tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Hoops הוא פורטל אינטרנט ישראלי שעוסק בספורט ובמיוחד ב-ליגת ה-NBA שנוסד בשנת 2005, והוא בין אתרי הכדורסל המובילים בישראל על פי נתוני הגלישה.
נוסף על הסיקור העיקרי של ליגת ה-NBA, המגזין גם כותב על נושאים נוספים כגון ליגות המכללות (בעיקר כדורסל), כדורסל עולמי, כדורגל, טניס, אופניים, סנוקר, פוטבול, כדור בסיס, שחמט וענפי ספורט שונים.
האתר מסקר תחרויות חשובות גם בענפים שלא זוכים לסיקור קבוע באתר כמו אתלטיקה קלה, שחייה, גולף, אגרוף ועוד.
מגוון הענפים המסוקרים בא לידי ביטוי במדור "אירועי דיומא".
מדור מרכזי באתר הוא טוריו הקבועים (בדרך כלל יומיים) של מנחם לס, פרופסור לביומכניקה ועיתונאי ספורט, הנקראים "מעורב הופס".
הטורים כוללים חדשות שוטפות מליגת ה-NBA ומעולם הספורט בכלל, יחד עם סיפורים ותמונות מעברו של לס ושל הליגה ונושאים מתחלפים שונים, ולעיתים אף פינת טבע.
כן ישנם מדורים מיוחדים שאינם קבועים כל הזמן אלא בתקופות של פגרות וכדומה כמו "עובדות וסיפורי NBA" על סיפורים מהעבר על שחקנים או קבוצות, ובכל קיץ מריץ האתר "פרויקט קיץ" של סדרת כתבות בנושא מסוים הקשור לליגת ה-NBA.
כך למשל, בקיץ 2019 הנושא היה "שחקנים שאסור לשכוח" על שחקנים שלא היו כוכבים גדולים אך הייתה להם תרומה חשובה לקבוצתם או בעלי סיפור חיים מעניין וכדומה, ובקיץ 2021 הנושא היה "לבחור מחדש" את דראפט ה-NBA בטווח השנים 1984-2018.
הופס הוקם ב-2005 כפורום NBA על ידי שרון סולומון ושגיא כהן, שני צעירים בסוף שנות העשרים לחייהם.
האתר שימש כמוקד דיונים לחובבי כדורסל במהלך אמצע שנות ה-2000, עד להצטרפותו של לס ב-2008, מהלך שגרם להפיכת האתר לפורטל NBA.
האתר נרכש על ידי לס ב-2011. עם השנים, בחר לס צוות של עורכים שאחראי על הניהול השוטף של האתר, ובמאי 2021 הוא מינה לתפקיד העורך הראשי את עמיחי קטן, והוא משמש בתפקיד זה כיום.
האתר, שמופעל על ידי מתנדבים, שלח נציגים לסוף-שבוע האולסטאר ב-NBA ב-2017, 2018 ו-2020, ולסדרת הגמר של ה-NBA ב-2016-9 ו-2022, נוסף לסיקור שוטף של ליגת הכדורסל האמריקאית.
לכתבי האתר אקרדיטציה למשחקי NBA, יורוליג ומשחקי כדורסל אחרים בארץ באופן קבוע, והוא בין אתרי הסיקור בהתנדבות הבולטים בעולם של ליגת ה-NBA.
"הופמניאדה" הוא סרט רוסי סטופ מושן באורך מלא בהפקת סויוזמולטפילם, על בסיס שלושה סיפורים של ארנסט תיאודור הופמן — "צאכס הקטן", "קדרת הזהב" ו"איש החול".
בסרט, ישנה הקבלה בין העולם הדמיוני של יצירות הופמן לבין עבודתו כעובד ממשלה, מידע אשר נלמד מתוך מכתביו ויומניו.
תחילה האולפנים עבדו על החלק הראשון, סרט קצר באורך 30 דקות, שנקרא "ורוניקה" והושלם בשנת 2010. החלק השני, "הופמן וסודות השען" שהושלם בשנת 2018. בכורת הסרט נערכה ב-11 באוקטובר 2018.
בשנת 2019, הסרט זכה בפרס סרט האנימציה הטוב של השנה בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-17.
ולדימיר קושבוי - ארנסט הופמן \ אנסלם
אלכסיי פטרנקו - איש החול \ המשפטן קופליוס
פאבל ליובימצב - פאולמן \ תוכי חשאי
אנה ארטמונובה - סרפנטינה \ ורוניקה \ אולימפיה
סלאבה פולונין - הכומר המזויף
אלכסנדר שירווינדוט - לינדורסט \ הסלמנדר
הופעת הביטלס על הגג הוא הכינוי שניתן להופעה הפומבית האחרונה של להקת הביטלס, אשר נערכה ב-30 בינואר 1969, על גג משרדי חברת התקליטים Apple Corps ברחוב סאוויל 3 (Savile Row) בלונדון.
בשעות הצהריים, בליווי הקלידן בילי פרסטון, הפתיעה הלהקה את עוברי האורח בהופעה מאולתרת ולא רשמית שנמשכה 42 דקות, במהלכה ניגנה הלהקה חמישה משיריה, עד שמשטרת המטרופולין של לונדון אילצה אותם להפסיק את ההופעה בטענה שהם מפריעים למנוחת השכנים.
קטעי וידאו אשר צולמו במהלך אותה הופעה שימשו כחומר לסרט התיעודי Let It Be שיצא בשנת 1970 והסרט The Beatles: Get Back שהופץ בדיסני+ ב-2021.
על אף שלא פורסם דבר אודות ההופעה, עוד לפני כן תכננו הביטלס להופיע בהופעה חיה במהלך ההקלטות לאלבום שתחילה תוכנן להיקרא Get Back, אך בפועל נקרא Let It Be, בינואר של אותה שנה.
לדברי הסופר מרק לווינסון (Lewinsohn), לא ידוע מי עמד מאחורי רעיון ההופעה על הגג, אך הוא הוצע ימים ספורים לפני המאורע.
ג'ורג' האריסון הזמין את הקלידן בילי פרסטון, כמוזיקאי מלווה.
בזכרונותיו, מעלה פרסטון כי מי שעמד מאחורי רעיון ההופעה על גג משרד אפל תקליטים היה ג'ון לנון.
היה תכנון לנגן בהופעה חיה היכן־שהוא.
תהינו היכן נוכל להופיע - "הו, אולי בפלדיום או בסהרה", חשבנו.
אבל היה נדרש מאיתנו לשאת את כל הציוד, אז החלטנו, "בואו נעלה לגג."
באוטוביוגרפיה שלו, טוען גלין ג'ונס (Johns), טכנאי הסאונד, כי הוא זה שעמד מאחורי הרעיון.
לעומת זאת, קן מנספילד (Mansfield), מנהל חברת אפל תקליטים, טען כי ככל הנראה הרעיון הגיע ממייקל לינדזי־הוג (Lindsay-Hogg), במאי הסרט Let It Be.
שֶמע ההופעה הוקלט בטכניקת "דאבל טראקינג" באולפן במרתף הבניין, על ידי אלן פרסונס.
במאי הקולנוע מייקל לינדזי־הוג, שליקט חומרים לסרטו, הביא צוות צילום כדי שיתעד את ההופעה מכמה זוויות, כולל תגובתם של האנשים ברחוב.
לאחר ההופעה גנזו הביטלס את חומרי ההקלטה.
כשהתחילו לנגן ניכר היה שקהל הצופים ברחוב מופתע מהמחזה, בעודם נושאים את עיניהם לגג בקומה החמישית.
עם התפשטות השמועה, החלו המוני צופים להתקהל ברחוב ובגגות הסמוכים.
בעוד שרוב המתקבצים הגיבו בהתלהבות רבה, משטרת המטרופולין של לונדון לא ראתה זאת בעין טובה, וחששה שהרעש יפריע למנוחת השכנים ושההמולה תשבש את סדרי התנועה, והורתה לפזר את ההתקבצות ולהפסיק את ההופעה.
תחילה, סירבו עובדי אפל לתת לשוטרים להיכנס לבניין, אך נאותו להכניסם לאחר שאויימו במעצר.
כשהופיעו השוטרים בפתח הגג, הבינו חברי הלהקה כי ייאלצו לסיים את ההופעה, אך בכל זאת המשיכו לנגן למשך כמה דקות נוספות.
בעודם שרים Get Back, אילתר פול מקרטני את מילות השיר כדי לשקף את המצב הנוכחי: "שוב ניגנת על הגגות, ואתה יודע כי אימך אינה אוהבת את זה, היא תאסור אותך!" ("You've been playing on the roofs again, and that's no good, 'cause you know your Mummy doesn't like that ...
כשסיימו לנגן, הפטיר ג'ון לנון בנימה מליצית ואמר, "ברצוני לומר תודה בשמנו ובשם ההרכב, ואני מקווה שעברנו את האודישן".
מאורע זה נחשב לאירוע מכונן בתולדות מוזיקת הרוק, ולנקודת מפנה ששינתה את פני המוזיקה המודרנית, והוא זכה למחוות ברחבי העולם מאומנים שונים.
בין האמנים המפורסמים ניתן למנות את להקת U2, שאת הווידאו קליפ לשירם Where the Streets Have No Names, צילמו על גג בלוס אנג'לס בשנת 1987 ואת להקת רד הוט צ'ילי פפרס בווידאו קליפ לשירם The Adventures of Rain Dance Maggie שיצא ב-2011.
בסרט המחזמר מ-2007, "Across The Universe", שנכתב בהשראת הביטלס, העוקבת אחר צעירים מליברפול שמקימים להקה, נראים חברי הלהקה עולים לאחד הגגות ומופיעים שם, עד שבסופו של דבר מגיחה המשטרה ומאלצת אותם להפסיק את ההופעה.
בישראל, להקת איפה הילד צילמו את הווידאו קליפ לשירם "מה שעובר עליי" על גג בתל אביב.
בשנת 2004, במסגרת סבב ההופעות לרגל איחודה מחדש, הופיעה להקת משינה על גג.
במהלך ההופעה נוגנו חמישה שירים, כמה מהם נוגנו וצולמו בכמה טייקים, לפי הסדר הכרונולוגי הבא:
ג'ון לנון - גיטרה חשמלית, שירה
פול מקרטני - גיטרת בס, שירה
ג'ורג' האריסון - גיטרה חשמלית, שירה
הופנהיים הוא כפר בריין-נקאר-קרייס, באדן-וירטמברג, גרמניה.
הכפר שייך לעיריית זינסהיים, ונכון לשנת 2006 הוא מונה 3,272 נפשות.
הכפר יושב כבר מאז התקופה הפרה-היסטורית, והוזכר לראשונה בשנת 773 כ-"Hovaheim" בקודקס לורש, ואוחד רשמית עם זינסהיים ב-1 ביולי 1972.
הופנהיים ממוקם באזור המטרופולין ריין-נקאר, קרוב לפארק הטבע Neckartal-Odenwald.
הכפר נמצא במרחק של 3 ק"מ מערבית לזינסהיים, 6 ק"מ דרומית למקסהיים וכ-20 ק"מ מהיידלברג.
הופנהיים הוא הבית ההיסטורי של מועדון הכדורגל טה.
1899 הופנהיים שמשחק כיום בבונדסליגה, הליגה הבכירה של גרמניה.
הופסטטריוס (שם מדעי: Hoffstetterius) הוא סוג יונק פרהיסטורי ממשפחת הטוקסודוניים, שחי בתקופת המיוקן של אמריקה הדרומית לפני 11.6 עד 5.3 מיליון שנה מזמננו.
יונק זה התגלה באתר של סלעים געשיים בשטחי מחוז לה פאס בבוליביה ב-1969 בידי הפלאונטולוג רוברט הופסטטר , על שמו נקרא היונק.
הממצאים שנמצאו כללו שרידים של גולגולת רחבה ולסת תחתונה, שרידים של עצם הזרוע ועצם הגומד ועצמות קטנות יותר.
שרידים נוספים של אותו יונק התגלו ב-1989 בידי משלחת של "המכון הצרפתי למחקר הרי האנדים" (IFEA) ושל "השירות הגאוגרפי של בוליביה" (GEOBOL).
הסוג נקרא ב-1993 בידי החוקר הצרפתי פייר אנטויו סאינט-אנדרה (Pierre-Antoine Saint-André) על שם החוקר שגילה את המאובנים הראשונים.
שם המין היחיד בסוג - Hoffstetterius imperator, נקרא על שם מבנה המצח הרחב שהזכיר את הכתרים של האימפריה הרומית הקדושה.
יונק קדום זה דמה במראהו לקרנף מוזר, והיה חלק מהפאונה האנדמית לאמריקה הדרומית.
הוא היה קרובו של הטריגודון וכמותו היה בעל קרן ארוכה ורחבה מעל מצחו.
הגולגולת הייתה רחבה ונמוכה, והלסתות הרחבות התאפיינו בשיניים טוחנות עבות ששימשו לטחינת צמחייה.
אורך הגולגולת הגיע ל-527 מילימטרים אצל הבוגרים ו-469 מילימטרים בצעירים.
היו לו רגליים רחבות בעלות שרירים מיוחדים בברכיים שמנעו ממנו להתעייף, מה שאפשר לו להישאר על רגליו לזמן ממושך.
כך הוא נמנע מפגיעת טורפים בלילה או מהיתקעות בביצות טובעניות.
הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט קיימה חמישה סיבובי הופעות, שלושה קונצרטים חד-פעמיים, 21 פסטיבלי מוזיקה ו-196 אירועים חיים.
היא קידמה לראשונה את אלבום הבכורה שלה Taylor Swift, בין השנים 2006–2007, באמצעות הופעות בכמה טקסי פרסים ותוכניות טלוויזיה, כולל טקס פרסי ה-ACM ה-42 ו"בוקר טוב אמריקה".
בשנת 2009 יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה, "Fearless Tour", שאירע באמריקה הצפונית, אירופה, אוסטרליה ואסיה, וגרף למעלה מ-63 מיליון דולר.
היא יצאה לסיבוב הופעות השני שלה "Speak Now World Tour" בשנת 2011, שאירע באסיה, אירופה, אמריקה הצפונית ואוקיאניה.
בסוף 2011, הוא דורג במקום הרביעי ברשימת "25 סיבובי ההופעות המצליחים ביותר", השנתית של פולסטאר, כאשר גרף למעלה מ-104.2 מיליון דולר עבור 100 הופעות.
הוא היה לסיבוב ההופעות המכניס ביותר של אישה ושל אמן סולו בשנת 2011. הוא הסתיים במרץ 2012, וגרף למעלה מ-123 מיליון דולר.
בנוסף לכך, נמכרו 1,642,435 כרטיסים במהלך סיבוב ההופעות כולו, מה שהופך אותו לאחד מהמצליחים ביותר שהיו באותן השנים.
סיבובי ההופעות הבאים של סוויפט שברו שיאי עולם, כאשר "The Red Tour" (2013–2014) גרף 150 מיליון דולר והפך לסיבוב ההופעות המכניס ביותר בכל הזמנים של אמן קאנטרי.
"The 1989 World Tour" (2015) הפך לסיבוב ההופעות המכניס ביותר של סוויפט, תוך שנכחו בו 2,278,647 אנשים בסך הכול.
הוא גרף למעלה מ-250 מיליון דולר.
הוא הפך לסיבוב ההופעות המכניס ביותר בשנת 2015, וכן לאחד מסיבובי ההופעות המכניסים ביותר בכל הזמנים.
סיבוב ההופעות גרף למעלה מ-199.4 מיליון דולר באמריקה הצפונית בלבד ושבר את שיא "סיבוב ההופעות המכניס ביותר בכל הזמנים באמריקה הצפונית", שקבעה להקת הרולינג סטונז בשנת 2005. סוויפט הפכה לאישה הראשונה בתולדות עולם המוזיקה שעשתה זאת.
עם סיבוב ההופעות החמישי שלה "Reputation Stadium Tour" משנת 2018, היא שברה שיאים היסטוריים גם כן, תוך שהצליחה להכפיל את ההצלחה של קודמו.
באמריקה הצפונית הוא גרף 202.3 מיליון דולר ובכך שברה את השיא שקבעה עם "The 1989 World Tour".
כמו כן, נחשב "Reputation Stadium Tour" לסיבוב ההופעות המצליח והמכניס ביותר בכל הזמנים בארצות הברית.
סיבוב ההופעות "Lover Fest", אמור היה להתקיים באצטדיונים ובפסטיבלי מוזיקה החל מ-20 ביוני 2020, אך בעקבות מגפת הקורונה כל תאריכי ההופעות שלו התבטלו.
החל ממרץ 2023 ועד דצמבר 2024 יצאה סוויפט לסיבוב ההופעות השישי שלה, "The Eras Tour"'.
עם 149 מופעים שנפרסו על חמש יבשות, זהו סיבוב ההופעות הראשון והיחיד בהיסטוריה שעקף מיליארד דולר אמריקאים ברווחים, כאשר הרווחים עמדו כל כ-2 מיליארד דולרים וכמות הצופים הכוללת עמדה על כ-10 מיליון בני אדם.
זהו סיבוב ההופעות המכניס ביותר בכל הזמנים.
שםתאריךאלבוםמקומותהופעותהכנסותנוכחותמקורFearless Tour23 באפריל 2009 – 10 ביולי 2010Fearlessאוסטרליהאסיהאירופהאמריקה הצפונית118רשימת השירים של Fearless Tour1. "You Belong with Me"
16. "I'm Only Me When I'm with You" (ביחד עם קלי פיקלר וגלוריאנה)
17. "Love Story"The Red Tour13 במרץ 2013 – 12 ביוני 2014Redאסיהאירופהאמריקה הצפוניתאוקיאניה86רשימת השירים של The Red Tour1. "State of Grace"
9. "Shake It Off" (ביחד עם קמילה קביו וצ'ארלי XCX)
התגלויות ישוע לתלמידיו לאחר תחייתו הן, לפי האמונה הנוצרית המתוארת בברית החדשה, שורת מפגשים בין ישו, ששב לחיים לאחר מותו בצליבה, לבין מאמיניו.
ישו נגלה למרים המגדלית ולאחד-עשר שליחיו, ואף הניח לתומאס הקדוש לחטט בפצעיו כדי להראות שהוא נוכח בגופו.
הוא נראה שלא בגופו לפאולוס על הדרך לדמשק.
המסורת הנוצרית רואה בהתגלויות אלו הוכחה לכך שישו שב בגופו מן המתים באורח נסי, וראיה למעמדו האלוהי והגואל.
כנסיות מסורתיות ופונדמנטליסטיות מוסיפות לקבל את כתבי הקודש בצורה מילולית, בעוד שכנסיות ליברליות מפרשות תיאורים אלה כחוויות שבחזון.
האמונה בתחייה מהמתים בגוף חומרי (בשר ודם) הייתה תופעה שולית ביהדות של תקופת בית שני, כלומר, היהדות בזמנו של ישו.
הרעיון של תקומה כלשהי מן המתים מופיעה בצורה ברורה לראשונה, בספר דניאל, מן המאה השנייה לפני הספירה, אך שם היא מתייחסת יותר לאמונה בתחיית הנשמה בלבד.
כמה מאות שנים לאחר מכן כותב ההיסטוריון היהודי יוספוס פלביוס (יוסף בן מתיתיהו), בן תקופתו, פחות או יותר, של שאול השליח (פאולוס), שהאיסיים האמינו שהנשמה הנה בת אלמוות, כך שבעוד שהגוף חוזר להיות עפר ואפר, הנשמה מגיעה לאותו מקום התואם לאופיו המוסרי של הנפטר, כלומר האם היה צדיק או רשע.
זו, על פי הבשורות, הייתה גם עמדתו של ישו, שעליה הגן בלהט בוויכוחיו עם הצדוקים בבשורת מרקוס י"ב 25-24, וכן בבשורת לוקס כ' 34–36.
היוונים לעומת זאת, החזיקו זמן רב בדעה שאדם הראוי לשבח, יכול להיות מוקם לתחייה לאחר מותו כאל (תהליך האפותאוזיס - האלהה של בני אנוש).
יורשיו של אלכסנדר הגדול הפכו רעיון הזה לידוע ומפורסם מאוד ברחבי המזרח התיכון, במיוחד באמצעות הטבעת מטבעות הנושאות את דמותו - זכות שנשמרה בעבר לאלים בלבד - ולמרות שהייתה במקור זרה לרומאים, גם הם אימצו דוקטרינה זו במהרה על ידי קיסרים למטרות תעמולה פוליטית.
קורותיו של ישו הקם לתחייה מהמתים, מתועדות על ידי מקורות כתובים הקדומים ביותר - אמונת "קהילות המאמינים הקדומות" כמו: האיגרת הראשונה אל קורינתים ט"ו 8-3; שאול השליח באיגרת הראשונה אל הקורינתיים ט"ו 8 והאיגרת השנייה אל הקורינתיים י"ב 2–4, מהווים תיעוד לאירועי הילקחות לשמים ו"כניסה לגן עדן".
התפיסה של "תחייה פיזית של הגוף" לא הייתה חיונית לראייה בחזון של ישו הקם לתחייה.
אך בנטייה הכללית של ספרות הברית החדשה המאוחרת יותר, מודגש טבעה הפיזי של התחייה.
ניתן לקשור התפתחות זו לאופייה המשתנה של הקהילה הנוצרית: שאול השליח (פאולוס) כמו תלמידיו וחסידיו הקדומים ביותר של ישו היו יהודים כולם.
יהדות תקופת הבית שני הדגישה את חיי הנשמה; בעוד שכותבי הבשורה, בכנסייה היוונית-רומאית האלילית הדגישו במקום זאת את האמונה של חיי נצח בגוף פיזי.
לפי הבשורות, כפי שהן ידועות לנו היום, ישו מת, נקבר, גופתו נעלמת, תוך עדות של עדים רבים למציאתו של הקבר הריק.
ישו מופיע לאחר מכן בגוף פיזי נצחי, אך שונה, עם היכולת להופיע ולהיעלם כרצונו, כמו מלאך אלוהים, ולחזור לשמיים המשמשים כמקום מושבו ליד כס הכבוד, ליד הגבורה, כראוי לו.
חסידיו היהודים-משיחיים הראשונים של ישו
הדיווח המוקדם ביותר על סדר הופעותיו של ישו לאחר תחייתו מהמתים מצוי באיגרתו הראשונה של שאול לקורינתים.
שם מצוי פירוט, בסדר כרונולוגי, של הופעותיו של ישו.
הראשונה בפני שמעון כיפא (פטרוס), אחר כך ל"שנים העשר", ואז לחמש מאות בבת אחת, ואז ליעקב (ככל הנראה יעקב אחיו של ישו), ואז לכל השליחים, ואחרון לשאול התרסי השליח (פאולוס) בעצמו.
שאול אינו מזכיר את הופעותיו של ישו לאחר קומו מן המתים בפני נשים, פרט ל"אחיות "הכלולות בין החמש מאות מקורות אחרים של הברית החדשה אינם מזכירים הופעה בפני חמש מאות אנשים.
באמצעות הטענה שישו הופיע בפניו באותה צורה שבה התגלה בפני שמעון כיפא, יעקב והאחרים שהכירו את ישו בחייו, מחזק שאול את טיעונו להיותו בעל סמכות הזה לזו של כל שליח אחר.
באיגרת אל הגלטיים א' 11–12 הוא מסביר כי הוא חווה התגלות של ישו בפניו.
באיגרת השנייה לקורינתים י"ב 2–4 הוא מספר לקוראיו על עלייתו לרקיע השלישי, מבלי שידע האם עלה בגופו או ברוחו בלבד.
במקום אחר באגרות מדבר שאול על"תהילה על ה"אור" ועל "פניו של ישו המשיח", ובעוד שהשפה מעורפלת במקצת, ניתן לראות שהוא ראה את ישו נעלה, ומושבו ליד על כס הכבוד בשמים לימין הגבורה, אלוהים.
שאול מציין שאותו הגוף הנוכחי של ישו הוא בגוף אחר, גוף תפארה, גוף שאינו בשרי - עולמי.
באיגרתו לפיליפיים מתאר שאול כיצד ישו הקם לתחייה לבש גוף חדש, שונה לחלוטין מזה שהיה לו כשגופו היה כ"מראהו של אדם".
שאול מציין שכאשר המשיח יחזור הוא "יהפוך את גופנו השפל לגוף תפארה נצחי", כאשר זו מטרת העל של החיים המשיחיים.
הבשורה של מרקוס (נכתבה בערך בשנת  70 לסה"נ) לא הכילה בגרסה המקורית שהסתיימה במרקוס ט"ז 8, הופעות של ישו שלאחר תחיית המתים.
יחד עם זאת, במרקוס ט"ז 7 מצוין שהנשים שבאו לקבר ראו בחור עוטה בגדים לבנים שיושב מימין ואשר מורה להן לומר לתלמידים ולשמעון פטרוס שישו קם לתחייה והוא עתיד לפגוש אותם שוב בגליל.
נהוג לחשוב שמחבריהם של בשורת מתי (בערך בין השנים 80 ל-90 לספירה) ובשורת לוקס וספר מעשי השליחים (שתיהן מיוחסות לאותו מחבר לוקס, המתוארך בדרך כלל בסביבות 80–90 לספירה) התבססו בתיאור חייו, פועלו ותורתו של ישו על הבשורה של מרקוס.
כתוצאה מכך הם נבדלים באופן ניכר לאחר תיאור הקבר הריק כמתואר בבשורת מרקוס ט"ז 8.
כמו כן מתואר שישו פגש אותן לאחר מכן, ברכן לשלום, והן אחזו ברגליו והשתחוו לו.
כמו כן מתארת בשורת מתי הופעה השנייה, המבוססת על בשורת מרקוס ט"ז 7, לפני כל התלמידים על ההר בגליל.
שם ישו מודיע להם כי ניתן לו השלטון על השמים ועל הארץ, והוא מצווה על התלמידים לבשר את הבשורה לעולם כולו, וללמד את כל מה שהוא לימד אותם.
בשורת לוקס מזכירה ומחזקת את ההופעה שמתוארת בבשורות מרקוס ומתי לפני הנשים בלוקס כ"ד 7, אם כי הפרטים מתוארים מזווית שונה במקצת, כאשר המיקום לפגישה תואר בירושלים ולא בגליל.
והנשים המתוארות הן מרים המגדלית, מרים אם יעקב, יוחנה ונשים אחרות ששמן לא צוין.
כמוכן מתוארת בבשורת לוקס בפרק כ"ד 13–32, הופעה של ישו לאחר תקומתו מהמתים לפני שני תלמידים, קליופס ותלמיד אחר ששמו לא נזכר, כאשר היו בדרכם מירושלים לעמאוס.
לוקס מדווח בבשורתו בפרק כ"ד על הופעה בפני פטרוס (עליו דיווחו שאר השליחים), ואחד עשר התלמידים שנותרו בפגישה עם אחרים.
ההופעות מגיעות לשיאן לפני עליית ישו השמימה, לפני התלמידים שהתאספו על הר מחוץ לירושלים כמתואר בלוקס כ"ד 51-50. במעשי השליחים א 11-1, מתוארת הרחבה של הקטע האחרון בבשורת לוקס, כאשר ישו מופיע בפני השליחים לפני עלייתו השמימה.
בשורת יוחנן נכתבה זמן מה לאחר שנת 80 או 90 לספירה.
ישו מופיע בקבר הריק לפני מרים המגדלית (שבתחילה לא מצליחה לזהותו), ולאחר מכן לפני התלמידים מלבד תומא, ואז לכל התלמידים כולל תומא (אירוע "תומא מטיל הספק"), ומסיים בהופעה לפני שמעון כיפא (פטרוס) ושישה (לא כולם) מן התלמידים.
רבים מאמינים כי סיפור ההופעה בגליל, היא תוספת מאוחרת יותר לבשורה המקורית.
חסידיו היהודים הקדומים ביותר של ישו (היהודים המשיחיים) תפסו אותו כ"בן האדם" במובן היהודי, אדם, שבאופן ציותו המושלם לרצון האל, החזיר לאדם את צלם דמותו של אלוהים שאבד בחטא הקדמון בגן העדן.
הוא קם לתחייה מן המוות, אותו מוות שהובטח לאדם מרגע בריאותו אם ייפול בחטא אי הציות (לאכול מפרי עץ הדעת טוב ורע).
הוא הועלה לשמיים כשהוא מוכן לחזור בכל רגע כבן אדם, וגם אותה דמות בן האדם שהועלתה לשמיים, כמתואר בדניאל ז': 13–14, שקיבלה מאת אלוהים שלטון על כל בריאת האלוהים.
שאול השליח (פולוס) סבר בזמנו ששובו של ישו קרוב מאוד.
המסר שלו היה שישו הוא כבר לא זה שמכריז שמלכות אלוהים קרבה, אלא שישו עצמו הוא התגלמות אותה מלכות.
מלכות אלוהים כבר נמצאת למעשה, אף שהיא עדיין לא גלויה ונראית לבני האדם.
על פי אגרותיו של שאול השליח בברית החדשה, האיגרת אל העבריים, ועל פי שלוש הבשורות הראשונות, וכן גם על פי חזון יוחנן, ישו מתואר כבעל המעמד הגבוה ביותר, שני לאחר מעמדו של אלוהים, הבורא והאב לכל.
הוא עומד בסמכותו מעל לכל הבריאה לרבות מעל למלאכים ומעל לבני האדם, אבל כפוף לאלוהים, והוא מושל בכל כבנו של מלך המלכים ואדון האדונים אלוהים כל יכול (האגרת אל העברים א').
הופעותיו של ישו מוסברות לעיתים קרובות כחוויות של חזון, בהן הורגשה נוכחותו של ישו.
תחייה פיזית הייתה מיותרת למראה החזון לראות את ישו הקם, אך כאשר נכתבו בשורותיהם של מתי, לוקס ויוחנן, הודגש הטבע הפיזי של תחיית המתים, בעודו חופף למושג הקודם של ההתעלות אלוהית של נשמתו של ישו.
ניתן לקשור התפתחות זו לאופייה המשתנה של הקהילה הנוצרית: שאול השליח וחסידי המשיח הקדומים ביותר היו כולם יהודים, ויהדות בית שני הדגישה את חיי הנפש; כותבי הבשורה, תחת זאת הדגישו בכנסייה היוונית-רומאית, את האמונה האלילית בגיבור המונצח ומתעצב בגופו הפיזי.
יתר על כן, חוקר הברית החדשה ג'יימס דאן טוען שלמרות שחוויית התקומה של השליח פאולוס הייתה "חזונית באופייה" ו"לא פיזית חומרית", הרי שהתיאורים בבשורות ושל מעשי השליחים שהזכיר שאול השליח (פולוס) שונים מאוד.
לטענתו, "לתאר כ"הריאליזם המסיבי" את ההופעות עצמן ניתן לתאר על בסיס של חזון בלבד, הוא קלוש ביותר - המבשר לוקס בוודאי ידחה את התיאור כבלתי ראוי", וכי התפיסה המוקדמת ביותר של תחיית המתים בקהילה המשיחית בירושלים הייתה כתחייה פיזית.
הופר ג'ק פן הוא שחקן אמריקאי.
פן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-6 באוגוסט 1993, בנם של השחקן זוכה פרס האוסקר שון פן ושל השחקנית רובין רייט.
סבו מצד אביו הוא במאי הקולנוע ליאו פן (אנ').
אחותו הגדולה דילן פן, גם היא שחקנית.
הוא נקרא, הופר ג'ק פן, בשל החברות הקרובה של אביו עם השחקנים דניס הופר וג'ק ניקולסון.
לאחר מספר תפקידים קטנים בסרטים קצרים, בשנת 2016 הופר פן עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי של אביו "הפנים האחרונות".
שנה לאחר מכן הוא שיחק בתפקיד משנה בסרט המלחמה הסאטירי "מכונת מלחמה" אשר מבוססת על סיפורו של הגנרל סטנלי מק'קריסטל.
בשנת 2018 שיחק במותחן "Between Worlds".
הסרט בו כיכב לצד ניקולס קייג' ופרנקה פוטנטה הוקרן בבכורה ב-"Fantastic Fest".
בשנת 2020 שיחק בסרט "Puppy Love", ובשנת 2021 השתתף בסרט הפעולה "The Cleaner" ובסרט הדרמה של אביו, "חיים במנוסה" לצד אחותו דילן שמשחקת בסרט בתפקיד ראשי.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי של פרנק בסרט "Signs of Love" של קלרנס פולר.
בסרט משתתפת גם אחותו דילן פן.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל ברוקלין ביוני 2022.
כשהיה בן 24, בתחילת אפריל 2018, מצאו שוטרי תנועה במשטרת נברסקה מריחואנה, אמפטמינים ופטריות פסיכואקטיביות ברכבו.
הוא נעצר בגין החזקת סמים והועבר לכלא מחוז המילטון.
+שנהסרטתפקידהערות2016הפנים האחרונותבילי בוגס2017מכונת מלחמהניק פרנברג2018Between Worldsריק2020Puppy Loveמורגןגם מפיק2021חיים במנוסהניק ווגלThe Cleanerטרנט2022Signs of Loveפרנקי2023Devil's Peakג'ייקובעיתונאית חוקרתדאקי
"הופעה חיה בבארבי" הוא אלבום הופעה של עמיר לב, אשר יצא בשנת 2000 תחת חברת NMC והמון הפקות.
באלבום התארחו האמנים רפי פרסקי, אביתר בנאי וסיון שביט.
האלבום הוקלט ברובו במועדון הבארבי, פרט לרצועה "הכנר התורכי", שהוקלטה ב"אולפני המון".
קבוצת הנשים של המועדון טה.
1899 הופנהיים היא קבוצת כדורגל נשים גרמנית הפועלת בהופנהיים (כיום חלק מזינסהיים).
נכון לעונת 2022–2023, משחקת הקבוצה בבונדסליגה לנשים, הליגה הראשונה בגרמניה.
עד שנות התשעים של המאה העשרים היה מועדון הספורט של הופנהיים מועדון חובבני ששיחק בליגות הנמוכות.
בשנת 2000, מועדונים ממילהאוזן וסט.
לאון הקימו קבוצת משחק עבור נערות.
לאחר זכייה במספר אליפויות וגביעים, עלה שמו של המועדון הקטן במהירות והפך לאחד מהמועדונים המובילים בכדורגל הנשים של באדן .
לקראת עונת 2006/07, המועדון, תחת השם הופנהיים/סט.
לאון, פתח קבוצת נשים רשמית תחת ניהולם של הולגר אובלנדר ואודו מץ, שהתחרתה בליגת באדן וזכתה באליפות באותה עונה.
בסוף העונה התפרק הקשר בין המועדונים, וכל הקבוצות עברו לניהול מועדון הספורט הופנהיים.
הפירוק היה הכרחי כיוון שלפי חוקת ההתאחדות לכדורגל הגרמנית יש איסור על קיום קבוצה המנוהלת על-ידי מספר מועדונים.
מאותה סיבה, בעונת 2006/07, קבוצות הנוער של המועדון שיחקו תחת שמות שונים באוברליגה באדן-וירטמברג, הליגה הבכירה באותן השנים.
בעונה הראשונה של פעילות המועדון תחת הופנהיים, זכתה הקבוצה באליפות ליגת ההתאחדות של באדן, כשהיא כובשת 152 שערים ב-20 משחקים.
בנוסף, קבוצות הנשים של המועדון סיפקו חידוש בהיסטוריה של גביע באדן, כשהקבוצה הראשונה והשנייה של המועדון שיחקו האחת נגד השנייה בגמר גביע באדן, כשהקבוצה הראשונה מנצחת 8:2. עם זכייתה בגביע מדינת באדן העפילה הופנהיים לגביע הגרמני, בו הפסידה בסיבוב הראשון בפנדלים לקבוצת הבונדסליגה השנייה דאז, באייר לברקוזן.
גם בעונת 2008/09 בה שיחקה הופנהיים באוברליגה, הבטיחה הקבוצה את האליפות עם הבקעה של למעלה מ-100 שערים, ועלתה לדרג השלישי בליגות הגרמניות, הרגיונליגה במחוז דרום.
בעונת 2009/10 ניצחה הופנהיים בסיבוב הראשון בגביע הגרמני את לוצ'גאו מהליגה השנייה, ובסיבוב השני הפסידה לזינדלפינגן .
באותה עונה זכתה הופנהיים באליפות הרגיונליגה במחוז דרום, והשלימה את עליית-הליגה הרביעית ברציפות כשעלתה לבונדסליגה השנייה במחוז דרום.
בשתי העונות הבאות, סיימה הקבוצה במקום השלישי והשני בבונדסליגה השנייה.
לאורך עונת 2012/13, נלחמו הופנהיים וקלן על העלייה לבונדסליגה.
במחזור הסיום, שתי המתמודדות על האליפות נפגשו למשחק בהופנהיים.
לעיני 3050 צופים, שיא חדש בליגה השנייה, נפרדו שתי הקבוצות בתיקו 3:3, מה שהבטיח את עלייתה של הופנהיים לבונדסליגה.
במהלך אותה עונה, הפכה שחקנית הקבוצה, בירגיט פרינץ, לכדורגלנית עם מספר ההופעות הרב בהיסטוריה של נבחרת גרמניה.
מכאן ואילך החלה הופנהיים לקבע את מעמדה בבונדסליגה, כשאת עונת העלייה היא מסיימת במקום התשיעי בטבלה.
בעונת 2014/15 סיימה הקבוצה במקום השישי בטבלה.
את עונת 2019/20 סיימה הופנהיים במקום השלישי בבונדסליגה, מה שהבטיח לה מקום בעונת 2020/21 בליגת האלופות.
הופנהיים הודחה מליגת האלופות כבר בשלב הבתים, לאחר שסיימה במקום השלישי אחרי ברצלונה וארסנל.
קבוצת המילואים של הופנהיים עלתה לרגיונליגה במחוז דרום ב-2012 ובאותה עונה סיימה במקום השני בליגה.
בתום עונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות הרגיונליגה ועלתה לבונדסליגה השנייה במחוז דרום.
בעונות 2016/17 ו-2017/18 זכתה הקבוצה באליפות הבונדסליגה השנייה, אך לא יכלה לעלות לבונדסליגה הראשונה עקב החוק האוסר על שתי קבוצות מאותו המועדון לשחק באותה הליגה.
קבוצות הנוער של הופנהיים משחקות בבונסדליגה הצעירה במגוון גילאים.
הישג השיא של קבוצות הנוער של הופנהיים היה כשזכו באליפות גרמניה ב-2012. בעונת 2012/13 העמיד המועדון 10 קבוצות כדורגל נשים במגוון גילאים.
הופר היא מיקרו-ארכיטקטורת יחידת עיבוד גרפית (GPU) שפותחה על ידי אנבידיה.
היא מיועדת למרכזי נתונים ומקביל לעדה לאבלייס.
ארכיטקטורת הופר, שנקראה על שם מדענית המחשב ואדמירל משנה של צי ארצות הברית גרייס הופר, הודלפה בנובמבר 2019 ונחשפה רשמית במרץ 2022. היא משפרת את קודמיו, מיקרו-ארכיטקטורות טיורינג ואמפיר, הכולל מעבד מרובה סטרימינג חדש ומערכת זיכרון מהירה יותר.
ה-Nvidia Hopper H100 מיושם באמצעות תהליך TSMC 4N עם 80 מיליארד טרנזיסטורים.
הוא מורכב מעד 144 מעבדי זרימה מרובים.
ב־SXM5, Nvidia Hopper H100 מציע ביצועים טובים יותר מאשר PCIe.
מעבדי הסטרימינג של הופר משפרים את המיקרו-ארכיטקטורות טיורינג ואמפיר, אם כי המספר המרבי של "ווארפים" בו-זמניים לכל מעבד זרימה (SM) נשאר זהה בין ארכיטקטורות אמפיר והופר, 64. ארכיטקטורת הופר מספקת מאיץ זיכרון Tensor (TMA), התומך בהעברת זיכרון אסינכרוני דו-כיווני בין זיכרון משותף לזיכרון גלובלי.
תחת TMA, יישומים עשויים להעביר עד טנסור 5D, כלומר טנסור בעל 5 ממדים.
בעת כתיבה מזיכרון משותף לזיכרון גלובלי, ניתן להשתמש באופרטורים בהפחתה אלמנטית ובאופר סיביות, תוך הימנעות מרשמים והוראות SM תוך מתן אפשרות למשתמשים לכתוב קודי ווארפ מיוחדים.
כאשר ממקבלים יישומים, מפתחים יכולים להשתמש באשכולות thread block.
"בלוקי חוטים" אלה עשויים לבצע פעולות אטומיות בזיכרון המשותף של בלוקי חוטים אחרים בתוך האשכול שלו, הידוע גם בשם זיכרון משותף מבוזר.
עם L2 multicasting וזיכרון משותף מבוזר, רוחב הפס הנדרש לקריאה וכתיבה בזיכרון בגישה אקראית מצטמצם.
הופר כולל תפוקה משופרת של פורמט נקודה צפה (FP32) ברמת דיוק בודדת עם פי שניים יותר פעולות FP32 למחזור לכל SM מאשר קודמו.
בנוסף, ארכיטקטורת הופר מוסיפה תמיכה בהוראות חדשות, כולל אלגוריתם Smith–Waterman.
כמו אמפר, אריתמטיקה של TensorFloat-32 (TF-32) נתמכת.
דפוס המיפוי עבור שתי הארכיטקטורות זהה.
הופר (Hooper) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1978 בבמויו של האל נידהאם , עם ברט ריינולדס וסאלי פילד בתפקידים הראשיים.
ריינולדס ופילד היו בעת ההסרטה זוג בחיים לאחר שהכירו בהסרטת הסרט הפרחח ובת השריף (1977).
העלילה היא על פעלולן בסרטים ומהווה מחווה לאנשי הפעלולים בסרטים.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
סאני הופר (ברט ריינולדס) הוא פעלולן ותיק בסרטים ומשמש גם כמארגן ומתווך בין הבמאי לפעלולנים.
הוא גרוש וחי כעת עם חברתו גוון דויל (סאלי פילד) בחווה של אביה ג'וקו דויל (בריאן קית') שהיה בעברו גם פעלולן.
כעת הוא עסוק בהסרטת הסרט "המרגל שצחק לסכנה" עם הבמאי רוג'ר דיל (ג'אן מייקל וינסנט) והשחקן אדם וסט בהפקתו של מקס ברנס (ג'ון מארלי).
הופר כבר מבוגר ולא במיטבו.
במפגן פעלולנים הוא נפגש בפעלולן צעיר המכונה "סקי" (ג'אן מייקל וינסנט).
לאחר המפגן הם נוסעים למסעדה בה נמצאים שוטרי SWAT.
הופר מתגרה באחד מהם (טרי בראדשו) ומתחילה קטטה המונית בה מצטרף סקי לעזרת הופר.
הם מתיידדים והופר מצרף אותו להסרטה.
לאחר שהופר מדגים נפילה חפשית מהליקופטר בגובה 68 מטר הוא חש בגבו והאורתופד אומר לו שאם ימשיך כך הוא יהיה משותק.
גם חברו קאלי (ג'יימס וסט) וגם גוון מזהירים אותו.
הופר נשבר ומודיע שהוא פורש.
המפיק ברנס מפעיל עליו לחץ רגשי ולבסוף הוא מסכים להשתתף יחד עם סקי תמורת 50.000 דולר לכל אחד.
הבמאי האגומניאק משנה את התסריט בכך שבסצנת הסיום על הופר וסקי לנסוע במהירות ברכב עם מנוע רקטי דרך בתים מתמוטטים, פיצוצים ואש מכל הכיוונים עד שהם מגיעים לגשר הרוס ומשם הם צריכים לעופף במכוניתם לאורך כ-100 מטר ולנחות על הגלגלים בצד השני.
סקי נוהג במהירות דרך פיצוצים ובתים ומכוניות מתרסקות.
הגשר מפוצץ וסקי מהסס לעבור באוויר כי אין לחץ מספיק במנוע.
רוג'ר מרחף מעליהם בהליקופטר ומזהיר שאם לא יעברו את הנהר הם יפוטרו והוא ידאג שלא ימצאו עבודה.
סקי מחליט ומאיץ את המכונית מעל הנהר.
המבצע מצליח והופר מוצא מהמכונית צולע אך מתאושש.
הוא חובט ברוג'ר ומתחבק עם גוון.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותברט ריינולדססאני הופרסאלי פילדגוון דוילבריאן קית'ב'וקו דוילג'ון מארלימקס ברנסמפיקטרי בראדשושוטר s.w.a.tג'אן מייקל וינסנטדלמור "סקי"רוברט קלייןרוג'ר דילבמאיאלפי וייזטוניעוזר במאיג'יימס בסטקאליאדם וסטאדם וסטבתפקיד עצמו
"הופעה חיה חלק א'" הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמר הישראלי חיים אל.
את האלבום הוציאה ב-4 באפריל 1995 לאור חברת התקליטים NMC על גבי תקליט וקלטת שמע, לאחר כשלוש שנים מפרסום אלבומו הקודם, "יום הנשים".
הוא מונה 12 רצועות, ואורכו עומד על חמישים וארבע דקות וארבעים שניות.
בניגוד לאלבומו הקודם, כל השירים מבוצעים בעברית, למעט שתי הרצועות האחרונות, "יה-ליל יה-ליל" ו"יוק יוק", שמושרות בטורקית.
"הופעה חיה חלק ב'" הוא אלבום ההופעה השני של הזמר הישראלי חיים אל.
את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט על גבי תקליט וקלטת שמע, לאחר כשלוש שנים מפרסום אלבומו הקודם, "בום בום".
הוא מונה 11 רצועות ואורכו עומד על שישים ואחת דקות וארבעים שניות.
בדומה להופעה הראשונה, כל השירים מבוצעים בעברית, למעט שתי הרצועות "יאללה בינה" ו"חרמ", שמושרות בטורקית.
הופקינס לייסי טרני היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טנסי בין השנים 1845–1851, וקודם לכן ייצג את מחוז הקונגרס החמישי של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
טרני נולד ב-3 באוקטובר 1797 בדיקסון ספרינגס, מחוז סמית', טנסי.
הוא שירת במלחמת סמינול ב-1818. לאחר מכן הוא למד משפטים, עבר את בחינת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בג'ספר, טנסי.
מאוחר יותר הוא עבר לווינצ'סטר, טנסי, והמשיך בעיסוק בעריכת דין.
הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים של טנסי ב-1828.
הוא התחתן עם תרזה פרנסיס, בתם של מילר פרנסיס והאנה הנרי, ב-1826. היא נולדה ב-9 בדצמבר 1809 ומתה ב-5 בספטמבר 1879. הופקינס ותרזה היו הורים לתשעה ילדים.
הופעת ההתנהגות האנושית המודרנית: אתרי ההתיישבות של הפלייסטוקן בדרום אפריקה הוא אתר מורשת עולמית סדרתי של אונסק"ו בדרום אפריקה שצורף לרשימת המורשת העולמית בוועידת המורשת העולמית ה-46 שהתכנסה ביולי 2024 בניו דלהי.
הוא כולל בסך הכול 3 אתרים נפרדים שכל אחד מהם תורם להבנתנו את המקורות וההתנהגות של בני האדם המודרניים המוקדמים.
+ הופעת ההתנהגות האנושית המודרנית: אתרי ההתיישבות של הפלייסטוקן בדרום אפריקהמס'שם קואורדינטות שטח בדונם אזור החיץ בדונםתיאור תמונה001מחסה הסלעים דיפקלוף215,310מחסה הסלעים דיפקלוף באזור הכף המערבי מכיל את אחד הרצפים הארכאולוגיים השלמים והרציפים ביותר של תקופת האבן התיכונה בדרום אפריקה.
ממצאים אלה שהשתמרו היטב מאפשרים לשחזר בפירוט את חייהם של אבותינו, הסביבה בה חיו והתאמתם לסביבה שהשתנתה במהלך אלפי השנים.
בנוסף למרבצים מתקופת האבן התיכונה והעליונה, האתר מכיל גם אמנות סלע מתקופת הציידים-לקטים של הסאן, הרועים של הקויקוי והתקופה הקולוניאלית.
הרצף של יצירות אמנות הסלע הללו, החופפות חלקית, מעיד על התקופה הארוכה שבה התיישבו במערה והשתמשו בה.
הגילוי של למעלה מ-400 קליפות ביצי יען חרותות, המתוארכות לפני כ-60,000 שנה, הוא בין הדוגמאות המוקדמות ביותר הידועות לכלי אחסון והובלה ברחבי העולם.
שברים חרותים אלה מדגימים את ההתפתחות המוקדמת של מסורת גרפית, את יכולתם של אבותינו לעצב דפוסים וצורות שלא נמצאו בטבע, ואת השימוש המורכב בסמלים כדי לתווך אינטראקציות חברתיות.
הופעתם המוקדמת של כלי אבן משוכללים, לפני בין 100,000 ל-74,000 שנים, מספקת עדות לחשיבה מופשטת, חדשנות טכנולוגית ויכולת לתכנן ולפתח אסטרטגיות.
002מכלול אתר פינאקל פוינט5104,160האתרים הארכאולוגיים של מתחם אתר פינאקל פוינט מצביעים על מגורים באזור כבר בתקופת האבן התיכונה, לפני כ-170,000 עד 40,000 שנים.
מערה B13(PP13B) מכילה את העדויות המוקדמות ביותר לניצול שיטתי של משאבים ימיים (קונכיות) והתנהגות סמלית.
מערות פינאקל פוינט 5–6 (PP5–6) מכילה את העדויות העתיקות ביותר לטיפול בחום בסלע להכנת כלי אבן.
003מערת סיבודו43185במערת סיבודו יש עדויות נרחבות לתקופת האבן התיכונה, שתוארכה בין 77,000 ל-38,000 שנים.
הוצאה לאור היא תהליך הבאתה של יצירה כתובה (רומן, סיפור, מאמר, כתבה עיתונאית וכדומה) מרשות היחיד של מחבר היצירה לרשות הרבים של הקוראים, בצורה של ספר, עיתון, כתב עת, אתר אינטרנט וכדומה.
האדם העוסק בהוצאה לאור קרוי מוציא לאור (מו"ל).
הוצאה לאור של יצירות באמצעים אחרים של תקשורת המונים, כגון העלאה של מחזה בתיאטרון או יצירה של תקליטור או סרט קולנוע, קרויה הפקה.
ביצירה המתפרסמת באינטרנט תהליך ההוצאה לאור קצר במיוחד.
באתרים רבים, מיד ברגע שהמחבר סיים לכתוב את יצירתו הוא מוציאה לאור.
פרסום בדפוס כרוך בתהליך ארוך יותר, הנמדד בשעות או ימים (מאמר עיתונאי), שבועות, חודשים (מאמר בכתב עת) ואף שנים (ספר).
תהליך זה כולל שלבים אחדים:
בדרך כלל מוסר המחבר את פעולת ההוצאה לאור לגוף המתמחה בכך, הוצאת ספרים – כאשר מדובר בספר, או מערכת כתב עת – כאשר מדובר במאמר, בסיפור קצר או בשיר.
בארצות הברית ובמדינות נוספות מקובל שההתקשרות עם המו"ל נעשית בעזרת סוכן ספרותי.
בישראל שיטה זו פחות מקובלת, ועל המחבר לעסוק בכך בעצמו.
בישראל פועלים מאות מו"לים, המוציאים לאור מדי שנה אלפי כותרים (בהדפסה ראשונה או חוזרת).
כמחצית מן הכותרים מופקים על ידי 20 המו"לים הגדולים.
מדי שנה עורכים המו"לים בישראל את שבוע הספר העברי, שבמסגרתו מוקמים ירידי ספרים ברחובות הערים, ובהם נמכרים ספרים בהנחות של 20 עד 40 אחוזים.
קיימות גם הוצאות ספרים קטנות, עצמאיות ואישיות המאפשרות לסופרים להדפיס את ספריהם לרוב ללא תהליך הסינון שקיים בהוצאות הגדולות והמוכרות יותר.
בהתאם, ייתכן כי עלויות ההוצאה יהיו גבוהות יותר, אך זה לא מן ההכרח.
ברבע האחרון של המאה ה-20 החלה המילה הכתובה לצאת לאור לא רק בגרסת דפוס (על-גבי נייר), אלא גם בגרסאות אלקטרוניות שניתן לקרוא בעזרת קורא ספרים אלקטרוני: תחילה כקובצי קלט למחשב, בעיקר על-גבי CD-ROM, ולאחר מכן באתרי אינטרנט.
דוגמה לכך היא האנציקלופדיה בריטניקה, שלאחר שיצאה בדפוס יותר ממאתיים שנה, יצאה לאור בשנת 1993 גם בגרסת תקליטור, ובשנת 1994 הוצגה לקוראים גם באתר אינטרנט.
שלבי ההדפסה והכריכה של הספר האלקטרוני שונים מאלה של הספר המודפס.
ספר הבדיחה והחידוד מאת דרויאנוב מייחס לחיים נחמן ביאליק את האמירה "כך דרכו של מו"ל בישראל: תחילה מדפיס, אחר-כך מפסיד, ולסוף – מספיד".
בהוצאות הספרים עובדים לקטורים (קוראי כתבי-יד), שתפקידם לבחור בין כל כתבי היד המגיעים להוצאה אילו יוצאו לאור.
הבחירה נעשית על פי שיקולים של איכות, סיכויי ההצלחה המסחרית של כתב היד, ובהוצאות המוקדשות לז'אנר (סוגה) מסוים של דברי דפוס, הבחירה נעשית בהתאם לרוח ההוצאה וקהל היעד שלה.
לרוב המו"לים ממליצים לשלוח אליהם טיוטה ראשונית של 3–7 פרקים ראשונים, טרם השלמת כתיבת כלל הספר, ואם כתב היד מוצלח יעודדו את המשך כתיבתו לצורך הוצאתו לאור.
לאחר הכתיבה, אם המו"ל ומבקר הספרים מטעם המו"ל, מוצאים את הספר כמספיק טוב או בעל סיכוי גבוה להצלחה מסחרית, המו"ל עצמו יממן את כלל הוצאות הוצאתו לאור של הספר.
אם לא, יבקשו מהמחבר לכסות את כלל הוצאות ההוצאה לאור.
בקרב המו"לים קיימות התמחויות שונות: יש המתמחים בספרי בישול, אחרים מתמחים בספרות משפטית, ספרות יפה וכו'.
מו"לים גדולים עוסקים בתחומים רבים, אך גם הגדול שבהם אינו עוסק בכל התחומים.
להצלחת ההתקשרות עם המו"ל, הן בשלב של חיפוש מו"ל והן בשלב של הפקת הספר, יש לפנות למו"ל שתחומי התמחותו תואמים את הגדרת הספר.
פנייה למו"ל שאינו מתאים תיענה במוקדם או במאוחר בשלילה, ולכן אין בה תועלת.
לבחירת המו"ל הנכון עשויה להיות השפעה מכרעת על הצלחתו של הספר.
דוגמה מובהקת לכך ניתן למצוא בהחלטתו של סטיבן הוקינג לפרסם את ספרו "קיצור תולדות הזמן" דווקא בהוצאת בנטם, הפונה לקהל הרחב, ולא בהוצאה הפונה לאנשי מדע או לקהל משכיל במיוחד.
את תיאור התהליך של מציאת המו"ל נותן הוקינג בספרו האחר, "חורים שחורים, גורי יקומים ומסות אחרות":
ההחלטה בפניה עומד המו"ל עם קבלת פנייה מהמחבר אינה פשוטה, מפני שעליו לחזות את מידת ההצלחה הצפויה לספר, ובהתאם לכך להחליט על כדאיות ההשקעה בהפקת הספר.
כתוצאה מכך, גם מחברים של ספרים שהפכו לרבי-מכר התקשו במציאת מו"ל לספרם הראשון.
בדוגמאות הבאות ניתן למצוא נחמה ומוסר השכל:
ספרו הראשון של פנחס שדה, "החיים כמשל", נדחה על ידי שלושים מו"לים, ולבסוף יצא לאור בהוצאת המחבר.
לורנס ג' פיטר מספר כי ספרו המצליח "העיקרון הפיטרי" נדחה במשך שנים אחדות על ידי 13 מו"לים.
ספרו של ג'יימס ג'ויס "דבלינאים" נדחה על ידי 22 מו"לים.
ספרה הראשון של ג'יי קיי רולינג מתוך סדרת רבי המכר של כל הזמנים "הארי פוטר ואבן החכמים", נדחה תחילה על ידי 12 מו"לים בטענה שהספר אינו מסחרי.
בשנת 1889 החזיר כתב-עת אמריקני לרודיארד קיפלינג (לימים חתן פרס נובל לספרות) כתב-יד בצירוף הערה: "צר לי, מר קיפלינג, אבל אתה פשוט אינך יודע כיצד להשתמש בשפה האנגלית".
לעיתים מגלה המחבר שאין ביכולתו למצוא הוצאה לאור שתיקח על עצמה את כל עלויות ההפקה של הספר שכתב.
במקרה זה עומדת למחבר האפשרות להשתמש בשירותי הוצאת ספרים המתמחה בהוצאה לאור של ספרים במימון המחבר.
ההוצאה לאור מספקת למחבר את כל שירותי ההפקה וההפצה, תמורת תשלום של המחבר המכסה את העלויות של שירותים אלה, ומותיר רווח למו"ל.
בדרך כלל מובטחים במצב זה למחבר תמלוגים גבוהים יותר מאלה המקובלים במקרה שהמו"ל לוקח על עצמו את עלויות ההפקה ואת הסיכון העסקי שבהשקעה בהפקה.בצורת מימון זו מקובל גם כי המחבר וההוצאה חולקים ביניהם את זכויות היוצרים, לעומת הפקה במימון ההוצאה, שם כל הזכויות שייכות למו"ל.
אפשרות נוספת במצב זה היא השגת מימון מצד שלישי.
אפשרות זו נפוצה בספרות אקדמית, שבה מגייס המחבר תמיכה של קרנות מתאימות בהוצאה לאור של ספרו.
תמיכה זו אינה בהכרח מימון מלא של הפקת הספר, אך די בה כדי לאפשר את הוצאתו לאור.
אפשרות נוספת לחיסכון בעלויות ההתחלתיות נפתחה כיום עם התפתחות תחום ההדפסה לפי דרישה, בעולם ובישראל.
כיום ישנן מערכות שמאפשרות הדפסה של ספרים בודדים לאחר הרכישה, מה שמקטין את הסיכון בהדפסת כמויות גדולות ואת ההתעסקות של הסופר במשלוחים ובסליקת תשלומים.
לעיתים, ובפרט כאשר המחבר אינו מוצא מו"ל לספרו, נעשית ההוצאה לאור על ידי המחבר, במסלול המכונה 'הוצאה עצמית'.
במסלול זה - המחבר מבצע בעצמו, או שוכר אנשי מקצוע שיבצעו עבורו בתשלום את חלקי הפקת הספר; למן הטיפול בתכני הספר, הקלדת כתב היד, עריכה ספרותית, עימוד ועיצוב הספר ועד לפנייה אל בית דפוס.
עם התפתחותו של מימון ההמונים, החלה האפשרות של הוצאה עצמית להיות יותר אטרקטיבית.
אחת הסיבות לכך, בין היתר - היא התמורה הנמוכה המשולמת לרוב למחברים על ידי הוצאות הספרים המסחריות.
בהוצאה עצמית המחבר יקבל מאה אחוזים מהרווחים על מכירת הספר, וזכויות היוצרים על הספר ועל תוכנו נותרות בידיו.
מסיבה זו, במקרים רבים הוצאה עצמית כדאית יותר למחבר מבחינה כלכלית.
כיום ישנן בישראל הוצאות ספרים גדולות אשר מתמקדות בהענקת שירותי הוצאה עצמית למחברים, בהן המחבר משלם להוצאה על שירותי ההפקה, וזכויות הספר נותרות בידיו בלבד.
הדפסה נוספת של ספר נעשית לפי שיקול דעתו של המו"ל, לאחר שאזל המלאי של ההדפסה האחרונה וממשיך להתקיים ביקוש לספר, או מתעורר מחדש ביקוש כזה.
בהדפסה נוספת מודפס הספר בדיוק כפי שהודפס בעבר, לעיתים תוך שינוי מינורי כגון שינוי העטיפה.
הדפסה נוספת היא צעד סביר כאשר מדובר בגרסה מקורית (לא מתורגמת) של ספרות יפה, שאותה לא נהוג לעדכן, וכן כאשר עברו שנים לא רבות מאז שיצאה לאור ההדפסה הראשונה של ספר עיון, כך שהספר עודנו רלוונטי.
שיקולים כלכליים ואחרים גורמים להוצאת הדפסה חוזרת של ספר אף שמבחינת טובת הקורא עדיף להוציא מהדורה חדשה.
במיוחד יש משמעות לשיקולים כלכליים אלה בשוק קטן יחסית כמו בישראל.
דוגמה להמחשת הבעייתיות שבצעד זה: בשנת 1984 יצא לאור בהוצאת "עם עובד" תרגום עברי לספרו של דניס מק-סמית, "מוסוליני".
עשרים שנה לאחר מכן יצאה לאור מהדורה נוספת של הספר, ובה שני שינויים בולטים: העטיפה עוצבה מחדש, ובסוף הספר נוסף מפתח עניינים.
בתוכן הספר לא חל כל שינוי.
בעיה ראשונה בולטת לעין: במהלך תקופה ארוכה זו השתנו כללי הכתיב המלא, ומילים כדוגמת "פארלאמנט", "מיספר", "ריפובליקה", "סינאטור", שאולי נראו סבירות בשנת 1984, נראות שגויות בעליל בשנת 2004.
קודם לביצוע הדפסה נוספת של ספר יש לשקול האם הגיע הזמן למהדורה חדשה, בהתאם לשינויים שהצטברו מאז סגירת המהדורה הקודמת.
השינויים ממהדורה למהדורה הם בעיקר מהסוגים הבאים:
עדכון נושאים שהשתנו מאז פרסום המהדורה הקודמת;
הרחבת הדיון בנושאים שנכללו במהדורה הקודמת;
הוספת נושאים חדשים, המתבטאת לעיתים בשינוי מבנה הספר, כגון הוספת פרק חדש או סעיף חדש;
שינוי אופן הצגתם של נושאים שונים, כגון שיפור באופן הצגתו של סעיף שהתגלה כבלתי מובן.
ברשימות קטלוגיות של ספרים ופרסומים מצוי לעיתים הקיצור חמו"ל ליד הסעיף הוצאת ספרים.
הפירוש המילולי של הקיצור הוא "חסר מו"ל" וכוונתו ששם המו"ל אינו רשום על גבי הפרסום ושהמקטלג לא הצליח לגלות מי המו"ל של הפרסום.
הוצאה לְהוֹרֵג היא הפעולה של הריגת אדם המתבצעת לאחר החלטה (עונש מוות) של סמכות משפטית ולא כהחלטה של אדם בודד (פעולה הקרויה הריגה או רצח), אלא כהחלטה של קבוצה, היונקת את כוחה מתמיכה רחבה יותר.
זוהי למעשה הסנקציה החריפה ביותר שמדינה יכולה להפעיל כנגד אזרחיה.
ישנן מדינות בהן לרשויות זכות חוקית הוצאה להורג, במסגרת עונש מוות.
אולם בזמן מלחמה או בשלטון עריץ, נעשית הוצאה להורג ללא משפט, על-פי החלטה מקומית, לרוב מתוך תחושה שהחלטה זו משקפת את רצון השלטון, ולעיתים אף בהנחיה ברורה (אך חסרת בסיס חוקי) של השלטון.
הוצאה להורג בלא משפט, בידי המון זועם, קרויה לינץ', והיא צורה של לקיחת החוק לידיים.
הוצאות להורג בצבא נעשות בדרך כלל על ידי כיתת יורים או על ידי תלייה.
קיימות שיטות נוספות להוצאה להורג .
צליבה שימשה כדרך משפילה ואכזרית במיוחד לביצוע הוצאות להורג, בעיקר על ידי הצבא הרומי, מאז 600 לפנה"ס ועד למאה הרביעית לספירה.
על פי המסורת הנוצרית, ישו הוצא להורג בשיטה זו, ולכן צלב הוא סמל הנצרות.
שריפת אדם חי הייתה נהוגה ברומא.
הקיסר נירון אהב שיטה זו ואף הרג בני אדם בשיטה זו רק כדי להאיר בכנסים ובמסיבות ממלכתיות.
שיטה זו הייתה נהוגה גם על ידי הכנסייה הנוצרית שהעלתה על המוקד אנשים שנאשמו בכפירה, כישוף, ויהודים שסירבו לקבל על עצמם את הדת הנוצרית, או שחזרו בהם מהתנצרותם.
בין היתר האינקוויזיציה השתמשה בשיטה זו, כנגד אנוסים שנתפסו מקיימים בסתר את מצוות היהדות.
תלייה הייתה השיטה הכי מקובלת להוצאה להורג לכל אורך ההיסטוריה, בזכות יתרונותיה הרבים.
שיטה זו הומצאה בפרס בימי קדם, ומאוחר יותר התפשטה לכל רחבי העולם.
עריפת ראש הייתה שיטת ההוצאות להורג בגרמניה ובאנגליה במאות ה-16 וה-17. היא בוצעה בדרך כלל בעזרת גרזן אך לעיתים גם בהתקנים דמויי-גיליוטינה.
עריפת ראש עדיין נפוצה בקרב ארצות ערביות מוסלמיות, וגם בקרב ארגוני טרור וכן אצל קרטלי סמים במקסיקו וכנופיות בברזיל שם נפוצה כריתת ראש איטית על ידי סכין או מצ'טה.
במהפכה הצרפתית החלו הצרפתים להוציא להורג אנשים באמצעות גיליוטינה ששימשה לעריפת ראשים שכונתה בלשון העממית "האלמנה", בשל השארת נשותיהם של המוצאים להורג אלמנות.
אחד המוצאים להורג המפורסמים ביותר בשיטה זו היה לואי ה-16 מלך צרפת.
בדרום מזרח אסיה (אך גם ברומא ובקרתגו) נהגו להוציא להורג במחיצה על ידי פיל.
סקילה - רגימת אדם כפות באבנים עד להמתתו.
קיים במדינות מוסלמיות וגם ביהדות המוקדמת לפי ההלכה .
בסין נהגו גם לכלוא נידון למוות במגדל פעמונים ורעש הפעמונים היה גורם למותו.
כיום שיטות ההוצאה להורג שונות בין המדינות בהן עונש המוות הוא חוקי.
נהוגה שיטת הוצאה להורג חדשה יחסית המתבצעת על ידי מתן זריקת רעל לעורקיו של הנידון למוות.
כמו כן שיטות נפוצות להוצאה להורג כיום הן בירייה, בין אם בכיתת יורים ובין בירייה בודדת לכיוון העורף, באמצעות חשמול קטלני באמצעותו של כסא חשמלי (שיטה שהשימוש בה הולך ופוחת), בתא גזים, בתלייה ואפילו בעריפת ראש וברגימה על ידי אבנים.
על פי נתוני אמנסטי, ארגון זכויות אזרח המתנגד בתקיפות להוצאות להורג, בשנת 2015 הוצאו להורג ברחבי העולם לפחות 1,634 בני אדם ב-20 מדינות, המספר הגבוה ביותר מאז 1990. בראש טבלת המדינות המוציאות להורג ניצבת סין, אך נתוני ההוצאה להורג בה חשאיים ולא נכללו בספירה.
אחריה איראן עם 977 הוצאות להורג, ושלישית פקיסטן עם 326 הוצאות להורג.
בארצות הברית הייתה ההוצאה להורג בלתי-חוקית במשך שנים רבות.
בשנת 1976 הוחלט לאפשר לחמישים מדינות ארצות הברית להחליט בעצמן על קיום הוצאות להורג.
37 מדינות הפכו את ההוצאה להורג לחוקית.
בשנת 2007 הוצאו להורג 42 אזרחים בארצות הברית, ובכך הפכה ארצות הברית למדינה החמישית בדירוג העולמי של מדינות שמוציאות להורג.
בכל שנותיה של מדינת ישראל בוצעה הוצאה להורג פעמיים.
ב-30 ביוני 1948 הוצא להורג סרן מאיר טוביאנסקי, קצין בהגנה שהואשם בבגידה במולדת.
טוביאנסקי, שהיה מפקד שדות התעופה בירושלים הנצורה הואשם על לא עוול בכפו בהעברת מידע על תשתיות החירום בירושלים לבריטים.
הוא נשפט במשפט שדה, והוצא להורג בו במקום.
שנה לאחר מכן טיהר דוד בן-גוריון את שמו.
הפעם השנייה שבה בוצעה הוצאה להורג הייתה בשנת 1962 כאשר יושם גזר הדין במשפטו של אדולף אייכמן על פי סעיף 300 ב' לחוק העונשין והחוק לעשיית דין בנאצים ועוזריהם, תש"י-1950, הקובע עונש מיתה לרצח שבוצע על ידי הנאצים ועוזריהם.
"הוצאה להורג" לאחר המוות היא הוצאה להורג טקסית של גופתו של אדם שכבר מת.
אישים מפורסמים ש"הוצאו להורג" לאחר מותם
שאול המלך - על פי ספר שמואל, לאחר התאבדותו נכרת ראשו ונתלה במחנה פלשתים כאות ניצחון של פלשתים.
בלעם - על פי האמורא רב, הרגו בני ישראל את בלעם בכל ארבע מיתות בית דין: סקילה, שרפה, הרג וחנק (סנהדרין ק"ו ב).
רש"י במקום מפרש: "שתלאוהו והציתו אש תחת הצליבה, וחתכו ראשו ונפל לתוך האש, תלייה היינו חנק, חתיכת הראש הרג, כשנפל לארץ - סקילה, כשנפל לאור היינו שרפה".
האפיפיור פורמוסוס (Formosus, מת ב-896) - גופתו הוצאה מקברה על ידי האפיפיור סטפנוס השישי, הולבשה בבגדי אפיפיורות והושבה על כיסא האפיפיור כדי לעמוד ל"משפט", שנודע מאוחר יותר כ"סינודת הגופה" (Synod Horrenda).
הוא נמצא אשם, והגופה הופשטה, 3 אצבעות נכרתו מידה הימנית, והיא הושלכה לנהר הטיבר.
ג'ון ויקליף (1328–1384) - גופתו הוצאה מקברה כ־45 שנה לאחר מותו, בהוראת האפיפיור מרטין החמישי.
ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה (1452–1485), שנתלה על ידי יורשו המלך הנרי השביעי לאחר מותו בקרב בוסוורת' (Bosworth).
גופתו הושחתה עוד לאחר פיזור המנזרים, ולפי האגדה, הושלכה לנהר סור (Soar).
פייטרו הקדוש מוורמיגלי (1500–1562), שנשרף ככופר לאחר מותו.
אוליבר קרומוול (1599–1658), הלורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד.
אחרי הרסטורציה האנגלית, המלך צ'ארלס השני הורה להוציא את גופתו מקברה ולתלותה בטייבורן (Tyburn), להסיר את הראש ולהשליכה לבור.
הראש הובא לקבורה לבסוף בשנת 1960.
פרנסואה דובליה (1907–1971), נשיא האיטי, שגופתו הוצאה מקברה ו"הוכתה למוות" באופן טקסי בשנת 1986.
הוצאה לאור שולחנית היא תוכנה המשמשת לעימוד וסידור טקסטים ותמונות במטרה להדפיס חומרי פרסום שונים, כמו חוברות, ספרים, עיתונים, מודעות ועלונים.
היכולות העיקריות של התוכנות הללו הן עימוד וסידור טקסטים ותמונות במגוון רחב של תצורות, פיזור טקסטים בעמודות וטבלאות, ותמיכה בהערות שוליים באופנים שונים.
בשל התפתחות מעבדי התמלילים הגרפיים, ניתן למצב אותם כהוצאות לאור שולחניות בסיסיות, אם כי חסרות להן הגמישות והדיוק הקיימים בשולחניות.
מהפכה גדולה נרשמה בעולם המחשבים כשהוצג המקינטוש (Macintosh) הראשון על ידי חברת אפל (Apple) ב-1984. המקינטוש, בשילוב עם מדפסת לייזר אפשר חופש ומהירות בהוצאה לאור שלא היו קיימים עד אז.
מאז, ענף ההוצאה לאור התקדם מבחינה טכנולוגית אך השינויים בקונספציות הבסיסיות של התחום היו מועטות.
מיקרוסופט פבלישר (Microsoft Publisher) — שולחנית לתחום הנמוך.
סקריבוס (Scribus) — תוכנה חופשית.
תג (תכנה) — תוכנה לעימוד ספרי קודש.
LaTeX — בעיקר בתחום מדעי הטבע.
פריהנד (Macromedia Freehand) — תוכנה ששימשה גם ליצירת גרפיקה וקטורית.
שלטה במשך שנים בשוק ההוצאה לאור השולחנית בישראל, עד שהוחלפה באינדיזיין באמצע שנות ה-2000.
אדובי פייג'מייקר (Adobe PageMaker) — התחרתה בקווארק אקספרס ובהמשך גם בפריהנד.
פיתוחה נפסק בשנת 2004 לטובת אינדיזיין.
הוצ'קיס היה טנק קל שיוצר בצרפת בין שתי מלחמות העולם, והשתתף במלחמת העולם השנייה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
כבר במלחמת העולם הראשונה הסתמנה נטייה צרפתית לטנקים קלים.
טנק הרנו FT-17 הצרפתי היה תכנון מהפכני, ולאחר המלחמה רצה הצבא הצרפתי בהמשך הייצור של טנקים קלים ומהירים שיתפקדו כחלק מחיל פרשים ממוכן.
כך נוצרה תבנית צרפתית של טנק קל, פשוט לייצור, חמוש בתותח קטן, בעל צוות של שניים.
נוצרו כמה דגמים על פי תבנית זו, ואחד המפורסמים שבהם היה H-39 הוצ'קיס.
ההוצ'קיס בא לעולם כתוצאה מדרישה של צבא צרפת לטנק קל, בעל שריון בעובי של 40 מילימטר, ומהירות גבוהה משל הטנקים הקלים הקיימים.
הטנק היה אחד משלושה טנקים שהחליפו את טנקי רנו FT-17 בשירות צרפת (האחרים היו R-35 ו-FCM 36), ונכנסו לשירות בחצי השני של שנות השלושים.
הטנקים הראשונים שיוצרו נקראו הוצ'קיס H35. דגם זה כלל מנוע בהספק 78 כוחות סוס שהעניק לטנק מהירות מרבית של 28 קמ"ש, אך הוא סבל ממספר ליקויים, בהם קשיים בהיגוי ושריון בעובי 34 מ"מ בלבד בתובה.
לאחר קליטת ראשוני הטנקים שיוצרו, סירב חיל הרגלים הצרפתי לרכוש טנקים נוספים וטנקי H35 שיוצרו לאחר מכן הועברו לשימושו של חיל הפרשים.
בעקבות רצונו של חיל הפרשים בטנק מהיר יותר, החלו בייצור דגמים משופרים, הוצ'קיס H38 והוצ'קיס H39. הדגמים החדשים צוידו במנוע חזק יותר בהספק 120 כוחות סוס שהביא את הטנק למהירות מרבית של 36 קמ"ש וחלקם כללו גם תותח משופר.
לטנק היה מיגון טוב יחסית לטנק קל, תותח יעיל יחסית, ומהירות מקסימלית טובה.
חיסרון ידוע ועיקרי הוא תקלות מרובות במזקו"ם.
למעשה הוא היה שווה לכל טנק קל בעולם באותה תקופה.
כפי שנאמר, תכנונו של ההוצ'קיס היה מצוין, ועמד בכבוד מול כל טנק קל בעולם.
הבעיה של ההוצ'קיס, ולמעשה של כל השריון הצרפתי במלחמת העולם השנייה הייתה נעוצה לא בגורם הטכני אלא בשני גורמים עיקריים:
לא היו מספיק טנקים מהדגמים המוצלחים יותר.
אילו היו הצרפתים מתרכזים בייצור שניים או שלושה דגמים טובים ובכמות גדולה, ייתכן שכח השריון שלהם היה איכותי בהרבה.
הצרפתים כשלו בהבנת תפקיד השריון בשדה הקרב, ולא בנו יחידות שריון נפרדות.
כך קרה שהטנקים הצרפתיים פוזרו בין יחידות החי"ר ומעולם לא רוכזו בכח מהלומה משוריין אמיתי.
כשלים אלה בכח השריון הצרפתי הם חלק מהגורמים לתבוסת צרפת.
ההוצ'קיס מעולם לא נבחן בידי כח שריון מקצועי ובנוי היטב, ולכן לא ידוע מה הייתה איכותו האמיתית בקרב.
הוצ'קיסים רבים שנפלו לידי הגרמנים שולבו בצבא הנאצי, קודם בתפקידי אימון ואחר כך גם בתפקידי שיטור ולחימה (כאשר האבדות בחזית המזרחית היו גבוהות).
הגרמנים גם הסבו את הטנק לתפקידים שונים:
משחית טנקים "מארדר 1" - כמה עשרות טנקי הוצ'קיס הוסבו על ידי הגרמנים למשחיתי טנקים חמושים בתותח 75 מילימטר.
על מנת להתקין את התותח הצריח המקורי הוחלף בצריח נייח ופתוח, שבו הוצב התותח והופעל על ידי 4 אנשי צוות.
משגר רקטות נייד - הצריח הוסר והותקן משגר רקטות בקוטר 280 או 320 מילימטר.
תותח מתנייע בקוטר 105 מילימטר.
הצריחים שהוסרו מהטנקים שימשו לגרמנים הן לביצורים נייחים והן למיגון רכבות.
עוד טרם קום מדינת ישראל נוצר צורך חמור בנשק כבד.
צורך זה הובא לביטוי בעיקר על ידי יצחק שדה.
עוד בסתיו 1947 ניתנה הוראה לפעילי הרכש לרכוש טנקים.
היקף הטנקים שאנשי היישוב היהודי פעלו לרכישתם ולהבאתם לארץ עמד על 100 טנקים כאשר רק 40 מהם הגיעו לארץ.
בפועל כמות הטנקים שהופעלו בזירות הקרב השונות הייתה מועטה מאוד כדלהלן:
במבצע דני הופעלו 7 טנקים, מהם רק חמישה מרכש חו"ל.
במבצע יואב הופעלו תשעה טנקים, מהם שבעה מרכש חו"ל.
במבצע חורב הופעלו חמישה טנקים, מהם רק שניים מרכש חו"ל.
במחצית הראשונה של 1948 נרכשו מעודפי הצבא האמריקאי 38 טנקים קלים מסוג סטיוארט M5A1 במחיר של 8,800 דולר לטנק.
בשל האמברגו האמריקאי, נעשה ניסיון הטעייה (שכשל) להראות כאילו הטנקים מיועדים לצבא מקסיקו.
לאחר ניסיון כושל זה הצליח יהודה ארזי לרכוש בצרפת 10 טנקים קלים מסוג הוצ'קיס 39-H במחיר של 41,000 דולר לטנק.
הטנקים הגיעו ארצה ב-15 ביוני 1948. בדיקה טכנית מקצועית העלתה שמצבם הטכני גרוע.
במשך שלושה שבועות עד למבצע "דני" הצליחה הסדנה החטיבתית של חטיבה 8 להכשיר מבצעית חמישה טנקים.
הפעולה הראשונה הגדולה הייתה אמורה להיות ההתקפה על עיראק אל-מנשייה במסגרת מבצע יואב.
כתוצאה מיכולת הפעלה גרועה שגרמה לנפילת חלק מהם לתעלה, יחד עם תפעול שגוי והתנגדות עיקשת של המצרים, נותרו ארבעה בשדה הקרב.
האכזבות מטנקי ההוצ'קיס גרמו להוצאתם משימוש לחלוטין ולשימוש רק בתותחים שלהם בשריונית וייט.
לפחות אחד מהטנקים האלה היה בשימוש בצבא הרייך.
הדבר נתגלה כאשר נחשף חותם נאצי על טנק ההוצ'קיס המוצג במוזיאון יד לשריון בלטרון.
לעומת זאת טנק אחר מאותו משלוח שצריחו הוצב באזור בית ג'וברין כמטרה לאימונים (מספר 2415 טבוע בצריח), לא נפל שלל ולא שירת בצבא הגרמני כמו זה שבלטרון.
גביית החיובים הנה לטובת הנושים (הזוכים בטרמינולוגיית ההוצל"פ), וזאת לאחר שניתן פסק דין המורה על המימוש על ידי בית המשפט או בית דין המוסמך לכך.
בדרך כלל מדובר על אכיפת החיובים שבין אדם לחברו, אך גם המדינה יכולה להיות צד בעניין, אולם בתור הזוכה בלבד.
הגבייה נעשית בהליכים שונים, הן כלפי הזוכה והן כלפי החייב, ואלה יפורטו בהמשך.
הליך ההוצאה לפועל מוסדר באמצעות דיני ההוצאה לפועל.
לשם קיום דינים אלו הוקמה במדינת ישראל מערכת של הוצאה לפועל, הדואגת למימושם של פסקי הדין והמסמכים האחרים המוגשים לה לביצוע.
החיקוק העיקרי העוסק בהוצאה לפועל הוא חוק ההוצאה לפועל, התשכ"ז–1967, והתקנות שהותקנו מכוחו.
חל בלבול בין הוצאה לפועל, לבין פשיטת רגל ולבין כינוס נכסים:
הוצאה לפועל – מהווה הליך שנועד לגבות חיובים ולאכוף פסקי דין.