tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההתקפות של המתנגדים על מוסדות בהאים; תפיסת מפתחות קבר בהאא' אללה; תפיסת בית בהאא אללה בבגדאד על ידי השיעים; רדיפת האמונה ודיכוי מוסדותיה ברוסיה; צעדים נגד המוסדות הבהאים בגרמניה; ההגבלות המוטלות על המוסדות הבהאים בפרס.
אמנציפציה והכרה באמונה ובמוסדותיה; היפרדות רשמית של האמונה מהאסלאם במצרים; הכרה במעמד העצמאי של האמונה; קביעת עצמאות האמונה על ידי מאמיניה בפרס; הכרה רשמית במוסדות המנהליים הבהאים בארצות הברית.
התפשטות בינלאומית; הרחבת הספרות הבהאית; פעילויות הוראה עולמיות של מרתה רוט; המרת דתה של המלכה מארי מרומניה; ביצוע תוכנית שבע השנים על ידי הקהילה הבהאית האמריקנית.
היחס לנשים – כמו בתפיסה הבהאית כולה, גם בכתיבת שוגי אפנדי היחס לנשים מתואר בצורה שוויונית.
אין הבדלי מגדר, האישה שווה בזכויותיה לגבר.
הפצת הדת למערב – המשברים המתוארים בספר בין מאמיני הדת למתנגדיה מחייבים פעילות הסברתית של התנועה.
על המאמינים לעמוד על עיקרי האמונה הבהאית, להפיץ את הספרות שלה, להפגין אותה באמצעי התקשורת, להרחיב אותה על ידי פעילויות מקומיות ולאומיות.
הפעילות של המאמינים למען תפוצת התנועה צריכה להיות בין-לאומית ובין-יבשתית.
הנה האיש , על פי הברית החדשה, הוא צמד המילים בו הציג פונטיוס פילאטוס את ישו בפני ראשי היהודים בירושלים.
על פי המסורת הנוצרית, לאחר הסעודה האחרונה, נעצר ישו בגת שמנים.
הוא נחקר בפני הסנהדרין ולאחר מכן נשפט על ידי פונטיוס פילאטוס, באשמת התחזות למלך היהודים.
בתום משפטו הוציא אותו פונטיוס אל הקהל, כשהוא כבול וזר קוצים לראשו, והציגו במילים "Ecce homo" כפי שמתואר בבשורה על פי יוחנן י"ט, 4 - 5:
בירושלים, קשת אקה הומו החוצה את רחוב ויה דולורוזה בצמוד למנזר האחיות ציון, היא, על פי המסורת הנוצרית, המקום בו אמר פילאטוס את המילים.
סצנת ההצגה של ישו הפכה למוטיב מרכזי באמנות נוצרית, כשהיצירות הקרויות "אקה הומו" מתארות את פונטיוס פילאטוס מציג את ישו המעונה והמצולק, כשהוא כבול בידיו וכתר קוצים על ראשו, בפני היהודים ומבקש מהם את ההחלטה האם לשחררו או להענישו.
לרוב, הסצנה מציגה את ישו הכנוע לאחר עינויים, תיאור המודגש בהתלהמות הקהל היהודי.
הנהג הוא סרט דרמה ופעולה ומתח משנת 1978 בכיכובם של ראיין אוניל, ברוס דרן ואיזבל אג'אני.
גיבור הסרט הוא הנהג (רייאן אוניל), ששמו לא מוזכר לאורך כל הסרט, אדם שקט שנחשב לנהג רכבי מילוט עבור כנופיות שודדים הטוב ביותר בלוס אנג'לס.
הבלש (ברוס דרן), בלש משטרה יהיר שגם שמו לא מוזכר בסרט, אובססיבי בשאיפתו ללכוד את הנהג, אותו הוא מכנה "קאובוי".
המהמרת (איזבל אג'אני), אשה יפה ומסתורית, עדה למעשה שוד שבו הנהג לוקח חלק, אך מכחישה בעדותה למשטרה כי ראתה אותו.
בייאושו מחליט הבלש לטוות מלכודת לנהג ורותם לכך כנופיית שודדים שמגייסת את שירותיו של הנהג עבור שוד בנק גדול.
אנשי הכנופיה מתחכמים לשניים במטרה לקחת את כספי השוד, להרוג את הנהג ולהימלט.
בשל כך נאלצים הבלש והנהג, להילחם זה על הקריירה שלו בשירות החוק וזה על חייו.
בישראל חברת סטילר פילם פנתה בבקשה להפצת הסרט.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות אסרה את הקרנתו בישראל, ולאחר ערעור התירה את הצגתו תוך דרישה להוצאת שלושה קטעים ממנו והגבלת צפייה מגיל 16 ומעלה.
"הנה אני בא" הוא פזמון שביצעה להקת "הדג נחש".
השיר נכתב והולחן על ידי חבריה, ויצא לאור בשנת 2006, כחלק מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, "בעזרת הג'אם".
"הדג נחש" החלה את פעילותה כלהקה בירושלים.
במשך הזמן עזבו כל חבריה את העיר, פרט לסולן הלהקה שאנן סטריט.
השיר נכלל באלבומה של הלהקה "בעזרת הג'אם".
הוא הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשס"ו (2006) של גלגלצ ולמקום ה-20 במצעד השנתי של רשת ג'.
גרסה נוספת לשיר יצאה בשיתוף פעולה עם תוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת", והוקדשה לבחירות לכנסת השבע עשרה.
כשנתיים לאחר הוצאת השיר, שולבו קטעים ממנו בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן", לצד קטעים אחרים משירים של הלהקה.
כן שולב השיר בטריילר של הסרט.
בשיר מתח בין שני קצוות: המעבר בין ירושלים, שהיא העיר בה גדל הדובר, המאופיינת באווירה דתית ורגועה, לעומת תל אביב, המאופיינת באווירה ליברלית ותוססת.
בבית הראשון של השיר הדובר משבח את עירו ירושלים.
בהמשך הבית הוא מזכיר חסרונות של העיר ותהליך הידרדרות שעברה.
הוא מתאר אותה כ"אפור, משעמם ואין ים".
במשך שלוש שנים הוא מתלבט אם לעזוב אותה, עד שלבסוף הוא מחליט לעבור לתל אביב.
הדובר נהנה מיתרונותיה של תל אביב.
הוא משבח את הנהנתנות שבה, אך כעבור זמן לא רב הוא מחליט לחזור בחזרה לירושלים, ומציין בין חסרונות העיר תל אביב גורמים כגון רעש, לחות ועלות שכר הדירה בעיר.
לאחר שלוש שנים של התחבטויות הוא מחליט לחזור לירושלים.
בבית השני מהלל הדובר את העיר ירושלים, המכונה בפיו "כפר".
הרוגע והשקט בעיר מיטיבים עימו.
עם זאת, בסוף השיר הדובר מחליט לעזוב שוב את ירושלים לעבר תל אביב.
השיר שימש כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "הנה אני בא", ששמה זהה לשם השיר.
הסדרה שודרה בערוץ הילדים, והשתתפו בה אילן רוזנפלד ועודד פז.
הנה ימים באים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי ישי ריבו.
השיר יצא לאור ב-8 באוגוסט 2017 כסינגל הראשון מתוך אלבומו השלישי של ריבו, שטח אפור, על ידי חברת התקליטים NMC.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי אשר ציין את השיר בחיוב והעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
טרם פורסם הווידאו קליפ הרשמי של השיר, העלה ריבו לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר ב-8 באוגוסט 2017, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לאפריל 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-10.4 מיליון.
הנה זה קורה הוא סינגל של הצמד קפה שחור חזק שיצא בשנת 2016. השיר נכתב והולחן על ידי חברי הצמד יחד עם גיא "ראף" גבריאל, שגם עיבד את השיר.
בסיקור של השיר על ידי דודי פטימר נכתב על השיר שהוא "ממשיך בקו המחאתי אופטימי מציאותי של האלבום הקודם, אך מלבד טקסט מעולה ובועט, הצמד קופא על שמריו ונשמע אותו דבר כמו האלבום הקודם מבלי לחדש או להבריק במיוחד.
פזמון חלש, אותו שטאנץ מוכר.
שיר נחמד - לא מעבר לזה".
בסיקור השיר באתר פרוגי נכתב כי "השיר לא שונה בסגנון שלו משאר השירים של "קפה שחור חזק", וכמו כן הפזמון שלו מאוד ממכר וקליט.
השיר מעט פחות פופסיטי משאר השירים שלהם, והראפ תופס את המקום המרכזי בשיר אך בכל זאת, השיר נותן הרגשה של קצביות ולגמרי כיף לשמוע אותו".
יוסי חרסונסקי התייחס לשיר כניסיון לסיכום "סיפור ההגשמה העצמית" של הצמד המוגש ב"חיבור אפקטיבי של מנגינה וראפ, עוצמה ורוך, שמח ונוגה", יחד עם השקפה ריאלית על המציאות, שראה כתורמת לאמינות השיר.
חרסונסקי סיכם את הביקורת שלו על השיר בכך שמדובר בשיר המוגש טרי ורענן ומהווה "היפ הופ עברי אותנטי".
הנה אביתר (נולדה ב-1 בפברואר 1929) היא פסלת ישראלית.
הנה אביתר נולדה בפולין ובגיל שנה עברה עם משפחתה לבלגיה.
היא עלתה לישראל יחד עם בעלה ד"ר עזריאל אביתר (גוטווירט) ב-1952.
היא למדה בסמינר אורנים פיסול אצל דב פייגין, ובעין הוד ציור ופיסול אצל אברהם ישכיל וצבי מאירוביץ, פיסול אצל אהרון עמלן, ופיסול קיר בקרמיקה אצל עמנואל לוצאטי.
ב-1964 השתלמה בארצות הברית ב- אצל , תלמיד של פאול קלה.
ביום השואה 2016 הוקרן בערוץ 2 הסרט התיעודי "כמו גשם בקיץ", המבוסס על ספרה האוטוביוגרפי "לתמיד" בבימוי ירון ירקוני.
ב-1963 יצרה את פסל הקיר הקרמי המוצב באולם הקבלה במלון דן כרמל, חיפה, על פי הזמנת האדריכלים שמואל רוזוב והיינץ פנחל.
בשנת 1994 הוזמנה על ידי הקהילה היהודית של בלגיה לעצב אנדרטה לזכר קרבנות השואה מבלגיה ביער נווה אילן.
הציגה בתערוכות יחיד וקבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
1971 גלריה ברגמן, תל אביב
1975 מוצג החודש, מוזיאון חיפה לאמנות
1976 גלריה גלטאה, בואנוס איירס (ארגנטינה)
1976 גלריה יפו העתיקה, יפו
1977 גלריית מרכז תרבות אמריקה-ישראל, ניו יורק (ארצות הברית)
1982 גלריה צוותא, תל אביב
1983 ביתן לאמנות גני יהושע, תל אביב
הנה אביתר, "יציקת הפרספקס", ציור ופיסול רבעון לאמנות פלסטית, 11, 1976, עמ' 70-71
הנה אביתר, לתמיד, תל אביב: גוונים, 2004
"הנה היא עולה"השנה היא אחת אחרי אלפיים
עוד עונה עברה לה וחלפה
ושוב רואים את הירוק שבעיניים
"הנה היא עולה" הוא שיר אליפות של מועדון הכדורגל מכבי חיפה.
השיר נכתב והולחן על ידי עוזי חיטמן לרגל זכייתה של חיפה באליפות המדינה לעונת עונת 2000/2001, ובוצע על ידי חיטמן עצמו בליווי שחקני הקבוצה.
לאחר זכייתה של חיפה באליפות בעונת 1993/1994, כתב והלחין חיטמן את שיר האליפות "ירוק בעיניים".
חיטמן התלבט אז אם לבצע את השיר בעצמו, אך לבסוף פנה לזמר חיים משה שנענה להצעה, והשיר זכה להצלחה רבה.
בעונת 2000/2001 זכתה חיפה באליפות פעם נוספת לאחר בצורת בת שבע עונות שבהן לא הצליחה לזכות בתואר זה.
בתום העונה הוזמן חיטמן ליצור שוב שיר אליפות עבור הקבוצה, וכך נכתב השיר "הנה היא עולה".
חיטמן, שסבר כי יצא מתחת ידיו שיר שיהיה ללהיט בקרב אוהדי הכדורגל, החליט הפעם לבצע את השיר בעצמו.
השיר מורכב מארבעה בתים ומפזמון חוזר.
בתי השיר רצופים קלישאות וביטויים מעולם הכדורגל, כמו "הטבלה לא משקרת", "חיים משבת לשבת", "כל משחק מתחיל ב-0:0" ו"הכדור עגול", המשווים לעובדה המופיעה לצדם - "מכבי חיפה האלופה" - נופך אקסיומטי, כאילו הייתה מובנת מאליה, מצב קבוע שלא ניתן לחלוק עליו.
בבית האחרון שיבץ חיטמן הֶרְמֵז לשיר האליפות הקודם שכתב לקבוצה, "ירוק בעיניים" - "השנה היא אחת אחרי אלפיים; עוד עונה עברה לה וחלפה; ושוב רואים את הירוק שבעיניים; כי מכבי חיפה האלופה".
חיפה זכתה באליפות נוספת בעונה העוקבת, עונת 2001/2002. ראשי המועדון סברו כי אין טעם להוציא שיר אליפות חדש בהפרש של שנה, ו"הנה היא עולה" ליווה גם את אירועי ציונה של האליפות השנייה ברציפות.
השיר זכה להצלחה והוא מושמע מדי פעם בפעם במשחקי הבית של מכבי חיפה גם בחלוף שני עשורים מצאתו.
בניגוד לסברה של חיטמן, השיר לא עלה על קודמו "ירוק בעיניים", שהפך לשיר המזוהה ביותר עם המועדון ומושר מדי פעם מפי אוהדים במהלך משחקי הקבוצה.
במצעד שירי הספורט שערכו מספר אתרי ספורט ישראליים בעשורים הראשונים לשנות האלפיים הוזכר "ירוק בעיניים" בין עשרים "שירי הספורט הגדולים בכל הזמנים בישראל".
הנדריקה יאקובה "קיקי" חריטסן-היינסיוס (בהולנדית: Hendrika Jacoba "Kiky" Gerritsen-Heinsius; 12 באפריל 1921 – 27 בדצמבר 1990) הייתה חברת תנועת ההתנגדות ההולנדית וחסידת אומות העולם.
הנדריקה נולדה באמסטרדם, הולנד ב-12 באפריל 1921, כהנדריקה יאקובה היינסיוס.
היא הייתה ידועה לבני המשפחה והחברים כ"קיקי".
בעקבות נישואיה היא הפכה להנדריקה יאקובה חריטסן-היינסיוס.
היא עבדה בחנות הכלבו המפורסמת של העיר, דה ביינקורף, בתחילת מלחמת העולם השנייה.
חריטסן הכירה מקרוב את הסכנות העומדות בפני גברים, נשים וילדים יהודים.
בתוך כמה חודשים, שתיים מחברותיה נעצרו על ידי הנאצים בהולנד.
לאחר מותו של חברה הקרוב ביותר, רודולף ריכטר, ביוני 1941 במחנה הריכוז מאוטהאוזן, הנאצים עקבו אחר תנועותיה לאחר שניסתה להתערב לזכותו של מכר, ליאו צווארט, שנעצר, נחקר וגורש למחנה המעבר וסטרבורק.
למרות האיום על ביטחונה האישי, היא התערבה באופן פעיל למען זיגפריד גולדסטיין, שנמלט ממחנה העבודה שהתיידד עם חברתה לעבודה, אנה מאס.
לאחר שהסתירה אותו בביתה בתחילת 1943. לפי יד ושם, קיקי היינסיוס "גנבה ממעסיקיה כרטיסי מזון כדי לספק לו" לפני שעזרה לו לאתר ולעבור ל"מחבוא בטוח יותר".
היא עברה להתגורר, "בדירה גדולה יותר עם מקום מסתור ...
לקחה אליה את ג'ודית פרנסמן, מכרה של גולדסטיין", ושכנעה חברה אחרת לסייע בהשגת כרטיסי מזון נוספים.
היא הצטרפה למחתרת ההולנדית, היא ונסעה בשליחותם "כדי לאסוף ניירות מזויפים לאנשים המסתתרים" תוך שהיא מסייעת בהסעת יהודים שנמלטו מהנאצים למקומות בטוחים יותר.
כאשר הנאצים פשטו על דירתה ב-2 בפברואר 1944, היא וגולדסטין נעצרו.
המונח "Schutzhäftling" (אסיר משמורת מוגן), והיה כינוי ששימש את הנאצים לתיאור אסירים פוליטיים או אחרים שלדעתם היוו איום על הרייך השלישי או שאינם רצויים.
רבים מהם עוכבו ללא משפט.
לאחר ששרדה מאסר הן ברוונסבריק והן בדכאו, על פי רישומיו של דכאו, היא שוחררה לבסוף ממחנה זה עם חבריה האסירים ב-30 באפריל 1945.
לדברי ג'ק ואן אומן, מחבר הספר "בנות המסטקים", אמו, רני ואן אומן-דה פריס, והנדריקה היו שתיים מהנשים שביצעו עבודות כפייה באגפה-קומנדו, שהיה מחנה לוויין של דכאו, שנמצא במינכן-גייזינג כ-14 ק"מ מהמחנה הראשי של דכאו.
שתי הנשים היו חברות בהתנגדות ההולנדית, והן נכלאו גם במחנות הריכוז פיכט וברוונסברוק לפני העברתן לאגפה ב-15 באוקטובר 1944 עם קבוצה של חברי התנגדות לשעבר ונשים הולנדיות אחרות.
החל מדי יום עם ספירת אסירים בשעה 5:00 בבוקר, הם הוצעדו אל המפעל, שהיה חלק מרשת המפעלים העצומה שהפעילה אי גה פארבן.
היא הצטוותה להרכיב טיימרים להצתת נשק, כולל תחמושת ארטילרית, פצצות ורקטות V1 ו-V2, הם חיבלו במאמצי הייצור במידת האפשר.
בסוף כל יום עבודה בשעה 18:00 אחר הצהריים הם הוצעדו חזרה למינכן-גיסינג, שם ישנו שש או שבע נשים בחדר בבניין שנהרס לאחר הפצצה.
האסירים בדכאו ובמחנות המשנה שלה היו בסיכון לעיתים קרובות מהפצצות בעלות הברית, שכוונו למפעלים ומסילות ברזל במינכן וסביבתה יותר מ-70 פעמים במשך חמש שנים כדי להשמיד או לפחות לשבש ולעכב את ייצור החימוש הצבא.
למרות הסכנה, האסירים במתקנים אלה "לא הורשו לחפש מחסה בבונקרים או במקלטים", כתוצאה מכך רבים "חיו בפחד מתמיד מהפצצות מאוויר של בעלות הברית".
כתוצאה מההפצצות, כותב ואן אומן, לא היה ניתן לעבור בכביש בן 14 הקילומטרים, המוביל בין דכאו לאגפה עד לינואר 1945, מה שמנע אספקת מזון וציוד.
בנקודה זו, מציין בית ההיסטוריה של בוואריה, "האסירים ההולנדים הפסיקו לעבוד, אף על פי שזו נחשבה לחבלה שעונשה מוות." הנדריקה חריסטן, כותבת בזכרונותיה שהבחינה בשלט:
לאחר מכן, מרי ואדרס, אחת האסירות ההולנדיות, נתפסה כמסיתה ונשלחה לבונקר במחנה הריכוז דכאו, אך עקב נסיבות ברות מזל, ההוצאה להורג מעולם לא בוצעה.
לדברי ואן אומן, משתתפי השביתה האחרים "נענשו בשעות עמידה במסדר בחצר בית המשפט" באגפה.
שלושה חודשים אחר כך הושבת המפעל.
זיכרונותיה של הנדריקה חריטסן על תקופת שהותה באגפה-קומנדו ובמחנות ריכוז נאציים אחרים ממשיכים להיות משותפים באמצעות אירועים מיוחדים ברחבי הולנד וגרמניה, כולל קריאת זיכרונותיה שטרם פורסמו, "העולם היה לבן", ותערוכת "המצלמה" של אלכסנדר שטייג בשנת 2017 ופסל המוקדש לזכרם של כ-550 עובדי כפייה במחנה הלוויין "גיזינגר" אגפה-קאמארוורקה.
לאחר מחלה קצרה נפטרה הנדריקה "קיקי" גריריסן-היינסיוס באמסטרדם ב-27 בדצמבר 1990. חברי הקהילה קיבלו את ההזדמנות להיפרד ממנה במרכז האירועים אוסדורף באמסטרדם ב-31 בדצמבר 1990 וב-2 בינואר 1991. טקס שריפת גופתה נערך לאחר מכן ביום השני ב-2 בינואר בקרמטוריום ווסטגארד בפארק הזיכרון ווסטגארד באמסטרדם.
הנדריקה חריטסן זכתה לכבוד לאומי ובינלאומי על פעילותה בהתנגדות ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-15 בספטמבר 1989 הוענק לה על ידי יד ושם התואר חסיד אומות העולם ושמה רשום בפאנל הימני הקיצוני של חומת הולנד, שם 13 מלמטה, בגן חסידי אומות העולם, שנמצא בהר הרצל בירושלים.
לחריטסן הוענק גם על ידי ממשלת הולנד "צלב הזיכרון ההתנגדות".
הנדרסונוויל היא העיר הגדולה ביותר במחוז סאמנר, טנסי, השוכנת ליד אגם אולד היקורי.
הנדרסונוויל היא העיר הרביעית בגודלה באזור המטרופולין של נאשוויל אחרי נאשוויל, מרפריסבורו ופרנקלין והעשירית בגודלה בטנסי.
הנדרסונוויל ממוקמת כ-28 קילומטרים צפונית-מזרחית למרכז העיר נאשוויל.
העיר יושבה בסביבות 1784 על ידי דניאל סמית' , והיא קרויה על שמו של ויליאם הנדרסון, מנהל הדואר הראשון של העיר.
הנדרסונוויל שימשה ביתם של מוזיקאים רבים מאזור נאשוויל וזמרי קאנטרי בפרט, כדוגמת טיילור סוויפט, ג'וני קאש, ג'ון קרטר קאש, ורוי אורביסון.
הכביש הראשי בעיר, "ג'וני קאש פארקוויי", נקרא על שמו של הזמר.
תושבים בולטים נוספים בעבר ובהווה כוללים את קונווי טוויטי (שביתו, טוויטי סיטי, הפך למתחם טריניטי מיוזיק סיטי לאחר מותו ב-1993), ג'ין שפרד, מרטי סטיוארט, קלי קלרקסון, מקס טי.
בארנס, יאנג באק, וכריס הנדרסון (3 דורז דאון).
הנדרסונוויל יושבה בסביבות 1784 על ידי דניאל סמית' כשהחל לעבוד על בניית טירת הסלע שלו.
ב-1790 התיישב ויליאם הנדרסון במחוז סאמנר ולאחר מכן הפך שמו לשם העיר.
המקום היה מרכז המסחר של המחוז, בו עסקו בייצור טבק, קנבוס וכדומה.
בסוף המאה ה-20, הבית ההיסטורי הזה (טירת הסלע) היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
בשנת 1969, כשהעיר נוסדה, היו בה כ-250 תושבים והיא הונהגה על ידי ל.ה.
עם השלמת בניית סכר אולד היקורי ב-1954, הנדרסונוויל החלה להתפתח מהר יותר, כיוון שהאגם שנוצר לאחר השלמת הסכר משך אליו ספורטאים ואנשים שחיפשו מקומות בילוי.
מאז סוף המאה ה-20, היא הפכה לעיר המאוכלסת ביותר במחוז סאמנר, ולאחד הפרוורים המאוכלסים ביותר בנאשוויל, יחד עם פרנקלין ומרפריסבורו.
בעיר שוהים כ-0.7% מאוכלוסיית טנסי.
הנדרסונוויל מנוהלת על ידי מועצת מנהלים המורכבת מ-12 חברים וראש עירייה.
חברי המועצה נבחרים לפי מחוז לתקופות של ארבע שנים.
ראש העיר נבחר אחת לארבע שנים על ידי כל תושבי העיר.
בשנת 2007 זוהה סיכון שסכר וולף קריק שמועד לבעיות במדינה השכנה, קנטקי, עלול להישבר, מה שיכול היה לגרום להצפה מוחלטת בחלקים הנמוכים ביותר של הנדרסונוויל.
מאז בוצעו תיקונים נרחבים בסכר.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 32.9 מילים רבועים (85 קמ"ר), מתוכם 27.3 מילים רבועים (71 קמ"ר) הם קרקע ו-5.6 מילים רבועים (15 קמ"ר) (16.93%) הם שטחי מים; רובם חלקים מנהר קמברלנד .
הנדרסונוויל מאופיינת באקלים סובטרופי גשום.
בתי הספר של הנדרסונוויל מנוהלים על ידי מועצת החינוך של מחוז סאמנר.
הקבוצה בת 12 החברים מורכבת מנציג נבחר מכל אחד מ-11 מחוזות החינוך במחוז, בתוספת מנהל בתי הספר, דל פיליפס.
החברים מכהנים בתקופת כהונה באורך ארבע שנים.
מועצת המנהלים מקיימת פגישות חודשיות הפתוחות לקהל הרחב.
תקציב קרן בית הספר למטרות כלליות במהלך שנת הלימודים 2013–2014 היה כ-203 מיליון דולר.
נכון לשנת 2008, מערכת בתי הספר המחוזית כללה כ-1,950 עובדים בעלי רישיון מורה וכ-1,800 עובדים שאינם מורים.
שטח הרצפה בכל בתי הספר של המחוז מסתכם ביותר מ-126 דונם (0.51 קמ"ר).
כ-28,500 תלמידים נרשמו למערכת בתי הספר המחוזית, נכון לאוגוסט 2013.
הנהגת של מר יוסוקה (ביפנית: ドライブ・マイ・カー) הוא סרט דרמה יפני משנת 2021. במאי הסרט הוא ריוסוקה המגוצ'י, שהיה גם שותף לכתיבת התסריט.
הסרט מבוסס על סיפור קצר בשם "Drive My Car", מאת הרוקי מורקמי שנכלל באסופת הסיפורים הקצרים שלו "גברים ללא נשים" שראה אור בעברית ב-2021, וכולל שבעה סיפורים המתמקדים בחייהם של גברים שמוצאים את עצמם ללא נשים, כל אחד בדרך שלו.
התסריט מבוסס על הסיפור הספציפי הזה אך שואב גם השראה מהסיפורים האחרים באותה אסופת הסיפורים, בעיקר הסיפור "שחרזדה".
הסרט עוקב אחר חייו של יוסוקה, במאי תיאטרון צעיר (אותו משחק הידטושי נישיג'ימה), כשהוא מביים הפקה רב-לשונית של המחזה הדוד וניה בהירושימה, תוך כדי שהוא מתאבל על מותה של אשתו שנפטרה שנתיים קודם לכן.
בשנת 2021 זכה הסרט בפרס האקדמיה היפנית לקולנוע בקטגוריית הסרט הטוב ביותר של השנה.
הסרט זכה לשבחי המבקרים, שחלקם אף הגדירו אותו כאחד הסרטים הטובים ביותר של שנת 2021. הסרט הוצג בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל קאן, שם הוא התמודד על פרס דקל הזהב וזכה בשלושה פרסים כולל התסריט הטוב ביותר.
הסרט קיבל ארבע מועמדויות בטקס פרסי האוסקר ה-94
הסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר
זהו הסרט היפני הראשון אי פעם שמועמד לפרס בקטגוריית הסרט הטוב ביותר באוסקר.
בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79, הסרט זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר.
כמו כן, הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
יוסוקה קפוקו הוא שחקן תיאטרון הנשוי לאוטו, תסריטאית קולנוע.
הזוג איבד בעבר את בתם היחידה — ילדה בת ארבע, עקב דלקת ריאות.
אוטו ממציאה סיפורים לתסריטים שלה במהלך סקס ומספרת אותם לבעלה, שזוכר את העלילה ומספר לה אותה למחרת בבוקר כשהוא מסיע אותה לעבודה.
אוטו מביאה שחקן צעיר שאיתו היא עובדת, קוג'י טקאטסוקי, לראות את יוסוקה מופיע בהפקה של המחזה מחכים לגודו מאת סמואל בקט.
טקאטסוקי מחמיא להופעה שלו ולשיטה החדשנית שבה שחקנים שונים מציגים בשפות שונות.
יום אחד, הטיסה של יוסוקה מבוטלת בדרכו לכנס הוא חוזר הביתה מוקדם.
הוא מוצא את אשתו מקיימת יחסי מין בביתם עם גבר אחר והוא חושד כי ייתכן ומדובר בטקאטסוקי.
אשתו והצעיר אינם מבחינים ביוסוקה שעומד בפתח, והוא עוזב בשקט ונשאר במלון עד טיסתו שנקבעה מחדש.
כשאוטו מתקשרת אליו באותו לילה, הוא מעמיד פנים שהוא כבר הגיע ליעדו.
גם בהמשך, בוחר יוסוקה להעלים עין מבגידת אשתו, בעיקר עקב אהבתו אליה ותחושתו כי למרות בגידתה היא אוהבת אותו.
שבועיים לאחר מכן, יוסוקה מעורב בתאונת דרכים אך נפגע רק באופן קל.
אוטו פוגשת אותו בבית החולים, ונאמר להם שבבדיקות התגלה כי ליוסוקה יש גלאוקומה בעין אחת, שתגרום, בסופו של דבר, לאובדן ראייה.
יום אחד, בצאתו לעבודה, אוטו אומרת ליוסוקה שהיא רוצה לדבר אתו כשישוב בערב לביתם.
כאשר יוסוקה חוזר מאוחר יותר באותו יום, הוא מוצא אותה מוטלת על הרצפה, ומסתבר שהיא נפטרה כתוצאה מדימום מוחי.
יוסוקה רואה את השחקן הצעיר טקאטסוקי בהלוויה של אשתו והם מדברים עליה בקצרה.
זמן מה לאחר מכן, יוסוקה מתמוטט באמצע ההצגה של המחזה "הדוד וניה" של צ'כוב ואינו מסוגל להמשיך את ההצגה.
שנתיים לאחר מכן, יוסוקה מעתיק זמנית את מגוריו להירושימה, שם קיבל על עצמו לביים הפקה רב לשונית של "הדוד וניה" במסגרת פסטיבל תיאטרון.
הנהלת הפסטיבל בהירושימה דורשת שיוסוקה ילווה בנהגת בת 23, מיסאקי ואטארי.
הוא מתנגד בהתחלה, רכושני כלפי הרכב סאאב 9000 האדום-בוהק שלו, ולא מוכן להפרעה הצפויה לטכניקת השינון שלו לתרגל את השורות שלו בזמן נהיגה, באמצעות קלטת שאוטו הקליטה עבורו עם השורות של הדמויות האחרות.
הוא מתרצה לאחר שנסיעת מבחן מגלה שהנהגת מיומנת ולא תפריע לו בשינון.
במבחני הבמה משתתף גם טקאטסוקי שבאופן מפתיע, מקבל מיוסוקה את תפקיד הדוד וניה שבגיל העמידה.
הסרט עוקב אחר החזרות להצגה ובמקביל על היפתחותם האיטית אחד כלפי השנייה של יוסוקה והנהגת שלו, מיסאקי.
שני האנשים השקטים יוצאים יחד לדרך ארוכה אל כפר הולדתה של ויטארה בהוקאידו המרוחקת, במטרה לאפשר ליוסוקה להחליט האם ייכנס לנעליו של טקאטסוקי, שנעצר על ידי המשטרה, יחזור לשחק וימלא את תפקיד הדוד וניה.
הידטושי נישיג'ימה - יוסוקה קפוקו
מסאקי אוקדה - קוג'י טקאטסוקי
טוקו מיורה - מיסאקי ואטארי
רייקה קירישימה - אוטו קפוקו
הסרט אמור היה להצטלם במקור פוסאן, דרום קוריאה, אך הועבר להירושימה עקב מגפת הקורונה.
המגוצ'י ביקש לשלב בסרט את השיר של לקהת הביטלס Drive My Car, שעל שמו נקראים הסרט והסיפור אך לא הצליח להשיג את האישורים לכך ובמקום זה כלל בסרט ביצוע של רביעיית כלי מיתר למוזיקה של בטהובן, אליה יש התייחסות ישירה בסיפור המקורי של מורקמי.
הסרט נבחר להתחרות בפסטיבל קאן 2021 שם זכה בשלושה פרסים כולל התסריט הטוב ביותר.
בכך הפכו הבמאי והתסריטאי ליפנים הראשונים שזכו אי פעם בפרס התסריט הטוב ביותר בקאן.
הוא נבחר כמועמד לסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-94 ולעוד מועמדויות, ביניהן פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר.
זהו הסרט היפני הראשון שמועמד לפרס הסרט הטוב ביותר.
הוא הפך לסרט האחרון (והסרט הראשון שאינו בשפה האנגלית) מבין שישה שזכו בסרט הטוב ביותר משלוש קבוצות המבקרים הגדולות בארצות הברית (LA, NY, NSFC).
חמשת הסרטים האחרים היו החבר'ה הטובים, רשימת שינדלר, סודות אל איי, הרשת החברתית ומטען הכאב.
השיר "הנה תמו יום קרב וערבו" נכתב על ידי נתן אלתרמן והולחן על ידי מרדכי זעירא בשנת 1945 (תש"ה), לקראת סיום מלחמת העולם שנייה.
השיר הוא שיר תנ"כי העוסק בנפילת שאול בקרב על הגלבוע (שמואל א, לא).
שאול המלך אינו נזכר במפורש בשיר, אלא רק דוד המלך שיירש אותו.
השיר נדפס לראשונה בכתב העת "תו שין דלת: שנתון 'דבר' לדברי ספרות, עיון וסקירה" ב-1945. והוא נדפס שוב בספר "עיר היונה" ב־1957.
הביצוע הנודע ביותר של השירה הוא ביצועה של הזמרת שושנה דמארי בשנת 1960. ביצועים נוספים של השיר הם ביצועו של יהורם גאון בשנת 1973; ביצועה של מקהלת הגלבוע בשנת 2002; וביצועה של להקת חבורת שהם בשנת 2003
השיר מתקשר במגוון צורות לסיפור התנ"כי אשר עליו הוא מבוסס.
השיר עוסק בהפסדו המר של שאול בקרב על הגלבוע המוביל להתאבדותו: "וְהַמֶּלֶךְ נָפַל עַל חַרְבּו" (ביטוי החוזר חמש פעמים בשיר).
עובדה זו מתקשרת לסיפור התנ"כי כפי שמופיע בספר שמואל א: "וַיִּקַּח שָׁאוּל אֶת-הַחֶרֶב וַיִּפֹּל עָלֶיהָ" (לא, ד).
הנהגתה הפוליטית של גרמניה המזרחית הייתה בידיהם של מספר משרדים.
לפני הכרזתה של המדינה המזרח-גרמנית, ייסדו הסובייטים ב-1948 את "הקומיסיון הכלכלי הגרמני" אשר דה פקטו פעל כממשלה בשטח הכיבוש הסובייטי.
יושב ראש הקומיסיון היה היינריך ראו .
ב-7 באוקטובר 1949 הוכרזה מדינה מזרח-גרמנית, "הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית", וייסדה מחדש רשות מבצעת משלה, ובכך ביטלה את הקומיסיון.
במשך רוב זמן קיומה, (עד סתיו 1989), המשרה החשובה ביותר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית הייתה המזכיר הכללי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (למשרה קראו "המזכיר הראשון" בין 1953–1976).
המפלגה הקומוניסטית ומנהיגה החזיקו בסמכות וכוח מוחלט על הממשלה והמדינה.
ראש המדינה רשמית היה במקור "נשיא הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית".
אך לאחר מותו של וילהלם פיק ב-1960, המשרד הפרסונלי הוחלף במשרד קולקטיבי, מועצת המדינה של גרמניה המזרחית.
יושב ראש המועצה היה בדרך כלל מנהיג המפלגה.
הממשלה הונהגה על ידי מועצת השרים ויושב הראש שלה, שלעיתים נקרא ראש הממשלה.
מוסדות חשובים נוספים הם למשל הפולקסקאמר, שפגישותיו נוהלו על ידי נשיא הפולקסקאמר ומ-1960, מועצת ההגנה הלאומית, אשר שלטה ביד רמה על הכוחות המזוינים של גרמניה המזרחית.
המועצה הורכבה מחברים אשר היו שייכים באופן בלעדי למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה שהיו חברים בוועדה המרכזית והפוליטביורו של המפלגה.
ראש המפלגה שירת כיושב ראש מועצת ההגנה הלאומית.
המרחב הפוליטי השתנה באופן מוחלט על ידי "המהפכה השקטה" בסוף 1989, שבה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה נאלצה לוותר על המונופול שלה על הכח הפוליטי ועם זה בוטלו מועצת ההגנה הלאומית ומועצת המדינה.
מוסדות המדינה הנותרים היו הפולקסקאמר, אשר ראשו היה ראש המדינה למשך המשך קיומה של גרמניה המזרחית, ומועצת השרים שעכשיו היו נתונים לתוצאות דמוקרטיות אמיתיות לפי הבחירות הדמוקרטיות הראשונות והיחידות בגרמניה המזרחית באוקטובר 1990. הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית התאחדה עם גרמניה המערבית ב-3 באוקטובר 1990.
מנהיגי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (במשך קיום המדינה)
הנה אנחנו הוא סרט דרמה-קומדיה ישראלי בביומו של ניר ברגמן.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2020, התקבל לפסטיבל קאן, זכה בארבעה פרסי אופיר ובשני פרסים בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
דנה אידיסיס וניר ברגמן הכירו תוך כדי עבודה על תוכנית טלוויזיה (שלא יצאה לפועל), במהלכה סיפרה אידיסיס לברגמן על תסריט שכתבה בהשראת מערכת היחסים של אביה ואחיה.
התסריט נכתב בתהליך ארוך של כתיבת ועריכה (אידיסיס כתבה במהלכו את על הספקטרום), בזמן חיפוש מקורות מימון לסרט.
לאחר השתתפות קרן גשר לקולנוע רב תרבותי התגבשה ההפקה לקופרודוקציה ישראלית-איטלקית ושילוב של קידום מכירות צרפתי.
הפקת הסרט הסתיימה בתחילת מגפת הקורונה מה שהקשה על סיומה ודחה מאד את הפצתו, בפרט, הסרט שנבחר לפסטיבל הקולנוע בקאן לא הוצג עקב ביטול הפסטיבל.
אהרון (שי אביבי) מקדיש את חייו לטיפול בבנו אורי (נועם אימבר).
השניים חיים יחד בשלווה ובהרמוניה, רחוקים מכולם, כשאהרון עושה הכל כדי לגונן על אורי, נער בעל צרכים מיוחדים, מפני העולם שבחוץ.
אבל כעת, כשאורי מתבגר, נראה שהגיע הגיל שבו כדאי שיעבור לגור בסביבה המתאימה לאנשים עם צרכים דומים לשלו.
כשהם בדרכם למקום שיהיה ביתו החדש של אורי, אהרון מרגיש שאורי אינו מוכן לפרידה והשניים משנים כיוון ויוצאים למסע ברחבי הארץ.
הסרט היה מועמד לעשרה פרסי אופיר וזכה בקטגוריות הבמאי, התסריט המקורי, השחקן הראשי ושחקן המשנה הטובים ביותר.
בפסטיבל הקולנוע ירושלים זכה בפרס התסריט ופרס השחקן הטוב ביותר.
הנדריק יוהאן קרולס (בהולנדית: Hendrik Johan Kruls; 1 באוגוסט 1902 – 31 בדצמבר 1975) היה גנרל הולנדי אשר שימש כמפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של הולנד בין 1945–1951.
קרולס נולד באמסטרדם ב-1 באוגוסט 1902. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית ובמקביל למד משפטים באוניברסיטת אוטרכט.
ב-1919 הוא התגייס לחיל התותחנים ההולנדי ולחם בשורותיו במהלך הקרב על הולנד במלחמת העולם השנייה.
לאחר כניעתה של הולנד, נמלט קרולס ללונדון יחד עם ממשלת הולנד והמלכה וילהלמינה.
יחד עם קצינים נוספים, הוא פעל להקמת תשתית צבאית שתוכל לתפוס את השלטון בהולנד במהירות לאחר השחרור.
מיד לאחר שחרור בלגיה, הוא עזב את לונדון, והחל לפעול להקמתו מחדש של הצבא ההולנדי ולהשלטת סדר בחבלי הארץ ששוחררו בהדרגה מהכיבוש הגרמני.
הוא התעלם לחלוטין מהוראות חברי הממשלה בלונדון, ונשמע אך ורק להוראות המלכה ומפקדו הישיר הנסיך ברנהרד.
קרולס מינה על דעת עצמו ראשי ערים ופקידים בכירים וערך טיהורים נרחבים בשורות המשטרה והפקידות ההולנדית ודאג לסלק ולעצור משתפי פעולה עם הנאצים.
ב-13 בספטמבר 1945 הוא מונה למחליפו של הנסיך ברנהרד כמפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של הולנד.
בתפקידו זה, הוא פעל לשיקומו מחדש של הצבא ההולנדי לאחר המלחמה.
ב-1 בינואר 1949 שונתה הגדרת תפקידו ל"יו"ר מטה ההגנה המאוחד".
ב-5 בינואר 1951 הוא נאלץ לעזוב את הצבא בעקבות סכסוך עם הפוליטיקאים.
לאחר שעזב את הצבא פנה לעולם העסקים, ומילא תפקידים בכירים בכמה חברות גדולות, בין היתר ב-KLM.
הנה מה טוב הוא מזמור יהודי.
הנה מה טוב ממשיך להיות מזמור פופולרי למספר ריקודי עם ישראלים והוא שיר נפוץ המושר גם על ידי ילדי גן בישראל ובתפוצות.
הוא הוקלט על ידי מגוון אמנים כמו תיאודור ביקל, הוויברז, דלידה, מאיר פינקלשטיין, אישתאר, פרחי מיאמי, ג'ושוע אהרון והארי בלפונטה.
גם בני האבאיודאיה באוגנדה, הממלאים אחרי מצוות היהדות, שרים את השיר.
מילות השיר, מתורגמות לאנגלית, מהוות בסיס למספר מזמורים במוזיקה הנוצרית המודרנית, וכן בספרי פזמונים שונים.
בפי ילדים נפוצה הגרסה "הנה מה טוב ומה נעים, סבתא נפלה למים" בווריאציות שונות.
גרסה אחת של הנה מה טוב היא עיבוד של ירחמיאל ביגון, מנהל מקהלת הילדים היהודית-אמריקאית פרחי מיאמי.
בסרט הטלוויזיה "פשיטה על אנטבה" משנת 1977, העוסק במבצע יונתן, יוני נתניהו וסמי ברג מובילים את סיירת מטכ"ל בשירת הפזמון בזמן שמטוס הקומנדו בדרך לחילוץ בני הערובה.
הוא מנוגן גם במהלך כתוביות הסיום.
השיר מופיע גם בסרט אירופה אירופה משנת 1990.
באחת הסצנות בסרט "החיפוש" בבימויו של פרד זינמן נראית קבוצת ילדים במחנה אונרר"א המתכוננת למסע לפלשתינה.
הם נמצאים באולם בו תלוי על הקיר מגן דוד ותמונותיהם של הרצל וטרומפלדור תלויות על אחד הקירות ולאחר פקודה בעברית הם צועדים למשאיות בשירת "הנה מה טוב ומה נעים".
מקורות נוצריים התייחסו אל הפסוק כרמז ללידתו של ישו.
פרק ז' בספר ישעיהו מספר על מלחמת פקח ואחז.
פקח בן רמליהו, מלך ישראל, ורצין מלך ארם-דמשק ביקשו להשתחרר מעול המיסים לאשור ולמרוד בה.
אחז מלך יהודה סירב להצטרף למרד, אולי מתוך חשש לגורל ממלכתו אם המרד ייכשל.
כדי לכפות על אחז להצטרף למרד, עלו רצין ופקח להילחם בירושלים, והטילו עליה מצור: .
לפי המסופר בפרק, אלוהים שלח את הנביא ישעיהו לפגוש את אחז במקום הנקרא בשם "מסילת שדה כובס", כדי להרגיע אותו: .
כאות לניצחון יהודה העתידי על ישראל וארם-דמשק, ישעיהו מנבא לאחז על לידת בן בשם עמנואל, שעוד בטרם יגדל וידע לבחור בטוב ולא ברע, יחזה בנפילת שני המלכים הללו: ישראל וארם-דמשק: .
יהודה משחדת את אשור בזהב ובכסף כדי שתיחלץ לעזרתו.
אשור כבשה את ארם-דמשק, ורצין המלך נהרג על ידי האשורים, מה שאילץ את שתי הממלכות להפסיק את המצור על ירושלים: .
מספר שנים מאוחר יותר עלה הושע בן אלה למלוכה במקומו של פקח.
הוא תכנן למרוד באשורים, מה שהוביל את האחרונים לצור על שומרון, בירת ישראל, ולהחריב את הממלכה: .
כך התגשמה נבואתו של ישעיהו באשר לנפילתם של רצין ופקח.
המילה "עלמה", שפירושה "אישה צעירה", תורגמה בתרגום השבעים למילה παρθένος (קרי: פַּרְתֵנוֹס), שמשמעותה "בתולה".
ב מסופר כי מרים, אם ישו, הרתה לרוח הקודש כשעודנה בתולה: הפסוק מצוטט בשלמותו ב, פרק א', פסוק כ"ג, כהוכחה לכך שהנאמר בפסוק התגשם עם הולדת ישו.
אף שהנוסח השלם הקדום ביותר של תרגום השבעים, קודקס ותיקנוס, קדום יותר מהנוסח השלם הקדום ביותר של נוסח המסורה היהודי, כתב יד לנינגרד, (הנוסח הראשון נכתב ב ואילו השני ב), במגילת ישעיהו שממגילות מדבר יהודה כתובה המילה "עלמה", ולא "בתולה".
חלק מהמקורות היהודיים ייחסו את הנבואה ללידת המלך חזקיהו.
לדבריו, חזקיהו נולד תשע שנים לפני שאביו אחז עלה על כס המלוכה.
לפיכך, כאשר ישעיהו מדבר על אחז בעודו מולך על יהודה ומנבא לו על לידה עתידית, לא ייתכן שמדובר בלידת חזקיהו, שכן זה כבר נולד.
לדברי רש"י, הבן שיוולד הוא בנו של הנביא ישעיהו עצמו מאשת ישעיהו, והוא, עמנו אל, יהיה זה שיחזה בנפילתם של רצין ופקח.
"הנה הלילה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
הוא יצא לאור בשנת 1977, על ידי חברת התקליטים אינטרקור, כסינגל מתוך רגשות מעורבים.
בשנת 1977 ביקשה רשות השידור מאילנית לייצג את ישראל פעם נוספת באירוע האירוויזיון השנתי.
היא הגישה כעשרה שירים לוועדה מיוחדת, שלבסוף בחרה את "אהבה היא שיר לשניים".
שירים נוספים שנכתבו לוועדה היו "נסיך החלומות" ו"הנה הלילה".
"הנה הלילה" נכתב והולחן על ידי אליעוז רבין ורוני וייס, שגם הפיק אותו.
הוא זכה להצלחה כבירה, כשהגיע בשיאו במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' למקום הראשון במשך שלושה שבועות רצופים.
הוא אף דורג במצעד השנתי במקום ה-18.
"הנה ימים באים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1978 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הראשונה באלבום האולפן ה-14 של הזמרת, רגשות מעורבים.
"הנה ימים באים" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ונורית הירש, שגם הפיקה אותו.
ב-6 בפברואר 1978 נכנס השיר לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום העשרים.
ב-27 במרץ עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד בלבד.
לבסוף, ב-15 במאי, יצא מהדירוג לאחר שנים-עשר שבועות צעידה רצופה.
במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע בשיאו למקום השני.
בדירוג השנתי של שתי התחנות דורג "הנה ימים באים" במקום העשירי.
השיר הפך לפופולרי ברשתות החברתיות, עקב ריקוד שרקד מריאנו אידלמן בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים".
"הנה בא השלום" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1978 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית באלבום האולפן ה-14 של הזמרת, רגשות מעורבים.
"הנה בא השלום" נכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי נורית הירש, שגם הפיקה אותו.
הוא נכתב בהשראת חתימת הסכם השלום בין ישראל ומצרים.
ב-8 במאי 1978 נכנס השיר לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-22. ב-19 ביוני עלה למקום השביעי, שיאו במצעד.
לבסוף, לאחר אחד-עשר שבועות צעידה רצופה, יצא ב-24 ביולי מהדירוג.
במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע בשיאו למקום החמישי.
לשיר נוצרו מספר גרסאות כיסוי בין היתר, של משתתפי "שלום סומסום" בסוף העונה הראשונה, בפרק שעסק בירושלים.
גרסת כיסוי אלקטרונית לשיר הוקלטה על ידי להקת הפה והטלפיים באלבומם הפה והטלפיים בחלל, 1995.
"הנה באתי הביתה" הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה ברגר שפורסם ב-4 במרץ 2010, בהוצאת חברת התקליטים הליקון.
"הנה באתי הביתה" הוא אלבום משותף עם הזמר הישראלי איתי פרל.
בשנת 2006, הוציאה דנה ברגר את אלבום האולפן החמישי שלה, "יום יום".
לאחר שחדלה מלהוציא אלבום נוסף במשך ארבע שנים, נודע כי במרץ 2010 יופץ אלבומה המשותף הראשון, בשיתוף עם הזמר הישראלי איתי פרל.
מתוך האלבום פורסמו הסינגלים "לולי", "הנה באתי הביתה", "כביש החוף", "זה לא הזמן להישבר" ו"תל אביב מכף רגל עד ראש".
השני מביניהם, הופץ בשנת 2016 כסינגל כפול ביחד עם השיר "בא והולך" במסגרת הוצאת אלבום האוסף הראשון שלה, האוסף Live שיצא באותה השנה.
שיר הנושא של האלבום, "הנה באתי הביתה", שימש גם כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "חטופים".
הנהג של מדלן הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2022 בבימויו של כריסטיאן קריו , עם דני בון, לין רנו ואליס איסאז בתפקידים הראשיים.
הסיפור הוא על יחסים שמתפתחים בין אישה קשישה לנהג צעיר שמסיע אותה מביתה לבית אבות.
לין רנו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר וכריסטיאן קריו היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבייג'ינג, 2023.
שארל (דני בון) הוא בן 46 שעובד כנהג מונית בפריז.
הוא שקוע בחובות ומצליח בקושי לפרנס את אשתו ובתו למרות שהוא עובד 12 שעות ביממה.
הוא נקרא להסיע את מדלן קלר (לין רנו), קשישה בת 92 מביתה לבית אבות.
מדלן מתחילה לדבר אך שארל כמעט ולא עונה לה.
לבקשתה הם עוברים במקומות שבהם גרה בעבר והיא מספרת לו על עברה הסוער המתואר בסרט בפלשבקים.
הם עוברים חוויות בנסיעה ברחבי פריז ושארל נפתח רגשית ומתחבר למדלן שיכולה להיות סבתו.
הם מסיימים בסעודה במסעדה, משם לוקח אותה שארל לבית האבות ונפרד ממנה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותלין רנומדלן קלרדני בוןשארלנהג מוניתאליס איסאזמדלן הצעירהז'רמיה להורטרייבעלה של מדלןתומאס אלדןמתייהבנה של מדלןהדריאל רורמתייה הילד
"הנה באו הימים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית יובל דיין.
הוא יצא לאור ב-18 במרץ 2025 דרך חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"הנה באו הימים" נכתב והולחן על ידי דיין, דיקלה ופטריק סבג, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
השיר עוסק במסע אישי של חיפוש, קבלה והתמודדות עם כאב ופערים פנימיים.
הדוברת מתארת מסע של ניסיון להתאים את עצמה לעולם, חוויות של כאב ובדידות, ולבסוף – השלמה עם מה שאי אפשר לשנות.
המוטיבים המרכזיים בשיר הם ההקשבה, ההתמסרות לטבע (הרוח, הגשם) והאמונה שהזמן יביא אתו ריפוי.
הביטוי "הכול פועם נכון" מסמל הבנה שהחיים זורמים בקצב שלהם.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה וכתב: .
"הנה באו הימים" הפך ללהיט בישראל, והושמע פעמים רבות בתחנות הרדיו.
הוא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד של "מדיה פורסט ישראל", המבוסס על נתוני איירפליי שבועיים במדינה.
הנה בא הבוקס הוא סרט ספורט קומי אמריקאי משנת 2012 בבימויו של פרנק קורצ'י, נכתב על ידי אלן לוב וקווין ג'יימס, והופק על ידי ג'יימס וטוד גארנר.
בסרט ג'יימס מגלם מורה לביולוגיה שמנסה להציל את תוכנית המוזיקה של בית הספר שלו על ידי הפיכה ללוחם MMA.
בסרט מככבים גם הנרי וינקלר, סלמה הייק וג'ו רוגן.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-12 באוקטובר 2012 על ידי חברת ההפקות "האפי מדיסון" של אדם סנדלר, בשיתוף פעולה עם חברת ההפקות "Broken Road" של גארנר ו"Hey Eddie" של ג'יימס.
כותרת הסרט לקוחה מהשיר " Boom " של להקת הנו-מטאל הנוצרית P.O.D.
מתאבק הקולג' לשעבר סקוט ווס הוא מורה לביולוגיה אדיש בתיכון כושל בן 42. כשקיצוצים מאיימים לסגור את תוכנית המוזיקה ולפטר את המורה שלה, מרטי סטרב, סקוט מתחיל לגייס כסף בעבודות ליליות מזדמנות כשילוב של אמנות ולוחמה.
כולם חושבים שסקוט יצא מדעתו, במיוחד אחות בית הספר בלה פלורס בה הוא מאוהב, אבל במסעו, סקוט מרוויח משהו שהוא לא ציפה לו, כשהוא הופך לסנסציה שמעוררת את הבית ספר כולו.
קווין ג'יימס בתפקיד סקוט ווס
סלמה הייק בתור בלה פלורס
הנרי וינקלר בתפקיד מרטי סטרב
גרג גרמן בתפקיד דיוק בצ'ר
גארי ולנטיין בתפקיד אריק ווס
ג'ייק זירוס בתפקיד מליה דה לה קרוז
ניקי טיילר-פלין בתפקיד מולי סטרב
רג'י לי בתפקיד מר דה לה קרוז
ג'ייסון מילר בתפקיד פטריק מאריי "בר מזל"
מליסה פיטרמן בתפקיד לורן ווס
קשישטוף סוסינסקי בתפקיד קן "המוציא להורג" דיטריך
סאטושי אישי בתור לוחם יריד
אריאני סלסט בתור פנלופה "פינצ'ה המעניש" לופז
מוקי בארקר בתפקיד סגן המנהל אלקינס
צ'אל זונן בתור לוחם ויכוחים
ג'ייקוב "סטיץ'" דוראן בתור עצמו
מלצ'ור מנור בתור לוחם מכון סיטיודטונג
לני קלארק בתפקיד מעריץ קולני של דיטריך
הת'ר מוריס בתור קבום בום פאו
צילומי הסרט החלו ב-28 במרץ 2011, באזור בוסטון, מסצ'וסטס וסביבתה.
צילומי הסרט נמשכו עד 25 במאי 2011, בלוול וקווינסי, מסצ'וסטס, שם הסתיימו זמן קצר לאחר מכן, בתחילת יוני 2011.
הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר לקהל משפחות בטקס פרסי Movieguide ה-21 ב-15 בפברואר 2013.
הנה אני בא היא סדרת טלוויזיה ישראלית משנת 2015, מסוגת מוקומנטריה, המתעדת את מסעם של אילן רוזנפלד ועודד פז ברחבי ירושלים.
הסדרה שודרה בערוץ הילדים למנויי HOT.
שיר הפתיחה של הסדרה, נקראה "הנה אני בא" והוא מתוך האלבום של להקת "הדג נחש".
האריזה הגרפית של הסדרה עוצבה והופקה על ידי "שרוטונים".
ירושלים, בירתה של מדינת ישראל, נמנית עם הערים המרתקות והייחודיות ביותר בעולם.
משופעת באתרי עתיקות, מקומות קדושים, סיפורים היסטוריים מרתקים, נופי טבע עוצרי נשימה ולעיתים גם קונפליקטים מורכבים נדמה כי דבר לא חסר בה.
אולם לתרחיש אחד ייתכן שלא נערכה, עודד פז ואילן רוזנפלד יוצאים למסע טלוויזיוני ברחבי ירושלים במסגרת התוכנית "הנה אני בא".
במהלך כל פרק מסיירים השניים באזור אחר של העיר, ומזמינים את הצופים להיחשף לירושלים מזווית אישית ומקורית באמצעות סיפורים, עובדות היסטוריות, ובעיקר הרבה הומור.
עונהפרקיםשודרה לראשונה (ישראל )הפרק הראשוןהפרק האחרון1820152015
מספר הפרקשם הפרק1הכותל ומנהרות הכותל2מערת צדקיהו3הרובע היהודי4הר הזיתים5גיא בן הינום6עיר דוד7משכנות שאננים8רחוב יפו
הנהרות התת-קרקעיים של לונדון הם יובלי נהר התמזה הנמצאים מתחת לעיר לונדון.
רוב נהרות אלה זורמים כיום במנהרות ותעלות ביוב מתחת לעיר.
הנהרות התת-קרקעיים כוסו במאה ה-18. נהרות אלה מזינים את האגמים השונים בפארקים המלכותיים של לונדון כגון האגם בפארק סנט ג'יימס, או אגם הסרפנטיין בהייד פארק.
אולם מאז שכוסו הנהרות לא ברור איזה נהר מזין איזה אגם.
נהר הווסטבורן לדוגמה, זורם מעל אחד מקווי הרכבת התחתית של לונדון וניתן לראות את הצינורות בהם הוא זורם באחת מתחנות הרכבת.
כיום מתנהלים מספר מיזמים העוסקים בגילויים של נהרות אלה, העלאתם מעל פני הקרקע ושיקומם.
רשימת הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
הגדה הצפונית – ממזרח למערב
הגדה הדרומית – ממזרח למערב
הנהר הצהוב (במנדרינית תקנית: , חְוָאנְג חֶה) הוא הנהר השישי באורכו בעולם, והשני באורכו מבין נהרות סין.
אורך הנהר הוא 5,464 ק"מ, והוא זורם מהרי באיינקאלה שבמערב סין, לים בוהאי, שלוחה של הים הצהוב.
הנהר שינה את מסלול זרימתו בחלק התחתון מספר פעמים, ובתצלומים מהאוויר ניתן לראות אפיקים שכבר אינם בשימוש; בחלק העליון חצב הנהר מספר קניונים, ובחורף חלקו העליון קופא לחלוטין או שנוצרים בו קרחונים.
הנהר קיבל את שמו בגלל צבע מי הסחף של אדמת הלס הממלאים תמידית את חלקו התחתון ונותנים למים גוון צהבהב.
אדמות הלס דרכן זורם הנהר הן קלות ונסחפות בקלות, לכן כמות הסחופת במימי הנהר גדולה.
בחלקו הרדוד יותר הוא נמנה עם הנהרות הבוציים בעולם, והמים שבו עכורים מאוד.
הנהר יוצר דלתה גדולה בשפכו, אליה הוא סוחף כמיליארד וחצי טון של סחופת בשנה.
כתוצאה מכך הדלתה היא דינאמית ומתרחבת במשך הזמן.
בשל שיטפונותיו ההרסניים, זכה הנהר לכינוי "יגונה של סין".
ההתמודדות עם השיטפונות דרשה פעילות מרוכזת, ולכן (כפי שהיה במצרים של הנילוס ובתרבות עמק האינדוס) התפתח לאורך אפיק הנהר שלטון ריכוזי כבר בשלבים מוקדמים מאוד של ההיסטוריה האנושית.
ערים מרכזיות על גדת הנהר
הַנוֹבֵר היא עיר גרמנית המהווה את בירתה של מדינת סקסוניה התחתונה.
הנובר היא העיר ה-13 בגודלה בגרמניה, היא המרכז התעשייתי והמסחרי העיקרי של צפון גרמניה, ומשמשת גם כמרכז קונגרסים וכנסים בינלאומיים.
זוהי עיר תעשייתית ומסחרית משגשגת ועשירה, שאינה נחשבת כעיר תיירותית, ואין בה ריבוי אתרי תיירות.
לעיר נמל תעופה על-שמה, נמל התעופה הנובר, הנמצא במרחק של כ-12 ק"מ מלב העיר, בצמוד לעיר לנגהגן.
מדי שנה בחודש אפריל מתקיימת בעיר תערוכת הנובר המציגה טכנולוגיות חדשניות של מיכון תעשייתי, בהשתתפות כ-60 מדינות.
תערוכה חשובה יותר כיום היא תערוכת סביט לטכנולוגיה שהתפצלה מתערוכת הנובר ומשתמשת באותם המתקנים ומתקיימת מדי חודש מרץ.
בעבר הייתה הנובר בירת ממלכת הנובר הגרמנית, והיא המקור לבית הנובר שבמשפחת המלוכה הבריטית.
הנובר נהרסה כליל בהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, ושוחזרה על ידי הממשל הגרמני לפרטי פרטים.
העיר הנובר נוסדה בימי הביניים על גדת הנהר ליינֶה (משמעות השם המקורי, Honovere הייתה ככל הנראה "גדה גבוהה", אף כי הנושא נתון לוויכוח).
הנובר הייתה כפר קטן של מפעילי מעבורת ודייגים, והפכה לעיר גדולה יחסית במאה ה-13. במאה ה-14 נבנו הכנסיות העיקריות של העיר, וכן הוקמה חומת העיר ולה שלושה שערים לאבטחת העיר.
בעקבות הרפורמציה, ב-1535 הדיחו הפרוטסטנטים בעיר את הממשל והאליטה הקתוליים, על האוכלוסייה הלא-פרוטסטנטית נאסר להתגורר בתוך תחומי חומת העיר, והכנסיות בעיר הוסבו לפרוטסטנטיות.
קתולים ויהודים רבים עזבו, בין היתר לעיר הסמוכה הילדסהיים, שהייתה סובלנית יותר.
בשנת 1636 החליט הנסיך הבוחר של קלנברג להעביר את מקום מגוריו להנובר.
השושלת שינתה את שמה כאשר ראש בית מונה לאלקטורט של הנובר (בית הנובר), אשר צאצאיו יהפכו מאוחר יותר למלכים של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה (ולאחר 1801 - מלכי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד).
הראשון שבהם היה ג'ורג' הראשון, שעלה אל כס המלכות הבריטי ב-1714. שלושה מלכי בריטניה היו באותו זמן גם אלקטורטים של הנובר.
בשנים 1714–1837, כשהתקיימה האוניה הפרסונלית עם בריטניה, ביקר המלך בעיר לעיתים רחוקות (יוצא דופן בכך היה ג'ורג' הראשון).
למעשה, במהלך תקופתם של שלושת המלכים המשותפים האחרונים (1760-1837) נערך רק ביקור אחד - של ג'ורג' הרביעי ב-1821. בדרך כלל יוצג המלך בהנובר על ידי משנה למלך.
במהלך מלחמת שבע השנים ב-26 ביולי 1757, התרחש הקרב על האסטנבק סמוך לעיר.
הצבא הצרפתי הביס את צבא המשקיפים ההנוברי, והדבר הוביל לכיבושה של הנובר.
לאחר שנפוליאון כפה את ועידת ארטלנבורג (ועידת אלבה) ב-5 ביולי 1803, הוצבו בהנובר כ-30 אלף חיילים צרפתים.
הוועידה גם קבעה כי צבאה של הנובר יפורק, וכתוצאה מכך היגרו חיילים רבים מהנובר לבריטניה והקימו שם את הלגיון הגרמני של המלך, שהיה הצבא הגרמני היחיד שנלחם במלחמות נפוליאון נגד הצרפתים.
מאוחר יותר הם מילאו תפקיד חשוב בקרב ווטרלו ב-1815.
בקונגרס וינה ב-1814 שודרג האלקטורט של הנובר למעמד של ממלכה, ממלכת הנובר, והחזיר אותה לשליטת בית הנובר.
הנובר, עיר הבירה, הורחבה גם לצדו המערבי של הנהר ליינה והיא המשיכה לגדול.
בשנת 1837 הגיעה לסיומה האוניה הפרסונלית עם בריטניה, כאשר ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת, הוריש את כסאו בממלכה המאוחדת לאישה, המלכה ויקטוריה, ואילו כתר ממלכת הנובר יכול היה לעבור בירושה רק לזכרים על פי החוק הסאלי.
הנובר עברה לאחיו של ויליאם הרביעי, ארנסט אוגוסט כממשיך השושלת, והממלכה שרדה עד 1866, כאשר הנובר, למרות ניצחונה בקרב לאנגנזאלצה נגד פרוסיה, סופחה לפרוסיה.
תושבי הנובר התנגדו לסיפוח למשטר הפרוסי, ולמרות זאת המשיכה העיר לגדול.
במלחמת העולם השנייה הופגזו וחרבו כשני שלישים משטחה של העיר בהפצצות בעלות הברית.
לאחר המלחמה הפכה העיר לחלק מאזור הכיבוש הבריטי של גרמניה, אשר חידשה בה ממלכה עצמאית לתקופה קצרה, וב-1946 הפכה העיר הנובר לבירתה של מדינת סקסוניה התחתונה, כחלק מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
סופיה מהנובר, אשר צאצאיה הוכרזו כממשיכי שושלת המלוכה הבריטית בתחילת המאה ה-18.
גוטפריד וילהלם לייבניץ, מתמטיקאי אשר התמקם בעיר ב-1676 בהזמנת בית בראונשוויג.
גיאורג לודוויג, הוא ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ברנהרד רימן, מתמטיקאי אשר למד בתיכון (גימנסיום) בעיר באמצע המאה ה-19.
גרהרד שרדר, מנהיג ה־SPD וקנצלר גרמניה.
חנה ארנדט, פילוסופית יהודייה, גדלה בהנובר עד לימי האוניברסיטה.
כיום קרויים על שמה כיכר ורחוב בעיר.
הרשל גרינשפן, גדל בעיר ללא אזרחות, כיהודי פולני.
בעקבות האנשלוס ב-1938 גורשה משפחתו באקציה הפולנית.
בתגובה גרינשפן התנקש בשליש הגרמני בפריס, אירוע ששימש כהצדקה הנאצית לליל-הבדולח.
בית הכנסת של הנובר נשרף כליל בליל הבדולח, וכיום קיימת אנדרטה במקום.
הרב שלמה זאב צווייגענהאפט, רב העיר.
הרב חיים פנחס לובינסקי, רב העיר.
העיר הנובר היא ביתן של חברות גדולות בהן חברת קונטיננטל AG והחטיבה המסחרית של רכבי פולקסווגן אשר בין היתר מפעילות תחנת כוח פחמית, ומעסיקות את מספר העובדים הגדול ביותר באזור.
גני הרנהאוזן בעיר הנובר נחשבים לקומפלקס הגנים הגדול ביותר בגרמניה.
גנים אלה קישטו בעבר את מעון הקיץ של המלכים לבית הנובר.
הגן המרכזי, המכונה "הגן הגדול" (Großer Garten) הכולל פארק בסגנון צרפתי, תיאטרון פתוח, מבוך ומזרקת המים מרשימה בגודלה, המתיזה מים לגובה של 82 מטרים.
בגני הרנהאוזן נמצאים גם גנים בוטניים (Berggarten), בהם נמצאת חממה שנבנתה כבר בשנת 1666 עבור החצר הנסיכותית.
בגני הבוטניים של גני הרנהאוזן נמצאים יותר מ-2,500 סוגים של סחלבים וקקטוסים.
אחד הגנים המפורסמים הנוספים הוא גן גיאורג (Georgengarten) שנוצר במאה ה-19 בשיטה של הגנים הרומנטיים האנגליים.
במרכז הגן נמצא ארמון ואלמודן (Wallmoden), שבו נמצא מוזיאון המוקדש לתערוכת קריקטורות ולאיורים של חלוץ הקריקטורות, וילהלם בוש, יוצר סיפורי "מקס ומוריץ", שהתגורר בהנובר.
הנודד (בהינדית: श्री ४२०; "שרי 420" – מר 420, פורסם בעולם בשם "הנודד") הוא סרט דרמה-קומדיה בוליוודי בשחור-לבן משנת 1955 בבימויו והפקתו של ראג' קאפור על בסיס סיפור שנכתב על ידי חוואג'ה אחמד עבאס.
בסרט מככבים נרגיס, נאדירה וקאפור.
המספר 420 מתייחס לסעיף 420 של חוק העונשין ההודי, הקובע את העונש על עבירת הונאה; לפיכך, "מר 420" הוא כינוי גנאי להונאה.
הסרט מתרכז בראג' קאפור, יתום עני אך משכיל שמגיע לבומביי עם חלומות הצלחה.
דמותו של קאפור מושפעת מהנווד הקטן של צ'ארלי צ'פלין, בדומה לדמותו של קאפור בסרט "הנווד" מ-1951. את המוזיקה הלחין הצוות של שנקר ג'יקישאן, והמילים נכתבו על ידי שיילנדרה וחסרת ג'איפורי.
הנודד היה הסרט ההודי הרווחי ביותר של 1955, הסרט ההודי הרווחי ביותר בכל הזמנים בזמן יציאתו לאקרנים והשיר " Mera Joota Hai Japani " ("הנעליים שלי יפניות"), ששר מוקש, הפך לפופולרי ולסמל פטריוטי של הודו העצמאית החדשה.
ילד כפרי, ראג' (ראג' קאפור), מאלהבאד, נודד לעיר הגדולה, בומביי, בהליכה, על מנת להתפרנס.
הוא מתאהב בווידיה המסכנה אך בעלת המידות הטובות (נרגיס), אך עד מהרה מתפתה לעושר של אורח חיים חופשי ובלתי מוסרי שמוצג לו על ידי איש עסקים חסר מוסר וחסר מצפון, סת' סונצ'אנד דהרמננד (נמו) והרקדנית הרמאית מאיה (נדירה).
בסופו של דבר הוא משוכנע לעשות תרגיל עוקץ בהימורי קלפים.
וידיה מנסה בכוח להפוך את ראג' לאדם טוב, אך נכשלת.
בינתיים, סונאצ'נד מעלה תוכנית הונאה לניצול אנשים עניים, לפיה הוא מבטיח להם בתים קבועים ב-100 רופי בלבד.
התוכנית משתלמת, מכיוון שאנשים מתחילים לאגור כסף לבית, אפילו במחיר של דברים חשובים אחרים.
הבוז של וידיה לראג' גובר עוד יותר.
ראג' מתעשר אך עד מהרה מבין שהוא שילם על כך מחיר יקר מאוד.
כאשר ראג' מגלה שלסונצ'אנד אין תוכניות לקיים את הבטחותיו, הוא מחליט לתקן את העוולות.
ראג' לוקח את כל ניירות האג"ח של בתי האנשים ומנסה לברוח מביתו של סונצ'אנד, רק כדי להיתפס על ידי סונצ'נד ומקורביו.
בתגרה שמתרחשת, סונצ'אנד יורה בראג' והוא נופל מחוסר הכרה.
כשאנשים שומעים את הירי, הם באים ורואים את ראג' כמעט מת.
סונצ'אנד מספר למשטרה שראג' ניסה לברוח לאחר שגנב כסף מהכספת שלו, ומכאן שסונצ'אנד ירה בו.
לאחר מכן, ראג' ה"מת" חוזר לחיים, ובאמצעות היגיון מוכיח את אשמתו של סונצ'אנד.
סונצ'אנד ושותפיו נעצרים, בעוד וידיה סולחת בשמחה לראג'.
הסרט מסתיים בכך שראג' אומר "יה 420 נהין, שרי 420 היין" ("אלה לא סתם נוכלים, הם נוכלים מכובדים").
ראג' קאפור – רנביר ראג'/ראג'קומאר סקסנה
לילטה פאוור – גנגה מיי
הסרט הפך לפופולרי במדינות רבות בעולם, כולל ברית המועצות, רומניה וישראל.
ברוסיה, נאמר כי ראג' קאפור היה פופולרי כמו ג'ווהרלאל נהרו, בשל הצלחתם של הנווד והנודד.
"הנודד" זכה בקרב מעריצים רבים של הקולנוע הבוליוודי למעמד של סרט פולחן.
הוא משלב בתוכו את כל המרכיבים הבסיסיים של תמת הקולנוע הבוליוודי הטיפוסי.
השירים שבו הפכו אף הם לאהודים ביותר.
בישראל זכה השיר "Ichak Dana Beechak Dana" (איצ'ק דנה ביצ'ק דנה, "זרעון אחד, שני זרעונים", בתעתיק ל"איצ'יקידנה") לפופולריות רבה, ונחשב בארץ לאחד השירים ההודיים הידועים ביותר.
בישראל נפוצה גרסה שבוצעה על ידי הזמר והמלחין נעים רג'ואן בהפקת האחים אזולאי.
בשנת 2020 הפיק עומרי סגל גרסה מחודשת לשיר בהשתתפותם של סוויסה, BEMET ועמרי גליקמן.
שיר מפורסם נוסף הוא "אך ליבי הוא הודי" (Mera Joota Hai Japani) ששר ראג' קאפור בתור נודד ברחבי הודו.
בתרגומו של ירושלים סגל:"הנעליים שלי יפניות
הכובע שעל ראשי – רוסי
אך לבי הוא הודי"בשיר הזמר מראה את גאוותו על היותו הודי, למרות שבגדיו ממדינות אחרות, והוא הפך לסמל פטריוטי בקרב הודים רבים.
לעיתים קרובות מצטטים אותו גם כיום.
הצלם הטוב ביותר: ראדו קרמקר
העריכה הטובה ביותר: ג'יגי מיאקר
1956: תעודת הצטיינות לסרט העלילתי השני הטוב ביותר בהינדית
הנווד (आवारा; באנגלית: Awaara, תרגום חופשי: "היחפן") הוא סרט דרמת פשע הינדי הודי משנת 1951, שהפיק וביים ראג' קאפור, ונכתב על ידי חוואג'ה אחמד עבאס.
בסרט מככב ראג' קאפור יחד עם אביו האמיתי פרטהוויראג' קאפור, ושחקנים נוספים: נרגיס, לילה צ'יטניס ו- קנ סינג .
בני משפחה אחרים במשפחת קאפור הבוליוודית מופיעים בסרט, כולל אחיו הצעיר ביותר של ראג' בחיים האמיתיים שאשי קאפור, שמגלם את הגרסה הצעירה יותר של דמותו, וכן סבו, דיוואן בשוורנת' קאפור, המשחק בתפקיד קטן בהופעתו הקולנועית היחידה.
המוזיקה של הסרט הולחנה על ידי שנקר ג'יקישאן .
הסרט עוסק בנושאים סוציאליסטיים, ומשלב נושאים חברתיים ורפורמיסטיים עם ז'אנר הפשע, הקומדיה הרומנטית והמלודרמה המוזיקלית .
העלילה מתמקדת בחייהם השזורים זה בזה של הגנב המסכן ראג' (בגילומו של ראג' קאפור), ריטה המיוחסת (בגילומה של נרגיס), והשופט רג'ונת' (בגילומו של פריתוויראג' קאפור) שאינו מודע לכך שראג' הוא בנו.
בסרט, דמותו המסכנה של " הנווד הקטן " של קאפור מתייחסת לצ'רלי צ'פלין ופותחה עוד בסרטי קאפור אחרים כמו "הנודד" .
הסרט נחשב לאבן דרך בהיסטוריה של בוליווד.
הסרט הפך בין לילה לסנסציה בדרום אסיה, וזכה להצלחה גדולה עוד יותר בברית המועצות, מזרח אסיה, אפריקה, האיים הקריביים, המזרח התיכון ומזרח אירופה.
במיוחד השיר "I am a Vagabond", ששר מוקש למילים של שיילנדרה, הפך לפופולרי מאד ברחבי תת היבשת ההודית, כמו גם במדינות כמו ברית המועצות, סין, בולגריה, טורקיה, אפגניסטן, ורומניה .
הסרט היה מועמד גם לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן ב-1953. על פי ההערכות, הסרט נמכר ביותר מ-200מיליון כרטיסים לחו"ל, כולל יותר מ-100מיליון בסין וכ-100מיליון בברית המועצות.
בשל הפופולריות שלו בכל כך הרבה מדינות, הסרט היה מועמד לסרט המצליח ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2012, הסרט נכלל ב-20 הערכים החדשים ל-100 הסרטים הגדולים בכל הזמנים של מגזין טיים .
ראגונת הוא שופט מחוזי עשיר.
הוא מרשיע את ג'גה, בנו של פושע, באונס על בסיס ראיות חלשות.
הוא מאמין ש"אנשים טובים נולדים לאנשים טובים, ופושעים נולדים לפושעים".
ג'אגה נמלט מאוחר יותר וחוטף את אשתו של השופט לילה לשם נקמה.
כשהוא מגלה שהיא רק נכנסה להריון, הוא משחרר אותה אחרי ארבעה ימים ומתכנן נקמה מסוג אחר.
אנשים חושדים בנאמנותה לבעלה והשופט מעיף אותה מהבית, ודוחה את תחינותיה שהילד הוא שלו.
לילה יולדת את ראג' (ראג' קאפור) ברחוב והם חיים בעוני.
ראג' מתיידד עם ריטה (נרגיס) בבית הספר.
הוא מסולק מבית הספר מכיוון שהוא מנסה לשמור על עבודתו כמצחצח נעליים וריטה עוברת לעיר אחרת.
ג'אגה משכנע את ראג' לגנוב כדי להציל את אמו המורעבת.
ראג' גדל להיות פושע מיומן, נכנס ויוצא מהכלא ועובד עבור הכנופיה של ג'אגה.
לילה, אמו, חושבת שהוא איש עסקים משכיל.
ראג' לעולם לא שוכח את ריטה, ושומר את תמונת יום ההולדת שלה בביתו.
עבור שוד בנק, ג'אגה מבקש מראג' לגנוב מכונית.
הוא חוטף ארנק של אישה כשהיא יוצאת מהמכונית, אבל לא מוצא מפתחות.
מיד לאחר מכן הוא מתיימר לרדוף אחרי הגנב כדי להסתיר את העובדה שהוא הגנב, ומחזיר את הארנק לאישה, המוקסמת מאישיותו ומחוסר האנוכיות שלו לכאורה.
מאוחר יותר, כאשר ראג' גונב בהצלחה מכונית, הוא מתחבא מהמשטרה באחוזה שבה הוא פוגש את אותה אישה.
כשהוא רואה את אותה תמונת יום הולדת, ראג' מבין שהיא חברתו לבית הספר ריטה.
הוא אומר לריטה שהוא גנב אבל ההצהרות שלו גורמות לה לחשוב שהוא איש פיננסים מומחה.
ריטה, לומדת כעת משפטים, ועובדת אצל שופט שנשמע חשדן כשהוא שומע שראג' לא יודע מי אביו.
מכייון שהוא דואג שריטה לא תקבל אותו בגלל הגניבה שלו, ראג' מתחיל לעבוד במפעל.
הוא מפוטר כשהמנהל מגלה שהוא היה גנב.
ריטה מזמינה את ראג' למסיבת יום ההולדת שלה.
ראג' חוזר לג'אגה על מנת לקבל הלוואה כדי שיוכל לקנות לה מתנה.
ג'אגה לועג לניסיונותיו לעשות שינוי ומבקש ממנו לבצע פשעים נוספים.
ראג' מסרב אבל מאוחר יותר גונב שרשרת מאדם ברחוב, מבלי לדעת שהאיש הוא השופט.