tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למשל במאלי, בורקינה פאסו וסנגל, לאלו שנמצאים בתוך המעגל התרבותי של הפולה אבל שלא משתייכים אליהם מבחינה אתנית, מתייחסים בתור yimɓe pulaaku (אנשי התרבות הפולאנית).
לפיכך, התרבות הפולאנית כוללת אנשים שאינם בהכרח פולאניים מבחינה אתנית.
אף על פי שעבדות איננה חוקית כיום, הזכרונות על מערכת היחסים הישנה בין הפולבה והרימאיבה (Rimayɓe) עדיין קיימים אצל שתי הקבוצות.
חברת הפולאני מחולקת לקאסטות בצורה שאופיינית למחוז המערב אפריקאי.
למערכת הקאסטות הנוקשה למדי של אנשי הפולה יש שורשים בימי הביניים, במאה ה-15 היא כבר הייתה מבוססת היטב, והיא שרדה עד העידן המודרני.
מרטין קיץ' טוען שארבע הקאסטות המרכזיות, מהגבוהה לנמוכה, הן: "אצולה, סוחרים, בעלי מלאכה וצאצאי עבדים".
הקאסטה הפולאנית ה"ראויה", היא קאסטת האצולה, הנקראת גם רימבה (Rimɓe) ודימו (Dimo), שמשמעו "אציל".
קאסטת בעלי המלאכה כוללת נפחים, קדרים, מוזיקאים ובדרנים, גנאלוגים, חרשי עץ ותופרים, אלה שייכים לקאסטות אך נחשבים לאנשים חופשיים.
כמו כן, ישנן הקאסטות של צאצאי השבויים, העבדים והצמיתים.
השליטים והסוחרים הפולאנים היו, בדומה לקבוצות אתניות אחרות באפריקה, מעורבים בסחר העבדים.
הם השיגו עבדים באמצעות פשיטות שערכו ובאמצעות יציאה למלחמות ולקיחת שבויים.
הקאסטות הפולאניות הן אנדוגמיות – מה שאומר שהשייכים לקאסטה נישאים רק בתוכה.
מערכת הקאסטות הזו לא הייתה כה משוכללת במקומות כמו צפון ניגריה, מזרח ניז'ר וקמרון.
לפי מספר הערכות, בסוף המאה ה-19, כמחצית מהאוכלוסייה של אמירות אדאמאוואה שבשליטת הפולבה הייתה מורכבת מעבדים, שכונו 'ג'ייאבה' (Jeyaɓe).
זהו שיעור מאוד גבוה, אך הוא אופייני גם להרבה אמירויות אחרות בחליפות סוקוטו, שאדאמאוואה הייתה חלק ממנה.
הריבוד החברתי בקאסטות בקרב אנשי הפולה היה נפוץ ונצפה ברחבי סאהל – בבורקינה פאסו, ניז'ר, סנגל, גינאה, מאלי, ניגריה, סודאן ואחרות.
הפולאנים הם במקור נוודים ורועי צאן.
העדרים שלהם כוללים בקר, כבשים ועיזים בשטחי מרעה עצומים ויבשים בפנים הארץ שבה הם חיים.
הם מפרידים את עצמם מהאוכלוסיות החקלאיות המקומיות.
הם מהווים את הקבוצה האתנית הנודדת הגדולה ביותר בעולם ומאכלסים מספר טריטוריות ששטחן הכולל עולה על שטחה של ארצות הברית.
לפולאני קוד התנהגותי הידוע בשם פולאקו (Pulaaku), שכולל תכונות כמו סבלנות, שליטה עצמית, משמעת, זהירות, צניעות, כבוד כלפי אחרים (גם לאויבים), חכמה, מחשבת תחילה, אחריות אישית, הכנסת אורחים, אומץ ועבודה קשה.
הנשים בקרב אוכלוסיות פולאני הנודדות עושות בזמנן הפנוי מלאכות יד שכוללות חריטה על דלועים, אריגה, סריגה, עטיפות לדלועים העשויות בקפידה וידועות בשם מבדו (Mbeedu), וסלים.
הגברים הפולאנים מעורבים פחות במלאכות כמו קדרות, נפחות וצביעה, בניגוד לגברים מקבוצות אתניות שכנות להם.
כמעט בכל אזור מערב אפריקה בו חיות קבוצות הפולבה הנודדות ישנה מגמת עלייה בקונפליקטים בין החקלאים (שאינם נודדים) והאיכרים (הנודדים).
היו מקרים רבים של קונפליקטים במישור ג'וס (Jos), המישור המערבי הגבוה, ובחגורות המרכזיות שבניגריה, צפון בורקינה פאסו ודרום צ'אד.
גידול בקר הוא הפרנסה העיקרית של 4 מתוך 10 המחוזות האדמיניסטרטיביים של קמרון, בנוסף לשלושה מחוזות בהם רעיית צאן ובקר פחות נפוצה, במחוזות בצפון ומרכז ניגריה, בכל רחבי סאהל ובמחוז סודאן.
במשך ארבעה עשורים היו תגרות בין הוודאאבה בורורו (האיכרים הנוודים) והחקלאים המיושבים בהם ג'וקון (Jukun), טיב (Tiv), צ'אמבה (Chamba), באמילקה (Bamileke) ולפעמים אפילו ההאוסה.
קונפליקטים מסוג זה החלו לרוב מכך שהעדר סטה לתוך שטחים חקלאיים והרס יבולים.
אלפי פולאניים אולצו להגר מהאדמות המקוריות שלהם בסאהל לאזורים דרומיים יותר בגלל תהליך המדבור של הסהרה.
ניגריה, לדוגמה, מאבדת בכל שנה 2168 קמ"ר של שטחי מרעה ואזורים חקלאיים בגלל המדבור, שמהווה איום רציני לפרנסתם של כ-20 מיליון אנשים.
בגלל הבצורות החוזרות ונשנות משפחות רועים רבות אולצו לוותר על חיי הנוודות, ובכך איבדו את זהותם בתהליך.
תהליך העיור הגדל גרם לשטחי מרעה פולאניים רבים להפוך לשטחי פיתוח עירוניים, וכן, שטחים רבים אולצו להפוך לשטחים חקלאיים.
פעולות אלה נבעו מההתקפות האלימות והתקפות הנגד בין הפולאני, שהרגישו שאורח החיים שלהם וההישרדות שלהם היו תחת איום, ובין אוכלוסיות אחרות שנפגעו מאיבוד יבולים חקלאיים אף שמלכתחילה האדמות אותם עיבדו היו צחיחות ולא מעובדות.
הפולאני שחיו בניגריה לרוב דרשו פיתוח של שטחי מרעה במיוחד בשבילם על מנת לרסן את הקונפליקטים.
כל המועמדים לנשיאות מבחירות קודמות שהיו מעוניינים בהצבעות של הפולבה, הבטיחו הבטחות שווא בקמפיינים שלהם.
הדיונים בין פקידים ממשלתיים, שליטים מסורתיים ושליטים של הפולאני בנוגע לרווחת הנוודים תמיד התרכזו סביב הדרישות והבקשות להגן על שטחי המרעה.
הלחץ הגובר מצד הארדואן (המנהיגים של קהילת הפולאנים) לישועת שטחי המרעה המקוריים שנותרו, גרמו למספר ממשלות עם אוכלוסיות גדולות של רועים (כמו גומבה, באוצ'י, אדאמאוואה, טאראבה, פלטו וקאדונה) לכלול בתוכניות הפיתוח את השימור וההחייאה של שטחי המרעה.
המנהיגים מיהרו להיאחז בנואשות הרועים לשטחי מרעה וייסדו ועדה לשימור שטחי המרעה על מנת למצוא פתרון ארוך טווח לדילול המהיר של שטחי המרעה בניגריה.
הפולאני מאמינים שהתרחבות שטחי המרעה תגדיל את אוכלוסיית המשק החי, תוריד את הקושי שברעיה, תקטין את ההגירה העונתית ותגביר את האינטראקציות של האיכרים, הרועים והאנשים הכפריים.
בניגוד לציפיות הנ"ל, שטחי המרעה אינם נמצאים בהישג היד של כשלושת רבעי הפולאני הנודדים בניגריה, שמספרים מגיע למיליון, ושל כ-60% מהרועים המהגרים שמשתמשים בשטחי מרעה זהים בכל יום.
פיזור שטחי המרעה ומספרם בניגריה עבור המשק החי של הפולאנים משתנה מלא מספיק ללא מספיק באופן חמור.
במדינות כמו ניגריה, קמרון ובורקינה פאסו, בהן אספקת הבשר תלויה לחלוטין בפולאני, קונפליקטים מסוג זה מובילים למחסור בבשר ולקפיצה במחירי החלבון מן החי.
בתקופה האחרונה הסנאט הניגרי היה קרוע בין הניסיונות להעביר מיסוי על שטחי המרעה ורווחי ההגירה של הרועים הפולאנים.
זה נבע בעיקר מכך שהמחוקקים מדרום למרכז ניגריה התנגדו להצעה, והמחוקקים מהצפון תמכו בה.
הפולאני היו מעורבים בקונפליקטים הציבוריים בניגריה.
שפת הפולאני היא הפולאר (Pulaar).
כל הסנגלים והמאוריטיאנים שזוהי שפת האם שלהם ידועים בתור האלפולאר (Halpulaar), שמשמעו "דוברי הפולאר" (האל הוא השורש של הפועל הפולארי "האאלוגול" (Haalugol) שמשמעו - לדבר).
באזורים מסוימים, למשל בצפון קמרון, השפה הפולאנית היא הלינגואה פרנקה.
שפת הפולה היא שפה לא טונאלית (שפה טונאלית היא שפה הכוללת מספר טונים, כלומר מספר מסוים של הבחנות בין תדירויות-צליל), היא מדוברת בכ-20 מדינות לאורך מרכז ומערב אפריקה.
כמו שפות נוספות (למשל: שפת וולף ושפת סרר) היא שייכת לתת משפחה האטלנטיות של שפות ניז'ר קונגו.
היא דוברה לראשונה על ידי אנשי הפולה ובהמשך גם דוברה גם על ידי קבוצות נוספות (כמו בני הטוקולור) מעמק נהר סנגל.
אף על פי שישנם הרבה שמות לשפת הפולה כמו פולאני, פולר, פולאר, מסינה-פולפיאד וכדומה, בדרך כלל מדובר על אותה שפת יסוד.
נגזרותיה של שפת הפולה מדוברת במספר מדינות: פולאני היא שפה רשמית בסנגל (Pulaar) וניגריה (Fulfulde), שפה אזורית רשמית בגינאה (Pular), ושפה לאומית של מאלי (Maasina) וניז'ר (Fulfulde).
סה"כ ישנם כ-24 מיליון דוברים (על כל נגזרותיה) את שפת הפולה בתור שפת אם, במרכז ובמערב אפריקה.
מאפיין מרכזי בתרבות הפולאנית הוא קוד התנהגות הידוע בתור פולאקו (Pulaaku), או לאאוול פולבה (laawol Fulɓe) בשפת הפולה, שמשמעו "הדרכים הפולאניות" שמועברות מדור לדור בתור ערכים מוסריים נעלים של הפולבה.
ערכים אלה מאפשרים להם לתחזק את זהותם לאורך הגבולות ולצד השינויים של אורח החיים.
ישנם ארבעה עקרונות בסיסיים שמגדירים את הפולאני מיסודו:
מוניאל: סובלנות, שליטה עצמית, משמעת, זהירות.
המוניאל הוא שילוב בין חוזק ואומץ בזמן מצוקה וקבלה סטואית וסיבולת של גלגל החיים שנקבע מראש.
לרוב עיקרון זה מפורש כסובלנות.
סמטאנדה: צניעות, כבוד לאחרים (אפילו לאויבים).
הסמטאנדה מתוארת בתור חוסר ריסון ושליטה עצמית בעת אינטראקציות חברתיות ביום יום, ומתועדת כחולשה בהתמודדות עם מצוקות.
כשמישהו מתנהג בצורה מבישה, הפולבה נוהגים לומר "או סמפטי" (O sempti), שמשמעו שהם ביישו את עצמם, או "או וואללה סמטאאנדה" (O walaa semteende), שמשמעו שאין להם בושה.
חאקילו: חכמה, ראיית הנולד, אחריות אישית והכנסת אורחים.
המילה חאקילו, משמעה אינטליגנציה, ראיית הנולד ושכל הישר, מפורשת בתור זהירות ופיקחות בניהול הפרנסה והיתקלויות פנים מול פנים.
במילים אחרות, פולאני חייב להכיר את האילוצים החברתיים בכל הקשור לדרכי ההתנהגות ולהיות מסוגל להימנע מהפרתם בכל המצבים האפשריים, בעיקר מול אנשים אחרים.
פולאני אמיתי נמצא בשליטה מלאה של הרגשות והדחפים שלו.
כמו כן, נדרשת ממנו הבנה גבוהה גם של השפה וגם של העם הפולאני.
בתת קבוצות הפולאניות אין צורת לבוש מסוימת, לרוב הבגדים והאביזרים תלויים במחוז הספציפי.
הלבוש המסורתי של הפולבה וודאבה כולל שמלות ארוכות וצבעוניות, רקומות בצניעות או מקושטות בצורה אחרת.
בהרי פוטה ג'אלון במרכז גינאה, נהוג לראות גברים הלובשים כובעים מיוחדים עם ריקמה צבעונית.
בניגריה, קמרון וניז'ר הגברים לובשים כובע בעל שלושה קודקודים הידוע בשם נופיירה (Noppiire).
גם הנשים וגם הגברים לובשים שמלות כותנה לבנות או שחורות המקושטות ברקמות בצבעים כחול, אדום וירוק.
הסגנון משתנה בין המחוזות ובין המינים.
נפוץ לראות נשים המקשטות את השיער שלהן עם חרוזים וצדפות.
נשות הפולה לרוב משתמשות בחינה על מנת לקשט את הזרועות והרגליים, בדומה לתרבויות אחרות באפריקה.
שיערן הארוך נקלע לחמש צמות ארוכות שלרוב או משתלשלות למטה או מלופפות לצידי ראשן.
נשים וילדות רבות מחברות מטבעות כסף וענבר לצמות שלהן.
חלק מהטבעות הללו עתיקים מאוד והועברו מדור לדור במשפחות.
הנשים לרוב עונדות צמידים רבים על מפרקי הידיים שלהן.
בדומה לגברים, גם לנשים יש סימנים על הפנים, מסביב לעיניים והפה, שניתנו להן כשהיו ילדות.
הפולבה המערביים ממדינות כמו מאלי, סנגל ומאוריטניה משתמשים בדיו אינדיגו מסביב לפה, מה שגורם לשפתיים ולחניכיים שלהם להשחיר.
הגברים הפולאנים לרוב לובשים חולצות ומכנסיים בצבע אחיד, שמגיעים עד לקרסוליים שלהם, העשויים מכותנה מקומית, בד ארוך מלופף מסביב לפנים שלהם.
על הטורבנים שלהם הם חובשים כובע חרוטי העשוי מקש ועור.
הם הולכים עם מקלות הליכה על הכתף כשהידיים מעליהם.
לרוב, לגברים יש סימונים משני צידי הפנים או על המצח.
הם קיבלו את הסימנים כשהיו ילדים, בדומה לנשים.
האתיקה הפולאנית נמשלת בידי רעיון הפולאקו.
הנשים לובשות שמלות ארוכות עם שאלים פרחוניים.
הן מקשטות את עצמן עם שרשראות, עגילים, נזמים, וצמידי רגליים.
אנשי הפולה ידועים בעיקר בתור רועים אבל באזורים מסוימים חלקם עוסקים גם במסחר.
רוב הפולה באזורים הכפריים עומדים על רגליהם ברוב הזמן, וניתן לראות אותם הולכים עם העדר שלהם ברחבי פנים מערב אפריקה, בחיפוש מים ומרעה טוב יותר.
הם היו ונשארו הקבוצה האתנית המהגרת העיקרית במזרח אפריקה, אף על פי שאנשי טוארג, שבט נודד נוסף מצפון אפריקה, גרים צפונית לטריטוריית הפולה ולפעמים גרים לצידי הפולאני במדינות כמו מאלי, ניז'ר ובורקינה פאסו.
כתוצאה מההגירה ממקום למקום בעבר, הפולאני יכולים להימצא בכל אזור אקלים במערב אפריקה – מהמדבריות בצפון לסוואנה והיערות בדרום.
במאות ה-16–20 קהילות פולאניות רבות התיישבו באזורים ההרריים של מישור ג'וס, המישור המערבי הגבוה של באמנדה ומישור אדאמאוואה בניגריה וקמרון.
אזורים אלה הם הגבוהים ביותר באפריקה המערבית, וגובהם יכול להגיע לכ-8,700 רגל מעל פני הים.
המישורים ההרריים מאופיינים באקלים וטמפרטורות המסייעים לפעילויות של רעיית עדרים, וזה אפשר לאוכלוסיות הפולבה להתיישב שם בגלי ההגירה מהמערב.
אף על פי שכיום רוב הפולה גרים בערים או כפרים, חלק גדול מהם עדיין נודד לחלוטין או נודד חלקית מטבעו.
אצל הפולאנים, העושר נמדד לפי גודל העדר.
לפני זמן רב, שבטי הפולאני נהגו להילחם על העדרים ועל זכויות הרעייה.
הפרות, שנחשבות לבעל החיים היקר ערך ביותר שהפולאני רועים, מאוד מיוחדות.
אנשים רבים טוענים שאדם לא יכול לדבר בשפת הפולה אם אין ברשותו פרה.
לפולאני מסורת של נתינת חאבאנאיה (Habbanaya) – פרה שמלווים אותה מאחד לשני עד שהיא ממליטה.
ברגע שהעגל נגמל מהאם הוא נשאר אצל אותו הרועה והפרה מוחזרת לבעליה.
החאבאנאיה נחשבת לחיה יקרת ערך.
בעת קבלתה כמתנה, ישנו טקס מיוחד לכבודה.
האדם שקיבל אותה קונה אוכל מיוחד ומזמין את שכניו לאירוע בו החאבאנאיה מקבלת את שמה.
ישנו איסור מוחלט לפגוע בה.
הנוודים הפולאנים מחזיקים בסוגים שונים של בקר, כאשר בקר מסוג זבו הוא הנפוץ ביותר במערב אפריקה בגלל היותו עמיד לבצורות.
באזורים בהם האקלים לח יותר, בפוטה ג'אלון וקאסאמאנסה, הסוג הגמדי נדאמה (N'Dama) נפוץ מאוד.
הם עמידים בפנים מחלת השנה ומצבים אחרים שקשורים בלחות גבוהה.
בקר פולאני לבן הידוע בשמו המקומי אקו, אקוג'י, בורורוג'י, קאנו לבן, יאקאנאג'י או בונאג'י הוא תת-סוג של הזבו.
הבקר הפולאני הלבן הוא גזע חשוב המצוי בכל האזור אותו הפולאנים כבשו ומעבר לאזור סאהל באפריקה.
הבקר הפולאני האדום נקרא בצרפתית ג'אפון (גם בניגריה וקמרון), פלאטה בשפת צ'אד, מבורורו, בורורו אדום או בודאאדי.
תת-סוג נוסף הוא הסוקוטו גודאלי והאדאמאוואה גודאלי או בשמו הפשוט גודאלי – משמעו "בעל קרניים ורגליים קצרות" בשפת ההאוסה.
התאוריה המקובלת בנוגע למוצאו של בקר הזבו הנפוץ היום במערב אפריקה היא שהם הגיעו מאוכלוסיות הזבו המוקדמות ממזרח אפריקה לסודאן.
גזעים אחרים של הזבו מצויים בעיקר במחוזות היבשים יותר.
מבנה גופם מזכיר את הזבו של מזרח אפריקה.
הזבו כשלעצמו הופיע במערב אפריקה רק אחרי שנת 1800. הצחיחות המתגברת של האקלים והתדרדרות הסביבה בסאהל סייעו לתפוצת זן הזבו, מפני שהם מתעלים על הבקר עם הקרניים הארוכות והקצרות בעמידה בתנאי בצורת.
מקורם וסיווגם של הבקר הפולאני שרוי במחלוקת: צד אחד מחזיק בדעה שהבקר הפולאני הם בעצם זבו עם קרניים ארוכות שהגיעו למערב אפריקה יחד עם פולשים ערבים במהלך המאה השביעית, בערך באותו הזמן בו הגיעו קצרי הקרניים למזרח אפריקה.
התאוריה הזו נתמכת במראה הגולגולת ובדבשת בחזית של הבקר הפולאני.
צד אחר טוען שהבקר הנ"ל הגיע במקור מאזור קרן אפריקה, אתיופיה וסומליה של היום מזיווג בין זבו קצר הקרניים (שהגיע לקרן במהלך המילניום הראשון לפנה"ס) וארוך הקרניים ההאמיטי העתיק (Hamitic Longhorn) או ב.
taurus brachyceros) קצר הקרניים (שהגיע הרבה לפני).
הזיווג התרחש בקרן בערך בין השנים 1500-2000 לפנה"ס.
מאמינים שהכניסה המוצלחת של הזבו קצר הקרניים היא זו שגרמה למעבר של בקר מסוג סנגה לדרום אפריקה.
חלק מבקר סנגה ככל הנראה התערבב עם קצרי הקרניים ובעלי הדבשת במהלך התקופה בה האנשים והחיות עברו ממקום למקום באפריקה, מה שגרם להופעת זן חדש, הסנגה בעלת הדבשת בחזית.
הזן החדש נדד למערב ככל הנראה יחד עם התפשטות האסלאם ליצירת בקר מסוג לירה הורנד (lyre-horned) במערב ומרכז אפריקה של היום, בו נכלל גם הבקר של הפולאני.
במקור הבקר הפולאני הלבן היה יליד צפון ניגריה, דרום מזרח ניז'ר וצפון מזרח קמרון – והיה בבעלות של הפולאני ושל ההאוסה.
לאחר מכן הם התפשטו לצ'אד הדרומית ומערב סודאן.
בכל שנה הגברים הפולאנים בעיר המאלית דיאפאראבה, חוצים את נהר ניז'ר עם הבקר שלהם בסבב נדידת הבקר השנתי.
הפסטיבל השנתי ידוע בשפת הפולה המקומית בשם דווגאל (Dewgal).
מאז הקמת הכפר בשנת 1818, הפסטיבל היה החשוב מבין כל הפסטיבלים הפולאנים.
הוא מתרחש ביום שבת בנובמבר או דצמבר.
היום נבחר בקפידה בהתבסס על מצב המרעים וגובה המים בנהר ניז'ר.
במהלך העונות הגשומות הנהר עולה על גדותיו והאזורים מסביב לכפר מוצפים במים והופכים את הכפר לאי.
את הבקר מעבירים לשדות צפונה או דרומה, אבל כאשר גשמי המונסון המערב אפריקאים נרגעים והעונה היבשה חוזרת, גובה פני הימים יורד והבקר יכול לשוב לביתו.
חציית הנהר היא מעבר לחיפוש אחר שטחי מרעה; מדובר בתחרות בה כל אחד מרעה את אומנות רעיית הבקר.
הבקר מובא לנהר וכל אחד מהרועים, ללא עזרה מהאחרים, מעודד את הבהמות בצעקות להתקדם בעודו שוחה או עומד ביניהם ומחזיק בקרניים של הפרים.
החיות הקטנות יותר לא שוחות אלא מורמות לתוך סירות קטנות.
כשכל הבקר חוצה את הנהר, העדר נשפט על ידי פאנל שופטים, שמחליט מי מהחיות הן "השמנות" יותר.
בעל העדר המנצח מקבל את הכינוי "המשגיח הטוב ביותר" ומקבל פרס מהקהילה.
המשגיח הגרוע ביותר מקבל "פרס" מביש - בוטן.
מדובר לא רק בתחרות של רעיית בקר אלא גם באירוע חברתי.
הרועים חוזרים לביתם אחרי שנעדרו רוב השנה ופוגשים את משפחתם וחבריהם – סיבה לחגיגה.
הנשים מקשטות את בתיהן עם שטיחים ארוגים וצובעים את הרצפה בטיט לבן ושחור.
הן קולעות את שיערן בצורה מאוד מורכבת ומתלבשות עבור בעליהן ואהוביהן.
ארגון אונסק"ו, שהורשם מהחשיבות התרבותית של האירוע השנתי, הכליל אותו ברשימת אירועי המורשת העולמיים.
לפולה תרבות מוזיקלית עשירה והם מנגנים על מגוון כלי נגינה מסורתיים שכוללים תופים, הודדו (לאוטה המכוסה בעור מרוט) וריטי (כלי בעל מיתר אחד הדומה לכינור).
בנוסף, הם עוסקים במוזיקה ווקאלית.
המוזיקאי הידוע באאבא מאאל (Baaba Maal), ממוצא סנגלי-פולאני, שר בפולאר בהקלטות שלו.
יבבות או זאגחארט (Zaghareet - כך נקראת השירה בפולאנית) היא צורה נפוצה של שירה המתבצעת תוך תנועה מהירה של הלשון מצד לצד ויצירת צלילים גבוהים וחדים.
המוזיקה הפולאנית מגוונת בדומה לאנשיה.
תת-הקבוצות הרבות מתחזקות רפרטואר ייחודי של מוזיקה וריקודים.
שירים וריקודים משקפים את החיים המסורתיים ומתוכננים במיוחד לכל מאורע.
המוזיקה מתנגנת בכל מאורע: תוך רעיית עדרים, עבודה בשדות, הכנת אוכל או בתוך המקדש.
למוזיקה חשיבות רבה למעגל החיים הכפרי – עיבוד אדמה, קציר וניפוי דוחן מבוצע בהתאם לקצב השירים והתופים.
לרועים הפולאניים משיכה מיוחדת לחליל ולכינור – ניאניאורו.
רועי צאן פולאנים צעירים אוהבים לשרוק ולשיר ברכות בזמן שהם משוטטים בסוונה השקטה עם הבקר והעיזים.
הכלים הפולאנים האמיתיים הם הכינור בעל המיתר הבודד (ניאניאורו), החליל, הלאוטה בעלת 2 עד 5 מיתרים, הודדו או מולו וסטי התופים שנקראים בוובה ובאוודי.
עם זאת הם מושפעים מכלים אחרים מהאזור כמו הנבל המערב אפריקאי, הקורה והבאלאפון.
קוסאם הוא המושג הכללי לחלב טרי וליוגורט, הידוע בשם פנדידאן (pendidan) בשפה הפולפולדית.
הקוסאם הוא מאכל מרכזי בזהות הפולאנית ונערץ בתור משקה או בתור אחת מהצורות המעובדות שלו – יוגורט או גבינה.
קטוגול ולבול הם נגזרות של שומן חלב ונעשה בהם שימוש בבישול וקליעת שיער.
מראה נפוץ בקרב הנשים הפולאניות הוא נשים הרוכלות במוצרי חלב בתוך דלועים מעוצבים הנחים על ראשיהן.
ארוחות אחרות כוללות מאכל בשם ניורי העשוי מקמח דגנים כמו תירס, דוחן או סורגם שנוהגים לאכול בשילוב עם מרק (טאקאי, חאאקו) העשוי מבצל, תבלינים, פלפלים וירקות אחרים.
מאכל נוסף שנפוץ בכל הקהילות הפולאניות נעשה מהתססת חלב ליוגורט.
אוכלים אותו עם קוסקוס מתירס או בשמו לאצ'ירי או דאקארה, באותה הקערה או בנפרד.
בנוסף אוכלים אותו עם דייסה נוזלית הנקראת גארי שעשויה מחלב ודגנים כמו דוחן, סורגום או תירס.
הוודאבה נוהגים לאכול דוחן, חלב ובשר בתור מרכיבים מרכזיים.
את הדוחן אוכלים בבוקר, בצהריים ובלילה כתבשיל עם רוטב או נזיד המכיל לרוב עגבניות, פלפלים, עצמות, בשר, בצל וירקות אחרים.
באירועים מיוחדים הם נוהגים לאכול בשר עז או בקר.
משקה סמיך הדומה למשקה הטוארגי אגהאג'ירה נעשה תוך ערבוב גבינת עיזים, חלב, תמרים ודוחן.
הפולה הנודדים גרים בבתים עם כיפות הידועים בשם "בוקארו" או "סואודו הודו" שמשמעו "בית דשא".
במהלך העונות היבשות הבתים בצורת חצי מעגל נתמכים באמצעות ערימות של דוחן היוצרות עמודים, ובאמצעות מחצלות קנים שמוחזקות ביחד וקשורות כנגד עמודי עץ בעונות היבשות או הרטובות.
בתים ניידים מסוג זה קלים להרכבה ופירוק, בצורה האופיינית לקהילות נודדות.
כשמגיע הזמן לעבור, הבתים מפורקים בקלות ומועמסים על גבי חמורים, סוסים או גמלים המשמשים כתחבורה.
עם זאת הרבה מהפולה גרים כיום בבתי בוץ או בטון, בהתאם לטרנדים העכשוויים.
ברגע שמסיימים להרכיב את הבית – החדר מחולק לאזורי שינה בהם הדלועים נערמים אחד על השני בהתאם לגודלם ושימושם.
כפות העשויות מדלעת נתלות מהתקרה עם דלועים נוספים שמשמשים לאחסון דגנים.
השושלות האבהיות של הפולבה/פולה/פולאני נוטות להשתנות בהתאם למיקום הגאוגרפי.
לפי המחקר של קרושיאני ואחרים שבוצע בשנת 2002, קרוב ל-90% מהפולאניים מבורקינה פאסו היו נשאים של כרומוזום haplotype 24, שתואם לכרומוזום haplogroup E1b1a הנפוץ במערב אפריקה.
הנותרים, שייכים לקבוצת הכרומוזום haplotype 42 / haplogroup E-M33. בדומה אליהם, 53% מהפולאני בצפון קמרון נשאו את הכרומוזום haplogroup E-M33, והיתר נשאו את השושלות של מדבר סהרה (12% נשאו את הכרומוזום haplogroup A, ו-6% נשאו את הכרומוזום haplogroup E1b1a).
מיעוט נשא של הכרומוזום המערב אירו-אסיאתי (18% נשאי הכרומוזום haplogroups T ו־12% נשאי הכרומוזום R-M173).
מולקאר ואחרים בחנו ב-2004 את תדירות תת-הקבוצות הטקסונומיות של הכרומוזום haplogroup R1 מדגימות של הפולאני מקמרון (18%).
מחקר של חסאן ואחרים בשנת 2008 על הפולאני מסודאן בחן את ההופעה המשמעותית (53.8%) של הכרמוזום המערב אירו-אסייאתי haplogroup R-M173. הנותרים היו שייכים למגוון תת-קבוצות של haplogroup E1b1b אפרו-אסייאתיות שכללו 34.62% של הכרומוזום E-M78 ו-27.2% של הכרומוזום E-V22.
בשנת 2013, בוקובה ואחרים, בדומה לקודמיהם, בחנו תדירויות משמעותיות של הכרומוזומים haplogroups R1b ו-E1b1b בקבוצות הרועים הפולאניות מניז'ר.
E1b1b נצפה בתדירות הגבוהה (60%) ביותר בקרב הפולאני אדאר המקומיים (Fulani Ader), ו-R1b נצפה בתדירות הגבוהה ביותר בקרב פולאני זינדר (31%).
זה היווה ניגוד משמעותי לרוב קבוצות הרועים הפולאניות במקומות אחרים, כולל אלו מבורקינה פאסו, קמרון, מאלי וצ'אד.
כל הקהילות המצוינות לעיל נשאו מעל 75% קבוצות haplogroups אבהיות מערב אפריקאיות.
הגנום המיטוכונדרי - שושלת אימהית
בניגוד לשושלות ההטרוגניות האבהיות, הפולאני לרוב מעורבבים בשושלת האמהית שלהם עם קהילות אחרות מניגר-קונגו.
רק 8.1% מהגנום המיטוכונדריאלי שלהם היה קשור לקבוצות מערב אירו-אסיאתיות או אפרו-אסייתיות (J1b, U5, H, V).
מילר, מחקר של ארבע קהילות פולאניות נודדות, שנערך על 186 פרטים, בשלוש מדינות בסאהל (צ'אד, קמרון ובורקינה פאסו), הקבוצה היחידה של פולאני נוודים שהפגינה דמיון מסוים עם קהילות חקלאיות הקשורות אליה מבחינה גאוגרפית (מגינאה, ביסאו וניגריה) הגיעה מצ'בואה בצפון קמרון.
לפי טישקוף (Tishkoff) ואחרים ב-2009, הגנום בכללותו מתקבץ ביחד עם הקהילות הדוברות את השפה הצ'אדית והמרכז סודנית.
בהתבסס על עובדה זו החוקרים מציעים שהפולאנים אימצו את השפה הניגר-קונגואית בשלב מסוים בהיסטוריה שלהם תוך נישואים פנימיים עם הקהילות המקומיות.
בנוסף, דרגות נמוכות עד בינוניות של תערובת עם מערב אירו-אסיאתיים נצפו גם כן בדגימות הפולאניות, החוקרים מציעים שמקורה של התערובת הזו היא בחצי האי האיברי.
פולדארק היא סדרת טלוויזיה בריטית משנת 1975 של רשת BBC שרצה במשך 2 עונות משנת 1975 ועד 1977. נכתבה על ידי וינסטון גרהם.
זו סדרת דרמה היסטורית שעלילתה התרחשה במחוז קורנוול הכפרי מאחוזות האצילים דרך בתי סוחרים עשירים וכפרים עניים וכלה במכרות נחושת מסוכנים.
הסדרה התנהלה החל מסיום מרד המושבות האמריקניות נגד השלטון הבריטי וכלה במהפכה הצרפתית.
על רקע כל המקומות והאירועים התנהלו חייו מלאי האירועים, היצרים, המזימות והרומנטיקה של האציל העיקש והמסתורי רוס פולדארק בגילומו של רובין אליס.
לצדו כיכבה אנגהרד ריס כדמלזה, רעייתו.
הסדרה הוסרטה בשנים 1975–1977 התבססה על ארבעת ספריו של הסופר וינסטון גרהם שיצאו לאור בשנים 1945–1953.
פולדארק הייתה אחת הסדרות הפופולריות ביותר בבריטניה.
בפרק הראשון צפו למעלה מ-5 מיליון איש ובשיאה צפו בכל פרק יותר מ-16 מיליון איש.
סך הכל הסדרה כללה 29 פרקים בשתי עונות.
העונה הראשונה כללה 16 פרקים והייתה עיבוד של ארבעת הספרים הראשונים.
שלושה הספרים הנוספים עובדו בעונה השנייה בת 13 פרקים שהופקה בשנת 1977.
הסדרה נפתחת בשנת 1783, רוס פולדארק הוא בן אצילים קשוח מסוגר עם צלקת על לחיו שחוזר הביתה לבריטניה למחוז קורנוול אחרי שירות ממושך בצבא הוד מלכותו במלחמת העצמאות האמריקנית שבמהלכה חטפו הבריטים תבוסה קשה מידי המושבות שלהם לשעבר.
פולדארק מוצא שהכל חושבים אותו למת, שאביו הנהנתן נפטר כשהוא מוריש רק חובות כבדים, שאחוזתו "נמפארה" מוזנחת, ביתו הפך לעיי חורבות, המכרות שהיו מקור ההכנסה של המשפחה סגורים ואלה מהם שפעילים נמכרו לבני וורלגן העשירים, סוחרים ממעמד הביניים שאין להם כל עניין בערכי מעמד האצולה הישן.
הוא מגלה שארוסתו האהובה אליזבת הפרה את התחייבותה (בשל ההנחה שהוא מת במלחמה) ונישאה לבן דודו חלש האופי.
פולדארק מתנחם לרגע בשתייה, בנשים ובהימורים אך מתעשת.
הוא נחוש להמשיך בחייו ומתחיל בשיקום אחוזתו וחייו.
הוא משקם את אחוזתו ומגלה שבמכרה שהכל חשבו שאין יותר מה למצוא בו יש לאמיתו של דבר עוד עורק נחושת עשיר.
הוא אוסף לביתו משרתת נערה כפרית עלובה בשם דמלזה שמתגלה כיפהפייה.
היא כה יפה שפולדארק אונס אותה, אך שלא כמקובל הוא מתאהב בה ולאחר שהיא הרתה לו ולתדהמת כל בני מעמדו הוא נושא אותה לאישה בניגוד לכל המקובל והמוסכם.
דמלזה המשרתת לשעבר עוברת מהפך מדהים ממשרתת מרושלת לאישה יפה סקסית ומסורה.
במקביל, פולדארק מנהל מאבק בלתי פוסק לשלם את חובותיו העצומים של אביו, מטפל בהלכה באריסים הכפריים שיושבים על אדמותיו ופותח מחדש את המכרות.
הוא גם רץ כמועמד לפרלמנט ואף נבחר, תוך כדי מאבק בלתי פוסק ביריבו ג'ורג' וורלגן, מאבק שבמסגרתו הוא עובר לא פעם על החוק, אך פולדארק מוצא עצמו מועמד לדין בהאשמות שווא שונות שאורגנו בידי וורלגן אך יוצא לבסוף זכאי.
המאבק בין השנים הופך לאישי עוד יותר כשוורלגן נושא לאישה את אליזבת, דבר שהוא רואה כבגידה נוספת בו.
ג'ורג' וורלגן אינו יוצא שלם לחלוטין מהמאבק שבין השניים, הם מנהלים ביניהם קרב אגרופים בזמן שבית האחוזה של ג'ורג' נשרף בידי איכרים וכורים עניים שאותם סילק מאדמותיו.
רוס פולדארק מנהל חיי נישואין מאושרים עם אשתו בעוד וורלגן מנהל חיי נישואין מאושרים הרבה פחות עם אשתו אליזבת.
אל הסדרה מצטרפות דמויות חדשות כמו אחיה הצעיר של דמלזה ומורבנה אחייניתה התמימה של אליזבת שעוברת סבל רב במערכת היחסים שלה, כומר שהתאהב במשרתת תככנית ודוקטור אניס הליברלי ואשתו קרולין.
כל הדמויות הללו מושפעות מהמאבק הבלתי פוסק בין וורלגן ופולדארק שעוד מתחזק כשהשניים הופכים לחברי פרלמנט בלונדון כשכל אחד מהם מייצג מפלגה אחרת.
ג'ורג' ממשיך במזימותיו הבלתי פוסקות כנגד פולדארק ובני משפחתו ואף גורם למות דודה זקנה של פולדארק.
מעבר לים בצרפת התנהלה מהפכה אלימה שפולדארק מוצא את עצמו מדי פעם מעורב גם בה, כאשר יצא לחלץ ממחנה שבויים את דוקטור אניס שנלכד והואשם בהיותו מרגל אנגלי, אך הצליח להימלט.
מלבד זאת כל הדמויות סבלו סבל רב כאשר ספינה של וורלגן שקעה בים, דמלזה מצאה את עצמה נמשכת לגבר אחר, פולדארק סובל מבעיות כספיות בלתי פוסקות (תוצר מזימותיו של ג'ורג') שכתוצאה מהם הופך להיות מעורב בהברחות בלתי חוקיות.
בפרק האחרון בסדרה נלחם פולדארק בדו-קרב קטלני עם אדם שהעז לפלרטט עם דמלזה.
העונות הראשונות צולמו בשנים 1975–1977 ונעשו בשיתוף פעולה מלא עם מחבר הספרים אודות פולדארק, וינסטון גרהם, שלא היה מרוצה משינויים שנעשו בעלילה.
לאחר ההצלחה של שתי העונות הראשונות רשת BBC הייתה מוכנה להפיק גם עונה שלישית אך וינסטון גרהם סירב.
הוא לא היה מרוצה מהדרך שבה עובדו ספריו למסך הקטן ומחוסר נאמנותם למקור.
הוא הודיע שיהיה מוכן לאשר סדרה שלישית רק אם יוחלפו הבמאי המפיק והתסריטאים.
בכך באה על קיצה סדרת פולדארק, לפחות למשך כמה שנים.
גרהם המשיך לפרסם מאז ספרים נוספים בסדרת פולדארק שתיארו את המשך עלילות הגיבור, בני משפחתו, אויביו וילדיהם על רקע המלחמות עם נפוליאון.
כמעט עשרים שנה לאחר סיום הסדרה, ב-1996 הופקה סדרת המשך על פי עלילות ספרי "פולדארק" ונמשכה ישירות מהנקודה בה הסתיימה הסדרה הישנה.
את הסדרה הפיקה הפעם רשת ITV, אלא שאת התפקידים של פולדארק ודמלזה לא גילמו הפעם רובין אליס ואנגהארד ריס שדרשו שכר גבוה מדי עבור השתתפותם.
כתוצאה המפיקים החליטו שהם יכולים לוותר עליהם וליהקו שחקנים אחרים לתפקידיהם.
סדרת ההמשך מתרחשת עשר שנים לאחר סיום הסדרה הישנה.
פולדארק ווורלגן עדיין חברי פרלמנט העוסקים בעיקר בדיונים על אפשרות המלחמה עם צרפת ועם שליטה נפוליון בונפרטה, דמלזה יושבת בבית בקורנוול בעוד המצב אינו טוב, המכרה התרוקן שוב מנחושת והכפריים נמצאים שוב במשבר כלכלי חמור ואם לא די בכל אלה, מהים נמשה זר מסתורי שמאיים לשבש את החיים בבית פולדארק.
לפולדארק ולאשתו 2 ילדים: ג'רמי וקלואנס שגדלו מאוד מאז הסדרה הקודמת שבה היו ילדים קטנים וכעת הם צעירים נאים.
ג'רמי מתאהב באצילה יפה ועשירה בעוד שלקלואנס יש לא פחות משלושה מחזרים, נער כפר עני אך נאה, אציל עשיר אך רכרוכי והזר המסתורי מהים.
פולדארק מצליח לסחוט את וורלגן (שחי בבית מוזנח ומטונף כמעט כמו אחוזתו פולדארק בראשית הסדרה המקורית) שימכור לו מכרה נטוש וכך שוב ניתנת עבודה לאיכרים החלכאים והנדכאים.
גרהם המשיך לפרסם ספרים נוספים בסדרה שהגיעה לבסוף לסיומה רק בשנת 2006 עם הספר ה-12 והמסיים של הסדרה "בלה פולדארק".
הספר מתרחש בשנת 1818 כ-35 שנה לאחר שנת הפתיחה של הסדרה.
בעולם האמיתי לעומת זאת חלפו לא פחות מ-57 שנים מאז פרסום הספר הראשון בשנת 1954 עד לפרסום הספר האחרון במה שמהווה אולי לשיא עולמי לאורך חיים של סדרה שנכתבת בידי אדם אחד.
בישראל יצאו לאור בעברית במקביל להקרנת פרקי הסדרה 10 ספרי פולדארק של גרהם בשנים 1977–1978, תחילה בהוצאת "שמיר" ולאחר מכן בהוצאת "כוכב".
למעשה היו אלה תרגומים של שבעת הספרים הראשונים בסדרה שתיארו את השנים בין 1783 ל-1795 שכל אחד מהם חולק לכמה כרכים בתרגום.
בשנת 2015 רשת BBC הקרינה בערוץ BBC One אתחול מחודש לסדרת הטלוויזיה, עם במאי, מפיק ושחקנים חדשים.
"פולדארק" היא סדרת דרמה היסטורית בריטית מבית BBC שעלתה לשידור בערוץ BBC One ב-8 במרץ 2015. הסדרה מהווה לעיבוד טלוויזיוני של סדרת הספרים באותו השם מאת וינסטון גרהם, על פי תסריט של דבי הורספילד.
מהווה אתחול לסדרת הטלוויזיה הבריטית באותו השם משנות השבעים של המאה העשרים ובדומה לה הפכה גם היא לאחת מסדרות הטלוויזיה הפופולריות בבריטניה.
הסדרה מהווה, כאמור, עיבוד מחדש לדרמה התקופתית הבריטית משנות השבעים.
קפטן רוס פולדארק, בן אצילים קשוח, חוזר ממלחמת העצמאות בארצות הברית.
עם שובו הוא מגלה שאביו מת וכי ביתו בקרונוול, אדמותיו והמכרה של משפחתו הרוסים ונורא מזה: אהובת לבו עתידה להינשא לאחר.
האהובה, אליזבת, הייתה בטוחה שבשלוש שנות היעדרותו במלחמה הוא מת ולכן התארסה לבן דודו של רוס, פרנסיס.
לבו של פולדארק שבור וכך גם ביתו, אך הוא עושה כל אשר שביכולתו על מנת לאחות את השברים מכאן ומכאן.
ב-8 באפריל 2015, רשת BBC הכריזה שהוזמנה עונה שנייה לסדרה ששודרה ב-4 בספטמבר 2016 ומכילה תכנים מהספר השלישי והרביעי בסדרת ספרי פולדארק.
ב-6 ביולי 2016, לפני שהחל שידור העונה השנייה הוזמנה כבר עונה שלישית, שמהווה עיבוד לספר החמישי והששי.
עם סיום העונה השלישית באוגוסט 2017 הוזמנה עונה רביעית לסדרה.
הצילומים לעונה החמישית והאחרונה של הסדרה החלו בספטמבר 2018.
רוס פולדארק חוזר הביתה מהמלחמה במושבות האמריקאיות.
בשובו הוא מגלה כי אביו מת וכי ארוסתו אליזבת נישאה לבן דודו פרנסיס.
הוא מחלץ אישה צעירה בשם דמלזה וממנה אותה לעובדת המטבח באחוזתו בעודו מנסה לשקם את המכרה ההרוס של אביו.
בעודו נאבק במקביל בנסיונותיו של ג'ורג' וורלגן השואף להשתלט על אדמותיו.
בעוד אליזבת נישאת לפרנסיס, רוס נושא לאישה את דמלזה.
שנים לאחר מכן נפתחת המהפכה הצרפתית ובבריטניה נכנסת לקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, אירועים שרוס מוצא את עצמו מעורב בהם.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות איידן טרנר קפטן רוס פולדארק הגיבור הראשי, נצר לשושלת האצילים "פולדארק", ששב לביתו בקורנוול שבאנגליה, לאחר שלחם במלחמת העצמאות האמריקאית אלינור טומלינסון דמלזה פולדארק (קארן) פשוטת עם, אשר רוס הפך למשרתת ולאחר מכן נישא לה.
היידה ריד אליזבת פולדארק וורלגן (צ'יינובט) אהובת נעוריו וארוסתו של רוס, אשר נישאה לבן-דודו פרנסיס פולדארק, ולאחר מכן לג'ורג וורלגן, אויבו המושבע.
ג'ק פרת'ינג ג'ורג' וורלגן אויבו של פולדארק, והאנטיגוניסט הראשי, בנקאי חמדן בעל רקע צנוע ממעמד הביניים, השואף להתעשר ולצבור כח על חשבון רוס.
הסדרה הייתה לאחת ההזמנות האחרונות שביצע נשיא ערוץ BBC One דני קוהן.
צילומי הסדרה החלו באפריל 2014 בקורנוול ובבריסטול.
בשיתוף פעולה עם חברת ההפקות Mammoth Screen.
הסדרה שודרה בארצות הברית מיוני 2015 בערוץ PBS, ששודר כחלק מסדרת Masterpiece.
הסדרה שודרה גם בערוץ ABC TV באוסטרליה מה-12 באפריל 2015 ובניו זילנד מה-22 באפריל 2015 בערוץ Prime.
שודרה גם בערוץ SVT בשוודיה, בערוץ YLE הפיני ובערוץ NRK בנורווגיה מספטמבר 2015. בישראל הסדרה שודרה לראשונה ברשת סלקום tv.
פולה ווגל היא מחזאית יהודייה-אמריקאית, פמיניסטית, לסבית זוכת פרס פוליצר לדרמה לשנת 1998 למחזה "איך למדתי לנהוג".
במחזותיה היא עוסקת בסוגיות כגון איידס, אלימות במשפחה ומיניות נשית.
ווגל מלמדת תיאטרון במוסדות אקדמיים שונים.
פולה ווגל נולדה בוושינגטון לדונלד סטיבן פוגל, מנהל פרסום, ולפיליס ריטה, מזכירה בשירות הדואר של ארצות הברית.
אביה היה יהודי ואמה קתולית.
הוריה התגרשו כשהייתה בת 13 והיא חיה עם אמה ואחיה.
בגיל 17 היא יצאה מהארון.
ווגל קיבלה תואר בוגר בשנת 1974 מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה והמשיכה את לימודי המוסמך והדוקטורט באוניברסיטת קורנל, אותם השלימה, לאחר הפסקה ארוכה, בשנת 2016.
ווגל כותבת מחזות מסוף שנות השבעים.
היא זכתה להכרה לאומית ב-1992 עם הטרגיקומדיה The Baltimore Waltz, שעסקה באיידס.
המחזה עוקב אחרי אח ואחות שמתכוננים לטיול באירופה ומבוסס על חוויות חיים אמיתיות של פוגל ואחיה קרל.
המחזה זכה בפרס אובי למחזה הטוב ביותר לשנת 1992. ב-1998 ווגל זכתה בפוליצר למחזה "איך למדתי לנהוג" (How I Learned to Drive).
העלילה עוקבת אחר היחסים המיניים בין ליל ביט (Li'l Bit) לבין בעלה של דודתה, הדוד פק, משנות ההתבגרות שלה דרך שנות העשרה שלה למכללה ומעבר לה.
באמצעות מטאפורה של נהיגה, מתוארים גילוי עריות וניצול מיני.
המחזה "מעשייה מגונה" תורגם לעברית על ידי יהושוע סובול ועוסק במחזה השנוי במחלוקת של שלום אש "אל נקמות" אשר נכתב בשנת 1906. סך הכל כתבה פוגל 22 מחזות.
אמנם אין נושא העובר כחוט המקשר בכל עבודותיה של פוגל, אך היא לעיתים קרובות בוחנת נושאים שנויים במחלוקת כגון התעללות מינית וזנות.
"פוגל נוטה לבחור נושאים רגישים, קשים, ומורכבים ליצירות תיאטרליות כדאי לשזור אותם עם דרמטורגיה, יצירתית, דמיונית כנה ואכזרית." פוגל מסבירה "הכתיבה שלי לא מונחה על ידי נושאים....
אני כותבת רק על דברים שמשפיעים ישירות על החיים שלי."
ווגל היא מרצה בעלת שם ללימודי מחזאות.
בין השנים 1984 - 2008 לימדה באוניברסיטת בראון, כתיבה יצירתית.
החל מ-2008 ועד 2012, ווגל שימשה כפרופסור למחזאות בבית הספר לדרמה באוניברסיטת ייל, כמו כן היא שימשה גם כמחזאית הבית של תיאטרון הרפרטורי של ייל.
כיום פרופסור, שלא מן המניין, למחזאות באוניברסיטת ייל ופעילה גם במספר תיאטראות.
החל משנת 2008 Vineyard Theatre מעניק פרס על שמה למחזאי להכנת המחזה בשביל התיאטרון.
בשנת 2018 פרס זה הוענק לג'רמי האריס להכנת הצגה משחק עבדים.
לווגל היו שני אחים: קארל, שנפטר מאיידס ב-1988, ומארק.
על שמו של קראל ווגל נפתח בוושינגטון מרכז המספק שירותים לאנשים החיים עם HIV.
ווגל נשואה לאן פאוסטו-סטרלינג, פרופסר לסקסולוגיה מאוניבסיטת בראון.
פולבר יולו היה נשיאה הראשון של הרפובליקה של קונגו.
כיהן מעצמאותה באוגוסט 1960 ועד אוגוסט 1963.
ב-1929 החל ללמוד בסמינר לכמרים בברזוויל, לאחר מכן למד ביאונדה, שם פגש את עמיתו מהרפובליקה של מרכז אפריקה, ברתלמי בוגנדה.
ב-1946 הוסמך ככומר והחל לצרף לשמו את הכינוי "אבה" (Abbé) כלומר "אב מנזר" ולהתהלך בגלימה בהירה.
בשנת 1956 נשללה ממנו הכהונה, לאחר שהפר את נדריו על ידי רומן עם אישה, אך הוא המשיך לקרוא לעצמו כומר ולהתהלך בגלימה.
כבר ב-1956 התמודד בבחירות לפרלמנט אפריקה המשוונית הצרפתית כמנהיג שבט הלארי, אך לא נבחר.
בהמשך אותה שנה ייסד את האיחוד הדמוקרטי להגנה על האינטרסים האפריקאים (Union Démocratique de la Defense des Intérêts Africains - UDDIA) ואת ביטאון הארגון - Cette Semaine ("השבוע") וייצב את עצמו לצד שארל דה גול וכנגד המפלגה הסוציאליסטית (הסניף המרכז-אפריקאי של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית).
החלוקה בין המפלגות לא הייתה פוליטית בעיקרה אלא סימנה את החלוקה לשתי קבוצות שבטיות - לארי ומבושי.
בנובמבר 1956 נבחר יולו לראש עיריית ברזוויל.
תוצאות הבחירות שנערכו ב-1957 סימנו שוויון בין UDDIA למפלגה הסוציאליסטית.
הן זכו ב-21 מושבים כל אחת, מבין 45 המושבים בפרלמנט של קונגו.
מנהיג הסוציאליסטים ז'אק אופאנגו (Jacques Opangault) נבחר לראש ממשלה ויולו כיהן כשר החקלאות בממשלתו.
בנובמבר, לאחר שחבר סוציאליסטי החליף צד, היה יולו לראש הממשלה.
ב-1959 פרצו מהומות בין תומכי שתי המפלגות (למעשה, בין שתי הקבוצות השבטיות היריבות בטריטוריה).
יולו אסר את אופאנגו וראשי מפלגתו והביא לרגיעה.
בבחירות שנערכו ביולי אותה שנה זכתה מפלגתו של יולו ל-51 מושבים מתוך 61. אופאנגו זכה בקולות, אך עדיין היה במאסר.
לאחר שחרורו היה לשר בממשלה שקיבלה עת עצמאות המדינה ב-15 באוגוסט 1960.
יולו שאף ליצור איחוד מחודש של הטריטוריות שהרכיבו את אפריקה המשוונית הצרפתית (הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צ'אד, גבון, הרפובליקה של קונגו וקמרון), אך נכשל עקב התנגדותו של לאון מ'בה מגבון.
ביוני 1961 ביקר בוושינגטון די.
והתקבל על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי.
יולו התערב במשבר קונגו בקונגו -לאופולדוויל השכנה, תחילה כתומך של הנשיא ז'וזף קסא-וובו ולאחר מכן כתומכו של מואיז צ'ומבה .
הוא אירח שתי ועידות בברזוויל במטרה להגיע לפתרון המשבר והיה פעיל בזימון כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות להתערב במדינה השכנה.
ב-1962 ביטל יולו את הדמוקרטיה בארצו והכריז על משטר חד-מפלגתי.
במדינה שסועה מבחינה אתנית פירוש הדבר היה שלילת זכויות מקבוצה אתנית יריבה.
ב-1963 הודיעה צרפת שהיא מקצצת את הסיוע הכספי למדינה ב-1.1 מיליון פרנק.
יולו נאלץ להעלות מיסים, מחירי המזון עלו והאבטלה גאתה.
בתגובה פרצו הפגנות שאורגנו על ידי איגודי העובדים.
ביולי אותה שנה, בעת שערך יולו ביקור ממלכתי בווינה, פרצה הפיכה צבאית, עם שובו למדינה הודח יולו ונאסר.
ראש ממשלת קונגו-לאופולדוויל, מואיז טשומבה, ארגן את המלטותו של יולו מהמדינה ומעבר לנהר הקונגו למקלט מדיני בלאופולדוויל ב-1 באפריל 1965. ב-1966 עבר יולו לספרד, שם נפטר ב-1972.
יולו ("האב יולו" בעיתונות התקופה) ביקר בישראל בין ה-21 ל-29 באוגוסט 1960, שבועיים בלבד לאחר שארצו קיבלה את עצמאותה.
בין היתר ביקר במכון ויצמן למדע והיה אורח צה"ל.
באוגוסט 1962, במסגרת מסעו באפריקה, ביקר נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי בברזוויל.
פולה-מיי ויקס היא פוליטיקאית שכיהנה כנשיאת טרינידד וטובגו בשנים 2018–2023. היא האישה הראשונה בתולדות המדינה שכיהנה בתפקיד זה.
ויקס נולדה ב-23 בדצמבר 1958 בפורט אוף ספיין.
היא למדה משפטים באוניברסיטת איי הודו המערבית וסיימה את לימודיה ב-1982. ויקס עבדה במשרד התובע הראשי כ-11 שנים ובשנת 1993 עברה למגזר הפרטי.
שירתה בקצרה כנשיאת בית המשפט העליון בשנת 2012. בינואר 2018 נבחרה על ידי הפרלמנט לנשיאות המדינה.
פולגארדי (בהונגרית: Polgárdi) היא עיר בהונגריה, הנמצאת כ-12 ק"מ מאגם בלטון.
בנוסף, היא מהווה אתר תיירותי פופולרי.
אזור אגם בלטון היה ידוע כאתר מרפא עוד בתקופת האימפריה הרומית.
בימי הביניים באזור היו קיימים שלושה יישובים.
האזכור הראשון לפוגארדי היה בשנת 1277. בזמן המלחמות עם הטורקים האזור סבל מלחימה מתמשכת ומיסים גבוהים.
בתקופה זו רוב התושבים עזבו את העיר.
במהלך המאה ה-19 התחילה פריחה מחודשת של האזור.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 נמצא באזור אוצר מתקופת האימפריה הרומית.
פולה פיקֶס הוקינס הייתה פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה בשנים 1981–1987. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לסנאט האמריקאי מפלורידה, והחמישית שייצגה מדינה כלשהי מדרום ארצות הברית.
הוקינס הייתה הבכורה מבין שלושת ילדיהם שנולדו לפול ולאונה פיקֶס בבירת יוטה, סולט לייק סיטי.
ב-1934 עברה המשפחה לאטלנטה שבג'ורג'יה, שם אביה לימד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
הוריה נפרדו כאשר למדה בתיכון, והאם לאונה שבה עם ילדיה חזרה ליוטה.
הוקינס סיימה לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון בריצ'מונד שביוטה ב-1944, ואז נרשמה לאוניברסיטת המדינה של יוטה.
פולה התקבלה לעבודה כמזכירה של מנהל אתלטי ושם פגשה את בעלה לעתיד.
ב-5 בספטמבר 1947 נישאה פולה פיקס לוולטר יוג'ין הוקינס והזוג עבר להתגורר באטלנטה.
יוג'ין סיים לימודי תואר בהנדסת חשמל ובסופו של דבר פתח עסק משלו.
לזוג נולדו שלושה ילדים בטרם עברו ב-1955 לווינטר פארק שבמערב פלורידה, שם הפכה פולה לפעילה קהילתית ומתנדבת במפלגה הרפובליקנית.
הוקינס החלה את הקריירה הציבורית שלה באמצעות השקת מסע בחירות כתומכת בהגנת הצרכן.
ב-1972 נהפכה לאישה הראשונה שנבחרה למשרה ציבורית בפלורידה, עם זכייתה במושב בוועדת השירותים הציבוריים של פלורידה.
ב-1974 התמודדה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה, אך הפסידה את המועמדות לאיש העסקים ג'ק אקרד, שהפסיד בבחירות הכלליות לריצ'רד סטון הדמוקרטי.
מאוחר יותר, אחד משני מושביה של פלורידה בסנאט התפנה עם פרישתו של הסנאטור אדוארד גווארני, עמו הסתכסכו הוקינס ורפובליקנים אחרים פלורידה בעבר.
ב-1976, הוקינס נבחרה מחדש לוועדת השירותים הציבוריים, על אף שג'ימי קרטר ניצח בפלורידה את הנשיא ג'רלד פורד בבחירות לנשיאות שנערכו באותה השנה.
ב-1978, הייתה הוקינס מועמדת לתפקיד סגנית המושל כעמיתתו למירוץ של ג'ק אקרד, אך הצמד הפסיד בבחירות לחבר הסנאט של פלורידה בוב גרהאם וחבר בית הנבחרים ויין מיקסון.
ב-1980 זכתה הוקינס בבחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם פלורידה.
היא הייתה האישה הראשונה מפלורידה שנבחרה לסנאט של ארצות הברית והסנאטורית החמישית מדרום ארצות הברית.
היא הייתה הסנאטורית הראשונה שהביאה עמה את בעלה לוושינגטון הבירה.
כתוצאה מכך, "מועדון נשות הסנאט" שינה שמו ל"מועדון בני הזוג של הסנאט".
היא נכנסה לתפקיד יומיים מוקדם יותר בשל התפטרותו של הסנאטור ריצ'רד סטון, שאפשר לה לרכוש ותק על פני הסנאטורים האחרים.
הוקינס הייתה פעילה במיוחד בתחום של רווחת ילדים, ולראייה הייתה דמות מפתח בחקיקת חוק הילדים הנעדרים משנת 1982. ב-1983 הייתה יו"ר ועדת המשנה לחקירה ופיקוח של ועדת העבודה ומאבי אנוש של הסנאט, שם פתחה בחקירת גידול שיעור הילדים שדווחו כנעדרים.
ב-1984 נאמה בפני הוועידה הלאומית השלישית בנושא ילדים שנפלו קרבן להתעללות מינית, שם הדהימה את המאזינים וחשפה שהיא בעצמה נפלה קרבן להתעללות מינית בילדותה.
באותה השנה הייתה חברה בוועדת המצע של הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
ב-1985 השתתפה הוקינס בשימועים שערכה ועדדת המסחר של הסנאט לחברות תקליטים, שם נבדק נושא תיוג שירים כבעלי מילים בוטות ומיניות.
במהלך השימועים, הוקינס ניהלה ויכוח בולט עם המוזיקאי פרנק זאפה, שבסופו של דבר הזמין את הסנאטורית לביתו לראות מקרוב "באיזה סוג של צעצועים" ילדיו משחקים.
ב-1986 התמודדה לכהונה שנייה בסנאט מול המושל בוב גרהאם, אך הפסידה בפער של 10% מקולות הבוחרים.
אחרי הפסדה בבחירות לסנאט נותרה הוקינס פעילה ציבורית והייתה חברה במספר ארגונים ציבוריים ובדירקטוריונים.
מאז 1998 היה פלג הגוף הימני של הוקינס משותק כתוצאה משבץ שתקף אותה, שבעקבותיו נאלצה להשתמש בכיסא גלגלים.
ב-4 בדצמבר 2009 מתה הוקינס מנפילה שהסתבכה יום קודם לכן.
פולגורותריום (שם מדעי: Fulgurotherium; פירוש השם: "בהמת/חית ברק", זאת אף על פי שהסיומת "therium" נהוגה בעיקר אצל יונקים) הוא סוג של דינוזאור צמחוני קטן ממשפחת ההיפסילופודוניים שחי באוסטרליה בתור הקרטיקון לפני 99 עד 96 מיליון שנה מזמננו.
הוא היה קרוב של הלילינזאורה שגם חי באוסטרליה של הקרטיקון.
כיום רואים בו טקסון מוטל בספק.
דינוזאור זה התגלה בתצורת גרימן קריק בניו סאות' ויילס והתגלה ממנו ממצא של עצם ירך בודדת.
הסוג תואר בידי פרידריך פון הינה ב-1932.
היה זה דינוזאור קטן באורך של מטר עד מטר וחצי שבתחילה נחשב לתרופוד הקרוב לאורניתומימיים.
עם זאת מבנה הרגל הזכיר רגליים של היפסילופודוניים כמו ההיפסילופודון והוא נחשב לאורניתופוד פרימיטיבי וקטן.
עם זאת ממצאים שלו ממפרץ הדינוזאור בויקטוריה מכיל ממצאים של אורניתופודים רבים הדומים לו וחסרי הבחנה, כך שהוא נחשב לטקסון מוטל בספק.
פולה (בהונגרית: Pula) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בפולה מספר התושבים נמצא בירידה.
בפולה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שנה מספר היהודים בכפר כלל האוכלוסייה18407188061,609
פולה (פרלה) אלסטר(פולנית: Pola (Perla) Elster; 28 בנובמבר 1911 - 27 בספטמבר 1944) הייתה פעילה במחתרת היהודית שלחמה במרד ורשה וחברה מרכזית בתנועת פועלי ציון.
אלסטר, ילידת ורשה, הייתה תופרת במקצועה.
בתקופה שבין מלחמות העולם הייתה פעילה בארגוני שמאל רדיקליים (החל מימי בית הספר התיכון) ובגלל פעולותיה נעצרה פעמיים (1929, 1933).
היא הייתה חברה בארגון היהודי הלוחם בגטו ורשה.
אלסטר שהייתה פעילה מרכזית בתנועות המחתרת הקימה בתי ספר לילדים, שפעלו במחתרת ומטבח שסיפק מזון לנזקקים בגטו.
היא נשלחה על ידי תנועת המחתרת לערי ספר על מנת להשיג מידע ועיתונים שהודפסו במחתרת.
בשנת 1943 נשלחה עם קבוצת יהודים לעבודות כפייה במחנה בפואניטובה ליד לובלין.
בסיוע אנשי מחתרת הוברחה והסתתרה בצד הארי של ורשה, שם עסקה בסיוע לאנשי מחתרת ויהודים שהסתתרו מהנאצים.
במרץ 1944 היא עמדה בראש המחלקה לענייני יהודים שהוקמה על ידי ה-NCR (יחד עם אברהם ברמן).
היא נהרגה בעת הלחימה במרד ורשה.
בשנת 1947 הוענק לה צלב גרונוואלד .
היא נקברה בסמטה הראשית של בית הקברות היהודי בוורשה ברחוב אוקופובה (קטע 39) .
בשנת 1949 הופיעו בדפוס דפים מיומנה.
פולה אילרי (Pola Illéry; 18 בדצמבר 1909 - 19 באוקטובר 1993) הייתה שחקנית אמריקאית ילידת רומניה.
אילרי נולדה בחבל אולטניה שברומניה בשם פאולה איליסקו למשפחה יהודית, היא החליפה את שמה לפולה בעקבות השחקנית הפולנייה פולה נגרי, היא החלה את הקריירה הקולנועית שלה בצרפת, ב-1929 הופיעה בסרט "Le capitaine Fracasse" המבוסס על רומן מאת תאופיל גוטייה.
ב-1930 שיחקה בסרט של הבמאי רנה קלייר "תחת גגות פריז" שם גילמה בחורה רומנייה בפריז שלה מספר מחזרים, ב-1933 שיחקה בסרט נוסף שלו "Quatorze Juillet".
ב-1934 שיחקה בסרט "La Rue sans nom" המבוסס על ספר של מרסל אמה, היא נודעה בדמויות הפאם פאטאל שגילמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היא נישאה לאיש צבא אמריקאי ועברה לארצות הברית, הנישואים נמשכו מספר חודשים עד שהוא נהרג בתאונה.
היא עבדה כאחות בצלב האדום האמריקאי במהלך המלחמה וקיבלה אזרחות אמריקאית, היא התחתנה בשנית ועברה לגור בפאלוס ורדס שבקליפורניה.
פולה אש הוא מועדון כדורגל לוקסמבורגי מהעיר אש-סור-אלזט (Esch-sur-Alzette), שבדרום-מערב לוקסמבורג.
צבעי הקבוצה הם אדום לבן וכחול (כצבעי הדגל הלוקסמבורגי), ואצטדיון הבית של המועדון הוא סטאד אמיל מיירש.
הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הוותיקות ביותר בכדורגל הלוקסמבורגי, כאשר היא זכתה בעברה ב-8 אליפויות הליגה, וב-3 גביעי מדינה לוקסמבורגים.
פולה אש, שנוסדה בשנת 1906 על ידי המורה לאנגלית ז'אן רודר, הייתה מועדון הכדורגל הראשון במדינת לוקסמבורג.
בתקופת הזוהר שלו, היה פולה המועדון הבכיר במדינה, וזכה בארבע אליפויות בליגה הבכירה ובשני גביעי לוקסמבורג בין השנים 1918-1924. פולה זכתה באליפות נוספת ב-1930 ובגביע לוקסמבורג ב-1955.
פולה דחתה באופן עקבי מיזוג עם שכנותיה הגדולות, ג'אוניס אש, במהלך גל המיזוגים בכדורגל הלוקסמבורגי בשנות ה-90. ב-2004/2005, פולה ירדה לליגה השלישית של הכדורגל הלוקסמבורגי, אך עלתה בעונה שלאחר מכן.
ב-2006/2007 הם סיימו במקום השלישי, והעפילו לפלייאוף עלייה, אך הפסידו לוויקטוריה רוספורט.
בשנת 2008 הצליח המועדון להשיג את המקום השני בליגת המשנה, והעניק להם עלייה לליגת העל (הליגה הלאומית, הליגה הבכירה במדינה, שנקראה במרץ 2009 לליגת BGL עקב המשבר הפיננסי).
במאי 2013 זכתה פולה אש באליפות הליגה הבכירה עם ניצחון היסטורי 5–1 מול יריבתה העירונית, ג'אוניס אש במחזור ה-25 של העונה.
זו הייתה האליפות הראשונה למועדון מזה 83 שנים.
סטפנו בנסי היה שחקן המפתח כאשר כבש 20 שערים במהלך העונה.
פולה השתתפה בסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות 2013/2014, אך הפסידה לדינמו זאגרב 0–5 במשחק הראשון (בבית) ו-0–1 במשחק השני (בחוץ).
ב-2015 זכתה פולה שוב באליפות, לאחר שסיימה במקום השני ב-2014. ב-2016 היא שוב סיימה במקום השני עם מספר שווה של נקודות עם האלופה, F91 דודלאנג'.
בשנת 2016 חגגו פולה אש את יום הולדתם ה-110, והפך גם לחבר במועדון החלוצים האקסקלוסיבי, כמועדון הכדורגל הוותיק ביותר של לוקסמבורג.
ב-2017 הצליחה הקבוצה לראשונה לעבור סיבוב במסגרת אירופית כשהגיעה לסיבוב המוקדמות השלישי במוקדמות הליגה האירופית.
בהמשך נשארה הקבוצה כמתחרה בצמרת של הכדורגל הלוקסמבורגי.
ב-2020/2021 לקחה את האליפות השמינית בהיסטוריה שלה, ובעונה שלאחר מכן השתתפה במוקדמות ליגת האלופות אך הודחה בסיבוב הראשון, ישירות לסיבוב השני של מוקדמות המפעל החדש, הקונפרנס ליג, שם הצליחה להגיע עד לסיבוב הפלייאוף אך הודחה נגד קאיראט אלמטי הקזחית.
בסיום עונת 2024/2025 נשרה לליגת המשנה הלוקסמבורגית לאחר 17 שנה בליגה הבכירה.
מועדון ספורט פולגורה/פאלצ'אנו (באיטלקית: Società Sportiva Folgore / Falciano, בקיצור SS Folgore / Falciano או פשוט פולגורה), הוא מועדון כדורגל מהכפר פאלצ'אנו, בעיר סראוואלה שבצפון מזרח סן מרינו.
צבעי המועדון הם אדום, צהוב ושחור.
המועדון הוקם ב-1972, והוא אחד מהמועדונים הבכירים בסן מרינו, וכיום משחק בליגת העל של סן מרינו.
למועדון 5 זכיות באליפות הליגה הבכירה (ו-4 סגנויות), ובנוסף זכה פעם אחת בגביע של סן מרינו, ו-3 זכיות בתואר הסופרקאפ החדש של סן מרינו.
הקבוצה נוסדה ב-1972, והיא הייתה הקבוצה הראשונה של סן מרינו שהשתתפה בסיבוב המקדים של גביע אופ"א ב-2001, מול בזל והפסידה 5-1 בבית ו-7-0 בחוץ, עם השער ההיסטורי היחיד שהבקיע אלסנדרו זאנוטי.
אחרי שנים שבהן נעלמה מבחינה ספורטיבית, ב-2013/2014, עם הגעתו של המאמן ניקולה ברארדי, הקבוצה מהכפר הקטן פאלצ'אנו הצליחה להגיע לגמר האליפות מול לה פיוריטה, אך הפסידה 2-0 באצטדיון סן מרינו.
ההגעה לגמר, לעומת זאת, מזכה אותו בכרטיס להשתתף במוקדמות הליגה האירופית שם היא פגשה את המונטנגרים של בודוצ'נוסט ובסיבוב הראשון הפסידה 1-2 בבית, עם שער של פרנצ'סקו פרוטה, ו-3-0 בחוץ.
בשנה שלאחר מכן, ב-2014/2015, הוא זוכה בדאבל היסטורי על ידי זכייה גם בגביע טיטאן (גביע המדינה של סן מרינו) וגם באליפות.
המועדון השתתף במשחקי המוקדמות של הליגה האירופית לעונת 2018/2019, אבל הדרך נקטעה עד מהרה על ידי המועדון האנדורי UE Engordany עם תבוסה 2-1 מחוץ לבית ותיקו בבית.
בעונת 2020/2021, פולגורה חוזרת לזכות באליפות סן מרינו לאחר שש עונות.
לאחר שהגיעה למקום השלישי במהלך העונה הסדירה, הקבוצה של פלצ'יאנו, בהדרכתו של עומר לפרי, ניצחה את מוראטה ולברטאס בפלייאוף, לפני שניצחה בגמר מול לה פיוריטה הודות לשער של פאביו סוטיל בתוספת הזמן.
בליגת האלופות של אופ"א לעונת 2021/2022 הודחה הקבוצה בסיבוב המקדים על ידי אלופת קוסובו פרישטינה, בתוצאה 0-2. כאשר בקונפרנס ליג של 2021/2022, הודחה פולגורה על ידי פאולה היברניאנס המלטזית, לאחר שהפסידה 1-3 בסן מרינו ו-4-2 במלטה.
פולה אוונס-אקינגבולה היא שחקנית אנגלייה.
היא גילמה את מאדי בישופ בסדרה "סירנה" (2018–2020) של ערוץ Freeform וגילמה את צ'לסי ארינגטון בסדרה של נטפליקס, "סוכן הלילה" (2023).
אוונס-אקינגבולה נולדה בלונדון, אנגליה ב-26 בספטמבר 1994, בתם של האנתרפולוגית ד"ר ג'יליאן אוונס, ושל המוזיקאי הניגרי, סולה אקינגבולה (חבר להקה הג'אז ג'מירוקוואי); אח שלה אביה הוא השחקן ג'ימי אקינגבולה (אנ'), אשר מוכר מהסדרות "החץ" ו"בל אייר".
היא גדלה בשכונת ברמונדזי (אנ'), שברובע סאת'ק בדרום לונדון עם אחותה ולמדה בבית הספר הפרטי "Alleyn's School" בשכונת דולוויץ' (אנ') הצמודה.
היא קיבלה הכשרה למשחק בתיאטרון הנוער הלאומי (אנ'), אך פרשה בגיל 12 כדי להתרכז בלימודי בית הספר שלה.
מאוחר יותר היא שבה ללמוד משחק בבית הספר לדרמה 'Identity School of Acting' בלונדון.
בתחילת הקריירה שלה אוונס-אקינגבולה עבדה כדוגמנית.
בשנת 2014, עשתה את צעדיה הראשונים במשחק בסדרות של ה-"BBC: "Youngers" ו-"הולבי סיטי".
והופיעה בסדרה מוות בגן עדן.
בשנת 2016, היא לוהקה לסדרה הפופולרית של HBO, "משחקי הכס" כאשתו השנייה (ללא שם) של חאל מורו במהלך העונה השישית.
בין השנים 2018 ל-2020 היא שיחקה כדמות ראשית בסדרת הדרמה והפנטזיה "סירנה" של רשת Freeform האמריקאי, שם היא גילמה את הביולוגית הימית מדלן "מאדי" בישופ, עד שזו ירדה משידור לאחר שלוש עונות.
בשנת 2019, היא הופיעה בסדרה "מראה שחורה" של נטפליקס בפרק "Striking Vipers" בתור מריאלה, אישה מדור המילניאלז שיוצאת עם קארל (יאיא עבדול-מאטין השני).
באותה שנה היא ביימה, כתבה והפיקה סרט קצר בשם "Grandma's 80th Surprise" ועשתה עבודת קריינות בסדרת משחקי הווידאו Assassin's Creed.
בשנת 2023 החלה לשחק בתפקיד צ'לסי ארינגטון בסדרה "סוכן הלילה" המשודרת בנטפליקס.
בשנת 2024 גילמה את רנה בסרט הקומדיה הרומנטית "משודרג" שעלה לשידור בספק שירות הזרמת המדיה "אמזון פריים וידאו" ב-9 בפברואר.
במאית, תסריטאית ומפיקה2023Untold Stories: Hair on Setסרט דוקומנטרי
שנהסדרהתפקידהערות2014Youngersרנהפרק: "Links"הולבי סיטיאמאני קלאנג'ופרק :True Colours"2016Death in Paradise רוזי פאבריס4 פרקיםמשחקי הכסהאישה #2 של מורו2 פרקיםDawnפקאלןסרט טלוויזיה של הולו2018–2020סירנהמאדי בישופתפקיד ראשי (3 עונות); 36 פרקים2019מראה שחורהמריאלהפרק: "Striking Vipers"2021Tryingהארפר5 פרקים202210 אחוזזואי ספנסרתפקיד ראשי; 8 פרקים2023–הווהסוכן הלילהצ'לסי ארינגטוןתפקיד ראשי 2025חיים בסרטסמנת'ה תפקיד משנה
פולה (בפינית: Pulla) הוא לחמנייה מתוקה פינית או קינוח מתוק עדין בטעם זרעי הל כתושים ולעיתים צימוקים או שקדים פרוסים.
לחמי הל, כולל פולה הפינית (בפינית: לעיתים גם ) ו- ו- של המטבח השוודי, הם קבוצה של לחמים מועשרים או מאפים בטעם הל.
הם נאכלים לאורך כל השנה, בדרך כלל עם קפה או תה.
הל הוא התבלין שמשמש במספר מדינות נורדיות בעוגות, עוגיות וביסקוויטים, כולל מאפים פיניים מסורתיים לחג המולד.
כיכרות פולה קלועות (נקראות ) מעוצבות משלושה גדילי בצק או יותר.
הכיכרות עשויות להיות מעוצבות גם לטבעת.
הן בדרך כלל מצופות במריחת ביצים ואז מפזרים עליהן סוכר לבן או שקדים.
סוגים אחרים של פולה כוללים לחמניות עגולות קטנות הדומות לסקונס האנגלי, אך יש להן תוספת סוכר וחמאה ולחמניות קינמון גדולות יותר הנקראות .
מבחוץ יש להן על פי רוב זיגוג חום מבריק, שנוצר על ידי ציפוי של חלבון ביצה, חלב או תערובת של סוכר וקפה מבושל יחד.
בדרך כלל פולה נאפה ככיכר קטנה, עגולה בסגנון בריוש, המוגשת בשלמותה, או ככיכר ארוכה הנקראת , שהוא פרוס, וניתן גם לקלוע אותו לפני האפייה, כדי שיהיה דקורטיבי וחגיגי יותר.
כמה וריאציות הן ציפוי עם אגוזי מלך קצוצים ואייסינג וניל, צימוקים נוספים לעיתים לבצק וגם לשבלול הקינמון (הנקראות ).
לחמניות חמאה וסוכר הנקראות , ואלה עם תוספות פירות יער ולחמניות ממולאות הנקראות .
נאפות לאירועים מיוחדים וניתן להוסיף זעפרן לבצק כדי להעניק טעם וגוון צהוב.
בפינלנד, פולה מוגש לעיתים קרובות עם קפה.
בקפיטריות, איכות הפולה נחשבת לסימן לאיכות הכללית של המקום.
פולה נפוצה גם בחצי האי העליון של מישיגן וצפון אונטריו, אזורים בארצות הברית ובקנדה שיש בהם אוכלוסיות פיניות גדולות.
שם הוא ידוע גם בשם nisu, מילה פינית ישנה שעדיין נמצאת בשימוש עם אותה משמעות בכמה דיאלקטים, אף על פי שמשמעותה במקור היא פשוט 'חיטה'.
המונח korppu מתייחס במקום זאת למקל לחם דמוי ביסקוטי, אפוי כפול לטבילה בקפה, אשר עשוי לעיתים קרובות משאריות ניסו.
לחמי הל שוודיים כוללים כאמור (לחם) ו- (לחמנייה).
פולה מכונה בשוודית או .
לחם הל נחשב למאכל מסורתי בקרב אמריקאים שוודיים.
לחמניות הל אוכלים יחד עם קפה או תה.
פולגאר (בהונגרית: Polgár) היא עיר בהונגריה, במחוז היידו-ביהר, בנפת היידוננש; מקום מושבו של תת-אזור פולגאר.
העיר ממוקמת בקצה הצפון מערבי של מחוז היידו-ביהר.
ממערב ומצפון מערב היישובים השייכים למחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן השכן הם טיספלקוניה, טיסאויווארוש, והייקירט.
הגבול הטבעי שלה הוא נהר הטיסה.
מצפון - מזרח ומדרום גובלת ב טיסדיולהאזה, אויהאסה ואוגיהאסה, שהייתה שייכת פעם לעיר עצמה.
במזרח, פאתיה נמצאים במגע עם היידוננש.
מושב המחוז דברצן נמצא 57 ק"מ משם, נירג'האזה במרחק של 51 ק"מ, ומישקולץ במרחק של 49 ק"מ.
היישוב נמצא במרחק של 10 ק"מ בלבד מהעיר הקרובה ביותר, טיסאויווארוש.