tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסכר נבנה במקור בין 1903 ל-1911, ושופץ והורחב בשנים 1989–1996. הסכר קרוי על שם תאודור רוזוולט שכיהן כנשיא ארצות הברית בעת בנייתו.
מטרתו העיקרית של הסכר היא הספקת מים להשקיה ובקרת שיטפונות, אבל הוא כולל גם תחנת כוח הידרואלקטרית בתפוקה של 36 מגה-ואט.
סכר רוזוולט היה אחד מחמשת המיזמים הפדרליים המקוריים שאושרו ב-14 במרץ 1903, תחת חוק הטיוב (Reclamation Act) של 1902. הסכר היה המיזם העיקרי הראשון שהושלם על בסיס תוכנית הטיוב הפדרלית החדשה.
הסכר בנוי מאבנים והוא אחד הגבוהים בעולם מסוג זה.
בנייתו החלה ב-1903 והושלמה ב-1911. הסכר הוא המקום הראשון בארצות הברית שבו החל ייצור חשמל פדרלי כאשר הקונגרס אישר ב-1906 לשירות הטיוב (Reclamation Service) לפתח ולמכור חשמל הידרואלקטרי במיזם הנהר סולט.
חוק הטיוב של 1902 יצר את שירות הטיוב של ארצות הברית (כיום לשכת הטיוב של ארצות הברית) שמטרתו הייתה לתכנן ולבנות מיזמי השקיה במטרה לסייע ביישוב המערב הצחיח.
ניסיונות קודמים של פרטים וחברות השקיה פרטיות לקו בחסר ולעיתים קרובות נכשלו.
עם הקמת שירות הטיוב, נקבע במסמרות תפקידו של הממשל הפדרלי כמוביל בפיתוח מיזמי השקיה בקנה מידה גדול.
בניית סכר רוזוולט החלה ב-1903 בנקודה קרובה למפגש ערוץ טונטו (Tonto Creek) עם הנהר סולט.
המטרות הראשיות של המיזם היו לאגור מים עבור מיזם הנהר סולט (Salt River Project) ובקרת שיטפונות בעמק הנהר סולט.
הסכר הושלם ב-1911, לאחר שכמה שיטפונות הרסניים קטעו את התקדמות הבנייה ב-1905. הסכר הושלם בעלות של 10 מיליון דולרים, והיה סכר האבנים הגדול ביותר בעולם לזמנו בגובה 84 מטרים ובאורך 216 מטרים, והמאגר שנוצר אחריו, אגם רוזוולט, היה בזמנו מאגר המים המלאכותי הגדול ביותר בעולם.
שמו המקורי של הסכר היה "סכר הנהר סולט מספר 1" (Salt River Dam #1).
השמות הנוכחיים של הסכר והמאגר שמאחוריו נקבעו רשמית ב-1959 על שם תאודור רוזוולט.
סכר רוזוולט, כפי שנהגה ונבנה במקור, היה סמל הצלחה וחלון הראווה של הסוכנות החדשה.
הסכר תרם יותר מכל סכר אחר באריזונה ליישוב מרכז אריזונה ולפיתוח של השקיה בקנה מידה גדול בו.
מטרה משנית של הסכר הייתה להפיק כמות צנועה של חשמל הידרואלקטרי.
הסכר הוכר כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) ב-1963, אבל הוצא מהרשימה ב-1999 בעקבות ההרחבה שנעשתה בו ב-1989 .
ב-1989 החל מיזם שאפתני של שיקום והרחבה של סכר רוזוולט.
הסכר כוסה בבטון והוגבה ב-23 מטרים לגובה של 109 מטרים.
הגדלה זו של הסכר הגדילה את קיבולת המאגר של אגם רוזוולט ב-20% והוא מכיל בימים כתיקונם 2.03 מיליארד מטרים מעוקבים של מים ויכול להכיל עד 3.6 מיליארד מטרים מעוקבים של מים, במצבים של שיטפון.
המיזם הושלם ב-1996 בעלות של 430 מיליון דולרים.
עלות זו כללה שלושה מיזמי בנייה גדולים הקשורים לסכר.
אלו כללו את הזזת כביש מדינתי 188 (אריזונה) מעל לגשר תאודור רוזוולט החדש במעלה הזרם מהסכר, שיפוצים בתחנת הכוח ההידרואלקטרית, ומיזם מנהור המכונה "ברז האגם" ("Lake Tap").
מטרת מיזם "ברז האגם" הייתה להכין את התשתית לצינורות שיובילו מים לתחנת הכוח ההידרואלקטרית.
עם זאת, זמן קצר לאחר השלמת המיזם התחוללה בצורת ארוכה באזור, ולקח זמן רב עד שניתן היה לנצל את הקיבולת החדשה המוגדלת, כשהאגם הגיעו ל-100% מהקיבולת ההיסטורית שלו רק בפברואר 2009.
כתוצאה מהשיפוץ השתנה לגמרי מראה הסכר מכפי שהיה בעת שנרשם כציון דרך לאומי היסטורי.
המבנה המקורי העשוי אבני גזית כוסה לחלוטין בבטון, וכל המבנה הוגבה ב-23 מטרים.
השינויים הדרמטיים שחלו בסכר גרמו לביטול הגדרתו כציון דרך לאומי ב-10 במרץ 1999.
סל הפרחים של ונוס (שם מדעי: Euplectella aspergillum) הוא זכוכן השייך למערכת הספוגיים השוכן בקרקעית העמוקה של האוקיינוסים.
הספוג מאכלס לעיתים קרובות בסימביוזה שני חסילונים קטנים מהסוג Stenopodidea, זכר ונקבה, המעבירים את כל חייהם בתוך הספוג.
החסילונים מזדווגים, וכשהצאצאים שלהם קטנים עדיין, הם עוזבים את ה'קן' כדי למצוא פרח ונוס משלהם.
החסילונים דואגים כל הזמן לנקיון הספוג ובתמורה, מספק הסל מזון לחסילונים על ידי לכידתו לתוך הרקמה שלו ושחרור הפסולת לתוך גוף הספוג בו הם שוהים.
מעריכים גם כי זרחנותם של חיידקים המתקיימים על הספוג עשויה למשוך אורגניזמים קטנים אחרים המשמשים לחסילונים כמאכל.
ביפן, מערכת היחסים הסימביוטית בין זוג החסילונים לספוג מסמלת את רעיון ה-"עד שהמוות יפריד בינינו", ונהוג להעניק את הספוג כמתנת חתונה (בצורתו המתה, היבשה).
aspergillum נמצא בשטח קטן של הים בקרבת איי הפיליפינים.
מינים דומים קיימים ליד יפן ובחלקים אחרים של מערב האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
מבנה גופם של יצורים אלו מורכב משלד דקיק דמוי צילינדר.
הם בנויים לחלוטין מזכוכית (סיליקה, צורן דו-חמצני) ועל-כן קרויה המחלקה שלהם זכוכנים.
ה'צינור' החלול המהווה את גופם של סלי הפרחים בנוי ממחטים מיקרוסקופיות התומכות ברקמה הספוגית.
המבנה הזכוכיתי מבדיל את בני המחלקה הזו מספוגי ים אחרים, ובשל עמידותו מאפשר את קיומם גם בעומקים גדולים של האוקיינוס, שם הלחץ התת-ימי גבוה מאוד.
מבנה השלד של סל הפרחים ושל זכוכנים אחרים הוא מושא למחקר על ידי מדעני חומרים בשל עמידותו למאמצים ונדירות הסדקים שבו.
בניסויים שערכו מהנדסי חומרים, יצרו במעבדה גוף דומה מאלומיניום, חומר בעל תכונות אלסטיות דומות לזכוכית, כך שצפיפות החומר שלו הומוגנית ולא בנויה בצורת כוורת המחטים הגאומטרית של הזכוכן.
עמידותו של מבנה הגליל ההומוגני למאמצים הייתה כמאית מעמידותו של שלד הזכוכית המורכב.
בכדורסל, סל שדה הוא מונח המתאר קליעה של הכדור לסל שמזכה את הקבוצה הקולעת בשתיים או בשלוש נקודות, בהתאם למרחק ממנו התבצעה הזריקה, ולמעשה מוגדר ככל קליעה לסל מלבד קליעת עונשין.
מסוגי "סלי שדה" ניתן למנות הטבעה של הכדור לסל וקליעת שלשה.
"אחוזי קליעה מהשדה" הם היחס בין הקליעות מהשדה לבין הזריקות מהשדה.
על אף שנהוג לחשב בנפרד גם את אחוזי הקליעה מהשלוש, אחוזי קליעה מהשדה כוללים הן זריקות המזכות ב-2 נקודות (הנזרקות מהמרחק שלפני "קשת השלוש") והן זריקות המזכות ב-3 נקודות (הנקראות "שלשות" ונזרקות מהמרחק שמאחורי "קשת השלוש").
אחוזי קליעה גבוהים מצביעים על יעילוּת גבוהה; ככלל אצבע, אחוזי קליעה מהשדה של למעלה מ-50% (0.500) נחשבים כגבוהים (ויעילים) באופן יחסי.
"אחוזי קליעה יעילים מהשדה" הם אחוזי קליעה מהשדה המאבחנים בין קליעות שלשה לבין יתר הקליעות מהשדה (המזכות ב-2 נקודות).
מטרת סטטיסטיקה זו היא לתקן את ה"עיוות" שמציגים אחוזי הקליעה מהשדה, אשר מתייחסים לזריקות מהשלוש כאל זריקות לשתי נקודות, על אף שהן מניבות מספר נקודות רב יותר.
לדוגמה: אחוזי הקליעה של שני שחקנים, אשר כל אחד מהם קלע 2 מתוך 4 הזריקות שלקח, הם 50%, גם אם שחקן א' קלע את הזריקות מטווח 2 נקודות (4 נקודות בסך הכול) ושחקן ב' קלע את הזריקות מטווח 3 נקודות (6 נקודות בסך הכול).
אחוזי קליעה יעילים ימחישו כי שחקן ב' אשר קלע 6 נקודות ב-4 זריקות, היה יעיל יותר משחקן א' אשר קלע 4 נקודות ב-4 זריקות; אחוזי הקליעה היעילים של שחקן ב' הם 75%, בעוד שאחוזי הקליעה היעילים של שחקן א' הם 50%.
הנתונים מעודכנים לסוף עונת , ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד (ללא הפלייאוף).
סכר רוזייריס הוא סכר על הנילוס הכחול, במחוז אל-ג'זירה בסודאן, ליד הגבול בין אתיופיה וסודאן.
סכר רוזייריס מורכב מסכר משענות ברוחב של כקילומטר וגובה מקסימלי של 68 מטרים, שמשני צידיו סכרי עפר.
סכר העפר הימני הוא באורך של כ-4 קילומטר וסכר העפר המערבי הוא באורך של כ-8.5 קילומטר.
המאגר שנוצר על ידי הסכר הוא בשטח של כ-290 קמ"ר.
הסכר הושלם בשנת 1966. בשנת 1971 הוסף לסכר תחנה הידרואלקטרית שמייצרת 280 מגהוואט.
בשנת 2013 הושלם פרויקט להרחבת הסכר שהביא את רוחבו לכ-25 קילומטר.
סל (ביפנית: セル, תרגום חופשי מאנגלית: "תא") הוא דמות בדיונית של נבל-על, המופיע בחוברת המאנגה דרגון בול.
דמותו של סל הוזכרה לראשונה בפרק 360 של המאנגה, "Kami-sama and the Demon King Become One", אך הופיעה במלואה בפרק שלאחר מכן, ולמעשה החליפה את אנדרואיד 17 ו-18 בתור הנבל הראשי של סאגת האנדרואידים.
על פי עלילת המאנגה, סל הוא צורת חיים שנוצרה באופן מלאכותי בתהליך של הנדסה גנטית על ידי ד"ר ג'ירו, ונוצר מתאי גופם של "הלוחמים הגדולים ביותר בגלקסיה", על מנת ליצור את "הלוחם המושלם".
כדי להגשים מטרה זו, סל חוזר אחורה בזמן על מנת לשאוב לתוך גופו את אנדרואידים 17 ו-18, ובכך להתפתח לצורתו המושלמת.
בנוסף לכך, טוריאמה תכנן שלא להעניק לדמות יכולת שינוי צורה, אך בסופו של דבר הוסיף לה את היכולת הזו לאחר שיו קונדו, עורך הסדרה, ציין כי היא "מכוערת".
עם התקדמות העלילה, טוריאמה תכנן כי צורתו השנייה של סל תקבל יותר "זמן מסך".
קונדו, העורך, התנגד לכך וטען שמדובר ברעיון טיפשי, וטען כי יש להאיץ את תהליך ההתפתחות של הדמות.
סל הוא צורת חיים סינתטית שנבנתה מהמאגר הגנטי של כמה מהלוחמים החזקים ביותר ביקום דרגון בול, באמצעות שיטות של הנדסה גנטית, ובכך מהווה את אחת הדמויות החזקות ביותר שהופיעו במאנגה המקורית.
בדומה ללוחמים מהם הונדס, גם סל הוא אמן לחימה מוכשר המפגין כוח, מהירות וסיבולת על-אנושיים, יכולת תעופה, ויכולת שליטה באנרגיית ה"צ'י" המאפשרת לו ליצור גלי אנרגיה, ולשלוט בהם.
אחת מיכולותיו הבולטות ביותר של סל היא יכולתו לשאוב צורות חיים אחרות: באמצעות זנבו, סל יכול לבלוע לתוך גופו בני-אדם ולעכלם על מנת לספוג את אנרגיית החיים שלהם, ובכך להתחזק.
את קורבנו הוא יכול לשאוב באיטיות על ידי דקירת הקורבן בקצה זנבו, או לבלוע אותו בשלמותו על ידי פעירת הזנב.
חלק מיכולותיו המיוחדות של סל נובעות מהמאגר הגנטי ממנו הוא בנוי.
סל יכול להשתמש במתקפת ה"קאמאהאמאהא" המזוהה עם סון גוקו, וכן להשתמש במתקפות ה"גאליק גאן" של וג'יטה, "Special Beam Cannon" של פיקורו ו-Solar Flare של טיאן שינהאן.
הודות לגנים הנאמקיים שלו, שנלקחו מפיקורו, סל יכול לחדש את איברי גופו אם נפגעו או נקטעו, וטכניקת חידוש האיברים שוכללה כל כך עד שביכולתו לחדש את כל גופו כל עוד תא בודד מגופו עדיין נשאר בחיים.
הודות לגנים הסיאיניים שלו, שנלקחו מגוקו ווג'יטה, סל מתחזק תוך כדי לחימה וכן מקבל תוספת כוח משמעותית ("Zenkai"/"Saiyan Power") לאחר פציעה קשה או חוויית סף-מוות, ויכול לחזק את עצמו בדומה לשינוי סופר סאיין.
הודות לגנים שנלקחו מפריזה, תאי גופו של סל יכולים לשרוד במצבי קיצון, כולל הישרדות בחלל הריק ללא כל חמצן.
כמו אצל נבל-העל פריזה, גם אצל סל יכולת שינוי הצורה היא תכונת מפתח.
בניגוד לפריזה, על מנת לשנות צורה לצורה חזקה יותר, סל נדרש לשאוב את אחד משני האנדרואידים אותם תוכנן לשאוב: אנדרואיד 17 ו-18. מראהו החיצוני וכוחותיו משתנים בהתאם לצורתו.
בצורתו ה"בלתי מושלמת" (Imperfect Cell), סל מזכיר במראהו חרק מהלך על שניים הדומה לציקדה, לחגב או לחרגול, בעל ראש מקורנן, פה דמוי-מקור, כנפיים וזנב.
בהופעתו לראשונה, סל הבלתי-מושלם הובס בקלות על ידי פיקורו, אולם לאחר שבלע עשרות אלפי אנשים ושאב את אנרגיית החיים שלהם, הכריע את פיקורו ואת אנדרואיד 17 בקלות יחסית.
לאחר שהוא בולע את אנדרואיד 17, סל משנה צורה לצורתו ה"חצי מושלמת" (Semi-Perfect Cell), והופך לגבוה ושרירי יותר, ללא כנפיים, ותווי פנים מעט יותר אנושיים.
בצורה זו סל הצליח לעלות בכוחותיו אפילו על אנדרואיד 16, שגבר מקודם על צורתו הבלתי מושלמת, אך מובס בקלות על ידי וג'יטה לאחר תקופת אימוניו ב"חדר הזמן והנשמה".
לאחר שהוא בולע את אנדרואיד 18 (בנוסף ל-17), סל מתפתח לצורתו ה"מושלמת" (Perfect Cell).
בצורתו המושלמת, תווי פניו הופכים לאנושיים הרבה יותר, הכנפיים צומחות חזרה וזנבו כמעט ונעלם, ומוסתר בין כנפיו.
רמת כוחות קופצת משמעותית וכוחותיו משתווים לאלו של גוקו במלוא כוחותיו וגוהאן, לאחר שסיימו את אימוניהם בחדר הזמן והנשמה.
נדרש לגוהאן להתעלות על עצמו ולהפוך ל"סופר סאיין 2" על מנת להתגבר על סל.
בצורתו המושלמת, סל יכול לייצר עותקים מיניאטוריים של עצמו הנקראים "Cell Juniors" (ביפנית: セルジュニア) דרך זנבו.
העתקים אלו זהים במידת כוחם לכוחו של סל, אך הם הרבה פחות חסינים מסל המקורי.
לאחר שהפך את עצמו ל"פצצה חיה" ופוצץ את עצמו על כוכבו של המלך קאיו יחד עם סון גוקו, סל הצליח לחדש את גופו הודות לתא בודד ששרד את הפיצוץ, וכיוון שתאי גופו שומרים את הזיכרון של כוחו המושלם, הדבר אפשר לו לחזור לצורתו המושלמת.
מהפיצוץ, סל למד את טכניקת ה"השתגרות המהירה", והודות לכוחותיו הסאיאניים, התחזק בצורה משמעותית וכוחותיו זהים לכוחות ה"סופר סאיין 2".
בצורה זו הצליח סל לפצוע אנושות את גוהאן, אך הובס על ידו, לאחר מאמץ רב.
סל הוא "ביו-אנדרואיד" שנוצר במעבדתו של ד"ר ג'ירו מ"צבא הסרט האדום", על מנת להתנקם בסון גוקו.
לאורך הזמן, ג'ירו דגם מידע גנטי מהיצורים שהחשיב כ"גדולי הלוחמים של הגלקסיה": גוקו, וג'יטה, פיקורו, ואף מפריזה ומאביו (המלך קולד) בזמן ביקורם בכדור הארץ, ותכנן אותו כך שעליו לבלוע את האנדרואידים 17 ו-18 כדי להתפתח לצורתו המושלמת, ולהיות הלוחם החזק והמושלם ביותר ביקום.
ה-סל שמופיע ברובו בסדרה נוצר וגדל בציר זמן אחר, מקביל לציר הזמן המרכזי בו מתרחשת עלילת הסדרה, ציר זמן בו אנדרואידים 17 ו-18 חוסלו על ידי טראנקס של אותו ציר הזמן.
לאחר שהוא מתוודע לחיסולם, סל רוצח את טראנקס וגונב את מכונת הזמן שלו, במטרה למצוא ציר זמן שבו האנדרואידים עדיין לא התעוררו.
לאחר שהוא מגיע להווה (ציר הזמן המרכזי של הסדרה), הוא נסוג חזרה לצורת הגולם שלו ונשאר בה למשך כמה שנים, כדי לחדש את כוחותיו.
במקביל, לוחמי ה-Z בראשות טראנקס העתידי משמידים את מעבדתו של ד"ר ג'ירו, בה סל מההווה גדל ומתפתח, מבלי לדעת על קיומו של סל מציר הזמן המקביל.
סל שיצא ממכונת הזמן בוקע מצורת הגולם שלו לצורה הבוגרת הבלתי-מושלמת שלו, ומתחיל לשאוב אלפי בני-אדם במטרה לקבל מהם אנרגיה ולהתחזק, כדי שיוכל לגבור בסופו של דבר על האנדרואידים, לבלוע אותם ולהתפתח לצורתו המושלמת.
בזמן שהוא תוקף את אחת הערים, הוא פוגש בפיקורו ומתעמת איתו, ובמהלך הקרב מגלה לו את מקורו ואת מטרותיו.
לאחר שהבין כי לא יצליח לגבור על פיקורו, סל נמלט משם, וממשיך בהתקפותיו.
זמן מה לאחר מכן פיקורו פוגש באנדרואיד 17 ונלחם נגדו, אולם באמצע הקרב, מופיע סל, חזק בהרבה לאחר שבלע עשרות אלפי בני אדם ושאב מהם את אנרגיית החיים שלהם, ומכריע את פיקורו, המנסה להגן על 17, במכות ספורות.
אנדרואיד 16 מופיע ומצליח להדוף את סל, אך בסופו של דבר סל נוקט תחבולה ערמומית ובעזרתה מצליח לבלוע את 17 ולשנות צורה.
סל החצי-מושלם מכה ב-16 בעוצמה ופוגע בו אנושות, ופותח במצוד על 18.
כיוון שנודע לו ש-18 מסתתרת בארכיפלג סמוך למקום בו בלע את 17, סל מפוצץ את כל האיים עליהם נמצאת 18 במטרה לגלות את מקום מחבואה, אך לפני שהוא מספיק, מופיע וג'יטה, חזק מאי פעם לאחר תקופה בה התאמן בחדר הזמן והנשמה, ומאתגר אותו לקרב.
וג'יטה גובר עליו בקלות, אך סל משכנע אותו שייתן לו לבלוע את 18 כדי "לאתגר את הגאווה הסאיאנית" של וג'יטה ולתת לו הזדמנות ללחום נגד יריב חזק יותר.
וג'יטה מסכים, ומפקיר את 18 לגורלה.
סל בולע את 18 ומתפתח לצורתו המושלמת.
לאחר מכן הוא גובר בקלות על קרירין ועל וג'יטה, ואף על טראנקס מהעתיד, שהתחזק עוד יותר מוג'יטה.
לאחר שהביס את טראנקס, סל מכריז על טורניר אמנויות לחימה בשם "משחקי סל", מזמין אליה כל לוחם שחושב כי הוא יכול לאתגר אותו, ומאיים להשמיד את כדור הארץ אם לא יימצא לוחם שיוכל להביסו.
יום הטורניר מגיע, וסל מגלה כי רק שני לוחמים מעזים לקרוא עליו תיגר.
הראשון הוא מר הרקול שטן, בריון גדל גוף ושחצן, אלוף טורניר אמנויות הלחימה העולמי ה-24 (טנקאיצ'י בודוקאי), שאינו מצליח להזיז לו כלל ובסופו של דבר נבעט מהזירה במכה אחת.
השני הוא סון גוקו, אף הוא חזק מאי פעם לאחר תקופה בה הוא ובנו, גוהאן, התאמנו בחדר הזמן והנשמה.
סל המושלם וסון גוקו נלחמים זה בזה בשוויון, כאשר כל צד עושה כמיטב יכולתו להביס את הצד השני, אך באמצע הקרב נכנע גוקו על מנת לתת הזדמנות לבנו, גוהאן.
תחילה, גוהאן אף הוא נלחם בסל בכוחות שווים, אך סל מצליח לגבור עליו לאחר שזיהה את נקודות התורפה באופיו העדין של גוהאן.
כדי לדחוק את גוהאן עוד יותר אל הקצה, סל משריץ מזנבו עותקים מיניאטוריים של עצמו, ואלו מציקים לחבריו של גוהאן.
גוקו, המנסה להציל את כדור הארץ, משגר אותו יחד עם סל לכוכב של המלך קאיו ומקריב את עצמו.
עם זאת, סל, שתאי גופו הצליחו לשרוד בחלל הריק (הודות לגנטיקה של פריזה), מצליח לחדש את גופו, חזק מאי פעם – בזכות כוחותיו הסאיאניים שמחזקים את כוחו משמעותית לאחר פציעה קשה או חוויית סף-מוות.
בזכותו גוקו, למד סל את טכניקת ההשתגרות המיידית ובעזרתה חוזר לכדור הארץ.
שם הוא מחסל את טראנקס העתידי, ומנסה לחסל את וג'יטה, אך גוהאן מגן עליו ונפצע אנושות תוך כדי.
סל מכין גל "קאמאהאמאהא" ענקי שלטענתו יכול להשמיד את כל מערכת השמש, וגוהאן הפצוע מגיב אף הוא בגל קאמאהאמאהא משלו.
לאחר מאבק ממושך, ובעזרתו של וג'יטה, מצליח גל הקאמאהאמאהא של גוהאן לגבור על זה של סל, והיה עוצמתי כל כך, שהשמיד כל תא ותא בגופו של סל, ובכך הצליח גוהאן להיפטר ממנו אחת ולתמיד.
זמן מה לאחר מכן, חוזר טראנקס העתידי חזרה לציר הזמן שלו, בו אנדרואידים 17 ו-18 עודם מטילים אימה על האנושות.
הוא גובר עליהם ומחסלם, אך יודע שכמה שנים לאחר מכן, סל מציר הזמן שלו יופיע.
סל אכן מופיע שלוש שנים לאחר מכן, אך מופתע מרמת כוחו העוצמתית של טראנקס, ומהעובדה שהוא חיסל במו ידיו את האנדרואידים, ומיד לאחר מכן הוא מובס ומחוסל סופית על ידי טראנקס.
סל מופיע מספר פעמים בהמשך סדרת האנימה, בעיקר כדמות קומית.
באחד מפרקי הפילר באנימה "דרגון בול Z", סל מחולל מהומה בגיהנום יחד עם חבריו, פריזה וצוות גינאו, אך מובס בקלות בידי גוקו וחברו פאיקוהאן, ומושלך לבית הסוהר יחד עם פריזה ושותפיו.
בפילר נוסף באנימה מופיע סל, יחד עם פריזה, ד"ר ג'ירו, ונבלים נוספים שנידונו לגיהנום, וצופה יחד איתם בקרב המכריע בין גוקו לקיד בו.
סל מוזכר גם במאנגה ובאנימה דרגון בול סופר, כאשר טראנקס העתידי חוזר לציר הזמן הנוכחי על מנת לבקש עזרה במלחמה נגד גוקו בלאק.
טראנקס תוהה כיצד סון גוקו עדיין בחיים, שהרי הוא צפה בו מקריב את עצמו כשסל איים להחריב את כדור הארץ.
בנוסף לכך, מכונת הזמן בה משתמשים לוחמי ה-Z על מנת לחזור לציר הזמן של טראנקס העתידי וללחום בבלאק, היא למעשה אותה מכונת הזמן שסל השתמש בה כדי להגיע להווה.
סל מופיע בסדרת האנימה דרגון בול GT.
כאשר גוקו נלכד בגיהנום במהלך סאגת סופר 17, הוא פוגש שם בסל, בפריזה ובצוות גינאו, אך מצליח לגבור עליהם בקלות.
סל מופיע גם בסדרת האנימה Super Dragonball Heroes, אנימה שיווקית שנועדה עבור קידום המשחק Dragon Ball Heroes ביפן.
דמותו מופיעה גם במשחקי וידאו רבים, הן כבוס והן כדמות שניתן לשחק בה, במשחקי הלחימה בודוקאי, בודוקאי טנקאיצ'י, זינוברס, זינוברס 2 ו-FighterZ.
בסרט האנימה "דרגון בול סופר: סופר הירו" מופיעה וריאציה נוספת של סל בשם "סל-מקס" כדמות הנבל הראשי.
על פי עלילת הסרט, סל-מקס נוצר על ידי ד"ר האדו, נכדו של ד"ר ג'ירו, על מנת שישמש כ"נשק האולטימטיבי" של צבא הסרט האדום, האנטגוניסטים הראשיים בסרט.
מראהו החיצוני של סל-מקס משלב את מראה גופו של סל בצורתו המושלמת יחד עם מראה פניו בצורתו החצי מושלמת, וגופו צבוע בגווני אדום, שחור וירוק.
בסרט, סל-מקס מוצג כענק ממדים וגדול פי חמישה לפחות מסל המקורי.
בשנת 2004, מעריצי הסדרה ביפן דירגו את סל במקום ה-14 ברשימת "הדמויות הפופולריות ביותר".
הסקר התפרסם בספר בשם "Dragon Ball Forever" ("דרגון בול לנצח") שהוציאה חברת Shueisha, חברת ההוצאה לאור של מגזין המאנגה "Shonen Jump" בו מתפרסמת המאנגה.
סקר אחר, שהתפרסם בשנת 2015, דירג את סל במקום השלישי בדירוג "עשרת הנבלים הגדולים ביותר בדרגון בול".
מגזין IGN דירג את סל במקום השביעי ברשימת "Top 13 Dragon Ball characters", וכן מגזין "Otakuart" העוסק באנימה ומאנגה, שדירג את סל במקום השני בדירוג "הנבלים הגדולים ביותר בדרגון בול".
ביקורת שנכתבה על הדמות באתר DVDTalk ציינה לשבח את אופן בניית הדמות של סל, וציינה כי "לוחמי ה-Z נתנו כל מה שיש להם על מנת ללחום בסל, ובדיוק כשחשבתם שהוא מובס...
הוא משתנה למשהו חזק בהרבה".
ספר בשם "Anime and Philosophy: Wide Eyed Wonder" שנכתב בידי התסריטאי ג'וזף שטייף והחוקר ט.ד.
טמפלין, ציין את המוטיב החוזר בסדרות אנימה על "בנייה בשלבים" של דמות, ונתן את סל כדוגמה מייצגת לדמות הנאמנה לקונספט.
לצד הביקורות החיוביות, הושמעו גם ביקורות שליליות על אופן התקדמות עלילת המאנגה יחד עם דמותו של סל.
סמית' מאתר IGN ציין כי טורניר אמנויות הלחימה אותו ארגן סל לקראת סיום הסאגה היא הוכחה לכך ש"נגמרו הרעיונות" ליוצר הסדרה.
מבקרים אחרים ציינו כי רעיון טורניר אמנויות הלחימה היה מאכזב, וכלל "לחימה אין סופית וכמעט אפס התקדמות בעלילה".
סל האבקה, טנא או הקורביקולה הוא חלק מהשוק ברגליים האחוריות של מינים מסוימים של דבורים.
הדבורים משתמשות בסל לאיסוף אבקה ונשיאתה לקן או לכוורת.
לדבורים בארבעה סוגים בתת-המשפחה Apinae ממשפחת הדבוריים, יש סלי אבקה: דבורי הדבש, דבורי הבומבוס, דבורים חסרי עוקץ ודבורי סחלב.
סל האבקה הוא חלל בשולי שערות הרגליים האחוריות, שאליו אוספת הדבורה את האבקה.
דבורת דבש מלחלחת את הרגליים הקדמיות בלשונה ואוספת את האבקה שנאספה על גופה, רגליה הקדמיות וראשה, אל הרגליים האחוריות.
האבקה מועברת למסרק האבקה על הרגליים האחוריות ולאחר מכן מועברת לסל האבקה על פני השטח החיצוני של השוקה ברגליים האחוריות.
דבורת הדבש, משתמשת בצוף כדי להרטיב את האבקה היבשה, ליצירת אבקת דבורים או לחם דבורים.
ערבוב האבקה עם צוף מייצב את האבקה ומאפשר להדביקה לסל האבקה, בנוסף הוא גורם לשינוי צבע האבקה.
צבע האבקה יכול לעזור לזהות את מקור האבקה.
קארולוס ליניאוס הסביר את התפקוד הביולוגי של סל האבקה באמצע המאה ה-18. באנגלית המהדורה הראשונה של אנציקלופדיה בריטניקה תיארה את המבנה ב-1771 מבלי לתת לו שם מיוחד.
המהדורה השנייה, 1777, מתייחסת לסל האבקה בפשטות כ"סל".
עד 1802 הציג ויליאם קירבי את המונח הלטיני החדש לתוך אנגלית.
הוא שאל אותו, בהכרה, מראומור.
כמו מונחים אנטומיים לטיניים אחרים, היו לזה היתרונות של ספציפיות, קבילות בינלאומית ונייטרליות תרבותית.
עד 1820 נראה שהמונח "סל אבקה" זכה להכרה בגידול דבורים.
סכר תשרין (בכורדית: Bendava Tişrîn; בערבית: سد تشرين; מילולית: 'סכר אוקטובר') הוא סכר על נהר הפרת שבסוריה.
הסכר נמצא במחוז חלב, והוא ממוקם במרחק כ-90 קילומטרים מזרחית לעיר חלב.
אורך הסכר הוא 40 מטרים, והוא בעל 6 טורבינות מים , ומייצר למעלה מ-1.6 מיליארד קילוואט בשעה.
בנייתו נמשכה בין השנים 1991 ל-1999. חפירות שנעשו כתוצאה מבניית הסכר והיווצרות מאגר בצמוד אליו, סיפקו מידע חשוב על התיישבות עתיקה באזור מהתקופה הנאוליתית.
מאגר סכר תשרין ניזון בעיקר מנהר הפרת, אך גם מנהר סאג'ור הזורם מטורקיה לסוריה, מזרחית לפרת.
סכר תשרין הוא האחרון מבין שלושה סכרים שסוריה בנתה על הפרת, יחד עם סכר טבקה וסכר הבעת'.
אחת הסיבות המרכזיות להקמתו היא העובדה שסכר טבקה התברר להיות בעל תפוקת כוח נמוכה מהצפוי.
חפירות הצלה באזור מאגר סכר תשרין
לקראת השלמת בניית הסכר, נוצר מאגר סכר תשרין מצפון לו, אשר הציף אזור שבו אותרו אתרים ארכאולוגיים רבים.
כדי לשמר ולתעד מידע רב ככל האפשר, נערכו באזור זה חפירות ארכאולוגיות עם התקדמות בניית הסכר וטרם ההצפה.
בין האתרים העתיקים ביותר שנחפרו וכעת מוצפים הוא ג'רף אל אחמר, אתר המכיל ממצאים נאוליתיים, שבו פעלה נציגות צרפתית בין 1995 ל-1999. החפירות העלו כי האתר היה מאוכלס בין השנים 9200 ל-8700 לפני הספירה, והממצאים כללו מבני אבן מעוטרים ובבעלי חלוקה פנימית ייחודית, וגולגולת אנושית.
ממצאים אלו נחשבו כה חשובים, עד כדי כך שבשנת 1999 נדחתה הצפה של מאגר סכר תשרין בשבועיים כדי שניתן יהיה לפרק שלושה בתים ולבנות אותם מחדש במוזיאון הסמוך למקום.
ב-26 בנובמבר 2012, כשנה לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, כבשו כוחות המורדים את הסכר מידי משטר אסד.
כיבוש הסכר על ידי המורדים ניתק קו אספקה ששימש את משטר אסד, לעיר א-רקה, ואיחד את שטחי המורדים שנכבשו משני צדי נהר הפרת.
בספטמבר 2014, ארגון דאעש כבש את הסכר מידי כוחות המורדים.
בדצמבר 2015, המחתרת הכורדית בסוריה כבשה את הסכר מידי דאעש.
במסגרת מתקפה מוצלחת זו, שחררו הכורדים עשרות כפרים בקרבת הסכר.
בנוסף, הכורדים הצליחו לראשונה במסגרת המלחמה לחצות את נהר הפרת, והדבר אפשר את התקדמותם מערבה ודרומה.
התקדמות זו אפשרה בהמשך את שחרור העיר א-רקה מידי דאעש במהלך 2017 על ידי הכורדים, לאחר שכוחות משטר אסד נכשלו במשימה זו מספר פעמים כאשר ניסו להגיע אל העיר מדרום.
גבינת סל-סור-שר היא גבינה צרפתית מחלב עיזים המיוצרת בסאנטר-עמק הלואר, צרפת.
שמה נגזר מהקומונה סל-סור-שר, לואר-אט-שר, שם היא נוצרה לראשונה במאה ה-19.
הגבינה נמכרת ביחידות גליליות קטנות.
קוטרה בסביבות 8 ס"מ כשהבסיס מופחת לסביבות 7 ס"מ בחלק העליון, גובהה 2–3 ס"מ, ומשקלה סביב 150 גרם.
הפטה המרכזי (תוך הגבינה) אופייני לגבינת עיזים, נוקשה וכבד בהתחלה, אך לח ומתרכך כשהוא נמס בפה.
טעם הגבינה מלוח קלות עם טעם לוואי מתמשך.
החלק החיצוני, הקליפה, יבשה עם תבנית אפורה-כחולה המכסה את כל פני הגבינה ויש לה ריח מעופש.
התבנית הזו נאכלת לעיתים קרובות ויש לה טעם חזק מאוד.
בסביבות ה-1.3 ליטר של חלב לא מפוסטר משמשים להכנת 150 גרם גבינה.
לאחר החמצת החלב באמצעות תסיסה, הוא מחומם לסביבות 20 מעלות צלזיוס.
לאחר מכן מוסיפים כמות קטנה של אנזים הגבנה ומשאירים אותו למשך 24 שעות.
שלא כמו רוב סוגי הגבינה האחרים, הגבן נמזג ישירות לתוך התבנית שלו, המכילה חורים זעירים כדי שמי הגבינה יזלגו החוצה באופן טבעי.
לאחר מכן משאירים את הגבינה בחדר קריר ומאוורר ב-80% לחות (יבש בהשוואה למרתף טיפוסי של 100-90% לחות) למשך 10 עד 30 ימים, שבמהלכם היא מתייבשת תוך היווצרות העובש בחלקה החיצוני.
ציפוי ראשוני של פחם עץ מעודד את היווצרות העובש האופייני לה.
סל-סור-שר מיוצרת בייצור פרמייר (על ידי החקלאי בחווה) (36%), בייצור קואופרטיבי וגם בתעשייתי, עם 747 טון שיוצרו בשנת 2005. על אף שהייצור התעשייתי הוא כיום במהלך כל השנה, הגבינה במיטבה בין האביב לבין הסתיו.
הגבינה זכתה למעמד AOC (כינוי מקור מבוקר) בשנת 1975. על פי תקנות ה-AOC שלה, הגבינה חייבת להיעשות באזורים מסוימים במחוזות או נפות שר, אנדר ולואר-אט-שר.
הגבינה משתלבת היטב עם יינות לבנים, כמו רוב גבינות העיזים בדרך כלל, והיא מושלמת לסוף ארוחה, מוגשת בסלטים או עם פירות פרוסים כמו תפוחים או אגסים.
בכדורסל, סל שדה של ארבע נקודות הוא סל שדה שנקלע מחלק של המגרש המיועד לזריקת ארבע נקודות, הרחוק יותר מהסל מאשר קו השלשות, ומעניק לקבוצה ארבע נקודות.
סל הארבע נקודות הוצג לראשונה ב-2010 על ידי ההארלם גלובטרוטרס כשנקלע משני עיגולים במרחק מהסל ו־ רחוק יותר מקשת השלוש ב-NBA), וב-2016 נוספה קשת ארבע נקודות במרחק מהסל.
ליגת הכדורסל 3x3 האמריקאית BIG3 היא הליגה המקצוענית הראשונה שהכניסה את סל הארבע נקודות, כשבמשחקיה ישנם שלושה מעגלים, גם הם במרחק 30 רגל מהסל, שסלים מהם נחשבים כסלי ארבע נקודות.
בליגת ה-ABA החצי-מקצוענית, כל סל שנקלע מעבר לקו מחצית המגרש מעניק לקבוצה ארבע נקודות.
החל משנת 2022 נכלל במשחק האולסטאר של ה-WNBA סל שדה של ארבע נקודות, המוענק על כל קליעה מתוך שני מעגלים הממוקמים בכל צד של המגרש, כ- מהסל.
במשחקי ליגת ה-PBA הפיליפינית, החל מגביע המושלים 2024, נכללת קשת ארבע נקודות כ-8.5 מטרים מהסל, כמטר אחרי קו השלוש.
זו ליגת הכדורסל 5x5 המקצועית הראשונה בעולם שמשלבת סל של ארבע נקודות בחוקיה.
סל הארבע נקודות הרשמי הראשון בהיסטוריה נקלע על ידי כריס באנקרו מהמראלקו בולטס ב-18 באוגוסט 2024.
הסכר ממוקם כ-55 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר מסג'ד סולימאן, בפרובינציית ח'וזסתאן, כ-180 קילומטרים צפונית מזרחית לאהוואז, בירת הפרובינציה.
סכר קשת בטון בעל עיקול כפול, בגובה 200 מטר מסלע התשתית.
אורך הסכר בחלקו העליון הוא 380 מטר ורוחב החלק העליון 6 מטרים.
עיצוב סכר הקשת נבחר עבור הערוץ הצר והסלעי שבו נמצא הסכר.
עיצוב הקשת הכפולה עומד בלחץ המים של המאגר במינימום בטון, מכיוון שהצורה מעבירה את כוח המאגר כלפי מטה ולרוחב, כנגד יסוד הסלע.
באתר הסכר יש שתי תחנות כוח, אחת שנבנתה ב-1976 והשנייה נבנתה ב-1995. בכל אחת יש ארבע טורבינות מסוג המחוברות לגנרטורים חשמליים של 250 מגהוואט אשר יחד מייצרות 2,000 מגהוואט.
תפוקת החשמל מחוברת לרשת החשמל האיראנית.
רוב הייצור מתוזמן לתקופות של שיא הביקוש לחשמל.
נפח כולל, במפלס מקסימלי: 3,139 מיליון מטרים מעוקבים.
שטח מפלס מרבי: 54.8 קילומטרים רבועים.
אורך המאגר במפלס מקסימלי: 75 קילומטרים.
האי קוּשק (جزیره کوشک): אי בתוך האגם המשמש כאתר נופש ובו מתקני ספורט, אולמות אירוח ועוד.
סל אופניים הוא סל המותקן על אופניים לצורך נשיאת מטען, בדרך כלל מטען קל כגון קניות יומיות קטנות.
הסל מותקן לרוב על הכידון ועשוי מחומרי אריגת סלים מסורתיים כגון נצרים וכן פלסטיק או מתכת.
יורובוקס או ארגזים משמשים גם כסל אופניים.
סל קדמי יותקן בדרך כלל על הכידון.
משקל רב ישפיע על מידת הקלות של סיבוב הכידון, ועלול להקשות על השליטה.
סלסלות מסוימות מחוברות באמצעות פלטות הנמשכות מהסל אל בורג רכזת הגלגל הקדמי או ללשוניות במזלג הקדמי של האופניים, כאשר גם כאן עומס רב יפגע ביכולות התמרון.
משקל גבוה יגביה את מרכז הכובד של הרוכב ויערער את שיווי משקלו.
נתן להתקין סלסלות קדמיות באמצעות מנשא המחובר למסגרת.
זה ישפיע פחות על הסיבוב, אבל עדיין יכול לתת אינרציה גדולה ומרכז כובד גבוה וראות לקויה במקרה של מטען מוארך.
סוגים אחרים של סלים עשויים להיות מורכבים על סבל מעל הגלגל האחורי של האופניים.
סלים אלו בדרך כלל צרים ועמוקים יותר מסל הכידון הממוצע.
סלים אחוריים מתפקדים כעגלת צד קשיחה, נושאת את המטען נמוך יותר על האופניים, מה ששומר על מרכז הכובד נמוך ובכך משפר את הטיפול והשליטה.
מיקום זה גם אינו מפריע לשדה הראייה של הרוכב.
- חבר מכוכב אחר באחת מסצנות השיא של הסרט.
סכרים בירדן הם חלק ממערך נרחב של תשתיות מים שהוקמו בממלכה ההאשמית של ירדן במטרה להתמודד עם מצוקת מים חמורה, הנחשבת לאחת הקשות בעולם.
החל משנת 1967, עם בניית , החלה ירדן להקים סכרים רבים לניצול מי גשמים.
סך הכל נבנו במדינה 17 סכרים, ומספר נוסף נמצא בתהליכי הקמה.
מרבית הסכרים ממוקמים בבקעת הירדן ובאזורים הרריים סמוכים, ומשמשים בעיקר להשקיה חקלאית.
ירדן סובלת ממחסור חמור במקורות מים, ונפח הצריכה לנפש עומד על 150 מטרים מעוקבים בשנה, הרבה מתחת ל"קו העוני" העולמי בעניין גישה למים, העומד על 1,000 מטרים מעוקבים.
הסכרים מהווים מקור קריטי שמספק 33% מצריכת המים בירדן, כולל 80% ממי השתייה בעמאן ו-70% מהמים לחקלאות.
ירידה בכמות המשקעים מאיימת לרוקן את מאגרי הסכרים, דבר שעלול להביא למשבר מים חמור.
ירידה נוספת בנפח הצריכה לנפש ל-120 מטרים מעוקבים תיצור תנאים נוחים להתפשטות מגפות ומחלות.
קיימים בירדן עשרה סכרים, החל מהראשונים (סכר כפרין ושרחביל ב-1967) ועד לסכר היחידה (2006).
הסכרים מהווים סיפור הצלחה בהבטחת מים, פיתוח חקלאות ותיירות, והעשרת מי התהום.
סכר אל-ואלה שתרם לזרימה רציפה בנחל, פיתוח חקלאות ותיירות.
הרשימה הבאה מציגה את הסכרים הקיימים בירדן ומידע רלוונטי אודות כל אחד מהם, כולל הקיבולת שלהם, המחוז בו הם נמצאים, זמני הבנייה שלהם והשימושים העיקריים במימיהם:
המידע על פי אתר האינטרנט של ממשלת ירדן.
(במיליוני מ"ק)נחל מחוז סכר ואדי מדיןسد وادي مدين 5.1מדין כרכ
סל התפוחים הוא ציור שמן על בד מאת פול סזאן, שנוצר בסביבות שנת 1893. היצירה נמצאת באוסף מכון האמנות של שיקגו ונחשבת לאחת מעבודותיו הידועות ביותר של האמן בתחום ציורי הטבע הדומם.
בציור מתוארים בקבוק יין, סל תפוחים המוטה קדימה כך שפרותיו נשפכים החוצה, צלחת עם עוגיות או לחמניות קטנות, ומפה לבנה מקומטת הנפרשת על השולחן.
השולחן עצמו יוצר רושם של מלבן חסר זוויות ישרות, מה שמעניק לאובייקטים תחושה של חוסר יציבות.
סזאן השתמש במשיכות מכחול כבדות ובצבעים זוהרים כדי להעניק לקומפוזיציה נפח ועוצמה, תוך יצירת תחושת דינמיות.
במבט ראשון נדמה כי בציור קיימות טעויות פרספקטיביות: קווי השולחן שבורים ואינם ישרים, הבקבוק נראה נטוי, והעוגיות מוצגות מזוויות שונות בו־זמנית - חלקן מן הצד וחלקן מלמעלה.
אולם מדובר בהחלטות מכוונות של סזאן, שביקש לערער על חוקי הפרספקטיבה המסורתיים הנהוגים מאז הרנסאנס.
גישה זו נבעה מרצונו לייצג את אופן הראייה האנושית – המשתנה בתנועה ובזמן – ולא מבט יחיד וקפוא כפי שמייצרת המצלמה.
בכך יצר סזאן שפה חזותית חדשה, שהשפיעה ישירות על אמני המאה ה־20 ובמיוחד על הקוביזם.
סל התפוחים הוא אחת היצירות הבודדות שחתם סזאן.
הציור הוצג לראשונה בפריז בשנת 1895 בתערוכה שאורגנה על ידי סוחר האמנות אמברואז וולאר.
הייתה זו התערוכה הציבורית הראשונה של סזאן זה קרוב לעשרים שנה, והיא סימנה נקודת מפנה בהכרה ביצירתו.
חשיפתו של הציור לציבור הרחב תרמה לעיצוב תדמיתו של סזאן כאחד ממבשרי האמנות המודרנית וכ"אבי הציור המודרני".
סלאבים הם עמים וקבוצות אתניות שדוברים ניבים של שפות סלאביות.
בעת החדשה מחולקים העמים הסלביים למספר קבוצות: סלאבים מזרחיים הדוברים שפות סלאביות מזרחיות, סלאבים מערביים הדוברים שפות סלאביות מערביות והסלאבים הדרומיים הדוברים שפות סלאביות דרומיות.
הסלאבים נדדו מאזור נהר הדנייפר (מערב אוקראינה של היום) במסגרת נדידת העמים בין המאה הרביעית לבין המאה התשיעית לעבר מרכז אירופה, מזרח אירופה ודרומה.
בתקופה זו מופיעה המילה "סלאבים" כתיאור לקבוצות נוודים אלו.
בתהליך זה נוצרו והתבססו המדינות הסלאביות שהתגבשו בשיא ימי הביניים, במשך מאתיים שנה השבטים הסלאביים השתלטו על שטחים נרחבים באזור חבל הבלקן ולאורך גדות נהר הוולגה, עמים אחרים שישבו על שטחים אלו ובהם קבוצות נוודים שונות התערו בתוך החברה הסלאבית.
החל מהמאה התשיעית לספירה עברו השבטים הסלאביים, שבמקורם היו פגנים, תהליך של התנצרות חלקם לנצרות יוונית-אורתודוקסית תחת השפעת האימפריה הביזנטית וחלקם לנצרות קתולית, החל מהמאה ה-12 השתלבו הסלאבים במדינות נוצריות: הסלאבים המזרחיים ייסדו את רוס של קייב, המדינה הסלאבית הראשונה.
הסלאבים הדרומיים חברו לבולגרים ליצירת האימפריה הבולגרית הראשונה, הסלאבים המערביים יישבו את ממלכת פולין.
במהלך ההיסטוריה, ותחת הכיבוש הטורקי של הבלקן נוצרו קהילות סלאביות מוסלמיות שהתרכזו באזור שהיה ידוע במאה העשרים בשם יוגוסלביה.
בעת החדשה ובעיקר החל מהמאה ה-20 המונח סלאבים מתייחס ללאומות וקבוצות אתניות שונות ומגוונות, מגוון נרחב של תרבויות שמערכת היחסים ביניהן מורכבת ונעה מסולידריות שבסיסה בקרבה היסטורית לעוינות גלויה.
האזכור הראשון של הסלאבים בשם זה, מופיע בכתבים של ההיסטוריון הביזנטי פרוקופיוס, בן המאה השישית.
הוא מתאר שני שבטים נוודים המדברים את אותה שפה, אחד השבטים הוא הסקלבני והשבט השני הוא מזהה בשם אנטס .
יורדנס, היסטוריון רומי, שחי במאה השישית לספירה מתאר אף הוא את הסקלבני.
בספרו הוא מתאר כי "אומה" אחת ששמה היה "ונטי" (Veneti) התפצלה ל-3 שבטים ובהם שבט ה"סקלבני".
על פי הדעה הרווחת בקרב בלשנים המילה "סלאבים" נגזרת מהמילה "סלובו" (slovo) שפירושה "מילה" בשפות הסלביות ובמקור משמעות השם היה "עמים המדברים שפה משותפת".
השערות אחרות מצביעות על האפשרות שמשמעותה המקורית של המילה היא "אדם מאמין" בהקשר של "מאמין בדת הסלאבית המשותפת" או שהמילה היא נגזרת משם של מקום, אולי נהר או מקום יישוב.
המילה האנגלית לעבד (Slave) מקורה מהמילה סלאבי Slav, והתפתחה מהמילה sclavus בלטינית וולגרית.
ההשערה היא שבמהלך המלחמות של הצבא הרומי ובמהלך מלחמות צבא האימפריה הביזנטית נאספו מספר רב של שבויים סלאבים שנמכרו לעבדות עד שהשם "סלאבי" הפך לנרדף לעבד.
מקורות המידע העיקריים על ההיסטוריה של השבטים הסלאביים הקדומים מתבססים על כתבים של היסטוריונים רומאיים וביזנטים ועל ממצאי חפירות ארכאולוגיות שחשפו שרידים ליישובים ותרבויות סלאביות בעיקר במרכז ומזרח אירופה.
המקורות ההיסטוריים הלטיניים מתייחסים החל מהמאה הראשונה לסלאבים הקדומים בשם ונאטי ומתארים אותם כשבטים נוודים של מרכז אירופה החיים בסמיכות לשבטים גרמאניים ולשבטים ממוצא אסיאתי-איראני כמו הסרמטים והאלאנים.
היסטוריונים ביזנטיים מתייחסים ביתר פירוט, בכתביהם לסלאבים החל מהמאה ה-6 תחת השמות "סקלבאני" ו"אנטס".
הם מתוארים כנוודים שמקורם מאזור הרי הקרפטים, הים השחור ואגן נהר הדנובה שעורכים פשיטות שוד על הפרובינציות הרומאיות.
יורדנס כתב בספרו גטיקה על הונאטי ותיאר אותם כעם גדול ששולט על שטחים נרחבים באזור נהר הויסלה.
הוא מציין כי מהונאטי התפלגו השבטים סלאבים אחרים שהופיעו על גבולות האימפריה הביזנטית החל מהמאה השישית.
פרוקופיוס מציין כי השבטים הסלאבים נקראו בעבר "ספורי" (Sporoi) שם שנגזר מהמילה היוונית שפירושה: "לזרוע דגן" ומתאר את ההתיישבות הפזורה של בתי האב הנוודים על פני שטח נרחב אורח החיים של הסלאבים מתואר כאורח חיים קשה.
הוא ממשיך ומתאר חברה המאוחדת על ידי דת מונותאיסטית, המוקדשת לפולחנו של האל פֶּרוּן "יוצר הברק" ובעלת מערכת קבלת החלטות הדומה למערכת דמוקרטית.
הלוחמים הסלאבים נלחמו בעיקר כחיל רגלים קל, ללא שריון וחמושים בכידון ומגן קטן ולעיתים נלחמו הסלאבים כשהם עם אזור חלציים בלבד.
הוא מתאר את הסלאבים כאנשים גבוהים ומוצקים בעלי שיער ועור כהה.
מחקרים רבים נכתבו על מקור השבטים הסלאבים.
ההנחה הרווחת היא ששבטים אלה החלו להתגבש בשטחי ההתיישבות הנרחבים של מרכז ומזרח אסיה.
מחקרים ארכאולוגיים מצביעים על מכלול תרבויות ששרידיהן מיוחסים לשבטים הסלאביים הקדומים ונמצאו בבלרוס, בה נחשפו שרידי תרבות קולצין , אוקראינה, בה נחשפו שרידי תרבות פנקובה ופולין בה נחשפו שרידי תרבות פראג .
שרידים ארכאולוגיים המיוחסים לתרבויות הסלאביות הקדומות נמצאו לאורך הנהרות העיקריים של אוקראינה, אבל גם ברומניה, שם מעורבים עם שרידים רומאיים וחוקרים רומניים נתנו לתרבות מעורבת זאת את השם תרבות איפוטסטי-קנדסטי.
כלי חרס שאופייניים לתרבויות סלאביות קדומות נמצאו גם בחפירות של מבצרים ביזנטיים בצפון הבלקן כלי חרס דומים נמצאו גם בחפירות בבולגריה, באתרים שמיוחסים לתרבות סלטובו-מאיאקי הקרובה לכוזרים, אלאנים וסלאביים.
מחקר וניתוח מדוקדק של הממצאים הקרמיים שמתוארכים למאה השישית מעלה תמונה מורכבת, פרגמנטציה של תרבויות רבות באזור המחולק לטריטוריות קטנות או אתרים מפוזרים המאופיינים על ידי ממצאים בעלי קווי דמיון בולטים, המעידים על מידה של קשר רופף המאפיין את ההתיישבות הסלאבית הקדומה באירופה.
חפירות ארכאולוגיות חשפו יישובים סלאבים קדומים על טרסות שנבנו בסמוך לגדות נהר בקווים ישרים.
בתים נבנו בדרך כלל כריבועים או עיגולים וייתכן שתוכננו על בסיס מבנים ששימשו את הנוודים בין הסלאבים הקדומים.
יישובים ננטשו לאחר תקופה מסוימת ולעיתים יושבו מחדש לאחר שנים, ככל הנראה על פי התנאים שהכתיבו את אורח החיים החקלאי בעיקרו של האוכלוסייה.
מספר מועט של יישובים, ככל הנראה מקום מושב של שליטים בעלי כוח צבאי והשפעה טריטוריאלית, היו מבוצרים ובחפירות נמצאו שרידים לפעילות תעשייתית.
בחפירות נחשפו שתי צורות קבורה אופייניות לשבטים הסלאבים: שיטה אחת כללה שריפת גופות שלאחר מכן הונחו בבורות רדודים או כלים, בעיקר ביערות, שיטה שנייה היא קבורה בקברים, בעיקר בשטחים פתוחים, בדרך האופיינית לקברים של שבטים נוודים.
אך כלים שנקברו עם הגופות דומים מאוד בשני סוגי הקבורות.
בשלהי המאה החמישית לספירה, עם התמוטטות האימפריה הרומית ועליית אימפריית ההונים, החלה גם הגירת הסלאבים מערבה.
עד המאה השישית לספירת הנוצרים התפשטו הסלאבים בהתיישבותם עד לנהר הוולגה במזרח, שם נפגשו בכוזרים ובבולגארים, עד לנהר האלבה במערב ועד חצי האי הבלקני בדרום, שם נכנסו אל תוך תחומי האימפריה הביזנטית המתכווצת.
ההתפשטות על פני שטחים כה נרחבים היוותה זרז לפילוג הסלאבים ללאומים שונים.
הסלאבים המזרחיים דחקו שבטים פיניים, ליטאיים ולטביים כשהתיישבו בשטחים הצפוניים יותר; חלק מן השבטים גם התמזגו עם הסלאבים.
השטחים העיקריים אשר שוכנו על ידי הסלאבים היו יערות חשוכים, שהיו כמעט בלתי חדירים לאדם.
הסלאבים גם התקדמו דרומה בעודם חושקים באדמות ובעושר של שכניהם הכוזרים.
הם העלו מס לכוזרים אך אט-אט החלו להיות שותפים בשווקיהם.
הם שלחו סחורה ועבדים דרך הים התיכון, בעיקר את הפינים שהיה להם ביקוש רב בשוק העבדים הים תיכוני.
אך במאה העשירית כאשר התחיל כוחם של הכוזרים להיחלש, הבינו הסלאבים שאין בכוחם עוד לשלוט בשטחים אלו וכי עליהם להתמודד עם האיום החדש מהצפון, הוויקינגים השוודים שנקראו ורנגים בפיהם.
על פי מקורות שונים, ביניהם גם סקנדינביים.
במאה ה-9 שבט רוס, שהגיע מאזור שבו נמצאת צפון שוודיה, פלש או הוזמן לשלוט על הנסיכויות הסלאביות.
הוויקינגים הקימו את נסיכות קייב-רוס ושמו בכך את הבסיס לאימפריה הרוסית בהמשך.
הוורנגים היו לוחמים, סוחרים, יורדי ים מנוסים ושודדי ים שהיוו איום משמעותי.
בעת חדירת הוורנגים דרומה באמצעות נהרות מזרח אירופה הגדולים בתקווה לפתח את הסחר עם אסיה, שכרו כפרים סלאבים את שירותיהם של הוורנגים.
במהרה התחילו הוורנגים להתמזג עם הסלאבים, עד שבסוף המאה ה-14 ניב נורדי עתיק בו דיברו הוורנגים, באזורים שונים במזרח אירופה, התפוגג ונשכח.
במאה השמינית לספירה שיעבד "קארל הגדול", מלך הפרנקים את רוב הסלאבים שישבו ממזרח לנהר האלבה ועם התרחבות גרמנית נוספת מזרחה במאה ה-12 לספירה נדחקו הסלאבים אל מעבר לנהר האודר.
תהליך התנצרות הסלאבים היה איטי ביחס לעמים אחרים באירופה.
תחת הנהגת הוורנגים, ולדימיר הגדול מהשושלת הרוריקית, חדרה הנצרות הביזנטית, אשר מאוחר יותר זוהתה כנצרות המזרחית האורתודוקסית, לחברת הסלאבים המזרחיים.
באותה עת פעלו מיסיונרים צרפתים ואירים להכנסת השבטים הסלאבים תחת כנפי הנצרות אצל הסלאבים המערביים.
בסופו של דבר נוצר הפילוג בין הסלאבים האורתודוקסים לסלאבים הקתולים.
השושלת הרוריקית (ורנגים) הסתיימה עם מותו של פיודור הראשון בשנת 1598 כאשר אחריה נוסדה שושלת רומנוב בשנת 1613, עם המלכתו של מיכאיל הראשון.
הסלאבים המערביים הושפעו מבחינה פילוסופית, תרבותית, פוליטית מהשינויים שהתרחשו באירופה המערבית בעיקר בסוף המאה ה-19. הרנסאנס, הרפורמציה והמהפכה התעשייתית פסחו גם על הסלאבים המערביים שכן רובם חיו כאיכרים כאשר במרכז הערים הגדולות חיו גרמנים, שניהלו את המדיניות של המחוזות שבשליטת האימפריות פרוסיה (מאוחר יותר הרייך השני של גרמניה), אוסטרו-הונגריה ורוסיה.
הסלאבים המזרחיים (האימפריה הרוסית) חיו גם הם תחת שליטה גרמנית של משפחת רומנוב כאשר רוב העם חי חיים של איכר אירופאי טיפוסי, מהגרים גרמניים רבים היגרו לתוך הערים העיקריות של האימפריה הרוסית והיו בעלי השליטה בפועל בניהול החיים המנהליים של האימפריה וגם בבניית העיר סנקט פטרבורג – "חלון לאירופה".
הסלאבים הדרומיים (חוץ מהסלובנים והקרואטים) שנכבשו על ידי הטורקים היו בעלי זיקה מועטה למערב אירופה.
חלק מהסלאבים הדרומיים שנכבשו על ידי הטורקים התאסלמו כתוצאה מכך, בעיקר הבוסנים, מה שהוסיף לפילוג הדתי בקרב הסלאבים.
מתוך מאבקים בלתי פוסקים של לאומים סלאביים שונים לעצמאות מגרמניה, הונגריה וטורקיה, החלו במהלך המאה ה-19 לבצבץ סממני אחדות סלאבית החל כאשר התעוררו תנועות פאן-סלאביות, באופן חלקי אולי כתגובה להתעוררות תנועות פאן-גרמניות.
עד היום חלק מדגלי המדינות הסלאביות הם בצבעים האלו (סלובקיה, צ'כיה, סרביה, קרואטיה, סלובניה).
בעבר למדינות בולגריה, פולין ובוסניה היו דגלים עם מאפיינים סלאביים.
תנועות אלו היו תחילה נחלתם של האינטלקטואלים בלבד והיה להם יישום ממשי בפוליטיקה האירופאית, אבל בסופו של דבר האינטרסים הפוליטיים של הקבוצות האתניות בנפרד גברו על הנטייה לאחדות סלאבית.
כך איחודים פוליטיים במאה ה-20 כמו יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה הסתיימו בהפרדות, ובמקרה של יוגוסלביה לווה הדבר במראות כמותן לא ראתה אירופה מאז מלחמת העולם השנייה.
במדינות רומניה והונגריה המפרידות בין הסלאבים הצפוניים והדרומיים ישנה השפעה חזקה מאוד של תרבות סלאבית ואף היסטוריה סלאבית בשטחי המדינות.
הדבר מתבטא בעיקר בשמות האזורים, למשל בהונגריה ישנו אגם גדול בשם באלאטון, שבשפה סלאבית ניתן לפרש אותו כ"ביצה" (balota).
צלחות וכוסות מעוטרות בדרך כלל בצבעים כחולים וקישוטים מן הצומח.
חולצה רוסית היא לבוש אופייני, חולצה לבנה עם פס צבעוני (בדרך כלל אדום או כחול) במרכזה (יורד מאזור הצוואר).
השפות הסלביות הן שפות הודו-אירופיות שהתפתחו משפה סלבית קדומה המכונה פרוטו סלבית.במחקר הלשוני, נהוג לחלק את הסלאבים למספר קבוצות על בסיס מאפיינים לשוניים מבדלים: "סלאבים מזרחיים", "סלאבים מערביים" ו"סלאבים דרומיים".
הסלאבים המזרחיים, שהם קבוצת הסלאבים הגדולה ביותר, חיים במדינות רוסיה, אוקראינה ובלארוס, מיעוטים גדולים חיים גם בכל מדינות ברית המועצות לשעבר.
הסלאבים המערביים הם הסלאבים החיים במדינות פולין, צ'כיה, סלובקיה וקבוצות סלאביות קטנות דוגמת הסורבים החיים במזרח גרמניה.
הסלאבים הדרומיים הם הסלאביים החיים במדינות סרביה, קרואטיה, סלובניה, מקדוניה הצפונית, מונטנגרו, בוסניה ובולגריה.
במקרים של מגע בין שפות שונות קיימות תופעות של השפעה לשונית ושאילות בין-לשוניות.
לדוגמה באוצר המילים הפולני יש מילים רבות השאולות מגרמנית, ובשפה הסלובנית ישנן מילים איטלקיות וגרמניות רבות.
שנים רבות של כיבוש פולני של אוקראינה השאיר חותם עמוק באוצר המילים האוקראיני, למרות השתייכותה של האוקראינית לענף שונה של השפות הסלאביות.
רוב הסלאבים הם נוצרים מזרחים אורתודוקסים או נוצרים קתולים.
יוצאים מן הכלל הם הבוסניאקים, הפומאקים והגוראנים שהתאסלמו תחת שלטון האימפריה העות'מאנית.
עם הסלאבים המזרחיים אורתודוקסים נמנים הרוסים, רוב האוקראינים, חלק מהבלארוסים, הבולגרים, הסרבים והמקדונים.
על הסלאבים הרומאים-קתולים נמנים הפולנים, הצ'כים, הסלובקים, הוונדים, הסלובנים והקרואטים, חלק מהאוקראינים ורוב הבלארוסים.
בדרך כלל השתייכות תרבותית לקבוצה הראשונה מאופיינת באימוץ האלפבית הקירילי וההשתייכות התרבותית לקבוצה השנייה מאופיינת באימוץ האלפבית הלטיני.
חג ההשתנות נפוץ בקרב סלאבים באופן מסורתי ונחגג בשיאי הקיץ של אוגוסט.החג "מאסליניצה" שנחגג קרוב לסיום השנה האזרחית והוא נפוץ יותר בסלאבים המזרחיים.
נהוג לקשט ביצים לכבוד חג הפסחא.
מאכלים נפוצים בקרב הסלאבים הם: קומפוט, בורשט (חמיצה), ופילמני (וארניקי באוקראינית וקרפלך ביידיש).
מנהג נפוץ הוא לקבל אורחים בלחם מקומי ומלח.
האורחים טובלים את פרוסת הלחם במלח וטועמים.
סלאבית כנסייתית עתיקה או סלבונית היא השפה הסלאבית הכתובה הראשונה.
השפה ידועה החל מהמאה התשיעית ושמשה לתרגום הברית הישנה, הברית החדשה וכתבי קודש נוצריים אחרים עבור העמים הסלאבים.
הכינוי המקובל ביותר לשפה בעולם המדעי של היום הוא "סלאבית כנסייתית עתיקה" או "סלבונית כנסייתית".
שמות אחרים שנמצאים בשימוש הם "בולגרית עתיקה" ו"מקדונית עתיקה".
הכינוי "סלאבית עתיקה" אינו נכון, מכיוון ששפה זו תועדה לראשונה בכתב כבר אחרי שהשפה הסלאבית העתיקה התפצלה לשלוש קבוצות – מזרחית, מערבית ודרומית.
השפה מכונה "כנסייתית" מכיוון שהיא נשארה שפת הפולחן בכנסיות המזרחיות האורתודוקסיות במדינות סלאביות – רוסיה, אוקראינה, בלארוס, בולגריה, סרביה ומקדוניה ובימי הביניים גם בארצות הרומניות.
השפה מבוססת על הסלאבית של סלוניקי ושימשה את הנזירים קירילוס ומתודיוס לתרגומים של כתבי קודש נוצריים – הברית הישנה, הברית החדשה, ספרי תפילות וכן חיבורים שלהם עצמם.
לשפה היה תפקיד חשוב בהתפתחות השפות והספרויות הסלאביות.
גרסה מאוחרת ומתוקנת יותר של השפה, המכונה "סלאבית כנסייתית" או "סלבונית כנסייתית", המשיכה לשמש כלשון התפילות בכנסיות הנוצריות האורתודוקסיות והיווניות-קתוליות בארצות סלאביות ובימי הביניים גם בארצות הרומניות (נסיכות מולדובה, ולאכיה).
כחלק מההכנה למיסיון קירילוס ומתודיוס יצרו את האלפבית הגלגוליטי ותרגמו את הספרים החשובים ביותר לטקסים נוצריים: ספרי תפילה ו"אפרקטוס אוונגליאר" – תקציר של הברית החדשה שכולל רק את הפרקים הנקראים בימי ראשון וחגים.
בשנים 863–865 שיעורים בשפה ובאלפבית הועברו באקדמיה של מוראביה הגדולה (בסלובקית Veľkomoravské učilište) והחלו לשמש את המסמכים של השלטונות והכנסייה.
טקסטים אלה מאפיינים את השפה הסלאבית שדוברה במוראביה הגדולה של אותה תקופה.
תלמידי שני הנזירים, אשר גורשו ממוראביה הגדולה בשנת 886, הביאו את האלפבית הגלגוליטי ואת השפה אל האימפריה הבולגרית.
הם לימדו אותה בשתי אקדמיות בולגריות – בפרסלב ובאוחריד.
טקסטים שנכתבו באותה תקופה מאפיינים את השפה הסלאבית המדוברת של בולגריה.
בגרסה זו, המקורבת לבולגרית, נפוצה השפה לארצות סלאביות אחרות – קרואטיה, סרביה, בוהמיה, פולין ולנסיכויות של רוס, וגם לארצות הרומניות השכנות (אף על פי שבמקרה האחרון שפת הדיבור של התושבים, הרומנית, היא שפה רומאנית).
הטקסטים שנכתבו בכל אחד מהמקומות ספגו השפעות לשוניות של הלשון המדוברת באותו מקום.
בתקופה מאוחרת יותר גרסאות מקומיות אלה סודרו ותוקנו מחדש לשימוש כנסייתי ומנהלי, ושפה זו ידועה בשם "סלאבית כנסייתית" או "סלבונית כנסייתית".
בארצות הסלאביות ובארצות הרומניות היה לשפה זו מעמד מכובד, דומה לזה של לטינית ויוונית במערב אירופה של ימי-הביניים.
בארצות הסלביות היא גם נהנתה מקרבה יחסית לשפות המדוברות.
סל תרבות ארצי היא תוכנית חינוכית החושפת את תלמידי ישראל, מגיל הגן ועד י"ב, לתרבות ואמנות כחלק ממערכת החינוך הפורמלי.
התוכנית פועלת משנת 1987 ביישובים רבים ברחבי ישראל.
התוכנית משותפת למשרד החינוך, החברה למתנ"סים והרשויות המקומיות: משרד החינוך יזם את התוכנית ומתקצב אותה, החברה למתנ"סים מנהלת את התוכנית ומשמשת מסגרת ארגונית עבורה, והרשויות המקומיות אחראיות למימוש התוכנית בתחום שיפוטן.
מטה סל תרבות ארצי פועל למימוש יעדי התוכנית ברמה החינוכית, הארגונית והמנהלית.
ההיצע האמנותי של התוכנית כולל הופעות ומפגשים עם אמנים מששת תחומי האמנות: תיאטרון, מחול, מוזיקה, קולנוע, ספרות ואמנות פלסטית.
ראשיתה של התוכנית בשנת 1987 במסגרת "אמנות לעם", בייסודה של ברוריה בקר, שניהלה עד אז, במשך קרוב לעשר שנים, במסגרת אורט, את תוכנית היל"ה (השכלת יסוד ולימודי השלמה) לנוער מנותק.
בשנת 1995 שונה שם התכנית ל"סל תרבות ארצי", ומשנת 1999 עבר לאחריות החברה למתנ"סים.
בשנתה הראשונה הקיפה התוכנית 16 רשויות ובהמשך הקיפה 120 ערים, מועצות אזוריות ומועצות מקומיות.
ההוצאה לאור שהוקמה במסגרת "סל תרבות ארצי" כללה ספרות מקצועית למורים ולתלמידים בשלושה מסלולים: מפתחות, צורות ואודות.
ביולי 2010 החליפה אסתי די-נור את בקר בתפקידה.
קודם לכן הייתה די-נור ראש מועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
ביוני 2014 מונה רן שפירא למנכ"ל סל תרבות ארצי, וכיהן עד יוני 2024.
בעקבות רפורמה בסל תרבות שיזם שר החינוך נפתלי בנט, התווספו לתוכנית כ-80 רשויות מקומיות, כאשר מתוכן בלט הגידול ברשויות מהמגזר הערבי (מכ-10 רשויות בשנת 2016 ללמעלה מ-60 רשויות בשנת 2020) והצטרפותן של רשויות ייחודיות כדוגמת כפר קמא הצ'רקסי, מועצה אזורית נחל שורק והר חברון.
התכנית יזמה פרויקטים ייחודיים בתחום האמנות והתרבות, בהם השתתפו עשרות אלפי תלמידים מכל רחבי הארץ, כדוגמת "אוטובוסופרים", "פרויקט 70 שנות יצירה ישראלית" ו"זרקור".
כמו כן, בזכות המהלך לשינוי אופי פעילות הסל כך שתתאים לתקופת הקורונה – קבוצות קטנות ומפגשי הוראה מקוונת, המשיך הסל לפעול גם לאורך כל תקופת הקורונה.
ב-18 בפברואר 2016 הציג שר החינוך נפתלי בנט רפורמה בסל תרבות ארצי, לפיה הורחב מאגר המופעים והמפגשים של הסל ומלבד היצע אמנותי של מפגשים ופעילויות מאושרות על ידי ועדות הרפרטואר, יכלול היצע נוסף.
ההיצע הנוסף מורכב ממפגשים ופעילויות אמנות המאושרות על ידי סגלי הוראה.
יוצרים ומפיקים מתקבלים להיצע הנוסף במספר תנאים: המלצות ואישורים של הסגל החינוכי, מינהל תקין, התחייבות להופיע בכל מקום בארץ, התאמה לתלמידי מערכת החינוך ומחיר מקסימום.
בעקבות הרפורמה התווספו לסל תקציבים שאפשרו הצטרפות של רשויות נוספות, בהן שדרות, כפר סבא, קריית ביאליק, אריאל, סכנין, רהט, תמרה, טייבה ועוד.
התקצוב נעשה לפי חישוב דיפרנציאלי המעביר לתלמידים בפריפריה תקציב מוגדל.
נכון ל מגיע הסל ללמעלה ממיליון תלמידים, כשמספר פעולות הסל נושק ל-20,000 בשנה.
ההצטרפות לתוכנית הסל היא בחירה של הרשות המקומית, ומתבצעת באמצעות חוזה.
בכל רשות מתמנה מנהל/ת סל ובתי הספר בוחרים את הרכב תוכנית המופעים עבור תלמידיהם מתוך ההיצע.
בית הספר קובע מראש את מועדי המופעים ומקיים אותם לאורך השנה, בליווי המורים, כחלק ממערכת הלימודים.
החל משנת 2015, היישובים הכלולים בתוכנית הסל מחולקים על פי מחוזות גאוגרפיים.
לכל מחוז יש מנחה מטעם הסל, המלווה את מנהלי הסל ביישובים ובבתי הספר בבניית תוכנית רב-שנתית לחשיפה לאמנות.
היקף הפעילות והעבודה עם רשויות
ההיצע האמנותי של סל תרבות ארצי כולל כ-2,000 מופעים ומפגשים שנבחרו על ידי ועדות הרפרטואר.
לצדו קיים היצע הנוסף, הכולל מופעים ומפגשים אשר אינם נבחנים על ידי ועדות הרפרטואר אך מומלצים על ידי סגלי ההוראה.
מבחינה תקציבית, תוכנית סל תרבות ארצי נמצאת במסגרת תוכנית גפ"ן של משרד החינוך ומיועדת לתלמידים בכלל המוסדות מגן ועד כיתה י"ב.
המקורות התקציביים של התכנית כוללים תשלומי הורים (ו/או רשות) ותקציב מוסד מתוך תקציבי גפ"ן.
בגנים ובמוסדות חינוכיים מוכרים שאינם רשמיים, התקציב כולל הורים ורשות.
מקור תקציבי נוסף של סל תרבות ארצי הוא גביית הורים, על פי טבלת תשלומי הורים "סל תרבות ארצי", הנקבע מדי שנה על ידי ועדת החינוך של הכנסת.
הסל מספק ליישובים הפועלים במסגרתו תמיכה במספר אמצעים:
תוכנה ייעודית – תוכנה המחברת למאגר ההיצע ומאפשרת למנהלים לנהל את פעילות הסל, תוך מתן האפשרות לראות את היסטוריית הצפייה של כל תלמיד.
השתלמויות לצוותים חינוכיים – השתלמויות צוותי החינוך של הסל עוסקות בחינוך לצפייה מושכלת במופעי אמנות.
מטרתן לקרב את אוכלוסיית המורים לתחום חינוך זה, ולסייע להם לפתח את הכישורים הנדרשים.
במהלך ההשתלמות מתוודעים המורים ליוצרים וליצירות בתחומי האמנות השונים, ובתוך כך הם מרחיבים את היכרותם עם עולם היצירה האמנותית בארץ.
הנחיה – מנחי סל תרבות ארצי מסייעים ליישובים בתהליכי הבחירה וגיבוש התוכנית השנתית לאור יעדיה.
הם מציעים מערכי הכנה לקראת הצפייה במופע, ומקיימים מפגשי הכנה עם הצוותים החינוכיים.
השתלמויות למנהלי ורכזי סל תרבות – סל תרבות ארצי מקיים מספר השתלמויות בשנה המיועדות למנהלי התוכנית ביישוב ורכזי סל תרבות בבתי הספר.
מטרתן להעניק כלים מקצועיים להערכת ההיצע ולמיצוי הבחירה המושכלת מתוכו, ולעורר שיח עמיתים סביב תהליכים הקשורים בחינוך לאמנות ובמיצוי הפוטנציאל הגלום בתוכנית.
אתר אינטרנט – האתר מכיל מידע שימושי אודות המפגשים והמופעים שבהיצע: חומרי העשרה, כתבות, קישורים לצפייה, והכנות לקראת צפייה/האזנה במופעים ובמפגשים.
בשנת הלימודים תשע"ח יזם סל תרבות ארצי מיזם מיוחד לציון שנת ה-70 לישראל, מנקודת מבט תרבותית ואמנותית.
במסגרת המיזם צפו עשרות אלפי תלמידים מכל רחבי הארץ בהצגות, סרטים ומופעי מחול, האזינו להופעות מוזיקה, סיירו במוזיאונים ונפגשו עם משוררים וסופרים.
"זרקור" הוא שמו של מיזם מיוחד בתוך פרויקט זה, ובמסגרתו התקיימו מפגשי אמן אשר במרכזם הכרה והוקרה של דמויות מפתח ביצירה הישראלית.
במסגרת המפגשים, אמנים מובילים מכל תחומי היצירה, סיפרו לתלמידים את סיפורם השזור בתחנות בחיי המדינה.
דרך סיפורם האישי וסיפור דרכם המקצועית, נחשפו התלמידים גם לסיפורה של התרבות והאמנות הישראלית לאורך שנותיה.
פרויקט זה התקיים בשיתוף פעולה עם גופים כאמ"י, אגודת הסופרים ואגודת הכוריאוגרפים וכלל מפגשים מצומצמים שנערכו במסגרות אינטימיות, שבהם התאפשר לאמנים לספר על דרכם האישית והמקצועית ולהופיע עם השירים שהפכו לאבני דרך בתרבות הישראלית.
הפרויקט זכה גם לחשיפה תקשורתית בטלוויזיה.
באמצע שנת הלימודים תש"ף, במרץ 2020, נקטעה פעילות הסל עם הטלת איסור על התכנסויות לאור משבר הקורונה.
ההנחיות לשעת חירום הובילו לכך שצוות סל תרבות ארצי הוצא לחל"ת, בזמן שבתי הספר עברו למתכונת פעילות מקוונת.
צוות הסל המשיך את הפעילות גם בהיותו בחל"ת, והפך את ערוץ היוטיוב ואת עמוד הפייסבוק לפלטפורמות למופעים ומפגשים מהיצע הסל, שנוצרו במיוחד ונפתחו לשיתוף באישור האמנים ובהתנדבות מלאה, מדי יום.
אל התכנים נחשפו מורים, תלמידים ויוצרים.
בסוף מאי 2020, הוחזר כל צוות סל תרבות ארצי לעבודה.
ב-1 ביוני התקיימו פעילויות סל ראשונות, בהתאם להנחיות משרד החינוך והבריאות.
מפגשים ומופעים אלו התקיימו במתכונת מצומצמת של עד 50 תלמידים, שאפשרה לקיים שיח ודיאלוג משמעותיים יותר בין האמן והתלמיד.
לקראת תום שנת הלימודים תש"ף, התפרסם באתר סל תרבות ארצי קול קורא לאמנים, יוצרים ומפיקים לשנת הלימודים תשפ"א, שמטרתו להיערך לקיומם של פורמטים חדשים למפגשים ומופעים בהתאם לצו השעה הבריאותי.
בין היתר כלל היצע ייחודי זה מפגשים מקוונים בוועידת וידאו ומפגשים לכמות מצומצמת של תלמידים.
החל מדצמבר 2020, המשיך הסל בימי חשיפה למנהלי ומנהלות סל ברשויות.
מהלך נוסף שהחל עם פרוץ הקורונה נשא פרי והחל מינואר 2021 הפך הסל להיות חלק ממערכת השידורים הלאומית.
מגוון מפעילויות הסל בעברית בערבית, מצולמות במיוחד, הועלו לאתר משרד החינוך.
ב-21 ביוני 2021 התקיימה ועידת סלת"א – הוועידה הארצית השנתית הראשונה של סל תרבות ארצי, בתיאטרון הלאומי "הבימה".
בוועידה שנקראה "חינוך, אמנות ותרבות עם המבט לעשור הקרוב – פוסט קורונה" השתתפו כאלף איש, בהם מחנכים, יוצרים, אמנים, מנהלי תרבות וסל תרבות ברשויות, מפיקים, מנהלי וצוותי מוסדות תרבות ומתנ"סים, אנשי אקדמיה ומובילי דעה.