tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יצירותיה של סטפנובה תורגמו לשפות רבות, בהן איטלקית, אנגלית, בולגרית, גרמנית, ספרדית, עברית, פינית וצרפתית.
סטפנובה הוציאה כ-15 אסופות שירה ברוסית.
שיריה ראו אור בתרגום לאנגלית בחמישה כרכים.
תרגומים לשירתה הופיעו גם בכתבי עת ספרותיים רבים בעולם.
בין השאר הם תורגמו לעברית על ידי גלי-דנה זינגר.
בנוסף לשירה, בשנת 2017 פרסמה ספר פרוזה בשם "לזכרו של הזיכרון".
כמו כן פרסמה ספרי שירה עם תרגומים לרוסית לשירי אי.
סטפנובה פרסמה גם שתי אסופות של מסות מפרי עטה על ענייני השעה.
בשנת 2021 ראה אור בעברית ספרה בשם "שלשום היום" (הוצאת הקיבוץ המאוחד), אסופת מסות שנבחרו ותורגמו על ידי דינה מרקון.
סטפנובה זכתה במספר פרסי שירה, בהם פרס על שם בוריס פסטרנק (2005), פרס על שם אנדריי ביילי (2005), מלגה מקרן על שם יוסף ברודסקי (2010) ופרס יריד לייפציג (2023).
סטפנובה זכתה במספר פרסי ספרות על ספרה "לזכרו של הזיכרון", בהם פרס יסנאיה פוליאנה (2018), ופרס בולשאיה קניגה (2018).
הספר היה גם מועמד לפרס בוקר.
מריה פייצ'ינוביץ' בוריץ' היא פוליטיקאית קרואטית ממפלגת האיחוד הקרואטי הדמוקרטי, שכיהנה כשרת החוץ ואירופה וסגנית ראשונה לראש ממשלת קרואטיה בין השנים 2017 ל-2019. היא הייתה האישה השלישית שכיהנה בתפקיד שרת החוץ, אחרי קולינדה גרבאר-קיטארוביץ' ווסנה פוסיץ'.
מריה פייצ'ינוביץ' בוריץ' כיהנה לפני כן, כחברת הפרלמנט במהלך האספה השישית בין השנים 2008–2011, וייצגה את מחוז הבחירות ה-6.
ב-26 ביוני 2019, היא נבחרה לתפקיד המזכירה הכללית ה-14 של מועצת אירופה, לאחר שניצחה את שר החוץ של בלגיה דידייה ריינרס ב-159 קולות מול 105. כהונת פייצ'ינוביץ' בוריץ' החלה ב-18 בספטמבר 2019 והסתיימה ב-18 בספטמבר 2024, היא החליפה את נשיא שווייץ ושר הפנים לשעבר, אלן ברסה.
פייצ'ינוביץ' בוריץ' סיימה לימודי כלכלה באוניברסיטת זאגרב בשנת 1985. לאחר שסיימה את לימודיה, בין השנים 1988–1991 עבדה פייצ'ינוביץ' בוריץ' כמומחית לסחר בחברת ההנדסה Končar Inženjering בזאגרב.
בשנת 1991, היא מונתה למזכירה הכללית של בית אירופה בזאגרב על ידי Ljubomir Čučić.
ב-1994, היא השלימה תואר מוסמך במדעי אירופה מטעם קולג' אירופה.
לאחר השלמת התואר, חזרה לעבוד בחברת Končar Inženjering.
ב-1997 היא מונתה למנהלת התקשורת הארגונית של חברת הפארמה Pliva שבסיסה בזאגרב.
בשנת 2000, מונתה פייצ'ינוביץ' בוריץ' לעוזרת השר במשרד האינטגרציה האירופית של קרואטיה.
בשנת 2001 היא נכללה בצוות המשא ומתן להסכם הייצוב וההתאגדות האירופי-קרואטי.
משנת 2003 ואילך עבדה כמרצה לאינטגרציה אירופית בסמינרים של האקדמיה הדיפלומטית הקרואטית.
בשנת 2004 מונתה פייצ'ינוביץ' בוריץ' למזכירת המדינה במשרד להשתלבות באירופה ובשנה שלאחר מכן למזכירת המדינה לשילוב באירופה במשרד החוץ, שניהם בהנהגת השר מיומר זוז'ול בממשלת קרואטיה תחת ראש הממשלה איבו סאנאדר.
היא שימשה כרכזת לאומית למדיניות מבנית, לתוכניות טרום-הצטרפות לאירופה (ISPA) (2004-2006), רכזת לאומית לתוכניות סיוע ושיתוף פעולה עם האיחוד האירופי וכן חברה בקבוצת העבודה בנושא השוק האירופי האחיד ובמשא ומתן להצטרפות לאיחוד האירופי של קרואטיה (2005–2006).
משנת 2006 הייתה פייצ'ינוביץ' בוריץ' חברה בצוות המשא ומתן להצטרפות לאיחוד האירופי של קרואטיה וכן יו"ר משלחת קרואטיה בוועדת הייצוב וההתאגדות של האיחוד האירופי-קרואטי.
בשנת 2008, פייצ'ינוביץ' בוריץ' נבחרה לפרלמנט של קרואטיה מטעם מפלגת המרכז-ימין הקרואטית, בשם האיחוד הדמוקרטי (HDZ).
היא ייצגה את מחוז הבחירות השישי.
היא הייתה חברת הפרלמנט עד לבחירות 2011 .
בפרלמנט כיהנה בוועדה לשילוב באירופה ובוועדת החוץ.
בנוסף למשימות בוועדה, היא הייתה חברה במשלחת הקרואטית לאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה ועמדה בראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית קרואטיה - ארצות הברית.
מ-2012 עד 2013, פייצ'ינוביץ' בוריץ' הרצתה על אמנת ליסבון בסמינרים, בבית הספר הממלכתי למנהל ציבורי בקרואטיה.
משנת 2013 היא עבדה במשך מספר שנים כיועצת פרטית באיחוד האירופי, בתוכנית הפיתוח של האו"ם (UNDP) ובפרויקטים שונים.
היא גם סיפקה ייעוץ בנושא אינטגרציה אירופית לממשלת סרביה.
ב-17 בנובמבר 2016, פייצ'ינוביץ' בוריץ' חזרה לשרת כמזכירת המדינה במשרד החוץ ואירופה, בהנהגתו של השר דאבור איבו שטייר תחת ראש הממשלה אנדריי פלנקוביץ'.
ביוני 2017, מונתה פייצ'ינוביץ' בוריץ' על ידי ראש ממשלת קרואטיה, אנדריי פלנקוביץ' לתפקיד שרת החוץ החדשה של קרואטיה, במקום דאבור איבו שטייר שהתפטר.
בתפקיד זה כיהנה גם כיושבת ראש ועדת השרים של מועצת אירופה, למשך חצי שנה ב-2018. מ-2017 עד 2019, היא גם עמדה בראש מפגשי שרי המסחר של מפלגת העם האירופית (EPP) לצד יורקי קאטאינן, סגן נשיא הנציבות האירופית.
בשנת 2019, פייצ'ינוביץ' בוריץ' הכריזה על מועמדותה לרשת את Thorbjørn Jagland הנורווגי כמזכירה הכללית של מועצת אירופה.
המזכירה הכללית של מועצת אירופה
ב-26 ביוני 2019, האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה הצביעה על בחירת המזכיר הכללי ה-14 של הארגון, כשהמועמדים היו שרת החוץ פייצ'ינוביץ' בוריץ' ומקבילה הבלגי דידייה ריינרס.
פייצ'ינוביץ' בוריץ' הביסה את ריינדרס ב-159 קולות מול 105. היא הושבעה רשמית ב-18 בספטמבר 2019.
בוריץ' נפגשה עם נשיאת מולדובה מאיה סנדו במהלך החתימה על תוכנית הפעולה של מועצת אירופה לרפובליקה של מולדובה 2021–2024 ב-19 באפריל 2021 בשטרסבורג, צרפת.
היא דנה עם סנדו בסוגיות בנושאי זכויות אדם, פוליטיקה ומגפת הקורונה במולדובה.
משנת 2016, פייצ'ינוביץ' בוריץ' חברה במרכז לחקר המדיניות האירופית (CEPS).
מריה ספש, במקור מגדולנה שרבאק, בהונגרית: Szepes Mária; בודפשט, טרזווארוש, 14 בדצמבר 1908 – בודפשט, 3 בספטמבר 2007) הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה.
השם הבדוי הספרותי שלה היה מריה אורשי וכשחקנית הופיעה בתור מגדה פפיר.
יצירותיה הידועות ביותר הן "האריה האדום" (A Vörös Oroszlán) והסדרה "הנערה המנוקדת" (Pöttyös Panni).
מגדולנה שרבאק נולדה במשפחה יהודית בבודפשט.
אביה היה אוזיאס שרבאק (1877–1911), ששם הבמה שלו היה שאנדור פפיר, שחקן, אמה הייתה מריה קְרוֹנֵמֶר (1883–1953), שם הבמה שלה היה מרגיט קורנאי והייתה זמרת ושחקנית.
אחיה הבכור, ויקטור שרבאק (פפיר) (1907–1976), היה בלשן, סופר, פילוסוף, מוזיקאי ואסטרולוג.
כיוצר סרטים, הוא הופיע גם תחת השמות ויקטור פפיר וגלנטאי, והשם הספרותי שלו היה ויקטור כארון.
הוא הותיר אחריו יצירת חיים משמעותית, שמרגע יצירתה סיפקה השראה מכרעת לאחותו הצעירה.
אביה הקים את התיאטרון העם אויפשט ב-1911, זמן קצר לפני מותו ומריה הקטנה הופיעה כשחקנית ילדה מגיל 3. באותה תקופה, המשפחה עדיין התגוררה באויפשט, תחילה ברחוב טוואס ולאחר מכן ברחוב דיאק.
ב-1913 הם עברו לפשט, לדרך ראקוצי 51. היא כתבה ספר על תקופה זו תחת הכותרת "חצר ראקוצי הנפתחת לאינסוף" (Végtelenbe nyíló Rákóczi Udvar).
ב-25 בספטמבר 1915 נישאה אמה בשנית בבודפשט עם במאי הסרטים בלה גלנטאי באלוג, שהתחיל כשחקן ולאחר מכן ביים 67 סרטים בין 1916 לבין 1943.
מאריה למדה בבית הספר היסודי ברחוב Rökk Szilárd.
היא קיבלה את תפקיד הילדים הראשון שלה באופרטה אהבה צוענית כבר בגיל שנתיים.
בילדותה שיחקה בכמה סרטים אילמים תחת השם מגדה פפיר, כולל "הילד הקפוא", בבימויו של אביה החורג.
היא כתבה שירים וסיפורים קצרים כבר בגיל 9.
היא פגשה את בלה ספש (1903–1986), אמן חזותי, מדליסט כסף אולימפי, אלוף פעמים רבות באתלטיקה ובסקי, איתו התחתנה ב-1930. היא קיבלה עליה את שמו של בעלה.
בשנת 1939, בטיהאן, בהשפעת מסדר צלב הוורד, החלה לכתוב את מה שהיה אז עדיין סיפור קצר, שלימים הפך לרומן הידוע ביותר שלה ולאחד מספרי ההרפתקה ההונגרים הידועים ביותר: האריה האדום.
היא עבדה על העבודה הזו במשך חמש שנים.
בשם מריה אורשי, היא גם כתבה תסריטים לסרטים שיצרה החברה של אביה החורג שנוסדה ב-1941, כולל הגרסה החדשה שצולמה של "הילד הקפוא", שנחשב לסרט ההונגרי הראשון שמתאר באמת את גורלם של ילדים.
כעסק משפחתי, Balogh Film Kft הוקם על ידי אביה, שעבד כבמאי שנים רבות, ואמה, השחקנית, שהפיקה בין היתר שני סרטי Karády.
הסרט הראשון זכה להצלחה גדולה.
השני, Ópiumkeringő, הצליח אף הוא, את התסריט ותמלילי השירים של קטלין קראדי כתבה מריה ספש.
היא שרדה את המלחמה עם אחיה הגדול ויקטור בבית הנופש שלהם ב-Leányfalu.
הם הצליחו להגיע לשם רק כשאחיה, שהצליח לשלוט בתפקוד הלב שלו בזכות תרגילי היוגה שלו, "חלה", ואז הם נמלטו באמבולנס לבידודם באזור הכפרי בנסיבות הרפתקניות.
בינתיים, בלה ספש, שהיה מוגן בשל מוצאו הנוצרי, ניסה לעזור לנרדפים.
בשנת 1946, האריה האדום פורסם ב"הוצאת הונגריה", תחת שם הספרותי מריה אורשי, ב-2,000 עותקים.
זמן קצר לאחר פרסומו, כאשר הולאמו גם המו"לים (1948), הוכרז הספר כיצירה חתרנית ומסוכנת, נאסף וכל העותקים נגרסו.
זה היה ספר אסור במשך ארבעים שנה.
את המחברת שלו, מריה אורשי הלא קיימת, השלטונות "לא מצאו".
בלה המוואש, חבר טוב מאוד של מריה ספש, שכבר עבדה באותה תקופה בספרייה הלאומית על שם סצ'ני, הצליחה לשמור ארבעה עותקים.
"כשהם חשבו שהם הרגו את הספר שלי, הוא התחיל לחיות.", אמרה מריה ספש וזה קרה כך.
המהדורה הגרמנית הראשונה של היצירה יצאה לאור כבר ב-1947. בשנת 1984 פרסם שאנדור פישקי, שחי באמריקה, את המהדורה המקורית בניו יורק.
מאוחר יותר באותה שנה, הוא פורסם שוב כפנטזיה, ב-58 אלף עותקים, ב"סדרת הספרים המופלאים של קוסמוס", מקוצר מעט והושלם עם המשך.
(בשנת 1989 הוא פורסם שוב בהונגריה באופן חופשי) הוא הפך לספר החודש ברפובליקה הפדרלית של גרמניה, ובשנת 1985 הוא גם זכה בפרס בתחרות של קרן לאסוויץ.
ניתן לקרוא את תרגומיו במספר מדינות.
ב-1963 קיבל את פרס המכון לתרבות עממית על עבודתו.
בית הספר היסודי "מריה ספש", שנסגר ב-1994, נשא את שם הסופרת.
מאריה ספש קיבלה את צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית בשנת 1994 ואת הצלב התיכון בשנת 1998 כהוקרה על פועלה.
השנה המצוינת היא תאריך הפרסום הראשון
עיטור הצלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1994)
עיטור הצלב אמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1998)
מועמדות לפרס Soul Butterfly מפעל חיים (2012 - אז 2013)
קרן מריה ספש, שהוקמה בשנת 1996, ופרס מריה ספש שהוקמה על ידי הקרן בשנת 2014 נושאות את שמה.
הרוחניות ותורותיה מיוצגות על ידי תוכנית "בית הספר לילדים ספש מאריה", הפועלת במסגרת המרכז לפיתוח אישיות של.
מריה סניוק היא מחליקה אמנותית ישראלית-רוסייה.
אלופת ישראל שלוש פעמים ברציפות (2023–2025).
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בוואוקאטי שבפינלנד במרץ סיימה במקום חמישי במקצה היחידות בתוצאה של 140.84 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח לנוער שנערכה בטאלין שבאסטוניה באפריל סיימה במקום 19 במקצה היחידות בתוצאה של 144.50 נקודות.
באליפות ישראל 2023 בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בדצמבר זכתה במדליית זהב במקצה היחידות בתוצאה של 169.87 נקודות.
באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בקובנה שבליטא בינואר סיימה במקום 19 במקצה היחידות בתוצאה של 152.95 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה במונטריאול שבקנדה במרץ סיימה במקום 32 במקצה היחידות בתוצאה של 46.57 נקודות.
באליפות ישראל 2024 בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה באפריל זכתה במדליית זהב במקצה היחידות בתוצאה של 166.25 נקודות.
באליפות ישראל 2025 בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בדצמבר זכתה במדליית זהב במקצה היחידות בתוצאה של 151.54 נקודות.
באליפות העולם 2025 בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בבוסטון בארצות הברית במרץ סיימה במקום ה-16 במקצה היחידות והבטיחה מקום באולימפיאדת החורף 2026.
מריה פלאר סנצ'ס (בספרדית: María Peláez Sánchez; נולדה ב־31 במרץ 1990), ידועה בשם הבמה שלה מריה פלאה, היא זמרת ומלחינה ספרדייה.
במרוצת השנים הוציאה שני אלבומי אולפן Hipocondría ו-La folcrónica.
בשנת 2021 השתתפה בעונה התשיעית של תוכנית החיקויים Tu cara me suena, ששודרה בערוץ אנטנה 3, וסיימה במקום השלישי.
סגנונה המוזיקלי של פלאה מאופיין בשילוב של מקצבי פלמנקו עם פופ עכשווי, וכתיבתה שופעת בלשון הומוריסטית ולעיתים סאטירית, תוך התייחסות ביקורתית לסוגיות חברתיות.
פלאה נולדה במאלגה שבספרד, ב-31 במרץ 1990. בגיל 13, קיבלה במתנה את הגיטרה הראשונה שלה, ושלוש שנים אחר כך החלה להופיע כמתופפת.
זמן קצר לפני שהייתה אמורה להתחיל לימודי רפואה, קיימה את הופעתה הראשונה כסולנית.
בעקבות החוויה הטובה, החליטה פלאה לבחור בתחום לימודים אחר, שיאפשר לה לשלב את העיסוק במוזיקה.
היא עברה למסלול ללימודי עבודה סוציאלית, ובהמשך גם לאנתרופולוגיה.
בשנת 2016 הוציאה פלאה את אלבום האולפן הראשון שלה, Hipocondría, שנוצר הודות לקמפיין מימון המונים.
עם האלבום יצאה לסיבוב הופעות בערים רבות בספרד, ביניהן מדריד ומלאגה.
פלאה כתבה כמה שירים שהועמדו לייצג בתחרות הזמר של האירוויזיון, בהם "Arde" שבוצע על ידי איתאנה ו-"Nadie se salva", בביצוע מיקי נונייס ונאטליה לאקונזה.
החל מ-2019, לאחר עיכוב בפרויקט מוזיקלי חדש, החלה לפרסם שירים ביוטיוב שהתאפיינו בשינוי סגנוני לכיוון עכשווי יותר – צעד שהמליצה עליו הזמרת אלבה ריי מלהקת סוויט קליפורניה.
שירה הראשון בתקופה זו היה "En casa de herrero", שעסק בתעשיית המוזיקה ובשינוי האישי שלה, ולאחריו הגיע "La niña", שעסק בהומוסקסואליות נשית בטון אירוני ואוטוביוגרפי.
בין שיריה הבולטים מתקופה זו נמנים גם "Y quién no, No me mires así", שיתוף עם אלבה ריי, "La confesión", "La quería" עם ריקי ריברה, Te espero en jarra" עם סנדרה קראסקו" ו-"Mi tío Juan", שעסק בהומוסקסואליות.
שירה "Que vengan a por mí" היה בעל אופי רציני יותר ונכתב בהשראת הפגנה של צעירים שהביעו עוינות כלפי תומכי זכויות אדם, כפי שסיפרה בתוכנית "El Hormiguero" של ערוץ אנטנה 3.
בשנת 2023 השתתפה פלאה כשופטת אורחת בפרק ¡Un, dos, drags!
של תוכנית הריאליטי "המרוץ לדראג של ספרד", ששודרה ב־ATRESplayer Premium.
בשנת 2024 השתתפה בתחרות בנידורם פסט, הקדם הלאומי של ספרד לאירוויזיון, עם השיר "Remitente".
היא סיימה במקום השני בחצי הגמר והעפילה לגמר, שבו דורגה במקום השישי.
מריה קאלאס הייתה זמרת סופרן אמריקנית ממוצא יווני, שהייתה לזמרת האופרה הפופולרית ביותר בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
נחשבת עד היום לאחת מזמרות הסופרן הבולטות ביותר במאה העשרים, ובין הדמויות המשפיעות ביותר בעולם האופרה.
מריה אנה סופיה ססיליה קלוגרופולוס נולדה בניו יורק לזוג מהגרים מיוון.
אביה שינה את שם משפחתם מקלוגרופולוס לקאלוס כדי להתאימו לשימוש בסביבה האמריקאית, ולאחר מכן השתנה שם המשפחה לקאלאס.
באתונה ניסתה אמה להכניסהּ ל"קונסרבטוריון אתונה" היוקרתי, אך קאלאס נכשלה במבחן הבמה.
מנהל הקונסרבטוריון שנכח במבחן, סירב לקבלהּ ללא עמידה בדרישות הידע התאורטי במוזיקה ובסולפג'.
בעקבות הכישלון פנתה אמה למריה טריוולה מ"הקונסרבטוריון היווני הלאומי".
טריוולה הסכימה להדריכהּ ללא תשלום אחרי ששמעה את קאלאס שרה וזיהתה את הפוטנציאל הטמון בה.
ב-11 באפריל 1938 חתמה קאלאס את מופע הכיתה של טריוולה בשירת דואט מתוך האופרה "טוסקה".
הייתה זו הופעתה הרשמית הראשונה בפני קהל.
התקדמותה של קאלאס בששת החודשים הראשונים הייתה מרשימה ביותר, דבר שאפשר לאמה לבקש מבחן במה נוסף בקונסרבטוריון אתונה בפני זמרת הסופרן הנודעת, אלווירה דה הידלגו, שנתנה את הסכמתה המיידית לשמש לה כמורה.
אמה ביקשה מדה הידלגו להמתין שנה כדי לאפשר למריה לסיים את לימודיה בקונסרבטוריון הלאומי ולהתחיל לעבוד.
ב-2 באפריל 1939, ערכה קאלאס את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון האולימפי, שם גילמה את דמותה של סנטוצה באופרה אבירות כפרית ("קוולריה רוסטיקנה") מאת פייטרו מסקאני.
בסתיו של אותה שנה היא נרשמה לכיתה של אלווירה דה הידלגו בקונסרבטוריון אתונה.
טריוולה התמרמרה על החלטתן של קאלאס ואמה.
קאלאס חשה רגשות אשמה ביחס להחלטתה, ובשנת 1957 כשחזרה ליוון נפגשה עם מורתה הוותיקה.
לאחר מספר הופעות כתלמידה בהן מילאה תפקידי משנה, ביצעה קאלאס ב־4 ביולי 1941 את הופעת הבכורה המקצועית שלה באופרה של אתונה כשגילמה את דמותה של טוסקה, ובשלוש השנים שלאחר מכן המשיכה לגלם את דמותן של סנטוצה וליאונורה.
בשנת 1947 ביצעה את הופעת הבכורה באיטליה בארנה בוורונה באופרה לה ג'וקונדה מאת פונקיילי תחת שרביטו של טוליו סראפין.
בשנים שלאחר מכן הקליטה עמו אופרות רבות בסגנון בל קנטו ולקחה חלק פעיל גם בהצגתן בהיותה גורם מרכזי ביותר בתחייתו של הבל קנטו בשנות החמישים של המאה העשרים.
לאורך שנות החמישים הופיעה קאלאס פעמים רבות בבתי האופרה הגדולים ביותר בכל רחבי העולם: בלה סקאלה שבמילאנו, בבית האופרה גרנייה שבפריז, במטרופוליטן אופרה שבניו יורק, באופרה של דאלאס שבטקסס, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן שבלונדון, בפלאסיו דה לבלה ארטס' בית האופרה של מקסיקו, ובתיאטרון קולון בבואנוס איירס.
במטרה להופיע באופרה "מדיאה" מאת כֶּרוּבּיני בשנת 1954, היא הפחיתה ממשקלה והפתיעה את הקהל בהופעתה הזוהרת החדשה, אלא שהיו גם מי שטענו שירידתה במשקל הקשתה עליה לתמוך בקולה ולהפעיל לחץ על הקול שלה, דבר שבא לידי ביטוי שנים מספר לאחר מכן.
קלטות הסטריאו שביצעה בשנים הללו מעידות על מומחיות בפרשנות מוזיקלית יחד עם סגנון גבוה יותר שהיה גם לא יציב ולעיתים גם בעל רעד חסר שליטה.
בשנת 1960 היא ערכה את הופעתה האחרונה בלה סקאלה בהפקה חדשה של האופרה "פוליוטו", יצירה פחות ידועה מאת דוניצטי, תפקיד שנבחר בקפידה באופן שיותאם ליכולות הווקאליות שלה.
בשנותיה האחרונות בתור זמרת היא גילמה את דמויותיהן של מדיאה, כמו גם של "נורמה" בליני ו"טוסקה" (פוצ'יני).
האחרונה התפרסמה בעיקר בפריז, בניו יורק ובבית האופרה קובנט גארדן בחודשים ינואר ופברואר 1964. הופעתה האחרונה הייתה ב־5 ביולי 1965 בקובנט גארדן.
סרט טלוויזיה, שעסק במערכה השנייה של ה"טוסקה" המפורסמת בקובנט גארדן, שודר בטלוויזיה הבריטית ב-9 בפברואר עוד באותה שנה.
הסרט מאפשר הצצה נדירה בהופעה שלה לרבות התקשורת והיחסים המדהימים בינה לבין זמר הבריטון טיטו גובי בהופעתם על הבמה.
בשנת 1969 ליהק הקולנוען פייר פאולו פזוליני את קאלאס לתפקיד היחיד בחייה שלא היה מופע אופרה בגילומה את הדמות "מדיאה" מהמיתולוגיה היוונית בסרט שנשא את אותו שם.
הסרט לא הצליח מבחינה מסחרית אך היה ונשאר מקור עניין אמנותי, שמתעד את הופעתה המיוחדת הזאת של קאלאס בהבליטו את הנוכחות האדירה שלה על הבמה ואת יכולתה לשמור על תשומת לבו של הקהל גם בשעה שהיא עומדת ללא ניע.
הופעתה בסרט הציגה צמצום בשפת הגוף ובמספר התנועות, דבר שהבדיל אותה למדי מזמרי אופרה אחרים.
בין אוקטובר 1971 למרץ 1972, העבירה קאלאס סדרה של שיעורים בפני סטודנטים לתואר שני בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק, שיעורים שהפכו למקור השראה למחזה Master Class של טרנס מק'נלי בשנת 1995. קאלאס ומעמדה ככוכבת קאלט בקרב הקהילה ההומוסקסואלית עומדים במרכז מחזהו של מקנלי The Lisbon Traviata.
עם זאת, מסע ההופעות הפך להצלחה אדירה בקרב הקהל, שנהר לראות שוב את הופעתם של שני הזמרים שהופיעו יחדיו בשיא תהילתם.
ההופעה האחרונה בפני קהל הייתה ב־11 בנובמבר 1974 בעיר סאפורו שביפן.
קאלאס הייתה אמנית שנויה במחלוקת, שזכתה להערצה רבה מצד חובבי אופרה רבים אך גם לגילויי הסתייגות מצד חובבי אופרה אחרים.
מעריציה כינו אותה בשם "לה דיווינה" ("האלוהית") ודיברו בלהט רב על העוצמות הדרמטיות שהיא הביאה עימה לבימת האופרה.
קולה היה מאוד מחוספס ואולי ניתן אף לומר לא "קלאסי" כמו למשל קולותיהן של רנאטה טבאלדי, רנאטה סקוטו ומונסראט קאבאייה.
מעריציה של קאלאס גרסו כי טענה זו כנגדה מנעה ממתנגדיה לראות את השלמות האמנותית שבהופעתה.
בהופעותיה שילבה טכניקה של בל קנטו יחד עם כישרונות טבעיים דרמטיים גדולים, שילוב שהפך אותה לזמרת-שחקנית המפורסמת ביותר בתקופתה.
קאלאס הייתה זמרת רב-תכליתית והרפרטואר שלה נע מסגנון ה"אופרה סריה" האיטלקי, כדוגמת לה וסטאלה מאת גספרה ספונטיני, ועד ליצירותיו המאוחרות של ג'וזפה ורדי ואופרות הוריזמו כדוגמת אלה של פוצ'יני.
הרומן בינה לבין איל הספנות היווני אריסטוטלס אונאסיס, זכה לחשיפה תקשורתית רבה ביותר.
ההיכרות ביניהם התרחשה בשנת 1957 לאחר הופעתה באופרה "אנה בולנה" של דוניצטי במסיבה שנערכה לכבודה על ידי אלזה מקסוול.
בנובמבר 1959, עזבה קאלאס את בעלה ג'ובאני בטיסטה מנגיני לטובת אונאסיס.
לקאלאס ולאונאסיס היה ילד שמת שעות אחדות לאחר היוולדו ב-20 במרץ 1960. הקשר ביניהם הגיע לסיומו תשע שנים לאחר מכן, לאחר שאונאסיס עזב אותה לטובת ג'קלין קנדי, אלמנתו של נשיא ארצות הברית שנרצח, ג'ון פיצג'רלד קנדי.
בהיותה שבורת לב (וידועה אמירתה "קודם איבדתי את הקול שלי, אחר כך איבדתי את הגזרה שלי, ואחר כך איבדתי את אונאסיס"), היא בילתה את שארית חייה בבדידות בפריז.
בשנת 1977 בגיל 53 מתה קאלאס מסיבה שטרם הובררה עד תום.
טקס הלוויה נערך בכנסייה היוונית אורתודוקסית שברחוב ז'ורז' ביזה ביום 20 בספטמבר 1977, ואפרה נקבר בבית הקברות פר לשז.
לאחר שאפרה נגנב ונמצא לאחר מכן, הוא פוזר בים האגאי מול חופיה של יוון.
מַרָיה קארי היא זמרת-יוצרת, פזמונאית, מלחינה, מפיקה מוזיקלית ושחקנית אמריקאית.
מאז יצא לאור אלבומה הראשון בראשית שנות ה-90, הפכה לאחת הזמרות המצליחות והמפורסמות ביותר בעולם.
מספר השירים שלה שדורגו במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 גדול משל כל אמן אחר בהיסטוריה, פרט לביטלס, והיקף מכירות אלבומיה ושיריה נאמד בכ-200 מיליון עותקים.
במהלך הקריירה שלה, זכתה קארי במספר רב של פרסים, ביניהם תשעה-עשר פרסי מוזיקת העולם, חמישה פרסי גראמי, אחד-עשר פרסי המוזיקה האמריקאית, שלושים ואחת פרסי BMI פופ מיוזיק וארבעה-עשר פרסי המוזיקה של בילבורד.
בשנת 1998, זכתה בתואר "האמן הנמכר ביותר בשנות התשעים" ובשנת 2000, בתואר "האמן-הנשי הנמכר ביותר של המילניום".
שניהם מטעם פרסי מוזיקת העולם.
בשנת 2019, שירה "All I Want for Christmas Is You" כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, דבר אשר הפך אותה לאמן הסולו עם מרבית השירים בפסגת המצעד.
השיר כבש את פסגת המצעד 25 שנים מצאתו המקורית, שיא היסטורי גם כן.
בנוסף לכך, הפך השיר לשיר חג המולד השני בהיסטוריית המצעד, אשר כבש את הפסגה.
בין היתר, הפכה קארי לאמנית השנייה המבוגרת ביותר אחרי שר, אשר הצליחה לכבוש את פסגת המצעד.
עם 97 שבועות, קארי נהפכה לאמנית עם מרבית השבועות בצמרת המצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100.
קארי ידועה בזכות מנעד חמש האוקטבות שלה וביכולתה לשיר תווים גבוהים במיוחד, הן בצלילי חזה והן בצלילי ראש, בהן השליטה שלה מעוררת התפעלות ונחשבת לנדירה.
כמו כן, היא מכונה "ציפור השיר העליון" על ידי ספר השיאים של גינס.
מריה קארי נולדה בעיירה האנטינגטון שבלונג איילנד, ניו יורק לאלפרד "רוי" קארי, מהנדס אווירונאוטיקה ממוצא אפריקני-ונצואלי, ולפטרישה היקי, זמרת אופרה לשעבר ממוצא אירי.
נישואי התערובת של הוריה, עניין חריג ולא מקובל בחברה האמריקאית של אותם זמנים, לא צלחו והם התגרשו לבסוף, כשמריה הייתה בת שלוש שנים.
היא עברה להתגורר עם אמה ויחסיה עם אביה נותקו כמעט לחלוטין.
האם, שנותרה מפרנסת יחידה, נאלצה לעבוד בכמה עבודות במקביל וקארי נותרה פעמים רבות לבדה בביתה, למשך שעות ארוכות.
במציאות עגומה זו, היא פנתה לעיסוק במוזיקה ששימשה לה כלי להתמודדות עם תלאות היום-יום.
היא החלה להתאמן בשירה בעידודה ובסיועה של האם, לאחר שזו זיהתה את הפוטנציאל הגלום בביתה.
מריה הצעירה נהגה לחקות את אמה שרה באיטלקית קטעי אריות מהאופרה ריגולטו - מאת המלחין ג'וזפה ורדי.
את שיריה הראשונים החלה מריה לכתוב כשהייתה בבית הספר.
בתקופת לימודיה בבית הספר התיכון היא חברה למוזיקאי צעיר, בן מרגוליס, שסייע לה בהלחנת השירים שכתבה, ועם סיום הלימודים עברה עם מעט הכסף שהיה ברשותה לניו יורק.
היא עבדה בכמה עבודות מזדמנות שסייעו לה לשלם בעבור המגורים, עד שהוזמנה לבסוף לשיר כזמרת ליווי לברנדה קיי.
סטאר, זמרת פופ אמריקאית ממוצא פורטוריקני.
הייתה זו למעשה דריסת הרגל הראשונה של קארי בעולם המוזיקה.
בשנת 1988, בעת שהשתתפה במסיבה בחברתה של ברנדה קיי.
סטאר, היא פגשה בטומי מוטולה, מנהל בחברת התקליטים קולומביה רקורדס (אז - CBS).
ברנדה הגישה לידיו קלטת דמו של קארי ובה מספר סקיצות של שירים שהקליטה.
מוטולה ניגן את הקלטת במכוניתו ונדהם מן הכישרון הרב של הזמרת האלמונית.
הוא שב על עקבותיו על מנת לאתרה, אך קארי כבר עזבה את המקום.
כעבור ימים אחדים, איתר אותה והחתים אותה על חוזה בן שבעה אלבומים.
אלבום הבכורה שלה, Mariah Carey, ראה אור בארצות הברית בחודש יוני 1990. קדמה לצאתו עבודת שיווק אגרסיבית מצדה של חברת התקליטים, שכללה בין היתר הופעות של קארי בפני קהל מצומצם של מאזינים, השתתפות בתוכנית האירוח של ארסיניו הול ואף הזמנה לשיר בגמר ליגת ה-NBA.
עם צאתו לאור, התמקם האלבום במקום השמונים במצעד האלבומים האמריקאי ורק כעבור ארבעים ושלושה שבועות הגיע למקום הראשון.
הוא שהה בפסגה אחד-עשר שבועות רצופים - יותר מכל אלבום אחר של קארי, עד היום.
מחוץ לגבולות ארצות הברית הצלחתו של האלבום הייתה דומה להצלחתו בארצות הברית.
האלבום היה מועמד לחמישה פרסי גראמי ב-1991 וזיכה את קארי בשניים: "האמן החדש הטוב ביותר" וכן "הביצוע הקולי הנשי הטוב ביותר" בעבור השיר "Vision of Love".
בספטמבר 1991 ראה אור אלבומה השני, Emotions, שאותו הפיקה בעצמה, בסיוע של קומץ יוצרים נוספים, בניגוד לאלבום הבכורה שלה, שנמנע ממנה לקחת חלק בהפקתו.
קארי לא הצליחה לשחזר את ההצלחה לה זכה אלבום הבכורה, אך זכה להצלחה כשלעצמו כאשר מכר 8 מיליון עותקים.
עם זאת, שיר הנושא מתוך האלבום, "Emotions", כבש אף הוא את המקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקאי, והפך לשיר ה-5 שלה לעשות זאת.
האלבום זיכה את קארי בשתי מועמדויות נוספות לפרס ה"גראמי" בקטגוריות "מפיק השנה" ו"הביצוע הקולי הנשי הטוב ביותר" בעבור השיר, "Emotions".
במרץ 1992 הזמינו מפיקי התוכנית "MTV Unplugged", את קארי להשתתף במופע מטעם ערוץ הטלוויזיה האמריקאי MTV.
אף על פי שהופיעה כבר בעבר במספר אירועים קטנים, הייתה זו ההופעה החיה הגדולה ביותר שלה, עד לאותה עת.
השתתפותה בתוכנית העניקה לה את ההזדמנות להוכיח לכל מבקריה כי יכולות השירה שלה הן אמיתיות ולא תוצר של הנדסה באולפן ההקלטות.
קארי ומוטולה נקשרו במערכת יחסים רומנטית כשעבדו יחד על אלבום הבכורה שלה.
קצת למעלה משלוש שנים לאחר מכן, בחודש יוני 1993 נישאו השניים בטקס חתונה מפואר, זמן קצר לפני שראה אור אלבום האולפן השלישי של קארי, Music Box, שהמשיך גם הוא לבסס את מעמדה של מריה כמוזיקאית נחשבת.
שירי האלבום זכו להצלחה רבה בתחנות הרדיו, ושניים מהם התמקמו בראש מצעד הסינגל האמריקאי: "Dreamlover", ו-"Hero".
הסינגל השלישי ששחורר מתוך האלבום, "Without You" - ביצוע מחודש לשירה של להקת הרוק הבריטית "Badfinger", נעשה לאחד הלהיטים המצליחים ביותר בעולם והראשון של קארי שהגיע אל פסגת מצעד הסינגל הבריטי הנחשב.
Music Box נחשב לאחד מאלבומי המוזיקה המצליחים בכל הזמנים.
הוא נמכר בלמעלה מ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם והוא האלבום המצליח ביותר של קארי, עד היום.
בחודש ספטמבר 1994 יצא לאור בתחנות הרדיו בארצות הברית הביצוע המחודש המשותף של מריה קארי ולות'ר ונדרוס ללהיטם של ליונל ריצ'י ודיאנה רוס, "Endless Love", מ-1981. השיר זכה להצלחה כבירה ברחבי העולם ואף היה ללהיט הפופ הטוב ביותר של ונדרוס אי-פעם.
בנובמבר 1994 ראה אור אלבום האולפן הרביעי של קארי, Merry Christmas - אלבום שירי חג מולד מסורתיים לצד כמה שירים ברוח החג פרי עטה.
את צאתו של האלבום לאור קידם הסינגל "All I Want For Christmas Is You", אותו כתבה קארי עצמה.
השיר זכה להצלחה רבה בתחנות הרדיו בארצות הברית ובארצות נוספות בהן יצא.
זהו אחד משירי חג המולד המושמעים ביותר בעולם ויש שמגדירים אותו כקלאסיקה מודרנית.
Merry Christmas, הוא אלבום החג השלישי הנמכר ביותר בעולם ומכירותיו מסתכמות עד היום בכ-16 מיליון עותקים.
גם לאחר שני עשורים מיציאתו, שירי האלבום זוכים מדי שנה להגיע למיקומים גבוהים במצעד האמריקאי והאירופאי, וקארי אף הוציאה לאור גרסה מחודשת במלאת עשור לצאתו.
כשנה לאחר צאתו לאור של אלבום שירי חג המולד של קארי, באוקטובר 1995, ראה אור אלבום האולפן החמישי שלה, Daydream.
בתהליך היצירה של אלבום זה שיתפה קארי, לראשונה בקריירה שלה, אמנים מתחום ההיפ-הופ והראפ, והוא מסמל למעשה את ראשית תחילת השינוי בקריירה המוזיקלית שלה, שיראה אור רק ב־1997. הסינגל הראשון שיצא לתחנות הרדיו מתוך האלבום היה, "Fantasy".
הוא כבש מיד עם יציאתו את פסגת מצעד הבילבורד האמריקאי ובכך הפך את קארי לזמרת הראשונה בהיסטוריה של המוזיקה ששיר שלה מתמקם בפסגת המצעד ביום צאתו לאור.
השיר שהה בראש המצעד האמריקאי שישה-עשר שבועות רצופים, יותר מכל שיר אחר בהיסטוריה, ובכך מיצב למעשה את מעמדה של מריה כאחת הזמרות המצליחות בכל הזמנים.
השיר הבא שיצא כסינגל מתוך האלבום היה "Always Be My Baby", וגם הוא כבש את פסגת המצעד האמריקאי.
בסך-הכל, שלושה מתוך חמשת הסיגלים שיצאו ב-Daydream, שהו בראש המצעד האמריקאי.
יחד הם צעדו בראש פרק זמן מרשים של עשרים ושישה שבועות.
האלבום קצר שבחים מצד מבקרי מוזיקה נחשבים ואף היה מועמד לשישה פרסי גראמי, אך לא זכה באף אחת מן הקטגוריות בהן היה מועמד.
האלבום הפך לאחד מאלבומי המוזיקה המצליחים בכל הזמנים, עם מכירות של למעלה מעשרים ושניים מיליון עותקים ברחבי העולם, והוא האלבום המצליח ביותר של קארי בארצות הברית, עד היום.
זמן לא רב לאחר צאתו לאור של האלבום, יצאה קארי לסיבוב ההופעות העולמי הראשון בקריירה שלה, שכלל מופעים ברחבי ארצות הברית, אירופה ואסיה.
בדצמבר 1996 היא עזבה את אחוזתם שלה ושל מוטולה.
בזמן זה עבדה על אלבומה הבא, Butterfly, עם מפיקים כמו פי דידי ומיסי אליוט.
האלבום יצר תהודה רבה כשיצא בספטמבר, גם בעקבות השינוי המוזיקלי שנקטה בו וגם בשל התדמית הפרובוקטיבית שיצרה לעצמה.
שם האלבום נתפש בעיני רבים כמטפורה על שחרורה של קארי מידיו ה"חונקות" של מוטולה ויציאתה לדרך עצמאית.
האלבום גם נחשב לאלבומה האישי ביותר, ועוסק בתכנים מחייה הפרטים, כמו הגזענות שאותה חוותה, מערכת היחסים עם מוטולה ועוד.
בשנת 2009 קארי העידה על האלבום כי מדובר ב"יצירתה הטובה ביותר".
"Honey" ו-"My All" מתוך האלבום הפכו ללהיטים והגיעו למקום הראשון במצעד האמריקאי.
האחרון, מוכר כאחת מהבלדות הידועות והאהובות ביותר שלה.
בזמן הפקת האלבום, החלה קארי לצאת עם כוכב הבייסבול הידוע, דרק ג'יטר.
ג'יטר, שכמו קארי נולד לאב ממוצא אפריקאי ואם ממוצא אירי, לא הצליח להתמודד עם תשומת-הלב הרבה אליה זכתה הדיווה הצעירה מהתקשורת, והשניים נפרדו בידידות.
ב-1998 הקליטה קארי דואט עם ויטני יוסטון, "When You Believe", לסרט האנימציה הראשון של דרימוורקס, "נסיך מצרים".
שיתוף הפעולה המדובר בין השתיים הפריך כל שמועה שהייתה בעבר כי הן יריבות.
השיר זיכה את כותביו בפרס אוסקר היוקרתי בקטגוריית "השיר הטוב ביותר".
באותה שנה סיכמה קארי את 8 השנים הראשונות והמצליחות בקריירה שלה באוסף שנקרא Number 1's.
היא איגדה בו את 13 שיריה אשר הגיעו למקום הראשון בארצות הברית.
ב-1999, כשהיא כבר במערכת יחסים עם הזמר הלטיני לואיס מיגל, הוציאה קארי את אלבומה Rainbow.
האלבום שילב מגוון רחב של סגנונות ושיתופי פעולה עם אמני ראפ והנפיק את הלהיט הבולט מתוכו, "Heartbreaker".
חילוקי דעות חוזרים ונשנים וחוסר שיתוף פעולה מצד חברת "קולומביה", שכבר לא ראתה בקארי עדיפות עליונה, הביאו ל"חיסול" מוקדם של האלבום, אך בכל זאת האלבום גם הפעם זכה להצלחה מסחרית עם הצלחה מסחרית גדולה מאוד בעולם.
למרות זאת, דואט בין קארי לבין להקת הבנים האירית ווסטלייף, צורף למהדורה מאוחרת של האלבום והגיע למקום הראשון בבריטניה.
בדצמבר זכתה קארי בפרס "זמרת העשור" של מגזין ה"בילבורד" ובפרס מיוחד על הישגיה בטקס "פרסי המוזיקה האמריקאית".
ב-2001, לאחר שסיימה את חוזה ההקלטות שלה בחברה "קולומביה", חתמה קארי על חוזה חסר-תקדים עם חברת "וירג'ין" המסתכם ב-80 מיליון דולר לחמישה אלבומים.
החוזה חסר התקדים אף זכה להיכנס לספר השיאים של גינס, כ"חוזה ההקלטות היקר ביותר בהיסטוריה".
האלבום הראשון במסגרתו היה Glitter, אשר שירת גם כפסקול לסרטה הראשון, הנושא את אותו שם.
עוד לפני צאת האלבום, חוותה קארי התמוטטות עצבים ואושפזה.
יש שטענו כי המשבר נבע בעיקר מפרידתה ממיגל.
הסינגל הראשון שיצא מהאלבום היה, "Loverboy".
אמנם הוא נכנס למקום ה-2 במצעד האמריקאי, אך תהליך הפקתו לווה בקשיים רבים.
האלבום יצא ב־11 בספטמבר, היום שבו אירע אסון התאומים והסרט יצא לאור שבועיים לאחר מכן.
הוא זכה לביקורות חריפות וקארי בעצמה הפכה לשק החבטות של התקשורת, שהתמודדה באותם ימים בעיקר עם האסון.
הסרט ירד מהאקרנים לאחר מספר שבועות מועט והפסקול ששימש גם כאלבום הגיע למקום ה-7 בבילבורד, המיקום הנמוך ביותר לקארי במצעד, אף על פי שזכה למכירות נאות של 3 מיליון עותקים.
בתחילת 2002 יצא הסרט "נערות מבריקות", קומדיית פשע בכיכובה של קארי לצד מירה סורבינו.
בינואר 2002, 9 חודשים בלבד לאחר חתימת החוזה, הוציאה אותה חברת וירג'ין מהחוזה היוקרתי, תמורת פיצוי של 28 מיליון דולר.
במאי היא חתמה על חוזה, צנוע בהרבה, עם חברת איילנד דף-ג'אם אשר בבעלות יוניברסל.
האלבום הראשון שהקליטה במסגרת הלייבל החדש היה Charmbracelet.
אף על פי שיפור בתדמית הציבורית, הרדיו כבר לא תמך בה והפרויקט זכה להצלחה בינונית ביחס לאלבומיה הקודמים, אך זכה בכל זאת להצלחה מסחרית עם מכירות של 5 מיליון עותקים, מתוכם מיליון בארצות הברית שם הגיע האלבום למקום ה-3 במצעד הבילבורד.
שיתוף הפעולה המצליח של קארי ב-2003 עם הראפר באסטה ריימס בשיר "I Know What You Want", החזיר אותה למצעדים.
2004–2009: תהילה מחודשת והצלחה קולנועית
במהלך שנת 2004 החלה לעבוד על אלבומה החדש עבדה עם מפיקים כגון ג'רמיין דופרי, נלי והנפטונז.
עם צאתו, זכה האלבום, The Emancipation Of Mimi למסע יחסי ציבור נרחב תחת הכותרת "שובו של הקול" והצלחתו הייתה מסחררת.
"We Belong Together", הסינגל השני מתוכו בילה 14 שבועות בראש המצעדים.
בטקס גראמי קארי זכתה ב-3 פרסים בקטגוריית האר אנד בי.
האלבום נמכר ב-10 מיליון עותקים וקארי ליוותה אותו בסיבוב הופעות עולמי שנמשך כל הקיץ, וגרף כ-30 מיליון דולר.
הצלחת האלבום לוותה ביציאת גרסה מיוחדת עבורו בשם "Ultra Platinum", שכוללת שירים נוספים.
אחד מאותם שירים, "Don't Forget About Us", הפך ללהיט ה-17 של קארי שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי.
ב-2006 דירג המגזין האמריקני פורבס את קארי כאישה השישית העשירה ביותר בתעשיית הבידור, כשהוא מעריך את הונה בכ-225 מיליון דולר.
בשנת 2007 החלה לעבוד על אלבומה האחד עשר, שנקרא E=MC², אשר השתחרר בחודש אפריל 2008. הסינגל הראשון מתוכו "Touch My Body", הפך ללהיט ה-18 של קארי הנכנס למקום הראשון במצעד האמריקאי, ובכך עקפה את אלביס פרסלי במספר המקומות הראשונים.
בתקופה לפני יציאת האלבום, קארי החלה לקדם את חלק משירי האלבום כמו "Migrate", ואת הבלדה "Bye Bye", שיצאה כסינגל השני מתוך האלבום.
בחודש יציאת האלבום, קארי הרבתה להתארח בתוכניות אירוח ומופעים במטרה לקדם את האלבום.
הדגש היה על תוכנית הכישרונות אמריקן איידול בה הוקדש לה ולשיריה ספיישל בן יומיים, בו המתמודדים חידשו את שיריה הבולטים ובנוסף קארי הופיעה עם הבלדה "Bye Bye", ושימשה כיועצת למתמודדים.
האלבום נכנס ל-#1 בארצות הברית, האלבום השישי שלה שהגיע להישג הזה, ול-#3 בבריטניה.
עד היום מכר האלבום כ-2.5 מיליון עותקים.
בסוף חודש אפריל קארי התחתנה בחשאי עם הראפר והשחקן ניק קאנון, שאותו הכירה על סט צילומי הקליפ לבלדה "Bye Bye", ובכך תיעד הקליפ את ההיכרות של קארי עם קאנון.
קליפ נוסף אשר קשור לבעלה, הוא זה של הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום "I Stay In Love", שאותו קאנון ביים.
בתום מסע הקידום לאלבום, קארי החלה לעבוד על מספר פרויקטים קולנועיים בכיכובה, על מנת לשקם את הקריירה הקולנועית שלה, שספגה ביקורות שליליות בעקבות Glitter, מ-2001. יריית הפתיחה הייתה השתתפותה בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן" בתפקיד עצמה.
על הופעתה היא זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע.
בטקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, אשר נערך ב־20 בינואר 2009, קארי הופיעה לכבודו עם שירה המוכר "Hero", ואף הופעה נוספת שביצעה קארי, שזכתה לחשיפה ציבורית נרחבת, היא עם השיר "I'll Be There", בטקס האשכבה של הזמר המנוח מייקל ג'קסון ב־7 ביולי 2009.
שני הסרטים הבאים בכיכובה של קארי השתחררו במהלך שנת 2009, ונעשו בעבודה עם הבמאי המוערך לי דניאלס.
הסרט הראשון, שאליו הצטלמה במהלך שנת 2008, הוא "טנסי", בו גילמה את התפקיד הראשי - זמרת קאנטרי בשם קריסטל.
הסרט השני ורחב ההיקף וההשקעה, הוא פרשס, המבוסס על הספר Push, מאת הסופרת ספייר.
על תפקיד זה, קארי זכתה לביקורות חיוביות מצד כל מבקריה, אשר הופתעו מהדמות הקודרת וחסרת האלגנטיות שאותה היא גילמה - עובדת סוציאלית, אשר מטפלת בנערה פרשס.
רבות מהביקורות התייחסו להפתעה בעיצוב האומנותי של הדמות והאופן שבו קארי התחברה אליה, במיוחד לאור העובדה שהיא שונה מהחזות של קארי במציאות.
בזכות התפקיד בסרט, קארי זכתה לפרסים רבים בפסטיבלי סרטים שונים.
בשנת 2009, במקביל להצלחתה בתחום המשחק עם הסרט "פרשס" (שבהמשך זכה ב-2 פרסי אוסקר), קארי הוציאה לאור את אלבום הקונספט Memoirs of an Imperfect Angel, עליו עבדה בעיקר עם צמד הכותבים והמפיקים טריקי סטיוארט ודה דרים.
האלבום נוצר כמחווה לציון 20 שנות הקריירה של קארי בתעשיית המוזיקה, והכיל שירים שנעשו ברוח להיטי העבר שלה.
ביוני 2009 יצא לאור הסינגל הראשון מתוכו, רצועת המיד-טמפו "Obsessed", שנכתבה על פי השמועות, על הראפר אמינם, ואחריו יצא לאור השיר "I Want To Know What Love Is", - קאבר ללהיט המפורסם של להקת פורינר.
הקאבר והסינגלים הבאים מתוך האלבום, לא זכו להצלחה מסחרית רבה.
קארי התכוונה להפיץ אלבום שיתופי הפעולה, שהיה אמור להיקרא Angel Advocate.
המטרה הייתה לקחת את מרבית שירי Memoirs, ולהקליט אותם מחדש עם אמנים, כגון אלישה קיז, ני-יו והרפארית ניקי מינאז' אך הוא נגנז.
בד בבד, קארי פצחה בסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום הגנוז.
באפריל 2010 החלה קארי כבר לעבוד על אלבום האולפן הבא שלה עם המפיקים רנדי ג'קסון, ג'רמיין דופרי ונוספים.
מדובר באלבום קונספט נוסף שעושה מחווה ליצירתה הוותיקה של קארי, והפעם - אלבום חג שני.
אלבום חג המולד הראשון של קארי יצא ב-1994 והפך לאלבום החג המצליח ביותר בהיסטוריית המוזיקה, שגם שנים לאחר יציאתו, נמכר בעשרות אלפי עותקים בזמן החג.
קארי בחרה ליצור לו אלבום המשך, בשם Merry Christmas II You.
העבודה עליו תועדה בסרט, שיצורף אליו עם יציאתו לשווקים, בנובמבר 2010. העבודה על האלבום נעשתה עם תזמורת חיה, הוקלט שיר שבו קארי משתפת פעולה עם אימה זמרת האופרה, פטרישה קארי, וכן נכתבו מספר שירים מקוריים.
הסינגל הראשון מן האלבום, שיר מקורי אותו כתבה בעצמה "", יצא בחודש אוקטובר וזכה להצלחה מיידית - הוא נכנס הישר למקום ה-1 במצעד שירי החג של המצעד האמריקאי.
ב-2009 נישאה קארי למנחה הטלוויזיה ותוכניות הכישרונות ניק קאנון וב-30 באפריל בשנת 2011 נולדו לזוג בן ובת תאומים.
הם התגרשו בדצמבר 2014. ב-18 באוגוסט 2015 הופיעה בלייב פארק בראשון לציון.
בינואר 2016 התארסה לאיש העסקים האוסטרלי ג'יימס פאקר.
באוקטובר אותה שנה נודע כי הם נפרדו.
לשני הסרטים קארי הקליטה את שירי הנושא - ל"טנסי" את "Right To Dream", בלדת קאנטרי עם אלמנטים של מוזיקה שחורה ול"פרשס" את "100%", שיר רית'ם אנד בלוז.
שני השירים עסקו באמונה עצמית, התמדה ומאבקים.
בהפקת הסרט "פרשס" הוחלט בסופו של דבר להחליף את "100%", בשיר אחר שביצעה הזמרת מרי ג'יי בלייג', וקארי שינתה במעט את השיר ותרמה אותו לטובת קמפיין עידוד המשלחת האמריקאית שלקחה חלק במשחקי החורף האולימפיים ה-21 במספר.
ביולי 2012 בחרו מפיקי תוכנית הטלוויזיה "אמריקן איידול" בקארי לצוות השופטים במקום ג'ניפר לופז, לקראת העונה ה-12 של התוכנית, וחתמו עמה על חוזה.
באוגוסט 2012 הוציאה קארי סינגל חדש, "Triumphant Get 'Em", הראשון מתוך אלבומה ה-14, שמתוכנן לצאת בהמשך 2012 לאחר עבודה של שנתיים.
בסינגל זה שיתפה קארי את שני הראפרים ריק רוס ומיק מיל.
לדעת המבקרים, מדובר בשינוי מוזיקלי משמעותי מהשירים שבאלבומה הקודם.
2015–הווה: אלבום אוסף והמשך עבודה
בשנת 2015, יצא אלבום האוסף , אשר מאגד בתוכו את הסינגל החדש "Infinity".
בשנת 2016 התארחה בעונה השלישית של סדרת הדרמה "אימפריה" בתפקיד קיטי, בכיכובם של טרנס הווארד וטראג'י פ.
בדצמבר 2019 לאחר שיווק מאסיבי דרך רשתות חברתיות ושחרור מחדש במהדורה חגיגית, הגיע השיר "All I Want for Christmas Is You" למקום הראשון בבילבורד הוט 100, 25 שנים לאחר צאתו.
השיר הפך לשירה ה-19 של קארי לעשות זאת.
בדצמבר 2020, הוציאה עם אריאנה גרנדה וג'ניפר הדסון את השיר "", לכבוד ספיישל חג המולד שלה "Mariah Carey's Magical Christmas Special".
בסמוך לכך, הוציאה פסקול נלווה, .
בינואר 2025 פורסם כי קארי תוכר כ"אייקון השנה" על קריירת השירה, כתיבת השירים וההפקה המוזיקלית שלה שנמשכת עשרות שנים בטקס פרסי המוזיקה של iHeartRadio לשנת 2025.
סגנון קולה הייחודי של מריה קארי, יכול להגיע למנעד של 5 אוקטבות.
כבר בסינגל הראשון שהוציאה לאור, "Vision of Love", היא חשפה את יכולתה לשיר בצורה מליסימטית – פעולה של לקיחת הברה ומתיחתה לכמה תווים, ובמקרה של קארי, לעיתים לעשרה או עשרים.
בשנת 1991, כשהופיעה בטקס פרסי ה-"VMA" עם השיר "Emotions", קארי הרקיעה לפי דיווחים לסול דיאז באוקטבה שביעית (g#7), שלוש אוקטאבות וחצי מעל דו אמצעי – אחד התווים הגבוהים ביותר שהופקו מקול אנוש בהיסטוריה של המוזיקה.
בעקבות ביצוע זה ניתנו לה מחמאות רבות ממבקרים שונים, אחת מהן הייתה - "קארי מסוגלת לשנות את קולה באותה קלות שאנו מזפזפים בטלוויזיה".
עוד שימוש שקארי עושה בתווים הגבוהים שאותם היא יכולה להפיק, הוא חיקוי קולות שונים, לדוגמה, ציפורים, כמו בשיר "All In Your Mind", או כלי נגינה, כמו גיטרה חשמלית ב-"Bringin' On the Heartbreak".
ביקורות רבות הוטחו בקארי בתחילת הקריירה שלה מצד מבקריה, שבזמנם נחשפו לפרשת "מילי ונילי".
הם סברו כי התווים שקארי מגיעה אליהם הם תוצר של עבודת אולפן, והסתמכו על העובדה שקארי לא יצאה לסיבוב הופעות כהוכחה.
בשנת 1992, כשקארי ביצעה את מופע האנפלגאד בהשתתפותה עבור רשת "MTV", הוזמנו למופע זה מבקרי מוזיקה רבים, שהתרשמו מביצועה בהופעה חיה.
אותה הופעה הפכה למבוקשת מאוד, הוקלטה ושוחררה למכירה ונמכרה במיליוני עותקים.
סגנונה המוזיקלי של קארי עבר שינויים רבים לאורך הקריירה שלה, והתפרש על פני כמה סוגים.
בתחילה, היא שרה שירי רית'ם אנד בלוז וסול, באלבומה השני השתמשה במוזיקת מוטאון, ובהמשך החלה גם לשיר שירי פופ והיפ הופ.
שימוש בשכבות הוא אמצעי מוזיקלי נפוץ ביצירותיה.
קארי נוהגת להקליט רבים משיריה בצורה רגילה, ואז לשלב בהקלטה שכבות של עצמה שרה מחדש את השיר, בלחישות או בתווים גבוהים.
העבודה בסגנון זה החלה לבלוט במיוחד מאז צאת אלבומה Butterfly, משנת 1997. בשנת 2009, כשאפקט האוטו-טיון-טון בשיאו, אפקט שמעניק גוון אלקטרוני וסינתטי לקול, שהשימוש בו נפוץ בקרב ראפרים כמו ליל ויין, קארי ניסתה גם היא את האפקט בשירה "Obsessed".
אף על פי שהשיר הפך ללהיט והגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד ולמעמד פלטינה כפולה במכירות, מבקרים רבים וגם קהלה של קארי הביעו ביקורת שלילית על השימוש באמצעי זה בשירתה.
קארי היא חלוצה בתחומה, מבחינת הטרנד שהכתיבה בשנת 1995 – הקלטת רמיקסי היפ-הופ לשירי פופ.
הרמיקס הראשון שקארי הקליטה אי פעם בסגנון היפ הופ לשיר פופ, הוא לשירה "Fantasy" עם הראפר או.די.בי מבקרי המוזיקה כינו את הצעד הזה "משתלם פעמיים" – גרסת המקור של השיר, שהייתה קלילה ועליזה, זכתה להגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי, והושמעה בכל התחנות הפופולריות.
גרסת הרמיקס הייתה נועזת יותר במשלב הלשוני שלה, ויש מבקרים שטענו כי זאת הדרך של קארי לפנות אל שני קהלי יעד בהתאם למוצאה הדו-גזעי: לבנה ואפרו-אמריקאית.
גם גרסת הרמיקס הפכה ללהיט, ומאז הקלטת שירים מסוג זה הפכה לפופולרית ומקובלת בתרבות המוזיקה.
ההתייחסות של קארי לרמיקסים החלה כבר בשנת 1993, כששיתפה פעולה עם הדי.ג'יי דייוויד מוראלס, שהקליט עימה עשרות רמיקסים ללהיטיה לאורך השנים.
בניגוד לזמרים אחרים, שנותנים לדי.ג'יי את הא-קפלה של השיר ומאפשרים לו לעבד אותו באופן עצמאי, קארי הקליטה מחדש את השירים בקול וסגנון שירה אחרים, הוסיפה לעיתים בתים נוספים, לקחה חלק בהפקה, ובכך הפכה אותם לכמעט שירים חדשים בפני עצמם.
הרמיקסים שולבו במארזי הסינגלים שיצאו לרדיו, ורבים מהם הפכו ללהיטים במצעד הדאנס של הבילבורד.
ישנם שירים שיצאו כסינגלים, והוקלטו להם אף 3 רמיקסים, כמו ל-"Always Be My Baby", שהוקלט בסגנונות היפ הופ, דאנס ודאב.
החל משנת 1999, קארי אף החלה לשלב את רצועות הרמיקס כרצועות בפני עצמן באלבומיה, כמו "Heartbreaker", והרמיקס שלו באלבום Rainbow, או "Loverboy", והרמיקס שלו (שאף נבחר לרצועה הפותחת) מהאלבום.
לאחדים מהם היא צילמה גם קליפים.
בשנת 2003, היא הוציאה אוסף רמיקסים.
קארי היא אחת מכותבות השירים הפופולריים הבולטות בארצות הברית, ועל כתיבתה הוענקו לה מספר רב של פרסים מטעם אגודות כתיבה ויצירה.
ואולם בביקורת שפורסמה בטיים נכתב: "הלוואי ושיריה של קארי היו סוערים כמו חייה הפרטיים".
לאורך השנים חל שינוי ניכר בסגנון כתיבתה, בחפיפה לסגנון החיים שניהלה וההתקדמות המוזיקלית-חברתית בתרבות הפופולרית.
מתחילת הקריירה של קארי ועד לשנת 1995 היא כתבה פזמונים בצורה הנחשבת ל"מסורתית" בתחום הרית'ם אנד בלוז.
החל משנת 1997, כאשר החלה לשלב מוזיקת היפ הופ בעבודתה, היא עשתה שימוש גם בסלנג.
לאחר שנת 2001 היא התאימה את יצירתה למשלב הלשוני שהיה נפוץ בז'אנר הפופ.
מאלבום זה ואילך, קארי החלה גם "להתכתב" עם התרבות הפופולרית, ובשיריה שולבו שמות של מותגים שונים.
חלק מהשורות בשיריה הפכו אף למטבעות-לשון.
רבים מלהיטיה של קארי הם שירי אהבה שכתבה, והימצאותם ניכרת בכל אלבומיה.
נושא נוסף ובולט שעליו קארי כותבת הוא אמונה עצמית, ומבין השירים העוסקים בנושא זה ניתן למנות את "Make It Happen" ,"Through The Rain" ,"Hero" ,"Can't Take That Away", ונוספים.
אמונתה של קארי באלוהים קיבלה ביטוי בסדרה של שירים שבחלקם נהגה לשלב ציטוטים מהתנ"ך והברית החדשה, כגון "Vision of Love" ,"My Saving Grace" ,"Fly Like a Bird", ו-"I Wish You Well".
קארי אף הוציאה אלבום בעל אופי דתי, אלבום שירי חג המולד Merry Christmas, בו היא כתבה שירים על ישו כמו "Jesus Born On This Day", לצד ביצועים מחודשים שהעניקה לשירים מסורתיים.
מוות הוא נושא נפוץ ביצירתה, והחל משנת 1991 ניתן למצוא באחדים מאלבומיה שירים המתייחסים למותם של אנשים הקרובים אליה: "The Wind", שעסק במות חברה, "Twister" שנכתב על מלבישתה ששמה קץ לחייה "Sunflowers For Alfred Roy", שנכתב על מות אביה, ו-"Bye Bye", שהוקדש לקרוביה שנפטרו.
אחד השירים הבולטים שעסקו בנושא זה, הוא "One Sweet Day", שביצעה יחד עם להקת בויז טו מן, שיר שהפך ללהיט הגדול ביותר במצעד הבילבורד אי פעם, כששהה 16 שבועות רצופים בראש המצעד.
לאחר מותו של מייקל ג'קסון, קארי כתבה שיר לזכרו בשם "Languishing", שכתוב כביכול מנקודת מבטו של ג'קסון והקדישה לו אותו באלבומה, Memoirs of an Imperfect Angel.
קארי הרבתה לכתוב על גברים בחייה.
מערכת היחסים הטעונה בין בעלה הראשון ומנהלה האישי לשעבר, טומי מוטולה, קיבלה ביטוי במגוון מיצירותיה, גם שנים לאחר שהם התגרשו.
יש המייחסים את השיר "Looking In", מהאלבום Daydream, שיצא בשנת 1995, לסגנון החיים שקארי ניהלה לצידו של מוטולה.
השיר המתאר אישה שנראית מושלמת מבחוץ אך חסרת ביטחון עצמי, שמתגוררת ב"ארמון מוזהב", ומבקשת שלא יראו אותו כסממן לאושר שלה: רמז לאחוזה המפוארת שקארי ומוטולה בנו יחדיו, שנשרפה לחלוטין מסיבה לא ידועה, לאחר גירושיהם.
על הבלדה "Butterfly", שכתבה בשנת 1997, לאחר שכבר התגרשה, קארי סיפרה כי היא מבטאת מסר שאותו היא מקדישה למוטולה, בדבר השחרור שלה ממנו.
בשנת 2008 היא כתבה שיר נוסף על מערכת יחסים זו – "Side Effects", הלקוח מהאלבום E=MC2, שבו שוב הייתה התייחסות לחיים באחוזה רחבת ידיים המנוהלים על ידי גבר מבוגר בתחושה של שליטה מתמדת.
התקשורת סיקרה בהרחבה את הסכסוך בין קארי לראפר אמינם, שכתב עליה מאז שנת 2002 ועד ל-2009, מספר שירים בהם הוא משמיץ אותה.
בשנת 2003 קארי כתבה עליו את השיר "Clown", בתגובה להשמצותיו הראשוניות.
כתיבת השיר גררה מצידו של אמינם סדרה נוספת של שירים על קארי, שאחד מהם היה ב-2009 ובו השמיץ את קארי ובעלה השני, ניק קאנון.
בתגובה, קארי כתבה את השיר, "Obsessed".
על ניק קאנון, קארי כתבה מספר שירים באלבומה Memoirs of an Imperfect Angel, כשהבולט מתוכם הוא "The Impossible", שבו ישנה התייחסות מפורשת לקאנון, באזכור טבעת האירוסין הייחודית שהעניק לה.
פרט לכתיבה לאלבומיה האישיים, קארי גם תרמה שירים עבור סרטים, ואחד מהם הוא "?Where Are You, Christmas", שביצעה פיית' היל בסרט הגרינץ'.
בנוסף, קארי גם לקחה חלק בכתיבת פזמונים לאלבומים של ראפרים שונים, בהם ג'יי זי, דמיזה ונוספים.
קארי היא הזמרת שהצליחה להביא הכי הרבה שירים למקום הראשון במצעד (אחרי הביטלס), תשעה עשר משיריה של קארי כבשו את ראש מצעד הפזמונים האמריקאי במצעד הרשמי בילבורד הוט 100, בתור אמנית סולו או בתור אורחת בשיר:
מריה צ'בוטארי (רומנית: Maria Cebotari; 10 בפברואר 1910 - 9 ביוני 1949), זמרת סופרן ושחקנית אוסטרית ילידת מולדובה.
מריה נולדה בשם צ'ובוטארו בקישינב, אז באימפריה רוסית וכיום ברפובליקה של מולדובה.
היא למדה שירה בקונסרבטוריון של קישינב ובשנת 1929 הצטרפה ללהקת התיאטרון האמנותי של מוסקבה כשחקנית.
לאחר זמן קצר נישאה לראש הלהקה, הרוזן אלכסנדר וירודוב.
הלהקה עברה לברלין וצ'בוטארי השתלמה בשירה אצל אוסקר דניאל במשך שלושה חודשים והופיעה לראשונה כזמרת אופרה בתפקיד מימי בלה בוהם של פוצ'יני בזמפראופרה של דרזדן, ב-15 במרץ 1931. ברונו ולטר הזמין אותה לפסטיבל זלצבורג, שם שרה את אורידיצ'ה ב"אורפיאו ואורידיצ'ה" של גלוק.
בשנת 1935 שרה בתפקיד אמינטה בהצגת הבכורה של האופרה "האישה השתקנית" מאת ריכרד שטראוס, בניצוח קרל בהם בבית האופרה של דרזדן.
שטראוס יעץ לה לעבור לברלין, ובשנת 1936 הצטרפה אל האופרה של ברלין, שם הייתה פרימדונה עד 1946. בשנה זו שרה את סוזאנה בנישואי פיגארו, את צרלינה בדון ג'ובאני ואת סופי באביר הוורד עם להקת בית האופרה של דרזדן בהופעותיה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון.
לאחר זאת הופיעה ברבים מבתי האופרה החשובים בעולם, ביניהם האופרה של וינה ולה סקאלה במילאנו.
צ'יבוטארי התגרשה מן הרוזן וירודוב ב-1938 ונישאה לשחקן האוסטרי גוסטב דיסל, שלו ילדה שני בנים.
לצד הקריירה המצליחה שלה באופרה, הופיעה צ'יבוטארי בכמה סרטים הקשורים לאופרה - כגון "שלוש הנשים של ורדי", "מריה מאליברן", "חלומה של מאדאם בטרפליי".
בשנת 1946 עזבה את ברלין והצטרפה לאופרה של וינה.
היא ביקרה שוב בקובנט גארדן ב-1947 עם להקת האופרה הווינאית ושרה את סלומה, דונה אנה בדון ג'ובאני, הרוזנת אלמביבה בנישואי פיגארו.
בעלה, גוסטב דיסל, מת בהתקף לב ב-20 במרץ 1948. בשעת הצגה של "נישואי פיגארו" בלה סקאלה בראשית 1949 חשה כאבים קשים.
תחילה לא התייחסו הרופאים ברצינות לתלונותיה, אבל ב-31 במרץ 1949 התמוטטה ונפלה בשעת הצגת אופרטה של קרל מילקר בווינה.
בניתוח שנערך ב-4 באפריל מצאו הרופאים סרטן בכבד ובלבלב.
היא מתה מסרטן ב-9 ביוני 1949 בווינה.
הפסנתרן הבריטי סר קליפורד קרזון ואשתו אימצו את שני בניה.
קולה של צ'בוטארי היה גמיש ורבגוני להפליא והרפרטואר שלה הקיף תפקידי קולורטורה ותפקידים קומיים, ליריים ודרמטיים; לדוגמה, היא שרה את כרמן, את סוזאנה בנישואי פיגארו, את ויולטה בלה טרוויאטה ואת סלומה - כולן באותה עונה.
היא התרכזה בארבעה מלחינים - מוצרט, ריכרד שטראוס, ורדי ופוצ'יני.
רבים מתקליטיה הקיימים עדיין הם מהקלטות חיות.
אף כי איכות הצליל ירודה ביותר, ההקלטה השלמה שלה כסלומה (בביצוע חי ב-30 בספטמבר 1947 בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן מציגה אותה כאחת ממבצעות "סלומה" הגדולות ביותר ששירתן השתמרה בהקלטה.
חברת התקליטים האוסטרית פרייזר הוציאה כמה הקלטות שלה; בין התקליטים "אמנותה של מריה צ'בוטארי".
מריה קליגל היא צ'לנית גרמניה, ילידת דלינבורג.
מגיל 19 הייתה תלמידתו של יאנוש סטארקר.
מריה קליגל זכתה בפרס ראשון ב"תחרות הקולג' האמריקאי", בפרס ראשון ב"תחרות המוזיקה הגרמנית" ובקונקורס אלדו פאריזוט וכמו כן הייתה זוכת הגראן פרי בתחרות הצ'לו הבינלאומית השנייה על שם מסטיסלב רוסטרופוביץ' ב-1981.
המלחין הרוסי אלפרד שניטקה הכיר בפרשנותה כהקלטה התקנית למוזיקה שלו כאשר הקליטה את הקונצ'רטו הראשון שלו לצ'לו ותזמורת בשנת 1990. היא מרבה להקליט לחברת נקסוס, בין השאר קונצ'רטי ויצירות אחרות לצ'לו מאת בטהובן, בלוך, ברהמס, ברוך, ארנסט פון דוהנאני, דבוז'אק, אלגר, לאלו, סן-סנס, שוסטקוביץ', שומאן, ג'ון טאוורנר וצ'ייקובסקי.
כמו כן הקליטה מספר רב של יצירות מוזיקה קאמרית מאת ברהמס, שופן, קודאי, מנדלסון ושוברט.
תוכניתה להקליט את מכלול יצירותיו של בטהובן לצ'לו ופסנתר, את הקונצ'רטי לצ'לו של היידן ואת הסוויטות לצ'לו סולו של באך.
בעבר ניגנה בסטרדיוואריוס, שנודע כ"אקס-ז'נדרון", על שם הצ'לן הצרפתי המפורסם מוריס ז'נדרון.
כיום היא מנגנת בצ'לו שבנה קארלו טונוני מוונציה בסביבות 1730.
מאז 1987 מלמדת קליגל כיתת אמן בבית הספר הגובה למוזיקה בקלן.
מריה יורייבנה קירילנקו (רוסית: Мари́я Ю́рьевна Кириле́нко; נולדה ב-25 בינואר 1987) היא טניסאית עבר מרוסיה.
קירילנקו זכתה ב-8 תוארי יחידות (5 WTA ו-3 ITF) וב-9 תוארי זוגות (כולם בסבב ה-WTA).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קירילנקו במדליית ארד בטורניר לזוגות נשים ביחד עם נדיה פטרובה לאחר ניצחון ב-3 מערכות על ליזה ריימונד ולייזל הובר מארצות הברית.
בשלב חצי הגמר הן הפסידו לאחיות סרינה וונוס ויליאמס בשתי מערכות, שזכו לאחר מכן במדליית הזהב.
בטורניר ליחידות נשים, היא הפסידה בחצי הגמר למריה שראפובה בת ארצה בשתי מערכות, ובמשחק על מדליית הארד היא הפסידה לוויקטוריה אזרנקה מבלארוס בשתי מערכות.
מריה קוטרבה (בפולנית: Maria Kotarba; ) הייתה פולנייה קתולית אשר שימשה שליחה בתנועת המחתרת הפולנית ופעלה בהעברת מסרים ואספקה בין קבוצות מחתרת שונות.
היא נאסרה, נחקרה ועונתה על ידי הגסטפו, נכלאה בכלא טמרוב ומשם נשלחה ב-5 בינואר 1943 למחנה הריכוז אושוויץ.
ב-18 בספטמבר 2005 הוכרה מריה קוטרבה כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם על שסיכנה את חייה כדי להציל את חיי אסירים יהודים בשני מחנות ריכוז.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, בחודש ספטמבר 1939, מריה קוטרבה הייתה עדה להשמדת שכניה היהודים ליד גורליצה, שם התגוררה ונשבעה כי תסייע ליהודים ככל שתוכל.
בהגיעה לאושוויץ בחורף 1943, ניתן לקוטרבה מספר אסיר 27995 ולאחר שעבדה במספר מקומות במחנה, הושמה ב"פלוגת הגינון" (גרמנית Kommando Gartnerei).
במסגרת זו עבדה בשטחים חקלאיים שהוחרמו באזור הכפר רייסקו.
בקיץ 1943 התארגנה במחנה המחתרת הפולנית וצירפה לשורותיה את קוטרבה, אשר נודעה בזכות שליחויותיה עבור המחתרת בטרם מאסרה.
קוטרבה עסקה בהברחת מזון, תרופות וידיעות מתנועת המחתרת שמחוץ למחנה אל הפעילים בתוכו.
במחנה פגשה קוטרבה את לנה מנקובסקה, אשר הוגלתה למחנה מגטו ביאליסטוק.
לנה שרדה את הסלקציה כאשר העמידה פנים שהיא אסירה פולנייה פוליטית, זאת בזכות חזות פניה.
בין שתי הנשים צמחה לה ידידות אמיצה.
מריה עשתה הכל כדי לסייע לידידתה וכן לאחותה של לנה גוטה, אשר הועברה לאושוויץ, יחד עם ידידה, ממחנה מיידנק.
לנה כינתה את מריה "האמא של אושוויץ".
בחודש ינואר 1945, כאשר האס אס פינה את מחנה הריכוז לכיוון גרמניה הנאצית, פונו אף שתי הידידות בנפרד והגיע ברכבת למחנה הריכוז ראוונסבריק.
מריה מצאה את ידידתה לנה שרועה באפיסת כוחות בשלג ונשאה אותה לצריף שבו הייתה.
בחודש פברואר 1945 הועברו האסירות למחנה נוישטאט-גלווה ושם שוחררו על ידי הצבא האדום בחודש מאי 1945.
לאחר השחרור שבה מריה לביתה בפולין.
היא נותרה רווקה ונפטרה בשנת 1956 מבלי שהתאוששה מפגעי שנות כליאתה.
לנה מנקובסקה נישאה והתיישבה בבריטניה.
בשנת 1997 לא הצליחה לנה להשיג לידידתה הכרה כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
בחודש פברואר 2005 ביקר בישראל הבריטי ג'יימס פוקר, ידיד של לנה, כשהוא נושא עמו את עדותה של לנה.
עדות זו הביאה להכרה במריה קוטרבה כחסידת אומות העולם.
מריה צ'ובּאנו (ברומנית: Maria Ciobanu; נולדה ב-3 בספטמבר 1937) היא זמרת רומנית, הפכה לכוכבת בארצה כמבצעת של שירי-עם בעיקר מהאזור הדרומי של רומניה, ממונטניה ואולטניה.
בדומה לזמרי פולקלור אחרים, היא שרה גם כן רומנסות ( "רומנצות" ברומנית) ושירים עירוניים שהולחנו על ידי מלחינים מקצועיים והפכו חלק ממסורת העם.
מריה צ'ובאנו נולדה בבמשפחה ענייה ומרובת ילדים ביישוב הקטן הוטרואיה Hotăroaia, חלק מהכפר רוׁשילה (מבטאים:רושִיאִילה) Roşiile שבמחוז ולצ'ה בחבל מונטניה.
היא הייתה בת הזקונים בין שבעה ילדים.
במשפחה לרבים היו כישרונות מוזיקליים.
אביה, יון, המכונה צ'ובאנו ("רועה הצאן"), צאצא של רועים רומנים
שעברו לוולאכיה מטרנסילבניה, היה נגן עממי בקונטרבס ובכלי הנקרא צמבל שהוא חלק חשוב בתזמורות הלאוטארים ברומניה והונגריה.
האם, ניקוּליצה, אשתו השנייה של יון, הייתה, מצידה, מבורכת בקול מצוין.
מימי ילדותה קלטה מריה מהר את שירי הלאוטרים והצטיינה בזמרתה בזמן שליוותה את הכבשים למרעה, בעת עבודות השדה ובחגיגות בכפר.
בקריירה המקצועית שלה כזמרת, שהתחילה בגיל 22, בשנת 1959, אימצה מריה את הכינוי של אביה "צ'ובאנו".