tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי שאלברכט מת באופן בלתי צפוי בשנת 1463 והקיסר הכריז על שלום כללי בלנדפרידן, נמשכו פעולות איבה חמושות בארצות אוסטריה.
כמו רוב בנות משפחות המלוכה, מאז שנותיה הראשונות קוניגונדה הייתה מעורבת בתככים הפוליטיים של תקופתה.
בשנת 1470 ביקש המלך ההונגרי מתיאס קורווינוס את ידה; אולם הקיסר פרידריך, יריב על כתר אישטוואן הקדוש וגם על ארצות הכתר הבוהמי, סירב לו.
כאשר אמה נפטרה בשנת 1467, הוצגה קוניגונדה לצידו של אביה בגיל חמש עשרה, בשנת 1480, במהלך ביקורו של הדוכס גאורג, דוכס בוואריה, המכונה "העשיר", בבית המלוכה של פרידריך בווינה.
גאורג חונך בדוכסות בוואריה-לנדסהוט ולאחר החגיגות נשלחה קוניגונדה לרוזן אולריך השלישי פון גראבן לגראץ למען ביטחונה; אולם לאחר שהתגלתה מזימה נגד הקיסר, הוא עבר ללינץ ושלח את קוניגונדה לחצר רוזנות טירול באינסברוק עם הארכידוכס זיגיסמונד מאוסטריה, בן דודו הראשון של פרידריך.
באינסברוק פגשה קוניגונדה את בן דודו של הדוכס גאורג, אלברכט הרביעי, אז שליט בוואריה-מינכן ומבוגר ממנה בכ-18 שנים, והיא נישאה לו ב-2 בינואר 1487. אביה נתן תחילה את הסכמתו, אולם כאשר כוחותיו של אלברכט כבשו את העיר הקיסרית רגנסבורג, הוא שינה את דעתו.
בני הזוג נישאו במעון אינסברוק הופבורג, בניגוד לרצונו של אביו של קוניגונדה.
אחיה מקסימיליאן תיווך בינה לבין הקיסר פרידריך; הוא הצליח למנוע חרם קיסרי.
קוניגונדה הלכה אחרי בעלה לבוואריה ושימשה כעוצר משותף לבנם הבכור וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה.
למרות התפטרותה מבית המשפט הקיסרי, היא ניסתה להשפיע על הפוליטיקה של המדינה כאשר פעלה לטובת זכויות בניה הצעירים.
היא נשארה בקשר הדוק עם אחיה, הקיסר מקסימיליאן הראשון, ועם שליטים וקרובי משפחה אחרים באירופה.
לאחר מותו של אלברכט בשנת 1508 הצטרפה מאוחר יותר למנזר פוטריך שאותו העדיפה והתגוררה בו עד מותה בשנת 1520.
ב-2 בינואר 1487 התחתנה קוניגונדה עם אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
קוני מארי קונוויי היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה לקצרה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-22 של מדינת קליפורניה.
נבחרה לראשונה לקונגרס של ארצות הברית בבחירות מיוחדות שהתקיימו ביוני 2022 להחלפתו של נציג המחוז המתפטר דווין נונס.
בשנים 2008–2014 שירתה באספה המדינתית של קליפורניה, ובארבע השנים האחרונות לכהונתה שם (2014-2010) שירתה כמנהיגת סיעת המיעוט באספה.
היא למדה במכללת הסקוויות (College of the Sequoias) שבעיר וייסייליה ולאחר מכן באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו .
אביה, ג'ון קונוויי, היה חבר במועצת המפקחים של מחוז טולארי מ-1981 ועד למותו בשנת 1991. בשנים 1988–1991 עבדה קונוויי כמתאמת בריאות במרכז הרפואי "Kaweah Delta".
לאחר מכן, עד לשנת 1994, עבדה במרפאה "Sweet's Home Medical".
בשנים 1994–2000 קונוויי הייתה מנהלת מחוזית ב"תאגיד קורוול" (CorVel Corporation).
במשך שמונה שנים הייתה קונוויי חברה במועצת המפקחים של מחוז טולארי.
נוסף על כך, קונוויי עמדה בראש "שותפות קליפורניה עבור עמק סן חואקין" במינוי ישיר ממושל קליפורניה.
השותפות פועלת לשיפור הכלכלה ואיכות החיים בעמק סן חואקין על ידי מתן המלצות מדיניות למושל.
ב-2006 כיהנה קונוויי כנשיאת איגוד מחוזות קליפורניה, המייצג את 58 המחוזות בקליפורניה ברמה המדינתית והפדרלית.
מאוחר יותר היא הפכה למנהלת אגודת המחוזות הלאומית, עמדה בראש ועדת החברוּת שלה ועבדה בוועדה לפיתוח כלכלי של האגודה.
בבחירות 2008 נכנסה לחיים הפוליטיים במטרה לרשת את מקומו של ביל מייז באספה המדינתית של קליפורניה, הבית התחתון של בית המחוקקים המדינתי.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ניצבה בפני שני מתמודדים אחרים עליהם גברה ונבחרה למועמדת המפלגה ולבסוף לחברת האספה.
לאחר בחירתה מחדש לאספה ב-2 בנובמבר 2010 נבחרה קונוויי על ידי עמיתיה הרפובליקנים כמנהיגת הסיעה באספה לאחר התכנסות סגורה של הרפובליקנים באספה ב-4 בנובמבר.
היא נבחרה לתפקיד פה אחד לאחר שמנהיג הסיעה הקודם, מרטין גאריק, התפטר מהתפקיד.
קונוויי הייתה האישה הראשונה שכיהנה כמנהיגת הסיעה הרפובליקנית באספה מאז 1981.
בבחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-22 של קליפורניה הייתה קונוויי מועמדת המפלגה הרפובליקנית להחלפתו של חבר הקונגרס הפורש דווין נונס, שפרש מתפקידו בינואר 2022. ב-7 ביוני אותה שנה נבחרה לקונגרס ה-117 של ארצות הברית, והושבעה לתפקידה ב-14 ביוני.
קונוויי הודיעה שאין בכוונתה להתמודד בבחירות הרגילות במחוז ה-22 במסגרת הבחירות בארצות הברית בנובמבר 2022 ועל כן כהונתה תמה בתחילת 2023.
קוניה כרוניקלס בויס-קלארק הוא כדורגלן ג'מייקני-אנגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת רדינג מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת ג'מייקה.
בויס קלארק גדל במחלקת הנוער של רדינג.
הוא הושאל לקבוצות סנט אולבנס סיטי וולינג יונייטד מהנשיונל ליג דרום.
ב-8 במאי 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו ברדינג, בהפסד 2-0 להאדרספילד טאון במסגרת המחזור ה-46 בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לעונת 2022/2023.
בויס-קלארק זומן לסגל נבחרת ג'מייקה לקראת טורניר גביע הזהב 2023. ב-2 ביולי 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 5-0 על נבחרת סנט קיטס ונוויס במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
קוניטרה היא עיר רפאים ברמת הגולן, על צומת הדרכים שבין הציר שמוליך מגשר בנות יעקב לדמשק והכביש שמוליך מדרום הגולן למסעדה, סמוך לקו הפסקת האש בין ישראל לסוריה.
העיר הייתה מרכזה של נפת קוניטרה שבמחוז קוניטרה בדרום מערב סוריה.
במלחמת ששת הימים כבש צה"ל את העיר, והיא הייתה בשליטת ישראל עד מלחמת יום כיפור.
לאחר מכן, בשנת 1974, היא הועברה לידי סוריה.
קוניטרה מעולם לא שוקמה; במקום זאת נבנתה צפונית מזרחית לה העיר קוניטרה החדשה.
העיר נכבשה על ידי ישראל במסגרת מבצע חץ הבשן כחלק ממלחמת חרבות ברזל.
משמעות השם קוניטרה בערבית היא "גשר בנוי קשתות קטנות".
ככל הנראה התקיים במקום יישוב עוד בתקופה הרומית ומסופר שפאולוס עבר בו בדרכו לדמשק.
חשיבותה של העיר נבעה ממיקומה על אחת הדרכים שהובילו מערי המזרח, כמו דמשק, לחופי הים התיכון ולארץ ישראל.
האזכור הכתוב הראשון של העיר נמצא בתיאורם של נוסעים אנגלים אשר עברו דרכה בדרך מדמשק לארץ ישראל בשנת 1600, אשר כתבו:
מיקומה של קוניטרה משך גורמים נוספים מלבד סוחרים ונוסעים, ובשנת 1815 נוסע שעבר בעיר כתב על מסעותיו ותיאר אותה כעיר חרבה אחרי שהצבא העות'מאני עבר בה בדרך למצרים.
העיר המודרנית קוניטרה ומספר כפרים סמוכים הוקמו על ידי מתיישבים צ'רקסים, בעידודם של השלטונות העות'מאנים לאחר 1878.
הטמפלר הגרמני גוטליב שומאכר כתב ב-1888 שהעיר כללה כ-260 מבני בזלת בנוים בקפידה ומנתה כ-1,300 תושבים, צ'רקסים ברובם.
בספרו "אלטנוילנד" (1902), כלל בנימין זאב הרצל במדינה היהודית האוטופית שלו את "מחוז הגולן", בו מובילה רכבת חשמלית נוסעים מתחנה בחוף המזרחי של הכנרת אל העיר קוניטרה, שהיא בעלת חשיבות בהיותה צומת מסילות ברזל של עבר הירדן המזרחי ומרכז מסחרי חשוב.
ב-28 בספטמבר 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה העיר בידי כוחות אוסטרלים מן האנזא"ק.
לאחר מכן הייתה קוניטרה חלק מהמנדט הצרפתי בסוריה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה, ב-1941 כאשר צרפת הפכה למדינה נאצית כבושה, כבש הצבא הבריטי את קוניטרה במסגרת השתלטותו על סוריה.
אולם כוחות של וישי חדרו חזרה לקונייטרה וכוחות בעלות הברית כבשו אותה שוב.
כאשר סוריה קיבלה עצמאות ב-1946, העיר שימשה כמרכז סחר ואדמיניסטרציה וכמוקד תרבותי חשוב במרכז הגולן הסורי.
ב-23 במאי 1948 הפציץ את העיר חיל האוויר הישראלי.
בעיר ישבה מפקדת החזית הישראלית של הצבא הסורי, מפעלים צבאיים ובתיהם של חיילים סורים רבים אשר שירתו לאורך הגבול עם ישראל.
לפני מלחמת ששת הימים התגוררו בעיר כ-20,000 בני אדם.
קוניטרה נכבשה על ידי כוחות צה"ל ב-10 ביוני 1967, היום האחרון של מלחמת ששת הימים, וכמעט כל תושביה עזבו.
במפקד שנערך ברמת הגולן ב-11 באוגוסט 1967 נמצאו בעיר 300 תושבים, מתוך כ-20,000 תושבים שגרו בעיר לפני המלחמה.
באפריל 1968 דווח שבית הספר היחיד בקונייטרה נסגר בגלל מיעוט תלמידים שכן בכל העיר יש רק כ-50 נפשות.
שבועות אחדים לאחר תום הקרבות התיישב במבני העיר הנטושים גרעין שהקים במקום את קיבוץ גולן, ששמו שונה אחר כך למרום גולן.
ב-1972 עבר הגרעין למיקומו הנוכחי ממערב לעיר.
במלחמת יום כיפור נכבשה קוניטרה שוב לתקופה קצרה על ידי כוחות סורים.
פלוגה של סיירת אגוז ששהתה בקוניטרה בפעילות של מארבי לילה עם קומנדקרים ונשק קל לא פונתה למרות הידיעות המוקדמות על פרוץ המלחמה.
ההפגזה הפתאומית גרמה להימלטות הפלוגה לבונקר סמוך ולכן, עם כיבוש קוניטרה על ידי הסורים, הייתה הפלוגה לכודה בבונקר.
החיילים שקלו מעשה התאבדות אם הסורים שהיו מסביב יחדרו לבונקר.
הם הצליחו להימלט ביום שני בבוקר והותירו מאחור שני הרוגים – מתי (מתתיהו) בן זכריה ואופיר פלנטר.
לאחר מכן קוניטרה שבה ונכבשה על ידי צה"ל.
במהלך הקרבות הוחרבו חלקים מהעיר, לטענת הסורים וועדה מיוחדת של האומות המאוחדות, בכוונת זדון, בעוד שלטענת מקורות ישראלים, הדבר נעשה עקב צרכים צבאיים.
במסגרת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה הועברה קוניטרה לסוריה כשטח מפורז סורי בפיקוח האו"ם.
במטרה למנוע את מסירת העיר לסורים התמקם ב־27 באפריל 1974 גרעין של קשת בקוניטרה, אולם לאחר כ-40 יום במהלכם שהו בבונקר בעיר, עזב הגרעין את העיר וב־31 במאי 1974 הועברה קוניטרה לסורים.
בהסכם התחייבו הסורים ליישב את העיר, אולם העיר לא שוקמה והיא עדיין הרוסה ונטושה ברובה הגדול.
הסורים הקימו ישוב חדש בשם "קוניטרה החדשה" קילומטרים אחדים מצפון מזרח לעיר.
כיום מופעל בסמוך לעיר מעבר קוניטרה בין ישראל לסוריה, המשמש בעיקר לצורכי האו"ם ולצורכי האוכלוסייה הדרוזית ברמת הגולן ובסוריה.
מפקדת הצבא הסורי בקוניטרה נשארה בידי ישראל.
קונכיות האף הן רקמות בשרניות מריירות, הבנויות על מדפי עצם מוארכים (המגולגלים כלפי פנים כקונכייה) ומכאן שמן "קונכיות".
קונכיית האף ידועה בלטינית כ-Concha, ובאנגלית רפואית כ-Turbinate.
הן פרושות לאורך מעבר האוויר של האף ולמעשה מסדירות את משטר זרימת האוויר דרך האף, את הוספת הלחות לאוויר, את חימומו וסינונו.
קונכיות האף עשירות מאוד בכלי דם בגדלים שונים (כולל עורקים), בבלוטות לימפה ובלוטות להפרשת ריר האף.
לרקמות הללו תכונות כיווץ והתרחבות, שאין שני להן, למעט באיברי המין.
הן מהוות אחוז נכבד ביותר מרקמת האף המחממת, המריירת, החשה, המלחלחת והמסננת של האף.
על ידי הסדרת מעברי האוויר הצרים, דואגות הקונכיות לכך שהאוויר הנשאף יבוא במגע עם מקסימום של רקמת האף הייחודית הזו.
בחללי האף יש שלושה זוגות קונכיות, הידועות גם בשם – "טורבינות", בכל צד של האף (שני צידי האף, או הנחיריים, או חללי האף) המופרדים על ידי מחיצת האף.
בכל צד יש: קונכייה תחתונה, קונכייה אמצעית וקונכייה עליונה.
הקונכיות, כשאר רקמת האף והסינוסים, מצופות בשכבה דקה של תאים ריסיים, המסננים מהאוויר את החלקיקים המזהמים ומנטרלים אותם (אם הם חיידקים או נגיפים) בעזרת הפרשת הריר האפי העשיר בתאי מערכת החיסון ובחומרים קוטלי חיידקים.
ה"שמיכה" הריסנית נעה באופן גלי ריתמי (כמה מאות פעמים בשנייה) ודוחפת את הפסולת המעובדת אל עבר הלוע האפי, שם מחליקה הפסולת לגרון ונבלעת בקיבה, בדרך כלל מבלי שנשים לכך לב.
אדם בריא בסביבה נורמלית בולע כמעט חצי ליטר של ריר ביום.
הרקמה המריירת והריסנית, שעמה בא האוויר במגע, נקראת "אפיתליום נשימתי" (Respiratory Epithelium).
האף אחראי לספק לריאות אוויר באיכות מסוימת והיא: 98% לחות, טמפ' הקרובה לטמפ' הגוף התקינה, אוויר מסונן מחלקיקים הגדולים מ-3 מילי-מיקרון.
כמו כן, על האף ליצור מעברים מידתיים צרים, בעלי יכולת השתנות בגודלם בהתאם לצורכי הגוף המשתנים בכל רגע נתון, כדי לאפשר מצד אחד זרימה תקינה ומסודרת של אוויר, בכיוון ישר אל עבר הלוע, במהירות ובלחץ המותאמים לקנה הנשימה ולריאות, ומצד שני מקסימום חשיפה ומגע עם הרקמות המריירות, המלחלחות, המסננות והחשות.
על כל אלה אחראיות קונכיות האף.
קונכיות האף עשירות גם ברצפטורים עצביים (של העצב הראשי הגולגולתי החמישי, הטריגמינאלי), הרגישים ללחץ ולטמפרטורה, והחיוויים שהם קולטים ושולחים נקלטים ישירות במרכזי הנשימה של גזע המוח.
הקונכיות האמצעיות ובמיוחד הקונכיות העליונות מעוצבבות ברצפטורים רבים גם של עצב הריח.
אובדן של כמות גדולה מרקמת הקונכייה (ובעיקר מעצם הקונכייה), כתוצאה מחבלה, מחלה, או ניתוח, עלולה לגרום לפגיעה בלתי הפיכה בתפקודי האף השונים וליובש כרוני של רקמות האף הנותרות.
קוני למל הוא הדמות הראשית במחזמר היידישאי שנכתב על ידי אברהם גולדפדן, "צוֵוי קוני לעמל" – שני קוני למל.
דמותו של קוני למל מבוססת על ספר גרמני בשם "נתן שלומיאל".
הדמות של קוני למל היא דמות של אדוק מגמגם וצולע המחפש שידוך.
בהשראת קונילמל כתב יוסף לטיינר את המחזה "די צוויי שמואל שמעלקעס".
כמו כן יצאה לאקרנים טרילוגיה שהראשון מבין סרטיה הוא עיבוד קולנועי (בגילומו של השחקן מייק בורשטיין) של המחזמר המקומי ושני הבאים הם בהשראת המחזה, הסרטים הם: שני קוני למל, קוני למל בתל אביב וקוני למל בקהיר.
בסרט "הגונב מגנב פטור" ששון (זאב רווח) מתחפש לבחור חרדי ומציג את עצמו בשם קוני למל.
באחד מפרקי העונה הרביעית של הסדרה "שנות ה-80", חלבי משדר לתושבי השכונה סרטים של קוני למל.
קוֹנְכִיָּה היא קליפת מגן קשיחה, מעין שלד חיצוני המאפיין את מערכת הרכיכות.
שמה השני בן ימינו של הקונכייה הוא קוֹנְכִית.
בארמית מכונה הקונכייה: קוֹנְכִיתָא; ובלטינית: concha.
הקונכייה היא קליפת מגן גירנית בעיקרה, עם מעט חלבון סיבי, המופרשת החוצה מן הגלימה (mantle).
היא מעניקה מקלט מפני פגיעות טורפים ומפני יובש.
הקונכייה נפוצה מאוד ברוב המחלקות של מערכת הרכיכות, ביניהם החלזונות והצדפות, ונעדרת או מנוונת בדרך כלל אצל הראש-רגלאים.
הקונכייה היא מבנה קשיח וחיוני עבור הרכיכה.
הקונכייה מגינה מפני טורפים ומהווה מסתור מפני יובש בהיותה בלתי חדירה כמעט למים.
הקונכייה ספירלית-בורגית ועשויה מחלבונים וסידן פחמתי (חומר גירני המורכב מסידן ופחמן).
בישראל קונכיות הן ערך טבע מוגן וחל איסור ללקט קונכיות מחופי הים.
הקונכייה קיימת בחילזון עוד בהיותו עובר בביצה.
כאשר הוא בוקע, כבר יש על גופו קונכייה קטנה הנקראת "קונכייה עוברית".
כאשר החילזון גדל, הקונכייה גדלה עמו ומפתלת סביב ציר העמודית, המהווה את מרכז הקונכייה.
צורת הקונכייה מתאימה לבית הגידול וצורת החיים של החילזון.
למשל: מינים המסתתרים בנקיקי סלע יהיו בעלי קונכייה צרה.
קונכיות רבות הן בגווני חום ובעלות דוגמאות מפוספסות, וזאת לצורכי הסוואה.
במינים החיים בבתי גידול יבשים וחמים בהן אין לחץ טריפה גבוהה, הקונכיות הן לרוב בצבע לבן חלק וזאת על מנת להקטין את התחממות החילזון עקב קרינת השמש.
לחלזונות רבים (אך לא לכולם), בעיקר אלה החיים בים ובמים מתוקים, אך גם למספר חלזונות יבשתיים, יש בנוסף לקונכייה גם מכסה קרני או גירני הנמצא על הרגל ונקרא "גולל" או "אופרקולום" .
כאשר החילזון מתכנס לתוך הקונכייה, סוגר מכסה זה את הפתח שלה, וכך משפר את ההגנה על החילזון.
לקונכייה מגוון רב של צורות, ובהן בולטים מספר טיפוסים:
קונכייה ספירלית שטוחה - קונכייה שגובהה קטן יותר מקוטרה.
נפוצה אצל רוב חלזונות היבשה כגון דרחול השיח.
קונכייה ספירלה כדורית - קונכייה שגובהה שווה בקירוב לקוטרה.
לדוגמה: שבלול הגינה או שבלול החרמון.
קונכייה בורגית מגדלית - דומה לחרוט בורגי, ארוכה וצרה יחסית.
לדוגמה: טורית, טיביה רומחית או מגדלית הנחלים.
קונכייה בורגית מגדלית קצרה - עבה יותר מהמגדלית אך החלק עם הפיתולים קצר יותר.
קונכייה פלכית - דמוית פלך או כישור.
קונכייה דמוית ארגמון - קונכייה ספירלית מגדלית קצרה ממנה בולטים חודים וקוצים, ומרזב (תעלת סיפון) ארוך.
קונכייה חרוטית – מורכבת מחרוט קצר המהווה את הצריח וחרוט גדול עם חריץ המהווה את פיתול הגוף.
קונכייה דמוית כיפה או צלחת, כגון במיני הצלחית.
קונכייה של צדפה המורכבת בדרך כלל משתי קשוות הנסגרות אחת על השנייה.
חקר הרכיכות (מלקולוגיה) החל באיסוף, מיון וקטלוג של קונכיות, ענף שנקרא קונכיולוגיה.
הפילוסוף אריסטו היה הראשון לפרסם מחקר על הרכיכות ופרסום זה היה קנוני עד הרנסאנס ותחיית המדעים בתחילת העת החדשה.
אז נעשה איסוף קונכיות והצגתן לראווה בארונות תצוגה (שנקראו "קאבינט") פופולרי למדי בקרב מעמד האצולה.
משלחות חוקרים יצאו לאיסוף קונכיות אקזוטיות ברחבי העולם.
בהמשך, עם התרחבות מדעי הטבע בסוף המאה ה-17, החל מחקר ביולוגי ושיטתי יותר של הרכיכות והחלזונות בפרט.
אחד השימושים של קונכייה הוא ככלי נשיפה, בייחוד חלזונות ממיני חצוצרת הים וחצוצרה אצילה.
לקונכייה ככלי נשיפה יש שימוש טקסי בהינדואיזם ובתרבויות איי האוקיינוס השקט.
השימוש בקונכייה ככלי נשיפה נמוך כיום לעומת העבר.
יש הנוהגים לאסוף קונכיות וצדפות על שפת הים ובמקומות לאורך החוף ואף צוללים ואוספים קונכיות מרשימות מקרקעית הים, ומציעים אותן למכירה.
קונל יוז אודונל אלכסנדר היה שחמטאי אנגלי בדרגת אמן בינלאומי שזכה פעמיים באליפות בריטניה בשחמט, סופר שחמט ומפענח צפנים בבלצ'לי פארק במהלך מלחמת העולם השנייה, בין היתר על פענוח צפני האניגמה של הצבא וחיל האוויר הגרמניים.
לאחר המלחמה ניהל את מחלקת פענוח הצפנים של המודיעין הבריטי במשך כעשרים שנים.
בעל תואר אבירות מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ומסדר האימפריה הבריטית.
יוז אלכסנדר נולד בקורק, אירלנד, כבנם הבכור של קונל ויליאם לונג אלכסנדר, פרופסור להנדסה באוניברסיטת קורק והילדה ברברה בנט.
אביו מת בשנת 1920 והמשפחה עברה לברמינגהם באנגליה שם זכה במלגה ללימוד מתמטיקה בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1928 וסיים ראשון במחזורו בשנת 1931.
משנת 1932 אלכסנדר לימד מתמטיקה בוינצ'סטר, שם נישא לאניד קונסטנס קריצ'טון בדצמבר 1934. בשנת 1938 פרש מהוראת המתמטיקה והחל לנהל את נושאי המחקר בשיתוף עם ג'ון לואיס.
בחודש פברואר 1940 הגיע אלכסנדר לבלצ'לי פארק, מקום בו מוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה יחידת מודיעין סודית של הבריטים, יחידת מפענחי צפנים (Codebreakers) שתפקידה היה ליירט ולפענח שדרים מוצפנים של כוחות הצבא הגרמני ומדינות הציר.
אלכסנדר הצטרף לצריף 6, אגף בבלצ'לי פארק שמטרתו הייתה לפענח את צפני האניגמה של הצבא וחיל האוויר הגרמניים.
בשנת 1941 עבר אלכסנדר לצריף 8, אגף שתפקידו היה לפענח הודעות אניגמה של הצי הגרמני.
לימים התמנה אלכסנדר לסגן מנהל כפוף לאלן טורינג, וכאשר אלן טורינג נסע לארצות הברית התמנה אלכסנדר באופן רשמי למנהל צריף 8 בנובמבר 1942.
בחודש אוקטובר 1944 הועבר אלכסנדר לעבוד על הצופן היפני JN-25.
בשנת 1946 הצטרף אלכסנדר למטה התקשורת הממשלתית (GCHQ) שהיווה את הארגון שירש לאחר המלחמה את GC&CS (Government Code and Cypher School) מבלצ'לי פארק.
בשנת 1949 קודם אלכסנדר לתפקיד מנהל "מדור H" (נושא פענוח הצפנים) תפקיד אותו מילא עד פרישתו לגמלאות בשנת 1971.
אלכסנדר ייצג את אוניברסיטת קיימברידג' באירועי שחמט בין השנים 1929–1932 בעת שלמד מתמטיקה בקינגס קולג'.
הוא זכה פעמיים באליפות בריטניה בשחמט, בשנים 1938 ו-1956. אלכסנדר ייצג את אנגליה שש פעמים באולימפיאדות השחמט.
בין השנים 1964 ל-1970 שימש אלכסנדר כקפטן נבחרת אנגליה בארבע אולימפיאדות.
אלכסנדר קיבל תואר אמן בינלאומי בשנת 1950 ותואר אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות בשנת 1970.
הישגו התחרותי הטוב ביותר היה מקום ראשון בתחרות הייסטינגס 1946/47 עם 7.5/9 לפני סבלי גריגורייביץ' טרטקובר 6.5/9, דניאל ינופסקי והארי גולומבק
ומקום ראשון משותף עם דוד ברונשטיין בתחרות הייסטינגס 1953/54, תחרות בה ניצח את רבי-האמנים הסובייטים דוד ברונשטיין ואלכסנדר טולוש.
לאלכסנדר לא היו הרבה הזדמנויות לשחק בחו"ל מכיוון שלא הורשה לשחק במדינות הגוש המזרחי בגלל עבודתו המסווגת בנושא צפנים.
אלכסנדר גם כתב את טור השחמט של העיתון Sunday Times בשנות השישים והשבעים.
קונל יוז אודונל אלכסנדר השתתף ב-6 אולימפיאדות השחמט כחלק של הקבוצה האנגלית.
קוּנְמִינְג (בסינית: 昆明; בפין-יין: Kūnmíng) היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז יונאן שבדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין.
בשל אקלימה הממוזג, וקרבתה היחסית לאזור האקלים הטרופי, היא מכונה גם "עיר האביב".
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ-8.46 מיליון תושבים, מתוכם כ-5.95 מיליון בשבעת הרבעים.
בהיותה בירת המחוז והעיר הגדולה בו, היא מהווה את מוקד פעילותו הכלכלית, התרבותית, החינוכית, הפוליטית והתקשורתית.
מעבר למחוז, העיר היא מרכז תחבורה חשוב בדרום-מערב סין, עם מסילת רכבת לווייטנאם וכביש למיאנמר וללאוס.
כמו כן נמצא בה נמל התעופה הבין-לאומי קונמינג צ'אנגשווי.
העיר היא אחת היצרניות העיקריות של נחושת בסין.
תעשיות נוספות בעיר הן של פחם, ברזל, פלדה, זרחן, כימיקלים, מכונות, טקסטיל, נייר ובטון.
אף כי שושלת האן הביאה את מחוז יונאן תחת שלטונה להלכה, נותר המחוז אזור ספר משך מאות בשנים.
מאוחר יותר הפכה העיר לחלק מ (937-1253), ממשיכתה של ממלכת נאנג'או.
ב נכבש המחוז על ידי שושלת יואן המונגולית, שהחליפה את שמה לקונמינג והפכה אותה לבירת המחוז.
חומת העיר נבנתה לראשונה רק על ידי שושלת מינג, שהדיחה את שושלת יואן.
עד ל נותרה העיר למעשה אזור ספר חסר חשיבות בסין.
רק במאה זו החלה העיר להוות מרכז מסחרי ותחבורתי משמעותי.
שגשוגה בעידן המודרני כרוך רבות בסלילת מסילת רכבת מהאנוי ב-1910.
במלחמת העולם השנייה היה לעיר תפקיד חשוב כמרכז צבאי של הסינים, בסיס חשוב של חיל האוויר האמריקאי, וכן תחילתה של דרך בורמה.
העיר תפקדה בפועל כבסיס של בעלות הברית למלחמה בדרום-מזרח אסיה, ושהו בה כוחות סינים, אמריקאים, בריטים וצרפתים.
בדומה לערים אחרות בסין, תהליך המודרניזציה המהיר של המדינה מגדיל את העיר ללא הרף, עם שדרות רחבות, מרכזי עסקים רבי-קומות, ושיכונים רבים.
העיר מהווה גם מרכז תיירותי, בעיקר כנקודת מוצא לאתרי התיירות הרבים שבמחוז, ויש בה מלונות רבים.
הנציבות העירונית קונמינג משתרעת על פני 21,017 קמ"ר במזרח מחוז יונאן וגובלת בנציבויות העירוניות , ויוּ'שִׂי ממזרח, מצפון-מזרח ומדרום-מערב בהתאמה, בנציבויות האוטונומיות של ההאני והיי ו של היי מדרום-מזרח וממערב בהתאמה ובמחוז סצ'ואן מצפון.
העיר מרוחקת כ-630 ק"מ דרום-מערבית לצ'ונגצ'ינג.
הקטע הרחב ביותר של קונמינג ממזרח למערב הוא 140 קילומטרים, בעוד שהקטע הארוך ביותר שלה מצפון לדרום הוא 220 קילומטרים.
קונמינג, הממוקמת באגן אגם פורה על החוף הצפוני של ומוקפת בהרים מצפון, מערב ומזרח, תמיד מילאה תפקיד מרכזי בתקשורת של דרום-מערב סין.
אגם דיין, המכונה גם "הפנינה של הרמה", הוא האגם הגדול ביותר ביונאן ואגם המים המתוקים השישי בגודלו בסין.
הנקודה הגבוהה ביותר בקונמינג היא 4,330 מטרים ברכס מָאדְזוֹנְג של בנפה האוטונומית לוּצְ'וֵ'אן של המיאו, והנקודה הנמוכה ביותר בה היא 695 מטרים במפגש הנהרות ו ברובע דוֹנְגְצְ'ווָאן.
מרכז העיר נמצא בגובה 1,892 מטרים מעל פני הים.
הנציבות העירונית קונמינג מחולקת לשבעה רבעים, שלוש נפות, שלוש נפות אוטונומיות ונפה עירונית אחת:
קונמארה הוא חבל ארץ במערב אירלנד, במחוז גולוויי שבפרובינציית קונכט, השוכן בחצי אי לחוף האוקיינוס האטלנטי.
השם קונמארה מקורו באירית "Conmhaicne Mara" שמשמעותו צאצאי הים.
קונמארה היא אזור מיושב בדלילות יחסית, עשיר בנוף הררי, באגמים בנחלים ובביצות-כבול.
אוסקר ויילד כינה את נופי החבל "יופי פראי".
גבולה המזרחי הוא אגם לוך קוריב, והגבול הצפוני הוא פיורד ארוך המוביל לנמל קילרי.
במערב ובדרום גובל החבל בחופי ים.
החוף במערב מפורץ וסלעי מאוד, והוא אחד ממקורות המשיכה העיקריים לתיירים חובבי הנוף.
בלב החבל רכס הרים הכולל 12 פסגות ושמו Twelve Bens.
הרכס, יחד עם נהר אוונגלין, מחלק את החבל לשני חלקים - הצפוני והדרומי.
בסמוך לרכס שוכן הפארק הלאומי קונמארה שנפתח ב-1980 ושמשתרע על פני 16,000 דונם של הרים, ביצות, מדשאות, יערות ושטחים צחיחים.
בפארק ניתן למצוא צמחייה מגוונת, לצד מגוון בעלי כנף ומספר מצומצם של יונקים.
לא הרחק מהפארק, לחוף אגם, שוכן מנזר קיילמור (טירה הנקראת Kylemore Abbey).
הטירה שנבנתה בין 1863 ל-1868 על ידי חבר פרלמנט בריטי לצורך מגורי משפחתו, נחשבת לאחת מהטירות היפות באירלנד.
כיום היא משמשת כמנזר בנדיקטי וכפנימיה לבנות.
המנזר נחשב לאחת האטרקציות התיירותיות המובילות בקונמארה.
העיירה הגדולה בקונמארה היא קליפדן, שמונה כ-1,500 תושבים.
מרבית החבל נמנית עם הגיילטאכט - האזורים באירלנד בהם האירית (ולא האנגלית) היא השפה השלטת.
קונכט היא אחת מפרובינציות אירלנד.
קונכט שוכנת במערב האי, לחופו של האוקיינוס האטלנטי.
אוכלוסייתה נאמדת בכ-503,000 תושבים, ובכך היא הפרובינציה הפחות מיושבת באי.
שמה האירי של הפרובינציה הוא Cúige Chonnacht, כלומר פרובינציית קונכט ; Cúige משמעותו "חמישית", ומקורו בתקופה בה היו באירלנד חמש פרובינציות.
Chonnacht מקורו בשושלת קונכטה שישבה באזור לפנים.
באנגלית היה מקובל השם בעבר קונוט ("Connaught"), והמלכה ויקטוריה אף העניקה לבנה השלישי, הנסיך ארתור, את התואר דוכס קונוט וסטראת'רן.
העיר הגדולה ביותר היא העיר גולוויי, ובה כ-73,000 תושבים.
בקונכט נמצא האי הגדול בחופי אירלנד, אקיל (Achill, במחוז מאיו), והאגם השני בגודלו (לוך קוריב, במחוז גולוויי).
האדמה בחלק מהפרובינציה, ובפרט ליד חופי הים, אינה מתאימה לעיבוד חקלאי, אך מצטיינת בנופיה ומושכת תיירות.
אזור כזה הוא קונמארה, חבל ארץ מיושב בדלילות יחסית המשתרע לצד החוף האטלנטי, העשיר בנוף הררי, באגמים, בנחלים ובביצות-כבול.
מצפונו שוכן נמל קילארי שהוא פיורד טבעי - היחיד באירלנד.
יעד תיירותי נוסף הם איי אראן המשמרים במידה רבה את מסורתה ותרבותה של אירלנד ההיסטורית.
בהלכה, קונם הוא כינוי לקבוצת נדרים הנקראים "נדרי איסור", שבהם אדם מכריז שחפץ אסור עליו בשימוש.
על פי ההבנה המקובלת בהלכה, ההבדל בין קונם לשבועה הוא שבשבועה האדם אוסר על עצמו לעשות מעשה מסוים, ואילו בקונם הוא מגדיר חפץ מסוים כחפץ אסור.
נדר האיסור לא מופיע במפורש בתורה, שבה מופיעים השבועה ונדר ההקדש, אולם חז"ל דרשו בספרי במדבר, את סוג הנדר הזה מהפסוק .
משה בנוביץ' מסביר שסוג זה של נדר התפתח בתחילה כהקדש על תנאי, שנועד להוות תחליף לשבועה, שבה נדרשת הזכרת שם ה'.
כך, האדם יכול היה להקדיש מאכל רק אם אכל אותו.
אולם אם הוא יאכל אותו הוא ימעל בכך, ועל כן אסור לו לאוכלו.
בנדרי האיסור עצמם ישנם שני חלקים: נדרים רגילים, בהם אדם אוסר על עצמו דבר כלשהו, ו"התפסה" - האדם אוסר על עצמו דבר מסוים באותו איסור שחלות כבר חל על דבר אחר, שגם הוא נאסר על ידי נדר, ובמעשה זה האדם מתפיס ומעביר את האיסור מחפץ לחפץ, ותולה אותם זה בזה.
אחת מצורות ההתפסה הרגילות היא "הרי זה עלי כקרבן".
חכמים חששו שמא אדם ירצה להוציא מפיו 'קרבן' ולא יאמר אותו בבירור, וכדי למנוע שאלות כאלו שיתעוררו בתכיפות גבוהה קבעו שגם "קונם", מילה הדומה ל'קרבן' בצלילה, נחשבת לנדר.
מקור המילה שנוי במחלוקת אמוראים במסכת נדרים: האם הוא מילה נכרית (שיבוש של המילה "קרבן", או תרגום שלה), או מילה שהמציאו חכמים לצורך נדרים.
סיוע לשיטה הראשונה נמצא בארון קבורת תבנת מלך צידונים, שם נזכרת המילה "קונם" במשמעות של שבועה.
במשך הזמן הביטוי "קונם" השתרש בקרב נודרי איסור, ונהגו להשתמש בו רבות כדי לנדור נדרי איסור.
כאשר ראו זאת חז"ל הם קבעו שגם מילים הדומות ל"קונם", כמו "קונח" או "קונס", אף הן לנדרי איסור.
על ההתפסה להיעשות בדבר הנידור דווקא, לכן דווקא נדר כדוגמת "כקרבן", שהאדם אוסר על עצמו חפץ מסוים כמו הקרבן שגם הוא נאסר על ידי אנוש, הנדר חל.
אבל אדם המתפיס בשר שיהיה כבשר חזיר, אין הנדר חל, שכן בשר חזיר לא נאסר על ידי אדם.
לפי כללים אלו, אם אדם אוסר את אשתו עליו ואומר לה "הרי את כאימי", אין היא אמורה להיות אסורה עליו, שכן אמו אסורה עליו מהתורה מדין איסור עריות ולא על ידי שהוא קיבל על עצמו את איסורה.
למרות זאת, תיקנו חז"ל שיתירו לו את הנדר ולא יאמרו לו שהוא מותר בה ללא התרה, כדי שלא יקל את ראשו בנדרים, ויחשוב שאין מותרים?
במשנה מסכת נדרים נחלקו חכמים ורבי אליעזר בן יעקב אודות חצר המשותפת לשני אנשים, והאחד אסר את הנאתו על השותף השני, חכמים אוסרים לאותו שותף ליהנות מהחצר, שכן החפץ הוא גם של חברו, ונמצא שנהנה מחפציו או קרקעותיו של חברו, ולפי רבי אליעזר בן יעקב הדבר מותר.
לעומת זאת, חכמים אינן מסכימים לדין זה, שכן לשיטתם "אין ברירה", ולכן השותפות בקרקע היא מעורבבת וכל אחד מהם משתמש בחלקם של שניהם.
דין נוסף, המסתעף מדיני קונם, לפי דעות רבות, הוא בסוגיה האומרת כי כאשר אדם אומר שדבר מסוים אסור לו, גם אם אין לו נאמנות על פי חוקי התורה, שכן התורה מאמינה רק לעדים וכדומה, הרי שהוא נאמן לאסור על עצמו את הדבר.
מחוז קוניטרה הוא מחוז של סוריה, אחד מ-14 מחוזות, שמשתרע בדרום-מערבה של המדינה.
יחד עם מחוז דרעא ומחוז א-סווידא הוא מרכיב את החורן - חבל ארץ היסטורי הנזכר כבר בתנ"ך.
המחוז מחולק לשתי נפות ובירתו היא העיר קוניטרה.
המחוז גובל עם לבנון, ישראל וירדן.
מרבית המחוז נכבש על ידי ישראל בשנת 1967 במהלך מלחמת ששת הימים, ובשנת 1973 במהלך מלחמת יום הכיפורים.
החלק שנכבש שייך עתה למדינת ישראל והוא מוכר כרמת הגולן.
המחוז נוסד בשנת 1964 על ידי סיפוח נפת קוניטרה (שהשתייכה למחוז דמשק) ונפת פיק (שהשתייכה למחוז דרעא) לכדי יחידה ניהולית אחת.
הסיבה ליצירת המחוז היא ככל הנראה הצורך בניהול הגולן כיחידה אחת משום חשיבותו הצבאית אל מול הלחימה כנגד מדינת ישראל בשנות ה-60.
ב-18 בדצמבר 2024 דווח כי צה"ל השתלט על כ-95 אחוזים ממחוז קוניטרה ובנוסף השתלט על כל מוצבי צבא סוריה במחוז.
המחוז מחולק לשתי נפות ושש תתי-נפות:
נפת קוניטרה - בצפון המחוז.
נפת פיק - בדרום המחוז.
נכון לדצמבר 2021, חיים בחלק הישראלי של הרמה כ-53 אלף איש: כ-27 אלף יהודים, כ-24 אלף דרוזים והשאר עלווים.
בחלק הסורי, במחוז קוניטרה, מתגוררים כ-105 אלף תושבים שמורכבים מדרוזים, סונים, צ'רקסים, טורקמנים ופליטים פלסטינים.
לפני 1967 אוכלוסיית מחוז קוניטרה (רמת הגולן) הייתה 147,613, שכלל גם 17,000 פליטים פלסטינים, שהתגוררו בשתי עיירות, 163 כפרים ו-108 חוות.
במהלך מלחמת ששת הימים נמלטו או גורשו בין 80 ל-131 אלף מתושבי רמת הגולן, כולל תושבי העיירה הגדולה ביותר של המחוז, קוניטרה, שאוכלוסייתה מנתה 27 אלף תושבים, ותושבי ב-139 כפרים וב-61 חוות.
כיום עומד מספר פליטי מרמת הגולן על 350 אלף, רובם מתגוררים בדמשק רבתי.
הקונכייה משמשת גם ככלי נשיפה מוזיקלי; לצורך כך משתמשים בקונכייה של חלזונות ים גדולים במיוחד.
לעיתים מכונים כלי נגינה אלו "חצוצרות קונכייה".
ליצירת כלי הנגינה מנקבים חור בקצה הקונכייה, ולהפקת הצליל נושפים לתוך הקונכייה בדומה לתקיעה בשופר.
מגוון רחב של קונכיות יכול לשמש כ"קונכיות נשיפה", אך כמה מהמינים הנפוצים ביותר לכך הם: "הקונכייה הקדושה" - Turbinella pyrum, "החצוצרה של טריטון" - Charonia tritonis ו"מלכת הקונכיות" - Lobatus gigas.
"הקונכייה הקדושה", Tubinella pyrum, ידועה בהודו בשם "שאנקה", ויש לה חשיבות דתית בהינדואיזם ובבודהיזם.
הנשיפה בשאנקה מתבצעת בשעת פולחן במקדשי ההינדו ובבתי המאמינים, בייחוד בעת טקס הפוג'ה ארטי, שבו מופץ אור כלפי פסלי האלים.
מעבר לכך, נעשה שימוש בשאנקה ככלי קיבול למים, שעמו רוחצים את פסלי האלים, ושמשמש גם לטקסי טיהור.
בטיבט ידועה קונכייה זו בשם "דנג-דקר".
ל"חצוצרה של טריטון", Charonia tritonis, מקום בתרבות של איי מלנזיה ופולינזיה ככלי נשיפה, וכך גם בקוריאה וביפן.
ביפן נקרא כלי נשיפה זה "הורגאי", ובקוריאה הוא ידוע בשם "נגק".
באיים מסוימים בפולינזיה הוא ידוע בשם "פוּ".
היסטורית, שימשה הקונכייה ככלי נשיפה ברחבי האוקיינוס השקט, בארצות כמו פיג'י.
באתרי תיירות בפיג'י עדיין נושפים לעיתים בקונכייה במופעים לתיירים.
לכלי הקונכייה היה גם שימוש טקסי בפיג'י: כאשר הצ'יף מת, היו מוליכים את גופתו במסלול מיוחד, שלאורכו נשמעה הנשיפה בקונכייה, עד אשר הובאה גופתו לסוף דרך זו.
"מלכת הקונכיות", Lobatus gigas, שימשה בעבר, ולעיתים משמשת גם כיום, ככלי נשיפה באיי הודו המערבית ובאזורים אחרים באזור הקאריביים.
נגן הטרומבון האמריקאי סטיב טוריי, שמנגן ג'אז, מנגן גם על כלי הקונכייה, בין היתר בלהקתו "הקונכיות הקדושות" (Sanctified Shells).
בפסקול הסרט "הנוסע השמיני" (1979) שילב מעצב הפסקולים ג'רי גולדסמית' כאלמנט מרכזי נגינה בקונכייה הודית, בעלת השהיה מסוימת, לאפיון הסביבה החוצנית שבה נמצאה החללית הנטושה בסרט.
הבמאי רידלי סקוט התפעל מהצליל המוזר והתחושה המיוחדת שבנגינת הקונכייה, וביקש לשלבה לאורך שאר הפסקול, כולל בנעימה הראשית.
קונלת' שיימוס אואן קרויסטון היל הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע צפון אירי.
היל מוכר בזכות תפקידו בסדרת הפנטזיה הטלוויזיונית המצליחה "משחקי הכס" בתור לורד ואריז.
שנה טלוויזיה / סרט תפקיד הערות2025חשוד: הירי בז'אן שארל דה מנזס (אנ')איאן בלייר (אנ')4 פרקים2024Moonflower Murdersאלן קונווי5 פרקיםThe Cleanerברנןפרק: "The Lighthouse"2023האוהבים (אנ')פיליפ2 פרקים2022למה לא שאלו את אוונס?
צ'יפס מקס סטייפל סרט טלוויזיה 1995 נפגעים רוב סדרת טלוויזיה 1992 שמיים כחולים רושה סדרת טלוויזיה
קוננה הוא אחד מ-13 המחוזות בנמיביה, הקרוי על שמו של נהר הקוננה.
הוא בלתי מפותח יחסית לשאר נמיביה, וזאת בגלל תוואי השטח ההררי והבלתי נגיש וכן מפני שיובש הקרקע מקשה על החקלאות במחוז.
עיר הבירה של המחוז היא העיר אופובו.
קצהו המערבי של המחוז הוא האוקיינוס האטלנטי; בצפון ובמזרח הוא גובל במחוזות האנגוליים נמיבה וקוננה (בהתאמה); בצפון-מזרח הוא גובל במחוזות הנמיביים אומוסטי, אושנה ואושיקוטו; במזרח הוא גובל באוצ'וזונדג'ופה ובדרום במחוז ארונגו.
למחוז קוננה 6 מחוזות בחירה: אפופה, אופובו, אוצ'ו, סספונטיין, קמנג'ב וקהוריקסס.
ע"פ מפקד האוכלוסין בנמיביה לשנת 2001 באתר העירייה, בקוננה יש 68,735 איש (34,237 נשים ו-34,487), כאשר שיעור הגידול השנתי הוא 1.9%, ושיעור הפריון השנתי עמד על 4.7 ילדים לאישה.
היחס בין גברים לנשים בקוננה עומד על 100 גברים על 101 נשים.
שטחה של קוננה הוא 115,293 קמ"ר, כאשר 25% מתושבי קוננה התגוררו בערים, והשאר, 75%, בכפרים; צפיפות האוכלוסייה היא 0.6 אנשים על כל קמ"ר.
בקוננה יש 12,489 משקי בית, עם שיעור של 5.7 אנשים לכל משק בית; בראש 40% ממשקי הבית עומדת אישה וב-60% ממשקי הבית עומד גבר.
ברוב משקי הבית השפות המדוברות הן שפת ההררו (42%) ושפת הנאמה (36%).
תנאי משק הבית היו: 73% מקבלים מים נקיים, 66% שאינם מחוברים למערכת הביוב, ל-22% היה חשמל לתאורה, ול-72% הייתה גישה לרדיו.
תוחלת החיים המשוערת בקרב גברים עמדה על 50 שנים, ואילו בקרב נשים על 57 שנים.
שיעור התמותה בקרב תינוקות (על כל 1,000 תינוקות חיים) היה 49 תינוקות נקבות ו-61 תינוקות זכרים.
5% מהאוכלוסייה עם בעלי נכות, מתוכם 18% חרשים, 35% עיוורים, 16% עם נכות בדיבור, 18% עם נכות ביד, 27% עם נכות ברגל, ו-5% עם נכות נפשית.
קוֹנְכִיתָנִים (שם מדעי: Conchifera) היא תת-מערכה במערכה הרכיכות, היא כוללת את כל מחלקות הרכיכות בעלי שלד חיצוני, כגון חלזונות, צדפות, שיני-ים, אמוניטים, קונכיתנים קדמונים ועוד.
הקבוצה המשלימה של חסרי שלד נקראת Aculifera.
מונח טקסונומי זה משמש בעיקר בפלאונטולוגיה, מדענים החוקרים בעלי חיים חיים לרוב משתמשים במונח רכיכות.
הקונכיתנים כוללים את המחלקות הבאות:
קונייצפול (בפולנית: Koniecpol) היא עיירה במחוז צ'נסטוחובה שבפרובינציית שלזיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
לקונייצפול הוענקו זכויות עיר בשנת 1443. בשנות ה-60 של המאה ה-19 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, ואלה הושבו לו בשנת 1927. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיירה מספר בתי חרושת.
יהודים נזכרים בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1764 נמנו בה 110 משפחות יהודיות, והתקיימו בה בית כנסת ובית עלמין.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל, שחבריה נמנו על החסידות.
בשנת 1937 נמנע פוגרום שתוכנן ביהודי העיירה הודות להתארגנות הגנה עצמית של בני הנוער היהודים ביישוב.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, גירשו ממנה אלו באופן זמני את כל יהודיה, תוך ירי במנהיג חסידות אלכסנדר ביישוב ובאשתו.
לאחר ששבו היהודים לבתיהם, הוטלו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה מפרכות ומשפילות, חלקן במחנות עבודה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת מסירת דברי פרווה לשלטונות, תוך ירי במפרים את ההוראות.
מעת לעת פשטו על העיירה שוטרים גרמנים מראדומסק, וביצעו מעשי שוד והתעללות בקרב יהודיה.
במקרה אחד הוציאו הגרמנים להורג משפחה שלמה, בעוון קבורת אחד מבניהם שנורה בידי הגרמנים.
בספטמבר 1942 הביאו הגרמנים לקונייצפול יהודים נוספים שגורשו מיישובי נפת ראדומסק.
ב-6 באוקטובר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וציוו על יהודיה להתרכז למחרת לפנות בוקר בשוק המקומי בה.
במהלך האקציה רצחו הגרמנים מספר יהודים בעיירה, וכן כמה עשרות יהודים בכפרים הסמוכים אליה.
כ-1,600 היהודים הנותרים הועמסו בתחנת הרכבת המקומית על קרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר הגירוש, השמידו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיירה.
מכ-1,100 יהודי קונייצפול וממאות היהודים הנוספים שהובאו אליה במהלך המלחמה שרדו את השואה 10 אנשים, ואלו לא שבו להתגורר בה, לאחר שאחד מהם, דוד גרושקה, נרצח בידי פולנים מקומיים.
קונין (בפולנית: Konin) היא עיר מחוז בפרובינציית פולין גדול שבפולין, על גדות נהר ורטה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קונין נוסדה במאה ה-12, ובסוף המאה ה-13 הוענקו לה זכויות עיר.
במהלך המאות ה-14 וה-15 התפתחה העיר, ובתקופה זו נבנתה בה מצודה, והיא הוקפה בחומה.
באמצע המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 נפגעה העיר קשות כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בשנת 1863, במהלך מרד ינואר, התרחשו בסמוך לעיר מספר קרבות בין המורדים הפולנים והגייסות הרוסיים.
מבחינה מנהלית קונין מהווה מרכז של נפה שכוללת 5 ערים (סלסין, גולינה, סומפולנו, ריכבאל וקלצ'ב) ו-9 מועצות אזוריות חקלאיות.
במאה ה-15 נמנו בעיר כ-180 יהודים.
כתוצאה משריפות, ממגפות ומהגבלות מגורים, הצטמצם מספר היהודים בעיר במהלך המאה ה-17, ועד לסוף המאה ה-18 היו יהודי העיר כפופים לקהילת קאליש.
מהמחצית השנייה של המאה ה-19 תרמו יהודי העיר חלק משמעותי בפיתוחה התעשייתי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,000 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל, של המפלגות ציונית ושל הבונד.
בשנת 1918 נפתח בעיר בית ספר מרשת יבנה.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, שדדו אלו את רכוש יהודיה, ולאחר מכן ריכזו רבים מיהודיה בבית הספר היהודי, ממנו גורשו כ-1,100 יהודים לאוסטרובייץ קיילצקי.
ביולי 1940 גורשו יתר יהודי העיר לגרודז'ייץ, לז'גוב ולזגורוב.
מיישובים אלו נלקחו יהודי העיר, יחד עם יתר יהודי היישובים, לבורות ביערות קז'ימייז' ביסקופי, בהם נקברו חיים בבורות של סיד.
לאחר השלמת הגירוש הוקם בקונין מחנה עבודה, בו רוכזו כ-800 יהודים מהסביבה, אשר הועסקו בעבודות כפייה מפרכות, תוך רצח חלקם.
יתר יושבי מחנה זה שולחו להשמדה בחלמנו.
טרם השלמת חיסול המחנה, ערכו חלק מאנשיו פעולת מרי, בה הציתו חלק מצריפי המחנה.
מכ-3,000 יהודי העיר שרדו את השואה ושבו אליה 46 יהודים, אך אלו עזבו אותה תוך זמן קצר, עקב יחס עוין מצד האוכלוסייה הפולנית המקומית.
אגם קוניסטון ווטר הוא אגם של מים מתוקים.
באזור האגמים האנגלי הנמצא במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה.
זהו האגם השלישי בגודלו באזור האגמים.
זהו אגם מוארך שאורכו 8.8 ק"מ ורוחבו המרבי 880 מטר.
האגם מתנקז באמצעות נהר קרייק (Crake).
קוניסטון ווטר הוא אגם מוארך הנמצא בעמק קרחוני שנוצר בעידן הקרח האחרון.
מטיילים מרבים לחתור באגם בסירות קאנו וקיאקים, אותם ניתן לשכור במקום.
בקיץ מתקיימים גם סיורים באגם בסירות מנוע.
האגם משמש גם כאתר לשבירת שיאי עולם בסירות.
מדי שנה, בדרך כלל בנובמבר, מתקיים "שבוע השיאים".
קונכואורניס (שם מדעי: Concornis) הוא סוג נכחד של עוף קדום מהקבוצה אננטיאורניתים אשר חי לפני 125 מיליון שנה בתקופה קרטיקון תחתון.
מאובניו נתגלו בתצורות לה הוורגוינה שבקואנקה, ספרד ב-1992. בממצא זה התגלה שלד אחד כמעט שלם בעל סעיפי נוצות, אך חסר גולגולת וצוואר.
הקונכואורניס היה עוף קטן, מראשוני העופות המעופפים של הקרטיקון, שהיה בעל מוטת כנפיים של 34 ס"מ ומשקל של כ-70 גרם, דומה בגודלו לזרזיר.
עם זאת, לא ידוע איך נראתה הגולגולת שלו והאם הייתה מצוידת בשיניים.
למרות התאמתו לתעופה הוא היה בעל מספר מאפיינים יבשתיים: צפורניים גדולות על בהונותיו, כנפיים חסרות "כנפית" בקצה הזרועות וזנב בעל שובל קצר שלא היה יעיל לתעופה.
עם זאת, ככל הנראה היה הקונכואורניס מסוגל לעוף והוא נחשב לעוף אמיתי.
לצד האיברומסורניס, נחשב הקונכואורניס לאחד מעתיקי העופות שהתגלו באירופה ובספרד.
הוא חי בסביבה בה שלטו דינוזאורים גדולים או תנינאים וניזון מחסרי חוליות כמו חרקים או סרטנים, אותם צד סמוך לחופים.
הקונפדרציה של התאחדויות כדורגל עצמאיות היא פדרציית ספורט בינלאומית המנהלת את ענף הכדורגל לגברים ולנשים לכל הנבחרות אשר אינן משויכות לפדרציה הבינלאומית לכדורגל פיפ"א.
כיום אחראי הארגון על שתי תחרויות בינלאומיות: אליפות העולם של קוניפ"א (CONIFA World Football Cup) ואליפות אירופה של קוניפ"א .
משרדי הקונפדרציה נמצאים בלולאו, נורבוטן, שוודיה, והנשיא הנוכחי הוא פר-אנדרס בלינד השוודי.
בארגון חברות כ-38 נבחרות, נכון לשנת 2023. הארגון מגדיר את הנבחרות כ"חברות" ("Members") או "ישויות" ("Entities"), יותר מאשר ההגדרה של "מדינות" ("countries"/"states").
על החברות בארגון לעמוד בתנאי הבסיסי, שהוא שהן אינן חברות בפיפ"א או על שלל הפדרציות שבה (CONCACAF,CONMEBOL, UEFA, OFC, AFC, ו-CAF) ובנוסף עונות על תנאי אחד לפחות מהקריטריונים הבאים:
הישות מיוצגת בוועד האולימפי הבינלאומי
הישות מיוצגת בהתאחדות של ענפי הספורט שאינם אולימפיים
הישות מיוצגת בתקן הבינלאומי ISO 3166-1
הישות מתפקדת כעצמאית דה פקטו ועומדת בקריטריונים הבאים:
4.לישות יש הכרה דיפלומטית של לפחות אחת מהחברות האו"ם.
הישות נמצאת ברשימת האו"ם של המקומות אשר עברו תהליך דה-קולוניזציה
הישות מתפקדת כשטח אוטונומי כחלק מטריטוריה תלויה
הישות מיוצגת במילון של "מועדון המאה למטיילים" (לאלו שטיילו בלמעלה ממאה מדינות)
הישות מיוצגת בארגון המדינות והעמים הבלתי-מיוצגים , או\ובארגון "האיחוד הפדרלי של עמי אירופה"
הישות מייצגת קבוצת קבוצת מיעוט אתני ו\או דתי, אשר מיוצגת ב"מילון של קבוצות המיעוטים והילידים", שיוצא לאור על ידי ארגון "קבוצת זכויות המיעוטים"
הישות מייצגת עם ילידי, אשר מיוצגת ב"מילון של קבוצות המיעוטים והילידים", שיוצא לאור על ידי ארגון "קבוצת זכויות המיעוטים"
הישות משתמשת בשפה מיעוט אחת או יותר, אשר נמצאת ברשימת "ISO 639-2" של ארגון התקינה הבינלאומי
נבחרות אסיאתיות (10)אזאד קשמיר המונג (מייצגת את אנשי ההמונג)נבחרת טיבט בכדורגלטמיל אאלםכורדיסטןמזרח טורקסטאן פנג'אברוז'אבה כוכבי נבחרת פקיסטן
נבחרות אפריקאיות (4) ביאפרה קביליה קטנגה יורובה
נבחרות אמריקאיות (10) איימרה (מייצגת את אנשי האיימרה)ארמנים ארגנטינאים אנשי גונאמאולהמפוצ'הסאו פאולוקוסקטןקיסקיהקסקדיה ANBM
לפני הקמתה של קוניפ"א, תחרויות בין ישויות התקיימו במסגרת גביע העולם של VIVA, שהתקיים בין השנים 2006-2012 ונערך בכל שנה או שנתיים.
לאחר הקמת CONIFA, ישנן שתי תחרויות המתקיימות בכל שנה לחלופין: אליפות העולם של קוניפ"א (CONIFA World Football Cup) ואליפות אירופה של קוניפ"א (CONIFA European Football Cup).
קונילינגוס (מלטינית: Cunnilingus, מילולית: ליקוק הפות) הוא אקט של מין אוראלי הכולל ליקוק של הפות.
הדגדגן הוא האיבר הרגיש ביותר באיבר המין הנשי, וגירוי שלו יכול להביא אישה לאורגזמה.
הקונלינגוס משמש לעיתים כמשחק מקדים לפני חדירה או כאקט מיני בפני עצמו.
מחלות מין עשויות לעבור באמצעות אקט זה, אבל סיכויי ההדבקה, במיוחד של נגיף ה-HIV, נמוכים באופן משמעותי מקיום חדירה.
בתרבויות רבות קונילינגוס נחשב טאבו, אך מעטות המדינות שאוסרות קיום אקט זה.
קיימות תרבויות שבהן ביצוע קונילינגוס על ידי גבר נחשב לפחיתות כבוד עבור הגבר ולפגיעה בגבריותו.
בתרבויות מסוימות, לדוגמה בדת הדאואיזם, קונילינגוס נחשב אקט בעל ערך רוחני רב, ואף כמאריך חיים.
בתפישה הדאואיסטית פליטה של זרע ושל נוזלים וגינאלים מובילה לדעיכה בצ'י, אך הן על ידי שמירת הזרע ונתינת נוזלים וגינאלים לבליעה מובילים לשימור הצ'י ואף להצמחתו, עבור שני הצדדים.
המילה קוניליגוס היא הלחם בסיסים של המילים הלטיניות קונוס (לטינית: cunnus) שמשמעותה הלטינית היא פות, ולינגוֹ (לטינית: lingō) שמשמעותה הלטינית היא ליקוק.
ישנם מגוון ביטויי סלנג ולשון נקייה המתארים אקט זה בשפות השונות, בעברית נהוג הביטוי "לרדת".
קונילינגוס יכול לכלול גירוי מספר אזורים באזור הפות, לדוגמה ליקוק שפתי הפות, הדגדגן וגם חדירה לנרתיק באמצעות הלשון.
מחקרים הראו שגירוי דגדגני חיוני להשגת אורגזמה אצל רוב הנשים, ומחקרה של שייר הייט הראה כי קל יחסית לרוב הנשים להגיע לאורגזמה באמצעות קונילינגוס, ככל הנראה בגלל הגירוי הדגדגני הישיר.
בחלוקת תפקידי המין לאקטיביות ופסיביות הצד המבצע את הקונלינגוס לרוב נחשב הצד האקטיבי, בעוד הצד עליו מתבצע האקט נקרא הפסיבי.
דבר החורג מהיחס הרגיל למושגים אלה, מכיוון שבמין וגינאלי ומין אנאלי הצד האקטיבי החודר הוא הצד לו מובטחת אורגזמה, בעוד באקט מיני זה דווקא נדיר שהצד האקטיבי חווה אורגזמה בלי גירוי נוסף.
סקרים הראו שבקרב הטרוסקסואלים קונילינגוס נתפס לרוב כמשחק מקדים, ולא כאקט מיני בפני עצמו, ולא רואים בו כאקט הפוגע בבתולים, ולכן הוא נפוץ בקרב בני נוער הטרוסקסואלים בגילאים צעירים יותר מחדירה.
לעומת זאת, סקרים הראו שלסביות רבות רואות בקונילינגוס אקט מיני בפני עצמו, ולכן גם כאקט הפוגע בבתולים.
קונסאלאש (בהונגרית: Kunszállás) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה.
האזור מיושב מאות שנים ונמצאו בו עדויות להתיישבות מתקופת הברונזה, אך היישוב עצמו הוקם בשנת 1945 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מקישקונמאישה (Kiskunmajsa).
בתחילה הכפר נקרא מאישאיקבסאלאש (Majsajakabszállás) ובשנת 1948 קיבל את שמו קונסאלאש.
קוֹנֶלְיַא֫נוֹ (באיטלקית: Conegliano; בוונטית: Conejan) היא קומונה בנפת טרוויזו שבמחוז ונטו בצפון איטליה, כ-30 קילומטרים ברכבת מטרוויזו.
נכון ל-2022 מונה אוכלוסיית העיר 34,260 נפשות.
שרידי טירה מהמאה ה-10 ממוקמים על גבעה החולשת על העיירה.
מה שנותר מהטירה, שהייתה שייכת בעבר לבישוף של ויטוריו ונטו, הוא מגדל פעמונים, שכיום שוכן בו מוזיאון קטן, והחומות החיצוניות.
ב-7 ביולי 2019, הוכרזו גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
העיירה קונליאנו נוסדה במאה ה-12, כאשר קבוצה של משפחות אצילים מוונציה התיישבה על גבעה מסביב למבצר קיים.
טירת קונליאנו תמיד נשארה מרכז הכוח, הן אזרחית (עם מקום מושבו של הפודסטה) והן הדתית (עם הכנסייה הקולגיאטית של סן לאונרדו).
מלאכת יד ופעילויות חקלאיות התחזקו בשל ייסודם של מנזרים רבים כמו כנסיית סנטה מריה מאטר דומיני (1231), מנזר הנדכאים של סן פולו (1316), אנטוניוס הקדוש, פרנסיקוס הקדוש של הנזירים הזוטרים (1231), שלא לדבר על מרכזי הטיפול פליאטיבי וקהילות של עמאים.
בשנת 1153, הותקפה קונליאנו, אירוע שגבה קורבנות רבים.
בהתחשב במיקומה המרכזי כלפי פריולי עם תחומי הפטריארכיה של אקוויליה, ההגנות של העיר חוזקו עם בנייה מחודשת של הטירה.
קונליאנו נשלטה על ידי ואז על ידי שהעניק לה ביצורים חדשים.
תחת הרפובליקה של ונציה, שכבשה את טרוויזו ב-1337, נמשכו עבודות הביצור עם הקמת חומה סביב הכפר.
עבודות הביצור נמשכו למרות התקפת ההונגרים ב-1411. נבנו מבנים מפוארים, אך ההידרדרות הורגשה לאחר מלחמת ליגת קמברה.
במאה ה-18, הטירה, שהייתה חרבה זמן רב, נהרסה ברובה והחומרים נוצלו לבניית מבנים חדשים, כמו בית העירייה ב-1744.
מקונגרס וינה בשנת 1815 עד 1866, הייתה העיירה קונליאנו חלק מהמונרכיה האוסטרית (ממלכת לומברדיה-ונציה).
העיירה קונליאנו שוכנת באמצע הדרך בין טרוויזו והגבעות של פרוסקו שלפני קדם האלפים של , במקום נגיש הודות לכביש המהיר A27. זוהי גם נקודת המעבר בדרך לפריולי, מה שתמיד הפך אותה לאתר אסטרטגי.
בסביבות המאה ה-10 נבנה מבצר בשליטת הבישופים של בלונו.
נראה ששם העיירה נובע מהמילה בלטינית cuniculus המציינת את המעברים התת-קרקעיים של הטירה.
קונליאנו היא, יחד עם , אחת משתי העיירות של יין פרוסקו בזכות הכרמים שלהם.
הגידולים ממוקמים על נתיב של אחת מדרכי היין החשובות ביותר – Strada del Prosecco e Vini dei Colli Conegliano Valdobbiadene (דרך הפרוסקו והיינות של גבעות קונליאנו ולדוביאדנה) – המחברת בין שתי העיירות ועובר ברמת קוורטייר דל פיאבה (Quartier del Piave).
שמות היינות של האזור הם: "פרוסקו די קונליאנו ואלדוביאדנה" בעל ההתוויה המחמירה DOCG (Prosecco di Conegliano-Valdobbiadene DOCG), יין לבן "גבעות קונליאנו", ויין אדום "גבעות קונליאנו" (Colli di Conegliano DOC).
על מסורת גידול היין מעידה נוכחותו של בית ספר המוקדש ליין בקונליאנו, יישוב שנכלל גם במסלול "עיר היין".
בסביבת העיר פועלות תעשיות רבות, בעיקר בייצור מכשירי חשמל ביתיים, ציוד חשמלי וייצור חפצי נירוסטה.
בין התעשיות הללו נמצאת אלקטרולוקס, מובילה עולמית בייצור מכשירי חשמל, הממוקמת על הכביש הראשי 13 בין קונליאנו לעיירה השכנה שלה .
תחום היין התחיל באזור כבר לפני כמה מאות שנים ומעסיק מספר רב של אנשים.
חברות אלו תורמות משמעותית לכלכלה וחלקן התמחו בייצור חביות עץ ובקבוקי זכוכית ליין.
בכל חודש יוני, מבוצע במרכז ההיסטורי משחק שחמט או "דמה" מיוחד שבו הכלים מיוצגים על ידי אנשים אמיתיים – הידועים בשם דמה קסטלנה (Dama Castellana).
אירוע זה אינו המשך של מסורת חילונית, אבל הוצג רק לפני כמה שנים, עדיין הצליח להפוך ללוח אירועים מסורתי בקונליאנו.
קונליאנו היה מקום הולדתם של הציירים צ'ימה דה קונליאנו, שיצר קישוט משובח מאחורי המזבח בקתדרלה (מתוארך לשנת 1492), ו, כמו גם המלחין והמנצח בקונסרבטוריון של סינסינטי, פייר אדולפו טירינדלי (Pier Adolfo Tirindelli).
בעיר נולד גם הכדורגלן אלסנדרו דל-פיירו שנחשב לאחד הכדורגלנים האיטלקים הטובים בכל הזמנים.
בעיירה יש קבוצת כדורגל אחת בשם F.C.D.
Conegliano Calcio 1907 המשחקת כיום בפרומוציונה (Promozione), הרמה השישית של הכדורגל האיטלקי.
"קונטרדה גראנדה" (Contrada Granda) הוא שמו המסורתי של הרחוב הראשי במרכז ההיסטורי של קונליאנו.
הוא מוביל מ"רחוב 20 בספטמבר" (Via XX Settembre) דרך הכיכר "פיאצה צ'ימה" (Piazza Cima) לרחוב "ויה ביאטו מרקו אונגרו" (Via Beato Marco Ongaro).
בנוסף לארמונות רבים, ניתן למצוא כאן את הקתדרלה ואת "בית הספר באטוטי" (Scuola dei Battuti).
ה-Scuola dei Battuti שוכן בין הארמונות של הקונטרדה.
החזית בולטת בארקדה של תשע קשתות מחודדות ובציורי הקיר משנת 1593 של הצייר הפלמי המכונה (Pozzoserrato) המתארים דמויות וסצנות מהביבליה.
"אולם הבאטוטי" (Sala dei Battuti) בקומה העליונה כולל מחזורי פרסקו מאת (1511) ופוצוסראטו (סוף המאה ה-16).
הקתדרלה עם שלוש הספינות ניצבת ממש מאחורי ה-Scuola.
את שער הכניסה ניתן למצוא מתחת לארקדות.
כמו כן בעיר העתיקה ההיסטורית, בוויה צ'ימה לא הרחק מהקתדרלה, נמצא ה-Casa museo di Giovanni Battista Cima, ביתו לשעבר של הצייר צ'ימה דה קונליאנו, בניין מתקופת הרנסאנס.
"מוזאו דלי אלפיני" (Museo degli Alpini) הוא מוזיאון המוקדש להיסטוריה של חיילי ההרים האיטלקיים.
מועצת העיירה ניסתה לגרש את היהודים מהעיר בשנים 1511, 1518 ו-1560, אבל השלטון הוונציאני מנע זאת.
הגטו הועבר למקום אחר ב-1675. בית הכנסת הנוכחי נחנך בשנת 1701, כפי הכתוב בכתובת השמורה בבית הכנסת עד היום.
בתחילת המאה ה-17 פעל בעיירה תלמוד תורה תחת רב הקהילה נתן אוטולנגו (נפטר 1615).
ב-1752 היו בקונליאנו 57 יהודים וב-1866 30. אחרוני היהודים בעיירה מתו בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בית הכנסת שפעל בעיירה נבנה מחדש ב-1701, אבל בעקבות האמנציפציה ליהודים שהתרחשה במאה ה-19, החלו יהודים לעזוב את הערים הקטנות ולהתיישב בערים הגדולות והחשובות יותר.
העיירה קונליאנו עברה אף היא תהליך דומה, וסמוך לשנת 1900 נסגר בית הכנסת, ואחת היהודיות הבודדות שנשארו לגור בעיירה הופקדה על שמירת המפתח לבניין.
התפילה האחרונה בבית הכנסת נערכה בסוף מלחמת העולם הראשונה ביום כיפור של 1918 על ידי חיילים יהודים מצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית לפני נסיגתו מהאזור.
ב-1951 הועבר בית הכנסת לירושלים ושוחזר בתוך מוזיאון יהדות איטליה.
בית כנסת זה משמש כבית כנסת פעיל בשבתות וחגים והתפילות בו מנוהלות לפי מנהג בני רומא.
קונלייד לוצ'אנגה הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רד ארוס מליגת העל הזמבית ובנבחרת זמביה.
לוצ'אנגה החל את הקריירה המקצוענית שלו בפאור דינמוס מליגת העל הזמבית.
ב-6 בספטמבר 2016 חתם לוצ'אנגה בהפועל רעננה מליגת העל הישראלית.
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 למכבי תל אביב במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2016/2017. ב-5 בינואר 2017 הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון, בניצחון 1–4 על מכבי אחי נצרת במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה לעונת 2016/2017. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון.
בהמשך שיחק לוצ'אנגה במועדונים לוסקה דינמוס ופורסט ריינג'רס מליגת העל הזמבית.
ב-21 ביוני 2022 חתם לוצ'אנגה ברד ארוס מליגת העל הזמבית.
ב-17 באוקטובר 2015 ערך לוצ'אנגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בניצחון 0–3 על נבחרת מוזמביק במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2016. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
נפת קוניטרה היא הנפה הצפונית מבין שתי הנפות של מחוז קוניטרה הסורי, לצד נפת פיק הדרומית.
מרבית מחוז קוניטרה נכבש על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים ב־1967, ולאחר חקיקת חוק רמת הגולן ב־1981 הוא נמצא בריבונות ישראלית מלאה.
חלק אחר של המחוז נמצא באזור החיץ של הכוח המשקיף של האו"ם מאז הסכם הפסקת האש לאחר מלחמת יום הכיפורים ב-1974, ומיעוטו נמצא בשליטה סורית.
המרכז המנהלי של נפת קוניטרה היא העיר קוניטרה.
במפקד האוכלוסין של 2004 מנתה הנפה 64,680 תושבים.
נפת קוניטרה מחולקת לארבעה תת-נפות (מספר התושבים נכון לשנת 2004):
אוטגאווה קוניסאדה (ביפנית: 歌川 国貞 ידוע גם בשם אוטגאווה טויוקוני השלישי, ביפנית: 三代 歌川 豊国) (1786 - ינואר 1865) היה אמן אוקיו-אה יפני.
הוא נחשב לאחד המעצבים הפופולריים, הפוריים והמצליחים ביותר מבחינה מסחרית של הדפסי אוקיו-אה ביפן של המאה ה-19.
קוניסאדה, נולד במחוז הונג'ו באדו בשם סומידה שוגורו התשיעי.
משפחתו של קוניסאדה הייתה בעלת שירות מעבורות קטן וידוע.
למרות שאביו, משורר חובב, נפטר כשהיה קוניסאדה ילד, עסק המשפחה סיפק לו ביטחון כלכלי מסוים.
במהלך ילדותו, הוא גילה פוטנציאל ניכר בציור וברישום.
בשל קשרים משפחתיים חזקים עם חוגים ספרותיים ותיאטרליים, הוא הקדיש זמן ללימוד דיוקנאות של שחקנים.
טויוקני השלישי החל ללמוד אצל אוטגאווה טויוקוני בגיל 15 וקיבל את שם האמן קוניסאדה.
בשנת 1808 החל קוניסאדה לעצב הדפסים של שחקני קבוקי, אך עבודותיו המוקדמות כוללות גם הדפסים של נשים יפות (Bijin-ga) קורטיזנות ושונגה.
לאחר מותו של טויוקוני הראשון, גם טויושיגה -טויוקוני השני וגם קוניסאדה שחש שהוא ראוי יותר לשאת את השם של מורו, חתמו על יצירותיהם בשם טויוקוני.
לפיכך נהג טויושיגה להוסיף את השם "קוסוטיי" (Kosotei) לחתימתו כדי להבדילה מזו של קוניסאדה.
כל ההדפסים של קוניסאדה שנדפסו בידי המו"ל אייג'ודו לא נשאו את השם טויוקוני, כי הוא ראה בטויושיגה ממשיך טבעי של טויוקוני הראשון.
אף על פי שקוניסאדה היה תלמידו הפורה ביותר והחשוב ביותר של טויוקוני הראשון, הוא קיבל את רשות משפחת טויוקוני לאמץ את השם אוטאגאווה טויוקוני באופן רשמי רק בפברואר 1844. לשון ההודעה הרשמית על הדפסיו הייתה: "קוניסאדה אראטאמה נידאי טויוקוני" (Kunisada aratame nidai Toyokuni), כלומר "קוניסאדה שינה את שמו לטויוקוני השני".
הדבר הוביל אחדים מן החוקרים להתייחס אליו כאל טויוקוני השני, אך למעשה הוא היה טויוקוני השלישי.
ייתכן שקוניסאדה קיבל רשות לשאת את שם מורו רק בשנה זו ולא בשנת 1835 עם מותו של טויושיגה, כי בשנת 1843 נפטרה אלמנתו של טויוקוני הראשון ומשפחתה הסירה את התנגדותה להעביר את השם לקוניסאדה.
בניגוד לאמנים אחרים בני תקופתו, כמו קוניושי והירושיגה, שנאבקו על הכרה, קוניסאדה זכה להצלחה נרחבת.
בסופו של דבר הוא הפך לאמן הדפסי העץ המצליח ביותר מבחינה מסחרית בתקופתו.
עם זאת, על פי הדיווחים, הצלחתו המהירה תרמה לו מוניטין של יהירות.
בהתאם לדפוס המסורתי של אסכולת אוטאגאווה, עיסוקו העיקרי של קוניסאדה היה הדפסי קבוקי, וכ-60% מעיצוביו נופלים בקטגוריה זו.
עם זאת, הוא היה פעיל מאוד גם בתחום הדפסי הביג'ין-גה (נשים יפות) המהווים כ-15% מעבודותיו, ומספרם הכולל היה גבוה בהרבה מכל אמן אחר בתקופתו.
בין השנים 1820 ל-1860 הוא שלט גם בשוק הדיוקנאות של מתאבקי סומו, ראה להלן.
במשך תקופה ארוכה (1835–1850) היה לו מונופול כמעט מוחלט על ז'אנר ההדפסים הקשורים למעשה גנז'י, רק לאחר 1850 החלו אמנים אחרים לייצר עיצובים דומים.
גם בתחום איור ספרים היה קוניסאדה פעיל ביותר.
בין הדפסי הספרים שלו בולטות תמונות אירוטיות ושונגה שהופיעו בספרים רבים.
עקב חוקי הצנזורה, הן חתומות רק בעמוד השער בכינויו "מטאהיי".
הדפסי נוף וסמוראים מאת קוניסאדה הם נדירים, ורק כ-100 עיצובים בכל אחד מהז'אנרים הללו ידועים.
למעשה הוא הותיר את שני התחומים הללו לבני דורו הירושיגה וקוניושי, בהתאמה.