tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"הפגנת חיבה פומבית אינה חלק מהתרבות והמסורת שלנו", אמר.
בשנת 2011, חבר הפרלמנט ההולנדי מהמפלגה למען החירות, הציע לקבוצת הכדורגל ההולנדית לשחק בצבע ורוד המזכיר את המשולש הוורוד אותו נאלצו לענוד הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית, במקום הצבע הלאומי של שחקני המדינה (כתום) עבור מחאה על מעמד זכויות להט"ב בקטר.
בספטמבר 2013 פורסם כי כל מדינות שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ הסכימו לדון בהצעה להקמת בדיקות כלשהן לא ידועות, על מנת לאסור כניסת זרים הומוסקסואלים לאחת מהמדינות.
עם זאת, הדאגה מביקורות בינלאומיות באירוח המונדיאל 2022 בקטר, וחשש לגילויי מחלוקות במקרה שאוהדי כדורגל המוגדרים כלהט"ב יהיו מוקרנים, גרמו למדינות להתחרט בתוכניתן ולהתעקש כי "מדובר בהצעה בלבד".
מאוחר יותר נחשף כי הצעה זו באה ממדינת כווית.
בנובמבר 2021, הכדורגלן האוסטרלי ג'וש קבאלו, השחקן הנוכחי היחיד בליגת העל האוסטרלית שמוגדר כהומוסקסואלי גלוי, הצהיר שהוא חושש מלטוס לקטר עבור השתתפות במונדיאל על רקע הפללתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה במדינה.
בהמשך הגיב נאסר אל ח'טר, ראש הוועדה המארגנת של הטורניר, כי קבאלו "יתקבל בברכה" במדינה.
בדצמבר 2020, הצהירה קטר כי תאפשר הנפת דגלי גאווה בקהל האצטדיונים של מונדיאל 2022. אולם, באפריל 2022, פקיד ביטחוני בכיר המפקח על הטורניר הצהיר כי יפפשנן תוכניות להחרים דגלי גאווה מהצופים בקהל, עבור אמצעי בטיחות לכאורה להגן עליהם מפני עימותים עם צופים הומופובים.
"Fare network" , רשת שהוקמה למניעת אפליה בכדורגל האירופי בשנת 1999, מתחה ביקורת על ההצהרה וטענה שפעולות נגד צופים שמוגדרים כלהט"ב מצד הרשויות במדינה "מדאיגות יותר את המשתתפים במונדיאל מאשר ביצוע פעולות של יחידים".
במאי 2022 מספר מלונות ברשימה הרשמית של מקומות הלינה המומלצים על ידי פיפ"א לאירוח בעת קיום המונדיאל, סירבו בתוקף לספק לינה עבור זוגות חד מיניים, בעוד שמלונות אחרים ברשימה ציינו שהם יקבלו בקשות לינה מאת זוגות חד מיניים כל עוד הם "לא יציגו את מערכת היחסים ביניהם בגלוי".
פיפ"א טענה כי תוודא שיובהר בפני המלונות שהוזכרו ברשימה את דרישותיה המחמירות ביחס לקבלת אורחים באופן לא מפלה.
במהלך מסיבת עיתונאים בגרמניה ב-20 במאי, תמים בן חמד אאל ת'אני, האמיר המכהן של קטר, הצהיר כי מבקרים שמוגדרים כחלק מקהילת הלהט"ב יתקבלו בברכה באירוח המונדיאל 2022 אך ציין שהם יצטרכו "לכבד את תרבות המדינה".
ב-21 בספטמבר 2022, על פי דיווח שפורסם מטעם העיתון הבריטי הגרדיאן, התאחדות הכדורגל האנגלית הבטיחה שזוגות חד מיניים לא יעמדו בפני מעצרים בזמן שהם "מחזיקים ידיים או מתנשקים בפומבי בקטר".
דו"ח שפורסם באוקטובר 2022 מטעם ארגון זכויות האדם הבינלאומי, "Human Rights Watch", הציג הצהרות לקיום התעללויות סדרתיות על ידי המשטרה המקומית נגד אזרחי להט"ב בקטר, בהתבססות על דיווחי עדי ראייה בין השנים 2019-2022.
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בעומאן כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואליות מוגדרת כפלילית ונושאת עונש של עד שלוש שנות מאסר דה יורה, אם כי דה פקטו, דיווחים הצהירו על כך שמקרי העמדה לדין מגיעים לביתי משפט רק אם מדובר באירועים של "שערורייה ציבורית".
בספטמבר 2013 פורסם כי כל מדינות שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ הסכימו לדון בהצעה להקמת בדיקות כלשהן לא ידועות שיהוו מבחן על מנת לאסור כניסת זרים הומוסקסואלים.
עם זאת, הדאגה מביקורות בינלאומיות על רקע אירוח המונדיאל 2022 בקטר, וחשש למחלוקת במקרה שאוהדי כדורגל המוגדרים כלהט"ב יהיו מוקרנים, גרמו למדינות להתחרט לגבי תכנון המבחן ולהתעקש כי "מדובר בהצעה בלבד".
בשנת 2013, מאמר בעיתון העומני "The Week" העלה מאמר תחת הכותרת "הזרים" שהציג את מעמדה של עומאן כסובלנית יותר כלפי גילויי נטיות חד מיניות בקרב אזרחיה מאשר שאר מדינות במפרץ, אף על פי שפעילות הומוסקסואלית אסורה בשטחה.
המאמר עקב אחר סיפורו של הומוסקסואל עומאני צעיר במדינה.
יתר על כן, המאמר גונה ברשתות חברתיות מקוונות בעומאן ועל ידי התאחדות העיתונאים במדינה.
חבר מועצת השורא, תאופיק אל-לואטי, ציין כי "המאמר דגל בהומוסקסואליות והציג כאילו עומאן היא מקלט בטוח להומואים" וקרא למשרד המידע לפעול נגד העיתון בגין "הפרת קוד העיתונות במדינה".
מספר אומנים טענו כי המאמר מתעד את האמת על המדינה ותפקידה של העיתונות לשקף את המציאות.
העיתון נאלץ לאחר מכן להתנצל עם כתבה שלמה בעמוד השער שלו על פרסום המאמר.
כמו בשאר מדינות המפרץ, בעומאן נוכחת סצנת להט"ב שמוגדרת כדיסקרטית וללא ארגוני תמיכה ציבוריים.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בפפואה גינאה החדשה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כעבירה פלילית ברחבי המדינה ועלולה לשאת עונש של 14 שנות מאסר דה יורה, אם כי לאורך השנים החוק דווח כלא נאכף בפועל.
הגישה כלפי אזרחי להט"ב בפפואה גינאה החדשה מושפעת מאוד מדעת הכנסייה המקומית, שכן רוב אזרחי המדינה מוגדרים כמאמיני הדת הנוצרית שהובאה על ידי המיסיונרים הנוצרים-אירופאים בתקופת הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית על שטחי פפואה גינאה החדשה במאה ה-19.
מבחינה היסטורית, בפפואה גינאה החדשה בדומה למדינות נוספות ברחבי אוקיאניה בהן פיגי', ניואה, וקירבטי קיימת אוכלוסייה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי, שאנשיה מוגדרים בתור זכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים.
אנשים אלה התקבלו על ידי החברה הפפואה-גינאית לאורך ההיסטוריה הקדם-קולוניאלית של המדינה ומילאו תפקיד ביתי חשוב בחיים הקהילתיים.
בעשורים האחרונים מאז תחילת המאה ה-21, המונח "פאלופה" בשפת הטוק פיסין החל להיות נוכח בקרב טרנסג'נדרים פפואה גינאים לתיאור אוכלוסיות שמזדהות בתור מגדר שלישי.
באופן דומה, אנשי הסימבארי , שבט ילידי שמאכלס את השוליים של מחוז הרמה המזרחית במדינה, מכירים במגדר שלישי תחת המונח "קוולו-אאטמוול" בשפת הסימברי .
פעילות הומוסקסואלית בין גברים מוגדרת כעבירה פלילית בפפואה גינאה החדשה על פי סעיף 210 לחוק העונשין, בעוד קיום מין אנאלי ואוראלי בין זוגות הטרוסקסואלים מהמין השני גם כן (שלא למטרות רבייה) פליליים דה יורה.
עבירה על הסעיפים עלולה לשאת עונש של עד 14 שנות מאסר למורשעים.
גילויי חיבה אחרים בין זוגות חד-מיניים שמוגדרים כ-"מעשה מגונה גס" יכולים להיענש עד 3 שנות מאסר.
עם זאת, הסעיפים דווחו לאורך השנים כלא נאכפים בפועל.
פעילות הומוסקסואלית נשית מוגדרת כחוקית.
בשנת 2011 הודיעה הממשלה לאו"ם כי הפיכתה של פעילות הומוסקסואלית גברית לחוקית דה יורה במדינה "אינה בסדר העדיפויות".
על פי משרד החוץ של ארצות הברית בשנת 2012, לא התקבלו דיווחים על העמדות לדין שהופנו נגד הומוסקסואלים על רקע קיום פעילות הומוסקסואלית בפפואה גינאה החדשה.
עם זאת, המחלקה דיווחה כי להט"ב במדינה "חשופים לסטיגמטיזציה חברתית הומופובית".
חברת הפרלמנט של פפואה גינאה החדשה לשעבר בין השנים 2012-1997, דאם קרול קידו , תיארה ב-2012 להט"ב פפואה גינאים כמי שנאלצים "לחיות חיי חשאיות" וקראה ללא הצלחה לממשלה להפוך פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה לחוקית.
ראש הממשלה פיטר אוניל הסביר בתגובה כי ישנם "רגשות עזים" נגד גילויי הומוסקסואליות במדינה והוסיף כי האזרחים "עוד לא קיבלו רמת פתיחות כזו" בנוגע לסוגיה.
פפואה גינאה החדשה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
זוגות חד-מיניים לא רשאים לאמץ ילדים בפפואה גינאה החדשה, הן באמצעות אימוץ חורג או משותף.
לא קיימים חוקים שמעניקים הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בפפואה גינאה החדשה.
אזרחי להט"ב ברחבי פפואה גינאה החדשה דווחו בשנת 2012 כמי שמתמודדים עם "אפליה בחיי היומיום שלהם, ולעיתים קרובות מתקשים למצוא עבודה".
עם זאת, ישנם מספר מועדוני לילה הפונים לחברי הקהילה בבירה פורט מורסבי, בהם מתקיימים "לילות גאווה" ומסיבות דראג, בעיקר בהאנואבאדה שתוארה כגיי וילג' עבור להט"ב מקומיים.
מאז ה, אזרחי להט"ב בפפואה גינאה החדשה נוטים להיות מקובלים יותר בקרב האוכלוסייה באזורי החופים של המדינה מאשר בהרי גינאה החדשה.
השבטים הפפואה גינאים של אנשי האטורו , סימברי והקלולי , ידועים בעריכת טקסים מסורתיים בקרב האנשים שלם שכוללים הומוסקסואליות.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקריית הוותיקן מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
הקוד המשפטי לגבי זכויות להט"ב בוותיקן מבוסס על חוק העונשין האיטלקי משנת 1929, זמן הקמת המדינה הריבונית של קריית הוותיקן.
משנת 1929 עד 2008, קריית הוותיקן אימצה אוטומטית את רוב החוקים האיטלקיים.
עם זאת, הוכרז בסוף 2008 כי לא תאמץ עוד באופן אוטומטי חוקים איטלקיים חדשים.
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין בוגרים היא חוקית בקריית הוותיקן מאז 1929 כחלק מאיטליה.
מאז 2013, גיל ההסכמה הוא 18 שנים, למעט מין בהסכמה במסגרת זוגות לא נשואים, אשר הוא 14.
ב-18 בדצמבר 2008, הכס הקדוש אישר את אי-ההפללה של פעילות הומוסקסואלית באופן רשמי כמדינה עצמאית, אף על פי שהביע התנגדות לנוסח "ההצהרה בדבר זכויות אדם, נטייה מינית וזהות מגדרית" שהוצגה בעצרת הכללית של האו"ם באותו יום אשר גינתה אלימות ואפליה כלפי להט"ב בשל חוסר ההגדר החוקית לזהות מגדרית.
על מנת לקבל הסמכה עבור דיפלומטים זרים, עליהם חל איסור להיות חלק ממשפחה חד מינית או להיות במעמד גרושים.
בשנת 2008, ז'אן-לופ קון-דלפורג', דיפלומט הומוסקסואל גלוי אשר נמצא באיחוד אזרחי עם בן זוגו, נדחה על ידי פקידים רומאים-קתולים להיות שגריר צרפת בכס הקדוש.
בשנת 2015, לורן סטפניני, דיפלומט קתולי והומוסקסואל גלוי, נדחה על ידי פקידים רומים-קתוליים להיות שגריר צרפת בכס הקדוש אף על פי שהיה רווק, ונתמך על ידי נשיא צרפת פרנסואה הולנד, חשמן הקורייה העליון של צרפת, ז'אן-לואי טאוראן, שהיה החשמן של הכנסייה הרומית הקדושה והחשמן אנדרה וינגט-טרואה, הארכיבישוף של פריז.
עם זאת, צרפת סירבה לסגת ממינויו והעימות מול הוותיקן הביא לכך שהתפקיד נותר ריק ממרץ 2015 עד מאי 2016, בעוד צרפת מינתה דיפלומט חדש במאי 2016.
בקריית הוותיקן אין הוראות זכויות אזרח הכוללות נטייה מינית או זהות מגדרית.
ב-13 בינואר 1998, פעיל זכויות הלהט"ב האיטלקי אלפרדו אורמנדו אשר היה חבר בארגון זכויות הלהט"ב הוותיק והגדול באיטליה "Arcigay" הצית את עצמו בכיכר פטרוס הקדוש אשר נמצאת בשטח השיפוט של קריית הוותיקן במחאה על "הגישה של התנגדות שורשית שתמיד הובעה על ידי קתולים כלפי הומוסקסואליות".
כתוצאה מהכוויות הקשות שנגרמו לו, נפטר כמה ימים לאחר מכן בבית החולים.
הוותיקן שומר לעצמו את הזכות הבלתי מעורערת להסיר, להשעות ולפטר לאלתר כל פקיד ועובד אשר מודה בפומבי בהיותו הומוסקסואל או שמפקפק במדיניות הכללית של הוותיקן כלפי הומוסקסואליות.
באוקטובר 2015, יציאתו מהארון של התאולוג קשישטוף צ'ארמס הסתיימה בהשעייתו מתפקידיו הכוהנים, תפקידי ההוראה ותפקידיו בקוריה הרומית.
לאחר מכן צוטט צ'ארמס בעיתון האיטלקי קוריירה דלה סרה באומרו, "אני רוצה שהכנסייה והקהילה שלי ידעו מי אני.
כומר הומו שמח וגאה בזהותו.
אני מוכן לשלם את ההשלכות, אבל הגיע הזמן שהכנסייה תפתח את עיניה ותבין שלהציע למאמינים הומוסקסואלים התנזרות מוחלטת מחיי אהבה זה לא אנושי".
צ'ארמס ערך בנוסף מסיבת עיתונאים שבה הופיע לידו בן זוגו, שזוהה כאדוארד.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בפלאו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כחוקית במדינה מאז 2014. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק.
בנוסף, מאז 2008 קיימת הגבלה בחוקה של פלאו שמכירה בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין זוגות מהמין השני בלבד.
בכך, קיימת הגבלה חוקתית להכרה משפטית בנישואים חד-מיניים במדינה.
בשנת 2011 הצביעה פלאו בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם נלוות על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם.
לאחר המלצות ממספר מדינות בסיום הסקירה התקופתית האוניברסלית של פלאו על ידי מועצת האו"ם לזכויות אדם באוקטובר 2011, ממשלת פלאו הבטיחה לבטל לחלוטין את ההפללה בחוק של פעילות הומוסקסואלית.
באפריל 2014 הנשיא טומי רמנגסאו ג'וניור חתם על קוד העונשין החדש שהוציא מהתוכן שלו איסור על קיום פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה.
עד שנת 2014, פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה הייתה מוגדרת כעבירה פלילית דה יורה בפלאו שעלולה להטיל עד 10 שנות מאסר למורשעים.
עם זאת, סעיפי ההפללה בקוד העונשין דווחו כלא נאכפים בפועל לאורך השנים.
פעילות הומוסקסואלית בין נשים הוגדרה כחוקית מאז ומעולם.
פלאו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של פלאו במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקה של המדינה שמכירה בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד, לאחר 22 שינויים שהתקבלו בתוכן החוקה במהלך 4 בנובמבר 2008 .
מאז תחילת העשור השני של המאה ה-21, התקיימו מספר מהלכים לביטול מגבלת החוקה על הכרה בנישואים חד-מיניים.
ביולי 2019, בתשובה לשאלה במסיבת עיתונאים בנוגע לעמדתו בנושא, נשיא המדינה טומי רמנגסאו ג'וניור הצהיר שהוא תומך בביטול האיסור בטענה שהוא "מאמין בשוויון מלא" והגדיר אותו כהומופובי באומרו "אלה השונים מאיתנו לא אומר שהם צריכים להיות מנודים, אזרחים סוג ב', או שהם לא יכולים לתרום לקהילה.
אני רוצה להבהיר שאני לא מאמין במעמד החוקתי הקיים שמקדם אפליה.
זה לא יהיה חיובי עבורנו ברמת האו"ם.
כמגמה ברחבי העולם, אנחנו עושים צעד לאחור.
בדומה לשאר מדינות האיים באוקיינוס השקט, גילויי חיבה פתוחים בין בני זוג (הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד) עלולים להיות לא מקובלים על ידי החברה הפלואנית ולהוות מטרה לעוינות.
לאורך השנים דווח שמספר להט"ב פלואנים בוחרים להגר לגואם השכנה או לארצות הברית עקב דחייה חברתית שאיתה הם עלולים להתמודד בפלאו על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקיריבטי כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כעבירה פלילית ועלולה לשאת עד 14 שנות מאסר דה יורה, אם כי החוק דווח כלא נאכף בפועל.
אף על פי הפללתה בחוק של פעילות הומוסקסואלית, הפרלמנט הקיריבטי חוקק איסור על אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית בשנת 2015. הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית.
בנובמבר 2016 הצביעה קיריבטי נגד הצעה להיפטר מהמומחה העצמאי של האו"ם בנושאי אלימות ואפליה שמבוססת על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בעצרת הכללית של האו"ם.
הדחיפה להיפטר ממומחה נכשלה בהצבעה של 84 נגד ו-77 בעד.
הצבעת קיריבטי הייתה בין שאר הצבעות המדינות ששמרו על הדובר בתפקידו בעוד קיריבטי יחד עם סרי לנקה היו שתי המדינות היחידות, בהן פעילות הומוסקסואלית עדיין מופללת דה יורה, שהצביעו נגד ההצעה.
בקיריבטי, בדומה לפיאפיפיאן בניואה, הפאפאפין בסמואה, הלאילאי באיי קוק והפקאלייטי בטונגה, קיימת אוכלוסייה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי.
אנשים אלו ידועים במונח "בינבינהאין" בשפה הגילברטית שמוגדרים בתור זכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים.
אנשים אלה התקבלו על ידי החברה הקיריבטית לאורך ההיסטוריה ומילאו תפקיד ביתי חשוב בחיים הקהילתיים.
סעיפים 153, 154, ו-155 בקוד העונשין של קיריבטי מוציאים מחוץ לחוק קיום מין אנאלי ואוראלי בקרב זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד שלא למטרות רבייה.
עם זאת, הסעיפים דווח לאורך השנים כלא נאכפים בפועל בעוד שלא נרשמו תביעות כלשהן נגד אזרחי להט"ב על רקע הסעיפים.
(א) יודה כי ביצע מעשה סדום עם אדם אחר או עם בעל חיים,
(ב) מאפשר לאדם זכר לקיים עימו מעשה סדום,
ייאשם בעבירה, וכן דינו מאסר 14 שנים.
154. ניסיונות לבצע עבירות לא טבעיות ותקיפות מגונות,
כל מי שעתיד לנסות לבצע עבירה מהמפורטות בסעיף הקודם האחרון, או מי שימצא אשם בכל תקיפה בכוונה לבצע אותו, או כל מעשה מגונה כלפי כל אדם זכר יאשם בעבירה ודינו יהיה מאסר של 7 שנים.
155. מעשים מגונים בין גברים,
בסיומה, צרפת, סלובניה וצ'ילה דחקו בקיריבטי לבטל את סעיפי חוק העונשין שמפלילים פעילות הומוסקסואלית גברית בהסכמה בין מבוגרים בהסכמה במדינה.
עם זאת, משלחת קיריבטי לא הגיבה על ההמלצות.
קיריבטי אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
חוק הנישואים של קיריבטי אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים, אלא מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים מהמין השני בלבד.
אפליית עובדים ועובדים פוטנציאליים בתעסוקה על רקע נטייה מינית אסורה בקיריבטי מאז שנת 2015 על פי סעיף 107 (2) (ב) של קוד התעסוקה ויחסי תעשייה 2015.
זכויות לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בקוסטה ריקה התפתחו באופן משמעותי ביותר בעשורים האחרונים.
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית במדינה מאז 1971. בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם הממוקם בקוסטה ריקה פסק את התרתם של נישואים חד מיניים ואימוץ עבור זוגות חד מיניים בעוד הממשלה הודיעה כי תחיל את הפסיקה בחודשים הבאים.
באוגוסט 2018 פסק בית המשפט העליון בקוסטה ריקה נגד איסור הכרתם של נישואים חד מיניים, ונתן לאספה המחוקקת כ-18 חודשים לתקן את החוק בהתאם אחרת, יבוטל האיסור אוטומטית.
לאחר מכן נישואים חד מיניים הפכו לחוקיים ב-26 במאי 2020.
ארגון זכויות האדם הבינלאומי, "Human Rights Watch" תיאר את קוסטה ריקה כ-"מחויבת לזכויות שוויון והשראה עבור מדינות נוספות במרכז אמריקה".
אפליה על רקע נטייה מינית אסורה בתעסוקה ובכלל תחומים נוספים, וטרנסג'נדרים רשאים לשנות את מינם במסמכי זהות רשמיים כדי לשקף את זהותם המגדרית, לרבות רישיונות נהיגה, דרכונים ותעודות זהות.
הומוסקסואליות סווגה לראשונה כפשע בקוסטה ריקה בתקופת השלטון הספרדי מאז 1502. לאחר קבלת עצמאותה, עדיין הוגדרה כפשע עד הנשיאות הליברלית של טומאס גווארדיה בין 1870–1876. אף על פי שההפללתה הופסקה בתקופה זו כחלק מרפורמה גדולה יותר של מערכת המשפט, הומוסקסואליות עדיין נתפסה באופן נרחב כ-"חטא ידוע לשמצה".
בשנת 1971 נקבע גיל הסכמה אוניברסלי, כמו גם חוק חדש שאסר על "מעשי סדום שערורייתיים" ככל הנראה בפומבי בעוד כי לא היו הרשעות ידועות רשומות אך שמר על המעמד החוקי של פעולות הומוסקסואליות פרטיות בין מבוגרים בהסכמה.
סעיף 382 בחוק העונשין שהזכיר "מעשי סדום שערורייתיים" בוטל ב-2002, לצד חוקים רבים אחרים.
ב-1 ביולי 2018, נשיא המדינה קרלוס אלברדו קסאדה פרסם התנצלות פומבית בפני חברי קהילת הלהט"ב על הרדיפה והאפליה שעברו במשך השנים בקוסטה ריקה.
קסאדה הצהיר כי המדינה "קידמה והוציאה להורג רדיפות, פשיטות, מעצרים שרירותיים ומכות" כלפי אנשיה.
בהצהרתו ציין גם את קיומן של מהומות סטונוול אשר היו להתקוממות נגד התעמרות משטרת ניו יורק ב-1969 כלפי חברי הקהילה שהובילו לתנועת זכויות להט"ב בכלל רחבי העולם, ועל כך שקוסטה ריקה התירה הומוסקסואליות שנתיים לאחר מכן, ב-1971, אך אפליה ואלימות הומופובית נמשכו גם בעשורים הבאים,
בשנת 2006, בית המשפט העליון דחה עתירה לפיה חוקת קוסטה ריקה מחייבת הכרה בנישואים חד מיניים גם כן.
עורך הדין למען זכויות האדם יאשין קסטרילו פרננדס עתר בטענה שהוראות חוקתיות מסוימות הנוגעות לשוויון זכויות ולמשפט הבינלאומי מחייבות הכרה בנישואים חד מיניים, אם כי רק שניים מהשופטים הסכימו עם עמדתו.
דעת הרוב טענה כי בעת אישור החוקה, "נישואים" הובנו כאיחוד בין גבר לאישה בלבד.
עם זאת, בהחלטת בית המשפט אכן נקבע כי לממשלה יש סמכות לחוקק איחודים אזרחיים.
בשנת 2008, האגודה לזכויות להט"ב, "Diversity Movement", הובילה מספר מחוקקים להגיש הצעת חוק להתרת איחוד אזרחי.
הנציגים אנה הלנה צ'אקון (אז ממפלגת האחדות הנוצרית החברתית, כיום ממפלגת הפעולה האזרחית) וחוסה מרינו (החזית הרחבה) הביעו תמיכה בהצעת החוק שקבעה כי "הומוסקסואלים ולסביות הם לא פחות מכולנו בקוסטה ריקה.
אנחנו לא מדברים על נישואים או אימוץ, אלא על זכויות אזרח בסיסיות".
ביולי 2010 הורה בית המשפט החוקתי לבית הדין לבחירות העליון לעצור משאל עם מוצע על הכרה באיגודים עבוק זוגות חד מיניים.
משאל העם היה אמור להתקיים ב-5 בדצמבר 2010. הערעור הוצג על ידי עורך הדין קווירוס סלאזאר, בטענה שהצעת משאל העם מפרה את הזכויות והחירויות של יחידים.
העצומה למשאל העם אורגנה על ידי "Observatori de la Familia", קבוצה שמרנית דתית, אשר ביקשה להפסיק את החקיקה להכרה באיחודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים.
ב-1 ביולי 2013 העבירה האספה המחוקקת חקיקה המעניקה הטבות של שותפויות מקומיות "ללא אפליה המנוגדת לכבוד האדם".
מחוקקים ליברלים ציינו במהלך הדיון כי השינויים יפתחו איחודים אזרחיים לזוגות חד מיניים.
מחוקקים שמרנים קראו מיד לנשיא לאורה צ'ינצ'ייה להטיל וטו על החקיקה, בטענה כי הם "הצביעו בטעות בעד הצעת החוק".
צ'ינצ'ייה סירבה להתנגד לאישור הצעת החוק וחתמה עליה ימים לאחר מכן.
הצעת החוק נכנסה לתוקף ב-8 ביולי 2013. ב-10 ביולי 2013, שישה זוגות חד מיניים עתרו לבית משפט עבור הכרה במערכות היחסים שלהם כשותפות משפחתית.
יממה לאחר מכן קיבל בית משפט לענייני משפחה את אחת העתירות.
באמצע מרץ 2015 הוגשו לאספה המחוקקת שתי הצעות ממשלה בנושא התרת איחודים אזרחיים.
ב-19 במרץ 2015, הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים הוגשה לאספה המחוקקת על ידי חברת הפרלמנט ליגיה אלנה פאלאס רודריגז ממפלגת החזית הרחבה.
פסיקת בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם 2018
ב-9 בינואר 2018, פסק בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם כי המדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא.
בית הדין ציין את פסיקתו באומרו:
ממשלת קוסטה ריקה הודיעה במהרה כי תציית לפסיקה.
אולם "המועצה העליונה של הנוטריונים" סירבה להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד מיניים עד שהאיסור יבוטל במפורש על ידי בית המשפט העליון או על ידי האספה המחוקקת.
למרות זאת, זוג התחתן בהצלחה בפני הנוטריון בפברואר 2018. הנוטריון המדובר עמד בפני חקירה, אך דחה כל עוולה, וקבע כי הוא מכבד את החוק הבינלאומי ונקט עמדה נגד כל אפליה בעת נישואי בני זוג חד מיניים.
תביעות שביקשו להכשיר נישואים חד מיניים הוגשו בפני בית המשפט העליון לצדק של קוסטה ריקה.
באוגוסט 2018, בית המשפט העליון פסק בעד הסרת האיסור על נישואים חד מיניים, ונתן למחוקקים במדינה כ-18 חודשים להכשיר נישואים חד מיניים מאת האספה המחוקקת.
ב-14 בנובמבר פרסם בית המשפט את פסק הדין המלא בכתב, שפורסם בעלון השיפוטי ב-26 בנובמבר 2018, וקבע תאריך יעד אחרון ל-26 במאי 2020. מאחר שהמחוקקים לא נקטו צעדים להכשרת נישואים חד מיניים בחקיקה לפני המועד האחרון, הפכו אוטומטית לחוקיים ב-26 במאי 2020.
מריו נוניז, חבר במפלגת התנועה הליברטריאנית השמרנית, הציג הצעת חוק באספה המחוקקת בשנת 2007 לאסור על זוגות חד מיניים לאמץ או להחזיק באפוטרופוסות על ילדים.
עם זאת, הצעת החוק לא עברה.
מאז מאי 2020, זוגות חד מיניים נשואים יכולים לאמץ ילדים במשותף באופן חוקי לאור התרתם של נישואים חד מיניים.
בראיון ביוני 2020, חורחה אורבינה סוטו, רכז המכון הלאומי לילדים הצהיר כי כלל ההורים המאמצים לעתיד נבדקים כמתאימים "ללא קשר לנטייה מינית או מגדר".
בית הדין לבחירות העליון הבהיר בנוסף כי אם זוגות חד מיניים המורכבים מזוג לסביות נשואות הן בהריון באמצעות הזרעה מלאכותית, האם אשר נמצאת בהריון אשר מוגדרת כלא ביולוגית, תוכר אוטומטית כאמו החוקית של הילד.
חוקת קוסטה ריקה אינה מכלילה במפורש איסור על אפליה על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית.
עם זאת, סעיף 28 קובע כי "אין לרדוף אף אחד על דעותיו או מעשיו אם אינם מנוגדים לחוק" בעוד סעיף 33 קובע כי "כולם שווים בפני החוק".
השופט יוכל להטיל, בנוסף, את עונש הפסילה המקביל, של חמישה עשר עד שישים יום.
בשנת 2020, האספה המחוקקת העבירה מספר סעיפי חקיקה לחיזוק חוקים נגד אפליה על בסיס נטייה מינית.
החוקים תיקנו את סעיף 112 לחוק העונשין כדי לקבוע עשרים עד שלושים וחמש שנות מאסר על פשעי שנאה שנבעו מהנטייה המינית של הקורבן.
בין היתר, סעיף 380 קובע מאסר של שנה עד שלוש שנים על "לא כולל, הפרדה או הבחנה של אדם על רקע נטייתו המינית על מנת להגביל, להגביל או לשלול את זכויותיו וחירויותיו".
סעיף 386bis קובע שלוש עד עשר שנות מאסר בגין גרימת כאב או סבל פיזי או נפשי, הפחדה, כפייה או סחיטה על בסיס נטייה מינית.
לפני שנת 2018, אסור היה לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי אשר נקבע בלידתם.
סעיף 51 לחוק האורגני של בית הדין העליון והרישום האזרחי כולל מין כאחת הדרישות לרישום לידות.
סעיף 2 לתקנות תצלומים למסמכי זהות קובע כי: "לכל אדם הזכות לכבד את דמותו ואת זהותו המגדרית ברגע צילום התמונה המצורפת לתעודת הזהות".
מאז 2013, טרנסג'נדרים יכולים לשנות את שמם החוקי בתיעוד כך שיתאים לזהותם המגדרית.
ניתוח לשינוי מין אינו חובה אך נדרש צו שיפוטי להתרה.
בשנת 2016 הונחה בפני האספה המחוקקת הצעת חוק המאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את שמם ומגדרם באופן חוקי ללא צורך בניתוח או באישור שיפוטי.
ביוני 2017, הצעת החוק עלתה לוועדת זכויות האדם, בעוד בית הדין לבחירות העליון (TSE) אישר את ההצעה, אך בסופו של דבר לא עברה באספה.
ב-14 במאי 2018, בית הדין לבחירת העליון אישר החלטה המאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את שמם כדי לשקף את זהותם המגדרית בתעודות הזהות הרשמיות.
ההחלטה באה בתגובה לפסיקת בית הדין הבין-אמריקאי לזכויות אדם בינואר 2018 לפיה כל המדינות החברות בהן, כולל קוסטה ריקה, חייבות לספק זכויות מלאות ושוות לזוגות ואזרחים אשר זהותם המגדרית העצמית שונה מזו הרשומה בלידתם.
בית הדין הכריז כי ניתן לבצע את התהליך בהליך פשוט וחינמי.
בנוסף, בית הדין דיווח כי על מנת להימנע מהשפעות סטיגמטיות, המין בו אדם רשום בלידה לא יופיע עוד במסמכי הזהות.
ב-28 ביוני 2018, הנשיא קרלוס אלברדו קסאדה הוציא צו ביצוע המחייב את כל מוסדות המדינה לשנות את המסמכים והרישומים הפנימיים של טרנסג'נדרים המעוניינים לשנות את שמם, צילומם או מינם.
הצו חל על דרכונים, רישיונות נהיגה, תעודות זהות, אישורי עבודה, זיהוי אוניברסיטאי ועוד.
גורמים רשמיים בקוסטה ריקה הודיעו כי הצו הוא בהתאם לפסיקת בית הדין האינטר-אמריקאי.
בדצמבר 2018, חתם אלברדו על צו ביצוע נוסף המרחיב זכות זו גם למהגרים.
טיפול הורמונלי חלופי הוא ממומן על ידי מערכת הבריאות הממלכתית.
באוגוסט 2007 הוסר האיסור על גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם לאחר פעילות חברתית אשר הוביל פעיל זכויות הלהט"ב אלברטו קבזה.
בעוד שהומוסקסואליות הייתה חוקית מבחינה טכנית, הטרדות משטרתיות ופשיטות כלפי להט"בים ומפעלים פרטיים היו בעבר דבר שבשגרה.
בשנת 1990 הודיע שר הפנים, המשטרה וביטחון הפנים אנטוניו אלוורז דסנטי כי לא יאפשר לנשים זרות להיכנס לקוסטה ריקה כדי להשתתף ב-"Encuentro", מפגש בינלאומי של לסביות.
הוא הורה לקונסוליות של קוסטה ריקה לא להעניק אשרות לנשים הנוסעות ללא ליווי גברים, והזהיר שכל הנשים "ייעצרו בשדה התעופה".
דסנטי הודיע בנוסף לחברות תעופה שאם ימכרו כרטיסים לנשים הנוסעות לבדן, או שנראה כי ישתתפו בפגישה, הן יידרשו לספק את חזרתן המיידית של "הלסביות החשודות".
כאשר נלחץ להסביר כיצד ניתן לזהות לסביות בשדה התעופה, טען כי נשים בעלות שיער קצר, לבושות במכנסיים או נסעות לבדן יכולות להיות מזוהות כלסביות.
המארגנים שינו את התאריכים והמיקום של הפגישה והיא לבסוף התקיימה.
יתר על כן, ממשלת קוסטה ריקה סירבה במספר הזדמנויות להעניק הכרה משפטית לארגונים המבקשים לשפר את מעמד זכויות הלהט"ב במדינה.
מדיניות זו החלה להשתנות בשנות ה-90, כאשר בית המשפט העליון של קוסטה ריקה קבע כי החוקה מעניקה ללהט"בים את הזכות להתאסף בדרכי שלום, להתאגד, ליצור מפעלים פרטיים משלהם, כמו גם אגודות למען שיפור מעמדי זכויות משלהם.
בשנת 1993, התברר כי לאוניברסיטה הבינלאומית דה לאס אמריקה הייתה מדיניות של גירוש סטודנטים להט"בים ופיטורי סגל וצוות המזוהים כחברי הקהילה.
כאשר איגוד חינוך מכון אמריקה הלטינית לחינוך ומניעת HIV/איידס, הגיש תלונה למשרד החינוך, המשרד קבע כי מדיניות זו מפרה את הסעיפים 20, 33 ו-70 של החוקה.
בשנת 1998 בוטל פסטיבל גאווה בקרב חברי קהילת הלהט"ב המתוכנן מחשש לאפשרות של אלימות על רקע הומופובי.
במהלך התכנון הראשוני של האירוע, הנשיא מיגל אנחל רודריגס ממפלגת האחדות הנוצרית-חברתית השמרנית, התנגד בפומבי למתן היתרים לקיומו.
ב-27 במרץ 2008, הנשיא אוסקר אריאס חתם על צו ביצוע הקובע את ה-17 במאי כיום הלאומי נגד הומופוביה המחייב את קוסטה ריקה להצטרף למדינות נוספות ברחבי העולם בפעילות למיגור אלימות כלפי להט"ב.
בשנת 2008, בית המשפט העליון פסק נגד התרה עבור אסיר הומוסקסואלי בבית סוהר לקבל ביקורים מאת בן זוגו.
עם זאת, באוקטובר 2011, בית המשפט הפך את פסיקתו והתיר שוויון לזוגות חד מיניים בקבלת ביקורים.
בשנת 2012, מפלגת הפעולה האזרחית הציגה הצעת חוק להכריז על האספה המחוקקת כ-"מרחב נטול הומופוביה", אשר עברה מאוחר יותר ברוב קולות בעוד המפלגות הנוצריות-שמרניות היו למתנגדות היחידות.
ב-21 באפריל 2013, כרמן מוניוז (PAC) הפכה לחברת הפרלמנט הלסבית הגלויה הראשונה באספה המחוקקת של קוסטה ריקה.
ב-1 במאי 2018, אנריקה סאנצ'ז הפך לחבר הקונגרס ההומו הגלוי הראשון בקוסטה ריקה.
ב-15 במאי 2014, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, הנשיא לואיס גיירמו סוליס הציב דגל גאווה בבית הנשיא אשר לדבריו היה "מעשה סמלי לתמיכה בכל מגוון מיעוטים, במיוחד עבור קבוצה שהופלה בצורה חמורה".
המעשה עורר תגובות משבחות לרוב אם כי ספג ביקורת מצד מגזרים דתיים.
בדצמבר 2018, הנשיא קרלוס אלברדו חתם על מספר צווים ביצועיים הנוגעים לזכויות דיור, הגירה ומימון טיפול הורמונלי חלופי באמצעות מערכת הבריאות הממלכתית לזוגות חד מיניים, בין היתר.
ביוני 2019, הפך אלברדו לנשיא קוסטה ריקה הראשון שהשתתף במצעד הגאווה השנתי בבירה סן חוסה לצד כ-100,000 איש.
באירועים המוקדמים בסוף שנות ה-2000 ברחבי העיר, בעת ציון המצעד השתתפו כ-20 איש אשר לווה לצד עלבונות מעוברי אורח.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בפולין מתמודדים עם אתגרים משפטיים שתושבים הטרוסקסואלים וסיסג'נדרים אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית במדינה מאז 1932, אם כי זוגות חד-מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד־מיניים אינם זכאים לאותה הכרה משפטית העומדת לרשות זוגות נשואים הטרוסקסואלים.
על פי דו"ח של הארגון האירופי, "ILGA-Europe" לשנת 2021, מצב זכויות הלהט"ב בפולין הוא הגרוע ביותר מבין כל 27 מדינות האיחוד האירופי.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים הפכה לחוקית בפולין מאז 1932, אז הנהיגה המדינה גיל הסכמה שווה להומוסקסואלים ולהטרוסקסואלים - 15 שנים.
פולין מעניקה לחברי קהילת הלהט"ב זכויות שוות כגון להטרוסקסואלים בנושאים מסוימים בהם: גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים רשאים לתרום דם, לסביות הומואים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בצבא וטרנסג'נדרים רשאים לשנות את מגדרם החוקי בעקבות דרישות מסוימות הכוללות העברת טיפול הורמונלי חליפי.
החוק הפולני אוסר על אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית מאז 2003, אם כי דווח לעיתים כי הגנה זו אינה יעילה דה פקטו.
עם זאת, אין הגנות מפני אפליה עבור חברי הקהילה בשירותי בריאות, מתן סחורות ושירותים, פשעי שנאה ודברי שנאה.
החברה הפולנית נוטה להחזיק בדעות שמרניות לגבי נושאים העוסקים בזכויות להט"ב.
רוב האוכלוסייה הפולנית מזוהה עם הכנסייה הקתולית, וככזו, תפיסותיה הציבוריות מושפעות מאוד מתורות המוסר הקתוליות.
סעיף 18 של החוקה הפולנית קובע מגבלה על הכרה בנישואים חד־מיניים באומרו כי "נישואים, כאיחוד של גבר ואישה, יהיו תחת הגנתה וטיפולה של הרפובליקה של פולין" בעוד המדינה אינה מכירה באיגודים אזרחיים גם כן, אם כי דיון בנושא זה נמשך.
לקראת הבחירות לפרלמנט הפולני 2019, מפלגת הימין השמרנית, חוק וצדק, התמקדה במאבק נגד זכויות להט"ב אשר בעידוד חברי המפלגה הלאומיים עד אפריל 2020, כ-100 רשויות (כולל חמישה מחוזות) שהקיפו כשליש מהמדינה, הכריזו על עצמם באופן לא רשמי כ-"אזורים ללא להט"ב" אשר הובילו לגינויים בינלאומיים וסנקציות נגד פולין.
קבלתה של קהילת הלהט"ב הפולנית עלתה בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, בעיקר בקרב צעירים ואלה המתגוררים בערים גדולות יותר כמו ורשה וקרקוב.
ישנה סצנת להט"ב גלויה עם מועדונים בכל רחבי המדינה, בעוד רובם ממוקמים באזורים עירוניים גדולים.
ישנם ארגונים שונים לזכויות להט"ב, הכוללים את שני הגדולים שבהם - הקמפיין נגד הומופוביה ולמדא ורשה.
סקרי דעת קהל על התפיסה הציבורית של זכויות להט"ב בפולין היו סותרים, כאשר רבים הראו תמיכה רחבה בשותפויות רשומות, בעוד חלקם הצביעו על רוב של מתנגדים.
עם זאת, המגמה המדינית דווח כעלייה בתמיכה בזוגיות רשומה ובנישואים חד־מיניים.
מפלגות פוליטיות ליברליות רבות בהן: המצע האזרחי, ברית השמאל הדמוקרטית, העבודה המאוחדת, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, התנועה שלך, המפלגה המודרנית, שמואל מאוחד ומפלגת האביב, הביעו תמיכה לאורך השנים בזכויות להט"ב.
במהלך חלוקת פולין (1795–1918) והכיבוש הגרמני של פולין (1939–1945), הוטלו חוקים האוסרים על הומוסקסואליות בשטחה המרכיב את המדינה הפולנית הנוכחית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, פעילות הומוסקסואלית המשיכה להיות מופללת רשמית בפולין העצמאית, בעוד שחוקי העונשין של האימפריה הרוסית, ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרו-הונגרית נותרו בשלטון.
חוקי העונשין הפלילו בעיקר מעשים הומוסקסואלים של גברים, אם כי הקוד האוסטרי כלל הוראות רחבות יותר נגד מה שכונתה "זנות הומוסקסואלית" אשר הייתה בשימוש גם נגד נשים לסביות.
חוק העונשין הפולני החדש משנת 1932 העביר אי-הפללה עבור פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בעוד גיל ההסכמה עבור זוגות חד־מיניים נקבע ל-15 שנים - שווה לזה של בני זוג הטרוסקסואלים.
זנות הומוסקסואלית הועברה אי-הפללה ב-1969 בעוד נטייה הומוסקסואליות הוסרה רשמית מרשימת המחלות הנפשיות בפולין בשנת 1991.
אין הכרה חוקית של במערכות יחסים חד־מיניות בפולין, אם כי זוגות חד־מיניים שחיים יחד נהנים מהטבות מוגבלות מסוימות הכוללות שכירות של משק בית משותף, הזכות לא להעיד נגד בן הזוג וזכויות תושבות לפי חוקי האיחוד האירופי.
נישואים חד־מיניים אינם מוכרים, בעוד סעיף 18 לחוקת פולין מגביל את הכרתם באומרו כי "נישואים, בהיותם איחוד של גבר ואישה, כמו גם המשפחה, האמהות וההורות, יהיו תחת הגנה וטיפול של הרפובליקה של פולין".
המשפט הוביל לוויכוחים רבים בשאלה האם מדובר באיסור מוחלט על נישואים חד־מיניים או לא בעוד פסק דין משנת 2019 מבית משפט מנהלי הגיע למסקנה כי הלשון בסעיף 18 אינה אוסרת במפורש על הכרה בנישואים חד־מיניים.
פסקי דין מוקדמים יותר של בית המשפט העליון, בית הדין לחוקה ובית המשפט העליון לעניינים מנהליים מצאו שהחוקה אוסרת על נישואים חד־מיניים על ידי הגדרת נישואים כמוסד הטרוסקסואלי בלבד.
עם זאת, הצעת החוק בוטלה בבחירות הכלליות של 2005 לאחר כניסתה של קואליציית השלטון של מפלגת חוק וצדק בראשותו של לך קצ'ינסקי.
ההתנגדות הגדולה להכרה בנישואים חד־מיניים או איחודים אזרחיים מגיעה מהכנסייה הקתולית הרומית, בעלת השפעה פוליטית, המחזיקה במידה ניכרת של השפעה במדינה.
בינואר 2013, הפרלמנט הצביע על דחיית חמש הצעות חוק שהיו מכירות בשותפויות אזרחיות הן עבור זוגות חד־מיניים והן עבור זוגות הטרוסקסואלים.
מאוחר יותר הוציא בית המשפט העליון חוות דעת שקבעה כי הצעות החוק שהוצעו על ידי מפלגות ברית השמאל הדמוקרטית, התנועה שלך והמצע האזרחי היו "בלתי חוקתיות", שכן סעיף 18 לחוקה קובע כי נישואים הם בעלי מעמד הטרוסקסואלי בלבד.
בדצמבר 2014 סירב הפרלמנט להעביר הצעת חוק של הכרה בשותפות אזרחית שהגישה מפלגת התנועה שלך, כאשר 235 הצביעו נגד הדיון בהצעת החוק, ו-185 הצביעו בעד.
במאי 2015, הפרלמנט סירב שוב לעסוק בנושא, כאשר 215 חברי פרלמנט הצביעו נגד ו-146 בעד.
ראש הממשלה אווה קופאץ' הצהירה כי שותפויות אזרחיות הן "נושא שהפרלמנט הבא יעסוק בו".
הצעת חוק נוספת להכרה בשותפות רשומה הוצעה ב-12 בפברואר 2018 על ידי המפלגה המודרנית.
ביוני 2018, בית הדין האירופי לצדק קבע כי מדינות החברות באיחוד האירופי (בהן פולין) חייבות להעניק לזוגות חד-מיניים נשואים, כאשר לפחות אחד מבני הזוג הוא אזרח האיחוד האירופי, זכויות תושבות מלאות והכרה בחופש התנועה שלהם.
+הצבעות הפרלמנט הפולני על הכרה בשותפות רשומה עבור זוגות חד־מיניים לאורך השנים,תאריךהצבעה לגביבעדנגדנמנעיםתוצאה25 בינואר 2013שותפות רשומה1502762325 בינואר 2013שותפות רשומה1382842825 בינואר 2013שותפות רשומה1372833025 בינואר 2013שותפות רשומה1372833025 בינואר 2013הסכם שותפות2112281018 בדצמבר 2014שותפות רשומה1852351826 במאי 2015שותפות רשומה14621524
פולין לא יישמה כריתת או הכרה באיחודים של בני אותו המין, למרות שהיא מחויבת לכך מתוקף פסיקות בית הדין האירופי לזכויות אדם:
אנדרסן נגד פולין (2025) בסוגיית רישום תעודת נישואין שנערכו בחו"ל וקשיים מעשיים הקשורים להיעדר הכרה (הצורך לפנות לבתי משפט לאומיים להגנה על צרכים רגילים של הזוג, השארתם בחלל משפטי וכפייה לשנות התנהגות ולמצוא דרך חלופית להשגת הגנה משפטית והכרה בזוגיות שלהם) המשפיעים על אדם שאינו מתגורר בפולין,
פורמלה נגד פולין (2024) בסוגיית חובת המדינה להבטיח שלעותרים תהיה מסגרת משפטית ספציפית המבטיחה הכרה והגנה על הזוגיות שלהם,
פשיבישבסקה ואחרים נגד פולין (2023) בסוגיית הכרה בברית הזוגיות בפולין, בדומה ל-אוליארי נגד איטליה ו-פדוטובה נגד רוסיה, אך נוגע לפולין,
שיפולה ואחרים נגד פולין (2025) בקשר לסירוב להנפיק לעותרים אישורים המעידים על היעדר נסיבות המונעות עריכת נישואין בחו"ל.
בפסק דין מ-25 בנובמבר 2025, CJEU פסק, תוך ציטוט פסקי דין של בית הדין האירופי לזכויות אדם, כי "למדינה חברה יש חובה להכיר בנישואין של שני אזרחי האיחוד מאותו מין שנערכו כדין במדינה חברה אחרת, בה הם מימשו את זכותם לחופש תנועה ומגורים".
זכויות מוגבלות של הכרה בחיים משותפים
ב-23 בפברואר 2007, הכיר בית המשפט לערעורים בביאליסטוק במגורים משותפים חד־מיניים.
ב-6 בדצמבר 2007 פסק דין זה אושר על ידי בית המשפט העליון של ורשה.
בעוד שלפולין אין חוק ספציפי על הכרה בחיים משותפים, יש לה מספר הוראות במעשים משפטיים שונים או בפסקי דין של בית המשפט העליון המכירים ביחסים בין שותפים לא נשואים המעניקות לבני הזוג זכויות וחובות ספציפיות.
לדוגמה, סעיף 115(11) לחוק העונשין משתמש במונח "האדם הקרוב ביותר" המכסה יחסים רומנטיים שאינם פורמליים משפטית.
מעמד "האדם הקרוב ביותר" מקנה זכות סירוב להעיד נגד בן הזוג בעוד המונח בן זוג כולל גם זוגות חד־מיניים.
החלטה של בית המשפט העליון ב-28 בנובמבר 2012 על פרשנות המונח "מי שהתגורר בפועל עם השוכר" ניתנה לעניינו של גבר הומוסקסואל אשר בן זוג נפטר - השוכר הראשי של הדירה.
בית המשפט פירש את החוק באופן שהכיר בבן הזוג שנותר בחיים כמוסמך לקבל לידיו את הזכות לשכירות.
בית המשפט קבע כי האדם שנותר בפועל במגורים משותפים עם הדייר - במשמעות סעיף 691 § 1 לחוק האזרחי - הוא אדם הקשור עם הדייר בקשר בעל אופי רגשי, פיזי וכלכלי הכולל גם אדם מאותו המין.
בעבר, במרץ 2010, קבע בית הדין האירופי לזכויות אדם, בפרשת "קוזאק נגד פולין" כי לזוגות חד־מיניים ישנה זכות ירושה מבני זוגם.
זוגות חד־מיניים אינם יכולים לאמץ באופן חוקי בפולין בעוד לזוגות לסביות לא קיימת גישה להפריה חוץ גופית הזמינה רק עבור נשים במערכות יחסים הטרוסקסואליות.
באוקטובר 2018 קבע בית המשפט העליון לעניינים מנהליים כי זוג לסביות רשאיות לרשום ילד בן 4 כילדן.
התקשורת הפולנית תיארה את המקרה כ-"ראשון מסוגו בפולין".
ביולי 2020 הציע נשיא פולין, אנדז'יי דודה תיקון רשמי לחוקת פולין אשר תאסור אימוץ על ידי אדם יחיד הנמצא במערכת יחסים חד־מינית.
בנובמבר 2020 הוצע חוק שיאפשר רק לזוגות נשואים לאמץ אשר תאסור על זוגות חד־מיניים לאמץ, עקב אי ההכרה בנישואים חד־מיניים בפולין.
בתקופת ההצעה, פעילי זכויות אדם ולהט"ב לא היו רשאים לקיים הפגנות עקב התפשטות מגפת הקורונה בפולין.
הוראות נגד אפליה נוספו לקוד העבודה בשנת 2003. החוקה הפולנית מבטיחה שוויון בהתאם לחוק ואוסרת אפליה על בסיס "כל סיבה".
ההצעה לכלול בחוקה איסור על אפליה על רקע נטייה מינית נדחתה ב-1995, לאחר התנגדויות חריפות של הכנסייה הקתולית.
בשנת 2007 הוכן במשרד העבודה חוק נגד אפליה שיאסור אפליה מטעמים שונים, לרבות נטייה מינית, לא רק בעבודה ובתעסוקה, אלא גם בביטוח לאומי והגנה סוציאלית, בריאות וחינוך אם כי אספקת סחורות, שירותים והגישה אליהם יהיו כפופים רק לאיסור של אפליה על רקע גזע או מוצא אתני.
ב-1 בינואר 2011 נכנס לתוקף חוק חדש לשוויון אשר כלל איסור על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה בלבד.
בספטמבר 2015, ארגון זכויות האדם הבינלאומי אמנסטי אינטרנשיונל קבע כי "קהילת הלהט"ב הפולנית מתמודדת עם אפליה נרחבת ומושרשת ברחבי המדינה" והוסיף כי "המערכת המשפטית של פולין נופלת באופן מסוכן בכל הנוגע להגנה על אנשים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים ביסקסואלים ואינטרסקסים לצד קבוצות מיעוט אחרות מפשעי שנאה".
בין השנים 2015 ל-2020, ממשלת פולין השמרנית תחת מפלגת השלטון חוק וצדק פעלה להפחתת היעילות של ההגנות נגד אפליה הניתנות לחברי קהילת הלהט"ב הפולנית על פי חוקי היסוד של האיחוד האירופי.
בבחינת מקרים אחרונים נגד אפליה, חוקר המשפט מרסין גורסקי מצא כי "עקרון היחס השוויוני בפולין נראה בדרך כלל כלא יעיל".
ביוני 2018, בית המשפט העליון של פולין קבע כי חנות הדפסה בעיר לודז' פעלה באופן בלתי חוקי כאשר סירבה להדפיס כרזות עבור קבוצה עסקים בקרב להט"ב.
בית המשפט טען כי עקרון השוויון פירושו שלחנות לא הייתה זכות למנוע שירותים מהקבוצה.
עוד קבע בית המשפט כי "נטייה מינית, גזע או מאפיינים אחרים של אדם אינם יכולים להוות בסיס לסירוב להציע שירות, אלא שיש להביא בחשבון גם את חופש המצפון והדת".
ארגון הלהט"ב הקמפיין נגד הומופוביה בירך על הפסיקה, אך היא גונתה על ידי שר המשפטים זביגנייב זיוברו שכינה את הפסיקה כ-"פועלת נגד החירות" ו-"אלימות המדינה בשירות האידאולוגיה של פעילים הומוסקסואלים".
זיוברו הגישה תביעה לבית המשפט לחוקה להכיר בהוראה שעל בסיסה הורשעה חנות הדפוס כבלתי חוקתית.
ב-26 ביוני 2019, הוציא בית הדין פסיקה בה קבע כי ההוראה "אינה תואמת את החוקה הפולנית".
ביולי 2020 ממשלת פולין תבעה את חברת הרהיטים איקאה על פיטורי עובד בגין התבטאויות הומופוביות קשות שהשמיע באתר האינטרנט הפנימי של החברה.
שר המשפטים זיוברו כינה את הפיטורים אשר נעשו בהתאם לחוקי פולין נגד אפליה כ-"שערורייתיים לחלוטין".
משרד המשפטים הפולני מממן בנוסף מסע פרסום ל-"התנגדות להגדרת פשעים הקשורים להפרת חופש המצפון שבוצעו בהשפעת אידאולוגית להט"ב" אשר נועד לדבריו להגן על אנשים "הסובלים מלחץ של אידאולוגיות שמאלניות".
החל משנת 2019, תלויה ועומדת הצעת חוק בפרלמנט למתן החמרות ענישה אם פשע מונע "ממינו, זהותו המגדרית, גילו, מוגבלותו או נטייתו מינית של הקורבן".
הכרות משפטיות בשינוי מגדר בפולין בוצעו מאז שנות ה-60. טרנסג'נדרים המבקשים לשנות את מינם החוקי חייבים לקבל אבחנה רפואית.
רק לאחר שינוי המגדר החוקי, אדם טרנסג'נדר מקבל זכות לעבור ניתוח להתאמה מגדרית.
הסיבה לכך היא משום שכל ניתוח הגורם לאי פוריות אסור על פי החוק הפולני, עם מספר חריגים במקרים כגון סרטן הרחם או מיומה.
כלומר, העברת סירוס לפי בקשת המטופל איננה חוקית בעוד אדם טרנסג'נדר חייב קודם כל להיות מוכר עם שינוי מגדר חוקי, שכן רק אבחנה רפואית של רופא אינה מספיקה.
לפני הכרה בשינוי מגדרם החוקי, טרנסג'נדרים פולנים עלולים להתמודד עם מספר מכשולים, כגון תביעה מצד הוריו.
על בסיס ראיות נוספות שהוצעו כגון אבחנה רפואית, תיעוד רפואי, עדות/הצהרות הורים וכו', בית משפט רשאי לפסוק להכרה בשינוי מגדר או לסרב לעשות זאת על פי עמדתו.
ביולי 2015 אישר הפרלמנט הפולני הצעת חוק להכרה בטרנסג'נדרים.
לפי הצעת החוק, טרנסג'נדרים היו יכולים לשנות את מגדרם החוקי ללא כל התערבות פיזית, אך היו דרושים להגיש הצהרה ממומחים לבריאות הנפש שהם סובלים מדיספוריה מגדרית.
הצעת החוק אושרה עם רוב של 252 מצביעים בעד ו-158 נגד.
הפרלמנט המשיך לאשר את הצעת החוק בחודש אוגוסט, אם כי הנשיא אנדז'יי דודה הטיל עליה וטו באוקטובר בעוד הפרלמנט לא הצליח לעקוף את הווטו שלו אשר כתוצאה מכך קידום הצעת החוק נעצר.
מאז שנות ה-90, לסביות, הומואים וביסקסואלים רשאים לשרת בכוחות המזוינים של פולין בעוד אפליה על רקע נטייה מינית אסורה רשמית.
עם זאת, ישנה מדיניות בלתי כתובה כגון מדיניות העבר של צבא ארצות הברית הידועה בתור "אל תשאל, אל תספר" בה רוב החיילים ההומוסקסואלים מסתירים את נטייתם החד מינית לעיתים קרובות על מנת לא להיות מודחים משירותם הצבאי.
בשנת 2013, אנשי צבא פולנים הצהירו לפורטל "NaTemat.pl" כי "חיילים הומוסקסואלים מוצהרים יתמודדו עם קשיים חברתיים, במיוחד עבור דרגים גבוהים יותר.
באשר לצוות הפיקוד - קצינים ומש"קים בכירים - הודאה במשיכה חד-מינית פירושה אובדן כבוד - תכונות אשר בלעדיהן אתה פשוט לא יכול להיות מפקד".
חיילים טרנסג'נדרים מוצהרים נאסרים רשמית משירות צבאי על רקע רפואי בעוד אבחון של דיספוריה מגדרית גורם לאיסור אוטומטי של שירות על רקע "אי כשירות לצמיתות לשירות צבאי, הן בזמן סכסוך והן בעת שלום".
בפברואר 2019 הגישו חברי פרלמנט ליברלים לצד פעילי ארגון הלהט"ב הקמפיין נגד הומופוביה טיוטת הצעת חוק לאסור טיפולי המרה.
טיוטת הצעת החוק נועדה לאסור "שימוש, קידום או פרסום של השיטות לצד איסור על קידום אנשים או גופים המציעים, משתמשים, מפרסמים או מקדמים את הנוהג הפסאודו-מדעי".
חברי הפרלמנט עתידים להציג את הצעת החוק למליאה, שם תתקיים קריאה ראשונה.
איסור זה יישם את המלצת הפרלמנט האירופי והמומחה העצמאי של האו"ם בנושא הגנה מפני אלימות ואפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
באוגוסט 2020 פרסמה ועידת האפיסקופאל הפולנית מסמך שהמליץ על הקמת מרכזי ייעוץ "כדי לעזור לאנשים שרוצים להחזיר את בריאותם המינית ואת נטייתם המינית הטבעית" בעוד הוועידה הצהירה כי הקונצנזוס המדעי האומר כי "טיפולי המרה אינם יעילים ועלולים להזיק" הוא "תקינות פוליטית".
גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים רשאים לתרום דם בפולין מאז 2005.
בשנת 2008 קבע המרכז הלאומי לדם תקנות האוסרות על תרומת דם על ידי הומוסקסואלים וביסקסואלים אם כי הן בוטלו במהירות.
המפלגות ממרכז לשמאל המפה הפוליטית הפולנית הוגדרו לאורך השנים כתומכות בקיום ארגוני להט"ב ומצביעות בעד חקיקה זכויות להט"ב בהן: מפלגת המצע האזרחי, ברית השמאל הדמוקרטית, המפלגה המודרנית, העבודה המאוחדת, התנועה שלך ומפלגת האביב.
מפלגות הימין הפולניות בהן: חוק וצדק ומפלגת העם הפולנית, מתנגדות לכל שינוי בחקיקה עבור זכויות להט"ב.
סטיגמטציה ושנאה המופנית כלפי אנשים מסוימים או קבוצות אנשים מסוימות טומנת בחובה סיכון ממשי להכשרת אלימות, לפעמים עם השלכות קטלניות".
לאחר בחירות 2005 עלתה מפלגת חוק וצדק לשלטון אשר הקימה ממשלה קואליציונית עם המפלגות השמרניות, ליגת המשפחות הפולניות (LPR) ומפלגת ההגנה העצמית (Samoobrona).
הפוליטיקאים ממפלגות אלה סומנו פעמים רבות כהומופובים על ידי פעילי זכויות אדם, לפני ואחרי הבחירות.
גורמים ממשלתיים בולטים מתוכם הביאו מספר הערות הומופוביות לא מדעיות ביחס להומוסקסואליות, וניסו לדכא את חופש הביטוי וחופש ההתאגדות של חברי קהילת הלהט"ב בהם חברי חוק וצדק: קז'ימייז' מיכל אוז'דובסקי: "אל תטעו מהתעמולה של עמדות הסובלנות של הומוסקסואלים.
ב-7 באוגוסט 2006 כתב פאוול זייזק, העורך הראשי של המגזין הפוליטי הימני, "!Right Turn", כי הומוסקסואלים הם "חיות" ו-"שליחי השטן שנשלחו להשמדת הכנסייה הקתולית".
במהלך הקמפיין לנשיאות פולין לפני בחירות 2005, לך קצ'ינסקי, שניצח בבחירות, הצהיר כי "ימשיך לאסור הפגנות של חברי קהילת הלהט"ב" כפי "שעשה בהיותו ראש עיריית ורשה" והוסיף כי "לא יאפשר קידום פומבי של הומוסקסואליות".
ב-17 במרץ 2008, הנשיא קצ'ינסקי נאם נאום נשיאותי לאומה בטלוויזיה הציבורית, שבה תיאר נישואים חד-מיניים כ-"מוסד המנוגד לסדר המוסרי המקובל בפולין ולאמונות המוסריות של רוב האוכלוסייה".
נאומו כללה תמונת חתונה של פעיל זכויות הלהט"ב האירי, ברנדן פיי ובן זוגו טום מולטון, בעוד קצ'ינסקי לא ביקש רשות להשתמש בה מבני הזוג.
הנאום הנשיאותי הוביל לזעם רחב מצד מפלגות האופוזיציה ופעילי זכויות להט"ב, שהזמינו לאחר מכן את בני הזוג לפולין בעודם דרשו התנצלות מהנשיא.
ב-30 באוגוסט 2006, במהלך ביקור בנציבות האירופית, אחיו התאום של לך, ירוסלב קצ'ינסקי, אשר כיהן כראש ממשלת פולין, הצהיר כי "לאנשים עם העדפות מיניות כאלו יש זכויות מלאות בפולין, אין מסורת בפולין לרדוף אנשים כאלה".
הוא גם ביקש מנשיא הנציבות האירופית, חוסה מנואל בארוסו "לא להאמין במיתוס של פולין כמדינה אנטישמית, הומופובית ושונאת זרים".
קצ'ינסקי הוגדר כפחות קיצוני בתיאוריו על הומוסקסואליות לאורך השנים בניגוד לחברי מפלגתו.
בראיון אחד, הצהיר כי הוא תמיד היה "בעד סובלנות" וכי "נושא חוסר הסובלנות כלפי הומוסקסואלים מעולם לא הייתה בעיה פולנית".
הוא הצהיר כי לא זכר שהומוסקסואלים "נרדפו ברפובליקה העממית הפולנית בחומרה רבה יותר מקבוצות מיעוטים אחרות" והכיר בכך שסלבריטאים ואנשי ציבור פולנים בולטים רבים מאותה תקופה "היו ידועים כהומוסקסואלים".
קצ'ינסקי ציין בנוסף כי ישנם "מועדוני להט"ב רבים בפולין" ושישנה "כמות ניכרת של עיתונאות וספרות הומוסקסואלית".
בראיון אחר, הזמין את המראיין לבירה וורשה כדי לבקר "באחד ממועדוני הלהט"ב הרבים בבירה".
קצ'נסקי אישר בנוסף כי ישנם הומוסקסואלים במפלגה שלו, אבל אמר כי הם "מעדיפים לא לפתוח את חייהם הפרטיים לציבור".
בראיון לעיתון "Gazeta Wyborcza" בשנת 2009, ראש ממשלת פולין לשעבר, קז'ימייז' מרצינקייביץ' הצהיר כי "דעתו על הומוסקסואלים השתנתה" לאחר שפגש מהגר פולני הומוסקסואל בלונדון בעודו הצהיר כי "ברח מפולין בשל היותו הומו ללא חופש בארצו".
מרצינקייביץ' הצהיר בתגובה כי "אינו ירצה שמישהו יברח מפולין".
בנובמבר 2018, בעקבות לחץ ממשלתי ואיומים, יותר מ-200 בתי ספר ביטלו קמפיין מתוכנן נגד בריונות בשם "קשת יום שישי" שקידם ארגון הלהט"ב הקמפיין נגד הומופוביה בתקווה לבנות קבלה רחבה יותר לתלמידי להט"ב בפולין.
שרת החינוך, אנה זלבסקה, הזהירה מנהלים אשר "יאפשרו לאירועים כאלו להתרחש יהיו עלולים לעמוד בפני השלכות שליליות" וביקשה מההורים לדווח על כל פעילות כזו לרשויות.
לעומת זאת, נמסר כי תלמידים רבים התנגדו לאיסור והגיעו לבית הספר בבגדים בצבעי דגל הגאווה ובתי ספר רבים סירבו להיענות לאזהרות אלה נגד עצמאותם.
באפריל 2019, יו"ר המפלגה, ירוסלב קצ'ינסקי, קבע באומרו כי "כולם צריכים להכיר בנצרות בפולין" וכינה בניגוד לעמדתו הסובלנית יחסית כלפי הומוסקסואליות בעבר תנועות למען זכויות להט"ב בפולין כ-"איום מיובא על האומה" והוסיף, "אנחנו מתמודדים עם התקפה ישירה על המשפחה והילדים.
הם היום מאיימים על הזהות שלנו, על האומה שלנו, על המשכה ועל המדינה הפולנית".
ביוני 2019, שר החינוך החדש מטעם המפלגה, דריוש פיונטקובסקי, מתח ביקורת על הכרזת תמיכה בזכויות להט"ב שראש עיריית ורשה רפאל צ'אסקובסקי חתם עליה הכוללת 12 נקודות פעילות עבור חברי קהילת הלהט"ב הפולנית בעודו אמר כי מדובר בניסיון "להמיר ילדים בכוח" ובגידול "ילדים שימסרו בשלב כלשהו לפדופילים".
בבחירות לפרלמנט הפולני 2005 זכתה מפלגת ליגת המשפחות הפולניות (LPR) ב-8% מהקולות (34 מושבים).
המפלגה נכנסה לממשלה קואליציונית עם חוק וצדק ומפלגת ההגנה העצמית.
ב-19 במאי 2006, מירוסלב וירז'יסקי, סגן שר החינוך, הצהיר כי פרויקט בינלאומי המאורגן על ידי ארגוני להט"ב הנתמך כלכלית על ידי תוכנית הנוער של הנציבות האירופית יוביל ל-"השחתה של צעירים".
ביוני 2005, בעת שהיה חבר בפרלמנט האירופי, קרא "לאי סובלנות להומוסקסואלים ולסוטים".
ב-11 במאי 2006, בהיותו חבר פרלמנט, וירז'יסקי גינה את צעדת השוויון בוורשה.
בעודו גינוי את הצעדה, קבע כי יש "להכות באלות את הסוטים" והתייחס לנוכחותם האפשרית של פוליטיקאים גרמנים אותם כינה כ-"לא פוליטיקאים רציניים, אלא רק הומואים וכמה מכות שרביט ירתיעו אותם מלבוא שוב.
יום לאחר מכן, כתב מכתב לשר הפנים והמינהל ולשר המשפטים, בו קרא לרשויות אכיפת החוק לבדוק את מקורות המימון החוקיים והבלתי חוקיים לכאורה של ארגונים מטעם פעילי זכויות הומוסקסואלים.
הוא האשים ארגוני להט"ב ב-"מעורבות בפדופיליה וסחר לא חוקי בסמים" וביקש לבדוק אם ארגונים הומוסקסואלים חדרו לבתי ספר פולניים.
בתגובה לכך, הורה פרקליט המדינה לכל התובעים לבדוק את מימון ארגוני הלהט"ב, קשריהם לכאורה לתנועות עבריינות ונוכחותם בבתי הספר.
המנהל החדש של המרכז הצהיר כי "שיטות הומוסקסואליות מובילות לדרמה, ריקנות וניוון".
ב-21 במאי 2006, הצהיר רומן גירטיך כי "ארגוני להט"ב שולחים טרנסג'נדרים לגני ילדים ומבקשים מהם לשנות את מינם".
במרץ 2007 הציע רומן גירטיך בהיותו סגן ראש ממשלת פולין ושר החינוך הצעת חוק שתאסור על הומוסקסואלים להיות מורים ותאפשר גם לפטר את המורים המקדמים את "תרבות אורח החיים ההומוסקסואלי".
ההצעה הובילה לתשומת לב רחבה בתקשורת וגינויים רבים על ידי הנציבות האירופית, ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch" וכן על ידי איגוד המורים הפולנים שארגן הפגנה בבירה ורשה בהשתתפות של מעל 10,000 איש כמחאה נגד מדיניות המשרד.
הצעת החוק לא הועברה להצבעה, והממשלה התפרקה במהרה, מה שהוביל לבחירות חדשות לפרלמנט שבהן ליגת המשפחות הפולניות לא זכתה לבסוף במושבים פרלמנטריים.
מפלגת התנועה שלך ידועה כתומכת בזכויות להט"ב, כולל בהכרה בנישואים חד־מיניים ואיחודים אזרחיים.
ביידרון הצהיר בקריירה הפוליטית שלו על "שינוי חברתי משמעותי אשר חל כלפי חברי קהילת הלהט"ב הפולנית לאורך השנים" בעוד חשף כי מדי פעם "הוכה בפומבי ברחובות בעבר" אם כי בשנת 2018 בהיותו ראש עיריית סלופסק תושבי העיר "חייכו לעברו ובירכו אותו".
כראש העיר, ביידרון חיתן זוגות חד־מיניים מקומיים, "אני מאוד מקנא כי אני רואה את האושר שלהם.
אני 15 שנים עם בן זוגי וזה עדיין חלום.
זה לא הוגן שבשנת 2018 שני מבוגרים לא יכולים להתחתן אם הם אוהבים אחד את השני ומחויבים זה לזה", אמר בתגובה.
בפברואר 2019, ייסד רוברט ביידרון את מפלגת האביב, מפלגה פוליטית ליברלית התומכת בהכשרת שותפויות אזרחיות לזוגות הטרוסקסואלים וחד-מיניים, והתרת נישואים חד-מיניים בפולין.
נכון לאוגוסט 2019, למפלגה היו שלושה חברי פרלמנט אשר נבחרו לכהן.
באוגוסט 2019 הצהירו מספר חברי קהילה הלהט"ב שהם מרגישים לא בטוחים בפולין לאחר תחילת מדיניות "אזור חופשי מלהט"ב" בעוד הארגון "All Out" השיק קמפיין נגד המדיניות אשר כ-10,000 איש חתמו על עצומה מטעמו זמן קצר לאחר השקתו.
פוליטיקאים ליברלים ופעילי זכויות אדם ותקשורת השוו את ההצהרות להכרזות בתקופת שלטון הגרמניה הנאצית על אזורי "יודנריין" (ללא יהודים).
העיתון האיטלקי "לה רפובליקה" כינה את ההצהרות כ-"מושג המעורר את המונח יודנריין".
מנהל ארגון הקמפיין נגד הומופוביה, סלאבה מלניק, השווה בין ההכרזות לשנת "1933, כאשר היו אזורים חופשיים מקבוצה מסוימת של אנשים".
ב-13 בנובמבר 2020, עיריית בלורס פואורס-סינט-אמנדס הבלגית השעתה את שיתוף הפעולה שלה בן ה-20 שנה עם העיר דמביצה הפולנית לאחר אימוץ "אמנת זכויות המשפחה" אשר מפלה משפחות של חברי קהילת הלהט"ב בפולין.
מאז שנת 2021, מספר פרובינציות בהם לובלין, פולין קטן, שוויינטוקז'יסקיה, פודקרפצקיה וגמינות פולניות שונות ביטלו את ההצהרות בשטחן הן על ידי פסיקות בתי משפט והן על ידי החלטות מועצות העיר.
רק מספר מחאות למען זכויות להט"ב בפולין נערכו עד סוף שנות העשרים של המאה העשרים.
עם זאת, לאחר שמפלגת השלטון חוק וצדק החלה לפעול נגד זכויות הלהט"ב, התפשטו המצעדים לעיריות שמרניות יותר ובשנת 2019 נערכו מעל 25 צעדות, לעומת 7 בשנת 2017 ו-15 בשנת 2018 כתגובה לרטוריקת ההומופובית של המפלגה.
ההיבט הגדול ביותר של תנועת הלהט"ב בפולין הוא מצעד הגאווה המתקיים בוורשה מדי שנה מאז 2001 הידוע כ-"צעדת השוויון".
סקר דעת קהל שנערך בשנת 2010 על ידי "PBS" עבור הראה כי מיעוט של 45% מתושבי ורשה תמכו בקיומו באותה שנה.
עם זאת, המצעד זכה לתמיכה רחבה מצד תאגידים וממשלות אזוריות בעוד השותפה העיקרית של מהדורתו ב-2018 הייתה הממשלה האזורית של פרובינציית מזוביה, שורשה היא חלק ממנה.
בשנים 2004 ו-2005 שללו פקידי ורשה אישור לארגנונה, בגלל סיבות שונות, בהן הסבירות להפגנות נגד, הפרעה לחגים דתיים והיעדר היתר.
איסור הצעדה הוכרז כבלתי חוקי על ידי פסק הדין של בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2007 באמירה כי האיסור מערער את איסור האפליה וחופש ההתאגדות המובטח באמנה האירופית לזכויות אדם .
הצעדה גונתה על ידי ראש עיריית ורשה לך קצ'ינסקי, שאמר כי התרת אירועי גאווה רשמיים בורשה תקדם "אורח חיים הומוסקסואלי".