tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אח"י גאולה נבנתה יחד עם אח"י עליה במספנות ישראל בתחילת שנות ה-80. הספינות שודרגו לנשיאת מסוק ימי – ונקראות דגם סער 4.5 "חוחית".
הארכת גוף הספינה בכ-5 מטרים, הרכבת מנחת מסוקים בירכתיים והוספת האנגר למסוק מאחורי תורן הספינה.
טילי גבריאל, שכמותם ירדה במחצית הועברו לחרטום הספינה.
תותחי 76 מ"מ הוסרו מהספינה.
בחרטום הותקן תותח 40 מ"מ ברדה.
בתחתית הספינה נוספו מכלי דלק סילוני לתדלוק המסוק, וכן לצורך תדלוק בים של הספינות מדגם זיוונית.
שדרוג זה הפך את אח"י גאולה ואח"י עליה לנושאות המסוקים הקטנות בעולם.
במהלך שנות ה-80 ועד אמצע שנות ה-90 של המאה העשרים הייתה אח"י גאולה ספינת פיקוד במבצעים רבים.
קצין הפרויקט במהלך הבניה במספנות ישראל מטעם חיל הים בצוות נהול הבניה היה סרן בני צור מענף מענ"ש וזאת תחת הנחיתו של אל"ם גבי קינן.
לצורך הפעלת המסוקים מהספינות, הוצבו עליהן צוותי מכונאים ומנחיתים של חיל האוויר.
תחילה הופעלו מהספינות מסוקי סייפן ודיפנדר, עד קליטת מסוקי הדולפין של חיל הים בשנת 1985.
כדרכן של הספינות האחרות שנבנו במספנות ישראל, בחודש האחרון שלפני ההשקה כבר הייתה הספינה מאוישת באופן כמעט מלא.
מפקד הספינה רס"ן גל עמית קיבל לוחמים מנוסים משייטת ספינות הטילים.
ההשקה נערכה ב-27 בינואר 1981 והגברת המשיקה הייתה גב' גאולה רבינוביץ, אלמנתו של שר האוצר לשעבר יהושע רבינוביץ.
בתחילת חודש יוני 1982 הועמדה הספינה לתיקונים במספנות ישראל.
ב-4 ביוני מגיעה הודעה ופועלי המספנה מחזירים את הספינה לכשירות כולל התקנת תורן לאנטנות קשר רבות.
הספינה נבחרה להיות אוניית ה של מבצע הנחיתה.
מפקד האוגדה תא"ל עמוס ירון ומפקד הימי אל"ם אברהם אשור.
בהיעדר תותח גדול וללא מטרות לטילים לא פתחה הספינה באש.
אך באחת ההזדמנויות שהגיעה לקרבת החוף הלבנוני זכתה להיות מותקפת בתותחים.
היו כמה נפילות קרובות אך לא פגיעה או נזקים.
ב־23 בנובמבר 1983 שוחררו מהשבי שישה חיילים מחטיבת הנח"ל, שנפלו בשבי מחבלים ב-4 בספטמבר 1982 באזור בחמדון בלבנון.
אח"י גאולה, בפיקודו של שמואל נואה, אספה את בסירת גומי את ששת השבויים שנשלחו בסירות גומי ממשחתת צרפתית, בשירות הצלב האדום והביאה אתם לחיפה.
הפעילות נעשתה כמבצע חשאי מחשש שהדלפתו תפגע בביצוע.
בחזרה לנמל חיפה כבר הוסרה הסודיות.
ב-20 בדצמבר 1983 שמשה אח"י גאולה ספינת פיקוד של מפקד השייטת אל"ם אריה רונה להפגזת מוקדי המחבלים בטריפולי (לבנון) בזמן בו התפנו יאסר ערפאת ו-4000 מאנשיו מטריפולי ומלבנון דרך הים.
ההפגזות פגעו במצבור ובאנייה שהובילה תחמושת למחבלים ועוררו חרדה אצלם.
עצרו אח"י סופה (סער 3), ואח"י גאולה בפיקוד שמואל נואה את אניית הנוסעים "אליצור בלנקו".
תשעה חשודים כמחבלים הובאו לחקירה בחיפה.
באוגוסט 1984 הובילה אח"י גאולה בפיקוד שמואל נואה, יחד עם אחותה אח"י עליה 4 מסוקים מדגם דיפנדר של חיל האוויר, לתקיפת הבסיס הימי של ארגוני המחבלים בשטח לבנון.
באותה תקופה העדיף חיל-האוויר להפעיל מטוסי קרב כנגד מטרות מחבלים והפעיל מסוקי קרב רק כאשר מטוסים לא היו מסוגלים לפגוע במטרות ביעילות.
בסיס נהר אל-בארד, כעשרה ק"מ צפונית לטריפולי, היה מטרה שכזאת.
מחנה הפליטים, הממוקם בקרבת הגבול הסורי, שימש אז כבסיס ליציאת חוליות מחבלים לתקיפה של מטרות בישראל, דרך הים.
כדי לפגוע במטרות ביעילות, הוחלט לתקוף את המחנה באמצעות מסוקי קרב, שטילי הנ"ט שלהם נועדו לאפשר פגיעה מדויקת במטרה.
הקושי העיקרי היה טווח הטיסה (מעל 170 ק"מ בקו אווירי מגבול ישראל).
הפתרון שנמצא לבעיית הטווח, נחיתת המסוקים על סטי"ל, הפך את התקיפה שבוצעה במחנה נהאר אל-בארד לתקיפה הרחוקה ביותר שביצעו עד אז מסוקי חיל-האוויר.
לאחר שורה של אימוני נחיתה והמראה בלב ים, גובשה תפיסה מבצעית והוחלט לצאת למבצע.
כל אחד משני הסטי"לים, נקבע לשאת שני מסוקים.
לאחר נחיתת המסוק הראשון, יקופלו להבי הרוטור הראשי והמסוק יוכנס לתוך המוסך, כדי לפנות את המנחת לנחיתת מסוק נוסף.
כל מטרות המחבלים שסומנו זוהו והושמדו.
כוחות המחבלים הופתעו מהגעת מסוקי התקיפה והצליחו להגיב באש נ"מ לא מדויקת.
המסוקים שבו בשלום לספינות ולבסיסיהם.
ב-7 באפריל 1985 בהתרעה של 24 שעות יצאו לים ארבע ספינות טילים שתיים מהן הובילו לוחמים משייטת 13 ושתיים לחיפוי ואבטחה.
אח"י גאולה בפיקוד אברהם ישראל הייתה ספינת הפיקוד ועליה מפקד שייטת הסטילים שמעון מאיר מפקד הפלגה חיים געש ומפקד הקומנדו הימי ידידיה יערי.
לאחר שיט של כשבוע הגיעו לחופי אלג'יריה.
הספינות התקרבו ליעד והורידו את סירות שייטת 13 בים שקט.
לוחמי שייטת 13 נכנסו לנמל בצלילה איתרו את האנייה מונלייט והדביקו מוקשים.
שלב האיסוף התברר כבעייתי ביותר.
עקב גלים גבוהים ורוח חזקה, הספינות התקרבו מאוד לחוף והצליחו לאסוף את הלוחמים והסירות.
לאחר שלושה שבועות חזר הכוח לנמל חיפה.
תקיפה נוספת במסוקי קרב ב-10 ביולי 1985 חזרו על המבצע באותו אזור ובאותה שיטה.
ספינות החוחית ששימשו לנשיאת המסוקים סיפקו לחיל האוויר זרוע ארוכה שהייתה חסרה לו.
משך ההפלגה עד לקרבת היעד כ-8 שעות השפיעה לרעה על כשירות צוותי האוויר.
אך ברגע שעלו למסוק והמריאו חזרו לתפקוד מלא.
אחד המסוקים לא היה כשיר והביצוע נעשה עם שלושה.
המחבלים ביעד התקיפה היה נשק רב-נגד מטוסים.
אחד המסוקים נפגע אך הצליח גם הוא לנחות על מנחת הספינה.
ב-25 באוגוסט 1985, 14 מיל ממערב לצידון לכד כוח בפיקוד סא"ל אלכס אייל עם אח"י גאולה (בפיקוד רס"ן ) ודבור 881 (בפיקוד סגן גדי דייסי ומפקד סיירת נשר סגן אייל יונס) לכדו את היאכטה "קאסלארדי", כשעליה שמונה מחבלים בדרכם לפיגוע בישראל.
הספינה צורפה לחיל הים בשם אח"י "תמנון" ושימשה לאיתור וגילוי תת-מימי.
מפקדי הספינות קיבלו צל"ש ממפקד חיל הים אברהם בן שושן.
אח"י גאולה בפיקודו של נמרוד גלעד הייתה ספינת הפיקוד של מפקד השייטת יוסי לוי בכוח של חמש ספינות סער שיצאו למבצע חיסול אבו ג'יהאד במרץ 1988. הביצוע היה של סיירת מטכ"ל בפיקוד משה יעלון בספינה נוכחו גם ראש אמ"ן אהוד ברק ומפקד בסיס חיפה אלכס טל.
בליל 4 באוגוסט 1988, 25 מיל מדרום למפרץ טרנטו איטליה, כוח בפיקוד מפקד השייטת אל"ם יוסי לוי לכד ספינת מחבלים.
בפעולה השתתפו ארבע ספינות סער – אח"י יפו (סער 4), אח"י מולדת, אח"י קשת (סער 4.5) ואח"י גאולה בפיקוד נמרוד גלעד הייתה ספינת הפיקוד של השייטת, יירטו את היאכטה "אנג'ל" בדרכה מיוגוסלביה ללוב.
אח"י גאולה התקרבה מכיוון השמש וקראה ברמקול לספינה לעצור.
הקריאה נענתה רק לאחר צרור מתותח 20 מ"מ לתורן.
צוות השתלטות של הגאולה בפיקוד אבי ארזוני עלה על אוניית המחבלים אנג'ל והשיט אותה מאיטליה עד לנמל חיפה.
בשעות היום בתנועה עצמית במהירות 6 קשר.
ובלילה נגררה על ידי אח"י קשת (סער 4.5) במהירות 12 קשר.
מפקד הפלגה סא"ל ניר מאור ריכז את פעולות החיפוש בספינה.
נעצרו ארבעה קצינים מהכוח הימי של הפתח.
כלב הזאב הגדול שהיה בספינה הועבר למכלאת הכלבים המאבטחים את בסיס שייטת 13.
ב-8 בדצמבר 1988 שימשה אח"י גאולה בפיקוד רני בן יהודה כספינת פיקוד.
בספינה נמצאו מפקד המבצע אלוף דורון רובין, הרמטכ"ל דן שומרון, מפקד חיל הים אלוף אברהם בן שושן ומפקד פלגה 31 סא"ל יעקב גז.
המבצע כלל פעילות מתואמת במספר מוקדים בו זמנית.
התנועה ליעדים הייתה בשטח קשה למעבר ולוח הזמנים השתבש.
מפקד סיירת גולני סא"ל אמיר מי טל נהרג.
הכוחות התפנו וחלק מהפצועים הועברו לספינות בים, בהם רופא פצוע.
ארבעה לוחמי סיירת גולני נשארו בשטח לבנון והמשיכו להילחם.
חולצו רכובים על מגלשי מסוקי קוברה.
הלוחמים קפצו למים ליד הספינות ונאספו בסירת גומי של אח"י גאולה.
באפריל 1989 ביצעה אח"י גאולה בפיקוד רני בן יהודה יחד עם אח"י רומח (סער 4.5) בסיוע מטוס סיור ימי שחף ומסוק "דולפין" פעולת איתור והשתלטות על אוניית מחבלים "פארח" 14 חשודים כמחבלים הועברו לחקירה בחיפה.
בשנת 1985 זכתה אח"י גאולה במקום ראשון בביקורת מטה חיל הים ובמקום הראשון בבוחן הכשירות התחרותי בשייטת ספינות הטילים.
אח"י גאולה סומנה כיעד מבוקש לביקורים בשנת 1984 - 1985 ביקרו באנייה הנשיא חיים הרצוג, מפקד חיל האוויר עמוס לפידות, יצחק רבין, שמעון פרס, מפקד הצי השישי של ארצות הברית אדמירל ראודן , ונשיא זאיר – מובוטו ססה סקו.
לכל ביקור קדמו הכנות קפדניות והאורחים ומלוויהם יצאו מרוצים.
סרן ספיר בן צוק כקצין מחלקת מכונות ראשי (צ'יף) אח"י גאולה, חשף בשנת 1983, אירוע ביטחוני (שפרטיו עדיין חסויים).
בעקבות החשיפה נתפס ציוד מסווג, כלי נשק, ומסמכים ונעצר החשוד במעשה.
בכך נמנע נזק ביטחוני חמור לחיל הים ולמדינת ישראל, על מעשהו קיבל "מכתב הערכה" מתא"ל יחזקאלי זאב מפקד בסיס חיפה.
מחלקת מכונה זכתה בתעודות הוקרה על יכולת לפתור תקלות קשות במנוע בזמן הפלגה.
על הביצוע המוצלח של לכידת ספינת המחבלים 'קסלארדי' קיבל רס"ן אברהם ישראל מפקד אח"י גאולה יחד עם סגן איי יונס מפקד סיירת נשר וסגן גידי דייסי מפקד דבור 881 מכתב הערכה ממפקד חיל הים אלוף אברהם בן שושן ב-6 בספטמבר 1985.
כמו כן נפתחה מעטפת מבצעית לתדלוק בים "חוחית" "זיוונית" בדס"ל.
ב-2003 נפלה החלטה למכור את ספינות הטילים אח"י גאולה ואח"י עליה לחיל הים המקסיקני.
בעסקה של מעל ל-90 מיליון דולר עברו שתי הספינות שיפוץ מקיף, שכלל בין היתר הסבה של מערכות הנשק וההנעה.
בטקס חגיגי ב-7 באוגוסט 2004 נמסרו הספינות לצי המקסיקני בבסיס חיפה, ומשם הפליגו לכיוון מקסיקו.
ב-23 באוגוסט 2004 הוחלף שמה של אח"י גאולה ל-ARM Tormenta .
אח"י עליה הושקה בשם ARM Huracan.
שתי הספינות מבצעות פעילות ביטחון שוטף במפרץ מקסיקו.
אור עזר, אח"י גאולה – 5 שנים מוזיאון ההעפלה וחיל הים, 1985.
בועז בריסקר ואחרים, אח"י גאולה בדרך למקסיקו, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת, הוצאת בית החובל 2020, עמ' 284.
אח"י דולפין היה שמה של צוללת מדגם T מתוצרת בריטית ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1970 עד 1974. מספרה בחיל הים היה צ-79.
הצוללת נכנסה לשירות פעיל בצי הבריטי בשנת 1944 בשם HMS Truncheon ומספרה היה P353. הצוללת נרכשה על ידי ישראל בשלהי שנת 1967 בהמשך לשתי אחיותיה, אח"י לוויתן ואח"י דקר.
בניגוד להן הדולפין שופצה במספנות ישראל ולא באנגליה.
הדולפין הניפה את נס השרות הפעיל בנמל פורטסמות ב-9 בינואר 1968, יום הפלגתה של הדקר לישראל, והגיעה לישראל מספר ימים לאחר שהדקר הייתה אמורה להגיע.
כיוון שרכישתה של צוללת שלישית נשמרה בסוד, הדמיון בין השתים והעובדה שהנמל נראה כמעט מכול מקום מהכרמל גרמו להפצת השמועה כי הדקר הגיעה לחיפה.
הצוללת שופצה במספנות חיל הים בחיפה, והשקתה לפעולה הייתה ביום 12 בפברואר 1970. עם השקתה, מנה צוות הצוללת 71 איש.
מהירותה הייתה 17 קשר מעל המים, ו15 קשר מתחתם.
הצוללת הייתה מחומשת בצמ"ט (צינורות מובילי טורפדו).
ביולי 1974 היא הוגבלה לצלילה עד עומק 120 רגל בלבד, ובנובמבר 1974 חדלה לתפקד כצוללת אך המשיכה לפעול ככלי שיט על-מימי להגנת החופים, ולשם כך חומשה במקלעים.
מפקדי הצוללת דרגה ושם תקופת הפיקוד פעילות לציוןתמונהאברהם דרור ינואר עד אפריל 1968 גדעון רזאפריל 1968 עד יוני 1971ישראל לשם יוני 1971 עד יולי 1972גדי מנור יולי 1972 עד יולי 1973דורון עמיר יולי 1973 עד אוקטובר 1974
אח"י להב היא קורבטה מהסדרה סער 5 של חיל הים הישראלי, שנבנתה על ידי נורת'רופ גראמן בשנת 1993
הספינה היא אחת משלוש קורבטות הטילים בסדרה זו שבשירות שייטת ספינות הטילים ונמל הבית שלה הוא נמל חיפה.
שתי האחרות הן אח"י אילת ואח"י חנית.
החוזה לבניית שלוש ספינות של הסדרה נחתם בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. להב הייתה הספינה השנייה בסדרה.
הושקה בשנת 1993 והוכנסה לשירות בספטמבר 1994. להב לקחה חלק במלחמת לבנון השנייה על ידי חסימת נמלים לבנוניים.
היא לקחה גם חלק בתרגילים, כולל תרגיל בחודש אפריל 2008 עם הציים הטורקי והאמריקאי.
אח"י להב השתתפה בחסימת המשט לעזה בשנת 2010.
החימוש של אח"י להב נועד להגן על הספינה מכל איום אפשרי.
לספינה יש 8 משגרים של טילי הרפון מונחי מכ"ם נגד ספינות, בעלי ראש נפץ במשקל 221 ק"ג וטווח מרבי של 130 ק"מ.
חימוש נוסף נגד טילים הוא תותח M61A1 וולקן מונחה - פלנקס, מקלעים קלים ותותחי אורליקון 20 מ"מ.
בנוסף הספינה נושאת מסוק "עטלף", אך זה אינו חמוש אלא נועד לסייר בחיפוש אחר מטרות או איומים בשביל הספינה.
אח"י להב נבחרה להיות הראשונה מבין ספינות הטילים סער 5 שתצטייד במכ"ם "אדיר" (MF-STAR) ובטילי ברק-8. ב-23 בספטמבר 2014, בטקס קבלת הצוללת אח"י תנין, חיל הים הציג את אח"י להב עם המכ"ם החדש בבסיס חיל הים בחיפה.
מפקדי אח"י להב כמו מפקדי הקורבטות האחרות מדגם סער 5 הועלו לדרגת סא"ל עם קבלת הפיקוד.
אח"י חנית היא קורבטה מהסדרה סער 5 של חיל הים הישראלי, שנבנתה על ידי נורת'רופ גרומן (Northrop Grumman Ship Systems) בשנת 1994. ב-14 ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, פגע בספינה טיל, ככל הנראה מדגם C-802 נגד ספינות.
ארבעה לוחמי חיל הים נהרגו, ונזק נגרם לספינה, שהגיעה בכוחות עצמה לבסיס אשדוד.
זוהי הספינה השנייה בחיל הים בשם זה.
החימוש של אח"י חנית מיועד להגן על הספינה מכל איום אפשרי.
הספינה מתגוננת נגד צוללות, באמצעות 2 משגרי טורפדו Mk32 כשכל משגר נושא שלושה צינורות לשיגור טורפדו.
בנוסף הספינה נושאת מסוק "עטלף" שאינו חמוש, אלא נועד לסייר בחיפוש אחר מטרות או איומים על הספינה.
ב-14 ביולי 2006, בשעה 20:42, בעת שפעלה 16 ק"מ מול חופי ביירות במהלך מלחמת לבנון השנייה, נפגעה אח"י חנית בחלקה האחורי מטיל נגד ספינות מדגם C-802 (טיל סיני המיוצר באיראן).
הטיל פגע במנוף שנמצא בירכתיים, ופער חור סמוך למנחת המסוקים.
אש פרצה בתאי המגורים מתחת לסיפון מנחת המסוקים וארבעה חיילים נהרגו.
בתחילה סברו בצה"ל כי הספינה נפגעה ממזל"ט ממולכד ששוגר לעברה, אך לאחר תחקיר ראשוני הובהר כי מדובר בטיל שנורה על ידי חזבאללה.
בשלב מאוחר יותר נטען כי פגיעה במיקום רגיש יותר בספינה הייתה עלולה להביא לטביעתה.
לטענת פיקוד חיל הים, המערכות האוטומטיות להגנה על הספינה מפני טילים לא הופעלו בשל היעדר מודיעין על הימצאם של טילי חוף-ים בידי החזבאללה, ומחשש שיפגעו בשגגה במטוסי חיל האוויר שפעלו בקרבתה.
במסגרת תחקיר האירוע, שנערך על ידי "ועדת מאור" בראש תת-אלוף ניר מאור, התברר כי בשנת 2003 הזהיר בכיר באגף המודיעין במטכ"ל קצינים במספן המודיעין כי עליהם לקחת בחשבון שהטיל יעבור לידי חזבאללה.
בנוסף התברר כי בבוקר האסון, בדיון במספן, הציג אחד מקציני המודיעין הימי תרחיש של הימצאות הטיל בידי חזבאללה.
הוא אף העלה את הדברים על הכתב, אולם בחיל לא נעשה דבר כדי להיערך לירי הטיל, והספינה שטה מול חופי ביירות מבלי להפעיל את מערכות ההגנה הדרושות.
מפקד חיל הים, האלוף דוד בן בעש"ט, הודה כי החיל ראה בתרחיש של ירי טיל מסוג זה מחוף לבנון "משהו בתחום הבדיוני והמופרך".
ספינות אחרות של החיל שהפליגו בקרבת מקום, וביניהן אח"י רומח (סער 4.5), היו במצב של כוננות מפני טילים באמצעות אמצעי הלוחמה האלקטרונית שלהן.
עם זאת, האלוף בן בעש"ט טען כי שתי ספינות טילים שהיו בסמוך לאח"י חנית זיהו במערכות שלהן בשוגג את הטיל כמטוס חיל האוויר, ולכן לא מן הנמנע שגם אם כל מערכות ההגנה בספינה היו פועלות, הפגיעה הייתה מתרחשת.
לטענת חגי אלון, יועצו המדיני של שר הביטחון עמיר פרץ, תוצאת הפגיעה באח"י חנית הייתה חמורה למדי, והתעשיות הביטחוניות הפסידו חוזים במאות מיליוני דולרים בעקבותיה.
תחקיר האירוע העלה כי היו ליקויים נוספים במכשור הספינה באותו היום שהיו אמורים להשביתה.
אחד מהם הוא תקלה במכ"ם המרכזי של הספינה לגילוי טילים ומטוסים, תקלה שלא דווחה למפקד הספינה.
בעקבות תחקיר האירוע ננזפו שני קצינים בכירים מחיל הים בדרגת אלוף-משנה ועמם מפקד הספינה בדרגת סגן-אלוף ושנים מקציניו.
במבצע חשיפה מלאה, שנערך במרץ 2014 ובו נלכדה, במרחק 1,500 ק"מ מאילת, אונייה שהבריחה רקטות מאיראן לרצועת עזה, שימשה אח"י חנית כספינת הפיקוד, שעליה שהה מפקד המבצע, מפקד חיל הים רם רוטברג.
מפקדי אח"י חנית כמו מפקדי הקורבטות האחרות מדגם סער 5 הועלו לדרגת סא"ל עם קבלת הפיקוד.
אח"י דולפין היא צוללת דיזל, הראשונה בסדרה דולפין של חיל הים הישראלי.
היא קרויה על שם צוללת "אח"י דולפין" קודמת שהייתה בשירות חיל הים בשנים 1968–1975.
אח"י דולפין נבנתה בגרמניה במספנות HDW והגיעה לראשונה לישראל ב-27 ביולי 1999.
הצוללת חמושה בשישה צינורות רב-תכליתיים 533 מ"מ לשיגור טורפדות, וארבעה צינורות רב-תכליתיים 648 מ"מ לשיגור טורפדות גדולים יותר או טילים אחרים שנועדו לשיגור מצוללת כמו הרפון (נגד ספינות).
צינורות הטורפדו הגדולים יותר יכולים גם לשגר טורפדו לנשיאת צולל.
אח"י גל הוא השם שניתן בחיל הים הישראלי לצוללת הראשונה בסדרת גל, המבוססת על צוללות מדגם 540 של חברת ויקרס (Vickers) הבריטית.
שלוש צוללות מסדרה זו, אח"י (אוניית חיל הים) גל, אח"י תנין ואח"י רהב, שירתו בחיל הים הישראלי בשנות השבעים, השמונים והתשעים.
לאח"י "תנין" ואח"י "רהב" מדגם גל קדמו צוללות באותו שם, שהיו מדגם S, והיו הצוללות הראשונות ששירתו בחיל הים – מ-1958 עד יציאתן משירות בסוף שנות השישים.
הצוללות מסדרת גל נבנו עבור חיל הים במספנות ויקרס בבריטניה על פי תכנון גרמני שהיה מבוסס במידה רבה על צוללת דגם 206 הגרמנית.
הצוללת הראשונה, אח"י גל בפיקודו של סא"ל ישראל לשם, הגיעה לארץ ב-21 בדצמבר 1976. ב-18 בינואר 1977 בהיותה בצלילה מול ראש הכרמל, ספגה הצוללת חבטה חזקה בקרקעית.
מפקד מספנת חיל הים חנוך בן אליהו שכנע את מפקד חיל הים מיכאל ברקאי לבצע את התיקון המסובך בארץ.
התיקון ארך כחצי שנה והצוללת שבה לתפקוד מלא.
במלחמת לבנון השתתפה אח"י גל, במשימות של התרעה מהתערבות הצי הסורי.
בשנת 2007, לאחר שלא נמצאו קונים לצוללות המיושנות, שופצה אח"י גל על ידי המספנה הגרמנית והפכה לצוללת מוזיאון.
בעזרת מימון גרמני הועברה הצוללת אל מוזיאון ההעפלה וחיל הים שבחיפה.
הצוללת שבה לישראל ב-7 באוקטובר 2007 והועברה על גבי משאית למוזיאון.
אח"י חיפה הייתה ספינת טילים דגם סער 2 סומנה במספר צי ס-322. הספינה הראשונה שנשאה את מערכת טילי גבריאל ואיתה נעשו השלמות פיתוח המערכת וקליטתה לתפעול מבצעי.
הספינה הייתה כלי השיט השני שנשא את השם אח"י חיפה.
הראשונה הייתה המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול שנלקחה שלל וסומנה במספר צי ק-38.
הספינה לקחה חלק בפעילות בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
בתחילת שנת 1975 הועברה בהפלגה סביב אפריקה לים סוף.
לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים, הוחזרה בדצמבר 1979 לים התיכון, הפעם דרך תעלת סואץ, והותקנה בסונאר נגרר עומק משתנה, דבר ששיפר משמעותית את יכולתה כחלק מספינות הסער ללחימה נגד צוללות.
בשנת 1998 הוצאה הספינה משירות.
התוכנית להשקיע אותה כאתר צלילה לא התקבלה והיא טובעה בלב מפרץ אילת.
חימוש בשנות ה-70: מערכת בקרת אש גבריאל, 5 טילי גבריאל.
חימוש בשנות ה-80: מערכת טילי הרפון, 4 טילי הרפון, תותח 40 מ"מ ברדה, נוסף סונאר עומק משתנה וטורפדו נגד צוללות דגם 44 תוצרת ארצות הברית.
הספינה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור, כחמישית מתוך שש בסדרה הראשונה של ספינות הסער.
הושקה בשנת 1968 ויצאה לדרכה לארץ באוקטובר 1968. בהפלגתה במפרץ ביסקאיה נתקלה בגלים גבוהים ונכנסה למספר שעות מנוחה בנמל לוריאן בצרפת.
המשיכה בדרכה עם כניסה לתדלוק בנמלי גיברלטר ואוגוסטה שבסיציליה.
כחודש לאחר הגעתה לחיפה הועברה לנמל הקישון ברציף מספנות ישראל להתקנת מערכת נשק גבריאל על ידי אנשי מפעל מבת של התעשייה האווירית.
ב-18 בפברואר 1969 נהרג על הספינה טוראי , שנמחץ למוות במהלך אימון ראשון בתותח 40 מ"מ בעת שהספינה הייתה ברציף מספנות ישראל.
צוות הספינה הוכיח את יכולתו לקלוט ולהפעיל את מערכת הטילים על אף היותה מסובכת יחסית.
בתהליך הקליטה ירתה הספינה כ-12 טילים להוכחת מערכת הנשק.
ב-7 באפריל 1969 ירתה והטביעה את המשחתת לשעבר אח"י חיפה (ק-38) ממנה קיבלה את שמה.
בשנת 1970 עברה הספינה טיפול במספנת חיל הים במסגרתו קיבלה תחתית הספינה טיפול בהתזת חול.
הייתה זאת הפעם הראשונה שבוצע טיפול כזה לספינת סער והיה מתח רב מחשש לחדירת חול למתקנים רגישים.
הפלגת ניסוי אמל"ח וטיבוע ספינת הדיג אורית
ב-13 במאי 1970 אח"י חיפה בפיקוד יעקב אלון, ביצעה הפלגת ניסוי אמל"ח עם רפא"ל באזור חיפה, האזינה לתקשורת הת"ג של אח"י סער, שסיירה מצפון לאל עריש, כולל דיווחי הגילוי של סטי"ל מצרי.
אח"י חיפה גילתה אף היא את מכ"ם הסטי"ל המצרי וזאת במרחק מעל 160 מייל.
הספינות החליפו מידע ביניהן והמסקנה הייתה שהאויב נמצא מזרחית לפורט סעיד ובטווח מעל 60 מייל מאח"י סער, הרבה מעבר לטווח המקסימלי של טיל הסטיקס שהוא 25 מייל.
בסמוך לשעה 2230 שמעה אח"י חיפה את הדיווח בת"ג של אח"י סער שיורים עליה טילים ומייד הפליגה דרומה במהירות גבוהה.
השתרר שקט ברשת הקשר עד לדיווח הנוסף של אח"י סער שהטיל נפל לים.
אנשי רפא"ל הורדו לחוף בעתלית ואח"י חיפה, שהייתה הספינה בכוננות מיידית, המשיכה בהפלגה דרומה עד שהמפקדה נתנה לה הוראה לחזור לנמל.
לפנות בוקר הודיעה תחנת התקשורת של הדייגים, 4XT, למפקדת חיל הים שאין קשר עם ספינת הדיג האורית.
עלה החשש לשלומה ולכן הוזנקה אח"י חיפה במהירות המרבית לכיוון המקום המשוער שלה.
כשהספינה הגיעה לקו אורך אל עריש התקבלה הוראה מהדרג הבכיר ביותר בחיל לא לעבור מערבית ולהמתין.
היה חשש שהמצרים יבצעו מארב ושיירו טילים על אח"י חיפה.
בהמשך הוזנק מטוס פנטום, שלו יכולות חיפוש טובות באמצעות המכ"ם וכן מסוק לחיפוש ניצולים.
החיפושים נמשכו חצי יום ואמנם נמצאה גופתו של רב החובל, אדם ישר, והמכונאי סגל אקרמן, שנפצע קשה, נפטר לאחר מכן באותו יום.
שני אנשי הצוות הנוספים, עודד קפלניק ובועז יצחקי, שחו במשך 24 עד 30 שעות עד שהגיעו לחוף ובכך ניצלו.
אח"י חיפה לא הורשתה להיכנס לאזור החיפוש, אך קיימה קשר רציף עם מטוס הפנטום והמסוק ובתום החיפושים חזרה לנמל חיפה.
לקחים והאצת פיתוח אמצעי הגנה נגד טילים
בעקבות האירוע החליט חיל הים לעבות את מערך הגילוי החופי באזור ימת ברדוויל על ידי הקמת בסיס דפנה תוך הצבת מכ"ם גילוי בתוספת מגל"ם (מגלה שידורי מכ"ם) בשם אורנה בגבעה שעליה הוצבה אנטנה גבוהה.
מערך הגילוי היה במרחק של כ-38 מייל מפורט סעיד והוכיח את עצמו במהלך מלחמת יום כיפור, כולל כממסר תקשורת בין כוחות בים למפקדת חיל הים.
עד אז ההערכה בחיל הים הייתה שסיכויי טיל הסטיקס לפגוע בספינת סער היו נמוכים.
חיל הים ביצע הערכה מחודשת בנושא איום טיל הסטיקס, האיץ ואף הרחיב את פיתוח אמצעי הנגד להטעיית הטיל.
כאשר פרצה מלחמת יום הכיפורים הייתה הספינה בסיום טיפול תחזוקה חמש שנתי.
הצוות הועבר מאח"י עכו שהועלתה לממשה של מספנת חיל הים לשם ביצוע אותו טיפול ארוך.
היא הוכנסה במהירות לכשירות והשתתפה בהפגזת החוף הסורי בליל 10–11 באוקטובר ובהמשך בקרבות נוספים.
בהיותה במשימת ליווי אניות אספקה לישראל, במזרח הים האגאי, ממערב לסקרפנטו עלתה על סלע תת-מימי בעומק רדוד שמסומן במפה אך לא מופיע במכ"ם.
לספינה ניזוקו המדחפים והחלה חדירת מים שנבלמה בפעולת בקרת נזקים של הצוות.
מפקד הכוח סא"ל גדעון רז ניהל את פעילות בקרת הנזקים.
הספינה נגררה על ידי אנית סוחר מגויסת א.מ.
חנה, בפיקודו של ישראל לשם, לחיפה והועלתה למבדוק במספנות ישראל.
הספינה תוקנה והוחזרה לכשירות תוך מספר ימים.
מפקד הספינה הועבר מפיקוד אך המשיך לשרת בחיל הים ואף עלה בדרגה.
אח"י חיפה בפיקוד דני מלמד עם אחותה אח"י עכו בפיקוד אלכס טל יצאו ב-28 בפברואר 1975 להפלגת יופי, מסביב לאפריקה כשמפקד הכוח היה אברהם בן-שושן.
המטרה הייתה לצרף ספינות עם כושר לחימה נגד צוללות אל ארבע ספינות סער 4 בים סוף.
המצרים הפעילו בזירת הים האדום צוללת והיה חשוב להיערך כנגדם עם כושר לחימה נגד צוללות.
ספינות הסער 2 עשו את אותו המסלול בו עברו ספינות הסער 4 לפניהן באורך 13,500 מייל.
לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים חזרה אח"י חיפה עם אחותה אח"י עכו לים התיכון וב-18 בדצמבר 1979 הגיעה לבסיס חיפה.
הספינה צורפה לפלגת הנצ"ל, שהתבססה בבסיס אשדוד צוידה בסונאר נגרר עומק משתנה ותרגלה תקיפת צוללות.
במלחמת לבנון הראשונה הייתה חלק מהכוח שסיפק הגנה קרובה וליווי נגד צוללות, לנחתות העמוסות טנקים שיצאו לנחיתה בחוף.
אח"י חיפה הוצאה מהשירות בשנת 1998 30 שנה לאחר השקתה.
גוף הספינה נשמר תקופה ארוכה על החוף בבסיס אילת.
הועלתה בקשה של ההתאחדות לצלילה להשקיע אותה בקרבת חוף כדי ליצור אתר צלילה נוסף שהיה אמור להיקרא על שמו של סא"ל עזרא קדם ("כריש").
לאתר הצלילה הנוסף הייתה התנגדות של המשרד להגנת הסביבה ולא התקבל אישור.
ב-10 בנובמבר 1998 הוטבע גוף הספינה במפרץ אילת באתר .
בעומק מים שמעל 800 מטר.
מפקדי הספינה היו קציני ים בעלי ניסיון, בדרגת רס"ן, לאחר מבחן הסמכה לפיקוד.
|רב-סרן ||תקופת כהונה כמפקד הספינה||הערות||תמונה|-
| אלי רהב || יוני 1968 - אפריל 1970 ||בניה בשרבור וקליטת מערכת גבריאל ראשונה||
| יעקב אלון ||אפריל עד נובמבר 1970 ||חיפוש ניצולי סירת הדיג אורית||
|דני מלמד ||נובמבר 1973 - אפריל 1975|| כולל הפלגת יופי העברת הספינה מסביב לאפריקה||
|חיים להב||אפריל 1975 - מרץ 1977||מפגשים עם כלי שיט מצריים במפרץ סואץ||
|דובי ברם|| מרץ 1977 –דצמבר 1978||מקום ראשון במבחני כשירות וביקורת מספן הציוד.
השתתפות במבצע משה, ירי שני טילי פונדק.
|אילן בוכריס||דצמבר 1978 -1979||מעבר מזירת ים סוף לזירת הים התיכון דרך תעלת סואץ.
| רונן קלר || ינואר 1992-ספטמבר 1993 ||ספינת פיקוד לשיוט יום העצמאות 1992. הראשון שבוצע על ידי חיל הים||
מתוך אנשי הצוות שאיישו את הספינה במשך השנים הגיעו לתפקידים בכירים בחיל הים ובהמשך חייהם לאחר שחרורם.
יעקב ניצן - קצין משמרת בהפלגה לארץ הגיע לדרגת אל"ם ונספח ימי בארצות הברית בתפקידו האחרון.
יצחק קוראל אלמוג - המפקד הרביעי, הגיע לדרגת תא"ל וראש מפקדת קליטת סער 5 וצוללות דולפין בתפקידו האחרון בחיל הים.
משה אורון - קצין הגנ"ק וסגן המפקד בצוות הראשון, הגיע לדרגת אל"ם ומפקד זירת ים סוף בתפקידו האחרון.
גידי ינאי - קצין הגנ"ק וסגן המפקד בצוות הראשון, הגיע לדרגת אל"ם וראש מחלקת תכנון וארגון (תוא"ר) של החייל בתפקידו האחרון.
פנחס מילוא - סגן קצין הגנ"ק בצוות הראשון הגיע לדרגת אל"ם ורמ"ח מבצעים חיל הים בתפקידו האחרון.
זאב ינובסקי, "לונגו" - החל כטכנאי בקרת אש עבר את קורס החובלים פיקד על ספינות טילים ובסיס אשדוד השתחרר בדרגת אל"ם וניהל מספר שנים את עמותת חיל הים.
יוסי שמר שמילוביץ, "שמילו" - קצין המכונה בחיפה ובזירת ים סוף, הגיע לדרגת אל"ם כרמ"ח תאו"ל, מפקד בצ"ת ומפקד מספנות חיל הים.
פרופסור עובד יושע - קצין נשק וסגן מפקד ב 1979. מפקד אח"י חנית.
דני מלמד - המפקד השישי, הגיע לדרגת אל"ם ומפקד בה"ד חיל הים.
בתפקידו האחרון נספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בקופנהגן למדינות הנורדיות והבלטיות.
אח"י הגנה (ק-20) הייתה קורבטה מסדרת פלאואר (FLOWER) מודל משופר שנבנתה בקנדה, ושירתה בצי הקנדי בעת המערכה באוקיינוס האטלנטי במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' ושימשה להובלת מעפילים.
לאחר הכרזת המדינה שופצה והוכנסה לשירות בחיל הים.
היא לקחה חלק במבצעי חיל הים במלחמת העצמאות.
בשנת 1951 השתתפה במבצע קולומבוס וייצגה את ישראל בארצות הברית.
לקראת רכישת המשחתות לחיל הים, הוצאה מהשירות ונגרטה.
הקורבטות בצי הקנדי אופיינו לפעילות בקרבת החופים וצוידו גם כשולות מוקשים.
במלחמת העולם השנייה שופרו הקורבטות לצורך פעילות בים הפתוח.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה הוברר צורך לכמות רבה של כלי שיט שישמשו לאבטחת אוניות הסוחר כנגד הצוללות הגרמניות שנעשו איום קשה על התובלה בים.
לאור הכמות הנדרשת נעשתה פשטות בתכנון כדי שהבנייה תוכל להיעשות בהרבה מספנות פרטיות.
כלי שיט קטן שיועד לעמוד בתנאי הים בצפון האוקיינוס האטלנטי.
בניית הקורבטות מהסדרה המשופרת להגדלת יכולת השהייה בים הוזמנה בינואר, 1942 תוכנית לשנים 1942–1943. הוכנסו שיפורים רבים שנלמדו בהפעלת הסדרה הראשונה בצי הבריטי.
הגשר הורם בסיפון אחד גבוה יותר.
הבסיס של התותח הקדמי הורם כדי להקטין את היתזי המים עליו ולקבל גזרת ירי רחבה יותר.
הן צוידו בתותח בקוטר 4 אינץ' מדגם שאפשר ירי חצי אוטומטי של תחמושת אחודה וכך ניתן לשימוש נגד מטוסים.
נגד צוללות הותקן בהן גם נשק יורה קדימה מסוג HEDGEHOG (קיפוד) בנוסף לפצצות עומק.
מערכת ההנעה היוותה שני דוודי קיטור שהפעילו מנוע בוכנות תלת שלבי.
טווח פעולה היה 3500 מיל ימי במהירות 12 קשר המהירות המרבית כ-16 קשר.
הקורבטות בצי הקנדי נקראו על שם עיירות, ובכך יצרו גם קשרי אימוץ בין היישוב לאוניה הנושאת את שמו.
הקורבטה קיבלה מספר צי K520 ונקראה HMCS NORSYD על שם העיירה North Sydney בחבל נובה סקוטיה.
הבנייה החלה בינואר 1943 והיא נמסרה לצי הקנדי ב-22 דצמבר 1943.
בגלל תנאי החורף נשלחה ל בברמודה.
בתום אימון ההבנות הצטרפה לכוח הליווי המערבי ופעלה בליווי ואבטחת כלי שיט במשולש הנמלים ניו יורק, בוסטון והליפקס.
ב-8 ספטמבר 1944 בעת ליווי שיירה גילתה את הצוללת הגרמנית "U-541" כשהיא על פני השטח ומתכוננת לתקיפת השיירה.
NORSYD פתחה בירי תותחים על הצוללת וחייבה אותה להפסיק את ההתקפה.
כח משולב של כלי שיט ומטוסים רדף אחרי הצוללת אך היא הצליחה להתחמק.
HMCS NORSYD לכוח הליווי שפעל במרכז האוקיינוס האטלנטי "Mid-Ocean Escort Force" ועסקה בליווי שיירות החוצות את האוקיינוס האטלנטי.
במאי 1945 נכנסה לתחזוקה מתוכננת בהליפקס, אותה סיימה ביוני 1945 אך לא חזרה לשירות פעיל.
עבור השתתפותה במערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945) עוטרה בסימני הקרבות האטלנטיק של הצי המלכותי הבריטי וקרבות מפרץ סנט לורנס של הצי המלכותי הקנדי.
הקורבטה סיימה שירות בצי הקנדי ב-25 ביוני 1945 החימוש והסונר הורדו ממנה והיא נמכרה לשימוש אזרחי.
נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' נרשמה בפנמה בשם BALBOA .
יחד עם קורבטה נוספת (K540) שקיבלה את השם קולון (COLON) ואחר כך את השם "וג'ווד".
הייתה זו הרכישה הראשונה של המוסד בצפון אמריקה.
באפריל 1946 במהלך חג הפסח יצאו שתי האוניות מארצות הברית.
בדרך תדלקה ושטה לפונטה דלגדה ולגיברלטר כאונייה בשירות האו"ם.
למעשה, ההגנה כוונה לנמל מרסיי.
מפקד ה"הגנה" היה איש המוסד לעלייה ב' יהושע בהרב (רבינוביץ).
מלווה נוסף היה בצלאל דרורי, האלחוטן היה אברהם ליחובסקי.
צוות האונייה כלל מתנדבים יהודים מצפון אמריקה בראשותו של רב-החובל אריה פרידמן.
צוות המתנדבים גויס מתנועות הנוער השומר הצעיר והבונים מארצות הברית.
בין אנשי הצוות היו יעקב פרנק והימן שמיר.
צוות המתנדבים שירת ללא שכר.
החדירה לחופי הארץ כנגד הסיורים הבריטיים נראתה אבודה מראש.
לכן החליטו אנשי המוסד לעלייה ב' לנצל את הפוטנציאל של ה"הגנה" ביתר יעילות להעביר את המעפילים בלב ים לאונייה שתפישתה תגרום פחות נזק.
משימתה הראשונה של "הגנה" הייתה העברת 999 מעפילים מצרפת - מתוכם גם פרץ הוכמן - למפגש עם ספינת משא טורקית "אקבל 2" (AKBEL II) שקיבלה שם חדש: ביריה.
על ידי כך אוניית המעפילים "הגנה", שהייתה במצב טכני טוב לא נתפשה על ידי הבריטים והתפנתה לבצע הפלגה נוספת.
"הגנה" הפליגה עם המעפילים ב-23 ביוני 1946 מנמל לה סיוטה שליד מרסיי שבצרפת.
הנתיב המתוכנן להפלגה היה שונה מהמסלול של "וג'ווד".
"הגנה" לא נדרשה לעקוף את קורסיקה וסיציליה, אלא עברה לכיוון תעלת מסינה.
בין המעפילים היו גם ויטקה קמפנר ויעקב קוזלצ'יק.
ב-28 ביוני נפגשה "הגנה" עם "ביריה" באזור קפריסין.
הניסיון להצמיד את האוניות זו לזו לא הצליח, ונגרם נזק ל"ביריה" המעפילים הועברו בסירות 30 בני אדם בכל פעם, מ"הגנה" ל"ביריה".
לאחר דיון בין אנשי הצוות הועברו גם חפצי העולים.
לקראת סיום ההעברה מה"הגנה" ל"ביריה" הופיעה אניית מלחמה באופק.
ה"הגנה" התרחקה והשאירה את אחת הסירות.
אך כשהתקרבה ראו אנשי ה"ביריה" כי זו אנית צי צרפתית והחליפו עמה ברכות.
לאחר העברת המעפילים הפליגה "הגנה" לאי היוני מילוס לתדלוק.
במילוס הגיע רופא שנשלח מארץ ישראל וחיסן את אנשי הצוות כנגד מחלת אבעבועות.
הסתבר כי הבריטים הפיצו שמועה שהעולים מביאים אתם אבעבועות והמוסד לעלייה ב' הגיב בחיסון הצוות.
ביוגוסלביה נאספו ניצולי השואה רבים, והשלטונות ראו בעין יפה את פינוים.
היעד לאיסוף מעפילים היה נמל באקאר בצפון יוגוסלביה.
בנמל ספליט העלו נתב כדי לעבור בשדות המוקשים.
בבקאר נעשו התקנות דרגשים הצטיידו במזון, בעיקר במנות קרב אמריקניות.
בליל 24/25 ביולי 1946 הגיעו המעפילים והועלו לאונייה.
תוך כך התברר שאחד הדוודים התקלקל וצוות המכונה ניסה לתקנו.
על אף התקלה יצאה האונייה בשעה 0:600 ביום 25 ביולי כשהיא נושאת 2,678 מעפילים.
ההפלגה תוכננה לחמש יממות וכך גם המים והמזון.
היומיים הראשונים עברו במזג אוויר טוב.
ביום השלישי באזור האיים היוניים תקלה בדוודים והאונייה נעצרה.
מתחקיר עלה שצפיפות המעפילים במדורים הפריעה לבדיקות גובה הדלק במכלים, וכאשר השתמשו בנוזל שבתחתית, המכל הכיל מי ים ונגרם נזק למבערים.
החשמל כבה והמאווררים לא פעלו.
האנשים עלו לסיפון האונייה קיבלה הטיה מסוכנת.
האלחוטן שלח קריאת SOS הוקם קשר עם הצי הבריטי משחתת בריטית הגיעה והסתלקה בלי להגיש עזרה.
מאוחר יותר טענו הבריטים שהקריאה הייתה ניסיון לרמאות מצד ההגנה.
מנקודת ראות הבריטים, מעצר בלב ים לא היה מאפשר להם להחרים את האונייה.
וודאי לא כאשר ביקשה האונייה עזרה והבריטים גררו אותה לחיפה.
מצד שני חששו הבריטים שאוניית מעפילים תתפרץ ותוריד אנשים לחוף.
תכננו את מעשיהם לעצור את הבאים מיד בכניסה למים טריטוריאליים שהיו אז 3 מיל ימי מהחוף.
צוות המכונה התגבר על התקלה הם הבעירו לוחות עץ שפורקו מהדרגשים.
שאבו דלק ממכל נקי והעלו את לחץ הקיטור בדוודים.
המשך השייט ב-10 קשר לחיפה.
בקרבת חופי הארץ נתפסה על ידי שלוש משחתות בהובלת HMS VENUS.
התקיימה התכתשות בין המעפילים לבין הנחתים הבריטיים שחלקם נזרקו למים.
ה"הגנה" הובאה לחיפה ב-29 ביולי 1946 וצורפה לצי הצללים.
הצוות התערב בין המעפילים שהועברו למחנה המעצר בעתלית.
עד אז הייתה זו הכמות הגדולה ביותר של מעפילים שהובאה באונייה אחת.
השיא נשבר על ידי האקסודוס שהביאה 4,500 מעפילים ביולי 1947.
לאחר הכרזת המדינה הושמשה האוניה על ידי מספנות העוגן ומספנת חיל הים.
ב-18 יולי 1948 צורפה "אח"י הגנה" לשייטת הגדולה.
את הפיקוד קיבל דוד מימון.
סגן המפקד היה מרדכי לימון ועל ההגה היה אברהם לוקסמבורג.
ב-19 באוקטובר 1948 מתחולל קרב ימי בקרבת חוף אשקלון יחד עם אח"י וג'ווד (ק-18) ואח"י נגה (ק-26) תקפו כל שיט מצרי בקרבת עזה.
מטוסים מצריים תקפו את האוניות וגרמו לנזקים.
הפילה מטוס מצרי שחש לעזרת הספינה, מן הרסיסים של המטוס המופל נהרג אחד מאנשי הצוות ונפצעו עוד ארבעה בהם סגן מפקד הספינה מרדכי לימון.
ב-24 באוגוסט 1948 יצא כוח בפיקוד שמואל ינאי שכלל אח"י הגנה יחד עם אח"י וג'ווד למפגש עם הספינה האיטלקית ארג'ירו מדרום לכרתים.
היה זה אקט הסיום למבצעי שלל שבו תפס חיל הים נשק רב שנרכש על ידי הסורים.
למחרת התברר שאניות מלחמה מצריות אוכפות מצור על ישראל.
הן עצרו את האונייה ריכרד בורכרד ולאחר סריקה עזבו אותה.
הקורבטות וג'ווד והגנה נשלחו לאתר ולסלק את הכוח המצרי.
ב-1 בינואר שעה 09:45 גילתה אח"י הגנה את הכוח המצרי בתנועה מערבה.
המצרים סגרו טווח ופתחו באש.
השייטות היריבות שייטו וירו אך לא היו פגיעות.
מטוס של חיל האוויר הגיע והפציץ את השייטת המצרית אך לא פגע בה.
בשנת 1951 הצטרפה אח"י הגנה לפריגטה אח"י משגב (ק-30) במשלחת מבצע קולומבוס הפלגת ייצוג המדינה בארצות הברית.
רב-סרן תקופת כהונהפעילותתמונה William Percy Wickett 22 דצמבר 1943- 20 אוקטובר 1944 במערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945)יהושע בהרב (רבינוביץ) 1946 כאוניית מעפיליםדוד מימון1948 מלחמת העצמאות כולל מבצע שודדשלמה אראל1949 אלכס שור אדוארד שרוןתקופה קצרה אריה שאנן (פרידמן)1951 בעת מבצע קולומבוסיצחק דבירנובמבר 1951 –פברואר 1952 שאול אבני יקותיאל נץ
אליעזר טל, מבצעי חיל הים במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות 1964.
פרופסור זאב וניה הדרי, פליטים מנצחים אימפריה, הוצאת הקיבוץ המאוחד – אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1985, ע' 358–365.
דב רוזנטל, אלבום כלי שיט חיל הים, הוצאה לאור מפקדת חיל הים, 1992 עמ' 88.
שמואל ינאי ויוסף אלמוג, השערים פתוחים "אסופת זכרונות העפלה 1945-1948", הוצאה לאור קרן פלי"ם 2001.
מאיר אלדר, המסע הימי של מעפילי "ביריה", בהוצאת המחבר, פברואר 2003.
אריק קרמן, אוניית המלחמה של המעפילים''', הוצאת אריה ניר, 2009. השם מתייחס ל"וג'ווד", ומתאר גם את "הגנה" ומבצעי ההעפלה בכלל.
אח"י געש (סער 3) הייתה ספינת סער שנבנתה במספנות CMN - קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור כספינה תשיעית לספינות סער ושלישית מדגם סער 3. הייתה הספינה הראשונה בחיל הים שנקראה בשם זה.
הספינה הושקה במאי 1969, יצאה לדרכה לארץ במבצע ספינות שרבורג בדצמבר 1969 וסיימה את שירותה בחיל הים בשנת 1985. השתתפה בין היתר בקרב לטקיה בפתיחת מלחמת יום כיפור.
במסגרת חידוש סדר הכוחות הוחלפה בספינה מדגם סער 4.5 הנושאת אותו שם.
משימה ראשונה לספינה הייתה במילוט משרבור במסגרת מבצע נועה.
אח"י געש שימשה כספינת פיקוד משנית לכח ועליה הפליג סא"ל עזרא קדם (כריש).
מפקד הספינה היה סרן גיל קרן וקציני המשמרת היו ליאור מרגולין ודוד הרפזי.
לאחר התדלוק השני שנעשה מדרום למלטה הובילה אח"י געש את אח"י חץ ושתיהן נעו בנפרד משאר הכוח.
בשנת 1970 הורכבה בספינה מערכת הנשק טילי ים-ים גבריאל ותותח אוטו מלרה 76 מ"מ.
במסגרת שייטת ספינות הטילים הוגדרה הספינה בפלגה 33.
משימה חשובה ראשונה לספינה הייתה חיפוש מסוק שהתרסק בים.
בחודש יולי 1971 התרחש אסון מסוק העשרה, שבו התרסק מסוק יסעור של חיל האוויר מעל הים בקרבת חוף סיני.
אח"י געש יצאה לחיפושים שנערכו בשיתוף מטוסי חיל האוויר.
המקום אותר והגופות שנמצאו נאספו לספינה והובאו לנמל.
ב-4 באפריל 1973 נטלה הספינה חלק במבצע אביב נעורים.
השתתפה בפיצוץ מתקנים של מחבלים בעיר צידון שבדרום לבנון.
כאשר פרצה מלחמת יום הכיפורים הייתה הספינה בכשירות מלאה והשתתפה בלילה הראשון בקרב לטקיה.
הספינה, במסגרת פלגה 31, בפיקודו של רס"ן אריה שפר הצטיינה בקרב.
הכח הישראלי שהיה ערוך כלפי נמל לטקיה הופתע משלוש ספינות טילים סוריות שירו את הטילים מכיוון דרום מזרח.
הספינות הישראליות לא נפגעו וסגרו במלוא המהירות לעבר הספינות הסוריות.
במהלך התרחשות הקרב, זיהתה אח"י געש ספינת טילים אוסה במצב היערכות לירי טילים על הכח הישראלי.
אחי געש הסתערה על אוסה תוך התגוננות והתחמקות מהטילים המאיימים נגדה.
הסורים שאפו לנצל את יתרון הטווח של טילי הסטיקס על ידי ירי מוקדם ככל האפשר.
מכך נוצר מצב דו-קרב שבו טילים משני הצדדים נמצאים בו זמנית באוויר האחד כנגד השני.
תוך כך הצליחה אח"י געש לירות שני טילי גבריאל ברצף, הטיל הראשון של אח"י געש פגע במטרה שהתפוצצה.
הטיל השני נשאר ללא מטרה ונפל לים.
המפקדים הסורים ומרבית אנשי הצוות נהרגו בקרב.
המצב שבו טילים משני הצדדים נמצאים בו זמנית באוויר לא חזר על עצמו במלחמה.
בהמשך מלחמת יום הכיפורים השתתפה בקרב לטקיה השני הפגיזה בנמל הצי הסורי "מינת אל-ביידה".
בליל 19/20 אוקטובר השתתפה אח"י געש יחד עם אח"י חנית (סער 3), בהפגזת החוף הסורי.
אח"י געש השתתפה בפעולות אבטחה על חופי ישראל, ב-7 במרץ 1975 לכדה מול חופי חיפה ספינה שהובילה את המחבלים שהשתלטו על מלון סבוי.
אח"י געש השתתפה במבצע ליטני בחודש מרץ 1978 בפיקוד אלכס אייל.
פעילויות עיקריות במבצע כללו הפגזת חוף ומבצעים עם ש/13 והשתתפות במצור הימי.
כן השתתפה במבצעים יזומים רבים.
לאחר הסכם השלום עם מצרים אורגנה שייטת ספינות הטילים מחדש בים התיכון ואח"י געש מצאה את מקומה במסגרת פלגה 45 בבסיס חיפה.
אח"י געש שירתה בבסיס חיפה ובספטמבר 1981 נשלחה לאילת דרך תעלת סואץ לטיפול תחזוקה.
הפלגה מבצעית לפי פקודת "דרך צלחה 7" מפקד המבצע היה מפל"ג 45. איוש הספינה לקה בחוסר אנשי צוות אחראיים וקציני מחלקות מוסמכים.
מפקד הספינה דרש השלמות קבועות אך אנשי הצוות החסרים הושלמו מספינות אחרות.
הספינה יצאה לים עם מספר תקלות שהוגדרו כי יתוקנו במהלך השיפוץ.
בהיותה בדרכה בלילה במרכז מפרץ אילת ארעה תקלה באספקת המתח החשמלי.
טיפול ראשוני שגוי הביא לכיבוי מכ"ם החיפוש ותקיעת עוקבי המצפן החשמלי.
אנשי המשמרת בגשר לא הבחינו שהעוקבים תפוסים ולא קיימו תצפית יעילה.
הספינה עלתה במהירות 27 קשר על ריף אלמוגים בחוף הסעודי, באתר: .
לגוף הספינה נגרם נזק משמעותי אך לא היו נפגעים.
אח"י חנית (סער 3), שנמצאה באילת, הוזנקה למקום ומנעה מסירות משמר סעודיות להתקרב.
שני דבורים אבטחו ובודדו את האזור.
הספינה חולצה מהחוף במבצע ימאות מורכב, שארך שלוש יממות.
מבצע הולנדי מעופף נעשה בפיקוד ישיר של ראש מספן ציוד תא"ל חנוך בן אליהו והשתתפו בו שתי גוררות מנמל אילת ונחתת פ-55 שהנחיתה צמ"ה.
מספנת חיל הים באילת ביצעה את התיקונים והשיפוץ באח"י געש.
מספנות ישראל בנו מחדש את התחתית חלקים מהגוף התחתון.
החלקים הועברו לאילת והורכבו לספינה.
התיקונים ארכו שנה וחצי ולאחריהם חזרה הספינה לבסיסה בחיפה.
אף כי הייתה מתאמצת ולוקח לה יותר זמן לעבור את שלב הגלישה.
לא היו בעיות הפלגה בכח משולב בכל המהירויות.
אח"י חרב הייתה ספינת טילים מדגם סער 3 שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד סוף שנות ה-80.
הספינה אח"י חרב נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבורג שבצרפת והובאה לישראל בשנת 1969 במסגרת מבצע נועה בה הוברחו מצרפת חמש ספינות טילים של חיל הים לאחר שצרפת הטילה אמברגו על יצוא נשק ממנה לישראל.
ב-9 באפריל 1973 השתתפה הספינה במבצע אביב נעורים והנחיתה סירות גומי מול חופי ביירות, בפעולה חוסלו כמה מבכירי אש"ף.
באוקטובר 1973 השתתפה הספינה בקרבות הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
ב-6 באוקטובר בקרב פורט סעיד הדפה הספינה ניסיון התקפה מצרי על מוצב של חיל הים בחופי סיני.
בליל ה-8 באוקטובר השתתפה בקרב דמיאט במצרים והטביעה ספינת אוסא מצרית.
ב-11 באוקטובר השתתפה בהפגזת מטרות בחופי סוריה, היא השמידה מתקנים בנמל לטקיה.
ב-30 באוקטובר 1976 איתרה אח"י חרב בפיקוד רוני פלג, שתי סירות מחבלים מערבית לנבי יונס סירה אחת הושמדה והשנייה נגררה לחיפה.
ערב מלחמת לבנון הראשונה הייתה הספינה בשלב אחרון של שיפוץ כללי במספנת חיל הים באילת.
והיא הצטרפה למלחמה ב-24 ביוני 1982 כאשר חצתה את תעלת סואץ בדרכה מאילת לזירה הצפונית.
הספינה הוצאה מן השירות בסוף שנות ה-80 לאחר ההצטיידות בספינות הטילים המשודרגות מדגם סער 4.5.
בשנת 2002 הושקה ספינה מדגם סער 4.5 נירית, שנקראה גם היא אח"י חרב.
אח"י חץ הייתה ספינת טילים מדגם סער 3 שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד שנת 1988.
הספינה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבורג שבצרפת והייתה אמורה להימסר לישראל בתום בנייתה ואולם אמברגו הנשק שהטילה צרפת על ישראל מנע את העברת חמש הספינות האחרונות לחיל הים של ישראל.
בליל 24 בדצמבר 1969 במבצע ספינות שרבורג יצאו הספינות וביניהן אח"י חץ את שרבורג והגיעו לישראל בליל 31 דצמבר 1969.
ב-1973 הייתה הספינה בפיקודו של רס"ן משה אורון.
בט"ש - אח"י חץ ביצעה סיורי ביטחון שוטף (בט"ש) למניעת פעילות חבלנית עוינת (פח"ע) בזירת הים התיכון, כולל לאורך חופי סיני עד מבואות תעלת סואץ.
למשימות בט"ש הוחלף משגר טילי גבריאל במוצב 2 בתותח אורליקון 20 מ"מ (תצורת פח"ע).
מבצעים נגד ארגוני טרור- הובלת לוחמים לפשיטות שערך צה"ל בערים וביעדי ארגוני טרור בלבנון וביניהם מבצע ברדס 54-55 ו מבצע אביב נעורים.
עליה- פעולות חשאיות להעלאת יהודים מסוריה בדרך הים.
אימונים, לימודים ותרגולים- הביאו את הצוות ליכולות לחימה שבאו לביטוי בפעילות מוצלחת בקרבות הימיים בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
עם ספינות סער נוספות בשייטת 3, שייטת ספינות הטילים.
במלחמת יום הכיפורים השתתפה אח"י חץ בקרבות ימיים בזירת מצרים ובזירת סוריה ובהפגזות מטרות חיוניות בחופי מצריים וסוריה.
אח"י חץ שמשה כספינת פיקוד לכוחות חיל הים בכמה מהקרבות הימיים והפגזות החוף.
באותם קרבות מפקד שייטת הסטי"לים (מש"ט 3) מיכאל ברקאי פיקד על ספינות השייטת מהמי"ק (מדור מרכז ידיעות קרב) שבאח"י חץ והיה המפקד הטקטי בשטח.
לאחר המלחמה ועד דצמבר 1973 לקחה אח"י חץ חלק במבצעי "לינול" לאבטחת השייט בים התיכון וליווי אוניות שהובילו ציוד חיוני לישראל, במבצעי "לינול" נשלחו ספינות הטילים לאבטח אוניות אספקה בדרכן לישראל ממרכז הים התיכון.
96% מכלל הסיוע להשלמת אמצעי הלחימה והמלאים שצה"ל כה נזקק להם עם סיום ולאחר מלחמת יום הכיפורים, הגיע בדרך הים.
האספקה הייתה חיונית ביותר לחידוש סדר הכוחות של צה"ל שנשחק מאוד בזמן הלחימה.
ללא קבלת הטנקים, הנגמ"שים והמטוסים שהובלו באניות סוחר ישראליות ספק אם לצה"ל היו נותרים מספיק כלים ותחמושת לאפשר המשך לחימה.
אח"י חץ השתתפה בהפלגות ליוו ואבטחת שייט עם סטי"לים אחרים לאורך כל התקופה.
אניות הסוחר הישראליות היו מאוימות בדרכן לארץ על ידי הצי המצרי שהקצה 2 משחתות מדגם סקורי למנוע הגעת האוניות לארץ כבר באזור סיציליה בטווח של כ 2,000 ק"מ מישראל בחושבם ששם יוכלו לשלוט בים.
חיל הים אבטח את השיט החיוני למדינה ואפשר הגעתו בבטחה לישראל.
סיום השירות בחיל הים של ישראל
בשנת 1988 הוצאה אח"י חץ משירות חיל הים של ישראל ונמכרה לחיל הים של צ'ילה.
הספינה קיבלה את השם LM-33 Covadonga.
בשנת 2000 הספינה יצאה משירות בחיל הים של צ'ילה וטובעה כספינת מטרה באימוני ירי טילים.
את מקומה של הספינה בחיל הים תפסה ספינה אחרת מדגם נירית אח"י חץ (סער 4.5).
אח"י חנית הייתה ספינת טילים מדגם סער 3 שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד שנת 1988. השתתפה בין היתר בקרב לטקיה בפתיחת מלחמת יום הכיפורים.
בשנים הראשונות הופעלה הספינה במשימות הגנה על חופי ישראל במטרה למנוע ממפגעים לבצע פיגועים נגד מטרות ישראליות ובאחד המקרים בליל 7 בספטמבר 1972 השמידה הספינה ספינה מחבלים שהייתה בדרכה לבצע פיגוע מול חופי לבנון על יד העיר צור.
באישון לילה התפתח ויכוח בין בקר האש שטען כי זיהה מטרה במכ"ם וננעל עליה, לבין קצין הגשר האם מדובר במטרה אמיתית או בלהקת ציפורים.
מפקד הספינה באותה עת, אלי רהב, הורה להתקרב למטרה, בטווח קרוב מאוד הודלק זרקור לכיוון המטרה, ווזוהתה ספינת מחבלים ו-5 חמושים עליה.
המחבלים ירו בזוקה שפגעה בתורן.
הספינה התרחקה מהמטרה והטביעה אותה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה הופעל תותח ה-76 מ"מ בקרב ימי בחיל הים הישראלי.
למחרת התגלו גופות המחבלים ושרידי הספינה שנפלטו לחוף הלבנוני.
אח"י חנית הניפו מטאטא לאות הניצחון.
הספינה נטלה חלק פעיל במלחמת יום הכיפורים.
בלילה שבין ה-6 ל-7 באוקטובר 1973 השתתפה בקרב לטקיה, שבמהלכו הותקפו מטרות בנמל לטקיה בסוריה.
במהלך הקרב הצליחה אח"י חנית להטביע מקשת סורית באמצעות טיל גבריאל.
הספינה רדפה אחרי ספינת טורפדו (סט"ר) סורית שנשלחה כדי לפתות את הספינה להיכנס לטווח טילי הסטיקס הרוסים, שבהם השתמש הצבא הסורי.
באותו אירוע נורו טילי סטיקס רוסיים (בזוגות) לעבר הספינה, אשר תמרנה מספר פעמים כדי לחמוק מהטילים ולהתקרב שוב עד שהטביעה את הסט"ר.
בלילה השני למלחמה עלתה הספינה על שרטון בחוף סיני.
המקרה אירע עקב חוסר ערנות לרצועת החוף הנמוכה, שמי האגם אחריה מחזירים את אור הכוכבים ומטעים לחשוב כאילו הספינה בלב ים.
בעת ההחפה היה מפקדה (זאב יחזקאלי) בגשר הפיקוד..
אח"י מזנק עם מפקד השייטת והמפל"ג יעקב ניצן ניסו למשוך אותה מהחוף.
מאמצי החילוץ לא צלחו ונחתת נשלחה מנמל אשדוד לסייע.
גם מאמצים אלו לא צלחו.
הספינה חולצה על ידי גוררת מגויסת "עוזיה", שהגיעה מנמל אשדוד.
לאחר תיקון מהיר במספנת חיל הים קיבל סרן אודי אראל את הפיקוד על אח"י חנית.
ב-16 באוקטובר 1973 השתתפה הספינה בהפגזת תותח 76 מ"מ על טנקים מצריים על רצועת החוף שממזרח לפורט סעיד במטרה לסייע למוצב "בודפשט".
בלילה שבין 19 ל-20 באוקטובר פעלה הספינה בפיקוד אלי רהב להמשך הלחץ בחוף הסורי.
הפעילות נעשתה בזוג, יחד עם אח"י געש (סער 3) בפיקוד אריה שפר.
הספינות הפגיזו גשר על נחל אל-אברש ונענו באש מתותחי החוף הסוריים.
בליל 22–23 באוקטובר 1973 בוצעה הפגזה חוזרת של מתקני הדלק בבניאס.
התפתח קרב מול תותחי 130 מ"מ בחוף וסטי"לים סורים שיצאו מטרטוס ולטקיה.
בשנת 1982 נטלה הספינה חלק במלחמת לבנון הראשונה והשתתפה בין היתר בהנחתת הכוחות לביירות.
הספינה השתתפה בעצירת האנייה "אדי" שנחשדה בהשטת מחבלים.
בשנת 1988, עם גמר שירותה בחיל הים הישראלי, נמכרה הספינה לחיל הים של צ'ילה וקיבלה את שמה החדש LSG-1624 - Iquique.
אח"י בת שבע הייתה נחתת, ששירתה בחיל הים הישראלי בשנים 1969 עד 1995. הנחתת נרכשה בשנת 1969 בדאר א-סלאם, טנזניה, והצטרפה לפלגת הנחתות בשארם א-שייח'.
קיבולת הנשיאה וההנחתה שלה הייתה הגדולה ביותר מכל הנחתות של חיל הים הישראלי, וכללה: 16 טנקי טירן + ים לרבות טנקים PT-76 בסיפון העליון, או 16 טנקי טירן + 2 מסוקי סופר פרלון.
הספינה נבנתה בהולנד כמעבורת משאיות כרייה במזרח אפריקה.
בשנת 1969 נרכשה והועברה לשארם א-שייח' במגמה לתגבר את יכולת חיל הים להנחתת כוחות שריון בחוף המערבי של מפרץ סואץ במלחמת יום הכיפורים.
לאחר הסכם השלום עם מצרים הועברה לים התיכון דרך תעלת סואץ.
שיא פעילותה היה בהנחתת רכב קרבי וחיל רגלים בעת מלחמת לבנון הראשונה.
לאחר מכן הועמדה למכירה ואף נמצא לה קונה אך לבסוף הוטבעה.
מקור ורכישה - נבנתה בהולנד בשנת 1967 במטרה להובלת עפרת נחושת בנהרות במזרח אפריקה.
הספינה נרכשה בשנת 1969 על ידי אריה גלעד (לותר גינגולד) ונרשמה על שם החברה גלעד, אלכסנדר ושות', בראש צוות רכישה מצידו של חיל הים עמד אל"ם צבי תירוש שהיה באותה עת סגן ראש מחלקת ים אשר שילם תמורתה 750,000 דולר.
הספינה הועברה בשנת 1971 לבעלות חיל הים הישראלי.
הספינה Zambia Challenge הובאה מדאר א-סלאם לנמל מומבסה בקניה על ידי צבי תירוש עם צוות אפריקאי ששכר במקום.
במומבסה שונה שם הספינה ל'אח"י בת שבע' בדומה לשמות אוניות העזר 'אח"י בת גלים (ת-81)' ו'אח"י בת ים (ת-83)', – שפעלו כבר בזירת ים סוף באותה תקופה.
האונייה היא כלי השיט היחידי שנשא שם זה בחיל הים.
'אח"י בת שבע' קיבלה את מספר הצי פ-57 כהמשך למספרי הצי בסדרת הנחתות הראשונה.
שהיו באורך 36 מ' (פ-51, פ-53, פ-55) שנבנו במספנות ישראל והועברו לזירת ים סוף בדרך היבשה.
הספינה הועלתה להספנה במבדוק יבש לצורך ביצוע טיפול במכלי האיזון והוצאת נטל חצץ שהיה בנחתת.
איוש - רס"ן צבי גבעתי קיבל את הפיקוד ורס"ן משה אוקסמן קצין מכונה.
יתר הצוות - שכלל את סגן שאול חורב שיועד להיות מפקדה לאחר הגיעה לישראל וכן וסגן רווה ששימש כסגן המפקד וימאים מפלגה 924 באשדוד - הצטרף עם 'אח"י בת ים' - שהגיעה מאילת למומבסה וגם היא הוספנה באותו נמל.
לאחר סיום הטיפולים הפליגו הספינות יחד עד הכניסה לשארם א-שייח' - בסיס מפרץ שלמה.
בעת שהתקרבו למצרי טיראן נוצרה בהלה בכוח ששהה במקום ואף נפתחה עליהם אש.
בבסיס מפרץ שלמה התקיים טקס קבלת הפנים בו השתתף מפקד חיל הים האלוף אברהם בוצר.
בסיום הטקס מסר רס"ן צבי גבעתי את הפיקוד לסגן שאול חורב.
מפקד חיל הים האלוף בוצר הפליג עם הנחתת מבסיס מפרץ שלמה עד הכניסה לנמל אילת, והגיעה ב-23 ביוני 1969.
באילת עמדה הספינה להתקנות שבוצעו על ידי מספנות ישראל וכללו את התקנת כיסוי מעל המחסן הראשי.
הכיסוי יצר סיפון עליון שאפשר לשאת עליו נגמ"שים וגם להנחית שני מסוקים כבדים.
הותקנה שאפשרה ירידת רק"ם מהסיפון העליון לתחתון.
בניסויי ראשון שנערך באילת ללא רק"ם הסתבר כי כוח המנועים איננו מספיק ליציאה מחוף הנחיתה, קצב ריקון הנטל איטי מדי והעוגן האחורי שהורם על ידי כננת דיזל – לא מסוגל לסייע והוחלט כי נדרשים שיפורים בקצב ריקון הנטל, והתקנת מנועי חיצון.
דבר שנדחה לשלב מאוחר יותר.
נחיתת מסוק ראשונה על הבת שבע (עוד לפני פתיחת מעטפת מסודרת) התבצעה בסתיו 1969 כאשר סגן הרמטכ"ל האלוף עזר ויצמן שהטיס את המסוק בלוויית מפקד חיל הים האלוף בוצר נחתו על הספינה שעגנה בין אי האלמוגים לחוף.
נשיאת כח שייטת 13 מכיוון שהכביש בין אילת לשארם טרם נסלל, ועוד טרם סיום השיפוצים, פורקה הרמפה ממקומה הקבוע, והותקנה בין רציף הנמל לסיפון העליון.
ומהרציף עלו לסיפון העליון מספר משאיות עם כלי שיט של שייטת 13 (חזירים).
המשאיות נפרקו בבסיס שלמה בצורה דומה, ומשם המשיכו בנסיעה לכוון אבו רודס.
החזירים שהובלו השתתפו במבצע אסקורט הטבעת טרפדות מצריות לפני הנחיתה המשוריינת במבצע רביב.
לאחר שהסתיימו כל ההתקנות של הנחתת - לרבות הגדלת יכולת פריקה מהירה של מי נטל כדי לאפשר יציאה מהחוף.
נערך בסתיו 1969 ניסויי העמסה מלא שבסיומו קיבלה הנחתת אישור כשירות מבצעית.
ניסויי ההעמסה המלא התבצע עם טנקים מסוג טירן ונוהלו על ידי אל"ם יואל גורודיש ראש תורת חיל שריון.
הניסוי תוכנן להתבצע לאורך שבוע במפרץ מרסה בארקה שמדרום לשארם א-שייח'.
אח"י בת שבע הובילה את כל הכוחות שהשתתפו בניסוי לרבות כוחות הסיוע הלוגיסטיים בשני סבבים מנמל אילת היות שטרם נסלל כביש.
לאחר שכל כוחות השריון הגיעו מובלים על הבת שבע לחוף זה, ואחר שהסתיימו ניסויי ההעמסה של היום הראשון, התקבלה אתרעה מודיעינית כי חיל האוויר המצרי מתכונן לתקוף עם אור ראשון את הכוחות.
אף על פי שטרם ניתן לנחתת כושר טכני להפלגה במעמס מלא, הועמסה תוך זמן קצר בכלל הכוחות המשתתפים (למעט הכוחות הלוגיסטיים), ועברה לפני אור ראשון את מצרי טיראן צפונה כשמעליה חיפוי אווירי של רביעיות מטוסי קורנס (פנטום) שזה אך הגיעו לישראל.
הכוח הונחת במפרץ דהב ובו הושלמו בהצלחה שאר חלקי הניסוי ו'אח"י בת שבע' הוגדרה כנחתת מבצעית.
כחלק מהניסויים תורגלו טנקים קלים מסוג PT-76 שהועמסו על הסיפון העליון בירי לכוון הים.
חלק מהנחיתות התבצעו גם על שוניות אלמוגים מדרום לדהב כדי לענות על תרחישים אפשריים באזור הים האדום.
באחד משלבי הניסויי אחד ממנועי הנחתת חדל לפעול ונוצרה סכנה שהנחתת עם כל הכוחות שהיו עליה תגרף לחוף.
הלקח מומש מספר חודשים לאחר מכן כאשר הותקנו לנחתת 2 מנועי דויטץ' חיצוניים ב.
בתרגיל המסכם השתתף שר הביטחון משה דיין וכל פורום המטה הכללי של צה"ל.
הנחתת עברה לשהות בדרך קבע בבסיס שלמה, ומדי פעם ניסו מטוסים מצריים סוחוי 7, לתקוף את הנחתת משום שהבינו את הסיכון שהיא מהווה בשבילם.
ב-23 בינואר 1970, הפליגה הנחתת משארם א-שייח' לאילת כשעל סיפונה חיילים וציוד צבאי שחזרו ממבצע רודוס.
לאחר הפלגה של כיממה בים שקט הגיעה הנחתת בשעות אחר הצהריים של 24 בינואר למשטח הנחיתה מדרום לנמל הצבאי באילת שם התחילה בפריקת המשאיות שהיו על סיפונה.
המשאיות הראשונות שירדו לחוף היו עמוסות והתחפרו בחול באזור הנחיתה, וחיילים רבים נקראו כדי לסייע בדחיפת המשאיות היורדות.
אחת המשאיות נפלה מדלת הנחתת אל בור שנוצר במקום כתוצאה מהתחפרות המשאיות הקודמות בחול.
בפיצוץ נהרגו 24 איש ונפצעו עשרות, ביניהם שניים מחיילי הבת שבע, ו.
מספר אנשי צוות נפגעו באופן קשה.
דלת האטימה של הנחתת נעקרה ממקומה, והנחתת נאלצה להישאר בהחפה עד למחרת בבוקר.ועדת החקירה שמונתה על ידי הרמטכ"ל חיים בר-לב, בראשות דוד לסקוב קבעה כי בתוך המשאית התפוצץ מוקש נגד אדם שהיה חמוש בניגוד לנהלים.
הפיצוץ גרם להתפוצצות של שישה טון תחמושת שהיו על המשאית ולנפגעים הרבים.
הנחתת עמדה בנמל הצבאי לתיקונים ובאותה עת התמקמה בנמל עקבה חוליית אנשי צפרדע מצריים שפעלו כדי להטביע את הבת שבע.
בוצעה פעילות הגנתית נגד צוללים שכללה, הטלות מטענים מתפוצצים ובדיקות קוער תכופות.
ב-5 בפברואר 1970, חדרו צוללים מצריים שיצאו מעקבה לנמל הצבאי באילת והצמידו מוקשי עלוקה לשתי האוניות שעמדו ברציף וחמקו לעקבה.
מפיצוץ המוקשים הוטבעה ספינת עזר 'אח"י בת גלים (ת-81)' ששקעה בצמוד לרציף.
המוקש התפוצץ ופער חור בממדים של 4X7 מטר.
הצוות התורן של הנחתת, בראשות סגן המפקד סגן גדליהו ביליג הפעיל את מנועי הספינה, שאב את המים שחדרו למחסן בקירור חירום, והצליח להנחית את הספינה בחוף הצפוני באילת.
תא"ל בנימין תלם שהיה באותה עת ראש מחלקת ים, מונה לרכז את פעילות החילוץ של הנחתת.
באותה עת לא הייתה עדיין קיימת יכולת הספנה לבת שבע באילת.
תחת תא"ל ביני תלם עבד צוות של מספנת חיל הים בשיתוף עם אנשי יחידה 707 שהשתמש בסירות גומי וקרשים לאטום זמנית את החור שנפער בתחתית.
נבנתה מחיצה אטומה (לימים הותקנה דלת אטומה שנקראה בשם דלת רמ"חים) במחצית אורך המחסן שאפשר לנחתת להגיע להחפה בחוף הנחיתה שמדרום לנמל הצבאי.
צוות מקצועי בראשותו של יצחק ברוקמן הכין את המשטח כולל פלטות מתכת עם גריז שהונחו במקום, ובסיוע שני טרקטורי דחפור די-9 הצליחו אנשי יחידה 707 להעלות את השליש הקדמי של הנחתת על החוף.
דבר שאפשר לתקן את החור שנפער כתוצאה מהפיצוץ והנחתת שבה לפעילות.
תקופת התיקון נוצלה גם לבצע שיפורים שהמרכזי שביניהם התקנת שני מנועים ב.
ומכלי נטל שרוקנו במהירות ובכוח הכובד ובכך שיפרו את כושר התמרון של הנחתת ואפשרו לה לצאת במעמס מלא ללא בעיות מחוף ההעמסה.
בקיץ 1970 בוצע תרגיל מבצעי מלא יחד עם גדוד טנקים של חטיבה 7 בפיקודו של אורי אור, והנחתת הייתה מוכנה להשתתף במבצע נחיתה אם וכאשר יידרש.
באוגוסט 1970, העביר סרן שאול חורב את הפיקוד על הבת שבע לסרן מייק אלדר.
ב-22 באפריל 1971 בדרכה משארם א-שייח' לאילת התנגשה הנחתת עם אוניית סוחר יוגוסלבית 'אומיס'.
מפקד הנחתת שנקרא לגשר הבחין במצב ותגובתו המהירה לסובב את הנחתת מנעה נזק רב.
דלת האטימה לא נפרצה אך הטנקים זזו הצידה וגרמו להטיה.{{הערה|מייק אלדר, שייטת 11
במלחמת יום הכיפורים תוכננה בזירת ים סוף פעולת איגוף ימי שכלל הנחתת כוחות משוריינים בהיקף של אוגדה בחוף המערבי של מפרץ סואץ על ידי נחתות חיל הים.
לשם כך בנה חיל הים את כוח הנחיתה ובוצעו תרגולים רבים.
בתקופת המלחמה התארגן במפרץ שארם א-שייח' כח נחיתה שכלל גדוד צנחנים בפיקוד עמוס ירון וחטיבת טנקים 274 בפיקוד אל"ם יואל גונן ויחידה 88 - דב לבן בפיקוד רס"ן יוסף יודלביץ.
כלי השיט להעברת הכוחות היו אח"י בת שבע, והנחתות מסדרת 'שיקמה', אח"י אופיר ואח"י שבא ושלוש הנחתות מסדרת 36 מטר.
הכוחות הועמסו לכלי השיט לקראת יציאה.
לאחר המתנה של יומיים בוטל המבצע מחשש להסתבכות והצורך בכוחות לזירות הלחימה העיקריות.
מנועי הנחתת היו בהספק חלש יחסית לגודלה.
אורכה הרב הקשה על תמרון בנמל ובנחיתה.