tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אריאנה גרנדה – קולות, כתיבה
מקס מרטין – הפקה, כתיבה, תכנות, בס, תופים
איליה סלמנזדה – הפקה, כתיבה, תכנות, בס, תופים
סם הולנד – טכנאי הקלטה, צוות אולפן
קורי בייס – עוזר טכנאי הקלטה, צוות אולפן
ג'רמי לרטולה – עוזר טכנאי הקלטה, צוות אולפן
סרבן ג'ניאה – מיקסר, צוות אולפן
ג'ון היינס – טכנאי מיקס, צוות אולפן
גרנדה הופיעה לראשונה עם השיר בסיבוב ההופעות The Sweetener Sessions .
בשנת 2019 היא ביצעה גרסה מקוצרת של השיר בסיבוב ההופעות שלה Sweetener World Tour .
Evol הוא אלבום האולפן הרביעי של הראפר האמריקאי פיוצ'ר.
האלבום יצא לאור ב-6 בפברואר 2016, על ידי חברות התקליטים A1 רקורדינגס ופריבנדז, והופץ על ידי אפיק רקורדס.
האלבום הושמע בבכורה בתוכניתו של די.
האלבום יצא חמישה חודשים לאחר המיקסטייפ המשותף של פיוצ'ר עם דרייק, What a Time to Be Alive, משנת 2015, וחודש לאחר המיקסטייפ Purple Reign מ-2016. האלבום הופק על ידי מטרו בומין, סאות'סייד, TM88 ודי ג'יי ספיז, בין היתר, הנוהגים לשתף פעולה עם פיוצ'ר פעמים רבות.
האלבום נתמך על ידי שני סינגלים: "Low Life" ו-"Wicked".
האלבום זכה בעיקר לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון גם במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-25 במרץ 2015 הוציא דה ויקנד שיר משותף עם פיוצ'ר בשם "Low Life" ב-SoundCloud.
השיר הופק על ידי מטרו בומין ובן ביליונס בשיתוף דה ויקנד.
מאוחר יותר, התגלה שהשיר נכלל ב-Evol.
ב-1 במרץ 2016 יצא "Low Life" כסינגל המוביל מתוך האלבום.
וידאו קליפ לשיר הוקרן לראשונה ב-MTV באותו החודש.
ב-1 בפברואר 2016, די.ג'יי חאלד הודיע כי ישמיע בבכורה את אלבומו הרביעי של פיוצ'ר בתוכנית הבכורה של We the Best Radio ב-Beats 1. פיוצ'ר הכריז אז על שם האלבום, תאריך צאתו ועטיפתו, וכן צייץ בנפרד את רשימת הרצועות.
ב-Metacritic קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 68, בהתבסס על 17 ביקורות.
העניק לאלבום ציון של 6.8 נקודות מתוך 10, בהתבסס על הערכתם לגבי הקונצנזוס הביקורתי.
Evol הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 134,000 יחידות שקולות לאלבום; הוא מכר 100,000 עותקים בשבוע הראשון שלו וזכה ליותר מ-25 מיליון השמעות בסטרימינג.
האלבום הוא הפרויקט השלישי של פיוצ'ר שהגיע היישר אל המקום הראשון בבילבורד 200 בשבעה חודשים.
נכון למרץ 2016, האלבום נמכר ב-125,000 עותקים מקומיים.
במאי 2018 זכה האלבום בתואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירות של 1,000,000 יחידות בארצות הברית סך הכל.
אזור תאריך יציאה חברות תקליטים פורמטים מקור עולם 6 בפברואר 2016 A1 • פריבנדז • אפיק הורדה דיגיטלית • סטרימינג 28 בספטמבר 2018 וייניל
Everytime We Touch (בעברית: בכל פעם שאנו נוגעים) הוא אלבום הבכורה של להקת היורודאנס הגרמנייה קסקדה.
האלבום יצא לאור ב-5 במרץ 2007 בבריטניה, על ידי חברות התקליטים זולנד רקורדס ורובינס אנטרטיינמנט.
מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים, ביניהם הלהיט הבינלאומי "Everytime We Touch", שזכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרים המוזיקה, כאשר רובם היללו את צליל הדאנס-פופ שלו ואת הצלחתו המפתיעה בשוק המסחרי האמריקאי.
Everytime We Touch זכה להצלחה רבה ודורג כאחד מאלבומי הדאנס/אלקטרוני המצליחים ביותר בארצות הברית בשנת 2007.
מקוםתאריםמכירות אירלנד (IRMA) זהב 7,500 הממלכה המאוחדת (BPI) פלטינה 300,000 צרפת (SNEP) זהב 75,000
Excuse Me (בעברית: סלח/י לי) הוא אלבום הבכורה של הזמר הפורטוגזי סלבדור סובראל.
את האלבום הוציאה לאור ב-2 באוגוסט 2016 חברת התקליטים ולנטים דה קרבליו רקורדס.
לאחר ניצחונו של סובראל באירוויזיון 2017, עלה Excuse Me למקום הראשון במצעד האלבומים הפורטוגזי.
"Excuse Me" יצא לאור ב-2 באוגוסט 2016 כסינגל המוביל של האלבום.
לאחר צאתו הוא הגיע למקום ה-22 במצעד הסינגלים הפורטוגזי.
"Nem Eu" פורסם כסינגל השני באלבום, ב-27 באוקטובר אותה השנה, והגיע למקום ה-25 במצעד המקומי.
"Exactly Like You" (בעברית: "בדיוק כמוך") הוא שיר שנכתב על ידי דורותי פילדס והולחן על ידי ג'ימי מקיו.
הוא פורסם בשנת 1930. הוא בוצע לראשונה על ידי הארי ריצ'מן וגרטרוד לורנס בתוכנית Lew Leslie's International Revue.
קאונט בייסי וג'ימי ריישינג (1930)
דון ביאס ות'לוניוס מונק (1941)
נכון לנובמבר 2022, השיר הושמע למעלה מ-34 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-5 מיליון פעמים ביוטיוב.
Evolve (מעוצב: ƎVOLVE; בעברית: "להתפתח") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ הרוק האמריקאית Imagine Dragons.
הוא יצא לאור ב-23 ביוני 2017 על ידי חברות התלקיטים Kidinakorner ואינטרסקופ רקורדס.
ב-9 במאי 2017 נודע על יציאתו לאור ופתיחת ההזמנה המוקדמת שלו, לאחר כשנתיים מיציאת אלבומה הקודם של הלהקה, Smoke + Mirrors, וכן סיבוב ההופעות העולמי שלה, פסק הזמן שנטלה ב-2016 וההודעות המסתוריות שפרסמה ברשתות החברתיות ועוררו ציפייה לאלבום חדש.
סולן הלהקה דן ריינולדס כינה את האלבום "התפתחות" עבור הלהקה, ביחס ל-Smoke + Mirrors ולאלבום הבכורה שלה Night Visions משנת 2012.
האלבום הגיע בשיאו למקום השני במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית, וקיבל ביקורות מעורבות מצד מבקרי המוזיקה; חלקם הסכימו עם טענת הלהקה ל"התפתחות", בעוד שאחרים תיארו את האלבום כחסר-חיים וכמסחרי.
כמו כן, הלהקה ערכה סיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום, שהופק על ידי לייב ניישן והשתתפו בו האמנים גרופלאב וקיי.
פליי, אשר החל בספטמבר 2017. האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר בטקס פרסי הגראמי ה-60.
בפברואר 2016, בעקבות ההצלחה לה זכו אלבומם השני, Smoke + Mirrors, וסיבוב ההופעות בן עשרת החודשים שנערך עבורו, חברי הלהקה הבטיחו כי ייקחו פסק זמן מהלהקה.
בריאיון למגזין בילבורד, הסולן דן ריינולדס ציין כי הקבוצה תהיה בהפסקה זמנית עד סוף השנה, והסביר כי "לא הפסקנו [לעבוד] במשך שש שנים בערך, אז הכרחנו את עצמנו לעשות לפחות לקחת שנה של הפסקה".
במהלך 2016, הלהקה סייעה ביצירת פסקול הסרטים "ללכת בדרכך", "יחידת המתאבדים" ו"הנוסעים", וכן ניגנה במספר הופעות.
ב-13 בספטמבר 2016 החלה הלהקה בהכנות לקראת אלבומה השלישי, ופרסמה תמונה של הגיטריסט ויין סרמון באולפן ההקלטות שלה, ובמהלך החודשים שלאחר מכן המשיכה לפרסם הודעות נסתרות ברשתות החברתיות.
ב-24 בינואר 2017, הלהקה צייצה בטוויטר "", רמז לאלבום Smoke + Mirrors, אשר למעשה מודיע על סיום השלב שלו בחייה של הלהקה.
ריינולדס ציין כי בהשוואה ל-Night Visions ול-Smoke + Mirrors, האלבום הוא "התפתחות של Imagine Dragons".
באתרים שונים תוארה הסוגה המוזיקלית של האלבום כפופ רוק, אלקטרונית, פופ ו-EDM תוך שהוא מכיל גם אלמנטים של R&B והיפ הופ.
בחודשים שלפני ליציאת האלבום, הלהקה השתמשה בכיתוב "ƎE" במספר פוסטים ברשתות החברתיות לשם קידום האלבום.
ב-8 במאי הוכרז שם האלבום, וכן נפתחה ההזמנה המוקדמת של האלבום, יחד עם יציאת הסינגל "Whatever It Takes" בערב שבאותו יום.
החל מ-28 בינואר 2017, הלהקה פרסמה ברשת החברתית טוויטר סדרה של ארבעה סרטונים שכוללים הצצה לסינגל הראשון של האלבום.
בסרטונים, שצולמו בהילוך מהיר, הופיע סולן הלהקה דן ריינולדס, שצייר תמונות סוריאליסטיות על משטח ציור.
קוד מורס שפירושו "חפצים מאותו הצבע" היה חבוי באותם סרטונים.
ב-1 בפברואר 2017 יצא לאור הסינגל המוביל של האלבום, "Believer".
לשם קידומו, הוא הושמע בפרסומת לקונסולת המשחקים נינטנדו סוויץ' במהלך הסופרבול LI.
כמו כן, הוא הושמע בקדימון הסרט "רצח באוריינט אקספרס" משנת 2017. השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הפזמונים בילבורד הוט 100. הווידאו קליפ של הסינגל, בכיכובם של ריינולדס והשחקן דולף לונדגרן, פורסם ב-7 במרץ 2017.
ב-27 באפריל 2017 יצא לאור הסינגל השני מתוך האלבום, "Thunder".
הוא הגיע בשיאו למקום הרביעי בבילבורד הוט 100. הווידאו קליפ של הסינגל צולם בדובאי, בבימויו של ג'וזף קאהן, ופורסם ב-2 במאי 2017.
ב-9 במאי 2017 יצא לאור הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Whatever It Takes", עם ההכרזה על שם האלבום.
הוא הגיע בשיאו למקום ה-12 בבילבורד הוט 100. בתחילה הוא יצא לאור כסינגל השיווקי הראשון של האלבום.
ב-21 בפברואר 2018 יצא לאור הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "Next to Me".
ב-15 ביוני 2017, השיר "Walking the Wire" הוצע להורדה עם כל רכישה מהחנות המקוונת של הלהקה.
ב-9 במאי 2017 הכריזה הלהקה בטוויטר על סיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום Evolve, אשר החל ב-26 בספטמבר 2017 בפיניקס, אריזונה.
הסיור הופק על ידי חברת הבידור האמריקאית לייב ניישן, והתארחו בו האמנים גרופלאב וקיי.
ב-8 במרץ 2018 דווח בבילבורד כי הלהקה הייתה לאמן הראשון בהיסטוריה אשר "השתלט על ארבעת המקומות הראשונים במצעד השירים האלטרנטיביים הדיגיטליים של בילבורד, כאשר היא דורגה במקומות 1–4 ביום 10 במרץ".
ב-13 במרץ דווח בבילבורד כי האלבום היה ל"אלבום הראשון שמתוכו יצאו לפחות שלושה [שירים] במקום הראשון במצעד האיירפליי האלטרנטיבי של בילבורד בעשור האחרון".
כמו כן, באותו יום יצא לאור סרט קולנועי לשיר מתוך האלבום, בשם "Next to Me".
עם יציאתו, האלבום Evolve קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות מהמבקרים.
באתר Metacritic, האלבום קיבל ציון ממוצע משוקלל של 47/100 על סמך שבע ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
חלק מהמבקרים נתנו לאלבום ביקורות חיוביות.
גלן גמבואה מהעיתון ניוזדיי העניק לאלבום ציון , תוך שציין כי הלהקה "נראית מוכנה להתעלות מעל תוויות הז'אנר – הם רק רוצים ליצור מוזיקה טובה שמעניינת אותם".
בביקורת של מגזין המוזיקה NME בה קיבל האלבום ציון של 3/5 כוכבים כתב אלכס פלאד, "המאמץ הזה לאחרונה עשוי לייצג התקדמות קטנה, אך הוא רחוק מלהיות התפתחות".
גם סטיבן תומאס ארלווין מ-AllMusic נתן לאלבום ביקורת של 3/5 כוכבים, וכתב כי "מרקמיו הנועזים והצבעוניים דוחק כל רעיון של התבוננות פנימית או הרהור".
רוב הארווילה מאתר The Ringer נתן לאלבום ביקורת מעורבת, כאשר סיכם: "כל זה אומר ש-Evolve הוא לא נהדר בשום צורה, אבל הוא ממולח מאוד, ואתה עלול בסופו של דבר להריע לו, ולו רק בגלל שאין אף אחד אחר להריע לו.
זה כנראה האלבום הטוב ביותר של הלהקה: הוא בהחלט החלקלק ביותר, המיומן ביותר והקצר ביותר שלהם".
כמו כן, האלבום זכה לביקורות שליליות.
מגזין Classic Rock העניק לאלבום 1.5/5 כוכבים, והעיר כי הלהקה מכוונת ליותר רעשים של רוק, אם כי האלבום "פשוט מצטייר כאילו שאבא של מייקל בולטון רוקד ריקודי אבא עם ג'סטין טימברלייק בחתונה משפחתית".
האנה ג'יי דייוויס מהגרדיאן העניקה לאלבום 2/5 כוכבים, וכינתה את האלבום "ארנה רוק חסרת-חיים עם נגיעה אלקטרונית".
האינדיפנדנט העניק לאלבום 2/5 כוכבים, בתיאורו אותו כדבר ש"בעיקר מתדרדר בחזרה לישנות שבקלישאות הרוק העייפות (כולל מה שנשמע כמו רוטוטומים), ומשתרך בכבדות בנימה קודרת לעבר פסטיבלי הקיץ".
הדירוג שניתן לאלבום באתר Metacritic הוא מהנמוכים ביותר לשנת 2017.
האלבום Evolve הופיע לראשונה במקום השני במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית, עם 147,000 יחידות שקולות לאלבומים, מתוכן 109,000 של מכירות אלבומים טהורות.
זהו האלבום השלישי של Imagine Dragons שהגיע לחמשת המובילים במצעד.
נכון ל-31 באוגוסט 2021, האלבום הגיע למעמד פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
פרסשנהקטגוריהתוצאהפרס גראמי2018אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותרפרסי המוזיקה של ARIA2018האמן הבינלאומי הטוב ביותרפרסי המוזיקה של בילבורד2018אלבום הרוק המובילפרסי המוזיקה של iHeartRadio2018אלבום הרוק האלטרנטיבי של השנה
דן ריינולדס – סולן, קלידים, קולות רקע, גיטרה אקוסטית
ויין סרמון – גיטרה חשמלית, קולות רקע, גיטרה אקוסטית
בן מקי – גיטרה בס, קלידים, קולות רקע
דניאל פלצמן – תופים, כלי הקשה, קולות רקע
Everything Must Go הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק האלטרנטיבי הוולשית, מאניק סטריט פריצ'רז.
האלבום יצא ב-20 במאי 1996, דרך הלייבל אפיק רקורדס והיה התקליט הראשון שהוציאה הלהקה לאחר היעלמותו של כותב המילים והגיטריסט ריצ'י אדוארדס שמאז 1995 לא נמצאו עקבותיו.
האלבום, שיצא בשיא תקופת הבריטפופ באמצע שנות ה-90, זכה להצלחה מסחרית ובקרב מבקרי המוזיקה.
בין השאר הגיע לשיא במקום השני במצעד האלבומים הבריטי וזיכה את הלהקה בפרס הבריט אווראדס ל-1996. (פרס הלהקה הכי טובה ופרס האלבום הכי טוב).
באלבום נערך שינוי בצליל של הלהקה עקב היעלמותו של אדוארדס.
הוא יצא ביבשת אירופה, אסיה ואוסטרליה.
Everything Must Go מופיע לעיתים קרובות ברשימות עבור אחד האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי פרסומי מוזיקה רבים כ-NME ו-Q.
סולן הלהקה, ג'יימס דין ברדפילד אמר כי צליל התופים היה מכריע באלבום.
את ההשראה לכך הוא קיבל מיצירות של כמה להקות, כמו "פורנוגרפיה" של הקיור, האלבומים של ג'וי דיוויז'ן, של להקת Wire ושל סוזי והבנשיז, והלהקות Wah!
ו-Associates שבהם הכל מתחיל בתופים".
מייק הדג'ס היה המפיק שהלהקה חשבה לעבוד איתו מאז אלבומה The holy bible על חלקו בהפקה של הסינגל "סוסים שוחים" של סוזי והבנשיז שברדפילד אהב.
הלהקה נשארה בנורמנדי שבצרפת כדי לעבוד באולפן של Hedges עצמו שהכיל שולחן מיקס שהגיע אולפני אבי רוד.
כותרת העבודה של האלבום היה Sounds in the Grass, על שם סדרת ציורים של ג'קסון פולוק, לבסוף קיבל האלבום את שמו ממחזה של פטריק ג'ונס, אחיו של בסיסט הלהקה, ניקי ווייר.
Everything Must Go מייצג שינוי סגנוני עבור הלהקה.
אלבומם הקודם, The Holy Bible היה אלבום זועם, מינימליסטי ואגרסיבי, בעוד שהאלבום הזה חובק סינת'ים וכלי מיתר עם סגנון רוק "המנוני", עם מוזיקה מסחרית יותר המתאים לזרם הבריטפופ שהייתה נפוצה בזמנו.
נושאי השירים כוללים את חייו של הצלם קווין קרטר, וילם דה קונינג, התעללות בבעלי חיים, פגיעה עצמית ועוד.
האלבום יצא ב-20 במאי 1996 והופיע לראשונה במצעד האלבומים הבריטי במקום השני עם מכירות של 60,000 עותקים.
עד היום השיג האלבום מעמד של פלטינה משולשת בבריטניה ובילה 103 שבועות בטופ 100. גם שנה לאחר צאתו שהה עדיין בחמישייה הראשונה.
בשנה שלאחר יציאת האלבום ביצעה הלהקה הופעה מיוחדת במנצ'סטר ארנה עבור יותר מ-20,000 איש.
הבסיסט ניקי ווייר אמר שזה הרגע שבו ידע שהלהקה "עשתה את זה".
תיעוד ההופעה יצא תחת השם Everything live בפורמט VHS ב-29 בספטמבר 1997, וכהוצאה מחדש כ-DVD רק ביפן.
את צילום המופע ביים דיק קארות'רס.
12,000 העותקים הראשונים הגיעו עם חמש גלויות עם צילומים של הלהקה מאת הצלם הרשמי מיץ' איקדה.
מהדורת יום השנה העשירים להופעתו הראשונה של האלבום יצאה ב-6 בנובמבר 2006.
בהיותו האלבום הראשון מאז עזיבתו של אדוארדס, הלהקה באותה תקופה הייתה בלחץ, אך לאחר יציאתו של "A Design for Life", שהתקבלה היטב על ידי המבקרים והמעריצים, Everything Must Go היה האלבום שהציג את הלהקה לציבור המיינסטרים.
כל הסינגלים היו ידידותיים לרדיו והאלבום זכה לביקורת מוצלחות.
כתב, מגזין Q טום דויל, הרגיש שלאלבום יש "מעט במשותף" עם קודמו, The Holy Bible, וראה באלבום חזרה ושיפור לצליל ה"פופ-רוק האפי".
הוא ציין את בחירת הלהקה במפיק, מייק הדג'ס, כגורם תורם אפשרי לשינוי הכולל בסאונד, וצייר הקבלות למילים של קורט קוביין ולמוזיקה "עמוסת הדהוד" של פיל ספקטור.
ניקולס ברבר מהאינדפנדנט תיאר את Everything Must Go כאלבום ההארד רוק הבריטי המיידי, הבטוח וההמנוני ביותר מאז Definitely Maybe של אואזיס, וציין כי התקליט היה נגיש יותר בהשוואה לסאונד "הכבד להחריד" של האלבום The holy bible.
האלבום היה מועמד לפרס מרקיורי ב-1996 אך לא הצליח לזכות בו עם זאת, זכה בפרס האלבום הבריטי הטוב ביותר והלהקה זכתה בלהקה הבריטית הטובה ביותר בטקס הבריט אוורדס.
בטקס פרסי NME של 1996, Everything Must Go נבחר לאלבום השנה, והלהקה זתהו גם בפרס למופע החי הטוב ביותר והסינגל הטוב ביותר עבור "עיצוב לחיים".
האלבום נחשב לאלבום חשוב בקריירה של הלהקה וקלאסיקה של המוזיקה הבריטית בשנות ה-90, ונרשם לעיתים קרובות בין האלבומים הגדולים אי פעם על ידי מבקרי מוזיקה בריטיים.
Everywhere at the End of Time (בעברית: בכל מקום בסופו של זמן) הוא אלבום בן שישה אלבומים של הקרטייקר (The Caretaker), כינויו של המוזיקאי האלקטרוני האנגלי ליילנד קירבי.
ששת אלבומי האולפן, שיצאו בין השנים של 2016 ו-2019, משתמשים בלופים מסומפלים של מוזיקת חדרי נשפים כדי לתאר את התקדמות מחלת אלצהיימר.
בהשראת ההצלחה של An Empty Bliss Beyond This World מ-2011, קירבי הפיק את Everywhere at the End of Time כעבודתו הגדולה האחרונה תחת הכינוי.
האלבומים הופקו בקרקוב ויצאו בהפרש של שישה חודשים כדי "לתת תחושה של זמן חולף", עם עטיפות אלבומים מופשטות של חברו איוון סיל.
הסדרה זכתה להשוואות ליצירותיהם של המלחין ויליאם באזינסקי והמוזיקאי האלקטרוני בוריאל, ואילו השלבים המאוחרים יותר הושפעו מהמלחין האוונגרדיסט ג'ון קייג'.
הסדרה כוללת שש שעות של מוזיקה, המתארת מגוון של רגשות ומאופיינת ברעש לכל אורכה.
אף על פי ששלושת השלבים הראשונים דומים ל-An Empty Bliss Beyond This World, שלושת השלבים האחרונים שונים מיצירות האמביינט המוקדמות יותר של קירבי.
האלבומים משקפים את ההפרעה והמוות של החולה, את תחושותיו ואת תופעת הצלילות הסופנית.
כדי לקדם את הסדרה, יצר האמן החזותי האנונימי, Weirdcore, קליפים לשני השלבים הראשונים.
בהתחלה, מתוך חשש שמא הסדרה תיראה יומרנית, קירבי חשב לא ליצור את Everywhere at the End of Time כלל, ובילה יותר זמן בהפקתה מכל אחד מאלבומיו הקודמים.
ככל שכל שלב יצא, הסדרה קיבלה יותר ויותר ביקורות חיוביות מהמבקרים, אורכה ותפיסתה המונעת מדמנציה גרמו למבקרים רבים לחוש רגשות לגבי המהדורה המלאה.
Everywhere at the End of Time נחשב ליצירת מופת של קירבי, הוא היה אחד מאלבומי המוזיקה המהוללים ביותר של שנות ה-2010. מטפלים בחולי דמנציה גם שיבחו את האלבומים על הגברת האמפתיה לחולים בקרב מאזינים צעירים, אם כי כמה חובשים הרגישו שהסדרה ליניארית מדי.
היא הפכה לתופעת אינטרנט בתחילת שנות ה-2020. היא הופיעה בסרטוני טיקטוק כאתגר האזנה, והפכה למוד שנוי במחלוקת למשחק הווידאו Friday Night Funkin', והופיעה בממים אינטרנטיים.
בשנת 1999 אימץ המוזיקאי האלקטרוני האנגלי ליילנד קירבי את הכינוי הקרטייקר, שעבודתו דגמה תקליטי ביג בנד.
קירבי הושפע מהסרט "הניצוץ" של הבמאי סטנלי קובריק, כפי שנשמע ביציאתו של אלבום הבכורה של הכינוי, "Selected Memories from the Haunted Ballroom", מ-1999. אלבומיו הראשונים כללו את סגנון האמביינט שבלט באלבומיו האחרונים.
הפרויקט בחן לראשונה באובדן זיכרון באלבום "Theoretically Pure Anterograde Amnesia", מ-2005, אלבום בן שלוש שעות המתאר את המחלה באותה השם.
ב-2008, האלבום "Persistent Repetition of Phrases" גרם לכינוי לזכות לתשומת לב ביקורתית ולבסיס מעריצים גדול יותר.
בשנת 2011 הוציא קירבי את האלבום "An Empty Bliss Beyond This World", וזכה לשבחים על חקירתו על מחלת אלצהיימר.
למרות שקירבי לא רצה להפיק מוזיקה נוספת בתור הקרטייקר, הוא הרגיש צורך להמשיך את הפרויקט בעקבות ההצלחה של An Empty Bliss Beyond This World.
הוא חשב אז שהמושג היחיד שנותר לחקור הוא התפתחות הדמנציה, שהוא חזה שתתפרש בהדרגה באמצעות סדרה של שישה אלבומים.
זו הייתה הוצאתו האחרונה תחת כינוי זה.
קירבי אמר, "אני פשוט לא יכול לראות לאן אני יכול לקחת את זה אחרי זה".
Everywhere at the End of Time מייצג את ה"מוות" הסימבולי של הכינוי הקרטייקר עצמו, עם רצועות רבות מאלבומיו הקודמים של השם שנדגמו בו.
האלבומים, שקירבי כינה אותם כחוקרים את "ההתקדמות והטוטאליות" של דמנציה, מציגים כותרות שירים פואטיים ותיאורים לכל שלב, המייצגים אדם עם דמנציה ואת רגשותיו.
רעיונות של הידרדרות, מלנכוליה, בלבול ומופשטות נוכחים לאורך כל הדרך, ולדברי הסופרת אלכסנדרה וייס, עבודתו של קירבי "מעלה שאלות משמעותיות לגבי עמדות המערב כלפי המוות".
Tiny Mix Tapes הציעו שכשירת הברבור של הכינוי, Everywhere at the End of Time "מאיים בכל רגע לפנות את מקומו לשום דבר".
האלבומים מציגים קונספט אוונגרדיסטי, ניסיוני, כאשר מגזין המוזיקה Fact מציין "קשר רודף" בין הסגנון של האלבום לבין הנושאים של וייפורווייב.
הסופרת שרה נוב שיבחה את היעדר ההילה הפיזית של האלבום, בעוד מאט מיטשל מבנדקמפ דיילי כתב שהסדרה מסתיימת ב"קתרזיס שמימי".
חקירת הדעיכה של הסדרה גררה השוואות לאלבום "The Disintegration Loops" של המוזיקאי ויליאם באזינסקי, אשר, בניגוד לעבודתו של קירבי, מתמקדת בדעיכה פיזית של קלטת בצירוף מקרים עם פיגועי 11 בספטמבר, ולא בדעיכה הנגרמת על ידי תוכנה המייצגת מחלה נוירולוגית.
אף על פי שהוא חיובי לגבי יצירותיו של באזינסקי, קירבי אמר כי יצירותיו "אינן רק לולאות שנשברות.
הן עוסקות על למה הם נשברים, ואיך".
הצלילים של Everywhere at the End of Time הושוו גם לסגנון של המוזיקאי האלקטרוני בוריאל.
הסופר מאט קולקהון כתב עבור The Quietus כי שני האמנים "מדגישים את 'הזמן השבור של המאה ה-21'".
בזמן שסקרו את השלב הראשון, הכותבים אדריאן מארק לור ואנדריאה סאבאג' שיבחו את השיא עבור נהני באזינסקי, 'Stars of the Lid' ובריאן אינו.
דגימות מסוימות חוזרות ללא הרף לאורך כל הדרך, בפרט, השיר "Heartaches" משנת 1931 שבוצע על ידי אל בולי, והופכות מושפלות יותר עם כל אלבום.
השירים מתעוותים יותר עם כל שלב, ומשקפים את הזיכרון של המטופל ואת ההידרדרות שלו.
סגנון הג'אז של שלושת השלבים הראשונים מזכיר את An Empty Bliss Beyond This World, תוך שימוש בלולאות מתקליטי ויניל וגליל פונוגרף.
בשלב השלישי, השירים קצרים יותר, חלקם נמשכים דקה אחת בלבד, ובדרך כלל נמנעים מדעיכה.
שלבי הפוסט-מודעות משקפים את רצונו של קירבי "לחקור בלבול מוחלט, שבו הכל מתחיל להתפרק".
שני השלבים הלפני אחרונים מציגים כאוס במוזיקה שלהם, המייצג את תפיסת המציאות המשתנה של המטופל.
השלב האחרון מורכב ממוזיקת דרון, המתארים את ריקנות המוח של האדם החולה.
ב-15 הדקות האחרונות שלו הוא כולל עוגב, מקהלה ודקת דומייה, המתארת את המוות.
שלבים ד' עד ו' מודגשים לעיתים קרובות כמוקד הרעיון והקומפוזיציה של האלבום.
מיילס בואו מפיצ'פורק כתב על הניגוד של השלבים המאוחרים יותר ליצירות האמביינט האחרות של קירבי כ"פיתוח הסאונד שלה בדרכים חדשות ולעיתים קרובות מפחידות", בעוד שקירבי תיאר את הסדרה כ"יותר על שלושת השלבים האחרונים מאשר על שלושת הראשונים".
ב-Handbook of the Anthropology of Sound, הוצאת בלומסברי, מתארים את השלבים המאוחרים יותר כ"קטע מבלבל של זיכרונות מעורפלים הרוחצים בערפל מהדהד", ומקשרים אותם לאמוסיה ולהשפעותיה על הזיכרון המוזיקלי.
שלב א' מתואר כסימנים ראשוניים להידרדרות הזיכרון.
בהוצאת הוויניל שלו, הוא כולל את הכיתוב "Memories That Last a Lifetime".
בדומה ל-An Empty Bliss Beyond This World, שלב א' כולל את קטעי הפתיחה של שירים משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, שעברו לולאה ארוכה ושונו עם שינויי גובה, הדהוד, צלילים עיליים ופצפוצי תקליט.
האלבום כולל מגוון של רגשות, המודגמים על ידי הרעיונות ששמות הרצועות שלו מעוררים, שמות כמו "Into each other's eyes" ("זה בעיני זה") עשויים להתפרש כזיכרון רומנטי, בעוד שכותרות מאיימות יותר, כגון "We Don't Have Many Days" ("אין לנו הרבה ימים"), מצביעות על הכרת המטופל בתמותה שלו.
למרות היותו אלבום אופטימי של הקרטייקר, חלק מיצירות הביג-בנד העליזות שלו מעוותות יותר מאחרות, עם מבקר אחד שמוצא את זה מעט מלנכולי.
מיקלה פאלוצו מהוצאת המוזיקה האיטלקית Ondarock השווה את סגנון האלבום לעיניים עצומות לרווחה של סטנלי קובריק משנת 1999, וליצירותיו של הבמאי וודי אלן, וציין את "האלגנטיות" של סרטו של קובריק ואת ההתלהבות הדרמטית של יצירתו של אלן.
שלב ב' מתואר כ"מודעות עצמית, שמשהו לא בסדר וסירוב לקבל את זה".
קירבי גם ציין כי אדם בשלב זה "כנראה מנסה לזכור יותר ממה שהוא היה זוכר בדרך כלל".
בניגוד לצליל השמח של השלב הראשון, קירבי תיאר את השלב השני ככולל "הבדל עצום בין מצבי הרוח", כאשר השיר "A Losing Battle Is Raging" מייצג מעבר בין השניים.
האלבום מתאפיין בנימה רגשית יותר בהשוואה לשלב א', עם דגימות יותר מלנכוליות, מושפלות ודרוניות.
האלבום כולל סופים פתאומיים יותר, הבוחנים אווירה רודפת.
שמות הרצועות, כמו "Surrendering to Despair" ("כניעה לייאוש"), מייצגים את המודעות של המטופל להפרעה שלו ולצער הנלווה אליו, בעוד ש-"The Way Ahead Feels Lonely" ("הדרך קדימה מרגישה בודדה") לקוחה ישירות מספר על דמנציה מאת סאלי מגנוסון.
השירים מתנגנים לפרקים ארוכים יותר וכוללים פחות לולאות, אך איכותם ירודה יותר, ומסמלים את ההבנה של המטופל את הזיכרון הלקוי שלו ואת תחושות ההכחשה הנובעות מכך.
שלב ג' מתואר כמציג "כמה מהזיכרונות הקוהרנטיים האחרונים לפני שהבלבול מתגלגל במלואו והערפילים האפורים נוצרים ונמוגים".
קירבי הסביר כי השלב כולל את הרגעים האחרונים שבהם המטופל יודע על הדמנציה שלו.
דגימות מיצירות אחרות, כמו אלה של An Empty Bliss Beyond This World, חוזרות עם צליל דמוי מתחת למים, המתאר את הייאוש הגובר של המטופל ואת מאבקו לשמור על זיכרונותיו.
בעוד ששלבים אחרים הציגו פייד-אאוטים נפוצים בשירים, חלק מהשירים של שלב ג' מסתיימים בפתאומיות.
רבים מהם ארוכים וממושכים, או חתוכים לפני שהם באמת מתחילים.
השמות שלהם הופכים למופשטים יותר, ומשלבים שמות של שירים מהשלבים הקודמים ו-An Empty Bliss Beyond This World כדי ליצור ביטויים כמו "Sublime Beyond Loss" ו-"Internal Bewildered World".
הרצועות האחרונות של האלבום מציגות את המלודיות האחרונות המזוהות, אם כי חלקן כמעט מאבדות את איכויותיהן המלודיות.
בתיאורו של קירבי, שלב ג' מייצג את "המודעות לפני שלבי הפוסט-מודעות".
שיר הפתיחה של האלבום, "It's Just a Burning Memory", דוגם מהשיר "Heartaches", אחת הדגימות העיקריות שמתדרדרות בהדרגה לאורך הסדרה.
בשלב א', זוהי גרסת הכיסוי של אל בולי, שהוא אחד המוזיקאים המסומפלים ביותר בכינוי הקרטייקר.
הרצועה השלישית של שלב ב', "What Does It Matter How My Heart Breaks", מחזירה את "Heartaches" בטון רדום, תוך שימוש בגרסת הכיסוי של סגר אליס לשיר.
הגרסה הספציפית הזו, בניגוד למקבילתה בשלב א', נשמעה מדוכדכת לקירבי.
ברצועה השנייה של שלב ג', "And Heart Breaks", ניתן למצוא את הגרסה הקוהרנטית האחרונה של "Heartaches", שם היבטי הקרן שלה הופכים דומים יותר לרעש לבן.
שירים אלה המדגימים את "Heartaches" לוקחים את שמם ממילות המדגם, המקיפות נושאים של זיכרון; בולי שר: "אני לא מאמין שזה רק זיכרון בוער / כאבי לב, כאבי לב / מה זה משנה איך הלב שלי נשבר?".
שלב ד' מתואר כנקודה שבה "היכולת להיזכר בזיכרונות בודדים מפנה את מקומה לבלבולים ואימה".
הוא מציג עיוות כבד, הדהוד, ודומה יותר לרעש, בניגוד לשלושת האלבומים הראשונים שהתאפיינו באותו סגנון כמו An Empty Bliss Beyond This World.
לציון תחילת שלבי ה"פוסט-מודעות", ארבעת יצירותיו תופסות אורכי צד תקליט שלמים.
הרצועות G1, H1 ו-J1 נקראים "Post Awareness Confusions" ("בלבולים לאחר מודעות"), בעוד ש-I1 נקרא "Temporary Bliss State" ("מצב אושר זמני").
קטע ספציפי אחד של H1, הידוע בשם "Hell Sirens" ("סירנות הגיהנום"), מציג דגימת סירנה, שהייזלווד הרגיש שהיא "אחד הרגעים המחרידים ביותר בסדרה".
ההיבט הסוריאליסטי והלא קוהרנטי של המלודיות הושווה על ידי בואו לאלבום 94 Diskont של Oval, שכן הם "לוכדים את הצלילים האפלים והפגועים ביותר במהלך חיי הפרויקט".
שלב ה' מתואר כבעל "הסתבכויות קיצוניות יותר, חזרות וקרעים אשר יכולים לפנות את מקומם לרגעים רגועים יותר".
האלבום מרחיב את השפעת הרעש שלו ויש לו קווי דמיון ליצירותיהם של מרזבו וג'ון וייז, בטון חודר האוזן והאלים יותר, מלודיות קוהרנטיות מאבדות משמעות ומוחלפות בדגימות חופפות.
הייזלווד פירש זאת כ"פקק תנועה בצורת אודיו", והשווה אותו לנוירונים שמתמלאים בחלבון עמילואיד בטא.
בעיני פאליסי, אין בה כל תחושת נוחות, בניגוד לסימנים הראשונים של שלב א', שלב ה' מציג אי סדר מוחלט.
האלום משתמש ברוב הקולות של הסדרה, כולל לחישות ומילים באנגלית מוכרות.
לקראת סוף שיר הפתיחה, אדם מכריז, "בחירה זו תהיה סולו מנדולינה של מר ג'יימס פיצג'רלד".
בדומה לשלב ד', שמות הרצועות של שלב ה' הם קליניים, תוך שימוש בהתייחסויות נוירולוגיות כגון פלאק, הסתבכויות, סינפסות והשערת הרטרוגנזה.
הייזלווד החשיב כותרות כמו "Sudden Time Regression Into Isolation" ("רגרסיה פתאומית של הזמן לבידוד") כמתעדות את "חוסר האנושיות" של דמנציה.
שלב ו', לדברי קירבי, "הוא ללא תיאור".
אסתר ג'ו מ-UWIRE כינתה אותו כהשלב הפרשני ביותר בסדרה, ואמרה כי "רובם יתארו אותו כצלילי החלל".
בעוד שבשלב ה' היו קטעי כלי נגינה וקולות, שלב ו' כולל קומפוזיציות ריקות וטבועות המורכבות משריקה ופצפוצים, שהייזלווד פירשה כמתארת את אדישותו של המטופל.
הוא מורכב בדרך כלל מקולאז'ים קוליים שבהם המוזיקה נשמעת אך מרוחקת.
שמות הרצועות של השלב כוללים משפטים פחות קליניים ויותר רגשיים, כגון "A Confusion So Thick You Forget Forgetting" ("בלבול כל כך כבד שאתה שוכח לשכוח") ו-"A Brutal Bliss Beyond This Empty Defeat" ("אושר אכזרי מעבר לתבוסה הריקה הזו").
הוא הרחוק ביותר מהצליל של An Empty Bliss Beyond This World ומתאר חרדה חזקה.
לאחר יציאתו של שלב ו', קירבי הגיב על סרטון היוטיוב של המהדורה המלאה: "תודה על התמיכה לאורך השנים.
הרצועה האחרונה, "Place in the World Fades Away", כוללת רחפני אורגן שהושוו לפסקול הסרט "בין כוכבים" מ-2014. שיאו של Everywhere at the End of Time, שש דקות לפני סיום האלבום, כולל מקהלה שנשמעת שמקורה בתקליט פגום.
הסדרה מסתיימת בדקת דומייה המייצגת את מותו של החולה.
למרות שהרגע עורר פרשנויות שונות מצד פרשנים, התיאוריה המקובלת ביותר על ידי מבקרים וחובשים היא שהוא מייצג צלילות סופנית, התופעה של חולים החווים בהירות קצרה לפני המוות.
פאליסי ראה בכך תנועה של נפש החולה לעולם הבא.
קירבי הפיק את "Everywhere at the End of Time" בדירתו בקרקוב באמצעות מחשב "שתוכנן במיוחד להפקת מוזיקה".
הוא עשה יותר שירים לשלב הראשון בלבד מאשר בכל ההיסטוריה של הכינוי.
האלבומים הופקו שנה לפני יציאתם.
הפיתוח של שלב ג' החל בספטמבר של 2016 ושלב ו' החל במאי של 2018. קירבי הצהיר כי בשלושת השלבים הראשונים יש "הבדלים עדינים אך מכריעים", המציגים את אותו סגנון כללי "בהתבסס על מצב הרוח והמודעות שאדם עם המצב ירגיש".
קירבי רצה שתהליך המאסטרינג, שנעשה על ידי אנדראס "לופו" לוביץ', יהיה "נשמע ועקבי לאורך כל הדרך".
לדבריו, אסטרטגיית ההלחנה היא להשתמש בגרסאות כיסוי שונות לשירים מסומפלים כדי לקשר מסרים רגשיים ספציפיים לכל אחד מהם.
במקום לקנות תקליטים פיזיים כפי שעשה עם An Empty Bliss Beyond This World, קירבי מצא את רוב הסמפלים באינטרנט, והצהיר כי "אפשר למצוא עשר גרסאות של שיר אחד עכשיו".
הוא ציין כי שלב א' מכיל בלולאות קטעים קצרים של שירים, בעוד ששלב ב' מאפשר לדגימות להתנגן במלואן.
קירבי תיאר את שלב ג' כדומה ביותר ל-An Empty Bliss Beyond This World, ואמר כי ניתן להאזין לשלבים א'-ג' בדשדוש ועדיין להישאר מגובשים.
בין יציאת השלב השלישי לשלב הרביעי, קירבי הכריז שהוא "עובר דירה ואולפן".
קירבי התמקד יותר בשלושת השלבים האחרונים, שבהם הוא רצה ליצור את מה שהוא כינה "כאוס שניתן להאזין אליו".
קירבי הוסיף כי בזמן הפקת שלב ד', הוא הבין ששלושת השלבים האחרונים "צריכים להיעשות מנקודת מבט של פוסט-מודעות".
כשהסביר את השם, קירבי כינה אותם "פוסט-מודעות" מכיוון שהם נמצאים כאשר המטופל אינו מודע להפרעה.
הוא דיווח כי הרגיש לחץ בזמן שעבד על שלושת השלבים האחרונים, ואמר: "הייתי מסיים שלב אחד, מפיק את המאסטר, וכל זה תוך כדי התחלת שלב נוסף".
בהלחנת שלבי ד'-ה', קירבי טען שיש לו יותר מ-200 שעות של מוזיקה והוא "ליקט אותה בהתבסס על מצב הרוח".
לנדון בייטס מ-The Believer's השווה את שלב ד' ל-"Radio Music" מ-1956 של המלחין ג'ון קייג', וקירבי השיב לו שסגנון המוזיקה האליאטורית של קייג', מוזיקה עם אלמנטים אקראיים, היווה השראה לשלבים המאוחרים יותר.
הוא אמר כי שלב ה' הוא "שינוי מובהק" משלב ד', וכתב כי "זה לא מיידי אבל זה סימפטום מכריע".
לדברי קירבי, הפקת השלב הסופי הייתה הקשה ביותר, בשל ציפיות הציבור.
עטיפות האלבומים של Everywhere at the End of Time הם ציורי שמן מופשטים של חברו הוותיק של קירבי, איוון סיל.
הם מינימליסטיים, כל אחד מהם מציג אובייקט אחד של מיקוד וללא טקסט, והופכים פחות מזוהים עם כל שלב.
Tiny Mix Tapes כללו את Beaten Frowns After, עטיפת האלבום של שלב א', ברשימות עטיפות האלבומים הטובות ביותר של 2016 ושל שנות ה-2010. חלקם השוו את הנושאים האמנותיים של קירבי וסיל.
כמו קירבי, סיל מדגיש את הזיכרון כחלק מרכזי באמנות, ואומר, "אמנות תמיד עובדת מהזיכרון".
כשציין את החפיפה הזו, קירבי אמר ששני החזיונות "מתנגשים בצורה נהדרת".
Beaten Frowns After מציג מגילה אפורה על אופק ריק, עם קפלי עיתונים הדומים לקמטי מוח, שכותבת ה-Teen Ink סידני ליהי השוותה למודעות של המטופל להתקדמות המחלה.
Pittor Pickgown in Khatheinstersper מציג ארבעה פרחים נבולים באגרטל סלע רקוב מופשט.
Hag מציג צמח אצה מעוות עד הקצה, שסם גולדנר מ-Tiny Mix Tapes תיאר כ"אגרטל שנשפך החוצה לאדוות של אי-סדר".
העטיפות לשלושת השלבים האחרונים נקראים בהתאמה Giltsholder מ-2017, Eptitranxisticemestionscers Desending מ-2017, Necrotomigaud מ-2018. Giltsholder היא יצירת האמנות היחידה המציגה דמות אנושית, בצורת פרוטומה כחול-ירוק עם תווי פנים בלתי מזוהים.
לדברי גולדנר, הדמות נראית מחייכת כשמביטים בה מרחוק, ואילו ליהי פירשה אותה כמייצגת את חוסר היכולת של המטופל לזהות אדם.
Eptitranxisticemestionscers Desend נחשב לכריכה המופשטת ביותר, ומתאר מסה מופשטת, שלטענת הכותבים היא אישה או גרם מדרגות דמוי שיש.
הייזלווד פירש אותו כמייצג את מוחו של המטופל, למרות שבעבר היא הציגה חוויות, כיום לא ניתן לזהות אותה.
Necrotomigaud מציג לוח אמנות עם ריבוע של סרט כחול מחובר באופן רופף, המשקף את הריקנות הרגשית של שלב ו'.
ציוריו של סיל והמוזיקה של הקרטייקר הוצגו בתערוכת האמנות הצרפתית Everywhere, an Empty Bliss של חברת FRAC Auvergne בשנת 2019, שהציגה מסמכים על עבודתם של הצמד וחשפה את שמות עטיפות האלבומים.
בעבר, ציוריו של סיל הוצגו גם ליד אחת מהופעותיו של קירבי בתערוכה Cukuwruums בשנת 2019. ב-2018, כשנשאל מדוע אריזות יצירותיו לא הציגו תיאורים כלשהם, אמר קירבי כי ציוריו של סיל הם המוקד העיקרי בכל שלב.
הוא הצהיר כי הערות תוספות יסיחו את הדעת מהאמנות של סיל, וכי הוא שמר אותם בצורה דיגיטלית עבור מאזינים ש"מחפשים קצת יותר לעומק".
קירבי חשב בתחילה לא להפיק את Everywhere at the End of Time כלל.
במשך חודשים לפני יציאת השלב הראשון, הוא הזכיר את הרעיון לחברים ובני משפחה, והסביר שהוא "רצה להיות בטוח שזה לא ייתפס כרעיון גבוה ויומרני".
האלבומים יצאו במשך שלוש שנים: השלב הראשון ב-2016, השניים הבאים ב-2017, השניים הלפני אחרונים ב-2018, והאחרון ב-2019. לדברי קירבי, העיכובים נעשו כדי "לתת תחושה של זמן חולף" למאזינים.
למרות שהוא הביע דאגה מדמנציה כבעיה חברתית, קירבי אמר שההפרעה אינה משפיעה עליו "ברמה האישית", וציין כיצד היא הפכה ל"קסם יותר מפחד".
הוא גם הצהיר כי החוויה של כל חולה דמנציה היא ייחודית, וכי תיאורו היה "ייחודי רק להקרטייקר".
המוזיקה של קירבי לא היייתה זמינה בספוטיפיי בשל הביקורת שלו עליה, ומה שהוא כינה "דעיכה מתמדת של המוזיקה על ידי עסקים גדולים ושירותי סטרימינג".
עם זאת, ב-11 בדצמבר 2023, קירבי העלה את כל השלבים של Everywhere at the End of Time לשירותי הסטרימינג, תוך שהוא מביע חוסר שביעות רצון מכך ש"אנשים מנסים ללא סוף לייצר רווחים ולנצל את היצירה על ידי העלאה חוזרת ונשנית".
כאשר השלב הראשון יצא ב-22 בספטמבר 2016, קירבי הכריז על הרעיון של הסדרה, "לאבחן" את הכינוי הקרטייקר עם דמנציה באמצעות אלבומים החושפים "התקדמות, אובדן והתפוררות" כשהם נופלים "לעבר התהום של אובדן זיכרון מוחלט".
הצהרה זו הטעתה אחדים להאמין שקירבי עצמו אובחן עם דמנציה מוקדמת, יחד עם ג'ורדן דארוויל מ-The Fader ומרווין לין מ-Tiny Mix Tapes.
שני הפרסומים עדכנו את הפוסטים שלהם כאשר קירבי הבהיר כי אין לו דמנציה, אלא רק לפרסונה של הקרטייקר.
הוא הוציא את שלב ג' ואת We, So Tired of All the Darkness in Our Lives באותו יום, האחרון תחת שמו האמיתי.
עם יציאתו של שלב ה', ההודעה לעיתונות של קירבי השוותה את התקדמות הסדרה לתהליך הברקזיט שהיה אז בעיצומו.
האלבום האחרון של הקרטייקר, שיצא לצד שלב ו', היה Everywhere, an Empty Bliss, אלבום אוסף של חומרים גנוזים מ-Everywhere at the End of Time.
האמן החזותי האנונימי, Weirdcore, יצר קליפים לשני השלבים הראשונים, שניהם הועלו לערוץ היוטיוב של קירבי, vvmtest.
הם שוחררו בספטמבר של 2016 ו-2017, וכוללים אפקטים כגון מתיחת זמן והשהיה.
Weirdcore היה ידוע ביצירת ויזואליות עבור מוזיקאי האמביינט אפקס טווין.
קירבי אמר כי הוויזואליה חשובה למוזיקה שלו וכינה אותה "לא מהעולם הזה".
ב-2020, קירבי ו-Weirdcore שיתפו פעולה שוב בסרטון היוטיוב "[−0º]", שנבחר לאחת היצירות האודיו-ויזואליות הטובות ביותר של השנה על ידי מגזין Fact.
נכון ל-13 בנובמבר 2023, אין קליפים רשמיים ב-vvmtest לארבעת השלבים האחרונים.
בדצמבר 2017 הופיע קירבי בברביקן בקרקוב במסגרת פסטיבל Unsound בפולין.
המופע היה המופע הראשון שלו מאז 2011, והציג את האמנות של סיל ואת הוויזואליה של Weirdcore.
ההקליפים יוצגו לאורך המופעים הבאים של הקרטייקר.
במרץ 2018, קירבי הופיע בפסטיבל Présences électronique בפריז, שם ניגן גרסה לשיר "Ce Soir" משנת 1944 של הזמר טינו רוסי.
הוא השתתף במופע "סולידריות" של Unsound במאי 2019, גם הוא התרחש בקרקוב.
באפריל 2020 הוא היה אמור להופיע בהופעה חיה בפסטיבל [רי]סטינג ריוויר, שהיה אמור להתקיים בהאג שבהולנד.
עם זאת, המופע בוטל בשל מגפת הקורונה.
קירבי הופיע מאוחר יותר בדונאו-פסטיבל בקרמס ובפרימוורה סאונד בברצלונה ב-7 במאי וב-4 ביוני 2022 בהתאמה.
למרות שבעבר הביע היסוס להופיע, קירבי אמר שכל מופע יהיה כעת "קרב כדי להבין את הבלבול".
הוא הוסיף כי Weirdcore יביא את ציוריו של סיל "לחיים", וכי האמנות החזותית תחקור את הרעיון לגרום לקהל "להרגיש חולה".
Everywhere at the End of Time זכה לתגובות חיוביות יותר ככל שהתקדם, כאשר סופר אחד טען שהרחבתו של קירבי בנושאים של An Empty Bliss Beyond This World נבעה מכך שהקונספט שלו "נטען מעבר ליכולות של תקליט אמביינט בן 40 ומשהו דקות".
במרץ 2021, האלבום הגיע לשיאו כאלבום הנמכר ביותר ב-Boomkat, הפלטפורמה שקירבי משתמש בה להפצות הפיזיות שלו.
בבנדקמפ, Everywhere at the End of Time נשאר אלבום האמביינט האפל הנמכר ביותר בכל הזמנים.
בתגובה ל"תרבות התגובה המיידית של היום", אמר קירבי, "החלקים האלה עברו לולאה מסיבה ספציפית...
שלושת השלבים הראשונים של הסדרה ספגו ביקורת על תיאורם של דמנציה.
כותב פיצ'פורק בריאן האו הביע חשש שהשלב הראשון עשוי להיות מבט רומנטי, אם לא נצלני, על מחלת הנפש.
הוא מצא את תיאורו של קירבי לא מדויק, האו "ראה את סבתא שלו נכנעת לזה במשך עשור לפני שהיא מתה, וזה היה מעט מאוד כמו 'חלום בהקיץ יפה'.
למעשה, לא היה בזה שום דבר אסתטי".
פט בין מ-Tiny Mix Tapes החשיב את שלב א' כ"האזנה המענגת ביותר מהקרטייקר", למרות שפאליסי התייחס לשלב ב' כאל "ריקבון או יופי", "אבחון או ריפוי".
הייזלווד תיאר את שלב ג' כברירת המחדל של קירבי כ"שק הטריקים" של קירבי, אך טען כי "ללא שלבים אלה והנוחות שלהם, המעבר לשלב ד' לא היה בעל ההשפעה המוחצת שהוא עושה".
התיאור של שלושת השלבים האחרונים של דמנציה תואר בדרך כלל כטוב יותר.
מיילס בו, כתב פיצ'פורק, תיאר את שלב ד' כהימנעות מ"סיכון של רומנטיזציה חיוורת", וגולדנר הרגיש שהשיא "שבר את הלולאה", אם כי הוא הוסיף כי הרצועה "Temporary Bliss State" איננה "דמנציה אמיתית".
פאליסי, שכתב על גולדנר, החשיב לולאה כזו בשלב ה' כ"מתפרקת (בלי סוף) מהכננים ונערמת עד להיווצרות צורות חדשות".
הוא תיאר את צלילי האלבום כ"החנק המדהים של ההיעדרות", וטען, "אם הדבר נעלם, למה אני עדיין מרגיש את זה?".
המאפיינים של שלב ו' נעו בין "ירידה נפשית המוצגת בהילוך איטי עד ייסורים" ל"משהו חוץ-אווירתי שכאביו הם מהקוסמוס".
פרשנים הרבו לתאר את שלב ו' בשבחים נוספים, אחד מהם כינה אותה כ"יצירה שומטת לסתות של אמנות קולית" עם "כוח ייחודי".
המבקרים הגיבו גם על התחושות הפרשניות, "מעוררות מחשבה" שעוררה הסדרה כולה.
דייב גורני מ-Tiny Mix Tapes כינה את האוסף "מטריד", ואילו הייזלווד אמרה שהמוזיקה שלו "נדבקת אליך, המלודיות שלה רודפות ומדביקות".
לוקה ווקוס, בסקירתו לבלוג HeadStuff, טען כי "מכונת האמפתיה" של הסדרה "מאופיינת לא במילים", וכוחה "טמון בכך שקירבי חיתן את תקליט הויניל עם המצבים העכשוויים ביותר של ריקול ומניפולציה דיגיטלית".
לאחר שכתב על כמה מהיצירות הקודמות של קירבי, סיימון ריינולדס אמר כי הקרטייקר "יכול היה לשנות את שמו ל-Caregiver כי בפרויקט הזה הוא דומה לאחות קולית בהוספיס לחולים סופניים".
לדעתו, שמותיו של קירבי לשירים "קורעי לב ולעיתים קרובות מתארים את המוזיקה בצורה יעילה יותר ממה שהמבקר היה יכול אי פעם".
האחרון סקר כל אלבום, למעט שלב ג', והעניק לשלב הראשון, הרביעי והשישי את פרס "EUREKA!", שניתן לאלבומים "הבוחנים את גבולות הרעש והמוזיקה" ו"ראויים לשיקול זהיר".
Everywhere at the End of Time נחשב לאחד האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010, הוא גם נחשב על ידי מספר מבקרים ומוזיקאים כיצירת המופת של קירבי.
מבקר אחד ציין את שני השלבים הלפני אחרונים, הכאוטיים ביותר, כגורמים למאזינים להרהר בתחושת הדמנציה.
גם הקונספטואליזציה של Everywhere at the End of Time זכתה לשבחים: תיאור הדמנציה תואר על ידי The Vinyl Factory כ"מרגש להפליא" ועל ידי קורי סימור ממגזין ווג כ"משנה חיים".
ג'סי דאן רובינלי, כותבת Tiny Mix Tapes, אמרה כי הסיום "הנדוש" של שלב ו' נותן "את השחרור שהקונספט שלו אולי ירצה לסרב לו, אבל המוחות הנרקבים והחולים שלנו רוצים".
בהשראת הקרטייקר, אלבום המעריצים Memories Overlooked יצא בשנת 2017 על ידי מוזיקאי וייפורווייב שקרוביהם המבוגרים סבלו מדמנציה.
דארן מקגארווי, כותב הדיילי רקורד, טען שהוא חש "נדהם מתחושה עמוקה של הכרת תודה" לאחר שסיים את Everywhere at the End of Time, והצהיר כי זהו "כוחה של יצירת אמנות ראויה", והסופר קול קווין כינה את Everywhere at the End of Time כהאלבום הגדול ביותר בכל הזמנים.
הסרטון זכה ליותר מארבעה מיליון צפיות נכון ל-13 בנובמבר 2023. מאוחר יותר באוקטובר, משתמשים בפלטפורמת המדיה החברתית, טיקטוק, יצרו אתגר של האזנה לסדרה כולה בבת אחת, בשל אורכה הארוך והנושאים הקיומיים שלה.
קירבי ידע על התופעה מגידול אקספוננציאלי בצפיות בהעלאת הסדרה ליוטיוב (מעל 32 מיליון נכון ל-13 בנובמבר 2023).
רק 12% מהם הגיעו מהאלגוריתם של הפלטפורמה, בעוד חיפושים ישירים היוו יותר מ-50%.
בסרטון שכמה כותבים שיערו כגורם לפופולריות של Everywhere at the End of Time, היוטיובר A Bucket of Jake כינה את הסדרה כ"האלבום האפל ביותר ששמעתי אי פעם".
בעקבות הפופולריות שלה, הסדרה הופיעה לעיתים קרובות בהמלצות האמביינט של בנדקמפ.
חלק ממשתמשי טיקטוק שיתפו סיפורי קריפיפסטה בדיוניים על הסדרה עם טענות שהיא מרפאת חולים או לחלופין, שהיא מציגה סימפטומים של דמנציה אצל אנשים.
הטענות ואתגר ההקשבה עוררו תגובת נגד שלילית מצד אחרים, שחשו כי הדבר פוגע במטופלים.
קירבי, לעומת זאת, לא הרגיש כך, אלא ראה את הסדרה כנותנת לבני נוער "הבנה לגבי הסימפטומים שאדם עם דמנציה עלול להתמודד איתם".
לאזלו רוגוף מ-The Vinyl Factory מצא שתופעת הטיקטוק משכה "קהל לא סביר" של בני נוער למוזיקה של קירבי, ומאוחר יותר כונה Everywhere at the End of Time על ידי וויליאם גרוג'ר מטיקטוק כתגלית נישה ו"להיט בלתי צפוי".
הסדרה ראתה שימוש מתמשך כמם אינטרנט לאורך שנות ה-2020 המוקדמות, במקביל לתקופת מגפת הקורונה ובעיות בריאות הנפש שלה בקרב בני נוער.
בשנת 2021, Everywhere at the End of Time זכה לתשומת לב בקרב קהילת המודינג של משחק הקצב Friday Night Funkin' עם המוד Everywhere at the End of Funk, שתואר על ידי רן רומרו מקבוצת הספורט האלקטרוני Gamurs כ"אחת החוויות הייחודיות ביותר של כל מוד של FNF".
הסדרה זכתה לפופולריות גם בשל הקשר שלה ל-The Backrooms, סיפור מצמרר על חלל משרדי ריק ואינסופי, שלדברי הסופרת סילביה טרוויסון נבע מתיאורים דומים של מצבי רוח אבסורדיים.
בתוך קבוצות מחקר נוירולוגיות, Everywhere at the End of Time נתפס כהשפעה חיובית בדרך כלל.
חוקר מאוניברסיטת איווה מצא שהסדרה מציגה את "המציאות המצמררת" של מחלת אלצהיימר, ומדגישה את ההתקדמות ההדרגתית של רוגע לבלבול.
בריאן בראון, נשיא החינוך לטיפול בדמנציה, אמר כי תיאורו של קירבי למחלת אלצהיימר הוא "דבר מבורך מאוד" למטפלים בחולי דמנציה.
הוא שיבח את תשומת הלב החדשה של הסדרה, שכן "היא מייצרת את האמפתיה הדרושה".
עם זאת, פלאטל גם ביקר את הסדרה על כך שהיא נותנת את הרושם של זיכרון כמערכת ליניארית, והסביר כי הזיכרון המוזיקלי הוא האחרון להתפוגג.
סה"כ אורכים והערות שאומצו מהעלאות היוטיוב של קירבי לשלבים א'–ג', שלבים ד'–ו', והמהדורה המלאה.
איוון סיל - עטיפות אלבום
Evolvent הייתה להקת מטאל מצרפת בסגנון דת'-דום גותי סימפוני.
השירה היא שירת היפה והחיה עם סופרנו אופראי לצד גרואלינג.
בתחילת דרכה סגנון הלהקה היה דת'-דום גותי שנטה יותר לדת'-דום אך בהמשך השתנה למטאל גותי סימפוני עם יותר אלמנטים של מטאל סימפוני.
הלהקה, שהוקמה ב-2004, התפרקה ב-2015. חלק מחברי הלהקה הקימו להקה חדשה Beneath My Sins המנגנת מטאל סימפוני.
Delusion - אלבום אולפן (2011)
"Everytime You Go Away" הוא שיר שכתב והלחין דריל הול.
הוא בוצע בשנת 1980 על ידי הצמד האמריקאי Hall & Oates אך לא יצא כסינגל.
גרסת כיסוי לשיר בביצוע של פול יאנג יצאה כסינגל והפכה ללהיט בינלאומי בשנת 1985, והגיעה למקום הראשון בארצות הברית ולמקום הרביעי בהממלכה המאוחדת.
הגרסה המקורית של "Everytime You Go Away" הופיעה באלבום של Hall & Oates משנת 1980, Voices, ולא יצאה כסינגל.
Hall & Oates גם הקליטו אותו עבור אלבום ההופעה שלהם משנת 1985 Live at the Apollo.
דריל הול – שירה, קולות רקע, סינתיסייזר
ג'ון אוטס – קולות רקע, גיטרות 6 מיתרים ו-12 מיתרים
הזמר האנגלי פול יאנג הוציא גרסת כיסוי לשיר שיצאה כסינגל שכותרתו "Every Time You Go Away", מתוך אלבום האולפן שלו The Secret of Association משנת 1985.
במרץ 1985 הגרסה של יאנג הגיעה למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר בוצע בלייב אייד שנערך באצטדיון ומבלי בלונדון ב-13 ביולי 1985. השיר הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 שבועיים לאחר מכן, והיה אחד משני 10 הלהיטים המובילים של יאנג במצעד סינגלי הפופ האמריקאי.
"Every Time You Go Away" גם עמד בראש מצעד השירים העכשוויים למבוגרים בארצות הברית במשך שבועיים.
הקליפ של השיר זכה בפרסי המוזיקה הבריטית בשנת 1986.
פול יאנג – שירה, קולות רקע
איאן קיולי – פסנתר אקוסטי, סינתיסייזר
ג'ון טרנבול – סיטאר חשמלי, גיטרה קלאסית
סטיב בולטון – גיטרה חשמלית
מארק שנטרו – תוף מרים
ג'ימי צ'יימברס – קולות רקע
ג'ורג' צ'נדלר – קולות רקע
טוני ג'קסון – קולות רקע
גלוריה גיינור באלבומה משנת 1986 The Power of Gloria Gaynor
Blue Room בפסקול הסרט מטוסים, רכבות ומכוניות משנת 1987.
להקת Kulcha ביצעה גרסת כיסוי לשיר בשנת 1995.
ג'ורג' בנסון ואל ג'ארו באלבומם Givin' It Up משנת 2006.
לנון סטלה וקווין גארט בסינגל משנת 2020.
הזמר הג'מייקני-קנדי ג'ורג' בנטון באלבומו Rock and Soul Vol.
Everything I Thought It Was הוא אלבום האולפן השישי של הזמר-יוצר האמריקאי ג'סטין טימברלייק.
האלבום יצא תחת הוצאת RCA רקורדס ב-15 במרץ 2024. האלבום כולל הופעות אורח של פיירבוי DML, טוב נוויגווי , והלהקה של טימברלייק, אן סינק.
את הפקת האלבום עשו טימברלייק עצמו, דנג'ה, אנחל לופז, פדריקו וינדבר, קלווין האריס, טימבלנד, לואי בל, סירקט, ראיין טדר, אנדרו דה רוברטס ורוב נוקס.
לאלבום קדמו שני סינגלים, "Selfish" ו-"No Angels", והסינגל השיווקי "Drown".
הוא משמש כהמשך לאלבום הקודם שלו, Man of the Woods שיצא בשנת 2018.
Everything I Thought It Was הופיע לראשונה במקום הרביעי במצעד "בילבורד 200", ובכך היה לאלבום השישי של טימברלייק שמופיע ברציפות בחמישייה הפותחת בארצות הברית, בעוד הסינגל המוביל "Selfish" הגיע ל-20 המקומות הראשונים במצעד "בילבורד הוט 100".
לקידום האלבום, טימברלייק ייצא לסיבוב ההופעות השביעי שלו, The Forget Tomorrow World Tour באפריל 2024.
בשנת 2018, טימברלייק הוציא את Man of the Woods, שחרג מהסגנון הטיפוסי שלו על ידי שילוב אלמנטים של אמריקנה, פולק וקאנטרי.
עם זאת, אלבום זה זכה לביקורות מעורבות.
ביולי 2022, קלווין האריס הכריז בטוויטר על הסינגל השלישי מאלבומו Funk Wav Bounces Vol.
2 בשם "Stay With Me", בהשתתפות הלסי, טימברלייק ופארל.
ביולי 2023, הבלדה "ICU" של קוקו ג'ונס קיבלה רמיקס בהשתתפות טימברלייק, כמעט תשעה חודשים לאחר צאתה הראשונית.
בספטמבר של אותה השנה, טימברלייק התאחד עם חבריו ללהקת אן סינק בספטמבר עבור השיר "Better Place", המופיע בסרט האנימציה "טרולים 3: הקול טוב", המציין את שיתוף הפעולה הראשון שלהם מזה 20 שנה.
בנוסף, טימברלייק התאחד עם טימבלנד ונלי פורטדו בסינגל "Keep Going Up", ורמז על שיתוף פעולה עתידי באלבום.
בנובמבר של אותה השנה, ג'ונגקוק, חבר בלהקת ה-קיי-פופ BTS, הפתיע את מעריציו עם ההכרזה על שיתוף פעולה חדש עם טימברלייק ברמיקס לסינגל שלו "3D", שיצא ב-24 בנובמבר 2023.
ב-19 בינואר 2024, טימברלייק, במהלך הופעה בתיאטרון אורפיאום בעיר הולדתו, ממפיס, טנסי, הציג לראשונה שיר חדש בשם "Selfish" והציג טיזר של רצועה נוספת בשם "Angels", כשהמעריצים תיעדו ושיתפו את הרגע במדיה החברתית.
השיר מציין את חומרי הסולו הראשונים שלו מאז 2018. בעקבות ההופעה, טימברלייק שיתף טיזרים ברשתות החברתיות של הפרויקט העתידי שלו, אלבום ששמו Everything I Thought It Was, הכולל קריינות של בניסיו דל טורו.
טימברלייק רמז על תאריך יציאה של ה-25 בינואר ל-"Selfish", ממש לפני ההופעה המתוכננת שלו בסאטרדיי נייט לייב.
ספקולציות עלו מפוסטים סתמיים במדיה החברתית של טימברלייק, כולל סרטון טיקטוק שבו ספר עד שש ורמז על אלבום האולפן השישי שלו.
דיווחים מבילבורד ו-TMZ הצביעו על כך שצוות הניהול של טימברלייק הגיש בקשות לסימנים מסחריים עבור ביטויים הקשורים לאלבום.
ב-26 בינואר 2024 טימברלייק הכריז על סיבוב ההופעות הראשון שלו מזה חמש שנים, ששמו "Forget Tomorrow World Tour", זמן קצר לאחר שהודיע על קאמבק בתוכנית האירוח טונייט שואו עם ג'ימי פאלון יום קודם לכן.
סיבוב ההופעות יכלול 22 מופעים בצפון אמריקה, החל מ-29 באפריל בוונקובר.
האלבום מסמן שינוי מיצירותיו הקודמות של טימברלייק ומגיע לנוף תרבותי אחר.
האלבום כולל שילוב של בלדות וקטעי פופ-פאנק.
המעבר של טימברלייק להיות אב ובעל ניכר בנושאי האלבום, הסובבים סביב זוגיות מוצלחת.
שיתופי פעולה עם השותף הוותיק טימבלנד קיימים במספר רצועות.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Selfish", מציג את סגנון ה-R&B המוכר של טימברלייק, עם מילים המבטאות קנאה ותשוקה.
Everything I Thought It Was נכנס הישר למקום הרביעי במצעד בילבורד 200 עם מכירת 67,000 יחידות שקולות לאלבום, אשר בנוי מ-31.13 מיליון השמעות לפי דרישה, ו-41,000 עותקים שנמכרו, והפך לאלבום ה-6 ברציפות של טימברלייק להגיע לחמשת המקומות הראשונים בארצות הברית.
בגרמניה, האלבום הופיע לראשונה במקום החמישי, בהולנד הגיע למקום השלישי, בבריטניה, Everything I Thought It Was הופיע לראשונה במקום החמישי, והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הדיגיטליים הבריטי בנוסף.
במצעד אלבומי הוויניל הרשמי של בריטניה הגיע למקום ה-15. באוסטרליה, האלבום התמקם במקום ה-23, והיה לאלבום הראשון של טימברלייק שלא הגיע לעשירייה הראשונה במדינה.
הוצאת האלבום כללה גרסאות ויניל מרובות, ערכות תקליטורים מעוצבות ותקליטורים סטנדרטיים.
Evolution (בעברית: אבולוציה) הוא אלבום האולפן השנים-עשר של הזמרת-יוצרת האמריקאית שריל קרואו.
האלבום יצא לאור ב-29 במרץ 2024, על ידי חברת התקליטים ביג משין.
ב-3 בנובמבר 2023 הכריזה קרואו על אלבום האולפן.
הדבר הפתיע מעריצים רבים, מכיוון שלאחר שהוציאה את האלבום Threads בשנת 2019, אמרה קרואו שבעידן שמוכוון יותר לשירים בודדים היא לא חושבת שהיא תוציא עוד אלבומים, בשל המאמץ הרב המושקע ביצירת אלבום.
תהליך פיתוח האלבום התחיל לאחר שקרואו הקליטה כמה הדגמות שאותן שלחה למפיק המוזיקלי מייק אליזונדו.
קרואו הבינה תוך כדי התהליך ש"השירים פשוט המשיכו לזרום" ממנה וזה נהיה ברור ש"זה הולך להיות אלבום חדש".
Excited הוא אלבום אוסף של המפיק המוזיקלי הישראלי עופר ניסים.
הוא יצא לאור בשנת 2002 בהוצאת חברת התקליטים IMP רקורדס.
עד שנת 2000 עבד ניסים עם הזמרת-יוצרת דנה אינטרנשיונל.
לאחר חילוקי דעות וכנראה על רקע כישלון האלבום הבין-לאומי שלה נפרדו דרכיהם.
בשנים שלאחר הפרידה, התרכז בתיקלוט ולא עסק בהפקות מוזיקה מחוץ לנישה זו.
כוכבו של נסים כמפיק החל לדרוך שוב בשנת 2003, אז חידש את שירן של האחיות פוינטר "I'm So Excited".
במקום לבחור בסולנית בדומה לשיר המקורי, בחר ניסים סולן ממין זכר הזמר מיקיאגי, סולן להקת "נוער שוליים" לשעבר.
השיר זכה להצלחה גדולה במועדונים ברחבי הארץ.
אחריו הפיק רמיקס לשיר "מהאוול" של ריטה והוציא ב-2003 אלבום ראשון שנשא את שמו, "I'm So Excited".
האלבום כלל שירי מועדונים מאותה תקופה ואת שני להיטיו של ניסים.
גרסת מיני-אלבום מקוצרת שכללה ארבע רצועות הופצה גם היא והועלתה לספוטיפיי מספר שנים לאחר יציאתה המקורית.
Evolution (בעברית: אבולוציה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האלבנית בסה.
את האלבום הוציאה בשנת 2011 לאור חברת התקליטים טאטו רקורדס.
הוא מונה אחת עשרה רצועות ושני רמיקסים.
בניגוד לאלבומה הקודם, השירים בוצעו גם באנגלית וגם באלבנית.
"Everywhere" (בעברית: "בכל מקום") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית-אמריקאית פליטווד מק מתוך אלבום האולפן ה-14 שלהם, Tango in the Night (1987).
השיר נכתב על ידי כריסטין מקווי, והופק על ידי לינדזי בקינגהאם וריצ'רד דאשוט.
בארצות הברית, "Everywhere" יצא בנובמבר 1987 כסינגל הרביעי מהאלבום, ובבריטניה, הוא יצא ב-21 במרץ 1988 כסינגל החמישי מהאלבום.
הסינגל הגיע בשיא למקום ה-14 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים, ונשאר שם שלושה שבועות.
בבריטניה, "Everywhere" הגיע בשיא למקום ה-4 במצעד הסינגלים הבריטי וקיבל חמישה עיטורי פלטינום מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.
"Everywhere" זכה להערכה רבה על ידי מבקרי מוזיקה.
מגזין הגרדיאן שיבח את השיר וכינה אותו "חסר אח ורע".
אתר פיצ'פורק טען ש-"Everywhere" הוא השיר הטוב ביותר באלבום Tango in the Night, ודירג אותו בין 200 השירים הטובים ביותר של שנות ה-80.
סינגל תקליט 7 אינץ' ו-VHS
כריסטין מקווי – שירה מובילה ושירת ליווי, קלידים
לינדזי בקינגהאם – גיטרות, קלידים, סינתיסייזר, תכנות, קולות רקע
סטיבי ניקס – קולות רקע
מיק פליטווד – תופים, כלי הקשה
Evolution (בעברית: אֵבוֹלוּצִיָה; מסוגנן כ-EVOLution) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת והשחקנית האמריקאית סברינה קרפנטר.
הוא יצא לאור ב-14 באוקטובר 2016 תחת הוצאת חברת התקליטים הוליווד רקורדס.
קרפנטר רמזה בקיץ 2016 שהיא עובדת על שירים חדשים, ואולי אף על דואט מסתורי עם אמן לא ידוע.
ב-4 בספטמבר 2016, קרפנטר הודיעה על יציאת אלבומה השני, EVOLution, ב-14 באוקטובר.
ב-29 ביולי 2016, קרפנטר הוציאה את הסינגל "On Purpose".
השיר קיבל תגובות חיוביות ממעריצים ומחובבי מוזיקה.
בתחילה הוכרז כי "On Purpose" הוא הסינגל השני מתוך האלבום, לאחר הסינגל "Smoke and Fire", אך השני לא נכלל בסופו של דבר באלבום.
השיר נכתב בשיתוף בין קרפנטר לעדו זמישלני, וקרפנטר הוציאה וידאו קליפ לשיר באוגוסט.
ב-20 באוגוסט היא הופיעה ב-Show of the Summer באצטדיון הרשי פארק בפנסילבניה, יחד עם שון מנדס והצמד ג'ק וג'ק.
ב-4 בספטמבר, במקביל להודעה על צאת האלבום, הודיעה קרפנטר על סיבוב ההופעות הראשון שלה ככוכבת ראשית, בשם "EVOLution Tour".
מכירת הכרטיסים החלה ב-9 בספטמבר, והיו גם חבילות VIP זמינות לרכישה.
סיבוב ההופעות החל ב-18 באוקטובר בנאשוויל, טנסי, וכלל עצירות במדינות רבות, כולל ג'ורג'יה, וושינגטון, אורגון, נברסקה, מיזורי, מינסוטה, אינדיאנה, מישיגן, אונטריו, מסצ'וסטס, ניו ג'רזי, מרילנד, וירג'יניה, ויסקונסין ואילינוי.
התקיימו מספר הופעות גם בטקסס, קליפורניה, ניו יורק, פנסילבניה, אוהיו ופלורידה, והסיבוב הסתיים במאי 2017 במילאנו, איטליה.
ב-22 בספטמבר הוציאה קרפנטר את הסינגל השיווקי "All We Have Is Love" כחלק מקידום האלבום במכירות מקדמות.
ב-30 בספטמבר הוציאה את השיר "Run and Hide" כסינדל השיווקי השני מתוך האלבום.
ב-3 בינואר 2017 יצא לאור השיר "Thumbs" כסינגל לתכנות הרדיו העכשווי האמריקאיות.
האלבום מציג סגנון דאנס-פופ לירי ובהיר.
קרפנטר מרחיבה באלבום זה את המגוון המוזיקלי שלה, הכולל בלדות אקוסטיות מרגשות, פופ עם השפעות של R&B והמנוני דאנס.
Evil Dead Burn (בתרגום חופשי לעברית: "מוות אכזרי: בעירה") הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי בבימויו של סבסטיאן וניצ'ק לפי תסריט שכתב יחד עם פלורן ברנאר.
בסרט מככבים סואיילה יעקוב, האנטר דוהאן, לוסיאן ביוקנן וטנדי רייט.