tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בת חורין מגישה תוכנית יומית ברדיו גלי ישראל ובתחנת הרדיו האינטרנטית 'רדיו ארץ', ובעלת טור דעה בישראל היום ובעולם קטן.
תרגמה בין היתר את הספר "12 כללים לחיים" מאת ג'ורדן פיטרסון.
לאוב-סוטר נולדה בשנת 1963. היא בוגרת "המדרשה לאמנות ברמת השרון".
סיימה תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב, בפילוסופיה (בדגש על פילוסופיה פוליטית ואתיקה) ובתוכנית הרב תחומית.
למדה לתואר שני באוניברסיטת תל אביב במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן.
כינויה גלי בת חורין (בקיצור: גב"ח) נולד בשנת 2010 כהלצה ברשת החברתית TheMarker Café.
סוטר טוענת שתמכה במרצ כל חייה, אך פנתה ימינה בשנת 2014.
לדבריה הייתה מצביעת מרצ עד מבצע צוק איתן, שאז שינתה את דעותיה והחלה לתמוך בבנימין נתניהו ובימין.
היא מבקרת חריפה של השמאל, המעוגן לטענתה בתוך תפיסות פוסט-מודרניות המנסות לקעקע את ההיגיון עצמו, וקוראות תיגר על הליברליזם הקלאסי, שהוא מורשת המערב מאז תקופת הנאורות, ומאיימות לדבריה על הדמוקרטיה, על חירות הפרט ועל חופש הביטוי.
סוטר מבקרת את המהפכה החוקתית ואת גישתו של נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק.
היא טוענת ששיטתו המשפטית לוקה בכשלים לוגיים המעניקים לרשות השופטת כוח בלתי מוגבל, מה שפוגע בדמוקרטיה הישראלית.
מתחה ביקורת על ממשלתו של נפתלי בנט.
במאי 2022 פרסמה במגזין עכשיו 14 מאמר נגד ארגוני הקהילה הגאה שכותרתו: "להט"ביסטאן: כך משליטים ארגוני שמאל רדיקליים את דת הלהט"ב בישראל".
ב-2016 הקימה בקפה שפירא בדרום תל אביב, עם עוד כ-20 מייסדים, את פורום קפה שפירא "להשבת ההיגיון לשיח".
הפורום הפך בשנת 2019 לחברה לתועלת הציבור, בניהולה, עם המנכ"ל אורי בן אמוץ.
חברי פורום קפה שפירא מתכנסים במקומות שונים להרצאות ולמפגשים, וכן מחזיק הפורום קבוצת דיונים בפייסבוק שבה למעלה מ-11,000 חברים.
ב-2018 הקימה את הקתדרה – פורום קפה שפירא, המעניקה קורסים באמצעות מרצים מבין חברי הפורום.
הקתדרה נועדה לשמש אלטרנטיבה למוסדות אקדמיים שרבים מהם, להשקפתה, מנצלים את הקהל השבוי לצורך אינדוקטרינציה של אקטיביזם קיצוני ורדיקלי.
ב-2018 ייסדה את מגזין הדעות של פורום קפה שפירא, שאותו היא עורכת.
בשנת 2019 תרגמה וערכה מקצועית את ספרו של ג'ורדן פיטרסון "12 כללים לחיים", שיצא בהוצאת סלע מאיר.
סוטר מתפרנסת כפרסומאית, כעורכת ספרותית וכסופרת צללים.
עם הספרים שערכה נמנים "הרי את מחודשת לי" מאת עורך הדין בני דון-יחייא (כנרת זמורה ביתן 2018), "השד יודע" מאת גלעד דיאמנט (גלים 2014) ו"כלבי רפאים" מאת קובי וקנין (בת אור 2012).
מגישה תוכנית יומית ברדיו "גלי ישראל" ובתחנת הרדיו האינטרנטית "רדיו ארץ", ובעלת טור דעה ב"ישראל היום" ובעלון השבת "עולם קטן".
כמו-כן משמשת מנחה בערוץ TOV.
בעקבות תביעת דיבה שהגישה נגדה שקמה ברסלר חויבה סוטר לשלם לברסלר פיצוי של 15,000 ש"ח ולפרסם התנצלות בחשבון הטוויטר שלה.
סוטר נשואה לצ'ארלס סוטר, נוצרי יליד בריטניה, ולהם שלושה ילדים.
עוד הוסיפה כי היא לא תומכת, ומעולם לא תמכה, ברעיון ההתבוללות.
הרב חגי לונדין, הפעיל בפורום קפה שפירא, כתב כי בת חורין היא "אחת הלוחמות האמיצות, האינטליגנטיות, והרהוטות ביותר שיש כיום למען הלאומיות והיהדות בישראל".
ברוח זו הגיבה גם מערכת "עולם קטן".
במטאורולוגיה, גלי חסי הם סוג של גלים אטמוספיריים הנוצרים כתוצאה ממפגש של רוח בהר.
אלו הם שינויים מחזוריים בלחץ האטמוספירי, טמפרטורה וגובה מעל פני הים בזרם של אוויר, הנגרמים על ידי הסטה אנכית של זרם האוויר, למשל רוח הנושבת על פני הר או רכס הרים.
הם עשויים להיגרם גם, אם כי בממדים קטנים יותר, על ידי רוח הנושבת על מצוקים או רמות.
גלי חסי נתגלו ב-1933 על ידי שני טייסי דאונים גרמנים.
תנאי הכרחי להיווצרותם של גלי חסי הוא יציבות אטמוספירית של שכבת האוויר הפוגעת בפני ההר; בתנאים כאלו, ההסטה האנכית של זרם האוויר מעניקה לגושי האוויר את הסטייה הראשונית ממצב שיווי משקל (משרעת התנודה) הנדרשת, כשלאחר מכן התנודות ממשיכות להתחולל מעצמן מתוקף יציבותה של שכבת האוויר.
"גלי חסי" נקראים כך משום שהם מופיעים תמיד בצדו האחורי של ההר (הצד המחוסה).
גלי חסי הם צורה של גלי כבידה פנימיים הנוצרים כאשר זורם המשוכב באופן יציב מאולץ לנוע מסביב למכשול.
ההפרעה מאלצת את גושי האוויר להתרומם אל מעל למפלס הציפה הנייטרלית שלהם.
כאשר גוש אוויר מתרומם, הלחץ מסביבו יורד והגוש נאלץ להתפשט אדיאבטית כנגד הלחץ החיצוני הצונח.
במקרה זה, יציבות האוויר פירושה שאלמנט נפח של האוויר יאבד יותר ציפה מאשר משקל, משום שמפל הצפיפות באטמוספירה מהיר יותר מקצב ירידת הצפיפות של אלמנט הנפח, כך שעל פי חוק ארכימדס ייווצר כוח מחזיר.
במילים אחרות, מצב של יציבות אטמוספירית פירושו שפרופיל הלחץ והצפיפות האנכי הוא כזה שגוש אוויר המועתק אנכית ממקומו ירצה לשוב למפלסו הראשוני, מה שמדכא תנועות אנכיות של אוויר.
מתמטית, הכוח המחזיר הזה גורם להתחוללות תנודות אנכיות של גושי אוויר בתוך הזרם בתדירות המכונה "תדירות בראנט-וייסלה":
כאשר הוא הפרופיל האנכי של הטמפרטורה הפוטציאלית.
מפל טמפרטורה פוטנציאלית אפס פירושו שמפל הטמפרטורה האמיתי באטמוספירה שווה במדויק למפל אדיאבטי, בעוד שהמקרים ו- תואמים למצב של אטמוספירה יציבה ואי-יציבה, בהתאמה.
תנודות המוטות ביחס לציר האנכי בזווית , יתחוללו בתדירות נמוכה יותר של .
סוגים אחרים של גלים אטמוספיריים
אי יציבות קלווין-הלמהולץ יכולה להתרחש כאשר ישנה גזירת מהירות בזורם משוכב בעל פרופיל צפיפות רציף, או כאשר ישנו הפרש מהירויות מספיק גבוה בממשק בין שני זורמים בעלי צפיפויות שונות.
גלי רוסבי (או גלים פלנטריים) הם תנועות בקנה מידה גדול באטמוספירה אשר הכוח המחזיר שלהם נגזר מההשתנות של אפקט קוריוליס מקו רוחב לקו רוחב.
גלי בן גיאת (נולדה ב-28 בספטמבר 1982 בירושלים) היא שחקנית תיאטרון ישראלית.
נודעה בעיקר עבור משחקה כ"רבקה נוימן" בהצגה "תפוחים מן המדבר" על פי ספר באותו השם של סביון ליברכט בשנים 2012–2006. על תפקידה זה זכתה בפרס השחקנית המבטיחה 2006 בטקס פרסי התיאטרון הישראלי.
בן גיאת מוכרת אף בזכות תפקידה בסדרת הטלוויזיה "מטומטמת", בתפקידה כ"שרי הפיטבול".
נולדה וגדלה במושב בית נקופה שבירושלים.
הוריה הם שם טוב וכרמלה ולה שני אחים ואחות.
למדה בבית הספר הממלכתי אזורי עין הרים.
בצבא הגנה לישראל שירתה בחיל האוויר הישראלי כמ"כית בבית הספר לטיסה בחצרים.
לאחר השחרור נרשמה ללימודים בבית צבי מהם פרשה כעבור שנתיים בעקבות קבלת התפקיד הראשי בהצגה "תפוחים מן המדבר".
ב-2006 גילמה את רבקה נוימן בהצגת תיאטרון "תפוחים מן המדבר" שיצרה סביון ליברכט וביים עודד קוטלר על משחקה בתיאטרון זכתה בפרס "השחקנית המבטיחה לשנת 2006".
וב-2013 גילמה את "נינה" לצד סנדרה שונוולד וסיון קרצ'נר בהצגת התיאטרון "הכל אודות אמא" שביים אבישי מילשטיין.
בשלב זה לקחה בן גיאת הפסקה מעולם התיאטרון, ועבדה בעיקר בתחום המסעדנות.
ב-2016 חזרה למשחק וגילמה את שרי הפיטבול לצד בת חן סבג בסדרת הטלוויזיה "מטומטמת" שיצרה בת חן סבג וביים שי קפון.
גלי בן גיאת מתגוררת בתל אביב-יפו ומנהלת את בית הקפה "פארוק בשוק" ביפו נכון 2021.
גלי הוס (נולד ב-10 בינואר 1944) הוא אמן, מאייר ומעצב ישראלי.
הוס נולד ב-1944 בקיבוץ עין הים, לימים קיבוץ עין כרמל.
בן לשמואל (שמלקה) איש הפלי"ם ואהובה (לובה) הוס ואח לנירה ולמשה.
למד בבית הספר היסודי ובתיכון בקיבוצו.
הוס שירת כמ"מ בחטיבת גולני בשירותו הסדיר.
לאחר שחרורו עבד עם נוער.
במילואים היה מ"מ במלחמת ששת הימים, מ"פ במלחמת יום הכיפורים ומג"ד 9316 במלחמת לבנון הראשונה.
במלחמה זו סירב לכבוש בית חולים במחנה הפליטים עין אל-חילווה בלבנון ששימש גם בסיס מחבלים, עד שבית החולים יפונה ממאות המאושפזים, האזרחים והצוות הרפואי.
בין 1965–1968 למד בבצלאל במחלקה לעיצוב גרפי.
הוס לימד בבצלאל, באוניברסיטת חיפה ובמגמה לעיצוב חזותי במכללת ויצו חיפה, שם פיתח את שיעורי "החשיבה הגרפית".
ב-2018 קיבל 'אות יקיר המועצה האזורית' חוף כרמל.
את השיר "ויהודה איננו כבר 20 שנה" הוא כתב לזכר יהודה אשכול, חלל מהקרב על גבעת התחמושת.
השיר הולחן בידי נתן כהן וביצעה אותו חבורת הזמר של קיבוץ העוגן.
הוס נשוי לנעמי, נכדתו של פרופסור בן-ציון דינור, היסטוריון ושר החינוך לשעבר.
הוא מתגורר ויוצר בכפר האמנים עין הוד.
הוס הוא אמן מגיב שפרסם במשך שנים סטיקרים בענייני השעה בעיתון הארץ.
הוא פעיל בעיצוב כרזות, לוגואים (סמלילים), עיצוב לפרסום, עיצוב סביבתי, עיצוב לוחות שנה ייחודיים, טיפוגרפיה, עיצוב עטיפות וספרים, ועוד.
קצת אחרי סיום לימודיו ב"בצלאל", הוס זכה במקום ראשון בתחרות לעיצוב כרזה בנושא "60 שנה לתל אביב".
מאז השתתף וזכה בתחרויות רבות לעיצוב לוגואים, ואלה שעיצב נבחרו לייצוג הארגונים יוזמי התחרויות: התחרות לעיצוב הלוגו של 'רפא"ל' (הרשות לפיתוח אמצעי לחימה, 1969), התחרות לעיצוב הלוגו ל'חברת החשמל לישראל' (1971), הלוגו ל'מקורות', חברת המים הלאומית (1997), הלוגו ל'אליאנס', החברה לייצור צמיגים (1984), ועוד ועוד.
עיצובים נוספים של הוס שזכו בתחרויות עיצוב: מעטפת יום הזיכרון לחללי צה"ל (1973),כרזות ליום העצמאות, תחרויות "חתך הזהב" לעיצוב מטעם אגודת המעצבים הגרפיים בישראל, תחרויות קקטוס הזהב מטעם איגוד המפרסמים בישראל, התחרות הבינלאומית מטעם מגזין TAM השווייצרי, ותחרות לעיצוב כרזה לפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בחיפה (1992).
כרזה שעיצב ב-2013 נבחרה ככרזה היפה ביותר בכל 30 שנות פסטיבל הסרטים.
מבחר ספרים שאייר בהוצאת הקיבוץ המאוחד
אלי סט, מהו מה, הקיבוץ המאוחד, 1969.
יונה סטולר, התן הקטן, הקיבוץ המאוחד, 1970.
טובה הרשקוביץ, מפנקסו של הגמד סיפורון, הקיבוץ המאוחד, 1972.
אביטל דפנא, מה פתאום?, הקיבוץ המאוחד, 1972.
יזהר, הכרכרה של הדוד משה, הקיבוץ המאוחד, 1973.
טובה הרשקוביץ, הגמד סיפורון וסבא אלכסנדר, הקיבוץ המאוחד, 1976.
תקוה שריג, לנו משלנו, הקיבוץ המאוחד, 1976.
טובה הרשקוביץ, הגמד סיפורון והארנב הצייר, הקיבוץ המאוחד, 1977.
נורית זרחי, חרצן בפה, מסדה, 1971.
רינה הברון, מסע אל ים וחוף, הקיבוץ המאוחד,1970.
ג'יימס ג'ויס, דבלינאים, הקיבוץ המאוחד, 1971.
אהרן אפלפלד, אדני הנהר, הקיבוץ המאוחד, 1971.
זרובבל גלעד, פרקי פלמ"ח, הקיבוץ המאוחד,1971.
נאטאלי סארוט, עידן החשד, הקיבוץ המאוחד, 1972.
מורס , והעולם שתק, הקיבוץ המאוחד, 1972.
אהרן מגד, החיים הקצרים, הקיבוץ המאוחד, 1972.
תרצה אתר, בין סוף לבין סתיו, הקיבוץ המאוחד, 1972.
קלמן סגל, מות הארכיבר, הקיבוץ המאוחד, 1972.
יצחק שדה, אלבום, הקיבוץ המאוחד, 1972
גולדה מאיר, בית אבי, הקיבוץ המאוחד, 1972
אהרן אפלפלד, כאישון העין, הקיבוץ המאוחד, 1973.
אהרן מגד, מחברות אביתר, הקיבוץ המאוחד, 1973.
עדי צמח, גבי וסיפורים אחרים, הקיבוץ המאוחד, 1973.
יצחק אוורבוך-אורפז, עיר שאין בה מסתור, הקיבוץ המאוחד, 1973
יעקב שביט, משלחת ההצלה, הקיבוץ המאוחד, 1973.
בנימין תמוז, אנג'יוכסיל תרופה נדירה, הקיבוץ המאוחד, 1973.
חנוך ברטוב, אחות רחוקה, הקיבוץ המאוחד, 1973.
אהרן מגד, חצות היום, הקיבוץ המאוחד, 1973.
מרסל ינקו, חיים גורי, קו הקץ, עם עובד, 1981.
"לא לפרסום" (קבוצתית) הגלריה הלבנה, תל אביב, 1981.
"בוגר בצלאל" (קבוצתית) מוזיאון ישראל, 1988.
"זמן אמת" (קבוצתית) מוזיאון תל אביב, 1991.
"שני צדדים לשלום" (קבוצתית - ישראלית פלסטינית) המוזיאון לאמנות של צפון קרוליינה, ראלי, צפון קרוליינה, 1996.
דיוקן עצמי, (קבוצתית), גלריית עין הוד, 2002.
אמנות בעימות, (קבוצתית) גלריית עין הוד, 2003.
כיסאות, (קבוצתית), גלריית עין הוד, 2004.
"אמנות מותגית" (קבוצתית) תל אביב, 2006.
גלי בהרב-מיארה (נולדה ב-18 בספטמבר 1959) היא היועצת המשפטית לממשלה.
היא האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה.
עורכת דין בהכשרתה; קודם למינויה לתפקיד הנוכחי כיהנה, בין היתר, כפרקליטת מחוז תל אביב לעניינים אזרחיים וכיועצת למשרד עורכי הדין תדמור לוי ושות'.
מונתה ליועצת המשפטית לממשלה על ידי ממשלת ישראל ה-36 והמשיכה בתפקיד זה בעת כהונתה של ממשלת ישראל ה-37 והניסיון לחוקק את הרפורמה המשפטית.
על יוזמות החקיקה הללו אמרה כי הן מהוות שינוי משטרי מהותי המסיר מגבלות מהכוח השלטוני של הממשלה ופוגע במאפייניה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ובדמוקרטיה במובנה המהותי.
באוגוסט 2025, לאחר שינויים בנוהלי המינוי וההדחה, החליטה הממשלה על הדחתה, אך החלטה זו בוטלה על ידי בג"ץ בדצמבר אותה השנה.
בהרב-מיארה נולדה לציירת שולמית (לבית דוידוביץ') ולעמנואל בהרב, מלוחמי הפלמ"ח ומלחמת העצמאות.
שירתה בצה"ל ביחידה 8200 ובחטיבת המחקר של אגף המודיעין.
בשנת 1984 סיימה, בהצטיינות יתרה, לימודי תואר ראשון במשפטים, וב-1990 סיימה תואר שני במשפטים, שניהם באוניברסיטת תל אביב.
שימשה באוניברסיטה עוזרת הוראה ומרצה מן החוץ.
ב-1985 הצטרפה לפרקליטות מחוז תל אביב, שם כיהנה כשלושים שנה במגוון תפקידים, בעיקר בתחומי המשפט האזרחי והמנהלי.
ב-2002 מונתה למנהלת המחלקה המנהלית בפרקליטות המחוז ובין 2007–2015 שימשה כפרקליטת מחוז תל אביב לעניינים אזרחיים.
בתביעות נזיקין שהגישו פלסטינים תושבי השטחים נגד המדינה, הובילה קו של התנגדות לתביעות, והייתה בין יוזמי חקיקה שהרחיבה את חסינות חיילי צה"ל תחת סעיף פעילות מלחמתית.
יזמה את הקמת ועדת ריבלין, שגיבשה מתווה פיצוי לעובדי הקריה למחקר גרעיני שחלו בסרטן.
ב-2014 הוצגה מועמדתה לתפקיד מנכ"לית משרד המשפטים, אך לא נבחרה לתפקיד.
החל מ-2015 הייתה חברה בוועדת האיתור של נציבות שירות המדינה, המחווה דעתה בפני הממשלה על מינוי בכירים שטעון אישור הממשלה.
שימשה חברה בוועדה המייעצת לחוק בתי המשפט לעניינים מינהליים ובוועדה המייעצת לסדר דין אזרחי, יושבת ראש הוועדה לבחינת כשירות מינויים בתאגידים עירוניים במשרד הפנים, יושבת ראש הוועדה הציבורית לבחינת מקצוע החקירות הפרטיות וחברה במועצת בתי הדין המנהליים.
ב-2016 הצטרפה כיועצת למשרד עורכי הדין תדמור לוי ושות'.
ב-2018, לבקשת פרקליטות המדינה, כתבה חוות דעת שהגנה על בני גנץ ואמיר אשל מתביעת נזיקין שהוגשה לבית משפט בהולנד בידי פלסטיני שבני משפחתו נהרגו במבצע צוק איתן.
חוות דעתה התקבלה והתביעה נדחתה.
במאי 2019 חתמה, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובמשרד היועץ המשפטי לממשלה, על גילוי דעת נגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
בנובמבר 2021 הוצגה בהרב-מיארה בידי שר המשפטים גדעון סער כאחת משלושת המועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה ונחשבה למועמדת המועדפת עליו.
בינואר 2022 הוצגה בידי ועדת האיתור כאחת משלושת המועמדים לתפקיד לצד רועי שיינדורף ואיתי אופיר.
לצד שר המשפטים, מועמדותה נתמכה גם על ידי ראש הממשלה, נפתלי בנט.
מנגד, יו"ר ועדת האיתור, אשר גרוניס, התנגד למועמדותה ואף צוטט כאומר "זה כמו למנות תת-אלוף לרמטכ"ל.
אין לה את ההכשרה המקצועית לתפקיד".
ב-7 בפברואר 2022 אישרה פה אחד הממשלה ה-36 את מינויה.
בהרב-מיארה היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
התקופה הראשונה בכהונתה של בהרב-מיארה אופיינה כשקטה מבחינה תקשורתית.
היא מיעטה להתראיין, להופיע באירועים ציבוריים, להתעמת בפומבי עם החלטות ממשלת ישראל ה-36 ולחתום בשמה על החלטות בתיקים רגישים.
במרץ 2022, כאשר השר לביטחון הפנים עמר בר-לב ביקש לקבוע כי חבר הכנסת המבקש לבקר בהר הבית במהלך הרמדאן יצטרך לקבל את אישור משטרת ישראל, קבעה בהרב-מיארה שאין לשר לביטחון הפנים סמכות להחלטה מעין זו, וכי לפי השב"כ אין לה צידוק ביטחוני.
במאי 2022 פרסמה חוות דעת, לפיה חוק עונש מוות למחבלים לא עומד במבחנים החוקתיים ויש מניעה משפטית מלקדמו.
ביולי 2022 אישרה בהרב-מיארה לשר הביטחון בני גנץ למנות לרמטכ"ל את הרצי הלוי חרף הקשיים המשפטים שעולים מתקופת בחירות, בשל עמדה מקצועית-ביטחונית שהוצגה לפניה, כי אי מינוי הרמטכ"ל כעת היה פוגע ביכולות של צה"ל לעמוד באתגרים הביטחוניים הצפויים לו.
באוגוסט 2022 אישרה בהרב-מיארה ליאיר לפיד ראש ממשלת ישראל, ולבני גנץ שר הביטחון לצאת למבצע עלות השחר ללא כינוס של הקבינט המדיני-ביטחוני.
בהרב-מיארה הוציאה חוות דעת שתמכה במינוי קבוע של מני מזוז ליו"ר הוועדה למינוי בכירים, אף על פי שהיה מדובר בממשלה יוצאת.
לאחר שסירבה להצעת פשרה של בג"ץ שתמך במינוי זמני, הוציא בג"ץ צו על תנאי לפיו עליה לנמק מדוע לא יבוטל המינוי הקבוע של מזוז ליו"ר הוועדה למינוי בכירים.
ב-22 בספטמבר 2022 דחו שופטי בג"ץ את חוות הדעת וביטלו את מינויו של מזוז ליושב ראש הוועדה.
באוקטובר 2022 פרסמה חוות דעת בנוגע לקידום הסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון, לפיה אף שאין חובה על הממשלה להביא את ההסכם לאישור הכנסת, הרי שנוכח הקרבה למועד הבחירות, ראוי לממשלה לנהוג כך.
אולם ראש הממשלה, יאיר לפיד, לא הביא את ההסכם לאישור הכנסת.
בדצמבר 2022, לאחר הבחירות לכנסת ה-25 ולקראת הקמת ממשלת ישראל ה-37, התבטאה בהרב-מיארה בנוגע לרצון מפלגות הקואליציה המיועדת לחוקק חוקים העלולים, לדעתה, להוביל למדינה שאיננה "דמוקרטיה במובנה המהותי":
בעניין מינוי אריה דרעי לשר, זמן קצר אחרי הרשעתו בעבירות מס, סברה כי ההחלטה חורגת באופן קיצוני ממתחם הסבירות כיוון שאינה "מבטאת את המשקל הכבד שיש לייחס בנסיבות העניין ל'שיקולים הנוגעים לשלטון החוק ולטוהר המידות של האוחזים בהגה השלטון', עמדה שהתקבלה בבג"ץ, שהורה לפטר את דרעי ממשרת השר.
בתחילת פברואר 2023 פרסמה חוות דעת, שבה ביקרה את הרפורמה המשפטית שהציג שר המשפטים יריב לוין וטענה כי היא מחלישה את ההגנה על זכויות האדם ופוגעת במאפייניה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
היא הדגישה כי השינויים המוצעים יובילו לכוח שלטוני בלתי מוגבל, תוך פגיעה בעקרונות יסוד של דמוקרטיה וקראה לשינויים משטריים זהירים שנעשים בהליך מסודר ובהסכמה רחבה, ולא לריכוז כוח בלתי מוגבל בידי השלטון.
כן כתבה לראש הממשלה בנימין נתניהו שעליו להימנע מעיסוק ברפורמה בשל ניגוד עניינים.
היא דחתה את בקשתו של נשיא המדינה, יצחק הרצוג, לאפשר לנתניהו לעסוק בהצעת הפשרה שגיבש.
ביוני 2023 הגישה את התייחסותה לערעור לבית המשפט העליון על פסיקה שקבעה שיש התיישנות במקרה של זיהום מקורות מים במדבר יהודה ובנגב.
לדבריה, החלה מרחיבה של דוקטרינת ההתיישנות עלולה להוביל לכך שכלל לא ניתן יהיה להגיש תביעות אזרחיות בגין זיהומים סביבתיים וזיהומים של מקורות המים, והדבר יפגע באינטרס הציבורי.
עמדתה של בהרב מיארה היא כי לאחר פקיעת חוק דחיית השירות לתלמידי ישיבות, אין בסיס חוקי להמשיך ולהעביר כספים למוסדות תורניים עבור תלמידים שלא קיבלו דחיית שירות.
במרץ 2024 בית המשפט העליון קיבל את עמדתה והורה על הפסקת ההעברות הכספיות.
ביוני 2024 קבעה בתצהיר תשובה לבג"ץ כי אי מינוי נשיא לבית המשפט העליון לתקופה ארוכה מאוד לוקה בחוסר סבירות קיצוני ופוגע קשות ברשות השופטת.
היא בקשה מבית המשפט לחייב את שר המשפטים, יריב לוין, לכנס את הוועדה לבחירת שופטים לשם בחירת נשיא קבוע לבית המשפט העליון ובחירת שני השופטים החסרים בהרכב בית המשפט העליון.
בינואר 2025 בית המשפט העליון קיבל את עמדתה.
הפסיקה הדגישה את חשיבות קיום ההליך במועדו, בהתאם לעקרונות שלטון החוק והפרדת הרשויות.
באוגוסט 2024 פנתה במכתב לראש הממשלה, בנימין נתניהו, שבו קבלה כי "מזה זמן החלטות ממשלה משמעותיות מתקבלות בתהליכי עבודה משובשים.
זאת, מבלי שקדמה להן עבודת מטה מקצועית", וציינה כי "התוצאה היא הפרת דין ופגיעה בציבור".
באוקטובר 2024 קבע בג"ץ ברוב קולות כי מינוי אודליה מינס בידי הממשלה לממלאת מקום יו"ר הרשות השנייה הוא חוקי, בניגוד לעמדתה של בהרב מיארה.
השופט סולברג כתב על חוות דעתה של בהרב-מיארה כי היא "אינה מתיישבת ומעוררת קושי, לשון המעטה".
השופטת כנפי-שטייניץ הצטרפה לפסיקתו בעניין חוקיות המינוי, אולם כתבה כי אכן, בהתאם לחוות דעתה של בהרב מיארה, מתעורר חשש מפני 'ערוץ' מילוי המקום עוקף נהלים.
השופט כבוב קבע, בעמדת המיעוט, כי המינוי אינו חוקי.
נבחרה כאחת מ-50 הנשים המשפיעות של גלובס לשנת 2022 ו-2023.
ב-13 במאי 2025 הורתה בהרב מיארה לצה"ל להוציא צווי גיוס בשנה הקרובה לכל בני גיל הגיוס, כולל באוכלוסייה החרדית.
בכנס של לשכת עורכי הדין באילת ב-26 במאי 2025 נשאה בהרב-מיארה נאום ובו הזהירה מהשפעת ההפיכה המשטרית וציינה כי שיטת המשטר הישראלי משתנה בקצב מהיר.
היא ציינה כי קיימת החלשה שיטתית של המוסדות הדמוקרטים, פוליטיזציה בתהליך מינוי השופטים באופן שיפגע משמעותית בעצמאות מערכת המשפט, פגיעה בעצמאות מערכת התקשורת ומהימנותה וסילוף מכוון של מושגי הדמוקרטיה.
עוד הדגישה את הצורך הביטחוני הדחוף בגיוס מיידי של חרדים.
ב-16 בנובמבר פסק בג"ץ שבהרב-מיארה ואנשי פרקליטות המדינה נמצאים בניגוד עניינים ולא יוכלו ללוות את חקירת פרשת הדלפת הסרטון ממחנה שדה תימן.
בג"ץ פסל גם את מינויו של נציב תלונות הציבור על שופטים, אשר קולה, לתפקיד זה.
ב־18 בדצמבר פורסם שבחקירת המשטרה נמצא כי בהרב-מיארה אינה מעורבת בפרשת ההדלפה.
בהרב-מיארה התנגדה לתיקון מס' 12 לחוק יסוד: הממשלה, שקבע כללים להכרזת נבצרות של ראש הממשלה, אך התיקון אושר בכנסת על אף התנגדותה.
באפריל 2023 הקפיאה את החלטת השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, ומפכ"ל המשטרה, קובי שבתאי, להדיח את מפקד מחוז תל אביב, עמי אשד, והנחתה את השר לערוך שימוע מסודר ולבחון מחדש את ההחלטה.
בתחילת מאי אישרה לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר הביטחון יואב גלנט לצאת למבצע מגן וחץ ללא כינוס הקבינט המדיני-ביטחוני.
בסמוך ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל הוציאה חוות דעת שמאפשרת למשפחות פלסטינים להיכנס לישראל להשתתף בטקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני, בניגוד לדעתו של שר הביטחון יואב גלנט.
בסוף אותו חודש הביעה התנגדות להצעה ממשלתית שנועדה לתת משקל מכריע לערכי הלאום היהודי בהחלטות הממשלה.
עקב כך, ראש הממשלה נתניהו דחה את הדיון בהצעה.
ב-29 במאי 2023 דחתה את הצעתו של שופט בית המשפט המחוזי עודד שחם, הדן במשפט נתניהו, לפנות למסלול גישור פלילי בפני שופט מול בנימין נתניהו.
ב-31 במאי הגישה לבית המשפט את תגובתה לעתירות נגד תיקון מספר 37 לפקודת המשטרה, שקידם השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר.
לפי חוות דעתה, אין לבטל את התיקון, על אף שהוא "מעורר קשיים מהותיים" ומעגן את סמכויות השר "באופן עמום ובלי שהיקפן הוגדר ותוחם".
בתגובה נכתב שניתן לקרוא את התיקון כמוביל ל"פגיעה בעצמאותה של המשטרה" ול"פוליטיזציה של הכוח המשטרתי", אך בית המשפט יכול לפרש את התיקון ואת כל אחד מסעיפיו באופן שמשמר את עצמאות המשטרה ומונע התערבות של שיקולים פוליטיים.
בנוסף קבעה בהרב-מיארה שהשר לביטחון לאומי יוכל להשיב לעתירה בנפרד.
ביולי 2023, בתגובה לעתירת התנועה לאיכות השלטון בעניין "חוק הנבצרות" ציינה כי נעשה שימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת כדי לשפר את מצבו המשפטי אישי של ראש הממשלה, בנימין נתניהו ולאפשר לו לפעול בניגוד לפסיקת בית המשפט.
בהמשך הדיון דרשה לדחות את תחולת החוק לפחות עד לכנסת הבאה.
בינואר 2024 קיבל בית המשפט העליון את עמדתה כי התיקון לחוק יסוד: השפיטה, שביטל את עילת הסבירות, פוגע באופן חמור בעקרונות הדמוקרטיה ובשלטון החוק וקבע ברוב של 8 שופטים מול 7 כי התיקון אינו חוקתי.
ב-2 ביוני 2025 הציגה חוות דעת בה התנגדה להצעת חוק של ח"כ ואטורי שתאפשר למנות מועמדים לחברות ממשלתיות תוך העדפת קשרים על פני כישורים.
היא ציינה כי קיים חשש כבד שמינויים בלתי-הולמים ינבעו מהזיקה הפוליטית של המועמד, תוך פגיעה במנהל התקין ובאינטרס הציבורי.
בנובמבר 2024 אמר ראש הממשלה, בנימין נתניהו, על בהרב-מיארה: "זה ייעוץ משפטי לעומתי.
מבקש מיריב שייתן הצעה איך אפשר לפתור.
השרים שלמה קרעי ואיתמר בן גביר קראו לפיטוריה, חבר הכנסת משה סעדה קרא להתפטרותה, והשר דודי אמסלם התבטא בחריפות נגדה.
נשיא המדינה, יצחק הרצוג, גינה את ההתקפות על בהרב-מיארה.
ביוזמת השר קרעי חתמו 13 משרי ממשלת ישראל השלושים ושבע על מכתב הקורא להדחתה של בהרב-מיארה.
בפברואר 2025 טען שר התקשורת שלמה קרעי כי בידי שר המשפטים נמצאות "מאות דוגמאות של פעילות לא-חוקית של גלי בהרב-מיארה; דברים שלא יעלה על הדעת שיועצת משפטית תעשה".
במרץ 2025 החל שר המשפטים, יריב לוין, במהלך להדחתה של בהרב-מיארה, וב-23 במרץ 2025 החליטה הממשלה פה אחד על הבעת אי-אמון מתמשך בבהרב-מיארה.
בתגובה כתבה בהרב מיארה ב־24 במרץ כי המהלך של לוין אינו חוקי ומבוסס על הבנה שגויה של תפקידה.
לאחר שהממשלה כשלה בניסיונה לאייש ועדת איתור המורכבת ממומחים שתדון בהדחתה של בהרב-מיארה, הקימה הממשלה ביוני 2025 מסלול העוקף את ועדת האיתור כדי להדיח את בהרב-מיארה ללא אישור ועדת האיתור.
במסלול זה ועדת השרים להדחת היועצת המשפטית לממשלה בראשות עמיחי שיקלי, קיימה שני שימועים לפני פיטורין.
בהרב-מיארה לא הגיעה לשימועים בטענה שהשימוע אינו חוקי, חסר סמכות ונגוע בשיקולים פוליטיים.
ביולי המליצה הוועדה פה אחד על הדחתה, וב-4 באוגוסט 2025 הצביעה הממשלה פה אחד על הדחתה.
על הליך ההדחה אמרה בהרב מיארה כי הוא נעשה "באמצעות כללים חדשים להבטחת התוצאה המבוקשת", שכללים חדשים אלה מאפשרים הדחת כל תובע כללי בלי מנגנוני בקרה ומשיקולים זרים, וכי יש בהדחתה כדי להשפיע על ההליך הפלילי נגד נתניהו ועל חקירות פליליות שמתנהלות נגד חברי ממשלה אחרים או מקורבים.
בעקבות החלטת הממשלה הוציא בג"ץ צו ארעי המקפיא את ההדחה עד לדיון בבית המשפט.
בספטמבר 2025 בג"ץ, בהרכב של 9 שופטים, הורה לממשלה לנמק את ההחלטה על ההדחה וקבע כי ההכרעה בנושא צריכה לעבור לוועדת גרוניס וכי אין כל שינוי במעמדה.
הממשלה הגיבה כי תסכים לחזור לוועדת גרוניס רק בתנאי שהוועדה תוכל להתכנס ללא שר משפטים לשעבר או יועץ משפטים, זאת אחרי שלא הצליחה למצוא אחד כזה שיתמוך בהדחה.
באוקטובר 2025 דחה בג"ץ את התנאי שהציבה הממשלה ופסק כי הממשלה צריכה לדבוק בהליך פיטורים באמצעות הוועדה.
באוקטובר 2025 דווח כי בניגוד לפסיקת בג"ץ, הממשלה מחרימה את בהרב-מיארה.
בדצמבר קבע בג"ץ בהרכב מורחב כי החלטת הממשלה לפטרה מבוטלת.
נקבע כי בהחלטה על שינוי מנגנון הפסקת הכהונה, שביטלה את חובת הממשלה להיוועץ בוועדה מקצועית-ציבורית כתנאי לפיטורים, נפלו פגמים הליכיים רבים המחייבים את ביטולה.
ביולי 2023 תקף השר במשרד המשפטים דוד אמסלם את בהרב-מיארה וטען כי "היא הבן אדם הכי מסוכן היום במדינת ישראל".
בכיר לשעבר במשרד המשפטים הגדיר התבטאות זו כ"הסתה".
בדצמבר 2024 נעצר חשוד שנשא שלט מסית נגד בהרב-מיארה.
הכיתוב על השלט היה: "ריבונו של עולם, תהרוג את גלי בהרב מיארה ואת תומכיה".
באוגוסט 2025 העביר מנכ"ל משרד הדתות יהודה אבידן דיווח למשטרה ולשר המשפטים על אודות מכתב שהונח בפתחו של הרב יצחק יוסף, ובו מבקש חשוד את הסכמתם של שלושה זקני הדור להרוג את בהרב-מיארה.
במכתב, שנמצא סמוך לבית מגורים בירושלים, הופיעה בקשה מהרב שיוציא "דין רודף" על בהרב-מיארה.
אבידן ציין כי הרב יוסף התריע על איום ממשי.
בנובמבר 2025 הוגש כתב אישום נגד יעקב יתח, שמזוהה כתומך תנועת כך, לאחר שהפיץ סרטונים ברשתות שבהם הוא נשמע קורא ליועמ"שית להתאבד ומשווה אותה לרבין.
בתקופת כהונתה של ממשלת ישראל השלושים ושבע גברה ההסתה והדה-לגיטימציה של שרי הממשלה וחברי הקואליציה נגד היועצת המשפטית לממשלה, ולא פעם נשמעו קריאות להתעלם מהנחיותיה.
דוגמה לכך היא דבריו של השר איתמר בן גביר לאחר שבהרב-מיארה התייחסה לעתירות שהוגשו לבג"ץ בדרישה מנתניהו להדיח את בן גביר מתפקידו, עקב התערבויותיו בעבודת המשטרה.
בן גביר כתב ברשת החברתית טוויטר: "עבריינית, לא סופר אותך".
הפובליציסט יוסי ורטר כתב: "אין ולא היה בתולדות המדינה עובד ציבור שעבר מסכת יום־יומית, לעיתים על בסיס שעתי, של השפלות, הסתה, הכפשות, עלבונות, איומים ו'גזלייטינג' שהם מנת חלקה של בהרב־מיארה בשלוש שנותיה של ממשלת נתניהו."
הייתה נשואה לציון מיארה, איש שירות הביטחון הכללי במשך 28 שנים, עד שפרש עקב מחלתו.
אחותה היא ענת בהרב-קרן, היועצת המשפטית של עיריית הרצליה.
גלטונגסיודה , היה המונח ששימש בגרמניה הנאצית לאנשים שנחשבו יהודים לפי הצו המשלים הראשון לחוקי נירנברג מ-14 בנובמבר 1935. המונח לא שימש באופן רשמי, אלא נטבע מכיוון שהאנשים נחשבו בעלי תוקף (gelten בגרמנית) של יהודים בלא שהשתייכו לאף קטגוריה של חוקי נירנברג.
היו שלוש קטגוריות של גלטונגסיודן (צורת הרבים של גלטונגסיודה): 1. צאצא לנישואי תערובת שהשתייך לקהילה היהודית לאחר 1935; 2. צאצא לנישואי תערובת שהיה נשוי ליהודי לאחר 1935; 3. ילד לא חוקי של גלטונגסיודה שנולד לאחר 1935.
הגדרה של גלטונגסיודה לפי החוק הייתה:
סעיף 5 (2): יהודי הוא גם בן תערובת יחיד [jüdischer Mischling] שהוא צאצא לשני סבים יהודים מלאים אם:
(א) היה חבר בציבור הדתי היהודי בעת חקיקת חוק זה, או שהצטרף לקהילה מאוחר יותר;
(ב) בעת חקיקת החוק היה נשוי ליהודי, או היה נשוי לאחר מכן ליהודי;
(ג) הוא צאצא לנישואין עם יהודי, במובן של סעיף א', נישואין שבוצעו לאחר כניסתו לתוקף של החוק להגנת הדם והכבוד הגרמני מיום 15 בספטמבר 1935;
(ד) הוא צאצא למערכת יחסים מחוץ לנישואין עם יהודי, במובן של סעיף א', ונולד מחוץ לנישואין לאחר 31 ביולי 1936.
כל אחד מאלה נחשב ליהודי, ומכאן השם Geltungsjude.
המונח "מישלינג" במשפט הראשון פירושו יהודי למחצה לפי הגזע.
אדם עם שני סבים יהודים שלא עמד באף אחד מהקריטריונים א' עד ד' לא נחשב גלטונגסיודה אלא מישלינג מדרגה ראשונה.
היה גם מבחן חוקי שקבע מיהו מישלינג, Mischling Test.
גלטונגסיודה לא היו אזרחי הרייך ולא הייתה להם זכות הצבעה.
נאסר עליהם להינשא לרבע יהודי.
בפרוטקטורט הם גורשו באופן שגרתי.
לעיתים גורשו מ"הרייך הישן" (אלטרייך), ולעיתים רחוקות מאוסטריה, אם כי ככל שחלף הזמן לקראת סוף המלחמה כך הקצין המשטר הנאצי ועלו מקרי הגירוש.
בווינה לדוגמה בינואר 1945 הוצא צו גירוש לטרזיינשטט עבור גלטונגסיודה ולבני זוג יהודים בנישואי תערובת, והצו בוטל ב-26 בפברואר עקב התקרבות החזית לגבולות הרייך.
מישלינג מדרגה ראשונה ברייך הישן (גרמניה הנאצית) היו נתונים לסוגים שונים של אפליה, אך היו פטורים מגירוש.
מעמדם כ"אזרחים זמניים" היה נתון במחלוקת בין מקסימליסטים כמו היידריך שרצה שיתייחסו אליהם כיהודים לבין מינימליסטים שהתנגדו ל"השלכת הדם הארי עם הדם היהודי" כמו וילהלם שטוקרט ועוזרו הנס גלובקה.
גלי-דנה זינגר (נולדה ב-23 באפריל 1962) היא משוררת, מתרגמת ועורכת את "נקודתיים", כתב-עת דו-לשוני עברי-רוסי (יחד עם נקודא זינגר).
נולדה בלנינגרד, ברית המועצות, שם למדה במכון לתיאטרון, למוזיקה ולקולנוע.
בשנת 1988 עלתה לישראל ומתגוררת מאז בירושלים.
זינגר עוסקת בכתיבת שירה, באמנות ויזואלית, בצילום ובאיור ספרים.
הציגה בתערוכות, ביניהן בתערוכת איורים לספרי ילדים באגף הנוער של מוזיאון ישראל (עם בעלה נקודא זינגר).
השתתפה בשישה פסטיבלים לשירה ישראלית במטולה, פעמיים בפסטיבל הבינלאומי למשוררים בירושלים ובביאנלה הבינלאומית של המשוררים במוסקבה ב-2003 וב-2005. שיריה פורסמו בכתבי עת ספרותיים בעברית בישראל וכן תורגמו לאנגלית, ליידיש ולגאורגית והופיעו ברוסיה ובאירופה.
1996 - פרס שר הקליטה לכותבים בשפות זרות.
2004 - פרס היצירה לסופרים עבריים על-שם ראש הממשלה, לוי אשכול.
2025- זכתה בפרס ברנר לשירה על ספרה: "אשליה מתקנת".
לחשוב: נהר: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2000).
שירים עיוורים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2002).
צורף מקרים: שירים (רעננה: אבן חושן, תשס"ז 2006).
שיח משוררים: אנתולוגיה דו-לשונית של תרגומים עבריים לשירה הנכתבת בישראל בשפה הרוסית / בשיתוף עם פטר קריקסונוב (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1999).
גלי הים (ביפנית: 海がきこえる) הוא סרט טלוויזיה יפני בסגנון אנימה משנת 1993 בסוגת דרמה רומנטית.
הסרט בוים על ידי טומומי מוצ'יזוקי ומבוסס על רומן באותו השם מאת סאקו הימורו.
הסרט הופק על ידי סטודיו ג'יבלי ושודרה לראשונה ב-5 במאי 1993 בערוץ Nippon TV.
הסרט מתרחש בעיר קוצ'י, ועוקב אחר משולש אהבה שמתפתח בין שני חברים טובים ונערה שעוברת לתיכון שלהם מטוקיו.
ב-18 באפריל 2017 חברת GKIDS הוציאה לשווקים את מהדורות ה-DVD וה-Blu-ray של הסרט עם האודיו ביפני בתוספת כתוביות באנגלית.
ריקאקו מוטו היא תלמידה מטוקיו אשר בעקבות גירושי הוריה עוברת לאחד מבתי הספר התיכוניים בעיר קוצ'י.
ריקאקו היא נערה צעירה, יפה, אינטליגנטית, מצטיינת בלימודים ובספורט.
אף על פי כן היא מתקשה להסתגל לחיי החברה בבית הספר.
טקו ויוטאקה, בני כיתתה אשר היו עד כה החברים הכי טובים, מתחרים על ליבה של ריקאקו.
טקו מוריסאקי – הדמות הראשית בסרט.
טקו, שזקוק לכסף על מנת לכסות את העלויות של טיול בית הספר להוואי, עובד במשרה חלקית בזמנו החופשי במסעדה על אף שהדבר משפיע באופן ניכר על הציונים בבית הספר ועל אף שהוריו לא מרוצים מפתרון זה.
יוטאקה מטסונו – חברו של טקו.
ריקאקו מוטו – תלמידה מצוינת וטניסאית טובה שעברה לבית הספר התיכון של טאקו ויוטקה.
ריקאקו היא מושא האהבה של טקו ויוטאקה.
למרות שהיא רגישה ואינטליגנטית, היא יכולה להיות לעיתים אנטי-חברתית.
"גלי" הוא שיר שכתב אהוד מנור והלחין קובי אושרת עבור פסטיבל שירי הילדים של שנת 1971 בביצוע של הזמרת רבקה זהר ושל ילד הפלא נועם קניאל.
השיר הגיע למקום השני, וזיכה את קניאל הצעיר בפרסום רב.
השיר הוא שיר אהבה ממנור האב לבתו גלי.
בתו של אהוד מנור, ד"ר גלי מנור, היא חוקרת ספרות ושירה.
בין השאר היא חוקרת את שירי אביה ותרומתם לתרבות הישראלית.
שירים נוספים שכתב אהוד מנור על בתו הבכורה גלי, הם 'ילדותי השניה' שהלחין מתי כספי ו'גלי בוכה בלילה' שהלחינה נורית הירש.
על בתו השנייה, ליבי, כתב מנור את השיר 'אחותי הקטנה'
גלי היא הצגה לילדים בתיאטרון אורנה פורת שכתב וביים עופר שפריר, על בסיס שיריו של אהוד מנור.
מלבד הביצועים של רבקה זהר ושל נועם קניאל, ביצעו את השיר גם אהוד מנור עצמו ביחד עם רעייתו עופרה פוקס.
עוד ביצעו את השיר אילנית, ירמי קפלן, דורית ראובני, חנן יובל, לירון לב ומיכאל קירקילן, וזוכה המקום שלישי בכוכב נולד 5, שלומי בראל.
גלי כנעני (נולדה ב-1968) היא מעצבת טקסטיל ואומנית, וכן מרצה ומנחה במחלקה לטקסטיל בשנקר בית ספר גבוה להנדסה, עיצוב ואומנות ומרצה באקדמיה לאומנות בצלאל.
כנעני הציגה בתערוכות בישראל ובעולם ובשנת 2022 נבחרה על ידי האדריכלים הרצוג ודה מרון, מתכנני הספרייה הלאומית החדשה בירושלים, לעצב את קיר הכריות בלובי של אולם העיון ובית הקפה בספריה הלאומית בירושלים.
כנעני היא ילידת 1968 וגדלה בקריית טבעון.
היא למדה צורפות ב"אומנית" ובעלת תואר ראשון בהצטיינות בעיצוב טקסטיל משנקר בית ספר גבוה להנדסה, עיצוב ואומנות.
בשנים 1998–2000 למדה במחלקה לאריגה בקולג' לאמנות ולעיצוב בקנאזווה , יפן, במסגרת מלגת MEXT של ממשלת יפן וב-2024 סיימה תואר שני מחקרי במסלול לעיצוב תעשייתי בטכניון.
עבודת התזה שכתבה עסקה ביצירת אריגים תלת־ממדיים באמצעות מסרק משתנה אותו פיתחה ומחקרה הוצג בכנס textile Intersections שהתקיים בלונדון בשנת 2023 ופורסם בכתב העת האקדמי Journal of Textile Design Research and Practice בשנת 2024.
ב-2006–2015 לימדה כנעני במחלקה לצורפות ואופנה באקדמיה לאומנות בצלאל ובשנים 2017–2019 אף כיהנה כראש המחלקה לעיצוב טקסטיל בשנקר.
בשנת 2013 זכתה גלי כנעני בפרס העיצוב של משרד התרבות ובפרס אנדי לאמנויות עכשוויות, ובמסגרת זו הציגה את תערוכת היחיד "שרוולים" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2022 קיבלה את פרס אדמונד דה רוטשילד למעצבת בכירה.
עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד במוזיאונים וגלריות בארץ ובעולם, בין היתר בגלריה GalleryGallery בקיוטו, יפן, מוזיאוני הטקסטיל של אוגסבורג ובוכהולט בגרמניה, מוזיאון תל אביב לאמנות, ספריית החומרים והגלריה לאמנות של קיבוץ לוחמי הגטאות.
עבודותיה נכללות באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף ספריית החומרים בחולון וב-LongHouse, אוסף ג'ק לנור לארסן , ארצות הברית, BrownGrotta Art, ארצות הברית ועוד.
כנעני שימשה כמרצה אורחת ב, יפן בשנת 2018, באוניברסיטת מוהולי נאגי בבודפשט, הונגריה, ב-2019 ובאוניבסיטת Seika בקיוטו , יפן, בשנת 2019.
בשנת 2019 היא הייתה אוצרת של תערוכה "מחווה ליהודית כץ" שהייתה מוקדתש פעילות של יהודית כץ.
בשנת 2024 נחנכה עבודתה "הר בצדי הדרך" בבניין החדש של הספרייה הלאומית בירושלים.
כנעני הוזמנה על ידי הספרייה ועל ידי מתכנני הבניין, משרד האדריכלים הרצוג ודה מרון לעצב שני קירות טקסטיל גדולי ממדים (כ - 50 מטרים אורכו של כל אחד מהם) העשויים כריות ומהווים חלק מאוסף האמנות של הספרייה.
כנעני משתמשת בעיצוב בטקסטיל כאמצעי ביטוי אמנותי ובעבודותיה היא עוסקת בפיענוח קטבים כדוגמת זיכרון ושכחה, מתח והרפיה, סדר וכאוס, המשכיות ויצירה מחודשת.
שימוש בטכניקות שונות של פירוק והרכבה שפיתחה מציף את חוויות הזיכרון של הפרט ושל החומר, ומכך של הכלל, אל מרכז היצירה החדשה.
בתערוכת היחיד הראשונה של כנעני בארץ, "OSLO XXL", שהתקיימה בגלריה פריסקופ, 2012, הציגה האומנית שני גופי עבודות משמעותיים אשר במרכזם פעולות של פירוק והרכבה שהיוו תמה מרכזית ביצירתה בהמשך ואיפשרו בדיקה של גבולות האובייקט ושל המהות הטקסטילית שלו ואת הגדרתם מחדש.
בסדרת יצירות זו מפרקת כנעני פרגמנטים מתוך פרטי לבוש שנאספו מחנויות יד שנייה (צווארון, חפת של שרוול, כיס וכדומה), עד לכדי פרימה של הבד עצמו לשתי וערב כאשר חלק מהפריט נשאר שלם ומזוהה.
החוטים שנפרמו נארגים מחדש במערכים אקספרימנטליים מורכבים הבודקים חומר ומבנה, חפץ וסמל, מחשבה, זיכרון וזהות.
כאן היוו הספרים את חומר הגלם להרכבת היצירה והם נלקחו כולם מספרייתה הביתית וחזרו למדפיהם עם פירוק התערוכה.
סידור וארגון הספרים, שנעשה על פי עקרונות של אריגה, יוצרים מבנים, המחייבים מבט שני ושלישי על היצירה הגמורה.
מלאכת ההרכבה מקבעת סדר חדש ומשלבת טכניקות ליבוד, אריגה, הדפסה ואף צביעת סיבים ומייצרת דימוי חדש מרובה רבדים, משובש ומתעתע, מוכר אך גם זר.
בהמשך לתערוכה זו, במהלך 2016, הוצגו העבודות בגרמניה בתערוכה משותפת עם האמנית היפנית Hirano Kaoru.
התערוכה נדדה בין שני מוזיאוני טקסטיל ב-Augsburg וב Bocholt.
"שטיח" היא עבודת ריצפה בגודל 5.2 X 3 מ"ר המורכבת מכ 3,000 ספרים שנוצרה במיוחד עבור חלל הגלריה.
בעבודה זו מציעה כנעני קריאה מחודשת במוסכמות של מיקום, חומר, מבנה, סמל, מחשבה וזיכרון.
השטיח בתערוכה נוצר מתוך אובייקט אחר, מוכר ומזוהה היטב: ספר.
הספר מביא ליצירה ערכים חומריים כדוגמת הנדסה, מכניקה, תפירה, כריכה, נייר, שורות, גופנים, דיו ועוד, כמו גם ערכים תרבותיים של שפה, כתב, תחביר, פיסוק, סיפור, שיר, משל, תפילה וכדומה, והספרים הופכים לספרייה, גשמית ורעיונית, הנעה במרחבי הזמן והתודעה.
עבודה זו מבטאת הסתכלות חדשה על השילוב של רוח (ספרות) ושל חומר (ספרים) ומציגה ברגישות ובשפה מגובשת ואסתטית יצירה עצמאית וייחודית.
המשך טבעי לחקירה זו של רוח וחומר, שעשתה שימוש בספרים קיימים כחומר גלם לעיצוב אמירה אומנותית, היה עיצוב היצירה "הר בצדי הדרך", קיר הכריות, בספריה הלאומית בירושלים.
ב-2022 הוזמנה כנעני לעצב את קיר הכריות, שאורכו 105 מטרים, במשכן החדש של הספרייה הלאומית שתוכנן על ידי האדריכלים הרצוג ודה מרון.
נקודת המוצא לעיצוב הטקסטיל ופיתוח הבד נבעה מגוף העבודות הקודם, "ספריות", אשר הציג ספרים שכמו ארוגים אלו באלו, והביא לדיון את מערכת היחסים שבין רוח וחומר.
בעבודה הנוכחית נוסף לדיון עיגון בנוף המקומי של ירושלים וסביבתה.
דגש בפיתוח הבדים הושם על כך שהם יהיו טקטיליים ותבליטיים והמבקרים יוכלו לגעת בקיר ולחוש את הבד.
בנוסף יתאפשרו לצופה "קריאות" שונות: מרחוק יתקבלו הפסים כדפים של ספר או שכבות של סלע מדברי ומקרוב הם יוכלו להיקרא כשורות של טקסט.
עבודות מוקדמות שיקפו את חיפוש הדרך וגישוש אחר שפת הביטוי האישית ולוו בזכייה בפרס קרן שרת לאמן הצעיר, קרן תרבות אמריקה-ישראל בשנים 1995 ו-1998. חיפוש הדרך אופיין בחקירה ושילוב של טכניקות וחומרים באופן שיצירת חומר הגלם עבור מוצר מסוים מכילה בתוכה את יצירת המוצר הסופי.
דוגמה בולטת לשילוב זה הם סדרה של גופי תאורה שיצרה כנעני בזמן שהותה ולימודיה ביפן (1998–2000) במסגרת מלגת MONBUSHO ואף הוצגו בתערוכת יחיד בגלריית GalleryGallery בקיוטו (2000).
העיצוב והיצירה של גופי תאורה הושפעו ממסורות מקומיות כדוגמת טכניקת Kasuri ומעבודתם של המעצבים היפנים Isamu Noguchi ו-Issey Miyake .
גופי התאורה ארוגים מחוטי כותנה ונחושת דקיקים והאריג השטוח המתקבל בסוף התהליך ניתן לפתיחה לכדי גוף תלת־ממדי שנושא את עצמו בזכות הקשיחות היחסית של חוטי הנחושת.
הנחושת מעניקה לאור גוון חם ורך.
דוגמה נוספת ליצירה של מוצר מוגמר כבר בעת ייצור חומר הגלם היא סדרה של תיקים שהוכנה עבור Philadelphia Craft Show ב-2008. הכנת חומר הגלם (ליבוד הלבד מצמר גולמי), הדיגום שלו והאובייקט עצמו נוצרו בפעולה אחת סביב אימום וללא צורך בחיתוך או תפירה נוספים.
עבודתה האומנותית של גלי כנעני מלווה גם בעריכה ואוצרות של תערוכות ואומנים אחרים כדוגמת אוצרות בשיתוף עם ישעיהו איש גבאי, של התערוכה של נאורה ורשבסקי "האריג הצלול", גלריה פריסקופ, תל אביב 2013, וכן עריכת ספר התערוכה.
אוצרות, בשיתוף עם אורי צייג, של התערוכה "אורגת" של יהודית כץ בגלריית לורבר, שנקר, 2019, ובשיתוף עם ישעיהו איש גבאי את התערוכה של מיכל הורביץ "נזירות" בגלריית קיבוץ לוחמי הגטאות ב-2021.
2000 - גלריה,GALLERYGALLERY קיוטו, יפן; אוצרת: קייקו קוואשימה
2012 - אוסלוXXL, גלריה פריסקופ, תל אביב; אוצר: ישעיהו איש גבאי
2013 - שרוולים, מוזיאון תל אביב לאמנות; תערוכות פרס אנדי 2013 אוצרת: מאירה יגיד חיימוביץ
2017 - שטיח, גלריית קיבוץ לוחמי הגטאות.
אוצרים: מיכל הורביץ וישעיהו איש גבאי
2023 - הר בצידי הדרך, הספרייה הלאומית, ירושלים
2016 - Remembering Textiles תערוכה משותפת עם האמנית Kaoru Hirano מוזיאון הטקסטיל (TIM) אוגסבורג, מוזיאון הטקסטיל בוכהולט, גרמניה.
2019 - מפרט, תערוכה משותפת עם ישעיהו איש גבאי.
גלריית מרכז ההנצחה, קריית טבעון, אוצרת מיכל שכנאי
סאבטקסט, ראיון עם גלי כנעני, מראיינת שירה שובל, 22 במרץ 2012, ספריית החומרים, מוזיאון העיצוב חולון
תיק עבודות, פודקסט של המגזין פורטפוליו, מגיש יובל סער, 26 בספטמבר 2022. פרק 94
הר הצידי הדרך, קיר הכריות, הספרייה הלאומית ירושלים
מֵעֵבֶר לַמַּרְאָה, בלוג האמנות של זיוה קורט, יצוגי טבע טקסטיל ו-ערכת הדרך
גלי ברמן (נולד ב-10 בספטמבר 1997) הוא אזרח ישראלי שנחטף יחד עם אחיו התאום זיו מקיבוץ כפר עזה לרצועת עזה במהלך הטבח שהתחולל בקיבוץ בבוקר 7 באוקטובר 2023, על ידי ארגון חמאס במהלך טבח שבעה באוקטובר.
כעבור 738 בשבי, ב-13 באוקטובר 2025, הוא שוחרר יחד עם אחיו ו-18 חטופים חיים נוספים במסגרת עסקת החטופים השלישית.
גלי, ואחיו התאום זיו, נולדו ב-1997 וגדלו בקיבוץ כפר עזה.
הם חיו בשכנות זה לזה בשכונת הצעירים בקיבוץ.
גלי היה זוכה תחרות הכתיבה הארצית לילדים ע"ש ריקה ברקוביץ' לשנת ה'תש"ע 2010.
לפני החטיפה, גלי עבד יחד עם אחיו זיו כטכנאי תאורה והגברה, והיו ידועים כאוהדים של קבוצות הכדורגל מכבי תל אביב וליברפול.
בבוקר 7 באוקטובר 2023, לאחר שהמחבלים התקרבו לביתה של שכנתו אמילי דמארי, גלי יצא מביתו ושהה עמה בממ"ד ביתה.
לאחר מכן שניהם נחטפו יחד עם אחיו זיו.
עשרה ימים לאחר המתקפה, קיבלה משפחתו הודעה מצה"ל כי האחים ככל הנראה נחטפו.
עדויות של חטופים ששוחררו העידו כי האחים הופרדו במהלך השבי.
בפברואר 2025 התקבל אות חיים משני האחים.
גלי ברמן שוחרר מהשבי יחד עם אחיו זיו ו-18 חטופים נוספים ב-13 באוקטובר 2025, במסגרת עסקת החטופים השלישית.
עם שחרורו, הוא הועבר לטיפול רפואי במרכז הרפואי שיבא.
לאחר שחרור שני האחים הם נפגשו עם נשיא המדינה יצחק הרצוג.
פּוּבְּלִיוּס לִיקינְיוּס אֶגְנַטִיוּס גַלִיָאנוּס אוֹגוּסְטוּס היה קיסר האימפריה הרומית משנת 253 עד לשנת 260 ביחד עם אביו הקיסר ולריאנוס, ושלט לבדו באימפריה משנת 260 עד לשנת 268. בניו סלונינוס וולריאנוס השני , שקיבלו תפקידי מפתח בהיררכיה הרומית ומונו לתפקידי שלטון רם מעלה, שילמו בחייהם במאבקים מול מתנגדים מבית.
תקופת שלטונו הייתה חלק מתקופה הידועה כמשבר המאה השלישית, שבו תהליכים של התפוררות כאוס ולחצים מבחוץ הביאו את האימפריה הרומית אל סף החידלון.
גליאנוס הצליח במאמצים להשיג מספר ניצחונות צבאיים וניסה להתניע תהליכי רפורמה על מנת לפתור חלק מגורמי המשבר אך הוא לא יכול היה לעמוד בפרץ ונאלץ להיות עד לאבדן של פרובינציות חשובות והידרדרות נוספת במצבה של האימפריה.
גליאנוס נולד ופעל בתקופה הידוע בהיסטוריה בשם משבר המאה ה-3, במהלכו התחלפו 25 קיסרים על כס השלטון, והקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים.
השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את הקיסרים הרומאיים לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים ושבטים ברברים אחרים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, חלק מעימותים שנמשכו לאורך המאות עד לנפילת האימפריה הרומית המערבית.
מעט מאוד ידוע על ילדותו של גליאנוס וקורות חייו עד לעלייתו לכס הקיסרות.
על פי ההיסטוריון היווני-רומי יואנס מלאלס הוא מת בגיל 50 שנה, אי לכך, על פי חישוב גס הוא נולד בשנת 218 או בסמוך לכך, אביו היה מי שעתיד להיות הקיסר ולריאנוס ואמו אגנטיה מריניאנה , בת למשפחת אצילים וסנטורים רומאיים.
ממחקר נוּמִיסְמָטִי עולה כי מטבעות שהוטבעו בתקופת שלטונו קושרים אותו עם העיר פאלארי (לטינית: Falerii) הידועה בשם המודרני סיביטה קסטלנה שבאיטליה, וייתכן שעיר זו היא מקום הולדתו, חיזוק נוסף להשערה זו הן כתובות שנמצאו בעיר ומתייחסות למשפחת אימו של גליאנוס.
כעשור לפני עלייתו לשלטון, נשא גליאנוס לאישה את קורנליה סלוניניה ונולדו להם 3 בנים: ולריאנוס השני, שמת, ככל הנראה נרצח בשנת 258; סלונינוס, שמונה לקיסר אך נרצח זמן קצר לאחר מכן בשנת 260 על ידי חיילים מצבאו של המורד פוסטומוס; ומריניאנוס, שנרצח במהלך שנת 268 עם נפילת השושלת ומות אביו.
מהלך זה נועד ככל הנראה לבנות יש מאין ולהבטיח המשכיות של שושלת מלוכה בעידן של אי יציבות פוליטית שאפיין את האימפריה הרומית במאה השלישית לספירה.
מהלך מסוג זה הושלם בהצלחה שלושים שנה מאוחר יותר על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס שהצליח לייצב את הקיסרות וזכה לשם טטררכיה, על פי הסדר הזה נוהלה האימפריה על ידי ארבעה אנשים: שני שליטים ראשיים (אוגוסטי) ולכל אחד סגן (קיסר).
הארבעה מחלקים ביניהם את השלטון גם מבחינה טריטוריאלית.
עם פרישתו של אחד האוגוסטי אמור סגנו לתפוס את מקומו באופן אוטומטי ולמנות לעצמו סגן קיסר.
ימים לאחר שהועלה למעלת "קיסר", הועלה גליאנוס על ידי הסנאט גם למעלת "אוגוסטוס", ותוארו המלא היה: Imperator Caesar Publius Licinius Egnatius Gallienus Augustus.
בנוסף על כך, זכה לתארים: "חסוד ונאמן" (Pius Fidelis), "הבלתי מנוצח" (Invictus), "הכוהן העליון מכולם" (Pontifex Maximus), "אבי המולדת" (Pater Patriae) ותארים נוספים.
בשנת 254 כיהן גליאנוס לראשונה כקונסול מן המניין, לצד אביו, שהחזיק בקונסולט השני.
בשנת 255 כיהן כקונסול בשנית, לצד אביו.
בשנים 254–256 פעל גליאנוס בזירת הבלקן.
ב-1 בינואר 257 לקח לעצמו תפקיד של קונסול מן המניין בפעם השלישית, שוב לצד אביו.
בשנת 257 יצא למלחמות בגזרת הנהר ריין, ובמרס אותה שנה זכה בניצחון על השבטים היותונגים ברייטיה.
בשנים 257–260 שוב פעל גליאנוס בראשות הלגיונות שתחת פיקודו באזור הריין, אך גם בגזרת נהר הדנובה, ובעיקר בפרובינקיות גרמניה עילית, גרמניה תחתית ונוריקום, כשהוא מנהל מערכות כנגד שבטים פולשים ופועל להגנת גאליה והפרובינקיות הגרמניות.
בשנת 258, ככל הנראה כחלק מן ההסדרים שערך עם אטלוס מלך המרקומנים, נשא גליאנוס את בתו פיפרה.
גליאנוס נאלץ גם לנהל קרבות קשים מול מצביאים רומאיים שניצלו את הלחץ על האימפריה וקשיי השלטון המרכזי לנסות ולקרוע לעצמם נחלות או אפילו לקרוא תגר על הקיסרים המשותפים.
בין השנים 258 ל-260 בעוד גליאנוס מנסה לייצב את גבולה הצפוני של האימפריה וולריאנוס נאבק עם הססאנים התגברו הלחצים מתוך הצבא הרומאי, מינויים של בניו של גליאנוס למייצגי השלטון - סלונינוס בגאליה וולריאנוס השני בפאנוניה לא הצליח להכניס את המפקדים הצבאים של פרובינציות אלו אל מעגל הנאמנות לקיסרות.
איגננוס המושל של פרובינציות פאנוניה ומי שמונה לעמוד לצד ולריאנוס השני החליט לנצל את התוהו השלטוני ולהכריז על עצמו לקיסר.
גליאנוס פעל במהירות, חצה את הבלקן עם יחידות פרשים מהירות והביס את איגנסוס בקרב מכריע ליד העיר מורסה (אוסייק שבקואטיה), הקצין המורד התאבד או הוצא להורג על ידי חייליו.
בן חסותו של איגננוס הקיסר ולריאנוס השני מת במהלך המערכה ככל הנראה נרצח בשלב כלשהו על ידי המורדים.
הזעזועים הפנימיים, תהליך ההתפוררות המתמשך של הסמכות השלטונית ותנועת הכוחות הרומאיים מחזית לחזית הביאה לגל התקפות של שבטים ברבריים על פרובינציות הגבול.
בין השנים 258 ל-260 חצו שבטים אלמאנים את גבולות הדנובה שנשארו ללא הגנה ובעקבותיהם השבט הגרמאני היותונגי (לטינית: Iuthungi).
הם השתוללו ובזזו את הפרובינציה גרמאניה עילית וחדרו עד לשטחים בתוך גבולות שווייץ המודרנית וחדרו לתוך שטח איטליה.
היותונגי הצליחו לעבור את האלפים עם שללם שכלל שבויים וביזה.
במקביל לאירועים אלו, בעקבות התרופפות הסמכות השלטונית בבלקנים ופשיטות של שבטים סרמטים הכריז רגליאנוס, מפקד הלגיונות הרומאיים בפאנוניה, על עצמו כקיסר האימפריה הרומית.
במשך חצי שנה הוא החזיק במושכות השלטון בפרובינקיה תוך לחימה והצלחות טקטיות כנגד הפולשים עד שנהרג בקרב מול צבא של שבט הרוקסולני, אחד מהשבטים שהרכיבו את פדרציית שבטי הסמרטים, הם שברו את קווי ההגנה הרומאיים וכבשו את הערים המרכזיות בפרובינקיה.
מקורות רומאיים טוענים כי התקדמות הרוקסולני נבלמה על ידי צבאות רומאיים שנשלחו לקדם את פני הפולשים אולי אפילו בפיקודו הישיר של הקיסר גליאנוס, העימות המכריע נערך בסמוך לוורונה ולאחר קרבות הוחזרה הפרובינקיה לשלטון רומאי.
הקיסר האב, ולריאנוס, שהיה השליט באזור המזרחי של האימפריה, נאלץ במקביל להילחם מול אויבים אגרסיביים במיוחד ואיומים מתוך האימפריה.
פשיטות של שבטים ברבריים שנקראו באופן קולקטיבי סקיתים פרצו את גבולות האימפריה בחלקים הצפוניים של טורקיה וחדרו עד לקפדוקיה, צבא רומי שיצא מאנטיוכיה תחת פיקודו של ולריאנוס על מנת להדוף את הפושטים סבל ככל הנראה ממחלות שהחלישו את החיילים והפחיתו את היעילות המבצעית של הלגיונות וכתוצאה מכך נכשל בהדיפת הפולשים.
במצבו המוחלש נאלץ הצבא הרומאי להתמודד מול פלישה בקנה מידה מלא של צבא האימפריה הסאסאנית תחת פיקודו של המלך שאפור הראשון, שבמהלך האביב של 260 נכנס אל תוך מסופוטמיה.
הצבאות נפגשו בקרב אדסה ובתום הקרב הובס הצבא הרומאי והקיסר נפל בשבי המלך הפרסי.
הסאסאנים מיהרו לנצל את הצלחתם וחדרו אל תוך אנטליה וקפדוקיה כשהם מותירים אחריהם נתיב של הרס.
נפילת ולריאנוס בשבי בקיץ 260 הותירה את גליאנוס שליט יחיד.
בסתיו 260 זכה גליאנוס לניצחון על האלמנים באזור מדיולנום (מילאנו), ובסוף אותה שנה חזר לרומא.
את הוואקום האימפריאלי השלטוני במזרח תפס הפקיד הרומאי ששימש כשר האוצר של ולריאנוס, פולביוס מקריאנוס (Fulvius Macrianus).
הוא גייס את הלגיונות הזמינים של הצבא הרומי במזרח תוך שהוא ממנה את שני בניו קווינטוס ומקריאנוס לקיסרים.
את עיקר העומס של העימות עם הסאסאנים נשא הצבא העצמאי-למחצה של הפרובינקיה והעיר תדמור, תחת פיקודו של ספטימיוס אודינטוס, מי שהיה נציב עליון לפרובינקיה הרומית סוריה-פיניקיה.
הוא ניצל את הכאוס על מנת לבסס את מעמדו כשליט עצמאי תחת חסות הקיסר.
פרשיו הצליחו להנחיל לצבא הסאסאני מפלות שהביאו לנסיגתו מהשטחים שנכבשו כתוצאה מכך זכה הלה לתואר "מגן כל המזרח", שנשמר לקיסרים עד אז.
משהוברר כי האיום הפרסי מתפוגג הסיטו המורדים הרומאיים את תשומת לבם ומאמציהם אל מרכז השלטון ברומא, מקריאנוס האב ומקריאנוס הבן אספו את כל החיילים תחת פיקודם כ-30000 חיילים בסך הכל וצעדו לכוון החלק המערבי של האימפריה בעוד קציניהם קווינטוס ובליסטה נותרו מאחור לשמור על האינטרסים ובסיס הכוח במזרח.
במסעם אספו המורדים כוחות נוספים, הלגיונות המוצבים בפאנוניה, שננטשה למעשה על ידי הקיסר גליאנוס ניצלו את ההזדמנות וערקו לשורות המורדים.
הקרב המכריע התחולל בקיץ של שנת 261 ככל הנראה על אדמת פאנוניה או איליריקום הלגיונות המזרחיים נכנעו או נמנעו מלחימה אפקטיבית משהוברר להם כי הם מכותרים, הלגיונות הפאנוניים נלחמו עד ששני מנהיגי המרד הבינו כי הקרב הוכרע לטובת צבא הקיסר והתאבדו.
במזרח ניצל ספטימיוס אודינטוס את העלמות יריביו הפרסים מהזירה ופנה לנקות את מוקד ההתנגדות מצד הרומאים, הוא פעל לכאורה תחת הסכמת הקיסר והדף את הכוחות המורדים במזרח אל בין חומות העיר אמסה, במהלך המצור הרגו תושבי העיר את קוינטוס ומסרו את בליסטה לידי אודינטוס שהוציא את השבוי להורג.
בשנת 262 חגג גליאנוס חג עשור, "דקנאליה".
בשנת 264 ערך מסע אל יוון והתקדש באלאוסיס בטקסי המסתורין.
בשנת 264–265 התכבד במשרת ארכון באתונה.
בשנת 266 שוב החזיק בקונסולט.
מותו של ולריאנוס והתפוררות השלטון במזרח שלח גלי הלם ברחבי האימפריה הרומית ומעבר לגבולות.
גליאנוס איבד הלכה למעשה את השליטה על בריטניה, ספרד חלקים גדולים מגרמניה.
גאליה שהייתה אחד ממוקדי הכוח של הקיסר הוחזקה על ידי בנו סלונינוס וקצין צבא בשם סילבנוס ממקום מושבם בקלן.
אחד ממפקדי הלגיונות על גבול הריין, פוסטומוס, ניצל את הכאוס באימפריה ופרק את עול השלטון המרכזי תוך שהוא מכריז על עצמו כקיסר בעימות בינו לבין סלונינוס נדחק הקיסר הצעיר אל העיר קלן ומצא את מותו במהלך המצור, ככל הנראה נמסר על ידי תושבי העיר לידי הלגיונות שרצחו אותו.
תיארוך מדויק של אירועים אלו איננו אפשרי, כתובת שנתגלתה בשנת 1992 בעיר הגרמנית אאוגסבורג מראה שפוסטומוס הוכרז כקיסר בספטמבר 260. בניגוד לשאר המורדים נראה שפוסטומוס הסתפק בהכרזה על האימפריה הגאלית כשטח תחת שליטתו ולא ניסה לעלות על רומא או להדיח את גליאנוס.
גליאנוס שנלחם במקביל במספר חזיתות נאלץ להתמודד עם האיום המיידי על שלטונו מצד מקריאנוס והמורדים ממזרח, לא יכול היה לבוא לעזרת בנו סלונינוס והכוחות הנאמנים לו בקלן.
עם הניצחון על המורדים במזרח הפנה גליאנוס את תשומת לבו לפוסטומוס ובשנת 265 נשלחו לגיונות ויחידות פרשים בפיקודו של אוראולוס, בסדרת עימותים הצליח פוסטמוס למרות מעמדו הצבאי הנחות לשמור על מעמדו ועמדותיו.
מקורות רומאיים מאוחרים מצביעים על אירועים אלו כנקודת התחלה בתהליך שבסופו נדחק אוראולוס ממעמדו והפך למורד בקיסרות בשלב מאוחר יותר.
מאמץ שני של גליאנוס כנגד הישות הגאלית העצמאית ופוסטמוס הסיימה אף היא ללא תוצאות, לגיונות הקיסר הצליחו ללכוד את פוסטמוס במצור על אחת מהערים הבצורות בגאליה אך במהלך המצור נפצע גליאנוס ונאלץ לסגת.
פוסטמוס נותר לטפח את ממלכתו ונותר שליט ללא עוררין בגאליה עד למותו בשנת 268, האימפריה הגאלית נותרה כיישות עצמאית עד לשנת 274.
מרד אוראולוס ומותו של גליאנוס
חלקים גדולים ממהיסטוריה של האימפריה הרומית בתקופת משבר המאה השלישית נותרו לוטים בערפל.
מקורות מאוחרים וכיסוי חלקי מונעים אפשרות של תיעוד היסטורי רציף ומוסכם.
תקופת שלטונו של גליאנוס לא יוצאת דופן מבחינה זו, אך השלב האחרון לשלטונו לוטה בערפל כבד.
אי הוודאות גדולה במיוחד לגבי הלחימה מול השבטים הגותיים ולגבי קרב נאיסוס (Naissus) שאירע בסמוך למותו של גליאנוס, והניצחון בו מיוחס במקורות היסטוריים אחדים גם לו, אך במקורות היסטוריים אחרים גם ליורשו קלאודיוס השני.
ידוע כי שבטים גותיים ערכו סדרת פשיטות שתיארוכן לא ידוע במדויק, ככל הנראה בין 267 עד 269. המקורות הרומאיים מוסרים מידע סותר על היקף הפלישות, האזורים שנפגעו והשבטים הפולשים, וייתכן ומדובר בפלישה אחת של מספר גדול של ברברים ששטפו את האימפריה, או שתי פלישות בתאריכים נפרדים.
הפעימה הראשונה של הפלישה הגותית החלה בשנת 267. לוחמים משבט ההרולי (לטינית: Heruli) יצאו מנמלים בצפון הים השחור על סיפון של צי גדול יחסית – המקורות הרומאיים נוקבים במספר של 500 ספינות, הם פשטו על החופים הדרומיים של הים השחור ומשם ביצעו פשיטות כושלות על העיר ביזנטיון.
הפושטים המשיכו אל הים האגאי ופשטו על איים וערים לאורך החוף, בהם אתונה וספרטה.
הפושטים הגותים נמנעו מלהיכנס לעימותים עם חילות המצב והמילציות המקומיות ומשנתקלו בהתנגדות פנו צפונה.
צבא רומאי, ככל הנראה בהנהגת גליאנוס, הצליח להגיע למגע עם הפושטים.
ייתכן והקרב אירע על גדות נהר נסטוס על גבול מקדוניה ותרקיה.
בקרבות נהרגו אלפים מספר מקרב הברברים, מנהיג הפושטים משבט ההרולי הגיע להסכם עם הרומאים והפשיטה נעצרה.
המחקר ההיסטורי עדיין חלוק בנוגע לשאלה האם הקרב בנסטוס וקרב נאיסוס הם שני קרבות נפרדים או שני שמות לקרב אחד.
המחלוקת ממשכה גם לגבי המשקל ההיסטורי של קרבות אלו, שבסופם הוכרעו הגותים ופרובינציות הבלקן זכו בשקט לדורות.
משהוכרע הקרב יצא גליאנוס אל צפון איטליה, שם הכריז הקצין הנאמן לשעבר אוראולוס על מרד כנגד הקיסר, תוך שהוא מביע את תמיכתו בפוסטמוס.
הכוחות נפגשו בקרב בסמוך למילאנו ואוראולוס נדחק אל בין חומות העיר.
משהוברר לו כי מצבו נואש וכי פוסטמוס לא יבוא לעזרתו, הוא הכריז על עצמו כקיסר.
בשלב זה החליטו הקצינים הבכירים בצבאו של גליאנוס למרוד כנגדו.
המקורות ההיסטוריים אינם מסבירים את הסיבה, אך ככל הנראה מדובר במאבקי כוח על כס השלטון שגליאנוס לא הצליח, למרות מאמציו, להבטיח.
הם הצליחו בתואנת שווא לפגוש בו ללא ההגנה של שומרי ראשו ורצחו אותו.
המקורות חלוקים על זהות הרוצחים ועל חלקו של הקיסר החדש קלאודיוס השני גותיקוס ברצח עצמו, ונראה שהמקורות מנסים להרחיק אותו מההפיכה והרצח.
סיבה אפשרית לכך היא העובדה שהקיסר הרומאי קונסטנטינוס בחר בקלאודיוס השני כדמות האב הקדמון של משפחתו.
קלאודיוס היה קצין בכיר בצבאו של גליאנוס, איש אמונו ויד ימינו, אך בבוא הרגע ניצל קלאודיוס את ההזדמנות לסלק את גליאנוס, בין אם במו ידיו או על ידי שליחים, ועם מותו של גליאנוס הוא נבחר על ידי חיילי הלגיונות להיות הקיסר של האימפריה הרומית.