tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במצעד השנתי של גלי צה"ל הגיע השיר למקום השלישי, ובמצעד של המדינה למקום ה-108.
שיר השירים זוטא הוא מדרש על שיר השירים.
מכונה בפי פרשני המקרא הקדמונים "מדרש שיר השירים", או "אגדת שיר השירים".
המדרש שרד בכתב היד דה רוסי מס' 541, בפארמה, שהתגלה על ידי שניאור זלמן שכטר ושלמה בובר.
כתב היד כולל (בין השאר) מדרשים על ארבע מתוך חמש המגילות: שיר השירים, רות, איכה, וקהלת.
בובר פרסם את המדרשים תחת הכותרת "מדרש זוטא", כדי להבדיל בינם לבין "מדרש רבה".
עותק נוסף של המדרש ששרד נמצא בספריית בית המדרש לרבנים באמריקה כתב יד מספר 5043.
מדרש זה מציע פרשנות על המגילה כולה.
חלק מהפסוקים נדרשים בהרחבה ואילו אחרים בקצרה, לפעמים רק מילה אחת נדונה.
מדרש זוטא כולל מקבילות מועטות למדרש שיר השירים רבה ועומד בפני עצמו, כלומר אין מדובר בקיצור למדרש רבה.
האגדות על משיח בפסוקים ה', ב' ו-ו' אפשר שמקורם בפרקי דרבי אליעזר; שמו של רבי אליעזר (או אלעזר) המובא בחלק על שיר השירים ה' ו-ב', וכן התחזית המשיחית המיוחסת שם לשמעון בן שטח, תומכים בהנחה זו.
מדרש זוטא מסתמך על פרטים מהחיבורים הבאים: תלמוד בבלי, פסיקתא רבתי, מדרש רבה, מכילתא דרבי ישמעאל ואבות דרבי נתן.
בובר מניח שמדרש זה קוצר על ידי המעתיקים, שכן ר' הלל בן אליקים, בפירושו לספרי, מביא בשם "מדרש שיר השירים" קטע שאינו מצוי לא ברבה ולא בזוטא.
גם הקטע המובא ממדרש שיר השירים מאת מנחם ציוני נמצא במדרש זה.
שכטר טוען שלמשורר בן המאה ה-10 שלמה הבבלי היה המדרש הזה לפניו, ושזר ממנו כמה קטעים לתוך פיוטיו.
משמקבל את התיאוריה הזו, שכטר חושב שהיא חוברה לא יאוחר מאמצע המאה ה-10; הוא גם מצביע על דמיון למדרשים המשיחיים והאסכטולוגיים השונים בהוצאת אהרן ילניק, ובפרט לפרק ר' יאשיהו, וקובע כי מדרש זה עשוי להיות מתחילת המאה ה-9.
שיר השירים זוטא מצוטט לרוב בילקוט שמעוני וילקוט המכירי.
ילקוט שמעוני השתמש בו כבסיס לפירושו לשיר השירים, אך גם מצטט אותו בפירוש לספרי מקרא אחרים.
בילקוט שמעוני, השם "פסיקתא רבתי" משמש לשיר השירים רבה, ואילו זוטא מכונה תמיד "מדרש שיר השירים".
יכול להיות שמחבר ילקוט שמעוני החיל שם זה על רבה משום ששתי היצירות כרוכות יחדיו; מצד שני, התרחשות השם עשויה להיות עקב טעות של המעתיק.
בילקוט המכירי מצוטט שיר השירים זוטא 19 פעמים בשם "הגדת שיר השירים" על ישעיהו בלבד.
הוא מצוטט גם על ידי מחברים אחרים: יהודה בן ברזילי הברצלוני מצטט אותו (תחת השם "אגדת שיר השירים") ביחס לשבעים השמות המספידים שנתן אלוהים לעם ישראל.
רבי משה בן נחמן מצטט אותו כ"מדרש שיר השירים"; כך גם תלמידו (המורה?) עזריאל, בפירוש שיר השירים המיוחס בדרך כלל לרמב"ן עצמו.
אברהם בן הרמב"ם קורא לזה "אגדת שיר השירים"; רבי מנחם רקנאטי מצטט את אותו קטע שצוטט על ידי יהודה בן ברזילי.
בנוסף, קטעים ממדרש זה מצויים במדרש לקח טוב של טוביה בן אליעזר ו"משל הקדמוני" של יצחק אבן סהולה אף על פי שאין אלו מזכירים את שמו של המדרש הזה, שניאור זלמן שכטר מניח שהם כנראה השתמשו בפירושים קדומים, בין היתר בשיר השירים זוטא.
"שיר הנשמרת" הוא שיר מאת תרצה אתר.
השיר יצא בספר השירים של אתר, "בין סוף לבין סתיו" שיצא בשנת 1972, שנתיים לאחר מות אביה.
השיר הולחן על ידי נפתלי אלטר ובוצע לראשונה על ידי נורית גלרון.
שירה של אתר מתכתב ועונה לשירו של אביה, נתן אלתרמן "שיר משמר".
בשיר מבקש אביה מבתו לשמור על עצמה.
בשירו פונה אלתרמן האב לבתו בבקשה ובתחנונים שתשמור על עצמה.
הוא מבקש שתשמור על עצמה מהסכנות הרבות האורבות לה.
אלתרמן מפרט בשיר את יופיים של החיים ומעודד אותה.
השיר פורסם בספר השירה "חגיגת קיץ" שיצא לאור ב-1965. השיר הולחן על ידי סשה ארגוב, שבחר להלחין רק חלק מ-13 בתיו.
בשיר אתר פונה אל אביה.
אתר כותבת לאביה כי היא שומרת על עצמה, נפשה, היא שורדת, ומצליחה להסתדר.
בשיר המשוררת לא מסתירה הקושי הנפשי בו היא מצויה, אך מבטיחה לשמור על עצמה.
ייתכן שהמשוררת הייתה מלאה בפחדים, ועל כך עולה מן הכתוב: "בתריסים כל מיני רוחות מכים / כל מיני עופות מדברים", רמז לרוח והציפור המופיעים ב"שיר משמר".
אתר כותבת כי היא "...נזהרת מדברים נופלים מאש, מרוח, משירים", ובכך ספק רומזת ספק מבקשת מאביה שישמור עליה ושיריו לא מספקים את ההגנה לה היא זקוקה.
בשנת 2011 הוקלט דואט של שיר המשלב בתים משני השירים של אלתרמן ואתר, בשם "שיר משמר שיר הנשמרת".
השיר הולחן בידי גידי קורן ובוצע על ידי מיכה ביטון וחני דינור.
השיר בוצע לראשונה בערב בו הוענקו פרסים על שם נתן יונתן, למלחינים הכותבים מוזיקה לשירי משוררים.
"שיר הסמרטוטים" הוא שיר מאת אביב גפן, אשר כתב והלחין, ועיבד יחד עם משה לוי וחברי התעויוט.
השיר יצא ב-21 ביוני 1993, וכלול באלבומו השני של גפן "עכשיו מעונן".
גפן כתב את השיר על עצמו.
לדבריו, "בשנים מסוימות הרגשתי סמרטוט".
קארין אופיר, בת זוגו בתחילת שנות התשעים הייתה גרה במרכז תל אביב, וגפן נהג לנסוע אליה באוטובוסים ובטרמפים מבית הוריו אז שבנווה איתמר בנתניה וסבל:
אביב גפן – גיטרה, שירה
עופר מאירי – ייעוץ ותכנות מחשב
משה לוי – קלידים, סולו המונד, גיטרות, קולות
"שיר המסכות" או "זקן ארוך / יורד לי עד ברכיים" הוא שיר ילדים נפוץ אותו כתב בשנת 1932 המשורר לוין קיפניס והלחין נחום נרדי.
השיר פורסם במוסף לילדים של "דבר" בתאריך 18.3.1932 (עמ' 12), יחד עם שירי פורים נוספים של קיפניס ונרדי תחת הכותרת "הגיבור בפה-מהתלה לפורים", מעין מחזמר לחג פורים שגיבוריו הם: פורים עצמו, הרעשן, אוזן ההמן, המסכה והילדים.
השירים הנוספים במחזמר הם: אני פורים, שיר המסכות, שיר הרעשן, אני אוזן-המן.
"שיר המכביה" (נקרא גם "מרש המכביה") הוא פזמון שחיברה נעמי שמר והושמע לראשונה בתחרות הספורט המכביה האחת-עשרה בשנת 1981.
השיר קצבי ואופטימי וכולל ביטויים עבריים העוסקים באחדות עם ישראל ובמצוינות.
השיר שמח באופיו, מתאר את שירת המכבים (החשמונאים) ואת הריצה, עבודת השרירים במטרה להגיע לניצחון במשחק.
תחילת השיר במילים "יותר מהר!, יותר גבוה!", בדומה לסיסמת המשחקים האולימפיים: "מהר יותר, גבוה יותר, חזק יותר" שהציג המשורר הדומיניקני אנרי דידון לברון פייר דה קוברטן, מייסד המשחקים.
שמר כללה ביטויים עבריים נפוצים, חלקים תנ"כיים כגון עם ישראל חי, הנה מה טוב ומה נעים וארבע רוחות השמים.
בנוסף, ישנה התייחסות סמויה לרקע ההיסטורי של השיר: הממלכה החשמונאית, שהייתה הביטוי האחרון לעצמאות יהודית בארץ ישראל במשך אלפי שנים.
השיר רואה את המכביה כמסמל חידוש העצמאות היהודית במאה ה-20. בסמליותו, השיר רואה את הספורט, שהיה תחום המזוהה עם היוונים האויבים, כעת כנכס יהודי, שמחבר בין היהודים בארץ ישראל ובין יהודי התפוצות.
המכביה, אם כן, משמשת לא רק כאירוע ספורטיבי, אלא גם כהזדמנות לאחדות ושיבה הביתה של העם היהודי, גם אם מדובר בביקור ספורטיבי בלבד.
במהלך השנים חוברו לתחרות המכביה שירים נוספים שנקראו אף הם בשם זה.
שיר המכביה היה שיר הפתיחה בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה הקומית אנחנו במפה שיצרו שלישיית מה קשור.
"שיר הרעשן" הוא שיר ילדים נפוץ אותו כתב בשנת 1932 המשורר לוין קיפניס והלחין נחום נרדי.
"שיר הרעשן" הוא השיר השלישי מתוך ארבעת שירי המחזמר.
השיר זכה לביצועים רבים, ובהם של אהובה צדוק, דליה עמיהוד, נעמי צורי, מקהלת כפר הנוער "הדסים" ועוד.
שיר השירים לשלמה הוא שמו של מחזור ציורים אקספרסיוניסטי מן השנה 1923, שהשתמר בשלמותו.
מעשה ידי הצייר הגרמני אגון צירך (1948–1889) אשר יצר בו פרשנות חזותית לטקסטים מתוך שיר השירים.
היצירה נחשבה לאבודה במשך למעלה מ-90 שנה, ונחשפה מחדש רק בשנת 2015.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 היה אגון צירך בשיא תקופתו הניסיונית.
בתוך פרק זמן קצר פיתח סגנון אישי ייחודי שהתאפיין בשימוש עז בצבעי היסוד – צהוב, אדום וכחול.
העבודות, בעלות הרכב הדינמי והאקספרסיבי, עוררו לא פעם תגובות סוערות.
באותה תקופה עסק צירך בטקסטים הארוטיים והכמֵאים של שיר האהבה המקראי.
הגבר והאישה שרים זה לזו את אהבתם, תוך תנועה מתמדת בין כמיהה למימוש, בין פרידה לאיחוד.
צירך יצר לפחות 50 לוחות ציוריים בעלי חזיונות פנטסטיים, בצירופים כוריאוגרפיים מרתקים.
האלמנטים של עוצמת הטבע, חושניות ורוחניות משתלבים בהם לכדי חוויה משחררת.
הוא הצליח לבטא בדיוק את תופעות האור והצל, החום והקור של הטבע.
מתוך העיסוק בחומר ובנושא, בחר צירך 19 עבודות, מיספר אותן וסידר אותן באופן אישי לתצוגה בתערוכות.
מאז 1913 עסק אגון צירך בנושא שיר השירים לשלמה, עם הפסקות בשל המלחמה.
ביום ראשון של חג הפסחא בשנת 1923 נפתחה תערוכה מיוחדת של אגודת האמנים של רוסטוק במוזיאון העירוני של רוסטוק.
התערוכה זכתה להד ציבורי נרחב, ובשנת 1924 הוצגה גם במוזיאון הממלכתי של שוורין.
בהמשך עברו העבודות לידיים פרטיות, ונעלמו בסוף שנות ה-20 במרתף בברלין, סמוך לקורפירסטנדאם.
המחזור נשכח לחלוטין, ובשנת 2008 ניצל במקרה מהשלכה.
בשנת 2015 נחשפה כמות גדולה של ציורים.
על בסיס ביקורות עיתונות מן התקופה המקורית, ניתן היה לזהות את המוטיבים של שיר השירים.
עם גילוי יצירות נוספות בשנת 2019, הושלם המחזור כולו.
בסך הכול נמצאו 32 מתוך 50 העבודות הידועות, בהן כל 19 הלוחות הממוספרים ו-13 סקיצות.
לאחר הצגת הבכורה בשנת 1923 ברוסטוק, הוצג המחזור גם בשנת 1924 בשוורין.
לאחר מכן עברו העבודות לרשותו של צייר דקורטיבי מרוסטוק, שהיה חבר של אגון צירך.
לאחר מותו בשנת 1928 נשמרו הציורים בידי יורשיו עד 2015. אז הוחזרו היצירות לרוסטוק.
בשנת 2017 הוצג חלק גדול מהמחזור במוזיאון האמנות ארנשופ.
בשנת 2020, לאחר 97 שנים, הוצג המחזור השלם שוב ברוסטוק.
גלריית תמונות: חלק ממחזור הציורים
מרטין רוסט, מחזאי, מערכונאי ושחקן יהודי יליד רומניה, כתב את המחזה "מיסטר קיבוץ".
אלתרמן שיתף פעולה עם רוסט עוד קודם להצגה בתיאטרוני הקברט "סדן" ו"פפיליון" ואחר כך בתיאטרון המטאטא.
לרוב תרגם אלתרמן את המערכונים של רוסט מגרמנית לעברית, אלא שהפעם התבקש לתרגם מחזה שלם, שנתפר לפי הצרכים, היכולות והמגבלות של תיאטרון "המטאטא".
על רקע תמונות מחיי היום-יום של קיבוץ משמר הגליל, מגולל המחזאי את עלילתו של חבר קיבוץ, דוד, בנו של סם גולדפן, אורח לא קרוא בקיבוץ.
גולדפן נוהג בקיבוץ כבשלו, מתוך תחושה שהמקום אינו אלא האחוזה שרכש בנו, ושחברי הקיבוץ הם עובדיו.
טעות זו מחוללת שורה של אי-הבנות שמקורן בפער שבין ערכי הקיבוץ לבין הערכים של העולם הקפיטליסטי שממנו בא האורח, ומייצרת לפיכך, קומדיה של טעויות.
אלתרמן כתב למחזה שלושה פזמונים, אותם הלחין נחום נרדי, מלחין ופסנתרן בעל מוניטין, שהיה מחברם של כמה מן הלחנים הפופולריים ביותר בימי היישוב.
הפזמון "שיר העבודה" זכה לפופולריות גדולה.
את השיר, הבנוי כתפילה, שרו השחקנים בסוף ההצגה, כשהם עומדים בקבוצה ופניהם אל השמש העולה מן המזרח.
שיר השירים הוא ציור שמן על בד משנת 1853 מאת גוסטב מורו, שנוצר מתוך עיסוקו של האמן בלימוד טקסטים מקראיים והוצג בסלון פריז של אותה שנה.
הציור מבוסס על שיר השירים, פואמה מקראית המיוחסת במסורת לשלמה המלך.
מורו בחר לתאר את האפיזודה שבה השולמית יוצאת לחפש את אהובה ונפגעת בידי שומרי העיר, כמתואר בפסוק:
הסצנה מציגה את הדמות הנשית ברגע של אלימות: היא מתכנסת בתנועת הגנה, מסתירה את שדה בזרועה השמאלית ובידה הימנית דוחה את אחד השומרים.
הקומפוזיציה מדגישה את פיתול הגופים ואת המתח הגופני של האירוע.
שיר השירים הוא טקסט המעורר פרשנויות רבות, החל מקריאה מיסטית של איחוד רוחני ועד להבנה כפואמת אהבה ארוטית.
הבחירה של מורו באפיזודה זו, הנחשבת לבלתי שכיחה באיקונוגרפיה הדתית, מאפשרת לו לעסוק בפיתול הגוף ובפאר הבדים האוריינטליים.
פרטי התכשיטים, קפלי האריגים וגביע היין המופיע ביצירה ממקמים את הסצנה במזרח מדומיין יותר מאשר מציאותי.
האפיזודה משיר השירים המתוארת בציור נדירה יחסית בייצוגים חזותיים של הטקסט המקראי.
בניגוד לייצוגים המדגישים אהבה או איחוד, כאן מתואר רגע של פגיעה גופנית, המשמש לאמן בסיס לעיסוק בגוף, בתנועה ובפאר החומרי של האריגים.
"שיר לשלום" הוא שיר עברי, שנכתב בידי יענק'לה רוטבליט והולחן בידי יאיר רוזנבלום.
הושר במקור בשנת 1969, בימי מלחמת ההתשה, על ידי להקת הנח"ל בתוכניתה "שא לשלום" ("היאחזות הנחל בסיני"), עם הסולנית מירי אלוני.
במקור יועד השיר ללהקת חיל הים, אלא שרוזנבלום, שהלחין את השיר ושלח אותו ללהקה ממקום מושבו בלונדון, התעקש לעבד אותו בעצמו.
המנהל המוזיקלי של להקת חיל הים, בני נגרי, דחה את הדרישה, ורוזנבלום העביר את השיר ללהקת הנח"ל, עימה עבד זמן רב קודם לכן.
במקור נכתב באחת השורות בשיר "שירו שיר לאהבה ולא לניצחונות".
שורה זו רצתה לבטא יותר מכול את הצורך להלל ולייחל לאהבה ולפיוס ולא לחשב ניצחונות וכיבושים, כי אלה עולים בדם של שני הצדדים.
כיוון שהשיר יועד ללהקה צבאית, ראשי אגפי החינוך בצה"ל דרשו להשמיט שורה זו מהשיר בטענה שחיילים לא יכולים להופיע מול חיילים אחרים בשיר שיש בו פגיעה מורלית שכזו.
לבסוף הוסכם על החלפת המילה, והשיר הוקלט ופורסם עם המשפט "שירו שיר לאהבה ולא למלחמות".
על כתיבת שיר לשלום דווקא ללהקה צבאית אמר רוטבליט שצה"ל נלחם כדי להשיג בסופו של דבר שלום.
רוטבליט עצמו נפצע בקרב על אבו תור במלחמת ששת הימים, וראה בשלום משהו נכסף.
בריאיון לרינו צרור משנת 2007 אמר על "שיר לשלום" שהשיר היה מלא תקווה עם תמימות מסוימת, אבל פריצת האינתיפאדה השנייה לאחר שיחות קמפ דייוויד הביאה אותו להתפכחות, שהורידה את האשליה שעוצמתה של מדינת ישראל, תביא להכרה בה מצד העולם הערבי והמוסלמי.
וכך גם אמר בריאיון למקור ראשון בשנת 2020:
הקרדיט על העיבוד ניתן למלחין יאיר רוזנבלום, אולם דני סנדרסון מעיד שהוא עיבד וגם חיבר את הפתיחה הרוקיסטית שהייתה נקודת ציון במעבר ממה שמכונה "שירי ארץ ישראל" שהיו מזוהים עם האקורדיון של רוזנבלום, למוזיקת רוק.
השיר מבטא כמיהה לשלום, מבכה את הרעים שנפלו בקרבות, ומדבר לכאורה בשם הנופלים.
השיר מערער על תרבות השכול והאדרת המלחמה הקיימת לכאורה בארץ, וקורא לנותרים בחיים לשאוף לשלום.
בין השאר מבטלות מילות השיר, לדוגמה, את הנוהג לאמירת תפילת קדיש על הקבר: "הַזַּכָּה שֶבַּתְּפִלּוֹת אותנו לא תחזיר".
כמו כן מתעמתות מילות השיר עם האתוסים של הנצחת החיילים שנפלו, לדוגמה: "תנו לשמש לחדור מבעד לפרחים" (- שעל הקבר); וכן עושות שימוש במושגים מתחום המלחמה, ומייתרות אותם, לדוגמה: "שאו עיניים בתקווה, לא דרך כוונות" (- כוונות הרובה)".
מילות השיר מתנגדות ל"שירי מלחמות" המאדירים את תרבות המלחמה (כדוגמת מגש הכסף, גבעת התחמושת ובלדה לחובש), וקוראות לשיר במקומם שירים לאהבה: "שירו שיר לאהבה, ולא למלחמות".
השיר נושא אפיונים של המנון, בקצבו ובמילותיו, ומילותיו מתייחסות אל ההמון, וקוראות לפעולה, בציווי, בלשון רבים ("ובכל הכיכרות / הריעו רק שלום").
השיר הושפע כנראה מרוח התקופה, שבשיאה "תרבות הנגד" של ההיפים.
רבים שומעים דמיון רב לשיר "Let The Sunshine In" מתוך המחזמר "שיער", שיצא לאור שנים ספורות קודם ("תנו לשמש לעלות, לבוקר להאיר").
כבר מהימים הראשונים להשמעתו עורר השיר מחלוקת עזה.
רבים הזדהו עם מסר השלום העולה משורותיו, דווקא בימים בהם הייתה בשיאה מה שנתפס על ידי חלק מהציבור כ"כוחניות הישראלית" שלאחר מלחמת ששת הימים, ובטרם עבר הציבור הישראלי את הטראומה של מלחמת יום הכיפורים.
יש הרואים בו הדים ל"נאום הר הצופים" שנשא הרמטכ"ל יצחק רבין, בו העלה על נס את הקורבן האישי של הנופלים, כמו גם את המחיר ששילם האויב, מעבר לניצחון הגדול במלחמה.
לעומתם, היו שראו בו שיר תבוסתני, וראו בביקורת שמותח השיר על נושאים כתרבות השכול, משום חילול הקודש.
בשנת 1970 אלוף פיקוד המרכז, רחבעם זאבי, טען שהשיר גורם לדה-מורליזציה בקרב החיילים ופוגע ברגשותיהם של המשפחות השכולות, לכן אסר על השמעתו בפיקוד המרכז כמו מקבילו אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון.
השיר הפך להמנון פוליטי בלתי רשמי של תנועות השלום הישראליות (כגון "שלום עכשיו") והחל מ-1974 (אחרי מלחמת יום כיפור) הושר בעצרות ובהפגנות, לעיתים גם בליווי גרסה בשפה הערבית.
תנועת מרצ יצרה מהשורה הראשונה בשיר, "תנו לשמש לעלות", סיסמת בחירות: "תנו למרצ לעלות".
בבחירות 1996 השיר הזה בוצע במסגרת תשדיר של התנועה על ידי זהבה בן ודנה ברגר.
השיר הושר בהפגנה הגדולה נגד גולדה מאיר ב-1974, גם בשנת 1977 (לאחר עליית הליכוד לשלטון), ובתום עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל ב-4 בנובמבר 1995 בביצוע מירי אלוני, יצחק רבין, שמעון פרס, הגבעטרון והאירוסים.
בתום אותה עצרת נרצח יצחק רבין, ודף עם מילות השיר, שהיה בכיס חולצתו, נתגלה מוכתם בדמו.
"שיר לשלום" הפך מאז לאחד מסמלי הזיכרון לרבין, ולאחד ממייצגי מורשתו.
ב-1978 הוציא יענקל'ה רוטבליט את אלבום הסולו הראשון שלו "כך שחררתי את ירושלים", אשר נחתם בקטע "שיר לשלום מס' 2 (תשדיר שירות)" ורומז לשיר המקורי.
השיר מעלה מסר דומה אם כי נכתב בגוון יותר הומוריסטי.
באוקטובר 2025 עלתה מחלוקת בנוגע לשיר כאשר הזמר ששי קשת תוכנן לשיר אתו עם להקת הנח"ל באירוע התנדבותי במסגרת חגיגות 75 שנה לנח"ל, אך מפקדת הלהקה סירבה לאשר את ביצוע השיר ואמרה כי "לא שרים את שיר לשלום".
לאחר שהדבר פורסם בתקשורת וקשת הודיע שאם לא יורשה לבצע את השיר הוא לא יגיע לאירוע, התנצלה בפניו אחראית מדור תרבות בצה"ל והבהירה שמדובר בטעות.
הרמטכ"ל רב-אלוף אייל זמיר הורה לבדוק מי אסר על ביצוע השיר בצה"ל.
ב-1 בנובמבר 2025 שרה מירי אלוני את השיר בעצרת לציון 30 שנה לרצח יצחק רבין.
לפני ביצוע השיר ציינה אלוני כי היא משנה בו שתי מילים.
"גם תלחשו תפילה" במקום "אל תלחשו תפילה", ו"זכרו את ההולכים" במקום "הניחו להולכים".
שיר להשכיר הוא מיזם ישראלי שנועד להפיץ שירה באמצעות מודעות עם תלישונים, בפורמט של מודעות "דירה להשכיר" הנפוצות בלוחות מודעות.
בעוד שבמודעות "דירה להשכיר" רגילות, על גבי התלישונים רשום מספר טלפון ליצירת קשר, תלישוני "שיר להשכיר" כוללים חלק מטקסט השיר עצמו.
באופן זה, העוברים ושבים הנתקלים בשיר יכולים לתלוש לעצמם חלק מהשיר שחביב עליהם.
אבי המיזם הוא תומר גרינברג, באותם ימים סטודנט בטכניון וכיום מתכנת ומלחין מירושלים.
השירים הראשונים נתלו באוקטובר 2005 במקומות שונים במדינת ישראל, החל בקריית חיים בצפון וכלה בשדה בוקר בדרום.
בין השירים הראשונים שנתלו ניתן למצוא משירי יהודה עמיחי, נתן זך, וכלת פרס נובל לספרות, ויסלבה שימבורסקה.
מאז נתלו שירים נוספים על ידי אנשים שונים, והמיזם התרחב גם לסוגים שונים של אמנות, כגון ציור להשכיר ואף קומיקס להשכיר, אשר נתלה בבסיס הקריה בתל אביב.
בשנת 2006 המיזם התרחב לראשונה אל מחוץ לישראל, ונתלו שירים להשכיר גם בשווייץ ובהולנד.
המיזם זכה לחשיפה נרחבת באתר צורה, ובכתב-העת ההולנדי לשירה Awater, גיליון קיץ 2006.
"שיר חייל" (מוכר גם במילותיו הראשונות: "אני שומע שוב") הוא שיר שנכתב על ידי סרן (3 באוגוסט 1951 - 7 באוקטובר 1973), קצין שריון שנפל במלחמת יום הכיפורים.
השיר התפרסם לאחר מותו כאשר הולחן ובוצע על ידי שלמה ארצי.
השיר נכלל באלבומו של ארצי משנת 1979, "דרכים", בעיבוד מוזיקלי של יאיר שרגאי.
גאון נולד ב-1951 בקיבוץ גבולות שבנגב.
בגיל עשר עבר עם משפחתו לאשקלון, ובהמשך התחנך במחזור הראשון של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד גימנסיה הרצליה בתל אביב.
גאון התגייס באוגוסט 1969 לחיל השריון, ובו עבר את מסלול ההכשרה כאיש צוות טנק, מפקד טנק, קצין שריון ומפקד פלוגה.
בשנים 1972 - 1973 שירת בסיני בגדוד 46, חטיבה 401, כמפקד פלוגה ג' ("הבחורים") ולאחר מכן כמפקד פלוגת ההכשרה, צמ"פ.
בספטמבר 1973 עבר לבית הספר לשריון (חטיבה 460) ושירת כמפקד פלוגה ח' קמ"ט (קורס מפקדי טנקים) מגח בגדוד 198. עם פרוץ מלחמת יום כיפור הועברה הפלוגה לגדוד 196 תחת המג"ד עמרם מצנע.
על תפקודו בקרב קיבל נמרוד ציון לשבח ממפקד האוגדה.
לאחר מותו, ביום הזיכרון לחללי צה"ל תשל"ד, שודרה בגלי צה"ל תוכנית לזכרו בשם "חיי אדם", שערך והגיש אהוד גרף.
בשנת תשל"ה הוציאה משפחתו ספר לזכרו ובו דברי חברים על דמותו, מכתבים, זיכרונות, שירים שכתב ותצלומים.
שם הספר, כשם משפט מאחד משיריו, היה "אני חייל ואל תבכי ילדה" – משפט הלקוח משיר-מכתב שכתב לחברתו, עמליה.
הוריו שלחו את שיריו לזמר הנערץ עליו, שלמה ארצי, וכעבור כמה שנים, כשנתבקש ארצי לבצע עבור גלי צה"ל שיר ליום הזיכרון, הוא בחר להלחין את השיר, שנקרא "שיר חייל".
השיר נכתב כמכתב לחברה, שבו מתואר החייל כאדם על עולמו התרבותי, הכולל האזנה למוזיקה כמו השיר "בלוז ישן על בובי מק'גי" מאת ג'ניס ג'ופלין ונגינת רביעייה קאמרית, סיפורים של צ'כוב ועוד.
האדם, שהמלחמה והחיילות אינן מתכונות אופיו, מרגיש בצבא כ"מחופש" לחייל, "כפוּת בכתונת משוגעים" והוא בודד ומתגעגע.
השיר הודפס לראשונה בספר הזיכרון שהוציאה משפחתו, תחת השם "ואל תבכי לי ילדה".
השיר היה ללהיט וזכה להשמעות רבות מאז ועד היום, הן ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולחללי פעולות האיבה והן בימות השנה, וארצי שר אותו ברבות מהופעותיו.
בשנת תש"ם הגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
"שיר השכונה" הוא שיר־מערכון מאת חיים חפר (מילים), סשה ארגוב (לחן) וגיל אלדמע (עיבוד).
השיר בוצע לראשונה בתוכניתה השנייה של להקת התרנגולים בשנת 1963. הוא זכה להצלחה רבה, למרות אורכו הבלתי שגרתי (מעל שש דקות), והיה לשיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי תשכ"ג (1963).
את השיר הזמינה נעמי פולני, מייסדת הלהקה, שביקשה מיוצרים שירים בנושא "השכונה".
לאותה תוכנית נכתבו גם השירים "כשאת אומרת לא" מאת דן אלמגור ו"יוסי ילד שלי מוצלח" מאת ע.
שפתו של השיר – "שפת ילדים מהשכונה", המתובלת בסלנג ואף משלבת התייחסות לאברי גוף ("מסובבת את התחת") – עמדה בניגוד לשפה העברית הנמלצת של שירי התקופה.
לדברי פולני לא הייתה בכך התרסה אלא מציאותיות.
השיר עורר סערה ציבורית עם צאתו, ונאסר לשידור ברדיו למשך שנה עקב רמיזות אלימות ומיניות המתייחסות לאורח חייהם של צעירים "בני טובים" ("מלפנים היא
מתפתחת, היא לובשת כבר את זה").
בין הדמויות בעלות השם בשיר:
פושקש – שחקן הכדורגל ההונגרי פרנץ פושקש
דני זיידל ("מי קיבל בלתי מספיק/ דני זיידל הצדיק"), אביה של הזמרת קרן אן
שמעון רודי – איש שרירים תל אביבי אשר, לדברי יורם קניוק, "פירק שרשראות ברזל בשיניים לאורם של שני פנסי אופנועים והנערות היו נתלות לו על השרירים"
באוקטובר 1963 הוקלט השיר פעם נוספת על ידי "להקת השכונה" המסתורית ששמות חבריה לא צוינו/ הייתה זו יוזמה פרטית של כמה חברים מלהקת פיקוד מרכז שבעקבותיה נשפטו החיילים.
השיר בוצע פעם נוספת על ידי משתתפי "פסטיגל 1996", וקוצר בכמה שורות.
בפרק השלישי בעונה החמישית של היהודים באים בוצעה גרסה פארודית לשיר על בסיס משפט השדה שבוצע למאיר טוביאנסקי.
בפרסומת של חברת פרטנר משנת 2025 בוצע השיר על-ידי סטטיק, אגם בוחבוט, שחר סאול וסטפן לגר.
שירי ילדים הם שירים שמבוגרים מחברים עבור ילדים ששרים ביניהם באופן מסורתי, למטרות בידור או חינוך.
חוקרי הפולקלור יונה ופיטר אופי (Iona & Peter Opie) מיינו את שירי הילדים לכאלו שמבוגרים מחברים עבורם ומלמדים אותם, כגון שירי ערש, וכאלו שילדים מחברים בעצמם ומלמדים זה את זה.
החוקרים סיווגו בשנות ה-60 וה-70 את שירי הילדים לקטגוריות שונות.
בין השאר ציינו שירי ערש, שירי שעשוע (כולל שירים המלווים משחקי ידיים למיניהם), ושירי רחוב, שחלקם מקושרים למשחקים וחלקם נועדו לבידור (כולל שירי בדיחה, משחקי מילים, מוזיקה פופולרית, שירים מקאבריים, ג'ינגלים, סלוגנים, שעשועי לשון כגון משפטים שוברי שיניים ועוד).
שירי ילדים הם שונים בין תרבויות שונות, בחלקן התופעה נפוצה יותר ובחלקן פחות.
שיר חדש הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר אהוד בנאי.
באלבום זה מילות השירים מבוססות על טקסטים יהודיים מסורתיים - זמירות, פיוטים, ותפילות המושרים בהזדמנויות שונות.
במספר שירים באלבום משתתפים אשתו של בנאי ואביו.
בנאי עצמו היה המפיק המוזיקלי של האלבום.
אל אדון על כל המעשים
"שיר לחמוטל" הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק, שנכתב, כנראה, בשנות העשרים.
הולחן על ידי המוזיקאי נחום נרדי בשנת 1928.
השיר נעשה אהוד מאוד וצורף אל קובצי שירים לילדים, ואל תוכנית הלימודים בגני הילדים ובבתי הספר של היישוב החדש, וזכה למספר ביצועים במאה ה-20 וה-21, וביניהם של ברכה צפירה, הדסה סיגלוב, חדוה עמרני, אופירה גלוסקא ועוד.
השיר מתאר ילדה מאושרת ושמה חמוטל, אשר חייה עוברים בנעימים; היא אוכלת מזון טעים כגון פירות, "מלוא הסל", ושותה משקה זך, כגון "אגלי טל".
ובנימה חינוכית ומשועשעת גם יחד, מעיר המשורר, שהיא אינה עוסקת בלימודים, אולי משום שאינה רוצה בהם ואולי בשל גילה הרך.
ועל כן מבקש המשורר מבן שיחו האלמוני: "אל תשאל", כלומר זו עובדה שאין להתפאר או להרחיב עליה את הדיבור ואולי גם תחלוף במהרה.
"שיר טיול" הוא אלבומו השני של הזמר-יוצר הישראלי אביתר בנאי, אשר יצא בשנת 1999. אחרי ההצלחה העצומה של אלבומו הראשון, לקח בנאי פסק זמן, בו הוא נסע להודו והרי ההימלאיה והתנסה בסגנונות מוזיקה שונים.
באותו זמן גם עבר מתל אביב לשקט המדברי של מצפה רמון, שם עבד על האלבום השני, המושפע ממוזיקה אלקטרונית, ג'אנגל, טראנס ומוזיקה הודית.
אלבום זה זכה לפחות הצלחה מאלבומו הקודם.
בתחילת ינואר 2020 יצא לאור "שיר טיול 2.0", אלבום גרסאות כיסוי לשירי האלבום "שיר טיול", בהשתתפות עמיר לב, נינט טייב, Tiny Fingers, אולי דנון ועוד.
אביתר בנאי - גיטרה, פסנתר, בס וטמבורין (ב"בראשית"), שירה, הפקה מוזיקלית
צח דרורי - עיבודים, הפקה מוזיקלית
דדי כהן - עיבודים, הפקה מוזיקלית
פיטר רוט - גיטרה חשמלית ובס (ב"דיו")
אסף אמדורסקי - גיטרה אקוסטית וקולות (ב"מחשבות")
אלי מגן - קונטרבס (ב"מחשבות")
זיו מטושקה - תכנות תופים (ב"מחשבות")
שגיא צורף - עיבוד, הפקה מוזיקלית וקולות (ב"עדר של שוורים")
אמיר צורף - גיטרה חשמלית (ב"עדר של שוורים")
סיון שביט - שירה (ב"עדר של שוורים")
אלעד כהן-בונן - ויברפון (ב"עדר של שוורים")
עמיר לב - גיטרה חשמלית (ב"אמביציה")
נורי יעקובי - צ'לו (ב"טיול")
אברם קלוסקי - עוד (ב"טיול")
יוני ניב - ויולה (ב"טיול")
אריק גבריאלי - ג'מבה (ב"טיול")
ליאת גבריאלי - ג'מבה (ב"טיול")
רן אלטיצר - חליל (ב"שיר טיול")
דניאל קסטנבוים - דידג'רידו (ב"שיר טיול")
מדרש שיר השירים רבה (ידוע גם בשם: מדרש חזיתָ על שם הפסוק הפותח: 'חזיתָ איש מהיר במלאכתו') הוא מדרש ארץ ישראלי קדום על מגילת שיר השירים, ומשתייך לקבוצת מדרשי האגדה המכונים גם מדרשי אמוראים.
המדרש דורש את כל פסוקי המגילה על פי סדרם.
שיר השירים רבה הוא מהמאוחרים שבמדרשי האגדה הארץ-ישראליים הקלאסיים הכוללים גם את בראשית רבה, ויקרא רבה ופסיקתא דרב כהנא, וזמן עריכתו המשוער הוא במאה השישית או השביעית לספירה.
בראש המדרש מובאות חמש פתיחתות, אשר לדעת קדרי שייכות לרובד מאוחר יותר של החיבור.
עורך שיר השירים רבה עשה שימוש נרחב במדרשים שקדמו לו, ובעיקר במדרש פסיקתא דרב כהנא, ויקרא רבה ובראשית רבה.
כמו כן הוא הביא מהירושלמי ומהתוספתא, אבל ככל הנראה לא הכיר את התלמוד הבבלי.
העורך שילב את המדרשים על שיר השירים על פי הסדר של פסוקי המגילה במקומם המתאים.
לצד חומרים אלה יש מדרשים רבים בתוך החיבור שאין להם מקבילות בספרות התלמודית.
השיטה הרווחת בפרשנות המגילה היא השיטה האלגורית-היסטורית.
דרשות רבות דורשות את תיאורי האהבה שבמגילה כאהבה שבין האל ובין כנסת ישראל.
הדוד (המכונה גם דודי, רעי) הוא האל, והרעיה (המכונה גם כלתי, יונתי, תמתי, אחותי) היא ישראל.
הדרשות סובבות בדרך כלל סביב אירוע היסטורי מסוים, כגון: הגאולה ממצרים, קריעת ים סוף, נדודי בני ישראל במדבר, מתן תורה, המשכן, בית המקדש, קיום המצוות, שעבוד הגלויות ואחרית הימים.
לדעת שאול ליברמן כבר בתקופה התנאית היו קיימות ארבע שיטות עקביות לפרשנות אלגורית של המגילה: ים סוף, סיני, אוהל מועד ובית העולמים (מקדש שלמה).
כל שיטה דרשה את כל פסוקי המגילה בעקביות בנושא אחד.
במדרש שיר השירים רבה לא ניתן למצוא שיטתיות ברורה.
על כל פסוק ופסוק מובאות דרשות אלגוריות מגוונות ושונות בזה אחר זה.
יש גם שחלק אחד של פסוק נדרש בשיטה אלגורית אחת והחלק השני נדרש על פי שיטה אלגורית אחרת.
מהדורות הדפוס השונות של מדרש זה נובעות כולן ממהדורת הדפוס הראשונה, קושטא רע"ד.
קיימת גם מהדורה אלקטרונית של האקדמיה ללשון העברית "מאגרים" המבוססת על כתב יד וטיקן 76. חלק מקטעי הגניזה פורסמו בבמות מדעיות שונות.
סיכום עדכני על מחקר המדרש מצוי בעבודת הדוקטורט של תמר קדרי.
קדרי עוסקת בשנים האחרונות בהתקנת מהדורה מדעית של המדרש, בתמיכתה של הקרן הלאומית למדע (מס' 09 / 1152).
במסגרת זו הוכן סינופסיס של מדרש שיר השירים רבה ובו כל עדי הנוסח של החיבור.
ניתן לצפות בו בעמוד של מפעל המדרש באתר של מכון שכטר למדעי היהדות.
שיר לוי (נולד ב־21 במרץ 1985) הוא זמר ישראלי.
אבישיר לוי גדל בראש העין אצל סבו וסבתו, אותם חשב להוריו.
כשהיה בן חמש גילה שישי לוי, אותו חשב לאחיו, הוא אביו, ובגיל חמש עשרה פגש לראשונה את אמו, זיווה.
בשנת 2005 הוציא לוי את אלבומו הראשון, "שמח בעולם", ובו חידש את "מאוחר מדי", שבוצע במקור על ידי גידי שמור, ובגרסתו שונה השם ל"בית קפה קטן".
באפריל 2008 הוציא את אלבומו השני, "רגע של אושר".
ב-2010 לפרויקט ולאלבום "שרים עוזי חיטמן" חידש את השיר "ליסה ליסה", שהתפרסם גם בביצועו של אביו - ישי לוי.
בספטמבר 2011 הוציא לוי את אלבומו השלישי, "יום אחד תבקשי".
אלבום זה זכה להצלחה רבה ובמיוחד שיר הנושא, שכתבה שחף וולמן והלחין שי רביזדה, בעיבודו של אבי גוטמן, ולימים הפך לשיר המזוהה ביותר עם לוי.
בשנים 2012–2013 השתתף לוי בעונתה השנייה של תוכנית המציאות, "חי בלה לה לנד".
באותה השנה, הוציא ביחד עם מרגלית צנעני את השיר "טיפה של חום", אשר זכה להצלחה רבה.
ביוני 2013 הוציא לוי את אלבומו הרביעי, "בורח מהכל", בו הצליח במיוחד שיר הנושא, שכתב והלחין אורן אורבך, ועיבד תמיר צור.
עוד בלטו באלבום דואט עם מרגלית צנעני - "טיפה של חום" (מילים ולחן: דורון גל, עיבוד: יעקב למאי), וחידוש ל"חוף זהב" (עיבוד: תמיר צור), שבוצע במקור על ידי זהבה בן באלבום הבכורה שלה.
ב־2014 פרסם את הסינגל "שאריות מעצמי", שזכה להצלחה רבה: הוא הגיע למקום הראשון במצעד רשת ג' ולמקום הרביעי במצעד גלגלצ, ואף דורג במצעדים השנתיים לשנה זו.
ב-15 במרץ 2015 הוציא את הסינגל "הבסטה של מלי".
השיר הגיע למקום השמיני במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-2016 ביצע לוי בהתנדבות את שיר קמפיין גיוס הכספים עבור ארגון פעמונים, "3 חדרים" (מילים: איריס מור, לחן ועיבוד: עידן חיים דוד).
במאי 2018 הוציא את "בוניטה" - שיר קיצבי בניחוח לטיני, למילים של רונן מיכאלוב, לחן של מאיר משעלי, עיבוד והפקה מוזיקלית של מתן דרור.
ביוני, הוציא את הסינגל "השיר של השכן" למילים ולחן של נדב אסולין, ועיבוד של אסף צרויה.
ב-26 באוגוסט 2018 פורסם שלוי יתמודד בריאליטי המוזיקלי של רשת 13, "The Four", שעלתה לשידור באוקטובר אותה השנה.
ביולי 2019 הוציא את השיר "גדול עליי" למילים של נועם חורב, לחן של עמיר בניון, והפקה מוזיקלית של אודי תורג'מן.
בדצמבר 2021 הוציא לוי דואט עם הזמרת ירדנה ארזי הנושא את השם "לאט לאט".
השיר נכתב במסגרת פרויקט מוזיקלי של בית הספר ברנקו וייס ברמלה אותו ניהל באותן שנים שר התרבות והספורט הנוכחי חילי טרופר, את השיר כתבו והלחינו תלמיד בית הספר אבי אמינוב לצד המחנך שלו היוצר יוני יעיש, כשעל העיבוד וההפקה המוזיקלית אמון המוזיקאי יוני טלבי.
ב-19 בספטמבר 2022 הוציא את הסינגל "דקה לפני החגים" כשבוע לפני ראש השנה וחגי תשרי.
בקליפ מופיעים שני בניו של לוי, רותם ונועם, וכן אשתו, שרון.
ב-6 בדצמבר 2022 הוציא את הסינגל "מגדלים".
בנובמבר אותה שנה, הוציא גרסה מחודשת לשירו "יפהפייה" שנכלל במקור באלבום הבכורה שלו.
ב-3 במרץ 2024 הוציא את הסינגל "מה קרה ללאהוב".
ביוני, לוי הוציא דואט בשם "הכי יפה לך ככה", שיתוף הפעולה הראשון שלו עם אודיה.
ב-12 בנובמבר 2016 התארס לוי עם בת זוגו, שרון ג'יבלי.
לוי הציע לבת זוגו נישואין במהלך הופעה בתל אביב.
ב-12 בספטמבר 2017 נישאו השניים.
ב-20 במאי 2020 הפכו הזוג הורים לבן.
בתחילת 2022 נולד בנם השני.
שיר מורנו-מאור (נולדה ב-15 באוגוסט 1990) היא שחקנית, דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית
שיר מורנו נולדה וגדלה בעכו לציונה ולאליהו מורנו, מנהל אשכול פיס בעיר.
אחותה הגדולה היא אשת התקשורת טלי מורנו, מגישת חדשות השבת ומגישת חדשות הערב בכאן 11. ב-2008 אמה, ציונה, נפטרה מסרטן.
את דרכה כשחקנית התחילה בדצמבר 2012, כאשר השתתפה בשלוש העונות של סדרת הנוער "החממה" ששודרה ב-ערוץ ניקולדיאון (yes), בתפקיד סופי נוימן, תלמידה וקפטנית ב"מועדון הנשרים".
בעקבות תפקידה בסדרה, בשנים 2014 ו-2015 השתתפה ב"החממה Live" וב"חממה על הבמה", מופעים בימתיים של משתתפיה.
בשנת 2020 התראיינה מורנו למגזין "זמנים מודרניים" וחשפה כי לסופי, דמותה האייקונית ב"החממה" תוכננה נשיקה לסבית בעונה השלישית עם דמות נשית נוספת - דריה.
מספר שנים אחר כך מורנו סיפרה בראיון כי היא התנגדה לרעיון וכי "לא היה מדובר ברומן רומנטי לסבי, אלא רק בנשיקה בין חברות טובות" (לא נכתב קו עלילה שלם אלא רק יועדה נשיקה לקראת סוף העונה) ולכן בסוף לא הייתה דמות גאה באותה סדרה.
לפני שהסבירה את עצמה, תגובות רבות שליליות היו לבחירה זו ורבים הגדירו את מורנו כ"להט"בפובית".
בשנת 2013 השתתפה בסרט "מקובלות", בתפקיד דניאל.
בפברואר 2014 החלה להשתתף בסדרת הילדים הקומית "מועדון החנונים" שמשודרת בערוץ זום בתפקיד תות שיבלי, מלכת הכיתה.
ב-2014 שודרה בערוץ הראשון סדרת הדרמה הקומית "משפחה טובה" בה שיחקה בתפקיד-משנה.
באותה שנה שיחקה בסדרת המערכונים "שבט צוצלת", בערוץ זום, ושנה אחר כך, חזרה לשחק בעונה השנייה שלה.
באותה השנה השתתפה ב"משחקי הפסטיגל", בתפקיד קאצ'י.
ב-2015 השתתפה במחזמר "הקוסם!", בה גילמה את "מכשמשה" המכשפה.
בשנת 2016 השתתפה שיר במחזמר "מרי לו" המבוסס על שיריו של צביקה פיק בתפקיד מרים לובוביץ' (מרי לו).
ב-2017 השתתפה בסרט "מועדון החנונים: הסרט".
ב-2018 החלה להנחות בתוכנית "מגזין FIX" של ערוץ DIY.
באותה שנה השתתפה במופע "יצא משליטה 2" שיצר דני קרפל.
מגישה לסירוגין בערוץ רשת 13 לצד אלעד זוהר וירדן הראל את תוכנית המגזין היומית "פותחים יום".
מורנו הייתה הפרזנטורית של משחק הילדים "גומילום".
ב-2025 השתתפה במחזמר "מותק התאומות התחלפו".
בשנת 2015 נישאה לאיש העסקים אורן מאור (שהיה מאורס לשחקנית עדי הימלבלוי), והשניים הורים לשני בנים ובת.
מתגוררת בשכונת נווה גן שברמת השרון.
"שיר לערב חג" הוא שיר שכתבה, בשנת 1973, המשוררת תרצה אתר, הלחין יעקב הולנדר ובוצע בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ג (1973) על ידי מירי אלוני, בעיבוד של משה וילנסקי.
בשנת 1971, הגיע למקום השני במצעד השנתי, שיר נוסף של אתר, "אני חולם על נעמי".
הטקסט המקורי של תלמה אליגון רוז בוצע לבסוף על ידי להקת פיקוד דרום, בתוכניתה השישית "חול בקפה", בלחן של יוריק בן דוד.
המשורר נתן אלתרמן, אביה של תרצה אתר, נפטר ב-28 במרץ 1970. אתר שהייתה קשורה מאוד לאביה, מביעה בשיר את געגועיה לאביה, שאינו נוכח בהצלחותיה המקצועיות.
השיר נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב־28 במאי 1973, זכה להצלחה וצעד 11 שבועות, עד 20 באוגוסט 1973. בשיאו הגיע למקום החמישי במצעד (23.7.1973).
המנגינה לשיר נכתבה בתקופה שבה עבד חנוך על אלבום הביכורים של מאיר אריאל "שירי חג ומועד ונופל" (1977–1978).
חנוך ביקש מיהודית רביץ להשתתף בהקלטת השיר "ארול", ולאחר ההקלטה ניגן לה את השיר, שאז עוד היה נטול מילים.
רביץ ביקשה ממנו את השיר והוא הסכים.
לאחר זמן מה ביקש חנוך מאריאל שיחבר עבורו מילים, אך הוא לא היה מרוצה מהן ולכן כתב מילים אחרות בעצמו.
מילות השיר נכתבו ב-22 בספטמבר 1980.
השיר, בעיבודו של חנוך, התפרסם באלבומה של רביץ "גלוי ונעלם" (CBS, 1980).
בהמשך נכלל השיר באלבום הסולו של חנוך "על פני האדמה" (CBS, 1983), אשר כלל בעיקר ביצועים שלו לשירים שכתב לאמנים אחרים.
בשנת 2004 חודש השיר על ידי גלעד שגב.
בשנת 2006 הופיע השיר בסרט "מישהו לרוץ איתו" בביצועה של השחקנית הראשית בר בלפר.
בשנת 2009 הוציא הזמרת רוני דלומי גרסת כיסוי של השיר במסגרת פרק האודישנים של התכנית כוכב נולד.
בשנת 2019 הקליט המוזיקאי אסף אמדורסקי את השיר בשתי גרסאות שונות (גרסת יום וגרסת לילה).
השיר חודש גם על ידי אביתר בנאי באלבומו "עוגן במים", שיצא בדצמבר 2023, וכלל גרסאות כיסוי לשירים בשילוב קטעי מעבר.
חוקר השירה והמוזיקה הישראלית נסים קלדרון מכליל את השיר בין אלה שחילץ חנוך מן הספרותיות של "שירי ארץ ישראל"; "מן הטון הקולקטיבי, ומן המחויבות האידאולוגית שליוו את העבריות של השיר, גם כאשר תוכן המלים לא היה פטריוטי.
"מאיה", "לילה", "שיר ללא שם" – כולם דומים לשירי ארץ ישראל בשקט שלהם, בכך שהם שרים רק את מה שעצוב ויפה, אבל הם לא מדברים בלשון "אנחנו".
אלו שירים אישיים מאוד של זמר-כותב ששר על עצמו".
הדס ועופר רגב: "השיר הפך לסוג של 'תפילת הדרך', המבקשת עבור המהלך בה שמחה, שלום והצלה מכף פורענות".
בסיכום שנת תשמ"א קבע מבקר המוזיקה יואב קוטנר כי זהו "השיר היפה ביותר השנה".
כעבור ארבעה עשורים חזר והגדירו כאחד השירים המיוחדים.
לדברי מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי: "במדור הלירי-רומנטי של שלום חנוך נמצא אחדים מהשירים היפים במוזיקה הישראלית.
בא והולך, וכשהוא מגיע, אתה מתחבר אליו כאל מקור חיים שמכיל את הנופים, הניגונים שלך מרבות הימים, למעשה חלק מקיומך במקום הזה.
שיר ללא שם נולד נוגה, טון של געגועים, אווירה שמימית.
על מעט שירים אפשר להגיד – אולטימטיביים.
"שיר ללא שם" הוא אחד מהם.
שלום מדגיש דווקא את הפן העצוב שביצירה, את הרגע שההשראה נוטשת, שהשיר מתרחק.
השיר הופך לישות בפני עצמה כשהדובר מאניש אותן – "אתה בא והולך", וכשהוא בא, נולד שיר כמו השיר המיוחד שנולד כאן".
המנצח והמלחין הישראלי אורי לשמן: "אחד השירים הכי יפים במוזיקה הישראלית.
אבל מה הופך אותו לכזה: המילים, הלחן, העיבוד, השירה, החיבור בין כל המרכיבים?
אני מוכרח לומר שאין לי תשובה...
אין שם, אין מילה, למה שהופך את השיר הזה לכל כך גדול".
מבקר המוזיקה בן שלו כתב על אלבומה של רביץ "גלוי ונעלם" כי הוא
מתחיל להתגלות כאלבום מופת כשמגיע תורו [של השיר ...] או אם לדייק ממש – ברגע שבו רביץ שרה "איייייייייייי עלטה סביב/ הלוואייייייייייייי שאתה מקשיב".
זה לא רגע יפהפה, זה רגע קדוש.
והליווי של התוף הברזילאי, הגיטרה, כלי ההקשה ובעיקר הליריקון (סקסופון חשמלי), שבו מנגן "ירון יעקובוביץ'" (כך נקרא ירוסלב ברשימת הקרדיטים), הוא פיוט מוזיקלי במיטבו.
"שיר ללא שם" מכניס את "גלוי ונעלם" לטריטוריה פיוטית ומהורהרת ומעניק לאלבום מבט שמרחף מעל הדברים ובתוכם בעת ובעונה אחת.
בזמן המאבק לשחרור החטופים לעזה ב-7 באוקטובר השיר זוהה עם החטוף אלון אהל.
בעקבות כך השיר מוקדש למענו באירועים שונים, כמו במהלך אירועים של "משמרת 101", ושורות כמו ""איי - עלטה סביב, הלוואי שאתה מקשיב" קיבלו משמעות מיוחדת.
ביום השחרור של אלון מהשבי, הוא בחר לשתף את מילות השיר בתוספת המילים "אני בבית".
שיר ידידות הוא קובץ פיוטים מרכזי במסורת יהודי מרוקו, שהפיוטים בו מושרים על ידם במסגרת מנהג שירת הבקשות, בליל שבת לפני תפילת שחרית של שבתות החורף.
שירת הבקשות התפתחה במרוקו בשלבים החל מהמאה ה-16, וככל הנראה הובאה למדינה על ידי שד"רים, לאחר שהתפתחה בצפת סביב הקבלה הלוריאנית.
בראשיתה, הייתה שירת הבקשות במרוקו תופעה מוזיקלית-פיוטית שנפוצה בצורה מצומצמת יחסית, והתרחבה רק לאחר הוצאתם לאור של קובצי שירה מסודרים.
עד הוצאתם לאור של קבצים אלו, שירת הבקשות במרוקו התנהלה לפי נוסחים של קובצי כתבי יד, שהיו מצויים בידי רבנים ופייטנים בלבד.
לרוב, לכל קהילה היה נוסח נפרד משלה, וחלק גדול מהפיוטים שהושרו בקהילות אלו היו קבוצות של פיוטים שמקצתם חוברו בתקופת תור הזהב של יהודי ספרד, והשאר חוברו על ידי משוררים ופייטנים מקומיים.
מתוך קובצי פיוט אלה היה הפייטן מקריא את הפיוטים, כמנצח על השירה, אולם קבצים אלו לא הכילו את כללי הנובות האנדלוסיות, המחולקות ל-11 מקאמים ו-55 משקלים.
שירת הבקשות התנהלה כמתואר לעיל עד סוף המאה ה-18 לערך.
בתקופה זו, חי במרקש הרב שלמה הכהן, שהיה בקיא בפיוטים, בנובות ובמשקליהן.
הוא קיבץ את הפיוטים והשירים שהיו קיימים ברשותו, וברשות חבריו הפייטנים, במטרה להוציאם בקובץ מסודר.
הלחנים של פיוטים אלו, הנקראים "לקדים", על שם היותם עתיקים מאוד, היו ללא מקצב, וכן לא היו מסודרים לפי נובות אנדלוסיות או מקאמים מסוימים, שכן הם היו עתיקים יותר מהלחנים האנדלוסים, המבוססים על משקלי ה"אלא האנדלוסיה".
לאחר שאסף הרב הכהן את הפיוטים, הוא ערך ביניהם התאמה וחילקם ל-11 קבוצות, המותאמות ל-11 סוגי הנעימות האנדלוסיות.
הוא שילב את הפיוטים בתסדירי ה"אלה האנדלוסיה" המקוריים, והחריז את הטקסטים הערביים לעברית.
לבסוף הכניסם לספר שחיבר, תחת השם "כתר כהונה".
הספר נותר אמנם בכתב יד, אך הועתק על ידי פייטנים שחפצו לעשות בו שימוש.
כך החלה שירת הבקשות במקומות מרכזיים להתנהל לפי הספר, ובמקביל, בבתי כנסת פחות מרכזיים המשיכה שירת הבקשות הוותיקה להתקיים לפי נוסחים עצמאיים וללא כללי הנובות.
בשנת 1856 הוציא לאור המשורר הרב אברהם אלמליח ממוגדור את הספר "שובע שמחות".
הספר, שהודפס בליוורנו, הכיל את פיוטי ה"לקדים" שאסף הרב אלמליח, יחד עם פיוטים שכתב בעצמו.
בשנת 1890 הוציא לאור המשורר "שייח" הרב דוד יפלח יחד עם הרב יצחק בן יעיש (יעיס) הלוי ממוגדור את הספר "רני ושמחי".
הספר, שהודפס בווינה, הכיל מקבץ של רוב כתבי היד של שירת הבקשות, והספרים המודפסים שכבר יצאו לאור, והכילו פיוטים שונים.
מטרת הקובץ הייתה לייצר נוסח אחיד ומגובש, שיהיה מקובל על כל קהילות יהודי מרוקו.
בשנת 1921 עלה רעיון לאסוף את שירי ה"לקדים" וה"לג'דיד" מהספר "כתר כהונה", ולהוציאם בשני כרכים נפרדים: כרך שירי ה"לקדים" ייקרא שיר ידידות, והכרך השני, הכולל את המחרוזות העבריות של ה"אלא האנדלוסיה" ייקרא "כתר כהונה".
לשם כך התאגדו המשוררים הבולטים במרוקו באותה התקופה, הרב דוד יפלח, הרב דוד אלקיים, הרב חיים אפריאט ותלמידו, הרב חיים עטר ממרקש.
תחילה אספו את השירים והפיוטים שחלקם היו עדיין בכתב יד, וסידרו אותם לפי כללי הנובות האנדלוסיות, וחילקו אותם ל-19 חלקים, בהתאם לפרשיות השבוע.
כן אספו את הקצידות שלא היו בהישג יד, וצירפו אותן בסוף כל חלק, בהתאם לפרשת השבוע.
קצידות אלו הכילו את סיפורן של פרשיות השבוע, אולם לחלק מהפרשיות לא נכתבו עדיין קצידות.
בהצעת הרב יפלח, הרב אלקיים חיבר את הקצידות החסרות, בחריזה עברית, לפי כללי החריזה הערבית.
מטרתם הייתה ליצור מהדורה מעודכנת וערוכה לקובץ הפיוטים "רני ושמחי", ולאלו שקדמו לו.
עד להוצאת הקובץ לאור, הייתה מסתיימת שירת הבקשות שתי שבתות לפני חג הפורים.
שבת זו הייתה חסרה לפייטנים וליהודי מרוקו, בשל קרבתה לחג הפורים, ולשם כך חרז הרב דוד אלקיים תסדיר עברי מלא עבור פרשת זכור, הכוללת גם קצידה המתארת תיאור את ניסי החג.
לאחר עבודת העריכה הודפס הקובץ במרקש בשנת 1921. בהקדמה לקובץ, הסבירו העורכים כי בחרו להוציא לאור את הקובץ לאחר שראו כי נפלו טעויות רבות בקובץ "רני ושמחי".
ספר "כתר כהונה" שערכו גם כן, לבסוף לא יצא לאור בחיי העורכים, ובסוף המאה ה-20 הודפס הספר תחת השם "מאיר השחר השלם" על ידי הפייטן הרב מאיר אלעזר עטיה, שקיבץ את כל שירי הרב שלמה הכהן, וחריזות של משוררים נוספים, שחוברו על פי המוזיקה האנדלוסית.
הקובץ כולל כ-550 פיוטים, ולכל אחת מהשבתות שבתקופת שירת הבקשות, מפרשת בראשית ועד פרשת זכור, הותאמו ונערכו מספר פיוטים מותאמים, בין 16 ל-23 עבור כל שבת.
המודוסים, הלקוחים ברובם מהמוזיקה האנדלוסית הקלאסית של מרוקו, מותאמים לכל שבת ושיר בנפרד, ומסודרים לפי רצף מוזיקלי מתוכנן.
מלבד לחנים אלו, ישנם בקובץ גם מעט לחנים עם השפעות מזרחיות, שככל הנראה הגיעו מארץ ישראל על ידי שד"רים, וגם לחנים יהודים ייחודיים, שאין להם מקבילים בתרבות המוסלמית.
עורכי הקובץ קיבצו את הפיוטים ממספר תקופות, החל ממשוררי ספרד בתקופת תור הזהב, כדוגמת רבי שלמה אבן גבירול, רבי יהודה הלוי ורבי אברהם אבן עזרא, המשך במשוררים כדוגמת רבי ישראל נג'ארה, וכלה בפיוטים של משוררים צפון אפריקאים נוספים בני דורם, כדוגמת רבי דוד אלקיים, שהיה אחד מעורכי הקובץ.
רוב החריזות בקובץ הן פרי ידיו של הרב שלמה הכהן, והשאר של משוררים נוספים, כדוגמת הרב אברהם קוריאט ממוגדור.
הפיוט "דודי ירד לגנו", של ר' חיים הכהן
הפיוט "ידיד נפש" של ר' אלעזר אזכרי
בקשה לשבת - פיוט שתוכנו מענייני השבת
אסתכבאר - קטע בסגנון חופשי (כמו מקאם) המצהיר על הנובה השלטת בסדרה
זמן קצר לאחר הוצאתו לאור, הפך הקובץ לאנתולוגיה הקלאסית של הפיוטים בקרב יהודי מרוקו, וכיום שירת הבקשות של יהודי מרוקו מתנהלת ברובה לפי הקובץ.
לאחר צאת המהדורה הראשונה בשנת 1921, יצאו בהמשך מהדורות נוספות בירושלים, בשנים 1961, 1968 ו-1979 על ידי הפייטן הרב משה אלפסי.
עם עליית יהודי מרוקו לישראל, מנהג שירת הבקשות שלהם ידע עליות ומורדות.
רבי דוד בוזגלו, שעלה ארצה בשנת 1965, נדד בין יוצאי מרוקו באזורי הפריפריה, וחידש את תרבות הפיוט ושירת הבקשות מתוך הקובץ בישראל.
בשנת 1979 חיבר הרב רפאל חיים שושנה מהדורה מיוחדת ומחודשת של הקובץ בשם "אעירה שחר", הכוללת שלושה חלקים המכילים תיקונים, ניקוד לפיוטים וביאור בשם "כנפי שחר" המפרט אודות מבנה הפיוטים, צורת החריזה שלהם ומוטיבים נוספים.
בסוף הכרך השלישי כתב הרב שושנה את תולדות חייהם של המשוררים שחיברו את השירים הכלולים בקובץ.
בהמשך הוציא לאור הפייטן הרב שלמה סוויסה גרסה מחודשת לקובץ, יחד עם תיקוני גרסאות והגהות, תחת השם "שיר ידידות החדש".
הרב מאיר אלעזר עטיה הקליט לראשונה את פיוטי הקובץ, ואף הוציא מהדורה משלו לספר שיר ידידות, המותאם לקובץ ההקלטות עבור תלמידים.
בנוסף הוציא חלק אחד של הפרשות עם תווים, אך פרויקט זה לא זכה לפופולריות רבה והופסק באמצע.
גם הפייטן ניסים שושן הקליט את רוב הפרשות, חלקן באולפן עם פייטנים צעירים בהם תלמידו ליאור אלמליח, דוד ויצמן ועוד.
הקלטות ביתיות נוספות ישנן, וביניהן הקלטות מתוך שיעורי לימוד שירת הבקשות על ידי מעבירי המסורת השונים.
כיום זוכים פיוטים מהקובץ לביצועים אמנותיים של תזמורות אנדלוסיות שונות.
הזמר ג'ו עמר הוציא אלבום שירים מתוך הקובץ יחד עם מקהלה, ובשנת 2006 הוציא ארגון "ברית יוצאי מרוקו" אלבום שירים מתוך הקובץ, בביצוע הפייטנים ליאור אלמליח, דוד ויצמן ודוד אוטמזגין.
בשנת 2015 הקים המוזיקאי יגל הרוש את אנסמבל "שיר ידידות", העוסק בפיוטי הקובץ ושירת הבקשות של יהדות מרוקו.
בשנת 2016 הוציא האנסמבל את האלבום "אעירה שחר", בו משתתפים בין היתר דוד דאור וישי ריבו.
ב-2020 מלחין חנניה סורלו לוי והפייטן יעקב קובי אלקובי הקליט אלבום מתוך קובץ "שיר ידידות" בלחנים מקוריים.
ב-2021 עתיד לצאת אלבום "בית אבי" עם לחנים מקוריים ולראות אור במלואו.
שיר זיו (נולדה ב-27 בנובמבר 1978) היא עיתונאית ישראלית; מחברת הספר "מכתבים לאיה".
זיו נולדה וגדלה ברמת השרון.
זיו החלה את דרכה בתקשורת בידיעות אחרונות במוסף "24 שעות".
שימשה ככתבת פלילים לצד בוקי נאה בשנים 2000–2001. עבדה כתחקירנית בערוץ הספורט ובחדשות 10 עם הקמתה בתוכניות הבוקר ובתוכנית "זה הזמן" עם עמנואל רוזן.
שימשה כעורכת בחדשות 10 במהדורה המרכזית אותה הגישו מיקי חיימוביץ' ויעקב אילון.
לאחר מכן שבה לערוץ הספורט למחלקה הדוקומנטרית, אותה ניהל דני ענבר, שם שימשה כמפיקה ראשית (מפיקת התוכנית "אחד על אחד", והסרט "פליימייקר" על אייל ברקוביץ').
בנוסף ערכה תוכניות רדיו ברדיו תל אביב ("תוכנית הברנז'ה", "הזמנה זוגית" עם ששי קשת ויונה אליאן).
החלה את דרכה ב-"ישראל היום" עם ייסוד העיתון.
שימשה כמבקרת הטלוויזיה של העיתון עד מרץ 2017. במקביל שימשה ככתבת מגזין ובעלת מדורים אישיים ("מכתבים לאיה").
במקביל, שימשה כמבקרת הטלוויזיה של גל"צ והעבירה סדנאות כתיבה ("חשיפה", "גיבור תרבות").
משמשת ככתבת מגזין בכירה ובעלת המדור "מתי בפעם האחרונה" במוסף "שישבת" של העיתון "ישראל היום" בו היא מראיינת שחקנים, סופרים, מוזיקאים, יוצרים וספורטאים.
מרצה לתקשורת ומנחת כתיבה, בעלת פינת קולנוע ב-"רשת 13".
נשואה לגיא צדיק, עיתונאי וסופר, ואם לשתי בנות.
שיר יְדִידוֹת – ר' דוד בוזגלו הוא סרט תיעודי על חייו של המשורר והפייטן ר' דוד בוזגלו, בבימויו של רפאל בלולו.
זהו הסרט השביעי במסגרת פרויקט "הָעִבְרִים" בהפקתו של יאיר קדר.
הסרט הופק בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן אבי חי ושירות הסרטים הישראלי, מפעל הפיס; משרד התרבות והספורט, המועצה הישראלית לקולנוע.
בלולו מציג את ישראל בסרט כארץ שכוחת אל, ומציבה אל מול מרוקו המפוארת, תוך שימוש בתצלומים של קזבלנקה מהמחצית הראשונה של המאה העשרים.
בכך הוא מתאר את יחס המימסד האשכנזי ששיכן את עולי מרוקו בעיירות פיתוח והציב בפניהם קשיי קליטה ובניגוד לאתוס הציוני שהציג את ישראל כארץ מערבית מתקדמת ואת ארצות המזרח כפרימיטיביות.
עיקר הסרט עוסק בעשר השנים בהן חיי בוזגלו בישראל.
הסרט נפתח עם עלייתו ב-1965, ממשיך במלחמת ששת הימים שיצרה תקווה גדולה אצל בוזגלו ולאחריה כתב שירי גאולה שמחים וממשיך במלחמת יום הכיפורים שפגעה בו קשות ואחריה לא יצא יותר מהבית, עד למותו ב-1973.
הסרט מציג את בוזגלו כפייטן חדשן, ששלט במקורות, אבל הושפע מהשירה הערבית המודרנית ומהג'אז.
פרס הפקה מטעם מפעל הפיס
פרס "קולנוע פורץ גבולות" מטעם פסטיבל קולנוע דרום – שדרות
השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב 2015
בימוי, תחקיר ותסריטאי – רפאל בלולו
מפיק ראשי ויוצר הסדרה – יאיר קדר
הפקה – מיכל וייץ, גילי נדב
צלמים - אביגיל שפרבר, עידן גליקזליג, ולדימיר בלינסקי
עיצוב ואנימציה - ירון שין (jewboy)
עיצוב פסקול ומיקס – אביב אלדמע
עריכת אונליין – יואב רז
שיר זר: משירי לאונרד כהן בעברית הוא אלבום פרי יוזמה משותפת של גיא חג'ג' ממגזין המוזיקה "השרת העיוור" ודויד פרץ, מוזיקאי, שיצא כמחווה ליום הולדתו ה-70 של לאונרד כהן בשנת 2004.
האלבום, בהפקתו של פרץ, כולל אוסף שירים של 18 אמנים אלטרנטיביים ישראלים שהקליטו גרסאות משלהם לשירי כהן בתרגום לעברית.
באלבום השתתפו, בין היתר, גבריאל בלחסן, שרון מולדאבי, רותם אור ואמנים רבים נוספים.
האלבום היה זמין להורדה מהאתר בחינם, אך בעקבות בקשה של מחזיקי זכויות ההוצאה לאור על התרגומים בישראל הפצתו נאסרה.
אלי סורני – עזה תל אביב
רזי בן-עזר – ז'אן ד'ארק
איתי בלטר – שיר זר
שרון מולדאבי – מגדל השיר
אוהד גולדברט – הלילה יהיה בסדר
מורפלקסיס – היי, ככה לא נפרדים
רותם אור – אחד מאתנו איננו טועה
שני קדר – מי באש
כפיר שתיוי – רקדי אותי עד סוף האהבה
גלית פלורנץ – מריאן, להתראות
בילי לוי – נדמה היה זה מזמן, ננסי
דויד פרץ – סוף זמר במיתה
גבריאל בלחסן – אם יהיה זה רצונך
הרומן יצא לאור בשנת 2001 וזכה בפרס וִיטְבְּרֶד לרומן ראשון לשנת 2002.
גראן האוול כמרטין בגילאי 17–23
ג'ונה האוור-קינג בתפקיד דוידל בגיל 17–21
אדי איזרד בתפקיד מגיש הרדיו
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו בשנת 2019.
שיר לפידים הוא שיר אהבה סנטימנטלי, בדרך כלל כזה שבו הזמר מקונן על אהבה נכזבת או אבודה, בין אם צד אחד מתעלם מהקיום של הצד השני, הצד האחר המשיך הלאה בחייו, או כאשר רומן רומנטי השפיע על היחסים ביניהם.
מקור המונח באנגלית הוא הניב "To carry a torch".
טומי לימן השתמש במונח זה בשבחו של השיר "My Melancholy Baby" .
המונח מצוטט גם במפורש בשיר "Jim" , שמוכר בגרסאותיו השונות ששרו הזמרות בילי הולידיי, שרה ווהן ואלה פיצג'רלד:
שירת לפידים היא יותר נישה מאשר ז'אנר ויכולה לסטות מסגנון השירה המסורתי שמושפע מג'אז.
המסורת האמריקאית של שירת הלפידים נשענת בדרך כלל על המבנה המלודי של הבלוז.
דוגמה לאלבום שכולל שירי לפידים הוא האלבום של בילי הולידיי מ-1955, "Music for Torching" .
"שיר כאב" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע מאיר אריאל, והופיע כסינגל ולאחר מכן באלבומו שירי חג ומועד ונופל.
השיר מהווה אנלוגיה בין משולש אהבה לסכסוך הערבי-ישראלי.
השיר מתאר משולש אהבה, בו שני גברים, המייצגים את היהודים ואת הערבים, מתחרים על ליבה של אישה, המייצגת את ארץ ישראל, ומושר מנקודת מבטו של הגבר היהודי.
בבית הראשון מתאר הדובר כיצד מתפתח קשר בין האישה לבין "צעיר ערבי משכיל", ובבית השני מפרט על חוסר האונים שלו בשל אי יכולתו "להקיף אישה 365 מעלות" (משחק מילים המקשר בין מספר היממות בשנה לבין סך הזוויות במעגל), ובכך למנוע ממנה את החופש לפתח קשר עם הצעיר הערבי.
בבית השלישי מתאר הדובר את אופיו של הצעיר הערבי - משכיל "עד קצות הציפורניים", עז מצח, מורה במקצועו וחובב תיאטרון.
בבית הרביעי מתוארת דמותה של האישה - תמימה, חובבת תיאטרון אך לא יתר על המידה.
בבתים החמישי והשישי מתאר הדובר כיצד התחיל הרומן.
האישה הלכה לחוג תיאטרון שעורר אותה, רמיזה להתאהבותה בצעיר הערבי.
בתרגיל אימפרוביזציה התבהר לדובר טיב הקשר בין השניים.
בבתים השביעי, השמיני והתשיעי מתואר המפגש בין השלושה במרפסת ביתו של הצעיר הערבי.
לאחר שתיית קפה וקוניאק, הצעיר הערבי מדבר על גישור באמצעות תיאטרון, מה שמקרב את האישה אליו.
הגבר היהודי נבוך מדברי הצעיר הערבי ומנסה להימנע מעימות.
בשלב מסוים הוא מבקש לשוב לביתו, אולם הצעיר הערבי מצהיר כי הוא שתוי מכדי לנהוג, ושואל אותו לאן ילך.
כאשר היהודי משיב "ירושלים", מגיב הצעיר הערבי ברצינות, ואומר כי .
היהודי עונה לו ביידיש, וטוען כי האישה שופטת בין השניים, וההתנצחות ביניהם ממשיכה בדממה.
תוכנו של הפזמון חוזר הוא ארס פואטי, ומתאר כיצד הדובר שר על מנת להפיג את הכאב.
השיר נחשב לאחד משיריו הטובים של מאיר אריאל, והוא בין השירים המזוהים איתו.
היו שטענו כי אריאל ביקש לומר שהתרחקות הציונות ממקורותיה התנכיים והתבססותה על אתוסים מודרניים בלבד, כגון אסירי ציון בברית המועצות (שרבים מהם נכלאו במחנות בסיביר), או סרטים הוליוודיים פרו ציוניים (כגון אקסודוס, יהודית והטל צל ענק), לא נותנת מענה לטענה הערבית על ארץ ישראל, שהיא טענה דתית במהותה.
בהתעלמותו משורש הסכסוך, הגבר היהודי בשיר נדחק בחזרה אל היידיש, שהיא סמל הגלות ("אמרתי לו ביידיש, היא שופטת בינינו").
מסר זה בא לידי ביטוי ברור גם בדיאלוג הישיר בין היהודי לערבי, בו שואל הערבי "לאן תגיעו אמר, מביט בי בעיניים", והיהודי, בפעם היחידה בשיר, עומד על שלו ומשיב: "החזרתי לו מבט, אמרתי - 'ירושלים!' ".
כלומר, היסוד הדתי של הציונות, אותו מסמלת ירושלים, הוא שנותן לגבר היהודי את הביטחון להישיר מבט אל הגבר הערבי ולהשיב לו בשפתו.
עקב כך, נוצר שיח: "זה לקח לו קצת זמן להביא חיוך, הוא לא הזיז עין, אחר כך הוא דיבר אלי ישר אל תוך היין".
במילות השיר נעשה שימוש כדי לתאר את המורכבות של הסכסוך על ידי העיתונות, לדוגמה בהקשר של כדורגלנים ממוצא ערבי.
השיר מוזכר בשירו של אהוד בנאי, "בלוז כנעני", כאחד מסמליו של אריאל.
"שיר לשירה" הוא פזמון שכתב יהונתן גפן, והלחינה קורין אלאל.
השיר נכתב על ידי יהונתן גפן עבור בתו שירה, והוא נכלל בספר "הכבש השישה עשר".
קורין אלאל הקליטה את הגרסה המקורית של השיר ב-1981, בעיבודו של עדי ישעיה.
השיר בגרסה המקורית היה מועמד למצעד השבועי של גלי צה"ל באפריל באותה שנה, ולא הצליח להיכנס אליו.
הגרסה המוכרת ביותר של השיר היא זו של אלאל, שהקליטה את השיר מחדש ב-1989 לאלבומה השלישי, אנטארקטיקה.
את השיר בגרסה זו עיבדה יהודית רביץ.
ב־1998 ביצע אסף אמדורסקי את השיר באלבום ההופעה, חברים שרים קורין, שהוקדש לשירי קורין אלאל (מאוחר יותר, ב-2024 חזר ושר את השיר בעיבוד וביצוע דומים בהופעה שהתקיימה בהיכל התרבות).
בשנת 2005 הקליטה מירי מסיקה את גרסתה לשיר עבור מצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
השיר צורף למהדורה מחודשת של אלבום הבכורה שלה, מירי מסיקה, שיצא באותה שנה.
אורי זך ושמוליק נויפלד עיבדו את הגרסה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשס"ו (2006) דורג השיר בגרסה זו במקום ה־30. באוגוסט 2015 הקליטה אלאל גרסה מיוחדת של השיר לזכרה של שירה בנקי שנרצחה במהלך מצעד הגאווה באותה שנה.
קורין אלאל, זן נדיר: שירים מכל התקופות מילים ותווים, עמ' 84, הוצאת מודן, 2002.
בשנת 2013 ביצעה הזמרת גאיה ממן את השיר במסגרת פרק האודישנים של התכנית "בית ספר למוסיקה"
בשנת 2020 חבורת "זהו זה!" ביצעו מחדש את השיר במסגרת החידוש של התכנית בזמן מגפת הקורונה.
בשנת 2024 עשו השחקניות ירדן אריש, דנה בן סימון, עדי רכבי, ליאן בן ישי ומור עזריה גרסת כיסוי במסגרת הפרק השני של הסדרה מה הבעיה?
שיר חם ויפת הוא שיר שביצעו חברים בתוכנית המערכונים הקומדי סטור.
השיר נכלל בשנת 1995 בתוכנית ההומור הקומדי סטור ששודרה בערוץ 2 בשנות ה-90. מילותיו נכתבו על ידי ססובר ודואניאס והוא הולחן על ידם בשיתוף עם טל ירדני.
בשיר נכללות שתי דמויות, שהיו חלק מן הדמויות הקבועות בקומדי סטור: יפת המגולם על ידי גיל ססובר ואביו חם המגולם על ידי רובי דואניאס.
את השיר ביצעו ססובר, דואניאס ושרון יפת, שלא הייתה חלק מצוות התוכנית.
יפת הוא ילד דתי עם שערות באף הנוהג לשיר שירים בקול צפצפני.
כאשר הוא שומע מילים מסוימות בשיחה, הוא פוצח בשיר המכיל את אותה מילה.
השיר נכלל באלבום שכלל שירים ומערכונים שבוצעו בתוכנית.
הוא יצא כסינגל לרדיו ודורג במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' במקום ה-19. שיר נוסף שביצעו חברי הקומדי סטור עם להקת אתניX, "שיר הטרטע", דורג במקום ה-10 במצעד זה.
בין השירים אותם מזכיר יפת בשיר "שלום לבוא שבת" ו"הליכה לקיסריה".
כמו כן ישנו אזכור בשיר לפרסומת לחטיף "מוגזם" של חברת ורד הגליל ששודרה באותה עת, ומספר משפטים המבוססים באופן פרודי על מילות השיר "אני לא רוקד כשעצוב" של החברים של נטאשה.
הווידאו קליפ לשיר צולם בסימטאות העיר יפו.
בתחילתו נשמעת נגינת כליזמר ונראה נגן כליזמר המגולם על ידי אסף אשתר.
בספיישל יום העצמאות של 'הקומדי סטור' שיצא בשנת 1996 יצאה גרסה שנייה לשיר בשם "חם ויפת 2", בגרסה הזאת השתתפה זהבה בן בתור זמרת ליווי.