tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכשיר הסטריאוסקופ הקלאסי שרד עד לשנות ה-1950. בשנות ה-50 התפתחו מצלמות סטריאוסקופיות מודרניות יותר ויחד אתם תמונות סטריאוסקופיות השונות מהפורמט שהיה קיים עד אז.
מצלמות כגון REALIST האמריקאית או גלגלי התמונות התלת-ממדיות של View-Master הם אלו שבישרו את סוף עידן הסטריאוסקופ הקלאסי.
סטריאו ומונו הוא אתר דיסקוגרפיה ישראלי המתעד את תקליטי המוזיקה הישראלית.
ייחודו של האתר בהיותו מחויב להצגת התמונה ההיסטורית השלמה של המוזיקה הישראלית, העברית והיהודית מכל הסגנונות, התקופות, ומדינות העולם.
הנתונים באתר נאספים ומעודכנים על ידי צוות אספני תקליטים בסיוע חובבים המסייעים בהוספת מידע חסר, עטיפות של התקליטים המקוריים, ועוד.
המידע הדיסקוגרפי באתר מובא ללא המגבלות המסחריות של יצרני התקליטים וחנויות המוזיקה הנוהגים להציג דיסקוגרפיה מצומצמת שבה רק פריטים הזמינים למכירה באותה עת.
סטריאו ומונו התחיל את דרכו כבלוג בשם זה בתחילת שנת 2010. בתחילת הדרך, פרסם האתר אוסף תקליטים למכירה ממיטב תולדות הזמר והרוק הישראלי, יחד עם דגימות קול של הקלטות נדירות מהאוסף.
בעקבות הפרסום הראשוני, החל צוות האתר בתיעוד ורישום מסודר של הקלטות מתולדות המוזיקה הישראלית, כשהוא מצרף דגימות של הקלטות נדירות שלא הודפסו מחדש ונשכחו למעשה.
מפעילי האתר ניסו לקדם יוזמה של הרשאת הורדה חופשית להקלטות נדירות בצד עידוד לרכישת הקלטות שהודפסו מחדש, תוך חינוך להבחנה בין השתיים, צעד חיוני לדעתם במאבק נגד תופעת אתרי המוזיקה ורשתות השיתוף הלא חוקיים.
היוזמה נקטעה בעקבות התנגדותה של אקו"ם, המובילה להנצחה בפועל של התופעה שבה חובבי מוזיקה המחפשים הקלטות נדירות, מוצאים את דרכם לאתרי שיתוף ופורומים הפועלים באין מפריע, ומוצאים שם גם את התקליטים החדשים והפופולריים ביותר, לעיתים עוד לפני שאלה יצאו לאור, גם כשלא התכוונו לחפש אותם.
מסד הנתונים של סטריאו ומונו תוכנן במיוחד על ידי יוצרי האתר לתיעוד דיסקוגרפי של מוזיקה ישראלית, והוא מכיל בתחילת שנת 2015 רשומות של כ-30,000 יוצרים ומבצעים, 20,000 תקליטים, 120,000 שירים ו-150,000 הקלטות.
כל שלבי סריקת הנתונים וקטלוגם נעשים על ידי צוות מקצועי מיומן ולא שיפוטי המחויב אך ורק לנאמנות בתיעוד.
כמו כן מרכז האתר קישורים להקלטות הזמינות להאזנה באתרי האמנים ובאתרים אחרים באינטרנט.
בתחילת שנת 2015 עבר האתר שנויים בעיצוב, ונוספו לו ביוגרפיות, אפשרויות חיפוש ויכולת להעלאת רשימות בנושאים רלוונטיים עם קישוריות למסד הנתונים של האתר.
סטריאו ומונו התקבל בתקשורת באהדה ותואר כ"אתר ייחודי, שכולו הצדעה למוזיקה ישראלית משובחת...
עשייה תרבותית ברמה הכי גבוהה".
מפעילי האתר זכו לתארים כדוגמת "צדיקים של התרבות הישראלית".
בדף הפתיחה של האתר, כותב העורך: "המוזיקה המוקלטת היא הצורה השלמה הראשונה של היסטוריה אמיתית.
תקשיב טוב למוזיקה ותדע כל מה שקרה שם.
המיקרופונים עשו בשבילך את העבודה העיקרית: קלטו לא רק את הנגינה בגיטרה או השירה, אלא גם את אוויר התקופה דרכו אלה הגיעו למיקרופון.
אתה אולי לא שם לב לזה כפרטים, אבל בטח תרגיש את זה.
יכולים לספר לך אלף סיפורים על מקום שהיית בו לפני 20 שנה, ולא תיזכר בו.
שים תקליט ששמעת אז, ורצוי באותה מערכת, ואתה לא רק תיזכר.
יוצר האתר והעורך הראשי הוא יהודה אור.
סטרטפורד היא פרבר ברובע ניוהאם, לונדון, שבעה מיילים צפונית-מזרחית למרכז העיר.
פיתוח הפרבר הוא אחד המטרות העיקריות בתוכנית העירונית לפיתוח לונדון.
שם הפרבר מתועד לראשונה ב-1607 כ-"Strætforda" - הלחם של המילים "Stræt" (באנגלית עתיקה) ו-"ford", שמשמעותו, "מעברה על הדרך הרומית".
שורשיה של סטרטפורד נמשכים עד 1067. בעבר הייתה סטרטפורד התיישבות חקלאית בקהילה העתיקה של וסטהאם, עם התמחות עיקרית בגידול תפוחי האדמה.
האזור שהפך ב-1965 לחלק מרובע ניוהאם.
ההכרה האמיתית הראשונה באזור הייתה כנקודה בה חצה הדרך הרומית המקורית את נהר לאה.
עם חנוכתה של הרכבת ב-1839, הפכה סטרטפורד לפרבר תעשייתי.
כחלק מצמיחתה של לונדון בשנות המאה התשע עשרה המאוחרות, התרחבה סטרטפורד משמעותית, אוכלוסייתה גדלה, והיא נהייתה למרכז הניהול של וסטהאם ב-1886. מאז 1965 היא הייתה לחלק מלונדון רבתי.
בשנים האחרונות המגמה הכלכלית של סטרטפורד היא הפיכתה מאזור של תעשייה כבדה ועבודות רכבת, למרכז כלכלי ותרבותי חשוב.
בנייתו של הפארק האולימפי בסטרטפורד, לקראת המשחקים האולימפיים ביולי 2012, תרמה אף היא למגמת הצמיחה וההתחדשות שחווה הפרבר.
בבניית המרכז הושקעו 1.4 מיליארד ליש"ט.
סטריגיל היה כלי מתכתי קטן ומעוקל ששימש ביוון העתיקה וברומא העתיקה לקירצוף לכלוך וזיעה מהגוף, בתקופות בהן עדיין לא היו סבונים יעילים.
ניקוי הגוף התבצע בשלבים: תחילה נמרח שמן מבושם, אחר כך גורד השמן מהגוף יחד עם הלכלוך על ידי הסטריגיל.
עבור העשירים ביצעו משרתים את הפעולות הללו.
סטריגיל שימשו לעיתים קרובות אתלטים וכן במרחצאות רומיים.
הכלי יוצר בגדלים שונים, עבור אברי גוף שונים.
לסטריגיל נלווה "אריבלוס" - קנקן שמן קטן.
יצירות אמנות בנות התקופה מציגות אתלטים עם אריבלוס וסטריגיל.
סטרַטין (באוקראינית: Стратин, ביידיש: סטרעטין, בפולנית: ׁStratyn) היא עיירה קטנה באוקראינה, בעבר בלב חבל 'הלישנה' שבמרכז גליציה, וכ-80 ק"מ דרומית ללבוב, בירת גליציה תחת הממשל האוסטרו-גרמני.
לפני השואה היו רבים מתושביה יהודים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה בשנת 1921 נרשמו בה רק 321 נפשות, והיא הייתה הקטנה בעיירות שבמחוז זה.
מעיירה זו יצאה חצר חסידות סטרטין (משפחות ברנדווין ולנגנר) שהשפיעה רבות על יישובי היהודים בסביבה.
תושבי סטרטין נרצחו בשואה, ועל חלק מבית הקברות היהודי בעיירה הוקמה כנסייה.
מבנה ה"אוהל" (מבנה הנצחה מעל קברים יהודיים חשובים) ובו שלשה קברים של ראשי חסידות זו הוקם מחדש לאחר התפרקות ברית המועצות.
העיירה מחולקת משני עברי נהר, השכונה מצפון נקראה "הכפר" סטרטין, ומדרומו "העיר".
העיירה נמצאת כ-12 ק"מ מערבית לרוהטין.
באוכלוסייתה נרשמו 561 משפחות בשנות ה-2000 המוקדמות.
אזכור ראשון של העיירה נמצאת בספר חוקי גליציה משנת 1464. ב-13 באוקטובר 1671 קיבלה מעמד עיירה רשמית.
משנת 1365 ועד 1772 המקום היה תחת שלטון הממלכה הפולנית, ומשנה זו ועד סוף מלחמת העולם הראשונה העיירה הייתה בידי הממלכה האוסטרו הונגרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה משנת 1918 ועד 1932 סטרטין חזרה להיות תחת שלטון פולין העצמאית.
בסוף שנת 1939 עברה העיירה לידי השלטון הסובייטי תחת ברית המועצות וכשנתיים אחר כך בשנת 1941 נכבשה בידי גרמניה.
בשנת 1944 חזרה ונכבשה בידי ברית המועצות והייתה תחת שלטונה עד התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991, ומאז העיירה תחת שלטון אוקראינה העצמאית.
בשנת 1921 נרשמו באוכלוסייתה רק 373 משפחות, והיא הייתה הקטנה בעיירות שבחבל סטניסלבוב (רשמית: חבל איוואנו-פרנקיבסק).
לקראת תום השלטון הפולני בספטמבר 1932 החליט שר הפנים להסיר ממנה את מעמדה כעיירה רשומה.
בראשית שנות ה-2000 נרשם שאוכלוסיית סטרטין מונה 561 נפשות.
בשנת 1765 מנו יהודי סטרטין 83 גברים ו-12 ילדים.
האחרים היו: 192 רותנים ו-19 פולנים.
עשרים שנה מאוחר יותר בתחילת המאה ה-20 נמנו רק 97 בתים ו-694 תושבים ומתוכם רק 413 יהודים שהיוו 59.5% מן האוכלוסייה.
הרב יהודה צבי ברנדויין (הראשון) תלמידו של רבי אורי מסטרליסק (המכונה השרף מסטרליסק) הקים את חצר חסידות סטרטין בעיירה.
חסידות זו הפכה מרכזית בגליציה.
קיימים מסמכים של הממלכה האוסטרו-הונגרית בדבר תלונה של יהודים משכילים מן העיירה טרנופול נגדו, המאשימים אותו במרמה ומצג שווא, בעניין הקמיעות והברכות שהוא חילק לחסידיו.
בשנת ה'תרכ"ו 1865 נכדו רבי נחום מונה לרב העיירה בגיל 18 בלבד.
שנים אחדות לאחר מכן נדד לעיירה בורשטיין ושם נודע כמקובל ומחבר ספרי קבלה.
בעת מלחמת העולם הראשונה ולאחריה המשיכה הירידה במספר האוכלוסין, נמנו 373 תושבים בלבד, מתוכם 151 היו יהודים, המהווים 41% מן האוכלוסייה בלבד.
בשנת 1939 עם כניסת הסובייטים לעיירה, המחולקת לשניים נרשמו כאוכלוסייה בסטרטין 'העיר' 460 נפשות ביניהן 150 יהודיות ו-310 אוקראיניות.
באותו הזמן ב'כפר' בצידו השני של הנהר נרשמו 1820 נפשות, ביניהן: 1710 אוקראיניות, 90 נוצרים קתולים ('לאטיניים'), ו-20 יהודים.
בפנקס הקהילות מסטרטין נרשמו 155 יהודים.
אין ניצולים מקהילה זו, ולכן גורלם המדויק אינו ידוע.
חצר חסידות סטרטין (ביידיש סטרעטין) הוקמה כאמור בידי רבי יהודה צבי מסטרטין.
בדורות שלאחר מכן עיקר אדמור"י החסידות וחצרותיה נדדו לעיירות בורשטיין ומקומות אחרים.
בתי מדרש של החסידות היו בכל העיירות בסביבת רוהטין ולבוב, וביניהם: בוטשץ' (עיירתו של ש"י עגנון), אוזרוב ועוד.
בימינו קיימות כמה חצרות חסידיות המונהגות בידי צאצאי חסידים אלו, בירושלים, ביישוב אור-הגנוז ליד צפת, ובניו יורק שבארצות הברית.
כולן מאופיינות בלימוד קבלה אינטנסיבי, ואלו בארץ היו קשורים משפחתית ותרבותית לרב אשלג ושיטתו בלימוד הקבלה.
אישים ידועים תושבי המקום או צאצאיה
רבי נחום (ברנדוויין) מבורשטיין - האדמו"ר מסטרטין בבורשטיין, ומחבר ספרי קבלה רבים.
אנדרו מילר - כומר יווני אורתודוקסי, למד כמורה באוניברסיטת לבוב, עבר לטורונטו ואחר כך ארצות הברית וכתב על אהבתו למולדתו
סטרטפורד על האייבון היא עיר במחוז ווריקשייר, על גדות הנהר אייבון, 163 ק"מ צפונית-מערבית ללונדון ו-35 ק"מ מדרום-מזרח לברמינגהאם.
בשנת 1196 העניק המלך ריצ'רד הראשון צ'רטר מלכותי לקיום שוק במקום ובכך הכריז עליו בפועל כעיר.
מאז התפתחה העיר כמרכז מסחר אזורי.
בן העיר החשוב ביותר הוא ויליאם שייקספיר.
ההתעניינות בו ואתרי התיירות הקשורים אליו מושכים לעיר כ-2.5 מיליון תיירים בשנה.
העיר היא מרכזה של קבוצת התיאטרון החשובה רויאל שייקספיר קומפני ובה נמצא תיאטרון הבית של הקבוצה, תיאטרון רויאל שייקספיר (Royal Shakespeare Theatre; RST).
מקור שם העיר הוא הלחם מילים של המילה strǣt באנגלית עתיקה שפירושה רחוב או דרך והמילה ford שהוראתה נקודת חצייה טבעית של נחל.
המילה avon היא המילה הקלטית לנחל.
במקום קם יישוב בעת הפלישה של האנגלו-סקסונים במאה ה-7. בשנת 1196 העניק המלך ריצ'רד הראשון צ'רטר מלכותי לקיום שוק במקום ובכך הכריז עליו בפועל כעיר.
הציר המרכזי של העיר מימי הביניים, שלאורכו הוקמו מבני הציבור העיקריים, בתי הגילדות ובתי הסוחרים העשירים הוא ה-Spine ("חוט השדרה") המשתרע ממרכז העיר לכנסיית השילוש הקדוש, המשמש עד היום כציר התיירות המרכזי של העיר.
ב-1318 נבנה גשר עץ שחיבר בין שתי גדות האייבון.
ב-1480 הוקם במקומו "גשר קלופטון" (Clopton Bridge), גשר אבן הניצב עד היום.
ב-1564 היו בעיר כאלפיים תושבים, שעסקו במסחר ובתעשייה זעירה, כגון עיבוד צמר (צביעה, עיצוב טקסטיל וכו'), עיבוד עורות ונפחות.
באותה שנה נולד בעיר ויליאם שייקספיר (הוא עזב ללונדון ב-1587, עשור לאחר מכן רכש בעיר הולדתו בית מפואר בשם New Place ועם מותו ב-1616 נקבר בעיר).
בשנים 1607–1638 חי בעיר ג'ון הארוורד, סבו של ג'ון הרווארד, מייסד אוניברסיטת הרווארד.
התיעוד הראשון של העלאת מחזה של שייקספיר עצמו בעיר, הוא משנת 1748 כאשר מנהל בית הספר המקומי, פארסון ג'וזף גרין, העלה מחזה שהכנסותיו הוקדשו לשיפוץ מצבת קברו של שייקספיר.
מבנה התיאטרון הראשון שהוקם בעיר לצורך העלאת מחזות שייקספיר היה ביתן זמני בצורת רוטונדה, שנבנה בשנת 1769 על ידי דייוויד גאריק.
ב-1816 חוברה העיר באמצעות תעלה למערכת התעלות הבריטית וב-1859 חוברת לרשת הרכבות, דבר שהוביל לזינוק בתיירות לעיר, ערש לידתו של המחזאי האנגלי החשוב.
כבר ב-1847 נרכש בית ילדותו של שייקספיר על ידי קרן מיוחדת שנועדה להנצחתו ולשימור המורשת הבנויה מתקופתו (Shakespeare Birthplace Trust) והפך למונומנט הנצחה ולמוזיאון.
בשנת 1875 תרם צ'ארלס אדוארד פלואר, יצרן משקאות מקומי, מגרש בצמוד לגדת נהר האייבון והחל לאסוף כספים להקמת מבנה תיאטרון קבוע להעלאת מחזות שייקספיר.
מבנה התיאטרון, שהיה בנוי בסגנון נאו גותי בלבנים אדומות, תוכנן על ידי חברת דוג'שאן ואנסוורת' (Dodgshun and Unsworth).
המחזאי ג'ורג' ברנרד שו ביקר את המבנה ואמר כי מדובר במבנה מרשים אך שאינו ראוי לתיאטרון.
הלהקה והמבנה נשאו את השם "התיאטרון לזכר שייקספיר" (Shakespeare Memorial Theatre), בשנת 1925 קיבל התיאטרון הרשאה מלכותית והלהקה החלה להיקרא רויאל שייקספיר קומפני.
מבנה התיאטרון עלה באש ב-6 במרץ 1926. בינואר 1928 זכתה האדריכלית אליזבת סקוט בתחרות שנערכה להקמת המבנה החדש.
בשנת 1986 נפתח "תיאטרון הברבור", מבנה נוסף עבור להקת הרויאל שייקספיר קומפני במיקום בו עמד מבנה התיאטרון משנת 1879.
בשנת 1964 נפתח בעיר מרכז שייקספיר (Shakespeare Centre) לריכוז הפעילויות התיירותיות, מוזיאוניות, חינוכיות ותיאטרוניות הקשורות בשייקספיר.
כלכלת העיר נסמכת בעיקר על תיירות-שייקספיר, מקור לא אכזב למבקרים באתרי חייו והנצחתו כמו גם בהפקות תיאטרון רפרטואריות ופסטיבלים.
כך שענף תעסוקה מרכזי הם מקצועות התיירות, מלונאות והסעדה.
מעסיקים נוספים הן חברות שירותים, קמעונאות ומפעלי ייצור לסירות ולאופניים.
עיקר האתרים התיירותיים הם אתרים הקשורים לחיי שייקספיר ומשפחתו ומבנים מתקופת טיודור (ממחצית המאה ה-16 לראשית המאה ה-17 לערך) ששומרו בזכות פעולותיה של הקרן Shakespeare Birthplace Trust
בית ילדותו של שייקספיר (Shakespeare's Birthplace) ברחוב הנלי במרכז העיר, מוזיאון שייקספיר - בניהול SBT
Hall's Croft, ביתה של בתו של שייקספיר, סוזנה, ובעלה ד"ר ג'ון הול -בניהול SBT
Anne Hathaway's Cottage, בית המשק שבו גדלה אן האת'וויי, כולל גן פסלים של יצירות המושפעות ממחזות שייקספיר - בניהול SBT
Nash's House, בית סמוך למקום שבו ניצב New Place (הבית אותו רכש שייקספיר ב-1597 ושלא שרד), המוזיאון העירוני ההיסטורי
Harvard House, ביתו של ג'ון הארוורד, סבו של מייסד אוניברסיטת הרווארד
בית הספר על שם אדוארד השישי, ב-spine, בית הספר שבו ככל הנראה למד שייקספיר
כנסיית השילוש הקדוש, כנסייה מן המאה ה-14 בה נטבל שייקספיר ובה נקבר.
סטרטסיס בע"מ היא חברה ישראלית אמריקאית המפתחת, מייצרת ומשווקת מדפסות תלת־ממד.
משרדיה הראשיים ממוקמים בפארק ת.מ.ר ברחובות.
בנוסף, לחברה יש משרדים בארצות הברית, גרמניה, יפן, סין וטאיוואן.
סטרטסיס נוסדה בשנת 1989 על ידי סקוט קראמפ במינסוטה, ארצות הברית; בשנת 2012 מוזגה עם חברת אובג'ט () הישראלית.
חברת אובג'ט הוקמה בשנת 1998. מייסדי החברה והמשקיעים הראשונים בה היו רמי בונן, חנן גוטהייט וגרשון מילר.
בין השנים 1999–2004 גייסה החברה כ-17 מיליון דולר שעיקרם מחברת סאיטקס (שהחזיקה 20% מהמניות) ואיש העסקים אלן יגלום.
בשנת 2004 מכירותיה השנתיות של החברה הגיעו לרמה של 17 מיליון דולר אך היא עדיין לא הייתה רווחית וצברה הפסדים, חברת סאיטקס החליטה למכור את חלקה תמורת 3 מיליון דולר בלבד.
בשנת 2012 תכננה אובג'ט לגייס 75 מיליון דולר באמצעות הנפקת מניות בבורסת נאסד"ק, אך לבסוף התמזגה עם מתחרתה סטרטסיס (Stratasys) שהייתה כבר חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בנאסד"ק.
כחלק מן העסקה, בעלי המניות בסטרטסיס קבלו מניות של אובג'ט.
חברת סטרטסיס נמחקה מן המסחר בבורסה, והמניות של אובג'ט נרשמו למסחר אך בשם סטרטסיס כחברה ישראלית.
ב-20 ביוני 2013 רכשה סטרטסיס את יצרנית המערכות השולחניות להדפסה בתלת-ממד בכ-400 מיליון דולר.
באפריל 2014 רכשה שתי ספקיות של שירותי הדפסה, ו-Harvest Technologies.
בספטמבר 2014 רכשה את GrabCAD, חברה המספקת פלטפורמה לשיתוף וניהול קובצי תיב"ם (תכנון בעזרת מחשב), תמורת כ-100 מיליון דולר.
ב־9 בדצמבר 2020 הודיעה סטרטסיס על עסקה לרכישת חברת Origin, שבסיסה בסן פרנסיסקו, תמורת 100 מיליון דולר.
הרכישה הושלמה ב־31 בדצמבר 2020.
בשנת 2021 רכשה סטרטסיס את מלוא המניות של חברת Xaar 3D מידי חברת Xaar.
חברת Xaar 3D מפתחת מדפסות תלת־ממד בטכנולוגיית SAF (Selective Absorption Fusion), שהיא סוג של היתוך באבקת חומר.
טכנולוגיה זו מיועדת לייצור סדרתי של חלקים פולימריים בתלת־ממד.
המדפסת הראשונה שהושקה עם טכנולוגיה זו נקראת H350.
ב-2021 רכשה גם את חברת RP Support Ltd (RPS), המפתחת מדפסות סטריאוליתוגרפיה גדולות.
באוקטובר 2022 רכשה סטרטסיס את חברת התוכנה Riven, המתמחה בתוכנות לאבטחת איכות, שמשרדיה הראשיים ממוקמים בברקלי, קליפורניה.
במאי 2023 הודיעה חברת סטרטסיס על מיזוג עם חברת דסקטופ מטאל (Desktop Metal).
בעסקת מניות בשווי של כ-1.8 מיליארד דולר, במסגרתה צפויים בעלי המניות הקיימים של סטרטסיס להחזיק בכ-59% מהחברה המאוחדת.
לפני ההודעה על המיזוג וגם לאחריה, קיבלה סטרטסיס מספר הצעות רכישה בלתי רצויות מחברת ננו דיימנשן, המחזיקה בחלק ממניותיה.
ביוני התקבלה הצעת רכישה נוספת מצד המתחרה 3D Systems, בשווי של 1.2 מיליארד דולר.
בספטמבר בוטלה העסקה עם דסקטופ מטאל לאחר שבעלי המניות של סטרטסיס הצביעו נגדה.
בשנת 2024 רכשה סטרטסיס את פורטפוליו הטכנולוגיה של חברת Arevo, לרבות תיק הקניין הרוחני שלה.
חברת Arevo, שפעלה בעבר בעמק הסיליקון, הפסיקה את פעילותה בשנת 2023. הרכישה כללה מספר פטנטים מרכזיים בתחומים כגון הדפסת סיבי פחמן, שיפור חוזק בציר Z באמצעות התכה בלייזר מקומי ודחיסה בגליל, ניטור תהליך ההדפסה בזמן אמת תוך שימוש בבינה מלאכותית, וכן עיצובים חדשניים של חומרה.
הטכנולוגיה שולבה במערכות ההדפסה בטכנולוגיית FDM של סטרטסיס, ואפשרה לחברה להרחיב את מגוון יישומי הייצור ללקוחותיה.
החברה מייצרת מדפסות המיועדות בעיקרן לשוק המקצועי והיא לוקחת חלק מרכזי ברבים מהפרויקטים החדשניים.
עם זאת, לחברה יש פעילות בשוק מדפסות תלת-ממד לשוק הביתי, לאחר רכישת , הנחשבת לאחד הגורמים החלוציים והמובילים בו.
סטריז'בקה (באוקראינית: Стрижавка; בפולנית: Strzyżawka; ברוסית: Стрижавка) היא יישוב עירוני במחוז ויניציה באוקראינה, השוכן באזור פודוליה ובו כ-9,000 תושבים.
היישוב נוסד בשנת 1552. עד חלוקת פולין היה היישוב חלק מאזור ברסלב בפרובינציית פולין של הכתר הפולני באיחוד הפולני-ליטאי.
האציל הפולני מיכל גרוכולסקי (Michał Grocholski) ייסד ארמון קלאסיציסטי ביישוב, אך זה נהרס ב-1918.
בסטריז'בקה חיו יהודים ככל הנראה מתחילת המאה ה-18. ב-1847 גרו במקום 1,186 יהודים ובסוף המאה ה-19 היו ביישוב 795 יהודים, שהיוו מעל שליש מאוכלוסיית היישוב.
הם נפגעו בשנות מלחמת האזרחים ברוסיה, מספר יהודים נרצחו ובתים נבזזו.
רבים מהשרידים עזבו את סטריז'בקה בחיפוש אחר אפשרויות תעסוקה טובות יותר ברוסיה, ובשנות העשרים חיו ביישוב כ-400 יהודים בלבד.
עם זאת, בשנות השלושים היה בסטריז'בקה בית ספר יהודי.
ערב מלחמת העולם השנייה הקהילה מנתה כ-300 יהודים.
יחידות של הארמייה השישית של הוורמאכט כבשו את סטריז'בקה ב-19 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה.
כמה עשרות יהודים הצליחו להימלט מזרחה לפני הכיבוש, או שגויסו לצבא האדום.
כעבור זמן לא רב הוחלו מגבלות עם היהודים: הוקם מעין גטו, נאסר עליהם לעזוב את סטריז'בקה, הם היו צריכים להסתובב עם טלאי צהוב וחלקם נשלחו לעבודות כפייה.
חלק מיהודי סטריז'בקה גויסו לשם בניית מפקדת ורוולף של הוורמכט בסוף 1941. כחלק מההכנות להקמת המפקדה נסקרו "איומים פוטנציאליים" באזור והנאצים הגיעו למסקנה שהיהודים בסטריז'בקה יכולים לאיים על המפקדה.
בהתאם לכך ב-10 בינואר 1942 הגרמנים הכינו בור גדול מחוץ לסטריז'בקה, הביאו אליו את היהודים ורצחו כ-200 מהם.
בימים שלאחר מכן הגרמנים ומשטרת העזר האוקראינית איתרו עוד כ-15 יהודים שנרצחו גם הם.
סטריז'בקה שוחררה בידי הצבא האדום ב-19 במרס 1944. באתר הטבח נבנתה אנדרטת זיכרון.
סטרי סונץ' (בפולנית: Stary Sącz; ביידיש: אלט-צאנז; בספרות הרבנית: צאנז-ישן) היא עיירה במחוז נובי סונץ', בפרובינציית פולין קטן שבפולין.
העיר נמצאת במרחק של כ-85 קילומטרים דרומית לקרקוב, בירת הפרובינציה.
סטרי סונץ' ממוקמת בתחתית העמק הנקרא קוטלינה סונדצקה (Kotlina Sądecka) בין שני נהרות - דונאייץ ופופרד, בגובה של 320 מטר מעל פני הים.
עם הקמת העיר סונץ' (שכונתה אחר כך נובי סונץ', סונץ' החדשה) במרחק של כ-10 ק"מ מן המקום, כונתה סונץ' המקורית – סטרי סונץ', סונץ' הישנה.
העיר נוסדה בימי הביניים המוקדמים, כאשר ב-1257 הדוכסית קינגה מפולין, בתו של המלך בלה הרביעי, מלך הונגריה, ואשתו של הדוכס בולסלאב החמישי, קיבלה את הארץ הקרויה סונץ', יחד עם הכפרים הסובבים אותה, מבעלה.
ב-1280 הדוכסית הקימה מנזר שהשתייך למסדר קלרה הקדושה.
למנזר זה הועברה הבעלות על העיר, על אחוזת הנסיך ועל כפרים רבים שבסביבה.
העיר נפגעה לעיתים קרובות מאסונות טבע, בעיקר שריפות.
במהלך השריפה הגדולה ביותר שקרתה ב-1795, נשרפה כמעט כל העיר.
הרישום הראשון על יהודים בעיירה הוא משנת 1469, אך לא היה בסטרי סונץ' יישוב יהודי של ממש עד סוף המאה ה-18. היהודים עצמם לא רצו להתיישב בעיר שהייתה בירידה מבחינה כלכלית במאות ה-17 וה-18 והעדיפו את נובי סונץ' הסמוכה.
הקהילה קבלה מעמד של יישוב יהודי מאורגן בתקופת השלטון האוסטרי, בעיקר לאחר ביטול ההגבלות על מגורי יהודים בגליציה ב-1860.
משלח ידם של רוב המפרנסים היו המסחר הזעיר והרוכלות בכפרי הסביבה, והיו שעסקו בפונדקאות.
רק מעטים עסקו במלאכה, בעיקר בחייטות, קצבות ואפייה.
בגל מהומות האיכרים נפגע גם היישוב היהודי בסטרי סונץ'.
ב-1898 איכרי המקום פתחו במהומות שבמהלכן נפגע היישוב היהודי בסטרי סונץ'.
המתפרעים בזזו את חנויותיהם היהודים ורוקנו את מחסני התברואה שברשותם.
בסביבות 1910 הוקמו בסטרי סונץ' ובכפרי הסביבה קואופרטיבים פולניים למסחר שפגעו בפרנסת הסוחרים היהודים.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה התרושש עוד יותר היישוב היהודי ורבים מבני הנוער עזבו את העיירה בשל חוסר פרנסה.
ב-1927 נבחרו לראשונה למועצה המקומית (גמינה) שני נציגי היהודים שהיו ציונים.
כרבנים בסטרי סונץ' כיהנו בני שושלת חסידות צאנז לבית הלברשטאם, מצאצאי בעל ה"דברי חיים".
הראשון בהם היה רבי אשר-מאיר ב"ר יוסף-זאב הלברשטאם .
ב-1876 הוא נתמנה לרב של סטרי סונץ' וכיהן בתפקיד עד 1883, שנה שבה עבר לבוכניה וכיהן שם בשני כתרים, כתר אב בית דין וכתר אדמו"ר.
ב-1885 ישב על כס הרבנות בסטרי סונץ' רבי יחיאל נתן ב"ר משה הלברשטאם שעזב את הקהילה ב-1904, את מקומו בסטרי סונץ' קיבל בנו רבי אביגדור צבי .
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בסטרי סונץ' 434 יהודים.
בספטמבר 1939, כאשר החלה המלחמה, נמלטו הצעירים היהודים מזרחה לשטח גליציה המזרחית, אך לאחר זמן קצר רובם חזרו לעיירה.
עם כניסת הגרמנים לסטרי סונץ' חטפו חיילי הוורמאכט ושוטרים גרמנים יהודים לעבודות כפייה בתיקון דרכים ונזקי מלחמה אחרים.
על היהודים הוטלו הגבלות תנועה, הם נדרשו לשלם תשלומי כופר ולשאת על בגדיהם אותות קלון.
בהמשך 1939 הוקם יודנראט, ויהודים שגרו ברחובות הראשיים צוו לעזוב את בתיהם.
ב-1940 הוחמר יחסם של השלטונות הגרמניים אל היהודים ובסוף אותה שנה נשלחו צעירים יהודים למחנות עבודה.
כמו כן נקלטו בעיר כ-150 יהודים שגורשו או ברחו מיישובים קטנים באזור.
ב-1941 התרבו החטיפות למחנות עבודה ולכן חיפשו היהודים מקומות עבודה קבועים שהעניקו להם חסינות מפני השילוחים למחנות עבודה.
בין 1941 ל-1942 הוקם בסטרי סונץ' גטו; בגטו הצטופפו כאלף איש, כאשר רוכזו בו מלבד יהודי המקום גם עקורים יהודים מיישובים אחרים באזור כמו קריניצה, ריטרו , סטדלו ופיבניצ'נה .
עקב תנאי התברואה הירודים, הצפיפות והרעב החלו להתפשט בגטו מגפות.
ביולי 1942 מתו בגטו עקב מחלות ומגפות עשרות יהודים.
ב-17 באוגוסט 1942 חוסל הגטו ויהודי סטרי סונץ' אולצו לעבור לגטו בנובי סונץ'.
חולים וקשישים נרצחו במקום ונקברו בקבר אחים שנחפר ליד נהר פופרד.
יהודי סטרי סונץ' שהובלו לנובי הוכנסו לגטו ולאחר זמן קצר נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
הסטריז' (ברוסית Стриж; ' סיס החומות') היא רכבת מהירה מתוצרת רוסית, המשמשת את קווי הרכבות הבינעירוניים במדינה.
נוצרה על ידי חברת Talgo הספרדית.
הרכבות פועלות בקווים בין מוסקבה לניז'ני נובגורוד מאז 1 ביוני 2015 ובין מוסקבה לברלין מאז 17 בדצמבר 2016. בקו מוסקבה - ניז'ני נובגורוד הם עוצרים בתחנה אחת עד שלוש ומחברים בין שתי הערים תוך 3 שעות ו-35 דקות (כשהן עוצרות רק בעיר ולדימיר).
הקרונות נמשכות על ידי קטר מדגם EP20.
בשנת 2016 חברת הרכבות הרוסית קישרה גם את מוסקבה וברלין באמצעות הסטריז'.
זמן הנסיעה בין שתי הערים הוא קצת יותר מ-20 שעות.
לקראת מונדיאל 2018 רכשה חברת הרכבות הרוסית רכבות מדגם Talgo רחבות גוף לשירותים אחרים.
הקרונות נמשכו על ידי קטרי EP1 במזרח למרינסק ואילו על ידי קטרי EP20 מערבית למרינסק.
בקזחסטן פעלו מאז 2013 רכבות Talgo רחבות גוף, שנבנו על ידי Tulpar-Talgo הספרדית.
בשנת 2016 רכבות Talgo רחבות גוף ביצעו נסיעות מבחן בהודו.
בעקבות העיצומים של האיחוד האירופי שהופעלו בשנת 2022 בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה ניצול ותחזוקת הרכבות הופסקו.
רכבת סטריז' פועלת כיום בשני קווים:
מוסקבה - ניז'ני נובגורוד (דרך ולדימיר, קוברוב ודז'רינסק)
מוסקבה - ברלין (דרך סמולנסק, מינסק, ברסט וורשה)
סטריגוגיפס (שם מדעי: Strigogyps) הוא סוג של עוף קדום מסדרת הקריאמאים והוא הסוג היחיד מהמשפחה אמגינורניטיים (Ameghinornithidae) - שם הנובע משמו הקודם (Ameghinornis).
הוא חי במהלך הפלאוגן מאמצע האאוקן עד תחילת האוליגוקן לפני 25–50 מיליון שנה מהיום, ככל הנראה בסביבה של יערות גשם ששפעו אז באירופה.
משמעות השם המדעי של הסוג היא עקב שיוכו בעבר לסדרת דורסי הלילה - Strigiformes.
המאובנים התגלו בצרפת ובגרמניה (ומאובנים לא ברורים שלו התגלו באנגליה ובאמריקה הצפונית) והוגדרו לראשונה ב-1908. תחילה התגלה המין Strigogyps dubius, אשר מאובניו הופצצו במלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן נמצאו עוד 2 מינים: Strigogyps minor ב-1935, ולאחר מכן המין Strigogyps sapea התגלה ב-1987 בבורות מסל בגרמניה.
הסטריגוגיפס היה עוף בגודל של פנלופה במשקל של 1 קילוגרם וייתכן שהוא דמה לחצוצרנים המודרניים בהתנהלותו.
מבנה הכנפיים שלו מרמז שהיה חסר יכולת תעופה.
בניגוד למינים אחרים של קריאמאים הוא כנראה היה אוכל צמחים ולא טורף.
המיון של עוף זה עבר הרבה תהפוכות.
בעבר הוא השתייך לסדרת דורסי הלילה, אך הופרד מהם עקב מבנה של הקרסול הדומה לזה של הפורוסרקוסיים המכונים "עופות האימה".
הוא נחשב אז לאחד מהמינים הקדומים שבהם.
מיונים אחרים העריכו שהוא קרובם של הקונדוריים, הקלאוניים ושל החצוצרנים מסדרת העגוראים.
כיום משייכים אותו לסדרת הקריאמאים והוא נחשב לאחד מהסוגים העתיקים ביותר בה.
סְטְרָטִיס פַּסְכָלִיס הוא משורר, סופר ומתרגם יווני.
פסכליס נולד באתונה למשפחה שמוצאה באי לסבוס.
הוא למד מדע המדינה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת אתונה ועסק בעיקר בתרגום מצרפתית ובכתיבה ספרותית ועיתונאית.
סטרידור (על פי האקדמיה ללשון: שִׁרְנוּק; בכינוי עממי סטרידו; נקרא גם "שיעול נבחני"), הוא קול נשימה גבוה שלא מבית החזה, הנובע מזרימה טורבולנטית של אוויר בבית הקול.
הסטרידור נגרם מהיצרות או חסימה בדרכי האוויר.
אלו יכולים לנבוע מחפץ זר, דלקת מכסה הגרון, דלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות ובעיקר מדלקת במיתרי הקול.
לכן, לעיתים מכנים בשם "סטרידו" את הדלקת במיתרי הקול.
הסטרידור מופיע בעיקר בילדים בגילאי 2–6, בדרך כלל בלילה.
מטרת האבחון היא לברר האם הסטרידור פוגע מהותית באספקת החמצן לגוף החולה ובאם הסטרידור נמשך לאורך זמן, לזהות את מקורו.
במקרים בהם מזוהה פגיעה חריפה באספקת החמצן, הטיפול הניתן הוא מתן חמצן, ובמקרים נדירים חמורים: צנרור קנה או פיום קנה.
זיהוי מקור הסטרידור נעשה על ידי ברונכוסקופיה, וצילומי רנטגן.
סטריאוטיפים על להט"בים הם הכללות, דעות או דימויים קונבנציונליים המבוססים על נטיות מיניות או זהויות מגדריות של להט"בים.
בעוד שאנשים להט"בים הם בדרך כלל חילונים, הקמפיין לזכויות אדם מקדם את הרעיון שבו אדם יכול להיות גיי ודתי בו זמנית.
פעילים להט"בים דתיים פועלים לגשר על הפער בין דת ללהט"ב ולהפוך את העדות לידידותיות יותר בקהילה.
פרוטסטנטים רבים פתחו את שעריהם והכנסייה המאוחדת של ישו מקבלת אנשי דת גאים מ-1972. אנשי דת גאים מתקבלים גם בכנסייה האפיסקופלית ובכנסייה הפרסביטריאנית של ארצות הברית.
כוח המשימה הלהטב"קי הלאומי עבד עם אנשים יהודים שמשתייכים גם לקהילה הגאה.
ארגונים, כגון קשת, ממשיכים לעבוד עם חברי הקהילה הגאה היהודים, הן כדי להעלות את המודעות לנושאים להט"בים בקהילות היהודיות והן לנושאים יהודיים בקהילה הגאה.
פעילי זכויות להט"ב נלחמו נגד ייצוגים בדיוניים של להט"בים המתארים אותם כאלימים וכרצחניים.
הסופר האמריקאי, ברנט הארטינגר ציין כי: .
חברי הקהילה הגאה ארגנו מספר הפגנות והחרמות נגד סרטים עם דמויות להט"ביות רצחניות, כולל שוטטות (1980), שתיקת הכבשים (1991), ואינסטינקט בסיסי (1992).
סרטים רבים מהמאה ה-20 הציגו קונוטציה שלילית על הקהילה הלסבית.
סרט הדרמה האמריקאי, "הלחישה הרועמת", מ-1961 נותן לצופים את הרעיון שלסביות חיות אורח חיים "אפל" וכמעט מדכא.
סדרת הדרמה ההמשכית האמריקאית, "ישנן בנות", מציגה זוג לסבי שמנסה להקים משפחה ומתמודד עם הסטריאוטיפ הלסבי "U-Haul" השלילי, כלומר לסביות עוברות לגור יחד בדייט השני.
עם זאת, במקביל, הסדרה ספגה ביקורת קשה על חיזוק סטריאוטיפים שליליים רבים אחרים, ועל כך יוצרת הסדרה, איליין צ'ייקן , תויגה כ- בזכות תיאורה של לסביות בכלל.
בין הסטריאוטיפים השליליים שקידמה הסדרה היו:
לסביות שמפתות סטרייטיות לקיים יחסי מין איתן.
הפלייה לרעה לנשים ביסקסואליות או התנערות מהן באופן מוחלט אם הן קיימו בעבר יחסי מין עם גברים.
צמצום המעשים של הדמויות הראשיות ועל נטייתם הבלתי מוסברת לניאוף, והתמקדות ביופיים הפיזי ובסצנות המין.
המעטה בסצנות האונס והצגתן כ-.
על פי הדיווחים, הסדרה ניסתה .
תיאור של לסביות או ביסקסואליות כגן שעבר מאמהות לבנות.
הצגת מערכות יחסים לסביות נועדו להיכשל עקב מאבקים לכאורה של לסביות עם מונוגמיה ומחויבות.
בסדרת המדע הבדיוניות האמריקאית, "גות'האם", הדמות רנה מונטויה היא מכורה לסמים לסבית שמחלימה מהתמכרות שלה, בעוד שהדמויות פיש מוני, ברברה קין וטבית'ה גלוון הן ביסקסואליות.
פיש מוני הוצגה כסגנית המפקד של בוס המאפיה, קרמיין פלקונה, עם נטייה לחוסר רחמים ושאיפה להפיל את פלקון וגם את סלבטורה מרוני ולהפוך לבוס הפשע היחיד של גות'האם.
מונטויה לא מסתירה את הטינה לג'יימס גורדון על קיום מערכת יחסים עם ברברה, אהובתה לשעבר.
כשמופיעות שמועות כי גורדון עלול להיות מושחת, מונטויה לא לגמרי משוכנעת בכך, אך עם זאת היא נחושה להעמיד את גורדון מאחורי סורג ובריח בתקווה לזכות בחזרה בברברה במקום לאכוף את הצדק, אף על פי שזה יעלה, למשטרת העיר גות'האם, את אחת מהשוטרים הכנים הבודדים שנשארו נחושים להפיל את פלקון ומרוני.
לאחר שהיא מצליחה לזמן קצר לחדש את הרומן עם ברברה, היא עוזבת את ברברה, וגורמת לברברה לחזור לדיכאון ולהתמכרות לסמים.
לאחר שגורדון מתחיל מערכת יחסים עם לזלי תומפקינס , ברברה משתגעת מקנאה ובסופו של דבר מתקדמת להיות אחת מהאנטגוניסטים העיקריים של הסדרה.
העונה השנייה מציגה את טבית'ה גלוון, אחותו הביסקסואלית של ת'יאו גלוון, כשכירת חרב אכזרית, סאדיסטית, שמנהלת מערכת יחסים עם ברברה.
לסביות רבות נראות יותר בשיער קצר, לובשות בגדים רחבים ומשחקות ספורט.
יתר על כן, סיקורים חדשותיים להט"בים מחזקים סטריאוטיפיים של לסביות.
לעיתים קרובות, שידורי חדשות מדגישים סיפורים על לסביות "גבריות" יותר, ולא נותנים כיסוי שווה לזהויות לסביות אחרות.
לפיכך, האוכלוסיות שמקבלות מידע על קהילות שוליות ממקור חדשותי מתחילות להשוות בין לסביות לבין מצג גברי.
האופן שבו מתוארים לסביות בסיקורים החדשותיים מוביל אנשים להניח הנחות לגבי יחידים בחיי היומיום.
בדרך כלל, לסביות, לפי הסטריאוטיפיים, שייכות לאחת משתי הקטגוריות הבאות: בוצ'ה ופמית.
לסביות בוצ'ה מתלבשות בצורה גברית יותר מנשים אחרות, ואילו לסביות פמית מתלבשות בצורה נשית יותר מנשים אחרות.
הסלנג "דייק" הוא כינוי גנאי לסבופובי ומיזוגיסטי לכך שאישה היא אישה גברית, בוצ'ית או אנדרוגינית.
השחקנית פורשיה דה רוסי התמודדה, באופן משמעותי, עם התפיסה המוטעית החברתית-כללית של איך לסביות נראות ומתפקדות, בין היתר לאחר שיצאה מהארון ב-2005 בראיונות אינטימיים במגזינים Details ואדבוקט, שיצרו דיון נוסף על המושג "לסבית ליפסטיק", כלומר "נשים" שנוטות להיות היפר-נשיות.
סטריאוטיפים אלו מתרחשים בעיקר בתוך הקהילה הגאה עצמה, כאשר נשים רבות מדווחות כי הן מרגישות דחויות על ידי הקהילה הגאה על כך שלא מופיעות או פועלות בדרך הסטריאוטיפית.
פמיניסטיות לסביות טוענות כי מרכיב מיני אינו מיותר עבור אישה להכריז על עצמה כי היא לסבית אם מערכות היחסים העיקריות והקרובות ביותר שלה הן עם נשים, על בסיס העובדה שכאשר שקלו לקיים מערכות יחסים חד-מיניות בעבר בהקשר היסטורי הולם, היו תקופות שבהן אהבה ויחסי מין היו תפיסות נפרדות ולא קשורות.
ב-1989, קבוצה אקדמית בשם קבוצת ההיסטוריה הלסבית כתבה כי:
הגברים ההומוסקסואליים משווים לרוב עם הנשים ההטרוסקסואליות על ידי המיינסטרים ההטרוסקסיזם, ולעיתים קרובות נותנים סטריאוטיפיים בעלי תוקף, למרות העובדה כי ביטוי מגדרי, זהות מגדרית ונטייה מינית מקובלים באופן נבדל זה מזה.
"הקווין הבוערת" היא אפיון של דמות הומוסקסואלית בהוליווד, שמתמזגת בצעקנות ובנשיות.
בתיאטרון, במיוחד בברודוויי, מחזות זמר, מהווים מרכיב של סטריאוטיפ אחר, "הקווין המופיעה", אשר מכלילה ואומרת כי גברים הומוסקסואלים מעורבים יותר עם אמנויות הבמה, והם תיאטרליים, יותר מדי דרמטיים, וקאמפים.
התת-תרבות דובים של הקהילה הגאה מורכבת מגברים גדולים ובדרך כלל, שעירים.
הם מאמצים את דמותם, וחלקם יתנערו מגברים הומוסקסואליים נשיים יותר, כגון טווינקים, ולהפך.
גברים הומואים קשורים לעיתים קרובות יותר למבטא הומוסקסואלי או לטון דיבור נשי.
אופנה ורווקות נתפסים יותר כסטריאוטיפים של ההומוסקסואלים.
לעיתים קרובות, הם מבוססים על נראות היחסים ההדדיים בין גברים הומואים לאופנה.
מעצבים, כולל דולצ'ה וגבאנה, השתמשו בתמונות הומוארוטיות בפרסום שלהם.
יש פרשנים הטוענים שזה מעודד את הסטריאוטיפ שרוב הגברים ההומואים נהנים לעשות שופינג.
פרק כף היד רפה והוא מנייריזם שקשור לגברים הומוסקסואליים.
מחקרים שנערכו לאחרונה על ידי ויליאם ט.
קוקס ועמיתיו הראו כי המונח "גיידאר" משמש לעיתים קרובות כתווית חלופית לשימוש בסטריאוטיפים, במיוחד בכאלו שקשורים למראה ולמנייריזם, כדי להסיק נטייה מינית של אדם מסוים.
מחקרים מצביעים גם על כך שלסביות עשויות להיות מעט יותר סיכויים להיות במערכת יחסים חד-מינית יציבה מאשר גברים הומואים.
מבחינת יחסי מין לא מוגנים, מחקר מ-2007 ציטט שני סקרי אוכלוסייה גדולים שהראו כי: .
מחקר אחר מצא כי גברים הומוסקסואליים מתמודדים לפעמים עם גבולות חברתיים בשל הסטריאוטיפ הזה.
המשתתפים במחקר דיווחו כי הם מתקשים להתיידד עם גברים הומוסקסואליים אחרים על בסיס אפלטוני, זאת בשל ההנחה שישנם מניעים מיניים לכך.
סטריאוטיפים אלו מחלחלים בכל פניה של הקהילה הגאה, ואף משפיעים על אלו הנמצאים בה.
סטריאוטיפ מתמשך נוסף הקשור לקהילת הגברים ההומואים הוא מסיבות מוגזמות.
לפני מהומות סטונוול ב-1969, רוב אנשי הלהט"ב היו פרטיים מאוד ובארון, ומסיבות בתים, ברים וטברנות הפכו למספר מהמקומות הבודדים שבהם הם יכלו להיפגש, ההתפרעויות ייצגו את תחילתה של התנועה החברתית המודרנית של הקהילה הגאה וקבלת מיעוטים מיניים ומגדריים, אשר גברה בהתמדה מאז.
אירועים חברתיים חגיגיים נותרו בבסיס ליבם של ארגונים וגיוס תרומות בקהילה הגאה.
בערים בהן יש אוכלוסיות גדולות של להט"בים, הטבות וגיוס כספים עדיין היו נפוצות, וחברות אלכוהול משקיעות רבות בשיווק בעיקר בקהילה הגאה.
עידן הדיסקו הוחלף על ידי מועדוני גייז ו-DJ-ים, והשאיר את ההיבט ה-"חגיגי" והתוסס והכניסה את תנועת הסירקואיט פארטי ההארדקורית יותר, וכמסקס.
מערכת היחסים החד-מיניות בין גברים הומוסקסואלים והטרוסקסואלים נשיים, שנקראים כ-"פאג האג", נהיו לסטריאוטיפ.
ההתנהגויות המקובלות בסוג כזה של מערכות יחסים כוללות בעיקר חיבה גופנית (כמו נשיקה ונגיעה), כמו בסיטקום האמריקאי, "ויל וגרייס".
חוקר הקולנוע האנגלי, רובין ווד , אמר כי הסרט "חולית" (1984) של דייוויד לינץ' הוא , - בהתייחסות לסצנה שבה ברון ארקונן תוקף מינית והורג צעיר על ידי דימום עד למוות.
ווד האשים את הסרט ב- הסופר הגאה האוסטרלי, דניס אלטמן , הציע שהסרט מראה
המונח כמסקס משמש להתייחסות לתת-תרבות של גברים הומוסקסואליים המשתמשים בסמים פסיכואקטיבים, בדרך כלל קריסטל מת', ומקיימים יחסי מין בו זמנית, אחד על אחד או בקבוצות.
"תרופות צד" אחרות, כמו MDMA ו-GHB, קשורות פחות למונח זה.
בעוד שמקורו של הכמסקס כנראה בתת-תרבות מובהקת של משתמשי הקריסטל מת', והוא קשור בעיקר לשימוש בו, נהיה כלי שמומש במסיבות יחד עם תרופות אחרות שנחשבו לשיפור חוויות מיניות, במיוחד MDMA, GHB וקוקאין.
דו"ח מהוועידה הלאומית למניעת HIV, ועידה משותפת של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן וארגונים ממשלתיים ולא-ממשלתיים אחרים, תיאר את הכמסקס הכמסקס מכונה "מגפה" בקהילה הגאה.
נציגי DrugScope קבעו כי שימוש בקריסטל מת' אינו ידוע יחסית בבריטניה מחוץ לתת-תרבות הכמסקס, והוא קורה במידה רבה בזירת המסיבות הכבדה.
זהו סטריאוטיפ נפוץ שגברים הומוסקסואליים הם טורפים מיניים או פדופילים.
התפיסה הקודמת יכולה להוביל לתגובת ברכיים שיצרה את ה-"Gay panic defense", בדרך כלל אצל גברים סטרייטים, החוששים מפלירטוט עם גברים הומוסקסואליים, ויכולה להיות סיבה או ביטוי להומופוביה.
התפיסה לפיה חלק גדול יותר מההומואים מאשר גברים סטרייטים הם פדופילים או מתעללים מיניים בילדים היא גורם תורם לאפליה של מורים הומוסקסואליים, למרות הניגוד הגמור לנתונים הסטטיסטיים, שבדרך כלל חשפו את מרבית המתעללים המיניים בילדים, כולל אלו המכוונים לבנים, הם הטרוסקסואלים, נשואים ובדרך כלל עם ילדים משלהם.
בנוסף, מחקרים על התעללות מינית בילדים מראים כי מרבית המקרים של התעללות מינית בילדים (מעל 90%) מתבצעים על ידי גברים הטרוסקסואליים שאונסים קטינות.
מחקרים הראו, באופן עקבי, כי מיעוט משמעותי של מבצעי התעללות מינית בילדים הם נשים (5%–20%).
עם זאת, מחקרים אחרים הראו שכמעט 40% מהתעללות מינית בילדים כלפי בנים, ו-6% מהתעללות מינית בילדים כלפי בנות, מבוצעת על ידי נשים.
ביסקסואליות היא משיכה רומנטית או מינית לזכרים ולנקבות, או משיכה רומנטית או מינית לאנשים מכל זהות מגדרית או לאדם ללא קשר למין הביולוגי או למגדרו של אותו אדם, אם כי הם מגדירים את עצמם כפאנסקסואלים או כפוליסקסואלים.
לתיאור זה קיים ויכוח ביחס להחלפת המונחים.
אנשים שיש להם העדפה מובהקת, אך לא בלעדית למגדר אחד על פני השני עשויים גם הם להגדיר את עצמם כביסקסואלים.
ביסקסואליות נצפתה, לאורך ההיסטוריה המתועדת, בחברות אנושיות שונות, ובמקומות אחרים בממלכת החי.
המונח ביסקסואליות, כמו המונחים הטרוסקסואליות והומוסקסואליות, נטבע במאה ה-19.
ביסקסואלים רבים מאופיינים לרוב כלא-החלטיים בשל משיכתם לגברים ונשים כאחד.
מאחר שהמונח ביסקסואל יכול להתייחס לאנשים שיש להם העדפה מינית, אך הם פתוחים לאינטראקציות מיניות עם קבוצות אחרות, ביסקסואלים רבים נתפסים לעיתים כלא מוכנים להתחייב לזהות מינית אחת.
אפיון זה יכול לכלול סטריאוטיפים, שמקורם בקהילה הגאה עצמה, ביניהם הסטראוטיפ שביסקסואלים לא תמיד בוחר בשותפים להט"בים, ולעיתים קרובות הם נתפסים כחלק משלב חולף או ניסיוני בין היותם הטרוסקסואלים לבין הומוסקסואלים.
סטריאוטיפ נפוץ נוסף הוא שביסקסואלים מקיימים נוהג של מופקרות, ואינם מסוגלים לנהל מערכות יחסים יציבות או ארוכות טווח.
סטריאוטיפ זה מכיל אמונה כי על פי מחקר על ביסקסואלים נמצא כי: לעיתים, ביסקסואלים נתפסים בציבור כבלתי מסוגלים למונוגמיה או מניפולציות מיניות אחרות, או ככאלו שרוצים לקיים שלישייה.
בשל אפיונים השלילי של ביסקסואלים בתקשורת, אנשי מדיה ביסקסואלים נרתעים לרוב עם הציבור בגלל מחלוקת על זהותם המינית, מה שמוביל להפחתת הנראות.
מוזיקאי הרוק האנגלי, דייוויד בואי, הכריז על עצמו כביסקסואלי בראיון למגזין המוזיקה הבריטי, מלודי מייקר, בינואר 1972, מהלך שחפף לכתיבת אלבום הקונספט שלו, "The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars".
מאוחר יותר, התחרט בואי שחשף את מיניותו ואמר כי:
באשר לתיאור של ביסקסואלים על ידי הוליווד, קיימת סטיגמה, במיוחד על גברים ביסקסואלים.
מהופעתו של אנדרו מקארתי בסרט "Less Than Zero" ועד היום: עם כל כך הרבה סטריאוטיפים שליליים סביב דמויות ביסקסואליות, הם נדחקים לעיתים קרובות לדמויות אורחות.
טרנסג'נדר הוא מונח הכולל קשת רחבה של זהויות, שקשורות לחוויית אי הלימה בין זהותו המגדרית של אדם לבין ייעודו המגדרי או לבין זוויגו.
באופן כללי, אדם שהוא טרנסג'נדר מזדהה עם מגדר שאינו מינו המוקצה בלידתו.
המונח עשוי לחול על מספר כלשהו של קהילות מובחנות, כגון קרוס-דרסינג, דראג קווין ודראג קינג, בנוסף לטרנסקסואלים.
האמונה כי כל הטרנסג'נדרים עוסקים בזנות וקריקטורות של גברים ונשים הן שתיים מתוך מספר תפיסות מוטעות שגויות רבות.
אחד הסטריאוטיפים הנפוצים על נשים טרנסיות הוא ההנחה שהן דראג קווין.
אף על פי שמבחינה היסטורית, חלק מהנשים הטרנסיות היו יותר חדשניות בסצנת הדראג לצד גברים הומוסקסואלים, נשים טרנסיות אינן דראג קווין.
טרנסקסואלים הם אנשים שמרגישים כי הזהות המגדרית שלהם לא נמצאת בהלימה עם מינם הפיזיולוגי והם מעוניינים לשנות את גופם באופן תמידי לכזה שיתאים למגדר עימו הם מזדהים, לרוב בסיוע פעולות רפואיות.
חלק מהסטריאוטיפים על נשים טרנסיות אומרים כי נשים טרנסיות גבוהות יותר ובעלות ידיים גדולות יותר מאשר נשים סיסג'נדריות.
לעומת זאת, הסטריאוטיפים על גברים טרנסים, לעיתים קרובות, אומרים כי הם חמודים יותר, נשיים יותר ופסיביים יותר מעמיתיהם הסיסג'נדרים, והם מסווגים כ-"סופטבויס".
סטריאוטיפים על גברים ונשים טרנסג'נדרים, לעיתים קרובות, מתמזגים עם סטריאוטיפים על היותם הומואים או לסביות.
לעיתים קרובות מניחים כי טרנסוויסטים הם הומוסקסואלים.
המילה טרנסווסטיזם באה משילוב של המילה הלטינית טרנס (בעברית: על פני, מעל) והמילה הלטינית וסטיטוס (בעברית: לבוש/ה).
למרות זאת, רוב הטרנסוויסטים הם הטרוסקסואלים.
אף על פי שאנשים רבים משתמשים במונח זה לסירוגין, המונח נהפך לכינוי גנאי.
רוב הטרנסוויסטים מעדיפים להשתמש במונח קרוס-דרסינג.
מספר מדענים חברתיים ניסו להבין מדוע קיימים קונוטציות שליליות על הקהילה הגאה.
הפסיכולוג והפילוסוף האמריקאי, ויליאם ג'יימס, הניח שמדובר באינסטינקט דוחה שבא באופן טבעי לכל אישה, וכאשר אדם נהנה מאינטראקציה חד-מינית, זה משום שזה נהיה להרגל.
בקיצור, הוא הניח כי הסטריאוטיפ קיים בגלל .
ב-1908, ניסו ג'יימס ואדוארד ווסטרמק להבין את הסיבה לאלימות נגד להט"ב, שבוצעו על ידי יהודים, נוצרים וזורואסטרים.
החוקרים האמינו שקיימת עוינות בשל הקשר ההיסטורי בין הומוסקסואליות ועבודת אלילים, כפירה והתנהגות פלילית.
הפסיכולוג והנוירולוג האוסטרי-יהודי, זיגמונד פרויד, טען ב-1905 כי הומופוביה מעוצבת על ידי החברה, סביבתו של הפרט וחשיפת הפרט להומוארוטיקה.
סנדור פרנס (1914) האמין שרגשות הדחייה של נשים הטרוסקסואליות כלפי לסביות הוא מנגנון היווצרות תגובה והגנה מפני חיבה מאותו מגדר.
במילים אחרות, הוא האמין שנקבות הטרוסקסואליות חוששות שיתייגו אותן כלסביות.
נטילת אדם המקפיד על סטריאוטיפים על להט"בים והעמדתם לאינטראקציה פנים אל פנים עם אלה ששייכים לקהילה הגאה נוטה להפחית נטיות להסתמך על סטריאוטיפים ומגדילה את נוכחותם של אנשים עם רקע אתני, דתי או גאוגרפי דומה, שמקבלים הומוסקסואלים.
הצטלבויות בין להט"ב, גזע וסטריאוטיפים מעמדיים
על פי תאוריית ההצטלביות, האפליה המופנית כלפי אדם יכולה להיות מורכבת על בסיס מספר גורמים, כולל גזע, מעמד, מגדר ונטייה מינית.
מאחר שחברי הקהילה הגאה יכולים להיות חברים בקבוצות מיעוט אחרות ולעמוד בכל קצוות הספקטרום החברתי-כלכלי, סטריאוטיפים שמצטלבים אחד בשני מונצחים לרוב, כולל אלו הקשורים למעמד ולגזע.
מאחר שאנשים בעלי צבע ובעלי מעמד סוציו-אקונומי נמוך יותר נוטים להיכנס לכלא, לעיתים קרובות חברי הקהילה הגאה בקבוצות אלו מוצגים בצורה מוטעית כנוטים לפליליים.
לעיתים קרובות, להט"בים מתמודדים עם אפליה בבתי הכלא מאחר שהם בדרך כלל יופרדו מגדרית, ובכך יעלו את הסטריאוטיפ שהם זמינים מינית לאסירים אחרים.
בשל הסטריאוטיפ, הם נהיים פגיעים מפני תקיפה ואפליה גם מאחורי סורג ובריח וגם בעולם החיצוני.
סדרות טלוויזיה, כמו "כתום זה השחור החדש", מחזקות סטריאוטיפים על להט"בים בתוך בתי הכלא.
גברים הומואים אפרו-אמריקאים מאופיינים, לעיתים קרובות, כדומיננטיים במערכות יחסים הן מבחינה מינית והן מבחינה רגשית.
הטיה זו נובעת מהיסטוריה של גזענות ואפיון של גברים אפרו-אמריקאים כאכזריים בנוסף לסטריאוטיפים שמסווגים לגברים הומוסקסואליים כ-"אקטיביים" או "פסיביים".
ניתן לראות סטריאוטיפים אלו בצורות רבות באמצעי התקשורת, כולל פורנוגרפיה המתארת גברים אפרו-אמריקאים הומוסקסואליים כתוקפניים.
האפרו-אמריקאים הלהט"בים מתמודדים גם עם אפליה וסטריאוטיפים של אפרו-אמריקאים אחרים שסביר להניח שהם דתיים וסטריאוטיפים של הומוסקסואלים כבעלי מוסר רפוי.
סטריאוטיפים דתיים סביב הקהילה הגאה נפוצים במיוחד בכנסיות אוונגליסטיות שחורות שבהן נחשבים חברים הומוסקסואליים וטרנסקסואלים כ-.
ההיספנים בדרך כלל מתקשים בתרבות של המדינות ההיספניות באמריקה.
זאת משום שתרבויות במדינות אלו הן יותר מסורתיות (למעט ארגנטינה, אורוגוואי וצ'ילה).
בשנים האחרונות, היו מספר שינויים מהסטריאוטיפים הללו, אך הם היו בהיקפים שונים בהתאם לתרבות.
האמונה העזה ב-"מאצ'ואיזם" גרמה לכך שהשינויים בגישה הללו היו כה קטנים.
המאצ'ואיזם מתייחס לתפקיד הדומיננטי הגברי בחברה המספק יותר סמכות חברתית לגברים שלא קיימו יחסי מין עם נשים.
הומוסקסואליות נשית מתקבלת פחות במפורש ברבות מהתרבויות הללו, בעוד שבמדינות מסוימות ובמעמד חברתי מסוים היא מקובלת, הן אינן נהנות מקבלה דומה לזו של מדינות מערביות אחרות.
היספנים רבים עזבו את דתם מפני שלא מקבלת אותם.
קהילת האמונה ההיספנית של הקהילה הגאה עוזרת להיספנים להט"בים להבין שהם יכולים להיות גם להט"בים וגם להיות דתיים ללא שיפוט.
נשים אמריקאיות אסייתיות שמזדהות כלסביות או כביסקסואליות עשויות להתמודד עם פטישיזם שמבוצע על ידי גברים או נשים לבנות והן סטריאוטיפיות.
סטריאוטיפ זה מוביל לתסכולים על כך שלסביות אסייתיות מרגישות שהן לא נלקחות ברצינות על ידי החברה, ולכן סטריאוטיפים על נשים אסיאתיות נחשבים כ-"פריקיות" וכפטישיזם אסייתי .
הסטריאוטיפ על גברים אסייתים הומוסקסואליים וביסקסואלים אומרי כי הם .
כאשר קבוצת המיעוט היא גם אתנוצנטרית וגם הטרוסקסיסטית, אמריקאים אסייתים להט"בים מתמודדים עם ההצטלבות בין הסטריאוטיפים השונים, שנותנת להם הגנה מסוימת מפני סטריאוטיפים ודעות קדומות, ובמקביל מקשה עליהם לקבל הכרה מסוימת.
בדרך כלל, מתעלמים מאמריקאים אסייתיים בדיון על גזע, המתמקד בעיקר בדיכוטומיה לבנה-שחורה והופך את האמריקאים האסייתים לבלתי נראים.
באופן דומה, אמריקאים אסייתים להט"בים נמצא כפלח שולי בקהילה הגאה.
גברים אמריקאים אסייתים הומוסקסואליים בתקשורת מצטיירים גם כהיפר-סקסואלים (כגברים הומוסקסואליים) וגם כא-מיניים (כגברים אסייתיים).
סטריאוטיפים של נשים אסיאתיות להט"ביות, כגון האישה הדרקוננית או הבובה הסינית, דומיננטיות בייצוגן בתקשורת המיינסטרים של נשים אסיאתיות, ונשים בוצ'ות אסייתיות הן בלתי נראות יחסית, לעומת פמיות או תיאורים נשיים אחרים.
הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה פועלת לתיאור הוגן של הקהילה האסייתית בתקשורת על ידי חינוך הציבור לשפה המיוחסת לאמריקאים אסייתיים, כולל הימנעות מביטויים שהם ארוצנטריים , כמו "המזרח", "המזרח הרחוק" ו-"אסייתי", בקרב אמצעים אחרים.
בנוסף, הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה פועלת גם לחיבור רשתות מדיה עם מנהיגים וארגונים להט"בים אסייתים, כדי ליצור כיסוי תקשורתי פחות מוטה.
ביפן, לסביות מבוגרות מוצגות, לעיתים קרובות, כמעשנות בתקשורת היפנית.
יחסיה של התרבות היפנית עם הקהילה הגאה, לעיתים קרובות, קשורה לשכיחותם של יאוי (הומוסקסואליות) ויורי (לסביות).
בעוד שהתרבות היפנית מזהירה משימושם של שתי הסוגות, פרסומים שונים, כמו מגזין המנגה היפני, "Comic Yuri Hime" , דיווחו שוב ושוב על שימוש גבוה בשתי הסוגות.
סטריאוטיפ האבטיח הוא סטריאוטיפ לפיו לאפרו-אמריקנים תיאבון גדול לאבטיחים.
האבטיחים שימשו מוטיב מרכזי באיקונוגרפיה של גזענים לבנים בארצות הברית, והסטריאוטיפ נותר בשיח הציבורי אף במאה ה-21.
עם שחרור העבדים האפרו-אמריקנים לאחר מלחמת האזרחים בשנות ה-60 של המאה ה-19, רבים עסקו בגידול ומכירת אבטיחים – בין היתר בשל התנאים האופטימליים לגידול אבטיחים בדרום ארצות הברית מבחינה חקלאית – ובכך הפך האבטיח לסמל לחירותם.
גזענים לבנים, בעיקר בדרום, שחשו מאוימים מחירותם של השחורים, הפכו את הפרי לסמל לקשת של תכונות שליליות שייחסו לשחורים, כגון אי שמירה על ניקיון, עצלנות וילדותיות, ולכלי-שרת לרצון להדירם מהמרחב הציבורי.
הקריקטורה הראשונה שיצאה בדפוס והציגה שחור מתענג על אבטיח הופיעה ככל הנראה במגזין המאויר בשנת 1869. תומכי העבדות השתמשו באבטיח על מנת לצייר את האפרו-אמריקנים כאנשים פשוטים ולא מפותחים ששמחים בחלקם כשנופל לידיהם אבטיח וכשהם זוכים למעט מנוחה.
הסטריאוטיפ הונצח במופעי מינסטרל, שהציגו לרוב את האפרו-אמריקנים כבורים ועצלנים, שאוהבים לשיר ולרקוד וכן לאכול אבטיחים.
כמו כן הציגו מופעי המינסטרל שירים פופולריים כמו "שיר האבטיח" ("The Watermelon Song") או "הו, האבטיח הזה" ("Oh, Dat Watermelon").
מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, נעשה בסטריאוטיפ שימוש בדפוס, בקולנוע, בפיסול ובמוזיקה, וכן כאלמנט המופיע בקריקטורות על מוצרים לבית.
אפילו בזמן הקמפיין של ברק אובמה לנשיאות ב-2008, ובמהלך כהונתו כנשיא, השתמשו מתנגדיו בסטריאוטיפ האבטיח כדי לעלוב בו.
ב-1893 בתערוכה העולמית של שיקגו תוכנן לקיים "יום האנשים הצבעוניים" שיכלול בדרנים אפרו-אמריקנים ובו יחולקו אבטיחים חינם למבקרים אפרו-אמריקנים, שאותם קיוו המארגנים למשוך לתערוכה.
יוזמה זו הייתה כישלון חרוץ, כשהקהילה האפרו-אמריקנית בעיר החרימה את התערוכה, לרבות רבים מהאמנים שתכננו להופיע ביום זה.
סטריגולקטון הוא חומר המיוצר על ידי שורש הצמח.
לקבוצה זו יש שני מופעים - אחד כהורמון צמחי בעל פעילות פיזיולוגית בתוך הצמח, ואחר כמרכיב בתוך הפרשות השורש, המקדם שיתופי פעולה בין הצמח לאורגניזמים אחרים בקרקע.
למרות ההבדלים בין הסטריגולקטונים השונים, נקודת ההתכה של כולם נמצאת בטווח של 200–202 מעלות צלזיוס.
פרוק המולקולות מתרחש לאחר C°195. תרכובות אלו מסיסות מאוד בממסים פולריים.
לסטריגולקטונים ולחומצה אבציסית יש קבוצה של אנזימים משותפים אשר מעורבים בביוסינתזה שלהם.
הסטריגולקטונים מיוצרים בעיקר בשורש ומועברים אל אזורים אחרים בצמח דרך צינורות העצה.
נמצא שקבוצת הסטריגולקטונים אחראית למספר תהליכים פיזיולוגיים שונים.
הסטריגולקטון משפיע על התפתחותם של הניצנים החיקיים בצמח, בפעילות משותפת עם האוקסין והציטוקינין, ולכן הוא בעל תפקיד בשלטון הקודקודי.
האיזון המדויק בין הריכוזים של אוקסין וסטריגולקטון אחראי לוויסות היחס בין החלקים התת-קרקעיים לחלקים העל קרקעיים של הצמח.
מתן GR24 (סטריגולקטון סינתטי) לצמחי אורז הנתונים לעקת מלח משפר את צמיחת האורז לעומת צמחי בקרה, מעלה את עוצמת הפוטוסינתזה ומונע נזק ליבול.
לפי מחקרים עדכניים, נראה שהסטריגולקטון עוזר לצמחים להתמודד גם עם סוגי עקה נוספים, כגון טמפרטורות גבוהות ויובש.
הסטריגולקטון התגלה ב-1966, בהפרשות משורשי צמח הכותנה.
אז הסתבר שהוא מעודד נביטה של זרעי הצמח הטפילי .
צמח הסטריגה גורמת נזקים גדולים ליבולים בשל טפילותו, ולכן קיבלה שם של מכשפה סלבית, אשר מגיחה יש מאין וגורמת צרות ואף רעב.
הצמח סטריגה מסוגל אומנם לבצע פוטוסינתזה, אך זקוק לפונדקאי לשם נביטה והתבססות ראשונית.
הוא מפתח מעין שורש הנצמד לשורשי הפונדקאי ולוקח ממנו מינרלים וסוכרים לשם יצירת זרעיו, ובכך גורם למותו של הפונדקאי.
בגלל הנזקים הגדולים, נעשים ניסיונות שונים להכחדת הסטריגה.
אחד הכיוונים הוא ליישם סטריגולקטון סינתטי לשדה, לפני זריעת הצמח התרבותי ובכך לגרום לנביטה של זרעי הסטריגה.
מאחר שאין בסביבתם שורשים של פונדקאי, הם צפויים להתנוון ולמות תוך זמן קצר.
מצד שני, יש אספקט חשוב וחיובי בפעילות הסטריגולקטון מחוץ לצמח.
הפרשת סטריגולקטון מהשורש מעודדת התפתחות נבגים של פטריות סמביונטיות המקיימות מיקוריזה עם שורשי צמחים עילאיים מסוימים.
נבגים אלה שרויים במצב של תרדמה עד מציאת צמח מארח.
המצאות סטריגולקטונים בקרקע מסמנת נוכחות של צמח מארח וגורמת להתרבות מיטוכונדריה בתאי הנבגים.
הפעילות המוגברת של המיטוכונדיה מספקת את האנרגיה וחומרי התזונה הדרושים לנביטת הנבגים והתפתחות התפטיר של הפטריה, בתוך תאי השורש של הצמח המארח.
הסטריגולקטון אחראי לזיהוי ההדדי בין הצמח לפטריה הסמביונטית.
סימביוזה זו מיטיבה עם שני השותפים - הפטריה קולטת מינרלים ומים מהקרקע ומעבירה את חלקם לצמח המארח.
מצד שני, הפטריה מקבלת מהצמח סוכרים, אותם היא אינה מייצרת בעצמה.
דוגמה נוספת לתועלת שבשיתוף פעולה זה ניתן למצוא בסביבה עניה בפוספט.
במצב כזה, הצמח המארח מייצר יותר סטריגולקטון, אשר גורם להסתעפות של תפטיר הפטריה וספיגה טובה יותר של הפוספאט הקיים בקרקע.
אם נשווה בין שני הבטים אלה, של קשר התיווך סטריגולקטון, נראה שההתאמות של הסטריגה לניצול נוכחותו הן התפתחויות מאוחרות מבחינה אבולוציונית, לאחר התפתחות התקשורת בין צמחים ירוקים לפטריות סמביונטיות, מועילות.
מעבר לשימושים בחקלאות, נראה שלחומרים ממשפחת הסטריגולקטונים, כולל נגזרות סינתטיות, מסתמן עתיד ברפואת האדם.
מדובר בשני כיווני מחקר: מאבק בזיהומי ציטומגלווירוס באדם, וגם כתרופות אפשריות נגד סרטן.
סטריימוי (בפארואזית: Streymoy) הוא האי הגדול מבין 18 האיים המרכיבים את איי פארו, ובו נמצאת בירת האיים טורסהאבן.
הוא ממוקם באמצע הארכיפלג ומהווה 24% מכלל שטחי האדמה ו -50% מכלל האוכלוסייה.
פירוש שם האי הוא "אי זרמי הים".
צורת האי מוארכת והוא משתרע מצפון לדרום.
שני פיורדים מצויים בדרום מזרח האי, קולאפיורור ודאלדבאקספיורור.
פני שטח האי הרריים, בעיקר בצפון-מזרח האי.
הנקודה הגבוהה ביותר האי היא קופסני (Kopsenni), שגובהה 789 מטרים.
באי צוקים שגובהם מגיע ל-500 מטרים.
באי מספר אגמים קטנים ופלגים.
צמחיית האי ברובה עשבית, ואין בו עצים.
האי מופרד מהאי אסטורוי הקרוב אליו מבין האיים, והמצוי מזרחית לו, במצר סונדיני הרדוד.
מערבית לסטריימוי נמצא האי ואגאר ודרומית לו נמצאים סאנדוי, קולטור, הסטור ונולסוי.
באי מתגוררים כ-22,000 תושבים, המהווים 40% מתושבי איי פארו.
מרבית התושבים מתגוררים בבירת האיים, טורסהאבן, שהיא גם את הנמל העיקרי במדינה, מרכז המסחר, ומקום האוניברסיטה של האיים.
ערים נוספות באיים הם וסטמאנה, נמל במערב האי, קולאפיורור במרכז האי והכפרים סאקסון וטיורנוביק שבצפון האי.
כל יישובי האי מקושרים בדרכים סלולות.
הדרך הראשית המובילה לטורסהאבן עוברת דרך מנהרה שאורכה 2.8 ק"מ.
האי מקושר לאי אסטורוי באמצעות גשר העובר מעל מצר סונדיני.
בשנת 2002 נבנתה מנהרה תת-ימית שאורכה ארבעה ק"מ, המקשרת בין סטריימוי לאי ואגאר.
סטריימוי מקושרת באמצעות מעבורות לאיים סאנדוי וסוד'ורוי.
מעבורות העובדות רק בעונת הקיץ מקשרות את טורסהאבן להנסטהולם שבדנמרק, ללאוויק שבאיי שטלנד (סקוטלנד), לברגן שבנורווגיה ולסייאיספיורור שבאיסלנד.
שדה התעופה הקרוב ביותר נמצא באי ואגאר.
סטריטהאם קומון הוא שטח פתוח רחב באזור סטריטהאם שברובע למבת' בלונדון.
השטח היה בעבר שטח פתוח קהילתי של קהילת סטריטהאם, והחל מהמאה ה-18 שימש השטח למשחקי קריקט ציבוריים.
כמו כן מצוי בשטח הציבורי גן ציבורי ויער בו גדלים עצי ארז.
המדרון בקרבת היער משמש כתיאטרון פתוח בימי הקיץ.
בגן נערך מדי קיץ פסטיבל עפיפונים.
זו הקבוצה הקהילתית הראשונה עם האחריות הישירה לניהול פארק למבת' כחלק מתוכנית הגנים השיתופיים.
בשנת 2016 היא השתלטה על בריכת ההנעה של סטריאת'ם קומון ומנעו את סגירתה, ובשנת 2017 התחילה בעבודות שימור שוטפות בשמורת הטבע המקומית סטריאת'ם.
בשנת 2018 הוחזרו לפעילות המפל וגן הזרמים.
סטריי קאטס היא להקת רוקבילי אמריקאית אשר פעלה בתחילת שנות השמונים, פרסמה מספר להיטים וזכתה להצלחה מסחרית באנגליה ובארצות הברית.
הלהקה ניסתה להחיות את סגנון הרוק'נרול הבסיסי והראשוני, עשרים שנה לאחר דעיכתו בארצות הברית.
בריאן סצר (גיטרה ושירה) (נולד ב-10 באפריל 1959)
לי רוקר (נולד בשם לאון דרוקר ב-3 באוגוסט 1961) (קונטרבס)
סלים ג'ים פנטום (נולד בשם ג'יימס מקדונל ב-20 במרץ 1961) (תופים)
ב-1979, בעיירה מספקואה שבלונג איילנד בניו יורק שבארצות הברית, הקים בריאן סצר, יחד עם אחיו וחבר נוסף, שלישייה בשם "Tom Cats".
הלהקה ניגנה גרסאות כיסוי ללהיטי רוקבילי משנות החמישים.
בתחילת 1980 עזב סצר את הלהקה והקים יחד עם חבריו לבית הספר התיכון את הסטריי קאטס.
סגנונם המוזיקלי, אשר חזר לשנות החמישים וסגנון לבושם, אשר חיקה גם הוא, במידה רבה, את ימיו המוקדמים של הרוק'נרול לא זכו להצלחה בארצות הברית והלהקה החליטה לנסות את מזלה בבריטניה.
הם הגיעו לאנגליה בקיץ 1980, בעת שהזמר שייקין סטיבנס (Shakin' Stevens) ולהקות נוספות, יצרו התעוררות מחודשת, גם אם קצרת מועד, של סגנון הרוקבילי.
הגיטריסט והמפיק המוזיקלי, דייב אדמונדס הזדמן לאחת מהופעות הלהקה בלונדון והציע להם לעבוד איתו.
הם חתמו על חוזה עם חברת התקליטים "אריסטה", נכנסו לאולפן ההקלטות ותוך חמישה ימים השלימו את הקלטת אריך הנגן הראשון שלהם.
התקליט, אשר יצא לאור ב-1981, נשא את שם הלהקה וזכה להצלחה מסחרית.