tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרופ' אפק מרצה אורח בכנסים רפואיים וכחוקר זכה בפרס גולדנברג, פרס קלרמן ובפרס האגודה הישראלית לטרשת עורקים.
בשנים 2014–2017 שימש כיו"ר הוועד המנהל של "קרן מחקרים רפואיים ליד ירושלים" המקבלת תרומות מעשר חברות תרופות.
חבר ועדת הלסינקי של חיל הרפואה
חבר ועדת ההוראה הקלינית בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר
חבר מועצת הבריאות ויו"ר ועדת הארגון של המועצה
יו"ר הוועדה הבין-משרדית לקביעת התוכנית הלאומית לקידום בטיחות ילדים בישראל
יו"ר הוועדה לקביעת מדדי איכות בבתי חולים
חבר ועדת המחירים הבין-משרדית במערכת הבריאות, יו"ר תת-הוועדה לקביעת מחירים
הוועדה לבחינת הכנסת תפקיד "עוזר רופא" למערכת הבריאות
יו"ר הוועדה לתכנון המענה הרפואי לנגב
חבר ועדת גרמן וחבר תת-ועדת תיירות מרפא ותת ועדת "ריבוי הכובעים" של משרד הבריאות
יו"ר הוועדה לבחינת חוק החולה הנוטה למות
יו"ר הוועדה לקידום הטיפול במחלות נדירות
חבר הוועד המנהל של ועדת הבריאות של ה-OECD
יו"ר הוועדה מטעם המועצה להשכלה גבוהה באזור יהודה ושומרון לבדיקת התוכנית ללימודי רפואה באוניברסיטת אריאל
יו"ר הפורום העולמי של הרופאים היהודים של ההסתדרות הרפואית בישראל - מפעל חברות החוץ (IMA World Fellowship)
יו"ר ועדת המעקב אחר הקמת בית ספר לרפואה באוניברסיטת אריאל מטעם המועצה להשכלה גבוהה של ישראל
יו"ר איגוד מנהלי בתי החולים בישראל
מיולי 2020 חבר במטה המקצועי של הממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל פרופ' רוני גמזו
יו"ר תת-הוועדות לשיפור השירות הרפואי והוועדות הרפואיות לנכי צה"ל, וחבר הוועדה של רפורמת "נפש אחת", משרד הביטחון
יו"ר הוועדה הלאומית לקידום הטיפול הנמרץ במדינת ישראל, משרד הבריאות
יו"ר ועדת ההיגוי, הרפורמה באשפוז הגריאטרי, משרד הבריאות
1988 - פרס גולדנברג לעבודת גמר מצטיינת
1997 - פרס קלרמן לחוקרים צעירים
1998 - פרס האגודה הישראלית לטרשת עורקים
2005 - פרס ראש אגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה בצה"ל לרפואה צבאית
2006 - פרס צוותי שיפור לקידום ההתנדבות לשירות צבאי ושיפור המענה לחיילים קרביים ברפואת השיניים
2007 - פרס האגודה הישראלית לאיכות
2008 - פרס מרצה מצטיין בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב
2009 - פרס רקטור אוניברסיטת ת"א למצוינות בהוראה
2017 - תעודת הוקרה מטעם האגודה לזכויות החולה על פועלו למען ציבור החולים ובני משפחותיהם
2019 - אות "יקיר שירות המדינה" ע"ש חיים קוברסקי-מטעם נציבות שירות המדינה
2019 - פרס האגודה הישראלית לטרשת עורקים
ארנון אפק נשוי ללימור, רופאת שיניים לילדים, אב לשניים.
ארנון גולדפינגר (נולד ב-21 בספטמבר 1963) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
הוא ידוע בעיקר בזכות סרטיו "הקומדיאנטים" ו"הדירה", אשר זכו להצלחה בארץ ובעולם וקטפו פרסים רבים בתחום הקולנוע הדוקומנטרי.
גולדפינגר הוא זוכה שני פרסי אופיר.
ארנון גולדפינגר נולד ברמת גן לזוג הורים שעלו מגרמניה וצ'כוסלובקיה.
כנער, בילה שעות רבות מול לוח השחמט ונהיה לאחד מהשחקנים הצעירים הבולטים ביותר בארץ.
בשנת 1979 זכה ביחד עם קבוצתו – "מועדון השחמט הרצליה" באליפות הארץ לנוער.
הוא החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב ולמד קולנוע ופילוסופיה.
הוא השלים את לימודיו בהצטיינות ובשנת 1987 נבחר כסטודנט המצטיין של הפקולטה לאומנויות וזכה למלגת הרקטור.
בשנים אלו כתב מאמרים בכתב העת לביקורת קולנוע "סרטים".
בשנת 1989 נבחר לביים את טקס הסיום של תחרות מוגרבי לסרטים, עליו זכה לביקורות נלהבות.
את הטקס הנחו שני שחקנים אלמונים אז, אסתי זקהיים ומנשה נוי.
בשנת 1990 שימש כמנהל האמנותי של פסטיבל הקולנוע הבינלאומי השלישי לסרטי סטודנטים בתל אביב.
בקיץ של אותה שנה, נבחר גולדפינגר כאחד מתוך שנים עשר סטודנטים מכל רחבי אירופה לקחת חלק בלימודי קיץ בבית הספר לקולנוע בבלגרד (בירת יוגוסלביה לשעבר), בהנחיית יוצר הקולנוע הידוע קז'יז'טוף זנוסי (Krzysztof Zanussi).
כאשר סיים את לימודיו החל ללמד תסריטאות ובימוי בבתי הספר לקולנוע המובילים בארץ, ביניהם "סם שפיגל", "קאמרה אובסקורה", "מעלה", ובחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בו הוא מלמד עד היום.
עם סיום לימודיו ביים את סרטו הראשון "המופע של בני זינגר" .
הסרט, שהוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בירושלים 1993 הוא קומדיה רומנטית מרירה המספרת על בני זינגר (בגילומו של גל זייד) בחור מהורהר העורך מופעי שקופיות בחתונות.
בסרט משתתפים גם מנשה נוי, אלי יצפאן, שמואל אדלמן ועידית לימור, כמו גם שי אביבי בתפקיד אורח.
הסרט השתתף בפסטיבלים רבים ברחבי העולם וזכה בפרסים.
מיד עם סיום לימודיו, החל גולדפינגר לביים סרטים ועשרות כתבות עבור תוכניות בערוצי הטלוויזיה השונים (כולל "כל שני וחמישי עם רפי רשף", "מבט שני", "אקשן", "הכיתה המעופפת", ועוד).
בשנת 2000 יצא לאקרנים סרטו הראשון באורך מלא "הקומדיאנטים" , אותו יצר עם אושרה שוורץ.
"הקומדיאנטים" הוא סרט דוקומנטרי המספר את סיפורה של משפחת בורשטיין.
אב המשפחה, פסחק'ה בורשטיין, גדל במשפחה יהודית אורתודוקסית ברוסיה בסוף המאה ה-19 וכשהפך נער החליט לעזוב את הבית וללכת בעקבות חלומו - התיאטרון.
הוא עבר לפולין שם הפך בשנות העשרים לכוכב בולט בתיאטרון היידיש.
בשנות השלושים הגיע, כמו כוכבי יידיש רבים, לניו יורק, שם פגש בשחקנית הצעירה ליליאן לוקס.
לשניים נולדו תאומים – מייק (לימים השחקן המפורסם מייק בורשטיין) וסוזן.
גולדפינגר עמל על סרטו במשך ארבע שנים והצליח, באמצעות סיפורה של המשפחה, ראיונות עם אחרוני כוכבי הבמה היידית בארצות הברית ובשילוב עם קטעי ארכיון פרטיים והיסטוריים, לשרטט תמונה מרגשת ונוגעת ללב של עולמו הנכחד של תיאטרון היידיש העממי.
הסרט יצא להקרנות מסחריות והפך לסרט הדוקומנטרי הישראלי הראשון מזה 12 שנה שהוקרן באופן מסחרי.
הסרט היה להצלחה גדולה, וגולדפינגר נבחר על ידי העיתון "ידיעות אחרונות" לאחד מחמשת האנשים המשפיעים ביותר על הקולנוע הישראלי באותה השנה.
ה"קומדיאנטים" זכה בפרס סרט התעודה הטוב ביותר מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וכן בפרס המקביל בפסטיבל חיפה.
הוא הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, ובשנת 2002 יצא להפצה מסחרית ברחבי ארצות הברית על ידי חברת ניו יורק פילמס ואף נבחר כאחד מחמשת הסרטים הדוקומנטריים הטובים ביותר לאותה שנה על פי מבקרי הקולנוע בשיקגו.
ב-2017 זכויות שידור של הסרט "הקומדיאנטים" נרכשו על ידי תאגיד השידור הישראלי; הסרט שודר בערוץ כאן 11 והועלה לאתר יוטיוב ולאתר כאן.
הסרט "הדירה" זכה להצלחה קופתית יוצאת דופן ותואר בכתביו של מבקר הקולנוע יאיר רוה במילים הבאות: "ככל הנראה הסרט התיעודי הישראלי הנצפה ביותר בבתי הקולנוע מאז "זאת היא הארץ" מ-1935".
ביוני 2012 "הדירה" (בשמו הגרמני Die Wohnung) יצא לאקרנים ברחבי גרמניה, וארבעה חודשים לאחר מכן נבחר בידי איגוד בתי הקולנוע בגרמניה לסרט התיעודי הטוב ביותר שהוקרן באותה שנה.
באוקטובר 2012 יצא הסרט (בשמו האנגלי The Flat) להקרנות מסחריות ברחבי ארצות הברית על ידי חברת ההפצה IFC films.
כמו כן הסרט הופץ בבתי קולנוע באוסטרליה שווייץ ובהונגריה.
בשנת 2023, לאחר שנים של שתיקה, יצא סרטו התעודי הקצר "מעשה שמתחיל בשלושה חדרים" שגולדפינגר ביים, ערך ועיצב, הסרט המביא את סיפורו של דר' קרל שוורץ, מנהלו האמנותי הראשון של מוזיאון תל אביב לאמנות, עשוי מקולאז' של חומרי ארכיון ויצירות אמנות.
חוקרת הקולנוע התיעודי כרמל גוטליב קמחי, כתבה כי "אפשר לראות יצירה זו כהמשך לסרטו "הדירה"", והוסיפה ש"גולדפינגר מצליח להפיח חיים במסמכים ישנים ובסיפור שכבר העלה עובש ועושה זאת באופן נפלא".
"הילדים של שינדלר" (1993, דוקומנטרי קצר לטלוויזיה)
"אנטונלה בארץ הקודש" (1994, דוקומנטרי לטלוויזיה)
"בדרכה של אנה פרנק" (1995, דוקומנטרי לטלוויזיה)
"מעשה שמתחיל בשלושה חדרים" (2023, דוקומנטרי קצר)
ארנון סגל (נולד בג' בתמוז ה'תש"ם, 17 ביוני 1980) הוא עיתונאי, סופר ואיש חינוך, משמש ככתב ב"מקור ראשון" ובעלון השבת "עולם קטן".
פעיל לעליית יהודים להר הבית.
סגל גדל בהתנחלות עפרה, בנם הבכור של דבורה (דבי) והעיתונאי חגי סגל, ואחיו של העיתונאי עמית סגל.
למד בישיבת מקור חיים, אחר כך בישיבת ההסדר בעתניאל דרכה התגייס לגולני.
לאחר השירות הפעיל עבר ללמוד בישיבת תקוע.
סגל הוא בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג.
הוא החל את פעילותו העיתונאית בקיץ ה'תשס"ח (2008), בשבועון "עולם קטן", שבו הוא כותב עד היום.
בכסלו ה'תשע"ב החל לעבוד ב"מקור ראשון", בו הוא מפרסם דף שבועי בשם 'דף הבית' בענייני הר הבית והמקדש.
סגל היה חבר במטה ארגוני המקדש עד תמוז ה'תשע"ו, ומצדד בהקמת בית המקדש וחידוש הקרבנות בימינו.
הוא הדריך את עליית העיתונאים הדתיים להר הבית וחשף לראשונה (בעזרת יהודה עציון) את הנחת הפיגומים בידי הוואקף על אבן השתיה.
בשבט ה'תשע"ד (2014) הפיץ הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית כרוז בצירוף תמונתו של סגל הקורא למוסלמים למנוע את כניסתו להר.
בה'תש"פ (2020) הוציא את ספרו "הבית – העבר, ההווה והעתיד של המקום הקדוש בעולם".
ב-2022 פרסם מאמר בו הוא קורא לכינון מלוכה בישראל.
בה'תשפ"ב (2022) התמודד בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, והגיע למקום השמיני בפריימריז והתשיעי בסך הכל.
הוא הוצב במקום ה-20 ברשימה המשותפת למפלגת הציונות הדתית, עוצמה יהודית ומפלגת נעם שקיבלה 14 מנדטים ולא נבחר לכנסת.
לאחר טבח שבעה באוקטובר פרסם בעלון "עולם קטן" תוכנית לכיבוש רצועת עזה והקמת התנחלויות שיחצצו בין מוקדי ההתיישבות הפלסטינית בה.
בשנת ה'תשפ"ג, 2023, תרם כליה בתנאי שהכליה תושתל בגופו של יהודי, בחירה שסוקרה רבות בתקשורת.
ארנון פרלמן (נולד ב-16 במאי 1968) הוא איש יחסי ציבור, מגיש טלוויזיה ודירקטור ישראלי.
לשעבר יועץ התקשורת של אריאל שרון (2003-2001) בכהונתו כראש ממשלת ישראל וחבר ב"פורום החווה", וכן סגן יו"ר "מעריב החזקות".
פרלמן גדל בחולון, בנם של דן ובלהה פרלמן.
בתקופת כהונתו של רוני מילוא כראש עיריית תל אביב שימש פרלמן דובר העירייה.
כמו כן שימש רכז הכתבים של עיתון "הארץ" ודובר מרכז השלטון המקומי.
הוא ייסד את משרד יחסי הציבור "ארנון פרלמן ושות' בע"מ" ואת חברת "ארנון פרלמן אחזקות בע"מ".
במהלך קמפיין בחירות 1999 שימש ראש צוות הדוברים של אהוד ברק.
ביולי 2001 מונה ליועץ התקשורת של ראש ממשלת ישראל אריאל שרון.
כמו כן, שימש ראש אגף התקשורת במשרד ראש הממשלה.
הוא סיים את תפקידו כיועץ התקשורת של ראש הממשלה בדצמבר 2003, ולאחר מכן הקים את חברת הייעוץ האסטרטגי "פרלמן - ייעוץ אסטרטגי".
בינואר 2004 הצטרף פרלמן לדירקטוריון "מעריב החזקות" כדירקטור מטעם ולדימיר גוסינסקי, שותפה של משפחת נמרודי לשליטה בחברה.
ביוני באותה שנה מונה לסגן יו"ר "מעריב החזקות".
באפריל 2006 מונה לדירקטור בחברת "נקסטקום".
משנת 2010 עד 2013 הנחה בערוץ הכנסת את התוכנית "הצוללת", תוכנית שעוסקת בייעוץ אסטרטגי לפוליטיקאים ישראלים.
כיהן ככקונסול הכללי של ישראל בשאנגחאי בין השנים 2013–2018.
במאי 2013 התחתן עם בת זוגו השחקנית אליענה בקייר.
לזוג ארבעה ילדים (מתוכם תאומים).
ארנון תורן (נולד בשנת 1957) הוא מנהל ישראלי, המנכ"ל לשעבר של קניוני עזריאלי, השייכים לקבוצת עזריאלי.
תורן נולד בחיפה ולו אח אחד, בשירותו הצבאי היה לוחם בחיל הים.
ב-1990 הצטרף לקבוצת עזריאלי לאחר מספר שנות עבודה בתחום ניהול כח אדם במלונאות.
במהלך השנים שימש בתפקיד סמנכ"ל השיווק של הקבוצה, מנכ"ל מרכז עזריאלי בתל אביב ומנכ"ל חטיבת המשרדים בקבוצה, ודירקטור בחברות סונול, סופרגז וגרנית הכרמל.
במסגרת תפקידיו היה שותף להקמת ושיווק קניון ירושלים במלחה, מרכז עזריאלי בתל אביב – הקניון והמגדלים ומרכז עזריאלי חולון.
בשנת 2013 מונה לתפקיד מנכ"ל קבוצת הקניונים, המונה 18 קניונים, בנוסף לתפקידו כמנכ"ל חטיבת המשרדים.
בשנת 2020 החליף אורי קילשטיין את תורן בתפקידו כמנכ"ל קניוני עזריאלי.
ארנון תורן נשוי לרויטל ואב לשלוש בנות.
ארנון טיברג (9 בפברואר 1944 – 26 בנובמבר 2022) היה דירקטור ישראלי ופעיל בתעשייה הישראלית, מנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל ונשיא ומנכ"ל דלתא גליל תעשיות.
נולד בשכונת נווה עוז בפתח תקווה, בן לבלה ויעקב טיברג.
למד לתואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת שנות ה-70 עבד במחלקה הכלכלית של התאחדות התעשיינים ובתחילת 1973 היה הכלכלן של לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.
משנת 1978 היה סמנכ"ל התאחדות התעשיינים.
בפברואר 1982 החל לכהן כמנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, תפקיד בו כיהן עד 1990. בתקופה זו לקח חלק בתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, והיה שותף במשא ומתן של ישראל על הסכם אזור סחר חופשי עם ארצות הברית.
לאחר מכן כיהן עד 1996 כמנכ"ל "סוכנות מכוניות לים התיכון" יבואנית ומפיצה של מכוניות פיאט, לנצ'יה, אלפא רומיאו וסובארו בישראל, גם כיהן כיו"ר הדיקרטוריון שלה, והמשיך להיות חבר בוועד הפועל של התאחדות התעשיינים.
בשנים 1997-2006 היה נשיא ומנכ"ל דלתא גליל תעשיות.
כיהן לאורך השנים כדירקטור בחברות שונות, בהן הבנק הבינלאומי, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, בנק איגוד, שטראוס-עלית הולדינגס ודלתא גליל תעשיות.
כיהן כיו"ר דירקטוריון חברת "תפרון", וכחבר דירקטוריון בחברות "נילית" ו"אי.בי.אי.
בתחום הציבורי שימש כיו"ר דירקטוריון "המשקם", חברה להעסקת עובדים בעלי כושר עבודה מוגבל.
בנוסף כיהן כיו"ר ועדת ההשקעות של אוניברסיטת תל אביב וכיו"ר המועדון העסקי-אקדמי של אגודת ידידי האוניברסיטה.
טיברג הוא חתן "פרס התעשייה" לשנת 2000. פרס התעשייה לשנת 2011 הוענק לחברת "המשקם" תחת כהונתו כיו"ר דירקטוריון החברה.
היה נשוי לדליה, אב לשלושה והתגורר בסביון.
נפטר ב-26 בנובמבר 2022 והובא לקבורה בבית הקברות בסביון.
ארנון פלטי (נולד ב-22 בדצמבר 1955 בחיפה) הוא פרופסור למוזיקה, מלחין, מעבד, מאייר ותמלילן ישראלי.
בתקופת שירותו הצבאי היה נגן בס בלהקת חיל הים.
בהמשך, ניגן והקליט עם אמנים ישראליים ובינלאומיים, ביניהם אריק איינשטיין, יוני רכטר, יהודית רביץ, גידי גוב, שלמה ארצי ויוסי בנאי, בתקליט הילדים הכבש השישה עשר, וגם בלהקתו "פלוטוניום", שבה נמנים עשרה נגנים שעבורם חיבר ועיבד את כל הטקסטים והמוזיקה.
שימש כבסיסט של להקת הרוק המתקדם דובדבן ושל להקת הרוק המתקדם "Ordinary Listeners" הבריטית.
כמו כן, ניגן בתוכנית הטלוויזיה של דורי בן זאב דורי באוויר.
כמעבד, נגן ומלחין הוציא פלטי עשרה אלבומים, כשביניהם אלבום המוקדש לעיבודים פרי עטו עבור אמן הג'אז דייב ליבמן ותזמורתו (ביג בנד).
נוסף על כך הוציא פלטי אלבום לאופרת הג'אז "זרח החייזר", שלה כתב את הלברית ואת המוזיקה.
פלטי סיים תואר ראשון בעיבוד והלחנה ממכללת ברקלי למוזיקה, תואר שני מבית הספר מנהטן למוזיקה ותואר דוקטור בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת בר-אילן בנושא הרמוניית הג'אז.
כמו כן לפלטי תואר שני בכתיבה יוצרת (שירה ופרוזה) מאוניברסיטת חיפה ודיפלומה באנימציה ממכללת מורלי, לונדון, אנגליה.
פלטי היה סגן מנהל אקדמי בבית הספר למוזיקה רימון בשנים 2006–2007, שם ניהל את מחלקת הבס בשנים 2002–2014. הוא לימד גם בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, ושימש כמרצה וכראש מחלקת הג'אז בבית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו.
פלטי משמש כפרופסור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וכיהן בה כדיקן של הפקולטה למוזיקה רב-תחומית, בנוסף על תפקידים מנהליים אחרים .
בנוסף, הוא משמש כמרצה אורח במכללת ברקלי בבוסטון, אוניברסיטת מוראביאן בפילדלפיה, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת מישיגן באן-ארבור, אוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון ובאוניברסיטאות רבות ברחבי העולם כולל אירלנד, הולנד, גרמניה ומונגוליה.
הוא ידוע כמומחה להוראת הרמוניית הג'אז, עיבוד ונגינת ג'אז.
פלטי זכה בחמישה פרסי קרן אמריקה-ישראל כמלחין ונגן ג'אז בין השנים 1973–1978, פרס מיוחד מ"לילה לבן" עבור רביעיית המיתרים אופוס 500, פרס ראשון בעיבוד ג'אז בתחרות עיבוד תזמורות ביג בנד במנהיים, גרמניה 2012 ובפרס ראש הממשלה למלחינים בתחום הג'אז בשנת 2021.
ארנונה אקסלרוד (2 באוגוסט 1935 - 26 בפברואר 2019) הייתה אדריכלית ישראלית שפעלה בעיקר בתנועה הקיבוצית בשנות ה-60 וה-70.
אקסלרוד (לבית זריצקי) נולדה בשנת 1935 בקיבוץ רמת הכובש ובגיל צעיר נדדה עם משפחתה בעקבות עבודתו של אביה בצלאל זריצקי שהיה מהנדס חשמל.
המשפחה, שכללה בנוסף את אמה רחל זריצקי (לבית פולונסקי) ואחיה אריה זריצקי, התמקמה בתל אביב ובה גרה ארנונה עד לפטירתה.
את הכשרתה כאדריכלית קיבלה בטכניון בחיפה, שם למדה במחזור עם האדריכלים אריה פרייברגר וישראל גודוביץ.
ב-1958 סיימה את לימודיה ועבדה במשרד שהוקם לצורך תכנון בניין הספרייה הלאומית בגבעת רם.
עם סיום העבודה הצטרפה למשרדו של האדריכל שמעון פובזנר, שהיה בין מתכנני הספרייה הלאומית ובמשרדו עבדה שמונה שנים.
לאחר מכן, הצטרפה למחלקת התכנון של תנועת הקיבוץ המאוחד, מחלקה שהייתה ממוקמת בבית הקיבוץ המאוחד בתל אביב.
בסוף שנות ה-60 התאחדה המחלקה עם המחלקה הטכנית של איחוד הקבוצות והקיבוצים.
במחלקה עבדה לצד אדריכלים כמו חנן הברון, נעמי יודקובסקי, ויטוריו קורינלדי ורחל ניסים.
במשך קרוב לחצי יובל שנים תכננה מבנים רבים בתנועה הקיבוצית, ובמיוחד חדרי אוכל שהיוו את מרכז הקיבוץ.
אקסלרוד תכננה בקיבוצים בכל רחבי הארץ - החל מכפר גלעדי שבאצבע הגליל, דרך ההתנחלות קליה שבצפון ים המלח ועד לגרופית שבערבה ואור הנר שבעוטף עזה.
השנים שבהן עבדה אקסלרוד במחלקה לתכנון היו שנות השגשוג של התנועה הקיבוצית, אך עם המשבר החברתי והכלכלי הגדול שהתרחש בשנות ה-80 נסגרה המחלקה לתכנון ובתום אותו עשור פוטרו עובדיה ובכלל זה אקסלרוד.
מאותה עת עבדה באופן עצמאי והמשיכה לתכנן כמה שנים נוספות עד לפרישתה.
אקסלרוד הייתה נשואה למהנדס אביבי אקסלרוד ששיתף עימה פעולה בכמה מעבודותיה.
בתה היא האדריכלית אירית אקסלרוד הפועלת במקביל בישראל ובארצות הברית.
אקסלרוד נפטרה ב-26 בפברואר 2019. ב-2022 פורסם הספר "סעודה אחרונה בקיבוץ - האדריכלות הברוטליסטית של ארנונה אקסלרוד" (הוצאת אסיה) מאת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון המסכם מחקר מקיף שעסק בדרכה המקצועית של אקסלרוד ומתמקד בעבודותיה בקיבוצים ובמיוחד בחדרי האוכל שתכננה לאורך השנים.
חדר אוכל קיבוץ גשר (הרחבה) (1974)
חדר אוכל קיבוץ גלעד (1978)
חדר אוכל קיבוץ ניר עם (1979)
חדר אוכל קיבוץ מבוא חמה (1980)
חדר אוכל קיבוץ גרופית (1980)
חדר אוכל קיבוץ אייל (הרחבה) (1982)
חדר אוכל קיבוץ אור הנר (הרחבה) (1985)
חדר אוכל קיבוץ כפר גלעדי (1985)
חדר אוכל, מועדון, בית ספר יסודי אזורי "מגילות" ומבני מגורים קיבוץ קלי"ה
מועדון ומבני מגורים קיבוץ מצפה שלם
ארנון בן עמי (נולד ב-1949) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד עוצבת כדור האש, מפקד עוצבת כידון ומפקד עורף בפיקוד המרכז.
עמד בראש אגף משק לשעת חירום במשרד הביטחון.
בן עמי נולד ברמת גן.
הוא בוגר בית הספר הריאלי מחזור מ"ז והפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה מחזור י"ב 1966. התגייס לצה"ל באוגוסט 1966 ושירת בחיל התותחנים.
שימש מ"כ בבסיס הטירונים של החיל.
במלחמת ששת הימים סופח כמשנה טכני לגדוד מילואים 344 ולחם עמו בקרבות באזור ירושלים בהן סיפק הגדוד סיוע ארטילרי לחטיבת הראל.
לאחר קורס קצינים הדריך בקורס ושירת בגדוד 334 במלחמת ההתשה.
ב-1971 השתחרר ונסע ללימודים בארצות הברית.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שב לישראל.
הוא הצטרף כקצין קישור ארטילרי לגדוד 74 של חטיבה 188 שלחמה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, במהלך המלחמה נפצע אך המשיך למלא את תפקידו, הוא עוטר לאחר המלחמה בצל"ש הרמטכ"ל.
בן עמי שב לארצות הברית וסיים תואר שני במנהל עסקים.
ב-1976 התגייס שוב לשירות הקבע בצה"ל.
שימש מפקד מדור אימון יחידות בביסל"ת, סגן מפקד גדוד 411, קצין אג"ם במפקדת התותחנים של פיקוד המרכז, וב-1979 מונה למפקד גדוד 402. בתפקידו הבא שימש סגן מפקד ביסל"ת ונשלח לקורס ארטילריה מתקדם בארצות הברית.
במלחמת לבנון הראשונה שימש מפקד האיכון של אוגדה 91 ושל אוגדה 96, אוגדת צנחנים בפיקודו של עמוס ירון ובמהלך המלחמה מונה למפקד הסיוע האוגדתי.
ביולי 1983 מונה למפקד עוצבת כידון ושירת בתפקיד עד יציאת האגד מלבנון ביולי 1985. בשנת 1987 מונה למפקד שבטה עד שנת 1989. במקביל הוא למד במכללה לביטחון לאומי.
בשנים 1989 עד 1992 שימש מפקד עורף פיקוד המרכז וראש מטה פיקוד העורף בעת הקמתו.
בתפקידו הבא שימש ראש משלחת צה"ל ומשרד הביטחון בסינגפור.
לאחר שחרורו כיהן במשך כ-10 שנים, עד תחילת 2008, כראש אגף משק לשעת חירום במשרד הביטחון.
במהלך 2003 שימש כממלא מקום של נציב קבילות החיילים במשך כחודשיים.
ארנון גלעדי (נולד ב-14 באוגוסט 1958) הוא איש ציבור ישראלי.
בעבר היה המשנה לראש עיריית תל אביב-יפו, יו"ר סיעת הליכוד בעיר, ובעבר יו"ר התאגיד הסטטוטורי איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה.
גלעדי נולד בשכונת כרם התימנים וגדל בשכונת כפר שלם.
אביו אליהו עבד בתעשיית הדפוס.
זיקתו למפלגת הליכוד החלה עוד מילדותו ואמו כרמלה הייתה פעילת ליכוד ותיקה.
מיד לאחר שהשתחרר מצה"ל בשנת 1979, החל לעבוד כמנהל מדור משאבי אנוש במשרד ראש הממשלה.
לאחר שבע שנים מונה למנהל המשק במכון לפריון העבודה והייצור, תפקיד אותו מילא במשך חמש שנים.
בשנת 1994 קודם למשרת המשנה למנכ"ל ולאחר מכן כמנכ"ל בפועל של המכון למשך שש שנים.
בשנת 2001 כיהן כמשנה למנכ"ל אחוזות החוף, ובמשך שנתיים נוספות כמנכ"ל החברה לפיתוח יפו העתיקה.
בנובמבר 2003 התמודד לראשות העיר תל אביב וקיבל כ-13% מהקולות לעומת 62% שקיבל רון חולדאי.
רשימת הליכוד בראשותו קיבלה 3 מושבים במועצה.
גלעדי מונה לסגן ראש עיריית תל אביב-יפו, הממונה על פיתוח עסקים ונכסים.
הוא משמש כיו"ר הוועדה לדיור בר השגה וכן כמ"מ יו"ר ועדת המשנה לתכנון ובנייה.
גלעדי שימש גם בתפקיד המשנה לראש עיריית תל אביב רון חולדאי והוא חבר הנהלת העיר, חבר ועדת המשנה לתכנון ובניה, והממונה על מנהלת פיתוח עסקים והתחדשות עירונית.
ב-2008 הליכוד בראשותו נחלש במנדט וקיבל שני מושבים במועצה.
בבחירות 2013 הליכוד בראשותו שמר על כוחו וקיבל שני מושבים במועצה, כמו בבחירות הקודמות.
בבחירות 2018 נבחר גלעדי לבדו מטעם הליכוד, והליכוד נהפכה להיות הסיעה הקטנה ביותר במועצת העיר.
הוא אינו נושא תפקיד מטעם הקואליציה במועצת תל אביב-יפו.
במערכות הבחירות של 2013 ו-2018 למועצת העיר הבטיח גלעדי להיאבק באוכלוסיות מיעוטים בעיר.
כך הבטיח בשנת 2013 "להשתיק את המואזין ביפו" ובשנת 2018 הייתה סיסמת הליכוד בראשותו "או אנחנו או הם" כאשר בכרזות שנתלו בעיר הופיעה תמונת דגל ישראל ומולה תמונת שחורי עור בכיתוב "עיר המסתננים" או תמונת רעול פנים האוחז דגל פלסטין בכיתוב "התנועה האיסלמית ביפו".
ב-2015 דרש מתיאטרון צוותא שיורידו לאלתר את ההצגה הסאטירית "המחלקה" בטענה שהיא מבזה את חיילי צה"ל.
במקביל גלעדי שימש בשנים 2008–2021 גם כיו"ר איגודן.
שימש מנכ"ל חברת חלמיש ומשמש כעת גם יו"ר ועדה מרחבית תכנון ובנייה שומרון.
היה חבר הדירקטוריון של קרן קיימת לישראל.
בשנים 2012–2013 שימש כחבר ועדה קרואה של העיר חדרה.
במאי 2017 נחקר בתיק 1803 בחשד למרמה והפרת אמונים..
באוגוסט 2021 הוגש נגדו כתב אישום באשמת לקיחת שוחד.
בדצמבר 2022 נחתם אתו הסדר טיעון, ולפיו גלעדי הורשע במרמה והפרת אמונים, ונדון לשמונה חודשי מאסר בפועל, שמונה חודשי מאסר על תנאי וקנס של 35 אלף ש"ח.
ההרשעה, שיש עמה קלון, מחייבת את גלעדי להתפטר מתפקידיו הציבוריים.
בנובמבר 2021 פורסם כי גלעדי נחשד בקיום יחסי מין עם קטין תמורת תשלום.
לאחר הפרסום הוגשה על ידי הקטין תלונה במשטרה על ניצול מיני, וגלעדי הגיש תלונה נגדית על סחיטה באיומים ופגיעה בפרטיות.
בנובמבר 2021 נעצר גלעדי לימים אחדים, ובעת שחרורו בית המשפט הוציא נגדו צו הרחקה מהמתלונן למשך 60 יום וכן אסר עליו לצאת מהארץ.
בספטמבר 2024 הפרקליטות הודיעה שהתיק נסגר
גלעדי נשוי ליפה ולזוג שלושה ילדים.
ארנון מנטבר (נולד ב-1 ביוני 1945) הוא מנהל ישראלי.
כיהן כמנכ"ל המחלקה לעלייה ולקליטה של הסוכנות היהודית, כמנכ"ל ג'וינט ישראל, וכמייסד המרכז להגירה בינלאומית וקליטה (CIMI).
בין שאר תפקידיו הרבים לאורך הקריירה רבת השנים כיהן כיו"ר תוכנית עוצמה למתנדבים צעירים מארצות הברית, כמנכ"ל הפורום הישראלי לטיפוח והידוק הקשר בין ישראל לבין יהדות התפוצות, כמנהל הרשות לסטודנטים, כמנהל מרכז העלייה בצפון מערב ארצות הברית, כדובר משרד הקליטה וכמנחה הצוותים שקלטו את העולים החדשים מאתיופיה.
נולד באוקראינה אחרי תום מלחמת העולם השנייה לרעיה ואברהם מנטבר, ניצולי השואה שהיו לפני פרוץ המלחמה בעליו של יקב גדול בעיירה רובנו שבפולין.
בעת המלחמה הסתתרו הוריו בבונקר ובבתי תושבים אוקראינים עם בתם זיוה.
לאחר המלחמה, כשהיה בן 5, עלו ארנון ומשפחתו לישראל.
אביו, שהיה יזם ואיש עסקים, התחיל את דרכו בארץ כמנכ"ל מפעל קרן נס ציונה, ואחר כך הקים מפעל למיצים בשם "קפרי".
היה עתודאי ובצה"ל שירת כקצין חינוך בין השנים 1966–1969.
לאחר שחרורו מצה"ל, העביר קורסים בהכשרה מקצועית לעולים.
בזמן לימודיו לתואר שני בתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים, מונה לעוזר דובר משרד הקליטה, וכשנה וחצי אחר כך מונה לדובר המשרד, ואחראי על מחלקת השיווק והפרסום.
במקביל לדוברות וללימודים באוניברסיטה היה שחקן בנבחרת הכדורסל של בית"ר ירושלים.
במסגרת הליגה הלאומית הגיעו לגמר גביע המדינה בשנת 1973.
בשנים 1976–1979 עבר עם משפחתו לסן פרנסיסקו לשליחות כמנהל מרכז העלייה בצפון מערב ארצות הברית, מנכ"ל הפורום הישראלי, יו"ר עוצמה למתנדבים צעירים מארצות הברית, ומנהל הרשות לסטודנטים.
בשנים אלו היה אמון על גיוס תרומות ועידוד העלייה לישראל מקרב הקהילה היהודית בחוף המערבי.
מנכ"ל מחלקת העלייה והקליטה בסוכנות היהודית
במארס 1989 מונה למנכ"ל המחלקה לעלייה ולקליטה של הסוכנות היהודית.
תקופה זו הייתה מהסוערות בתקופות העלייה לישראל, ובמהלכה התרחש גל העלייה מברית המועצות לשעבר.
ב-1990 המחלקה בהובלתו סייעה בהעלאת וקליטת 200 אלף איש, וזאת בהשוואה ל-700 איש בלבד שנה קודם לכן.
בתפקידו זה היה מעורב במבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה, במסגרתו הוכפל מספר מרכזי הקליטה.
המחלקה בראשותו הייתה אחראית על מיון העולים באדיס אבבה ועל קליטתם הראשונית בישראל.
בסיום מבצע שלמה נשלח מנטבר ללימודים באוניברסיטת הרווארד, במסגרתם עבר קורס למנהלים בכירים בבית הספר לממשל על-שם ג'ון קנדי.
בין השנים 1995-2014 כיהן ארנון מנטבר כמנכ"ל ג'וינט ישראל.
הג'וינט היא חברת החזקות חברתית יהודית-אמריקאית, שמפעילה חברות בנות לטיפול באוכלוסיות חלשות.
התקציב הגיע ל-150 מיליון דולר לשנה.
במהלך כהונתו כמנכ"ל ג'וינט ישראל פיתח את מודל השותפויות עם ממשלת ישראל.
בתקופתו הוקמו ג'וינט ישראל-אשלים לפיתוח שירותים לילדים ונוער בסיכון, ג'וינט ישראל-תבת לשילוב אוכלוסיות מודרות בתעסוקה, ג'וינט ישראל-מסד קליטה לפיתוח שירותים לעולים וג'וינט ישראל-מסד נכויות לפיתוח שירותים לאנשים עם מוגבלות.
בשנים אלו השקיע הארגון בשיתוף הממשלה כשני מיליארד דולר בפיתוח שירותים חברתיים בישראל במסגרת שותפויות אלה: כחצי מיליארד דולר בפיתוח שירותים לילדים ונוער בסיכון, עוד כחצי מיליארד דולר לפיתוח שירותים לזקן, כ-230 מיליון דולר בתוכניות תעסוקה וכ-180 מיליון דולר בפיתוח שירותים לצעירים ועולים.
כמו כן, בתקופה זו השקיע הג'וינט כ-155 מיליון דולר במתן מענים בתקופות של חירום - מהאינתיפאדה השנייה ועד למבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2000 עשה ארנון מנטבר פסק זמן קצר מתפקידו כמנכ"ל ג'וינט ישראל, ועבר לניו יורק, שם עסק בנושאים הומניטריים בינלאומיים, כגון אסון הצונאמי וקוסובו.
בהובלתו זכה ארגון ג'וינט ישראל בשנת 2007 בפרס ישראל.
בנימוקיהם לבחירה בארגון כתבו חברי הוועדה כי "ג'וינט ישראל הוא ארגון המונע על ידי שליחות ומומחיות בלתי מעורערים בקידומה של החברה בישראל.
החזון, המטרות והיעדים של הג'וינט שואבים את כוחם בתפיסה חברתית הומניטרית ושוויונית".
ביוני 2014 סיים את תפקידו כמנכ"ל ג'וינט ישראל.
החליף אותו פרופ' יוסי תמיר, אשר שימש כמנכ"ל ג'וינט ישראל-אשל – לפיתוח שירותים למען הזקן, שותפות של ג'וינט ישראל והממשלה.
מייסד המרכז להגירה בינלאומית וקליטה (CIMI)
ארנון מנטבר הקים את עמותת CIMI המרכז להגירה בינלאומית וקליטה (CIMI) ב-1998 ומאז עמד בראשה כיו"ר בהתנדבות.
המרכז עוסק בתופעת ההגירה הבלתי מוסדרת ברחבי העולם.
בנוסף עוסק המרכז בכל נושאי ההגירה, הסדרת תחום עובדים זרים, מניעת סחר בבני אדם ועוד.
בשנת 2012 זכה המרכז בעיטור נשיא המדינה למניעת סחר בבני אדם.
הקמת CIMI הייתה יוזמה שלו כחלק מארגון הג'וינט, במטרה לפתח מומחיות בתחום ההגירה והקליטה בישראל.
הוא בנה את יסודותיה, הוביל את חזונה ודאג להתפתחותה בהתאם למציאות המשתנה לאורך השנים.
ארנון הותיר חותם עמוק על העמותה, הן בזכות יכולותיו לרתום שותפויות בין-מגזריות והן בשל תפיסתו ההומנית לכל אדם באשר הוא.
הוועד המנהל, הצוות והשותפים מוקירים את תרומתו העצומה ל-CIMI ולתחום ההגירה כולו.
בחודש יולי 2025, במסגרת האספה הכללית של העמותה, הודיע ארנון מנטבר באופן רשמי על פרישתו מהתפקיד.
מחליפו, מר פיני אביבי, כיהן בשנים האחרונות כחבר ועד מנהל בעמותה, הוא דיפלומט לשעבר אשר שירת במגוון רחב של תפקידים במשרד החוץ, האחרון בהם משנה למנכ"ל משרד החוץ, ראש המערך לנושאים מולטילטרליים, גלובליים ואסטרטגיים.
לפני כן היה סמנכ"ל וראש אגף מרכז אירופה, מזרח אירופה, אירו-אסיה ורוסיה וכן של אמריקה הלטינית.
ארנון יאשה איב גרונברג (בשם מלא בהולנדית: Arnon Yasha Yves Grünberg; נולד ב-22 בפברואר 1971) הוא סופר, מחזאי, עיתונאי ופובליציסט הולנדי המתגורר בניו יורק.
חלק מיצירותיו פורסמו תחת שם העט מארק ואן דר יאגט (בהולנדית: Marek van der Jagt).
גרונברג הוא בן למשפחת מהגרים יהודית שמקורה גרמני.
מבקש המקלט, חרגול הוצאה לאור, 2008, מהולנדית: מיכאל ימנפלד
ימי שני כחולים, הוצאת בבל, 2011, מהולנדית: אירית ורסנו
טירזה, ספרית פועלים, 2012, מהולנדית: רחל ליברמן
האיש ללא מחלה, ספרית פועלים, 2015, מהולנדית: רחל ליברמן
הסיפור של הקרחת שלי (מארק ון דר יאכט), הוצאת בבל, 2007, מהולנדית: אירית ורסנו
בוועד המנהל של הסניף הישראלי כיהנו גם האמן דני קרוון ומעצב הבמה אלי סיני, ומזכירת האגודה הייתה רות מרקוס.
בשנת 1982, כהמשך לפעילות זו, יסדו אלי סיני ואחרים את העמותה של ארגון מעצבי הבמה – אמב"י.
ארנון אדר (אדלסברג) נולד בדרזדן, גרמניה, ועלה ארצה ב-1939 בעקבות ליל הבדולח, עם הקבוצה האחרונה של עליית הנוער.
הוריו נותרו בגרמניה ונספו בשואה.
מאז ומתמיד רצה להיות מעצב במה; עוד בילדותו התייצב בפני מנהל האופרה של דרזדן עם הצעה לעיצוב במה לאחת האופרות, עם תוכנית משורטטת על נייר משבצות בקנה מידה.
כשהגיע ארצה הנרייטה סאלד התרשמה מכישרונו בציור ושלחה אותו ללמוד בבצלאל, שם למד בין השנים 1941–1946. עם ההכרזה על מדינת ישראל בשנת 1948 ופרוץ מלחמת השחרור, התגייס לצה"ל ושרת שם עד שנת 1951. אדר המשיך לשרת במילואים כמעט עד יום מותו, כשהוא מפיק ומביים אירועים שונים לצה"ל.
בשנת 1953 נסע ללמוד עיצוב במה בבית הספר לדרמה באוניברסיטת ייל, יחד עם אשתו עפרה בורלא-אדר, בתו של הסופר יהודה בורלא, אשר למדה שם עיצוב תלבושות.
כאשר חזר ארצה בשנת 1956 פתח את משרדו בתל אביב.
בשנים 1959–1960 שימש כעוזר המנהל האמנותי של הסרט "אקסודוס", שצולם ברובו בישראל.
בשנת 1961 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב במגמת תיאטרון, שהייתה אז חלק ממדעי הרוח.
הוא ופיטר פריי לחצו על שלטונות האוניברסיטה להפוך את לימודי התיאטרון לחוג וגם להוסיף אולם תיאטרון שבו יוכלו להעלות הצגות (אולם 140 בבניין גילמן).
לאחר מספר הפגנות של תלמידי התיאטרון שצולמו בטלוויזיה (שהייתה אז בראשית דרכה ומצאה בהפגנות התלמידים חומר מעניין לשידור), החליטו שלטונות האוניברסיטה להקים את הפקולטה לאמנויות שבתוכה קם החוג לתולדות התיאטרון (כיום החוג לאמנות התיאטרון) ובתוכו המגמה לעיצוב במה, שאותה הקים וניהל ארנון אדר, עד 1975.
בשנת 1967 נסע לקנדה כדי לעצב תאורה לביתן הישראלי באקספו מונטריאול ואחר כך הצטרף לתקופת השתלמות במשרדו של הנרי דרייפוס, אחד המעצבים הגדולים בארצות הברית.
אך עד מהרה הוזעק ארצה על ידי טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, כדי להאיר את העיר העתיקה, שנכבשה במלחמת ששת הימים.
בשנות חייו האחרונות עבד בעיקר בגרמניה, ועיצב תפאורות ותאורה לבתי אופרה שונים שם.
ארנון אדר מת מהתקף לב בגרמניה בשנת 1984 והובא למנוחות בישראל.
אדר היה מעצב במה טוטאלי.
אחד משעוריו הקבועים בשנים בהם הרצה באוניברסיטת תל אביב בחוג לתולדות התיאטרון היה "אספקטים חזותיים של התיאטרון".
לדבריו, מעצב במה צריך לדאוג לכל האספקטים העיצוביים – לעצב גם את התפאורה, גם את התלבושות וגם את התאורה, כדי שעל הבמה תשרור תפיסה עיצובית אחת, המשרתת את המחזה.
מסיבה זו עמד על כך שבחוג לתיאטרון ישתמשו במושג "מעצב במה" ולא "צייר תפאורות", שהיה מקובל עד אז בתיאטרון הישראלי, כי רוב התפאורנים אז היו ציירים שגם ציירו תפאורות להצגות.
הוא התנגד לעיצוב שמשתלט על ההצגה, כי לדעתו על מרכיבי העיצוב צריכים לשרת את ההצגה ואת תפיסת הבמאי.
לתפיסתו, מעצב הבמה הוא גם אמן וגם טכנאי, שיודע מחד לצייר ולהגיש סקיצות של הבמה והתלבושות, וגם מודל של התפאורה, כדי לעזור לבמאים להבין את האווירה וקנה המידה.
אך מאידך עליו לדעת גם לשרטט תוכניות במה מדויקות, שלפיהן ניתן לבנות בנגרייה את התפאורה ולתכנן את התאורה.
בנוסף לעיצוב במה, אדר הכניס את מקצוע מעצב התאורה לישראל בכלל ולתיאטרון הישראלי בפרט.
בעת שובו ארצה מארצות הברית, כל נושא התאורה בתיאטראות היה עדיין מאוד לא מפותח.
הוא יעץ לתיאטראות רבים בנושאי כלי תאורה (פנסים) ולוחות תאורה, שנבנו אז במיוחד עבורו על פי תוכניותיו.
והוא דאג לקבל אישורים כנציג של חברות תאורה בינלאומיות, גם כדי לייבא כלי תאורה מתאימים (מבלי לקבל אחוזים בתמורה), ובמקביל פנה לכמה בתי מלאכה בישראל כדי שיבנו כלי תאורה לפי השרטוטים וההנחיות שלו.
הוא גם גילה שלרוב התיאטראות בישראל אין תוכניות במה מדויקות, והוא דאג להזמין אצל שרטט את תוכניות הבמה של מרב התיאטראות בישראל, כדי שיוכל לתכנון עבורם תפאורות ותאורה בצורה מדויקת.
מנהלי תיאטראות ואדריכלים היו פונים אליו לקבל העתקים מהתוכניות.
כמו כן פעל למען סטנדרטיזציה של אולמות ובמות התיאטרון, מתוך הבנה שרוב ההצגות של התיאטראות הגדולים נודדות בין הערים השונות וקשה בכל פעם להתאימן לאולם שונה.
אדר גם עיצב מספר קונכיות אקוסטיות לתיאטראות פתוחים ואירועים בחיק הטבע, כמו לתיאטרון הרומי בקיסריה (יחד עם פרופ' איזנהאור מאוניברסיטת ייל), לעיריית תל אביב – למופעים בפארק הירקון, או לאירועים בהר הרצל.
הוא עיצב תאורה לבניינים שונים בישראל ומחוצה לה בשיתוף פעולה עם האדריכלים, והרגיל אותם לתכנן את תוכניות התאורה בשלבים מוקדמים של הכנת התוכניות, כדי שניתן יהיה לשלב מראש תאורה מתאימה.
זאת מכיוון שהיה לו ניסיון עם הרבה מבנים ציבוריים שלא ניתן היה להאיר אותם בדיעבד בצורה מתאימה.
אדר גם עיצב תאורה לאתרים רבים בישראל, במיוחד לאתרים היסטוריים שנוהלו על ידי רשות הגנים וכן אתרים שונים בירושלים העתיקה.
בנוסף הפיק ביים ועיצב אירועים המוניים גדולים, החל ממצעדי צה"ל וכלה בחגיגות המוניות.
כמו כן עיצב וביים מספר מחזות אורקוליים, כגון במגדל דוד ובמצדה – שם החיזיון שעוצב מחדש על ידי רות מרקוס מוצג עד היום.
1956 – מלחמת בני אור, התיאטרון הקאמרי; מראה מעל הגשר, הבימה.
1957 – נשף הגנבים, הבימה; אנה כריסטי, הבימה; רומנוף וג'ולייט, הקאמרי; חתונה תימנית, להקת ענבל.
1958 – מלכת שבא ותפילת חצות, ענבל; מאריוס, הקאמרי; מלאך האבן, הקאמרי; הביתן הישראלי באקספו בריסל.
1959 – שנים עשר המושבעים, הבימה; הר בידרמן, הבימה.
עוזר המנהל האמנותי של הסרט אקסודוס.
1960 – אגדת שלושה וארבעה, הבימה; עושה הנפלאות, הבימה; מדומאזל, הבימה; תאורת התיאטרון הרומי בקיסריה; תאורת בית הכנסת העתיק בבית אלפא; תאורת הפרלמנט בסיירה לאון; לוח תאורה ותכנון תאורה בתיאטרון עירוני חיפה; ובאולם הקטן של תיאטרון הבימה.
1961 – ג'יג'י, הבימה; נישואיו של האדון מיסיסיפי, הבימה; יוליוס קיסר, הבימה.
1963 – גליליאו, הקאמרי; מצעד יום העצמאות.
1964 – לוח תאורה ותכנון תאורה בתיאטרון החאן בירושלים; תאורה לעונה הראשונה של להקת בת שבע.
1965 – תאורה למוזיאון ישראל, ירושלים; מצעד יום העצמאות.
1966 – מצעד יום העצמאות; תאורה למשכן הכנסת, ירושלים.
1967 – הביתן הישראלי במונטריאול; תאורת מגדל דוד.
1968 – תאורת הכותל המערבי; מרי מרי, הקאמרי; מצעד יום העצמאות.
1969 – ליסיסטרטה, הקאמרי; תאורת חומות העיר העתיקה, ירושלים; קונכייה אקוסטית לתיאטרון הרומי בקיסריה (יחד עם פרופ' איזנהאור); חזיון קול ואור במגדל דוד, ירושלים.
1970 – מלון פלאזה, הקאמרי; 100 שנים למקוה ישראל.
1971 – תאורה למוזיאון תל אביב;; ביוגרפיה, תיאטרון הקאמרי; תאורת הטרקלין הישראלי במרכז קנדי, וושינגטון; תאורת מרכז הקונגרסים באביג'אן, חוף השנהב.
1972 – תאורת בתי הכנסת הספרדיים בעיר העתיקה בירושלים; השבוי מהקומה ה-14, הקאמרי; החטיפה מהארמון, היכל התרבות, התזמורת הפילהרמונית, תל אביב; שמשון ודלילה, התיאטרון הרומי בקיסריה, התזמורת הפילהרמונית.
1973 – חזיון קול ואור במצדה; אופרה מסדה 697 לפסטיבל הישראלי בתיאטרון ירושלים; תערוכת "מאה שנות התיישבות" בגני התערוכה – תכנון, ניהל אמנותי וחזיון קול ואור.
1974 – משה ואהרון, התיאטרון הרומי בקיסריה, האופרה של המבורג;
1978 – מצעד יום העצמאות בגבעת רם ירושלים.
1984–1998 – מעצב בבתי אופרה שונים בגרמניה, בין היתר:
ארנון לפידות (לבושין) (נולד בדצמבר 1945) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה.
שירת כטייס קרב בחיל האוויר ועוטר בעיטור המופת על הובלת תקיפת המטכ"ל הסורי במהלך מלחמת יום הכיפורים.
לפידות נולד בקיבוץ כפר מנחם, בנם הבכור של קלוץ ושולמית.
ב-1963 התגייס לצה"ל וסיים קורס טיס במגמת קרב.
לאחר הקורס שירת במשך שנה בטייסת מיסטר.
עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 וב-1967 שובץ בטייסת העטלף.
במהלך מבצע מוקד במלחמת ששת הימים השתתף בגל הראשון בתקיפת שדה התעופה קהיר-מערב, בגל השלישי השתתף בתקיפת בסיס מסוקים בע'רדקה שבמצרים והפיל מטוס מיג-19. בהמשך המלחמה השתתף בגיחות הפצצה בסיני.
לאחר המלחמה שימש מדריך בבית הספר לטיסה.
במהלך מלחמת ההתשה הפיל מטוס מיג 21 מצרי ולאחר גיחת צילום של סוללות טילי קרקע-אוויר נפגע מטוסו והוא נאלץ לבצע נחיתת אונס ברפידים.
כמו כן עבר במהלך המלחמה הסבה למטוסי F-4 פנטום.
בשנת 1972 מונה לסגן מפקדת טייסת מטוסי סקייהוק.
בתחילת 1973 מונה לסמ"ט א' בטייסת העטלף, שעברה הסבה למטוסי פנטום.
במלחמת יום הכיפורים השתתף כסגן מפקד הטייסת ב-50 גיחות מבצעיות והפיל מטוס מיג 21 מצרי ביומה השני של המלחמה.
ב-9 באוקטובר הוביל את תקיפת המטכ"ל הסורי, תקיפה שהייתה אחת המשימות המורכבות והמוצלחות שביצע חיל האוויר מאז ומעולם.
הוא החליט להמשיך ולהשלים את המשימה על אף תנאי מזג אוויר קשים, שחייבו הגבהת מסלול הטיסה,על אף שהדבר הגדיל את הסיכוי לגילוי המבנה על ידי כוחות הנ"מ הסוריים.
על ביצוע המשימה עוטר בעיטור המופת.
לאחר המלחמה מונה למפקד טייסת בבית הספר לטיסה.
באפריל 1976 מונה למפקד טייסת סקייהוק ושירת בתפקיד עד שחרורו משירות הקבע ב-1979. בשירות המילואים המשיך לשרת כטייס קרב בטייסת העטלף עד 1995.
לאחר שחרורו משירות הקבע ניהל את מפעל המתכת בכפר מנחם במשך כחמש שנים.
לאחר מכן סיים לימודי ארכיטקטורה בבצלאל ועבד כאדריכל במשרד תכנון.
ארנון טורין (1933 – מרץ 2025) היה שחיין וכדורסלן ישראלי.
היה אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה.
זכה במדליית זהב במכביה השלישית.
שיחק בקבוצת הפועל גבעת ברנר.
טורין גדל בקיבוץ גבעת ברנר והתאמן בקבוצת השחייה של הקיבוץ.
בגיל 25 עזב את הקיבוץ ולאחר שהפליג ב"אל-ים" הצטרף לצי הסוחר (צים) שם עבד כקברניט.
נוסף על כך, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.0 דקות, ראשון מבין השחיינים הישראלים.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא הפועל חדש של 1:05.2 דקות ועלה שני לגמר.
נפטר במרץ 2025. הותיר אחריו שני ילדים.
ארנון לוי הוא פסיכולוג קליני ופסיכו-אנתרופולוג, מייסד הגישה Dynamic Positive Coaching Psychology.
ארנון לוי נולד וגדל בתל אביב ובגיל 7 עברה משפחתו לגבעתיים, שם הוא מתגורר עד היום.
לוי למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מכן המשיך ללימודי התמחות מתקדמים בפסיכולוגיה קלינית בסורבון, באוניברסיטת רנה דקארט , ובהמשך ללימודי דוקטורט בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, צרפת.
סיים התמחות ומוכר כמומחה בפסיכולוגיה קלינית בישראל מ-1981.
לוי כיהן בעבר כיושב ראש האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה, הקים וניהל את התוכנית להכשרת מאמנים בגישה פסיכולוגית "Coaching Psychology" באוניברסיטת תל אביב, הראשונה מסוגה בישראל ובין הראשונות בעולם.
בהמשך הקים ומונה ליושב ראש האיגוד הישראלי ל-Coaching Psychology.
כיום מכהן כסגן נשיא החברה הבינלאומית International Society for Coaching Psychology, וכעמית מחקר בהנהלת המרכז הבינלאומי באוניברסיטת לונדון, העוסק במחקר Coaching Psychology.
לוי הכשיר סטודנטים לדוקטורט בלמידה מרחוק ב- Coaching Psychology באוניברסיטת מידלסקס בבריטניה.
הוא מונה כפרופסור לפסיכולוגיה בבית הספר למנהל עסקים 'Monarch' בשווייץ לניהול תוכנית ללימודי דוקטורט במנהל עסקים בשילוב עם פסיכולוגיה חיובית יישומית.
בנוסף, לוי ניהל תוכנית להכשרת מאמנים בגישת Coaching Psychology ללימודי תעודה במסגרת לימודי המשך בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן.
את התפיסה התאורטית שהתגבשה לאחר ניסיון קליני של שנים רבות תיאר לוי תחילה בספרו "תבניות פרומתאוס - מבוא לפסיכולוגיה אבולוציונית של העצמי" שמתאר את העצמי כהשלכה פסיכולוגית של האורגניזם האנושי.
לפי תאוריה זו, האורגניזם האנושי מתוכנת על ידי הברירה הטבעית לחפש מחסה, מזון, להתרבות, לישון, לחלום, לחפש עצמה ושליטה (להיות זכר או נקבה מסוג אלפא) לשחק, למצוא נוחיות רווחה והנאה.
צרכים אלה מצויים גם בטבע ואינם ייחודיים רק לאדם והם המהווים את הבסיס שמניע את העצמי.
בנוסף לכך הברירה הטבעית יצרה תכונה ייחודית לאדם שהיא תלוית תרבות והיא יצירת פרדיגמות של משמעות אשר חיוניות לקיומו האנושי.
פרדיגמות אלה מעניקות משמעות לחייו, מייסדות את ערכיו והשקפת עולמו ובכך מנחות אותו בהתנהגותו.
בספרו השני, "מעבר למראה הריקה", ממשיך לוי לפתח גישה זו ובתחילת שנות ה-2000 ייסד את התוכנית להכשרת מאמנים בגישת ה-Coaching Psychology באוניברסיטת תל אביב, זמן קצר לאחר שהוקמה התוכנית האקדמית הראשונה בעולם באוניברסיטת סידני.
את תפיסתו התאורטית העדכנית של פסיכולוגיה חיובית דינמית הציג לוי בשנת 2017, בכנס של האיגוד העולמי לפסיכיאטריה דינמית, אשר התקיים בפירנצה, איטליה.
בכנס זה, ניהל לוי סימפוזיון בנושא: "ביקור מחדש בסוגיית המוח והתודעה והשלכותיה על הפסיכו-פתולוגיה והפסיכותרפיה".
תפיסה זו מתוארת גם בספרו האחרון "נורמן והמסע המופלא למחוזות המוח והתודעה" שיצא לאור בינואר 2018 בהוצאה דיגיטלית, שמתאר תפיסה זו בשילוב של סיפור בדיוני.
לוי הציע שהסוגיה עתיקת היומין בה התחבטו מיטב המוחות של "מה קודם למה המוח או התודעה" נראית לא רלוונטית במידה ואנו מכירים בכך שגם המוח וגם התודעה הם מערכות מורכבות מסתגלות.
הקשר בין מערכות מורכבות הוא של סינרגיה, תלות הדדית, התפתחות משותפת ויחסי גומלין ולא קשר ליניארי, ולכן השאלה היכן הפעילות קודמת במוח או בתודעה נעשית לא רלוונטית.
בנוסף לכך, אי אפשר לנתק את הפלא של המוח האנושי מההקשר הרחב שלו ומהיותו חלק ממערכות מורכבות רחבות יותר ומופלאות: האורגניזם האנושי, הטבע ועולם החי.
הייחוד האנושי אינו בתפקוד המוח האנושי שפועל לפי אותם כללים שבעולם הטבע (אם כי כמובן בראש הפירמידה) אלא בעיקר כתוצאה מההתפתחות של התרבות האנושית במשך אלפי שנים.
הסינרגיה יחסי הגומלין והתלות ההדדית שבין התפתחות התרבות על ידי מיליוני מוחות במהלך ההיסטוריה, לבין המוח האינדיבידואלי היא שיוצרת מעין "מוח על תרבותי" שזמין למוח האינדיבידואלי ומתפתח אתו בסינרגיה באופן אקספוננציאלי.
לוי, כתשובה לכך מציע לחלק את העצמי מבחינה פונקציונלית לשלושה חלקים (העצמי הגבוה, האמצעי והעמוק):
העצמי הגבוה – מורכב מנטייתו האימננטית של העצמי ליצור שפה, מערכת ערכים, משמעות, בחירה חופשית, אידאולוגיה וחיים רוחניים.
העצמי הגבוה הוא בלתי ניתן להפרדה מהתרבות והחברה בהן חי האדם.
העצמי האמצעי – העצמי האמצעי כולל את האגו והטייס האוטומטי.
בניגוד לעצמי הגבוה שהוא ייחודי לאדם, וריאציות מקבילות של העצמי האמצעי קיימות בטבע, אך ברמת תפקוד נמוכה יותר.
זהו הממד התפעולי של העצמי שנוצר על ידי הברירה הטבעית ומורכב מאלגוריתמים של התנהגות המוטמעים במוח כדי ליצור פעילות מהירה החיונית להישרדות.
העצמי העמוק – הוא בקורלציה עם מה שתאורטיקנים של העצמי כינו 'גרעין העצמי'.
גרעין העצמי מורכב מזיכרונות קולקטיביים שמאחדים את המין האנושי, מוטמע בו מידע מההתנסויות האישיות של הפרט (אונטוגנזה) ושל המין האנושי (פילוגנזה).
העצמי העמוק מזין את העצמי הגבוה והעצמי האמצעי בייצוגים המבטאים את סיפור החיים האנושי, מיתוסים, טקסים, ארכיטיפים והבסיס לתרבויות האנושיות.
למבנה המשולש של העצמי ישנן השלכות על הפסיכופתולוגיה והפסיכותרפיה.
אפשר לראות היבטים רבים בפסיכופתולוגיה כנובעים מחוסר סינכרוניזציה בין המערכת הביולוגית (גוף/מוח) לבין המערכת הפסיכו/תרבותית (תודעה/עצמי).
הכוונה היא שלמרות שהמוח מתוכנת על ידי הברירה הטבעית למקסם סיכויי השרדות, ליצור למידה שמשפרת הסתגלות, ולמנוע מצבים מסכני חיים, האדם חי בתרבות ובציוויליזציה ולכן העצמי נחשף בעיקר לסכנות סמליות בעוד שהגוף/מוח מגיב תגובה המתאימה לסכנה קיומית.
למשל: האדם נפגע ממצבים של ביקורת הרסנית על ידי הורים, או מורים שמעליבים לפני שאר התלמידים או של הבוס שמזלזל באדם לפני עמיתים לעבודה.
במצבים כאלה העצמי יגיב כמו חיה בטבע במצבי סכנה וגופו ייצור תגובת סטרס של מנוסה, לחימה או שיתוק.
בעוד שבטבע, כאשר האיום עובר, המערכת הפרה-סימפטטית מחזירה את הגוף לתפקוד מאוזן ורגוע, בתרבות האנושית העצמי יוצר דפוסי תגובה נירולוגיים שמופעלים מחדש במצבים דומים כאילו האדם היה במצבים מסכני חיים ולא במצבים של סכנה סמלית.
כתוצאה מכך העצמי יוצר תגובות סטרס החוזרות על עצמן, ומייצרות תגובות אשמה, חרטה, ודימוי עצמי נמוך.
במצבים אחרים, תגובות הסטרס "יורדות" לעצמי העמוק שמייצר חרדות, דיכאונות, ערך עצמי פגוע וכדומה.
מתפיסה זו נגזרות ההשלכות על הפסיכותרפיה וניתן לראותה בשני שלבים:
בשלב הראשון - מטרתנו להפריד בין התפקודים של העצמי האמצעי, שאחראי על ההתנהגות האוטומטית (שכהנמן כינה system one), מדפוסי התנהגות בלתי סתגלתניים שנוצרו על ידי העצמי הגבוה או העצמי העמוק וליצור התנהגות ספונטנית משוחררת מסטרס.
השחרור יכול להעשות על ידי טכניקות שונות של פסיכותרפיה.
כאשר העצמי האמצעי האחראי על הטייס האוטומטי משתחרר מדפוסים מכשילים שנלמדו בעבר תפקודו נעשה ספונטני ומשתפר בהתמדה על ידי דפוסי למידה חדשים כתוצאה מהתנסויותיו.
בשלב השני - מטרתו ליצור סינכרוניזציה בין חלקי העצמי.
בעוד שהעצמי הגבוה מייצר עבור האדם את המשמעות בחייו, העצמי העמוק יוצר את תחושת האותנטיות.
כאשר האדם חווה חוויה של משמעות ואותנטיות בו-זמנית והוא מבטא אותן באופן ספונטני כאן ועכשיו, הוא חווה תחושה הדומה לזו אשר מיהאי צ'יקסנטמיהאיי, מייסד תורת האושר המודרנית, כינה "זרימה".
צ'יקסנטמיהאיי, תיאר את מצב הזרימה כמאופיין על ידי התרכזות אינטנסיבית וממוקדת כאן ועכשיו, התמזגות של הפעולה והמודעות, איבוד תחושת האגו והמודעות העצמית ואובדן תחושת הזמן.
אפשר לראות מצבי זרימה כקשורים יותר לתחושת אותנטיות הנובעת מהעצמי העמוק ומשמעות שמקורה בעצמי הגבוה שמפעילים באופן ספונטני את העצמי האמצעי כאן ועכשיו.
מצבי זרימה מתוארים לעיתים קרובות כמצבי יצירה אינטנסיביים, מצבים של להיות ב- zone ומצבים כאלה אצל יוצרים גדולים, אומנים ומדענים לא תמיד היו קשורים לאושר אך תמיד היו קשורים לחיבור בין יצירת משמעות ותחושת התנהגות אותנטית המתקיימת באופן ספונטני בזמן הווה.
המודל ליצירת שינוי - פותח על ידי לוי ומבוסס על כך שגם המוח וגם העצמי משתמשים באותה מטה-שפה של מערכות מורכבות מסתגלות:
גם המוח וגם התודעה מתפתחים דרך יצירת אסוציאציות (יצירת דפוסי פעילות עצביים חדשים במוח וקשר בין רעיונות במוח)
גם במוח וגם בתודעה מתקיימים עקרונות ארגון עצמי וויסות עצמי ((וזה מביא במוח לפעילות של neuroplasticity and neurogenesis ובעצמי לארגון עצמי מחדש שקורה כתוצאה של תובנות, חוויות מעצבות ופסיכותרפיה)
גם המוח וגם התודעה ערוכים להטמיע גירויים חדשים ולשנות בעקבותיהם את הדפוסים הקיימים (בעצמי זוהי מהות תהליך הלמידה ובמוח זה מביא ליצירת רשת נוירונים חדשה neuroplasticity).
המוח והעצמי זקוקים לקשר עם הסביבה לתפקוד תקין.
המוח חייב לקבל אינפוט מהמערכת התחושתית/תנועתית/רגשית והעצמי חייב קשר עם התרבות והחברה בה הוא קיים.
עקרונות אלה ואחרים משותפים למוח ולעצמי ויישום של טכניקות פסיכותרפיה שונות, ויצירת פעילות לא שגרתית על סף הכאוס, כאשר הם נוצרים בתזמון המתאים יוצרים שינויים בו זמנית בעצמי ובמוח ומעוררים סינרגיה עוצמתית שמייצרת שינוי.
המוח והעצמי מתפתחים ביחד על ידי סינרגיה, קו-אבולוציה, תלות הדדית ויחסי גומלין ולכן מטרת ההתערבות לשינוי היא ליצור התנהגויות והתנסויות חדשות שיוטמעו במוח ויצרו בו דפוסי פעולה חדשים.
דפוסים אלה ישפיעו בחזרה על העצמי וייצרו התנסויות חדשות, ואלה יצרו דפוסי פעולה חדשים במוח וחוזר חלילה.
כך נוצרים מעגלי משוב המתקיימים בסינרגיה ומאפשרים התפתחות אקספוננציאלית של המוח ושל העצמי לאחר שהמטפל/מאמן יסייע לפונה לפתח פרדיגמות מצמיחות זרימה חדשות ולנטרל את ההגנות, חסמי ההצלחה, והפרדיגמות המעכבות התפתחות.
ארנון בר-דוד (נולד ב-26 באפריל 1957) הוא יושב ראש ההסתדרות החדשה החל ממרץ 2019.
בר-דוד נולד ב-1957 בתל אביב.
אביו, פנחס, עבד במפעל המים של עיריית תל אביב-יפו.
הוא שירת בצה"ל כמ"פ בחיל השריון.
לאחר מכן שימש מרכז הנהגת הצופים ומנהל מחלקה במינהל החינוך בעיריית תל אביב-יפו.
כיהן במשך למעלה מעשור כיו"ר ארגון עובדי עיריית תל אביב-יפו.
משנת 2006 כיהן כיו"ר הסתדרות המעו"ף.
בעקבות פרישתו של אבי ניסנקורן מתפקיד יו"ר ההסתדרות בשל הצטרפותו לרשימת "כחול לבן", במרץ 2019 בחרו חברי בית נבחרי ההסתדרות בבר-דוד לתפקיד יו"ר ההסתדרות החדש.
אחת מפעולותיו הראשונות, ימים ספורים לאחר כניסתו לתפקיד, הייתה סגירת אתר החדשות האינטרנטי דבר ראשון, אשר מתח ביקורת על הליך כניסתו לתפקיד, על קודמו ניסנקורן ועל משה כחלון, והורדת חלק מתכניו מהרשת.
ב-1 במאי העלה אתר חדשות בשם דבר העובדים בארץ ישראל.
באוגוסט 2019 חתם בר-דוד על הסכם כחלק מהבנות הרפורמה בנמלי הים, על פיו תועבר מחלקת הים של נמל חיפה לחברה ממשלתית חדשה בבעלות חברת נמלי ישראל, אשר תשרת את שני הנמלים במפרץ חיפה, הישן והחדש.
בדצמבר 2019 חתם על הסכם מקביל גם באשר למחלקת הים בנמל אשדוד שיועברו לעבוד בחנ"י או בחברת בת של חנ"י ויתנו שירותי ים לשני הנמלים באשדוד.
בינואר 2020 חתם על הסכם ההתייעלות בנמל חיפה, ובמרץ 2021 על הסכם ההתייעלות בנמל אשדוד.
בספטמבר 2019 התערב בר-דוד במשבר שפרץ בחברות הסלולר הישראליות פלאפון וסלקום, אשר ביקשו לפטר מאות עובדים ערב חגי תשרי.
בעקבות התערבותו הוקפאו הפיטורים, ובנובמבר נחתם הסכם קיבוצי חדש בפלאפון אשר הסדיר את התייעלות החברה.
במהלך המגעים להרכבת הקואליציה לאחר הבחירות לכנסת ה-21, קרא למפלגת העבודה בראשות עמיר פרץ לחבור לקואליציה בראשות בנימין נתניהו.
בתקופת משבר הקורונה חתם בר-דוד על שני הסכמים קיבוציים אשר הסדירו את יציאתם של עובדי המגזר הציבורי לחופשה, שרובה על חשבון ימי החופשה הצבורים שלהם ומיעוטה על חשבון המעסיקים.
ב-1 במאי 2020 חתם על הסכם נוסף אשר הסדיר את חזרתם של כלל עובדי המגזר הציבורי לעבודה, והסדיר תשלום שכר חלקי לעובדים שתפקידם לא נדרש באופן זמני.
במהלך תקופת הקורונה הידק בר-דוד את שיתוף הפעולה בין ההסתדרות לבין ארגוני המעסיקים במשק.
בין היתר פנה לצד ארגוני המעסיקים בקריאה להגדלת הסיוע הממשלתי למשק ולעסקים שנקלעו למשבר, להארכת תקופת הזכאות לדמי אבטלה, וליצירת מנגנון דמי אבטלה ורשת ביטחון לעצמאים.
עוד קרא בר-דוד לצד חלק מארגוני המעסיקים לממשלה, לאמץ מודל חלופי למודל החל"ת ודמי האבטלה - אשר יאפשר העסקת עובדים בתקופת המשבר בחלקיות משרה, תוך פיצויים על ידי המדינה בגין ההקטנה במשרתם.
ביולי 2020 חנך בר-דוד את פורום ארלוזורוב, מרכז רעיוני שנועד להוות משקל נגד למול התחזקותם של מרכזי מחקר נאו-ליבראליים.
באוגוסט 2020 פעל להקמת פורום עצמאים, הפועל בחסות ההסתדרות, במטרה לסייע למגזר זה שנפגע קשה במשבר הקורונה אך איננו מיוצג בהסתדרות.
מטרת הפורום היא לרתום את כוחה של ההסתדרות לקידום חקיקה שתסייע לעובדים העצמאים בישראל.
באוקטובר 2020 הנחה להקים בהסתדרות קרן לסיוע הדדי שנועדה לסייע למשפחות חד הוריות ומקבלי שכר נמוך שנפגעו בהכנסתם המשפחתית בשל משבר הקורונה.
הקרן סיפקה בין היתר סלי מזון, ערכות מחשב לילדים בגילאי בית ספר, מוצרים לתינוקות, שמיכות ומוצרי חימום לבית.
ב-25 במאי 2022 נערכו בחירות ליו"ר ההסתדרות ולבית נבחרי ההסתדרות, בהן התמודד ארנון בר-דוד בראש רשימת עוגנים מול עופר עיני.
ארנון בר-דוד ניצח בבחירות ברוב של 78.30%.
בפברואר 2023 חתם על הסכם קיבוצי חדש עבור עובדי רכבת ישראל, המסדיר בין היתר את סוגיית החישמול ותהליכי שינוי ארגוניים בחברה לאחר כ-4 שנות משא ומתן.
במרץ 2023 הושגו הבנות לקראת חתימת הסכם מסגרת במגזר הציבורי, במסגרתם שולם במשכורת אפריל מענק על סך 6,000 שקלים לכל עובד.
ביולי 2023 חתם בר-דוד מול האוצר והשלטון המקומי על הסכם מסגרת הסופי לעובדי המגזר הציבורי הכולל תוספות שכר של 11% עד שנת 2027, וכן קיצור שבוע העבודה במגזר הציבורי מ-42 ל-40 שעות בשתי פעימות.
תוספות השכר כללו רכיב שיקלי מצמצם פערים על סך 500 שקלים לעובד, ועוד 6% כתוספת אחוזית.
ההסכם כלל גם מסגרת עלות של 3% לפתרון בעיות לסקטורים ספציפיים במהלך תקופת ההסכם.
באוגוסט 2023 נחתם הסכם רפורמה לכ-55 אלף סייעות בשלטון המקומי, המגדיר מחדש את המקצוע כתומכות חינוך, תוך ביטול רכיב ההשלמה לשכר מינימום בשכרן וקביעת שכר התחלתי הנע בין 7,000 ל-8,000 שקלים לפי תפקיד (עליה של כ-20% בממוצע) וקובע להן תוספות שכר בגין השתלמויות וותק וכן מענקים בגין אי-היעדרות.
לאורך רוב שנות חייו היה בר דוד חבר מפלגת העבודה, אולם בינואר 2021 הודיע למפלגה רשמית על עזיבתו.
במכתבו למזכ"ל המפלגה נימק את ההחלטה בכך שההסתדרות כבר אינה ארגון שהטון הדומיננטי בו מושפע ממפלגה אחת או מצד אחד של המפה הפוליטית, וכי פועלים בה עובדים מכל גוני הקשת הפוליטית.
עוד הוסיף כי בכוונתו להדק את שיתוף הפעולה של הארגון עם שותפיו בכלל המפלגות.
בעקבות פיטורי שר הביטחון בסוף מרץ 2023 הכריז במשותף עם ראשי המגזר העסקי על שביתה מיידית בכל המשק, בדרישה לעצירת הרפורמה המשפטית וקידום רפורמה בהסכמה רחבה.
השביתה נמשכה יום אחד ונסתיימה עם הודעת ראש הממשלה על השהיית תהליכי חקיקת הרפורמה.
בפברואר 2024 הביע בר דוד ביקורת חריפה על הממשלה ועל נתניהו בנוגע לאופן ניהול מלחמת חרבות ברזל ובנושא החטופים וקרא להקדמת הבחירות.
בר דוד הודיע על הצטרפות ההסתדרות למחאות ולהפגנות נגד הממשלה.
לדבריו הממשלה המיטה אסון על המדינה וחבריה נמנעים מפירוק הממשלה בשל תאוות השלטון שלהם.
עוד ציין כי נתניהו פועל מתוך שיקולים קואליציוניים בלבד ואחראי להורדת דירוג האשראי של ישראל.
ב-1 בספטמבר 2024 החליט להשבית את המשק על מנת ללחוץ על הממשלה להגיע לעסקה לשחרור חטופים.
ב-3 בנובמבר 2025 נעצר בר דוד יחד עם אשתו וחשודים נוספים, בחשד לפרשת שחיתות.
הוא נשלח למעצר בית, ובסופו הורחק מתפקידו בהסתדרות ל-90 ימים.
בר-דוד נשוי בשלישית להילה קניסטר, מנכ"לית עמותת "שחר און" לקידום מקצועי-חברתי מבית הסתדרות המעו"ף ולשעבר יו"ר מנהלת ליגת העל בכדורסל נשים, ואב לשישה ילדים.
ארנון שמשוני (נולד ב-12 בדצמבר 1935) הוא מומחה ישראלי ברפואה וטרינרית.
היה מנהל השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות ופרופסור בבית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט (Koret) בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.
נולד בתל אביב לאלישע ולוסיה שמשוני.
שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל (הכשרת הצופים י"א, שדה בוקר).
ב-1963 סיים לימודים בפקולטה לרפואה וטרינרית באוניברסיטת אוטרכט, הולנד.
בשובו ארצה שימש 11 שנים כרופא למחלות צאן במחוז הצפון של השירותים הווטרינריים במשרד החקלאות.
בשנת 1974 התמנה למנהל השירותים הווטרינריים ובריאות המִקנה ולרופא הווטרינר הראשי במשרד החקלאות ושירת בתפקיד זה עד תחילת 1999. ד"ר עודד ניר נתמנה כמחליפו.
בשנים 1987–2009 לימד בבית הספר לרפואה וטרינרית של האוניברסיטה העברית (מחלות צאן, מחלות מידבקות בחיות משק, חקיקה וטרינרית), ומשנת 1992 שימש בה כפרופסור-חבר.
בשנים 1999–2001 כיהן כציר-יועץ לענייני חקלאות בשגרירות ישראל בלונדון.
ארנון שמשוני נמנה עם מייסדי הוועדה הווטרינרית האזורית (ROC – Regional Oversight Committee), שפעלה בשנים 1996–2002 והורכבה ממנהלי השירותים הווטרינריים של ישראל, מצרים, ירדן והרשות הפלסטינית.
פעילות הוועדה כללה חילופי מדענים והשתלמויות הדדיות, מחקר משותף במימון אמריקני ואירופי, סדנאות אזוריות משותפות שנתיות, שנערכו בסבב בתחומי השותפים, והפעלת אתר אינטרנט משותף לארבע הרשויות.
לאחר פרישתו לגמלאות ב-2001 שירת כחבר בוועדות מייעצות של הארגון העולמי לבריאות בעלי-חיים (OIE) בנושאי אפידמיולוגיה, מחלת כחלון הלשון, מערכות מידע ומניעת סבל בשחיטה.
שירת בוועדת המעקב של OIE למצב תחלואת דֶבֶר הבקר במדינות החברות ובהמשך בוועדה הבין-לאומית המשותפת ל-OIE ול-FAO (ארגון המזון והחקלאות של האו"ם) לאישור סופי של ביעור המחלה ולהכרזה (2011) כי מחלת דבר הבקר נעקרה מהעולם.