tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תל חפר: אתר מתקופת הברונזה התיכונה, בו נחשפו מבנה גדול דמוי ארמון, כלים מיובאים ממצרים, חרסים קפריסאים, ועגילי כסף.
הממצאים באתר מעידים על קשרים אזוריים וכן על פשיטות שייתכן ונבעו מגורמים כמו גויי הים בסוף תקופת הברונזה.
מבצר קאקון: קאקון היה כפר ערבי גדול בעמק חפר כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לטולכרם.
בקאקון התקיימה לחימה ממושכת של חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות.
השטח שוקם לאחרונה והוכרז עליו כגן לאומי.
אחד ממטמוני הנחושת הגדולים ביותר שנמצאו בארץ ישראל, המוצג כיום במוזיאון ישראל.
בית הראשונים (כפר ויתקין): בית הכורכר הראשון שהקימו החלוצים בשנת 1930, מהווה אתר מורשת מרכזי המנציח את סיפור ההתיישבות בעמק חפר.
הייתה תחנת רכבת על מסילת החוף ששירתה את תושבי כפר ויתקין ואזור עמק חפר.
התחנה פעלה משנות ה-60 של המאה ה-20 ועד 1997, אז נסגרה בשל היעדר ביקוש.
ביוני 2023 עצרה בתחנה רכבת שביצעה נסיעה פרטית
חורבת סיב הינה אתר ארכאולוגי מוכר וגדול בעמק חפר.האתר הוא תל היסטורי עליו נמצאו עדויות ליישוב, כולל כד חרס שנחשף בשנת 2021, ונר חרס בן כ-1400 שנה מהתקופה הרומית/ביזנטית.
האתר שוכן על גבעה נישאת כ-15 מטר מעל סביבתה.
הוא ממוקם בין קיבוץ בחן לישובי מועצה מקומית זמר.מדובר על אתר גדול מהתקופה הרומית-ביזנטית מלפני כ-1800 שנה, ובו גם שרידים מהתקופה העות'מאנית מלפני כ-500 שנה.
ח'ירבת סמארה: נמצאת מצפון לנחל אלכסנדר, על גבעת כורכר גבוהה מול חופית.
המבנה בנוי מאבני כורכר מסותתות, לידו יש חורשת אקליפטוס המשמשת כמרכז נופש ומחנאות.
מאגר משמר השרון, תצפית ומצפור מאגרי עמק חפר: מרפסת תצפית חדישה, יפה ומקורה הצופה אל מאגר משמר השרון ושטחי עמק חפר.
המצפור מצוי על גדתו המזרחית של נחל אלכסנדר, צפונית-מזרחית לחניאל.
באתר מאגר מים, חניון, מתקני מנוחה ושעשועים.
סמוך לאתר שבילי הליכה, שבילים לאופניים ושבילים טובים לכל רכב לאורך נחל אלכסנדר.
מצפור ויקר הוא מרפסת מוצלת גדולה המתנשאת מעל מאגר משמר השרון, אחד ממאגרי המים שבנתה קק"ל בעמק חפר.
המאגר, שנפחו כמיליון מ"ק, קולט את מי השיטפונות בנחל אלכסנדר והוא משמש לאגירה ואף למילוי מאגרים נוספים
המספר הגדול של השקנאים שמבלים במאגר אינו מקרי.
אוכלוסיית השקנאי המצוי, שמקננת באירופה, מונה יותר מ-30 אלף פרטים.
אוכלוסייה זו נודדת ברובה וחורפת באפריקה.
כל הפרטים הנודדים של האוכלוסייה הזו עוברים בישראל בעונות הנדידה, בעיקר בין ספטמבר לנובמבר ובין מרץ למאי.
בשנים האחרונות כמה מאות שקנאים נשארו "לחרוף" בישראל.
שקנאי בוגר ניזון מקילוגרם אחד של דגים ביום, והציד נעשה בלהקות.
להקה גדולה של שקנאים עלולה לגרום נזק כבד למגדלי הדגים, אבל גירוש של שקנאים מבריכה לבריכה מבלי לספק להם אלטרנטיבה עלול להתיש אותם עד מוות ולאלץ אותם להישאר בישראל מפני שאין להם די כוח להמשיך דרומה.
הפתרון שנמצא הוא לספק לשקנאים את המזון הדרוש להם להמשך הנדידה, ולרשותם עומדות שתי תחנות "תדלוק": אחת בעמק החולה ושנייה כאן, במאגר משמר השרון.
רשות הטבע והגנים, בשיתוף עם אגף הדיג של משרד החקלאות, מאכלסים את המאגר בדגים שאינם מיועדים למכירה, אלא אך ורק למען השקנאים.
שמורת טבע: מזרחית לביתן אהרן וצפונית ל"בית הראשונים" משתרעת שמורת טבע ששטחה כ-50 דונם.
שמורת ביתן אהרון נמצאת על רכס הכורכר השני אשר באזור מישור חוף השרון.
מהשמורה נשקף נוף לעבר השרון וחוף הים.
בגבעת הכורכר הקשה חפורות מספר לא קטן של מערות קבורה וכן נמצאת בה מערה גדולה (בצד הצפון מזרחי).
מאחר שבמערה ישנם גם עטלפים, היא סגורה למטיילים.
מבחינת צמחייה, בשמורה ניתן לראות אלון תבור בודד וחרובים וכן שיזף מצוי, זקן שעיר, חבצלת קטנת-פרחים ועוד.
מומלץ להנות מטיול מעגלי קצר ותצפית מראש הגבעה, שנקראת גם מצפור רמי כהן, לזכרו של רמי כהן, בן כפר ויתקין, שנפל במלחמת שלום הגליל.
במסלול השמורה עץ חרוב גדול, שהענפים שלו יוצרים מעין מערה.
משם המסלול עובר דרך מערות קבורה חצובות, שכאמור – הכניסה אליהן אסורה.
רק למערה האחרונה – מערת שזיפי ניתן להיכנס.
שם תוכלו להתרשם מתשעה כוכי קבורה שאפיינו את הארץ בתקופות הקדומות.
בית הראשונים: נמצא על גבעת כורכר, בתחום שמורת הטבע, ביתן אהרן.
זהו בית אבן שהוקם במאה ה-19 בידי אנטואן בישארה טאיאן, מרוני מלבנון, שהיה בעל מרבית קרקעות האזור.
בתחילת 1930 התיישבו בבית עשרים צעירים כדי לממש את הבעלות על הקרקע.
אותם עשרים איש הם המתיישבים הראשונים בעמק חפר שהקימו אחר כך את כפר ויתקין.
בעשור השני של המאה ה-21 פועל בבניין מרכז הדרכה.
גשר הצבים: הוא גשר הנטוי על נחל אלכסנדר מזרחית לכפר ויתקין וחופית.
על גדתו המערבית של הנחל לצד הגשר מרפסת תצפית נוחה ומתקני מנוחה ושולחנות.
מן הגשר וסביבותיו ניתן לצפות אל הצב הרך שהוא פרויקט הדגל של שיקום נחל אלכסנדר ואישוש אוכלוסיות בעלי החיים והצומח.
פארק השרון: פארק השרון משתרע בין חדרה וגבעת אולגה בצפון ובין נחל אלכסנדר בדרום.
הפארק שומר על הנוף המיוחד לשרון ועל הצמחייה כמו עצי חרוב, אלון התבור ועוד.
יש בפארק מגוון פעילויות לטיול, ספורט, פיקניק ומחקר.
גן לאומי נחל אלכסנדר: אורכו של נחל אלכסנדר כ-32 ק"מ.
הנחל מנקז את ההרים גריזים ועיבל שבמרכז השומרון ונשפך לים התיכון דרומית למכמורת ליד חוף בית ינאי.
3,740 דונם במורד הנחל הוכרזו כ"גן לאומי" בשנת 1982. בתחילת המאה ה-21 שוקמו גדות הנחל וסביבותיו, לאורכו הותקנו חניונים, פינות מנוחה, מתקני משחקים, שולחנות ושבילי טיולים.
כיום זורמים בחלקו המערבי של נחל אלכסנדר, מערבית לכביש 6, מים מטוהרים (מי קולחין).
פרויקט שחזור הנחל ושימורו זיכה את המועצה האזורית במספר פרסים.
בעמק חפר נמצא גן לאומי חוף בית ינאי.
חוף בית ינאי הוא חוף רחצה מוכרז והוא נחשב לאחד מבין החופים היפים והמיוחדים שיש בארץ, הוא מטופח ומסודר ויש בו שירותי הצלה פעילים בעונת הרחצה.
בתחום הגן הלאומי ישנה עדות להיסטוריה רבת שנים שהתרחשה בחוף בית ינאי.
בצד הדרומי של גן לאומי חוף בית ינאי ישנו מצפה – מצפה העפלה.
שלט המספר על ולוס ספינת המעפילים הראשונה אשר הגיעה לחופי ארץ ישראל.
ולוס הגיעה לחוף זה, חוף כפר ויתקין ביולי 1934. על הספינה הגיעו 350 מעפילים, קבוצות נוער מ"החלוץ" אשר הכשירו עצמם לעבודות חקלאות והכשרת קרקע.
הם התקבלו ע"י אנשי "ההגנה" והיישוב.
שלט נוסף מספר על המזח בחוף בית ינאי.
כיום המזח לא שלם, אפשר לראות את העמודים שלו שנמצאים קרוב לשפת החוף.
המזח נבנה בשנים 1939-1938 ביוזמתו של משה המאירי מכפר ויתקין, בשיתוף עם קק"ל, הסוכנות היהודית, חברת נחשון וגוש יישובי עמר חפר.
המזח נבנה לצורכי חקלאות האזור, בתקופת שיא של נטיעות פרדסים.
המזח נבנה בשני שלבים: תחילה הוא נבנה מקורות עץ, שלאחר מכן הוחלפו בקורות בטון ועליהן רצפת עץ.
בדיוק כאשר סיימו את בניית המזרח, פרצה מלחמת העולם השנייה ולמעשה המזח מעולם לא מילא את תפקידיו.
ביוני 1948 הגיעה אוניית אלטלנה לכיוון החוף, והייתה כ־40 מטרים מהמזח, אך לא יכלה להתקדם לעגינה כי מפלס המים היה נמוך.
הנשק שהיה על האונייה הועבר לחוף בעזרת סירות של אנשי מכמורת.
כהחלטת שימור ההיסטוריה והמורשת עמודי המזח שנותרו כאן הם כסמל לפרק מרתק בהיסטוריה של המדינה שבדרך.
פארק זיגן: נמצא ברצועת היבשה שבין שפך נחל בחן ונחל אלכסנדר.
הפארק שנקרא על שם חבל הארץ זיגן-ויטגנשטיין שבגרמניה, מסמל את קשרי הידידות עם המועצה האזורית עמק חפר.
פארק זיגן נחנך בשנת 2012 בנוכחות ראש מחוז זיגן.
בשיתוף עם רשות ניקוז ונחלים שרון, תכננו נציגי זיגן, חורשה ובה פארק צנוע על גדת הנחל.
הגן מתוחזק ומנוהל על ידי רשות הטבע והגנים עם מעורבות של המועצה האזורית עמק חפר.
הגן ממוקם צפונית-מערבית לאביחיל ודרומית לחבצלת השרון ומהווה חלק מחיץ טבעי בין השטח העירוני ובין המרחב הכפרי
אגמון חפר: פארק בעמק חפר שנחנך בשנת 2017. שטחו 300 דונם ומצוי כקילומטר וחצי דרומית לקיבוץ עין החורש.
מאגר מים משמר השרון, הנמצא בעמק חפר, נבנה על ידי קק"ל לטובת הציפורים הנודדות מאירופה לאפריקה או מאפריקה לאירופה, תלוי בעונת הנדידה.
במאגר פועל מרכז הצפרות לעופות מים.
מצפור ויקר הוקם בעזרת תרומות של משפחת ויקר הקנדית ונקרא על שמה.
המקום מונגש ומאפשר לכולם לטפס אל מרפסת מוצלת וגדולה לצפייה בציפורים הנודדות.
קאקון היה כפר ערבי גדול בעמק חפר כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לטולכרם.
הנחל שוקם בעשור הקודם ואף זכה בפרסים בינלאומיים.
לא ידוע בוודאות על שם מי נקרא הנחל, אך מניחים שעל שם אלכסנדר ינאי (מלך משושלת החשמונאים).
או, על שם אסכנדר אבו זבורה שהיה סוחר קרקעות עשיר וסוחר אבטיחים.
עמק יִזְרְעֶאל , "עמק בן עאמר", וגם سهل زرعين (סַהְל זִרְעין), "מישור זרעין") הוא עמק גדול בצפון ארץ ישראל, תחומיו בין הרי הגליל התחתון, הרי השומרון ורכס הכרמל, והוא נמשך ממישור החוף ועד לבקעת הירדן.
עמק יזרעאל הוא הגדול בשברי המשנה של השבר הסורי אפריקני.
בעמק יזרעאל נמצאו שרידים ארכאולוגיים המעידים על התיישבות קדומה באלף השביעי לפנה"ס.
באתר באר עינות ניסנית, נמצאה באר קדומה מתקופה זו.
אתר נוסף הוא עין אל-ג'רבה המתוארך לתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה (האלף הרביעי לפנה"ס).
עמק יזרעאל היה חבל ארץ חשוב ברוב התקופות הודות לדרך הנוחה שהוא מאפשר בין מישור החוף לבקעת הירדן, דרך זו הייתה המשכה של "דרך הים" למן המאה ה-15 לפנה"ס.
בתקופת התנ"ך נתחמה הדרך על ידי הערים מגידו ויזרעאל, ובעמק התרחש סיפורה של דבורה הנביאה וסיסרא.
בתקופת שבטי ישראל התחלק העמק בין נחלותיהם של שבט יששכר, שבט זבולון, שבט נפתלי ושבט אשר, בתקופת מלכי ישראל היה העמק מחוז חשוב ואחאב אף הקים בו את ארמון החורף שלו.
שם העמק מבוסס גם על הפסוק בספר הושע: ''והיה ביום ההוא ושברתי את קשת ישראל בעמק יזרעאל'' (הושע, פרק א' פסוק ו')
במהלך התקופה ההלניסטית ירדה חשיבותו של העמק בעקבות התפתחותה של "דרך החוף" על חשבון "דרך הים" וככל הנראה בתקופת הרומאים החל האזור להתכסות בביצות.
בעקבות הביצות וההצפות בעמק ההתיישבות בו פחתה והאזורים היחידים שנותרו מיושבים ומעובדים הם שולי העמק.
ההתיישבות המחודשת בעמק החלה באמצע המאה ה-19, כאשר בעמק התיישבו גרמנים טמפלרים.
בתחילת המאה ה-20 החלו מוסדות ציוניים לרכוש אדמות בעמק מן הערבים.
היישוב היהודי הראשון שעלה על הקרקע בעמק הייתה הקואופרציה במרחביה שהוקמה ב־1911 על 10,000 דונם מאדמות הכפר הערבי אל-פולה שרכש ב-1909 ממשפחת סורסוק הלבנונית, "גואל אדמות העמק", יהושע חנקין.
על המתיישבים הראשונים בעמק הוטלה המשימה של ייבוש הביצות.
באוקטובר 1913 הקימו חברי ארגון השומר יישוב בתל עדשים (תל עדס).
עם סיום מלחמת העולם הראשונה התחדשו המאמצים לרכוש קרקעות בעמק וב-1921 הוקמו נהלל ועין חרוד ולאחריהם עוד עשרות יישובים על הקרקעות החדשות שנרכשו והוכשרו.
עמק יזרעאל נתחם על ידי הגליל התחתון בצפון, הר תבור, גבעת המורה ועמק בית שאן במזרח, הרי השומרון בדרום ורמות מנשה ורכס הכרמל במערב.
הבקעה המרכזית של עמק יזרעאל מתחלקת לשני אזורים עיקריים, המופרדים על ידי קו פרשת המים הארצי – בקעת מגידו ועמק חרוד.
בקעת כסולות מהווה שלוחה של העמק מצפון-מזרח, ועמק זבולון ממשיך אותו לצפון-מערב.
מדרום משתרע השומרון, שגבולו הוא הר הגלבוע.
בקעת מגידו היא הבקעה המרכזית של עמק יזרעאל, צורתה כמשולש בין הכרמל, הרי השומרון והר תבור ושטחה כ-380 קמ"ר.
הבקעה מנוקזת על ידי נחל קישון אל מפרץ חיפה.
הקרקע שטוחה ואטומה ומורכבת ברובה מאדמת סחף – תנאים אלו היוו בעבר קרקע פורייה להתהוות ביצות ושיטפונות, עד להקמת מפעלי הניקוז עם תחילת ההתיישבות בעמק בראשית המאה ה-20. אל בקעת מגידו מצטרפים בקעת כסולות מצפון וחבל תענך מדרום.
בקצהה המזרחי יושבת עפולה, הגדולה בין יישובי עמק יזרעאל.
חלקו המזרחי של עמק יזרעאל, היינו זה שממזרח לעפולה, בואך קו השבר של עמק בית שאן, כולל כמה מן היישובים הוותיקים – שהם גם המייצגים ביותר – של זרם ההתיישבות הקואופרטיבית בסְפר החקלאי של מדינת ישראל טרם קומה.
לפני שאירע השבר הסורי אפריקני, הרי השומרון, הרי נצרת והרי הגליל היו מחוברים ברצף לגוש אחד.
חלק מהאנרגיה של השבר התפזרה מערבה באזור הכנרת, מעמיעד בצפון ועד בית שאן בדרום, קרעה את השטח ההררי, ויצרה שברי משנה נוספים ממזרח למערב בניצב לשבר הראשי.
השברים המזרחיים מצפון לדרום הם: בקעת גינוסר, בקעת ארבל, בקעת יבנאל, ועמק בית שאן, כאשר ביניהם שארים מהרכס המקורי בדמות אזורים מוגבהים כמו הר ארבל, הר תבור, גבעת המורה, הר תורען והר נטופה.
עדות נוספת לשבר היא תלילותו של הגלבוע שניצב כמו קיר, ותוחם את עמק בית שאן מדרום.
מרבית שטחו של עמק יזרעאל מחולק בין שתי רשויות: מועצה אזורית עמק יזרעאל בחלקו המערבי (ממערב לכביש הסרגל שבין צומת מגידו ועפולה) ומועצה אזורית הגלבוע בחלקו המזרחי.
במרכז העמק שוכנת העיר עפולה, המכונה "בירת העמק".
בנוסף לה נמצאות בתחום העמק המועצה המקומית רמת ישי והמועצה המקומית אכסאל.
עמק חרוד, הוא עמק בצפון ארץ ישראל, המהווה את החלק המזרחי של עמק יזרעאל, ומשתרע בינו ובין עמק בית שאן ממזרח, ובין רמת יששכר והגליל התחתון מצפון והגלבוע מדרום.
העמק קרוי על שם מעיין חרוד הנובע בשוליו, לרגלי הגלבוע, ואשר נזכר בתנ"ך בסיפור גדעון ().
על שמו נקרא גם קיבוץ עין חרוד.
עמק חרוד נמצא מזרחית לבקעת מגידו, המהווה את החלק המערבי של עמק יזרעאל, ומופרד ממנה על ידי קו פרשת המים הארצי.
מדרום לו הרי הגלבוע, ממזרח לעמק חרוד נמצא עמק בית שאן, כשכגבול בין האזורים מקובל קו ניר דוד-שדה נחום, ומצפון רמת יששכר
העמק משופע קלות מגובה פני הים במערבו ועד ל-100 מטר מתחת פני הים בצדו המזרחי, ומנוקז על ידי נחל חרוד, לעבר נהר הירדן.
ההתיישבות בעמק חרוד החלה כבר בתקופת האבן.
בתקופה מאוחרת יותר הוקמה העיר יזרעאל, הנמצאת בין עמק חרוד לעמק יזרעאל, ליד "דרך הים" אשר הובילה לדמשק.
יזרעאל אף נחשבה "לבירת החורף" של ממלכת ישראל בתקופת אחאב מלך ישראל, כפי שמעיד הסיפור המקראי המפורסם על כרם נבות היזרעאלי (מלכים א' כ"א).
בראשית המאה ה-20 הייתה בעמק ביצה גדולה, ובשוליה התיישבות ערבית, בכפרים סולם, קומי, מרסס ועוד.
בעמק עברה מסילת רכבת העמק ופרט אליה כמעט לא היו דרכי מעבר בעמק.
ב-1909 רכש יהושע חנקין אדמות ליד הכפר אלפולה (עפולה), עליהן הוקמה הקואופרציה במרחביה.
בשנת 1933 יזם צבי דר (אז פרנץ לדרר) מקבוצת בית אלפא קידוח לרגלי הגלבוע בו התגלו מים בשפע.
ללא תקדים, נמסרו המים גם ליתר הקיבוצים של עמק חרוד וחולקו ביניהם לפי "המפתח ההתיישבותי".
לשם כך הוקמה "אגודת המים השיתופית של עמק חרוד" שדר עמד בראשה והמהנדס שמחה בלאס התקבל על ידו להיות היועץ והמתכנן שלה.
בשנת 1936 הוכרז העמק, יחד עם עמק בית שאן כאזור חיוני להתיישבות ביטחונית וכך הוקם במרכזו קיבוץ ניר דוד, הראשון בהתיישבות חומה ומגדל כן הוקמו שדה נחום, מולדת (1937) ורמת צבי (1942).
במסגרת פעולות ההתיישבות נוקזה הביצה הגדולה לתוך ערוץ נחל חרוד ונחשפו שטחי חקלאות פוריים, אשר הושקו בשפע המים.
בשטחים בהם לא התאפשרה חקלאות הוקמו בריכות דגים שאליהן הוזרמו מים מליחים מקידוחים וממעיינות.
לאחר קום המדינה הוקמו בעמק קיבוץ יזרעאל (1948) ומושב העולים גדעונה ליד מעיין חרוד (1949) ומעלה גלבוע.
ב-1962 הוקמה בסמוך לעמק, על מורד הגלבוע היאחזות הנח"ל מעלה גלבוע עקב כך שהאזור היה חשוף להסתננויות מכיוון הגבול עם השומרון.
כיום מצוי במקום קיבוץ דתי.
בעמק חרוד נוצרו שירים רבים, שנעשו לנכסי צאן וברזל בזמר העברי.
ביניהם "זמר" של אברהם שלונסקי, על ימיו בעין-חרוד, "שיר האשכולית" של זאב חבצלת מבית-אלפא, "ים השיבולים" של יצחק קינן ולהקת הגבעטרון מקבוצת גבע, "החיטה צומחת שוב" של דורית צמרת מבית השיטה, לזכר אחד עשר הנופלים של הקיבוץ במלחמת יום הכיפורים, ועוד שירים רבים.
עמק ספיטי הוא עמק שנמצא במדינת הימאצ'ל פרדש בצפון הודו.
העמק נקרא על שם נהר הספיטי הזורם במרכזו, ומנקז את מי הפשרת השלגים של שרשרת ההרים המקיפים את העמק.
ספיטי הוא אזור מדברי השוכן ממזרח לטיבט.
עיר הבירה של המחוז היא קאזה, הנמצאת בגובה של 3640 מטר מעל פני הים.
רוב תושבי האזור הם ממוצא טיבטי ומכאן שדתם היא בודהיסטית.
הדרך לספיטי מהעיירה מנאלי עוברת דרך שני מעברי הרים: מעבר רוטאנג, המוביל ללהול שהוא אזור בעל אקלים חצי מדברי; ומעבר קונזום פאס שגובהו 4551 מטר מעל פני הים.
בעמק אגמים (כולל צ'אנדרה טאל), גומפות, ומנזרים עתיקים עם ציורי קיר מרהיבים ששרדו הודות למזג האוויר היבש והקר (וגם בזכות העובדה שהאזור הנדיח לא היה נתון לכיבושים).
מהגומפות העתיקות החשובות הן "גומפת טאבו" אליה יפרוש הדלאי למה כשתסתיים כהונתו, "גומפת דנקאר" (Dhankar) ו"גומפת קי" (Ki) הנמצאת מעל קאזה.
מוניומנט ואלי הוא אזור ברמת קולורדו בגבול הדרומי של מדינת יוטה עם צפון מדינת אריזונה בארצות הברית, בסמוך למפגש הגבולות בין ארבע מדינות (אריזונה, יוטה, קולורדו וניו-מקסיקו) המכונה ארבע הפינות.
העמק מתאפיין במקבץ של גבעות בודדות המסתיימות בצוקים זקופים בנויים אבן חול המסתיימים בפסגה שטוחה קטנה בשטחה.
צורת נוף זו, הקטנה מהר שולחן, קרויה הר כפתור, ובאנגלית "ביוט" (Butte), ומגיעה עד לגובה של מעל ל-300 מטרים מעל לקרקעית העמק.
העמק שוכן בשטחי אומת נאוואחו, השמורה של שבט הנאוואחו.
ההגעה לעמק אפשרית דרך הכביש המהיר מס' 163 שחוצה את יוטה ואריזונה.
הגבעות השונות קיבלו כינויים בהתאם לצורתם.
שתי גבעות סמוכות שצורתם דומה: חלק עבה שאליו צמוד עמוד קיבלו את הכינוי "כפפת אגרוף", וההפרדה ביניהן היא לפי מיקומן: הגבעה המערבית והגבעה המזרחית.
שלושה עמודים נישאים קיבלו את הכינוי "שלוש האחיות", סלע שמצד אחד נראה כמו פיל בעל חדק מכונה "הפיל".
ועמוד צר וארוך בגובה של 120 מטרים מכונה "הטוטם" והוא קדוש לבני שבט הנאוואחו.
האזור הוא חלק מרמת קולורדו.
קרקעית העמק בנויה מאבן טין, חלק מתצורת קטלר (Cutler Formation), או חול שנוצר מבליה של אבן הטין והושקע על ידי הנהרות המתפתלים שחצבו את העמק.
מקורו של הצבע האדום הססגוני של הסלעים בתחמוצות ברזל שנחשפו בבלייה של סלעי אבן טין.
מקור הצבע הכחול-אפור של הסלעים הכהים יותר בעמק בתחמוצות המנגן.
הגבעות מרובדות באופן ברור לשלוש שכבות עיקריות.
השכבה התחתונה עשויה פצלים מהסוג המכונה "סלע האורגן" (Organ Rock), האמצעית עשויה אבן חול מהסוג המכונה "דה שאי" (de Chelly) והשכבה העליונה היא פצלים מתצורת מואנקופי (Moenkopi Formation).
השכבה העליונה מכוסה בשכבה דקה של אבן טין מפרט קונגלומרט שינארמפ (Shinarump Member), חלק מתצורת צ'ינלה שנוצרה בטריאס עליון.
בצר המתכת מפוזר באזורים שונים של אבן הטין מפרט שינארמפ בחלק הדרומי של העמק.
בחלק מהמרבצים כרו גם ונדיום ונחושת.
האקלים השורר בעמק הוא מדברי קר (Bwk בשיטת קפן) עם קיץ חם, גשמים מזדמנים וסופות רעמים בהשפעת המונסון הצפון-אמריקאי, וחורף קר ויבש עם אפשרות לשלגים קלים.
העמק נחשב לאחד מהמקומות היבשים ביותר בצפון אריזונה.
הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת בחודש יוני עומדת על 33.3 מעלות, ובחודש ינואר על 4.8 מעלות.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 115 מילימטרים בשנה.
בקרבת העמק נמצא עמק האלים (valley of the gods) שגם בו צורות סלע דומות לאלו של עמק מוניומנט.
עמק האלים היה חלק משמורת אוזני הדוב (bears ears national monument) עד שהוצא ממנו על ידי הנשיא טראמפ בכהונתו הראשונה ב-2017. ניתן לבקר בעמק במסלול של כ27ק"מ המתאים לרכבי שטח 4X4.
נקודה נוספת ליד העמק היא כובע מקסיקני (Mexican hat) - ששנה ניתן עכב צורת הסלע המזכירה כובע סומבררו מקסיקני.
נוף העמק שולב בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, משחקי מחשב רבים, כמו גם בסרטי פרסומת.
כך למשל נערכו בעמק כמה מצילומי הפרסומת לאיש המרלבורו.
עמק יה דראנג (בווייטנאמית: Thung lũng Ia Đrăng) הוא עמק הממוקם בדרום וייטנאם ומוקף מסביבו גבעות.
העמק ידוע בכינויו "עמק המוות".
ב-1954, במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה, נכנס כוח צרפתי בפיקודו של גנרל ז'אק לוטרי אל עמק יה דראנג.
פלוגת גרילה של הווייט מין שהייתה במקום, החלה בהתקפה על הכוח.
כל חברי הכוח הצרפתי נהרגו או נפגעו.
לוחמי הווייט מין העמידו את הפצועים בשורה וירו בהם.
מפקדם הצדיק זאת בכך ש"צריך להראות לצרפתים שאין להם מה לחפש פה".
11 שנים לאחר מכן, במהלך מלחמת וייטנאם, העמק נודע משום שבו התחולל קרב יה דראנג.
450 חיילים, בפיקודו של לוטננט קולונל הרולד מור, נכנסו אל הרמה והחלו בקרב עקוב מדם כנגד 4,000 חיילי אויב שנמצאו במקום.
הקרב נמשך ארבעה ימים כשבסיומו עזבו האמריקאים את השטח, כך שלא היה בו ניצחון ברור.
קרב זה הוא אחד מסיפורי המלחמה הידועים יותר כאשר גדוד בן 450 חיילים עמד בגבורה מול 4,000 חיילי אויב.
בקרב הכוחות האמריקאים נהרגו 305 חיילים כאשר בקרב הווייטנאמים נהרגו ונפצעו אלפים.
עמק מדריאו פרפיטה קלארור (קטלאנית Vall del Madriu Perafita Claror) הוא עמק קרחוני בהרי הפירנאים המכסה שטח של 42.47 קמ"ר, כעשירית משטחה של אנדורה.
העמק המבודד והבלתי מפותח משתרע בדרום-מזרחה של המדינה והוא אגן הניקוז השני בגודלו בתחומיה.
הוא מנקז את נחל מדריאו הזורם מערבה לאורך 11.5 ק"מ ומגובה של 2905 מטר ועד לגובה של 1055 מטר.
כמו כן זורם בעמק היובל החשוב ביותר של המדריאו, נחל הקלארור אי פרפיטה (Claror i Perafita).
העמק מוקף הרים משלושת צידיו ונפתח רק בצידו המערבי, מקום בו הוא מתחבר לעמק המרכזי במדינה.
האקלים והצמחייה בעמק מושפעים מהפרשי הגבהים והחשיפה לשמש המתחייבים ממיקומו.
עד לגובה של 1700 מטר הצמחייה היא הררית ומתאפיינת בחורש אורנים ובכרי מרעה.
מגובה של 1700 מטר ועד 2200 מטר צומח בעמק יער של עצי מחט תת-אלפיני, ומעל לגובה זה משתרעים בו כרי מרעה אלפיניים.
חשיבותו של העמק והסיבה לכך שהוכרז על ידי אתר אונסק"ו כאתר מורשת עולמית נעוצה בכך שהאדם לא חיבל בנוף ובמרקם החיים הטבעי בעמק, וגם כיום ניתן להגיע אליו ברגל בלבד.
הבתים, השבילים, שדות הטרסות ושרידי עיבוד הברזל שנעשה על גדות נחל מדריאו עד 1790, מלמדים על אורח החיים במדינה החל באמצע ימי הביניים ולאורך 700 שנים.
בעמק שוכנים שני יישובים קטנים, אנטרמסאיגס (Entremesaigues) ורמיו (Ramio), שהיו מיושבים באורח קבע עד לפני 50 שנה.
מאז הם נושבים רק בעונת הקיץ.
בסך הכל ישנם ביישובים אלה 12 בתים עשויים אבן גרניט מקומית ומכוסים בגגות שיסט.
לצידו של כל בית שוכן אסם תבואה וסביב היישובים שדות ערוכים בטרסות ששימשו לגידולי חיטה ושעורה, אך כיום הם משמשים בעיקר למרעה.
עד המאה ה-19 השתמשו המקומיים בעצי העמק על מנת להפיק מהם פחם עץ, אך כיום הולכים העצים ומתפשטים וחורש משתלט על שטחי השדות הגבוהים בעמק.
בשדות המרעה רעו פרות, כבשים וסוסים, והרועים התגוררו בבקתות עם גגות טוף במשך עונת המרעה.
כיום משמש העמק כאזור קיט ותיירות המאפשר פעילויות של ציד, דיג וטיול וטיפוס אלפיני.
מי הנחלים אחראים על חמישית מאספקת המים של המדינה ועל 11% מצריכת החשמל שלה.
עֵמֶק יְהוֹשָׁפָט הוא עמק קטן בירושלים בין הר הזיתים לעיר דוד שנוצר כתוצאה ממפגש בין שני יובלים של נחל קדרון.
על שמו קרויה שכונת ואדי אל-ג'וז, אשר שמו שובש לפני כמאה שנים מתוך תעתיק מודדים צרפתים, אשר סימנו במפות ירושלים את השם כ- Wadi Jozafat.
בעמק מבני קבורה מתקופת בית ראשון והוא חלק מהאזור המכונה גם "האגן הקדוש" הכולל את הר הבית והר הזיתים.
עמק יהושפט ידוע גם בשמות עמק השווה או עמק המלך.
תושביה הערביים-נוצרים של ירושלים קוראים לעמק בשם "וָאדִי סִית מַרְיַם" (בעברית: עמק הגברת מרים) על שם מרים, אם ישוע, שאת מקום העלאתה השמיימה מציינת המסורת הנוצרית האורתודוקסית, על אם הדרך ירושלים-יריחו באזור גת שמנים.
על פי אחת ההשערות שמו הערבי של אחד מהיובלים של נחל קדרון היוצר את עמק יהושפט "ואדי ג'וז" - המתורגם לעברית כ"נחל האגוז" - הוא שיבוש של השם "יהושפט" מתוך קיצור של השם המופיע במפות הצלבניות (בצרפתית) "ואלי אוף ג'וזפאט".
שמו של העמק נלקח מנבואת אחרית הימים בספר יואל: , ולאחר מכן: .
על תיאור זה כתב יחזקאל קויפמן:
עמק יהושפט נתפס במסורת היהודית כחלק מהר הזיתים ולא כמקום בעל חשיבות משל עצמו.
במכתב לבנו נחמן כותב הרמב"ן:
קרבתו להר הבית והר המוריה הפכה את מדרונות העמק למבוקשים כמקומות קבורה.
רבי עובדיה מברטנורה מתאר באיגרת את העמק ובית הקברות שעל מדרונותיו:
במסורת היהודית קבורה בהר הזיתים נושאת יתרונות מיסטיים והחוקר הבריטי רובינסון מספר בשנת 1838::
הרב בועז מלט מזהה את עמק יהושפט עם עמק השיטים, מישור בצפון-מזרח ים המלח.
במקרא עצמו לא קיימת מקבילה המזכירה את עמק יהושפט שבעזרתה יהיה ניתן לזהות את מקומו הגאוגרפי של עמק יהושפט.
הזיהוי הראשון של עמק יהושפט עם נחל קדרון נמצא באונומסטיקון של אוסביוס, "עמק יהושפט נמצא בין ירושלים והר הזיתים"
הנוסע מבורדו, הצליין הנוצרי שעבר בארץ ישראל בשנת 333, היה הראשון שציין את מקום עמק יהושפט בחלקו העילי של נחל קדרון במהלך המאות הראשונות לספירה קיבל עמק יהושפט מקום מיוחד במסורת הנוצרית.
מיקומו של מתחם גת שמנים, הממלא תפקיד חשוב בסיפור שעותיו האחרונות של ישו, הוא בעמק יהושפט.
לאחר מכן, במסורת המוסלמית זיהו את העמק עם מקום המשפט וקראו את שמו - עמק יהושפט.
על רקע גיבוש זיהויו של העמק והתקדשותו של עמק יהושפט במסורת הנוצרית ועל רקע של סכסוכים בין היהדות והנצרות על דריסת רגל בהר הזיתים ניתן להבין את מאמר חז"ל במדרש שוחר טוב
מסורת מוסלמית עתיקה מזהה את עמק יהושפט עם א-סהירה עם חלקו העליון של נחל קדרון - עמק יהושפט ומצביע על מגמת קבורה של מוסלמים בערוץ הנחל.
נוסע מוסלמי פרסי שכתב בשנת 1047: "בצאתך מהחראם הנאצל משתרע לפניך עמק נרחב המכונה א-סהירה, שהוא - כך נאמר - מקום תחיית המתים.
ושבו יתאסף כל המין האנושי.
לכן לשם באים אנשים מכל העולם ונשארים בירושלים עד שבא עליהם המוות, זאת כדי שכשיגיע היום המיוחל בידי האל יתעלה וישתבך יהיו הם נחים בקבריהם נכונים ומחכים."
המסורת המוסלמית - ייתכן תוך הסתמכות על מסורות יהודיות ונוצריות מוקדמות יותר - מספרת כי ביום תחיית המתים יימתח גשר מעל עמק יהושפט אל הר הבית ועליו יעברו הקמים לתחייה למקום משפטם.
על פי המסורת המוסלמית פתחו של גן עדן ופתחו של הגיהנום שניהם נמצאים בירושלים - בצדו הדרומי של עמק יהושפט נמצא שער הגיהנום.
הנוסע הפרסי מספר "נשמעים לפי עדויות תושבי המקום זעקות שבר של יושבי הגיהנום.
אבל אני עצמי הלכתי לשם להאזין, ולא שמעתי דבר".
בערוץ הנחל ניצבים מספר מבני קבורה עתיקים:
יד אבשלום - מצבה מונומנטלית הנמצאת בנחל קדרון, בין הר הזיתים והר הבית.
המסורת מקשרת מצבה זו למצבה שנבנתה בידי אבשלום בנו של דוד המלך.
לפי הארכאולוגים, מצבה זו הנה קבר המתוארך לתקופת בית שני (המאה ה-1 לפנה"ס).
קבר זכריה - מצבה הבנויה ליד קבר.
בעלת מבנה פירמידה נמצאת סמוך ליד אבשלום, נבנתה בתקופת בית שני.
על פי מסורת יהודית מימי הביניים זו מצבת זכריה בן יהוידע.
קבר בני חזיר - מערת קבורה החצובה לצדו של קבר זכריה ומתוארך לתקופת החשמונאים.
כתובת עברית מלמדת כי במערה קבורים משפחת כוהנים מבני חֵזיר.
מערת יהושפט - קבר מתקופת בית שני, השוכן באפיק נחל קדרון, מאחורי יד אבשלום.
ייתכן והמערה קיבלה את שמה מהעמק בו היא שוכנת כנראה בעקבות הנוסע הנוצרי ארקולף, הקורא למבנה יד אבשלום הסמוך "מגדל יהושפט".
קבר ...יהו אשר על הבית - מערת קבורה מסוף תקופת בית ראשון.
המערה מצויה במדרונו המזרחי של נחל קדרון בירושלים, בין בתי כפר השילוח, כשישים מטר דרום-מערבית לקבר בת פרעה.
הקבר בנוי כמבנה חיצוני בולט לעין וייתכן שאף הייתה על גגו כעין פירמידה.
קבר בת פרעה - המפורסם שבמונומנטים במערות כפר השילוח והיחיד מביניהם שחצוב לגמרי מעל פני הקרקע.
השם ערבי שניתן לו על יד המקומיים, כנראה בשל הפירמידה שהייתה בראשו.
והוא מונוליט החצוב בסלע, מתקופת בית ראשון.
מעל המונומנט התנוסס גג בצורת פירמידה שהוסר מאוחר יותר.
על עמק יהושפט בתחילת המאה העשרים מסופר
שלט של עיריית ירושלים קובע כי העמק מכונה "נחל אגוז", תרגום של השם הערבי "ואדי ג'וז", שמקורו בקיצור השם האנגלי "Valley of Josaphat" (עמק יהושפט).
עמק סן פרננדו הוא עמק שרובו עירוני בדרום מדינת קליפורניה.
יותר משני שלישים של אדמת העמק נמצא בתוך העיר לוס אנג'לס ושוכן בחלקה הצפוני של העיר.
ערים נוספות הנמצאות בעמק הן: ברבנק, גלנדייל, סן פרננדו ויוניברסל סיטי מובלעת בדרום העמק.
עמק סן פרננדו משתרע על שטח של 670 ק"מ רבועים.
מצפון-מערבית לו הרי סנטה סוזנה, גבעות סימי במערב, הרי סנטה מוניקה מדרום, הרי ורדוגו ממזרח והרי סן גבריאל מצפון-מזרח.
בשנת 1994 הכתה רעידת אדמה בעוצמה 6.7 בסולם ריכטר באזור לוס אנג'לס; 72 איש נהרגו ומאות נפצעו, רובם תושבי העמק, ונגרם נזק הנאמד ב-20 מיליארד דולר.
מקור הרעש היה בעמק סן פרננדו, מתחת לבתים של שכונת 'רסדה' (Reseda) בצפון לוס אנג'לס.
זאת אחת מרעידות האדמה היחידות שמקור הרעש שלהן היה בשטח בנוי.
הערים בעמק סן פרננדו כוללות את: חלקה הצפוני של לוס אנג'לס, סן פרננדו , ברבנק וגלנדייל.
מחירי הדירות בשכונות העמק ירדו משמעותית בשנים האחרונות מכ-660,000$ במאי 2007 לכ-390,000$ בספטמבר 2008. לטענת התושבים אחת הסיבות היא שעיריית לוס אנג'לס לא מספקת את מלוא השירותים לשכונות המרחוקות האלה ממרכז העיר (שקרוב יותר לדרום העיר).
על כן קמו הצעות להפריד את השכונות בצפון עמק סן פרננדו מלוס אנג'לס ולהקים עיר עצמאית בה הכוללת כ-1.3 מיליון תושבים.
עמק סן גבריאל הוא עמק בדרום מדינת קליפורניה שבארצות הברית.
הוא ממוקם מזרחית ללוס אנג'לס ודרומית להרי סן גבריאל.
העמק קרוי על שם נהר סן גבריאל הזורם בחלקו הדרומי של העמק (על שם הנהר נקראים גם ההרים מצפון לעמק).
רוב שטחו של העמק מיושב בפרברים של לוס אנג'לס, השייכים למטרופולין שלה.
פסדינה היא העיר הגדולה ביותר השוכנת בעמק, וחיים בה כ-150 אלף תושבים.
ערים נוספות בעלות חשיבות בעמק הן:
בשנת 2008 פרסם מגזין פורבס את רשימת 500 הערים היקרות לגור בהן בארצות הברית, מתוכן 9 ערים היו מעמק סן גבריאל.
רצף אירועים חשובים שהתרחשו בעמק
שנת 1771 - נבנה מיסיון 'סן גבריאל ארחנגל', מיסיון קתולי שהוקם על ידי הספרדים והיה לאחד הראשונים באזור שהיה שומם עד אז.
במקום גם פעל בית חולים הראשון של אלטה קליפורניה.
קרב עקוב מדם במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו שלאחר יומיים המקסיקנים נחלו תבוסה קשה ונאלצו לסגת מאלטה קליפורניה.
שנת 1886 - פסדינה הופכת לעיר והיא העיר הראשונה במחוז לוס אנג'לס.
שנת 1920 - מוקם המכון הטכנולוגי של קליפורניה בפסדינה.
שנת 1941 - נפתח כביש המהיר הראשון בארצות הברית (כביש 110) שחיבר את פסדינה ללוס אנג'לס.
(כאשר הוקם הוא היה כביש מודרני אך כיום הוא נחשב לכביש מסוכן).
במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 עמק סן גבריאל הפך מאזור חקלאי לאזור עירוני.
במהלך המאה ה-20 נבנו הרבה ערים ועיירות בכל רחבי העמק ובכך הפכו את רובו לאזור מאוכלס.
רוב רובה של האוכלוסייה בעמק סן גבריאל היא היספנית ומזרח-אסיאתית.
במהלך שנות ה-70 וה-80 הגיעו לעמק מהגרים רבים מטאיוואן, והחל משנות ה-80 ועד היום מגיעים לאזור יותר ויותר מהגרים סינים.
כיום בעמק סן גבריאל חיה האוכלוסייה הגדולה ביותר של סינים בארצות הברית.
האוכלוסייה הלבנה בעמק מרוכזת בעיקר בפסדינה, גלנדורה, מונרוביה, סיירה מנדרה וצ'רטר אוק.
כמות האפרו-אמריקאים בעמק נמוכה יחסית.
כמו שאר אזור לוס אנג'לס, גם בעמק סן גבריאל שורר אקלים ים תיכוני ומזג אוויר חם וקיצי.
שלג הוא נדיר באזור, אך מדי פעם יורד בחורף בהרי סן גבריאל.
עמק נהר הקולורדו התחתון העמק הוא האזור התחתון של הנהר קולורדו בדרום-מערב ארצות הברית באמריקה הצפונית, הנובע בהרי הרוקי ונשפך לצפון מפרץ קליפורניה בדלתה של הקולורדו בצפון-מערב מקסיקו, בין מדינות מקסיקו: באחה קליפורניה לסונורה.
רצועה זו של נהר הקולורדו שכיוונה צפון-דרום מהווה את הגבול בין מדינות ארצות הברית: נבדה ואריזונה ובין קליפורניה ואריזונה.
האזור מוגדר בדרך כלל כשטח שבין סכר הובר ואגם מיד לשפך במפרץ קליפורניה (ים קורטס).
הוא כולל את הנהר קולורדו, הקניונים, העמק, רכסי ההרים שבהם אזורי טבע בראשיתי, ומישור ההצפה עם בתי הגדול של גדות הנהר.
הוא מקום לפעילות נופש בנהר ובאגמים שנוצרו מאחורי הסכרים, לחקלאות שלחין, ומשכן למספר ערים, עיירות ויישובים קטנים לאורך הנהר, או באזור העמק.
חמש שמורות אינדיאנים שוכנות בעמק: צ'מהואיווי (Chemehuevi Indian Reservation), פורט מוהאבי (Fort Mojave Indian Reservation), ושמורת האינדיאנים של נהר קולורדו (Colorado River Indian Reservation) שוכנות לאורך הנהר ושמורות קווצ'אן (Quechan) וקוויקופה (Cocopah) ליד יומה.
בעמק נהר הקולורדו התחתון נמדדו כמה מטמפרטורות האוויר הגבוהות ביותר באמריקה הצפונית, שהתחרו אף בעמק המוות; בייחוד, בולהד סיטי, לייק האווסו סיטי, לאפלין, נידלס, יומה, או המדבריות הדרום-מערביות של קליפורניה, מערבית לנהר הקולורדו שם החום הקיצוני הוא המאפיין של מזג האוויר בקיץ.
רק במדבריות מסוימים באפריקה ובמזרח התיכון יש טמפרטורות ממוצעות גבוהות יותר בקיץ.
שטחים משלושה מדבריות כלולים בעמק נהר הקולורדו התחתון: מדבר מוהאבי בדרום-מזרח קליפורניה, דרום נבדה וצפון-מערב אריזונה.
בדרום מדבר סונורה משני צדי נהר הקולורדו.
עם זאת, יש מעבר לאזור ביוגאוגרפי (ecozone) אחר במעבר מאריזונה לדרום-מזרח קליפורניה.
עקב כך קיבל אזור זה את הכינוי מדבר קולורדו.
אזור ביוגאוגרפי זה של מערב מדבר סונורה מתפשט דרומה לתוך האזור הצפון-מערבי של סונורה במקסיקו והקצה הצפון-מזרחי של צפון באחה קליפורניה במקסיקו.
עמק נהר הקולורדו התחתון שוכן בצפון, ובצפון-מערב מדבר סונורה.
מדבר סונורה כולו משתרע מהאזורים מערבית לנהר, ואז דרומית-מזרחית כלפי דרום-מזרח אריזונה, דרומה לקצה של באחה קליפורניה הדרומית, מזרחית לרכס ההרים של חצי האי באחה קליפורניה ודרומה דרך מדינת סונורה במקסיקו עד לגבול הצפוני של מדינת סינלואה השכנה.
עמק נהר הקולורדו התחתון משתרע כ-560 קילומטרים מסכר הובר ועד הדלתה של הקולורדו.
אורכו של מדבר סונורה כולו כפול, ורוחבו כ-720 קילומטרים.
לשני מינים: אולנייה מדברית (Olneya tesota) ועטלף ארך-חוטם קטן יש תחום גאוגרפי זהה לתחום מדבר סונורה והם לכן מין אינדיקטור לאזור מדבר סונורה.
פריחת האולנייה המדברית באביב, ונדידת העטלפים הפכו גם הם לאינדיקטורים של מגמות אקלים שנתיות או רב-שנתיות לאזורי מדבר סונורה.
על תת-האזור "עמק נהר הקולורדו התחתון" של אזור הביולוגי (bioregion) של מדבר סונורה מאיימים מספר סכנות.
האיומים העיקריים כוללים עיור, חישוף של פני השטח לצורך חקלאות, התיישבות אנושית וקמפינג ואתרי קראוונים על אדמת לשכת הקרקעות של ארצות הברית.
איומים אחרים כוללים גיזום של האולנייה המדברית להסקה ולמדורות, הרס הקרקע על ידי רכבי שטח, בייחוד של חוליות ושאיבת מי התהום.
לאפלין (Laughlin), נבדה, מחוז קלארק
נידלס (Needles), קליפורניה מחוז סן ברנרדינו
מוהאבי ואלי (Mojave Valley), אריזונה
סן לואיס (San Luis), אריזונה
סן לואיס ריו קולורדו (San Luis Río Colorado), סונורה
עמק ססגון שוכן בצפון מזרח בקעת תמנע, כ-25 ק"מ מצפון לאילת וכ-3 ק"מ ממערב לכביש 90, וממערב לקיבוץ אליפז.
סביב העמק ניצבות גבעות מִשאר של אבן חול נובית ובלבו עובר "שביל ישראל".
העמק מצוי מחוץ לגבולות פארק תמנע והוא פתוח ללא תשלום לציבור.
מאז 2007 ולמשך כתריסר שנים התנהל מאבק ציבורי נגד הקמתו של מתחם מלונאות בתוך העמק.
המאבק הוכתר בהצלחה ובדצמבר 2019 אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה פה אחד תוכנית שבמסגרתה יוכרז עמק ססגון כשמורת טבע.
במסגרת תוכנית זו תתאפשר הקמתו של מלון בסמוך למבואת פארק תמנע.
השם "עמק ססגון" ניתן למקום ב-2007 על ידי פעילי סביבה מקיבוצי הערבה הדרומית בשל סמיכותו ל"גבעת ססגון" וצבעוניותן של שכבות אבן החול המקיפות אותו.
שם זה אינו מופיע במפות של המרכז למיפוי ישראל (מפ"י), ומשום כך היו גורמים שהתנגדו לשימוש בו.
אף על פי כן, במהלך השנים השתרש השם "עמק ססגון" בציבור והוא מופיע בעבודות מחקר ובעשרות רבות של פרסומים בעיתונים, ברדיו ובטלוויזיה.
כמו כן, הוא הוסף למפות השבילים של החברה להגנת הטבע.
העמק, ששטחו כ-300 דונם וגובהו כ-170 מטרים מעל פני הים, תחום על ידי נחל תמנע מדרום, הר מכרות מצפון ומצפון-מערב, ועל ידי גבעת ססגון במזרח.
שלושה הרי מִשאר של אבן חול נובית מקיפים את העמק.
שניים מהם, הר מכרות וגבעת ססגון, הם הגדולים מסוגם בישראל ומתנשאים כ-150 ו-115 מטרים מעל העמק, בהתאמה.
הרי משאר אלו מקנים לעמק את ייחודו הנופי (שאר גבעות המשאר בבקעת תמנע קטנות בהרבה).
עמק ססגון מחולק לשתי אונות, מערבית ומזרחית, וביניהן מפרידה גבעה מצוקית ללא שם.
אוכף צר ונמוך שבו פטריית אבן חול גדולה, מקשר ביניהן.
באונה המזרחית עובר "שביל ישראל" המקשר בין מעלה מלחן ונחל מנגן (ודיונת מנגן) להר תמנע.
את העמק מנקזים שלושה ערוצים, שניים זורמים אל נחל תמנע שמדרום לעמק, ואחד ישירות לכיוון מזרח לערבה.
פרופסור אמוץ זהבי, שסייר בתמנע ב-1950, טען שנוף גאומורפולוגי דומה לזה שבעמק ססגון, היה מצוי גם בדרומה של בקעת תמנע, אך נהרס בפעולות החציבה והכרייה שהתבצעו בה בין שנות ה-50 וה-80 של המאה ה-20.
האקלים בבקעת תמנע ובעמק ססגון שבתוכה הוא אקלים צחיח קיצוני עם ממוצע משקעים שנתי נמוך של כ-25 מ"מ בשנה וטמפרטורות ממוצעות בקיץ של כ-40 מעלות צלזיוס ביום ו-25 מעלות בלילה, ובחורף 22 מעלות ביום ו-10 בלילה.
בעמק ססגון ובהרי המשאר שסביבו נחשפות אבני חול שהן סלעי משקע שמקורן בתוצרי בליה של סלעי יסוד וסלעים מותמרים.
מחשופי אבן החול בעמק על פי סדר היווצרותם, הם מתצורת תמנע ומעליה תצורת שחורת אשר הורבדה במהלך הקמבריום (540–485 מיליוני שנים לפני זמננו).
מעל תצורת שחורת מצויה תצורת אמיר שהיא מאוחרת יותר בכ-400 מיליון שנה.
הפער הסטרטיגרפי שבין תצורות שחורת ואמיר נובער מתקופה ארוכה של בליה.
בעמק ססגון מופיעות תצורת תמנע כגבעות שחורות בבסיס הרי המשאר, תצורת שחורת כסלעים אדמדמים מגוונים המהווים את החלק התחתון בהרי המשאר ותצורת אמיר כסלעים חומים בחלקם העליון.
אקולוגיה בעמק ססגון ובהרי המשאר הסובבים אותו
בשל צחיחותו של האקלים באזור הערבה הדרומית ובכלל זה בעמק ססגון, התפתחה בו מערכת אקולוגית יוצאת דופן, המזכירה בחלקה את התופעות האקלימיות באזורים בסהרה.
חרף תנאי הסביבה המאתגרים (שילוב של טמפרטורה יובש וקרינה), המערכת הגאו-הידרולוגית מצליחה לתמוך במגוון רב יחסית של מיני צמחים, המקיימים שפע פרטים ועושר מינים של בעלי חיים כפרוקי-רגליים וחולייתנים.
בשנים שחונות מתקשה מאוד הצמחייה החד-שנתית לגדול בעמק, אך בשנים גשומות, שבהן שוטפים המים את הערוצים, גדלים בעמק ססגון צמחי מדבר רבים האופייניים לאזור.
שתי קבוצות של בעלי חוליות המשגשגות במדבר קיצוני זה הן מחלקת הזוחלים ומחלקת היונקים.
לאור תנאי האקלים ומיעוט המשאבים, משגשגים במיוחד מיני לטאות ונחשים המוכרים כיצורים חסכוניים מבחינה אנרגטית.
אלו כוללים לטאות כמניפנית מצויה, מניפנית אילתית, ישימונית מצויה, ישימונית תמנע, שנונית הנחלים, שנונית האז, חרדון מדבר וחרדון סיני.
עוד מצויים באזור נחשים כזעמן דק, זעמן יפהפה ואפעה מגוון.
בקרב היונקים הקטנים, מצויים עטלפי חרקים דוגמת פרספון, עטלפון בודנהיימר ואפלול נגב, ומכרסמים כגרביל הערבה וגרביל סלעים וקוצנים.
בעמק גם אוכלי עשב גדולים יותר כארנבות, צבי הנגב ויעל נובי וטורפים כשועל מצוי ושועל צוקים (המתגוררים במצוקים של הרי אבן החול סביב) זאב אפור וצבוע מפוספס.
באתר זה תועדו תצפיות ישירות ועקבות של צבועים וזאבים, וידוע על השימוש של טורפים אלו במאורות בתוך מבני אבן-החול.
היבט אקולוגי נוסף של עמק ססגון, הוא תפקודו כמעבר פעיל וחיוני עבור תנועת בעלי-חיים (מסדרון אקולוגי).
אין מדובר רק בתנועה מקומית על ידי בעלי חיים קטנים, אלא בסקאלה רחבה יותר הנאמדת בקילומטרים, בעיקר על ידי יונקים פרסתניים (צבאים) וטורפים (זאבים וצבועים).
עמק ססגון מהווה חיבור בין שמורת יטבתה הגדולה והשופעת בצפון, לבין שמורת בקעת תמנע ושמורות נוספות (נחלי נמרה, רחם, עתק ואף ערבת עברונה הנרחבת).
אוכלוסיית צבי הנגב בערבה הדרומית היא הגדולה ביותר בישראל (כ-600 פרטים בין יטבתה לאילת), ועמק ססגון חיוני לתפקודה והישרדותה כאחד המעברים הפתוחים היחידים שנותרו לצד הפיתוח המודרני הנרחב בערבה.
בעמק נמצאו עדויות לבעלי חיים שזה מכבר נכחדו מהאזור – יען הנגב (נמצא אתר קינון ובו כמות גדולה של שברי ביצים) וכן מלכודת נמרים שמורה.
החפירות שנעשו בבקעת תמנע לא כללו את עמק ססגון.
אולם, בסקר ראשוני שנערך ב-2008 על ידי ד"ר עוזי אבנר התגלו 28 אתרים קטנים ו-12 נקודות ממצא, החל מהתקופה הנאוליתית המאוחרת (האלף ה-6 לפנה"ס) ועד תקופה האסלאמית הקדומה (המאות 7–11 לספירה).
בין האתרים: מבנה מגורים עם חצר וארבעה חדרים, תעלת כרייה לנחושת, שתי מלכודות טורפים, מספר קברי גל (טומולי) ושלושה מתקנים עם מצבות פולחן.
אחרי מלחמת העצמאות, בין שנות ה-50 וה-80 של המאה ה-20, התקיימה פעילות נמרצת של חיפוש מחצבים (בעיקר נחושת ומנגן) בכל בקעת תמנע וסביבתה.
פעילות זאת כללה סלילת רשת צפופה של דרכים לחפירות ולקידוחי בדיקה.
אף שפעילות זאת לא פסחה על עמק ססגון (שבו נכבשה דרך עפר), הוא נותר שמור יחסית.
מרחב זה מופר פחות מרוב חלקי הבקעה, כולל אזורי פארק תמנע של היום בסמוך לאתרי המרכבות, אתר הקשתות (פירי כריית נחושת), אגם תמנע ועוד.
ב-1996, במסגרת תוכנית המתאר לבקעת תמנע, הוחלט שחלק זה יוחרג למטרות פיתוח מלונאי.
מטיילים רבים מגיעים לעמק ססגון ואל דיונת מנגן הסמוכה אליו, שבה קיים חניון רשמי של רשות הטבע והגנים.
אלו נהנים מצבעוניותם של אבני החול ותצורות הסלע היפות.
העמק מבודד מהפארק והכניסה אליו אינה כרוכה בתשלום.
בין המבקרים מספר גדל והולך של רוכבי אופנים וצועדים ב"שביל ישראל" אשר חוצה את העמק - בואכה הר תמנע בדרום ומעלה מלחן בצפון-מערב.
מאז 2007 התנהל מאבק ציבורי נגד הכוונה להקים בעמק ססגון מתקן מלונאי, על ידי היזם יואב איגרא.
את המאבק יזמו תושבי חבל אילות והיו שותפים לו כל הארגונים לשמירת טבע בישראל.
כ-47 אלף אזרחים חתמו על העצומה להגנה על האזור מפני פיתוח – ולהעתקת המיזם לחלופה קרקעית סמוכה.
עתירה שהגישו עמותת "אדם טבע ודין" ופעילי סביבה התקבלה על ידי בית המשפט המחוזי בבאר שבע, והפרויקט הוקפא למעשה.
בהחלטתו מדצמבר 2008, קבע השופט ניל הנדל, אז סגן נשיא ביהמ"ש המחוזי, כי התוכנית אושרה וזאת בשל חריגה של 75 אחוזים ממכסת הבינוי המותרת על פי תוכנית המתאר לבקעת תמנע.
כמו כן, הוועדה לא קיימה את חובתה לערוך דיון בשאלת התאמתו של המיזם לתמ"א 35.
בפסק הדין נכתב: אף על פי שהנדל קיבל את העתירה ומתח ביקורת על הדרך שבה אושר הפרויקט, כתב: .
הוא השיב את הכדור למגרשה של הוועדה המחוזית והורה להזמין נספח סביבתי חדש מגורם בלתי תלוי, במימון המדינה.
במהלך 2009 דנה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בהוראת בית המשפט ושכרה את שירותיה של חברת "אתוס" בראשות המתכנן ברק כץ.
הוקם צוות בדיקה שהכין סקר סביבתי נרחב ואובייקטיבי, אשר כלל בחינת חלופות בכל מרחב תמנע.
המסמך שהוגש קבע כי , וזאת בשל .
מחברי המסמך דירגו את חלופת עמק ססגון במקום התשיעי מתוך עשרה אתרים שנבחנו.
בסוף 2011 בחרה הוועדה המחוזית בישיבתה ב-12 בדצמבר 2011, בה נכח גם גלעד ארדן השר להגנת הסביבה, להתעלם מתוצאותיו של הסקר שהזמינה בעצמה, ולהמשיך בקידום התוכנית.
הוועדה קבעה כי הסתבר לה שכל החלופות שנבחנו (בהוראתה) אינן ישימות מבחינת סטטוטורית - זולת זו המקורית.
זאת משום שתמ"א 35 הגדירה את תמנע כולה כ"מכלול נופי", קטגוריה המונעת פיתוח אינטנסיבי.
עמק ססגון נמצא מתאים, משום שתוכנית המתאר הארצית אינה חלה עליו (מתחם המלונות אושר בטרם נכנסה תמ"א 35 לתוקף).
במהלך 2013, הגיש יזם הפרויקט תביעה אזרחית כנגד המדינה, בטענה כי התרשלותה בעת אישור תוכניתו גרמה לו לנזק בסך 15 מיליון ש"ח.
בתגובה לתביעה, הודיעה הפרקליטות לבית המשפט כי יש להטיל את האחריות על "אדם טבע ודין" ועל פעילי הסביבה אשר הגישו את העתירה, שבגינה נגרמו העיכובים בפרויקט.
בפנייתה ליועץ המשפטי לממשלה, טענה אדם טבע ודין כי מהלך זה של הפרקליטות מהווה פגיעה חמורה בזכות הגישה לערכאות ובשלטון החוק.
בעקבות זאת, חזרה בה הפרקליטות, והודיעה לבית המשפט על הסרת התביעה כנגד "אדם טבע ודין".
בפברואר 2014, הנחתה הוועדה את היזם לתקן את התוכנית באופן המצמצם את זכויות הבניה (עיקרי ושירות) עד 24,000 מ"ר תוך צמצום הפריסה המלונאית אל האונה הצפון מזרחית של העמק.
בסתיו 2016 אושר המיזם בשנית בוועדה המחוזית, אך שלושה מחברי הוועדה הגישו ערר למועצה הארצית.
במסגרת הדיון הציג המשרד להגנת הסביבה מסמך מפורט המתווה אלטרנטיבה קרקעית להקמת מלון – בסמוך למבואת פארק תמנע.
"חלופת המבואה", שדורגה במקום הראשון במסמך חב' אתוס וכן במסמך שהכין פרופ' אלון טל ב-2009, מחייבת גריעה של שטח מתוך שמורת הטבע בשולי הר תמנע.
כדי להקל על מהלך שכזה ולהדגיש את היתכנותו, חתמו ארגוני הסביבה בערבה ובישראל על התחייבות מראש שלא להגיש התנגדויות לתוכנית מלונאות במיקום זה.
משרד התיירות והיזמים דחו את היוזמה.
בעוד המערכת התכנונית מתמודדת עם המצב הסבוך, היה נראה כי המסלול הפוליטי-ציבורי עשוי להביא לפתרון שישביע את רצון הצדדים בקונפליקט.
בראשית 2016 פורסם כי הושג הסכם לפיצויו של היזם תמורת ויתור על הפרויקט במיקומו המקורי ("מתווה גבאי-עטר").
המימון למהלך זה היה אמור להגיע מהקרן הקיימת לישראל, במסגרת הסכומים שהארגון מעביר למשרד להגנת הסביבה לצורך "פרויקטים לאומיים סביבתיים".
משרד התיירות הצליח לבלום את המהלך, בטענה שאין זה ראוי שמשרד ממשלתי אחד ינסה לבטל מיזם שמשרד ממשלתי אחר מקדם במשך שנים.
700 מתושבי חבל אילות (המהווים כמחצית ממשתתפי הבחירות במועצה זו) חתמו בנובמבר 2016 על מכתב לשר התיירות, יריב לוין, בדרישה שיסיר את התנגדותו לפתרון מוסכם בפרשה – ויבטיח את ההגנה על עמק ססגון הנמצא בצפון בקעת תמנע.
בנובמבר 2018, בעקבות עתירת "אדם טבע ודין", בוטל המענק הממשלתי בסך 72 מיליון ש"ח מטעם משרד התיירות, אשר הובטח ליזם הפרויקט בשנת 2008.
בדצמבר 2019 אישרה המועצה הארצית פה אחד תוכנית שבמסגרתה אמור האזור להיות מוכרז כשמורת טבע - בעוד שהמלונות המתוכננים יועתקו למבואת פארק תמנע.
התוכנית מותנית בגריעת שטחי שמורה בשולי הר תמנע ובאישור סופי של המהלך בממשלה.
באפריל 2008 יצא שירו של יאיר דלאל בשם נפגש בעמק ססגון, בשיר משתתפים גם קובי אוז, סי היימן, אריאל הורוביץ, דן תורן, דודי לוי, גלעד ויטל ועוד.
ב-2011 קיבל מטה המאבק להצלת עמק ססגון, את פרס הגלובוס הירוק הניתן על ידי חיים וסביבה" - ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל, הכולל כ-130 ארגונים.
המאבק על עמק ססגון תועד על ידי הצלם והבמאי יובל פן.
הסרט הופק בסיוע יס דוקו.
בעמק צולם רוב הסרט "רמבו 3", בכיכובו של סילבסטר סטלון בשנת 1988.
עמק יוסמיטי הוא עמק קרחוני במערב רכס הרי סיירה נבדה בצפון מדינת קליפורניה בארצות הברית.
אורכו כ-12 קילומטרים ועומקו עד 1,600 מטרים, והוא מוקף בצוקי גרניט כדוגמת האף דום (Half Dome) ואל קפיטן, ומיוער בצפיפות בעצי אורן.
העמק מנוקז על ידי הנהר מרסד (Merced River) ומספר רב של פלגים ומפלים כדוגמת טנאיה (Tenaya), יוסמיטי וברידלווייל (Bridalveil).
מפלי יוסמיטי הם מפלי המים הגבוהים ביותר באמריקה הצפונית, ומושכים אליהם מבקרים רבים, בייחוד באביב כאשר ספיקת המים בשיאה.
העמק ידוע בשל יופי הטבע, ונחשב האתר המרכזי בפארק הלאומי יוסמיטי, המושך אליו תיירים מכל רחבי העולם, בעיקר בחודשי הקיץ.
ב-2 ביולי 2011 ביקרו בעמק 20,851 מבקרים, מספר שיא יומי של תיירים.
מרבית המבקרים נכנסים לעמק מכבישים מהמערב ועוברים דרך נקודת התצפית הידועה בשם "תצפית המנהרה" (Tunnel View).
מרכז המבקרים שוכן במרכז העמק.
בין השבילים היוצאים מהעמק, שבילי לולאה הנשארים בגבולות העמק ושבילים המובילים למקומות גבוהים, שמהם יש תצפיות על הנופים המרהיבים של הפארק.
עמק יוסמיטי שוכן במורדות המערביים של הרי סיירה נבדה, 240 קילומטרים מזרחית לסן פרנסיסקו.
הוא משתרע לאורך 12 קילומטרים בכיוון כללי ממזרח למערב ורוחבו בממוצע 1,600 מטרים.
עמק יוסמיטי מייצג רק אחוז אחד משטח הפארק, אבל זה המקום שאליו מגיעים רוב המבקרים ובו הם בדרך כלל נשארים.
למעלה מחצי תריסר ערוצי נחלים המסתיימים במפלים זורמים בעמקים התלויים שבקצה מצוקי הגרניט בגובה שבין 900 ל-1,200 מטרים מעל קרקעית העמק, שהיא בעצמה בגובה 1,200 מטרים מעל פני הים.
המים ממפלים אלו זורמים לתוך ערוץ הנהר מרסד הזורם מהקצה המערבי של העמק, בקניון עד עמק סן חואקין.
על הקרקעית השטוחה של עמק יוסמיטי יש יערות וכרי עשב פתוחים נרחבים שמהם אפשר להשקיף על הנופים עוצרי הנשימה של הרכסים מסביב ומפלי המים.
בעת הכניסה לעמק יוסמיטי ממערב נקודת המבט הראשונה שרואים המבקרים הוא נקודת התצפית הידועה בשם "תצפית המנהרה" (Tunnel View).
ציורים רבים המתארים את העמק נעשו מנקודה זו, ולכן קרא שירות הפארקים לאתר זה "נקודת האמן" (Artist Point).
המבט מהקצה המערבי של העמק הנמוך יותר חושף את מונולית הגרניט הגדול אל קפיטן משמאל, וסלעי הקתדרלה (Cathedral Rocks) מימין יחד עם מפל ברידלוויל ("הינומת הכלה").
בהמשך הדרך העמק מתרחב לפתע עם צריחי הקתדרלה (Cathedral Spires) ואז האובליסק של סלע הסנטינל (Sentinel Rock – "סלע השומר") מדרום.
בקצה השני של העמק בולטים הצוקים הקרויים "שלושת האחים" (Three Brothers), המתרוממים זה מעל זה כמו גמלונים הבנויים באותה זווית – הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת איגל (Eagle Peak), שתי הפסגות מתחתיה ידועות כ"האח האמצעי" ו"האח הנמוך".
בנקודה זו העמק מתעקל קלות שמאל, כלפי צפון, ואז מתחיל העיקול הגדול בחזרה ימינה, כשמפלי יוסמיטי מצפון, אחריהם סלעי הרויאל ארצ'ס (Royal Arches – "קשתות מלכותיות"), שמעליהם הנורת' דום (North Dome – "הכיפה הצפונית").
ממול מדרום נמצאת נקודת גליישר (Glacier Point – "נקודת הקרחון"), 975 מטרים מעל קרקעית העמק.
בנקודה זו העמק מתפצל לשניים, זרוע אחת פונה לצפון-מזרח, כשהזרוע השנייה מתעקלת מדרום לדרום-מזרח.
בין שניהם בקצה המזרחי של העמק מתנשא צוק הגרניט המכונה האף דום (Half Dome – "חצי כיפה"), תוואי הנוף הטבעי המפורסם והמוכר ביותר בסיירה נבדה.
מעל להאף דום ולכיוון צפון-מזרח נמצאת פסגת "קלאודס רסט" (Cloud's Rest – "מנוחת העננים"), שבגובה 3,025 מטרים היא המקום הגבוה ביותר סביב עמק יוסמיטי.
שלג הנמס בסיירה יוצר נקיקים ואגמים.
המים מנקיקים אלו זורמים לקצה צוקי הגרניט המקיפים את העמק ויוצרים אשדות ומפלים הנופלים ברובם מעמקים תלויים.
מניפה של פלגים וערוצי נחלים מתלכדים לנהר המרסד המנקז את רכס הסיירה נבדה באגם מרסד.
המרסד זורם במורד הקניון שלו (עמק יוסמיטי הקטן), שממנו הוא מתחיל את מה שמכונה "גרם המדרגות הענק" (Giant Staircase).
המדרגה הראשונה היא מפל נבדה בגובה 181 מטרים, כשהוא מנתר ממדרון הגרניט מתחתיו.
המדרגה הבאה היא מפל ורנל (Vernal Fall) בגובה 97 מטרים, אחד מהמפלים הציוריים ביותר בעמק.
המרסד זורם במורד תוך יצירת אשדות על מנת לקבל את מימיו של נקיק אילילואיט (Illilouette Creek), הנופל משולי העמק במפל אילילואיט.
הם מתאחדים בבסיס הקניונים המכילים את שניהם, ואז זורם מתחת ל"הפי איילס" (Happy Isles – "האיים השמחים") על מנת לפגוש בנקיק טנאיה (Tenaya Creek) בקצה המזרחי של עמק יוסמיטי.
נחל טנאיה זורם לדרום-מערב מאגם טנאיה (Tenaya Lake) במורד קניון טנאיה, ולבסוף זורם בין האף דום לנורת' דום לפני שהוא זורם לתוך הנהר מרסד.
לאורך הצוקים המקיפים את העמק נמצאים המפלים הבאים:
מפלי יוסמיטי (Yosemite Falls) – 739 מטרים.
מפל יוסמיטי העליון – 440 מטרים, המפלים התיכוניים 200 מטרים ומפל יוסמיטי התחתון 98 מטרים.
מפלי סנואו קריק (Snow Creek Falls) – 650 מטרים
מפלי סנטינל (Sentinel Falls) – 590 מטרים
מפלי ריבון (Ribbon Fall) – 491 מטרים
מפלי רויאל ארץ' (Royal Arch Cascade) – 380 מטרים
מפלי להמייט (Lehamite Falls) – 360 מטרים
מפלי סטיירקייס (Staircase Falls) – 310 מטרים
מפלי ברידלווייל (Bridalveil Fall) – 190 מטרים
מפלי נבדה (Nevada Fall) – 181 מטרים
מפלי סילבר סטראנד (Silver Strand Falls) – 175 מטרים
מפלי ורנל (Vernal Fall) – 97 מטרים
תוואי הנוף בעמק יוסמיטי עשויים מסלע גרניטי שמקורו במחדר פלוטוני עמוק במעבה האדמה בשלהי הקרטיקון.
במהלך השנים התרומם רכס סיירה נבדה וסלע זה נחשף על פני הקרקע עקב סחיפה.
הסלעים הגרניטיים העתיקים ביותר הם בני 114 מיליון שנה והם מצויים לאורך קניון הנהר מרסד מערבית לעמק.
המחדר הפלוטוני של אל קפיטן הוא המקור למרבית המסלע הגרניטי המהווה את מרבית החלק המרכזי של העמק, כולל סלעי הקתדרלה, שלושת האחים ואל קפיטן.
הפלוטון הצעיר ביותר בעמק יוסמיטי הוא הגרנודיורט בן ה-87 מיליון שנים של האף דום, המהווה את מרבית המסלע בנקודת התצפית גליישר (Glacier Point), הרויאל ארצ'ס וגוש הסלע האף דום שעל שמו הוא קרוי.
במשך 30 מיליון השנים האחרונות מילאו קרחונים מדי פעם את מרבית העמק.
ההתקרחנות האחרונה ביותר, ב, לא הייתה החמורה ביותר.
עידני קרח קודמים לעידן הקרח ויסקונסין היו קרים יותר ונמשכו זמן רב יותר.
הקרחונים שנוצרו אז היו עצומים וכיסו לחלוטין את כל תוואי הנוף סביב עמק יוסמיטי לבד מהאף דום, פסגת איגל (Eagle Peak), כיפת סנטינל (Sentinel Dome) והקצה העליון של אל קפיטן.
לעומתם הגיעו הקרחונים מעידן הקרח ויסקונסין רק עד מפל ברידלווייל בעמק.
הקרחונים הרחיבו את העמק, אבל מרבית רוחבו של העמק הוא תוצאה של סחיפה קודמת מפלגי מים ותנועת בלית לאורך סדקים בקירות העמק.
לאחר שקרחונים אלו נסוגו נוצרו סדרה של אגמים בקרקעית העמק המכונה אגם יוסמיטי הקדום באורך של קרוב ל-9 קילומטרים, שמקורם במורנת קצה בבסיס אל קפיטן שחסמה את נתיבו של הנהר מרסד.
קרקעית העמק השטוחה מקורה במשקעים ששקעו באגמים אלו (הקרחונים האחרונים היו קטנים ולא הסירו את מרבית משקעי האגמים הקדומים).
האגמים התמלאו לגמרי במשקעים והפכו לאחו ביצתי.
הקרחונים המקבילים של קניון טנאיה והקניון הקטן של יוסמיטי היו בשיא גודלם בעומק של 600 מטרים לפני שהם זרמו לעמק יוסמיטי בסמוך לבסיסו של האף דום.
הם גם יצרו את קלאוד רסט שמאחורי האף דום כגב חדיד (פסגה משוננת - arête).
בסמוך לנקודת גליישר יש 600 מטרים שברובם משקעים קרחוניים המורכבים מלפחות שישה אירועי השקעה באגם יוסמיטי הקדום.
במקום זה חצבו קרחונים גבוהים ועצומים, מהעידנים שקדמו לעידן הקרחון ויסקונסין, ברצפת העמק הסלעית.
הקרחונים הקטנים בהרבה של עידן הקרחון ויסקונסין השקיעו במקום זה סחף קרחוני.
האקולוגיה של קרקעית עמק יוסמיטי מגוונת מאוד, עם יותר מ-400 מינים של עשבים ופרחי בר ואלפי מינים של חרקים שזוהו במקום.
ברמה הכללית ביותר ניתן לסווג את העמק כיער של אורן צהוב יבש (dry yellow pine forest), ובו כמה כרי עשב פתוחים גדולים.
מינים בולטים של צמחים ובעלי חיים בקהילה טבעית זו כוללים:
זוחלים – חומט גילברט (Plestiodon gilberti), קמטן האליגטור (Elgaria coerulea) ועכסנים
יונקים – סנאי קרקע קליפורני, סנאי אפור מערבי, סנאי דאגלס (Tamiasciurus douglasii), אייל פרדי שחור-זנב, דוב שחור אמריקני, שונר מצוי וזאב ערבות
כמה שבילים מובילים אל מחוץ לעמק כולל:
שביל ג'ון מיור (John Muir Trail) – אורכו 341 קילומטרים עד פסגת הר ויטני
שביל מיסט (Mist Trail) – ממנו נשקפים נופים של מפלי ורנל ומפלי נבדה
שביל ארבעת המיילים (Four Mile Trail) – מוביל לנקודת גליישר
שביל מפלי יוסמיטי (Yosemite Falls Trail) – מוביל לקצה העליון של מפלי יוסמיטי
אינדיאנים חיו באזור יוסמיטי במשך לפחות 8,000 שנים.
העדות הראשונה שיש בידינו לתושבים הקדומים של העמק הם שבט האינדיאנים שכינו את העמק "אה-ווה-ני" (Ah-wah-nee) ואת עצמם בשם אהוונצ'י (Ahwahnechee).
לבני שבט זה היו קשרי מסחר ומשפחה עם הפאיוט של אגם מונו מהצד המזרחי של רכס הסיירה נבדה.
מדי שנה הם נהגו לשרוף את הצמחייה על קרקעית העמק, מה שעודד צמיחה של אלון שחור קליפורני ושמר את הכרים והיערות פתוחים.
השרפה השיגה שתי מטרות: הגנה על אספקת המזון העיקרי שלהם, בלוטים, והפחתת הסיכוי למארב.
בזמן המפגש הראשון עם האירופאים עמד בראשם הצ'יף טנאיה, שגדל עם אימו בקרב בני הפאיוט של אגם מונו.
האירופאים הראשונים שראו את עמק יוסמיטי היו כנראה חברים בחבורת ג'וזף ווקר שב-1833 הייתה הראשונה לחצות את סיירה נבדה ממזרח למערב.
התיאורים הראשונים של יוסמיטי, לעומת זאת, הגיעו כמעט 20 שנה מאוחר יותר.
הבהלה לזהב של 1849 הובילה לעימותים בין הכורים לבין הילידים, והמדינה הקימה את גדוד המתנדבים מריפוסה (Mariposa) כמשלחת עונשין נגד ילידי אזור יוסמיטי.
ב-1851, הוביל את הגדוד מייג'ור ג'ים סוואג' (Jim Savage), שעל עמדת המסחר שלו שעל הנהר מרסד פשטו בני האהוונצ'י.
פשיטה זו ומשלחות אחרות אלצו את הצ'יף טנאיה והאהוונצ'י לשהות חודשים בשמורה בעמק סן חואקין.
בני השבט שבו לעמק שנה אחר-כך, אך נאלצו למצוא מקלט בין הפאיוט של אגם מונו לאחר התנגשויות נוספות עם הכורים.
רוב בני השבט נרדפו בחזרה לעמק ונהרגו בידי הפאיוט אחרי שפגעו בהכנסת האורחים על ידי גנבת סוסים.
אף שחברי המשלחת הראשונה של גדוד מריפוסה שמעו שמועות על מה שניתן יהיה למצוא במעלה נהר המרסד, אף אחד מהם לא היה מוכן למראה שנגלה לעיניהם ב-27 במרץ 1851 במקום שקרוי כיום "אולד אינספרשן פוינט" (Old Inspiration Point – נקודת ההשראה העתיקה, סמוך לנקודת תצפית המנהרה).
מאוחר יותר כתב ד"ר לפאייט באנל (Lafayette Bunnell), ממשתתפי גדוד מריפוסה:
הגדוד חנה אותו לילה על קרקעית העמק וחבריו הסכימו עם ההצעה שהעלה ד"ר באנל לכנות את העמק יוסמיטי, משום שסברו, בטעות, כי כך כינו הילידים את העמק.
באנל היה גם הראשון מבין רבים שהעריכו בחסר את גובה קירות העמק.
עיתון מסן פרנסיסקו דרש כי יקצץ בחצי את ההערכה שלו לגובה שולי העמק, שב-450 מטרים כבר הייתה מתחת למחצית הגובה האמיתי.