tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות הארבעים הפך גורל המשפחה לבלתי נסבל.
האוכלוסייה הנוצרית נמנעה מלקנות בחניות לחומרי בניין שלהם, בינתיים ילדיהם הבוגרים לא יכלו לעבוד בשום דבר.
בשנת 1944 הוטלו כמה גזירות נוספות שמטרתן הייתה בידוד מוחלט של היהודים.
במאי 1944 הוחרמו נכסיהם ורכושם של כל היהודים כולל ברנאט גרוס והוא ומשפחתו הוסעו למפעל ללבנים ליד תחנת הרכבת.
לאחר אינספור השפלות ועינויים נוספים, ב-14 ביוני 1944 יותר מ-2,700 יהודים מסקשפהרוואר וממחוז פייר גורשו לאושוויץ, דחוסים בקרונות בקר.
לאחר הגעתו, ברנאט גרוס בן ה-76 נשלח מיד לתא הגזים כבלתי כשיר לעבודה, על פי התיעוד הגרמני שנוהל במדויק הוא נרצח ב-17 ביוני.
אבן הנגף הראשונה של סקשפהרוואר, מציינת את זכרו ושל אשתו.
ברנדה אן ספנסר היא רוצחת אמריקנית שרצחה שני אנשים ופצעה תשעה בהתקפת ירי שביצעה בהיותה תלמידה.
ביום שני, ה-29 בינואר 1979, בהיותה בת 16, התבצרה בביתה וירתה לעבר בית הספר היסודי הסמוך לביתה.
היא הרגה שני מבוגרים (מנהל בית הספר ושרת) ופצעה שמונה ילדים ושוטר.
כשנתפסה לאחר שש שעות הייתה תשובתה הראשונה לשאלה "מדוע עשית זאת?" - "I Don't Like Mondays" ("אינני אוהבת את ימי שני").
עדים מספרים שאחר-כך הוסיפה ש"לא הייתה סיבה, עשיתי זאת לכיף, זה כמו לירות בברווזים באגם".
ספנסר נידונה למאסר עולם עם אפשרות לחנינה אחרי 25 שנה ונכון לאוקטובר 2022 היא כלואה בבית הכלא לנשים בקליפורניה.
היא הגישה כבר שישה ערעורים על העונש, כולם נדחו.
בערעוריה טענה שאביה ניצל אותה מינית ודרדר אותה למעשה כשקנה לה רובה ציד (שבו השתמשה למעשי הרצח), וכי במהלך הרצח הייתה שיכורה ובהשפעת סמי הזיה.
לספנסר היה עבר של התעללות בבעלי חיים ואלימות כלפי ילדים, וטענות רבות הועלו על חוסר תשומת הלב והטיפול הראויים שיכלו למנוע את האסון.
מעשי הרצח עוררו את להקת הבומטאון ראטס לכתוב שיר על המקרה - "I Don't Like Mondays".
השיר הושמע רבות ברדיו אך תחנות מסוימות פסלו אותו בשל רגישות המקרה.
מאוחר יותר ביצעו את השיר טורי איימוס וסולן ה-Boomtown Rats בוב גלדוף.
בסרט "מועדון ארוחת הבוקר" של ג'ון יוז מופיע הגרפיטי "I Don't Like Mondays".
ברנד (ברנהרד) אלואיס צימרמן היה מלחין גרמני במערב גרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
צימרמן נודע בעיקר באופרה שלו, "החיילים", הנחשבת ליצירת המופת שלו.
אחרי מותו של אלבן ברג לפני שסיים את "לולו" שלו, היה צימרמן היחיד שכתב אופרה בעלת משמעות בסגנון אטונאלי.
בשל סגנונו האינדיבידואלי קשה לתייג את המוזיקה שלו כאוונגארדית, סריאלית או פוסט-מודרנית.
הוא משתמש בכתיבתו בקשת רחבה של חומרים, כולל השורה של שיטת שנים-עשר הטונים ומובאות מוזיקליות.
צימרמן נולד בבליסהיים, ליד קלן וגדל בקהילה קתולית כפרית בגרמניה המערבית.
אביו היה עובד מסילת הרכבת הקיסרית ואיכר.
המפגש האמיתי הראשון שלו עם המוזיקה חל בבית הספר הקתולי הפרטי, שם החל ללמוד בשנת 1929. אחרי שהנאצים סגרו את כל בתי הספר הפרטיים, עבר ללמוד בבית ספר קתולי ציבורי בקלן וסיים אותו בשנת 1937.
אחרי סיום לימודיו נענה לקריאת השלטונות והקדיש שנה ללימודי פדגוגיה במכללה להכשרת מורים בבון.
בחורף 1938 החל צימרמן ללמוד חינוך מוזיקלי, מוזיקולוגיה והלחנה באוניברסיטה בקלן.
בשנת 1940 גויס לוורמאכט אך שוחרר בשנת 1942 בגלל מחלת עור קשה.
מחלתו מנעה ממנו לחזור ללימודים אצל פיליפ ז'ארנאק, תלמידו ועוזרו של פרוצ'ו בוזוני.
גם ראייתו נפגמה והוא סבל מפוטופסיס (נצנוצים), מצב שהנציח ביצירה לתזמורת באותו שם ואשר עורר בו חרדה מפני עיוורון.
בשנת 1946 החל לעבוד כמלחין עצמאי, בעיקר בשביל הרדיו.
משנת 1948 עד 1950 השתתף בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט, שם למד, בין השאר, אצל רנה ליבוביץ ווולפגנג פורטנר.
בשנת 1957 קיבל מלגה לאקדמיה הגרמנית "וילה מאסימו" ברומא.
במקביל התמנה למרצה לקומפוזיציה (אחרי פרנק מרטן באוניברסיטה למוזיקה של קלן.
האופרה קשה לשירה ולהאזנה, אך עלילתה, המזכירה את "ווצק" של אלבן ברג, מרתקת ומכפרת על מורכבותה של המוזיקה.
הן "ווצק" והן "החיילים" מבוססות על מחזות מסוף המאה ה-18, אך מביאות מסר אקטואלי ועדכני.
מצבו של צימרמן החמיר והלך.
ראייתו התדרדרה והתנודות בין התרוממות נפש לדיכאון, שליוו אותו במשך שנים, השפיעו גם על בריאותו הגופנית.
את הטקסט ליצירה "רקוויאם למשורר צעיר" שאב משירי משוררים, שכולם שמו קץ לחייהם (באייר, יסנין וולדימיר מאיאקובסקי).
באוגוסט 1970 סיים את יצירתו "קנטטת קהלת", שלח את משפחתו לנופש והתאבד בירייה.
בתהליך הצמיחה היוצרת שלו, התייצב צימרמן בקדמת המוזיקה החדשה, שרוב המלחינים הגרמנים התרחקו ממנה בתקופת המשטר הנאצי.
הוא החל לכתוב בסגנון נאו-קלאסי, המשיך באטונאליות חופשית ובמוזיקה דודקאפונית (שיטת שנים-עשר הטונים) ולבסוף, בשנת 1956, הגיע לסריאליזם.
חיבתו לג'אז ניכרת לעיתים בכמה מיצירותיו (בפרט בקונצ'רטי לכינור ולחצוצרה).
בניגוד לאסכולת דרמשטאדט (שטוקהאוזן, בולז, נונו ועוד), צימרמן לא ניתק עצמו מן המסורת.
בסוף שנות ה-50' פיתח לו סגנון הלחנה אישי משלו, ה"קלאנגקומפוזיציון" הפורליסטי (שמשמעו התמקדות במשטחי צליל וגוני טון).
השילוב והחפיפה בין שכבות של חומר מוזיקלי מתקופות שונות (החל בימי הביניים, דרך תקופת הבארוק והתקופה הקלאסית במוזיקה ועד לג'אז ולפופ, תוך שימוש בטכניקות מוזיקליות מתקדמות, אופייניים לקלאנגקומפוזיציון.
השימוש של צימרמן בטכניקה זו נע משיבוץ מובאות מוזיקליות אינדיבידואליות (הבא לביטוי במידה מסוימת ב"נצנוצים" לתזמורת) עד אל יצירות, הבנויות כולן כמעשה טלאים (הבלט ("Musique pour les soupers du Roi Ubu").
ביצירותיו הווקאליות, בעיקר ב"רקוויאם", הטקסט משמש לקידום היצירה בדרך של חפיפה בין טקסטים ממקורות שונים.
צימרמן השתמש במטאפורה "הצורה הכדורית של הזמן" ליצירת עמדה מוזיקלית משלו.
"הלל לטיפשות" (קנטטה בורלסקית על טקסט של יוהאן וולפגנג פון גתה, לסולו, מקהלה ותזמורת גדולה (1947)
"אלאגואנה" (קפריצ'י ברזיליירוס) סוויטת בלט (1950)
קונצ'רטו לאבוב ותזמורת קאמרית (1952)
"אורח חיי האדם כנגד אלוהים" אופרה לרדיו בשלוש מערכות לטקסט מאת פדרו קלדרון דה לה בארקה בעיבוד מתיאס בונגארט.
"לא יידע איש את צרתי", קונצ'רטו לחצוצרה ותזמורת קאמרית (1954).
"פרספקטיבות" - מוזיקה לבלט דמיוני, לשני פסנתרים (1956).
"הלנה החסודה" בעקבות וילהלם בוש, נכתב כ"רונדו עממי" לקריין והרכב אינסטרומנטלי (1957).
"שיר תקווה", קנטטה לצ'לו ותזמורת קאמרית, (1957)
"לכל זמן" (Omnia tempus habent, על פי קהלת), קנטטה לסופרן ו-17 כלים (1957)
"דיאלוג", קונצ'רטו לשני פסנתרים ותזמורת (1960)
נכתב מחדש בשם "מונולוג" לשני פסנתרים (1964)
"נוכחות", בלט בלאנק לשלישיית פסנתר וקריין (למילים מאת פאול פורטנר) (1961)
"מוזיקה לארוחת הערב של המלך אובו", בלט על פי "המלך אובו" של אלפרד ז'ארי''' (1966)
"החיילים", אופרה בארבע מערכות, ליברית מאת המלחין על פי דרמה באותו שם מאת יאקוב מיכאל ריינהולד לנץ (1965)
"פוטופטוסיס", פרלוד לתזמורת גדולה (1968)
"רקוויאם למשורר צעיר" - 'לינגואל' לקריין, סופרן, בריטון, שלוש מקהלות, סרט מגנטי, תזמורת, הרכב ג'אז ועוגב (1969)
"ארבעה אטיודים קצרים" לצ'לו יחיד
"דממה ופנייה לאחור", סקיצות לתזמורת (1970)
וכן יצירות נוספות לקולנוע, רדיו ותיאטרון
ברנד שניידר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר בקרל צייס ינה, איינטרכט פרנקפורט, ובעיקר בבאייר לברקוזן, שהיא הקבוצה בה העביר את מרבית הקריירה שלו.
לזכותו של שניידר 81 הופעות במדי נבחרת גרמניה, עמה השתתף במונדיאל 2002, יורו 2004 ומונדיאל 2006.
שניידר כונה "שניקס" (Schnix) על ידי אוהדי קרל צייס ינה, ובמהלך תקופתו בבאייר לברקוזן זכה לכינוי "הברזילאי הלבן", בזכות יכולותיו הטכניות ובעיטותיו המדויקות במצבים נייחים.
קרל צייס ינה ואיינטרכט פרנקפורט
שניידר נולד בעיר ינה שבגרמניה המזרחית, ושיחק בקבוצת הנוער של המועדון עוד לפני איחוד גרמניה.
באוגוסט 1991 ערך שניידר את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה של המועדון, שהשתלבה בבונדסליגה השנייה לאחר איחוד גרמניה.
במשחק הבכורה שלו, שיחק שניידר 10 דקות כמחליף בהפסד 3-1 לדרמשטאדט 98. עד לסיום עונת 1991/92 ערך שניידר ארבע הופעות בקבוצה הבוגרת.
בעונת 1992/93 שניידר קיבל הזדמנויות רבות יותר וערך 21 הופעות ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום החמישי.
בעונת 1993/94 שניידר כמעט שלא שותף בקבוצה הבכירה, שנשרה בתום העונה לליגה השלישית.
בעונת 1994/95 שניידר חזר להיות שחקן הרכב וכמעט לא החמיץ משחקים, וסייע לקרל צייס ינה לשוב לבונדסליגה השנייה, כשהוא מבקיע שבעה שערי ליגה.
בעונת 1995/96 סיים שניידר עם קרל צייס ינה במקום השישי בבונדסליגה השנייה, כשהוא מבקיע שישה שערי ליגה.
בעונת 1996/97 שניידר וקבוצתו סיימו במקום ה-12. בעונת 1997/98 שניידר וקרל צייס ינה סיימו במקום ה-16, ונשרו לליגה הגרמנית השלישית.
בתום עונה זו, עזב שניידר את ינה לאחר שבע עונות בקבוצה הבוגרת ו-15 שנים בסך הכל, וחתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
שניידר שיחק בפרנקפורט עונה אחת, 1998/99, והבקיע בעונה זו ארבעה שערי ליגה.
פרנקפורט ושניידר סיימו את העונה במקום ה-15, עם מספר נקודות והפרש שערים זהה לזה של נירנברג שסיימה במקום ה-16 וירדה ליגה.
שובר השוויון שהשאיר את פרנקפורט ושניידר בליגה היה עדיפות בשערי זכות.
בתום עונה אחת בפרנקפורט, עזב שניידר את הקבוצה וחתם בבאייר לברקוזן, שהייתה באותן שנים קבוצת צמרת שקראה תיגר על התארים.
כבר בעונת הבכורה שלו בבאייר לברקוזן, 1999/00, מיצב שניידר את עצמו כשחקן חשוב מאוד בקבוצה, ושיתף פעולה בקישור עם מיכאל באלאק, קארסטן ראמלו, תומאס ברדריץ' זה רוברטו ואמרסון.
בעונה זו סיימה באייר לברקוזן במקום השני בבונדסליגה, כששניידר עורך 31 הופעות ליגה ומבקיע שלושה שערים.
בעונת 2000/01 סיימו שניידר ולברקוזן במקום הרביעי בליגה.
בליגת האלופות שניידר ולברקוזן סיימו במקום השלישי בשלב הבתים, וממנו נשרו לגביע אופ"א, ממנו הודחו כבר אחרי סיבוב אחד לא.א.ק.
בעונת 2001/02 היה שניידר חלק מעונת שיא של באייר לברקוזן שהייתה קרובה לשלושה תארים אך איבדה את כולם.
הקבוצה סיימה במקום השני בליגה, כשהיא מאבדת את המקום הראשון במחזור האחרון לבורוסיה דורטמונד, בעונה בה שניידר בישל 11 שערי ליגה והבקיע חמישה.
באותה עונה לברקוזן הפסידה בגמר הגביע הגרמני לשאלקה 04 בתוצאה 4-2. בנוסף, שניידר שיחק עם באייר לברקוזן באותה עונה בליגת האלופות, והבקיע שער בניצחון 2-1 על פנרבחצ'ה בשלב הבתים הראשון אותו סיימה לברקוזן במקום השני, ושער נוסף בניצחון 3-1 על דפורטיבו לה קורוניה בשלב הבתים השני, אותו סיימה לברקוזן ראשונה.
בשלבי הנוק אאוט עברו שניידר ולברקוזן את ליברפול ואת מנצ'סטר יונייטד, ובגמר ליגת האלופות 2002 פגשו את ריאל מדריד, שניצחה בתוצאה 2-1, והשאירה את שניידר ולברקוזן ללא תארים בעונה זו.
בעונת 2002/03 סבלה באייר לברקוזן ממשבר וכמעט נשרה לבונדסליגה השנייה, עונה אחת לאחר ההצלחה הגדולה שלה.
שניידר ערך בעונה זו 28 הופעות, אך סבל מעזיבתו של מיכאל באלאק לבאיירן מינכן ומפציעות רבות של שחקני הקבוצה.
בליגת האלופות לברקוזן ושניידר צלחו את שלב הבתים הראשון, אך סיימו את שלב הבתים השני עם אפס נקודות והודחו מהמפעל.
בעונת 2003/04 חזרו שניידר ולברקוזן לצמרת הבונדסליגה, וסיימו במקום השלישי בליגה.
הייתה זו עונת שיא עבור שניידר, שהבקיע עשרה שערי ליגה.
בתום עונה זו, האריך שניידר את חוזהו בלברקוזן בארבע שנים.
בשלוש העונות הבאות שניידר המשיך להיות שחקן הרכב קבוע בלברקוזן והבקיע בכל עונה מספר שערים, כשלברקוזן מסיימת בחלק העליון של הטבלה ומשיגה מקום בגביע אופ"א בכל אחת משלוש העונות.
בעונת 2005/06 הודחו לברקוזן ושניידר כבר לאחר סיבוב אחד על ידי לבסקי סופיה.
בעונת 2006/07 צלחו לברקוזן ושניידר את שלב הבתים על אף שצברו ארבע נקודות בלבד מ-12 אפשריות, כאשר שניידר הבקיע שני שערים קריטיים, הראשון בתיקו 1-1 מול קלאב ברוז', והשני בניצחון 2-1 על בשיקטש במחזור האחרון, שהעניק ללברקוזן את הכרטיס לשלב הבא.
גם בשלב הנוק אאוט הראשון הבקיע שניידר שער, שהעניק ללברקוזן ניצחון ביתי 3-2 על בלקברן רוברס.
משחק הגומלין בחוץ הסתיים בתיקו מאופס, ושערו של שניידר התברר כשער קריטי שהעלה את לברקוזן לסיבוב הבא.
שניידר ולברקוזן הדיחו בהמשך את לאנס בשמינית הגמר, אך הודחו על ידי אוסאסונה ברבע הגמר.
בעונת 2007/08 לברקוזן ושניידר צלחו את שלב הבתים בהצלחה, ובשלב הנוק אאוט הראשון הבקיע שניידר את השער החמישי בניצחון 5-1 על גלאטסראיי.
לברקוזן ושניידר הדיחו בשמינית הגמר את המבורג, והודחו ברבע הגמר על ידי זניט סנט פטרסבורג, שזכתה לבסוף בתואר.
באותה עונה בבונדסליגה, פחתה משמעותית כמות ההופעות של שניידר, שערך 15 הופעות בלבד, וסיים עם הקבוצה במקום השביעי.
בעונה זו החל שניידר לסבול מפציעות תכופות, ולכן פחתה כמות ההופעות שלו, ובעונת 2008/09 שיחק בעיקר בקבוצת המילואים.
בעונה זו ערך שניידר הופעה אחת בלבד בקבוצה הבכירה של לברקוזן, במחזור האחרון של העונה, כאשר נכנס כמחליף ל-20 דקות בניצחון 5-0 על בורוסיה מנשנגלדבך.
כחודש לאחר מכן, הצהיר שניידר על פרישה ממשחק פעיל לנוכח ריבוי הפציעות.
מיד לאחר פרישתו, החל שניידר לעבוד כסקאוט עבור באייר לברקוזן, ובמקביל, שימש כמנטור לנשיא המועדון של קרל צייס ינה, פטר שרייבר.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה, ערך שניידר במסגרת גביע הקונפדרציות 1999 בניצחון 2-0 על נבחרת ניו זילנד.
בהמשך הטורניר שיחק שניידר גם בהפסד 2-0 לנבחרת ארצות הברית, והיה שותף להדחתה של גרמניה כבר בשלב הבתים.
שניידר מיצב את עצמו באותו זמן כשחקן הרכב קבוע בנבחרת גרמניה וערך שלוש הופעות במוקדמות יורו 2000, אך החמיץ את יורו 2000 עצמו.
במוקדמות מונדיאל 2002 שניידר לא שיחק כלל ולמעשה לא לבש את המדים הלאומיים למשך שנתיים, אך חזר לשחק בנבחרת בצמד משחקי פלייאוף העלייה למונדיאל 2002 נגד נבחרת אוקראינה, אותם עברה גרמניה בהצלחה.
שניידר זומן לסגל הגרמני למונדיאל 2002, והיה שותף להעפלה הגרמנית לגמר, כשהוא פותח בהרכב בכל שבעת המשחקים.
את שערו הראשון במדים הלאומיים הבקיע שניידר במחזור הראשון בשלב הבתים של מונדיאל 2002, בניצחון 8-0 על נבחרת ערב הסעודית.
שניידר שיחק בגמר מונדיאל 2002 במשך 90 דקות, אך נבחרתו לא יכלה לנבחרת ברזיל והפסידה בתוצאה 2-0, וברזיל זכתה במונדיאל.
שניידר שיחק בכל משחקי גרמניה במוקדמות יורו 2004, והעפיל עם הנבחרת לטורניר.
ביורו 2004 עצמו, כשלה הנבחרת הגרמנית כשסיימה במקום האחרון בשלב הבתים עם שתי נקודות בלבד.
שניידר פתח בהרכב בכל שלושת המשחקים של גרמניה.
לאחר מכן, שניידר זומן לסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות 2005 שנערך בגרמניה.
שניידר והנבחרת הגרמנית סיימו את הטורניר במקום השלישי, כששניידר פתח בכל חמשת המשחקים של גרמניה.
בשנת 2006 שניידר היה חלק מהסגל הגרמני למונדיאל 2006 שנערך בגרמניה.
שניידר היה חלק מחוליית קישור התקפית במיוחד, שכללה גם את בסטיאן שוויינשטייגר, מיכאל באלאק וטורסטן פרינגס.
שניידר פתח בהרכב בכל משחקיה של גרמניה במונדיאל, שהגיעה עד לחצי הגמר, בו הפסידה לנבחרת איטליה בתוצאה 2-0 לאחר הארכה, וניצחה את נבחרת פורטוגל בתוצאה 3-1 במשחק על המקום השלישי.
שניידר נטל חלק במרבית משחקיה של גרמניה במוקדמות יורו 2008, והיה שותף לניצחון 13-0 על נבחרת סן מרינו, בו הבקיע שער אחד.
את יורו 2008 עצמו החמיץ שניידר, מאחר שהיה צריך לעבור ניתוח שנגרם כתוצאה מהפציעות הרבות מהן סבל באותה שנה.
למעשה, הופעתו האחרונה של שניידר במדים הלאומיים התקיימה בפברואר 2008, בניצחון 3-0 על נבחרת אוסטריה במשחק ידידות.
לאחר משחק זה, לא לבש שניידר את המדים הלאומיים, וסיים קריירה בינלאומית מפוארת עם 81 הופעות וארבעה שערים.
ברנד שוסטר (גרמנית: Bernd Schuster; נולד ב-22 בדצמבר 1959 באאוגסבורג, גרמניה המערבית), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני בהווה.
שוסטר היה שחקן מפתח בברצלונה בשנות ה-80, כאשר הוביל משחקים בתור קשר והבקיע שערים רבים.
לנשיא ברצלונה באותה תקופה, ז'וזפ ליואיס נונייז, וכן למאמנים רבים (בהם: הלניו הררה, אודו לאטק, טרי ונבלס ולואיס אראגונס) היו קשרים לא קלים עם שוסטר.
כאשר היה בן 21, בשנת 1981, נפצע שוסטר קשה במשחק מול אתלטיק בילבאו בידי אנדוני גויקוצ'יאה הספרדי ורמת המשחק שלו ירדה.
המעבר שלו לריאל מדריד ב-1988 היה שנוי במחלוקת עקב היריבות הגדולה ששוררת בין המועדונים.
שוסטר החל את דרכו ב-1978 בקלן, לאחר מספר הופעות מוצלחות עם נבחרת הנוער של גרמניה, בגיל 18 בלבד.
הוא היה חלק מהנבחרת הגרמנית בזכייה ביורו 1980 שהתקיים באיטליה.
בעקבות אותן הופעות בנבחרת הגרמנית, קיבל שוסטר את "כדור הכסף", בתור שחקן הכדורגל האירופאי הטוב ביותר לשנת 1980 אחרי זוכה כדור הזהב, קרל היינץ רומניגה.
בשנת 1980, עזב שוסטר את קלן, עקב מעבר לקבוצת הכדורגל הספרדית, ברצלונה.
בברצלונה היה 8 שנים, תחילה כבורג המרכזי בקישור הקבוצה אך בעיות במערכות היחסים עם המאמנים והנשיא ערערו את מקומו בקבוצה.
בגמר גביע אירופה לאלופות 1986 הוחלף שוסטר בז'וזפ מורטאיה על ידי המאמן טרי ונבלס, וכתגובה עזב שוסטר את האצטדיון וטס חזרה לברצלונה ללא יתר הקבוצה.
כעונש, ונבלס לא שיתף את שוסטר כל זמן שהיה מאמן והוא שב לשחק רק תחת המאמן לואיס ארגונס כשנה וחצי לאחר האירוע.
במהלך הקריירה שלו, שיחק שוסטר במועדונים כמו ריאל מדריד, אתלטיקו מדריד ובאייר לברקוזן.
ב-2004 בחר ארגון אופ"א לרגל 50 שנה להיווסדות הארגון את הכדורגלן האירופאי הטוב ביותר ב-50 השנה האחרונות בפרס הנקרא כדורגלן היובל של אופ"א, שוסטר הגיע למקום ה-40.
שוסטר הופיע ב-21 משחקים במדי הנבחרת הגרמנית לפני שסולק מהנבחרת בגיל 24, עקב חילוקי דעות עם התאחדות הכדורגל הגרמנית, מאמן הנבחרת הגרמנית, יופ דרוואל, וחברי קבוצה ביניהם פאול ברייטנר.
הגביע האחרון שבו זכה שוסטר עם הנבחרת הגרמנית היה ב-1980 ביורו שנערך באיטליה.
שוסטר חתם באתלטיקו מדריד, בתקופה קשה של הקבוצה בשנת 1990. מהלכיו המדויקים עזרו לשיפור הקבוצה וחזרתה לקבוצה ידועה ובולטת.
לאחר שלוש עונות, חזר שוסטר לארץ מולדתו, גרמניה, וחתם לשלוש עונות בקבוצת הכדורגל הגרמנית, באייר לברקוזן.
למרות תרומתו של שוסטר, הקבוצה לא הצליחה להגיע לבונדסליגה ולא זכתה לפרסום רב.
בעקבות ביצועיו, בעם הגרמני התחולל רצון ששוסטר יהיה חלק מהנבחרת הגרמנית במונדיאל בשנת 1994.
לאחר פרישתו כשחקן בשנת 1997, אימן שוסטר בהצלחה מועדון גרמני קטן בקולון.
לאחר מכן, אימן את קבוצתו הראשונה, קלן, בליגה השנייה בגרמניה, ומשום שלא הצליח להעלות את הקבוצה לבונדסליגה, עזב.
בשנת 2000, הגיש בקשה לאמן את המועדון הסקוטי דנדי, אך יושב ראש הקבוצה דחה את בקשתו.
ב-2001, קיבל הצעה לאמן את חרס, מועדון קטן בדרום ספרד, אותה הוא קיבל, ואימן את המועדון בהצלחה במשך שנתיים; שתי העונות הטובות ביותר בהיסטוריה של המועדון.
עם זאת, נחל כישלון בניסיונו להעלות את הקבוצה לליגה הראשונה.
משום שלא קיבל הצעות משביעות רצון, הסכים לאמן את שחטיור דונצק, מועדון באוקראינה, והביא אותו למצב של ניצחונות רבים ורצופים.
בכל אופן, הקבוצה לא הצליחה לזכות באליפות ולא להגיע לגמר ליגת האלופות בקרב עם לוקומוטיב מוסקבה.
שוסטר פוטר שבוע לפני שזכתה הקבוצה בגביע האוקראיני בשנת 2004.
בקיץ 2004, חזר שוסטר לספרד, ואימן את לבאנטה.
היושב ראש הקבוצה פיטר אותו לאחר שלבאנטה הייתה רחוקה 5 נקודות מעל הקו האדום, 5 משחקים לפני תום העונה.
לבאנטה לא הצליחה לנצח במשחקים הבאים וירדה ליגה.
בקיץ 2005, הגיע לאמן את חטאפה, מועדון קטן ממדריד, ואותה עונה הייתה הטובה ביותר בהיסטוריה של המועדון, הקבוצה הגיעה למקום השביעי בליגה.
ב-9 ביולי 2007, הפך שוסטר למאמנה של קבוצת הכדורגל הספרדית, ריאל מדריד.
הוא נדרש לבטל את חוזהו עם חטאפה תמורת 480,000 אירו, סכום אותו שילם מכספו האישי.
בעונת 2007-08 הוביל את ריאל מדריד לזכייה באליפות ספרד.
תחת הנחייתו, שיחקה ריאל מדריד כדורגל יפה, עם הגנה חזקה, ללא הפסדים בבית, ותבוסה על היריבה הגדולה שלהם, ברצלונה, במועדון הביתי שלהם, הקאמפ נואו, משער של ז'וליו בפטיסטה, ניצחון שהגדיל את הפער בינם לבין המקום השני (ברצלונה) ל-7 נקודות.
שוסטר שיפר את סגנון המשחק של הקבוצה באופן משמעותי.
עונת 2008-2009 נפתחה בשורה של תוצאות מאכזבות ובגינן פוטר שוסטר על ידי הנהלת הקבוצה, ב-9 בדצמבר 2008.
ב-14 ביוני 2013 חתם שוסטר ל-5 שנים כמאמנה של מאלגה מהליגה הספרדית.
במאי 2014 עזב את מאלגה.
ב-19 במרץ 2018 מונה למאמן דליאן ייפאנג מליגת העל הסינית.
בשנת 2019 עזב את התפקיד
במהלך שנותיו כשחקן, התחתן שוסטר עם חברתו לחיים, גבי ובן לילה הפכו חיי הזוגיות למתוקשרים במיוחד.
לגבי היה מוניטין שנוי במחלוקת, שהחמיר כאשר החלה לעבוד כסוכנתו האישית של שוסטר.
במהלך שהות הזוג בספרד ובשנותיו בברצלונה, גבי נודעה בהתערבותה הבוטה בקריירה של בעלה וזכורות במיוחד הצהרותיה בפומבי נגד מאמן ברצלונה, אודו לאטק, ומאמן הנבחרת הלאומית הגרמנית דאז, ג'אפ דרוול.
אף על פי שרשמית הזוג עדיין נשוי, משנת 2008 חיים בני הזוג בנפרד ושוסטר מנהל מערכת יחסים עם בת זוג חדשה.
גביע אירופה למחזיקות גביע – 1982
פרס דון בלון לזר המצטיין בליגה הספרדית – 1985, 1991
2008 – אליפות הליגה הספרדית
2008 – גביע הסופר קופה הספרדי
ברנדה בלתין היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
החלה את הקריירה שלה על הבמה כחברה בתיאטרון המלכותי הלאומי, וב-1980 הופיעה לראשונה בטלוויזיה.
בקולנוע השתתפה בתפקידי משנה בסרטים כגון "המכשפות" (1990) ו"נהר זורם ביניהם" (1992) והפריצה הגדולה שלה הייתה בסרט "סודות ושקרים" משנת 1996, עליו זכתה בפרס באפט"א ובפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1998 שיחקה בסרט "קול קטן", וקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
נולדה בשם ברנדה אן בוטל בעיר רמסגייט שבמחוז קנט באנגליה.
היא הבת הצעירה מבין תשעת הילדים של משפחה קתולית ממעמד הפועלים.
אמה לואיזה קתלין הייתה עקרת בית ועבדה בעבר כמשרתת.
הוריה נפגשו בשנת 1922 כשעבדו אצל אותה משפחה בברודסטיירס.
אביה, ויליאם צ'ארלס בוטל, היה בתחילה רועה ואחר כך שהה שש שנים בהודו בשירות בצבא הבריטי.
כשחזר לאנגליה, עבד כנהג אצל אותה משפחה בה עבדה האם.
לפני המלחמה עבד האב כמכונאי במפעל לייצור מכוניות בעיר לוטון.
המשפחה חיה בצמצום רב בביתה של סבתה מצד אמא.
רק אחרי 20 שנות אירוסין, ב-1944 בני הזוג התחתנו ועברו לגור בבית שכור ברמסגייט.
כשבלתין נולדה ב-1946, שלושה מאחיה ואחיותיה הגדולים כבר עזבו את הבית.
הוריה ערכו לה היכרות עם עולם הקולנוע כשנהגו לקחת את בתם הקטנה לראות סרט מדי שבוע.
בלתין למדה בבית ספר טכני, ועבדה בבנק כקצרנית וכמנהלת חשבונות.
ב-1964 התחתנה עם אלן ג'יימס בלתין, והתגרשה ממנו ב-1973. עם סיום נישואיה בחרה לנצל את כישרון המשחק שלה ולהפוך אותו מתחביב למקצוע.
היא למדה בבית הספר למשחק גילפורד.
ב-1976 החלה להופיע על הבמה בלונדון, והייתה חברה במשך כמה עונות בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-1980 זכתה בפרס מבקרי התיאטרון של לונדון על תפקידה במחזה "Steaming".
באותה שנה הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסרט "Grown Ups" שביים מייק לי, שיתוף הפעולה הראשון שלהם שסימן הצלחה מקצועית רבה בהמשך דרכם.
בהמשך שחקה בטלוויזיה בעיבודים למחזות שייקספירים, כשגילמה את קורדליה ב"המלך ליר" ואת ז'אן ד'ארק במחזה "הנרי השישי".
כמו כן השתתפה בסדרה הקומית של רדיו 4 של ה-BBC "חייג M לפיצה", יחד עם רוברט בת'הרסט ואחרים.
בשנים הבאות ביססה את מעמדה כשחקנית תיאטרון מקצועית כשהיא מופיעה ב"חלום ליל קיץ", "Dalliance" מאת טום סטופארד, "The Beaux' Stratagem" ו-"Born Yesterday".
הייתה מועמדת לפרס אוליביה על תפקידה כשילה במחזה "Benefactors".
בינתיים המשיכה להופיע גם בטלוויזיה, לצידו של סיימון קאלו בסיטקום "Chance in a Million", ובתפקידי אורח בסדרות קומיות כמו "כן, אדוני השר" ו-"Who Dares Wins".
היא גלמה מגוון של תפקידים בקומדיה הרדיופונית של ה-BBC "Delve Special" לצידו של סטיבן פריי.
ב-1989 כיכבה בקומדיית המצבים "The Labours of Erica" שכתבו עבורה כותבי הסדרה "Chance in a Million".
בלתין גילמה את אריקה פרסון, אם חד הורית המתקרבת ליום הולדתה ה-40, ורואה איך חייה חולפים לריק.
היא מוצאת יומן שכתבה בנעוריה, ובו רשימה של שתים עשרה משימות ושאיפות שקבעה לעצמה, היא מחליטה למלא את המשימות לפני שימלאו לה ארבעים.
בלתין הופיעה לראשונה בקולנוע ב-1990, אחרי חמש עשרה שנים של הופעות בתיאטרון ובטלוויזיה, בתפקיד קטן בסרט הפנטסיה "המכשפות".
הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת רואלד דאל, בכיכובן של אנג'ליקה יוסטון וג'יין הורוקס.
שנתיים אחר כך, שיחקה בלתין בסרטו של רוברט רדפורד "נהר זורם ביניהם" בתפקיד גברת מקלין, אשתו של כומר ואם לשני בנים החיים במונטנה.
במקביל המשיכה בלתין להופיע בתיאטרון ובטלוויזיה הבריטית.
בין השנים 1990 עד 1996 כיכבה בחמישה מחזות שונים, בהם "בעל אידיאלי" ב"רויאל אקסצ'נג' תיאטר" שבמנצ'סטר, עם "רויאל שייקספיר קומפני" הופיעה ב-"אגדות מיערות וינה" וב-"Wildest Dreams".
הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בארצות הברית הייתה במחזה "Absent Friends" עליו זכתה בפרס עולם התיאטרון (Theatre World Award).
בטלוויזיה הופיעה במיני סדרה "הבודהה מהפרברים" על פי ספרו של חניף קוריישי, ובדרמה-קומית "Outside Edge" של רשת ITV.
כמו כן השתתפה במספר פרקים בסדרות "אלאס סמית וג'ונס" ו"המפקח מגרה".
פריצת הדרך הגדולה שלה הייתה בשנת 1996 כשכיכבה בסרטו של מייק לי "סודות ושקרים".
בסרט היא מגלמת את דמותה של סינתיה-רוז פרלי, אישה לבנה ופועלת קשת יום, הפוגשת לראשונה אחרי שנים את בתה השחורה (בגילומה של מריאן ז'אן-בפטיסט), שנמסרה לאימוץ עם לידתה.
על עבודת האלתור שלה בסרט הזה (מייק לי מפורסם בתהליך העבודה הייחודי שבו הוא מאלתר עם השחקנים ומשלב את התוצאה בתסריט), זכתה בלתין לשבחים רבים ובפרסים.
היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן, בפרס באפט"א, בפרס גלובוס הזהב וכן במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
הסרט זכה הן לשבחי הביקורת והן להצלחה כלכלית.
מכאן ואילך זרמו לבלתין הצעות עבודה רבות, בשנת 1998 היא השתתפה בחמישה סרטים שונים.
היא הייתה שוב מועמדת לאוסקר הפעם בקטגוריה שחקנית המשנה בסרט "קול קטן", כאם השתלטנית של ליטל ווייס, לצידם של מייקל קיין וג'יין הורוקס.
סרטה הראשון בשנות ה-2000 היה "להציל את גרייס" עם קרייג פרגוסון.
בלתין גלמה בו אלמנה בגיל העמידה אשר בעלה השאיר אחריו חובות גדולים.
בעזרתו של הגנן שלה היא מתחילה לגדל מריחואנה כדי לא לאבד את ביתה.
היא קבלה ביקורות טובות על הופעתה בסרט, ובשנה לאחר מכן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ובפרס הקולנוע הבריטי העצמאי על תפקידה.
ב-2001 כיכבה בסיטקום של CBS בשם "The Seven Roses", בו גילמה אלמנה בעלת פונדק ואם למשפחה תמהונית.
עוד באותה שנה השתתפה במיני סדרה ברשת ABC "אנה פרנק: הסיפור במלואו" המבוסס על ספר מאת מליסה מילר.
בסרט גילמה את אוגוסטה ואן פלס.
על תפקידה בסדרה הייתה בלתין מועמדת בפעם הראשונה לפרס אמי.
בהמשך הופיעה בסרט "מפגש סוער" של בילי בוב תורנטון בו גילמה דמות של פסיכולוגית אנגליה ונוירוטית, שנשאה לאמריקאי וחשה מנודה ממשפחתו בגלל לאומיותה האנגלית.
הסרט קבל ביקורות חיוביות אך לא היה הצלחה קופתית.
סרטה הבא "On the Nose", סרט קנדי-אירי, בו שחקה לצידו של רובי קולטריין.
בסרט "ממש מושלמות" של הבמאי ניקול הולופסנר היא משחקת בתפקיד אם הנמצאת במערכת יחסים סבוכה עם שלוש בנותיה, לצידם של קתרין קינר, אמילי מורטימר וג'ייק ג'ילנהול.
הסרט היה להצלחה קופתית גדולה, אך היא קבלה ביקורות מעורבות על הופעתה.
ב-2002 שיחקה לצידה של כריסטינה ריצ'י בסרט "מתוקה" (Pumpkin), ובסרטו של ניקולס קייג' "סאני".
עוד באותה שנה כיכבה לצידו של אלפרד מולינה בקומדיה השחורה "למות על הנוף".
ב-2003 כיכבה לצידם של בוב הוסקינס וג'סיקה אלבה בסרט "המילון הישן" עליו קבלה פרס DVDX, אבל הביקורות על הופעתה היו מעורבות.
כך היה גם בסרט "Blizzard", סרט לחג המולד, בו גילמה דמות תמהונית של הדודה מילי המספרת את סיפור העלילה.
באותה שנה הופיעה במיני סדרה טלוויזיונית "בין הסדינים".
ב-2004 הופיעה ב"מעבר לים", סרט ביוגרפי על חייו של הזמר בובי דארין בתפקיד אמו פולי קאסאטו.
ב-2005 שיחקה בדרמה של הקולנוע העצמאי "איזה יום יפה" לצידו של פיטר מולאן, בו גילמה דמות של עקרת בית מגלאזגו אשר אחרי שבעלה מפוטר מעבודתו, היא נרשמת בסתר ללימודי נהיגה באוטובוס.
הסרט לא זכה להצלחה רבה, אך זכה בפרס באפט"א הסקוטי לסרט הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.
באותה שנה הופיעה בסרט המצליח "גאווה ודעה קדומה" על פי ספרה של ג'יין אוסטן ולצידם של קירה נייטלי ודונלד סאת'רלנד.
בלתין גילמה את דמותה של מרת בנט, אמא לחמש בנות המשתדלת באופן נואש להשיא אותן לגברים בעלי אמצעים.
הסרט זכה להצלחה כלכלית וביקורתית, כמו גם זכה במספר מועמדויות לפרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב.
בלתין הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית משנה על תפקידה.
ב-2007 הופיעה בסרט האוסטרלי "מדינת מועדון", תפקיד שנכתב במיוחד עבורה, בו היא מגלמת סטנדאפיסטית שהקריירה שלה בירידה המתמודדת עם חיי האהבה של בנה.
הסרט יצא באוסטרליה ביוני 2007 והוקרן בפסטיבל סאנדנס.
הסרט הופץ על ידי "Warner Independent Pictures" וזכה לביקורות נלהבות.
בלתין הייתה מועמדת פרס הקולנוע האוסטרלי (Australian Film Institute Award) על הופעתה בסרט.
עוד השתתפה בתפקיד משנה בסרט עטור השבחים "כפרה" עיבוד לרומן באותו שם של איאן מקיואן.
בלתין שהתגרשה מבעלה ג'יימס בלתין ב-1973 שמרה על שם משפחתו כשמה המקצועי.
בן זוגה מזה שלושה עשורים הוא מייקל מייהו, ארט דיירקטור בריטי.
ב-2003 קבלה את תואר הכבוד קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1980 Can We Get on Now, Please?
ברנגרו הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני.
ברנגרו הוא פרוור זעיר המצוי צפון-מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני.
מצפון הוא גובל במילרס פוינט, מצפון מזרח ברוקס, ומדרום ומערב במפרץ ג'קסון.
ברנגרו הוכרז רק בשנת 2006, ובכך הוא מהפרוורים החדשים ביותר בסידני.
הוא נקרא על שמה של ילידת אוסטרליה ברנגרו, שלה נרשם תפקיד חשוב בתקופת ההתיישבות האירופאית המוקדמת.
השם נבחר בתחרות ציבורית, בה זכה נייג'ל דאו, שבחר להקדיש את הפרוור על שם אבוריג'ינית - וזאת בניגוד לכל הפרוורים המקיפים אותו, שזכו לשמות אנגליים לזכר ולכבוד דוכסים, נסיכים ומושלים.
אזור ברנגרו הוא למעשה מזח גדול בלבד, שהיה בעבר חלק ממילרס פוינט.
בשנות השפל הכלכלי הגדול במאה ה-20 נקרא מזח זה "המייל הרעב", שכן בו עמדו מאות עובדים בתקווה שייבחרו לעבודת כפיים בהעמסת הספינות.
אלו שנבחרו זכו לארוחה חמה, ואלו שנותרו על המזח רעבו.
בשנת 2020 הושלמה בניית קראון סידני, הבניין הגבוה בסידני בגובה של 271 מ'.
ברנגרו הוא אתר מתאים לאירועים ציבוריים גדולים, והוא שימש בין השאר לארח את יום הנוער העולמי 2008 (World Youth Day 2008), עם יותר מ-150,000 משתתפים בעצרת, כמו גם קונצרטים ואירועי תרבות לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
עיריית סידני תבצע בעתיד הקרוב (נכון ל-2010) מערך שיפוצים מקיף באזור, שיכלול פירוק סופי של בנייני המזח, שתילת פארק ועיצוב של הנמל.
מועד תחילת העבודות אמור להיות 2011, וחנוכת הפארק העתיד להיבנות אמורה להיות ב-2014. פרויקט השיפוץ יהיה בדגש על הסביבה, עם מתקני מיחזור מים, מיחזור אשפה וללא זיהום אוויר.
ברנבאו ויסקונטי (באיטלקית: Bernabò Visconti; 1323 - 18 בדצמבר 1385) היה שליט מילאנו, שהרחיב מאוד את שטחי שליטתו.
הוא נודע כרודן עריץ, עול המסים שהטיל היה כבד והוא אכף את שלטונו באופן אכזרי.
היה שרוי רוב ימיו במלחמה עם כמעט כל הכוחות המרכזיים באירופה ובאיטליה בהם מדינת האפיפיור, הרפובליקה של ונציה והאימפריה הרומית הקדושה, עם בעלות בריתו צרפת וממלכת בוואריה קשר בריתות שהסתמכו על נישואי 17 ילדיו החוקיים.
בסוף ימיו נפל קורבן לבגידת בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי.
ברנבאו נולד במילאנו לבית ויסקונטי, אביו היה שליט מילאנו סטפאנו ויסקונטי.
האב נפטר כאשר היה ברנבאו בן ארבע.
השלטון בעיר נמסר לידי דודו, ג'ובאני.
בין השנים 1346–1349 חי בגלות אך נקרא לשוב לקריאת דודו ג'ובאני.
ב-27 בספטמבר 1350 נשא לאשה את רג'ינה-ביאטריצ'ה דלה-סקאלה.
בזכות הנישואין הפך ליורש ורונה וקרארה.
עם מותו של ג'ובאני ב-1354 ירש ברנבאו את השלטון על מילאנו יחד עם אחיו מתאו וגלאצו.
לפי התכנון המקורי בחלקו של ברנבאו נפלו האדמות המזרחיות (ברגמו, ברשה, קרמונה וקרמה), השלטון במילאנו עצמה אמור היה להתחלק לסירוגין בין האחים לפי תקופות.
ב-1355 הורעל מתאו בזמן ארוחת ערב, ככל הנראה על ידי אחיו.
גלצאו ירש את חלקו של מתאו (לודי, פיאצ'נצה, פארמה ובולוניה) וביצר את כס שלטונו בפאביה.
ברנבאו נותר שליט יחיד על מילאנו.
האמביציה האישית שלו גרמה לכך שהאפיפיור אורבנוס החמישי הכריז עליו ככופר.
שטחי מדינת האפיפיור, ובפרט בולוניה, היו לשדה קרב מתמיד בין משפחת ויסקונטי לאפיפיור.
ב-1356 הסתכסך ברנבאו גם עם קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שביקש לעצמו את כתר הברזל של לומברדיה.
עקב סירובו להכיר בזכויות הקיסר הוכרז שוב ככופר על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השישי שישב באביניון.
ברנבאו נלחם במספר חזיתות, הדף התקפות של הצבא הקיסרי וערך התקפות על מנטובה החופשית ועל בולוניה האפיפיורית.
עם מותו של אינוקנטיוס השישי ב-1362 הסכים ברנבאו להצעתו של ז'אן השני, מלך צרפת לכרות הסכם שלום עם האפיפיור החדש, אורבנוס החמישי.
אולם, משלא מילא את תנאי ההסכם, לסגת מבולוניה ולהתייצב בפני האב הקדוש באביניון הוקע שוב ככופר ב-4 במרץ 1363. ב-13 במרץ 1364 נחתם לבסוף הסכם במסגרתו נסוג ברנבאו מאדמות מדינת האפיפיור.
ב-1368 יצא שוב למסע נגד מנטובה, שנתיים מאוחר יותר צר על רג'יו אמיליה.
מלחמתו עם משפחת אֵסְטֶה מפרארה העלתה עליו שוב את זעם האפיפיור והוא נודה מהכנסייה פעם נוספת, הפעם על ידי גרגוריוס האחד עשר.
מתוך שאיפה להגיע לעיר הנמל החשובה ג'נובה ולספחה כנמלה של מילאנו, חבר ב-1378 לרפובליקה של ונציה במלחמה נגד גנואה.
ברנבאו ציווה שברוכבו בעיר כל העוברים ושבים יכרעו לו ברך.
הוא טען שהוא האלוהים ושהאפיפיור והקיסר הם נתיניו.
ברנבאו המציא שיטת עינויים שפורסמה כצו בעת עלייתו ועליית אחיו גלאצו לשלטון.
התוכנית, שכונתה quaresima- "40 יום", הייתה סדרת עינויים שנועדה להרתיע בוגדים ואויבים מבית.
היא כללה שבירת הקורבן על גלגל שבירה, הלקאות, ניקור עיניים ומריטת גפיים, יום עינוי ויום מנוחה לסירוגין.
באחת הפעמים בהם הוטל עליו חרם אפיפיורי, הכריח את שני השליחים לאכול את הבולה, כולל סרט המשי וחותמת העופרת שחתמו אותה.
באירוע אחר צלה על המוקד נזיר אוגוסטיני חי בכלוב ברזל.
בשנת 1385 עמדה נכדתו של ברנבאו בן ה-65, איזבו מבוואריה להנשא לשארל השישי, מלך צרפת, דבר שעתיד היה לחזק את מעמדו של ברנבאו בזירה הפנים-איטלקית.
פרט לכך, העיר נאנקה תחת שלטונו הרודני והייתה בשלה לשליט חדש.
באותה עת צבר כבר בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי (שהיה גם חתנו, כיוון שנשא לאשה את בתו של ברנבאו, קתרינה, ב-1380) כוח רב בפאביה ולטש עיניו לכס מילאנו.
ג'אן גלאצו הזמין את דודו למפגש שבעיצומו אסר אותו והובילו בפומבי בחוצות.
פעולתו הראשונה של ג'אן גלאצו הייתה הכרזה על הורדת נטל המס הכבד.
הוא הוכרז כשליט על ידי ההמון במהלך הילולה בה נבזז ארמונו של ברנבאו והועלו באש יומני המיסים.
בכורו של ברנבאו נכלא ושני בניו האחרים גורשו.
ברנבאו עצמו נכלא במבצר טרצו ומת זמן קצר מאוחר יותר בתא כלאו וסביר להניח שהורעל.
המוניטין של ברנבאו ויסקונטי כשליט היה ידוע לשימצה ברחבי אירופה והד לו ניתן למצוא בסיפורו של הנזיר מתוך "סיפורי קנטרברי" של ג'פרי צ'וסר:
ברנבאו בורך ב-17 ילדים חוקיים שהגיעו לבגרות ובעוד לפחות 10 ממזרים מוכרים.
הוא ורעייתו עשו שימוש נרחב בנישואי תועלת למטרת רקימת בריתות פוליטיות.
הברית האמיצה ביותר נעשתה עם בית ויטלסבאך ששלט בממלכת בוואריה, שלוש מבנותיו של ויסקונטי נישאו לשלושה מצאצאיו של שטפן השני, דוכס בוואריה.
תדאה ויסקונטי (1351–1381) נישאה לשטפן השלישי, דוכס בוואריה בתם איזבו מבוואריה, מלכת צרפת, נישאה לשארל השישי, מלך צרפת
ורדה ויסקונטי (1352–1414) נישאה ללאופולד השלישי, דוכס אוסטריה מבית הבסבורג, לזוג נולדו שישה ילדים
מרקו ויסקונטי (1353–1382) נישא לאליזבת מבוואריה
רודולפו ויסקונטי (1358–1388) שליט פארמה
לודביקו ויסקונטי (1357–1404) נישא לויולנטה ויסקונטי, בתו של גלאצו ויסקונטי (אחיו של ברנבאו) ואלמנתו של ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס (בנו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה)
קרלו ויסקונטי (1359–1403) נישא לביאטריס מארמניאק בתו של ז'אן השני, רוזן ארמניאק
ולנטינה ויסקונטי (1360–1393) נישאה לפייר, מלך קפריסין הוא פייר דה לוסיניאן מלך ירושלים.
לאחר מותו נישאה לגלאצו רוזן ורטו
קתרינה ויסקונטי (1361-1404) נישאה לג'אן גלאצו ויסקונטי, בן-אחיו ורוצחו של ברנבאו.
לזוג היו שני בנים שירשו את כס שליטי מילאנו: ג'אן מריה ויסקונטי ופיליפו מריה ויסקונטי
אגנס ויסקונטי (1362–1391) נישאה לפרנצ'סקו גונזגה הראשון, שליט מנטובה מבית גונזגה
אנטוניה ויסקונטי (מתה ב-1405) נישאה לאברהרד השלישי, רוזן וירטמברג
מאסטינו ויסקונטי (מת ב-1404) נישא לאנטוניה דלה סקאלה
מדלאנה ויסקונטי (1366-1404) נשאה לפרידריך, דוכס בוואריה, לזוג היו חמישה ילדים בהם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה
אנגלסיה ויסקונטי (מתה ב-1439) נישאה ליאנוס, מלך קפריסין, כיוון שלזוג לא היו ילדים בוטלו הנישואין כעבור שבע שנים, ב-1407
ג'מסטינו ויסקונטי (1370-1405) נישא לקלאו דלה סקאלה
לוצ'יה ויסקונטי (1372-1424) נישאה לאדמונד הולנד, הרוזן הרביעי מקנט
אליזבטה ויסקונטי (1374-1432) נישאה לארנסט, דוכס בוואריה, לזוג היו חמישה ילדים, בהם אלברכט השלישי, דוכס בוואריה
בתו הבלתי חוקית, דונינה (Donnina) נישאה לקונדוטיירי (מפקד צבאי שכיר חרב) ג'ון הוקווד
ברנדברג (קוהקוה: Dâures; הררו: Omukuruvaro) הוא ההר הגבוה ביותר בנמיביה.
הר זה ממוקם בדמרלנד, בצפון-מערב מדבר נמיב, סמוך לחוף, ומכסה אזור של בערך 650 קמ"ר.
שיא פסגתו הנקרא קוניגסטיין (Königstein; בגרמנית - "אבן המלכים") מתנשא לגובה של 2,573 מטרים מעל פני הים.
ביום עם ראות טובה, הר ברנדברג יכול להיראות גם ממרחק רב.
מקום היישוב הקרוב הוא הכפר יואיס, הנמצא כ-30 ק"מ מההר.
משמעות השם "ברנדברג" בשפת האפריקאנס והגרמנית הוא "הר האש", וזאת בשל הגוון הזוהר הנראה בהר על רקע השמש.
שבט דמארה העניק להר את השם Dâures, שמשמעו "ההר הבוער", ואילו שבט הררו קרא להר Omukuruvaro, שמשמעו "הר האלים".
הר ברנדברג משמש אתר רוחני לו חשיבות גדולה לשבטי הבושמנים.
על הר ברנדברג מצויים ציורי סלע רבים.
אחד המפורסמים בהם מהווה גם את האטרקציה התיירותית העיקרית במקום - ציור הסלע בשם "הגברת הלבנה", הממוקם מתחת לבליטת סלע קטנה בנקיק ציסב, לרגלי ההר.
בנינק זה ישנם למעלה מ-1,000 מחסות סלע, ויותר מ-45,000 ציורי סלע.
בחלקיו הגבוהים של הר ברנדברג ישנם מאות ציורי סלע נוספים.
הר ברנדברג הוא גם ביתה של צמחיית מדבר מעניינת.
ניתן למצוא באזור מינים של עצים וצמחים בעלי מראה מוזר, והסיבה לכך בחלקה היא תנאי האקלים הקיצוניים באזור.
כמו כן הוא גם צחיח מאוד, ומציאת מים בו היא משימה קשה מאוד עד בלתי אפשרית.
בקיץ, טמפרטורות מעל 40 מעלות צלזיוס הן רגילות.
הר ברנדברג הוא מקום משכן של מגוון חיות בר.
למרות שמספר בעלי-החיים הוא קטן בגלל תנאי האקלים, רוב המינים הקיימים בנמיביה מצוי גם בברנדברג.
תייר המטייל באזור יוכל להיתקל הן בפיל המתגורר במדבר והן בקרנף צר-השפה הנדיר.
כמו כן, פאונת העקרבאים שבברדנברג היא קרוב לוודאי העשירה ביותר בכל אפריקה הדרומית.
הברנדברג נוסף ב-3 באוקטובר 2002, כאתר מורשת עולמי של אונסקו ברשימה הנסיונית בקטגוריה המשולבת (תרבות+טבע).
בֵּרְנְד לֶנוֹ הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בפולהאם מהפרמייר ליג.
לנו שיחק כילד בשטוטגרט החל מגיל 11.
בשנת 2009, כאשר היה בן 17, החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, שטוטגרט ב, ששיחקה אז בליגה הגרמנית השלישית.
במאי 2011, לנו האריך את חזהו בשטוטגרט עד ליוני 2014. עם זאת, ב-10 באוגוסט 2011, לנו הושאל לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה עד 31 בדצמבר 2011. ארבעה ימים לאחר הסיכום על ההשאלה, לנו ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה נגד ורדר ברמן.
הוא שמר על רשת נקייה בשלושת משחקיו הראשונים בבונדסליגה, ונהיה השלישי בהיסטוריה שעושה זאת אחרי שוערי העבר דירק קרוסנברג והריברט מאכרי.
כשהוא שיחק ב-13 בספטמבר 2011, בגיל 19 ו-193 ימים, במשחק נגד צ'לסי בשלב הבתים של ליגת האלופות הוא היה לשוער הכי צעיר שאי פעם שיחק בליגת האלופות.
ב-30 בנובמבר 2011, חתם לנו על חוזה קבוע בבאייר לברקוזן עד 2017.
בעונת הבכורה של לנו בבונדסליגה, 2011/12, סיים לנו עם הקבוצה במקום החמישי.
בליגת האלופות לנו צלח עם לברקוזן את שלב הבתים, אך בשמינית הגמר ספג עשרה שערים בצמד המשחקים מול ברצלונה, לרבות חמישייה מליאו מסי במשחק הגומלין שהסתיים בתוצאה 1–7, והקבוצה הודחה מהמפעל.
בעונת 2012/13 סיימו לנו ובאייר לברקוזן במקום השלישי בבונדסליגה, אך הודחו במפעל הליגה האירופית כבר בשלב הנוק אאוט הראשון, על ידי בנפיקה ליסבון.
בעונת 2013/14 סיימו לנו ולברקוזן במקום הרביעי בבונדסליגה, והודחו בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי פריז סן-ז'רמן.
במהלך אותה עונה, חתם לנו על חוזה משופר עד לתום עונת 2017/18. בעונת 2014/15 לנו ולברקוזן סיימו שוב במקום הרביעי בבונדסליגה, והודחו שוב בשמינית גמר ליגת האלופות, הפעם לאחר בעיטות הכרעה מול אתלטיקו מדריד.
בעונת 2015/16 סיימו לנו ולברקוזן במקום השלישי בבונדסליגה, ונשרו משלב הבתים של ליגת האלופות אל הליגה האירופית, לאחר שסיימו במקום השלישי.
בליגה האירופית הודחו לברקוזן ולנו בשמינית הגמר על ידי ויאריאל.
עונת 2016/17 הייתה עונה חלשה עבור לנו ובאייר לברקוזן, שסיימו רק במקום ה-11 בבונדסליגה.
בליגת האלופות צלחו לנו ולברקוזן את שלב הבתים, אך הודחו בשמינית הגמר, שוב על ידי אתלטיקו מדריד.
בעונת 2017/18 סיימו לנו ובאייר לברקוזן במקום החמישי, והחמיצו את העלייה לליגת האלופות רק בגין הפרש שערים נחות.
באפריל 2018 ערך לנו את ההופעה ה-300 שלו במשחקים רשמיים במדי באייר לברקוזן, בניצחון 1–4 על איינטרכט פרנקפורט.
ב-19 ביוני 2018 חתם לנו בארסנל מהפרמייר ליג.
ב-27 ביולי 2022 חתם בפולהאם האנגלית תמורת 8 מיליון אירו.
כנער זכה לנו עם נבחרת גרמניה עד גיל 17 באליפות אירופה עד גיל 17, כאשר שימש שוער שני למארק אנדרה טר שטגן באליפות זו.
בהמשך, שיחק לנו בכל נבחרות גרמניה הצעירות, וערך 14 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21.
ב-3 באוקטובר 2015, לנו זומן לראשונה לסגל של נבחרת גרמניה הבוגרת, לשני משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2016 מול נבחרות אירלנד וגאורגיה.
בשני משחקים אלה ישב על הספסל.
את חולצת ההרכב של הנבחרת קיבל לנו במשחק הכנה ליורו 2016, בו הפסידה גרמניה 1–3 לנבחרת סלובקיה.
לנו הוחלף על ידי טר שטגן במשחק זה.
לנו זומן לסגל הגרמני ליורו 2016, אך היה השוער השלישי בהייררכייה אחרי מנואל נוייר וטר שטגן.
לנו זומן לסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות 2017, ופתח בהרכב במשחק הראשון של גרמניה בשלב הבתים, בו ניצחה גרמניה את נבחרת אוסטרליה בתוצאה 2–3. עם זאת, זו הייתה ההופעה היחידה של לנו בטורניר זה, לאחר שאיבד את מקומו לטר שטגן.
לנו היה עם זאת שותף לזכייתה של גרמניה בטורניר זה, לאחר שישב על הספסל בגמר בו ניצחה גרמניה 0–1 את נבחרת צ'ילה.
לנו ערך שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, בשני הניצחונות על נבחרת אזרבייג'ן, וזומן במאי 2018 לסגל הגרמני המורחב למונדיאל 2018. עם זאת, לנו לא שרד את הניפוי ולא זומן לסגל הסופי למונדיאל.
יוסף המכונה ברנבא (או בר-נבא; יוונית: Βαρνάβας) הוא דמות המוזכרת בברית החדשה, שם הוא מתואר כאחד ממפיצי הנצרות הראשונים אשר הצטרף אל שנים עשר השליחים לאחר צליבת ישו.
ברנבא מוזכר לראשונה בספר מעשי השליחים: שם מסופר כי לאחר שהתעמתו פטרוס ויוחנן השליח עם הכהנים בבית המקדש, קיבל עליו ברנבא את האמונה בישו, מכר את שדהו ונתן את הכסף לשליחים.
פירוש שמו מוסבר שם כבן הנחמה, למרות שבארמית פירוש שמו הוא בן הנביא.
קישור דומה בין נחמה לנבואה מופיע באיגרת הראשונה אל הקורינתים.
הוא נלווה לפאולוס בבואו לירושלים, ובמסעות אחרים באסיה הקטנה.
נראה שלאחר פגישתם עם סרגיוס פאולוס, מושל קפריסין, התבלט פאולוס יותר מברנבא, ומשלב זה והלאה מוזכר שמו של פאולוס ראשון מבין שניהם..
בשובו מאנטיוכיה, נסע לירושלים והשתתף במועצת ירושלים, אשר דנה במצוות הנצרות (ושלאחריה נשלחה האיגרת אל הגלטים).
לאחר מכן, שב ברנבא עם שליחים נוספים לאנטיוכיה.
לאחר ששהו שם תקופת מה, נפרד ברנבא מפאולוס, ונסע לקפריסין עם מרקוס המבשר.
לדעת טרטוליאנוס, ברנבא הוא שכתב את האיגרת אל העברים.
כמו כן, משייכת לו המסורת את כתיבת איגרת ברנבא שנשמרה בקודקס סינאיטיקוס, שם היא נמצאת בסופה של הברית החדשה.
בנוסף, נטען שהוא מחברה של הבשורה על פי ברנבא , בשורה המתארת את חיי ישו ומתוארכת למאה ה-16 והיא ככל הנראה פסאודואפיגרפיה.
הבשורה תואמת את השקפת האסלאם על ישו, ואינה מתארת אותו כבן האלוהים, אלא כנביא; כמו כן, לפי בשורה זו ישו לא נצלב וקם לתחייה, אלא עלה לגן עדן בעודו בחיים.
על פי המסורת, הוצא ברנבא להורג בשנת 61 בגלל אמונתו, בעיר סלמיס שבקפריסין.
עם זאת, אין עדויות ברורות בנושא.
ברנבורג היא בירת מחוז זאלצלאנד שבמדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
העיר שוכנת על גדות הנהר זאלֶה במרחק של כ-30 קילומטרים במורד הזרם מהעיר האלה.
על העיר חולשת המצודה הענקית הבנויה בסגנון הרנסאנס, ומשמשת כיום כמוזיאון.
כנסיית סטפן הקדוש בכפר ולדאו (Waldau), שסופח לברנבורג ב-1871, מוזכרת לראשונה בשנת 964. בניין הכנסייה הנוכחי מתוארך לשנת 1150 לערך.
אחד הקמפוסים של האוניברסיטה האזורית שוכן בברנבורג.
בתקופת השלטון הנאצי, במהלך מלחמת העולם השנייה שימש אחד מאגפי בית החולים המקומי לחולי נפש כמתקן של תוכנית T4 - אותנסיה, בה נרצחו כ-14,000 בני אדם.
ברנדה גנדיני (בספרדית: Brenda Gandini, נולדה ב-8 באוגוסט 1984) היא שחקנית ודוגמנית ארגנטינאית.
גנדיני נולד בצ'יפולטי, ריו נגרו בארגנטינה וגדלה עם אביה, אולם כאשר התבגרה, עברה לגור בבואנוס איירס כדי להיות קרובה יותר לאמה, השחקנית והדוגמנית דניאלה קרדון.
גנדיני התגלתה ב-2003 על ידי היוצרת והמפיקה כריס מורנה כשהגיעה לאודישן.
פריצתה הגדולה של גנדיני בתחום המשחק התרחשה ב-2005 כאשר נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית המצליחה של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "פלוריסיינטה", לצידו של בנחמין רוחאס.
ב-2006 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Sos mi vida", בה גילמה את דמותה של מריה לצדם של פקונדו ארנה ונטליה אוריירו.
באותה שנה, שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות 2006", בה גילמה את דמותה של קוני.
בנוסף, באותה שנה, הופיעה בקליפ של הזמר לוסיאנו פריירה לשירו "Porque aún te amo".
שנה לאחר מכן, גנדיני נטלה חלק בתפקיד הראשי בסדרה הארגנטינאית "רומיאו וחולייטה", לצידם של אליאס וינולס, אינס פלומבו ובנחמין אמדאו.
באותה שנה, שיחקה בעונה השנייה של "Cantando por un Sueño", הגיעה לגמר וסיימה במקום השני בתחרות.
ב-2008 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "חיים גנובים", בה גילמה את דמותה של אגוסטינה, לצידם של פקונדו ארנה ופאביו די תומאסו.
באותה שנה, שיחקה בקומדיה הארגנטינאית "Todos contra Juan", בה גילמה את תפקיד עצמה.
בנוסף, באותה שנה הופיעה בתיאטרון בהצגה "La jaula de las locas".
ב-2009 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "ניני" בה גילמה את דמותה של חסמין.
בסוף אותה שנה, גנדיני הצטלמה בארגנטינה לטלנובלה שצולמה עבור מקסיקו, בשם "Los exitosos Pérez", בה גילמה את דמותה של אדריאנה.
בנוסף, באותה שנה, גנדיני כיכבה בהצגת ילדים בשם "El hombre Araña".
ב-2010 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida", בה גילמה את דמותה ברברה קסטרו, לצידם של גונסלו הרדיה ואסטבן פרס.
באותה שנה, נטלה חלק בהצגה "Abrázame", בה גילמה את דמותה של כריסטינה.
ב-2012 גנדיני נטלה חלק בסדרה הארגנטינאית "La dueña", בה גילמה את דמותה של דלפינה, לצידם של בנחמין ויקוניה, פלורנסיה ברטוטי וחואן פדרו לנסאני.
בין השנים 2012–2013, גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Mi amor, mi amor", לצדם של חואן מנואל חיל נבארו, אינס פלומבו וחסמין סטוארט.
ב-2013 נטלה חלק בסרט הקולנוע הארגנטינאי "Mala", בו גילמה את דמותה של רוסריו.
באותה שנה עד אמצע שנת 2014 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "האישה הזו" לצידה של אנדריאה דל בוקה.
בין השנים 2014–2015 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "יום ולילה", לצידם של פקונדו ארנה, רומינה גאטני וגסטון סופריטי.
ב-2017 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "האהבה שאחרי", לצידם של מריאנו מרטינס, איסבל מסדו, אלאונורה וקסלר ופדריקו אמאדור.
בסוף שנת 2010 גנדיני נכנסה למערכת יחסים עם השחקן הארגנטינאי גונסלו הרדיה, שהופיע לצידה בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida".
ב-16 באוגוסט 2011 נולד בנם הראשון.
ב-22 באוגוסט 2017 נולדה בתם השנייה.
ברנדה אסניקר (בספרדית: Brenda Asnicar, נולדה ב-17 באוקטובר 1991; סן איסידרו, בואנוס איירס, ארגנטינה), היא שחקנית, זמרת, דוגמנית, מעצבת אופנה, רקדנית ומלחינה ארגנטינאית.
אסניקר ידועה בתפקידה כאנטונלה בטלנובלה הארגנטינאית "פטיטו".
הופעת הבכורה של אסניקר בעסקי השעשועים הייתה בשנת 2002 בתוכנית הטלוויזיה "Cantaniño", כאשר היא נבחרה מבין אלפי מועמדים לקחת חלק בתוכנית.
בתחילה, נבחרה להיות חלק מהמקהלה, אך סיימה את השתתפותה כמנחת התוכנית.
פריצתה הגדולה כשחקנית הגיעה בעקבות השתתפותה בטלנובלה "פטיטו" ששודרה בשנים 2007- 2008, ובה היא גילמה את דמותה של אנטונלה, האנטגוניסטית הראשית בסדרה.
בשנת 2008 היא הופיעה בתוכנית הבידור "Patinando por un sueño" ("רוקדים בשביל חלום").
בשנת 2009 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Mia, mi amiga invisible" ("מיה, החברה הבלתי-נראית שלי"), בה גילמה את דמותה של מיה.
בסדרה הנ"ל הקליטה שני שירים: "Himno al amor" ("המנון לאהבה") ו-"Nada cuesta sonar" ("שום דבר לא מקשה לחלום").
בשנת 2010 טסה לאיטליה על-מנת להופיע בתוכנית טלוויזיה בשם "Who Framed Peter Pan?" ("מי הפליל את פיטר פן?") שהופקה על ידי פול בונוליס.
באותה שנה שיחקה בטלנובלה הדרום אמריקאית "Sueña Conmigo" ("תחלום איתי"), בה גילמה את דמותה של נוריה.
בטלנובלה הנ"ל הקליטה שלושה שירים: "Hablan de mi" ("מדברים עליי"), "Siempre te esperare" ("תמיד אחכה לך") ו-"Hagas lo que hagas" ("תעשה מה שתעשה").
באפריל 2011 סיירה באיטליה עם סיבוב ההופעות של "Antonella in Concerto", בו גילמה את אנטונלה מהטלנובלה הארגנטינאית "פטיטו".
בשנים 2011 -2012 שיחקה בטלנובלה "Los unicòs" ("היחידים") מסוגת גיבורי על, בה גילמה את דמותה של קיארה.
בשל צילומי הטלנובלה צבעה את שיערה לצבע ורוד בוהק.
בשנים 2012- -2013 שיחקה בטלנובלה "Corazón Valiente" ("לב אמיץ"), שצולמה בקליפורניה ובקולומביה, בה גילמה את דמותה של פביולה.
בשנים 2013 -2015 שיחקה בתפקיד ראשי בשלוש עונות של סדרת הדרמה והמסתורין הקולומביאנית "קומביה נינג'ה", בה גילמה את דמותה של חואנה.
בשנת 2022 השתתפה בתוכנית הבידור המוזיקלית "הזמר במסכה" על בסיס הפורמט הקוריאני המצליח.
אסניקר שרה ומנגנת בגיטרה, פסנתר ותופים.
בשנת 2006 ההפקה "Chicos Argentinos" ("ילדים ארגנטינאים") הציגה את המופע הקומי "Tour Caminos 2006" ("סיור דרכים 2006"), בו גילמה את דמותה של ברנדה.
בשנים 2007 -2008 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "פטיטו", בה היא הקליטה שישה שירים: "Las Divinas" ("המדהימות"), "Tango llorón" ("טנגו דמעות"), "Nene bailemos" ("ילד נרקוד"), "Diosa única bonita" ("אלוהית, יחידה ויפה"), "Respeto" ("כבוד") ו-"Un Beso Para Mi" ("נשיקה עבורי").
באותן שנים, הופיעה במחזמר המוזיקלי "Patito Feo: La Historia Más Linda En El Teatro" ("פטיטו: הסיפור הכי יפה בתיאטרון").
בשנת 2009 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Mia, mi amiga invisible" ("מיה, החברה הבלתי-נראית שלי"), בה היא הקליטה שני שירים: "Himno al amor" ("המנון לאהבה") ו-"Nada cuesta sonar" ("שום דבר לא מקשה לחלום").
בשנים 2010 -2011 שיחקה בטלנובלה הדרום אמריקאית "Sueña Conmigo" ("תחלום איתי"), בה היא הקליטה שלושה שירים: "Hablan de mi" ("מדברים עליי"), "Siempre te esperare" ("תמיד אחכה לך") ו-"Hagas lo que hagas" ("תעשה מה שתעשה").
בשנת 2011 החלה להקליט ולהפיק תקליטים.
הסינגל הראשון שפורסם נקרא "Tus Juegos" ("המשחקים שלך").
פרסמה קאבר של הזמרת הבריטית איימי ווינהאוס, "You Know I'm No Good", מתוך יראת כבוד לזמרת הבריטית המנוחה.
הקליטה קאבר של הזמרת אלישה קיז, "If ain't got you" ("אם אין לי אותך").
ב-2012 הכינה את אלבום הסולו הראשון שלה בעצמה כפי שהיא כתבה את השירים המופיעים באלבום בעצמה.
באותה תקופה היא שיתפה פעולה עם חברת הבשמים "Clider", ובקיץ של אותה שנה היא חתמה על שיתוף פעולה עם חברת בגדים בשם "Elisa De Jenario".
בשנים 2013 -2014 שיחקה בטלנובלה הקולומביאנית "Cumbia Ninja", בה הקליטה, יחד עם ריקרדו אברקה, שלושה שירים: "Ojos En La Espalda" ("עיניים בגב"), "El Heroscopo Dice" ("ההורוסקופ אומר") ו-"Ceviche" ("סביצ'ה").
באותה שנה, פורסם הסינגל השני, "Salten como yo" ("קופצים כמוני").
הוריה גוסטבו אסניקר ואדריאנה מנדוסה, ויש לה אח אחד.
בילדותה למדה במוסד הלימוד "Centro Cultural Italiano", באוליבוס, בואנוס איירס, בו למדה לדבר אנגלית ואיטלקית רהוטות.
מ-2013 אסניקר החלה להיות בזוגיות עם איש העסקים הקולומביאני אלחנדרו דה אנגולו, אותו הכירה בקולומביה בצילומי הטלנובלה "Cumbia Ninja".
ברנד פרייטג פון לורינגהובן היה קצין שריון בוורמאכט וסגן מפקד הבונדסוור.
בתפקידו כשליש בוורמאכט היה בין הבודדים שראו את היטלר עד יום לפני התאבדותו.
פון לורינגהובן נולד ב-6 בינואר 1914 בעיירה קורסארה באסטוניה, למשפחה גרמנית בעלת תואר אצולה מדורות רבים.
בילדותו נאלצה משפחתו להגר לגרמניה, שם גדל וקבל את חינוכו.
הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קניסברג אך הפסיק את לימודיו והתגייס לרייכסווהר בשנת 1933, לדבריו כי בתור איש צבא לא היה חייב להצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1937 הועלה לדרגת לוטננט.
בתחילת מלחמת העולם השנייה השתתף פון לורינגהובן במערכות בפולין ובצרפת, כקצין מטה בדיוויזיית הפאנצר ה-1, ובמבצע ברברוסה שימש כקצין מטה בארמיית הפאנצר השנייה בפיקודו של היינץ גודריאן.
בשנת 1942 מונה פון לורינגהובן למפקד פלוגה ברגימנט הפאנצר ה-2 בדיוויזיית הפאנצר ה-16, ולאחר קרבות קשים הגיע עם יחידתו לוולגה.
פון לורינגהובן השתתף בקרבות הקשים בסטלינגרד, ובדצמבר 1942 עזב את סטלינגרד על פי הוראה מפורשת של היטלר.
ברגשות מעורבים על שעזב את חבריו, הצליח לעלות על מטוס היינקל מלא פצועים בשדה התעופה גומראק, זמן קצר לפני שנכבש על ידי הרוסים.
הוא הגיע למפקדתו של אריך פון מנשטיין, ושם נאמר לו שעליו להסתפח למטה המיוחד שהקים הפילדמרשל ארהרד מילך כדי לשפר את הרכבת האווירית.
כשראה אותו מילך הזדעזע ממראהו; הוא היה כחוש, לחייו שקועות, שיער וזקן פרועים, סרבלי הפאנצר השחורים שלו היו מלוכלכים וקרועים, מגפי השדה שלו היו עטופים סמרטוטים להגנה מפני הכפור, והוא שרץ כינים.
לאחר תקופת התאוששות קצרה הועלה לדרגת מיור, וביולי 1944 מונה לשלישו של היינץ גודריאן.
בן דודו, אוברסט וסל פרייטג פון לורינגהובן סיפק לקלאוס שנק פון שטאופנברג נפצים וחומר נפץ לניסיון ההתנקשות בהיטלר ב-20 ביולי 1944. הניסיון נכשל והגסטפו עלה במהירות על עקבותיו.
כדי למנוע ממנו וממשפחתו סבל והשפלה, הוא התאבד ב-26 ביולי 1944. אנשי הגסטפו חשדו בברנד פרייטג פון לורינגהובן בגלל הקרבה המשפחתית ובקשו לחקור אותו, אבל התערבותו של גודריאן מנעה זאת.
מינואר 1945 החל לבקר את היטלר ביחד עם גודריאן בפיהררבונקר בברלין.
ב-28 במרץ 1945 פרץ ריב קשה בין היטלר וגודריאן.
פון לורינהובן יצא מהחדר, התקשר עם גנרל הנס קרבס וביקש ממנו להעסיק את גודריאן בשיחת טלפון.
גודריאן יצא לשוחח עם קרבס, ובשעה זו נרגע היטלר.
כשחזר גודריאן הציע לו היטלר לצאת לחופשת מנוחה לשישה שבועות, ומינה את גנרל קרבס למחליפו.
פון לורינגהובן ביקש מקרבס לצאת לתפקיד קרבי, אך נתבקש להמשיך ולשמש לו כשליש.
משנכבשה מפקדת הוורמאכט בצוסן, עבר עם קרבס לשכון באופן קבוע בבונקר.
ב-29 באפריל 1945 כאשר הודה היטלר שהמצב אבוד וכי החליט לסיים את חייו בבונקר ולהתאבד, ביקש פון לורינגהובן מקרבס לעזוב.
זה הפנה את הבקשה להיטלר שהסכים ונפרד ממנו בלחיצת יד רפה.
פון לורינגהובן ועוד שני קצינים הצליחו לחמוק מהבונקר ולהגיע לקווי האמריקאים.
פון לורינגהובן השתחרר מהשבי בינואר 1948, ולאחר שחרורו התיישב במינכן ופתח עסק הוצאה לאור.
בשנת 1956 התגייס לבונדסוור ומילא בו תפקידים בכירים, ובכלל זה פיקד על דיוויזיית הפאנצר ה-5, עד למינויו לסגן המפקח הכללי (סגן רמטכ"ל) בדרגת גנרל לוטננט (מקביל לאלוף).
בשנת 1973 השתחרר מהצבא, וב-27 בפברואר 2007 מת בביתו במינכן.
דמותו של פון לורינגהובן מופיעה בסרט הנפילה.
ברנהארד "ברנד" דורנברגר הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק בעמדת הקשר האחורי בבאיירן מינכן.
דורנברגר העביר בבאיירן מינכן את כל קריירת הבוגרים שלו, שנמשכה 13 עונות.
הוא שיחק 375 משחקים והבקיע 38 שערים, ונמצא במקום השביעי ברשימת שיאני ההופעות בבאיירן מינכן בכל הזמנים (נכון ל-2015).
דורנברגר היה חלק מבאיירן מינכן שזכתה בשלושה טורנירים רצופים של גביע אירופה לאלופות בין השנים 1974-1976, ולזכותו חמש אליפויות בבונדסליגה ושני גביעים.