tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העלילה מתרחשת בחופי סקוטלנד ונסובה סביב לילה אחד ושלוש דמויות מרכזיות: ווילי בארו המכונה "ווילי המלח", המשמש כחייל בשירות משמר החופים ונמצא במשמרת באותו הלילה; מאגי, ארוסתו של ווילי; ומקווירטר הזקן, אביה של מאגי, הנמצא בקשיים כלכליים רבים עד כדי משכון סירת הדייג שלו, מקור פרנסתו היחידי.
הסיפור הכתוב בסגנון הספרות הגותית של המאה ה־19 ומתאר בחמישה פרקים את רצף האירועים הדרמטיים המתרחשים במהלך הלילה, תוך שהגיבור המרכזי משתנה מפרק לפרק.
במהדורה העברית לנובלה, שראתה אור בשנת 2018 בהוצאת הספרים הוצאה עצמית הוצאה לאור, העלילה תוארה כך: "ווילי המלח הוא שומר חוף בכפר השוכן בחופי סקוטלנד.
כשמשמרתו מתחילה באותו לילה סוער, מתקבלת ידיעה על כוונת מבריחים להגיע אל החוף.
כל הדברים מתחילים להיות מפחידים, מרגשים, מלחיצים ומסוכנים, כשסכנת חיים נמצאת מעל ראשם של כל הנוגעים בדבר.
הכל מתחיל ונגמר בלוע המים, אותו מקום שבו האל אינו מביט, הרוח היא היחידה ששורקת והגלים הם הקובעים את גורלך".
"לוע המים", הוא ככל הנראה כינוי שסטוקר נתן למפרץ מוכר הממוקם בחופי אברדינשייר שבסקוטלנד.
מפרץ זה היה ידוע, בשל צורתו, כמקום מסוכן לסירות, עקב הסחף והסלעים המחורצים.
במסגרת הכתיבה בסגנון הגותי, נעשתה האנשה לאותו מפרץ.
סטוקר מאניש את לוע הים - הבולע את כל מי שנכנס לתוכו.
הנובלה תורגמה לעברית בשנת 2018 על ידי יואב גלבוע.
הספר יצא לאור בהוצאת הספרים הוצאה עצמית הוצאה לאור וכריכתו עוצבה גם היא על ידי גלבוע בהתאם לכריכה המקורית של המהדורה הראשונה שראתה אור בשנת 1895.
לֹעֵג לָרָשׁ הוא כינוי תלמודי לאיסור דרבנן על פיו אין לקיים מצוות בקרבת מת, או בבית קברות, כגון ללבוש ציצית או תפילין בבית קברות.
טעם האיסור מפני שיש בזה מעין לעג למתים על כך שהם כבר אינם יכולים לקיים מצוות, בניגוד לחיים.
מקור שמו של האיסור הוא מהפסוק במשלי: .
על פי פשוטו של מקרא הפסוק מדבר על אדם עני - רש בממון.
אולם חכמים דרשו את הפסוק על המתים, שבהיותם פטורים מן המצוות הם כרשים (=עניים) מהן.
בימינו רגילים להשתמש ב'לועג לרש' כמטבע לשון שפירושו לעג והתנשאות בדבר מסוים, על אדם שחסר אותו.
משמעות זו היא גם פשוטו של מקרא - לעג על אדם רש, עני.
במפרשים ביארו שאדם שלועג על אדם עני מראה בכך שהוא סבור שהדבר נגרם לו עקב מעשיו ולא מחמת גזירת הבורא.
בתלמוד הבבלי במסכת ברכות מובאת ברייתא לפיה אין להיכנס לבית הקברות בתפילין או עם ספר תורה שקורא בו, משום 'לועג לרש':
עוד מובא שם סיפור על שני אמוראים, רבי חייא ורבי יונתן, שהלכו בבית קברות, ולאחר שטליתו של רבי יונתן נגררה על הקברים, רבי חייא העיר לו שיש להגביהה: .
הראשונים התקשו להסביר מדוע רבי חייא לא חשש לאיסור זה של לועג לרש, וכן מדוע העיר רבי חייא רק על כך שהציציות נגררות ולא על עצם קיום מצוות ציצית בבית קברות.
הסברים שונים ניתנו על מנת ליישב זאת.
הרא"ש בשם רבנו יונה הסביר כי בזמן התלמוד לא היה נהוג ללבוש בגד דווקא לשם מצוות ציצית, אלא היו מקיימים מצוות ציצית בבגדיהם הרגלים, ולכך אין בעצם ההליכה בציצית בבית קברות משום 'לועג לרש', וגם לא שייך לדרוש מהאדם לפשוט את בגדיו לפני כניסתו לבית הקברות.
אולם בכך שהטלית נגררה על מצבות הקברים יש חרפה למתים.
ומסיק מכך הרא"ש שבימינו, שנוהגים ללבוש בגד מיוחד לשם קיום מצוות ציצית, בעצם לבישת בגד זה בבית הקברות יש משום איסור 'לועג לרש'.
ודבריו נפסקו להלכה בשולחן ערוך.
מכוסה - כאשר אין ניכר שמקיים מצווה, כגון שהציצית או התפילין מכוסים, אין בכך איסור.
קרבה למת - האיסור לקיים מצוות ליד המת, הוא בכל ארבע האמות הסמוכות למת או לקבר, שהמת תופס את מקומו.
כמו כן, לדעת רבים גם בכל שטח בית הקברות חל האיסור, אף מחוץ לארבע האמות הסמוכות לקברים.
קבר קטן - בחידושי מהריט"צ על פרק 'איזהו נשך' במסכת בבא מציעא, כתב שאף ליד קבר של קטן אין לקיים מצוות, על אף שקטן פטור מהמצוות, בשל מספר טעמים, בהם הטעם שייתכן שנשמתו היא נשמת אדם גדול.
טעם זה הוזכר בפוסקים רבים.
קבר אשה - בחידושי המהריט"צ הסיק שאף בקבר אשה שייך איסור 'לועג לרש' גם ביחס למצוות עשה שהזמן גרמן, מחמת הכלל לא פלוג רבנן ובשל חשש מראית העין.
אולם לדעת פוסקים אחרים, כיוון שאף בחייה אשה פטורה ממצוות אלו, אין בקיומן ליד קברה משום 'לועג לרש'.
ספר תורה - לשיטת הרמב"ם אסור להכניס ספר תורה לבית הקברות גם מבלי ללמוד בו.
שכן עצם החזקת ספר התורה היא מצווה.
קריאת שמע - לשיטת הרמב"ם מי שקרא קריאת שמע בתוך ארבע אמות של מת או קבר לא יצא ידי חובתו, ולשיטת הראב"ד אף שעבר איסור, יצא ידי חובה.
שיטת הקבורה בימינו - יש אומרים שמכיוון שכיום נוהגים להעמיק את הקבר מעבר לעשרה טפחים מתחת לקרקע, הרי שהמתים נמצאים ברשות אחרת מבני האדם הבאים בשערי בית הקברות, ולכן אין לגביהם איסור 'לועג לרש'.
ארבע כנפות למת - במסכת מנחות מבואר שבנוסף לאיסור לקיים מצוות בקרבה למת, אסור גם להלביש מתים בבגד שחייב בציצית בלא לקשור לו ציצית: "בההיא שעתא [כשהוא מת] ודאי רמינן ליה [מטילים ציצית בבגדים שקוברים אותו בהם], משום לועג לרש חרף עושהו [כדי שלא ילעגו לו שהוא פטור ממצוות]".
עשיית צרכים - בתלמוד ירושלמי נאמר איסור נוסף של עשיית צרכים בבית הקברות .
לוויית המת - בתלמוד מובא בשם תלמידו של רב יהודה, רחבה (בעל נינתו חומא) שמסר בשמו: "כל הרואה המת ואינו מלווהו - עובר משום 'לועג לרש חרף עושהו'".
לופ היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית, שהופקה על ידי Neptoon Studios ו-DHX Media.
הסדרה שודרה במקור בקנדה בערוץ Teletoon, החל מ-2 במרץ 2016 עד 16 באוגוסט באותה שנה.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ זום בשנת 2016. לסדרה הופקה עונה אחת שכוללת 26 פרקים באורך 23 דקות.
הסדרה סובבת סביב חייהם והרפתקאותיהם של שני החברים הטובים, לוק ותיאו, הלומדים בכיתה ח', שבגלל תאונת סקייטבורד במעבדה הם נתקעו בלולאת זמן, בה כל יום שהם עוברים הוא אותו יום ראשון.
מכיוון שהאירועים של אותו היום תמיד זהים, השניים יודעים בדיוק מה עומד להתרחש, היכן הוא יתרחש ומתי.
הם משתמשים ומנצלים את הידע זה בתור הזדמנות לעשות את כל הדברים שהם רק רוצים, במיוחד בסביבת בית הספר שלהם ובדברים שהם נוטים להסתבך בהם, כי הם יודעים שלמחרת הם יחוו את הכל מחדש.
לוקאס "לוק" דילן מקסוול (ערן מור/מק הייווד, ליון סמית) - חברו הטוב ביותר של תיאו, שלעיתים מתנהג באופן אנוכי ואכפת לו מעט מאוד מאחרים או מההשלכות של מעשיו.
הוא מודע לכך שגווין מחבבת אותו, אך אין לו שום רצון להיות בזוגיות.
הוריו היו בנסיעת עסקים כאשר התחילה לולאת הלופ והוא לא מגלה דאגה לראות אותם שוב.
תיאודור "תיאו" מרטין ג'וניור (עידו דנקנר/ברין מקולי, קווין דוהייני) - חברו הטוב ביותר של לוק, המחושב, השקול והאחראי מביניהם ובעל ידע בלתי נתפס על הלופ.
תיאו מתכנן ניסויים במעבדתו והרבה פעמים נאלץ לתקן את מה שנגרם מהתעלולים הפזיזים של לוק.
הוא מחבב את גווין ומתאמץ להרשים אותה לעיתים קרובות.
באחד הפרקים הוא חושף כי לולאת הזמן נמשכה לפחות ארבע שנים.
אמי (לורן סביר/סטייסי דפאס) - תלמידה גותית בכיתה של לוק ותיאו שמסייעת להם בהרפתקאותיהם מדי פעם, אך לפעמים גם משמשת כמכשול עבורם.
קלייר (אתנה קרקניס) - השמרטפית המתבגרת של לוק, שהיא האחראית עליו בזמן שהוריו נעדרים.
מפני שהלופ נמשך למעלה מארבע שנים, היא נאלצה להיות אחראית עליו שלא לצורך במשך זמן רב, בלי לדעת על קיומו של הלופ.
שרה דובר (אליסון קורט) - הילדה הפופולרית ביותר בבית הספר שמעולם לא מדברת, מתקשרת עם העולם רק באמצעות כתיבת טקסטים לקלי וקל'אי העוזרות שלה שמדברות במקומה.
שרה מדברת רק בסיום הסדרה, שם מתגלה שהיא שמרה את קולה לקראת מופע הכישרונות הקרוב.
קלי וקל'אי (הילה זיתון (קלי) ולורן סביר (קל'אי)/סטפני לין רובינסון, הלן קינג) - שתי תאומות זהות שהן עוזרות של שרה המסייעות לה לתקשר עם העולם בזמן שהיא שותקת ושומרת על קולה.
המאמן לסרד (גדי לוי/סאן קלן) - המורה לכושר גופני בבית הספר, שנוסע תמיד בעגלת גולף.
אף על פי שנחשב למורה הכי נחמד בבית הספר, הכוח עולה לו לראש בקלות והוא מתעצבן במהירות.
מר לימון ג'לו (צביקה פורמן/סאן קלן) - המורה למדעים בבית הספר, שמלמד תמיד שוב ושוב את אותה הכיתה ואת אותו הנושא.
גווינית "גווין" סנדרס (ספיר דרמון/דניס אוליבר) - נערה עם שיער ורוד, שהיא מושא האהבה של תיאו, אף על פי שיש לה רגשות אהבה כלפי לוק שלא מעוניין בה.
היא לעולם לא מצליחה לזכור את שמו של תיאו.
ג'סי (תומר גלר/סקוט גורמן) - הבריון בבית הספר שאוהב להתנכל ללוק ותיאו, מתנהג בגסות, פולט גזים ובעל פתיל קצר.
הוא מתנהג כך אף על פי שהוא לא באמת כזה, והוא למעשה רגיש מאוד.
קייל בוש (יהונתן מגון/אדם קאולי) - הילד הפופולרי ביותר בבית הספר, שהוא מצטיין ומצליח מכל הבחינות.
לוק שונא אותו על כך, והוא תמיד מתעלם ממנו כשקייל נמצא באזור.
לסטר (דניאל מגון/מארק אדוארדס) - תלמיד שאובססיבי למשחקי וידאו ומעביר את רוב זמנו בלוקר שלו.
המנהל אפלקראב (ערן מור/דארן פרוסט) - המנהל של בית הספר.
לוק ותיאו מתעסקים איתו ומרגיזים אותו לעיתים קרובות ללא סיבה.
הסדרה שודרה במספר ערוצים ברחבי העולם, ביניהם קרטון נטוורק שבאמריקה הלטינית, CITV בממלכה המאוחדת, Teletoon בקנדה וערוץ זום בישראל, בו הסדרה שודרה בדיבוב עברי שנעשה באולפני דאבי דאב בביום אפי בן ישראל ובהפקת ענבר שטגר עזרא.
לופהאווה () הוא קטע של ים פתוח לאורך גבול מחוז טרומס ופינמרק בנורווגיה.
רוחבו הוא כ-70 ק"מ (43 מייל), והוא משתרע בין האי הגדול סורויה בפינמרק לבין האיים ארנויה ונורד-פוילייה בטרומס.
פיורד קוואננגן מתחבר אליו מדרום.
מצר פוגלויסונד מתחבר אליו ממערב.
הטמפרטורה הממוצעת היא 1 מעלות צלזיוס.
החודש הכי חם הוא אוגוסט (10 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא פברואר ( מעלות צלזיוס).
ווסאלו מוחמד ג'אקו , הידוע בשם הבמה לופה פיאסקו (Lupe Fiasco), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי, יזם ואקטיביסט אמריקאי.
הוא פיתח עניין בהיפ הופ לאחר שלא אהב בתחילה את הז'אנר, עקב השימוש בוולגריות ובמיזוגיניה בשירי הז'אנר.
לאחר שאימץ את השם לופה פיאסקו והקליט שירים במרתף של אביו, הצטרף בגיל 19 להרכב בשם "דה פאק".
ההרכב התפרק זמן קצר לאחר הקמתו, ופיאסקו פגש עד מהרה את הראפר ג'יי זי, שעזר לו לחתום על חוזה תקליטים עם אטלנטיק רקורדס.
בשנת 2005 הפיק פיאסקו רמיקס לשירו של קניה וסט, "Diamonds from Sierra Leone".
בעקבות הרמיקס, פנה אליו וסט על מנת להתארח בשירו, "Touch the Sky", מתוך אלבומו השני, Late Registration.
השיר היה ללהיט והגיע בשיאו למקום ה-42 במצעד הבילבורד הוט 100.
באפריל 2006 הוציא פיאסקו את סינגל הבכורה שלו כאמן סולו, "Kick, Push", שהגיע למקום ה-78 במצעד הבילבורד הוט 100. בהמשך השנה, הוציא את אלבום הבכורה שלו, Lupe Fiasco's Food & Liquor, בו נכלל השיר.
האלבום זכה להצלחה ושבחים מהמבקרים והגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי הראפ של הבילבורד.
ב-2007 זכה האלבום בארבע מועמדויות בטקס פרסי גראמי, בהם "אלבום הראפ הטוב ביותר".
שנה לאחר מכן, זכה השיר "Daydreamin'" בקטגוריית "הביצוע האורבני/אלטרנטיבי הטוב ביותר".
בשנת 2007 הוציא את אלבומו השני, Lupe Fiasco's The Cool, שזכה גם הוא להצלחה והגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הראפ של הבילבורד.
בנוסף, הוכתר האלבום על ידי הניו יורק טיימס ל"אחד מהאלבומים הטובים ביותר של השנה".
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Superstar", הגיע לעשירייה הפותחת במדינות שונות, בהם ארצות הברית, שם הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100, ובריטניה, שם הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2011 הוציא את אלבומו השלישי, Lasers, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 204,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון לצאתו.
מאוחר יותר, קיבל האלבום את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירת 500,000 עותקים.
1, שהגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד 200. בנוסף, הועמד האלבום לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר.
בנובמבר 2014 הוציא את הסינגל המוביל מתוך אלבומו החמישי, "Deliver", הכולל קולות רקע של הזמר טיי דולה סיין.
ב-1 בדצמבר 2014, הוא התארח בסינגל "Linger" של גאי סבסטיאן.
בינואר 2015 הוציא את האלבום, שנקרא Tetsuo & Youth.
האלבום קיבל שבחים ממבקרי המוזיקה ודורג על ידי מגזין רולינג סטון במקום ה-27 ברשימת "40 אלבומי הראפ הטובים ביותר בשנת 2015".
במצעד הבילבורד 200, הגיע האלבום בשיאו למקום ה-14.
בפברואר 2017 הוציא את האלבום Drogas Light, שהיה לאלבומו הראשון שיצא תחת הלייבל "Thirty Tigers", לאחר שעזב את אטלנטיק רקורדס.
במצעד הבילבורד 200, הגיע האלבום למקום ה-28. בשנת 2018, הוציא את אלבומו הבא, Drogas Wave.
לופ (ברבים: לופות, נקרא גם: טלסקופ מנתחים או לופ רפואי, באנגלית: Loupe) הוא מכשיר אופטי פשוט וקטן המשמש להגדלה.
המכשיר מגדיל מעט יותר מזכוכית מגדלת רגילה, ונועד לשימוש קרוב לעין.
ללופ אין ידית מחוברת והעדשה מוגנת על ידי גליל או חרוט ומוחזקת בדרך כלל ביד או על ידי מכשיר ייעודי כמו משקפיים מיוחדים.
על חלק ממעטפות הלופות קיים מכסה שנועד להגן על העדשה בזמן חוסר שימוש.
הלופות משמשות בעלי מקצוע רבים: יהלומנים, מנתחים, שענים, צלמים, ציירים, אופתלמולוגים ורופאי שיניים.
קיימים שלושה סוגים של לופות:
עדשות פשוטות - משמשות בדרך כלל להגדלה קלה כדי להימנע מאברציה אופטית.
עדשות מורכבות - בדרך כלל משמשות להגדלה עוצמתית יותר מאשר עדשות פשוטות, ובעלות שליטה על האברציה האופטית.
מנסרה - מספר עדשות עם מנסרות
לופאוזאורוס (שם מדעי: Lupeosaurus; מילולית: "לטאה מביכה") הוא סוג של זוחל קדום מסדרת הפליקוזאוריה, אשר חי באמריקה הצפונית של הפרם לפני 295 מיליון שנה מזמננו.
הוא היה קרוב של האדפוזאורוס וה-Glaucosaurus וכמותם היה בעל מפרש גבי מפוצל אך נמוך יחסית.
הסוג תואר בידי החוקר אלפרד רומר ב-1937 והוא הכיל מין בודד – Lupeosaurus kayi.
הוא ידוע ממספר שלדים מאובנים מקוטעים של שני דגימות שהתגלו בטקסס, של עצמות הגוף הגוף ושל אחורי הגולגולת.
זוחל קדום זה הגיע לאורך של 3 מטרים ולמשקל 166 ק"ג בקירוב, כך שהיה קטן יותר מהאדפוזאורוס.
היו לו גפיים חזקות ומתאמות לתנועה מהירה יחסית וחלק מהחוקרים סוברים כי היה טורף, מאחר שהיה גדול מכדי לצוד רק חרקים אך גם לא היה אוכל צמחים מובהק.
לופה היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בפיתוח פתרונות הדפסה למגוון מוצרים אישיים: אלבומי תמונות, לוחות שנה, ותמונות קיר אותם יוצר המשתמש מהתמונות שלו בממשקי העריכה של המחשב או באפליקציה.
החברה נוסדה בספטמבר 2006 על ידי האחים עופר ויורם רוזנבאום, במטרה לאפשר הדפסת תמונות דיגיטליות למוצרי דפוס פיזיים, אותם הצרכן יכול לערוך בעצמו.
בתחילת הדרך החברה סיפקה ממשק עריכה במחשב האישי בלבד.
לאחר עליית עידן הסמארטפונים והצילום שהפך לאחד השימושים העיקריים בהם, פיתחה החברה אפליקציה להדפסת אלבומי תמונות ישירות מהסמארטפון.
בשנת 2023 השיקה החברה אפליקציה חדשה המשלבת יצירת אלבומים אישיים בשילוב יכולות בינה מלאכותית (AI).
החברה פועלת בישראל ומעסיקה כ-40 עובדים.
במהלך השנים, החברה הריצה מספר קמפיינים שיווקיים ושיתופי פעולה, כאשר חלקם זיכו את החברה ואת מייסדיה בפרסים שונים.
פרס 'העסקים הקטנים שחושבים אחרת' מטעם ידיעות אחרונות וחברת אורנג' (2007)
'אנשי השיווק' של איגוד השיווק הישראלי (אפריל 2008)
פרס 'אפי' בקטגוריית הפלטינום עקב המהלך השיווקי של השקת אפליקציית לופה למובייל (2019)
לוֹפֶּה דֶה רוּאֶדָה (בספרדית: Lope de Rueda; ) היה מחזאי וסופר ספרדי, שנחשב בעיני אחדים לטוב ביותר בתקופתו.
סופר רב תכליתי, כתב גם קומדיות, פארסות ופאסוס.
הוא היה המבשר למה שנחשב לתור הזהב של הספרות הספרדית.
מחזותיו נחשבים לשלב מעבר בין ללופה דה וגה.
הוא נולד בתחילת המאה השש עשרה בסביליה, שם, לפי סרוואנטס, הוא עבד כרוקע מתכת.
שמו מופיע לראשונה בשנת 1554 כשחקן ב, כשהוא משחק בעיקר בתפקידים קומיים.
בסופו של דבר הוא היה, בין 1558 ל-1561, מנהל של להקת שחקנים שהגיעה לסגוביה, סביליה, טולדו, מדריד, ולנסיה וקורדובה.
סרוונטס, ילד באותה תקופה, נזכר שראה אותו ואת הלהקה שלו מופיעים.
הוא היה נשוי פעמיים; תחילה לשחקנית, זמרת ורקדנית, מריאנה, שבמשך שש שנים עבדה בשירותו של דון גסטון, , נזיר ואיש כמורה מושבע, שעיזבונו היה נושא לתביעה שהגישה לופה דה רואדה מטעמה של אשתו הגיש תביעה לשש שנות שכר.
נישואיו השניים של דה רואדה היו לרפאלה אנחלה, מוולנסיה ובעלת רכוש, שילדה לו בת.
בקורדובה חלה דה רואדה, וב-21 במרץ 1565 ערך צוואה שהיה מותש מכדי לחתום עליה; הוא כנראה מת זמן קצר לאחר מכן, ועל פי סרוונטס הוא נקבר בקתדרלת קורדובה.
יצירותיו פורסמו לאחר מותו ב-1567 על ידי טימונדה, ששינה קטעים מסוימים בטקסטים.
אלה עוקבים אחר המקור כל כך מקרוב, עד שהם אינם נותנים מושג על כישרונו של דה רואדה; אבל בפאסוס או בפרוזה שלו הוא מפגין שפע של הומור מתפרע, ידע רב על חיי העניים, וכישרון משמח ביותר לדיאלוגים.
יצירותיו בז'אנר כוללות את Las accitunas (עצי הזית).
Discordia y cuestion de amor (מחלוקת ושאלת אהבה) הוא מחזה פסטורלי בחרוזים.
Auto de Naval y Abigail (הסיפור של נבל ואביגיל) הוא מחזה דתי-אלגורי בעל משמעות נוצרית מובהקת המבוסס על התנ"ך.
הוא בז לשימוש בשפה בומבסטית ובמה שנראה לו שימוש מופרז בדאוס אקס מכינה על ידי מחזאים אחרים.
קודמיו כתבו בעיקר עבור קהל חצר המלכות או עבור המחקר; דה רואדה עם להקת השחקנים שלו יצר טעם לדרמה שהוא הצליח לספק, והן סרוואנטס והן לופה דה וגה מודים כי היה המייסד האמיתי של התיאטרון הלאומי.
יצירותיו הודפסו מחדש על ידי המרקיז דה פואנסנטה דל ואלה ב-Colección de libros raros curiosos (אוסף ספרים נדירים ומסקרנים), כרכים.
19 מתוך 26 הפאסוס תורגמו לאנגלית בין השנים 1980 ל-1990 על ידי ג'ואן באקס הנסן, והוצגו על ידי סטיב הנסן ושחקני רחוב סנט ג'ורג' מסנט אוגוסטין, פלורידה, שם הוצגו מדי לילה במשך חמש שנים ברובע הספרדי המשוחזר של העיר.
הם הציגו שבעה מהתרגומים ב-1984 בפסטיבל סיגלו דה אורו ("תור הזהב" של ספרד) התשיעי בצ'מיסל (Chamizal) באל פאסו.
"לופ" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אושר כהן.
הוא יצא לאור ב-17 בספטמבר 2024, בהוצאת חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר נכתב על ידי טל קסטיאל וכהן, שגם הפיק אותו לצד לידור עייש.
השיר עוסק במערכת יחסים שנפגעה ושברה את לבו של הדובר.
הוא מרגיש לכוד בלופ מתמשך של כאב, געגועים ובלבול.
לאורך השיר מתוארים הקושי האישי שלו, כיצד הטירוף ומרוץ החיים העיבו עליו למצוא דרך להימלט ממצבו הרגשי הרעוע.
בלילות, הכאב והזיכרונות מכלים אותו מבפנים, והוא נכשל להבין מדוע התחושות הקשות לא חולפות.
מופגנת תחושת תלות חזקה באדם שעזב אותו, והוא מתקשה לשחרר אותו מלבו.
במקביל ישנה קריאה נואשת לתיקון המצב – הוא מבקש מאותו אדם לחזור, לדבר אתו ולתקן את הקשר ביניהם.
על-אף הכאב, הוא מאמין שאפשר לתקן את הדברים, ולצאת יחד מהלופ הזה של סבל וגעגועים.
השיר מדגיש את הניגוד בין הרצון לשחרר ולצאת לדרך חדשה לבין הכאב של הפרידה והתקווה שאולי יש דרך לשקם את הקשר.
התמונה מציגה איור של גיטרה אקוסטית עם מבנה לולייני העוטף את חלקה המרכזי, ויוצר אשליה שהצוואר שלה משולב בתוך מדרגות ספירליות.
העיצוב מתמקד במרכז הגיטרה, עם קווים נקיים המדגישים את צורת המדרגות ואת שילובם עם הגיטרה בצורה הרמונית.
הצבעים בתמונה הם בגוונים בהירים ורגועים.
מתחת לאיור, ניתן לראות את שמו של האמן, "אושר כהן", ואת שם השיר "לופ".
השימוש במדרגות ספירליות סביב הגיטרה מרמז על תחושת חזרתיות, תנועה במעגל, וממחיש את השם "לופ", שמתקשר לרעיון של מעגל אינסופי או חזרה בלתי פוסקת.
"לופ" זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל.
הוא הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד המדיה פורסט, המבוסס על נתוני האיירפליי השבועיים של ישראל.
כמו כן, "לופ" דורג במקום הראשון במצעד ה"היטליסט" ובמקום השביעי ב.
במוזיקה, לופ היא טכניקה ספציפית שבה קטע מוזיקה קצר (לעיתים קרובות מספר תיבות) מושמע ברציפות במחזור .
טכניקה זו נפוצה בעיקר בהפקת מוזיקה אלקטרונית, הופעות חיות ושכבות רקע מוזיקליות.
לופ על קטעים קצרים יוצרת דפוס אוסטינטו בשיר.
ניתן ליצור לופים באמצעות מגוון רחב של טכנולוגיות מוזיקה, לרוב דיגיטליות, כולל פונוגרפים, דוגמי צלילים דיגיטליים, לופרים, סינתיסייזרים, סקוונסרים, מכונות תופים, מכשירי רשמקול ויחידות עיכוב דיגיטלי , ותכנות מוזיקלי באמצעות תוכנות מוזיקה.
בעוד שלופים כרוכים בחזרה מוזיקלית, הם מכניים וקבועים יותר, לרוב ללא וריאציה.
בעוד שחזרה מוזיקלית הופיעה במוזיקה של כל התרבויות, המוזיקאים הראשונים שהשתמשו בלופים במובן העכשווי היו מחלוצי מוזיק קונקרט ואלקטרואקוסטיקה של שנות ה-1940, כגון פייר שפר, חלים אל-ד'בע , פייר אנרי, אדגר וארז וקרלהיינץ שטוקהאוזן.
השימוש הראשון בלופים מוקלטים, מדוגמים דיגיטלית במוזיקה הפופולרית הוא באלבום האולפן החמישי של להקת המוזיקה האלקטרונית היפנית Yellow Magic Orchestra , Technodelic .
לוּף יָרֹק (Arum hygrophilum) הוא גאופיט רב-שנתי בעל פקעת ממשפחת הלופיים (Araceae), ואחד מארבעת מיני הסוג לוף הגדלים בישראל.
משפחת הלופיים מאופיינת בצמחים עשבוניים רב-שנתיים בעלי תפרחת מיוחדת, המורכבת ממתחל (עלה מקופל) העוטף שִזרה מרכזית שעליה ערוכים פרחים חד-מיניים וחסרי עטיף.
הסוג לוף כולל כ-26 מינים, שתפוצתם משתרעת ממקרונזיה ואירופה ועד מערב סין; בישראל מיוצגים נוסף על לוף ירוק: לוף ארץ-ישראלי, לוף מנומר ולוף מוארך.
תפרחתו של לוף ירוק קטנה ביחס לזו של המינים האחרים וצבעי המתחל אינם כהים כשל מינים אחרים בסוג.
תפוצתו העולמית של לוף ירוק שנויה במחלוקת בין מקורות שונים.
במסדי נתונים אחדים, כגון POWO, מצוּינת תפוצה מקוטעת הכוללת נקודת איסוף בודדת בצפון-מזרח מרוקו וכן דיווחים ממזרח קפריסין וממערב טורקיה, נוסף על אוכלוסיות במזרח הלבנט: דרום-מערב סוריה, לבנון, ירדן וישראל.
אולם לפי ה-IUCN ומפת התפוצה הנלווית לו, תפוצתו הטבעית של לוף ירוק מצטמצמת למזרח הים התיכון בלבד – ישראל, ירדן, דרום-לבנון ודרום-סוריה.
דיווחים מטורקיה מיוחסים כיום למין קרוב (Arum euxinum) ואינם כוללים את לוף ירוק.
במרוקו דווחו אוכלוסיות אחדות שיוחסו ל-Arum hygrophilum, וחלקן אף הוערכו כקיימות במסגרת ההערכה האזורית של ה-IUCN לשנת 2017; עם זאת, מעמדן הטקסונומי של אוכלוסיות אלה אינו חד-משמעי ויש צורך בבדיקה מחודשת של זהותן.
לוף ירוק אינו שכיח בישראל.
התפוצה בישראל: חוף הגליל, עמק עכו, חוף הכרמל, השרון, השפלה הדרומית, הגליל העליון, הגליל התחתון, הכרמל, עמק יזרעאל, הגלבוע, השומרון, הרי יהודה, מדבר יהודה, עמק החולה, עמק הירדן העליון, הגולן.
המין שכיח יותר בצפון מישור החוף ומרכזה, בגליל ובמערב הגולן ובעמקים.
הוא גדל היטב בסוגי קרקע שונים, ובקרקעות שאינן מעובדות ומתפתח יפה גם במקומות דלים בקרקע כערימות אבנים, דרדרות סלעים ומצוקים תלולים.
בישראל הוא גדל בבתי גידול מוצלים ולחים, בצל חורש ים-תיכוני.
הצמח קשור בעקביות לבתי גידול לחים ומוצלים.
והיא אולי קשורה למאביקים שלו כיתושים הזקוקים למקורות מים לצורך התרבותם.
לוף ירוק הוערך ב־IUCN כ"קרוב לסיכון" (Near Threatened).
דירוג זה מבוסס על שטח תפוצה בפועל (AOO) המוערך כנמוך מן הסף הנדרש לסיווג כמין בסיכון, ועל ירידה מתמשכת בשטח ובהיקף בתי הגידול הלחים שבהם מתקיימות אוכלוסיות המין.
עם זאת, מספר האתרים גדול מעשרה, והמין אינו נתון לתנודות אוכלוסייה קיצוניות, ולכן אינו מסווג כמין מאוים.
בישראל נחשב בעבר למין נדיר יחסית, אך תפוצתו המקומית מתרחבת, ייתכן שבשל ירידה בליקוטו למאכל ובשל התפשטות לבתי גידול משניים.
השם המדעי של הסוג Arum מקורו ביוונית העתיקה ἄρον (aron), שם קדום לצמחי לופיים בעלי שִזרה ומתחל.
שם המין hygrophilum בנוי מן היוונית ὑγρός (hygros = "רטוב, לח") ו-φῖλος (philos = "אוהב'), ומתאר את זיקתו של הצמח לבתי גידול לחים ומוצלים.
השם העברי לוף לסוג Arum הופיע לראשונה בכתבי ועד הלשון העברית בשנת 1913 (עמ' 14), על בסיס אזכורים מן התלמוד והמדרשים וערבית.
בהמשך, השם הוצע במילון ילקוט הצמחים (הערה 390; 1930), שנשען על הכתוב במשנה ().
השם התקבע סופית במילון צמחי ארץ-ישראל – שמות המשפחות והסוגים משנת 1946, סעיף 92.
השם לוף – لوف (Lūf / Lof) הוא השם הנפוץ ביותר בערבית לסוג כולו ברחבי הלבנט: סוריה, לבנון, ארץ-ישראל וירדן.
שמו הערבי של לוף ירוק הוא לוף אח'צ'ר – لوف أخضر (Lūf ʼAkhḍar), שמשמעותו זהה לשמו העממי באנגלית – Green Arum.
השם העברי „לוף ירוק" הולך בעקבותיהם, ותכליתו להבדיל מין זה ממיני הלוף האחרים בישראל, שצבעי המתחל שלהם כהים.
בלוף ירוק העלים מופיעים לפני הפריחה (בניגוד למיני אחילוף) וקמלים בקיץ.
העלווה מתפתחת מסוף אוקטובר ונמשכת עד אמצע מאי.
תקופת הפריחה מסוף ינואר ועד תחילת מאי – מוקדמת ביחס לשאר מיני הלוף בישראל - במקומות לחים היא נמשכת עד אוגוסט.
הפירות הירוקים מתפתחים מתחילת אפריל ועד סוף יוני, הבשלת הפירות נמשכת ממאי עד יוני ועיתים רחוקות עד אוגוסט.
לאחר הגשם מגיחים העלים כשהם מלופפים כחרוט.
במועד הפריחה התפרחת אינה מדיפה ריח שאדם יכול לחוש.
לאחר הפריחה נותר המתחל המתייבש סביב למקבץ הפירות וחוצץ בינה ובין הסביבה.
יותר מאוחר הפירות תופחים וצינור המתחל נסדק ונקרע וחושפים בעת התפתחות הזרעים פירות ירוקים במקבץ הפרי המתנשא גבוהה מעל הקרקע.
לוף ירוק מאריך בפריחתו מתחילת דצמבר עד סוף אפריל.
על אף תקופת הפריחה הארוכה מצטמצם מועד הבשלת הפירות לחודש יוני ותחילת יולי בלבד.
יוצא איפוא, כי ענבות בוסר ירורות מאריכות חיים לעיתים כדי מחצית השנה ואף יותר.
אף פעם לא נמצאו בשלב זה ענבות ממכורסמות או אסופות וזאת על אף העובדה שהן בולטות מאוד בשטח.
משך הפריחה של כל תפרחת כעשרה ימים.
רק ביום הפריחה האחרון נסדקים המאבקים והאבקה נשפכת מהם.
כמאביקים משמשים זכרים של יתושים זעירים שנכנסים אל צינור המתחל, אבל אינם יכולים לצאת משם בגלל השבעה שמצויה מעל הפרחים הזכריים.
אותם יתושים לכודים כל אותה עת בתפרחת, ונהנים כנראה מן הלחות הגבוהה, ומן הנוזל המתקתק המופרש מן הצלקות.
לאחר שחרור האבקה ביום האחרון הזיפים מתרפים והיתושים משתחררים.
בעת יציאתם מצינור המתחל הם נאלצים לעבור דרך חגורת הפרחים הזכריים, וגרגרי אבקה נדבקים לגופם — וכך מתבצעת ההאבקה.
שני מנגנונים למניעת ההאבקה העצמית מוכרים בלוף ירוק:
פרוטוגיניה מוחלטת (הפרדה מוחלטת בזמן) – הצלקות מבשילות ביום הראשון לפריחה, בעוד שפיזור גרגרי האבקה מתרחש רק ביום העשירי, כאשר הצלקות כבר אינן מסוגלות עוד לקלוט אבקה.
לכידת מאביקים בצינור המתחל (Psychodid trap) – יתושים זעירים ממשפחת היתושעשיים חודרים לתפרחת בשלב הנקבי ונותרים לכודים בה לאורך כל ימי הפריחה.
הם משתחררים רק לאחר סיום השלב הנקבי, בעת פיזור האבקה, ולכן אינם יכולים להאביק את אותה תפרחת שממנה יצאו.
מנגנון זה מבטיח מניעת האבקה עצמית ומגדיל את הסיכוי להאבקה זרה.
האבקה נעשית בעיקר בידי יתושים זעירים ממִשְׁפַּחַת הַיַתּוּשְׁעָשִׁיִּים (Psychodidae), ובעיקר המין יַתּוּשְׁעַשׁ אפרפר (Psychoda cinerea Banks).
היתושים בסוג יתושעש הם יתושים קטני ממדים שאורך גופם, לרוב 1 עד 3 מ"מ.
הכנפיים עשירים בעורקי אורך מקבילים זה לזה, אך דלות בעורקי רוחב.
בשעת מנוחה חופות הכנפיים על הגוף בצורת גג משולש ומדמות עצמם לעשים.
היתושים הבוגרים שוכנים במקומות חיות בקרבת מי שופכין או בסבך צמחייה, לעיתים בכמויות עצומות ויש שהם חודרים לבתים, שם הם מעדיפים את חדרי האמבטיה ואת ביתי השימוש.
הזחלים מתפתחים במקומות עשירים בחומר אורגני, במקורות מים נקיים או מזוהמים, או במקורות לחים למחצה.
אוכלוסיות גדולות של זחלים מצויות לעיתים בצינורות מי שופכין.
לוף ירוק הוא גאופיט רב-שנתי בעל שורשים אדוונטיביים היוצאים מראש פקעת אנכית.
ברקמות הצמח ישנם אידיובלסטים המכילים ראפידים של אוקסאלט הסידן.
בצרורות הצינורות של הגבעולים ופטוטרות העלים משולבים צינורות מיץ חלביים מפריקים ובלתי מסועפים.
הפקעת כדורית שטוחה או דמוית ביצה, וקוטרה 2.5 עד 5 ס"מ.
במהלך עונת הצמיחה נוצרת לצד הפקעת הוותיקה פקעת חליפית, המצמיחה עלים אך אינה נושאת תפרחת באותה שנה; הפריחה מתרחשת רק בעונה שלאחר שהפקעת החליפית הופכת לפעילה.
פקעות הצומחות סמוך לפני הקרקע נוטות להיות בלתי סימטריות: לרוב שטוחות ומוארכות, מלוכסנות, בעלות בסיס צר וחלק עליון רחב; הניצן ממוקם סמוך לבסיס, וסביבו מתפתחים שורשי הזנה דקיקים ושורשים עסיסיים מתכווצים.
לוף ירוק הוא צמח חסר גבעול נושא עלים; העלים ערוכים בשושנת בבסיס הצמח, מזדקרים מן הקרקע ונישאים על פטוטרות ארוכות מאוד, הארוכות באופן ניכר מן הטרף ושוות באורכן לעמוד התפרחת.
בסיסי הפטוטרות עטויים בנדן רחב, המקיף חלקית את בסיס העלים הסמוכים.
טרפי העלים מזדקרים דמויי ראש-חץ: בסיס הטרף מתפצל לשתי אונות ארוכות, מחודדות, נמשכות לאחור ומרוחקות זו מזו; עם התארכות העלה ניכר המרחק בין אונות הבסיס.
פני הטרף ירוקים ובעלי עירוק מרושת, הניכר במיוחד בעורקים הצדדיים.
בנוגע למבנה התפרחת במשפחת הלופיים בכלל ובסוג לוף בפרט, מומלץ לעיין בפרקים "מאפיינים מורפולוגיים של משפחת הלופיים בישראל" ו"מורפולוגיה של הסוג לוף" שבערך לוף (סוג).
תפרחתו של לוף ירוק תואמת את העקרונות הבסיסיים של מבנה זה, ובפרק שלהלן מפורטות תכונותיו המיוחדות של המין.
בלוף ירוק התפרחת נישאת על עוקץ שאורכו דומה לאורך פטוטרות העלים, קודקודו של טרף המתחל רכון קדימה וסוכך על פתח צינור המתחל והשזרה, ובכך מונע את חדירתם של מי גשמים.
לעיתים מופיעות על אותו נצר יותר מתפרחת אחת – תופעה ייחודית למין בישראל.
המתחל גלול בבסיסו לצינור סביב השזרה; שולי המתחל מפורדים עד בסיסם וחופפים זה את זה בחלקם התחתון.
חלקו העליון של המתחל פרוש לרווחה וקעור, וארוך מן הצינור.
צדו החיצוני ירוק, ואילו צדו הפנימי ירקרק וקטיפתי.
צינור המתחל גלילי, נפוח יותר בבסיסו, גובהו 2.5 עד 3.5 ס"מ וקוטרו 1.2 עד 1.7 ס"מ; פתחו צר, ודופנו הפנימית חלקה ואינה קטיפתית, נושאת כתם ארגמן גדול ובולט – סימן זיהוי מובהק של המין.
על השזרה ערוכות חגורות פרחים חד-מיניים חסרי עטיף:
חגורת הפרחים הנקביים אינה צפופה, דמוית טבעת ואורכה 6 עד 15 מ"מ.
הפרחים הנקביים דמויי ביצה הפוכה והם נטויים במלוכסן כלפי מעלה.
לעיתים מופיעות על הצלקות טיפות של נוזל שקוף.
מעל התפרחת הנקבית יש אזור עקר הנושא 1 עד 3 דורים של פרחים מנוונים דמויי זיפים ארוכים.
הזיפים נישאים על בסיסים נפוחים דמויי בולבוס, ללא גבנונים על פניהם.
צבע הבסיסים לבנבן וצבע הזיפים שבראשם סגול-ארגמן.
חגורת הפרחים הזכריים דמוית טבעת ואורכה 3 עד 7 מ"מ.
בפרח הזכרי 2 עד 3 אבקנים, המאבקים צפופים וצבעם סגול-ארגמן.
מעל התפרחת הזכרית ערוכים הפרחים המנוונים ב-2 עד 4 דורים, הפרחים נימיים וצבעם סגול-לבנבן.
בסיסי הפרחים המנוונים נפוחים רק במידה מועטה ועל פניהם ניכרים גבנונים.
הם יוצרים סבכה צפופה שדרכה עוברים רק יתושים זעירים.
האלה – החלק העליון של השִׁזְרָה, שמעל חגורות הפרחים – מאורך גלילי וצר, קטיפתי וארגמני, קוטרו כ-3 מ"מ ואורכו קצר מן המתחל.
הפרי ענבה עסיסית המאדימה עם הבשלתה, ובה 1 עד 4 זרעים שצבעם חום בהיר עד כהה.
הזרע חסר כל תוספת והוא דמוי כדור; קוטרו כ-3 מ"מ וקליפתו עבה, קשה ומגוממת.
העוברים שקועים בתוך רקמת אנדוספרם מפותחת, ועליהם ועל חומרי השמורות מגינה הקליפה הקשה.
זרעים שהוחזקו מזה שלוש שנים במעבדה ללא חיטוי וזרעים שנאספו בשדה לא נמצאו מוטפלים או מחוררים על ידי מזיקים.
בלוף הבשלה היא בקיץ בחודש יוני ובתחילת יולי.
פירות ירוקים, צהובים, כתומים ואדומים מפוזרים באותו מקבץ פירות.
הבשלת הנקודתית אינה מאפשרת איסוף כל המקבץ כיחידה קיבוצית, שכן לצד הפירות הבשלים הניכרים בצבעם האדום, מצויים פירות בוסר ירוקים.
הפצת הזרעים נעשית על ידי ציפורים.
הענבות הבשלות מלוקטות על ידי ציפורים המטיבות לברור במקוריהן את הפירות הבשלים והעסיסיים ומפיצות את הזרעים הלאה.
לוף ירוק ניתן להבדלה משאר מיני הלוף בישראל הן באמצעות מאפייני העלווה בתקופת הצמיחה הווגטטיבית, והן על פי מבנה וצבעי התפרחת בעת הפריחה.
סימנים אלו מאפשרים הבחנה ברורה בעיקר מול לוף ארץ-ישראלי ולוף מנומר, הדומים לו בחזותם הכללית ובבית הגידול.
בהיעדר תפרחת: טרפי העלים של לוף ירוק דמויי ראש חץ; אונותיהם ארוכות, מחודדות מעט ומפושקות ומשוכות לאחור – בשונה מלוף ארץ-ישראלי שאונותיו קצרות, מעוגלות ואינן מפושקות.
חלקו העליון של טרף המתחל ירוק עד ירוק כהה מבחוץ, ומלבין או ירקרק בהיר בצדו הפנימי; טרף זה נטול גוון ארגמן ואיננו קטיפתי – בשונה מלוף ארץ-ישראלי ולוף מנומר.
בסיסי הפרחים המנוונים, המצויים מעל חגורת הפרחים הזכריים, נפוחים ומכוסים גבנונים – בשונה מלוף ארץ-ישראלי, שבו בסיסי פרחים אלה חלקים.
השימוש בלוף ירוק כירק מאכל מבושל מוכר מימים ימימה, אף שהוא מכיל מחטי אוקסלאט סידן; מחטי האוקסלאט (raphides) גדולות יחסית, קשות וחדות, והן פוצעות את רירית הפה והלוע וגורמות לכאב.
אכילת עלים טריים גורמת לתחושת צריבה הנמשכת זמן רב, ועלולה לגרום גם להפרשת רוק מרובה, לבצקת ואף לתחושת חנק.
השימוש בעלי לוף למאכל היה שכיח בימי קדם ובתקופות הצנע והמחסור בארץ ישראל.
בעת ליקוט העלים קיימת עדיפות לעלים צעירים יחסית, שטרם התפתחו בהם גבישי אוקסלאט הסידן בכמות גבוהה.
בהכנת העלים למאכל יש להסיר מן הטרף את הפטוטרת, ורצוי גם את הציר המרכזי של העלה, לקצוץ ולבשל במי מלח במשך שעתיים לפחות, ולעיתים אף להחליף מים במהלך הבישול; לפני הוספתם לתבשיל נהוג לסחוט את העלים היטב.
הבישול הממושך נדרש לשחרורם של גבישי אוקסלאט הסידן מן התאים והעברתם אל מי הבישול.
החימום כשלעצמו אינו משנה את מבנם הכימי או הפיזי של הגבישים ואינו ממיר את אוקסלאט הסידן לחומר אחר; פעולתו מתמצה בפירוק דפנות התאים והרקמות הקושרות את הגבישים לעלה, ובהפחתת ריכוזם בעלים מתחת לסף גירוי הכאב.
לאחר הבישול משתנה גם אופן פיזורם של הגבישים ברקמה: לפני הבישול הם מרוכזים בתוך תאים ויוצרים אשכולות מחטניים הגורמים לפגיעה מרוכזת בריריות הפה; לאחר הבישול הם מפוזרים בין שרידי הרקמה והחללים הבין-תאיים, ולכן מידת הפגיעה פוחתת מאוד.
כמו כן, אכילת העלים לאחר בישולם אינה דורשת לעיסה ממושכת, ובכך פוחת המגע המכני בין הגבישים ללשון ולחיך – ותחושת הצריבה כמעט נעלמת.
חיל האוויר הגרמני (; "לופטוואפה" הוא שם גנרי לכל חילות האוויר הגרמניים) הוא הזרוע האווירית של הבונדסוור, צבא הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
עם כוח אדם של 28,271 חיילים סדירים ו-4,914 אנשי מילואים, זהו חיל האוויר הרביעי בגודלו באיחוד האירופי, אחרי חיל האוויר של בריטניה, חיל האוויר הצרפתי וחיל האוויר האיטלקי.
אף על פי שתקציבו הופחת משמעותית מאז סוף המלחמה הקרה, עדיין נחשב חיל האוויר הגרמני לאחד מחילות האוויר המחומשים ביותר בעולם.
לפני הקמת החיל, נוסד בשנת 1910 שירות האוויר הגרמני, אשר פורק בשנת 1918 בעקבות הפסד גרמניה במלחמת העולם הראשונה וחתימת חוזה ורסאי.
חיל אוויר (לופטוואפה) הוקם שוב על ידי היטלר בשנת 1935, ופורק שוב עם כניעת גרמניה הנאצית בשנת 1945 עת הפסידה במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1956 הוקמו בגרמניה המזרחית ובגרמניה המערבית שני חילות אוויר נפרדים.
לאחר איחוד גרמניה מחדש שולבו בתוך חיל האוויר של מערב גרמניה, חלקים מחיל האוויר של צבא העם הלאומי.
בין החילות האלו, לחיל האוויר הנאצי, אין המשכיות ארגונית.
הפעילות הקרבית הראשונה של החיל המאוחד נערכה בספטמבר 1995 במהלך מלחמת בוסניה.
מפקד חיל האוויר הגרמני הוא לוטננט גנרל אינגו גרהרץ.
נכון לשנת 2015 חיל האוויר משתמש באחד עשר בסיסים, בשניים מהם אין כלי תעופה.
יתר על כן, לחיל האוויר נוכחות בשלושה שדות תעופה אזרחיים.
החיל נוסד בשנת 1910, בעקבות פיתוחם של המטוסים הצבאיים הראשונים.
המטוסים הראשונים שימשו בעיקר לסיור, כסיוע לכוחות הקרקע.
במלחמת העולם הראשונה (1914-1918) החיל הפעיל מטוסי קרב, סיור והפצצה וספינות אוויר להפצצה.
בחיל שירתו טייסי קרב בולטים שזכו לפרסום רב, כמו מנפרד פון ריכטהופן (כונה "הברון האדום", הפיל 80 מטוסים), ארנסט אודט (הפיל 62 מטוסים), הרמן גרינג (הפיל 22 מטוסים) ומקס אימלמן (הפיל 15 מטוסים).
אחרי תבוסת גרמניה במלחמה, ובהתאם לתנאי חוזה ורסאי שנחתם בשנת 1919, פורק חיל האוויר.
בשנת 1924 החלו הגרמנים לאמן טייסי קרב בבסיס אימונים סודי, בסיועה של ברית המועצות אשר נסגר בשנת 1933. בפברואר 1935 החליט קנצלר גרמניה אדולף היטלר להקים מחדש את חיל האוויר.
היטלר מינה את הרמן גרינג למפקד החיל, אשר הוקם בניגוד לחוזה ורסאי.
הקמת החיל לא עוררה כל תגובה מצד חבר הלאומים, בריטניה או צרפת אשר נהגו במדיניות הפיוס כלפי גרמניה.
החיל השתתף במלחמת האזרחים הספרדית (1936-1939), וסייע לכוחותיו של פרנסיסקו פרנקו לתפוס את השלטון בספרד.
באפריל 1937, החיל השתתף בהפצצת גרניקה, שזכתה לגינוי בינלאומי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה החיל נחשב לחיל-האוויר החזק ביותר בעולם.
הוא מילא חלק חשוב בכיבוש המהיר של פולין, נורווגיה, דנמרק, לוקסמבורג, בלגיה, הולנד וצרפת, מספטמבר 1939 עד יוני 1940. עם זאת, החיל נכשל בניסיון להשיג עליונות אווירית בקרב על בריטניה, משום שמיהר לתקוף מטרות תעשייה בערים, ולא התמקד בתקיפת שדות התעופה ותחנות המכ"ם.
בחזית המזרחית, נהנה הלופטוואפה מעליונות אווירית מוחלטת מול ברית המועצות, בזכות מטוסים מתקדמים יותר וטייסים איכותיים ומנוסים יותר.
למרות זאת, הצבא האדום הדף את הגרמנים מערבה כשניצח בקרב קורסק, בסטלינגרד ובלנינגרד.
בצפון אפריקה, סייע החייל לכוחותיו ארווין רומל, וכן בלחימה ביוגוסלביה, ביוון, באיטליה ובהגנה על שדות הנפט ברומניה.
הלופטוואפה היה חיל האוויר הראשון בעולם שהכניס לשירות מבצעי מטוס קרב סילוני (מסרשמיט Me-262), טיל שיוט מונחה (V-1) וטיל בליסטי (V-2).
אך המחסור בדלק, בטייסים ובשדות תעופה, לצד לחימתן העיקשת של בעלות הברית, הובילו לתבוסתו.
בנוסף, הפעיל החיל בין השנים 1940–1941 יחידת צנחנים, פאלשירמייגר.
היחידה צמצמה משמעותית את פעילותה, בעקבות מותם של יותר מ-3,000 צנחנים בכיבוש האי כרתים.
המתקפה האחרונה של החיל נערכה ב-1 בינואר 1945, במטרה להשמיד מטוסי אויב על הקרקע, אך החיל איבד יותר מ-300 מטוסים ונאלץ להתמקד במשימות הגנה.
היטלר פיטר את גרינג מפיקוד על החיל זמן קצר לפני כניעת גרמניה, כשגילה שהאחרון ניסה לארגן הסכם כניעה מול בעלות הברית.
למפקד הלופטוואפה מונה גנרל-פלדמרשל רוברט גריים, קצין בכיר בחיל.
לקראת סוף המלחמה גריים נמלט מברלין ונתפס על ידי הצבא האמריקני ב-8 במאי 1945. הוא התאבד בכלאו באוסטריה ב-24 במאי 1945. גרינג נתפס על ידי הצבא האמריקני באוסטריה, הורשע בביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות במשפטי נירנברג, נידון למוות והתאבד בכלאו ב-15 באוקטובר 1946.
לאחר ניצחון בעלות הברית וכיבוש גרמניה הוחלט על פירוק החיל.
לאחר מלחמת העולם השנייה התנועה האווירית בגרמניה קוצצה באופן משמעותי.
הטיסה הצבאית נאסרה לחלוטין לאחר שב-1946 הלופטוואפה, חיל האוויר של הרייך השלישי, פורק על ידי ועדת הפיקוח של בעלות-הברית.
המצב השתנה בשנת 1955, כאשר גרמניה המערבית הצטרפה לנאט"ו.
בעלות הברית המערביות האמינו כי גרמניה נדרשת להתמודד עם האיום הצבאי הגובר של ברית המועצות ושל בעלות בריתה מברית ורשה.
לפיכך, ב-9 בינואר 1956, הוקם חיל אוויר גרמני חדש כחלק מצבא גרמניה, הבונדסוור.
טייסי קרב ידועים רבים מהלופטוואפה הצטרפו לחיל האוויר החדש ועברו הכשרה ורענון בארצות הברית בטרם חזרו לגרמניה המערבית, כדי לשדרג את הציוד העדכני שסופק על ידי האמריקאים.
בניהם היו אריך הרטמן, גרהרד ברקהורן, גינטר ראל
שטיינהוף הפך למפקד העליון של הלופטוואפה וראל היה ליורשו.
טייס נוסף שלחם במלחמת העולם השנייה, יוזף קאמהובר, עשה גם קריירה משמעותית בחיל האוויר הגרמני שלאחר המלחמה.
הוא פרש ב-1962 כ"אינספקטור דר לופטוואפה" (מילולית: מפקח חיל האוויר), התפקיד הבכיר בחיל.
למרות ההסתמכות החלקית של חיל האוויר החדש על חיילים ששירתו בזרוע האווירית של הוורמאכט, לא הייתה שום המשכיות ארגונית לחיל האוויר החדש.
זה עולה בקנה אחד עם המדיניות של הבונדסוור בכללותה, שאינה רואה עצמה כממשיכה של הוורמאכט, ואינה ממשיכה מסורת של כל ארגון צבאי גרמני קודם.
המתנדבים הראשונים של חיל האוויר הגיעו לבסיס חיל האוויר נורבניך בינואר 1956. באותה שנה, סופק לחיל האוויר הגרמני המטוס הראשון שלה, ריפבליק אוויאיישן F-84 ת'אנדרסטרייק, תוצרת ארצות הברית.
בתחילה, חולק חיל האוויר הגרמני לשתי מפקדות מבצעיות, אחת בצפון גרמניה, שהשתלבה עם חיל-האוויר הטקטי השני של בעלות-הברית, ושנייה בדרום גרמניה, שהשתלבה עם חיל-האוויר הטקטי הרביעי של בעלות-הברית.
הטייסת הראשונה שהוכרזה כמבצעה הייתה טייסת התובלה האווירית ה-61 בבסיס ארדינג אייר, ולאחר מכן טייסת מפציצי-קרב ה-31 בבסיס חיל האוויר בבוכל.
ב-1958 גייס חיל האוויר הגרמני את חייליו הראשונים וב-1959 הכריז הלופטוואפה על יחידת הטילים ה-11 בקאופורן.
היחידה חומשה בטילי שיוט קרקע-קרקע מסוג MGM-1 מטאדור, אשר היו לנשק גרעיני טקטי.
באותה שנה, כנף הקרב 71 הפכה מבצעית, בחימוש מטוסי נורת' אמריקן אוויאיישן F-86 סייבר בבסיס הלורנר הייד.
כל המטוסים הציגו, וממשיכים להציג, את צלב הברזל על גוף המטוס, בדומה למלחמת העולם הראשונה של 1918, ולא כמו צלב הקרס מתקופת הנאציזם.
בזנב המטוס הוצג דגל הלאום של מערב גרמניה.
ב-1963 ראה הלופטוואפה את ההתארגנות הגדולה הראשונה שלו.
שתי המפקדות המבצעיות של חיל האוויר, הפיקוד הצפוני והפיקוד הדרומי, פוצלו לשתי דיוויזיות מעורבות חדשות.
הדיוויזיות החדשות הכילו יחידות הגנה הגנה אווירית, יחידות נ"מ וחטיבת תמיכה אחת.
נוסף על כך הועלתה חטיבה של חיל האוויר השביעי בשלזוויג-הולשטיין ובה יחידות תעופה, יחידות טילים, יחידות תמיכה ותעופה ימית של חיל הים הגרמני.
לאחר איחוד גרמניה באוקטובר 1990, נלקחו המטוסים ואנשי חיל האוויר המזרח-גרמני לשעבר.
שרידי חיל האוויר המזרח גרמני הושמו תחת פיקודה של דיוויזיית חיל האוויר החמישית בשטראוסברג.
ב-1993 שונה שמה של הדיוויזיה ל-"3. Luftwaffendivision" (דיווזית חיל האוויר השלישית), היא הועברה לגאטוב בברלין ובשנת 1995 הוקצתה לנאט"ו.
כבר ב-1990 הוחלפו סימני המטוסים של מזרח גרמניה בצלב הברזל אשר הוצג על מטוסי החיל האוויר של מערב גרמניה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה מטוסים שנבנו בידי הסובייטים שירתו בחיל האוויר של נאט"ו.
עם זאת, מאחר שמדינות הגוש המזרחי היו הספקיות הבלעדיות של חיל האוויר של מזרח גרמניה (עם מטוסי סוחוי 17, מיג 21, מיג 23 ומיג 29) רוב הציוד לא תאם לציוד של נאט"ו, שהיה לחיל המערבי.
לפיכך, הציוד המזרחי הוצא מהשירות ונמכר או הועבר לחברות מזרח אירופאיות שהצטרפו לנאט"ו לאחר נפילת מסך הברזל וסתיו העמים, ביניהן פולין והמדינות הבלטיות.
יוצאת דופן הייתה הכנף הלוחמת 3 על שם ולדימיר קומארוב (Jagdfliegergeschwader 3) שמוקמה בבסיס פרשן.
הכנף עשתה שימוש במטוסי מיג 29. ב-1 ביוני 1993 שונה שם הכנף לכנף הלוחמת 73 (Jagdgeschwader 73) וב-1 באוקטובר 1994 היא השלימה את מעברה לבסיס לאג.
הטייסים שלה היו מטייסי המיג 29 המנוסים בעולם.
אחד מתפקידיהם העיקריים היה לשמש כטייסי תקיפה ולהכשיר טייסים אחרים בטקטיקות לחימה שונות.
ארצות הברית שלחה קבוצה של טייסי קרב לגרמניה במהלך התרגיל "אוקטובר האדום" כדי לתרגל טקטיקות נגד המטוסים מולם היו מתמודדים בקרב אמת.
המיגים האלו שולבו במבנה ההגנה האווירית של גרמניה.
כמו כן, הם היו המטוסים הראשונים מתוצרת הגוש הסובייטי ששולבו בנאט"ו.
עם התקרבות כניסתו של היורופייטר טייפון, הוחלט להפסיק את השימוש במיג 29. כל מטוסי המיג-29 הגרמניים, למעט אחד, נמכרו לפולין במחיר סמלי של יורו אחד ליחידה.
ב-9 באוגוסט 2004 נחתו המטוסים האחרונים בפולין, שם הם ממשיכים לשרת בטייסת הטקטית ה-41 של חיל האוויר הפולני.
חיל האוויר הגרמני התנסה בפעולה מלחמתית בפעם הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1995 במהלך מבצע כוח מכוון.
שישה מטוסי קרב, מפציצים מדגם טורנדו IDS, מגובים בשמונה מטוסי טורנדו ECR (המשמשים לביון ואיסוף מודיעין) תמכו במשימות הארטילריה של נאט"ו על עמדות הסרבים בסרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה.
במרץ 1999, חיל האוויר הגרמני היה מעורב בתפקיד לחימה ישיר כחלק ממלחמת קוסובו יחד עם כוחות נאט"ו אחרים.
אירוע זה צוין כבעל משמעות בעיתונות הבריטית, כאשר עיתון הסאן כתב בכותרת "הלופטוואפה וחיל האוויר המלכותי נלחמים זה לצד זה".
חיל האוויר הגרמני שלח את כנף 32, המצוידת במטוסי טורנדו ECR, והיחידה הזאת השתתפה בדיכוי ההגנה האווירית של האויב בקוסובו ובסביבותיה.
מטוסי קרב אלה היו מצוידים במשבשי רדאר אלקטרוניים, טילי אוויר-אוויר AIM-9 סיידוויינדר להגנה עצמית, וטיל אוויר-קרקע AGM-88 הארם.
כנף המפציצים טסה 2,108 שעות, יצאה ל-446 גיחות ושיגרה 236 טילי הארם לעבר מטרות עוינות.
לא נפלו מטוסים גרמניים במהלך הקרבות.
בשנים 2005 ו-2008 השתתפו מטוסי הקרב גרמניים מדגם מקדונל דאגלס F-4 פנטום במבצע השיטור הבלטי (של נאט"ו), אליהם הצטרפו בשנת 2009 מטוסי טייפון.
בשנת 2006, שלח חיל האוויר הגרמני כמה מטוסי סיור מדגם פאנביה טורנדו מכנף הסיור ה-51 "אימלמן" (Aufklärungsgeschwader 51 "Immelmann"), כדי לתמוך בפעולות צבאיות במזר א-שריף, צפון אפגניסטן.
מבסיס חיל האוויר במזר א-שריף יצאו גם מסוקי קרב גרמניים.
בנוסף, מטוסי תובלה מסוג טרנסהול C-160 ביצעו משימות תובלה באפגניסטן ובסביבותיה.
מסוקי סער ומטוסי תובלה של כוחות חיל האוויר הגרמניים נפרסו במספר בסיסים באפגניסטן וסייעו לכוחות הקרקע.
מאז שנות ה-70, חיל האוויר של מערב גרמניה ומאוחר יותר של גרמניה המאוחדת השתתף באופן אקטיבי בבניית מטוסי הקרב האירופאיים הבינלאומיים, כמו הפאנאוויה טורנדו והאיורופייטר טייפון.
ב-13 בינואר 2004 הודיע שר הביטחון, פיטר שטרוק, על שינויים גדולים בעתיד הכוחות המזוינים הגרמניים.
חלק גדול מהכרזה זו הייתה תוכנית לקצץ את מספר מטוסי הקרב מ-426 בתחילת 2004 ל-265 ב-2015. בעבר, הכנף הימית של הצי של מערב גרמניה ("Marineflieger) צוידה ב-112 מטוסי טורנדו.
עם זאת, בסוף 2004, יחידת מטוסי הטורנדו האחרונה בצי פורקה.
כל תפקיד הלחימה הימית הוקצה לחיל האוויר, ויחידה אחת חימשה את מטוסי הטורנדו בטילי קורמורן II וטילי הארם מתוצרת ארצות הברית.
בשנת 2007 אולריקה פיצר הפכה לטייסת קרבית הראשונה בלופטוואפה.
נכון לשנת 2014, דווח כי חלק ניכר מהמטוסים הצבאיים של גרמניה הם בלתי כשירים.
כמחצית ממסוקי הלינקס קורקעו לאחר שנמצאו סדקים בזנבותיהם.
בנוסף, דווח כי מחצית ממטוסי היורופייטר טייפון והטורנדו אינם כשירים.
כמו כן, צי מטוסי ה-C-160 מזדקן ונשאר בשירות מוגבל למשך זמן ההמתנה, עד בואם של מטוסי האיירבוס A400M, אשר הראשון בהם נמסר בדצמבר 2014. אורסולה פון דר ליין, שרת ההגנה הגרמנית, הודתה כי בשל מצבם הגרוע של הציוד של הבונדסוור, גרמניה לא יכלה עוד למלא את התחייבויותיה לנאט"ו.
חיל האוויר הגרמני היה אחד המייסדים של הפיקוד האירופאי לתחבורה האווירית שבסיסו באיינדהובן, הולנד, ורוב מטוסי התובלה הועברו תחת ניהולו.
תוכניות עתידיות הן החלפת מסוקי סיקורסקי CH-53 סי סטאליון שנרכשו מאז שנות ה-70, ברכישת 40–70 בואינג CH-47 צ'ינוק או סיקורסקי CH-53 קינג סטאליון מ-2022 ואילך.
בפברואר 2017 הודיע משרד הביטחון הגרמני על כוונתו להצטרף לפרויקט איירבוס A330 MRTT, דבר המעיד על רכישה פוטנציאלית של המטוס, והחלפת האיירבוס A310 MRTT.
חיל האוויר הגרמני עובד עם איירבוס על מערכת לוחמה אווירית עתידית, כדי להגדיר את הדרישות להחלפת מטוסי הטורנדו עד 2035, תחת תוכנית מערכת הנשק של הדור הבא.
באוגוסט 2022, לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, השתתפו מטוסים גרמנים בפעילות מבצעית במזרח אסיה.
במסגרת תרגיל "Rapid Pacific 2022" נחתו בסינגפור 13 מטוסים גרמניים, על רקע המתיחות של סין מול מדינות המערב.
באפריל 2023, הוקם בתוככי פיקוד הלופטוואפה פיקוד החלל (WRKdoBw), המהווה את הענף האחראי לתחום לוחמת חלל.
שיתוף פעולה עם חיל האוויר הישראלי
לחיל אוויר הגרמני שיתוף פעולה מתמשך עם חיל האוויר הישראלי.
מפקד חיל האוויר הגרמני הקודם, לוטננט גנרל קרל מילנר ביקר שלוש פעמים בישראל.
מדי שנתיים נפגשים נציגי החילות לשיח מקצועי ומבצעי, נערכים אימונים משותפים במסגרת חילופי צוותים בין החילות ומתקיימת למידה הדדית בין החילות באמצעות תרגילים גדולים.
למפקד חיל האוויר הישראלי, האלוף אמיר אשל, הוענק בשגרירות גרמניה אות ההערכה הגרמני "צלב הכבוד של הבונדווסר" בדרגת זהב על שיתוף הפעולה בין שתי המדינות.
לופטהנזַה () היא חברת התעופה הלאומית של גרמניה, הגדולה ביותר בגרמניה ובאירופה, ואחת מחברות התעופה הגדולות בעולם.
הנהלתה יושבת בעיר קלן ובסיסה הגדול ביותר נמצא בנמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט.
החברה מפעילה למעלה מ-300 כלי טיס.
קבוצת לופטהנזה, הכוללת מספר חברות תעופה נוספות בבעלות החברה, מפעילה למעלה מ-600 מטוסים, ובכך החברה היא מחברות התעופה הגדולות בעולם.
שם החברה מורכב מהלחם של המילים Luft (אוויר בגרמנית) ו-Hansa (מברית ערי הנזה).
חברה בעלת שם ולוגו זהים נוסדה ב-6 בינואר 1926, כאיחוד של שתי חברות תעופה (DAL ויונקרס).
ב-1939 הוכפפה החברה למשרד התעופה של גרמניה הנאצית (Reichsluftfahrtministerium) בהנהגתו של הרמן גרינג.
החברה נכנסה לפירוק ב-1945. על החברה מובעת ביקורת על הסתרת עברה בימי השלטון הנאצי של החברה, שכלל גם שימוש בעובדי כפייה.
ב-1953, אחרי מלחמת העולם השנייה, הוקמה חברה חדשה בשם Luftag על-ידי עובדים לשעבר של לופטהנזה, ובראשם קורט ויגלט שהיה פושע מלחמה נאצי.
החברה החדשה רכשה ב-1954 את השם לופטהנזה ואת הלוגו של לופטהנזה מהחברה בפירוק, וב-1955 התחילה בטיסות סדירות.
החברה תפקדה כחברת התעופה הלאומית של מערב גרמניה.
עד לנפילת המשטר הקומוניסטי במזרח גרמניה לא הורשתה החברה לטוס לברלין.
השם לופטהנזה הוא הלחם של המילה "לופט" (Luft, אוויר בגרמנית) ו"הנזה".
סמלה של החברה הוא ציפור העגור בעמדת "המראה" בתוך עיגול.
הסמל היה בצבע צהוב ולעיתים על רקע כחול,עד לצביעה החדשה שבה הסמל הוא בצבע לבן על רקע שחור.
בשנת 1967 רכשה לופטהנזה מטוסי בואינג 737 ראשונים (נכנסו לשירות בשנת 1968), והפכה ללקוחה הזרה הראשונה של חברת בואינג.
אחר-כך קנתה מטוסי בואינג 747-400, איירבוס A321, איירבוס A330 ומטוסי איירבוס A340. בשנת 1997 הייתה לופטנזה ממייסדות ברית חברות התעופה סטאר אלייאנס.
בשנת 2003 פתחה החברה טרמינל פרטי בשדה התעופה של מינכן.
במרץ 2005 לופטהנזה רכשה את חברת התעופה השווייצרית סוויס.
החברה זכתה ב-2008, ב-2009 וב-2010 בתואר חברת התעופה האירופאית הטובה ביותר.
לקראת סוף חודש מרץ 2014, הכריז ועד הטייסים של החברה על סכסוך עבודה, מה שהוביל בהמשך לשביתה החריפה בתולדות החברה.
כתוצאה מכך, טיסתם של למעלה מ-400,000 נוסעים נמנעה באופן זמני.
ב-7 בפברואר 2018 הציגה החברה על הלוגו החדש שלה.
בשנת 2019 זכתה במקום התשיעי בתואר 'חברות התעופה הטובות ביותר', ובמקום הראשון בין חברות התעופה האירופיות.
באפריל 2020 החלו בחברה להוציא את מטוסי האיירבוס 380 וה-340 והבואינג 747-400 משירות.
אך החזירה את בואינג 747-400 ואת האיירבוס 340 לשירות ואת ה-380 החזירה רק לטיסות ממינכן.
ביוני 2021 הודיעה החברה על כך שתפסיק לברך את הנוסעים שלה בביטוים כמו גבירותי ורבותי (Ladies and Gentlemen) באמצעי התקשורת במטוסיה ובמקום זה היא תתחיל להשתמש בביטוים "מנוּעי-מגדר" כמו "אורחים יקרים" (Dear guests) או ערב/בוקר טוב שבאנגלית הם מנועי-מגדר בשביל "להתחשב ברגשותיהם של להט"בים".
אדלווייס אייר (חברת בת של סוויס).
סאן אקספרס, טורקיה/גרמניה (שותפות שווה עם טורקיש איירליינס)
אארולוג'יק (שותפות שווה עם חברת הלוגיסטיקה DHL)
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2025:
החברה מפעילה 35 טיסות שבועיות לישראל, 3 טיסות יומיות בקו פרנקפורט – תל אביב, ושתי טיסות יומיות בקו מינכן – תל אביב.
הטיסות מתבצעות במרבית המקרים במטוסי איירבוס A321-200 ואיירבוס A321neo.
בין השנים 2018 ל-2020 הפעילה החברה 2 טיסות שבועיות מפרנקפורט לאילת במטוסי איירבוס A320.
בנוסף, החברה מפעילה 4 טיסות מטען בשבוע, הטיסות מבוצעות במטוס מדגם בואינג 777F
באוגוסט 1966, בעת ביקור סמנכ"ל החברה בישראל, הוא הודיע על כוונתה של החברה לפתוח קו תעופה לישראל, זאת לאחר שניסיון לפתוח הקו בשנת 1962 בוטל לאחר שהחברה נכנעה לאיומי החרם הערבי.
טיסת הבכורה של לופטהנזה לישראל התקיימה ב-3 בנובמבר 1968, בעוד שפתיחתו החגיגית של הקו התקיימה ב-19 בנובמבר.
עד אוקטובר 2012 לופטהנזה ביצעה את טיסותיה בקווים מפרנקפורט ומינכן לנמל התעופה בן-גוריון במטוסים רחבי גוף, אך בעקבות החלטה אסטרטגית של החברה, שקבעה כי מטוסים אלו יטוסו רק בקווים ארוכי טווח, כל טיסותיה של החברה לישראל מבוצעות כעת במטוסי איירבוס A321.
בין השנים 2012 ו-2014 הפעילה החברה טיסות ישירות גם לברלין ודיסלדורף אך אלו בוטלו מחוסר כדאיות כלכלית.
ב־2013 הגיע לראשונה לישראל מטוס הבואינג 747-8, שהוא המטוס השני הכי גדול בעולם והגדול ביותר שנחת בנתב"ג.
המטוס הגיע לישראל כחלק מסבב חניכה שלו בכל העולם.
לופן השלישי (ביפנית: ルパン三世) הוא זיכיון מדיה יפני בממוקד בהרפתקאותיו של הגנב המומחה לופן השלישי.
הזיכיון נוצר במקור בשנת 1967 על ידי אמן המאנגה קאזוהיטו קאטו.
עלילת הסדרה מתמקדת לרוב בביצוע גניבות ומעשי שוד מתוחכמים ומורכבים במיקומים אקזוטיים שונים ברחבי העולם.
הזיכיון כולל סדרות מאנגה, סדרות אנימה, סרטי לייב-אקשן, משחקי וידאו ועוד.
קאזוהיקו קאטו יצר במקור את דמותו של לופן השלישי בהשראת הדמות הספרותית הצרפתית הקלאסית ארסן לופן, אותה יצר במקור הסופר הצרפתי מוריס לבלאן.
לופן השלישי - גנב מיומן וכריזמטי במיוחד.
דאיסוקה ג'יגן - צלף מיומן.
גואמון אישיקאווה ה-13 - סמוראי מיומן.
פוג'יקו מינה - פאם פאטאל מסתורית ומושא אהבתו של לופן השלישי.
מפקח המשטרה זניגאטה - מנסה כל העת ללכוד את לופן השלישי.
לופן השלישי: אישה בשם פוג'יקו מינה (2012, 13 פרקים)
לופן השלישי חלק 4: ההרפתקה האיטלקית (2015, 26 פרקים)
לופן השלישי חלק 5: הרפתקאות בצרפת (2018, 24 פרקים)
לופן השלישי: טירתו של קליוסטרו (1979)
לופטהנזה איטליה הייתה חברה בת של חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה, ששימשה מעין "סניף איטלקי" של לופטהנזה.
החברה פעלה מנמל התעופה מילאנו מלפנסה.
החברה נוסדה בשנת 2008 לאחר שחברת אליטליה הודיעה כי היא סוגרת את בסיסה הראשי שבנמל התעופה של מילאנו והופכת אותו לבסיס משני בלבד.
הפיכת השדה לבסיס משני עבור אליטליה, הוריד משמעותית את כמות הטיסות היוצאת מנמל התעופה.
חברת לופטהנזה הגרמנית זיהתה את הפוטנציאל הכלכלי בנמל התעופה והחליטה להקים חברת בת איטלקית שתבצע טיסות ממילאנו ליעדים מרכזיים באירופה.
בתחילה תוכנן כי החברה החדשה תפעיל 6 מטוסי אמבראר 195 שהם חלק מהזמנה קיימת של מטוסים לחברת האם לופטהנזה, אך לבסוף הוחלט כי החברה תשתמש בשישה מטוסי איירבוס A319 שחברת בת אחרת של לופטהנזה- יורווינגס תעביר לשימוש לופטהנזה איטליה.
החברה החדשה קיבלה את מטוסה הראשון בינואר 2009 והחלה לבצע טיסות לפריז וברצלונה.
ב-24 במאי 2011 הודיעה חברת לופטהנזה, כי פעולת חברת לופטהנזה איטליה תופסק בסוף אוקטובר 2011, וכי מטוסי החברה יופעלו כחלק מצי המטוסים של לופטהנזה ואייר דולומיטי.
לופטהנזה סיטי ליין (Lufthansa CityLine) היא חברת תעופה גרמנית המהווה חלק מהרשת האזורית של חברת לופטהנזה המופעלת על ידי מספר חברות תעופה תחת השם לופטהנזה רגיונל.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס.
החברה נוסדה בשנת 1958 בשם OLT כחברה ל"טיסות מונית" ובשנת 1970 החלה לבצע טיסות סדירות.
בשנת 1978 החלה החברה להפעיל טיסות בינלאומיות קצרות כחלק מהסכם שנתחם עם חברת התעופה לופטהנזה.
החל משנת 1988 עסקה החברה רק בהפעלת הטיסות של לופטהנזה, עד שבשנת 1992 נקנתה במלואה על ידי החברה ושמה שונה ללופטהנזה סיטי ליין.
החל משנת 2014 עברה חברת לופטהנזה כולה תהליך ארגון מחדש.
בתחומה של לופטהנזה סיטי ליין כלל השינוי מעבר של משרדי החברה מקלן למינכן, העברת חלק מצי מטוסי האמבראר E-195 של החברה לאוסטריאן איירליינס, וקבלת מטוסי בומברדיה CRJ900 מחברת יורווינגס.
כמו כן, הועברו לרשותה 5 מטוסי איירבוס A340-300 מצי המטוסים של לופטהנזה, והם הופעלו ליעדי פנאי ונופש רחוקים בחכירה רטובה עבור חברת האם.
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2024:
כלי טיס בצי בהזמנה נוסעים הערות J Y סה"כאיירבוס A31912—משתנה138איירבוס A320neo5180בומברדיה CRJ90028—90אמבראר E-1909—100יעברו לאייר דולומיטיאיירבוס A321-200/P2F4—מטעןמופעל עבור לופטהנזה קרגוסה"כ58—
לוּפִיִים (שם מדעי: Araceae) היא משפחה גדולה של צמחים בעלי פרחים בסדרת כף הצפרדע.
בעבר, סווגה המשפחה תחת סדרה נפרדת, לופאים.
ייחודה של המשפחה הוא בצורת התפרחת, שהיא עשויה משזרה (rachis) שעטופה בעלה עטיף רחב שמכונה מתחל (spathe).
משפחה זו כוללת כ-2000 מינים, בהם צמחים בעלי שימוש מגוון עבור האדם.
צמחים ממשפחה זו משמשים לנוי, מאכל, תעשייה, רפואה ועוד.
תפוצת המשפחה היא כלל עולמית, אך רוב ברור של המינים מצוי באזורים הטרופיים.
בארץ ישראל מיוצגת המשפחה על ידי 11 מינים בארבעה סוגים.
המשפחה מעוררת עניין בקרב בני אדם הן בשל שימושים שונים מצמחי הלופיים, והן בגלל תופעות מרהיבות שהצמחים מייצגים: פרחי ענק, עלים רחבי נוף, ומנגנוני פריחה והאבקה מרתקים.
זוהי מהמשפחות הגדולות שבמחלקת החד-פסיגיים, ולה מאפיינים ייחודיים רבים, כדוגמת התפרחת וכן בצורות החיים.
רוב בני משפחה זו הם צמחי אקלים טרופי, וככאלה הם בעלי תכונות הסתגלות ליערות גשם.
לעומתם קיימים מינים רבים שמתקיימים באזורים יובשניים, כדוגמת ארץ ישראל, ולהם התאמות שונות לתנאי גידול אלה.
כל בני המשפחה הם בעלי איבר אגירה תת-קרקעי.
אצל מינים אחדים, איבר אגירה זה מזין במיוחד ומשמש למאכל, וזאת על אף הרעילות של כל בני המשפחה.