tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי למנוע קילוף הפרוסה מן הזכוכית, מצופה הזכוכית בחומר הטוען אותה במטען חשמלי חיובי (המושך את קרומי התאים הטעונים שלילית).
דה-פרפינציה - הפרפין מוסר מן הרקמה בעזרת חשיפה לקסילן ולריכוזים שונים של אתנול.
חשיפת אנטיגן - הקיבוע עלול לגרום לקשרי צילוב המפריעים לזיהוי האנטיגן על ידי הנוגדן.
כדי למנוע את הבעיה ניתן לחשוף את האנטיגן על ידי הרתחת הדוגמה למשך 10 - 20 דקות בבופר (לרוב בופר ציטרט).
ניתן לחשוף אנטיגנים גם על ידי אנזימים פרוטאוליטים (חותכי חלבונים) שונים כמו טריפסין או כימוטריפסין, שימוש באנזימים אלו מצריך כיול כיוון שחשיפת יתר עלולה להרוס את החלבון הנבדק.
חסימת פרוקסידאז אנדוגני - כאשר משתמשים באנזים פרוקסידאז (HRP) יש להפסיק תחילה את פעילות האנזים המצוי באופן טבעי ברקמה (הפרוקסידאז האנדוגני).
ניתן לחסום את פעילות האנזים על ידי חשיפתו לתמיסת מי חמצן (פראוקסיד).
נוגדן ראשוני - הרקמה נחשפת לנוגדן ראשוני בעל ספציפיות לאנטיגן מסוים, לרוב הנוגדן הוא חד-שבטי המיוצר בעכבר או רב-שבטי המיוצר בארנבת.
נוגדן שניוני - הרקמה נחשפת לנוגדן שניוני בעל ספציפיות לחלק הקבוע של הנוגדן הראשוני.
לנוגדן השניוני מצומד אנזים הגורם לתגובת צבע כאשר הוא בא במגע עם סובסטרט מתאים.
סובסטרט - הצביעה הספציפית מתקבלת כתוצאה מחשיפה של הכרומוגן - חומר מסיס ולרוב חסר צבע שאחרי פעילות של אנזים הופך לבעל צבע ובלתי מסיס.
הכרומוגנים העיקריים המשמשים בצביעות אימונוהיסטוכימיות הוא (DAB (3,3'-diaminobenzidine הנותן צבע חום או (AEC (3-amino-9-ethylcarbazole הנותן צבע אדום.
צביעת ניגוד (Counterstain) - כדי להבחין בתאים נהוג לצבוע אותם בעזרת צבע ניגוד הצובע את כל התאים באופן לא ספציפי.
צבע הניגוד המקובל מבוסס על המטוקסילין Hematoxylin הצובע בכחול את גרעין התא.
ייבוש (דהידרציה) והדבקת זכוכית מכסה - לרוב הדבק המשמש להדבקת הזכוכית המכסה מבוסס על ממס אורגני שאינו מתערבב במים, לפיכך יש להוציא את כל הנוזלים המימיים לפני הדבקת הזכוכית במכסה, ניתן להוציא נוזלים אלו על ידי העברת רקמה בסדרה של כהלים בריכוזים עולים ולבסוף בקסילן.
לאחר ייבוש הדוגמה ניתן להדביק זכוכית מכסה ולצפות בדוגמה במיקרוסקופ אור.
קישור ביוטין-סטרפאבידין - במקום נוגדן שניוני מצומד ב-HRP ניתן להשתמש בנוגדן שניוני שעבר ביוטינילציה, הצמדת מולקולות ביוטין.
בשלב הבא מוסף סטרפאבידין מצומד לאנזימי HRP.
שינויים אלו בפרוטוקול מאפשרים קישור של יותר אנזימי HRP לכל נוגדן שניוני, ולכן הצביעה חזקה יותר.
סימון נוגדן ראשוני - ניתן לצמד HRP באופן ישיר לנוגדן הראשוני ולכן אין צורך בנוגדן שניוני.
היתרונות בשיטה הוא הורדת רקע כתוצאה מקישור לא ספציפי של נוגדן שניוני וחיסכון בזמן.
החיסרון הוא שצימוד אנזים לנוגדן מייקר מאוד את עלות הנוגדן, לכן סימון נוגדן ראשוני משמש בעיקר לבדיקות רפואיות נפוצות במעבדות רפואיות גדולות.
בגרסה נדירה יותר של אימונוהיסטוכימיה, סימון הנוגדן נעשה בעזרת חומרים פלואורסצנטיים כגון FITC.
לפי שיטה זו ניתן לסמן שני חלבונים שונים בעזרת שני צבעים שונים ובנוסף, על ידי שימוש במיקרוסקופ קונפוקלי ניתן לצפות באברוני תא קטנים (כגון גולג'י או וסיקולות שונות) שאינם נראים בעזרת מיקרוסקופ אור רגיל המשמש לאימונוהיסטוכימיה בצבע.
לשם כך, במקום נוגדן שניוני מצומד לאנזים HRP, נעשה שימוש בנוגדן שניוני מצומד למולקולה פלואורסצנטית.
צביעת ניגוד נעשית בדרך כלל על ידי שימוש ב-DAPI, חומר פלואורסצנטי המסמן DNA, ולכן גרעין התא מסומן על ידו בכחול.
ניתן להבחין בצביעה פלואורסצנטית על ידי מיקרוסקופ פלואורסצנטי או מיקרוסקופ קונפוקלי.
מיקרוסקופים אלו מקרינים את הדוגמה באור מקוטב או בקרן לייזר מונוכרומטית.
כתוצאה מכך פולטות המולקולות הפלואורסצנטיות אור באורך גל שונה מזה הנקלט בהן.
על ידי סדרה של מסננים ניתן לראות רק את האור הנפלט מן המולקולות הפלואורסצנטיות וכך לסמן את התאים הנושאים את האנטיגן.
יתרון הצביעה הפלואורסצנטית הוא בכך שניתן לסמן מספר אנטיגנים על ידי שימוש במספר חומרים פלואורסצנטיים, בנוסף, בעזרת סימון פלואורסצנטי ניתן להבחין באברונים קטנים שאינם מובחנים בצביעה אימונוהיסטוכימית רגילה.
אימונוהיסטוכימיה משמשת לאבחון מחלות סרטניות שונות כיוון שהמצאות חלבונים שונים אופיינית למחלות שונות.
בנוסף, במחלות מסוימות אבחון רמת הביטוי של חלבונים ספציפיים ברקמת גידול מאפשר התאמת הטיפול האפקטיבי ביותר לחולה.
לדוגמה, חולת סרטן השד שתאי הגידול הסרטני שלה מבטאים קולטנים לאסטרוגן יכולה להיות מטופלת בהורמונים אנלוגיים לאסטרוגן כמו טמוקסיפן.
אימון כושר אישי הוא אימון כושר שבו אדם אחד מתאמן תחת הדרכתו האישית של מאמן כושר גופני.
אימון זה נערך בחדר כושר או בכל מקום שהמאמן והמתאמן בוחרים ויכול להיות בית, דירה, חוף הים, גינה, סטודיו או פארק.
הציוד בו ניתן להשתמש במסגרת אימוני כושר אישיים מגוון ויכול לכלול ציוד ייעודי כדוגמת מכונות ומכשירים בחדר הכושר, משקולות יד, גומיות התנגדות, רצועות TRX, משקל גוף, מתקני כושר ציבוריים כגון אלו הפזורים בגינות הכושר הרבות ברחבי הארץ.
על אף כי אין דרך אחת נכונה לבצע פעילות גופנית מבוקרת, אימון כושר אישי הוא אחת הדרכים המושכלות להתאמן בצורה נכונה ומבוקרת אשר מותאמת למטרות וליכולות של המתאמן.
ניתן להתאים אימון כושר אישי לאוכלוסיות מיוחדות, כגון קשישים, נשים בהריון, אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים, מתאמנים עם מחלות רקע, ילדים, מתבגרים וכל מי שמחפש לשפר את הכושר הגופני שלו או שלה.
מכיוון שבאימון כושר אישי העבודה היא פרטנית ומבוקרת ניתן להניח כי אימון אישי נחשב כיעיל יותר מאימון קבוצתי וזאת כאמור היות שהמאמן משגיח על המתאמן ונותן לו משוב מיידי על ביצועיו, הטכניקה ומנגד מקבל הערכה וחוזר חלילה - טכניקה המוכרת כמשוב הכפול.
אימון כושר אישי מאפשר התקדמות אינדיבידואלית של המתאמן, בהתאם ליכולתו.
ישנן סיבות רבות ומגוונות מדוע מתאמנים בוחרים לשכור את שירותיהם של מאמני כושר למטרת אימון כושר אישי מודרך כך שלעיתים ישנה מטרה קרובה ומידיית ולעיתים ליווי ארוך ומתמשך.
מטבע הדברים, אימון כושר אישי עשוי להיות יקר במידה ניכרת באופן יחסי מאימון כושר קבוצתי.
במקרים מסוימים מסובסדים אימוני כושר אישיים על ידי קופות חולים.
בישראל, מאמן כושר אישי הוא איש מקצוע אשר סיים בהצלחה ועמד בכל הדרישות של קורס מדריכי כושר גופני ובריאות באחד מן המוסדות המוכרים למשרד התרבות והספורט והוא מחזיק בתעודת הדרכה.
בנוסף, מאמני כושר נדרשים לבצע קורס עזרה ראשונה, להחזיק בתעודת מגיש עזרה ראשונה בתוקף ולרענן אותה מדי שנתיים.
למרות שנהוג לכנותו מאמן, ההגדרה המדויקת על פי חוק הספורט היא מדריך כושר או מדריך ספורט.
כיום ישנם כ-65 מוסדות בישראל המכשירים מדריכי כושר מדי שנה.
אלרגולוגיה ואימונולוגיה קלינית הוא ענף ברפואה פנימית העוסק בחקר ובטיפול של מחלות הקשורות לפעילות מערכת החיסון.
המחקר בתחום מערכת החיסון התקדם והשתכלל רבות במהלך 40 השנים האחרונות, לפיכך תחום האימונולוגיה הוא תחום דינמי ברפואה.
אימונולוגים קליניים וכן אלרגולוגים (מומחי אלרגיה) עוברים הכשרה דומה לזו של מומחים רפואיים אחרים.
תחילה הכשרה כללית ברפואה פנימית, ואחריה כמה שנים של התמחות נוספת באימונולוגיה ואלרגיה.
הם עובדים בבתי חולים, במרפאות פרטיות, במעבדות מחקר ובחברות תרופות שם משמש הידע הקליני והתאורטי בפיתוח חיסונים ותרופות חדשות.
רופאים מומחים באימונולוגיה קלינית ואלרגיה מסוגלים לזהות ולטפל במחלות הנגרמות כתוצאה ממומים או כשלים של מערכת החיסון.
למומחים אלה נשלחים חולים עם מגוון רחב של מחלות בחלקן נפוצות ובחלקן נדירות, לרבות:
מחלות הקשורות לתת-פעילות של מערכת החיסון, המכונות גם כשל-חיסוני (Immunodeficiency).
אלו יכולות לעבור בתורשה, להיות נרכשות בעקבות טיפול רפואי או להיגרם על ידי מחלה אחרת.
כשל זה מעלה את רגישותם של החולים בו לזיהומים שונים.
מחלות הקשורות לפעילות יתר של מערכת החיסון.
הן יכולות לבוא לידי ביטוי בצורות רבות, לרבות מחלות אלרגיות (Hypersensitivity) ומחלת האסתמה - שבהן מערכת החיסון יוצרת תגובה מוגזמת לגירויים מהסביבה (כגון קרדית אבק הבית או אבקני פרחים) ומחלות אוטואימוניות - שבהן מערכת החיסון פועלת נגד רקמות בריאות של הגוף כדוגמת דלקת מפרקים שגרונית.
אימונית (בסלנג: טרנינג; מאנגלית: Training Suits - בגד אימון) היא בגד אשר מורכב בדרך כלל משני חלקים: מכנסיים ומקטורן (ז'קט).
האימונית עשויה מכותנה, מסיב סינתטי (לרוב פוליאסטר) או מתערובות שלהם.
האימוניות מיוצרות בשלל צבעים ועיצובים.
מכנסי האימונית עשויים בדרך כלל מכותנה ובאופן מסורתי הם מיוצרים בצבע אפור אף על פי שכיום הם זמינים למעשה במגוון רחב של צבעים ועיצובים.
המאפיין הבולט ברוב מכנסי הטרנינג הוא הרצועה האלסטית הממוקמת באזור המותן.
הגזרה הרחבה והרופפת של המכנסיים מעניקים למכנסיים גמישות ונוחות יתרה.
בשל רמת הנוחיות שהם מספקות, מכנסי הטרנינג הפכו עם השנים לפריט לבוש נפוץ.
האימונית נועדה במקור לשימוש בספורט - ספורטאים נוהגים ללבוש את האימוניות מעל לביגוד אותו הם לובשים בתחרויות (כגון חולצות ריצה ומכנסיים קצרים או בגדי ים) על מנת לשמור על חום הגוף ונוהגים להסיר את האימוניות לפני התחרות עצמה.
עם השנים הפכה האימונית לפריט לבוש אופנתי נפוץ הן בקרב צעירים והן בקרב מבוגרים.
האימוניות זכו לפופולריות רבה במיוחד בשנות השמונים כאשר הפכו לפריט לבוש אופנתי בקרב אמני היפ הופ וברייקדאנס רבים.
לאורך הסרט "משחק המוות" משנת 1978 לובשת דמותו של ברוס לי אימונית צהובה במקום בגדי הקונג פו המסורתיים.
ברוס לי טען כי עשה זאת על מנת להוכיח שאמנות הלחימה ג'יט קון דו אותה הוא פיתח הייתה אמנות הלחימה המודרנית הפרקטית ביותר ואיננה יומרנית כמו אומנות הקונג פו המסורתית.
בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס", דמויות חברי המאפייה של ניו ג'רזי נוהגים בדרך כלל ללבוש חליפות עסקים או אימוניות.
טרנינגים של חברת אדידס הן פריט שמזוהה עם תרבות הגופניקים הסלאבית.
אימוניטאס (לטינית: immunitas, בריבוי: immunitates, אנגלית: immunities) היא זכות חסינות שהייתה מקובלת בימי הביניים ומשמעותה העיקרית הייתה פטור ממסים או הזכות לשמור את המיסים שנאספו.
אימוניטאס היה המכשיר המשפטי שבעזרתו זכתה הסניורה (כלומר אריסטוקרט בעל אדמות, כנסייה או מנזר) בחסינות מהתערבותן של הרשויות השונות (הן הרשות הסֵקוּלָרִית ת והן הרשות הדתית) במה שנעשה ביחידת שטח מסוימת, לרוב ביחידת קרקע שהוענקה לגוף דתי.
במקרים נדירים ויתר המעניק גם על כל חובת שירות ציבורי שהיו חייבים לו.
חסינות זו גובתה במסמך מתאים, לרוב מסמך ההענקה עצמו, למשל
חסינות זו הוענקה "לנצח", או לפחות ללא מגבלת זמן.
במקומות מסוימים העניקו המלכים לאריסטוקרטים, בנוסף על הפטור ממס, גם זכויות שיפוט על אדמותיהם ועל האנשים שחיו בהן, אפילו כאשר אנשים אלו היו מוגדרים אנשים חופשיים, במובן המשפטי.
מבחינה מעשית, האימוניטאס אפשר לבעל הסניורה למנוע כניסת פקידים לאחוזתו ומנע מפקידים אלו לגבות מיסים או לבצע פעולות משפטיות באחוזה שבבעלותו.
אימון מוחי הוא תרגול של אזורים שונים במוח על ידי התמודדות ממוקדת עם משימות הדורשות הפעלה יעילה של אזורים אלו.
ההשפעה של האימון המוחי על המוח היא עקיפה דרך מנגנוני הלמידה והפלסטיות של מערכת העצבים.
האימון המוחי מיועד לפיתוח מיומנויות קוגניטיביות ונעשה בו שימוש לסיוע בתהליך השיקום, לצורך פיצוי וצמצום הפגיעה בעקבות מצבים העלולים להוביל להנמכה בתפקודים קוגניטיביים.
האימון המוחי מתבסס על היכולת לשנות את מבנה המוח כתוצאה מהתנסויות המותאמות למטרת העבודה.
האופן בו מתרחשים השינויים במוח (במבנה או בארגון), ובעקבותיהם השינויים בתפקודים ובהתנהגות, מכונה פלסטיות (גמישות).
הפלסטיות נחשבת לתכונה בסיסית של מערכת העצבים והיא קיימת גם בקרב אורגניזמים פשוטים.
שינויים במבנה של מערכת העצבים יכולים להתרחש בעקבות התנסויות של אימון ולמידה.
השינויים בעקבות תרגול מיומנות מסוימת יכולים לכלול עלייה בכמות הסינפסות, עלייה בכמות תאי העצב והתאים התומכים, או חיזוק הקשרים ביניהם.
שינויים אלה מתרחשים לכל אורך חייו של האדם ולאו דווקא בתקופה הקריטית של הילדות.
למשל, תרגול של מיומנויות מוטוריות-חזותיות ולמידה של מידע מופשט יכולות להוביל לשינויים במבנה המוחי עבור צעירים ומבוגרים כאחד.
פעילויות שיכולות לשמש לאימון מוחי
כל התנסות חדשה המצריכה מאמץ תיצור שינויים במערכות העצביות התומכות ברכישת אותה המיומנות.
בהתאם לכך, דוגמאות לפעילויות שיכולות ליצור שיפור במערכות העצביות הרלוונטיות הן: למידה של מיומנות מוטורית או שפה חדשה, ניווט בסביבה לא מוכרת ומשחקי מחשב מסחריים.
על כן אימון מוחי יכול להתבצע בדרכים רבות.
ניתן לעשות זאת על ידי פתרון תשבצים, סודוקו או חידות, ועל ידי תרגילים פיזיים.
כיום מתבססות שיטות רבות על תוכנות מחשב ייעודיות ועל משחקי מחשב.
זאת משום שמשחקי המחשב מאפשרים תרגול של מגוון רחב של מיומנויות קוגניטיביות ומוטוריות.
בשוק משחקי המחשב קיים מגוון רב של משחקים, המספקים תרגול למיומנויות רבות ושונות עבור טווח רחב של גילאים.
בנוסף, ישנה אפשרות לתכנת משחקים מיוחדים עבור תרגול של מיומנויות ספציפיות.
השימוש במשחקי מחשב לצורך אימון מוחי עלה מתוך מחקרים רבים שהראו שלגיימרים מכל הגילאים יש תפיסה חזותית-מרחבית וכישורי קשב מפותחים יותר בהשוואה לאוכלוסייה הכללית.
יכולות אלו מאפשרות להם להגיב באופן מדויק ומהיר לגירויים המתאימים במהלך משחק המחשב שבו הם משחקים.
קיימות מיומנויות קוגניטיביות הניתנות לאימון באופן שמוביל לשיפור ברמת הביצוע.
בהתאם לכך נמצא שהאימון המוחי מוביל לשיפור מובהק סטטיסטית עבור המיומנויות שתורגלו, אשר לעיתים מוכלל גם למטלות קוגניטיביות אחרות.
למשל, אימון מוחי יכול להוביל לשיפור בתפקודי קשב ובתפקודים ניהוליים.
כמו כן, אימון מוחי יכול לשפר את הזיכרון ואת זיכרון העבודה.
נראה שאימון מוחי עובד היטב תחת נסיבות מסוימות.
למשל, לאימון מוחי בפורמט קבוצתי יכולות להיות יתרונות על גבי פורמט פרטני על התפקוד הקוגניטיבי הסובייקטיבי והאובייקטיבי.
בחלק מהמקרים השפעות האימון המוחי משתמרות לאורך זמן רב ובאחרים הן דועכות בהדרגה.
כמו כן, בעוד שתרגול של מיומנות ממוקדת מוביל לשיפור ממוקד, תרגול של פעילויות קוגניטיביות מורכבות יוכל להוביל לשיפור קוגניטיבי נרחב יותר.
בכל מקרה, ללא התערבות נוספת אין בסיס לצפות שהאימון המוחי כשלעצמו יוביל להכללה רחבה של היכולת מעבר למיומנויות שנלמדו או לשיפור כללי ב"בריאות המוח".
לצד זאת, מדובר בכלי שאינו כרוך בסיכון כלשהו.
שכן אף מחקר לא הצביע על ירידה בתפקוד הקוגניטיבי או נזק כלשהו שעלול להיגרם בעקבותיו.
האימון המוחי יכול לשמש עבור מטרות וקהלי יעד שונים.
בתחום החינוך האימון נעשה מתוך מטרה לשפר מיומנויות קוגניטיביות וכישורים נוירופסיכולוגיים העומדים בבסיס הלמידה.
אימון מוחי הפועל על המערכות הקשביות יכול לשפר הישגים בתחום הקריאה והכתיבה.
מאחר שכל תפקוד אקדמי דורש תפקוד קשבי יעיל, שיפור בתפקוד מערכות קשביות מוכלל לתפקודים אקדמיים.
מערכת העצבים שומרת על הפלסטיות שלה גם בגילאים מבוגרים.
כתוצאה מכך, אף על פי שלמוחות צעירים יש יתרון על פני מוחות מבוגרים, היכולת ללמידת כישורים חדשים קיימת לאורך כל חייו של האדם.
בהתאם לכך נמצא שאימון הזיכרון אצל אנשים מבוגרים העלה את התפקוד במטלות הבודקות את המיומנויות שתורגלו.
בהשוואה לקבוצת ביקורת, אימון מוחי הוביל לשיפור בתפקודי זיכרון ותפקוד קוגניטיבי סובייקטיבי אצל אנשים מבוגרים.
כמו כן, נראה שלאימון מוחי יש פוטנציאל לצמצם חלק מההשלכות השליליות של פגיעה בתפקוד ובמבנה המוחי של אנשים מבוגרים.
התערבות מוקדמת בלמידה אצל ילדים אוטיסטים הוכחה כיעילה יותר ככל שגיל הילדים קטן יותר והמוח יותר פלסטי.
רוב המחקר על האימון המוחי משמש לשיפור כישורים חברתיים וכישורי חיים.
הוא נעשה בעיקר בשימוש באמצעים דיגיטליים - מחשבים, טבלטים או מכשירים סלולריים.
השימוש במסכים עוזר לילדים לסנן הפרעות ורעשים חיצוניים ולהתרכז טוב יותר במשימות ולהתגבר על העומס החושי שמציף אותם.
לדוגמה, זיהוי רגשות על ידי תמונות או ציורים במחשב.
סביבות מציאות וירטואליות מאפשרות לימוד כישורי חיים - לדוגמה, לימוד מעבר כביש בסביבה וירטואלית.
תוכנות זיהוי מבט - התוכנה מתאמת בין מה שקורה במסך למבט הילד שנדגם על ידי מצלמה.
השיטה מיושמת גם בילדים קטנים מאוד שעוד לא יודעים להפעיל עכבר.
השיטה גם עוזרת לילדים על הספקטרום להחזיק קשר עין יכולת שלוקה בחסר אצל הרבה מהם.
חבר רובוטי - עוזר לילד לתקשר עם אחר.
לדוגמה, משחק חיקוי בו הרובוט מחקה את הילד ובכך עוזר לילד ללמוד לחכות לתורו ולהישאר בתוך אינטראקציה, שלב בסיסי ראשוני שצריך ללמוד כדי שבעתיד יוכל ללמוד לנהל שיחה עם אדם נוסף.
למרות תוצאות חיוביות במחקרים במעבדה ושיפורים בתפקוד הילדים, ההשלכה של היכולות החדשות שנרכשו בעזרת מחשב לא באות לידי ביטוי בחיי היום יום.
השימוש באמצעים דיגיטליים אמנם עוזר בסינון הרעשים החושיים הסביבתיים בתנאי מעבדה אבל לא עוזר להתגבר עליהם בעולם האמיתי.
בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 התגלתה תכונת הפלסטיות של המוח.
הפלסטיות (גמישות) היא היכולת של מערכת העצבים להשתנות בהתאם להתנסות של האורגניזם בסביבה.
הפלסטיות מאפשרת למערכת העצבים להתאים את פעילותה לשינויים בתנאים הסביבתיים, על סמך ניסיון קודם.
זהו המנגנון המאפשר למידה ושינוי בהתנהגות בעקבות מפגשים עם הסביבה.
בעקבות כך הועלתה ההשערה שככל שהמוח יופעל יותר, כך ישופר תפקודו.
ביוני 2010 התפרסם במגזין Nature מאמר הבוחן את השפעתו של אימון מוחי על כושר למידה, זיכרון, למידה אסוציאטיבית והיגיון.
בניסוי השתתפו 11,430 בני אדם בגילים שונים וללא כל תהליכי בחירה מיוחדים.
תוצאות המחקר הראו שאצל המבצעים אימון מוחי חל שיפור רק בתרגיל שאותו תרגלו ולא בביצוע תרגילים אחרים.
כמו כן, לא נמצאו הבדלים ביכולת הביצועית הכללית של המוח בין קבוצות שביצעו תרגילים לבין קבוצת ביקורת שלא התאמנה.
בעקבות אימון במשימות של זיכרון עבודה, שנערך למבוגרים בריאים במהלך חמישה שבועות, נמצאה בסריקות fMRI, שנערכו לפני האימון ואחריו, פעילות מוחית מוגברת באזורים בקורטקס הפרונטלי והפריטאלי הקשורים בתפקוד זיכרון העבודה.
כמו כן, בבחינה של שינויים במבנים המוחיים בעקבות אימון מוחי שעשה שימוש במשחק מחשב, נמצאה עליה משמעותית בכמות החומר האפור באזורים שונים במוח המקושרים למיומנויות המתורגלות במשחק.
בשנת 2014 פרסמה אוניברסיטת סטנפורד בשיתוף עם מכון מקס פלאנק להתפתחות האדם בברלין, מאמר דעה עליו חתמו 70 חוקרי מוח ופסיכולוגים קוגניטיביים מרחבי העולם.
לטענתם, אין עדות אמפירית לכך שמשחקי מחשב עוצרים את הירידה הקוגניטיבית.
בעוד שהממצאים הקיימים מראים שישנה תרומה לאורח חיים בריא ופעיל לאורך זמן.
לדבריהם, "אין מחקרים המראים שמשחקי מחשב לאימון המוח מרפאים או מונעים את מחלת אלצהיימר או דמנציה" ואימון המוח לפרק זמן מסוים אינו מחסן מפני שינויים תלויי הגיל.
השיפור הקוגניטיבי שנמצא, לא נמשך לאחר הפסקת האימון.
במחקר אורך שפורסם בשנת 2014 דווח שאנשים מבוגרים שעברו תוכנית של אימון מוחי הראו שיפור קוגניטיבי ושימור של רמת התפקוד בהשוואה לקבוצת ביקורת גם לאחר עשור.
האימון המוחי הוביל לשיפור משמעותי ומובהק במיומנויות הקוגניטיביות שתורגלו.
השפעות האימון דעכו לאורך השנים, כל שאימון הזיכרון השפיע לפחות במשך 5 שנים, לעומתו אימון קצב עיבוד המידה והחשיבה הלוגית (reasoning) ניכרו לפחות במשך 10 שנים.
אף על פי שההשפעה של האימון על התפקוד היום יומי הייתה צנועה, רוב המשתתפים בקבוצת האימון דיווחו על פחות קשיים בתפקוד היום יומי בהשוואה לקבוצת הביקורת.
חברות מסחריות רבות שואפות להפיק רווחים מ"שיגעון" האימון המוחי.
בעקבות זאת תוכנות ממוחשבות לאימון מוחי, המכונות גם "משחקי מוח" (brain games) תופסות נתח הולך וגדל של השוק.
באופן מסורתי תהליך השיווק נוהג להדגיש את התועלת ולהגזים בתיאור היתרונות של המוצר המפורסם.
הטענה השיווקית גורסת שהמוח הוא כמו שריר אשר מתחזק עם השימוש בו.
חלק מהחברות המסחריות בתחום מציגות רשימה של יועצים ומחקרים שלכאורה תומכים בטענותיהם, אך במקרים רבים המאמרים המאוזכרים קשורים רק באופן חלקי לאותן חברות ולמוצרים שהן מוכרות, או שאינם מציגים בסיס נתונים מספיק רחב ואמין כדי להסיק את המסקנות המיוחסות להם.
אף על פי שנמצא שמיומנויות קוגניטיביות מסוימות ניתנות לאימון, טרם נמצא קשר בין תוכנות מסחריות לאימון מוחי לעלייה כללית בתפקודים המוחיים של האדם.
מחקר בודד שבוצע על ידי חוקרים בעלי אינטרסים כלכליים במוצר, או ציטוט בודד ממדען שתומך במוצר אינם ראיות מספיקות לכן שהמוצר נבדק כראוי.
במקרים רבים הטענות המשמשות לקידום תוכנות מסחריות לאימון מוחי מוגזמות ולעיתים אף מטעות.
מאות "משחקי מוח" ומוצרים נלווים מוצעים לרכישה עבור האנשים המאמינים לטענות אלו.
באופן זה, הפרסום האגרסיבי מעודד צרכנים להוציא כסף על מוצרים ולעסוק בפעילויות החדשות שהם מציעים.
למשל, השיווק של תוכנות אלו לקהל היעד של גיל הזהב מכוון להרגעת החששות מפני התדרדרות קוגניטיבית ושיטיון העלולים לפקוד את האדם בגילאים אלו.
מובטח ללקוחות ששימוש בתוכנות אלו ישפר את מוחם, יהפוך אותם לחכמים יותר, עירניים יותר ויצמצם את הנטייה לשכחה.
עם זאת, לא נמצאו ראיות לכך ששימוש באותן תוכנות יכול למנוע או לרפא מחלת אלצהיימר, או צורות אחרות של דמנציה.
אימונוטוקסין הוא תצמיד של נוגדן (אימונוגלובולין) ורעלן (טוקסין).
האימונוטוקסין נמצא יעיל במיוחד כתרופה מונחית ונעשה בו שימוש בעיקר לשם טיפול במחלות זיהומיות, אוטואימוניות, אלרגיה, בזיהומים פטריתיים ופרזיטיים, ולשם הרחקת תאים דוחי שתל מאיברים לפני השתלה.
הביסוס שעומד מאחורי השימוש באימונוטוקסין הוא הקישור הספציפי של נוגדנים לאפיטופים מסוימים.
תאים מסוימים מייצרים אפיטופים ספציפיים אשר להם יכולת להיקשר לנוגדן.
הנוגדן לבדו לא פועל להשמדת תא המטרה ולכן אל הנוגדן הוצמד רעלן שאמור לשבש את פעילות התא (הרעלן משבש את סינתזת החלבונים בתא ולכן התא לא יכול להתקיים יותר).
כאמור, הרעלן המקורי מורכב משתי שרשראות פפטידים, אחת אחראית על הקישור של הרעלן ואחת על הפעילות הקטליטית שלו (טוקסינית).
שתי שרשראות הפפטידים ברעלן הופרדו מהסיבה שהשרשרת שאחראית לקישור הרעלן עלולה ליצור קישור עם אפיטופים אחרים באורגניזם וליצור פעילות לא רצויה של השמדת תאים לא רצויים.
אל הנוגדן קושרים (בזרועות ה-Fab) את השרשרת האחראית על הפעילות הקטליטית של הרעלן.
התצמיד נוגדן-טוקסין מוחדר לסרום הדם של האורגניזם, ונצמד לאפיטופ הספציפי של הנוגדן (באזור ה-Fc) על פני תא המטרה.
לאחר היצמדות התצמיד לאפיטופ, האימונוטוקסין חודר לתא בתהליך שנקרא תהליך האנדוציטוזה.
בתהליך זה התצמיד מוחדר בשלמותו אל האנדוזם שבתא ומשם הוא יכול לעבור דרך שלוש אפשרויות:
לצאת מהתא לאחר שהאנדוזום הרחיק אותו אל חוץ קרום התא.
לעבור לליזוזום ששם הוא יפורק ויאבד את הפעילות הציטוטוקסית שלו.
לעבור למנגנון הגולג'י בתא ששם הנוגדן והטוקסין מופרדים והטוקסין פועל לעיכוב תהליכי ביוסינתזה של חלבוני התא.
אימונותרפיה היא טיפול במחלה על ידי השראה, הגברה או דיכוי של תגובה חיסונית.
הטיפול משמש בין היתר בקרב חולי סרטן, ובפרט מלנומה, כגון באמצעות טיפולים כפמברוליזומאב (Pembrolizumab), איפילימומאב (Ipilimumab), ניבולומאב (Nivolumab), על ידי חיזוק מערכת החיסון והגברתה נגד גידולים סרטניים או גורמים המסייעים להם.
השם הכולל לחומרים המשפיעים על הפעילות החיסונית הוא אימונומודולטורים - מווסתי תגובה חיסונית, ולרוב מדובר בחלבונים מהסוג ציטוקין.
חומרים כגון G-CSF (גורם מעודד יצירת מושבות גרנולוציטים), אינטרפרונים, אימיקוימוד וחלקי קרום התא מחיידקים כבר מאושרים לשימוש בחולים.
כימוקינים שונים, אינטרלוקינים 2, 7 ו-12, וגלוקנים נחקרים באופן נרחב בניסויים קליניים ופרה קליניים.
בשנת 2017 הכריז לראשונה ה-FDA בהליך מזורז על אישור טיפול בקיטרודה (Keytruda) לפי מאפיינים גנטיים, בתחילה למלנומה ואחר כך ל-15 סוגי סרטנים מוצקים.
עד היום מחקרים קליניים בקיטרודה הראו שיפור משמעותי בתוצאות הטיפול עבור חמש מחלות: סרטן ריאות, סרטן הקיבה, סרטן ראש-צוואר, סרטן שלפוחית השתן ומלנומה.
התרופה עובדת על נקודת הבקרה PD1.
לטיפול האימונותרפי יש יתרון עקב היותו בעל פחות תופעות לוואי בהשוואה לתרופות המקובלות.
חסרונותיו הם: המחיר הגבוה (התרופות האימונותרפיות הן היום בין היקרות בשוק התרופות העולמי), העובדה שאינו עובד באופן אחיד בחולים שונים והופעתן של תופעות אוטואימוניות בהן מערכת החיסון תוקפת בעוצמה את הגוף עקב היותה פעילה מידי.
אימונותרפיה מותאמת אישית וחיזוי תגובה לטיפול
מחקרים עדכניים בתחום האימונותרפיה מתמקדים בזיהוי גורמים ביולוגיים וחישוביים המשפיעים על התגובה לטיפול, מתוך מטרה להתאים טיפול אימונותרפי באופן אישי לכל חולה.
נמצא כי אף שטיפולים אימונותרפיים מסוג מעכבי נקודות בקרה יכולים להוביל לתגובות ממושכות, רק חלק מן המטופלים מפיקים מהם תועלת קלינית משמעותית, עובדה המעידה על מורכבות האינטראקציה בין מערכת החיסון, הגידול והמיקרו־סביבה הגידולית.
כיווני מחקר עכשוויים בוחנים שילוב של נתונים קליניים, גנטיים ואימונולוגיים בהיקף גדול, במטרה לזהות סמנים מנבאים (biomarkers) לתגובה לאימונותרפיה.
לצורך כך נעשה שימוש בכלים חישוביים מתקדמים ובשיטות של ניתוח נתונים רחב-היקף, המאפשרים לזהות דפוסים מורכבים בקשר בין מאפייני הגידול לבין פעילות מערכת החיסון ויעילות הטיפול.
גישה זו נחשבת לאחד הכיוונים המרכזיים בהתפתחות האימונותרפיה המודרנית, ומטרתה לשפר את שיעורי ההצלחה של הטיפול, לצמצם תופעות לוואי מיותרות, ולהרחיב את מספר החולים היכולים להפיק תועלת מטיפולים אימונותרפיים מתקדמים.
אימונותרפיה משמשת לטיפול באלרגיה ובמיוחד באלרגיות חמורות או לאנשים שאינם יכולים להימנע מחשיפה לאלרגן, למשל קרדית אבק הבית (הגורמת לנזלת אלרגית) או כטיפול לאסתמה.
הטיפול כולל חשיפה לאלרגן בצורה מבוקרת לזמן ארוך עד להפחתת הרגישות לאלרגן.
הטיפול מתחיל לרוב בהזרקה של מנת אלרגן מזערית בטיפול שבועי המוגדלת עד להגעה ל"מנת אחזקה", שהיא גדולה מהחשיפה הממוצעת ובכך יוצרת הגנה.
תהליך זה ארוך וממושך (עד 3-5 שנים) וכרוך בהזרקות רבות.
עם זאת, הטיפול מפחית משמעותית את התגובה האלרגית ולרוב מוביל לאפקט ארוך-טווח.
אימונואסיי (Immunoassay) היא סוג בדיקה ביוכימית המודדת את נוכחותן או ריכוזן של מקרומולקולות או מולקולות קטנות בתמיסה, באמצעות השימוש בנוגדנים (בדרך כלל) או באנטיגנים (לפעמים).
המולקולה המזוהה באמצעות אימונואסיי מכונה אנליט (Analyte), והיא במקרים רבים חלבון, על אף שייתכנו סוגי חומרים אחרים, ובלבד שהם יגיבו לנוגדנים או לאנטיגנים.
אנליטים בנוזלים ביולוגיים כגון סרום או שתן נמדדים לעיתים קרובות באמצעות אימונואסיי למטרות מחקר רפואי או למטרות בדיקות מעבדה רפואית.
אימונואסיי עשוי להגיע בתצורות ובווריאציות שונות.
ניתן לבצע בדיקות אימונואסיי במספר שלבים תוך הוספת מגיבים (ריאגנטים) שאותם שוטפים או מפרידים בשלבי בדיקה שונים.
מבחני אימונואסיי רב שלביים מכונים לעיתים אימונואסיי מפריד או אימונואסיי הטרוגני.
בדיקות אימונואסיי מסוימות ניתן לבצע בפשטות על ידי ערבוב מגיבים עם הדגימה, תוך ביצוע מדידה פיזיקלית.
בדיקות כגון אלה קרויות בדיקות אימונואסיי הומוגניות או לעיתים נדירות יותר אימונואסיי לא מפריד.
לעיתים קרובות משתמשים בבדיקות אימונואסיי בכילים (קליברטורים), שהם תמיסות הידועות כמכילות את האנליט הנבדק, בריכוז ידוע בדרך כלל.
השוואה בין התגובות של הדגימה הנבדקת כנגד תגובת הכיל מאפשרת פענוח עוצמת האות במונחים של נוכחות או ריכוז של האנליט בדגימה.
באימונואסיי מסתמכים על היכולת של נוגדן לזהות ולקשור מולקולה מסוימת בתוך מה שעלול להיות תערובת מורכבת המכילה סוגים שונים של מולקולות.
המולקולה אליה נקשר הנוגדן מכונה באימונולוגיה אנטיגן והשטח על אנטיגן אשר אליו נקשר הנוגדן נקרא אפיטופ.
במקרים מסוימים של בדיקות אימונואסיי יכול האנטיגן לשמש לזיהוי נוכחות של נוגדנים, המזהים אנטיגן, בתמיסה.
במילים אחרות, בחלק מבדיקות האימונואסיי עשוי האנליט להיות נוגדן ולא אנטיגן.
בנוסף לקשירה של נוגדן אל האנטיגן שלו, תכונת המפתח השנייה של כל אימונואסיי הוא יצירת אות (סיגנל) הניתן למדידה בתגובת הקישור.
ברוב בדיקות האימונואסיי, מעורב קישור כימי של סמן כלשהו הניתן לגילוי לנוגדנים או לאנטיגנים.
קיים מספר גדול של סמנים שונים באימונואסיי המודרני, והם מאפשרים דרכי זיהוי באמצעים שונים.
סמנים רבים משמשים לזיהוי כיוון שהם פולטים קרינה, מייצרים שינוי בצבע בתמיסה, זורחים (פלואורסצנציה) תחת אור, או פולטים אור (לומינסנציה).
האימונואסיי הראשון נזקף לזכותם של רוזלין זוסמן יאלו וסולומון ברזון בשנת 1950. יאלו קבלה פרס נובל על עבודתה בפיתוח האימונואסיי הראשון בשנת-1977, והפכה בכך לאישה האמריקאית השנייה שזכתה בפרס.
האימונואסיי הפך להרבה יותר פופולרי ופשוט לביצוע כאשר התפתחו טכניקות קישור כימיות של אנזימים לנוגדנים שפורסמו בשנות ה-1960 המאוחרות.
בשנת 1983 המיר פרופסור אנתוני קמפבל באוניברסיטת קרדיף יוד רדיואקטיבי ששימש באימונואסיי עם אקרידינום אסתר שמייצר הארה: כמילומינסצנציה (chemiluminescence).
סוג זה של אימונואסיי נמצא כיום בשימוש, בכ-100 מיליון בדיקות מעבדה רפואית בכל שנה ברחבי העולם, מה שמאפשר לקלינאים למדוד מגוון רחב של חלבונים, פתוגנים ומולקולות אחרות בדגימות דם.
עד שנת 2012, נאמדו רווחי תעשיית האימונואסיי המסחרי בכ 17 מיליארד דולאר אמריקני, ונחשבו אז כבעלי סיכויי צמיחה שנתית בטווח של כ-2 עד 3 אחוזים.
בתבחיני אימונואסיי שונים משתמשים במגוון רחב של סמנים שונים על מנת לאפשר זיהויים של נוגדנים ואנטיגנים.
הסמנים מקושרים בדרך כלל באופן כימי או מצומדים אל הנוגדן או אל האנטיגן הרצוי.
אחד הסמנים הפופולריים ביותר באימונואסיי הוא השימוש באנזימים.
באימונואסיי שבהם משתמשים באנזימים מכונים ELISA [אליזה] (- enzyme-linked immunosorbent) או לפעמים בפשטות אימונואסיי אנזימטי (EIAs).
אנזימים המשמשים ב-ELISA מסוימים כוללים פראוקסידז (HRP), אלקלין פוספטאז (AP), או גלוקוז אוקסידאז.
אנזימים אלה מאפשרים לעיתים קרובות זיהוי מאחר שהם מייצרים שינויי צבע בנוכחות מגיבים (סובסטרטים) מסוימים.
במקרים מסוימים, אנזימים אלה נחשפים לחומרים כימיים הגורמים להם לייצר אור או כמילומינסצנציה.
ניתן לשלב איזוטופים רדיואקטיביים כסמנים באימונואסיי ואז הם קרויים רדיואימונואסיי (RIA).
קרינה רדיואקטיבית הנפלטת מקומפלקס נוגדן-אנטיגן קשור ניתן לגילוי בקלות, וברמת רגישות גבוהה באמצעות שיטות מקובלות.
הרדיואימונואסיי פותחו כאימונואסיי המוקדמים יותר, אולם הם מוצאים בהדרגה מהמחזור ומוחלפים בסוגי אימונואסיי אחרים, בשל הקשיים הבטיחותיים וסיכוני קרינה רדיואקטיבית לסביבה ולעובדי המעבדה שעובדים עמם, כפי שהוצג בעבודות אחדות.
גישה חדשה בבדיקות אימונואסיי כוללת שילוב של תגובת שרשרת כמותית של פולימראז בזמן אמת (RT qPCR), עם טכניקות אימונואסיי מסורתיות.
הן מכונות תגובת שרשרת של פולימראז בזמן אמת אימונוקוונטיטטיביות (immunoquantitative PCR -iqPCR) הסמן שבשימוש בבדיקות אלה הוא ה-DNA.
סמנים פלואורוגניים כמו פיקואריתרין (phycoerythrin) משמשים במספר בדיקות אימונואסיי מודרניים.
מיקרו מערכי חלבון הם סוג של אימונואסיי שלעיתים קרובות משתמשים בהם בסמנים פלואורוגניים.
מספר סמנים פועלים על עקרון אלקטרוכמילומינסצנטי (Electrochemiluminescent), שבהם הסמן פולט אור נראה בתגובה לזרם חשמלי.
בעוד שבדרך כלל משתמשים בסוג של סמן באימונואסיי, קיימים סוגי בדיקות אשר בהם אין הסתמכות על סמנים, ובמקום זאת משתמשים בשיטות זיהוי שאינן מצריכות שינוי או צירוף סמנים לרכיבי הבדיקה.
שיטת תהודה פלסמונית מקומית (SPR) הוא דוגמה של טכניקה כזו.
שמשמשת בגילוי ובמדידת קישור בין נוגדנים ואנטיגנים.
עוד סוג של אימונואיסיי ללא סמנים מבוצע באמצעות מדידת השינוי בהתנגדות על אלקטרודה, כאשר אנטיגן נקשר אליה.
ניתן להפעיל אימונואסיי במספר תצורות שונות.
בדרך כלל, יכלל אימונואסיי באחת מתוך הקטגוריות הבאות, תלוי באופן הפעולה שלו:
באימונואסיי הומוגני, תחרותי, אנליטיים לא מסומנים בדגימה, מתחרים באנליט מסומן בקשירה לנוגדן.
מודדים אז את כמות האנליט הבלתי מסומן.
תאורטית ככל שיש יותר אנליט בדגימה, כן יתחרה בכמות גדולה יותר של אנליט מסומן ולכן כמות האנליט המסומן החופשי, יחסי לכמות האנליט בדגימה.
כמו באימונואסיי הומוגני, תחרותי, אנליט לא מסומן בדגימה, מתחרה עם אנליט מסומן בקשירה לנוגדן.
בבדיקה הטרוגנית האנליט המסומן, הבלתי קשור, מופרד או נשטף החוצה, ושארית האנליט המסומן הקשור יימדד.
תאורטית ככל שיש יותר אנליט בדגימה, כן יתחרה בכמות גדולה יותר של אנליט מסומן ולכן כמות האנליט המסומן החופשי יחסי לכמות האנליט בדגימה.
האנליט הלא ידוע בדגימה נקשר לנוגדנים מסומנים.
נוגדנים מסומנים לא קשורים נשטפים החוצה, והנוגדנים המסומנים הקשורים נמדדים.
עוצמת האות עומדת ביחס ישר לכמות האנליט הלא ידוע.
אימונואסיי, דו אתרי, לא תחרותי
האנליט הלא ידוע בדגימה נקשר לאתר הנוגדן, ואז נוגדנים מסומנים נקשרים לאנליט.
כמות הנוגדן הקשור באתר נמדד לאחר מכן.
ריכוז זה יעמוד ביחס ישר לריכוזו של האנליט, כיון שנוגדנים מסומנים, לא יתקשרו לאנליט כאשר האנליט אינו נוכח בדגימה הלא ידועה.
סוג זה נקרא גם מבחן סנדוויץ' שכן האנליט "כלוא" בין שני נוגדנים.
מגוון רחב של בדיקות מעבדה רפואית הן בדיקות אימונואסיי, הן מכונות בהקשר זה אימונודיאגנוסטיקה.
בדיקות הריון ביתיות הן למעשה סוג של אימונואסיי, אשר מזהות את סמן ההריון - גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG).
דוגמאות נוספות אחרות של אימונואסיי במעבדה רפואית כוללות בדיקות המודדות את רמות CPK-MB שהוא סמן של מחלות לב, אינסולין כדי להעריך היפוגליקמיה, בדיקות אימונואסיי לזיהוי ולמדידה כמותית של תרופות , ואנטיגן ספציפי לגילוי סרטן הערמונית.
אימונואסיי משמשים לגילוי סמים במעבדות לבדיקת ספורטאים, לגילוי הורמון גדילה אנושי רקומביננטי (rhGH, rGH, hGH, GH) אסורה בדגימות דם עבור.
אימונואסיי פוטואקוסטי מודד אותות אקוסטיים בתדר נמוך שנוצרים על ידי סמני חלקיקי ננו (nanoparticle) של מתכת.
בהארה על ידי אור מאופנן בשיטת גל תהודה פלסמונית מקומית, נוצר אות אקוסטי, הניתן למדידה באמצעות מיקרופון.
האימונואסיי הפוטואקוסטי יכול ניתן ליישום לבדיקות זרימה לטרלית, אשר משתמשים בחלקיקי ננו קוואידליים.
אימון פונקציונלי הוא סוג של פעילות גופנית, המאופיינת במינימום מכשור ובזמן ביצוע קצר.
מטרתו לדמות ולשפר פעילויות יומיומיות כדוגמת הליכה, כפיפה ודחיפה.
קיימים סוגים שונים של אימונים פונקציונליים, וביניהם פילאטיס, קרוספיט, טיפוס ו-TRX.
בגוף האדם ישנם שרירי ליבה, המייצבים את עמוד השדרה והם מורכבים משרירי בטן עמוקים (רחב בטני, אלכסונים פנימיים וחיצוניים ושרירים ישרים).
האימון הפונקציונלי מערב שרירים אלו עם קבוצות שרירים שונות, הפועלות יחד בכמה מישורי תנועה במקביל לצורך במתן יציבות וכוח.
לכן אימון זה שונה מעבודת חדר כושר, המבודדת שריר אחד בלבד או מתמקדת בו תוך נטרול עבודת שרירי הליבה מעבודת השרירים הכללית.
סטיוארט מקגייל, מומחה ומרצה בניתוח ביו-מכני של התנועה, גורס כי הגוף, בזמן פעילות, לא בנוי לבודד שריר ספציפי ולשלוט בו, וכי אין להתמקד בשריר אחד בלבד.
לכן, עלינו לתרגל את התנועה, בה המתאמן מעוניין.
גם תומאס מאיירס, מפתח שיטה לטיפול בכאבים, שיפור יציבה וטווחי תנועה, בספרו "שרשראות האנטומיה" (2001) מחזק דברים אלו וטוען שיש קבוצות שרירים, המחוברות זו לזו באמצעות רקמת חיבור ודרך חיבור זה אותן קבוצות שרירים מתפקדות כיחידה פונקציונלית אחת, ללא כל הפרדה.
מקורו של האימון הפונקציונלי במכוני פיזיותרפיה ושיקום, בהם נעשתה עבודה על כל שרירי הגוף במקביל ושם נצפו שיעורי הצלחה גבוהים ועמידה טובה יותר של המטופלים במטלות היומיומיות, כמו הליכה, עלייה במדרגות, ישיבה ממושכת, הרמת חפצים וכפיפה.
כל אלו הביאו להגברת המודעות בקרב מאמנים ומתאמנים בצורך באימון מסוג זה, ולעלייה במספר אימונים פונקציונליים גם בחדרי הכושר.
השפעת האימון הפונקציונלי על גוף האדם
לאימון הפונקציונלי השפעה במספר תחומים, הקשורים בפעילות גופנית של האדם.
בזמן האימון, השימוש בקבוצות שרירים רבות יחד באותה פעולה מגביר את המאמץ הגופני של השרירים השותפים, ובהתאם לכך עולה הוצאת האנרגיה.
גם בזמן מנוחה, לאחר האימון, ההוצאה האנרגטית היא רבה משום שבזמן אימון קיימת עלייה משמעותית בקצב הלב והדופק.
הגוף "מתאושש" באיטיות מהאימון ועל כן עולה השריפה הקלורית המאוחרת, בזמן מנוחה – דבר המשמעותי מאוד עבור אדם, המבצע פעילות גופנית במטרה לשרוף קלוריות.
נוסף על כך, השימוש בקבוצות שרירים רבות בו זמנית צורך אנרגיה רבה, ועל כן מערכות אספקת האנרגיה של הגוף עובדות קשה יותר כדי להזרים לשרירים אנרגיה באמצעות הדם וכך למעשה מתבצע גם אימון אירובי ומשתפר הכושר הגופני
כאשר אימון זה מתבצע תחת פיקוח מאמן, הוא יכול להתאים את התרגילים לצורכי המתאמן, וכך לשפר את מרכיבי הכושר: מהירות, גמישות, קורדינאציה וזמן תגובה ואף להשפיע על שיפור יציבות שרירי הליבה ואיזון בין קבוצות שרירים שונות.
(למשל שרירי בטן חזקים לעומת שרירי זוקפי גב חלשים.) חוסר איזון בין קבוצות שרירים, עלול להוביל למגבלה תנועתית, שינוי ביציבה ופציעות.
תרומתו של האימון הפונקציונלי בגיל השלישי
פעילות גופנית חשובה בכל גיל ותורמת לחיים פעילים ועצמאיים, ומכאן חשיבותה לגיל השלישי, גיל 60 ומעלה
בגיל השלישי ישנה היחלשות גדולה בשרירי פלג הגוף התחתון (ירכיים, ברכיים, קרסוליים) וכן פוחתים יעילותן של מערכות הגוף ותפקודן התקין.
מערכות כגון השלד, העצבים והנשימה נחלשות ולכן מומחים רבים ממליצים על חיזוק ושיפור כלל המערכות בגוף.
אימון פונקציונלי הוא אימון הנוטה לתרום לחיזוק השלד, לשיפור שיווי המשקל ולשיפור הקורדינאציה.
כמו כן, הוא עשוי לשפר את תנועותיו ויכולותיו של המתאמן בפעולות היומיומיות ובתוך כך לסייע גם בשיפור איכות חייו ועל כן תרומתו לאוכלוסייה הבוגרת נוטה להיות רבה.
הוא נחשב ככזה התורם לחיזוק קרקעית האגן, ליכולת לנוע ובמקביל לבצע פעולות בסיסיות יומיומיות, למעבר מישיבה לעמידה ובכלל לחיזוק הגוף כיחידה אחת.
אימון רחוב הוא שיטת אימון המאופיינת בביצוע פעולות "טבעיות" לחיזוק הגוף ומשלבת יכולות אתלטיקה וסיבולת באמצעות משקל הגוף הבסיסי.
האימון מדמה פעולות שהגוף עושה, כמו ריצה, דחיפה, משיכה, כריעה, קפיצה.
שיטה זו נולדה ביוון במאה ה-21 והתפתחה בניו יורק באזורים מוכי עוני שבהם התגוררו אנשים שלא יכלו להרשות לעצמם לממן מכוני כושר.
במקום זאת, הם השתמשו במגרשים ובפארקים פתוחים שהיו בסביבתם שם מבוצע עד היום האימון.
האימון מתבסס על שימוש במכשירים פשוטים וזמינים כמו מוטות המצויים בפארק וספסלים, הוא ניתן לביצוע בכל מקום וללא צורך מכשירים ומסגרות מיוחדות, ומכאן נובע שמו, "אימון רחוב".
כיום, הספורט התפתח ובמהלך כל שנה מתקיימות תחרויות רשמיות עם חוקים ושופטים בכל רחבי העולם (בין אם זה אליפות ארצית או אליפות עולמית).
לאימון הרחוב ישנם מספר יתרונות: האימון הוא חינמי, כדי להתאמן באימון רחוב אין צורך ברישום לחדר כושר, לסטודיו, למאמן אישי ולמאמנים אחרים.
האימון ניתן לביצוע בכל מקום, אין צורך לבצע את האימון במקום מיוחד ואפשר להסתפק בגן משחקים, בים או כמעט בכל מקום שאתם נמצאים ללא צורך בציוד מיוחד ומקצועי.
התמדה באימון תורמת לפיתוח אורח חיים בריא ואפשר לבצע את הפעילות עם חברים דבר המגביר את ההנאה שבאימון.
לשיטת אימון זו אין הגבלת גיל, מכיוון שמשתמשים במשקל גופנו והסיכון להיפצע נמוך.
שגרת אימון רחוב טיפוסית מורכבת מהדברים הבאים:
יכולות אתלטיות – מערכת של תרגילים ברמות שונות של מאמץ לפיתוח כוח הסיבולת לב-ריאה, חיזוק הבריאות, פיתוח צורת גוף ושיקום.
תרגילים איזומטריים – תרגילים סטטיים המבוססים על התכווצות של שרירים מבלי שהשריר מתארך או מתכווץ, המפרק נשאר מקובע בזווית אחת ואף שאין תנועה בשריר, קיימת הוצאה אנרגטית.
התעמלות – תרגילים פשוטים המבוצעים על בסיס משקל גוף בלבד ומטרתם לחזק את סיבולת השריר.
באפריל 2011 נוסד האיגוד העולמי לאימוני רחוב בריגה, לטביה, שמארגן ומארח אליפויות עולם שנתיות ב"אימון רחוב".
אליפות העולם הראשונה התקיימה בריגה שבלטביה ב-27–28 באוגוסט 2011 והיא התקיימה ב-2 קטגוריות שונות: כוח וסגנון חופשי.
במקום הראשון בקטגוריית סגנון חופשי זכה יבגני קוזייר מאוקראינה, במקום השני בשתי הקטגוריות זכה אנדריי טמאו מטבריה, ישראל ובמקום השלישי זכה דולס קומאנה גומבה מספרד.
בקטגוריית כוח במקום הראשון זכה ארטיום שפילו מלטביה ובמקום השלישי זכה דייוויד סמיליאס מליטא.
ב-4 באוגוסט 2012 וב-3 באוגוסט 2013 התחרות התקיימה פעמים נוספות בריגה, לטביה ומאז התחרות מתקיימת במקצה אחד.
במקום הראשון זכו יבגני קוצ'רה מאוקראינה (2012) ואנדג'זילו מליטא (2013) למקום השני הגיעו יבגני קוזייר (2012) וואדים אולקניק מאוקראינה (2013) ולמקום השלישי הגיעו ניקולאי לבנוב מרוסיה (2012) ואקוס סזרקה מהונגריה.
ב-26 ביולי 2014 התחרות התקיימה לראשונה במוסקבה, רוסיה.
במקום הראשון זכה אריק אורטיז מצרפת, במקום השני זכו כריסטופר ג'יימס לוארה מארצות הברית ובמקום השלישי זכה רוברט פולונסקי מליטא.
אליפות העולם החמישית התקיימה שוב בריגה, לטביה ב-22 באפריל 2015. את המקום הראשון לקח אריק אורטיז מצרפת, למקום השני הגיע רוברט פולונסקי מלטביה ולמקום השלישי דניאלס לאייזנס מלטביה.
ב-23 ביולי 2016 וב-2017 התחרות התקיימה במוסקבה, רוסיה ואת המקומות הראשונים לקחו הסאנג'אד פאיים מאיראן (2016) ודניאלס לאייזנס מלטביה (2017).
בפעם השמינית התחרות התקיימה לראשונה גם לנשים ולגברים בנפרד בתאריכים 7–8 בספטמבר 2018 במוסקבה, רוסיה.
את המקום הראשון במקצה נשים לקחה מודזלבסקה נטליה מאוקראינה, את המקום השני סטנבה סבטלינה מבולגריה ואת המקום שלישי, מינטן דינקה מהולנד.
במקצה הגברים זכה יוהאן סאן מצרפת, את המקום השני לקח ויקטור אלנדס אורלנדה מצ'ילה ולמקום השלישי הגיע סטפן ארוטיב מבולגריה.
אימון מכוון היא צורת למידה שיטתית ותכלתית המתבצעת באמצעות עשייה תוך הקדשת תשומת לב מלאה.
בעוד שתרגול רגיל (נאיבי), עשוי לכלול חזרות רבות ללא הקדשת תשומת לב, אימון מכוון דורש ריכוז מלא ונעשה עם מטרה ספציפית של שיפור ביצועים.
אימון מכוון הוא מונח שטבע הפסיכולוג אנדרס אריקסן בעשרות שנות מחקר על פיתוח מומחיות.
בספרו PEAK- Secrets from the New Science of Expertise, מפרט אריקסן ממצאים 30 שנות מחקר בהם חקר את הדפוסים המשותפים בצורת האימון של אנשים שהגיעו לפסגה בתחום העיסוק שלהם.
בין היתר חקר אריקסן מוזיקאים, ספורטאים, שחמטאים, מטפסים, רופאים, טייסים ועוד.
התגלית הגדולה ביותר של אריקסון הייתה כי מומחים פשוט "מתאמנים אחרת".
כלומר, ההבדלים בין ביצועים מעולים לביצועים בינוניים נעוצים בעיקר באיכות האימון ופחות בכמות הזמן שהושקע באימון.
לטענתו, "אימון מכוון הוא הדרך האפקטיבית ביותר לרכוש מיומנות".
אימון מכוון כולל את המרכיבים הבאים:
מטרה – אימון מכוון הוא אימון בעל מטרה ספציפית ומוגדרת היטב.
קשב – אימון מכוון הוא מכוון, כלומר, הוא מצריך תשומת לב ומודעות מלאה בזמן התרגול.
פידבק – המתאמן מקבל משוב מיידי וספציפי על הביצוע ממאמן מנוסה.
מאמץ – זהו אולי המרכיב החשוב ביותר באימון מכוון.
אימון מכוון מתרחש מחוץ לגבולות הנוחות ומצריך מהמתאמן לנסות דברים שהם מעבר ליכולותיו הנוכחיות.
אימון פארטלק היא שיטת אימון, שפותחה בשוודיה על ידי המאמן גוסטה הולמר בשנות השלושים של המאה ה-20, במטרה לשפר את מהירות הריצה.
המילה "פרטלק", מקורה בשפה השוודית ופירושה משחקי מהירות: Fart=מהירות, Lek=משחק.
מטרת האימון פארטלק היא אימון של ריצה רציפה כאשר המטרה לשלב קצבים משתנים (גבוהים, בינוניים וקלים).
מבנה האימון יכלול תמיד חימום ושחרור.
כאשר את לב האימון מחולק לפי זמן או מרחק כדי להכניס קצבים משתנים.
לדוגמה: ריצה, כאשר כל 500 מטר אני מחליף קצב קל, בינוני, תחרותי, כפול x חזרות או אימון המשלב זמן.
למשל, 5 דקות אימון קל, 5 דקות אימון בקצב בינוני ו-5 דקות קצב תחרות (או אפילו מהר יותר מהצפוי בתחרות) כפול × חזרות.
חשיבות אימוני הפארטלק היא ב:
בדרך כלל באימונים מסוג אחר המתאמן אינו מגיע כמעט למקסימום יכולת.
באימונים המשלבים אינטרוולים המטרה היא הגעה לסף מקסימום הדופק.
תרגול הגוף בקצבים משתנים בריצה ללא עצירות.
כמו בתחרויות, הרצים משתמשים בשינוי קצב על מנת לעקוף או להגיע לקו סיום ועדיין שומרים על תנועת הריצה, יכולת אירובית והשרירים מתרגלים תוך כדי האימון לשינויי קצבים ולשמירת מתח בריא בשרירים.
שיפור יכולות אירוביות: מאחר שבאימונים האלו משולבים גם דפקים גבוהים 80-85% תוך כדי ריצה רציפה, אנו נראה שיפור ביכולות האירוביות ככל שנשלב אימונים אלו בתוכנית הייעודית.
התאמה לרמות שונות של רצים: ניתן וקל לבצע התאמות ואימוני פארטלק שונים קצרים, ארוכים, קלים או קשים יותר בהתאם לרמת הרץ, הניסיון והיכולות הנוכחיות שלו.
ניתן להתאמה בקלות: מאחר שאימון זה מתמרן בקלות רבה, "אימוני פארטלק מאפשרים לך להוסיף אינסוף מגוון מרווחים לאימונים האירוביים שלך, מה שעוזר לשמור על גירוי".
יתרון לביצוע האימון הזה הוא המגוון שהוא מוסיף.
למשטרי כושר; ניתן לשנות את כמות המרחק, הזמן, התפרצויות מהירות, תקופות התאוששות ואפילו את הזמן בו אתה מבצע כל אחד מהרכיבים.
הכנה ליום המירוץ: עבור רצים תחרותיים, פארטלק וסוגים האחרים של ריצות אינטרוולים הם המפתח למוכנות ליום המרוץ.
המהירויות המתחלפות המהוות את נקודת ההגדרה של פארטלק מאפשרות לרצים לעבוד "הן מערכות האימונים האירוביות והן האנאירוביות תוך סימולציה של הטבע והזרימה של ריצה תחרותית."
חיזוק הגוף: פארטלק שומר על גופם של הרצים ומאמנת אותם כך שהם יוכלו להמשיך במרוץ.
הצבת ריצות פארטלק בשגרת אימון שומרת על "שרירים, גידים, עצבים וכו' המשמשים לריצה בהליכה ביכולת העליונה." במילים אחרות, הטמעה קבועה של פארטלק שומרת על גופך חזק מספיק כדי לשמור על מכניקת המירוץ.
שריפת שומן: על ידי החלפת "עוצמת האימונים, תשרוף יותר קלוריות ממה שהיית עושה על ידי שמירה על קצב קבוע." תוך כדי ריצה, הגוף של הרץ משתמש בשילוב של פחמימה ושומן, עם חילוף חומרים הנוטה ליותר פחמימות במהירויות גבוהות יותר, ומצד שני יותר שומן ככל שהאימון נמשך זמן ממושך יותר.
אימון פארטלק יאפשר לגוף להסתגל לשימוש בשני מקורות האנרגיה, כאשר השוויון בחילוף החומרים- חצי שומן וחצי פחמימה מתרחש במהירות איטית יחסית.
מהירויות שונות משפרות את הסיבולת לב-ריאה ואת כלי הדם במעט טוב יותר מאשר לרוץ בקצב קבוע למרחק מסוים בלי לשנות את המהירות.
שונות באימוני ספורט: ניתן להתאים במיוחד את אימוני הפארטלק כדי להתאים לצרכים של סוגים שונים של ספורטאים.
דוגמה מצוינת היא כדורסל, בו "עליכם לבצע מאמץ מקסימלי תוך כדי הפסקה מהירה (Fastbreak), תוך מעבר למאמץ מועט ביותר כשאתה עומד בקו העונשין
אפשר לשנות את סוג הפארטלק ותזמונו כדי לחקות את עוצמת משחק הכדורסל הממוצע.
ניתן לעשות זאת גם באימון לענפי ספורט אחרים כמו טניס, רוגבי, כדורגל ופוטבול.
אימוץ בקרב הקהילה הגאה או אימוץ בקרב להט"ב הוא אימוץ ילדים בידי אנשים ולרוב זוגות במערכת יחסים מאותו המין שמוגדרים כלהט"ב (לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים) או באופן רחב יותר כחלק מהקהילה הגאה.
האימוץ יכול לבוא במתכונת של אימוץ משותף על ידי בני הזוג, אימוץ של הילד הביולוגי על ידי הורה שני (אימוץ חורג) או בקרב יחידים בלבד.
נכון ליוני 2023, אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים חוקי ב-35 מדינות ברחבי העולם.
רוב המדינות והטריטוריות שמכירות באימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים מכירות גם כן בנישואים חד-מיניים.
עם זאת, קיימות מספר מדינות וטריטוריות שמכירות רק באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים בהן: קרואטיה, ישראל, ליכטנשטיין, ברמודה ואיי קיימן.
במקסיקו, מתוך 32 הישויות הפדרליות השונות שמרכיבות את המדינה, אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים חוקי ב-21 מדינות והבירה מקסיקו סיטי בלבד.
באסטוניה, חובה על זוגות להיות נשואים כדי לאמץ במשותף.
בעקבות זאת, זוגות חד-מיניים אינם רשאים לאמץ כתוצאה מאי ההכרה בנישואים חד-מיניים במדינה.
עם זאת, קיימת הכרה משפטית באימוץ חורג בקרב זוגות מאותו המין משנת 2016. בסן מרינו קיימת גם כן הכרה באימוץ חורג בקרב זוגות חד-מיניים מאז 2019.
מאז תחילת המאה ה-21, חקיקת הכרה משפטית באימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים הפכה לנושא פוליטי ברחבי העולם.
מתנגדים להכרה משפטית באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים טוענים שהורות שמורכבת מזוגות מאותו המין משפיעה לרעה על הרווחה של הילדים.
עם זאת, מחקרים שנעשו לאורך השנים חשפו באופן עקבי שהורים שמוגדרים כלהט"ב מתאימים ובעלי יכולת הורות שווה ליכולת של זוג הורים הטרוסקסואלים שמורכבים מאם ואב, בעוד הילדים שלהם נמצאו בריאים מבחינה פסיכולוגית ומותאמים היטב לאלה שגדלו על ידי הורים הטרוסקסואלים.
התנגדות להכרה משפטית בנישואים חד-מיניים מבוססת על טענות כי הומוסקסואליות אינה מקובלת על ידי מסורות ואמונות דתיות שונות וכי איננה נטייה מינית טבעית ולכן, ההכרה באיגודים חד-מיניים תקדם הומוסקסואליות בחברה.
לעיתים קרובות מתנגדים להכרה בנישואים חד-מיניים טוענים כי גדילה של ילדים בקרב הורים הטרוסקסואלים הופכת את הילדים לטובים יותר מגדילה בקרב הורים הומוסקסואלים.
על טענות אלו חולקים הטוענים שנטייה מינית הומוסקסואלית היא שונות טבעית ונורמלית במיניות האנושית כמו גם בקרב בעלי חיים בעוד שנטייה מינית איננה בחירה אלא נטייה מולדת.
מחקרים רבים הראו שילדים שגדלו על ידי זוגות חד-מיניים מסתדרים בחייהם באותה מידה כמו ילדיהם של זוגות הטרוסקסואלים ואף הראו יתרונות רבים בגידולם בקרב הורים חד-מיניים והצביעו על כך שהם נמצאו מאושרים ובריאים יותר.
מרבית המחקרים בנושא של הורות להט"ב מתמקדים בשתי סוגיות עיקריות: הסתגלות והתפתחות הילד למסגרת משפחתית שמורכבת מזוג הורים מאותו המין, והמסוגלות ההורית של זוגות חד-מיניים.
ממחקרים שנערכו נמצא כי לא קיימים הבדלים מהותיים בזהות המגדרית, בתפקידים החברתיים או הנטייה המינית בין ילדים ממשפחות הטרוסקסואליות לילדים ממשפחות הומוסקסואליות.
הדבר נובע מכך כי התנהגות וזהות מגדרית מושפעים מגורמים חברתיים, ביולוגיים ופסיכולוגיים, ולהורים ישנו תפקיד מזערי בעיצוב הזהות המגדרית, אם בכלל.
כמו כן, לא נמצאו הבדלים בהערכה עצמית, חרדתיות, דיכאון, בעיות התנהגותיות, תפקוד במצבים חברתיים (ספורט, חיים סוציאליים, בית ספר), היפראקטיביות, תפקודים קוגניטיביים, מנת משכל, יכולות מילוליות או קשיים רגשיים אחרים בין ילדים שגדלו אצל זוגות הטרוסקסואלים לבין ילדים שגדלו אצל זוגות הומוסקסואלים.
(מימין) זוג אימהות לסביות, זוג אבות הומוסקסואליםמחקרים אחרים מצביעים על כך שלא נמצאו הבדלים בהתנהלות ובתפקוד משק הבית מצד המשפחות ההומוסקסואליות לבין המשפחות ההטרוסקסואליות, או שילדהם גדלים בצורה שונה מאלה הגדלים במשפחות הטרונורמטיביות.
מחקרים אחרים הצביעו על כך כי ילדים הגדלים אצל הורים חד-מיניים, גמישים יותר מבחינת תפקידים מגדריים, סובלניים ופתוחים יותר בקבלת השונה.
במחקר שנערך בקרב מתבגרים בני 17 שגדלו במשפחות עם אימהות לסביות נמצא כי הם כשירים יותר מבחינה חברתית ופחות אגרסיביים מילדים בני גילם שגדלו במשפחות הטרונורמטיביות.
כמו כן, בקרב ילדים שגדלו במשפחות עם שתי אימהות נמצאו פחות תופעות של צריכת סמים ואלכוהול.
מספר מחקרים טוענים כי הזהות המינית של ההורים המאמצים\הביולוגיים פחות חשובה מאווירה רגועה ויציבה בבית, כמו גם במידת האהבה, התמיכה והקשב לצרכיהם של הילדים מצד ההורים.
המסוגלות והמוכנות של ההורים לתת לילדים את הכלים להתבגרות והתפתחות תקינה משמעותית אף היא.
יתרה מזאת, מחקרים מראים כי זוגות חד-מיניים מוכנים יותר להורות ומקדישים זמן רב יותר לילדיהם.
אחד ההסברים לכך היא הטענה כי בניגוד לזוגות הטרוסקסואלים, הם בחרו להיות הורים בניגוד לכל האתגרים השונים שעלולים להתלוות.
אף על פי שבמידה מסוימת קיימת סטיגמה מצד קבוצת השווים כלפי ילדים שגדלים אצל זוג הורים מאותו המין, נמצא כי המודעות לעניין מצד ההורים המאמצים ומצד בית הספר מסייעת בפיתוח מנגנוני פיצוי ותמיכה.
מחקרים מצביעים על כך כי קיימת סטיגמה נרחבת יותר כלפי זוג גברים הומוסקסואלים שמחליטים לאמץ ילדים מאשר כלפי זוג נשים לסביות, וכי ילדיהם יכולים להיחשף לאפליה ודעה קדומות מצד החברה.
מסיבה דומה, זוגות נשים לסביות נוטות יותר לאמץ ילדות בנות, מחשש שבן שגדל במשפחה עם שתי אימהות יכול להיחשף לסטיגמטיזציה רחבה יותר מצד החברה.
הדיון סביב סוגיית ההכרה המשפטית באימוץ על ידי זוגות מאותו המין
מאז תחילת המאה ה-21, סוגיית ההכרה המשפטית באימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים החלה להיתפס כנושא פוליטי ברחבי מדינות העולם.
לאורך השנים, ארגונים מקצועיים ורפואיים רבים הצהירו על תמיכה בהכרה משפטית באימוץ ילדים על ידי זוגות שמוגדרים כלהט"ב.
האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה הצהירה על תמיכתה בזכותם המשפטית לאימוץ של זוגות מאותו המין וטוענת שהדעה קדומה לפיה הורים מאותו המין שמגדלים ילד עלולים לפגוע בבריאותו הנפשית אינה מוכחת בשום צורה.
כמו כן, האגודה הצהירה כי לא קיימת שום הוכחה שזוגות חד-מיניים יהיו הורים גרועים או שיפגעו בילדים שלהם.
הטיעונים הבאים מובאים לתמיכה בהכרה משפטית באימוץ משותף על ידי זוגות מאותו המין:
לכל ילד יש את הזכות להיות חלק ממשפחה שתדאג לו ולצרכיו ואין זה משנה מי יהיו ההורים שלו על רקע מה היא זהותם המגדרית או נטייתם המינית.
זכויות האדם כוללות את הזכות לכל פרט להקים משפחה משלו ולגדל בה ילדים.
לאורך השנים נמצא במחקרים שונים כי אין הבדלים כלשהם בין ילדים שגדלו עם הורים הטרוסקסואלים לבין ילדים שגדלו עם הורים הומוסקסואלים.
לכן, הנטייה המינית של ההורים לא מהווה השפעה על גידול וחינוך הילדים לרעה.
בניגוד לדעה שזוגות מהקהילה הגאה אינם מסוגלים להיות הורים טובים כמו הורים הטרוסקסואלים מהמין השני, נמצא לאורך השנים במחקרים שונים שהורים שמוגדרים כלהט"ב מחזיקים ביותר משאבים ותנאי מחיה טובים יותר כדי לגדל ולחנך ילדים.
אימוץ בידי זוגות מאותו המין מהווה אלטרנטיבה יותר טובה מבית יתומים עבור ילדים ללא הורים.
נמצא כי זוגות מהקהילה הגאה מוכנים לאמץ ילדים בעלי צרכים מיוחדים, ילדים בגיל בוגר יותר (בניגוד להורים הטרוסקסואלים שמעדיפים לאמץ ילדים בתקופת הינקות) או ילדים השייכים לבני מיעוטים אתניים.
החוקרים מסבירים את התופעה בכך כי הם מעדיפים לאמץ ילדים אלה מלכתחילה או בשל אפליה מצד סוכנויות אימוץ, אשר מנתבות אליהם ילדים פחות רצויים על ידי זוגות הטרוסקסואלים, בעוד שהסטטיסטיקה מראה כי מחצית הילדים שאומצו בידי זוגות מהקהילה הגאה הם ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
הטיעונים הבאים מובאים להתנגדות להכרה משפטית באימוץ משותף על ידי זוגות מאותו המין:
ילדים חייבים להיות בעלי הורים שמורכבים מזכר ונקבה מהמין השני ולא מהורים מאותו המין מאחר שהורה ממגדר אחד יכול ללמד דברים מסוימים את הילד שלו שהורה מהמגדר השני לא יכול.
סוכנויות אימוץ רבות מבוססות על דת, הכרה משפטית באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים עלולה להוות התנגדות על רקע אמונה דתית מצד הסוכנויות.
ילדים שגדלו במשקי בית שמורכבים מהורים שמוגדרים כלהט"ב, יגדלו ויהפכו ללהט"ב בעצמם (לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים) כתוצאה מהשפעת הנטייה המינית או הזהות המגדרית של ההורים על ההתפתחות הפסיכולוגית שלהם.
תפיסת תפקידים מגדריים טיפוסיים של מה הורים שמורכבים מאם ואב מהמין השני אמורים לעשות בבית, תפקידים שלא אמורים או יכולים להתקיים על ידי המין השני.
מעמד משפטי לפי מדינה או טריטוריה
תאריך החלת ההכרה המשפטית באימוץ משותף על ידי זוגות מאותו המין לפי מדינה או טריטוריה ברחבי העולם:
במקסיקו, נכון ליוני 2023, מתוך 32 הישויות הפדרליות השונות שמרכיבות את המדינה, אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים חוקי ב-21 מדינות והבירה מקסיקו סיטי:
נכון ליוני 2023, אסטוניה וסן מרינו מוגדרות כמדינות היחידות ברחבי העולם שמכירות באימוץ חורג בקרב זוגות חד-מיניים אבל לא באימוץ משותף או בנישואים חד-מיניים:
מאז אפריל 2018, זוגות חד-מיניים רשאים לאמץ ילדים במשותף בפריסה ארצית בכל המדינות והטריטוריות של אוסטרליה.
ב-21 במאי 2006 העלתה חברת הפרלמנט הניו זילנדי מטיריה טוראי את סוגיית האימוץ בקרב זוגות חד-מיניים במדינה, בטענה שחוק האימוץ משנת 1955 "לא עונה על המורכבויות של החברה הניו זילנדית".
טוראי טענה כי בעקבות ההכשרה של איחודים אזרחיים בקרב זוגות חד-מיניים משנת 2004, יש לאפשר להורים מאותו מין לאמץ באופן חוקי.
בעבר, לא הוצגו חסמים ספציפיים שמנעו מלהט"ב לאמץ ילדים, פרט לכך שגברים לא היו רשאים לאמץ ילדות נקבות.
הגיל המינימלי לאימוץ בניו זילנד הוא 20 שנים לילד קרוב (אימוץ חורג) ו-25 שנים או גיל הילד פלוס 20 שנים (הגדול מבניהם) לילד זר.
החקיקה שהכשירה נישואים חד-מיניים בפיטקרן בשנת 2015 כוללת הוראה שקובעת שזוגות חד-מיניים רשאים להיות הורים לילדים.
פקודת אימוץ תינוקות ברחבי האיים קובעת שזוגות נשואים, זוגות לא נשואים (ויחידים) רשאים להגיש בקשה משותפת לאימוץ ילדים.
ב-19 בפברואר 2013 בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע בתיק X ואחרים נגד אוסטריה כי לבן הזוג באיחוד אזרחי חד-מיני יש את הזכות לאמץ את הילד הביולוגי של בן זוגו.
ב-4 ביולי הפרלמנט האוסטרי העביר הצעת חוק ממשלתית שמתירה אימוץ של ילדים חורגים בקרב זוגות חד-מיניים.
הצעת החוק נכנסה לתוקף ב-1 באוגוסט 2013.
בינואר 2015 בית המשפט החוקתי של אוסטריה פסק שתוכן החוקים הקיימים בנושא אימוץ אינם חוקתיים והורה לשנות את החוקים עד 31 בדצמבר 2015 כדי לאפשר אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים.