tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לבקבוק צוואר צר אשר מונע שפיכת נוזלים בעת בחישה וגם ניתן לסגור אותו באמצעות פקק.
המבנה החרוטי של הארלנמאייר מאפשר להפריד בקלות משקע מוצק מנוזל הנמצא מעליו: הטיית הארלנמאייר לכיוון אופקי, גורמת ליציאת הנוזל דרך הפתח, בעוד שהמשקע המוצק נשאר לכוד בבסיס הכלי הנמוך מהפתח.
כמו כן, הוא מאט את קצב האידוי בגלל צווארו הצר ומאפשר יציבות בגלל בסיסו הרחב.
אם בבקבוק קוני אין אוויר אז ההתאדות של הנוזל בפנים מהירה יותר.
ארלינגטון היא עיר במחוז טראנט שבמדינת טקסס, ארצות הברית.
זו העיר השביעית בגודלה בטקסס וה-50 בארצות הברית כולה, עם 394,266 תושבים (נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית 2020).
העיר נמצאת כ-20 קילומטר מזרחית ממרכז העיר פורט וורת' וכ-32 ק"מ מערבית למרכז העיר דאלאס, ויחדיו יוצרות שלוש הערים מטרופלין.
בעיר מספר מוקדי משיכה ציבוריים: אוניברסיטת טקסס בארלינגטון, קבוצת הבייסבול טקסס ריינג'רס, אצטדיון AT&T המקורה עם 80,000 מקומות ישיבה, מרכז ארגון מנסה בארצות הברית ופארק השעשועים סיקס פלאגס המקורי - "סיקס פלאגס אובר טקסס".
העיר נוסדה באופן רשמי בשנת 1876, אם כי התיישבות אירופאית במקום החלה כבר בשנות ה-40 של המאה.
בשנת 1925 הוערכה האוכלוסייה ב-3,031 תושבים והגיעה ל-4,000 לפני מלחמת העולם השנייה.
פתיחת מפעל של ג'נרל מוטורס בעיר גרם לזינוק באוכלוסייה בין השנים 1950–1990, עם אחוז גידול האוכלוסייה מהגבוהים ביותר בארצות הברית כולה.
הגידול נמשך, אם כי בקצב מתון יותר, עד ימינו.
ארלינגטון שוכנת בצפון טקסס, ברום של מעט פחות מ-200 מ'.
נהר טריניטי ויובלו נחל ג'ונסון זורמים בתחומיה.
שטחה הכולל של העיר הוא כ-258 קמ"ר, וצפיפות האוכלוסייה נמוכה יחסית, פחות מ-1500 נפש לקמ"ר.
האקלים הוא אקלים סובטרופי גשום, הקיץ חם ולח, עם טמפרטורות שמגיעות עד ל-35 מעלות באופן טיפוסי.
החורף מתון, הטמפרטורה בחודש הקר ביותר, ינואר, אינה יורדת בדר"כ מתחת לאפס.
החודש הגשום ביותר הוא מאי אך גשם בכמות משמעותית יורד בכל חודשי השנה, וסך המשקעים השנתי הממוצע היא 1007 מ"מ.
העיר נפגעת לעיתים מסופות טורנדו.
כ-59% מן התושבים היו לבנים, 18.8% אפריקנים אמריקנים, כ-6.8% אסייתים, 3.3% משני גזעים או יותר וכ-12% ממוצא אחר.
היספנים, מכל גזע, היוו 27.4% מן האוכלוסייה.
הגיל החציוני היה 32, צעיר ב-5.2 שנים מן הממוצע הארצי.
ההכנסה החציונית למשק בית ב-2011 נאמדה ב-$50,655, בדומה לארצות הברית כולה.
במפקד האוכלוסין של 2020 מנתה אוכלוסיית העיר ב-394,266 נפש.
בעיר שוכנים כמה אצטדיוני ספורט גדולים ופועלים בה מספר מועדוני ספורט מקצועני.
קבוצת הבייסבול טקסס ריינג'רס עברה לעיר ב-1972 ואצטדיון גלוב לייף הוא אצטדיון הבית שלה.
ב-2013 העסיק המועדון 1,881 עובדים בארלינגטון, והיה המעסיק התשיעי בגודלו.
מתחם אצטדיון AT&T שנחנך סמוך לאצטדיון הבייסבול של הריינג'רס ב-2009, בעלות של 1.15 מיליארד דולר, הוא אחד הגדולים והיקרים בארצות הברית.
המתחם כולל מתקני פוטבול, כדורסל, כדורגל, אגרוף, ספורט מוטורי, רודיאו וענפים נוספים, ונערכים גם הופעות מוזיקה ואירועי בידור.
תושבי העיר הצביעו בעד העלאת מיסים עירוניים שונים כדי לממן את חלקה של העירייה בבנייתו.
האצטדיון משמש כאצטדיון הבית של הדאלאס קאובויס, קבוצת הפוטבול מה-NFL, וכן נערכו בו מספר אירועי ספורט לאומיים כגון משחק האולסטאר של ה-NBA והסופרבול.
אוניברסיטת טקסס בארלינגטון היא השלישית בגודלה בטקסס, ולמדו בה 40,000 סטודנטים ב-2016. מלבדה קיימים בעיר כמה מוסדות חינוך על-יסודי פרטיים, ומכללה קהילתית.
התחבורה בארלינגטון מבוססת כמעט בלעדית על הרכב הפרטי.
ארלינגטון הייתה במשך שנים רבות העיר הגדולה ביותר בארצות הברית ללא מערכת תחבורה ציבורית.
בשנים 1980 עד 2013 דחו הבוחרים בעיר שלוש הצעות להפעיל בה קווי תחבורה ציבורית.
בשנת 2013 החל ניסוי במערכת תחבורה ציבורית מצומצמת בגודלה, בת קו אחד בלבד, שנמשך כשנתיים.
בדצמבר 2017 החל לפעול בחלק מן העיר שירות של תחבורה שיתופית לפי דרישה, שמפעילה חברת ויה (Via).
בשנה הראשונה לפעילותו נמנו בו 85,000 נוסעים.
העירייה והשלטון הפדרלי מממנים את השירות ב-1.8 מיליון דולר לשנה, ועלות נסיעה בודדת היא 3 דולרים.
בתום שנת פעילות חודש החוזה עם החברה לשנה נוספת וצי כלי הרכב גדל מ-13 ל-15.
ארלינגטון שוכנת בהצטלבות שני כבישים בין-מדינתיים, I-20 ו-I-30, ומספר כבישים מהירים נוספים עוברים בה.
בתחומי העיר מצוי שדה תעופה קטן למטרות תעופה כללית, המשמש בין היתר את חברת בל הליקופטר.
מסילת רכבת של יוניון פסיפיק עוברת בעיר אך אין בה תחנות לרכבות נוסעים.
ארלי אלברט ברק היה אדמירל בצי ארצות הברית, שזכה לתהילה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
ברק כיהן כראש המבצעים הימיים של הצי האמריקאי בעת כהונתם של נשיאי ארצות הברית דווייט אייזנהאואר וג'ון קנדי.
ב-1974 עוטר במדליית החירות הנשיאותית מידי ג'רלד פורד.
המשחתת ארלי ברק (DDG-51), הראשונה בסדרת המשחתות ארלי ברק, שהוכנסה לשירות ב-1997 קרויה על שמו.
ארלין האוול היא שחקנית אמריקאית.
האוול נולדה בעיירה דלהי בלואיזיאנה.
ב-1958 נבחרה למיס לואיזיאנה, מיס ארצות הברית וסגנית שלישית למיס תבל 1958.
ב-1959 היא שיחקה מזכירה בסדרת הטלוויזיה של האחים וורנר "Bourbon Street Beat", היא הופיעה במספר פרקים של הסדרה "מאבריק" לצד רוג'ר מור והשתתפה בין היתר בסדרות הטלוויזיה 77 Sunset Strip, Alcoa Premiere וברונקו.
היא נישאה לטייס בחיל האוויר האמריקאי ואיש עסקים וב-1960 נולדה בתם.
ארלין דיקנסן היא מנהלת קנדית בעלת ותק של 20 שנה המתמחה בתחום השיווק.
היא המנכ"ל והבעלים של חברת "ונטור תקשורת בע"מ" (Venture Communications Ltd) וכן הבעלים של התאגיד "ארלין דיקנסן", אשר מוקדש לקידום יזמים על ידי השקעות ומימון, בין היתר באמצעות האתר החברתי YouInc.com.
דיקנסן מאמינה כי מטרתו של תחום השיווק הוא להוביל לפתרונות עסקיים.
היא ידועה כאחת מחלוצי התחום.
היא הצליחה להפוך את "ונטור תקשורת בע"מ" מחברה קטנה ומקומית לאחד מגופי השיווק העצמאיים הגדולים ביותר בקנדה עם משרדים בקלגרי, טורונטו ואוטווה.
ארלין דיקנסן נולדה בג'רמינסון, דרום אפריקה למשפחה ענייה מאוד.
כשהייתה בת שלוש, אביה החליט על מעבר המשפחה מדרום אפריקה לקנדה משום שהאמין כי שם יהיו הזדמנויות כלכליות ומקצועיות טובות יותר וכך תשתפר איכות חייהם.
דיקנסן בוגרת תיכון בקלגרי באלברטה.
דיקנסן נישאה בגיל 19 ויש לה ארבעה ילדים.
היא התגרשה בגיל 30. היום היא רווקה וסבתא לחמישה נכדים.
אביה של דיקנסן השפיע עליה רבות בדרך החשיבה כשאמר לה משפט אשר זכור לה עד היום: "תתייחסי לחיים כמסע ולא כיעד".
כמו כן הוא הסביר לה את חשיבות העצמאות שלה בתור אישה שעומדת בזכות עצמה ולא בזכות הגבר שלצידה.
חלומה של דיקנסן היה להקים משפחה ואכן חלום זה התגשם כאשר הייתה בגיל 19. אז התחתנה עם אחיו של החבר הכי הטוב שלה.
עד גיל 27 היו לה שישה הריונות; ארבעה ילדים ושתי הפלות.
אף על פי שלבעלה לא היה כסף, היא הייתה מאושרת משום שהיא השקיעה במשפחה שתמיד חלמה עליה.
דיקנסן טוענת כי מעולם לא האמינה שהכסף גורם לאושר, אך כן האמינה כי כסף מפיג מתחים ולחצים.
בגיל 30, על דיקנסן עברה תקופה לא טובה.
היא התגרשה, הייתה חסרת עבודה והייתה צריכה לתמוך בארבעה ילדים קטנים.
במהלך הליכי הגירושים, השופט החליט כי לא תהיה לה משמורת מלאה על הילדים כיוון שאין לה את האמצעים הדרושים על מנת לפרנס את ילדיה.
בשורה זו הייתה מאוד קשה עבור דיקנסן, כיוון והיא זאת שדאגה לממן את לימודיו של בעלה לשעבר, דבר שבסופו של דבר הותיר אותה חסרת כל.
באותו זמן, אחות של הגרוש של דיקנסן סיפרה לה על משרה פנויה במכירות בתחנת טלוויזיה מקומית.
היא התקבלה לעבודה והייתה טובה מאוד במכירות.
למרות הצלחתה הגדולה בתפקידה החדש, היא איבדה את מקום עבודתה בשל קיצוצים בחברה.
במהלך שהותה בתחנה, היא עבדה עם איש מכירות, אשר השיק חברה משלו בשם "ונטור תקשורת בע"מ".
כששמע על מצבה הקשה של דיקנסן, הוא פנה אליה והציע לה לבוא כשותפה בחברה, והיא עבדה ללא משכורת כלל כשנתיים וחצי.
דיקנסן הצטרפה ל"Venture Communications" ב-1988 וב-1998 הפכה לבעלים של החברה.
היא הצליחה להפוך את החברה מחברה מקומית ואנונימית יחסית, לאחת החברות הגדולות והמוכרות בקנדה.
דיקנסן אומרת שההצלחה של החברה שלה הייתה בזכות ההבנה שיש לענות על צורכי השוק בניגוד למחשבה הישנה של סוכנויות שיווק.
היא הצליחה ליצור מודל עסקי שאינו רק ייחודי אלא גם רווחי.
לדיקנסן יש כמה מחשבות נוקבות על איך העידן החדש של הטכנולוגיה הדיגיטלית משפיע על תעשיית השיווק.
היא מעודדת גישה עסקית המשלבת כישורי חיים עם כישורים עסקיים, ובעיקר מסתמכת על קשרים אישיים פנים מול פנים על מנת להעביר את סיפור החיים.
דיקנסן מרגישה כי העידן הדיגיטלי "מפריע" לגישה העסקית שלה, היא טוענת שנעלמה האינטימיות בין האנשים (המשווקים ללקוחות).
דיקנסן מוכרת בטלוויזיה העולמית כאשת חזון.
מאז סתיו 2007, דיקנסן הופיעה כאחת "הדרקונים" בתוכנית "מאורת הדרקונים" של CBC – סדרת טלוויזיה בה יזמים מתחילים מציעים את הרעיונות עסקיים לפאנל של משקיעים.
ב-2015, דיקנסן הכריזה שהיא עוזבת את התוכנית לאחר 9 עונות.
פרס משמעותי נוסף הוא ההכרה בחברה שבניהולה - "Venture" כאחת מחמישים החברות המנוהלות בצורה הטובה והמוצלחת ביותר בקנדה במשך שלוש שנים רצופות.
ארלט הילו (בפורטוגזית: Arlete Hilu), היא אישה ברזילאית שלקחה חלק חשוב בסחר בילדים בשנות ה-70, ה-80 וה-90 במאה ה-20.
הילו נולדה בקוריטיבה שבמדינת פרנה, בברזיל ב-1945.
הילו עסקה בעריכת דין בכלא של פרנה, למרות שלא הייתה לה הסמכה במקצוע, אך פוטרה ב-1981.
ב-1983 החלטה הילו לעבוד כאפוטרופוס מיוחד לקטינים, והחלה להיות מעורבת בסחר בילדים.
הילו מכרה ילדים ברזילאים להורים ממדינות רבות בעולם.
המדינה שממנה הגיעו הכי הרבה קונים לילדים היא ישראל.
מספר הילדים שנמכרו על ידה מוערך בכ-3,000 ילדים.
באותה התקופה המשטרה הברזילאית הייתה אדישה לסחר בילדים ולא אכפה את החוקים.
הילו חקרה את הנושא, הכירה אנשים והקימה כנופיה שסחרה בתינוקות והעבירה אותם למדינות רבות בעולם, לכאורה בתהליך של אימוץ בינלאומי.
ארלט עבדה באופן שיטתי ומסודר, וכך עבדה שיטתה של ארלט לסחור בילדים: ראשית, לקוחות היו פונים להילו ומבקשים ממנה להביא להם תינוק, מחיר תינוק היה בין 5000 ל-50,000 דולר.
שנית, הייתה מחביאה הילו את התינוקות הרכים אצל חברתה לכנופיה בזמן שהיא מזייפת מסמכי אימוץ.
לאחר מכן הייתה מבריחה חלק מן הילדים לפרגוואי במזוודות בתא המטען של הרכב וחלק מן הילדים הייתה מטיסה לישראל או לאזור אחר.
במהלך חודש מרץ 2017 שודר עליה ועל דרכי הפעולה של כנופייתה תחקיר רחב בתוכנית "אבודים" בו לקחו חלק ילדים שנמכרו לישראל.
התחקיר נערך בישראל ובברזיל ובמסגרתו מצאה אחת מהנמכרות את אימה הביולוגית.
ארלוזורוב 38 הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה.
האלבום יצא לאור ב-3 ביוני 2010, בהוצאת חברת התקליטים פונוקול.
את האלבום הקליטה דיקלה בין 2009-10. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "לבכות", "מזל" ו"חולת אהבה".
השיר "עפיפונים", הוא השיר היחידי אשר לו צולם וידאו קליפ, שפורסם לבסוף, ב-17 בינואר 2012.
את אלבום הבכורה שלה, אהבה מוסיקה, ואלבומה השני, עולם, הפיק רן שם טוב.
בשונה מכך, את האלבום הזה הפיקו אלון אוחנה וגיל מרום.
את מרבית שירי האלבום כתבה והלחינה דיקלה בעצמה, פרט לשיר "מזל" אותו כתבה עם קרן פלס, ו-"לבכות" ו-"פריז", אותם כתבה עם חנה לפידות.
כלפי האלבום הופנו ביקורות חיוביות, ומאקו אף אמרו עליו כי: "האלבום השלישי של דיקלה 'ארלוזורוב 38' חוזר ומוכיח: אין עוד אמנית כמוה בארץ.
עם שירים שיוצאים מנשמה מסוכסכת, שיאנית הרגש מצליחה לעמוד בסטנדרטים הגבוהים שהציבה לעצמה בעבר".
"לבכות" - יצא לאור ב-18 בינואר 2010, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
השיר נכתב על ידי דיקלה וחנה לפידות והולחן על ידי דיקלה.
שיר זה יצא לאחר שבמשך חמש שנים רצופות לקחה דיקלה הפסקה מעולם המוזיקה.
"מזל" - יצא לאור ב-21 בינואר 2010, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר נכתב על ידי דיקלה וקרן פלס, והולחן על ידי אותן השתיים גם כן.
השיר זכה להצלחה נאה בארץ כאשר הגיע בשיאו למקום ה-18 במצעד של רשת ג'.
"חולת אהבה" - יצא לאור ב-2 במאי 2010, כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום.
עם השיר הופיעה דיקלה בבריכת הסולטן, שם אירחה את נסרין קדרי, אשר שרה את השיר ביחד איתה באותה ההופעה.
"עפיפונים" - לא יצא כסינגל מתוך האלבום, אך ב-17 בינואר 2012, פרסמה דיקלה בפייסבוק ובערוץ היוטיוב הרשמי שלה, את הקליפ הרשמי שצולם עבורו.
בקליפ מופיעה רותי אסרסאי, אשר משחקת תפקיד של בחורה שמתארגנת לקראת דייט ולערב בחיפוש אחר אהובה.
היא בטוחה שהפעם הוא יגיע, אך לבסוף, הוא לא מגיע.
אריאדנה ניקולטה טסאפרה , שנודעה בשם הבמה אַרלֵטָה (Αρλέτα), הייתה מוזיקאית, סופרת ומאיירת יוונייה.
ארלטה נולדה באתונה ב-1945. היא למדה בבית הספר לאמנויות באתונה.
ארלטה הוציאה את האלבום הראשון שיצרה בעצמה (Ένα Καπέλο με Τραγούδια, "כובע עם שירים") בשנת 1960. בראשית הקריירה שלה עבדה עם הרבה מלחינים יוונים ידועי-שם, כמו ג'אניס ספאנוס, מאנוס חג'ידאקיס ומיקיס תאודוראקיס.
להצלחותיה הגדולות הראשונות הגיעה עם שירים, שאת המוזיקה שלהם חיבר לאקיס פאפאדופולוס ואת המילים להם כתבה מריאנינה קריאצי.
היא נחלה הצלחה רבה בשירה בבתי הקפה של אתונה ואחר באולמות שונים.
בשנת 1997 יצא ספרה, 'Από πού πάνε για την Άνοιξη ("לאן הולכים כדי להגיע אל האביב"), ספר שהכיל איורים פרי מכחולה.
ב-11 בפברואר 2008, דקות ספורות לפני הופעה מתוכננת בוולוס, עברה ארלטה שבץ.
היא נותחה ונשארה במצב חמור אך יציב, שממנו הצליחה להתאושש, לאחר שהות של 6 חודשים בבית חולים ובשיתוק חלקי, בלי יכולת לעמוד, במשך שנה תמימה.
בינואר 2017, עברה שבץ נוסף ונשארה בבית החולים, שם הלכה לעולמה ב-8 באוגוסט 2017, בת 72.
Ζητάτε Να Σας Πω (CBS, 1987) - ביקשת ממני לאמור לך"
Άσε τα Κρυφά Κρυμμένα (קולומביה, 1991) - "הנח לסודות במחבואם"
ברטולט ברכט «Ο Μπαρμπα-Έντε» ("השפם של דוד אדי") - ספר ילדים, (הוצאת Οδυσσέας 1979; ביוונית)
ולדימיר מאיאקובסקי «Μπαρμπα-Έντε» ("סוס האש") - ספר ילדים, (הוצאת Οδυσσέας , 1986; ביוונית)
ארלינג מלם (בנורווגית: Erling Malm; 12 באוגוסט 1882 – 7 בנובמבר 1942) היה חבר במחתרת הנורווגית בזמן מלחמת העולם השנייה, וחסיד אומות העולם שפעל להצלת זוג יהודים ונתן מחסה בביתו באוסלו בזמן מלחמת העולם השנייה.
בנו של הווטרינר דר' אולה מלם, נולד ב-12 באוגוסט 1882, בנורווגיה.
ארלינג למד משפטים ומונה לשופט בית המשפט העליון הנורווגי.
ארלינג נישא לראשונה בשנת 1909 לאאורה וורם-מולר, ולאחר מכן נישא בשנית לאוטה סטפאן בשנת 1911. נולדו להם שלושה ילדים.
אחד מילדיהם, אולה ג'ייקוב מלם, למד רפואה והיה פעיל מרכזי במחתרת הנורווגית.
מתוקף תפקידו אולה ג'ייקוב היה ממונה על מזכירות ועדת התיאום של המחתרת.
ב-26 באוקטובר 1942 ביצעו הגסטאפו ומשטרת נורווגיה מעצר וגירוש מהמדינה של כל הגברים הנורווגים היהודיים מעל גיל 15. אולה ג'ייקוב מלם נקרא לפגישה במחתרת, שבה התבקש למצוא מקומות מסתור בטוחים למספר יהודים.
אולה ג'ייקוב הצליח למצוא פתרון ל-14 יהודים, אך לא הצליח למצוא מקום מסתור לפרופסור צ'כי לרפואה, ד"ר יארושצ'י ואשתו.
אולה ג'ייקוב פנה אל אביו לעזרה, ואביו הסכים להסתיר את זוג הפליטים בביתו באוסלו, ברחוב ליל בורגן מספר 14, עד להעברתם על ידי המחתרת לשוודיה.
בעת שניסו לחצות את הגבול, הם נתפסו על ידי סיור משטרתי ונעצרו.
פרופסור יארושצ'י נחקר על ידי הגסטאפו וחשף את שמו של ארלינג מלם.
אלרינג מלם נעצר ב-3 בנובמבר 1942 באשמת סיוע ליהודים באמצעות מתן מחסה.
ב-6 בנובמבר 1942 הובא מלם מתא מעצרו למרתף העינויים במפקדת הגסטאפו בוויקטוריה שטראסה.
מחשש שישבר בעינויים ויסגיר את בנו, התאבד ארלינג מלם בתלייה בתאו בליל 7 בנובמבר 1942. בנו הוזהר ברגע האחרון שהגסטאפו מבקשים לעצור גם אותו והצליח להסתתר.
ב-11 בספטמבר 1994, הכיר יד ושם בארלינג מלם כחסיד אומות העולם.
ארלינג בראוט הַאלָנְד (בנורווגית: Erling Braut Haaland; נולד ב-21 ביולי 2000) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ובנבחרת נורווגיה.
האלנד הוא מלך השערים של נבחרת נורווגיה בכל הזמנים עם 55 שערים.
האלנד נולד בלידס שבאנגליה לאלפי האלנד, כדורגלן נורווגי ששיחק בתור מגן ימני וקשר אחורי, בין היתר בלידס יונייטד, נוטינגהאם פורסט, ומנצ'סטר סיטי.
כאשר היה בן שלוש שבה המשפחה לנורווגיה.
בנוסף להיותו כדורגלן מגיל צעיר, האלנד השתתף במגוון ענפי ספורט אחרים בילדותו.
על פי הדיווחים הוא גם השיג שיא עולם לגילו בקפיצה לרוחק כשהיה בן חמש, עם מרחק של 1.63 מטרים.
האלנד הצטרף לאקדמיה של ברינה .
בעונת 2015/2016 שיחק בקבוצת המילואים והבקיע 18 שערים ב-14 משחקים.
הופעותיו בקבוצת המילואים הובילו אותו, בגיל 15, לקבוצה הבוגרת, במדיה הופיע לראשונה ב-12 במאי 2016 במשחק הליגה השנייה נגד רנהיים.
ב-1 בפברואר 2017 הודיעה מולדה על החתמתו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 באפריל 2017 במשחק הגביע הנורווגי נגד וולדה.
את הופעת הבכורה בליגה ערך ב-4 ביוני 2017, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-71 במשחק נגד סארספבורג 08. הוא קיבל כרטיס צהוב לאחר 65 שניות על המגרש.
הוא הבקיע את שער הבכורה במדי מולדה בניצחון 3–2 על וולדה ב-26 באפריל 2017 במסגרת הגביע הנורווגי.
הוא הבקיע את שער הניצחון בדקה ה-77, שהיה לשער הבכורה שלו בליגת Eliteserien.
ב-1 ביולי 2018 הבקיע ארבעה שערים נגד בראן ב-21 הדקות הראשונות של המשחק כשהוא מבטיח לקבוצתו ניצחון 0–4 נגד מוליכת הליגה, שהייתה ללא ספיגה עד למשחק זה.
במשחק נכח צייד כישרונות של קבוצת מנצ'סטר יונייטד.
מאמן מולדה, אולה גונאר סולשיאר השווה את כישרונו של האלנד לזה של רומלו לוקאקו וחשף שהמועדון דחה מספר הצעות מחיר עבורו ממועדונים שונים.
במשחק הבא, ב-8 ביולי, הבקיע שני שערים ובישל אחד נוסף בניצחון 5–1 על ואלרנגה.
הוא הבקיע גם במדי מולדה בניצחון 3–0 במסגרת הליגה האירופית נגד לאצ'י בבית, ב-26 ביולי 2018.
ב-19 באוגוסט 2018 חתם ברד בול זלצבורג לחוזה למשך חמש שנים, החל מה-1 בינואר 2019. במשחקו הראשון במדי זלצבורג, במסגרת ליגת האלופות, אירח עם קבוצתו את ראסינג גנק, אותה הביסו 2–6 כשבאותו משחק כבש שלושער.
במשחקה השני התארחה זלצבורג באנפילד שבליברפול שם הפסידה 3–4 באותו משחק הוא כבש שער נוסף.
במשחקה השלישי בשלב הבתים אירחה זלצבורג את נאפולי לה הפסידה 2–3. במשחק זה כבש צמד שערים.
במשחקה הרביעי במפעל התארחה זלצבורג בנאפולי, ובמשחק שהסתיים בתיקו 1–1 כבש פעם נוספת.
במשחק החמישי התארחה זלצבורג בגנק שם ניצחה פעם נוספת 1–4. במשחק זה כבש פעם נוספת, מה שהפך אותו לשחקן הראשון שכובש לאורך חמשת משחקיו הראשונים במפעל.
האלנד לא חדל מלכבוש גם בבונדסליגה האוסטרית, כשכבש כבר במשחקו השני בליגה, בניצחון קבוצתו 1–4 נגד מטרסבורג.
שבוע לאחר מכן כבש שלושער במשחק הליגה מול וולפסברג בו ניצחה זלצבורג 2–5. גם במשחק הבא הצליח לכבוש צמד שערים.
הוא הצליח ליצור רצף של שישה משחקי ליגה רצופים בהם כבש 11 שערים.
ב-14 בספטמבר כבש שלושער שני ובישל שני שערים נוספים בניצחון רד בול זלצבורג על הארטברג מהליגה האוסטרית.
ב-10 בנובמבר 2019 כבש פעם נוספת שלושער נגד וולפסברג כשהפעם היא ניצחה רק 0–3. ב-19 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע האוסטרי נגד פארנדורף.
באותו משחק הצליח לכבוש שלושה שערים, ובכך הפך לשחקן הראשון בתולדות רד בול זלצבורג לכבוש שלושער בליגת האלופות, הגביע האוסטרי והבונדסליגה האוסטרית.
לאור יכולתו המרשימה בבונדסליגה האוסטרית ובשלב הבתים של ליגת האלופות, חתם במהלך חודש ינואר בבורוסיה דורטמונד מהליגה הגרמנית על חוזה לארבע שנים.
בהופעת הבכורה שלו במשחק הליגה מול אאוגסבורג, עלה מהספסל בדקה ה-55 וכבש שלושער.
ב-24 בינואר במשחקו השני עלה פעם נוספת מהספסל ועזר לקבוצות לנצח את קלן 5–1 כשכבש צמד שערים והעלה את מאזנו לחמישה שערי ליגה ב-59 דקות משחק בלבד.
במשחקו השלישי בקבוצה פתח לראשונה בהרכב וכבש צמד שערים נוסף בניצחונה של בורוסיה דורטמונד על אוניון ברלין 0–5. בעקבות צמד זה העלה את מאזנו לשבעה שערים בפחות מ-180 דקות.
בסוף חודש ינואר זכה בפרס שחקן החודש של הליגה הגרמנית.
ב-4 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הגביע הגרמני.
אמנם בורוסיה דורטמונד הפסידה את משחקה 2–3 לוורדר ברמן, אך הוא הצליח לכבוש שער אחד.
ב-15 בפברואר כבש שער נוסף בניצחון על פרנקפורט 0–4 ובכך המשיך את מאזנו של שישה משחקים בהם כבש תשעה שערים.
ב-18 בפברואר שב לליגת האלופות והפעם במדי בורוסיה דורטמונד.
הוא כבש את שני השערים מול פריז סן-ז'רמן במשחק שהסתיים בתוצאה 1–2, במסגרת המשחק הראשון בשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
צמד זה העלה את מאזנו לעשרה שערים בשבעה משחקים (שמונה שערים עם רד בול זלצבורג, שני שערים עם בורוסיה דורטמונד.) ובכך הפך לשחקן השני הכי צעיר שמגיע למספר הזה.
שערים אלו הפכו אותו לשחקן הראשון של בורוסיה דורטמונד שכובש שער במשחק הבכורה שלו בבונדסליגה, בגביע הגרמני ובליגת האלופות.
ב-22 בפברואר כבש פעם נוספת והפעם בניצחונה של בורוסיה דורטמונד את ורדר ברמן.
שער זה היה שערו ה-12 בשמונה משחקים בלבד במדי בורוסיה דורטמונד.
השער העלה את מאזנו ל-40 שערים בכל המסגרות בעונת 2019/2020.
ב-21 בנובמבר 2020 כבש רביעייה במחצית אחת בניצחון קבוצתו 2–5 על הרטה ברלין.
ב-9 בינואר 2021 כבש צמד בניצחון קבוצתו 1–3 על ר.ב.
לייפציג והפך לשחקן שכבש הכי הרבה שערים ב-25 ההופעות הראשונות שלו בהן כבש 25 שערים.
ב-6 במרץ 2021 כבש צמד תוך תשע דקות בהפסד דורטמונד 2–4 מול באיירן מינכן ובכך כבש את שערו המאה בכל המסגרות, השחקן הכי צעיר שמגיע להישג זה, כשלשם ההשוואה כריסטיאנו רונאלדו עשה זאת ב־301 משחקים, ליאו מסי עשה זאת ב-201 משחקים וקיליאן אמבפה עשה זאת ב־180 משחקים.
ב-9 במרץ 2021 כבש צמד נגד סביליה בתיקו 2–2 בליגת האלופות.
צמד זה העלה את מאזנו ל-20 שערי ליגת האלופות ב-14 משחקים בלבד, המהיר בהיסטוריה להגיע להישג הזה.
ב-13 במאי 2021, השתתף בגמר הגביע הגרמני בו התמודד מול רד בול לייפצינג, דורטמונד ניצחה 1–4 וזכתה בגביע כשהאלנד כובש צמד שערים.
את עונת 2021/2022 פתח עם שבעה שערי ליגה וארבעה בישולים בחמישה משחקים, מה שהעלה את מאזנו ל-68 שערים ב-67 הופעות במדי דורטמונד.
ב-10 במאי 2022, לאחר עונה ארוכה בה היה שמו מקושר למספר גדול של מועדוני צמרת, הודיעה קבוצת הפרמייר ליג מנצ'סטר סיטי, הקבוצה בה שיחק אביו, כי הגיעה לסיכום עם האלנד ובורוסיה דורטמונד על הפעלת סעיף השחרור בחוזה שלו בתמורה ל-60 מיליון יורו (51.2 מיליון פאונד).
המעבר הפך רשמי ב-13 ביוני 2022. השחקן הצטרף לסיטי ב-1 ביולי 2022 בחוזה לחמש שנים.
ב-30 ביולי 2022 ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 1–3 לליברפול במשחק מגן הקהילה.
ב-7 באוגוסט 2022 ערך הופעת בכורה בפרמייר ליג, וכבש צמד שערי בכורה בניצחון 2–0 על וסטהאם יונייטד.
ב־27 באוגוסט כבש שלושער בניצחון הביתי 4–2 על קריסטל פאלאס.
ארבעה ימים לאחר מכן כבש שלושער נוסף בניצחון 6–0 על נוטינגהאם פורסט.
הוא הפך לכדורגלן שכבש הכי מהר שני שלושער בפרמייר ליג כאשר הוא שובר את השיא הקודם ב-14 משחקים.
פתיחת עונה זו זיכתה אותו בתואר שחקן חודש אוגוסט בפרמייר ליג, הנורווגי הראשון שזוכה בתואר.
ב-6 בספטמבר כבש צמד נגד סביליה במשחק הבכורה שלו עבור סיטי, במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, ובכך הפך לכדורגלן הראשון שכובש 25 שערים ב-20 הופעות בליגת האלופות.
בנוסף לכך, ב-14 בספטמבר כבש את שער הניצחון בתוצאה של 1–2 נגד בורוסיה דורטמונד מועדון העבר שלו.
ב-2 באוקטובר הפך לשחקן הראשון להבקיע שלושער בשלושה משחקי בית רצופים, בניצחון 3–6 בדרבי נגד מנצ'סטר יונייטד, במשחק בו גם הוסיף שני בישולים.
השלושער הזה הפך אותו לכדורגלן המהיר ביותר לכבוש שלושער שלוש פעמים בהיסטוריה של הפריימר ליג (שמונה משחקים), כשהוא שובר את השיא של מייקל אואן משנת 1998 ב-40 משחקים.
ב-28 בדצמבר 2022 כבש צמד מול לידס יונייטד קבוצת העבר של אביו, ובכך הפך לשחקן הכי מהיר לכבוש 20 שערים בפרמייר ליג כשעשה זאת ב-14 משחקים ושבר את השיא של קווין פיליפס (21 משחקים).
ב-22 בינואר 2023 כבש שלושער נוסף במסגרת הפריימר ליג, הפעם מול קבוצת וולבס והגיע ל-25 שערי ליגה בחצי עונה (כאשר הוא עובר את מלכי השערים של העונה הקודמת, מוחמד סלאח וסון יונג-מין, שהבקיעו 23 שערים כל אחד).
ב-14 במרץ 2023 כבש הולאנד חמישה שערים במשחק הגומלין של קבוצתו במסגרת שלב שמינית הגמר של ליגת האלופות בניצחון 0–7 מול ר.ב.
בעקבות המשחק, שבר הלאנד את שיא השערים לעונה אחת במנצ'סטר סיטי.
ב-11 לאפריל 2023 כבש שער נגד באיירן מינכן במסגרת רבע הגמר של ליגת האלופות לעונת 2022/2023. הוא כבש חמישה שערים במשחקים מול באיירן מינכן בתקופתו בבורוסיה דורטמונד אבל מעולם לא הצליח לנצח אותה.
לאחר צמד המשחקים נגד באיירן בליגת האלופות הצליח לנצח את האלופה הגרמנית בפעם הראשונה בקריירה כשכבש במהלכם שני שערים.
מנצ'סטר סיטי העפילה לחצי הגמר לאחר 1–4 בסיכום שני המשחקים.
ב-3 במאי 2023 כבש בניצחון 0–3 על וסטהאם יונייטד את שערו ה-35 במסגרת הפרמייר ליג, ובכך שבר את שיא השערים לעונה של אנדי קול ואלן שירר שכבשו 34 שערים בעונות ארוכות יותר של 42 משחקים.
בתום העונה זכה בתואר שחקן העונה בפרמייר ליג לאחר שכבש 36 שערים ב-35 הופעות.
בנוסף, סיים כמלך השערים של עונת 2022/2023 בליגת האלופות עם 12 שערים, וזכה עם קבוצתו בגביע האלופות אחרי ניצחון 0–1 על אינטר מילאנו בגמר ליגת האלופות 2023, והשלים יחד עם קבוצתו טרבל של זכייה באליפות, גביע ה-FA וליגת האלופות.
במחזור הראשון של עונת 2023/2024 הבקיע צמד מול ברנלי, העולה החדשה מהצ'מפיונשיפ, שהסתיים בניצחון בתוצאה 0–3. ב-31 באוגוסט 2023 זכה בתואר כדורגלן השנה של אופ"א לעונת 2022/2023. ב-2 בספטמבר 2023, במחזור הרביעי נגד פולהאם, כבש שלושער והוסיף בישול בניצחון 1–5.
ב-17 בינואר 2025 האריך את חוזהו במנצ'סטר סיטי עד קיץ 2034.
האלנד מייצג את נורווגיה בנבחרות בקבוצות גיל שונות.
ב-27 במרץ 2018 כבש שלושער במשחק מול סקוטלנד שהסתיים בניצחון 4–5 וסייע לנורווגיה להעפיל לשלב הבא במוקדמות יורו 2018 עד גיל 19.
ב-22 ביולי 2018 הבקיע במדי הנבחרת בשוויון 1–1 נגד איטליה במסגרת יורו 2018 עד גיל 19.
ב-30 במאי 2019, במסגרת משחקי שלב הבתים של גביע העולם בכדורגל עד גיל 20, כבש תשיעייה בניצחון נבחרתו 0–12 על נבחרת הונדורס עד גיל 20, ובכך קבע את שיא הכיבושים במשחק בודד אי פעם בטורניר.
האלנד סיים את הטורניר כמלך השערים בזכות אותם תשעה שערים ואף על פי שלא כבש שער אחד נוסף עקב הדחתה של נורווגיה בשלב הבתים.
את שער הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת כבש ב-4 בספטמבר 2020 במסגרת ליגת האומות, בהפסד נבחרתו 1–2 לנבחרת אוסטריה.
שלושה ימים מאוחר יותר, ב-7 בספטמבר, כבש צמד ראשון בנבחרת, בניצחון 1–5 על צפון אירלנד.
ב-10 באוקטובר 2024 כבש צמד בניצחון 0–3 על נבחרת סלובניה, ובכך הפך בגיל 24 בלבד, לגדול הכובשים של הנבחרת בכל הזמנים עם 34 שערים.
ב-9 בספטמבר 2025 כבש חמישייה, בניצחון 11-1 על נבחרת מולדובה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. במהלך הקמפיין כולו כבש 16 שערים והוביל את הנבחרת לעלייה למונדיאל לאחר 28 שנים.
האלנד הוא בנו של בלם לידס יונייטד ומנצ'סטר סיטי לשעבר אלף-אינגה האלנד.
גם האלנד עצמו הוא אוהד מושבע של לידס יונייטד.
מלך שערי אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, 2019: 9 שערים
זוכה פרס נער הזהב לשנת 2020
שער החודש בבונדסליגה: ספטמבר 2021
שחקן החודש בפרמייר ליג: אוגוסט 2022, אפריל 2023
שחקן העונה בפרמייר ליג: 2022/23
ארלינג באוק (בנורווגית: Erling Bauck; 8 באפריל 1924 – פברואר 2004) היה חבר המחתרת הנורווגית וסופר.
היה שבוי על ידי הנאצים משנת 1942 עד שנת 1945 בעת מלחמת העולם השנייה, תחילה בנורווגיה ומשנת 1944 במחנה אושוויץ.
הוא נולד במושן שבמחוז נורדלנד, אך גדל במחוז אקרסהוס שבדרום נורווגיה.
נעצר ב-30 באפריל 1942 ונכלא ברחוב מולרגאטה 19 באוסלו עד ליום 23 במאי 1943, ולאחר מכן במחנה המעצר גריני עד ל-29 ביולי 1943. גורש למחנות מעצר וריכוז בגרמניה, ביניהן מחנה זקסנהאוזן עד לינואר 1944, אחר כך למיידנק ולבסוף למחנה אושוויץ ב-29 ביולי 1944 עד ליום שחרור המחנה.
עם נסיגת צבא גרמניה מערבה הוא נשלח למחנות נוספים, מאוטהאוזן ודכאו, בטרם שוחררו גם הם על ידי הצבא האדום.
הוצעד בצעדות מוות עם אלפי אסירים אחרים אל מערב גרמניה.
שחרורו מרדיפת הנאצים הגיע רק באביב של שנת 1945 כאשר הצלב האדום השוודי וממשלת דנמרק שיתפו פעולה ופתחו במבצע "אוטובוסים לבנים", במבצע אלפי שבויים ממדינות צפון אירופה הוחזרו לארצם.
בשנת 1945 כתב ספר בשם "אבל כמה מהם באו" (בנורווגית: Men noen kom fra det) כדי לתעד את זיכרונותיו מימי המלחמה.
בשנת 1979 הוציא ספר נוסף בשם Du skal leve ("אתה צריך לחיות") שנהפך לרב-מכר בשנה שלאחר מכן, ומתבסס על סיפרו הראשון.
במשך חייו הרצה והרבה לספר על זוועות הגרמנים במחנות, בפרט היה פעיל בארגון "אוטובוסים לבנים לאושוויץ".
זהו ארגון נורווגי שמטיס תלמידים למחנות הנאציים באירופה ומסייע ללמוד על השואה.
ארליס הווארד הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי.
הווארד נולד באוקטובר 1954 באינדפנדנס, מיזורי כבן בכור ויש לו אח נוסף, ג'ים הווארד שהשתתף בכמה מסרטיו.
הוא בוגר תיכון טרומן וקולג' קולומביה.
נישואיו הראשונים היו לסוכנת קרן סילאס ממנה יש לו בן אחד, סם הווארד.
לאחר גירושיהם התחתן שוב ב-1996 עם השחקנית היהודיה-אמריקאית דברה וינגר אשר הופיעה בשניים מסרטיו: Big Bad Love ו-Dawn Anna, וממנה יש לו בן אחד, גדעון "בייב" הווארד.
משחקו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה הקומדית "AfterMASH" והסדרה The Day After משנת 1983, שם שיחק בתפקידי משנה.
שנתיים לאחר מכן שיחק בסרטו הראשון - The Lightship של הבמאי הפולני יז'י סקולימובסקי לצידם של רוברט דובאל ושל קלאוס מריה ברנדאואר בתור אדי.
ב-1987 שיחק קאובוי בסרט מטאל ג'אקט.
בנה שלאחריה שיחק בסרט המתח טקילה סאנרייז את גרג לינדרוף לצד מל גיבסון ומישל פייפר.
ב-1989 שיחק את קנת פרנל בסרט הטלוויזיה קוראים לי סטיבן המבוססת על חייו של הילד סטיבן סטיינר שנחטף בשנות ה-70 בידי פדופיל.
שיחק ב-1992 בסרט Ruby העוסק ג'ק רובי שרצח את לי הארווי אוסוואלד בו שיחק את מקסוול.
ב-1994 שיחק ברוצחים מלידה בבימויו של אוליבר סטון בתור מלאך/שד.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקומדיה "קדילאק של סופשבוע", ובמותחן הדרמה של HBO "המסתננים" בדמותו של ריקי איטון.
ב-1997 שיחק בפארק היורה: העולם האבוד את פיטר לודלו, אחיינו החמדן והתככן של האמונד (ריצ'רד אטנבורו), והנבל הראשי בסרט.
באותה שנה שיחק גם באמיסטאד בתפקיד ג'ון קלהון.
שני הסרטים בבימויו של סטיבן ספילברג.
ב-2001 ביים את הסרט "אהבה רעה", שכיכב בו לצד אשתו דברה וינגר.
ב-2004 שיחק בסרט "לידה" לצד ניקול קידמן, ובסרט "שן הארי" לצד טארין מנינג.
בשנים 2005–2007 שיחק בסדרת המתח האמריקאית מדיום בתור קפטן קנת' פוש.
ב-2007 שיחק גם בסרט סכין בלב.
ב-2009 שיחק בסרט אשתו של הנוסע בזמן.
ב-2011 שיחק במאניבול בתור ג'ון הנרי לצד בראד פיט וג'ונה היל.
ב-2013 הופיע בסדרת הערפדים דם אמיתי בתור טרומן ברל, מושל לואיזיאנה לשעבר.
ב-2015 שיחק בסרט בלתי הפיך את ד"ר ג'וזף מרון.
ב-2020, שיחק בעונתה השנייה של סדרת הדרמה והפשע "מצוד" בתור ארל אמברי.
בשנת 2023 שיחק בסרטו של דייוויד פינצ'ר "הרוצח".
ארליקוזאורוס (שם מדעי: Erlikosaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת התריזינוזאוריים אשר חי באזור מדבר גובי שבמונגוליה לפני 90 מיליון שנה מזמננו והיה דומה לתריזינוזאורוס מאותו אזור.
משמעות שמו הוא "הלטאה של ארליק" - שם של אל מוות מהמיתולוגיה המונגולית.
מאובניו דמו מאוד לאלה של הסגנוזאורוס ולעיתים מבלבלים ביניהם.
דינוזאור זה נמצא משרידים מקוטעים שהתגלו בתצורת ביאן שירייה (Bayan Shireh Formation), במונגוליה.
מהם נמצאו שרידי גולגולת באורך 25 סנטימטר.
אורך הדינוזאור הגיע ל-4.5–6 מטר ולמשקל חצי טון.
הוא היה בעל זרועות ארוכות וחסונות, איתם תלש עלי עצים מהענפים ובקצותיהם היו טפרים ארוכים ששימשו גם להגנה.
הוא היה בעל לסתות חלשות שצופו במקור קרני ובתוכם היו 23 שיניים בלסת העליונה ו-31 בתחתונה.
השיניים היו ישרות ומשוננות מעט.
ייתכן שבשל צורתם היה הארליקוזאורוס אוכל-כול.
דינוזאור זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
ארלטי היה שם הבמה של לאוני מארי ז'וליה בטיא (Léonie Marie Julia Bathiat; 15 במאי 1898 – 23 ביולי 1992) הייתה שחקנית וזמרת צרפתייה.
התפרסמה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 בעיקר הודות לתפקידיה בארבעה סרטים של מרסל קרנה: Hôtel du Nord (1938), Le Jour se lève (1939), Les Visiteurs du soir (1942), וילדי גן העדן (Les Enfants du paradis, 1945), שלושה מהם עם דיאלוגים מאת ז'אק פרוור.
נחשבה בזמנו מוזה של התסריטאי אנרי ז'אנסון ושל הצמד מרסל קרנה ופרוור.
נותרה בזיכרון הקהל, בין היתר, בשל חיוכה, קולה הצרוד ומזגה המוחצן.
לאוני בטיא נולדה בקורבוואה ברחוב פריז 33, בדירת קומת קרקע חשוכה, בשכונת הפועלים "לה דפאנס".לפי ספר זיכרונותיה שנקרא לפי שם אותה שכונה "La Défense", זו הייתה דירה ש"רק חיוכם של הוריה האיר אותה".
היא הייתה ילדה שנייה של מישל בתיא, מסגר-חרט ברשות החשמליות של פריז, ושל מארי מרגריט פילומן דוטרה, תופרת במקצועה.
כפי שציין ביוגרף של השחקנית, מישל סובה, בני משפחת בתיא היו צאצאים של מיאט טייאן-רום (Miette Tailhand-Romme) מחברת מכתבים מפורסמת, אחות של ז'ילבר רום, חבר הקונבנציה הלאומית, יוצרו של לוח השנה המהפכני.
תמונה קטנה של מיאט טייאן-רום מאת אנדריי ורוניחין מעידה על הדמיון המדהים בין ארלטי לאותה סבתא רבתא מ-1789.
בגלל מחלה נשימתית בגיל 4 וחצי נשלחה אצל הסבים מצד האב בעיר קלרמון-פראן.
היא קיבלה עד שנת 1910 חינוך דתי בבית ספר פרטי "סנט תרז".
אחר כך המשיכה את לימודיה בבית הספר הפרטי "מרטינואה" בעיירה פיטו.
מתוך שאיפה להיות מזכירה, מקצוע שנחשב אז מבוקש אצל נשים, נשלחה אחר כך ללמוד קצרנות בבית ספר המקצועי "פיז'ייה".
מלחמת העולם הרגה בשדה הקרב את אהובה הראשון, צעיר שכונה "סיאל" ("שמיים") בגלל עיניו הכחולות, ועקב מותו נדרה ארלטי נדר שלא להתחתן לעולם פן תהפוך לאלמנת מלחמה.
אביה, שקודם בינתיים לתפקיד מכונאי, מת באופן פתאומי ב-2 בדצמבר 1916, כשנדרס על ידי חשמלית.
בני המשפחה - האלמנה, ארלטי ואחיה, גורשו אז מביתם שנועד למגורים עבור עובדי החשמליות של פריז.
בשנת 1917 כבשה הנערה את לבו של הבנקאי היהודי הצעיר ז'אק-ז'ורז' לוי שאירח אותה בווילה שלו בשדרות אלפונס-דה-נוויל 18 בגארש.
בסביבה היו גרים גם קוקו שאנל והשחקן אנדרה ברולה.
לוי עשה לה היכרות עם עולם התיאטרון, מעצבי האופנה, מסעדות הגורמה ובכלל עם החברה הפריזאית הגבוהה.
בסופו של דבר היא עזבה אותו לטובת סוחר ההאמנות פול גיום, ידידם של אמנים כמו פיקאסו, מודיליאני, סוטין.
גיום המליץ על כישוריה לארמאן ברטה (Berthez), מנהל התיאטרון "תיאטר דה קפוסין".
בזמן שעבדה כדוגמנית אצל רב החייטים פול פוארה היא בחרה בכינוי הבמה "ארלט" (לפי גיבורת הרומן "מונט-אוריול" של מופאסאן).
ברטה הציע לשנותו ל"ארלטי" Arletty כאילו באנגלית.
תחת שם זה היא התחילה להופיע במופעי הרביו של ריפ שהצטיינו בזוהר ותפאורות פאר, כמו כן באופרטות של מוריס איוון - "יס", "גאבארוש", "אזור" (1932), של ראול מורטי - "ערב סילבסטר" (Un soir de réveillon - 1932) או של ריינלדו האן (Ô mon bel inconnu - או, האלמוני היפה שלי)
בשנת 1928 הכירה ארלטי את איש העסקים ז'אן-פייר דיבוסט שנשאר לה חבר נאמן כל חייו.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בשנת 1930 בסרט "מתק האהבה" (La Douceur d'aimer) לצידו של ויקטור בושה.
כבר מ-1931 היא הצטיינה בתפקידה הראשון האמיתי בסרט "Un chien qui rapporte ("ריטריבר")
ארלטי הפכה במהרה למודל ולמוזה של אמנים רבים, ביניהם מארי לוראנסן, קייס ואן דונגן, מואיז קיזלינג, צוגוהרו פוז'יטה וז'אן גבריאל דומרג.
ידיד קרוב שלה היה פייר דה רנייה, בנם של אנרי דה רנייה ומארי דה ארדיה, לאמיתו של דבר, בנו הביולוגי של הסופר פייר לואי.
שנת 1932 הייתה פרשת דרכים בחייה.
אז היא קטפה הצלחה יוצא דופן בתיאטרון "בוף פריזיין" (Bouffes-Parisiens) באופרטה של ראול מורטי "ערב סילבסטר", לצידם של אנרי גארא, דראנם ורנה קובאל.
היא שיחקה גם ב"האלמוני היפה השלי" מאת ריינלדו האן, על לברית מאת סשה גיטרי, לצידו של מישל סימון.
המופע האחרון הוצג על הבמה כמעט 500 פעמים ברציפות, על אף מריבותיה התכופות עם מישל סימון.
באותם הימים היא עשתה היכרות גם עם הסופר סלין שמאוחר יותר, ב-1948 כתב עליה את התסריט "Arletty, jeune fille dauphinoise" (ארלטי, נערה מדופינה).
עוד הופעה שלה הזכורה לטוב הייתה La Guerre des valses (מלחמת הוואלסים) בבימויו של לודוויג ברגר, שבה שיחקה על יד פרנאן גראווה, דאגנם ומדלן אוזרה.
בעת השתתפותה בהפקה "פנסיון מימוזה, של ז'אק פדר (Feyder) לצידה של פרנסואז רוזה, פגשה ארלטי את מרסל קרנה.
קרנה העניק לה את אחד התפקידים הגדולים ביותר שלה - זה של גברת רמונד (Mme Raymonde) בסרט- Hôtel du Nord (אוטל די נור) על תסריט מאת אנרי ז'אנסון כשהפכה לאגדה בקרב העמך הפריזאי.
זכרו אותה שואלת את לואי ז'ובה כשעמדו מעל שער תא השיט של תעלת סן מרטן: (?Atmosphère!
ארלטי גילמה באותה הרוח העוקצנית את תפקידה של Marie qu'a-d'ça ("מארי שיש לה את זה") בסרט "נסיבות מקלות" של ז'אן בואייה, כשלצידה שיחק מישל סימון.
גם ביטויה בסרט זה "היא לא משוגעת, הנחשית!" (במקור:הצרעה!) נכנסה להיסטוריה.
ארלטי הקליטה את הלהיט של הסרט, "Comme de bien entendu ("כמובן"), את פזמונים אחרים ממופעי הרביו שלה, וכמו כן את להיטיה של ידידתה הנערצת מיסטנגט, La Java (הז'אווה) ו Mon Homme (האיש שלי).
אחרי שבשנת 1936 שיחקה את לולו במחזה בעל אותו השם של אדואר בורדה, חזרה לדמות הזאת בסרט של מוריס להמן ושל קלוד אוטאן-לארה "פריק-פראק".
היא יצרה עם מישל סימון צמד של פושעים קטנים המדברים ב ב"ארגו", סלנג העולם התחתון הפריזאי, ואף בעגה הקרויה "ז'אוואנית" תוך כדי פיתוי קורבנם, התכשיטן התמים המגולם על ידי פרננדל.
באותן שנים הייתה לארלטי רומן עם אנטואנט ד'ארקור, אשתו של פרנסואה-ארל ד'ארקור, ואחר כך עם הגרמני הנס יורגן זהרינג, קצין בחיל האוויר הגרמני וחבר במפלגה הנאצית, משפטן בהכשרתו, אחד מאנשי גרינג בפריז ויועץ במועצת המלחמה של הלופטוואפה בפריז.
ארלטי הכירה אותו באמצעותן של ז'וזה דה שמברן, בתו של פייר לאוואל, ידידתה עוד משנת 1936. בעת הפקת הסרט "ילדי גן עדן" היא הייתה בהריון ממנו והפילה.
בימי הכיבוש שיחקה ארלטי, בין היתר גם בתיאטרון "בוף פריזיין", בו גילמה את איזבל בקומדיה Voulez-vous jouer avec moa (רוצה לשחק עימי?) מאת מרסל אשאר, לצד פייר בראסר.
בימי שחרורה של צרפת, ביולי 1944, ביקש ממנה זהרינג לברוח איתו.
ב-20 באוקטובר 1944 נעצרה בגלל הקשר המופגן שהיה לה עם זהרינג.
היא נכלאה ימים אחדים במחנה דראנסי לשעבר, אחר כך למספר שבועות ביישוב פרן ובהמשך במעצר בית למשך שמונה עשר חדשים.
להערה של אחד מאנשי הביטחון (של FFI) שעצרו אותה, הגיבה, : אמנם לבי הוא צרפתי, אך התחת שלי הוא בינלאומי", משפט שידעה מאנרי ז'אנסון, או שייתכן שהייתה המצאה מאוחרת יותר.
ארלטי הפכה באותם הימים לסמל שיתוף הפעולה הנשי או ה"אופקי" עם האויב ויש אומרים כי ענתה לאחד משופטיה:
"אם רציתם שלא נשכב עם הגרמנים, לא הייתם צריכים לתת להם להיכנס", ברומזה לקריסת ההגנה הצבאית של צרפת ב-1940.
בשחרורה ממעצר הבית, יעצו לה לעזוב את פריז.
היא התארחה למשך שמונה עשר חדשים בטירת לה אוסה-אן-ברי אצל ידידים שהיו חברים ברזיסטאנס.
המשיכה בחשאי את הקשר עם המאהב שלה הגרמני ובילתה איתו את חג המולד 1946. כשזהרינג ביקש את ידה סירבה, לפי העיקרון שקבעה לעצמה בנעוריה.
ב-1946 החליט ועד הטיהורים להעניש אותה בגינוי מלווה באיסור עבודה למשך שלוש שנים.
ב-1949 נפרדה מזהרינג שחזר לגרמניה והתחתן בהמשך.
אחרי מותו בטביעה בנהר קונגו ב-1960 נסעה לגרמניה לנחם את אלמנתו.
בשובה לתיאטרון שיחקה ארלטי ב"חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס בגרסה מאת ז'אן קוקטו ובבימויו של רמון רולו, לצידם של איב ונסאן, הלנה בוסי, דניאל איוורנל ולואי דה פינס שהיה אז שחקן מתחיל.
בכורת ההצגה התקיימה ב-15 באוקטובר 1949 בתיאטרון "אדוארד השביעי".
לאחר מכן שיחקה ב"אורפאוס בשאול" מאת ויליאמס יחד עם ז'אן בבילה וב"בן ערובה" מאת ברנדן ביהאן לצידו של ז'ורז' וילסון.
חזרה לשחק גם בקולנוע - ב"דיוקן של רוצח" יחד עם אריך פון שטרוהיים, Gibier de potence (בן מוות), יחד עם ז'ורז' מרשאל, 'L'Amour Madame' לצידו של פרנסוה פרייה, Le Grand Jeu (המשחק הגדול) יחד עם ז'אן-קלוד פסקל וג'ינה לולובריג'ידה, "מקסים" של אנרי ורניי, לצידם של מישל מורגן ושרל בואייה
בעת ההפקה של הסרט "Et ta sœur,(ואחותך) התוודעה לז'אן-קלוד בריאלי, שהתחיל לעת עתה את הקריירה שלו בקולנוע.
מאוחר יותר פגשה מחדש את ידידותיה הנאמנות, מארי דיאה והלן פרדרייר.
עם ידידיה הקרובים נמנה גם מבקר התיאטרון והמסעדות פול שמבריון.
ב-1966 איבדה את אחיה ואת ידידה המסור, ז'אן-פייר בראלי.
באותה תקופה באופן פתאומי איבדה חלקית את ראייתה ונאלצה להפסיק את השתתפותה במחזה "Les Monstres sacrés" מאת קוקטו ב"תיאטר דז אמבסדר".
פרשה מן הבמה וממסכי הקולנוע ועסקה בדיבוב סרטים תיעודיים.
החל משנת 1984 פעלה במסגרת איגוד האמנים העיוורים ותמכה ביושבת ראש האיגוד, מרגריט טירליר, אותה הכירה בתיווכה של הזמרת רנה לבא.
ארלנטי נבחרה ליושבת ראש לשם כבוד של האיגוד
ארלטי הלכה לעולמה ב-23 ביולי 1992 בגיל 94 בדירתה בפריז, ברחוב רמיזא.
לפי צוואתה גופתה נשרפה במשרפת בית הקברות פר לשז ואפר גופתה נקבר אחר כך בקבר המשפחתי בבית הקברות דה פובל ביישוב הולדתה קורבוואה.
1987 - Je suis comme je suis - זיכרונות בצורת שיחה עם המזכיר והידיד שלה, מישל סובה (Souvais)
1981 - לזכרה הקימה השחקנית פאני ואלון את ה"פרס ארלטי".
עד יום מותה עמדה ארלטי בראש הטקס להענקת הפרס.
עם זוכות הפרס נמנות זאבו ברייטמן, איזבל קארה, דומיניק בלאן.
בחבר השופטים של הפרס ישבו, בין היתר, פייר ארדיטי, ז'ראר דפרדיה, ז'אקי סרדו, מישלין פרל ורובר אוסן
לוחית זיכרון הוצבה על הבית שבו התגוררה החל משנת 1969 ועד מותה
1995 - לרגל מלאות מאה שנה לקולנוע - הונפק על ידי הבנק של צרפת מטבע לאספנים בשווי 100 פרנק עם תמונתה של ארלטי, לצד מטבעות דומים לזכרם של עוד כמה אנשי קולנוע חשובים
1919 - C.G.T Roi - רוויו מאת אנדרה בארד ומישל קארה - בתיאטר דה קפוסין
1920 ינואר- Mazout alors - רוויו מאת סן-גרנייה ובריקה, בתיאטר דה לה פוטינייר
1920 מרץ - Le Danseur de Madame מאת פול ארמון (Armont) וז'אק בוסקה בתיאטר דה קפוסין
1920 ספטמבר - L'École des cocottes, מחזה מאת פול ארמון ומרסל ז'רבידון, בתיאטר דה וארייטה
1920 אוקטובר - Le Scandale de Deauville - מאת ריפ וז'יניו - בתיאטר דה קפוסין
1921 - Si que je s'rai roi - רוויו מאת ריפ וז'יניו, תלבושות מאת פול פוארה, לצידו של פול פולה (Pauley) - בתיאטר דה קפוסין
קרפבטייה ופרנאן רוברה (Rouvray) בתיאטר דו פרשואר
1921 נובמבר - Y a du feu - רוויו מאת מוריס רימאק, בתיאטר דו פרשואר
1922 - נונט Nonnette - אופרטה - מאת אדנרה בארד, מוזיקה מאת שארל קיווייה, בתיאטר דה קפוסין
1922 מאי - Ce que l'on dit aux femmes, מחזה מאת טריסטאן ברנאר בתיאטר דה קפוסין
1922 אוקטובר - L'Homme du soir מאת ריפ, בתיאטר דה קפוסין
1922 נובמבר - Simone est comme ça מאת איב מיראנד ואלכסיס מאדיס, בתיאטר דה קפוסין
Pourquoi m'as-tu fait ça מאת איב מיראנד ואלכסיס מאדיס, גוסטאב קנסון, בתיאטר דה קפוסין
1923 - יולי - Je ne trompe pas mon mari מאת ז'ורז' פדו ו -רנה פטר, בתיאטר אנטואן
1924 ינואר- L'Oiseau vert מאת פול קולין ורנה פראו, מוזיקה מאת טרמולו בתיאטר דה דה אן Théâtre des Deux Ânes
1924 אפריל - Bob et Moi מאת אנדרה בארד, מוזיקה מאת שארל קיווייה, בתיאטר מישל בפריז, בתפקיד הדוכסית מונטגומרי, תלבושות מאת פאטו,
1924 -מאי, La Danseuse éperdue מאת רנה פושואה, לצידו של מונטל, בתיאטר אדוארד השביעי
מאת פול קולין וז'ורז' מרי, בתיאטר דה דה אן
1925 ינואר - ?Où allons-nous רוויו מאת ריפ ובירקה, תיאטר דה קפוסין
1925 מאי - פולו Polo מאת רנה פטר, בתיאטר מישל
1925 ספטמבר - Le Péché capiteux, אופרטה מאת פייר וובר, מוזיקה מאת רנה מרסייה, בתיאטר דה ל'אטואל
1925 אוקטובר - Mon gosse de père מאת לופולד מארשאן בתיאטר מישל
Voulez-vous être ma femme מאת ז'אק רישפן, עיבוד מאת איב מיראנד, בתיאטר דה לה רנסאנס
1926 מאי - Le Mage du Carlton מאת לאופולד מארשאן וז'ורז' דולה (Dolley), ב"קומדי קומרטם"
1926 אוגוסט - No no ta dette - רוויו מאת פייר ובר ואנדרה דאהל, בוצג ב"מולן דה לה שנסון"
1926 נובמבר - La Revue de Montmartre מאת ז'ורז' מרי וג'או שארלה, בתיאטר דו פרשואר
1927 מרץ - Knock Out נוק אאוט - מאת ז'אק נתנסון וז'אק טרי, לצידו של פייר בלנשאר, בתיאטרון אדוארד השביעי
1927 אוגוסט - Humourican Legion מאת אנדרה דאהל, ב"לה בואט א פורסי"
1928 ינואר - Yes, מאת פייר סולן, אלבר וילמץ, רובר בוסקה, רנה פוז'ול, מוזיקה מאת מוריס איוון, בתיאטר דה קפוסין
1928 דצמבר - Le cochon qui sommeille ou le coq d'Inde, אופרטה מאת קלוד טראס, מילים מאת ריפב ורובר דיידונה, בימוי ז'ורז'ה, הוצגה ב"קונסר מאיול"
1929 פברואר- ז'אן החמישי - אופרטה מאת מוריס איוון, מילים מאת ז'אק בוסקה ואנרי פאלק, בתיאטר דונו
1929 מאי - יחי לרואה - Vive Leroy - אופרטה מאת פרד פרלי ופייר שאניון, מילים מאת אנרי ז'רול ורנה פוז'ול, בימוי מאת הארי באור, בתיאטר דה קפוסין
1929 נובמבר - Plus ça change - מופע feerie מאת ריפ, מוזיקה מאת מאטה, בימוי מאת ז'ורז'ה, ב"לה מולן דה לה שנסון"
1930 - אפריל, Par le temps qui court - רוויו מאת ריפ, בתיאטר דונו
1930 - Mistigri מאת מרסל אשאר, בימוי ז'אק בומה, בתיאטר דונו
1931 - La Viscosa - קומדיה מאת ריפ, תלבושות מאת מאדאם רזימי, תיאטר דו פאלה ורואיאל
1932 אפריל Xantho chez les courtisanes - אופרטה מאת מרסל לאטס, מילים מאת ז'אק רישפן, בתיאטר דה נובוטהThéâtre des) (Nouveautés
1932 ספטמבר - Azor אזור - אופרטה מאת גסטון גאגבארוש, מילים מאת ראול פראקסי, מקס אדי, לצידו של קובאל, גאבארוש ומרנאק, התזמורת של מרסל קאריוון, בתיאטר דה בוף פריזיין
1932 דצמבר - Un soir de réveillon - אופרטה מאת ראול מורטי, מאת פול ארמון ומרסל ז'רבידון, בתיאטר דה בוף פריזיין
1933 - Ô mon bel inconnu - אופרטה מאת ריינלדו האן, מילים מאת סאשה גיטרי, בתיאטר דה בוף פריזיין
1934 ינואר - Le Bonheur Mesdames - אופרטה מאת אנרי כריסטינה, מילים מאת פרנסיס דה קרואסה ואלבר וילמץ, לצידו של מישל סימון בתיאטר דה בוף פריזיין
1934 אוקטובר - La Revue des Variétés מאת ריפ, בימוי של אדמון רוז, בתיאטר דה וארייטה
1935 פברואר- Les Joies du Capitole אופרטה מאת ראול מורטי, מילים מאת ז'אק בוסקה ואלבר וילמץ - בתיאטר דה לה מדלן, אחר כך בתיאטר מושודייר, ותיאטר דה ל'אטואל
1935 אוקטובר - La Revue des Nouveautés רוויו מאת ריפ בתיאטר דה נובוטה
1936 - אפריל - L'École des veuves (בית ספר האלמנות) מאת ז'אן קוקטו ב-אולם A.B.C
1936 - Fric-Frac מאת אדואר בורדה בתיאטר דה לה מישודייר
1938 - Cavalier seul מחזה מאת ז'אן נואן (Nohain) ואנדרה ז'ילואה בתיאטר דו ז'ימנאז
1943 מאי-?Voulez-vous jouer avec moâ - מאת מרסל אשאר, בימוי פייר בראסר, בתיאטר דה בוף פריזיין
1949 אוקטובר- חשמלית ושמה תשוקה Un tramway nommé Désir מאת טנסי ויליאמס, בימוי רמון רולו, בתיאטרון אדוארד השביעי
1950 - La Revue de l'Empire - רוויו מאת אלבר וילמץ, דד ריסל, אנדרה רוסן, מוזיקה מאת פול בונו (Bonneau), מוריס איוון, פרנסיס לופז, אנרי בורטר, בימוי של מוריס להמן, ולאון דויטש - בתיאטר דה ל'אמפיר
1952 - Les Compagnons de la marjolaine מאת מרסל אשאר, בימוי איב רובר, בתיאטר אנטואן
1954-1955 - ז'יז'י מאת קולט, בימוי ז'אן מייר בסיור קרסאנטי ותיאטר דה סלסטן
1959 - מרץ - אורפאוס בשאול - La Descente d'Orphée מאת טנסי ויליאמס, בימוי רמון רולו, בתיאטר דה ל'אתנה (כיום תיאטר ל'אתנה לואיס ז'ובה)
1960 נובמבר- L'Étouffe-Chrétien מאת פליסיין מארסו, בימוי - אנדרה ברסאק, לצידו של פרנסיס בלאנש, בתיאטר דה לה רנסאנס
1962 - Un otage מאת ברנדן בהן, בימוי ז'ורז' וילסון, תיאטר דה ל'אודיאון
1966 ספטמבר - Les Monstres sacrés מאת ז'אק קוקטו, בימוי אנרי רולאן, בתיאטר דז אמבסדר
1939 Comme de bien entendu (כמובן) לחן של ז'ורז' ואן פאריס, מילים מאת ז'אן בואייה - מתוך הסרט "נסיבות מקלות" Circonstances atténuantes - שרו ארלטי, מישל סימון, דורוויל ואנדרקס
1959 - גרסת כיסוי של השיר משנת 1920 Mon homme מאת מוריס איוון, מילים מאת אלבר וילמץ וז'.
ארלניס סיירה קניאדייה (בספרדית: Arlenis Sierra Cañadilla; נולדה ב-7 בדצמבר 1992) היא רוכבת אופני כביש ומסלול קובנית בקבוצת מוביסטאר (נשים).
בתחום המסלול, היא מדליסטית הארד מאליפות העולם בנקודות (לונדון 2016) ובמשחקים הפאן אמריקאיים באומניום (לימה 2019).
בתחום הכביש, היא זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן אמריקאיים (גוואדלחרה 2011, לימה 2019).
סיירה נולדה במנסניו שנמצאת בקובה.
ב-2011, זכתה במדליית זהב (בענף הכביש) ב שהתקיימו בגוודלחרה, מקסיקו, כשהקדימה את זוכת מדליית הכסף יומארי גונסאלס ואת זוכת מדליית הארד יודלמיס דומינגס בפער של 13 שניות.
באותה שנה זכתה במדליית כסף באליפות פאן אמריקה במרוץ הנקודות.
ב-2013, זכתה במדליית ארד ברדיפה קבוצתית באליפות פאן אמריקה.
באותה שנה היא זכתה במדליית זהב באליפות פאן אמריקה גם בכביש.
ב-2014, בתחום הכביש סיירה ניצחה את אליפות קובה וסיימה רביעית באליפות קובה בנגד השעון.
בנוסף לכך זכתה במדליית זהב באליפות פאן אמריקה.
בתחום המסלול, זכתה בשתי מדליות באליפות פאן אמריקה.
כסף במרוץ הנקודות וזהב במרוץ הסקרטץ'.
ב-2015 הגנה סיירה על תוארה כאלופת קובה בכביש.
בתחום המסלול, זכתה בשתי מדליות ארד באליפות פאן אמריקה.
אחת במרוץ הנקודות והשנייה במרוץ הסקרטץ'.
ב-2016, הגנה סיירה על תוארה כאלופת קובה בכביש.
בנוסף לכך ניצחה את הוואלטה קוסטה ריקה לאחר שניצחה שני קטעים במרוץ, סיירה גם ניצחה את קטגוריית הנקודות וההרים.
לאחר מכן ניצחה סיירה את הטור של ברטאן וגם את קטגוריית הנקודות ושני קטעים.
היא נכללה בסגל קובה לאולימפיאדת ריו בכביש, וסיימה במקום ה-28. במסלול, זכתה סיירה במדליית ארד באליפות העולם במרוץ הנקודות כשמקדימות אותה הפולניה קטרזינה פאוולובסקה (זהב) והקנדית יסמין גלייסר (כסף).
באליפות פאן אמריקה זכתה סיירה בשתי מדליות, כסף במרוץ הנקודות וארד במרוץ הסקרטץ'.
באליפות פאן אמריקה בכביש, זכתה סיירה במדליית הכסף.
ב-2017, הצטרפה סיירה לקבוצת הנשים של אסטנה.
היא ניצחה את אליפות קובה בכביש בפעם הרביעית ובפעם הראשונה את אליפות קובה בנגד השעון.
היא ניצחה שוב את הוואלטה קוסטה ריקה, כשהיא מנצחת שלושה קטעים ואת קטגוריית הנקודות וההרים.
ב-2018, סיירה סיימה שנייה באליפות קובה ולא התחרתה במקצה נגד השעון, ובכך לא שמרה על שני התארים שלה כאלופת קובה.
היא זכתה במדליית זהב שלישית באליפות פאן אמריקה ובסוף העונה ניצחה את הטור של גואנשי (מרוץ חד יומי)
ב-2019, ניצחה שוב את אליפות קובה בכביש ובנגד השעון.
היא ניצחה גם את מרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה לאחר שהקדימה את לוסי קנדי ואמנדה ספראט ב-19 שניות.
היא זכתה במדליית ארד במשחקים הפאן אמריקאיים באומניום, שנערכו בלימה, פרו.
ארלינג סקיאלסון רוזן סולה (בנורווגית: Erling Skjalgsson på Sola; 975 – 21 בדצמבר 1028) היה מנהיג פוליטי נורווגי שפעל לקראת סוף המאה ה-10 עד לתחילת המאה ה-11. נודע לרוב כמגן החשוב ביותר של תקופתו של המערכת החברתית הנורווגית ההיסטורית.
בתקופתו, נלחם ארלינג עבור הממלכות האוטונומיות הקטנות, כנגד שיטת הת'ינג וכנגד הרפורמיסטים של המלך האראלד הראשון.
בהתאם לבלדות הנורווגיות-איסלנדיות, ארלינג סקיאלסון היה בנו של טורלייב סקייאלג אוגמונדסון (Torleiv Skjalg Ogmundsson), אשר השתייך לאחד מן השבטים המערב-נורווגיים הבולטים ביותר.
ארלינג נולד בעיר סולה, אשר במחוז נורד-יארן (Nord-Jæren).
ארלינג מונה להיות נציג פוליטיקאי של איכרים מחבל גולאט'ינג (Gulaþing) אשר רצו להרחיב את שטחם על ידי התקרבות למלך, לכן פנו האיכרים ובראשם ארלינג אל המלך השלט אז, אולאף טריגפאסון, ודרשו ממנו לתת את ידה של אחותו אסטריד טריגפסדאטיר (Astrid Tryggvesdatter) לארלינג, לאחר לחץ רב המלך אולאף מסכים לדרישותיהם.
בתחילה סירבה אסטריד אך מאוחר יותר נכנעה רק לאחר לחץ חזק מצד אחיה.
ארלינג סקיאלסון הוטבל ונשא את אסטריד לאישה בקיץ שנת 996. לפיכך הפך ארלינג לבעל ברית חשוב לאולאף בארבע השנים האחרונות שנותרו לתקופתו.
אולאף העניק לארלינג את כל האדמות שבין סונפיורד ללינדסנס לחזקתו, וכך ממש ארלינג את רצון האיכרים ואת חובתו כנציגם הפוליטי.
לאחר קרב סבולדר וסופו בתבוסתו של אולאף טריגפסון, המנצחים פיצלו את נורווגיה לשלושה אזורי-שליטה נפרדים, דרך החלוקה הזו שירתה את ארלינג היטב, נחלתו הייתה קטנה מכדי לעורר תשומת לב וחזקה מספיק כדי שיוכל לשמור עליה.
עם זאת, היציבות הזאת התערערה עם בואו של אולאף האראלדסון, מלך נורווגיה בשנת 1015. בשנת 1016 נלחם ארלינג בקרב נסייאר בצד המפסיד לצד סוון הוקונסון ואיינר טמברסקיילב.
לאחר מכן הכריח האראלד את ארלינג לכרות עמו ברית, ודרש ממנו שיוותר על חלקים מסוימים משטחיו.
עם זאת, ארלינג המשיך לאכוף את כוחו בחוף המערבי של נורווגיה מרוגלנד עד ככל הנראה אפילו עד לסוגן.
המלך אולאף ניסה לפצל את כוחותיו על ידי מינוי אצילים מקומיים חדשים, אך אלה נדחקו במהירות על ידי פופולריותו של ארלינג.
בשנת 1022 עצר המלך האראלד בעצמו את בנה של אחותו של ארלינג, אסבירן סלסביין (Asbjørn Selsbane), בגין רצח.
על כך הקים ארלינג צבא בן 1,000 חיילים והלך אל אבלדנס (Avaldsnes), המקום בו אסבירן והאראלד היו והקיף את החווה בה שהו השניים, האראלד נכנע לארלינג ולצבאו ומסר להם את אחיינו.
אולם תקרית זו העיבה על היחסים בן השניים וזו הסיבה שבגינה יצא ארלינג בשנת 1027 לאנגליה לחפש תמיכה אצל מלך אנגליה קנוט הגדול.
ארלינג חזר במהלך סתיו בשנת 1028 והתגייס לצבא בכוונה להילחם בהאראלד.
אולם כיוון שצבאו הובל על ספינות, ארלינג נלכד בספינה אחת על ידי צייו של המלך האראלד בקרב בוקנפיורדן ליד בוקן ברוגאלנד.
הספינה לא הייתה מוכנה וארלינג ואנשיו הותקפו בפתאומיות, ארלינג נלכד וספינתו פונתה.
אך בדיוק כשהאראלד אמור היה לחון אותו, ארלינג עצמו נהרג על ידי אסלאק פיט'אסקאל (Aslak Fitjaskalle) ליד סונהורדלנד, ששיסע את ראשו של ארלינג בגרזן.
על פי מחזור העולם של סנורי סטורלוסון, המלך אולאף אמר לרוצח, "טיפש!
עכשיו שליטת נורווגיה חמקה מידיי!".
תחזית המלך התגשמה על ידי קנוט הגדול.
בני בריתו של ארלינג המשיכו לדחוק את אולאף מהמדינה, עד שנהרג לבסוף בקרב סטיקלסטד בשנת 1030.
ארלו, ילד-אליגטור הוא סרט מצויר מוזיקלי אמריקאי, שבוים על ידי ריאן קרגו שכתב גם את התסריט ואת שירי הסרט.
בסרט מדבבים בין היתר מייקל ג'יי וודארד בתפקיד ארלו ומרי למברט בתפקיד ברטי.
הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-16 באפריל 2021.
סדרת טלוויזיה בשם "אני ♥ ארלו", אשר משמשת כהמשך לסרט, עלתה לנטפליקס בשנת 2021.
מייקל ג'יי וודארד / יהונתן מגון – ארלו בורגרד, ילד אליגטור
מרי למברט / לורה שופוב – ברטי, נערה ענקית
היילי ג'ו / עדי בר לב – אליה, ילדה דמוית טיגריס
ג'ונתן ואן נס / צביקה פורמן – פורלשיה, יצור דמוי כדור פרווה בצבע ורוד
בראט גלמן / אלי לולאי – מרסליוס, איש דג בעל רגליים
טוני הייל / דור צויגנבום – טוני הקטן, יצור דמוי מכרסם
אנני פוטס / שרית סרי – אדמי, אמו החורגת של ארלו
פלי / רני אלון – ראף, שוטה כפר אנושי
ג'ניפר קולידג' / שרית וינו-אלעד – סטאקי, שוטת כפר אנושית
וינסנט רודריגז השלישי / דדי זהר – אנסל בורגרד, אביו הביולוגי האבוד של ארלו
הסרט הוכרז לראשונה בנטפליקס בנובמבר 2020 וריאן קראגו יביים את הסרט.
הפסקול של הסרט יצא יחד עם הסרט ב-16 באפריל 2021, על ידי חברת קפיטול רקורדס.
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון 82% המבוסס על 17 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 7.4/10.
ארלוזאורוס (שם מדעי: Aralosaurus; מילולית: "לטאת ימת אראל") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים שהתקיים במשך הקרטיקון עליון שלפני 83.6 מיליון שנה מזמננו במרכז אסיה.
המאובנים שלו ידועים מתצורות בוסטוב (Bostobe Formation), קזחסטן מהם התגלו רק שרידי גולגולת אחורית ללא הלסת התחתונה.
הסוג תואר בידי החוקר הרוסי "אנטולי קונסטאנטינוביץ' רוז'דסטוונסקי" (Anatoly Konstantinovich Rozhdestvensky) ב-1968 ונכלל בו מין יחיד - Aralosaurus tuberiferus.
בעבר מין זה נחשב לבן לסוג קנרדיה (Canardia) שהתגלה בצרפת.
הארלוזאורוס היה דומה מעט לקריטוזאורוס וכמותו השתייך לתת-משפחת הלאמבאוזאוריים.
הוא היה בעל קשת אף רחבה שהתקמרה כלפי מעלה בצורה דמוית "אף נשרי".
גודל הגולגולת הגיע לאורך 65 ס"מ בממוצע וגודל הדינוזאור הגיע ל-6.5 מטרים.
הוא היה חסר בליטות רחבות על גולגולתו האחורית וייתכן שתקשר באמצעות ניפוח של דרכי הנשימה.
דינוזאור זה כנראה רעה בעדרים נודדים אחרי צמחייה שופעת לאורך חופי הים הכספי הקדום לאורך הקמפן שלפני 83.6 מיליון שנה מזמננו.
ארלינגטון היא עיר במחוז מידלסקס, מסצ'וסטס, ארצות הברית, 10 ק"מ מצפון־מערב לבוסטון.
אוכלוסיית העיר מנתה 46,308 תושבים בשנת 2020.