tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולוגיה – ג'והנה ואן ברונסוויק, על מחקרה שפירט את כל סוגי האורגניזמים שיכולים להימצא במיטה.
כלכלה – קואו צ'נג, על המצאת רשת שמותקנת על תקרת הבנק ומופלת על שודדים בשעת הצורך.
ארכאולוגיה – אסטולפו גומז דה־מלו אראוג'ו וחוזה קרלוס מרסלינו, שהראו שארמדיל יכול להרוס ממצאים מאתרי חפירות ארכאולוגיות.
רפואה – רבקה ובר, בבה שיב, זיו כרמון ודן אריאלי, על מחקר המוכיח שתרופות פלצבו יקרות יעילות יותר ממקבילותיהן הזולות.
תזונה – מאסימיליאנו זמפיני וצ'ארלס ספנס, ששינו באופן אלקטרוני את הצליל של צ'יפס כדי לגרום לאדם שאוכל אותו להאמין שהוא פריך וטרי יותר ממה שהוא באמת.
שלום – הוענק לוועדת האתיקה הפדרלית השווייצרית לביוטכנולוגיה לא אנושית ולאזרחי שווייץ, על אימוץ העיקרון החוקי לפיו לצמחים יש הזכות לכבוד.
פיזיקה – דוריאן ריימר ודאגלס סמית', על ההוכחה שערימות של חוטים או שערות בהכרח יסתבכו.
ביולוגיה – מארי־כריסטין קאדירג'ס, כריסטל ז'וברט ומישל פרנק, על מחקר המוכיח שפרעושים הנמצאים על כלבים קופצים גבוה יותר מפרעושים הנמצאים על חתולים.
כימיה – שירי אומפייר, ג'וזף היל ודבורה אנדרסון, על ההוכחה שקוקה־קולה יכולה לשמש כקוטל זרע, ולסי' י' הונג, סי' סי' שיה, פ' וו וב' נ' שיאנג, על שהוכיחו בטעות שלא.
מדעי הקוגניציה – טושיוקי נקגאקי, הירויאסו ימדה, רוי קוביאשי, אטסושי טרו, אקיו אישיגורו ואגוטה טות', על ההוכחה שריריות יכולות לפתור פאזלים.
כלכלה – ג'פרי מילר, ג'ושואה טיבור וברנט ג'ורדן, על מחקר שמוכיח שחשפניות מרוויחות יותר בתקופת הביוץ שלהן.
ספרות – דייוויד סימס, על מחקרו שבחן את החוויה של תרעומת בתוך ארגונים.
שלום –סטפן בוליגר, סטפן רוס, לארס אוסטרלווג, מייקל תאלי וביאט קנויביהל, שגילו שבקבוק בירה מלא נשבר בקלות יותר כשפוגע בראשו של אדם, מאשר בקבוק ריק.
רפואה וטרינרית – קתרין דאגלס ופיטר רולינסון, על המחקר שמוכיח שפרות עם שם נותנות יותר חלב מפרות ללא שם.
פיזיקה – קתרין ק' ויטקום, דניאל א' ליברמן וליזה ג' שפירו, על מחקר המסביר למה נשים בהיריון מצליחות לשמור על שיווי משקל ולא ליפול למרות שבטנן גדלה.
כלכלה – הדירקטורים, המנהלים ורואי החשבון של ארבעה בנקים איסלנדים, על ההוכחה שבנקים גדולים יכולים להפוך לקטנים וקטנים לגדולים.
רפואה ציבורית – אלנה בודנר, על המצאת חזייה שיכולה להפוך לשתי מסכות גז.
כימיה – חאבייר מוראלס, מיגל אפאטיגה וויקטור מ' קסטאנו, על ייצור יהלומים מנוזל, באופן ספציפי מטקילה.
רפואה – דונאל אונגר, על מחקרו בנושא פריכת אצבעות הידיים של יד אחת ולא של השנייה במשך יותר מ־60 שנים.
ביולוגיה – פומיאקי טגוצ'י, סונג גואופו וג'אנג גואנגליי, על הפרדת חיידק מצואת דובי פנדה שיכול לפרק את רוב הפסולת הביתית.
ספרות – משטרת אירלנד, על נתינת 50 דו"חות לעבריין התנועה הגדול במדינה, "פראוו ז'זדי", כשלמעשה פירוש השם הוא "רישיון נהיגה" בפולנית.
מתמטיקה – גידאון גונו, נגיד הבנק המרכזי של זימבבואה, על סיפוק דרך פשוטה להתמודדות עם האינפלציה בעזרת הדפסת שטרות עם ערכים נקובים שנעו בין סנט אחד ועד למאה טריליון דולר.
בריאות הציבור – מנואל ברבייטו, צ'ארלס מאתיוס ולארי טיילור, על הקביעה שחיידקים נצמדים למדענים בעלי זקן.
תכנון תחבורתי – טושיוקי נאקאגאקי, אטסושי טרו, סייג'י טקג'י, טטסו סאיגוסה, קנטרו איטו, קנג'י יומיקי, ריו קוביאשי ודן בבר, על השימוש בריריות כדי למצוא את המסלול האופטימלי למסילות רכבת.
הנדסה – קארינה אסבדו־וויטהאוס, אגנס רושה־גוסלין ודיאן ג'נדרון, על שכלול שיטה לאיסוף נזלת לווייתנים בעזרת הליקופטר בשלט רחוק.
ניהול – אלסנדרו פלוצ'ינו, אנדריאה ראפיסארדה וסזאר גארופאלו, על הוכחה מתמטית שקידום עובדים בארגון באופן אקראי יעיל יותר עבור הארגון מאשר קידום ע"פ כישורים.
רפואה – סיימון ריטוולד ואיליה ואן ביסט, על ההוכחה שניתן לפתור סימפטומים של אסתמה על ידי נסיעה ברכבת הרים.
פיזיקה – ליאן בארקין, שיילה ויליאמס ופטריסיה פרייסט, על ההוכחה שגריבת גרביים על גבי הנעליים מקטינה את הסיכוי להחליק על קרח וליפול.
שלום – ריצ'רד סטפנס, ג'ון אטקינס ואנדרו קינגסטון, על אישוש האמונה הרווחת שקללות עוזרות להפחית תחושת כאב.
כימיה – אריק אדמס, סקוט סופולוסקי, סטפן מזוטני ו־BP, עבור הפרכת האמונה שמים ונפט לא יכולים להתערבב.
כלכלה – המנהלים והדירקטורים של גולדמן זקס, AIG, ליהמן ברדרס, בר סטרנס, מריל לינץ' ומגנטר קפיטל, על יצירה וקידום של דרכים חדשות להשקעת כספים, שממקסמות את הרווחים ומצמצמות את הסיכונים עבור הכלכלה העולמית, או חלק ממנה.
ביולוגיה – ליביאו ג'אנג, מין טאן, גואנג'יאן ג'ו, ג'יאנפינג יה, טיו הונג, שניי ג'ואו, שויי ג'אנג וגארת' ג'ונס, עבור הוכחה שיש עטלפי פירות המקיימים מין אוראלי.
שלום – ארתוראס זוקאס (ראש העיר של וילנה), על ההוכחה שניתן לפתור בעיית חניה בלתי חוקית של מכוניות יוקרה על ידי טנק שידרוס את המכונית החונה (בפועל הרכב הדורס היה BTR־60).
פסיכולוגיה – קארל הלבור טייגן, שניסה להבין מדוע אנשים נאנחים.
פיזיקה – פיליפ פרין, סיריל פרוט, דומיניק דוויטרן, ברונו רגרו והרמן קינגמא, שניסו לקבוע מדוע בזריקת דיסקוס סובלים הספורטאים מסחרחורת וביידוי פטיש לא.
פיזיולוגיה – אנה ווילקינסון, נטלי סבנז, איזבלה מנדל ולודוויג הובר, שהראו שאין ראיות לפיהוקים מדבקים בקרב צבים אדומי־רגליים.
רפואה – הוענק למירג'ם טוק, דברה טרמפה ולוק וורלופ בשיתוף עם מת'יו לואיס, פיטר שניידר, רוברט פלדמן, רוברט פייטרזק, דייוויד דרבי ופול מרוף, על ההוכחה שהדחף להשתין משפיע על ריכוז וקבלת החלטות – יש נושאים לגביהם תתקבל החלטה טובה יותר ויש נושאים לגביהם תתקבל החלטה גרועה יותר.
ביולוגיה – דריל גווין ודייוויד רנץ, על ההוכחה שיש חיפושיות אוסטרליות המנסות להזדווג עם בקבוקי בירה משום שאינן יודעות להבחין בינם לבין בנות מינן.
כימיה – מקוטו אימאי, נאוקי אורושיהטה, הידקי טנמורה, יוקינובו טאג'ימה, הידאקי גוטו, קויצ'ירו מיזוגוצ'י וג'וניצ'י מורקמי, על קביעת הדחיסות האידיאלית של ואסבי כדי להעיר אנשים ישנים במקרי חירום ועל השימוש בידע הזה כדי להמציא את "אזעקת הוואסבי".
ספרות – ג'ון פרי, על "התיאוריה של דחיינות מבנית" לפיה "כדי להצליח צריך תמיד לעבוד על משהו חשוב, ולהשתמש בו כדי להימנע מלעבוד על משהו חשוב יותר".
שלום הציבור – ג'ון סנדרס, על עריכת סדרת ניסויים בהם אדם נוהג במכונים בכביש מהיר בזמן שמגן פנים מחסה את הפנים שלהם לסירוגין.
מתמטיקה – הוענק למחשבי סוף העולם שטעו: לדורותי מרטין (טענה לסוף העולם ב־1954), פאט רוברטסון (חזה שהעולם הסתיים ב־1982), לי ג'אנג רים (טען שהעולם ייחרב ב־1992), והארולד קמפינג (טען שהעולם ייחרב ב־1994 ואחר כך טען שב־2011), על שלימדו את האנושות להיות זהירים מהנחות וחישובים מתמטיים.
פסיכולוגיה – אניטה אירלנד, רולף זואן וטוליו גואדלופה, שגילו כי מגדל אייפל נראה קטן יותר כאשר שוכבים על צד שמאל.
שלום – לחברת SKN הרוסית, על כך שהצליחה להמיר תחמושת רוסית ישנה ליהלומים חדשים.
תהודה – קזוטקה קוריהרה וקוג'י טסוקדה, שיצרו מכונה שמפריעה לאדם לדבר בכך שהיא מחזירה אליו את הקול שלו לאחר השהיה קצרה.
נוירולוגיה – קרייג בנט, אביגיל ביירד, מיכאל מילר וג'ורג' ולפורד, שהדגימו שחוקרי מוח מסוגלים, בעזרת כלים מסובכים וסטטיסטיקה פשוטה, להפיק אותות של פעילות מוחית אפילו מדג סלמון מת.
כימיה – ג'והאן פטרסון, שהצליח לגלות מדוע בבתים מסוימים בעיירה אנדרסלוב (Anderslöv) שבשוודיה, שיערם של אנשים הופך לירוק.
ספרות – למשרד הממשלתי האמריקני לדו"חות, על כך שיצר דו"ח שמדווח על דו"חות שמדווחים על דו"חות שמדווחים על המלצת הכנת דו"ח שמדווח על הדו"ח שמדווח על דו"חות שמדווחים על דו"חות.
פיזיקה – ג'וסף קלר, ריימונד א' גולדשטיין, פטריק ורן ורובין בול, אשר חישבו את יחסי הכוחות הפועלים על הקוקו האנושי.
דינמיקת נוזלים – רוסלן קרצ'ניקוב והנס מייר, שחקרו את הדינמיקה של "שכשוך נוזלים", כדי לברר מה קורה כאשר אדם הולך עם כוס קפה בידו.
אנטומיה – פרנס דה ואל וג'ניפר פוקורני, שגילו כי שימפנזים מסוגלים לזהות שימפנזים אחרים, על ידי צפייה בתמונות המציגות את האחוריים שלהם.
רפואה – אמנואל בן־סוזן ומישל אנטונייטי, שהציעו שיטה חדשה לביצוע קולונוסקופיה אשר ממזערת את הסיכון שהמטופל יתפוצץ.
ארכאולוגיה – בריאן קרנדל ופיטר סטהי, על בישול חלקי של חדף מת, בליעתו שלם ובחינת הצואה בימים שאחרי, הכל כדי לגלות אילו עצמות יתעכלו במערכת העיכול האנושית ואילו לא.
משותף בביולוגיה ואסטרונומיה – מארי דאקה, אמילי ביירד, מרקוס בירן, קלארק שולץ ואריק וורנט, שגילו שחיפושיות זבל יכולות לנווט את דרכן הביתה בעזרת שביל החלב.
כימיה – שינסוקה אימאי, נובואקי טסוגה, מונאקי טומוטקה, יושיאקי נגטומה, טושיוקי נגטא והידהיקו קומגאי, על התגלית שהתהליך הביוכימי בבצל שגורם לאנשים לבכות מסובך יותר ממה שמדענים חשבו.
רפואה – מסטרו אוצ'יאמה, שיאנגיואן ג'ין, צ'י זאנג, טושיהיטו היראי, אטסושי אמונו, היסשי בשודה ומסנורי מייני, שגילו כי עכברים שעברו השתלת לב שרדו זמן רב יותר אם הם האזינו לאופרה, בפרט לאופרות של מוצארט ולאופרה לה טרוויאטה של ורדי.
פסיכולוגיה – לורן בגה, בראד בשמן, אולמן זרחוני, בפטיסט סוברה ומדהי אורבה, שאישרו כי אנשים שחושבים שהם בגילופין נוטים לחשוב גם שהם אטרקטיביים.
בריאות הציבור – קאסיאן בהנגנדה, טו חיאווטנה, צ'ומפורן פונגנומקול, אנונט טונמוקיאקול, פייאסקול סאקולסטיאדורן, קריט קומרטל והנרי ווילד, על הטכניקות הרפואיות שמפורטות בדו"ח שלהם "ניהול כירורגי של מגפת קטיעות פין בסיאם", טכניקות מומלצות מלבד מקרים בהם הפין הנקטע נאכל בחלקו על ידי ברווז.
הנדסת בטיחות – גוסטאנו פיצו (ז"ל), על המצאת מערכת אלקטרו־מכנית ללכידת חוטפי מטוסים.
המערכת מפילה את החוטף דרך דלת בריצפה, סוגרת אותו בחבילה ומשחררת את החבילה דרך מסוף ההפצצות של המטוס, שנבנה במיוחד.
החוטף צונח לאדמה, שם ממתינים לו השוטרים, שהוזעקו באמצעות רדיו.
פיזיקה – אלברטו מינטי, יורי איבננקו, גרמנה קפליני, נדיה דומניצי ופרנצ'סקו לאקוונטי, עבור מחקר שהראה כי אנשים יכולים לרוץ על פני שטח של בריכה, כל עוד היא נמצאת על הירח או במקומות אחרים בעלי כבידה נמוכה.
הסתברות – ברט טולקמפ, מארי הסקל, פרית'ה לנגפורד, דייוויד רוברטס וקולין מורגן, על מחקר באשר לתנועת הפרות שהראה שתי מסקנות: הראשונה היא שככל שהפרה רובצת זמן רב יותר, כך גדל הסיכוי שהיא תקום.
השנייה היא שקשה לחזות מתי פרה שקמה תחליט לרבוץ שוב.
שלום – לנשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו שהוציא מחוץ לחוק מחיאות כפיים, ולמשטרת בלארוס שעצרה על כך אדם בעל יד אחת.
מדע ארקטי – אייגיל ריימרס וסינדר אפטסטול, שבחנו כיצד איילי צפון מגיבים לבני אדם מוסווים כדובי קוטב.
אומנות – מרינה דה־טומסו, מישל סרדרו ופאולו ליבראה, שבדקו כמה כאב מרגישים כאשר נורים ביד על ידי לייזר עוצמתי בשעה שמביטים בציורים מכוערים לעומת יפים.
ביולוגיה – ולסטימיל הרט, פטרה נובקובה, אריק פסקל מלקמפר, סבין בגל, ולדימיר הנזאל, מילוש יז'ק, טומאש קושטה, ורוניקה נמקובה, יאנה אדמקובה, קטרינה בנדיקטובה, ירוסלב צ'רבוני והיינק בורדה, עבור תיעוד זהיר של העובדה שכאשר כלבים עושים את צורכיהם, הם מתיישרים לפי השדה המגנטי של כדור הארץ על ציר צפון־דרום.
כלכלה – המכון הלאומי האיטלקי לסטטיסטיקה, על פרסום דו"ח שכלל הכנסות ממכירות סמים לא חוקיות, זנות, הברחה ועוד כדי לעמוד בתקן אירופאי.
רפואה – איאן המפריז, סונאל סרייאה, ולטר בלנקי וג'יימס דוורקין, עבור טיפול בדימום בלתי נשלט מהאף באמצעות תחיבת פרוסות בשר חזיר לנחירי החולה.
בריאות הציבור –ירוסלב פלגר, יאן האוליצ'ק, ג'יטקה הנוסובה־לינדובה, דייוויד הנאואר, נארן רמקרישנן וליסה סייפריד, על מחקרם בנושא האם זה מסוכן מנטלית לבני אדם להיות הבעלים של חתול.
מדעי המוח – גיאנגן ליו, ג'ון לי, לו פאנג, לינג לי, שובהם בוס, ג'ייה טיאן וקאנג לי, עבור ניסיון להבין מה מתרחש במוחם של אנשים שראו את פניו של ישו על פרוסת טוסט.
תזונה – רקל רוביו, אנה ז'ופרה, בלן מרטין, תרזה איימריץ' ומרגריטה גאריגה, על מחקרם "מאפיינים של בקטריית חומצה לקטית שהופרדה מצואת תינוקות כתרביות פרוביוטיקה פוטנציאליות לנקניקיות מותססות".
פיזיקה – קיושי מבוצ'י, קנסי טנקה, דאיצ'י אוצ'יג'ימה ורינה סקאי, שבדקו את החיכוך בין נעל לקליפת בננה ובין קליפת הבננה לרצפה כאשר אדם דורך על קליפת בננה הנמצאת על הרצפה.
פסיכולוגיה – פיטר ק' ג'ונסון, איימי ג'ונס ומינה ליונס, על צבירת ראיות לכך שבממוצע אנשים שנוהגים להישאר ערים עד מאוחר הם יותר נרקיסיסטים, מניפולטיביים ופסיכופתים מאשר אנשים שנוהגים להתעורר מוקדם בבוקר.
כימיה – קאלום אורמונדה, קולין ראסטון, טום יואן, סטפן קודלאצק, סמיראן קונצ'ה, ג'ושוע נ' סמית', וויליאם א' בראון, קייטלין פוגליזה, טיבולי אולסן, מריאם איפטיכר וגרגורי וייס, עבור המצאת מתכון כימי שמאפשר להחיות חלקית ביצה מבושלת.
פיזיקה – פטרישיה יאנג, דייוויד הו, ג'ונתן פאם וג'רום צ'ו, על מחקר בנושא העיקרון הביולוגי שלפיו כמעט כל היונקים מרוקנים את שלפוחיות השתן שלהם ב־21 שניות (פלוס־מינוס 13 שניות).
ספרות – מארק דינגמנסה, פרנסיסקו טוריירה וניק ג'יי אנפילד, על גילוי העובדה שהמילה "הא?" קיימת בכל שפה, בלי לדעת למה.
ניהול עסקי – ג'נארו ברניל, ויניט בהגוואט ופ' רגהאונדרה ראו, שגילו אנשי עסקים רבים פיתחו חיבה ללקיחת סיכונים בילדותם, עקב חשיפה לאסונות טבע (רעידות אדמה, צונמי, התפרצות געשית...) שלא השפיעו עליהם אישית.
כלכלה – למשטרת בנגקוק, עבור הצעה לשלם תשלום נוסף במזומן לשוטרים שסירבו לקבל שוחד.
רפואה – הוענק לשתי קבוצות: לחאג'ימה קימאטה; ולג'רוסלבה דורדיאקובה, פיטר סלק, נטליה קמודיובה, טטיאנה סדלאצ'קובה, גבריאלה רפיסקה, ברברה סבייז'נה וגבריאל מינריק, עבור ניסויים שערכו, שמטרתם ללמוד את היתרונות או ההשלכות הביו־רפואיות של נשיקות אינטנסיביות (ופעולות אינטימיות, בין־אישיות אחרות).
מתמטיקה – אליזבת' אוברזאוקר וקרל גרמר, עבור ניסיון להשתמש בעקרונות מתמטיים כדי להבין איך הצליח איסמעיל מלך מרוקו להיות אב ל־888 ילדים בין השנים 1697 ל־1727.
רפואה אבחנתית – דיאללה קארים, אנתוני הרנדן, נייג'ל ד'סוזה, אנדרו הואנג, עבדאל קאדר אלוני, הלן אשדאון, ריצ'רד ג'יי סטיבנס וסימון קרקלר, עבור קביעה כי ניתן לאבחן דלקת תוספתן חריפה בצורה מדויקת לפי כמות הכאב שהחולה חש כאשר הוא מונע על פסי האטה.
ביולוגיה – ברונו גרוסי, עומר לרח', מאוריציו קנל, רודריגו א' ואסקז וחוסה אירארטה־דיאז, עבור האבחנה שכאשר מחברים מקל לאחוריה של תרנגולת, היא הולכת בצורה שמזכירה את צורת הליכתם המשוערת של דינוזאורים.
רבייה – אחמד שאפיק, שבדק כיצד תחתונים מפוליאסטר, כותנה וצמר משפיעים על חיי המין של חולדות, ועל ביצוע ניסויים דומים עם אנשים.
כלכלה – מארק אביס, שרה פורבס ושלה פרגוסון, שהעריכו את "אישיות המותג" של סלעים שונים.
פיזיקה – גאבור הורבאת', מיקלוס בלאהו, גיורגי קריסקה, רמון הגדוס, בלאזס ג'ריקס, רוברט פרקאס, סוזנה אוקסון, פיטר מאליק והנסראודי וילדרמוט, שהבינו שאור מקוטב מסביר מדוע סוסים לבנים עמידים לזבובים ממשפחת הטבניים ("זבובי סוס") וגם מסביר למה מצבות שחורות ומבריקות מושכות שפיריות אל מותן.
כימיה – חברת פולסווגן, על פתרון בעיית זיהום האוויר עקב ריבוי בכלי רכב בכך שהם הורידו, באופן אוטומטי ואלקטרו־מכני, את כמות הזיהום של מכוניות בזמן בדיקה.
רפואה – כריסטופר הלמכן, קרינה פלזר, תומאס מיונטה, סילק אנדרס ואנדראס שפרנגר, שהראו שאפשר להשתמש במראה כדי לעבוד על המוח ולגרד את זרוע שמאל כדי להקל על גירוד בזרוע ימין ולהפך.
פסיכולוגיה – אוולין דביי, מארטן דה שריבר, גורדון לוגן, כריסטינה סוצ'וטסקי וברונו ורסשואר, ששאלו אלף שקרנים באיזו תדירות הם משקרים ועל ההחלטה האם להאמין להם או לא.
שלום – גורדון פניקוק, ג'יימס אלן צ'יין, נתנאל בר, דרק קואהלר וג'ונתן פוגלסנג, שפרסמו מחקר על "קבלה וזיהוי של בולשיט בעל עומק מדומה".
ביולוגיה – שני בריטים שחיו כחיות: צ'ארלס פוסטר, עורך דין, וטרינר ופילוסוף מאוניברסיטת אוקספורד שחי בטבע כגירית במחילה בגבעה בוויילס, כלוטרה, כשועל עירוני שמחטט בפחים באיסט אנד, כאייל שניצוד על ידי כלבים בסקוטלנד וכסיס.
ולתומאס תוואייטס שהמציא הארכות לגפיו וחי כמה ימים כתיש.
ספרות – פרדריק סיוברג, סופר שוודי ואנטומולוג (חוקר חרקים) חובב שכתב אוטוביוגרפיה בת שלושה כרכים על ההנאה שבאיסוף זבובים מתים וזבובים שאינם מתים.
תפיסה – אטסוקי היגשיאמה וקוהי אדצ'י, שבדקו האם דברים נראים אחרת כשמתכופפים ומביטים בהם מבין הרגליים.
פיזיקה – מארק אנטואן פארדין, שבדק האם חתולים הם גם מוצק וגם נוזל, והאם זרימת החתולים תהפוך לכאוטית.
שלום – מילו פוהן, אלכס סוארז, כריסטיאן לו קסיו, אלפרד זאהן, מרקוס הייץ ואוטו ברנדלי, שגילו כי נגינה בדיג'רידו יכולה להקל על נחירות ועל דום נשימה חסימתי בינוני בשינה.
דינמיקת נוזלים – ג'יוון האן, שחקר "מה קורה אם הולכים אחורה עם כוס קפה?", והגיע למסקנה שהוא נשפך פחות, אך לאידך, סיכוייך להתקל באבן גדולים יותר.
ביולוגיה – קזונורי יושיזאווה, רודריגו פריירה, יושיטקה קמימורה וצ'ארלס לינהרד, שגילו זן שוכן מערות של נאוטרוגלה בו לנקבות יש פינים ולזכרים נרתיקים.
הזדווגות הזכר והנקבה במין זה נמשכת 73 שעות.
רפואת נשים – מריסה לופז־טייחון, אלקס גרסייה־פאורה, אלברטו פרטס־גלינו ולואיס פלרס אניורטה, שהוכיחו כי עוברים מעדיפים מוזיקה אלקטרונית שמתנגנת מתוך הנרתיק של אימם יותר ממוזיקה המתנגנת על בטנה מבחוץ.
כלכלה – מתיו רוקלוף וננסי גריר, שגילו שהחזקה של תנין צעיר ביד לפני משחק מזל מעלה את סכום ההימורים.
כלל זה מותנה בכך שמדובר באנשים עם נטייה להימורים שאין להם רגשות שליליים חזקים באותה עת.
תזונה – פרננדה איטו, אנריקו ברנרד ורודריגו טורס, שדיווחו לראשונה כי עטלפי ערפד מסוג "ערפד שעיר־רגליים" בברזיל ניזונים מדם בני אדם.
הם לא ראו ממש את הערפדים תוקפים אנשים, אבל מצאו חומר גנטי אנושי בדגימות צואה של העטלפים.
רפואה – ג'ין־פייר רויט, דייוויד מוניר, ניקולאס טורקווט, אן־מרי מולי וטאו ג'יאנג, שבדקו בעזרת fMRI עד כמה אנשים מסוימים נגעלים מגבינה.
אנטומיה – ג'יימס הית'קוט, שפרסם ב־1995 מאמר בשם "למה לאנשים זקנים יש אוזניים גדולות?".
קוגניציה – מטאו מרטיני, אילריה בופלרי, מריה אנטונייטה סטזי וסלבטור מריה אגליוטי, שגילו כי לתאומים זהים קשה להבדיל בין תמונתם לתמונת התאום שלהם.
רפואה – מארק מיטשל ודייוויד ורטינגר, על השימוש ברכבות הרים כדי לנסות להחיש את המעבר של אבנים בכליות.
אנתרופולוגיה – תומאס פרסון, גבריאלה־אלינה סאוצ'וק, ואיליני מדסן, על איסוף ראיות בגן חיות כי השימפנזים מחקים את בני האדם באותה תדירות ומידת הצלחה כמו שבני אדם מחקים שימפנזים.
ביולוגיה – פול בכר, סבסטיאן לברטון, אריקה ולין, אריק הדנסטרום, פליפה בוררו־אצ'וורי, מארי בנגטסון, ולקר יורגר ופיטר ויצגל, שהוכיחו שמומחי יין יכולים לזהות באמצעות ריח את נוכחותו של זבוב בודד בכוס יין.
כימיה – פאולה רומאו, אדיליה אלרקאו וסזאר ויאנה המנוח, שבדקו עד כמה רוק הוא חומר ניקוי טוב למשטחים מלוכלכים.
חינוך רפואי – האקירה הוריוצ'י, על הדו"ח הרפואי "קולונוסקופיה בעמדת ישיבה: שיעורים שנלמדו מקולונוסקופיה עצמית".
ספרות – תיאה בלקלר, רפאל גומז, וסנה פופוביץ' ומ' הלן תומפסון, שהראו שרוב האנשים שמשתמשים במוצרים מורכבים לא קוראים את ההוראות.
תזונה – ג'יימס קול, שחישב שצריכת הקלוריות מתזונה קניבלית נמוכה משמעותית מהצריכה הקלורית ברוב דיאטות הבשר המסורתיות האחרות.
שלום – פרנסיסקו אלונסו, כריסטינה אסטבן, אנדריאה סרג', מריה־לואיזה בלסטאר, חיימה סנמרטין, קונסטנזה קלטאיוד וביאטריז אלאמר, על מדידת התדירות, המוטיבציה והאפקטים של צעקות וגידופים בזמן נהיגה ברכב.
כלכלה – לינדי הניו ליאנג, דאגלס בראון, הויוון ליאן, סמואל הניג, ד' לאנס פריס וליסה קיפינג, על מחקר שבדק האם יעיל לעובדים להשתמש בבובות וודו כדי לנקום בבוסים מתעללים.
רבייה – ג'ון ברי, ברוס בלאנק ומישל בוילאו, על שימוש בבולי דואר כדי לבדוק אם איבר המין הגברי מתפקד כראוי, כמתואר במחקרם "ניטור ההתפתחות של זקפות לילה עם בולים".
רפואה – סילבנו גלוס, שאסף ראיות המראות שפיצה טובה לבריאות, אם היא הוכנה ונאכלה באיטליה.
כימיה – שיגרו וטנאבה, מינקו אונישי, קאורי אימאי, אייג'י קוואנו וסייג'י איגארשי, שהעריכו את כמות הרוק הממוצעת שמייצרים ביום ילדים בני חמש.
ביולוגיה – לינג־ג'ון קונג, הרברט קרפז, אגניישקה גורקה, אלכסנדרה אורבנק, ריינר דומקה ותומש פטרק, שהראו שלתיקנים חיים ומתים יש תכונות מגנטיות שונות.
אנטומיה – רוג'ר מיוסט ובורס בנגודיפה, שמדדו א־סימטריה בטמפרטורת האשכים של דוורים צרפתים עם ובלי בגדים.
חינוך רפואי – קארן פריור ותרזה מק'קין, שהשתמשו בקליקר, כלי המשמש באילוף כלבים ודולפינים, כדי לאמן מנתחים לבצע ניתוח אורתופדי.
פסיכולוגיה – פריץ שטראק, שהראה בשנת 1988 שהחזקת עט בפה באופן שיוצר חיוך גורמת לתחושת שמחה, ועל השתתפותו במחקר שהראה שלא.
שלום – גאדה א' בן סייף, אלכסנדרו פאפויו, ליליאנה בנארי, פרנסיס מקגלון, שון ג' קווטרה, ייונג־הואק צ'אן וגיל יוסיפוביץ', שמיפו אילו אזורים בגוף הכי כיף לגרד.
הנדסה – אימאן פרח־בח'ש, שב־2017 רשם פטנט על מכונה להחלפת חיתולים לתינוקות אנושיים.
כלכלה – חאביפ גדיק, טימותי א' ווס ואנדראס ווס, שבדקו אילו שטרות מעבירים הכי טוב בקטריות מסוכנות.
פיזיקה – פטרישיה יאנג, אלכסנדר לי, מיילס צ'אן, אלין מרטין, אשלי אדוארדס, סקוט קארבר ודייוויד הו, שבדקו איך ולמה הוומבטים מפרישים גללים קובייתיים.
אקוסטיקה – סטפן רבר, טקשי נישימורה, ג'ודית ג'ניש, מארק רוברטסון וטקומסה פיץ', שגרמו לאליגטורית לשאוג בחדר אטום ומלא אוויר מועשר בהליום.
פסיכולוגיה – מירנדה גיאקומין וניקולס רול, על תכנון שיטה לזיהוי נרקיסיסטים באמצעות הגבות שלהם.
שלום – ממשלות של הודו ופקיסטן, שהדיפלומטים שלהם דופקים אחד לשני בדלת באמצע הלילה ובורחים לפני שמישהו עונה.
פיזיקה – איוון מקסימוב ואנדריי פוטוטסקי, שקבעו באמצעות ניסוי מה קורה לצורה של תולעי אדמה חיות כאשר הן מורעדות בתדרים גבוהים.
כלכלה – כריסטופר ווטקינס, חואן דייוויד לאונגומז, ז'אן בווט, אגניישקה ז'לאז'נייביץ', מקס קורבמאכר, מרקו אנטוניו קוריה וארלה, אנה מריה פרננדס, דניאלה וואגסטף וסמולה בולגן, שניסו לכמת את היחסים בין אי־השוויון הלאומי בהכנסות של מדינות שונות והכמות הממוצעת של נשיקות מפה־לפה.
אנטומולוגיה – ריצ'רד וטר, שאסף עדויות לכך שאנטומולוגים רבים מפחדים מעכבישים, שאינם חרקים.
רפואה – ניאנקה וולינק, דמיאן דניס וארנוד ואן לון, על אבחון מצב רפואי חדש: מיסופוניה, מצוקה הנוצרת משמיעת אנשים אחרים לועסים.
מדעי החומר – מתין ארן, מייקל בבר, ג'יימס נוריס, אליסה פרון, אשלי רוטקוסקי, מייקל וילסון ומרי אן ראגאנטי, על שהראו שסכינים מצואה אנושית מוקפאת לא עובדות היטב.
ביולוגיה – סוזן שולץ, רוברט אקלנד ויוסט ואן דה וייר, על ניתוח הווריאציות של גרגור, צרצור, מלמול, יללה, גניחה, חריקה, שריקה, נהמה, נביחה וגרסאות נוספות של דרכי תקשורת בין בני אדם וחתולים.
אקולוגיה – לילה סאטרי, אלבה גווילן, אנג'לה וידל־ורדו ומנואל פורקר, על שימושם באנליזה גנטית כדי לזהות מינים שונים של בקטריות המצויות במסטיקים שדבוקים למדרכות במדינות שונות ברחבי העולם.
כימיה – יורג ויקר, ניקולאס קראוטר, בטינה דרסטרוף, כריסטוף סטונר, אפסטראטיוס בורטסוקידיס, אכים אדטבאוור, יוכן וולף, תומאס קלופפל, סטפן קראמר וג'ונתן ויליאמס, על שבדקו את האוויר בתוך אולמות תיאטרון במטרה לבדוק האם הריחות שמפיק הקהל מושפעים מעידים על כמות האלימות, מין, התנהגות א־חברתית, שימוש בסמים וניבולי הפה בסרט.
כלכלה – פאבלו בלאבטסקיי, על התגלית שהשמנת יתר של פוליטיקאים יכולה להוות אינדיקציה לשחיתות במדינה.
רפואה – אולקיי סם בולוט, דארה אולאדוקון, בורקארד ליפרט וראלף הוהנברגר, על שהמחישו כי אורגזמה יכולה להיות אפקטיבית לא פחות ממסירי גודש בהקלה על הנשימה.
שלום – אית'ן בסריס, סטיבן ניילווי ודויד קרייר, על שבחנו את ההשערה על פיה בני אדם פיתחו זקנים במטרה להישמר מפני אגרופים לפנים.
פיזיקה – אלסנדרו קורבטה, ג'אספר מיוסן, צ'ונג־מין לי, רוברטו בנזי ופדריקו טוצ'י, על עריכת ניסוי הבודק מדוע הולכי רגל לא מתנגשים באופן עקבי בהולכי רגל אחרים.
קינטיקה – היסאשי מוראקמי, קלאודיו פליצ'יאני, יוטה נישיאמה וקוטסוהירו נישינארי על עריכת ניסוי הבודק מדוע הולכי רגל לעיתים מתנגשים בהולכי רגל אחרים.
אנטומולוגיה – ג'ון מולרנן ג'וניור, רוג'ר גרות'האוס, צ'ארלס האמונד וג'יי למדין, על מחקרם "שיטה חדשה לבקרת ג'וקים בצוללות".
תחבורה – רובין רדקליף, מארק יאגו, פיטר מורקל, אסטל מורקל, פייר דו פריז, פייט בייטל, בירגיט קוטינג, באקר מנואל, יאן הנדריק דו פריז, מישל מילר, ג'וליה פליפה, סטיבן פארי ורובין גליד, שבדקו באמצעות ניסוי האם יותר בטוח להטיס קרנפים בעודם הפוכים.
קרדיולוגיה יישומית – אליסקה פרוצ'אקובה, אליו סיאק־שי, פרידריקה ברנס, דניאל לינד ומריסקה קרט, שחיפשו ומצאו ראיות לכך שכאשר בני זוג נפגשים לראשונה ומרגישים משיכה אחד כלפי השני, פעימות הלב שלהם מסתנכרנות.
ספרות – אריק מרטינז, פרנסיס מוליקה ואדוארד גיבסון, שבדקו מה הופך מסמכים משפטיים לקשים להבנה שלא לצורך.
ביולוגיה – סולימרי גרסיה־הרננדז וגלאוקו מצ'אדו, שחקרו האם ואיך עצירות משפיעה על סיכויי ההזדווגות של עקרבים.
רפואה – מרסין יאסינסקי, מרטינה מסייבסקה, אנה ברודזיאק, מיכל גורקה, קמילה סקביירובסקה, ויסלב ידרז'יצ'ק, אגניישקה טומאשבסקה, גז'גוז' באסק ואמיליאן סנרסקי, שהראו שכאשר מטופלים עוברים סוגים מסוימים של כימותרפיה רעילה, הם סובלים פחות תופעות לוואי כואבות אם אחד המרכיבים הרגילים מוחלף בגלידה.
הנדסה – ג'ן מטסוזקי, קזואו אוהוצ'י, מסארו אוהרה, יושיוקי אואנו וגורו אימורה, שניסו למצוא את השימוש היעיל ביותר שאנשים יכולים לעשות באצבעות שלהם כשהם מסובבים ידית.
היסטוריה של האומנות – פיטר דה סמט וניקולס הלמוט, על מחקרם "גישה רב־תחומים לסצנות חוקן פולחניות על קדרות מאיה עתיקה.
פיזיקה – פרנק פיש, ז'י־מינג יואן, מינגלו צ'ן, לייבינג ג'ייה, צ'וניאן ג'י ואטילה אינצ'יק, שניסו להבין איך ברווזונים מצליחים לשחות במבנה.
שלום – ג'ונהוי וו, סזבולק סזמדו, פט ברקלי, ביאנקה בירסמה, טרנס דורס, סרג'יו לו לקונו, אניקה ניפר, קים פיטרס, ווג'טק פרשפיורקה, ליאו טיוחין ופול ואן לנג', על פיתוח אלגוריתם שעוזר לרכלנים להחליט מתי להגיד את האמת ומתי לשקר.
כלכלה – אלסנדרו פלוצ'ינו, אלסיו עמנואל ביונדו ואנדראה רפיסארדה, שהסבירו, בצורה מתמטית, מדוע לעיתים קרובות הצלחה מגיעה לא למוכשרים ביותר, אלא לברי המזל.
הנדסת בטיחות – מגנוס ג'נס, על פיתוח בובת מבחן ריסוק בדמות אייל קורא.
כימיה וגאולוגיה – יאן זלסייביץ', שהסביר למה הרבה מדענים אוהבים ללקק סלעים.
ספרות – כריס מולין, ניקול בל, מריטה טורונן, ארינה בחרין ואקירה או'קונור, שחקרו את התחושה שאנשים מרגישים "כשהם חוזרים על אותה מילה הרבה, מאוד, מאוד, מאוד, מאוד, מאוד, מאוד, מאוד פעמים".
הנדסת מכונות – טה פאיה יאפ, זן ליו, אנופ רג'פאן, טרבור שימוקוסו ודניאל פרסטון, על "החייאת" עכבישים מתים כדי להשתמש בהם בתור צבתות מכניות.
בריאות הציבור – סונג־מין פארק, על המצאת "שירותי סטנפורד", מכשיר שמשתמש במספר טכנולוגיות – כולל מקל מדידה לבדיקת שתן, מערכת ראייה ממוחשבת לניתוח הצרכים, חיישן טביעת־ישבן ומצלמת זיהוי וחיבור בזק – כדי לנטר ולנתח במהירות את החומרים שבני אדם מפרישים.
תקשורת – מריה חוזה טורס־פריוריס, דיאנה לופז־ברוסו, אסטלה קמארה, סול פיטיפלדי, לוקאס סדינו, אגוסטין איבניז, מרסלו ברטיאר ואדולפו גרסיה, שחקרו את הפעילות המנטלית של אנשים המומחים בדיבור הפוך.
רפואה – כריסטין פאם, בובאק הדאיאטי, קיאנה האשמי, אלה קסוקה, טיאנה מאמאג'אני, מרגיט ג'והאש, ג'יימי ויקנהייזר ונטשה מסינקובסקה, שהשתמשו בגופות כדי לבדוק האם יש מספר זהה של שערות בשני הנחיריים.
תזונה – הומיי מיאשיטה והירומי נקמורה, שבדקו איך קשיות ומקלות אכילה מחושמלים ישפיעו על הטעם של האוכל.
חינוך – קייטי טאם, סיאנאה פון, יקטוריה הואי, וייננד ואן טילבורג, כריסטי וונג, ויויאן קוונג, ג'יג'י יואן וכריסטיאן צ'אן, שחקרו באופן שיטתי את השיעמום של מורים ותלמידים.
פסיכולוגיה – סטנלי מילגרם, לאונרד ביקמן ולורנס ברקוביץ', שעשו ניסויים ברחוב כדי לראות כמה הולכי רגל יסתכלו למעלה כשהם רואים זרים מסתכלים למעלה.
פיזיקה – בייטו פרננדס קסטרו, מריאן פניה, אנריקה נוגיירה, מיגל גילקוטו, אספרנסה ברולון, אנטוניו קומסניה, דמיאן בופארד, אלברטו נאווירה גרבאטו וביאטריס מוריניו־קרבאלידו, על מדידת ההשפעה של הזדווגות דגי אנשובי על הערבול של מי האוקיינוס.
שלום – ב' פ' סקינר, שעשה ניסויים לבדיקת האפשרות של שיכון יונים חיות בתוך טילים כדי להנחות את מסלול הטיסה שלהם.
בוטניקה – ג'ייקוב וייט ופליפה יאמשיטה, שמצאו ראיות לכך שצמחים מסוימים מחקים את הצורה של צמחי נוי שכנים.
אנטומיה – מרג'וליין וילמס, קוונטין הנוק, שרה טונון דה לארה, ניקולס קוגן, וינסנט פלורי, רומי רייסיגייר, חואן חוזה קורטז סנטאנדר, רוברטו רקואנה, ז'וליאן סטירנמן ורומן חוסיין חונסארי, שבדקו האם השיער על ראשם של אנשים בחצי הכדור הצפוני מסתובב לאותו כיוון (עם או נגד כיוון השעון) כמו אנשים מחצי הכדור הדרומי.
רפואה – ליבן א' שנק, תהמין פאדאי וכריסטיאן ביכל, שהראו שהיעילות של תרופות מזויפות הגורמות לתופעות לוואי כואבות גבוהה יותר מזו של תרופות מזויפות שלא גורמות לתופעות לוואי כואבות.
פיזיקה – ג'יימס ליאו, על הסברה והדגמה של יכולות השחייה של פורל.
פיזיולוגיה – ריו אוקבה, טויופומי פ.
צ'ן-יושיקאווה, יוסוקה יוניאמה, יוהיי יוקויאמה, סאטונה טנאקה, אקיהיקו יושיזאווה, וונדי ל.
תומפסון, גוקול קאנן, אייג'י קובאיאשי, הירושי דייט וטקאנורי טאקבה, שגילו שיונקים רבים מסוגלים לנשום דרך פי הטבעת שלהם.
הסתברות – פרנטיסק ברטוס, אריק-יאן ואגנמייקרס, אלכסנדרה סראפוגלו, הנריק גודמן ורבים נוספים, שהראו, בתיאוריה ועל־ידי 350,757 ניסויים, שכאשר מטילים מטבע הוא נוטה ליפול על הצד ההתחלתי.
כימיה – טס הירמנס, אנטואן דבלייס, דניאל בון וסנדר ווטרסן, שהשתמשו בכרומטוגרפיה כדי להפריד בין תולעים שיכורות ופיקחות.
דמוגרפיה – סאול ג'סטין ניומן, שגילה שרבים מהאנשים שהתפרסמו בעקבות תוחלת החיים הארוכה שלהם חיו במקומות עם תיעוד גרוע של לידות ופטירות.
ביולוגיה – פורדיס אלי וויליאם א' פיטרסון, שפוצצו שקית נייר ליד חתול שעומד על גב של פרה כדי לחקור מתי ואיך פרות משפריצות חלב.
זכייה בכל ארבעת פרסי אמי, גראמי, אוסקר וטוני, הנחשבים לפרסים יוקרתיים בתעשיית הבידור האמריקאית, נחשבת נדירה.
נכון ל-2026, 22 אנשים זכו בארבעת הפרסים.
הפרסים ניתנים על עבודה בתחומי הטלוויזיה, המוזיקה, הקולנוע והתיאטרון בהתאמה.
ארבעת הפרסים יחד קרויים בראשי התיבות EGOT.
ראשי התיבות האלו הומצאו על ידי השחקן פיליפ מייקל תומאס והם צברו פופולריות בעקבות שימוש רב בהם בתוכניות טלוויזיה כמו "רוק 30".
חמישה מזוכים אלו זכו בנוסף גם בפרס פוליצר או בפרס פיבודי, מה שזיכה אותם בתואר PEGOT.
בנוסף, עוד שישה אמנים – ברברה סטרייסנד, לייזה מינלי, ג'יימס ארל ג'ונס, הארי בלפונטה, קווינסי ג'ונס ופרנק מרשל – קיבלו את ארבעת הפרסים, כאשר אחד מהפרסים היה פרס כבוד או הוקרה (פרסים לא תחרותיים).
הערה: האמנים עם הסימן + זכו ביותר מפרס אחד בקטגוריה המסומנת
הערה: האמנים עם הסימן * זכו גם בפרס כבוד או הוקרה בנוסף לפרס שקיבלו בקטגוריה המסומנת
זוכי פרסי כבוד או הוקרה
האמנים הבאים קיבלו את ארבעת הפרסים שאחד מהם הוא פרס כבוד או הוקרה:
ב-1962, ריצ'רד רוג'רס הפך לאמן הראשון שזכה בכל ארבעת הפרסים.
להלן הייז נדרש הזמן הרב ביותר להשיג את ארבעת הפרסים – כ-44 שנים.
ברברה סטרייסנד הייתה האישה הראשונה שזכתה בכל ארבעת הפרסים.
בנוסף נדרש לה הזמן הקצר להשיג את ארבעתם – כ-6 שנים.
בגיל 28 היא הייתה האמנית הצעירה ביותר שהשיגה את כל הפרסים.
בגיל 87 השיג ג'ון גילגוד את כל ארבעת הפרסים, ובכך הפך לאדם המבוגר ביותר שהשיג את כולם.
אודרי הפבורן היא הראשונה (והיחידה) שהשלימה את כל ארבעת הפרסים לאחר מותה.
וופי גולדברג היא האדם האפרו אמריקאי הראשון שזכה בכל ארבעת הפרסים.
נכון ל-2024, רוברט לופז הוא האדם היחיד שזכה פעמיים בכל אחד מארבעת הפרסים.
למעלה מ-60 אמנים קרובים להשגת EGOT וחסר להם פרס אחד בלבד.
ב-1996 סירבה ג'ולי אנדרוז לקבל מועמדות לפרס טוני בתפקידה במחזה "ויקטור/ויקטוריה", משום שהפקתו לא קיבלה מועמדויות נוספות לפרס.
ב-1961 קיבל סיד ראמין גם את פרס האוסקר וגם את פרס גראמי.
ב-1982 הוא זכה בפרס אמי לבידור בשעות היום (Daytime).
בוב פוסי זכה בכל שלושת הפרסים (מלבד גראמי) בשנת 1973.
תומאס מיטשל הוא השחקן הראשון שזכה בכל שלושת פרסי המשחק (אוסקר, אמי וטוני).
טוני וולטון הוא מעצב הבגדים הראשון שזכה בכל שלושת פרסי המשחק (אוסקר, אמי וטוני).
בנוסף, עוד שמונה אנשים – פרד אסטר, אירווינג ברלין, וולט דיסני, ג'ודי גרלנד, איילין הקרט, בארי מנילו, בט מידלר ואלי וולך – קיבלו שלושה מתוך ארבעת הפרסים, כאשר אחד מהפרסים היה פרסי כבוד או הוקרה.
קיימים אמנים נוספים, שהיו מועמדים לכל ארבעת הפרסים, אך לא זכו בכולם.
ג'ודי גרלנד מעולם לא קיבל מועמדות לפרס טוני, אך זכתה לפרס טוני לשם כבוד.
בנוסף היא הייתה מועמדות לשאר הפרסים.
רק לין רדגרייב הייתה מועמדת לכל הפרסים מבלי לזכות באף אחד מהם.
ישנן הגדרות שונות עבור פרס PEGOT, כאשר חלקן מתייחסות לפרס פיבודי, ואחרות מתייחסות לפרס פוליצר.
נכון ל-2024, 6 זוכי EGOT קיבלו גם כותרת של PEGOT: מייק ניקולס, ריטה מורנו, ברברה סטרייסנד ומל ברוקס זכו בפרס פיבודי; ריצ'רד רוג'רס ומרווין האמליש זכו בפרס פוליצר.
זוכי EGOT שזכו גם בפרס פיבודי:
זוכי EGOT שזכו גם בפרס פוליצר:
זוכי פרס פיבודי, שחסר להם פרס אחד להשלמת EGOT:
זוכי פרס פוליצר, שחסר להם פרס אחד להשלמת EGOT:
REGOT היא כותרת שניתנת לאמנים שזכו בנוסף בפרס פטל הזהב (Razzie).
אלן מנקן זכה ב-REGOT בעקבות זכייתו בפרס פטל הזהב יחד עם הפזמונאי ג'אק פלדמן בקטגוריית "השיר המקורי הגרוע ביותר" עבור "High Times, Hard Times" מהסרט נערי העיתונים.
לייזה מינלי זכתה ב-REGOT בעקבות זכייתה בפרס פטל הזהב בקטגוריית "השחקנית הגרועה ביותר" על משחקה בסרטים "Rent-a-Cop" ו"Arthur 2: On the Rocks", אם מחשיבים את זכייתה בפרס הלא-תחרותי "האגדה החיה של הגראמי".
זוֹיָה אַנָטוֹלְייֵבְנָה קוֹסְמוֹדֶמְיַאנְסְקַיָה (מתועתק גם כקוסמודמינסקייה, קוסמודמיאנסקייה וקוסמודמינסקיה.
ברוסית: Зоя Анатольевна Космодемьянская; 13 בספטמבר 1923 - 29 בנובמבר 1941) הייתה חיילת סובייטית שנתפסה על ידי הצבא הגרמני והוצאה להורג במהלך הקרב על מוסקבה.
לאחר מותה נעשתה לגיבורה לאומית נערצת בברית המועצות.
קוסמודמיאנסקיה נולדה בכפר אוֹסִינוֹ גַאי, בסמוך לטמבוב.
אבות משפחתה שימשו ככמרים רוסיים אורתודוקסים מאז המאה ה-17; שם משפחתה הוא הלחם של שמות קוסמאס ודמיאנוס הקדושים.
סבה פיוטר, שהיה הכומר בכפר הולדתה, עונה והוטבע בידי מהפכנים בולשביקים ב-1918, וכנסייתו נסגרה.
אביה, אנטולי, למד גם הוא בסמינר דתי אך לא סיים, ומאוחר יותר עבד כספרן.
אמה, ליובוב, הייתה מורה בבית-ספר.
היה לה אח קטן, אלכסנדר, שנולד ב-1925. ב-1929 עזבה המשפחה את אוסינו גאי ועברה להתגורר בשִיטְקִינוֹ שבמחוז אירקוצק, בסיביר: לא ברור אם הוגלו או נמלטו מיזמתם מחשש לרדיפה בידי השלטונות.
כעבור שנה, כנראה בעקבות השתדלותה של אחות האם שעבדה בנציבות העממית (המינוח הסובייטי למשרד ממשלתי) לחינוך, הם התיישבו במוסקבה.
האב מת ב-1933 לאחר ניתוח שהסתבך.
באוקטובר 1938, בעת שלמדה בבית-הספר מס' 201 במוסקבה, הצטרפה זויה לאיחוד הנוער הקומוניסטי.
זמן מה לאחר מכן פיתחה "מחלה עצבית" שטבעה לא היה ברור, שפורשה על ידי סופרים אחדים כסכיזופרניה.
ב-1940 חלתה בדלקת קרום המח ואושפזה בסנטוריום, שם הכירה את סופר הילדים ארקדי גאידר.
בקיץ 1941 החלה לעבוד כבקרית איכות במפעל לייצור מדחסי גז.
ב-31 באוקטובר 1941, בעת שהצבא הגרמני הפולש הלך וקרב אל הבירה, התנדבה קוסמודמיאנסקיה יחד עם 2,000 חברי קומסומול אחרים לשירות ב"חטיבת הפרטיזנים 9903 של החזית המערבית", יחידת גרילה שנועדה לביצוע פעולות סיור וחבלה בעורף האויב.
המתנדבים נלקחו להכשרה בת שבועיים.
ב-14 בנובמבר היא נשלחה למבצע ראשון, ואנשי יחידתה מיקשו דרך בסמוך לוולוקולמסק.
ב-17 בנובמבר הנחה הפיקוד העליון הסובייטי להצית את כל בתי-המגורים בשטח הכיבוש הגרמני במרחק של 40–60 ק"מ מהחזית, על מנת למנוע מהאויב מחסה בחורף.
ב-20 בנובמבר יצאה זויה בצוות של שתי חוליות בנות עשרה אנשים כל אחת שמטרתו הייתה להעלות באש עשרה כפרים שנבחרו מראש בתוך כשבוע.
הם נתקלו במשמר גרמני, ורובם נהרגו מאשו.
שרידי הצוות קובצו על ידי אחד הניצולים, בוריס קראינוב, והמשיכו במשימתם.
ב-27 בנובמבר, בשעה שתיים אחר חצות, הסתננו זויה, קראינוב וחבר נוסף בשם וסילי קלובקוב לתוך הכפר פֶּטְרִישְצֶ'בוֹ והציתו שלושה בתים, ששימשו גם כאורוות לגרמנים.
השלושה קבעו להיפגש בנקודה מוסכמת לאחר שיימלטו, אך קראינוב לא המתין לשני האחרים וחזר בבטחה למחנה הצוות.
קלובקוב נתפס בידי הגרמנים; קוסמודמיאנסקיה חמקה והחליטה לחזור שוב לכפר ולנסות לשרוף עוד מבנים.
ב-28 בנובמבר, בערך בשעה שבע בערב, היא נתפסה על ידי תושב מקומי בשם סְבִירִידוֹב כשניסתה להצית את האסם שלו.
הוא מסרה לגרמנים וקיבל בקבוק וודקה כפרס.
כשנחקרה על ידי החיילים, טענה קוסמודמיאנסקיה כי שמה הוא טניה וסירבה לגלות מידע נוסף, למרות ששוביה עינו אותה באכזריות.
למחרת, ב-29 בנובמבר בסביבות השעה עשר וחצי בבוקר, היא הובלה לגרדום בכיכר הכפר.
לפי עדויות שנאספו אחר כך, היא נשאה נאום מתגרה כשהובלה אל מותה, קראה לתושבים להתנגד ואמרה לגרמנים שלא יוכלו להוציא להורג את כל תושבי ברית המועצות.
שתי נשים שאת בתיהן הציתה, הכפריות סולינה וסמירנובה, חבטו בה וגידפו אותה.
גופתה של קוסמודמיאנסקיה לא הורדה מהגרדום במשך כחודש, כדי לשמש אזהרה למקומיים.
בערב השנה החדשה הושחתה גופתה בידי חבורת חיילים שיכורים.
בעקבות כך, ובשל התקרבות הצבא האדום, הוחלט לקברה.
ב-21 בינואר 1942 נהדפו הגרמנים מהכפר על ידי הסובייטים.
כתב העיתון "פראבדה" פיוטר לִידוֹב שהתלווה לצבא במערכה שמע מאיכר מקומי על כך ש"פרטיזנית צעירה" נתלתה על ידי הגרמנים באזור.
הוא יצא לפטרישצ'בו עם הצלם סרגיי סְטְרוּנִיקוֹב וכתב "קומסומולסקאיה פראבדה" סרגיי ליובימוב, וגילה את קברה ב-24 בינואר.
הגופה שהוצאה השתמרה היטב עקב מזג האוויר הקר.
סטרוניקוב צילם את הגווייה המושחתת שהחבל עוד היה כרוך על צווארה.
בשלב זה המתה טרם זוהתה, והכפריים ידעו רק ששמה היה טניה.
ב-27 בינואר פרסמו לידוב וליובימוב במקביל שני טורים בעיתוניהם - "טניה" ו"לא נשכחך, טניה" בהתאמה - על גורלה של הצעירה המתה.
תמונתו של סטרוניקוב, שהתפרסמה במלואה ב"פראבדה" (ב"קומסומולסקאיה פראבדה" הודפס תקריב של הראש בלבד) זעזעה את קהל הקוראים, שהגיב בשליחת מספר עצום של מכתבים למערכת.
ד"ר רוזלינדה סרטורי מאוניברסיטת ברלין כתבה כי הבוטות החזותית של התמונה תרמה יותר מכל להפיכתה של 'טניה' ל"ז'אן ד'ארק סובייטית." התעמולה הרשמית הפכה אותה מיד לסמל.
הועלו טענות רבות לגבי זהותה, והממשלה הקימה ועדה רשמית של נציגי הקומסומול והצבא לברר את הנושא.
ב-4 בפברואר קבעה הוועדה כי "טניה" המתה היא זויה קוסמודמיאנסקיה, ופרסמה דו"ח ראשוני על נסיבות מותה כפי שעלו מחקירת תושבי האזור וחבריה ליחידה.
ב-5 בפברואר המליץ מזכיר הקומסומול שטיפל בעניין להעניק לה את העיטור הגבוה ביותר, גיבור ברית המועצות.
ב-12 בפברואר זיהו אחיה ואמה את הגופה.
ב-16 בפברואר היא הוכרזה גיבורת ברית המועצות, לאחר תהליך אישור מהיר באופן חסר תקדים - בדרך כלל, ניתן העיטור מספר חודשים לכל הפחות לאחר ההמלצה.
ב-17 בפברואר הוזמנה אמה, ליובוב, להקריא הודעה "אל הנוער הסובייטי" ברדיו וקראה לנקום את מות בתה.
למחרת הודפסה ההודעה ב"פראבדה", יחד עם כתבת דיוקן על זויה, וזהותה של 'טניה' נחשפה לציבור.
מספר חודשים לאחר מכן התגלו על גופתו של קצין גרמני הרוג מספר תמונות של קוסמודמיאנסקיה ביום תלייתה.
שלושת הכפריים שהיו מעורבים בהוצאתה להורג - סבירידוב, סולינה וסמירנובה - הוצאו כולם להורג באשמת בגידה ב-1942. קלובקוב, שנמצא בפטרישצ'בו לאחר שחרור הכפר, נחקר על ידי הנקו"ד והצהיר כי הגרמנים אילצו אותו להתגייס לשירותם לאחר שנתפס.
קוסמודמיאנסקיה נעשתה לאחת הגיבורות המוכרות ביותר של המדינה; קריאות לנקום את מותה היו למוטיב מרכזי בתעמולה המלחמתית, והיא הוצגה כארכיטיפ לסבלן של נשות ברית המועצות תחת הכיבוש הגרמני.
אורידיקה כארון-קרדונה ציינה ש"היא הייתה קדושה מעונה מושלמת." במאי 1942 הועברו שרידיה למוסקבה ונקברו בבית העלמין נובודוויצ'יה.
עד סוף המלחמה פורסמו יצירות רבות שהיא הייתה נושאן, כולל פואמה זוכת פרס סטלין מ-1942 (מאת מרגריטה אליגר) וסרט מצליח מ-1944.
אחיה הצעיר, אלכסנדר, התגייס לצבא, סיים קורס קצינים ולחם בחזית מאוקטובר 1943. הוא נפל בקרב בפרוסיה המזרחית באפריל 1945. בתפקידו האחרון היה מפקד סוללה של תומ"תים מסוג ISU-152. גם לו הוענק תואר גיבור ברית המועצות על אומץ הלב בקרב.
גם לאחר המלחמה, נשמר מעמדה של קוסמודמיאנסקיה כגיבורה לאומית.
אנדרטאות לזכרה הוצבו ברחבי המדינה.
בתי-ספר, מבנים אחרים וספינות נקראו על שמה בכל הגוש המזרחי, כמו גם האסטרואיד "1793 זויה" והר בגובה 4,108 מטר בהרי הטיין שאן.
בשנת 2020 הופק סרט קולנוע עלילתי על חייה בשם זויה.
בשני בספטמבר, 2022, כחצי שנה לאחר פלישתה של רוסיה לאוקראינה, הפילו אלמונים והשחיתו את פיסלה בעיר טמבוב.
כחלק ממסגרת השחתת פסלים ואזכורים לצבא האדום של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה.
צעד שהתקבל בביקורת רבה מהצד הרוסי.
סרט בשם "זויה" הופק בשנת 1944 עם מוזיקה מאת דמיטרי שוסטקוביץ'.
"שיר לטניה הפרטיזנית" מאת ו.
בלט בשם "טטיאנה" (1943) מאת אלכסנדר קריין.
פואמה מוזיקלית דרמטית בשם "זויה" מאת ו.
"שיר לזויה קוסמודמיאנסקיה" מאת יו.
זויה צֶ'רקַסקי היא ציירת ופסלת ישראלית, זוכת פרס סנדברג לאמנות בשנת 2020. יצירתה עוסקת באופן ביקורתי בשאלות של זהות הפרט והחברה, באקטואליה ובהיסטוריה של הזהות והתרבות היהודית והישראלית, וכן בשדה האמנות עצמו.
זויה צ'רקסקי נולדה בקייב שבברית המועצות (אוקראינה), ועלתה לישראל עם משפחתה.
בקייב למדה בבית הספר המרכזי לאמנות מגיל 10, ומיד עם עלייתה החלה ללמוד במגמת האמנות של תיכון תלמה ילין בגבעתיים.
לאחר שסיימה את לימודיה בחרה שלא להתגייס לצה"ל, כפי שהסבירה מאוחר יותר: "לא יכולתי לראות את עצמי כחיילת בצבא.
מעולם לא הלכתי בנעליים ללא עקבים אז זה לא הסתדר עם המדים, גם הייתי פנקיסטית והייתה לי שרשרת ארוכה מן האף עד האוזן.
הלכתי לקב"ן (קצין בריאות הנפש) במקום לבלות את שירותי הצבאי בכלא".
בגיל 18 נרשמה ללימודים בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, אך עזבה כעבור חודשיים.
ב-1997, החלה את לימודיה במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
לאחר פגישה עם ראש המדרשה, האמן יאיר גרבוז, היא התקבלה לשנה שלישית של הלימודים, יחד עם חברתה רות נמט.
השתיים יצרו והציגו כצמד בשם "רותי וזויה" עד שנת 2001.
בשנת 2001 הציגה צ'רקסקי את תערוכת-היחיד "היפהפה האדיש" בגלריה רוזנפלד, שבה מיוצגת האמנית עד היום.
ב-2003 הציגה את תערוכת "קולקציית יודאיקה" במסגרתה הוצגו ציורים וחפצי יודאיקה פרובוקטיביים, סרקסטיים ובעלי זיקה לדימויים אנטישמיים.
בין העבודות הוצגו סיכת זהב עשויה לפי הטלאי הצהוב, כרית רקומה עם דמותו של היהודי הנודד, ו"הגדת אאכן", הגדה של פסח שעוצבה על פי הגדת ראשי הציפורים.
ב-2004 הציגה צ'רקסקי את תערוכת "נשף הקורבנות" שהורכבה מסדרה של עשרה פסלים אשר כל אחד מהם הוקדש לתיאור קורבן של משרד ממשלתי אחר.
באופן זה תלמידת בית הספר הפכה לקורבנו של משרד החינוך, הנכה לקורבן של משרד הבריאות, האסיר לקורבן של משרד המשפטים וכיוצא בכך.
ב-2006 הציגה את התערוכה "האוונגרדיסטים" ובה סדרת פסלים פארודיים וגרוטסקיים נוספת, הפעם של בעלי מקצוע שונים כגון מורה, מנתח, זונה, טכנאי, שף ועוד.
בהמשך שנת 2006 הוצגה תערוכתה "ציור פעולה" בביתן הלנה רובינשטיין של מוזיאון תל אביב לאמנות.
תערוכה זו הפנתה את חצי הביקורת והאירוניה ביצירתה של צ'רקסקי כלפי עולם האמנות והאמנות עצמם, וכן כלפי חוויית צריכת האמנות במוזיאונים, אספני האמנות ועסקניה והבורגנות הדשנה.
על כך כתב פרופ' מרדכי עומר כי צ'רקסקי "מצליחה בציוריה מעוררי הרפלקסיה להפוך את הרס האסתטי לאסתטי, את הרס הציור לציור, את הרס האמנות לאמנות".
בשנים 2005–2009 התגוררה ויצרה בברלין.
עם חזרתה לישראל חשה את הצורך ברענון הסגנון האישי שלה ופיתוח גישה ציורית חדשה והחליטה לשוב אל ציור מהתבוננות.
דרך זו של ציור בלתי-אמצעי מתוך התבוננות ישירה הובילה אותה ליצור יחד עם האמניות נטליה זורבובה, אנה לוקשבסקי, אסיה לוקין ואולגה קונדינה, אשר חלקו גישה דומה.
בשנת 2010 הקימו חמש הציירות את קבוצת "הברביזון החדש".
עם הקמתה הכריזו אמניות הקבוצה, כולן ילידות ברית המועצות לשעבר שעלו לישראל בשנות ה-90, ריאליסטניות, בעלות שפה ציורית ברורה ועמדה חברתית מגובשת, על כוונתן המשותפת:
"ממש כמו הציירים מאסכולת ברביזון, יצאנו מחללי הסטודיו שלנו אל תוך הג'ונגל העירוני.
בעבודות שלנו אנחנו שבות למציאות, אשר במשך שנים לא קיבלה תשומת לב באמנות העכשווית וקוראת עכשיו לפרשנות חדשה".
האוצר וחוקר האמנות רון ברטוש מעיר על כך:
"חמש הציירות לא יצאו את הסטודיו לשם יצירה תמימה ושלווה בחיק הטבע והמציאות הכללית של המקום והזמן (אף שגם שזו קיימת לעיתים) כפי שמשתמע בהצהרתן, אלא לנקודות החיכוך החברתיות והפוליטיות ואל תחומי המצוקות המורכבות שמספקת המציאות האקטואלית דהיום, כשם שעשו הריאליסטנים-החברתיים דאז.
במקומות המוזנחים, המעורבים מבחינה אתנית, השנויים במחלוקת והנתונים על סדר היום, שם תמצאו את הציירות, ופשוטי העם, הפליטים, המהגרים והפועלים של ה"כאן" וה"עכשיו" הם שמאכלסים את ציוריהן."
קבוצת "הברביזון החדש" הציגה תערוכות במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, במוזיאון לאמנות עכשווית בעיר פרם שברוסיה, במוזיאון הנגב לאמנות, במוזיאון חיפה לאמנות, במוזיאון בר דוד שבקיבוץ ברעם, בגלריה רוזנפלד ובפרויקטים רבים שערכה הקבוצה במקומות ציבוריים וחללים אלטרנטיביים זמניים.
בהסכם פשרה, שהושג בעקבות תביעת לשון הרע נגדה, נפסק שעליה לשלם לאמן פיודור נתנאל בזובוב פיצוי בסך 30,000 ש"ח.
בשנת 2023 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה, ובשנת 2025 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר יצרה סדרת ציורים המתארת את מעשי הטבח במתקפה זו, כאשר הציור העיקרי הוא פראפראזה על "גרניקה".
ב-2024 הציגה תערוכת יחיד במוזיאון היהודי בניו יורק "7 באוקטובר 2023".
זויה צ'רקסקי נשואה לסאני נאדי, יליד ניגריה, ולהם בת.
2020 - "רעיונות על נייר", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2018 - "פרבדה", מוזיאון ישראל, ירושלים
2014 - "תערוכה חדשה", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2013 - "זרקור על פיסול", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2008 - "אולגה סויבלובה היא חרא, או: סופו של השיח הביקורתי" (עם אבדיי טר-אוגניאן) גלריה גלמן, מוסקבה
2008 - שני פרויקטים: "פיצוץ במפעל האיטריות" ו"שירת המהפיכה", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2007 - "סירוב ומרי", בית האמנים בטניין, ברלין
2006 - "האוונגרדיסטים", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2006 - "ציור פעולה", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2004 - "נשף הקורבנות", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2003 - "קולקציית יודאיקה", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2001 - "היפהפה האדיש", גלריה רוזנפלד, תל אביב
1999 - "Kraftwerk" (עם רותי נמט), קרן היינריך בל, תל אביב
1996 - "שני סקוטיים ביער" גלריה סקאנק, תל אביב
תמר וייס גבאי, טלי מתחת לשלחן, כנרת, זמורה, דביר - מוציאים לאור, 2019.
גליה עוז, אדון שמחה וששון, כנרת, זמורה, דביר - מוציאים לאור, 2019.
מאיר ויזלטיר, שירים לילדות נבונות, אחוזת בית, הוצאה לאור, 2018.
גליה עוז, מתי כבר החתול שלנו יאהב אותנו?, כנרת, זמורה-ביתן, דביר - מוציאים לאור, 2017.
1999 - פרס לפסל צעיר ע"ש שטיינמן, מוזיאון הרצליה לאמנות
1999 - פרס האמן הצעיר, משרד המדע התרבות והספורט
2000 - מלגת אינגבורג בכמן, מיסודו של אנסלם קיפר, מטעם קרן וולף
2004 - פרס האמן הנבחר, הקרן למצוינות בתרבות (IcExcellence)
2011 - מלגת שהות בדיסלדורף, קרן דן וקרי ברונר, קרן התרבות של מחוז נורדריין-וסטפאליה ומכון גתה תל אביב
2014 - פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט.
2020 - פרס סנדברג לאמנות ישראלית.
אוסף המוזיאון היהודי, ניו יורק
אוסף דורון סבג, או.אר.אס בע"מ, תל אביב
זוטרופוליס הוא סרט הרפתקאות קומי בהנפשה ממוחשבת של אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
הסרט יצא בשנת 2016, בוים על ידי ביירון הווארד וריץ' מור, ונכתב בידי ג'ארד בוש ופיל ג'ונסטון.
הסרט זכה להצלחה מסחרית עצומה.
הוא הפך לסרט האנימציה עם הפתיחה הטובה ביותר בהיסטוריה של הקולנוע בסוף השבוע הראשון להקרנתו בקולנוע.
ב-6 ביוני הגיעו הכנסותיו למיליארד דולר, סרט האנימציה הרביעי שהגיע לסכום זה.
זוטרופוליס היא עיר מודרנית שתושביה הם יונקים מסוגים שונים.
12 השכונות מחולקות ל-4 אזורי אקלים ונקראות על שם סביבות מחיה שונות כגון "ritzy Sahara Square" (כיכר סהרה המפוארת) ו"frigid Tundratown" (עיירת טונדרה הקפואה).
הכרך הוא כור היתוך שבו חיים יחדיו בעלי חיים מאזורים שונים.
מקום שבו כביכול לא משנה אם אתה פיל ענק או חדף קטנטן, תוכל להיות כל שתרצה להיות.
הארנבת ג'ודי הופס מהכפר 'מאורת הארנבים' שנמצא בפרברים ממלאת את חלום הילדות שלה להיות שוטרת בעיר המרכזית זוטופוליס.
למרות היותה מצטיינת הקורס שלה באקדמיה, ג'ודי נהיית פקחית חנייה בגלל חוסר האמון של צ'יף המשטרה בוגו בה בגלל היותה ארנבת קטנה.
ביום הראשון שלה בתפקיד מופלת בפח ע"י ניק השועל בתרגיל עקיצה שהוא מבצע.
ג'ודי נוטשת את תפקידה כפקחית חנייה כדי לעצור את דיוק ויזלטון הסמור, שגנב שקית של בצלים של צמח הידוע בשם מידניקמפום הוליקיטיאס (midnicampum holicithias) בוגו נוזף בה, אבל באמצע מתפרצת למשרד של בוגו לוטרה בשם גברת אוטרטון ומתחננת שהוא ימצא את בעלה אמיט, אחד מהארבעה עשר טורפים שנעלמו.
כאשר ג'ודי מתנדבת וסגנית ראש העיר הכבשה דואן בלוות'ר משבחת את ג'ודי ואת בוגו על לקיחת המשימה, לבוגו אין ברירה אלא לתת לג'ודי לקחת את התיק.
הוא נותן לה 48 שעות כדי למצוא אמיט הלוטרה בתנאי שאם היא נכשלת, היא מתפטרת.
לאחר שהתוודעה לתצלום האחרון של אמיט היא הבינה שניק היה האחרון שראה אותו.
ג'ודי סוחטת את ניק לסייע לה על ידי תיעוד חשאי של הודאתו על העלמת המס שלו.
הם עוקבים אחר אמיט ללימוזינה ששייכת לראש משפחת פשע מר ביג, שמגלה להם שתוך כדי הנסיעה של אמיט לבקר את מר ביג אמיט הפך לפראי (חזר לטבע הפראי של חיות הבר) ותקף את מנצ'ס הנהג שלו.
בביתו, מנצ'ס מספר לג'ודי וניק שלפני שאמיט הפך לפראי ותקף אותו הוא מלמל משהו על מייללי הלילה.
תוך כדי השיחה מנצ'ס עצמו הופך פראי ורודף אחרי ג'ודי וניק.
ג'ודי מצילה את ניק על ידי לכידה של מנצ'ס באזיקים וקוראת לתגבורת לעזרה, אבל כשהתגבורת מגיעה, מנצ'ס נעלם.
בוגו דורש מג'ודי להחזיר את התג שלה, אבל ניק מזכיר לבוגו כי לג'ודי עדיין יש עוד עשר שעות כדי לפתור את המקרה.
בעירייה, בלוות'ר מאפשרת לג'ודי וניק להסתכל בהקלטות של מצלמות התנועה של העיר.
הם מגלים שמנצ'ס נתפס על ידי קבוצה של זאבים, אשר ג'ודי משערת שהם אותם "מייללי הלילה" שאמיט חשש מהם.
ג'ודי וניק עוקבים אחרי הזאבים אל בית החולים הישן של קליפסיד שם הם מאתרים את הטורפים שנעלמו והם מגלים שראש העיר ליון-הארט הסתיר אותם שם מפני שהם נהפכו לפראים כדי לנסות להבין למה הם הפכו לפראיים.
ליונהארט נעצר ביחד עם שאר צוות המחקר שעבד איתו ובלוות'ר הופכת להיות ראש העיר.
ג'ודי וניק נהיו חברים, וג'ודי מציעה לניק להצטרף למשטרה כשותף שלה.
עם זאת, היא מרגיזה אותו במסיבת העיתונאים בכך שהיא מציעה שהסיבה למהפך שקרה אצל הטורפים שנמצאו היא סיבה ביולוגית.
דבריה גורמים לשנאה ואפליה כלפי הטורפים בכל רחבי זוטופוליס.
מלאת אשמה על תוצאות דבריה, ג'ודי עוזבת את עבודתה וחוזרת לעיירת הולדתה.
לאחר החזרה הביתה ג'ודי מגלה כי "מייללי הלילה" הם למעשה כינוי לאותם בצלים של הצמח מידניקמפום הוליקיטיאס (midnicampum holicithias) ושהם מכילים רעלן עצבי שיש לו השפעות פסיכוטרופיות חמורות על היונקים, שגורם להפוך לפראיים.
היא חוזרת לזוטרופוליס שם היא מתפייסת עם ניק, ושם הם מתעמתים עם דיוק ויזלטון, אשר (עם קצת שכנוע של מר ביג) אומר להם שהוא גנב את הבצלים עבור איל בשם דאג.
הם מוצאים את דאג במעבדה המוסתרת על המסילות הישנות של הרכבת התחתית של העיר.
שם הם גילו שדאג מייצר מהבצלים גלולות של סם שאותו הוא יורה על ידי אקדח חיצים על טורפים וכך הופך אותם לפראיים.
ג'ודי וניק משיגים כמה מהגלולות כראיה, אבל לפני שהם מספיקים להגיע למשטרה, בלוות'ר מתעמתת עם ג'ודי וניק במוזיאון הטבע ולוקחת מהם את הגלולות ומגלה להם שהיא המוח מאחורי כל התוכנית כדי להציג את הטורפים כמסוכנים.
בלוות'ר לוכדת את ג'ודי וניק במוזיאון ע"י סיוע של כמה שוטרים מושחתים, לאחר שניק מסרב לנטוש את ג'ודי שנפצעה.
בלוות'ר יורה גלולה של הסם בניק כדי לגרום לו להרוג את ג'ודי ומתקשרת למשטרה לעזרה, אבל ג'ודי ניק החליפו את הגלולות הסם שבאקדח של בלוות'ר עם אוכמניות.
בלוות'ר עצבנית ומאיימת לחשוף את ג'ודי וניק כאחראים על כל ההתקפות על הטורפים, אך ג'ודי מגלה כי הקליטה את כל ההודאה של בלוות'ר כאחראית על כל התוכנית.
בלוות'ר מנסה להימלט, אך היא מוצאת את עצמה ואת קבוצת השוטרים שאיתה שלה מוקפים על ידי צ'יף בוגו וקציניו הנאמנים.
בלוות'ר נעצרת ונשלחת לכלא על מעשיה.
ליון-הארט מכחיש בפומבי את הידיעה על המזימה של בלוות'ר ומציין כי מעשיו כאשר לכד את הטורפים שהשתגעו היה "דבר לא נכון אך מסיבה נכונה".
לאחר הגילוי של הגורם למהפך של הטורפים הצליחו לייצר נוגדן וכל הטורפים שהשתגעו חזרו לקדמותם וג'ודי הוחזרה למשטרה.
ניק מסיים את האקדמיה לשוטרים של זוטופוליס כשוטר השועל הראשון והופך לשותפה של ג'ודי.
ג'יניפר גודווין בתפקיד הארנבת ג'ודי הופס.
ג'ייסון בייטמן בתפקיד השועל ניק ויילד.
שאקירה בתפקיד הצביה הזמרת גאזל.
אידריס אלבה בתפקיד התאו צ'יף בוגו.
ג'יי קיי סימונס בתפקיד האריה ראש העיר ליון-הארט (לב-ארי).
נייט טורנס בתפקיד הנמר בנג'מין קלוהאושר.
ג'ני סלייט בתפקיד הכבשה דואן בלוות'ר, האנטגוניסטית הראשית של הסרט.
טומי צ'ונג בתפקיד יאקס היאק.
אוקטביה ספנסר בתפקיד גברת אוטרסון.
בוני האנט בתפקיד בוני הופס.
דון לייק בתפקיד סטו הופס.
אלן טודיק בתפקיד דיוק ויזלטון (מבוסס על דמותו של הדוכס מרוכלטון מהסרט "לשבור את הקרח" שדובב גם הוא על ידי טודיק).
טומי ליסטר ג'וניור בתפקיד שועל הפנק פיניק, שותפו של ניק ויילד למעשי נוכלות.
ביירון הווארד בתפקיד האנטילופה באקי אוריקס-אנטלרסון.
ג'ארד בוש בתפקיד האנטילופה פרונק אוריקס-אנטלרסון.
הדיבוב העברי הוקלט באולפני אלרום.
עינת אזולאי - ג'ודי הופס
ערן מור - ניק ויילד
אלון נוימן - צ'יף בוגו
אביבה גר - בוני הופס
דב רייזר - סטו הופס
גיל וסרמן - יאקס / באקי דוב-נמליסון
אלדד פריבס - ראש העיר ליונהארט
הילה סורג'ון פישר - גברת אוטרטון / מכ"ית
אריה מוסקונה - דיוק וויזלטון
שרון כהן - מר ביג, מייסד רובע המכרסמים בזוטרופוליס, בסגנון הסנדק.
יפתח אופיר - גידיון גריי / חזיר היסטרי / דאג
רועי וינברג - גידיון גריי הצעיר
אילן וייל - ג'רי ג'מבו ג'וניור
הילה מערבי - דוקטור גירית
רונה בקרמן - נאנגי / בעלת בית
מייה קדוש - פרו פרו
אפיק רוזן - ניק הצעיר
קובי מאור - פיטר מוסברידג' / עכבר מנהל עבודה
אלון שר - פרונק דוב-נמלימסון / השוטר קרנהוף
ב-9 באוגוסט 2013 במסגרת אירוע "דיסני אקספו 2013" הודיעו אולפני וולט דיסני שהבמאי ביירון הווארד שביים בעבר עבור דיסני את הסרטים "בולט" ו"פלונטר" יביים קומדיית הרפתקאות המתרחשת בעולם של חיות.
שם העבודה של הסרט היה "זוטופיה".
בהודעה נמסר עוד שהתסריטאי יהיה ג'ארד בוש ושתאריך היציאה המשוער שלו יהיה במרץ 2016. דווח עוד שהאולפנים נמצאים במגעים עם ג'ייסון בייטמן שאמור לדבב דמות בסרט.
לדברי הבמאי, "זוטרופוליס" יהיה שונה מסרטים אחרים שבהם מואנשות חיות מאחר שבסרטים אחרים החיות מתגוררות בטבע או בעולם בני האדם כשהן מחליפות את הדמויות האנושיות.
בסרט "זוטופיה" מדובר יהיה על תפישה שונה שבה העולם המודרני עוצב כולו בידי ועבור בעלי החיים.
לדברי הווארד, ג'ון לאסיטר, המפקח הראשי על הקריאייטיב באולפני דיסני, אהב את הרעיון שהוצע לו והרים את הווארד "באוויר כמו סימבה התינוק".
במרץ 2015 הודיעו אולפני דיסני כי ריץ' מור, הבמאי של הסרט "ראלף ההורס", יצטרף גם הוא לסרט כבמאי, ושג'ארד בוש יקבל תפקיד של עוזר במאי ושעלילת הסרט עברה שינויים.
העלילה החדשה כוללת שועל דברן בשם ניק ויילד שיוצא במנוסה לאחר שהואשם בפשע שלא ביצע, בעוד שאחריו דולקת השוטרת המוערכת ביותר בזוטרופוליס, ג'ודי הופס.
כשהשניים הופכים בעצמם למטרה לקונספירציה, הם נאלצים לאחד כוחות ומגלים שאפילו אויבים טבעיים יכולים להפוך לחברים טובים.
ב-8 באפריל 2015 פורסם כי דיסני חתמה עם תאגיד IMAX על הסכם להקרנת חלק מסרטיה עד לשנת 2017, אך הסרט "זוטופיה" לא נכלל בסרטים שיוקרנו על מסכים אלו.
ב-6 במאי פורסם כי ג'יניפר גודווין שדיבבה בעבר דמות בסרט "טינקרבל ואגדת לעולם לא" ומגלמת את שלגיה בסדרה "עד עצם היום הזה", תדבב את דמותה של הארנבת ג'ודי הופס.
ב-15 באוגוסט פורסם במסגרת אירוע הדיסני אקספו השנתי כי הזמרת שאקירה תדבב את דמותה של הצבייה גאזל, זמרת פופ פופולרית בזוטרופוליס, ואף תקליט שיר פופ קצבי מקורי עבור הסרט.
ב-25 באוקטובר פורסם כי מדבבים נוספים ייקחו חלק בסרט וידבבו דמויות נוספות, בנוסף פורסם כי אלן טודייק ידבב את הסמור דיוק וויזלטון.