tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לוקאנוב רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת סופיה.
ב-1925, לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה נעצר, הועמד לדין בשל פעילות חתרנית ונדון לארבע וחצי שנות מאסר.
שנה מאוחר יותר זכה לחנינה ושוחרר.
בין השנים 1926 - 1944 התגורר בברית המועצות ושם הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בין השנים 1936–1938 לחם בשורות הבריגדות הבינלאומיות במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
לאחר שובו למוסקבה הועסק בקומינטרן ובתחנת הרדיו המחתרתית הבולגרית "חריסטו בוטב".
ב-1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה שב לוקאנוב לבולגריה והשתלב במנגנון המפלגה הקומוניסטית הבולגרית.
הוא נבחר לוועד המרכזי של המפלגה, ובין 1952–1954 כיהן כסגן ראש ממשלת בולגריה.
בין 1954 - 1956 כיהן כשגריר בולגריה בברית המועצות, פינלנד ומונגוליה.
בין 1963–1966 כיהן כשגריר בולגריה בשווייץ.
הוא המשיך לכהן בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית עד 1976. בנו אנדריי לוקאנוב כיהן כראש ממשלת בולגריה.
קָארֶלְסְקִירְכה היא כנסייה בארוקית הנחשבת לכנסיית הבארוק המרשימה ביותר בווינה, אוסטריה, ולאחד המבנים הגדולים בעיר.
היא נבנתה בין השנים 1713–1739 על פי הוראתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהקדיש אותה לקדוש הנוצרי קארלו בורומאו, אחד הרפורמטורים הגדולים ביותר במאה ה־16.
הכנסייה, הנודעת בכיפתה הירקרקה בצורת אליפסואיד מוארך, ממוקמת בצד הדרומי של קרלספלאץ בווינה, אוסטריה, מחוץ לאינרה שטאדט בווידן והרינגשטראסה.
בתחילת המאה ה-18 התחוללה מגפת דבר הבלוטות באירופה, אשר פגעה בין היתר גם בווינה.
ב-22 באוקטובר 1713, קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נדר בקתדרלת סטפנוס הקדוש לבנות כנסייה מפוארת אם המגפה תחלוף.
שנה לאחר מכן החל בבניית הכנסייה, אותה הקדיש לקדוש הנוצרי קארלו בורומאו, שנודע כמושיע חולי הדבר וגם כקדוש המגן של הקיסר עצמו.
הקיסר הכריז על תחרות אדריכלים, שבה ניצח יוהאן ברנהרד פישר פון ארלך.
הבנייה החלה בשנת 1716 תחת פיקוחו של אנטון ארהרד מרטינלי.
לאחר מותו של יוהאן ברנהרד פישר ב-1723, בנו, יוסף עמנואל פישר פון ארלך, השלים את הבנייה ב-1737 תוך שימוש בתוכניות של אביו, אשר השתנו חלקית.
לכנסייה הייתה במקור קו תצפית ישיר לארמון הופבורג והיא הייתה גם, עד 1918, הכנסייה הפטרונית הקיסרית.
ליד הכנסייה היה בית קברות, בו נקבר בין היתר המלחין אנטוניו ויוואלדי, אך קברו אבד במרוצת הדורות.
לכבודו של ויוואלדי מארחת הכנסייה קונצרטים קבועים של יצירותיו.
ב-10 באוגוסט 1933 שחקנית הקולנוע והממציאה הדוויג קיזלר (בת 19), שלימים נודעה לימים בשם הבמה הדי לאמאר, נישאה לפרידריך מנדל (בן 32), איש עסקים ואוסטרופשיסט, בקפלה הקטנה של הכנסייה.
כיוצר של אדריכלות היסטורית, פישר פון ארלך האב איחד את אלמנטים מגוונים.
בחזית הכנסייה ישנה אכסדרה בסגנון מקדש יווני עתיק, עם גג משולש ועמודי תמיכה מעוטרים המזכירים את הפנתאון.
החלק הפנימי של הכנסייה עשיר בעבודות אבן משיש, ציורי קיר, תבליטים, פסלים, גילופים וציורים.
בחזית מוצגת שמש מוזהבת כאות זיכרון למגפה, ובמרכזה כיתוב בעברית של השם המפורש: יהוה.
סביב השמש מוצבים פסלים המציגים את חייו של קרל הקדוש.
בצידי ההיכל המרכזי ישנם שני עמודים גבוהים, העתקים של עמוד טראיאנוס.
על גבי העמודים תבליטים של הפסל האיטלקי לורנצו מתיאלי המתארים אנקדוטות מחייו של הקדוש קארלו בורומאו.
לצדם משתרעים שני ביתני מגדלים ומראים את השפעת הבארוק הרומי (ברניני ובורומיני).
לפני הכנסייה ניצבת בריכת השתקפות שתוכננה על ידי הנרי מור, אחד האמנים הבולטים במאה העשרים, ובמרכזה פסל בפיסולו.
בתוך הכנסייה מזבח גבוה ומעוטר והציור על הכיפה המתאר סצנות מן הברית החדשה.
הכיפה הסגלגלה הענקית מגיעה לגובה של 72 מטרים ומזכירה את הכיפה של כנסיית פטרוס הקדוש בעיר העתיקה של וינה.
ההשראה לכיפה נלקחה מתוך איה סופיה.
בכנסייה מעלית פנורמית לכיפה, המובילה למעבר בגובה 32.5 מטר.
מן המעבר ניתן להתבונן מקרוב בציורי הקיר של יוהאן מיכאל רוטמאייר וכן להביט מהתצפית על העיר וינה.
מבנה הזצסיון הווינאי משמש כמענה לקארלסקירכה, הן מבחינת מיקום מרחבי והן מבחינת עיצוב.
ניתן למצוא את השפעותיה גם בכנסיית בית הקברות של הקדוש קארלו בורומאו וגם בכנסיית אם שטיינהוף .
קארלו אולאבי ליינונן (בפינית: Kaarlo Olavi Leinonen; 15 במרץ 1914 – 19 באפריל 1975) היה גנרל פיני, אשר שימש כשר ההגנה של פינלנד בממשלתו של ריינו ראגנר להטו, וכראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין 1969–1974.
ליינונן נולד ב-15 במרץ 1914 בטרבולה שבאימפריה הרוסית.
ב-1934 הוא התגייס לצבא פינלנד.
הוא למד בבתי ספר צבאיים והוכשר כקצין תותחנים.
הוא השתתף במלחמת החורף ובמלחמת ההמשך, שבמהלכה מונה למפקד סוללת תותחנים.
לאחר המלחמה לימד בבתי ספר צבאיים עד 1952. לאחר מכן עבד כשנה בסטוקהולם כעוזר לנספח הצבאי.
לאחר מכן עבד כשנה נוספת במכון להיסטוריה צבאית.
בין 1954–1957 שימש כראש מחלקת יחסי חוץ במטכ"ל הפיני.
בין 1958–1961 שימש כסוכן מטעם צבא פינלנד בוושינגטון די סי ובאוטווה.
ב-18 בדצמבר 1963 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתו של ריינו ראגנר להטו - ממשלה שהייתה מורכבת כולה מעובדי מדינה א-פוליטיים.
ממשלה זו לא שרדה זמן רב, וסיימה את תפקידה ב-12 באוקטובר 1964.
לאחר מכן פיקד על חיל השריון הפיני עד 1966. לאחר מכן שימש ליינונן כראש לשכת משרד ההגנה עד 1968, ואז שימש במשך שנה כרמטכ"ל הצבא הפיני (בפינלנד מדובר בתפקיד טכני בעיקרו, וללא סמכויות ביצועיות).
ב-30 באפריל 1969 הוא מונה לראש ההגנה (מפקד הצבא הפיני).
הוא כיהן בתפקיד עד 14 במרץ 1974 אז פרש מהצבא.
קארם היא סדרת דרמה היסטורית-ביוגרפית צרפתית שעלתה לשירות הזרמת המדיה "אפל TV פלוס" ב-30 באפריל 2025.
עלילת הסדרה מגוללת את קורותיו של השף הצרפתי מארי-אנטואן קארם, החל מראשיתו כשולייתו העני של בעל פונדק עלוב ועד להפיכתו לשף הסלבריטאי הראשון בעולם, שנודע בכינויו "שף המלכים" ו"מלך השפים", בתקופת נפוליאון בונפרטה.
בנז'מן וואזן – מארי-אנטואן קארם
ז'רמי רנייה – שארל-מוריס דה טליראן-פריגור
ביוני 2023 נודע כי שירות הזרמת המדיה "אפל TV פלוס" הזמינה סדרת דרמה היסטורית-ביוגרפית צרפתית בת שמונה פרקים, שתבוים על ידי הקולנוען הצרפתי מרטין בורבולון, תתבסס על ספר העיון "Cooking for Kings: The Life of Antonin Carême" מאת איאן קלי, וכי על יצירתה יופקדו קלי ודייוויד סרינו.
על הפקתה של הסדרה בפועל הופקדו ונסה ואן זוילן ודומיניק פארוז'ה.
את צוות השחקנים מוביל בנז'מן וואזן בדמותו של מארי-אנטואן קארם, ולצדו מככבים גם לינה ח'ודרי בדמותה של אהובתו, הנרייט, וז'רמי רנייה בדמותו של הדיפלומט שארל-מוריס דה טליראן-פריגור.
הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה "אפל TV פלוס" ב-30 באפריל 2025.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד19 בנובמבר 2025הפרטיטורה המקורית הטובה ביותר – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה (שפה זרה)גיום רוסלשיר הנושא הטוב ביותר - תוכנית טלוויזיה (שפה זרה)
קארן הורני הייתה רופאה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית גרמנית־אמריקאית.
היא הציעה פרשנות חילופית לזו של זיגמונד פרויד, בעיקר בשאלת ההתפתחות של מיניות האישה.
קארן הורני נולדה ב-1885 בגרמניה, ועמדותיה פורסמו לראשונה בארצות הברית, לשם היגרה ב-1932, ושם ייסדה את המכון האמריקני לפסיכואנליזה.
הורני אימצה רבים ממושגיו ומהנחותיו הבסיסיים של פרויד בדבר רמות המודעות, הקונפליקטים הרגשיים, ההדחקה, ההעברה ורעיון האסוציאציות החופשיות.
אך לעומת פרויד דחתה את מרכזיותם של האינסטינקטים, ודחתה את האספקטים הביולוגיים והליבידינליים שאפיינו את הגישה הפסיכואנליטית הקלאסית.
לעומת תורתו של זיגמונד פרויד, היא הפחיתה מחשיבות הפין שפרויד הביא לתורתו וטענה כי הזכרים מקנאים ברחם, בשדיים, בהנקה, בהריון ובאימהות וקנאת רחם זו פועלת בלא-מודע הגברי ומביאה את אלו להמעיט בערכן של נשים ועל ידי דחף לא מודע לפצות פיצוי יתר בעבודה יצירתית.
היא האמינה שלבני אדם יש יכולת ורצון לפתח את אישיותם בכיוון חיובי, ושהפרעות פתולוגיות מקורן בחסימה של נטיות אלה על ידי גורמים חברתיים חיצוניים.
היא הייתה מן הראשונים שהדגישו את קיומה של התפתחות נשית עצמאית המנותקת מזו הגברית.
הורני גם החשיבה מאוד את התנאים החברתיים והתרבותיים בעיצוב התפתחותן הפסיכולוגית של הנשים.
עיקר עבודתה היה בין השנים 1922-1939. בחיבור משנת 1926 שכותרתו "הבריחה מנשיות", תקפה הורני בנחרצות את התפיסה הפסיכואנליטית של פרויד בנושא התפתחות הנשיות.
הורני טענה שאין בין המינים הבדלים פסיכולוגיים, שאפשר ליחסם אך ורק לביולוגיה; לטענתה יש לנשים דווקא עליונות בעניין.
הורני עסקה גם באספקטים נוספים, כגון ההיבטים הכלכליים והיחסים הבין אישיים בקשרי נישואין, הורות, מונוגמיה, אוננות, דרכי ביטוי למיניות ועוד.
קארן הורני פעלה גם בתחום ההומניסיטי בפסיכולוגיה, והגיעה למסקנה שעל מנת להגיע למימוש עצמי, על ההורים לפתח את הייחודיות של הילד, ולהדגיש בפניו שהוא אדם יחיד במינו.
לטענתה, ללא תנאים אלו הילד יפתח חרדה בסיסית בה נתפס העולם כמקום קר ומנוכר, והוא יחווה קשיים בביטוי רגשות ספונטני ויצירת קשרים עם הזולת.
כדי להתמודד עם החרדה הבסיסית הזו עשוי האדם לנקוט בהגנות בין-אישיות או תוך-נפשיות; הגנות בין-אישיות עשויות ליצור תנועה לקראת בני האדם (ציות מוגזם וביטול אישי), תנועה נגד בני אדם (אלימות ונרקיסיזם) או התרחקות וניתוק מבני אדם.
קארן פון בליקסן-פינקה (בדנית: Karen von Blixen-Finecke; 17 באפריל 1885 – 7 בספטמבר 1962), ידועה בעיקר בשם העט איזק דינסן (Isak Dinesen), הייתה סופרת דנית.
בליקסן נולדה בדנמרק כקארן דינסן.
אביה היה סופר ואיש צבא, שהתאבד כשהייתה בת 10 לאחר שאובחן כסובל מעגבת.
כשהייתה בת 24 התחתנה עם בן דודה השוודי והשניים עברו לקניה, שם ניהלו מטע קפה, שנקנה מכספי משפחתה.
נישואיהם החזיקו מעמד 7 שנים בלבד.
בליקסן התאהבה בצייד מקומי בשם דניס פינץ` האטון, איתו חיה עד למותו בתאונת מטוס בשנת 1931. סיפור חייה בקניה ויחסיה עם בעלה ועם האטון היוו הבסיס לספרה "זיכרונות מאפריקה", אותו פרסמה תחת שם העט איזק דינסן.
בהיותה בקניה היא התיידדה עם בריל מרקהם.
בליקסן השתמשה במספר שמות עט נוספים, חלקם גבריים וחלקם נשיים.
אף על פי ששפת האם שלה הייתה דנית, היא כתבה באנגלית ותרגמה את ספריה לדנית.
כתיבתה הייתה יוצאת דופן לתקופתה.
ראשית, היא השתדלה לכתוב לפי מיטב המסורת של מספרי הסיפורים שבעל-פה.
שנית, כתיבתה התרפקה על ערכים שנחשבו מיושנים בתחילת המאה העשרים ולפיכך רבות מעלילות סיפוריה התרחשו במאה התשע עשרה.
שלישית, יצירותיה היוו תמהיל מוזר של ערכים אריסטוקרטיים, מחאה אנטי-קולוניאליסטית, מחאה אנטי-נאצית, גותיות, ארוטיקה ויסודות אוטוביוגרפיים.
בליקסן זכתה להכרה והערכה של אושיות ספרותיות בולטות, כגון ארנסט המינגוויי, (שהביע את הערכתו אליה במילים: "הייתי מרגיש היום מאושר יותר לו היו נותנים את פרס נובל לסופרת היפה איסאק דינסן") טרומן קפוטה, פרל בק, אי.
בליקסן הייתה חולנית במשך כל חייה.
כפי הנראה נדבקה בעגבת מאביה עוד בטרם נולדה.
היא סבלה מכיבי קיבה חמורים, שהובילו להסרת חלק מקיבתה, ובסופו של דבר למותה מתת-תזונה, בגיל 77.
בשנת 1985 יצא לאקרנים הסרט "זיכרונות מאפריקה" בכיכובם של מריל סטריפ ורוברט רדפורד.
הסרט זכה להצלחה רבה ובעקבות הצלחתו, הפך ביתה של בליקסן בניירובי שבקניה למוזיאון לאומי.
מוזיאון נוסף המוקדש לבליקסן נמצא באחוזת המשפחה שבדנמרק.
סרט נוסף שנעשה על פי יצירתה של בליקסן הוא החגיגה של באבט מ-1987.
שבעה סיפורים גותיים, תרגם אהרן אמיר, הוצאת זמורה-ביתן-מודן, 1980.
סיפורי חורף, תרגמה ליאורה הרציג, הוצאת זמורה-ביתן, 1985.
זיכרונות מאפריקה, תרגמה ליאורה הרציג, הוצאת זמורה-ביתן, 1986.
קרנבל, תרגמה לאה זגגי, הוצאת זמורה-ביתן, 1987.
צללים על העשב, תרגמה ג.
סיפורים אחרונים, תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת זמורה-ביתן, 1996.
קארמניוֹלה (באיטלקית: Carmagnola) היא עיר במחוז פיימונטה כ-26 ק"מ דרומית לעיר טורינו, שבצפון איטליה.
מלבד מספר אזורים עירוניים, רוב שטחה של קארמניולה מורכב מאזורים כפריים וחוות חקלאיות.
העיר ממוקמת על הגדה הדרומית של נהר הפו, מעט לפני שהוא מתעקל צפונה לכיוון טורינו.
זרימת הנהר האיטית באזור, מייצרת אדמות סחף פוריות.
בקרבת העיר קיימות שתי שמורות טבע: הגדולה מביניהם היא שמורת Riserva Naturale Speciale" della Lanca di San Michele" בגודל של כ-140 אלף דונם, ליד מונקאליירי שמדרום לטורינו.
השנייה, Parco Comunale Bosco Del Gerbasso, שממוקמת מצפון-מערב לעיר, קטנה משמעותית, ושטחה עומד על כ-190 דונם.
כיום אין קהילה יהודית בעיר, אך קיים בה בית כנסת משוחזר עם בימה מפוארת, שהחל משנת 1987 ניתן לבקר בו, בתיאום מראש עם קהילת טורינו.
המצודה שבעיר נבנתה במאה ה-9. מאותה תקופה קיימים מסמכים רשמיים על קארמניוֹלה.
שטח היישוב היה בבעלות משפחת ארדויניצ'י מטורינו (Marca di Torino).
מסביב למצודה נבנתה חומה, שבתחומה הוקמה עיר קטנה.
המרקיזות של סלוצו (Il marchesato di Saluzzo), שקנתה שליטה בעיר, נחלה מפלה במהלך המלחמה האיטלקית 1542–1546, בקרב קרסולה כנגד הצרפתים וכך נאלצה להעביר את השליטה במקום לידי הצרפתים, ואלה נשארו לשלוט בה כ-40 שנה.
בין יוצאיה הבולטים של העיר היה המצביא פרנצ'סקו בוסונה דה קארמניולה.
ב-1588 עברה העיר לשליטת בית סבויה לאחר שקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, כבש את העיר לאחר שהטיל עליה מצור.
בשנים 1637–1642 היה המקום תחת שליטה צרפתית.
ב-1691 חזרה העיר משליטה צרפתית לשליטת בית סבויה, לידי הנסיך ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה.
פורייתה הייחודית של האדמה בעיר וסביבתה, שנגרמה בשל הסחף מנהר הפו, הביאה לכך שבמשך הזמן היא הייתה מועדפת לגידול ירקות באזור.
עם הזמן, גבר בעולם הביקוש לכבלים, ובעקבות כך החלו תושבי האזור גם לגדל צמחים מהם מפיקים סיבים, כמו הקנבס לייצור חוטים וכבלים חזקים הדרושים לאוניות.
העיר עסקה לא רק בגידול תוצרת חקלאית, אלא גם בייצור תעשייתי, והתחרתה ביצרנים ממחוז ליגוריה באיטליה וממרסיי שבדרום צרפת.
בינתיים, התגלה כי מהקנבס ניתן גם להפיק חשיש, ובמקביל גבר השימוש בסיבים מלאכותיים.
גילוי יכולת הפקת החשיש הוביל לירידה בייצור הקנבס.
השלטונות היו מודעים לבעיה שנוצרה, והחליטו כי כתחליף לקנבס, גידולים חקלאיים מסוימים יוגדרו בתור גידולי האזור, וככאלה יהנו מיתרונות בייצור ובשיווק:
פלפלים מתוקים של קארמניוֹלה (Peperoni di Carmagnola).
גידול ארנבות אפורות, (Il Coniglio Grigio di Carmagnola) גם עבור ייצור הכובעים מפרוות הארנבת ושערותיה, בין השאר בבתי החרושת שהתמחו בנושא בעיר אלסנדריה.
בקארמניוֹלה קיים אחד מבתי הכנסת המפוארים בפיימונטה.
הוא שוחזר בעזרת השלטונות בהשקעה של 1,265 מיליון לירות איטלקיות.
בשנת 1939 התקיימה חתונה בבית הכנסת המקורי, שהייתה האירוע האחרון שנערך בו.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 דווח כי בית הכנסת נעזב וריהוטו הועבר לטורינו.
חלק מהיהודים בקארמניוֹלה היו מלווים בריבית.
בסוף המאה ה-16 מוזכר שמו של הבנקאי היהודי ליאונה.
משנת 1680 ידועות שתי משפחות בנקאיים יהודים: פוג'טי ודונטו קונדה.
במאה ה-18 מספר היהודים בעיר לא עלה על 200 איש.
בשנת 1724 הוקם בעיר גטו, בדומה לשאר הערים בפיימונטה.
הגטו נבנה בשכונה רחוקה מהכנסייה בשם Cierche, שהיום ממוקמת בקרבת הרחובות Bellini,dell Cherche,Benso,Baldassano.
בית הכנסת הוא ב-Via Bellini, היכן שהייתה בעבר אחת הכניסות לגטו.
בכניסה לבית הכנסת חרוטה באבן שיש הכתובת הבאה:
בית הכנסת שוכן בקומה הראשונה של בניין מה-מאה ה-17. אולם בית הכנסת בנוי בצורה מרובעת וחלונותיו גבוהים לאפשר כניסה של אור לבית הכנסת.
הבימה בבית הכנסת מיוחדת במינה: את האדן הנמוך בצורת מתומן סובבים שמונה עמודים לוליינים, אשר הכרכוב הבארוקי שלהם מעוטר כתר, המתנשא מעל מרכז הבמה.
ארונות הקודש בסגנון בארוקי מאוחר - כמו הבימות - מעוטרים בעיטורים רבים.
לקריאה נוספת (על יהדות העיר)
יעקב פינקרפלד, בתי הכנסת באיטליה, מוסד ביאליק, ירושלים, תשי"ד
קארן ארמסטרונג היא סופרת בריטית שחיברה ספרים רבים בנושא דתות משוות.
התפרסמה בזכות ספרה 'ההיסטוריה של אלוהים' (History of God).
ארמסטרונג היא נזירה קתולית לשעבר, הטוענת כי "כל המסורות הגדולות אומרות דבר זהה, על אף ההבדלים ביניהן המופיעים על פני השטח".
לדבריה כולן מדגישות את חשיבות החמלה, כפי שהדבר מתבטא בכלל הזהב: "מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך".
כמחברת ספרים אחדים שעניינם מסורות מוסלמיות, הפכה למרצה מבוקשת ברחבי ארצות הברית לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
בפברואר 2008 קראה ארמסטרונג לעריכת מסמך הדוגל בחמלה, יוזמה בין-אמונתית, שלדבריה, כבר נהנית מתמיכה של דמויות כגון הארכיבישוף דזמונד טוטו והאומות המאוחדות.
ארמסטרונג נולדה למשפחה ממוצא אירי בוילדמור, ווסטרשייר, שלאחר לידתה עברה לברוסמגרוב ולאחר מכן לברמינגהאם.
בנעוריה, בין השנים 1962 עד 1969, היא שירתה כנזירה ב"חברה של ישו הילד הקדוש" (Society of the Holy Child Jesus), שהוא מסדר הוראה.
היא התקדמה ממועמדת לנזירות, לנזירה מתחילה ולנזירה מתלמדת ונשלחה לקולג' סנט אן (St Anne's College) שבאוקספורד, על מנת ללמוד אנגלית.
ארמסטרונג עזבה את המסדר בטרם סיימה.
לאחר שסיימה היא החלה לימודי דוקטור על המשורר אלפרד טניסון.
בעודה ממשיכה לעבוד על הדוקטורט, היא לימדה באוניברסיטת לונדון, אולם לאחר שבודקים חיצוניים דחו את התזה שלה, הדבר היה טראומטי לגביה.
היא עזבה לבסוף את האקדמיה בלי שהשלימה את הדוקטורט.
תקופה זו הותירה בה את אותותיה בצורת חולי - באוטוביוגרפיה שלה 'גרם המדרגות הלולייני' (במקור: The Spiral Staircase) - היא מתארת את האפילפסיה שהייתה מנת חלקה כל חייה אולם לא פוענחה באותה עת, כמו גם את קשיי ההסתגלות לעולם החיצון מהם סבלה.
ב-1976 נהייתה ארמסטרונג מורה לאנגלית בבית הספר לבנות בדולביץ', אולם בריאותה הלקויה גרמה לה להיעדר ימים רבים מן העבודה, עד שהיא נתבקשה לבסוף לעזוב בשנת 1981. בשנה שלאחר מכן היא פרסמה את ספרה 'דרך שער צר' (במקור: Through the Narrow Gate), דיווח של יסורי נזירה שהתקבל היטב על ידי הביקורת.
במידה רבה בהתבסס על הצלחתה זו, שכר את ארמסטרונג ערוץ 4 הבריטי על מנת שתכתוב ותציג סדרת טלוויזיה תעודית על חייו של פאולוס.
כעת הגיע מה שארמסטרונג מחשיבה כחויה פורצת דרך עבורה.
עצם היותה בירושלים, והעובדה שהדבר ערער את השקפת עולמה הקודמת - היא נעשתה עוינת לדת (הכשרה כנזירה סייעה לה חלקית לקבל את עבודתה מלכתחילה) - הדבר חולל תמורה בגישתה למסורות הדתיות של העולם.
ארמסטרונג מתארת בספרה 'גרם המדרגות הלולייני' (במקור: The Spiral Staircase) כיצד נהפכה כל עבודה מאז להיות, במובן מסוים, תוצר של התקופה הקצרה יחסית בה שהתה בירושלים.
ב-1993 פרסמה את ספרה "ההיסטוריה של אלוהים" בו היא עוקבת אחר התפתחותן של שלוש המסורות המונותאיסטיות העיקריות מתחילתן במזרח התיכון ועד ימינו, וכן דנה בהינדואיזם ובודהיזם.
ב-1996 היא פרסמה את ספרה 'ירושלים: עיר אחת, שלוש אמונות' (במקור: Jerusalem: One City, Three Faiths).
עניינה המוגבר בוויכוח הנסוב על השפעת האסלאם הפך את ארמסטרונג למרצה פופולרית, וגרם למשקיפים שונים לשבח את היותה בעלת השפעה בהעברת השקפה "אובייקטיבית יותר" על האסלאם לציבור הרחב באירופה ובצפון אמריקה.
ספרה 'התמורה הגדולה: ראשיתן של אמונותינו הדתיות (במקור: The Great Transformation: The Beginning of Our Religious Traditions), פורסם במרץ 2006, ובאותה שנה היא הוזמנה על מנת לבחור את שמונת הדיסקים האהובים עליה ביותר בתוכנית הרדיו של ה-BBC 'דיסקים על אי המטמון' (Desert Island Discs)
ב-2007 הזמינה את ארמסטרונג 'מועצת סינגפור לדת האסלאם' (Majlis Ugama Islam Singapura) על מנת להעביר את הרצאת הפתיחה של המועצה לשנת 2007.
ארמסטרונג היא עמיתה ב"סמינר ישו" (Jesus Seminar).
היא כתבה מאמרים רבים עבור הגארדיאן ופרסומים אחרים.
בשנת 2008, ארמסטרונג הייתה אחת משלושת הזוכים בפרס טד (TED Prize) של ועידת TED.
בנאומה בוועידת TED, לאחר זכייתה בפרס TED, היא הביעה את רצונה ליזום מסמך בינלאומי של חמלה - לסייע לשקם את 'כלל הזהב' כמרכז הפרטיקה הדתית וחיי היומיום ברחבי תבל.
על כל פנים, כוונתה של ארמסטרונג היא שהמסמך יתייחס לאנשים המשתייכים לשלוש האמונות שיצאו מחוטר אברהם.
ארמסטרונג סבורה כי פונדמנטליזם דתי הוא, באופן פרדוקסלי, הן תגובה והן תוצר של התרבות העכשווית.
מקור השפעה חשוב על גישתה הכוללת של ארמסטרונג למסורות הדתיות של העולם הוא, כפי שהיא מתייחסת לכך בספרה 'גרם המדרגות הלולייני' (The Spiral Staircase).
כך גם עליית התנועה הדתית-לאומית המודרנית של ישראל בעשורים האחרונים גם היא אינה תופעה מיוחדת במינה.
המשיחיות המדינית היהודית היא חלק מתופעה רחבה יותר: מאז שנות ה-70 של המאה הקודמת נרשמת התחזקות של תנועות פונדמנטליסטיות ביהדות, בנצרות ובאסלאם.
היא סבורה כי עליית הדתיות האפוקליפטית היא תגובה להתעצמותה של התקשורת הגלובלית, המאיימת על כל המסורות הדתיות.
ההיסטוריון הישראלי אפרים קארש, העומד בראש המרכז ללימודי המזרח התיכון בקינגס קולג' שבלונדון מאפיין את הביוגרפיה שכתבה ארמסטרונג על מוחמד כ"רוויזיוניסטית" ולא מדויקת.
הוא מכנה את טיפולה בסוגיה הבעייתית של 'בנו קריט'ה' (Banu Qurayza) בספרה 'מוחמד: ביוגרפיה של הנביא' בשם "פרודיה של האמת".
בעוד ארמסטרונג רואה את היהדות והנצרות לאור הנורמות החברתיות בנות זמננו; הוא טוען כי היא נוטה להגן על האסלאם באמצעות קנה מידה ישן יותר.
מבקרים כמוהו טוענים שבעוד שייתכן שהיא מבקרת את המסורת הנוצרית בשל התפקיד המוגבל שהיה לנשים בכנסייה, היא נוקטת בשתיקה דיפלומטית כאשר הדבר מגיע למצבן של הנשים בחברות מוסלמיות רבות.
חוקר האסלאם עמנואל סיון כתב על התרגום לעברית של הביוגרפיה" .
יו פיצ'ג'רלד, במאמרו מאפריל 2005, ב-New English Review, מתאר את הכשרתה כתאולוגית וכהיסטוריונית של הדתות בלשון זו: "עבור קארן ארמסטרונג אין ההיסטוריה קיימת.
היא כחומר ביד האדם הכותב את ההיסטוריה.
אתה משתמש בה על מנת לנקוט עמדה, לעשות טוב כפי שאתה רואה את פני הדברים." וכן...
"היא אינה יודעת דבר אודות האסלאם (עובדה שאינה מונעת ממנה מלכתוב עליו, ללא סוף)..."
מוחמד: ביוגרפיה של הנביא, מאנגלית: מיכל סלע, (ירושלים: כתר, 2004).
תולדות המיתוסים, מאנגלית: דרורה בלישה (תל אביב, הוצאת פן, 2005).
ההיסטוריה של אלוהים : מאברהם אבינו עד היום : 4000 שנות חיפוש אחר אלוהים, מאנגלית: אריה חשביה (ירושלים: כתר, 2006).
קארן מרגרט הארופ פטרסן (בדנית: Karen Margrethe Harup Petersen; 20 בנובמבר 1924 – 19 ביולי 2009) הייתה שחיינית דנית.
היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות מאולימפיאדה אחת, 1 זהב ו-2 כסף (לונדון 1948), אלופת אירופה בעלת 3 מדליות זהב (מונטה קרלו 1947) ושיאנית עולם במשחה שליחות.
הארופ, היא אחת משני האתלטים הדנים היחידים שזכו ב-3 מדליות באולימפיאדה אחת.
היא התאמנה בהדרכתם של אינגבורג פול פטרסן ואלן לארסן.
היא הייתה אחת השחייניות האירופאיות הטובות ביותר, לצידה של בת ארצה רנהילד ווגר.
בגלל מלחמת העולם השנייה, נפגעו אימוניה והישגיה ושתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) התבטלו ומנעו ממנה לזכות בתארים ומדליות אולימפיות.
בשנת 1943 קבעה הארופ במשחה שליחות 4x100 יארד חופשי שיא עולם חדש של 4:05.7 דקות ובשנת 1947 במשחה שליחות 3x100 יארד מעורב שיא עולם חדש נוסף של 3:26.6 דקות.
אלופת אירופה ושחיינית מצטיינת של האליפות
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בספטמבר 1947 זכתה הארופ ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:15.9 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:18.2 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:32.3 דקות והייתה לשחיינית המצטיינת של האליפות כולה.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה הארופ ב-3 מדליות 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:14.4 דקות, לפני סוזן צימרמן מארצות הברית (1:16.0 דקות) וג'ודי ג'וי דייוויס מאוסטרליה (1:16.7 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.1 דקות.
המנצחת במשחה הייתה בת ארצה גרטה אנדרסן (1:06.3 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים החלה הארופ בשנת 1949 ללמד ולאמן שחייה.
בשנת 1975 זכתה הארופ להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
קארן פטריסיה מו-תורנטון כיום מו-המפריז היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית ושיאנית עולם שהתמחתה בסגנון פרפר.
מו נולדה בדל מונטה שבפיליפינים.
היא החלה לשחות בגיל 8 בעיר מגוריה כ-8 שנים.
באותן שנים היא סבלה משינויים בחוליות עמוד השדרה שלה שאילצו אותה ללכת עם תומך (אורתוטיקה) למשך כל חייה (פרט לאימוני השחייה).
בתחרות שחייה שנערכה בסנטה קלרה, קליפורניה ביולי 1970 קבעה מו במשחה ל-200 מטר פרפר את שיאה העולמי הראשון בתוצאה של 2:20.7 דקות, שיפור לשיא העולמי של האלופה האולימפית אדה קוק מהולנד (2:21.0 דקות).
שיא זה החזיק מעמד חודש ימים לאחר שנשבר על ידי בת ארצה אליס ג'ונס (2:19.3 דקות).
מיד לאחר מכן היא סבלה מדלקת גידים בכתף שיוחסה לשעות אימונים רבות.
היא ומשפחתה עברו לסנטה קלרה ושם למדה בתיכון המקומי והחלה להתאמן במועדון השחייה המקומי תחת הדרכתו של המאמן ג'ורג היינס.
במועדון השחייה שחו מספר אלופים אולימפיים כמו מארק ספיץ, דיק רות', קלאודיה קולב, דון שולנדר, דונה דה וארונה ודבי מאייר.
שנה לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה שוב בסנטה קלרה באוגוסט 1971 היא החזירה לעצמה את שיא העולם כשהעמידה אותו על 2:18.6 דקות.
שלושה שבועות לאחר מכן, שברה בת ארצה אלי דניאל את השיא העולמי והעמידה אותו על 2:18.4 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מינכן (1972) שנערכו בשיקגו, אילינוי בתחילת אוגוסט 1972 החזירה לעצמה מו במשחה ל-200 מטר פרפר את שיא העולם כששחתה בתוצאה של 2:16.62 דקות.
במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש נוסף של 2:15.57 דקות, לפני חברותיה לנבחרת לין קוללה (2:16.34 דקות) ודניאל (2:16.74 דקות).
בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.69 דקות, המנצחת במשחה זה הייתה בת ארצה מליסה בלוט שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:05.78 דקות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:06.27 שהייתה מספיקה לה למדליית ארד.
לאחר שחזרה לארצות הברית החלה מו ללמוד קינסיולוגיה ב-UCLA.
היא לקחה פסק זמן של שנתיים מאימוני שחייה ולאחר מכן הצטרפה לנבחרת האוניברסיטה.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה מו במקום רביעי (אחרי שלוש שחייניות ממזרח גרמניה) במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אמריקאי חדש של 2:12.90 דקות, 4 מאיות השנייה ממדליית ארד ולא הצליחה להגן על תוארה, המנצחת במשחה זה הייתה אנדריאה פולק (2:11.41 דקות).
בשנת 1978 לאחר שפרשה משחייה תחרותית, שימשה מו כמאמנת ראשית של נבחרת הנשים באוניברסיטת ברקלי, שם אימנה 9 שחייניות אולימפיות.
בשנת 1987 זכתה בתואר מאמנת השנה ב-NCAA.
מו קבעה 4 שיאי עולם חדשים במשחה ל-200 מטר פרפר.
בסך הכל זכתה מו ב-18 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה וקבעה 7 שיאי ארצות הברית בשחייה.
בשנת 1992 זכתה מו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
כרמה רוסקאיידה סרה (בקטלנית: Carme Ruscalleda i Serra; נולדה ב-1952) היא שפית ממסעדת סאנט-פאו (Sant Pau) בסאנט-פאו דל מאר, סמוך לברצלונה.
בבעלותה גם מסעדת Sant Pau de Tòquio ביפן.
רוסקאיידה נולדה למשפחת איכרים שעסקה ביין ובגידול בקר והחלה לבשל בהיותה ילדה.
היא למדה טכניקות שרקוטרי (הכנת מטעמי בשרים) ואחרי שהתחתנה עם בעל מכולת, טוני באלאם (Toni Balam), ב-1975, שכנעה אותו לפתוח מסעדה.
סאנט-פאו נפתחה ב-1988, היא זכתה בכוכב מישלן ראשון ב-1991, זכתה בכוכב השני ב-1996 וזכתה בכוכב מישלן השלישי ב-2006. בשנת 2004 נפתחה מסעדת אחות בטוקיו, יפן.
כיום יש להם חמישה כוכבי מישלן, שלושה במסעדה בקטלוניה ושניים במסעדה בטוקיו.
מסעדה סאנט-פאו דל מאר זכתה בניקוד המקסימלי, שלוש שמשות במדריך קמפסה (Campsa Guide) ב-1999. המסעדה חברה גם במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
המסעדה ממוקמת באמצע הדרך בין ברצלונה לג'ירונה, היא שוכנת במבנה שהוקם ב-1881 ושימש בעבר כאכסניה, בחדר האוכל יש מקום ל-35 אנשים והמסעדה פתוחה כל ימות השנה, רוסקאיידה היא השפית ובעלה מנהל את חדר האוכל.
מטבחה נשען במידה רבה על המסורת הקטלנית, אך הוא גם פתוח להשפעה גלובלית ומתמקד במוצרים טריים, איכותיים ועונתיים, עם דגש על מוצרים מהים, שלחופו המסעדה שוכנת.
בצמוד למסעדה גן-ירק גדול שמספק את תצרוכתה.
מאז שנת 2000 כתבה כמה ספרים ובהם שמה דגש על בישול ארוחות בריאות, טעימות, מודרניות, קלות, במהירות; והיא כוללת בהם גם חלק ממתכוניה המותאמים למטבחים שאינם מקצועיים.
ספרה הידוע ביותר הוא Cuinar per ser feliç (לבשל כדי להיות שמח; 2001).
קארן בלאנש בלאק הייתה שחקנית קולנוע, תסריטאית ומוזיקאית אמריקאית.
הייתה כוכבת קולנוע בשנות ה-70, היא זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב (וקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר) על תפקידה בסרט "רסיסי חיים" מ-1970.
נולדה בשם קארן בלאנש זיגלר (Karen Blanche Ziegler) בפארק רידג' שבשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי וממוצא גרמני, צ'כי ושוודי.
בתם של אלסי מרי (לבית רייף) סופרת ספרי ילדים, ושל נורמן ארתור זיגלר שהיה מהנדס ואיש עסקים.
למדה במשך כשנתיים באוניברסיטת נורת'ווסטרן, ולאחר מכן עברה להתגורר בניו יורק כדי ללמוד משחק אצל לי סטרסברג ולהופיע במחזות אוף-ברודוויי.
בלאק החלה את דרכה כשחקנית קולנוע בשנות ה-60 בסרטו המוערך הראשון של פרנסיס פורד קופולה "אתה כבר נער גדול", ובדרמת המסע פורצת הדרך של דניס הופר "אדם בעקבות גורלו".
בשנת 1970 זכתה להצלחה ראשונית כשקטפה את פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "רסיסי חיים" בתור ראיוטה דיספסטו חברתו של רוברט דופיאה בגילומו של ג'ק ניקולסון.
בלאק הפסידה את פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנה זו להלן הייז.
ב-1974 זכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה על תפקידה בגרסה הקולנועית לרומן "גטסבי הגדול" ע"פ תסריטו של פרנסיס פורד קופולה.
ב-1975 שיחקה בדרמה המוזיקלית "נאשוויל" בתור זמרת הקאנטרי קוני וייט, בדרמה "יומו של הארבה" בתור השחקנית פיי גרינר ובסרט האסונות "נמל תעופה 1975" בתור ננסי פרייור, הדיילת הראשית בטיסה.
ב-1976 השתתפה בסרטו האחרון של אלפרד היצ'קוק "מזימות".
ב-1979 שיחקה בסרט המדע-בדיוני "קפריקורן 1".
בשנת 2003 שיחקה בסרט האימה "בית 1000 הגופות" בתפקיד אם משפחת הרוצחים הסדיסטים.
בלאק הייתה נשואה ארבע פעמים במהלך חייה.
בעלה השני למשך שנה היה השחקן רוברט ברטון.
בנה, השחקן האנטר קרסון, הוא מנישואיה לשחקן ולמפיק ל.
בלאק אימצה בת נוספת מנישואיה הרביעיים לעורך סטיבן אקלברי.
בשנת 2010 אובחנה כחולה במחלת הסרטן, ומתה כשלוש שנים מאוחר יותר של מאבק במחלה.
היא יכולה לאפות עוגת דובדבן?
חזרתו של הרולר להב שבע (1993)
התעוררתי מוקדם ביום שמתתי (1998)
קארן גיי סילקווד (Karen Gay Silkwood; 19 בפברואר 1946 – 13 בנובמבר 1974) הייתה טכנאית גרעין ופעילת איגוד מקצועי, שהתפרסמה לאחר מותה, עם חשיפת ליקויי בטיחות בתעשיית הגרעין האמריקאית, כולל "יצוא" פלוטניום ללא פיקוח הרשויות.
קרן גיי סילקווד נולדה בלונגוויו, טקסס, בתם של מרל (לבית ביגס; 1926–2014), וויליאם סילקווד (1924–2004), וגדלה בנדרלנד, טקסס.
היו לה שתי אחיות, לינדה ורוזמרין.
היא למדה באוניברסיטת למאר בבומונט, טקסס.
בשנת 1965 נישאה לוויליאם מדוס, עובד צינור נפט, ויחד הביאו לעולם שלושה ילדים.
בעקבות פשיטת רגל של בני הזוג עקב הוצאות יתר, ולנוכח סירובו של מדוס לסיים רומן מחוץ לנישואין, סילקווד עזבה אותו בשנת 1972 ועברה לאוקלהומה סיטי, שם עבדה זמן קצר כפקידת בית חולים.
סילקווד למדה טכנאות כימיה ועבדה לאחר מכן במפעל להכנת פלוטוניום של חברת קר מקגי (Kerr Mcgee) באוקלהומה.
היא התקבלה לעבודה בשנת 1972 כטכנאי מעבדה במפעל תמורת ארבעה דולרים לשעה.
עבודתה כללה ליטוש מוטות דלק עמוסים בפלוטוניום ובדיקת המוטות לבטיחות ובקרת איכות, אך לא היה לה רקע בענף זה והחברה סיפקה הכשרה מינימלית בלבד.
בהמשך אמרה סילקווד כי רק באוקטובר 1974, לאחר שנתיים בתפקיד, הבינה שקרינת פלוטוניום עלולה לגרום לסרטן.
במהלך עבודתה שמה לב לכך שהמפעל מפר את הוראות הבטיחות להן הוא מחויב על פי החוק, וחושף את העובדים לחומרים רדיואקטיביים.
כמו כן סיפק המפעל תוצרים פגומים.
סילקווד אספה מסמכים המעידים על טענותיה ויצרה קשר עם עיתונאי הניו יורק טיימס ועם ראשי האיגוד המקצועי.
שבועות אחדים לאחר שהציעה את עדותה, סילקווד נדהמה כשגופה הפעיל את גלאי הקרינה, המתריע על זיהום פלוטוניום, כשעזבה את המתקן בתום משמרת העבודה וכך גם בימים הבאים, ברמות גבוהות אף יותר.
ומחקירה עולה כי ביתה היה מזוהם ברדיואקטיביות גבוהה.
היא אמרה שהיא מאמינה שהיא מזוהמת במתכוון עקב עדותה ופעילותה באיגוד.
בדרך לפגישה באוקלהומה סיטי, שבה התכוונה למסור את המסמכים, היא נהרגה בתאונת דרכים.
דו"ח המשטרה הרשמי ציין שהסיבה לתאונה הייתה עייפות יתר, ואחד השוטרים ציין שברכב נמצאו כדורי שינה ומריחואנה.
הקלסר שהכיל את המסמכים שאספה נעלם מהרכב שסימני פגיעה "טריה" מאחור, מחזקים את החשד בהתנגשות מכוונת, אף שסברה זו לא הוכחה.
בנוסף לליקויי בטיחות חמורים, כנדרש במפעל עתיר סיכוני קרינה, התגלה בתחקיר חוסר של 20 ק"ג פלוטוניום מועשר, שייתכן והוברח, בידיעת רשויות הפיקוח, לסוכנויות ה-CIA, ה-MI5 הבריטי, המוסד הישראלי, וקבוצה עלומה מאיראן.
עוד דווח בהקשר זה לרשויות ארצות הברית על הברחת כ-18 ק"ג פלוטוניום ממפעל קר-מקגי, שאותר בהמשך על ידי ה-NSA על ספינה שכורה שנצפתה בדרכה לישראל.
מותה של קארן סילקווד עורר תשומת לב גדולה מאוד.
בשנה שלאחר מכן החליט קר מקגי לסגור את המפעל.
אביה של קארן, ביל סילקווד, קיבל ממק-גי פיצויים בגובה 1.3 מיליון דולר בהליך בוררות משפטי ממושך.
הסרט "הסינדרום הסיני" משנת 1979 מבוסס על חייה וליקויי הבטיחות שחשפה.
ב-1983 יצא גם הסרט "סילקווד", המבוסס אף הוא על סיפורה, בכיכובה של מריל סטריפ.
קארן שילה גילאן היא שחקנית, דוגמנית ובמאית קולנוע סקוטית.
התפרסמה בעיקר בתפקידיה כאיימי פונד המלווה של הדוקטור האחד עשר בסדרה "דוקטור הו", כנביולה ביקום הקולנועי של מארוול וכרובי ראונדהאוס בסרט "ג'ומנג'י: שורדים בג'ונגל" ובסרט ההמשך "ג'ומנג'י: השלב הבא".
גילאן נולדה באינוורנס, סקוטלנד, בתם יחידה של מארי וריימונד ג'ון גילאן.
אביה במקור מסנדרלנד, צפון-מזרח אנגליה.
אך על פי ששמשפחתה מרקע קתולי, היא עצמה לא אדוקה ואף לא הוטבלה.
דודניתה היא השחקנית קייטלין בלקווד.
כשמלאו לה 16, היא עברה לאדינבורו, בירת סקוטלנד, וסיימה קורס משחק ואמנויות הבמה באדינבורו קולג' .
היא עברה ללונדון, אנגליה, בגיל 18 כדי ללמוד באקדמיה לאמנויות התיאטרון של איטליה קונטי .
במהלך לימודיה, היא עבדה כדוגמנית, והשתתפה בשבוע האופנה בלונדון בשנת 2007. ב-2007, לפני שהחלה לעסוק במשחק, עבדה גילאן בדוגמנות עבור "London Fashion Week" ועבור המעצבת אלגרה היקס בתצוגת הסתיו/חורף.
בריאיון, סיפרה כי לא תוותר על קריירת המשחק כדי לחזור לדוגמנות, ואף שהיא נהנתה לדגמן, המשחק היה תמיד מטרתה העיקרית.
בתחילת הקריירה שלה כשחקנית, הופיעה גילאן במספר סדרות דרמה בטלוויזיה.
התפקיד הקבוע הראשון של היה בסדרת המערכונים "המופע של קווין בישופ" (The Kevin Bishop Show), שבה הופיעה במשך שנתיים וגילמה דמויות שונות – ביניהן חיקויים של ידועניות כמו קייטי פרי ואנג'לינה ג'ולי.
היא הופיעה בתפקיד ג'יני בסרט הטלוויזיה "Stacked" של צ'אנל 4. גילאן שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "The Well" – סדרת סרטי אימה קצרים ששודרו ב-BBC.
מאוחר יותר הם שודרו כסדרה אינטרנטית של BBC.co.uk.
במאי 2009 לוהקה גילאן לתפקיד איימי פונד, המלווה של הדוקטור האחד עשר בגילומו של מאט סמית, בסדרת המדע-בדיוני הבריטית "דוקטור הו".
הפרק הראשון בו הופיעה כאיימי פונד היה "השעה האחת-עשרה" ואת בת דמותה כילדה גילמה בת דודתה של גילאן, קייטלין בלקווד.
גילאן השתתפה קודם לכן בסדרה, בפרק מהעונה הרביעית (2008), "שריפות פומפיי", בו גילמה את דמות מגדת העתידות.
בתפקיד איימי פונד הופיעה בעונות החמישית, השישית והשביעית של "דוקטור הו", לצד ארתור דרוויל בתפקיד בן-זוגה רורי ויליאמס.
בתיאטרון הופיעה גילאן לראשונה ב-Donmar Warehouse שבלונדון.
היא שיחקה במחזה "Inadmissible Evidence" מאת ג'ון אוסבורן לצידו של דאגלס הודג'.
ב-2012 גילמה את דמותה של דוגמנית העל ג'ין שרימפטון בסרט "We'll Take Manhattan" של BBC Four.
הסרט תיאר את מערכת היחסים בין שרימפטון לבין צלם האופנה דייוויד ביילי.
היא לוהקה לתפקיד בריטני ב"רומיאו ובריטני", עיבוד מודרני לרומיאו ויוליה מאת שייקספיר, שמביים דויד בדיאל.
ב-2014 שיחקה בתפקיד נביולה בסרט "שומרי הגלקסיה" ביקום הקולנועי של מארוול.
עבור תפקיד זה גילחה את ראשה ונשארה קרחת בזמן צילומי הסרט.
ב-2017 שיחקה בסרט ההמשך "שומרי הגלקסיה: חלק 2".
גילאן שבה לגלם את נביולה בסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018) ו"הנוקמים: סוף המשחק" (2019).
בשנת 2017 כיכבה בתור רובי ראונדהאוס בסרט "ג'ומנג'י: שורדים בג'ונגל", לצד דה רוק, קווין הארט וג'ק בלאק.
באותה שנה גילמה גם את אנני בסרט "המעגל" לצידה של אמה ווטסון.
ב-2019 כיכבה גם בסרט ההמשך "ג'ומנג'י: השלב הבא".
במאי 2022, גילאן נישאה לקומיקאי האמריקאי ניק קוצ'ר , בטקס שנערך בטירת טוורד בעיירה דונון שבסקוטלנד.
קארמין (Karmin, מזוהים גם כ-KarminMusic) היא להקת פופ אמריקאית הכוללת את בני הזוג איימי היידמן וניק נונן.
הלהקה פועלת משנת 2010, וידועה בעיקר בשירם "Brokenhearted", שהגיע למקום ה-20 במצעד בילבורד בארצות הברית.
איימי רנה היידמן (Amy Heidemann) נולדה בנברסקה; ניקולס לואיס "ניק" נונן (Nick Noonan) נולד במיין.
השניים הכירו במהלך לימודיהם במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.
שנה וחצי לאחר מכן הם התארסו ועברו לגור בדירה משותפת בבוסטון עד לסיום לימודיהם.
נונן למד נגינה על טרומבון והיידמן למדה פיתוח קול.
בשנת 2013 עברו השניים ללוס אנג'לס.
ב-2 ביוני 2011 חתמו השניים על חוזה הקלטות באפיק רקורדס.
במהלך השנים 2012–2013 השתתפו השניים במספר קמפיינים פרסומיים, בהם קמפיינים של חברות ההלבשה Coach, גאפ ופומה, חברת מוצרי ההיגיינה Tone, חברת האלקטרוניקה סוני, מותג המים והמשקאות DASANI, ורשת בתי הכלבו מייסיס.
בשנת 2014 השתתפו הזוג בקמפיינים לחברת מק'קפה של מקדונלד'ס וגם לחברת המזון האמריקאית הרשיז.
היידמן אף לקחה חלק בסרט המצויר ריו 2, בו דיבבה דמות בשם לולו, עצלן מהאמזונאס.
מיד לאחר צאת האלבום, יצאו השניים לסיבוב ההופעות הראשון שלהם ברחבי ארצות הברית, הPulses Tour.
בראיונות רבים אמרו הזוג שלקחו השפעה רבה מפארל וויליאמס כשכתבו והלחינו את אלבומם "Pulses".
היידמן ידועה בחיבתה לקוסמטיקה ולאיפור, בעקבות כך בחודש יולי של שנת 2014 הכריזו השניים על פתיחתו של אתר הלייף-סטייל שלהם תחת השם "קארמינולוג'י" (Karminology).
האתר קארמינולוג'י נחנך ב-15 ביולי ומציע מגוון טיפים בנושא קוסמטיקה ואיתם גם מוצרים פרי פיתוחה של היידמן.
לאחר עזיבה מתוקשרת של חברת ההקלטות שלהם, אפיק רקורדס בשנת 2015 החליטו השניים ללכת בדרך עצמאית בדרך לאלבום הבא שלהם.
באותה שנה הוציאו השניים את הסינגל הראשון מאלבומם החדש אותם הפיקו בעצמם בשם "Didn't know you", ובמסגרתו הודיעו על החתמה מחדש עם ענקית ההקלטות סוני.
בשנת 2016 הכריזו השניים כי תמה האלבום הצפוי לצאת, "Leo Rising" הוא אסטרולוגיה, וכי 12 השירים שבו ימותגו כמזלות אסטרולוגיים מגלגל המזלות.
בתחילת שנת 2016, הכריזה איימי על שינוי שם משפחתה לשם משפחתו של ניק - נונן, ובכך הכריזה על שנישאו.
במאי 2017, הכריזה איימי על פרויקט סולו משלה וקראה לעצמה בשם במה חדש, "Qveen Herby".
באותה השנה שחררה שני מיני אלבומים שהופקו על ידי ניק וקליפים.
קארן ווקר היא דמות בדיונית מתוך הסיטקום האמריקאי של רשת NBC "ויל וגרייס", בגילומה של השחקנית מייגן מולאלי.
למרות שבתחילה דמותה של קארן נוצרה כדמות משנה בלבד עבור "ויל וגרייס", עם הזמן עלילותיה הפכו לחלק בולט יותר ויותר של הסדרה, בהתבסס על תגובות הצופים.
קארן היא מולטי-מיליונרית הודות לנישואיה לאיש העסקים העשיר סטנלי ווקר (דמות שאינה נראית לאורך כל הסדרה), המועסקת כעוזרת במשרדה גרייס, אך בפועל - היא איננה עובדת כלל (וגם לא פודה את תלושי המשכורת שהיא מקבלת מגרייס; היא "עובדת" במשרד על מנת להתרחק מבעלה).
קארן מתוארת על ידי גרייס אדלר כ-"אשת חברה מפונקת, צווחנית, רודפת-בצע שתעדיף ללעוס את רגלה לפני שתצא לעבודה ישרה למשך יום אחד".
כמו כן, היא אלכוהוליסטית, מכורה לסמים, מופקרת, חסרת מוסר ובעלת אישיות גבולית ותפיסה רופפת של המציאות.
לעיתים תכופות מפגינה התנהגות של חסרת רגישות הגובלת בהתעללות (בעיקר כלפי רוזאריו, עוזרת הבית שלה).
היא חברה טובה של חברו הטוב של ויל טרומן, ג'ק מק'פרלנד, שהוא נרקיסיסט בדיוק כמוה.
על פי הפרק "Grace Expectations", שוויה של קארן ווקר מוערך בכ-730 מיליון דולר; על פי הפרק "24", הונו של בעלה מסתכם בכ-985 מיליון דולר.
לאחר שבפרק הפיילוט היא דיברה בצורה רגילה, בפרקים הבאים החלה מולאלי להעלות את גובה הקול של קארן, עד אשר קולה המאנפף והייחודי הפך לאחד מסימני ההיכר של הדמות.
בשנת 2010 קארן ווקר הייתה מדורג במקום 23 ברשימת "25 דמויות הטלוויזיה הגדולות של כל הזמנים", שערך TV Guide Network.
קארן דילייני נולדה ב-16 בינואר 1959 (כך מתגלה בעונה השמינית של הסדרה).
לקארן הייתה ילדות קשה, בין שאר בשל מערכת היחסים הלא יציבה שלה עם האמא שלה, לואיס ויטלי (בגילומה של סוזן פלאשט), נוכלת ששילבה בתה הצעירה במזימותיה.
לאורך הסדרה קארן מתייחסת לחינוכה ולשם נעוריה, דילייני, שמרמז כי היא אמריקאית ממוצא אירי שחונכה כקתולית.
נכון לסוף הסדרה, היא עדיין נשואה לסטנלי , שיש לו שני ילדים משלו, אוליביה ומייסון.
היא רמזה כי הייתה לה מערכת יחסים אסורה עם רונלד רייגן.
קארן משתמשת, לעיתים, בשם הבדוי אנסטסיה ביברהאוזן ("אנסטסיה כמו במשפחת המלוכה רוסית, ביברהאוזן כמו ב...
היכן שבונים חיים".) בעבר, השתמשה גם בכינוי פילאר פלבונדר, כאשר הכתה איש עסקים בצ'יינהטאון.
שם בדוי נוסף שלה הוא "לופיטה", בו השתמשה בזמן שהיה לה רומן עם איש תחזוקה בבית מלון, בעת שהתחזתה לעוזרת בית כשהיא לבושה במדים של רוזאריו.
ייתכן כי השם האמיתי שלה איננו קארן, שכן היא משנה את שמה מעת לעת כדי "לתעתע את הבולשת הפדרלית".
אמא שלה מתייחסת אליה בכינוי החיבה "קיקי", שהיה כינוי הילדות שלה.
ביותר מפעם אחת במהלך הסדרה, מוזכר כי קארן למדה בקולג' ע"ש שרה לורנס.
היא הפכה ידועה בשל קולה הצווחני והחורק; באחד מפרקי הבעונה השלישית, קארן שואפת הליום מבלון, רק שעבורה - לגז אין שום השפעה על הקול שלה.
קארן היא אלכוהוליסטית ובעלת התמכרות לתרופות מרשם.
נראה כי לקארן יש רקע במשחק (הכולל הופעה בסרט פורנוגרפי "רך" כעוזרת בית שובבה), אולם היא נשבעה שלעולם לא תשוב לשחק לאחר שהתפקיד שלה, כפקידת בנק בתוכנית הטלוויזיה Mama's Family נחתכה בעריכה.
כמו כן היא טוענת שהשתתפה בשני פרקים של "שושלת".
קארן מתקשה להפריד בין סיפורים שקראה, שמעה, או ראתה לבין החיים שלה בפועל.
באחת פעמים היא מספרת כיצד היא אוהבת את המשפחה שלה, ולאחר מכן מדקלמת את הסיפור של היידי בת ההרים, בטענה שזהו סיפור אודותיה.
לקארן יש פחד ממעליות; באחד הפרקים, היא וג'ק עולים במדרגות של גורד שחקים, בגלל שהיא מסרבת להשתמש במעלית.
ג'ק שואל אותה למה היא מפחדת ממעליות, והיא מתארת את סצנת הפתיחה של סרט הקולנוע "ספיד".
כמו כן, היא תיארה את אירועי "נורמה ריי" ו-"לאדוני באהבה" כאילו היא היו חוויות פרטיות שלה.
על מנת לבדר את עצמה, קארן מתחילה לעבוד כעוזרת אישית למעצבת הפנים גרייס אדלר.
למרות שהיא רק לעיתים נדירות מבצעת עבודה כלשהי בפועל, היא ממשיכה בעבודתה משום שהדבר מאפשר לה לשמור מרחק מסטנלי ווקר בעלה ומהילדים, כפי שאמרה לא פעם.
למעשה, קארן התפטרה פעמיים מעבודתה עבור גרייס.
בפעם הראשונה, כאשר חשה נבוכה לאחר שגרייס גילתה שקארן השתתפה בסרט פורנוגרפי; בפעם השנייה, כאשר קארן ביצעה עבודת עיצוב בכוחות עצמה, וגרייס לקחה לעצמה את כל הקרדיט על כך.
למרות חוסר היעילות שלה, גרייס מעולם לא תפטר אותה בגלל היתרונות העסקיים של אנשי הקשר של קארן.
קארן, בהיותה עשירה, משלמת עבור ביטוח הבריאות והבונוס לחג המולד של גרייס והיא מעולם לא פדתה אף תלוש משכורת שגרייס נתנה לה.
השתיים סיכמו כי בתמורה לכך שקארן לא פודה את הצ'קים, היא לא באמת נדרשת לעשות כל עבודה בפועל.
במקום זאת, היא שומרת על הצ'קים בתוך קופסת נעליים על השולחן שלה, כי היא חושבת שהם "פיסות נייר כחולות קטנות ויפות".
באחד פרקים, כאשר סטנלי ווקר מצמצם את תקציב הבזבוזים של קארן היא פודה את כל המשכורות שלה בבת אחת, וכמעט מביאה את גרייס לפשיטת רגל.
בסופו של דבר, קארן מחזירה לגרייס את כספה.
קארן וגרייס הן חברות קרובות מאוד, למרות הביקורת המתמדת של קארן והעלבונות שלה בנוגע לבחירות הבגדים של גרייס ובנוגע לחיים האישיים שלה.
בתחילה, השתיים לא אוהבות אחת את השנייה, אולם בהדרגה הן הופכות לחברות.
באמצעות גרייס, קארן מכירה את ג'ק, והשניים הופכים לחברים הכי טובים ולבלתי ניתנים להפרדה.
במשך מספר העונות הראשונות של הסדרה, קארן מתגוררת ביחד עם בעלה סטנלי ווקר.
קארן פגשה אותו לראשונה בשנת 1985, וכדי להיות איתו - היא סיימה מספר מערכות יחסים שניהלה במקביל (עם אדם חביב בשם קלייטון, עם סולטאן חביבי שושני פאדוש אל-כביר, ועם מרטינה נברטילובה).
אולם לאכזבתה, קארן מגלה כי סטן כבר נשוי.
לאחר שהיא בעצמה מתחתנת ומתגרשת פעמיים, כ-10 שנים מאוחר יותר, היא וסטן סוף סוף מתאחדים.
זמן קצר לפני כן, קארן הופיעה בסרט פורנו פטישיסטי בשם Next to Godliness.
סטן הוא איש שמן, שאוהב לאכול בטאקו בל ובפיצה האט, ואשר חובש פיאה נוכרית מאז שנות העשרה של חייו.
סטן הוא דמות שמעולם איננה נראית במהלך כל שמונה עונות הסדרה, על אף ששמו מוזכר בפרקים רבים.
שני ילדיו מנישואיו הקודמים, מייסון (המכונה על ידי קארן בכינוי "השמן") ואוליביה ("הילדה "), נשארים לעיתים קרובות בידיה הלא מסורות של קארן.
בעונה הרביעית של הסדרה, סטן נשלח לכלא בגין העלמת מס, והוא מתיר לקארן לצאת עם גברים אחרים.
בתחילה, היא לא מצליחה להביא את עצמה לעשות זאת, עד אשר היא פוגשת ברווק עשיר בשם ליונל בנקס (ריפ תורן), אבל בדיוק בזמן שהרומן שלהם מתחיל, סטן משתחרר מהכלא.
עם זאת, לאחר שקארן תופסת סטן עם פילגשו לוריין פינסטר (מיני דרייבר) - עובדת בקפיטריה בכלא, בני הזוג נפרדים, וקארן עוברת לגור בבית מלון יוקרתי.
בסוף העונה החמישית, במהלך הליכי גירושים, סטנלי מת במפתיע.
למרות האכזריות בה לעגה לו במשך השנים, קארן עצובה באמת במותו.
בעונה השישית, קארן נכנסת למערכת יחסים רומנטית עם לייל פינסטר (ג'ון קליז), אביה של לוריין, והשניים בסופו של דבר מתחתנים.
עם זאת, לאחר כ-20 דקות של נישואים, היא מבקשת ממנו להתגרש, מאחר שהבינה שהוא מעמיד את צרכיו-שלו לפני הצרכים שלה.
בעקבות מותו של בעלה, קארן הופכת למנכ"ל ווקר בע"מ.
עם זאת, בסוף העונה השביעית מתגלה כי סטן ביים את מותו, ולמעשה שהה כל זמן זה במסתור.
קארן הפגועה מסרבת לקבל את סטן בחזרה אל חייה, והיא מתחילה לצאת עם מלקולם ווידמארק (אלק בולדווין), סוכן ממשלתי שסייע לסטן לרדת למחתרת.
בסופו של דבר, קארן מתפייסת עם סטן, ומלקולם יוצא בשליחות הממשל לסרי לנקה.
במהלך העונה השמינית, קארן וסטן חווים קשיים משמעותיים בחיי הנישואין שלהם.
לבסוף הם בוחרים להתגרש, וקארן מגלה - בפרק סיום הסדרה - שכל הכסף והרכוש של סטן הוא, למעשה, מושאל, וכתוצאה מכך, היא בעצמה מרוששת חסרת כל.
קארן לוחצת על ג'ק להיענות בחיוב לחיזוריו של בברלי לזלי (לזלי ג'ורדן), שהוא עשיר מספיק כדי לתמוך בג'ק - ובכך לאפשר לקארן להמשיך לחיות באורח החיים הראוותני שאליו היא רגילה.
למרות שהוא לא נמשך לבוורלי, ג'ק מסכים, כי קארן תמכה בו מבחינה כלכלית לכל אורך מערכת היחסים שלהם.
קארן מבינה שהיא עושה לג'ק מה שאמא שלה עשתה לה, ואומרת לו שהיא דואגת יותר לאושר שלו, מאשר לכסף.
בברלי יוצא מחדר האמבטיה לחפש אחר ג'ק, והוא יוצא אל המרפסת שם הוא נסחף אל מותו על ידי משב רוח עז.
לאחר מותו, מסתבר כי בברלי הוריש את כל המיליונים שלו לג'ק, שכעת שמח שהוא יכול לתמוך בקארן, אך פרט לכך - מערכת היחסים בין השניים לא השתנתה.
בפרק סיום הסדרה - שעלילתו מתרחשת בערך בשנת 2028 - קארן, ג'ק ורוזאריו חולקים בית יחדיו, והודות לניתוחים פלסטיים, קארן נראית כאילו לא הזדקנה ביום.
לקארן מערכת יחסים קרובה עם עוזרת הבית שלה רוזאריו סלזר (שלי מוריסון), אותה פגשה ושכרה בשנת 1985, ועבורה אפילו סידרה נישואים פיקטיביים עם ג'ק כדי לעזור לה לקבל גרין קארד.
למרות השתיים, לעיתים קרובות, מתקוטטות זו עם זו, זה רק חלק מהקשר המורכב שהן חולקות.
בתחילת הסדרה, נדמה כי רוזאריו לא מדברת הרבה אנגלית, וקארן מתקשה לתקשר איתה; הדרך של קארן לתת פקודות לרוסאריו היא להוסיף את האות "O" לסוף של כל מילה שהיא אומרת.
דוגמה נוספת של קצר בתקשורת בין השתיים: קארן מסיימת את שיחות הטלפון שלה עם רוזאריו באומרה "הולה", שפירושה "שלום" בספרדית, ולא "להתראות".
כאשר רוזאריו נראית לראשונה על המסך, בפרק סיום העונה הראשונה, הצופים מגלים כי היא מדברת אנגלית שוטפת ושקארן איננה אלא מתנשאת כלפיה.
בעונה מאוחרת יותר, אנו רואים שקארן נאלצת לחיות בבית דירות שבבעלותה, בהארלם הספרדית, כעונש על כך שלא שיפצה את הבניין בהתאם לתקנות העירייה.
בפרק זה קארן נראית מדברת בספרדית שוטפת.
לקארן ולרוזאריו יחסי אהבה/שנאה: יש להן ויכוחים תכופים וקולניים, אשר בסופם הן מחבקות האחת את השנייה ומכריזות על חיבתן זו לזו.
רוזאריו בחיבה מכנה את קארן "מאמי", מעת לעת, כשהן לא מחליפות עלבונות.
נקודות השפל במערכת היחסים שביניהן מתרחשות כאשר: קארן מפסידה בהימור את רוזאריו לבברלי לזלי; קארן מפטרת את רוזאריו, שלאחר שהיא מגלה כי הסתירה ממנה את האמת על כך שבעלה סטנלי ביים את מותו.
רוזאריו מופיעה בפרק סיום הסדרה, ומילותיה האחרונות לקארן הן: "תמצצי, כלבה!".
בחלקו השני של הפרק הכפול "Saving Grace, Again" נרמז כי קארן משתמשת ברוזאריו כבסוס, או לפחות מתייחסת אליה ככזה.
לקארן יש אחות בשם ג'ין, בגילומה של ברנדט פיטרס.
לדבריה של ג'ין, קארן בצעירותה רימתה במהלך משחק פלונטר על מנת לגרום לעצמה ליפול לרצפה, לפגוע בעצמה ובכך להביא לסיום את הקריירה שלה בריקוד.
ג'ין תמיד מזכירה כי אחת מרגליה קצרה יותר מאשר השנייה כתוצאה מהתקרית.
מאוחר יותר, ג'ין מודה שהיא זו שרימתה במשחק, כזעקה לתשומת לב.
לואיס ויטלי (סוזן פלאשט) היא אימה של קארן, שמופיעה בפרק "Someone Old, Someplace New".
בפרק, ג'ק עושה סרט תיעודי שנקרא "Mystery of Karen Walker", ותוך כדי עשייתו הוא פוגש את לואיס.
בסוף הפרק קארן ולואיס פוגשות זו את זו, בפעם הראשונה מזה שנים רבות.
קארן אומרת "אמרתי לך שאני לא רוצה לראות אותך שוב".
מאוחר יותר התברר כי לואיס התפרנסה כנוכלת במהלך תקופת ילדותה וגיל ההתבגרות של קארן, וניצלה אותה בהוצאה לפועל של חלק לא מבוטל מתוכניותיה.
כתוצאה מגידול בלתי שגרתי זה, קארן החליטה להתרחק מהאמא שלה, ככל הנראה בניסיון לנהל חיים יציבים יותר.
עם זאת, הפרי לא נופל רחוק מהעץ, כפי שההיסטוריה הארוכה והצבעונית של קארן, של נישואים מרובים ורצון "לתעתע בבולשת הפדרלית" מוכיח.
השתיים מתפייסות בפרק "Something Borrowed, Someone's Due", אולם לואיס מבקשת מקארן לסייע לה בפעם האחרונה, במזימתה להונות קשיש בבית חולים.
קארן מסכימה, אולם מזימתן נכשלת והן נמלטות מבית החולים.
לאחר מכן, לואיס וקארן מתפייסות.
לקארן יש לא מעט אויבים ויריבים, ולעיתים קרובות היא לועגת להם או מעליבה אותם.
חלק מיריביה קארן מחשיבה, בו-זמנית, גם כחבריה.
לקארן יש נטייה למעוד, כאשר היא מודעת לקרבה הפיזית שלה לאחד מיריבים; התגובה הפיזית הבולטת ביותר מתרחשת במהלך מפגשיה עם בברלי לזלי.
בין יריביה של קארן ניתן למנות את:
מרלו תומאס (קארן שונאת אותה, אבל אוהבת את בעלה פיל דונהיו)
סקוט וולי (ג'ף גולדבלום), שאותו היא זרקה בתיכון
קארן, באופן קבוע, מתנשאת כלפי אנשי הצוות שעובדים עבורה, ומתייחסת אליהם רק על פי התפקיד שלהם, במהלך שיחותיהם פנים אל פנים: "נהג", "בלש", "משרת", "רוקח" וכדומה.
אפילו אל ויל היא פונה בשם "עורך דין" מדי פעם.
נימת גסות הרוח שלה לא מוגבלת לעובדים שלה, והיא נראית לועגת לרבים מהאנשים שהיא פוגשת, לרבות חבריה.
קארן, לעיתים קרובות, אכזרית לצוות שלה בבית, מאמנת אותם לצאת מחדר, כאשר היא נכנסת אליו.
פעמים אחרות היא נוזפת בהם, אבל איכשהו זה מוצג כאקט של חיבה.
לפעמים, שלא במתכוון, קארן מגלה לחבריה צד רך יותר באישיותה.
בתקרית אחת שכזאת, בעלה של קארן חווה התקף לב.
קארן מגלה שחבריה מהמרים מי יהיה הראשון שהיא תבכה בפניו, והיא נעלבת מכך.
בסופו של דבר, קארן חווה ההתמוטטות רגשית, שבמהלכה גרייס מנחמת אותה.
בפרק אחר, ג'ק מגיע לביתה של קארן, ומוצא בו חדר המכונה "החדר האסור", שקארן מסרבת לתת לו להיכנס אליו.
כאשר ג'ק סוף סוף מקבל גישה, הוא מגלה כי זהו חדר ילדים, שקארן הכינה כאשר חשבה שהיא בהיריון, בתחילת העונה.
למרות שבפני ג'ק היא מצהירה כי בכוונתה לשפץ את החדר, ולהפכו לחדר לאחסון משקאות אלכוהוליים, כאשר היא נשארת בחדר הילדים לבדה - היא נשברת ובוכה.
באחד פרקים, ג'ק נותן בטעות את הנעליים האהובות עליה לצדקה, והיא ממהרת לקנות אותם בחזרה, רק כדי לגלות שאישה מסכנה עומדת לקנות אותם.
קארן נותנת לאישה 500 $ עבור הנעליים, ומבקשת מג'ק שלא לספר כל כך לאף אחד.
לעיתים קרובות נרמז כי קארן נמשכת לנשים אחרות, ונרמז כי אף שכבה עם בנות מינה.
לעיתים תכופות היא רומזת כי גרייס נמשכת אליה בחשאי, ולהפך.
כמו כן, היא העירה הערות המרמזות כי ייתכן והיא נולדה כילד.
דמותה של ווקר הופיעה בפרסומות לקראת עלייתה לשידור של The Megan Mullally Show, תוכנית האירוח של מולאלי אשר שודרה לראשונה בספטמבר 2006 ובוטלה בינואר 2007. באחת הפרסומות, קארן מבקשת ממולאלי לקחת אותה איתה.
בפרסומת אחרת, קארן מעמידה פנים שהיא מולאלי, בפגישה עם מנהלי אולפנים, עד אשר היא נתפסת על ידי מולאלי והן מתחילות להיאבק פיזית זו בזו.
מולאלי גילמה שוב את דמותה של ווקר באחד מפרקי The Megan Mullally Show, בה התארח אנדי דיק.
מולאלי, בקולה של קארן, אומרת: "פגעתי ברגשותיו, זה היה כיף!".
קארן בראר הוא שחקן ומדבב אמריקאי.
התפרסם בשל גילומו של שיראג גופטה מסרטי "יומנו של חנון", ובשל ודמותו של ראבי רוס בסדרת הטלוויזיה "ג'סי" בערוץ דיסני.
בראר נולד ברדמונד, וושינגטון להרינדר וג'סבינדר בראר, שניהם ממוצא הודי שהגיעו לארצות הברית מאזור פנג'אב שבהודו.
הוא גדל בעיר בות'ל שבין מחוז קינג ומחוז סנוהומיש בוושינגטון.
יש לו אחות גדולה, סברינה.
בראר התגורר באזור לוס אנג'לס עם הוריו ואחותו הגדולה, עד שעבר לגור עם שותפים, עמיתיו השחקנים קמרון בויס וסופי ריינולדס במאי 2019. הוא דובר אנגלית, פנג'אבי והינדי.
בשנת 2010 בראר החל את קריירת המשחק שלו בגיל 11, כאשר כיכב בתור התלמיד ההודי - שיראג' גופטה בסרט הקומי "יומנו של חנון".
בראר, יליד וגדל בארצות הברית, מדבר באופן טבעי במבטא אמריקאי, עבד על הסט עם מאמן ניבים כדי לשכלל את המבטא ההודי שלו לתפקיד.
במרץ 2011, בראר שב מחדש לתפקידו כשיראג' גופטה בסרט ההמשך של הסרט העלילתי "יומנו של חנון 2: רודריק שולט".
באוקטובר 2011 אישר כי ישוב לגלם את שיראג' גם בסרט השלישי בזיכיון יומנו של חנון.
"יומנו של חנון 3: קיץ קטלני", יצא לאור ב-3 באוגוסט 2012.
באפריל 2010 הוא הופיע בקמפיין פרסום של "Seeds of Compassion" ("זרעים של חמלה") והודיע על ביקורו של הדלאי לאמה בסיאטל, כמו גם הופיע בפרסומות של רויאל דאטש של ופרסומת לאגודה לשלום הילד.
בספטמבר 2011 החל לככב בתור הילד המאומץ ראבי רוס בן העשר, בקומדיית המצבים של ערוץ דיסני "ג'סי".
במהלך ההפקה המוקדמת של הסדרה, תפקידו של ראבי היה במקור ילד היספני בשם חאבייר מדרום אמריקה, אך מלהקי התכני התרשמו מבראר במהלך האודישן ובסופו של דבר החליטו לשחזר את התפקיד עבורו.
בסדרה כיכב בראר לצדם של דבי ראיין, פייטון ליסט, סקיי ג'קסון וקמרון בויס במשך ארבע עונות, עד לסיום שידורי הסדרה באוקטובר 2015.
בפברואר 2015 הוכרז על סדרה חדשה של ערוץ דיסני "קיקיוואקה: מחנה קיץ", ספין אוף לסדרה "ג'סי", בה בראר ישוב לגלם את התפקיד של ראבי רוס, יחד עם שותפיו פייטון ליסט וסקיי ג'קסון.
הסדרה החלה את שידוריה ב-יוני 2015, והשלושה עזבו את הסדרה לאחר שלוש עונות, כאשר האחרונה שודרה ב-2018. עוד ב-2015 הוא שיחק את התפקיד של ג'ורג' בסרט מקורי של ערוץ דיסני "שקוף שזאת אחותי" בכיכובה של רוואן בלנצ'ארד.
בשנת 2018 שיחק תפקיד קטן בסרט המדע-בדיוני "פסיפיק רים: המרד".
בנובמבר 2019 שיחק את לייליס בסדרה "Epic night" ששודרה בערוץ Eko.
במרץ 2020 שיחק את קווין בסרט "Star girl" בדיסני+.
שנהסרטתפקידהערות2010יומנו של חנוןשיראג גופטה2011יומנו של חנון 2: רודריק שולט2012יומנו של חנון 3: קיץ קטלניChilly Christmasקאפס2014מר פיבודי ושרמןמייסוןדיבוב2018פסיפיק רים: המרדסוראש2020סטארגירל קוויןניקו גומזThe Argumentשחקן שמגלם את בראטיובי יציל את האלוויןדאלי מייק מנדי2023באטמן: האבדון שהגיע לגותהאם (אנ')הברדס האדום / ג'ייסון טודדיבוב
קארן דנסקי (לשעבר דונסקי, נולדה ב-29 בספטמבר 1941) היא עיתונאית בנושאי אופנה, יופי, וסגנון; סגנוניסטית; אייקון אופנה ישראלי, ודוגמנית לשעבר.
דנסקי נולדה בגרמניה בשנת 1941 לאם זמרת ממוצא איטלקי ואב רוקח ממוצא סקנדינבי.
היא הצעירה מבין שלושה ילדים ובגיל 7, עלתה עם משפחתה לישראל.
היא התגלתה בגיל 23 בחברת האופנה תלווה מודל, בה היא הפכה לדוגמנית הבית.