tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האגודה הבין-לאומית למחקר קריפטוגרפי הוקמה בשנת 1982 במטרה לקדם את המחקר בנושא הקריפטוגרפיה.
האגודה מוציאה לאור את כתב העת האקדמי Journal of Cryptology, מפעילה את Cryptology ePrint Archive, ארכיון למאמרים בנושאי הצפנה.
האגודה מקיימת כשלושה כנסים בשנה, את כנס CRYPTO (International Cryptology Conference) המתקיים משנת 1981 מדי שנה באוניברסיטת קליפורניה שבסנטה ברברה, את Eurocrypt, המתקיים באירופה ו-Asiacrypt באסיה.
האגודה בוחרת מדי שנה כארבעה-חמישה חברים לעמיתים בעבור הישגים יוצאי דופן או תרומה כבירה לתחום.
כיום כ-45 עמיתים באגודה, בהם: מרטין הלמן, שפי גולדווסר, מוני נאור, עודד גולדרייך, מיכאל רבין, ז'יל ברסר, אנדרו יאו, עדי שמיר, רונלד ריבסט,ז'ק שטרן, אנטואן ז'ו, מוטי יונג, ויטפילד דיפי, אלי ביהם, מנואל בלום ודן בונה.
האגודה הבין-לאומית לסוכרת היא ארגון-גג המאגד כ-200 ארגונים בכ-160 מדינות ברחבי העולם, הפועלים לשיפור איכול חייהם של חולי סוכרת.
האגודה פועלת להגברת המודעות למחלת הסוכרת, לקידום טיפול מתאים במחלה ומניעתה, ולעידוד מחקר למציאת תרופות לסוגים השונים של המחלה.
הארגון נוסד ב-1950. הוא משויך כיום למחלקה למידע לציבור של האומות המאוחדות, ומצוי בקשר רשמי עם ארגון הבריאות העולמי וארגון הבריאות הפאן-אמריקני.
הארגון מקיים מדי שנה את יום הסוכרת הבין-לאומי, בו מתקיימים אירועים שונים ברחבי העולם להעלאת המודעות למחלה.
יום זה מתקיים מ-1991 מדי שנה ב-14 בנובמבר, יום הולדתו של מגלה האינסולין פרדריק בנטינג.
היום נחשב לאחד מהמועדים הבין-לאומיים של האומות המאוחדות.
בנוסף מקיים הארגון קונגרס בין-לאומי לסוכרת, מפעיל מגזין בנושא הסוכרת ("Diabetes Voice"), מוציא לאור ומעדכן את "אטלס הסוכרת", מפעיל תוכנית לסיוע לילדים הלוקים בסוכרת במדינות מתפתחות, ועוד.
הארגון קבע גם את לוגו הסוכרת ב-2006, כסמל של מעגל כחול.
הסמל נקבע לאחר החלטת האו"ם לקבוע את יום הסוכרת הבין-לאומי כאחד מהמועדים הבין-לאומיים שלו, ב-20 בדצמבר 2006. מעגל הוא סמל לחיים ובריאות בתרבויות רבות בעולם; כחול הוא צבע דגל האומות המאוחדות וכן צבע השמיים המאחד את כל אומות העולם.
הלוגו נועד לסמל את התאחדות כלל קהילות הסוכרת ברחבי העולם לפעולה משותפת לשליטה במחלה ולמניעתה, ולתת לסוכרת מעין זהות משותפת משלה.
"האגודה הישראלית לסוכרת", ארגון הפועל בנושא הסוכרת בישראל, חבר באגודה בין-לאומית זו.
זוהי אחת משמונה האגודות של האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה (International Union of Geodesy and Geophysics בראשי תיבות IUGG).
את האגודה מפעילה ועדה מנהלת שחבריה מתחלפים מדי ארבע שנים.
הוועדה קובעת את מדיניות האגודה, ומיישמת אותה באמצעות ועדות משנה וקבוצות משימה.
האגודה מוציאה לאור את כתב העת Bulletin of Volcanology (עלון הוולקנולוגיה).
האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה בראשי תיבות IUGG, ארגון בלתי-ממשלתי, הוקם ב-1919. גם מחלקת הוולקנולוגיה של ה-IUGG הוקמה ב-1919, והיא הייתה הגרעין שממנה נוצרה אחר-כך ה-IAVCEI.
היא הוקמה רשמית באספה הכללית הראשונה של ה-IUGG (רומא, 1922).
שמה שונה ל"האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה" (International Association of Volcanology בראשי תיבות IAV) באספה הכללית הרביעית של ה-IUGG (סטוקהולם, 1930).
התקנון של ה-IAVCEI כולל ארבע מטרות:
לחקור בעיות מדעיות הקשורות בהרי געש ובתהליכים געשיים, בעבר ובהווה, ובכימיה של פנים כדור הארץ.
לעודד, ליזום ולתאם מחקר, ולקדם שיתוף פעולה בינלאומי בביצוע מחקרים אלו.
לעודד וולקנולוגים להתריע בפני הרשויות המתאימות על חשיבות המעקב הנאות על הרי געש פעילים או פעילים בפוטנציה, ועל הערכת הסיכון הגעשי.
לארגן לשם דיון ופרסום תוצאות של מחקר מדעי על וולקנולוגיה והכימיה של פנים כדור הארץ.
ב-IUGG חברות רק מדינות (ובהן ישראל) והן חברות באופן אוטומטי גם ב-IAVCEI.
לאחר 1966 יכלו גם אנשים פרטיים להיות חברים ב-IAVCEI.
Bulletin of Volcanology (עלון הוולקנולוגיה) הוא הביטאון של האגודה.
הוא החליף את הביטאון Bulletin Volcanologique שיצא לאור לראשונה ב-1922.
האגודה הדפיסה 22 כרכים של "הקטלוג של הר הגעש הפעילים של העולם".
על הכוונה להוציא את ה"קטלוג" הוחלט ב-1924, והוא החל לצאת לאור ב-1948 כאשר נקבעו החלוקה לאזורים והפורמט.
הכרך הראשון, על אינדונזיה יצא לאור ב-1951, והכרך ה-22 על ניו זילנד יצא לאור ב-1967.
מדליית תוררינסון (Thorarinsson Medal) - לכבודו של סיגורדור תוררינסון (Sigurdur Thorarinsson; 1983-1912)
מדליית וגר (Wager Medal) – לכבודו של לורנס וגר (Lawrence Wager; 1965-1904)
מדליית קראפט (Krafft Medal) לכבודם של בני הזוג קטיה ומוריס קראפט שנספו בהתפרצות הר הגעש אונזן ב-1991.
פרסי ג'ורג' ווקר (George Walker Awards) לכבודו של ג'ורג' פ.
האגודה הבין-לאומית לגאודזיה הוא ארגון בין-לאומי, אחת משמונה האגודות של "האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה" (International Union of Geodesy and Geophysics בראשי תיבות IUGG), העוסק בתחום הגאודזיה ובו 80 מדינות חברות.
הארגון נוסד בשנת 1940 ובו 4 ועדות שונות העוסקות בתחומים שונים לקידום המחקר והפיתוח בנושא הגאודזיה.
האגודה ישראלית למשאבי מים היא חברה בארגון.
האגודה הבין-לאומית של לוחמי אש היא איגוד מקצועי המייצג את הכבאים המקצועיים בארצות הברית ובקנדה.
הארגון הוקם בשנת 1918 ומסונף אל "ארגון העבודה האמריקאי" בארצות הברית ואל "קונגרס העבודה הקנדי".
בסיסו של הארגון הוא בוושינגטון הבירה בארצות הברית, וחברים בו כ-300,000 חברים ועוד 3,200 נציגים מקומיים בארצות הברית וקנדה.
בשנים האחרונות פתח הארגון במגעים עם איגודי כבאות במדינות אנגלו-סקסוניות כגון: בבריטניה, באוסטרליה ובניו זילנד, בתוך כך מקווים בארגון להרחיב את שיתוף הפעולה עם ארצות נוספות כדי לחזק את מעמדו כארגון בין-לאומי.
כיום הארגון משמש אחד משירותי החירום הראשיים של צפון-אמריקה ביחד עם חוקים ועם ועדות מומחים העוסקים בתחום ומייעצים גם לגבי טיפול בחומרים מסוכנים.
בנוסף עובדים בארגון גם צוותים רפואיים לעזרה ראשונה ופרמדיקים.
האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו ("איסקם") הוא ארגון מוזיקה המקדם מוזיקה קלאסית בת זמננו.
הארגון נוסד בזלצבורג בשנת 1922 בשם 'Internationale Gesellschaft für Neue Musik ׁ(ISCM), לאחר פסטיבל מוזיקה קאמרית מודרנית שהיה חלק מפסטיבל זלצבורג שבין מארגניו היו רודולף רטי בסיוע אגון ולס ועוד כמה מלחינים וינאיים צעירים.
בנוכחים היו וברן, הינדמית, בארטוק, קודאי, הונגר ומיו.
בין מייסדיו היה המלומד הבריטי אדוארד ג'.
עד 1938 כיהן דנט כנשיא האגודה, שנקטה גישה לקטנית ונמנעה יחסית מהליכה בתלם.
מבחר היצירות שנוגנו בפסטיבלים שלה כללו מוזיקה מויליאם וולטון עד אנטון וברן וכל מה שביניהם.
במרכז פעילותו עומד "פסטיבל ימי המוזיקה העולמית", המתקיים מדי שנה, בכל פעם במקום אחר.
הפסטיבל כולל הפקות חדשניות וחלוציות של מוזיקה קלאסית בת זמננו.
במסגרת הפסטיבל מתקיים כנס, המשמש כמקום מפגש לחברי הארגון.
במסגרת מפגשים אלה יכול היה שנברג לפגוש את פוצ'יני ובריטן מצא מכנה משותף עם לנוקס ברקלי.
החברות ב"איסקם" מאורגנת באמצעות סניפים לאומיים, המקדמים מוזיקה בת-זמננו בכל מדינה.
סניפים אלה, על פי רוב, מתנהלים באופן עצמאי מארגון האם, ושולחים נציגים לכינוס הכללי של איסקם.
כל חבר בסניף הלאומי הוא גם חבר באיסקם ורשאי לשלוח שש יצירות, שמוצגות להערכה לביצוע ב"ימי המוזיקה העולמיים".
ארגונים לאומיים שמקדמים מוזיקה בת-זמננו, אבל לא הוגדרו כסניף לאומי של איסקם, מקבלים לעיתים מעמד של חברות נלווית.
מעמד זה ישים גם לחברי הארגונים האלה.
מוזיקאים מקצועיים מקבלים מדי פעם כפרטים מעמד של "חברות כבוד".
איסקם מוציא לאור את כתב העת "מוזיקה עולמית חדשה" (World New Music).
איגוד המלחינים של ניו זילנד
האגודה לקידום מוזיקה חדשה (בריטניה)
האגודה הבין-לאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית הוא ארגון א-פוליטי המאגד אגודות רפואיות לאומיות ב-63 ארצות, המייצג רופאים, סטודנטים לרפואה, עובדי מקצועות רפואיים אחרים ואנשים השותפים למטרה של יצירת עולם שליו ובטוח החופשי מאיום של מלחמה גרעינית.
מטה הארגון שוכן בסומרוויל, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
ב-1985 הוענק ל-IPPNW פרס נובל לשלום.
השותפים לפעילותו של IPPNW הם ארגונים רפואיים לאומיים עם מחויבות משותפת לפירוק הנשק הגרעיני ומניעת מלחמה גרעינית.
הארגונים הלאומיים שונים בגודלם, החל מקומץ של רופאים וסטודנטים לרפואה המסורים לרעיון ועד לעשרות אלפי פעילים ותומכים.
כפדרציה עולמית של ארגונים עצמאיים, הארגון מבצע מגוון של פעילויות הקשורות למלחמה, בריאות, צדק חברתי ופעילות סביבתית.
האגודה הבין-לאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית נוסדה ב-1980 על ידי רופאים מארצות הברית ומברית המועצות שחלקו מחויבות משותפת למניעתה של מלחמה גרעינית בין שתי הארצות.
על פי העיקרון הראשון של מקצוע הרפואה – הרופא מחויב למנוע את מה שהוא לא יכול לטפל בו – התאגדה פדרציה עולמית של רופאים כדי להסביר לקובעי המדיניות ולציבור את העובדות הרפואיות והמדעיות בנוגע למלחמה גרעינית ולתמוך בפירוק נשק גרעיני ברמה עולמית.
שני יושבי הראש המייסדים של האגודה היו ברנרד לאון מארצות הברית ויבגני צ'אזוב מברית המועצות.
השניים החלו לפעול יחדיו בשיתוף עם מייסדים נוספים של הארגון, כולל ג'ים מולר ואריק צ'יביאן מארצות הברית ומיכאיל קוזין ולאוניד אילין מברית המועצות.
הם הקימו צוות שינהל מחקר מדעי יסודי המבוסס על נתונים שנאספו על ידי רופאים יפנים שחקרו את ההשפעות של הפצצות האטומיות שהוטלו על הירושימה ועל נגסאקי ועל פי הידע שלהם על ההשפעות הרפואיות של הפציעות שנגרמו כתוצאה מכוויות, הדף וקרינה.
הרופאים השמיעו אזהרה רפואית לאנושות: מלחמה גרעינית תהיה המגפה הסופית, שלא יהיה לה ריפוי ולא מענה רפואי משמעותי.
המסר שלהם הגיע לאוזניהם של מיליונים ברחבי העולם.
ראש ממשלת ניו זילנד, דייוויד לאני אמר: "IPPNW הפך את המציאות הרפואית לחלק מהמציאות הפוליטית".
בחמש שנות פעילותו הראשונות, עבד הארגון בשיתוף פעולה צמוד עם הארגון האמריקאי המסונף לו "רופאים למען אחריות חברתית" (Physicians for Social Responsibility) ועם הארגון המסונף לו בברית המועצות, הדריך בעלי מקצועות רפואיים, מנהיגים פוליטיים ואת הציבור על ההשלכות הרפואיות והסביבתיות של לוחמה גרעינית.
עבור מאמציו אלו, שאיחדו רופאים משני צדי המתרס במהלך המלחמה הקרה, הוענק ב-1984 לארגון "פרס החינוך לשלום של אונסק"ו וב-1985 הוענק לו פרס נובל לשלום.
בהודעה שפרסמה ועדת פרס נובל לשלום, נאמר כי IPPNW "ביצעה שירות משמעותי לאנושות על ידי הפצת מידע מוסמך ועל ידי יצירת מודעות להשלכות הרות האסון של לוחמה אטומית".
אף על פי שהמלחמה הקרה הסתיימה ב-1991 עם קריסתה של ברית המועצות, המשיכו ארצות הברית ורוסיה להחזיק אלפי כלי נשק גרעיניים שהיו ערוכים לשיגור בהתראה קצרה של דקות.
הפצת הנשק הגרעיני והטרור הגרעיני הוסיפו לסכנה הגרעינית בעולם שלאחר המלחמה הקרה.
במהלך שנות התשעים, הקים הארגון ועדה בין-לאומית שתחקור את ההשפעות הבריאותיות והסביבתיות של ייצור כלי נשק גרעיניים והניסויים בהם ויחד עם "המכון למחקר האנרגיה והסביבה" (Institute for Energy and Environmental Research) תיעדה את ההשפעות הללו.
הוועדה הוציאה לאור סדרה של ספרים כולל: "שמיים וארץ רדיואקטיביים", "פולוטוניום: זהב המוות של העידן הגרעיני" ו"שממה גרעינית", שהיה מחקר מקיף על ההשפעה הסביבתית של תעשיית ייצור הנשק הגרעיני.
באוקטובר 2007, הובילו ה-IPPNW ו"החברה המלכותית לרפואה" בבריטניה, בחסות משותפת, ועידה שהתקיימה בלונדון ושסקרה את המצב הנוכחי של הידע על השפעות הנשק הגרעיני.
נתונים מדעיים על ההשפעות על האקלים העולמי של מלחמה גרעינית, שהוצגו לוועידה, נעשו הבסיס למיזם של ה-IPPNW על "רעב גרעיני".
בשנים האחרונות, משכו מחדש ה-IPPNW וסניפיו תשומת לב להשפעות הבריאותיות והסביבתיות של כריית ועיבוד אורניום, ניהלו סקרים בריאותיים בקהילות בהודו ואתגרו את תוכניותיה של אוסטרליה להרחיב את יצוא האורניום שלה.
ב-2010, העבירה המועצה הבין-לאומית של הארגון החלטה הקוראת לאיסור עולמי על כריית אורניום בשל הסכנות שהיא יוצרת לבריאות הציבור ולסביבה.
IPPNW ערך גם מחקר על הסכנה הגרעינית בחצר האחורית של מקצוע הרפואה, השימוש בכורים של אורניום מועשר לייצור איזוטופים רפואיים, וניהל מסע תעמולה להסבתם של כורים פגיעים אלה לאורניום שלא ניתן להפכו לכלי נשק גרעיניים.
ב-2007 שיגר הארגון מסע תעמולה לפירוק הנשק הגרעיני (ICAN).
כיום הוא מוביל מערכה רפואית חוץ ממשלתית למען אמנה בין-לאומית לאיסור ולחיסול הנשק הגרעיני, יחד עם יותר מ-200 ארגונים הומניטריים, סביבתיים, ארגוני זכויות אדם, שלום ופתוח ביותר מ-80 ארצות.
בשנות התשעים החל הארגון להרחיב את תחום פעילותו כנגד תוקפנות בכלי נשק שמסכנת את בריאות הציבור ואת ביטחונו.
הארגון מחויב להפסקת המלחמה ולהצגת ההשלכות של עימותים צבאיים מנקודת המבט של בריאות הציבור.
המערכה העולמית לאיסור השימוש במוקשים הייתה כניסתו הראשונה של ה-IPPNW לתחום הפעולה הלא-גרעיני.
הארגון החל לעסוק בפעילות נגד אלימות העושה שימוש בנשק קל כאשר ב-2001 הוא שיגר את הקמפיין "מכוון למניעה" (Aiming For Prevention), שמאז הרחיב את פעילותו כך שכלל את ההשלכות הבריאותיות של כל סוגי כלי הנשק.
קמפיין זה נוהל בעיקר על ידי סניפיו של הארגון באזורים הדרומיים של כדור הארץ (בעיקר אפריקה שמדרום לסהרה, אמריקה הלטינית ודרום אסיה), שחבריו חיים ועובדים באזורים שאלימות הכרוכה בשימוש בכלי נשק מהווה איום מתמיד ומצריכה שימוש משמעותי בתקציבי הבריאות.
כחלק מקמפיין "מכוון למניעה", משתתף IPPNW בקואליציה עולמית רחבה של ארגונים חברתיים אזרחיים שהצליחו להעביר את "אמנת הסחר בנשק".
הארגון הוא שותף פעיל במערכה הקרויה "ברית מניעת האלימות" של ארגון הבריאות העולמי ומתאם את "רשת הפעולה הבין-לאומית על נשק קל" (IANSA).
פעולות חינוכיות מתמשכות והכשרה לתחום המתעורר של שלום באמצעות בריאות, פותחו על ידי סניפי הארגון באוניברסיטאות בנורווגיה, דנמרק, הממלכה המאוחדת וקנדה.
הארגון תומך בעבודה אקדמאית שתקדם את ההבנה של יחסי הגומלין בין השלום והבריאות.
האגודה הבין-לאומית למרכזי הערים היא ארגון בין-לאומי המוקדש למרכזי הערים ברחבי העולם.
מטרת הארגון היא לתת כלים שיאפשרו שיפור התחבורה, המגורים התיירות, והעסקים בעיר באמצעות למידה של המבנה העירוני של הנקודות המרכזיות בערים ועל המבנה הארגוני של מרכז עסקים ראשי ושל האזור הסובב אותו.
הארגון נוסד בשנת 2011 וממוקם בעיר וושינגטון הבירה, ארצות הברית ומשתף פעולה עם מוסדות אקדמאיים ברחבי ארצות הברית ובעולם.
הארגון מוציא לאור מגזין חודשי בנושא המחקר אודות מרכזי הערים ברחבי ארצות הברית ומארגן כנסים בין-לאומיים בנושא.
בנוסף הארגון מאגד תחתיו ארגונים נוספים העוסקים וקשורים למרכזי הערים בעולם בנושא.
האגודה הבין-לאומית לפונטיקה היא ארגון בין-לאומי המקדם את חקר הפונטיקה (תורת ההיגוי) ושימושיו השונים.
האגודה נוסדה בפריז, צרפת בשנת 1886, ושיא השפעתה היה סביב שנת 1914, כאשר כללה 1,751 חברים מ-40 מדינות בעולם.
מטה הארגון נמצא בלונדון, אנגליה.
האגודה מפרסמת את מחקריה בכתב עת הנושא את שמה.
התרומה המרכזית של הארגון היא פיתוח האלפבית הפונטי הבין-לאומי – תקן אחיד לייצוג פונטי של כל השפות.
ראשי התיבות IPA מתייחסים הן לארגון והן לאלפבית.
ההחלטה ליצור אלפבית פונטי מוסכם עבור כל השפות נבעה בין השאר מהצורך של מורים ללמד את תלמידיהם הגייה נכונה של המילים וכך גם לתרום לקריאה נכונה של טקסטים.
האגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה היא ארגון בין־לאומי ללא מטרות רווח שהוקם בשנת 1960 באנסי, צרפת, על ידי אמני ההנפשה הידועים ביותר באותה תקופה כמו האנימטור הקנדי, נורמן מקלארן שהיה נשיאה הראשון של האגודה.
האגודה הוקמה לטיפוח ולקידום האמנות, המלאכה ומקצוע ההנפשה.
קידום הזדמנויות עבור אנשי מקצוע ההנפשה, שיתוף מידע ויצירת רשת קשרים ברחבי העולם באמצעות הפרסומים והתקשורת הציבורית של הארגון.
האגודה עוסקת בקיום ושמירה על זכויות האנימטורים ואמנות ההנפשה על ידי קידום, חינוך, שיתוף פעולה וסיוע לאחרים.
האגודה מקדמת שלום והבנה הדדית באמצעות האינטרס המאוחד של אמנות ההנפשה, באמצעות סדנאות, כנסים, פרסומים ופרויקטים עולמיים.
אסיפ"א נמצאת בחזית יום ההנפשה הבין־לאומי בכל 28 באוקטובר, ומאפשרת חילופי סרטים ברחבי העולם ומעודדת חגיגות של אמנות האנימציה בכל סניף מקומי.
החל משנת 1985 האגודה מעניקה את פרס איספ"א (ASIFA Prize) עבור ההישגים הבולטים באמנות ההנפשה.
פרס אסיפ"א מוענק מדי שנה לאנשים או ארגונים אשר תרמו תרומה משמעותית וחדשנית לקידום ושימור אומנות ההנפשה.
פרס מוכר בין־לאומי זה ממלא תפקיד חשוב בקהילת ההנפשה הבין־לאומית.
קבוצת סדנאות האנימציה הבין־לאומית (The Animation Workshop Group - AWG) היא קבוצה של אמנים-מורים המאמינים כי אנימציה יכולה לעזור לילדים לבטא את היצירתיות שלהם ולספר את הסיפורים שלהם.
קבוצת סדנאות האנימציה החלה את פעילותה הבין־לאומית בשנת 1971. מדי שנה, ילדים ב־23 מדינות ובארבע יבשות יוצרים אנימציות המבוססות על נושא משותף.
ברחבי העולם מתקיימות למעלה מ־30 סדנאות ילדים של אסיפ"א, בהן הילדים נעזרים ביצירת סרטי אנימציה לסיפור סיפורם.
המדריכים בסדנאות הם אנימטורים ממדינות שונות, וחלק מההפקות הן שיתוף פעולה בין כמה מדינות.
לפיכך דורות חדשים מתוודעים לאנימציה מבפנים, בין אם הם הופכים בעצמם לאנימטורים או לקהל סלקטיבי והם מתוודעים להבנה בין־לאומית בתהליך.
נושא הפרויקט הנוכחי הוא "סיפור מצחיק", שנועד לגרום לבני נוער במחנות פליטים או בבתי חולים להביע סיפור הומור אישי באמצעות אנימציה.
אסיפ"א ופסטיבלי סרטי ההנפשה הבין־לאומיים
פסטיבל סרטי ההנפשה הראשון בעולם קיבל השראה מפסטיבל הקולנוע בקאן שבו הוצגו לראשונה סרטי אנימציה קצרים.
פסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי בצרפת, התבסס על רעיון זה.
אסיפ"א הייתה קשורה קשר הדוק לארגון פסטיבל אנסי הראשון, חברי מועצת אסיפ"א היו האורחים המכובדים והערותיהם ועצותיהם כובדו על ידי הפסטיבל.
אסיפ"א, בתקופות אלה לפני האינטרנט, מילאה גם תפקיד חשוב בקידום הפסטיבל ברחבי העולם באמצעות חבריה הבין־לאומיים וכתב העת המודפס הראשון בנושא אנימציה.
בין השנים 1966-1961 פורסם בפריס על ידי פייר ברבין, שכותרתו "עלון רבעוני של אסיפ"א" ("Bulletin trimestriel de liaison de l'ASIFA").
כל המאמרים היו בשלוש השפות צרפתית, אנגלית ורוסית.
הפסטיבלים שימשו כגשר בין המזרח למערב.
הפסטיבל הראשון במזרח התקיים בפסטיבל מאמאיה ברומניה בשנת 1966, אך סגר את שעריו אחרי אירוע שלישי בשנת 1970, בעקבות בעיות תקציב.
בשנת 1972, נוסד פסטיבל סרטי האנימציה בזאגרב , בקרואטיה.
זאגרב ואנסי סימלו בצורה זו את רוח אסיפ"א לחבר בין מזרח למערב בתקופה של המלחמה קרה.
שני הפסטיבלים נחשבו לחשובים לתקופתם עבור האנימטורים, יוצרי הסרטים, העיתונאים, הסטודטים והקהל הרחב.
בתקופה זו, איספ"א החלה לתת חסות לפסטיבלים שהוגדרו מחדש כפסטיבלי איספ"א בהתאם למערכת כללים של איספ"א.
לאחר הקמתן של אנסי וזאגרב, הצורך בפסטיבלי אנימציה בין־לאומיים ודו־שנתיים ביבשות אחרות הלך וגדל.
פסטיבלי איספ"א אורגנו בשנת 1975, פסטיבל האנימציה הבין־לאומי באוטווה בקנדה, בשנת 1979 בוארנה, בולגריה שסגר את שעריו בשנת 1989 לאחר חמישה אירועים דו־שנתיים ובשנת 1985, פסטיבל האנימציה הבין־לאומי בהירושימה ביפן.
בנוסף לפסטיבלי אסיפ"א הבולטים שהוזכרו לעיל, פסטיבלי אנימציה בין־לאומיים אחרים מילאו תפקיד גם בפריחה של אנימציה עצמאית מהעשורים הראשונים לקיומה של אסיפ"א.
רבים מפסטיבלים אלה שומרים על מוניטין ותרומה אינטלקטואלית לאמנות האנימציה.
בעידן של גישה דיגיטלית קלה למדיה, במאה ה־21, פסטיבל הסרטים ממלא עדיין תפקיד מהותי במתן מקום פיזי לקבל השראה מרוכזת מסרטי אנימציה חדשים המוצגים באיכות הגבוהה ביותר בנוכחות קהל רב.
אבל אולי חשוב לא פחות הוא החברות המתמשכת בין אנימטורים וקשרים מקצועיים שיכולים להתרחש רק עם יחסי גומלין פנים אל פנים.
האגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה הוקמה במטרה לחבר בין אנימטורים מתרבויות ומדינות שונות.
קבוצות איספ"א אזוריות בכל רחבי העולם פועלות לטובת האנימציה בדרכים שונות, ואז קבוצות אלה וחברים בודדים מתאחדים, במטרה לעבוד לטובת האנימציה ברמה הבין־לאומית.
אנימטורים של איספ"א נפגשים ברחבי העולם בפסטיבלים, כנסים ואירועי אנימציה, יוצרים קשר עם חברי איספ"א אחרים ובונים יחסי שיתוף פעולה בין־לאומיים.
שיתופי הפעולה כוללים: הרצאות אורח והוראה במכללות, סיורים, שיתופי פעולה בפרויקטים, התכתבויות וחונכות.
אסיפ"א מפגישה אנשים דומים לאלה שחולקים את אהבתם לאנימציה והמאמינים כי אנימציה יכולה לעזור בטיפוח תקשורת חוצת גבולות בין־לאומית.
איספ"א קשורה לאונסקו (ארגון המדע והתרבות של האומות המאוחדות), המעודד שלום בין־לאומי וכבוד אוניברסלי על ידי קידום שיתוף פעולה בין המדינות.
כתב העת של אגודת אסיפ"א
כתב העת של האגודה נגיש אונליין באתר הרשמי ועוסק בהיבטים השונים של תעשיית ההנפשה: בסקירה תמתית מעולם ההנפשה, סרטים, אומנים, סופרים ואולפני הנפשה.
האגודה היא רשת בין־לאומית של סניפי איספ"א מקומיים רבים, שפיתחו זהויות מקומיות משלהם ופעילויות מיוחדות.
דירקטוריון אסיפ"א – הוליווד, כולל אנשי מקצוע בתחום ההנפשה מכל רחבי העולם והם נפגשים בפסטיבלי סרטי הנפשה בחסות אסיפ"א באופן קבוע.
סניפי האיספ"א בעולם שולחים את נציגיהם למועצת איספ"א העולמית (חברי מועצת המנהלים הבין־לאומית של אסיפ"א / נציגי הסניפים – 38 נציגים מ־30 מדינות מ־5 יבשות).
משרות הדירקטוריון המרכזיות, לרבות נשיא, סמנכ"לים, מנכ"ל, גזבר וכל בעלי התפקידים הנוספים נבחרים לשלוש שנים על ידי מועצת אסיפ"א.
כל חברי איספ"א יכולים להשתתף בתהליכי ההחלטה הדמוקרטיים באמצעות נציגי הסניפים שלהם והאסיפה הכללית של אסיפ"א.
בהשוואה לשנים הראשונות של אסיפ"א, כאשר חברי הדירקטוריון היו "אמני אנימציה" יחידים, הוועד המנהל, נכון להיום מורכב ממומחי אנימציה מרקעים שונים מאוד; הם אמני אנימציה, מפיקים, עיתונאים, מורים, מובילי סדנאות, מנהלי פסטיבלים, מקדמי סרטי אנימציה וכו'.
נשיא האגודה הנוכחי הוא סאיוקו קינושיטה.
להלן רשימת הנשיאים של האגודה עד לשנת 2020:
לאגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה יש כ־42 סניפים מקומיים ברחבי העולם המקיימים אירועים וכינוסים עבור האנימטורים.
אחד הסניפים המקומיים בארצות הברית הוא הסניף המקומי בקליפורניה, אסיפ"א – הוליווד, שבו מעניקים את פרסי האנני השנתיים.
הסניף הישראלי של האגודה הבין־לאומית מיוצג על ידי יוצר ההנפשה, מייסד וממנהלי אסיפ"א ישראל וחבר הוועד המנהל של האגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה, אסיפ"א, צביקה אורן.
להלן רשימת הסניפים נכון לשנת 2020:
חברות באסיפ"א מקנה הטבות והיא פתוחה לסטודנטים, אנשי מקצוע ותומכי אנימציה המחויבים למשימה ולערכים של אסיפ"א.
הגשת הבקשה לחברות בין־לאומית נעשית דרך הסניף המקומי או דרך האתר המקוון, אם אין סניף מקומי.
האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד היא ארגון חוץ-ממשלתי בין-לאומי, שהוקם בשנת 1979, במהלך , כדי לממש את מטרות אמנת זכויות הילד.
נשיא האגודה הוא עבדול מנאף קמוקאי, מסיירה לאון, ומקום מושבו של הארגון בז'נבה, שווייץ.
לאגודה 38 סניפים במדינות שונות, ונציגות במטה האו"ם בניו יורק.
היא פעילה ברמה עולמית, אזורית, לאומית ומקומית.
פעילי האגודה במדינות השונות עוסקים בהסברה ופיקוח, ומוודאים את יישום אמנת זכויות הילד בכל מדינה.
במסגרת פעילותם הם מתמקדים בחלקים של האמנה שרלוונטיים לכל מדינה ומדינה.
הנושאים העיקריים המופיעים בדוחות האגודה הם התעללות בילדים, העסקת ילדים, יחסה של המערכת המשפטית לילדים ובני נוער, זנות קטינים, שימוש צבאי בילדים ובנערים וחינוך לזכויות הילד.
האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד היא חלק מ והייתה ממייסדות הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים.
לאגודה מעמד מייעץ במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים, אונסק"ו ומועצת אירופה.
סניף האגודה בהולנד עוסק בתחומים הבאים: הנגשת מידע על זכויות הילד, מימוש זכויות אלה עבור ילדי מהגרים (במסגרת מדיניות ההגירה הנהוגה במדינה), טיפול במקרי העסקת ילדים והתעללות בילדים, וכן תמיכה וסיוע משפטי לילדים הנמצאים במעצר, מאסר או .
נושאים אלה נחשבים לערכי הליבה של הארגון, ומהווים את מוקד הפעילות של סניפיו במדינות העולם.
באסיה ואפריקה מתווספים נושאים מקומיים, בהתאם לכל מדינה ומדינה.
לדוגמה, פעילות הארגון נגד שימוש צבאי בילדים ובנערים בוצעה רק במדינות בהן התקיימה תופעה זו, כמו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ליבריה וסיירה לאון.
האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד פועלת ברשות הפלסטינית משנת 1991 תחת השם Defense for Children International - Palestine (בראשי תיבות: DCI-P).
האגודה נרשמה בשנת 1996 כמוסד ללא כוונת רווח במשרד הפנים הישראלי.
האגודה מפרסמת דו"חות עיתיים על מעצר ילדים פלסטינים, על סמך דיווחים של פעילי האגודה ונתונים של שירות בתי הסוהר הישראלי.
להערכתה, בין 500 ל-700 קטינים פלסטינים נעצרים מדי שנה בידי כוחות צה"ל.
בדו"חות מובאות עדויות של קטינים פלסטינים על התעללות רגשית ועל אירועים אלימים ומשפילים בעלי פוטנציאל טראומטי אותם חוו במהלך מעצרם וחקירתם.
ב-15 במאי 2014 פרסמה האגודה צילומים של הפגנה לציון יום הנכבה ליד כלא עופר, שבה נורו ונהרגו מוחמד אבו ט'אהר, בן 16, ונדים נווארה, בן 17. הצילומים הרשיעו לוחם משמר הגבול בירי, ונגזרו עליו 18 חודשי מאסר.
בשנת 2019 הגישה האגודה דו"ח לוועדת האו"ם שחקרה את הירי לעבר המפגינים בצעדת השיבה הגדולה (מרץ 2018), בו מפורטים מעשים המוגדרים לטענתה כפשעי מלחמה.
דו"ח זה משמש, יחד עם מסמכים נוספים, כבסיס לחקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין פלסטין.
בדו"ח האגודה ממרץ 2020 נמסר כי 194 ילדים פלסטינים עצורים בבתי כלא ובתי מעצר ישראליים, מתוכם 28% מרצים עונשי מאסר והשאר מוחזקים במעצר עד תום ההליכים.
לדברי האגודה, תנאי המעצר מהווים סיכון להידבקות בנגיף הקורונה.
בדו"ח לסיכום שנת 2020 נאמר כי העדויות והתיעוד שנאספו על ידי האגודה מצביעים על מגמה גוברת להחזיק ילדים פלסטינים שנעצרו בתנאי כליאה בבידוד על מנת לגרום להם להודות בעבירות בהן הם חשודים, וכי נוהג זה הוא הפרה של החוק הבין-לאומי.
כמו כן נמצא כי חוק השיפוט הצבאי אינו מעניק לקטינים פלסטינים את הזכות לנוכחות הוריהם או עורך דין בזמן החקירה.
כמו כן עולה מדיווחי האגודה כי במערכת המשפט הצבאית, בניגוד למקובל בישראל, לא מופעלת לרוב האפשרות לשחרור בערבות, ורוב הקטינים העצורים בידי הצבא נשארים במעצר עד תום ההליכים.
תנאי המעצר הקשים גורמים לכך שקטינים רבים מעדיפים לחתום על עסקת טיעון במסגרתה הם מודים באשמה בתמורה לעונש מאסר קצר יותר, מחשש שאם ינהלו משפט הוכחות יוחזקו בכלא זמן ממושך.
בשנת 2019 הועלו טענות כי הארגון מממן את ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.
בתגובה נערכו בדיקות של הגורמים המממנים, ביניהם ממשלות איטליה ודנמרק והאיחוד האירופי, בהן הסתבר שהטענות חסרות בסיס.
בשנת 2020 הועלו טענות דומות מצד ארגון פרו-ישראלי בבריטניה.
לאחר שהאגודה לזכויות הילד תבעה את הארגון, בית המשפט דחה את הטענות וחייב את הארגון לפרסם התנצלות פומבית.
ב-21 בפברואר 2021 תיעדו פעילי האגודה מקרה שבו עצרו כוחות צה"ל שני ילדים בני 8 ו-10 בזמן שרכבו על אופניים ליד ביתם בכפר חיזמא, וחקרו אותם במשך שעתיים.
במרץ 2021 התייחסה האגודה לסרטון שצולם על ידי בצלם בו נראים חיילי צה"ל בדרום הר חברון עוצרים באלימות חמישה ילדים בגילאי 8 עד 13 שקטפו צמחי בר.
הילדים נחקרו במשך מספר שעות בקריית ארבע.
לדבריה מקרים אלה מייצגים מעצרים של ילדים מתחת לגיל 12 המנוגדים לאמנת זכויות הילד.
ב-22 באוקטובר 2021 הכריז שר הביטחון הישראלי בני גנץ, על 6 ארגוני חברה אזרחית פלסטיניים, ביניהם הסניף הפלסטיני של הארגון, כארגוני טרור.
תשע מדינות אירופיות אמרו לאחר שנה כי הן דוחות את ההחלטה הישראלית.
טענות על יחס התנועה לישראל
לטענת המכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים, חלק מהפעילים בסניף הפלסטיני של האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד הם בעלי קשר לארגון טרור החזית העממית לשחרור פלסטין.
לדבריה, פעילות האגודה כוללת עבודת שדה, תיעוד ושירותים המשפטיים, ואינה קשורה בשום צורה לתמיכה במעשי טרור.
יתר על כן, ישראל מעולם לא הגישה כתב אישום או קיימה הליכים משפטים נגד חברי הנהלת האגודה או אנשי הצוות במהלך פעילותם באגודה.
אגודת DCI-P היא חלק מ העוסקת, בין היתר, בקידום החרם על ישראל (BDS) ומפעילה למען מטרה זו לובי באו"ם, באיחוד האירופי, בקרב ממשלות זרות ובגופים בין-לאומיים נוספים.
בראד פארקר, נציג האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד, הוזמן להציג את פעילות האגודה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות בפברואר 2020, אך לאחר לחץ מצד ישראל נאומו של פארקר בוטל.
ב-28 ביולי 2021 דיווח הסניף הפלסטיני של האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד על מותו של מוחמד מואייד אל־עלאמי, בן 12 מהכפר בית אומר.
למחרת נכנס כוח צה"ל למשרד הראשי של האגודה באל-בירה, והחרים מחשבי שולחן, מחשבים ניידים, כונן קשיח ומספר קלסרים שבהם פרטי הילדים שהארגון מייצג.
בעקבות מותו של הילד, צה"ל פתח בחקירת מצ"ח והוגש כתב אישום נגד היורה.
האגודה הבין-לאומית של קונגו , הידועה גם בשם החברה הבין-לאומית של קונגו, הייתה אגודה שנוסדה ב-17 בנובמבר 1879 על ידי לאופולד השני, מלך הבלגים כדי לקדם את תחומי העניין שלו בקונגו.
היא החליפה את "הוועדה לחקר קונגו העליונה" הבלגית, שהייתה חלק מחברת קש של האגודה האפריקאית הבין-לאומית שהוקמה לניצול קונגו.
מטרותיה של אגודת קונגו הבין-לאומית היו לבסס את השליטה באגן קונגו ולנצל את משאביו הכלכליים.
ועידת ברלין הכירה בחברה כריבונית על השטחים שבשליטתה וב-1 באוגוסט 1885, כלומר ארבעה וחצי חודשים לאחר סגירת ועידת ברלין, הודיע סגן המנהל הכללי של המלך לאופולד בקונגו כי החברה והשטחים הכבושים ייקראו מעתה "מדינת קונגו החופשית".
בעלי המניות הרשמיים של הוועדה לחקר קונגו העליונה היו אנשי עסקים הולנדים ובריטים ובנקאי בלגי שהחזיק במניות מטעם לאופולד.
קולונל מקסימיליאן שטראוך, נשיא הוועדה, היה מינוי של לאופולד.
לא הובהר להנרי מורטון סטנלי, שחתם על חוזה לחמש שנים להקמת בסיסים בקונגו ב-1878, אם הוא עובד עבור האגודה האפריקאית הבין-לאומית, הוועדה לחקר קונגו העליונה או לאופולד עצמו.
חוזי העובדים האירופיים של סטנלי אסרו לחשוף את הטבע האמיתי של עבודתם.
ועידת ברלין או ועידת קונגו בשנים 1884–1885 הסדירו את הקולוניזציה והסחר האירופיים באפריקה.
המלך לאופולד השני הצליח לשכנע את המעצמות בוועידה שסחר משותף באפריקה הוא לטובת כל המדינות.
החוק הכללי של הוועידה חילק את אפריקה בין המעצמות העיקריות של אירופה ואישר את השטח הנשלט על ידי אגודת קונגו כרכושה הפרטי, מה שבעצם הפך אותה לרכושו של לאופולד השני.
ב-10 באפריל 1884 אישר הסנאט של ארצות הברית לנשיא צ'סטר א.
ארתור "להכיר בדגל ה-AIC כשווה לזה של ממשלת בעלות ברית".
ב-8 בנובמבר 1884 הכירה גרמניה בריבונות החברה על קונגו.
האגודה הבינלאומית לחקר השלום (IPRA) היא רשת עולמית של אקדמאים.
האגודה נוסדה בשנת 1964 ומקדמת שלום על ידי תמיכה בארגונים לאומיים, אירוח כנסים, פרסום ותמיכה בפרסום כתבי עת לקידום שלום ולקדם לימודי שלום וסכסוכים.
האגודה הבינלאומית לחקר השלום נוסדה בשנת 1964 היא רשת עולמית של מחנכים וחוקרים המשתפים פעולה בפעילויות לקידום שלום.
העמותה מעודדת חינוך לאומי ובינלאומי לבניית שלום ותומכת בהפצת מחקר מקדם שלום.
היא חוקרת את התנאים לקיום שלום ואת הגורמים המעודדים מלחמות וצורות אחרות של אלימות.
המזכירים הכלליים של האיגוד לשנים -2021–2023 הם כריסטין אטינו ומאט מאייר.
העמותה מארגנת כנס דו-שנתי, נותנת חסות לכתבי עת לשלום ומפרסמת ניוזלטר.
בשנת 1973, האגודה הקימה את הוועדה לחינוך לשלום , המזהה ומתארת את עבודתם של חברי האגודה הבינלאומית לחקר השלום.
האגודה הבינלאומית לתכונות מים וקיטור (IAPWS) היא אגודה בינלאומית ללא מטרות רווח, שעוסקת בתכונות של מים וקיטור, ובמיוחד בתכונות תרמו-פיזיקליות ובהיבטים אחרים של קיטור, מים ותערובות מימיות בטמפרטורה גבוהה.
תוצרי האיגוד רלוונטיים לתחנות כוח תרמיות וליישומים תעשייתיים דומים.
לספק ניסוחים מקובלים בינלאומיים למאפיינים של קיטור ומים ליישומים מדעיים ותעשייתיים.
להציע הנחיות טכניות, שהושגו בהסכמה בינלאומית של מומחים לכימיה ולטכנולוגיה של תחנות כוח, למחזורים משולבים וליישומים תעשייתיים אחרים.
להגדיר צורכי מחקר, לקדם ולתאם מחקר על קיטור, מים ומערכות מימיות נבחרות החשובות בהפעלת תחנות כוח.
לאסוף ולהעריך את נתונים המתקבלים מהשטח, לפרסם את הממצאים, וליצור קשרים בין המעוניינים.
לספק פורום בינלאומי לחילופי חוויות, רעיונות ותוצאות מחקר על מדיה מימית בטמפרטורה גבוהה.
IAPWS מאורגן כאיגוד של מדינות חברות (או קבוצות של מדינות).
הוועד הפועל מורכב מנציגים רשמיים של כל החברות.
העסקים הכלליים מתנהלים באספה שנתית.
ל-IAPWS יש תקנון תקף וחוקי עזר.
הארגון אינו תומך ואינו מקדם מוצרים או ישויות מסחריות.
המדינות החברות (ב-2023) הן אוסטרליה, בריטניה ואירלנד, קנדה, צ'כיה, גרמניה ושווייץ, יפן, ניו זילנד, רוסיה (בהשהיה), סקנדינביה (דנמרק, פינלנד, נורווגיה, שוודיה) וארצות הברית.
בנוסף שותפות גם ארגנטינה וברזיל, סין, מצרים, צרפת, יוון, הודו ואיטליה.
לאחרונה נוספה שלוחה בישראל המכונה ISRAPWS.
הפעילות הטכנית נחלקת לארבע קבוצות עבודה ראשיות וועדת משנה אחת:
האגודה מארגנת את "הכנס הבינלאומי לתכונות המים והקיטור".
הכנס מתקיים במקומות שונים כל ארבע או חמש שנים.
מתוכננים כינוסים ב-2024 בקולורדו וב-2025 בהלסינקי.
הארגון מציע חומרי לימוד בתחום התמחותו כגון טבלאות ותוכנות חישוב.
הפרסומים הטכניים העיקריים מכילים נוסחאות חישוב לתכונות של מים וקיטור והנחיות למשטרים כימיים בתחנות כוח.
הפרסומים זמינים בחינם באתר IAPWS.
חלקם נכלל גם בפרסומי "כתב העת לנתוני ייחוס פיזיקליים וכימיים" (AIP), חלקם נמכר כתוכנות חישוב על ידי "החברה האמריקאית של מהנדסי מכונות" (ASME), חלקם מפורסם כתוכנת חישוב בחסות "המכון להנדסת חשמל ואנרגיה של מוסקבה" (MPEI).
פורמולציות בתחום תכונות של מים וקיטור
קורלציית לחץ וטמפרטורה בתהליכי התכה והמראה.
תלות אינדקס רפרקציה של מים רגילים באורך הגל, בטמפרטורה ובלחץ.
מקדם דיאלקטרי סטטי בתחומי טמפרטורות ולחץ מוגדרים.
לחץ, טמפרטורה וצפיפות של מים רגילים ושל מים כבדים בנקודה הקריטית.
משוואת המצב של קרח (Ih).
הנחיות למשטרים כימיים בתחנות כוח
הארגון מנחה כיצד להתאים משטר כימי נכון לתחנות כוח המשתמשות בדלק מאובנים (דלק פוסילי) וכאלה שיש בהן מחזורים משולבים.
ההמלצות כוללות את הניסיון של המומחים מ-21 המדינות שחברות בקבוצת העבודה של "כימיה בתחנות כוח"-(PCC).
הגנה על מחוללי קיטור בעזרת כימיקלים היוצרים שכבות דקיקות (FFS).
הכימיה של מי קירור הגנרטור בתקופות תפעול ובתקופות שימור.
גילוי, מדידה ושליטה על חדירות אוויר שמשפיעות על הנצילות.
הגנה על מחוללי קיטור בעזרת אמינים שיוצרים שכבות דקיקות (FFA) ונגזרותיהם (FFAP).
תהליכי דגימה ואנליזה של משקעים מוצקים בחלקי לחץ גבוה של תוספות קיטוריות (HRSG) של מעגלים משולבים, וקריטריונים לצורך לבצע ניקוי כימי.
תהליכי דגימה ומדידה של ריכוז מוצרי קורוזיה של ברזל ונחושת במחזורי מים וקיטור.
איכות הקיטור הנדרשת להפעלה נכונה של טורבינות.
משטרים כימיים בתחנות כוח המכילות תופיי קיטור המבוססים על תוספי זרחה ונתרן הידרוקסידי.
טיפול כימי בכימיקלים נדיפים (AVT) וטיפול מחמצן (OT) במחזור הראשי של תחנות כוח.
מכשור לבקרת הכימיה של איכות מים וקיטור בתחנות כוח.
פרוצדורות למדידת סחופת מוצקים מתופי הקיטור אל הקיטור עצמו.
פרס גיבס (IAPWS Gibbs Award) לחוקרים וותיקים בהערכה על הישגים מיוחדים (4 זוכים משנת 1999)
פרס הלמהולץ (IAPWS Helmholtz Award) לחוקרים צעירים ומבטיחים בשטחים שמעניינים את הארגון (20 זוכים משנת 2000)
חברות של כבוד (IAPWS Honorary Fellow) ליחידים שתרמו תרומה בולטת לארגון (53 זוכים משנת 1981)
השלוחה בישראל נוסדה ב-2018 על ידי המהנדס יצחק נוסבוים.
השלוחה מקיימת מפגש מקצועי שנתי, ויוצרת קשרים מקצועיים בין אנשי המקצוע מתחום תחנות הכוח ותעשיות דומות בארץ ובחו"ל.
האגודה האנתרופולוגית הישראלית היא עמותה העוסקת בענף האנתרופולוגיה בישראל.
האגודה שואפת להוות קהילה שמחברת את האנתרופולוגיות והאנתרופולוגים הפועלים בישראל ולעודד פעילות מחקרית וחברתית משותפת.
האגודה היא ארגון התנדבותי החוצה מערכות אחרות (בעיקר אקדמיות), והקשרים ביניהן מעצבים חלק ממאפייניה.
באגודה חברים למעלה ממאה אנתרופולוגים ואנתרופולוגיות, החל מתלמידי מחקר ועד פרופסורים בדרגת אמריטוס, מתוך האוניברסיטאות ומהמכללות בישראל ואף מחוץ לזירה האקדמית.
בראשה נשיא/ה וגזבר/ית, בסיוע מזכיר/ת האגודה.
בראש האגודה עומדת משנת 2024 ד"ר רוית תלמי־כהן ואת תפקיד הגזבר ממלא ד"ר זאב קאליפון.
נוסף לבעלי תפקידים אלה, לאגודה יש ועד מנהל, הכולל נציגים ונציגות מכל אחת מהאוניברסיטאות הציבוריות בישראל, נציגה מהמכללות ונציגת דוקטורנטים, וכן חברי ועדת ביקורת.
לקדם ולעודד מחקרים בכל תחומי האנתרופולוגיה.
ליצור מסגרת משותפת להפצת מידע מדעי לחברים.
לשתף פעולה עם מוסדות מחקר ישראלים בתחומי דעת קרובים.
ליצור יחסי גומלין עם מוסדות מחקר בחוץ־לארץ.
לקרב את הציבור הרחב לנושאי המחקר האנתרופולוגי ולהביא לידיעתו ממצאים של מחקרים.
לארגן הדרכה והסברה בשטחים השונים הקשורים לאנתרופולוגיה.
לפרסם מחקרים או תוצאותיהם בנושאים הנ"ל.
האגודה נוסדה על ידי האנתרופולוג הפיזי מרקוס גולדשטיין, מאחרוני תלמידיו של פרנץ בועז, שהגיע לישראל לאחר קריירה ארוכה במספר אוניברסיטאות בארצות הברית ובארגון הלאומי לרפואה בארצות הברית.
המודל שעמד לנגד עיניו הוא מודל ארבעת השדות (הפיזית, התרבותית-חברתית, בלשנות וארכאולוגיה), שהיה מקובל באוניברסיטאות באמריקה.
הוא הופתע לגלות שאין קשרים אינטלקטואליים בין שדות האנתרופולוגיה, ובעקבות זאת ניגש לייסד אגודה פרופסיונלית, שתאגד בתוכה את כל ההתמחויות השונות ותפגיש חברי סגל מכל המחלקות.
התגובות הראשוניות להצעה להקים את האגודה נעו בין חשש והיסוס לבין התנגדות נחרצת.
אך למרות זאת, הביעו האנתרופולוגים רצון להתאגד וב־1973 התקיים כנס הייסוד של האגודה בירושלים וההיענות לו הייתה מרשימה.
בשנים הראשונות הכנס האנתרופולוגי כלל מושבים שעסקו בכל היבטיה ותחומיה של האנתרופולוגיה.
עם השנים חל פיצול בין תחומי הדעת השונים, והאגודה התמקדה באנתרופולוגיה חברתית ותרבותית.
תחומי הפולקלור, האנתרופולוגיה הפיזית והארכאולוגיה התארגנו במסגרות פרופסיונליות נפרדות, במקביל לחלוקה הדיסציפלינרית המקובלת באוניברסיטאות בישראל.
עם זאת, צמצום גבולות האגודה או הרחבתם המשיכו להתקיים בכנסים שונים.
במהלך פעילותה, האגודה הגיבה לאירועים אקטואליים, פוליטיים וחברתיים בישראל באמצעות ניסוח גילויי דעת ופרסומם בעיתונות הישראלית.
האגודה מארגנת כנס מחקרי ומקצועי שנתי המתקיים לעיתים באוניברסיטאות או במכללות, לעיתים בערים (ואף בתמיכתן) ולעיתים בבתי הארחה בקיבוצים או במלונות.
מדי שנה מתמקד הכנס בנושא מרכזי אחר, הנבחר מבין הנושאים העומדים ברומו של סדר היום של הדיסציפלינה.
תורמי ההרצאות והדיונים הם בעיקר מהדיסציפלינה האנתרופולוגית אך נוספים לעיתים חוקרים וחוקרות מתחומים משיקים כגון פולקלור, לימודי תרבות, גאוגרפיה, מגדר, חינוך ועוד.
במעמד הכנס מעניקה האגודה פרס לתלמידי מחקר עבור עבודת מחקר מצטיינת.
החל משנת 2017 מעניקה האגודה אות מפעל חיים לאחד מבכירי האנתרופולוגים הישראלים.
במסגרת האגודה האנתרופולוגית הישראלית פעלו לאורך השנים קהילות מקצועיות וקבוצות עניין, ובהן קהילות דת, אנתרופולוגיה דיגיטלית, גוף ובריאות, אוכל וחקלאות, חינוך, שפה, מתנדבים והתנדבות, מוזיקה, תרבות חומרית, יחסי אדם־חיה, זהות, זרות ואזורי גבול, ארגונים ומוסדות, אנתרופולוגיה פסיכולוגית, תיאוריה אנתרופולוגית, מדיה, הוראת האנתרופולוגיה ואנתרופולוגיה יישומית.
נוסף לכנס השנתי, מארגנת האגודה אירועים וימי עיון במהלך השנה.
כחלק משאיפתה לקדם את האנתרופולוגיה הישראלית בישראל ומחוצה לה, האגודה תומכת בארגון כנסים, סדנאות וימי עיון שנועדו לקדם את הדיסציפלינה בקרב העמיתים, הסטודנטים והציבור הרחב, ומקיימת מפגשים לסטודנטים לתארים מתקדמים לאנתרופולוגיה מכל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
האגודה מפרסמת מדי חודש מידעון, הרואה אור במהדורה מקוונת ובו מובאות הודעות על הנעשה בזירה האנתרופולוגית בישראל.
מעת לעת מפרסמת האגודה גילויי דעת בנוגע לסוגיות שעל סדר היום בישראל או בעולם.
כמו כן, האגודה מפעילה אתר אינטרנט שמאגד מידע עדכני על הפעילות האנתרופולוגית בישראל, והיא מקיימת שיתוף פעולה עם קבוצת הפייסבוק "בחברת האדם", בניהולו של ד"ר לירון שני מהאוניברסיטה העברית.
תקציב האגודה ניזון בעיקר ממסי חבר וכן מתמיכה של גופים חיצוניים.
במשך שנים רבות תמכו באגודה גופים שונים וביניהם: המכון הירושלמי למחקרים אנתרופולוגיים, המחלקות לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטאות (המסייעות גם בהקצאת אולמות לקיום כנסים), האפוטרופוס הכללי (כספי נפקדים או עזבונות), קרן אברט לעידוד פרויקטים משותפים ישראלים־ערבים, המרכז ללימודים קנדיים ועוד.
עוד מקור כספי הן קרנות פרטיות של חברים באגודה, התורמים פרסים לעבודות מ"א או דוקטורט מצטיינות.
נשיאי האגודה מראשיתה היו: מרקוס גולדשטיין, פיליס פלגי, אלכס ויינגרוד, הנרי רוזנפלד, שלמה דשן, פטרישיה סמית, משה שוקד, יורם בילו, סם קופר, הנרי אברמוביץ, אייל בן ארי, דני רבינוביץ, מאירה וייס, אנדרה לוי, אורית אבוהב, נורית בירד־דוד, אפרת בן־זאב, הרווי גולדברג, ניר אביאלי, פנינה מוצפי־האלר, נסים ליאון.
האגודה הארטילרית המכובדת היא יחידת מילואים בצבא הבריטי שנוסדה בשנת 1087 ונחשבת ליחידה השנייה הוותיקה ביותר בעולם והוותיקה ביותר בבריטניה.
לאגודה הארטילרית תפקיד כפול, מצד אחד היא פועלת כיחידת סיור ותצפית מילואים מבצעית, ומצד שני היא משמשת במספר תפקידים טקסיים, לביצוע ירי כבוד ולאירועים ממלכתיים.
על אף שהאגודה הארטילרית המכובדת יכולה לתעד את קיומה החל מ-1087, היא קיבלה הכרה מלכותית בשנת 1537 על ידי צו של המלך הנרי השמיני תחת השם "אגודת סינט ג'ורג'" (Fraternity of Saint George), אשר נועדה לקדם מיומנויות לחימה בקרב אזרחים לונדונים, בעיקר ירי בקשת וקשת מוצלבת.
זהו התאריך הרשמי של הקמת היחידה, אם כי הוקמה בשנת 1087, מעט לאחר יסוד השושלת הנורמנית באנגליה.
היא הפכה לגוף המוכר כיום בשנת 1656, כאשר קיבלה אישור מלכותי מחודש מאת המלך צ'ארלס הראשון.
במהלך המאה ה-17 וה-18 פעלה האגודה בעיקר כגוף הדרכה לאנשי מיליציה עירוניים.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, גברה חשיבותה כחלק ממערך ההגנה של העיר לונדון, והחברים בה נטלו חלק באימונים ובסיורים להגנת הבירה.
בשנת 1860, כחלק מהקמת כוח המתנדבים (מילואים), הפכה האגודה ליחידה פורמלית בכוח המילואים של הצבא הבריטי, ולראשונה קיבלה תפקידי לחימה מעשיים.
במהלך מלחמת הבורים השנייה (1899–1902) נשלחה יחידת מתנדבים מהאגודה לדרום אפריקה, שם שירתו כלוחמים בקו החזית.
בשנת 1908, עם הקמת הכוח הטריטוריאלי, הפכה האגודה לחלק מהצבא הטריטוריאלי הרשמי.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה מילאו אנשיה תפקידים מרכזיים; יחידת התותחנים של האגודה לחמה בצרפת, בעוד שיחידות הרגלים שלה לקחו חלק במערכה במזרח התיכון.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הופעלה היחידה במגוון תפקידים, כולל כחלק ממערך הנ"מ בלונדון ויחידות תצפית קדמיות בחזית האירופית.
לאחר המלחמה המשיכה החברה לפעול במסגרת הצבא הבריטי כיחידת מילואים המיומנת בתפקידי סיור, תצפית ומודיעין שטח.
כיום, תחת צבא המילואים, היחידה מפעילה יחידת סיור תצפית וזיהוי מטרות (STA), ונמצאת תחת פיקוד קבוצת המודיעין, התצפית והסיור, מפקדת כוחות צבא היבשה.
היחידה משתמשת באמצעים טכנולוגיים מתקדמים כגון מכ"מים קרקעיים, רחפנים ומערכות לייזר לזיהוי מטרות, ופועלת בשיתוף פעולה עם יחידות רגילות של הצבא הסדיר.
לצד תפקידה המבצעי, האגודה ממלאת תפקידים טקסיים ומסורתיים רבים, בהם ירי תותחים חגיגיים בעת ביקור מלכותי או ימי שנה לאומיים, השתתפות במצעד יום הזיכרון הבריטי, קבלות פנים ומשימות טקסיות שונות.
אסקדרון מפקדה – מערך ניהול, שליטה, לוגיסטיקה ותקשוב.
סוללה A (העיר לונדון) – סוללת תותחי 105 מ"מ L118 טקסית.
אסקדרון 1 (מבצעים מיוחדים) – שתי פלגות סיור ותצפית עומק כולל זיהוי מטרות.
האסקדרון פועל בסיוע לחטיבת המבצעים המיוחדים של הצבא.
אסקדרון 2 – שלוש פלגות מודיעין, תצפית וסיור (ISR)
אסקדרון III – שלוש פלגות מודיעין, תצפית וסיור (ISR)
האגודה הבין-לאומית לחינוך חירשים (IDEA) היא ארגון המתמקד בחינוך חירשים בבוהול, שבפיליפינים, שיזם חיל השלום של ארצות הברית, בהנהגת דניס דרייק.
הארגון הוא מוסד ללא מטרות רווח המספק חינוך לילדים חירשים, עיוורים, עניים ומוזנחים בפיליפינים.
המוסד מסוגל לקיים שיעורי חינוך מיוחד באיים בוהול ולייטה באמצעות תוכנית חסות הנתמכת כלכלית על ידי משתתפים אמריקאים ואירופאים.
IDEA, שנוסדה בשנת 1985, שואפת לסייע לקהילת החירשים בפיליפינים על מנת שיוכלו להשיג עצמאות באמצעות מתן "הזדמנויות אקדמיות, מקצועיות, פיזיות, רוחניות וכלכליות".
כמשרד הוליסטי, IDEA שואפת לפתח חברה שבה אנשים חירשים יכולים ליהנות מ"שוויון חברתי וכלכלי, החלפת בידוד בקהילה ועבדות בעצמאות".
האגודה האנגלית לריקוד ולשירה עממית היא גוף תרבותי ממלכתי-ציבורי, הפועל לשימור, טיפוח והפצה של המורשת המוזיקלית והמחולית העממית של אנגליה.
האגודה נוסדה בשנת 1932 עם איחודן של שתי אגודות היסטוריות: אגודת שירי העם ואגודת הריקוד העממי האנגלית.
בשנת 1935 קיבלה האגודה מעמד תאגידי על פי חוק, ובשנת 1963 נרשמה כעמותה רשומה הפועלת ללא מטרות רווח.
אגודת שירי העם נוסדה בלונדון בשנת 1898, ושמה לה למטרה את ליקוטם, שימורם והפצתם של שירי העם המסורתיים של איי הבריטיים, ובייחוד של אנגליה ואירלנד, מבלי שהוטלו עליה הגבלות טריטוריאליות פורמליות.
בין חברי האגודה נמנו דמויות מרכזיות בתחום המוזיקה העממית, ובהן לוסי ברודווד, ג'ורג' באטרוורת', ג'ורג' גרדינר, אן גילקריסט, פרסי גריינג'ר, הנרי המונד, אלה לתר, קייט לי, סוזן לאשינגטון, מיי אליוט הובס, ססיל שארפ, רייף וון ויליאמס ומרי אוגוסטה וייקפילד.
אגודת הריקוד העממי האנגלית נוסדה בשנת 1911 ביוזמתו של ססיל שארפ, ונמנתה עם הגופים החלוציים אשר ביקשו לעגן את המסורת המחולית האנגלית במסגרת מוסדית.
מבין חבריה הבולטים ראויה לציון מוד קרפלס, שהייתה מעמודי התווך של פעילות האגודה.
מטרתה המרכזית הייתה שימורם וקידומם של ריקודי העם האנגליים בצורותיהם האותנטיות, לרבות הריקודים החברתיים המסורתיים, וכן פרשנויות מחודשות לריקודים שנדפסו במאה ה-17 בידי ג'ון פלייפורד.
מזכירת האגודה הראשונה הייתה הליידי מרים הפבורן-סטיוארט-פורבס-טרפוזיס, אשר על שמה קרוי אולם טרפוזיס שבבית ססיל שארפ, משכן הקבע של האגודה האנגלית לריקוד ולשירה עממית.
בין תרומותיה החשובות של האגודה האנגלית לריקוד ולשירה עממית לתנועת הפולק, הן בתחום השירה והן בתחום המחול, ראויה לציון יוזמתה לקיים פסטיבלי עם רחבי היקף.
הראשון שבהם נערך בעיר סטרטפורד על האייבון בשנות ה-40 של המאה ה-20, ומאז התרחבה המסורת ונערכו פסטיבלים נוספים בווייטבי, סידמות', הולמפירת', צ''פהנהאם ובמרכזים תרבותיים נוספים ברחבי אנגליה.
מאז שנת 1936 מוציאה האגודה האנגלית לריקוד ולשירה עממית לאור את כתב העת English Dance & Song, היוצא לפחות ארבע פעמים בשנה.
כתב עת זה נחשב לוותיק ולבעל ההמשכיות הארוכה ביותר מבין כתבי העת המוקדשים למוזיקת העם, לריקוד ולשירה העממית בבריטניה.
מטרתו המרכזית היא טיפוח הזיקה התרבותית בקרב חברי האגודה והרחבת ההכרה הציבורית במסורת הפולק האנגלית, תוך שימור הקשר בין פעילות האגודה לבין קהילת העוסקים והחוקרים בתחום.
בנוסף פועלת האגודה להוצאתו של כתב עת מדעי בעל אופי מחקרי, Folk Music Journal, הרואה אור מדי שנה בחודש דצמבר.
האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה היא עמותה שנוסדה בשנת 1996 במטרה לקדם את ההכרה והפעילות בנושאי מדע בדיוני ופנטזיה בישראל, וכל פעולותיה נעשות בהתנדבות.
האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה נוסדה בבית הסופר בתל אביב במאי 1996, בכנס בו השתתף הסופר הבריטי בריאן אולדיס.
מייסדיה הם עמוס גפן, עמנואל לוטם ואהרון האופטמן, תומאס גודמן, אורציון ברתנא, אבי כץ ואבנר פרידמן (אשר יזם את הקמתה ונרשם כחבר הראשון בה).
כחלק ממטרותיה, האגודה תמכה ותומכת בפעילויות מקומיות ברוח זו, ובכללן פעילויות תאים מקומיים, מועדוני קריאה בכל הארץ וסדנאות כתיבה.
ארגון כנסים (פסטיבל אייקון, עולמות, מאורות, דורות, בדיון).
ארגון פעילויות חובבים ופעילויות מזדמנות, כגון פיקניקים, ערבי הרצאות.
הפעלת מועדון קריאה חודשי ברחבי ישראל, מאז 2007.
הפעלת סדנאות כתיבה ללא תשלום ברחבי ישראל.
קידום קבוצת NaNoWriMo עברית בתחום הכתיבה.
קידום ועידוד העיסוק במדע בדיוני ובפנטסיה בישראל.
הוצאה לאור של כתב עת אשר הוקדש למדע בדיוני ופנטסיה - "המימד העשירי", עד לשנת 2008, ומאז 2009 הוצאה של אסופת סיפורי המקור "היה יהיה" (בעריכת אהוד מימון).
פרסום כתב עת מקוון (בעריכת אהוד מימון).
הענקת פרס גפן, הניתן ליצירות המדע הבדיוני והפנטסיה המתורגמות והישראליות הטובות ביותר בכל שנה, במתכונת פרס הוגו
לקדם ולעודד את העיסוק במדע בדיוני ופנטסיה בישראל.
לטפח כתיבת מדע בדיוני ופנטסיה מקוריים, וכן יצירה מקורית בתחומי אמנות אחרים.
לעודד את הרחבת היקפו של תרגום המדע הבדיוני והפנטסיה לעברית.
לשמש מסגרת אב לארגוני מדע בדיוני ופנטסיה קיימים, ולסייע בהקמת נוספים.
לקיים פעילויות על בסיס קבוע ומזדמן במקומות שונים בארץ, ובכלל זה כנסים, ימי עיון, הרצאות, הקרנות סרטים, דיונים פתוחים ואירועים אחרים.
לעמוד בקשר עם גופים דומים ברחבי העולם.
לפרסם, ולתמוך בפרסום, כתבי עת שיוקדשו למדע בדיוני ולפנטסיה, וכן למדע פופולרי.
לקדם את הוראת המדע בדיוני והפנטסיה בבתי-הספר, הן בתחום הספרות והן כעזר ללימודי המדעים.
לשתף פעולה עם כל גוף, לרבות אמצעי תקשורת, המגלה עניין במדע בדיוני ובפנטסיה, ולעמוד בקשרים עם גופים המצויים בחזית המחקר המדעי בישראל.
להזמין סופרי מדע בדיוני ופנטסיה מרחבי העולם ולארחם בישראל.
האגודה הגרמנית לשלום (גרמנית: Deutsche Friedensgesellschaft ; בשמה המלא האגודה הגרמנית לשלום - מתנגדי המלחמה המאוחדים) נוסדה ב-12 בדצמבר 1892, והיא ארגון הוותיק ביותר בתנועת השלום הגרמנית ופעיל עד היום.
הארגון הוא חלק מקואלציות גרמניות, אירופאיות ובינלאומיות פציפיסטיות.
בשנות התשעים של המאה ה-18, היו מספר ארגוני שלום פעילים בגרמניה.
אלפרד הרמן פריד היה מעמודי הטווח של התנועה וב- 1892 סייע להקים את האגודה הגרמנית לשלום ביחד עם ברטה פון זוטנר.
אדולף ריכטר, תעשיין גרמני, פרנץ וירט מהנדס וחבר מועצת העיר פרנקפורט ואחרים פעלו להקמת סניפים של האגודה ברחבי גרמניה.
הקמת הסניפים הייתה האסטרטגית וביקשה למנוע פיצול בתנועת השלום הגרמנית.
באספה בדצמבר 1899 הוחלט על מבנה ארגוני והארגון הארצי נוהל על ידי דירקטוריון כשלצידו הייתה זרוע אדמיניסטרטיבית.
הכינוס הארצי של האגודה בה נכחו נציגי הסניפים נקרא כנס השלום הארצי.
חברי האגודה המפורסמים אשר זכו בפרס נובל הם אלפרד הרמן פריד, ברטה פון זוטנר וקרל פון אוסייצקי.
הנאצים הביאו לפירוק האגודה, והיא נוסדה מחדש בנובמבר 1945.
האגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים היא אגודה למען זכויות בעלי חיים שנוסדה בשנת 1983 בישראל.
מטרות האגודה הן לקדם את הגישה לפיה ניתן לחדול משימוש בבעלי חיים לצרכים מדעיים ולצמצם את הניסויים בבעלי חיים בישראל עד לביטולם המוחלט.
האגודה פועלת להפסקת תרגול פרוצדורות רפואיות בכלבים חיים, הפסקת השימוש בקופים במחקרי מוח ועוד.
האגודה מבצעת פעילות הסברה בכדי ליידע את הציבור במתרחש במעבדות ולעודד הימנעות מפגיעה בבעלי חיים במדע ובחברות הקוסמטיקה.
ביטול הקמת חווה מסחרית לגידול קופים לניסויים בקיבוץ אור הנר.
סגירת חוות הקופים לניסויים במושב מזור.
איסור על ביצוע ניסויים בבעלי חיים בבתי ספר תיכוניים.
הפסקת השימוש בבעלי-חיים לצורכי הוראה בבית הספר לרפואה של הטכניון, והפחתה משמעותית של ניסויים בבעלי חיים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הפסקת העברת כלבים וחתולים ממכלאות עירוניות למעבדות ניסויים.
הפקת עלון צרכנות, ובו רשימת חברות הקוסמטיקה שאינן בודקות את מוצריהן בבעלי חיים.
קיום עצרת הזדהות שנתית עם בעלי החיים במעבדות, בהשתתפות אמנים ואישי ציבור, וכן עצרות מחאה נוספות.
קידום השימוש בחלופות לניסויים בבעלי חיים במעבדות, במיוחד לצורכי הוראה.
חשיפת סרט וידאו המתעד ניסוי שבוצע בקופים באוניברסיטה העברית בירושלים והפצתו באמצעי התקשורת.
האגודה הכימית , הייתה אגודה מקצועית אנגלית, שנוסדה בשנת 1841 כתוצאה מהתעניינות גוברת בנושאים מדעיים.
עם היווסדה נקראה 'האגודה הכימית של לונדון'.
הכימאי האנגלי רוברט ורינגטון , נחשב לכוח המניע מאחורי הקמתה של אגודה כימית ראשונה בעולם, 'האגודה הכימית של לונדון', שהפכה לימים ל'חברה המלכותית לכימיה'.
'האגודה הכימית של לונדון' הצליחה כאשר מספר איגודים כימיים קודמים - סניף לונדון של 'אגודת הירח של ברמינגהאם' בשנות ה־80 של המאה ה־18, 'מועדון הכימיקלים לבעלי חיים' משנת 1805, 'האגודה לכימיה בלונדון' משנת 1824 - נכשלו.
אחת הסיבות להצלחתה של 'האגודה הכימית של לונדון', שבניגוד לקודמותיה, היא הייתה "מיזוג פורה של הכימאי הטכנולוגי והאקדמי".
אחת ממטרות האגודה הייתה להיפגש כדי לקיים "התקשרות ודיון בתגליות ותצפיות, ואשר דין וחשבון אודות אלו יפורסם בידי האגודה".
חשיבותה של האגודה זכתה להכרה בשנת 1847 באמצעות צ'רטר מלכותי, אשר הרחיב את מטרות האגודה מקידום המדע לפיתוח יישומי מדע הכימיה בתעשייה.
על חברי האגודה נמנו כימאים מפורסמים מרחבי העולם כגון אוגוסט וילהלם פון הופמן, אשר התמנה לנשיא האגודה בשנת 1861. החברות באגודה הייתה פתוחה לכל המתעניינים בכימיה, אך הייתה מוגבלת במשך זמן רב רק לגברים.
בשנת 1904, הכימאית האי־אורגנית אדית האמפרי נחשבה לאישה הבריטית הראשונה שזכתה בתואר דוקטור בכימיה (באוניברסיטת ציריך), הייתה אחת מתשע עשרה נשים כימאיות שהגישו עתירה לאגודה הכימית לקבלת נשים עמיתות .
החברות באגודה הוענקה בסופו של דבר בשנת 1919, והמפרי נבחרה לאחר מכן לעמיתה באגודה.
פעילויות האגודה התרחבו במרוצת הזמן, וכללו את הפיכתה, בסופו של דבר, למוציא לאור מרכזי בתחום הכימיה.
בשנת 1980 התמזגה האגודה עם המכון המלכותי לכימיה, אגודת פאראדיי, והאגודה לכימיה אנליטית, ויחדיו יצרו את החברה המלכותית לכימיה.
ב־23 בפברואר 1841 התכנסה אספה שתתחשב בהקמת אגודה כימית.
הוועדה הזמנית שמונתה לצורך ביצוע משימה זו הזמינה מספר מדענים העוסקים בתרגול כימיה להיות חברים מקוריים בארגון החדש.
77 הבאים מסרו את הסכמתם בכתב:
האגודה הישראלית לאסטרונומיה היא מוסד ללא כוונת רווח בישראל ומטרתה להעמיק ולהפיץ את המודעות לנושא האסטרונומיה בקרב הציבור הישראלי.
האגודה הישראלית לאסטרונומיה נוסדה כאגודת חובבים ב-28 במאי שנת 1951 על ידי קבוצת חובבי אסטרונומיה שעלו מגרמניה וצ'כיה, ביניהם ד"ר היילברונר וד"ר דוד זיצ'ק.
ד"ר זיצ'ק שימש כיו"ר האגודה הראשון והמשיך בפועלו זה במשך שנים רבות עד פרישתו מטעמי בריאות.
ההחלטה להפוך את האגודה לארצית נתקבלה ב-1953, בלשכת נשיא המדינה ובחסות ראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון, במטרה לקדם את ידע האסטרונומיה ומדעים נלווים במדינת ישראל המתגבשת.
לאגודה הוקצה אז שטח אדמה בגבעת רם בירושלים על ידי מינהל מקרקעי ישראל, במתחם שיועד אחר כך לפיתוח האוניברסיטה העברית.
במתחם זה נבנה בשנת 1956 הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס לשימושה הבלעדי של האגודה בעזרת תרומה של משפחת ויליאמס, ממנהלות בנק אפ"ק (לימים בנק לאומי).
פעילות האגודה התמקדה ומתמקדת בהפצת האסטרונומיה בקרב הציבור הרחב בישראל.
מטרה זו מושגת באמצעות ארגון כינוסים, קורסים, הרצאות ותצפיות לקהל הרחב, וכן בהוצאת החוברת "אסטרונומיה (בעבר "כל כוכבי אור")".
חוברת זו היא היחידה מסוגה בעברית מאז ועד היום.
בשנת 1953 הכשירה האגודה מצפה כוכבים בשכונת טלביה שבירושלים ופנתה להקמת סניפים בכל רחבי הארץ - ת"א, רמת גן, חיפה והגליל.
סניפים אלה אינם פעילים עוד וסניפים אחרים מוקמים במקומם.
כל פעילויות החברים נעשו ונעשות עד היום בהתנדבות מלאה.
עקב האטה זמנית בפעילות האגודה ומעבר מרכז הכובד של הפעילות לגבעתיים, השתלטה האוניברסיטה העברית בשנת 1986 על מבנה הפלנטריום שנמצא כבר באותה שעה בתוך שטח האוניברסיטה המתרחבת.
ההשתלטות כללה גם את הטלסקופ של אלברט איינשטיין שהועבר לאגודה ב-1962 מבית הספר "בן שמן".
האוניברסיטה הפכה את רוב מבנה הפלנטריום לשטח משרדים, דבר שהביא את האגודה הישראלית לאסטרונומיה ואת משפחת התורם, מר ויליאמס, להגיש שתי תביעות משפטיות נגד האוניברסיטה העברית (8514/90, 1574/98) להחזרת הפלנטריום לניהול האגודה ולפעילות אסטרונומית.
בפסק הדין נקבע כי המצפה יישאר ברשותה של האוניברסיטה למרות הנסיבות.
בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, חנכה האגודה את מצפה הכוכבים בגבעתיים.
גבעתיים נבחרה כמקום מועדף בגלל גובהו של המקום שהוקצה למצפה מעל פני הים ומרחקו מלחות הים.
המצפה הוקם בכספי העירייה, האגודה ותרומות מחו"ל, שגייס המייסד ומנהל המצפה הראשון, אינג' יוסף פוקס.
מאז הקמתו מנוהל המצפה בשיתוף פעולה עם עיריית גבעתיים.
יושבי הראש של האגודה שימשו לפעמים גם כמנהלי המצפה, ביניהם: חיים לוי, ד"ר נח ברוש, אריה נתן, אילן מנוליס וד"ר יגאל פת-אל, המשמש יושב ראש האגודה ומנהל המצפה קרוב ל-40 שנה (1987 ואילך).
האגודה פועלת כמלכ"ר ומונה כמה מאות חברים.