tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט, בכיכובם של אוסקר אייזק, קארי מאליגן וג'סטין טימברלייק, מספר את סיפורו של זמר-יוצר שעושה את דרכו בסצנת מוזיקת הפולק של ניו יורק בשנות ה-60 של המאה ה-20. הסרט מבוסס באופן חלקי על ספר זיכרונות של דייב ון רונק (Dave Van Ronk), שפורסם לאחר מותו.
פברואר 1961. לואין דייוויס (אוסקר אייזק), זמר פולק כושל נאבק על מחייתו בגריניץ' וילג' בניו יורק.
שותפו המוזיקלי, מיק טימלין, התאבד בקפיצה מגשר ג'ורג' וושינגטון; אלבומו האחרון, "בתוך לואין דיוויס" לא נמכר; אין לו כסף והוא ישן על ספות בבתים של חברים ומכרים.
לילה אחד הוא מנגן בבית הקפה הגזלייט, ולאחר מכן מותקף בסמטה שמאחורי בית הקפה על ידי אלמוני.
שבוע קודם לכן, לואין מתעורר בבוקר בדירה של שניים מידידיו האמידים יותר, בני הזוג גורפיין המבוגרים.
כשהוא עוזב, החתול של בני הזוג מתחמק החוצה.
בלית ברירה, לואין לוקח איתו את החתול לדירה של חבריו ג'ים וג'ין ברקי.
ג'ין מסכימה בחוסר רצון לתת ללואין ללון אצלם בלילה, ומספרת לו שהיא בהיריון, כשקיימת אפשרות שלואין עצמו הוא האב של התינוק המיועד.
למחרת בבוקר, החתול בורח שוב.
מאוחר יותר, ג'ין מבקשת מלואין לממן את ההפלה.
לואין מבקר את אחותו בתקווה ללוות ממנה כסף, אך מתאכזב כשהוא מבין שזה לא אפשרי.
השיחה עם אחותו מבהירה לו היטב שהם חיים בעולמות שונים לגמרי.
היא נותנת לו קופסה המכילה חפצים ישנים שלו, אבל הוא אומר לה להיפטר מהם.
היא מזכירה שהוא יכול להרוויח כסף בכך שיחזור לצי הסוחר.
בהזמנה מצד ג'ים, שאינו מודע לרומן בין לואין לג'ין, לואין מוזמן להקלטת שיר שעוסק במשימה בחלל ביחד עם ג'ים ומוזיקאי בשם אל קודי (אדם דרייבר).
בשל הצורך המיידי שלו בכסף לטובת ההפלה של ג'ין, לואין מסכים לקבל מיד תשלום על ההקלטה בסך 200 דולר תוך ויתור על התמלוגים.
לואין מגיע לפגישה עם הגינקולוג כדי לדאוג לסידורים להפלה.
במהלך הפגישה מתחוור לו שחברה קודמת שלו שנשלחה גם היא להפלה שנתיים קודם לכן, בחרה ללדת את הילד ועברה לאקרון, אוהיו.
תוך כדי שיחה עם ג'ין בבית הקפה, לואין רואה בחוץ את החתול של בני הזוג גורפיין ומחזיר אותו להם בערב.
בני הזוג מארחים חברים אחרים שלהם ומבקשים ממנו לנגן בגיטרה, והוא בחוסר רצון מנגן להם את אחד מהשירים שביצע בעבר עם מייק.
כשגברת גורפיין מצטרפת ללואין בהרמוניה קולית, לואין מתרגז וצועק עליה.
היא נוטשת את השולחן בוכה וחוזרת בכעס עם החתול שלואין הביא וטוענת שזה לא החתול שלהם מכיוון שמדובר בחתולה, ולואין נאלץ לעזוב עם החתולה.
למחרת לואין נוסע לשיקגו עם שני מוזיקאים שהכיר- משורר הביט הלאקוני ג'וני פייב (גארט הדלונד) ומוזיקאי הג'אז רולנד טרנר (ג'ון גודמן).
כשהם עוצרים בפונדק דרכים, רולנד מתמוטט בשירותים ממנת יתר של הרואין.
לואין וג'וני פייב מעלים אותו למכונית וממשיכים בדרכם, עד שעוצרים אותם שוטרים בחשד שג'וני פייב נהג תחת השפעת אלכוהול.
ג'וני מתנגד למעצר ונלקח על ידי השוטרים.
בלית ברירה נוטש לואין את המכונית ומשאיר בתוכה את החתולה ואת רולנד טרנר המעולף.
בשיקגו, לואין נבחן בפני מנהל מועדון בשם באד גרוסמן (פ.
מארי אברהם), שאומר לו לאחר האודישן שלואין לא מתאים להיות אמן סולו ומציע לו להשתלב בשלישיית מוזיקאים שהוא מרכיב.
לואין דוחה את ההצעה וחוזר בטרמפים לניו יורק.
תוך כדי נהיגה במכונית של אדם שאסף אותו בדרך, הוא בטעות מתנגש בחתול שנראה כמו החתול של בני הזוג גורפיין.
בחזרה בניו יורק, כשהוא נוכח לגלות שאין בפניו עוד אופציות, הוא משתמש ב-148 הדולרים האחרונים שלו כדי לשלם את דמי החבר לאיגוד של צי הסוחר, ומבקר אצל אביו החולה בבית האבות.
לואין מחפש את רישיון המלח שלו כדי שיוכל לחזור לצי, אבל הרישיון נמצא בקופסה שהוא ביקש מאחותו לזרוק, ועליו לשלם 85 דולר נוספים כדי לחדש את הרישיון.
לואין מבקר את ג'ין והיא מספרת לו שהיא מופיעה בערב בגזלייט.
בגזלייט, הוא לומד שמנהל בית הקפה, פאפי (מקס קסלה) גם כן קיים יחסי מין עם ג'ין.
מעוצבן על התגלית הזו, לואין מעליב אישה שמופיעה על הבמה ונזרק החוצה.
הוא הולך לדירה של בני הזוג גורפיין שמקבלים אותו בחום.
שם הוא לומד שהשיר שהקליט עם ג'ים ואל קודי הפך ללהיט, אך הוא לא זכה ליהנות מהתמלוגים.
לתדהמתו, הוא לומד שהחתול האמיתי של בני הזוג, יוליסס, חזר לבדו הביתה.
בחזרה לסצנה הפותחת של הסרט, לואין מופיע בגזלייט.
פאפי מקניט את לואין על מה שהתרחש בלילה הקודם ומספר לו שחבר שלו ממתין לו בסמטה מאחורי בית הקפה.
לואין עוזב וצופה בהופעה של בוב דילן הצעיר והאלמוני אז.
בסמטה הוא מותקף ומוכה על ידי אדם בחליפה שנוקם בו על כך שהפריע להופעתה של אשתו בלילה הקודם.
לואין צופה באיש נכנס למונית ומאחל לו "להתראות" בצרפתית.
המפיק סקוט רודין, שעבד עם האחים כהן בסרטים "ארץ קשוחה" ו"אומץ אמיתי", שיתף עימם פעולה גם בסרט זה.
המוזיקאים מרקוס ממפורד (Marcus Mumford) וטי-בון בורנט (T-Bone Burnett) היו אחראים על ההפקה המוזיקלית של הסרט.
בורנט הפיק מוזיקלית את סרטם של האחים כהן, "אחי, איפה אתה?".
אוסקר אייזק בתור לואין דייוויס
קארי מאליגן בתור ג'ין ברקי
ג'סטין טימברלייק בתור ג'ים ברקי
אדם דרייבר בתור אל קודי
אית'ן פיליפס בתור מיץ' גורפיין
בתוך הבית הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2012, בבימויו של פרנסואה אוזון.
הסרט מבוסס על המחזה "הנער בשורה האחורית" (The Boy in the Last Row), מאת המחזאי הספרדי חואן מיורגה.
בין הנושאים בהם עוסק הסרט: מציצנות, חדירת זר למשפחה, יחסי גבר מבוגר וצעיר, תהליך היצירה, אופי היוצר ומקומם של היוצר והצופה-קורא ביצירה; בחלקם עסק אוזון גם ביצירותיו הקודמות.
הסרט הוא זוכה פרס "צדף הזהב" לשנת 2012, הפרס הראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סאן סבסטיאן, כמו גם זוכה פרס חבר השופטים לתסריט הטוב ביותר באותו פסטיבל.
הסרט הופק באולפני "מנדרין סינמה", בתקציב של 9.2 מיליון אירו.
בהפקתו תמכו גם ערוץ הטלוויזיה הצרפתי France 2 וחברת Mars Films, מפיצת הסרט.
צילומי הסרט ארכו שמונה שבועות במהלך אוגוסט וספטמבר 2011.
"בתוך הבית" זכה לציון משוקלל של 86% ביקורות חיוביות באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes.
פבריס לוקיני - ז'רמן ז'רמן, מורה לספרות בתיכון.
ז'רמן מבקש להדריך את תלמידו המוכשר קלוד, אך נסחף לתוך סיפוריו של האחרון, שאף מבצע עליו מניפולציות שונות.
ז'רמן רואה בקלוד את עצמו בצעירותו, אך שניהם מודעים לכך שלא היה לז'רמן את הכישרון שיש לנער.
ארנסט אומהאור (Umhauer) - קלוד גרסיה, תלמיד תיכון בן 16, יתום מאם ומטפל באביו הנכה.
קלוד מגיש למורהו סיפורים שהם ספק מציאות, ספק דמיון, אודות קשריו עם חברו לספסל הלימודים ושהותו בחיק משפחת החבר.
קריסטין סקוט תומאס - ז'אן ז'רמן, אשתו של ז'רמן, מנהלת גלריה לאמנות מודרנית שחוששת לעתידה המקצועי.
ז'אן קוראת עם בעלה את סיפורי הנער, ומבחינה שבעלה מבקש למלא את החסך בבן בדמותו של קלוד, עד כדי מצב בו הקשר הזוגי שלהם נפגע בשל כך.
באסטיין אוגטו - רפא ארטול הבן, חברו לספסל הלימודים של קלוד.
רפא מתקשה בלימודי המתמטיקה, וקלוד עוזר לו ומתחבר עמו, זאת במטרה "לחדור", במילותיו, לתוך ביתו ומשפחתו "הנורמלית" של רפא ובעיקר להתוודע לאימו.
עמנואל סנייה - אסתר ארטול, אימו של רפא.
עקרת בית ואשת מעמד הביניים, שחולמת על שינוי בחייה ועל קריירה כמעצבת פנים או אדריכלית.
דני מנושה - רפא ארטול האב, אביו של רפא.
חברו הטוב ביותר של רפא הבן מלבד לקלוד.
רפא האב טרוד בעבודתו ובמצבו לעומת עמיתיו לעבודה, ולא מעניק לאשתו תשומת לב רבה.
בעלות הגלריה של ז'רמן, שמאיימות עליה שאם יצירות לא ימכרו הן תסגורנה את המקום.
בתוך הבועה היא סדרת מדע בדיוני, מסתורין ודרמה אמריקאית, ששודרה ב-CBS החל מ-24 ביוני 2013 ועד ל-10 בספטמבר 2015. הסדרה פותחה בידי בריאן ק.
ווהן ומבוססת על רומן של סטיבן קינג בעל אותו השם.
ווהן וקינג שימשו כמפיקים בפועל לצד ניל בר, ג'סטין פלביי, דריל פרנק, ג'ק בנדר, סטיבן ספילברג וסטייסי סניידר.
הבמאי הדני נילס ארדן אופלב, הפיק וביים את הפיילוט.
ווהן עזב את הסדרה לפני בכורת העונה השנייה.
באוגוסט 2015 הודיעה CBS על ביטול הסדרה בתום העונה השלישית.
בישראל שודרה הסדרה ב-yes הטלוויזיה בלוויין.
בתוך הבועה מספרת את סיפורם של תושבי עיירה קטנה בשם צ'סטרז מיל שבמיין, כאשר "בועה" מסיבית, שקופה ובלתי ניתנת להריסה לפתע מופיעה סביב העיירה ומנתקת אותם משאר העולם.
עם חוסר גישה לאינטרנט ואותות סלולריים, תקשורת רדיו מוגבלת, עם משאבים פוחתים ומתיחות גוברת; נאלצים התושבים הלכודים למצוא דרכים משלהם כדי לשרוד.
בזמן שכוחות הצבא, הממשלה והתקשורת הממוקמים מחוץ לבועה מנסים להפיל אותה, קבוצה קטנה של אנשים בתוך הבועה מנסים להבין מה היא הבועה, מאין היא באה, ומתי (אם בכלל) תיעלם.
תוכנית הטלוויזיה מדורגת כ-TV-14 (התאמת צפייה לגילאים 14 ומעלה).
השחקנים מציגים דמויות שרובן נלקחו מהרומן המקורי, ולדברי המחבר: "אף על פי כך, חלקן שולבו ואחרות שינו עבודות."
מייק ווגל מגלם את דייל "ברבי" ברברה, חייל משוחרר מהצבא שמבקר בעיירה.
ראשל לפוור מגלמת את ג'וליה שאמווי, כתבת תחקיר שאחר-כך נמצאת בקשר רומנטי עם ברבי.
דין נוריס מגלם את ג'יימס "ביג ג'ים" רני, חבר מועצת העיירה וסוחר מכוניות משומשות.
אלכסנדר קוך מגלם את ג'יימס "ג'וניור" רני, בנו של ביג ג'ים וסגן שריף.
קולין פורד מגלם את ג'ו מקאליסטר, מתבגר שהוריו נשארו מחוץ לבועה; אחיה הצעיר של אנג'י.
מקנזי לינטז מגלמת את אלינור "נורי" קלוורט-היל (דמות חוזרת בעונה הראשונה, ראשית בעונה השנייה), בתן של אליס וקארולין ואהבתו של ג'ו.
איישה היינדס מגלמת את קארולין היל (דמות ראשית בעונה הראשונה, חוזרת בעונה השנייה), עו"ד מלוס אנג'לס, לכודה בעיירה.
אדי קייהיל מגלם את סם ורדרו (עונה שנייה) חובש מתבודד וגיסו של ביג ג'ים.
קרלה קרום מגלמת את רבקה פיין (עונה שנייה), מורה למדעים שחוקרת את הבועה.
בריט רוברטסון מגלמת את אנג'י מקאליסטר, אחותו הגדולה של ג'ו שעובדת כמלצרית עם חלום לברוח מהעיירה.
נטלי מרטינז מגלמת את לינדה אסקוויבל, סגנית-שריף נאמנה ושאפתנית שמונתה לשריף על ידי ביג ג'ים.
ניקולאס סטרונג מגלם את פיל בושי, תקליטן רדיו מוכר, לאחר מכן פועל כשריף.
ג'ולין פרדי מגלמת את דודי וויבר (דמות ראשית בעונה הראשונה, אורחת בעונה השנייה), מהנדסת רדיו שמצליחה לקלוט אותות מחוץ לבועה.
ג'ון אלביס מגלם את בן דרייק, חברו הטוב ביותר של ג'ו.
גרייס ויקטוריה קוקס מגלמת את מלאני קרוס (עונה שנייה), אחת מארבע הידיים המקוריות שנהרגה בשנת 1988; הוחזרה לחיים על ידי הבועה.
מקס אהריך מגלם את האנטר מיי (עונה שנייה), האקר מחשבים שעובד עבור דון ברברה; נכנס לתוך הבועה, לאחר שהיה מחוצה לה.
דייל ראול מגלמת את אנדריאה גרינל, אלמנה מקומית של אגרן מזון; חושדת במשאיות גז הפרופאן הרבות המגיעות לעיירה.
מייגן קטש מגלמת את הארייט ארנולד, חברה של ג'וליה; ילדה תינוקת לאחר שנגעה בבועה.
סמנתה מאת'יס מגלמת את ד"ר אליס קלוורט, אשתה של קרולין ואמה של נורי; חולת סוכרת, מתה מהתקף לב כתוצאה מחוסר באינסולין (7 פרקים).
בת' ברודריק מגלמת את רוז טוויצ'ל, בעלת מסעדה מקומית בשם "Sweetbriar Rose"; נהרגה בידי האחים דנדי כשניסו לפשוט על המסעדה (5 פרקים).
לאון ריפי מגלם את אולי דינסמור, איכר מקומי (5 פרקים).
קריסטל מרטינז מגלמת את האחות אדמס (5 פרקים).
נד בלאמי מגלם את הכומר לסטר קוגינס (4 פרקים).
קית' האריס מגלם את פיטר שאמווי, בעלה של ג'וליה (4 פרקים).
אנדרו ווגל מגלם את קרטר תיבודו, סגן שריף (4 פרקים).
קווין סייזמור מגלם את פול רנדולף, סגן שריף (3 פרקים).
נטלי זי מגלמת את מקסין סיגרייב, מכרה פלילית של ביג ג'ים וברבי (3 פרקים).
ג'וש קרטר מגלם את אריק "ראסטי" דנטון, כבאי וארוסה של לינדה; נשאר מחוץ לבועה (2 פרקים).
ג'ף פייהי מגלם את הווארד "דיוק" פרקינס, השריף של צ'סטרז מיל; נהרג כשהבועה פוצצה את קוצב הלב שלו (2 פרקים).
ג'ו נזביץ' מגלם את פרדי דנטון, סגן שריף ואחיו של ראסטי (2 פרקים).
מייר וינינגהם מגלמת את אגאתה סיגרייב, מטפלת לבבית באופן מטעה שמתגלה להיות אמה של מקסין (2 פרקים).
שרי סטרינגפילד מגלמת את פאולין רני, אשתו המנוחה של ביג ג'ים ואמו של ג'וניור; נחשבה למתה, אך חייה בסתר מחוץ לבועה (9 פרקים).
דווייט יוקאם מגלם את לייל צ'אמלי, ספר ואחד מארבע הידיים המקוריות, יצא עם פאולין רני (7 פרקים).
אסטס טארוור מגלם את טום טילדן, איכר מקומי שחזיריו נדבקו בזיהום ושאשתו מתה בגלל הקור (5 פרקים).
ברט קאלן מגלם את דון ברברה, אביו המנוכר של ברבי; נמצא מחוץ לבועה.
קיילי בונבורי מגלמת את אווה סינקלר.
הפרויקט הוכרז לראשונה בנובמבר 2009, אבל יצא לפועל רק לאחר כשנתיים כשווהאן נשכר כדי להתאים את הרומן לסדרה ולאחר מכן להקים אותה עבור רשת הכבלים שואוטיים.
נשיא הבידור של שואוטיים, דייוויד נווינס, הרגיש שהסדרה לא מתאימה לרשת והציע לנינה טסלר, עמיתת CBS שלו שתיקח על עצמה את הפרויקט.
טסלר התעניינה מיד והסכימה, לאחר מכן צירפה את מפיק הטלוויזיה הוותיק ניל בר, שחתום על חוזה עם CBS, להיות המפיק בפועל.
בנובמבר 2012 הוכרז ש-CBS ביטלה את פרקי הניסיון ותפיק את 13 הפרקים ישירות לסדרה.
"זהו רומן אדיר שמגיע למסך הטלוויזיה עם חסות יוצאת מן הכלל וערכי הפקה התואמים לעונה, כדי ליצור אירוע תוכנית קיץ" הגיב טסלר בהודעה רשמית לעיתונות מטעם CBS.
טיזר הקדימון נוצר במיוחד לסופרבול 2013. במקום לשדר קטעים מהסדרה, הטיזר הפנה את הצופים לאתר הרשמי של התוכנית, שם יכלו להקליד את כתובת המגורים שלהם והמיקוד בשביל לראות תמונות של בתיהם ושכונתם כפי שהיו נראים "בתוך הבועה".
ב-29 ביולי 2013, הסדרה חודשה לעונה שנייה בת 13 פרקים, שהחלה ב-30 ביוני 2014, עם סטיבן קינג כתסריטאי של פרק הבכורה של העונה השנייה.
באוגוסט 2013, ווהאן הפך להיות המפיק בפועל של הסדרה ואחראי על העלילה.
בר טען שהוא יודע מה יהיה סיום הסדרה ושחמש עונות של שלושה־עשר פרקים כל אחת, יהיה אורך אידיאלי.
צילומי הסדרה החלו רשמית ב-28 בפברואר 2013, בסאותפורט ובווילמינגטון, אשר שתיהן בקרוליינה הצפונית.
צילומים נוספים התקיימו בברגו שגם היא בקרוליינה הצפונית.
ב-9 באוקטובר 2014 אושר כי למרות הקיצוצים הנרחבים לזיכויי מס ההכנסה של המדינה, הצילומים יישארו באזור וילמינגטון.
ווהאן עזב את התוכנית ב-2014 לפני הקרנת הבכורה של העונה השנייה.
עם זאת, הוא כבר תכנן את העונה עם בר לפני עזיבתו.
כעת, בר הוא האחראי על העלילה.
פרק הפיילוט קיבל ביקורות חיוביות והפרקים הראשונים התקבלו היטב באופן כללי.
ב-25 ביוני 2013, פרק הפיילוט קיבל דירוג של 72 מתוך 100 ב-Metacritic - המראה על "ביקורות חיוביות בכללית".
אתר האינטרנט צובר הסקירה, Rotten Tomatoes, מדווח ש-82 אחוזים מ-45 המבקרים נתנו לעונה הראשונה ביקורת חיובית.
הקונצנזוס באתר הוא, "בתוך הבועה היא סדרת אימה/מסתורין מרשימה ומרתקת, עם עלילה קבועה ולא משתנה במיוחד, ואפקטים מיוחדים וטובים."
ב-10 ביוני 2013, "בתוך הבועה" הייתה אחת מ-6 הסדרות הנבחרות לפרס הטלוויזיה של בחירת המבקרים לקטגוריית הסדרה החדשה והמרגשת ביותר.
עם זאת, עד 18 באוגוסט, לאחר שידור 8 פרקים, ביקורות הסדרה התדרדרו בבירור, עם טים סורט מ-TV.com קורא לסדרה "טלוויזיה בינונית" ורייצ'ל היילנד ממגזין Geek Speak קוראת לסדרה "טיפשית, תוכנית טיפשית" של "נוראות מתמשכת."
ב-27 ביוני 2013, קינג הודה כי "הגרסה הטלוויזיונית של 'בתוך הבועה' משתנה במידה ניכרת מגרסת הספר", וקרא לסדרה "טובה מאוד" בזמן שהוא מעיר על כמה מההבדלים הבאים:
פרקי הניסיון קבעו שיא - בכורת הקיץ של CBS עם הדירוג הגבוה ביותר, מאז העונה של שנת 2000 של "האח הגדול".
בכורת דרמת הקיץ בעלת הדירוג הגבוה ביותר בכל רשת מאז 1992 והשנייה בעלת הדירוג הגבוה ביותר בין השנים 2012 ל-2013 לפי לוח זמני רשתות הטלוויזיה של ארצות הברית, לאחר "The Following".
עם הכללת צופי מקליט הווידאו הדיגיטלי, בכורת הסדרה נצפתה על ידי סך של 17.76 מיליוני צופים.
העונה השנייה הגיעה לממוצע צפייה של 8.55 מיליוני צופים בשידור הראשוני; ובהכללת הצפייה באמצעות מקליט הווידאו הדיגיטלי, העונה נצפתה בידי 12.21 מיליוני צופים.
לרבות הצפייה באמצעות מקליט הווידאו הדיגיטלי, סיום העונה השנייה נצפה בידי 11.27 מיליוני צופים.
הסדרה זמינה לצפייה בשירות "Instant Video" של חברת אמזון ארבעה ימים לאחר שידורה ב-CBS.
העסקה עם אמזון עזרה ל-CBS למתן את עלות ההפקה הגבוהה של כמעט 3 מיליון דולר לכל פרק.
בקנדה, בכורת הסדרה שודרה ב-24 ביוני 2013 ברשת הטלוויזיה Global Television Network.
באוסטרליה, בכורת הסדרה שודרה ב-25 ביוני 2013 ברשת הטלוויזיה Network Ten, מספר שעות לאחר שידורה בארצות הברית.
בממלכה המאוחדת, בכורת הסדרה שודרה ב-19 באוגוסט 2013 ברשת הטלוויזיה Channel 5. באירלנד, בכורת הסדרה שודרה ב-12 בספטמבר 2013 בערוץ RTÉ Two.
מ-22 בספטמבר 2014, הסדרה משודרת ביוון על ידי רשת הטלוויזיה Skai TV.
בת שלום היה ארגון נשים פמיניסטי ישראלי-פלסטיני שנוסד בספטמבר 1993. שפעל במשך 16 שנה, משנת 1994 עד שנת 2010. מטרתו העקרית הייתה לעודד מעורבות נשית באקטיביזם פוליטי לקידום פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, לחתור לשלום יציב וצודק כהגדרתן, שמירה על זכויות אדם וחיזוק קולן של נשים יהודיות ונשים ערביות בחברה הישראלית.
לארגון הישראלי היה ארגון שותף פלסטיני בשם 'המרכז הירושלמי לנשים'.
שני הארגונים פעלו במשותף תחת ארגון הגג הקשר הירושלמי (הג'רוזלם לינק) (Jerusalem Link).
חברות הארגון היו נשים יהודיות ונשים ערביות-ישראליות.
במשך השנים הוביל הארגון קמפיינים בעד שלום, הארגון הפיק פעילויות פוליטיות וחינוכיות רבות ולקח חלק בתנועת השלום הישראלית.
בשנת 2010 הארגון הפסיק את פעילותו בשל היעדר מימון.
ב-1989 התקיים בבלגיה כנס הנשים הפלסטיני-ישראלי הבינלאומי הראשון תחת הכותרת "תנו סיכוי לשלום: נשים משמיעות את קולן" ("Give Peace a Chance: Women Speak Out").
הכנס זומן על ידי הפעילה היהודית -בלגית סימון סוסקינד (Simone Susskind) שבעלה דויד גייס את המימון לקיומו.
מכיוון שבתקופה זו אסור היה לישראלים להיפגש עם אנשי אש"ף תוניס.
הכנס נבנה כמפגש בינלאומי אשר אליו הגיעו ישראליות (יהודיות וערביות), פלסטיניות מהשטחים ומתוניס וקבוצה גדולה של מנהיגות בינלאומיות מרחבי העולם כולל מסין, רוסיה, מצרים, ארצות הברית ואירופה.
הן ביקשו לקדם במשותף פתרון לסכסוך על בסיס ההכרה בזכות של כל האנשים והנשים באזור לחיות חיים בכבוד ובביטחון.
עם חזרתן לאזור, הקימו המשתתפות הישראליות של הכנס את "רשת הנשים לשלום" שהחלה בגיוס נשים ישראליות ותכננה פעילויות משותפות, סביב שני צירים: קידום נשים וקידום השלום.
כבסיס לפעילות שימשה ההצהרה המשותפת שהתקבלה בסיום הכנס (The Brusssels Declaration).
בין הנשים הישראליות שהשתתפו במפגש בבריסל ובפעילות הרשת היו חברות הכנסת דאז שולמית אלוני ונאוה ארד, חברות הכנסת לעתיד תמר גוז'נסקי, יעל דיין, נעמי חזן וענת מאור, השחקניות חנה מרון וסלוואה נקורה חדד ופעילות שלום בהן גליה גולן, ג'ודי בלנק, מרים מרעי רוחמה מרטון ואליס שלוי.
למרות הקשיים הפוליטיים של אותה תקופה, בהם מלחמת המפרץ, המשיכו הנשים להיפגש ולפעול יחדיו.
וקוימו מאות מפגשים של נשים ברחבי הארץ, חלקם בשיתוף בנות השיח הפלסטיניות.
כמו כן נערכו סיורים הדדיים משני צידי הקו הירוק כדי להכיר את תנאי החיים של החברות.
ממפגשים אלו גובשה הצעה לייסד קשר ארגוני רשמי בין נשים ישראליות ופלסטיניות, כדי לעבוד במשותף על נושאים הקשורים להעצמת הנשים ולקידום השלום בין שני העמים.
בשנת 1992, זומנה בחסות הפרלמנט האירופי, פגישה נוספת בבלגיה.
כתוצאה ממנה נוצר "הקשר הירושלמי" The Jerusalem Link.
גוף זה שימש כארגון גג לשני ארגוני נשים שפעלו במשותף: 'בת שלום' מהצד הישראלי במערב ירושלים ו'המרכז הירושלמי לנשים' מהצד הפלסטיני במזרחה.
שני הארגונים חלקו עקרונות פוליטיים משותפים ופעלו יחד במטרה לקידום שלום.
הקשר הירושלמי שימש כבסיס לשיתוף פעולה, תיאום ותמיכה הדדית, כאשר כל ארגון פעל כמרכז נפרד והיה בעל תשתית ארגונית משל עצמו.
ארגון 'בת שלום' פעל לקידום שלום עם הפלסטינים, וכן ליצירת חברה דמוקרטית, בה נהוג צדק חברתי ופלורליזם בישראל.
כמו כן הארגון קידם חברה בה לנשים יהיה קול לגיטימי ובולט.
הארגון שאף להעלאת מודעות הדדית, למתן ביטוי לרגשות העולים ממגוון הגבולות הפיזיים והנפשיים בין העמים ולפיתוח ואימוץ מנגנונים שיחצו גבולות אלו כדי ליצור תרבות של שלום וצדק חברתי.
לשם כך, הארגון הפגיש בין נשים מחנכות, אקטיביסטיות למען שלום, פוליטיקאיות ומנהיגות קהילתיות.
הארגון פעל להעצמת נשים אלו כדי להגביר את מעורבותן בתהליכים פוליטיים, וכדי לחשוף ולהרחיב את קולותיהן ואת הפרספקטיבות שלהן גם לנקודות מבט אחרות.
חזון הארגון היה שלום המתחשב בצרכים, זכויות, ערכים והיסטוריה של שני העמים.
הארגון שאף ליצור קהילה דינאמית של נשים, המבטאות את קולותיהן הייחודיים ומאתגרות את נקודות המבט שרווחו אז על הסכסוך הישראלי-פלסטיני מפרספקטיבה פמיניסטית.
בנוסף, פעל הארגון ליצירת ניתוח אלטרנטיבי לסכסוך, שמעודד נשים להיות סוכנות של שינוי חברתי.
לאורך השנים, הארגון פעל במישורים שונים בחברה הישראלית, כארגון בפני עצמו ובשיתוף עם 'המרכז הירושלמי לנשים'.
פעילות הארגון התמקדה במספר מישורים מרכזיים, לאור מטרותיו של הארגון.
פעילויות בנושא שלום וזכויות אדם
הארגון הפיק אירועי חינוך לציבור, שמטרתם הייתה להגיע לציבור הרחב בצורה בלתי-רשמית.
בין אירועים אלו נכללו הרצאות, פאנלים, אירועי 'בית פתוח' במרכז בירושלים, ודיונים בנושאים כגון השפעת הסגר על חיי הפלסטינים, המחירים וההשפעות של ההתנחלויות ובניית רשת נשים במזרח התיכון.
בקיץ 1997 חברות בת שלום ביחד עם עמיתותיהן הפלסטיניות הפיקו את " לחיות ביחד בירושלים – שתי בירות לשתי מדינות" (Sharing Jerusalem: Women Speak Out for Tow Capitals for Two States)
במהלך הקיץ קיימו עשרות פעולות ברחבי העיר, פוליטיות ותרבותיות, בהן לקחו חלק ישראלים ופלסטינים.
זו הייתה הפעם הראשונה להפצת הרעיון בעולם, ומאז קמו לו מספר שותפים.
כחלק מהאירועים הוכנו מספר רב של פוסטרים וקטלוג מקיף.
כתוצאה מפעילות זו קם בבת שלום 'הפורום הירושלמי', שמטרתו הייתה לבסס פתרון לחלוקת העיר המבוסס על זכותם של שני העמים לריבונות.
דיוניו הדגישו את חשיבות חלוקת ירושלים כחלק מתהליך השלום.
דרך פורום זה, פעילות הארגון ביקרו את פעילותה של ממשלת ישראל ליצור עובדות בשטח דרך הפקעה או ייעוד אדמות ממזרח ירושלים לשכונות יהודיות, ובכך ליצור קושי עתידי להפרדתה של העיר תחת הסכם שלום.
דרך הפורום, הארגון מימן סיורים להתנחלויות ולקרקעות פלסטיניות שהופקעו באזור ירושלים.
בנוסף, דרך הפורום, פעילות הארגון ארגנו מפגשים במגוון נושאים נוספים העוסקים בחקיקה, מחקר, זכויות אדם והפצת מידע בנושא ירושלים.
הארגון עסק גם במקרים אינדיבידואליים של הפרת זכויות אדם.
למשל על ידי פניה לרשויות בשמן של פלסטיניות שנזקקו לאישורי כניסה לישראל למטרות שונות, כדוגמת סיוע רפואי או איחוד משפחות, אך בקשתן נדחתה.
פעילות הארגון ניסו לעזור לנשים אלו להשיג את האישורים, לרוב על ידי קשר עם חברי כנסת שהיו קרובים לארגון.
בנוסף הארגון אף פעל במישור הבינלאומי.
כך למשל ב-7 במאי 2002, טרי גרינבלט, מנהלת הארגון דאז, ייצגה את הארגון מול מועצת הביטחון של האו"ם.
והדגישה בנאומה את המנדט של המועצה ואת האחריות שלה לכונן תנאים תחתיהם יהיה ניתן ליצור צדק וכבוד תחת החוק הבינלאומי.
זאת כדי להבטיח מחד ביטחון לאזרחים הישראלים ומאידך את ציותה של מדינת ישראל לחוק זה.
תוכניות אלו העניקו ידע לנשים מחנכות בנושאי הסכסוך הישראלי-פלסטיני ופרספקטיבות פמיניסטיות של הקונפליקט.
המטרה הייתה לפתח פרספקטיבות וכלים כדי להכין צעירים להיות סוכני שינוי לשלום.
הפעילויות כללו סמינרים, סדנאות לאימהות וסדנאות עבור מנחות מנוסות.
תוכניות "יציאה לקהילה" בנושא צדק חברתי ושלום
בזמן שארגוני השלום, תנועות הנשים ותנועות זכויות האדם בישראל הורכבו בעיקר מנשים אשכנזיות ועירוניות, פעילות בת שלום רצו להרחיב את מעגל הנשים הפעילות ולכלול גם נשים מזרחיות.
הכוונה הייתה "לצאת לקהילה" ולהגיע לנשים שנדחקו לשולי החברה ולהעלות את מודעותן לנושאי שלום, נושאים פוליטיים ונושאים פמיניסטיים.
תוכניות אלו הושקו בשנת 1995 וכללו בין השאר קבוצת העצמה לסטודנטיות מזרחיות מהאוניברסיטה העברית, עבודה עם קבוצות נשים מזרחיות משכונות מקופחות - מוחלשות בירושלים, פרויקט בנושא נשים ושלום במוזיקה המזרחית ודיאלוג בין נשים מזרחיות ואשכנזיות.
תוכניות אלו העלו קשיים, משום הפער הסוציו-אקונומי בין חברות הארגון האשכנזיות המבוססות לאלו המזרחיות מאזורים פחות מבוססים.
פער זה גרם לאשכנזיות להיתפס כאליטיסטיות הדואגות יותר לפלסטינים מאשר לעניים בישראל – דבר שהגביר את המתחים בין הנשים האשכנזיות והמזרחיות, הן ביחסים בין-אישיים והן ביחסים הבין-קבוצתיים.
פעילויות משותפות עם 'המרכז הירושלמי לנשים'
שני המרכזים שיתפו פעולה בפעילויות שונות, שתוכננו על ידי ועדה משותפת של נשים ישראליות ופלסטיניות.
ועדה זו הורכבה מחברות הוועד של שני המרכזים.
פעילויות אלו כללו הפגנות, קמפיינים לחינוך הציבור, תערוכות אומנות ישראליות ופלסטיניות, ניסוח הצהרות משותפות, כנסים, קבוצות דיאלוג בין ישראלים ופלסטינים שהתקיימו בישראל ומחוצה לה וסמינרי מנהיגות.
פעילויות אלו התכוונו ליצור הנהגה נשית ישראלית ופלסטינית שתומכת בשלום, לפתח דפוסי פעולה ואינטראקציה המקדמות שלום בין שני העמים, להפיץ מידע בנושאי נשים ושלום בישראל ומחוצה לה ולתמוך במשותף בתהליך השלום.
פעילויות אלו היו כרוכות בקשיים, הן ברמת ההנהגה והן ברמת הנשים המשתתפות.
על קשיים אלו מספרת דפנה גולן-עגנון, המנהלת הראשונה של הארגון: "שיתוף הפעולה בין נשים ישראליות ופלסטיניות הוא קשה, מרתק, מעצבן ומלא עליות ומורדות בהתאם למצב הפוליטי, מספר הפיגועים, עוצמת הסגר ושאר הצרות שעושות את כל העבודה לקידום השלום באזורנו כמעט בלתי אפשרית".
הנשים עצמן לעיתים סירבו להיפגש עם בנות העם השני, ולפעמים לחברות ההנהלה של שני המרכזים קשה היה להחליט על אג'נדה משותפת.
בנוסף, "הקשר הירושלמי" עצמו נקלע לא אחת לקשיים, ואף פסק מפעילותו לתקופות מסוימות משום המתיחות הפוליטית באזור, למשל סביב אירועי אוקטובר 2000. עם זאת, הקשר חזר בזכות אמון משותף של שני הצדדים בדיאלוג משותף היות שהקשר מבוסס על פמיניזם וחוויות משותפות של נשים תחת דיכוי.
בנוסף, נוכחותן של החברות הערביות-ישראליות בבת שלום עזרה לגשר על הקשיים.
פעילויות משותפות עם ארגוני שמאל ישראליים נוספים
הארגון שיתף פעולה עם ארגוני שמאל אחרים באופן זמני סביב נושאים נבחרים.
פעילויות אלו כללו, בין השאר, הפגנות משותפות, כגון הפגנה הקוראת לנסיגת צה"ל מרפיח בשנת 2004, וכתיבת מכתבים ציבוריים משותפים, כדוגמת שליחת מכתב למזכירת המדינה האמריקנית לשעבר, קונדוליזה רייס, בבקשה להפעיל לחץ על מדינת ישראל להפסיק את מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006.
הארגון ייסד ולקח חלק בקואליציות שונות במטרה ליצור ולחזק קשרים פוליטיים.
בין הקואליציות נמנות קואליציית נשים לשלום (חברה מייסדת), הוועד הישראלי נגד הריסת בתים (חברה מייסדת), והקואליציה נגד הגדר בירושלים.
לפעילות הסניף הראשי בירושלים נוסף הסניף "בת שלום צפון", שמרכזו היה בעיר עפולה.
קבוצה זו הוקמה ב-1993 על ידי פעילות ישראליות ופלסטיניות ממושבים, קיבוצים, ערים וכפרים מאזור מגידו, נצרת והעמקים.
בשנותיו הראשונות, פעילותו המרכזית של הסניף הייתה יצירת קבוצות דיאלוג בין נשים ישראליות ופלסטיניות באזור.
לאחר מספר שנים, הסניף הרחיב את פעילויותיו ועסק בארגון סדרת מפגשים של 'קפה פוליטי', סיורים בכפרים ערביים שנחשבו ל'בלתי-חוקיים' ואף היה הארגון הראשון שהחל לעשות אירועים שנתיים לציון יום האדמה.
בנוסף, מאז שנת 1996 קיימו חברות הסניף "סוכת שלום" מסורתית בחג הסוכות בצומת מגידו בנושאים שונים לקידום שלום ודו-קיום באזור.
בשנת 2005, התפצל הסניף מהארגון ופעילותיו הקימו ארגון חדש תחת השם "בת הצפון".
הפילוג נוצר משום חוסר ההסכמה על האג'נדה הפוליטית הנוגעת למרכזיותם של הנושאים הקשורים לערביי ישראל בתחומי המדינה.
בָּתָה עשבונית (או שטחים עשבוניים) הוא נוף צומח של בתה האופייני לחבל האקלים הים-תיכוני ולספר הים-תיכוני, עם כיסוי צומח רצוף שגבהו לא עולה על חצי מטר (או מטר אחד) ובו שולטים צמחים עשבוניים, כמו דגניים, גאופיטים שונים, המיקריפטופיטים (צמחים שניצן ההתחדשות שלהם קבור בקרקע), וצמחי שושנת.
הבתה העשבונית מאפשרת התפתחות של מגוון רחב של שעשבוניים הודות לכמות רבה של אור שמש, בהיעדר עצים, ואי התחרות מצד עצים ושיחים.
הבתה העשבונית נבדלת מהבתה של שיחים ובני שיח בכך שהוא כולל בעיקר צמחים עשבוניים ולא שיחים.
הבתות אופייניות לשטחים עם אקלים או קרקע דלים, המונעים התפתחות חורש, וכן לשטחים שעברו הפרעה.
כעקרון, אזור ייחשב לבתה עשבונית אם יש בו צפיפות עצים של פחות מ-1 לדונם.
בתה עשבונית מופיעה בעיקר על קרקעות גיר ובזלת.
בתה עשבונית מופיעה למשל בגבעות כורכר, כמו בבאר יעקב, שבגבעות הכורכר שלה הופיעו דרדר הקורים, קורטם דק ועכנאי שרוע.
שמורות עיקריות של בתה עשבונית הן שמורת הר עמיעד בגליל המזרחי, וחלקים בשמורת הדום השומרון.
השימוש העיקרי באזורי בתה עשבונית הוא מרעה.
בצפון ארץ ישראל סיפקו אזורי הבתה העשבונית את עיקר המספוא של בהמות המרעה.
השטחים העשבוניים הם השטח הטבעי המועדף ביותר למרעה עזים ובקר, כמו גם למרעה דבורים לצורך ייצור דבש, ככל הנראה בגלל מגוון סוגי העשבים הגדול שיש בהם.
בעלי חיים אופייניים לבתה העשבונית כוללים: צב יבשה, שרקרק, וצבי.
צב היבשה מגלה העדפה לבתה עשבונית על פני בתת-שיחים.
הבתה והבתה העשבונית הקיפה שטחים נרחבים של ארץ ישראל בעת הקמת מדינת ישראל.
שטחים אלו הצטמצמו עם השנים מחד בגלל אכיפה של איסור כריתה וצמצום מרעה ובאזורים אחרים תנופת פיתוח הביאה להתמרתן של בתות לשטחי חקלאות, ייעור ובנייה.
בשנת 1995 אושרה תמ"א 22 ליער וייעור שקבעה אזורי נוף צומח של 1,621 קמ"ר בטיפול הקק"ל וכללה בין השאר שטחים של בתה עשבונית.
בת שירות בודדה היא בת שירות המשרתת באחת מאגודות שירות לאומי ומנותקת ממשפחתה מסיבות שונות.
בנות השירות הבודדות מוכרות על ידי חלק מעמותות השירות, אולם מעמדן לא מוכר רשמית על ידי רשות השירות הלאומי-אזרחי.
בת שירות מוגדרת כבודדת מסיבות כגון: הורים שהיגרו מהארץ, הורים בשליחות בחו"ל, יתמות מהורים, בנות שהקשר עם משפחתן נותק ובעיקר עולות חדשות ומתנדבות שהגיעו לארץ לבדם על מנת להצטרף לשורות המתנדבים בשירות הלאומי אזרחי.
נכון ל-2016 משרתות בשירות הלאומי כ-250 בנות במעמד של בת שירות בודדה, כ-90% מהן הן בנות למשפחות שאינן מתגוררות בארץ, רובן מגיעות מארצות הברית ומצרפת.
בנות השירות הבודדות משרתות במגוון תחומים ככל בנות השירות האחרות: חינוך, בריאות, עמותות ללא מטרות רווח, מגזר שלישי, תחומי הדרכה ועוד.
יש משפחות ה"מאמצות" בנות שירות בודדות ומזמינות אותן לשבתות וחגים.
בשבי"ל: עמותה המסייעת ומלווה בנות שירות בודדות לקראת השירות, במהלכו ואחריו באמצעות מערך המבוסס ברובו על מתנדבות.
עמותת בשבי"ל מספקת פתרונות מקיפים הכוללים משפחות מאמצות, תמיכה רגשית וכלכלית במקרה הצורך, סיוע בסבך הבירוקרטי, סמינריונים ומפגשים לכל הבנות ומתן מענה לקשיים נוספים שצצים מהשטח.
Here next year: עמותה המספקת מענה חברתי לבנות השירות הבודדות באמצעות מפגשים ופעילויות המותאמות לאוכלוסייה.
סיוע של העמותות לבנות השירות הבודדות:
ימי חופשה: תוספת של עשרה ימי חופשה מתוך הבנה שישנם צרכים בירוקרטיים ומשפחתיים המצריכים זאת.
כביסה: משום שרוב דירות השירות לאומי אינם ערוכות לקליטת בנות בודדות העמותות מסייעות בעזרה כלכלית או מציאת מענה למקום שהבנות יוכלו לכבס בהם את בגדיהן.
בת שבע שבח (נולדה ב-24 באפריל 1938, נפטרה ב- 17 ביוני 2022) הייתה ציירת, פסלת וצלמת ישראלית.
נולדה בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין, לליאון וברוניה שיטנברג.
ב-1945 עלתה לישראל עם דודתה פרניה מצילתה.
התחנכה בפתח תקווה במוסד עלייה של תנועת המזרחי, ובירושלים.
הייתה נשואה לאליאב שבח ולהם שלושה ילדים ונכדים.
בהמשך חיה עם חיים מודריק.
בשנות ה-60 למדה בארצות הברית בסמינר למורים "הרצליה".
בשנות ה-70 למדה צילום בסטודיו 18 בתל אביב.
בשנות ה-80 למדה ציור אצל ברוריה הסנר בגבעתיים, במכון אבני ביפו, ומוריו: נפתלי גולומב, והלני שמאי וכן פיסול ואובניים בבית שניידרמן אצל רחל פסח, וגדעון קריא.
לימדה עבודות יד ויצירה בחוגים שונים.
שבח צילמה בעיקר נופי טבע בישראל ובחו"ל וציירה בסגנון פיגורטיבי נופים אורבניים.
מרבית יצירותיה מתאפיינות בתיעוד של מסע אל מציאת סמליו ותמונותיו ושל הטבע הסובב אותה, כשהיא מתעכבת במיוחד על צדדיו היפים של העולם.
היא העמיקה וחיפשה מתווים וקווים אסתטיים, תוחמת צורות וצבעים בוהקים, נטלה השתקפויות מרהיבות הקיימות במקום, כאלו שלא תמיד אנו נוטים לראותן ולזהותן כפוטנציאל ליצירה אמנותית חדשה.
שבח הצטיינה בשימוש בדיאלוג האישי שלה עם הסובב אותה, בכל מקום ובכל שעה של חייה, ועם הפיכת הקיים והנמצא למהות יצירתית ואמנותית חדשה ומוערכת.
הייתה חברה בארגון הציירים והפסלים - גבעתיים.
ציור וצילום – בית ציוני אמריקה, תל אביב, 1988.
ציור – "החלונות המוזיאליים", תל אביב, 2000.
"ציורי תל אביב" - מצפה עזריאלי, תל אביב, 2002.
"סוריקטה וחברים" – ציורי בעלי חיים – מוזיאון האדם וחי – רמת גן, 2004.
ציור וצילום – תיאטרון יהלום, רמת גן, 2005.
"בעין המכחול והמצלמה", תיאטרון גבעתיים, 2009.
"חוצות העיר גבעתיים" – ציורי ספארי, גבעתיים, 1999.
"דימויים בעץ" – מוזיאון השפלה, כפר מנחם, 2000
גלריית תל אביב, תל אביב, 2002.
תערוכה נודדת בוונציה, בקלן ובניו יורק, 2007.
"דמויות", גלריית מירה באואר, ניו יורק, 2008.
"ניו יורק פיוז'ן", מוזיאון החושך, ניו יורק, 2010.
בתו של כורה פחם הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1980 המבוסס על האוטוביוגרפיה של זמרת הקאנטרי לורטה לין.
הסרט מתאר את פרשת חייה של לורטה לין (בגילומה של סיסי ספייסק) מאז חייתה במשפחה קשת יום של כורה פחם בקנטקי עד להיותה זמרת הקאנטרי המפורסמת ביותר בארצות הברית.
בתקופה מסוימת הופיעה עם זמרת קאנטרי נוספת בשם פטסי קליין (בוורלי ד'אנג'לו).
גם ספייסק וד'אנג'לו שרות בסרט בקולן ללא צורך בדיבוב.
לורטה (סיסי ספייסק) היא בתו הבכורה של כורה הפחם טד ווב (לבון הלם מלהקת הבנד) ולה עוד שבעה אחים.
הם גרים בבית עץ גדול בעיירת כורים בקנטקי.
האב עובד קשה במכרה, מגיע מהעבודה שחור כולו ומפרנס בקושי את משפחתו מרובת הילדים.
לורטה עוזרת לאמה בעבודות הבית ובטיפול באחיה.
לעיירה מגיע חייל משוחרר בשם דוליטל לין המכונה בקיצור "דוּ" (טומי לי ג'ונס).
הוא מתגאה לפני כל התושבים בביצועים שלו בג'יפ.
מכל הבחורות הוא שם עינו על לורטה ומתחיל לחזר אחריה.
אביה של לורטה מתנגד ליחסים אלה בגלל פער הגילים (דו בן 22 ולורטה בת 15) ואופיו ההפכפך של דו.
אך לורטה מסרבת להפסיק את יחסיה עם דו למרות המכות שהיא סופגת מאביה.
לבסוף מרשה האב לדו לשאת את לורטה בתנאי שלא ירים עליה יד ולא ירחיק אותה ממשפחתה.
הוא לא עומד בתנאים אלה.
הנישואים במשבר, לורטה חוזרת להוריה.
דו אומר לה שהחליט לעזוב את המקום ולנסוע לוושינגטון כי אינו רוצה לסיים את חייו בגיל ארבעים ככורה פחם.
בנישואים שלהם יש עליות ומורדות.
לבסוף מוצא דו עבודה כמכונאי במוסך ולורטה נפרדת ממשפחתה ומצטרפת אליו לוושינגטון.
בגיל 19 מוצאת לורטה את עצמה מטופלת בארבעה ילדים ועסוקה בעבודות הבית.
ליום הולדתה קונה לה דו גיטרה אך היא מקבלת מתנה זו בחוסר רצון כי אינה יודעת לנגן בה.
לבסוף היא לומדת בעצמה לנגן, כותבת מספר שירים ומלחינה אותה.
דו מבחין בכשרונה, עוזב את עבודתו, מתחיל לעבוד כאמרגנה ומפיק לה תקליטון עם השיר שלה "Honky Tonk Girl".
בינתיים מת אביה של לורטה.
הם נוסעים לבית המשפחה, משאירים שם את הילדים ומתחילים לנוע בין תחנות הרדיו אזורי בקנטקי כדי לשכנע להשמיע את התקליטון.
לאחר מאמץ מתפרסם השיר שלה ומגיע למקום ה-14 במצעד הפזמונים של שירי הקאנטרי.
דו מצליח לסדר ללורטה הופעה במופע הרדיו המפורסם של מוזיקת הקאנטרי, ה-גרנד אול אופרי בנאשוויל, טנסי.
זמרת הקאנטרי הגדולה אז, פטסי קליין (בוורלי ד'אנג'לו) מתרשמת משירתה של לין.
היא מזמינה אותה לביקור בבית חולים שם היא מאושפזת לאחר תאונת דרכים.
בין השתיים מתפתחת ידידות והן מתחילות במסע הופעות מוצלח שנקטע עם מותה של קליין בתאונת מטוס.
לורטה ממשיכה בקריירה שלה אך המאמץ הקשה והניתוק מהמשפחה נותן את אותותיו והיא נאלצת להפסיק את הופעותיה בגלל התמוטטות עצבים.
לאחר שנה באחוזת המשפחה היא מתאוששת, חוזרת להופיע והופכת לגברת הראשונה של מוזיקת הקאנטרי.
הסרט מסתיים בביצוע של לורטה לשיר שחיברה המסכם את חייה: "בתו של כורה פחם".
סיסי ספייסק זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
הסרט היה מועמד ב לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, העיצוב האמנותי, הקול, והעריכה.
ספייסק זכתה גם בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי והסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
בָּתָה היא חברת צמחים שעיקר הצומח בה הוא שיחים, עשבים וגאופיטים.
תצורת צומח זו שכיחה מאוד באזורים ים-תיכוניים.
השם "בתה" ניתן לתצורה זו על ידי אלכסנדר אייג, מראשוני הבוטנאים בישראל.
מקור המונח העברי הוא בדברי הנביא ישעיהו: וברבים: .
לפי המלבי"ם, המונח הוא המקור למילה "בת".
לפי חוקי הירושה התנ"כיים הבן קודם לירושת נחלת האב ועליו מוטל "לבנות את בית אביו", לכן המונח "בת" המבטא עזובה, הוא הפכו של המונח "בן" המבטא את חובתו של הצאצא הזכר לבנות את בית אביו.
בתאל קולמן (נולדה ב-24 בנובמבר 1985) היא משוררת, עורכת, מוזיקאית ועיתונאית ישראלית.
כתבת התנחלויות ובעלת טור במוסף הפוליטי של "מקור ראשון".
קולמן נולדה וגדלה ברובע היהודי בירושלים בבית דתי לאומי.
למדה באולפנת "צביה מעלה אדומים".
שירתה שירות לאומי כקומונרית בבני עקיבא.
בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן במוזיקולוגיה וחינוך מיוחד.
קולמן בוגרת כיתת השירה של "משיב הרוח".
בשנת 2010 החלה לפרסם את שיריה ב"משיב הרוח" ומאז שיריה ראו אור בבמות שונות, בין היתר ב"הארץ", "מקור ראשון", "הליקון", ו"כתובת".
החל משנת 2014 מרכזת ומנחה תוכניות כתיבה יוצרת בעקבות המקורות בבית אבי חי.
ספר שיריה הראשון "תהום להיאחז בה" ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק (2015) בסדרת "כבר", וזיכה אותה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים לשנת 2015.
בשנת 2018 זכתה במלגת "בוסתן" מטעם הספרייה הלאומית והייתה חברה בצוות הניהול האמנותי של פסטיבל ימי אהבה לשירה של משיב הרוח.
כיום עובדת על ספר שירה שני.
את דרכה העיתונאית התחילה כעורכת בדסק החדשות של nrg ושימשה כעורכת ערוץ הדעות של האתר עד לסגירתו.
כיום כותבת ב"מקור ראשון" כתבות וטורים פובליציסטיים.
בטוריה עוסקת בין היתר בנושאים פמיניסטיים.
בשנת 2018 יזמה את קמפיין הבחורילות בעקבות התבטאויותיו של הרב קלנר ממכינת עלי וסחפה אחריה רבות ברשת.
הקימה את 'מג'נונה' – לייבל מסיבות ביהודה ושומרון, יחד עם יוסי לוי סרי.
כיום מקליטה חומרים מקוריים בהפקתו של צח דרורי.
נשואה לטובאל קולמן ואם לארבעה.
מתגוררת במאחז שדה בועז בגוש עציון.
גיסה, עדיאל קולמן, נרצח בפיגוע דקירה בעיר העתיקה בירושלים ב-19 במרץ 2018, ובעקבות כך התייצבה קולמן בחזית המאבק למען הרס בתי מחבלים.
בתו של מרפא העצמות הוא ספרה הרביעי של הסופרת אמי טאן, שראה אור בשנת 2001, ותורגם לעברית באותה שנה.
כמו מרבית ספריה, עוסק הספר ביחסים שבין אישה אמריקאית ממוצא סיני ואמה המהגרת.
הספר מחולק לשני סיפורים עיקריים.
הראשון הוא על רות, אישה סינית-אמריקאית המתגוררת בסן פרנסיסקו.
היא דואגת כי אמה המזדקנת, לו לינג, מתחילה לסבול משכחה ולשחרר אמירות מוזרות על משפחתה ועברה.
הסיפור המרכזי השני הוא של לו לינג עצמה, כפי שנכתב עבור רות.
מספר שנים קודם לכן, לו לינג כתבה את סיפור חייה בסינית.
רות דאגה לתרגום המסמך, ממנו למדה על חייה של אמה בסין.
מרבית הרומן, כמו רוב כתיבתה של טאן, מבוסס על מערכת היחסית שלה עם אמא שלה, וסיפורי החיים של אמה ושל סבתה.
התמונה על הכריכה של המהדורה הראשונה היא של סבתה של אמי טאן, גו ג'ינגמיי, שצולמה ב-1905.
בתאל משיאן (נולדה ב-18 במאי 1989) היא שחקנית, במאית ותסריטאית ישראלית.
בתאל נולדה ברמת השרון ואז עברה עם משפחתה לאשקלון.
היא בתו השלישית לאביה, יליד איראן והבכורה לאמה, ילידת הארץ.
יש לה שתי אחיות גדולות מנישואיו הראשונים של אביה, ועוד שתי אחיות קטנות מהנישואים של הוריה.
הוריה התגרשו כאשר הייתה בת 12.
ב-2010, כשהייתה בת 21, נפטר אביה ממחלת ריאות חסימתית כרונית.
היא החלה לשחק בתיאטרון העירוני באשקלון בילדותה לצד לימודי בלט קלאסי וציור.
משיאן נשרה מהתיכון בכיתה י', ויתרה על שירות צבאי ובמקום זאת עשתה שירות לאומי עם נוער במצוקה.
בשנת 2011 סיימה את לימודיה בית הספר לאומניות הבמה בית צבי.
עבור הצטיינות בתפקידיה בהצגות ובתחרויות מונולוגים בבית הספר זכתה במלגות ע"ש שושנה דואר, עדה בן נחום, בנץ כרמל, קרן בוכמן ע"ש יוסי בנאי ובמלגת אלי ליאון.
בשנת 2006 שיחקה בסרט הסטודנטים "ברחל בתך הקטנה" בתפקיד רחל.
הסרט, בבימוי אפרת כורם זכה במקום הראשון לסרטי סטודנטים בפסטיבל קולנוע דרום והיה מועמד לפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע בירושלים.
הוא אף נבחר לייצג את ישראל בתחרות בפסטיבל קאן 2007.
בשנת 2012 היא השתתפה בקליפ של רמי קלינשטיין לשיר "רוצי קטנה".
בשנת 2013 הצטרפה לעונה השלישית של סדרת הנוער אליפים ששודרה בערוץ הילדים ב"Yes" את ספיר, לצד יסמין עיון, יותם קושניר, אסף הרץ ועומר דרור.
באותה שנה ליהקה לסרט הסטודנטים "אדם" של הבמאי שגב גרשון שזכה במקום הראשון בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע בניו יורק, והשתתפה בקליפ לשיר "עפה עליו" של הזמרת נסרין, ששוחרר בדצמבר 2014.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הדרמה "בן זקן" של הבמאית אפרת כורם ובכיכובו של אלירז שדה.
הסרט התחרה בפסטיבל ירושלים, בפסטיבל ברלין וזכה במקום הראשון בפסטיבל בלפור ובפסטיבל הסרטים במילאנו.
באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט הסטודנטים זוכה הפרסים "צומת הרוחות" בבימויו של רותם מורט.
בהמשך השנה התארחה בתור אלמה בסדרה "פרודים" שיצר דניאל לפין לזכיינית ערוץ 2 - רשת 13.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של ניר ברגמן, "להציל את נטע" לצד בני אבני ורותם אבוהב ובאותה שנה שיחקה בסרטה של הגר בן-אשר "הפורצת" בתפקיד חן לצד ליהי קורנובסקי.
באותה שנה שיחקה בסרט הקצר של הבמאי דוד שמש; "קו 16" בתפקיד נופר.
באותה השנה שיחקה במיני-סדרת הטלוויזיה הגרמנית "שרה שטיין" ברשת ARD, וגילמה חוקרת משטרה לצד קתרינה לורנץ, איתי טיראן, סמואל פינצי, גיל פרנק וגילה אלמגור.
בשנת 2017 השתתפה בסרט הסטודנטים "מחוּל", בבימוי נעמה דיין, וגילמה את דמותה של אלונה.
בשנת 2019 התארחה בעונה השלישית של הסדרה "האחיות המוצלחות שלי" שיצרו נועה ארנברג וגלית חוגי לYes.
בשנת 2021 החלה לככב בסדרה "היורשת" בקשת 12, בה גילמה את דמותה של ספיר סנדרוסי.
שיחקה והפיקה את ההצגה "יצרים" מאת וויליאם מאסטרוריסמון ובבימוי גיל וינברג.
שיחקה בהצגה "שיקוי האהבה" מאת דוניצטי, בביומה של יוליה פבזנר, ב.
שיחקה בהצגה "הסמוי" בבימוי מורדי גרשון בתיאטרון העירוני באשקלון.
שיחקה בתפקיד הראשי בהצגה "אידיאליזם" (2016) מאת יגאל זקס ובבימויו בהפקת קבוצת עבודה.
שיחקה בתפקיד משני במחזמר "סאלח שבתי" לצד איציק כהן.
שיחקה בהצגה "וולקאם" (2022) בהפקת אנסמבל קבוצת עבודה, בבימויו של יגאל זקס.
עיבדה את המחזה וביימה את ההצגה "ציד המכשפות" (2022) בהפקת תיאטרון הקאמרי-אקדמיה.
עיבדה את המחזה וביימה את ההצגה "קן הקוקיה" (2023) בהפקת תיאטרון הקאמרי-אקדמיה.
עיבדה את המחזה וביימה את ההצגה "רומיאו ויוליה" (2025) בהפקת תיאטרון הקאמרי-אקדמיה.
בתוך נייר עיתון הוא שיר עברי של להקת טיפקס משנת 1992. מילות השיר נכתבו על ידי סולן הלהקה, קובי אוז, ללחן מרוקאי עממי, והוא נחשב לאחד מלהיטיה הגדולים.
השיר יצא לאור בשנת 1993 ונכלל באלבומה השני של טיפקס, "האחרון בעשירון התחתון".
מילות השיר נכתבו ללחן מרוקאי עממי.
אוז, שעבד בעברו כקלידן עם להקת שפתיים, חיבר את המילים לקטע ממחרוזת שירים במרוקאית שנקראה "ווחא תמשי לשפיטר" בביצועה של להקת שפתיים.
"בתוך נייר עיתון" נחשב לאחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה.
לדברי קובי אוז, כשיצא השיר הוא לא זכה להשמעות רבות ברדיו; רק כעבור כמה חודשים, לאחר שהלהקה הוציאה וידאו קליפ לשיר, הוא שודר פעמים רבות בשידורי הניסיון של ערוץ 2 והפך ללהיט ומאוחר יותר משרד החינוך הכניס את השיר לתוכנית הלימודים השנתית בשיעורי ספרות וחינוך.
השיר מתאר מציאות של עוני ואנשים שהחברה מתעלמת מהם, והם הופכים לנתונים בסטטיסטיקה שמופיעה בעיתונים.
אף שמילות השיר הן מילות מחאה, מנגינת השיר רקידה ושמחה.
את וידאו הקליפ לשיר ביימו בועז ויורם טל.
בשנת 2004 ביצעו צביקה הדר, אתי וקנין, חנה גור והראל מויאל גרסת כיסוי לשיר במסגרת התכנית "כוכב נולד" (ובהמשך ביצע הראל מויאל בהופעותיו את השיר).
בשנת 2018 ביצעו השחקן אריק משעלי והזמר הראל מויאל במסגרת התכנית דידי בשישי.
במרץ 2021 ביצע צוות השחקנים של "זהו זה" גרסת כיסוי לשיר במסגרת הביצוע השבועי לשיר ישראלי מוכר.
קובי אוז: שירה, קולות, קלידים
רמי יוסיפוב: גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, מנדולינה, קולות
אבינועם מרטון ופזית נוני: קולות
בתוך הבונקר של היטלר הוא ספר ביוגרפי, שנכתב על ידי יואכים פסט.
הספר יצא לאור לראשונה בשנת 2002 בגרמנית ויצא לאור בעברית בשנת 2006.
ספרו של יואכים פסט, "בתוך הבונקר של היטלר", הוא מתווה היסטורי במהותו.
הוא משמש כשרטוט ראשוני להבנת התמונה הכוללת של הימים האחרונים של אדולף היטלר.
הספר עוקב אחר כיבוש ברלין על ידי בעלות הברית ואחר השיגעונות ההולכים וגוברים של דיירי הפיהררבונקר ושאר אזרחי ברלין.
במהלך הספר, מוצגות אסטרטגיות המלחמה של שני הצבאות, משחקי הפוליטיקה המתרחשים בין דיירי הבונקר וגנרלים שונים והניסיונות של ממשלת גרמניה להעלאת המורל.
המורל בברלין היה כל כך נמוך והמחשבה להתאבד הייתה כל כך נפוצה שאחד משוכני הבונקר תיאר את עצמו כ"דייר בחדר מתים" שבו התחזו הגוויות לבני אדם חיים.
כמו כן, בשל מצב הרוח הירוד שתו הדיירים לשוכרה וצחנת האלכוהול שרתה בבונקר.
בספר מדובר גם על היטלר עצמו.
מתוארים בו התקפי הזעם שלו, התדרדרות מצבו הבריאותי, אי אמונו בעולם ורצונו להתאבד ולהרוג את כלבתו בלונדי וגוריה על מנת שלא יילקחו בשבי על ידי הסובייטים.
בעקבות אי אמונו באזרחי ברלין וביושבי הבונקר, שרבים מהם הוצאו להורג, על מצבתו הורה לכתוב "נפל קורבן לגנרלים שלו".
בשנת 2004, יצא בגרמניה סרט בשם "Der Untergang" המבוסס על הספר.
כשנה לאחר מכן, בשנת 2005, יצא הסרט בישראל בשם "הנפילה".
לאחר יציאתו, צבר הסרט פופולריות רבה וזכה בשלושה פרסי הקולנוע הבווארי.
בנוסף, הסרט גם זכה להיכלל בין 250 הסרטים הטובים בכל הזמנים של IMDb והועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
הפרופסור האמריקאי להיסטוריה צבאית ג'פרי ואורו הגיב לספרו של יואכים פסט ואמר כי "בתוך הבונקר של היטלר" העלה את הרף למחקר להבנת ימיו האחרונים של הרייך השלישי.
בת שבע רוחצת ובידה מכתב.
(בהולנדית: Bathseba met de brief van koning David) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר רמברנדט ואן ריין משנת 1654. היצירה מוצגת במוזיאון הלובר בפריז.
הציור מתאר את הרגע מתוך סיפור דוד ובת שבע שבו דוד צופה בבת שבע מגג ארמונו שולח אליה שליחים ומזמין אותה אליו ().
מאוחר יותר הוא שוכב עימה והיא הרה לו, כל זאת בשעה שבעלה, אוריה החתי, נמצא הרחק במלחמה מול בני עמון.
כדי להסתיר את מעשהו מזמן דוד את אוריה לירושלים, ושולח אותו לביתו .
אוריה מסרב לשהות בביתו עם אשתו בזמן שחייליו לוחמים בשדה.
בשלב זה מבין דוד שעליו להפטר מאוריה, ושולח אותו חזרה לשדה הקרב, וכך גורם למותו של אוריה במלחמה,( שמואל ב', י"א, ח-טז) ואז נושא דוד את בת שבע לאישה.
התיאור של רמברנדט שונה מקודמיו במיקוד ובארוטיות שלו.
לפני "בת שבע במרחץ" מקובל היה להראות את בת שבע מתרחצת מחוץ לביתה, כך שדוד יכול היה לראות אותה מגג ארמונו, לפעמים בלוויית עוזריו.
בדרך כלל גם ניתן היה לראות ממרחק מגדל, המציין את ארמון המלך ואולי דמות קטנה של דוד.
כך עשה רמברנדט עצמו בציור "The Toilet of Bathsheba", שצויר בשנת 1643.
הוצאתם מן הציור של דוד, עוזריו וכל יתר האלמנטים החיצוניים, מאפשר תיאור אינטימי של בת שבע.
האנקדוטות היחידות הכלולות בציור הן המכתב שבת שבע אוחזת בידה (מכתב הזמנה מדוד, שלא מוזכר כלל בסיפור המקראי), והנוכחות של משרתת אשר מייבשת את כף רגלה.
כתוצאה מכך, התֵּמָה המוסרית של ציורים קודמים הוחלפה בתיאור ארוטי שבו הצופה מביט בבת שבע מנקודת מבטו המציצנית של דוד.
דמותה של בת שבע דומיננטית בקומפוזיציה כפי שלא הייתה באף תיאור קודם של הסיפור.
היא מוצגת במרחב אותו קשה לזהות, הרקע האפל מרמז על לילה ואילו העמוד המאסיבי מרמז על מבנה גדול.
בצידה של בת שבע מצויר דרגש ועליו אריג עשיר ברקמה בצבע חום זהוב ולצידה סדין או כותונת בצבע לבן.
מנגד, בשרה העירום בולט בצורתו המוצקה.
הצבע המשמש לתיאור דמותה הוא בעל ניואנס עשיר, משיכות המכחול הרחבות מעניקים לגוף חושניות רבה.
ההרמוניה החמה של הציור, בגווני זהב ונחושת, נוצרה בהשראת ציירים ונציאנים גדולים כמו טיציאן וורונזה.
מיומנותו של רמברנדט בתיאור האור הייתה בשיאה ביצירה זו.
הקיארוסקורו הרך, שנועד להבליט את גופה של בת שבע, יוצר אפקט דרמטי.
קיימת השערה שהקנבס בציור המקורי היה גדול יותר ובעל צורה אנכית, ומאוחר יותר נחתך 10 סנטימטרים משמאל ולפחות 20 סנטימטרים בגובה.
משערים כי רמברנדט חתך את הבד בעצמו כדי לחזק את השפעת דמותה של בת שבע.
צילומי רנטגן מראים שבשלב מאוחר בתהליך הציור הוא הנמיך את ראשה ובכך הגדיל את התחושה שהיא נמצאת בתוך חלום בהקיץ.
בגרסה הראשונה נראה היה שהיא מתבוננת בדוד מזווית עינה, אבל בגרסה הנוכחית נראה שהיא מקבלת בעצב את מר גורלה, מבטה מרוכך, מהורהר, ומכוון באופן כללי לעבר המשרתת ללא התמקדות בחפץ מסוים.
מכתב ההזמנה מדוד, אותו בת שבע מחזיקה בידה הימנית, דורש ממנה לבחור בין נאמנות לבעלה לבין ציות למלך ומהווה אנקדוטה לחשבון הנפש שעליה לעשות.
רמברנדט חורג כאן מהסיפור המקראי אשר מתמקד בחטאו של דוד תוך התייחסות אגבית לבת שבע.
תיאור בטנה הגדולה, ידיה ורגליה נגזר מהתבוננות ולא מתוך ניסיון ליצור מראה מושלם.
הזיהוי המסורתי הוא שבת זוגו של רמברנדט הנדריקיה סטופלס, שהייתה בת 28, שימשה כמודל עבור בת שבע.
המראה העגמומי מיוחס בין היתר לעובדה שרמברנדט עמד באותה תקופה על סף פשיטת רגל עקב סכסוך עם הכנסייה.
טענה נוספת שהועלתה היא שסטופלס סבלה מסרטן השד.
מספר ציורים שנעשו במאה ה-19 ובמאה ה-20 הושפעו מ"בת שבע במקלחת".
הציור "La Toilette" של פרדריק באזיל חולק את אותה אווירה מרוחקת ורצינית, גם אם הנרטיב שונה.
הדמות בציורו של אדגר דגה "Woman Having Her Hair Combed" (בסביבות 1885) נראית מהורהרת ומכונסת בתוך עצמה, כמו בת שבע.
הציור "Seated Nude and Another Figure" של פבלו פיקאסו משנת 1963 חולק את המציצנות הגלויה ומלאת התשוקה.
בתיה (בתאל) דלויה (נולדה ב-18 ביולי 1988) היא שחקנית ישראלית, בעלת סטודיו למשחק ומאמנת אישית לשחקנים.
בוגרת תיכון לאומנויות "לויצו לאובק" חיפה במגמת תיאטרון, הייתה חברה בלהקת הנוער הייצוגית של חיפה "מפגשים ברכס".
לאחר מכן למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב מחזור 2011 ובסטודיו למשחק מול מצלמה "טכניקה" מחזור 2015 של ניב רז ואולי שטרנברג.
מיד עם תום לימודי המשחק בשנת 2011 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "2,3 הקשב" לטלוויזיה החינוכית בבימוי אבינועם דמארי בתפקיד דנה, תפקיד ראשי.
ב-2013 שיחקה בתיאטרון אורנה פורת בהצגה "התפקיד הראשי" מאת רבקה מגן ובבימוי גיל צ'רנוביץ.
באוקטובר 2017 הקימה את "דלויה סדנאות חשיפה" - מערך סדנאות לשחקנים מקצועיים אל מול במאים ומלהקים וכך יצרה "חדר כושר" לשחקנים שמגיעים להתאמן ולהיחשף.
דרך "דלויה סדנאות חשיפה" מספר רב של שחקנים קיבלו עבודה במשחק בטלוויזיה ובתיאטרון ודלויה ביניהם.
ב-2021 סיימה בהצטיינות את לימודי המאסטר NLP במכללת "תוצאות" והחלה לאמן שחקנים לבניית עסק מאומנות המשחק.
ב-2013 שיחקה בסדרה "2,3 הקשב" לטלוויזיה החינוכית בתפקיד דנה, תפקיד ראשי, בבימוי אבינועם דמארי.
ב-2016 שיחקה בסדרת הילדים "בית הכלבים" לניקולודיאון בבימוי יוגב יפת
ב-2017 שיחקה בעונה הראשונה של "תאג"ד" לYES בתפקיד קצינת תצפיתניות, בבימוי: ציון רובין
ב-2018 שיחקה בסדרת רשת בשם "הלסביון העליון" לערוץ טדי, בקומדיה "חברות" לערוץ 10, ובסדרה "בת אל הבתולה" לHOT.
ב-2019 שיחקה בסדרה "לעבור את הלילה" לYES בבימוי: אופיר לובל.
ובסרט הקולנוע "להפוך את העולם" למגזר החרדי בתפקיד מניה, בבימוי: יניב טל ואורי רביד.
ב-2020 שיחקה בסדרה "מזל טוב את אבא" לערוץ טדי לצד רומי אבולעפיה, אודיה קורן ועומר פרלמן.
דלויה היא בוגרת להקת הנוער הייצוגית של חיפה "מפגשים ברכס"
ב-2012 כתבה ושיחקה בהצגה בשם "היום, בחיים" בנושא בטיחות בדרכים לגיל השלישי איתה הופיעה בכלל המדינה.
שיחקה בהפקות תיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב: "ולנטינה" בבימוי מישה לוריה, "שלושה הוצמאך" בבימוי יובל זמיר, "ויליג'יאטורה" בבימוי דור צויגנבום, ו"טרטיף" בבימוי משה קליף.
ב-2013 שיחקה בהצגת "חנהל'ה ושמלת השבת" בבימוי קלוד דדיה.
בין 2013 ל-2014, שיחקה בהצגה "התפקיד הראשי" של תיאטרון אורנה פורת בבימוי גיל צ'רנוביץ.
בתוך בתי הסוהר הקשים בעולם היא סדרת טלוויזיה תיעודית בת שבע עונות שהופקה על ידי Emporium Productions הבריטית ושודרה בערוץ 5 הבריטי ומשודרת בנטפליקס.
הסדרה התיעודית מציגה בכל 23 הפרקים את החיים בבתי כלא קשים ברחבי העולם הן מנקודת מבטם של האסירים והן מנקודות מבטם של הסוהרים.
העונה הראשונה שודרה בערוץ 5 הבריטי, בהנחייתו של העיתונאי האירי פול קונולי.
שאר העונות משודרות בנטפליקס והיו בהנחייתו של העיתונאי הבריטי רפאל רו, אשר ריצה בעצמו מאסר של 12 שנים בגין פשע שלא ביצע.
עונה 1 בהנחיית פול קונולי שודרה ב-2016 בערוץ 5 הבריטי.
מס' פרקשם הפרקתאריך שידור מקורי1הונדורס20 באפריל 20162פולין27 באפריל 20163מקסיקו3 במרץ 20164הפיליפינים4 במאי 2016
עונה 2, בהפקת נטפליקס בהנחיית רפאל רו, יצאה לאור ב-6 ביולי 2018 בנטפליקס.
מס' פרקשם הפרקתאריך שידור מקורי1ברזיל: כלא הכנופיה6 ביולי 20182אוקראינה: הכלא באזור המלחמה3פפואה גינאה החדשה: כלא הפריצה4בליז: הכלא שמצא את אלוהים
עונה 3, בהפקת נטפליקס בהנחיית רפאל רו, יצאה לאור ב-14 בדצמבר 2018 בנטפליקס.
מס' פרקשם הפרקתאריך שידור מקורי1קוסטה ריקה: כלא על סכין14 בדצמבר 20182קולומביה: כלא נרקו3רומניה: כלא צועני4נורווגיה: הכלא המושלם?
עונה 4, בהפקת נטפליקס בהנחיית רפאל רו, יצאה לאור ב-29 ביולי 2020 בנטפליקס.
מס' פרקשם הפרקתאריך שידור מקורי1פרגוואי: הכלא המסוכן ביותר על פני כדור הארץ29 ביולי 20202גרמניה: כלא הטיפול3מאוריציוס: כלא העונש הקיצוני4לסוטו: התמודדות עם אלימות מינית
עונה 5, בהפקת נטפליקס בהנחיית רפאל רו, יצאה לאור ב-9 בינואר 2021 בנטפליקס.
מס' פרקשם הפרקתאריך שידור מקורי1דרום אפריקה: הכלא של כנופיות המספרים9 בינואר 20212הפיליפינים: כלא "המלחמה בסמים"3גרינלנד: בית סוהר בקרח
"בתוך הסופה" הוא סרט אסונות מטאורולוגי אמריקאי, בבימויו של סטיבן קווייל ובכיכובם של ריצ'רד ארמיטאג', שרה ויין קליס, מאט וולש, אלישה דבנאם-קארי וארלן אסקארפטה.
העלילה עוסקת בסופות טורנדו הפוגעות בעיירה הבדיונית סילברטון, אוקלהומה.
הסרט הופץ על ידי אולפני האחים וורנר ב-8 באוגוסט 2014, כהומאז' לסרט "טוויסטר", משנת 1996.
בעיירת סילברטון, אוקלהומה, הכיתות הבוגרות בבית הספר התיכון המקומי, נערכות לסיום הלימודים.
סמנכ"ל בית הספר, גארי פולר (ריצ'רד ארמיטאג'), ביקש משני בניו, טריי ודוני (נייתן קרס ומקס דיקון), להקליט סרטוני קפסולות זמן, שייפתחו בעוד 25 שנה.
בסמוך לכך, ניתן לראות את פיט (מאט וולש), בחור שמנסה לצלם סופת טורנדו בשידור חי ברכב משוריין.
פיט מגיע לסילברטון ביחד עם הצוות שלו, היות שאליסון סטון (שרה ויין קליס) מדווחת כי טורנדו עומד לפקוד את העיירה.
במהלך טקס סיום הלימודים, מזג האוויר משתנה באופן קיצוני ומהיר וגורם לבהלה.
התלמידים מסתגרים בבניין בית הספר.
עם זאת, דוני הבריז מהטקס ביחד עם קייטלין (אלישה דבנאם-קארי), ואביו מתקשר אליו על מנת להזהיר אותו מהטורנדו.
בעקבות קשיי קליטה, דוני וקייטלין לא מבינים את גודל הסכנה ונשארים במבנה הנטוש בו הם צילמו את סרט גמר בית הספר התיכון שלה.
באותו הרגע, מגיע הטורנדו והורס כליל את המבנה, תוך שהשניים נותרים כשהם לכודים מתחת להריסות ומים ממלאים את הבור בו הם כלואים.
לאחר מכן, מתפתחות שלל סופות טורנדו שונות שהורסות כליל את העיירה וגורמות לנזקים.
גארי פולר חובר לצוות של פיט במטרה לנסות ולהציל את בנו, אך הם נתקלים בקשיים רבים עקב הסופות הרבות.
באמצע הסרט, מצליחים פולר והצוות לחלץ את דוני וקייטלין, אך שתי סופות טורנדו במהירות 480 קילומטר לשעה מתמזגות ומאיימות על חיי כל תושבי העיירה.
בעקבות כך, חוזרים הצוות, פולר ודוני לבית הספר התיכון במטרה להזהיר את כולם מהטורנדו.
כולם מתפנים ממקלטי הסערה, עולים על אוטובוסים ומנסים לברוח מהטורנדו.
בסוף הסרט, מצליחים חלק מאנשי הצוות, פולר דוני ואנשים נוספים לשרוד את סופת הטורנדו והסרט מסתיים כאשר תושבי העיירה מדברים על התובנות שלהם מהאירוע.
ריצ'רד ארמיטאג' − גארי פולר, סגן מנהל בית הספר התיכון סילברטון
שרה ויין קליס − אליסון סטון, המטאורולוגית בצוותו של פיט.
הרצון שלה להיות עם בתה מכעיס את פיט לעיתים קרובות.
מאט וולש − פיטר "פיט" מור, ראש הצוות ורודף אחר סופות.
הגישה שלו משתנה לאורך הסרט.
מקס דיקון − דוני פולר, תלמיד בבית הספר התיכון סילברטון
אלישה דבנאם-קארי − קייטלין ג'ונסטון, תלמידה בבית הספר התיכון סילברטון
נייתן קרס − טריי פולר, תלמיד שנה ב' בבית הספר התיכון סילברטון ובנו של גארי פולר
ארלן אסקארפטה − דריל קרלי, צלם בצוותו של פיט