tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2011 חתם בברק נתניה ולקרת סוף העונה חזר לעירוני שקלון לקדנציה שלישית.
בשלהי 2012 חתם בהפועל ירושלים.
לפני תחילת עונת 2013/14 מכבי אשדוד הודיעה על החתמתו של ליפשיץ לעונה אחת.
ליפשיץ פתח את העונה טוב והעמיד באשדוד ממוצעים של 11 נקודות, 3 ריבאונדים, 2.2 חטיפות ו-6 אסיסטים ב-31 דקות (5 משחקים).
במחזור החמישי נפצע ליפשיץ בכף ידו, נזקק לניתוח וסיים את העונה.
ב-2014 חתם במכבי קריית גת מהליגה הלאומית, וסייע לה לעלות לליגה הראשונה בסיום העונה.
בשנת 2015 חתם לקראת מחזור מספר 9 באליצור קריית אתא שאותה כזכור ניצח עם העפלתו לליגת העל עם מכבי קריית גת
לקראת עונת 17–2016 חתם ליפשיץ בקבוצת הפועל רמת גן עונה לאחר מכן חתם לעונה נוספת והתמנה לקפטן הקבוצה.
ליפשיץ שיחק בנבחרת הנוער והגיע עימה לחצי גמר אליפות אירופה ב-2002. ב-2004 היה חלק מסגל נבחרת העתודה שזכתה במדליית הכסף באליפות אירופה וב-2005 הגיע עימה למקום העשירי באליפות העולם.
ב-2018 לאחר שפרש ממשחק פעיל הוציא לאור את ספרו הראשון "מתגבר על עצמי" העוסק באימון מנטלי
לליפשיץ תואר שני במדעי ההתנהגות מהמכללה האקדמית בווינגייט.
ליאור חכמון (נולד ב-16 בדצמבר 1985) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
את דרכו בכדורסל החל חכמון בקבוצת הנוער של ברק נתניה, איתה זכה בגביע המדינה לנוער בעונת , שלאחריה עלה לקבוצת הבוגרים של נתניה (דאז בליגה הארצית).
לאחר עונה אחת בנתניה עבר לא.ס.
רמת השרון מליגת העל, אך לא קיבל דקות משחק ולכן החליט לחזור לנתניה בעונה הבאה.
לאחר העונה ברמת השרון זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל לקראת אליפות אירופה 2005, אך גם בה לא קיבל דקות משחק וקלע רק 2 נקודות בכ-4 דקות משחק בממוצע.
גם בעונת במדי נתניה מיעט לשחק ורק בעונה שלאחר מכן, הרביעית שלו בבוגרים החל לקבל דקות משמעותיות ולהוות גורם משמעותי בקבוצה.
הוא קבע ממוצעים מצוינים של 8.9 נקודות ו-7 ריבאונדים בכ-16.7 דקות למשחק בלבד.
בעונה שלאחר מכן השתפר אף יותר והעלה את ממוצעיו ל-12.8 נקודות ו-6.8 ריבאונדים למשחק.
נתניה שסיימה את העונה הסדירה במקום הראשון בליגה הייתה המועמדת הראשית יחד עם מכבי חיפה לעלות לליגת העל, אך הפסדים בסדרת חצי הגמר נגד אותה מכבי חיפה ובסדרה על מקומות 3-4 נגד עירוני קריית אתא השאירו אותה עונה נוספת בליגה הלאומית.
בעונת עלה שוב לליגת העל וחתם בעירוני רמת גן.
גם עונה זו לא הייתה מוצלחת במיוחד עבור חכמון.
אומנם הוא היה אחד הישראלים הבולטים ברמת גן, אך יכולת קבוצתית חלשה הובילה אותה למאבקי הישרדות צמודים במשך כל העונה, כאשר רק ניצחון בסדרת הירידה נגד עירוני קריית אתא מבטיח לה הישארות בליגה.
בעונת שב לנתניה שבעונה הקודמת העפילה לליגת העל.
בנתניה הפגין את יכולת השיא שלו בקריירה והיה מלך הסלים הישראלי של הקבוצה ואחד הישראלים הבולטים בליגה.
עם ממוצעים של 6 נקודות ו-3.3 ריבאונדים הוא הוביל את קבוצתו לחצי גמר גביע המדינה, שם הפסידה נתניה למכבי תל אביב, למקום החמישי בליגה בסיום העונה הסדירה ולהעפלה לפיינל פור, לאחר ניצחון 1-3 בסדרת רבע גמר הפלייאוף נגד מכבי חיפה.
בפיינל פור הפסידה נתניה בחצי הגמר למכבי תל אביב ובמשחק על מקומות 3-4 להפועל ירושלים וסיימה עונה מצוינת במקום הרביעי.
בעקבות יכולתו בעונה זו נכלל בסגל המורחב של נבחרת ישראל למוקדמות אליפות אירופה 2011, אך לאחר מספר שבועות נופה ולא לקח חלק בקמפיין עצמו.
בעונת שיחק חכמון בהפועל ירושלים.
לקראת עונת חתם חכמון שוב בקבוצת נעוריו ברק נתניה, אך נפצע וגמר את העונה בשלב מוקדם של העונה.
ליאור ורונה, (נולד בשנת 1972), הוא מייסד ומנכ"ל של החברות "סילקרואד גרופ" (Silkroad Group) ו"ספרן רואד" (Safran Road) המקדמות חברות ומיזמים בסין ובמרוקו.
ורונה הוא בעליה של חברת "גשרים לעסקים" המקדמת מיזמים בתחום העסקי ומספקת פתרונות ושירותי ניהול.
ורונה כהן כיו"ר פורום החברות הסלולריות בישראל וכחבר דירקטוריון בעמותת "אות הנוער הישראלי ".
ורונה בעל תואר ראשון בחינוך וביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית.
הוא כיהן בשנים 1988–1999 כיו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטה, וב-1999–2000 כיו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית.
במסגרת תפקידו היה מעורב במאבק להורדת שכר הלימוד שהוביל למינויה של ועדת וינוגרד להורדת שכר הלימוד, בה הוא אף כיהן כחבר ועדה.
הוא מילא מספר תפקידי ניהול, בהם מנהל רשת חנויות בקבוצת סקאל, מנכ"ל "צמצם", מנהל סניף הדגל של "מקדונלד'ס" - קניון איילון ויו"ר מועצת המנהלים של חברת איסתא.
בשנת 2006 מונה למנכ"ל פורום החברות הסלולריות במסגרת חברת הייעוץ האסטרטגי GCS.
ורונה הוא ממייסדי וחבר מועצת המנהלים של עמותת "שגרירים של רצון טוב" העוסקת בהגברת המודעות לחשיבות התנהגות התייר הישראלי ושיפור תדמית המטייל הישראלי בעולם.
כיום הוא משמש גם כחבר דירקטוריון בחברת "מסע" של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית וכחבר דירקטוריון של תוכנית "אות הנוער הישראלי", ארגון ללא מטרות רווח המהווה חלק מתוכנית "אות הנוער הבינלאומי" להעצמה אישית, באמצעות פיתוח ערכי התמדה ועמידה במשימות אישיות וקהילתיות, בקרב 7 מיליון בני נוער בכ- 136 מדינות ברחבי העולם.
ורונה מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לארבעה ילדים.
ליאור לוטן (נולד ב-1965) הוא אלוף-משנה במילואים, בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כראש מחלקת השבויים והנעדרים.
בהמשך, שימש כמתאם לנושא השבויים והנעדרים מטעם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
לוטן נולד ברחובות, התגייס לצה"ל בשנת 1983 והתנדב לסיירת מטכ"ל.
עם תום המסלול יצא לקורס ארוך ויחודי ביחידה ולקורס קצינים.
עם סיום הקורס שב לסיירת מטכ"ל לפעילות מבצעית.
בשנת 1988 השתחרר מצה"ל ובמקביל ללימודי המשפטים התגייס לעבודה בשב"כ.
בשנת 1993 שב לשירות קבע ושימש כמפקד פלגת פח"ע בסיירת מטכ"ל האחראית על תחום הלחימה בטרור.
במאי 1994, בעת שירותו בסיירת מטכ"ל, מילא לוטן תפקיד מרכזי במבצע עוקץ ארסי, בו נחטף מוסטפא דיראני.
באוקטובר אותה שנה פיקד על כוח מן היחידה אשר ניסה לחלץ את נחשון וקסמן מידי חמאס.
לוטן נפצע באורח קשה באירוע ועל תפקודו בקרב זה הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל.
לוטן שירת בהמשך כמפקד צוות המשא ומתן המטכ"לי המתמחה בפעילות במצבי בני ערובה והתבצרויות מחבלים, וכראש מחלקת שבויים ונעדרים בחטיבת המחקר של אמ"ן.
בתפקידו כרמ"ח שו"ן באמ"ן היה לוטן סגנו של אילן בירן במשא ומתן עם חזבאללה על עסקת השבויים, בפרשת טננבוים, שבמסגרתה הוחזרו ב-2004 אלחנן טננבוים וגופות שלושת חטופי הר דב.
בשנת 2002, פיקד על צוות המשא ומתן המטכ"לי, במצור על המחבלים שהתבצרו בכנסיית המולד בבית לחם בזמן מבצע חומת מגן.
במהלך מבצע זה פיקד על מספר אירועים נוספים בהם התבצרו מחבלים במחנות הפליטים ובמפקדות.
בשנת 2003 פיקד לוטן על צוות המו"ם המטכ"לי במבצע לחילוצו של נהג המונית אליהו גורל אשר נחטף באזור יהודה ושומרון.
במלחמת לבנון השנייה היה לוטן חלק מצוות תכנון בראשות טל רוסו, אשר שימש במהלך המלחמה כיועץ לראש אמ"ץ לפעילות יחידות מיוחדות.
הצוות יזם ותכנן מבצעים מיוחדים רבים במהלך המלחמה ובהם מבצע חד וחלק.
לוטן השתתף במבצע מיוחד בלבנון בימי סיום המערכה.
בינואר 2011 פורסם כי נבחר לתפקיד דובר צה"ל על ידי הרמטכ"ל המיועד יואב גלנט.
לאחר מינויו של בני גנץ לתפקיד הרמטכ"ל, הודיע לוטן על הסרת מועמדותו.
באוקטובר 2014 מונה למתאם מטעם ראש הממשלה בנימין נתניהו לנושא השבויים והנעדרים.
בתפקידו זה ריכז לוטן את כלל הפעילות הלאומית בנושא.
ב-25 באוגוסט 2017 פרש מהתפקיד.
לוטן אב לבת ולשני בנים.
הוא בעל תואר ראשון ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ועורך דין בהכשרתו.
שימש כמנהל המכון למדיניות נגד טרור וכמרצה בבית הספר לממשל באוניברסיטת רייכמן (המרכז הבינתחומי הרצליה).
בפעילותו העסקית משמש לוטן כמנכ"ל החברה הבינ"ל .BCE Greensands Ltd אשר פיתחה טכנולוגיה ידידותית לסביבה להפקת אנרגיה ממינרל נפט.
לוטן פועל רבות גם כיועץ בכיר לחברות בינ"ל במשברי סייבר וכדירקטור בחברות סטארטאפ.
לוטן פעיל במספר גופים בהתנדבות וכיהן כחבר בחבר הנאמנים של מכללת ספיר שבנגב.
ליאור טל שדה (נולד ב-7 בנובמבר 1975) הוא מחבר הספר "מה למעלה מה למטה" (כרמל, 2022) ויוצר ומגיש ההסכת היומי של בית אבי חי: מקור להשראה.
בעבר הגיש וערך את הפודקאסט "קולות של רוח" בגלצ.
טל שדה הוא הוגה, איש חינוך, פובליציסט ופעיל חברתי ופוליטי.
בעברו כיהן כמנכ"ל שותף של המכון הדמוקרטי, כסמנכ"ל תוכן וראש בית המדרש בקולות, שם הוא הנחה וליווה קבוצות של סוכני שינוי ומנהיגים בכירים בישראל, וכראש המכינה הקדם צבאית בינה.
טל שדה פרסם מאמרים רבים בעיתונות, כתבי עת וספרים והוא משמש מרצה אורח במגוון ארגונים ובהם צה"ל.
ליאור טל למד בתיכון אמי"ת גוש דן בכיתה יחד עם רועי קליין ונעם יעקובסון, אצל המורים (והפרופסורים לעתיד) גידי ספיר ומשה הלינגר.
במסגרת שירותו הצבאי שירת כלוחם בחטיבת גבעתי ובאוגדת עזה.
בשנים 2003–2005 ניהל את תנועת נוער מרצ והיה חבר בוועידת מרצ.
בשנת 2006 עמד בראש מטה הבחירות של צביה גרינפילד בהתמודדות לרשימת המפלגה לכנסת ה-17, בה נבחרה למקום השישי.
באותה שנה נבחר טל להנהלת המפלגה הארצית.
טל נאבק בתוך מרצ כנגד מגמות של הקצנה פוסט-ציונית ואנטי-דתית.
מאז בחירתה הראשונה של זהבה גלאון לתפקיד היו"ר בשנת 2012 הפסיק לפעול במוסדות המפלגה.
בשנת 2005 הקים רשת קהילות לומדות ומתנדבות בשם "זהות", במסגרת הרשת נפגשו עשרות צעירים חילוניים לערבי לימוד שבועיים ועסקו בעשייה חברתית.
באותה שנה היה מעורב בהקמת "הישיבה החילונית" של בינה שבה לומדים מאות צעירים חילוניים יהדות מנקודת מבט פלורליסטית וחילונית ובמקביל עוסקים בעשייה חברתית במספר שכונות בדרום תל אביב.
בשנת 2008 קיבל על עצמו לעמוד בראש מכינת בינה, שחניכיה לומדים יהדות ומגוון נושאים הקשורים בחברה הישראלית, פעילים חברתית בשכונות דרום תל אביב וחיים בקבוצות שיתופיות.
בשנת 2015, לאחר שש שנים בראשות המכינה, עבר לעמוד בראש בית המדרש של קולות ומונה לסמנכ"ל התוכן של הארגון.
בשנת 2017 הוביל מאבק מוצלח כנגד החלטה של רשות הטבע והגנים לצנזר מידע מדעי במערת הנטיפים ואתרים נוספים בשל לחץ של ציבור חרדי.
טל שטייל במערה חשד שמסתירים את גילה במכוון, שוחח עם איש צוות שהודה בפניו שכך הדבר, פרסם פוסט בעניין אשר הפך ויראלי ברשת הפייסבוק וסוקר בשורה של אמצעי תקשורת.
לבסוף הוציאה רשות הטבע והגנים הודעה רשמית בדף הפייסבוק שלה בזו הלשון: "המנכ"ל הנחה את האתר לבחון את כלל אמצעי ההסברה כך שיתאימו לאמת המדעית".
בשנת 2021 הצטרף כעמית "בית יוצר ישראלי", מיזם המבקש להציע חשיבה מחדש על סוגיות הליבה של ישראל, חשיבה שיכולה להתקבל על דעת רוב ריאלי ומוצק של אזרחי ישראל.
קבוצת העמיתים של בית היוצר כוללת אנשי ונשות רוח, חינוך ומעש מגוונים בראשות שר החינוך לשעבר הרב שי פירון.
בשנת 2023 כתבו עמיתי בית יוצר ישראלי את הספר: "#יהודיתדמוקרטית - יוצרים שביל זהב ישראלי" (עורכים: אריאל פיקאר ויעל גוראון, חברי הקבוצה).
טל שדה כתב את הפרק: "מהכרעת הרוב לשותפות: עקרונות לשיתוף פעולה צודק במדינה יהודית ודמוקרטית".
בינואר 2022 מונה למנכ"ל שותף של המכון הדמוקרטי (לשעבר: המכון לחינוך דמוקרטי), עמותה שעוסקת מאז 1998 בהכנסת ממדים של דיאלוג, השתתפות, אחריות הדדית ומעורבות חברתית למערכות בשלטון המקומי, בחינוך ובארגונים בכלל, מטפחת מנהיגות דמוקרטית על בסיס ערכים אלה ומפעילה רשת פעילות ופעילים בתחום.
המכון גם שותף בהכשרת מורים באמצעות מסלולים ייחודיים במכללת סמינר הקיבוצים ובמכללת קיי, מוביל את תוכנית 'חלוץ חינוכי' המכשירה מנהיגות חינוכית ועתודה ניהולית בשדה החינוך בכל הארץ ובייחוד בפריפריה החברתית, ופועל בשותפות עם עשרות רשויות בארץ סביב פרויקטים בתחום החינוך, שיתוף ציבור ודמוקרטיזציה של מערכות.
באמצע 2023 הודיע על עזיבת התפקיד בשל התמודדות עם מחלה.
טל שדה פרסם עשרות רבות של מאמרים בעיתונות הכתובה והאינטרנטית, מסות שלו פורסמו בספרים וכתבי עת והוא השתתף בשורה של תוכניות טלוויזיה ורדיו ומספר פעמים במדור "דיבור" של רשת13. בפברואר 2019 החל לערוך ולהגיש את הפודקאסט "קולות של רוח" בגלי צה"ל, במרץ 2022 ראה אור ספרו "מה למעלה מה למטה".
ביוני 2024 החל להגיש הסכת יומי בשם "מקור להשראה" במסגרת ההסכתים של בית אבי חי.
טל הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת בר-אילן.
הספר "מה למעלה מה למטה"
במרץ 2022 ראה אור ספרו של טל שדה, "מה למעלה מה למטה" בסדרת 'פרשנות ותרבות' של הוצאת כרמל בעריכתו של פרופ' אבי שגיא.
הספר מציג את עיקרי הגותו של טל שדה במגוון תחומים ומבוסס על מאמרים ושיחות שפרסם במהלך השנים בעיבוד מחודש.
מקור כותרת הספר במשנה שאוסרת לשאול "מה למעלה מה למטה".
המחבר מסביר בפרק הפתיחה לספרו שמשפט זה התגלגל עד לשיר הנדנדה הידוע של ביאליק שהעז לשאול שאלות אלו ואף להשיב "רק אני, אני ואתה".
בשער הראשון של הספר מציג המחבר תפיסה שהוא מכנה "הומניזם מלא", הומניזם הכולל צדק וחמלה ושואף ליחסי אהבה, ומפגיש אותה ל"דיאלוג אוהב" עם היהדות כתרבות.
מעבר להצגת הגותו מקדיש המחבר פרקים להבנת עיקרי משנתם של ביאליק, ברנר, אריך פרום, ויקטור פראנקל, רוזה לוקסמבורג ולאה גולדברג.
השער השני מורכב ממספר מסות על אתגרי החברה הישראלית שנכתבות מנקודת המבט של היהדות החילונית-הומניסטית שהוצגה בשער הראשון.
בין היתר דן המחבר באתגרי השיח ברשתות החברתיות, בכינונה של ברית ישראלית, בשבת במרחב הציבורי ובשאלת הסיכול הממוקד.
בשער השלישי מציג המחבר פרשנויות קצרות לכל הפרשות בספר בראשית, ואגב כך דן בשאלות של צדק חברתי, מגדר, יחס לזרים ועוד.
הספר מסתיים בסיפור ההתבגרות ואובדן האמונה באלוהים של המחבר.
סיפור מרגש זה כתוב בסגנון פואמה ומשלב חוויות אישיות משנות נעוריו של המחבר עם הרהורים על אמונה, יחסי דתיים וחילוניים ורצח רבין.
בספר משולבות שיחות עם פרופ' אבי שגיא, שי זרחי, הרב דוב ברקוביץ וד"ר פנינית רוסו-נצר.
פרופ' אבי שגיא כתב במבוא לספר: "ספרו של ליאור טל שדה הוא ספר של דיאלוג המבקש לפתוח את השיחה, לשחררה מקיבעון ולהשהות את הנטייה המונולוגית המבקשת את רגע הניצחון, את האמת השוללת את הזולת.
חיינו עמוסים בסתירות, במתחים שבין זהויות וערכים.
ניגוד זה עלול להעצים את השסעים והמתחים.
אבל תוצאה זו אינה הכרחית.
הניגוד והסתירה עשויים להיות ראשיתו של דיאלוג אוהב, המבטא כבוד לזולת, אחריות ודאגה.
[...] ספרו של ליאור טל שדה הוא הזמנה לשיחה שבה הגות יהודית רעננה משוחחת עם אתגרי החיים כיום.
שיחה פתוחה ומאתגרת זו מציעה שיח זהות מורכב הנחוץ לחברה הישראלית בעת הזאת".
טל מרצה וכותב רבות בנושאי יהדות כתרבות, צדק חברתי, דת ומדינה, דמוקרטיה ועוד.
על פי התפיסה שהוא מפתח במאמריו, המאפיין היהודי המרכזי הוא היות היהודים בני עם אחד ולאו דווקא בני דת אחת.
על פי תפיסה זו, היהדות איננה רק פרקטיקה של עבודת האל אלא היא תרבותו של העם היהודי.
העובדה כי היהדות נוסחה כדת לא מצדיקה את זניחתה על ידי יהודים חילוניים ואת בורותם של בוגרי מערכת החינוך הממלכתית בכל הקשור ליהדותם.
תפיסה זו מהווה שילוב בין תפיסותיהם של ביאליק וברנר בנוגע לתרבות היהודית.
טל מציע להיפגש עם כתבי היהדות והמסורת מתוך עמדה אקטיבית של "דיאלוג אוהב".
לטענתו של טל, בכל מקום בו מתנגשת המסורת היהודית עם ערכי ההומניזם ושוויון ערך האדם יש לבכר את ההומניזם על המסורת.
בנובמבר 2019 פרסם מאמר בכתב העת "דעות" גיליון 91, שעוסק בשאלה מתי מותר ואפילו ראוי לבצע שיימינג.
במאמר מציג טל את תפיסת מקורות היהדות בנדון ומציע לבסוף את כלי "ארבע הקושיות" הבוחן האם מדובר במידע אמיתי, מה המניע לפרסום, באיזו מידה השיימינג אפקטיבי והאם תוצאותיו מידתיות.
בית המשפט העליון הפנה למאמר זה בפס"ד שעסק בשאלה האם חיבור או שיתוף פוסט שיש בו לשון הרע מהווה כשלעצמו עבירת לשון הרע.
בסוף 2020 פרסם מאמר ב'ספר מנחם פינקלשטיין' בשם "סיכול הבא בעבירה" במאמר עסק טל בדילמה המוסרית של אמצעים פסולים למען מטרה טובה באמצעות דיאלוג עם הסוגיה ההלכתית של 'מצווה הבאה בעבירה' ויישם את הדברים על סוגיית הסיכול הממוקד.
מאמר זה הוזכר בפס"ד אוריך של בית המשפט העליון במסגרת דעת המיעוט של המשנה לנשיאה מלצר, אשר סבר שלא ניתן לאפשר למשטרה לערוך חיפוש בטלפונים לאחר שזו עשתה זאת תחילה בניגוד לחוק.
במאמר משנת 2023 שפורסם בספר: "#יהודיתדמוקרטית - יוצרים שביל זהב ישראלי" טען טל שדה שהשימוש בעקרון הכרעת הרוב הוא אילוץ של הדמוקרטיה ולא מטרתה.
במאמר הוא מניח תשתית להכנסת מרכיבים משיטות דליברטיביות, השתתפותיות והסדריות, אל תוך השיטה הדמוקרטית הישראלית ומדגים כיצד ניתן לפתור חלק מאתגרי החיבור בין יהודית לדמוקרטית בעזרת שיטות אלו.
טל שדה הסביר ופיתח את הדברים בפרק "הדמוקרטיה העתידנית: הכירו את הרשות האזרחית" בהסכת "מחברים דמוקרטיה לחיים" של המכון הדמוקרטי.
בשנת 1995 ראה אור ספר שירי התבגרות של טל שדה (תחת השם ליאור טל) בשם "בין השניות" (הוצאת סער).
כתב בשנים 2009–2010 טור שבועי בשם "פרשת שבוע חברתית" באתר nrg מעריב ובו הוא מפרש סוגיות מרכזיות בתורה מנקודת מבט חילונית הומניסטית.
מכותבי הספר "מרטין בובר והחשיבה הדיאלוגית" (עורכים: רון מרגולין וחנה ויטלסון, כרמל ומכון שלום הרטמן, 2025)
מכותבי הספר: "#יהודיתדמוקרטית - יוצרים שביל זהב ישראלי" (עורכים: אריאל פיקאר, יעל גוראון, ידיעות אחרונות, 2023)
מכותבי: "ספר מנחם פינקלשטיין" (עורכים: שרון אפק, עופר גרוסקופף, שחר ליפשיץ, אלעד שפיגלמן, נבו, 2020).
מכותבי הספר: "כיכר העיר 2 - השבת והחיים" (עורך: אבי שגיא, כרמל ופנים 2017)
מכותבי הספר: "בין הכיפה לכומתה - דת, פוליטיקה וצבא בישראל" (עורך: ראובן גל, מודן 2013).
ממשתתפי הסדרה: "ליבוביץ - אמונה.
ממשתתפי הסדרה: "הנשר הגדול - מסע בעקבות הרמב"ם" (במאי: אורי רוזנווקס, ערוץ 1 וכאן, ישראל 2017).
ליאור כרמלי (נולד ב-1 באוקטובר 1967) הוא מהנדס חשמל וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף.
שימש ראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר, מפקד אוגדת איו"ש, מפקד מערך המבצעים המיוחדים וראש חטיבת ההפעלה המבצעית באמ"ן.
משמש כחבר הוועדה המייעצת לדירקטוריון קבוצת BSW.
כרמלי נולד וגדל בראשון לציון.
התגייס לצה"ל בשנת 1986, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגת החוד בגדוד 202 בין השנים 1991–1993, בין היתר בלחימה ברצועת הביטחון.
בשנת 1994 עבר לשרת בסיירת מטכ"ל, ומונה למפקד פלגת ההכשרות ביחידה.
בהמשך מונה ל"מצביא" ופיקד על מבצע מיוחד במסגרת היחידה.
ב-12 ביוני 2007 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה, ושימש בתפקיד עד שנת 2009. לאחר מכן מונה למפקד חטיבה 226, ושימש בתפקיד בין השנים 2009–2011.
ב-11 באוקטובר 2011 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש חטיבת ההפעלה המבצעית באמ"ן, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בשנת 2013 מונה למפקד מערך המבצעים המיוחדים, לאחר שראש אמ"ן, אביב כוכבי, החליט להרחיב את היחידה, ממחלקה בפיקודו של אל"ם למערך בפיקודו של תא"ל, והיה לראשון שעמד בראש היחידה במתכונתה החדשה.
את תפקידו סיים בשנת 2015, ב-5 באוגוסט 2015 מונה למפקד אוגדת איו"ש, ושימש בתפקיד עד 13 בספטמבר 2017.
ב-1 בפברואר 2018 הועלה לדרגת אלוף וב-4 בפברואר מונה לראש אגף התקשוב וההגנה בסב"ר, תפקיד אותו מילא עד 19 בינואר 2022. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, מונה לעמוד בראשות חמ"ל המרכז את נושא הנעדרים והחטופים בצה"ל.
משמש כחבר הוועדה המייעצת לדירקטוריון קבוצת BSW (Blue Skies World), הפועלת גם תחת המותגים CyberProAi ו–Soteria.
על פי תחקיר של גור מגידו מדה מרקר, החל משנת 2017 נקשרה הקבוצה בחוזים עם ממשלת קטר, שבמסגרתם בנתה שני מתחמי לימודים לתחומי הסייבר בתוך בסיסי צבא בדוחה, בהם הכשירה מתחילת 2018 ועד 2025 מאות מחיילי צבא קטר, בשימוש בכלים בתחום הסייבר, על פי התחקיר גם סייבר התקפי.
מטעם החברה נטען כי היא עוסקת רק בסייבר הגנתי וכי כרמלי לא היה מעורב מעולם בפעילות מטעם הקבוצה מול קטר.
כרמלי נשוי לאפרת ואב לשלושה.
בעל תואר ראשון ושני בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב.
ליאור כהן (נולדה ב-26 במאי 1985) היא מורה למשחק, שחקנית וזמרת ישראלית.
כהן למדה בגימנסיה גן נחום בראשון לציון, ושירתה בצבא בלהקת חיל החינוך.
בוגרת בית הספר "הדרך" למשחק.
את קריירת המשחק שלה היא התחילה ב-2011 כשהיא שיחקה את "נויה" בסדרה הקומית "מה בכריש", והייתה לאחת מהדמויות הראשיות, לאחר שהעורכים והמלהקים של הסדרה (חנן סביון וגיא עמיר) לא מצאו שחקנית ראשית שתשחק את "נויה", ואת כהן פגשו רק יומיים לפני תחילת הצילומים.
החל משנת 2011 משחקת בתיאטרון קרוב בקברט הסאטירי "טרמפ" מאת ניקו ניתאי ושפי ישי.
במהלך השנים 2012–2014 שיחקה את "נינה בראון", אחת הדמויות הראשיות ב"גאליס", סדרת המשך ל"חולמים".
בנוסף לכך כהן שיחקה תפקיד אורח בסדרה "עספור", והייתה לאחת הנמתחות בסדרה "סתאאאם".
באוגוסט 2012 החלה להשתתף בהצגת הילדים "הרפתקאות נמו" בספארי ברמת גן.
בקיץ 2013 השתתפה ב"מופע של גאליס" בהיכל נוקיה.
בחנוכה 2014 הופיעה בהצגה "עמי ותמי - הרפתקה מתוקה" לצד אסף הרץ וניקול ראידמן בתפקיד תמי.
בשנת 2016 חזרה לשחק בפרק האחרון של העונה השביעית של "גאליס".
בשנים 2016–2018 שיחקה לצד מיה דגן ועמוס תמם במחזמר "מצחיקונת" בתיאטרון הקאמרי.
ב-2018 השתתפה בהצגה "שועלון מחפש חברים" בתיאטרון אורנה פורת.
באותה שנה גילמה את דמותה של יעל בהצגה "ביוש" בתיאטרון חיפה.
שנהסדרה/מופעתפקידהערות2011מה בכריש?נויהתפקיד ראשיעספוראורחתתפקיד אורח2011-היוםטרמפתפקיד ראשי2012-2014גאליסנינה בראוןתפקיד ראשי2012הרפתקאות נמותפקיד ראשי2013גאליס-המופענינה בראוןתפקיד ראשי2014עמי ותמי - הרפתקה מתוקהתמיתפקיד ראשי2016סיפור הפרבריםחברה של מריהתפקיד אורח
ליאור הוכמן (נולד בשנת 1969) הוא קצין צה"ל במילואים, השתחרר בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד חטיבה 460, חטיבת ההכשרות של חיל השריון.
את לימודיו התיכוניים עשה בתיכון שרת המקומי.
בנובמבר 1987 התגייס לחיל השריון והוצב בגדוד 9 של חטיבה 211. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים, שלאחריו נותר לשרת בבסיס שיזפון בתפקידי הדרכה.
בהמשך הוא השלים קורס קצינים וחזר לחטיבה 211 שם שימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה.
בהמשך עבר קורס מפקדי פלוגות ועבר אל חטיבה 7 לתפקיד מפקד פלוגת צמ"פ בגדוד 82. לאחר מכן היה מפקד פלוגה מבצעית בגדוד 82, בעת שהגדוד עסק בלחימה בדרום לבנון.
במסגרת זו פיקד על מוצב הבופור.
לאחר מכן מונה למפקד קורס מפקדי טנקים, ושימש סגן מפקד גדוד 82. לאחר תקופת לימודי תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה מונה לקצין אג"ם של חטיבה 7.
ב-2001 מונה למפקד גדוד 82 ופיקד עליו במבצע חומת מגן.
בהמשך מונה למפקד גדוד 198 בחטיבה 460, ולראש ענף התכנון של זרוע היבשה.
במלחמת לבנון השנייה נקרא להחליף את מפקד גדוד 9 של חטיבה 401, אפי דפרין, שנפצע באורח קשה בקרב בסלוקי, הוא המשיך בתפקיד מספר חודשים לאחר המלחמה עד חזרתו של דפרין לתפקיד.
במאי 2007 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת קרייתי, חטיבת שריון במילואים שהוסבה במהלך כהונתו מטנקי מרכבה סימן 1 למרכבה סימן 4. במקביל הדריך בקורס מפקדי פלוגות ובקורס מפקדי גדודים, ויצא ללימודי תואר שני.
במרץ 2010 מונה למפקד המרכז לאימונים באש במרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
בנובמבר 2012 החליט הרמטכ"ל, בני גנץ, למנותו למפקד עוצבת המפץ בפיקוד הצפון, אך בסופו של דבר המינוי בוטל ויעקב בנג'ו מונה לתפקיד, וזאת לאחר שנחשד בהונאה של נשים בזהות בדויה בתמורה למין.
לאחר שחרורו החל לעבוד בחברת כתר פלסטיק בה הוא משמש מנהל חטיבת אחסון חוץ.
ליאור מנור (נולד ב-23 ביוני 1962) הוא קוסם, אמן טלפתיה, מנטליסט, מנחה כנסים ומרצה ישראלי אשר נבחר בדצמבר 2018 כנשיא אגודת הקוסמים הישראלית.
הוא אמן בידור המשתמש בקסמים ובטלפתיה כאמצעי להעברת מידע והטמעת מסרים, ומקפיד לא להציג עצמו כבעל כוחות על-טבעיים ומתנגד לאלה הטוענים שיש להם כאלה.
ליאור מנור נולד בחולון לאריה ורחל מנור, ניצולי שואה.
אביו היה סא"ל בחיל האוויר ולאחר מכן, סמנכ"ל בינוי ברשת מלונות דן.
אחיו הבכור, עמי מנור, היה יו"ר קבוצת הכדורסל הפועל חולון.
בילדותו, עסק ליאור מנור בחידות מתמטיקה ופיזיקה וגם בקסמים, אך נטש את התחום בשל פחד קהל.
את שירותו הצבאי עשה ביחידת לוחמה אלקטרונית של חיל האוויר בחרמון.
לאחר סיום הלימודים לתואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, ובעקבות מופע קסמים של רוני שכנאי, החליט מנור לחזור לתחום.
הוא החל ללמוד אצל שכנאי, עד שהרגיש בשל והחל להופיע באופן עצמאי, כאשר אשתו שימשה לו אסיסטנטית.
בשנת 1994 הנחה פינה קבועה בתוכנית האירוח של דן מרגלית בערוץ 2, בה חזה את מספרי הגרלת הלוטו.
בשנים 1997–1998 היה הקוסם הישראלי הראשון שקיבל תוכנית טלוויזיה משלו.
התוכנית "קלף חזק" שודרה בערוץ 1 ורצה במשך שתי עונות.
במהלך התוכנית, בין היתר, עצר את הדופק, פתר חידה של דן חמיצר, ונהג ברחבי תל אביב עם עיניים מכוסות.
בשנים 1999–2000 הנחה פינה קבועה בתוכנית של רפי רשף, בה חזה לראשונה את תוצאות בחירות 1999 ועצר את שעון הספירה לאחור למילניום על בנייני עזריאלי.
בנוסף לפעילותו בתחום הקסמים, מנור פעיל חברתי בתחום מחלת הסוכרת, עימה הוא מתמודד מעל 27 שנים.
ב-2013 צוטט בספר "המדריך לעתיד" של ד"ר רועי צזנה, חוקר ביחידה לחיזוי טכנולוגי וחברתי באוניברסיטת תל אביב, בהקשר לטיפול שבמסגרתו מתוכנתים מחדש תאים בגוף ומשנים את צורתם ואת תפקודם.
מנור צוטט כחולה סוכרת שיעדיף לקבל את הטיפול קודם ורק אחר כך לדון בסוגיות האתיות.
פרס "ריצ'רדי" לשנת 1994 על פיתוח, קידום, תרומה ומצוינות בתחום הטלפתיה מטעם אגודת הקוסמים הישראלית
פרס "מופע הטלפתיה הטוב ביותר בעולם" לשנת 2001 מטעם איגוד הטלפתים העולמי
פרס "היצירתיות" לשנת 2009 מטעם איגוד הטלפתים העולמי
פרס על מפעל חיים מטעם אמ"י בשנת 2015
בשנת 2005 הוציא את ספרו הראשון, "ספר הקסמים של ליאור מנור" שבו הוא מלמד ומדגים קסמים, ברמות קושי עולות.
הספר כולל הסברים מפורטים המאפשרים גם למתחילים להפוך להיות קוסמים.
בשנת 2009 פיתח שתי אפליקציות קסמים לאייפון: "The Balloons Magic" ואת "Isensor Magic"
הסרט "מדעברא קדברא" - סרט בתלת-ממד המוצג בתערוכת "קסם של מדע" במוזיאון המדע בחיפה.
הסרט מלמד קסמים ומסביר את דרך הפעולה שלהם על פי עקרונות מדעיים.
ליאור עמוס דיין (נולד ב-17 במרץ 1983) הוא סופר, תסריטאי, עיתונאי, משורר, פובליציסט, שחקן, בעל טור ומנחה טלוויזיה ורדיו ישראלי הפועל בעיתון מעריב סופהשבוע החל משנת 2013.
דיין נולד במושב גן שורק.
הוא בנם של הבמאי אסי דיין והשחקנית קרוליין לנגפורד.
עד גיל שנתיים גדל עם הוריו בשכונת קיראון שבקריית אונו.
בעקבות דיכאון לאחר לידה שחוותה אמו מסרו אותו הוריו לגידולה של משפחה שהתגוררה בקיבוץ דביר ולאחר מכן במושב אביגדור.
בגיל 17 פרסם ספר שירה בשם "Take Away".
בגיל 18 התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר אך השתחרר לאחר 8 חודשים, ולדבריו הייתה זו השתמטות שעליה הוא מצטער.
בגיל 20 עבר לתל אביב והחל לכתוב בעיתון העיר ואחרי כן כתב טורים אישיים העוסקים בחייו האישיים במקומונים "זמן השרון", "זמן תל אביב" ובאתר האינטרנט "וואלה" והוא בעל טור במוסף "סופשבוע" של "מעריב השבוע".
ב-2013 החל לכתוב טור קבוע בשבועון "סופהשבוע", בו הוא כותב על חוויות מחייו האישיים עד היום.
ב-2004 הנחה את תוכנית "הבלוג" בערוץ YTV וגרם למהומה כאשר פורר כדור ריטלין והסניף בשידור חי.
ב-2006 השתתף יחד עם אביו אסי דיין בתוכנית המציאות פעם בחיים שבה למשך שבוע עברו, לטענתם, תהליך גמילה מהתמכרות דווקא לריטלין, בחוות בריאות בגליל, אף על פי שבשנת 2007 התברר כי השניים צרכו סמים ממכרים של ממש.
ב-2012 יצא ספרו השני, "אנשים מעדיפים לטבוע בים", בהוצאת ידיעות ספרים.
את הספר שכולל תשעה סיפורים קצרים, כתב בזמן אשפוז במכון גמילה מסמים בלוס אנג'לס ובו הוא מספר בהומור על חוויות אישיות כמו אשפוז במחלקה פסיכיאטרית.
בפברואר 2013 נסע תחת זהות בדויה ודרכון זר כדי לכתוב על ההתקדמות התרבותית ברמאללה.
כמו כן נסע לעיראק ולצפון קוריאה באמצעות דרכון זר.
את חוויותיו ממסעות אלו פרסם בתוכנית "חוצה גבולות" בערוץ 20.
בשנים 2013–2014 השתתף בתוכנית התיעודית ב-HOT "מחוברים פלוס" שבה תיעד את חייו, בעזרת מצלמת וידאו אישית.
בשנת 2013 השתתף בפאנל התוכנית "הדיבור", לצד אלירז שדה, טהוניה רובל ואמירה בוזגלו, בערוץ 24. בשנת 2014 שימש כחבר בפאנל בתוכנית "שיחת היום" בערוץ 2 בהנחיית לוסי אהריש.
בשנת 2015 החל להנחות את התוכנית "20 בלילה" בערוץ 20, והחל לשמש מבקר החומוסיות בתוכנית הפנאי "הבילויים" בערוץ 24.
החל מ-23 בפברואר 2016 הגיש את תוכנית הראיונות "הכל לציטוט" בערוץ 20.
באותה שנה, השתתף בתוכנית גולסטאר בעונה הרביעית, בה זכה בתום העונה בתואר השחקן המצטיין.
בשנת 2020 שודרה סדרת הטלוויזיה "נורמלי", אותה כתב דיין (לצד אסף קורמן ושירלי מושיוף) אודות סיפוריו האוטוביוגרפיים.
בשנת 2022 גילם את אביו, אסי דיין, בסדרת הטלוויזיה "שנות הירח" ששודרה ב-HOT 3.
אנשים מעדיפים לטבוע בים, סיפורים, 2012
בשנת 2003 היה מאורס לעיתונאית ליסה פרץ, אך ברגע האחרון ביטלו השניים את החתונה.
ב-2012 התחתן עם רוני זילבר.
בשנת 2014 נולד בנם הבכור.
ב-2020 נולדה לו ולבת זוגו, חופית לוסנה, בת.
בפברואר 2021 פורסם כי השניים נפרדו.
ליאור ליאני (נולד ב-5 בינואר 1974) הוא תשבצאי, חידונאי ומהנדס תוכנה ישראלי.
בצעירותו אהב לפתור תשבצים והחל לפתור תשבצי היגיון כשעקב מדי שבוע אחר התשבץ השבועי שחיבר נדיב אבידן ב"ידיעות אחרונות".
חיידק חיבור התשבצים החל במהלך שירותו הצבאי, כשהציע לעורך השבועון "במחנה" לחבר תשבצי היגיון עבור השבועון בהתנדבות (אף על פי שלא שירת במערכת העיתון).
הצעתו התקבלה, ותשבץ ההיגיון הראשון שלו התפרסם באוגוסט 1994. גם לאחר שהשתחרר מצה"ל המשיך לחבר את מדור התשבצים של "במחנה".
מאז כתב אלפי תשבצים, תשחצים, תשבצי היגיון, חידות טריוויה וחידות נוספות בעיתונים רבים בישראל.
ליאני הוא מהנדס תוכנה בהשכלתו ועובד כמהנדס בתעשייה האווירית.
בנוסף, סיים השלמה לקראת תואר שני בלשון עברית באוניברסיטה העברית וכן בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במסגרת חוברת "המשבצת" שהוא מחבר עבור העיתון "מעריב" הוא יזם מדור ייחודי בארץ: כדי לקרב את הקוראים לתחום תשבצי ההיגיון ולהנגיש את הז'אנר לציבור רחב יותר, בחוברת "המשבצת" של העיתון מלבד תשבץ היגיון חדש גם ניתנת הזדמנות למחברי תשבצי היגיון חובבים להציג בחוברת את תשבציהם במסגרת המדור "היגיון אורח".
החל משנת 2008 הוא מפיק את כנס ההגיונריה, כנס שנתי של חובבי תשבצי היגיון המתקיים במסגרת כנס לשון ראשון בראשון לציון.
הוא מנחה את הכנס, וכן מציג בו הגדרות היגיון ותשבצים ייחודיים הנפתרים בשיתוף קהל הצופים.
ליאני גם מנחה סדנאות לפתרון תשבצי היגיון.
בשנת 2018 החל ללמד קורס אקדמי (היחיד מסוגו בישראל) של פתירת תשחצים, חידות מילים ותשבצי היגיון במכללה האקדמית אחוה.
הגדרת היגיון יומית שלו הוצגה בתוכנית "מה הלו"ז" בגלי צה"ל.
החל מיוני 2023 ליאני מציג הגדרות היגיון מדי יום ראשון ברדיו אקו99FM בתוכנית "בוקר חדש" בהנחיית טל ברמן, תם אהרון ואביה פרחי.
ליאני ייסד ומנהל את קבוצת הפייסבוק הגדרהטובה, שבה חובבי תשבצי היגיון מפרסמים הגדרות היגיון פרי עטם, ושם גם יש הדרכה לגבי תקינות ההגדרות, ניסוח נכון וכו'.
בתחילת 2024 יצא בהוצאת ספרי ניב ספרו, "חוכמת ההיגיון" – מדריך מלא ומקיף לפתירה ולחיבור של תשבצי היגיון.
בספר מוסברים בפירוט כל הכללים של תשבצי ההיגיון וכן מוצגים תשבצים עם פתרונות והסברים מלאים.
החל מ-2024 מפרסם באפליקציה 'התשחץ שלי' עשרות תשבצי היגיון, הגדרות היגיון יומיות ("יום יום חד") ותשבצי קסם.
התשבצים ניתנים לפתירה באפליקציה עצמה בטלפון הסלולרי.
באוגוסט 2025 החל לחבר תשבץ היגיון ותשחץ מדי שבוע במוסף G שבעיתון גלובס, לאחר פרישתו של התשבצאי שלום אורן.
הוא נשוי ללירון ואב לשלוש בנות.
עיתונים ומקומות שבהם מופיעים והופיעו תשבציו של ליאור ליאני
מדור התשבצים היומי בעיתון "מעריב השבוע" וחוברת "המשבצת'" במהדורת סוף השבוע של העיתון (החל מ-2011)
תשבץ היגיון "קרב מילים" בבלוג המילון "רב מילים" (החל מ-2015)
תשבצים באפליקציה "התשחץ שלי" (החל מ-2024)
תשבץ היגיון ותשחץ שבועִיים בעיתון "גלובס" (החל מ-2025)
סדרה של עשר חוברות תשבצים, סודוקו ושעשועונים מבית "קלסיקלטת" (2023)
המקומון "השבוע באשדוד" (החל מ-2017)
מוסף כלכליסט מבית "ידיעות אחרונות" (2013-2011)
כל הדרום (מקומון ידיעות אחרונות באזור אשדוד-אשקלון) (1995)
המקומון "ערב ערב באילת" (החל מ-2010)
המקומונים "השבוע באשדוד", "כל רחובות", "א לה-גוש", "חיים בעמק", "באר טוביה", "חדשות אונו", "שישי בגולן", "שהם פלוס", "עמק הירדן", "קול נהריה", "המושבות", "בני שמעון", מגזין BIG ועוד.
ליאור הר-לב (נולד ב-18 באוגוסט 1966) הוא במאי קולנוע, פרסומות ואמן חזותי.
ליאור הר-לב נולד וגדל בחיפה.
לאחר לימודי צילום בקמרה אובסקורה (1988-1989) המשיך ללימודי תעודה במגמת צילום סטילס ווידאו במכללת ויצו קנדה חיפה (1989-1993).
בשנה השלישית ללימודיו כבר החל לביים ולערוך כתבות ווידאו קליפים ללהקות מוזיקה אזוריות עבור הטלוויזיה בכבלים - מת"ב חיפה (1992–1993).
עם סיום לימודיו, בד בבד עם פתיחת ערוץ 2 המסחרי, עבר לתל אביב והחל לעבוד כעורך וידאו עצמאי offline ו-online של פרסומות, פרומואים לערוצים השונים וסרטים תעודיים (1993-1996).
במקביל לעבודתו כעורך המשיך לביים קליפים (פורטרט, ריטה ועוד) וסרטוני אמנות שונים.
ב 1996 הר-לב זנח לחלוטין את העריכה והפך לבמאי פרסומות עצמאי.
במהלך השנים ביים ליאור פרסומות למרבית החברות והמותגים הגדולים בישראל ונחשב כיום לאחד מבכירי במאי הפרסומות המקומיים.
בין לקוחותיו ניתן למצוא את: אורנג', סמסונג, בנק לאומי, 012 קווי זהב, גולדסטאר, קוקה-קולה, שטראוס, בזק, סובארו, רנו, פג'ו, יונדאי, פוקס, רנואר, לי קופר ועוד רבים אחרים.
בין השנים 2002–2011 היה במאי הבית ושותף בחברת Og, אשר עסקה בהפקת פרסומות ותוכן לטלוויזיה.
הר-לב מיוצג ועובד כיום כבמאי גם בספרד, צרפת, איטליה וכן ברוסיה ומזרח אירופה.
במקביל לעבודתו המסחרית, שמר הר-לב לאורך השנים גם על ערוץ ביטוי אמנותי ואישי יותר ביצירת צילומי סטילס ווידאו ארט, ומדיה מעורבת, אותם הציג במספר תערוכות ופסטיבלים, ביניהם:
"Transmediale" – פסטיבל אמנות מדיה דיגיטלית בברלין, ב-"VideoZone" - הביאנלה לווידאו ארט בתל אביב, ""Traveling without Moving - תערוכת יחיד ביפו, ועוד.
בשנים 2008–2012 עבד הר-לב על סרטו העלילתי הראשון באורך מלא (90 דקות) – "אנחנו לא לבד".
הסרט נכתב על ידי אחיו הצעיר, הסופר יזהר הר-לב, קיבל את תמיכת קרן הקולנוע הישראלי וזכה להקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים ה 29 בחיפה.
הסרט (בהפקת יולי אוגוסט הפקות ו Og) מספר את סיפורו של שומר ביטחון (אוהד קנולר) בקניון גדול (דיזנגוף סנטר) אשר מתכונן לסוף העולם הקרב.
זמן קצר לפני התאריך הגורלי הוא מכיר בקניון צעירה פרועה (אפרת בן יעקב) ומתאהב בה.
הסרט הופץ ועלה למסכים במרץ 2012 והשתתף במספר פסטיבלים בעולם, ביניהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי ביוסטון, טקסס, שם זכה בפרס ה־Remi gold award .
במהלך 2012 הר-לב יזם ויצר יחד עם במאית נוספת, בטינה פיינשטיין, פרויקט וידאו מחול - City Dance Project – אסופת סרטי מחול מודרני המתרחשים כולם במרחב הציבורי.
זהו פרויקט מתמשך אשר מטרתו להציג מחול מודרני בדרך חדשה לקהל שלא היה נחשף אליו בדרך הרגילה.
מטרת הפרויקט היא לבצע כל שנה בעיר אחרת בישראל ובעולם מספר נוסף של סרטים באופן זה.
חמשת הסרטים הראשונים בפרויקט צולמו בירושלים.
נובמבר 2013 – וידאו ארט, "Through the peeping hole", תערוכה קבוצתית, אמפולי, איטליה
אוקטובר 2013 – סטילס ומדיה מעורבת, food processor 2" תערוכה קבוצתית, חלל קיר, תל אביב
יולי 2013 - סטילס ומדיה מעורבת, תערוכה קבוצתית "NotBook", בית העיר, תל אביב
אוגוסט 2011 – וידאו ארט, סטילס ומדיה מעורבת, תערוכת יחיד "Traveling without moving", הקונטיינר, יפו
פברואר 2004 - עבודת וידאו בפסטיבל מדיה דיגיטלית "Transmediale" ברלין
נובמבר 2004 - שתי עבודות וידאו, "VideoZones" הביאנלה השנייה לווידאו ארט, תל אביב
מרץ 2003 - מיצב וידאו על 4 מסכים, "women power" תערוכה קבוצתית, תיאטרון נוצר, יפו
פברואר 2003 - שלוש עבודות סטילס ווידאו ארט, "פובידיליה" תערוכה קבוצתית, תל אביב
נובמבר 2002 - שתי עבודות וידאו ארט, "VideoZones" הביאנלה הראשונה לווידאו ארט, תל אביב
ליאור כרמי (נולדה ב-1 בנובמבר 1975) היא קיאקיסטית ישראלית.
היא אלופת ישראל ובעלת מדליית ארד מאליפות העולם (גיינסוויל 2003).
ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (אטלנטה 1996 וסידני 2000).
כרמי נולדה וגדלה בקיבוץ מסדה לחניתה ולאבינועם, שנולד ב-1938 והיה לבן הראשון של הקיבוץ.
היא התאמנה בשחייה בקבוצת הפועל עמק הירדן עד גיל 14 ולאחר מכן, עברה לחתור בקיאק בקבוצה המקומית.
כרמי התחרתה משנות ה-90 עד לאמצע שנות ה-2000.
באולימפיאדת אטלנטה (1996), הגיעה כרמי לשלב חצי הגמר במקצה ל-500 מטר יחיד וסיימה במקום 13
באולימפיאדת סידני (2000), היא הגיעה לשלב חצי הגמר במקצה ל-500 מטר זוגות ביחד עם לריסה פסחוביץ' והן סיימו במקום 11 (מוקדמות – 1:48.647 דקות, חצי גמר – 1:48.120 דקות).
באליפות אירופה בקאנו/קיאק שנערכה בהונגריה בשנת 2002 סיימה כרמי במקום שישי במקצה ל-500 מטר יחיד בתוצאה של 1:51.367 דקות.
באליפות העולם בקאנו/קיאק שנערכה בגיינסוויל שבג'ורג'יה ארצות הברית ב-13 בספטמבר 2003 זכתה כרמי במדליית ארד במקצה ל-1000 מטר יחיד בתוצאה של 4:03.104 דקות, אחרי קטלין קובאץ' מהונגריה, בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב (4:00.955 דקות), וקטרין וגנר מגרמניה, בעל 6 מדליות אולימפיות, מהן 4 זהב (4:02.122 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שלישי בשלב המוקדמות במקצה ל-500 מטר יחיד בתוצאה של 1:56.572 דקות, אך פסלה בשלב חצי הגמר.
באליפות אירופה ביולי 2005 סיימה במקום התשיעי בגמר 1,000 מטר לנשים.
במסגרת אליפות העולם שנערכה בזאגרב, באוגוסט 2005, סיימה יחד עם עדי גפני במקום השמיני בגמר ל-1,000 מטר לזוג.
במקביל לעיסוק בספורט תחרותי למדה כרמי פיזיקה ומדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב, היא מתגוררת עם משפחתה ברמת גן ובעלת חברת בנייה.
במהלך הפסקות החשמל הארוכות בשל הסופה הגדולה בירושלים בדצמבר 2013 נפרצה בלילה דירתם בירושלים של הוריה של כרמי, ונגנבו ממנה המדליות של כרמי מ-20 שנות הקריירה שלה ובהן מדליות מתחרויות בינלאומיות ומדליות ההשתתפות באולימפיאדת סידני ואולימפיאדת אטלנטה.
ליאור לוי (נולד ב-26 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת המגן.
לוי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא.
בינואר 2007 הושאל להפועל רמת גן מהליגה הארצית, במדיה שותף בשישה משחקים ועלה עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת הושאל לבית"ר כפר סבא מליגה א'.
בקיץ 2008 הושאל לוי להפועל עכו מהליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל.
בעונה שלאחר מכן המשיך לוי בעכו, וב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי חיפה.
בסך הכל ערך 11 הופעות ליגה בעונה זו, ובקיץ 2010 חזר להפועל כפר סבא, ובמדיה שיחק עונה אחת בליגה הלאומית.
בקיץ 2011 עבר לוי לעירוני קריית שמונה, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות הראשונה בתולדות המועדון, וכן זכה עמה בגביע הטוטו.
בעונה שלאחר מכן השתתף עם הקבוצה במשחקי מוקדמות ליגת האלופות, והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית ולגמר גביע המדינה.
את שערו היחיד במדי הקבוצה הבקיע בהפסד 3–4 לאולימפיק ליון בשלב הבתים.
במהלך שנתיים בהן שיחק במועדון שימש כמחליפם של המגן הימני אלעד גבאי והמגן השמאלי דושאן מאטוביץ', ובסך הכל ערך במדי קריית שמונה 38 הופעות בליגה.
ב-16 בספטמבר 2013 חתם לוי לשלוש שנים בהפועל תל אביב.
ב-22 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 3–1 על מכבי פתח תקווה.
בסך הכל שיחק לוי שנתיים בהפועל תל אביב, ובתום עונת 2014/2015 שוחרר מהמועדון.
ב-20 ביולי 2015 חתם לוי בהפועל עכו.
ב-11 בינואר 2016 שוחרר מהקבוצה, וב-26 בינואר חתם לשנתיים וחצי בהפועל רעננה, אך בתום העונה שוחרר מהקבוצה.
ב-23 ביוני 2016 חזר לוי לקבוצת נעוריו וחתם לעונה אחת בהפועל כפר סבא.
בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ושוחרר מהמועדון.
ב-27 בנובמבר 2017 חזר לקדנציה שנייה בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובמדיה שיחק עד תום עונת 2017/2018. ב-27 ביוני 2018 חתם בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עונה אחת.
בספטמבר 2019 חתם לוי בקבוצת הפועל אזור מליגה א'.
בדצמבר 2019 חתם לוי בהפועל כפר שלם.
ב-25 באוגוסט 2020 חתם בשמשון כפר קאסם, אך כעבור זמן קצר חתם בהפועל הוד השרון.
לאחר שלוש הופעות בהוד השרון חתם לוי במכבי שעריים.
מגיל 13 וילדיקן מתאמנת בנבחרת ישראל, ומשנת 2014 היא חברה בסגל האולימפי, דורגה במקום ה-17 בדירוג העולמי ומתפקדת כשגרירת אתנה.
וילדיקן נולדה בקיבוץ נחשולים וגדלה בגבעת עדה להורים ריבה וחנוך, ולה שני אחים ואחות: איתי, אביב ואורי.
וילדיקן החלה להתאמן בג'ודו כבר בגיל 9, בתחילה במועדון בוג'ין קאן בזכרון יעקב, ומאוחר יותר בגיל 15, במועדון מיטב בנתניה, שם היא מתאמנת עד היום.
מאמנה הוא שני הרשקו, המשמש גם כמאמן נבחרת ישראל לנשים.
בגיל 13 התקבלה וילדיקן לנבחרת ישראל והוריה תמכו בה כלכלית על ידי מימון חלק מנסיעותיה לתחרויות בינלאומיות מחוץ לישראל כנציגת הנבחרת.
בשנת 2012 זכתה בהישג המשמעותי הראשון שלה, מדליית זהב לבוגרות עד 70 קילו בתחרות גביע העולם שהתקיימה בטשקנט, אוזבקיסטן.
בשנת 2014 הפכה וילדיקן לחברה בסגל האולימפי עקב הישגיה הגבוהים, וכיום היא שגרירת אתנה ישראל.
באליפות ישראל בוגרות שנערכה בתל אביב בדצמבר 2008, זכתה וילדיקן לראשונה במדליית הזהב בתחרות עד 70 ק"ג.
בהמשך זכתה בתואר עוד 6 פעמים, בין השנים 2011–2015.
וילדיקן זכתה במדליה הראשונה שלה בסבב העולמי בתחרות גביע העולם במשקל עד 70 ק"ג שנערכה בספטמבר 2012 בטשקנט, אוזבקיסטן.
וילדיקן ניצחה את יריבותיה ויקטוריה אוזדייבה ודילשודה איסרואילובה האוזבקיות והעפילה למקום הראשון.
עבור וילדיקן, זוהי מדליית הזהב הראשונה בקריירה בסבב העולמי.
מאז זכתה וילדיקן ב־8 מדליות נוספות בסבב של איגוד הג'ודו הבינלאומי.
אליפות העולם בג'ודו 2015 הייתה תחרות השיא של וילדיקן, שם דורגה במקום השביעי.
לאחר שלושה ניצחונות בשלבים המוקדמים נעצרה וילדיקן ברבע הגמר בקרב מול יריבה יפנית, בבית הניחומים הפסידה שוב ליריבה מקולומביה, 3 פעמים אלופת העולם ומדליסטית אולימפית.
ביולי 2011 זכתה במדליית כסף בתחרות US Open במיאמי, ארצות הברית.
ביוני 2012 זכתה במדליית ארד בגביע העולם בטאלין, אסטוניה.
בספטמבר 2012 זכתה במדליית זהב בתחרות גביע העולם בטשקנט, אוזבקיסטן.
ביוני 2013 זכתה במדליית כסף בתחרות European Open בליסבון, פורטוגל.
בספטמבר 2013, זכתה במדליית כסף בתחרות Grand Prix באלמטי, קזחסטן.
באוקטובר 2013 זכתה במדליית ארד בתחרות Grand Prix בטשקנט, אוזבקיסטן.
במרץ 2014 זכתה במדליית ארד בתחרות Grand Prix בטביליסי, גאורגיה.
מאי 2010 - הגיעה למקום שביעי בתחרות גביע העולם בסאו פאולו, ברזיל.
יוני 2010 - הגיעה למקום חמישי בתחרות גביע העולם בטאלין, אסטוניה.
יולי 2011 - הגיעה למקום שביעי בתחרות גביע העולם באל סלוודור.
אוקטובר 2012 - הגיעה למקום חמישי בתחרות גביע העולם באיסטנבול.
פברואר 2013 - הגיעה למקום חמישי בתחרות European Open בסופיה, בולגריה.
פברואר 2014 - הגיעה למקום שביעי בתחרות European Open ברומא, איטליה.
מרץ 2014 - הגיעה למקום חמישי בתחרות European Open בוורשה, פולין.
מרץ 2014 - הגיעה למקום חמישי בתחרות Grand Prix בסמסון, טורקיה.
מאי 2014 - הגיעה למקום שביעי בתחרות Grand Slam בבאקו אזרבייג'ן.
יוני 2014 - הגיעה למקום חמישי בתחרות Pan American Open בסן סלוודור, אל סלוודור.
וילדיקן מתגוררת בראשון לציון, היא סטודנטית לתואר ראשון בפסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2010, וילדיקן עברה ניתוח לאיחוי חוליות בצוואר בעקבות פריצת דיסק צווארית.
חזרתה לפעילות ספורטאית מלאה לאחר הניתוח, הופכת אותה למקרה הרפואי הראשון בו ספורטאי ממשיך בקריירה לאחר פציעה בסדר גודל כזה.
ליאור כהן (נולד ב-8 בדצמבר 1984), שידוע כמלכת דראג בשם במה קיארה דופלה, הוא קומיקאי, זמר, דיג'יי, מדבב, שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
כהן נולד וגדל בשכונת קריית מנחם בירושלים.
הוא בוגר ישיבה תיכונית בעיר הולדתו.
בגיל 16 החל לימודיו בבית הספר לאיפור מקצועי "טאצ'-לייט" בירושלים.
עבד כמאפר בקפה טלעד (ערוץ 2), בערוץ 24, בסרטי סטודנטים, מאפר ראשי של המכביה ה-19 ועוד.
לימד איפור מקצועי כ-17 שנים ברשת בתי הספר למקצועות היופי רוית אסף, וכיום מלמד את כל המקצועות האיפור, האפקטים והאיירבראש בבית הספר של ירין שחף.
בשנת 2022 דיבב את דמותה של "פאולין פיניקס" בסדרת הטלוויזיה "דד אנד - שומרי הבית הרדוף" של נטפליקס.
בשנת 2023 דיבב בעונה השנייה של הסדרה "דד אנד - שומרי הבית הרדוף" של נטפליקס.
וגם את דמותו של "סטיב" בסרט משפחה לא מחליפים של נטפליקס.
דמותה של קיארה דופלה עלתה בשנת 2001, כאשר היה כהן בן 16, במסגרת סדנת דראג בבית הפתוח בירושלים.
הוא עלה לבמה לראשונה עם דמותה של "קיארה דופלה", בשיר "finally" מתוך הסרט פרסילה מלכת המדבר.
קיארה דופלה הופיעה בתוכניות "מאחורי האלבומים הגדולים" עם יהודית רביץ, מרגול שופטת וארץ נהדרת (ערוץ 2) ובתחרויות קדם-אירוויזיון (הערוץ הראשון) והשתתפה בסדרות תמיד אותו חלום ובלי בושה.
קיארה דופלה מופיעה באופן קבוע ברחבי הארץ ואף ייצגה את העיר תל אביב ואת ישראל במצעדי הגאווה המרכזיים של קלן, ברלין, קפריסין, סן פרנסיסקו, אמסטרדם ו נורווגיה.
בשנת 2011 השתתפה בהצגת פרינג' בשם "סינדי-פאקינג-רלה", עיבוד של סינדרלה ל"מבוגרים" בה כיכבה בתור האחות היפה והמרשעת של סינדרלה.
בשנת 2012 העלתה מופע מראשון מסוגו בישראל שבו הופיעה עם 20 דמויות שונות, בשילוב מסך לד שיצר אינטראקציה בין המופע שהוצג על הבמה, לדמיות שהופיעו על המסך.
בשנת 2016 השתתפה קיארה דופלה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" והגיע עד לשלב חצי הגמר (מקום 5 בעונה).
בשנת 2018 הוציאה קיארה את הסינגל הראשון שלה "דיג'יי ששון".
הסינגל הושק בקליפ מושקע שזכה להצלחה גדולה בעיקר בקרב הקהילה הגאה.
קיארה דופלה מתהדרת בתואר "הדראג דיג'יי הראשון בארץ" בהיותו דיג'יי.
כהן מופיע בהרכב פאות קדושות כקיארה דופלה משנת 2002. הוא הוביל לצד חבריו ללהקת פאות קדושות שורה של ערבי מחווה לדיוות הישראליות ובהן חני נחמיאס, ציפי שביט, מיכל ינאי, מיכל אמדורסקי, מאיה בוסקילה, מיקי קם, אילנית, ירדנה ארזי, ריטה, אילנה אביטל, חנה לסלאו ורבות אחרות.
כולן לקחו חלק פעיל במופע לצד דמותה של קיארה.
במסגרת ההרכב השתתפה קיארה דופלה בתוכניות הטלוויזיה, "צחוק מעבודה" (ערוץ 2), "דרבי קריוקי" (ערוץ 24), "עלם חמודות" - קליפ לצדן של זהבה בן ומרגלית צנעני "האח הגדול" (ערוץ 2).
כהן מככב כאחד מארבעת השחקנים הראשיים בהצגת הבידור "פאות קדושות" בבימויו של אמיר פרישר גוטמן, שהועלתה לראשונה ב-6 באוגוסט 2013.
בשנת 2016 השתתפה ביחד עם הלהקה בקמפיין אינטרנטי למשקה "קופי שוט" של שטראוס גרופ.
וב-2017 הלהקה הובילה את קמפיין הביטוח "מיס פנסיה" של מנורה מבטחים פנסיה וגמל.
ב-25 במרץ 2020 נולד בנו הבכור כתוצאה מהורות משותפת.
ליאור סופר (נולד ב-9 בדצמבר 1985), הוא ספורטאי ישראלי, המתחרה בסקי מים בכבלים.
הוא מתאמן בקבוצת עצמה סקי מים בכבלים תל אביב, בהדרכת עידן טל.
באליפות העולם בסקי מים בכבלים שנערכה בשנת 2010 זכה סופר במדליית כסף.
באליפות העולם שנערכה בפיליפינים בינואר 2011 סיים סופר במקום חמישי ובאליפות אירופה שנערכה בבלגרד סרביה בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב.
באליפות אירופה בסקי מים בכבלים שנערכה בטולוז צרפת בספטמבר 2012 זכה סופר במדליית כסף.
באליפות אירופה שנערכה בשוודיה בספטמבר 2013 זכה סופר במדליית ארד, אחרי שני גולשים מגרמניה.
באליפות אירופה בסקי מים בכבלים שנערכה בפולין ביולי 2014 זכה סופר במדליית כסף.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בסקי מים בכבלים שנערכה בנורווגיה באוגוסט הוא זכה במדליית הזהב, לפני אלוף אירופה פרדי ואן אוסטן מגרמניה וסן אים מקוריאה הדרומית.
באליפות העולם בסקי מים שנערכה במקסיקו בנובמבר 2016 זכה סופר במדליית זהב.
במדליית ארד זכה גיא פירר מישראל.
באליפות העולם בסקי מים שנערה בארגנטינה בפברואר 2019 זכה סופר במדליית זהב שלישית.
סופר נבחר לגולש הווייקברוד המצטיין בעולם לשנת 2013 במטעם מגזין הגלישה Unleashed Wake Mag.
סופר נבחר לספורטאי השנה הלא אולימפי של ישראל לשנת 2013 בטקס "המצוינות בספורט" ע"ש יעקב חודורוב, מטעם משרד התרבות והספורט ובשיתוף הטוטו.
סופר נבחר לספורטאי השנה של ישראל לשנת 2014 בטקס "המצוינות בספורט" ע"ש יעקב חודורוב, מטעם משרד התרבות והספורט ובשיתוף הטוטו.
סופר נבחר לגולש העשור ע"י ארגון IWWF בחודש מאי 2020.
ליאור זוהר זרחין (נולד ב-20 בדצמבר 1965) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ליאור זוהר נולד וגדל בטבריה.
אחיו הקטן של שמי זרחין.
ב-1990 סיים 3 שנות לימוד משחק בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי", לצד איה שבא, דוד קיגלר, ליליאן ברטו, רפי ניב ושמוליק יפרח.
במהלך לימודיו זכה במלגות שונות.
השתלם בסדנת Broadway musical project באוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם בית הספר ג'וליארד בניו יורק (1996–1997).
בתיאטרון הבימה: ב-1990 גילם את רוי רסטון בהצגה "עסק משפחתי" מאת אלן אייקבורן שביים עמרי ניצן.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער: ב-1990 שיחק בהצגה "מהיום שמך שרה" שכתבו פולקר לודוויג ודטלף מישל וביים אגמונט אלשנר.
ב-1992 שיחק בהצגה "חופשה שכזאת" שכתבו תלמה אליגון ומיכל ורד וביימה חגית רכבי ניקוליבסקי, ובהצגה "הילדה שאני אוהב" שכתבה וביימה חגית רכבי ניקוליבסקי.
ב-1995 גילם את ראנם בהצגה "שרה גיבורת ניל"י" מאת דבורה עומר שביים איציק ויינגרטן.
ב-1991 שיחק במחזמר "שיער" שביים צדי צרפתי בהפקת טלית הפקות.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1991 גילם את פרדי בהצגה "פיגמליון" מאת ברנרד שאו שביימה טל רובינשטיין.
ב-2010 גילם קזבקי ולאברנטי בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה.
ב-2011 שיחק בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן.
ב-2012 גילם את שפיגל במחזמר "קזבלן" שעיבדו יואל זילברג ויגאל מוסינזון וביים צדי צרפתי.
מגלם את הרבי (לסירוגין עם דויד בילנקה) במחזמר "כנר על הגג" מאת ג'וזף שטיין שביים משה קפטן.
ב-2015 שיחק בהצגה "חולה אהבה בשיכון ג'" מאת שבי גביזון שביימה עדנה מזי"א בשנת ב-2017 הוא מגלם את שר האוצר (לסירוגין עם אבי טרמין) במחזמר עוץ לי גוץ לי
בתיאטרון הספרייה: ב-1991 גילם את פופוצ'נקו בהצגה "הלוויה חורפית" מאת חנוך לוין שביים אורי פסטר.
ב-2005 גילם את אהרן הכהן במחזמר "משה" שכתב דודו טופז וביים משה קפטן.
ב-2009 גילם את דאדי וורבאקס במחזמר "אנני" מאת תומאס מייהן שביים אעלן שטורם.
באותה שנה גילם את בני, קצין בית הסוהר, בהצגה "לצאת מכאן" מאת מרשה נורמן שביים אילן שטורם.
בתיאטרון העממי של אברהם דשא (פשנל): ב-1996 גילם את הלורד הרטפורד במחזמר "בן המלך והעני" מאת ירון כפכפי שביים מישה לוריה.
ב"נאווה הפקות": ב-1997 שיחק בהצגה "דגדוגים של זהב" מאת דתיה בן דור שביים רפי ניב בראשית שנות האלפיים שיחק בהצגה "מר זוטא ועץ התפוחים" שכתב צביקה קורמן (ע"פ ספרה של אורית רז) וביימה דניאלה מיכאלי.
בשנת 2000 שיחק במחזמר "למשל שועל" מאת חמוטל בן זאב.
שיחק בהצגה "מפולת שביים צביקה קורמן.
שיחק בהצגה "קסם המוזיקה" שביים יקי מחרז.
ב-1998 השתתף במופע "שירים לתמיד" שביים ישראל גוריון בהפקת "המון הפקות".
ב-1999 גילם את קורפיראק במחזמר "עלובי החיים" מאת אלן בובליל וקלוד-מישל שנברג שביים טים סאפל שעלה במשכן לאמנויות הבמה.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2002 השתתף במועדון אימפרוביזציה שהעלה ערבי אימפרוביזציה בהנחיית שלום קינן
ב-2004 גילם את מר פיליפס במחזמר "האסופית" שביים עופר שפריר בהפקת "ציפי מייזלר הפקות"
בתיאטרון המדיטק: ב-2005 גילם את החתול במחזמר "פינוקיו" שעיבד אפרים סידון וביים משה קפטן
בתיאטרון גבעתיים: ב-2007 גילם את קריסיפוס הסוחר בהצגה "לשכוח את הרוסטראטוס" מאת גרגורי גורין שביים מיכאל קייט.
ב-2008 שיחק בהצגה "סיפורי החיות של סבא טוביה" שכתבו עופר שפריר ואירית גבעול וביים עופר שפריר.
ב-2007 שיחק ב"פסטיבל סבא טוביה" שביים עופר שפריר.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2008 גילם את מר סאוורברי במחזמר "אוליבר!" מאת ליונל בארט שביים משה קפטן בהפקת קרן אור הפקות - יריב יפת, בימות & לאן.
בתיאטרון מופע: ב-2008 גילם את סייקס בהצגה "אוליבר" שכתבה וביימה גליה בארי.
ב-2009 שיחק בהצגה "מגש הכסף" שכתבה וביימה גליה בארי.
ב-2010 שיחק בהצגה "גלילאו גליליי" שכתבה וביימה גליה בארי.
ב-2011 שיחק בהצגה "דמעות של אריה" מאת גליה בארי שביים רועי שגב.
ב-פסטיבל תיאטרונטו: ב-2009 זכה במקום הראשון על הצגת היחיד "הבן של יעקב" מאת גליה בארי שביימה שרית וינו-אלעד.
ב-2007 ביים את ההצגה "מדריך נשים לתוהו ובוהו" מאת סינתיה היימל בסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון.
ב-2024 שיחק בהצגה דניאל בעלי בתיאטרון המשולש במרכז הגאה בת"א בתור ברי, סוכנו של רוי.
ב-1999 גילם את זמר בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "עשרים פלוס" שכתבו מירב בן-גוריון, רונית ויס ברקוביץ ועידו בורנשטיין וביימו יעל גרף, שירלי שטרן ואריה בן ציון.
בשנת 2000 גילם תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "האישה האחרת" שכתבו נועה ארד ברנר, מירב בן-גוריון, צביקה קרצנר ועמית ליאור וביימו אורי ענבר ושמי זרחין.
ב-2008 שיחק תפקיד אורח בסדרה "המקום" שכתבו שלמה משיח ושני מלמד וביימו יצחק שאולי ואבי כהן.
שיחק בסדרת הטלוויזיה "קשר משפחתי".
הופיע בפינת הסטנדאפ בתוכנית "יאיר לפיד".
ב-2009 גילם את החיפושית ואת צבי הצב בסדרה "טובי דובי" ששודרה בערוץ הופ!
וגילם את ג'רי בסדרה "פולישוק" שכתב וביים שמואל הספרי.
ב-1996 דיבב את רקס בסרט "צעצוע של סיפור", ואת המספר בסדרת הטלוויזיה "הדובון הקטן".
ב-1999 דיבב את טנטור בסרט "טרזן".
ב-2000 דיבב את בוסטר ואת רקס בסרט "באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה", ואת רקס בסרט "צעצוע של סיפור 2".
ב-2001 דיבב את רקס בסרט "מפלצות בע"מ".
ב-2002 דיבב דמויות שונות בסדרה "הובוס - ספר הקסמים הגדול".
ב-2002 דיבב את גאס בסרט "סינדרלה 2: חלומות מתגשמים", ואת הדחליל בסדרה "ממפי הפילון".
ב-2003 דיבב את בר-דג בסרט "מוצאים את נמו" וב-2016 חזר לדבב את מרלין (בר-דג) בסרט מוצאים את דורי (דוגי).
ב-2006 דיבב את סקאל בסרט "מפלצת של בית".
ב-2007 דיבב את אמיל בסרט "רטטוי" ובסרט הקצר שמבוסס עליו "חברך העכברוש".
ב-2010 דיבב מקרר בסרט "אסטרו בוי".
ב-2010 דיבב את רקס בסרט "צעצוע של סיפור 3".
ב-2011 דיבב את קלינקר בסרט "רנגו".
ב-2012 דיבב בסרט "מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה".
ב-2013 דיבב את פרייבט בסדרה "הפינגווינים ממדגסקר".
ב-2013 דיבב את סקווישי בסרט "בית ספר למפלצות".
ב-2014 דיבב את פרייבט בסרט "הפינגווינים ממדגסקר".
ב-2019 שב לדבב את דמותו של רקס בסרט "צעצוע של סיפור 4".
ב-1994 הקליט את שירו "מאחורי המשקפיים", שנכלל באלבום האוסף הרביעי מסדרת "קיצור תולדות האינדי בעיר" שערך המוזיקאי ספי כרמל.
ב-1998 כתב והלחין את השיר "אולי טוב לו" מתוך הסרט "מסוכנת" שכתב וביים שמי זרחין.
כתב והלחין את השירים "כשאתה בהיי", "כמו רוח", "מה שיהיה" שביצעה שרית וינו אלעד.
ליאור זוהר אבא לילד מהבמאית והשחקנית איה שבא.
ליאור דוד דובדבני (נולד ב-12 באוגוסט 1979) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי וסטנדאפיסט ישראלי.
התגייס לצה"ל בשנת 1997 ושירת ביחידת ימ"מ ד' 182. בשנת 2005 סיים לימודי משחק בסטודיו למשחק ע"ש יורם לוינשטיין.
בשנת 2018 סיים לימודי תסריטאות אצל שבי גביזון.
בשנת 2006 החל לכתוב ולעבוד עם מי שיהיה שותפו העיקרי ליצירה, הקומיקאי אילן קובץ'.
כמו כן, שיחק את שמוליק במחזה שמוליק של זוהרה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
בנוסף, שיחק בתיאטרון תמונע במחזה "כף רגלי השמאלית", המבוסס על סרט באותו השם.
בשנת 2006 שיחק בתיאטרון באר שבע במחזה "לא על הזמירים".
בשנת 2010 שיחק בסדרה של ערוץ 10 "מתלהבת".
ב-2014 גילם דובדבני את דמותו של "ספי" בסדרה "עממיות", של הכותב נאור ציון.
כמו כן, שיחק בסדרה "המקום" שכתב הבמאי אבי כהן.
ב-2016 הוביל את סדרת הרשת הפרסומית "מושיק ודובדבני", שנועדה לקדם את דנונה של שטראוס, לצד השף מושיק רוט.
מתוך המסע הזה נוצרה סדרת רשת בשם "מושיק ודובדבני".
בקיץ 2017 הנחה את תוכנית הרשת "Coke TV Wowshow" של קוקה-קולה בישראל וארה"ב, לצד לירון רביבו.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "פשע לא מאורגן" בקשת.
בשנת 2023 החל לשחק בסדרת הנעורים "לעוף על אנה" בכיכובה של אנה זק בתפקיד ציקי מאמן הכדורסל, ובסדרה שקשוקה כמוריס המנהל המחליף.
בשנת 2023 החל דובדבני להופיע בתור סטנדאפיסט.
2010 – ללא דאגות – יצר, כתב ושיחק בסדרת מערכונים ששודרה בערוץ 'ביפ'.
2011–2013 – דובדבני וקובץ' – יצר, כתב ושיחק בסדרה הקומית 'דובדבני וקובץ בערוץ קשת 2 עונות.
2017 – אחמד את אחמד – יצר, כתב ושיחק בסדרה של מערכוני 'אחמד את אחמד' בערוץ קומדי סנטרל.
2018 – סחילנד – יצר, כתב ושיחק של הסדרה 'סחילנד' בערוץ טדי בפרטנר טי וי.
2018 – מתחת לעור – שחקן ראשי בתוכנית מדע על גוף האדם, החינוכית.
פארודיה מוקומנטרית על 'המירוץ למיליון' בערוץ זום.
2020 – תוכנית אירוח מתוסרטת – קומדי בר ו-yes
2023 – לעוף על אנה – בתפקיד מאמן כדורסל.
– יוצר, כותב ושחקן ראשי בסרט.
2015 – אני לא מאמין אני רובוט – בתפקיד השוטר.
2022 - אוהב אותך צ'רלי – בתפקיד התאורן.
השתתפות קבועה בתוכנית הרדיו 'יחס חם' בהנחיית גורי אלפי ועינב גלילי ב'גלי צה"ל'.
ליאור גרנות (נולדה ב-8 במרץ 1981) היא משוררת, סופרת וביבליותרפיסטית ישראלית.