tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוזנברג מודל A היא מכונית סלון בסגנון "Touring" שהייתה ראשונית לתקופה במפרט המכני ובפאר מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ ומכוניות הפאר Duesenberg Automobile & Motors Company, Inc אשר יוצרה בין השנים 1926–1921 ב-ארצות הברית
"דוזנברג מודל A" הייתה המכונית הראשונה בארצות הברית שהורכב מנוע 8 צילינדרים
מערכת שמן: מכל רטוב, שימון בלחץ מלא
מחיר היחידה (שלדה ללא עיצוב) עמד על 8,500 דולר.
הלקוח יכול להלביש כל צורת מרכב בעלות נוספת של 3,000 דולר (שנת 1921, ארצות הברית), מחיר פורד מודל טי מבית פורד עמד על 300 דולר על הכביש, לאמור במקום "דוזנברג" אחת הלקוח יכול היה לקבל 39 "פורד מודל טי".
דוזנברג מודל J היא מכונית סלון מפוארת בסגנון "Touring" , שיוצרה במספר תצורות מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ ומכוניות הפאר Duesenberg Automobile & Motors Company, Inc אשר יוצרה בין השנים 1928–1937 בארצות הברית.
מנוע מרכזי-קדמי (Front mid-engine), גוש ברזל יצוק.
מנוע בנזין, מערכת דעיכת הרטט של גל הארכובה הייתה מאוד מיוחדת, שהושגה עם כמוסות כספית בתמיכה הקדמית.
הצתה: על ידי שני סלילים עצמאיים שהזינו ארבעה מצתים כל אחד.
1 מאייד בעל גוף כפול.
השימון היה בלחץ בנפח שמן בארכובה של 13.5 ליטר.
בלמים: הופעלו הידראולית עם תופים גדולים כדי לעצור את הרכב הכבד המסוגל למהירות מרבית של 187 קמ"ש.
2 דלתות, 3 מושבים (מושב אחורי נשלף מתא המטען) – קופה.
2 דלתות, 2 מושבים – קופה.
דוזנברג ספיישל / מורמון מטאור הם מכוניות מרוץ שנבנו כדי לשבור את שיא המהירות הקרקעית של מכוניות המונעות על ידי גלגלים, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ ומכוניות הפאר Duesenberg Automobile & Motors Company, Inc בשיתוף פעולה נהג המרוצים Ab Jenkins אשר יוצרו בין השנים 1935–1937 בארצות הברית.
דגם "דוזנברג ספיישל" התבססה על דגם דוזנברג מודל J שנבנה עם מנוע מגדש טורבו ומאייד כפול.
בדגם הורכבו צמיגים ברוחב 457 מילימטרים.
באוקטובר 1935 הדגם הגיע למהירות של 247.79 קמ"ש (בבדיקה של 1 שעה), ובבדיקה של 24 שעות דגם "דוזנברג ספיישל" הגיע למהירות של 218.18 קמ"ש במסלול המרוצים "Bonneville Salt Flats Race Track" ב-"Bonneville Salt Flats" .
שיא המהירות נשבר בשנת 1961.
המימון למבצע המיוחד של דוזנברג הגיע מחסות שאותה גייס אב ג'נקינס מחברות הנפט ויצרני ומפיצי אביזרים.
אוגוסט דוזנברג חיפש לשבור את השיא הקודם, והחליט להרכב מנוע V12 צילינדרים, של מטוס מסוג "Curtiss V-1570" .
בשנת 1936 דגם ה-"מורמון מטאור 1" הגיע למהירות של 264.69 קמ"ש (בבדיקה לטווח 500 ק"מ), בבדיקה מבחן מרוץ בזמן של "24 שעות" הדגם הגיע למהירות 247.55 קמ"ש ובבדיקה מבחן מרוץ בזמן של "48 שעות" הדגם הגיע למהירות של 239.21 קמ"ש.
בשנת 1937 בבדיקה זמן מרוץ של "24 שעות" דגם ה"מורמון מטאור 1" הגיע למהירות של 253.10 קמ"ש.
שילוב מנוע המטוסים בשלדה של "מורמון מטאור 1" גרם לתת היגוי במהירות גבוהה.
בשנת 1938 מנוע המטוס הוחלף במנוע "דוזנברג", הדגם שונה לנהיגה בדרכים, נהוג על ידי Marv Jenkins ו-Ab Jenkins עד שנת 1943 (כ-32,000 ק"מ).
דגם ה"מורמון מטאור 3" נבנה בשנת 1937. המרכב הוקטן בשישה סנטימטרים על המסגרת כדי לעזור למכונית להסתובב על המסלול.
בשנת 1939 הגיע למהירות של 275 קמ"ש ושבר את שיא מבחן המרוץ "12 השעות".
דוֹזְ'קוֹין הוא מטבע מבוזר, שהומצא על ידי מהנדסי התוכנה בילי מרקוס וג'קסון פאלמר, שהחליטו ליצור מערכת תשלומים מיידיים, כיפית, וללא עמלות בנקאיות כלל.
דוז'קוין מציג את פניו של הכלב "שיבה אינו" מתופעת האינטרנט "הדוג'" כלוגו.
המטבע הוצג ב-6 בדצמבר 2013 והתפתחה סביבו במהירות קהילה מקוונת משלה.
בפברואר 2014, פחות מחודשיים אחרי השקתו, דוז'קוין הגיע לשווי שוק של 90 מיליון דולר.
הקהילה, הכוללת גם מפורסמים בתחום ההיי-טק כמו אילון מאסק הקפיצו את שווי השוק של דוז'קוין ל-5.4 מיליארד דולר בסוף ינואר 2021, ולכ-50 מיליארד דולר חודשיים לאחר מכן.
בכך הפך המטבע שהתחיל כבדיחה או שעשוע של המפתחים למטבע עם שוק של ממש, ולאחד מעשרת המטבעות המבוזרים המובילים בעולם באותה עת.
במהלך השנים הראשונות שלו עמד ערכו על 0.0001 דולר.
בכך זינק להיות המטבע המבוזר ה-4 בעולם (אחרי ביטקוין, את'ריום ובינאנס קווין), עם שווי שוק כולל של 70 מיליארד דולר.
ב-3 באפריל 2023, אילון מאסק שינה את הלוגו של טוויטר ללוגו של המטבע דוז'קוין, ובכך גרם לשווי שלו לקפוץ מ-0.28 ל-0.37 דולרים (קפיצה של 75% בשעתיים).
רבים האשימו אותו בהרצת מניות, דבר שאף נתבע עליו בעבר.
דוזרים היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית-אמריקאית שהיא ספין-אוף לסדרה "הפרוגלים" משנות ה-80 והיא נועדה לעודד ילדים בגיל הרך לחקור ולפתור בעיות בצורה יצירתית.
הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בין אולפן Halifax של DHX Media הקנדית וחברת ג'ים הנסון, ופותחה בשיתוף עם תאגיד השידור הקנדי.
הסדרה מכילה שתי עונות וכוללת בסך הכל 52 פרקים, כאשר כל פרק נמשך כ-11 דקות.
הסדרה עלתה לראשונה לשידור בערוץ ניק ג'וניור באוסטרליה בשנת 2014. בארצות הברית הסדרה הפכה זמינה לצפייה באופן בלעדי בהולו החל מ-25 באפריל 2014 ובהמשך היא שודרה בפלטפורמות ורשתות שונות ברחבי העולם.
בשנים 2015 עד 2017. את שיר הפתיחה בדיבוב העברי ביצע לירון לב בליווי של תמי ברק.
הדוזרים הם יצורים ירוקים וחרוצים דמויי אדם באורך 15 סנטימטרים.
הדוזרים גרים ביישוב דוזר קריק אשר נמצא בלב יער.
חייהם של הדוזרים מוקדשים לעבודה בתעשייה.
הדוזרים מבלים חלק גדול מזמנם בפרויקטים שונים של בנייה באמצעות ציוד בנייה מיניאטורי בעת שרובם לובשים קסדות ונעלי עבודה.
כל פרק בסדרה מתמקד בצוות הדוזרים אשר עוסקים בפרויקט בנייה חדש או שצריכים לפתור בעיה כולשהי שעלתה, תוך שימת דגש על עבודת צוות, יצירתיות וחשיבה ביקורתית.
ספייק - המנהיג הנלהב של צוות הדוזרים.
ספייק תמיד מוכן להתמודד עם אתגרים חדשים ולמצוא פתרונות יצירתיים.
לספייק אף חום, שיער חום והוא חובש כובע כחול וצמיד יד.
מולי בולט - הדוזרית שאחראית על התכנון בצוות הדוזרים.
מצליחה תמיד להבטיח שהפרויקטים של צוות יבוצעו בזמן וביעילות.
יש לה אף סגול, שיער סגול, והיא חובשת כובע ורוד.
פלקס - בנאי אשר מצטיין בבנייה ובתיקון של כמעט כל דבר.
פלקס גר בחווה של סבו וסבתו.
לפלקס אף צהוב, שיער צהוב והוא חובש כובע כתום וצמיד יד.
דייזיוויל - הדוזרית הצעירה ביותר בצוות הדוזרים.
נקודת המבט הייחודית שלה מספקת לעיתים רבות רעיונות ופתרונות חדשניים שיתר הצוות לא חשב עליהם.
דייזי היא אחותה הצעירה של ספייק.
יש לה אף כחול, שיער כחול, והיא חובשת כובע סגול.
האדריכלית הראשית - אשתו של בייקר טימברבולט ואמה של מולי בולט.
בייקר טימברבולט - מנהל של מאפייה בדוזר קריק אותה נוהג צוות הדוזרים לפקוד לעיתים רבות.
בייקר טימברבולט הוא אביה של מולי בולט ובעלה של האדריכלית הראשית.
צ'יף - מפקחת על הפעילות בדוזר קריק ודואגת תמיד שהכל מתנהל כשורה.
בעלי ידע רב ומספקת לעיתים רבות הדרכה לצוות הדוזרים.
צ'יף היא אמם של ספייק ודייזיוויל.
דודאד - אחראי על מאגר האספקה של דוזר קריק.
פרופסור גימבל - הממציא והמדען של דוזר קריק.
הידע הרב והסקרנות שלו תורמים לעיתים רבות לכך שהוא בודק רעיונות וטכנולוגיות חדשות, ואותם הוא מציג בהמשך לצוות הדוזרים.
פרופסור גימבל מרכיב משקפיים ויש לו אף ושיער בצבע לבן-סגול.
הוא חובש קסדה בצבע תכלת.
הדיבוב העברי הופק אסנת סדן ומעיין שניידר משה ובוים על ידי תמי ברק.
שם הדמותמדבב\ת באנגליתמדבב\ת בעבריתספייקג'ייקוב אווניוק נעם פרנקמולי בולטג'נה וורןבר סבירפלקסטרק וולקדן גרינרדייזיווילמילי דייוויסאיילה פלדמןבייקר טימברבולטדייוויד ברני?פג בולטליסה נורטון?צ'יףהת'ר במבריק?דודאדדייוויד ברני?פינבול גימבלליסה נורטון?פרופסור גימבלסקוט מק'קורד?סבאקליף סונדרס?סבתאג'יין איסטווד?
דווראפאלה (בסנסקריט: द्वारपाल, בתעתיק : Dvārapāla, מילולית "שומר הדלת") הוא שומר דלת או שער המתואר לעיתים קרובות כלוחם או ענק מפחיד, בדרך כלל חמוש בנשק - הנפוץ ביותר הוא .
פסל הדווראפאלה הוא אלמנט אדריכלי נפוץ בכל התרבויות ההינדיות, הבודהיסטיות, והג'ייניות, כמו גם באזורים שהושפעו מהם כמו ג'אווה.
ברוב השפות של דרום-מזרח אסיה (כולל תאית, בורמזית, וייטנאמית, קמרית, ושפ ג'וואה), דמויות המגן הללו מכונות "דווראפאלה" בסנסקריט "דוורה" (dvāra) פירושו "שער" או "דלת", ו"פאלה" (pāla) פירושו "שומר" או "מגן".
השם הקשור באינדונזית ובמלאית הוא dwarapala.
שומרי דלת מקבילים בשפות בצפון אסיה הם "קונגוריקישי" או ביפנית, "חֶנְג הָה אָר גְ'יָאנְג" בסינית, ו"נראיאונגאומגנג" בקוריאנית.
דווראפאלה כמאפיין אדריכלי מקורו באלים מגינים, כמו יאקשה, ובדמויות לוחמות, כגון , מהדת העממית המקומית.
כיום חלק מהדווראפאלות הן אפילו דמויות של שוטרים או חיילים שעומדים על המשמר.
פסלים אלה הוצבו באופן מסורתי מחוץ למקדשים הינדים או מקדשים בודהיסטים, כמו גם מבנים אחרים כמו ארמונות מלכותיים, כדי להגן על המקומות הקדושים שבתוכם.
דווראפאלה מתואר בדרך כלל כשומר מזוין מפחיד שנראה כמו שד, אך בשערי מקדשים בודהיסטים בסרי לנקה, דווראפאלה מפגין לעיתים קרובות תכונות אנושיות ממוצעות.
במקרים אחרים, דמות נחש נאגה עז למראה עשויה לבצע את אותו תפקיד.
דווראפאלות נוכחים כמעט בכל המקדשים ההינדים, דווראפאלות חשובים ביותר בווישנויזם והם נקראים הם השומרים או (שומרי הסף) של משכנו של וישנו, הידוע בשם (המשמעות היא מקום של אושר נצחי).
הם נוכחים כמעט בכל המקדשים של הווישנויזם והם מוזכרים בכמה כתבים הינדיים כמו ובהאגווטה פוראנה.
על פי הברהמנדה פוראנה, ג'איה וויג'איה היו בניו של , בן אסורה, וקאלי, בתורו, היה אחד מבניהם של וארונה ואשתו, סטוטה (סנסקריט (स्तुत, כלומר 'שבח').
הפסלים בג'אווה ובאלי, המגולפים בדרך כלל מאנדזיט, מציגים את הדווראפאלות כענקים מפחידים עם מבנה גוף מגושם למדי בתנוחת כריעה למחצה ואוחזים באלה.
פסל האבן הגדול ביותר בג'אווה, דווארפלה מתקופת , גובהו 3.7 מטרים.
הדווראפאלות המסורתיים של קמבודיה ותאילנד, לעומת זאת, רזים יותר ומתוארים בעמידה כשהם מחזיקים את האלה כלפי מטה במרכז.
הפסל העתיק של דווראפאלה בתאילנד עשוי מחימר שעבר שריפה בחום גבוה מכוסה בזיגוג חיוור, כמעט חלבי.
פסלי קרמיקה מסוג זה יוצרו בתאילנד, בתקופות וממלכת איוטהאיה, בין המאות ה-14 וה-16, במספר מתחמי כבשנים הממוקמים בצפון תאילנד.
בהתאם לגודלו ולעושרו של המקדש, ניתן היה להציב את השומרים בודדים, בזוגות או בקבוצות גדולות יותר.
ייתכן שלמבנים קטנים יותר היה רק דווראפאלה אחד.
לעיתים קרובות היה זוג שהוצב משני צדי מפתן הכניסה למקדש.
לכמה אתרים גדולים יותר היו אולי ארבעה (לוקאפאלס, שומרי ארבע רוחות השמיים), שמונה או 12. במקרים מסוימים מיוצגים רק הפנים העזות או ראשו של השומר, דמות שכיחה מאוד ב בג'אווה.
דוושה היא רכיב במכשיר מכני או חשמלי המשמש לשליטה או הפעלה של מערכת מסוימת באמצעות לחיצה או תנועה של כף הרגל.
דוושות נפוצות במגוון תחומים כגון תחבורה, מוזיקה, ציוד מכני וכלי עבודה.
ברכב מנועי יש לרוב שלוש דוושות עיקריות:
דוושת האצה (גז): משמשת להגדלת מהירות המנוע והאצת הרכב.
דוושת בלם: משמשת להאטת הרכב או עצירתו.
דוושת מצמד (קלאץ'): קיימת ברכבים עם תיבת הילוכים ידנית ומשמשת לניתוק וחיבור בין המנוע לתיבת ההילוכים.
הדוושות הן חלק ממנגנון ההנעה של האופניים.
כאשר הרוכב לוחץ עליהן ברגליו, הן מסובבות את שרשרת ההנעה, המניעה את הגלגל האחורי.
דוושות משמשות בחלק מכלי הנגינה המופעלים באמצעות שתי הידיים כגון:
פסנתר: מכיל לרוב שלוש דוושות המשמשות לשליטה בעוצמת הצליל ובאורכו.
גיטרות חשמליות: לעיתים קרובות משתמשים במערכות דוושות אפקטים כדי לשנות את גוון הצליל.
מערכת תופים: להפעלת מצילות, תוף בס ועוד.
במכונות תעשייתיות רבות יש דוושות המשמשות להפעלה או שליטה על תהליכים, כגון מכונות תפירה או כלים כבדים.
דוושות תרגול: משמשות באימון גופני, כגון במכשירי כושר או אופני כושר.
דוושות מותאמות לנכים: עיצובים מיוחדים שמאפשרים הפעלה רגלית של מכשירים שעוצבו להפעלה ידנית.
דוושה פועלת לרוב על ידי מנגנון מכני, הידראולי, פניאומטי או אלקטרוני.
במערכות מודרניות רבות, הדוושה מחוברת לחיישן שמעביר נתונים למערכת בקרה מרכזית, מה שמאפשר תגובה מדויקת ומהירה.
המנגנון המקורי של דוושות היה מכני, ובוסס על תנועה רגלית שמומרת לכוח או לפעולה מכנית במערכת כלשהי.
למרות שהעקרונות דומים במגוון שימושים, סוג המנגנון עשוי להשתנות בהתאם ליישום.
ציר סיבוב: רוב הדוושות נעות סביב ציר סיבוב.
כאשר כף הרגל לוחצת על הדוושה, הכוח מופעל על זרוע המחוברת לציר זה.
זרוע זו מניעה רכיב אחר, כגון מוט חיבור, בוכנה, או מנגנון שרשרת.
מינוף: דוושות רבות פועלות כמנוף, שבו הלחיצה על צד אחד יוצרת כוח מוגבר בצד השני.
הדבר מאפשר להפוך כוח קטן יחסית של הרגל לתנועה גדולה או לכוח מוגבר במערכת.
דוושת בלם במכונית - דוושת הבלם לוחצת על בוכנה בתוך צילינדר ראשי, הממירה את הכוח המכני ללחץ הידראולי.
לחץ זה מועבר באמצעות נוזל הבלמים דרך צינורות לתופים בגלגלים, הלוחצים על דיסקי הבלם ומאטים את תנועת הרכב.
דוושות באופניים - הדוושה מחוברת לזרוע שמניעה גלגל שיניים.
גלגל שיניים זה מחובר לשרשרת, המעבירה את הכוח לגלגל האחורי.
מערכת זו מתבססת על עקרון ההנעה הישירה ומאפשרת לרוכב לנצל תנועת רגליים סיבובית ליצירת תנועה קדימה.
דוושה במכונת תפירה מכנית - במכונות תפירה ישנות, הדוושה הייתה מחוברת למערכת של רצועות וגלגלי תנופה.
תנועת הרגלים מומרת לתנועת סיבוב המפעילה את מחט התפירה.
דוושת גז במכוניות - בדגמים ישנים, דוושת הגז הייתה מחוברת בתיל ישירות למנגנון בקרת זרימת הדלק למנוע.
כאשר הנהג לוחץ על הדוושה, הכבל מושך את שסתום המצערת לפתיחה רחבה יותר, וכך מוגברת אספקת הדלק למנוע.
במערכות חדשות יותר, הדוושה לא בהכרח מפעילה רכיב מכני ישירות.
במקום זאת, היא שולחת אות חשמלי לחיישנים ולמערכות בקרת מחשב.
כך, הדוושה נשארת רכיב מכני מבחינת המשתמש, אך הפעולה שלה מתורגמת למידע דיגיטלי במערכת המתקדמת.
פשטות: מנגנונים מכניים דורשים פחות תחזוקה מאשר מערכות אלקטרוניות.
אמינות: פחות רגישים לתקלות הנובעות מחשמל או תוכנה.
תיקון: ניתן לתקן בקלות יחסית במקרים רבים.
דּוֹחָה היא בירת קטר והעיר הגדולה בה.
העיר שוכנת במזרח המדינה על שפת המפרץ הפרסי ומשתרעת על פני 189 קמ"ר.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר עצמה מנתה 872,450 בני אדם, וביחד עם אזור התעשייה השייך לה מנתה כ-1.186 מיליון בני אדם.
בעיר ובפרווריה מתגוררים למעלה מ-80% מאוכלוסיית המדינה.
רוב תושבי דוחה הם מוסלמים (סונים).
דוחה נוסדה ב-1850 ונקראה אל-בדע.
בשנת 1882 נבנתה מצודת אל-וג'בה בדרום העיר, ושנה לאחר מכן הוביל שייח' ג'אסם את הצבא המקומי לניצחון על העות'מאנים.
ב-1916 הפכה העיר לבירת מדינת חסות בריטית.
עם קבלת עצמאותה של קטר ב-1971, הוענק לעיר שמה הנוכחי והיא הייתה לבירת המדינה.
בניין הממשלה, הנחשב לסימן ההיכר של העיר, נחנך ב-1969. בשנת 1996 הוקם ערוץ הטלוויזיה אל-ג'זירה בעיר.
בשנת 1996 מדינת ישראל פתחה לראשונה נציגות כלכלית קבועה בדוחה.
זמן קצר לאחר מכן ביקר בעיר ראש הממשלה, שמעון פרס.
בנובמבר 1997 נערכה הוועידה הכלכלית למזרח התיכון וצפון אפריקה בדוחה, בהשתתפות משלחת מישראל.
באותה עת גם החלו אנשי עסקים ישראלים לפעול במדינה.
בשנת 2012 בקניון וילאג'יו שבעיר התרחשה שריפה בה נהרגו 19 אנשים.
עיקר פרנסת התושבים מתבססת על תעשיית הנפט, דיג ותיירות, בעיקר תיירות המופנית לעשירי העולם.
בתחילת שנות ה-2000 החלה תנופת בנייה גדולה בדוחה, וקו הרקיע של החוף השתנה לחלוטין עם הופעתם של מגדלי מגורים ומשרדים, בהם מרכזי קניות רבים.
בעיר מתקני ספורט רבים לשימוש כללי, חלקם בתשלום (טניס, גולף) וחלקם חינמיים (מגרשי כדורסל והחלקת גלגיליות).
במרכז הקניות CITY CENTER נפתח מגרש החלקה על קרח בתשלום.
בדוחה המדברית נבנה מגרש גולף, אתר סקי סינתטי ועוד, המושכים אליהם את אילי הנפט מהסביבה וגם עשירי עולם אחרים כגון, בזמנו, מייקל ג'קסון.
בשנת 2005 נערכו בעיר משחקי מערב אסיה בהשתתפות מעל ל-1,000 ספורטאים.
ב-12 במאי 2006 נשבר באצטדיון האתלטיקה שבעיר שיא העולם בריצת מאה מטר גברים.
ג'סטין גטלין רץ את המרחק בזמן של 9.76 שניות אך מאוחר יותר נפסלה תוצאתו לאחר שהתברר כי השתמש בסמים.
דוחה אירחה את משחקי אסיה ב-15 בדצמבר 2006, והיא נבחרה לשמש כבירת התרבות הערבית לשנת 2010.
דוחה הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי הקיץ האולימפיים במסגרת המכרזים האולימפיים ל-2016 ול-2020, אך לא הצליחה לעלות לשלבי הגמר של המכרזים.
היא מתכננת להגיש מועמדות למשחקים גם ב-2032
בשנת 2019 נערכו בעיר משחקי החוף העולמיים.
ב-1973 הוקמה אוניברסיטת קטר וב-1975 נפתח המוזיאון הלאומי של קטר, במקום שבו במקור היה ארמון השליט ב-1912. בקרבת דוחה נמצאת עיר החינוך המיועדת כולה למחקר ולהשכלה ונמצאים בה שלוחות של אוניברסיטאות אמריקאיות כמו ג'ורג'טאון, ג'ונס הופקינס ועוד.
רוב תושבי דוחה הם מוסלמים.
הקתולים מהווים 90% מתוך מיעוט של 150,000 נוצרים.
מאז 2008 הותר לבנות כנסיות בעיר, אך ללא סממנים נוצריים (כמו הצלב) מבחוץ.
רוב המסגדים בדוחה הם מהזרם הסוני או המוואחידון.
האוכלוסייה בדוחה מורכבת ברובה מעובדים זרים, והאזרחים הקטרים מהווים מיעוט בעיר.
חלק ניכר של האזרחים הזרים בקטר הוא ממדינות דרום אסיה, אך יש גם תושבים רבים ממזרח אסיה וכן ממדינות ערב במזרח התיכון.
בעבר לא הותר לאזרחים שאינם קטרים לרכוש קרקע, אולם כיום אזרחים זרים רשאים לקנות אדמות במספר אזורים בדוחה.
בעיר שוכן נמל התעופה הבין-לאומי חמד שהוא שדה התעופה הבין-לאומי היחיד בקטר.
שדה התעופה הוא בסיס הפעולה המרכזי ומושב ההנהלה של חברת התעופה הלאומית של קטר, קטר איירווייז (القطرية).
הוא החליף ב-2014 את נמל התעופה הישן של העיר, אשר נסגר והיה אמור להיהרס.
הוא נפתח מחדש בשנת 2022 לקראת משחקי המונדיאל.
החל משנת 2006 רשת של אוטובוסים ציבוריים ומוניות מסודרות החלו לפעול ברחבי העיר.
דוֹחַן הוא כינוי לקבוצה של דגנים חד-שנתיים גבוהים בעלי זרע קטן, המשמשים לגידול חקלאי כמזון לאדם וכמספוא לבהמות, באזורים בעלי תנאים קשים לגידול חקלאי.
זו איננה קבוצה טקסונומית, ורוב המינים בה שייכים לתת-המשפחה Panicoideae שבמשפחת הדגניים.
זנים מסוימים של דוחן משמשים מזון מקובל לבני אדם בהודו, נפאל, סרי־לנקה, סודאן, תימן, קניה, אוגנדה, זמביה, זימבבואה, טנזניה, נמיביה, סין, מונגוליה, גאורגיה, ואתיופיה (את האינג'רה, הלחם האתיופי, מכינים מקמח טף).
הדוחן משמש להכנת מגוון מזונות, החל מדייסות, נזידים ולחמים וכלה בבירה.
דוחן גם משמש כמספוא להזנת בעלי חיים, בעיקר במדינות מערביות (ארצות הברית ואירופה) וברוסיה.
את הדוחן ניתן לגדל באזורים צחיחים יחסית, בכמות משקעים נמוכה יחסית, וגם בקרקעות לא־פוריות.
מיני הדוחן העיקריים שמגדלים היום הם:
מיני הדוחן השונים עשירים בזרחן, ברזל, סידן, ויטמין B2 וויטמין B3. זרעי הדוחן משמשים תחליף לחיטה (לחולי צליאק – אלרגיים לגלוטן).
הזרעים מכילים לציטין, חומצה פיטית וחומצות אמינו, ועשויים להוריד את רמת הכולסטרול, כמו גם לצמצם את איבוד השיער במהלך טיפולים כימותרפיים לסרטן.
הדוחן מוזכר פעם אחת בתנ"ך, בין מרכיבי הלחם שממנו אכל הנביא יחזקאל: "וְאַתָּה קַח לְךָ חִטִּין וּשְׂעֹרִים וּפוֹל וַעֲדָשִׁים וְדֹחַן וְכֻסְּמִים" ().
כל התרגומים הקדומים זיהו את הדוחן שבמקרא עם Panicum miliaceum , וכן רבים מפרשני ימי הביניים.
כך זוהה גם ה'דוחן' הנזכר במשנה על ידי רש"י, הרמב"ם, הרש"ס ועוד.
בגמרא הדוחן מוזכר כמה פעמים, אחת מהן ב, במיוחד בקשר שלו לאורז.
ישנה מחלוקת בין המפרשים מהו הדוחן ומהו האורז; רש"י מפרש את הדוחן כ'פנ"ץ' בצרפתית עתיקה, ואילו התוספות מפרש אותו כ'מי"ל' ו'פנ"ץ'.
הצעות זיהוי נוספות ל'דוחן' הם הזיפן האיטלקי (Panicum italicum ) והדורה (Sorghum bicolor ).
לפי שעה, העדויות מממצאים בוטניים–ארכאולוגיים אינן מאפשרות אימות של שתי ההצעות הללו, ובנסיבות אלו ניתנת העדפה למסורת הזיהוי הקדומה לפיה מדובר במין הנקרא בימינו 'דוחן'.
בחשבונאות, דוח רווח והפסד (ר"ת: דוח רוו"ה) הוא דוח כספי המפרט את התוצאות הכספיות של הפעילות של ישות חשבונאית בפרק זמן נתון (בדרך כלל שנה או רבעון).
מקובל גם להשוות את התוצאות הכספיות של תוצאות הפעילות בשנה או בשנתיים שקדמו לשנת הדוח.
בדוחות הכספיים של מלכ"רים, שמו של הדוח הוא דוח על הפעילות הואיל ומלכ"ר הוא ארגון ללא כוונת רווח כך שאינו מדווח על רווח או הפסד.
אין לבלבל בין דוח רווח והפסד לבין דוח על הרווח הכולל המוצג בדוחות הכספיים של חברות ציבוריות המיישמות חשבונאות בינלאומית.
המבנה המוצג להלן הוא של דוח רווח והפסד פשוט יחסית וכללי.
ישנן חברות שבהן מבנה דוח רווח והפסד מורכב יותר.
בדו"ח רווח והפסד מוצגים לפיכך הוצאות ו/או הפסדים בתוך סוגריים.
יש לציין שבחברה בע"מ (שאינה חברה ציבורית) דוח רווח והפסד הוא על בסיס מצטבר בתנאי שיש לעסק מלאי.
אחרת, ישנה אפשרות לבחור בין דיווח על בסיס מזומן או מצטבר ובתנאי שתישמר העקביות מדי שנה.
בבסיס מזומן ההכנסה וההוצאה נקבעות במועד קבלת המזומן או תשלום מזומן.
בבסיס מצטבר במועד ביצוע העסקה ולפי החלק היחסי של אותה שנה.
הפרשה לחובות מסופקים אינה מוכרת כהוצאה לפי פקודת מס הכנסה, ויש להוסיף אותה להכנסה החייבת בדו"ח תיאום מס.
עם זאת, חוב אבוד כן מוכר כהוצאה.
בישראל, בעלי מקצועות חופשיים, כגון רופאי שיניים ועורכי דין, רשאים לבחור בדיווח על בסיס מזומן או מצטבר כל עוד אין ברשותם מלאי.
יתרת דוח רווח והפסד, דהיינו ה"שורה התחתונה" שלו - הרווח הנקי או ההפסד, נצברת לסעיף העודפים או ההפסדים (הרווחים שנצברו ושטרם שולמו או ההפסדים שנצברו) המופיעים כחלק מההון העצמי במאזן.
בדוחות מאוחדים של חברות ציבוריות יש לפצל את הרווח הנקי או ההפסד לחלק השייך לבעלי זכויות המיעוט ("זכויות שאינן מקנות שליטה") ולחלק השייך לבעלי זכויות הרוב.
פיצול זה מסייע לבעלי המניות ללמוד איזה חלק מתוך רווחי או הפסדי החברה, שייכים להם, ואילו שייכים לבעלי מניות אחרים בחברות בת.
בחברות ציבוריות המיישמות חשבונאות בינלאומית מוצג הרווח למניה (מפוצל לרווח בסיסי למניה ולרווח מדולל למניה) בסוף הדוח.
הרווח הנקי או ההפסד מועבר בסוף תקופת הדיווח לעודפים, והיתרות התוצאתיות (המרכיבות את דוח רווח והפסד) מאופסות.
בדוח על השינויים בהון העצמי ניתן לראות תנועה זו (כמו גם את פיצולו של הרווח לבעלי זכויות המיעוט והרוב).
אחת הדרכים לאמוד את חוסנה של החברה הוא על ידי השוואת יחסי רווח שונים לחברות מתחרות באותו ענף עסקי.
על מנת שניתן יהיה להשוות בין חברות דומות בסדרי גודל שונים, נהוג לבחון את היחסים הפיננסיים באחוזים מתוך סך המכירות.
בנוסף, בחינה של גידול או קיטון מול תקופת השוואה גם היא נעשית באחוזים.
יחסי רווח נפוצים הם: שיעור רווח גולמי המתקבל על ידי חלוקת רווח גולמי במחזור המכירות, שיעור רווח תפעולי המתקבל על ידי חלוקת רווח תפעולי במחזור המכירות, ושיעור רווח נקי המתקבל על ידי חלוקת רווח נקי במחזור מכירות.
מקובל גם לבחון את התפתחות היחסים הללו לאורך שנים.
כך ניתן לדעת אם החברה בתהליך של שיפור, אם על ידי התייעלות בייצור, בשיווק או באמצעות ניהול טוב יותר של ההיבט המימוני, או שמצבה הולך ומורע.
בחשבונאות, דוח על תזרימי המזומנים (בקיצור דוח תזמ"ז) הוא דוח כספי המציג את המקורות לכספים שנתקבלו על ידי החברה והשימוש שנעשה בהם.
הדוח מציג את היקף המזומנים שנבעו מפעילות שוטפת (או שימשו לפעילות שוטפת), המזומנים ששימשו לפעילות השקעה והמזומנים שנבעו מפעילות מימון.
תנועת המזומנים של הישות החשבונאית מתייחסת לתקופה החשבונאית (שנה או רבעון).
בשונה משאר הדוחות הכספיים שמייצגים פעילות על בסיס צבירה, הדוח על תזרימי המזומנים מציג פעילות על בסיס מזומן בלבד.
הדוח מוצג לפי התקינה אליה כפופה הפירמה ולכן ניתן למצוא דוחות על פי IFRS, על פי התקינה הישראלית Israeli GAAP (בהתאם לגילוי דעת 51), ועל פי כל תקינה אחרת GAAP.
עם זאת, ישנה מגמה גלובלית למעבר לבסיס דיווח אחיד על פי IFRS.
שימוש בדוח זה בשילוב עם יתר הדוחות הכספיים מספק מידע המאפשר למשתמשים להעריך את השינויים בנכסים נטו של הישות, המבנה הפיננסי שלה לרבות נזילותה וכושר פירעונה (SOLVENCY) ויכולתה להשפיע על הסכומים והעיתוי של תזרימי המזומנים כדי להתאים עצמה לנסיבות והזדמנויות משתנות.
מידע על תזרים מזומנים הוא שימושי בהערכת יכולתה של הישות להפיק מזומנים ושווי מזומנים, מאפשרת למשתמשים לפתח מודלים להערכה ולהשוואה של הערך הנוכחי של תזרימי המזומנים העתידיים.
המידע גם מגביר את יכולת ההשוואה של הדיווח על ביצועים תפעוליים על ידי ישויות שונות כיוון שהוא מבטל את ההשפעה של שימוש בטיפול חשבונאי שונה לגבי אותן עסקאות ואירועים.
הדוח על תזרימי המזומנים מאפשר להעריך את יכולת החברה לייצר מזומנים, לפרוע התחייבויות, לשלם דיבידנד ואת התלות של החברה בהון זר.
הדוח עשוי לענות, בין היתר, על השאלות הבאות:
כיצד גדלה יתרת המזומנים אף על פי שהעסק בהפסדים?
מדוע יש ירידה במזומנים על אף שהתוצאות העסקיות הן חיוביות?
מהו השימוש שעשתה החברה בהון/אג"ח שהנפיקה?
מה השימוש שהחברה עושה עם העודפים של העסק?
כיצד מומנו השקעותיה של החברה?
באופן כללי הדוח מחולק לשלושה חלקים:
חיבור שלושת חלקי הדוח מהווה את התנועה במזומנים ושווי המזומנים של החברה בתקופה הנידונה.
התנועה בתוספת יתרת פתיחה תציג את יתרת הסגירה של המזומנים ושווי מזומנים לתקופה.
המונח מזומנים בדוח על תזרימי המזומנים כולל: מזומנים בקופה ובחשבונות בנק וכן פיקדונות שניתנים למשיכה מיידית בסכומם המלא, לצורך הדיווח, המזומנים יכולים להיות הן במטבע הפעילות של הפירמה והן במטבע זר.
שווי מזומנים כוללים השקעות לזמן קצר לתקופה שאינה עולה על 3 חודשים וכן ניתן להמירם בסכום ידוע של מזומנים ולא צפוי שינוי משמעותי בערכן.
אין לכלול במזומנים ושווי מזומנים סכומים מוגבלים שכן הם אינם ניתנים למשיכה על פי דרישה ואינם ניתנים להמרה לסכום ידוע של מזומנים.
משיכת יתר (אשראי מבנקים לזמן קצר) תיכלל תחת ההגדרה מזומנים ושווי מזומנים בתנאי שהיא מהווה חלק בלתי נפרד מניהול המזומנים של הישות.
פעילויות שוטפות הן כל הפעילויות שמתבצעות במזומנים במהלך תקופת הדיווח ומבטאות את התקבולים והתשלומים שבוצעו בפועל במהלך התקופה.
אלו הן הפעילויות העיקריות ליצור הכנסה ופעילויות אחרות שאינן פעילויות השקעה או מימון.
לפיכך הן בדרך כלל נובעות מהעסקאות ומאירועים אחרים המובאים בחשבון בקביעת הרווח או ההפסד של הישות.
תזרימי המזומנים מפעילות שוטפת מבטאים את הרווח התפעולי על בסיס מזומן ויכולים להוות אינדיקציה למידת האיכות של דוח רווח והפסד על בסיס צבירה שכן הם מספקים מידע נוסף לגבי מידת הנזילות של הפירמה.
פעילות שוטפת היא אינדיקטור מרכזי למידה בה פעילויותיה של הישות הפיקו תזרימי מזומנים מספיקים כדי לפרוע הלוואות, לשמר יכולת תפעולית של הישות לשלם דיבידנדים ולבצע השקעות חדשות ללא פניה למקורות מימון חיצוניים.
תקבולי מזומנים שנבע ממכירת סחורות ומאספקת שירותים
תקבולי מזומנים מעמלות, תמלוגים ומהכנסות אחרות
תשלומי מזומנים לספקים בגין סחורות ושירותים
קיימות שתי גישות להצגת תזרימי המזומנים מפעילות שוטפת: גישה ישירה וגישה עקיפה.
דיווח בגישה הישירה מספק מידע רב יותר על הפעילות במזומן שהתרחשה בפירמה במהלך התקופה המדווחת ובנוסף הוא מספק מידע שיכול להיות שימושי יותר לקוראי דוחות כספיים מסוימים.
דוח הנערך לפי גישה זו יכלול סעיפים כמו: תקבולים מלקוחות, תשלומים לספקים, הוצאות ששולמו במזומן וכדומה.
בגישה העקיפה הדוח מתחיל מרווח או הפסד חשבונאי על בסיס צבירה ולאחר מכן מבוצעות התאמות להצגת הרווח או ההפסד התפעולי על בסיס מזומן.
ההתאמות נועדו לנטרל מהרווח החשבונאי על בסיס צבירה את כל ההכנסות וההוצאות שאינן על בסיס מזומן.
התקינה הבינלאומית ממליצה על שימוש בגישה הישירה שכן היא מספקת מידע בצורה מפורטת יותר, אולם בפועל הגישה הרווחת בפירמות היא העקיפה.
תזרימי המזומנים מפעילות השקעה מספקים מידע על זרימת מזומנים מתוך ואל הפירמה שמהותה השקעות ומימושים של נכסים.
כלומר פעילות שמטרתה זרימת הטבות כלכליות עתידיות לפירמה שאינן נובעות מהפעילות השוטפת של הפירמה.
הגילוי הנפרד של פעילות השקעה חשוב משום שתזרימי המזומנים מייצגים את המידה בה יציאה של מזומן בוצעה לצורך השגת משאבים המיועדים להפקת הכנסה עתידית ותזרימי מזומנים.
הוצאות הון - תשלומי מזומנים לרכישת רכוש קבוע ( לדוגמה מבנה) נכסים בלתי מוחשיים ונכסים אחרים לזמן ארוך.
תקבולי מזומנים ממכירת רכוש קבוע, נכסים בלתי מוחשיים ונכסים אחרים לזמן ארוך.
תשלומי מזומנים ששימשו לקניית מניות במטרה להחזיקן לזמן ארוך.
תקבולי מזומנים שנבעו ממכירת ממניות (יש לשים לב- מדבר על מניות שהוחזקו כהשקעה ולא על הנפקת מניות)
תזרמי המזומנים מפעילות מימון מציגים שינויים בהתחייבויות ובהון העצמי של הפירמה על בסיס מזומן.
כלומר חלק זה מציג כניסה ויציאה של מזומנים שמקורם במקורות מימון זרים.
הגילוי הנפרד של פעילות מימון חשוב משום שהוא שימושי בחיזוי של תביעות של תזרימי מזומנים עתידיים על ידי ספקי הון.
תקבולי מזומנים שנבעו מקבלת הלוואה.
תשלומי מזומנים ששימשו לתשלומי פרעון הלוואה לזמן ארוך (החלק של הקרן בלבד ללא מרכיב הריבית)
הנפקת אג"ח, פירעון הלוואות, הנפקת מניות וכדומה.
ניתוח דוח על תזרים המזומנים
דוח על תזרים המזומנים יכול לספק מידע רב אודות הפירמה שיכול להיות שימושי למשקיעים הבוחנים את השקעתם בפירמה.
יש לשים לב לפעילות שוטפת, תזרים מזומנים שלילי מפעילות שוטפת לאורך זמן יכול לאותת על בעיות בצמיחת הפירמה וחוסר יכולת להפיק מזומנים מפעילותה העיקרית.
עם זאת, ייתכן כי חברות בהקמה יציגו תזרים מזומנים שלילי מפעילות שוטפת שנובע מרמת הכנסות נמוכה בשלבי ההקמה.
תזרים מזומנים חיובי מפעילות השקעה יכול להעיד על כך שהחברה מממשת נכסים על מנת לממן את פעילותה השוטפת.
תזרים מזומנים שלילי מפעילות השקעה יכול להעיד על התפתחות של החברה והתרחבותה על ידי השקעה בנכסים שבעתיד יגדילו את ההטבות הכלכליות הצפויות לה.
תזרים מזומנים חיובי מפעילות מימון מעיד על כך שהחברה נטלה יותר התחייבויות מאשר פרעה למימון פעולותיה.
עם זאת, זה לא בהכרח מעיד על קשיים כלכליים, כמו פירמה בהקמה שממנפת את עצמה.
בכך חשיבותו של הדוח על תזרימי מזומנים אשר נותן פרספקטיבה נוספת אשר לא ניתנת בדוחות הכספיים האחרים לגבי פעילותה של הפירמה.
המובא לעיל הוא בגדר ניתוח כללי גנרי בלבד ויש להתייחס לכל פירמה ולכל סעיף בדו"ח בפני עצמו ובכללותם.
בגישה העקיפה הדו"ח יוצג בצורה הבאה:
דוח על תזרימי המזומנים לשנה שנסתיימה ביום 31 בדצמבר 2016
אילו הפירמה הייתה בוחרת להשתמש בגישה הישירה בהצגת הדו"ח, החלק היחיד שהיה משתנה היה הפעילות השוטפת והוא היה מוצג בצורה הבאה:
תזרימי מזומנים מפעילות שוטפת תקבולים מלקוחות 600,000 תשלומים לספקים (250,000) תשלומי הנהלה וכלליות (50,000) תשלומי מכירה ושיווק (20,000) תשלומים אחרים (30,000) מזומנים נטו, שנבעו מפעילות שוטפת 250,000
סך תזרים המזומנים מפעילות שוטפת זהה בשתי השיטות, אולם דרך ההצגה שונה.
דוחל שחור גרון (שם מדעי: Saxicoia rubicola) הוא ציפור ממשפחת החטפיתיים בסדרת ציפורי שיר.
מקור השם כנראה המילה הארמית "דחיל" שמשמעותה פחד, משום שהוא רוטט כאילו הוא מפחד.
תרגום השם המדעי הוא שוכן סלעים.
רגלו ארוכה ושחורה, והאצבעות עדינות.
המקור קצר, חד וגם הוא שחור.
קשתית העין בצבע חום כהה.
אצל הזכר הראש והסנטר שחורים, בצידי הצוואר יש שני כתמים לבנים.
העל שת חום מנוקד או לבנבן.
אצל הנקבה הצבעים דהויים יותר, והכתמים בצידי הצוואר קטנים.
מזונו העיקרי הוא חרקים וחסרי חוליות אחרים וזחליהם, לעיתים ניזון מפירות וזרעים.
נצפה אוכל לטאות ודגים קטנים.
מצוי בישראל בין ספטמבר לאפריל, חולף וחורף בכל הארץ.
נמצא בשטחים פתוחים עם צמחייה חד שנתית ושיחים או עצים נמוכים, שם הוא גם מקנן.
בני הזוג נמצאים בדרך כלל זה ליד זה.
גודל שטח המחיה שלהם הוא 5–10 דונם, הזוג חוזר בדרך כלל לאותה הטריטוריה כל שנה.
הקן נמצא קרוב לקרקע על שיח נמוך וצפוף.
בניית הקן נמשכת 4–10 ימים.
הנקבה מטילה 4–6 ביצים ודוגרת עליהן לבדה במשך 13–14 ימים.
שני ההורים מאכילים ומטפלים בגוזלים שבקעו, הגוזלים פורחים אחרי 13–14 יום מן הבקיעה, לפעמים לפני שיכולים לעוף.
שני ההורים מאכילים את הגוזלים 4–5 חמישה ימים אחרי הפריחה, אחר הזכר ממשיך לבדו להאכילם 5–10 ימים בזמן שהנקבה מתחילה לבנות קן למחזור נוסף.
הדוחלים משלימים 2–4 מחזורי קינון בשנה.
הוא מרבה לעמוד בנקודות תצפית בולטים כמו עמודים, גדרות, קוצים ולרטוט בזנבו ובכנפיו.
מעמדתו קולט הדוחל חרקים, צד אותם וחוזר למקומו.
קולות האזהרה הם שריקה ונקישות, "ויסט טרק טרק ויסט...", השירה גבוהה, רוטטת וחד-גוונית.
דוחל חום-גרון (שם מדעי: Saxicola rubetra) הוא מין ציפור שיר ממשפחת החטפיתיים.
גודלו של הדוחל כ-13 ס"מ.
לפרט הבוגר (באביב) חלקים עליונים מחוספסים, פס גובה לבן ולחיים שחורות.
הנקבה מאופיינת בצבע בז, וחסרה את הכתמים הלבנים בכנף.
הפרטים הצעירים דומים לנקבה, אך על בטנם נקודות קטנות ושחורות.
הנקבה מטילה בין 4 ל-7 ביצים הבוקעות כעבור 11–14 ימים.
אורך חיי הדוחל הוא בממוצע שנתיים, הפרט הבוגר ביותר שתועד, חי מעל 5 שנים.
הדוחל חום-הגרון ניזון בעיקר מחרקים (80%-90%), אך גם מחסרי חוליות אחרים כגון עכבישים, חלזונות קטנים ותולעים.
מופיע בשדות חקלאיים ובשטחי מרעה.
דוח רווח והפסד מותאם לצורכי מס (או דוח התאמה למס) הוא דוח המתאם את הרווח (או ההפסד) לפני מיסים על ההכנסה בדוח הרווח וההפסד של נישום לרווח (או הפסד) המתאים לצורכי מס.
זהו אחד הדוחות שמגיש הנישום לשלטונות המס בסיומה של כל שנת מס, בצירוף הדוחות הכספיים ודוחות נוספים.
השורה הראשונה של הדוח הוא הרווח (או ההפסד) לפני מיסים על ההכנסה מתוך דוח רווח והפסד.
רווח זה עובר התאמות שונות, נוספות לו (או מוחסרות ממנו - במידה שמדובר בהפסד) הוצאות שאינן מוכרות לצורכי מס, ולאחר מכן מוחסרות ממנו (או נוספות לו - במידה שמדובר בהפסד) הכנסות שאינן מוכרות לצורכי מס.
בישראל, בשלב הבא, מחושבת ההשפעה של האינפלציה על ההכנסה החייבת במס מכוח חוק מס הכנסה (תיאומים בשל אינפלציה) התשמ"ה-1985, והיא כוללת תוספת/ניכוי בשל אינפלציה, ניכוי בשל פחת והפסדים מועברים משנים קודמות.
החל משנת 2008 חוק זה הוקפא ולכן סעיפיו אינם קיימים בדוח אלא אם הוראות המעבר שלו משפיעות על דוח ההתאמה של הנישום.
השורה התחתונה של דוח זה היא ההכנסה החייבת במס.
הכפלת ההכנסה החייבת במס חברות מביאה לחבות המס של הנישום, אם כי היא אינה מוצגת בדוח זה.
בסוף הדוח מופיעים, אם ישנם, נתונים נוספים הנוגעים לרווחים והפסדים אחרים אשר חייבים במס או ניתנים לקיזוז בשנים הבאות, כגון הפסד הון המועבר לשנה הבאה ורווח הון ריאלי.
ניתן גם לציין זיכויים מועברים, כגון זיכוי ממס זר וזיכוי תרומות.
גם בסיס מזומן בא לידי ביטוי בדוח התאמה למס.
דוי אינתנון (בתאית: ดอยอินทนนท์) הוא ההר הגבוה ביותר בתאילנד, גובהו 2,565 מטרים.
ההר נמצא במחוז צ'יאנג מאי והוא מורכב מבתולית גרניטי.
זהו האזור הקר ביותר במדינה והטמפרטורות בו יורדות לעיתים אף מתחת ל-0.
בשנת 1954 הוכרז אזור ההר כפארק לאומי ובשנים 1972 ו-1975 שטח הפארק הורחב עד לגודלו היום - 482 קמ"ר.
הפארק הלאומי מקיף שטחים מגובה 800 מטר ועד לפסגת ההר ונקרא הפארק הלאומי דוי אינתנון.
בשנים 1987 ו-1992 נבנו על ההר 2 מקדשים לכבוד ימי ההולדת 60 של המלך והמלכה.
דוחות קינסי הם שני ספרים על מיניות בבני אדם: "התנהגות מינית בזכר האדם" (Sexual Behavior in the Human Male) (1948), ו"התנהגות מינית בנקבת האדם" (Sexual Behavior in the Human Female) (1953), אותם חיברו אלפרד קינסי, וורדל פומרוי ואחרים.
קינסי היה ביולוג אמריקאי באוניברסיטת אינדיאנה, מייסד מכון קינסי לחקר מין, מגדר ופריון.
הספר השני, "התנהגות מינית בנקבת האדם" מבוסס על ראיונות אישיים עם כמעט 6,000 נשים.
קינסי ניתח את הנתונים באשר לתדירות ההשתתפות בפעילויות מיניות שונות כפי שדיווחו הנשים ובדק את הקשר בין דיווחים אלה למשתנים שונים, כגון גיל, מעמד סוציו-אקונומי, ונטייה דתית.
נערכו השוואות בין פעילות מינית בגברים ובנשים.
נתוניו של קינסי מצביעים על כך שנשים היו פחות פעילות מינית מאשר גברים בכל ההיבטים של חיי המין, אבל עדיין הן היו יותר מיניות מן התפיסה העממית הרווחת.
בעת שהספר על מיניות האישה התפרסם, נראה היה שקינסי סובר כי נשים וגברים דומים יותר בהיבטים הביולוגיים של מיניותם ממה שסבר תחילה, וכי מיניותם של גברים ונשים גם יחד מעוצבת, ולא רק מודחקת, על ידי גורמים חברתיים ותרבותיים.
פרסום דוחות קינסי הדהים את הציבור וגרם למחלוקת ציבורית.
ממצאי הדוחות הביאו לתגובות זעם, הן מכיוון שהן יצאו כנגד אמונות מסורתיות על מיניות האדם ומכיוון שדנו בנושאים שהיו בגדר טאבו עד לאותה עת.
מבקרים העלו ספקות באשר לשיטות המחקר שננקטו לצורך איסוף הנתונים, כולל נתונים שלא ניתן היה לאוספם ללא שיתוף פעולה עם פדופילים.
מכון קינסי הכחיש האשמות אלה, אולם הכיר בכך שקוימו ראינות עם גברים שפגעו מינית בילדים, וכי הובטח חיסיון על זהותם כדי שיספקו תשובות אמיתיות וכנות על נושאים שהם בגדר טאבו, זאת על אף החשש שימשיכו בפשעיהם.
קינסי אף ניסה לענות לביקורת באשר לדרך בחירת מדגם המרואיינים.
חלקים מתוך דוחות קינסי המתארים את המגוון הקיים בקרב בני האדם בתחום נטייה מינית זוכים לעיתים קרובות לאזכור כתומכים בהערכה המקובלת ולפיה הומוסקסואליות קיימת בשכיחות של כ-10% באוכלוסייה הכללית.
אולם הממצאים בדוחות אינם מוחלטים וקינסי עצמו נמנע ומתח ביקורת על השימוש במונחים כמו "הומוסקסואליות" ו"הטרוסקסואליות" כדי לתאר יחידים, וטען כי מיניות עשויה להשתנות לאורך חיי האדם, וכי ניתן להבין התנהגות מינית כמגע גופני וכן כתופעה פסיכולוגית טהורה (תשוקה, משיכה מינית, פנטזיה).
תחת שלוש הקטגוריות המוכרות: הטרוסקסואליות, ביסקסואליות והומוסקסואליות, הדוחות עושים שימוש בסולם קינסי ובו שבע דרגות (דרגה שמינית אסקסואליות הוספה על ידי עמיתיו של קינסי).
הדוחות אף קובעים כי כמעט 46% מהנבדקים הגברים "הגיבו" מינית לבני שני המינים במהלך חייהם הבוגרים, ו-37% התנסו לפחות פעם אחת ביחסי מין הומוסקסואליים.
11.6% מן הגברים הלבנים (גילאי 20–35) דורגו בדרגה 3 (שמשמעותה ניסיון/תגובה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית במידה שווה) במהלך חייהם הבוגרים.
בדוחות אף דווח כי 10% מהגברים האמריקאים שנסקרו היו "פחות או יותר הומוסקסואלים בלבד במהלך שלוש שנים לפחות בין הגילים 16 ו-55" (5-6 בדירוג).
7% מן הנשים (גילאי 20–35) ו-4% מן הנשים הנשואות (גילאי 20–35) קיבלו דירוג 3 (ניסיון/תגובה מינית הומוסקסואלית והטרוסקסואלית במידה שווה).
2-6% מן הנשים, בגילאי 20–35, היו פחות או יותר הומוסקסואליות בלבד בניסיון/תגובה מינית, ו-1-3% מן הנשים הבלתי נשואות גילאי 20–35 היו הומוסקסואליות בלבד בניסיון/תגובה מינית.
הביקורת האקדמית שנמתחה על הדוחות מתייחסת בעיקר הטיה סטטיסטית בגלל אופן בחירת המדגם ולסטיית מדגם בשיטת המחקר שננקטה.
שתי בעיות עיקריות שעליהן הצביעו הביקורות היו כי חלקים משמעותיים מן המדגמים באו מאוכלוסיות בתי כלא וזונות ממין זכר, וכי מדגם הכולל בני אדם הבוחרים להתנדב למחקר בו הם מרואיינים על נושאי טאבו עשוי לעורר הטיה של בחירה-עצמית.
שתי הבעיות מערערות את הקביעות שבדוחות ככל שקביעות אלה מנסות להתייחס למגמות באוכלוסייה הכללית.
בשנת 1948, שנת פרסום הדוח, ועדה של האגודה האמריקאית לסטטיסטיקה, כולל הסטטיסטיקאי הבולט ג'ון טאקי (John Tukey) גינתה את אופן נטילת המדגם.
טאקי אמר: "בחירה אקראית של שלושה אנשים הייתה טובה יותר מאשר הקבוצה של 300 איש שנבחרה על ידי מר קינסי." הביקורת התמקדה בייצוג-יתר של מגזרי אוכלוסייה מסוימים במדגם: 25% מן הגברים במדגם היו, בעת עריכת המדגם או בעבר, אסירים, ו-5% היו זונות ממין זכר.
הפסיכולוג אברהם מאסלו טען כי קינסי לא לקח בחשבון "הטיית מתנדבים".
המידע שהתקבל מן המדגם נותן למעשה תמונה אך ורק על דעותיהם של המתנדבים לראיונות בנושאי טאבו.
רוב האמריקאים נרתעו מלשוחח על חיי המין שלהם אפילו עם בני זוגם וחבריהם הקרובים.
לפני פרסום הדוחות בחן מאסלו את מתנדביו של קינסי להטייה.
הוא הסיק כי המדגם של קינסי לא מייצג את האוכלוסייה הכללית.
בתגובה לביקורת ערך פול גבהארד, ממשיכו של קינסי כמנהל המכון, את הדוח באופן שבו הוציא ממאגר הנתונים כל נתון שנטען כי הוא גורם לסטיית המדגם.
לדוגמה, מתוך נתוני המדגם הוצאו כל השאלונים של אסירים.
בשנת 1979 פרסם גבהארד (יחד עם אלן ב.
מסקנת הדוח הערוך היא כי כל הערכותיו המקוריות של קינסי נותרו ללא שינוי משמעותי גם לאחר שנופו מן המדגם נתונים שנטען כי הם גורמי סטיה: אוכלוסיות אסירים, זונות ממין זכר, ואלה שהתנדבו מרצונם לענות על שאלות בנושאי מין שנחשבו לטאבו.
לאומן טען כי המידע שנאסף בשנת 2002 על ידי המרכז הלאומי לסטטיסטיקות בריאות מאשש את ממצאי מחקרו.
12% מתוך הנשים במדגם ו-22% מן הגברים דיווחו על תגובה מינית לסיפור סאדו-מזוכיסטי.
סולם קינסי בא לתאר את תולדות התנהגותו המינית של אדם, או אירועים בפעילותו המינית בפרק זמן נתון.
הסולם דירג התנהגות מינית בין 0 לבין 6, 0 הוא אדם הטרוסקסואלי לחלוטין ו-6 הוא אדם הומוסקסואלי לחלוטין.
קטגוריה נוספת, בשם X, הוזכרה כדי לתאר א-מיניות, אלה שהם חסרי תשוקה מינית לחלוטין.
סולם קינסי פורסם לראשונה בדוח על ההתנהגות המינית של האדם הזכר (1948), ונעשה בו שימוש בולט אף בדוח השני על ההתנהגות המינית של נקבת האדם (1953).
כאשר הציג את הסולם כתב קינסי:
התדירות הממוצעת של יחסי מין בעת הנישואים, כפי שדווחה על ידי נשים, הייתה 2.8 פעמים בשבוע בין גילאי שנות העשרה המאוחרות, 2.2 בין גילאי 30, ואחת לשבוע בגיל 50. קינסי העריך כי 50% בממוצע מתוך הגברים הנשואים קיימו יחסי מין כלשהם מחוץ למסגרת הנישואים בשלב כלשהו.
בין נשאלות המדגם, 26% מן הנשים קיימו יחסי מין מחוץ לנישואים עד הגיען לגיל 40. בין אחת מתוך שש, לבין אחת מתוך עשר נשים גילאי 26 עד 50 היו מעורבות ביחסי מין מחוץ לנישואין.
אולם לצורך המדגם קינסי הגדיר זוגות שחיו יחדיו משך למעלה משנה כ"נשואים", ובכך העלה אחוז המקרים בהם מצא יחסי מין מחוץ למסגרת הנישואים.
איסוף הנתונים נערך בעיקר בדרך של דיווחים סובייקטיביים בראיון.
הראיון נוהל באמצעות שאלון מובנה שאותו היה על הבודק לשנן בעל-פה (ואשר לא הופיע על דף התשובות).
דפי התשובות קודדו כדי לשמור על חיסיון המשיבים, והתגובות סומנו בטבלה באמצעות סימנים מוסכמים מראש.
המידע הותאם מאוחר יותר לצורך עיבודו במחשב.
כל דפי איסוף הנתונים, והרישומים המקוריים של החוקרים, נשמרו במכון קינסי ועיון בהם הותר לחוקרים שהוכיחו צורך מחקרי.
המכון אף התיר לחוקרים לעשות שימוש בתוכנות סטטיסטיות (כגון PSPP או SPSS) כדי לנתח את הנתונים.
נושא המחקר והנתונים שנאספו פתחו פתח נרחב לניצול המידע באופן סנסציוני.
בהתבסס על נתוני ומסקנות המחקר, אחרים טענו כי 10% מן האוכלוסייה הכללית היא הומוסקסואלית, וכי נשים מגבירות את סיכוייהן ליהנות מיחסי מין במהלך הנישואים אם תעסוקנה באוננות בטרם נישואיהן.
אף לא אחת מטענות אלה באה מפיו של קינסי.
נתונים המצביעים על אורגזמה אצל ילדים בטרם הגיעם לבגרות מינית, הביאו לפרסום המאשים את החוקרים בהתעללות בילדים.
על פי הנתונים המופיעים בדוח הראשון, דווחו 300 מקרים של אורגזמה בילדים גילאי חמישה חודשים עד 14 שנים.
באתר האינטרנט של מכון קינסי נטען כי "[קינסי] לא קיים ניסויים על ילדים; הוא לא קיבל שירותים, שיתף פעולה, או שכנע אנשים לבצע ניסויים על ילדים" וכי רוב המידע על ילדים נאסף ממבוגרים שדיווחו על זכרונות ילדות.
חלקו מהורים לילדים שצפו בילדיהם, חלקו ממורים שצפו בילדים מתנהגים בצורה מינית, וקינסי הצהיר כי תשעה מתוך מרואייניו דיווחו על קיום יחסי מין עם ילדים וסיפרו כיצד ילדים התנהגו והגיבו באותה עת.
קינסי שמר על חיסיון נותני המידע על יחסי מין עם ילדים בטענה שבאיזון בין הרצון לגבות מידע אמין ממרואייניו לבין האפשרות שהם ימשיכו בהתנהגותם זו, גבר האינטרס הראשון.
מאוחר יותר התגלה כי כל המידע על ילדים המופיע בטבלאות 31–34 לדוח בא מתוך יומנו של אדם אחד, אותו החל לכתוב בשנת 1917, זמן רב בטרם החל מחקרו של קינסי וכי בדוח נמסר מידע מטעה באשר למקור הנתונים.
דוחות קינסי נמכרו בסך הכל בכשלושת-רבעי מיליון עותקים ותורגמו ל-13 שפות, ובכך היו לאחד הפרסומים המדעיים הנפוצים ביותר במאה ה-20. יש הקושרים לפרסום דוחות קינסי את השינוי בתדמית הציבורית של מיניות האדם.
לאחר שהחל שיווקה של גלולה למניעת היריון בשנות ה-60, השינוי התדמיתי אף קיבל ביטוי ב"מהפכה המינית".
בשנות ה-60 אף החלו מאסטרס וג'ונסון במחקריהם על היבטים פיזיולוגיים של יחסי מין, ובכך תרמו לניתוץ נוסף של טאבו ותפיסות מוטעות באופן דומה לזה של קינסי.
באיזו מידה היו הדוחות הגורם לשינוי ביחס החברתי לנושאי מין ובאיזו מידה הם רק שיקפו וביטאו את התנאים שהביאו לאותו שינוי, הוא נושא הנמצא במחלוקת בין חוקרים ורבות בו ההשערות.
דוחל שחור (שם מדעי: Saxicola caprata) הוא מין של דוחל אסיאתי.
תפוצתו משתרעת ממערב אסיה עד מזרחה כולל תת-היבשת ההודית.
במרחב זה ידועים כ-16 תת-מינים שלו.
תחומי המחיה המועדפים על הדוחל השחור הם אזורים כפריים, כרי דשא ואזורי צמחייה נמוכה, בהם הוא יושב בצמרותיהם של עצים ושיחים, מחפש חרקים שאותם יכול לאכול.
את טרפו הוא משיג בדרך כלל מהקרקע.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם אחת-עשרה תצפיות עד היום.
התצפית האחרונה הייתה ב-21 בדצבמבר 2024 בבריכות הדגים של קיבוץ הזורע.
הציפור נבחרה בשנת 2023 לציפור השנה בישראל.
גופו של הזכר שחור מלבד פס לבן המתמשך מהכתפיים, שגודלו משתנה בין אוכלוסיות שונות.
קשתית העין של הזכר בצבע חום כהה, בעדו מקורו ורגליו שחורים.
גופן של הנקבה חום-אפור ומפוספס מעט.
הצעירים דומים לנקבות, מלבד בבטנם התחתונה, שבה יש להם כתמים דמויי קשקשים.
עונת הרבייה מתמשכת בין פברואר לאוגוסט, בעוד שיאה הוא בין מרץ ליוני, ובמהלכה הזכרים שרים בקול מענפים בולטים.
במהלך תצוגת החיזור הזכר מרים את זנבו, מרפרף ומנפח את נוצותיו.
הדוחל השחור מקנן בחורים בחומות אבן או בסוללות, ומרפד את קנו בשיער בעלי חיים ובדשא.
הנקבה מטילה 2–5 ביצים סגלגלות באורך 1.3-1.7 ס"מ, עם כתמים ליד הקצה הרחב שלהן.
הנקבה דוגרת על הביצים במשך 12–13 ימים.
דויד-הרדוק (בבלארוסית: Давыд-Гарадок; בפולנית: Dawidgródek, מכונה: דוד הורודוק ביידיש) היא עיר קטנה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, על גדת הנהר הורין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב, הנזכר לראשונה במאה ה-14, נוסד לפי המסורת המקומית בידי הנסיך דויד מטורוב.
בשנת 1521 הועברה העיר לידי מלך פולין, ובשנת 1586 הוענקה לבני משפחת רדזיוויל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בתחום פולין.
יהודים ראשונים החלו להתיישב בעיר לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, ובמאה ה-19 גדלה הקהילה היהודית במקום, ואנשיה עסקו בעיקר בסחר על נהר הורין.
מהמאה ה-19 פעלה בעיר חסידות קאשיווקא - דויד הורודוק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הגיעו לעיר פליטים יהודים מבריסק ומפינסק, ובמהלך המלחמה הפולנית-סובייטית נערכו פרעות ביהודי העיר, תוך מעשי ביזה, אונס ורצח, והוטל על הקהילה לשלם סכום כופר.
בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, ופעלו בה בתי ספר עבריים מרשת תרבות ומרשת יבנה, לצד תנועות נוער ואגודות ספורט יהודיות.
בתקופה זו נמנו בעיר קרוב ל-3,000 יהודים, כשליש מסך תושביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, הועברה העיר לשליטה סובייטית, ועד מהרה הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
במהלך מבצע ברברוסה, ביולי 1941, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועל יהודי המקום הוטלו גזירות שונות, לרבות חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד.
ב-10 באוגוסט 1941 צוו כל הגברים היהודים בעיר מגיל 14 ומעלה להתייצב לעבודה, ואלו הובלו באלימות קשה בידי אנשי המשטרה המקומית לבורות ירי, ונרצחו בידי אנשי אס אס.
גברים שנמצאו מסתתרים בעיר נרצחו במקום, והנשים והילדים שנותרו בה גורשו ממנה, ונדדו בין עיירות הסביבה.
כאשר שבו לעיר, הושמו בגטו שהוקם בה, בו אולצו לבצע עבודות כפייה, וסבלו מתנאי מחיה קשים, שהפילו חללים רבים.
ב-10 בספטמבר 1942 הובלו 1,263 יושבי הגטו הנותרים, רובם המוחלט נשים וילדים, לאתר הרצח של יהודי העיר הגברים, שם נרצחו.
כמאה מתוכם הצליחו להימלט ליערות הסביבה.
דוחבורים הם כת רוחנית נוצרית, בעלת מאפיינים אנרכיסטיים, ממקור רוסי.
כ-7,500 מהם היגרו למערב קנדה בסיוע הממשל הקנדי בסביבות שנת 1900. קהילות הדוחובורים דגלו בפציפיזם וחיו בקומונות.
התיעוד הראשון שלהם מתוארך למאה ה-18. חלק מהחוקרים מאמינים שהכת התפתחה במאות ה-16 וה-17. הם דחו את העריצות של שלטון הצאר הרוסי בסוף המאה ה-18, וכן דחו את האורתודוקסכיה הרוסית, את סמליה ואת טקסיה.
אמונתם הפציפיסטית וניסיונות ההימנעות מהתערבות הרשויות בענייניהם הובילו להגירתם של רוב חברי הכת מרוסיה לקנדה סביב שנת 1900. הם אימצו אורח חיים קומונלי וחקלאי, מיעטו ברכישת השכלה מתקדמת וחלקם הגדול עסק בחטיבת עצים ונגרות.
עם הזמן עזבו רבים את קהילות הדוחובורים הסגורות והפכו לעובדי חקלאות שכירים במישורים הקנדיים.
אורח חיים דתי, שירת א-קפלה, פציפיזם והתנגדות לא אלימה הם מסימני ההיכר של כת נוצרית זו.
תת-קבוצה מתוכם המכונה "בני החירות" נוהגת להשתמש בעירום מלא ובהצתות כטכניקת מחאה שנויה במחלוקת כנגד כפיית חוקי המדינה.
צאצאי הדוחובורים הקנדיים חיים היום בדרום מזרח קולומביה הבריטית, דרום אלברטה וססקצ'ואן, היכן שהתיישבו אבותיהם.
בתחילת המאה ה-21 האוכלוסייה ממוצא דוחוברי בצפון אמריקה מונה כ-40 אלף בקנדה ועוד כ-5,000 בארצות הברית.
מקורותיה של התנועה מתוארכות ככל הנראה למאות ה-17 וה-18 באימפריה הרוסית.
האמונה כי נוכחות האל מצויה בכל אדם הובילה אנשים אלו לכפירה בכמורה ובמימסד הכנסייתי כמתווך לא נחוץ בין האדם לאלוהיו.
הם דחו את הממשלה החילונית וכן את הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, כשהם מחזיקים באמונה כי התנ"ך הוא המקור העליון של ההתגלות האלוהית.
הם האמינו באלוהיותו של ישו, נתנו דגש לפרשנות אישית, ועוררו עליהם אנטגוניזם הן מצד הממשלה והן מצד הכנסייה.
בשנת 1734 הוציאה נגדם הממשלה צו בעוון "איקונוקלאזם".
סילבן קולסניקוב (רוסית: Силуан Колесников) היה המנהיג המוכר הראשון של הדוחובורים, ופעל בשנים 1755- 1775. הוא הגיע מהכפר ניקולסקוי שבפלך יקטרינוסלב (היום באוקראינה).
היה איש ספר אשר הושפע מרעיונות של מיסטיקנים מערביים כמו קרל פון אקרטשאוזן, ולואיס קלאוד דה סינט-מרטין.
הדוחובורים הראשונים כינו עצמם "אנשי האל" או פשוט "נוצרים".
שמם המודרני, בהטייה קלה שפירושה המילולי "נאבקי-רוח" הוצמד להם לראשונה ב-1785/6 על ידי אמברוסיוס, הארכיבישוף של יקטרינוסלב או יורשו ניקפור.
כוונת הארכיבישוף הייתה ללעוג להם ככופרים הנאבקים כנגד רוח הקודש, אולם מאוחר יותר, ככל הנראה בתחילת המאה ה-19, אימצו הדוחובורים שם זה, תוך הטיה קלה, כרומזים כי אינם נלחמים כנגד רוח הקודש, אלא למענה.
השימוש הרשמי הראשון בשם זה מתועד בצו ממשלתי מ-1799 על הגליה של 90 מבני הכת לפינלנד, בשל תעמולה אנטי מלחמתית .
ב-1802 עודד הצאר אלכסנדר הראשון את יישובם מחדש של מיעוטים דתיים באזור שכונה "שביל החלב סביב נהר מולחינה" באזור מליטופול (כיום בדרום אוקראינה), מתוך מוטיבציה כפולה – יישובו המהיר של חבל הארץ העשיר של החוף הצפוני של הים השחור, ומניעת "הכופרים" מ"זיהום" האוכלוסייה הכללית ברעיונותיהם.
דוחובורים רבים, קיבלו את הצעתו של הצאר והיגרו מאזורים שונים של האימפריה לאזור זה, במקביל התיישבו באזור גם מנוניטים שישבו בפרוסיה המערבית.
הצאר ניקולאי, זמן קצר לאחר הכתרתו הוציא צו (6 בפברואר 1826) שמטרתו לאלץ את הדוחובורים להתבולל באמצעות גיוס כפוי, איסור מפגשי הקהילה, ועידוד ההמרה הדתית לכנסייה האורתודוקסית.
באוקטובר 1830 פורסם צו נוסף שהכריז כי כל האנשים הכשירים החברים בתנועות מיעוט דתיות המטיפות כנגד הכנסייה הממוסדת מחויבים בגיוס לצבא הרוסי ויישלחו לאזור הקווקז, הבלתי כשירים, כולל הנשים והילדים ייושבו מחדש ביישובים באזור הקווקז.
כ-5,000 דוחובורים ייושבו מחדש בגאורגיה באזור נפת אחלכלכי בין השנים 1841–1845. מאוחר יותר ייושבו באזורים נוספים בגיאורגיה.
לאחר הכיבוש של העיר קראס, וחתימת חוזה סן סטפנו ב-1878 היגרו מספר דוחובורים מפלך טביליסי לאזור קארס, הנמצא היום בטורקיה.
מנהיג הדוחובורים שהגיעו לאזור הקווקז מאוקראינה ב-1841 היה אילריון קלמייקוב (רוסית: Илларион Калмыков), הוא מת באותה שנה ובנו פטר קלמייקוב ירש אותו.
עם מותו של פטר קלמייקוב ב-1864 ירשה את ההנהגה אלמנתו - לוקריה וסיליבנה גובנובה קלמייקובה (רוסית: Лукерья Васильевна Губанова).
שושלת קלמייקוב הקימה בכפר גורלובקה את אחת הקהילות הדוחובוריות בגיאורגיה.
לוקריה כובדה על ידי השלטונות האזוריים אשר שיתפו פעולה עם הדוחובורים במספר נושאים.
מספר הדוחובורים באזור הקווקז הגיע לכ-20,000 בעת מותה בשנת 1886. באותה התקופה הפכו הדוחובורים לצמחונים ונחשפו לרעיונותיו של לב טולסטוי, אותם מצאו קרובים להשקפתם, והושפעו מהם.
מותה של לוקריה, שלא היו לה יורשים, לווה במשבר מנהיגותי.
היא קיוותה שהמנהיגות תעבור לעוזרה פטר וסילוביץ' ורגין (Peter Vasilevich Verigin), אבל רק חלק מהקהילה קיבל אותו כמנהיג.
לעומתם מיעוט הקהילה צידד באחיה של לוקריה מיכאל גובנוב וזקן הכפר אלכסיי זבוקוב.
קבוצת מיעוט זו נהנתה מתמיכת החברים המבוגרים שבקהילה ושל השלטונות המקומיים.
ב-26 בינואר 1887, בשעת ההתכנסות בה עמדו להכריז על מנהיגותו של וירגין, הגיעה המשטרה ועצרה אותו.
הוא נשלח לגלות בת 16 שנים באזור הצפוני של סיביר יחד עם חלק מתומכיו.
רוב הדוחובורים המשיכו לראות בו את מנהיגם הרוחני ולשמור איתו על קשר באמצעות מכתבים, ושליחים שנפגשו איתו במקום גלותו באבדורסק, סיביר.
באותה העת הגבירה הממשלה את הלחץ ליישום הרגולציה על הדוחובורים.
הדוחובורים התנגדו לרישום לידות וחתונות, לשבועת נאמנות למדינה ולתרומת חיטה לקרנות החירום של המדינה.
ב-1887 הרחיבה רוסיה את חובת הגיוס לצבא גם למחוז הקווקז.
בעוד אנשי סיעת המיעוט בהנהגה הדוחובורית שיתפו פעולה עם המדינה ועם הגיוס – העמיקה סרבנות הנהגת הרוב לגיוס, וזאת על רקע מעצר מנהיגיהם, וחילופי המכתבים מהגלות, שחיזקו את תחושת צדקת דרכם האמונית.
הם קיבלו את הוראותיו של וירגין הגולה, לחדול משימוש בטבק ואלכוהול, חילקו שווה בשווה את רכושם בין חברי הקהילה והחליטו לדבוק בשימוש במחאה פציפיסטית לא אלימה.
בשנת 1894 סירבו מרבית הדוחובורים להשבע אמונים כפי שדרש הצאר ניקולאי השני.
בהוראת וירגין, התאספו בלילה בין ה-28 ו-29 ביוני (10/11 ביולי לפי הלוח הגרגוריאני) 1895 כדי לשרוף ולהרוס את כלי הנשק שהיו ברשותם, כשהם מלווים שרפה זו במזמורי תהילים ובשירים רוחניים אחרים.
קוזאקים מטעם הממשלה נשלחו להכותם ולעצור אותם.
הממשלה שיכנה קוזאקים ברבים מכפרי הדוחובורים שנמנו על סיעת הרוב, וכ-4000 דוחובורים הוגלו לכפרים בחלקים אחרים של גיאורגיה.
ההתנגדות הדוחובורית זכתה לחשיפה בינלאומית, ובעקבותיה נמתחה ביקורת רבה על האימפריה הרוסית בשל יחסה למיעוטים הדתיים.
ב-1897 הסכימה ממשלת רוסיה לאפשר לדוחובורים לעזוב את המדינה בהתאם למספר תנאים:
מנהיגי הקהילה העצורים, והאסורים בגלות סיביר ירצו את מלוא עונשם בטרם יותר להם לעזוב.
חלק מהגולים היגרו תחילה לקפריסין, אולם לא התאקלמו שם בשל קשיי מזג אוויר.
יתר הקהילה קיבלה הצעה ליישוב מחדש בקנדה.
כ-6,000 מהגרים התיישבו בחצי הראשון של שנת 1899 על אדמות שקיבלו מממשלת קנדה באזור בו נמצאת היום מניטובה וססקצ'ואן.
המתיישבים בקפריסין ויתר הקהילה הצטרפו אליהם בהמשך, כ-7,400 אנשים נוספים עד סוף אותה שנה.
סך הכל כשליש מקהילת הדוחובורים בקווקז היגרה לקנדה.
בהמשך הצטרפו עוד קבוצות קטנות, ובהן 110 מנהיגים אשר ריצו את עונשיהם בבתי הכלא ובסיביר.
קוויקרים וטולסטויאנים כיסו את רוב עלויות ההגירה.
הסופר לב טולסטוי תרם את התמלוגים אשר קיבל בעבור היצירות "התחיה", "האב סרגיי" ואחרות לקרן ההגירה.
כמו כן, גייס בין חבריו העשירים כספים לטובת העניין.
סך הכל גייס הסופר כ-30 אלף רובל, כמחצית מקרן ההגירה.
גם האנרכיסט פיוטר קרופוטקין והפרופסור לכלכלה פוליטית ג'יימס מבור מאוניברסיטת טורונטו סייעו למהגרים.
תקנות ההתיישבות של קנדה קבעו כי הממשלה תקצה 160 דונם של שטח, תמורת אגרה של 10$ לכל גבר בעל משפחה שיכול להקים חווה חקלאית באותו שטח בתוך 3 שנים.
החיים במשקי-בית של משפחה אחת לא התאימו לאורח חייהם של הדוחובורים.
לבסוף נמצא סעיף בתקנות שנועד לאפשר התיישבות של קהילות קומונליות, אשר אפשר לאותן קהילות שלא לגור על השטח המוקצה עצמו, אלא במסגרת כפרית בקרבה של עד 3 מיילים מהשטח.
תקנה זו אפשרה את הקמת הקומונות הדוחובוריות.
יתרה מזאת, בשנת 1898 תוקנה תקנת הגיוס של קנדה, והעניקה פטור מגיוס לקהילה הדוחובורית.
סך הכל קיבלו הדוחובורים כ־773,400 דונם של קרקע להתיישבות.
וירגין שכנע את מאמיניו לשחרר את חיות הבית שלהם "אחיהם לדת", ולמשוך בעצמם את כלי החריש והעגלות שלהם.
חלק מהכפרים החדשים קיבלו את שמות הכפרים הדוחובוריים הישנים בקווקז (ספסובקה, גורלובקה, סלבינקה), ואילו אחרים קיבלו שמות רוחניים חדשים כגון אוספניי (דורמציון), טרפניה (סבלנות), בוגומדנויה (מתת אל) ואוסוובוזדנייה (שחרור).
המתיישבים גילו כי החורף באזור ססקוצ'אן קשה מן החורף בקווקז, והתאכזבו מהקושי לגדל ירקות באקלים זה.
מספר הנשים היה קטן משמעותית ממספר הגברים.
נשות הקהילה עבדו בעיקר בחקלאות, בעוד גברים רבים לקחו עבודות לא חקלאיות, בייחוד בניית מסילות רכבת.
הקהילה הורכבה ממספר הגירות בעלות רקע שונה, ואורח חיים קומונלי שלא היה אחיד, וחסרה הייתה מנהיגות עד הגעתו של וירגין בדצמבר 1902. בשנת 1904 נסתיימה סלילת מסילת הרכבת לאזור, ואיתה נסתיימה תקופת הבידוד מהחברה הקנדית.