tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדוגמה, כ-50% מכל מיני העשבים (Poaceae) משתמשים במסלול הפוטוסינתטי C.
כאשר רמות הפחמן הדו-חמצני יורדות לקצה הגבול שבו הפוטוסינתזה בקושי בת קיימא, שיעור הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה צפוי להתנדנד מעלה מטה.
הדבר יאפשר לצמחיית היבשה לפרוח בכל פעם שרמת הפחמן הדו-חמצני עולה עקב פעילות טקטונית ונשימה מחיי בעלי חיים.
עם זאת, המגמה ארוכת הטווח היא שחיי הצומח ביבשה ימותו מכיוון שרוב הפחמן שנותר באטמוספירה ייטמן בכדור הארץ.
חיידקים מסוימים מסוגלים לבצע פוטוסינתזה בריכוזים של פחמן דו-חמצני נמוך עד 1 חלק למיליון, כך שצורות חיים אלו כנראה ייעלמו רק בגלל עליית הטמפרטורות ואובדן הביוספרה.
צמחים – ובהמשך, בעלי חיים, יוכלו לשרוד על ידי פיתוח אסטרטגיות אחרות כמו צורך בפחות פחמן דו-חמצני לתהליכי פוטוסינתזה ואסטרטגיות אחרות.
החיות הראשונות שצפויות להיעלם יהיו יונקים גדולים, אחריהן יונקים קטנים, ציפורים, דו-חיים ודגים גדולים, זוחלים ודגים קטנים, ולבסוף חסרי חוליות.
בעלי חיים קטנים יותר ישרדו טוב יותר מאשר גדולים יותר בגלל דרישות חמצן פחותות, בעוד שציפורים יצליחו טוב יותר מיונקים הודות ליכולתן לעבור מרחקים גדולים בחיפוש אחר טמפרטורות קרירות יותר.
בהתבסס על זמן מחצית חיים של חמצן באטמוספירה, חיי בעלי חיים יימשכו לכל היותר 100 מיליון שנים לאחר אובדן של צמחים גבוהים יותר.
עם זאת, חיי בעלי חיים עשויים להימשך הרבה יותר זמן מכיוון שיותר מ-50% מהחמצן מיוצר כיום על ידי פיטופלנקטון.
בעבודתם "The Life and Death of Planet Earth", המחברים פיטר ד' וורד ודונלד בראונלי טענו שצורה כלשהי של חיי בעלי חיים עשויה להימשך גם לאחר שרוב חיי הצומח של כדור הארץ ייעלמו.
וורד ובראונלי משתמשים בעדויות מאובנים מפצלי ברג'ס בקולומביה הבריטית, קנדה, כדי לקבוע את האקלים של הפיצוץ הקמבריוני, ומשתמשות בו כדי לחזות את האקלים של העתיד כאשר עליית הטמפרטורות העולמיות הנגרמות על ידי שמש מתחממת וירידה ברמות החמצן גורמות להכחדה הסופית של חיי בעלי חיים.
בתחילה, הם מצפים שכמה חרקים, לטאות, ציפורים ויונקים קטנים עשויים להמשיך להתקיים, יחד עם חיי ים.
עם זאת, ללא הגברת חמצן על ידי הצמחייה, הם מאמינים שבעלי חיים כנראה ימותו מחנק בתוך כמה מיליוני שנים.
גם אם מספיק חמצן היה נשאר באטמוספירה באמצעות התמדה של צורה כלשהי של פוטוסינתזה, העלייה המתמדת בטמפרטורה הגלובלית תגרום לאובדן הדרגתי של המגוון הביולוגי.
ככל שהטמפרטורות ממשיכות לעלות יונעו אחרוני בעלי החיים לעבר הקטבים, ואולי מתחת לאדמה.
הם יהפכו פעילים בעיקר במהלך הלילה הקוטבי, ויהיו בתרדמת במהלך היום הקוטבי בגלל החום העז.
חלק גדול מפני השטח יהפוך למדבר עקר וחיים יימצאו בעיקר באוקיינוסים.
עם זאת, עקב ירידה בכמות החומר האורגני הנכנס לאוקיינוסים מהיבשה וכן ירידה בחמצן המומס, חיי הים ייעלמו גם הם בעקבות נתיב דומה לזה שעל פני כדור הארץ.
תהליך זה יתחיל עם אובדן מיני מים מתוקים ויסתיים עם חסרי חוליות, במיוחד כאלה שאינם תלויים בצמחים חיים כגון טרמיטים או כאלה ליד פתחי אוורור הידרותרמיים כגון תולעים מהסוג "Riftia".
כתוצאה מתהליכים אלה, צורות חיים רב-תאיות עשויות להיכחד בעוד כ-800 מיליון שנים, ואיקריוטים בעוד 1.3 מיליארד שנים, ולהשאיר רק את הפרוקריוטים.
בעתיד הרחוק בהירות השמש תהיה גבוהה מערכה הנוכחי.
כשהעלייה תגיע ל-10%, טמפרטורת פני השטח הגלובלית הממוצעת תעלה ל-47 מעלות צלזיוס.
האטמוספירה תהפוך ל"חממה לחה" שתוביל להתאדות מואצת של האוקיינוסים.
בשלב זה, מודלים של הסביבה העתידית של כדור הארץ מוכיחים כי הסטרטוספירה תכיל רמות גדלות והולכות של מים.
מולקולות המים הללו יפורקו באמצעות פוטו-דיסוציאציה על ידי UV שמש, מה שיאפשר למימן לברוח מהאטמוספירה.
התוצאה תהיה אובדן מי הים בעולם כ-1.1 מיליארד שנים מהיום.
כוכב הלכת יהיה מדבר עם שדות דיונות גדולים המכסים את קו המשווה שלו, וכמה משטחי מלח על מה שהיה פעם קרקעית האוקיינוס, דומים לאלה שבמדבר אטקמה בצ'ילה.
ללא מים שישמשו כחומר סיכה, סביר להניח שטקטוניקת הלוחות תיפסק.
בתנאים צחיחים אלה עשוי כוכב הלכת לשמור על חיים מיקרוביאליים, ואולי אפילו רב-תאיים.
רוב החיידקים הללו יהיו הלופילים.
עם זאת, התנאים הקיצוניים יותר ויותר יובילו ככל הנראה להכחדת הפרוקריוטים בין 1.6 מיליארד שנים ל-2.8 מיליארד שנים מהיום.
עם זאת, החיים התת-קרקעיים יכולים להימשך זמן רב יותר.
שחרור קבוע של פחמן דו-חמצני על ידי התפרצות געשית עלול לגרום לאטמוספירה להיכנס למצב "חממת-על" כמו זה של כוכב הלכת נוגה.
אבל, כפי שצוין לעיל, ללא מים עיליים, טקטוניקת הלוחות תיעצר כנראה ורוב הקרבונטים יישארו קבורים היטב עד שהשמש תהפוך לענק אדום והזוהר המוגבר שלה יחמם את הסלע עד כדי שחרור פחמן דו-חמצני.
עם זאת, כפי שציינו פיטר וורד ודונלד בראונלי בספרם "החיים והמוות של כדור הארץ", לפי מדען נאס"א קווין זאהנל, ייתכן מאוד שטקטוניקת הלוחות תיפסק הרבה לפני אובדן האוקיינוסים, בשל התקררות הדרגתית של ליבת כדור הארץ, שעלולה להתרחש תוך 500 מיליון שנים בלבד.
הדבר עלול להפוך את כדור הארץ בחזרה לעולם מים, ואולי אפילו להטביע את כל חיי האדמה שנותרו.
אובדן האוקיינוסים עלול להתעכב עד 2 מיליארד שנים בעתיד אם הלחץ האטמוספירי יירד.
לחץ אטמוספירי נמוך יותר יפחית את אפקט החממה, ובכך יוריד את טמפרטורת פני השטח.
דבר זה יכול להתרחש אם תהליכים טבעיים יוציאו את החנקן מהאטמוספירה.
מחקרים על משקעים אורגניים הראו שכמות משמעותית של חנקן הוסרה מהאטמוספירה במהלך ארבעת מיליארד השנים האחרונות; מספיק כדי להכפיל למעשה את הלחץ האטמוספירי הנוכחי אם הוא ישתחרר.
קצב ההסרה הזה יספיק כדי להתמודד עם ההשפעות של הגברת בהירות השמש במשך שני מיליארד השנים הבאות.
בעוד 2.8 מיליארד שנים מהיום תגיע טמפרטורת פני השטח של כדור הארץ ל-149 מעלות, אפילו בקטבים.
בשלב זה, כל החיים שנותרו יגוועו עקב תנאים קיצוניים.
מה שיקרה בהמשך תלוי בכמות המים שנותרו על פני השטח.
אם כל המים על פני כדור הארץ כבר התאדו בנקודה זו (דרך "החממה הלחה" ב-1 ג'יר מעכשיו), כוכב הלכת יישאר באותם תנאים עם עלייה מתמדת בטמפרטורת פני השטח עד שהשמש תהפוך לענק אדום
אם לא ועדיין נותרו כיסי מים, ומתאדים לאט מדי, אזי בעוד כ-3–4 מיליארד שנים, ברגע שכמות אדי המים באטמוספירה התחתונה תעלה ל-40%, והבהירות מהשמש מגיעה.
35–40% יותר מערכו כיום, ייווצר אפקט "חממה בורחת", שיגרום להתחממות האטמוספירה ולהעלות את טמפרטורת פני השטח לסביבות 1330 מעלות צלזיוס.
זה מספיק כדי להמיס את פני כדור הארץ.
עם זאת, רוב האטמוספירה תישמר עד שהשמש תיכנס לשלב הענק האדום.
כשהשמש תשנה את פעולתה משריפת מימן בתוך הליבה לשריפת מימן בקליפה סביב הליבה שלה, הליבה תתחיל להתכווץ והמעטפת החיצונית תתרחב.
עוצמת ההארה הכוללת תגדל בהתמדה במהלך מיליארד השנים הבאות עד שהיא תגיע לפי 2,730 מעוצמת הארה הנוכחית שלה בגיל 12.167 מיליארד שנים.
רוב האטמוספירה של כדור הארץ תאבד לחלל.
פני השטח שלו יהיו מורכבים מאוקיינוס לבה עם יבשות צפות של מתכות ותחמוצות מתכות וגרגירי קרח מחומרים עקשנים, שטמפרטורת פניו תגיע ליותר מ-2130 מעלות צלזיוס.
אובדן המסה יגרום לכך שמסלולי כוכבי הלכת יתרחבו.
מרחק המסלול של כדור הארץ יגדל לכל היותר 150% מערכו הנוכחי.
החלק המהיר ביותר של התפשטות השמש לענק אדום יתרחש בשלבים האחרונים, כאשר השמש תהיה בת כ-12 מיליארד שנים.
סביר להניח שהיא תתרחב כדי לבלוע גם את מרקורי וגם את נוגה, ויגיע לרדיוס מרבי של .
השמש ככל הנראה תבלע את כדור הארץ בעוד כ-7.59 מיליארד שנים.
גורלם של הבלתי-מלומדים, הידוע גם כגורל חסרי הבשורה, הוא שאלה אסכטולוגית על גורלם הסופי של אנשים שלא נחשפו לתאולוגיה או לדוקטרינה מסוימת ולכן אין להם הזדמנות לאמץ אותה.
השאלה היא האם מי שמעולם לא שמע על דרישות שהוצבו בידי התגלויות אלוהיות ייענש על אי עמידה בדרישות אלו.
לעיתים עולה סוגיה זו יחד עם סוגיית גורלם של הכופרים.
מסורות אמוניות שונות מספקות תשובות מגוונות לשאלה: בנצרות המערבית גורלם של הבלתי-מלומדים קשור בשאלת החטא הקדמון.
מכיוון שיש הטוענים כי קריאה נוקשה של כתבי הקודש דורשת ענישה חמורה למי שמעולם לא שמעו על דת זו, טענה זו מועלית לפעמים כטיעון נגד קיומו של אלוהים לפי אותן שיטות, ומקובל לסווגה כהרחבה או כחלק מבעיית הרוע.
ביהדות ישנו דין של תינוק שנשבה, אשר פוטר במצבים מסוימים מעונש לאדם שלא נחשף לתכנים חינוכיים מסוימים.
הנביאים מתנבאים בנבואות פורענות על חטאי אומות העולם, אך מעולם לא דיברו על פורענות לאומות העולם עקב עבודתם את האלילים.
נבואות פורענות על עבודת אלילים נאמרו רק על עם ישראל.
באיגרת אל הרומאים (פרק 2, פס' 12–16), אומר פאולוס כי למרות שהפגאנים אינם מכירים את חוקות האל באופן רשמי הם בכל זאת מבינים את החוק בליבם ומצייתים לו:
בכנסייה המוקדמת, יוסטינוס מרטיר, אחד מאבות הכנסייה, לימד שמי שחיו על פי הלוגוס הם נוצרים, אם כי אולי לא ידעו על ישו המשיח.
טרטוליאנוס קבע כי ישו ירד לשאול כדי למסור את הבשורה הטובה, וקלמנס מאלכסנדריה, אוריגנס ואתנסיוס הכריזו כי "ישו הציל מהגיהנום גם יהודים וגם גויים שקיבלו את הבשורה ושהישועה שלאחר המוות נמשכת גם היום".
אוגוסטינוס, לעומת זאת, האמין שחסרי הבשורה נידונים לגיהנום, ותומאס אקווינס קבע שאלו "שגדלו ביער או בין זאבים" יקבלו את "הבשורה באמצעים מופלאים".
הכנסייה הקתולית מאמינה שישו השיג ישועה "עבור כל האנשים, באמצעות מותו על הצלב, אך חלקם עשויים לבחור לדחות אותה".
לדעת הכנסייה, הישועה מגיעה מ"אלוהים בלבד", אבל הכנסייה היא "האם" וה"מורה" של המאמינים.
פיכך, "כל הישועה מגיעה דרך הכנסייה", והכנסייה הקתולית מתווכת את ישועתו של ישו באמצעות הסקרמנטים.
באופן ספציפי, הטבילה לנצרות הכרחית לישועה,
וכי הכנסייה הקתולית הכרחית גם כ"סקרמנט האוניברסלי של הישועה", אך ייתכן שחלקם יצטרפו לכנסייה על ידי "טבילת תשוקה" או "טבילה של דם" (מות קדושים) בהיעדר טבילה פולחנית, ובכך להשיג ישועה גם באמצעות הכנסייה.
"אמונה שמיימית וקתולית", שאינה נגועה בכפירה מכוונת, ואהבה נחוצות גם הן לישועה, כמו גם למות במצב של חסד.
ההוראה הקתולית מאפשרת להציל אדם שהוא בור מוחלט לגבי הכנסייה הקתולית, אשר "מחפש את האמת ועושה את רצון האל בהתאם להבנתו אותו".
ביחס לבלתי-מלומדים, תאולוגים קתולים לימדו באופן מסורתי שיש ארבע נקודות הנדרשות לישועה, שהן בבחינת המינימום ההכרחי:
אלוהים גומל לטובים ומעניש את הרשעים.
אלוהים הוא שילוש קדוש: אלוהים האב, אלוהים הבן ואלוהים רוח הקודש.
אלוהים הבן, ישו המשיח, הפך לאדם עבורנו, נצלב, מת וקם.
לכנסייה האנגליקנית יש תפילה למען הנפטרים הבלתי-מלומדים: "אל הרחמים והצדק האינסופיים, אשר ברא את האדם בצלמו, ולא שונא דבר שעשית, אנו מאושרים באהבתך לבריאה.
כל הבריאה לך היא, עשה בה כרצונך."
לכנסייה הרפורמית הנוצרית (CRC), בטקסי הלוויה שלה, יש "תפילות לאלה שחיו חיי חטא בגלוי", כלומר "אנו שמים בידיכם הרחמניות את [פלוני.ת] חייו/ה היו מלאים בחטא ומאבק, אבל רק אתה...
יודע האם איזשהו זרע זעיר של אמונה...
הכנסייה האנגליקנית גם מתפללת עבור אלה "שלא נודע כי הם נוצרים", כלומר "אנו ממליצים על [פלוני.ת] לטיפולך רב הרחמים, ביודענו שאתה...
כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרון הימים, (כנסיית ה-LDS) או הכנסייה המורמונית גורסת כי מי שמת ללא ידע בתאולוגיה המורמונית יקבל הזדמנות ללמוד על הבשורה של ישו בעולם הרוח.
קדושי אחרית הימים מאמינים שאלוהים סיפק דרך כך שלכל האנושות תהיה הזדמנות לשמוע את המסר של הבשורה, ובכך יוכלו לבחור אם לקבלה או לא.
מאחר שהמורמונים מאמינים שכל האנשים חייבים לקבל את התקנות הראויות כדי להיכנס לממלכת השמים, כיום חברי הכנסייה שותפים במיזם גנאלוגי עצום במטרה לאסוף שמות של בני משפחתם המתים, ולאחר מכן לפעול עבורם כשליחים.
מי שבוצעה עבורו פעולה כזו רשאי אז לקבל או לדחות את התקנות שבוצעו בשמו.
המורמונים אינם מאמינים שילדים באים לעולם נושאים אשמה כלשהי,
משום שישו כיפר על "האשמה המקורית";
לכן אף אחד לא מורשע בחטא הקדמון
ואנשים אחראים רק לחטאים שלהם לאחר שהגיעו לגיל הבגרות.
אלה שאינם מסוגלים להבחין בין טוב ורע, כמו הלוקים במוגבלות שכלית התפתחותית, נושעים בזכות כפרת ישו גם ללא טבילה.
באמונה המורמונית, רק "בני האבדון" (sons of perdition), שבוחרים לדחות את ישו לאחר שרכשו ידע על אודותיו, מיועדים לגיהנום הנקראת "החושך החיצון" (outer darkness).
סוגיה דומה לגבי גורלם של אלה שאינם יודעים על מוחמד או אללה קיימת גם באסלאם.
האסלאם בדרך כלל דוחה את האפשרות שאלו שמעולם לא שמעו על הגילויים האלוהיים בקוראן ייענשו באופן גורף.
לפי הקוראן, הקריטריונים הבסיסיים לגאולה בחיים שלאחר המוות הם האמונה באל אחד, הדין האחרון, קבלת הכתוב בקוראן ונקבע על ידי הנביא וציות להם, ומעשים טובים.
הקוראן גם טוען שמי שדוחים את שליחי אלוהים נידונים לעונש בחיים שלאחר המוות ואם הם דוחים את שליח האלוהים בפניו, אזי הם גם עומדים בפני גורל נורא בעולם הזה ובעולם הבא.
לעומת זאת, אדם שמגלה את המונותאיזם מבלי שהגיע אליו שליח נקרא חניף.
גישה זו מגבילה את האפשרות שאנשים לא ישמעו את המסר האלוהי.
סיפורו של איברהים בקוראן [הקוראן 6:74 ] רומז שכל אדם מסוגל למצוא את האל האמיתי האחד בעזרת השכל הישר שלו.
בעיית הבלתי מלומדים אינה מתעוררת במסורות דתיות או רוחניות כגון דאיזם, פנדאיזם ופנתיאיזם פנתאיזם, שאינן כוללות כל התגלות אלוהית או דורשות ציות לכללים של התגלות אלוהית.
בדאיזם, יש המאמינים שאנשים ישפטו על פי צייתנותו של האדם לחוקים הטבעיים של טוב ורע שתשג על ידי הפעלת התבונה בלבד.
לכן, אי השימוש בתבונה כדי להגיע לאבחנה זו הוא עצמו הסיבה לעונש.
בבודהיזם, מאמינים שכל היצורים, בין אם קיבלו בשורה או לא, ימשיכו להיוולד מחדש עד שהם ישיגו נירוונה.
עם זאת, חוקרים בודהיסטים אמרו כי "כל הצעה שהארה זמינה מיד לכל מי שבאמת רוצה בה, גם אם מעולם לא שמע על בודהיזם, צפויה להתקבל באי-אמון או אפילו בטינה".
גורל אחד הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית עפרה חזה.
צפנת ירון טמיר כתבה את מילותיו, ושם טוב לוי הלחין אותו.
השיר בוצע לראשונה בהצגת הילדים של חזה "מלכת הקסמים", שהועלתה ב־1984, ומאוחר יותר פורסם כסינגל מאלבום הסולו התשיעי של חזה, "אדמה", שהתפרסם ב־1985.
השיר נכתב בעקבות שהותם של יוצריו בחו"ל והגעגוע שלהם לארץ ישראל.
השיר משקף את החוויה שלהם כישראלים השוהים בנכר עם תחושה שלכולנו יש גורל אחד משותף.
ב־6 בנובמבר 2023, במלואת חודש למלחמת חרבות ברזל, התפרסמה גרסה מחודשת לשיר בשם "גורל אחד 2023", בביצוע טל סונדק ובליווי הרכב מנגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
לשיר נוסף בית חדש אקטואלי, שאותו כתבה כותבת השיר המקורי, צפנת ירון־טמיר.
ב־1984 שם טוב לוי וצפנת ירון, שהיו נשואים באותה תקופה, ביקרו בארצות הברית.
ירון הוסיפה שהלחן של לוי קדם למילים שלה, דבר שהגדיל את הסיפוק שלה מהכתיבה, מכיוון שלדבריה "לכתוב טקסט למנגינה קיימת דורש מיומנות".
השיר הוצג לראשונה בהצגת הילדים המצליחה של חזה "מלכת הקסמים", שהועלתה ב־1984, ולאחר מכן פורסם כסינגל מאלבומה "אדמה" (חצי שנה לפני צאת האלבום) – השיר שולב באלבום מכיוון שהתאים לאופי שלו, שירי מולדת ואהבת הארץ.
"גורל אחד" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־2 באוקטובר 1984. השיר זכה להצלחה והגיע בשיאו למקום הראשון ב־4 בדצמבר 1984, מקום בו שהה במשך שבועיים.
בסך הכל צעד השיר במשך 15 שבועות, עד 29 בינואר 1985, אז יצא מהמצעד.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ה של התחנה השיר דורג במקום ה־16, ובמצעד השנתי של גלי צה"ל הוא דורג במקום ה־11.
במצעד שירי עפרה חזה, שקיימה רשת ג' ב־2010 במלאת עשור למותה, השיר הגיע למקום ה־10.
ב־6 בנובמבר 2023, במלואת חודש למלחמת חרבות ברזל, התפרסם השיר "גורל אחד 2023" בביצוע טל סונדק ובליווי הרכב מנגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
לשיר נוסף בית חדש אקטואלי ומלא תקווה, שאותו כתבה כותבת השיר המקורי, צפנת ירון טמיר, ובו נכתב: "נחזור בקרוב, נקום מעפר, יהיה לנו טוב, הכל יצמח מחדש, יהיה לנו כוח, לשוב ולפרוח כי לא רצינו לעזוב".
השיר נוצר כיוזמה של אורי אוברוצקי ושל הכפר השיקומי "עדי נגב" (שקרוב לרצועת עזה).
אוברוצקי, קרוב משפחה של יושב ראש "עדי נגב" דורון אלמוג, ששניים מבני משפחתו נרצחו בטבח בכפר עזה וארבעה נחטפו (20 שנה אחרי שאיבד חמישה קרובים בפיגוע במסעדת מקסים בחיפה), סיפר: "הייתי אצל דורון בבית שבוע אחרי החטיפה, ואמרתי לו שאני רוצה לעשות משהו.
לתת משהו שיהיה בגדר קרן אור, לתת תקווה.
פניתי ליוצרת ירון־טמיר שנענתה לקריאתנו, ותוך לילה אחד קיבלתי את המילים החדשות".
המיזם נועד "לחזק את העורף ולשמח מעט את עם ישראל בכלל ואת דיירי הכפר בפרט" בימים הקשים האלה.
דורון אלמוג מסר כי "עוצמת השרשרת האנושית נמדדת ביחסה לחוליות החלשות בה", ושהשיר המחודש נועד "להפריח תקווה" ולבטא "את מה שכולנו מרגישים – גורל אחד שם אותנו כאן".
אוברוצקי גם ביים את הווידאו קליפ לשיר.
מופיעים בו דיירי "עדי נגב", דורון אלמוג ונגני התזמורת הפילהרמונית בביקורם בכפר.
שולבו בו גם מטוסי "אל על", שהחלה בשיתוף פעולה עם "עדי נגב" שנים רבות לפני המלחמה והמשיכה בשיתוף הפעולה גם במיזם הזה.
גורל הוא הכוונה של האירועים בידי כוח עליון, לעיתים בניגוד לשגרה או בניגוד למתוכנן.
כוח עליון זה הוא אלהים בדתות שונות, המוירות במיתולוגיה היוונית, הפרסאות במיתולוגיה הרומית, הנורנות במיתולוגיה הנורדית וכדומה.
אירועים המושפעים מהגורל הם בלתי צפויים, וכאשר הם צפויים - אין דרך להתחמק מהם.
דוגמה לכך הוא סיפורו של אדיפוס, ששמע מהאורקל של דלפי שהוא עתיד להרוג את אביו ולהינשא לאימו, וכך קרה, חרף ניסיונו להימנע מגורל זה.
ביהדות שליטתו של הגורל בחיי האדם באה לידי ביטוי בסיפורו של איוב.
בשפה העברית מוכרים ניבים כמו "צחוק הגורל" ו"יד הגורל", המשקפים את שליטתו של הגורל בחיי האדם.
ביידיש מוכר הביטוי "א מענטש טראכט און גאט לאכט" - האדם מתכנן ואלוהים צוחק".
הפילוסופיה של האסכולה הסטואית הורתה שלא להיות מוטרדים במחשבות על העבר ולא לשגות בתקוות לעתיד, אלא לקבל את המציאות כפי שהיא.
סטואיקנים סברו כי כל הדברים המתרחשים סביבנו הם מעבר לשליטה האנושית, ומאחר שאיננו יכולים לשלוט בהם אזי אין טעם להתרגש מהם כלל אלא להסתגל למציאות.
לעומת זאת, נקודת המוצא של האסכולה האפיקוראית היא שבעולם שבו אנו חיים לא קיימת מעורבות של אלים אלא הכל פועל לפי חוקי הטבע, אותם מוטב לנו לחקור שכן ידיעתם תעזור לנו להבין כיצד עלינו לחיות.
שתי גישות אלה מתבטאות בהשקפה הפטליסטית לעומת זו הגורסת קיומה של בחירה חופשית.
הליכה בין שני קצוות אלה נמצאת בדבריו של רבי עקיבא "הכל צפוי והרשות נתונה".
תעתועי הגורל מופיעים ביצירות רבות, בהן האודיסיאה של הומרוס, הטרגדיה "מקבת" מאת שייקספיר, האופרה "כוחו של גורל" מאת ורדי, הסיפור הקצר "כף הקוף" מאת ו.
ביצירות אלה הגיבור אינו מצליח להימלט מגורלו, חרף ניסיונותיו.
באגדה "פגישה בסאמרא", דווקא המאמץ להימלט מהגורל הצפוי הוא שמביא להתגשמות גורל זה.
גּוּרַם גַּבֵּסְקִירִיָּה (בגאורגית: გურამ გაბესკირია; 2 במרץ 1947 – 27 בספטמבר 1993) היה פוליטיקאי גאורגי-אבחזי שכיהן כראש עיריית סוחומי.
בשנת 1993 הוא נרצח בידי בדלנים אבחזים במהלך הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה.
בשנת 2017 קיבל את אות מסדר הגיבור הלאומי של גאורגיה .
גבסקריה נולד ב-2 במרץ 1947 בסוחומי, באבחזיה אסס"ר שבגאורגיה הסובייטית.
הוא סיים תואר בהיסטוריה באוניברסיטת מקסים גורקי (כיום האוניברסיטה הממלכתית של ניז'ני נובגורוד) והתבלט כשחקן כדורגל.
בשלהי שנות ה-60 שיחק בדינמו סוחומי, ובהמשך המשיך לשחק בסטברופול, מינסק וקיסלובודסק.
בשנת 1972 הוא סיים את לימודיו במכון הפדגוגי של סוחומי והפך לשופט כדורגל ברמה הארצית בגאורגיה, ושנתיים לאחר מכן קודם לדרגת שופט ברמה הארצית בברית המועצות.
בשנים 1975–1979 עבד במפעל הדגים של סוחומי, החל כעובד פשוט, אחר כך כמומחה וממלא מקום מנהל מפעל הדגים.
לאחר שסיים לימודים בבית הספר הטכני לדייג ימי בעיר ייסק , מונה למנהל מפעל העיבוד בדגים בקולחוז של דייגי סוחומי.
משנת 1987 שימש כמנהל מפעל הדגים של סוחומי.
בעקבות מתיחות פוליטית בברית המועצות בשנת 1989, פרשו כל הקבוצות הגאורגיות מלבד דינמו סוחומי מאליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל.
גבסקריה סייע להקים את קבוצת הכדורגל צחומי מסוחומי, אשר שיחקה בליגת העל הגאורגית, ושימש כנשיא הקבוצה.
בשנת 1990 היה מועמד בבחירות לפרלמנט של הרפובליקה האוטונומית של אבחזיה , אך ויתר על מועמדותו לטובת תמז נַדַרֵיִישׁווִילִי .
הוא נלכד בידי לוחמים אבחזים ושכירי חרב מצפון הקווקז.
על פי תיעוד וידאו, מסמכי זכויות אדם ועדויות עדים, גבסקריה, שרטבה, אשבה ואחרים נגררו מחוץ לבניין הפרלמנט האבחזי ואולצו לכרוע ברך בפני הלוחמים האבחזים ושכירי החרב מצפון הקווקז.
הבדלנים לכדו את ראש ממשלת הרפובליקה האוטונומית של אבחזיה ז'יולי שרטאווה ובחברי ממשלתו - ראול אשבה, סומבט סאקיאן ותמז חרבדיה, ראש העיר סוחומי - גורם גבסקיריה, וירו בהם.
הם הרגו גם בכירים אחרים כמו ג'וּמבֶּר בֶּתַשְׁווִילִי , ממיה אלסאניה ואחרים.
הבדלנים לא חסו גם על הכמרים.
בשנת 2005 הציג העיתונאי האמריקאי מלקולם לינטון תצלומים שצילם במהלך המלחמה באבחזיה בגלריה לאמנות בטביליסי, ובנו של גבסקריה, ולדימיר, זיהה את אביו בין ערימת גופות (יחד עם שרטאווה וחברי ממשל נוספים), כשהוא נראה בבירור באחת התמונות.
ב-27 בספטמבר 2017 הוענקו לו לאחר מותו תואר ואות מסדר הגיבור הלאומי של גאורגיה על ידי הנשיא גיורגי מרגוולשווילי.
שרידי גופתו זוהו והובאו לקבורה בטקס צבאי בטביליסי באוקטובר 2017.
ב-31 באוקטובר 2019 פורסם בעיתון הגאורגי Georgia Today כי ראש עיריית טביליסי, קאחה קאלדזה, הודיע שגבסקריה יונצח בפסל בטביליסי, לצד ז'יולי שרטאווה.
גורל החיות הוא ציור מאת פרנץ מארק, שנוצר בשנת 1913. מדובר ביצירה בצבעי שמן על קנבס.
הציור שונה מרוב יצירותיו האחרות של מארק בכך שהוא מציג את החיות באור אכזרי, בניגוד לגישה השלווה והפסטורלית שמאפיינת רבות מעבודותיו.
קשריו ההדוקים של מארק עם בעלי חיים נותרו עלומים, אך מקובל להניח כי מקורם בכלב ילדותו.
"גורל החיות" נחשב לאחת מיצירותיו הידועות ביותר של מארק, והוא מדגים את סגנון "הפרש הכחול", זרם אמנותי שמארק ייסד יחד עם וסילי קנדינסקי.
כיום, הציור שמור במוזיאון האמנות של בזל, שווייץ.
השליש האחרון של הציור ניזוק בשריפת מחסן בשנת 1916, לאחר מותו של מארק, ושוחזר מאוחר יותר בידי חברו הקרוב פאול קלה.
קלה שיחזר את היצירה בעזרת תצלומים ישנים, והוסיף לצבע שכבה בגוון חום-כהה, היוצרת הבדל בולט לעומת יתר חלקי הציור.
חוקרים טרם הצליחו לפענח את הסיבה לבחירתו של קלה להשתמש בגוון חום, ונשמעו בנושא דעות רבות — אך אף אחת מהן לא הוכחה בוודאות.
שם היצירה באנגלית הוא Fate of the Animals ("גורל החיות"), שמקורו בכותרת הגרמנית "Tierschicksale", שפירושה הפיגורטיבי הוא "גורלות של חיות".
מקובל לייחס את הצעת הכותרת לאמן פאול קלה.
במכתב ששלח פרנץ מארק לאוגוסט מאקה, התייחס אל הציור בכותרת ארוכה יותר: "העצים מגלים את טבעותיהם, והחיות את עורקיהן" — ביטוי המתייחס לטבעות הגזע הבולטות בציור ולסוס הירוק המופיע בצד הימני, שעל גופו נראות בבירור ורידים.
על גב הקנבס מופיעה כתובת בגרמנית, שניתן לתרגמה כ־"וכל הוויה עולה בלהבה, סובלת" או "וכל הוויה היא להבה של סבל".
כותרת הציור נגזרת מהתיאור הכאוטי המופיע בו.
בעלי חיים מפוזרים על פני הקנבס בתפאורה שמזכירה עולם פוסט-אפוקליפטי.
הסצנה מתארת יער העולה באש, כאשר להבות בוערות ניכרות מכל עבר.
במרכז הציור מופיע צבי כחול, משמאל – שני חזירי בר, מעליהם – שני סוסים, ובצד הימני – ארבע דמויות בלתי מזוהות של בעלי חיים.
זהותן של ארבע הדמויות איננה חד-משמעית, אך ההשערות המרכזיות הן שמדובר בצבאים, שועלים או זאבים.
מרבית החוקרים סבורים כי מדובר בצבאים, בהתבסס על יצירות קודמות של מארק שבהן הופיעו צבאים בצבעים ובמאפיינים גופניים דומים.
הציור "גורל החיות" מתאפיין בשימוש בלעדי בקווים אלכסוניים.
היעדר מוחלט של קווים אנכיים ואופקיים, בשילוב צבעים עמוקים וכבדים, יוצר תחושת מתח חריפה.
מתח זה מחזק את התחושה של כאוס ואלימות בעולמן של החיות, כפי שמוצגת ביצירה.
האלכסונים מודגשים בשלושה אופנים עיקריים: סדר ההרכבה הקומפוזיציוני, תנוחותיהם האלכסוניות של בעלי החיים, ומיקומם של בעלי החיים בהתאם לקווים האלכסוניים.
הקווים האלכסוניים משמשים גם ככלי נרטיבי, בכך שהם מדמים גיצי אש המתפזרים על פני הקנבס, ומעצימים את תחושת ההרס המתפשט.
ביצירתו של פרנץ מארק מופיע מוטיב חוזר של שימוש סימבולי בצבעים, כאשר כל צבע מייצג יסוד רגשי או מטאפיזי מסוים.
כחול מייצג זכרים, את רוחניותם ואת חומרתם; צהוב מסמל נקביות, רוך וחושניות; אדום מייצג חומר, כובד וברוטליות.
בציור "גורל החיות", מארק ממשיך ומיישם עקרונות אלה: הצבי הכחול שבמרכז הקומפוזיציה מייצג זכר בעל עומק רוחני רב.
חלק מהחוקרים מפרשים את דמות הצבי כקורבן — צבעו הכחול ותנוחתו, המופנית כלפי מעלה, תומכים בפרשנות זו של הקרבה רוחנית בתוך מציאות אלימה ומתמוטטת.
הציור "גורל החיות" ממשיך להיחשב לאחת היצירות המשמעותיות של האמנות האקספרסיוניסטית הגרמנית, והוא מייצג באופן מובהק את עקרונות זרם "הפרש הכחול", אשר שם דגש על ביטוי רגשי ואמצעים חזותיים לצורך העברת רעיונות רוחניים.
הבחירה בקווים אלכסוניים בלבד, תוך הימנעות מוחלטת מקווים ישרים ואנכיים, אינה מקרית — היא מייצרת תנועה פנימית מתוחה, חוסר יציבות ודינמיות אלימה, אשר מחזקים את תחושת האימה והסבל המובעים בציור.
הקומפוזיציה כולה נבנית כמעין מערבולת צורנית וצבעונית, שבה כל דמות נסחפת לתוך כאוס מתמשך.
השימוש בצבעים אינו דקורטיבי אלא סמלי ומהותי: כחול מבטא רוחניות וזכריות, צהוב — רוך וחושניות נשית, ואילו האדום מגלם את הברוטליות והכוח ההרסני של החומר.
צבעים אלה אינם מפוזרים באקראי, אלא משרתים את המטען הרגשי והאידאולוגי שמארק ביקש להעביר.
הצבי הכחול, המופיע במרכז, בולט לא רק בזכות צבעו אלא גם בשל תנוחתו, המזכירה תפילה או השלמה עם גורל בלתי נמנע.
הוא ניצב כמעין נקודת שיא רוחנית לנוכח השמד והאש המשתוללת סביבו.
פרשנות רווחת רואה בו דמות של קורבן טהור, אולי אף מטפורה לגורלו של האדם בצל זוועות המלחמה המתקרבת — לא כצופה מן הצד, אלא כמי שנבלע לתוכה יחד עם הטבע כולו.
תיאור בעלי החיים ביצירתו של מארק
בנוסף לשימוש החוזר בצבעים בעלי משמעות סמלית, פרנץ מארק נהג להציג בעלי חיים בדרכים עקביות.
הצבאים תפסו עבורו מעמד של חיה קדושה, והוא נהג לתארם, כמו את רוב בעלי החיים ביצירתו, בסביבה שלווה ופסטורלית.
ציורים כגון "סוסים רועים IV (הסוסים האדומים)", "הפרה הצהובה" ו"כלב שוכב בשלג" מציגים בעלי חיים בנוף שקט, הרמוני, ולעיתים כמעט אידילִי.
לעומת זאת, "גורל החיות" מציג סטייה ברורה מגישה זו: כאן מארק בוחר למקם את בעלי החיים האהובים עליו בסצנה של הרס, כאוס ואימה.
בכך הוא יוצר ניגוד חריף לייצוגים הקודמים של חיות כסמלים של תמימות, הרמוניה ורוחניות.
הסוסים, בשונה מיתר בעלי החיים ביצירתו של מארק, לא קיבלו ייצוג עקבי.
הם מופיעים לאורך יצירתו בצורות שונות – מקדושים ושאפתניים ועד דמויות בעלות תכונות אנושיות.
ייתכן שהעובדה הזאת מסבירה מדוע אחד הסוסים בציור הוא היחיד שבו נראות ורידים – פרט גופני נדיר שמעיד אולי על פגיעוּת גופנית ונפשית כאחד.
גורמים לא מבוקרים (פקטורים) הוא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייך לקבוצת כשלי היקש, בו מגיעים למסקנה על בסיס השוואה בין שתי קבוצות או יותר, אף על פי שישנם הבדלים חשובים בין שתי הקבוצות, לבד מההבדל שנקבע בניסוי, היכולים להחשב אחראיים לתוצאות המושגות.
כשל זה ישים רק ביחס לטיעונים היקשיים המגיע למסקנות ממדגם "מבוקר", שבו המדגם מחולק לקבוצות מובחנות למטרת השוואה.
החלוקה הפשוטה ביותר היא לקבוצת "ניסוי" ולקבוצת "בקרה".
קשה מאוד ליצור שתי קבוצות שביניהן אין שום הבדל, אך כדי להימנע מכשל יש לעמוד על הגורמים העיקריים העשויים לחולל הבדל בין שתי הקבוצות (גורמים רלוונטיים) ולהכתים את הניסוי בגורמים לא מבוקרים.
"ערכנו השוואה בין קבוצת סטודנטים למתמטיקה מרכיבי משקפיים ותלמידי כיתה ה' בבית הספר היסודי שאינם מרכיבים משקפיים, והגענו למסקנה חד-משמעית כי יש קשר מובהק בין הרכבת משקפיים לידע מתמטי מקיף".
הכשל כאן טמון בעובדה שההבדלים האחרים בין שתי הקבוצות חשובים יותר, ככל הנראה, לצורך ידע מתמטי מאשר הרכבת משקפיים.
"ערכנו השוואה בין שתי קבוצות של חולי לב.
עבור האחת הבאנו שמיכות מחברת 'שמיכון' ועבור השנייה לא.
הקבוצה שעבורה הביאו שמיכות 'שמיכון' טופלה בעיקר על ידי ד"ר סיטי והאחרת טופלה על ידי ד"ר אקגה.
המסקנה העולה מהשוואה בין שתי הקבוצות היא שמיכות מחברת 'שמיכון' מקלות על הכאב".
אלא שלא הוזכרה העובדה שד"ר סיטי בדרך כלל נוטה פחות להשתמש במשככי כאבים מאשר ד"ר אקגה, ומכאן הכשל הלוגי.
באקולוגיה, גורם מגביל הוא אחד ממשתני הסביבה או מהמשאבים הדרושים לאורגניזם בבית הגידול שלו שנמצא בחסר, עד כדי כך שהוא מעכב את התפשטותו של האורגניזם ומגביל את השִׁפְעָה שלו.
גורם מגביל יהיה תמיד גורם יחיד.
אם יש גורמים נוספים בבית הגידול הנמצאים בחסר, הרי שהגורם המגביל הוא זה שמגביל את השִפעה במידה המרובה ביותר.
אם מסלקים את הגורם המגביל, גורם אחר שנמצא בחסר הופך להיות הגורם המגביל.
דוגמה: בתנאי ארץ ישראל, הגורם המגביל העיקרי מבחינת הצמחים הוא כמויות המים הזמינות לצמח לאורך השנה.
בעונות של שפע מים (חורף) האור יכול להיות הגורם המגביל.
גורם בעודף (Excessive factor) - אחד מגורמי בית הגידול הנמצא בעודף עד כדי כך שהוא מגביל את השִפעה.
גורם בעודף מביא על פי רוב לחסר בגורמים אחרים, על ידי כך שהוא מתחרה בגורמים אלה או מעכב את פעילותם ובכך הוא מעכב התפתחות ומגביל שִפעה.
דוגמה: עודף של מומסים בקרקע מקשה על קליטת המים על ידי הצמחים, גם כאשר יש שפע של מים בקרקע.
מצב כזה קיים בביצות מלוחות.
מושג הגורם המגביל מבוסס על חוק ליביג, שפותח על ידי הבוטניקאי קרל שפרנגל בשנת 1828 בהקשר חקלאי.
הביוכימאי יוסטוס פון ליביג הכניס את החוק לשימוש שגור וזכה שהחוק התכנה על שמו.
החוק קובע שקצב הגידול אינו תלוי בכלל המשאבים הקיימים, אלא במשאב הנדיר ביותר.
החוק יושם לראשונה בגידולים חקלאיים, לאחר שלא נמצא שיפור בקצב הגידול של צמחים בעקבות הגדלת כמויות חומרי ההזנה המסופקים להם בדישון.
קצב הגידול של הצמח הואץ רק כאשר סופק לצמח חומר ההזנה הנדיר ביותר מבין אלה הנחוצים לו.
בהתאם לכך כונה חומר הזנה זה הגורם המגביל את הצמיחה.
ליביג הסביר את החוק בעזרת דימוי של חבית, המכונה כיום "חבית ליביג".
אילו היינו בונים חבית מלוחות באורכים שונים אלה מאלה, היה קיבול החבית מוגבל על ידי הלוח הקצר ביותר.
הארכת הלוחות האחרים לא הייתה משפרת את קיבול החבית, כל עוד אין מאריכים את הלוח הקצר ביותר.
באופן דומה, הספקת חומרי הזנה אחרים אינה משפרת את קצב הגידול של הצמח, כל עוד לא מגבירים את זמינותו של חומר ההזנה הנדיר ביותר.
בחוק ליביג נעשה שימוש גם ביחס לאוכלוסיות נוספות במערכות אקולוגיות מגוונות.
ככלל, קצב הגידול של האוכלוסייה, , הוא פונקציה של המזערי מבין הגורמים השונים בהן היא תלויה.
לדוגמה, אם נחוצים לאוכלוסייה שלושה גורמים (), הנצרכים כל אחד בהתאם לקינטיקת מיכאליס-מנטן, אזי קצב הגידול תלוי בגורם המצוי בכמות המזערית מביניהם:
תוצאה זו תקפה בתנאי מצב מתמיד ותחת ההנחה ששכיחויות הגורמים השונים בלתי תלויות זו בזו, או ניתנות להזנחה.
צמח הגדל באזור שבו המים הם גורם משמעותי (כמו למשל במדבר), יפתח דרכי חיסכון שונות כדי לשרוד את הדיות (אידוי המים מהצמח) המוגבר שגורמות הרוחות והקרינה.
הטמפרטורה היא גורם מגביל בהרים ובמקומות קרים שבהם האורגניזמים מותאמים אליה.
ישנו טווח טמפרטורה שהכרחית לקיום תהליכים אנזימטיים והטווח שונה מעט מאורגניזם לאורגניזם.
טווח זה נקרא טמפרטורה מיטבית.
ככל שהיצור מפותח יותר מבחינה התפתחותית, גופו מתפקד בצורה טובה יותר והוא בעל מנגנוני ויסות טמפרטורה יעילים יותר השומרים על יציבות טמפרטורת גופו של האורגניזם.
הרוח נחשבת לגורם מגביל מכיוון שיש לה השפעות רבות על בית הגידול, על אף שבניגוד לשאר הגורמים המגבילים, מחסור ברוח אינו פוגע באורגניזמים החיים בבית הגידול, למרות זאת, יש לרוח יתרונות בהבטחת המשכיות בית הגידול והפצת האורגניזמים שבו לבתי גידול נוספים.
האור הוא קרינה החיונית לקיום תהליכי חיים בצמחים באופן כללי.
בפרט, אנרגיית האור שנקלטת בגופיפי הצבענים של הצמח משמשת בתהליך הפוטוסינתזה, שחיוני לצמח לשם יצירת אנרגיה הדרושה לקיומו.
חשיבותו של החמצן נמצאת בכך שהוא יסוד פעיל מאוד מבחינה כימית ומתרכב עם הרבה מאוד חומרים בטבע.
החמצן משתתף בתהליכי נשימה אצל בעלי חיים, פוטוסינתזה אצל צמחים, ונשימה תאית ברוב האורגניזמים על פני כדור הארץ.
קיימות שלוש קבוצות של אורגניזמים:
אירובים אובליגטורים - חייבים נוכחות חמצן ולא מסוגלים להתקיים בלעדיו.
מבחינתם החמצן הוא גורם מגביל משום שמחסור ממנו גורם למוות.
מדובר בכל האורגניזמים הרב תאיים וברוב האורגניזמים החד-תאיים.
אנאירובים אובליגטורים - אורגניזמים שלא מסוגלים להתקיים בנוכחות חמצן.
פקולטטיבים - מתקיימים בדרגות שונות של ריווי חמצן והחמצן לגביהם הוא גורם מגביל בהתאם לרמת הצריכה שלהם.
הגורן היא מקום ששימש בעבר לריכוז החיטה על מנת לבצע בה דישה.
בגורן היו מופרדים גרעיני החיטה, שמהם מכינים את הלחם, מהמוץ ומן התבן.
כיום, עם ההתפתחות הטכנולוגית והמצאת הקומביין, נעלמה הגורן, בדומה להיעלמות של מוסדות חקלאיים דומים כמו גת דריכת הענבים.
המילה גֹּרֶן מופיעה רבות בתנ"ך ובספרות חז"ל, והיא מוכרת גם מלשונות שמיות אחרות כגון אוגריתית, אכדית וערבית.
הדעה הרווחת קושרת את הגורן אל השורש הערבי גר"ן שעניינו החלקה וטחינה.
מקבילותיה של המילה בסורית ובערבית מציינות בין השאר שקע גדול בסלע, ולכן יש הסוברים שבתחילה נהגו לעשות את מלאכת הדיש בשקעים כאלה.
הגורן של ימי המקרא הייתה שטח רחב ידיים בקרבת העיר, ומלבד שימושה החקלאי השתמשו בה לכינוסים כגון עריכת משפטים וטקסים דתיים.
צורת הגורן הייתה בדרך כלל עגולה, משום שהבהמות שדשו את התבואה היו הולכות במעגל.
מכאן התיאור הציורי של חכמי הסנהדרין שהיו יושבים בחצי עיגול: "סנהדרין הייתה כחצי גורן עגולה כדי שיהו רואין זה את זה".
גם בימינו הצירוף 'חצי גורן' משמש בעיקר בהקשר של צורת ישיבה.
בספר מלכים מסופר על אישה שצעקה אל מלך ישראל בזמן הרעב בשומרון: "הוֹשִׁיעָה אֲדֹנִי הַמֶּלֶךְ", והוא השיבהּ "מֵאַיִן אוֹשִׁיעֵךְ, הֲמִן הַגֹּרֶן אוֹ מִן הַיָּקֶב?".
שאלתו הרטורית של המלך "המן הגורן או מן היקב" הפכה לביטוי המציין חוסר אמצעים.
לעומת זאת בביטוי הדומה "מן הגורן ומן היקב" מתכוונים לליקוט חסר הבחנה מכל הבא ליד.
בספרות חז"ל המילה גורן נושאת עוד שני משמעים שהתגלגלו מן המשמע הרגיל של – מקום הדיש.
המשמע האחד הוא 'יבול', 'תבואה' – למשל בדברי התלמוד הירושלמי על אילן שעושה "שתי גרנות בשנה", כלומר נותן פירות פעמיים בשנה, לעומת אילן שעושה "גורן אחת בשנה" כגון זיתים, תמרים וחרובים.
המשמע האחר הוא עונת הדיש, זמן הבאת היבול אל הגורן, למשל: "אין שומעין לו אלא ימתין עד שתגיע גורן".
שרידים של גרנות עתיקות ניתן לראות במקומות שונים בארץ, אלו בולטים במיוחד בתמונות לוויין, וכיום באתרי המפות המקוונים.
גרנות שנבנו בינתיים הפכו פעמים רבות לרחובות עגולים המשמרים את שם המקום עליו הם נסללו.
הגורן הפכה לסמל תרבותי המופיע בסיפורים רבים.
בתרבות הישראלית היא קנתה נופך רומנטי הנגזר מסיפורם של רות ובעז במגילת רות.
במושבות ובקבוצות הראשונות הייתה הגורן "מוסד" - מקום מפגש.
הישיבה "על הגורן" שימשה להתכנסות של שומרים, לשם שיחות ושירה בלילות החמים וגם לאוהבים.
בשנת 1921, במנחמיה חובר על ידי ירמיהו רוזנצויג (מילים ולחן) שיר שנקרא "על הגורן בליל לבנה" המתחיל כך: "שמעתי מעשיה בליל לבנה, סיפר על הגורן בחור לבחורה, לאור הכוכבים התלחשו הצעירים, על הגורן בליל לבנה".
על ישיבה "על הגורן" בחוות כנרת כותב ביומנו תנחום תנפילוב ממקימי דגניה א':
והנה פעם אחת, בשנת 1909, ישבנו על הגורן אחרי עמל העונה בקציר ובגורן ונתפתחה שיחה על עתידנו.
באותה שיחה צץ לראשונה הרעיון של משק עצמי.
חיי חברה עצמיים והשם "קבוצה" נשמע לראשונה בחלל העולם.
יוסף בוסל היה הראשון שהעז ופרש לפנינו יריעה שלמה על חיינו בעתיד.
הישיבה הזאת על הגורן בכנרת הייתה קובעת גורל.
החלטנו: אנו נקים משק עצמי, שיתופי, על אחריותנו.
רחל המשוררת כתבה שיר בשם "על הגורן".
כיום ביישובים ביהודה ושומרון ישנן גרנות עתיקות המשמשות לכינוסים חגיגיים.
לפי הקבלה הגורן שימשה במשמעות של כינוסים וספר הזוהר מחולק לשלש גרנות (בארמית אידרות).
הרב שלמה גורן הקים את ישיבת האידרה המרמזת הן על שמו של הרב (שעברת את שמו משם לועזי דומה), והן על מקום המקדש, שבמקורו היה "גורן ארוונה היבוסי" אשר נקנה בידי דוד.
בביולוגיה מולקולרית, גורם שעתוק הוא חלבון הנקשר לרצף DNA ספציפי, הנמצא לפני החלק המקודד של הגן, ובכך משפיע על שעתוק הגן ל-mRNA.
גורמי שעתוק יכולים להיות מופעלים באופן סלקטיבי על ידי חלבונים אחרים, לרוב כשלב אחרון בהעברת אותות (Signal transduction).
גורמי שעתוק מווסתים את שעתוקם של גנים בכל היצורים החיים הידועים: בעלי חיים, צמחים, פטריות, פרוטיסטים וחיידקים.
ניתן לחלק את גורמי השעתוק לשתי קבוצות עיקריות: בסיסיים ורגולטוריים.
גורמי שעתוק בסיסיים (בזליים) הם חלבונים הנקשרים ל-DNA באופן קבוע והנמצאים בכמות קבועה בגרעין התא.
דוגמה לחלבון שכזה הוא TBP (ראשי תיבות באנגלית של TATA-box Binding Protein, "חלבון קושר לתיבת TATA").
חלבון זה, המהווה חלק מקומפלקס החלבונים TFIID, נחוץ לשעתוקם של רוב הגנים ברמות נמוכות (בזליות).
גורמי שעתוק רגולטוריים (רגולציה = בקרה) הם חלבונים הנקשרים ל-DNA רק אחרי גירוי חיצוני, ובכך גורמים לעלייה או לירידה חדה בשעתוקם של גנים שונים.
גורמי שעתוק רגולטוריים מופעלים על ידי שינויים במבנה המרחבי המאפשרים להם לחדור לגרעין התא או להיקשר ל-DNA או לגורמי שעתוק אחרים וכך לפעול.
דוגמה לגורם שעתוק רגולטורי הוא קולטן אסטרוגן.
חלבון זה קושר את ההורמון אסטרוגן וכתוצאה מכך עולה האפיניות שלו ל-DNA.
עם קשירתו של קולטן אסטרוגן ל-DNA מקודדים גנים שונים לדוגמה אלו הקשורים בהתעבות רירית הרחם.
למרות שידועים אלפי גורמי שעתוק, ביצורים אֵיקַרְיוֹטִים ישנם ארבעה מבנים בסיסיים לחלבונים המשמשים כגורמי שעתוק:
סליל-סיבוב-סליל (Helix-turn-helix): נקשר לבקע המרכזי של ה-DNA.
אצבעות אבץ (Zinc fingers): מתפקד כפלטפורמה מבנית לקישור DNA.
רוכסן לאוצין (Leucine zipper): מתפקד בהתקשרות בין גורמי שעתוק.
סליל-לולאה-סליל בסיסי (Basic-helix-loop-helix): קושר DNA עם שני סלילי אלפא המכילים חומצות אמינו בסיסיות הנקשרות על ידי לולאה ויוצרים דימר (קומפלקס של שני חלבונים זהים).
גורם מסרטן (או קַרְצִינוֹגֶן) הוא מונח המתייחס לגורמים המעודדים התפתחות של סרטן באדם או בבעלי חיים.
הקרצינוגניות יכולה לבוא לידי ביטוי על ידי עידוד ישיר של סרטן או על ידי הכנה של תנאים המאפשרים לו להתפתח, וזאת בעקבות ערעור היציבות הגנטית או בשל שיבוש של תהליכים מטבוליים בתא.
ההנחה המקובלת היא שישנן שלוש קבוצות של גורמים מסרטנים (קרצינוגנים): חומרים כימיים, נגיפים וגורמים פיזיקליים.
גופי מחקר ובריאות כמו הסוכנות הבין-לאומית לחקר הסרטן (IARC) ששייכת לארגון הבריאות העולמי או משרד הבריאות בישראל, מחלקים את רשימת הגורמים המסרטנים לשלוש קבוצות, לפי מידת הוודאות שקיימת לגבי עד כמה הם מסרטנים.
גורמים המוכרים כמסרטנים לבני אדם -קבוצה 1 - גורמים שידוע בוודאות כי הם גורמים למחלות סרטן בבני אדם.
גורמים המוכרים כמסרטנים סבירים בבני אדם - קבוצה 2A - גורמים שידוע בוודאות שהם עלולים לגרום סרטן בקרב בעלי חיים ויש הוכחות מוגבלות שהם עשויים לגרום סרטן בבני אדם.
גורמים המוכרים כמסרטנים סבירים - קבוצה 2B - גורמים שקיימות הוכחות מסוימות, שאינן מספקות, כי הם עלולים לגרום סרטן, הן לבני אדם והן לבעלי חיים.
העובדה כי גורם כלשהו מסווג גורם מסרטן וודאי, נוגעת לאיכות הראיות לכך שהוא אכן מסרטן, ואינה אומרת עד כמה גורם זה מגביר את הסיכון לחלות בסרטן.
שני גורמים מסרטנים יכולים להיות בסיווג של "מסרטן וודאי לבני אדם" אבל אחד מהם יכול להגביר את הסיכון לחלות בסרטן בעשרות או מאות אחוזים ואילו האחר מגביר את התחלואה רק באחוזים בודדים.
כמו כן החשיפה לגורמי סיכון שונים יכולה להשתנות בצורה משמעותית.
עישון טבק, זיהום אוויר או אלכוהול הם מסרטנים וודאים בבני אדם שיש אליהם חשיפה נרחבת ואילו גורמים מסרטנים אחרים כמו יציקת ברזל ופלדה או ייצור של צבעי מגנטה משפיעים בעיקר כחשיפה תעסוקתית על אנשים העובדים בתעשיות אלו.
היבט נוסף הוא שלא כל סוגי הסרטן הם קטלניים באותה המידה לכן גורמי סרטן מסוימים גורמים לתמותה משמעותית ואילו אחרים גורמים לסרטנים שאחוז הריפוי בהם גבוה.
מחקרים אפידמיולוגיים בארצות שונות, וגם מחקרים הנעשים לגבי תפוצת הסרטן בקרב קבוצות מהגרים, מצביעים על כך כי מספר גדול של גידולים (שאתות) נגרמים כתוצאה מגורמים סביבתיים, הכוללים גם תרכובות כימיות טבעיות או מלאכותיות.
כבר בשנת 1577 הובחן הקשר שבין סרטן העור ובין היחשפות לפיח, כשנתגלו מקרים רבים של סרטן בעור כיס האשכים אצל נערים שעבדו כמנקי ארובות ונחשפו חשיפה ממושכת לפיח ולחומר מסרטן הנמצא בו.
רק בשנים 1915–1918 הוכח הקשר בין חשיפה לחומר מסרטן ובין סרטן העור, על ידי משיחה נשנית של עטרן הפחם על עור ארנבות.
נוסף על המסרטנים המלאכותיים, יש גם מסרטנים טבעיים, כגון אפלטוקסין - הפרשת שמרים הצומחים על אגוזים מסוימים (נמצא קשר בינו ובין סרטן הכבד).
איננו מכירים את כל החומרים המסרטנים המצויים בסביבה, ועדיין אין לנו מבחן כימי רחב טווח המזהה חומרים מסרטנים.
המופיעה באתר המשרד להגנת הסביבה, נמנים לפחות כארבעים חומרים מסרטנים באופן וודאי.
משרד הבריאות האמריקני מפרסם מדי שנתיים רשימות מעודכנות של גורמים מסרטנים.
על פי פרסומי המשרד בשנת 2006 ישנם 228 גורמים, המתחלקים בין ידוע מבחינה ניסויית, לבין צפוי במידה סבירה.
במחקרים רבים על וירוס הפפילומה הוכח בבני אדם קשר ישיר בין נגיפים ובין מחלות הסרטן, כבר בתחילת המאה ה-20 נמצא קשר ישיר בין נגיפים לסרטן בחיות מעבדה.
תחילה הוכח כי סרטן הדם (לוקמיה) וסרקומה (גידול ממאיר שמקורו בעצם, בסחוס או ברקמת חיבור אחרת) עשויים להיגרם על ידי נגיף.
רק בשנות ה-50 הצליחו לבודד נגיף אונקוגני ראשון, נגיף הפוליומה.
הקושי הגדול בהוכחת הקשר בין נגיף לסרטן נעוץ בעובדה שהימצאות נגיף ברקמה סרטנית איננה הוכחה שהנגיף גרם את הסרטן, שכן נגיפים מצויים גם ברקמות תקינות שונות של בעלי חיים; קרוב לוודאי שהנגיף רק "מתאחסן" ברקמה.
לאחרונה בודדו בקופים נגיפים מעוררי גידולים (שאתות).
חשיפה לקרינה אלקטרומגנטית מייננת כמו קרני רנטגן או אור אולטרה סגול עלולה לגרום לסרטן.
חשיפה לחומריים רדיואקטיביים הפולטים קרינות מסוגים: אלפא, בטא וגמא עלולה לגרום לגידולים סרטניים שונים.
הקשר בין חשיפה לקרינה והתפתחות סרטן מבוססים בעיקר על אוכלוסיות שנחשפו לכמויות גבוהות יחסית של קרינה מייננת כמו ניצולי פצצות האטום שהוטלו על יפן, אנשים שנחשפו לקרינה בכורים גרעיניים, ואנשים שעברו טיפולים רפואיים בקרינה מייננת לצורך אבחון או ריפוי.
הקרינה המייננת פוגעת במרקם של התאים, ואם הם לא נהרסו לגמרי, בתהליך התיקון שלהם, הם עלולים לתקן את עצמם בצורה שגויה ולעבור מוטציה.
קרינת השמש כוללת קרינה בתחום העל-סגול שהיא קרינה מייננת, ועלולה לגרום לסרטן העור (מלנומה).
חשיפה ממושכת לקרינת השמש (למשל לצורך שיזוף) יכולה לגרום לכוויות בעור, אך לקרינת השמש יש השפעה מצטברת גם ללא הופעת כוויות.
קיימת סברה כי חשיפה לקרינה בלתי מייננת ברמות גבוהות, כמו, למשל, קרינת גלי מיקרו ו-גלי רדיו (UHF) הנפלטת מאנטנות שידור, וכן לשדות מגנטיים חזקים שמקורם בקווי מתח גבוה, עלולה לגרום לסרטן.
עם זאת, למרות מחקרים רבים בתחומים אלה, לא הוכח קשר ישיר בין שימוש בטלפון סלולרי או שהיה בקרבה לאנטנות או מתקני חשמל לבין תחלואה בסרטן.
ההמלצה על המעטה בשימוש בטלפון סלולרי ותקני בטיחות בתחומים אלה מסתמכים על עקרון הזהירות המונעת.
גורם גידול , או הורמון גידול מתייחס לחלבון הממריץ חלוקת תאים והתמיינות תאים.
בנוסף, גורמי גידול חשובים לוויסות מגוון תהליכים תאיים בגוף.
גורמי גידול פועלים בדרך כלל כמולקולות אות (סיגנל) בין תאים בדומה לציטוקינים
ולהורמונים, שנקשרים לקולטנים (רצפטורים) ספציפיים על פני תאי המטרה שלהם.
גורמי גידול שונים מזרזים חלוקה והתמיינות של תאים ספציפיים להם.
דוגמה לכך הם חלבוני עצם מורפוגנים (Bone Morphogenic Protein) האחראים להמרצת ההתמיינות של תאי עצם וכן לתהליכי התפתחות רבים בעובר ובמערכת החיסון.
גורמי גידול שייכים למשפחות שונות של סוגי חלבונים שמתאפיינות בדמיון מבני מסוים.
ישנן עשרות סוגי משפחות של גורמי גידול.
שתי דוגמאות הן FGF (ראשי תיבות באנגלית: Fibroblast growth factor "גורם גידול של פיברובלסט") ו-NGF .
בשני העשורים האחרונים נעשה שימוש מוגבר בגורמי גידול לשם טיפול במחלות דם ולב וכן במחלת הסרטן.
גורם הלם או גורם שוֹק הוא יצירה או אמצעי ביטוי העלולים לעורר שאט נפש, כעס, פחד או רגש שלילי דומה אחר.
אמנים מוזיקליים שמשלבים מוזיקת רוק עם מרכיבים תיאטרליים מזעזעים ביצירותיהם ובהופעותיהם מסווגים לעיתים קרובות כ"שוק רוק".
אמנים כאלה כוללים את סקרימינג ג'יי הוקינס, אליס קופר, ומאוחר יותר קיס, מרילין מנסון וסליפנוט.
בקולנוע קיימת סוגת סרטי ההלם, כאשר אחת הדוגמאות הבולטות היא "הבית האחרון משמאל".
בהומור קיימת תת-הסוגה "הומור מזעזע" (יצירה הומוריסטית ברוח זו מכונה "קומדיה שחורה") שכוללת בדיחות המציגות נושא שהוא מזעזע באופן קיצוני, לכאורה עד כדי גיחוך.
בדיחה מפורסמת כזו היא "האריסטוקרטים".
לעיתים קרובות משולב מרכיב ההלם בתעשיית הפרסום ("Shock advertising"), כאשר נעשה שימוש במרכיב מזעזע שאינו קשור למוצר עצמו וכל מטרתו להותיר את חותמם של המוצר או של החברה בזיכרונו של המתבונן.
בנוסף קיים המושג "shock site" ("אתר הלם") המתאר אתר אינטרנט שכל מטרתו לזעזע את הגולש בו.
אתרים כאלה מופצים לעיתים קרובות בדרכי רמייה דרך דואר אלקטרוני או אתרי צ'ט, ובדרך כלל כל תוכנם הוא תמונה או סרטון בודד בעלי אופי פורנוגרפי או אלים ביותר.
השיח הציבורי והמחקרי על גורם הלם עוסק גם בהשפעות של חשיפה מתמשכת לתכנים מזעזעים.
מחקרים מצביעים על כך שחשיפה חוזרת לתכנים אלימים או טראומטיים במדיה, במיוחד ברשתות החברתיות, עלולה להוביל לקהות רגשית ולהגברת תחושות של חרדה ודיכאון, תופעה המכונה לעיתים "תסמונת העולם האכזר".
תופעה זו מתבטאת בירידה באמפתיה ובתחושת חוסר אונים מול אירועים קשים, במיוחד בקרב צעירים החשופים לתכנים אלו באופן יומיומי.
מנגד, יש המתייחסים לשימוש בהלם ככלי חשוב בהעברת מסר, במיוחד בקמפיינים ציבוריים שנועדו לעורר מודעות ולשנות התנהגות.
שימוש ב"פרסום מזעזע" (Shock Advertising) נפוץ בקמפיינים נגד עישון, אלימות או תאונות דרכים, כאשר מטרתו היא לעורר תגובה רגשית חזקה שתוביל לשינוי התנהגותי.
עם זאת, יש המזהירים מפני השפעות שליליות אפשריות של גישה זו, כגון יצירת חרדה מיותרת או התנגדות למסר בשל תחושת אי נוחות.
גורמי התמותה הם הסיבה שבגללה נפטר האדם.
קיים הבדל בין גורם תמותה לבין סיבת מוות, שהיא הסיבה המיידית למוות, כפי שנקבעה על ידי חוקר מקרי מוות.
גורמי התמותה אינם זהים בהכרח לסיבת המוות הסופית.
דוגמה לכך אפשר לראות בסיבת המוות בצקת ריאות, שהיא אינה מחלה אלא תוצאה של אי ספיקת לב שמאלית.
גם אי ספיקת הלב איננה בהכרח המחלה, היא יכולה להגרם מטרשת עורקים, שהיא המחלה וגורם התמותה האמיתי.
לכן, כאשר באים לחקור את גורמי התמותה יש להתייחס לסיבת המוות לאור מחלת הרקע שהיא הגורם לפטירה.
במדינות שונות גורמי תמותה שונים התלויים באורח החיים של התושבים, בגורמים גנטיים, באיכות החיים ומצב מערכת הבריאות.
גופים שונים, כמו ארגון הבריאות העולמי (WHO) והמכון למטריקות בריאות והערכה (IHME) מפרסמים מעת לעת סטטיסטיקה לגבי גורמי התמותה בעולם.
גורמי התמותה השכיחים בישראל הם סרטן ומחלות לב.
Rh הוא מרכיב חלבוני המצוי בכדוריות הדם האדומות.
זהו אנטיגן (חומר המעורר תגובה חיסונית שגורמת ליצירת נוגדנים), שנתגלה לראשונה בניסויים שביצעו קרל לנדשטיינר ואלכסנדר וינר שבחנו חיסון שנלקח מתאי דם אדומים של קופי רזוס (Rhesus) ומכאן גם שמו.
לכ־85 אחוזים מן האוכלוסייה, קיימת נוכחות של חלבון זה, ולכן הם נחשבים כבעלי Rh חיובי.
ל־15 אחוזים האחרים, אין מרכיב כזה ולכן מתייחסים אליהם כבעלי Rh שלילי.
כל סוג דם (A, B, AB ו-O) יכול להיות בעל Rh חיובי או Rh שלילי, והוא יסומן בפלוס או במינוס בהתאמה.
קבוצת הדם מסוג Rh היא אחת מהמערכות האנטיגניות המרכזיות על פני הכדוריות האדומות.
בקרב רוב האוכלוסיות בעולם, כ־85% מן האוכלוסייה הם בעלי Rh חיובי.
אך עם זאת יש שונות בין מקומות שונים בעולם (בחבל הבסקים בספרד, למשל, בעלי ה־Rh השלילי מהווים כ־35% מן האוכלוסייה).
בקרב הלא לבנים, אחוז בעלי גורם רזוס הוא לרוב גבוה יותר מאצל הלבנים.
קיימות 50 קבוצות מוגדרות של סוגי דם בקבוצת Rh: מהן 5 האנטיגנים הכי חשובים הם מסוג D,C,c,E,e.
מצב בו לאישה בהריון גורם רזוס שלילי ולעובר שלה גורם רזוס חיובי, עלול להביא להתפתחות מחלת היילוד בגלל פעילות של מערכת החיסון של האם נגד העובר.
גורם הגדילה העֲצַבִּי , הוא חלבון קצר המופרש מתאים וגורם לגדילה, התמיינות ושרידה של נוירונים (תאי עָצָב) המשמשים לו מטרה.
הוא נחשב לאב-הטיפוס של גורמי הגדילה מכיוון שהוא היה בין השניים הראשונים שהתגלו.
זיהוי גורם הגדילה העצבי על ידי ריטה לוי-מונטלצ'יני הביא לזכייתה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1986 במשותף עם סטנלי כהן שגילה את גורם הגדילה האפידרמי - EGF.
בעוד השם "גורם הגדילה העצבי" מתייחס לחלבון ספציפי, המונח "גורמי גדילה עצביים" מציין קבוצה של חלבונים הידועים גם בשם נוירוטרופינים.
גורם הגדילה העצבי הוא חלבון הומודימרי הבנוי משתי שרשרות פפטידיות זהות באורך של 118 חומצות אמינו.
גורם הגדילה העצבי מצוי בכל החוליתנים, החל בדגים וכלה ביונקים.
הגורם הכרחי לצורך שמירה של נוירונים תחושתיים וסימפתטיים בחיים.
הוא מופרש מתאי מטרה מסוגים רבים, ומסוגל לגרום להנצה ולגדילה של אקסונים לכיוונם.
האפקטיביות של גורם הגדילה העצבי גדולה.
ריכוזים ננו-מולרים שלו מביאים לתגובה של נוירונים תוך 30 שניות וגורמים להם להתחיל לצמוח תוך מספר דקות.
גורם הגדילה העצבי משוחרר מן התאים המייצרים אותו (נוירונים, תאי אפיתל ועוד), נקשר לקולטנים הממוקמים בקצות האקסונים של נוירונים מגיבים, ומפעיל אותם.
בעקבות הקשירה מוכנס הקולטן כשהוא קשור לגורם הגדילה אל תוך האקסון ונודד לכיוון גוף תא העצב.
גורם הגדילה העצבי יכול להקשר לפחות לשני קולטנים.
קולטן באפיניות גבוהה (שנקרא TrkA) וקולטן באפיניות נמוכה המכונה LNGFR.
הקולטן בעל האפיניות הגבוהה חשוב יותר להתפתחות מערכת העצבים.
סטנלי כהן וריטה לוי-מונטלצ'יני, שהיו אז חברי סגל באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1986 עבור גילויי גורם הגדילה העצבי וגורם הגדילה האפידרמלי.
בסדרה של ניסויים אלגנטיים הראו לוי-מונטלצ'יני והעובדים עמה ראשית שחומרים שתאים סרטניים מסוג סרקומה שהושתלו בעובר תרנגולת מושכים אליהם נוירונים.
שנית שחומרים שהופרשו על ידי התאים הסרטניים לתוך התמיסה בה הם גדלים יכלו לגרום לגדילה מואצת והנצה של נוירונים סימפתיים וסנסורים מתוך גנגליון עצבי שהופרד מעובר תרנגולת.
ושלישית, שהגורם הספציפי שמביא לתופעה הוא חלבון מסוים שבודד מן התמיסה.
בהמשך התגלו מקורות עשירים יותר לגורם הגידול ובכללם ארס נחש.
תגלית זו נחשבת אבן דרך בביולוגיה התפתחותית, שכן בפעם הראשונה הודגם כיצד מולקולה ספציפית יכולה לתרום להתפתחות.
לאחר שגילתה את גורם הגדילה, המשיכה לוי-מונטלצ'יני וחקרה את תפקידיו בהתפתחות מערכת העצבים ותפקודו בבוגרים.
גוּרְמֵה (צרפתית: Gourmet) הוא מונח המציין אידיאל תרבותי הנקשר עם אמנות הקולינריה העילית ("Haute cuisine" ולעיתים "Grande cuisine").
זו מתאפיינת בשכלול ההכנה והעיצוב של מנות אוכל מורכבות, עשירות בניואנסים ופעמים רבות קטנות בגודל, המוגשות כחלק מארוחות גדולות.
לרוב נעשה במונח שימוש חיובי בהקשר של גינונים ואנשים שעימם נכרכים טעם טוב, תשוקה ותרבות משכילה.
לעיתים עם זאת יש לו גם אסוציאציה שלילית של אליטיזם.
אדם בעל ערכי גורמה נקרא אנין טעם .
הכינוי גורמה מופיע בשירות תיאור מעמד וסיווג של מסעדות, סוגות-בישול, ארוחות ומרכיבי-מזון באיכות גבוהה, שמוגשים בצורה מיוחדת ואנינה או שיש בהם מן התחכום באופן כללי.
תעשיית גורמה, ושוק בהתאם, התפתחו בעולם המערבי שמחוץ לצרפת לאורך העשורים האחרונים, בין היתר עם העלייה בהכנסות ובמקביל העלייה במודעות קולינרית ותזונתית גלובלית.
קטגוריות שונות כגון קפה, גבינות וכיוצא בזה מופרדות לעיתים קרובות בעת שיווקן לתתי-קבוצות של "סטנדרטית" ו"גורמה".
אירועים מסוימים כדוגמת טעימות יין מופקים עבור אנשים הרואים עצמם כגורמה.
יש גם תוכניות טלוויזיה ועיתונות הפונות לקהל היעד המחשיב עצמו כגורמה או שמעוניין להרחיב ידיעותיו בנושא.
התפתחה אף תיירות-גורמה, המכַוונת עצמה למקומות שבהם ניתן לטעום ולרכוש מאכלים ויינות הנחשבים כגורמה.
גורמה אף מאפיין מאכלים מהמטבח הפרסי כגון גורמה סבזי, אשר תחילתו במילה "גורמה" המבטאת בקרב הפרסים שיוך למאכל-מלכים.
גורם נוירוטרופי מוחי או BDNF הוא חלבון המקודד אצל בני אדם על ידי הגן BDNF.
הוא משתייך למשפחה הנוירוטרופינים המשוייכים לגורמי הגדילה העצביים.
הגורמים הנוירוטרופים נמצאים במוח (מערכת העצבים המרכזית) וכן במערכת העצבים ההיקפית.
BDNF פועל על נוירונים במערכת העצבים המרכזית ובמערכת העצבים ההיקפית, ותורם להישרדות הנוירונים הקיימים וכן מסייע לגדילה ולדיפרנציאציה (התמיינות) של נוירונים חדשים ושל סינפסות.
במוח, ה-BDNF פעיל בהיפוקמפוס, בקליפת המוח ובמח הקדמי התחתון (basal prosencephalon או basal forebrain) - אזורים חיוניים ללמידה, זיכרון
ה-BDNF ממלא תפקיד חשוב בזיכרון לטווח ארוך (ראה מנגנוני פעולה מטה).
הגורם הנוירוטרופי המוחי היה הגורם הנוירוטרופיני השני שנתגלה אחרי גורם הגדילה העצבי NGF.
המבנה של ה-BDNF התגלה על ידי ר.ס.
למרות שרוב רובם של הנוירונים במוחם של היונקים נוצרים לפני הלידה, חלקים מסוימים (אך לא רבים) במוח הבוגר שומרים על היכולת להצמיח נוירונים חדשים על בסיס תאי גזע נוירליים בתהליך הנקרא נוירוגנזה.
הנוירוטרופינים מסייעים לגרות ולבקר את תהליך הנוירוגנזה, כאשר ה-BDNF הוא אחד הנוירוטרופינים הפעילים ביותר.
עכברים שנולדו ללא היכולת ליצור BDNF סובלים מהפרעות בהתפתחותם של המוח ושל מערכת העצבים התחושתית ולעיתים קרובות מתים זמן קצר אחרי לידתם.
עובדה זו תומכת בהשערה כי ה-BDNF משחק תפקיד חשוב בהתפתחות הנוירונלית.
BDNF נמצא בריכוז גדול בהיפוקמפוס ובקליפת המוח.
למרות שמו, הוא נמצא ברקמות ובסוגי תאים רבים ולא רק במוח.
הוא פועל גם ברשתית, במערכת עצבים המרכזית, בנוירונים המוטוריים, וכן בכליות, בערמונית וברוק של בני אדם.
ברמה התאית, BDNF פועל בעיקר באמצעות קשירה לקולטן טרופומיוזין-קנאז-בי (TrkB) שהוא בעל זיקה (אפיניות) גבוהה, וכן במידה פחותה לקולטן LNGFR (קולטן נוירוטרופין p75) שהוא בעל זיקה נמוכה יותר (ומכאן אף שמו באנגלית - Low-affinity nerve growth factor receptor, LNGFR).
עם הקישור ל-TrkB, ה-BDNF מפעיל מפל של מסלולי איתות (ראה biochemical cascade):
ראשית, מתחילה פעילות של טירוזין קינאז (Tyrosine kinase, ראה ערך קינאז אודות קינאזות באופן כללי) אשר נמצא בקולטן, מה שמוביל לתהליכי זרחון (אוטפוספורילציה) מסוימים בתוך התא וכן מספר פעולות ביוכימיות נוספות בשרשרת האיתות.
מסלולי איתות אלו הם קריטיים לתיווך ההשפעות של BDNF על הישרדות נוירונאלית, התמיינות תאים ופלסטיות סינפטית.
לדוגמה, מסלול PI3K מעודד צמיחה של תאים על ידי עיכוב תהליכים אפופטוטיים (מוות תאי), בעוד שמסלול ה-MAPK מעורב בפלסטיות סינפטית ובהיווצרות זיכרון תאי לטווח ארוך (הגברה סינפטית ארוכת טווח - LTP), תהליך העומד בבסיס הלמידה והזיכרון.
מסלול PLCγ, תורם אף הוא לפלסטיות הסינפטית.
בנוסף למסלולים אלה, איתות BDNF-TrkB משפיע על ביטוי גנים.
האינטראקציה בין BDNF ל-LNGFR (p75) פחות מובנת, אך חוקרים סבורים שהיא מווסתת את הזיקה והספציפיות של איתות נוירוטרופינים ומשפיעה על צמיחה עצבית, אפופטוזיס ומנגנוני תיקון.
רשת האיתות המורכבת הזו מדגישה את התפקיד הרב-תכליתי של BDNF במערכת העצבים, ומקלה על כוונון עדין של תפקוד העצבים והפלסטיות הדרושים לתהליכים קוגניטיביים והתאמה לאתגרים סביבתיים.
בפיזיקה של חומר מעובה וקריסטלוגרפיה, גורם המבנה הוא תיאור מתמטי של תבנית הפיזור המתקבלת כתוצאה מניסוי פיזור, המתבצע בעזרת קרינת רנטגן, אלקטרונים או נייטרונים, על חומר מסוים.
גורם המבנה הוא למעשה הגודל בריבוע של סכום אמפליטודות הגלים המפוזרים על ידי מרכיבי החומר (אטומים או אלקטרונים).
גורם המבנה מעיד על קורלציות בין המיקום הממוצע של חלקיקי המערכת, וממנו ניתן ללמוד, בין השאר על מבנים ודינמיקה של חומרים פשוטים כמו מוצקים ונוזלים, וגם חומרים מורכבים כמו ממברנות וספינים.
תהא פונקציה סקלרית המתארת את התפלגות החומר במרחב.
עבור יחידות בסיס נוכל להגדיר:
אמפליטודת הפיזור, , תוגדר כריבוע של הערך המוחלט של טרנספורם פורייה של .
נגדיר את גורם המבנה כ:
כאשר הוא הממוצע בזמן ו- הוא גורם הצורה.
גורם המבנה הוא למעשה הגודל המוחלט בריבוע של סכום האמפליטודות המתקבל מ- גלים כתוצאה מפגיעה של גל מישורי ב- מפזרים נקודתיים.
גורם המבנה פרופורציונלי לעצמת הקרינה המפוזרת.