tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אימונופיקסציה - לזיהוי סוג הנוגדן
אלקטרופרוזיס - לזיהוי כמות הנוגדן
בדיקת שרשראות קלות (free light chains)
בדיקת CT במינון נמוך ( Low Dose Total Body C.T) – מבוצעת עם מינון קרינה נמוך יחסית וללא חומר ניגוד.
MRI - במקרים בהם יש חשד ללחץ על חוט השדרה
PET CT - שילוב של בדיקת CT עם סוכר המסומן עם חומר רדיואקטיבי (FDG) המצביע על פעילות של המיאלומה.
מבוצעת במקרים בהם קיים חשד למחלה מחוץ למח העצם (אקסטרה מדולרית), ובנוכחות גוש בולט באזור מסוים שנחשד כקשור למיאלומה נפוצה.
ההחלטה על תחילת הטיפול מתקבלת בהתאם לתוצאות האבחון.
מתחילים בטיפול כאשר יש פגיעה באיברי המטרה ולעיתים גם כשאין פגיעה באיברי הגוף אבל רמת המחלה, כפי שמתבטאת בבדיקות השונות, גבוהה בהתאם לקריטריונים המכונים SLIM CRAB.
מטרת הטיפול היא להפחית את התסמינים, למנוע התקדמות המחלה ולהשיג תגובה ממושכת ככל האפשר תוך שמירה על איכות חיים טובה.
התרופות שנמצאות היום בשימוש הן תרופות חדשניות - ביולוגיות שפוגעות בצורה סלקטיבית יחסית בתאי המחלה וכן תרופות אימונותרפיות אשר מעודדות את מערכת החיסון של הגוף לפעול כנגד תאי המחלה.
ברוב המקרים, טיפולים אלו ניתנים במשולב עם מינונים נמוכים של סטרואידים וכימותרפיה, כדי להגדיל את יעילות הטיפול.
ברוב המקרים בשלב ראשון של הטיפול נערך הליך של השתלת מח עצם עצמית שנועד לשפר את משך התגובה.
דאראטומומאב נכלל בסל התרופות בשנת 2023. בלנטמאב מפודוטין היא תרופה נוספת מאושרת.
הטיפול במיאלומה כולל גם טיפול כנגד תופעות הלוואי של המחלה ושל התרופות עצמן.
במסגרת זאת ניתנות תרופות המיועדות לחיזוק העצם, משככי כאבים, תרופות לטיפול באנמיה ועוד.
במידת הצורך ניתן גם טיפול בקרינה.
בזכות התפתחות במחקר ובפיתוח בשנים האחרונות, עומד לרשות המטפלים מגוון רחב של תרופות וטיפולים.
כך, אם מטופל לא מגיב לטיפול בתרופה מסוימת או שהוא מפתח תופעות לוואי חמורות ביותר, ניתן לעבור לטיפול בתרופה אחרת.
לעיתים ניתן טיפול תרופתי, גם לאחר שאין יותר תסמינים כדי להאריך את ההפוגה ולמנוע הישנות המחלה.
לאחר סיום הטיפול הראשון ממשיכים להיות במעקב.
מבצעים בדיקות שגרתיות, לרבות צילומי רנטגן ובדיקות דם על מנת לוודא שהמחלה נשארת בשליטה.
לעיתים במסגרת המעקב מגלים עלייה בסמני המחלה.
במצב זה, נערכת הערכה מקיפה ומחליטים על תוכנית טיפול חדשה הכוללת משלב תרופתי שונה ובמידת הצורך גם טיפול בקרינה.
סל הבריאות למיאלומה כולל מגוון רחב של תרופות וטיפולים.
במידת הצורך מטופלים יכולים להשתלב במחקרים קליניים שנערכים במרכזים הרפואיים, בכפוף להתאמה לתנאי המחקר.
בישראל פועלת עמותת חולים - "אמ"ן - אגודה למיאלומה נפוצה".
בשנת 2002, לאחר ארבע שנים של מכירות כרטיסים והכנסות ירודות, ה-MLS פירקה את מיאמי פיוז'ן יחד עם המועדון השני מפלורידה, טמפה ביי מיוטיני.
אצטדיון לוקהארט שימש כאצטדיון הביתי של המועדון.
MLS הכריזה על הקמת קבוצה בדרום פלורידה בשנת 1997 כאחת משתי קבוצות ההרחבה הראשונות של הליגה, יחד עם שיקגו פייר.
איש העסקים ממיאמי, קן הורוביץ, שימש כבעלים, הוא היה המשקיע החדש הראשון שהצטרף ל-MLS מאז הקמתה בשנת 1995. הקבוצה, שנקראה בסופו של דבר בשם מיאמי פיוז'ן, שיחקה לראשונה בעונת 1998 של ה-MLS, כששיחקה באצטדיון לוקהארט, האצטדיון הראשון בליגה ששימש רק לכדורגל.
מיאמי פתחה את עונת הבכורה שלה באופן חזק, בהנהגת הקשר קרלוס ולדרמה.
למשחקה הראשון באצטדיון לוקהארט נגד די.
יונייטד מול קהל של 20,450 צופים, האצטדיון היווה חוויה אינטימית יותר משאר האצטדיונים, משום שתוכנן במיוחד לכדורגל.
עם זאת, עניין האוהדים בקבוצה דעך לאורך השנה יחד עם הופעות בינוניות של הקבוצה על המגרש.
מיאמי החליפה את מאמן הראשי קרלוס "צ'אצ'ו" קורדובה באיבו וורטמן לאחר המחזור ה-19, והקבוצה הצליחה להשיג מקום בפלייאוף, בו הפסידה לדי.
יונייטד, ובסוף השנה מספר הצופים הממוצע של הקבוצה ירד ל-10,284.
הפיוז'ן המשיכה להיאבק הן במגרש והן מחוצה לו במשך השנתיים הבאות.
נוכחות האוהדים במשחקים השתפרה גם היא, אך עדיין נותרה במקום הרביעי הגרוע ביותר בליגה עם ממוצע של 11,177 אוהדים למשחק.
בהנהלה, הבעלים קן הורוביץ נאבק פיננסית.
הוא, יחד עם רוברט קראפט מניו אינגלנד רבולושן וסטיוארט סובוטניק מניו יורק/ניו ג'רזי מטרוסטארס, הקימו סיעה בקרב הבעלים ב-MLS שרצו להמשיך לבזבז, לעומת למאר האנט ופיליפ אנשוץ שרצו להשקיע בפיתוח לטווח הארוך.
למרות השיפורים של הקבוצה, בסוף עונת 2001 היו לה את כמות המינויים השנתיים הנמוכה ביותר בליגה, ואת ההכנסות הנמוכות ביותר מספונסרים.
על פי הדיווחים, ה-MLS הפסידה כ-250 מיליון דולר בחמש שנותיה הראשונות.
מצבה הכלכלי הירוד של הליגה אילץ את ה-MLS להפסיק את הדימום.
בפגרת החורף בין עונת 2000 לעונת 2001, החלו להתפרסם דיווחים כי ה-MLS שוקלת לקצץ את הליגה מ-12 קבוצות בחזרה ל-10 קבוצות.
שמועות החלו להסתובב שהליגה עשויה לפרק את מיאמי, למרות שלפיוז'ן היה חוזה שכירות על האצטדיון בעל עלות נמוכה, וביצועים משופרים בעונת 2001 עם חזרה מוגברת של האוהדים למשחקים.
ה-MLS הודיעה בינואר 2002 כי החליטה לחתוך את שתי הקבוצות מפלורידה, הפיוז'ן וטמפה ביי מיוטיני.
שתי הקבוצות הוצאו מהליגה, הפסיקו פעילות והתפרקו.
ההתכווצות של ה-MLS צמצמה את הליגה מ-12 ל-10 קבוצות.
הליגה בחרה לפרק את מיאמי פיוז'ן, בין היתר מכיוון שלפי הדיווחים קבוצת הבעלות של הפיוז'ן הייתה חסרת משאבים כספיים, ניסתה להפעיל את הפיוז'ן בתקציב מינימלי בלבד, וביקשה מהליגה לשלם חלק מהוצאות המועדון.
הנציב דון גרבר הצהיר כי למיאמי היו ההכנסות הנמוכות ביותר בליגה, בגלל שפחות מינויים שנתיים נמכרו, וכמעט ללא הכנסות מחסויות מסחריות.
על פי הדיווחים, קבוצת הבעלות במיאמי חוו הפסדים תפעוליים של 15 מיליון דולר מאז הצטרפותה של מיאמי לליגה.
קן הורוביץ, בעלי מיאמי פיוז'ן תיאר מספר קשיים בהפעלת קבוצת MLS ב[רום פלורידה.
רבים מתושבי מיאמי לא היו במקור מהאזור ולא הזדהו עם קבוצות הספורט המקומיות.
בנוסף, עונת ה-MLS היא בקיץ, השונה מעונת הכדורגל בגילי הנוער, ומקשה על משיכה של קבוצות נוער ללכת ולצפות במשחקי מיאמי פיוז'ן.
היו גם בעיות עם החום והגשם המקומיים בקיץ.
לבסוף, הורוביץ זיהה גם חוסר תמיכה מצד חברות מסחריות בקבוצה.
מיאמי פיוז'ן שיחקה את משחקיה הביתיים באצטדיון לוקהארט שבפורט לודרדייל.
במקור הם תכננו לשחק באצטדיון אורנג' בול במרכז מיאמי, אך הקבוצה לא הצליחה להגיע לחתימה על הסכם עם עיריית מיאמי, מכיוון שהעירייה רצתה הסכם חכירה למשך 10 שנים ואיסור על הקבוצה לעבור לאצטדיון אחר בדרום פלורידה.
לאחר מכן, הפיוז'ן הגיעה להסכם עם "מועצת בתי הספר של מחוז ברווארד" ועיריית פורט לודרדייל על השימוש באצטדיון לוקהארט.
אצטדיון לוקהארט, שבמקור הוקם כאצטדיון פוטבול אמריקאי עם מסלול ריצה בשנת 1959, שימש כביתה של פורט לודרדייל סטרייקרס מליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית המקורית בשנים 1977 עד 1983, וכן גם משחקי כדורגל אחרים.
בעלי מיאמי פיוז'ן קן הורוביץ עמד הוביל שיפוץ בעלות של 5 מיליון דולר שהפך את אצטדיון לוקהארט לאצטדיון ייעודי לכדורגל בעל 20,000 מושבים.
האצטדיון המחודש היה הראשון מסוגו ב-MLS; באותה תקופה כל הקבוצות האחרות בליגה שיחקו באצטדיוני פוטבול אמריקאי ענקיים.
חידוש זה התחיל מגמה לבניית מתקנים דומים ברחבי הליגה הנמשכת גם היום.
עונהעונה סדירה (ניצ'-הפס'-תיקו)פלייאוףגביע ארצות הברית הפתוחממוצע אוהדים (עונה סדירה)ממוצע אוהדים (פלייאוף)1998מקום 4, מזרח (15–17)הפסידה בחצי גמר המחוזי (די.
הופעות: פאבלו מאסטרוני (100) דייגו סרנה (100)
שערים נקיים: ג'ף קסאר (7) ניק רימאנדו (7)
מיאמי היא עיר בדרום-מזרח מדינת פלורידה שבארצות הברית, מושב מחוז מיאמי-דייד.
בעיר עצמה מתגוררים כ-467,963 איש (2019) אך סביבה, במטרופולין מיאמי, מתגוררים למעלה מ-6 מיליון איש, האזור המטרופוליטני הגדול ביותר בדרומה של ארצות הברית.
מיאמי והערים המקיפות אותה הן האזור העירוני החמישי בגודלו בכל ארצות הברית.
מיאמי היא מרכז מסחרי, תרבותי וכלכלי ולכן נחשבת לעיר עולם.
בגלל קשרה הבלשני של מיאמי לצפון, דרום ומרכז אמריקה, וכמו כן לקריביים, מיאמי נחשבת כ"שער של אמריקה".
האוכלוסייה דוברת הספרדית הגדולה של מיאמי, קושרת אותה קשר כלכלי רחב לאמריקה הלטינית.
במיאמי אחד מהנמלים החשובים בארצות הברית, נמל מיאמי.
הנמל נקרא לעיתים גם "בירת השיט של העולם", ו"שער המשא של אמריקה".
האזור בו נמצאת מיאמי יושב לראשונה לפני אלפי שנים בידי שבט הטקואסטה.
פלורידה הפכה למושבה ספרדית רשמית ב-1566, ושנה לאחר מכן הוקם מיסיון ספרדי באזור.
ב-1836 הוקם מבצר דאלאס, שהפך לזירת קרבות במלחמה הסמינולית השנייה.
היא הפכה רשמית לעיר ב-28 ביולי 1896. בשנות העשרים של המאה ה-20, מיאמי שגשגה כתוצאה מהצמיחה באוכלוסייה והתשתיות.
ב-1940, חיו בעיר כ-173,173 איש, ומיאמי הפכה לעיר גדולה ומתפתחת.
מיאמי נודעה כ"מדינת מפרץ ביסקיין" בימיה הראשונים.
מספר דיווחים תיארו אותה גם כשממה.
האזור אופיין גם כ"אחד מאתרי הבנייה המשובחים בפלורידה" אך הקיפאון הגדול של 1894 שינה את הכל, ויבוליה של מיאמי היו היחידים ששרדו בכל פלורידה.
ג'וליה טאטל, מגדלת פירות הדר מקומית, שכנעה את הנרי פלאגלר, טייקון מסילות ברזל, להרחיב את מסילת החוף המזרחי של פלורידה עד למיאמי.
ב-28 ביולי 1896, מיאמי הוכרזה רשמית כעיר עם אוכלוסייה של מעל 300 איש בלבד.
העיר שגשגה במהלך שנות העשרים, אך נחלשה לאחר הוריקן שהגיע לעיר בשנת 1926, ולאחר השפל הגדול של שנות השלושים.
כשמלחמת העולם השנייה פרצה, בגלל מיקומה על חופה הדרום-מזרחי של פלורידה, שיחקה מיאמי תפקיד חשוב בקרב נגד הצוללות הגרמניות.
לאחר המלחמה, אוכלוסיית מיאמי גדלה לכמעט חצי מיליון איש.
לאחר שפידל קסטרו עלה לשלטון בקובה ב-1959, קובנים רבים מצאו מקלט במיאמי, מה שהגדיל משמעותית את אוכלוסייתה.
בשנות ה-80 וה-90, מספר משברים פקדו את דרום פלורידה, ביניהם הכאתו של ארתור מקדאפי והמהומות שבעקבותיו, מלחמות סמים, הוריקן אנדרו, ומהומתו של אליאן גונזלס.
גם לאחר אלו נשארה מיאמי מרכז כלכלי ותרבותי בין-לאומי.
גובהה הממוצע של מיאמי מעל פני הים הוא 2 מטרים, והנקודה הגבוהה ביותר בה היא בגובה של 12 מטרים מעל פני הים.
התנועה הגלית הגבוהה ביותר נמצאת לאורך חופי "Miami Rock Ridge".
למיאמי אקלים מונסון טרופי, עם עונה רטובה (קיץ) ועונה יבשה (חורף).
האקלים במיאמי מושפע ממיקומה על החוף, בגובה פני הים, מעט מעל לחוג הסרטן ומקרבתה לזרם הגולף.
הטמפרטורה המקסימלית בחורף נעה בין 24 ל-27 מעלות צלזיוס, כאשר מידות החום הנמוכות מגיעות עד ל-10 מעלות, דבר שקורה בסך הכול בעשרה עד חמישה עשר לילות בשנה בממוצע, בהתאם להגעתן של חזיתות קרות.
העונה הגשומה מתחילה ביוני ונמשכת עד אמצע אוקטובר.
במהלך העונה מגיעות הטמפרטורות ל-29 עד 35 מעלות בממוצע בליווי לחות גבוהה, אם כי רוחות הבריזה המגיעות מהים בשעות אחר הצהריים מסייעות לעיתים קרובות בהפחתת מידות החום.
מרבית המשקעים יורדים במהלך תקופה זו, עם ממוצע של 1,572 מ"מ גשם.
מיאמי היא העיר במקום ה-43 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית.
במטרופולין הדרומי של פלורידה יש 5.5 מיליון איש והיא המטרופולין ה-6 בארצות הברית והמטרופולין הגדולה ביותר בדרום-מזרח ארצות הברית.
מיאמי היא העיר הגדולה השישית בצפיפות ביותר בארצות הברית כאשר נכון לשנת 2019 אוכלוסייתה מונה כ-467,963.
22.7% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 31.3% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 18.1% הם בעלי משק בית נשי ללא בעל נוכח, ו-43.1% היו לא משפחות.
33.3% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים ו-11.3% היו אנשים שגרים לבדם בגיל 65 ומעלה (4.0% גברים ו-7.3% נשים).
גודל משק הבית הממוצע היה 2.47 וגודל המשפחה הממוצעת היה 3.15. צפיפות האוכלוסייה היא 4,687.1 נפש לקמ"ר.
הגיל החציוני היה 38.8 שנים.
בשנת 2010 58.1% מאוכלוסיית המחוז היו ילידי חוץ, כאשר 41.1% היו אזרחים אמריקאים.
מבין התושבים ילידי החוץ, 95.4% נולדו באמריקה הלטינית, 2.4% נולדו באירופה, 1.4% נולדו באסיה, 0.5% נולדו באפריקה, 0.2% בצפון אמריקה ו-0.1% נולדו באוקיאניה.
בשנת 2004 דוח מיוחד של האו"ם מצא כי במיאמי השיעור הגבוה ביותר של תושבים ילידי חוץ מכל עיר גדולה בעולם (59%), ואחריה טורונטו (50%).
על פי מחקר שנערך על ידי מרכז Pew ב-2014, הנצרות היא הדת הגדולה ביותר במיאמי עם 68%, כש-39% מתוכם משתייכים לנצרות הפרוטסטנטית, ו-27% לכנסייה הקתולית, לאחר מכן היהדות (8%).
לאסלאם, בודהיזם, הינדואיזם, ומגוון דתות אחרות יש אחוז קטן יותר, אתאיזם או ללא שייכות דתית מאורגנת שמזוהה הוגדרו על ידי 24%.
הקהילה היהודית במטרופולין מיאמי היא אחת מהקהילות הגדולות בארצות הברית, היא מונה כ-530,000 יהודים בכל רחבי מיאמי ומחוזותיה, המהווים 8% מאוכלוסיית מיאמי, הם מיושבים בעיקר באזורים: מיאמי ביץ' והחופים, נורט' מיאמי ואוונטורה, פורט לודרדייל ובוקה רטון.
אייב ארונוביץ כיהן כראש העיר בשנים 1953/1955.
הקהילה היהודית במיאמי מגוונת ומשלבת בתוכה מגוון תרבויות ועדות, במיאמי קיימת בין השאר קהילה גדולה של יהודים דרום אמריקאים, מרכז אמריקאים, קובנים ועוד.
בהערכה לשנת 2025, במחוז מיאמי וסביבתו חיים כ-200,000 ישראלים.
מיאמי היא עיר מגוונת בשפות המדוברות בעיר.
בעיר 3 שפות רשמיות: אנגלית, ספרדית וקְרֵאוֹלִ צרפתית/האיטית.
מיאמי היא העיר בעלת מספר דוברי הספרדית הגדול בחצי הכדור המערבי למעט אמריקה הלטינית.
מיאמי היא העיר בעלת שיעור התושבים הגבוה ביותר שאינם דוברים אנגלית כשפת אם, 73%.
דוברי הספרדית כשפת אם בה מונים כ-70% מהאוכלוסייה, כ-35% ממוצא קובני.
לעומת זאת, שיעור דוברי האנגלית כשפת אם היה 25%, שיעור דוברי הקראול צרפתית כשפת אם כ-5%.
בשנת 2010 היה שיעור הפשע גבוה ועמד על 534 נקודות (ממוצע בארצות הברית: 266 נקודות).
בשנים 1978 עד 1982 הוצפה מיאמי בגל אלימות.
רק בין 1976 ל-1981 התרחשו בעיר 1,665 מקרי רצח, כמעט כולם בוצעו על ידי סוחרי סמים חמושים.
בשנת 1980 חלה עזיבה המונית של 125,000 קובנים שביניהם היו 5,000 פושעים שגורשו על ידי פידל קסטרו מקובה, התיישבו במיאמי וגרמו לעלייה מהירה בפשע.
באותה שנה נתפסה מיאמי כבירת הסמים של ארצות הברית.
הסרט העלילתי פני צלקת מתאר תנאים אלה.
בשנות התשעים פעלו רשויות הביטחון בצורה יעילה יותר כנגד עבריינים, ושיעור הפשע צנח בצורה משמעותית ויבוא הסמים ירד.
עם זאת, כיום, שיעורי הפשע האלימים באזור המטרו הם מהגבוהים במדינה, בדומה לאזורי מטרו אחרים בארצות הברית.
מיאמי היא מרכז מסחרי ומימון מרכזי ומתהדרת בקהילה עסקית בינלאומית חזקה.
על פי דירוג ערי עולם לשנת 2021 שנערך על ידי רשת המחקר הגלובליזציה והערים העולמיות (GaWC) בהתבסס על רמת הנוכחות של ארגוני שירות גלובליים, מיאמי נחשבת לעיר עולמית ברמת בטא+.
מטרופולין מיאמי מייצר מוצרים בהיקף ברוטו של 257 מיליארד דולר, המדורג במקום ה-11 בארצות הברית וה-20 בעולם.
מיאמי היא גם מרכז גדול להפקות טלוויזיה והעיר החשובה ביותר בארצות הברית לתקשורת בשפה הספרדית.
מיאמי היא גם יעד משמעותי להקלטות מוזיקה, והעיר מושכת אליה גם אמנים רבים לצילומי וידאו ומוזיקה.
במהלך אמצע שנות האלפיים העיר הייתה עדה לגידול הנדל"ן הגדול ביותר שלה מאז התנופה הגדולה של שנות העשרים במאה ה-20. בעיר היו למעלה ממאה פרויקטים של גורדי שחקים מאושרים לבנייה, אך עם זאת, רק 50 נבנו בפועל.
קו הרקיע של מיאמי מדורג במקום השלישי בארצות הברית, מאחורי ניו יורק ושיקגו, ו-19 בעולם, כך לפי Almanac אדריכלות ועיצוב.
בעיר יש כיום את שבעת גורדי השחקים הגבוהים (כמו גם חמישה עשר מבין העשרים המובילים) במדינת פלורידה, הגבוה שבהם הוא מגדל פנורמה המתנשא לגובה של כ-268 מטר.
בועת הנדל"ן בארצות הברית גרמה למשבר נדל"ן קשה בעיר.
על פי המפקד האמריקני בשנת 2004, מיאמי נחשבת לעיר השלישית הענייה ביותר בארצות הברית, עם מדד ההכנסה השלישי מבחינת שיעור התושבים שהכנסותיהם מתחת לקו העוני, מאחורי דטרויט ואל פאסו.מיאמי היא גם אחת הערים הבודדות בהן הממשלה המקומית הכריזה על פשיטת רגל, בשנת 2001.
מיאמי היא ביתו של אחד הנמלים הגדולים בארצות הברית, הפורט מיאמי.
זהו נמל ספינות השיט הגדול בעולם, והיא מכונה לעיתים קרובות "בירת השיט של העולם" ו"שער המטען של אמריקה".
היא שמרה על מעמדה כנמל השיט מספר 1 בעולם מזה למעלה מעשור, המאכלס את ספינות השיט הגדולות ואת קווי השיט מהגדולים בעולם.
בנוסף, הנמל הוא אחד הנמלים העמוסים ביותר מבחינת יבוא סחורה באוניות משא, עם יבוא של 9,162,340 טונות של מטען בשנת 2017.
תיירות היא אחת התעשיות הגדולות במיאמי והיא תורמת ללמעלה מ-144,800 משרות במחוז מיאמי-דייד.
חיי הלילה, המוזיקה, הקלונוע והתרבות הפופולרית בעיר הפכו אותה ליעד פופולרי לתיירים מכל רחבי העולם.
בשנת 2016 משכה העיר את המספר השני בגובהו של תיירים זרים מכל עיר בארצות הברית, רק אחרי העיר ניו יורק, והיא נמנית עם 20 הערים המובילות בעולם בהוצאות כספיות מתיירים בינלאומיים, לדוגמה, בשנת 2017 הגיעו לעיר יותר מ-15.9 מיליון מבקרים אשר הוסיפו למשק כ-26.1 מיליארד דולר.
נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי משמש כשדה התעופה הבינלאומי העיקרי של אזור מיאמי רבתי.
נמל תעופה זה הוא אחד העמוסים ביותר בעולם, עם יותר מ-45 מיליון נוסעים בשנה.
שדה התעופה הוא אתר מרכזי והשער הבינלאומי הגדול ביותר של חברת אמריקן איירליינס.
כמו כן, הוא שער הכניסה הבינלאומי השלישי בגודלו בארצות הברית עבור טיסות זרות, אחרי נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי, ונמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס.
רשת התוואי הבינלאומית הענפה של שדה התעופה כוללת טיסות ללא הפסקה ליותר משבעים ערים בינלאומיות בצפון ודרום אמריקה, אירופה, אסיה והמזרח התיכון.
מיאמי נהנית מתרבות תוססת שמושפעת מאוכלוסייה מגוונת מכל רחבי העולם.
מיאמי ידועה כ"עיר הקסמים" בגלל חיי הלילה בעיר.
היא גם מכונה "בירת אמריקה הלטינית" בגלל האוכלוסייה הגבוהה של דוברי ספרדית בעיר.
מיאמי היא ביתם של מקומות בילוי רבים, תיאטראות, מוזיאונים, פארקים ומרכזי אמנויות הבמה.
במיאמי נמצאת האופרה הגדולה של פלורידה והמרכז לאמנויות הבמה השנייה בגודלה בארצות הברית אחרי מרכז לינקולן בעיר ניו יורק.
המרכז מושך אליו מופעי אופרות, בלט, קונצרטים ומחזות זמר רבים מרחבי העולם.
אירוע מפורסם נוסף הוא פסטיבל הסרטים הבינלאומי במיאמי, המתקיים מדי שנה במשך 10 ימים סביב השבוע הראשון של חודש מרץ, ובמהלכו מוקרנים סרטים בינלאומיים ומקומיים.
מיאמי היא גם מרכז אופנה מרכזי, ביתן של דוגמניות וכמה מסוכנויות הדוגמנות המובילות בעולם.
העיר מארחת תצוגות ואירועי אופנה רבים, כולל שבוע האופנה השנתי של מיאמי ושבוע האופנה מרצדס בנץ מיאמי, שנערך במחוז האמנות של ווינווד.
העיתון הגדול ביותר הוא The Miami Herald עם למעלה ממיליון קוראים, המתמקד בעיקר בנושאים הקשורים למיאמי ולאזורה.
לעיתון שני משרדים הראשון במחוז Broward, Monroe ובנסאו, בבהאמה, הוא מתפרסם במחוז Monroe ובנסאו.
מיאמי ממוקמת במקום ה-12 בשוק הרדיו וה-17 בשוק הטלוויזיה בארצות הברית.
בעיר נערכים בעיר שני טורנירי טניס מהחשובים בסבב (הן לנשים והן לגברים) מסדרת סבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP וטורנירי הפרמייר של WTA.
כיום קרוי הטורניר "טורניר סוני אריקסון", והוא מתקיים במרכז הטניס ב-Crandon Park.
תלמידי מיאמי מתחנכים בבתי הספר הציבוריים של מחוז מיאמי-דייד (Miami-Dade County Public Schools).
בית הספר המחוזי הוא הגדול במדינת פלורידה והרביעי בגודלו בארצות הברית.
52% מתלמידי בתי ספר הם ממוצא היספני, 25% אפרו אמריקנים, 17% לבנים ו-6% לא לבנים אחרים, מה שהופך אותה למערכת חינוך הציבורית הגדולה ביותר למיעוטים.
נכון לשנת 2010 80% מהאנשים מעל גיל 25 היו בוגרי תיכון ומעלה.
27.3% מהאנשים במיאמי היו בעלי תואר ראשון ומעלה.
מחוז מיאמי-דייד מונה מעל 200,000 סטודנטים הרשומים למכללות ואוניברסיטאות מקומיות, וממקמים אותה במקום השביעי במדינה בהרשמה לאוניברסיטה לנפש.
בשנת 2010 סיימו ארבע המכללות והאוניברסיטאות הגדולות בעיר (MDC, FIU, UM ובארי) עם 28,000 סטודנטים.
אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית (FIU) (ציבורית)
בית הספר לעסקים במנצ'סטר (מיקום לוויין, ציבור בריטניה)
מכללת דאייד במיאמי (MDC) (ציבורית)
האוניברסיטה הבינלאומית לאמנות ועיצוב במיאמי (פרטית)
מיאמי דולפינס היא קבוצת פוטבול אמריקנית ממיאמי, פלורידה.
הקבוצה משחקת את משחקי הבית באצטדיון הארד רוק, במיאמי גרדנס (פרבר ליד מיאמי).
הדולפינס משחקים בבית המזרחי של ה-AFC שמשתייכת ל-NFL.
הדולפינס הוקמו על ידי ג'וזף רובי והתחילו לשחק ב-AFL כקבוצת הרחבה בשנת 1966, לאחר מכן הם הצטרפו ל-NFL כחלק מתהליך המיזוג בין ה-AFL וה-NFL.
הדולפינס הם קבוצת ה-NFL הוותיקה ביותר מאזור פלורידה, והם כרגע בבעלותו של סטיבן רוס.
הקבוצה שיחקה בסופרבול הראשון שלה לאחר עונת 1971 והשתתפה בסופרבול VI, בו הפסידה לדאלאס קאובויס.
בעונת 1972 הדולפינס שיחקו את העונה המושלמת בפעם הראשונה בתולדות ה-NFL: הם ניצחו בכל המשחקים (14 משחקים) בעונה הסדירה, ניצחו בשני משחקיי פלייאוף ואף גברו בסופרבול VII על הוושינגטון רדסקינס.
הייתה זו הקבוצה הרביעית שניצחו בכל משחקיה בעונה הסדירה, ורק בשנת 2007 הניו אינגלנד פטריוטס הצליחו לשחזר את ההישג, אבל בסופו של דבר הפסידו בסופרבול XLII לניו יורק ג'איינטס.
הקבוצה גם זכתה בסופרבול VIII כאשר ניצחה את המינסוטה ויקינגס, והפכה לקבוצה הראשונה שמגיעה לשלושה סופרבולים ברציפות ולקבוצה השנייה (ראשונה ב-AFL\AFC) שניצחה בסופרבול שנתיים ברציפות.
מיאמי גם הגיעה לסופרבולים XVII ו-XIX אבל הפסידה בשניהם וושינגטון רדסקינס ולסן פרנסיסקו 49'.
במשך רוב תקופת הקיום של הקבוצה אימן אותה המאמן דון שולה, המאמן המצליח ביותר עד כה בתקופת הפוטבול המקצועני (מבחינת מספר ניצחונות).
קבוצתו השיגה מאזן שלילי רק בשתי עונות מתוך 26 עונות בהן אימן את הקבוצה.
6 חברי היכל התהילה שיחקו במיאמי בשנות ה-70 ביניהם הרץ האחורי לארי קסונקה והקוורטרבק בוב גריסי.
בשנות ה-80 וה-90 דן מרינו היה לקוורטרבק הפורה ביותר ב-NFL תוך כדי שהוא שובר שיאי מסירה.
הוא הוביל את הדולפינס למספר הופעות בפליי-אוף ולהופעה בסופרבול XIX.
למיאמי דולפינס קבוצת מעודדות שנקראת בפשטות "המעודדות של מיאמי דולפינס" וכמו כן יש להם דולפין קמע בשם T.D.
מיאמי הצטרפה ל-AFL כאשר בשנת 1965 ניתן זיכיון לקבוצת הרחבה לעורך-הדין ג'וזף רובי ולשחקן דני תומאס תמורת 7.5 מיליון דולר, בסופו של דבר תומאס מכר את חלקו לרובי, כמו כן נערכה גם תחרות למציאת שם לקבוצה החדשה ממיאמי.
לתחרות הוגשו 19,843 הצעות באלפי שמות שונים ובסופו של דבר נבחרו שנים עשר שמות סופיים בעזרת שבעה אנשי תקשורת מקומיים שהיו לוועדה שבחרה את השם, בין השמות שהוצעו היו המרינרס, הרוצחים, המוסטנגים, הטילים, הירחים, הכרישים והשמשות השם הזוכה "הדולפינס" הוצע על ידי 622 אנשים.
הדולפינס השיגו מאזן של 15-39-2 תחת המאמן ג'ורג' וילסון בארבע העונות הראשונות.
כתוצאה מכך הועסק המאמן דון שולה שהיה חניך של פול בראון שנילקח מהבולטימור קולטס לאחר שאלה הפסידו ב סופרבול III שתי עונות קודם לכן לניו יורק ג'טס וסיימו עם מאזן 8-5-1 בעונה הבאה.
הקולטס תבוע את הדולפינס לאחר שהשפיעו על המשך העסקתו של שולה, התביעה עלתה לדולפינס בבחירת הדראפט בסיבוב הראשון של דראפט 1970. שולה הציג את עצמו לתקשורת במיאמי כאדם שאין לו נוסחאות קסם והדרך היחידה שהקבוצות שלו מצליחות היא בעזרת עבודה קשה.
במחנות האימונים המוקדמים שולה ערך ארבעה אימונים ביום למרות החום הרב של מיאמי, ולבסוף האימונים הקשים השתלמו ומיאמי שיפרה את המאזן שלה ל 10-4 והופיעה בפעם הראשונה בתולדותיה בפליי-אוף, כאשר שיחקה מול אוקלנד משחק אותו היא הפסידה 21-14.
תחילת שנות ה-70 הייתה תקופה מוצלחת עבור הדולפינס, שהיו לקבוצה הראשונה ששיחקה בסופרבול שלוש שנים ברציפות.
הם זכו בתואר אלופי ה-AFC בשנת 1971 בעזרת הקוורטרבק בוב גריסי התופס פול וורפילד והרצים האחוריים לארי קונסקה וג'ים קיק.
את אליפות הבתים מיאמי השיגה לאחר ניצחון על הקנזס סיטי צ'יפס במשחק הכי ארוך בתולדות ה-NFL ששוחק במשך 82 דקות ו-40 שניות, אולם הדולפינס הפסידו בסופרבול VI לדאלאס קאובויס 24-3.
הדולפינס קבעו שיאי ריצה לעונה והרצים האחוריים קונסקה ומרקיורי מוריס היו לחברי הקבוצה הראשונים שהשיגו כל אחד 1000 יארד על הקרקע בעונה, הליין ההתקפי כלל את חברי היכל התהילה העתידיים ג'ים לנגר ולארי ליטל.
ההגנה של מיאמי כונתה ההגנה בלי השם (משום שההתקפה זכתה לפרסום רב) ובכל זאת הייתה ההגנה הטובה ביותר באותה השנה והונהגה על ידי הליינבקר ניק בוניקונטי הקיצוני ההגנתי ביל סטנפיל הטאקל ההגנתי מני פרננדז והסייפטיס דיק אנדרסון וג'ק סקוט.
לפני עונת 1972 השיקגו ברס השיגו עונות סדירות מושלמות בשנים 1934 ובשנים 1942 כאשר בשנת 1934 הם הפסידו את אליפות ה-NFL (באותם ימים ליגה ניפרדת) לניו יורק ג'איינטס ובשנת 1942 הם הפסידו את התואר לוושינגטון רדסקינס.
כמו כן ב-1948 גם הקליבלנד בראונס השיגו עונה מושלמת ב-AAFC.
הדולפינס השיגו מאזן 12-2 בעונת 1973 ושוב זכו בתואר אלופי ה-NFL כאשר ניצחו את מינסוטה ויקינגס 24-7 בסופרבול VIII באצטדיון רייס ביוסטון.
מיאמי הגיעה לפליי-אוף גם בעונת 1974 אבל הפסידה בסיבוב הראשון בפליי-אוף לאוקלנד ריידרס.
לאחר עונת 1974 הרצים האחוריים קונסקה קיק ווורפילד עזבו את מיאמי לטובת ה-WFL.
מיאמי חזרה ממאזן 6-8 בעונת 1976 כאשר ניצחה עשרה או יותר משחקים בארבע מתוך חמש העונות הבאות.
שולה בנה הגנה חזקה סביב כוכבים חדשים כמו הליינבקר איי ג'יי דוה ושחקני הקו ההגנתי בוב בומהאור ודאג בטרס.
הדולפינס השיגו מאזן 10-4 בעונת 1977 אבל הפסידו את תואר אלופי הבית לקולטס (באותו הזמן בבולטימור) וכמו כן הפסידו את מקומם בפליי-אוף.
בעונת 1978 הם הגיעו לפליי-אוף כקבוצת ווילד קארד אבל הפסידו בסיבוב הראשון ליוסטון אויילרס בתוצאה 17-9. קונסקה חזר למיאמי דולפינס לפני פתיחת עונת 1979 ולאחר שזכו בתואר אלופי הבית.
הדולפינס הפסידו במשחק אליפות הבתים לקבוצה שזכתה בסופו של דבר באליפות הפיטסבורג סטילרס.
בעונת 1980 דיוד וודלי קוורטרבק אתלטי ממכללת LSU החליף את בוב גריסי שניפצע בכתף במשחק מול הבולטימור קולטס ופרש בסיום העונה.
הדולפינס השיגו מאזן של 8-8 ולא הגיעו לפליי-אוף.
בעונת 1981 הדולפינס שוב היו בראש הבית המזרחי של ה-AFC עם מאזן של 14-1-1, באותה העונה תפקיד הקוורטרבק במיאמי אויש גם על ידי וודלי וגם על ידי דון סטרוק מה שגרם לתקשורת המקומית לכנות את העמדה "וודסטרוק".
סטרוק סיים את המשחק עם מסירות ל-403 יארד וארבעה טאצ'דאונים.
בעונת 1982 שהייתה מקוצרת בגלל שביתת שחקני ה-NFL הגנת ה"ב' הרצחנית" של הדולפינס (באומהאור, ביל ברנאט, לייל בלאקווד, קים בוקאמפר, גלן בלאקווד, דאג בטרס ובוב ברודזינסקי) החזיקו 5 מתוך תשע היריבות של הקבוצה ל-14 או פחות נקודות למשחק בדרך להופעה הרביעית שלהם בסופרבול.
במשך שני הסיבובים הראשונים של הפליי-אוף הם זכו לנקום על הפסדים קודמים, הם ניצחו את הפטריוטס 28-13 (כנקמה על הפסד במהלך העונה), כמו כן הם זכו לנצח את הצ'רג'רס 34-13 בסיבוב הפליי-אוף השני.
לאחר ששיתקו את התקפת הניו יורק ג'טס בגמר ה-AFC וניצחו 14-0, הם הפסידו בסופרבול XVII לוושינגטון רד סקינס 27-17. לאחר שנהנו מהגנה מעולה ובהתקפה עם קוורטרבקים בינוניים סברו שצריך לשלוט בשעון על ידי משחק ריצה.
שבע-עשרה העונות הבאות יתאפיינו במשחק ריצה בינוני והגנה שרק הגבילה קוורטרבק גדול.
במהלך המשחק השלישי בעונת 1983 נגד הלוס אנג'לס ריידרס בשידור של יום שני (המשחק המרכזי של המחזור), שולה החליף את הקוורטרבק וודלי בטירון דן מרינו, שזכה בסופו של דבר בתואר המסירות של ה-AFC עם מאזן של 20 טאצ'דאונים לעומת 6 חטיפות שיתמוך בו ובתואר טירון השנה ב-NFL.
כאשר לעיתים רחוקות היה מקבל סאק מן הקבוצה היריבה, מרינו נהנה מהגנה יציבה של הקו ההתקפי שלו והרבה למסור לתופסים כמו מארק קלייטון ומארק דופר.
למרות מאזן חיובי של 12-4 שהושג בעזרת ניצחונות בחמשת המשחקים האחרונים של העונה (הדולפינס היו הקבוצה היחידה ב-AFC מזרח עם מאזן חיובי), הדולפינס הפסידו בסיבוב הראשון של הפליי-אוף לסיאטל סיהוקס.
הקיצוני ההגנתי דאג בטרס זכה בתואר שחקן ההגנה של השנה ב-NFL.
בעונת 1984, הדולפינס ניצחו ב-11 המשחקים הראשונים שלהם בדרך למאזן של 14-2. מרינו בעונתו השלמה הראשונה קבע נתונים גבוהים במיוחד בתולדות ה-NFL.
הוא נבחר ל-MVP של העונה.
מיאמי נקמו בסיהוקס על ההפסד בשנה שעברה עם ניצחון 31-10 והביסו את הסטילרס 45-28 במשחק האליפות של ה-AFC כדי לשחק בסופרבול XIX.
בסופו של דבר מיאמי הפסידו לסן פרנסיסקו 49' 38-16 (זו הייתה הופעת הסופרבול היחידה של דן מרינו).
בעונת 1985 מיאמי סיימה עם מאזן 12-4, ובמשחק של יום שני הנחילו לשיקגו ברס, שהיו בלתי מנוצחים עד אז, את ההפסד היחיד שלהם.
במשחק מול הבראונס, מיאמי חזרה מפיגור 21-3 לניצחון 24-21. היו ציפיות למשחק החוזר מול שיקגו בסופרבול XX אבל ל"סינדרלה" של העונה הניו אינגלנד פטריוטס היו תוכניות אחרות.
ובמשחק הגמר של ה-AFC מול הדולפינס הם כפו עליהם שישה איבודי כדור בדרך לניצחון 31-14 זה היה הניצחון הראשון של הפטריוטס מזה 18 משחקים רצופים שבהם הם הפסידו במיאמי.
בעונת 1986 בעיות בהגנה מנעו מהדולפינס הצלחה והביאו אותם למאזן של 8-8 ולפספוס של הפליי-אוף בפעם הראשונה מאז עונת 1977. כמו כן הדולפינס הפסידו במשחק האחרון שלהם באצטדיון האורנג' בול, לפטריוטס בתוצאה 34-27 במשחק של יום שני.
הבעיות המשיכו בעונת 1987 עם מאזן של 8-7 (בשנת 1987 הייתה שביתה של איגוד השחקנים אבל הם הצליחו לבטל רק שבוע אחד, בעלי הקבוצות מילאו את השורות עם שחקנים מחליפים ושחקני קבוצת המילואים) בעונתם הראשונה באצטדיון ג'ו רובי החדש.
עונת 1988 הייתה העונה הראשונה מאז עונת 1976 שלמיאמי היה מאזן שלילי (6-10), ובשנה שלאחר מכן מיאמי סיימה עם מאזן 8-8.
בעונת 1990 מיאמי פתרו את הבעיות בהגנה וסיימו עם מאזן של 12-4 שניים ב-AFC מזרח וזכו במקום בפליי-אוף בעזרת הווילד קארד.
במשחק הווילד קארד הם ניצחו את הקנזס סיטי צ'יפס 17-16, אבל הפסידו לבאפלו בילס סיבוב לאחר מכן 44-34. הקבוצה נאבקה עם פציעות בהגנה בעונת 1991 ופספסו את הפליי-אוף בגלל הפסד בהארכה לניו יורק ג'טס.
הדולפינס חזרו בעונת 1992 והגיעו למאזן 11-5 וזכו בתואר אלופי ה-AFC מזרח אחרי עונה מצוינת של הרץ האחורי מארק היגס והטייט אנד קית' ג'קסון.
בסיבוב הראשון בפליי-אוף הם הביסו את הצ'רג'רס 31-0 אבל הפסידו לאחר מכן לבאפלו בילס 21-10 במשחק על אליפות ה-AFC.
בעונת 1993 עבר דן מרינו פציעה שסיימה לו את העונה ומיאמי לא הגיעו לפליי-אוף למרות פתיחה טובה של 9-2. מרינו חזר לעונת 1994 והוביל את הדולפינס למאזן של 10-6 ולתואר אלופי ה-AFC מזרח.
אחרי ניצחון על ג'ו מונטנה והצ'יפס במשחק הווילד קארד.
הדולפינס הצליחו לפספס יתרון של 15 נקודות ולהפסיד 22-21 אחרי שפיט סטויאנוביץ' החטיא בעיטה לשער שדה ומנע מדן מרינה לשחק בעיר הולדתו מול הסטילרס במשחק גמר ה-AFC.
בעונת 1995 מרינו שבר שיאי קריירה שהחזיק פראן טארקנטון ליארדים (48,841) טאצדאונים (352) והשלמות (3,913), אף על פי ששני משחקים בהם הוא שבר שיאים אלו היו הפסדים לאינדיאנפוליס קולטס.
הדולפינס סיימו את העונה עם מאזן של 9-7 שניים ב-AFC מערב אך בכל-זאת הם הגיעו לפליי-אוף דרך הווילד קארד.
רק כדי להפסיד לבילס במשחק הווילד קארד.
לאחר עונת 1995 פרש דון שולה מאימון הקבוצה והפך לבכיר בהנהלה, את שולה נבחר להחליף ג'ימי ג'ונסון שזכה פעמיים בסופרבול עם דאלאס.
במסיבת העיתונאים בה שולה הודיע על פרישתו הוא אמר שהחליט "לזוז הצידה" מה שגרם לחשוב שהבעלים הויזנגה עשה הכל חוץ מלפטר אותו.
בעונת 1996 מיאמי סיימו עם מאזן 8-8 ובלי פליי-אוף, אבל עם עונה טובה מאוד של הרץ הצעיר עבדול קארים אל-ג'אבר שהשיג 1,116 יארדים על הקרקע, כמו כן הצטיין הליינבקר הצעיר זאק תומאס.
בעונת 1997 מיאמי הגיעו לפליי-אוף אבל הפסידו לניו-אינגלנד במשחק הווילד קארד.
עונת 1998 הייתה עונה טובה למיאמי והם סיימו אותה עם מאזן 10-6 בזכות עונה מצוינת של התופס או ג'יי מקדאפי, אבל היכולת הזאת לא הספיקה כדי לעבור את הג'טס ולזכות באליפות ה-AFC מזרח.
הדולפינס ניצחו את הבילס במשחק הווילד קארד אבל הפסידו בסיבוב הבא לדנבר ברונקוס שבסופו של דבר זכתה באליפות (הברונקוס הפסידו רק שני משחקים במהלך העונה ואחד מהם היה לדולפינס).
בעונת 1999 הקבוצה הגיע לפלי-אוף עם מאזן של 9-7 דרך הווילד קארד.
אחרי מאבק צמוד במשחק הווילד קארד ניצחו הדולפינס את סיאטל 20-17 אבל הפסידו בהפסד הגבוה ביותר במשחק פליי-אוף לג'קסונוויל ג'אגוארס 62-7. אחרי עונת 1999 ג'ימי ג'ונסון עזב את הקבוצה ודן מרינו פרש.
לפני תחילת עונת 2000 הדולפינס החתימו את מאמן הברס לשעבר דייב וונסטד ואת הקוורטרבק לשעבר של הג'גוארס ג'יי פידלר, למרות זאת קוורטרבק הגיבוי של מרינו דיימון הוארד נחשב לבכיר.
למרות ציפיות נמוכות ההגנה הצטיינה.
הדולפינס הפסידו בסיבוב הראשון לבולטימור רייבנס 20-3.
מיאמי חיזקה את משחק הריצה שלה לקראת עונת 2002 כשהרץ האחורי ריקי ויליאמס הגיע מניו אורלינס סיינטס, בנוסף הטייט אנד הטירון רנדי מקמייקל הראה את נוכחותו.
הדולפינס, תחת מערך התקפי חדש שבנה מתאם ההתקפה החדש נורב טרנר ומשחק ריצה חזק התחילו טוב עם מאזן 5-1, כולל חזרה בדקה האחרונה נגד הברונקוס כדי לנצח במשחק ביניהם.
אוהדים רבים קראו לפטר את וונסטד, אבל הוא נישאר לעונת 2003 ולמרות הכל הדולפינס האמינו שיש למה לחכות כשריקי ויליאמס שבר את שיאי הריצה עם 1,853 יארד על הקרקע ו-16 טאצ'דאונים.
הדולפינס של עונת 2003 היו קבוצה קשה להגדרה.
ההגנה הייתה חזקה ויצרה הרבה איבודי כדור לקבוצות היריבות שמצאו את עצמן מתקשות להניע את הכדור, לעומת זאת הקו ההתקפי שיחק גרוע ולא איפשר לריקי ויליאמס הרבה מקום לרוץ כמו כן הקו ההתקפי ויכולתו הדלה הקשה על משחק ההתקפה.
הדולפינס החלו את העונה כמו שסיימו את הקודמת כשהתפרקו מול היוסטון טקסאנס אבל התאוששו וניצחו בארבעת המשחקים הבאים.
במהלך הפסד בהארכה לניו אינגלנד ניפצע הקוורטרבק ג'יי פידלר ואילץ את הקבוצה להציב את בריאן גריסי שהוביל את הקבוצה לניצחון על סן דייגו שבוע לאחר מכן.
זאת, גריסי נתן משחק טוב בהפסד מול הקולטס אבל שיחק גרוע מול הטנסי טייטנס והיה לא יעיל בכלל מול הרייבנס.
כשגריסי והדולפינס היו בפיגור מול הרדסקינס, פידלר קם מהספסל כדי לנצח במשחק בתוצאה 24-23 ולהציל לדולפינס את העונה.
מיאמי ניראו טוב אחרי הניצחון מול הקאובויס עם מאזן של 8-4, וסיימו עם מאזן של 10-6 אך זה לא הספיק להם לפליי-אוף.
מיאמי הפסידו בששת משחקיהם הראשונים בעונת 2004, אחרי שהדולפינס הגיעו למאזן 1-8 המאמן וונסטד התפטר מתפקידו בנובמבר 2004 ואותו החליף על בסיס זמני מתאם ההגנה ג'ים בייטס.
הדולפינס השתפרו קצת תחת בייטס וניצחו שלושה מתוך שבעת משחקיהם האחרונים, כולל ניצחון 29-28 על האלופים המכהנים הפטריוטס במשחק של יום שני.
למרות זאת הקבוצה החליטה לא להעסיק את בייטס על בסיס קבוע, במקומו הדולפינס העסיקו את מאמן מכללת LSU ניק סבן.
סבן לא הצליח להוביל את הקבוצה לפליי-אוף במהלך תפקידו בן השנתיים בקבוצה.
בינואר 2007 סבן הודיע שהוא הסכים לחוזה לשמונה שנים וכסף מובטח של 32 מיליון דולר כדי לאמן את קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת אלבמה.
סבן עזב למרות הבטחות לתקשורת, לאוהדים ולבעלים שיישאר המאמן של הדולפינס.
קאם קמרון מתאם ההתקפה לשעבר של הצ'רג'רס הועסק בתור המאמן החדש של הדולפינס.
בעונת 2007 לדולפינס היה משחק "בית" שהתקיים באצטדיון ומבלי בלונדון, היה זה המשחק הראשון מהעונה הסדירה של ה-NFL שמשוחק מחוץ לצפון אמריקה.
הג'ייאנטס ניצחו את הדולפינס 13-10 אך הדולפינס ניצלו מעונה של 16 הפסדים על ידי ניצחון על בולטימור רייבנס בהארכה בתוצאה של 22-16, למרות הניצחון על הרייבנס הקבוצה הפסידה בשני המשחקים הבאים וסיימה את העונה עם מאזן של 1-15, מאזן שנתן להם את הבחירה הראשונה בדראפט של שנת 2008.
מאוחר יותר בשנת 2007, ביל פארסלס, אשר זכה פעמיים בסופרבול, הוצג כאחראי על הפוטבול במיאמי.
קצת אחרי סיום העונה פארסלס פיטר את המנהל הכללי והמאמן קאם קמרון פוטר ביחד עם רוב צוותו, במקומו מונה עוזר המאמן לשעבר של הדאלאס קאובויס טוני ספארנו.
המגרש הראשון שהדולפינס שיחקו בו היה האורנג' בול שנמצא במיאמי שבפלורידה, הדולפינס שיחקו באצטדיון הזה עד שנת 1986. לאחר מכן הדולפינס עברו לשחק באצטדיון הארד רוק (שנקרא במקור אצטדיון ג'ו רובי), האצטדיון נמצא במיאמי גארדן שזהו פרבר צפונית ממיאמי.
האצטדיון עבר שיפוץ מקיף מ-2015 שכלל החלפת כל המושבים, הסרת חלק מהמושבים הפינתיים לטובת התקנת מסכים והתקנת קירוי חלקי ובהמשך יותקנו בו גם תאי VIP משודרגים לצד מסעדות ואזורי אוהדים משופרים תחת ליציעים.
לפי עיתון מקומי סנט פטרבורג ביץ' אירחו את מחנה האימונים הראשון של הדולפינס בשנת 1966 השחקנים התארחו ליד עולם הים (sea world).
הדולפינס התאמנו במכללת ביסקיין שלאחר מכן החליפה את השם לאוניברסיטת סיינט תומאס בין השנים 1970 עד 1993.
בשנת 1993 הדולפינס פתחו את מתקן האימונים של מיאמי דולפינס באוניברסיטת נובה סאוט'רן בדאבי שבפלורידה, ב-2006 הדולפינס הוסיפו מגרש מקורה למתן האימונים כדי שיוכלו להתאמן בזמן סופות אשר מתקיימות בתדירות גבוהה בקיץ.
אנשים אלו זכו בשלט שנמצא במפלסים העליונים באנד-זון באצטדיון דולפין, הבעלים והמאמן הראשון, ג'ו רובי עדיין לא זכה להיכנס להיכל התהילה.
במקום מספר חולצה לדון שולה ניתן המספר 347 שזהו סכום הניצחונות שלו ב-NFL כשמתוכם 274 הם ניצחונות הדולפינס.
מיאמי מארלינס היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר מיאמי שבפלורידה.
המארלינס הצטרפו ב-1993 כקבוצת הרחבה לליגת ה-MLB, יחד עם הקולורדו רוקיס.
כבר בעונה החמישית ב-1997 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה, כשהיא מנצחת בוורלד סיריס את הקליבלנד אינדיאנס 3-4. מיד לאחר הזכייה ערך בעלי הקבוצה "מכירת חיסול" של מרבית כוכבי הקבוצה, לאחר שטען כי למרות ההצלחה נגרמו לו הפסדים כספיים גבוהים, כתוצאה מכך סיימה הקבוצה את שתי העונות הבאות במאזן הגרוע בליגה.
הקבוצה שינתה פעמיים את הבעלות עד 2002, הצליחה להעפיל בפעם השנייה לוורלד סיריס ב-2003 לאחר ניצחון 3–4 על השיקגו קאבס, וזכתה באליפות לאחר ניצחון בסדרת הגמר על הניו יורק יאנקיז.
למרות הזכייה בשתי האליפויות מעולם לא הצליחה הקבוצה לזכות בראשות הבית, ובשתי הפעמים היחידות שבהן העפילה לפלייאוף עשתה זאת מעמדת הווילד-קארד (כרטיס כניסה לפלייאוף המוענק לקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר שאינה ראש בית).
התנהלות הקבוצה לאורך השנים מאופיינת במסגרת תקציב נמוכה, ויתור על כוכבים, ובנוכחות דלה של אוהדים במשחקי הבית.
הכנסות הקבוצה הן הנמוכות ביותר מבין כל קבוצות הליגה, והקבוצה דורגה אחרונה מבחינת הערכת שוויה הכלכלי בדירוג מגזין פורבס.
בשנותיה הראשונות שיחקה הקבוצה באצטדיון סאן לייף, אצטדיון פוטבול שהותאם למשחק הבייסבול.
לאחר שנים ארוכות של מאבקים פוליטיים ומשפטיים, אושרה ב-2008 הקמת אצטדיון בייסבול חדש עבור המארלינס במיאמי.
ב-2011 שונה שם הקבוצה מפלורידה מארלינס למיאמי מארלינס, וב-2012 עברה לאצטדיון החדש במרכז העיר מיאמי.
מִיָאמוֹטוֹ מוּסָאשִי (ביפנית: 宮本 武蔵; 1584 – 13 ביוני 1645) היה מומחה לוחמה בחרב יפני שהתפרסם בזכות סגנון הלחימה הייחודי שלו וניצחונותיו בדו-קרבות רבים.
מחברו של "ספר חמש הטבעות", ספר העוסק באמנות לחימה, אסטרטגיה, טקטיקה ופילוסופיה.
מיאמוטו מוסאשי הוא אחד הסמוראים הידועים ביותר בכל הזמנים, ונחשב דמות איקונית רבת השפעה על התרבות היפנית.
צולמו לפחות 36 סרטים על חייו, אחד מהם אף זכה בפרס אוסקר.
הוא מופיע כדמות בספרים, סדרות מאנגה, ומשחקי מחשב רבים.
שנת הלידה של מיאמוטו והשנים הראשונות לחייו שרויות במחלוקת.
מקובל להגיד כי מיאמוטו נולד ב-1584, כיוון שב"ספר חמש הטבעות" אומר מיאמוטו כי "שנות חייו מגיעות לשישים".
ישנן עדויות הסותרות את ההשערה - על קברו של אביו של מיאמוטו כתוב כי נפטר בשנת 1580, ולפי הגנאלוגיה של משפחת מיאמוטו, הוא נולד ב-1582.
אביו של מוסאשי, מוּנִיסָאי, היה לוחם חרב וג'יטה ידוע, וקיבל מהשוגון את תואר "הלוחם הטוב ביפן" כשהיה צעיר.
לפי הגרסאות של חלק מההיסטוריונים, הוא התגרש מאמו של מיאמוטו אחרי לידתו, והיא עזבה את הבית והשאירה את הילד אצל האב.
מיאמוטו התחנך אצל דודו, כהן בודהיסטי במקדש שוריאן, ולמד מאביו את אומנות החרב ואת טכניקות הג'יטה המשפחתיות.
ככל הנראה, בסביבות שנת 1589 היה צריך מוניסאי לברוח ממקום מגוריו בגלל איום מצד אחת המשפחות המקומיות.
לא ידוע מי המשיך ללמד את מיאמוטו את אמנות החרב; ייתכן כי למד בבית ספר יושיוקה ריו.
שנים לאחר מכן, הביס מיאמוטו את מורי בית הספר בקלות.
מיאמוטו נלחם בדו-קרב הראשון שלו כשהיה בן שלוש-עשרה, מול לוחם בשם ארימה קיהי.
על-פי מיאמוטו עצמו והאגדות עליו שנכתבו מאוחר יותר, קיהי היה לוחם נודד, שנלחם כדי לשפר את כישורי החרב שלו.
הוא הכריז שיילחם עם מי שייענה לאתגר שלו, ומיאמוטו נענה לקריאה.
דודו של מיאמוטו ניסה להתנצל בשבילו ולמנוע את הדו-קרב, אך מיאמוטו התעקש להשתתף בדו-קרב וניצח את קיהי כאשר הוא חמוש במקל עץ ארוך בלבד.
הוא נדד ממקום למקום ונלחם בדו-קרבות.
בשנת 1600 הוא השתתף במלחמה בין משפחת טויוטומי לבין משפחת טוקוגאווה, בצדם של טויוטומי.
הוא השתתף במספר קרבות, בכלל זאת קרב סקיגהארה.
לאחר תבוסת צבאות טויוטומי, האזכורים ברשומות התקופה אודותיו נעלמים למספר שנים.
בגיל 20 או 21 מיאמוטו הגיע לקיוטו והחל בסדרת קרבות מפורסמת נגד בית הספר יושיוקה-ריו.
באותה תקופה היה זה בית הספר הטוב ביותר מבין שמונה בתי הספר של אמנויות לחימה בקיוטו.
תחילה, מיאמוטו הזמין לדו-קרב את ראש בית הספר, יושיוקה סיג'ורו, והבטיח כי ינצח אותו במכה אחת.
הוא איחר לדו-קרב, ובכך עיצבן מאוד את סיג'ורו, אך המכה היחידה שהנחית מיאמוטו שיתקה את ידו השמאלית של סיג'ורו והוא איבד את הכרתו.
לאחר הדו-קרב הוא העביר את ראשות בית הספר לאחיו, יושיוקה דנשיצ'ירו, שהזמין את מיאמוטו לדו-קרב כדי לנקום את תבוסת אחיו.
גם לקרב הזה מיאמוטו איחר, והוא ניצח גם את דנשיצ'ירו.
ניצחון זה קומם את משפחת יושיוקה, שבראשותה עמד כעת יושיוקה מטאשיצ'ירו בן ה-12. המשפחה הזמינה את מיאמוטו לדו-קרב מחוץ לקיוטו, ואספה במקום מארב של עשרות קשתים, רובאים ולוחמי חרב.
הפעם, הגיע מיאמוטו מספר שעות קודם למקום המוסכם.
הוא תקף את הכוח, הרג את מטאשיצ'ירו ונמלט מהמקום.
במשך כשבע שנים לאחר מכן מיאמוטו נדד ברחבי יפן, כאשר הוא נלחם בדו-קרבות ומשפר את כישורי החרב שלו.
לרוב הוא נהג להשתמש בבוקן, נשק עץ מדמה חרב, ולא הרג את יריביו אם לא הוסכם שהדו-קרב יהיה עד המוות.
על-פי מקורות שונים, עד גיל 30 נלחם מיאמוטו ביותר מ-60 דו-קרבות, ולא הפסיד באחד מהם.
הוא גם התחיל ללמוד מדיטציה זן-בודהיסטית.
ב-13 באפריל 1612 מיאמוטו נלחם בדו-קרב המפורסם ביותר שלו, נגד סאסאקי קוג'ירו, לוחם שנלחם עם נודאצ'י, שהוא טאצ'י דו ידני.
הם קבעו את מקום הקרב על אי בודד במרכז יפן.
מיאמוטו הגיע לדו-קרב באיחור ועם הופעה מרושלת, אך הקרב היה קצר - מיאמוטו ניצח את ססאקי עם מקל עץ שחרט מהמשוט בזמן ששט בסירה לכיוון האי.
בשנים 1614–1615 נלחם מיאמוטו שוב במלחמה של טוקוגאווה מול טויוטומי, שהתרכזה הפעם סביב טירת אוסקה, ככל הנראה בצדו של טויוטומי הידיורי.
עם זאת, אחרי המלחמה נראה שמיאמוטו היה ביחסים טובים עם טוקוגאווה, וקיבל תמיכה מהמשפחות המצדדות בטוקוגאווה.
בעוד שמקורות מסוימים טוענים שמיאמוטו נלחם דווקא בצידו של טוקוגאווה, כתבים מסוימים מרחיקים לכת וטוענים כי מיאמוטו היה בצידו של טויוטומי, ובזמן אחד מהקרבות נלחם נגד טוקוגאווה איאיאסו בדו-קרב אישי.
כשטוקוגאווה הרגיש כי יפסיד בדו-קרב, הוא הציע למיאמוטו לעבור לצידו.
בתחילת "ספר חמש הטבעות" כותב מיאמוטו "בגיל 30 הסתכלתי אחורה.
הניצחונות הקודמים בגלל שליטתי באסטרטגיה...
למדתי יומם וליל ובגיל חמישים הבנתי את דרך האסטרטגיה".
כ-20 שנה אחרי המלחמה, הוא שירת אצל אדונים שונים, בעיקר ממשפחת אוגסווארה, וגם נדד לא מעט.
בתקופה הזאת הוא כתב את המגילה של עקרונות השיטה אנמיי-ריו (אנ, 円 - מעגל, שלמות; מיי, 明 - אור; ריו, 流 - אסכולה, שיטה), שיטה שפיתח בגיל 22.
הוא אימץ שני בנים - מיאמוטו מיקינוסקה בסוף שנות ה-1610, ומיאמוטו יאורי סביב שנת 1624. מיאמוטו מיקינוסקה סיים את חייו בשנת 1626, כאשר ביצע ספוקו בעקבות מות האדון שלו.
מיאמוטו יאורי נדד ביחד עם מיאמוטו מוסאשי במשך כ-10 שנים, ועל-פי חלק מהכתבים, שניהם השתתפו בדיכוי מרד שימבארה בשנת 1634. בעוד שיאורי הצטיין בלחימה והתקדם בדרגות לתפקיד בדרגת שר, מיאמוטו נפגע מאבן ולא זכה להישגים.
לקראת תחילת שנות ה-1640 מיאמוטו השתכן בטירת קוממוטו, בה הוא התאמן, לימד תלמידים וצייר.
בשנת 1642 הוא סבל לראשונה מהתקפים של כאבי עצב, המרמזים על מחלתו וסופו הקרב.
בשנת 1643 הוא הסתגר במערת רייגנדו כדי לכתוב את ספר חמש הטבעות, וסיים אותו בשנת 1645. כעבור שלושה חודשים הוא נפטר מכל הרכוש החומרי שלו, והוריש את ספר חמש הטבעות לתלמידו הקרוב.
הוא מת מסרטן הריאה ב-13 ביוני (לפי לוח יפני, ב-19 במאה) 1645, אחרי שסיים את "דוקודו" אוסף של 21 כללים שעל הלוחם לחיות לפיהם.
מיאמוטו פיתח סגנון של קנג'וטסו המכונה ניטֵן-איצ'י (קאנג'י: 二天一, רומאג'י: niten'ichi, מילולית: שני גני עדן כאחד) או ניטוֹ-איצ'י (קאנג'י: 二刀一, רומאג'י: nitōichi, מילולית: שתי חרבות כאחת), שם המתכתב עם סוטרות בודהיסטיות בדבר שני גני עדן.
בשיטה זו מתאמנים בשימוש בשתי חרבות במקביל, הקטאנה הארוכה והחרב הקצרה הנלוות ואקיזאשי, המכונות ביחד "דאישו", ולפי המסורת על כל סמוראי לחגור אותן בציבור.
בנוסף ידוע שהיה מומחה להטלת שוריקן ונשקי הטלה אחרים.
לפי אחד הסיפורים עליו נלחם מיאמוטו בו-זמנית בשישים תלמידי בית ספר ללחימה בחרב יפנית והביס את כולם.
מיאפלאסידוס (בכתיב לועזי: Miaplacidus) או β בשדרית (β Carinae) הוא הכוכב השני בבהירות נראיתו בקבוצת שדרית, אשר פורקה באסטרונומיה המודרנית מהקבוצה העתיקה הספינה ארגו, וכן אחד מהכוכבים הבהירים בשמיים.
זהו הכוכב הבהיר הקרוב ביותר לקוטב השמימי הדרומי ומדרום לקו הרוחב 20°-, הוא כלל לא שוקע.
פירוש שמו הוא ככל הנראה צירוף דו־לשוני של המלה הערבית מיא (مياه - מים) והמילה הלטינית פלאסידוס (Placidus, שקטים), כלומר "מים רוגעים" – שם המתאים למיקומו בתחתית השדרית של הספינה ארגו.
שם זה חייב להיות מודרני, שכן הכוכב לא היה מוכר לאירופים טרם המאה ה-16.
מיאפלאסידוס הוא ענק לבן, אשר גילו מוערך בכ-350 מיליון שנים ונמצא לקראת סיום המימן שבליבתו בתהליך היתוך גרעיני להליום.
הכוכב יצא מהסדרה הראשית לקראת השלב של הפיכת ההליום לפחמן ולחמצן המלווה בהתנפחות והתקררות עד שיהפוך לענק אדום.
מסתו כ-3 מסות שמש כך שהוא צפוי להפוך בסופו של דבר לננס לבן.
רדיוסו פי 5.8 מרדיוס השמש ועוצמת הארתו פי 210 משל השמש.
מהירות סיבובו סביב צירו גבוהה יחסית – כ-140 ק"מ לשנייה, והוא משלים סיבוב כזה במעט יותר בכ-50 שעות.
מיאסטניה גראביס (בלועזית: Myasthenia Gravis) היא תסמונת קלינית שביטויה העיקרי הוא התעייפות של השרירים הרצוניים עם שיפור במנוחה.
ברוב המקרים מדובר במחלה אוטואימונית הנובעת מקשירת נוגדנים לקולטנים לאצטילכולין בחלק הבתר סינפטי בצומת עצב-שריר.
אך ישנם מקרים בהם המחלה נגרמת כתוצאה מפגם גנטי באחד מהחלבונים בצומת עצב-שריר או כתוצאה מנוגדנים נגד חלבונים אחרים כמו MuSK.
המחלה יכולה לערב את כל השרירים או חלק מהם לעיתים קרובות את העפעפיים, שרירי הבליעה, שרירי הנשימה ושרירי הגפיים.
מעורבות שרירי הנשימה יכולה להביא לקושי קל בנשימה במאמץ עד למצב של אי ספיקה נשימתית עם צורך בתמיכה נשימתית.
מיאסטניה גרביס יכולה להופיע בכל גיל ולעיתים היא קשורה לגידולים בתימוס, או מופיעה ביחד עם מחלות אוטואימוניות אחרות כגון יתר פעילות של בלוטת התריס, דלקת מפרקים שגרונית או זאבת.
המחלה מתאפיינת בחולשה והתעייפות מהירה של שרירים רצוניים.
לא ניתן לשמור על פעילות השריר, ותנועות חזקות בתחילה נחלשות בקלות.
ישנה נטייה למעורבות של שרירי העיניים החיצוניים וכן מספר שרירים נוספים, כולל שרירי הלעיסה, שרירי הפנים, שרירי הלוע ותיבת הקול.
שרירי הנשימה והצלעות יכולים גם הם להיות מעורבים.
לעיתים המחלה נחשפת על ידי זיהום נלווה שמוביל לתחילת הסימפטומים.
החמרה במחלה יכולה להופיע גם בהיריון או לפני קבלת וסת.
הסימפטומים יכולים להיות מוחמרים על ידי תרופות כגון כינין, קווינידין, פרוקאינמיד, פרופרנולול, פניטואין, ליתיום, טטרציקלינים, ואמינוגליקוזידים ועוד תרופות רבות אחרות– לכן יש להימנע ככל הניתן משימוש בתרופות אלו.
מהלך המחלה (כמו גם התגובה לטיפול) שונה מחולה לחולה.
במקרים רבים יש מהלך פרוגרסיבי איטי.
החולים מופיעים עם פטוזיס (צניחת עפעף), דיפלופיה (ראייה כפולה), קשיי לעיסה או בליעה, דיבור נאזאלי ("דיבור מהאף"), קשיי נשימה או חולשת גפיים.
לתסמינים אלה יש לעיתים קרובות עוצמה משתנה במהלך היום.
במיאסטניה קלאסית שנגרמת כתוצאה מנוגדנים לרצפטור לאצטיל כולין, החולשה היא בעקבות חסימה משתנה של ההעברה הנוירומוסקולרית (העברה עצבית בין עצב לשריר) עקב ירידה של הרצפטורים לאצטיל כולין, במנגנון אוטו-אימוני.
ב-80% מהמקרים, קיימים נוגדנים עצמיים נגד הרצפטור הניקוטיני שגורמים לאבדן פעילות הרצפטור.
הפאתופיזיולגיה אצל חולים עם נוגדנים עצמיים לMuSK פחות ברורה וכנראה מערבת גם חוסר יציבות של הסינאפסה, גם פגיעה ביכולת השחרור של אצטיל כולין מהעצב המוטורי, גם ירידה בפעילות של האנזים שמפרק אצטיל כולין וגם פגיעה בצימוד של הסיגנאל החשמלי לפעילות השריר.
הבדיקה הקלינית מאשרת את חולשת והתעייפות השרירים הפגועים.
החולשה אינה מתאימה לתפוצת עצב יחיד, שורש עצבי או מיקום ספציפי במערכת העצבים המרכזית.
במעל 90% מהחולים יש מעורבות של שרירי העין החיצוניים (האחראיים על תנועות עיניים), שמובילה לשיתוק מבט א-סימטרי ופטוזיס.
תגובת האישונים שמורה, אך ישנם חולים אצלם יש גם מעורבות של שרירי האקומודציה.
מאפייני המחלה הם כאלה שפעילות מושהית של שרירים מעורבים מובילה להתגברות זמנית של החולשה.
לכן, מבט מושהה כלפי מעלה במשך 2 דקות יכול להוביל לפטוזיס מוגבר, והפסקה קצרה תביא לשיפור בשרירים הפגועים.
עם זאת אצל חולים עם מחלה ממושכת ואדאפטציה יש צורך בבדיקות יותר מפורטות שכן מבט למעלה לא יביא לפטוזיס.
בנוסף, אצל חלק מהחולים ישנה תופעה הקרויה Marry Walker Phenomenon-כאשר הפעלה של קבוצת שרירים אחרת או ניפוח של מנג'טה למדידת לחץ דם, מביא להופעת פטוזיס עם התאוששות הדרגתית.
במקרים מתקדמים, יכולה להיות מעורבות של שרירי נשימה ואטרופיה קלה של השרירים המעורבים.
אצל חלק מהחולים יש גם תופעות סנסוריות.
לא נדיר שישנם כאבים של השרירים, הגידים, המפרקים והשלד.
למרות, שהרבה פעמים לא שמים לב לכך, משום שזו נחשבת מחלה שאינה גורמת לכאב.
האבחנה יכולה להיות מאושרת על ידי מתן מעכבי כולין אסטרז במינון נמוך כזה שאינו משפיע על שרירים בריאים, אך משפר תפקוד של שרירים חולים.
המבחן הפרמקולוגי השכיח ביותר הוא מבחן הנקרא Tensilon test (אדורפוניום)- תרופה זו ניתנת תוך ורידית (IV) במנה של 10 מ"ג – מתוכם 2 מ"ג ניתנים מיד (מנת ניסוי) ו-8 מ"ג ניתנים לאחר 30 שניות אם מנת הניסוי נסבלת היטב.
בחולים עם מיאסטניה גרביס, יש שיפור ברור בכוח השרירים החלשים, שנמשך כ-5 דקות.
באופן חלופי, ניתן להשתמש ב-1.5 מ"ג של נאוסטיגמין IM, עם תגובה שנמשכת כשעתיים.
לעיתים צילום חזה או CT חזה יכולים להדגים תימומה- גידול בתימוס.
גירוי אלקטרופיזיולוגי של העצב המוטורי בעוצמה סופרה-מקסילרית (2 או 3 הרץ) יביא לתגובה הולכת ופוחתת של השריר; אולם ממצא תקין במבחן הולכה עצבית אינו שולל את האבחנה.
EMG של סיב יחיד מדגים שונות גדולה באינטרוול בין שני פוטנציאלי פעולה של סיב שריר ביחידה המוטורית של שרירים חלשים קלינית.
ניתן גם למדוד בסרום את רמת הנוגדן כנגד הרצפטור של אצטיל כולין, מכיוון שרמה מוגברת שלו נמצאת ב-80-90% מהחולים עם מחלה מפושטת יחסית.
Ice pack test - דרך נוספת לתמוך בהשערה למחלה, היא מבחן הנחת קובית קרח (לאזורים קטנים כמו שרירי העיניים), המבחן יהיה חיובי כשיראה שיפור בפתיחת העין.
העיקרון עובד שבעזרת קירור האזור, תהיה ירידה ביעילות העבודה של האצטיל כולין אסטרז, מה שיעזור להפחית את החולשה של אותם שרירים.
יש להימנע מתרופות שמחמירות את המחלה, כפי שצוינו לעיל, ולנקוט בגישות הטיפוליות הבאות:
מעכבי אצטיל-כולין אסטרז – גורמים לשיפור סימפטומטי מבלי להשפיע על מהלך המחלה.
עיקר הטיפול הוא על ידי פירידוסטיגמין ברמה של 30–180 מ"ג (ממוצע 60) לפי התאמה אישית לחולה, 4 פעמים ביום.
ניתן להשתמש במינון נמוך של אטרופין כדי להתגבר על תופעות הלוואי כגון פעילות יתר של המעי או ריור יתר.
מינון יתר של מעכבי כולין אסטרז יכול להוביל למשבר כולינרגי- Cholinergic crisis – חולשה מוגברת (שבניגוד לחולשה של מיאסטניה גרביס לא ניתן להתגבר עליה עם Edrophonium IV) שלעיתים מלווה בחיוורון, הזעה, בחילות, הקאות, ריור, כאב בטן עוויתי ומיוזיס.
אצל חלק גדול מהחולים עם נוגדנים ל MuSK טיפול במעכבי כולין אסטרז אינו יעיל-הוא יכול להביא להחמרה או לתגובה בלתי צפויה ולא יציבה.
ייתכן ששימוש במעכב כולין אסטרז אחר-מיטלאז, במינון נמוך יכול להביא לתגובה טובה וצפויה יותר.
תימקטומי – (כריתת בלוטת התימוס) מבוצע בחולים מתחת לגיל 60, ולעיתים גם במבוגרים מגיל 60, בחולשה שאינה מוגבלת לשרירי עיניים בלבד.
אף על פי שכריתת תימוס מובילה להקלה סימפטומטית או רמיסיה, המנגנון אינו ברור, ולעיתים הרווח מהפעולה הכירורגית אינו נראה מיד.
טיפול זה כנראה יעיל רק אצל חולים עם מיאסטניה קלאסית (סרופוזיטיביים לנוגדנים לרצפטור לאצטיל כולין).
קורטיקוסטרואידים – טיפול זה מיועד לחולים שנכשלו ב-2 הטיפולים הקודמים.
אצל חולים עם מחלה קשה יחסית יש להתחיל את הטיפול באשפוז, מפני שהחולשה יכולה להחמיר תחילה.
באחת הדרכים הטיפול מתחיל במינון גבוה של פרדניזון, עד שמתקבל שיפור ואז עוברים למנת אחזקה נמוכה יותר.
בדרך אחרת מתחילים במינון נמוך ומעלים בהדרגה.
אימוראן– אצל רוב החולים שמקבלים סטרואידים מקובל להתחיל במקביל שימוש בתרופה זו כ steroids sparing agent
פלזמפרזיס – משמשת להשגת הקלה זמנית בחולים שמידרדרים במהירות או ב- Myasthenic crisis, ובנסיבות מסוימות כמו לפני ניתוח שאחריו צופים פגיעה נשימתית.
IVIG – גם הם מקלים זמנית וניתנים באותן אינדיקציות של פלזמפרזיס.
חולי MUSK מגיבים כנראה טוב יותר לפלסמהפארזיס מאשר ל IVIG.
אצל חולים אחרים כנראה שאין הבדל
Mycophenolate mofetil – תרופה זו מעכבת שגשוג של לימפוציטים B ו-T ומשמשת כמדכאת חיסון, עם תופעות לוואי שוליות יחסית של שלשול, בחילה, כאב בטן, חום, לויקופניה ובצקת.
תרופה זו יכולה לשפר את מצבם שלחולים רבים או להוריד את צריכת הסטרואידים שלהם, אולם בדרך כלל רק לאחר שימוש של מספר חודשים.
עדיין אין אף מחקר מבוקר שהוכיח את יעילותה
אפדרין ותרופות אדרנרגיות אחרות (כמו ונטולין) מביאות לשיפור אצל חלק מהחולים.
במיוחד בסוג מסוים של מיאסטניה מולדת.
מעניין לציין שאפדרין הייתה התרופה הראשונה שתוארה למיאסטניה, ונמצאה בדרך מקרה, על ידי רופאה שהייתה חולה במחלה זו בשנות ה-30 של המאה ה-20. מספר שנים לאחר מכן נמצא הטיפול על ידי מעכבי כולין אסטראז על ידי מרי ווקר
מיאנמר משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948) (עד 1988 בשמה הקודם, בורמה).
היא נעדרה מהמשחקים רק פעם אחת, מאולימפיאדת מונטריאול (1976), ומעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
עד כה, אף ספורטאי בורמזי לא זכה במדליה אולימפית, והישגי הספורטאים הבורמזים היו נמוכים למדי.
אחד ההישגים הבולטים שייך לרץ המרתון תין סומבווגאן שסיים במקום ה-18 באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
מרימת המשקולות איה חינה נאן סיימה במקום הרביעי באולימפיאדת אתונה (2004), אך התוצאות שהשיגה נמחקו לאחר שהתברר כי השתמשה בחומרים אסורים.
מיאמי מחלק מוסר היא סדרת דרמת פשע אמריקאית, ששודרה ברשת NBC בין השנים 1984–1990. הסדרה הייתה בסגנון הפילם נוארי, האופנה והמוזיקה.
היא זכתה לשבחים ולפרסים רבים כולל פרס אמי, כיום היא נחשבת לסדרת קאלט.
בישראל היא שודרה בערוץ הראשון בתחילת שנות ה-90.
צמד בלשים, ג'יימס "סוני" קרוקט (דון ג'ונסון) ושותפו ריקרדו "ריקו" טאבס (פיליפ מייקל תומאס), נאבקים מול פושעים וסוחרי סמים בעולם התחתון של מיאמי.
ג'יימס (סוני) קרוקט (דון ג'ונסון) - שוטר סמוי, בעבר היה שחקן פוטבול עד שנפצע קשה ונאלץ לסיים את הקריירה שלו בספורט.
בהמשך שירת כקצין בדרגת סגן בצבא ארצות הברית, בשורות דיוויזיית הפרשים הראשונה והכוחות המיוחדים, ולחם במלחמת וייטנאם.
הוא משתמש בזהוי של סוחר סמים כדי ללכוד את הפושע.
רגיל לנסוע ברכב פרארי 365 GTB/4.
ריקרדו (ריקו) טאבס (פיליפ מייקל תומאס) - שוטר אפרו-אמריקאי ניו יורקי לשעבר, שמגיע למיאמי בתור שותפו הזמני של קרוקט ולאחר מכן נעשה קבוע.
הוא במהלך חיפושים אחרי הפושע שרצח את אחיו.
מרטין קוסטילו (אדוארד ג'יימס אולמוס) - מחליפו של סלין רודריגז אחרי שנהרג, הוא מנהל את המחלקה המשטרתית של מיאמי והוא זה שבודק את סוני וריקו.
בעברו היה סוכן המנהל לאכיפת הסמים במלחמת וייטנאם למשך תקופה קצרה.
בשנת 2006 יצא סרט בעל אותו שם שמבוסס על הסדרה.
בכיכובם של קולין פארל בתור סוני קרוקט וג'יימי פוקס בתור ריקו טאבס.
הסרט נכשל בקופות והכניס 165 מיליון דולר בלבד מול תקציב של 135 מיליון דולר.
בספטמבר 2025 דווח שאולפני יוניברסל יפיקו חידוש לסדרה שייצא ב-6 באוגוסט 2027. את הסרט יביים ג'וזף קוסינסקי, במאי הסרטים "אהבה בשחקים: מאווריק" ו"פורמולה 1 הסרט".
העלילה תעסוק בזוהר ובשחיתות של מיאמי באמצע שנות ה-80, ותתבסס על פרק הפיילוט והעונה הראשונה של הסדרה המקורית.
ההפקה החדשה תחל בשנת 2026 וצפויה להצטלם בפורמט IMAX.
מִיָאקוֹגִ'ימָה (ביפנית: 宮古島市) היא עיר במחוז אוקינאווה שביפן.