tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המטרה הייתה לבצע צילומי עטרה של השביט בתקופה של 30 ימים לפני הגעה ליעד ו-30 ימים לאחר התקרבות מרבית לשביט.
מדידות רוח השמש בוצעו בתקופה ארוכה יותר.
לשליטה על מסלול הגשושית הותקנו מדחפים שהופעלו בהידרזין.
צילומי אולטרה סגול החלו בנובמבר 1985 וכל יום נשלחו למרכז הבקרה 6 צילומים.
ב-8 במרץ 1986 הגשושית עברה במרחק 151 אלף קילומטר מהשביט וספגה פגיעות מינוריות.
באפריל 1987 הגשושית עברה כ-60 אלף קילומטר מכדור הארץ.
היו תוכניות להתקרב לשביט 21P/Giacobini-Zinner בשנת 1998 אך מחוסר דלק תוכנית זו לא התגשמה.
סויוז TMA-13M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-28 במאי 2014 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-10 בנובמבר 2014. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 40 לתחנת החלל הבין-לאומית.
ריד וייזמן - מהנדס טיסה
סמנתה כריסטופורטי - מהנדסת טיסה
טרי ורטס - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-13M" שוגרה ב-28 במאי 2014 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית התחברה למודול "ראסווט" של תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 6 שעות.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 40 בפיקוד סטיבן סוונסון.
צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 40 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-13 במאי.
במשך הם עברו למשלחת מס' 41
"סויוז TMA-13M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-10 בנובמבר 2014 התנתקה החללית מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-14M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-26 בספטמבר 2014 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-12 במרץ 2015. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית.
מיכאיל קורניינקו - מהנדסת טיסה
חללית "סויוז TMA-14M" שוגרה ב-25 בספטמבר 2014 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
החללית התחברה למודול "פואיסק" של תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 6 שעות.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 41 בפיקוד מקסים סוראייב.
חלק מפאנל סולארי של החללית לא נפתח כמתוכנן בתחילת הטיסה והוא נפתח רק לאחר עגינה בתחנת החלל.
צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-10 בספטמבר.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 42
"סויוז TMA-14M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-12 במרץ 2015 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 42.
סויוז TMA-15M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-24 בנובמבר 2014 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-11 ביוני 2015. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סמנתה כריסטופורטי - מהנדס טיסה
טרי ורטס - מהנדסת טיסה
קימיה יואי - מהנדס טיסה
צ'ל לינדגרן - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-15M" שוגרה ב-24 בנובמבר 2014 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 42 בפיקוד בארי וילמור.
צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-10 בנובמבר.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 43.
"סויוז TMA-15M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
עקב בעיות במשגרים רוסים, הוחלט לדחות את נחיתת הצוות בחודש למחצית יוני.
ב-11 ביוני 2015 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
ניתוק החללית מתחנת החלל סימן סיום פעילות משלחת מס' 43.
סויוז TMA-16M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-27 במרץ 2015 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-12 בספטמבר 2015. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 43 לתחנת החלל הבין-לאומית.
מיכאיל קורניינקו - מהנדס טיסה (בהמראה)
סקוט קלי - מהנדס טיסה (בהמראה)
אנדראס מוגנסן - מהנדס טיסה (בנחיתה)
אידין אאימבטוב - מהנדס טיסה (בנחיתה)
חללית "סויוז TMA-16M" שוגרה ב-27 במרץ 2015 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 43 בפיקוד טרי ורטס.
צוות חללית כלל קורניינקו וסקוט שהגיעו לתחנת החלל לשייה במשך של כשנה.
צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 43 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-11 במרץ.
בהמשך הם היו חלק של משלחת מס' 44.
"סויוז TMA-16M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-27 במרץ חללית נותקה מתחנת החלל וכעבור כ-6 שעות חוברה מחדש הפעם למודל "זבזדה".
ב-12 בספטמבר 2015 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
בנוסף לפדאלקה בחללית היו אנדראס מוגנסן מדנמרק ואידין אאימבטוב מקזחסטן שהיגעו בחללית סויוז TMA-18M כ-8 ימים לפני זה.
מיכאיל קורניינקו וסקוט קלי נותו בתחנת החלל להמשך פעילות.
סויוז TMA-17M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-22 ביולי 2015 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-11 בדצמבר 2015. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות שהתווספו למשלחת מס' 44 לתחנת החלל הבין-לאומית.
טימותי פיק - מהנדס טיסה
טימותי קופרה - מהנדס טיסה
בגלל תקלות שהתרחשו במשגרים רוסים באביב 2015, שיגור החללית נדחה בחודשיים.
חללית "סויוז TMA-17M" שוגרה ב-22 ביולי 2015 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 44 בפיקוד גנאדי פדאלקה.
צוות החללית הצטרף למשלחת מס' 44 לתחנת החלל הבין-לאומית שהחלה לפעול ב-11 ביוני.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 45
"סויוז TMA-17M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-11 בדצמבר 2015 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 45 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-18M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-2 בספטמבר 2015 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-2 במרץ 2016. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה איש צוות שהתווסף למשלחת מס' 45 לתחנת החלל הבין-לאומית ו-2 אנשים ששוגרו לשהייה של כשבוע בחלל.
אנדראס מוגנסן - מהנדס טיסה (בהמראה)
אידין אאימבטוב - מהנדס טיסה (בהמראה)
מיכאיל קורניינקו - מהנדס טיסה (בנחיתה)
סקוט קלי - מהנדס טיסה (בנחיתה)
סרגיי פרוקופייב - מהנדס טיסה
תחילה הטיסה הייתה מתוכננת ל-10 ימים.
שרה ברייטמן תכננה להשתתף כתיירת אך בסוף נטשה את התוכנית.
חללית "סויוז TMA-18M" שוגרה ב-2 בספטמבר 2015 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 45 בפיקוד סקוט קלי.
סרגיי וולקוב הצטרף לצוות תחנת החלל כחבר משלחת מס' 45.
אנדראס מוגנסן שתוכנן לשהות בחלל 10 ימים החל בתוכנית ניסויים Iriss בתחום ביולוגיה וטכנולוגיה.
איידין אאימבטוב החל בביצוע ניסויים בתחום השפעת קרינה על אנשים וניטור מצב ימת אראל והים הכספי.
ב-12 בספטמבר הם הצטרפו לגנאדי פדאלקה ועזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-16M"
"סויוז TMA-18M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-2 במרץ 2016 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ.
בצוות בנוסף לוולקוב היו קורניינקו וקלי שסיימו שהייה של שנה בחלל.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-19M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-15 בדצמבר 2015 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-18 ביוני 2016. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה איש צוות שהתווסף למשלחת מס' 46 לתחנת החלל הבין-לאומית.
תקויה אונישי - מהנדס טיסה
חללית "סויוז TMA-19M" שוגרה ב-15 בדצמבר 2015 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
ניסיון עגינה אוטומטי לא הצליח ובוצע עגינה ידנית כעבור 10 דקות.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 46 בפיקוד סקוט קלי.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 47.
"סויוז TMA-19M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-18 ביוני 2016 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה.
עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית.
סויוז TMA-20M היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-19 במרץ 2016 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-7 בספטמבר 2016. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה צוות שהתווסף למשלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית.
זו הייתה הטיסה האחרונה של חללית "סויוז" מדגם "TMA-TM".
חללית "סויוז TMA-20M" שוגרה ב-19 במרץ 2016 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה.
באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 47 בפיקוד טימותי קופרה.
בהמשך הם עברו למשלחת מס' 48.
"סויוז TMA-20M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום.
ב-7 בספטמבר 2016 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה.
סויר אייברי שפילברג הוא שחקן ובמאי אמריקאי-יהודי.
הוא בנם של הקולנוען סטיבן ספילברג ושל השחקנית קייט קפשו.
ספילברג אובחן בדיסלקסיה, והתחנך בבית ספר תיכון פרטי לתלמידים עם לקות שפתית.
הוא בחר בשמו האמצעי, סוייר אייברי, בתחילת הקריירה שלו ב-2012. כשהיה נער נרשם לסדנת משחק במרכז אדג'מר לאמנויות ליד וניס ביץ' בסנטה מוניקה, קליפורניה.
בגיל 18 הוא עזב את הבית ועבר לניו יורק והתקבל לקונסרבטוריון של התיאטרון האטלנטי הרפרטוארי.
כילד, בילה על רבים מהסטים של אביו.
הוא סיפר למגזין "פיפל" שהסט הראשון שזכר היה להציל את טוראי ריאן.
כנער הוא עבד כעוזר הפקה בכמה מסרטיו של אביו, בהם אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח.
בשנת 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באוף ברודוויי במחזה "Belgrade Trilogy" בתיאטרון רחוב 4, תוך שימוש בשם הבמה שלו סויר אייברי.
הוא הופיע בהפקה של "יומנה של אנה פרנק" באולם הגילדה של תיאטרון איסט המפטון ביי סטריט בסאג הארבור, ניו יורק ובשנת 2014 ביים, ושיחק בתפקיד הראשי, בקריאה מבוימת של המחזה Biloxi Blues של ניל סיימון בתיאטרון ג'ון דרו באולם הגילדה.
ב-2016 הוא ביים סרט קצר בשם "Breathe".
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי בסרט העיתון ב-2017, כשגילם מפגין שנואם לקהל מפגינים.
באפריל ומאי 2019, הוא הופיע בהפקה של המחזה אמנות בבימויה של יסמין רזה בהיכל הגילדה בניו יורק.
ב-2020 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט האימה Honeydew.
בינואר 2023, הוא החל להצטלם לסרט האינדי "Martyr of Gowanus", שבו יש לו את התפקיד הראשי ומופיע לצד הולט מק'קלני.
באותה שנה, שיחק בסרט חג המולד Merry Good Enough.
והצטלם לסרט המתח הקצר "Pink Flags" שבו הוא משחק מול אשתו ריי לוין ספילברג, שמגלמת מחליקה אמנותית המאמינה שרודפים אחריה.
בינואר 2024, הוא הופיע בסדרת הדרמה ההיסטורית אדוני האוויר.
הוא ילוהק לתפקיד בסרט "Christmas Eve at Miller's Point" לצד מייקל סרה.
ב-2018 הוא התחתן עם השחקנית ריי לוין-ספילברג.
שנה כותרת תפקיד הערות 2017 העיתון מפגין בכיכר 2020Honeydew סם תפקיד ראשי 2023Merry Good Enough סם 2024 אדוני האוויר סגן רוי קלייטור תפקיד חוזר2025מאצ' מושלםמייסון TBAChristmas Eve at Miller's PointספלינטMartyr of Gowanus TBA תפקיד ראשי
סויוז U היה משגר רב־שלבי בעל מנוע דלק נוזלי, אשר שימש את ברית המועצות לשיגור חלליות סויוז וחלליות נוספות.
המשגר פותח על בסיס משגר "סויוז" והיה הגרסה הנפוצה של סדרת משגרים זו.
בסך הכול שוגרו מעל ל-800 משגרים.
למשגר הייתה גם גרסה U2 שהשתמשה בדלק סינתטי.
המשגר היה יכול להביא למסלול מטען של 6,900 ק"ג מקוסמודרום בייקונור או 6,700 ק"ג מקוסמודרום פלסצק.
השיגורים בוצעו עד לשנת 2017 כאשר המשגר הוחלף בהדרגה על ידי דגם סויוז FG.
לאחר קבלת ניסיון עם הגרסה הראשונה של משגרים מסדרת "סויוז" הוחלט לפתח דגם חדש עם יכולות שלב ראשון ושלב שני מוגברות.
לצורך כך פותחו דגמי מנועים חדשים ששולבו במשגר החדש.
השיגור הראשון בוצע ב-18 במאי 1973 מכן שיגור מס' 43 בקוסמודרום פלסצק.
בהמשך בוצעו מקוסמודרום בייקונור מכן שיגור 31 או מכן שיגור 1.
האורך הכולל של המשגר היה עד כ-50.7 מ' והיה תלוי במשקל במטען שמשוגר לחלל.
במקביל לדגם "U" היה בניצול דגם "U2" שניצל דלק סינתטי.
בסך הכול בוצעו מעל ל-800 שיגורים של חלליות מאוישות ולא מאוישות.
על בסיס הדגם פותח דגם סויוז FG שהחליף אותו בהדרגה.
סויסה הוא כפר בנפת קוניטרה שבמחוז קוניטרה בדרום מערב סוריה.
הכפר מקביל בקו הרוחב לקצרין, ונמצא כ-11 ק"מ מזרחית ליישוב הישראלי קשת שבמרכז רמת הגולן, וכ-17 ק"מ דרומית-מזרחית לקוניטרה.
במהלך מבצע חץ הבשן הגיעו כוחות צה"ל לכפר במטרה לאסוף נשקים שעלולים להוות איום.
במקום התפתחה הפגנה שבמהלכה נפצעו מספר תושבים מירי הרחקה של כוחות צה"ל.
סְוִייֶנְדִיס ג'יין ג'וֹנְסְדוֹטְיֶר (באיסלנדית: Sveindís Jane Jónsdóttir) היא כדורגלנית איסלנדית מקצוענית המשחקת בעמדת חלוץ במועדון אנג'ל סיטי FC מליגת העל של הכדורגל לנשים בארצות הברית ובנבחרת איסלנד.
היא נולדה באיסלנד ב-5 יוני 2001 לאב איסלנדי ואם מגאנה.
בשנת 2020 היא זכתה באליפות איסלנד עם בריידאבליק, ובנוסף נבחרה לשחקנית השנה בליגה האיסלנדית וזכתה בפרס נעלי הזהב של ליגת האורבלסדייל.
בשנת 2021 היא נבחרה לכדורגלנית השנה של איסלנד גם בשנת 2022 וזכתה באליפות הבונדסליגה עם וולפסבורג.
ג'ונסדוטיר ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת של קפלאוויק בשנת 2015. במהלך עונת 2016, היא כבשה 27 שערים ב-19 משחקים בליגה הראשונה של קפלאוויק.
בשנת 2018, היא עזרה לקפלאוויק לסיים במקום השני בליגה הראשונה ולעלות לליגת העל הבכירה של אורוואלסדייל לאחר שכבשה 9 שערים ב-18 משחקים.
בדצמבר 2019, ג'ונסדוטיר הושאלה לבריידבליק.
ב-2020 היא עזרה לבריידבליק לסיים במקום הראשון בליגת אורוואלסדייל, ונבחרה לשחקנית השנה וגם זכתה בפרס נעלי הזהב לאחר שהובילה את הליגה עם 14 שערים, זהה לחברתה לקבוצה אגלה מריה אלברטסדורט אך בפחות דקות.
בדצמבר 2020, חתמה ג'ונסדוטיר בוולפסבורג.
היא הושאלה מיד ל-Kristianstads DFF השוודית כדי לצבור ניסיון.
ב-18 באפריל 2021, היא כבשה לאחר 11 דקות במשחקה הראשון עם Kristianstads במסגרת ליגת העל השוודית.
במשחקה השני, היא כבשה שער אחד ובישלה שער נוסף בניצחון 2-1 של קריסטיאנסטאדס על יורגודן.
ב-30 באפריל 2021 היא פצעה את ברכה במשחק לאחר שכף רגלה נתקעה בדשא ההיברידי ונישאה מהמגרש על אלונקה.
היא הושבתה מלשחק למשך 6 שבועות לפחות.
בדצמבר 2021, היא נבחרה לכדורגלנית השנה של איסלנד.
ב-29 בינואר 2022, ג'ונסדוטיר ערכה את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה לנשים, וכשהופיעה לראשונה בהרכב הפותח, ב-11 במרץ 2022, היא כבשה שני שערים בניצחון 5-1 נגד 1. פ.צ.
במאי 2022, היא זכתה באליפות הבונדסליגה עם וולפסבורג.
ב-11 בדצמבר 2024, היא הפכה לאיסלנדית הראשונה שכבשה 4 שערים במשחק אחד בליגת האלופות לנשים.
היא כבשה את השערים תוך 25 דקות לאחר שנכנסה כמחליפה בניצחון 6-1 של וולפסבורג על רומא.
ב-21 במאי 2025, הודיעה קבוצת FC אנג'ל סיטי מהליגה הלאומית לכדורגל נשים בארצות הברית כי המועדון החתים את ג'ונסדוטיר עד 2027.
ג'ונסדוטיר נבחרה לנבחרת איסלנד בפעם הראשונה לקראת משחקה נגד לטביה ב-17 בספטמבר 2020. היא פתחה במשחק וכבשה את שערה השני של איסלנד בדקה ה-8. מאוחר יותר הוסיפה שער נוסף בדקה ה-32 בניצחון איסלנד 9-0. ב-23 בספטמבר היא כבשה את שערה של איסלנד בתיקו 1-1 נגד שוודיה.
ג'ונסדוטיר ערכה את הופעתה ה-50 עבור איסלנד ב-3 ביוני 2025, במשחק ליגת האומות לנשים של אופ"א נגד צרפת.
ביולי 2025 השתתפה עם נבחרתה באליפות היורו בשווייץ.
2020 - שחקנית השנה באיסלנד
2021 - שחקנית השנה באיסלנד
סֻכּוֹת הוא חג יהודי הנחוג במשך שבעה ימים, בין ט"ו לכ"א בתשרי.
בארץ יום החג הראשון הוא יום טוב ואחריו שישה ימים חול המועד, ובחוץ לארץ גם היום השני הוא יו"ט.
לסוכות מספר רב יחסית של מצוות ומנהגים ייחודיים: מצוות ישיבה בסוכה בכל ימי החג, נטילת ארבעת המינים, ומנהגי האושפיזין, ההושענות שמחת בית השואבה, וחביטת ערבות בהושענא רבה.
בזמן בית המקדש התקיימה בנוסף גם מצוות הקהל פעם בשבע שנים,
סוכות נקרא גם חג האסיף והוא החג השלישי מבין שלוש הרגלים המופיעים בתורה (אחרי חג האביב וחג הקציר), שבהם היו בני ישראל עולים לרגל לירושלים בזמן שבית המקדש היה קיים.
מייד עם סיום חג הסוכות, בכ"ב בתשרי, נחוג חג נוסף מדאורייתא בשם שמיני עצרת, ובמהלכו אינן חלות עוד מצוות חג הסוכות (הסוכה, נטילת לולב וכו').
בארץ ישראל חל במקביל ליום שמיני עצרת גם שמחת תורה, ובחוץ לארץ שמחת תורה נחגגת למחרת.
לאחר שמחת תורה, בכ"ג בתשרי ובחוץ לארץ בכ"ד בתשרי, מצוין יום אסרו חג.
החג נקרא בתורה בשם חג הַסֻּכֹּת, אולם בספרי הנביאים והכתובים ובלשון חז"ל הכינוי חג סתם משמעו חג הסוכות.
התורה משתמשת גם בכינוי חג האסיף, מפני שלקראת סוכות מסיימים לאסוף מהשדה את כל התוצרת החקלאית כך שהשדה יהיה מוכן לעונת הגשמים, מסיימים לדרוך את הענבים בגתות ומכניסים את היין לבקבוקים.
חג האסיף נבדל מחג הקציר (שבועות), שבו קוצרים את החיטה.
ככל הנראה התוצרת העיקרית שנאספה לקראת סוכות לא הייתה תבואה, שנאספה כבר בתחילת הקיץ, אלא פירות קיץ כמו תאנים וענבים (שבדרך כלל יובשו לדבלים וצימוקים).
בסוכות היו מעלים לבית המקדש מעשר שני של ענבים ותאנים שנבצרו זה לא מכבר כפי שמוזכר במשנה: 'פירות שנגמרו מלאכתן ועברו בתוך ירושלים יחזור מעשר שני שלהן ויאכל בירושלים ושלא נגמרה מלאכתן סלי ענבים לגת וסלי תאנים למוקצה'.
לחג הסוכות במקרא שני טעמים: מחד חג חקלאי החוגג את עונת האסיף, ומאידך אחד משלושת הרגלים המציינים את המאורע ההיסטורי של הושבת בני ישראל בסוכות בנדודיהם במדבר לאחר צאתם ממצרים.
מועד החג נקבע לאמצע תשרי (החודש השביעי במקרא), בצאת שנה חקלאית אחת ותחילתה של שנה חקלאית חדשה.
שני מאפיינים אלה מתוארים בספר ויקרא:
חכמי המשנה רבי אליעזר ורבי עקיבא נחלקו באשר לטיבן של סוכות אלו ובעקבותיהם גם הפרשנים: יש שהסבירו שהסוכות שבהן הושיב הקב"ה את ישראל בצאתם ממצרים היו סוכות של ממש (אבן עזרא, רשב"ם), והיו שטענו שהסוכות היו ענני הכבוד האלוהיים שהיו סוככים על ישראל במדבר (אונקלוס, רש"י, רמב"ן).
על פי דעתו של הרב אלעזר מגרמייזא הסוכות שעל שמם נקרא חג הסוכות הם הסוכות שישבו בהם הלוחמים הישראלים במלחמה לכיבוש עמון ומואב וחובת הישיבה בסוכה נקבעה רק בערבות מואב ולא ניתנה בסיני .
המקרא עצמו מציין כי ענן הצל על בני ישראל בעת נסיעתם מחניה לחניה "וענן ה' עליהם יומם, בנסעם מן המחנה", וכן מוזכר בתהילים על נדודי ישראל במדבר "פרש ענן למסך, ואש להאיר לילה", כך שיש מפרשים שבעת חניית ישראל ישבו בצל הסוכות, ובעת נסיעתם הענן הצל עליהם.
באשר למועד החג, טו' בתשרי, יש המציעים כי מועד זה נקבע בתורה עקב חזרתם של ענני הכבוד, לאחר עזיבתם את בני ישראל בעקבות חטא העגל ושבירת לוחות הברית שהתרחשו ביום יז' בתמוז.
ביום הכיפורים, י' בתשרי, החטא נמחל, ולאחר מספר ימים - מועד חג הסוכות - גם ענני הכבוד חזרו (הרב ברוך רוזנבלום).
בספר החיצוני ספר היובלים נטען כי מקור החג הוא חגיגה בת שבעה ימים של אברהם אבינו על בשורת הולדת יצחק בנו.
מתואר בספר שאברהם ישב בסוכתו, לקח לולב ופרי עץ הדר וסבב את המזבח בהלל והודיה לאלוהיו.
ספר זה איננו מקובל במסורת היהדות האורתודוקסית ועם ישראל.
יש חוקרים הסבורים כי מסורת הישיבה בסוכה בעת האסיף היא מסורת עתיקה אשר החלה עם התנחלותם של שבטי ישראל והפיכתם לחקלאים.
יש חוקרים הקושרים את החג לחגים קדומים יותר שהיו נהוגים בקרב קבוצות אוכלוסייה מקומיות, למשל, בכנען ובאוגרית.
האזכור המוקדם ביותר של החג במקרא הוא כ"חג האסיף", אך פסוק זה לא מציין תאריך מדויק לחג או את מספר הימים שעליו להימשך, ויש חוקרים שהניחו שאין לו מועד קבוע, ושמועדו נקבע בכל שנה מחדש, לפי סיום האיסוף של היבולים.
לוח השנה הכנעני הקדום, הידוע כלוח גזר, מציב את "חודש האסיף" בתור החודש הראשון של השנה.
בממלכת אוגרית נהגו לחגוג את תחילת השנה החדשה בקישוט גג המקדש עם 8 ענפים, ב-15 בחודש החלה חגיגה בת שבעה ימים בה הוקרבו קרבנות רבים.
מספר חוקרים ציינו כי הפסוקים העוסקים בחג הסוכות בספר דברים ובספר ויקרא מצווים על חגיגות בבית המקדש ולא בכל רחבי הארץ, וכי בספר נחמיה נכתב כי בני העם לא הכירו את מנהג הישיבה בסוכה, וחגגו כך את סוכות לראשונה רק לאחר שעזרא הסופר הקריא בפניהם את התורה.
חוקרים אלה משערים שהפסוק מ הוא תוספת מאוחרת.
לפי חוקר המקרא יעקב מילגרום המעבר מחגיגת סוכות על גג המקדש לחגיגה בה כל העם יושבים בסוכות התרחש בגלות בבל, כאשר התפתח מנהג לבנות סוכה לכל משפחה במקום על גג המקדש שחרב.
יש חוקרים אשר קישרו בין המספר הגדול במיוחד של קרבנות שיש להקריב בחג הסוכות, ובפרט המצווה על הקרבת 70 פרים, עם חג ה-זוּכְּרוּ אשר נחגג בערים מסופוטמיות קדומות כגון אֶמָר ומארי.
בחג זה, שנחגג במשך שבעה ימים, החל מה-15 בחודש הראשון בשנה (שהתחילה בסתיו), הוקרבו מאות קרבנות, ביניהם 70 כבשים בני שנה כנגד 70 אלי העיר.
לדעת חוקרים אחרים, הישיבה בסוכה, סמוך למקום העבודה בשדה או בכרם, אפשרה לחקלאים לחסוך בזמן ההגעה אל השדה, להגן על תבואתם מגנבים או מבעלי חיים ולפקח על העבודה.
הדים לכך שסוכה שימשה גם לעבודות חקלאיות ניתן למצוא בספר : .
אולם דברים אלו עומדים בסתירה לכל טעמי המצווה האחרים.
אחד מספקות החוקרים לגבי מקור החג נובע מהעובדה שצורת המגורים האופיינית למדבר היא האוהל ולא הסוכה.
פתרון אחד לבעיה הוא שכתוב "למען ידעו דורותיכם כי בסוכות הושבתי את בני ישראל", משמע שהזיכרון הוא לכך שהאל הושיב את ישראל בצורה ניסית בסוכות במדבר בו קשה להקים סוכות, בדומה למן ולסלע המים.
פתרון אחר מציע הארכאולוג זאב משל הציע פתרון אפשרי לבעיה זו.
הוא מציין כי הבדואים בדרום סיני תרים במשך רוב השנה אחר מרעה בשטחים ההרריים ונעדרים מנווי המדבר.
רק בתקופת גדיד התמרים בסוף הקיץ נאספות כל המשפחות שרעו בנפרד אל נווה המדבר, ובמשך מספר שבועות שוקק המקום חיים.
עץ התמר הוא מרכז החיים והעניין באותה תקופה וכל חלקיו מנוצלים, בין היתר גם לבניית סוכות למגורים בשבועות אלו.
משל סבור כי זהו המקור לחג הסוכות.
הוא מציין כי גם באל עריש שבצפון סיני קיים שימוש בסוכות, אלא ששם עיקר הפרנסה הוא גידול תמרים ולכן הבדואים צמודים למטעי התמרים במשך רוב השנה, ותופעת ההתכנסות לזמן קצר וההווי המיוחד הנלווה אליה כמעט ואינם מורגשים.
יש הסוברים שמבני הנואמיס, שנמצאו בעין ח'ודרה שבמזרח סיני, הן סוכות של בני ישראל.
אילון גלעד מציע שמנהג הקמת הסוכות מקורו בטקס כנעני קדום הקשור בפולחן הבעל, אל הגשמים והסופות ב, ותכליתו היה זימון הגשמים בסתיו.
ב מופיעות מצוות ארבעת המינים והישיבה בסוכות; ב מתוארים קורבנות המוספים של החג; ותיאור נוסף של מצוות החג מופיע ב.
דיני החג מפורטים בדברי חז"ל בעיקר במסכת סוכה שבסדר מועד.
היום הראשון של סוכות הוא "יום טוב", יום שבו ציוותה התורה לשבות ואסרה עשיית כל מלאכה מלבד מלאכת אוכל נפש.
יתר ימי החג הם חול המועד.
המצווה המרכזית בחג הסוכות היא ישיבה בסוכה, מקום מגורים ארעי, ושימוש בה ממש כפי שמשתמשים בבית, "תשבו כעין תדורו": לאכול, לשתות ולישון בסוכה כל שבעת ימי החג.
הסוכה אינה צריכה להבנות דווקא לשם החג וגם סוכה שדפנותיה משמשות כל השנה לצל כשרה, אך רק אם הסכך (גג הסוכה) הונח לכבוד החג.
נהוג להתחיל את בניית הסוכה במוצאי יום כיפור כדי לקיים מצווה מיד לאחר התענית, אך אין מניעה לבנות את הסוכה בכל זמן מוקדם או מאוחר יותר.
נוהגים לקשט ולייפות את הסוכה בקישוטים הנקראים בלשון חז"ל "נויי סוכה".
גודל הסוכה המינימלי הוא 7 על 7 טפחים (כ-68 ס"מ), וגובהה המינימלי הוא עשרה טפחים (כ-97 ס"מ).
על הסכך להיות מהצומח, מנותק מהארץ, ומדבר שאינו מקבל טומאה.
צריך לשבת בסוכה תחת הסכך ממש, ועל הסכך להיות תחת כיפת השמים, לכן סדין מתחת לסכך או תקרה מעליו חוצצים ופוסלים את הסוכה.
ישנם דינים נוספים לגבי תהליך הבנייה, מספר הדפנות ועוד.
הישיבה בסוכה נעשית לזכר הסוכות שבהן ישבו בני ישראל במדבר לאחר צאתם ממצרים או ענני הכבוד שסוככו עליהם, כפי שנאמר בתורה:
יש שסברו כי הטעם לבניית סוכה הוא הבעת אמונה באל וקבלת מרותו, מכיוון שהאדם מתבקש לעזוב את ביתו החזק והמוגן דווקא לאחר שכבר אסף את תבואתו, ולהתגורר בחוץ במקום רעוע בעונת מעבר שבה מזג האוויר מתחיל להצטנן.
על כן נקראת הסוכה "צילא דמהמנותא", כלומר "צל האמונה", מכיוון שהאדם שם מבטחו בהשגחת הקב"ה ולא באמצעים פיזיים שונים.
הוגי דעות כמו המהר"ל מפראג והרב קוק, ראו בסוכה סמל למלכות בית דוד ולממלכתיות ישראלית, שנמשלת לסוכה על פי הנאמר בעמוס () "בַּיּוֹם הַהוּא אָקִים אֶת סֻכַּת דָּוִיד הַנֹּפֶלֶת, וְגָדַרְתִּי אֶת פִּרְצֵיהֶן וַהֲרִסֹתָיו אָקִים, וּבְנִיתִיהָ כִּימֵי עוֹלָם" ועל פי הנאמר בחז"ל "ראויים כל ישראל לשבת בסוכה אחת".
המהר"ל סבר כי ממשלות אומות העולם נקראות "בתים" בשל חוזקן ויציבותן, ואילו מלכות ישראל נקראת "סוכה" מפני שהיא קלה להפלה אבל כוחה הוא מהשמים, בקדושתה ומוסריותה.
בחג הסוכות, מצווה ליטול את ארבעת המינים.
נטילת ארבעת המינים, או נטילת לולב, כפי שהמצווה מכונה בלשון חז"ל, היא לקיחת ארבעה מיני צמחים: לולב (השדרה המרכזית של ענף הדקל), אתרוג (ממשפחת פירות ההדר), שלושה הדסים ושתי ערבות (ערבי נחל), ונענועם בכל יום מימי החג, חוץ מיום השבת.
במקרא כתוב בפירוש רק לגבי הלולב ("כפות תמרים") והערבה ("ערבי נחל") ואילו לגבי האתרוג ("פרי עץ הדר") וההדס ("ענף עץ עבות") המקרא כותב באופן עמום, ומהות הפרי התפרשה על ידי חכמי התורה-שבעל-פה.
חז"ל למדו באמצעות דרשת הפסוק המצווה על מצוות ארבעת המינים, מספר קריטריונים הנדרשים מכל אחד מארבעת המינים על מנת שיהיה כשר לנטילה.
חלק מהקריטריונים פוסלים את השימוש במין שאינו עונה על דרישותיהם, רק ביום הראשון של חג הסוכות, שאז מצוות נטילת ארבעת המינים נוהגת מן התורה בכל מקום (ולא רק במקדש), וחלקם פוסלים את השימוש בו אף בשאר ימי החג.
חלקם נוגעים לגופם של ארבעת המינים (פסול 'הדר', 'חסר', שינוי צורה, ועוד), וחלקם נוגעים לאופן בו השיג אותם האדם (גזל ושאלה).
במדרש מוסבר שהם סמל לאנשים השונים בעם ישראל לפי תכונותיו של כל מין.
הטעם מציין תורה, והריח - מעשים טובים.
כך שהאתרוג, בעל הטעם והריח, מסמל אדם שיש בו גם תורה וגם מעשים טובים, והערבה, חסרת הטעם וחסרת הריח, מסמלת אדם שאין בו לא תורה ולא מעשים טובים.
ההדס בעל הריח וחסר הטעם מסמל את אלו שיש בהם מעשים טובים אך אין בהם תורה, והלולב שתמריו הם בעלי טעם, מסמל את אלו עם תורה, אך ללא מעשים טובים.
יש שראו בארבעת המינים דמיון לאברי הגוף (עמוד שדרה, עיניים, פה ולב) שכולם נכנעים לאלוהים.
יש שראו בהם כסמל לכלי מלחמה (לולב = חרב, אתרוג = אבן קלע), שנועדו להילחם כנגד הרע.
אחת הסיבות שנוטלים אותם ביחד היא שהם משלימים אחד את השני, המעשים הטובים בהדס וידע התורה בלולב משלימים לאתרוג, והאתרוג אף הוא משלים את הערבה, זהו סמל לכך שחלקיו השונים של עם ישראל משלימים זה את זה.
נטילת ארבעת המינים ביום הראשון של החג מצוותה מן התורה בכל מקום, ובשאר הימים מצוותה מחוץ למקדש מדברי סופרים (חכמי המשנה) בלבד.
בסוף ספר דברים מתואר כיצד סיים משה לכתוב ספר תורה, נתן אותו לכהנים ולזקנים, וציווה אותם לקרוא ממנו בפני כל עם ישראל בחג הסוכות מדי שבע שנים.
מצווה זו נקראת "הקהל" מלשון הפסוק: חכמים קבעו כי מלך מזרע דוד יקרא פרשות מספר דברים במוצאי יום טוב של סוכות שבמוצאי שנת השמיטה.
אף על פי שהמצווה אינה מתקיימת בימינו באופן רשמי, מאז קום מדינת ישראל מתקיים מעמד "זכר להקהל" שבו נשיא המדינה קורא את הפרשות בתור המנהיג הבכיר ביותר של עם ישראל בעת הזו.
מדי בוקר בחג הסוכות היו מקיימים בבית המקדש את מצוות ניסוך המים.
המצווה אינה מפורשת בתורה, והדעה המקובלת היא שמקורה בהלכה למשה מסיני.
מצווה זו הייתה מקור מחלוקת נרחב בין הפרושים לצדוקים, ולכן היא קיבלה פומביות וטקסיות רבה.
עיקר המצווה היה מילוי מים ממעיין השילוח (גיחון), וניסוכם על אחת מקרנות מזבח העולה.
יש המסבירים שטעמה של מצווה זו כדי לברך את גשמי השנה הקרבה.
לחג הסוכות קשר הדוק למים, מאחר שבמשנה נאמר כמו כן, החל משמיני עצרת שחל יום למחרת סוכות, מתחילים להזכיר בתפילה "משיב הרוח ומוריד הגשם".
בבית המקדש היו מקיפים את מזבח העולה עם ענפי ערבה, תוך אמירת הושענות, בכל יום במהלך החג.
את ענפי הערבה היו זוקפים מסביב למזבח.
כמו מצוות ניסוך המים, על פי רוב הדעות, מצוות ערבה היא הלכה למשה מסיני.
בימינו נותר זכר למצווה זו באמירת פיוטי הושענות והקפת התיבה בבית הכנסת עם ארבעת המינים בכל יום מימי החג, ובמנהג חיבוט ערבה המתקיים ביום האחרון של סוכות בלבד.
בחג הסוכות היו מקריבים בבית המקדש בכל יום קרבן מוסף שונה במקצת, כמפורט בספר במדבר ().
קרבן המוסף היה מורכב ממספר הולך ופוחת של פרים, שני אילים (כבשים זכרים), ארבעה עשר כבשים ושעיר עיזים אחד.
בכל יום מספר הפרים פחת באחד - ביום הראשון הקריבו שלושה עשר פרים, ביום השני שנים עשר וכן הלאה.
בסך הכל הוקרבו בחג שבעים פרים, מנהג שניתן להשוות למנהג הקרבת שבעים הקרבנות לשבעים האלים בחג הזֻכרֻ שבאמר (חג המגלה מאפייני קרבה נוספים לסוכות, כגון אורכו ותאריכו).
זכר למשמעות המספר 70 ניתן למצוא בספרות חז"ל, המבארים שמניין פרי החג מרמז לשבעים אומות העולם – ואכן בספרות המקראית, אזכורים קדומים ל"בני אלים" שוכתבו (בהתאם לרעיון המונותאיסטי) כ"עמים".
כיוון שכל אחת מעשרים וארבע משמרות הכהונה רצתה להקריב פר, הנהיגו שכל משמרת שהקריבה פר לא תקריב פר למחרת (למעט ביום הראשון והשני בהם היו 25 פרים, ולכן המשמרת שהקריבה את הפר הראשון ביום הראשון הייתה מקריבה גם את הפר האחרון ביום השני).
כמו בכל אחד משלושת הרגלים, בחג הסוכות מצווה להיראות בבית המקדש ולשמוח בו.
סוכות נחשב לחג שמח במיוחד, מכיוון שנאמר עליו בתורה במפורש .
בלשון חז"ל המילה "חג" ללא פירוט נוסף מתייחסת לחג הסוכות.
בהיותו חג האסיף, הזמן שבו נאספת כל התבואה החקלאית לקראת תקופת החורף, מתאפיינת לרוב תקופת החג בשפע גשמי.
אווירת החג מורכבת ממאפיינים חקלאיים רבים: לקיחת ארבעת המינים, היציאה מהבית והשהייה תחת סכך צמחי.
יש הטוענים שאדם האוסף את פירות עמלו עלול להגיע לידי גבהות הלב, "וישמן ישורון ויבעט", ולכן כביכול מדגישה התורה את מצוות השמחה דווקא בסוכות.
השמחה המתקיימת בבית המקדש מראה כביכול כי לא "כוחי ועוצם ידי עשו לי את החיל הזה".
הרב קוק רואה בשמחת חג הסוכות יסוד מאזן כנגד הרצינות והעצבות העלולים להיות כרוכים בראש השנה ויום כיפור.
הסבר נוסף לשמחה המיוחדת של סוכות הוא תחושת ההודיה שנוצרת לאור התיקון והסליחה שהתקבלו בראש השנה וביום כיפור.
מנהג קבלי נפוץ הוא הזמנת אורחים סמליים, הנקראים אושפיזין ("אורחים" בארמית), לשבת בסוכה.
בכל יום משבעת ימי החג מזמינים אורח אחד, לרוב לפי הסדר הבא: אברהם, יצחק, יעקב, משה, אהרן, יוסף ודוד.
כל אורח מסמל את המידות המאפיינות אותו, שנכנסות יחד איתו באותו יום.
כהרחבה למנהג זה, נהוג גם להזמין אנשים רבים ושונים ככל האפשר להתארח בסוכה - מכרים וזרים, עניים ועשירים, צדיקים ופושעים.
בימי בית המקדש היו נוהגים לנסך מים על המזבח בכל ימי חג הסוכות, כהודאה ובקשה לירידת גשמים.
טקס הניסוך המורכב והמפואר, שכלל את שאיבת המים מדי יום ממעיין השילוח והובלתו לבית המקדש, היה מלווה בחגיגה גדולה עם ריקודים וכלים מוזיקליים.
בתלמוד מסופר ששמחת בית השואבה הייתה גדולה מאוד, עד כדי כך שנאמר: .
בימינו נוהגים לקיים ערבי ניגון וריקוד בלילות של חג הסוכות, כזכר לשמחת בית השואבה המקורית.
יום החג האחרון, הקרוי הושענא רבה, נחשב על פי חלק מהדעות ליום האחרון בימים הנוראים, שבו ניתן עדיין לתקן את מה שנגזר על האדם בראש השנה ויום כיפור.
ביום זה נוהגים לחבוט ענפי ערבה בקרקע לזכר מצוות ערבה במקדש.
יש המסבירים שבהושענא רבה מבקש האדם להראות את שפלותו ונפשו החבוטה כמו ענפי הערבה מול ריבונו של עולם.
כמו כן, יש הנוהגים לקיים תיקון ליל הושענא רבה, בדומה לתיקון ליל שבועות, וללמוד תורה כל הלילה.
כמו בכל החגים, בכל ימי חג הסוכות מתפללים תפילת מוסף, ואומרים הלל שלם.
בתפילות ימי חול המועד ובברכת המזון מוסיפים יעלה ויבוא.
בימי בית המקדש נהגו לומר בכל ימי חג הסוכות תפילות הנקראות "הושענות" סביב מזבח העולה בעת קיום מצוות ערבה.
התפילות נקראו "הושענות" בגלל הביטוי החוזר "הושע נא" שהופיע בהן.
בימינו נוהגים לומר פיוטי הושענות בבית הכנסת, תוך כדי הקפת הבימה עם ארבעת המינים.
הבקשות בפיוטים אלו עוסקות בישועה בכלל ובירידת הגשמים והצלחת התבואה בשנה הקרובה בפרט.
ביום האחרון של חול המועד נוהגים להרבות באמירת "הושענות", ועל כן נקרא יום זה "הושענא רבה".
בשבת לא נוטלים ארבעת המינים ולא מקיפים איתם את הבימה ובמקום פיוטי הושענות הרגילים אומרים פיוטי הושענות המותאמים לשבת.
ביום הראשון של סוכות, כבכל יום טוב, מתפללים בכל התפילות תפילת שבע כאשר ברכת קדושת היום היא אתה בחרתנו.
הקדושתא ליום א' של סוכות היא "אֻיַּמְתִּי בְּחִיל כִּפּוּר" של הקליר.
בהושענות אומרים במנהג אשכנז המזרחי "למען אמתך", ובמנהג אשכנז המערבי אומרים "אערך שועי".
כאשר חל יום טוב ראשון של סוכות בשבת, יש האומרים מערבית כרגיל, יש שאין אומרים כלל, ויש האומרים מערבית של ליל שני.
נוהגים לומר קדושתא "ארחץ בניקיון כפות" של הקליר (הקרובה של יו"ט שני בחו"ל).
לא נוטלים ארבעת המינים ולא מקיפים איתם את הבימה, וברכת שהחיינו על ארבעת המינים נאמרת ביום השני של החג.
אומרים בהושענות בשני מנהגי אשכנז "אֹם נצורה".
בשנה כזו, מוסיפים בקידוש ובתפילות אזכורות המיוחדות לשבת.
יום טוב שני של גלויות
קוראים בתורה כמו יום הראשון ומפטירים אצל אשכנזים וספרדים ב (וכן נהגו בנוסח רומניא, אלא שסיימו ב ), אצל איטלקים עד , ואצל תימנים ב עד .
מנהג בני אשכנז לקרוא את מגילת קהלת בשבת חול המועד סוכות על פי המנהג המובא באבודרהם ובמהרי"ל.
כאשר סוכות חל בשבת ואין שבת חול המועד, קוראים אותה מחוץ לישראל בשמיני עצרת,ובארץ ישראל כיוון שחוגגים שמחת תורה באותו יום, מקדימים את קריאתה ליום טוב של סוכות.
יש הנוהגים לפי דעת הגר"א לקרוא אותה בציבור על ידי בעל קורא מתוך מגילה כשרה הכתובה על קלף ולברך על קריאתה שתי ברכות: "על מקרא מגילה" ו"שהחיינו".
מנהג החסידים שכל אחד קורא את המגילה מתוך מחזור תפילה מודפס ואין מברכים על קריאתה.
יש מי שפסק כי על מגילת קהלת אין לברך גם מתוך הקלף.
מאחר ששלמה המלך קרא את המגילה בהקהל שחל בחג הסוכות.
משום שכתוב בה המרמז על שבעת ימי החג ושמיני עצרת.
משום שסוכות נקרא זמן שמחתנו, ובקהלת נאמר .
מפני שנאמר בה - פסוק הלועג להבלי שמחת העולם ומחזק את השמחה האמיתית שהיא שמחת התורה.
היות ששלמה המלך חנך את בית המקדש הראשון בימים אלו, כמובא ב, בשבעת ימי חנוכת המקדש ושבעת ימי סוכות.
ב, מסופר על נסיונותיו של ירבעם בן נבט, מלך ישראל, ליצור חיץ ברור וממשי בין ממלכתו, ממלכת ישראל ובין ממלכת יהודה, ולכונן את שלטונו.
אחד מצעדיו הבולטים הוא החלפתו של חג הסוכות בחג חדש שנחגג בט"ו בחשוון, במקום בט"ו בתשרי.
גילוי החג בידי יושבי הארץ בימי נחמיה
מקור חשוב נוסף בתנ"ך לחג הסוכות הוא ב, שם מתואר תהליך לימוד עזרא הסופר את יושבי הארץ היהודים את חוקי התורה, כמאה שנה לאחר שובם מגלות בבל, מייד לאחר בניית חומות ירושלים לאחר עליית עזרא.
בתיאור בספר נחמיה נזכרים מארבעת המינים רק הלולב וההדס, אך לא האתרוג והערבה.
כמו כן נאמר בפרק שהחג לא נחוג באותו האופן מימי יהושע בן נון ועד אותה תקופה (תחילת תקופת בית שני).
לפי חלק מהתנאים, הסוכות בימי המקרא ובימי עזרא ונחמיה נבנו מארבעת המינים, ואצל השומרונים משמרים שריד לנוהג זה עד לימינו, אך ההלכה היהודית לא פסקה כך, והסוכות נבנות מחומרים שונים.
בספר מקבים ב' מסופר על קביעת חג החנוכה כי בנוסף לטיהור המקדש, באותם ימים זכו גם לחגוג את חג הסוכות באיחור כהשלמה לחג הסוכות אותו לא זכו היהודים לקיים באותה שנה:
בהפטרה של יום החג הראשון קוראים בספר זכריה את החזון שבו מתאר זכריה מלחמה עתידית על ירושלים, שלאחריה יחוגו כל העמים את חג הסוכות.
יש הטוענים כי החג נושא פן אוניברסלי, הבא לידי ביטוי בהקרבת שבעים פרים בבית המקדש כנגד שבעים אומות העולם.
את הסוכות בונים השומרונים בביתם.
בעבר היו השומרונים בונים את הסוכה תחת כיפת השמים, אך בשל מעשים של חילול הסוכה מצד שכניהם הערבים בדרכים כאלו או אחרות, החליטו השומרונים כי עדיף לבנותה בתוך הבית.
במרכז הסכך אתרוג גדול (בימינו בדרך כלל מזן תימני בשל גודלו) והוא מסודר בצורה ייחודית.
סוכה היא מבנה ארעי המשמש ביהדות לקיום מצוות ישיבה בסוכה בחג הסוכות.
ישנם כללים הלכתיים המגדירים את צורת הסוכה ואופן בנייתה, ובמהלך ימי החג מועברות אליה כל פעולות המגורים העיקריות, בעיקר האכילה והשינה.
הישיבה בסוכה היא מצוות עשה שהזמן גרמה ולכן רק גברים יהודים חייבים בה, ואילו נשים אינן חייבות בה.
המילה סוכה נגזרת מן השורש סכ"כ ומשמעותה היא: מבנה הסוכך על האנשים שבתוכו.
מכאן נובע גם שמו של הסכך.
היא מופיעה מספר פעמים בתנ"ך, וצורת הרבים סֻכּוֹת מופיעה בהקשרים שונים: לעיתים כצורת הרבים של סוכה, לעיתים כעיר במצרים, לעיתים כעיר בעבר הירדן ולעיתים כשם החג.
בספר הזוהר מכונה הסוכה "צילא דמהמנותא" (=צל האמונה, השכינה).
ישנם מספר נידונים בהלכות בניית הסוכה: גובהה, שטחה, מספר דפנותיה וגודלן, החומרים שמהם אפשר לבנותה ועוד.
כלל חשוב ומרכזי בהלכות סוכה הוא שתהיה דירת ארעי ולא מבנה קבע: "סוכה דירת עראי בעינן".
מכלל זה נגזרות הרבה הלכות הקשורות לצורת בנייתה של הסוכה, למשל שאפשר לבנותה על גמל או שהיא חייבת לעמוד בפני רוח מצויה בלבד, ולא כל רוח.
כיום הסוכות נבנות מחומרים שונים, וארבעת המינים משמשים לנטילה בלבד.
לפי חוקרי התרבות האוגריתית דניס פארדי, יוהאן דה מור ויאן ונגר, בימי המקרא הייתה הסוכה הממוצעת עשויה מ-"זמר", ענפים חתוכים; כגון זמורות ענבים.
מסקנתם נובעת מטקסטים אוגריתיים מלפני המאה ה-12 לפנה"ס, המתארים כיצד בתקופת האסיף, אותם עמים חגגו על גג מקדשם "מושבות זמר".
החלק העיקרי בסוכה, שהלכות רבות דנות בו, הוא הקירוי המכונה סכך, מלשון סיכוך והסתרה מן השמש.
חלק מהלכות הסוכה נגזרות מכך ובכלל זה הצורך לבנותה תחת כיפת השמיים ולא תחת עצם כלשהו, הצורך לבנותה כדי שתהיה עמידה בפני רוח מצויה, והצורך לבנותה באופן ש"צילתה מרובה מחמתה", כלומר שלמעלה מ-50% משטח הרצפה מוצל, אם השמש הייתה בדיוק בנקודת הזניט (מצב תאורטי בארץ ישראל).
הגובה המְרַבִּי של סוכה כשרה הוא 20 אמות (כ-9.6 מטרים לשיטת רבי חיים נאה, לשיטת החזון איש כ-11.5 מטרים) (שכן מבנה מעל גובה זה איננו מוגדר עוד מבנה ארעי וגם שאין העין שולטת בגובה זה).
לאורכה ולרוחבה המקסימליים אין הגבלה, אך במקרה של סוכה גדולה במיוחד עלולות להופיע בעיות טכניות כמו למשל בהעמדת הסכך באופן כשר.
לעומת זאת סוכה אשר דפנותיה עשויות מבד המתנופף ברוח רגילה (סוכות מסוג זה נפוצות מאוד במאה ה-21) אינה כשרה לעיתים, ובמקרים אלה יש להקיף אותה משלושה כיוונים בדופן יציבה העומדת ברוח מצויה עד לגובה 80 ס"מ, שיעור הגובה המינימלי של דפנות הסוכה.
סוכה עגולה כשרה כאשר היקפה חוסם ריבוע של סוכה כשרה.
הדפנות יכולות אף להיות פרוצות במספר רב של פתחים וחלונות, כל עוד "פרוץ אינו מרובה על העומד" (החלק הפתוח אינו גדול מהחלק הסתום), ובלבד שהפרצה לא תהיה רחבה יותר מעשר אמות.
יתר על כן, הדפנות אינן חייבות להגיע עד לסכך – די בכך שהן מגיעות לגובה עשרה טפחים, ובכך ייחשבו כאילו מגיעות עד לסכך מדין "גוד אסיק מחיצתא".
הגבלה נוספת היא שעל הדפנות להיות חזקות מספיק כדי "שלא תהא רוח מצויה מנידה אותם תמיד".
לכאורה, ניתן היה לפתור בעיה זו על ידי מתיחה וקשירה הדוקה של היריעה, ויש פוסקי הלכה שכתבו שאין לעשות כן, מחשש שהקשר יינתק בלא שבעל הסוכה ישים לב.
פתרון לבעיה זו מוצע בשולחן ערוך, והוא לארוג בתוך היריעה קנים במרווח הפחות משלושה טפחים, וכך, אף אם היריעה תנוע באמצע, הדופן תיחשב כאחידה מדין לבוד.
בעשור השני של המאה ה-21 נפוצות "רצועות לבוד" או מוטות מתכת המתבססים על עיקרון זה – סביב הסוכה נמתחות רצועות או מונחים מוטות ברזל, אשר המרווח ביניהם הוא פחות משלושה טפחים.
הם מגיעים עד גובה עשרה טפחים, ובכך מכשירים את הדופן (הגובה המינימלי לדופן כשרה הוא עשרה טפחים).
אך שימוש בדין לבוד מעלה סוגיות נוספות כמו הצורך בארבע דפנות במקום שלוש, והאם ניתן להשתמש בשתי הלכות למשה מסיני ביחד כגון דופן עקומה ולבוד.
יש החולקים על הצורך בפסיקה זאת ומתירים לעשות דפנות מיריעות כל עוד הן קשורות מכל צדדיהן (או לפחות משני צדדים מקבילים), כיוון שכל מה שאסרו הראשונים הוא, שלא לעשות דפנות מיריעות שאינן קשורות בתחתיתן, וכשהרוח נושבת בהן, הן עולות מעל 3 טפחים מהקרקע ונפסלות מלשמש כדופן.
כיום נפוץ מימוש הלכה זו אצל חסידי חב"ד בהתקנת סוכות ניידות על גבי מכוניות, למתן אפשרות לציבור לקיים את מצוות הישיבה בסוכה בנסיעותיהם.
מטיילים רבים בחול המועד משתמשים בדלתות המכונית כדפנות, לאחר פתיחתן, ומעל הם פורשים מחצלת קטנה, כך יש להם סוכה ניידת הצמודה לרכבם.
סכך הסוכה חייב להיות מחומר שגידולו מן הקרקע אך תלוש ממנה, וגם אסור שיהיה מדבר שמקבל טומאה כמו כלים, בגדים ומאכלים.
חז"ל גזרו שאין לסכך גם בכל כלי שפעם היה מקבל טומאה, אף אם כבר איבד תכונה זו, וכן אסרו להשתמש בסכך שמַשִּיר את עליו לתוך הסוכה, או שריחו רע.
השומרונים נוהגים לבנות את הסכך של סוכותיהם מארבעת המינים, אך לפי ההלכה היהודית סיכוך זה פסול, היות שעשוי מפירות האילן הראויים למאכל, ומקבלים טומאה.
כמות הסכך הנדרשת היא מעל מחצית שטח התקרה, כדי שתהיה "צילתה מרובה מחמתה".
שטח ריק ללא כל סיכוך פוסל את הסוכה אם רוחבו 3 טפחים או יותר.
הסכך אינו חייב לעמוד על הדפנות עצמן, אלא הוא כשר גם כאשר הוא מונח בגובה מעל הדפנות, בתנאי שאין רווח גדול מ-20 אמה.
לפי ההלכה המקובלת, את הסכך יש להניח רק לאחר שכבר יש דפנות, לפי הכלל תעשה ולא מן העשוי.
אולם יש החולקים על כלל זה ומתירים להניח את הסכך לפני הדפנות לכתחילה ורבים אחרים מכשירים בדיעבד
המקור למצוות הסוכה מצוי במקרא בספר ויקרא () ובספר דברים ().
דיני הסוכה מפורטים בעיקר במסכת סוכה שבסדר מועד, ברמב"ם בהלכות סוכה פרקים ד–ו, בשולחן ערוך אורח חיים תרכ"ה–תר"מ ובקיצור שולחן ערוך סימן קל"ד.
נהוג להתחיל את בניית הסוכה כבר במוצאי יום כיפור, ובכך להתחיל בקיום מצווה ראשונה מיד לאחר יום כיפור שהוא יום כפרת העוונות, לקיים את הנאמר: "ילכו מחיל אל חיל".
הסוכה אינה צריכה להיבנות דווקא לשם מצוות סוכה, וכל סוכה שהוקמה לצל – כשרה.
סוכה שהוקמה 30 יום קודם החג ולא נבנתה לשם החג אינה כשרה, וראוי שיעשה בה שינויים לפני החג, כדי שייראה שהיא לצורך מצוות סוכה.
מצוות הישיבה בסוכה טעונה ברכה קודם שנכנס לישב בה, ככל מצוות עשה, שיש לברך עליהן עובר לעשייתן.
בראשונים נחלקו מתי מתחייב לברך.
יש אומרים שמברכים אותה בכל עת שנכנסים לסוכה לשהייה ממושכת (כך נוהגות היום חלק מעדות התימנים), ויש אומרים שרק לפני אכילת קבע בסוכה (כך נוהגות עדות המזרח).
מצווה לאכול ולשתות בסוכה, ואסור לאכול אכילת קבע מחוץ לסוכה, אך אכילה מועטה (אכילת ארעי) מותרת.
לעומת זאת, לגבי שינה מחוץ לסוכה, נאסרה בין שינה ארוכה ובין שינה קצרה, כיוון שגם שינה מועטת יכולה לעיתים להרוות ולרענן כמו שינה ארוכה.
בפועל, רבים מהאוכלים בסוכה אינם ישנים בה, היות שהשינה בסוכה מחוץ לבית גורמת להם צער, והמצטער פטור מן הסוכה.
נהוג בחסידות חב"ד ובעלז לא לישון בסוכה וכן בכמה קהילות בפרס, וטעמים שונים נאמרו להצדיק מנהגם.
נשים (בכל גיל) פטורות מהישיבה בסוכה, ככל מצוות עשה התלויות בזמן (מצוות עשה שהזמן גרמן), אך אם הן רוצות לקיים את המצווה, יש שנוהגים שהן יכולות לברך לישב בסוכה, כך גם בנים קטנים שגילם פחות מבר מצווה (גיל 13).
אלה פטורים מדין תורה מן המצווה, אך חכמים תקנו לחנכם למצווה מגיל שיכול לישון בסוכה וכבר אינו צריך לאמו.
כדי שלא יתחייבו מדין גזירה שווה 'ט"ו ט"ו' בין חיוב מצה לחיוב סוכה, או מדין תשבו כעין תדורו, נאמרה הלכה למשה מסיני שנשים פטורות.
בניגוד לרוב מצוות התורה, שאותן חייב לקיים גם המצטער צער הגוף בעשייתן, בסוכה קיים דין ייחודי לפיו "מצטער פטור מן הסוכה", כלומר אדם שהשהות בסוכה גורמת לו לצער ולעוגמת נפש, פטור ממנה.
הרמב"ם, למשל, מציין שאדם שאינו יכול לישון בסוכה בשל הרוח או הזבובים והפרעושים פטור מלקיים את המצווה.
אמנם פטור זה מותנה בכך שכאשר ייכנס האדם לביתו – יימלט מן הצער.
אך אם יסבול ממנו גם בביתו, אין הצער מהמטרד פוטר אותו מהסוכה.
למשל אם יסבול מזבובים גם בביתו – חייב להישאר בסוכה אף על פי שסובל בישיבתו בה בגלל הזבובים.
כמו כן, על הצער להיות משמעותי כך שאם היה זה בביתו שבו הוא דר כל השנה, היה מעדיף לעזוב את ביתו לזמן מה ולעבור לבית עם תנאים פחות טובים משמעותית כדי להימלט מן הצער.
בדומה למצטער מן הסוכה, גם חולים פטורים מישיבה בסוכה.
הנימוק לדין מצטער הוא "תשבו כעין תדורו", שהאדם מצווה לשבת בסוכה כפי שהוא גר בביתו, "ואין האדם דר במקום שבו הוא מצטער".
הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט
מאחר שבמקרה של צער אדם פטור ממצוות ישיבה בסוכה, במקרה של מזג אוויר גשום או קר, אין כל טעם להמשיך ולשהות בסוכה, והממשיך להישאר בה נידון לגנאי ולא לשבח ונקרא הדיוט.
חכמי המשנה המשילו את המצב, בו יורדים גשמים בחג הסוכות, לעבד שמזג כוס לרבו וזה האחרון שפך בתגובה דלי של מים בפניו.
עוסק במצווה פטור מן המצווה
העסוק בקיום מצווה אחרת, נפטר באותו הזמן מחיוב הסוכה, ויכול לאכול ולישון מחוץ לסוכה.
כמו כן ההולכים לדבר מצווה פטורים מישיבה בסוכה בכל זמן הליכתם, פטור זה הוא מהכלל ההלכתי שהעסוק במצווה פטור מן המצווה.
כאשר אדם בונה סוכה בקרקע שאינה שלו או בסכך שאינו שלו, ומבלי שקיבל רשות מבעל הקרקע או הסכך להשתמש בו, הסוכה נחשבת כסוכה גזולה.
היושב בסוכה כזו, לדעת רבי אליעזר אינו מקיים את המצווה, אך לדעת חכמים הוא מקיים את המצווה, משום שקרקע אינה נגזלת, ועל הסכך הגזול חלה תקנת השבים.
ההלכה נפסקה כדעת חכמים, ולכן במקרים אלה היושב בסוכה, אף על פי שעבר עבירה, קיים את מצות סוכה.
למרות האמור, מצאו הראשונים מקרים שבהם הסוכה נחשבת גזולה ואין יוצאים בה ידי חובה: כאשר סוכה הייתה בנויה על עגלה ונגנבה (יחד עם העגלה או בלעדיה), וכן כאשר בעל הקרקע גזל סוכה של חברו שנבנתה בחצרו.
את הסוכה נוהגים לקשט בקישוטים ותמונות הנקראים בלשון חז"ל "נוי סוכה".
יש נוהגים שלא לתלות קישוטים על הסכך אלא רק על הדפנות מטעם סכך פסול.
בתלמוד מסופר שהיו נוהגים לתלות מיני פירות בסוכה כנוי סוכה, ונאסר להורידם לפני תום החג, אלא אם התנו על כך מבעוד מועד:
רבים נוהגים להזמין לסוכה את שבעת האושפיזין (אברהם, יצחק, יעקב, משה, אהרן, יוסף ודוד) כל אחד מהם ביום אחר מימי החג, לפי סדר זה, או לפי סדר כרונולוגי שבו יוסף מוזמן לפני משה.
נהוג גם להזמין אורחים בשר ודם להתארח בסוכה לארוחות החג.
אישי ציבור ומנהיגים דתיים נוהגים לקבל אורחים בסוכתם, ואנשים נוהגים להגיע לסוכת רבם, לפי ההלכה "חייב אדם להקביל את פני רבו ברגל".
על פי מנהג זה, אף נשיא המדינה נוהג לקבל בסוכתו את הציבור הרחב.
יהודים רבים ברחבי העולם מקיימים את מצוות בניית הסוכה לקראת חג הסוכות.
מקובל לארח ולהתארח בחג בסוכותיהם של שכנים ומכרים, וכמו כן רווחות תחרויות מקומיות לסוכה היפה ביותר.
יש פיתוחים רבים שחודשו כדי להקל את הישיבה בסוכה.
למשל, בדירות בבנייני מגורים רבי קומות המיועדים לשומרי מצוות נבנות "מרפסות סוכה" רבות החשופות לכיפת השמיים, במשך כל השנה או שיש להן גג נפתח, במקום שיטת הבניה שהייתה נפוצה ובה נבנו מרפסות אחת מעל השנייה, ובהן מתאפשר להקים סוכה כהלכה.
פתרון אחר לקיום מצוות הסוכה בבניין מגורים הוא בניית מצללה (פרגולה) כשרה לסוכות.
לקראת סוכות מוקמים ברחבי ישראל, בפרט ביישובים ובשכונות יהודיים-דתיים, דוכנים למכירת חומרים לבניית סוכה מתוצרת מסחרית או אחרת, ובהם סכך העשוי מחצלות קש או נסרים לשימוש רב-פעמי.
עיריות רבות נוהגות לגזום עצים בתחומן, לרוב כפות תמרים מעצי דקל, ולתת את ענפיהם כסכך לתושביהן.
בשנת 2010 יזם הארגון היהודי-אמריקני "Reboot" את התחרות האדריכלית "סוכה סיטי" לעיצוב סוכה מודרנית ובה השתתפו מאות מעצבים.
בסופה הוקמו בכיכר יוניון בניו יורק 12 סוכות על פי ההצעות הזוכות, ומתוכן נבחרה אחת להישאר בכיכר במהלך חג סוכות.
בקהילות רבות היה נהוג לקשט את הסוכה בציורי קיר.
במוזיאון ישראל ישנה תערוכת קבע של יודאיקה כולל סוכות מצוירות.
גם כיום יש הנוהגים כך ואחת הדוגמאות היא משפחת פנטון מירושלים שפתחה את סוכתה להמוני בית ישראל.
השומרונים בונים את סוכתם בתוך הבית (מתחת גג) והסכך אינו מענפים אלא מפירות.
ניתן לראות סוכות שומרוניות בחולון ובהר גריזים.
בחדר האוכל בלובי של מלון וולדורף אסטוריה בירושלים יש מתקן מיוחד הפותח את הגג ובסוכות הלובי הופך לסוכת המלון.
בפארק נאות קדומים ישנה תערוכה של סוכות מסוגים שונים (בשתי קומות, בנויה כאוהל עם דפנות משופעות, סוכה על עץ, על גמל ועוד).
סוככיים (שם מדעי: Apiaceae בעבר Umbelliferae) הם משפחת צמחים דו-פסיגיים, בעלי עלי כותרת מפורדים, שחלה תחתית ותפרחות דמויות סוכך, ומכאן שמם.
זוהי משפחה גדולה למדי המונה כ-447 סוגים ולמעלה מ-3,933 מינים.
רובם נפוצים באזורים הממוזגים של המחצית הצפונית של כדור הארץ.
בישראל משפחת הסוככים מיוצגת על ידי 102 מינים וישנם עוד 20 מינים אקראיים או מינים שנעלמו או שגדלים בסביבת ישראל.
מינים ממשפחה זו הם בעלי חשיבות כלכלית, בעיקר כצמחי תבלין, רובם בעלי ניחוח.
במשפחה זו מצויים גזר (גזר קיפח), אמיתה גדולה, פטרוזיליה, שומר פשוט, כמון, גד השדה (כוסברה), שבת ריחני (שמכונה בטעות שמיר או שומר בפי העם), כרפס ריחני (סלרי) ועשבי תיבול ותבלינים נוספים.
במשפחה גם צמחים שימושיים כגון גזר קיפח (הגינה) ששורשיו נאכלים.
לצמחים רבים במשפחה, כמו הגזר, ושומר פשוט מאפיינים אסטרוגניים, והם שימשו ברפואה העממית בעיקר במערכת המין הנקבית ובילודה ברפואה העממית.
במשפחת הסוככיים ישנם גם כמה צמחים רעילים ביותר, כגון רוש עקוד, שלפי המסורת היוונית, שימש להריגתו של סוקרטס וכן למשיחת ראשי חץ רעילים.
במחקרים מודרניים נמצאו ברוש מספר אלקלואידים, והעיקר ביניהם הוא הרעל קונאין, אשר בודד בשנת 1831 והיה האלקלואיד הראשון שיוצר במעבדה בשנת 1886. מנה זעירה ממנו עלולה לגרום למוות כתוצאה משיתוק מערכת הנשימה.
עם זאת קונאין משמש בעיקר להרגעה ולשיכוך כאבים, להרפיית שרירים ולמניעת עוויתות.
הוא נמצא יעיל כרעל נגדי במקרי הרעלה מסטריכנין.
השימוש ברוש ובמרכיביו הצטמצם בעקבות ייצורם של תחליפים סינתטיים.
זיהויים המדויק של הצמחים ממשפחת הסוככיים מצריך בדיקת צמחים נושאי פירות בשלים וידיעת צבע הפרחים.
ברוב המינים הסוכך מורכב מכמה סוככים קטנים הקרויים סוככונים.
עוקצי הסוככונים מכונים קרנות הסוכך.
הפרחים הם מטיפוס חמישה חלקים: 5 עלי גביע זעירים מאוד או חסרים, 5 עלי כותרת כולם שווים או אלה שפונים כלפי חוץ וגדולים מהשאר, ו-5 אבקנים.
המינים במשפחת הסוככיים הם צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים, לעיתים רחוקות בני שיח.
העלים מסורגים לעיתים רחוקות נגדיים או ערוכים בבסיס.
לעיתים רחוקות העלים קוצניים (למשל מיני חרחבינה).
הפטוטרות גדולות, מורחבות בבסיסן ומהוות כעין נדנים פתוחים החובקים בחלקם את הגבעול.
הטרפים שסועים-מנוצים, מחולקים-מנוצים או לפעמים גזורים-מנוצים או לעיתים רחוקות הם אינם מחולקים ואז הם ביציים, איזמליים או סרגלים ושפתם תמימה או משוננת או מאונה (למשל, צלע-שור).
התפרחת – סוכך מורכב או לעיתים רחוקות פשוט (למשל במין חרחבינה).
התפרחת חיקית (בחיק העלים), אמירית (בקצה העליון של הגבעול) או צידית (בצד של העלה, למשל בגזיר המפרקים).
הסוכך המורכב עשוי קרנות ספורות או רבות, שכל אחת נושאת סוכך משני (סוככון) שרק הקרנות שלו נושאות את הפרחים.
קרנות הסוככון הן למעשה עוקצי הפרחים.
בבסיס הסוכך ישנה לעיתים קרובות מעטפת של חפים קטנים, עשבוניים או קרומיים, תמימים או משוננים או גזורים.
לעיתים רחוקות המעטפת עשויה חפים נוקשים וקוצניים (למשל, חרחבינה, צנינה).
לעיתים הסוכך חסר מעטפת (למשל מינים של גזיר).
גם בבסיס הסוככון יש לעיתים קרובות מעטפית של חפיות קטנות, עשבוניים או קרומיים, תמימים, משוננים או גזורים.
הפרחים נכונים או לא נכונים, דו-מיניים על פי רוב או חד-מיניים, לפעמים מצויים פרחים דו-מיניים ופרחים זכריים על אותו סוכך, ולפעמים על סוככונים נפרדים, בשני המקרים הצמח הוא פוליגמי.
הגביע אינו נראה לעין, אונות הגביע חסרות או קטנות ומספרן 5, לפעמים הוא ניכר רק בשיניו (למשל, חרחבינה ששני הגביע גדולות למדי וחדות, נוצנית ששיני הגביע גדולות וגזורות-מנוצות).
הכותרת בת 5 עלים נפרדים, שצבעם בעיקר לבן או צהוב, לעיתים ירקרק, כחול או ארגמן.
עלי הכותרת שווים זה לזה או ההיקפיים גדולים והפנימיים קטנים, תמימים או מפורצים, האונה האמצעית על פי רוב גלולה פנימה.
האבקנים 5, בסירוגין לעלי הכותרת.
השחלה תחתית, בת 2 עלי שחלה ו-2 מגורות חד-זרעיות על פי רוב, לעיתים רחוקות הפרי מכיל פרודה אחת (נוצנית כדורית, מין יחיד בסוגו בעולם).
בראש השחלה נמצא גופיף שטוח או חרוטי המחולק בדרך כלל לשניים ומכונה כנית שמפרישים.
מן הכנית עולים 2 עמודי שחלה מפושקות ומורחבים בבסיסם לדיסקוס.
למעשה, הכנית היא הבסיס המעובה של שני עמודי השחלה.
שתי הפרודות מעורות זו בזו באמצעות עמוד ביניים, שהוא המשכה של מצעית הפרח ומתפצל לשניים ונראה כנושא הפרי בעת הפרדת הפרודות זו מזו לאורך שטח המגע שביניהם במהלך ההבשלה.
עמוד זה מכונה בשם קַרְפּוֹפוֹר.
הפרודות עגולות או כולם פחוסות מגבן (למשל, שפרירה, דרכמונית, דל-קרניים) או פחוסות מצידן (למשל, מורית גדולה, כלך מרוקני) או חצי עגולות (למשל, אמיתה גדולה).
הפרודות קירחות (למשל, אמיתה גדולה), שעירות או מכוסות קשקשים, בליטות, שלפוחיות, זיפים חלקים, זיפים מקורסים או קוצים.
כל פרודה בעלת 5 צלעות ראשוניות, מהן 2 בשפות הפרודה ו-3 בגבה.
לעיתים קרובות, עוברות ברווחים שבין הצלעות הראשוניות האלה 4 צלעות שניוניות.
על פי רוב בולטות לעין דווקא הצלעות השניוניות.
ברווחים שבין הצלעות הראשוניות עוברים בקליפת הפרודה ביבי שמן אחד או אחדים, הנראים בבירור בחתך רוחב.
החללים נוצרים על ידי התרחקות של דופנות תאים זה מזה.
האבקה נעשית על ידי חרקים רבים, ובעיקר זבובים הנמשכים לצוף המופרש מבסיס עמוד השחלה.
הפצת הזרעים נעשית באמצעות הרוח במינים בעלי פרודות קלות ובעלי מלל קרומי ויש שהן נעשות על ידי בעלי חיים שאליהם נדבקים הפרודות בעלי זיפים.
הסוככיים קרובים במידת מה למשפחת הקיסוסיים והגבולות בין המשפחות אינם חד משמעיים.
יש מערכות הכוללות את הקיסוסיים בתוך הרחבה של הסוככיים.
מיון משפחת הסוככיים לסוגים ולמינים:
אגורה מדברית – מין יחיד בסוגו בישראל
אחיגזר (Orlaya) ההרים – מין יחיד בסוגו בישראל
אחישבת ענף – מין יחיד בסוגו בישראל
אסתום מצוי (Astomaea seselifolium) – מין יחיד בסוגו בישראל
גבשונית השדה (Capnophyllum peregrinum) – מין יחיד בסוגו בישראל
גד השדה (כוסברה) – מין יחיד בסוגו בישראל
גָּזִיר (.Torilis Adans) – ראו הרחבה בערך.
גיזרונית החוף – מין יחיד בסוגו בישראל
ex L) – המינים למטה אוחדו תחת סוג אחד בשנת 1982. אתר "צמחיית ישראל וסביבתה מכנים את הסוג "דל-קרניים".
סַלְסִלָּה מְצוּיָה (Tordylium trachycarpum) היא צמח חד-שנתי נפוץ מסועף וזקוף בחלקו העליון, שגובהו 30 עד 50 ס"מ.
זהו המין הנפוץ ביותר מבין הסוככיים בצידי דרך ובשטחים פתוחים.
צמח זה כולו שעיר עם כסות שערות לבנות-מאפירות.
העלים מחולקים ל-3 אונות עגולות רחבות אולם, ישנם גם עלים פשוטים.
בעזרת העלים בעלי האונות ניתן להבדיל בינה ובין סוגים קרובים כמו אמיתה, גזר, ושפרירה.
הסוכך של הצמח לבן ועגול, בקוטרו 4 עד 6 ס"מ.
פרחי ההיקף, שאורכם 5 עד 10 מ"מ, גדולים במעט מפרחי המרכז.
הפירות שווים בגודלם, דמוי מטבעות קטנים ורקועים, ומוקפים טבעת מעובה לבנה.
סלסילה מצויה שכיחה בצדי דרכים ובמעזבות שם היא יוצרת מרבדי פריחה לבנים.
התפוצה העולמית שלה מצטמצמת למזרח התיכון ועד לצפון עיראק.
בישראל היא גדלה כמעט בכל המחוזות הים תיכוניים ובתות הספר.
הפריחה מאמצע מרץ עד תחילת יולי, בעיקר באפריל ובמאי.
סלסילת הכרמל (Tordylium cordatum) היא מין קרוב לסלסילה מצויה.
הצמח גדל בחורש ים-תיכוני לח יותר, בעיקר בהרים שבהם בדרך כלל כמות המשקעים עולה על 550 מ"מ בשנה.
כל העלים של הצמח שלמים.
ישנם שני צורות פירות: האחת דמוית מטבע והשנייה כדורית.
הרקלאון נמוך – מין יחיד בסוגו בישראל
זוזימה מדברית – מין יחיד בסוגו בישראל
חריריים מצויים (Bifora testiculata) – מין יחיד בסוגו בישראל
חרמשית השדות (Falcaria vulgaris) – מין יחיד בסוגו בישראל
כנפה חרוקה (Heptaptera anisoptera) – מין יחיד בסוגו בישראל
כרפסית עדינה (Ciclospermum leptophyllum) – מין יחיד בסוגו בישראל
ליסאה סורית (Lisaea strigosa) – מין יחיד בסוגו בישראל
לקוקיה כרתית (Lecokia cretica) – מין יחיד בסוגו בישראל
מפריק נפוח – מין יחיד בסוגו בישראל
נדיד סורי – מין יחיד בסוגו בישראל
נוצית כדורית – מין יחיד בסוגו בישראל
נירית הקמה – מין יחיד בסוגו בישראל
סייגית מבריקה – מין יחיד בסוגו בישראל
סיסון קיפח (Sison exaltatum) – מין יחיד בסוגו בישראל
צנינה קוצנית – מין יחיד בסוגו בישראל
קריתמון ימי – מין יחיד בסוגו בישראל
רוש עקוד – מין יחיד בסוגו בישראל
שבת ריחני (שמיר) – מין יחיד בסוגו בישראל
שומר פשוט – מין יחיד בסוגו בישראל
שערור שעיר – מין יחיד בסוגו בישראל
שפרירה קשקשנית (Artedia squamata) – מין יחיד בסוגו בישראל
סֻכֹּת (בכתיב מלא: סוכות) לפי הסיפור בתנ"ך, הייתה התחנה הראשונה של שבטי ישראל ביציאת מצרים, בדרכם מארץ מצרים לארץ ישראל.
בספר שמות מתוארת יציאת מצרים מרעמסס, אל סוכות:
מסוכות נסעו בני ישראל לאיתם בקצה המדבר.
בספר במדבר מסופר על מסעות שבטי ישראל, שנכתבו בידי משה:
במאה ה-20, הוצע לזהות את סכות ליד מצרים באתר בשם ת'כוֹת או ת'וקו, אולם חוקרים חלקו על זיהוי זה.