tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דאקו הבין שבוקאסה מדרדר את המדינה לאבדון והצליח לשכנע את צרפת לפלוש למדינה על מנת להשיב את השפיות.
בערב ה-20 בספטמבר 1979, פלשו חיילי צבא צרפת לאימפריה המרכז אפריקנית, במסגרת "מבצע ברקודה".
עד הבוקר למחרת השתלטו כוחות קומנדו צרפתיים וכמה מאות חיילי רגלים על שדה התעופה של בנגי, כמעט ללא התנגדות.
ב-21 בספטמבר, בשעה 12:30 בצהריים, הכריז דויד דאקו על נפילת האימפריה המרכז אפריקנית, והשבת רפובליקת מרכז אפריקה תחת נשיאותו.
ב-1 בספטמבר 1981 הודח דאקו בהפיכה צבאית ללא שפיכות דמים, שהונהגה על ידי רמטכ"ל צבאו, אנדרה קולינגבה, שירש את דאקו כנשיא.
באופן נדיר בהפיכות צבאיות ביבשת, נשאר דאקו במדינה ואף הוביל את מפלגת האופוזיציה, התנועה לדמוקרטיה ופיתוח (Mouvement pour la Démocratie et le Développement - MDD), במסגרתה התמודד בבחירות לנשיאות ארצו ב-1993. הוא היה פוליטיקאי פעיל בפרלמנט והנהיג את האופוזיציה.
במרץ 2003 ערך פרנסואה בוזיזה הפיכה צבאית.
בספטמבר אותה שנה נבחר בוזיזה באופן חוקי לנשיא וכונן מסגרת לשיח לאומי מאחד בחברה המרכז-אפריקאית, Dialogue nationale.
דאקו היה אחד המשתתפים במיזם.
ב-27 בספטמבר לקה באוטם שריר הלב והובהל לטיפול בבית חולים ביאונדה, בירת קמרון, על מנת שיוכל להמשיך לטיפול בצרפת.
אולם, ב-20 בנובמבר נפטר ביאונדה.
ממשלת הרפובליקה הכריזה על חודש אבל לזכרו.
ישראל והרפובליקה המרכז-אפריקאית קשרו קשרים מראשית עצמאותה.
ב-17 באפריל 1961 הגיעה לארץ משלחת מהרפובליקה המרכז-אפריקאית.
המשלחת ייצגה את הרפובליקה בחגיגות יום העצמאות ה-13 של ישראל, נועדה עם נשיא המדינה יצחק בן-צבי וביקרה במכון ויצמן, האוניברסיטה העברית בירושלים ובמוסדות חינוכיים וצבאיים.
בינואר 1962 הגיעה לארץ משלחת פרלמנטרית מהרפובליקה כאורחתה של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל.
כחמשה חודשים לאחר מכן, ביוני, הגיע דאקו עצמו לביקור ממלכתי בישראל, במסגרתו נחתמו לראשונה הסכמי ידידות ושיתוף פעולה בין ישראל לרפובליקה המרכז-אפריקאית בלשכת נשיא מדינת ישראל.
דאקו ביקר ברחבי הארץ, בין היתר בקיבוץ בית אורן .
באוגוסט 1962 ערך נשיא המדינה יצחק בן-צבי ביקור גומלין בבנגי.
ב-1966 הקימה ישראל ברפובליקה את המשמר הנשיאותי להגנת משטרו של הנשיא דאקו.
נוסף על כך הוקמה ברפובליקה תנועה חלוצית בהדרכת חמישה עשר קצינים מהנח"ל, בשילוב של אימון טרום-צבאי והדרכה חקלאית.
ישראל ייבאה מהרפובליקה יהלומים גולמיים לתעשיית היהלומנות.
היחסים בין המדינות התדרדרו לאחר הדחתו של דאקו, עליית בוקאסה והתקרבותו לאידי אמין ומועמר קדאפי.
דויד הרולד בלאקוול היה סטטיסטיקאי ממוצא אפרו-אמריקאי.
נוסף על לסטטיסטיקה והסתברות, בלאקוול עסק גם בתורת המשחקים ותורת האינפורמציה.
בלאקוול היה האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, והאדם האפריקאי אמריקאי הראשון שהיה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת ברקלי.
בלאקוול נולד למשפחת פועלים בדרום מדינת אילינוי שבארצות הברית, והיה הבן הבכור מבין ארבעת הילדים במשפחה.
אף על פי שבאותה תקופה עדיין הייתה נהוגה הפרדה גזעית בארצות הברית, בקהילה בה גדל היה בית ספר "מעורב" בו למדו לבנים ושחורים יחד.
בלקוול בלט כתלמיד מצטיין בתחום המתמטיקה, קפץ כיתה פעמיים, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בגיל 16. לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בכוונה לקבל תעודת הוראה ולהיות למורה למתמטיקה.
בגיל 19 הוענק לו תואר ראשון במתמטיקה, תואר שני שנה לאחר מכן, ותואר דוקטור למתמטיקה ב-1941, כאשר היה בן 22. הוא קיבל מלגה לפוסט-דוקטורט במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון, אך נאלץ לעזוב כעבור שנה עקב מדיניות ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה שם.
לאחר שעזב את פרינסטון ניסה לקבל משרה והציג את מועמדותו ל-105 אוניברסיטאות ומכללות.
ג'רזי ניימן תמך במועמדותו למשרה באוניברסיטת ברקלי, אך הוא לא קיבל את המשרה, שוב עקב מדיניות הפרדה גזעית.
הוא לימד בשורה במספר מכללות ואוניברסיטאות "שחורות" עד 1954, ולבסוף קיבל באוניברסיטת ברקלי משרת מרצה אורח, שוב בתמיכתו של ניימן.
כעבור שנה היה לפרופסור מן המניין במחלקה לסטטיסטיקה של אוניברסיטת ברקלי, האדם האפריקאי-אמריקאי הראשון שהגיע לדרגה זו באוניברסיטת ברקלי.
בלאקוול נשאר בברקלי עד פרישתו ב-1988.הוא נפטר בשנת 2010, בגיל 91.
תרומתו הנודעת ביותר לסטטיסטיקה היא משפט ראו-בלאקוול, בתורת האמידה, המציע דרך קונסטרוקטיבית לשיפור אמד חסר הטיה כלשהו לאמד אופטימלי.
המשפט שפורסם ב-1947, מבוסס על תוצאה תאורטית שפרסם ק.
מאוחר יתר היה לסטטיסטיקאי בייסיאני תחת השפעתו של ג'ימי סאבייג'.
תרומות חשובות נוספות של בלאקוול למדע כוללות את פיתוח מודל לערוצי תקשורת הנקרא על שמו (תורת האינפורמציה), תרומות לתאוריה של משחקים עם אינפורמציה לא מלאה (תורת המשחקים), מחקר התפלגות דיריכלה ותהליכי דיריכלה (תורת ההסתברות), ותרומות לתחום הכלכלה המתמטית שהוא היה בין מייסדיו, ותרומות רבות בתחום הסטטיסטיקה הבייסיאנית.
בלאקוול זכה בחייו, וגם אחרי מותו, בפרסים ואותו כבוד רבים.
בין היתר הוענקו לו 15 תוארי דוקטור לשם כבוד, הוא היה עמית החברה המלכותית לסטטיסטיקה, עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, וחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בלאקוול כיהן כנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית, נשיא אגודת ברנולי וסגן נשיא האיגוד האמריקאי לסטטיסטיקה.
ב-1979 זכה בפרס ג'ון פון נוימן.
ב-2012 הוענקה לו, לאחר מותו, המדליה הלאומית למדעים על ידי הנשיא ברק אובמה.
בשנת 2024 קראה חברת אנבידיה למעבד גרפי על שמו.
דודי בראון ספידבק היא מכונית ספורט, בתצורת קופה בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה בסדרות מוגבלות David Brown Automotive הבריטית אשר מיוצרת משנת 2014 ועד היום בבריטניה.
דגם "דויד בראון ספידבק" הוצג לראשונה במונקו באפריל 2014.
מטה ומפעל היצרן ממוקם בכפר "Silverstone" במחוז נורת'האמפטונשייר באזור מזרח המידלנדס.
קיבולת מכל דלק - 71 ליטר.
תכנון היצרן לייצר עד 100 יחידות מהדגם.
מחיר היחידה בבריטניה (דגם "Speedback GT") עומד על 495,000 שטרלינג.
מחיר היחידה בבריטניה (דגם "Silverstone Edition" עומד על כ-600,000 שטרלינג (נכון לשנת 2018).
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 4.8 שניות (דגם "Speedback GT").
דויד בראון מיני רימאֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶֶסטֶר היא מכונית עירונית המוגדרת כמכונית קומפקטית סופרמיני בסגנון "מכוניות רטרו" מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה בסדרות מוגבלות David Brown Automotive הבריטית אשר מיוצרת משנת 2017 ועד היום בבריטניה.
דגם "דויד בראון מיני רימאסטר "מבוסס על דגם "מיני" המקורי, (כולל מידות ועיצוב) מתוצרת מיני (מותג מכוניות) אשר יוצרה בין השנים 1959–2000. בבריטניה.
דגם "דויד בראון מיני רימאסטר" הוצג לראשונה במונקו באפריל 2017.
12 צבעים חיצוניים כולל 3 צבעי גג.
קיבולת מכל דלק - 34 ליטר.
1,275 סמ"ק - דגם "דויד בראון מיני רימאסטר" בהשראת "Café Racers".
1,330 סמ"ק - דגם "דויד בראון מיני רימאסטר" בהשראת "מונטה קרלו".
דויד ביצ'יק (בצ'כית: David Bičík; נולד ב-6 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת השוער .
במרץ 2004 שותף לראשונה במשחק ליגה בקבוצת הבוגרים של ספרטה פראג.
בתום אותה עונה פתח בשער במשחק גמר הגביע הצ'כי, וסייע לקבוצתו לזכות בו.
לאחר שלא זכה להרבה הזדמנויות, הוא הושאל בחורף 2006 לויקטוריה פלזן, אך חזר לספרטה בסוף העונה.
לאחר מכן הושאל לקלדאנו מהליגה הצ'כית השנייה.
בסוף עונת 2007 הפך ביצ'יק לשחקן חופשי, וחתם לשנתיים בסלובן ברטיסלאבה, במדיה זכה באליפות סלובקיה בעונת 2008/2009.
בתום העונה הפך לשחקן חופשי וחתם בסלובן ליברץ, במדיה היה חלק משמעותי הזכייה באליפות צ'כיה בעונת 2011/2012.
בינואר 2013 חתם במרסין מליגת העל הטורקית, אך בסוף העונה ירד איתה ליגה.
בתחילת עונת 2013/2014 חתם לשנתיים בקרשיאקה מליגת המשנה הטורקית.
במאי 2014 חזר לספרטה פראג, וזכה עמה בסופר קאפ הצ'כי לשנת 2014.
דָּוִיד גּוֹדוּ הוא רוכב אופני כביש צרפתי בקבוצת Groupama–FDJ.
דָּוִיד גּוֹדוּ נולד ב-10 באוקטובר 1996, בלאנדוויזיו.
בתור חובבן, הוא ניצח את מרוץ הטור דה ל'אווניר, המרוץ הבכיר ביותר לרוכבים עד גיל 23. דָּוִיד גּוֹדוּ גם ניצח את הקטע השישי במרוץ.
דָּוִיד גּוֹדוּ הפך למקצוען ב-2017, עם הצטרפותו לקבוצת FDJ הצרפתית.
באותה העונה סיים דָּוִיד גּוֹדוּ שני בטור ד'לאן, 14 שניות לאחר בן קבוצתו טיבו פינו.
גודו גם ניצח את הקטע השלישי במרוץ.
לקראת סוף העונה, סיים חמישי במילאנו–טורינו.
ב-2018 פתח את העונה בצרפת, כשסיים תשיעי בטור דה לה פרובנס וחמישי בקלאסיקת ארדש.
בהמשך העונה, ערך דָּוִיד גּוֹדוּ את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לטור דה פראנס.
התוצאה הגבוהה ביותר שהשיג במרוץ הייתה מקום תשיעי בקטע ה-9. גודו סיים את המרוץ במקום ה-34, שהיה הראשון מתוך קבוצתו.
בהמשך העונה, סיים שני במרוץ הזיכרון למרקו פנטאני.
ב-2019, ערך גּוֹדוּ עונה דומיננטית.
הוא סיים שישי בטור דה לה פרובנס ושלישי ב, 44 שניות אחרי פרימוז' רוגליץ' המנצח.
גּוֹדוּ גם ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בשני המרוצים האלו.
לקראת סוף אפריל, התחרה במונומנט לייז'–בסטון–לייז' וסיים במקום השישי, 57 שניות אחרי יאקוב פוגלסן המנצח.
גּוֹדוּ נבחר שוב לטור דה פראנס ועזר לטיבו פינו במאבק על הדירוג הכללי, עד לפרישתו במהלך הקטע ה-19. גּוֹדוּ סיים את המרוץ במקום ה-13, 23:58 דקות אחרי איגן ברנל המנצח.
דָּוִיד גּוֹדוּ סיים אחרי ברנל גם בקטגוריית הרוכב הצעיר.
בסוף העונה התחרה באיטליה, כשסיים רביעי בגראן פרמיו ברונו בגלי, חמישי במילאנו–טורינו ולבסוף סיים גם במקום ה-11 במונומנט ג'ירו די לומברדיה.
מקום 8 כללי: וואלטה א'אספניה
מקום 7: אולימפיאדת טוקיו, מרוץ הכביש
מקום 7: הג'ירו די לומבארדיה
דויד דיופ (נולד ב-24 בפברואר 1966) הוא סופר ואקדמאי צרפתי, המתמחה בספרות צרפתית ופרנקופונית אפריקאית מהמאה ה-18. הוא זכה בפרס בוקר הבינלאומי לשנת 2021 על הרומן שלו "בלילה כל הדם שחור", והיה לסופר הצרפתי הראשון אשר זכה בפרס זה.
הרומן הועמד גם לעשרה פרסים צרפתיים וזכה בהם במדינות אחרות.
דויד דיופ נולד בפריס בשנת 1966 לאם צרפתייה ולאב סנגלי.
הוא עבר לדקר בגיל חמש ובילה את רוב ילדותו בסנגל לפני שחזר ללמוד בצרפת בגיל שמונה-עשרה לאחר שסיים את התיכון.
דיופ קיבל תואר דוקטור מהסורבון על לימודיו בספרות צרפתית מהמאה ה-18.
בשנת 1998 הפך למרצה לספרות באוניברסיטת פאו ובאזור אדור והתמחה בספרות צרפתית מהמאה ה-18 ובספרות צרפתית אפריקאית.
בשנת 2009 מונה לעמוד בראש קבוצת מחקר בנושא ייצוג אפריקה ואפריקאים בספרות האירופית של המאה ה-17 וה-18. דיופ עומד כעת בראש המחלקה לאמנויות, שפות וספרות באוניברסיטה.
דויד סגיטוביץ' בליאבסקי הוא מתעמל רוסי.
אלוף אירופה (מוסקבה 2013), פעמיים סגן אלוף אירופה (מונפלייה 2015 ובזל 2021) ואלוף המשחקים האירופיים (מינסק 2019) בתחרות קרב רב אישי.
זוכה מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בתרגיל מקבילים.
זוכה 18 מדליות באליפות אירופה, מהן 7 מדליות זהב.
הוריו נפטרו כשהיה צעיר והוא גדל אצל סבו וסבתו, וגדל בפנימייה.
הוא למד באוניברסיטת אוראל הממלכתית.
ב-30 באוקטובר 2016 נישא לארוסתו, מריה, בסנטוריני, יוון.
בספטמבר 2017 נולדה בתם, אליסיה.
באליפות רוסיה שנערכה במרץ 2010 הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בקפיצות ומדליית ארד במקבילים.
באליפות העולם שנערכה ברוטרדם, הולנד באוקטובר אותה שנה הוא סיים במקום שישי בתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן באוקטובר 2011 סיים במקום רביעי בתחרות הקבוצתית (השתתף ב-5 מכשירים) ובמקום שישי בתחרות קרב רב אישי בתוצאה של 89.274 נק'.
באליפות רוסיה שנערכה במרץ 2012 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במקבילים, ומדליית ארד בקרקע.
חודשיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה במונפלייה, צרפת במאי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית, אחרי בריטניה ולפני רומניה.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום חמישי בתחרות קרב רב אישי בתוצאה של 90.297 נק', במקום שביעי בסוס הסמוכות (14.733 נק') ובמקום שישי בתחרות הקבוצתית.
באליפות רוסיה שנערכה בתחילת מרץ 2013 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, בתחרות קרב רב אישי ובמקבילים ומדליית כסף בקרקע.
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה במוסקבה במאי אותה שנה זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בקרב רב אישי בתוצאה של 89.799 נק', לפני מקס ויטלוק מבריטניה (89.106 נק') ואולג ורניאייב מאוקראינה (88.393 נק').
מדליית ארד במקבילים בתוצאה של 15.533 נקודות, אחרי אולג סטפקו מאוקראינה (15.766 נק') ולוקס פישר משווייץ (15.633 נק').
נוסף לכך, סיים במקום חמישי בקרקע בתוצאה של 14.4 נק'
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 1 זהב 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית זהב בתחרות הקבוצתית, מדליית כסף במקבילים ומדליות ארד בתחרות קרב רב אישי ובקרקע.
כשבוע לפני אליפות העולם שנערכה באנטוורפן, בלגיה באוקטובר אותה שנה הוא נפצע בקרסול.
באליפות עצמה סיים במקום 12 בתוצאה של 86.274 נק'.
באליפות רוסיה שנערכה באפריל 2014 הוא זכה ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב בקרב רב אישי בפעם השנייה ברציפות ובמקבילים בפעם השלישית ברציפות.
מדליות כסף בסוס סמוכות ובמתח ומדליית ארד בקרקע.
באליפות אירופה שנערכה בסופיה, בולגריה במאי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 267.959 נקודות, לפני האלופה היוצאת בריטניה (265.953 נק') ואוקראינה (262.087 נק').
מדליית כסף במקבילים בתוצאה של 15.566 נק', אחרי אולג ורניאייב (15.966 נק') ולפני האלוף האולימפי אפקה זונדרלנד מהולנד (15.533 נק').
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בקרקע בתוצאה של 14.866 נק'.
באליפות העולם שנערכה בנאנינג, סין באוקטובר אותה שנה הוא סיים 3 פעמים במקום חמישי.
בתחרות הקבוצתית, לאחר שהתחרה בחמישה מכשירים, בקרב רב אישי בתוצאה של 89.765 נק' ובמתח בתוצאה של 14.733 נק'.
באליפות רוסיה שנערכה בתחילת מרץ 2015 זכה בליאבסקי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב בקרב רב אישי בפעם שלישית ברציפות ובמקבילים בפעם רביעית ברציפות.
במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו, אזרבייג'ן ביוני אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
עקב פציעה בשורש כף היד הוא לא התחרה בקרב רב אישי.
מדליית כסף במקבילים בתוצאה של 15.700 נק', אחרי אולג סטפקו מאזרבייג'ן (15.733 נק') ולפני מריוס ברבקר מרומניה (15.600 נק'), מדליית ארד בקרקע בתוצאה של 15.000 נק', אחרי ריידרליי ספאטה מספרד (15.333 נק') ופביאן המבוכן מגרמניה (15.100 נק') וסיים במקום רביעי בסוס סמוכות בתוצאה של 13.900 נק'.
באליפות העולם שנערכה בגלאזגו בסוף אוקטובר הוא סיים במקום רביעי בתחרות הקבוצתית ובמקום 11 בקרב רב אישי בתוצאה של 88.031 נק'.
באליפות רוסיה שנערכה בסוף מרץ תחילת אפריל 2016 הוא זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב במקבילים בפעם החמישית ברציפות, מדליית כסף בסוס סמוכות ומדליית ארד בקרב רב אישי.
נוסף לכך, סיים פעמיים במקום רביעי בקרקע ובטבעות ובמקום חמישי במתח.
באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ בסוף מאי אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד, יותר מכל מתעמל אחר באליפות.
מדליית כסף בסוס סמוכות בתוצאה של 15.233 נק', אחרי הארוטיון מרדיניאן מארמניה (15.366 נק') ולפני כריסטיאן באומן משווייץ (14.900 נק') ומדליית ארד במתח בתוצאה של 14.941 נק', אחרי נייל וילסון (15.300 נק') וקריסטיאן תומאס (15.000 נק'), שניהם מבריטניה.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקרקע בתוצאה של 15.200 נק'.
בסיום האליפות הוענק לו פרס לונג'ין לאלגנטיות .
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בתחרות הקבוצתית לאחר שהתחרה ב-5 מכשירים, ביחד עם איוואן סטרטוביץ', דניס אבליאזין, ניקולאי קוקסנקוב וניקיטה נגורני בתוצאה של 271.453 נק' אחרי יפן (274.094 נק') ולפני סין (271.122 נק') ומדליית ארד במקבילים בתוצאה של 15.783 נק', אחרי אולג ורניאייב (16.041 נק') ודאנל לייבה מארצות הברית (15.900 נק').
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקרב רב אישי בתוצאה של 90.498 נק', אחרי קוהיי אוצ'ימורה מיפן (92.365 נק'), אולג ורניאייב (92.266 נק') ומקס ויטלוק (90.641 נק') ובמקום חמישי בסוס סמוכות בתוצאה של 15.400 נק'.
לפני אליפות רוסיה שנערכה בתחילת מרץ 2017 סבל בליאבסקי מאבנים בכליות ולמרות זאת הוא זכה בשתי מדליות זהב, בסוס סמוכות ובמתח וסיים במקום חמישי בקרקע.
באליפות אירופה שנערכה בקלוז'-נאפוקה, רומניה באפריל אותה שנה זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בסוס סמוכות בתוצאה של 15.100 נק', לפני קריסטיאן ברקי מהונגריה (14.900 נק') והארוטיון מרדיניאן (14.833 נק'), מדליית ארד במתח בתוצאה של 14.366 נק', אחרי פבלו ברגר (14.933 נק') ואוליבר הגי (14.500 נק'), שניהם משווייץ וסיים במקום רביעי במקבילים בתוצאה של 15.233 נק'.
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה באוקטובר אותה שנה זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
נוסף לכך, סיים במקום רביעי בקרב רב אישי בתוצאה של 86.315 נק' ובמקום שישי במתח בתוצאה של 13.533 נק'.
באליפות רוסיה שנערכה באפריל 2018 זכה ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 כסף.
מדליית זהב בסוס סמוכות, מדליות כסף בקרב רב אישי, טבעות ומתח.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקרקע.
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו באוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-2 מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בתחרות הקבוצתית (257.260 נק') לפני בריטניה
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בסוס סמוכות (14.800 נק').
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בסוף אוקטובר תחילת נובמבר אותה שנה זכה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 256.585 נק', אחרי סין (256.634 נק') ולפני יפן (253.744 נק'), וסיים במקום שביעי בסוס סמוכות בציון נמוך במיוחד בתוצאה של 11.833 נק'.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 14.000 נק'.
הוא סיים בשלב המוקדמות בקרב רב אישי במקום שמיני בתוצאה של 83.332 נק', אך שלישי מבין המתעמלים של רוסיה ולא עלה לשלב הגמר.
במשחקים האירופיים שנערכו במינסק, בלארוס ביוני 2019 הוא זכה בשתי מדליות זהב, בקרב רב האישי בתוצאה של 85.465 נק', לפני אולג ורניאייב (84.632 נק') וחברו לנבחרת ולדיסלב פוליאשוב (84.464 נק') ובסוס סמוכות בתוצאה של 15.033 נק', לפני אולג ורניאייב (14.900 נק') ואנדריי ליכוביצקי מבלארוס (14.566 נק').
נוסף לכך, הוא סיים בשלב המוקדמות במקום שישי בקרקע ושני מרוסיה (14.266 נק') ובמקום שמיני בטבעות, ושני מרוסיה (14.100 נק').
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה באוקטובר אותה שנה זכה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 261.726 נק', לפני סין (260.729 נק') ויפן (258.159 נק').
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בסוס סמוכות בתוצאה של 13.566 נק'.
באליפות רוסיה שנערכה במרץ 2021 זכה ב-2 מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בסוס סמוכות, מדליית ארד בקרב רב אישי.
באליפות אירופה שנערכה בבזל, שווייץ באפריל אותה שנה זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בסוס סמוכות בתוצאה של 13.166 נק'.
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוא זכה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית ביחד עם דניס אבליאזין, ארתור דלאלויאן וניקיטה נגורני בתוצאה של 262.500 נק' לאחר שהתמודד בשלושה מכשירים, לפני יפן (262.397 נק') וסין (261.894 נק').
הוא סיים במקום רביעי בסוס סמוכות בתוצאה של 14.833 נק' ובמקום חמישי במקבילים בתוצאה של 15.200 מק'.
נוסף לכך, בשלב המוקדמות הוא סיים במקום עשירי בקרב רב אישי בתוצאה של 85.324 נק' ושלישי מבין המתעמלים מרוסיה ולא עלה לשלב הגמר.
דויד גלימברטי (באיטלקית: Davide Galimberti, נולד ב-19 באפריל 1976) הוא פוליטיקאי איטלקי המכהן כראש עיריית וארזה מאז 2016.
הוא חבר במפלגה הדמוקרטית של איטליה ונבחר לראשות עיריית וארזה בבחירות המקומיות באיטליה ב-2016. הוא נכנס לתפקידו ב-21 ביוני 2016.
בצעירותו הצטרף לאגודה הלאומית של פרטיזנים איטלקים סניף וארזה.
מגיל צעיר התעניין בפוליטיקה, ובסופו של דבר הצטרף למפלגה הדמוקרטית.
ב-2016 הוא התמודד על תפקיד ראש עיריית וארזה, לאחר שנבחר כמועמד של המרכז-שמאל בבחירות המקדימות.
בסיבוב הראשון הוא השיג 41.95% מהקולות, והעפיל לסיבוב השני נגד פאולו אוריגוני, מועמד עצמאי שנתמך על ידי קואליציית מרכז-ימין, שהשיג כ-47% מהקולות.
בסיבוב השני, ניצח גלימברטי עם 51.84% מהקולות ונבחר לראשות עיריית וארזה.
הוא ראש העיר הראשון של וארזה שאינו חבר בליגה הצפונית מאז 1993 וראש העיר הראשון מטעם המרכז-שמאל מאז 1992.
בבחירות לראשות עיריית וארזה ב-2021, הוא נבחר מחדש כראש העיר, לאחר שניצח את מועמד המרכז-ימין מתאו לואיג'י ביאנקי עם 53.20% מהקולות.
גלימברטי נשוי ואבא לשני ילדים.
דויד גרסיה סוביריה (בספרדית: David García Zubiria; נולד ב-14 בפברואר 1994 בפמפלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל ראיאן מליגת העל הקטרית.
הוא בילה את מרבית הקריירה שלו באוססונה, בה רשם למעלה מ-275 הופעות, והיה שותף לזכייתה באליפות הליגה השנייה ב-2019.
גרסיה גדל במחלקת הנוער של אוססונה.
בשנת 2011 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2014 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת לה ליגה.
ב-17 בינואר 2018 הושאל גרסיה עד לתום עונת לקולטורל לאונסה מהליגה הספרדית השנייה.
בתום תקופת ההשאלה חזר לאוססונה.
ב-1 באוגוסט 2024 חתם באל ראיאן הקטרית.
דויד האורהייביץ' ארחמיה (באוקראינית: Давид Георгійович Арахамія; נולד ב-23 במאי 1979) הוא פוליטיקאי ויזם אוקראיני ממוצא רוסי.
מנהיג סיעת "משרת העם" בראדה העליונה (הפרלמנט האוקראיני) מ-29 באוגוסט 2019. בעבר היה מוכר בפסבדונים דויד בראון.
הוא חי בגרוזיה עד שב-1992, בעקבות מלחמת אבחזיה, עבר עם הוריו למיקולאייב שבאוקראינה.
למד כלכלה באוניברסיטה האירופית בקייב, וסיים תואר שני בניהול מקצועי ב בלונדון.
הוא שותף מייסד של כמה חברות טכנולוגיות, בהן: 'TemplateMonster' ו-'Weblium'.
ב-2014, לאחר פרוץ המלחמה בדונבאס, הקים עם חבריו אתר אינטרנט לגיוס כספים לציוד חיילים.
באוגוסט 2014 מונה ליועץ מושל מחוז מיקולאייב.
באוקטובר אותה שנה מונה ליועץ שר ההגנה ויו"ר מועצת המתנדבים במשרד ההגנה.
מאז 2019 הוא מכהן כמזכיר המועצה הלאומית להשקעות באוקראינה .
בשנה זו נבחר לראדה העליונה והוא עומד בראש סיעת "משרת העם" בראדה העליונה.
ב-2021 אמר כי מפלגתו חולקת עקרונות משותפים עם המפלגה הקומוניסטית הסינית, וכי אוקראינה רואה בסין בת ברית אסטרטגית.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, היה ארחמיה היה חלק מצוות היועצים שנשארו עם הנשיא וולודימיר זלנסקי בקייב.
ב-28 בפברואר אותה שנה, הוא מונה כחלק ממשלחת המשא ומתן לשביתת נשק עם רוסיה.
ארחמיה נשוי בשנית ואב לשישה ילדים.
דוד בבונסקי (במקדונית: Давид Бабунски; נולד ב-1 במרץ 1994) הוא כדורגלן מקדוני המשחק כקשר התקפי.
כבוגר לה מאסיה של ברצלונה, שיחק בבונסקי בקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, לפני שהצטרף לכוכב האדום בלגרד בינואר 2016, וזכה בליגת העל הסרבית בעונתו הראשונה.
בהמשך שיחק ביפן, רומניה והונגריה.
בבונסקי זומן לנבחרת מקדוניה בכדורגל ברמה הבינלאומית, וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-2013.
בבונסקי, שנולד בסקופיה, הצטרף ללה מאסיה של ברצלונה ב-2006, בגיל 12, לאחר שהצטיין ב-UDA גראמנט.
בדצמבר 2011, הוא נבחר לספורטאי הצעיר המצטיין של מקדוניה, כשהקדים את מתעמלי הקראטה עזיז איסמעיל וברט יאקופי.
בבונסקי קודם לקבוצת המילואים, ברצלונה אתלטיק, ביוני 2013, וערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-24 באוגוסט, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בניצחון ביתי 2–1 נגד דפורטיבו לוגו בליגה הספרדית השנייה.
הוא כבש את שערו הראשון ב-31 במאי 2014, כשקלע את השער המכריע בדקה האחרונה בניצחון ביתי 4–3 על אלקורקון.
הוא שיחק 16 משחקים בעונת 2014–2015, שהסתיימה בירידה לליגה השלישית.
ב-28 בפברואר 2015, כשנכנס כמחליף במחצית במקום חואן קאמרה, הוא ספג כרטיס אדום ישיר בהפסד 2–4 למיורקה באצטדיון מיני אסטדי.
לאחר עשור בשורות ברצלונה, בבונסקי עזב בהסכמה הדדית בינואר 2016.
בבונסקי חתם על חוזה לשנתיים וחצי עם הכוכב האדום בלגרד ב-28 בינואר 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסרבית ב-20 בפברואר, כשנכנס כמחליף ב-11 הדקות האחרונות של ניצחון ביתי 2–1 נגד FK מלאדוסט לוצ'אני, ושיחק בחמישה משחקים נוספים כשהקבוצה זכתה בתואר ה-27 שלה בעונת 2015–2016.
ב-30 בינואר 2017, בבונסקי חתם במועדון היפני יוקוהמה F.
מרינוס, כרכישה השנייה של המועדון מצרוונה זווזדה באותו חודש, לאחר זו של הוגו ויירה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל היפנית ב-25 בפברואר, וכבש את השער הראשון בניצחון ביתי 3–2 על אוראווה רד דיאמונדס במשחק הפתיחה של עונת 2017.
באוגוסט 2018, בבונסקי חתם באומיה ארדייה, באותה ליגה.
ב-2 במרץ 2020, בבונסקי חתם על חוזה לשנה וחצי עם המועדון הרומני בוטושאן.
ב-29 בדצמבר, הוא שוחרר מהמועדון בהסכמה הדדית.
ב-11 בינואר 2021, בבונסקי הצטרף לויטורול קונסטנצה, גם היא בליגת העל הרומנית, בחוזה לשנתיים וחצי.
ב-8 ביולי 2021, בבונסקי חתם על חוזה לשנתיים עם המועדון ההונגרי דברצן ו.ס.ק..
בקיץ 2022, דברצני VSC סיימה את חוזהו בהסכמה הדדית.
ב-20 בספטמבר 2022, בבונסקי חתם במזוקווסד, ובינואר 2023 חתם על חוזה חדש לשנתיים וחצי עם המועדון.
ב-16 ביולי 2024, בבונסקי חתם במועדון ליגת העל הסקוטית דנדי יונייטד על חוזה לשנה עם אפשרות להארכה לעונה נוספת.
כשחקן קבוע בכל נבחרות הנוער של מקדוניה, בבונסקי כבש את שערו הראשון בנבחרת עד גיל 21 ב-25 במאי 2012, כשקלע את השער השני של קבוצתו בתיקו 2–2 במשחק ידידותי מול אלבניה.
באוגוסט 2013, הוא זומן לנבחרת הבוגרת למשחק ידידותי מול בולגריה.
בבונסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-14 באוגוסט, כששיחק ב-31 הדקות האחרונות של ניצחון ביתי 2–0 בסקופיה.
אביו של בבונסקי, בובאן בבונסקי, היה גם כדורגלן ושיחק במספר מדינות, כולל ספרד.
אחיו הצעיר, דוריאן בבונסקי, הוא גם כדורגלן המשחק כחלוץ, והשניים שיחקו יחד בדברצני.
בבונסקי הוא תומך קולני בזכויות האדם של פליטים.
הוא, אחיו וארבעה חברים בילו את חג המולד של 2015 במחנה פליטים בגבגליה, עיירה מקדונית בגבול עם יוון, חלק ממסלול הבלקן עבור אנשים עקורים המחפשים מקום מגורים במערב.
דויד דומג'וני (נולד ב-21 במאי 1997) הוא כדורגלן קוסוברי המשחק בעמדת הבלם בהפועל ירושלים.
ב-2 ביולי 2014, דומג'וני חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו עם קבוצת טירנה לאחר שהסכים לחוזה של חמש שנים.
שלושה חודשים לאחר מכן, הוא ערך הופעת בכורה בגביע האלבני בסיבוב הראשון נגד סופוטי.
ב-22 בינואר 2016, דומג'וני הושאל לקאסטריוטי עד לסוף עונת 2015–2016. ב-13 בפברואר 2016, הוא ערך הופעת בכורה בניצחון ביתי 3–0 נגד אדא.
ב-24 באוגוסט 2017, דומג'וני הצטרף בהשאלה לקבוצת ליריה פריזרן מליגת העל הקוסוברית בכדורגל.
יומיים לאחר הצטרפותו, דומג'וני ערך את הבכורה שלו בהפסד 1–0 במשחק חוץ נגד פרישטינה.
ב-8 באוגוסט 2018, דומג'וני חתם על חוזה לשנה עם קאסטריוטי.
עשרה ימים לאחר מכן, הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 חוץ נגד לופטטארי.
ב-31 בינואר 2019, דומג'וני חתם על חוזה לשנתיים עם לאצ'י.
שבעה-עשר ימים לאחר מכן, הוא ערך את הבכורה שלו בניצחון ביתי 0–1 נגד פרטיזני טירנה.
ב-31 בינואר 2020, דומג'וני חתם על חוזה של שנתיים וחצי עם מנימניפספור מטורקיה.
עשרה ימים לאחר מכן, הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2–2 במשחק חוץ נגד אחיסרספור.
ב-28 ביולי 2021, דומג'וני חתם על חוזה לשנתיים עם לוצרן.
הבכורה שלו בלוצרן הייתה ארבעה ימים אחר כך בשלב המוקדמות השלישי של הקונפרנס ליג 2021–2022 נגד פיינורד, לאחר שהחליף את פטריק פארקס בדקת 63. שלושה ימים לאחר הבכורה, דומג'וני ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד ביתי 1–3 לציריך, לאחר שהחליף את הולגר בדשטובר בדקת 55.
ב-2 בפברואר 2022, דומג'וני חתם על חוזה לשנה עם תרמליקה מליגת העל הפולנית.
הבכורה שלו עם הייתה יומיים לאחר מכן בניצחון ביתי 1–2 נגד יאגילוניה ביאליסטוק לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-73.
ב-23 ביולי 2022, דומג'וני חתם על חוזה לשנתיים עם מניסה מליגת המשנה הטורקית.
הופעת הבכורה שלו במניסה הייתה ב-13 באוגוסט בהפסד ביתי 0–1 לבולוספור לאחר שנבחר בהרכב הפותח.
ב-23 בפברואר 2024 דומג'וני חתם בטובול מליגת העל הקזחית.
ב-1 באפריל 2024 הרך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה נגד קיזילז'אר.
ב-29 בספטמבר 2024 דומג'וני חתם בפרטיזן טירנה.
ב־9 לנובמבר 2024 עשה את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה כאשר נכנס כמחליף בדקה ה־11 נגד דינמו טירנה אשר ניצחו 2–1
ב-7 ביולי 2025 דומג'וני חתם בהפועל ירושלים לשתי עונות.
הוריו היו אלבנים מקוסובו, וב-18 בפברואר 2014, הוא קיבל דרכון אלבני.
דויד אָפֶנְגְרוּבֵּר הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הבלם באלצ'ה.
אפנגרובר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של קבוצת ויזלבורג.
בספטמבר 2013, עבר למחלקת הנוער של רד בול זלצבורג.
בעונת 2019/2020 קודם לבוגרים והושאל לליפרינג מהליגה השנייה, בה ערך את הופעת הבכורה שלו ביולי 2019. במשחק זה כבש גם את שער הבכורה שלו.
בינואר 2021 ערך אפנגרובר את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה האוסטרית במדי רד בול זלצבורג לאחר חזרתו מההשאלה בליפרינג.
בפברואר 2021 האריך את חוזהו בזלצבורג עד מאי 2022.
ב-11 ביוני 2021 חתם אפנגרובר על חוזה לשלוש שנים בשטורם גראץ.
ב-28 באוגוסט 2024 עבר לראשונה בקריירה שלו מחוץ לאוסטריה, כשחתם באלצ'ה מהליגה הספרדית השנייה.
דויד דוֹאוּדֶרָה (בצ'כית: David Douděra; נולד ב-31 במאי 1998) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הקשר הימני בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית ובנבחרת צ'כיה.
דואודרה הצטרף לדוקלה פראג בגיל 15. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה הבוגרת ב-29 בספטמבר 2017 במשחק נגד סיגמה אולומוץ בליגת העל הצ'כית.
בעונת 2018/2019 הפך לשחקן הרכב קבוע, אך בסיום העונה ירדה דוקלה לליגת המשנה הצ'כית.
במהלך פגרת החורף של עונת 2019/2020 עבר דואודרה למלאדה בולסלאב מליגת העל הצ'כית.
במאי 2022 חתם דואודרה בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית.
את הופעת הבכורה התחרותית שלו ערך בניצחון 4–0 על סנט ג'וזף הגיברלטרית בסיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג בעונת 2022/2023.
במרץ 2023 זומן לראשונה לנבחרת צ'כיה הבוגרת.
את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש בנובמבר 2023 בניצחון 3–0 על מולדובה במוקדמות יורו 2024.
דויד: הסרט הוא סרט הנפשה מוזיקלי מקראי משנת 2025, המציג את דמותו של דוד מספר שמואל בתנ"ך.
בסרט מככבים פיל וויקהאם, ברנדון אנגמן, אסים צ'אודרי, מירי מסיקה, מיק ווינגרט, וויל דה רנזי-מרטין ולורן דייגל.
זהו סרט המשך למיני-סדרה הטלוויזיונית בת חמישה חלקים "דוד הצעיר" ומספר את סיפורו של רועה צאן, משורר ולוחם ישראלי צעיר, שנועד מראש להיות מלך ישראל החדש.
הוא יוצא למסע מעבר לצילו של ענק פלישתי מרושע בשם גוליית כדי להוכיח לעמו שהכוח האמיתי אינו טמון במלכות אלא באמונה ובחופש.
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בארצות הברית ב-19 בדצמבר 2025, על ידי אולפני אנג'ל.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ברובן מהמבקרים והכניס 81 מיליון דולר.
בבית לחם, דוד הוא מוזיקאי צעיר הרועה את עדר הצאן של אביו ישי.
לאחר שהגן על הצאן מפני אריה אסייתי, דוד נקרא לפני הנביא שמואל, אשר מושח אותו למלך ישראל העתידי.
שמואל עוזב כאשר שומרי הארמון מגיעים כדי לאסוף את דוד כדי שינגן את הכינור עבור שאול המלך.
דוד מרגיע את שאול, אשר נבהל מכך שאלוהים דחה אותו כמלך.
שאול מקבל הודעה כאשר צבא הפלשתים, בראשות המלך אכיש, מגיע להילחם בצבא ישראל.
בעמק האלה, הפלשתים מוציאים את אלופם, גוליית, ענק בגובה שני רגל.
גוליית מתגרה בשאול, בבנו יהונתן ובישראל כדי לזמן מתמודד ראוי.
מלא באמונתו באלוהים, דוד מחליט לאתגר את גוליית.
שאול מלביש את דוד בשריונו, אך הם גדולים מדי עבורו.
במקום זאת, דוד מוציא אבנים חלקות מגדת נהר סמוך ומאתגר את גוליית לקרב, שבו הוא הורג את גוליית על ידי הטלת אבן על מצחו.
בהשראת ניצחונו של דוד, בני ישראל מביסים את צבא הפלשתים.
שנים לאחר מכן, דוד מתבגר והפך לחייל בצבא שאול, ויוצר חברות חזקה עם יהונתן.
שאול מגלה על אתר עמלק סמוך, אך כאשר צבא ישראל מגיע, הם מגלים שהעמלקים עזבו.
בחזרה בארמון, בעוד דוד מנגן בכינור שלו, שאול נזכר בתקרית שגרמה לו לאבד את מלכותו, עקב אי ציות לאלוהים על שחס על העמלקים כדי לנצל אותם אף על פי שנצטווה להרוג אותם.
הוא מבין שדוד הוא המלך המנובא, ומרגיש נבגד, הוא זורק חנית לעבר דוד.
שאול מפליל את דוד בניסיון רצח, שבו דוד נמלט על חייו.
כאשר דוד נלכד לפינה, יהונתן יורה חץ לעבר אתר בנייה, ומפיל פסל של שאול, ועוזר לדוד להימלט בטעות.
שאול וצבאו זועמים, רודפים אחר דוד והורגים את אלה המסייעים לו.
משפחתו של דוד נמלטת מבית לחם כדי להימלט מרדיפות.
הוא קורס במדבר, אך מתעורר לחיים ומוצא מחסה בתוך מערה.
שם, דוד מתאחד עם משפחתו.
הנמצאים בפנים מקבלים סיכוי לנבואתו של דוד, אך דוד מתעקש שהוא נשאר נאמן לשאול.
בינתיים, צבאו של שאול מתקרב למערה.
שאול מיובש, שותה ממפל מים שבתוכה.
דוד מחליט לחוס עליו ובמקום זאת גוזר פינה מגלימתו של שאול, וחושף את עצמו בפני שאול, שסולח לדוד ועוזב.
משפחתו של דוד חוזרת לממלכת ישראל.
עד מהרה, הפלשתים חוזרים כדי לאתגר את בני ישראל.
דוד, אחיו אליאב ולוחמיהם מסתננים לשורות הפלשתים כדי לסייע לשאול ולבני ישראל.
בשדה הקרב, הם מגלים עד מהרה שהעמלקים תקפו את צקלג, שרפו אותה ולקחו את התושבים, כולל משפחתו של דוד, בשבי.
כאשר שאול ויהונתן מובסים על ידי הפלשתים, דוד ולוחמיו מגלים שמשפחותיהם נלקחו על ידי העמלקים, מה שמטיל את האשמה על דוד.
נאמן לגאולתו של אלוהים, דוד ניגש לעמלקים ללא נשק ונלקח בשבי.
כאשר מנהיג עמלק מתכונן להוציאו להורג, דוד מתחיל לשיר שהוא אינו מפחד, מה שנותן לבני ישראל את הביטחון להצטרף.
לוחמיו מגיעים לשדה הקרב ומשחררים את בני ישראל.
דוד מתאושש מניסיון ההוצאה להורג זמן קצר לאחר מכן, ובני ישראל מזהים אותו כמלכם החדש.
פיל ויקהאם בתפקיד דוד: רועה צאן מבית לחם, מנגן בלירה ומלחין שירה.
ברנדון אנגמן בתפקיד דוד הצעיר
מירי מסיקה בתור נצבת: אמו של דוד
סלואן מולדאון בתפקיד צרויה: אחותו הצעירה של דוד
אשלי בוטשר בתפקיד צרויה הנערה
מארק ג'ייקובסון בתפקיד יונתן: בנו של שאול
אדם מייקל גולד בתפקיד שאול: מלך ישראל
אסים צ'אודרי בתפקיד המלך אכיש: מלך גת
ויל דה רנזי-מרטין בתור ויאיזאתא: קרוי על שם בנו של הווזיר הפרסי המן.
מנהיג עמלק, ככל הנראה צאצא של המלך אגג ואב קדמון של המן.
קנינגהם ומייסד שותף של אולפני אנג'ל, ג'ורדן הרמון, הצהיר כי כוונתו של הסרט הייתה להחזיר סיפורי הנפשה תנ"כיים לכל העולם.
קירק קמרון הודיע לצופי היוטיוב שלו על תמיכתו באולפני אנג'ל ובאולפני סאנרייז אנימציה ביצירת הסרט וקרא להם להשקיע בפרויקט באמצעות מימון המונים.
על מנת לבצע את המחקר עבור הסרט, צוות ההפקה נסע לישראל ועסק בסביבה עם מדריך הטיולים שלהם, כולל כלי חרס מתקופת דוד ופך בן 3000 שנה ששימש לכד שמן שרכשו.
הצוות ביקר במקומות הרלוונטיים למחקר שלהם, כולל העיר המקורית ירושלים, נקבת חזקיהו, בריכת השילוח ומוזיאון ישראל.
הם המשיכו להתמקד בעמק האלה ובצקלג, אזור חנות וקונצרטים מקומי, שם טיילו לקיאפה (שעריים), שם צפו בשדה הקרב בין בני ישראל לפלשתים .
הם גם כיסו את רוב הנוף של ואדי קילט, תוך שימוש בצילומי רחפן כדי ליצור תחושה של קנה מידה ומרחב וכיסו את הליכתם היחפה באמה הרומית, במנזר, ביריחו ובים המלח .
לאחר מכן, הם ערכו רכיבה על גמלים דרך עמק קנאים במדבר יהודה מקר הנוקדים, נווה מדבר בין העיר ערד למצודת מצדה, ועד לאירוח הבדואי.
הם תיעדו בצילומים את החפצים, כולל הדגמה של הכנת כלי חרס, במאמץ להדגים את עבודת השחזור שלהם לציבור.
הם גם שחו בכנרת בטבריה.
לבסוף, הם סיפקו סקירה כללית של הגאוגרפיה והמהות של עמק האלה, שם נאמר שהתרחש הקרב בין דוד לגוליית, במהלך האביב, על ידי הליכה דרך אפיק נחל שבו דוד היה אוסף את האבנים לקלע שלו.
בדצמבר 2021, קנינגהם, התסריטאי והבמאי השותף ברנט דוז והמנהל האמנותי לינטון לבנגוד שידרו בשידור חי את אמנות הקונספט, ההנפשה, עיצוב התפאורה ומפתחות הצבעים של הסרט .
ביוני 2022 נחשף כי ברנדון אנגמן יחזור לגלם את תפקידו הראשי כדוד מהסדרה "דוד הצעיר".
באוקטובר 2025 דווח כי פיל ויקהאם ידבב את דוד הבוגר בסרט, יחד עם אסים צ'אודרי, מיק ווינגרט, וויל דה רנזי-מרטין ולורן דייגל.
יונאס מירין הלחין את השירים לסרט כדי לכבד את ישראל דרך שורשי סיפור הסיפורים בעברית.
האלבום הוקלט בבודפשט עם המנהל המוזיקלי ג'ייסון הלברט ותזמורת הסרטים של בודפשט.
עם יציאתו, האלבום הגיע למקום ה-20 במצעד האלבומים הנוצריים המובילים של בילבורד, ומאוחר יותר הגיע למקום ה-5. הוא כלל שישה שירים שנכללו במצעדים, "תהילים ח", "עקוב אחר האור", "שלום", "שיר הרפתקאות", "למה אלוהים - אלוהי", ו-"טיח", שהגיע למקומות ה-28, 29, 30, 35, 43 ו-44 במצעד השירים הנוצריים החמים של בילבורד.
במקור, הסרט היה מתוכנן ל-21 בנובמבר 2025, כאשר אולפני אנג'ל היו אמורים להפיץ את הסרט.
עם זאת, באוקטובר 2024, חברת "סלינגשוט הפקות" ביטלה את הסכם ההפצה שלה עם אנג'ל, בטענה ל"הפרות חוזה מרובות לכאורה שאין לרפא אותן".
חברת סלינגשוט הגישה תביעה נגד אנג'ל במרץ 2025, בחיפוש אחר מפיץ חדש לסרט.
באוקטובר 2025, אולפני אנג'ל בשיתוף פעולה עם 2521 Entertainment רכשו את זכויות הזיכיון המלאות של הסרט מסלינגשוט ארצות הברית, כאשר תאריך ההפצה נדחה ל-19 בדצמבר 2025.
הסרט מגיע לאקרנים בינלאומיים בשלבים החל מדצמבר 2025. לאחר שהסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובקנדה, הוא יצא לאקרנים בינלאומיים באמצע דצמבר 2025 בפורטוגל, אוסטרליה, ניו זילנד, לבנון, דרום אפריקה, סינגפור, ניגריה וגאנה.
ההשקה נמשכה בתחילת 2026 עם הפצות בברזיל ובסרי לנקה בינואר ובישראל ב-28 בפברואר.
הסרט יזכה להפצה בינלאומית רחבה יותר במרץ 2026, ותפרוש על פני רוב אירופה ואמריקה הלטינית, כולל צרפת, גרמניה, אוסטריה, שווייץ, בלגיה, הולנד, פולין, חבל הבלקן ורוב השטחים במרכז ודרום אמריקה.
הפצות נוספות באירופה יגיעו באפריל 2026 בהונגריה ובספרד.
יפן מתוכננת להוציא את הסרט לאקרנים ב-1 בינואר 2027.
בארצות הברית ובקנדה, הסרט יצא לאקרנים לצד "אווטאר: אש ואפר", "בובספוג הסרט: מחפשים את מכנסמרובע" ו"עוזרת הבית", והיה צפוי להכניס 20–25 מיליון דולר ב-3,100 בתי קולנוע.
הסרט גרף 9.8 מיליון דולר ביום הראשון שלו, כולל 1.8 מיליון דולר מהקרנות מוקדמות בליל חמישי.
הוא המשיך עם הכנסות של 22 מיליון דולר, וסיים במקום השני אחרי "אש ואפר".
הקרנת הבכורה שלו שברה את שיא סוף השבוע הגבוה ביותר לבכורה של סרט הנפשה מקראי, שהוחזק בעבר על ידי "מלך המלכים" (19.4 מיליון דולר), סרט נוסף משנת 2025 שיצא לאקרנים של אנג'ל.
בסוף השבוע השני שלו, הסרט גרף 12.5 מיליון דולר וסיים במקום השישי.
לאחר מכן הסרט גרף 7.7 מיליון דולר בסוף השבוע השלישי שלו וסיים במקום השביעי.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל 76% מתוך 46 ביקורות חיוביות.
הקונצנזוס של האתר קובע: "דוד חביב כמו הגיבור הגרגרני שלו, ומקזז את יכולת החיזוי שלו עם רקעים מונפשים להפליא ומוסר השכל שניתן להערכה אוניברסלית." Metacritic, נתן לסרט ציון ממוצע של 55 מתוך 100 המבוסס על 6 ביקורות אשר מציינות "מעורבות או ממוצעות".
קהל שנשאל על ידי CinemaScore נתן לסרט ציון ממוצע של "A" בסולם A+ עד F, בעוד שאלה שנשאלו על ידי PostTrak נתנו לו ציון חיובי כולל של 85%, כאשר 71% אמרו שהם בהחלט ימליצו על הסרט.
קאלום מארש מהניו יורק טיימס מצא את הסרט "דרשני", מתח ביקורת על הקצב, אך תיאר את ההנפשה כ"מפתיעה באופן מפתיע".
ריצ'רד רופר מ-RogerEbert.com נתן לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים וכתב כי "יש לו את הוויזואליה המפורטת, הצבעונית והמהפנטת של סרט של דרימוורקס או דיסני, שפע של מנגינות קליטות, ועלילה שמצליחה להישאר נאמנה לספרי שמואל, אפילו שרוב הדמויות מדברות כאילו הן אמריקאים מודרניים".
דויד הילברט (גרמנית: David Hilbert; 23 בינואר 1862 – 14 בפברואר 1943) היה מתמטיקאי גרמני, שהשפיע רבות על המתמטיקה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, הן הודות לתרומתו הישירה והן בשל השפעתו על אחרים.
דויד הילברט נולד ב-23 בינואר 1862 בעיירה ולאו (Wehlau) שליד קניגסברג, שהייתה באותה עת בירתה של פרוסיה המזרחית.
בשנת 1880 החל ללמוד באוניברסיטת קניגסברג, שם התיידד עם הרמן מינקובסקי.
בשנת 1885 קיבל תואר דוקטור, בהנחייתו של פרדיננד לינדמן.
בשנים 1886–1895 כיהן כפרופסור באוניברסיטת קניגסברג.
בשנת 1892 נישא לקטה ירוש, וכעבור שנה נולד בנם יחידם.
בשנת 1888 פרסם פליקס קליין, בכתב העת Mathematische Annalen שבעריכתו, מאמר מאת הילברט, שבו הוכיח הילברט את משפט הבסיס של הילברט, שהוא הבעיה המרכזית של תורת האינווריאנטים, בהראותו שלכל מערכת אינווריאנטים יש בסיס סופי.
לפרסום המאמר התנגד פאול גורדן, מראשי העוסקים בתחום, שטען כי הוכחתו של הילברט "אינה מתמטיקה.
בשנת 1895 הביא קליין את הילברט לאוניברסיטת גטינגן, שנחשבה באותה עת למרכז המחקר המתמטי המוביל בעולם.
הילברט שימר את תהילתה של גטינגן עד לפרישתו בשנת 1932, והפך למתמטיקאי החשוב בדורו.
על שיתוף הפעולה בין קליין להילברט כתב ההיסטוריון של המדע ליאו קורי:
"ביסוד השותפות בין קליין להילברט עמדה ראייה של המתמטיקה (ושל המדעים המדויקים בכלל) כתחום ידע בעל פנים רבות, אך כמערכת מאוחדת במהותה.
השניים הדגישו היבטים אחרים של האחדות הזו ופעלו בדרכים שונות למימושה ולקידומה, אך היו שותפים להבנת האחדות ככוח מניע ראשון במעלה, הן במחקר והן בהוראה".
הילברט היה חופשי מדעות קדומות לאומניות או גזעניות.
חרף ההתנגדות בגרמניה לצירוף יהודים לסגל האקדמי, הילברט תמך בהצלחה במינוים של שני יהודים לפרופסורים: הרמן מינקובסקי ב-1902 ואדמונד לנדאו ב-1909. כאשר קליין פרש, מינה הילברט את המתמטיקאי היהודי ריצ'רד קוראנט למחליפו.
הילברט תמך גם באמי נתר, מתמטיקאית יהודייה שההתנגדות למינויה, בעשור השני של המאה ה-20, נבעה בעיקר מהיותה אישה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 התקיימה מחלוקת בפילוסופיה של המתמטיקה בין הילברט לבין ל.א.י בראואר.
בראואר תמך באינטואיציוניזם ואילו הילברט דגל בפורמליזם.
המחלוקת הפכה לאידאולוגית כאשר בראואר הציג עצמו כ"אלוף הגרמניות הארית".
כאשר בראואר מנע פרסום מאמרים של אוסטיודן בכתב העת Mathematische Annalen, הדיח אותו הילברט מעריכת כתב העת.
בין תרומותיו הישירות היו עבודתו בתורת השמורות, שבה הוכיח את "משפט הבסיס של הילברט", עבודתו בתורת המספרים האלגברית, האקסיומטיזציה של הגאומטריה האוקלידית באמצעות "מערכת האקסיומות של הילברט", הנחת הבסיס לאנליזה הפונקציונלית עם ניסוח הגרסה הראשונית של "מרחבי הילברט", והסיוע שלו לאלברט איינשטיין בניסוח תורת היחסות הכללית.
הילברט ידוע גם בשל תרומותיו העקיפות וההנהגה החזקה שסיפק לעולם המתמטיקה:
בקונגרס הבינלאומי השני של המתמטיקאים שנערך בפריז בשנת 1900, הציג הילברט רשימה של 23 בעיות מתמטיות חשובות שלא נפתרו עד זמנו.
אחדות מהן נפתרו מאז, אחדות הוכחו כבלתי פתירות, ואחדות עדיין נותרו פתוחות בימינו.
הילברט היה ממובילי הזרם הפורמליסטי בפילוסופיה של המתמטיקה.
הפרויקט השאפתני ביותר שלו היה תוכנית הנקראת "תוכנית הילברט", שלפיה יש לבסס את כל המתמטיקה על אקסיומות באופן פורמלי כך שניתן יהיה לבדוק את תקפות כל משפט על בסיס אקסיומות אלו (כלומר לבנות תורה עקבית, אפקטיבית ושלמה).
הפרויקט הסתיים שלא כפי שתכנן הילברט, לאחר שקורט גדל הוכיח כי תוכנית כזו אינה ניתנת לביצוע.
הילברט עסק גם בפופולריזציה של המתמטיקה, ודוגמה מובהקת לפעילותו בתחום זה היא סיפור "המלון של הילברט", הממחיש את התכונות המיוחדות של מושג האינסוף.
בשנת 1970 מכתש על הירח נקרא על שמו של הילברט.
בשנים 1991–1996 הפדרציה העולמית לתחרויות לאומיות למתמטיקה העניק פרס על שם הילברט עבור הישגים בהוראת מתמטיקה.
בין המקבלים הראשונים של הפרס היה ארתור אנגל.
דויד סרז'יו טרזגה הוא כדורגלן עבר צרפתי ממוצא ארגנטינאי.
הוא בנו של שחקן הכדורגל הצרפתי-ארגנטינאי חורחה טרזגה, ששיחק בצרפת כאשר טרזגה נולד.
טרזגה גדל ושיחק את משחקו המקצועי הראשון בארגנטינה בקבוצת פלטנסה.
הוא זכה במונדיאל 1998 עם נבחרת צרפת וכבש את שער הזהב מול איטליה שהוביל לזכייה ביורו 2000. במרץ 2004 הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
במוקדמות מונדיאל 2006 שיחק עם נבחרת צרפת מול נבחרת ישראל במשחק שהתקיים באצטדיון רמת גן.
הוא כבש את השער לצרפת, וכמה דקות מאוחר יותר הורחק בכרטיס אדום לאחר שנגח בפניו של טל בן-חיים.
המשחק הסתיים בתיקו 1-1. באותו מונדיאל הגיעה צרפת למשחק הגמר, אך הפסידה לאיטליה בגלל פנדל שאותו החמיץ.
בספטמבר 2006 הפך טרזגה, המכונה "טרזגול", לכדורגלן הזר אשר כבש הכי הרבה שערים עבור יובנטוס.
הוא זכה בפרס הוקרה על שכבש 125 שערים ב-207 הופעות.
למרות עונה מוצלחת במדי הקבוצה, בה כבש 20 שערים בליגה, בחר מאמן נבחרת צרפת לא לכלול את טרזגה בסגל ליורו 2008.
ב-2010 חתם בעולה החדשה לליגה הספרדית, הרקולס אליקנטה.
בעקבות ירידתה של הרקולס לליגה השנייה בספרד, טרזגה החליט לא להישאר בקבוצה.
ב-30 באוגוסט 2011 חתם טרזגה לעונה אחת בבאניאס מהליגה הראשונה באיחוד האמירויות.
ב-19 בדצמבר 2011 חתם טרזגה בקבוצת ריבר פלייט הארגנטינאית אשר ירדה ליגה, לראשונה בתולדותיה, עונה לפני שחתם.
טרזגה, שגדל בבואנוס איירס והיה אוהד הקבוצה בילדותו, דיבר על חתימתו בקבוצה כעל חלום שהתגשם, והתייחס להגעתו לקבוצה בעת מצוקתה כשליחות בסיוע לחזרתה לליגה הראשונה.
טרזגה כבש בקבוצה 13 שערים ב-18 משחקים והיה שותף בכיר לחזרתה של הקבוצה לליגה הבכירה.
ב-22 ביולי 2013 הושאל טרזגה לקבוצת ניואל'ס אולד בויס הארגנטינאית.
לאחר כשנה חתם השחקן בפונה סיטי מליגת העל ההודית.
ב- 20 בינואר 2015 הודיע טרזגה על פרישה מכדורגל.
ליגת המשנה הארגנטינאית - 2011/12.
דויד טוּרַשווילי (בגאורגית: დათო ტურაშვილი; נולד ב-10 במאי 1966 בטביליסי) הוא סופר גאורגי.
בשנת 1989 הוא היה מנהיג מחאת סטודנטים, שהתרחשה במנזרי דויד גרדג'ה, שבמזרח גאורגיה.
הנובלה הראשונה שלו, פורסמה בשנת 1988, והייתה מבוססת אירועי המהומות מאותה מחאת סטודנטים.
כמו כן פרסם את הנובלה "גוּרג'י חאתוּן" על סיפור נכדתה של תמר מלכת גאורגיה, גורג'י חאתון.
דויד וייה סאנצ'ס (בספרדית: David Villa Sánchez; נולד ב-3 בדצמבר 1981 בלאנגרו, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
וייה החל את הקריירה בקבוצת המילואים של ספורטינג חיחון ובעקבות יכולת טובה הועלה בשנת 2001 לקבוצה הבוגרת, בה שיחק במשך שנתיים.
לאחר מכן שיחק שנתיים נוספות בריאל סרגוסה, אותה הוביל לזכייה בגביע המלך הספרדי בעונת .
בשנת 2005 עבר לוולנסיה ובחמש עונותיו במדיה, הוביל אותה בין היתר לזכייה בגביע המלך ולרבע גמר ליגת האלופות ועם 130 שערים ב-225 משחקים הוא מדורג חמישי בדירוג מלכי השערים של הקבוצה בכל הזמנים.
לקראת עונת עבר לשחק בברצלונה.
בשנת 2005 ערך וייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הלאומית, במשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. במונדיאל עצמו כבש שלושה שערים והיה המבקיע המוביל של ספרד יחד עם פרננדו טורס.
שנתיים לאחר מכן, הוביל את נבחרתו לזכייה ביורו 2008 ואף זכה בנעל הזהב (מלך השערים) של הטורניר עם ארבעה שערים.
בשנת 2010 הוביל את הנבחרת לזכייה ראשונה בתולדותיה בגביע העולם ולאחר שהבקיע חמישה שערים במהלך הטורניר (כולל שערי ניצחון בשמינית ורבע הגמר), זכה בנעל הכסף ובכדור הארד ונבחר לנבחרת הטורניר.
כיום, וייה הוא מלך השערים של נבחרת ספרד בכל הזמנים עם 59 שערים ב-97 הופעות במדיה.
דויד וייה נולד לכורה בעיירה הקטנה לאנגרו שבנסיכות אסטוריאס (מחוז בצפון ספרד).
בילדותו נפצע בעצם הירך וקריירת הכדורגל שלו הוטלה בספק, אך הוא הצליח להתאושש ושב לשחק.
בשל הפציעה ברגלו הימנית, הוא ואביו עבדו על חיזוק רגלו השמאלית עד שבסופו של דבר הפך וייה לכדורגלן .
בגיל 10 החל לשחק באופן מסודר בקבוצת הילדים של מועדון הכדורגל לאנגרו, אך מיעט לשחק ובגיל 14 היה קרוב לוותר על כדורגל, אך הוריו עודדו אותו להישאר.
מאוחר יותר אמר כי "באותם ימים הייתי אף אחד, לא הרווחתי אגורה ואחרי שבמשך כל העונה ישבתי על הספסל, רק רציתי לשחק עם חברים.
אבל אבא שלי עודד אותי ותמך בי עד שהקריירה שלי תפסה תאוצה." בגיל 17 עזב את לאנגרו והצטרף לאקדמיית הכדורגל של העיר מרבה.
בשנת 1999 חתם וייה בספורטינג חיחון והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, בה כבש 25 שערים ב-65 משחקים.
בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת ועם 18 שערים ב-40 משחקים הוביל אותה למקום השישי בליגת המשנה.
בעונה הבאה כבש 20 שערים ב-39 משחקים והוביל את הקבוצה למקום העשירי בליגה.
במחזור הסיום של העונה, עבר וייה רגע תפנית בקריירה שלו, כאשר חיחון הייתה חייבת לנצח את ריאל מורסיה כדי לא לרדת לליגה השלישית.
בדקה ה-87, במצב של תיקו 0-0, קיבלה חיחון בעיטת עונשין מ-11 מטרים ווייה הצעיר היה זה שלקח את הבעיטה.
שחקני מורסיה העבירו כחמש דקות בוויכוחים עם השופט על מנת להלחיצו, ושניים מהם אף ניגשו אליו לפני שבעט ואמרו לו: "רואים שאתה מפחד".
בסופו של דבר, וייה כבש את בעיטת העונשין ומיד לאחר מכן רץ לעבר השחקן הראשון ודחף אותו בעוצמה ולשני הראה אצבע משולשת.
לאחר המשחק סיפר כי "שום דבר שעשיתי בכדורגל עד אז, ושם דבר שאעשה בעתיד, לא יהיה קשה כמו הפנדל ההוא.
הבנתי את מה שעשיתי רק למחרת וזה נתן לי המון כוח".
עם זאת, בעקבות קשיים כספיים נאלצה חיחון למכור את וייה לריאל סרגוסה תמורת 3 מיליון אירו.
ב-30 באוגוסט 2003 ערך וייה את הופעת הבכורה שלו בסרגוסה, במשחק דפורטיבו לה קורוניה במסגרת המחזור הראשון של ליגת העל הספרדית.
כשבועיים לאחר מכן כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–3 על ריאל מורסיה.
בהמשך הפך וייה לאחד החלוצים הבולטים בספרד, ואף כבש את השער היחיד בניצחון 0–1 על ברצלונה במשחק הראשון של רבע גמר גביע המלך הספרדי (1-1 במשחק הגומלין).
סרגוסה המשיכה לחצי הגמר ואף זכתה בתואר לאחר ניצחון 2–3 על ריאל מדריד בגמר, כאשר וייה מבקיע את השער השני לזכותה של סרגוסה דקה לסיום המחצית הראשונה של המשחק.
גם בליגה הפגין וייה יכולת מצוינת והוביל את קבוצתו למקום ה-12, כאשר הוא מסיים כמבקיע השביעי בטיבו בליגה וכראשון מבין שחקני קבוצתו עם 17 שערים במהלך העונה.
בעונתו השנייה בסרגוסה, , הוביל את הקבוצה לשמינית גמר גביע אופ"א, שם הודחה על ידי אסטון וילה ושוב למקום ה-12 בליגה.
הוא כבש 18 שערים ב-46 משחקים בכל המסגרות, מתוכם 15 שערי ליגה וסיים שוב במקום השביעי בטבלת מלך השערים של הליגה הספרדית וכמבקיע המוביל של קבוצתו.
לאחר עונה זו, מספר קבוצות בכירות הביעו את התעניינותן בוייה ובעקבות קשייה הכלכליים, נאלצה סרגוסה, למורת רצונה, להסכים להעבירו לוולנסיה תמורת 12 מיליון אירו.
בסך הכל סיים וייה את שתי עונותיו בסרגוסה עם נתונים מרשימים במיוחד של 39 שערים ו-14 בישולים ב-96 משחקים בכל המסגרות.
בהמשך העונה הפך לשחקן המוביל של ולנסיה והוביל אותה לרבע גמר גביע המלך ולמקום השלישי בליגה הספרדית.
כמו כן, במשחק הליגה נגד אתלטיק בילבאו ב-23 באפריל 2006, כבש וייה שלושער בתוך חמש דקות (דקה 80 - 85), במה שהפך לאחד השלושערים המהירים בכל הזמנים.
בסך הכל סיים את עונתו הראשונה בוולנסיה עם 28 שערים ו-8 בישולים ב-48 משחקים בכל המסגרות, מתוכם 25 שערי ליגה, שמיקמו אותו כסגן מלך השערים של הליגה, שני רק לסמואל אטו שהבקיע 26 שערים.
בעונת המשיך וייה ביכולתו המצוינת ויחד עם פרננדו מוריינטס, שהגיע מליברפול, הפכו השניים לאחד הצמדים הבולטים והפורים באירופה, וכבשו יחד 40 שערים בכל המסגרות.
כבר בתחילת העונה, כבשו השניים (שער אחד כל אחד) במשחק הגומלין של מוקדמות ליגת האלופות נגד רד בול זלצבורג (0-1 לזלצבורג במשחק הראשון), בו ניצחה ולנסיה 0–3 והעפילה שלב הבתים.
בשלב הבא הבקיע וייה שלושה שערים ויחד עם מוריינטס הוביל את קבוצתו למקום הראשון בבית.
גם בשמינית הגמר נגד אינטר מילאנו, המשיך ביכולתו המרשימה ואף כבש את השער הראשון במשחק החוץ בסן סירו, שנגמר בתיקו 2-2, ולאחר 0-0 במשחק הגומלין, העלה את ולנסיה לרבע הגמר בזכות שערי חוץ.
עם זאת, ולנסיה הודחה בסיבוב הבא, לאחר הפסד 2–3 בסיכום שני המשחקים נגד צ'לסי.
ב-28 בנובמבר 2006 נכלל וייה בין 50 המועמדים לפרס כדור הזהב, וסיים במקום ה-25 בהצבעה, במשותף עם פיליפ לאהם, לאחר ששניהם קיבלו נקודה אחת.
למרות עונה אירופית נהדרת, ולנסיה הודחה כבר בשמינית גמר גביע המלך על ידי חטאפה וסיימה רביעית בליגה.
וייה, אשר נהנה משיתוף הפעולה המצוין עם מוריינטס, זכה בתואר מלך הבישולים של הליגה עם 12 בישולים, להם הוסיף 16 שערים, שדירגו אותו במקום השישי בטבלת מלך השערים של הליגה.
בעונת עברה ולנסיה מספר תהפוכות, כאשר בתחילת העונה שוחרר מאמן הקבוצה בשנתיים האחרונות, קיקה סאנצ'ס פלורס ובמקומו מונה רונאלד קומאן, אך לקראת סיום העונה, שוחרר גם הוא והוחלף באוניי אמרי.
חילופי המאמנים אומנם לא השפיעו רבות על וייה, אשר סיים את העונה בליגה כמלך השערים והבישולים של קבוצתו זו השנה השנייה ברציפות, אך עם זאת, השפיעו על יכולת קבוצתית חלשה שדירדרה את ולנסיה למקום העשירי בלבד בסיום העונה.
עם זאת, בגביע המלך, ולנסיה הפגינה יכולת מצוינת ולאחר שניצחה את ריאל בטיס ואתלטיקו מדריד בשמינית ורבע הגמר בהתאמה, התמודה בחצי הגמר נגד ברצלונה.
במשחק הראשון בין הקבוצות, הבקיע וייה שער יתרון לזכותה של ולנסיה, אך שער של צ'אבי בתוספת הזמן קבע שוויון 1-1. למרות זאת, ולנסיה ניצחה 2–3 במשחק הגומלין והעפילה לגמר, בו ניצחה 1–3 את חטאפה וזכתה בתואר.
עם זאת, ולנסיה הודחה מהמפעל כבר בשלב הבא, לאחר שסיימה במקום הרביעי והאחרון בבית המוקדם.
עונת , אליה הגיע וייה לאחר שהוביל את נבחרת ספרד לזכייה ביורו 2008, הייתה אחת המוצלחות בקריירה שלו (מבחינה אישית).
אומנם בתחילת העונה הפסידה ולנסיה לריאל מדריד במשחק הסופר קאפ הספרדי, אך מספר שבועות לאחר מכן הצליחה להעפיל לגביע אופ"א לאחר ניצחון כפול בסיבוב המוקדמות השלישי של המפעל על מאריטימו (0-1, 1-2).
אף על פי כן, בטורניר הגמר וייה לא כבש ולו שער אחד וקבוצתו הודחה כבר בשלב 32 האחרונות על ידי דינמו מוסקבה.
בליגה הספרדית, ולנסיה פתחה את העונה בצורה מצוינת וחודשיים מפתיחת העונה מוקמה במקום הראשון, ללא הפסדים בשמונה משחקים, בעיקר בזכות יכולת מדהימה של וייה שהבקיע כמעט בכל משחק ועמד על תשעה שערים בסך הכל.
עם זאת, בהמשך העונה, החלה הקבוצה להידרדר ולקראת סיום העונה מצאה את עצמה נאבקת על מקומה במוקדמות גביע אופ"א, אך לבסוף הצליחה לסיים במקום השישי והעפילה לשלב המוקדמות השלישי.
במקביל ליכולתה המידרדרת של קבוצתו, וייה איבד את המקום הראשון בטבלת מלך השערים לסמואל אטו ועד סיום העונה צנח למקום השלישי, על אף שהציג את העונה הפורה בקריירה שלו עם 28 שערים.
לאחר עונה זו, מספר קבוצות בכירות, הובולטת שבהן, ברצלונה, התעניינו ברכישתו של וייה, אולם ולנסיה לא הסכימה לשחררו ובסופו של דבר הוא נשאר בקבוצה.
עוד באותה עונה, וייה נכלל שוב בין 50 המועמדים לפרס כדור הזהב 2008 ובהצבעת הדירוג קיבל 27 הצבעות וסך הכל 55 נקודות ודורג שביעי, כאשר הוא מקדים כוכבים עולמיים כגון קאקה, זלאטן איברהימוביץ' וסטיבן ג'רארד.
גם עונת , האחרונה של וייה בוולנסיה, הייתה מוצלחת במיוחד עבורו, בעיקר בליגה האירופית (שמו החדש של גביע אופ"א).
כבר במשחקו הרשמי הראשון בעונה זו הבקיע את אחד משלושת השערים של קבוצתו בניצחון 0–3 על סטאבק בסיבוב המוקדמות הרביעי של הליגה האירופית וסייע לה להעפיל לשלב הבתים, בו כבש שני שערים והוביל את ולנסיה למקום הראשון בבית.
לאחר ניצחון על קלאב ברוז' בשלב 32 האחרונות, הוגרלה ולנסיה להתמודד נגד ורדר ברמן בשמינית הגמר.
המשחק הראשון בין הקבוצות נגמר בתיקו 1-1 ובמשחק הגומלין המכריע הציג וייה את אחד ממשחקיו הגדולים בקריירה, כאשר כבש שלושער והעלה את קבוצתו לרבע הגמר, לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 4-4 והעלה את ולנסיה בזכות שערי חוץ.
עם זאת, וייה לא הצליח למנוע את הדחתה של ולנסיה מהטורניר, לאחר שבסיבוב הבא סיימה הקבוצה בתיקו 2-2 בסיכום שני המשחקים נגד האלופה הנכנסת, אתלטיקו מדריד, אך הפעם חוק שערי החוץ עבד לרעתה והיא סיימה את דרכה בטורניר.
גם בליגה, הייתה זו עונה מוצלחת במיוחד עבור ולנסיה שסיימה במקום השלישי, בעיקר בזכות 21 שערים של וייה.
מיד עם סיום העונה הועבר וייה לברצלונה בתמורה ל-40 מיליון אירו.
הוא סיים את חמש שנותיו בוולנסיה עם 130 שערים ו-53 בישולים ב-225 משחקים בכל המסגרות וכיום הוא מדורג חמישי בין מלכי השערים של הקבוצה בכל הזמנים.
ב-21 במאי 2010 הוצג וייה רשמית כשחקנה של ברצלונה לעיני 35,000 אוהדים שבאו לראותו באצטדיון קאמפ נואו.
עוד באותו היום, חתם על חוזהו בקבוצה, לפיו ישתכר כ-28 מיליון אירו בארבע עונות, עם אופציה לעונה נוספת.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-21 באוגוסט 2010, במשחק הגומלין של הסופר קאפ הספרדי נגד סביליה, כאשר נכנס כמחליף לפדרו רודריגס בדקה ה-56 וסייע לברצלונה לנצח 0–4 (3-5 בסיכום שני המשחקים) ולזכות בתואר.
כשבוע לאחר מכן, ב-29 באוגוסט, הבקיע את שערו הראשון במדי ברצלונה, בניצחון 0–3 על ראסינג סנטאנדר במחזור הפתיחה של הליגה הספרדית.
ב-29 בנובמבר 2010 כבש וייה צמד שערים והוביל את קבוצתו לניצחון 0–5 מרשים על ריאל מדריד ב"[קלאסיקו]".
ב-28 במאי 2011 הבקיע וייה את השער השלישי בניצחון ברצלונה 3 - 1 על מנצ'סטר יונייטד בגמר ליגת האלופות, ובהמשך המשחק הוחלף על ידי סיידו קייטה.
במהלך משחקה של ברצלונה בדצמבר 2011 במסגרת חצי גמר אליפות העולם לקבוצות, שבר וייה את רגלו דבר שהביא להיעדרותו מהמגרשים לשארית העונה, ואף גרם לו להיעדר מיורו 2012.