tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המעטה החיצוני הוא חשוב ביותר למבנה הכנף, הן מכיוון שהמעטה החיצוני הוא זה שעליו נעה זרימת האוויר היוצרת את העילוי והן מכיוון שהוא לרוב נושא בחלק מהעומס המבני על גבי הכנף.
כמות העומס שהמעטה החיצוני נושא תלוי בסוג ומבנה הכנף ולרוב מתבצע על ידי מתיחות המעטה החיצוני.
לעיתים, בין תיבות הפיתול ועל גבי המעטה החיצוני של הכנף יעשה שימוש באורכנים בדומה למבנה אחוד-למחצה של גוף המטוס.
שפת ההתקפה היא המרכיב הראשון בכנף הפוגש זרימת אוויר ולכן צורתה ושלמותה קריטיים לביצועים ובטיחות הטיסה.
לרוב שפת התקפה כוללת מעטה חיצוני שאמור לפזר את הלחץ הנגרם מזרימת האוויר על פני שטח הפנים שלה לעיתים קרובות זה מבוצע על ידי מבנה כוורת שמקנה חוזק מבני רב יחסית למשקל.
עם זאת במקרים בהם יש שימוש במדפי שפת התקפה, או אמצעים נוגדי קרח, משתמשים בחומרים וסוגי מבנה אחרים.
כאמור, צורת שפת ההתקפה היא קריטית לביצועי כנף ולכן כל דבר המסוגל לשנות אותה מהווה סכנה מיידית.
בין הגורמים העיקריים הם התקרחות המסוגלת להצטבר על שפת ההתקפה, לפגוע בזרימת האוויר ולהכניס את המטוס להזדקרות.
בשל כך מרבית אמצעי נוגדי התקרחות משולבים במבנה שפת ההתקפה של הכנף.
בחלק גדול מכלי הטיס הכנפיים נושאות את מרבית הדלק של המטוס.
זה משחרר הרבה שטח בתוך גוף המטוס, שמאפשר להשתמש בו לצורכי משא, נוסעים וכדומה.
לעיתים הכנפיים כוללות נאדים או מכלים קשיחים המותקנים בין צלעות הכנפיים, אופייני לרוב למטוסים קלים.
במצבים אחרים מבנה הכנפיים עצמן, כולל המעטה החיצוני משמשים כתאי דלק, מה שמכונה תאי דלק אינטגרליים.
כנף הכוללת תאי דלק אינטגרליים מכונה כנף רטובה.
במצב זה יש שימוש רב באמצעי איטום כימיים.
תיבת כנף היא המבנה במטוס התומך בכנף.
מפני שהכנף היא המשטח האווירודינמי העיקרי הנושא את משקל המטוס והעומס בטיסה, תיבת הכנף היא לרוב המבנה המשמעותי והקשיח במטוס.
מבנה תיבת הכנף מושפע מסוג הכנף, נקודות החיבור ואופן ההתקנה על גבי הגוף.
לדוגמה, במטוס בו הכנפיים מותקנות בתחתית הגוף, הגוף למעשה מונח על גבי תיבת הכנף, מה שמפשט את התיבה, שכן לא נדרש ממנה חיזוק ותמיכה.
במצב שהכנפיים מותקנות גבוה בגוף, כלל הגוף תלוי למעשה מתחת לתיבת הכנף ולכן נדרש חיזוק ותמיכה גדולה יותר בגוף המטוס וכן תיבה מחוזקת.
בהתקנה אמצעית של כנפיים כל היקף הגוף הופך לתיבת כנף בשביל לתמוך בכנפיים.
מבנה כנף דורש חומרים קלים וחזקים בשביל לשאת את משקל המטוס.
בשל מגבלות אלו, מרבית כלי הטיס המוקדמים כללו עץ ובד כחומרי מבנה ראשיים.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה החומר הפופולרי במבנה הפך לאלומיניום, החומר הוא קל, בעל תכונות חוזק וגמישות טובים, קל לעיבוד ולעבודה.
חומרים מרוכבים משמשים לרוב במרכיבי כנף משניים כגון קצוות כנפיים, חלקים מהמעטה החיצוני וכדומה, אם כי ישנה מגמה גוברת של יצירת כנפיים שלמות מחומרים מרוכבים.
זהו תהליך ארוך ויקר, אך הוא נוטה ליצור כנף חזקה וגמישה יחסית ובעלת סיבולת גבוהה להתעייפות החומר.
משום שלא משתמשים בפח, במסמרות או ברגים בכנפיים מרוכבות הן לרוב מאוד חלקות ואווירודינמיות, אם כי יותר בעייתיות לתיקון ואחזקה.
אף על פי שגמישות גורמת להתנהגות לא מיטבית של כנף מכיוון שזה משנה את זווית ההתקפה של הכנף לאורכה, היא רצויה ברמה מסוימת.
במיוחד בכנפיים בעלות מנת-ממדים גדולה בדומה לאלה של מטוסי נוסעים, הגמישות מקנה שיכוך מסוים לכוחות הפועלים על הכנף, החל ממשקל המטוס, תנועת המטוס במרחב והאינרציה הכללית על הגורמים בכנף וכן היא מאפשרת שימוש בחומרים קלים יותר מאלה הנדרשים בשביל לשמור על כנף קשיחה.
כנפיים, בנוסף לגודלן ותפקידן המרכזי בטיסה כוללות מספר משטחי היגוי אופייניים המשמשים לשליטה על התנהגות המטוס במרחב ועל ביצועי הכנף.
גלגול הוא הציר איתו בפועל מבצעים פניות, ולכן המטוס דורש משטח שליטה לציר זה.
מכיוון שהנקודה הרחוקה ביותר ממרכז המסה בציר האופקי הוא קצה הכנף, משטח ההיגוי המשמש לניהוג בגלגול מותקן לקראתו ועל גבי שפת הזרימה והוא נקרא מאזנת.
על ידי העלאה או הורדת המשטח בזרימת האוויר, המשטח מפעיל מומנט סיבובי על הגוף.
בשביל ליצור תגובה רצוייה שתי המאזנות נעות בצורה הפרשית – אחת נגד השנייה, כלומר כשאחת עולה, השנייה יורדת.
במטוסי נוסעים בעלי כנפיים עם יחס ממדים גדול במהירות גבוהה המאזנות בקצוות הכנפיים יפעילו כוח עודף ויפתלו את הכנפיים ברמה לא רצוייה ולכן לרוב במצבים אלה משתמשים במאזנות מהירות גבוה המותקנות בערך באמצע הכנף, לרוב בין משטחי המדפים.
לעיתים מחבלים ממלאים תפקיד זה או עוזרים בו, כאשר רק מחבל אחד עולה על גבי הכנף שאמורה לרדת מטה.
במטוסי קרב הגאי גובה לעיתים מסייעים בגלגול על ידי תנועה הפרשית שלהם.
מדפים – שיפור עקימון ומיתר
מדף שפת זרימה – מקטין את מהירות ההזדקרות, מגדיל את העילוי של הכנף במהירות נמוכה ומוסיף גרר ועל ידי כך מונע האצה במהלך הנמכה לקראת נחיתה מאפשר מצב אף נמוך יותר יחסית לקרקע ועל ידי כך מקנה ראות יותר טובה ומאפשר נחיתה במהירות נמוכה יותר.
מדפים נוטים ליצור מומנט המוריד את אף המטוס.
מדף שפת התקפה – מדף שפת התקפה מורידה את שפת ההתקפה מטה ואיתה את המיתר של הכנף ועל ידי כך מורידה את זווית ההתקפה של הכנף בצורה מלאכותית.
בפועל המשטח מקל על זרימת האוויר להיצמד לכנף בזוויות התקפה גבוהות ועל ידי כך מעלה את זווית ההתקפה הקריטית.
שרוול – מעין התקן שפת התקפה גמיש המתנפח ומאריך את פרופיל הכנף, משמש לשיפור ביצועים במהירות נמוכה.
מדף כנפון – בדומה למדף שפת התקפה מקטין את זווית ההתקפה על ידי הורדת המיתר.
המשטח נפרד מפרופיל הכנף ויורד מטה מאפשר לאוויר להיכנס בינו לבין הכנף.
ספוילרים – שליטה על עילוי
מטוסים מסוימים מתקשים להזדקר לקראת נחיתה, בין אם זה מכיוון שמוסיפים מעט מהירות בשביל הבטיחות, או בגלל יעילות הכנף.
במצב זה מוסיפים מחבלים המותקנים על השפה העליונה של הכנף.
משטחים אלה "מחבלים" בזרימת האוויר ומקטינים את העילוי הפועל על פרופיל הכנף.
משמש בעיקר בנחיתה ובפרט לאחר נגיעה על הקרקע.
לעיתים מחבלים מסייעים בניהוג בגלגול.
מעצור אוויר – שליטה על תאוצה
משטח מעצור אוויר לא אופייני לכנפיים אבל עדיין מופיע על גביהם במספר כלי טיס.
בדומה למדפי שפת זרימה, מעצור האוויר יוצר גרר, מונע האצה במהלך הנמכה, ומגדיל את ההאטה לאחר נגיעה בקרקע.
אך בניגוד למדפים, הוא לא יוצר עילוי ולא יוצר מומנט השואף לשנות את זווית העלרוד של המטוס.
כל התכונות הללו של מעצור האוויר מתבטאות בהגדלת קצב ההנמכה ללא שינוי במצב האף, הקיזוז ומהירות האוויר.
שן מסור או שן כלב – עוצרת זרימה אופקית של האוויר בשפת ההתקפה ומשפרת את הביצועים של הכנף.
שפת התקפה חריצית – פועלת בצורה דומה לשן כלב.
גדר – מאפשרת שליטה מסוימת על זרימת האוויר האופקית על גבי הקימור העליון של הכנף ובשפת ההתקפה.
מערכת בקרת שכבת הגבול – מערכת פניאומטית הדוחפת אוויר ממערכות המנוע, על גבי הכנפיים או משטחי ההיגוי המשניים.
זרימת האוויר היוצאת מהמערכת נצמדת בקלות לכנף ועל ידי כך משפרת את ביצועיה בתנאי טיסה גבוליים, שימושית בעיקר במהלך נחיתה שכן היא דורשת ניתוב אוויר מעבודת המנוע לטובת המערכת ועל ידי כך מקטינה את הכוח שהמנוע מפיק.
Leading-edge root extension או LERX – מעין הארכה לשפת ההתקפה של שורש הכנף.
מייצרת מערבולות בזווית התקפה גבוה הנצמדות לכנפיים ומגדילות את העילוי.
מחולל מערבולות – לעיתים זרימת האוויר בכנפיים מאבדת את האנרגיה שלה, מאטה, מתחילה להיות לא למינרית או ישרה ומתנתקת מהכנף, במצב זה מתקינים מעין משטחים קטנים בצורת משולש או להב שמייצרים מערבולות שלא נצמדות לכנף אבל אלה "מדרבנות" את זרימת האוויר, מוסיפות לה אנרגיה, מאיצות אותה ועוזרות לה להיצמד לכנף.
וורטילון – משטח המתארך משפת ההתקפה ומותקן מתחת לכנף.
במהירות נמוכה משטח זה עוצר זרימה אופקית של אוויר בתחתית הכנף ויוצר מערבולות שעולות מעל הכנף ו"מדרבנות" את זרימת האוויר על גביה.
פס הזדקרות – מעין בליטה משולשת בשפת התקפה של הכנף.
הפס גורם להזדקרות בצורה ניתנת לחיזוי ומשולבת באזורים בהם מעוניינים בהתנהגות עקבית במהלך הזדקרות.
פנל משלים צורה – בעצם חלק מהמעטה החיצון שנבנה בשביל לאפשר השתלבות חלקה של זרימת האוויר מהכנף אל גוף המטוס, משמש להקטנת הפרעות הנוצרות באזור המפגש בין הגוף לכנף וגורמות לגרר.
פוד מכשירים – מעין תא הכולל מכשירים שהכנף לא יכולה לכלול, משפר את הפרופיל האווירודינמי יחסית למצב בו המכשירים היו מותקנים כמו שהם בזרימת האוויר.
גוף אנטי־שוק – מעין הארכה אורכית לכנף בדרך כלל בשפת הזרימה.
גוף זה דוחה את הופעת גלי ההלם על הכנף במהירויות של מעבר מאך ועל ידי כך מקטין את הגרר הגלי.
כנפון קצה־כנף – מעין הארכה לקצה הכנף, המקטינה את מערבולות קצה כנף ועל ידי כך מקטינה את הגרר שחוות הכנפיים.
מגף כנף – שרוול כנף מתנפח בצורת בליטות השוברות את הצטברות הקרח ומרחיקות אותן מפרופיל הכנף בעוד הן מועפות על ידי זרימת האוויר.
שפת התקפה מחוממת – מתאפיינת במבנה מפלדת אל חלד בו עובר צינור המנתב אוויר חם ממנועי המטוס.
החום של שפת ההתקפה מונע מגבישי הקרח מלהצטבר על שפת ההתקפה.
TKS – מערכת זאת משתמשת במבנה שפת התקפה בעל חריצים מיקרוסקופיים דרכם מוזרם נוזל מיוחד בעל טמפרטורת קפיאה נמוכה מאוד היוצרת שכבת נוזל עלייה הקרח לא יכול להידבק לפרופיל שפת ההתקפה ולהצטבר.
עם זאת, המערכת מוגבלת בזמני פעולה בגלל כמות נוזל מוגבלת.
בטילים ובמערכות הנחיית פצצות חכמות (לדוגמה: הספייס), ישנם כנפונים לשני צרכים עיקריים: ניהוג וייצוב.
בעוד במטוס, השימוש העיקרי בכנפיים הוא יצירת עילוי למטוס על מנת לאפשר את שהייתו באוויר.
הטיל, השוהה זמן קצר יחסית באוויר, משתמש במנוע רקטי או סילוני, לקבלת דחף מספק לתאוצה, ואילו הצורך בעילוי זניח.
עקב מהירותו הגבוהה וצורתו של הטיל, בעת תעופתו הוא מסתחרר.
לשם כך לרוב מציבים כנפוני ייצוב בחלק האחורי של הטיל כך ששקול המומנטים יימצא מאחורי מרכז המסה של הטיל (כמו (Grid fins)).
כנפונים בעלי ציר תנועה לצורך ניהוג, יהיו לרוב בחלקו הקדמי של הטיל (כנפונים אלה מכונים "קנארדים").
תנועתם מתבצעת באמצעות מנוע (חשמלי, פניאומטי או אחר).
להבדיל מכנפי מטוס, הם אינם חלולים.
לרוב, ישנם בסך הכול 8 משטחי כנף בטיל (4 מאחור, בבסיס המנוע, המיועדים לייצוב, ו־4 מקדימה, לפני מקטע הרש"ק).
בטילים מתקדמים כדוגמת הפיתון 5 ישנם יותר מ־12 משטחים שונים.
מוטת כנפיים הוא הרוחב הכולל של הכנפיים, מקצה אל קצה, ולמעשה מודד את הרוחב המקסימלי של כלי הטיס, ומשמש לחישובים של ביצועים בסיסיים כגון עומס כנף, יחס־ממדים, גובה אפקט הקרקע וכדומה.
כך למשל, ל־F-15 מוטת כנפיים של 13 מטר, ואילו לטיל AIM-120 אמראם מוטת כנפונים של 52.5 ס"מ.
"כנען (12 מרגלים)" הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי שלומי שבן, בהשתתפות הראפר הישראלי רביד פלוטניק והזמר הישראלי שולי רנד, מתוך אלבום האולפן הרביעי של שבן, בית פתוח חלק א' (2023).
הוא יצא לאור ב-24 באוקטובר 2022 כסינגל השני מתוך האלבום, באמצעות חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
השיר זכה להצלחה במצעדי סיכום שנת ה'תשפ"ג.
במצעד של גלגלצ ו-ynet הגיע למקום ה-17, בעשירייה של השנה של כאן גימל וטיקטוק הגיע למקום ה-30 ובוואלה!
את השיר כתב והלחין שלומי שבן, בהתבסס על הסיפור המקראי חטא המרגלים, המתואר בפרשת שלח לך בספר במדבר.
השיר מורכב משיחה בין שלוש דמויות מהסיפור המקראי, מ' (משה), י' (יהושע בן נון) וכ' (כלב בן יפונה).
בשיר אף משולב הניגון החסידי "צמאה לך נפשי".
כנסת הרבנים בישראל היא עמותה מקצועית המאגדת רבנים ורבות מהזרם המסורתי-קונסרבטיבי.
כנסת הרבנים בישראל היא שלוחה של כנסת הרבנים העולמית.
מטרותיה העיקריות כוללות קידום ערכי היהדות, שמירה על מסורת יהודית רציפה בפרשנות מסורתית-קונסרבטיבית, חיזוק הקשר לארץ ישראל, וטיפוח אחווה יהודית.
הארגון פועל לעיצוב זהות יהודית עכשווית תוך שילוב מסורת עם ערכים בני-זמננו, ומקדם פלורליזם דתי וחברתי בישראל.
היהדות הקונסרבטיבית היא יהדות הלכתית, שבסיסה קיום גרעין איתן של מצוות [שבת, כשרות, תפילות וכו'], והגורסת כי ניתן לשנות או לעדכן את ההלכה כפי שעשו זאת חכמי ישראל בכל הדורות, במָקום שיש צורך לשנותה עקב תנאי המקום ונסיבות הזמן.
היהדות הקונסרבטיבית מונה מיליוני יהודים באלפי קהילות ברחבי העולם, והיא כיום הזרם השני בגודלו בתפוצות.
היהדות קונסרבטיבית פתוחה לערכי העולם המודרני ולתרבות הדמוקרטית-הומניסטית.
חברי כנסת הרבנים מתעסקים בעבודה רבנית בזירות מגוונות: רבנות קהילתית, ליווי רוחני, חינוך יהודי ועוד.
כל חברי הארגון זוכים לקהילה מקצועית תומכת והשתלמויות בתחומים שונים.
חברות כנסת הרבנים פרצו דרך בתחום ליווי רוחני בארץ.
הרבה מרים ברקוביץ והרבה ולרי סטסין (הרבה הראשונה לקבל הסמכה קונסרבטיבית בארץ) ייסדו את העמותה קשובות במטרה לקדם את תחום התמיכה הרוחנית בישראל, לספק תמיכה רוחנית ליחידים וכן במסגרת כגון בתי חולים, בתי אבות והוספיסים.
הלשכה לשירותי דת: גיור, נישואין
הלשכה לשירותי דת היא פרויקט משותף לתנועה המסורתית וכנסת הרבנים בישראל, המרכזת פעילות רבות ורבני התנועה בתחומים מגוונים, במיוחד גיור, נישואין וגירושין.
הלשכה מחזיקה בית דין לגיור שמגייר מועמדים לגיור שעברו תהליך הכנה בקהילות, והגיור הזה נחשב חוקי לצורך שינוי רישום למעמד "יהודי" במרשם האוכלוסין.
אב בית הדין נכון ל-2025 הוא הרב אהוד בנדל.
רבות ורבני התנועה המסורתית מחתנים דרך הלשכה לשירותי דת, שמרכזת את התחום של נישואין בזרם המסורתי-קונסרבטיבי בארץ.
חתונות אלו אינן מוכרות על ידי מדינת ישראל, וב-2018 רב מסורתי נחקר משום שערך חופות לא דרך הרבנות הראשית.
הלשכה מחזיקה גם כן בית דין לגיטין לזוגות שצריכים פתרון הלכתי לגט ואינם רשומים כנשויים במדינה (מה שמצריך בדרך כלל התערבות של הרבנות הראשית כדי להתיר את הניושאין באופן חוקי).
אב בית הדין לגיטין הוא הרב שלמה זכרוב.
ביהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית פועל CJLS כבר כשמונים שנה בכתיבת תשובות הלכתיות בנושאים שמעסיקים את הקהילות וחברי הקהילות.
למרות שכנסת הרבנים בישראל היא 'אזור' region בתוך כנסת הרבנים העולמית טענו הרבנים הישראלים שקיימים נושאים בחיים היהודיים בהם התשובות ההלכתיות עשויות להיות שונות בגלל שהן נועדו לקהל ישראלי, שחי במדינה המוגדרת כמדינה יהודית ושאין בה הפרדת הדת מהמדינה.
התשובות שנכתבו בישראל החל באמצע שנות השבעים.
כנף הדרקון הוא הספר הראשון בסדרת ספרי "מחזור שער המוות" שנכתבה בידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן.
הספר מספר על מסעו הראשון של האפּלו הפיטרין, שנשלח בידי אדון הנֶקסוס דרך שער המוות אל עולם האוויר, אריאנוס, כדי להשליט שם כאוס, בתקווה שבכך יוכל אדון הנקסוס להשלים את תוכניתו לשלוט על כל ארבעת העולמות.
אריאנוס, עולם האוויר, מורכב רובו ככולו מאיים נקבוביים הצפים באוויר, שמסודרים בשלוש רמות-גובה בסיסיות שונות.
בממלכה התחתונה הגמדים (המכונים כעת "גֵ'גים", מילה בשפת האלפים שפירושה "חרקים") חיים על היבשת דרבְלין ומשרתים בחום את ה"בעט-מקרקשת" ("Kicksey-Winsey"), מכונה בגודל של עיר המשמשת כמקור כל המים באריאנוס.
בממלכה התיכונה אלפים ובני-אדם נלחמים האחד עם השני על מים, מצב-מדיני ורווחים.
מעל כולם, בממלכה העליונה, חיים בבידוד הארכימיסטיקנים, קוסמים אנושיים מהבית השביעי (הרמה הכי גבוהה של הקסם).
הספר נפתח ברוצח שכיר בשם הוגו הַיָד (Hugh the Hand) הנשכר בידי המלך סטפן, השליט הנוכחי של כל בני-האדם באריאנוס, כדי שיהרוג את נסיך הכתר ביין.
ביין אינו בנו האמיתי של סטפן או של אשתו, המלכה אן; ילדם האמיתי הוחלף בלידתו עם הבן של הארכימיסטיקנים, סיניסטראד, ואירידל מהממלכה העליונה.
ביין מודע לכך, ומדבר עם אביו האמיתי, באמצעות קמע ועליו נוצה.
ביין הוא ילד ערמומי ורמאי - מקסים ושובה לב, אך שאפתן ובעל שליטה עצמית מוחלטת.
הוגו היד וביין מלווים בידי משרתו של ביין, אלפרד מונבלאן (Alfred Montbank) המקריח והגמלוני, שנראה כי כישוריו הגדולים ביותר הם להתעלף ברגעי צרה ולמעוד על כל דבר הנקרה בדרכו.
באותו הזמן ג'ג בשם לימבק מנעולן הועמד לדין בדרבלין על כך שחשב יותר מדי.
לימבק הוא ג'ג בעל סקרנות ורצון לחקור את העולם.
בגלל אופייה הסגור של קהילת הג'גים, הוא מפתח אובססיה לשאלה "למה", שאלה הנחשבת לכפירה.
אך כפירתו הגדולה ביותר הייתה בעקבות הגילוי שהוולפים (שמם של האלפים בקרב הג'גים) אינם אלים.
הוולפים נחתו בממלכה התחתונה פעם בחודש כדי לחדש את מלאי המים.
בגלל שהגיעו מלמעלה, בספינות מעופפות, נחשבו בעיני הג'גים לאלים.
לימבק ראה פעם וולף מת, אך אפילו אהובתו ג'אר אינה מאמינה לו.
כאשר נשפט למוות על ידי זריקתו מהיבשת בעודו רכוב על עפיפון, לימבק הצליח לנחות על אי קטן הנמצא נמוך יותר, בו הוא פוגש בהאפלו.
לימבק לא ידע כי מדובר בפיטרין, וכל מה שידע הוא שהאיש התחיל לזהור באופן מוזר.
או, לפחות, נראה היה שהוא זוהר: הוא היה מכוסה כולו בכתובות-קעקע זוהרות בכחול.
לימבק הצליח לחלץ את האיש, שאותו חשב לאל, ורכב איתו בחזרה על אחת מכפות הבעט-מקרקשת, כאשר הוא מביא איתו גם את הכלב של האיש.
הָאפְּלוֹ (האל של לימבק) התעורר בדרבלין זמן לא רב לפני שהוגו, ביין ואלפרד התרסקו על היבשת גם הם.
אט-אט מתברר כי הכלב של האפלו (לו האפלו מעולם לא נתן שם) הוא הרבה יותר מסתם כלב רגיל - הוא מאוד אינטליגנטי, והאפלו יכול לשמוע דרך אוזניו.
לימבק, ששמע על "האלים האחרים", לקח את האפלו לחקור את העניין, אך מהומה מתחוללת, כאשר כל החבורה מתפצלת ומתאחדת מחדש.
כולם מלבד אלפרד וג'אר נכנסו לכלא מיד; שני אלה יצאו לסיור אל תוך המנהרות שמתחת לבעט-מקרקשת, שם נכנסו אל תוך חדר מלא בארונות קבורה מזכוכית שהכילו גופות של אנשים יפהפיים בעלי ארשת-פנים עצובה.
מכאן, אומר אלפרד, הוא הגיע.
במהרה, נאסר אלפרד גם הוא, אף על פי שג'אר הצליחה להימלט.
בתוך תא הכלא, התגנב אלפרד אל האפלו הישן ומאשר, למרבה אימתו, את חשדותיו בנוגע לרונות הפיטרין, שהוסתרו באמצעות תחבושותיו של האפלו.
האסירים הוצגו בפני הוולפים כמתחזים לאלים, כאשר לימבק נזרק ביחד איתם אל הוולפים, בתקווה שהם יהרגו את כולם.
לאור נסיבות שונות (מרד נגד הקפטן האלפי העריץ ומרד גמדי שהונהג בידי ביין והתקיים באמצעות שירה) ביין הצליח לקחת פיקוד על הספינה, כדי שתיקח אותם מעלה אל הממלכה העליונה, שם אביו היה אמור, כביכול, לזכות את כולם בפרס על החזרת בנו לחיקו.
בהגיעם אל הממלכה העליונה, החליט האפלו החלטה: הוא ייקח את הנסיך ביין בחזרה אל הנקסוס איתו, מכיוון שהאדון קסר ימצא לבטח שימוש בילד השאפתן והערמומי הזה.
הוגו התאהב באשתו של סיניסטראד, אירידל, שהייתה פעם אישה טובה ואצילית.
אירידל התאהבה בסיניסטראד המרושע, וחשבה שתוכל לשנות אותו.
עם הזמן הבינה כי טעתה, וכי הייתה צריכה להתרחק ממנו.
חייה הפכו להיות חלום רע, כאשר היא הייתה לכודה בנישואין לאדם שפחדה ממנו.
לימבק התייסר מתגליתו בנוגע לאלפים שרימו את עמו והחליט להוביל את אנשיו שוחרי השלום והאופטימיים למלחמה.
האפלו התכונן ליישם את תוכניתו כאשר הוא שמע, דרך אוזני כלבו, את ביין מתעמת עם אלפרד על היותו סארטן; ביין ראה את אלפרד עובד על רונות-קסם של סארטן, דבר שאיש מאריאנוס (אפילו לא הארכימיסטיקנים רבי-העוצמה) לא היה יכול לעשות.
האפלו החל להתעמת בעצמו מול אלפרד, אך הקרב נקטע, ובמקום זאת הוא סיפק את עצמו בכך שחטף את ביין.
לבינתיים, הוגו תקף והרג את סיניסטראד כדי לשחרר את אירידל ובנה מהשפעתו, אך מת תוך כדי כך.
ברגע שסיניסטראד מת, הדרקון הכסוף המהיר שלו שוחרר משליטת אדונו והחל להרוס את הטירה, אך הוא הוכנע לבסוף בידי אלפרד.
אלפרד ואירידל החלו בחיפושים אחרי האפלו וביין, אך ללא הצלחה.
האפלו חזר אל הנקסוס דרך שער המוות (הנמצא באי המרחף הנמוך ביותר באריאנוס) כדי להתכונן למסעו הבא: אל פְּרִיאַן, עולם האש.
כנף הפצצה 200 הייתה יחידת מפציצים סודית של הלופטוואפה, חיל האוויר הנאצי, במלחמת העולם השנייה.
היחידה היוותה את כנף המבצעים המיוחדים של הלופטוואפה, וביצעה טיסות איסוף מידע ארוכות טווח, בחנה דגמי מטוסים חדשים והטיסה משימות מיוחדות עם מטוסים שנפלו לידי הגרמנים.
תחילת ההיסטוריה של היחידה ב-1934, כאשר הלופטוואפה, שהתרשם ממשימות איסוף המידע של תיאודור רוואל מעל פולין, הקים טייסת מיוחדת תחת פיקודו של רוואל שסופחה לאבווהר, מנגנון המודיעין הצבאי הגרמני.
בשנת 1942, כשאבד חן האבווהר בעיני היטלר, הוקמה יחידת איסוף מידע חדשה תחת פיקודו של ורנר באומבך - יחידת הניסוי ה-2. היחידה מוזגה עם יחידת הניסוי במרץ 1944 ליצירת KG 200. משם ואילך, כל המשימות האוויריות המיוחדות בוצעו על ידי KG 200 בפיקודו של באומבך.
כנף 200 הורכבה משני להקים (gruppen) מבצעיים, כאשר מספר להקים נוספית תוכננו אך לא הפכו למבצעיים לפני סוף המלחמה.
הלהקים הופעלו בסודיות מוחלטת ממספר בסיסים ברחבי אירופה, כאשר רק חברי להקים בודדים וצוותי הקרקע של בסיסי האוויר שלהם ידעו מעט, אם בכלל, אודות היקפה של KG 200.
להק I היה אחראי על העברת סוכנים חשאיים ומרגלים ליעדם מעבר לקווי האויב.
הוא הופעל תחת פיקוד ישיר של שירות הביטחון, האס דה.
להק II היה אחראי על כל המשימות האחרות, בהן איסוף מידע ארוך טווח, טיסות העברה ליפן ומשימות הפצצה מיוחדות.
להק III תוכנן להשתמש במטוסי פוקה-וולף Fw 190 חמושים בטורפדו להגנת חופים.
להק IV שימש לאימון טייסים, ותוכנן לבצע גם משימות התנקשות.
להק V תוכנן כיחידה לטווח ארוך שתשתמש במטוסי יונקרס Ju 90 ויונקרס Ju 290. אילו נהפך למבצעי, היה להק זה אחראי לטיסות איסוף מודיעין ולהעברת סוכנים לארצות הברית.
משימות איסוף מידע ארוכות טווח
לפני תחילת המלחמה, איסוף מידע אווירי נעשה בדרך כלל על ידי מטוסי לופטהאנזה אזרחיים לא בולטים יחסית שצוידו במצלמות.
מנהג זה נמשך במהלך המלחמה כל עוד מטוסים אזרחיים נותרו מבצעיים; מאוחר יותר בוצעו משימות איסוף המידע בעיקר על ידי מטוסי יונקרס Ju 90 שטסו בגובה רב או על ידי ספינות מעופפות.
עקב העדר מטוסים גרמניים בעלי טווח מספיק, כמה משימות איסוף מידע השתמשו במפציצי B-17 ו-B-24 ליברייטור אמריקניים.
החל מ-1942 החל הלופטוואפה בתוכנית מיסטל.
כפיצוי על מחסורו במפציצים כבדים, החל הלופטוואפה בניסוי שבו מולאו כמה ממפציצי ה-יונקרס Ju 88 הישנים בחומר נפץ, הורכבו על גבי מטוסי קרב בתור מפציצים לא מאוישים, והונחו לעבר מטרותיהם.
למרות שהרעיון לא היה אפקטיבי כפי שקיוו המתכננים, תוכנית המיסטל נמשכה עד סוף המלחמה.
ממרץ 1944 כל משימות המיסטל בוצעו על ידי טייסי כנף הפצצה 200.
בחודשיה האחרונים של המלחמה, מספר קטן של קצינים גרמנים בכירים לחצו לתוכנית למטוסי התאבדות כניסיון אחרון לעצור את הפצצות בעלות הברית על הרייך.
תוכנית זו, שנודעה כסלבסטופפר (Selbstopfer), תוכננה לעשות שימוש בטילי V1 מאוישים לפגיעה במפציצי האויב ובמטרות קרקעיות.
מספר טיסות ניסוי בוצעו על ידי ה-KG 200, ואף החל ייצור המוני של טילים שהותאמו למשימה, אך התוכנית הופסקה עקב התערבות באומבך שחש שמשימות אלו יהיו בזבוז של טייסים בעלי ערך.
היחידה ביצעה גם משימות מיוחדות מגוונות, כהצנחת מרגלים מעבר לקווי האויב, הפעלת מטוס משבש מכ"ם, ביצוע טיסות העברה ארוכות טווח ליפן, משימות הפצצה סודיות והסתננות למבני מטוסים של בעלות הברית עם מטוסים שנפלו לידי הגרמנים על מנת לזרוע בלבול.
כנף 2 (כינוי: בסיס שדות האלה) הוא בסיס של חיל האוויר הישראלי.
על פי האתר GlobalSecurity, הבסיס ממוקם בסמוך למושבים שדות מיכה וזכריה, מערבית לבית שמש.
על פי פרסומי האתר, אף שהוא נקרא "כנף" ועל אף שלכאורה ממוקמות בו טייסות, הוא אינו בסיס טיסה ואין בו כלל שדה תעופה או מסלול טיסה.
על פי האתר ממוקמות בבסיס שלוש טייסות של טילים בליסטיים מסוג "יריחו" המסוגלים לשאת גם ראשי קרב גרעיניים.
הטייסות הן טייסת 150, טייסת 199 וטייסת 248. לטענת האתר נכרו בבסיס מנהרות ופירים לאחסון טילים ולשיגורם.
מניתוח צילומי הלוויין המסחרי איקונוס משנת 2002 וצילומי לוויין הריגול האמריקאי קורונה אשר שוחררו לציבור עולה, על פי טענת הכותבים באתר, כי במקום נמצא גם מאגר תחמושת גדול שיוכל לשמש גם את בסיס תל נוף.
גם מקורות נוספים טוענים שבסיס "שדות האלה" נמצא ליד זכריה והוא משמש כמקום אחסון לטילי יריחו.
האזור בו נטען שנמצא הבסיס מכונה במסמכים רשמיים "שטח אש 209" ושטחו 12,550 דונם.
השטח נמצא בבעלות מדינת ישראל ומיועד לשימוש משרד הביטחון.
נכון ל-2005 חלקו מיועד לסוללת חץ וחלקו לחברה הממשלתית "תומר" ולחברת תעש מערכות.
המרחב האווירי שבסביבת הבסיס מסומן במפות טיסה כאזור אסור לטיסה.
לדברי סימור הרש, בשלהי 1967 החלה הקמת פירי אחסון לטילים גרעיניים באתר.
הבנייה התבצעה על ידי התאגיד הממשלתי תה"ל, כאשר ייבוא צינורות שנועדו לשמש לשיגור הטילים הוסווה כחלק מקו צינור אילת-אשקלון.
ביולי 2017 פורסם בעיתון "הארץ" כי בסיס "שדות האלה" נוסף על ידי צה"ל לרשימת בסיסי חיל האוויר, אף כי מיקומו ותכולתו לא פורסמו.
לאחר הפרסום, הוסר הבסיס מהרשימה.
בצילומי לוויין שנערכו מיד לאחר טבח שבעה באוקטובר, פרצה בבסיס שריפה, ככל הנראה כתוצאה מרקטה ששוגרה על ידי ארגון חמאס.
על פי הערכת מנהל פדרציית המדענים האמריקאים במחקר שפורסם בשנת 2022, בבסיס מאוחסנים 23–46 משגרי טילי יריחו במנהרות, אולם ראשי הנפץ מאוחסנים בנפרד במתקן סמוך.
בין מפקדי הבסיס: בני פלד, עודד ארז, אורי טלמור, שמשון רוזן, אודי זהר, רמי כהן, דוד ברקי, צביקה פייראיזן, משה אדרי ואל"ם בנימין.
כנף דלתא היא צורת כנף משולשת המשולבת בעיקר במטוסי קרב.
צורת כנף זו שונה מאוד מצורות הכנף ה"קלאסיות", כגון כנף ישרה או כנף משוכה.
עוד לפני מלחמת העולם השנייה החל המהנדס הגרמני אלכסנדר ליפיש (Alexander Lippisch) לחקור עיצובי כנף בצורת דלתא, אך לא נעשה שימוש נרחב במלחמה באף אחד מדגמיו.
עם זאת מהנדסי חברת קונבאייר שהעסיקו אותו התרשמו מעיצוביו החדשניים.
עיצוב מטוסי המחקר כדגמי מטוסי קרב בעלי כנפי דלתא עוררו את עניינם של מהנדסים בריטים וצרפתים, בעיקר מחברת דאסו, ולאחר זמן קצר יוצרו מספר רב של דגמי מטוסים בעלי כנף דלתא, שנחשבה לבעלת ביצועים עדיפים על פני שאר עיצובי הכנף.
לאחר שנות ה-60 של המאה ה-20 ירדה קרנה של כנף הדלתא הקלאסית, אך עקרונות העיצוב נתנו השראה לצורות כנף חדשות שקיימות במטוסי קרב חדישים בני ימינו.
דלתא חסרת זנב – כנף חסרת מייצבי גובה והגאי גובה הכנף כוללת משטחי היגוי משולבים בקצה הכנף.
אלה שולטים בציר העלרוד והגלגול המכונים אלוון.
זהו העיצוב הקלאסי שהציע קאז'ימייז' סמינוביץ', מהנדס צבאי מהמאה ה-17.
דלתא מקוצרת – כנף דלתא שבה הקצוות החיצוניים של הכנף "קוצרו", ולכנף צורת טרפז ישר-זווית (במטוס F-16 לדוגמה).
דלתא משולבת – כנף אשר שפת ההתקפה שלה בעלת זווית משיכה משתנה לאורכה.
דלתא מקושתת – כנף אשר שפת ההתקפה שלה חסרת זווית משיכה קבועה אלא בעלת צורה גלית.
דלתא קנארד – כנף שבה שולבו מעין הארכות של שפת ההתקפה - מעין משטחי דלתא שיוצרים מערבולות בזויות התקפה גבוהות.
המערבולות נצמדות לכנף ומגבירות את העילוי בזויות התקפה גבוהות.
בכמה מטוסים, כגון בכפיר המשטחים האלה חסרי תזוזה.
במטוסים אחרים, כגון בלביא, הם מוטים לכיוון זרימת האוויר.
התאמה למהירות על-קולית – לכנף דלתא יש יתרון בעילוי במהירויות על-קוליות בזכות צורתה ובזכות זווית שפת ההתקפה.
צורת הכנף זו הייתה דומיננטית במטוסי יירוט.
פשטות ייצור – מבנה כנף הדלתא פשוט בהרבה מצורות כנפיים אחרות בשל הצורה ההנדסית הפשוטה ובשל שטח המגע הגדול בין הגוף לכנף.
פשטות המבנה מאפשרת ייצור כנפיים קשיחות, דקות וגדולות יותר מכנפיים אחרות.
שטח פנים גדול – בכנף דלתא יש מקום רב לנשיאת מטענים ודלק.
זווית התקפה גבוהה – בתמרונים בזוויות התקפה גבוהות כנף דלתא מצטיינת בנתון עילוי גבוה לעומת כנפיים משוכות.
המערבולות שנוצרות על כנף הדלתא נצמדות לכנף הארוכה ומייצרות עילוי מוגבר לאורכה.
חוסר רגישות להזדקרות – כנפיים של מטוסים בעלי כנפיים רגילות מתחילות לרעוד לקראת הזדקרות.
הטייס יכול לחוש ברעידות ולהימנע מהזדקרות.
בכנף דלתא אין רעידות אפילו בזויות התקפה מסוכנות, והמטוס עלול להזדקר בלי כל אזהרה.
כדי לפצות על כך מותקן במטוסים רבים רכיב שתפקידו להזהיר את הטייס על מצבים מסוכנים.
במיראז' 3 לדוגמה, הותקן מעין רמזור (או בשמו הצרפתי "אדאמאר") אשר משנה צבע בתלות בזויות התקפה.
הצבעים הם ירוק, ירוק-כתום, כתום, כתום-אדום ולבסוף אדום שהוא המצב המסוכן ביותר.
במטוסים אחרים הותקנו מערכות, כמו מרעידי סטיק, שנועדו לדמות לטייס את התחושה שהיה מקבל במטוס בעל צורת כנף קלאסית.
איבוד אנרגיה – לרוב מורכבים על הכנף משטחי ההיגוי, כולל מאזנות והגאי גובה.
אלה גורעים מהשטח הזרימה האוויר הכולל של הכנפיים בזמן בתמרונים חריפים ומקטינים את היחס גרר-עילוי.
כנפי דלתא מסוגלות לשאת זוויות התקפה גדולות יותר ממטוסים בעלי כנפיים רגילות, אך המטוס מאבד יותר מהירות יחסית בהשוואה למטוסים כאלה.
שחיקת גלגלים וכני הנסע - בזמן המראה במטוס רגיל העלאת החרטום מפעילה כוח קטן יחסית על כני הנסע שכן הגוף מסתובב סביב מרכז הכובד.
לעומת זאת כנף דלתא הנמשכת עד לקצה גוף המטוס, מפעילה כוח הלוחץ את המטוס כלפי מטה, מגדיל את החיכוך בגלגלים וגורם לשחיקה מוגברת בצמיגים ובכני הנסע.
דוגמאות למטוסים בעלי כנף דלתא
אוורו וולקן, קונבאייר B-58 הסלר.
SR-71, קונקורד, טופולב Tu-144, נורת' אמריקן XB-70 ולקירי.
כנף 167 (כנף ההגנה האקטיבית) הייתה כנף שפעלה במסגרת מערך ההגנה האווירית של חיל האוויר הישראלי, והפעילה את מערכות הטילים נגד טילים של החיל: "חץ 2", "כיפת ברזל" ו"קלע דוד" ("שרביט קסמים").
הכנף הוקמה באפריל 2011 על בסיס אגד נ"מ מרכז 167 שהוקם במרץ 1977.
היחידה הוקמה לאחר מלחמת ששת הימים כמנ"מ (מרכז נ"מ) 167, שתפקידה היה לטפל בגדודי המילואים בהיבט הלוגיסטי והתחזוקה הייעודית וכן כמרכז גיוס.
בראשות היחידה הועמד קצין בדרגת סא"ל.
ב־1 במרץ 1977 הוקם אגד נ"מ מרכז 167. מפקדו הראשון אל"ם אלי ברוך שימש במקביל כמפקד ביסנ"מ, ובפועל שימש סא"ל מנשה גונן כמפקד האגד.
מפקדת האגד ישבה במחנה סירקין.
האחריות לימ"חים הועברה למרכז ימ"חים 5630,בין השנים 1982-87 פעל באגד מרכז ימחי"ם נוסף 5627 שלאחר מכן מוזג עם מרכז ימחי"ם 5630.
ב־1979 הוקם בבח"א 29 שבמרחב שלמה אגד 173, שקלט מהאגד סוללת טילי הוק של יטנ"מ (יחידת טילי נ"מ) 136, סוללת טילי MIM-72 צ'פרל מגנמ"מ (גדוד נ"מ מתנייע) 946 וסוללות תותחי 40 מ"מ ו־20 מ"מ.
ההחלטה על הקמת האגד החדש נבעה מריחוקו ממפקדת אגד 167 וממפקדת אגד סיני שישבה בבסיס רפידים.
במהלך מלחמת שלום הגליל לחמו יחידות האגד תחת פיקודו של אגד צפון.
מפקד כוחות הנ"מ איתן יריב מינה את מפקד אגד מרכז 167 למפקד כוחות הנ"מ בלבנון, בנימוק שהאגד, שהורגל פחות בפעילות באזורים מסוכנים, נמצא מאורגן ומהיר יותר ולכן יעיל יותר.
האגד כלל את הגדוד 946 ממערך נ"מ מתנייע.
הגדוד הוקם ב-1974 והפעיל מערכת נשק מסוג MIM-72 צ'פרל (דרקון").
במהלך מלחמת המפרץ ב־1991 קלט האגד שתי סוללות MIM-104 פטריוט, בנוסף לפריסה של שלושה סוללות אמריקאיות שהובאו מגרמניה וסוללה הולנדית אחת.
במרץ 2006 עבר האגד מבסיס סירקין לבסיס פלמחים.
באפריל 2011 הוקם על בסיס האגד כנף ההגנה האקטיבית.
ביטחון שוטף: כוננות מתמדת למקרה של ירי טילים ורקטות על ישראל.
יירוט טילים ורקטות שנורו על ישראל.
בניין הכוח: פיתוח תורת לחימה, קליטת שדרוגים לאמצעי הלחימה של הכנף ושיתוף פעולה עם מפתחי אמצעים אלה.
הכנף כללה גדוד "כיפת ברזל", גדוד "חץ", גדוד "קלע דוד" וגף גילוי להתרעה.
בנובמבר 2016 נסגרה הכנף כחלק משינוי ארגוני במערך ההגנה האווירית ויחידותיה עברו לפיקוד ישיר של מפקדת המערך.
שםתקופת כהונההערותמפקדי אגד נ"מ מרכזאל"ם אלי ברוך1 במרץ 1977 – ספטמבר 1979מפקד ביסנ"מ.
כנף קרב 52 הייתה כנף של מטוסי קרב בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה.
יחידה זו נחשבת לכנף הקרב המוצלחת ביותר בהיסטוריה, משום שהטייסים ששירתו בה, זקפו לזכותם הפלה של למעלה מ-10,000 מטוסי אויב, אולם יש להתייחס בספקנות לנתונים הגרמניים, וסביר להניח שהם מוגזמים ביותר.
בכנף שירתו גם שלושת אלופי ההפלות המוצלחים בהיסטוריה: אריך הרטמן (352 הפלות), גרהרד ברקהורן (301 הפלות) וגינטר ראל (275 הפלות).
במהלך רוב המלחמה לחמה הכנף בחלק המרכזי והדרומי של החזית הסובייטית והרוב המכריע של המטוסים שהופלו/הושמדו על ידה היו מטוסים סובייטיים.
32 מטייסי הכנף הפילו יותר מ-100 מטוסי אויב כל אחד ומבין עשרת אלופי ההפלות המוצלחים בחזית המזרחית, שישה היו טייסי הכנף: הרטמן, ברקהורן וראל (שכבר צוינו), בנוסף לווילהלם בץ (237 הפלות), הלמוט ליפפרט (203 הפלות) והרמן גרף (212 הפלות).
הלהק הוקם עם שלוש טייסות שבראשן קצינים מנוסים שטסו לפני כן במלחמת האזרחים בספרד, מפקד טייסת מס' 1 היה אדולף גאלאנד שזכה לתהילה רבה במשך המלחמה והיה למפקד פיקוד מטוסי הקרב של הלופטוואפה.
במרץ 1939 נקלטו שתי קבוצות טייסים חדשים שמילאו את שורות הלהק, בנוסף החלו להיקלט גם מספר מטוסי Bf 109 מדגם E ("אמיל") החדיש.
בחודשי הקיץ עסקה הכנף באימונים רבים נוכח התגברות המתיחות לקראת מלחמה, כחלק מאימונים אלו הכנף הועברה מספר פעמים למנחתים שונים, בתקופה זו עזב גאלאנד את טייסת מס' 1 לטובת תפקיד פיקודי ביחידת הפצצה קרקעית והוא הוחלף על ידי וילהלם קיידל .
באמצע אוגוסט 1939 חזרה הכנף לבובלינגן והיא הוצבה בכוננות להגנה על שמי העיר שטוטגרט כנגד מפציצי אויב, שם היא קיבלה מפקדה מסודרת (Geschwaderstab) וב-19 באוגוסט קיבל הרברט מרהארט פון ברנג את הפיקוד על הכנף.
לקראת פרוץ המלחמה ב-1 בספטמבר 1939, הועברה הכנף לסביבת בון לצורך סיור והגנה על הגבול המערבי של גרמניה.
ב-6 בספטמבר זוג מטוסים מהכנף נתקל במטוס סיור צרפתי והפיל אותו.
הפלה זו הייתה הראשונה שהשיגה הכנף במלחמה וההפלה הראשונה של חיל האוויר הנאצי בחזית המערבית (לויטננט גטברוד שהפיל את המטוס הצרפתי קיבל על כך את עיטור צלב הברזל דרגה שנייה).
ב-6 באוקטובר חצה מפציץ צרפתי מסוג LeO 451 את הגבול הגרמני במטרה לתצפת על ההגנות הגרמניות.
מטוסי טייסת מס' 2 הוזנקו והוא הופל על ידי לויטננט הנס ברתל בגובה של כ-100 מטרים מעל הקרקע.
בתקופה זו הלהק השני של הכנף הוקם בבובלינגן בנוסף למפקדת הלהק וכניסתו לתפקיד של מפקד הכנף מיור פון ברנג (אשר בהמשך הוחלף על ידי האופטמן הורסט-גינטר פון קונטסקי).
ב-12 באוקטובר טייס מטייסת מס' 1 הצליח להפיל מפציץ בלנהיים סימן IV בריטי מטייסת 114, מה שהיה להפלת מטוס ראשון של חיל האוויר המלכותי בידי הכנף וההפלה האחרונה של להק I לפני הפלישה לצרפת.
כשבועיים לאחר מכן הועבר להק II לאזור מנהיים וב-8 בנובמבר הלהק השיג את שתי ההפלות הרשמיות הראשונות שלו.
בשלב זה, עם תחילת החורף וביסוס ההגנה האווירית במערב גרמניה, לצד הניצחון בפולין, החל תהליך של ארגון מחדש בין יחידות הלופטוואפה והכנה לחידוש ההתקפות באביב.
כחלק מההתארגנות המחודשת הועבר להק I לאזור מנהיים כדי לשרת לצד להק II ולפעול תחת פיקוד מפקדת הכנף (שאף היא הוצבה באזור מנהיים).
ב-21 בנובמבר מפקד להק I פון פפייל יצא עם מטוס נוסף למשימת סיור שגרתית, השניים נתקלו בשישה מטוסי קרטיס P-36 הוק צרפתים ומטוסו של פון פפייל הופל, אף על פי שהוא שרד את הנחיתה הוא ספג כוויות קשות שסימנו את קץ ימי הטיסה שלו.
חודשי החורף הביאו להאטה משמעותית בפעילות האווירית, עד כדי כך שלא נשלח מחליף רשמי לפיקוד הלהק ובמשך שלושה חודשים מפקד טייסת 2 אובר-לויטננט ולפגנג אוולד שימש גם כמפקד הלהק.
ב-9 בפברואר 1940 קיבל האופטמן זיגפריד פון אשווג באופן רשמי את הפיקוד על להק I.
בתקופה זו החלה הכנף בהכנות לקראת פלישה לצרפת וארצות השפלה.
לקראת סוף פברואר נלקחו חיילים וציוד מלהק I ולהק II במטרה להקים את להק III ובכך להביא את הכנף למערך מבצעי מלא (אם כי נדרשו עוד חודשים ארוכים עד שמספר הטייסות התמלא לכדי הסטנדרט בלופטוואפה).
להק III בפיקודו של מיור ולף-היינריך פון הוולד, הוקם ב-1 במרץ 1940 בבסיס שטראוסברג (בסמוך לברלין) ולאחר כחמישה שבועות של הקמת הלהק וקליטת ציוד וחיילים.
הלהק הועבר לאזור מנהיים להמשך הכנות ואימונים לצד שאר כוחות הכנף.
ב-14 במאי לאחר פעולת הסחה בבלגיה, פרצו כוחות השריון הגרמנים את הגבול לאורך נהר המיוז, כתגובה שלחו בעלות הברית כוח מפציצים כדי להפגיז את הגשרים לאורך הנהר.
מטוסי הקרב של הלופטוואפה הגיבו לכך ולאורך שלושה ימי לחימה באוויר, הופלו 89 מטוסי בעלות הברית.
להק I היה בין יחידות האוויר שלקחו חלק בתקיפת המפציצים.
באותו זמן הוטלה על להק II משימה של הגנה על מפציצים גרמנים שהפציצו מטרות בעומק צרפת כהכנה להתקדמות הצבא.
לאחר שהפילו מספר מטוסי אויב להק II הפך ללהק המוצלח בכנף עם 19 הפלות רשמיות.
מספר ימים לאחר מכן גם להק III החל לרכוש ניסיון קרב, כאשר מספר מטוסים מטייסת 8 היו במשימת הגנה על מטוס סיור גרמני היינקל He 111, הם נתקלו בכ-12 מטוסי הוק צרפתים ונכנסו איתם לקרב אוויר.
מטוס ההיינקל הצליח להמשיך בטיסתו ללא פגיעה ואילו מטוסי הטייסת הצליחו להפיל ארבעה מטוסים צרפתיים, עם פגיעות קלות בלבד למספר מטוסיהם.
ב-22 במאי הועבר להק I לשרת גם הוא כחלק מכנף 53 ורק להק II נותר תחת פיקוד כנף 52, יומיים לאחר מכן ב-24, נהרג טייס לאחר שנפגע ממטוס P-36 הוק צרפתי והיה כך להרוג הראשון של הכנף שנהרג מאש אויב.
יומיים לאחר מכן ספגה כנף III אבדה דומה עם נפילתו של טייס מטייסת 9.
לאחר שהצבא הגרמני התקדם לאורך צפון צרפת ופיצל את הצבא הבריטי מהצבא הצרפתי, ב-3 ביוני הצליחו הכוחות הבריטים הנותרים לסגת חזרה לבריטניה דרך חוף דנקרק (מבצע דינמו), מה שהביא לסיום השלב הראשון (מבצע 'צהוב') ותחילת השלב השני של התקדמות דרומה וכיבוש צרפת (מבצע 'אדום').
כהכנה לשלב זה, שוחררו להק I ולהק III מפיקוד כנף 53; להק III הוחזר לפיקוד כנף 52 בעוד שלהק I הועבר הרחק מהחזית להגנה על השמיים מדרום לברלין.
במהלך השלב השני של המערכה הכנף הייתה אמונה על שמירת האגף השמאלי של קבוצת ארמיות A בהתקדמותה הדרום-מזרחית לתוך לב צרפת.
להק III הועבר מספר פעמים למנחתים ברחבי צרפת, בעוד שלהק II נותר בלוקסמבורג.
ב-9 ביוני התנהלו מספר קרבות אוויר ביום המוצלח ביותר של להק II, כאשר טייסי הלהק הצליחו להפיל 5 מטוסי אויב (כולל שני מטוסי הוקר הוריקן בריטים).
יומיים לאחר מכן טייסי להק II הפילו זוג מטוסים נוסף ולאחר מכן הוא הועבר חזרה לגרמניה.
לקראת סוף המערכה בצרפת, רק מפקֶדת הכנף הוצבה בצרפת בסמוך לעיר קאלה, ואילו להקי הכנף הוצבו במשימות הגנה בגרמניה להגנת שמי המדינה.
ב-22 ביולי הצטרף להק III אל מפקדת הכנף כדי לקחת חלק בלחימה האווירית כנגד חיל האוויר המלכותי, אך לאחר עשרה ימי קרב עם אבדות קשות הועבר הלהק חזרה לעורף.
יומיים לאחר הגעת הלהק, נשלחו טייסיו למשימת ליווי מפציצים בדרום אנגליה, שם נתקלו בספיטפיירים בריטים.
כתוצאה מהקרב שהתפתח הופלו ארבעה מטוסים מהלהק ונהרג מפקד הלהק פון הוולד, בנוסף למפקד טייסת 7 הרברט פרמר ומפקד טייסת 8 לותר ארליך.
מנגד הצליחו טייסי הלהק הצליחו להפיל שלושה מטוסי ספיטפייר, אך רק הפלה אחת אושרה באופן רשמי.
24 שעות לאחר אירוע זה, נשלחו טייסי הלהק שוב לשמי התעלה כדי ללוות מטוסי יונקרס Ju 87 בהתקפת מטרות במצר דובר.
מטוסי הלהק נכנסו לקרב אוויר נגד מטוסי ספיטפייר מטייסת 610, וגם בקרב זה אבדו ארבעה מטוסים.
שניים מהטייסים שאבדו היו וילי בילפלד (מפקד טייסת 7 הזמני) ווילהלם קיידל (המחליף המיועד לפיקוד טייסת 7), גם בקרב זה אושרה הפלה אחת בלבד לטובת טייסי הלהק.
על אף שטייסי הלהק הצליחו להפיל שני מטוסי ספיטפייר של האויב ב-29 ביוני, איבוד מפקד הלהק בנוסף למפקדי שתי טייסות ומספר קצינים בכירים מטייסות הלהק, היו מכה קשה במהלך מספר קצר של ימי קרב.
ב-30 ביולי הועברה הכנף, תחת פיקודו הזמני של האופטמן וילהלם אנסלן, לעורף ולבסוף לגרמניה להגנה על ערי התעשייה הגרמניות.
ב-2 באוגוסט הגיע להק I בפיקודו של פון אשווג לאזור קאלה כחילוף ללהק III.
ארבעה ימים לאחר מכן התחזק כוחה של הכנף עוד יותר עם הגעת להק II בפיקודו של פון קורנסקי למנחת פופלינגס הצמוד אף הוא לעיר קאלה.
להק I נכנס ללחימה לאחר מעל לשבוע של הכנות והיכרות עם האזור, וב-11 באוגוסט הפילו טייסי הלהק ארבעה מטוסים בריטים ללא אבדות מצידם.
באותו היום לא שפר מזלם של טייסי להק II, לאחר שהם איבדו שלושה מטוסים, כאשר שניים מתוכם נפלו מעל תעלת למאנש ואחד הופל מעל אנגליה ונפל בשבי.
ב-13 באוגוסט השתתפו שני הלהקים ב"יום העיט" שבו ניסה הלופטוואפה לפגוע ביכולות הפיקוד של חיל האוויר המלכותי בדרום אנגליה, מבצע שהפך במהרה ללחימה אווירית חסרת סדר וכישלון ללופטוואפה.
למחרת, כחלק מהמבצע, איבד להק II שלושה מטוסים והפיל ספיטפייר בריטי בודד (הפלה שלא אושרה באופן רשמי ולא נרשמה), ארבעה ימים לאחר מכן הועבר הלהק בחזרה לעורף בגרמניה.
ביומו האחרון של הלהק בצרפת, ב-18 באוגוסט, הוביל וולפגנג אוולד שישה מטוסים מטייסת 2 בתקיפה של בסיס חיל האוויר המלכותי במנסטון, קנט.
במהלך שתי טיסות מעל המנחת הבריטי, פגעה הטייסת בעשרה מטוסי קרב ושלושה מפציצי בריסטול בלנהיים בעודם על הקרקע.
בסוף התקיפה הושמדו כליל שני ספיטפיירים מטייסת 266, שישה נוספים נפגעו קשה אך לא הושמדו ובנוסף הושמד מטוס הוקר הוריקן שהגיע אף הוא למנחת לתדלוק.
באותו היום הוחלף מפקד הכנף במיור הנס טריבנבאך בן ה-38, זאת כחלק ממגמה לרענון שורות הפיקוד בטייסות הקרב ולהכניס מפקדים כריזמטיים ומעודכנים יותר.
פון ברנג שהוחלף בפיקוד הכנף היה מבוגר הרבה יותר ובן דור לוחמי מלחמת העולם הראשונה.
מטה הכנף לא הכיל כוח לוחם כנהוג בלופטוואפה ולכן היה מנותק מאופי הלחימה במטוסי הקרב של הכנף, טריבנבאך שהיה טייס מוכשר ונלהב הקים מיד כוח מטוסי קרב במטה הכנף.
לקראת סוף אוגוסט איבדה כנף I, בסדרה של תקיפות בדרום אנגליה, חמישה טייסים שנפלו בשבי הבריטי לאחר שהופלו וטייס נוסף שנהרג בקרבות, אך כנגד זאת הצליחו טייסיה להפיל שישה ממטוסי חיל האוויר המלכותי.
באותו יום הוחלף מפקד להק I פון אשווג בוולפגנג אוולד (עד אז מפקד טייסת 2).
ב-31 באוגוסט הצליח להק I להפיל בקרבות אוויר 10 מטוסי קרב בריטיים במחיר מטוס מטייסת 2 שהופל, וביום שלמחרת הופל הוריקן בריטי ומטוס נוסף מטייסת 2 וב-2 בספטמבר המשיכו קרבות האוויר עם הפלת חמישה מטוסים בריטיים במחיר מטוס מטייסת 1 שהופל וטייסו נפל בשבי.
למרות ההצלחות היחסיות, היעדר תגבורות בטייסים וציוד הביאו לכך שבשבוע הראשון של ספטמבר ירד להק I מתחת למחצית מהכמות האופטימלית של טייסים ומטוסים מבצעיים.
ב-7 בספטמבר, עם כוחות מצומצמים, נקרא להק I למשימת לווי למפציצים מעל לונדון, מה שהיה להצלחה מבצעית מרשימה עם ארבע הפלות לטובת הלהק וחזרתם בשלום של כל מטוסי הקרב והמפציצים אותם הם ליוו.
שבוע לאחר מכן יצאו שוב טייסי להק I למשימת ליווי מפציצים (הפעם מפציצי צלילה מסוג יונקרס Ju 88) מעל לונדון והצליחו להפיל שמונה הוריקנים, כאשר במהלך קרב זה השיג קרל-הינץ ליסמן את הפלתו העשירית והפך לטייס הראשון בכנף שהפיל מספר דו ספרתי של מטוסי אויב.
קרב אווירי מוצלח נוסף שהתרחש ב-24 בספטמבר הביא לשבע הפלות נוספות לטובת טייסי להק I ללא אבדות.
ב-25 בספטמבר, חזר להק II לאזור קאלה תחת פיקודו הטרי של האופטמן וילהלם אנסלן (לשעבר מפקד טייסת 9).
יומיים לאחר מכן נכנסו שני הלהקים (I ו-II) ללחימה מעל דובר, להק I, שבשלב זה היו לו 13 מטוסים פעילים בלבד, הצליח להפיל חמישה מטוסי קרב של האויב ללא אבדות.
להק II הצליח הרבה פחות, עם הפלתם של שלושה ספיטפיירים במחיר שישה ממטוסי הלהק.
החל מה-30 בספטמבר, הופסקו משימות ההפצצה העיקריות במהלך היום וכך גם הופסקו רוב משימות הליווי, כאשר הפצצות עיקריות בוצעו כעת בחסות הלילה ובמהלך היום יצאו משימות של מטוסי קרב-הפצצה בלבד.
לאורך חודש אוקטובר החלה הלחימה העזה של החודשים הקודמים לדעוך, כאשר במהלך חודש זה ספג להק I, שהיה עייף ומוכה מחודשי הקרבות הארוכים, את המכה הקשה ביותר.
במהלך אוקטובר הצליח להק II להפיל שמונה מטוסי אויב נוספים אך ספג ארבע הפלות, בהם מפקד הלהק אנסלן שהצליח לנטוש את מטוסו אך נהרג במהלך צניחתו לקרקע.
ב-5 בנובמבר הועבר להק II אף הוא בחזרה לגרמניה, הוא הוצב במונכנגלדבאך כ-20 ק"מ דרומית לקרפלד, בפרברי דיסלדורף, שבמערב גרמניה.
באותו תאריך הגיע גם מטה הכנף חזרה מצרפת והשתכן לצד להקיו.
באותה תקופה, כחלק מלקחי הלחימה הקשה בשמי אנגליה, הוחלט להקים טייסות עתודה בכל כנף.
טייסות אלו תוכננו לפעול בעורף ולקלוט טייסים חדשים במטרה למלא את אבדות הטייסות בחזית.
לטובת כנף 52 הוקמה יחידה מסוג זה במהלך אוקטובר 1940 בבסיס קרפלד שבגרמניה, אליה הצטרף כנף I המצומצם.
עם סיום לחימת הכנף בקרב על בריטניה, הצליחו טייסיו להפיל כמעט 90 מטוסי אויב במחיר קשה של כמעט 50 ממטוסי הכנף, רוב טייסי הכנף נשבו, מספר טייסים נהרגו ומספר מצומצם הצליחו לחזור לשירות.
במהלך נובמבר 1940 נשלחו להק I ולהק II להולנד, כאשר להק I הוצב במשימת הגנה על הים הצפוני בעוד שלהק II הוצב במשימת הגנה על אזור החוף המערבי של ארצות השפלה.
בפברואר נשלחו שוב להק II ביחד עם מטה הכנף לאזור קאלה בצרפת, שם קיבלו משימת הגנה באזור מצר דובר.
בחודשים אלו היו שני הלהקים מעורבים בקרבות אוויר במספר אירועים הן כנגד מפציצי בעלות הברית והן כנגד מטוסי קרב בריטיים.
באפריל 1941, לאחר מספר חודשים בחופי הולנד וצפון גרמניה, התבסס להק I במשימת ההגנה על שמי הים הצפוני ואף אימץ סמל חדש אשר ביטא תפקיד זה.
בתקופה זו הוחלף גם מפקד הלהק, עם כניסתו לתפקיד של קרל-הינץ ליצמן במקום ולפגנג אוולד.
ביוני הועבר להק II לבלגיה, אז לגרמניה ולבסוף לפולין כחלק מההכנות לפלישה לברית המועצות, בזמן שלהק I נותר חודשים ארוכים בהולנד (למרבה התסכול של טייסיו) ולהק III, לאחר מספר חודשי התאוששות בגרמניה, הועבר לאזור רומניה אך לקח חלק בפעילות מבצעית מועטה.
במאי 1941 נשלח להק III ליוון ולקח חלק קטן בסיוע לכנף קרב 77 כחלק מהקרב על כרתים.
ב-10 ביוני הועבר להק III חזרה לבוקרשט וטייסיו קלטו באופן מזורז את דגם ה-F החדיש של ה-Bf 109, זאת כהכנה לפלישה לברית המועצות.
עם פתיחת המערכה כנגד ברית המועצות ביוני 1941, הוצב להק II במרכז הגזרה תחת פיקוד כנף קרב 27 כחלק מקורפוס האוויר השמיני.
להק III נשלח ביחד עם מטה הכנף לגזרה הדרומית באזור אוקראינה ורומניה במטרה להגן על אזור חוף הים השחור כחלק מצי האוויר הרביעי.
להק I נותר מאחור במשימת ההגנה על חופי צפון מערב אירופה בהולנד.
עם תחילת המערכה, השתתף להק II במשימה האווירית המשולבת לפגיעה ביכולות האוויר של ברית המועצות על ידי השמדת מטוסי האויב בעודם על הקרקע.
ביום הראשון למבצע הצליחו טייסי הלהק להשמיד 16 מטוסי אויב.
רבים ממטוסי הלהק היו מצוידים באמצעי תקיפה קרקעית (Jabo) בעלי 96 פצצות תבערה קטנות שהיו יעילים במיוחד כנגד מנחתים ומטוסי אויב על הקרקע.
לאחר ביסוס העליונות האווירית ביחד עם שאר כוחות הלופטוואפה, שימש להק II כסיוע אווירי לקבוצת פאנצר 3 בהתקדמותה בליטא ולכיוון מינסק.
הצלחת הלהק בסיוע האווירי באזור מינסק הייתה כגדולה עם הפלה של 36 מטוסים (רובם הגדול מפציצי איליושין DB-3 ) בפרק זמן של יומיים, בן ה-2 ל-3 ביולי.
הלהק המשיך ללוות את ההתקדמות מזרחה עד שב-5 באוגוסט נשלח כ-320 ק"מ צפונה לתגבור הגזרה הצפונית תחת צי האוויר הראשון.
בחודשיים הבאים לחמו טייסי הלהק בגזרה הצפונית וסייעו לכוחות הגרמנים בהתקדמותם לכיוון לנינגרד.
באותה העת, הוצב להק III בקרבת בוקרשט במשימת הגנה על מאגרי הדלק וחוף הים השחור בגזרה הדרומית ביותר לאורך קו הלחימה מול ברית המועצות.
טייסי הלהק השתתפו בפעילות מועטה בלבד בימים הראשונים למבצע ולרוב נשלחו לתקוף מפציצים סובייטים שהגיעו לאזור קונסטנצה שלחופי הים השחור.
כך ב-26 ביוני יצאה משימת הפצצה נרחבת של חיל האוויר וחיל הים הסובייטי לכיוון קונסטנצה, כאשר במשך שלושה ימי לחימה הפילו טייסי הלהק 35 מטוסי אויב במחיר אבדה אחת.
בשבועות הבאים הייתה הרבה פחות פעילות אווירית באזור, וב-4 ביולי שלח הרמן גרינג (מפקד הלופטוואפה) מכתב זועם למפקד הלהק מיור אלברט ברומנשטאט לגבי "...הכישלון בהפלת האויב...".
הלהק התפרס על גזרה רחבה והוא היה חסר אונים כנגד התקפות קטנות ונקודתיות של הסובייטים, ובשל כך לאורך כל חודש יולי הפילו טייסי הלהק 12 מטוסי אויב בלבד.
בשבוע הראשון של אוגוסט, כשהם פועלים לצד כנף קרב 3, הצליחו טייסי הלהק להפיל 38 מטוסי אויב (33 מהם מטוסי קרב), מה שהביא את הלהק מעבר לרף ה-100 הפלות (רף שלהק II עבר כחמישה שבועות לפני כן).
החל מאוגוסט 1941 להק III עסק בסיוע אווירי להתקדמות הצבא הגרמני באוקראינה, בספטמבר נלחם סביב העיר קייב ובאוקטובר הועבר מזרחה ולחם כחודש בסביבת העיר חארקוב.
להק II בגזרת לנינגרד נותר פחות או יותר בגזרתו ונהנה אף הוא מהצלחות רבות באוויר, כך בשלושה ימי לחימה בסוף אוגוסט, הפילו טייסי הלהק 30 מטוסי אויב.
למרות מספר אבדות קטן מאש אויב, מזג האוויר בגזרה הצפונית הביא גשמי סתיו והביא למספר תאונות ובעיות טכניות למטוסי הלהק.
כאשר בסוף ספטמבר להק II הועבר חזרה לגזרה המרכזית נותרו לו 12 מטוסים כשירים בלבד.
הלהק חזר לגזרה המרכזית כחלק מהיערכות למאמץ התקפה נרחב נגד מוסקבה, כחלק מהצורך בסיוע אווירי גם להק I הצטרף לחזית המזחית לצד שאר להקי הכנף.
כמות גדולה של יחידות לופטוואפה רוכזו כדי לסייע ל-14 הדיוויזיות משוריינות, שמונה הממוכנות ו-56 דיוויזיות החי"ר שהתקדמו אל עבר מוסקבה.
ב-2 באוקטובר יצא לדרך מבצע טייפון לכיבוש מוסקבה וכוחות הקרקע הגרמניים בסיוע הלופטוואפה החלו להתקדם לכיוון בירת ברית המועצות, מרחק כ-270 ק"מ מנקודת המוצא של המתקפה.
להק I שזה עתה הגיע מהולנד לצד להק II יצאו למשימות סיוע לכוחות הקרקעיים תחת הפיקוד הזמני של כנף 27, עד אשר ב-20 באוקטובר מטה כנף 52 הגיע מהדרום לקחת פיקוד על שני הלהקים, כשהוא משאיר את להק III באזור אוקראינה.
במרחק של כ-170 קילומטרים מהבירה, מצאו את עצמם חיילי הכנף בטווח הארטילריה הסובייטית ולעיתים נדרשו צוותי הקרקע להילחם כנגד התקפות חי"ר של הצבא האדום באזור.
ב-30 באוקטובר נפגעו שמונה מטוסים של להק II בהפגזה סובייטית, מה שהוביל להרחקה אחורה של טייסות הכנף.
במהלך נובמבר הוצב המטה יחד עם להק I ו-II במנחת ברוסה כ-92 קילומטרים ממוסקבה, בשלב זה המומנטום הראשוני של המתקפה הגרמנית החל לפוג, ומזג האוויר הקשה היקשה על פעילות מטוסי הכנף.
ב-2 בדצמבר יוהנס שטיינהוף היה לטייס הראשון בכנף להשיג 50 הפלות וארבעה ימים לאחר מכן, ב-6 בדצמבר, פתח הצבא האדום במתקפת נגד רחבה באזור מוסקבה.
המתקפה הסובייטית אילצה את כוחות קבוצת ארמיות מרכז לסגת במהירות מערבה, כדי להימנע מכיתור על ידי הכוחות התוקפים, ולהק I ו-II הועברו בחיפזון לדוגינו מאחורי קו ההגנה החדש של הצבא הגרמני.
במהלך הנסיגה נאלץ להק I להשאיר מאחור חלק גדול מהציוד הטכני שלו, בעוד שלהק II ספג אבדות קשות בלחימה כנגד כוחות הצבא האדום שתקפו את שדה התעופה שלו.
עקב האבדות בציוד וכוח אדם לצד חוויית הלחימה הקשה בגזרת מוסקבה, בתחילת 1942 נשלחו להק I ו-II מערבה לפרוסיה המזרחית להתאוששות, התארגנות וקליטת ציוד וחיילים חדשים.
בתקופה זו של אוקטובר נובמבר 1941, להק III בגזרה הדרומית תחת פיקוד כנף 77, נהנה מהצלחה רבה יותר כשסייע לכוחות הקרקעיים בכיבוש חצי האי קרים ואוקראינה.
כך במהלך עשרה ימי לחימה בקרים השיגו טייסי הלהק מעל ל-60 הפלות כנגד מטוסי קרב ומפציצים קלים שתקפו את כוחות השריון הגרמניים.
ב-2 בנובמבר הועבר הלהק לטגנרוג לחופי ים אזוב, כ-64 ק"מ מרוסטוב על הדון שנכבשה באותו היום על ידי הגרמנים.
העיר רוסטוב הייתה עיר תעשייה חשובה וצומת אסטרטגית בדרך לשדות הנפט של הקווקז, משום כך החלו יחידות הצבא האדום במתקפת נגד בת חמישה שבועות בניסיון לשחרר את העיר וטייסות להק III ביחד עם טייסת 15 של מתנדבים קרואטים שזה עתה הוקמה, נלחמו לאורך תקופה זו בסביבת העיר.
ב-24 באוקטובר הפילו טייסי להק III 18 מטוסים, מה שהביא את מספר ההפלות של הלהק ל-341 ובכך עקפו את להק II עם 336 הפלות ולהק I עם 148 הפלות בלבד.
ב-28 בנובמבר 1941 הצבא האדום הצליח לשחרר את רוסטוב ולהק III נותר עוד שבועיים בטגנרוג עד שהועבר מערבה, באותו היום גינטר ראל מפקד טייסת 8 השיג את הפלתו ה-36 ובעצמו הופל וסבל מפגיעות קשות לגבו שהצריכו אשפוז ארוך של תשעה חודשים.
בתקופה זו סבלו חיילי הלהק מהתקפות חוזרות נגדם ממטוסים וארטילריית אויב, עד אשר הלהק הועבר ב-10 בדצמבר לחרקוב.
בשבועות הראשונים של 1942 מזג האוויר הפך לקשה במיוחד עם תנאי ראות לקויים וטמפרטורות נמוכות, להק III הצליח להפיל במהלך דצמבר 90 מטוסי אויב מבלי לספוג אבדה אחת, ובמהלך ינואר הלחימה נרגעה.
בתקופה זו הגיע מפקד חדש ללהק הוברטוס פון בונין ולמרות תנאי מזג האוויר הקשים הצליחו טייסי הלהק להוסיף עוד 40 הפלות במהלך החודשיים הראשונים של 1942, שלא כמו להק I ו-II, להק III נותר בחזית ולא נשלח מערבה להתאוששות והתארגנות.
הפעילות האווירית הרבה בגזרה הדרומית הביאה מספר טייסי להק III להישגים, כך ב-24 בינואר 1942 הרמן גראף קיבל את צלב האבירים של צלב הברזל לאחר שהגיע ל-42 הפלות.
במהלך פברואר ומרץ שלושה טייסים הגיעו להישגים דומים ועוטרו אף הם בעיטור, אך הטייס המוביל במספר ההפלות נותר גרהארד קופן אשר קיבל "עלי אלון" לצלב האבירים שלו ב-27 בפברואר עבור 72 הפלות.
ב-23 במרץ התמנה הרמן גראף למחליפו של קורט שייד בפיקוד טייסת 9, לאחר שזה הופל מאחורי קווי האויב.
בתקופה זו של אביב 1942, הצבא הגרמני היה עסוק בהכנות לקראת מתקפת קיץ רחבה בגזרת הקווקז ("תיק כחול") ובמהלך תקופה זו הכנף עברה את רף 1,000 ההפלות, רובם הודות ללהק III בה טייסת 9 לבדה הפילה מעל ל-200 מטוסי אויב.
לקראת סוף אפריל להק II חזר לחזית והצטרף ללהק III ולמטה הכנף באזור חרקוב כהכנה למתקפה העתידית, פיקוד להק II היה עתה בידי יוהנס שטיינהוף.
להק III הועבר לקרים כדי לסייע בפעולות לחימה כנגד כיסי התנגדות של הצבא האדום, אשר במהלך חודשיים טייסיו הצליחו להפיל עשרות מטוסי אויב ומספר ההפלות הכולל של הכנף עבר כך את רף 1,500 כבר ב-8 במאי.
במהלך התקופה בקרים, טייסת 9 שוב הייתה לשיאנית ההפלות עם 93 הפלות, בשלב זה היא החלה להיות מזוהה עם הכינוי החדש שהמציאו טייסיה: 'קראיה' (Karaya).
שרותי המודיעין של הצבא האדום הסיקו כי הגרמנים מתכננים מתקפה רחבה בגזרה וכוחות הצבא האדום יצאו במתקפת מנע רחבה באזור חרקוב, כנגד היחידות הגרמניות ששהו בהיערכות באזור.
על כך הוא עוטר בעלי אלון שנוספו לצלב האבירים שלו, ביום השלישי לקרב ב-18 במאי אדולף דיקלפלד עבר אף הוא את רף ה-100 הפלות לאחר שהפיל 11 מטוסי אויב ביום אחד וגם הוא עוטר על כך בעלי אלון.
יום לאחר מכן גראף הפיל זוג מטוסים נוסף שהביאו אותו לכדי 104 הפלות, כך רק מספר ימים לאחר שקיבל את עלי האלון, הוא נקרא לפגישה אישית עם היטלר כדי לקבל גם את החרבות לצלב האבירים שלו.
להק I החל להשתתף אף הוא בלחימה בצורה נרחבת יותר, ב-26 במאי הלהק עבר את רף ה-300 הפלות.
בתקופה זו על אף שהלחימה הקרקעית החלה לדעוך, באוויר חיל האוויר הסובייטי נותר חזק והתקפי.
ב-2 ביוני מפקד הכנף וילהלם לסמן נהרג לאחר שמטוסו נפגע מאש נ"מ, זאת יום אחד לפני ההודעה כי טייסי הכנף עברו את רף 2,000 ההפלות.
מחליפו המיועד של לסמן אוברסט-לויטננט פרידריך בק (מפקד כנף קרב 51 עד אותה העת) הופל אף הוא כשבועיים לאחר מכן וגורלו לא נודע, מי שקיבל לבסוף את פיקוד הכנף היה האופטמן הרברט איהלפלד (לשעבר מפקד להק I, כנף קרב 77).
ב-28 ביוני מבצע "תיק כחול" (Fall Blau) יצא לדרך בגזרה הדרומית של החזית, מבצע שכלל התקפה של שמונה ארמיות גרמניות עם כשלושה וחצי מיליון חיילים.
לצורך התקפה זו נדרשו פי ארבעה מטוסים לסיוע הכוחות הקרקעיים, אך הצי האווירי הרביעי הכיל רק 150 מטוסים כשירים אל מול החיל האוויר הסובייטי המתחזק.
במהלך יולי 1942 הפילו מטוסי הצי האווירי הרביעי עשרות מטוסים סובייטיים וטייסי הכנף זכו להצלחות מרובות, בתקופה זו החלו טייסות הכנף להחליף את מטוסי ה-Bf 109F ("פרידריך") שלהם במטוסי Bf 109G ("גוסטאב") המתקדמים יותר.
לקראת סוף יולי החליט הפיקוד הגרמני בהוראת היטלר לפצל את ההתקפה לשני מאמצים; קבוצת ארמיות A תתקדם דרומה לאזור הקווקז, קבוצת ארמיות B תתקדם צפון-מזרחה לאזור נהר הדון וסטלינגרד.
פיצול זה גרם גם לפיצול של יחידות הכנף, להק II ולהק III סייעו לקבוצת ארמיות A בעוד שלהק I סייע לקבוצת ארמיות B, יתרה מכך, הגזרה הייתה רחבה כל כך שגם הטייסות הוצבו במרחקים רבים אחת מהשנייה.
ב-27 באוגוסט הגיעו חיילי הצבא הגרמני לנהר הטרק וכבשו את העיר מוזדוק בקווקז, נהר הטרק היה לנקודה הכי רחוקה אליה הגיע הוורמאכט, במשך החודשים הבאים התנהלו קרבות קשים לאורך קו הנהר בין הצבא האדום והגרמנים, להק III הוצב בקרבת העיר מוזדוב בתקופה זו בסיוע לכוחות הקרקעיים.
יום לאחר מכן גינטר ראל הגיע לחזית לאחר שהחלים מפגיעה קשה בגבו וחזר לפיקוד טייסת 8, הפעילות האווירית הרבה בתקופה זו ניכרת בכך שעם חזרתו לחזית במהלך שבוע הצליח להפיל ראל 29 מטוסי אויב מה שהביא את מספר ההפלות שלו לכדי 65 והוא עוטר על כך בצלב האבירים.
מאמצע אוגוסט, טייסת 9 "קראיה" בפיקודו של הרמן גרף יחד עם טייסת 6 נשלחו לכוח המשימה האווירית בקרב סטלינגרד תחת פיקוד כנף קרב 3. כוח "סטלינגרד קומנדו" כפי שכונה, השתתף במאות משימות בסיוע לכוחות הקרקעיים בעיר וליווי מטוסי הפצצה ופעל ממנחת פיטומניק.
גרף מפקד טייסת 9 הגיע לכדי 150 הפלות ב-4 בספטמבר ושבועיים לאחר מכן הפך לטייס בעל מספר ההפלות הרב ביותר עם 172 הפלות.
בסוף ספטמבר שתי הטייסות הוחלפו בלהק I שנותר בפיטומניק בסיוע קרב סטלינגרד עד נובמבר.
טייסת 9 הועברה חזרה לחזית בנהר הטרק, שם בתחילת אוקטובר הרמן גרף הפך לטייס הראשון בהיסטוריה להשיג 200 הפלות, הוא הועלה לדרגת מיור, קיבל 'יהלומים' לצלב האבירים שלו ונאסר עליו להשתתף בקרבות אוויר (מחשש שפגיעה בו תהווה פגיעה במורל הטייסים האחרים).
לאחר שגרף הוחזר לגרמניה לפקד על יחידות קרב-ירוט להגנה על שמי גרמניה הוא הוחלף בפיקוד הטייסת בארנסט ארנברג, ב-8 באוקטובר נקלט בטייסת 7 של כנף III טייס צעיר בשם אריך הרטמן שעתיד היה להפוך לטייס קרב מנוסה ולאלוף ההפלות המוצלח ביותר בכל הזמנים עם 352 הפלות.