tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פאל ראדאי, הדיפלומט של פרנץ ראקוצי בנה את אחוזתו בין השנים 1722–1730, ובנו, גדעון ראדאי, הרחיב לטירה בארוקית בין השנים 1755 ל־1774. עקב הבעיות הכלכליות של המשפחה בשנת 1872 הוכרז על מכירה פומבית ב-30 בדצמבר.
אז היא הפכה לנחלת משפחת קלצ'ני, אך מצבה המשיך להידרדר.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא שוחזר על ידי MÁV (הרכבת של הונגריה) ושימש כבית חולים.
בשנת 1998 העביר אותו MÁV לידי אפוטרופוס המונומנטים של המדינה.
ציורי הקיר שוחזרו על ידי מרגיט הרשטי ואנדריאה הופר.
בטירה ניתן עדיין לבקר היום.
הכנסייה הקלוויניסטית נבנתה במאה ה-18 ושופצה לאחרונה בשנת 2007. זהו בניין שמור, הממוקם בסמוך לטירת ראדאי.
יהודים ראשונים התיישבו בפצל במחצית הראשונה של המאה ה-18. הם עסקו בעיקר במסחר זעיר.
בתחילה הקהילה הייתה עצמאית, אולם כשירד מספר חבריה נעשתה כפופה לקהילת גדלה.
במקום פעלו אגודות צדקה, בית כנסת ובית ספר.
בשנת 1942 גויסו צעירים יהודים מהעיר ל"פלוגות עבודה", נשלחו לחזית, בעיקר לעבודות פירוק מוקשים, ורובם נספו.
באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נשלחו יהודי העיירה לגטו שהוקם בעיירה הסמוכה ראקושקרסטור () ושוכנו ברפת מקומית.
אלו שנמצאו כשירים לעבודה גויסו לעבודות כפייה והועברו למחנה אחר.
כעבור שבועות מספר הגיעו למקום חיילי הז'אנדרמריה ההונגרית והחרימו את כספם ותעודותיהם.
האמידים מביניהם נחקרו תוך עינויים על מנת לגלות היכן הטמינו את רכושם.
לאחר החקירה הובלו היהודים ברכבות לעיר הטוון, שם הוחזקו תחת כיפת השמיים והועסקו בעבודות שונות ליד תחנת הרכבת.
כעבור ארבעה ימים שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לפצל ניצולים מעטים, עם יהודים מיישובי הסביבה ניסו לשקם את חיי הקהילה.
תוך כמה שנים עזבו כולם את המקום ובשנת 1950 בוטלה הקהילה רשמית.
אמברוש נמיני שמו הקודם עד 1871 נוימן (בהונגרית: Neményi Ambrus; פיצל, 15 בנובמבר 1852 – בודפשט, 13 בדצמבר 1904) היה פוליטיקאי, עיתונאי יהודי-הונגרי דודו של המתמטיקאי-פיזיקאי פול נמיני.
פצלי מפרץ אמו הם תצורה גאולוגית במפרץ אמו בדרום אוסטרליה, המכילה קונסרבאט (משטחי שימור מאובנים) לאגרשטטה מרכזי (שכבות מאובנים עם שימור רקמות רכות), אחד מתוך שניים בעולם המכילים טרילוביטים רדליכידניים.
פצלי מפרץ אמו מתוארכים כסדרה קמברית 2 שלב 4, בקורלציה עם השלב הבוטומי העליון של הקמבריון התחתון.
אופן השימור שלהם זהה לפצלי ברג'ס, אבל הגרגיר של סלע מפרץ אמו גדול יותר, מה שאומר שאיכות השימור נמוכה יותר.
יותר מ-50 מינים של טרילוביטים, פרוקי-רגליים ללא ביומינרליזציה, פלאוסקולצידים (קבוצה של אקדיסוזואה נכחדת, לובופודיה, רב-זיפיות, וטוליקוליה (Vetulicolia), נקטוקרידים (Nectocarididae, דמויי דיונוני רחף), היוליטים (בעלי חיים בעלי קונכיות חרוטיות קטנות, המוכרות ממאובנים מתקופת הפלאוזואיקון), ברכיופודים, ספוגיים, צ'נסלורידים (chancelloriids, משפחה של חיות דמויות ספוג) ובעלי כליצרות זוהו בפצלי מפרץ אמו.
פצלי מפרץ אמו של האי קנגורו בדרום אוסטרליה כולל מאובני בעלי חיים כגון אנומלוקאריס, טוזויה ((Tuzoia), איסוקסיס (Isoxys) ו-ורונאסקולקס (Wronascolex), שיש להם מהמשותף עם מכלולים אחרים מסוג פצלי ברג'ס, במיוחד הביוטה של צ'נגג'יאנג (Chengjiang) בסין, הקרובה ביותר מבחינה פליאוגאוגרפית, אם כי עתיקה קצת יותר.
כמה סוגים של פרוקי רגליים שלא עברו ביומינרליזציה, ביניהם סקוואמאקולה (Squamacula), קאנגקאריס (Kangacaris) ופרוקי רגליים (megacheiran) מסוג טאנגלאנגיה (Tanglangia), מוכרים רק מפצלי מפרץ אמו וצ'נגג'יאנג.
האתר הוא גם מקור לדגימות איכותיות של טרילוביטים ובהם רדליכיה טאקואונסיס (Redlichia takooensis), אמואלה פולימרה (Emuella polymera), באלקוראקאניה דאילי (Balcoracania dailyi), מגה-פרנספיס נדיני (Megapharanaspis nedini), הוליואקיה סימפסון (Holyoakia simpson) ואסטאינגיה (סואספיס) בילובטה (Estaingia (=Hsuaspis) bilobata).
"באלקוראקאניה" ו-"אמואלה" הם הסוגים הידועים היחידים של המשפחה הייחודית אמואלידה (Emuellidae) מתת-הסדרה רדליכינה (Redlichiina), הידועה כבעלת המספר הגדול ביותר של מקטעי בית החזה הידועים של הטרילוביטים (שיא של 103 בדגימת "באלקוראקאניה" אחת), ממצא שעד כה היה מוגבל לחלוטין לאוסטרליה ואנטארקטיקה.
סביבת המשקעים של רוב המכלולים מסוג פצלי ברג'ס היא מדף חיצוני, מים עמוקים.
לעומת זאת, נראה כי פצלי מפרץ אמו מייצגים משקעים באגנים מוגבלים על המדף הפנימי, מה שמעיד על כך ששימור רקמות רכות התרחש במגוון סביבות במהלך הקמבריון.
בכמה ממאובני מפרץ אמו יש מינרליזציה נרחבת של רקמות רכות, לרוב של אפטיט גושי או סידן פחמתי סיבי, כולל רקמת השריר הפוספטית העתיקה ביותר - עתיקה כמו ממצאים מסיריוס פסט בגרינלנד, הראשונה שעליה דווח עד כה מהקמבריון.
בלוטות אמצע המעי נשמרו בתלת מימד בסידן פוספט בפרוקי הרגליים איסוקסיס (Isoxys) ואסטוקרקוס (Oestokerkus), כמו גם במינים קרובים מפצלי ברג'ס.
קטע הסוג של פצלי מפרץ אמו קיים בצד המזרחי של מפרץ אמו, שם הוא חושף את קונגלומרט וייט פוינט (הנקודה הלבנה).
האזור מניב מכלול עשיר של אסטאינגיה (Estaingia), רדליכיה (Redlichia), יוליתידים (yolithids), ברכיופודים וקנסלוריה (Cancelloria) הנושאת סקלריטום (חלק גוף קשיח כשריון).
הטרילוביטים של ביג גאלי לעיתים רחוקות משמרים זכר לרקמה שאינה ביומינראלית; מספר קטן של דגימות רדליכיה הן עם מחושים.
מינים שתועדו ממחצבה רחוקה מקו החוף בביג גאלי כוללים את אסטוקרקוס (Oestokerkus), סוג של פרוק הרגליים לאנכיוליד (leanchoiliid) הקשור למאובני פרוקי הרגליים מסוג לאנכויליה (Leanchoilia), וכן ל-Wisangocaris, בעל כליצרות קדום ומינים מסוג מונוטיפי של פרוקי רגליים.
לובופודיאן בעל שריוין ממשפחת הלוליסהאנידה (Luolishaniidae) ידוע מדגימה אחת הדומה למין ללא שם מפצלי ברג'ס המכונה מפלצת קולינס.
בשנת 2011 תוארו שבעה מאובנים של עיניים מורכבות גדולות ומבודדות מאתר המחצבה הפנימית במפרץ אמו, כמו גם המשטחים החזותיים הראשונים שהשתמרו היטב של עיניו של אנומלוקאריס.
דגימות אלה עולות בקנה אחד עם ההנחה שאנומלוקרידידים קשורים באופן הדוק לפרוקי-רגליים.
הממצא הצביע על כך שעיניים מתקדמות של פרוקי רגליים התפתחו מוקדם מאוד, לפני התפתחותן של רגליים מפרקיות או שלדים חיצוניים מוקשים (שריונות).
העיניים היו חזקות פי 30 מאלה של הטרילוביטים, שנחשבו מזמן כבעלי העיניים המתקדמות ביותר מכל מין בן זמננו לאנומלוקריס ושהיו מסוגלות לחוש רק לילה או יום.
לעיניים אלה היו יותר מ-16,000 עדשות ורזולוציה של 3 ס"מ.
עיניים פעורות אלה היו טובות מכל עין אחרת, להוציא זו של השפירית המודרנית, שיש לה 28,000 עדשות בכל עין.
בעקבות התיאור של פטרסון ואחרים (Paterson et.
daleyaeרדיודונט אנומלוקרידידי הקשור קשר הדוק לסוג המין.EchidnacarisE.
australis, וכן מין נוסף, שלא ניתן לו שםפרוק-רגליים גדול דו-קשוותי (bivalved)IsoxysI.
aldridgeiמין מענף הווטוליקוליה (Vetulicolia), שמשתייך לקבוצת הבילטריהVetustovermisכנראה חבר במשפחת הנקטוקרידידה (Nectocarididae)MyoscolexM.
atelesחיה אניגמטית ללא שיוך משוערWronascolexW.
australilongaחבר בקבוצת הצ'נסלורידה (Chancelloriidaea), קבוצה של בעלי חיים דמויי ספוג.DemospongiaeSpp.ספוגיים (בעיקר לפטומיטידה (Leptomitidae) וכן המפטונידה (Hamptoniidae) וקויה (ממשפחת קואידה (Choiidae)"Eldonioid"Indeterminateבעלי חיים רכי-גוף ממשפחת האלדוניה (Eldonia), מתור הקמבריוןBrachiopodaכולל בני המשפחות Eoobolidae ו-BotsfordiidaeHyolithaPolychaetaבעל זיקה אפשרית לתולעת הטבעתית Burgessochaeta.
פצל אל-מקאל (فصل المقال) היה עיתון שבועי בשפה הערבית שפעל בישראל בשנים 1996–2016. העיתון נוסד על ידי מפלגת בל"ד ושימש כבמה מרכזית להפצת עמדותיה הפוליטיות והחברתיות, תוך מתן דגש על זהות פלסטינית ופאן־ערבית.
במהלך שנות פעילותו עורר העיתון מחלוקות בשל עמדותיו הלאומיות ובסופו של דבר נסגר עקב קשיים כלכליים.
הגיליון הראשון יצא לאור בעיר שפרעם, שם גם מוקם המטה הראשי של העיתון.
העיתון הפסיק את פעילותו לאחר שמונה שנים בשל מצוקה כלכלית, ולא יצא במשך כשנתיים עד לחידוש הופעתו בפברואר 2005.
העיתון נוסד על ידי מפלגת בל"ד (ברית לאומית דמוקרטית) ביוזמת ד"ר עזמי בשארה, מנהיגה של בל"ד.
עזמי שימש גם כיו"ר מועצת המנהלים הראשונה של "החברה הערבית לתקשורת", שהוקמה במיוחד לצורך הפקת העיתון.
המנהל הראשון של העיתון היה ד"ר ראיד רטאס (د.رائد غطاس) והעורך הראשי היה איבראהים מאלכ (إبراهيم مالك).
המימון הראשוני לגיליונות העיתון הגיע מתרומות אישיות של פעילי המפלגה, במתכונת של בעלי מניות.
כל אחד רכש מנייה בשווי של כ-1000 שקלים עד שהגיעו לסכום של כ־100,000 ש"ח.
העיתון יצא לאור מדי יום שישי בתדירות שבועית בשפה הערבית.
לאחר חידוש הופעתו בשנת 2005, העיתון נסרק לאתר arab48. הפקתו התבצעה באמצעות "החברה הערבית לתקשורת" שהוקמה במיוחד לשם הפצת העיתון.
העיתון הופץ לאלפי מנויים דרך סניפי המפלגה וחלוקה ביישובים ערביים ברחבי הארץ, כאשר קהל היעד העיקרי היה חברי ותומכי מפלגת בל"ד ובאופן כללי - ערביי ישראל.
העיתון הודפס בצבע וכלל כתבות חדשותיות, דעות, טורים אישיים ופרסומות.
עלות רכישתו של העיתון הייתה 4 שקלים.
על שער העיתון הודפסו סיסמאות כמו "העיתון של הקורא שאינו מתפשר" ו"הבמה של התנועה הלאומית".
הצבע הכתום היה בולט בעיתון שכן היה צבע הלוגו של מפלגת בל"ד.
הקשר שבין האתר arab48 לעיתון
הקשר בין אתר arab48 לעיתון פצל אל-מקאל אינו קשר של המשכיות ישירה בין העיתון לאתר אך הוא פועל ברוח דומה לזו של העיתון ומשמר את הקו האידאולוגי של מפלגת בל"ד והעיתון.
ניתן לראות באתר כפלטפורמה ממשיכה וזרוע דיגיטלית משלימה של העיתון.
בנוסף, ניתן למצוא בו גיליונות סרוקים של העיתון מהשנים 2014 –2016.
המטרה המרכזית של העיתון פצל אל-מקאל הייתה לקדם את האידאולוגיה הפוליטית, החברתית והתרבותית של מפלגת בל"ד ולשמש כלי תקשורת עבור הציבור הערבי בישראל.
בנוסף, העיתון קידם תודעה לאומית ערבית בעלת 'רוח חדשה' בקרב הציבור הערבי בישראל, והציע אלטרנטיבה תקשורתית לתופעה שהלכה והתרחבה באותן שנים, אימוץ תכנים ומושגים מהעיתונות העברית אל תוך העיתונות הערבית בישראל.
יתרה מכך, העיתון ביקש לאזן את הסיקור הסטריאוטיפי על החברה הערבית בתקשורת הישראלית ולקדם עמדה ערבית המתנגדת לנרטיב שהוכתב, לטענתו, לקוראי הערבית בישראל.
ככלי תקשורת מרכזי של תנועת בל"ד, הציג העיתון קו מובהק של זהות פלסטינית ופאן ערבית.
יתרה מכך, מכיוון שהקמתו נעשתה בתקופה שלאחר הסכמי אוסלו, התחזק הצורך בקרב הציבור הערבי בישראל באמצעי תקשורת עצמאי שאינו מושפע מהעיתונות בעברית.
הרשות הפלסטינית הוקמה בעקבות הסכמי אוסלו, וזו יצרה תנאים חדשים להתפתחות השיח הלאומי הפלסטיני, תוך הצבת אתגרים עבור העיתונות הערבית בישראל.
תהליך זה הגביר עוד יותר את תחושת הצורך בבידול תקשורתי בקרב ערביי ישראל.
מגמה זו בלטה במיוחד לאור הנטייה של העיתונות המסחרית להימנע מסיקור ביקורתי בנושאים רגישים הנוגעים לחברה הערבית, מתוך תלות כלכלית במגזר היהודי.
זאת בעוד שפצל אל-מקאל, ביטא את התחייה הלאומית והתרבותית הערבית המודרנית בישראל, והציג את העימותים הרעיוניים בין הזרם הדתי לזרם החילוני במרחב הערבי.
כך בעצם, העיתון שימש כזירה לוויכוחים פנימיים שבשאיפה יתרמו לעיצוב מחודש של הזהות הקולקטיבית בחברה הערבית.
בנוסף, העיתון סיקר את פעילות הסניפים של מפלגת בל"ד וסייע בגיוס תומכים למפלגה.
פצל אל-מקאל עסק במגוון תחומים: פוליטיקה, מאבק פלסטיני, חיי חברה מקומיים וקהילה ערבית, תרבות ואמנות, זהות ערבית, מדע, טכנולוגיה ואפילו אדריכלות.
סגנון הכתיבה והעיצוב היה ישיר ולעיתים פרובוקטיבי, עם כותרות בולטות, צילומים טעונים, קריקטורות פוליטיות וכותרות ראשיות בעלות מסר פוליטי נחרץ.
העיתון שמר על גישה לאומית פלסטינית ברורה המתנגדת להגדרתה של ישראל כמדינה יהודית, והבליטה את האפליה כלפי האזרחים הערבים בתוך מדינת ישראל.
העיתון הביע תמיכה גלויה במאבק הפלסטיני, כולל תמיכה באינתיפאדה.
במהלך אירועי אוקטובר 2000, העיתון הקדיש גיליונות מיוחדים לתיעוד החללים הפלסטיניים.
גישתו של העיתון הייתה מנוגדת לזו של הרוב התקשורתי בישראל, שהתאפיינה לרוב בשיח מפייס ולעיתים גם בסיקור סטריאוטיפי של החברה הערבית.
לרוב, העיתונות המסחרית שימשה כזרוע של השיח הממסדי אך פצל אל-מקאל תפקד כמקום לביקורת עיתונאית חריפה ואף עידוד המחאה מול הממסד.
העיתון פצל אל-מקאל עורר לאורך השנים מחלוקות וביקורת.
הן בשל תכניו והן בשל קשריו הפוליטיים למפלגת בל"ד.
מאמרי העיתון כללו ביקורת חריפה נגד הממסד הישראלי והיריבים הפוליטיים, ועוררו התנגדות וביקורת בקרב החברה הישראלית.
במהלך אירועי אוקטובר 2000, העיתון השתמש במונח "טבח המוני" וטען שהתקשורת הישראלית הציגה את נפגעי החברה הערבית 'כמספרים בלבד', בעוד שבעיתון הם הוצגו עם שמות, תמונות ופרטים אישיים.
דבר זה חיזק את הביקורת הישראלית כלפי העיתון.
הביקורת על העיתון הגיעה גם מהקהל הערבי.
חלק מהמבקרים של העיתון ראו בו פרויקט שאפתני ואליטיסטי, שהתמקד בניגודים בין ערביים ובדיון רעיוני רחב ולכן לא הצליח ליצור חיבור אמיתי עם הציבור הערבי, שחיפש תוכן מקומי ונגיש יותר.
הביקורת על עמדותיו של פצל אל־מקאל השפיעה גם על מצבו הכלכלי.
על אף שתפוצתו הגיעה לשיאה בשנת 2002 עם כ־17,000 עותקים, משרדי פרסום ממשלתיים ועסקים במגזר הערבי נמנעו מלפרסם בו בשל הקו הלאומי שהציג.
היעדר ההכנסות מפרסום גרם להתדרדרות כלכלית, שבסופו של דבר הובילה לסגירתו הראשונה של העיתון.
העיתון פרסם תכנים שגררו מחלוקת ציבורית בהם פרסום של שתי "רשימות שחורות".
הראשונה - פלסטינים שמכרו קרקעות ליהודים.
השנייה - ערבים אזרחי ישראל שהתפקדו לליכוד.
פרשייה נוספת התרחשה במרץ 2007, כאשר שלח עורך העיתון אז, עלא חליחל, מכתב למשרד ראש הממשלה בדרישה להתייחס להצהרות של השב"כ, שלפיהן הוא "יסכל פעילות של גורמים הפוגעים באופייה היהודי והדמוקרטי של מדינת ישראל, גם אם פעולתם נעשית באמצעים חוקיים במסגרת הדמוקרטיה".
בתגובה רשמית שקיבל מהשב"כ, נאמר כי השב"כ "מופקד, מכוח סעיף 7(א) לחוק שירות הביטחון הכללי, בין היתר על שמירת ביטחון המדינה וסדרי המשטר הדמוקרטי ומוסדותיו מפני איומי חתרנות, וזאת מכוח עיקרון הדמוקרטיה המתגוננת".
פצעי לחץ הם פצעים בעור, הנגרמים עקב פעולות ממושכות או חוזרניות של הפעלת כוח על אותו שטח עור.
הפעלת הכוח יכולה להיות באחד מהאופנים הבאים:
לחץ חיצוני ממושך – בעיקר בישיבה או שכיבה ממושכת באותה תנוחה.
מקרים אלה נפוצים אצל אנשים עם לקות תנועה קשה או מוגבלות מוטורית שלא יכולים לשנות את תנוחתם בכלל ויושבים בכיסא גלגלים שאינו מותאם להם היטב, או ששוכבים במשך ימים ארוכים בלא שאיש יהפוך אותם.
במקרים אלה מתפתח פצע לחץ במקום בו עצם הנושאת הרבה ממשקל הגוף מועכת את העור.
דוגמאות למקומות מועדים לפצע כזה: גב תחתון, עכוז, עקב, גב, ראש אוזניים.
פצעי לחץ נפוצים באופן טבעי אצל משותקים עקב יכולת תנועתם המוגבלת ובקרב קשישים סיעודיים או חולים המרותקים למיטה.
אצל אנשים בריאים, הדבר לא קורה בדר"כ כי הם משנים תנוחה או מחליפים כיסא כשהם חשים לא נוח, באופן טבעי, כמעט בלי לתת דעתם לדבר.
חיכוך – חיכוך של מקומות מסוימים בגוף הידועים בפגיעותם לכיבים, בעיקר מקומות שבהם העור מונח על בליטת עצם.
דוגמאות למקומות כאלה הן: הירכיים, הגב התחתון, הקרסוליים, העקבים והמרפקים (36% מפצעי הלחץ מופיעים באזור העקב והקרסוליים).
מתיחה ממושכת או חוזרנית: הפעלת מאמץ גזירה – נפוץ בקרב אנשים עם לקות תנועה קשה שקשורים ברתמות לכיסאות גלגלים שאינם מתאימים להם.
מקומות מועדים – גב תחתון ומקומות בהם נמצאות הריתמות.
פצעי לחץ עשויים להתבטא בשינויים בצבע העור כמו אודם או שטפי דם שאינם נעלמים, שינויים בטמפרטורת העור כמו חום או קור באזור הפגוע, שינויים במרקם העור כמו נפיחות, התקשות או ריכוך, תחושת כאב או אי נוחות באזור הלחץ, וכן הופעה של שלפוחיות או פצעים שטחיים על פני העור.
פצע לחץ עלול להיווצר תוך 2–3 שעות, אך לרפא אותו לוקח הרבה זמן.
לכן חשוב להשקיע במניעת פצעי לחץ.
מניעה תיעשה על ידי שינויי תנוחה תכופים, תזונה מותאמת, אביזרי מניעת פצעי לחץ כגון מזרן אקטיבי דינמי או כרית ומשטחים לפצעי לחץ מחומרים ויסקו-אלסטיים, הקפדה על היגיינה והשגחה על שלמות העור.
אדם בריא, חש לאחר מספר דקות בלחץ המופעל על הגוף, כאשר לא נוח לו או כואב לו ויכול לשנות תנוחה.
אדם שסובל מהפרעות בתחושה, עצבוב, תחושת כאב ולחץ או חוסר יכולת לנוע, זקוק לעזרה אקטיבית ופסיבית.
עזרה אקטיבית היא שינוי תנוחה על ידי שימוש באנשים אחרים או מנופים.
עזרה פאסיבית היא שימוש באביזרים מונעי לחץ – מזרנים, כריות או מגפיים מיוחדים.
קיימים מספר עקרונות נוספים למניעת פצעי לחץ:
שינוי תנוחה כל שעתיים גם בשכיבה וגם בישיבה.
הושבה על משטח המאפשר פיזור לחצים תוך מתן תמיכה לגוף במקומות ה"בעייתיים" – ישבן, עקב, גב תחתון ומרפקים.
שכיבה במיטה בזווית לא יותר מ-30 מעלות.
שמירה על היגיינה אישית והגנה על העור מפני רטיבות וחומציות השתן אצל אנשים עם חיתולים.
אמצעי יעיל למניעת נזקי רטיבות במקרי חוסר שליטה על הסוגרים הוא שימון של העור.
אצל אנשים נכים ניתן לטפל ולמנוע פצעי לחץ על ידי התאמה ייחודית של מערכת ההושבה של כיסא הגלגלים ושחרור לחצים מהישבן בכל פרק זמן קבוע על ידי מערכת מנופים המשכיבה את המשתמש על גבו יחד עם מערכת ההושבה.
בשנת 2017 פותח כיסא גלגלים רובוטי שמשלב טכנולוגיות איסוף מידע (חיישנים) ובינה מלאכותית ומגיב בהתאם למדדי הגוף ומשנה את מנח גופו של היושב וגורם ליושב לשבת בתנוחה אחרת, נוחה יותר ומונעת פצעי לחץ ופגעים הנוצרים מישיבה ממושכת.
פִּצפֹּנֶת וְאַנְטוֹן הוא ספר ילדים שנכתב על ידי אריך קסטנר ב-1931.
זהו ספר הרפתקאות הדומה בסגנונו לספרים "אמיל והבלשים" ו"אמיל והתאומים" של קסטנר, ומתאר ידידות הנרקמת בין ילד עני לבת עשירים השוגה בדמיונות.
אריך קסטנר מרבה לספר על הקופסה שבה הוא שומר כל דבר מעניין המגיע אל ידיו, ובקופסה זו שם באחד הימים קטע עיתון ובו ידיעה חדשותית על מטפלת שנתפסה עם הילדה שבטיפולה ברחוב כשהן עוסקות בקיבוץ נדבות, כמובן, ללא ידיעת הוריה של הילדה.
מקץ ימים רבים מצא קסטנר את גזיר העיתון ששמר, הפך בו והפך בו והוציא מתחת ידיו את "פצפונת ואנטון".
הספר ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1949 בתרגומה של אלישבע קפלן ובשנת 1999 בתרגום חדש של מיכאל דק, על ידי הוצאת הספרים אחיאסף.
התרגום החדש הותאם לשפה בת זמננו.
לדוגמה, משפט הפתיחה בתרגום הישן של קפלן: "כשחזר המנהל פוגה בצהרים הביתה, עמד כמאובן ותלה עיניים תוהות בחדר האורחים: שם עמדה פצפונת בתו ופניה אל הקיר, והיא משתחווה בלי הרף וגונחת בשעת מעשה."
לעומת משפט הפתיחה בתרגומו של דק: "כשהאדון המנהל פוֹגֶה חזר הביתה בצהריים, הוא נשאר תקוע במקומו כאלו הצמיח שורשים ובהה כמאובן אל תוך חדר המגורים.
שם עמדה פצפונת בתו, פניה אל הקיר, קדה ללא הרף ותוך כדי כך יִבְּבָה."
הילדה לואיזֶה פוגה, המכונה "פצפונת" (או "נקודונת" בתרגום מילולי מגרמנית) משום שהיא קטנטונת בקומתה, היא בת עשירים שלא חסר לה דבר מלבד תשומת לב מהוריה.
אביה הוא מנהל בית חרושת למקלות הליכה, הטרוד מבוקר עד ערב בעבודתו, ואימה היא אשת חברה וגם היא טרודה מבוקר עד לילה בקניות ובילויים.
בפצפונת מטפלת העלמה אַנְדָכְט, שאיננה מטרידה את עצמה יותר מדי בטובת הילדה המסורה לאחריותה.
עוד בבית ברטה השמנה, הטבחית, והכלבלב פִּיפְקֶה.
הילד אנטון גסט הוא בן עניים, אביו לא מוזכר בסיפור.
אמו חולה ומשום כך נאלץ אנטון לעבוד אחרי הלימודים לפרנסתם הדלה וגם לעזור בבית, והדבר פוגע בלימודיו.
אנטון ופצפונת מתוודעים במהלך קיבוץ נדבות ומתיידדים מאוד, על אף הפער הגדול ברקע חייהם.
פצפונת בת העשר מעסיקה את עצמה במשחקי דמיון, ועולם הדמיון שלה מתעשר מאוד כאשר העלמה אנדכט מוצאת לה ולבת טיפוחיה תעסוקה נוספת לשעות הלילה.
כאשר הוריה של פצפונת יוצאים לבלות בביטחון מלא, שבתם ישנה שנת ישרים בחדרה בבית, לאומנת ולילדה יש תוכניות אחרות לגמרי.
לעלמה אנדכט יש ארוס, המכונה בספר "רוברט השד".
רוברט השד צריך כסף, והרבה, ואת הכסף הזה מקבצות למענו ארוסתו ופצפונת.
העלמה אנדכט מתחפשת לעיוורת עניה, לבושה סחבות, על עיניה משקפיים שחורים ובידה מקל, וילדה קטנה, גם היא לבושה סחבות, מובילה אותה ברחוב ומתחננת לפני עוברים ושבים לקנות ממנה גפרורים כדי שאמה העיוורת והיא לא ירעבו ללחם.
העלמה אנדכט דואגת כמובן לחזור הביתה בעוד מועד, פצפונת נשבעת לשמור סוד, וכך קורה, שכאשר אביה של פצפונת רואה, באחד הימים הנדירים שהוא נמצא בבית את בתו האהובה עומדת בטרקלין היפה בדירתו המפוארת בת עשרת החדרים, פניה אל הקיר והיא מתחננת בקול קורע לב, "אנשים טובים, קנו גפרורים!
אמי המסכנה עיוורת ואין לנו אוכל!" קצת קשה לו להאמין למראה עיניו.
עוד דברים מתרחשים בעלילה, ובסופו של דבר אביה של פצפונת מגלה מה טיבה של האומנת המופקדת על שלום בתו ומיהו ארוסה.
העלמה אנדכט מפוטרת, רוברט השד נתפס בניסיון פריצה לביתה של פצפונת בזכות אנטון וברטה השמנה ונשלח לכלא ואל בית משפחת פוגה באים אנטון ואמו, שהבריאה ממחלתה ותהיה מעתה המטפלת החדשה והנאמנה של פצפונת.
לואיזה "פצפונת" פּוֹגה - בת עשירים.
אנטון גסט - חברהּ העני של פצפונת.
מר פריץ פּוֹגה - מנהל בית-חרושת למקלות הליכה, אביה של פצפונת.
גברת פּוֹגה - אימהּ של פצפונת.
הגברת אנדכט - המטפלת של פצפונת.
פיפקה - כלבהּ של פצפונת.
גוטפריד קלפרביין - בנו של השוער.
גברת גסט - אימו של אנטון.
מר הבּקוס - בעל המספרה.
רוברט השד - בן זוגה של הגברת אנדכט.
מר ברמזר - מורוֹ של אנטון
פּוֹגה Pogge - המילה פוגה בשפה הסקסונית תחתית היא - צפרדע
פיפקה Piefke - בפי העם האוסטרי, המילה משמשת כמילת גנאי המתארת אדם מגרמניה.
פירוש נוסף: בעגה הגרמנית משמשת המילה לכנות אדם כרברבן או חטטן.
קסטנר עיבד את הספר למחזה ב-1932, בו הופיעה בתפקיד פצפונת ילדת הפלא הַנָה מַאיֵרְצָק (לימים השחקנית הבכירה חנה מרון) בת התשע.
פצפונת ואנטון (1953. גרמניה המערבית) — סרט בבימוי תומאס אֵנְגֶל ובהשתתפות זַבִּינֶה אֵגֶרְת בתפקיד פצפונת ופטר פֵלְדְט בתפקיד אנטון.
פצפונת ואנטון (1999. גרמניה) — סרט בבימוי קרולינֶה לינק ובהשתתפות אלה גַיסְלֶר בתפקיד פצפונת ומקס פלדר בתפקיד אנטון.
ב-2009 יצאה בגרמניה גרסת קומיקס של הספר בציוריה של איזבל קרייץ.
הספר יצא לאור בעברית בתרגום מיכאל דק בהוצאת אחיאסף בשנת 2022.
פצצה היא כלי נשק מסוג "מתקן נפץ" העשוי לרוב ממכל מתכתי הממולא בחומר נפץ.
חומר נפץ זה מתפוצץ ויוצר הרס רב, לרוב כתוצאה מהדף ורסיסים.
פיצוץ הפצצה נעשה על ידי מנגנון המכונה מרעום.
המרעום יכול להיות מופעל על ידי קוצב זמן, שלט רחוק או חיישן מסוג כלשהו: חיישן לחץ אטמוספירי (לפיצוץ בגובה מסוים), מכ"ם, חיישן מגע או קרבה (חש את המרחק מהמטרה).
המונח "פצצה" משמש כיום בחוגים המקצועיים לתיאור "פצצות מרגמה" ולתיאור מתקני נפץ "בלתי ממונעים" המוטלים ממטוסים נגד מטרות על פני הקרקע או הים.
יוצאת מכלל זה היא ערכת הפצצה המונחית תוצרת "רפאל", הכוללת מנוע טורבו-סילון מיניאטורי ומערכת דלק פנימית.
מתקני נפץ אחרים בשימוש צבאי הם רימונים, פגזים, מטעני עומק, טילים ומוקשים.
בקרב הציבור הרחב, המונח "פצצה" משמש גם כמילה נרדפת למטען חבלה.
ישנם ארבעה סוגים עיקריים של פצצות (ומספר תת־סוגים):
קונבנציונליות – ממולאות בחומר נפץ.
פצצות מצרר ופיזור – ממולאות בתחמישים, חומרי תבערה, כימיקלים או חומרים אחרים המפוזרים טרם הפגיעה או בעת הפגיעה.
פצצות גרעין – מסתמכות על ביקוע גרעיני או היתוך גרעיני ליצירת הנזק.
פצצה אלקטרומגנטית – מתקן המחולל פעימה אלקטרומגנטית – גל אלקטרומגנטי רגעי בעל עצמה אדירה אשר הורס מערכות אלקטרוניות וחשמליות על ידי השראת עומס יתר.
פעימה זו מושגת על ידי דחיסת שטף מגנטי על ידי פיצוץ חומר נפץ, או על ידי שידור הפעימה ממתח האגור בקבל או סוללת קבלים.
הפצצות הפשוטות, המכונות פצצת שימוש כללי (ש"כ) או "פצצות ברזל", אינן בעלות יכולת הנחיה או יכולת תמרון.
טרם המצאת מחשבי ההפצצה, היה זה תפקידו של המטילן או הטייס לשחרר את הפצצות ברגע הנכון, על מנת לפגוע במטרה.
עם התקדמות המחשבים (בשנות ה-60 של המאה ה-20) ההטלה מתבצעת אוטומטית על ידי מחשב ההפצצה ברגע הנכון, תוך הכללת משתנים רבים – מהירות המטוס, זווית צלילתו, משקל הפצצות וגורמים נוספים.
פצצת דלק-אוויר (חימוש תרמובּארי) מפזרת באוויר ענן של דלק כך שהחמצן שבאוויר המעורב בדלק הופך לנפיץ.
לאחר פיזור הענן, הפצצה מדליקה את ענן תערובת הדלק־אוויר ועל ידי כך מתרחש פיצוץ עוצמתי.
הפיצוץ יוצר גל הדף בטמפרטורה ולחץ גבוהים שנכנס גם מאחרי מחסות.
לאחר הפיצוץ מתכלה החמצן בסביבה הקרובה ונוצר נזק משני שהוא חנק.
פצצה זו יעילה במיוחד נגד בני אדם.
"פצצה חכמה" היא פצצה מונחית שמותקנת עליה ערכת ניווט והנחיה (או שמובנית מראש כ"מערכת פצצה מונחית") להשגת יכולת תמרון של הפצצה למטרתה.
אמנם מדובר במנגנון הדומה למנגנון המשמש בטיל, אך ללא הנעה עצמית.
יכולת התמרון אל המטרה, מוגבלת בהשוואה לטילים.
תנועת התמרון של פצצות חכמות מכונה "דאייה" או "גלישה", והיא מבוצעת באמצעות כנפיים מתקפלות וסנפירים שונים.
הפצצה רבת העוצמה ביותר (שאינה גרעינית) היא הפצצה הרוסית "אבי כל הפצצות" (Father of all bombs), השקולה ל-44 טון TNT.
אחריה באה הפצצה האמריקאית MOAB, שפירושה Massive Ordnance Air Blast ("חימוש נפיץ אווירי מסיבי").
היא שקולה ל-11 טון TNT.
בפי חיילי ארצות הברית היא ידועה גם בשם "Mother of all bombs".
פצעים ונשיקות הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית "מוניקה סקס".
האלבום יצא ב-24 בפברואר 1995 על ידי חברת התקליטים הד ארצי ובהפקתו של חיים שמש ובעיבודים והפקה מוזיקלית של ירמי קפלן.
באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: הסולן יהלי סובול שכתב והלחין את מרבית השירים, פיטר רוט על גיטרות וקולות, שחר אבן צור בתופים, שירה, כלי הקשה וקולות ויוסי חממי על הבס וקולות.
האלבום, אשר יצא 3 שנים אחרי הקמת הלהקה, זכה להצלחה אדירה, הרבה בזכות השיר "מכה אפורה" שהיה שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "פלורנטין".
גם השיר "כל החבר'ה", שנכתב בעקבות פרשת אונס קבוצתי מתוקשרת, זכה להצלחה.
האלבום מכר כ-35 אלף עותקים.
עוד שירים מהדיסק שהתפרסמו במיוחד הם "על הרצפה", "180", "פצעים ונשיקות", "סאן חוזה" ו"עוד פעם".
השיר "רקוויאם לבלונדינית" מכיל אקרוסטיכון כפול חסר.
האותיות הראשונות של שורות השיר מסודרות לפי סדר הא"ב פעמיים: בפעם הראשונה החל מהאות ב', ללא האות ת' ובפעם השנייה מ-א', ללא ל' וללא ת'.
כל מילות השירים נכתבו על ידי יהלי סובול, למעט מילות השיר "180" שנכתב על ידי שחר אבן צור.
יהלי סובול - גיטרות, שירה.
שחר אבן צור - תופים וכלי הקשה, שירה.
פיטר רוט - גיטרות, קולות.
יוסי חממי - גיטרה בס, קולות.
ירמי קפלן - הפקה מוזיקלית, עיבודים.
טל שגב - עיבודים לכלי קשת.
פצצה מלוכלכת היא פצצה קונבנציונלית אשר מוסיפים לה פסולת גרעינית או חומרים רדיואקטיביים על מנת לגרום לזיהום ופאניקה נרחבים.
החשש העיקרי הוא מפני שימוש של ארגוני טרור בפצצות כאלו.
למרות שסביר שהפגיעה בחיים מפצצה כזו לא תעלה בהרבה על הפגיעה מאירועים כדוגמת הפיגוע באוקלהומה סיטי, האפקט הפסיכולוגי והנזק הכלכלי יהיו גדולים בהרבה.
נכון להיום, למרות מספר ניסיונות של שימוש בנשק לא קונבנציונלי על ידי קבוצות טרור, (כדוגמת כת אום שינריקיו ביפן) לא נמצאו ראיות משכנעות שלקבוצות טרור יש פצצות כאלו ולא נעשה בהן שימוש.
פצצה מתקתקת הוא השם הנפוץ לניסוי מחשבתי במוסר העוסק בשאלת הצדקת עינויים במקרה בו העינויים יצילו חיי אדם.
בישראל משמש המושג להצדקת שימוש בצעדים חריגים דוגמת סיכול ממוקד ולחץ פיזי מתון כדי למנוע פעולת טרור העומדת להתרחש.
בידי הרשויות עצור אדם היודע כי עומדת להתרחש פעולת טרור שתגבה קורבנות רבים.
נתון כי אדם זה יגלה את המידע הנחוץ למניעת פעולת הטרור אך ורק אם יעבור עינויים.
נשאלת השאלה: האם יש לענות אותו?
במערכת הביטחון הישראלית המונח משמש לציון אירוע חבלני ספציפי העומד להתרחש בזמן הקרוב אשר יש לעשות כל מאמץ על מנת לסכלו, וכן בהתייחסות למחבל העומד לבצע פעולת טרור בזמן הקרוב.
בעקבות טענות על שימוש בלתי מבוקר בעינויים במהלך חקירתם של עצירים פלסטינים על ידי השב"כ, הוקמה ועדת לנדוי, שפרסמה בשנת 1987 דו"ח ונועדה לקבוע קריטריונים לשימוש באמצעי חקירה זה.
עיקר הדו"ח: התרת שימוש בלחץ פיזי מתון בחקירות, והגמשה של הכללים כאשר מדובר בחקירה העוסקת ב"פצצה מתקתקת".
בפסק דין של בג"ץ משנת 1999 נקבע שאמצעים אלו אינם חוקיים, אולם במקרים שבהם יוכח ששימשו לסיכול פיגוע צפוי, הצורך בהם עשוי להצדיק הימנעות מנקיטת צעדים נגד החוקרים.
ההחלטה על הפעלת הנוהל מתקבלת בהתייעצות עם ראש השירות ונמסרת עליה הודעה ליועץ המשפטי לממשלה.
בעקבות השימוש שנעשה בו בדיווחים באמצעי התקשורת חלחל הביטוי בהשאלה אל שפת היומיום כמטבע לשון, ומשמעותו הורחבה לתיאור מצבים הרי אסון מסוגים שונים העתידים לקרות.
בדצמבר 2015 נחקרו שלושה חשודים יהודים בהצתת בית משפחת דוואבשה בדומא בנוהל פצצה מתקתקת, שימוש ראשון בנוהל בישראל בחקירת יהודים.
במקרה זה ספג השימוש ביקורת שלפיה מדובר בהרחבת הגדרתו המקורית של המונח.
פַּצֶּלֶת הַשָּׂדֶה (מגרמנית פֶלְדְשְׁפָּט (Feldspat) Feld – שדה, Spat – סלע שאינו מכיל מחצב) היא משפחה של מינרלים, אחת מקבוצות המינרלים החשובות ביותר שמהם בנויים סלעי היסוד.
הקבוצה קרויה בעברית גם קבוצת הפלדספּרים (שמה באנגלית) וגם פלדספטים.
עד כ-60% מקרום כדור הארץ בנוי מפצלות השדה.
פצלות השדה מתגבשות ממאגמה הן בסלעי תהום (סלעים פלוטוניים) הן בסלעי פרץ (סלעים וולקניים).
פצלות השדה מצויות גם בסוגים רבים של סלעים מותמרים וסלעי משקע.
ההרכב הכללי של הקבוצה הוא Ba,Ca,Na,K,NH4)(Al,B,Si)4O8).
כאשר מופיע יסוד אחד מכל קבוצה בסוגריים באותו יחס לקבוצות האחרות.
פלדספר מתגבש במערכת הגבישית המונוקלינית או הטריקלינית ומשתייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטיים.
הוא בעל קשיות של 6 עד 6.5 בסולם מוס ומופיע במגוון רחב של צבעים החל מחסר צבע, דרך לבן, ורוד, ירוק, כחול ועד חום.
צבע השרטוט שלו הוא לבן.
קבוצת פצלות השדה מכילה מינרלים סיליקטיים במבנה תלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט, סיליקטים במבנה מרחבי.
כמו הקוורץ, בנויים מינרלים אלו מארבעה טטרהדרונים, אלא שבקוורץ כל הטטרהדרונים בנויים מ-SiO4, ואילו בפצלת השדה מחליף אטום אלומיניום את אטום הצורן באחד או בשניים מן הטטרהדרונים.
משום שהצורן הוא ארבע־ערכי ואילו האלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי בדמות קטיון כדוגמת אשלגן, נתרן וסידן.
הפלדספרים מתחלקים לשלוש קבוצות עיקריות:
נוסחת המבנה הכימי שלו היא KAlSi3O8. מדובר בקבוצת מינרלים חשובים בקבוצת הטקטוסיליקטים.
מקור השם אורתוקלז ביוונית: "שבירה ישרה" וזאת מכיוון ששתי הפצילויות שלו ניצבות זו לזו.
קשיותו היא 6, משקלו הסגולי 2.56–2.58 והוא ניחן בברק זגוגיתי או פנינתי.
הוא המרכיב העיקרי של גרניט ושל סלעים מאגמטיים פלסיים אחרים.
הוא נמצא לעיתים בתמיסה מוצקה בין שני מרכיבי הקצה.
מיוונית: "שבירה נטויה" בגלל זוויות הפצילות שלו.
בקבוצת הפלגיוקלזים קיימים מרכיבי הקצה אלביט NaAlSi3O8 ואנורתיט CaAi2lSi2O8. בעל אחוז גבוה של סידן ונתרן.
מינרלים המורכבים משלושת המרכיבים: אלקלי-פלדספר, אלביט, אנורתיט ביחסים שונים.
אורתוקלז – סיליקט אשלגן-אלומיניום מונוקליני KAlSi3O8
מיקרוקלין – גם הוא סיליקט אשלגן-אלומיניום טריקליני KAlSi3O8
אמאזוניט – סוג נדיר של מיקרוקלין בעל צבע ירוק.
פלגיוקלז – שורה איזומורפית, כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן של מינרלים המתחילה במינרל אלביט שנוסחתו NaAlSi3O8, שבו מספק קטיון נתרן את הפיצוי החשמלי, ומסתיימת במינרל אנורתיט שנוסחתו CaAl2Si2O8, שבו מחליפים שני אטומי אלומיניום מחצית מכמות אטומי הצורן בארבעת הטטרהדרונים ולכן נדרש פיצוי חשמלי של קטיון סידן שהוא דו־ערכי.
הפלדספרים מופיעים לרוב בצורת גבישים בעלי צורה לוחית, שורתית, ולעיתים קרובות כגבישים תאומים (twinned).
הם מופיעים בשלוש קבוצות הסלעים: סלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע.
סוג הפלדספר שיימצא בסלע מאגמטי נתון תלוי בהרכב הכימי, בטמפרטורה ובנתך המקורי.
אלקלי-פלדספר נמצאים בטמפרטורות נמוכות יחסית במאגמה עשירה בסיליקה, שבונה את הסלעים גרניט וריוליט לאחר התגבשותה.
לעומת זאת אם הנתך בעל אחוז סיליקה נמוך ומתגבש בטמפרטורות גבוהות יחסית, יתגבשו פלגיוקלזים, שבונים סלעים כמו גברו ובזלת.
וריאציות מסוימות של פלדספר כמו לברדוריט ואורתוקלז יכולות לשמש אבני חן לתכשיטים כאשר הן באיכות גבוהה.
פלדספר, נוסף על קאולין וקוורץ, הוא מרכיב חשוב בהכנת פורצלן.
פלדספר טהור במיוחד משמש להכנת סתימות וציפוי לשיניים מלאכותיות.
בתהליך הזה טוחנים, מנקים ושורפים את המינרל.
בתהליך לא מעורבים תהליכים כימיים.
התוצר הקרמי של התהליך הוא בעל תכונות פיזיקליות דומות מאוד לחומר שממנו עשויות שיניים טבעיות.
פלדספר משמש גם בתיארוך אופטי במדעי כדור הארץ וארכאולוגיה והוא מרכיב חשוב בתעשיית הקרמיקה והגאופולימרים.
פצצה אלקטרומגנטית היא מתקן המחולל פעימה אלקטרומגנטית - גל אלקטרומגנטי רגעי בעל עצמה אדירה אשר הורס מערכות אלקטרוניות וחשמליות על ידי השראת עומס יתר.
כמו כל פצצה, ניתן להפעיל פצצה אלקטרומגנטית בהשהייה, להטיל אותה ממטוס או לשגר אותה כראש קרב של טיל או רקטה.
ישנם סוגים שונים של פצצות אלקטרומגנטיות המבוססים על דרכים שונות לחולל פעימה אלקטרומגנטית: דחיסת שטף מגנטי על ידי חומרי נפץ, או שידור הפעימה ממתח האגור בקבל או סוללת קבלים (מחולל מרקס), מתקן זה יכול להיות רב פעמי.
יתרה מזאת, כל פצצת גרעין יוצרת גם פעימה אלקטרומגנטית כתופעת לוואי, ופיצוץ גרעיני מעל האטמוספירה מלווה בפעימה גדולה במיוחד המסוגלת לכסות יבשת שלמה ללא גרימת הנזק מהביקוע עצמו (הנזק שהיה נגרם מפיצוץ מעל פני האדמה), ובכך מהווה פצצה אלקטרומגנטית.
במקרה כזה יש חשיבות לשדה המגנטי של כדור הארץ: הנשק יעיל יותר באזורים של כדור הארץ בהם השדה המגנטי חזק יותר, והפעימה מתפשטת לכיוון צפון פחות מאשר ליתר הכיוונים.
מנגנון הנזק העיקרי כתוצאה מפעימה אלקטרומגנטית הפוגעת במעגל חשמלי מתואר בצורה הבאה: הפעימה האלקטרומגנטית החזקה שיוצרת הפצצה משרה שדה אלקטרומגנטי חזק ביותר.
שדה זה יוצר בתורו מפלי מתח גבוהים מאוד, על פני מרחקים קטנים מאוד, במקטעי הולכה שבמעגל החשמלי המותקף.
מפלי מתח אלה גורמים לזרמים חזקים מאוד במקטעי ההולכה שבמעגל והחום הרב שנוצר עקב הזרמים הללו גורם למקטעי ההולכה לנזק הרסני.
מסיבה זו רכיבי אלקטרוניקה זעירים, פסי הולכה במעגלים מודפסים ומעגלים משולבים הופכים פגיעים במיוחד.
מבטחים כלל אינם יעילים כהגנה על מעגלים אלקטרוניים במקרה של פעימה אלקטרומגנטית משום שעומס היתר מושרה בבת אחת ובכמה מקומות שונים במעגל ולא רק בכניסת הזרם למעגל, שאותה יכול המבטח לנתק.
כלוב פאראדיי גם הוא אינו יעיל כהגנה מלאה מפני פעימה אלקטרומגנטית.
הסיבה לכך היא שכלוב פאראדיי אידיאלי הוא תאורטי בלבד ולא ניתן לבנות במציאות כלוב שכזה, שיעצור חדירה של 100% מהקרינה האלקטרומגנטית.
הבעיה ב"איטום" כנגד הקרינה נמצאת בעיקר בנקודות חיבור של יריעות המתכת המרכיבות את הכלוב.
בנקודות חיבור אלה, גם אם מדובר בהלחמה ובוודאי אם מדובר בסימרור, נוצרת זליגה של קרינה המצליחה לחדור לפנים הכלוב.
מאחר שפצצות אלקטרומגנטיות נועדו מראש לגרום נזק ועוצמת הקרינה האלקטרומגנטית שהן יוצרות חזקה וממוקדת, הרי שדי בזליגות אלה כדי לגרום לנזק במעגלים החשמליים ובאלקטרוניקה עדינה, שנמצאים בתוך כלוב הפאראדיי.
בימי המלחמה הקרה נעשו מאמצים מצד ארצות הברית וברית המועצות לפתח פצצות אלקטרומגנטיות, וכן למגן את צבאותיהן ומתקני תשתית אסטרטגיים כנגד הפעימה האלקטרומגנטית המשתחררת במקרה של הפעלת פצצה כזאת.
גם כיום ישנן מערכות הגנה מפני פעימה אלקטרומגנטית המיועדות לכלים צבאיים.
פצצות אלקטרומגנטיות הופיעו במספר ספרים, סרטים ומשחקי וידאו, אך במציאות לא תועד שימוש בהן באף מלחמה (אם כי היו דיווחים בלתי מאומתים על שימוש שכזה במלחמת המפרץ הראשונה).
לפי הוושינגטון פוסט במהלך מבצע עם כלביא, ישראל סיכלה את פיתוחה של פצצה אלקטרומגנטית באיראן.
במחשבים, פצצת ZIP היא שיטה לתקיפת מערכות מחשוב המכילות מנגנונים לפתיחת קבצים מכווצים.
התקיפה מתבססת על קובץ דחוס בעל נפח קטן, אשר בעת פתיחתו נפרש לקובץ בעל נפח גדול במיוחד.
מטרת התקיפה היא להעמיס על המערכת אשר פתחה את הקובץ הדחוס בצורה כה רבה, עד להשבתת המערכת, לכן מתקפה זו מסווגת כהתקפת מניעת שירות (DOS).
שיטה זו מיועדת לפגוע במערכות הפותחות וסורקות קבצים דחוסים, לדוגמה מערכות אנטי-וירוס, Application Gateway מסוגים מסוימים וכן מערכות שונות המאפשרות להעלות אליהן את המידע בצורה דחוסה.
שיטות הדחיסה הפופולריות מאפשרות לדחוס קבצים בגדלים עצומים במספר קילו-בתים נמוך לאין שיעור.
לדוגמה, קובץ טקסט פשוט שיכיל 10,000 תווים זהים (לדוגמה, האות "A") ישקול כמשקל 10,000 תווים בפועל, אך בדחיסה ברמה גבוהה הקובץ ירשם בתור "10000A", כלומר, ייצוג בודד של התו בתוספת מספר המייצג את כמות הופעותיו בקובץ.
צורה זו מאפשרת לדחוס קבצים בגודל לא פרופורציונלי ביחס ליכולת ההכלה של המחשב, השרת או התוכנה המותקפים.
השיטה הייתה בשימוש עוד מימי ה-BBS אך מאז מרבית תוכנות האנטי-וירוס יכולות לזהות אם קובץ ZIP הוא פצצת ZIP ולהימנע מפתיחתו.
דוגמה מוכרת לפצצת ZIP הייתה הקובץ , שגודלו המכווץ היה 42 קילו-בתים בלבד, אך כאשר הוא נפרס הוא הכיל כ-4.5 פטה-בתים לאחר פתיחת הכיווץ - כמות גדולה מדי אפילו למערכות מחשבים של העשור השני של המאה ה-21.
פצצה געשית היא צבר של לבה, טיפה געשית גדולה – בקוטר של יותר מ-64 מ"מ – הנפלטת מהר געש בעת התפרצות געשית באמצעות מזרקת לבה.
הטיפה המותכת גדולה יחסית, ולכן נקרש קרומה החיצוני בעת מעופה בשל מגעו עם האוויר, בעוד תוכנה נותר מותך.
פצצות געשיות הן המרכיב העיקרי בסלע הפירוקלסטי אגלומרט, וקוטרן יכול להגיע אף לכמה מטרים.
הכינוי "פצצה" נובע מנטייתן של חלק מהן להתפוצץ בנופלן על הקרקע, כשתוכנן הנוזלי ניתז לכל עבר.
הלבה הצמיגה נקרעת לטיפות געשיות – הגדולות בהן נקראות פצצות געשיות.
בנפלן על הקרקע עשויות הפצצות להיצמד זו לזו בעודן חמות ורכות, וכאשר הן מתקררות ומתגבשות הן הופכות לסלע אגלומרט.
הטיפות נזרקות למרחקים שונים מן הלוע: החלקיקים הגדולים יותר יפלו קרוב אל הלוע, והחלקיקים הקטנים יותר יפלו במרחק גדול יותר ממנו.
מרכיב נוסף בקביעת מרחק הנפילה הוא עוצמת ההתפרצות: ככל שההתפרצות עזה יותר, כך יגדל מרחק הנפילה – העשוי להגיע לכמה קילומטרים.
בהתפרצות שהתרחשה ב-1935 בהר אסאמה ביפן נפלטו פצצות בקוטר 5–6 מטרים למרחק של 600 מטרים מן הלוע.
גודלן הרב ונטייתן להתפוצץ הופכות את הפצצות לגורם סיכון משמעותי לגרימת פציעות קשות ואף למוות.
בשנת 1993 התפרץ גלראס – הר געש מורכב באנדים הקולומביאנים.
שישה אנשים נהרגו ונוספים נפצעו קשה כתוצאה מפצצות געשיות שנפלטו בהתפרצות.
סיכון נוסף נובע מהתפוצצות הנובעת מלחץ רב המופעל על גזים הכלואים בלבה המותכת, אם כי אירועים כאלה אינם תכופים ומוגבלים בעיקר לפצצות במרקם "קרום לחם".
מעט מן הפצצות נקרשות לפני שהן נופלות על הקרקע, ומרביתן מקבלות צורות אווירודינמיות מגוונות בהיותן באוויר.
צורות אלה מושפעות מדרגת צמיגותן – גם בשהותן באוויר וגם לאחר נפילתן.
"קרום לחם" הוא מרקם חיצוני מבוקע, המורכב מרשת של סדקים – בדומה לקרום של לחם.
מרקם זה נוצר לאחר שהקרום החיצוני נקרש, ומתהווה מהיווצרות בועות גז בחלק הפנימי המותך.
אלה גורמות לתפיחת הלבה הנוזלית עדיין ולקריעת הקרום החיצוני הפריך.
כשהלחץ הפנימי מבקע את הקרום, עשוי חלק מהנתך להידחק החוצה בשני אופנים:
דמעה – הנתך מותח את הקרום בנקודה אחת ונדחק החוצה, תוך יצירת צורת דמעה מוארכת.
מילוי עוגה – הנתך מותח את הקרום באופן שווה, ונדחק החוצה מבעד לסדקים כקרם צמיג.
המבנה המכונה "עוגת פרה" או "צואת פרה" נוצר בפצצות געשיות שנפלו על הקרקע מגובה לא רב בעודן מותכות.
בנפילתן הן מקבלות מבנה שטוח, ובו בליטות הנובעות מזרימה שהתקיימה בנתך בטרם נקרש.
פצצות אלה קיבלו את כינויין בשל דמיונן למבנה של צואת פרות.
סוג של "עוגת פרה" נקרא "פצצת סיגים" (slag bomb), בשל דמיונו לסיגי מתכת.
מרקמן הפנימי של פצצות אלה נקבובי ועדין מאוד, כמעט זכוכיתי.
הן נוצרות כאשר נתך נופל על הקרקע ומתקיימת זרימה בחלקו הפנימי – בעוד החלק החיצוני מתחיל להיקרש.
כפי שמציינים השמות, מדובר בפצצות במבנה גלילי או כרצועות הנוצרות כאשר מאגמה נוזלית נפלטת בצברים מוארכים.
מבנים אלה נקרשים באוויר ונשברים לפיסות הנופלות לקרקע.
חתכי רוחב במבנים אלה הם מעוגלים בגלילים ומוארכים בסרטים.
מרקמם החיצוני חרוץ לאורך בשל מתיחה בשלב ההתקרשות.
פצצות כדוריות נוצרות ממאגמה נוזלית, כשהגורם העיקרי לצורתן הכדורית הוא מתח פנים.
פצצות מסוג זה עשויות להתפתח לפצצות מסוג "קרום לחם".
לפצצות אלה צורת שקד או כישור, והן מתחילות את דרכן כפצצות כדוריות.
במהלך מעופן הן מסתובבות באוויר ונמתחות לאורכן.
כאשר המתיחה אינה אחידה, עשוי קרומן החיצוני להיות חלק בצד אחד – על פי רוב החלק העליון בעת הפליטה, וחרוץ בצדו השני כתוצאה מן המתיחה.
במקרה כזה ייראה בין שני החלקים מעין "תפר" שטוח.
סוג של פצצות שקדיות הן פצצות מפותלות, הנוצרות כאשר צבר הלבה מסתובב באוויר, מתפתל ומתגבש בפיתול.
התוצאה תהיה בליטה תפוחה במרכז ורצועות מתוחות בסיבוב בשני קצוות.
פצצות אלה נוצרות כאשר לבה נוזלית נפלטת כשהיא עוטפת חומר מוצק – לבה קרושה או קסנולית.
"גלעין" הפצצה יהיה תמיד מבוגר מן הלבה העוטפת אותו.
הפצצות נוצרות כאשר החומר המוצק נפלט ביחד עם הלבה או נאסף על ידי סמוך לשולי צינור ההזנה או הלוע.
פצצות אלה דומות בצורתן לפצצות שקדיות או מפותלות.
פצצות שהתפוצצו לאחר שנפלו לקרקע וקרומן החיצוני נבקע נקראות "פצצות התפוצצות".
שרידי השכבות החיצוניות שלהן ידמו למבנה המקורי של הפצצות – למשל שקדי או כדורי.
במרכזן ייוותר חלל לאחר שהלבה ניתזה מתוך הפצצה.
פצפוצי אורז או אורז תפוח הוא סוג נפוץ של מאכל העשוי מגרגירי אורז שחוממו עד להתפקעות מעטפת הגרגיר תחת לחץ הקיטור אשר נוצר בתוכו.
התפקעותו של הגרגיר ושחרור לחץ הקיטור שבו מתפיחה את תוכן הגרגיר ויוצרת מרקם אוורירי בצורה אופיינית.
חימום הגרגירים נעשה באמצעות חימום בסיר בישול או בתנור מיקרוגל.
שימוש בפצפוצי אורז נפוץ במגדנאות, בדגני בוקר ובמטבח דיאטטי.
בהודו, בבנגלדש ובנפאל זהו אוכל רחוב פופולרי.
בקוריאה פצפוצי אורז קרויים טוויבאפ (튀밥) ומשמשים להכנת חטיפים מקומיים.
בארצות הברית, באירופה ובישראל פצפוצי אורז משמשים כדגני בוקר, ונאכלים בתוספת חלב או תחליפי חלב.
כמו כן מטעם מרכז רבני אירופה כתבו שחלק מתהליך הכנת פצפוצי אורז הוא בישולם:
אולם, הרב אברהם יוסף כתב: "המציאות אינה כדבריהם, האורז אינו עובר תהליך בישול אלא שריה במים למשך זמן ואחר כך קליה והתפחה כעין הפרכיות, ולכן ברכתם האדמה.".
מעבר לשאלת הבישול היו שהעלו שאלות לגבי חומר הגלם ממנו מיוצרים פצפוצי האורז.
למשל, יש פוסקים שכתבו שאם פצפוצי האורז הם מאורז מלא בלבד ברכתם "בורא פרי האדמה", כי אין דרך אכילה בכך.
בנוסף, הובא בשם הרב פיינשטיין שכאשר פצפוצי האורז נעשים מקליפות יש לברך עליהם "שהכל".
פצעי בגרות הוא רומן אוטוביוגרפי בחלקו, מאת חנוך ברטוב, המתאר את שלושת החודשים בהם שוהה הגיבור, אלישע קרוק, בן דמותו של המחבר, באירופה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה במסגרת שירותו כחייל בבריגדה היהודית.
הספר, שהוא הראשון שנכתב מבין ארבעה המתארים את תהליך התבגרותו של נער יליד ארץ ישראל (אך לא הראשון כרונולוגית), ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 1965, פעם נוספת בהוצאת ספרית מעריב בשנת 1988, ושוב בהוצאת הספריה החדשה בשנת 2011 עם אחרית דבר מאת אבנר הולצמן, וזיכה את ברטוב בפרס שלונסקי.
קרוק, בן מושבה בארץ ישראל של ימי המנדט הבריטי מתגייס לבריגדה בשלהי מלחמת העולם השנייה, נשלח עם פלוגתו לאיטליה, ומשם ממשיך לגרמניה הכבושה כחלק מארגון "הבריחה".
הספר נפתח ביום הניצחון באירופה במאי 1945 ועיקרו תיאורים חיצוניים ונפשיים של מאורעות דרמטיים אשר, לדברי המחבר, שינו את חייו והפכוהו לאדם אחר.
בלב החוויות המסעירות נמצא המפגש של החיילים עם שארית הפליטה, משוחררי מחנות הריכוז המעוררים בחייל הצעיר תערובת רגשות מסחררת של גועל וחמלה, זעם איום, תחושת שליחות ומשמעות לצד חידלון הקורעת אותו בין זהותו כיהודי (אח לאותן דמויות גלותיות ואומללות) לזהותו כ"צבר" (אדם חזק וחדש).
ציר אחר הוא הרצון והתכנונים המפורטים לנקם בנאצים ובגרמנים בכלל.
שיאו של ציר זה, שהוא האנטי-קליימקס בו מסתיים הספר הוא ההכרה שאין אפשרות ותוחלת בנקם.
המחבר וחבריו מבינים שכבני אנוש וכיהודים אינם מסוגלים ואינם חפצים בהרג, שעם בואו של רגע הנקם "בן רגע נמחו כל המנוני השנאה ושבתי להיות בנו של אבא.
עכשיו אני יודע, אלה אנחנו, נידונים להתהלך עם צלם ה' על מצחנו כמו אות קין".
בנוסף ובמקביל לחוויות המטלטלות פוקדות את המחבר ואת חבריו חוויות ההתבגרות המינית וההתמודדויות של כל חברת נערים בני 18, הממשיכות להסעירם גם בלב אירופה ההרוסה.
לדברי אלי אשד, היה זה הספר הראשון בו הוצגה באופן ישיר ההתמודדות החזיתית של הצבר הארץ ישראלי עם היהודים ניצולי השואה.
הספר תורגם לאנגלית בשם "The Brigade".
היצירה מתארת את חוסר האונים הנורא של חיילי הבריגדה היהודית בייחס לאוכלוסייה הגרמנית המובסת.
חוסר אונים זה נבע גם מהתנהלות המפקדים הבריטים, שביקשו להחניק כל עימות עם הגרמנים לאחר הניצחון במלחמה, אך לאחר מכן בעיקר בשל התחושה שהתפתחה בקרב החיילים, שלפיה אין בעולם הזה אפשרות לנקמה הולמת על השואה.
פגיעה מבודדת ברכוש או אף בגוף היא חסרת תוחלת: היא לא תקים את המתים לתחייה וגם לא תאדיר את כבוד עם ישראל.
עם זאת, מרכז הכובד של היצירה הוא במפגש הראשוני של חיילי הבריגדה עם הניצולים, שגם לו מנסים המפקדים הבריטים להפריע.
גם כאן הפרעות אלה אינן הקושי העיקרי, הנעוץ דווקא בהיבטים הסבוכים-רגשיים לקראת המפגש ובעקבותיו.
למרות התרגשותו לקראת המפגש, הגיבור חש דחייה מהמפגש עם המון האדם המוזנח, החולה ולבוש הבלואים – ולמרות תחושת הבושה בגין תחושות אלה, המתפתחות אצלו, זרות נוראה סוגרת אותו מפני הניצולים.
שיא הסיוט, בהקשר זה, מתבטא בשיחה המתפתחת בין הגיבור לבין פליט צעיר, המתגלה כקרוב משפחה רחוק – אך כניצול שהצליח לשרוד בחיים בשל עבודתו בקרמטוריום של מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
הגיבור מתמלא פחד מפני השתייכותו לניצול זה ומבקש רק לברוח מהמקום.
את מורכבות הסיטואציה תיארה מבקרת הספרות גיטה אבינור, בציינה:
פצצה קופצת היא פצצה המעוצבת כך שתקפץ על פני המים לעבר המטרה.
מסלול הפצצה מחושב כך שתימנע ממכשולים מימיים כמו רשתות טורפדו, ומאפשר לקבוע מראש את מהירות הפגיעה ואת תזמון הפיצוץ, בדומה לפצצת עומק.
פצצות קופצות פותחו על ידי ברנס ווליס במהלך מלחמת העולם השנייה.
הפצצות נועדו לקפוץ על פני המים בדומה לזריקת אבנים שטוחות על פני אגם, ובכך לעקוף את רשתות ההגנה של הסכרים הגרמניים.
הרעיון נולד מתוך צורך ליצור פיצוץ מדויק ומתוזמן ליד קירות הסכר בעומק מסוים מתחת לפני המים.
המטרה הייתה לגרום להרס מקסימלי ולשטף מים שיפגעו בתשתיות תעשייתיות.
אפקט של פיצוץ כזה דומה לפיצוץ פצצת גרנד סלאם או טולבוי, שגם את שתיהן הוא המציא.
פיתוח הפצצות כלל ניסויים עם מרבלות וכדורי גולף, כדי להבין את התנועה האופטימלית של הפצצה על פני המים.
כדי להבטיח שהפצצה תישאר יציבה בזמן הקפיצה, הוסיפו לפצצה ספין אחורי (Backspin), מה שגרם לה להתרומם מעל המים ולחזור למשטח בעדינות יחסית.
פצצות אלו, הידועות כ"פצצות תחזוקה" (Upkeep), שימשו בהצלחה במבצע נזיפה, שהתרחש במאי 1943 וגרם להרס משמעותי לסכרים במוהן ואדר.
מבצע נזיפה עצמו היה פעולה מסוכנת ומורכבת, שבוצעה על ידי טייסת 617 של חיל האוויר המלכותי.
המטוסים השתמשו בפצצות הקופצות כדי לפגוע בסכרים במטרה להציף את חבל הרוהר ולפגוע בכושר הייצור התעשייתי של גרמניה הנאצית.
ההצלחה של המבצע נזקפה לזכותו של ברנס ווליס והצוותים שהפעילו את הפצצות בגובה נמוך ובמהירות גבוהה כדי להשיג את התוצאות הרצויות.
פצץ הוא מכשיר ידני אשר ממיר אנרגיה מכנית לאנרגיה חשמלית.
אנרגיה זו יוצרת זרם חשמלי שנשלח באמצעות זוג חוטי חשמל למרחק כדי לבצע פיצוץ מטעני נפץ.
תנועת הידית, אם בצורה סיבובית או קווית ישרה (תלוי בסוג הפצץ), גורמת לתנועת שני גופים המלופפים בחוטי נחושת, אחד בסמוך לשני.
תנועה זו גורמת ליצירת השראה של שדה אלקטרומגנטי, שמביא ליצירת זרם חשמלי, על בסיס עיקרון הגנרטור או הדינמו.
בחלקו העליון של המכשיר בולטת מימין ידית ההפעלה.
חלקה העליון עשוי עץ והציר המסובב ממתכת.
הידית ניתנת להפרדה מהמכשיר ומחוברת אליו בעזרת שרשרת מתכת באורך של כ-10 ס"מ.
אורכו של ציר מתכת הידית הוא כ-8 ס"מ, וקוטרו 13 מ"מ.
בצד אחד ישנו חריץ המוליך את הידית בצורה אחידה לתוך הדינמו שבתוך הקופסה.
מעל המכשיר מוצמדת רצועת עור סטנדרטית לנשיאה, באורך של 45 ס"מ וברוחב של 1.8 ס"מ.
בקצה רצועת העור, שני חריצים המאפשרים את הצמדת הרצועה למכשיר, באמצעות שני כפתורי מתכת הבולטים משני צידי המכשיר בחלקו העליון.
מצד שמאל ניתן להבחין בשני אומים מחורצים ממתכת, המסתובבים על הברגה ומשמשים לחיבור והידוק חוטי החשמל.
המכשיר בנוי בתוך קופסת מתכת ושוקל כ-2 ק"ג.
גובה המכשיר הוא כ-21 ס"מ ורוחבו 9.5 ס"מ.
קופסת המתכת עשויה מברונזה וצבועה בשחור.
בצידו של המכשיר הוצמדה פחית מוטבעת עם כל הפרטים הטכניים של המכשיר, כולל שם היצרן.
לאחר שהחבלן הציב את מטעני הנפץ לפי תכנון קודם, הוא מכניס לתוכם נפצים חשמליים המחוברים לחוטי חשמל.
את החוטים הוא פורס למרחק בטוח ממקום הפיצוץ, ורק אז מחבר את קצותיהם לשתי היציאות המיוחדות של הפצץ.
ברגע שהכול מוכן לפיצוץ, מסובב החבלן את הידית וכך גורם ליצירת זרם שעובר דרך החוטים אל המטענים ומפוצץ אותם.
כאשר מטען אחד מחובר לפצץ, יספיק חצי סיבוב של הידית להפעילו.
כשמדובר במספר מטענים עם מספר כבלים, יהיה על המפעיל לבצע מספר חצאי סיבובים של הידית (מה שמוגדר באנגלית כ-Single shot או Double shot).
מכשיר כזה מסוג Cap 10 בנוי להפעיל עד 10 מטענים.
ככלל קיימים שני סוגים: כאלה שיוצרים זרם באמצעות ידית לחיצה שנעה בקו ישר מלמעלה למטה, וכאלה שיוצרים זרם באמצעות תנועה סיבובית על ידי סיבוב הידית.
פרט לכך ידועים שני דגמים שנועדו לפוצץ מספר שונה של מטענים:
מכשיר קטן שנקרא CAP 10 שיועד לפוצץ עד 10 מטענים.
מכשיר גדול שנקרא 30 CAP שיועד לפוצץ עד 30 מטענים.
מכשיר ה-CAP 10 הועדף בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הנחתים והצנחנים האמריקאים עקב גדלו ומשקלו הקטן יחסית והם נהגו להכניסו לכיס.
בישראל היה מספר מוגבל של המכשירים הקטנים מסוג CAP 10 ואלו היו יקרי המציאות לחבלנים.
היו גם מכשירים גדולים מתוצרת בריטית מסוג CAP-30.
פצצה על טנק הוא סרט פולחן מסוג מדע בדיוני, פעולה וקומדיה שיצא בשנת 1995, בבימויה של רייצ'ל טלליי.
הסרט מבוסס על סדרת הקומיקס הבריטית הפוסט-אפוקליפטית "נערת הטנק" של אלן מרטין וג'יימי היולט שפורסמה במקור במגזין "דדליין".
בסרט מככבים לורי פטי, נעמי ווטס, Ice-T ומלקולם מקדואל.
העלילה מתרחשת באוסטרליה, שנים לאחר אסון מסיבי, שהשאיר את הארץ במצב של הרס ובצורת.
נערת הטנק (פטי), נערת הסילון (ווטס) וחיילי-על מהונדסים גנטית שנקראים "Rippers" (המרטשים) נלחמים בחברת "מים וחשמל", תאגיד דכאני בראשות קסלי (מקדואל).
לאחר שקראה מהדורה של הקומיקס אותו קיבלה במתנה, טלליי פנתה למו"ל כדי לקבל אישור לעבדו לקולנוע.
היא בחרה בקתרין הארדוויק כמעצבת האמנותית, ועבדה באופן הדוק עם המחברים מרטין והיולט במהלך עשיית הסרט.
הסרט צולם בעיקר בווייט סאנדס שבניו מקסיקו, ובטוסון שבאריזונה.
פסקול הסרט, אשר זכה לשבחים, הורכב על ידי קורטני לאב.
מבחינה כלכלית הסרט כשל, והחזיר בקופות רק כ-6 מיליון דולר מתוך עלות של 25 מיליון דולר.
הביקורות היו בינוניות עד גרועות, ומרטין והיוליט העידו על חוויות שליליות במהלך העבודה על הסרט.
טלליי תלתה חלק מהתגובות השליליות בעריכות מטעם האולפנים, שעליהן לא הייתה לה שליטה.
למרות חוסר ההצלחה בעת היציאה לאקרנים, זכה הסרט במהלך הזמן לאהדה רבה בשל תכניו הפמיניסטיים.
הוא הפך לסרט פולחן בקרב תת-תרבות הריוט גירל, תנועת פאנק פמיניסטית מחתרתית בארצות הברית.
ב-2022 פוגע כוכב שביט בכדור הארץ וגורם ל-11 שנות בצורת.
ב-2033 מעט המים שנותרו מוחזקים על ידי תאגיד מים וחשמל (W&P) בראשות קסלי (מלקולם מקדואל).
התאגיד משתמש במים כדי לשלוט באוכלוסייה.
רבקה באק – "נערת הטנק" (לורי פטי) – היא חברה בקומונה באאוטבק האוסטרלי המפעילה את באר המים האחרונה שאינה ברשות התאגיד.
בהתקפה על הקומונה, הורגים חיילי התאגיד את בן זוגה של נערת הטנק, ריצ'רד (בריאן וימר), וחוטפים אותה ואת חברתה הצעירה סאם (סטייסי לין רמסאוור).
במקום להרוג אותה, קסלי מענה ומשעבד את נערת הטנק שמתריסה נגדו.
נערת הסילון (נעמי ווטס) היא מכונאית סילון מוכשרת, אך מופנמת.
היא ויתרה כבר מזמן על כל ניסיון לברוח מהתאגיד, ומעודדת את נערת הטנק לפעול כמוה ולעורר פחות בעיות עבור שוביהן, אך נערת הטנק מסרבת.
בתוך העינויים שהם מעבירים אותה, אנשי התאגיד דוחפים אותה לתוך צינור ארוך, וממלאים אותו במים.
קבוצת "המרטשים" המסתוריים תוקפים את מתחם התאגיד, ובורחים לפני שהבחינו בהם.
קסלי משתמש בנערת הטנק כדי לפתות את המרטשים לתוך שטח פתוח, אבל התנהלות הדברים אינה לפי תכנונו: קסלי נפצע ושתי הנערות מצליחות לברוח.
נערת הסילון גונבת מטוס קרב של התאגיד, ונערת הטנק גונבת טנק, שבו היא מבצעת שינויים משמעותיים.
השתיים לומדות מנערת הצוללת (אן קיוזאק), כי סאם עובדת במועדון סקס בשם "נוזל כסוף".
הן מגיעות למועדון, מצילות את סאם מידיו של פדופיל, פני-עכברוש (איגי פופ), ואז משפילות את בעליה של המועדון, "המאדאם" (אן מגנוסון), בכך שמאלצות אותה לשיר את "Let's Do It" של קול פורטר, באיומי אקדח.
בינתיים, פורצים חיילי התאגיד למקום ולוקחים את סאם בשבי.
נערת הטנק ונערת הסילון סורקות את המדבר בחיפושים אחריה, ומוצאות את מקום המחבוא של המרטשים.
הן מגלות שהמרטשים הם חיילי-על שהונדסו גנטית משילוב דנ"א של בני אדם ושל קנגורו על ידי אדם בשם ג'וני פרופט ("נביא").
נערת הטנק מתיידדת עם מרטש בשם בוגה (ג'ף קובר), בעוד מרטש בשם דונר (סקוט קופי) מגלה עניין רומנטי בנערת הסילון.
למרות התנגדותו של המרטש T-סיינט (אייס-טי), שחושד בנערות, שולח מנהיג המרטשים דיטי (רג' י.
קאת'יי) את השתיים לתפוס משלוח של כלי נשק.
החברות מביאות את ארגזי הנשק חזרה למחבוא, על אף שרובם ריקים.
כשהמרטשים מגלים את גופתו המתה של ג'וני פרופט באחד הארגזים, הם מבינים שהתאגיד הערים עליהם.
המרטשים והנערות מסתננים לתוך מתחם התאגיד, ופוגשים במארב.
קסלי, שגופו שוחזר על ידי המנתח הקיברנטי צ'טסאי (ג'יימס הונג), מגלה כי הוא התקין על נערת הטנק מכשיר מעקב.
דיטי נהרג בקרב, אך המרטשים מצליחים להפוך את היוצרות וגוברים על חיילי התאגיד.
בינתיים, נערת הסילון הורגת את הסמל סמול (דון הארווי), שהיה מטריד אותה מינית.
קסלי מגלה כי סאם נמצאת בצינור, ושחייה נתונים בסכנה בשל המים הגואים.
נערת הטנק הורגת את קסלי באמצעות הטנק שלה, ואז מחלצת את סאם מהצינור.
הסרט מסתיים ברצף אנימציה שמראה את המים מתחילים לזרום בחופשיות.
נערת הטנק נוהגת במורד המפלים, כאשר בוגה נגרר אחריה על סקי מים, ואז הם עוברים מעל מפל מים, כשהם צועקים בשמחה.
למרות כישלונו המסחרי, רכש הסרט בסיס אוהדים – ובעיקר אוהדות – שהפך אותו לסרט פולחן.
בחלוף השנים מאז צאתו, אומץ הסרט כסרט פולחן על ידי תת-תרבות הריוט גירל, תנועת פאנק פמיניסטית מחתרתית בארצות הברית.
חוקרות הקולנוע אימלדה ולהאן ואסתר סונט כתבו ב-1997 על תרבות ההערצה של הסרט, כי על אף הפגמים והסתירות שבסרט, המעריצים רואים בהם בעיקר את מהותם המשעשעת אך בו-זמנית פוליטית, שמבטאת פלורליזם, ובעיקר פלורליזם מיני.
גישותיו הפמיניסטיות של הסרט וביטוין הגבוה בעלילה, מהוות אחד הגורמים המרכזיים להפיכתו לסרט פולחן.
דמותה של נערת הטנק כפי שגילמה אותה פטי היא פופולרית במסגרת אירועי קוספליי, גם שנים רבות מאז יציאתו.
עם השפעותיו התרבותיות של הסרט, ניתן למנות את הקליפ לשירה של אבריל לאבין "Rock n Roll" מ-2013, שהושפע ממנו רבות.
במהלך ראיון עמה שנכלל במהדורת הבלו-ריי של הסרט שיצאה ב-2013, נשאלה פטי מדוע לדעתה הסרט עדיין מעורר תהודה בקרב המעריצים, והיא השיבה: לוק בקמסטר מה-BBC כלל את הסרט ב-2015 ברשימת "עשרת סרטי גיבורי העל המוזרים ביותר", וקבע כי טלליי
קרטמל גם טוענת שדמותה של נערת הטנק בסרט מקבילה "לסמלים פוסט-פמיניסטיים מודרניים" אחרים, בכך שהיא מציגה דומיננטיות מינית נשית ו"היכרות ו'מגניבות' מודעת לגבי צורות של מיניות שהן 'מחוץ לחוק'", כגון אוננות, סאדו-מזוכיזם ולסביות.
בספרה משנת 2006 The Modern Amazons: Warrior Women On-Screen, כתבה דומיניק מיינון כי הסרט כולל תמות אנטי-ממסדיות, שלא כמו רבים מעיבודי הקולנוע לקומיקס אשר כוללים בדרך כלל "החפצה מינית נטולת הצדקה" של נשים, בעוד שהסרט הזה בולט בפמיניזם הבלתי מתפשר שלו, חוץ מאשר ה"קלישאה של תסביך הקורבן/נוקם".
על פי מיינון, הסרט לועג לסטריאוטיפים על נשים: הדבר מודגם על ידי התגובות השנונות והמסרסות שלה לקסלי בזמן העינויים, והתגובה שלה למחשב האימונים שמורה לה כיצד לשנות את המראה שלה לפני שתפגוש את הגברים במועדון הסקס.
המחשב נותן לה בגדים שנועדו לפתות, והוא מורה עליה להסיר את שיער הגוף שלה, להתאפר ולחבוש פאה, ואילו נערת הטנק מתעלמת לחלוטין מן העצות ומשנה את הבגדים שניתנו לה בהתאם לסגנונה האישי.