמים - המעיינות החמים ליד החווה של סבתא בן.
ת'ורן ובון מתרחצים שם בשלושת הספרים הראשונים.
החווה של סבתא בן - חוותה של סבתא בן שגרה שם עם ת'ורן, בהמשך עם בון, ולתקופה קצרה עם בלופר.
עזבו בספר השלישי, וחזרו בספר העשירי.
הבקעה הגדולה - הבקעה הגדולה של מעגלי הרוחות.
נמצא ליד רכס הצור וטאנן גארד.
רכס הצור - רכס הצור של ההרים.
טאנן גארד - מקום מול הבקעה הגדולה.
בספר העשירי, ת'ורן מוצאת שם את כתר הקרניים.
את'יה - הממלכה הראשונה בה גרה משפחת המלוכה של ת'ורן.
פאווה - עיר מאוכלסת בידי לוחמים.
מצטרפת לצד של הארבה מהספר השביעי.
גבעת אבן התפילה - הגבעה מול פאווה.
דרך פאווה - מסלול מול את'יה, שהולך לדרך פאווה.
צוק החטא - מקום מול את'יה.
הצוק שבספר הראשון בון נפל בו לאחר התקפת הארבה.
פאווה עילית - מקום מול פאווה.
יש שם שבילים ירוקים ויפים.
ספרים נוספים שתורגמו לעברית [פריקוולים וסדרת המשך / ספין אופים]
שם הספר תאריך יציאה תאריך יציאה בעברית הסבר על הספר פריקוול רוז 2009 2013 (פריקוול שנכתב על ידי סמית' ועוזרו, צ'ארלס ווס) - ספר פריקוול זה על צעירותה של רוז (סבתא בן) וברייר אחותה כשהיו נסיכות.
בונוס סיפורי הכובע הגדול 2010 2014 (נכתב בידי סמית' ועוזרו, טום סניגוסקי) - אחרי שהבונים חוזרים לבונוויל, סמיילי בון מנהיג את "צופי הבונים" ומספר להם סיפורים בטיול מחנאות: זוהי אריזה מחודשת ל"זנבות עכבראשים טומטומים".
הספר הראשון בסדרה נקרא 'המסע בעקבות הניצוץ', השני 'המסע בעקבות הניצוץ - במעמקי הכוורת' והשלישי 'המסע בעקבות הניצוץ - שומר האור'.
אי שם בעבר הרחוק, נקראות הנסיכות ברייר ורוז הרווסטאר לצפון הממלכה כדי לעבור מבחן שיקבע מי תירש את המלוכה.
עד מהרה מתברר שהגעתן של הנסיכות מסוכנת, לא רק להן אלא לעמק כולו.
יריבם האיום של הדרקונים ושל בני העמק מבקש לפרוץ מכלאו והוא זקוק לכוחה של עין חלימה חזקה - בדיוק הכח נדרש מהממלכה לעתיד.
עכשיו הגיעה שעתן של הנסיכות לגלות את ייעודן ולהבין אם הן משוחררות את הרשע או מושיעות את העמק...
הצטרפו לרוז, לברייר וללוציוס בהרפתקאה שתתחיל את המלחמה הגדולה בעמק ואת סיפורם של בני בון, ת'ורן, וחבריהם.
לאחר שהבונים חזרו לבונוויל סמיילי בון, מלוויל וחבורת בונים צעירים יוצאים לטיול מחנאות ובטיול שומעים סיפורים על מייסד עירם (ג'ונסון בון הגדול) ועל החווה של סבתא בן.
המסע בעקבות הניצוץ היא סדרת המשך לסדרה הראשונה והעלילה בה מתקיימת כמה שנים אחרי שהאחים לבית בון חוזרים לבונוויל.
מסופר בה על ילד וחברו הדביבון (רודריק - הדביבון מהסדרה הראשונה) שמוצאים אבן בתוך צנון ענקי ומאמינים שהיא מביאה להם מזל, מסתבר שהאבן היא חלק קטן מהניצוץ שהוא היה בעצם ה"אור הראשון בעולם" שעזר לגרש דרקון מרושע בשם העכנא.
יום אחד העכנא מחליט לחזור וזורע פחד ואימה על העמק ומאיים על משפחתו של טום (הילד).
באותו הזמן בבונוויל דוד הרפתקן בשם פרסיבל בון ושני האחיינים שלו ברקלי ואבי בון נבלעים בסופה שמביא אותם לעמק והם פוגשים את טום ורודריק.
יחד הם אוספים עוד כמה חברים לדרך ויוצאים למסע מסוכן לאסוף את כול חלקי הניצוץ ולעצור את העכנא ולהשיב את השלווה לעמק, אבל העכנא לא מוותר בקלות ומביא להם מלכודות ואפילו מנסה להרוג אותם.
בומברדייה 415 (Bombardier 415, בשמו הקודם: Canadair CL-415) הוא מטוס ימי מתוצרת קנדה, שייעודו כיבוי שריפות.
תכנון המטוס מבוסס על תכנון מטוס ימי אחר של החברה, מדגם קנדאייר CL-215. בארצות הברית משווק המטוס כ"Superscooper", "סופר שואב".
בישראל זכה המטוס להכרה לאחר שארבעה מטוסים מדגם זה, של חיל האוויר היווני, השתתפו בכיבוי השרפה בכרמל בדצמבר 2010, וכן בגל השרפות בישראל בנובמבר 2016.
ב-1987 החליטה חברת בומברדייה לשפר את המטוסים מדגם CL-215 שמתוצרתה, על ידי החלפת מנועיהם במנועים משופרים יותר מתוצרת פראט אנד ויטני.
החלפת המנועים הביאה לשיפור של 15% בביצועי המטוסים, והדגם החדש הוגדר 215T.
מעבר להחלפת המנועים הותקנו במערכות המטוסים ובתכנונם האווירודינמי מספר רב של שיפורים, ובהם שיפור בהגאי המטוס, מכשירי תא הטייס, מיזוג בתא הטייס, ושיפורים רבים באוויוניקה ובמערכות האלקטרוניות של המטוס.
כלפי חוץ ניכרו ההבדלים שנעשו בשדרג המטוס בעיקר בתוספות האווירודינמיות לכנפי המטוס, להגה הגובה ולהגה הכיוון.
לאור הצלחת הדגם המשודרג, החלה החברה בייצור דגם חדש, שסמלו CL-415. לדגם 415 יש תא טייס משודרג, שיפורים אווירודינמיים, ושינויים במערכת פיזור המים.
כמו הדגם הקודם, נועד דגם 415 לאיתור ולכיבוי שריפות יער.
טיסתו הראשונה של מטוס מדגם 415 התקיימה ב-6 בדצמבר 1993. מסירה ראשונה של מטוסים ללקוחות הייתה בנובמבר 1994. למטוס שלושה דגמים: דגם 415 הסטנדרטי, לכיבוי שריפות; דגם 415GR, היכול לשאת משקל רב יותר; ודגם 415MP שהוא רב תכליתי, ומשמש למשימות תובלה, חיפוש והצלה.
דגם 215 כונה "שואב", Scooper, ולפיכך כונה דגם 415 "סופר שואב", Superscooper.
בהשוואה לדגם 215, דגם 415 מהיר יותר ויכול לשאת משקל רב יותר, ולפיכך יעיל יותר.
דגם 415 יכול לשאוב עד 6,137 ליטרים של מים ממקור מים סמוך, לערב בהם קצף לכיבוי בשעת הצורך, ולהטיל אותם על האש.
המטוס נבנה במיוחד כדי שיהיה עמיד בפני שִׁיתוּךְ.
למטוס נדרש קטע פנוי של 1,340 מטר כדי להנמיך מגובה של 15 מטר אל פני המים, לאסוף למכליו 6,137 ליטר בתוך 12 שניות במהלכן הוא טס על פני המים לאורך כ-410 מטר, וממריא שוב לגובה של 15 מטר.
עומק מאגר המים (ים, אגם, או כל מאגר מים אחר) אינו צריך לעלות על 2 מטרים ורוחבו של המאגר אינו צריך להיות יותר מ-90 מטרים, כדי שהמטוס יוכל לשאוב את כל התכולה הנדרשת ביעף אחד.
המטוס יכול גם לשאוב לאורך נהר, תוך תנועה עם פיתולי הנהר.
מהירותו המרבית של דגם 415 היא כ-360 קמ"ש, אך די במהירות זו כדי לבצע תוך שעה תשע גיחות הטלת מים על שרפת יער, כאשר מקור המים למילוי נמצא במרחק 11 ק"מ מן האש.
בשעה כזו יכול המטוס להטיל למעלה מ-55,000 ליטרים מים.