tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארקט הייתה טרנסג'נדרית, ונולדה כזכר בשם "רוברט ארקט" (Robert Arquette) בלוס אנג'לס, לברנדה אוליביה "מארדי" (לבית נובק), שחקנית, משוררת, מפעילת תיאטרון, אקטיביסטית, מורה למשחק, ותרפיסטית, וללואיס ארקט, שחקן ובמאי.
אמה הייתה יהודייה, אביה המיר דתו מקתוליות לאסלאם, והיה ממוצא קנדי-צרפתי.
אחיה היו רוזנה, פטרישה, ריצ'מונד, ודייוויד ארקט.
בשנת 1982, בגיל שתים עשרה, ארקט הופיעה בתפקיד המשחק הראשון שלה בקליפ של להקת The Tubes.
ב-1986, ארקט הופיעה לראשונה על המסך הגדול בתפקיד אלקסיס, חבר/ה אנדרוגני/ת של הנער האמביוולנטי מינית מקס וויטמן (אוון ריצ'רדס) בסרט "היחפן מבברלי הילס".
בתחילת שנות האלפיים, ארקט הודיעה על המעבר המגדרי שלה, והתהליך שהשלימה תועד בסרט הדוקומנטרי משנת 2007 "Alexis Arquette: She's My Brother", שהוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה באותה שנה.
בגיל תשע עשרה, ארקט שיחקה בתפקיד המשמעותי הראשון שלה, בסרט "יציאה אחרונה לברוקלין", בתפקיד ג'ורג'ט הטרנסווסטיט.
עיקר עבודתה של ארקט הייתה בסרטים עצמאיים.
תפקידים ראשיים שגילמה כוללים את הסרט "Jumpin' at the Boneyard", בו גילמה נרקומנית מכורה לקראק, לצד טים רות'; וסרט פנטזיה שצולם בניו זילנד, "Jack Be Nimble", כאיש המחפש נקמה על התעללויות שעבר בילדות; והקומדיה דלת-התקציב "Killer Drag Queens on Dope", בתפקיד מלכת דראג רצחנית.
Again", בין יותר מ-40 סרטים עצמאיים נוספים.
היו לה גם תפקידים משניים בסרטי מיינסטרים רבים, הכוללים את הסרט "שלושה במיטה אחת" וסרט האימה "כלתו של צ'אקי".
היא גילמה חקיין בוי ג'ורג' בסרטים של אדם סנדלר ודרו ברימור "זמר החתונות" ו-"Blended".
היה לה גם תפקיד קטן בסרט "ספרות זולה".
בטלוויזיה, ארקט חזרה ב-2001 לניו זילנד כדי לגלם את הקיסר הרומי קליגולה בשני פרקים של סדרת הקאלט "זינה: הנסיכה הלוחמת".
היא הופיעה גם בתפקידי אורח בסדרה "חברים", וכן בתוכניות כגון "רוזאן", "קליפורניקיישן", "פליסיטי", "באפי ציידת הערפדים", ועוד.
בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק.
בספטמבר 2005, VH1 הודיעה על השתתפותה של ארקט כאחת הסלבריטים בעונה השישית של תוכנית הריאליטי "The Surreal Life".
ב-31 בינואר 2007, ארקט השתתפה כלקוחה-סלבריטאית ואף כשופטת אורחת בפרק הבכורה של תוכנית הריאליטי של רשת בראבו, "Top Design".
לארקט גם הייתה הופעת קמע בקליפ של רובי ויליאמס לשיר "She's Madonna".
לאחר שאובחנה ב-HIV, מצבה הבריאותי של ארקט החל להדרדר בעקבות הסימפטומים הקשים של המחלה.
בתקופה הזו, היא החלה להתייחס לעצמה, לעיתים, כגבר.
ארקט ראתה בעצמה אדם שגבולות הג'נדר שלו גמישים והסבירה שהיא יכולה להרגיש כגבר בסיטואציות מסוימות וכאישה באחרות.
ארקט נפטרה ב-11 בספטמבר 2016, בעקבות מה שתואר כמאבק ממושך בסימפטומים שנגרמו ממחלת האיידס ממנה סבלה.
אלרגיה לבוטנים היא סוג של אלרגיה למזון.
הסימפטומים הפיזיים של התגובה האלרגית לבוטנים יכולים לכלול גירוד, סרפדת, נפיחות, אקזמה, התעטשות, אסתמה, כאבי בטן, ירידה בלחץ הדם, שלשול ואף דום לב.
מדובר למעשה בתגובה של אנפילקסיס.
אכילת בוטנים עלולה לגרום לתגובה אלרגית קלה או קשה באדם האלרגי.
התגובה האלרגית יכולה להתרחש תוך שניות או דקות לאחר האכילה, או מספר שעות לאחר מכן.
אצל אנשים אלרגיים ישנה רגישות יתר כלפי הבוטנים מצד מערכת החיסון.
אלרגיה זו מוכרת "כאחת האלרגיות חמורות ביותר למזון בשל השכיחות, התמדה ופוטנציאל הסיכון של התגובה האלרגית שלה." אלרגיה לבוטנים, כאלרגיות מזון רבות, נחשבת למסכנת חיים.
על פי הסטטיסטיקות, מעל שלושה מיליון בני אדם סובלים מאלרגיה לבוטנים או שקדים.
אלרגיה זו עשויה לחלוף מאליה אך בחלק גדול מהמקרים היא נותרת לעד, ולא נמצא עד היום טיפול יעיל כנגדה אלא רק ניסיונות להפחתת הרגישות.
מניעה נעשית בין היתר באמצעות חשיפה מוקדמת של נשים הרות ותינוקות לבוטנים בתזונה שלהם.
בארצות הברית, כ-0.6% מהאוכלוסייה אלרגית לבוטנים.
והם גורם שכיח למוות מאנפילקסיס.
הסימפטומים של האלרגיה לבוטנים קשורים לקיום נוגדן מסוג אימונוגלובולין lgE הספציפי לחלבוני הבוטנים.
קישור בין חלבוני הבוטנים לנוגדן זה אחראי לשחרר היסטמין וחומרים מתווכים אחרים מתוך תאי פיטום (degranulation).
התופעות שיכולות להיגרם מהיסטמין הן התרחבות כלי הדם והתכווצות של דרכי הנשימה, דבר המכונה גם כעווית הסימפונות (bronchospasm).
תגובה אלרגית לבוטנים יכולה לבא לידי ביטוי באחד או יותר מהתסמינים הבאים:
תחושת עקצוץ במגע המזון המכיל בטנים עם הלשון או ריריות חלל הפה.
פריחה (אורטיקריה) על העור באזור מגע עם מזון המכיל בוטנים, אך גם באזורים מרוחקים.
פגיעה במערכת הנשימה העליונה המתבטאת בנזלת, שיעול, התעטשויות, דמעות ובמקרים חמורים גם סטרידור.
תסמינים אלו מופיעים לרוב בנוסף לפריחה על העור.
במקרים נדירים מופיעה פגיעה במערכת הנשימה תחתונה המתבטאת בקשיי נשימה הדומה לאסתמה.
הקאות וכאבי בטן, הנובעים ממערכת העיכול.
אנפילקסיס היכול להתבטא בירידת לחץ דם, איבוד הכרה ומוות.
התגובה האלרגית נובעת מפעילות של המערכת החיסונית נגד הבוטנים.
נוגדנים המיוצרים על ידי המערכת החיסונית גורמים לתאי הפיטום לשחרר היסטמין, האחראי לתגובה האלרגית.
הגורם המדויק לפיתוח האלרגיה אצל האדם אינו ידוע.
מחקר אחד הצביע על כך שתינוקות אשר גילו אצלם אלרגיה לבוטנים נוטים באופן משמעותי יותר להיחשף לחמאת גוף מבוטנים או קרמים לעור מבוטנים.
ילדים עם דרמטיטיס אטופית מועדים במיוחד לפתח אלרגיות למזון בכלל ולבוטנים בפרט.
אלרגיות למזון פחות נפוצות במדינות מתפתחות.
השערת ההיגיינה היא ניסיון להבין מדוע זה המקרה.
חסידי ההשערה אומרים כי שכיחות נמוכה יחסית לזיהומים בילדות במדינות מפותחות עלולה לתרום לשכיחות מוגברת של מחלות אלרגיות.
ההנחה עשויה גם להסביר מדוע בכורי הילדים נוטים לפתח יותר אלרגיות.
בנוסף, שיטת בישול הבוטנים עלולה לגרום לשכיחויות שונות לאלרגיות במדינות מפותחות במערב ובמדינות מתפתחות אחרות.
במדינות מפותחות במערב נוטים להשתמש בבוטנים קלויים בעוד שבחלקים אחרים בעולם לעיתים מבשלים או מטגנים את הבוטנים.
מספר ספציפי של חלבונים שמקורם בבוטנים מחוללים את האלרגיה והם קרויים : Ara h1, Ara h2 וגם Ara h3.
ישנן ראיות כי אכילת בוטנים בשלב מוקדם בחיים עשויה להקטין מאוחר יותר אלרגיות לבוטנים.
לפיכך, האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים, ביטלה את ההמלצה לדחות חשיפה לבוטנים יחד עם מזונות אחרים.
בנוסף, האקדמיה גם לא מצאה סיבה להימנע מבוטנים במהלך ההיריון או בזמן הנקה.
בשנת 2014 מחקר מצא כי צריכת בוטנים על ידי נשים בהיריון שאינן סובלות מאלרגיה לבוטנים נקשרת לירידת הסבירות שילדיהם יפתחו אלרגיה לבוטנים.
בשנת 2003 מחקר אחר מצא שאין קשר בין חשיפה לבוטנים במהלך ההיריון או בתקופת ההנקה לפיתוח אלרגיות.
עיקר החשיפה לבוטנים היא דרך המזון אך תיתכן גם חשיפה לחלקיקים ואבק באוויר כמו במפעלים או חשיפה אפילו לפירורי בוטנים.
אלרגיה לבוטנים מאובחנת באותה צורה בה מאבחנים אלרגיות אחרות למזון.
האבחנה לאלרגיה, ובין היתר אלרגיה לבוטנים, כוללת היסטוריה רפואית, בדיקה גופנית ובדיקות אלרגיה.
המכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות ממליצים לבצע בדיקות לאלרגיות למזון אצל רופא אלרגיה, זאת כי "מחקרים רבים מראים כי 50% עד 90% משוער המדווחים על אלרגיות למזון, מתגלה שבעצם אלו אינן אלרגיות".
אלרגיה לבוטנים מתגלה לרוב בגיל צעיר, פעמים רבות בגיל 18–24 חודשים, כאשר הילד מקבל לאכול חמאת בוטנים על לחם.
כיוון שהאלרגיה עשויה להיות מסוכנת, האבחון הוא חשוב מאוד והוא חייב לכלול הדרכה לגבי הימנעות וטיפול.
בדיקות עור יכולות לשמש כדי לאשר אלרגיות ספציפיות למזון.
בדיקות עור נועדו לזהות נוגדן ספציפי שקשור לתאי פיטום.
במהלך הבדיקה, תמצית של אלרגן מונחת על עור המטופל ומבוצעת דקירה עדינה של שכבת העור העליונה.
כאשר קיימת רגישות של מערכת החיסון למזון הנבדק יפתח נפיחות ואודם מקומי באזור הדקירה בדומה לעקיצת יתוש.
בדיקות אלרגיה אלו נחשבות ליעילות ומדויקות מאוד באבחון ובהערכת חומרת האלרגיה.
לעיתים הרופא ייעזר גם בבדיקות דם לזיהוי רמות הנוגדן IGE כלפי המזונות השונים.
"תקן הזהב" של בדיקות אבחון נעשה על ידי חשיפה עם המזון החשוד בשיטת הסמיות כפולה (שיטה מחמירה לעריכת ניסויים מדעיים, שמטרתה להפחית במידת האפשר את ההטיות הסובייקטיביות המודעות והבלתי מודעות העלולות לנבוע מכך שהמדען והנחקר יודעים את מטרות הניסוי ואת מרכיביו), ופלצבו (תרופת דמה).
בדיקת חשיפה זו נעשית אם אנו סבורים שהאלרגיה חלפה או שהיא חסרת משמעות קלינית.
כמו כן ניתן להיעזר בבדיקות חשיפה אלו כדי לאמוד את מידת הרגישות למזון.
כיום לא קיים טיפול שמרפא תגובות אלרגיות לבוטנים.
אך מנסים לעיתים לפתח עמידות לפחות חלקית באמצעות תהליך של הפחתת רגישות המכונה גם "אימונותרפיה".
הימנעות קפדנית מבוטנים היא הדרך היחידה למנוע תגובה אלרגית.
הטיפול לתגובה האלרגית או לאנפילקסיס הוא שימוש בתרופות אנטיהיסטמיניות או הזרקה של אפינפרין.
בינואר 2020 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי שיווק של תרופה לאלרגיה לבוטנים.
בשנת 2012 חקלאים וטכנאים בקרוליינה הצפונית קיבלו פטנט כדי להפחית אלרגנים לבוטנים ב-98% או יותר.
התהליך מתייחס לבוטנים קלויים, כאשר הוסר מהם הקליפה והעור, עם אנזימי כיתת מזון הנפוצים בעיבוד מזון.
הטיפול כולל השריית בוטנים באנזימי כיתת המזון.
הטיפול מפחית שני אלרגנים עד ל-98%.
התוצאה היא שהבוטנים האלה מריחים ובעלי טעם דומה לבוטנים קלויים.
עוד צוין כי בוטנים אלה לא מהונדסים גנטית.
אפקטיביות התהליך הודגם בניסויים קליניים בבני אדם באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, באמצעות בדיקות העור.
A&T חתם על רישיון בלעדי על התהליך עם הנוגדנים.
החברה הודיעה באוקטובר 2014, כי קבוצות של בוטנים יהיו זמינות לעיבוד מזון.
היצרנים שאפו לבסס את התהליך כ"תקן התעשייה עבור בוטנים- מרכיבים שמקורם בוטנים".
ניקולאס כריסטאקיס, טען כי צעדים שננקטו (בעיקר בבתי ספר) כדי להבטיח שילדים אלרגיים אינם נחשפים לאלרגנים של הבוטנים אינם מידתיים לסיכון בפועל של חשיפה כזו.
ד"ר כריסטאקיס הוסיף ואמר כי תגובות עממיות לסכנה של אלרגיה לבוטנים הן "מסימני ההיכר של מחלה פסיכוגנית המונית".
אלרגיה לבוטנים מופיעה אצל יותר מאחוז מהאוכלוסייה.
והאלרגיה לבוטנים הייתה הגורם העיקרי לתמותה מאלרגיה למזון בארצות הברית.
מעל 14 אחוז ממקרי החשיפה לבוטנים של אנשים אלרגיים לבוטנים, נובעים מחשיפה לא מכוונת.
מחקר משנת 2008 מציין כי דיווח עצמי לאלרגיה לבוטנים עומד על 1.4% מכלל האוכלוסייה של ארצות הברית, וזה משלש את הקצב שנמצא כ-0.4% - 0.6% במחקר משנת 1997.
מספרים אלה נכונים במיוחד בארצות הברית, קנדה ואנגליה ונמוכים יותר באירופה ובאסיה ואף יותר בישראל.
הבדלים אלה יכולים להיות מוסברים במספר אופנים: רקע גנטי, גורם סביבתי עם התייחסות לעלייה ברמות האטופיה במדינות מפותחות -"השערת ההיגיינה"- או גיל וכמות החשיפה.
מדינת ישראל שותפה בתרומה המדעית לחקר האלרגיה לבוטנים.
במחקר שנערך ב-2009 על ידי שתי קבוצות, האחת מאנגליה בהובלת ד"ר גדעון לק והשנייה בישראל על ידי הקבוצה בראשות פרופ' יצחק כץ, אישרו את העובדה כי שכיחות האלרגיה לבוטנים בישראל נמוכה בהרבה מזו שבאנגליה.
יש המסבירים תופעה זו עקב חשיפה נרחבת לבוטנים בגיל הרך במיוחד סביב חטיף הבמבה הפופולרי בישראל
אלרגיה לחיטה היא תגובה חיסונית שלילית לחיטה המתאפיינת בכאבי בטן, אנמיה, פריחה והפרעות עיכול.
היא אינה נחשבת רגישות לגלוטן או צליאק.
האלרגיה לחיטה כלולה בקבוצת האלרגיות למזון, המתבטאת בשחרור קיצוני של נוגדני igE המסייעים לתאי הפיטום (mast cells) לייצר עודף היסטמין, הגורם לתגובה אלרגית.
לכן, אנשים הסובלים ממנה ומבקשים להימנע מתגובה אלרגית צריכים להימנע לחלוטין מצריכת חיטה.
בדומה לשאר אלרגיות המזון, לאלרגיה לחיטה מספר תסמינים הפוגעים במערכות שונות בגוף, ואלו עלולים לפגוע באיכות החיים של החולה.
בין תסמינים אלה ניתן למצוא נפיחות המובילה לכאבי בטן, שלשולים, בחילות, תסמונת המעי הרגיז, עצירות, סקרואילאיטיס (sacroiliitis), דיברטיקוליטיס, הפרעות קשב וריכוז, אוטיזם, דיכאון, אנמיה, מיגרנות, וכיבים בפה.
בנוסף, אלרגיה לחיטה עלולה לגרום לבעיות עוריות, כגון אטופיק דרמטיטיס, סרפדת (אורטיקריה), אקזמה ופסוריאזיס, וכן לבעיות בדרכי הנשימה כגון אסתמה, נזלת אלרגית, הפרעות בקצב הלב ושיעול לא מוסבר.
לאחר שמופיעים מספר תסמינים אופייניים, וקיים חשש לאלרגיה או לרגישות למזון כלשהו, נהוג לבצע בדיקות דם לצורך איתור נוגדנים ספציפיים הקשורים לתגובה האלרגית.
בדיקה אופיינית נוספת היא תבחין עורי לאבחון אלרגיה.
לאלרגיה זו אין תרופה, לכן הסובלים ממנה בדרגה חמורה צריכים להימנע באופן מוחלט מחיטה, ולעיתים אף מגלוטן בכלל (הגלוטן נמצא גם בשעורה, שיפון, כוסמין ושיבולת שועל).
התנהגות כזו תמנע את הופעת התסמינים.
בקרב האנשים הסובלים מאלרגיה לחיטה בדרגה פחות חמורה, ניתן להסתפק בהימנעות מצריכת חיטה לפני פעילות גופנית, משתיית אלכוהול, מנטילת תרופות מקבוצת NSAIDS (כמו אדוויל, נורופן ואספירין) מפני שאלו מגרים את ההיסטמין הגורם להתעוררות האלרגיה.
בשאר הזמן יוכלו לצרוך חיטה ומוצרי חיטה במידה מועטה.
ההבדלים בין אלרגיה לחיטה, רגישות לגלוטן ומחלת הצליאק
על אף הדמיון הרב בין האלרגיה לחיטה, הרגישות לגלוטן ומחלת הצליאק, קיימים מספר הבדלים בין תופעות אלה:
אצל אנשים שאלרגיים לחיטה, מופיעה תגובה אלרגית לחומרים שונים המצויים בחיטה, ולאו דווקא לחלבון הגלוטן.
לעומת זאת, אצל הסובלים מרגישות לגלוטן, תופיע תגובה לכל מוצר המכיל את החלבון גלוטן.
מכיוון שחלבון זה מצוי לא רק במוצרי חיטה, אלא במוצרים משיפון, משעורה ומדגנים נוספים - כל המוצרים הללו יגרמו לתופעות דומות לצליאק עבור אנשים אלה.
המרכיב בגלוטן שנקרא גליאדין גורם למחלת הצליאק.
צליאק היא מחלה אוטואימונית (כשל של המערכת החיסונית בזיהוי גורם זר, הגורם למערכת זו לתקוף את הגוף עצמו).
המחלה פוגעת בעיקר במעי הדק.
לעומת הצליאק, הרגישות לגלוטן והאלרגיה לחיטה אינן מחלות אוטואימוניות, אלא תגובות יתר של מערכות החיסון בגוף לחומרים שונים בסביבה.
אלרגיה לתירס היא אלרגיה נדירה מאוד למזון, אנשים עם אלרגיה לתירס מפתחים תסמינים כמו נפיחות כאשר הם אוכלים מוצר המכיל תירס.
אלרגיה זו עלולה להיות קשה לניהול עקב מזון ומוצרי מזון רבים המכילים צורות שונות של תירס כגון עמילן תירס.
זוהי אלרגיה שלעיתים קרובות אינה מאובחנת.
התסמינים יכולים להיות דומים לזה של כל אלרגיה מוכרת אחרת, כולל אנפילקסיס.
כמו אלרגיות אחרות למזון, לרוב האנשים שאלרגיים לתירס יש תסמינים קלים.
אלרגיה לתירס נובעת ממספר חלבוני IgE הממיסים במלח ונמצאים בתוך גרעין התירס, זוהה שאחד מהחלבונים אלו, חלבון העברת שומני תירס (LPD), הוא הגורם העיקרי להיווצרות האלרגיה מכיוון שחלבון זה עמיד לבישול ולעיכול.
בדומה לאלרגיות מזון אחרות, אין תרופה לטיפול באלרגיה.
מאחר שמדובר באלרגיה נדירה שמאובחנת לעיתים רחוקות, האבחנה של האלרגן הגורם לאלרגיה לתירס הייתה קשה.
רוב האנשים שאלרגיים לתירס אינם יכולים לאכול תירס או כל דבר המכיל חלבונים מתירס, אך ישנם אנשים רבים שאלרגיים לתירס ועדיין יכולים לאכול סוכרים מטוהרים מתירס כגון סירופ תירס.
היות שהתסמינים לאלרגיה דומים לתסמינים של אלרגיות אחרות כגון פריחת דשא, זרעים ודגנים אחרים, אלרגיה לתירס תהיה קשה לאבחון באמצעות בדיקת עור רגילה או בדיקת דם.
התסמינים מגוונים ובדך כלל משתנים מאדם לאדם בהתאם לחוזק של המערכת החיסונית
אנפליקסיס (תגובה פחות נפוצה, עלולה להיות מסכנת, לפגוע בנשימה ולהכניס את הגוף להלם)
התגובות נעות בין קלות לחמורות, אך התופעה המסכנת ביותר היא האנפליקסיס הגורמת להתנפחות דרכי הנשימה, נשימה לקויה וירידה בלחץ הדם.
תופעה זאת יכולה לקרות במהירות ואם לא מטפלים בה אחרי זמן קצר עם אפינפרין, היא עלולה אף לגרום למוות.
תהליך האבחון עלול להיות מסובך, התסמינים משתנים מאדם לאדם ולפעמים גם לא כולם חווים את אותם תסמינים.
אם אדם חושד שהוא אלרגי לתירס, הוא חייב להתייעץ עם רופא או מומחה לאלרגיות.
חובה לבצע מעקב אחרי כל התסמינים ובעת התרחשות התגובה יש לדעת בדיוק מה המזון הנאכל ומה הייתה הכמות שנאכלה.
בהבדקות אצל רופא או מומחה הוא ישאל שאלות ועל מנת להקל על הרופא חובה לדעת מה נאכל ומה היו הכמויות.
הרופא ישאל על תסמינים בעבר, היסטוריה משפחתית לגבי הנושא של האלרגיה.
היות שהאלרגיה הספציפית הזאת אינה יכולה להיות מאובחנת על ידי בדיקת עור או בדיקת דם בדרך כלל הרופא או המומחה יבקשו להמע מהמזון הזה למשך שבועיים או חודשיים.
אם התופעות נרגעות לאחר הימנעות מהמזון למשך שבועיים או חודשיים סביר להניח שהאלרגיה היא דווקא לתירס.
אם תוצאות ההימנעות אינן חד משמעותיות, מומלץ לעשות בדיקה אצל הרופא או אצל המומחה שבבדיקה זאת המטופל יקבל כמויות שונות של תירס בהדרגה וכך הרופא או המומחה יוכלו לאבחן בדיוק את הבעיה.
ברגע שהבעיה מאובחנת, הטיפול הטוב ביותר היא הימנעות מתירס וחומריו.
החומרים שמומלץ מאוד להימנע מהם הם:
(מוצרי תירס יכולים להימצא גם בדגנים, סוכריות, ריבות, סירופים, רטבים, חטיפים, שימורי פירות, בשרים מוכנים ומשקאות מתוקים)
ניתן גם למצוא את תירס ומוצריו בפריטים מגוונים שאינן אכילים כמו שמפו או חומרי קוסמטיקה למיניהם, נוזל לשטיפת כלים, משחות שניים, וויטמינים, צבעים או מזונות לחיות מחמד.
עמילן תירס, למשל, יכול לשמש כציפוי ודבק במוצרי נייר, וגם נמצא בחיתולים חד פעמיים לתינוקות.
בדומה לכל אלרגיה אחרת למזון, אחרי האבחון של האלרגיה יש לבצע מספר שינויים בתזונה היומיומית.
אלקסיתימיה היא קושי ביכולת להרגיש, להביע או לזהות רגשות.
התופעה קיימת ב-10% מהאוכלוסייה, ומופיעה בעיקר אצל גברים.
אלקסיתימיה אינה מוגדרת כהפרעה נפשית או אישיותית, אלא כתופעה רגילה.
אין כיום תרופה או פתרון לאלקסיתימיה.
הפסיכותרפיסט פטר סיפנאוס היה הראשון שטבע את המושג אלקסיתימיה ב-1973. הוא הבחין בכך שתופעה זו מאפיינת אנשים שמתקשים לתאר במילים ולהבחין בשונות שבין רגשותיהם, הם לעיתים נאלצים לבטא אותם באמצעות סמפטומים גופניים.
אלקסיתימה קיימת ב-10% מהאוכלוסייה ומופיעה בעיקר אצל גברים.
לבנט טבע את המושג אלקסיתימיה נורמטיבית על מנת להגדיר לקות שמאפיינת בעיקר גברים אשר אינם מודעים לרגשותיהם ולעיתים גם לתחושותיהם הגופניות.
המעגל החברתי הראשון התורם להתפתחות התופעה נבנה במערכת יחסיו של התינוק עם הדמויות ההוריות הראשונות.
שאלון טורונטו להערכת אלקסיתימיה Toronto Alexithymia Scale (TAS-20) בוחן את עוצמת תסמיני ההפרעה.
השאלון בוחן שלושה ממדים: היכולת לזהות רגשות, היכולת לתאר רגשות והנטייה למיקוד קשב חיצוני.
יש הסוברים שטיפול בגישה אנליטית או פסיכודינאמית אינו מתאים לרובם וכי הגישה המתאימה היא טיפול קוגניטיבי התנהגותי.
המטרה הטיפולית היא לחזק את היכולות לזהות ולהבין רגשות.
בנוסף, לעיתים רגשות באים לידי ביטוי גופני המתבטא בין היתר, בדיווחים על כאבים פיזיים, אי שקט, התנהגות אגרסיבית ואלימה, פעילות יתר, או לחלופין עייפות וחוסר אנרגיה.
מוצע כי הטיפול ילווה מטלות לביצוע בין הפגישות, ובהם, בין היתר, פעילות גופנית.
התנהלות פיזית זו, עשויה לווסת את ההתנהלות הרגשית ולאפשר איזון מחודש.
אלרגיה לשום היא אלרגיית מזון נפוצה, בה נוצרת תגובה דלקתית בעקבות מגע העור עם אבקת צמח השום או עם שמניו.
האלרגיה נפוצה בעיקר בקרב אנשים אשר נדרשים לעבד שום במסגרת עבודתם, כדוגמת שפים.
אלרגיה לשום גורמת להתפרצות דרמטיטיס בעור.
החומר העיקרי שיוצר את התגובה הדלקתית הדיאליל דיאליליד כימי שיחד עם תרכובות שונות כגון דיסולפיד ואליצין שנמצאים בשמנים של צמחים מסוג הAllium כגון שום, בצל וכרישה.
האלרגיה לשום ידועה מאז שנת 1950 לפחות.
הטיפול באלרגיה כולל הימנעות מכל מגע עם שום ומוצריו, וטיפול בעזרת אור אולטרה סגול באזורים בהם נחשף העור ונפגע.
אלרגיה לסויה היא סוג של אלרגיה למזון.
זוהי בעצם רגישות יתר לתרכובות מסוימות בסויה הגורמת לתגובת יתר של מערכת החיסון.
תגובה זו עשויה לכלול תסמינים גופניים, כמו אי נוחות במערכת העיכול, מצוקה בדרכי הנשימה או פריחה בעור.
במקרים קיצוניים, יכולה לבוא לידי ביטוי תופעה בשם אנפילקסיס המחייבת טיפול מיידי.
אלרגיה זו נחשבת נפוצה, ומשפיעה על 0.4% מהילדים.
מקובל להניח שרוב הילדים הסובלים מאלרגיה לסויה יפתחו חסינות בשלב מאוחר יותר בחייהם.
עם זאת, נושא זה טרם נחקר לעומק, על כן לא ניתן להגיד זאת באופן חד משמעי.
הטיפול באלרגיה זו יבוצע על ידי הרחקה או הימנעות ממזונות העלולים להכיל רכיבי סויה.
אלרגיה קצרת טווח (נקראת גם "אלרגיה חריפה") עשויה להופיע תוך זמן קצר (שניות עד שעה), אך גם יכולה להתפרץ במתינות (בין שעה לימים), הדבר תלוי בתנאי החשיפה.
בנוסף, קיימת גם אלרגיה ארוכת טווח שיכולה להתפרץ בגיל ינקות, עבור תינוקות הצורכים תחליפי חלב על בסיס סויה ולהתקיים זמן רב אחרי.
אף על פי שמרבית הילדים יפתחו חסינות מפני אלרגיה לסויה, חלקם עלולים לשאת אלרגיה זו בשלב מאוחר יותר כשיתבגרו.
רגישות לנוגדים מסוג E קרויה גם אלרגייה מסוג IgE.
התסמינים עשויים לכלול: פריחה, סרפדת, גירוד בפה, שפתיים, לשון, גרון, עיניים, עור או אזורים אחרים, נפיחות של שפתיים, לשון, עפעפיים, קשיי בליעה, נזלת או גודש, קול צרוד, צפצופים, קוצר נשימה, שלשול, כאבי בטן, קלילות ראש, עילפון, בחילה והקאות.
תסמינים אלו משתנים מאדם לאדם ועשויים להשתנות מאירוע לאירוע.
בנוסף לתסמינים אלה, עלולה להיווצר גם חסימה בדרכי הנשימה או בזרימת הדם, דבר המהווה סכנה אמיתית.
חסימה בדרכי הנשימה יכולה לגרום גם לצפצופים באוזניים וציאנוזה (הכחלת העור).
חסימה בדרכי הדם תתפרש בדופק חלש, עור חיוור והתעלפויות.
כאשר מופיעים תסמינים כה חמורים, התגובה האלרגית נקראת אנפילקסיס.
אנפילקסיס מתרחשת כאשר משתחררים נוגדנים מסוג E למחזור הדם המערכתי בתגובה לאלרגן, ומשפיעים על איברים מרובים עם תסמינים חמורים.
כאשר תגובה זו אינה מטופלת היא יכולה להחמיר ולהשפיע על קצב פעימות לב, מערכות שונות בגוף, ירידה מהירה בלחץ הדם כתופעות של הלם אנפילקטי ומחייבת התערבות חירום למניעת תמותה (נדיר לאלרגיה לסויה).
תגובה אלרגית שאינה לנוגדנים מסוג E
תגובות אלרגיות מסוג זה קרויות גם Non-IgE.
הן מופיעות לאט יותר ונוטות להתבטא כתסמינים במערכת העיכול, ללא תסמינים עוריים או נשימתיים.
קיימת אבחנה קלינית בין תגובות שאינן IgE:
תסמונת דלקת בדרכי העיכול הנגרמת על ידי מזון עתיר חלבון (FPIES)
פרוקטוקוליטיס נגרמת על ידי חלבון מזון (FPIAP)
אנטרופתיה (חולי כללי במערכת העיכול) הנגרמת על ידי מזון עשיר בחלבון (FPE)
תגובות אלרגיות הן תגובות היפראקטיביות של מערכת החיסון לחומרים שהם מרכיבים תקינים במזון, כמו חלבונים.
אלרגנים לחלבוני מזון מתגלים על ידי תאי חיסון הספציפיים לאלרגן, המייצרים תגובות ותסמינים אופייניים בעיקר כאשר נאכלים טריים, אך לעיתים גם אחרי שהם בושלו ואף התחילו להתעכל.
בהתאם למנגנון התגובה האלרגית, מצבים הנגרמים כתוצאה מאלרגיות למזון מסווגים לשלושה:
אלרגיה לנוגדנים מסוג E (קלאסית) - הסוג הנפוץ ביותר, מתבטא בשינויים חריפים המתרחשים זמן קצר לאחר האכילה, ועשויים להתפתח לאנפילקסיס
אלרגיה שאינה לנוגדנים מסוג E - קרויה גם Non-IgE - מאופיינת בתגובה חיסונית שאינה כוללת אימונוגלובולין E; עלולה להופיע שעות עד ימים לאחר האכילה, דבר המסבך את האבחנה
שילוב בין שני הסוגים ראשונים
בשלבים מוקדמים של אלרגיה לנוגדני E (הסוג החריף יותר), לימפוציטים (תאי דם לבנים) יגיבו במהירות ויפיקו סוג מסוים של נוגדן, המכונה הפרשת נוגדני E.
הפרשה זו זורמת בגוף ונקשרת לנוגדני E.
לאחר שנקשרו, אלה יקשרו לפני השטח של תאי חיסון אחרים – בשם תאי פיטום ובאזופילים.
כאשר תאים אלו מגיבים נוצרת תגובת שרשרת המובילה לתופעות שונות כמו הפרשה רירית, גירוי עצבי והתכווצויות שרירים.
התוצאה תהיה נזלת, גירוד, קוצר נשימה ואף אנפילקסיס.
אבחון אלרגיה מסוג IgE, כלומר לנוגדנים מסוג E, מבוסס בעיקר על בחינת היסטוריית התגובות האלרגיות של אותו אדם.
דרך נוספת לבדיקת האלרגיה היא בדיקה עורית לגילוי אלרגיה (SPT), בדיקת פטצ' (Patch test) ובדיקת דם לגילוי הימצאות נוגדני E המעידה על אלרגיה לסויה.
תוצאה שלילית לאחת מהבדיקות (כלומר, שלילת הימצאות אלרגיה מסוג IgE) אינה שוללת הימצאות של אלרגיה מסוג Non-IgE.
זאת ועוד, שלילת הימצאות IgE אינה מעידה על אלרגיות אחרות שהאדם הנבדק עשוי לסבול מהן.
אבחון אלרגיה מסוג Non-IgE קשה יותר כיוון שלא קיימת בדיקה ישירה לסוג אלרגיה זה.
לכן, האבחון יתבסס על ההיסטוריה של אותו אדם, ובדיקת השינוי אם הפסיק לצרוך מוצרי סויה.
טיפול בצריכה מקרית של מוצרי סויה על ידי אנשים אלרגיים משתנה בהתאם לרגישות של אותו אדם.
אנטיהיסטמין כמו דיפנהידראמין ניתן על ידי מרשם רופא.
בנוסף, קיימת אפשרות לקבלת פרדניזון, זאת על מנת למנוע את התקדמות ההתפרצות.
אם התגובה חריגה (אנפילקסיס) יינתן טיפול המונע את חסימת קנה הנשימה.
אנשים המודעים לכך שהם אלרגיים לסויה נאלצים להימנע ממזונות המכילים רכיבי סויה.
במדינות רבות, קיימות תוויות מיוחדות על מוצרי מזון המזהירים על הימצאות חומרים אלרגניים, ביניהם גם סויה.
דוגמה טובה לשימוש נרחב בחלבון סויה היא במסעדות מזון מהיר – בלחמניות המבורגר, תחליפי בשר ועוד.
להלן דוגמאות למזונות המכילים חלבון סויה:
מוצרי סויה כתחליף למוצרי חלב (למשל חלב סויה, גבינת סויה, גלידת סויה, יוגורט סויה)
פרופופול הוא חומר הרדמה נפוץ.
קיים בו אחוז מזערי של חלבוני סויה.
על כן, חומר זה אינו ניתן לשימוש עבור אנשים האלרגיים לסויה, לביצים או למוצרי ביצים.
תינוקות – אשר יונקים או צורכים תחליפי חלב אם – עשויים לפתח אי סבילות לחלב פרה בד בבד עם רגישות לחלבון סויה (MSPI).
כיום לא קיים פתרון רפואי לרגישות לחלבון סויה (MSPI) עבור תינוקות, אך האם המניקה יכולה לצמצם את צריכת מוצרי הסויה ובכך למנוע את הבעיה מלכתחילה.
מינון מבוקר של מוצרי סויה
אנשים הסובלים מאלרגיה קלה לסויה יכולים לצרוך כמויות קטנות או בינוניות של חלבון סויה: המינון האופייני הדרוש כדי לגרום לתגובה אלרגית חזקה אצל אדם עם אלרגיה קלה לסויה גבוה פי מאה מאשר אצל אלרגני מזון רבים אחרים.
אנשים עם אלרגיה קשה לסויה עלולים לחוות תגובות אלרגיות אפילו לכמויות מזעריות של סויה, כמו שנמצאו בלציטין סויה, ואף לעיתים רחוקות יחוו הלם אנפילקטי.
עם התפתחות המודעות לאלרגיה למזון במהלך המאה ה-21, חל שיפור בחייהם של האנשים האלרגיים ושל משפחותיהם.
סויה הפכה לאחד ממוצרי המזון העיקריים המחויבים לסימון באריזות.
למרות זאת, אנשים בעלי אלרגיה חמורה מכירים בכך שעשויים להיחשף שלא במכוון לסויה.
חלק מהאוכלוסייה, ביניהם ילדים, בעלי רגישות חמורה לסויה, חווים חרדה ממזון ואיכות חייהם נפגמת מכך.
אלקסיס ג'ורדן היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
בשנת 2011, הוציאה את אלבום הבכורה Alexis Jordan, אשר זכה להצלחה כאשר הגיע אל המקום התשיעי במצעד האלבומים הבריטי.
מתוך האלבום יצא הלהיט "Happiness".
בשנת 2011, הוציאה ביחד עם שון פול את השיר "Got 2 Luv U", שהפך לאחד מהלהיטים המצליחים ביותר באותה השנה.
בשנת 2011, הוציאה אלקסיס ג'ורדן את אלבום הבכורה שלה, Alexis Jordan.
הסינגל הראשון מתוכו "Happiness", הפך ללהיט בין-לאומי, תוך שהצליח לכבוש את פסגת מצעד שירי ה-R&B של חברת המצעדים הרשמית, מצעד שירי הדאנס קלאב, והגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי.
כמו כן, הוכתר לשיר השנה לשנת 2011 של הולנד.
הסינגל השני מתוך האלבום, "Good Girl", כבש את פסגת מצעד שירי הדאנס קלאב גם כן.
הסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום "Hush Hush", זכה להצלחה בהולנד.
לאחר שסיימה להוציא סינגלים מתוך אלבום הבכורה שלה, החליטה ג'ורדן להקליט ביחד עם הראפר שון פול, את השיר "Got 2 Luv U".
השיר הפך ללהיט בין-לאומי, ולאחד מהלהיטים המצליחים ביותר של השניים, כאשר צבר למעלה מ-350 מיליון צפיות ביוטיוב, כבש פסגות מצעדים, וקיבל תארים שונים.
בשנת 2013, הוציאה את הסינגל האחרון שלה, "Acid Rain", אשר כבש את פסגת מצעד שירי הדאנס, תוך שנכנס לשתי רשימות סוף שנה של בילבורד.
אלרגיה לפניצילין, או רגישות יתר לפניצילין היא תגובה אלרגית העלולה להתפתח לאחר מתן אנטיביוטיקה ממשפחת הפניצילין.
זוהי התגובה האלרגית השכיחה ביותר לתרופה ותופעת הלוואי השכיחה ביותר של פניצילין.
בדומה לסוגי אלרגיה אחרים לתרופות, ההגדרה של רגישות יתר לתרופה היא תסמינים או סימנים המופיעים לאחר חשיפה לתרופה במינון שבאופן תקין נסבל היטב על ידי אנשים שאינם רגישים ביתר.
בפרט, אלרגיה לתרופות מוגדרת כרגישות יתר לתרופה אשר מתווכת על ידי מערכת החיסון.
במסגרת זאת, נחלקת התגובה האלרגית לתרופה לשני סוגי תגובות: תגובה מידית, אשר מתווכת על ידי נוגדנים מסוג IgE, ותגובה מאוחרת, אשר מתווכת במנגנונים אחרים.
התגובה המידית מתפתחת על פי רוב תוך שעה, לעיתים אף תוך דקות, אולם היא גם יכולה להתפתח לאחר מכן, למשל אם התרופה נלקחה פומית עם מזון.
כאשר הריגוש האלרגי מתרחש, התגובה אינה מתפתחת עם הנטילה הראשונה של התרופה, אלא לאחר מספר ימים או מנות, כשכל מתן עוקב עלול להחמיר את התגובה בהתקצרות משך הזמן עד להתפתחות ואף בהחמרה של התסמינים.
התגובה המאוחרת מופיעה לאחר מספר מנות, לאחר מספר שעות מן המתן הראשוני, אך לפעמים גם תוך ימים ושבועות.
היא שכיחה יותר מן התגובה המידית, ומתווכת מספר מנגנונים שונים, כגון נוגדנים אחרים או לימפוציטים מסוג T.
עם תחילת השימוש בפניצילין בשנות ה-40 של המאה ה-20, עלו דיווחים על תגובות של רגישות יתר למתן התרופה.
המקרה הראשון של מוות מאנפילקסיס לפניצילין פורסם ב-1949.
כ-5%–15% מהאוכלוסייה מדווחים על רגישות לפניצילין או שברשומתם הרפואית אבחנה של רגישות לפניצילין, כאשר השיעור משתנה בהתאם לאזור גאוגרפי ולמאפיינים דמוגרפיים.
עם זאת, ב-90% מאנשים אשר לכאורה נושאים אבחנה זאת, תוצאת התבחין העורי לאלרגיה לפניצילין שלילית, כך ששיעור האלרגיה לפניצילין עומד על 0.5%–5%, ונמצא בירידה לאורך השנים.
שיעור האנפילקסיס בחשיפה לפניצילין עומד על 0.001% במתן תוך-ורידי ועוד פחות במתן פומי.
אלרגיה לפניצילין יכולה להופיע בכל גיל, אולם עם העלייה בגיל כך עולה הסיכוי לחשיפה לפניצילין ולפיתוח אלרגיה.
היא שכיחה יותר בנשים, באנשים ממוצא אירופי ובמאושפזים.
פניצילין היא קבוצה של תרופות אנטיביוטיות מסוג בטא לקטם, אשר באופן טבעי מיוצרות על ידי פטריות עובש מהסוג Penicillium.
הפניצילין התגלה על ידי אלכסנדר פלמינג בשנת 1928, אולם רק למעלה מעשור לאחר מכן ניתנה כתרופה באופן המוני.
מולקולת הפניצילין מורכבת משלד של חומצה 6-אמינופניצילנית, העשויה שתי טבעות, מרובעת בטא לקטמית ומחומשת תיאזולידינית, ומשייר צדדי המשתנה בין הפניצילינים השונים ומסומן באות "R".
הטבעת הבטא לקטמית היא האתר הפעיל בפניצילין אשר מעכב את האנזים טרנספפטידאז בחיידקים.
כמו כן, פירוק של הטבעת הבטא לקטמית עלול ליצור רכיבים אלרגניים שיכולים לשמש הפטנים.
קבוצות פניצילין מסוימות, למשל אמינופניצילינים, ובכלל זה אמוקסיצילין ואמפיצילין, יכולים לעורר תגובה אלרגית בהיעדר תגובה אלרגית לשאר קבוצות הפניצילין.
תופעה זו שכיחה יותר באנשים שמוצאם מדרום אירופה.
אנשים שלקרובי משפחתם מדרגה ראשונה יש אלרגיה לפניצילין ואנשים עם אלרגיה לתרופות אחרות (שאינן אנטיביוטיקה מסוג בטא לקטם), נמצאו בסיכון גבוה יותר לפתח אלרגיה לפניצילין, אולם מחלות אלרגיות אחרות לא נמצאו בסיכון מוגבר לפתח אלרגיה לפניצילין.
כמו כן, פולימורפיזם מסוים בגן לאינטרלוקין 4 נקשרו אף הם באלרגיה לפניצילין.
תוצרי הפירוק של פניצילין, ולעיתים אף הפניצילין עצמה, נקשרים בצורה קוולנטית לחלבוני הפלזמה ליצירת מכלולים של הפטן וחלבון נשא.
כאשר הטבעת הבטא לקטמית נקשרת לשיירים של ליזין בחלבוני הפלזמה היא נפתחת ליצירת פניצילואיל, שהוא רכיב אנטיגני עיקרי באלרגיה לפניצילין.
בנוסף, היקשרות לקבוצות קרבוקסיל או תיול עלולים ליצור רכיבים אנטיגניים נוספים משניים.
בתגובה המידית תאים דנדריטיים קולטים לתוכם את מכלולי ההפטן-נשא ומציגים אותם לתאי T מסייע.
בנוכחות אינטרלוקין 4 תאים אלה מתפתחים לתאי T מסייע מסוג Th2, אשר מפרישים אינטרלוקינים נוספים המתווכים התמיינות של תאי B לתאי פלזמה אשר מפרישים נוגדני IgE ייחודיים לפניצילין, אשר נקשרים לקולטנים ל-Fc-אפסילון על פני באזופילים ותאי פיטום.
בעת חשיפה חוזרת לפניצילין, חוזרת אותה שרשרת אירועים, וביתר שאת לאור זיכרון החשיפה הקודמת, אותם נוגדנים ייחודיים לפניצילין נקשרים לתאי הפיטום ומשרים שחרור מתווכים דלקתיים, כגון טריפטאז, היסטמין, פרוסטגלנדינים ולויקוטריינים, אשר עלולים לגרום לתגובה עד כדי אנפילקסיס.
שלושה מנגנונים מוצעים לתגובת רגישות יתר מאוחרת.
התגובה הציטוטוקסית נובעת מיצירת מכלולי הפטן-נשא על גבי כדוריות הדם.
אל המכלולים הללו נקשרים נוגדנים מסוג IgG, אשר מזוהים בטחול על ידי מקרופאגים שמזהים את הכדוריות הללו ככדוריות פגומות לפירוק.
הדבר מביא להתפתחות אנמיה המוליטית ולתרומבוציטופניה.
תגובת המכלול החיסוני מתרחשת כאשר נוגדנים מסוג IgG נקשרים למכלולי הפטן-נשא ליצירת מכלולים חיסוניים, אשר בתיווך מערכת המשלים נקשרים בכלי דם קטנים לקולטנים על גבי נויטרופילים, שמשחררים אז את תכולתם וגורמים לנזק לדופן כלי הדם הקטנים.
מנגנון זה עומד בבסיסן של דלקת כלי דם קטנים ושל מחלת הנסיוב הזר.
התגובה שמתווכת תאי T מתרחשת כאשר תאים מציגי אנטיגן בעלי אנטיגנים לויקוציטיים אנושיים מסוימים, נקשרים למכלולי הפטן-נשא ומציגים אותם לתאי T, שמתחילים שרשראות אירועים המסתיימות בתגובות סיסטמיות עוריות קשות, כגון תסמונת סטיבנס-ג'ונסון, תסמונת DRESS ופריחה מוגלתית מוכללת חריפה (AGEP).
תופעות הלוואי כוללות שלשול, בחילות, פריחה, רעילות עצבית, אורטיקריה וזיהום-על (כולל קנדידה).
תופעות לוואי נדירות (0.1-1% מהאנשים) כוללות חום, הקאות, אריתמה, דרמטיטיס, אנגיואדמה, התקפים (במיוחד אצל אנשים עם אפילפסיה) וקוליטיס פסאודוממברנוטית.
תהליך הבדיקה כולל ביצוע בדיקות בעורו של המטופל, לבירור רגישות לפניצילין ולכל יתר התרופות הנגזרות ממנו.
אבחנת אלרגיה לפניצילין חשובה מכיוון שמרבית המטופלים המדווחים על אלרגיה לפניצילין אינם סובלים מאלרגיה זו.
אלרגיה לניקל או דלקת עור ממגע ניקל (Ni-ACD) היא סוג של דלקת עור (אקזמה) הנגרמת על ידי חשיפה ליסוד הכימי ניקל.
אלרגיה לניקל גורמת לתגובה עורית לאחר שהעור בא במגע עם פריט שמשחרר עליו כמות גדולה של ניקל.
המגע נקשר בדרך כלל עם אבזמי חגורה המכילים ניקל ובאים במגע ממושך עם העור.
תגובת העור יכולה להתרחש במקום המגע, ולפעמים להתפשט לאזורים נוספים בגוף.
ניקל חופשי (משוחרר) המסוגל לחדור לעור נלקח על ידי דנדריטים ולאחר מכן מוגש לתאי T במערכת החיסון.
כל חשיפה לניקל המתרחשת לאחר מכן, גורמת לתאי T אלה להתגרות ולשכפל את עצמם.
בחשיפה מספקת לניקל, השיבוטים המצטברים של תאי T מגיעים לסף והעור מפתח פריחה.
הפריחה יכולה להופיע ככתמי עור אקוטיים דמויי אקזמה חריפים, תת-קרקעיים או כרוניים, בעיקר במקום המגע עם הניקל (למשל, תנוך האוזן מעגילי ניקל).
מרגע החשיפה, הפריחה מופיעה בדרך כלל תוך 12–120 שעות ויכולה להימשך 3–4 שבועות או למשך המגע/החשיפה לניקל.
על מנת לגרום לתגובה עורית בעת חשיפה לניקל חייבים להתקיים שלושה תנאים במקביל :
מגע עור ישיר עם פריט המשחרר ניקל.
מגע עור ממושך עם פריט המשחרר ניקל.
כמות ניקל מספקת משתחררת ונספגת בעור כדי לגרום לתגובה.
הפתופיזיולוגיה מחולקת לשלבי התעוררות ואינדוקציה.
אינדוקציה היא השלב הקריטי (אירוע אימונולוגי) כאשר מגע עור לניקל מביא להצגת אנטיגן לתאי T, ומתרחש שכפול תאי T (שיבוט).
קטיון המתכת Ni++ הוא הפטן בעל משקל מולקולרי נמוך החודר בקלות לשכבה הקרנית (שכבת העור העליונה).
לאחר מכן, ניקל נקשר לנשאי חלבון העור היוצרים אפיטופ אנטיגני.
הגורם הקובע את הרגישות הוא החשיפה לכמויות משמעותיות של ניקל.
גורם זה חשוב מכיוון שסגסוגות מתכת שונות משחררות כמויות שונות של ניקל.
האפיטופ האנטיגני נאסף על ידי תאים דנדריטים עוריים ותאי לנגרהנס, התאים המציגים אנטיגן (APC) של העור ועוברים התבגרות והגירה לבלוטות הלימפה האזוריות.
המורכבות באה לידי ביטוי בעיקר במערך הראשי של ההתאמה הרקמתית (MHC), המפעיל ומשכפל תאי T מסייעים (CD4+ T).
עם חשיפה מחודשת לניקל, תאי ה-T המשופעלים יופעלו, יתקבצו במסיביות לעור וכתוצאה מכך יתחיל שלב התסיסה ויופיעו תסמינים קליניים של דלקת העור ממגע ניקל (Ni-ACD).
אף על פי ש-ACD נחשב לתהליך הנשלט על ידי תאי T מסייעים (Th1), מחקרים אחרונים מציגים תמונה מורכבת יותר.
באלרגיה לניקל מעורבים תאים אחרים הכוללים: Th17, Th22, Th1/IFN, והמערכת החיסונית מגיבה בעקביות תאי (toll-like receptor 4 (TLRs.
ג'וזף ג'דאסון ייחס את המקרה הראשון של דלקת בעור ממגע מתכות בשנת 1895, לקרם טיפולי מבוסס כספית, ואישר את הגורם על ידי תבחין עור לאלרגיה.
דלקת עור במגע מערכתי (SCD) מוגדרת כדלקת בעור המתרחשת אצל אדם רגיש למגע בשטח העור כאשר הוא נחשף להפטן באופן שיטתי, כגון, דרך הפה, פי הטבעת, שלפוחית השתן, דרך העור, תוך רחמי, תוך ורידי או בשאיפה.
תסמונת אלרגיה מערכתית לניקל (SNAS) נחשבת למורכבת ביותר ואינה מובנת היטב למדע.
המסלול הקליני הנקבע על ידי יחסי גומלין אימונולוגיים בין שני סוגים שונים של תאי T (תגובות Th1 ו-Th2).
דלקת עור במגע מערכתי (SCD) נחשבת לעיתים קרובות לקבוצת משנה של תסמונת אלרגיה מערכתית לניקל (SNAS), אך עם ביטוי עורי בלבד.
לתסמונת אלרגיה מערכתית לניקל (SNAS) ישנם מגוון תסמינים הנעים בין פריחה בעור, תסמינים נשימתיים ותופעות במערכת העיכול.
סקירת מטא בהערכת תסמונת אלרגיה מערכתית לניקל (SNAS) מצאה כי 1% מהחולים הרגישים לניקל הגיבו לכמות הניקל בתזונה 'רגילה', ובמינונים גדולים חולים הלוקים בתסמונת האלרגיה המערכתית לניקל (SNAS) הגיבו בתגובה אימונולוגית רב שכבתית שמדגימה את השונות בין החולים לבין מינונים שונים של חשיפה לניקל.
במאה ה-17, כורי נחושת בסקסוניה גרמניה, החלו לחוות גירוי שנגרם על ידי "עפרה אדומה כהה".
מכיוון שהחומר, שלימים נקרא ניקל, הוביל למחלות רבות, הם האמינו שהוא מוגן על ידי "גובלינים" וכינו אותו "הנחושת של גובלין".
במאה שלאחר מכן, החלו לייצר ניקל עבור תכשיטים ברחבי העולם בשל עלותם הזולה, עמידות בפני חלודה והיצע רב.
בשנת 1979 מחקר מקיף על מתנדבים אמריקאים בריאים מצא כי 9% היו רגישים ללא ידיעה לניקל.
החל משנת 2008 המספר הזה שולש.
אלרגיה לניקל בקרב ילדים הולכת וגוברת, ועל פי הערכות כ-250,000 ילדים רגישים לניקל.
ספרות שפורסמה מראה עלייה אקספוננציאלית במקרים שדווחו על אלרגיה לניקל.
ארגון ה-NACDG בצפון אמריקה בדק 5,085 מבוגרים שהציגו תסמינים דמויי אקזמה, והראה כי 19.5% קיבלו תגובה חיובית לניקל.
אלרגיה לניקל נפוצה יותר בקרב נשים (17.1%) מאשר גברים (3%).
אולי בגלל נורמות תרבותיות הקשורות בתכשיטים ונזום באוזניים הגורמים לחשיפה מוגברת לניקל.
על מנת לחקור את השכיחות בהווה לניקל, אוניברסיטת לומה לינדה יחד עם ארגון האלרגיה לניקל והאקדמיה לדרמטיטיס, עורכות סקר דיווח עצמי על אלרגיה לניקל.
ניקל היא מתכת הנמצאת בשימוש נרחב.
ניתן למצוא אותה במגוון רחב של פריטים וביניהם - תכשיטים, רוכסנים, כפתורים, אבזמי חגורה, מטבעות, טלפונים סלולריים, מיתרי גיטרה, טבליות, שתלים כירורגיים ומזונות מסוימים.
ניקל קיים במגוון רחב של מזונות בריכוזים שונים.
למבוגרים עם דלקת עור שממגע ניקל שאינו מגיב לטיפולים קליניים מומלץ להקפיד על תזונה דלת ניקל ולהימנע ממזונות כמו שוקולד, גרנולה, שיבולת שועל ושעועית.
בעוד שפיתוח אלרגיה לניקל בקרב אנשים במגע ישיר עם העור מתועד היטב, קיימת מחלוקת עבור חלק קטן מהאנשים הרגישים לניקל לגבי היכולת לפתח רגישות כאשר החשיפה לניקל היא דרך הפה, דרך הוריד או דרך השאיפה.
רק כ-1%-10% מהניקל הנצרך במזון נספג בגוף.
צריכת ניקל יומית ממוצעת בבליעה היא כ-200 מיקרוגרם.
מספר מחקרים הראו כי אנשים רגישים לניקל שקיבלו יותר מ-5,000 מיקרוגרם ניקל (כמו NiSO4) כמינון אוראלי יחיד קיבלו תגובה אלרגית ניקל.
בעוד שחשיפה כזו חורגת מהכמות הנצרכת בתזונה רגילה, יש חוקרים שמציעים ששליטה בצריכת תזונה הכוללת ניקל עשויה לסייע בטיפול השוטף באלרגיה לניקל הנגרם על ידי מקורות אחרים.
חוקרים אלה זיהו נכונה מזונות עשירים בניקל (למשל, אגוזים, שוקולד ושעועית), אך לעיתים הם דגלו באופן שגוי בהימנעות מאכילה בכלי אוכל, קערות וכדומה, העשויים מפלדת אל חלד אשר אינם משחררים כמויות משמעותיות של ניקל.
במקום העבודה אנשים עשויים להיחשף לכמויות משמעותיות של ניקל הנישאות באוויר משריפת דלקים מאובנים או ממגע עם כלים המצופים בניקל.
מבחינה היסטורית, במקומות עבודה שבהם מגע ממושך עם ניקל מסיס היה גבוה, איבחנו סיכונים גבוהים לדלקת בעור במגע אלרגי.
לדוגמה, דלקת בעור שממגע ניקל הייתה שכיחה בעבר בקרב אנשים שציפו פריטים בניקל.
בעקבות השיפור בפרקטיקות ההיגיינה התעשייתית והאישית, במהלך העשורים האחרונים, דיווחים על רגישות לניקל במקומות העבודה, כגון תעשיית האלקטרוליטי, היו דלילים.
הפחתת החשיפה במקום העבודה נעשית באמצעות ציוד מיגון אישי ואמצעי ניהול סיכונים אחרים.
אלרגיה לניקל גורמת לתגובת עורית (פריחה) לאחר שהעור בא במגע ישיר ומתמשך עם כל פריט שמשחרר כמות גדולה של ניקל מעל פניו.
תגובת העור יכולה להתרחש במקום המגע ולפעמים להתפשט מעבר לאזור שנחשף.
חשיפה עורית עלולה לגרום לגירוי מקומי של אדמנת, גרד, שלפוחית וקשקשים.
בליעת ניקל עלולה לגרום לתגובה מערכתית, שתשפיע על משטח עור גדול יותר.
דוגמאות לתגובות מערכתיות הן דרמטיטיס בידיים, תסמונת הבבון או תגובות אקזמטיות כלליות.
לניקל שימושים רבים בייצור במתכות משום שהוא חזק וניתן לריקוע, מה שמוביל לנוכחות הניקל בכל מקום ולפוטנציאל גבוה למגע מדי יום על ידי הצרכנים.
עובדה זו יכולה להיות מאתגרת עבור אלה שיש להם פריחה של דלקת בעור עקב אלרגיה לניקל.
מזונות, כלי מטבח נפוצים, טלפונים סלולריים, תכשיטים ופריטים רבים אחרים עשויים להכיל ניקל ולהוות מקור לגירוי עקב התגובה האלרגית הנגרמת על ידי ספיגת ניקל במגע ישיר וממושך.
המדד המתאים ביותר לאנשים האלרגיים לניקל הוא מניעת המגע עם האלרגן.
בשנת 2011, חוקרים הראו כי מריחת שכבה דקה של מרכך גליצרין, המכילה חלקיקי ננו של סידן פחמתי או סידן פוספט, על פיסת עור חזיר מבודדת (במבחנה) ועל עור עכברים (במבחנה) מונעת את חדירתם של יוני ניקל אל תוך העור.
חלקיקי הננו לוכדים יוני ניקל על ידי החלפת קטיון, ונשארים על פני העור, ומאפשרים את הסרתם באמצעות שטיפה פשוטה במים.
נדרשים פי 11 פחות ננו-חלקיקים כדי להשיג את אותה יעילות כמו החומר חומצה טטרא-אצטית אתילנדיאמין.
שימוש בחלקיקי ננו הקטנים בקוטרם מ-500 ננומטר בקרמים מקומיים עשוי להיות דרך יעילה להגביל את החשיפה ליוני מתכת העלולים לגרום לגירוי בעור.
אסטרטגיות של מניעה מוקדמת (PEAS) עשויות בסופו של דבר להוריד את שיעורי הרגישות של ילדים הסובלים מאלרגיה לניקל לשליש.
זיהוי של מקורות הניקל הרבים חיוני להבנת עולם הרגישות לניקל, אוכל כמו שוקולד ודגים, רוכסנים, כפתורים, טלפונים סלולריים ואפילו פלטות יישור שיניים ומסגרות למשקפיים עשויים להכיל ניקל.
ניתן לטפל בפריטים המכילים ערך סנטימנטלי (ירושה, טבעות נישואין) באמצעות ציפוי אמייל או רודיום.
אנשים הרגישים לניקל נדרשים לבדוק תוויות מוצרים או ליצור קשר עם היצרן או הקמעונאי בנוגע לתכולת ניקל אפשרית.
האקדמיה לדרמטיטיס יצרה אתר חינוכי המספק מידע נוסף על ניקל, כולל מידע על מניעה, חשיפה, מקורות ומידע כללי על אלרגיה לניקל.
הודות ליוזמה זו משאבים אלה מספקים הדרכה לילדים ברחבי העולם.
ניתן לאבחן אלרגיה לניקל בעזרת רופא ועל סמך ההיסטוריה הרפואית של המטופל, בדיקה גופנית ותבחין עור מיוחד לאלרגיה ללא כאבים (במידת הצורך).
מספר לא מבוטל של אנשים עשויים לאבחן את עצמם ולא ליצור קשר עם אנשי מקצוע בתחום הרפואה, מה שעלול לגרום לתת דיווח נרחב של הבעיה על ידי חוקרים מדעיים.
אישור האבחנה של אלרגיה לניקל ניתן לאחר שמופיעה פריחה במקום בו העור בא במגע עם ניקל (תגובה מושהית מסוג רגישות יתר), עדות לכך שהמטופל נחשף לניקל, וקביעת התגובה והחשיפה המסבירים את הפריחה הנוכחית או סימפטומים.
לתבחין עור מיוחד לאלרגיה יש משקל משמעותי באבחון אלרגיה לניקל.
תבחין העור לאלרגיה מעורר תגובה מושהית מסוג רגישות יתר המהווה תגובה חיסונית בתיווך תאים שאינה תלויה בנוגדנים.
תבחין העור לאלרגיה הוא כלי אבחון הנקרא "תקן הזהב" לאלרגיה לניקל.
תבחין עור חיובי לאלרגיה לניקל קובע כי הנבדק נחשף בעבר ולכן הוא רגיש לניקל.
זה לא בהכרח מעיד על כך שתבחין העור לאלרגיה הוא הגורם למחלה הקלינית הנוכחית.
בדיקה שלילית מוכיחה כי המטופל נמצא בסף התחתון – רגישות מינימלית או לא רגיש בכלל.
הסקה קלינית ותבחין עור לאלרגיה עוזרים לקבוע אם ניקל יכול להיות הגורם לתגובה האלרגית הנוכחית.
ברגע שמאבחנים אלרגיה לניקל, הטיפול הטוב ביותר הוא הימנעות מפריטים משחררי ניקל.
13 הקטגוריות המובילות המכילות ניקל כוללות אביזרי יופי, משקפי ראייה, כסף, סיגריות, בגדים, מטבח ובית, ציוד אלקטרוניקה ומשרדי, כלי מתכת, אביזרים, תכשיטים, סוללות, מכשירים אורתודנטיים וציוד רפואי.
מלבד הימנעות קפדנית מפריטים המשחררים ניקל, קיימות אפשרויות טיפול אחרות להפחתת החשיפה.
הצעד הראשון הוא הגבלת החיכוך בין העור למתכת.
אנשים הרגישים לניקל, עשויים לנסות להגביל את ההזעה בעת לבישת פריטי ניקל, להפחית שחרור ניקל ובכך להקטין את הסיכויים לפתח רגישות או אלרגיה.
אפשרות נוספת היא למגן מוצרי אלקטרוניקה, מכשירי מתכת וכלים בכיסויי בד, פלסטיק או אקריליק.
ישנן ערכות בדיקה של דימתילגליוקסים שיכולות לעזור לאבחן את רמת שחרור הניקל מפריטים לפני שאנו רוכשים אותם.
האגודה האמריקאית לדרמטיטיס סיפקה משאבים המסייעים בזיהוי מרפאות עם הכשרה במתן רשימות הדרכה של פריטים בטוחים.
בנוסף להימנעות, ניתן לגשת לרופא לקבלת מרשמים לקרמים או תרופות נוספות שיעזרו להקל על התגובה העורית.
מכיוון שניקל עלול להזיק לעור, יש לווסת את השימוש היום-יומי במוצרים המכילים ניקל.
הנחיית בטיחות בנושא קיימת באירופה משנת 2004, בדנמרק בשנת 1980, ומיד לאחר מכן האיחוד האירופי חוקק חקיקה המגבילה את כמות הניקל הקיימת במוצרי צריכה שבאים במגע עם העור.
חקיקה זו הביאה לירידה משמעותית בשיעורי הרגישות בקרב ילדים דנים בגילאים 0 עד 18 מ־24.8% ל-9.2% בין 1985 ל-1998, ירידה דומה ברגישות אובחנה בכל האיחוד האירופי.
לא קיימת הנחיה כזו בארצות הברית, אך מתקיימים מאמצים לחייב הנחיות לשימוש בטוח בניקל.
באוגוסט 2015, האקדמיה האמריקאית לדרמטולוגיה (AAD) אימצה מסמך עמדה בנושא בטיחות ניקל.
אוניברסיטת לומה לינדה, ברית האלרגיה לניקל והאקדמיה לדרמטיטיס יצרו את רישום המטופלים הראשון בגישה פתוחה עם דיווח עצמי על מנת לתעד נתוני שכיחות אלרגיה לניקל בארצות הברית.
בישראל קיימת תקנה מטעם מכון התקנים הישראלי משנת 2010, המגבילה את כמות הניקל בסגסוגות המשמשות לייצור המוצרים הבאים במגע ישיר וממושך עם גוף האדם, כמו כן, הגבלות אלו חלות גם על מוצרים מיובאים.
אלקסיס קולבי היא דמות בדיונית, שנוצרה על ידי הזוג ריצ'רד ואסתר שפירו עבור אופרת הסבון האמריקאית "שושלת".
אלקסיס היא גרושתו הנקמנית וחסרת הרחמים של בלייק קרינגטון והאנטגוניסטית הראשית של הסדרה, שתוכניותיה ומזימותיה משבשים ללא הרף את חייהם של הסובבים אותה.
חלקים ניכרים מהקשתות העלילתיים המרכזיים של הסדרה מונעים על ידי תוכניותיה ומזימותיה של אלקסיס למרר את חייו של בעלה לשעבר, בלייק, ולהביא להתמוטטתו הפיננסית ובמקביל לערער את נישואיו לקריסטל; ולשלוט בארבעת ילדיה.
השם בו אלקסיס משתמשת בעקביות לאורך הסדרה הוא אלקסיס קולבי, אם כי נישואיה לססיל קולבי היו הקצרים ביותר מכל ארבע תקופות נישואיה.
את דמותה של אלקסיס גילמה השחקנית ג'ואן קולינס החל מעונתה השנייה של הסדרה, אם כי הדמות הופיעה לראשונה במהלך קליף ההאנגר של פרק סיום העונה הראשונה, במהלכו דמותה גולמה על ידי ניצבת בתפקיד ללא קול וצילום מגב הדמות.
קולינס גילמה את דמותה של אלקסיס עד לסיום הסדרה בשנת 1989, ואז שבה לגלם את דמותה במיני-סדרת ההמשך "שושלת: המפגש", ששודר בשנת 1991. באתחול המחודש שהופק עבור רשת "The CW" ועלה לשידור בשנת 2017, דמותה של אלקסיס גולמה על ידי ניקולט שרידן בעונה הראשונה והשנייה.
לאחר עזיבתה של שרידן מסיבות משפחתיות אישיות, אליזבת גיליס, שאף מגלמת את בתה של אלקסיס, פאלון, החליפה את שרידן בתפקיד לפרק זמן קצר.
עם שידור העונה השלישית, נחשף כי איליין הנדריקס לוהקה לגילום דמותה של אלקסיס.
בשנת 2013, אתר המדיה "TV Guide" דירג את דמותה של אלקסיס במקום השביעי ברשימת "60 הנבלים הנוראיים ביותר בכל הזמנים", ובשנת 2016, מגזין "רולינג סטון" דירג את דמותה במקום ה-27 ברשימת "40 הנבלים הטלוויזיוניים הגדולים ביותר בכל הזמנים".
בשנת 2015, המפיק בפועל של הסדרה "אימפריה", לי דניאלס, ציין כי דמותה של אלקסיס שימשה כאחת ממקורות ההשראה הבולטים עבור דמותה של קוקי ליון, אותה מגלמת טראג'י פ.
בפרק סיום העונה הראשונה, "העדות", בלייק קרינגטון עומד לדין בגין רציחת מאהבו של בנו.
ברגעי סיום הפרק, שהיו לקליף ההאנגר של העונה, מופיעה בבית המשפט עדה מסתורית שפניה הוסתרו באמצעות כובע רחב שוליים ורעלה.
לזוג התסריטאים איילין ורוברט מייסון פולוק, שנשכרו לכתיבת העונה השנייה, נאמר על ידי יוצרי הסדרה ריצ'רד ואסתר שפירו כי הדמות המסתורית היא גרושתו לשעבר של בלייק, מדליין, שתגולם על ידי סופיה לורן למשך ארבעה עד שישה פרקים.
לדברי קולינס, "הם חיכו לג'סיקה עד לרגע האחרון, אז הם לא ליהקו אותי עד שבועיים לפני שהתחלנו לצלם."
מאוחר יותר, אמרה אסתר שפירו כי דמותה של אלקסיס התבססה על הקיסרית הרומית ליוויה, כפי שהיא מתוארת ברומן "אני, קלאודיוס" שיצא לאור בשנת 1934. על יצירת הדמות, אמרה קולינס בשנת 2018, "ביססתי את דמותה על כל אנשי העסקים חסרי הלב שהכרתי.
את החלק האחר של אישיותה, החלק הזוהר עם הבגדים המעולים, ביססתי על דמותה של אחת החברות הטובות ביותר שלי בשם שאפי בדרות.
היא הייתה זוהרת ביותר, אך גם מאוד אומללה.
אבל אני לא חושבת שאלקסיס הייתה אומללה.
אני חושבת שהיא נהנתה מחייה וחיה אותם במלואם." בריאיון שלה עם PBS משנת 2013, קולינס ציינה את שמו של דונלד טראמפ כאחד ממקורות ההשראה עבור דמותה של אלקסיס.
בשנת 1985, שפירו אמרה כי היא ומעצב התלבושות נולאן מילר "היו בעלי אותו החזון" עבור ההשראה לדמותה של אלקסיס: ג'ואן קרופורד.
שפירו הוסיפה, "נולאן עיצב בגדים עבור קרופורד, והוא אמר לי שיש לה אינדקס תמונות של כל התלבושת שבבעלותה.
הכל היה מתואם: לכל שמלה היה כובע, ארנק, כפפות, נעליים, וזה מעולם לא השתנה.
ג'ואן קרופורד לא ערבבה בגדים.
החלטנו לקחת את זה צעד אחד קדימה: אלקסיס לעולם לא תלבש את אותו הדבר פעמיים.
למעשה אף אחד ב'שושלת' לא לבש את אותו דבר פעמיים."
לאורך הסדרה, דמותה של אלקסיס מתוארת כאישה נקמנית וחסרת רחמים בעלת מוסר שפל, המהווה קונטרה מוחלטת לדמותה "הנאמנה והאוהבת" של קריסטל, בכל הקשור למעמד מוסרי ויחס לאחרים.
אלקסיס, שתוארה כ"זממנית, תככנית וחסרת רחמים", כונתה על ידי המבקרים "סופר-כלבה" ו"הדמות המובהקת שהצופים אוהבים לשנוא".
ורנון סקוט מהעיתון "סאן-סנטינל" כינה את הדמות "זרע הפורענות של 'שושלת'".
בשנת 2018, קולינס אמרה שהיא המציאה את סיפור הרקע של אלכסיס כבת המעמד הגבוה שגורשה על ידי בלייק לאחר שתפס אותה מנהלת רומן עם גבר אחר.
על הבחירה בסיפור רקע זה עבור דמותה של אלקסיס, קולינס הסבירה, "אלקסיס ניהלה את הרומן מכיוון שבלייק שהה באסדות הנפט שלו כל הזמן.
היא הייתה צעירה ובודדה, ועכשיו היא רצתה לנצח אותו במגרש שלו.
אני חושבת שזה מה הפך את הסדרה למעניינת ופופולרית כל כך." בשנת 2017, קולינס אמרה:
אף על פי שהניצבת מגי ויקמן הופיעה לזמן קצר בפרק סיום העונה הראשונה בתור העדה המסתורית, את דמותה של אלקסיס גילמה השחקנית ג'ואן קולינס החל מפרקה הראשון של עונתה השנייה של הסדרה.
באותה תקופה, קולינס הייתה שחקנית בריטית בעלת קריירה קולנועית וטלוויזיונית פורייה, שנודעה בהשתתפותה בסרט "מלכת הבתולה" (1955) לצדה של בטי דייוויס, ובבי מוביז כמו "ארץ הפרעונים" (1955), "הסטוץ" (1978), ו"הכלבה" (1979).
דיוק וינסנט אמר על קולינס, "ג'ואן קולינס היא מלכה הארכיטיפ...
איך אתה משיג את זה?
באמצעות סיפור סיפורים, ברור, אבל השחקנית עצמה, אישיותה, הביאה משהו לתפקיד הזה שאני לא חושב שמישהי אחרת הייתה יכולה לעשות זאת." ספלינג הוסיף, "לא כתבנו את ג'ואן קולינס.
היא גילמה את ג'ואן קולינס...
כתבנו דמות, אבל את הדמות היו יכולות לגלם 50 נשים ו-49 מהן היו נכשלות.
היא גרמה לזה לעבוד." בשנת 2012, קולינס ציינה כי דמותו של ג'יי אר יואינג, שגולם על ידי השחקן לארי הגמן והיה לאנטגוניסט הראשי באופרת הסבון "דאלאס", עוררה בה השראה במהלך גילום דמותה של אלקסיס.
עם תחילת הפקת העונה השישית, קולינס ניהלה משא ומתן מתוח עם מפיקי הסדרה וביקשה משכורת מוגדלת.
בעקבות כך, פרקה הראשון של העונה השישית, שהתרחש בעקבות קליף ההאנגר של העונה החמישית, "הטבח המולדבי", נכתב מחדש ללא סימן לנוכחותה של אלקסיס.
על פי הדיווחים, קולינס חתמה על חוזה של 60,000 דולר לפרק, ושבה בפרקה השני של העונה.
המדרוג של הסדרה ירד בצורה דרסטית בעונותיה האחרונות.
במהלך הפקת העונה התשיעית, המפיק בפועל, דייוויד פולסן, גילה כי לא נותר כסף בתקציב עבור צילומי חוץ, שהיו חשובים לדעתו לסדרה.
פולסן קיווה להפחית את העלויות על ידי, בין היתר, קיצוץ תפקידה של קולינס מ-22 פרקים ל-11 פרקים (בסופו של דבר, קולינס הופיעה ב-13 פרקים).
באותה תקופה, לפי הדיווחים, קולינס הרוויחה לפחות 100,000 דולר לפרק.
פולסן גם הביא את ביצ'אם לגלם את דמותה של סייבל קולבי מ"משפחת קולבי", כיריבה עבור אלקסיס.
העונה התשיעית הסתיימה בקליף האנגר שהעמיד את חייהן של מספר דמויות ראשיות בסכנה, כולל דמויותיהם של אלקסיס ודקס שנזרקו ממרפסת אל מותם לכאורה.
לדעת פולסן, צילום הקליף ההאנגר היה "פירושו שבשנה שלאחר מכן נוכל להיפטר מכל מי שנרצה." מאוחר יותר, פולסן העיר, "אני חושב שג'ואן קולינס כעסה כי היא הבינה מה אני עושה." בפסטיבל קאן שהתקיים לאחר שידור העונה התשיעית, קולינס צוטטה באומרה שהיא לא תשוב לעונה הבאה.
עם זאת, במאי 1989, נשיא ABC החדש, רוברט אי.
איגר, החליט לבטל את הסדרה, והשאיר את הקליף ההאנגר של פרק סיום העונה התשיעית כסיום הסדרה.
רוב השחקנים, כולל קולינס, שבו למיני-סדרת ההמשך בת שני החלקים, "שושלת: המפגש" ששודרה בשנת 1991 ונועדה להביא את הסדרה לסגירת מעגל.
בפרק סיום העונה הראשונה, "העדות", במהלכו בלייק קרינגטון עומד לדין בגין הריגתו של מאהבו, של בנו סטיבן, טד דינארד.
כשנראה שבלייק יזוכה מההאשמות וישוחרר לחופשי, עדה מסתורית החובשת כובע רחב שוליים המסתיר את פניה מופיעה, ובלייק שואל בכעס את עורך דינו: "מה היא עושה כאן?" במקביל, בתו של בלייק, פאלון, מתנשפת בתדהמה: "אוי אלוהים, זו אמא שלי."
בפרק פתיחת העונה השנייה, "שובה של אלקסיס", לדמות יש לא רק פנים אלא שם: אלכסיס מורל קרינגטון.
בעדותה, אלקסיס חושפת שהיא שבלייק הגלה אותה מדנוור לאחר שתפס אותה מנהלת רומן עם מנהל אחוזת קרינגטון, רוג'ר גריימס; עדותה, לפיה לבלייק יש מזג אלים, מצליחה לערער את אמינותו בפני בית המשפט.
בעקבות ניכורו מאביו, סטיבן נמשך לאם שהוא כמעט לא זוכר; אולם פאלון, שנשארת נאמנה לבלייק ונוטרת טינה לאלקסיס, שרק מתגברת בעקבות העדות, מטיחה בה בקרירות:
עד מהרה, אלקסיס מעוררת את זעמה של אשתו הטרייה של בלייק, קריסטל, כשהיא עוברת להתגורר בסטודיו שלה שנמצא בשטח של אחוזת קרינגטון, ומתחילה לפקוד על עובדי משק הבית, ובמיוחד על רב המשרתים, ג'וזף אנדרס.
ג'וזף, שנשאר בנאמנותו לבלייק ונוטר לאלקסיס, חושף שהוא עקב בהוראתו של בלייק אחר הרפתקאותיה השערורייתיים בצהובונים במשך שנים.
פאלון, אף שאינה מגלה עוינות כלפי אמה, שומרת על יחסים קרירים איתה; ואילו סטיבן מתפתה למסירותה לכאורה של אמו אליו, אך עד מהרה זוכה לטעום מהרעל שלה כשהיא מספרת לו שפאלון היא לא בתו של בלייק, אלא של ידידו הוותיק ויריבו העסקי, ססיל קולבי.
הסוד אבהותה של פאלון אוכל את סטיבן, בסופו של דבר פאלון מגלה על כך.
בסופו של דבר, הסוד מוכח כשקרי.
לאורך העונה, ההתערבויות וההתפרצויות העקביות של אלכסיס לחייהם של יושבי אחוזת קרינגטון מסייעות לשיפור מערכת יחסיה של קריסטל עם פאלון, ג'וזף ושאר עובדי משק הבית, שעד מהרה מקבלים אותה ללא תנאי כאשתו של בלייק.
בהמשך, אלקסיס, מתוך קנאתה בהיריונה של קריסטל ורצונה לנקום בבלייק, יורה בכוונה ברובה ציד סמוך לאורווה של משפחת קרינגטון, שם קריסטל מתאמנת ברכיבה על סוסים.
קול הירי מבהיל את סוסה של קריסטל, וגורם לתאונת רכיבה במהלכה קריסטל מועפת מגב הסוס ומפילה את תינוקה.
במקביל, אלקסיס מתחילה לנהל רומן עם ססיל, מתוך כוונה לנצל את עושרו ושליטתו ב"קולביקו" בשביל לפגוע בבלייק, אך ססיל חוטף התקף לב בזמן שהשניים שוכבים.
עם פתיחת העונה, אלקסיס וססיל נישאים על ערש דוויו של ססיל, שגובה ממנה הבטחה להשתמש ב"קולביקו" במטרה להביא להתמוטטותו הפיננסית של בלייק.
קולבי (בנם של פאלון וג'ף קולבי) נחטף, אלקסיס ובלייק מתוודים בסוד אפל מעברם: בנם הבכור, אדם, נחטף כתינוק ומעולם לא הוחזר.
כשהם טראומטיים מהאירוע, השניים החליטו להסתיר את קיומו של אדם מילדיהם הבאים, סטיבן ופאלון.
בינתיים, בבילינגס, מונטנה, קשישה בשם קייט טורנס מתוודה בפני נכדה מייקל, אדם קרינגטון.
חמוש בהוכחות, מייקל מגיע לדנוור ומתקבל בסופו של דבר כבן קרינגטון; אבל כמו אלקסיס, הוא מתגלה כאדם ערמומי, אנוכי, חמדן ושאפתן.
בהמשך, אלקסיס מציעה לאדם לעבוד ב"קולביקו".
כשהיא שוכרת לעבודה גם את ג'ף, בעלה של פאלון, אדם מקנא ומביא לצביעת משרדו של ג'ף בצבע רעיל.
לאחר שאלקסיס שולחת את ג'ף לחופשה בעקבות התנהגותו האלימה והחריגה, אדם מחליט להתוודות על מעשיו בפני אלקסיס, שמורה לו להסיר את הצבע ממשרדו של ג'ף.