tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אני צודק אתה טועה (אדוארד דה-בונו, "משרד החינוך ומכון ברנקו וייס")
מדריך לעסקי צבים (אורי לירון ואחרים, "באג") – מדריך לשפת התכנות לוגו, שמרכיב עיקרי בה קרוי "צב".
אמא שלי הייתה אומרת ששום דבר לא יצא ממני אז החלטתי להיות פרסומאי (דוד פוגל, "פוגל לוין")
היזהר מהיחפן המציע לך נעליו (הארווי מאקיי, "מטר")
שם מתוחכם לנושא בלתי שגרתי
שם מתוחכם לספר העוסק בנושא שגרתי נועד להוות פיתיון שילכוד את עיני הקורא.
כאשר הספר כולו עוסק בנושא בלתי שגרתי, או שהספר עוסק בנושא מוכר מנקודת מבט מיוחדת, הרי שם המשקף בצורה עניינית את תוכן הספר הוא שם בלתי שגרתי.
הפסיכולוגיה של השלומיאליות בצבא (נורמן דיקסון, "מערכות").
שם זה משקף בדיוק את תוכן הספר, אך המשמעות המקובלת של המילה "שלומיאליות" המופיעה בו שונה במקצת מהמשמעות שמייחס מתרגם הספר למילה זו.
לפיכך טרחה מערכת הספר לתת עמוד בפתיחת הספר, ובו השיקולים שהנחו אותה בבחירת מילה זו, והמשמעות המיוחסת לה.
שם מתוחכם הוא מועמד טבעי לקבלת תואר "שם הספר המוזר ביותר", אותו מעניק כתב העת הבריטי Bookseller, אך הזוכה לשנת 1993 מעיד שגם לשמות מקטגוריות פשוטות יותר יש סיכוי בתחרות.
בשנה זו ניתן התואר לספר פרוטוקול הסדנה הבינלאומית השנייה לעכברים עירומים, שהוא למעשה שם ענייני המתאר את תוכנו הלא שגרתי של הספר.
יש ספרים ששמם רחוק מלהעיד על תוכנם.
ייתכן שיש כאן אלמנט של הטעיה מדעת כדי לעורר עניין, וייתכן כי יש בכך תחכום יתר.
"מעֵבר לספק סביר" הוא מונח מובהק מתחום המשפט הפלילי, והשם בשום דרך לא רומז כי הספר דן בהגות, בתרבות ובהיסטוריה יהודית.
יש שממציאים מילה חדשה וייחודית כדי לשלב אותה בשם הספר, ובזכותה למשוך תשומת לב.
"בְּדִיחַמִּין לְשַׁבָּת" (דידי מנוסי, הוצאת כנרת זמורה ביתן.
בדיחמין = הֶלְחֵם המלים בדיחה+חמין.
"נְאוּמוֹלוֹגְיָה" (יורם שובל, הוצאת קונטנטו דה סמריק).
נאומולוגיה – הֶלְחֵם מאולץ בשתי שפות: 'נאום' בעברית עם 'לוגיה' שפירושה ביוונית ידע או מדע.
חריזת כותר נהוגה בספרי ילדים, אך אפשר למצוא אותה גם בספרי עיון.
"אירוח עם רוח" (ורדה הורביץ, הוצאת ידיעות ספרים), ספר התיירות הרוחנית בישראל.
"אבק ומאבק" (שמעון אביזמר שאער, הוצאת אעלה בתמר), ביוגרפיה.
שמות מיוחדים אכן מושכים את העין, אך פעמים רבות כלל לא ניתן ללמוד מהם על נושא הספר, ולכן קיימת סכנה שהקורא הפוטנציאלי ימנע מלקחת ספר זה.
הבעיה מצטמצמת כאשר מביאים בחשבון כי הן בחנויות הספרים והן בספריות מסודרים הספרים לפי נושאים, כך שהמיקום בו נמצא הספר רומז על תוכנו.
שם ראשי + שם משני
פתרון לבעיה זו נמצא בגישה הנפוצה, של מתן שם כפול לספר: שם ראשי המושך את העין, ובצמוד לו שם משני – שם שבלוני או ענייני המסַפר על תוכן הספר, ובכך יוצק משמעות בשם הראשי.
לשחות עם הכרישים ולהישאר בחיים – 100 מירשמים להצלחה בעסקים (הארווי מאקיי, הוצאת מטר)
מקרני רנטגן ועד קוורקים – פיזיקאים מודרניים ותגליותיהם (אמיליו סגרה, הוצאת כתר)
לחיות בעולם אחר – אלכוהול, סמים והתנהגות אנושית (מאיר טייכמן, הוצאת רמות)
אימפריה משל עצמם – כיצד המציאו היהודים את הוליווד (ניל גבלר, הוצאת עם עובד)
חלום בהקיץ – ירושלים הלא בנויה (דוד קרויאנקר, הוצאת מגדל דוד)
בכל הדוגמאות דלעיל ניתן למעשה להסתפק בשם המשנה לבדו כדי לאפיין את הספר, אך בכך אובד הקסם שבשם הראשי.
במקרים פחות נפוצים אין לאף אחד משני השמות קיום עצמאי, ורק שילובם יוצר שם בעל משמעות:
מצב חריג, שבו השם הראשי הוא שם ענייני ואילו שם המשנה הוא המיוחד, ניתן בשם הספר The Four-Color Problem – Assaults and Conquest.
במקרה זה די בשם הראשי, שהוא שמה של בעיה מפורסמת במתמטיקה (בעיית ארבעת הצבעים), כדי לפתות את הקורא הפוטנציאלי לגלות עניין בספר; שם המשנה מוסיף פרטים על הדרך שבה מטפל ספר זה בהצגת הבעיה.
גם כאשר לספר שם קצר ושגרתי יש מקום לכותרת משנה, המרחיבה את המידע שמספק שם הספר.
שם הספר מציין את התחום הכללי בו עוסק הספר, וכותרת המשנה מצמצמת תחום זה, ובכך מבהירה את נושא הספר.
דיני-עבודה – חוק, תקנות, תקדימים ודברי הסבר (מנחם גולדברג, "סדן")
המשפט הפלילי – מדריך שימושי לדיני העונשין (ששי גז ומשה רונן, "בורסי")
שם ראשי 'או' שם משני
אחת הדרכים לשלב שני שמות לשם אחד היא חיבורם ברצף באמצעות המילה "או":
"פרנסיס בייקון או דיוקנו של האדם המרוקן מאנושיותו" (דידייה אנזיה ומישל מנוז`וז, הוצאת הקבוץ המאוחד)
"אפולוגיה על ההיסטוריה או מקצועו של ההיסטוריון" (מארק בלוך, הוצאת מוסד ביאליק)
יש היוצרים שם של ספר המורכב אף משלושה קטעים.
במקרה כזה מעצבים כל קטע באותיות שונות.
בספר "העלוקות" (משה בדש, הוצאת עם אובד) יש שלוש כותרות.
הכותרת הבולטת היא "עלוקות", וברור כי רוצים שהספר יוכר בציבור בשם קצר זה.
כותרת משנה אחת מכריזה: "הכל על פרשת ניסיון חיסול תשלובת מפעלי פיקנטי".
כותרת משנה נוספת מסבירה מי המחסלים: "מנגנון המס נגד איש אחד".
כך נראות הכותרות של הספר בתיאור סכמתי:
הכל על פרשת ניסיון חיסול תשלובת מפעלי פיקנטי
מנגנון המס נגד איש אחד
דרך מיוחדת מיושמת בעטיפת הספר "סודות המנהיגות של אטילה מלך ההונים" (וֶוס רוברטס, הוצאת מטר).
שם הספר רשום על העטיפה באותיות גדולות, אך לפניו ואחריו מופיעות שורות נוספות באותיות קטנות (חצי גובה), המשלימות את השם ומבהירות שלא מדובר בספר היסטוריה.
איך ליישם בעסקים ובכל התחומים את
שם הספר כשם אחד מפרקיו
כאשר הספר הוא אוסף של פרקים בעלי תלות נמוכה זה בזה (קושר אותם מכנה משותף רחב, כגון מדור בכתב-עת בו פורסמו), ניתן לקרוא לספר בשם אחד הפרקים.
לעיתים שמות הפרקים הם מיוחדים ומקוריים; אין בכך כל בעיה כאשר שמות אלה תואמים את אופי הספר, ומשמעותם מתבררת לקורא במהלך קריאת הספר.
בחירת שם פרק כזה כשם לספר מעניקה לספר שם מתוחכם ומוזר.
גם במקרה זה פתרון מקובל הוא מתן כותרת כפולה לספר.
Timid Virgins Make a Dull Company עוסק בשעשועים מתמטיים ובשעשועי לשון.
הפרק שזה שמו עוסק בעזרי זיכרון, וראשי התיבות של השם מציינים סדר פעולות בניווט.
The Unexpected Hanging עוסק אף הוא בשעשועים מתמטיים, והפרק על שמו נקרא הספר עוסק בפרדוקס שזה שמו.
פרפרזה על שם ספר נודע או על ביטוי מפורסם
יצירת שם לספר כפרפרזה על שם ספר נודע, שהפך לחלק מהתרבות הכללית או התרבות הענפית, מעניקה לספר החדש מכושר הפיתוי הגלום במוניטין של הספר הישן, ובפרט את הקליטה המהירה של השם המוכר.
השם המקורי אינו חייב להיות בתחומו של השם החדש, ואף יכול להיות שם של ספר בדיוני (ולאו דווקא ספר עיון).
הפרפרזה נוצרת באמצעות חיקוי המילים המרכיבות את השם המקורי, או באמצעות חיקוי המבנה של השם המקורי.
בעקבות כל מה שתמיד רצית לדעת על המין, אבל לא העזת לשאול באו שמות נוספים במבנה זה, כגון כל מה שרצית לדעת על בחירת מקצוע (עפרה נבו, "המרכז הארצי לבחינות הערכה").
The Joy of Sets רומז לספר The Joy of Sex, על אף המרחק הרב בין הנושאים.
מרגלים לא מושלמים (יוסי מלמן ודן רביב, "ספרית מעריב") על-פי שם ספרו של ג'ון לה קארה "מרגל מושלם".
השם The Emperor's New Mind הוא פרפרזה על שם האגדה הנודעת "בגדי המלך החדשים", וכך מספק השם מידע רב אודות עמדת המחבר ביחס לנושאים המפורטים בכותרת המשנה Concerning Computers, Minds, and the Laws of Physics.
עיר גדולה ואנשים בה הרבה מאת רון חולדאי, מכוון ישר לספרו של נחום גוטמן עיר קטנה ואנשים בה מעט.
בשני הספרים מדובר על העיר תל אביב.
מקרה מיוחד, של שם ספר הנשען על שם קודם, הוא כאשר מחבר של ספר מצליח כותב ספר נוסף באותו נושא, ועל השם של הספר החדש להבהיר זאת לקורא.
לשם כך ניתן לקחת את שם הספר הקודם ולהוסיף לו את המילה "עוד", למשל.
וריאציה של טכניקה זו היא בחירת שם המהווה פסוק (או חלק מפסוק) מהתנ"ך, שורה משיר ידוע, או פרפרזה על ביטוי מפורסם.
השמים הם הגבול (וויין וו.
דייר, "ביתן") הוא ניצול בנאלי של הביטוי הידוע.
פרפרזה מתוחכמת יותר של ביטוי זה ניתנת בשם השמים אינם הגבול (אליעזר (צ'יטה) כהן וצבי לביא, "ספרית מעריב").
אל תשלח ידך אל הנער (הרב ישראל מאיר לאו, הוצאת ידיעות אחרונות) הוא הפסוק הנודע ורב המשמעות מסיפור עקדת יצחק ().
כיכר השוק ריקה (הלל כהן, הוצאת "עברית") מצטט שורה משירה הנודע של נעמי שמר, "ירושלים של זהב", אך כותרת המשנה, "עלייתה ונפילתה של ירושלים הערבית 1967–2007", מבהירה שהביטוי מופיע בשם זה בהיפוך משמעות.
חרב היונה (אניטה שפירא, "עם עובד").
בסוף ההקדמה לספר כותבת המחברת:
"לבסוף, תודה מיוחדת לעמוס עוז, שהציע לי את שמו של ספר זה בעקבות פסוק מ'עיר היונה' של אלתרמן וגאל אותי מלבטים קשים".
עם זאת, חסר שם אחד ברשימת התודות: את הביטוי "חֶרֶב הַיּוֹנָה" שאל אלתרמן מירמיהו הנביא ().
גם אהבתם גם שנאתם – ביאליק, ברנר, עגנון, מערכות יחסים (חיים באר, "עם עובד").
במסגרת ביקורת על ספר זה, הקדיש אורציון ברתנא חלק ניכר של הדיון לניתוח משמעותו של שם זה:
"מילון בן יהודה שטראסה – ייקית מדוברת בארץ ישראל" (עורכת נורית כרמל, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד).
בַשם יש רמז ישיר למילון של אליעזר בן-יהודה בשילוב שם הרחוב בעברית הייקית.
"ראשית – פעמים ראשונות בתנ"ך" (מאיר שלו, הוצאת עם עובד).
שם הספר מכַוון ישירות אל ספר בראשית.
שמות הספרים ילד טוב דיו (ענת הררי, ידיעות ספרים) ואחות טובה דייה (שרה שחף, רסלינג) הם פרפרזה על הרעיון של דונלד ויניקוט בדבר "אם טובה דיה".
שם האוטוביוגרפיה של סטיבן הוקינג, קיצור תולדות חיי, הוא פרפרזה על שם רב המכר הראשון שלו, קיצור תולדות הזמן.
הספר מלחמה משלו מאת אורי בר יוסף (הוצאת דביר), והספר קולנוע משלהן מאת מרלין וניג (הוצאת רסלינג) – שני הספרים נראים כפרפרזה ברורה על חדר משלך של וירג'יניה וולף.
הספר מוצָא המילים - מקורותיהן וגלגוליהן של המילים שבפינו (אברהם שטאל, הוצאת דביר), מכוון ישירות לספר של דרווין מוצא המינים.
יהושע, ביוגרפיה מאת אבי גיל (הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2024), נגזר ישירות מספר מאת מושא הביוגרפיה שליחותו של הממונה על משאבי אנוש.
שילוב נרמז של שם המחבר
בקרב רבנים, המחברים ספרי קודש לסוגותיהם השונות, נפוץ המנהג לקרוא לספר בשם המהווה משחק מילים על שמו של המחבר, ולאחר מכן מוכר המחבר יותר בשם ספרו מאשר בשמו האמיתי.
הרב אברהם ישעיהו קרליץ, למשל, קרא לספרו חזון איש (אי"ש = אברהם ישעיהו), ומאז נודע בציבור בשם זה.
ספרו של הרב קוק "מִדְבַּר שׁוּר" הוא על שם מקום בנדודי בני ישראל ממצרים לארץ המובטחת: .
מעבר לכך, שם הספר רומז על שמו של המחבר: שׁוּר פירושו הַבֵּט, וזה גם פירוש המילה קוּק ביידיש.
וריאציה חילונית של גישה זו באה לידי ביטוי בשם הספר מלה בסלע (אורי סלע, "כתר").
הספר עוסק במקורם של ביטויים ומילים, ולכן שמו יאה לו.
בנוסף לכך רומז שם הספר לשם המחבר.
משחק מילים מסוג "לשון נופל על לשון" מופיע בשמות הספרים הבאים:
אור על עור (רוני וולף, "ידיעות אחרונות").
מחשבות על מחשבות (ג'ונתן מילר, "עם עובד").
"גומות ח"ן, פועלו של ביאליק בספרות הילדים" (אוריאל אופק, הוצאת דביר).
ח"ן – ראשי תיבות של חיים נחמן, שמו הפרטי של ביאליק.
לצונו של אדם – כבודו" (אבשלום קור, הוצאת ספרית מעריב), וכדברי המחבר במבוא לספר: בתקווה שתהיו שבעי לצון.
"חוקי המשחק, זכותי לדעת את חובתי" (עורכת רוני אלוני-סדובניק, הוצאת ש.
The Missing Peace (מילולית: "השלום החסר" במקום missing piece – הפיסה החסרה) – דניס רוס על מאמצי הממשל האמריקני לתווך במשא ומתן לשלום בין ישראל לבין הפלסטינים והסורים.
בריאיון לזיסי סתוי עוסק דן מירון בשם ספרו נוגע בדבר ("זמורה ביתן"), שהוא קובץ מסות בענייני ספרות:
'נוגע בדבר' הוא שם דו-משמעי, כמו שכותרות טובות צריכות להיות.
מצד אחד, הוא אומר שאני מנסה לנגוע בדבר, כלומר זו ביקורת שמתכוונת אל האובייקט הספרותי ורוצה לגעת בו.
מצד שני, זו ביקורת של מי שרואה עצמו כנוגע בדבר, במובן המטאפורי של המושג, מי שבעצמו מעורב בתהליך של יצירת תרבות.
אמפיבוליה היא כשל לוגי מילולי הנובע מערפול או משיבוש במבנה הדקדוקי של משפט, הגורם לכך שלמשפט יש כפל משמעות.
להלן קטע מעטיפת הספר המסביר את כפל המשמעות:
יש שמות ספרים שמציגים שאלה.
לעיתים הספר מספק תשובה לשאלה, לעיתים תוכן הספר סותר את ההנחה שבשאלה, ולעיתים זו שאלת תמיהה.
השאלה הפשוטה שבכותרת, מקבלת תשובה בספר.
"יהודי גרמניה – מהגרים או פליטים?" (דורון נידרלנד, הוצאת מאגנס) – עיון בדפוסי ההגירה בין שתי מלחמות העולם.
"האם אלוהים הוא מתמטיקאי?" (מריו ליביו, הוצאת אריה ניר) – דיון בשאלה בהקשרים מדעיים, היסטוריים ופילוסופיים.
"מהם החיים?" (אוסקר ברניפייה, הוצאת אנונימה / דניאלה די-נור) – חומר למחשבה למי שתוהה ושואל שאלות על החיים, על העולם ועל עצמו.
"מי הזיז את הגבינה שלי?" (ספנסר ג'ונסון, הוצאת פקר) – מדריך להסתגלות לשינויים בחיים.
השאלה שבכותרת היא בבחינת 'האמנם?' מעין רמז לקורא כי בספר יוטל ספק באמירה, או אף ינותץ מיתוס.
"אור לגויים?" (עורכת דפנה שרפמן, הוצאת הקבוץ המאוחד) – מדיניות החוץ של ישראל וזכויות האדם.
"מעטים מול רבים?" (עורכים אלון קדיש ו-ב"ז קדר, הוצאת מאגנס) עיונים ביחסי הכוחות הכמותיים בקרבות יהודה המקבי ובמלחמת העצמאות.
האמנם לפנינו מלחמת מעטים נגד רבים, כפי שמקובל לחשוב?
יש שמות ספרים עם שאלות שמיועדות לעורר את סקרנותו של הקורא בשאלה ישירה, למשל:
הספר הבא בוודאי רוצה לעורר סקרנות, הרי בכותרת המבוא כתוב בבירור: "בשבחה של הסקרנות".
שם הספר עצמו סתום למדי, לא ברור מה נושא הספר.
ואולי דווקא זו דרכו של המחבר או המתרגם למשוך סקרנים.
"למה ומדוע?" (אנגלד, הלנברנד, קרח וונדיה, הוצאת מסדה) – תשובות ברורות לשאלות של ילדים סקרנים.
אפשר גם לעורר סקרנות על ידי שאלה של תמיהה:
מרגלת?" (רות צוקר, הוצאת מערכות) – זכרונותיה של עולה שגויסה לשירות הביטחון בתק' ראשית המדינה.
על העטיפה לא כתוב שזו אוטוביוגרפיה.
"האם שימפנזים חושבים על פרישה" (יעקב בורק, הוצאת כנרת זמורה ביתן).
"שאלת ארץ-ישראל בשנים 1914–1918" (ישעיהו פרידמן, הוצאת מאגנס).
מערכת היחסים שבין בריטניה, הציונות והערבים.
"אחד מי יודע?" זו קושיה מהגדה של פסח, והשם בשום דרך לא רומז על ספר אוטוביוגרפיה.
"מי יודע?" (שמואל רוזן, הוצאת צבר, תשי"ח) – ספר שהוא כולו חידות ושאלות.
כפי שקיימים שמות ספרים עם סימן שאלה, יש גם שמות ספרים עם סימן קריאה.
שמות אלה פונים לקורא בלשון ציווי – עַשֶׂה...!, היזהר!
– וגם בקריאת עידוד או בזעקת צער.
השמות הם לעיתים עם סימן קריאה או בלעדיו.
"תשיגו לי את מינה צמח!
– על סקרים, מתמכרים ומבקרים" (קמיל פוקס, הוצאת דביר), על ההבדל בין חיזוי הלך רוחו של הבוחר למציאות בקלפי.
פְּעַל על פי עצתנו – ותצליח!
"תן לתדמית לעבוד בשבילך!" (דיאנה מאתר, הוצאת פוקוס), עצות לשיפור התדמית.
"קום התהלך בארץ" (עמנואל הראובני, הוצאת זמורה ביתן), מדריך טיולים בשמורות הטבע.
שם הספר נגזר מהפסוק .
"זהירות ערבוּת" (אהוד שטרן, הוצאת בורסי), מדריך לחותמי ערבות.
– כל הסודות שאנשי השיווק לא היו רוצים שתדעו" (רם הרשטין, הוצאת מטר).
"היזהר מהיחפן המציע לך נעליו" (הארווי מאקיי, הוצאת מטר).
איום בסגנון של שוד מזוין, שמאחוריו מסתתר צרור עצות כלכליות:
– 9 השלבים לשינוי היחס לכסף, השגת עצמאות כלכלית והגשמה עצמית" (ג'ו דומינגז וויקי רובין, הוצאת כתר).
– אליהו גוז'נסקי, כתביו ועליו" (תמר גוז'נסקי, הוצאת פרדס).
קריאת העידוד שבכותרת הראשית אינה אלא פרפרזה ישירה למילות האינטרנציונל בתרגומו של אברהם שלונסקי:
"זעקי ארץ מושחתת" (אריה אבנרי, הוצאת טפר).
זו פרפרזה על שם הספר "זעקי ארץ אהובה" (אלן פטון, הוצאת עם עובד).
"כן!" (רוג'ר פישר ואחרים, הוצאת מטר).
פרויקט המשא ומתן של אוניברסיטת הרווארד.
ספר עם השם הקצר ביותר, היה לרב-מכר.
הכרזה כלפי עם ועולם על מחויבות:
"לא נחדל!" (אמנון רשף, הוצאת דביר), חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים.
שם הרומז כי הספר יגלה סודות ונסתרות
"סודות של כותב נאומים" (יעקב מאור, הוצאת ידיעות ספרים, ספרי חמד)
"רזי המשפט" (יורם סגי-זקס, הוצאת המחבר)
"מסתרי הצמיחה הכלכלית" (אלחנן הלפמן, הוצאת עמיחי)
"לגלות נסתרות, פרשנות והלכה במגילות קומראן" (כנה ורמן ואהרן שמש, הוצאת מוסד ביאליק)
"צפונות נגב" (בנו רותנברג, הוצאת מסדה)
"בעקבות נעלמים – לפרשת ארלוזורוב" (אריה בכר, הוצאת ליפשה חסון)
"תעלומת הכתר: המצוד אחר כתב היד החשוב ביותר של התנ"ך" (מתי פרידמן, הוצאת כנרת, זמורה ביתן)
"חידת התורשה" (נירה גולד, נורית קינן, הוצאת המרכז לטכנולוגיה חינוכית)
"אור הגנוז" (מרטין בובר, הוצאת שוקן)
"משא ומתן – הממד החבוי" (אמירה גלין, הוצאת רמות)
"אורות בערפל" (אורי שגיא, הוצאת ידיעות ספרים)
"התהליך: מאחורי הקלעים של הכרעה היסטורית" (אורי סביר, הוצאת משכל)
"הפסוקים הסמויים מן העין" ( ידידיה יצחקי, הוצאת אונ' בר-אילן)
"ערוץ חשאי – אוסלו הסיפור המלא" (רון פונדק, הוצאת ספרי עליית הגג)
"מבט אל פרשיות מן העבר – תשע שיחות" (א.
שם הרומז כיצד יגיע הקורא אל היעד
"אשנב למסך הברזל" (אבא גפן, הוצאת ספרית מעריב)
"צוהר לספרות הגאונים" (ירחמיאל ברודי, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
"חלון למציאות – מחוות ישראליות לרנסנס האיטלקי" (אליק מישורי, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה)
"דלתות מוזיקליות – להאזין ולא רק לשמוע" (נתן שחר, עדי סולקין וקלאודיה גלושנקוף, הוצאת מכון מופ"ת)
"שער לסינית – ספר לימוד למתחילים" (לב רובשוב, הוצאת אקדמון)
"בשבילי התחייה, מחקרים בציונות הדתית" (אברהם רובנסתין, הוצאת אונ' בר-אילן)
רפא"ל – בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל (מוניה מרדור, הוצאת משרד הביטחון)
"מסילת ישרים" (רמח"ל – משה חיים לוצאטו, נדפס לראשונה על ידי המחבר בשנת 1740)
"דרכים בהבעה" (זינה רגב, הוצאת אקדמון)
"דרך סלולה לאנגלית" (מנחם בלוך, הוצאת מישל"ב, מכון ישראלי להשכלה בכתב)
"אופיס בצעד בטוח – הדרך הקלה והמהירה ללימוד" (טרודי רייסנר, הוצאת הוד-עמי)
שם הרומז על פשטות ועל הנאה מהספר
"דקדוק עם חיוך" (עדנה לאודן, הוצאת דיונון)
"עברית עליזה" (חנניה רייכמן, הוצאת יוסף שרברק).
מטרת הספר היא סיוע להנחלת הלשון באמצעות שעשועי לשון בחרוזים.
"ערבית מדוברת בהנאה" (משה שרון, הוצאת ש.
"כיף לקרוא ולכתוב, הקניית מיומנויות הקריאה והכתיבה" (צפורה הן, הוצאת כנרת זמורה ביתן דביר)
"פשוט להיות שף" (גיא פרץ, הוצאת קוראים)
"כותבים בקלות" (תמר מטלון, הוצאת שמואל זימזון)
"מבשלת בקלות: אוכל טוב בלי מאמץ" (איילת הירשמן, הוצאת מודן).
כאן יש רמז בבחינת הבטחה משולשת: גם בקלות, גם בלי מאמץ וגם אוכל טוב, בדומה לספרים אחרים של המחברת: "פשוט טעים", "שנה של אוכל טוב", "קיץ שמח במטבח" ועוד.
שם הרומז על מידע מלא, מועיל ובאיכות מעולה
'"ספר הסיגרים המלא" (אנוור באטי, הוצאת כנרת, זמורה, ביתן)
"מילון הסלנג המקיף" (רוביק רוזנטל, הוצאת כתר)
"המילון השלם לחרוזי לשון" (אריה אוריאל, הוצאת גוונים – ליאור)
"ספר התשנינים הגדול של ראובן וימר" (הוצאת דורון ספרים)
"ספר השמות הענק" (קרן כהן, הוצאת אסטרולוג)
"המבוך המדהים של חידות ואתגרי חשיבה" (שלמה אבס, הוצאת מודן)
מדריך ההישרדות האולטימטיבי ליולדת" (סיגל קפלן, הוצאת אוריון)
"המדריך המעשי לעורך הדין" (ליאון פיין, הוצאת צרפתי מעצבים)
"המדריך המושלם לקניה ולמכירה של עסקים" (ארנולד גולדשטיין, הוצאת בר אור)
"המדריך הידידותי למעבד התמלילים" (אורית כהן ורחל צ'רניחוב, הוצאת אורט)
"פוליטיקה שימושית" (אליהו שפייזר, הוצאת דביר)
שם הרומז על דבר עבירה
יש ספרים אשר שמם רומז על דבר עבירה.
אלה ספרים שאין להם זיקה לפלילים, אך השם מושך את העין ומעורר עניין.
למשל ספרים שמסבירים כיצד ליצור מצג שוא באמצעות מניפולציה בנתונים סטטיסטיים ובגרפיקה – עיוות, הבלטה, הסתרה, צביעה ועוד.
יש גם ספרים על מניפולציה של זריזות ידיים.
שמות ספרים כגון: "איך לרמות בעזרת...", או "המדריך להונאה...".
.גם האיור דמוי פינוקיו על גבי העטיפה, מסייע להבין כי יש בספר אלמנט של שקר
.גם בספר זה יש שפע דרכים להציג תמונה מטעה על פי נתונים סטטיסטים/מדעיים
.ספר הדרכה לסוכנים ולמרגלים אשר נכתב על ידי...
יש ספרים ששמם כולל כינויי גוף כגון אנחנו, או מילות שיתוף כמו שלנו ושלך.
שם כזה עשוי להתפרש בעיני הקורא כשותפות, ולעודד אותו כשותף לספר.
"דקדוקנו" (צבי בצר ומרדכי רוזן, הוצאת עם עובד) – הדקדוק שלנו
"המדריך שלך להיריון וללידה" (לורה ריילי, הוצאת מטר)
ספרי ביוגרפיה ואוטוביוגרפיה מהווים שדה נרחב ליצירתיות שמות הספרים.
כי הרי כיצד יבחינו בין אינסוף הכותרים, כאשר כולם מספרים את תולדותיו של פלוני.
מחברים רבים בוחרים בדרך הפשוטה, הסתמית: "ביוגרפיה של פלוני".
זה שם ברור, שם שאינו דורש יצירתיות, שם שאינו מחייב כותרת משנה.
חסרונו של השם הסתמי הוא בכך שאינו ייחודי, שאינו מושך את העין.
"שפינוזה – ביוגרפיה" (סטיבן נדלר, הוצאת רסלינג)
"צ'ארלס דרווין – אוטוביוגרפיה" (הוצאת רסלינג)
השם השבלוני הוא בבחינת וריאציה משופרת של השם הסתמי, כאשר מחליפים את המילה ביוגרפיה במילים נרדפות.
"צ'ארלי צ'פלין – סיפור חיים" (סטיבן וייסמן, הוצאת מודן)
"אורד וינגייט – חייו ופועלו" (אברהם עקביה, הוצאת משרד הביטחון)
שם מורחב מורכב מכותרת ומכותרת משנה, כאשר באחת הכותרות כותבים 'ביוגרפיה', או תחליף נאה למילה ביוגרפיה.
"ניסיון חיי – ניסיון חיי: זכרונותיו של אביר מוסלמי בימי מסעי הצלב" (אוסאמה אבן מונקיד', הוצאת עם עובד)
"בנתיב שהלכתי – פרקי חיים ומוקדי פעילות" (יוכבד בת-רחל, הוצאת מכון טבנקין לחקר ולימוד הקיבוץ)
"חייו של ג'ון לנון – כולנו רוצים לשנות את העולם" (ג'ון וייז ג'קסון, הוצאת רסלינג)
דרך נפוצה היא מתן שם לספר הכולל את תיאור האופי של הביוגרפיה.
יש בכך מעין סיכום, במילה או בשתיים, של הדמות או של קורותיה.
"ילד לא רצוי – יצחק בן אהרון, ביוגרפיה אינטימית" (יעל גבירץ, הוצאת ידיעות אחרונות)
"מאי זיאדה – ביוגרפיה חברתית תרבותית" (מירה צורף, עבודת דוקטורט אונ' ת"א)
"פנחס ספיר – ביוגרפיה כלכלית פוליטית" (יצחק גרינברג, הוצאת רסלינג)
"גולדה – ביוגרפיה פוליטית" (מירון מדזיני, הוצאת ידיעות אחרונות)
"משה דיין, האיש והאגדה – ביוגרפיה פסיכואנאליטית" (אבנר פלק, הוצאת כנה)
"דוד מלך ישראל – ביוגרפיה פסיכואנליטית של דוד בן-גוריון" (אבנר פלך, הוצאת תמוז-בר) אותו מחבר כתב שתי ביוגרפיות פסיכואנליטיות.
"בובר וההיסטוריה – ביוגרפיה רוחנית מול מציאות היסטורית" (דוד ברזילי, עבודת תזה האונ' העברית)
"עיניך רואות – ארבעים שנות ביוגרפיה תורנית תשכ"ז–תשס"ז" (מאיר וונדר, המכון להנצחת יהדות גליציה)
ספרי ביוגרפיה לילדים מאופיינים על ידי ריבוי תמונות, למשל ספר עם שפע תצלומים ואיורים – 600 תמונות על פני 300 עמודים:
ביוגרפיה בעיצוב של קומיקס – איורים עם טקסטים בבועות, פורמט המיועד לתלמידי הכיתות הנמוכות:
ביוגרפיה שעיקרה תצלומים המלווים במידע ובאנקדוטות:
"איש עם חזון, דוד בן-גוריון, סיפור חייו ב-100 תמונות", בעריכת שלמה סוריאנו, הוצאת אופיר ביכורים, 2015
יש ספרים אשר שמם כלל לא מעיד עליהם שזו ביוגרפיה.
הספרים להלן, למשל, הם ביוגרפיות, אך למילה ביוגרפיה, או לתחליפיה, אין זכר על העטיפה.
"נץ בשחקים" (רן רונן פקר, הוצאת ידיעות אחרונות).
"לפני שירד הלילה" (רינלדו ארנס, הוצאת מגנס).
ספר ביוגרפיה מספר על מהלך חיים של פלוני, אך יש השואלים את המונח ביוגרפיה כדי לתאר תהליכים היסטוריים לא של בני אדם.
"המשולש הירושלמי – ביוגרפיה אורבנית" (דוד קרויאנקר, הוצאת כתר).
הספר דן בתולדותיו של אזור מרכז העיר ירושלים.
"מתחם טרה-סנטה, ירושלים – ביוגרפיה של מקום, דיוקנה של תקופה 1926–1999" (דוד קרויאנקר, הוצאת מגנס).
בשני הספרים, אותו המחבר כותב ביוגרפיה של עיר.
"חייו ומותו של סוקרטס – שלושה דיאלוגים" (אפלטון, מיוונית שמעון בוזגלו, הוצאת ידיעות אחרונות).
על פי שמו, הספר הוא ביוגרפיה של סוקרטס, אך למעשה לא מדובר כאן על חייו של האיש, אלא על תורתו.
הספר מביא שלושה דיאלוגים שכתב אפלטון, דיאלוגים שבהם מופיע סוקרטס כשואל השאלות.
שמו של הספר בעברית ניתן על ידי המתרגם.
אותם דיאלוגים באנגלית, למשל, מופיעים בשם "משפטו ומותו של סוקרטס – ארבעה דיאלוגים" ("The Trial and Death of Socrates – Four Dialogues").
לצד הביוגרפיה מתקיימת סוגה של רה-ביוגרפיה.
רה-ביוגרפיות הן גרסאות של סיפורי חיים, רומנים המייצגים עלילות חיים בדויות, וגם אוטוביוגרפיות, אותנטיות לכאורה, המעוצבות כטקסטים ספרותיים.
ספרים אלה אינם נמנים עם ספרי עיון, אך אזכורם כאן לצד ביוגרפיות – מתבקש.
"שבעים פנים לחיים – רה-ביוגרפיה מדרשית כפסיכותירפיה אישית" (מרדכי רוטנברג, הוצאת מוסד ביאליק)
"לארוג את סיפור החיים – רה-ביוגרפיה של ניצולי השואה" (אילה יחזקאל, הוצאת הקיבוץ המאוחד)
נכתבים גם, ספרים שעניינם מלאכת הכתיבה של ביוגרפיות, ולא הביוגרפיות עצמן.
שמות הספרים מעידים על תוכנם.
שם של ספר הוא יותר מאשר זיהוי סתמי של הספר.
לפיכך מוחלף לעיתים שם הספר במהדורה שנייה שלו, בהתאם לשיקולים שונים.
סיבה נפוצה לשינוי כזה היא הרצון להדגיש גם בשם הספר את ההתפתחות שחלה בספר.
שינוי מזערי מסוג זה בוצע לספרו של אברהם אבן-שושן מילון חדש, אשר יצא לאור תחת שם זה במהדורות אחדות, עד אשר במהדורתו החדשה, שהחלה לצאת לאור בשנת תשכ"ו, שונה שמו במקצת לשם המילון החדש.
שינוי זה משיג מחד את המטרה של הדגשת התפתחות הספר, ומאידך שומר על קשר הדוק עם השם הקודם והמוניטין הצבור בו.
במהדורה שיצאה לאור בשנת 2004, כעשרים שנה לאחר פטירת המחבר, שונה שם המילון לשם שבו נודע בציבור כבר שנים רבות, מילון אבן-שושן.
בדרך דומה נהגו באנציקלופדיה "בריטניקה לנוער", ובמהדורה החדשה שמה היה "הבריטניקה החדשה לנוער" וגם הוספה לה כותרת משנה: "אנציקלופדיה עברית-בינלאומית" (הוצאת אנציקלופדיות לנוער בע"מ).
שינוי ניכר מעט יותר, המתבסס על שיקולים דומים, בוצע בספר חזור ולמד לקלוע.
שינוי ניכר עבר שם ספרו של יהודה כהנא, שבגרסתו הראשונה, שיצאה לאור בשנת 1976, נקרא ביטוח סוציאלי, הסדרי גמל וביטוח חיים בישראל.
גרסתו השנייה, שיצאה לאור בשנת 1983, נקראה מדריך לביטוח חיים, פנסיה וגמל, ובגרסתו השלישית, הכפולה בהיקפה מהראשונה, שיצאה לאור בשנת 1989, נקרא ספר ביטוח החיים, הפנסיה והגמל בישראל.
החלפת שם של ספר נעשית לפעמים גם ללא כל שינוי בתוכנו, למשל עקב שיקולי שיווק, בבחינת "משנה שם – משנה מזל".
שינוי כזה מבלבל את הקורא הפוטנציאלי, ומבחינתו יש בשינוי נזק בלבד.
יש מו"לים שבמצב זה מציינים את שמו הקודם של הספר בצד הפנימי של דף השער, אך יש שאינם טורחים לתת אפילו הערה זו.
למו"ל ולשיקוליו משקל רב בקביעת שמו של הספר, ולכן נפוצה יותר התופעה של החלפת שם בעת החלפת מו"ל.
הספר The Unexpected Hanging שהוזכר לעיל, נקרא כך במהדורתו האמריקאית, אך במהדורתו האנגלית (בהוצאת Penguin) שונה שמו לשם שמרני יותר: Further Mathematical Diversions.
סיבה נוספת לשינוי שמו של ספר טמונה בעיבוד הספר לסרט.
כאשר הסרט נעשה פופולרי, לעיתים מותאם שם הספר לשם הסרט, משיקולי שיווק.
כך, לדוגמה, הספר מה חלומות נראה מאת ריצ'רד מאתסון הפך ללחלום אותך, לאחר שנעשה סרט בשם זה בעקבות הספר.
עוד דוגמה לשינוי שכזה היא הספר הכריש, שבמהדורות מאוחרות יותר שונה שמו למלתעות, בעקבות סרטו המצליח של סטיבן ספילברג.
בספרים שמטבעם דורשים עדכון תקופתי, לצורך הדגשת העדכניות מוסיפים לשמם את מספר המהדורה או את שנת ההוצאה.
"גינס שיאי עולם 2013" (הוצאת כרטא)
"שנתון הממשלה תש"י" (הוצאת המדפיס הממשלתי)
"שנתון סטטיסטי לישראל מספר 63 – 2012" (הוצאת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה)
שנתון "דבר" לדברי ספרות, עיון וסקירה.
שנתון "דבר" פורסם בשנים תש"ג – תשי"ז.
השנתון אימץ את שם השנה העברית כשם המהדורה של אותה שנה, למעט חריג אחד: בעקבות מלחמת העצמאות, הופיע כרך אחד לשנים תש"ח–תש"ט בשם "במבחן קרבות".
סדרת הספרים של חוק מרפי יצאה לאור בשלבים, בהפרש של שנים בין הפרסומים.
כך מתגלגל שמו של הספר בשלושת הכרכים ובמהדורה המקבצת את שלושתם בכרך אחד:
לצד מהדורות חדשות ומורחבות, יש מקום גם למהדורות מקוצרות.
אלה ספרים הידועים כתקציר, קיצור, תמצית, גרסת כיס, מהדורה עממית, וכיוצא בזה.
בדרך כלל זו מהדורה זולה יתר, אם בשל דילול הטקסט או בזכות הפקת דפוס פשוטה יותר (כריכה רכה, אותיות מוקטנות, נייר פשוט, ללא צבע).
יו"ל מטעם חבר הקבוצות ואיגוד גורדוניה על ידי הוצאת א.
שטיבל, תל אביב, תרצ"ו, נדפס בארץ ישראל (כל המלל במקור).
הסבר מאיר עיניים אשר לצורך במהדורה מקוצרת מספק עורך הספר (בשנת 1936):
"מילון הלשון העברית הישנה והחדשה, מהדורה עממית מיוחדת" (אליעזר בן-יהודה, הוצאת ועד ציבורי לעם), כרך אחד.
על פי הספר, המהדורה מיועדת לתלמידים ולכל דוברי העברית ולומדיה.
המילון מבוסס על "המילון החדש" שיצא לאור בארבעה וגם בשבעה כרכים.
וכך מתארת המערכת את מלאכת הצמצום:
מתברר שאפשר להוציא מהדורה מתומצתת שהיא מורחבת.
על פי המבוא למילון אוקספורד שלהלן, זו גרסה רזה של המילון המלא.
מהמילון המקורי הושמטו ערכים פחות חשובים וערכים בשפות זרות.
מצד שני הוסיפו ערכים חדשים.
תרגומו של ספר מחייב גם את תרגום שמו.
בפני המתרגם עומדות מספר דרכים לביצוע משימה זו.
תרגום מילולי, מדויק ככל האפשר, של שם הספר:
Feynman", תורגם לשם "אתה בטח מתלוצץ, מיסטר פיינמן!".
ספרו של אלווין טופלר, "Future Shock", יצא לאור בעברית בשם "הלם העתיד" (הוצאת עם עובד).
תרגום רוחו של השם, ללא הקפדה על תרגום מילולי:
ספרו של ג'ונתן מילר, "States of Mind" יצא לאור בעברית בשם "מחשבות על מחשבות" (הוצאת עם עובד).
בחירה עצמאית של שם עברי לספר:
ספרו של ג'ון אלן פאולוס, "Innumeracy", יצא לאור בעברית בשם "חרדת המספרים" (הוצאת זמורה ביתן), ולוּ רק מפני שאין תרגום עברי נאה למילה "Innumeracy", ותרגום מילולי, כגון "אי-התמצאות במספרים" (כפי שמופיע במבוא לספר), היה יוצר שם מסורבל ולא אטרקטיבי.
ספרו של סיימון סינג, "The Code Book" יצא לאור בעברית בשם "סודות ההצפנה" (הוצאת משכל).
בכך ויתר המתרגם או המו"ל על משחק המילים שבשם המקורי, אף שניתן היה לשמרו בשם "ספר הצופן".
קורות תועתק פונטית ל-Korot (מצד שני את המילה שנתון שינו בתרגום ל-Journal).
גם בספר שבדוגמה הראשונה לעיל, שולב תעתיק, וכך ה-.Mr הפך ל-מיסטר.
לכל ספר אפשריים שמות רבים, מתוך הקטגוריות שנידונו לעיל.
בתהליך בחירת השם לספר נבחנים שמות שונים, לשם מציאת השם המתאים ביותר.
לשם הספר חשיבות גדולה, ככלי לקידום הפצתו של הספר ולפיתויו של הקורא הפוטנציאלי, ולכן השם בו יתפרסם הספר אינו דווקא השם בו בחר המחבר; בחירת השם נעשית בשיתוף פעולה עם המו"ל, לאחר ניתוח חלופות אפשריות.
בתהליך בחירת השם לספר עולים לדיון שמות רבים.
כל השמות תואמים את תוכן הספר, ולפיכך מכילים כולם מעט מהמסר שבספר.
אחד מכל השמות שהועלו נבחר לתפקידו, וכל האחרים יורדים לטמיון.
לא הכול משלימים עם אובדן השמות הנותרים, ולכן יש המנסים להעביר לקורא את כל השמות שהועלו.
את ספרה ירושלים מבפנוכו מסיימת נתיבה בן-יהודה בעמוד שכותרתו "השמות האפשריים לספר הזה", ובו נאמר:
כשהתחלתי לחשוב על איזה שם לתת לספר הזה – באו לי בלי סוף אפשרויות, וכל אחת נראתה לי יותר טובה מהשנייה.
אני גם שאלתי כל מיני אנשים מה דעתם, ולכל אחד – גם היו בלי סוף הצעות.
וזה נהיה מן משחק כזה – חגיגה!
כי בסיכום, נאמרו על ירושלים כל-כך הרבה "פסוקו", וכל-כך הרבה אמרות וסיסמאות – שבכל אחד אפשר לשחק, ולהפוך אותו, ולצחוק ממנו, ממש - כף.
אז הנה רק חלק: (כאן באה רשימה ובה חמישים שמות).
ויש אצלי עוד המון הצעות, רק שאני חושבת שבעצם, על כל שם כזה אפשר לכתוב ספר שלם, או לפחות איזה חיבור.
מה שלא יהיה – לקחתי את כל הרשימה הזו אל המו"ל, ואמרתי לו – אתה תבחר בעצמך, והוא בחר על המקום.
אני לא הייתי יכולה להחליט.
ומה שאני רציתי לעשות זה – לשים את כל השמות על השער, ולתת לקוראים להחליט איך לקרוא לספר הזה.
טייס הקרב רן פקר הסביר גם הוא כיצד בחר את השם לספרו האוטוביוגרפי נץ בשחקים:
את השם 'נץ בשחקים' בחרתי בדרך האלימינציה, מתוך רשימה של עשרה שמות שאספתי.
הרגשתי שחייב להיות בזה שמיים, רקיע, שחקים, כי שם מתרחש הסיפור וחייבת להיות גם ציפור.
רציתי להעביר בשם של הספר את תחושת הציפור, התחושה של הטייס הטבעי, לא זה שיושב בתוך גוש מתכת ומטיס אותו, אלא זה הטבעי, שהוא עצמו המטוס והוא בעצם הציפור.
את הנץ בחרתי כי הוא התאים לי מבחינת התכונות – זריז, תוקפני, נחרץ ונחוש.
שמות הרחובות ביישובי ישראל נקבעים על ידי ועדת השמות העירונית.
לאופן קביעת שמות הרחובות מאפיינים דומים בערים שונות בישראל.
קיימים שמות רחובות ייחודיים ויוצאי דופן רבים.
מתן שמות לרחובות נעשה בהתאם ל לפקודת העיריות, לפקודת המועצות המקומיות וצו המועצות המקומיות (מתן מספרים ושמות לרחובות וסימון בתים במספרים), תשל"א–1971.
בעיקר מנהיגי הציונות, מנהיגי מדינת ישראל, אישים מהתנ"ך (בדגש על מלכים ונביאים), משוררים, אנשי תרבות, פוליטיקאים, ורבנים.
בולטים בקטגוריה זו: רבי עקיבא, רבי יהודה הנשיא, רבי שמעון בר יוחאי, רבי יהודה הלוי, בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון, אליעזר בן-יהודה, חיים ויצמן, זאב ז'בוטינסקי, הרב קוק, מנחם בגין, חיים נחמן ביאליק, נחום סוקולוב והברון רוטשילד שעל שמם נקראו צירים מרכזיים ורחובות ראשיים ברבות מערי ישראל.
הרחובות שדרות ח"ן ורחוב ביאליק בתל אביב קרויים על שם אותה אישיות – חיים נחמן ביאליק.
בדומה לכך, הרחובות הנשיא הראשון וחיים ויצמן ברחובות קרויים שניהם על-שם חיים ויצמן.
בישראל, רק רחובות מועטים קרויים על שמן של נשים, לדוגמה (עד שנת 2014): בירושלים רק 72 רחובות נקראים על שמן של נשים, בעוד 1,035 מהרחובות על שם גברים, בתל אביב-יפו 61 רחובות על שם נשים לעומת 878 על שם גברים ובחיפה 48 מול 422.
את השינוי המגדרי מובילה באר שבע שבה הוחלט בשנת 2016 שכל הרחובות בשכונת כלניות (41) יהיו על שמות נשים.
בשנת 2021 הקים עדן פוקס את "המיזם להוגנות מגדרית בשמות רחובות".
במיפוי שנערך במיזם, במרבית הערים והישובים בישראל יש העדפה של גברים על פני נשים, או אפליה לרעה של נשים ביחס לגברים, של פי 5–15 בהנצחה בשמות רחובות.
המיזם יצר קשר עם עיריות ומועצות מקומיות רבות וביקש מהן לפעול לתיקון המצב.
מתנדבי המיזם לא מבקשים להחליף רחובות שקרויים על שם גברים בשמות של נשים, אלא להסב שמות נייטרליים (של עצים, אתרים וכו') לשמות של נשים.
זאת מתוך מחשבה שגם אם שמות כל הרחובות החדשים בכל עיר יקראו על שם נשים, עדיין ייקח עשרות שנים לצמצם את הפער.
בירושלים: רחובות הגידם (טרומפלדור), הגננת (חסיה סוקניק), האחות זלמה (זלמה מאיר), הנשיא השישי (חיים הרצוג).
בבאר שבע: "הצדיק מירושלים" (הרב אריה לוין), הנדיב (רוטשילד).
בהרצליה: הנדיב (כנ"ל) פרדס חנה: הגאון (מווילנא).
ברמת גן: השוטרת (יונה קוממי), הטייס (עמנואל רוטשטיין)
רחוב שני אליהו בעכו, רחוב השניים באחדות מערי ישראל, רחוב השלושה באחדות מערי ישראל, רחוב הארבעה בתל אביב, רחוב נחלת שבעה, רחוב אנוסי משהד, רחוב עולי הגרדום ורחוב הנביאים בירושלים, רחוב בעלי התוספות בבאר שבע וביפו.
יש גם רחובות על שם קהילות שלמות – קבוצת רחובות בירושלים, הקרויים בשמות של מדינות, קרויים על שם הקהילות היהודיות של אותן מדינות.
יש מקרים בהם הציבור כבר לא זוכר את מי מייצגים הכינויים והקבוצות, כגון כביש שבע האחיות במוצא עילית.
רחובות על שם אישים חיים
המקובל בישראל הוא לקרות שמות רחובות על-שם אדם לאחר מותו של האדם.
עם כיבוש הארץ על ידי הבריטים מידי הטורקים, נקראו לכבודו של גנרל אדמונד אלנבי רחוב אלנבי בתל אביב ודרך אלנבי בחיפה, עוד בחייו.
בתל אביב, נקראו הרחובות ביאליק ואחד העם על שם האישים שהתגוררו בבתים שברחובות אלה, עוד בחייהם, וגם רחוב דיזנגוף נקרא על שמו של מאיר דיזנגוף טרם פטירתו.
כך גם רחוב בוגרשוב נקרא על-שמו של חיים בוגרשוב עוד בחייו, חרף התנגדותו של בוגרשוב.
כדי שלא להיות מזוהה עם הרחוב, עיברת בוגרשוב את שמו ל"בוגר".
במרץ 2012 נקרא רחוב באור יהודה על שמו של הרמטכ"ל לשעבר, גבי אשכנזי, בעודו בחיים, כמו גם על שם גדעון סער (וזאת למרות התנגדותו של סער).
ב-2015 הוחלפו שמות רחובות אלה, באוגוסט 2021 נקרא רחוב בשכונת גבעת זמר בחיפה על שמו של הזמר והיוצר יהורם גאון עוד בחייו.
באותה השכונה נחנך באוקטובר 2021 רחוב על שמה של הזמרת ירדנה ארזי, בעודה בחיים.
עולם החי והצומח של ארץ ישראל
כגון הזית, הדקל, התאנה, הרימון והתמר.
מושגים מתולדות עם ישראל ומדינת ישראל
כגון הקוממיות, מבצע קדש, ששת הימים, מבצע קלשון, מבצע נחשון, מבצע ליטני, וסטרומה.
כגון המסגר, הצבע, האומן והבנאי.
נוהג זה נפוץ באזורי תעשייה, ונכללים בו בעיקר מקצועות של "צווארון כחול".
עם זאת, ניתן למצוא את רחובות "התוכנה" (באילת ובכפר סבא), "המחשב" (בנתניה) ו"המדע" (בבאר שבע).
בירושלים סמוכים למכללת דוד ילין רחוב המורה ורחוב הסופר.
לעיתים, הרחוב קרוי על שם המקום הגאוגרפי שהוא נמצא בו או סמוך אליו, כגון רחוב עמק רפאים או רחוב הגיא בירושלים, וכמו רחוב הירקון בתל אביב.
לעיתים נקרא הרחוב בשמה של עיר בארץ, שהדרך אליה עברה בעבר דרכו.
כך למשל רחוב יפו בירושלים ובחיפה.
כמו כן השם "ירושלים" ניתן לרחובותיהן של 59 ערים ורשויות מקומיות.
כתובים, עיתונים או יצירות אמנות
כגון הרחובות בבלי, חובת הלבבות ופאת השולחן בתל אביב, רחוב ארץ חפץ, הצבי והתקופה בירושלים, או רבים בשמות הרחובות במושב אומץ, הקרויים על שם פזמונים עבריים, כמו ילדותי השניה או אגדת דשא.
רחובות שבמקום שמם מצוין מספרם, כגון רחוב 3321. לכל רחוב יש מספר ברישומי הרשות המקומית ואם טרם ניתן לו שם נהוג להשתמש במספר הרחוב כתחליף לשם.
כך, בתל אביב ישנם רחובות אחדים ששמם מצוין במספר.
העירייה מציגה זאת כתופעה זמנית, עד למתן שם לרחוב, אף שמדובר במצב שנמשך שנים רבות.
לעומת זאת, ביישובים ערביים כינוי רחובות במספרים הוא תופעה נפוצה.
בעת הקמתה של שכונה חדשה, ניתנים לעיתים לרחובות סמוכים שמות בעלי מכנה משותף.
בשכונת רמת אביב ג' בתל אביב, וגם בשכונת תלפיות מזרח בירושלים, למשל, ניתן למצוא מקבץ רחובות הקרויים על שמותיהם של עולי הגרדום.
דוגמה בולטת לכך, היא בשכונה קריית ספר שבמודיעין עילית, בה, בגלל שם השכונה, ניתנו לכל הרחובות שמות על שם ספרי קודש.
לעיתים שמות הרחובות משמרים שימושים ומוסדות שהיו בעבר בסביבות הרחוב, ולא נותר להם כל שריד למעט שם הרחוב.
כך, למשל, רחוב הפרדס בתל אביב מנציח את פרדס פורטליס, רחוב הרכבת מנציח את פסי הרכבת של מסילת יפו-ירושלים שסביבם נסלל הרחוב ואשר פורקו בשנות השבעים, רחוב התערוכה מנציח את תערוכות יריד המזרח שהתקיימו בסמוך ורחוב כנפי נשרים בירושלים מנציח את שדה התעופה שהיה במקום לפני מלחמת העצמאות.
הנטייה בערים חדשות, כגון שוהם או מכבים-רעות, היא להשתמש בעיקר בשמות גאוגרפיים ושמות צמחים, בעלי-חיים ואבני חן, ולא לקרוא לרחובות על שם בני-אדם.
על פי מאגר המידע של רשימת השמות הממשלתית, בשנת 2021, שם הרחוב הנפוץ ביותר בישראל הוא רחוב "הזית" שקיים ב-177 רשויות.
שמות ארבעה מינים אחרים משבעת המינים הם שמות הרחובות הבאים בתפוצתם.
שלושת המקומות הבאים ברשימת התפוצה, גם הם שמות של צמחי ארץ ישראל.
האחרון שבהם הוא רחוב הברוש.
ב-93 יישובים בישראל ישנו רחוב בשם "רחוב הברוש".
השם הבא ברשימת התפוצה הוא רחוב בן-גוריון שקיים ב-75 רשויות ובמקום העשירי רחוב ירושלים שקיים ב-66 רשויות ואחריו נפוצים רחובות על שם מנהיגים ציוניים מהעת החדשה.
הקבוצה הבאה בתפוצתה היא קבוצת שמות מלכי ישראל מימי בית ראשון.
הספירה לעיל אינה כוללת רחובות כפולים או משולשים באותה עיר כדוגמת חיפה שעל שמו של הרצל, למשל, קרויים שלושה רחובות שונים ובתל אביב, כאמור, שני רחובות על שם ביאליק.
כמו כן הספירה אינה כוללת רחובות כמו "הנשיא" או "חיים", שאינם נספרים כרחובות על שם האישים המונצחים בהם.
בתל אביב סמוכים זה לזה הרחובות סמטה פלונית וסמטה אלמונית.
סמטאות אלה נבנו על ידי מאיר גצל שפירא (על-שמו קרויה שכונת שפירא, שאף אותה בנה).
שפירא רצה שאחת משתי הסמטאות תיקרא על-שמו, אך ראש העירייה, מאיר דיזנגוף, התנגד לכך, משום ששמר את השם "רחוב שפירא" לרחוב אחר, שבו עמד להיבנות בית הקרן הקיימת לישראל – ארגון שמייסדו הוא צבי הרמן שפירא.
כתוצאה מכך ניתנו לסמטאות שמות סתמיים, הם השמות המייחדים אותן עד היום.
רחוב מעג"ל ברמת גן, הוא ראשי תיבות של "משקי עזר, גנים למופת" – חזונם של מייסדי העיר, אבל רחוב המעגל בגבעתיים נקרא כך על שם צורתו, וכך גם רחוב המלבן בגבעתיים.
בעפולה ישנו רחוב הקרוי "פרסה" משום שהוא מתעקל בצורת פרסה; כך גם רחוב הפרסה בתל אביב, ברמת גן ובהוד השרון.
לעיתים ניתנים שמות ייחודיים על מנת שלא לבלבל עם שמות רחובות דומים.
לדוגמה, שמותיהם של הרמב"ם והרמב"ן נשמעים דומים מאוד ועלולים להטעות.
הרחובות בתל אביב ובירושלים להנצחת שני האישים קיבלו שם ייחודי: בתל אביב הרחוב על שם הרמב"ן נקרא "רחוב נחמני" על מנת שלא לבלבל עם רחוב רמב"ם ואילו בירושלים הוקמה בתקופה המקבילה שכונת רחביה בה נעשה ההפך: רחוב רמב"ן ובמקביל אליו שדרות בן מימון על שם הרמב"ם.
רחוב על שם נחמה ליבוביץ' נמצא בהר חומה ושמו "רחוב נחמה", על מנת לא לבלבל עם רחוב על שם אחיה, רחוב ישעיהו ליבוביץ' הנמצא בגבעת רם.
או רחוב "בארי" בתל אביב, שלא נקרא על שם הקיבוץ בצפון הנגב, אלא הוא מנציח את ברל כצנלסון תוך שימוש בשמו העברי, וזה על מנת שלא לבלבל בינו ובין רחוב אחר בעיר על שם יצחק קצנלסון.
רחוב ייחודי בעיר חדרה נקרא: "ילדי תימן החטופים", זהו הרחוב הראשון ובינתיים היחיד בישראל הנקרא על שם פרשת ילדי תימן, העיר היחידה בישראל בה רחוב נושא את שם הפרשה.
ניתן לזהות במתן השם מעין הכרה של מוסדות המדינה בכאב המשפחות ובצורך בהנצחת הילדים.
שם ייחודי נוסף הוא שמן של שדרות ח"ן בתל אביב שהן ראשי תיבות שמותיו הפרטיים של חיים נחמן ביאליק בעוד שישנו בעיר גם רחוב ביאליק בו נמצא ביתו.
בנוסף ישנה במרכז שכונת פלורנטין בעיר סמטה ששמה "אלוף בצלות" על שם אחת מיצירותיו.
לעיתים, רחובות הנמצאים בגבול בין ערים שונות זוכים לשני שמות, אחד מעיר זו ואחד מעיר זו.
שם הרחוב יכול להכיל אחת מהקידומות הבאות: רחוב, כיכר, סמטה (למשל: סמטת רחל ברמת-גן), שדרת או שדרות (למשל: שדרות הנשיא בחיפה), משעול (למשל: משעול הגבורה בירושלים), דרך (למשל: דרך אלנבי), מבוא (למשל: מבוא אבא ברדיצ'ב בירושלים), מעלה (למשל: מעלה כפר עציון באפרת).
לעיתים מוחלף שמו של הרחוב.
לאחר פטירתו של דוד בן-גוריון הוחלף שמן של שדרות קרן קיימת בתל אביב, שבהן עמד ביתו של בן-גוריון, לשדרות בן-גוריון (והשם רחוב קרן קיימת ניתן לרחוב רשפון).
סערה ציבורית התעוררה כאשר בבני ברק הוחלף שמו של מחצית מרחוב הרצל לרחוב הרב שך, משום שצעד זה נחשב לפגיעה בכבודו של הרצל.
בעקבות אירוע זה תוקנה פקודת העיריות, ונקבע בה שלשינוי שמו של מקום ציבורי הקרוי על שם של אחד מגדולי האומה או שם שהוא בעל משמעות לאומית או ממלכתית, נדרש אישור של הממשלה או של ועדת שרים שהוסמכה לכך.
עם קום המדינה, הוחלפו שמותיהם של רבים מרחובותיה הראשיים של ירושלים, כדי שינציחו אישים ומפעלים מהמורשת היהודית והציונית.
כך למשל הוחזר שמו של רחוב צ'נסלור לרחוב שטראוס (שנקרא עוד קודם להחלפתו לצ'נסלור על שמו של נתן שטראוס), רחוב הנסיכה מרי הפך לרחוב שלומציון המלכה, רחוב מליסנדה הפך לרחוב הלני המלכה ורחוב יוליאן שינה את שמו לרחוב דוד המלך.
בשנות ה-70 הוחלף שמן של "שדרות האו"ם" בחיפה ל"שדרות הציונות", בתגובה להחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, שהשוותה את הציונות לגזענות וכך קרה גם לרחובות שנקראו על שם האו"ם בירושלים (בשכונת קריית היובל) ובתל אביב.
גם בתל אביב הוחלפו שמותיהם של רחובות רבים, כשעד היום הוחלפו שמותיהם של למעלה ממאתיים רחובות.
החלפת שם רחוב יכולה להעיד גם על אופי האוכלוסייה ביישוב, והרכב המועצה הנבחרת בו.
כך למשל, בעיר בני ברק, שהייתה בתחילה עיר שהאוכלוסייה בה מגוונת (חילונים, דתיים לאומיים וחרדים) והפכה לעיר בעלת אופי חרדי מובהק.
מאז שנות ה-90 יש בה תהליך מתמשך של החלפת שמות רחובות שהנציחו אישים ומוסדות הקשורים להיסטוריה הציונית – בשמות המנציחים רבנים ומנהיגים המשתייכים למגזר החרדי.
בין הדוגמאות הרבות: רחוב השומר, על שם ארגון השומר, הוחלף, ובמקומו הונצחו שמותיהם של הרב יוסף שלמה כהנמן והרב ראובן אהרונוביץ'.
רחוב שנקרא על שם משה שרת, ראש ממשלת ישראל, נקרא כיום על שם הרב דוד פוברסקי, רחוב אליעזר קפלן הוחלף לרחוב הרב וינברג, ועוד.
בחודש ינואר 2023 פרסמה מועצת העיר בני ברק הודעה בדבר החלפת 24 שמות רחובות המנציחים אישים ומונחים מהציונות ומההיסטוריה, כמו: שבתי דונולו, ועד ארבע ארצות, החלוצים, ז'בוטינסקי, ועוד – בשמות הקשורים למורשת החרדית.
כאשר רשויות, שיש בהן מספר רחובות ששמם זהה, מתאחדות.
אז הרשות המאוחדת חייבת להחליף את השמות כדי שלא יהיה בה יותר מרחוב אחד עם אותו השם.
כך כשתל אביב התאחדה עם יפו, שונה שמן של שדרות המלך ג'ורג' לשדרות ירושלים מפני שכבר היה בתל אביב רחוב המלך ג'ורג' (היה בה גם רחוב ירושלים, והוא שונה לשדרות הר ציון).
מקרה דומה היה בשכונת בית וגן בירושלים, בה היה רחוב הרב קוק כאשר הייתה נפרדת משאר חלקי ירושלים, אולם כשהיא אוחדה עם שאר חלקי העיר הוחלף שם הרחוב ל"רחוב בית וגן" על מנת למנוע כפילות עם רחוב הרב קוק הנמצא בשכונת גאולה על יד הבניין הישן של ישיבת מרכז הרב.
החלפה דומה נעשתה ב"רחוב הרב יעקב מאיר" בשכונה (על שם הרב יעקב מאיר), שהוחלף ל"רחוב הרב עוזיאל" (על שם הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל) כדי למנוע כפילות עם רחוב הרב מאיר בשכונת זיכרון משה.
שמן של שדרות ירושלים הוא דוגמה להחלפת שם רחוב בעקבות החלפת שלטון: בהתחלה, בזמן השלטון העות'מאני בארץ ישראל, נקראו השדרות ע"ש המושל של סוריה וא"י ג'מאל פחה ואילו בזמן המנדט הבריטי נקראו השדרות ע"ש המלך ג'ורג'.
מקרה ייחודי נוסף הוא איחודן של הרשויות רמת גן עם רמת אפעל וכפר אז"ר.
כך למשל ניתן למצוא את השמות: "בן-גוריון כפר אז"ר", וכן "האשל רמת אפעל".
ביישובים הערביים בישראל, כמו גם ביישובי מיעוטים אחרים, לא נהוגים שמות רחובות.
מקצתם קרויים על שם אישים ערביים, אך רוב הרחובות הם חסרי שם או ממוספרים.
במספר יישובים מעורבים ניתנו שמות רחובות על שם אישים יהודים גם באזורים שבהם חיה אוכלוסייה ערבית, בהם רחוב חיים ויצמן בעכו, רחוב יצחק רבין בלוד ומספר רחובות נוספים ביפו, רמלה ועוד.
בכפר כמא הרחובות קרויים על שמם של השבטים הצ'רקסיים וכן על אתרים חשובים במולדת הצ'רקסים בקווקז.
כיום ישנה פעולה למתן שמות רחובות ביישובים לא יהודיים.
שמות רחובות פופולרים במגזר הלא יהודי הם א-סלאם (השלום), זייתון (הזית) ואלקודס (ירושלים).
כך, ניתנו שמות רחובות בשפרעם, בית זרזיר ובג'סר א-זרקא.
בנוסף ישנן יוזמות להשבת שמות ערביים לרחובות או שכונות שעד 1948 התאפיינו באוכלוסייה ערבית ושאחרי המלחמה התיישבו בהם יהודים.
דוגמה לכך היא רחוב התורן, הרחוב המרכזי של שכונת עין הים בחיפה, שעד 1948 נודעה בשם ואדי ג'ימל, שבשנים האחרונות מתקיימת יוזמה המקובלת על שוכני הרחוב, לקרוא לו גם בשם רחוב ואדי ג'ימל.
בשונה מהמקרה של רחוב התורן-רחוב ואדי ג'ימל, יוזמות דומות בחיפה מעוררות מחלוקת.
שמות הרחובות הנפוצים ביותר בישראל
+שם הרחובמספר הרחובותמקור שם הרחובזית202זיתהגפן193גפןהתאנה165תאנההרימון161רימוןהתמר114תמרהשקד106שקדהדקל105דקלהאלה104אלההברוש95ברושהאלון93אלון
שמחה בבה (27 בנובמבר 1902 – 10 בדצמבר 1973) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה והשלישית.
בנעוריו החל לפעול בתנועת "עת לבנות" ומשנת 1926 היה חבר הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בפולין.
פעילותו המקצועית והציבורית כללה את היותו מנהל לשכת המסחר פולין-ארץ ישראל בוורשה, וכן עורך העיתון "ציוניסטישע וועלט".
משנת 1945 היה בבה מנהל הרשות שטיפלה בקליטת החיילים היהודים המשוחררים מהצבא הבריטי.
לאחר קום המדינה השתלב במשרד הביטחון והיה סגן מנהל אגף החייל.
נבחר ל מטעם הציונים הכללים, וכיהן בה בשנים 1951–1959. לאורך שנות כהונתו היה חבר ועדת הפנים, ועדת הכלכלה, ועדת הכנסת וועדת העבודה.
בבה נפטר ב-1973 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
רחובות תל אביב-יפו קרויים בעיקר על שמות אישים חשובים בתולדות עם ישראל ומדינת ישראל וכן מושגים שונים הקשורים ביהדות, ארץ ישראל והציונות, בדומה למרבית שמות הרחובות בערי ישראל.
מלבד רחובות על שם אישים הקשורים בתולדות העיר בעיר מספר רחובות ידועים בעלי שמות ייחודיים ויוצאי דופן או רחובות עם סיפור מיוחד סביב שמם.
שמות הרחובות נקבעים על ידי ועדת השמות של עיריית תל אביב-יפו המחליטה במקביל גם על שמות כיכרות, גנים, גשרים ועוד.
באזור יפו, בה מתגוררים תושבים ערבים רבים, התגלעה לאורך השנים מחלוקת בנוגע לחלק משמות הרחובות ותושבים ערבים מעוניינים לשנותם.
השמות הראשונים נתנו עוד קודם להקמת העיר, כאשר אספה כללית של תושבי אחוזת בית בפברואר 1910 החליטה על שמות הרחובות העתידיים.
ערב מלחמת העולם הראשונה עברה קבלת ההחלטות לוועד השכונה, שהוסמך להחליט על הענקת שמות חדשים.
גדילת העיר הביאה להעברת הסמכות לוועדת התרבות העירונית, שמינתה ועדת משנה לשמות רחובות.
ועדה זו הפכה עם השנים לוועדת השמות הערונית.
ב־1925 החליטה עיריית תל אביב כי לא יקראו רחובות על שם אישים חיים.
במרץ 1942 קיבלה מועצת עיריית תל אביב תקנון המסדיר את הרכב ועדת השמות העירונית, תפקידה והליך מתן השמות.
התקנון גם קובע את מהות השמות הראויים.
רובם המוחלט של האישים המונצחים ברחובות תל אביב הם אישים יהודים או ישראלים ואף דמויות תנ"כיות.
מבין הרחובות שאינם קרויים על שם אישים הקשורים לתולדות העם היהודי נמנים רחובות על שם אישים בעלי חשיבות אוניברסלית (כגון ג'ורג' וושינגטון בפלורנטין או לאונרדו דה וינצ'י ליד הקריה) ומספר רחובות על שם אישים הקשורים לתקופת השלטון הבריטי (כגון המלך ג'ורג' החמישי, הרברט סמואל, ארתור ג'יימס בלפור ואדמונד אלנבי).
ישנם מקרים בהם לשני אנשים עם אותו שם משפחה יש רחובות בעיר.
כך למשל יש רחוב על שם י.ל גורדון שהוא ציר רוחב בצפון הישן, ועוד רחוב קטן על שם א.ד גורדון במרחק של 400 צפונית ממנו, בסמוך לבית ספר שנקרא על שמו.
דוגמה אחרת היא שקיים רחוב על שם בוריס שץ בצפון הישן, ועוד רחוב על שם גרשון שץ בשכונת מוטניפיורי.
כדי להימנע מבלבול בין הרחובות השונים, הרחובות על שם י.ל גורדון ובוריס שץ, נקראים "גורדון" ו"שץ" בהתאמה, בעוד שהרחובות על שם א.ד גורדון וגרשון שץ, נקראים בשמם המלא.
מספר רחובות בעיר נקראו על שם דייר מפורסם ברחוב: אחד העם ברחוב אחד העם וחיים נחמן ביאליק בכיכר ביאליק אשר הרחובות נקראו על שמם עוד בחייהם, ודוד בן-גוריון ואהרן שלוש ששם הרחוב בו גרו שונה לאחר מותם.
על שמו של ביאליק נקראו למעשה שני רחובות: רחוב ביאליק בו גר וכן גם שדרות ח"ן.
סימטה נוספת, סמטת אלוף בצלות נקראת על שם יצירתו "אלוף בצלות ואלוף שום".
מספר רחובות קרויים על שם אישים אשר מאורעות היסטוריים הכרוכים בהם אירעו בסמוך להם: רחוב על שמו של חיים ארלוזורוב נקרא בסמוך למקום הירצחו וכך גם סיפורו של רחוב הארבעה - בו נהרגו 4 חברי ההגנה.
מספר רחובות נקראו על שם מקום שאליו הוליכו, כגון "דרך הים", "דרך חיפה", "דרך פתח תקווה", "דרך לוד", "רחוב האוניברסיטה" ורחוב "המסילה".
במרוצת השנים הוחלפו שמות הרחובות הללו, בהתאמה, לרחוב אלנבי, דרך נמיר, דרך בגין, דרך חיים בר-לב ורחוב חיים לבנון, ורחוב החרש ורק השם דרך יפו עדיין מרמז על היעד שהרחוב מוביל אליו.
רחוב הירקון המוביל צפונה אל נחל הירקון נקרא עדיין כך.
רחוב סלמה נקרא אף הוא על שם הכפר הערבי סלמה שהוביל אליו, אולם לאחר מלחמת העצמאות שונה שמו לדרך שַׁלְמָה, על שם היישוב היהודי שהתקיים במקום עוד קודם לכן עד תקופת בית שני, על מנת לשוות לו צליל עברי ולחזק את הקשר להיסטוריה היהודית במקום הערבית.
למרות השינוי הרשמי, השם הקודם כבר הושרש והרחוב נקרא לרוב סַלַמֶה.
שמות רחובות בעלי הקשר מקומי
מספר רחובות קרויים על שמו של אתר סמוך או אתר שהיה בעבר בסמוך לתוואי הרחוב כמו גם על שם אישיות או דבר הקשורים לסביבת הרחוב:
רחוב הרכבת נקרא על שם מסילת הרכבת יפו–ירושלים שעברה פעם בתוואי הרחוב ופורקה בהדרגה עד שנות ה-70.
רחוב הפרדס (ליד גן העיר) על שם הפרדס של שרה איטה פלמן שהיה במקום.
לידו גם רחוב הדסה על שם גן הדסה, שמו הנוסף של הגן, על שם בית החולים הדסה שתוכנן לקום במקום.
רחוב העלייה - בהמשך רחוב אלנבי.
ברחוב זה היה בשנים 1923–1937 בית עולים ומשרד לשכת העלייה.
בית העולים הוקם לאחר שבית העולים ביפו נעזב לאחר הטבח במאורעות תרפ"א.
בית הספר ביאליק רוגוזין בנוי על חורבות בית העולים.
ברחוב הצורפים וברחוב החלפנים ביפו אכן פעלו אנשי מקצוע אלה.
החלפנים שירתו בעיקר את באי נמל יפו.
רחוב התערוכה (קטע בין שדרות רוקח והירקון) נקרא על שם יריד המזרח שפעל במקום.
רחוב השוק בשכונת פלורנטין - חלק משוק לוינסקי.
ברחוב הדואר ביפו, בפינת שדרות ירושלים היה בית הדואר הראשי של יפו בתקופת המנדט ובמקום פועל כיום סניף של דואר ישראל והנהלת השירות הבולאי.
סמטת בית הבד המעוקלת, המחברת בין דרך יפו-תל אביב לרחוב הרצל, נקראת כך על שום בית החרושת הראשון לשמן בתל אביב שהתמקם ברחוב זה.
סמטת בית החיים העוברת בצדו האחורי של בית הקברות טרומפלדור נקראת על שם בית הקברות הסמוך, אלא שעל דרך ההיפוך.
מספר רחובות ביפו אשר נקראו על שם אישים ערביים או עות'מאנים שונו לאחר איחודה עם תל אביב לשמות בעלי הקשר יהודי או נייטרלי.
דוגמה נוספת היא רחוב יפת שנקרא בעבר "רחוב עג'מי" (כמו גם שכונת עג'מי אליה מוביל) על שמו של הקדוש הפרסי איברהים אלעג'מי, ושונה ליפת (בן נח), מייסד יפו על פי האגדה, כדי להדגיש את הקשר התנ"כי של יפו.
גם סמטאות יפו העתיקה שהוחרבה כמעט במלואה בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל קיבלו שמות עבריים חדשים.
מספר רחובות יפואיים קרויים על שם אישים ערביים, כגון אבן סינא ואבן רושד, אולם אלו הם בעלי חשיבות אוניברסלית ולאו דווקא ערבית או מקומית.
רחובות נוספים ששינו את שמם
מלבד רחובות ביפו, שונו שמותיהם של מספר רחובות נוספים בשטחים שסופחו לעיר תל אביב וכן שמות רחובות ששונו על רקע אחר.
במושבה הטמפלרית שרונה שונו שמות הרחובות: רחוב קפלן נקרא קודם לכן "דרך הים" והוא היה רחובה הראשי של המושבה הפונה לכיוון הים.
רחובות דוד אלעזר ואוסוולדו ארניה הניצבים אליו נקראו בתקופת שרונה רחוב כריסטוף הופמן ורחוב גרטן (רחוב הגן) בהתאמה.
טרם כיבוש הארץ על ידי הבריטים גם רחוב אלנבי על שמו של פילדמרשל אדמונד אלנבי נקרא "דרך הים" והיה הרחוב שקישר בין "תל אביב הקטנה" וחוף הים.
רחוב ז'בוטינסקי (ע"ש זאב ז'בוטינסקי) ושדרות בן-גוריון (ע"ש דוד בן-גוריון) נקראו לפני כן רחוב קיבוץ גלויות ורחוב הקרן הקיימת לישראל בהתאמה.
שמות אלה "עברו" לרחובות אחרים בעיר הקרויים בשם זה עד היום לאחר מותם של אישים אלו.
גם רחוב טשרניחובסקי קיבל את שמו לאחר מותו של שאול טשרניחובסקי ונקרא קודם לכן "רחוב בצלאל".
שוק בצלאל שנמצא במקום נקרא כך עד היום והשם בצלאל עבר לרחוב חדש באזור שממזרח לבית העירייה.
רחוב אבן גבירול הוא המשכו הצפוני של רחוב יהודה הלוי.
הרחוב קיבל את שמו לאחר קום המדינה אולם תוואי הדרך היה עוד קודם להקמת הרחוב ושמה היה כרחוב הדרומי הממשיך עד למרכז העיר של אז.
הבחירה בשלמה אבן גבירול לא הייתה מקרית אלא כמו יהודה הלוי היה מגדולי המשוררים של שירת ימי הביניים של יהדות ספרד.
מקרה דומה היה עם רחוב המלך ג'ורג' שנקרא בשם רחוב הכרמל, כמו המשכו הישיר עד היום, אשר לאורכו שוק הכרמל.
שם קטע זה של הרחוב, הממשיך צפונה לאזור כיכר מסריק שונה ב-1935 לכבוד שנת יובל הכסף למלכותו של ג'ורג' החמישי.
רחוב הכרמל כולו קיבל את שמו רק בשנות ה-20 ונקרא לפני כן "דרך סומייל" שכן הדרך קישרה בין הכפר לבין יפו.
בדרום מזרח העיר רחוב יגאל אלון נקרא בעבר "רחוב גיבורי ישראל" ורחוב משה דיין נקרא "דרך הניצחון".
רחוב מאפו הנמשך מרחוב הירקון לרחוב דב הוז נקרא בתחילה "רחוב הגליל".
עדיין יש ברחוב בית מרקחת בשם זה.
נתן אלתרמן כתב בשירו "צריך לצלצל פעמיים" כי: "כתובתי הגליל מספר שניים" והתכוון לבית ברחוב מאפו הנמצא ליד הים ("הים לא יחדל מלנהום").
כיום רחוב הגליל נמצא ליד התחנה המרכזית הישנה.
עם קום המדינה סומנו כמה רחובות בתל אביב-יפו במספרים.
בשנת 2006 החליטה העירייה לתת שמות לכל הרחובות האלה במסגרת זו נקראו, למשל, רחוב 3833 בשכונת נווה גולן ביפו על שם יונה וולך, ורחוב 3350 ביפו על שם הרב חיים נחום.
נכון לשנת 2025, רחובות מסוימים עדיין מסומנים במספרים, כמו רחוב 2040 ברמת אביב.
כבר בקריאת שמם של חמשת הרחובות הראשונים של אחוזת בית נבחרו שמות בעלי משמעות: אחוזת בית, בסיסה של תל אביב, נועדה להיות העיר העברית הראשונה עם הקמתה - כהגשמת חזונו של תיאודור הרצל בספרו אלטנוילנד.
בנוסף לחמשת הרחובות הראשיים הראשונים של תל אביב, נסלל עוד רחוב קטן מצידה המערבי של הגמנסיה.
רחוב זה נועד לבניין מגורי המורים.
תחילה רצו לקרוא לרחוב זה על שמו של פרץ סמולנסקין, סופר מתקופת ההשכלה, אך המורים דרשו שם עברי לרחובם.
לפיכך החליטו לקרוא לרחוב "השחר", על שם העיתון העברי שייסד וערך סמולנסקין.
לאחר שנים קיבל גם סמולנסקין רחוב על שמו בתל אביב, בין רחוב בן-יהודה לרחוב על שם דב הוז.
רחוב בוגרשוב נקרא על שמו של חיים בוגרשוב אשר התנגד לקריאת הרחוב על שמו ושינה בתגובה את שם משפחתו ל"בוגר", אולם שם הרחוב נשאר.
רחוב נחלת בנימין התחיל כשכונה בשם זה.
מייסדי השכונה החליטו שאותו "בנימין" שעל שמו נקראת יהיה מי שיסייע למימון הקמתה.
אם הקרן הקיימת לישראל תסייע, הרחוב יקרא על שם בנימין זאב הרצל.
הרחובות בהם שכנו שלוש מערכות העיתונים הגדולים בישראל, "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"הארץ", קרויים על שם מייסדי העיתונים: רחוב מוזס על שם נח מוזס, רחוב קרליבך על שם עזריאל קרליבך (השם שונה מתוצרת הארץ ב־1958) ורחוב שוקן על שם שלמה זלמן שוקן בהתאמה.
שמות הרחובות בירושלים הם רבים ומגוונים, בשל היות ירושלים העיר הגדולה בישראל.
גם, בגלל האוכלוסייה המגוונת שבעיר - חילונים וחרדים, יהודים וערבים, אשר מעריצים אנשים שונים, דבר הגורם למגוון רחב של שמות.