tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חיות שירות לתמיכה רגשית אינן מוגדרות כחיות שירות במסגרת ה-ADA.
משנת 1990, השנה שבה הפך החוק לפעיל, אוסר ADA כל סוג של אפליה כנגד נכים.
היקף חוק הנכים האמריקאי הוא גדול מכיוון שהוא לא רק אוסר אפליה מצד רשויות הדיור אלא גם מכסה את התחומים הקשורים לתעסוקה, תחבורה, חינוך וכו'.
מדינה בארצות הברית, ממשל מקומי, עסק, מפעל או ארגון ללא מטרות רווח אינם רשאים להפלות אנשים נכים או לדחות את בקשתם להחזיק את חיות השירות שלהם.
בנוסף, אדם נכה בארצות הברית, יכול לבקש שיבוצעו התאמות סבירות עבור חיית השירות שלו.
חיית השירות יכולה להיות חיית שירות מאומנת או חיית תמיכה רגשית.
לא משנה הגזע, הסוג, הגודל או המשקל של חיות השירות הללו, "בעלי הבית" חייבים לאפשר להן להיכנס לנכס גם אם המדיניות אוסרת הכנסת חיות מחמד.
בהתאם לחוק הדיור ההוגן באמריקה, בעלי הנכסים אינם יכולים לבקש חיובים נוספים עבור הכנסת חיות שירות והתמיכה הרגשית לדיור להשכרה.
האנשים הזכאים לחיית שירות יכולים להיות בעלי מגוון מוגבלויות פיזיות או נפשיות.
חייה מדריכה היא חיה שהוכשרה במיוחד לסייע לאנשים לקויי ראייה לנווט את דרכם במרחב הציבורי.
בעלי חיים אלה עשויים להיות מאומנים לפתוח דלתות, לזהות אותות תנועה, להדריך את בעליהם בבטחה על פני רחובות ציבוריים ולנווט בתוך המון.
בעל חיים המסייעים בניידות עשוי לבצע שירותים דומים לאדם עם מוגבלות פיזית, וכן לסייע בבעיות שיווי משקל או נפילה.
בעלי חיים שומעים מאומנים לסייע לאנשים לקויי שמיעה או חירשים.
בעלי חיים אלה עשויים להיות מאומנים להגיב לפעמוני דלת או לצלצול טלפון או למשוך את תשומת ליבם של בעליהם לעבר אדם שמדבר אליהם.
חיות שירות המסייעות במתן עזרה פסיכיאטרית.
ניתן לאמן חיות שירות לספק טיפול בלחץ רגשי עמוק על ידי שכיבה על גבי אדם שעשוי לחוות פלאשבקים הפרעת דחק פוסט-טראומטית-PTSD, גירוי יתר או התקף חרדה.
חיות המסייעות באוטיזם מזהות ומגיבות לצרכים של אנשים עם הפרעת בספקטרום האוטיסטי; חלק מהאנשים בספקטרום האוטיסטי-ASD מצהירים כי נוח להם יותר לתקשר עם בעלי חיים מאשר עם מטפלים אנושיים בשל בעיות הקשורות לקשר עין, מגע וסוציאליזציה.
חיות חירום רפואיות יכולות לסייע במצבי חירום רפואיים ולבצע שירותים כגון פינוי אזור במקרה של התקף פרכוס טוני-קלוני, בהבאת תרופות או פריטים נחוצים אחרים, התראה לאחרים במקרה של אפיזודה רפואית; חלקם עשויים אפילו להיות מאומנים להתקשר לשירותי חירום באמצעות שימוש בטלפון עם לחצנים גדולים במיוחד.
ניתן גם לאמן חיות שירות להתריע בפני אנשים על נוכחות של אלרגן.
למרות התקנות או הכללים המונעים גישה לבעלי חיים במסעדות ובמקומות ציבוריים אחרים, במדינות רבות, כלבי נחייה, סוגים אחרים של כלבי שירות, במקרים מסוימים אפילו סוסים מיניאטוריים, מוגנים על פי חוק, ולכן עשויים ללוות את המטופלים שלהם ברוב המקומות הפתוחים לקהל הרחב.
החוקים והתקנות משתנים לפי תחום שיפוט.
בארצות הברית, חוק האמריקנים עם מוגבלויות משנת 1990 אוסר על כל עסק, סוכנות ממשלתית או ארגון אחר המספק גישה לציבור הרחב לאסור על כלבי נחייה.
עם זאת, ארגונים דתיים אינם נדרשים לספק גישה כזו.
התקנות הפדרליות הנוכחיות מגדירות "חיית שירות" למטרות ADA כדי לא לכלול את כל מיני בעלי החיים מלבד כלבי נחייה וסוסים מיניאטוריים.
עם זאת, מאז דצמבר 2020 משרד התחבורה האמריקני אינו כולל חיות תמיכה רגשית בהגדרה של חיות שירות בחוק הגישה למטוסי נוסעים.
חוק הדיור ההוגן באמריקה מחייב ספקי דיור להתיר חיות שירות (כולל חיות נוחות ותמיכה רגשית) ללא הגבלות בדיור.
עם זאת, עסקים רשאים להחריג חיות שירות כאשר נוכחותם או התנהגותם של בעלי החיים "משנים באופן מהותי" את אופי השירותים, התוכניות או הפעילויות הניתנות לציבור.
ה-ADA קובע כי ניתן להוציא חיית שירות מהמקום רק אם הכלב יצא משליטה של המטפל.
יש לשמור על חיות שירות תחת שליטה על ידי חבישת רצועה, רתמה או קשירה, אלא אם זה יפריע ליכולת של בעל החיים לבצע את משימותיו.
צוות נותני שירות רשאי על פי החוק לשאול את השאלות הבאות על חיות שירות: (1) "האם הכלב הוא חיית שירות נדרשת בגלל מוגבלות?" ו-(2) "איזו עבודה או משימה חיה זו אומנה לבצע?" הצוות אינו רשאי לבקש תיעוד, לשאול על מוגבלותו של המטפל או לדרוש מהחיה לבצע את משימותיו.
נותן שירות לא יכול לסרב למתן שירות מסיבות כמו אלרגיות או פחד מכלבים
נותן שירות אינו יכול לגבות מהמטופלים עמלות נוספות בגלל חיית שירות
מלונות חייבים לספק למטופלים בחיות שירות את היכולת להזמין כל חדר, לא רק חדרים הנחשבים "ידידותיים לחיות מחמד"
נותן שירות אינו אחראי לפיקוח על חיית שירות
הכלב יכול להיות מכל גזע
ברוב מדינות דרום אמריקה ומקסיקו, הגישה לכלבי נחייה תלויה אך ורק ברצון הטוב של הבעלים או המנהל.
באזורים עתירי תיירות, כלבי נחייה מתקבלים בדרך כלל בברכה ללא בעיות.
בברזיל, לעומת זאת, צו פדרלי משנת 2006 מחייב קבלת כלבי נחייה בכל המקומות הפתוחים לציבור.
באירופה, החוקים משתנים לפי המדינה.
באוסטרליה, חוק האוסר אפליה של בעלי מוגבלויות משנת 1992 מגן על כל המטופלים בכלבי שירות.
בקנדה, כלבי נחייה יחד עם חיות שירות אחרות מורשים בכל מקום הפתוח לציבור הרחב, כל עוד הבעלים שולט בהם.
באלברטה, קנדה קנסות על מניעת גישה של חיית שירות יכולים להגיע עד 3000 דולר.
בדרום קוריאה, אסור למנוע גישה לכלבי נחייה בכל אזור הפתוחים לציבור.
המפרים את החוק נקנסים בסכום של לא יותר מ-2 מיליון וון.
ביפן, החוק על כלבי שירות לאנשים עם מוגבלות פיזית הוצא בשנת 2002. המטרה המוצהרת של חוק הייתה לשפר את איכות השירות של "כלבי השירות לאנשים עם מוגבלות פיזית" ולהרחיב את השימוש במתקנים ציבוריים על ידי אנשים עם מוגבלות פיזית.
כלבי שירות מסווגים ככלבי נחייה, כלבי שמיעה או כלבי שירות.
בתחבורה הציבורית, מתקנים ציבוריים, משרדים, ארגונים ציבוריים ועסקים פרטיים עם 50 אנשים או יותר נדרשים לאפשר כניסה של כלבי שירות.
חיות שירות רבות עשויות להיות מאומנות לבצע משימות כדי לעזור למטופלים הנכים לחיות חיים עצמאיים.
כלבים בעלי יכולת חישת התקפים , מאומנים לחוש התקפי אפילפסיה במטופל שלהם.
הכלבים יכולים לתמוך במגוון של מוגבלויות פיזיות ונפשיות כאחד.
קופי קפוצ'ין, ניתן לאמן לבצע משימות ידניות כגון אחיזת חפצים, הפעלת ידיות ומתגים והפיכת דפי ספר.
ניתן לאמן סוס מיניאטורי להנחות עיוורים, למשוך כיסאות גלגלים, או כתמיכה לאנשים עם מחלת פרקינסון.
סוס מיניאטורי בוגר יכול לנוע בין 66 סנטימטרים ל-96.52 סנטימטר.
ישנם מספר יתרונות לסוסים המיניאטוריים כחיות שירות.
סוסים מיניאטוריים עשויים להיבחר על ידי אנשים שהדת שלהם "מחשיבה" כלבים כחיות טמאות (כגון דת האסלאם) או שיש להם אלרגיות מכלבים, כמו גם פוביות.
לסוסים מיניאטוריים תוחלת חיים ממוצעת של 30–40 שנים (ארוכה מאלה של כלבי שירות וגם של קופים) ולוקח 6 חודשים עד שנה לאלף אותם.
האילוף נעשה רק על ידי מאלפים מקצועיים.
משתמשי סוסי הנחיה מדווחים שהם בדרך כלל מזוהים כחיית עבודה/משא, בעוד שכלב שירות עלול להיחשב בטעות כחיית מחמד.
סוסים מיניאטוריים זכו לשבחים על טווח הראייה הרחב שלהם המגיע ל-350 מעלות, זיכרון טוב, אופי רגוע, התנהגות ממוקדת וחסכוניות טובה.
קוף עוזר הוא סוג של חיית שירות, המאומנת במיוחד לעזור לאנשים עם פציעות קשות בחוט השדרה או ליקויי ניידות אחרים, בדומה לכלב סיוע בניידות .
קופים עוזרים מאומנים בדרך כלל בבתי ספר על ידי ארגונים פרטיים.
שבע שנים לוקח כדי לאמן אותם.
הם מסוגלים לשרת 25–30 שנים (פי שניים עד שלוש יותר מאשר כלב נחייה).
לאחר שעברו סוציאליזציה בבית המאמנים שלהם כתינוקות אנושיים, הקופים עוברים הכשרה מקיפה לפני שהם מועברים לאדם הזקוק לסיוע.
בבית, הקופים מסייעים בחיי היומיום על ידי ביצוע משימות כולל חימום מזון במיקרוגל, שטיפת הפנים של המטופל שלהם, דפדוף דפי ספר ופתיחת בקבוקי משקה.
בשנת 2010, הממשל הפדרלי בארצות הברית שינה את ההגדרה שלו לחיית שירות במסגרת חוק האמריקנים עם מוגבלויות (ADA).
כתוצאה משינוי זה פרימטים (קופים) הפסיקו להיות מוכרים עוד כחיות שירות במסגרת ה-ADA.
האגודה האמריקאית לרפואה וטרינרית התנגדה בשימוש בפרימטים כחיות שירות מחשש לרווחת בעלי החיים, פוטנציאל לפציעה חמורה של בני האדם וסיכון שהפרימטים עלולים להעביר מחלות מסוכנות לבני אדם.
חיית עבודה היא חיה מבויתת המוחזקת על ידי בני האדם בתנאי מחיה מתאימים, על מנת להפיק ממנה תועלת למטרות שונות.
לשם כך היא מאומנת לבצע משימות במקום להיות מיועדת לשחיטה.
בחלקם מנוצלים לכוחם הפיזי לביצוע עבודות, (שוורים וסוסי דרפט ), או להובלת משאות,
(סוסים, חמורים, פרדות וגמלים), בעוד שאחרים הם חיות שירות שאומנו לבצע משימות מיוחדות, כגון ציד וכלבי נחייה, שמירה, יונים שליחים ודיג קורמורנים.
הם עשויים לשמש גם לחליבה, כגון, פרות, כבשים, עזים, או להפקת צמר.
חלקם, בסוף חיי העבודה שלהם, עשויים לשמש גם כמקור לבשר ועורות.
מצאן בקרבת בני האדם בעת גידולן, הורגלו לחיי חברה קבוצתית זה עם זה ועם בני האדם ובעלי אופי ממושמע וכנוע.
ייתכן שהשימוש בחיות עבודה החל לפני תחילת החקלאות, משום שכלבים שימשו ציידים-לקטים ברחבי העולם.
בני האדם מצאו שימושים למגוון רחב של יכולות אצל בעלי חיים, ואפילו חברות מתועשות משתמשות בבעלי חיים רבים לצורך עבודה.
אנשים משתמשים בכוחם של סוסים, פילים שורים כדי למשוך עגלות ולהזיז משאות.
כוחות משטרה משתמשים בכלבים למציאת חומרים בלתי חוקיים כגון סמים, חומרי נפץ, ולסיוע בתפיסת מבוקשים, חיפוש נעדרים או לכודים.
אנשים משתמשים בבעלי חיים שונים - גמלים, חמורים, סוסים, כלבים וכו' - להובלה, לרכיבה או למשיכת עגלות ומזחלות.
בעלי חיים אחרים, כולל כלבים וקופים, עוזרים לאנשים עם מוגבלויות בעיקר נחיית אנשים קשי ראייה.
מינים מבויתים עיתים קרובות לשימושים שונים, במיוחד סוסים וכלבי עבודה ושרות.
חיות עבודה גדלות בדרך כלל בחוות וכפרים.
אולם חלק מחיות העבודה עדיין נלכדות בשטח המחיה הטבעי שלהן.
כאלה הם למשל דולפינים, קורמורנים ופילים אסייתים.
פילים אפריקאים מראים סימני ביות עצמי המתבטא בחברתיות, משחקים, וטיפול בצאצאים על ידי נקבות השבט, המאפינים חיות מבויתות גם אם לא עברו תהליכים של ביות על ידי בני האדם.
בני האדם התאימו שימושים שונים בהתאם למגוון הרחב של יכולות בעלי-החיים: במהלך ההיסטוריה האנושית הם השכילו להשתמש בכוחם של חיות שונות: סוסים, פילים, שוורים, גמלים וכלבים, כדי למשוך עגלות ולהוביל משאות.
כוחות משטרה משתמשים בכלבים למציאת חומרים בלתי חוקיים כגון סמים וחומרי נפץ ולסיוע בתפיסת מבוקשים.
אחרים משתמשים בכלבים כדי למצוא חפצים או כדי לחפש נעדרים או לכודים.
אנשים משתמשים בבעלי חיים כגון גמלים, חמורים, סוסים וכלבים להובלה, לרכיבה או למשיכת עגלות ומזחלות.
בעלי חיים אחרים, ביניהם כלבים, סוסי פוני וקופים, עוזרים לאנשים עם מוגבלויות.
במקרים נדירים חיות בר מאולפות ומאומנות לבצע עבודה, אך לרוב זה לצורך בידור בלבד משום שחיות כאלה נוטות לחוסר אמינות ובעלות מזג שונה מחיות עבודה מבויתות.
ישנם בעלי חיים מבויתים שאינם חיות עבודה, לדוגמה, חתולים עשויים לצוד עכברים מתוך אינסטינקט אך לא ניתן לאמן אותם לבצע פעולה זו.
גם בעלי חיים מבויתים אחרים, כגון כבשים או ארנבות, יכולים לשמש בשר, עורות וצמר, אך אינם מתאימים כחיית עבודה.
לבסוף, חיות מחמד ביתיות קטנות, כמו רוב הציפורים הקטנות (מלבד סוגים כגון יוני דואר וקורמורנים) אינן מסוגלות בדרך כלל לבצע עבודה מלבד מתן חברות בידור ורוגע.
ישנם בעלי חיים המשמשים בשל הכוח הפיזי שלהם במשימות כגון חריש או כריתת עצים.
אחרים עשויים לשמש כחיות משא, להובלת בני אדם וסחורות.
כגון, כלבים להובלות של מזחלות בקוטב הצפוני, כלבי האסקי סיבירי.
על חלק מבעלי החיים בני האדם רוכבים על גבם.
לחלופין, ניתן להשתמש בסוס אחד או יותר הרתומים ברתמה כדי למשוך עגלות ומרכבות.
חיות רכיבה משמשות לביצוע מטלות כמו מעבר מרחקים ארוכים או על פני שטח טרשי קשה למעבר, ציד על סוסים או פילים, סיור באזורים כפריים או במדבר, או איסוף ורעיית צאן.
בעלי חיים אלה כוללים בעיקר סוסים, חמורים ופרדות, בקר, תאו מים ויאק.
במקומות מסוימים משתמשים גם בפילים, לאמות וגמלים.
גמלים חד-דבשתיים נמצאים באזורים צחיחים של אוסטרליה, צפון אפריקה והמזרח התיכון; הגמל הדו-דבשתי הנפוץ פחות שוכן במרכז ובמזרח אסיה; שניהם משמשים כחיות עבודה.
לעיתים, ניתן לרכוב על איילים, אף על פי שבדרך כלל נוהגים בהם.
חיות משא הן בעיקר סוסים, פרדות בהרי אטלס במרוקו, איילי צפון ושני סוגי הגמלים.
מינים נוספים משמשים לא רק כדי לשאת משאות, כגון לאמות בהרי האנדים.
כלב ההאסקי הסיבירי מיועד גם להובלת משאות.
בקר מבוית ויאקים משמשים גם כחיות להקה.
מינים אחרים המשמשים לשאת מטענים, ובהם כלבים ועזים.
חיות רתומות משמשות כחיות משא הרתומות לבד או בצוותים, וכן למשיכת מזחלות, עגלות וכרכרות בעלי גלגלים או מחרשות.
שוורים הם איטיים אך חזקים, והם היו אלה שנשאו בעול מאז ימי קדם: כלי הרכב הקדום ביותר ששרד, המזחלת השומרית של פואבי, הייתה רתומה לשור; דונם, הוגדר במקור כשטח ששוורים יכולים לחרוש ביום.
תאו המים והקראבאו הביתיים, מושכים עגלות ומחרשות בדרום מזרח אסיה ובפיליפינים.
סוסי משא רתומים ברתמה לנשיאת משא כבד.
מספר גזעים של סוסים במשקל בינוני משמשים למשיכת עגלות קלות יותר, כגון כרכרות.
פרדות נחשבות קשוחות וחזקות, כאשר גודל הרתמה תלוי בסוג הפרדות.
מכיוון שהן חיות כלאיים לרוב הן אינם פוריות.
סוסי פוני וחמורים משמשים לעיתים קרובות למשיכת עגלות וקרונות קטנים.
מבחינה היסטורית, סוסי פוני שימשו בדרך כלל במחצבות לכריית עפרות כדי למשוך את עגלות העפרות.
כלבים משמשים למשיכת עגלות קלות או מזחלות, למשל, כלבי מזחלות כגון האסקי, למטרות פנאי ועבודה כאחד.
עיזים יכולות לבצע עבודה כשהן רתומות ברתמה קלה למשיכת עגלות.
אייל הצפון נמצא בשימוש במדינות הנורדיות הארקטיות והתת-ארקטיות ובסיביר.
במהלך מלחמת העולם השנייה פרס הצבא האדום גדודי תובלה של צבאים בחזית המזרחית.
במאה ה-21, חיילים רוסים ממשיכים להתאמן עם מזחלות איילים בחורף.
באגדה החגיגית המסורתית בחג המולד, אייליו של סנטה קלאוס מושכים מזחלת בשמי הלילה כדי לעזור לסנטה קלאוס להעביר מתנות לילדים בערב חג המולד.
פילים משמשים לכריתת עצים בדרום-מזרח אסיה.
לעיתים רחוקות יותר, גמלים ולאמות אומנו להיות חיות רתומות.
על פי חואן איגנסיו מולינה, הקפטן ההולנדי יוריס ואן שפילברגן צפה בשימוש בצ'ליקנים (סוג לאמה) על ידי מאפוצ'ים ילידים באי מוצ'ה כחיות הגוררות מחרשה בשנת 1614.
מגוון חיות בר אומנו להיות רתומות, כולל זברות ואפילו אייל קורא.
חיות מבויתות המקיימות התנהגות מגוננת או טריטוריאלית במיוחד, אומנו לשמירה על בני האדם או על רכוש כגון בתים, מבני ציבור, עסקים, יבולים, בעלי חיים ואפילו מקומות לפעילות פלילית.
חיות שמירה יכולות לשמש כמזעיקות ומתריעות את בעליהם מפני סכנה או שניתן להשתמש בהן כדי להפחיד באופן פעיל או אפילו לתקוף פולשים ומסיגי גבול או חיות מסוכנות.
דוגמאות ידועות של חיות שמירה כוללות כלבים, אווזים ולאמות.
חיות אחרות שמשמשות לשמירה הן חתולים, חמורים, חזירים, אלפקות, בקר, עופות בית, אילים, ברווזים, עיזים, תרנגולי הודו ותרנגולים
חיות משא עשויות להפעיל מכונות קבועות באמצעות הליכה והן שימשו לאורך ההיסטוריה כדי להפעיל כננת להעלאת מים מבאר.
כלבים מגזעים קטנים ונמוכים שימשו בעבר לסיבוב מוטות צלייה לצליית בשר.
יש חיות שעבודתן היא טיפול ביולוגי בסביבה.
בעלי חיים כגון קרפיונים אסיאתיים יובאו לארצות הברית בשנות ה-70 כדי לשלוט בצמיחת האצות, עשבים וטפילים במאגרי מים, עשבים שוטים במערכות תעלות ולטיפול בשפכים.
דבורים משמשות להאבקת פרחי ירקות בחממות כגון, עגבניות, מלפפונים מלונים ועוד.
תנשמות משמשות להדברת נברנים בשדות.
ניתן להשתמש בבעלי חיים כדי לזהות נוכחות של פתוגנים וחולים הנושאים מחלות זיהומיות.
כלבים (כולל כלבי גישוש) ודבורים אומנו לזהות זיהומים כגון COVID-19.
כלבים אומנו לגלות סרטן .
מחקר אחד דיווח שניתן להשתמש בנמלים כדי לזהות סרטן באמצעות שתן.
מכיוון שמיני טורפים מצוידים באופן טבעי באינסטינקט לתפוס טרף, הם אומנו למשימות תפיסת טרף שניצוד.
השימוש יכול להיעשות לצורכי מזון, ספורט, או כדי לצמצם את אוכלוסיית בעלי החיים הלא רצויים הנחשבים מזיקים לגידולים, לבעלי חיים או לסביבה.
כלבי ציד וכלבים אחרים משמשים להביא ציד שניצוד.
גזעים מסוימים גודלו למשימה זו, כגון פוינטרים וסטרים.
חתולי בית (חתולי בית המשמשים לציד מכרסמים קטנים וציפורים) הם אחת מחיות העבודה העתיקות ביותר להגנה מפני מזיקים, הגורמים להרס יבולים כגון מכרסמים ויונים מאז ייסוד החקלאות האנושית.
קרקלים משמשים לעיתים כחיות ציד בחלקים מסוימים של המזרח התיכון, אם כי בדרך כלל הם מוחזקים כחיות מחמד.
ברדלסים שאולפו אך לא בויתו שימשו בני אדם למרדף אחר טרף.
חמוסים טורפים יצורים החיים במחילות, כמו ארנבות.
בזים, עופות דורסים משמשים כציידים באוויר.
ניתן להשתמש בציפורים ימיות, כמו קורמורנים בסין, כדי לדוג דגים.
כלבי חיפוש והצלה, עם חוש הריח המפותח שלהם, משמשים לאיתור בני אדם, כמו אסירים נמלטים, גנבים או אנשים שאבדו באזורים מרוחקים.
הם משמשים גם כדי למצוא אנשים לכודים, במפולות שלגים או במבנים שקרסו.
אפשר להשתמש בכלבים גם כדי לחפש אנשים מתים.
המחפשים משתמשים בסוסים באזורים מרוחקים כדי לכסות ברכיבה שטחים גדולים של שטח טרשי.
המודעות הטבעית של הסוס לסביבתם מתריעה את הרוכבים על נוכחות של משהו חריג, כולל מטיילים או ציידים אבודים.
כמו כלבים מסוימים, סוסים מסוימים מאומנים לעקוב אחר הריח.
השימוש בסוסים בחיפוש והצלה ידוע בשם חיפוש והצלה רכוב.
כלבים וחזירים, בעלי חוש ריח טוב יותר מבני אדם, יכולים לסייע במציאת מוצרים יקרי ערך, כגון כמהין (פטרייה תת-קרקעית יקרה מאוד).
הצרפתים משתמשים בדרך כלל בחזירי כמהין, בעוד שהאיטלקים משתמשים בעיקר בכלבים.
קופים מאומנים לקטוף אגוזי קוקוס מעצי דקל, עבודה שנחשבת עבודה מסוכנת לבני אדם.
כלבי גישוש, המועסקים בדרך כלל על ידי רשויות אכיפת החוק, מאומנים להשתמש בחושיהם כדי לזהות סמים לא חוקיים, חומרי נפץ, מטבעות ומוצרי אלקטרוניקה כגון טלפונים ניידים אסורים ועוד.
החוש המשמש ביותר את כלבי הגישוש הוא ריח, ולכן כלבים כאלה ידועים גם בשם 'כלבי הרחה'.
הדוגמה המוכרת ביותר היא כלב הנחייה.
סוסים מיניאטוריים, כלבים טיפוליים ועוד, משמשים מדי פעם גם למטרה זו.
כלבים מאומנים וקופים אפריקאים, אסייתים ואמריקאים, כמו קופי קפוצ'ין, למדו לספק פונקציות אחרות לאנשים עם לקויות, כמו פתיחת דואר ומשימות ביתיות קטנות דומות.
מערכת יחסי עבודה קרובה מאוד מתקיימת בין רועה, כלב רועים, ועדר צאן או בקר.
רועי בקר וצאן במקומות שונים בעולם משתמשים בגזעי כלבים שונים.
לגזעים מסוימים של סוסים יש גם "חוש" מולד המאפשר להם לשאת ביעילות רוכב למקום הנכון בזמן הנכון.
משטרות וצבאות משתמשים ביכולות ההגנתיות וההתקפיות של בעלי החיים כדי להגן או לתקוף בני אדם.
כלב השמירה נובח או תוקף, כדי להתריע מפני פולשים, משתמשים בכלבי גישוש לגילוי חומרי נפץ וסמים וכלבי תקיפה מאומנים לתקוף על פי פקודה.
פילי מלחמה אומנו לקרב בימי קדם והם משמשים עד היום לתחבורה צבאית.
השימושים הצבאיים בסוסים השתנו במהלך אלפי השנים, אך עדיין נמשכים, כולל בעבודות עבור המשטרה לסיור ופיזור הפגנות.
פרשי גמלים שימשו במדבריות מאחר שהיו להם יכולות תנועה ושרידות טובים יותר בסביבה המדברית הקשה מאשר לסוסים.
כוח אבטחת הגבול של הודו וכמה מדינות אחרות עדיין משתמשים בפרשי גמלים לסיורים במדבר טהאר.
דולפינים ואריות ים מאומנים להצמדה מוקשים ימיים וכן לפטרל בנמלים.
ביבשה, ניתן לאמן כלבים למצוא מוקשים.
כמו גם, חולדות, שהן קלות יותר ואינן מהוות סיכון שיפעילו את המוקשים.
השימוש בחולדות גובר עם הזמן לטיפול בשדות מוקשים.
ארגון אפופו הצליח לאמן חולדות לזהות מחלות, במיוחד שחפת ריאתית.
יוני דואר מעבירות דואר, בדרך כלל הודעות על פיסות נייר קטנות, באוויר.
בתחומי שיפוט מסוימים, לחיות עבודה מסוימות ניתנות זכויות משפטיות מועדפות מבעלי חיים אחרים.
דוגמה נפוצה היא כלבי משטרה וכלבי צבא, הזוכים לעיתים קרובות לימי זיכרון לאחר שנפלו בקרב כמו קצינים וחיילים.
בהודו קיימים חוקים ותקנות in loco parentis ליישום חוקי רווחת בעלי חיים.
על פי החוק בהודו, הישויות הלא אנושיות כגון חיות, אלוהויות, נאמנויות, ארגוני צדקה, תאגידים, גופים מנהלים וכו' (שאינם בני אדם) זכאים לקבל מעמד של "אישיות משפטית" המקנה להם זכויות וחובות משפטיות, כגון לתבוע ולהיתבע, להחזיק ולהעביר נכס, לשלם מיסים וכדומה.
בתיקי בית משפט בהודו הנוגעים לחיות, לבעלי החיים יש מעמד של "אדם משפטי" ועל בני האדם מוטלת החובה החוקית לפעול כ"לוקו פרטיס" לרווחת בעלי החיים כמו שיש להורה כלפי הילדים הקטינים שלו.
בית המשפט העליון בפנג'אב והריאנה הורה כי "לכל ממלכת החיות, כולל מיני עופות ודגים" יש "אישיות משפטית מובהקת עם זכויות, וחובות התואמים לבני האדם".
בני אדם, הם ה"לוקו פרטיס" של החיות והם צריכים ליצור נורמות לרווחת בעלי חיים, כגון טיפול וטרינרי, מספוא ומחסה.
לדוגמה, כרכרות הרתומות לבעלי חיים לא יכולות להכיל יותר מארבעה בני אדם, ואסור להעמיס בעלי חיים נושאי מטען מעבר לגבולות שצוינו ויש להפחית את המגבלות הללו בחצי כאשר בעלי חיים צריך לשאת את המטען במעלה מדרון.
חוקים ותקנות אלה מעוגנים בסעיף 21 של החוקה של הודו.
חיישן ביומטרי הוא חיישן הנועד לאסוף נתונים ביומטריים, כגון פנים, טביעת אצבע, או קשתית העין, באופן דיגיטלי כך שניתן יהיה להפוך אותם לתבנית ביומטרית.
טכנולוגיות ביומטריות משתמשות במגוון כלים כדי להשוות בין התבנית הביומטרית לזהות המשתמש שמנסה להוכיח את עצמו, ולקבוע אם מדובר באותו האדם (ולא במתחזה) וכי הוא אדם אמיתי (ולא ניסיון להונאה באמצעות תמונה או סרטון).
לדוגמה, חיישן ביומטרי לזיהוי פנים הוא מצלמה המופנית כלפי המשתמש, בעוד שלטביעות אצבעות משמש רכיב או משטח חיישן מיוחד, ולזיהוי קול משמש מיקרופון.
חלק מהטכנולוגיות הביומטריות דורשות חומרה מיוחדת.
למשל, ביומטריה של הפנים דורשת רק מכשיר עם מצלמה המופנית אל המשתמש, בעוד שביומטריה של טביעות אצבעות דורשת טכנולוגיה מיוחדת כמו קוראי טביעות אצבעות, הזמינים רק לבעלי חומרה מסוימת או מודלים ספציפיים של טלפונים חכמים, טאבלטים או מחשבים ניידים.
ההתפתחות של טכנולוגיות ביומטריות החלה בשנות ה-60, כאשר מדענים התחילו לזהות את הרכיבים הפיזיולוגיים של דיבור אקוסטי וצלילים פונטיים, מה שהווה אבן דרך לטכנולוגיית הזיהוי הקולי המודרנית.
ב-1969, ה-FBI דחף לקדם אימות טביעות אצבעות אוטומטי, מה שהוביל ללימוד נקודות מינוטיות למיפוי דפוסים וחריצים ייחודיים.
לאורך שנות ה-70 וה-80, ה-FBI מימן פיתוחים ראשוניים בתחום, כולל יצירת הסורקים הראשונים לחילוץ נקודות טביעת אצבע.
עלויות האחסון הדיגיטלי היו גבוהות מאוד, אך המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה פיתח דרכים לדחיסת הנתונים ואלגוריתמים להתאמה.
בשנות ה-90, התפתחות הביומטריה זינקה קדימה.
משוואות אלגבריות הוכיחו שפחות ממאה ערכים יכולים להבדיל בין תמונות פנים מנורמלות.
הסוכנות לביטחון לאומי האמריקאית הקימה את הקונסורציום הביומטרי וה-DoD שיתף פעולה עם DARPA למימון אלגוריתמים לזיהוי פנים לשווקים מסחריים.
מוצרים מסחריים עקבו מיד אחר כך, כולל מערכות אימות טביעות אצבעות אוטומטיות שנבנו על ידי חברות כמו לוקהיד מרטין עבור ה-FBI.
השנים הראשונות של המאה ה-21 חוותו הפצה נרחבת של טכנולוגיה ביומטרית, עם הקמת תוכניות לימוד באוניברסיטאות, תקינה בינלאומית של טכנולוגיות ביומטריות והרחבת השימוש לזיהוי פנים כאותנטיקטור ביומטרי גלובלי.
הפיכת הטכנולוגיה לנגישה יותר הובילה להטמעתה במכשירים ניידים ושימוש נרחב בציבור הרחב, עד להגעה לתקופה של אימות ללא סיסמאות, כאשר הטכנולוגיה הביומטרית מציעה פתרונות אבטחה חדשניים ובלתי ניתנים לזיוף.
חיישן טביעות אצבע: אחד מהחיישנים הביומטריים הנפוצים ביותר, מזהה אנשים על פי התבניות הייחודיות של טביעות האצבע שלהם.
השימוש בחיישן זה נפוץ במכשירים חכמים, מערכות גישה לבניינים ומערכות אבטחה.
חיישן זיהוי פנים: פועל באמצעות טכנולוגיית ראייה ממוחשבת לזיהוי תכונות פנים ייחודיות.
חיישנים אלו יכולים לזהות תכונות כגון צורת הפנים, נקודות עיניים, חוטם, ופה, ולהשוותם למאגר מידע קיים.
חיישן רשתית: מזהה אנשים על פי תבניות ייחודיות ברשתית העין.
זו אחת המערכות הביומטריות המדויקות ביותר, מכיוון שהרשתית נשארת יציבה לאורך זמן רב.
חיישן קשתית: מזהה אנשים על פי תבניות הקשתית, החלק הצבעוני של העין.
טכנולוגיה זו נחשבת לפחות פולשנית מזיהוי רשתית וניתן לבצע אותה ממרחק.
חיישן זיהוי חתימות: משמש לאנליזה ומדידה של הפעילות הפיזית הכרוכה בחתימה, כגון הלחץ המופעל, סדר המחוות, ומהירות החתימה.
חיישן טביעת כף יד: מזהה אנשים על פי תבנית הקווים והחריצים על כף היד.
טכנולוגיה זו נמצאת בשימוש בעיקר במערכות אבטחה מתקדמות ונקודות גישה מאובטחות.
חיישן קול: מזהה אנשים על פי התכונות הייחודיות של קולם.
הזיהוי מתבצע על ידי אנליזה של תכונות קוליות כגון טון, עוצמה, וקצב.
חיישן התנהגותי: מזהה אנשים על פי תבניות התנהגות ייחודיות, כגון אופן ההקלדה, הליכה, או אף התנהגות בשימוש במכשירים חכמים.
טכנולוגיה זו מאפשרת זיהוי אדם באופן רציף ודינמי.
השימוש בטכנולוגיה ביומטרית לאימות זהות הפך לנפוץ במיוחד בשנים האחרונות.
היא מאפשרת אימות מהיר ונוח של זהות אדם באמצעות מזהים ביומטרים כגון סריקת פנים או טביעת אצבע.
עם זאת, השימוש הנרחב בטכנולוגיות אלו מעורר מגוון של אתגרים אתיים ודאגות בנוגע לפרטיות, הדורשים תשומת לב רבה.
ראשית, בעיית ההסכמה ובעלות על הנתונים מעוררת דאגה רבה.
לעיתים, המשתמשים אינם מודעים באופן מלא לאופן איסוף, אחסון ושיתוף נתוניהם הביומטריים.
הקמת מנגנוני הסכמה ברורים והבטחת שליטה של האנשים על נתוניהם היא חיונית לשמירה על אתיקה.
שנית, מערכות ביומטריות עלולות להציג הטייה ולגרום לאפליה סטטיסטית, דבר הגורם לטיפול שונה בין אנשים.
זה יכול להיות כתוצאה מנתונים שבהם השתמשו לאימון המערכות, אשר לא מייצגים בהכרח את הדמוגרפיה המגוונת.
במיוחד, מערכות זיהוי פנים נטו לזיהוי שגוי של פרצופים של אפרו-אמריקאים ואסייתים בקצב גבוה יותר מאשר פנים לבנות.
שלישית, אם נתונים ביומטריים יחדרו, לא ניתן לשנות אותם כמו סיסמה או מספר זיהוי.
כך שנוצרות שאלות אתיות בנוגע לפגיעות במערכות ביומטריות, שעלולות להוביל לגניבת זהות או שימוש לרעה במידע אישי.
רביעית, אתגר נוסף הוא הגנת הנתונים.
אחסון וטיפול בנתונים ביומטריים טומן בחובו אתגרים גדולים של פרטיות.
חשוב להבטיח את בטיחות המסדי נתונים המכילים מידע ביומטרי רגיש.
חמישית, שימוש בזיהוי פנים למטרות מעקב מעורר דיונים על הפרת פרטיות.
יש למצוא איזון בין צורכי הביטחון לבין הגנה על זכויות הפרט.
שיתוף נתונים עם גופים שלישיים מעורר דאגה לגבי השימוש בנתונים ואם הם נמסרים לצדדים אחרים.
חשוב לקבוע מדיניות ברורה ומחמירה לשיתוף נתונים, תוך שמירה על פרטיות ואבטחת המידע.
חיות מחמד וירטואליות הוא ז'אנר משחקי וידאו המספקים לשחקנים את ההזדמנות לקיים אינטראקציה עם יצורים דיגיטליים ולטפל בהם באופן תדיר.
הקונספט של חיות המחמד הווירטואליות התפתח במקור במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 עם יציאתם לשווקים של צעצועים אלקטרוניים כמו טמגוצ'י ו-Giga Pets.
המכשירים הללו שהיו קטנים מגודל כף היד של ילדים כללו מסכי LCD פשוטים ומכניקת משחק בסיסית, והם אפשרו לשחקנים לרוב להאכיל, לטפח ולשחק עם חיית מחמד וירטואליות משלהם.
ההצלחה של הצעצועים הללו היוותה את ההשראה לפיתוח של משחקי הווידאו מהסוג הזה במהלך העשורים הבאים.
בשנת 1995 חברת PF.Magic הוציאה לשווקים את תוכנת את חיית המחמד הווירטואלית "Dogz", בה חיית המחמד הווירטואלית היא כלב, אשר זכתה לפופולריות רבה.
בשנה שלאחר מכן החברה הוציאה לשווקים את תוכנת חיית המחמד הווירטואלית "Catz".
לאורך השנים המשחקים בז'אנר התפתחו במידה ניכרת והם כוללים כיום גרפיקה עם פירוט רב, אנימציות ריאליסטיות, ואלגוריתמים מתוחכמים של בינה מלאכותית אשר גורמים לחיית המחמד הווירטואלית להתנהג באופן מציאותי יותר.
במשחקים מהסוג הזה השחקנים אחראים לרווחתם של בעלי חיים וירטואליים, הכוללים לעיתים רבות כלבים או חתולים, ובמקרים אחרים יצורים מעולם הדמיון כמו דרקונים או חדי קרן.
השחקן נדרש לבצע משימות שונות במשחק, כמו האכלה, טיפוח ומשחק עם חיות המחמד שלהם, על מנת לוודא שהיא תהיה שמחה ובריאה.
בחלק מהמשחקים הללו השחקנים מסוגלים גם לבצע התאמה אישית למראה של חיית המחמד ולסביבה שבה היא נמצאת.
בחלק מהמשחקים הללו המטרה היא לוודא שחיית המחמד הווירטואלית תישאר בחיים זמן רב ככל הניתן ולעיתים רבות המטרה הנוספת היא לסייע לחיית המחמד לגדול - דברים המתאפשרים לרוב רק על ידי אינטראקציה יומיומית עם חיית המחמד במסגרתה מאכילים, מטפחים ומשחקים עם חיית המחמד באופן תדיר.
שלא בדומה למשחקי סימולציות ביולוגיות, במשחקים מהסוג הזה חיית המחמד הווירטואלית לרוב איננה מתרבה.
חייתיים היא סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואוירה בידי .
המאנגה פורסמה בהמשכים בין ספטמבר 2016 לאוקטובר 2020 בכתב העת לשונן "Weekly Shōnen Champion" של הוצאת "אקיטה שוטן", ופרקיה קובצו ל-22 כרכי טאנקובון.
הזכויות להפצה באנגלית בצפון אמריקה נרכשו בידי "Viz Media".
העלילה מתרחשת בעולם מודרני המאוכלס בבעלי חיים אנתרופומורפיים מתורבתים, שבו מתקיים שסע תרבותי וחברתי בין טורפים לאוכלי-צמחים.
אכילת בשר – שמקורה תמיד בבעלי חיים אנתרופומורפיים אחרים – אסורה לחלוטין על פי חוק.
עלילת המאנגה מתרחשת באותו יקום בדיוני של "Beast Complex", מאנגה נוספת מאת איטאגאקי, ששימשה במקור כאביה הרוחני של הסדרה.
עיבוד לסדרת אנימה טלוויזיונית, בהפקת סטודיו "Orange", שודר לראשונה בין אוקטובר לדצמבר 2019 במסגרת בלוק השידור "+Ultra" של "Fuji TV".
העונה השנייה שודרה בין ינואר למרץ 2021. המחצית הראשונה של העונה השלישית והאחרונה עלתה בדצמבר 2024, ואילו מחציתה השנייה צפויה לעלות בשנת 2026. סדרת האנימה מופצת ברחבי העולם על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס"; מחוץ ליפן עלתה העונה הראשונה במרץ 2020 והשנייה ביולי 2021.
נכון לאוקטובר 2021, תפוצת המאנגה חצתה את רף 7.5 מיליון העותקים.
בשנת 2018 זכתה המאנגה במספר פרסים יוקרתיים, ובהם פרס המאנגה טאישו ה-11 – והייתה הכותר הראשון של "אקיטה שוטן" שזכה בו – פרס היוצר החדש במסגרת פרס התרבות על שם אוסאמו טזוקה ה-22, פרס המאנגה של קודאנשה ה-42 בקטגוריית שונן, ופרס הפנים החדשות בפסטיבל יפן לאמנויות המדיה ה-21.
העלילה מתרחשת בחברה מודרנית המאוכלסת בבעלי חיים אנתרופומורפיים, שבה מתקיים שסע תרבותי עמוק בין אוכלי-צמחים לטורפים.
לגושי, זאב אפור ביישן ומופנם, לומד באקדמיית צ'ריטון ומתגורר במעונות עם תלמידים טורפים נוספים, ובהם חברו הלברדור החברותי ג'ק.
לגושי משמש כפועל במה במועדון הדרמה של בית הספר, הפועל בהנהגתו של השחקן הראשי לואי, אייל אדום נערץ ובעל נוכחות דומיננטית.
האיזון השברירי בין הקבוצות מופר כאשר טם, אלפקה ותלמיד בית הספר, נרצח ונאכל, אירוע המחריף את המתח בין צמחוניים לטורפים.
במקביל פוגש לגושי את הארו, ארנבת ננסית המאוהבת בלואי נכזבות, ומפתח כלפיה רגשות סותרים ומבלבלים.
בהמשך עוזב לואי את בית הספר במפתיע ונוטל את הנהגת ארגון הפשע "שישיגומי", הנשלט בידי אריות.
לגושי מצליח להציל את הארו מידי הארגון, אך לואי מוותר לבסוף על הנהגתו ומעביר את השליטה לידי מלון, יצור כלאיים של נמר וצבי.
לגושי מתאמן בהדרכתו של גוהין, רופא פנדה ענק הפועל בשוק השחור – זירה שבה מתנהל סחר בלתי־חוקי בבשר.
במקביל חוקר לואי את קיינס, משקה אנרגיה המכיל חומרים שמקורם באוכלי-צמחים.
זהות הרוצח נחשפת כזו של ריז, דוב חום, אשר מובס בידי לגושי לאחר שזה אוכל את רגלו של לואי בהסכמתו, ומותיר את האייל עם תותבת.
אף שריז נעצר, לגושי נמנע ממאסר אך נרשם כבעל עבר פלילי כ"טורף", דבר השולל את זכאותו להינשא להארו.
בהמשך פוגש לגושי את סבו, גושה, דרקון קומודו, אשר שיתף פעולה בעבר עם יאהיה, סוס ובכיר במערכת אכיפת החוק.
לאחר עימות אלים בין לגושי ליאהיה, מציע האחרון עסקה: לכידתו של מלון בתמורה למחיקת הרישום הפלילי ולקבלת תגמול כספי.
לגושי מקבל את ההצעה, אך נפצע קשה במהלך המשימה, כולל ירי פעמיים ונפילה מצוק.
חרף פציעותיו הוא שורד, מלון נכלא, ולבסוף לגושי והארו פותחים בקשר רומנטי.
סדרת המאנגה, שנכתבה ואוירה בידי פארו איטאגאקי, פורסמה בהמשכים במשך 196 פרקים בכתב העת לשונן "Weekly Shōnen Champion" של הוצאת "אקיטה שוטן", בין 8 בספטמבר 2016 ל-8 באוקטובר 2020. פרקי המאנגה קובצו ל-22 כרכי טאנקובון שראו אור בין 6 בינואר 2017 ל-8 בינואר 2021.
במהלך פאנל שנערך בכנס "Anime NYC" בשנת 2018, הכריזה חברת "Viz Media" על רכישת זכויות ההפצה של המאנגה בשפה האנגלית.
הכרך הראשון במהדורה זו יצא לאור ב-16 ביולי 2019, והאחרון ב-17 בינואר 2023.
בפברואר 2019 הוכרז כי המאנגה תעובד לסדרת אנימה בהנפשה ממוחשבת, בהפקת אולפן ההנפשה "Orange".
את הסדרה ביים שינאיצ'י מאצומי; נאנאמי היגוצ'י שימשה כעורכת עלילתית ראשית; נאו אוטסו עיצבה את הדמויות; ואת המוזיקה הלחין סאטורו קוסאקי.
העונה הראשונה שודרה בין 10 באוקטובר ל-26 בדצמבר 2019, במסגרת בלוק השידור "+Ultra" של "Fuji TV" ובערוצים נוספים.
עם סיום שידורה הוכרז על הפקת עונה שנייה.
סטודיו "Orange" שב והפיק את העונה השנייה, ששודרה בין 7 בינואר ל-25 במרץ 2021. ב-20 ביולי 2021 הודיעו סטודיו "Orange" ושלוחתה היפנית של "נטפליקס" כי הסדרה תחודש לעונה שלישית.
ב-7 בדצמבר 2021 נמסר כי עונה זו תהיה העונה האחרונה.
העונה האחרונה חולקה לשני חלקים: החלק הראשון עלה לשידור עולמי ב-5 בדצמבר 2024, ואילו החלק השני עתיד לעלות במהלך שנת 2026.
שיר הפתיחה של העונה הראשונה הוא "Wild Side" בביצוע הלהקה "ALI".
שיר הפתיחה של העונה השנייה הוא "Kaibutsu" (怪物), ושיר הסיום הוא "Yasashii Suisei" (優しい彗星; "שביט עדין") – שניהם בביצוע הצמד Yoasobi.
שיר הפתיחה של החלק הראשון בעונה השלישית הוא "Into the World", בביצוע סאטורו קוסאקי ואיסיי, ושיר הסיום הוא "Feel Like This" מאת Yu-Ka.
מחוץ ליפן עלתה העונה הראשונה של הסדרה ב-13 במרץ 2020 בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס", והעונה השנייה ב-15 ביולי 2021.
ב-4 בדצמבר 2019 פורסם בגיליון הראשון לשנת 2020 של "Weekly Shōnen Champion" כי עיבוד בימתי המבוסס על המאנגה נמצא בפיתוח.
במקור, המחזה התעתד לעלות באפריל 2020 ולהציג עד מאי בטוקיו ובאוסקה.
עם זאת, בסוף מרץ 2020 נמסר כי ההפקה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה.
בספטמבר 2024 התקיים עיבוד מוזיקלי בפורמט של קריאת שולחן בימתית.
בדצמבר 2017 דורגה הסדרה במקום השני ב"רשימת המאנגות המובילות לקהל גברי לשנת 2018" במדריך "", מיד לאחר "The Promised Neverland".
במרץ 2018 זכתה המאנגה בפרס "מאנגה טאישו" ה-11, והייתה לראשונה שכותר מבית ההפצה "אקיטה שוטן" לזכות בפרס זה.
באפריל 2018 קיבלה הסדרה את פרס "היוצר החדש" במסגרת פרס התרבות על שם אוסאמו טזוקה ה-22, ובמאי 2018 זכתה בפרס "המאנגה של קודאנשה" ה-42 בקטגוריית שונן.
נוסף על כך, במרץ 2018 הוענק לה פרס "הפנים החדשות" בפסטיבל יפן לאמנויות המדיה ה-21.
הסדרה זכתה גם בתחרות "Shōnen Tournament 2019" של צוות העריכה של אתר המאנגה הצרפתי "Manga-News".
בשנת 2020 הייתה מועמדת לפרס אייזנר בקטגוריית "המהדורה האמריקאית הטובה ביותר לחומר בינלאומי – אסיה".
המאנגה זכתה בפרסי "הסיפור הגרפי הטוב ביותר" ו"הסדרה הדרמטית הטובה ביותר" במסגרת "Ursa Major Awards", המוענקים ליצירות בתחום תרבות הפרווה ומהווים את הפרסים המרכזיים בתחום האנתרופומורפיזם.
המאנגה נבחרה גם לאחת מיצירות המאנגה הטובות ביותר במסגרת "Comic-Con International Best & Worst Manga of 2019", ונכללה ברשימת היצירות המומלצות על ידי חבר השופטים של פרס "ACBD's Prix Asie de la Critique" ה-13 לשנת 2019. בשנת 2022 הייתה מועמדת לפרס "Seiun Award" ה-53 בקטגוריית "הקומיקס הטוב ביותר".
באתר "Rotten Tomatoes" מחזיקה סדרת האנימה בציון 94%, בהתבסס על 18 ביקורות, עם ציון ממוצע של 8.1/10. קונצנזוס המבקרים באתר תיאר את הסדרה כ"עשויה היטב ומונפשת להפליא".
בשנת 2020 נכללה הסדרה בבחירות חבר השופטים של "Japan Media Arts Festival" ה-23 בקטגוריית ההנפשה.
היא זכתה בפרס "CGWORLD בקטגוריית הנפשה ממוחשבת, ובפרס "Manga Barcelona" ה-26 לשנת 2020 בקטגוריית האנימה הטובה ביותר.
שיר הפתיחה "Wild Side" בביצוע ALI זכה בפרס "כתוביות הפתיחה הטובות ביותר", והסדרה הייתה מועמדת לשמונה קטגוריות נוספות – ובהן "אנימת השנה" – במסגרת "Crunchyroll Anime Awards" ה-5. העונה השנייה הייתה מועמדת לשלוש קטגוריות בטקס ה-6 של הפרסים בשנת 2022.
חיל אוויר הוא הזרוע הצבאית הלאומית האחראית על הלוחמה האווירית.
תפקידו להשיג עליונות אווירית, לבצע משימות הפצצה אסטרטגיות וטקטיות, ומתן תמיכה לכוחות היבשה והים בקרב המשולב.
המונח "חיל אוויר" עשוי להתייחס גם למסגרת ארגונית המהווה מערך מבצעי בתוך חיל-האוויר הלאומי או בזרועות האחרות של הכוחות המזוינים.
כוחות האוויר מורכבים בדרך משילוב של כלי טיס כגון מטוסי קרב, מפציצים, מסוקי קרב, מטוסי ומסוקי תובלה, מטוסי ריגול, מטוסי לוחמה אלקטרונית, כלי טיס בלתי מאוישים ועוד.
חיילות אוויר רבים אחראים גם על מערך ההגנה אווירית ומערכות התרעה נגד טילים.
חלק מחילות האוויר אחראים גם על הפעלת טילים בליסטיים בין יבשתיים (ICBM).
במדינות ברית המועצות לשעבר, כוח ההגנה האווירית מהווה זרוע עצמאית.
התמחויות רבות נדרשות על ידי כל חילות האוויר.
כוחות האוויר מורכבים מצוותי אוויר ותמיכה משמעותית של צוותי הקרקע, לוגיסטיקה, תחזוקה, חימוש, כוחות אבטחה, מודיעין, שליטה ובקרה תמיכה בחלל וסייבר ועוד.
הכוח האווירי הראשון בעולם היה שירות התעופה של צבא צרפת שהוקם בשנת 1909. בשנת 1911, במהלך מלחמת איטליה-טורקיה, ביצעה איטליה לראשונה אי פעם משימות סיור והפצצה מהאוויר נגד עמדות טורקיות בשטח לוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היו בצרפת, גרמניה, איטליה, האימפריה הבריטית והאימפריה העות'מאנית כוחות אוויר משמעותיים של מטוסים וספינות אוויר.
חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF) היה הראשון שהוכר כזרוע עצמאית.
הוא נוסד ב־1918 על ידי מיזוג שירות האוויר של הצבא הבריטי ושל הצי המלכותי.
עם הקמתו היו ל-RAF למעלה מ-20,000 מטוסים.
במהלך העשורים הבאים הקימו רוב מדינות הכתר הבריטי כוחות אוויר עצמאיים משלהן.
חיל האוויר הדרום אפריקני הוקם ב־1920 וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי הוקם זמן קצר לאחר מכן ב־1921. חיל האוויר המלכותי הקנדי הוקם בסוף מלחמת העולם הראשונה אך הפך לעצמאי רק בשנת 1938. באופן דומה, חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד הוקם בשנת 1923 אך נפרד מהצבא רק 1937.
מדינות אחרות בהשפעת בריטניה הקימו גם הן כוחות אוויר עצמאיים משלהן.
לדוגמה, חיל האוויר המלכותי המצרי הוקם בשנת 1937 כאשר התעופה הצבאית המצרית הופרדה מפיקוד הצבא.
במלחמת העולם הראשונה הטילה גרמניה פצצות על ערים בריטיות מספינות אוויר צ'פלין והייתה למדינה הראשונה שארגנה התקפות אוויריות קבועות על תשתיות האויב.
שירות האוויר היה עדיין מיזם חדש, המטוסים היו פרימיטיביים למדי, הגיעו למהירויות דומות לזו של מכוניות מודרניות והרכיבו נשק וציוד מינימלי.
מטוסים לא אמינים והכשרה מוגבלת הביאו לתוחלת חיים נמוכה בקרב הטייסים הצבאיים הראשונים אך גם לאלופי הפלות.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה הפכו המטוסים בטוחים, מהירים ואמינים יותר ותפסו את מקומן של ספינות האוויר.
חיל האוויר הגדול ביותר בעולם עם תחילת המלחמה בשנת 1939 היה חיל האוויר האדום הסובייטי, ואף על פי שדולדל מאוד, הוא יבצע את הפעולות האוויריות הגדולות ביותר של מלחמת העולם השנייה בארבע שנות הלחימה עם הלופטוופה הגרמני.
הקרב האווירי החשוב ביותר של המלחמה הוא ככל הנראה הקרב על בריטניה אשר התרחש במשך מספר חודשים במהלך 1940 מעל בריטניה ותעלת למאנש בין ה-RAF הבריטי ללופטוואפה הגרמני.
פעולות בולטות נוספות כוללות את הפצצת בעלות הברית על גרמניה בשנים 1942–1945, ופעולות חיל האוויר הסובייטי בחזית המזרחית.
ללוחמה האווירית בזירת האוקיינוס השקט הייתה משמעות אסטרטגית דומה לקרב על בריטניה, אך התנהלה במידה רבה על ידי האוויריות של הצי האמריקאי והצי היפני ולא על ידי חילות האוויר.
הפצצה אסטרטגית התפתחה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי היפנים בסין ועל ידי הגרמנים במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
תפקיד זה של המפציץ השתכלל במהלך מלחמת העולם השנייה.
הצורך ליירט מפציצים אלה גם ביום וגם בלילה, האיץ את התפתחויות מטוסי הקרב.
המלחמה הסתיימה כאשר מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס של חילות האוויר של צבא ארצות הברית הטילו פצצות אטום על הירושימה ונגאסאקי ביפן באוגוסט 1945.
חיל האוויר של ארצות הברית (USAF) הפך לזרוע עצמאית בשנת 1947. עם תחילת המלחמה הקרה, הן ה-USAF והן חיל האוויר הסובייטי בנו כוח מפציצים אסטרטגיים בעלי יכולת גרעינית.
במהלך תקופה זו חלה התקדמות טכנולוגית נרחבת: מנוע הסילון, הטיל, המסוק, והתדלוק האווירי.
במלחמת קוריאה התנגשו בפעם הראשונה באופן ישיר חילות האוויר של ארצות הברית ושל ברית המועצות, ומטוסי המיג 15 הסובייטיים הוכיחו את עליונותם על המטוסים המערביים.
במלחמה זו פעלו לראשונה מטוסי בוכנה לצד מטוסי סילון מהדור הראשון והוכחה עליונותו של האחרון.
מלחמת ווייטנאם התאפיינה בלוחמה המתמשכת באזורים מוכי טילים והביאה לפיתוחם של אמצעים לדיכוי ההגנה אווירית כגון מטוסי ויילד ויזל.
שימוש מסיבי נעשה במסוקי סער כגון ה-UH-1, כמו כן התפתח תחום חדש של מסוקי קרב כמו ה-AH-1. בשלבים המאוחרים של המלחמה החלו האמריקאים להשתמש בנשק מונחה.
מלקחי מלחמת וייטנאם פותחו מטוסי דור רביעי שהותאמו לקרבות אוויר וכללו יכולות רב משימתיות ונשיאת חימוש מתקדם.
כמו כן פותחו מטוסים חמקנים שיכלו להחזיר את גורם ההפתעה למערכה האווירית.
בנוסף המשיך פיתוח מסוקי הקרב שעתה יועדו בנוסף למשימות סיוע אווירי קרוב גם למשימות ציד טנקים.
במלחמת המפרץ ב-1991 נבחנו לקחי מלחמת וייטנאם והודגמה יכולתו של הכוח האווירי.
התקיפות הראשונות באמצעות טילי שיוט טומאהוק, מפציצים חמקנים F-117 נייטהוק עם חימוש מונחה לייזר וכלי טיס חמושים בטילים נגד מכ"ם, הרסו את מערך ההגנה האווירית העיראקית עוד לפני שהחלה התקיפה הקרקעית.
לכוחות הקואליציה שכללו למעלה מ-2,250 מטוסי קרב לעומת כ-500 מטוסי מיג-29 ומיראז' F1 עיראקים, הייתה עליונות אווירית מוחצת.
במסגרת המלחמה בטרור נעשה שימוש בכלי טיס מאוישים מרחוק הן לביצוע טיסות סיור ותצפית, והן לביצוע תקיפות כירורגיות.
המבנה הארגוני של חיילות האוויר משתנה בין המדינות: חלק מחילות האוויר (כמו חיל האוויר של ארצות הברית וחיל האוויר הבריטי) מחולקים לפיקודים, קבוצות, כנפות וטייסות; לאחרים (כמו חיל האוויר הסובייטי) יש מבנה ארגוני בדומה לצבא היבשה.
בחיל האוויר הסיני מטה החיל מורכב מארבעה אגפים: פיקוד, פוליטי, לוגיסטי וציוד, המשקף את ארבעת האגפים של צבא השחרור העממי.
+סימולשם היחידהכוח אדםמספר מטוסיםיחידות כפופותדרגת המפקדXXXXXX +חיל האווירכל כוחות האווירכל כוחות האווירכל הפיקודים הראשייםגנרלXXXXXפיקוד ראשי, חיל אוויר טקטי או זרועמשתנהמשתנהעל פי אזור או תפקיד (מספר היחידות משתנה)לוטננט גנרלXXזרוע, דיוויזיה אוויריתמשתנהמשתנה2+ קבוצותמייג'ור גנרלX או IIIקבוצה, רגימנט1,000–5,00048–1002+ כנפותבריגדיר גנרל או
כוחות החי"ר של חילות האוויר הם כוחות אבטחה והגנת נכסי החיל.
קיימים חיילות אוויר בהם בנוסף להגנת הבסיסים, הם מספקים הגנה לכוחות משלוח הפרוסים בחו"ל.
רגימנט חיל האוויר המלכותי למשל, מאומן גם לבצע פשיטה מוצנחת והשתלטות על שדות תעופה.
כוחות אוויר מיוחדים קיימים בחלק מחילות האוויר.
הם מהווים זרוע קרקעית לתמיכה במבצעי חיל האוויר.
המשימות העיקריות כוללות סיורי מודיעין, תצפית וציון מטרות לנשק מונחה, חיפוש והצלה קרבי, איתור והפעלת שדות תעופה קדמיים ובקרת אוויר קדמית.
חיל האוויר הברזילאי (בפורטוגזית: Força Aérea Brasileira או בקיצור: FAB) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של ברזיל.
חיל האוויר הברזילאי מפעיל כ-800 מטוסים ובשורותיו משרתים כ-50,000 איש; ככזה, הוא החיל הגדול מסוגו באמריקה הלטינית, ומשקלו ביחס לזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ברזיל הלך וגדל עם השנים.
כיום, מפקד על החיל לוטננט-בריגדיר ז'וניטי סאיטו, הניפו-ברזילאי הראשון שהגיע לדרגה הרמה ביותר באחת משלוש הזרועות המזוינים של ברזיל.
הצבא הברזילאי הראה עניין בתעופה צבאית עוד ב-1908, כאשר ביצע טיסה ראשונה בכדור פורח צבאי.
ב-1910 התקיימו טיסות צבאיות ראשונות בברזיל; הטייסים הראשונים למדו במדינות אחרות, מכיוון שבברזיל לא הייתה תשתית ללימוד טיסה.
ב-1911 נוסד קלוב תעופה בברזיל, במטרה להחדיר את רעיון הטיסה במדינה.
ב-1914 נוסד בברזיל בית הספר הראשון לטיסה; ב-1916 החליט הצי הברזילאי להקים זרוע אווירית משלו, לאור התמשכות מלחמת העולם הראשונה, ובסוף אותה שנה כבר שירתו בו שלושה מטוסים ימיים.
ברזיל שמרה על נייטרליות במלחמת העולם הראשונה עד 1917. ב-3 באפריל באותה שנה הטביעה צוללת גרמנית אונייה ברזילאית ליד חופי צרפת, דבר שהביא לניתוק היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
התקפה זו הייתה במסגרת לוחמת הצוללות הבלתי מוגבלת שעליה הכריזה גרמניה, בתקווה למוטט את צרפת ובריטניה.
בהמשך השנה טובעו עוד חמש אוניות ברזילאיות, וברזיל הכריזה מלחמה על גרמניה ב-26 באוקטובר 1917.
ברזיל שלחה כוח משימה לדקר, בירת סנגל, כדי שיסייעו בליווי שיירות משם לגיברלטר.
קצינים ברזילאים נשלחו לאימון בבריטניה, והשתתפו במשימות קרביות כחלק מחיל האוויר המלכותי.
שיתוף הפעולה התבטא גם בהגעת משלחת צבאית מארצות הברית, על מטוסיה, לברזיל.
הקמת חיל האוויר המלכותי של בריטניה ב-1918, מאיחודן של זרועות האוויר בצבא הבריטי ובצי הבריטי, ומהלכים דומים בצרפת ואיטליה, עוררו מחשבות גם בברזיל על איחוד דומה.
אסטרטגים בברזיל הושפעו גם מהגותם של בילי מיטשל בארצות הברית, ג'וליו דואה באיטליה, ויו טרנצ'רד בבריטניה, שחזו את התפקיד המכריע שיהיה לחילות אוויר בעתיד.
בשנת 1928 פורסם קול קורא ראשון, על ידי קצין בצבא הברזילאי, להקמת חיל אוויר מאוחד.
המהלך המשיך בהשפעתם של קצינים מצבא צרפת שסייעו לצבא ברזיל, והתחזק עוד יותר בהשפעתם של אנשי צבא ברזילאים ששהו באיטליה וראו את יתרונותיו של חיל אוויר מאוחד.
מלחמת האזרחים בספרד ומלחמת העולם השנייה הראו עוד יותר יתרונות אלה.
בסוף 1940 הוקם המבנה המינהלי של מינסטריון האווירייה, וב-20 בינואר 1941, הוקם המשרד פורמלית.
מינסטריון האווירייה אחראי, כמפורט להלן, על כל הפעילות האווירית בברזיל, אזרחית וצבאית, וחיל האוויר הברזילאי כפוף לו.
זרועות האוויר של הצבא והצי בוטלו, וכל המתקנים, כלי הטיס וכוח האדם הועברו לחיל האוויר החדש.
בסך הכול הועברו כ-430 מטוסים, מדגמים רבים, ברובם מיושנים.
בדומה למלחמת העולם הראשונה, גם במלחמת העולם השנייה נכנסה ברזיל למלחמה נגד גרמניה בעקבות פעילותן הגוברת והולכת של הצוללות הגרמניות בסמוך לחופי ברזיל.
יומיים לאחר הקמת מינסטריון האוויר, ב-22 בינואר, הכריזה ברזיל מלחמה על גרמניה הנאצית.
המטוסים שהיו בידי חיל האוויר הברזילאי היו, כאמור, מיושנים, והתבקשה רכישת מטוסים חדישים.
במסגרת הסכם השאל-החכר, קיבל חיל האוויר הברזילאי עשרה מטוסי קרטיס P-36 הוק, וכמה עשרות מטוסי קרטיס P-40. חיל האוויר הברזילאי, יחד עם חילות האוויר של בעלות הברית, השתתף במלחמה נגד הצוללות הגרמניות, מבסיסים בברזיל, בצפון אפריקה ובדרומה.
בסוף 1943 החליטה ממשלת ברזיל לשלוח כוח משימה שישתתף בקרבות החזית האיטלקית.
הכוח היה מורכב מדיוויזיית חי"ר מוגדלת, יחידות ארטילריה, ומכוח אווירי.
הכוח האווירי היה מורכב מטייסת קרב, שהורכבה ממטוסי ריפבליק P-47 ת'נדרבולט, מתוצרת ארצות הברית, שנמסרו עם הרכבת כוח המשימה, ומטייסת סיור, שהפעילו מטוסי פייפר קאב.
הטייסים הברזילאים זכו להערכה רבה על תפקודם, על תכיפות הגיחות שביצעו, ועל מסירותו של הסגל התומך.
בשנת 1986 העניק נשיא ארצות הברית ציון לשבח יחידתי לטייסת הקרב על הישגיה ופעילותה - מקרה נדיר של הענקת עיטור זה, של ארצות הברית, ליחידה בצבא זר.
לאחר מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה
ארצות הברית סירבה למכור לברזיל מטוסי סילון, בטענה שהדבר יפר את מאזן הכוחות בדרום אמריקה.
מכיוון שמטוסי הבוכנה החלו להתיישן, חיפשה ברזיל מטוסי סילון במקום אחר.
ב-1952 הסכימה בריטניה למכור לברזיל את מטוס הקרב גלוסטר מטאור.
ברזיל שילמה עבור כ-70 מטוסים מסוג זה ב-15,000 טון כותנה גולמית, בהיעדר מטבע חוץ.
עם התעצמות המלחמה הקרה, שינתה ארצות הברית את מדיניותה, והסכימה למכור לברזיל מטוסי קרב.
בשנת 1956 הגיעו לברזיל מטוסים מדגם לוקהיד F-80 שוטינג סטאר ונגזרת האימונים שלו, AT-33.
ב-1972 החל חיל האוויר הברזילאי להצטייד במטוסי הקרב דאסו מיראז' 3. בשנות המלחמה הקרה הייתה ברזיל בעלת ברית של ארצות הברית ושל מדינות נאט"ו.
קרבה זו איפשרה לה לרכוש ובזול, את מטוס הקרב נורת'רופ F-5 טייגר, שאותו שיווקה ארצות הברית לבעלות בריתה.
מטוסים אחרים בחיל האוויר הברזילאי
במהלך מלחמת העולם השנייה, רכש חיל האוויר הברזילאי כ-90 מפציצים מדגם נורת אמריקן B-25 מיטשל, אחד מדגמי המפציצים המוצלחים ביותר שפעלו במלחמה.
מפציצים אלה שירתו עד 1970. ב-1944 התקבלו בברזיל גם 30 מפציצים מדגם דאגלס A-20 האבוק, שהוסבו מאוחר יותר למטוסי סיור וצילום.
מטוסים אלו יצאו משירות עד 1955. מטוסי התקיפה וההפצצה כיום הם מתוצרת ברזיל; ראו להלן.
גם בתחום זה, כמו בתחומים אחרים, עשה חיל האוויר הברזילאי שימוש במטוסים שהיו בשימוש חיל האוויר של ארצות הברית.
ב-1944 הגיעו לברזיל מטוסי תובלה מדגם דאגלס C-47 סקייטריין, הידועים יותר כ-DC-3 דקוטה.
כ-80 מטוסים מדגם זה שירתו בברזיל עד תחילת שנות ה-80. בנוסף למטוסים אלו, שירתו בחיל האוויר הברזילאי מטוסי תובלה מדגמים שונים.
ביניהם יש למנות מפציצים מדגם בואינג B-17 פליינג פורטרס, ששימשו לתפקידי תובלה וסיור.
מטוסים אלו היו המטוסים בעלי הטווח הארוך ביותר שהיו בידי חיל האוויר של ברזיל בשנות החמישים; ככאלה, הם שימשו לתובלה מברזיל אל רצועת עזה, לסיוע לחיילים הברזילאים ששירתו שם כחלק מכוח השלום של האו"ם.
מטוסים נוספים ששירתו כמטוסי תובלה היו - ועודם - מטוסי לוקהיד C-130 הרקולס, מטוסי בואינג 707, בגרסתו הצבאית (בעיקר לתדלוק) ומטוסי דה הבילנד קנדה DHC-5 בופלו, המצטיינים ביכולתם להמריא ולנחות במרחקים קצרים מאוד.
מטוסי התובלה של חיל האוויר הברזילאי משמשים, למעשה, כזרוע החשובה ביותר של חיל האוויר.
הם מגשרים על מרחביה העצומים של המדינה, ונוחתים לעיתים קרובות בנקודות נידחות שלא ניתן להגיע אליהם בדרך אחרת.
תעשיית המטוסים הברזילאית "אמבראר" ("Embraer" - Empresa Brasileira de Aeronáutica, Brazilian Aeronautic Co) נוסדה ב-29 ביולי 1969, כחברה ממשלתית תחת חסות חיל האוויר הברזילאי.
המטוס הראשון שיוצר על ידי "אמבראר" היה הבנדירנטה (EMB-110 Bandeirante), מטוס תובלה קל (עד 21 נוסעים), ששירת בחיל האוויר הברזילאי (הראשון נמסר ב-1973) וזכה גם להצלחה רבה מחוץ לברזיל.
כחלק מצעדיה הראשונים ייצרה "אמבראר" ברישיון גם את מטוס האימונים האיטלקי המצליח ארמאקי MB-326, שנקרא בברזיל קסבנטה (Xavante).
בתחילת שנות ה-80 הצטרפה "אמבראר" לפרויקט AMX, יוזמה משותפת לאיטליה ולברזיל, לייצור מטוס קרב קל.
ב-16 באוקטובר 1985 המריא המטוס הברזילאי הראשון מדגם זה, המהווה כיום את עמוד השדרה של כוח ההתקפה של חיל האוויר הברזילאי.
פרויקט מוצלח נוסף של "אמבראר" המשמש בתפקיד מרכזי בחיל האוויר הברזילאי הוא מטוס ההדרכה המוצלח טוקאנו T-27, שהמריא לראשונה ב-16 בדצמבר 1980. יותר מ-650 יחידות של מטוס זה נמכרו ברחבי העולם, עובדה ההופכת אותו לאחד ממטוסי ההדרכה המוצלחים ביותר בהיסטוריה.
פיתוח של הטוקאנו, הסופר טוקאנו (EMB-314/A-29), נכנס לשירות בתחילת בשנות ה-2000 כמטוס הדרכה ומטוס תקיפה ללחימה בעצימות נמוכה.
עם ההתייצבות הכלכלית בתחילת שנות ה-2000, החל חיל האוויר הברזילאי בתהליך איטי של מודרניזציה.
הפרויקט השאפני ביותר היה פרויקט F-X, שנועד למצוא תחליף למטוסי המיראז' 3 המתיישנים.
התוכנית הייתה לרכוש 12 עד 14 מטוסי קרב מדגם חדיש.
נשקלו חמישה מטוסים: מטוסי ג'נרל דיינמיקס (מאוחר יותר לוקהיד מרטין) F-16, דאסו מיראז' 2000 BR, סאאב BAE גריפן, וסוחוי-35. ואולם, עם עלייתו לשלטון של הנשיא לואיס אינסיו דה סילבה, בתחילת 2003, הוחלט על הפסקת הפרויקט, והסבת המשאבים למטרות אחרות, בעיקר למלחמה בעוני.
בסוף 2005 רכש חיל האוויר הברזילאי 12 מטוסי מיראז' 2000C, דגם נחות יותר מהדגם אותו שקלה ברזיל לרכוש, עד להיווצרות אפשרות חדשה לרכישת מטוסי קרב חדישים.
כאמור לעיל, חברת "אמבראר" מייצרת את מטוס התקיפה הקל "סופר טוקאנו".
99 מטוסים כאלה נכנסים לשירות חיל האוויר הברזילאי בשנים אלה.
נרכשו מטוסי תובלה חדשים מדגם קאסה C-295, מתוצרת ספרד.
נרכשו מטוסי סיור ימי מדגם P-3 אוריון, עם אוויוניקה ומערכות משוכללות ומשודרגות.
שדרוג מטוסי הקרב F-5: מטוסי הקרב המתיישנים הללו עוברים השבחה יסודית, שבכללה התקנת מכ"ם חדש, שדרוג תא הטייס, התקנת חליפת אוויוניקה חדשה, ועוד.
המטוסים החדשים מוגדרים F-5EM, והשבחתם מבוצעת על ידי "אמבראר" וחברת אלביט מערכות הישראלית.
עד 1999 עמד בראש ההירארכיה השולטת על חיל האוויר שר, שהיה ממונה על כל נושאי האירונאוטיקה בברזיל.
החל מאותה שנה, הוגדר הפיקוד על חיל האוויר כאחת משלוש הזרועות של הכוחות המזוינים של ברזיל, הכפופים למשרד ההגנה (Ministério da Defesa).
בראש פיקוד האוויר (Comando da Aeronáutica, COMAer) עומד Comandante da Aeronáutica, מפקד האווירונאוטיקה, שהוא גנרל בעל ארבעה כוכבים, המדווח ישירות לשר ההגנה.
ב- COMAer שישה מרכיבים עיקריים, ארבעה פיקודים כלליים ושלוש מחלקות:
הפיקוד החשוב ביותר הוא פיקוד האוויר הכללי - Comando-Geral de Operações Aéreas, או COMGAR.
המטה הכללי של פיקוד זה הוא בברזיליה, והוא שולט על רוב הפעילות האווירית של חיל האוויר.
הפעילות האווירית מתחלקת בין כמה מסגרות משנה: ארבעה חילות אוויר ושבעה פיקודים אזוריים.
היחידות האוויריות נחלקות ללהקים, כאשר בכל להק כמה טייסות, מאחת עד שש עשרה.
בכל טייסת מספר משתנה של כלי טיס, בין שישה לשנים עשר בדרך כלל.
קיימות גם מסגרות קטנות יותר.
הלהקים מוגדרים על פי תפקידיהם השונים:
להק הגנה אווירית - Grupo de Defesa Aérea, GDA - מטוסי קרב סילוניים.
להק תובלה - Grupo de Transporte, GD - תובלה, תדלוק אווירי.
להק תעופה - Grupo de Aviação, GAv - מטוסי קרב, תקיפה, סיור, חילוץ והצלה, ומסוקים.
להק תובלת גייסות - Grupo de Transporte de Tropas, GTT - תובלה, הובלת גייסות, הצנחה.
להק מיוחד לבקרה - Grupo Especial de Inspeção em Vôo, GEIV - כיול, בחינת כלי טיס ושדות תעופה, ביקורת.
EDA - Esquadrão de Demonstração Aérea: טייסת האירובטיקה של חיל האוויר הברזילאי.
חיל האוויר הברזילאי מפעיל כיום כ-730 מטוסים, מתוכם כ-90 מסוקים וכ-170 מטוסי קרב.
קרוב ל-70% נבנו או הורכבו בברזיל.
אחד המבצעים האחרונים של חיל האוויר הברזילאי היה הפצצת אתרי נחיתה בלתי-חוקיים ביער האמזונאס, אשר בהם משתמשים סוחרי סמים להעברת סמים לברזיל וממנה.
בפעולה, שבה השתתפו גם צבא ברזיל והמשטרה הפדרלית הברזילאית, נעצרו סוחרי סמים רבים.
גם מטוסי הקרב AMX נטלו חלק במבצע זו.
חיל האוויר הברזילאי שותף בשנים האחרונות במשימת ייצוב המשטר והשלטון בהאיטי, מטעם האומות המאוחדות.
יחידות אוויריות של חיל האוויר הברזילאי מסייעות לכוח מטעם האו"ם, ובו חברות ברזיל, אורוגוואי וארגנטינה).
חיל האוויר הברזילאי מפעיל את מערכת SIVAM, קיצור של Sistema de Vigilância da Amazônia - מערכת מעקב באמזונס.
מטרתה המוצהרת של מערכת זו היא מניעת פעילותם של סוחרי סמים ושליטה בשריפה או כריתה לא חוקית של יער גשם.
המערכת כוללת שימוש במכ"ם קבוע ונייד, ובמטוסי אמבראר ERJ 145.
שני שדות התעופה העיקריים של חיל האוויר הגאורגי ממוקמים בטביליסי ("שדה התעופה אלכסייבקה") ומרנאולי.
לאחר עלייתו של מיכאיל סאקשווילי לשלטון, החל צבא גאורגיה, ובתוכו גם חיל האוויר הגאורגי, לעבור תהליך של מודרניזציה בעזרתם של נאט"ו, ובמיוחד ארצות הברית וטורקיה.
חיל האוויר הטורקי (בטורקית: Türk Hava Kuvvetleri) הוא זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של טורקיה.
חיל האוויר הטורקי הוא חיל האוויר השלישי בגודלו בנאט"ו ונחשב לאחד הגדולים והחזקים במזרח התיכון יחד עם חיל האוויר הישראלי, חיל האוויר המצרי וחיל האוויר הסעודי.
חיל האוויר הטורקי הוא אחד מחילות האוויר הוותיקים בעולם ומשתתף בפעילויות נאט"ו (טורקיה חברה בנאט"ו מאז 1952).
לפי המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים לחיל האוויר הטורקי נכון ל-2013 כ-60,000 חיילים ו-523 כלי טיס מאוישים.
מטוסי חיל האוויר הטורקי וחיל האוויר היווני מנהלים מדי פעם קרבות אוויר "יבשים" (ללא שימוש בירי), כחלק מהתגרויות של הצדדים זה בזה.
מספר מטוסים אף התרסקו כתוצאה מאותם מרדפים אוויריים.
ב-1995 וב-1999 השתתפו טייסים טורקיים במבצעי נאט"ו בבוסניה והרצגובינה ובהפצצות על סרביה.
יעד תקיפה עיקרי של חיל האוויר הטורקי בתחילת המאה ה-21, כחלק מיעדי הכוחות המזוינים של טורקיה, הוא הכורדים שבצפון עיראק וסוריה.
רשמית, חיל האוויר הטורקי הוקם ב-1911, תחת האימפריה העות'מאנית, בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הצטייד במטוסי פיאט R.2. אולם חיל האוויר בצורתו המודרנית לא נוצר עד ל-1923 עם הקמת הרפובליקה הטורקית.
ב-1937, טייסת הקרב סביהה גקצ'ן הפכה לטייסת הקרב הראשונה בעולם, בגיל 23 (מאוחר יותר יקרא על שמה נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן).
ב-1940 הפעיל חיל האוויר הטורקי מעל 500 כלי תעופה, בכך היה לחיל האוויר הגדול בבלקן ובמזרח התיכון.
באותה שנה הפך החיל לזרוע עצמאית של הכוחות המזוינים של טורקיה.