tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שירותה הצבאי עבדה במספר תפקידים, בהם טכנאית הקלטות, מתכנתת ומוכרת בחנות ספרים.
במהלך השנים כתבה בעיתונים: "דבר", "על המשמר", "טלגרף", "מעריב" ו"גלובס", ובאתרי האינטרנט וואלה, nrg ו-ynet.
ברוב העיתונים כתבה כתבות מגזיניות וביקורות ספרים.
ב-ynet שימשה כשליחת האתר בניו יורק, וב"גלובס" סיקרה תחומי היי-טק, תיירות ואנרגיה.
בשנת 2001 עזבה את העיתונות לטובת עבודה כלקטורית, מתרגמת ועורכת תרגום עצמאית במספר הוצאות ספרים, ובמקביל עסקה בסקירת ספרים בתוכנית "חדש על המדף" ברשת א'.
ספרה הראשון, "סיפור קטן ומלוכלך", יצא בשנת 2010 וזכה בפרס רמת גן לספרות ביכורים בשנת 2011. ספרה השני, "אגם הצללים", יצא בשנת 2015 וזכה בפרס דףדף לספרות ילדים, בעיטור הצטיינות של כתב העת המקוון "הפנקס", בפרס "גריפון הזהב" של אתר "הספרייה הפנטסטית" ובפרס גפן לשנת 2016.
בנוסף שימשה גלבפיש כמנהלת תוכן בחברת הספרות הדיגיטלית גטבוקס.
כיום, בנוסף לכתיבתה, גלבפיש גם מלמדת סדנאות כתיבה למבוגרים ולנוער, פוגשת קוראים במסגרות שונות, ועוסקת גם באיור.
סיפור קטן ומלוכלך (2010), הוצאת זמורה ביתן
אגם הצללים (2015), דג זהב הוצאה לאור
בית מלאכה לכתיבה (2020), מודן הוצאה לאור
בהקיץ -פנטזיות מיניות של נשים ישראליות (2022), הוצאת דג זהב
המנהרה של נורי (2022), מודן הוצאה לאור
רוני גינוסר (נולדה ב-16 ביוני 1987) היא זמרת ישראלית, שהתפרסמה בעקבות השתתפותה בתוכנית המציאות "כוכב נולד".
גינוסר נולדה בכפר-סבא, ובהיותה בת 7 החלה את לימודי הפסנתר בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, ומיד אחר כך ובמקביל נטלה חלק במקהלת הילדים של שלמה גרוניך.
בגיל העשרה הצטרפה למקהלת לי-רון בניצוחה של רונית שפירא.
כמו כן, השתתפה בסדנאות מוזיקה בקנדה ובארצות הברית עם מורים מבית הספר ג'וליארד.
למדה בתיכון חדש הרצליה במגמת מוזיקה.
גינוסר היא בוגרת רימון - בית הספר לג'אז ומוזיקה עכשווית.
בגיל 19 אובחנה גינוסר כאוטיסטית מסוג סוואנט.
על חוויית השונות הנוירולוגית והחברתית דיברה באופן גלוי בראיונות שהתקיימו עמה, וכן בטור מיוחד שכתבה לאתר מאקו לקראת עליית הסדרה "פלפלים צהובים".
לדבריה, המוזיקה היא המקום המוגן שלה והיא שתורמת לחיבור בינה ובין הקהל.
בשנת 2010 השתתפה בעונה השמינית של התוכנית "כוכב נולד" והגיעה לשלבים המתקדמים.
ב-2007 הופיעה בפסטיבל הג'אז באילת, שם הוענקה לה מלגת הלימודים לברקלי.
בשנת 2011 סיימה לימודים במכללת ברקלי למוזיקה.
ב-2013 הופיעה עם גון הלוי בערב שירי סשה ארגוב "כשאור דולק בחלונך" (על שם השיר באותו השם).
במקביל הופיעה עם סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית ירושלים, בערבי שירים פורטוגל-לאדינו, ובערבי אינדי פופ עם סתו גרמן.
מ-2015 הופיעה לצידו של יובל דור בערב של נשמת ארץ, שירים ארץ ישראליים, ובאנסמבל של "מערב פינת מזרח" עם הגיטריסט ארי קטורזה, המתופף יפתח בועז, והבאסיסט יוסי אוחיון.
ב-2017 החלה להופיע עם הפסנתרן שגיא סגל במופע "מחווה לאייטיז", מופע שבו הושמעו עיבודים חדשים לשירים משנות ה-80. ב-2019 המופע בוצע במסגרת פסטיבל הפסנתר בת"א.
ב-2020 החלה להופיע עם הפסנתרן בן יוסף במופע ובו עיבודים חדשים לשירים צרפתים מן המאה העשרים.
המופע בוצע במסגרת "ישראל מחוברת" של בית היוצר.
"חיוכים" (2011): גרסאות כיסוי לנכסי צאן ברזל של הקלסיקה הישראלית
"כחוט השני" (2012): אוסף משוררות / פזמונאיות ישראליות כגון : חמוטל בן זאב; סמדר שיר; צרויה להב; נאוה סמל; נורית בת שחר צפריר; עדית פאנק; רחלי שביט ; רחל שפירא.
כל הלחנים הולחנו על ידי רוני גינוסר.
"כשאור דולק בחלונך" (2014): אלבום שהופק מערבי שירי סשה ארגוב בביצוע עם גון הלוי.
"חיים בבועה" (2018) : האלבום "Living in A Bubble" הולחן כולו על ידי רוני גינוסר, נכתב באנגלית, ומספר עליה.
"באלבום יש מתח בין הרצון לחשוף את הסוד לבין רחשי הלב שאומרים: "תהיי כמו כולם".
באמצעות המוזיקה אני מסירה חומות ובונה גשרים להבעת רגש." לדברי רוני.
רוני דיוה (נולד בשנת 1967) הוא רואה חשבון המכהן כמנכ"ל המכללה למינהל.
נולד בגבעתיים בשנת 1967 לאורה ומנשה דיוה – הידועים בפעילותם הציונית בעיראק להשרשת וללמידת השפה העברית בסתר.
דיוה הוא בעל תואר בוגר בחשבונאות ובמימון מהמכללה למינהל.
בסיום לימודיו החל לעבוד במשרד רואי החשבון סומך-חייקין KPMG.
לאחר מכן שימש כסגן חשב בחברת הכשרת הישוב, כחשב ברשת בתי מלון, כמנהל כספים בחברת טקסטיל, כמנהל כספים וסגן מנהל שלוחת ראשון לציון של המכללה למינהל וכמנהל הכספים במכללה למינהל.
בשנת 2009 נקלעה המכללה למינהל למשבר כלכלי חמור וניצבה בפני פרשת דרכים.
בעקבות המשבר פנה יו"ר הסתדרות המעו"ף, ארנון בר-דוד אל רו"ח דיוה, וביקש ממנו לעמוד בראש המכללה ולנסות להצילה מסגירה.
החל משנת 2009 ועד היום, משמש רוני דיוה כמנכ"ל המכללה למינהל.
עם כניסתו לתפקיד, ביצע תוכנית הבראה אינטנסיבית ויסודית, שכללה בדיקה והתאמת צורכי המכללה למינהל בתחומים: כח האדם, שלוחות, מקצועות לימוד, תכנים ותשתיות הארגון והנדל"ן הרב שבבעלות המכללה.
בנוסף לכל אלה, דיוה הוא חבר בדירקטוריונים שונים ובראשם עמית לדרך- עמותה המקדמת ומעצימה את חיילי איתן (בעבר נערי רפול), לשם שילובם המיטבי בחברה.
דיוה רואה בערך ההתנדבות ואיתנות החברה ערכים שאותם ינק מבית אבא, רתם מסביבו גורמים נוספים במכללה אשר הצטרפו אף הם לצוות המוביל של עמותת עמית לדרך וכן לפעילויות התנדבותיות נוספות.
רוני דיוה נשוי לקרנית ואב לשלושה ילדים.
רוני קרל הלסטרום (בשוודית: Ronnie Carl Hellström; 21 בפברואר 1949 – 6 בפברואר 2022) היה כדורגלן שוודי ששיחק בעמדת השוער בעיקר בהמארבי ובקייזרסלאוטרן.
להלסטרום היו 77 הופעות במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1970, מונדיאל 1974 ומונדיאל 1978. הלסטרום נבחר בשנים 1971 ו-1978 ככדורגלן השנה בשוודיה.
הוא החל את קריירת הבוגרים בהאמרבי השוודית בשנת 1966. הלסטרום שיחק בהאמרבי שמונה עונות, בהן צבר 169 הופעות ליגה.
האמרבי הייתה באותו זמן קבוצת צמרת-אמצע טבלה בשוודיה, והלסטרום היה השחקן הבולט של הקבוצה, ובשנת 1971 נבחר ככדורגלן השנה בשוודיה בפעם הראשונה בקריירה.
בשנת 1974, לאחר מונדיאל 1974, חתם הלסטרום בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה.
הלסטרום שיחק בקייזרסלאוטרן במשך עשר עונות רצופות, כאשר בשנים הראשונות שלו בקבוצה, קייזרסלאוטרן הייתה קבוצת מרכז טבלה, ולקראת שנות ה-80 הפכה לקבוצת צמרת, שסיימה מספר פעמים במקומות השלישי והרביעי.
בעונת 1975/76 הגיעו הלסטרום וקייזרסלאוטרן לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידו 0–2 להמבורג.
בשנת 1978 נבחר הלסטרום בפעם השנייה בקריירה ככדורגלן השנה בגרמניה, לאחר שהציג יכולת טובה במדי קייזרסלאוטרן ובמדי נבחרת שוודיה במונדיאל 1978. בעונת 1980/81 שוב הפסידו הלסטרום וקייזרסלאוטרן בגמר הגביע הגרמני, הפעם בתוצאה 1–3 לאיינטרכט פרנקפורט.
החל מעונת 1981/82 וגם בעונת 1982/83, ירד מעמדו של הלסטרום בקייזרסלאוטרן, כאשר הפך לשוער המחליף של ארמין רייכל.
בעונת 1983/84 חזר הלסטרום להיות השוער הראשון של קייזרסלאוטרן.
זו הייתה עונתו האחרונה בקבוצה, ובסיומה פרש ממשחק פעיל, לאחר שערך 266 הופעות ליגה במדי קייזרסלאוטרן.
בשנת 1988, כאשר היה בן 39, חזר הלסטרום להופעה אחת בלבד בשערה של סונדסוואל מליגת העל השוודית.
לאחר פרישתו מונה הלסטרום כמאמן השוערים של מאלמו.
הלסטרום ערך את הבכורה במדי נבחרת שוודיה בשנת 1968. הלסטרום השתתף עם הנבחרת השוודית במונדיאל 1970, בו פתח בהפסד 0–1 לנבחרת איטליה, אך איבד את מקומו בהרכב לסוון-גונאר לארסון בשני המשחקים הנותרים בשלב הבתים, בהם שוודיה נפרדה בתיקו 1-1 מנבחרת ישראל וניצחה 0–1 את נבחרת אורוגוואי.
שוודיה והלסטרום הודחו מהמונדיאל כבר בשלב הבתים.
בשנת 1974 השתתף הלסטרום עם נבחרת שוודיה במונדיאל 1974, ופתח בכל ששת משחקיה של שוודיה, שצלחה את שלב הבתים הראשון והודחה בתום שלב הבתים השני.
הוא הצטיין בשלב הבתים הראשון כשלא ספג שער בשלושת משחקי נבחרתו, אולם בשלושת משחקי השלב השני ספג שישה שערים.
הטורניר האחרון בו השתתף הלסטרום היה מונדיאל 1978, שנערך בארגנטינה.
בטורניר זה שוודיה השיגה נקודה אחת בלבד בשלב הבתים והודחה, אך הלסטרום שיחק היטב בשער ונבחר ככדורגלן השנה בשוודיה לשנת 1978. באותו מונדיאל, לקח הלסטרום חלק בהפגנות של האמהות של כיכר מאי נגד שלטון החונטה הצבאית הארגנטינאי, ביחד עם חבריו לנבחרת, רוי אנדרסון ורולאנד אנדרסון.
בשנת 1980 ערך הלסטרום את הופעתו ה-77 והאחרונה במדים הלאומיים.
רוני בן ארי (הלפרן) (נולדה ב-25 ביולי 1947) היא צלמת, אוצרת ואמנית רב תחומית ישראלית.
בן ארי נולדה ברמת גן, וגרה במושב נטעים.
בתם של מרים ואברהם הלפרן, שהיה תעשיין טקסטיל ("הלפרן תעשיית טקסטיל") ואחותה של נורית נוישטט-נוי, אלמנתו של יצחק נוי.
נשואה לדני בן ארי (בנה של מירה בן ארי) ולהם שלושה ילדים, ובהם מירה בן ארי, ראש מועצת גן רווה.
בן ארי למדה ב, בית הספר לעיתונות בתל אביב והמדרשה לצילום גאוגרפי.
הייתה במאית וכתבת טלוויזיה ברשות השידור, הטלוויזיה החינוכית, וערוץ 2 הניסיוני ובשנים האחרונות היא צלמת עצמאית, מציגה בתערוכות יחיד ומשתתפת בתערוכות קבוצתיות, בגלריות ובמוזאונים בארץ וברחבי העולם כמו כן עבודותיה נמצאות באוספי מוזיאונים ואוספים פרטיים.
בן ארי בין השאר חקרה את דמותה של מירה בן ארי, שנהרגה בקרב על ניצנים במלחמת השחרור.
על פי רוחה הוקמה האנדרטה "יד לאישה הלוחמת", אתר למרכז חינוך ומורשת.
בן ארי היא מייסדת ושותפה למיזם חינוכי – בית ספר בטב"ע (בדרך טבעית – בלמידה עצמאית) הוא בית ספר צומח לחינוך מיוחד משולב בקהילה, מיועד לתלמידים בעלי לקויות למידה מורכבות.
(ובנוסף היא בעלת מניות בחברת אליקים בן ארי בע"מ, חברה להנדסה אזרחית שמבצעת פרויקטים לאומיים בישראל).
רוני בן ארי מתעדת בצילומיה פרויקטים חברתיים כמו: זיקנה, מחוסרי בית, זנות, מיעוטים ואקולוגיה.
היא מצלמת בעיקר אנשים, אך גם את סביבתם, בן ארי מתקרבת אליהם, חייה יחד אתם ורק אז מצלמת.
את הפרויקט "מסע בעקבות הציגנקה" למשל, היא צילמה לאחר שחיה במחיצתם של הצוענים כשנה, פרויקט שהחל לאחר מות אימה בעצמה ילידת קלוז'-נאפוקה שברומניה.
בפרויקט "עד כלות קולם"רוני בן ארי עברה לגור במוסד סיעודי שהיה אמור לשמש בית אבות לאביה, היא צילמה את הזקנים התשושים שחיים במקום, ואף הקליטה את הקולות במיצג וידאו שהוקרן בתערוכה בגלריה לצילום גאוגרפי במכללה לצילום.
2009 – פרס "צילום אנושיות" (Humanity Photo Awards) מטעם אונסק"ו, ואגודת הצילום הבינלאומי של סין.
2011 – פרס ג'וליה מרגרט קמרון בקטגוריית צילום פורטרט.
2013 – פרס לצילום מעובד, המוזיאון לצילום דיגיטלי בלישאי, סין (China Digital Photography Museum of Lishui).
2017 – פרס אונסק"ו לאמנות וחברה, ציון לשבח.
2017 – המהדורה החמישית של תחרות יעקב ריס (Jacob Riis for documentary Award) לפרס דוקומנטרי.
בן ארי היא שגרירה של בני הרומה בישראל, תואר אותו קיבלה באופן אישי ממלך הצוענים דורין צ'ואבה.
בעקבות תערוכת מצילומיה שעוסקת בחייהם של הצוענים.
"טקס ל"ג בעומר" בהר מירון, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
"פרויקט עיר", גלריה הקיבוץ, תל אביב
"האהבה מנצחת", גלריה הקיבוץ, תל אביב
תערוכת יחיד "עד כלות קולם", הגלריה לצילום גאוגרפי במכללה לצילום, תל אביב
תערוכת יחיד קבועה, "אתיופיה כאן" ספור הקהילה האתיופית, צילומים מוטמעים על שנים עשר עמודי בטון, פארק הקהילות, פ"ת
"אור", מוזיאון פיוג'ן לאמנות, ניו יורק
"גבול שקוף בין שתי ערים", המוזיאון לארכאולוגיה, יפו
"אמנים יוצרים" והשקת "ספר האמנים הישראלי", גלריה סוסי החול, פריז
"תרבות הקיוסק/מתנת זיכרון" כחלק מהביאנלה ה-53 (מרקס 7) בגלריה סקלאמאטה ונציה, איטליה
"זיכרון העתיד" מוזיאון הֵד, פריז, צרפת
"בתוך ישראל", תערוכה ניידת בסין לכבוד-60 שנה למדינה ישראל, מוזיאון שלושת המלכים צ'ונגצ'ינג, סין
"קליגרפיה" צילום מעובד, מתוך תערוכה של רוני בן ארי בגלריה המשרד תל אביב
"עיר מפלט", הביאנלה לאמנות של תל אביב האנגר 2, נמל יפו
"ציור על צילום/ צילום על ציור" גלריה זיכרון העתיד, פריז
"שווי משקל/ אי שווי משקל", גלריה שוהם, תל אביב
תערוכה בשנִיִים "מעגלות", גלריה המשרד, תל אביב
"אקו פוביה ארט" פסטיבל דראפ-ארט, מוזיאון נַקְבָּה /סִי סִי בִּי, ברצלונה, ספרד
"וואבי סאבי", גלריית הסטודיו אוהבים אמנות עושים אמנות, תל אביב
"מיפוי" כחלק מהביאנלה ה-54, (מארקס 8) בגלריה לאמנות החיים בעולם, ונציה, איטליה
"שחור", מוזיאון פיוז'ן, ניו יורק
תערוכת יחיד, "נול-אבא-רקוויאם", גלריה וורנון, פראג, צ'כיה
"סימני ריקוד", פסטיבל טינה בי, פראג, צ'כיה
תערוכת יחיד, "ים הזבל", עבודת וידאו, הקרנה על חזית בניין בית מאני, בתל אביב
"הייתי שם", פסטיבל מגדל המים לאמנות, סופיה, בולגריה
"השתנות", גלריית המסדרון, דוקומנטה 2012, קאסל, גרמניה
תערוכת יחיד, "מונצי", מוזיאון לאמנות קלוז'-נפוקה, רומניה
"במקום שלך", גלריה "הגג", בשיתוף פעולה עם מוזיאון דואיזבורג, גרמניה
"קשת בענן בתוך ים הזבל", מוזיאון גַאסְק, קוּנְטָה-הוּרָה, צ'כיה
"העין שלי", גלריה Y 92, מנהטן, ניו-יורק
תערוכת יחיד, "הבית בו נמצא הכאב", גלריית "זיכרון העתיד", פריז, צרפת
"הוֹ אדם - הוֹ מכונה," אמנות ומדע, אוניברסיטת תל אביב, בשיתוף המדרשה לאמנות בית ברל
"על הפסים", גלריה לאמנות, הגן הבוטני, מינכן, גרמניה
"ארוגים בתודעה", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
"אדמה" ביאנלה 2 לפיסול וצילום, מוזיאון משה קסטל, ירושלים
תערוכת יחיד, המסע בעקבות "הצִיגַנְקָה", מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
"אדמה", הגלריות של אוניברסיטת אחמדאבאד וברודה והגלריה הלאומית במומביי, הודו
" אני גר במזרח וליבי במערב", יובל ליחסי גרמניה ישראל, פסנג'ר פבריק, מינכן, גרמניה
תערוכת יחיד, "רישום באבן" בית האמנים, מינכן גרמניה
תערוכת יחיד, מוזיאון הטקסטיל, הטריאנלה הבינלאומית לטקסטיל ה-15, לודז, פולין
תערוכת יחיד, "מיקרו מאקרו", פסטיבל פרדס, קזימירץ דולני, פולין
"מגדל בבל", גלריית סכמה, ברוקלין, ניו יורק
פסטיבל הצילום הבינלאומי בדונג' ג'אן Dong Gang, קוריאה
תערוכת יחיד, גלריה Ryugaheon, סיאול, קוריאה
אונסקו - אמנות וחברה, תערוכת יחיד בכנס מדעי הרוח העולמי, ברוז', בלגיה
CPA האתר הרשמי של איגוד הצילום של סין (שלושה פרויקטים)
רוני גולדפיין (נולדה ב-3 בספטמבר 1989) היא שחקנית ישראלית.
סבה מצד אמה, אריאל וינשטיין, דור חמישי בירושלים, היה חבר הכנסת ועיתונאי וסבתה, צביה וינשטיין, הייתה חברת הנהלת ויצו העולמית.
משפחת אביה עלתה לישראל מארצות הברית.
סבה, גיל גולדפיין, היה מבקר אומנות בג'רוזלם פוסט, אביה, אדי גולדפיין, הוא מעצב ומרצה לעיצוב גרפי ואימה, נועה גולדפיין, היא קואצ'רית ומגשרת.
רוני גולדפיין נולדה וגדלה בתל אביב, לה אח בכור, דניאל, עורך וצלם.
בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון א' לאמנויות תל אביב (2007).
בצה"ל שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר ובאותה תקופה למדה בסדנא "תיאטרון חי" של רחל שור.
בתום שירותה הצבאי עברה מכינה למשחק בסמינר הקיבוצים ולמדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים (2014-2011).
לומדת משחק אצל אורית שר.
באמצע השנה השלישית ללימודיה בסמינר שיחקה בתפקיד הראשי בהצגה "גאולה" מאת חנוך לוין, בבימויה של טל ברנר, היא גילמה את דמותה של הכבירה.
עמרי ניצן צפה בהצגה ולקח את גולדפיין לקאמרי, בו שיחקה ב"תעלת בלאומילך" – מאת אפרים קישון, בבימויים של גורי אלפי ואלי ביז'אווי שרצה כ-150 הצגות.
"גאולה" המשיכה והציגה בנחמני ואחר-כך בקאמרי.
שיחקה בתיאטרון "חני הפקות" בהצגה "דברים שקרו באמת", עיבוד ובימוי של חגית רכבי ניקוליבסקי על פי ספר בשם זה.
שיחקה ב"ידע ואהבה", סרטו של אהרון לוין, לצידו של איצ'ו אביטל.
בשנת 2017 שיחקה גולדפיין בתיאטרון חיפה בהצגה "בעלים ונשים", על פי סרט הקולנוע בשם זה מאת וודי אלן בבימויו של משה נאור.
כמו כן שיחקה בהצגת הפרינג' "מר קולפרט" מאת דויד גיסלמן ובפרויקט "מדיאה" מאת אוריפידס בתפקיד מדיאה.
הפקה עצמאית של נעם בן אז"ר.
גולדפיין הייתה מועמדת לפרס פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה לשנת 2016 על תפקיד סאם בהצגה "בעלים ונשים" של תיאטרון חיפה.
שנה סרט הפקה במאי תפקיד 2016 ידע ואהבה סרט עצמאי קצר אהרון לוין קארין 2016 ריטייק סרט גמר של בית הספר מנשר לאמנות דניאל גולדפיין עינת
רוני לין ג'קסון הוא רופא אמריקאי ו בצי ארצות הברית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת טקסס.
מונה על ידי הנשיא ברק אובמה ב-2013 והמשיך לשרת תחת דונלד טראמפ.
ג'קסון נולד בעיירה לבלנד שבצפון-מערב טקסס.
ב-1991 הוא סיים תואר ראשון בביולוגיה ימית מאוניברסיטת טקסס A&M וב-1995 סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טקסס (UTMB).
הוא התגייס לצי ארצות הברית.
התמחה ברפואה דחופה והוכשר בתחום רפואה בצוללות ובצלילה.
במלחמת עיראק סופח ליחידת חיל הנחתים.
ב-2006 צורף לסגל הרופאים בבית הלבן וב-2013 מונה לרופאו של נשיא ארצות הברית.
ב-28 במרץ 2018 הודיע טראמפ על כוונתו למנות את ג'קסון כמזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים במקומו של דייוויד שולקין המפוטר, אך חודש ימים לערך לאחר מכן, ב-26 באפריל, אחרי ביקורת ציבורית ופוליטית וכן גל של האשמות על התנהגות בלתי הולמת, הסיר ג'קסון את מועמדותו.
מייד עם מינויו כמועמד למזכיר, נכנס לתפקיד רופאו האישי של הנשיא.
לאחר הסרת מועמדותו לקבינט, המשיך ג'קסון לשרת בבית הלבן כ עד דצמבר 2019.
ב-2020 נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז ה-13 של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בבחירות הכלליות נבחר לקונגרס, והוא החליף את מאק ת'ורנברי.
רוני וולף (נולד בשנת 1949) הוא רופא, דרמטולוג, פרופסור חבר קליני לדרמטולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ובבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, מנהל לשעבר של היחידה למחלות עור ומין במרכז רפואי קפלן.
וולף עוסק בגידולי עור, ומחלות (עור) מטיילים טרופיות.
וולף התגורר בילדותו ברחוב בלפור בתל אביב, אח תאום לרופא הילדים דני וולף, בוגר בית הספר היסודי "בלפור".
בין השנים 1970–1976 למד וולף רפואה, בבון, גרמניה.
בין השנים 1977–1983 התמחה וולף, במחלות עור ומין, במחלקת עור, בניהולו של הפרופ' אנטול קרקובסקי, בבית החולים איכילוב.
בין השנים 1983–2001 עבד כרופא בכיר במחלקת עור ומין בבית החולים איכילוב.
משנת 1999 כיהן כפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2001 עד 2016 ניהל את היחידה למחלות עור במרכז רפואי קפלן.
משנת 2004 מכהן כפרופסור חבר קליני, בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
מחברם של למעלה מ-350 מאמרים בכתבי עת מדעיים.
"Wolf's isotopic response" היא תופעה שפרופ' וולף תיאר לראשונה ב־1985 ונקראה על שמו.
וולף מתגורר בהרצליה, נשוי לעו"ד אסנת וולף (לבית ברזניצקי), להם שני ילדים, תום, בעל תואר שני בממשל ופוליטיקה ופעיל פוליטי ב"ישראל החופשית", וטל, מנהלת משאבי אנוש (בעלת תואר שני).
"אור על העור" - בהוצאת ידיעות אחרונות ספרים, שנת 1999 (304 עמודים).
רונלד (רוני) גרין Green; 8 במאי 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 2.04 מטרים, ששיחק בעמדת הסנטר במכבי תל אביב ונבחרת ישראל.
גרין נולד בארצות הברית למשפחה יהודית.
בשנת 1965 שיחק במדי נבחרת ארצות הברית במכביה השביעית, יחד עם טל ברודי וזכה עמה במדליית זהב.
בשנת 1967 שיחק שנה בקבוצת כדורסל באיטליה.
בין השנים 1968–1970 התגורר במיאמי ולמד שם מנהל עסקים.
תוך כדי, בשנת 1969 זומן למכביה השמינית, אולם נפצע באימונים ושיחק רק בגמר, בהפסד 74:70 לנבחרת ישראל.
ביולי 1970, בגיל 26, עלה גרין לישראל וחתם במכבי תל אביב, בכך הצטרף לשני עולים חדשים אמריקאים במכבי תל אביב - טל ברודי ובוב מקמהון.
לאחר חתימתו היה זקוק לתקופה ארוכה של אימונים כדי לחזור לכושר, שכן לדבריו בשלוש השנים לפני כן כמעט שלא שיחק.
עונת 1970/1971 הייתה עונתו היחידה של גרין במכבי תל אביב, במהלכה רשם 19 משחקים וקלע בממוצע 14.1 נקודות.
משחק השיא של גרין היה נגד גבעת ברנר במחזור ה-13 בו קלע 28 נקודות.
בסיום העונה זכתה מכבי תל אביב באליפות עם יתרון של שתי נקודות בטבלה על הפועל תל אביב, וכן בגביע המדינה כאשר בגמר קלע גרין 13 נקודות בניצחון 51–70 על מכבי חיפה.
בחודש דצמבר 1970 זכה במדליית כסף עם נבחרת ישראל במשחקי אסיה בבנגקוק.
סך הכל שיחק ב-11 משחקים בנבחרת ישראל וקלע בממוצע של 13.3 נקודות.
בסיום עונת 1970/1971 גרין, אשר חווה קשיי קליטה בישראל, עזב את מכבי תל אביב ואת מדינת ישראל, יחד עם אשתו הישראלית.
רוני ודוני גיילון היו תאומים סיאמיים אמריקאים.
לפי ספר השיאים של גינס לשנת 2009, הם נחשבו לתאומים הסיאמיים החיים המבוגרים ביותר בעולם.
החל מ-29 באוקטובר 2014, הם נחשבים לתאומים הסיאמיים המבוגרים בהיסטוריה כשעברו את אנג וצ'אנג בנקר.
נולדו בדייטון, אוהיו, לווסלי ואיילין גיילון.
התאומים נולדו כשהם מחוברים זה לזה בחזה ובבטן, ועם אברי עיכול משותפים.
בחלוף שנתיים בבית החולים נקבע כי לא ניתן להפרידם בבטחה.
בתי ספר ראו בהם הסחת דעת עבור ילדים אחרים, כך שלא חונכו מעולם וסבלו מאנאלפביתיות תפקודית.
אביהם, שפרנס תשעה ילדים, צירף אותם, בהיותם בני שלוש, לקרקס הדרכים הידוע "עולם הפלאות", שם הם שימשו כ"אטרקציה" לקהל בקרנבלים ובמופעי קרקס.
כשהתאומים היו נערים, הם הוצגו בתערוכות ברחבי ארצות הברית ובאמריקה הלטינית.
המופע המרכזי שלהם היה לשבת בחלון ראווה, לצפות בטלוויזיה, בעוד המבקרים משלמים ממיטב כספם כדי לצפות בהם עושים זאת.
המופעים שלהם הפכו אותם לידוענים ויצרו להם הכנסה שתמכה במשפחתם.
בהמשך ניסו התאומים להתגייס לצבא, אך דורגו בפרופיל 4-F שלא מספיק לגיוס.
בשנת 1991, לאחר שלושה עשורים של מופעי בידור, פרשו התאומים ועברו לגור בבית עצמאי בדייטון, שנקנה ברווחים שצברו.
הם היו פעילים בקהילה וחיו חיים עצמאיים ברובם, בעזרת כסא גלגלים זוגי בהתאמה אישית.
אף על פי שפרשו מעסקי הראווה, התאומים ערכו הופעות טלוויזיה רבות: הם הפיעו בשנת 1997 במופע של ג'רי ספרינגר , בשנת 1998 הופיעו בסרט תיעודי בערוץ דיסקברי ובשנת 2009 בסרט תיעודי בערוץ 5 הבריטי .
בשנת 2009 לקה רוני זיהום בריאותיו אשר סיכן את חיי שניהם.
הם אושפזו ונדרשו לטיפול מסביב לשעון.
לאחר ששוחררו מבית החולים, לא יכלו עוד להסתדר בצורה עצמאית.
על מנת שיוכלו לטפל בתאומים, אחיהם הצעיר ג'ים ואשתו מרי, הנגישו את ביתם וזאת באמצעות איסוף תרומות מהקהילה.
ב-22 בדצמבר 2010, יצרה רשת הטלוויזיה TLC את הסרט התיעודי "The World's Oldest Conjoined Twins Move Home" (התאומים הסיאמיים המבוגרים בעולם חוזרים הביתה"), שתיעד את התאוששות התאומים והליך הבנייה של הבית המונגש.
ב-4 ביולי 2020, מתו התאומים, בגיל 68, כתוצאה מאי-ספיקת לב בהוספיס בדייטון כאשר הם מוקפים במשפחתם.
רוני גת (נולד ב-1954) הוא כלכלן, יזם ואיש עסקים ישראלי, מנכ"ל יפאורה-תבורי.
גת נולד בקיבוץ גשר הזיו.
לאחר סיום לימודיו האקדמיים, עבד ככלכלן בקבוצת אייזנברג של שאול אייזנברג שהפך לימים לחברו הקרוב.
הוא התקדם בחברה עד לתפקיד מנהל הכספים ובשנות ה-80, מונה לדירקטור באתא.
ב-1990, פרש מהחברה לישראל, יחד עם ידידו שלמה רודב (השניים כונו "נערי אייזנברג").
לאחר הפרישה, ייעצו השניים לחברות שונות בנושא השקעות, מיזוגים ורכישות.
בין השאר עסקו בפרויקט הטיית מי נהר הירדן שבו הוקמה טורבינה להפקת חשמל בכפר הנשיא.
אייזנברג החזיק בשליטה בחברת יפאורה דרך החברה לישראל (לפני שנמכרה למשפחת עופר).
ב-1991 הקים עם רודב את חברת ההשקעות טורל קראון (ישראל).
באותה השנה נרכשו 70% ממניות החברה על ידי חברת קראון קופריישן היפנית.
רודב וגת המשיכו להחזיק ב-30 אחוזי הבעלות הנותרים עד שבשנת 1997 רכשו בחזרה את הבעלות בחברה.
החברה משקיעה בנדל"ן ופרויקטים לאיכות הסביבה ובאמצעות חברת הבת ווסט מנג'מנט שהקימה מכון לטיהור מים בירושלים.
בשנת 1992 רכש גת, יחד עם שותפו שלמה רודב את השליטה ביפאורה.
גת ורודב החזיקו בשליטה ביפאורה-תבורי באופן ישיר ועקיף דרך שרשור אחזקות ובהן שותפות בחברות מריז השקעות, קירור והספקה והחברה לספנות.
נכון ל-2020 גת ורודב מחזיקים ב-70 אחוז מבעלות החברה דרך קרור אחזקות.
ביתר האחוזים מחזיק המיליארד לן בלווטניק דרך החברה הייעודית כלל תעשיות.
ב-1992 מונה גת ליו"ר הדירקטוריון של חברת יפאורה שהפכה לחברה השנייה בגודלה בישראל בתחום המשקאות הקלים.
בתקופת כהונתו הוקמו מותגי תפוזינה ו-RC קולה והוא גם היה שותף בהקמת מותג המים המינרליים עין גדי.
החברה מחזיקה גם במותג הצ'יפס הקפוא תפוגן.
הוא כיהן או עדיין מכהן כדירקטור במספר רב של חברות ישראליות ובהן חברות בת של טורל כחברת ספנות ואספקה, מריז אחזקות ותפוגן.
גת מכהן גם כדירקטור בצים.
גת נשוי לאיריס, פסיכולוגיה קלינית ואב לשניים.
רוני דורה (נולד ב-29 במרץ 1954) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
דורה נולד במצרים, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל צעיר.
משפחתו התיישבה בקריית חיים שבחיפה, ודורה החל את דרכו בגיל 6 בקבוצת הילדים של הפועל קריית חיים המקומית.
הוא התבלט יחסית כשחקן צעיר ומבטיח, עלה לבוגרים כבר בגיל 15 ואף נמנה עם סגל נבחרת הנוער של ישראל.
לאחר פירוקה של קריית חיים, דורה עבר להפועל קריית אתא שעלתה זה מכבר לליגה א'.
הוא המשיך להצטיין והיה מועמד להצטרף לקבוצות הבכירות של האזור, הפועל חיפה ומכבי חיפה, אבל חלומו לשחק בליגה הלאומית (הבכירה דאז) לא התגשם, כיוון שהוא נאלץ לפרוש בגיל צעיר בעקבות פציעה קשה בקרסול.
לאחר הפרישה, החל דורה לאמן את קבוצת הנוער של הפועל קריית חיים ובהמשך את קבוצת הבוגרים הפועל "הצעיר" קריית חיים שהמשיכה את דרכה.
ב-1982 הוא עבר לאמן במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
הישגו הבולט היה העפלה של הקבוצה תחת הדרכתו לגמר גבי המדינה לנוער.
אחד הכישרונות הבולטים שצמחו בתקופתו בקבוצת הנוער, היה אחיינו ושחקן נבחרת ישראל לימים, טל בנין.
ב-1984, לאחר עלייתה של הפועל חיפה לליגה הלאומית (הבכירה דאז), מונה דורה לעוזר המאמן של אהרון גרשגורן בקבוצה הבוגרת.
ביחד הם הובילו את הקבוצה לעונה המוצלחת ביותר בשנות ה-80 שהסתיימה במקום החמישי בליגה.
בעקבות הצלחתו דורה מונה למאמן בהפועל עכו מהליגה הארצית.
בעכו שיחקו תחת הדרכתו מספר שחקנים בולטים של הפועל חיפה לשעבר לתקופה זו: דוד חלפון, אלי בן אמו, יצחק בוזורגי וגיורא אנטמן.
בינתיים, ירדה הפועל חיפה פעם נוספת ושתי הקבוצות נפגשו בגמר גביע הטוטו לליגת המשנה של 1987, בו נוצחה קבוצתו של דורה.
בעונת 1987/1988, דורה מונה למחליפו של יצחק אנגלנדר בהפועל חיפה, שפוטר לאחר 8 מחזורים בלבד.
דורה, בעונתו הראשונה כמאמן ראשי של הפועל חיפה, סיגל לקבוצה סגנון הגנתי יחסית והשיג רצף של 12 משחקים ללא הפסד.
הקבוצה מיעטה לספוג והתייצבה במקום השני במשך רוב העונה, אבל כשלה במשחקי הפלייאוף העליון והחמיצה את העלייה לליגה הבכירה במחזור האחרון.
טל בנין הצעיר שעלה מהנוער היה תגלית העונה ודורה שהיה מקורב אליו נקלע לניגוד עניינים בשל רצונו של בנין להשתחרר מהפועל חיפה ולשחק בליגה הלאומית.
בעונה שלאחר מכן דורה המשיך בתפקידו אבל הקבוצה נחלשה ופתחה את העונה בצורה רעה כשלא הצליחה לנצח ב-10 המחזורים הראשונים ודורגה אחרונה בליגה.
גם בצד הניהולי היו קשיים גדולים כשהקבוצה נכנסה לחובות כבדים והייתה על סף פירוק.
לאחר שניהול אגודת הפועל חיפה עבר לעמותה בראשות יצחק (איציק) אנגלנדר ואבי קאופמן, הקבוצה התאוששה אבל נשארה בחלק התחתון של הטבלה.
בעונת 1990/1991, הפועל חיפה לא הצליחה לעמוד בדרישותיו הכספיות של דורה והוא התמנה למאמן הפועל חדרה.
במקביל, אחיינו טל בנין הושאל למכבי חיפה.
דורה חזר לקבוצה בעונת 1991/1992, ולאחר שלוש עונות חלשות, הפועל חיפה חזרה לצמרת הליגה הארצית ובסיועו של תורם אלמוני הצליחה להתחזק במהלך העונה ולעלות ליגה בפעם השנייה בתולדותיה.
דורה המשיך כמאמן בעונה שלאחר מכן בליגה הלאומית.
בסיועו של רובי שפירא שהפך לספונסר גלוי של הקבוצה, היא התחזקה משמעותית, ובראשם היה טל בנין שהתאחד שוב עם דודו רוני.
העונה הייתה מוצלחת יחסית, אבל הסתיימה עם שישה הפסדים רצופים.
בעונת 1993/1994 הסיר שפירא את תמיכתו בעקבות חילוקי דעות עם ראשי העמותה אנגלנדר וקאופמן.
בעקבות כך עזבו את הקבוצה רוב השחקנים, וגם המאמן דורה.
הפועל חיפה התחילה את העונה עם תקציב מינימלי וסגל מאוד חסר, ולאחר שהקבוצה ספגה מספר תבוסות בפתיחת העונה, רכש רובי שפירא את הפועל חיפה, והצעד הראשון היה החזרתו של דורה כמאמן במקומו של רובי יאנג.
בהמשך צורפו שחקנים רבים והמאמן הוותיק אמציה לבקוביץ' הצטרף גם הוא לצוות המקצועי.
למרות זאת, הפועל חיפה הייתה קרובה לירידה אבל נשארה לבסוף.
רובי שפירא, שהחל להשקיע סכומים גדולים בקבוצה, העדיף למנות בעונות הבאות מאמנים בכירים יותר כמו דרור קשטן ואברהם גרנט במקומו של דורה שנשאר מחוץ למועדון.
אולם דורה חזר למערכת לתקופה קצרה בעונת 1996/1997 כעוזרו של המאמן הקרואטי, איוון קטליניץ'.
בשנת 2000 מונה דורה למגלה כישרונות ביריבה העירונית מכבי חיפה.
לאחר התאבדותו של רובי שפירא בשנת 2001, הפועל חיפה התפרקה וירדה ליגה פעם נוספת.
בעונת 2003/2004, דורה התמנה למנהל מקצועי במועדון ותחתיו שימש כמאמן כוכב העבר של מכבי חיפה, ברוך ממן.
ביחד הם הצליחו להעלות את הקבוצה ליגה, ואף הגיעו לגמר גביע המדינה, שם הפסידו לבני סכנין.
באותה עונה שיחק בקבוצה אחיין נוסף של רוני, יוסי דורה (אחיו של הכדורגלן שלומי דורה).
לאחר מכן, רכש את הקבוצה יואב כץ, כאשר דורה המשיך כמנהל מקצועי בליגת העל וניר לוין החליף את ברוך ממן בעמדת המאמן.
הקבוצה פתחה רע את העונה והשתרכה בתחתית, ולאחר הפסד ביתי לאשדוד במחזור ה-19, הגיעו אוהדים לאימון הקבוצה, שרפו צמיגים, ודרשו את פיטורי לוין מהמועדון.
כץ נתן גיבוי מלא ללוין ופיטר דווקא את המנהל המקצועי דורה, בטענה שסירב לקצץ בשכרו.
רוני עזב את הפועל חיפה בפעם האחרונה ב-2005. בשנים 2008–2011 שימש דורה כמנהל המקצועי ומאמן של הקבוצה הבוגרת במכבי עירוני קריית אתא.
רוני בר הדס (נולדה ב-6 בדצמבר 1995) היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית ומלחינה ישראלית.
בר הדס נולדה בתל אביב בשנת 1995. למדה בתלמה ילין במגמת מוזיקה כזמרת קלאסית, ובצבא שירתה בלהקה צבאית כזמרת וגיטריסטית.
אחיה הוא המוזיקאי גיל בר הדס.
לאחר השירות הצבאי ניגנה בר הדס בלהקת פוטו מריאנה ובלהקות שליוו את דניאל רובין ויעל איזנברג.
היא שיתפה פעולה עם מוזיקאים רבים ביניהם אחיה גיל בר הדס, אביגייל רוז, תומר ישעיהו, יעל שושנה כהן ואחרים.
במקביל החלה לעבוד על אלבום הבכורה "Calm the Beast" בשפה האנגלית שהפיקה ביחד עם צח דרורי.
באלבום השתתפו בין היתר מתי גלעד, יואב ארבל, מאיה בלזיצמן ואחרים.
האלבום יצא בשנת 2020 ובר הדס כתבה והלחינה את כל שיריו.
שירי האלבום הושמעו בתחנות רדיו רבות בהן גלגלצ, כאן 88 ואקו 99FM, והוא זכה לביקורות חיוביות בישראל ומחוצה לה.
שיר הנושא זכה לצפיות והשמעות רבות במדיה ונכנס לפלייליסט של גלגלצ ולבחירת העורכים של כאן 88.
בר הדס הופיעה עם להקתה ברחבי הארץ, בין היתר בפסטיבלי אינדינגב, יערות מנשה וניגנה בהופעה "תמונת אישה" שהוקדשה לשיריה של תרצה אתר.
בפסטיבל הפסנתר ניגנה לצד אלונה טוראל.
לבר הדס הוקדשה תוכנית במסגרת ג'אם 88.
בנובמבר 2021 השתתפה יחד עם אחיה, גיל במופע המחווה לבני אמדורסקי "טוב לי לשיר לעולם" כחלק מפסטיבל תיאטרון ירושלים.
שם ביצעו שירים יחד עם שלום חנוך, אסף אמדורסקי קרן אן, רונה קינן ורבקה מיכאלי ובליווי התזמורת הסימפונית ירושלים.
בראשית שנת 2022 ביצעה עם אחיה גיל את השיר "בלילה" מאת יורם טהרלב.
הביצוע הופיע ביעלה ויבוא - פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב שהפיק אייל מזיג.
בפברואר 2022 יצא סינגל ראשון, "Is It Love", ונכנס לבחירות העורכים של כאן 88.
רוני בן חור (נולד ב-9 ביולי 1962) הוא גיטריסט ג'אז ישראלי שהיגר לארצות הברית בשנת 1985. בן להורים מיהדות תוניסיה.
רוני בוקובזה נולד בדימונה, ישראל.
הוא הצעיר מבין שבעה ילדים ואחד משניים שנולדו לאחר שהמשפחה היגרה מתוניסיה לישראל בשנת 1955. שם משפחתו שונה לבן-חור בהיותו בגיל 10.
כשהיה בן 11, התחיל לנגן בגיטרה.
הוא למד לדעת על ג'אז מתוך האזנה לאוסף התקליטים של חבר בתיכון.
בישראל הופיע במועדונים, בחתונות ובר מצוות עד שחסך די כסף כדי לעבור לארצות הברית.
הוא הגיע לניו יורק בשנת 1985, ובילה Jazz Cultural Theater של הפסנתרן בארי האריס.
הוא קיבל שיעורים מהאריס, ואז הפך לחבר בלהקתו.
כמורה ומחנך מוזיקלי, בן חור פתח שלוש תוכניות מוצלחות ומתמשכות של מוזיקת ג'אז בתיכון ב"בית הספר לאומנויות הבמה המקצועיות", וב"The Coalition School for Social Change" ו-Landmark High School, כולם בעיר ניו יורק.
התנהגותו מעוררת ההשראה וכישורי התקשורת שלו יצרו קשר אישי חזק עם תלמידיו, מה שגרם לשחקנית ופעילה חברתית/חינוכית, בט מידלר, לבקש מבן חור להכין תוכנית לחינוך מוזיקלי עבור בתי ספר ציבוריים אחרים בניו יורק.
הוא הקים בשנת 1992, את תוכנית הג'אז ב " Lucy Moses School", והוא המנהל המייסד של תוכנית זו בבית הספר הממוקם ב"מרכז קאופמן למוזיקה" באפר ווסט סייד של מנהטן בניו יורק, שם הוא מלמד.
בן-חור הקים, בנוסף, מחנה ג'אז Saint-Cézaire-sur-Siagne, בצרפת, עם המוזיקאי נגן הבאס סאנטי דבריאנו.
הוא אף הקים, עם נילסון מאטה נגן הבס הברזילאי, מחנה לנגינת ג'אז ומוזיקה ברזילאית בעיירה Bar Harbor, במיין, שניהם מיועדים לחובבי ג'אז מבוגרים.
ספרו "Talk Jazz: Guitar" (בהוצאת מל ביי, 2004) כולל תקליטור עם ביצועי גיטרה של בן חור המבצע את התרגילים בספר עם טארדו האמר בפסנתר, ארל מאי בבס ולירוי ויליאמס בתופים.
אלבומו "Anna's Dance" נחשב על ידי השבועון וילג' ווייס (The Village Voice) לאחד מאלבומי הג'אז הטובים ביותר של 2001. אתר המוזיקה All About Jazz כינה אותו "גיטריסט וירטואוזי עם קצב סווינג ללא דופי".
בשנת 2000, הוא זכה בסקר הקוראים של המגזין "Jazziz" בתואר "הכישרון החדש הטוב ביותר" ("Best New Talent".)
בן חור מתגורר בטינק, ניו ג'רזי, עם אשתו, הזמרת איימי לונדון ושתי בנותיהם.
הוא מגיע לישראל מדי פעם לקונצרטים בהם ניגן עם נגנים ישראלים וביניהם דני גודפריד, אהרלה קמינסקי ויוראי אורון.
רוני ברות (נולדה ב-27 בינואר 1955) היא ציירת ואמנית בינתחומית ישראלית.
ברות נולדה בחדרה וגדלה בשדות ים להורים שבחרו לגור בקיבוץ מסיבות אידאולוגיות.
אמה, רות (לבית ליכטנשטיין), נולדה בגרמניה, גדלה בצרפת, למדה באוניברסיטת שטרסבורג ועלתה לארץ.
אביה אליעזר (במקור: ברקוביץ), נולד בהונגריה, עלה לארץ בילדותו, ושירת בבריגדה היהודית.
ברות היא האמצעית מבין שלוש אחיות.
ב-1958 עזבה משפחתה את הקיבוץ, והתיישבה בשכונת קטמון בירושלים.
בירושלים, האם למדה לתואר ראשון אמנות וספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ובהמשך לימודי ספרנות, גם כן במוסד זה.
אחר כך עבדה כמורה לצרפתית ובהמשך כמנהלת הקטלוג הלועזי בספריה הלאומית, וכמנהלת הספרייה במכון כרם.
האב היה סופר ומחזאי והתפרנס כמורה להיסטוריה ולספרות בבית הספר התיכון ע"ש לואי ברנדייס (שהתאחד ב-1971 עם בית הספר התיכון ע"ש סליגסברג).
ברות למדה בבית הספר היסודי ע"ש יוסף לוריא (סיימה ב-1969) ובתיכון בגימנסיה רחביה (סיימה ב-1973).
במקביל ללימודיה הרגילים, החלה ברות, כבר מילדותה, להשתתף בחוגים לציור אצל הציירות: טסה רקוש, כרמלה קלעי ומילכה צ'יזיק.
לאחר שירותה הצבאי, נסעה ברות עם בן-זוגה, רענן לוי, ללימודי אמנות ברומא ובפירנצה.
ב-1977 החלה ללמוד בבצלאל אמנות ועיצוב תכשיטים וסיימה תואר ראשון ב-1981.
לאחר מכן, למדה לתעודת הוראה באמנות במכון כרם ובמכללת בית ברל.
לפרנסתה עבדה במספר עבודות: בין השנים 1988–2012 לימדה אמנות בחוגי אגף הנוער של מוזיאון ישראל.
בין 1990–2012 הייתה מורה במרכזי העשרה לילדים מחוננים מטעם משרד החינוך, ובהמשך, הייתה מנהלת של בית הספר מרחבים, מרכז העשרה לילדים מחוננים ומצטיינים של מועצה אזורית מטה יהודה.
סגנון הציור של ברות הוא ריאליזם עם השפעות של קוביזם וסגנון מופשט.
בסדרות הציורים שיצרה לאורך השנים, הסתמן והתפתח ממד של ארס פואטיקה בציור.
דיבור על אמנות הציור בשפת הציור עצמה.
הגדרת מקומו של הציור ביחס למציאות.
בשלב מוקדם מסגרת וחלון מסמלים יחסי פנים חוץ.
בהמשך השתקפויות במראה דוברות באופן קוביסטי את היחס בין מציאות להשתקפות.
מ-2017 חברה בגלריה מרי, גלריה ירושלמית שיתופית לאמנות, שבה חברים כ-15 אמנים מתחומים שונים.
1997 - געגועים לים, גלריית תיאטרון ירושלים.
2003 - האושר הוא איפור, גלריה ארט-ספייס, ירושלים.
2008 - הגן האבוד, שתי תערוכות מקבילות, בבית הנסן ובגלריית תיאטרון ירושלים.
אוצרים: יוסי דברה ונגה ארד.
2011 - עבודות, גלריית מכללת דוד ילין.
2012 - חלון אחד, הגלריה בבארי.
2015 - החדר הפנימי, גלריה לאמנות - קיבוץ לוחמי הגטאות אוצרת: מיכל הורביץ.
2016 - תערוכת יחיד וסטודיו פתוח, רזידנסי לאמן אורח, Leveled Kunstnartun, נורווגיה.
2018 - מהר, לבד, עכשיו, גלריה מרי, ירושלים.
2020 - ריקוד המכפלות הכפולות, גלריה מרי, ירושלים.
2023 - רוח זמן, גלריה מרי, ירושלים.
2025 - ערים ועיניים, גלריה מרי, ירושלים.
1997 - שלוש פנים, בית הקונגרסים, ירושלים, אוצרת: טלילה גרינברג.
2009 - מנופים פסטיבל לאמנות עכשווית, ירושלים.
אוצרים: אירנה גורדון ובועז נוי.
2016 - מכתבי אהבה כותבים למגירה, ספריית בית אריאלה, תל אביב.4
2017 - אמני מרכז האמנות Leveled Kunstnartun, נורווגיה.
2018 - אמנות פלסטיק, גלריה מרי, במסגרת "מנופים" פסטיבל לאמנות עכשווית, ירושלים.
2019 - שמלה סמלה, גלריה מרי וגלריה אגריפס 12, ירושלים.
אוצרות: נעמי טנהאוזר וריטה מנדס פלור.
2022 - תערוכת רישום קבוצתית, ה-DNA של מרי, גלריה מרי.
2025 - הקפלים הסמויים מן העין, גלריה מרי.
2025 - מעבר לעייפות החומר, גלריה מרי.
רוני ברות (לוי), ענני כבשים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987.
רוני ברות, געגועים, "זוטא, קצר עט לספרות קצבית", גיליון 87, יוני 2006.
רוני ברות, מכתב לטופסי, מכתב אהבה בתערוכה קבוצתית "מכתבי אהבה-כותבים למגירה", ספריית שער ציון בית אריאלה, 2016.
הייתה נשואה לצייר רענן לוי.
יזם הפינטק יאיר רפאל לוי ועיתונאי-הספורט אורי לוי.
לברות גם שני נכדים, לאו רפאל לוי ואליסיה ג'וזפין לוי.
רוני ברודצקי (נולדה ב-1983) היא מחזאית, סופרת ובמאית תיאטרון ישראלית, זוכת פרס רוזנבלום לאמנית מבטיחה 2020, ומועמדת לפרס קיפוד הזהב ליוצרת המבטיחה 2014.
נולדה בתל אביב וגדלה בכפר ורדים.
בנעוריה למדה תיאטרון בבית הספר לאמנויות ומדעים מנור כברי.
אחרי השירות בצבא סיימה תואר ראשון במסלול בימוי בבית הספר לאומנויות הבמה סמינר הקיבוצים, ותואר שני בתוכנית הבינתחומית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2016 הוציאה לאור את ספרה הראשון, "בריכה כמעט אולימפית" בהוצאת כנרת זמורה ביתן, שזכה לביקורות נלהבות.
באותה שנה גם החלה לשמש כמנהלת האמנותית של הקבוצה החיפאית קבוצת הצעירים של תיאטרון חיפה, תפקיד שמילאה עד 2019.
סגנון הבימוי של ברודצקי ממזג בין סוגות תיאטרון שונות, כגון תיאטרון חזותי, תיאטרון תנועה, תיאטרון סיפור ותיאטרון דוקומנטרי, במטרה ליצור טקסט בימתי עתיר בדימויים ודמיון שמנגיש את המחזות בניצוחה לצופים בטווח גילים רחב.
אקווריום - מופע מקורי בליפסינק: צעירים עושים ליפסינק לקולות קשישים בבריכת שחייה.
איך לקום מכיסא - קומדיה מקורית בהשתתפות קבוצת הצעירים של תיאטרון חיפה המבוססת על סרטוני הדרכה מהיוטיוב.
קרקס של יהודים - עיבוד לספרו של נתן אנגלנדר "גלגול בפארק אווניו".
כתיבה בשיתוף דניאל כהן לוי.
חובזה - עיבוד חמישה סיפורים של אתגר קרת
נרות יום הולדת מאת נח היידל
מי בעד - מאת דויד בילנקה וברודצקי ובבימויה
הכל אודות איב מאת מרי אור.
אקווריום - כתיבה ובימוי גרסה אוסטרית.
1000tutorials - כתיבה ובימוי גרסה אוסטרית.
כי אמיתית היא - סיפור התבגרות על רקע התפוררות התנועה הקיבוצית.
כתיבה ובימוי בשיתוף ניבה דלומי.
חובזה - עיבוד לסיפורי אתגר קרת.
נונה קוראת מחשבות - כתיבה ובימוי על פי ספרה של אורית גידלי.
הלילה ה-12 - עיבוד ובימוי למחזה השייקספירי בתרגום של דורי פרנס.
white lie - הפקת תיאטרון מחול.
נוקטורנו מס' 9 - כתיבה ובימוי.
אגדה במעבדה - בבית ביאליק, כתיבה ובימוי.
שירים גדולים לילדים קטנים - כתיבה ובימוי בשיתוף רובי קסוס בפסטיבל ימי זמר חולון.
ברודצקי נשואה לרובי קסוס ואם לשני בנים.
רוני הארל ג'וניור הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בעירוני נס ציונה.
הארל נולד בדנוור, קולורדו, ושיחק כדורסל עבור אוניברסיטת קרייטון ולאחר מכן עבור אוניברסיטת דנוור.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2019 ב-NBA, חתם הארל בסטיאווה בוקרשט הרומנית, ובהמשך העונה עבר לאצלה הלוקסמבורגית.
בעונת 2020/2021 שיחק בסאן אגוסטין מהליגה הספרדית השנייה, והעמיד ממוצעים של 16.1 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק.
ב-6 באוגוסט 2021 חתם בהפועל גלבוע גליל, שם העמיד ממוצעים של 12.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.6 חטיפות ב-29.8 דקות למשחק ב-26 משחקים בהם שיחק.
ב-11 באוגוסט 2022 חתם בריזן לודוויגסבורג מהבונדסליגה, אך שוחרר מהקבוצה ב-12 בספטמבר.
ב-11 באוקטובר 2022 חתם בעירוני נס ציונה.
אהרון (רוני) בן צבי (11 ביוני 1951 – 19 בדצמבר 2015) היה צייר ופסל ישראלי, הוגה ומייסד הביאנלה לפיסול בעין הוד.
בן צבי נולד ביפו לגדליה ורחל בן צבי, ניצולי שואה מצ'כוסלובקיה.
אביו היה פסל וצייר ואימו הייתה אורגת שטיחי קיר.
בשנת 1953, כשהיה בן שנתיים, עברה המשפחה להתגורר בכפר האמנים עין הוד והייתה אחת מחמש המשפחות הראשונות בכפר.
כשהיה בן שש נולד אחיו הוד.
כילד הראשון בכפר, גדל בן צבי בין סדנאות היצירה והאמנות של אביו ואמני הכפר האחרים.
כשוליית אמנים וכשותף בבניין הכפר, הוא התנסה במלאכות שונות כגון צורפות, קדרות וויטראז' ונחשף למגוון חומרים וטכניקות עבודה.
בגיל 18 הציג לראשונה את ציוריו בתערוכת יחיד בגלריה דניה בחיפה.
גוף העבודות שלו כולל מאות יצירות דו-ממד ותלת-ממד, ציורים ופסלים, ומתאפיין במגוון רחב של סגנונות, חומרים וטכניקות.
בן צבי נפטר ב-19 בדצמבר 2015, בגיל 64, ונטמן בבית הקברות בכפר האמנים עין הוד.
בן צבי פעל לקידום האמנות הפלסטית בישראל ולחשיפתה לקהל הרחב.
הוא עודד אמנים פלסטיים בתחילת דרכם ודחף אותם ליצור ולהציג.
בן צבי יזם את הביאנלה לפיסול בעין הוד – תערוכת פיסול חוץ שנערכה תחת כיפת השמים במטע הזיתים שלמרגלות כפר האמנים עין הוד.
בביאנלה הציגו זה לצד זה אמנים בתחילת דרכם ואמנים ידועי שם.
הביאנלה התקיימה ארבע פעמים בשנים 1990, 1992, 1994, 1997. הביאנלה משכה מאות אלפי מבקרים.
בן צבי יצר במגוון רחב של חומרים וטכניקות.
פסליו עשויים ברובם מברזל וחלקם מעץ.
בציוריו משולבים צבעי שמן, אקריליק, הדפסים, הטבעות, קולאז'ים, חריטה ועוד.
החל משנת 2014 היה בן צבי חבר במועצה הישראלית לתרבות ואמנות, באגף לאמנות חזותית.
כיושב ראש ועד אגודת כפר האמנים עין הוד וכחבר בו בשנים 2012–2015 הוביל בן צבי שיפוץ ופיתוח נרחב של הכפר לאחר שניזוק בשרפה הגדולה בכרמל בשנת 2010.
כהוקרה על פועלו האמנותי והציבורי בעין הוד, נחנך ונקרא על שמו "מצפור רוני" בעין הוד.
1972 - גלריה פיירמונט, דאלאס, טקסס
1973 - גלריה אנגל, ירושלים
1974 - גלריה פיירמונט, דאלאס, טקסס
1979 - מוזיאון חיפה לאמנות
1994 - גלריה לימבוס, תל אביב
1999 - "לבדנים" - מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
1999 - גלריה מינרווה, תל אביב
2005 - היכל התרבות, פתח תקווה
2005 - גלריה אקספרימנט, לונדון
2006 - גלריה ארטורה, תל אביב
2006 - גלריה בן אורי, המוזיאון היהודי לאמנות, לונדון
2006 - גלריה תירוש, לונדון
2008 - "6 מיליון" - מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית
1980 - הביאנלה לאמנים צעירים, מוזיאון חיפה - פרס ראשון ע"ש שיף
1982 - הביאנלה לאמנים צעירים, מוזיאון חיפה
1984 - גלריה דלסון-ריכטר, יפו
1984 - "80 שנות פיסול בישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים
1985 - "בשטח פתוח", מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית
1988 - "40 מישראל - אמנות עכשווית", מוזיאון ברוקלין, ניו יורק; מוזיאון לאמנות מודרנית, ניו-מקסיקו; מוזיאון בס, מיאמי, פלורידה; המוזיאון היהודי, אמסטרדם; המוזיאון לציור עכשווי, לייפציג, גרמניה
1989 - בית הנשיא, מכון ויצמן למדע, רחובות
1990 - "העמוד בפיסול הישראלי", הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב
1990 - מוזיאון חיפה לאמנות
1990 - בית הנשיא, מכון ויצמן למדע, רחובות
1990 - מוזיאון לתערוכות, ורשה פולין; הגלריה הלאומית של פראג; גלריה גן קרנר, משרד האמנויות ברלין
1990 - הביאנלה הראשונה לפיסול, עין הוד
1991 - המוזיאון לציור עכשווי, לייפציג, גרמניה
1991 - "אמנות תעשייה", בית התעשיינים, תל אביב
1992 - "דו מימד - תלת מימד", תיאטרון ירושלים
1992 - מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
1992 - הביאנלה השנייה לפיסול, עין הוד
1994 - הביאנלה השלישית לפיסול, עין הוד
1999 - "זה מסתובב", תיאטרון גבעתיים
2000 - משכן לאמנויות הבמה, תל אביב
2002 - "אסלות", משכן לאמנויות הבמה, תל אביב
2003 - פסלי חוץ, אוניברסיטת תל אביב
2004 - גלריה בן אורי, המוזיאון היהודי לאמנות, לונדון
2004 - "להצית את הדמיון", מוזיאון באדי הולי, לאבוק, טקסס
2004 - הספרייה הנודדת, מוזיאון לפיסול ונציה; מוזיאון לודז', פולין
2005 - "לחיים", מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית
2006 - מוזיאון האמנים, אדינבורו
רוֹנִי בָּרְדַגְגִ'י (בלועזית: Roony Bardghji, בערבית: روني بردغجي, בתעתיק: רוני ברדע'ג'י; נולד ב-15 בנובמבר 2005 בכווית שבכווית) הוא כדורגלן כוויתי-שוודי המשחק בעמדת הקיצוני בברצלונה מהלה ליגה ובנבחרת שוודיה.
בדרגג'י גדל במחלקות הנוער של קלינגה SK, רדבי AIF, ופ.צ.
ב-21 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פ.צ.
קופנהגן, בתיקו 1-1 נגד אורהוס גימנסטיקפוינין במסגרת המחזור ה-16 בליגת העל הדנית לעונת .
ב-28 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על אולבורג בולדספילקלוב במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
הוא ערך 13 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שני שערים.
ב-25 באוקטובר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–3 לסביליה במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
בשנת 2025 עבר תמורת 2.5 מיליון אירו לברצלונה.
ברדגג'י נולד בכווית למשפחה סורית, ובגיל צעיר עבר לשוודיה.
פרופ' רוני גולדשטיין הוא חוקר מקרא, פרופסור חבר בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.
גולדשטיין עוסק בספרות הנבואה, הן מבחינה ספרותית והן מבחינת האינטראקציה שלה עם המזרח הקדום והסהר הפורה.
בנושאים אלה עסקו גם התזה (2000) וגם הדוקטורט שלו (2006), שנכתבו שניהם באוניברסיטה העברית, וכן ספרו "חיי ירמיהו" המבוסס על עבודת הדוקטורט, והמאמרים שפרסם.
נכון לשנת 2023 הוא כותב את הפירוש לחלקו הראשון של ספר ישעיהו (פרקים א–לט, המכונים "ישעיהו הראשון") כחלק מסדרת "מקרא לישראל".
במשך כמה שנים עמד בראש תוכנית "רביבים".
בין השנים 2020–2023 ערך את כתב העת "תרביץ" (עם שלמה נאה, שרית שלו-עיני ומשה הלברטל).
מוריו של גולדשטיין, שלדבריו עיצבו את תפיסתו המחקרית, הם משה ויינפלד, שרה יפת, שלום מ' פאול, מנחם קיסטר, אלכסנדר רופא ויאיר זקוביץ.
גולדשטיין נשוי לד"ר גילה וכמן, חוקרת בתחום המדרש ואגדות חז"ל במכון שכטר.
חיי ירמיהו: גלגולי המסורת על נביא החורבן עד שלהי התקופה המקראית, מוסד ביאליק, ירושלים 2013
רוני גוטרמן הוא שחקן כדורסל כיסאות גלגלים ובעבר חבר נבחרת ישראל.
גוטרמן היה שחקן כדורסל בקבוצת אליצור נווה-דוד רמלה ולאחר פציעתו עבר לשחק כדורסל כיסאות גלגלים.
רוני גבריאלי היא דמות בדיונית מסדרת ספרי המתח והבלשות של גיורא חמיצר "רוני ותום".
רוני מתואר כילד מסודר מאוד וכחבר הטוב ביותר של תום בן עמוס.
הוא מתגלגל עם תום למשימות חקירות חשובות מאוד ואף מסוכנות.
רוני מתואר כילד מאוד מסודר וחשדן.
הוא משקיע בלימודים מאוד ובכל מבחן מקבל ציון 100. רוני אוהב לשחק כדורגל, הוא בצופים והוא בחוג שחמט.
רוני מתואר כבעל שיער בלונדיני, ומשקיע בשביל משפחתו מאוד ובלימודיו.
רוני אוהב לשחק עם חבריו, נדב ויריב.
מאז שהתחבר אל תום יריב צוחק עליו, אך זה לא אכפת לו.
רוני לא שקרן, והוא לא מגלה אף סוד לאף אחד.
רוני דמות ראשית, ובכך הוא מופיע מהקדמתו הראשונה של הספר ועד עמודו האחרון.
הספר מתחיל שרוני נכנס לחדרו, נסער.
תום, הילדה החדשה הציקה לו והשפילה אותו מול כל בית הספר שלהם.
רוני מבקר את תום במגוריה, אוטובוס אישי שלה, ואז הוא מבין שהיא לא רעה כל כך.
הם הופכים לחברים קרובים ואז, במשחק כדורגל אחד, פיצוץ נשמע.
התפוצץ הרכב חיפושית של מזכירת בית הספר.
באותו הזמן שכל התלמידים בדקו מה קרה, אופניים נגנבו.
רוני ותום יוצאים למשימה בלשית כדי לדעת מי גנב את האופניים ופוצץ את הרכב.
בספר זה רוני מקבל תפקיד משמעותי יותר.
בין ריבים עם משפחתו וחבריו, הוא מבין שמקצוע הבלשות הוא מקצוע חשוב מאוד ואף מסוכן מאוד, ובספר זה הוא היה יכול למות מספר פעמים.
לאחר שתום מודיעה לו על לקוחה עשירה שרוצה אותם כזוג בלשים שיעזרו לה במשימה סודית, הוא חייב לעמוד על הרגליים ולהבין את הסיפור המסוכן ביותר ששמע בחייו.
רוני ותום לבסוף מגלים שהמרשעת בסיפור היא ירדנה, האישה ששלחה אותם למשימה.
הם מצליחים לסיים את משימתם: בסוף טוב.
בספר זה רוני הוא דמות ראשית-ראשית, ברמה שאפילו תום לא משתתפת בו מלא.
תום הולכת למתנת בת מצווה שלה, ואז מסתבכת.
רוני הולך עם משפחתו לקיבוץ סבתו, ובתו של חמיק, איש קיבוצי, נראית: היא חושדת שכלבתה נחטפה בידי הנזירים ששוכנים בקיבוץ.
רוני נגרר אחרי הילדה, מיקה, למשימת חקירה פעם ראשונה בלי תום.
לאחר כל הגילויים שקרו, תום חוזרת במפתיע והם מנסים לסיים את החקירה אחת ולתמיד.
מסתבר שאביה של הילדה, חמיק, הוא הנבל.
הוא מנסה להרוג אותם בנפילת בור, אך לבסוף מיקה מצילה אותם ותום מבקשת משאלה לכבוד יום הולדתה.
בספר זה רוני ותום נכנסים יותר ויותר למצב זוגי.
לאחר בילוי שלם, אביה של תום חוזר לארץ ונותן לרוני ותום מצב לפגוש את "זוגתו" החדשה בשם חלי.
תום רבה עם רוני והם לא מדברים זמן ממושך.
הם חוזרים לדבר לאחר שתום גילתה שחלי היא נוכלת סדרתית.
לבסוף, תופסים את חלי והספר נגמר במסיבה חגיגית שעורך אביה של תום, צ'רלי.
בסוף הספר רוני ותום נהפכים לבני זוג.
בספר זה רוני ותום כבר זוג רשמי.
הוריו של רוני רוצים שהוא ילך למבחן גדול ושיתקבל לבית ספר למחוננים.
רוני לא אוהב את זה שתום לא איתו.
תום מרגישה שפוגי חולה, ובכך מביאה אותה לרופא כלבים רשמי בשם קותי.
מסתבר שלפוגי יש גידול באזור הבטן שניתוחו עולה הרבה מאוד כסף.
הוריו של רוני מסכימים לשלם על הניתוח בתנאי שתום תלמד עם רוני למבחן ויחד הם יתקבלו.
תום מקבלת הצעת עבודה מדהימה על ידי קשיש בשם ליאו רוט, שרק רוצה שהיא תשמור על מגילת העצמאות המקורית במוזיאון תל אביב ועליה תקבל יותר מ-40 אלף שקל.
הבעיה שזה יוצא בדיוק על היום של המבחן הגדול.
תום מסכימה ורוני הולך למבחן לבדו, ומשם הכל מסתבך.
בסדרת הטלוויזיה המבוססת על הספרים, דילן דרור מגלם את רוני.
הסדרה כוללת עד כה 6 עונות, המבוססות על כל אחד מספרי הסדרה.
רוני הולר הוא פרופסור חבר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים ומנהל שותף של המרכז ללימודי מוגבלות בבית הספר לעבודה סוציאלית.
הולר סיים תואר ראשון בחינוך מיוחד ופילוסופיה, ותואר שני בניהול ארגונים קהילתיים בבית הספר לעבודה סוציאלית.
הולר בעל תואר דוקטורט בעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת הדוקטור, שנכתבה בהנחייתו של ג'וני גל, עוסקת בהיסטוריה של מדיניות התעסוקה כלפי אנשים עם מוגבלות.
בשנת 2014 הצטרף לסגל בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית ע"ש פול ברוואלד באוניברסיטה העברית.
במהלך השנים התקדם עד למינויו כפרופסור חבר.
יחד עם פרופסור שירלי ורנר הקים בבית הספר את המרכז ללימודי מוגבלות, המעודד שיח חברתי ביקורתי על מוגבלות.
בין השנים 2023-2000 הוא גם כיהן לסירוגין כיו"ר המרכז.
מחקריו של הולר עוסקים בהיבטים שונים של מדינת הרווחה.
בפרט באנשים עם מוגבלות - מיצוי זכויות ומדיניות התעסוקה כלפי אנשים עם מוגבלות, מיצוי זכויות חברתיות וחווית הנטל המינהלי, ומחקר היסטורי - התפתחות מדינת הרווחה בישראל באופן הסטורי ובמבט השוואתי.
בשנת 2016 נכלל ברשימת 57 המרצים הטובים ביותר בסקר שערכה אגודת הסטודנטים (דירוג של 1,864 סטודנטים, שדרגו מעל 10,000 אנשי סגל אקדמי).
בהסבר לבחירה נכתב כי "יש לו ידע רב, הוא עונה על כל שאלה ותמיד מוסיף את הפן של הצדק החברתי.
בטבעיות גמורה, הוא הופך את השיעור שלו למרתק ורלוונטי מאוד".
בשנת תש"פ זכה בפרס מיכאל מילקן למרצה מצטיין.
בנוסף לעבודתו האקדמית הוא פעיל באיגוד הישראלי לרווחה חברתית (אספנט ישראל) ונכון לשנת 2025 הוא מכהן כיו"ר אגודת אספנט ישראל.בנוסף משמש הולר כעמית במרכז טאוב.
בשנים 2023-2022 היה חבר בוועדת דותן, ועדה ציבורית לבחינת תנאי המחיה במסגרות דיור לאנשים עם מוגבלות.
הוועדה מונתה על ידי שר הרווחה והביטחון החברתי.
לבני הזוג ילדים וגרים בגבעתיים.
רוני דיילה (בנורווגית: Ronny Deila; נולד ב-21 בספטמבר 1975 בפורסגרון שבנורווגיה) הוא כדורגלן עבר נורווגי וכיום מאמן מכבי תל אביב.
דיילה החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת IF אוראד מהליגות הנמוכות בנורווגיה.
לאחר מכן הצטרף לאוד גרינלנד, בה הפך לשחקן מפתח בהגנה.
בשנת 2000 שיחק בניצחון 1–2 של קבוצתו על ויקינג בגמר הגביע הנורווגי, התואר היחיד שלו כשחקן.
בשנת 2004 עבר לוויקינג, ובשנת 2006 הצטרף לסטרומסגודסט כשחקן/עוזר מאמן.
בשנת 2009, בעת ששימש כמאמן הראשי של סטרומסגודסט, שיחק במקביל בקבוצת ספרטה ברגרואן מהליגות הנמוכות.
דיילה שיחק בנבחרות הצעירות של נורווגיה, אך לא ערך הופעה במדי הנבחרת הבוגרת של נורווגיה.
לאחר שעזב את וויקינג, אימן דיילה למשך תקופה קצרה בשנת 2005 את קבוצת ברוד מהליגה הרביעית בנורווגיה.
בשנת 2006 הצטרף לסטרומסגודסט כשחקן/עוזר מאמן, ובשנת 2008 מונה למאמן הראשי של הקבוצה.
בשנת 2010 זכה עם סטרומסגודסט בגביע הנורווגי, ובשנת 2013 זכה עם הקבוצה באליפות נורווגיה, האליפות הראשונה של הקבוצה מזה 43 שנים.
בשנת 2013 זכה גם בתואר מאמן העונה בנורווגיה.
ב-6 ביוני 2014 מונה למאמן סלטיק מליגת העל הסקוטית בחוזה לשנה אחת.
ב-15 במרץ 2015 זכה בתואר הראשון שלו עם סלטיק, לאחר ניצחון 0–2 על דנדי יונייטד בגמר גביע הליגה הסקוטית לעונת , ובהמשך העונה זכה עם הקבוצה גם באליפות סקוטלנד.
בעונת זכה עם סלטיק פעם נוספת באליפות סקוטלנד.
ב-13 ביולי 2016 חתם על חוזה לארבע שנים כמאמן וורלנגה מליגת העל הנורווגית החל מ-1 בינואר 2017.
ב-6 בינואר 2020 חתם על חוזה לשלוש שנים כמאמן ניו יורק סיטי מה-MLS.
תחתיו זכתה הקבוצה בגביע ה-MLS בשנת 2021.
ב-13 ביוני 2022 מונה למאמן סטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית.
שם שיחק באותה תקופה אושר דוידה.
ב-25 במאי 2023 מונה למאמן קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
ב-18 במרץ 2024 הודיע המועדון על עזיבתו, על-אף הגעה לשלב רבע הגמר של הקונפרנס ליג לעונת 2023/2024.
ב-20 בדצמבר 2024 מונה למאמן אטלנטה יונייטד מה-MLS, וב-19 באוקטובר 2025 פוטר מהמועדון, לאחר שהוביל אותו לעונה הגרועה בתולדותיו, בה הקבוצה סיימה במקום 14 בליגה של האזור המזרחי, ובמקום 28 בליגה הכללית.
ב-31 בינואר 2026 חתם רוני דיילה במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית, ואיתו הצטרפו קני מילר וקנת' דוקן לצוות האימון.
חתימתו סימנה את איחודו המקצועי המחודש עם שחקן הכנף אושר דוידה, אותו אימן בעבר בסטנדרד לייז' הבלגית במהלך עונת 2022/2023.
בנותיו התאומות של דיילה, ת'אלה רושפלדט דיילה וליב רושפלדט דיילה , הן שחקניות כדוריד מקצועניות.
מאמן העונה בליגת העל הנורווגית: 2013
רוני לוי (נולד ב-14 בנובמבר 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי וכיום מאמן קבוצת מכבי נתניה.
כשחקן זכה לוי בשתי אליפויות, הראשונה עם בני יהודה תל אביב והשנייה עם מכבי חיפה.
כמאמן זכה בשלוש אליפויות רצופות, גביע המדינה ושלושה גביעי טוטו, גביע הטוטו עם בית"ר ירושלים וכל היתר עם מכבי חיפה.
רוני לוי נולד וגדל בנתניה והצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה כבר בגיל 8, שם התבלט בקבוצות הנוער.
בעונת 1985/1986 בגיל 18, עלה לקבוצה הבוגרת שם שיתף פעולה ביחד עם כוכבי הקבוצה שזכתה באליפויות מספר שנים לפני כן, עודד מכנס ודוד לביא, בגיל 19 כבר תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה בתור הקשר האחורי הבולט שלה.
לקראת עונת 1989/1990 סוכמה העברתו לבית"ר ירושלים, אך נתניה התחרטה וביטלה את העברתו לבית"ר.
לאחר בוררות מול נתניה הפסיד לוי אך לבסוף עבר לבני יהודה תל אביב בחלון העברות של העונה, עמה זכה באליפות היסטורית והיחידה בתולדותיה בסיום עונת 1989/1990, לאחר מכן חזר לנתניה שם שיחק עוד שנתיים במגוון תפקידים על המגרש.
לוי גם זומן באותה התקופה לנבחרת ישראל על ידי מאמנה דאז שלמה שרף ושיחק בה בשנים 1993–1997, כשבין היתר שותף בניצחון הסנסציוני 3–2 על נבחרת צרפת במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994.
בקיץ 1997 נאלץ לוי לפרוש ממשחק פעיל עקב פציעה קשה בברכו, בגיל 31 בלבד, כיוון שסירב לעבור ניתוח מסובך.
לאחר הפרישה מונה לוי למאמן קבוצת נערים במחלקת הנוער.
שנתיים לאחר הפרישה, בשנת 1999, מונה לוי לעוזר המאמן של מכבי חיפה תחת המאמן הראשי אלי כהן.
לאחר שהאחרון עזב מונה לוי לתפקיד המאמן הראשי למספר משחקים, אך לא זכה להצלחה.
בתום העונה הוחלט למנות את אברהם גרנט למאמן חיפה, כשלתפקיד העוזר מונה מרקו בלבול.
בין השנים 2001–2003 שימש לוי כמאמן הנוער של מכבי חיפה שבמהלכה זכה עימה באליפות וב"דאבל" (אליפות וגביע, באותה עונה).
בעונת 2003/2004 מונה לוי למאמן הבוגרים של מכבי חיפה לאחר עזיבתו של יצחק שום לפנאתיאיקוס.
למרות הדאבל בו זכה לוי עם קבוצת הנוער הוא לא נחשב לשם גדול מבחינת התקשורת והוצג כמאמן צעיר וחסר ניסיון.
היו אף כאלה שרמזו שמינויו של לוי משמעו שיעקב שחר מתכנן "עונה פיננסית", שמטרתה איזון התקציב על חשבון זכייה בתארים.
חשש זה התבדה כאשר הוביל את הקבוצה לאליפות, לגמר גביע הטוטו ולרבע גמר גביע המדינה.
באותה עונה הגיע עם הקבוצה לסיבוב השני בגביע אופ"א והפסיד לקבוצת הפאר ולנסיה.
בתחילת העונה נפצע לוי קל בפיגוע במסעדת מקסים.