tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט מתאר את תחילת דרכו של המרגל הבריטי, כאשר הוא מקבל את תואר ה-00 ואת הרישיון להרוג.
היות שהסרט עוסק בתחילת דרכו של בונד, רבים מן המוטיבים המוכרים של סרטי בונד נעדרים ממנו, ופן הסרטים נוטה יותר לכיוון הריגול והאקשן.
הסיבה לכך נעוצה בעובדה שמפיקי הסרט החדש התכוונו לשרטט מחדש את דמותו, שעדיין לא מנוסה מספיק ורגישה יותר.
רק בסוף הסרט נרמז לצופים כי החל מן הסרט הבא, לכאורה, תחזור המתכונת הקבועה של 007, אך בפועל, בסרט ההמשך קוונטום של נחמה עדיין נעדרים מאפייני בונד הקבועים כגון המשפטים הידועים "בונד, ג'יימס בונד" ו"וודקה מרטיני, מנוער, לא מעורבב" וסצנת הירייה המפורסמת בתחילת הסרט.
למעשה, סצנת הירייה מופיעה בתחילת "קזינו רויאל" ובסופו של "קוונטום של נחמה", מה שמרמז על היותם של שני הסרטים מקושרים יחדיו.
בנוסף הסצנה שפותחת את "קוונטום של נחמה" היא המשך של סצנת הסיום של "קזינו רויאל".
הסרט זכה בפרס סאטורן בקטגוריית המותחן הקולנועי הטוב ביותר מתוך חמש קטגוריות, פרס באפט"א על הסאונד הטוב ביותר מתוך תשע קטגוריות, כמו גם במועמדויות רבות נוספות.
ג'יימס בונד (דניאל קרייג) זוכה לתואר ה-00 שלו ("רישיון להרוג") הודות לזוג הוצאות להורג שביצע: דרויד, סוכן MI6 בפראג שמכר סודות ואיש הקשר שלו.
לאחר שקיבל את המספר 007 הוא נשלח למדגסקר לעצור יצרן פצצות, ותוך כדי מרדף אחריו חודר לשגרירות נמבוטו ומפוצץ אותה, תוך שהוא הורג את יצרן הפצצות.
בונד עולה על קצה חוט בטלפון הסלולרי של יצרן הפצצות ובו הודעה שבה כתוב "אליפסיס".
הידיעה שסוכן בריטי פוצץ שגרירות מופצת בכל העולם, וכאשר M (ג'ודי דנץ') מסלקת אותו מהכוח הוא מחליט לבדוק את מקור ההודעה ונוסע לאיי בהאמה, שם הוא פוגש באלכס דמטריוס, שותף של בנקאי בשם לה שיפר (מאדס מיקלסן), שלפי החשד מממן טרוריסטים בכל העולם.
דרך אשתו של דמטריוס עלה בונד על מזימה לפוצץ מטוס נוסעים חדשני בטקס השקתו.
בונד מצליח למנוע את המזימה, ובכך גורם ללה שיפר הפסד של מאה מיליון דולר מכספי לקוחותיו, שאותם השקיע במכירה בחסר של מניות תעופה, בהנחה שפיצוץ המטוס יביא לירידה תלולה בשעריהן.
כדי לכסות את הפסדיו, כך שיוכל להחזיר ללקוחותיו הטרוריסטים את כספם, לה שיפר מארגן משחק פוקר מסוג טקסס הולדם בסכומים גדולים.
M מחליטה לצרף את בונד למשחק במטרה לנצח את לה שיפר ולהשאיר אותו חסר כל מול לקוחותיו.
בונד נוסע למונטנגרו עם רואת חשבון, נציגת משרד האוצר, בשם וספר לינד (אווה גרין), והם משתכנים במלון ספלנדיד.
בפעילותם שם מסייע להם הנציג המקומי של MI6, מאתיס (ג'אנקרלו ג'אניני).
המשחק מתחיל ומצבו של בונד טוב מאוד עד שהוא מפסיד את כל כספו כשהיה בטוח שלה שיפר מבלף.
לינד מסרבת להעביר עוד כסף מחשבון הבנק ובונד הנואש מחליט לרצוח את לה שיפר.
רגע לפני שהוא מגיע אל לה שיפר עוצר אותו שותף לשולחן הפוקר בשם פליקס לייטר (ג'פרי רייט) שמתגלה כסוכן CIA ומציע לו כסף בתמורה לכך שכשיביס את לה שיפר הוא יימסר ל-CIA ולא ל-MI6. בונד מסכים, וחוזר לשולחן המשחק.
במהלך המשחק בונד מורעל על ידי בת זוגו של לה שיפר לכוס המרטיני שלו.
הוא יוצא מהחדר במאמץ להציל את עצמו באמצעות מכשיר החיאה שבמכוניתו.
ומצליח לנצח את לה שיפר בסטרייט פלאש.
לה שיפר מעוניין לקבל חזרה את הכסף שהפסיד, והוא חוטף את בונד ולינד ומענה אותם כדי שימסרו לו את מספר החשבון והסיסמה שיאפשרו להעביר את סכומי הניצחון לחשבון שלו.
בשלב מסוים בעינויים של בונד, מתפרץ לחדר אדם בשם מר וייט (ג'ספר כריסטנסן), והורג את לה שיפר.
בונד לא רואה את פניו של וייט, והוא מתעורר בבית חולים ומגלה שרק הוא ולינד נותרו בחיים.
נציג הבנק שבא לבקר את בונד ולינד בבית החולים מקבל מהם הוראה אלקטרונית להעברת כספי הזכייה לחשבון משרד האוצר.
בונד מחליט לעזוב את MI6 ולהמשיך את חייו לצידה של לינד.
בונד מגלה שכספי הזכייה לא הועברו לחשבון האוצר ויוצא אחרי לינד שיצאה לפגישה ומגלה שהיא העבירה את הכסף לחשבון השייך לארגונו של לה שיפר.
בקרב בו נהרגים כל אנשי הארגון של לה שיפר, מתמוטט הבניין שבו שהו בונד ולינד, ושוקע למימי ונציה, תוך כדי טביעתה של לינד.
בונד מגלה שהיא נסחטה על ידי הארגון של לה שיפר ושכספי הזכייה נמצאים כעת ברשותו של הארגון.
הוא מוצא את הטלפון הנייד של לינד ובה הודעה שמשאירה לו את מספרו של וייט.
וייט מגיע לביתו באגם קומו שבאיטליה ומקבל שיחה מאדם שטוען שהם צריכים לדבר.
כאשר וייט שואל לשמו של הדובר הוא נורה ברגליו והדובר אומר לו ששמו הוא "בונד, ג'יימס בונד", המשפט המפורסם שבונד אומר בכל פעם שהוא מציג את עצמו.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות דניאל קרייג ג'יימס בונד סוכן הוד מלכותה אווה גרין וספר לינד חברתו של בונד שמכיר במהלך הסרט אך לבסוף בוגדת בו.
מאדס מיקלסן לה-שיפר הנבל הראשי של הסרט ג'פרי רייט פליקס לייטר סוכן ה-CIA ג'אנקרלו ג'אניני רנה מאתיס ג'ודי דנץ' M מפקדתו של ג'יימס בונד בארגון הMI6 ג'ספר כריסטנסן מר וייט רוצח שכיר שניסה לחסל את ג'יימס בונד, בהמשך הופיע בסרט "קוונטום של נחמה
חברת ההפקות EON Productions רכשה את הזכויות לספר "קזינו רויאל" בשנת 1999. במרץ 2004 נכתב התסריט הראשוני מאת רוברט וייד וניל פרביס, כאשר הם רצו לשמר את סגנונו המקורי של איאן פלמינג.
תרומתו של פול האגיס לתסריט הייתה לשנות את נקודת השיא - דהיינו, הנסיבות שהביאו למותה של וספר לינד.
בפברואר 2005 נבחר לביים את הסרט מרטין קמפבל, שביים את הסרט "גולדן איי" בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
חברת ההפקות הודתה כי הסרטים האחרונים בסדרה הסתמכו יותר ויותר על אפקטים ממוחשבים, וכי הם מתכוונים לביים את הפעלולים הפעם "בדרך הישנה והטובה".
וכך, בכיוונם של פרביס, וייד והאגיס אחר ריאליזם, הסרט עקב בנאמנות אחר הספר והאניש את דמותו של בונד, כמו גם נתן לעלילה פן אפל יותר.
פירס ברוסנן נבחר בתחילה לגלם שוב את בונד, אך בעקבות ההחלטה ללהק שחקן צעיר יותר לתפקיד, נבחנו 200 מועמדים אפשריים להחליפו, ביניהם גם השחקן הבריטי הנרי קאביל.
דניאל קרייג - לו הוצע התפקיד - סירב בתחילה היות ששוכנע כי הסדרה הפכה לנוסחאית מדי, אך התעניין לאחר שקרא את התסריט.
לצורך הכנתו לתפקיד הוא קרא את כל ספרי איאן פלמינג וקיבל השראה מסוכני המוסד וסוכנות הביון הבריטית שעזרו בהכנת הסרט "מינכן":
לאחר התלבטות בין מספר מועמדות כאנג'לינה ג'ולי ושרליז תרון, נבחרה השחקנית אווה גרין לגלם את תפקיד נערת בונד בסרט, וספר לינד.
תחילת הצילומים נקבעה ל-30 בינואר 2006 ואלה נמשכו עד ל-21 ביולי 2006. עיקר אתרי הצילום היו באולפני ברנטוב אשר בפראג, אולפני פיינווד בממלכה המאוחדת, צ'כיה, איי פרובידנס בבהאמס וונציה באיטליה.
הסצנה של אגם קומו צולמה בוילה בלבינלו, בעיירה טרמצינה, באגם קומו באיטליה.
לצילום סצנת הפתיחה של הסרט, המעצב האומנותי דניאל קליינמן שאב השראה מכריכת הספר המקורי, שבו נראה קלף הימורים שממספריו נוטף דם.
בנוסף, צלליות השחקנים נוספו בצורה דיגיטלית הדומה לדפוסי קלפים.
סגנון הצילום הכללי של הסרט היה ריאליסטי יותר וכלל מעט מאוד דיגיטציה (בסצנת המרדף במדגסקר, בסצנת המרדף בנמל התעופה ובסצנת הסיום בוונציה).
את המוזיקה לסרט כתב והלחין דייוויד ארנולד, שזהו הפסקול הרביעי של סרט בונד שהוא עצמו הלחין.
הפסקול יצא ב-14 בנובמבר 2006 עם יציאת הסרט לאקרנים.
שיר הפתיח של הסרט "You Know My Name" נכתב והופק במשותף עם כריס קורנל, שגם שר אותו.
הסרט, שנעשה בתקציב של 150 מיליון דולר, זכה להכנסות של כ-43.5 מיליון דולר ברחבי העולם בסוף השבוע הראשון להקרנתו, וכ-593 מיליון דולר עד כה, בכך שבר את שיאי ההכנסות של קודמו, "למות ביום אחר".
בנוסף, הסרט התקבל בביקורות חיוביות לנוכח משחקו ואמינותו של דניאל קרייג.
הדיילי טלגרף השווה את איכות גילומו של קרייג לזו של שון קונרי בסרטים המוקדמים בסדרה והילל את התסריט בכך שהשכיל לחרוג ממוסכמות קודמיו.
נוסף על כך, הטיימס השווה את דמותו האסרטיבית של קרייג לזו של טימותי דלטון.
מספר מבקרים גם ציינו לשבח את משחקו של קרייג כראשון השחקנים שבאמת ובתמים לוכד את דמותו של בונד מהספר: אלים, קר רוח ואירוני.
תחנת הכבלים MSNBC נתנה לסרט ציון 5/5, כמו כן נאמר כי הסרט הוא "חזרה לשורשים" בדומה ל"מרוסיה באהבה", שבו היה דגש על הדמות והעלילה מאשר הפעלולים והטכנולוגיה ששימשו ב"למות ביום אחר".
לדברי מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, הסרט היה הראשון שגרם לו לגלות אמפתיה כלפי דמותו של בונד, שעד כה (ב-45 שנות קיומה) הייתה חסרת רגש.
נפת קזרטה (באיטלקית: Provincia di Caserta) היא נפה בצפונו של מחוז קמפניה שבדרום איטליה.
שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת "טֶרָה דִּי לָבוֹרוֹ" ( Terra di Lavoro, "ארץ עבודה").
נפת טרה די לבורו התקיימה בממלכת סיציליה, בממלכת נאפולי, בממלכת שתי הסיציליות ובממלכת איטליה.
בירת הנפה עד 1818 הייתה קפואה, ומאז הבירה היא קזרטה.
מכיוון שבנפה זו היה ריכוז גבוה של מתנגדים לפאשיזם, החליט בניטו מוסוליני בשנת 1927 לפרק את הנפה ולהעביר את האזורים שתחת אחריותה לנפות שונות חדשות.
אחרי תום מלחמת העולם השנייה, הוחלט על הקמתה מחדש של הנפה, והיא כוללת את כל השטחים שהיו שייכים ל"טרה דל לאבורו" למעט שטח קטן המשתייך כיום ללאציו.
נפת קזרטה משתרעת על שטח של 2,639 קמ"ר.
בירתה של הנפה היא העיר קזרטה.
הנפה גובלת בנפת לאטינה ובנפת פרוזינונה במחוז לאציו בצפון-מערב, בנפת איסרניה ובנפת קמפובאסו במחוז מוליזה בצפון, בנפת בנוונטו במחוז קמפאניה במזרח, בנפת נאפולי במחוז קמפאניה בדרום.
במערבה גובלת הנפה בים הטירני.
נפת קזרטה מוזכרת בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס", כמקום מוצאה של הדמות ג'ניפר מלפי, הפסיכיאטרית של טוני סופרנו.
קח את עיניי (בספרדית: Te doy mis ojos) הוא סרט דרמה ספרדי משנת 2003 בבימויה של איסיאר בויאין העוסק באלימות במשפחה.
הסרט קיבל שבחים רבים על יכולת הצגת הנושא תוך הימנעות מקלישאות וסטריאוטיפים, וזכה בשבעה פרסי גויה, בין היתר פרס הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר לשנת 2004.
הסרט מביא את סיפורה של פילאר, אישה מוכה הבורחת עם בנה חואן מביתה ומבעלה אנטוניו בשעת לילה מאוחרת, כשרק נעלי בית לרגליה.
פילאר מוצאת מקלט בבית אחותה ומתחילה בחיים חדשים, מתמודדת עם אהבתה למי שהתעלל בה ומתחבטת בשאלה אם לחזור לאנטוניו ולהאמין לו כאשר הוא מבטיח להשתנות.
העובדה שבמאית הסרט איסיאר בויאין הצליחה ליצור דמויות עגולות, מבלי לתאר את אלימותו של אנטוניו באופן חד משמעי ונחרץ מאפשרת לסרט להציג את הרבדים העמוקים הקשורים בנושא אלימותם של גברים כלפי בנות זוגן, ותורמת לתחושת האמינות שהוא יוצר.
רוסה מריה סארדה - אורורה
ניקולס הרננדז לונה - הילד חואן
איסיאר בויאין, אליסיה לונה - תסריט
אנחל הרננדז זויידו - עריכה
סנטיאגו גרסיה דה-ליאניז - הפקה
ויקטור מולרו - עיצוב אמנותי
קחוון הנגב (שם מדעי: Anthemis melampodina) הוא צמח חד-שנתי ממשפחת המורכבים.
גובהו מגיע ל-15–25 ס"מ והוא בעל קרקפת פרחים צהובה-לבנה: הפרחים הלשוניים הלבנים ערוכים בהיקף התפרחת, ואילו הפרחים הצינוריים הצהובים ערוכים במרכזה.
קחוון הנגב הוא מין הקחוון הנפוץ ביותר במדבר.
גדל בעיקר באזור הנגב הצפוני וצפון מדבר יהודה.
צמח זה דומה לקחוון מצוי וניתן למצוא את שניהם באותם אזורי גידול.
לעומת הקחוון המצוי שגוון עליו ירוק חי, הגוון של קחוון הנגב ירוק מאפיר.
לשניהם מצעית תפרחת קמורה, המתכדרת עוד יותר בזמן ההבשלה.
הקחוון גדל בנגב הצפוני בכל בתי הגידול - מדרונות סלעיים, צידי דרכים, אשפתות ומישורים.
בנגב המרכזי ובערבה מצטמצמת תפוצתו לצידי דרך וערוצי נחלים.
תקופת פריחה של קחוון הנגב היא בחודשים מרץ-אפריל.
קח אותי לבייסבול הוא סרט מוזיקלי שהופק באולפני MGM.
את הסרט ביים באזבי ברקלי והפיק ארתור פריד.
שם הסרט נלקח משיר ההמנון הבלתי רשמי של משחק הבייסבול, השיר מושר בדרך כלל במהלך ההפסקה במשחק.
קח אותי למשחק הבייסבול הוא סרט תקופתי המתרחש בשנת 1908, העלילה נסובה סביב קבוצת בייסבול מקצוענית, "הזאבים" ושני השחקנים המרכזיים בה, אדי א'ובריין (ג'ין קלי) ודניס ראיין (פרנק סינטרה).
בזמן הפגרה בין עונת משחקים לעונה חדשה, עוסקים השניים בוודוויל במשרה חלקית.
בזמן עונת המשחקים מושתתת שיטת המשחק על הצרוף של שניהם ושחקן נוסף, "א'ובראיין לראיין לגולדברג".
בשעה שגולדברג (ג'ולס מאנשין), חי כדי לשחק את משחק הבייסבול, מעדיפים אדי ודניס להמשיך בקריירת הוודוויל שלהם.
הסטאטוס קוו בקבוצה, שזכתה להצלחה רבה והתנהלה על מי מנוחות, מופר כאשר הקבוצה מחליפה בעלים.
המצוקה בקבוצה מתעצמת כאשר מתברר כי הבעלים החדשים היא אישה, קיי.סי.
לאחר זמן קצר מתחילים אדי ודניס להתאהב בבעלים החדשים, ואדי זוכה בליבה, ריאן מפצה את עצמו ומתאהב בשירלי דלווין (בטי גארט) האגרסיבית ורוחשת החיבה.
המאפיונר לו לורגן (אדוארד ארנולד), שמעורב בהימור כבד כנגד הזאבים במשחק הגדול הקרוב, מפתה את אדי לעזוב את הקבוצה על ידי זה שהוא מבטיח לו תפקיד גדול בקומדיה מוזיקלית.
לאחר עזיבתו מבין אדי כי אכזב את הבעלים קיי.סי ואת חבריו האחרים לקבוצה ובראשם ראיין וגולדברג ומחליט לכפר על מעשיו ולהשתתף במשחק המכריע.
לוגן שומע על תוכניתו של אדי ומורה לאנשיו לטפל בו כך שלא יוכל לשחק.
דניס מחליט להגן על חברו הטוב ובמהלך המשחק פוצע את אדי כך שמאבד את הכרתו, ובכך מונע ממנו לשחק בהמשך.
בריוניו של לוגן נעלמים וקיי.סי מחליטה לסלוח לאדי על מעשיו.
אך כאשר אדי לומד על מה שעשה דניס ושהוא גרם לו לאבד את הכרתו במכוון במהלך משחק כל כך חשוב, הוא מסתער למגרש בכוונה להשיב לדניס כגמולו.
כשכוונת נקמה ורצון לפגוע בדניס במחשבתו, עולה אדי לשחק, אך במקום זאת הוא חובט שני הום ראן המנצחים לזאבים את המשחק.
אסתר ויליאמס שהייתה שחיינית כוכבת מחזות זמר, לא נהנתה בזמן הצילומים מחברתו של כוכב הסרט ואחד הכותבים בו, ג'ין קלי.
בספרה האוטוביוגרפי, היא מתארת את תקופת הצילומים כאומללה, וטוענת כי קלי וסטנלי דונן התייחסו אליה בזלזול והרבו להתבדח על חשבונה.
כמו כן טענה ויליאמס כי ג'ין קלי חש שלא בנוח עם הפרשי הגבהים ביניהם, גובהו של קלי היה כ-170 ס"מ ואילו גובהה של ויליאמס היה כ-179 ס"מ.
במקור תכנן הבמאי באזבי ברקלי קטע של שחייה צורנית בעבור ויליאמס, אך הרעיון נדחה בידי קלי.
ויליאמס לעומת זאת יצרה קשר חזק עם פרנק סינטרה.
המועמדת הראשונה לתפקיד של קיי.סי.
היגינס הייתה קתרין גרייסון איתה שיתף פעולה עם סינטרה בכמה סרטים בעבר, אך מועמדותה נפלה עקב חוסר ההתאמה בין העלילה לבין קולה האופראי, המועמדת השנייה הייתה ג'ודי גארלנד אך מועמדות זו נפלה עקב מחלתה של גארלנד.
גם תפקידו של סינטרה כדניס ראיין, היה מיועד בתחילה למאמן של הברוקלין דודג'רס באותה התקופה, לאו דורוצ'ר.
ג'ין קלי - אדי א'ובראיין
פרנק סינטרה - דניס ראיין
בטי גארט - שירלי דלווין
ג'ולס מאנשין - נאט גולדברג
קחו עמכם דברים הוא שם האלבום השני של ירמיהו, שיצא לאור בשנת 2009. שמו של האלבום הוא כשם אחד השירים בו, הלקוח מפסוק בספר הושע.
באלבום 10 שירים, ובניגוד לאלבומו הראשון שהכיל בעיקר ניגונים ללא מילים, באלבום זה לרוב השירים יש מילים הלקוחות מהמקורות.
שותפים באלבום בין השאר הוד דיין (המדרגות) וחיליק פרנק.
האלבום יצא לאור לאחר יותר משמונה שנים מאז האלבום הראשון, "כנגן המנגן", והוא מכיל מאפיינים חדשים שלא היו קיימים באלבום הראשון.
לדברי ירמיהו, האלבום השני בא לאחר תהליך של הבשלה והתבגרות, "מדובר בתהליך רוחני ונפשי.
כל ניגון ירד לעולם רק לאחר שהכלים הראויים הובשלו".
קזקוסמוס הוא שמה הנפוץ של חברת החלל הלאומית (Қазақстан Ғарыш Сапары Ұлттық Компаниясы), שנודעה בעבר כוועדת האוויר והחלל של משרד ההשקעות הקזחי (Аэроғарыш комитеті) וסוכנות החלל הלאומית של קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасы Ұлттық ғарыш агенттiгiнiң) והיא הסוכנות הממשלתית העיקרית בקזחסטן האחראית לפיתוח תוכנית החלל האזרחית הקזחית וחקר החלל.
החברה הוקמה על ידי נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבאייב במרץ 2007, לאחר פירוק ועדת האוויר והחלל של משרד ההשכלה והמדעים הקזחי.
לראש הסוכנות מונה הקוסמונאוט הרוסי-קזחי, טלגאט מוסאבאייב ואולם בשנת 2014 סוכנות החלל פורקה והפכה שוב לוועדת האוויר והחלל, הפעם בחסות משרד ההשקעות הקזחי ואורגנה לאחר מכן כחברה לאומית לענייני חלל.
לאחר מכן הועברה לאחריות המשרד הממשלתי לענייני תעשייה צבאית, שנקרא רשמית בשם המשרד לתעשיית ההגנה והחלל.
ב-2016 מונה ארקין שאימאגאמבטוב לראשה.
החברה אחראית על כל תחומי המחקר בחלל ועל תשתיות החלל הקזחיות.
כאשר אתר השיגור העיקרי שלה, קוסמודרום בייקונור הוא הוותיק והגדול בעולם ואחד משלושה נמלי חלל בעלי חשיבות בינלאומית אסטרטגית (שני האחרים הם מרכז החלל קנדי בארצות הברית ונמל החלל ג'יוצ'ואן בסין).
קַחְוַן (שם מדעי: Anthemis) הוא סוג של צמח חד שנתי ממשפחת המורכבים.
הקחוון הוא סוג הקרוב לסוג בבונג מאותה משפחה.
הצמחים בשני סוגים אלו דומים הן חזותית והן בסגולות הרפואיות המיוחסות להם.
רוב מיני הקחוון הם חד-שנתיים, ריחניים וזקופים.
סוג זה הוא סתגלתן ולכן מינים רבים שלו הם אנדמיים והתאימו עצמם למקום חיותם.
התפרחת אופיינית למשפחת המורכבים: במרכז נמצאים פרחים צהובים קטנים המקובצים יחד ומסביב עלים לשוניים, שצבעם בדרך כלל לבן.
המבנה נראה כפרח בודד בעל אבקנים צהובים ועלי כותרת לבנים אולם בעצם מדובר בפרחים רבים וקטנים.
בסוג קחוון יש כ-200 מינים.
מתוכם כ-20 מינים הגדלים בישראל בהם:
קזרטה (באיטלקית: Caserta) היא בירת נפת קזרטה שבמחוז קמפניה שבאיטליה.
העיר היא מרכז חקלאי, מסחרי ותעשייתי חשוב השוכנת במרחק 40 ק"מ מצפון לנאפולי.
היא ממוקמת בשולי מישור קמפניה למרגלות רכס הרי האפנינים.
קזרטה ידועה בעיקר בשל ארמון קזרטה, שב-1997 הוכרז כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
קזרטה המודרנית הוקמה סביב למגדל המגן שהוקם בתקופה הלומברדית על ידי פנדו, נסיך קפואה.
פנדו הרס את העיר המקורית בערך בשנת 863. המגדל הוא חלק מהארמון ששימש כמקום מושבם של רוזני קזרטה וכמעון מלכותי.
העיר וסביבתה היו נחלתם של בני משפחת אקוואויוה (Acquaviva), שעקב החובות הכספיים שנקלעה אליהם, מכרה את הנחלה למשפחה המלכותית.
המשפחה המלכותית בחרה במקום לבנייתו של הארמון החדש שלה, שהיה נראה מתאים יותר לבנייה בפנים הארץ בהשוואה לארמון הקודם ששכן על מפרץ נאפולי.
עם סיומה של מלחמת העולם השנייה שימש הארמון המלכותי כמקום מושבו של המפקד העליון של כוחות בעלות הברית.
המשפט הראשון על פשעי מלחמה התנהל כאן ב-1945. הגנרל הגרמני אנטון דוסטלר (Anton Dostler) נידון כאן למוות והוצא להורג בעיירה אברסה (Aversa) הסמוכה.
האתר החשוב ביותר בקזרטה הוא ארמון קזרטה שהוכרז כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו.
הארמון נבנה במאה ה-18 על ידי האדריכל האיטלקי לואיג'י ונוויטלי (Luigi Vanvitelli) בהשראתו של ארמון ורסאי עבור מלכי בית בורבון שמלכו על ממלכת שתי הסיציליות.
זהו אחד האתרים המתוירים ביותר במדינה.
הארמון מכיל יותר מ-1200 חדרים, המעוטרים במגוון סגנונות.
הוא שימש כאתר צילום לכמה סרטי קולנוע כמו מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום, מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים, מלאכים ושדים ומשימה בלתי אפשרית 3. הפארק הצמוד הוא באורך 3.2 ק"מ ומכיל מפלים, אגמים וגנים רבים, בין השאר גן אנגלי מפורסם.
כמו כן נמצאים בקזרטה הארמון הישן (Palazzo Vecchio) שנבנה במאה ה-14 ושופץ על ידי ונוויטלי כמעון זמני למשפחה המלכותית, הקתדרלה מהמאה ה-18 ואקוודוקט ונוויטלי מהמאה ה-18.
קזלו רודה (בליטאית: Kazlų Rūdos savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא.
מחוז-משנה קזלו רודה משתרע על פני 555 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, 12,638 תושבים.
העיירה קזלו רודה היא הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
מחוז-משנה קזלו רודה הוקם בשנת 1999 במסגרת רפורמה בחלוקה המנהלית של ליטא שנערכה באותה שנה, והוא מורכב משטחים היסטוריים של מחוזות משנה אחרים: חלק מצפון מריאמפולה וחלק מדרום-מזרח שאקי.
במחוז המשנה עיירה גדולה אחת: עיירת המחוז קזלו רודה, עיירת שוק (מרכז כפרי) בשם יורי (Jūrė), ו-182 כפרים קטנים וחוות.
קח אותי הביתה הוא אלבומה השני של הזמרת גלי עטרי, שיצא בשנת 1981.
בשנת 1980 יצאה גלי עטרי לדרך חדשה בתור זמרת סולנית, לאחר פרישתה מלהקת "חלב ודבש".
יחד עם המלחין והמעבד המוזיקלי ירוסלב יעקובוביץ' לקראת סוף 1980 הקליטה את השיר "טירוף במה" (מילים ולחן יצחק קלפטר), שהתפרסם מאוחר יותר בביצועו של אריק איינשטיין.
ראשית שנות ה-80 הייתה תקופת פריחה לרוק הישראלי היותר אמריקאי ותוקפני.
גם עטרי הצטרפה לגל הרוק החדש.
בשנת 1981 עטרי וירוסלב יעקובוביץ' הקליטו יחד אלבום רוק בשם "קח אותי הביתה", שהניב להיטים רבים, בהם: "דואט פרידה" עם הזמר מני בגר, "לא יודעת", "עד שנשיב", "שלך עד אתמול".
כמו כן לצורך קידום יחסי הציבור של האלבום, שינתה עטרי גם את תדמיתה החיצונית.
האלבום נמכר בכ-13,000 עותקים ובעקבות הצלחתו יצאה עטרי למופע משותף עם מני בגר.
למרות ההצלחה היחסית של האלבום, גלי עטרי שינתה את סגנונה המוזיקלי באלבומים הבאים.
עיבודים והפקה מוזיקלית: ירוסלב יעקובוביץ'.
תופים: מאיר ישראל, מלבד ב-"למה לך" - ז'אן פול זימבריס.
גיטרה: חיים קריו, מלבד ב-"למה לך" - שלמה מזרחי.
גיטרה בס: אלון נדל, מלבד ב-"למה לך" - איתן גדרון.
קלידים: אלונה טוראל, מלבד ב-"למה לך" - רמי לוין (פסנתר חשמלי).
ירוסלב יעקובוביץ': סקסופון ליריקון וסינטיסייזר "Prophet-5" (ע"פ תכנון של דריו מלכי).
הוקלט באולפני "טריטון", קיץ 1981.
טכנאי מיקס: פרנקי גליקסמן (פרט לשירים: "לא יודעת" ו-"קח אותי הביתה" - יעקב מורנו).
קזיס בינקיס (בליטאית: Kazys Binkis; 1893, Gudeliai, ליטא – 1942, קובנה) היה משורר, עיתונאי ומחזאי ליטאי שהשתמש בשמות בדויים רבים, וכן חסיד אומות העולם.
בינקיס למד בבית הספר היסודי בפפיליס , ובבית הספר Saulė (השמש), ולמד הוראה.
בשנת 1910 החל ללמוד חקלאות ליד שווינציאן, אבל עקב מחסור כלכלי עבר לווילנה בשנת 1913 והחל להתכונן לבחינות הבגרות.
בשנת 1909 החל לפרסם פרוזה ובשנת 1915 סיים קורס מורים והיה למורה בבית הספר בו למד בצעירותו.
ב-1918 נבחר לתפקיד יו"ר מחוז מגוריו.
בשנת 1919 מונה לתפקיד מזכיר מערכת כתב העת Liepsna (הלהבה) בווילנה.
באותה שנה עבר לקובנה, שם עבד בבית הדפוס, התנדב בגדוד צבאי והשתתף בקונצרטים.
ב-1920–1923 למד, בהפסקות, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין, השתתף בתנועה ספרותית והיה ממנהיגי התנועה הפוטוריסטית הליטאית (1922-1928).
בשנת 1922 פרסם וערך עם חברים אחרים מספר יצירות ספרותיות ואנתולוגיות של יצירות שירה וספרות ליטאיות עממיות.
בינקיס עבד באגודת הסופרים הליטאים; במשך מספר שנים היה חבר בחבר המנהלים שלה.
הוא כתב בכתב עת ספרותי והיה עיתונאי.
בינקיס נקבר בבית הקברות פטרישיונאי , בית הקברות הלאומי הבלתי רשמי של ליטא.
מורשתו של בינקיס אינה רבה אך משמעותית.
הוא כתב בסוגות (ז'אנרים) ההומור, הסאטירה והשירה, ופרסם ספרי שירה לילדים.
אוסף שיריו הראשון של בינקיס התפרסם ב-1920 והושפע מהזרם המודרניסטי בשירה, השפעה שנחל במהלך לימודיו בברלין.
כך השפיע בינקיס רבות על השירה הליטאית.
בשנת 1923 (מהדורה שנייה ב-1926) פרסם את ספרו השני, קובץ שירים בגוון עתידני בשם מאה אביבים.
מ-1927 עד 1931 פרסם שירים הומוריסטים במגוון כתבי-עת; חלקם פורסמו בספרים, גם לאחר מותו.
מחזהו הראשון של בינקיס יצא לאור ב-1938. הצלחת המחזה, Atžalynas (הצמחייה), עודדה אותו לכתוב מחזה חדש, Generalinė repeticija (חזרה גנרלית), אשר לא הושלם.
מחזה זה הוצג בהנאו ב-1948, פורסם כספר ב-1958 והוצג לראשונה בליטא בשנת 1959.
במהלך הכיבוש הנאצי סייעו בני משפחת בינקיס להסתיר יהודים רבים מגטו קובנה בביתם.
יד ושם הכיר בו, בסופיה אשתו, ובבני משפחה נוספים כחסידי אומות העולם.
קזלו רודה (; בפולנית: Kozłowa Ruda, קוזלובה רודה) היא עיר בחבל סובאלקיה, הבירה המנהלית של מחוז המשנה קזלו רודה במחוז מריאמפולה שבמערב ליטא.
העיירה מוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1744. בעקבות חלוקת פולין השלישית ב-1795 עברה העיירה לידי פרוסיה.
ב-1815 הפכה לחלק מן האימפריה הרוסית ולבסוף לחלק מגוברניית סובאלקי.
בעקבות הנחת מסילת הברזל בין קובנה לקיבארט ב-1861 החל העיירה להתפתח.
ביישוב היו ימי שוק וירידים וריבוי היערות סביב הביא תיירות קיץ לאזור.
בתקופת הכיבוש הנאצי (1941-1944) הקימו הגרמנים מחנה לעובדי כפייה ליד היישוב שבו הועסקו האסירים בכריית כבול.
במחנה הוחזקו כ- 400 יהודים, שהובאו מקובנה, מווילנה וממקומות אחרים.
מתוך מאמר שפורסם ב"המליץ" ביולי 1886, על ידי ש.
גולדשטיין, מתברר כי במחצית השנייה של המאה-19 קמה קהילה יהודית במקום.
בליטא העצמאית עסקו היהודים במסחר, תעשייה ואירוח תיירים.
על פי סקר שנערך ב-1931, 15 מתוך 18 חנויות ועסקים ביישוב היו בבעלות יהודית.
לאחר סיפוח ליטא לברית-המועצות בקיץ 1940, הולאמו מרבית המפעלים והחנויות.
נוצר מחסור במוצרים וכתוצאה מכך עלו המחירים.
המעמד הבינוני, רובו יהודי, נפגע קשות ורמת החיים פחתה מאוד.
המפלגות הציוניות ותנועות הנוער הוצאו מחוץ לחוק.
בקזלו רודה היה בית כנסת.
הרב שמואל-יוסף גויכברג כיהן כרב הקהילה בשנת 1910. הרב האחרון בקהילה היה הרב חיים אליהו מובשוביץ שנרצח בשואה.
בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות נכבשה קזלו רודה בין 22 ו-23 ביוני 1941. יש להניח כי עד סוף אוגוסט 1941 נרצחו יהודי המקום, בדומה לגורלם של היהודים ביישובים הסמוכים.
בהמשך (1941-1944) הקימו הגרמנים מחנה לעובדי כפייה ליד היישוב שבו הועסקו אסירים יהודים בכריית כבול.
קזרקה חלודית או טדורנה חלודית או רק קָזַרְקָה (שם מדעי: Tadorna ferruginea) הוא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים.
היא בעלת נוצות בצבע הקינמון וכנפיים בגוונים ירוקים, לבנים, כחולים ושחורים.
הראש והצוואר בהירים והעיניים והמקור שחורים ועדינים.
ברווז זה מצוי ברחבי מרכז אסיה ודרום אסיה, צפון אפריקה עד לאתיופיה ודרום אירופה.
הוא נמצא גם במזרח אמריקה הצפונית.
הוא שוחה בנהרות, ביצות, בריכות ואגמים, אך הוא אינו מיטיב לצלול.
הוא גם רועה ביבשה ואוכל עשבים צעירים.
לפעמים הוא נמצא במים מליחים ובחופי ים, וגם באגמים הרריים מעל גובה 5,000 מטר.
תזונתה של הקזרקה החלודית כוללת בעיקר עשבים ודגנים וכן שורשים רכיכות, חרקים ואצות.
קזצ'וק הוא ריקוד עם קוזאקי, כפי שמרמז שמו, שרוקדים בעיקר באוקראינה וברוסיה.
הקזצ'וק הוא ריקוד מהיר בקצב של 2/4 שמתגבר בהתמדה.
האישה מובילה את הריקוד והגבר עוקב אחריה תוך חיקוי תנועותיה.
האישה מסמנת את השינוי, שתבצע בתנועות, על ידי מחיאות כפיים.
לקזצ'וק יש גרסאות מעט שונות באזורים שונים, כך ידוע הקזצ'וק של קובאן והקזצ'וק של הקווקז הצפוני.
הקזצ'וק נפוץ בעולם וזכה לפרסום לאחר שהצבא הרוסי כבש את פריז בסוף מלחמות נפוליאון.
במהלך המאה ה-19 חלו שינויים בריקוד והתחילו לחולל אותו במעגל.
קזינו רויאל הוא סרט ריגול קומי בריטי-אמריקאי המהווה פרודיה על סדרת סרטי ג'יימס בונד, והוא מבוסס באופן רופף על ספר ג'יימס בונד הראשון של איאן פלמינג, שיצא לאור בשנת 1953 באותו שם.
בסרט מככב דייוויד ניבן בתור ג'יימס בונד "המקורי", הנקרא נגד רצונו לאחר פרישתו משירות כדי לחקור את מותם והיעלמותם של סוכנים בינלאומיים.
המפיק, צ'ארלס פלדמן, רכש את זכויות ההסרטה של הספר בשנת 1960, וניסה להפיק את הסרט כהפקה רשמית דרך חברת EON Productions, אולם לא הצליח להגיע להסכמה עם אלברט ברוקולי והארי זלצמן, מפיקי סדרת סרטי ג'יימס בונד.
כיוון שחשב שלא יוכל להתחרות בסרטי הסדרה הרשמיים, החליט פלדמן להפיק את הסרט כפרודיה.
הסרט הוקרן לראשונה ב-13 באפריל 1967 בלונדון, חודשיים בלבד לפני עלייתו לאקרנים של הסרט החמישי בסדרת ג'יימס בונד, אתה חי רק פעמיים.
על אף עלויות הפקה גבוהות מהמתוכנן (שהלכו ועלו כשעוד במאים וכותבים הצטרפו), זכה הסרט להצלחה כלכלית, והכניס בקופות מעל 41.7 מיליון דולרים.
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות, אולם הפסקול שלו זכה לשבחים, ואף זיכה את המלחין ברט בכרך במועמדות לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, ובמועמדות לפרס גראמי לפסקול המקורי הטוב ביותר בקולנוע או בטלוויזיה.
סר ג'יימס בונד הוא מרגל בריטי אגדי שפרש משירות לפני עשרים שנה.
מגיעים לבקרו M, ראש השירות החשאי הבריטי, ביחד עם נציגי השירותים החשאיים האמריקנים, הסובייטים והצרפתים.
כולם מפצירים בבונד לחזור מהפרישה לשירות על מנת להתמודד עם ארגון הפשע "סמרש", המחסל סוכנים בכל העולם, אולם בונד מסרב.
על מנת לנסות לאלצו להסכים, M מורה על הפצצת אחוזתו של בונד, אולם M עצמו נהרג בהפצצה.
בונד נוסע לסקוטלנד על מנת להחזיר את גופתו של M לאלמנתו, הליידי פיונה מקטארי.
אולם הליידי, וכל צוות העובדים באחוזתה, הוחלפו על ידי סוכני "סמרש", כחלק מתוכנית להכתים את שמו של בונד ולהרוס את המוניטין שלו כרווק מתנזר.
לאחר שניסיונות רבים לפתות את בונד על ידי נשים נכשלים, הסוכנת המתחזה לליידי פיונה מתרשמת מבונד עד כדי כך שהיא עוזרת לבונד לסכל את המשימה נגדו.
בונד מקודם לתפקיד ראש השירות החשאי הבריטי.
הוא מגלה שסוכנים בריטים רבים ברחבי העולם חוסלו כיוון שלא יכלו לסרב לפיתויים מיניים.
הוא מורה שכל הסוכנים הנותרים של השירות ייקראו מאותו רגע "ג'יימס בונד 007", על מנת לבלבל את ארגון "סמרש".
כמו כן הוא יוצר תוכנית אימונים מפרכת על מנת לאמן סוכנים גברים להתעלם מפיתויים מנשים.
מיס מאניפני (מזכירתו של M) מגייסת את "קופ" - מומחה קראטה, המתחיל באימונים להתגבר על פיתויים של נשים, ופוגש סוכנת אקזוטית הידועה בשם "המעכבת" (The Detainer).
בונד שוכר את שירותיה של וספר לינד - סוכנת לשעבר שהפכה למיליונרית - על מנת שתגייס מומחה למשחק הקלפים באקארה בשם אוולין טרמבל.
תוכניתו של בונד היא שטרמבל יביס במשחק את אחד מסוכני "סמרש" בשם לה שיפר.
לה שיפר מעל בכספי "סמרש", והוא נואש להרוויח כסף על מנת להסתיר את גנבתו.
בונד גם פונה למאטה בונד (בתו ממאטה הארי, המנוכרת ממנו), ומשכנע אותה להסתנן במסווה אל "ארגון עזרה בינלאומי לאמהות", שהוא למעשה כיסוי למרכז אימונים של "סמרש".
מאטה חושפת תוכנית של לה שיפר למכור במכירה פומבית תמונות מפלילות של מנהיגים של צבאות ארצות הברית, ברית המועצות, בריטניה וסין.
מאטה משמידה את התמונות, ובכך לא משאירה ללה שיפר ברירה אלא לנסות להרוויח את הכסף במשחק באקארה.
טרמבל מגיע אל "קזינו רויאל" מלווה בלינד, המצילה אותו מניסיון פיתוי על ידי סוכנת של "סמרש".
באותו ערב, טרמבל מתבונן בלה שיפר משחק ומסיק שהוא מרמה על ידי שימוש במשקפי אינפרא אדום.
לינד גונבת את המשקפיים, ובכך מאפשרת לטרמבל לנצח את לה שיפר.
כיוון שנדמה שלינד נחטפה, טרמבל יוצא למרדף להצילה ונחטף בעצמו על ידי לה שיפר המענה אותו באמצעות הזיות.
לינד מצילה את טרמבל אך מיד לאחר מכן הורגת אותו.
סוכנים של "סמרש" פורצים לבסיס של לה שיפר והורגים אותו.
בלונדון, מאטה בונד נחטפת על ידי "סמרש" באמצעות צלחת מעופפת, וסר ג'יימס ומאניפני נוסעים ל"קזינו רויאל" על מנת להציל אותה.
הם מגלים שהקזינו בנוי מעל בסיס תת-קרקעי סודי שמנוהל על ידי דוקטור נוח הרשע, המתגלה כג'ימי בונד - אחיינו של סר ג'יימס, וסוכן השירות החשאי הבריטי לשעבר שערק לשורות "סמרש".
ג'ימי חושף שהוא מתכוון להשתמש בנשק ביולוגי על מנת להפוך את כל הנשים בעולם ליפות ולהרוג את כל הגברים הגבוהים מ-1.37 מטר, כך שהוא יהיה "האיש הגדול".
ג'ימי כבר לכד את "המעכבת" ומנסה לשכנע אותה להצטרף אליו.
היא מעמידה פנים כמסכימה, ובעורמה גורמת לו לבלוע את אחת מ"הגלולות האטומיות" שהמציא, ובכך הופכת אותו לפצצה אטומית מהלכת.
סר ג'יימס, מאניפני, מאטה וקופ מצליחים לברוח ומגלים שלינד היא סוכנת כפולה.
סוכנים חשאיים רבים תוקפים את הקזינו ומתחולל קרב, שהופך לכאוטי יותר כשמגיעים גם כוחות סיוע אמריקנים וצרפתים.
לבסוף, הספירה לאחור של הפצצה האטומית בתוך ג'ימי מסתיימת והיא מתפוצצת, הורסת את הקזינו והורגת את כל הנוכחים.
סר ג'יימס וכל הסוכנים שלו מגיעים לגן העדן, ואילו ג'ימי יורד אל הגיהנום.
הסרט הורכב מאנסמבל של מספר רב של שחקנים.
שמותיהם של 16 שחקנים הופיעו בכותרות הפתיחה, ומספר רב מהם קיבל גם את הכינוי "ג'יימס בונד 007", כחלק ממהלך עלילה שנועד לבלבל את ארגון "סמרש".
פיטר סלרס: אוולין טרמבל / ג'יימס בונד 007, מומחה במשחקי קלפים, המגויס על ידי וספר לינד כדי להביס את לה שיפר.
אורסולה אנדרס: וספר לינד / ג'יימס בונד 007, סוכנת בריטית לשעבר.
דייוויד ניבן: סר ג'יימס בונד, סוכן בריטי אגדי הנאלץ לחזור מפרישה כדי להתמודד עם ארגון "סמרש".
אורסון ולס: לה שיפר, סוכן כלכלי של "סמרש", נואש לזכות בחזרה בכספים בהם מעל.
: מאטה בונד / ג'יימס בונד 007, בתו של ג'יימס בונד ממאטה הארי.
דליה לביא: "המעכבת" / ג'יימס בונד 007, סוכנת בריטית
וודי אלן: דוקטור נוח / ג'ימי בונד 007, אחיינו של ג'יימס בונד, ובשם "דוקטור נוח" מנהיג "סמרש".
דברה קר: הסוכנת "מימי" / ליידי פיונה מקטארי, סוכנת "סמרש" המתחזה לאלמנתו של M.
ויליאם הולדן: רנסום, בכיר בשירות החשאי האמריקני
שארל בואייה: לה גראנד, בכיר בשירות החשאי הצרפתי
ג'ון יוסטון: M, ראש השירות החשאי הבריטי (כמו כן, היה אחד מהבמאים של הסרט)
קורט קזנאר: סמרנוב, בכיר בשירות החשאי הסובייטי
טרנס קופר: "קופ" / ג'יימס בונד 007, סוכן בריטי.
: מיס מאניפני / ג'יימס בונד 007, מזכירתו של M, בתה של גברת מאניפני המקורית.
מספר רב של שחקנים וניצבים בסרט שיחקו בתפקידים שונים בסדרת הסרטים הרשמיים של ג'יימס בונד.
הבולטת ביותר היא אורסולה אנדרס, אשר שיחקה את נערת בונד הראשונה בסרט "ד"ר נו" (1962).
ז'אן-פול בלמונדו וג'ורג' ראפט קיבלו קרדיט בכותרות הפתיחה של הסרט אף על פי שהופיעו רק בהופעת קמע בקרב הכאוטי בסוף הסרט: ראפט נראה מטיל מטבע (סימן היכר ידוע שלו בסרטים, החל מהסרט "פני צלקת" המקורי משנת 1932) לפני שהוא יורה בעצמו באמצעות אקדח היורה הפוך.
ואילו בלמונדו מופיע בתור קצין בלגיון הזרים הצרפתי הנעזר במילון צרפתי-אנגלי תוך כדי קרב אגרופים על מנת לתרגם "!merde" ל"אאוץ'!".
מספר שחקנים ידועים כגון פיטר או'טול, ומפורסמים אחרים כגון סטירלינג מוס, השתתפו בסרט ללא קרדיט רק למען האפשרות לעבוד יחד עם שאר חברי הקאסט.
ג'רלדין צ'פלין (בתו של צ'ארלי צ'פלין) הופיעה בקטע קצר של "שוטרי קיסטון" (סדרת סרטוני סלפסטיק קומיים מתקופת הסרט האילם מתחילת המאה ה-20, שם הייתה ההופעה הקולנועית הראשונה של צ'ארלי צ'פלין).
הסרט היה גם ההתנסות הקולנועית הראשונה של אנג'ליקה יוסטון, שכן אביה (ג'ון יוסטון - מבמאי ושחקני הסרט) הביא אותה לסט על מנת שתשמש תחליף לתקריבים על ידיה של דברה קר.
כמו כן, הסרט היה ההופעה הקולנועית הראשונה של דייוויד פראוז (שיהיה בהמשך השחקן בתוך החליפה של דארת' ויידר בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים).
בכנס מדע בדיוני בשנת 1978, פראוז סיפר שבמקור היה אמור לשחק דמות של פו הדב ענקי התוקף את טרמבל במהלך סצנת העינויים על ידי הזיות.
רעיון זה, כמו רבים אחרים, נזנח, ולבסוף פראוז שיחק בתפקיד המפלצת של פרנקנשטיין בסצנה האחרונה של הסרט (תפקיד אותו ישחק בעתיד במספר סרטים אחרים).
במרץ 1955, איאן פלמינג מכר את זכויות ההסרטה של ספרו "קזינו רויאל", הספר הראשון בסדרת ג'יימס בונד, למפיק גרגורי ראטוף תמורת 6,000 דולרים.
ראטוף לא הצליח למצוא מימון לפרויקט, ולאחר מותו בסוף 1960 צ'ארלס פלדמן רכש את זכויות ההפקה.
אלברט ברוקולי ניסה לרכוש ממנו את הזכויות, אולם פלדמן סירב.
פלדמן, יחד עם ידידו הבמאי הווארד הוקס, רצו ללהק את השחקן קרי גרנט בתור ג'יימס בונד, אולם ויתרו כאשר בשנת 1962 יצא הסרט הראשון של ג'יימס בונד, "ד"ר נו", בהפקתו של ברוקולי.
בשנת 1964, לאחר שהשקיע כבר כ-550,000 דולרים מכספו בניסיונות ההפקה של "קזינו רויאל", פנה פלדמן לחברת Eon Productions של ברוקולי בניסיון להפקה משותפת.
מגעים אלו נכשלו כיוון שלא הצליחו להגיע להסכמה על אופן חלוקת הרווחים ועל מועד תחילת ההפקה.
פלדמן אף ניסה ללהק את שון קונרי לסרט, אולם ויתר על הצעתו לאחר שקונרי דרש בתמורה מיליון דולרים.
לבסוף, פלדמן הציע את הפרויקט לאולפן סרטי קולומביה, עם תסריט מאת בן הכט.
כיוון שבינתיים סרטי בונד של חברת Eon Productions הפכו ללהיטים ועוררו עניין בסוגת סרטי הריגול, פלדמן החליט להפוך את סרטו לפרודיה על סדרת סרטי ג'יימס בונד במקום עיבוד ישיר של הספר.
הכט (סופר ותסריטאי ידוע, זוכה שני פרסי אוסקר) כתב מספר טיוטות של התסריט עבור פלדמן, כולן עיבודים הקרובים לספר המקורי וללא האלמנט הפרודי שיהיה לתוצר הסופי.
טיוטה משנת 1957 שהתגלתה בין מסמכיו של הכט (ואשר לא ברור מי כתב אותה) היא תסריט כמעט שלם המהווה עיבוד ישיר של הספר, אולם ללא הדמות של ג'יימס בונד, שהוחלפה בדמות של גנגסטר אמריקני.
גרסאות מאוחרות יותר של התסריט הוסיפו אלמנטים של מין וחטאים בתור התמה המרכזית, על ידי הפיכת לה שיפר למנהל של בתי בושת הסוחט את לקוחותיו.
כמעט שום דבר מהתסריט המקורי של הכט לא צולם לבסוף.
הכט נפטר מהתקף לב באפריל 1964, יומיים לפני שהיה אמור להציג לפלדמן את התסריט.
ב-1966, טיים מגזין דיווח שבילי ויילדר שיכתב לגמרי את התסריט, וכשהסרט הגיע כבר לשלב הצילום כל שנשאר מהמקור הוא הרעיון שהשם "ג'יימס בונד" יינתן למספר סוכנים שונים.
בתסריטו של הכט, חלק זה מהעלילה קורה בעקבות מותו של ג'יימס בונד המקורי (שמתרחש לפני תחילת הסרט) על מנת להנציח את זכרו וגם לבלבל את האויב.
פיטר סלרס שכר את שירותי טרי סאות'רן כדי לכתוב במיוחד את הדיאלוג של דמותו, על מנת לבלוט יותר מאורסון ולס ומוודי אלן.
רוב הצילומים התקיימו במספר אולפנים בלונדון, כאשר צילומי חוץ נעשו ברחובות לונדון, במחוזות קנט וברקשייר, וכן בסקוטלנד ובאירלנד.
בפועל היו שישה במאים שונים שכל אחד ביים חלקים שונים מהסרט.
בנוסף לכותבים שקיבלו קרדיט רשמי, חלקים מהתסריט נכתבו על ידי וודי אלן, פיטר סלרס, ואל גסט, בן הכט, ג'וזף הלר, טרי סאות'רן, ובילי ויילדר.
ואל גסט היה אחראי לחבר את חלקי התסריט יחדיו.
על כך הוצע לו לקבל קרדיט בתור "אחראי ארגון" (Co-ordination Director), אך הוא סירב כיוון שסבר שיזיק לו להיות משויך לתסריט הכאוטי.
חלק מהדרמה שמאחורי הקלעים הייתה קשורה לסצנות בהן השתתף פיטר סלרס.
ביוגרפיות של סלרס טוענות שהוא לקח את דמותו של בונד ברצינות ולא אהב את ההחלטה להפוך את הסרט לקומדיה.
על פי הסרט "The Life and Death of Peter Sellers" , סלרס הרבה לשכתב ולאלתר את הסצנות בהן השתתף כך שיוכל לשחק את הדמות ברצינות.
עקב בעיות בחיי הנישואין, סלרס הרבה לאחר לצילומים, או לא להגיע כלל.
הבמאי ואל גסט כתב שאורסון ולס לא העריך את סלרס וסירב לעבוד עם "החובבן הזה".
במהלך הצילומים, ביקרה באולפן הנסיכה מרגרט, שהייתה ידידה ותיקה של סלרס, ומיהרה לפגוש את ולס (תוך אי-התייחסות לסלרס).
ולס העיר בסרקסטיות לסלרס על איחוריו הרבים הגורמים לחריגות בתקציב וסלרס התרגז עד כדי כך שסירב להופיע באותן סצנות עם ולס.
לבסוף, סלרס התפרץ על ידידו הוותיק ג'וזף מקגראת' (אחד מבמאי הסרט), הכה אותו ונעלם למספר שבועות, מה שגרם לעצירת ההפקה.
פלדמן זעם ורצה לפטר את סלרס, ולבסוף נאלץ לבצע שכתובים משמעותיים של התסריט על מנת להתמודד עם העדרו של השחקן.
עם כל הכאוס, בריאותו של פלדמן הלכה והתדרדרה והוא אף עבר התקף לב במהלך הצילומים והאשים בכך את סלרס.
הסרט היה אמור במקור לצאת לאקרנים בזמן לחג המולד 1966, אולם בשל בעיות ההפקה, ההפצה נדחתה לאפריל 1967.
עבור פסקול הסרט, פלדמן שכר את המלחין ברט בכרך, שיצר עבורו בעבר את הפסקול לסרטו "מה חדש, חתלתולה?" (ושגם בו שיחקו פיטר סלרס, וודי אלן ואורסולה אנדרס).
התמלילן האל דייוויד (ששיתף פעולה עם בכרך פעמים רבות) סייע לכתיבת כמה מהשירים.
מנגינת הנושא של הסרט הגיעה למקום ה-27 במצעד בילבורד הוט 100.
פסקול הסרט כלל את השיר "מראה האהבה" ("The Look of Love") בביצוע דאסטי ספרינגפילד, המושמע בסצנה בה וספר לינד מגייסת את אוולין טרמבל.
שיר זה היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, והוכלל גם כחלק מהפסקול של הסרט הראשון בסדרת אוסטין פאוורס (עוד פרודיה על סרטי מרגלים בסגנון ג'יימס בונד).
עבור ההפצה באירופה של הסרט, הזמרת מיריי מאתיה שרה גרסאות של השיר בצרפתית ("Les Yeux D'Amour") ובגרמנית ("Ein Blick von Dir").
בכרך הכניס מספר אזכורים פנימיים לתוך הפסקול: בשני קטעים בסרט אפשר לשמוע גרסאות של שירו מהסרט "מה חדש, חתלתולה?" שהיה מועמד לפרס אוסקר: פעם אחת בוקע מפתח של בור ביוב, ופעם בגרסת מנגינת הלוויה בחלק האחרון של הסרט.
בנוסף, בכרך שילב בסרט קטע קצר מהשיר "נולד חופשי" של המלחין ג'ון בארי (שזכה בפרס האוסקר לשיר הטוב ביותר במקום שירו של בכרך "אלפי" לסרט באותו השם).
התקליט המקורי של הפסקול נחשב על ידי מבקרי מוזיקה לאחד מתקליטי האריך-נגן הטובים בכל הזמנים.
בשל איכות ההקלטה, התקליט (ובעיקר הביצוע הקולי של דאסטי ספרינגפילד) שימש במשך שנים רבות כמבחן סטנדרטי לבדיקת איכות מערכות סטריאו.
ההקלטות המקוריות ניזוקו עם הזמן, כך שהפצות מאוחרות של הפסקול נחשבות לנחותות יותר.
תקציב הסרט המקורי היה 6 מיליון דולרים, שהיו סכום גבוה למדי בשנת 1966. אולם, עקב סיבוכי הפרויקט, הצילומים התארכו חודשים מעבר למתוכנן, ובסופו של דבר הוכפל תקציב הסרט ל-12 מיליון דולרים.
בכך היה לאחד הסרטים היקרים ביותר שנוצרו עד אותו זמן.
לשם השוואה, הסרט הקודם שיצא בסדרת ג'יימס בונד (הרשמית), "כדור הרעם" (1965), עלה 11 מיליון דולרים.
ואילו הסרט "אתה חי רק פעמיים" שיצא באותה שנה כמו "קזינו רויאל" (1967) עלה רק 9.5 מיליון.
עלויות ההפקה הגבוהות הובילו להתייחסות לסרט כאל "מיני קלאופטרה" (סרט שנודע לשמצה על כך שעלויות ההפקה שלו הלכו ותפחו עד שהיה לאחד היקרים ביותר אי פעם).
הסרט הכניס 22.7 מיליון דולרים בארצות הברית וקנדה, וסך הכל 41.7 מיליון דולרים בעולם.
הביקורות התייחסו רבות לאופי הכאוטי של ההפקה.
מבקר הסרטים רוג'ר איברט כתב שהסרט הוא "הדוגמה המושלמת למה שיכול לקרות כאשר כל מי שעובדים על סרט מאבדים שליטה בו זמנית".
הטיים מגזין תיאר את הסרט כ"מופע וודוויל וולגרי ולא מגובש".
המגזין וראייטי קרא לסרט "אוסף של סיטואציות...
בוזלי קראות'ר מהניו יורק טיימס שיבח את ההתחלה המהירה של הסרט ואת הסצנות המובילות אל משחק הקלפים, אולם ציין שלאחר מכן התסריט נעשה מעייף, חזרתי, ומלא קלישאות.
בשנת 1986, מבקר הקולנוע דני פירי כתב: "קשה להאמין שב-1967 ממש חיכינו בציפייה לפרודיית ג'יימס בונד הזו.
זו הייתה אכזבה אז; ואף שהסרט מסקרן היום, עדיין קשה באותה המידה לצלוח אותו", והוסיף: "למעשה, אני ממליץ לראות את הסרט כשישודר בטלוויזיה במשך שעתיים (כולל פרסומות).
כך לא תצפו ממנו להגיון כלשהו".
כמה מבקרים עכשוויים יותר כן התרשמו לחיוב מהסרט.
אנדריאה לוואסר קראה לסרט "פרודיית סרטי המרגלים המקורית האולטימטיבית" ו"סאטירה ברמה הגבוהה ביותר", ושעל אף העלילה הלא ברורה הסרט הוא "יצירת מופת פסיכדלית ואבסורדית".
היסטוריון הקולנוע רוברט וון דסנובסקי כתב שהסרט הוא "סאטירה סוציו-פוליטית סרקסטית ומעוררת מחשבה".
נכון לאפריל 2018, הסרט קיבל דירוג מבקרים של 28% באתר Rotten Tomatoes, עם ציון ממוצע של 4.6 מתוך 10, זאת מתוך 36 ביקורות.
השיר "מראה האהבה" היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-40.
הפסקול של ברט בכרך היה מועמד לשלושה פרסי גראמי, כולל לפסקול המקורי הטוב ביותר בקולנוע או בטלוויזיה.
מעצבת התלבושות ג'ולי האריס הייתה מועמדת לפרס באפט"א לעיצוב תלבושות הטוב ביותר בסרט בריטי בצבע.
בשנת 1999, כחלק מהסדר בעקבות תביעה משפטית לגבי הבעלות על סרטי ג'יימס בונד (שכללה מאבק גם על הזכויות על סרט ג'יימס בונד לא רשמי נוסף: "לעולם אל תאמר לעולם לא"), הזכויות על הסרט הועברו לאולפן מטרו גולדווין מאייר.
קח סיכון היה שעשועון טלוויזיה ששודר בערוץ 1 בין השנים 1989–1990. השעשועון היה פורמט ששודר במקור ב"ניקלודיאון" שנקרא "סיכון כפול".
בעונתו הראשונה, הנחה את השעשועון אבי קושניר.
בעונה השנייה, שונה שם השעשועון ל"קח סיכוי" והונחה בידי חני נחמיאס.
בעונה הראשונה התלוננו הורים שאבי קושניר זורק את הפתקים של השאלות על הריצפה לאחר שסיים לקרוא אותן.
כדי לתקן את העוול הציבו באולפן דחליל ששימש כפח אשפה.
בעונה השנייה שונה שם התוכנית מ"קח סיכון" ל"קח סיכוי" בהמלצת משרד החינוך, לאחר תלונות לפיהן ילדים ביצעו משימות מסוכנות בהשפעת התוכנית.
כמה שנים אחר כך נוצר פורמט המשך בין השנים 1994-1993 בשם "תפוס כיוון" בהנחיית אמנון פישר, ששודר בערוץ 2 בזכיינית "טלעד".
בשעשועון התחרו שני זוגות מתמודדים בחידות ומשימות.
כל זוג נשאל בתורו שאלה, שאם היה יודע את התשובה עליה, היה מקבל נקודות.
אם לא היה יודע את התשובה, על אחד המתמודדים באותו זוג היה לומר את המשפט "קח סיכון" (בעונה השנייה, "קח סיכוי") והשאלה הייתה עוברת לזוג השני.
אם גם הזוג השני לא היה יודע את התשובה, הייתה השאלה חוזרת שוב לזוג הראשון ואם לא היה מוסר תשובה לשאלה, היה עליו לבצע משימה.
כשאחד הזוגות היה מוסר תשובה לא נכונה, היה הזוג השני מקבל את הנקודות.
בסיום התוכנית, הזוג שצבר פחות נקודות, היה מודח מהמשחק וזכה בפרס ניחומים (בעונה הראשונה עמד הפרס של 50 ש"ח), ואילו הזוג שצבר יותר נקודות, היה עולה לשלב "משימת הגמר", בו היה עליו לבצע מספר משימות תוך דקה אחת.
אם היה עומד באתגר, היה זוכה ב-200 ש"ח, ואם היה נכשל, לא היה זוכה בפרס כספי כלשהו (כך היה באופן רשמי, אך בפועל הזוג המנצח שנכשל במשימת הגמר קיבל אף הוא 50 ש"ח).
קזקה (KAZKA) היא להקת פופ אוקראינית, שמנגנת בסגנון אינדי פופ עם אלמנטים של אלקטרו-פולק – שילוב של מוזיקה עממית אוקראינית עם מוזיקת פופ אלקטרונית.
הלהקה קיבלה את תואר "תגלית השנה" של פרסי YUNA, את פרס "השמות חדשים" של זולוטה ז'אר פטיצה, ו"ישר הפופ הטוב" ו"שיר הבכורה הטוב" של תחנת הרדיו קראיינה אף אם.
בשנת 2018 הצטרף אליה דמיטרו מזוריאק.
המפיק המוזיקלי של הלהקה הוא יורי ניקיטין, בעל חברת מאמאמיוזיק.
ב־2014, הסולנית לעתיד אולכסנדרה זריצקה השתתפה בעונה הרביעית של "הולוס קראייני", הגרסה האוקראינית של התוכנית דה וויס.
ב־2017 זריצקה הקימה את הלהקה עם מיקיטה בודש, שמנגן בגיטרה ובקלידים ועושה את העיבודים.
השם מגיעה מהמילה האוקראינית казка, מעשייה.
הלהקה הוציאה את השיר הראשון שלה "סוויאטה" (Свята) ב־1 במרץ 2017. שם השיר דו־משמעי: באוקראינית פירושו גם "חגים" וגם "קדושה", ושתי המשמעויות מופיעות במילים ("אמא, בחגים לא הייתי קדושה").
השיר היה להיט מיידי והושמע רבות בתחנות רדיו באוקראינה.
השיר לווה בקליפ בבימויו של סרהיי טקצ'נקו.
הקליפ המינימליסטי מציג את חברי בתאורה אדומה והבזקים של סמלים שמזוהים עם מיתולוגיה סלאבית.
בהמשך שנת 2017, ההרכב השתתף בגרסה האוקראינית של X Factor.
מאמן הלהקה בתוכנית היה אנדריי דנילקו (שהתפרסם בדמות הדראג "ורקה סרדוצ'קה").
על פי התוצאות של הקהל ההצבעה, הלהקה הודחה בפרק החמישי של התוכנית, אולם זמן קצר לאחר מכן היא הוציאה את הסינגל "דיווה" (Дива – "ניסים"), שהגיע מייד לצמרת מצעד ה־iTunes באוקראינה.
בתחילת 2018, ללהקה הצטרף דמיטרו מזוריאר, שמנגן בכלי נשיפה וכלי הקשה, החל מסופילקה (חלילית אוקראינית) ואוקרינה וכלה בטרמביטה וצימבלי.
ב־10 בפברואר הלהקה השתתפה התחרות הקדם האוקראינית של אירוויזיון 2018, והגיעה למקום השישי.
ב־27 באפריל 2018 יצא האלבום המלא הראשון של הלהקה בשם KARMA.
האלבום מכיל עשרה שירים – שלושה שכבר יצאו לפני כן כסינגלים, גרסת כיסוי לשיר של הלהקה הידועה סקריאבין, ושישה שירים חדשים.
השיר "פלאקאלה" (Плакала – "בכתה") היה הראשון בשפה האוקראינית שהגיע לראש מצעד המוזיקה ב־YouTube במדינה; לפני־כן הגיעו למקום הראשון רק שירים ברוסית.
בקיץ 2018 קזקה השתתפה בפסטיבלים ברחבי אוקראינה בערים קייב, חרקוב, ומריופול.
לסיבוב ההופעות הצטרפו מתופף ושלוש זמרות ליווי.
השיר "פלאקאלה" הגיע לראש מצעדי הפזמונים באוקראינה ובבולגריה, ואף נכנס לרשימת ההשמעה בגלגלצ בישראל.
בפברואר 2019 ההרכב ניסה פעם נוספת את מזלו בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2019 בתל אביב עם השיר Apart וסיים במקום השלישי.
קזינצברציקה (בהונגרית: Kazincbarcika) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
העיר הוקמה בשנת 1947 מאיחוד של שני הכפרים ברציקה (Barcika) ושאיוקזינץ (Sajókazinc).
בשנת 1954 אוחדה גם עם הכפר ברנטה ובשנת 1999 נפרדו ברנטה וקזינצברציקה שוב.
יהודים התיישבו במקום בשנת 1747 ורובם היו סוחרים, ומיעוטם עסקו בחקלאות.
הקהילה היהודית התארגנה בשנת 1806 ובשנת 1813 הוקם בית כנסת ובמקום פעלו חברה קדישא ובית ספר.
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות תשעה מיהודי שאיוקאזניץ.
ובשנת 1941 נלקחו צעירים יהודים לשרות העבודה, עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי, שלחם לצד הגרמנים בחזית המזרח, רובם נספו.
במאי 1944 הובאו יהודי הכפר לשיוסנטפטר ומשם הועברו למישקולץ ובראשית יוני 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו תשעה יהודים לעיירה, שיפצו את בניין בית הכנסת ובסיוע השלטונות הקימו אנדרטה לזכר בני הקהילה שנספו בשואה.
חיי הקהילה לא נתחדשו והיהודים עזבו אחרי זמן מה את המקום.
גם בברציקה חיו מעט יהודים עליהם לא ידוע הרבה
קזינו רויאל הוא הספר הראשון מאת הסופר איאן פלמינג שיצא לאור בשנת 1953, העוסק בעלילותיו של סוכן הריגול ג'יימס בונד.
הסיפור מגולל את קורותיו של הסוכן החשאי הבריטי ג'יימס בונד, המהמר בקזינו ברויאל-לה-אוס כדי לגרום לפשיטת רגל של לה שיפר, גזבר צרפתי ואיש השירות החשאי הסובייטי.
בונד נתמך במאמציו על ידי וספר לינד, חברה בשירותו שלו, כמו גם פליקס לייטר מה-CIA ורנה מתיס מהמשרד השני הצרפתי.
פלמינג השתמש בחוויותיו בזמן מלחמת העולם השנייה כחבר באגף המודיעין הימי ובאנשים שפגש במהלך עבודתו, כדי לספק אלמנטים עלילתיים; דמותו של בונד שיקפה גם רבות מטעמיו האישיים של פלמינג.
פלמינג כתב את הטיוטה בתחילת 1952 באחוזתו גולדן איי שבג'מייקה בזמן שחיכה לנישואיו.
בתחילה לא היה בטוח אם היצירה מתאימה לפרסום, אך הובטח על ידי חברו, הסופר ויליאם פלומר, כי זהו רומן מבטיח.
בתוך עלילת הריגול, קזינו רויאל עוסק בנושאים הנוגעים למיקומה של בריטניה בעולם, במיוחד ביחסיה עם ארצות הברית לאור עריקות לברית המועצות של הסוכנים הבריטים גאי בורג'ס ודונלד מקלין.
הספר זכה לביקורות חיוביות נרחבות על ידי המבקרים באותו זמן ונמכר תוך פחות מחודש לאחר יציאתו בבריטניה ב-13 באפריל 1953, אם כי המכירות בארצות הברית שנה לאחר מכן היו איטיות בהרבה.
מאז פרסומו, קזינו רויאל הופיע כסדרה בדיילי אקספרס, ועובד למסך שלוש פעמים: כפרק משנת 1954 בסדרת הטלוויזיה CBS Climax!
עם בארי נלסון כבונד אמריקאי, גרסה קולנועית מ-1967 עם דייוויד ניבן שגילם את "סר ג'יימס בונד" וסרט משנת 2006 בסדרת הסרטים של Eon Productions בכיכובו של דניאל קרייג כג'יימס בונד.
באותה שנה (2006) תורגם הספר מחדש על ידי יואב כ"ץ ויצא לאור על ידי הוצאת ידיעות ספרים.
M, ראש השירות החשאי הבריטי שבעברו שירת כקצין בכיר בצי המלכותי, מייעד לקומנדר ג'יימס בונד, 007, איש מבצעים הטוב ביותר בשירות החשאי הבריטי, לחסל את "לה שיפר", מנהל חשבונות בחברה בבעלותה של סוכנות סמרש.
מספרו של בונד מורכב מהקידומת "00", המסמנת רישיון להרוג תוך כדי עבודה, ומהספרה 7, שנלקחה ממספר קו האוטובוס שהוביל למשרדו של פלמינג.
בונד עצמו זכה לקידומת במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר שני חיסולים שביצע.
בראשון, בניו יורק, הרג בצליפה מומחה צופן יפני שפיצח צפנים של בעלות־הברית, ובשני הרג בסטוקהולם, בסכין, סוכן נורווגי שריגל עבור הגרמנים.
בונד נשלח לצרפת לשחק באקרה על סכומים גבוהים בקזינו רויאל-לה-אוק.
על בונד להביסו במשחק באופן שירושש אותו לחלוטין, כך שיבקש לערוק למערב על מנת להציל את חייו.
אם יסרב יוצא להורג בידי הרוסים, שיניחו שהוא עשוי לערוק בשל הפסדיו.
כחלק מכיסוי של בונד כפלייבוי עשיר מג'מייקה, M מצרף כשותפתו את וספר לינד, עוזרת אישי לראש אגף S (ברית המועצות).
גם ה-CIA והמשרד השני הצרפתי שולחים סוכנים כמשקיפים.
המשחק הופך עד מהרה לעימות אינטנסיבי בין לה שיפר לבונד; לה שיפר מנצח בסיבוב הראשון, ומרוקן את בונד מכל כספיו.
כאשר בונד שוקל את האפשרות לדווח ל-M על כך, סוכן ה-CIA, פליקס לייטר, נותן לו מעטפת כסף ופתק: "סיוע מרשל.
המשחק נמשך, למרות ניסיונותיו של אחד ממדעניו של לה שיפר להרוג את בונד.
בונד מנצח בסופו של דבר, כשהוא לוקח מלה שיפר שמונים מיליון פרנק השייכים למעשה לסוכנות סמרש.
לה שיפר נואש לגבות את הכסף חזרה, חוטף את לינד, מענה את בונד ומאיים להרוג את שניהם אם לא יקבל את הכסף בחזרה.
במהלך העינויים נכנס מתנקש של הסמרש שהורג את לה שיפר כעונש על אובדן הכסף.
הסוכן אינו הורג את בונד ואומר שאין לו פקודות לעשות זאת, אך חותך 'Ш' קירילית עבור шпион (שפיון = מרגל ברוסית) לידו של בונד, כך שסוכני סמרש בעתיד יוכלו לזהותו ככזה.
לינד מבקרת את בונד מדי יום כשהוא מתאושש בבית החולים והוא מבין בהדרגה שהוא אוהב אותה; הוא אפילו שוקל לעזוב את השירות החשאי כדי לגור איתה.
כשהוא משתחרר מבית החולים הם מבלים יחד בבית הארחה שקט ובסופו של דבר הופכים לאוהבים.
יום אחד הם רואים אדם מסתורי בשם גטלר עוקב אחר תנועותיהם, מה שמציק מאוד ללינד.
למחרת בבוקר, בונד מגלה שהתאבדה.
היא משאירה אחריה פתק המסביר כי עבדה כסוכנת כפולה טריה במשרד הפנים הסובייטי.
סמרש חטפה את אהובה, טייס חיל האוויר המלכותי הפולני, שחשף עליה מידע בעינויים; סמרש השתמשו אז במידע זה כדי לסחוט אותה לסייע להם לערער את משימתו של בונד, כולל חטיפה מזויפת שלה.
היא ניסתה להתחיל חיים חדשים עם בונד, אך כשראתה את גטלר - סוכן של הסמרש - הבינה שלעולם לא תשתחרר ממעניה, וכי חיה עם בונד רק תסכן אותו.
בונד מודיע לשירות שלו על עבודתה הכפולה של לינד ואומר בקרירות בפני איש הקשר שלו: "הכלבה הזו מתה עכשיו".
בשנת 1954 שילמה CBS לאיאן פלמינג 1,000 דולר כדי לעבד את קזינו רויאל לפרק טלוויזיה באורך שעה במסגרת התכנית CBS Climax!.
הפרק שודר בשידור חי ב-21 באוקטובר 1954 וכיכב בה בארי נלסון כסוכן החשאי "כרטיס חוש" ג'יימס 'ג'ימי' בונד ופיטר לורה בתפקיד לה שיפר.
הדרכה קצרה על משחק הבאקרה ניתנת בתחילת הפרק על ידי מגיש התוכנית, ויליאם לונדיגן, כדי לאפשר לצופים להבין משחק שלא היה פופולרי באותה תקופה באמריקה.
לגרסה אמריקנית זו של הסיפור, בונד הוא סוכן אמריקאי, המתואר כעובד עבור סוכנות מודיעין משולבת, בעוד שהדמות לייטר מהרומן המקורי היא בריטית ושמה שונה ל"קלרנס לייטר".
לדמות הנשית המובילה ניתן השם ולרי מאטיס במקום וספר לינד.
במרץ 1955 מכר איאן פלמינג את זכויות העיבוד לקולנוע של קזינו רויאל למפיק גרגורי רטוף תמורת 6,000 דולר (61,120 דולר במונחים של 2021).
לאחר מותו של רטוף, המפיק צ'ארלס קיי פלדמן ייצג את אלמנתו של רטוף והשיג את הזכויות לעיבוד גרסה קולנועית.
פלדמן החליט שהדרך הטובה ביותר להרוויח מזכויות הקולנוע היא יצירת גרסה סאטירית, שהופקה והופצה בשנת 1967 על ידי סרטי קולומביה.
הסרט, שבו דייוויד ניבן גילם את בונד, נעשה עם חמישה במאים בעלי זכויות יוצרים (פלוס אחד ללא קרדיט בכתוביות הסיום) וצוות שחקנים שכלל את פיטר סלרס, אורסולה אנדרס, אורסון וולס ווודי אלן.
הגרסה משנת 1967 תוארה על ידי מכון הקולנוע הבריטי כ"קומדיה לא מרשימה של כוכבים".
לאחר העיבוד של 1967, זכויות העיבוד הקולנועי נשארו אצל סרטי קולומביה עד 1989 כאשר האולפן והזכויות על תיק הקניין הרוחני נרכשו על ידי סרטי סוני היפנית.
בשנת 1999, במסגרת תביעה משפטית בין Sony Pictures Entertainment וחברת MGM/UA, מכרה סוני את הזכויות לקזינו רויאל בשל זכויות חלקיות של MGM על ספיידרמן.
קזנובה של פליני (באיטלקית: Il Casanova di Federico Fellini) הוא סרט איטלקי משנת 1976 של הבמאי פדריקו פליני, שעובד מהאוטוביוגרפיה של ג'קומו קזנובה, הרפתקן וסופר מהמאה ה-18.
הסרט, שצולם כולו באולפני צ'ינצ'יטה ברומא, זכה פרס אוסקר לשנת 1977 על עיצוב התלבושות הטוב ביותר (דנילו דונאטי עיצב את התלבושות לסרט).
וכן היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (התסריט נכתב על ידי פליני וברנדינו זאפוני).
סיסלי בראון – מרקיז ד'אורפה
כרמן סקרפיטה – מאדאם שרפילון
מרגרט קלמנטי – אחות מדּלנה
מריו סנסלי – ד"ר מוביוס
אולימפיה קרליסי – אחותה של איזבלה
לידה לואודיצה – רוזלבה הבובה המכנית
סנדי אלן – אנג'לינה הענקית
דיאן קוריס – בתה של מאדאם שרפילון
המפיק דינו דה לורנטיס רצה ללהק את רוברט רדפורד בתפקיד קזנובה אך פליני סירב.
ג'ק ניקולסון, מרצ'לו מסטרויאני, אלברטו סורדי וג'יאן מריה וולונטה היו גם הם מועמדים לתפקיד.
כאשר דה לורנטיס פרש מהפרויקט ופליני חתם על חוזה חדש עם המפיק אלברטו גרימלדי, דונלד סאתרלנד לוהק לתפקיד, ונדרש לגלח את ראשו ולעטות אף וסנטר תותבים.
את המוזיקה חיבר נינו רוטה, ששיתף פעולה עם פליני ברבים מסרטיו.
"קח אותי", הידוע גם במילות הפתיחה שלו: "מי אמר לָךְ", הוא שיר רוק ישראלי של להקת היהודים, שנכתב והולחן על ידי תום פטרובר.
השיר יצא כסינגל בשנת 1994 (תחת השם "מי אמר לך") ונכלל באלבום הבכורה של הלהקה, מציאות נפרדת.
השיר נכתב על ידי תום פטרובר בעקבות סיפורים שאורית שחף סיפרה לו על ילדותה, כשגרו יחדיו בדירה שכורה בתל אביב.
השיר התפרסם באלבום הבכורה של להקתם של השניים – היהודים – "מציאות נפרדת" (1995).
לימים סיפרה שחף שהפתיח מתאר את ילדותה בבית הספר, שבו היא נחשבה בעיני חבריה ללימודים ילדה מוזרה ושתקנית.
אף שרבים רואים בו שיר אהבה נכזבת, המשפט "אם אתה הולך אז קח אותי, אתה שומע זאת אני..." נכתב על אביה של אורית, שעזב את הבית כשהייתה בת 11.
בשנת 2003, בחצי הגמר של העונה הראשונה של "כוכב נולד", ביצעה הזוכה נינט טייב גרסת כיסוי לשיר.
הופעת השיר בפריים טיים בערוץ 12 הקפיצה את הפופולריות של הלהקה והכניסה אותה לקונצנזוס למרות שבמשך שנים טענה הלהקה שתחנות הרדיו הפופולריות ממאנות להשמיע את שיריה.
בשנת 2020 הוציאה הגר יפת גרסת כיסוי לשיר.
בשנת 2021 ביצעה זהבה בן את השיר במסגרת השתתפותה בתוכנית "האח הגדול".
עוד באותה שנה זכה השיר לגרסת כיסוי מפי חדווה עמרני.