tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בולטים בו שני אתרים היסטוריים: הח'אן מהתקופה הממלוכית שהיה חלק מרשת חאנים שהשתרעו לאורכה של הדרך שעקפה את מישור החוף, ששפע ביצות בתקופה ההיא (דרך הדואר), ומסגד "אבו אלעון", אחד ממפקדי הצבא של צלאח א-דין.
היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1957. כלל תושבי ג'לג'וליה הם ערבים-מוסלמים.
הכפר שוכן בצד "דרך הים" ההיסטורית.
ביישוב נמצאו חרסים מתקופת הברונזה המאוחרת, תקופת הברזל, התקופה הפרסית, התקופה הערבית הקדומה, ומן התקופה הצלבנית.
יש חוקרים המזהים את המקום עם גלגל (שבשרון), אחת מערי הממלכה הכנעניות שכבש יהושע "מלך גוים לגלגל" (יהושע י"ב, כ"ג).
בתחומי היישוב שרידי חאן גדול מן התקופה הממלוכית, שנמצאים בחלקו הדרומי של הכפר.
שטחו של החאן מוערך בלמעלה מ-5,000 מטרים רבועים, ובתקופת הביניים שימש תחנה חשובה בדרך השיירות ממצרים לסוריה.
בכפר עברה גם דרך יפו - שכם, ואזור הכפר היה צומת בין שתי הדרכים.
ביישוב מצויים גם שרידי מסגד ממלוכי בשם מסגד אבו אלעון.
המסגד נבנה לשם קיום טקסים של חסידי סופיות .בעבר חשבו שהמבנה שימש "מסכרה", בית מלאכה להפקת סוכר מקנים שגידלו בסביבה, אך טענה זו הופרכה בעקבות מחקר נוסף.
כמו כן, קיים בדרום היישוב מקאם ממלוכי על-שם שמס אל-דין.
הכפר נחשב לכפר ותיק וקדום, ומקור תושביו המקוריים לא נודע.
מפקד הבריטי שנערך בשנת 1922 נמנו בכפר 123 נפשות: 66 גברים ו-57 נשים, כולם מוסלמים.
במפקד שנערך ב-1931 גדלה האוכלוסייה ל-260 נפשות: 134 גברים ו-126 נשים, כולם מוסלמים.
אוכלוסיית הכפר גדלה משמעותית אחרי מלחמת העצמאות.
במשך השנים יושבו בכפר נפקדים נוכחים, הראשונים שבהם מצאצאי תושביה של אומלבס
ג'לטין (נקרא גם מקפית או גלדין) הוא חלבון קרישי שמופק בין השאר מעצמות ומעורות של בעלי חיים, בעיקר מבקר, חזירים ודגים.
הג'לטין משמש כחומר מייצב בתעשיית המזון, בעיקר בתחום המגדנאות, וסימונו הוא: "E441".
מקור השם ג'לטין מהמילה הלטינית "גֶלָטוס", שמשמעותה קשיח או קפוא, והמילה ג'ל היא למעשה נגזרת שלה.
על מנת להפיק את הג'לטין משתמשים בעצמות, סחוס, או עורות של בעלי חיים.
למעשה, ניתן להשתמש בכל רקמת חיבור של בעל חיים, אך השימוש בעצמות הוא הנפוץ ביותר.
הפקת הג'לטין מורכבת מארבעה שלבים, שליישום כל אחד מהם קיימות טכניקות שונות הנבדלות זו מזו באיכות התוצר וזמן הביצוע.
השלב הראשון כולל הכנה מקדימה של חומר הגלם לקראת תהליך ההפקה.
המטרה היא להסיר חומרים מיותרים שעלולים לפגוע בג'לטין שיופק.
למשל, אם מפיקים ג'לטין מעצמות, יש להיפטר מסידן וממלחים נוספים הקיימים בעצם, דבר שמושג על ידי השרייתה בתמיסה חומצית.
בנוסף יש להיפטר גם משומנים עודפים, ולשם כך ניתן להשרות את העצמות במים חמים.
אם משתמשים בעורות, ההכנה המקדימה כוללת שטיפה, הסרת שיער ושומן, חלוקה של העור לפיסות בגדלים מתאימים, ועוד.
השלב השני כולל הידרוליזה של הקולגן, שהוא החלבון השכיח ביותר בגוף והמרכיב העיקרי של רקמות החיבור.
בתהליך זה מולקולות הקולגן מתרכבות עם מולקולות מים ומתפרקות עקב כך לשני חלקים חדשים.
מן התערובת שנוצרה ממצים בשלב השלישי את הג'לטין, בדרך כלל באמצעות מים חמים או חומצה מדוללת.
לבסוף, הג'לטין עובר עיבוד בהתאם לתוצר הסופי הרצוי.
שלב זה יכול לכלול ניפוי, זיכוך, סטריליזציה, אידוי, ייבוש, טחינה וכדומה, עד לקבלת אבקה מוכנה לשימוש.
תצורות נוספות שבהן ג'לטין משווק הן גרגירים ודפים.
מטעמי כשרות, השימוש בתוצרי לוואי של תעשיות החי במוצרי מזון בישראל הוא מועט יחסית לשימוש בהם בעולם המערבי.
יצרנים מעדיפים להשתמש בחומרים צמחיים כדי שהמוצר יוגדר "כשר פרווה", כך שלציבור שומר הכשרות לא תהיה הגבלה באכילתו.
ג'לטין המופק מעצמות ומעורות דגים כשרים הוא כשר למהדרין ללא כל עוררין.
לעומתו, ג'לטין המיוצר מבהמות אינו זוכה לכשרות למהדרין מכיוון שלרוב הוא מיוצר מעצמותיהן ועורותיהן של בהמות לא כשרות (על פי נתוני ארגון ייצרני הג'לטין באירופה, רוב ייצור הג'לטין העולמי מקורו בעורות ועצמות של חזירים).
עד ל-2009, האיחוד האורתודוקסי של רבני ארצות הברית (OU), ארגון הכשרות הגדול בעולם, אסר לחלוטין על שימוש בג'לטין שמקורו בבהמות, וכך פוסקים גם רוב ארגוני הכשרות המהודרים.
עם זאת, עקב דרישות מצד התעשייה, הקל הארגון את גישתו, והתיר ייצור ג'לטין שמקורו בבהמות כשרות שנשחטו שחיטה כשרה.
מידת כשרותו של ג'לטין ממקור בשרי עודנה במחלוקת רבה בין הפוסקים, ורק ג'לטין שמקורו בדגים מקובל ככשר למהדרין.
אולם ייצור ג'לטין מדגים יקר יותר ומסובך יותר לעומת ייצור ג'לטין מבהמות, ולכן הוא נמצא בשימוש במוצרים בעלי תו "כשרות למהדרין" בלבד.
ג'לטין ממקור דגי מסומן כ"ג'לטין מעצמות דגים" או "ג'לטין מהודר".
השימוש בג'לטין המופק מעצמות בהמות לא כשרות נתון במחלוקת מזה עשרות שנים.
המחמירים סוברים שלמרות שבמקרים רבים כמות הג'לטין הנמצאת במאכלים בטלה בשישים, השימוש בו אסור השימוש בגלל דין מעמיד וביטול איסור לכתחילה.
מנגד, המקילים סוברים שעצמות יבשות אינן בכלל איסור אכילת בעלי חיים טמאים, ובנוסף הן עוברות תהליך כימי המשנה באופן מהותי את צורתן והרכבן, מה שמבטל את איסורן מתוקף הכלל ההלכתי פנים חדשות באו לכאן.
דעת המקלים התקבלה בעיקר בקרב גופי כשרות בחו"ל, היות שיכולת דרישתם מהמפעלים להשתמש בחומרים מייצבים חלופיים מוגבלת.
בישראל, על פי הוראת הרבנות הראשית, ג'לטין שיוצר מעצמות בהמות שאינן כשרות נאסר לשימוש, וכיום חברות המזון בישראל משתמשות בג'לטין שמקורו מדגים למרות ההבדל הקיים בתכונות הג'לטין.
השימוש העיקרי של הג'לטין הוא כחומר מייצב בתעשיית המזון, בעיקר במוצרים כדוגמת מוס, קרם בוואריה, פנקוטה וקרמים נוספים.
כמו כן, הוא המרכיב העיקרי בייצור מקפא (ג'לי) למאכל במגוון טעמים.
הג'לטין משמש גם לייצור כמוסות (קפסולות) לתרופות, שכן הוגדר כבטוח לשימוש על ידי ה-FDA.
רוב הכמוסות המשווקות בישראל מכילות ג'לטין.
ג'לטין משמש גם בתחום הרפואה, בין השאר לעצירת דימומים, לטיפול בנשירת שיער ולטיפול במחלות פרקים.
עד לראשית המאה ה-20, הג'לטין שימש במיקרוביולוגיה כמצע גידול למיקרואורגניזמים.
אולם הג'לטין נמצא במצב צבירה נוזלי בטמפרטורה של 37°C (טמפרטורת גוף האדם), וקשה היה להשתמש בו כמצע גידול למיקרואורגניזמים גורמי מחלות המשגשגים בטמפרטורה זאת.
לכן, הג'לטין הוחלף בהדרגה באגר, הניתך בטמפרטורה גבוהה יותר.
צמחונים ושומרי כשרות המעדיפים תחליפים צמחיים לג'לטין במאכלים, מסתפקים בטפיוקה ובאגר, או באבקת ג'לי סינתטית-צמחית.
כמו כן ניתן לקנות ברשתות המזון ג'לטין מעצמות דגים.
אבקת הג'לי המשווקת בישראל היא, ברוב המקרים, צמחית ואינה מכילה ג'לטין או רכיבים אחרים מהחי.
לכמוסות ג'לטין יש תחליף צמחי הקרוי Vegicaps, אשר נמצא בשימוש בעיקר בכמוסות של ויטמינים.
ג'לאל טאלבאני (בכורדית: جه لال تاله بانی / Celal Talebanî / Jelal Talebaní; בערבית: جلال طالباني; 12 בנובמבר 1933 – 3 באוקטובר 2017) היה פוליטיקאי כורדי-עיראקי בולט, שכיהן כנשיא עיראק בשנים 2005–2014 וכמייסד וכמזכיר הכללי של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן.
היה חבר בממשלה הזמנית של עיראק אחרי פלישת ארצות הברית ב-2003.
טאלבאני נולד ב-1933 בכפר קלקן שבדרום כורדיסטן.
הוא הצטרף בגיל 14 למפלגה הדמוקרטית הכורדית ונבחר לחבר הוועד המרכזי שלה ב-1951 בגיל 18. הוא הצטרף לבית ספר למשפטים ב-1953 וסיים את לימודיו כפרקליט ב-1959. אחר כך הצטרף לצבא העיראקי.
היה ליו"ר המפלגה הדמוקרטית הכורדית בפוליטבירו במהלך שנות השישים של המאה ה-20. ב-1966 עזב את מפלגתו וב-1975 הקים את האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן.
עם הקמתה דה-פקטו של כורדיסטן העיראקית ב-1991, נבחר טאלבאני לנשיאה הראשון, כשהוא מכהן בתפקיד עד איחוד כורדיסטן העיראקית ב-2005.
ב-6 באפריל 2005 נבחר טאלבאני על ידי הפרלמנט העיראקי לנשיא עיראק הראשון ממוצא כורדי.
ב-1 ביולי 2008 היה לפוליטיקאי העיראקי הבולט הראשון שלחץ את ידו עם מנהיג ישראלי, שר הביטחון אהוד ברק.
בהמשך השנה עבר ניתוח לב במאיו קליניק שבארצות הברית.
מלבד כורדית, הוא דיבר גם ערבית, פרסית, ואנגלית.
טלאבאני היה נשוי להירו איברהים אחמד, ביתו של איברהים אחמד.
לזוג נולדו שני ילדים, הבכור באפל טלאבאני ואחיו הצעיר קבאד טלאבאני.
קאבד היה בעבר סגן ראש הממשלה בממשלה האזורית של כורדיסטן.
בעקבות משאל העם בכורדיסטן פלשו כוחות שיעים לכירכוך.
באפל הורה לאנשיו לסגת ולאפשר לכוחות האירנים והעיראקים לשלוט בעיר.
ג'ליל אחמד וייט הוא שחקן אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו כסטיב ארקל בסדרה "אריזה משפחתית", בין השנים 1989–1998. ידוע גם בשל דיבוב סוניק הקיפוד בסדרות הטלוויזיה הראשונות המבוססות על המשחקים.
וייט נולד בפסדינה, קליפורניה למייקל וויט, רופא שיניים ולגייל וייט, עקרת בית.
וייט הופיע לראשונה בטלוויזיה בפרסומת לקלוגס לאחר שמורה בבית ספרו שכנע את הוריו המסויגים לקחת את בנם לאודישנים.
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "Charlie and Company".
לאחר מכן הוא הופיע בסדרות: "משפחת ג'פרסון", "Good Morning, Miss Bliss" ו-"Camp Cucamonga" (בו השתתפו גם צ'אד אלן וג'ניפר אניסטון).
בגיל 12, לאחר שהופיע בפרסומת למשחק וידאו, קיבל וייט את דמותו של סטיב ארקל בסדרה "אריזה משפחתית".
תחילה, מטרתה של הדמות הייתה כהופעת אורח, אך בעקבות הצלחתה הפך וייט לשחקן הראשי בסדרה.
בנוסף, הוא שיחק בסדרה דמויות נוספות של משפחת ארקל, ואף כתב מספר פרקים בהיותו בן 19 בלבד.
במהלך שנות שידור התוכנית, הופיע וייט בתפקידי אורח כ"סטיב ארקל" בסדרות: "צער גידול בנות", "אבא חורג, אמא חורגת" ו"מיגו".
כאשר בוטלה הסדרה ב-1998, סיפר וייט בראיון כי אינו מעוניין לשחק את דמותו של ארקל יותר.
בעקבות הצלחת הדמות היה קשה לוייט לקבל תפקידים אחרים כיוון שדבקה בו ה"תווית" של סטיב ארקל.
ב-1999, וייט חזר למרקע בקומדיית המצבים "בוגרים", הסדרה, ששודרה ברשת UPN (בארץ בערוץ 3), עסקה בבחור צעיר שמתמודד לראשונה עם החיים כאדם בוגר.
וייט גם כתב והפיק מספר פרקים.
הסדרה לא משכה קהל רב ובוטלה לאחר עונה אחת.
בנוסף באותה שנה דיבב וייט את דמותו של מרטין לותר קינג בסרט האנימציה "Our Friend, Martin".
וייט גם דיבב את דמותו של סוניק הקיפוד.
ב-2001, סיים וייט לימודי תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה.
לאחר מכן הוא המשיך להופיע בתפקידים קטנים בקולנוע.
ב-2006 שיחק בסרט "שואפים גבוה".
בשנת 2011 שיחק בסרט הילדים "חופשת הקיץ של ג'ודי מודי" בכיכובה של הת'ר גראהם.
בשנת 2019 גילם את אריק בסדרת הטלוויזיה הקומית של נטפליקס "משפחה אחת".
בשנת 2024 גילם את גאנטר הפיראט חלל בסדרת טלוויזיה של דיסני+ "מלחמת הכוכבים: צוות שלד".
וייט אב לבת, סאמאיה אשר נולדה בשנת 2009 מחברתו לשעבר בריג'יט הארדי.
במאי 2024 נישא לחברתו מזה כמה שנים, ניקולטה רוהל.
ג'למה היה כפר ערבי קטן באזור המכונה "המשולש הקטן" בקרבת טולכרם.
תושבי הכפר פונו ממנו ב-1950, ועל אף פסיקת בג"ץ כי יש להתיר להם לחזור לכפרם, נהרס הכפר ב-1953 על ידי תושבי קיבוץ להבות חביבה שנבנה על אדמותיו.
התושבים הראשונים בכפר, בני משפחת נדאף, התיישבו במקום במאה ה-13. בתקופה הצלבנית נודע הכפר בשם גלן (Glenne).
תושבי הכפר היו מוסלמים, ועסקו בחקלאות וברעיית צאן.
ממזרח לכפר הייתה באר גדולה ששימשה את התושבים.
במהלך מלחמת העצמאות ב-1948 פונו התושבים מהכפר אך חזרו אליו לאחר חודשיים.
במרץ 1950 פונה הכפר שנית מתושביו במסגרת תוכנית במשרד ראש הממשלה ל"פינוי ח'רבות קטנות במשולש וריכוז תושביהן בכפרים גדולים יותר".
התושבים הועברו לכפרים ערביים שכנים – ג'ת, באקה אל-גרביה, ימה ועוד.
ביוני 1952 הורה בג"ץ למדינה "להימנע מלשים מכשולים על דרך המבקשים לשוב לכפרם ולאדמותיהם".
בפסק הדין התבטא השופט יצחק אולשן בחריפות כנגד הפגיעה בתושבי הכפר:
פסק דינו של בג"ץ לא הביא לשינוי המצב, ומבני הכפר נהרסו על ידי תושבי קיבוץ להבות חביבה שהתנחלו בינתיים על אדמות ג'למה.
שרידיו המעטים של הכפר – ערמות אבנים, טראסות ושיחי צבר מצוי – מצויים על גבעה בשטח קיבוץ להבות חביבה.
באזור התגלו ממצאים ארכאולוגיים על ידי זאב שיק.
אל-ג'למה הוא כפר פלסטיני בדרום עמק יזרעאל למרגלות הגלבוע, הנמצא בנפת ג'נין ברשות הפלסטינית.
הכפר שוכן כחמישה ק"מ מצפון לג'נין, ממזרח לכביש 60. ליד הכפר מצוי תל יבלעם, בו השתמרו עתיקות רבות.
ליד הכפר שוכן מחסום ג'למה, שהוא הכניסה הצפונית לעיר ג'נין ולצפון השומרון.
במהלך מלחמת העצמאות, ב-1 ביוני 1948, במסגרת מבצע יצחק כבש גדוד 13 של גולני את ג'למה, כחלק מהניסיון לכבוש את ג'נין, אך נסוג לאחר שהותקף על ידי הכוחות העיראקיים.
הכפר נותר בשטח הגדה המערבית, סמוך מאוד לקו הירוק, ונכבש שנית במלחמת ששת הימים.
גֵ'לִי (בעברית: מִקְפָּא או קְרִישׁ) הוא מאכל מתוק במרקם ג'ל, בדרך כלל בטעמי פירות.
את הג'לי מכינים בדרך כלל באמצעות הוספה של ג'לטין או פקטין לנוזלי מאכל, לרוב מיצי פירות.
הג'לי יכול להוות מרכיב בקינוח אחר, אך גם להיאכל לבד כקינוח בפני עצמו.
הוא לרוב מוגש קר או בטמפרטורת החדר, זאת מכיוון שבמהלך הכנתו יש לקרר ואף להקפיא אותו.
למילה "ג'לי" (jelly) משמעויות שונות באנגלית בריטית ובאנגלית אמריקנית.
בבריטניה, "ג'לי" הוא שמו של קינוח מבוסס ג'לטין, המכונה בארצות הברית "ג'לו" (jello) או "ג'לטין" (gelatin).
בארצות הברית, המונח "ג'לי" מתאר כמעט באופן בלעדי ממרח המורכב ממיץ פירות שהתמצק באמצעות פקטין, מוצר המכונה בבריטניה spread או preserves.
בכך הופכת המילה "ג'לי" (jelly) לאחת מהמילים הבולטות ביותר המייצגות את ההבדלים הלשוניים בין ארצות הברית ובריטניה.
בדרך כלל, ההבדל בין ג'לי וריבה באנגלית האמריקנית הוא שהריבה מכילה זרעי פרי וחתיכות פרי הנראים לעין, בעוד שהג'לי לא מכיל אותם.
ריבה גם בדרך כלל סמיכה יותר וניתנת למריחה בקלות רבה יותר.
בתהליך הייצור המסורתי של הג'לי, שמים את מרכיביו בתוך שק: נוזל זורם פנימה, ולא נלחץ פנימה ונהפך לג'לי שקוף.
בניגוד לכך, את הריבה מכינים מפרי שלם ומהנוזל שהנותר לאחר בישולו.
בבישול, מספר מושגים נמצאים בשימוש כדי לסווג מיני מקפא מבוססי פקטין:
מקפאים "אמיתיים" הם בעלי מרקם חלק שעשוי ממיץ פירות, כמו ג'לי ענבים.
ריבות, המכילות גם מיץ פרי וחתיכות פרי.
קריש פירות (נקרא בקיצור גם: קריש או: בצק פירות) ממתק צבעוני במקור העשוי מפירות טחונים.
במטבח העיראקי נהוג להכין ממתק מפירות הדר טחונים שנקרא גם: "לוזינה".
מרמלדה, סוג של ריבה שמכילה גם חלק מקליפת הפרי.
פירות הדר משמשים פעמים רבות כבסיס למרמלדות.
חמאות מפירות, כמו חמאת תפוחים, הן ממרחים מתוקים עשויים מפירות, שממותקים באופן קל לאחר שבושלו לממרח.
צמחונים וטבעונים (ולעיתים גם שומרי כשרות) מכינים ג'לי באמצעות אגר, בניגוד לג'לי הנפוץ שעשוי מג'לטין, המופק מעצמות ומעור של בהמות או דגים.
"תינוקות ג'לי" (Jelly babies) הן ממתקים עבים דמויי-ג'לטין הנפוצים בבריטניה.
סוכריות ג'לי (Jelly beans) הן ממתק נפוץ בארצות הברית ודומות לריבה בטעמן ובהרכב שלהן.
בבריטניה, "גלידה וג'לי" היה בעבר קינוח פופולרי שנאכל לאחר ארוחת הערב, אך מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 חלה ירידה בפופולריות הקינוח.
בארצות הברית, אכילת ריבה עם קלי שכיחה, וקלי עם ריבה נחשב לאחד מסמלי ארוחת הבוקר האמריקנית.
פירות מסוימים מכילים אנזימים שכאשר הם מתערבבים עם תערובת ג'לי, הם שוברים את הג'לטין ובכך הורסים את מבנה הג'לי.
פירות אלה הם אננס המכיל את האנזים ברומליאן (bromelain), פפאיה ופאו פאו (pawpaw) המכילים את האנזים פפאין, קיווי המכיל אקטינידין (actinidin) ותאנים המכילות פיסין (ficin).
כדי להכין מפירות אלו מקפא, מבשלים אותם, ובכך הופכים את האנזימים ללא-פעילים.
מהמוט ג'לל באייר (טורקית Mahmut Celâl Bayar;
באייר נולד בכפר סמוך לבורסה ואביו היה מורה מפלובדיב בבולגריה.
הוא הצטרף למועצת האיחוד והקידמה במטרה להשיב את החוקה העות'מאנית לתוקפה.
הוא עבר להתגורר באיזמיר וריכז את פעילות המפלגה בעיר.
עם תחילתה של מלחמת יוון–טורקיה והפלישה היוונית לאיזמיר ב-1919 הוא השתתף בארגונה של ההתנגדות ליוונים תחת השם הבדוי גליפ הוג'ה (Galip Hoca).
בסוף 1919 הוא נבחר לפרלמנט העות'מאני הרביעי והאחרון, ולאחר פיזורו ב-1920 עבר לאנקרה והצטרף לתנועה הלאומית הטורקית.
הוא היה חבר באספה הלאומית הגדולה של טורקיה מטעם העיר בורסה ושימש בה כשר הכלכלה.
באייר היה יועץ למשלחת הטורקית בדיוני ועדת לוזאן שניסחה את הסכם לוזאן ב-1923, ולאחר מכן כיהן באספה הלאומית כנציג העיר איזמיר.
באייר היה מייסדו של "בנק העבודה" הטורקי (İş Bank), הבנק הפרטי הראשון במדינה, ב-26 באוגוסט 1924, ושימש כמנכ"ל הבנק עד 1932.
ב-25 באוקטובר 1937, מונה באייר כראש ממשלת טורקיה על ידי הנשיא מוסטפא כמאל אטאטורק.
באייר כיהן בשתי כהונות רצופות בתפקיד זה, אך לאור חילוקי דעות בינו לבין נשיא טורקיה השני איסמט אינני אשר תפס את מקומו של אטאטורק לאחר מותו, סיים באייר את תפקידו ב-25 בינואר 1939. ב-7 בינואר 1946 ייסדו באייר ואחרים את המפלגה הדמוקרטית (Demokrat Parti), ובאייר היה ליושב ראש המפלגה.
בבחירות שנערכו ב-1950 ניצחה מפלגתו, והוא היה לנשיא טורקיה.
הוא שימש כנשיא המדינה משך עשר שנים, עד שהצבא תפס את השלטון ב-27 במאי 1960. באייר, ראש ממשלתו מנדרס ואחרים נעצרו ונשפטו ב-1961. מנדרס ושני אחרים נדונו למוות והוצאו להורג.
באייר נדון למאסר עולם וב-1964 הוא שוחרר מהכלא בשל בריאותו הירודה.
בנובמבר 1975 הותר לבאייר לחזור לחיים הפוליטיים והוא הוזמן להיות חבר הסנאט מכוח היותו נשיא הרפובליקה לשעבר, אך הוא סירב.
הוא נפטר באיסטנבול ב-1986 בגיל 103.
מחנה גַ'לַז֫וֹן הוא מחנה פליטים פלסטינים, בשטח הרשות הפלסטינית, בנפת רמאללה - אל-בירה, כחמישה ק"מ צפונית לעיר רמאללה, כקילומטר מדרום לג'יפנה, בגובה ממוצע של כ-775 מ' מעל פני הים.
על פי הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה במחנה היו בשנת 2012 כ-8,900 תושבים.
ג'לזון הוא שם של וואדי ושל מעיין, שלידם הוקם המחנה.
מקור השם ופירושו אינן ידועים.
המחנה הוקם ב-1949 כ-7 ק"מ מצפון לרמאללה על אם הדרך רמאללה–שכם (בתוואי הקדום של דרך ההר).
המחנה הוקם על 253 דונם של אדמת טרשים בצלע הר שאונר"א שכרה מממלכת ירדן.
רוב תושבי המחנה ששוכנו בו בעת הקמתו היו פליטים מ-36 כפרים בסביבת לוד ורמלה.
בשלוש השנים הראשונות גרו תושבי המחנה באוהלים ולאחר מכן עברו לבתים בנויים.
ב-1977 הוקמה, כקילומטר וחצי מדרום מזרח למחנה - ההתנחלות בית אל.
מחנה ג'לזון היה אחד ממחנות הפליטים הפעילים ביותר באינתיפאדה, החל מדצמבר 1987. תושבי המחנה היו מעורבים במקרים רבים של יידוי אבנים על מכוניות ישראליות בכביש, וכן בעימותים אלימים רבים עם מתנחלים מהסביבה וכוחות צה"ל.
בשנה הראשונה של האינתיפאדה נרצחו במחנה מספר פלסטינים בחשד לשיתוף פעולה עם ישראל.
שלושה עשר בתים במחנה נהרסו על ידי שלטונות ישראל בשנה הראשונה של האינתיפאדה.
בינואר 1988 עצרו השלטונות את כל חברי הוועד העממי שתאם את פעולות האינתיפאדה בג'לזון, אולם תוך כמה ימים קם ועד אחר תחתיו.
במסגרת הסכמי אוסלו נקבע כי מחנה ג'לזון ייכלל ב"שטח B", היינו שליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית אך שליטה ביטחונית ישראלית.
ב-1997 התקין צה"ל גדר סביב המחנה, במטרה לצמצם את החיכוך בין תושביו לבין התנועה שבכביש.
עם זאת, בעקבות פתיחת הכביש העוקף שחיבר את גבע בנימין לוואדי חרמייה דרך עפרה, הידלדלה התנועה הישראלית בכביש שליד ג'לזון.
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה נחסם הכביש לגמרי לתנועת ישראלים.
בתי המחנה מחוברים למים זורמים וחשמל, אולם לא כל הבתים מחוברים למערכת ביוב מרכזית.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נוצרה מתיחות בין תושבי מחנה ג'לזון לתושבי כפר שכן על רקע חיבור ביוב של תושבי המחנה לזה של הכפר.
מחנה ג'לזון מנוהל ברובו בידי אונר"א, בסיוע כספים ממדינות תומכות.
אונר"א מפעילה במחנה שני בתי ספר, האחד לבנים והשני לבנות אשר ביחד משרתים 2,045 תלמידים, נכון לסוף 2007. בית הספר לבנות פועל בשתי משמרות.
סקר שנערך בשנת 2006 העלה כי רוב מכריע של התושבים חי בבתים בבעלות המשפחה ורק 3% גרים בשכירות.
גודל דירה ממוצעת 94 מ"ר, ורוב הדירות (כ-78.5%) הן בנות 3 חדרים או יותר, ל-90% מהמשפחות שירותים בתוך הבית.
צפיפות המגורים גבוהה: ב-61% מהבתים גרו 3 עד 5 תושבים בחדר וב-16.5% נמצאה צפיפות של יותר מ-5 תושבים לחדר.
איכות המבנים ירודה: רטיבות בקירות נצפתה ב-72.5% מהבתים, עובש בכ-50% ונזילות ב-37%.
רק כ-40% מהבתים חשופים לאור שמש וב-29% האוורור אינו מספיק.
נמצא מתאם מובהק בין צפיפות המגורים (נפשות לחדר) במחנה וליקויי המבנים לשכיחות מחלות דרכי הנשימה באוכלוסייה.
גֵ'לה (איטלקית: Gela) היא עיר בנפת קלטניסטה בדרום סיציליה, איטליה.
היא ממוקמת במרחק של כ־84 ק"מ מהעיר קלטניסטה, ושוכנת על גדות הים התיכון.
בעיר ישנה אוכלוסייה גדולה יותר מאשר בבירת הנפה קלטניסטה, והיא השנייה בגודלה בנפה מבחינת השטח שלה.
העיר נוסדה בסביבות שנת 688 לפני הספירה בשם גֶלָה על ידי מתיישבים מרודוס ומכרתים, 45 שנים לאחר היווסדה של סירקוסאי.
העיר נקראת על שמו של הנהר הסמוך לה גלאס.
בתקופת הקולוניזציה היוונית, העיר שגשגה וכעבור מאה אחת בלבד הקימו התושבים את הקולוניה של אקרגס.
ההתרחבות הובילה למתחים כלכליים וחברתיים, אשר גרמו להמון העם לעזוב את העיר ולהתיישב בקרבת מקטוריון (Maktorion).
אף על פי כן המרד דוכא וההמונים שבו לגלה.
בשנת 484 כבש גלון, שליט גלה, את סירקוסאי והעביר את מרכז שלטונו לשם.
אחיו היירון הראשון עלה במקומו לשלטון בגלה.
השניים נחלו ניצחון בקרב הימרה, שבו איבד את חייו המצביא הקרתחדשתי חמלקרת.
בשנת 1233 ייסד פרידריך השני את העיר מחדש תחת השם "טרה־נובה" (Terranova), שם שנותר עד לשנת 1927 שאז חזרה העיר לשמה המקורי "ג'לה".
ב־9 ביולי 1943 נחתו כוחות אמריקאים בחופי ג'לה במסגרת פלישת בעלות הברית לסיציליה במלחמת העולם השנייה.
התקפת נגד של איטליה וגרמניה על האזור, שנודעה בשם הקרב על ג'לה, נהדפה על ידי כוחות בעלות הברית.
בשנות ה־80 האזור נתקל בכוח ההולך וגובר של ארגון המאפיה "סְטידָה" (Stida) אשר ביצע שורה של מעשי אלימות ורצח.
– 10 ביולי 1941), אחד ממוזיקאי הג'אז הראשונים.
פסנתרן רגטיים, מלחין ומוביל הרכב ביג בנד.
הוא היה מלחין הג'אז הראשון שפרסם תווים למוזיקת ג'אז עם קטעים כגון Wolverine Blues, Black Bottom Stomp, ו-Buddy Boldens Blues .
לדבריו טען שהוא-הוא המציא את הג'אז ב-1902, על כך כתב המבקר סקוט יאנאו: "מורטון עשה לעצמו עוול (באמירה זו), הישגיו כחלוץ כה גדולים עד שלא היה לו צורך להתרברב ולעוות את האמת".
מורטון נולד בניו אורלינס למשפחה קריאולית, אביו היה ממוצא צרפתי ואמו אפרו-אמריקאית, הוריו לא נישאו רשמית והשם "מורטון" הוא שמו של אביו החורג.
בגיל 14 כבר ניגן פסנתר בבית בושת וגר עם סבתו האדוקה, שגירשה אותו לבסוף מביתה כאשר גילתה שהוא מנגן "מוזיקה שטנית".
הכינוי "ג'לי רול" (שפירושו המילולי לחמנייה בריבה) הוענק לו, לפי אחת הטענות, על ידי היצאניות.
ב-1904 נדד ברחבי דרום ארצות הברית, כשהוא משתתף במופעי מינסטרל (סוג של וודוויל, המערב הצגות קומדיה ומוזיקה ובו הופיעו לבנים מחופשים לאפרו-אמריקאים באופן גרוטסקי).
בתקופה זו הלחין כמה מהסטנדרטים המוקדמים ביותר של הג'אז כגון Jelly Roll Blues ו-King Porter Stomp.
ב-1910 הגיע לשיקגו וב-1911 לניו יורק, שם הפך לנגן פסנתר סטרייד (Stride Piano) וניגן לראשונה בלוז בצפון ארצות הברית.
בשנת 1915 הדפיס את התווים של Jelly Roll Blues והלחן הפך בכך ללחן הג'אז הראשון שהודפס מעולם.
ב-1917 הופיע בקליפורניה עם להקת ביג בנד והטנגו שהלחין The Crave הפך ללהיט בהוליווד.
הוא גויס לתקופה קצרה עקב מלחמת העולם הראשונה אך שוחרר כעבור זמן קצר.
ב-1923 השתקע בשיקגו והחל לשווק את המוזיקה שלו בדפי תווים וסרטים מנוקבים (piano rolls) עבור פסנתר מכני, סוג של תיבת נגינה משולבת בפסנתר המנגן באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט.
כמו כן הקליט תקליטים כסולן ויחד עם להקה.
ב-1926 החתימה אותו חברת התקליטים הגדולה ביותר בארצות הברית באותה עת, ויקטור טוקינג משין.
חברת התקליטים מימנה הקמת תזמורת קבועה בשם Jelly Roll Morton & His Red Hot Peppers.
בתזמורת ניגנו נגנים רבים שהיגרו לשיקגו מניו אורלינס ורמתה הייתה גבוהה.
ב-1928 נשא לאישה את מייבל ברטרנד ועבר לניו יורק.
בניו יורק לא הצליח לשחזר תזמורת ברמתה של ה-Red Hot Peppers והתמקד בעיקר בנגינת סולו ובשלישייה עם קונטרבס ותופים.
בניו יורק ניגן עם נגנים רבים, שהיו אז בתחילת דרכם בהם ארטי שו וסידני בשה וניהל אורח חיים ראוותני.
בשל השפל הגדול בארצות הברית לא חודש חוזה ההקלטות שלו והוא נאלץ להתקיים מעבודות מזדמנות כסוכן הימורים ואיש מכירות נודד.
ב-1934 קיבל תוכנית ברדיו והופיע עם פלטשר הנדרסון ובני גודמן.
ב-1938 שמע את נגינתו חוקר הפולקלור אלן לומקס והזמין אותו להקליט מספר ראיונות על המוזיקה שלו עבור ספריית הקונגרס.
הראיונות במהלכם מורטון מסביר את המוזיקה החדשה ומדגים בנגינה בפסנתר התארכו לכדי למעלה משמונה שעות הקלטה.
ההקלטות, שפורסמו בשמונה CD ב-2005 זכו בפרס גראמי וזיכו את מורטון, 64 שנים לאחר מותו, בפרס גראמי למפעל חיים.
בין 1938 ל-1939 נפגע מורטון בקרב סכינים שהתרחש במועדון אותו ניהל.
בית חולים "ללבנים בלבד" סירב לטפל בו והוא נאלץ לפנות לבית חולים ברמה ירודה שלא טיפל בפצעיו כהלכה.
עקב כך סבל מחוסר נשימה כרוני בהמשך חייו.
הוא נפטר כתוצאה מהתקפת אסתמה בלוס אנג'לס, בעת ששהה שם להופעות.
בברודוויי הועלו שתי הצגות מוזיקליות על חייו, Jelly Roll ו-Jelly's Last Jam.
הוא מופיע כדמות בסרט מ-1998 "אגדת הפסנתרן", בגילומו של השחקן קלרנס ויליאם השלישי, כמי שעולה לאנייה בה מנגן הפסנתרן האגדתי "1900" (שנולד וגדל בה ומעולם לא ירד לחוף) על מנת להתחרות עמו בנגינה.
בסרט הוא מנגן שלושה מהלחנים הידועים של מורטון בזה אחר זה: Big Foot Ham, The Crave ו-Finger Buster.
ב-1963 נבחר על ידי מבקרי דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז.
הוא נכלל גם בהיכל התהילה של הרוקנרול ובהיכל התהילה של מדינת לואיזיאנה.
ג'ליגנייט (Gelignite), ידוע גם בשם ג'לטין מתפוצץ (Blasting gelatin), הוא חומר נפץ שהומצא על ידי אלפרד נובל בשנת 1875. עוד קודם לכן המציא אלפרד נובל את הדינמיט.
הג'ליגנייט הוא חומר צמיגי פלסטי שניתן ללישה.
החומר מורכב משלושה מרכיבים: ניטרוגליצרין שמעורב בנסורת עץ עדינה ביחס של 1:4, כלומר חלק אחד ניטרוגליצרין וארבעה חלקים של נסורת.
המרכיב השלישי הוא נתרן חנקתי או אשלגן ניטראט.
המרכיב הראשון – ניטרוגליצרין הוא חומר מסוכן מאוד בעל פוטנציאל לפיצוץ עז; גם אם טיפה ממנו תיפול מגובה של 30 ס"מ, היא תתפוצץ.
אולם כאשר החומרים מעורבבים כנדרש, החומר מנוטרל ובטוח לנשיאה ושימוש.
על מנת להפעיל את החומר שיתפוצץ, נדרש יזם – נַפָּץ.
הצורה הנפוצה של החומר הייתה בצורת "אצבעות" באורך של כ-15 ס"מ.
משקל סטנדרטי ליחידה כזאת היה חצי פאונד (כ-220 גרם).
הצורה הזאת נבעה מהשימושים הראשונים של החומר לפיצוץ סלעים במכרות ומחצבות.
האצבעות היו עטופות בנייר פרגמנט עבה בצבע חום.
אורך החיים של האצבעות הללו היה עד 8 שנים.
לאחר מכן החלה תופעה בדומה ל"הזעה" כאשר הניטרוגליצרין התחיל להיות מופרש מתוך האצבעות.
במצב כזה החומר היה מסוכן מאוד ובעל פוטנציאל גבוה לפיצוץ.
על מנת להביא את החומר למצבו הראשוני, היה על המשתמשים ללוש אותו.
תוך כדי פעולת הלישה נפלטו גזים שהיו גורמים ללשים לכאבי ראש קשים, עילפון, אובדן התמצאות והקאות, תופעות שנמשכו מספר ימים.
על מנת למנוע את תופעת "הזעת החומר" ולשמור על ריכוז אחיד של הניטרוגליצרין, היה על החיילים האחראים על המחסנים להפוך את האריזות מדי 3 חדשים.
החומר היה בשימוש נרחב בצבאות הבריטי והצרפתי בזמן מלחמת העולם השנייה עד 1943, כשהוכנסו לשימוש חומרים טובים יותר, כמו TNT ובהמשך – גם הסמטקס (Semtex), שהיה בעל עוצמת פיצוץ חזקה פי 3 מזו של ה-TNT.
ארגון ההגנה הצליח להשיג חומר זה בעיקר על ידי גניבות ממחסני הבריטים (בעיקר בתל השומר), וממשלוחים ברכבות בריטיות בארץ.
בפעולה מסוימת הצליחו לגנוב קרוב ל-2,000 ק"ג חומר נפץ.
אנשי האצ"ל והלח"י השתמשו בו, בין השאר, בפרשת דיר יאסין.
ג'ם וההולוגרמות היא סדרת אנימציה אמריקאית אשר שודרה במהלך השנים 1985 - 1988. הסדרה סובבת סביב דמותה של ג'ריקה בנטון, בעליה של חברת מוזיקה, והאלטר אגו שלה, ג'ם, סולנית להקת "ההולוגרמות".
הסדרה נולדה כפרויקט משותף של חברת הצעצועים הסברו, מארוול הפקות (חברת בת של מארוול קומיקס) ואולפן האנימציה Sunbow Entertainment, אותו שיתוף פעולה שהוליד גם את "הרובוטריקים" ואת "ג'י.
במסגרת הסיפור המרכזי של הסדרה, ג'ם הסולנית של להקת הרוק "ההולוגרמות" היא למעשה ג'ריקה בנטון הבעלים של חברת המוזיקה "סטארלייט מיוזיק".
ג'ריקה מחליפה את הזהות שלה בעזרת מחשב ההולוגרמות הידוע בשם סינרג'י אותו בנה אביה של ג'ריקה לפני מותו.
ג'ריקה משתנה באמצעות מקרנים קטנים המובנים בתוך העגילים שלה המשנים את הלבוש והשיער של ג'ריקה ומסווים את תווי פניה ומאפשר לה להפוך לג'ם.
היא עושה זאת כדי להשיג כסף כדי לתמוך ב"סטארלייט מיוזיק" ובקרן סטרלייט לבנות יתומות (אשר הוקמה על ידי אמה של ג'ריקה).
רק חברות הלהקה יודעות שג'ריקה וג'ם הן אותה אחת ועל קיומה של סינרג'י.
ל"הולוגרמות" יש שתי להקות יריבות, הראשונה נקראת "החריגות" (באנגלית The Misfits) שברוב פרקי הסדרה הן זוממות מניפולציות כדי לקחת את כל תשומת הלב של ההולוגרמות.
מעודד יריבות זו הוא אריק ריימונד המנהל של ה"מיספיטס".
בעונה הרביעית מצטרפת להקה שלישית, "הסטינגס".
ייחודה של הסדרה מגיעה מהעובדה שזו סדרת אנימציה מוזיקלית אשר בכל פרק יש בין שניים לשלושה שירים (ובמקרה אחד בודד יש ארבעה) אשר נכתבו במיוחד לסדרה שמבוצעים על ידי אחת משלוש הלהקות (במקרים מסוימים יש גם דואטים בין שתי להקות).
העונה הראשונה הידועה גם כסאגת "truly outrageous", מספרת על התחלה של הסדרה ועל ההתחלה של ג'ם.
בניגוד לעונות הבאות לאחר עונה זו, המבנה של העונה מורכב בצורה כזו שהאירוע שהסתיים בפרק הקודם ממשיך בפרק הבא.
העלילה נפתחת במותו של אמט בנטון, המייסד והבעלים של חברת המוזיקה "סטראלייט מיוזיק".
לאחר מותו הוא הוריש מחצית מהחברה לסגנו אריק ריימונד ואת החצי השני הוריש לביתו הבכורה ג'ריקה.
כאשר ביתן של ג'ריקה ואחיותיה מתחיל להזדקק לשיפוצים ג'ריקה מתכננת לקחת כסף מהחברה על מנת שתוכל לממן אותם.
אבל היא מגלה שאריק השתלט לגמרי על החברה, פיטר כמעט את כל העובדים ושכר חדשים.
היא מגלה שהוא מתחיל להשתמש בכספי החברה על מנת לקדם בצורה לא חוקית להקת רוק מפוקפקת בשם "החריגות" (ובהמשך מסתבר שהוא מועל בכספי החברה).
באותו היום ג'ריקה ואחיותיה מגלות על סינרג'י, מחשב הולוגרמות היכולה ליצור הולוגרמות ריאליסטיות.
סינרג'י נבנתה על ידי אמט על מנת שתוכל לשמש כדמות אם עבור בנותיו לאחר מותה של אשתו.
בעזרת סינרג'י (ומקרני ההולגרמה המזעריים בעגיליה של ג'ריקה) ג'ריקה יוצרת את האלטר אגו שלה ג'ם ויחד עם קימבר, אג'ה ושאנה מקימות את להקת "ההולוגרמות" שנועדה להתחרות בחריגות.
ג'ריקה ואריק מחליטים על ארגון תחרות להקות שתקבע על עתיד סטארלייט מיוזיק.
אם בתחרות ההולוגרמות ינצחו השליטה על החברה תעבור לג'ריקה, אך במידה והחריגות ינצחו, השליטה המלאה תעבור לאריק.
חמשת פרקי העונה הראשונה עוסקים בששת השבועות שלפני התחרות הגורלית, פשעיו של אריק והנסינות של החריגות להוריד את המוניטין של ההולוגרמות.
בסוף העונה ההולגרמות מנצחות בתחרות וג'ריקה הופכת לבעלים החוקיים של סטארלייט מיוזיק.
אך אריק ריימונד נחוש בנקמה.
בסוף העונה הקודמת ההולוגרמות נצחו בקרב הלהקות וכן גם זכו להיות הכוכבות של סרט בהפקתו של המפיק ההוליוודי האוורד סנדס.
אך אריק והחריגות משתלטים על ההפקה והופכים את חייהן של ההולגרמות לסיוט.
כאשר אחת מבנות האומנה של ג'ריקה, באני, מתחילה לאבד את מאור עיניה ג'ריקה מבינה שעליהן להמשיך לספוג את ההשתלטות של החריגות על מנת שיוכלו לממן את הניתוח שיציל את באני.
המשך העונה מספר על החוויות של ההולגרמות כלהקה שרק התחילה לפרוץ לתודעה העולמית ועל הניסיונות של החריגות להעלות את המוניטין שלהן וכמובן הפשעים של אריק על מנת לקבל בחזרה את השליטה על סטארלייט מיוזיק.
העונה מסתיימת בפרק בו ההולוגרמות והחריגות משתתפות בתחרות של מכירת אלבומים.
בעונה הזו נעשה שינוי בחברת האנימציה של הסדרה דבר שגרם למספר שינויים במראה של הדמויות.
בעונה זו הוצגו מספר רב של דמויות שימשיכו להופיע גם בהמשך הסדרה.
בתחילת העונה שאנה מוזמנת להיות מעצבת האפנה הרשמית עבור סרט של שחקנית מפורסמת.
עקב כך שאנה נאלצת לעזוב את הלהקה ולעבור להתגורר באחוזה של השחקנית.
ג'ריקה/ג'ם, קימבר ואג'ה עורכות תחרות כישרונות על מנת למצוא מתופף חדש ללהקה.
התחרות הזו ממשיכה להביא פרסום להולוגרמות וכתגובה אריק כופה על החריגות לצרף חברה חדשה ללהקה.
אחרי חיפוש במספר מועדונים הם פוגשים את ג'טה, נגנית סקסופון בריטית שהגיע למצוא עבודה כמוזיקאית בארצות הברית.
ג'טה מצטרפת ללהקה ובמקביל ריה זוכה בתחרות הכישרונות.
לאחר התחרות שאנה חוזרת ללהקה ומתחילה לנגן בגיטרת בס.
בעוד העונה הקודמת עסקה יותר בהתהוות ובצבירת הניסיון של הלהקות, העונה הזו עוסקת יותר בדמויות ובעבר שלהן ובפיתוח האופי שלהן.
בתחילת העונה להקה שבאה מגרמניה, "הסטינגרס" מגיע לארצות הברית.
ג'ריקה ואריק ממתחרים על חתימת חוזה איתם.
מסבר שלמרות הרושם הראשוני הטוב שהסטינגרס עשו על ההולוגרמות, מדובר באנשים יהירים ומתנשאים שאת רוב הונם עושים באמצעות עקיצות.
על מנת להבטיח שהטינגרס יהיו בבעלותו אריק מוכר להם חצי מחברת המוזיקה שלו.
מהלך זה פותח יריבות בין שלוש הלהקות.
העונה הזו עוסקת בדרמה שנוצרת בין שלוש הלהקות.
ההתאהבות של ראייט (סולן הסטינגרס) בג'ם, הניסיונות של מינקס לפתות את ריו, האנשים שהסטינגרס עוקצים וההתמודדות הנפשית של החריגות כאשר שתי הלהקות מצליחות לעלות לתודעת הציבור.
בסוף העונה נעשית הפסקת אש בין ההולגרומות לסטינגרס כאשר ג'ם מצליחה לקרב מחדש בין ראייט ואביו.
בפרק סיום הסדרה ההולוגרמות מנסות לחפש אחר אביה של באני על מנת להוציא אותה מהדיכאון.
ג'ריקה בנטון/ג'ם - ג'ריקה היא הבעלים של החברה "סטארלייט מיוזיק" ושל קרן סטארלייט לבנות יתומות.
היא משתנה לג'ם הסולנית והמנהיגה של להקת "ההולוגרמות" באמצעות סינרג'י.
ג'ריקה מסתירה את סודה כמעט מכולם בעיקר מבן זוגה ריו.
בעוד ג'ריקה היא מאוד אחראית, קפדנית ומסודרת, כאשר היא משתנה לג'ם היא מרשה לעצמה להיות אדם יותר משחורר ונינוח.
אבל בסופו של דבר גם כג'ם וגם כג'ריקה, היא מנסה לעשות את הכול על הצד הטוב ביותר.
קימבר בנטון - קימבר היא אחותה הצעירה של ג'ריקה.
היא מנגנת על הקלידים וכותבת השירים של הלהקה.
בעוד בתחילת הסדרה היא הייתה בחורה די חצופה, קלת דעת וילדותית, בהמשך היא מתבגרת, הופכת לאדם רציונלי עם ראש על הכתפיים ומתחילה לפתח את הביטחון העצמי שלה.
אג'ה ליש - אג'ה היא אחותן המאומצת של ג'ריקה וקימבר.
הגיעה לחיות איתן כאשר הייתה בת 12. אג'ה היא נהגת טובה ובעלת חוש טכני מפותח.
רוב הזמן היא קול ההגיון ופעמים רבות מצליחה להוציא את החבורה מצרות שהן נקלעו אליהן בעקבות החריגות.
בן זוגה של אג'ה הוא קרייג, אחיה הגדול של סטורמר.
שאנה אלמספורד - שנה היא אחותן המאומצת השנייה של קימבר וג'ריקה.
שאנה היא טיפוס שאפתני אך רגיש והיא מנסה להעלות את הדימוי העצמי שלה כדי להצליח.
למרות שהיא טובה בתחום המוזיקה חלומה הוא להיות מעצבנת אפנה ורוב הזמן היא מעצבת את התלבושות של חברות הלהקה.
בשתי העונות הראשונות הייתה המתופפת של הלהקה אבל אחרי הצטרפותה של ריה היא התחילה לנגנן בגיטרת בס.
כרמן 'ריה' אלונסו - ריה הוצגה בתחילת העונה השלישית כאשר הפכה למתחרה בתחרות הכישרונות של ההולגרמות לאחר עזיבתה של שאנה.
לריה לב רחב וטוב לב אך דימוי עצמי נמוך אשר עולה ככל שהסדרה מתקדמת.
ריה היא שוחרת שלום אך גם רודפת צדק ותעשה הכול עבור האנשים שחשובים לה.
פיזז (פיליס גאבור) - פיזז היא נערה עשירה ומפונקת שננטשה על ידי אמה בגיל צעיר מאוד ואביה טיפל בה ונתן לה את כל מה שהיא רוצה.
היא המנהיגה של המיספיטס והסולנית שלהן (לפעמים היא מנגנת בגיטרה אבל היא בקושי משתמשת בה).
היא מקבלת התקפי זעם שהדברים לא הולכים בדרך שלה או שקוראים לה בשמה האמיתי אותו היא שונאת.
רוקסי (רוקסן פליגריני) - רוקסי היא הכי קשוחה ואלימה בלהקה והיא נגנית הגיטרה.
היא נשרה מהתיכון דבר שהביא אותה לאנלפבתיות.
היא קרובה לסטורמר ושונאת את ג'טה.
סטורמר (מארי פליפס) - סטורמר היא נגנית הקלידים של הלהקה והכוח היצירתי של הקבוצה (למרות שהיא לא מקבלת קרדיט על זה).
היא רגישה ובעלת לב טוב ולכן היא מסתדרת טוב עם ההולוגרמות (במיוחד עם קימבר) אבל היא נגררת אחרי שאר חברות הלהקה.
בתחילת הסדרה, כאשר ניסתה לעשות את הדבר הנכון היא הייתה נתונה ללחץ חברתי מצידן של חברות הלהקה האחרות, אך בהמשך היא מפתחת ביטחון עצמי.
עצם העובדה שהיא שייכת לקבוצת האנטי-גיבור ויש לה לב טוב גרמה לה להפוך לאחת הדמויות האהובות ביותר בעיני הצופים.
ג'טה בארנס - ג'טה היא מצטרפת בעונה השלישית כחברה החדשה בלהקה כנגנית הסקסופון.
היא שקרנית פתולוגית ובאה ממשפחה ענייה (וטוענת שמשפחתה עשירה).
סינרג'י - היא מחשב ההולוגרמות האולטימטיבי שנוצרה על ידי אבא של ג'ריקה.
היא יכולה ליצור הולוגרמות מציאותיות למראה, אשר משמשות בתור הנשק הסודי של ג'ם.
בנוסף היא יכולה לשנות את המראה והקול של אנשים.
היא נוצרה על ידי אביהן של ג'ריקה וקימבר כדי לשמש להן דמות של הורה לאחר מותה של אשתו האהובה, ג'קי.
ריו פאצ'קו - בן זוגה של ג'ריקה, מנהל הבמה ומהנדס תוכני של ההולוגרמות.
למרות שהוא אוהב את ג'ריקה הוא נמשך למסתוריות של ג'ם.
יש לו בעיות כעס עם סודות ושקרים שאינן מוסברות באופן מלא (למרבית האירוניה, הוא בעצמו בוגד בבת זוגו) ולכן ג'ריקה מסרבת לחשוף שהיא וג'ם הן אותה אחת מחשש שהוא ירגיש נבגד.
לינדסי פירס - המנחה של תוכנית הטלוויזיה "לין-Z".
היא מארחת באופן קבוע את ההולוגרמות ופעמים רבות המיספיטס מתפרצות לשידור.
ויויאן 'וידאו' מונטגומרי - צלמת צעירה ומוכשרת שמצלמת את הקליפים של ההולוגרמות.
היא בת דודתה של קלאש וקיימת יריבות רבה בין השתיים.
ג'יזל 'דאנס' דבטז'אק - רקדנית וכוריאוגרפית מחוננת שמשתפת פעולה באופן קבוע עם ההולוגרמות.
היא גם מתנדבת בבית לנוער במצוקה.
בפרקים רבים בהם היא משתתפת נופלים עליה דברים.
האוורד סנדס - מפיק הוליוודי וידיד קרוב של ג'ם.
בעל אחוזה גדולה שנתרמה להולוגרמות בסוף העונה הראשונה.
הרוזנת דניאל דו וואזן - רוזנת עשירה וחברת קרובה של האוורד.
אנתוני ג'וליאן - במאי הקליפים של ההולוגרמות ובן הזוג של שינה.
גיברת ביילי - מנהלת משק הבית של קרן סטארלייט.
אריק ריימונד - הנבל הראשי של הסדרה.
בתחילה הוא עושה רושם טוב לג'ריקה בתקופה שבה אמט היה בחיים.
לאחר מותו הוא הוריש חצי המחברה שלו לג'ריקה והחצי השני לאריק.
אבל אריק השתלט על החברה והוציא את ג'ריקה.
בסוף העונה הראשונה הוא הפסיד את החצי שלו לג'ריקה ומאז הוא מנסה להשתלט על החברה בדרכים לא כשרות.
בנוסף על הכול הוא המנהל של המיספיטס.
קלאש - המעריצה הכי גדולה של המיספיטס.
היא בדרך כלל מסתובבת עם מצלתיים שמחוברים לצמידים שלה.
היא אומנית תחפושות ולרוב היא עושה את העבודה המלוכלכת של המיספיטס.
היא בת דודתה של וידאו.
זיפר - ביריון חסר לב שעובד אצל אריק ועושה כל דבר עבורו כדי לחבל אצל ההולוגרמות, בין היתר: שרף את הבית של ג'ריקה, החביא פצצה באחוזת סטארלייט, הפיל פסל על ההולוגרמות חטף את קימבר פעמיים והרשימה עוד ארוכה.
נעצר על ידי המשטרה בפרק ה-18 של הסדרה.
טאצ'רט - גאון טכני מוזר שיש לו סלידה ממגע עם אנשים אחרים.
ממציא גאדג'יטים שונים בשביל אריק כדי לחבל אצל ההולוגרמות.
הארווי גאבור - אבא של פיזז שנותן לביתו את כל מה שהיא רוצה.
ג'ף וויריט - פעלולן שמשחק בסרט שההולוגרמות השתתפו בו ובהמשך מתאהב בקימר.
שון הריסון - שחקן בריטי שהיה בן זוגה של פיזז לפני הסדרה אך מפתח זוגיות עם קימבר.
בסוף העונה השלישית נרמז שקימבר תרצה להינשא לו.
אנדריאנה נסיכת מורווניאה - אנדריאנה היא נסיכת מורווניאה שנראית בדיוק כמו קימבר.
ג'ואני סטיוארט - היא המזכירה של ג'ריקה, מנהלת העניינים הכספיים של "סטארלייט מיוזיק".
היא יד ימינה של ג'ריקה.
קרייג פיליפס - אחיה הגדול של סטורמר שמתאהב באג'ה (שאינה יודעת שהוא אח של סטורמר).
הוא גר באנגליה ומדי פעם בא לבקר את סטורמר.
הוא מתופף מוכר שהתמודד נגד ריה בתחרות של בחירת כישרון אבל הוא מוותר ונותן לריה לנצח.
הוא שונא את המיספיטס וחושב שסטורמר טובה מהן אבל היא אומרת שללא המיספיטס היא כלום.
ריצ'רד קסנטוס - איש עשיר שחי באחוזה בצפון קליפורניה.
הוא מאוד אוהב ספרים ומפעיל קרן צדקה.
המושגים ידידות, רצון טוב והגינות חשובים לו.
כריסטין - כריסטין היא המזכירה היפה של ריצ'רד ואחראית על גיוס כספים לקרן הצדקה בבעלותו.
ריוט - הסולן של הסטינגרס.
מתאהב בג'ם ורודף אחריה פעמים רבות (ותוך כדי בורח מפיזז שהתאהבה בו).
יש לו בעיות פרפקציוניזם ונרקיסיזם קשות ולכן הוא חושב שהוא הגבר המושלם.
מינקס - נגנית הקלידים של הסטינגרס.
היא מתאהבת בריו ובאופן קבוע רודפת אחריו.
ראפטור - נגנית הגיטרה של הסטינגרס.
היא אינה מתעסקת באהבה (בניגוד לשני חברי הלהקה האחרים)ובזמנה הפנוי עסוקה בהונאות ובשימוש בדמיון המפותח שלה כדי להשיג כסף.
אלו נערות וילדות יתומות שגרות יחד עם ההולוגרמות (ובעבר עם הוריה של ג'ריקה).
מתוך כל בנות סטארלייט רק ללה ובקי הן אחיותיהן המאומצות של ג'ריקה וקימבר.
אשלי - אשלי הייתה בהתחלה ילדה שובבה ועצבנית שעשתה לא מעט צרות להולוגרמות אבל החל מהעונה השנייה הצופים עדים לתהליך התבגרותה.
בהמשך היא מקימה להקה ביחד עם ללה, בקי, דיידרה ובלהקה היא סולנית.
באני - באני היא ילדה ממוצא וייטנאמי שאומצה לאחר מות אימה ומאז היא חולמת על היום שבו תפגוש את אביה שהדבר היחיד שהיא יודעת עליו שהוא אמריקאי עם שיער אדום.
דיידרה - דיידרה רואת את עצמה כמעריצה הכי גדולה של ג'ם.
היא מקימה להקה עם ללה, בקי ואשלי ובלהקה היא מנגנת בגיטרה.
ללה - ללה היא בת סטארלייט הוותיקה ביותר והמבוגרת ביותר.
היא אחותה המאומצת השלישית של ג'ריקה וקימבר.
כשג'ריקה לא בסביבה היא ובקי אחראיות על הבנות הצעירות.
בהמשך היא מקימה להקה עם בקי, דיידרי ואשלי בלהקה היא מנגנת בתופים.
בקי - בקי היא האחות המאומצת הרביעית של ג'ריקה וקימבר והיא.
היא מקימה להקה ביחד עם ללה, אשלי ודיידרי בלהקה זו היא מנגנת על הקלידים.
קריסי - למרות גילה הצעיר קריסי אחראית ביותר אך למרות זאת היא בעלת פחד גבהים.
קריסי היא אחת משלוש בנות סטארלייט החשובות ביותר (האחרות הן אשלי ובאני).
לורה - לורה מגיעה באמצע הסדרה (עונה שלישית) לאחר שהוריה נהרגו בתאונת דרכים.
כשהיא מגיעה היא מרגישה בודדה.
נער מבית הספר העונה לשם בובי מאלץ אותה להשתמש בסמי הזיה וכשזה מתגלה היא הולכת לטיפול גמילה מסמים ובסופו היא ואשלי מספרות למשטרה על בובי והם עוצרים אותו.
טרי - טרי היא ילדה פחדנית שמאמינה באמונות טפלות.
אן - אן היא החברה הכי טובה של קריסי.
מריאן - היא דיברה רק שלוש פעמים מסדרה ובגלל זה לא ידוע כלום עליה.
דאלרי - דיברה רק פעמיים אולם ידוע שהיא אומצה אחרי בקי.
ננסי - דיברה רק פעם אחת אבל לא במסגרת הסדרה אלא בפרסומת לבטיחות בדרכים.
ג'ואלן - אף פעם לא דיברה ולכן לא יודעים עליה כלום.
הקטע על כיבוש ארצו של ג'לואו על ידי ההונגרים מדווח במילים אלה (בתרגום חופשי):
הכרוניקון ההונגרי קורא לו "ג'לואו, ולאך אחד" (Gelou quidam blachus), ומציין כי שלט בארץ מאוכלסת בוולאכים (רומנים) ובסלבים (blasii et sclaui).
לפי הכרוניקה יוצא כי ג'לו הנהיג ישות מדינית עם אוכלוסייה רומנית-סלבית.
ישות זו השתרעה ככל הנראה באגני הנהרות סומשול מיק (הסומש הקטן) והאלמש, עד ל"פוארטה מֶסֶשולוי".
היו בחבל ארץ זה מכרות זהב ומלח אך תושביו היו עניים וחמושים בקשתות וחצים בלבד.
לדברי הכרוניקה כוחם נחלש עקב התקפות של הקומנים והפצ'נגים.
ג'לו עצמו נהרג עת ניסה להימלט למבצרו שעל הנהר סומש.
מיקום מבצר זה אינו ידוע.
יכול היה להיות איפשהו באזור קלוז': או באזור ג'ילאו (Gilǎu), ישוב ששמו מזכיר את זה של המנהיג, או בקלוז' או בקלוז'-מנשטור (Cluj-Mǎnǎştur), מקום שנקרא מאוחר יותר קלוואריה (Calvaria).
אחרי נפילתו של ג'לו על יד נחל קפוס (ככל הנראה Căpuş) ביישוב Esculeu (אולי Aşchileu), ראשי הרומנים חתמו על הסכם עם המנהיג ההונגרי המנצח טוהוטום.
אזכורו של ג'לו ושל עוד כמה מנהיגים ולאכים או בלשון המקור "בלאסים"
בכרוניקה של הסופר האלמוני של מלך הונגריה, הקרויה "גסטה הונגרורום", הפך לסלע מחלוקת בין היסטוריונים רומנים והונגרים.
היסטוריונים רומנים הסתמכו בסיפור בכרוניקה על מנת לאשש את הטענות שעוד לפני פלישת ההונגרים לטרנסילבניה הייתה קיימת בחבל ארץ זה אוכלוסייה רומנית משמעותית.
היסטוריונים הונגרים השוללים את הטענה הרומנית ותומכים בראשוניות ההונגרים באזור לעומת הרומנים (שלדעתם באו מאוחר יותר מדרום), גורסים שאולי הכרוניקון לא היה הונגרי, חי כמאתיים שנים מאוחר יותר, הושפע מהמציאות בת זמנו ובדה חלק מהדמויות והאירועים.
לדבריהם, פרט ל"גסטה הונגרורום" אין אזכור של המנהיג הרומני ג'לו באף מסמך או מקור אחר.
כמו כן לדעתם הנרטיב של אנונימוס בא להסביר שמות מקומות (טופונימים) שונים ולכן דיבר על גיבורים ששמם דומה לשמות גאוגרפיים (למשל זובור, Zobor).
נקודה נוספת שמביאים לחובת אנונימוס היא אי-אזכור מנהיגים חשובים אחרים מהתקופה - כמו סבאטופלוק, מלך מורביה הגדולה, והצאר סימאון הראשון מבולגריה.
ג'לי צלופחים, קריש צלופחים או מקפא צלופחים הוא מאכל מסורתי של המטבח האנגלי שמקורו במאה ה-18, ככל הנראה באזור האיסט אנד של לונדון.
מאכל זה עשוי מצלופח שהורתח בציר, קורר, והתגבש כג'לי.
המאכל נאכל קר או חם.
בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, הביאה המהפכה התעשייתית לנדידה מהכפרים אל העיר לונדון ולבניית שכונות פועלים רחבות.
בשכונות אלה הוקמו פאבים אשר מכרו מזון מהיר וזול.
אחד ממאכלים אלה היה הצלופח הנפוץ בנהר התמזה, והצלופח הפך למעשה למזון העיקרי של עניי לונדון.
הפופולריות של מאכל זה הגיעה לשיאה בתקופת הקיצוב במזון במהלך ואחרי מלחמת העולם השנייה.
באותה עת פעלו בלונדון מאות מסעדות שמכרו מאכלי צלופחים.
זיהום התמזה במהלך שנות ה-50 הביא להפחתה בדיג הצלופחים ועליית מחירם, ובשל כך לסגירת מסעדות רבות וירידת הפופולריות שלהם.
להכנת המאכל הצלופחים נחתכו לפרוסות, הורתחו במים ובחומץ עם אגוז מוסקט ומיץ לימון.
בשל הקולגן שבצלופחים הציר המקורר התגבש למקפא.
כיום, לעיתים, מוסיפים ג'לטין כדי להקל על ההתגבשות.
גֶ'לִי בֶּלִי היא יצרנית אמריקנית של סוכריות ג'לי בטעמים.
הרעיון המקורי לסוכריות ג'לי בלי היה של היזם האמריקאי דייוויד קליין בשנת 1976. קליין פנה אל חברת "The Herman Goelitz Candy Company" כדי שתייצר עבורו את הממתק.
תחילה הממתק לא הצליח אולם לקראת סוף שנות השבעים החל לצבור תאוצה.
בשנת 1980 מכר קליין את הזכויות להמצאה ולחברה בעבור כאלף דולר.
כעבור שנים אחדות הממתק הפך להצלחה אדירה.
סיפורו של קליין עומד במרכז הסרט התיעודי "איש הממתקים".
מרכז החברה ממוקם בפיירפילד, קליפורניה.
סוכריות הג'לי בלי באות במגוון של יותר מ-50 טעמים וצבעים.
בשנת 2009 החלה חברת סידס לייבא את הסוכריות לארץ ואף פתחה חנות ייעודית לממתק במתחם הסינמה סיטי ברמת השרון.
בניגוד לסוכריות ג'לי רבות אחרות, הג'לי בלי אינן מכילות ג'לטין.
ג'לי טרזן (בדנית: Gummi T) הוא סרט אנימציה ממוחשבת דני משנת 2012 שמבוסס על הקלאסיקה הדנית גומי טרזן.
את הסרט ביים מייקל הינר.
הסרט הוקרן לראשונה בדנמרק ב-19 במאי 2012.
עידן (עוברת מאיוואן) הוא ילד מוטרד.
בבית הספר מציקים לו, וחבורת בריונים רודפת אחריו כדי למלא את מכנסיו במים.
הוא חי עם אביו שהוא מעריץ מושבע של טרזן שלא מעריך את יכולותיו של בנו, ובשל כך הוא מכנה אותו ג'לי טרזן (טרזן חלשלוש).
כאשר לוטי, הילדה החמודה של הכיתה רוצה להיות חברה שלו, חוסר הביטחון של עידן מונע ממנו לנצל את ההזדמנות להסכים.
אבל יום אחד, מקבל עידן את ההזדמנות לעמוד בכל ציפיותיו של אביו וללמד את חבורת הבריונים שמציקה לו לקח.
הוא פוגש מכשפה ידידותית שרוקחת לו שיקוי קסם שהופך אותו "לילד מוצלח" ליום אחד.
ג'ם ג'נגיז אוזן (בטורקית: Cem Cengiz Uzan; נולד ב-26 בדצמבר 1960) הוא איש עסקים ופוליטיקאי טורקי ונשיא "מפלגת הצעירים".
בן למשפחת עסקים מהגדולות בטורקיה בתחום הבנקאות והפיננסים, יזם בתחום המדיה הטלוויזיונית, ממייסדי ערוץ הטלוויזיה הפרטי הראשון בטורקיה.
בבחירות 2002 התמודד אוזן לפרלמנט הטורקי עם "מפלגת הצעירים" בראשותו, עם ססמאות פוליטיות הפונות לקהל הצעירים והסטודנטים בטורקיה, במהלך בחירות אלה זכתה מפלגתו של אוזן בכ-3% מקולות הבוחרים.
רוב הקולות שקיבל היו בעיקר מקהל הבוחרים הצעירים, "מפלגת הצעירים" לא עברה את אחוז החסימה לפרלמנט הטורקי שעומד על 10%.
בבחירות 2007 התמודד שוב עם "מפלגת הצעירים" לפרלמנט הטורקי וזכה לכ-7% מקולות הבוחרים תוצאה שלא אפשרה לו להיכנס לפרלמנט.
ב-2009 ברח אוזן לצרפת וביקש מקלט מדיני בשל רדיפה פוליטית של הממשל הטורקי.
באותה שנה נשפט אוזן שלא בפניו לשש שנות מאסר בטענה שביצע עבירת סחיטה ובשנת 2010 נשפט ל-23 שנות מאסר נוספות.
ג'לואיט (במרשלית: Jaluit) הוא אחד האטולים של איי מרשל שבאוקיינוס השקט.
נמצא כ-220 ק"מ דרומית מערבית לאטול מג'ורו בו ממוקמת בירת איי מרשל.
האטול כולל 144 איי אלמוגים, השטח היבשתי שלו הוא 11.34 קמ"ר, רוב השטח היבשתי נמצא באי הגדול ביותר שגם שמו ג'לואיט.
ב-1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל כולם וג'לואיט בכללם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האטול במנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן.
בעקבות מלחמת העולם השנייה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן העצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.
באטול קיים מנחת, מרובד חצץ, באורך כ-1500 מטר.
את המנחת משרתת חברת התעופה של איי מרשל.
ב-13 ביולי 2004 נקבעה ג'לואיט כאתר מים בעל חשיבות בינלאומית במסגרת אמנת ראמסאר.
ג'לסומינו בארץ השקרנים (באיטלקית Gelsomino nel Paese dei Bugiardi) הוא ספר ילדים מאת ג'אני רודארי משנת 1958.
הספר מספר על ג'לסומינו (באיטלקית, יסמין) ילד בעל קול חזק במיוחד שנאלץ לעזוב את ביתו אחרי שהוא שובר בקולו זכוכיות ומשנה תוצאת משחק כדורגל.
ג'לסומינו מגיע למדינה שנשלטת על ידי מלך בשם ג'קומון, שודד ים לשעבר, שמכריח את כל התושבים לשקר כל הזמן ולקרוא לדברים בשמות לא נכונים.
בעזרת חתול מצויר בגיר וצייר המסוגל להפוך ציורים לחפצים ממשיים ג'לסומינו מצליח להפיל את שודד הים מהשלטון והתושבים יכולים לחזור לומר אמת.
תרגמה סביונה מאנה, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, מודן ואוקיינוס, 2015
סייד ג'לאל חוסייני (בפרסית: سید جلال حسینی; נולד ב-3 בפברואר 1982) הוא כדורגלן עבר איראני ששיחק בעמדת הבלם.
חוסייני נולד בבנדר אנזלי שבאיראן.
הוא החל לשחק במחלקת הנוער של מאלבאן המקומית.
בקבוצה הבוגרת ערך 84 הופעות והבקיע שני שערים.
בתקופתו במועדון היה שחקן מפתח בקבוצה, וערך 117 הופעות ליגה בהן הבקיע 8 שערים.
הוא היה חלק בלתי נפרד מזכייתה של הקבוצה באליפות איראן בעונת .
בקיץ 2009 עבר חוסייני לספהאן, וגם בה היה שחקן בולט.
הוא זכה יחד עם הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות, כשהוא עורך 94 הופעות ליגה ומבקיע 4 שערים.
בשנת 2012, כשהוא אחד מהבלמים הבולטים בליגת העל האיראנית, חתם חוסייני לעונה אחת בקבוצת הפאר האיראנית פרספוליס.
בחודש פברואר 2013 האריך את חוזהו לעונה נוספת.
בשתי עונותיו במועדון ערך 57 הופעות ליגה והבקיע 3 שערים.
ב-17 ביולי עזב לראשונה את איראן וחתם בקבוצת אל-אהלי מליגת העל הקטרית.
הוא שיחק במועדון עונה אחת בלבד, בה ערך 25 הופעות ליגה, ולאחר מכן חזר לליגת העל האיראנית, הפעם לקבוצת נפט טהראן.
בחודש פברואר 2007 ערך חוסייני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת בלארוס.
ב-11 ביולי 2007 הבקיע חוסייני את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בניצחון 1–2 על נבחרת אוזבקיסטן במסגרת גביע אסיה 2007. יחד עם נבחרת איראן לקח חוסייני חלק בשלושה גביעי אסיה (2007, 2011 ו-2015) ובמונדיאל 2014.
ג'לג'וליה היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מזרחית לג'לג'וליה סמוך לכביש 6. באתר נחשף יישוב מתקופת הפלאוליתית התחתונה השייך לתרבות האשלית המאוחרת.
בעקבות הרחבת העיר ג'לג'וליה נעשתה חפירת הצלה של רשות העתיקות בשיתוף החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך החפירות נחשף אתר פרהיסטורי מן התרבות האשלית המתפרש על פני 10 דונמים.
העדות לחיים באזור הם כלי צור רבים שנחשפו בכמות גדולה באתר.
לא דווח על עצמות אדם שהתגלו באתר, אך בהתבסס על גילו והתרבות שלו העריכו החופרים שהסתתים השתייכו למין הומו ארקטוס.
ג'לאלאבאד (בפשטו: جلال اباد) היא עיר במזרח אפגניסטן ובירת מחוז ננגרהאר.
העיר שוכנת במפגש הנהרות ו, כ-150 ק"מ מעיר הבירה קאבול וכ-140 ק"מ מהעיר הפקיסטנית פשאוור.
לפי תחזית רשמית לתאריך 21 בספטמבר 2020, מתגוררים בעיר 271,867 בני אדם, והיא העיר השישית בגודלה באפגניסטן (אחרי קאבול, קנדהאר, הראת, מזאר-י שריף וקונדוז).
ג'לאלאבאד נחשבת למרכז מסחרי בשל מיקומה וקרבתה היחסית לפקיסטן.
בעיר ישנה תעשייה משגשגת וכן חקלאות ענפה אשר במרכזה עומד ייצור תפוזים, אורז, קני סוכר.
העיר נחשבת לחשובה מאוד בתרבות הפתאנים.
כמעט כל תושבי ג'לאלבאד הם סונים.
החל משנת 630 החלה להתפתח קהילה בודהיסטית באזור אשר נכבש על ידי גנדהארה ב.
העיר זכתה לתהילה תחת שלטונו של השליט המוגולי הראשון באבור שנכדו אכבר פיתח אותה לאחר מכן.
האזור נכבש בשנת 1738 על ידי השושלת האפשארית.
בשנת 1747 נוסדה בסביבת ג'לאלאבאד האימפריה הדוראנית.
משנת 1978 ועד תחילת שנות התשעים שימשה העיר מקום אסטרטגי עבור הכוחות הסובייטיים והקומוניסטיים.
ב-12 בספטמבר 1996 השתלט הטליבאן על העיר עד שהובס על ידי הכוחות האפגנים הנתמכים על ידי ארצות הברית בשלהי 2001. ארגון אל-קאעידה בנה מחנות אימונים בג'לאלאבאד באותה העת.
ממשלו של נשיא המדינה חאמיד כרזאי נאבק בכוחות טרוריסטיים אלו עד שהחזיר את השליטה בעיר לידיו.
כלכלתה של ג'לאלאבאד הלכה ושגשגה בהדרגה בעשור האחרון.
רבים מתושבי העיר החלו להצטרף לכוחות הביטחון הלאומי האפגניים.
נמל התעופה של ג'לאלבאד שימש זמן רב כבסיס צבאי לכוחות נאט"ו.
בשנת 2011 הודיעה שגרירות ארצות הברית בקאבול כי בכוונתה להקים קונסוליה בג'לאלאבאד.
בין 2013 ל-2021 התרחשו מספר פיגועי התאבדות על ידי כוחות המתנגדים למדינת אפגניסטן במתכונתה.
כוחות אלה כוללים את הטליבאן, אל-קאעידה, המדינה האסלאמית וחקאני.
ב-15 באוגוסט 2021 תוך כדי נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן כבשו כוחות הטליבאן את העיר.
גַ'לְבּ֫וּן הוא כפר פלסטיני ביהודה ושומרון, הממוקם כ-13 קילומטרים ממזרח לעיר ג'נין שבצפון השומרון.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיר מנתה 2,493 תושבים בשנת 2006. הכפר צמוד לקו הירוק ולקיבוץ הישראלי מירב.
קרמיקה מהאימפריה הביזנטית נמצאה בכפר.
בשנת 1838 הכפר תואר לראשונה כנמצא במחוז ג'נין, המכונה גם מחוז חארת'ה א-שמאליה.
בשנת 1870 תיאר ויקטור גרן שג'לבון מחולק לשני רבעים.
במרכז הכפר היה מסגד עתיק, שלפי גרן היה כנסייה לשעבר.
גרן תיאר בורות קדומים שנחפרו בסלעים.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה בשנת 1882 תואר ג'לבון כ"כפר קטן במיקום מרוחק על אחד השלוחות של הגלבוע.
הוא מוקף בשטח חרוש, ובנוי בבוץ ובאבן.
המים מסופקים על ידי בורות מים".
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית ג'לבון 410 תושבים.
405 מוסלמים וחמישה נוצרים אורתודוקסים.
האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-564 תושבים (כולם מוסלמים) שהתגוררו ב-119 בתים.
בסקר הכפרים של 1944/5 אוכלוסיית ג'לבון (כולל ח'רבת אל-מוּגַ'דַּעַה) מנתה 610 נפשות.
שטח הכפר התפרס על 33,959 דונם.
243 דונם שימשו למטעים ולהשקיה, 19,104 לגידול דגנים, ואילו 25 דונם היו אדמות עירוניות.
לפי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, בכפר התגוררו 826 תושבים.
גַ'לְקַמ֫וּס הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון, הממוקם כ-10 ק"מ דרומית מזרחית לעיר ג'נין בצפון יהודה ושומרון.
וילנאי מזכיר סברה שמקור השם הוא הלחם של שתי מילים: גל (גל אבנים) וקִמוֹש, שהוא מין צמח.
בכפר נמצאים חרסים ושברי אבנים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
בשנת 1517 הכפר עבר לשליטה של האימפריה העות'מאנית יחד עם כל ארץ ישראל.
במהלך המאות ה-16 וה-17 הכפר היה בשליטתה של חמולת טורבאי (1517–1683), שתחום שלטונה כלל את עמק יזרעאל, הר הכרמל, בקעת בית שאן, צפון השומרון, רמות מנשה, חלקו הצפוני של מישור השרון.
בשנת 1882, מפת הקרן לחקר ארץ ישראל תיארה את ג'לקמוס כ"כפר קטן על ראש גבעה, מוקף באדמה חרושה, עם מעט זיתים, בנוי מאבן ובוץ, עם בורות מי גשם".
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר הכפר ג'לקמוס לשליטה ישראלית.
בעקבות הסכמי אוסלו, הכפר נמצא בשטח A.
לפי סקר הכפרים משנת 1945, השטח הכולל של הכפר הוא 4,437 דונם, מתוכם 3,553 פרטי ועוד 884 דונם מושע.
מתוך שטחו הכולל של הכפר, 180 דונם שימשו למטעים ולאדמות להשקיה, 2,422 לדגנים, בעוד ש-6 דונם היו קרקעות בנויות (עירוניות).
מדרום לכפר שוכנת האוניברסיטה הערבית-אמריקאית בג'נין – Arab-American University of Jineen.
ג'ייסון בראדלי דפורד , הידוע בשם הבמה שלו ג'לי רול, הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
ג'לי רול נולד ב-4 בדצמבר 1984 בעיר נאשוויל, טנסי.
המסע המקצועי שלו החל בסביבות שנת 2005 כשהחל לעשות ראפ, זכה להכרה בסצנת המחתרת באמצעות שיתופי פעולה עם אמנים כמו ליל וויטה והייסטק.
שיתופי הפעולה שלו התרחבו כשהצטרף לליל וייט ו-BPZ מלהקת SNO, והוציא את האלבום Year Round בשנת 2011.
הקריירה המוזיקלית שלו הובילה אותו לקבל השראה מהשורשים שלו ולאמץ את ז'אנר הקאנטרי, מעבר שבא לידי ביטוי ביצירותיו ובפרסים האחרונים שלו.
בשנת 2023, ג'לי רול זכה בשלושה פרסי המוזיקה של CMT על שירו "Son of a Sinner".
הוא גם חשף את שאיפתו להיות אמן קאנטרי, ז'אנר שהוא אימץ בשל שורשיו מטנסי.