tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לקירות נוספו גומחות, המטבח הופרד מיחידת המגורים והקומות העליונות שימשו לאחסון דגנים או כפינות עבודה.
הגאווה והתשוקה הוא סרט תקופתי שהופק באולפני יונייטד ארטיסטס בשנת 1957. את הסרט הפיק וביים סטנלי קריימר והוא צולם בשיטת הטכניקולור.
הסרט הוא עיבוד לספרו של ססיל סקוט פורסטר "התותח".
את התסריט כתבו עדנה אנהרט, אדוארד אנהרט וארל פלטון.
בשנת 1810, כאשר הצבא הספרדי המובס נסוג בפני כוחותיו של נפוליאון בונפרטה, הוא משאיר מאחוריו תותח עצום ממדים.
כדי שהתותח לא יפול לידי הצרפתים, הכוחות הנסוגים דוחפים אותו לעמק נסתר, שם הוא שוכב חסר שימוש.
עד אשר קצין בריטי, קפטן אנתוני טרומבל (קרי גרנט) מגיע כדי לקחתו.
הגנרל הספרדי איתו תכננו הבריטים לקחת את התותח נמלט, ורק קבוצה של לוחמי גרילה המורכבים מאיכרים ספרדים, נשארים ליד התותח.
מיגל (פרנק סינטרה), מנהיג הקבוצה, מודיע לקפטן האנגלי השמרני כי הוא הסמכות היחידה שנשארה בעיר ולוקח אותו לראות את התותח, ששוקל שבע טונות.
למרות דרישתו המוקדמת של טרומבל, מיגל מתעקש כי קודם הם ישתמשו בתותח כדי לשחרר את עיירת הולדתו, אווילה, מהצרפתים.
טרומבל המיואש מסכים בלב כבד, ועוזר לאנשי הגרילה לחלץ את התותח מהעמק.
מכיוון שטרומבל הוא האדם היחיד היודע איך להשתמש בתותח, מיגל נאלץ להסכים שטרומבל ימשיך להתלוות אליהם גם לאחר שהתותח מחולץ, וזאת למרות סלידתו משחצנותו של האנגלי.
מקור נוסף לחיכוך בין השנים, היא נערתו של מיגל, ג'ואנה, שטרומבל נמשך אליה.
המסע בן ה-1000 קילומטר מתחיל, כאשר 200 איכרים מלווים את קבוצת הגרילה ועוזרים לדחוף את התותח העצום.
באחד הערבים, הקבוצה משתתפת בחגיגה אקראית, במהלכה גוברת קנאותו של מיגל לג'ואנה, עקב התעניינותה הגוברת בטרומבל, על אף שהיא עומדת על דעתה כי היא יכולה לעשות כרצונה.
בעיירה אווילה, הגנרל הצרפתי הנרי ג'ובט (תיאודור ביקל), מצווה כי בכל יום יוצאו להורג עשרה ספרדים, עד שיתגלה מיקומו של התותח.
בינתיים, מסעה המייגע של קבוצת הגרילה ממשיך עד אשר הם מגיעים לנהר גדול שאותו הם חייבים לחצות.
טרומבל, מארגן רפסודה ארעית כדי שיוכלו לחצות את הנהר, אך במחצית הדרך לגדה השנית נקרעים החבלים המנחים והרפסודה עם התותח נסחפת במורד הזרם.
לאחר שהרפסודה מתנפצת על סלעים, טרומבל מגיע ובודק את התותח, על-אף שהוא מוצא אותו שלם, הוא מודיע כי הם יצטרכו לפחות 2000 איש כדי לחלץ את התותח מהבוץ.
מיגל, דוהר אל העיירה הסמוכה ושם, לאחר שאנשיו משתלטים על החיילים הצרפתים, הוא פונה אל הרגשות הפטריוטיים של הצופים באצטדיון, ובראש קבוצה גדולה הם חוזרים ומחלצים את התותח.
לאחר חילוץ התותח, ממשיך המסע עד אשר קבוצת הגרילה נתקלת במחנה צרפתי, ומגלה כי על אף שהצרפתים עולים במספרם עליהם, ייקח עוד שלושה שבועות עד שהם יוכלו לעקוף את המחנה, דבר שמיגל מסרב לעשות, למרות בקשתו של להיגיון והתנגדותו לתוכניתו של מיגל לתקוף את המחנה בוויכוח המתלהט ביניהם.
לאחר שג'ואנה קוראת תיגר עליו ואומרת כי הוא מעוניין להשתתף בהתקפה, הוא מצטרף למתקפה ומנהיג קבוצה של לוחמים הגונבת מהצרפתים את אבק השרפה.
לאחר ניצחונם, טרומבל נחרד מכוונתו של מיגל להוציא להורג שני שבויים צרפתים, לאחר סיום חקירתם, לאחר עימות נוסף ביניהם מיגל אומר בגסות לטרומבל, כי הוא יכול לעזוב.
ג'ואנה מפצירה בטרומבל שלא יעזוב, ואומרת לו כי מיגל למעשה זקוק לו.
ג'ואנה מספרת לטרומבל, כי כאשר היא חייתה מעיירה אווילה, הגנרל הצרפתי, גובט, חשק בה ואיים עליה כי יהרוג את אביה ואחיה, אם לא תכנע ליצריו.
על אף שהיא מסכימה, גובט מוציא אותם להורג, לאחר מכן היא בורחת אל הגבעות, שם היא מסתובבת ללא מטרה, עד אשר פוגשת את מיגל.
מיגל עורר השראה במאות אנשים ללכת אחריו למרות עקשנותו.
טרומבל מכנה את ג'ואנה, בחורה זולה, על כך שהיא נשארת עם מיגל על אף שהיא לא אוהבת אותו, אך לאחר מכן נושק לה.
לאחר שג'ואנה מגלה לו כי היא כבר התנצלה בשמו בפני מיגל, טרומבל מסכים להמשיך עימם במסע, למענה.
בחניה הבאה, פושטים אנשי הגרילה על כפר קטן ולוקחים ממנו אספקה ומזון, זאת למרות הפצרותיהם של אנשי הכפר שמתחננים שישאירו להם מעט מזון.
לאחר שטרומבל מוכיח את מיגל על מעשי אנשיו, מיגל הרותח מזעם על התערבותו הבלתי פוסקת של טרומבל, מסכים כי הסגן שלו יקרא תגר על טרומבל בקרב סכינים.
ג'ואנה מנסה להתערב בהחלטה, אך מיגל צוחק בפניה ואומר, כי ירשה לקרלוס, סגנו, להרוג את טרומבל "רק מעט".
לחרדתו של מיגל, קרלוס הכוחני טועה בהערכת כוחו של טרומבל, שמצליח להורגו בקרב הסכינים.
לאחר מכן לומדים אנשי הגרילה כי יחידה גדולה של חיל רגלים צרפתי נמצאת בדרכה אליהם, מתנדבים טרומבל וחוזה, לוחם צעיר, לפוצץ את הגשר אותו חייבים הצרפתים לחצות.
השניים מצליחים במשימתם ומפוצצים את הגשר על קבוצת החיילים ומחסלים גם אותה, אך במהלך הפעולה נהרג חוזה הצעיר.
מאוחר יותר באותו היום, נכנעת ג'ואנה לתשוקתה לטרומבל ולאחר פגישתם, הוא מבטיח לה כי יהיו להם חיים מאושרים יחדיו.
כאשר היא חוזרת אל המחנה, היא מתעמתת בעדינות עם מיגל, שאומר לה כי כל שהוא יוכל לתת לה הוא את העיירה אווילה בחזרה, ואז משאיר לה זוג סנדלים שהכין עבורה.
באווילה, גובט רותח מזעם כאשר הוא שומע על חיסולה של יחידת הרגלים, אך הוא יודע כי אנשי הגרילה יהיו חייבים לחצות מעבר הרים צר בדרכם אל העיירה, והוא מכין להם מארב במקום.
בשעה שגובט מתכנן את המארב, מיגל וטרומבל מנסים לגייס את האיכרים המקומיים, שמסרבים ללוות אותם במעבר הצר.
ללא עזרתם בדחיפת התותח, אנשי הגרילה ימצאו בסכנה, אך מיגל מתעקש להמשיך והם ממשיכים במסעם תוך שהם מנסים לטשטש את מיקומם.
האויב הצרפתי מצליח במהירות לגלות את מיקומם ואש נפתחת עליהם, האיכרים הסרבניים, ששומעים את קולות הירי, ממהרים אל המקום ועוזרים לחלץ את התותח למקום מבטחים.
מיגל מחליט לחמוק ממחסומי הדרכים, אותם הציבו הצרפתים, והם עושים את דרכם דרך הגבעות, לאחר שהתותח נמשך לראש גבעה תלולה, טרומבל מפנה את תשומת לבו של מיגל לכך שהזווית החדה של הירידה תגרום לתותח לצאת משליטה.
שוב מיגל מסרב לשמוע ובעקשנותו מורה לאנשיו להמשיך במורד, התותח משתחרר מידיהם וגולש ללא מעצור במורד הגבעה, לבסוף נעצר התותח בחבטה אדירה וניזוק.
כאשר הם זקוקים למקום בטוח כדי לתקן אותו, החבורה נכנסת לעיירה סמוכה, שם מיגל מבקש מהבישוף כי יתן להם להחביא את התותח בקתדרלה, הבישוף מסרב בתוקף, אך טרומבל נוזף בו ומראה לו עד כמה קשה עובדים האיכרים הפשוטים, במטרה לשחרר את המולדת.
לבסוף מסכים הבישוף, והתותח מתוקן.
משם הם מצליחים להבריח אותו במהלך תהלוכה דתית צבעונית, מבלי לעורר את תשומת לבם של החיילים הצרפתים ששהו במקום.
זמן קצר לאחר מכן, מגיעה החבורה לטווח תצפית על העיירה אווילה.
לילה לפני התקיפה, מסביר טרומבל לעשרת אלפים האיכרים המורדים, שהתכנסו כדי לתקוף את העיר, כי על אף שהוא יצליח לפרוץ את ביצורי העיירה עם התותח העצום, לפחות מחצית מהם יהרגו מאש הצרפתים בזמן ההסתערות.
כאשר הוא נמצא לבדו עם ג'ואנה, טרומבל גורם לה להבטיח לו כי היא תישאר לצידו, ליד התותח, במהלך ההתקפה כך שהיא תהיה בטוחה ואז הולך להכין את התותח.
כאשר היא מסתובבת לבדה בכפר, היא משנה את דעתה ואומרת לטרומבל כי היא חייבת להילחם לצידו של מיגל והאיכרים, למרות אהבתה אליו.
בבוקר למחרת, מתחיל המצור על אווילה, ובאמצעות התותח העצום, מצליח טרומבל לפעור חור בביצורים.
האיכרים ולוחמי הגרילה ממהרים להסתער אל הפרצה ועל אף שרבים מהם נהרגים מאש הצרפתים, מצליחים מספיק מהם להיכנס אל העיר, להכניע את המגינים הצרפתים ולשחרר את העיר.
ג'ואנה נפצעת אנושות בזמן ההסתערות ולאחר הקרב, טרומבל מוצא אותה על ערש דווי בשדה ובנשימתה האחרונה היא מצהירה על אהבתה אליו.
לאחר מכן מוצא טרומבל גם את גופתו של מיגל מחוץ לחומות העיירה.
נחוש בדעתו להגשים את רצונם של האיכרים להגיע אל פסל תרזה הקדושה בלב העיירה, טרומבל נושא את גופתו של מיגל ומניחה למרגלות הפסל הקדוש.
לאחר מכן, עוזב האנגלי את העיירה כאשר מספר גדול של איכרים גורר את התותח העצום אחריו.
קרי גרנט - קפטן אנתוני טרומבל
הג'יהאד הסלפי הוא זרם קיצוני בתנועת הסלפיה שבאסלאם הסוני.
על פי האידאולוגיה של הזרם, הג'יהאד הוא כלי מרכזי בתיקון העולם על ידי הפיכתו למוסלמי, ועל כן ישנה חובה לפעול בדרכי מלחמה נגד דתות אחרות, ונגד מוסלמים שאינם נוהגים על פי האסלאם.
תנועת הסלפיה היא תנועה פונדמנטליסטית באסלאם שרואה באבות הצדיקים (السلف, אלסלף - מוחמד והח'ליפים ישרי הדרך) שחיו בתחילת ימי האסלאם דוגמה ומופת, שעל פיהם יש לפעול.
הסלפים בולטים באדיקותם הדתית, מתמקדים בלימודי דת ועוסקים בהכשרת הלבבות לאסלאם, כאשר מטרתם היא קירוב כלל המוסלמים לדת באמצעות פעילות אזרחית-חברתית, כדוגמת חינוך וצדקה (دعوة "דעוה" - קריאה לאסלאם), וזאת כדי ליצור חברה אסלאמית ומדינה אסלאמית, קרי מדינה הנוהגת על פי ההלכה המוסלמית.
בשנות ה-80 וה-90 החל בפעילות זרם קיצוני יותר, הרואה באורח החיים הסלפי דבר שצריך להקנות לא בדרכי שלום אלא על ידי הג'יהאד, כלומר על ידי יציאה למלחמה בכופרים כשהמטרה החלת דת האסלאם וחוקיה ברחבי העולם.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, סייד קוטב, הוגה דעות מצרי שהיה למעשה האידאולוג החשוב ביותר של תנועת האחים המוסלמים במצרים לאחר מות מנהיגה חסן אל-בנא, ביקר בכתביו בחריפות את התרבות המערבית ואת מצב המוסלמים במדינות הערביות, שהחלו לעזוב את הדת ולהתקרב יותר לערכים חילוניים.
לטענתו האסלאם והציוויליזציה המודרנית אינם יכולים לגור בכפיפה אחת, ועל כן על המוסלמים לנטוש את ערכי המערב, לחזור לדרכי האסלאם, ולהנהיג את חוקי השריעה.
אף שלא תמך במפורש באלימות, רעיונותיו שאותם כתב בספריו בעת ישיבתו בכלא המצרי, היוו השראה להקמת ארגונים אסלאמיים שתמכו במאבק אלים.
הג'יהאד האסלאמי המצרי הוקם כשלוחה קיצונית של תנועת האחים המוסלמים על ידי קבוצת צעירים אסלאמיים שהושפעו מאוד מסייד קוטב, מנהיג הג'יהאד האסלאמי המצרי היה איימן א-זוואהירי שהנהיג את ארגון אל-קאעידה עד חיסולו.
על בסיס רעיונות אלו התגבשה באותה תקופה גם קבוצת הטרור א-תכפיר ואל-היג'רה שלמרות שנמחצה על ידי השלטונות המצרים בשנות ה-70, בעקבות רצח של שר מצרי, המורשת שלה מונהגת כיום על ידי אל-קאעידה וקבוצות סלפיות ג'יהאדיסטיות ברחבי העולם.
על פי האידאולוגיה של הג'יהאד הסלפי, העולם מחולק לשני מצבים - מצב שבו העולם כולו נמצא תחת דת האסלאם (דאר אל-אסלאם), או מצב של מלחמה (דאר אל-חרב), שבו על המוסלמים ללחום בכופרים, ולהביא לכך שכל בני האדם יחיו תחת ח'ליפות אסלאמית המקיימת את חוקי השריעה.
הדרך לכך מוכרחת להיות על ידי הג'יהאד, כלומר יציאה למלחמת קודש אלימה נגד הכופרים מאמיני הדתות האחרות ונגד מוסלמים שאינם נוהגים על פי האסלאם בדרך שהם מאמינים שצריך לנהוג.
על פי אידאולוגיה זו, התרבות המערבית היא סמל הכפירה מכיוון שהיא מאפשרת מצב שבו העולם מונהג לכאורה ללא צורך בקיום האל, ועל כן על המוסלמים ללחום בתרבות המערבית שמיוצגת על ידי ארצות הברית ובעלות בריתה.
ההערכות הן שכיום עומד שיעור המוסלמים התומכים ברעיון הג'יהאד הסלפי על פחות מאחוז אחד מכלל המוסלמים בעולם, כלומר, פחות מארבעה עשר מיליון איש.
המנהיגים הרוחניים הבולטים של תנועת הג'יהאד הסלפי הם אבו קעטדה אל-פלסטיני הירדני, מוסטפא נאסר הסורי ואבו חמזה אל-מסרי המצרי.
באפגניסטן ובפקיסטן הנהיג אוסאמה בן לאדן ולאחר מותו איימן א-זוואהירי את אל-קאעידה, שהוא ארגון הטרור הגדול בעולם המבוסס על רעיונות הג'יהאד הסלפי.
הפעילות של לוחמי הג'יהאד מתבטאת בשתי דרכי מאבק.
הדרך הראשונה היא ביצוע מלחמת גרילה נגד משטרים מערביים או נוצריים בכלל, שכובשים ארצות מוסלמיות, וכנגד ממשל מקומי שאינו פועל בהתאם לאידאולוגיה הסלפית.
הדרך השנייה היא הוצאת מתקפות טרור נגד המערב בארצו.
בשנות ה-80 בתקופה בה התהווה באופן פעיל הזרם הג'יהאדיסטי, אזור הלחימה היה באפגניסטן, שם התרכזו לוחמי הג'יהאד בלחימת גרילה נגד הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
במשך 10 שנים נלחמו לוחמי המוג'אהדין עד לנסיגתם של הסובייטים.
לאחר הנסיגה הסובייטית שהוגדרה על ידי לוחמי המוג'האדין כניצחון האסלאם על האתאיסטים הקומוניסטים, החליטו חלק מהלוחמים שהגיעו לאזור מכל רחבי העולם המוסלמי להתגבש סביב רעיון הג'יהאד העולמי ולהמשיך את המלחמה נגד הכופרים, כשהמטרה כעת היא המערב ובראשו ארצות הברית.
ב-1988 הקים עבדאללה עזאם את ארגון אל-קאעידה שהפך לארגון המרכזי של אותם לוחמים שהגרעין שלהם היה מחברי הג'יהאד האסלאמי המצרי, כאשר מ-1989 אוסאמה בן לאדן מימן והנהיג אותם בפועל.
פעילות הג'יהאד הסלפי כיום ברחבי העולם
באפגניסטן ובפקיסטן פועלים אל-קאעידה והטליבאן נגד צבא ארצות הברית וכוחות נאט"ו ונגד הממשל שתומך במערב.
בעיראק ובסוריה פועל ארגון המדינה האסלאמית שנלחם נגד השלטון ומבצע מתקפות טרור רבות.
הארגון מנסה להקים באזורים שבשליטתו ח'ליפות אסלאמית שתתנהל על פי חוקי השריעה.
בסוריה פועלים בכוחות המורדים ארגונים רבים המזוהים עם הג'יהאד הסלפי.
הם נלחמים נגד משטרו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד העלווי ונגד לוחמי חזבאללה השיעים שמסייעים לו.
בלבנון מבצעים ארגוני הג'יהאד הסלפי פיגועי טרור נגד החזבאללה באזור השליטה שלו ברובע הדאחייה בביירות.
בתימן ובערב הסעודית פועל ארגון 'אל-קאעידה בחצי האי ערב' נגד הממשל התימני והסעודי.
במצרים פועלים ארגוני טרור מהג'יהאד הסלפי בעיקר בחצי האי סיני.
הם מבצעים מתקפות טרור רבות נגד הצבא המצרי ונגד אתרים ממשלתיים.
הם גם מנסים לתקוף את ישראל משטח סיני.
ברצועת עזה פועלים ארגוני טרור סלפים נגד ישראל ונגד האוכלוסייה המוסלמית בעזה שאינה מספיק דתית מבחינתם.
בצפון אפריקה פועלים ארגון אל-קאעידה במגרב האסלאמי, שמתקיף בעיקר את הממשל האלג'יראי, וארגון אנצאר א-דין, שפועל בצפון מאלי.
בניגריה פועל ארגון בוקו חראם, שנלחם באוכלוסייה הנוצרית באזור ובחדירתה של התרבות המערבית לניגריה.
בסומליה ארגון א-שבאב לוקח חלק פעיל מאוד במלחמת האזרחים המתחוללת שם.
אל-קאעידה – הוקם על ידי פעיל הטרור הפלסטיני עבדאללה עזאם ב-1988, ופעל בהנהגתו ובמימונו של אוסאמה בן לאדן, מ-1989 עד חיסולו במבצע חנית נפטון ב-2011. לאחר מותו מונה איימן א-זוואהירי למנהיג הארגון.
מרכז ארגון אל-קאעידה הוא באפגניסטן ובפקיסטן אך יש לו שלוחות בחצי האי ערב ובצפון אפריקה ובאזורים רבים אחרים בעולם.
היאת תחריר א-שאם לשעבר ג'בהת א-נוסרה (או חזית א-נוסרה; בערבית: جبهة النصرة لأهل الشام, תעתיק מדויק: ג'בהת אלנצרה לאהל אלשאם) הוא איגוד של מספר ארגוני מורדים סונים-סלפים ושלוחת אל-קאעידה בסוריה לשעבר.
הארגון המרכזי בתוכם, ג'בהת א-נוסרה, הוקם בינואר 2012 במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
הארגון מונה בין 7,000 ל-15,000 לוחמים, כאשר רבים מחבריו אינם סורים אלא זרים שהצטרפו ללחימה מכל רחבי העולם המוסלמי ואף מאירופה.
מנהיג הארגון הוא אחמד א-שרע.
הארגון נלחם בצבא הסורי ובמשטרו של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, עד להפלתו בשלהי שנת 2024. במהלך הלחימה היה פעיל הארגון גם בקרבות נגד ארגון חזבאללה השיעי, שסייע לאסד, וגם בקרבות מול ארגון המדינה האסלאמית הסוני, שהתפצל מאל-קאעידה.
א-שבאב הוקם בשנת 2006 כמיליציה מקומית שנלחמה בכוחות סומליה הרשמית.
הארגון מסונף לאל-קאעידה ומנהיגו הוא אחמד עומר אבו עוביידה.
הארגון נוטל חלק פעיל במלחמת האזרחים בסומליה, ומוציא לפועל פעולות טרור רבות - בהן הפיגוע בקניון וסטגייט ומתקפת הטרור באוניברסיטת גאריסה.
המדינה האסלאמית (מכונה גם דאעש, בערבית: داعش, ראשי תיבות של الدولة الاسلامية في العراق والشام, תעתיק מדויק: אלדולה אלאסלאמיה פי אלעראק ואלשאם, "המדינה האסלאמית בעיראק ובשאם"; ראשי התיבות באנגלית: ISIS או ISIL) הארגון הוקם בשנותיה הראשונות של מלחמת עיראק ונשבע אמונים לארגון אל-קאעידה המרכזי באפגניסטן ב-2004, נודע תחילה כ"אל-קאעידה בעיראק".
ובהמשך, בעקבות חילוקי דעות בין ההנהגה המרכזית של אל קאעידה למפקדים של הארגון בשטח, הם התנתקו מאל-קאעידה, והפכו לארגון עצמאי.
מנהיג הארגון היה אבו בכר אל-בגדאדי, עד מותו בסוף 2019. הארגון נלחם בממשל העיראקי, משתתף בלחימה בסוריה ובאזורי לחימה רבים נוספים בעולם.
הקים באזור שבשליטתו ח'ליפות אסלאמית עצמאית ובמקביל ללחימה, מבצע הארגון פעולות טרור ברחבי העולם.
אנצאר בית אל-מקדס , הוקם לאחר ההפיכה במצרים בשנת 2011. בארגון חברים בין 1,000 ל-2,000 פעילי טרור.
הארגון מבצע פעולות טרור נגד גורמים ממשלתיים מצריים ונגד מדינת ישראל.
רוב החברים בארגון הם משבט הבריקאת הבדואי המתגורר באזור סיני.
הארגון הגביר מאוד את פעולות הטרור נגד הממשלה והצבא המצרי לאחר הדחתו של הנשיא מטעם תנועת האחים המוסלמים מוחמד מורסי.
לטענת נביל נעים בכיר בג'יהאד האסלאמי המצרי, ח'יירת א-שאטר ממנהיגי תנועת האחים המוסלמים, מימן את הארגון.
הארגון, שנחשב לגדול ביותר מבין ארגוני הטרור בסיני, הצהיר ב-10 בנובמבר 2014 נאמנות למדינה האסלמית ול"ח'ליף" אבו בכר אל-בגדאדי.
בעקבות שבועת האמונים, הארגון שינה את שמו בפרסומיו הרשמיים ל"מחוז סיני של המדינה האסלאמית".
בוקו חראם , או בשמו הרשמי ג'מאעת אהל א-סונה ל-דעוה ואל-ג'יהאד , הוקם על ידי מוחמד יוסוף ב-2002 כשמטרתו להילחם בחדירתה של התרבות המערבית לניגריה ובאוכלוסייה הלא מוסלמית באזור.
לאחר מותו של יוסוף ב-2009 מנהיג את הארגון אבו בכר שקאו.
רוב חבריו הם מבני שבט האוסה.
מרחב הפעילות של הארגון הוא בצפון-מזרח ניגריה, צפון קמרון וניז'ר.
ב-7 במרץ 2015 נשבע בוקו חראם אמונים לארגון המדינה האסלאמית, ובכך הפך לשלוחת המדינה האסלאמית בניגריה.
אנצאר א-דין , פועל בצפון מאלי שבאפריקה.
מטרתו להחיל את חוקי השריעה באזורים בהם הוא שולט, ולהקים ח'ליפות אסלאמית עצמאית.
הארגון נלחם בתחילה נגד צבא מאלי והצליח להשתלט יחד עם מורדים לאומנים משבט הטוארג על צפון מאלי.
מינואר 2013 עיקר הלחימה היא מול הצבא הצרפתי שיצא למבצע סרוואל שמטרתו להשיב את השליטה בערים המרכזיות בצפון מאלי לממשלת מאלי.
הגאולה (The Salvation) הוא מערבון דני מ-2014, בבימויו של כריסטיאן לברינג ובכיכובם של מאדס מיקלסן, ג'פרי דין מורגן ואווה גרין.
הסרט מתרחש ב-1871 במערב ארצות הברית.
ג'ון הוא חייל דני בדימוס שהיגר יחד עם אחיו לארצות הברית בתום מלחמת פרוסיה-דנמרק ונהייה לחוואי בעיירה בלאק קריק.
הוא נפגש בתחנת הרכבת עם רעייתו ובנו הקטן אותם לא ראה מזה שבע שנים.
במהלך הנסיעה בכרכרה לחווה, משליכים צמד שיכורים אלימים את ג'ון מהכרכרה הנוסעת, רוצחים את בנו ואונסים ורוצחים את רעייתו.
ג'ון עוקב אחר מסלול הכרכרה והורג את שני הפושעים.
מתברר כי העיירה נשלטת על ידי כנופיית פושעים אלימה בהנהגתו של סדיסט בשם דאלרו, הכנופיה משמשת כשכירי חרב לאיל קרקעות המעוניין בנפט הטמון בשטחי החוואים.
אחד מהפושעים שג'ון הרג היה אחיו של דאלרו ובתגובה הוא מצווה על אנשי העיירה לתפוס את המבצע, תוך שהוא הורג ומאיים על בני המקום.
ג'ון נתפס ונקשר לעמוד, כספו נבזז ממנו על ידי הקברן המקומי שהוא גם ראש העיר.
הוא ניצל על ידי אחיו, אך הכנופיה מצליחה לתפוס ולהרוג את האח.
ג'ון יוצא במסע נקמה, כשהוא נעזר בנער מקומי שסבתו נרצחה על ידי דאלרו.
כמו כן הוא זוכה לסיוע לא צפוי ממדליין, אשתו של הפושע שהרג, שסובלת בעצמה מהתעללות הכנופיה.
צילומי הסרט נעשו במהלך 2013 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
הגאומטריה, ידוע יותר בשם המקורי בצרפתית, La Géométrie, הוא ספר שפורסם בשנת 1637 ונכתב על ידי רנה דקארט.
הספר במקור היה החלק הרביעי והאחרון בספר המקורי של דקארט הכולל את מאמר על המתודה, מטאורולוגיה ואופטיקה.
הספר הוא מהידועים מבין ספריו של דקארט ועוסק בפתרון בעיות בגאומטריה על ידי כלים אלגברים, ובכך דקארט בעצם המציא את התחום הידוע כגאומטריה אנליטית, תת-תחום של גאומטריה אלגברית, ובכך בעצם איחד את שני התחומים המרכזיים במתמטיקה באותה תקופה אלגברה וגאומטריה כנושא אחד.
עבודתו של דקארט בספר שימשה כבסיס לעבודותיהם של לייבניץ וניוטון בפיתוח החשבון אינפיניטסימלי.
לרוב מיוחסת לדקארט המצאת מערכת הצירים הקרטזית, אך בספר אין תיאור מדיוק לזוג הצירים x ו-y כצירים, אלה בספר דקארט עוסק ב"בעיות פפוס", העוסקת במציאת מקום גאומטרי עבור נקודות בעלות תכונות מיוחדות ביחס לאוסף קווים ידועים.
בשביל לפתור את הבעיה, דקארט סימן זוג קווים מאונכים לא ידועים בתור x ו-y, וקווים ידועים סימן ב-a,b,c וכך הלאה.
מרעיון זה נולדה המערכת הצירים הקרטזית, כלי המחקר המרכזי בתחום של גאומטריה אנליטית.
הג'נטלמן האחרון היא מיני-סדרה של BBC/HBO/VRT, אשר מבוססת על סדרת הספרים "סוף המצעד" מאת פורד מדוקס פורד (1924-1928).
הסדרה שודרה לראשונה ב-24 באוגוסט 2012 בערוץ BBC Two וב-26 בפברואר 2013 בערוץ HBO.
בארץ הסדרה שודרה לראשונה ב-30 בדצמבר 2012 בערוץ HOT.
הסדרה הוקרנה גם בפסטיבל הקולנוע בגנט ב-11 באוקטובר 2012. חמשת פרקי הסדרה נכתבו על ידי טום סטופארד ובוימו על ידי סוזנה וייט.
בנדיקט קמברבאץ' ורבקה הול מככבים בסדרה ככריסטופר וסילביה טייטג'נס, יחד עם אדלייד קלמנס, רופרט אוורט, מירנדה ריצ'רדסון, אן-מארי דאף, רוג'ר אלאם, ג'נט מק'טיר, פרדי פוקס, ג'ק יוסטון וסטיבן רוברטסון.
הסדרה זכתה לשבחים רבים ולעיתים קרובות מתוארת כ-"אחוזת דאונטון למשכילים".
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
בעוד שהמלחמה גורמת לשינוי מהותי באירופה, וכריסטופר נפצע קשה בצרפת, הקונפליקט מתנפץ ומשנה את חייהם של השלושה.
דמיאן טימר ניגש למחזאי טום סטופארד וביקש ממנו לכתוב עיבוד לסדרת הספרים.
לאחר קריאתם, סטופארד הסכים לכתוב את התסריט.
זה היה הפרויקט הטלוויזיוני הראשון שלו מזה 30 שנה.
סטופארד הצהיר שהוא שקל ללהק את בנדיקט קמברבאץ' לתפקיד כריסטופר טייטג'נס עוד לפני שהסדרה שרלוק הפכה אותו לכוכב עולמי.
אדלייד קלמנס לוהקה כוולנטיין לאחר שהגיעה לאודישן שלה בלבוש התקופה.
תחילה המפיקים לא רצו ללהק שחקנית אוסטרלית לתפקיד, אך החליטו ללהק אותה לאחר שגילו שאביה הוא אזרח בריטי.
חלק ניכר מהסדרה צולם בעיר קנט, בבית דורטון ובכנסיית תומאס א' בקט הקדוש.
סצנות נוספות צולמו בבית הבונים החופשיים בלונדון ובפארק דנקומב.
בנדיקט קמברבאץ' – כריסטופר טייטג'נס
רבקה הול – סילביה טייטג'נס
אדלייד קלמנס – ולנטיין וואנופ
מירנדה ריצ'רדסון – גברת וואנופ, אמה האלמנה של ולנטיין
פרדי פוקס – אדוארד וואנופ, אחיה הצעיר של ולנטיין
ג'נט מקטיר – גברת סאתרווהווייט, אמה של סילביה
נד דנהי – האב קונסט
אלן הווארד – טייטג'נס הגדול, אביו של כריסטופר
רופרט אוורט – מארק טייטג'נס, אחיו למחצה של כריסטופר
מישה הנדלי – מייקל טייטג'נס (בגיל 4)
רודי גודמן – מייקל טייטג'נס (בגיל 8)
סטיבן גראהם – וינסנט מקמסטר
אן-מארי דאף – אידית' דוכמין
רופוס סוול – הכומר דוכמין, בעלה של אידית'
רוג'ר אלם – גנרל אדוארד קמפיון
פטריק קנדי – קפטן מק'צ'ני
סטיבן רוברטסון – קולונל ביל ויליאמס
לוסינדה רייקס – אווי, המשרתת של סילביה, נקראת "הלו סנטרל",
ג'ק יוסטון – ג'רלד דרייק, המאהב לשעבר של סילביה
טום מייסון – פיטר "פוטי" פרוני, נמצא ברומן עם סילביה
ג'יימי פרקר – אדון בראונלי, מעריץ מתוסכל של סילביה
אנה סקלרן – בובי פלהאם, חברתה הטובה ביותר של סילביה
סאשה וואדל – ליידי גלורבינה, אמו של בובי פלהאם
הנרי לויד-יוז – קפטן נוטינג
כותרתבימויכתיבהתאריך שידור מקורימספר צופים (הממלכה המאוחדת)1"פרק ראשון"סוזאנה וויטטום סטופארד24 באוגוסט 20143.52 מיליון1908: כריסטופר טייטג'נס הוא סטטיסטיקאי קודר ועשיר מאוד וסילביה סאטרתווייט היא אשת החברה הגבוהה, נהנתנית ואנוכית.
סילביה נכנסת להיריון והיא וכריסטופר מתחתנים, אם כי האב האמיתי עשוי להיות המאהב הנשוי שלה, ג'ארלד דרייק.
לאחר שלוש שנים, סילביה בורחת לצרפת עם מעריץ חדש, "פוטי" פרוני, אך כריסטופר סולח לה ולוקח אותה חזרה למען הבן שלהם.
בעודו משחק גולף עם חבר פרלמנטר, כריסטופר מציל סופרג'יסטית צעירה בשם ולנטיין וואנופ, אשר נרדפת על ידי המשטרה.
יחד עם וינסנט מקמאסטר, כריסטופר מוזמן לארוחה עם אמה הסופרת של ולנטיין וחברתה אדית' דוכמין, אשתו של כומר פדנטי אשר התנהגותו האקסצנטרית מקרבת את אדית' ווינסנט.
כריסטופר וולנטיין גם הם מוצאים את עצמם נמשכים זה לזה.2"פרק שני"סוזאנה וויטטום סטופארד31 באוגוסט 20122.30 מיליון1914: סילביה וכריסטופר מתאחדים בגרמניה והיא מודיעה לו על מות אימו.
סילביה הולכת למנזר, אך שבה חזרה לחברה במהרה עם מעריץ אחר.
חשדות מתעוררים כי ולנטיין וכריסטופר מנהלים רומן.
כריסטופר מפתח את החברות שלו עם משפחת וואנופ.
לאחר שבעלה של אדית' מתאשפז היא עוברת לגור עם וינסנט.
היא נכנסת להיריון ועושה הפלה.
כריסטופר עוזב את עבודתו בשאט נפש לאחר שהוא מתבקש לשנות נתונים צבאיים כדי לחזק את התמיכה במלחמה.
הוא פוגש בוולנטיין במסיבה, ושניהם מכריזים על רגשותיהם זה לזה לפני שהוא עוזב כדי להילחם בתעלות.3"פרק שלישי"סוזאנה וויטטום סטופארד7 בספטמבר 20122.15 מיליון1915-16: וינסנט הופך לסופר משפיע ומתחתן עם אדית' לאחר שבעלה מתאבד.
הם הופכים למושא לשמועות ומכיוון שכריסטופר, אשר נפצע במלחמה ונמצא בבית חולים בצרפת, הוא חבר שלהם גם הוא הופך למושא לשמועות.
לסילביה יש מעריץ חדש, הבנקאי של כריסטופר, ברואנלי.
כריסטופר - עכשיו קפטן בצבא - חוזר הביתה לחופשה, אך מכיוון שלסילביה הייתה בעבר סימפתיה לגרמניה, בגלל ההתנהגות קלת הדעת שלה בעבר ומכיוון שבראונלי גורם להמחאות של כריסטופר לחזור, הם נהפכים פחות ופחות פופולריים בחברה.
שבור מהשמועות, אביו של כריסטופר יורה בעצמו.
כריסטופר מסרב לקחת את הכסף שהשאיר מכיוון שהוא כועס על כך.
כריסטופר וסילביה מגיעים למסיבה של וינסנט ואדית', שם כריסטופר פוגש שוב את ולנטיין.
הם מצהירים על אהבתם זה לזה וקובעים להיפגש, אך הפגישה לא יוצאת לפועל מכיוון שאחיה של ולנטיין חוזר במפתיע לחופשה מהצבא.
לפני שכריסטופר חוזר לצרפת ולנטיין אומרת לו שתחכה לו.4"פרק רביעי"סוזאנה וויטטום סטופארד14 בספטמבר 20121.70 מיליון1917: כריסטופר נמצא ברואן עם הסנדק שלו, גנרל קמפיון, וחייל בלתי יציב בשם מקנצ'י.
הם אמורים להיות במקום בטוח, אך הם מופגזים באופן שגרתי.
תפקידו של כריסטופר הוא להציב חיילים חדשים בחזית והוא פוקד שיתייחסו אליהם באנושיות ויטפלו בסוסים בצורה נאותה, מה שגורם לחיכוכים עם המפקדים חסרי הרגש שלו.
היא נשבעת שהייתה נאמנה לכריסטופר במשך חמש שנים והוא נותן לה רשות לגור עם הבנים שלהם בגרובי.
הם מתחילים לעשות אהבה אך פוטי מפריע להם.
כריסטופר דוחף אותו בכוח החוצה והגנרל אוהרה שמגיע למקום קורא לסילביה זונה.
כריסטופר מאשים אותו בשכרות והגנרל שם אותו תחת מעצר בית.
כדי לחסוך מכריסטופר עוד שערורייה, קמפיון הופך אותו לשני בפיקוד ושולח אותו להילחם ליד החזית.
לפני שהוא נפרד ממנו הוא מספר לו שהשמועות בקשר לאי נאמנותה של סילביה נכונות.5"פרק חמישי"סוזאנה וויטטום סטופארד21 בספטמבר 20121.77 מיליוןפברואר 1918: כריסטופר, מקנצ'י ופרוני נשלחים להילחם בתעלות.
כאשר קולונל ביל ויליאמס, המפקד, סובל מהתמוטטות עצבים, כריסטופר מחליף אותו.
סילביה נפגשת עם ג'רלד דרייק ובוגדת שוב בכריסטופר.
כריסטופר חוזר לגרובי ומגלה שהעץ העתיק בגינה נכרת על פי הוראתה של סילביה.
הוא מתעמת איתה והיא אומרת לו שהיא חולה סופנית.
כריסטופר נפגש שוב עם ולנטיין והם מממשים את אהבתם.
הסדרה זכתה לשבחים רבים מהמבקרים הבריטים.
גרייס דנט, כתבת האינדפנדנט, אמרה שהג'נטלמן האחרון היא אחד מהדברים הטובים ביותר שה-BBC עשו אי פעם.
אחרים שיבחו את קמברבאץ' ואת הול על משחקם.
ג'רארד גילברט, גם הוא מהאינדפנדנט, אמר על קמברבאץ' ש"אולי אף שחקן אחר בדורו לא יכול, כמוהו, לרמז על הרעש וההמולה אשר מתרחשים מתחת לשטח הנראה לעין, שהוא, לכאורה, רגוע, יציב ואדיש".
אמה דיבדין משולחן האמנויות מצאה ש"הופעתו של קמברבאץ'...
היא ללא דופי ולעיתים קרובות מרגשת עד כדי כאב, שילוב מכאיב של נוקשות רגשית ורגישות עמוקה ומשתקת".
קייטלין מורן אמרה על הדמות של סילביה שהיא "אחת הדמויות הנשיות הטובות ביותר בעשור האחרון".
הסדרה משכה 3.5 מיליון צופים בפרק הראשון שלה, דבר אשר הפך אותה לסדרת הדרמה הניצפת ביותר ב-BBC Two מאז שהסדרה רומא שודרה בשנת 2005. בפרק השני חלה ירידה ברייטינג והוא משך 2.2 מיליון צופים.
מספר צופים מצאו את ערבוב הצלילים בעייתי, מה שגרם לכך שהיה להם קשה לשמוע ולהבין את הדיאלוג.
על פי האתר Metacritic, הג'נטלמן האחרון קיבלה ביקורות טובות באופן כללי ממבקרי קולנוע אמריקאים וקנדים.
ג'ף שנון כתב בשיקגו סאן-טיימס שהסדרה "בוימה ברמה גבוהה" ושיש בה "הופעות ראויות לפרס", בעוד שבראד אוסוולד מהוויניפג פרי פרס קרא לסדרה "יצירת מופת טלוויזיונית".
הטטרלוגיה של פורד הפכה לרבת-מכר לאחר שהסדרה שודרה ב-BBC.
הג'נטלמן האחרון הייתה מועמדת לפרסים רבים.
גם בנדיקט קמברבאץ' וגם רבקה הול זכו בפרס לשחקן ולשחקנית הטובים ביותר מאת ארגון העיתונות המשודרת, בעוד שטום סטופארד זכה בפרס הכתיבה הטובה ביותר והסדרה עצמה זכתה בפרס לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
המיני-סדרה קיבלה שש מועמדויות לפרס הבאפט"א, כולל לשחקנית הטובה ביותר עבור רבקה הול, וחמש מועמדויות לפרס אמי, כולל לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור טום סטופארד ולשחקן הטוב ביותר עבור בנדיקט קמברבאץ'.
הסדרה זכתה בפרס הבאפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
הוצאת הספרים של ה-BBC הוציאה מהדורה חדשה של "סוף המצעד" שעל העטיפה שלה מופיעים קמברבאץ', הול וקלמנס.
המהדורה יצאה בבריטניה ב-16 באוגוסט 2012.
ספר מלווה להג'נטלמן האחרון מאת טום סטופארד ובהוצאת פייבר ופייבר הופץ גם כן.
הוא מכיל את התסריט, תמונות וסצנות שנמחקו.
הפסקול, מאת דירק ברוס, יצא בפורמט דיגיטלי ופיזי ב-2 באוקטובר 2012.
גרסאות DVD ו-Blu-ray של הסדרה יצאו ב-8 באוקטובר 2012. הן כוללות צילומים מאחורי הקלעים וראיונות עם אנשי הצוות והשחקנים.
"הג'ינג'ים" הוא כינוי לזוג התסריטאים והשחקנים הקומיים - מאיה סובול ואיל אפטר.
הם כתבו לתוכניות פריים טיים ולייט נייט בישראל ושיחקו במערכונים בתוכניות.
זוכי פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער כחלק מכותבי הסדרה האחיין שלי בנץ.
הג'ינג'ים החלו את דרכם בכתיבה לתוכנית הלילה עם ליאור שליין בה הופיעו בפינות כדמויות קומיות שונות.
בהמשך כתבו לתוכנית פפראצי ששודרה בYes קולנוע ישראלי.
הם המשיכו לעבוד לצד שליין בתוכניות מצב האומה וגב האומה וכתבו במקביל תסריטים קומיים לארץ נהדרת.
סובול ואפטר היו בצוות הכותבים שחיבר את האלתורים להכל הולך שבה הופיע אפטר גם כמאלתר בחלק מהפרקים.
בנוסף, לקחו חלק בכתיבה למגוון תוכניות וביניהן המופע של רד ודביר, ערב חד-פעמי, טין ניק סטנדאפ שואו, היום בלילה עם גורי אלפי, וכן לסדרות הילדים בית הכלבים ו-האחיין שלי בנץ.
אפטר וסובול כותבים גם קטעי קישור והנחיה, ועוסקים בפיתוח קריאייטיבי לתוכניות שונות, בהן האח הגדול, צומת מילר ופרסומות.
בשנת 2014 הקימו עם גורי אלפי את קבוצת התוכן "קופי המקלדות" (TYPE MONKEYS) שהפיקה וצילמה קטעי מערכונים להצגה ברשת.
מאז חזרת התוכנית זהו זה!
עם פרוץ מגפת הקורונה בישראל, הם שותפים קבועים לכתיבת התוכנית בכל עונותיה.
הם כתבו את ספיישלי הסטנדאפ של רותם אבוהב והיו שותפים לפיתוח משימות של האח הגדול לאחר שעברה לזכיינית רשת 13.
איל אפטר הוא גם שחקן שהשתתף בעונה השנייה של תוכנית האלתורים הכל הולך, ובפרק בעונה השנייה של הסדרה קופה ראשית, גילם את הדמות "דן-דן פזיאלי" .
ב-2022 זכו בפרס הטלוויזיה לילדים ולנוער לתסריט הטוב ביותר לסדרה קומית על חלקם בכתיבת האחיין שלי בנץ לצד כותבים נוספים בהם מתן בלומנבלט, לילך לשם ברנע ודרור ויידמן.
סובול ואפטר נשואים והם הורים לשלושה בנים ובת.
הגֵּאוֹגְרָף שתה את העולם הוא סרט קולנוע רוסי עטור שבחים המבוסס על ספרו של אלכסיי איוואנוב באותו שם.
הסרט הוקרן במספר פסטיבלים בינלאומיים לקולנוע לפני שיצא להקרנות מסחריות ב-7 בנובמבר 2013. בסרט כיכבו ילנה ליאדובה וקונסטנטין חבנסקי, שזכו בפרסי האקדמיה הרוסית לקולנוע על תפקידיהם בסרט.
הסרט השתתף בתחרות המרכזית של פסטיבל קינוטאבר וזכה בפרס הראשי של הפסטיבל.
הסרט היה מועמד לפרס נשר הזהב בשש קטגוריות שונות, וזכה בשלוש קטגוריות: הבימוי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר.
הוא זכה גם בפרס ניקה בקטגוריות הבימוי הטוב, השחקן הטוב, השחקנית הטובה, הפסקול הטוב ביותר, והסרט הטוב ביותר.
הסרט הוקרן בישראל לראשונה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בספטמבר 2013.
השנה היא 2012. ויקטור סלוז'קין הוא ביולוג בן 37 שאך זה סולק מהמכון למחקר מדעי.
בשל הצורך בהכנסה קבועה הוא מתקבל לעבודה כמורה לגאוגרפיה בבית ספר בעיר פרם שבהרי אורל, ללא הכשרה מתאימה בתחום ההוראה.
אם לא די בכך, לאשתו נאדיה נמאס ממנו, והיא מסרבת לישון איתו.
היא מבקשת ממנו לסיים את הסיפור ביניהם ולמצוא מאהבת באופן שהיא לא תדע על כך.
חייו משתנים עם הופעתו של חבר ותיק, בודקין, ועד מהרה נאדיה עצמה מתחילה לנהל רומן עם בודקין, מה שגורם לסכסוך בין שני החברים.
בבית הספר מתקשה סלוז'קין למצוא שפה משותפת עם הכיתה, הילדים נדמים לו פרימיטיבים, נטולי אישיות משל עצמם וחסרי מטרה, ועם הקולגות לעבודה הוא מתקשה עוד יותר.
רק המורה לגרמנית קירה מגלה כלפיו אמפתיה, אך גם היא נמשכת יותר לבודקין.
כשמתגלה שבודקין עזב אותה לטובת נאדיה, קירה מנסה להאשים את סלוז'קין, והוא בתגובה שותה אלכוהול בדירתה ונרדם אצלה במקלחת.
לאחר שהוא מפסיד במשחק קלפים עם אחד מתלמידי הכיתה, סלוז'קין מסכים לצאת עם תלמידי הכיתה למסע בטבע אל הנהר קטמאראן.
כבר ברכבת סלוז'קין שותה יותר מדי ומתעמת עם התלמיד המופרע של הכיתה, גראדוסוב, לעיני התלמידים, שמצלמים את התקרית בטלפונים הניידים.
תלמידי בית הספר, שגם ככה לא מתייחסים אליו כאל מורה אלא כאל חברם, ממנים אותו למפקד המסע שלהם.
ביום האחרון למסע יוצא הגאוגרף לכפר הסמוך כדי לארגן תחבורה לתחנת הרכבת.
מתלווה אליו גם מאשה, תלמידה נאה מבני כיתתו, שהוא מאוהב בה בחשאי.
בדרך לכפר מאשה עצמה מתוודה שהיא מאוהבת בו, הוא משיב לה שרגשותיהם הדדיים אך הם אינם יכולים להיות יחד מסיבות מובנות – הוא מורה והיא תלמידה, שלא לדבר על הבדלי הגילים ביניהם.
פורצת סערה, והם נרטבים עד לשד עצמותיהם.
בהגיעם לכפר, הם מגלים שכמעט אף אחד לא חי שם, וזהו כפר נטוש.
מאשה כמעט מאבדת את ההכרה מרוב קור, והוא מנסה להרים אותה, אך חש באפיסת כוחות.
בלילה הם מגלים בית מלא אנשים ובו תנור דולק.
מאשה נרדמת על גרם המדרגות כשהיא לבושה בבגדיה הרטובים; סלוז'קין מפשיט אותה, מחמם את גופה, מקרב אותה אל התנור הדולק, ומונע ממנה להירדם.
בבוקר המחרת הם חוזרים למחנה ורואים שהתלמידים האחרים כבר הגיעו ליעד האחרון של המסע.
לאחר הטיול מגלה מנהלת בית הספר את הסרטון שהילדים צילמו ברכבת ואודות המסע המסוכן.
היא מאלצת את סלוז'קין להתפטר, והוא עוזב את בית הספר, שוב ללא כסף, אפילו לא לסיגריה.
ויקטור סלוז'קין (קונסטנטין חבנסקי) - מורה לגאוגרפיה.
נדיה (ילנה ליאדובה) - אשתו של ויקטור.
מאשה (אנפיסה צ'רניך) - תלמידה בבית ספר.
הג'מג (בהונגרית: Hegymeg) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בהג'מג התגוררו מעט יהודים ובמקום היה בית קברות יהודי.
הג'קה (בהונגרית: Hegykő) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בהג'קה חיו מעט יהודים בתקופות זמן שונות:
הג'נטלמנים הוא סרט פעולה משנת 2019 שכתב, ביים והפיק גאי ריצ'י, על פי סיפור מאת איבוואן אטקינסון, מרן דייוויס וריצ'י.
בסרט מככבים מתיו מקונוהיי, צ'ארלי האנם, הנרי גולדינג, מישל דוקרי, ג'רמי סטרונג, אדי מארסן, קולין פארל ויו גרנט.
עלילת הסרט עוקבת אחר סוחר מריחואנה אמריקאי באנגליה, שמנסה למכור את עסקיו, תוך שנרקמת סביבו שרשרת של סחיטה ותוכניות שנועדו לערער אותו.
הקרנת הבכורה נערכה בתיאטרון Curzon Mayfair ב-3 בדצמבר 2019 ויצא לאקרנים בבריטניה ב-1 בינואר 2020, ובארצות הברית ב-24 בינואר 2020, מאת STXfilms.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרים, ששיבחו את כיוון העלילה, משחקם של השחקנים והתסריט, כאשר רבים התייחסו אל הסרט כחזרה מבורכת של ריצ'י לז'אנר הסרטים שאפיין אותו מתחילת העשור של המאה ה-21, אף על פי שחלק מהמבקרים מתחו ביקורת על שפת הסרט וסטריאוטיפים נרחבים.
הסרט הכניס 115 מיליון דולר ברחבי העולם והוכתר ל-שובר הקופות השישי לשנת 2020.
מיקי פירסון מדבר בפאב בטלפון עם אשתו עד שהוא נורה ככל הנראה בראשו, זמן קצר לאחר מכן החוקר הפרטי פלטשר פוגש את יד ימינו של פירסון, ריימונד סמית' בביתו ומספר לו על השתלשלות האירועים.
ברון הקנאביס מיקי פירסון מעליב את ביג דייב, עורך הצהובון " דיילי פרינט" במסיבה והאחרון שוכר את החוקר הפרטי פלטשר, כדי לחקור את קשריו של פירסון ללורד פרשפילד, דוכס מלכותי עם בת המכורה להרואין.
פלטשר מציע למכור את ממצאיו (שהוגדרו כתסריט בשם "בוש") ליד ימינו של פירסון, ריימונד, תמורת 20 מיליון ליש"ט.
פירסון שנולד בשכונת עוני בארצות הברית זכה במלגת רודוס מאוניברסיטת אוקספורד, שם החל למכור מריחואנה לסטודנטים עמיתים לפני שנשר ובנה את האימפריה הפלילית שלו באלימות.
כעת הוא מתכנן למכור את עסקיו למיליארדר האמריקני מתיו ברגר תמורת 400 מיליון דולר כדי שיוכל לפרוש בשלווה עם אשתו, רוזלינד.
פירסון מציג לברגר את אחת המעבדות בהן הוא מגדל את הקנאביס שלו תחת נחלותיהם של בעלי אדמות אריסטוקרטים, הזקוקים למזומן לצורך אחזקת בתיהם המפוארים.
לאחר מכן פוגש פירסון את "עין יבשה", יד ימינו של גנגסטר סיני המכונה לורד ג'ורג'.
"עין יבשה" מציע לרכוש את עסקיו של פירסון, אך הוא מסרב.
לאחר מכן פושטים על המעבדה של פירסון לוחמי MMA חובבים ומעלים סרטון יוטיוב בשם "הפעוטות", שבו הם מציגים את הצלחתם להכריע את שומרי המעבדה ולגנוב מטען של מריחואנה על רקע מוזיקת ראפ.
מאמנם, הידוע רק כמאמן, מורה להם למחוק את הסרטון ונחרד כשהוא מגלה שהקנאביס שייך לפירסון.
פירסון מתחיל להעביר את צמחי הקנאביס שלו מהאחוזות.
הוא גם מסכים להחזיר את לורה, בתו של פרשפילד.
ריימונד אוסף את לורה מאחוזה בה היא מתגוררת עם כמה מכורים אחרים.
עם זאת, בקטטה עם חבריה לדירה, אחד מאנשיו של ריימונד דוחף בטעות את אסלן, צעיר רוסי, מהחלון אל מותו.
אף על פי שלורה הוחזרה אז להוריה, היא מתה לאחר מכן ממנת יתר של הרואין.
המאמן מבקר את ריימונד, מתנצל על מעשי תלמידיו ומציע את שירותיו.
המאמן תופס את פוק, עוזרו של "עין יבשה", שמודיע לצוות המאמן על מיקום המעבדה, אם כי פוק נהרג בטעות במהלך ניסיון בריחה כושל.
פירסון מאיים על לורד ג'ורג' כי יעבור למעבדתו והורס את אחת ממעבדות ההרואין שלו כנקמה.
ג'ורג' נוזף ב"עין יבשה" בשל חוסר התחייבותו לתקוף את פירסון והציע לקנות אותו בחוץ; ג'ורג' מהנהן בפני שכיר חרב כדי להוציא להורג את "עין יבשה", אך האיש מוציא להורג את ג'ורג' במקום זאת.
מבלי שפירסון מודע לכך, "עין יבשה" מתחבר לברגר, שמעוניין בעסקיו של פירסון.
"עין יבשה" תופס את מקומו של לורד ג'ורג' ועדיין מקווה לקחת לעצמו את האימפריה של פירסון.
"עין יבשה" מנסה לחטוף את רוזלינד, שהורגת את אנשיו של "עין יבשה" לפני שמחסנית הרובה שלה מתרוקנת.
ריימונד הורג מתנקש שנשלח להרוג את פירסון; השניים ממהרים לרוזלינד ופירסון יורה באכזריות ב"עין יבשה" רגע לפני שהאחרון מספיק לאנוס אותה.
פלטשר מסיים את סיפורו וריימונד מורה לו לעזוב את ביתו.
פלטשר רק אישר את חשדיו של פירסון בנוגע לקשר בין "עין יבשה" לברגר.
ריימונד מורה לתלמידיו של המאמן ללכוד את ביג דייב.
הם מסממים אותו ומצלמים אותו מקיים יחסי מין עם חזיר ומאיימים לפרסם את הסרטון ברשת אלא אם כן הוא יעצור את חקירתו.
פירסון וברגר נפגשים שוב במפעל דגים קפואים, ככיסוי למבצע ההפצה האירופי של פירסון.
ברגר מושך את הצעתו ל-130 מיליון דולר, בשל התקלות האחרונות שחווה, אך פירסון חושף את ידיעותיו על תוכניתו של ברגר, מראה לו את גופתו הקפואה של "עין יבשה" ואומר לו שהוא ממשיך בעסקיו.
פירסון מכריח את ברגר להידחף לתוך מקרר, שם הוא יקפא למוות אלא אם כן הוא יעביר פיצוי של 27 מיליון דולר ובגין התקיפה המינית של רוזלינד, חותך "קילו בשר" מגופו שלו.
פלטשר ניגש שוב לריימונד לגבי הצעת התשלום שלו, אבל ריימונד מגלה שהוא רימה את פלטשר לאורך כל הדרך.
הלוחמים גנבו את גרסאות הראיות שלו לאחר שריימונד הניח עליו גשש במהלך המפגש האחרון שלהם.
פלטשר חושף שמכר מידע גם לאביו של אסלן, אוליגרך רוסי וסוכן ק.ג.ב.
המתנקש שריימונד הרג קודם לכן היה אחד הרוסים.
המאמן הורג בשתי מכות את הרוסים שנשלחו להרוג את ריימונד, בעוד פלטשר נמלט בתוהו ובוהו.
פירסון נחטף על ידי שני רוסים אחרים, אך הם נופלים למארב של תלמידי המאמן שרוצים "לפתור את הבעיה של המאמן".
הם תוקפים את המכונית בקליעים, הורגים את הרוסים ומאפשרים לפירסון לברוח.
מאוחר יותר, פלטשר מחליט לשלוח את הסיפור כסרט למירמקס.
לאחר פגישתו הוא נכנס למונית רק כדי להבין שריימונד הוא הנהג.
לאחר שנודע על לכידתו של פלטשר, פירסון ורוזלינד חוזרים לאימפריית הקנאביס שלהם וחוגגים זה בחברתו של זו.
באוקטובר 2020 פורסם כי חברת מירמקס מפתחת סדרת טלוויזיה, "הג'נטלמנים", המבוססת על הסרט.
ריצ'י הוא במאי ותסריטאי הסדרה, בעוד מארן דייוויס ואיוון אטקינסון, אשר היו מפיקי הסרט, יתפקדו כמפיקים בפועל.
הקרנת הסדרה בנטפליקס החלה במרץ 2024.
הג'מגש (בהונגרית: Hegymagas) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בהג'מגש מספר התושבים נמצא בירידה.
בהג'מגש חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
הג'ימה סוגיאמה (יפנית: 杉山 元; 1 בינואר 1880 – 12 בספטמבר 1945) היה פילדמרשל (גנסוי) ב, אשר פעל כאחד מהמפקדים הצבאיים החשובים ביותר של האימפריה היפנית במהלך רוב מלחמת העולם השנייה.
הג'ימה היה מבין התומכים המרכזיים במטה הכללי היפני להתפשטות צבאית אל דרום-מזרח אסיה ומלחמת מנע נגד ארצות הברית.
הג'ימה שירת בתור ראש המטה הכללי לאורך רוב המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט עד שפוטר בשנת 1944 בידי ראש ממשלת יפן, הידקי טוג'ו.
עשרה ימים לאחר כניעת האימפריה היפנית, הג'ימה התאבד.
הג'ימה סוגיאמה נולד בקוקורה, מחוז פוקואוקה, האימפריה היפנית, למשפחה סמוראים לשעבר.
הג'ימה החל לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית, בעוד היה בקורס קצינים גויס לפעולה במלחמת רוסיה–יפן ואחריה שב ללימודיו.
בשנת 1912 נשלח לפיליפינים (דאז בשליטת ארצות הברית) וסינגפור (דאז חלק מהאימפריה הבריטית) כנספח צבאי.
הוא הועלה לדרגת מייג'ור בשנת 1913 והועבר לראג' הבריטי.
הוא חזר ליפן בשנת 1918 וקודם לדרגת לוטננט קולונל.
בדצמבר 1918 הודות לידע שלו על חיל האוויר הקיסרי של צבא הקיסרות הגרמנית לשעבר, הג'ימה הפך למפקד הרגימנט האווירי השני.
הג'ימה הועלה לדרגת קולונל בשנת 1921, ובשנה שלאחר מכן הפך לראש השירות האווירי של הצבא הקיסרי היפני.
במאי 1925 הועלה לדרגת לוטננט גנרל.
ביוני 1930 הוא הוצב בידי המטה הכללי בתור ממלא מקום סגן שר המלחמה, וכעבור חודשיים הפך רשמית לבעל תפקיד זה, עם זאת, העלאתו לדרגת סגן גנרל.
במרץ 1933 שירת בתפקיד סגן שר המלחמה ומפקד שירות האוויר של הצבא היפני הקיסרי.
במרץ 1936, לאחר תקרית 26 בפברואר, ניסיון הפיכה צבאית, הוא הפך לשר המלחמה.
בהמשך, בנובמבר 1936, הג'ימה הועלה לדרגת גנרל.
כאשר פרצה, עקב תקרית גשר מרקו פולו והקרב על שאנגחאי, מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937, שהחלה למעשה את מלחמת העולם השנייה באסיה, פיקד הג'ימה בין השנים 1938–1939 על חיל המוצב בצפון סין ומדינת החסות היפנית במונגוליה הפנימית, מנגג'יאנג.
הוא ניבא בביטחון מלא כי סין תיפול בתחילת 1938, עם הקרב על נאנג'ינג, אך הופתע מההתנגדות הנחרצת של ממשלת סין הלאומית (תחת מפלגת הקוומינטנג).
בדצמבר 1939 הושב ליפן ופיקד על המוצב בארמון הקיסרי.
ב-3 בספטמבר 1940 הוא מונה לראש המטה הכללי של הצבא והחליף את הנסיך קאנין קוטוהיטו.
עם התגברות המתח בין יפן למערב, הג'ימה היה בין הקצינים שתמכו במלחמה.
בשנת 1943 הוא הועלה לדרגת פילדמרשל.
הג'ימה תמך במתקפה על פרל הארבור ולפלישה אל דרום-מזרח אסיה נגד צרפת של וישי, האימפריה הבריטית והאימפריה ההולנדית.
עם התמוטטות החזיתות מצידה של יפן במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, הג'ימה הודח מתפקידו כראש המטה הכללי של הצבא ב-21 בפברואר 1944 על ידי הידקי טוג'ו; הוא מונה למפקח על האקדמיה הצבאית הקיסרית.
ביולי 1945 החל הג'ימה לפקד על ארמיית שדה שנפרשה ברחבי הונשו למנוע פלישה אמריקאית למרכז יפן במסגרת תוכנית מבצע נפילה.
לאחר כניעת האימפריה היפנית, הורו להג'ימה לפרק את הצבא הקיסרי היפני כדרישת בעלות הברית.
עשרה ימים לאחר הכניעה הרשמית של יפן הג'ימה התאבד במשרדו.
הג'יגולו הלבן הוא סרט -קומדיה שחורה-סאיטרית משנת 1996, העוסק בהומוסקסואלים העוסקים בזנות גברית ב שב, קליפורניה, ובלקוחותיהם.
את הסרט כתבו וביימו ברוס לה ברוס ו ומככבים בו טוני וורד ולה ברוס.
בנוסף להיותו שייך לזרם הקולנוע הקווירי החדש, הסרט הוא הומאז' לקולנוע ההוליוודי הקלאסי.
בסרט מופיעים גם , ו.
עלילת הסרט מזכירה את זו של שדרות סאנסט, אולם מעבירה את זירת ההתרחשות מאחורי הקלעים של תעשיית הקולנוע ההוליוודי הקלאסי אל עולם הזנות הגברית ותעשיית הפורנו המודרניים.
הסרט, כמו כל יצירותיו של לה ברוס, כולל סצנות מין מפורשות בהן סצנת סקס שנויה במחלוקת הכוללת גבר קטוע רגל.
הבמאי-השותף ריק קסטרו ליהק לסרט שחקנים חובבים, חלקם עסקו בעבר בדוגמנות ובזנות, בהם טוני וורד.
הם גם השתמשו בבתיהם האמיתיים כאתרי צילום.
חלקים מהסרט מופיעים בוידאו קליפ של השיר "Misogyny" בביצוע להקת הרוק הקנדית , שהופיעה בערוץ בשנות התשעים.
הסרט מתחיל עם מונטי וורד (טוני וורד), זונה ממין זכר, שנמצא מת בג'קוזי.
לאחר מכן, בוויס אובר, מונטי מתאר את הנסיבות שהובילו למותו (זאת כהומאז' לפתיחת הסרט "שדרות סאנסט").
יורגן אנגר (ברוס לה ברוס), סופר מאירופה, מגיע לקליפורניה לצורך תחקיר שהוא עורך לספר העוסק בזנות גברית ופורנוגרפיה בהוליווד.
תוך כדי סיור ב, הוא פוגש את מונטי המסתובב ברחוב והוא מתאהב בו.
לאורך כל הסרט אנו נחשפים אל היבטים שונים של חייו של מונטי, הכוללים מפגשים מיניים מזדמנים רבים.
יורגן מחזר ללא הצלחה אחרי מונטי, אך לבסוף מונטי מגיע אל דירתו של יורגן.
שם, מונטי מחליק על סבון ומאבד את הכרתו בתוך ג'קוזי.
יורגן מוצא אותו ומוציא אותו מהמים בעודו סבור שמונטי מת.
הוא מביא אותו לחוף הים כדי לזרוק את גופתו אל תוך הים, אבל מונטי מתעורר.
בסופו של דבר, השניים רצים יד ביד על החוף.
הג'נטלמנים היא סדרת פעולה בת שמונה פרקים, שנוצרה על ידי גאי ריצ'י עבור נטפליקס.
הסדרה ממשיכה את סרטו של ריצ'י מ-2019, שנקרא אף הוא הג'נטלמנים.
הסדרה עלתה לשידור ב-7 במרץ 2024.
בקריאת הצוואה של אביו המנוח, אדוארד הורנימן יורש במפתיע אחוזה של 15,000 דונם ואת התואר דוכס הלסטד, על אף שאינו הבן הבכור.
הוא לומד שהקרקע שירש הפכה לחלק מאימפריה לגידול קנאביס בניהולה של סוזי גלאס.
כעת, עליו לנווט בעולם של דמויות אקלקטיות ומסוכנות עם אג'נדות מרושעות, תוך ניסיון להגן על ביתו ולהישאר בחיים.
פרסשנהקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס ג'ות'הם לטלוויזיה4 ביוני 2024ההופעה הטובה ביותר בסדרה קומיתקאיה סקודלריופרס אמי אמנותי לבידור בפריים טיים7-8 בספטמבר 2024עיצוב ההפקה הטוב ביותר בסדרה עכשווית (שעה או יותר)מרטין ג'ון, פיונה גאווין ולינדה וילסוןתיאום הפעלולים הטוב ביותר בתוכנית קומדיהמארק מוטרםפרס גלובוס הזהב5 בינואר 2025סדרת הקומדיה או הסדרה המוזיקלית הטובה ביותר"הג'נטלמנים"
הג'לונים היא סדרת טלוויזיה מונפשת אוסטרלית.
הסדרה שודרה באוסטרליה ב-ABC Kids בשנת 1998 ובישראל בשנת 2004 בטלוויזיה החינוכית הישראלית (כשקראו לתוכנית "גלבים") בערוץ הופ!
הסדרה בת 10 עונות ו-91 פרקים באורך 8 דקות.
שיר הפתיחה בדיבוב העברי בוצע על ידי ענת שאבי.
העלילה עוקבת אחר דובים דמוי ג'לי המכונים "הג'לונים" (בעבר "הג'לבים") הגרים בקשת בענן.
פז (Strum): דוב סגול דמוי ג'לי, נועל נעליים ירוקות.
דני (Denny): דוב כחול דמוי ג'לי, לבוש בברדס, מעיל ונעליים ירוקים.
קפיצי (Bouncey): דוב צהוב דמוי ג'לי, נועל נעליים סגולות ובעל שלט סגול.
גומי (Pepper): דוב אדום דמוי ג'לי, נועל נעליים צהובות.
גילי (Amber): דובה כתומה דמוית ג'לי, חובשת ברדס צהוב ונועלת נעליים מג'נטות.
טופי (Coral): דובה ורודה דמוית ג'לי, עונדת צמיד כחול ובאמצע שלו פרח צהוב ונועלת נעליים צהובות.
הדיבוב העברי הופק על ידי ענבר שטגר עזרא ובוים על ידי ענת שאבי.
שם הדמותמדבב\ת באנגליתמדבב\ת בעבריתמספרריק מאילאשר סיון
הג'יגולו מת מצחוק הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1999 בבימויו של מייק מיטשל ובכיכובו של רוב שניידר בתפקיד הראשי.
הסרט עוסק בניסיונותיו המגוחכים של דוס ביגלו, מנקה אקווריומים לא מוצלח, להפוך בטעות לג'יגולו גברי על מנת לשלם על נזקים שגרם בביתו של ג'יגולו מקצועי.
הסרט מפורסם בזכות ההומור השנון והסיטואציות האבסורדיות בהן הדמות הראשית נקלעת.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-10 בדצמבר 1999, על ידי סרטי אולפני וולט דיסני בעוד שהסרט ספג ביקורות שליליות מהמבקרים, הוא זכה להצלחה קופתית, והכניס למעלה מ-92 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 17 מיליון דולר.
דוס ביגלו (רוב שניידר) הוא מנקה אקווריומים תמים ולא מוצלח בלוס אנג'לס.
כאשר הוא פוגש ג'יגולו מקצועי בשם אנטואן (עודד פהר), דוס מתבקש לשמור על הבית של אנטואן בזמן שהוא יוצא לחו"ל.
כאשר דוס גורם בטעות לנזקים יקרים בבית, הוא נאלץ להפוך בעצמו לג'יגולו כדי להרוויח מספיק כסף לתקן את הנזקים.
לאורך הדרך הוא פוגש לקוחות שונות ומוזרות, ובסופו של דבר מגלה את האמת על עצמו ועל מה שחשוב לו באמת.
רוב שניידר בתפקיד דוס ביגלו
עודד פהר בתפקיד אנטואן לקונט
ויליאם פורסטייר בתפקיד הבלש צ'אק פאוול
ארנה מאירס בתפקיד קייט, הדמות הנשית המרכזית
הסרט הג'יגולו מת מצחוק קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות מצד המבקרים, כאשר רוב הביקורות התמקדו בהומור הפשטני והעלילה הקלישאתית.
מבקרים רבים ציינו שהסרט מכיל בדיחות שטחיות המכוונות לקהל צעיר ומי שמחפש קומדיה קלה בלבד.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון נמוך של 23% מצד המבקרים, המבוסס על 74 ביקורות.
מצד שני, הקהל היה סלחני יותר, והסרט זכה לציון גבוה יותר של 59%.
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 30 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות שליליות מהמבקרים.
למרות הביקורות השליליות, הסרט הצליח בקופות והפך להצלחה מסחרית מפתיעה, כשהוא הכניס כ-92 מיליון דולר ברחבי העולם, לעומת תקציב של 17 מיליון דולר.
הסרט זכה לפופולריות בעיקר בקרב הקהל הרחב, והפך לסרט פולחן בזכות ההומור הפשוט והדמות המרכזית של רוב שניידר.
הג'ירפה הנובית הוא ציור שמן על בד מאת האמן השווייצרי ז'אק-לורן אגאס ; (1767–1849), שצויר באוקטובר 1827. היצירה מתארת ג'ירפה צעירה שנשלחה כמתנה ממוחמד עלי, פאשה של מצרים, אל המלך ג'ורג' הרביעי.
הג'ירפה נחתה באנגליה באוגוסט 1827 והובאה לגן החיות המלכותי בטירת וינדזור.
היא מתה כעבור כשנתיים בלבד.
הציור הוזמן על ידי ג'ורג' הרביעי בשנת 1827 תמורת 200 לירות שטרלינג, ומציג לא רק את החיה האקזוטית אלא גם את הפמליה שליוותה אותה: שתי פרות מצריות ששימשו כאומנות מיניקות, שני שומרים ערביים, ואת אדוארד קרוס (Edward Cross; 1773–1854), בעל גן החיות שפיקח על תקופת שהותה של הג'ירפה באנגליה.
היצירה מתפקדת כפורטרט של חיה אצילית בשבי.
צווארה הכפוף של הג'ירפה נושא משמעות סימבולית, ואינו מקרי – הוא מדגיש את מצבה הכנוע והמרותק.
ייתכן כי הסובבים אותה מנסים לשכנע אותה לשתות מים או בודקים את השתן שלה, כביטוי לדאגה לבריאותה.
הפרופיל המדויק של הג'ירפה מדגיש את הכשרתו של אגאס תחת הצייר הנאו-קלאסי ז'אק-לואי דויד.
הגאוגרף (בערך 1669) הוא ציור שמן מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר, המתאר חוקר צעיר בלב רגע של הארה ומחקר.
הציור נתפס כאחת מהיצירות המרכזיות של ורמיר העוסקות במדע ובחיפוש אחר ידע, והוא מזוהה בזכות האיזון שבין עיסוק מדעי מדוקדק לבין אסתטיקה שקטה ומחושבת.
היצירה נחשבת לעיתים לפנדנט (יצירה זוגית) עם ציור נוסף של ורמיר - "האסטרונום".
הציור "הגאוגרף" מתאר דמות גבר צעיר העומד ליד חלון פתוח, כשידו האחת אוחזת בכלי מדידה והאחרת נשענת על שולחן עמוס בגלובוס, מפות וכתבים.
תנוחתו של האיש מצביעה על רגע של הארה פתאומית או גילוי מחשבתי.
האור חודר מן החלון ומשווה לדמות מראה דרמטי.
בצדו של הקיר נראים מדפים עם ספרים וכלי מדידה נוספים, המצביעים על עיסוק מדעי מדוקדק.
החלוק היפני שלבש האיש - פריט יוקרתי באירופה של המאה ה־17 - מוסיף תחושת מעמד והשכלה לציור.
הגלובוס שנוצר על ידי ג'ודוקוס הונדיוס, אחד מיצרני הגלובוסים הידועים ביותר באירופה של המאה ה־17. נוכחותו של הגלובוס מדגישה את עיסוקו של הדמות במדידות ובחקר העולם, והוא מייצג את הקשר שבין המחקר המקומי להבנה גאוגרפית רחבה יותר.
מעבר להיותו כלי עזר מדעי, הגלובוס נתפס גם כסמל אינטלקטואלי ותרבותי, אשר אשר משקף את מעמדו של החוקר ואת השאיפה לשלוט בידע עולמי.
הציור מתאר רגע של התבוננות אינטלקטואלית, כאשר הגבר נעצר באמצע פעולת מדידה או מחקר.
קומפוזיציה זו יוצרת תחושת מתח בין פעולה לרפלקסיה.
הדמות, המוארת באור טבעי, נראית מרוכזת וקשובה לרגע של הבנה.
האובייקטים הסובבים אותה מדגישים את המתח שבין הידע המעשי לבין החיפוש הרוחני.
יש הרואים ביצירה ייצוג חזותי של רגע של השראה מדעית.
ורמיר יצר קומפוזיציה מדויקת בעלת עומק פרספקטיבי ברור, עם זווית ראייה נמוכה שממקמת את הצופה מתחת לגובה עיניו של הגבר.
השימוש באור הטבעי מהחלון השמאלי יוצר אפקטים דרמטיים על פניו של הגבר והחפצים שבחדר.
מרקם הבדים, קפלי החלוק והברק שעל המפות והזכוכית מצוירים ברמת פירוט גבוהה.
הסידור הקפדני של האלמנטים מעניק לציור איזון בין סדר מדעי לאסתטיקה חזותית.
מחקרים הראו ש"הגאוגרף" צויר על בד זהה לזה של "האסטרונום" – עדות לכך ששני הציורים נוצרו כזוג.
בשניהם מופיעה אותה דמות, אותו חלון בצד שמאל, סביבה דומה ולבוש תואם.
גם כלי המחקר משתנים בהתאם לתחום – גאוגרפיה או אסטרונומיה – אך הקומפוזיציה זהה כמעט לחלוטין.
קשר זה מדגיש את רעיון החיפוש אחר ידע בכל תחום מדעי.
תנוחתו של הגבר בציור מזכירה את דמותו של פאוסט באיור המפורסם של רמברנדט - עם גוף רכון לעבר שולחן ברגע של גילוי, אך בכיוון הפוך.
הדמיון יוצר הקבלה בין המדען בן התקופה לבין הדמות הספרותית-מיתולוגית של החוקר הנצחי אחר האמת.
הקבלה זו מוסיפה מימד דרמטי ותרבותי ליצירה.
אנטוני ואן ליוויונהוק - דמות המודל בציור
מספר חוקרים העלו את הסברה כי אנטוני ואן לוונהוק שימש כמודל לציור "הגאוגרף", ואף ייתכן שגם ל"האסטרונום".
השערה זו מבוססת על הדמיון שבין מראה פניו של הגבר בציורים לבין דיוקנאותיו של לוונהוק, וכן על הקשר הביוגרפי בין ורמיר ללוונהוק - שניהם תושבי דלפט.
כמו כן, ליוויונהוק מונה כאפוטרופוס לעיזבונו של ורמיר לאחר מותו בשנת 1675, דבר שמרמז על קשר אישי או מקצועי ביניהם.
הדמות בציור לובשת חלוק יפני, פריט יוקרה שהיה מצוי גם בקרב חוקרים בני התקופה, ולצידה מוצגים פריטים מדעיים המקשרים את הדמות לעיסוק בגאוגרפיה וידע מדעי - תחומים שבאופן עקיף תואמים את עולמו של לוונהוק.
שילוב בין נושא הציור לאמנות
הציור מאחד בין מדע חזותי לידע מדוד: מפות, גלובוס וכלי מדידה מצביעים על חקירה מדעית, בעוד שהעמדת הדמות והאור יוצרים רגע של בהירות פנימית.
האלמנטים מסודרים כך שהשולחן וחפציו שומרים על סדר מדעי, והדמות מוארת ומובלטת כציר מרכזי בחלל.
זוהי הרמוניה בין החומר לרוח.
"הגאוגרף" הוצג בתערוכות בינלאומיות חשובות, בהן תערוכת הענק ברייקסמוזיאום באמסטרדם ובגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.
בתערוכה בוושינגטון צוינה עוצמתו החזותית של הציור, שהוצב לצד יצירות מאותה תקופה אך בלט מהן בזכות האור הדרמטי ודיוק הפרטים.
כמו כן, בתערוכת הלובר בפריז הוצגו לראשונה יחד "הגאוגרף" ו"האסטרונום", מה שחיזק את תפיסתם כזוג רעיוני וחזותי.
מספר חוקרים מצביעים על קווי דמיון קומפוזיציוניים ותמטיים בין "הגאוגרף" ליצירות אחרות של ורמיר, בהן "מכתב האהבה", "נערה עם חליל" ו"אישה עם קנקן מים".
ביצירות אלו מופיעה דמות נשית לצד חלון, כשהאור חודר מהצד השמאלי ומדגיש את האינטימיות של הרגע.
דימוי החלון, כלי נגינה או פריטי בית, והקומפוזיציה המוקפדת יוצרים הקבלה ברורה לסצנה המחקרית בציור "הגאוגרף", גם אם התמות שונות.
כך ניכרת אצל ורמיר עקביות סגנונית תוך גיוון רעיוני.
במהלך השנים עבר הציור בין אוספים פרטיים שונים.
במאה ה־19 הוא נרכש על ידי תאגיד גרמני, ולאחר מכן הפך לחלק מאוסף מוזיאון שטדל בפרנקפורט, שם הוא מוצג דרך קבע.
מיקומו במוזיאון זה מאפשר השוואה עם יצירות נוספות של המאה ה־17, ומדגיש את תרומתו של ורמיר לאמנות התקופה.
הסרט התיעודי "Close to Vermeer" עקב אחר תהליך ארגון התערוכה ברייקסמוזיאום, ושילב דיונים על אופן ייחוס הציורים לוורמיר, כולל "הגאוגרף".
הדיון כלל שימוש בטכנולוגיות מתקדמות כגון סריקות שכבות צבע וניתוח אופטיים, וכן עמדות מנוגדות בין אוצרים שונים בנוגע להצגת היצירה והקשרים הסגנוניים שלה.
מבקרים בני זמננו שיבחו את האופן שבו ורמיר מציג את רגע ההשראה המדעית כאירוע אישי, כמעט מיסטי.
האיזון בין פשטות קומפוזיציונית לבין עומק רגשי הוערך במיוחד על ידי חוקרי אמנות, הרואים בציור ביטוי ליכולת של ורמיר להעביר רעיונות אינטלקטואליים דרך דימויים חזותיים מדויקים ועדינים.
במספר פרשנויות נמסר כי הציור מבטא את האידיאל ההומניסטי של המדען, וכי הדמות מוצגת כאדם המכוון על ידי אור פנימי וחיצוני כאחד - סמל לחשיבה רציונלית המוארת על ידי התגלות רוחנית.
הביקורת הדגישה את השימוש של ורמיר באור ככלי להבניית משמעות פסיכולוגית ותמטית כאחד.
בצד השבחים, הובעה גם הסתייגות מסוימת כלפי הציור בקרב חוקרי אמנות בני זמננו.
יש שראו ב"הגאוגרף" יצירה מתוכננת מדי, שבה התחושה של הרהור או רגע אותנטי מוחלפת בקומפוזיציה מחושבת יתר על המידה.
מבקר אחד תיאר את הציור כ"יומרני", וציין כי האופן שבו ורמיר מבקש לייצג השראה עשוי להיתפס כמתאמץ לעיתים, במיוחד בהשוואה ליצירות אחרות שלו שבהן שוררת תחושת טבעיות וזרימה.