tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פנום קרום (Phnom Krom) – נבנה בסוף המאה התשיעית על ידי המלך יאסווארמאן הראשון.
זהו המקדש השני בין השלושה שבנה מלך זה (השלישי, פנום בוק, הרוס כמעט לגמרי).
המקדש מוקף על ידי חומת לבנים, ובעיקרו יש בו שלושה מגדלים המסודרים מצפון לדרום, על משטח שאליו עולים בשבע מדרגות.
המגדלים מוקדשים לברהמה, וישנו ושיווה.
המגדלים נבנו מאבן חול, ולפיכך רוב התחריטים עליהם נמחקו.
פראסאט קראוואן (Prasat Kravan) נבנה בשנת 921, על ידי המלך חאשֶׁוָאראמן הראשון.
כולל חמישה מגדלים על משטח מוגבה, ובתוכו תבליטים.
באקסיי צ'אמקרונג (Baksei Chamkrong) – מקדש הינדי לשיווה, שבו היה בעבר פסל מוזהב שלו.
נבנה ב-947 על ידי המלך חאשֶׁוָאראמן הראשון.
משמעות השם היא "הציפור המגנה תחת כנפיה"; השם בא מאגדה על המלך שניסה להימלט מאנגקור בעת מצור, ומצא מחסה תחת כנפיה של ציפור ענקית שנחתה לידו.
מקדש זה הוא בין ראשונים שנבנו מחומרים עמידים יותר, כמו לבנים מלטריט.
רוב התחריטים שנעשו מסטוקו נעלמו במשך השנים.
על משקוף הדלת ישנו תחריט של האל ההינדי אינדרה, עומד על הפיל שלו בעל שלושת הראשים אירוָאטה.
מֶבּוֹן המזרחי (East Mebon) הוא מקדש העומד באמצע הבאראי המזרחי.
הבאראי יבש כיום, אך בעת בנייתו ניתן היה להגיע אליו רק באמצעות סירה.
המקדש נבנה בשנת 952 על ידי המלך ראגֶ'נדְרָאוָרמאן השני.
המקדש נבנה באותם חומרים ובאפיון דומה למקדשים שהוזכרו לעיל, ויש בו פלטפורמה בגובה 3 מטרים ועליה עמוד מרכזי, וסביבו ארבעה עמודים נוספים בפינות המשטח.
התבליטים והפיסול במקדש זה הם מגוונים וייחודיים, ובהם פסלים של פילים בפינות מדרגות המשטח, ועוד.
באט צ'אם (Bat Chum) – נבנה בידי ראגֶ'נדְרָאוָרמאן השני בשנת 953. זהו המקדש הבודהיסטי הראשון הידוע לנו באתר.
במקדש כתובות המקדישות את האתר לשלוש ישויות אלוהיות בודהיסטיות.
פרה רופ (Pre Rup) – גם מקדש זה נבנה בידי ראגֶ'נדְרָאוָרמאן השני, בשנת 961, כמקדש הממלכתי שלו, שהוקדש לשיווה.
כאמור, המקדש נבנה בציר צפון-דרום עם מקדש המבון המזרחי, כתשע שנים אחריו, מדרום לבאראי המזרחי.
שני המקדשים נבנו באותו סגנון, אך מקדש זה מפואר בהרבה.
המקדש רבוע בצורתו, ומוקף בשתי חומות; עם הכניסה מן המזרח נגלות שתי שורות של עמודים, המסודרים מדרום לצפון.
לאחר מעבר בין העמודים ישנן מדרגות העולות לשלב הגבוה יותר של המקדש, כאשר על כל מדרגה פסלים של אריות.
במשטח העליון ישנם חמישה עמודים, עמוד מרכזי וסביבו ארבעה עמודים נוספים בפינות המשטח.
התבליטים השונים במקדש מציגים אלוהויות שונות ודמויות מיתולוגיות.
בַּאנְטֶאַי סְרֵיי (Banteai Srei) – זהו מקדש הבנוי במרחק רב מהאתר המרכזי, כ-25 ק"מ מצפון מזרח לאנגקור ת'ום.
מקדש זה הוקדש לשיווה בשנת 967; הוא יוצא דופן גם בכך שלא נבנה על ידי מלך אלא בידי אחד משריו של ראגֶ'נדְרָאוָרמאן השני; כתובת על אסטלת הבסיס מציינת שיאג'ניאוָאראהא היה מלומד ופילנתרופ, שסייע לסובלים מחולי, אי-צדק ועוני.
במקור עמד המקדש בתוך עיר בשם איסוָאראפורה.
שמו המקורי של המקדש היה טריבהוּוָאנאנאמאהסוָארה – האדון הגדול של העולם בעל שלוש הפנים.
המקדש ידוע כיום בשם בַּאנְטֶאַי סְרֵיי, מצודת הנשים או מצודת היופי, כנראה בשל התבליטים המורכבים הנמצאים בו; המקדש אמנם קטן יחסית, אך ידוע בשל התבליטים והפסלים הרבים הנמצאים בו, שזכו לשימור יסודי.
קהלאנג (Khleang) – שני מבנים בשם זה, שמטרתם אינה ברורה, הנמצאים על הציר מצפון לדרום החוצה את אנגקור ת'ום, וביניהם הדרך המלכותית הנמשכת ממערב למזרח.
המבנים נבנו בתחילת המאה האחת עשרה ובאמצעה: הראשון – הצפוני – נבנה תחילה מעץ על ידי המלך ג'איאואראמאן, והשני, הדרומי, נבנה מאבן על ידי יורשו, המלך סוריאוראמאן הראשון; עם בניית המבנה השני חודש המבנה הראשון ונבנה שוב מאבן.
למרות הפער בשנים הם זהים.
הסגנון שהוחל בו במבנים אלה נקרא על שמם, ונמצא במבנים נוספים באתר.
פירוש השם "קהלאנג" הוא "מחסן", ואולם לא סביר שזו הייתה מטרתם.
ייתכן שהיו מבנים שבהם נערכו קבלות פנים לאישים נכבדים, או ששימשו למגוריהם של אצילים או שגרירים.
פִימֶאנַאקָאס (Phimeanakas) – נבנה בסוף המאה העשירית על ידי המלך ראגֶ'נדְרָאוָרמאן השני, וחודש במאה השתים עשרה על ידי המלך סוריאוראמאן השני.
זהו מקדש הינדי שנבנה כפירמידה בעלת שלוש מדרגות.
המקדש נבנה בסגנון הקהלאנג, והוא נמצא באמצע המתחם המלכותי.
באפון (Baphuon) – מקדש הבנוי כפירמידה בעלת שלוש מדרגות, כמקדש הממלכתי של המלך אוּדָיָדִיטיָאוָארָמָאן השני, שהוקדש לשיווה.
המקדש נבנה באמצע המאה האחת עשרה, ונמצא מצפון מערב לבאיון.
המקדש צמוד מדרום למתחם המלכותי; מידותיו 120 מטרים (ממערב למזרח) על 100 מטרים (מצפון לדרום) בבסיסו, וגובהו 34 מטרים ללא המגדל שעליו.
שליח סיני ששהה בקמבודיה בשנים 1296 – 1297 מתאר את המקדש כמונומנט מדהים, שעליו עומד מגדל מרשים מברונזה.
לקראת סוף המאה ה-15 הומר המקדש למקדש בודהיסטי, ופסל בגובה 9 מטרים ובאורך 70 מטרים של בודהה הוצב בצידו המערבי, כנראה תוך כדי הרס המגדל שהיה עליו.
המבנה הוקם על קרקע חולית, ולכן תמיד היה לא יציב, וחלקים ממנו קרסו עם השנים.
עם שחזור האתר נעשו מאמצים רבים לשחזר ולשמר את המקדש.
אנגקור ואט (Angkor Wat) הוא המקדש הידוע ביותר באזור.
המקדש נמצא מדרום ומעט ממזרח לבירה הקמרית הקודמת שמרכזה היה בבאפון.
האתר תוכנן ונבנה במחצית הראשונה של המאה ה-12 תחת שלטונו של המלך סוריאוראמאן השני, כמקדש הממלכתי וכמרכז עיר הבירה החדשה.
לא ידוע מה היה שמו המקורי של המקדש; לא נמצאה כתובת המציינת את שם הבונה או אסטלה המציינת את הקדשת המקום, כפי שנמצאו במקדשים אחרים.
נראה שהעבודה במקום גם לא הושלמה לגמרי, משום שלאחר ביזת אנגקור בידי הצ'אמפה ב-1177 העביר המלך ג'איאוָארמאן השביעי את הבירה לאנגקור ת'ום.
במאה ה-14 או המאה ה-15 שונה ייעוד המקום למקדש בודהיסטי, וזהו השימוש במקדש עד היום; עובדה זו סייעה גם לשימורו היחסי של האתר.
גם מטרתו המקורית של המקדש לא ברורה; יש הסוברים שהמדובר בארמון קבורה של המלך, ויש הטוענים שמטרתו הייתה פולחן האל וישנו, פולחן שונה מפולחן שיווה שהיה מקובל בכל המקדשים שקדמו לו.
המקדש נחשב לפאר האדריכלות הקמרית, במידותיו, בחלוקה בין שטחיו, באלמנטים הקישוטיים השונים, ועוד.
המקדש מוקף בחומה בגובה 4.5 מטר, שהיקפה הוא 1024 מטרים (ממערב למזרח) על 802 מטרים (מצפון לדרום).
בתוך החומה קיים שטח פתוח ברוחב 30 מטרים, ואחריו חפיר מלא מים ברוחב 190 מטרים.
לאי המלאכותי שעליו ניצב המקדש מגיעים דרך סוללה ממזרח או דרך מוגבהת, ממערב.
שטחו של המתחם הוא כ-820,000 מטרים רבועים, ובו סדרה של מתחמים זה בתוך זה, שכללו בעבר את ערי הבירה עצמה, את ארמון המלוכה ואת המקדש עצמו.
המקדש נחשב לסמל לאומי בקמבודיה, ומופיע על דגלה.
בנטאי סאמרה (Banteay Samre) – נבנה בתחילת המאה ה-12, ממזרח לבאראי המזרחי, תחת שלטונם של סוריאוראמאן השני ויאסווארמאן השני.
זהו מקדש הינדי, הבנוי בסגנון של אנגקור ואט, ונקרא על שמם של עם הסאמרה (Samré), ילידי האזור.
טא פרום (Ta Prohm) – נבנה בשנת 1186 על ידי המלך ג'איאוָארמאן השביעי.
שמו המקורי היה ראג'אויהארא (Rajavihara, מקדש מלכותי); משמעות השם טא פרום היא "האב הקדמון ברהמה".
המקדש נבנה לכבוד משפחתו של המלך, ואימו מונצחת בפסל הראשי במקדש, המציין את התגלמות החכמה.
טא פרום משלים את המנזר פריאה חאן, שהוקדש כמה שנים לאחריו.
לפי הכתובות במקום חיו בו 12,500 איש, וביניהם 18 כוהנים גדולים ו-615 רקדנים, ובנוסף חיו בכפרים הסמוכים כ-80,000 איש, שעבדו בתחזוקת ואספקת המנזר.
בניגוד למקדשים אחרים באתר, טא פרום הושאר כפי שנמצא, ללא מאמצי שימור, ומראה העצים והצמחייה המכסים אותו חלקית מייחדים לו מראה דרמטי.
המקדש שטוח ולא מדורג כאחרים, ובו חמש חומות מלבניות המקיפות מתחם מרכזי גדול; החומה החיצונית מקיפה שטח של 650,000 מטרים רבועים, שבעבר שכנה בו עיר גדולה למדי.
באנטאי קדיי (Banteay Kdei) נמצא מדרום מזרח לטא פרום ומזרחית לאנגקור ת'ום.
המקדש נבנה בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13 תחת שלטונו של המלך ג'איאוָארמאן השביעי.
זהו מקדש בודהיסטי בסגנון הבאיון, הבנוי במתכונתם של טא פרום ופריאה חאן, אך מורכב פחות וקטן יותר.
לא ידוע למי הוקדש המקום.
האתר כיום במצב רעוע למדי, עקב תכנון גרוע וחומר באיכות ירודה שממנו נבנה.
פריאה חאן (Preah Khan) – עיר מלכותית, שבה גם מקדש ואוניברסיטה בודהיסטית.
העיר בנויה במלבן שמידותיו 700 על 800 מטרים, מוקפת בחפיר וסמוכה לבאראי.
פריאה חאן דומה לטא פרום, אך עם פחות מתחמים בתוכה.
העיר נבנתה בשנת 1191 על ידי ג'איאוָארמאן השביעי, והוקדש לאביו.
הייתה זו עיר גדולה, ובה פעלו כ-100,000 פקידי ממשל ומשרתים.
המקדש שבערי שטוח ובנוי ממתחמים זה בתוך זה.
כמו טא פרום הסמוך, גם מתחם זה הושאר ללא שימור, והצמחייה מכסה חלק נכבד מההריסות.
ניק פיאן (Neak Pean) – מקדש בודהיסטי הנמצא על אי במרכזו של הבאראי הסמוך לפריאה חאן.
גם מקדש זה נבנה בעת שלטונו של המלך ג'איאוָארמאן השביעי; פירוש השם הוא "הנחשים השזורים זה בזה", על שם פסלי הנחשים הנמצאים בבסיס המקדש.
המבנה נועד ביסודו כמבנה רפואי, ומבנהו יונק מהאמונות הבודהיסטיות על דרכי הריפוי.
באיון (Bayon) – זהו המקדש הממלכתי האחרון שנבנה באנגקור.
המקדש נבנה בסוף המאה השתים עשרה בידי ג'איאוָארמאן השביעי, במרכזה של עיר הבירה של המלך, אנגקור ת'ום; זוהי אבן הראשה בכל מפעלי הבנייה הרבים של מלך זה, מן הבונים הגדולים ביותר בתרבות זו.
המקדש ידוע בכ-200 דיוקני האבן השלווים והמסיביים שבו, הנמצאים על 54 המגדלים שבמקדש.
במקדש גם תבליטים רבים, המציגים מגוון ייחודי של סצנות מיתולוגיות והיסטוריות לצד סצנות מחיי היום-יום.
גם מקדש זה נחשב לאחד משיאי האדריכלות הקמרית, בסגנון שמוגדר כסגנון הבארוק של אדריכלות זו, לעומת הסגנון הקלאסי המתבטא באנגקור ואט.
המקדש הוא המקדש היחיד באנגקור שנבנה מלכתחילה כמקדש בודהיסטי, בזרם המהיינה.
לאחר מותו של המלך שונה המקדש כמה פעמים בעקבות שינויי הדתות בממלכה: תחילה להינדואיזם ולאחר מכן לזרם אחר של הבודהיזם, טהרוואדה.
המקדש עצמו נמצא במרכזה של אנגקור ת'ום; אין לו חומות או חפיר, שכן אלו נמצאים סביב העיר.
באיון גדולה מאנגקור ואט, אך בנויה בצורה צפופה יותר ואין בה את המרחבים של האחרונה.
מרפסת הפילים – נבנתה בסוף המאה השתים עשרה על ידי המלך ג'איאוָארמאן השביעי.
המרפסת היא חלק מאנגקור ת'ום, וממנה סקר המלך את צבאותיו המנצחים, השבים מהקרב.
המרפסת צמודה לארמון פִימֶאנַאקָאס (Phimeanakas), ההרוס כיום ברובו.
רוב המבנה היה עשוי מחומרים מתכלים, שאכן נעלמו עם השנים.
מה שנותר הוא יסודות המשטח; בצידם המזרחי נמצאים גילופים של פילים, ועל שמם המבנה.
אורכה של המבנה 350 מטרים.
מרפסת המלך המצורע – מרפסת זו נבנתה גם היא בסוף המאה השתים עשרה על ידי המלך ג'איאוָארמאן השביעי.
היא נמצאת בפינה הצפון מערבית של הריבוע המלכותי באנגקור ת'ום.
השם ניתן לה בשל פסל מן המאה החמש עשרה שנמצא באתר; הפסל הוא של האל ההינדי יאמה, אל המוות.
הפסל נקרא "פסל המלך המצורע" בשל צבעו הדהוי והאזובית שעליו, שהעלו את הדמיון לצרעת, והזכירו אגדה קמבודית על מלך באנגקור שחלה בצרעת.
לקמבודים הפסל ידוע כדהארמארג'ה, השם שהיה חרוט בתחתית הפסל.
אנגקור בספרות וקולנוע בני זמננו
בשנת 2001 הופק הסרט טומב ריידר בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי, שחלק מעלילתו מתרחש במקדשי אנגקור ואף צולם במקום, במקדש טא-פּרוׁם.
אנגלית בריטית היא מגוון ניבי השפה האנגלית הנמצאים בשימוש בבריטניה, על גרסאותיהם השונות, להבדיל מאלו שבקרב דוברי האנגלית האחרים בעולם.
אף על פי ש"אנגלית בריטית" הוא מונח כללי המתאר את האנגלית בבריטניה, האנגלית המדוברת בחלקיה השונים של בריטניה משתנה במידה משמעותית.
ישנו שוני במבטאים לא רק בין אזורים שונים בממלכה, כגון אירלנד הצפונית, סקוטלנד וויילס, אלא גם בין ערים שונות בתוך אנגליה ואף בין מחוזות שונים בתוך לונדון.
מבחינה היסטורית, השימוש הנפוץ באנגלית ברחבי העולם מיוחס לכוחה של האימפריה הבריטית, ששלטה בימיה הגדולים בחלקים נרחבים של העולם.
המבטא האנגלי הנפוץ ביותר בקרב המעמד העליון התפתח באזור שסביב הבירה לונדון, ובערים בהן היו אוניברסיטאות גדולות דוגמת אוקספורד וקיימברידג': "ההגייה המקובלת" (Received Pronunciation, או RP) נתפשת תדיר גם כיום כ"אנגלית הבריטית" הקלאסית.
אף כי ה-RP עודנו זוכה ליוקרה רבה, השימוש בו החל לדעוך גם בקרב המעמדות המשכילים.
למרות הקישור הסטריאוטיפי בינו לבריטניה, הרוב המוחלט של האוכלוסייה דובר ניבים ומבטאים אזוריים.
החלוקה העיקרית היא בין מבטאים צפוניים, תיכונים ודרומיים, המתפצלים לאינספור מבטאים מקומיים.
האיזוגלוסה (תיחום גאוגרפי בין אופני הגייה) הבולטת ביותר באי היא זו העוברת בקו שרופשייר-ברמינגהאם-שפך הוואש, שמדרום לה יש הבחנה בין הגיית תנועה כמעט-אחורית, כמעט-סגורה, מעוגלת () לתנועה אחורית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת () ומצפון לה היא אינה קיימת.
ה-u ב-strut וב-foot נהגית בצפון באותו אופן.
בין הניבים האנגלו-בריטיים ישנם לדוגמה:
אנגלית שפך התמזה (Estuary English), הרווחת בדרום-מזרח אנגליה ונחשבת לתחליף מתנשא (posh) פחות להגייה המקובלת.
היא מתאפיינת למשל בשימוש בעיצור סדקי, סותם, אטום (א) לעומת היגוי מלא של עיצור מכתשי, סותם, אטום (ט) ב-RP.
קוקנית (Cockney), המזוהה עם המעמד הנמוך בלונדון וניכרת בשיטוח דיפתונגים לתנועות בודדות והיעלמות העיצור סדקי, חוכך, אטום (ה) בראשי מילים.
כך time מבוטא "טאם" ו-house נעשה "אאוס".
מאנקונית (Mancunian), הרווחת במנצ'סטר והסביבה.
כוללת השמטת הה"א בראש מילה וגם הגימ"ל בסופה (hanging קרי "אנגין"), אי-הגייה של הטי"ת בסוף מילה, הגייה זהה לרוב של u קצרה וארוכה (fudge כב-foot), ודגש חזק בתנועות.
סקאוס (Scouse), הנפוץ בליברפול והחבל.
בין תכונותיו הבולטות הן הגייה של k בסוף מילה כ-ch (book קרי "בוך").
טייק (Tyke), קבוצת הניבים של חבל יורקשייר.
מלבד הגייה מיושנת, מכיל גם אוצר מילים גדול שמקורו ויקינגי.
מגוון ההגיות והמשלבים הלשוניים קשור בקשר הדוק למערכת המעמדות ההיסטורית במדינה, וטעון במשמעויות חברתיות ותרבותיות חזקות.
כך, סר מייקל קיין היה אולי השחקן הראשון שהרהיב עוז לא לזנוח כליל את מבטא מעמד הפועלים שלו ולעבור ל-RP כשהחל להופיע בתיאטרון ובקולנוע, אף כי היה חייב לוותר על הקוקנית הטבעית למען הנהירות.
הנושא נדון רבות בתרבות, למשל ב"גבירתי הנאווה".
כיום מקובל הרבה יותר בקולנוע העולמי להציג דוברי מבטא עממי, כמו ג'ייסון סטיית'האם, כסמל לבריטיות אותנטית.
החל מאמצע המאה ה-20, עת החל לדעוך כוכבה של האימפריה הבריטית, ועד ימינו, מקושר מעמדה הרם של השפה האנגלית לדומיננטיות הכלכלית, הצבאית והפוליטית חובקת העולם של ארצות הברית, והאנגלית האמריקאית נחשבת בימינו בעיני רבים לניב המרכזי של האנגלית בעולם, במיוחד עקב הכמות העצומה של תוצרים תרבותיים המגיעים מארצות הברית.
האנגלית המדוברת (ובעיקר הכתובה) בבריטניה היא בעלת השפעה על האנגלית ברבות ממדינות חבר העמים הבריטי, ובכללן קנדה, אוסטרליה, דרום אפריקה והודו.
חלק נוסף בו שונה האנגלית הבריטית מאנגלית אמריקאית, הוא האיות.
מילים רבות נכתבות באופן שונה, כאשר לעיתים מדובר בסיומות או תחיליות של קבוצת מילים שלמה.
כך למשל, אף על פי שמילון אוקספורד מעדיף את הסיומת "ize" כך, כפי שמקובל גם בארצות הברית, באנגלית בריטית היא מאויתת לרוב כ-"ise".
הסיומת "er" במילים כמו "center", "liter" וכדומה, נכתבת באנגלית בריטית "re" ("centre", "litre").
ככלל, המגמה באנגלית אמריקאית היא בכיוון של הפשטה וקירוב האיות להגייה.
הסיומות "ize" ו-"er" הן דוגמאות טובות לכך.
אוצר המילים באנגלית הבריטית כולל מילים מסוימות שבניבים אחרים מוחלפות במילים אחרות.
למשל, ה-"lift" הבריטי הוא ה-"elevator" האמריקאי.
לפעמים השוני הוא בקיצור של מילים בשמות עצם ארוכים וכדומה.
בנוסף, מילים מסוימות מתפרשות אחרת באנגלית בריטית לעומת ניבים אחרים של אנגלית.
אנגלית אוסטרלית היא ניב של השפה האנגלית.
היא החלה להבדיל עצמה מן האנגלית הבריטית, זמן קצר לאחר הקמתה של הקולוניה הבריטית ניו סאות' ויילס ב-1788. יעודה המקורי של התיישבות זו הייתה לאסירים בריטיים, שרובם הגיעו מערים גדולות באנגליה.
ב-1827 דיווח פיטר קוניגהם, בספרו "שנתיים ב-New South Wales", שאוסטרלים לבנים ילידי המדינה, דיברו במבטא שונה ומובחן, אם כי בעל השפעות מאנגליה.
גל נרחב בהרבה של הגירה, שמקורו בגל הבהלה לזהב בשנות ה-50 של המאה ה-19, היה גם הוא בעל השפעה משמעותית על האנגלית האוסטרלית, וכלל מספר גדול של אנשים שאנגלית הייתה שפתם השנייה.
למן אותו זמן, האנגלית האוסטרלית התעשרה ממקורות חיצוניים.
בשנות ה-40 של המאה ה-20, סידני ג'ון בייקר פרסם מספר מילונים של האנגלית האוסטרלית.
תהליך ה"אמריקניזציה" של האנגלית האוסטרלית שהחל בימי הבהלה לזהב, ובא לידי ביטוי בשאילת מילים, ביטויים, ותצורות שימוש מהאנגלית האמריקאית, התעצם עם הגעת כוחות אמריקאיים לאוסטרליה בזמן מלחמת העולם השנייה.
בנוסף, היבוא המאסיבי של תוכניות טלוויזיה ושאר תכנים תקשורתיים מארצות הברית, החל משנות החמישים של המאה ה-20, גם הוא בעל השפעה משמעותית על האנגלית האוסטרלית.
כתוצאה מכך, לדוגמה, האוסטרלים משתמשים במילה האמריקאית truck לציון משאית, ולא במקבילתה הבריטית lorry.
הקרבה הגאוגרפית וההיסטוריה המשותפת הביאו לכך שהאנגלית האוסטרלית דומה יותר מכל לאנגלית הניו זילנדית.
אולם, ההבדל בין שתי הגרסאות המדוברות במדינות הללו בולט לאנשים הבאים מהן (וסביר שגם למי שאינו תושב שלהן).
גם אוצר המילים שבשימוש בשתי המדינות מגלה הבדלים ניכרים.
מאפיין בולט למבטאה של האנגלית האוסטרלית, הוא הנמכת הרישא של הדיפתונג /eɪ/ לעבר הדיפתונג /æɪ~aɪ/, עד כדי אי-יכולתה של אוזן זרה (כולל דוברי אנגלית מאזורים אחרים בעולם) להבחין בין שני הדיפתונגים הללו שאצל דוברי האנגלית האוסטרלית.
אנגלית עתיקה (נקראת גם אנגלו-סקסונית) היא צורה קדומה של אנגלית אשר הייתה בשימוש בחלקים של אנגליה של היום וסקוטלנד הדרומית בין המאה ה-5 עד המאה ה-12. זוהי שפה מערב-גרמנית ולכן דומה לסקסונית עתיקה ופריזית עתיקה, ושונה ביותר מהאנגלית המודרנית.
האנגלית העתיקה לא הייתה סטטית, והיה בה שימוש נרחב במשך 700 שנה בערך – מהמהגרים האנגלו-סקסונים הגרמאניים שהקימו את אנגליה במאה החמישית עד לאחר הפלישה הנורמנית ב-1066, אז החל בשפה תהליך של שינוי משמעותי.
השפה הטמיעה בתוכה אלמנטים מהשפות שבסביבתה, כמו השפות הקלטיות והנורדיות - שפתם של הפולשים הוויקינגים.
עם זאת, הכח שהשפיע ביותר על עיצובה של האנגלית העתיקה היה השפעת הגרמנית על אוצר המילים של השפה, מבנה המשפטים והדקדוק שהיו מבוססים על שפות יבשת אירופה.
באנגלית עתיקה יש שתי צורות לרבים, ריבוי זוגי וריבוי של שלושה ומעלה.
המעבר מאנגלית עתיקה לאנגלית מודרנית כלל עוד שני שלבי ביניים, אנגלית תיכונה ואנגלית מודרנית מוקדמת.
1500–1650 לספירה: אנגלית מודרנית מוקדמת
חלוקה זו היא חלוקה גסה וכל המעברים היו הדרגתיים ואיטיים.
אנגלית עתיקה נכתבה לראשונה על ידי אלפבית רוני שנקרא פות'ארק, אשר התבססו על רונות גרמניות שהוסיפו להם 5 רונות נוספות בשביל צלילים שלא היו במקור.
הרונות שימשו עד המאה ה-9 לספירה, והוחלפו על ידי האלפבית הלטיני, שיובא לאנגליה על ידי כמרים אירים קתולים.
האלפבית של אנגלית עתיקה היה קצת שונה מהאלפבית המודרני שמומש באנגלית, והיו בו 24 אותיות.
האותיות ⟨j⟩ ו-⟨w⟩ לא היו קיימות, האותיות ⟨k⟩, ⟨q⟩ ו-⟨z⟩ לא היו בשימוש, והאותיות ⟨v⟩ ו-⟨u⟩ נחשבו לאות אחת.
ל-20 שנשארו נוספו עוד 4 אותיות: þ ,ƿ (שנשאלו מתוך הרונות), æ ו- ð (שהם אותיות לטיניות ששונו בהתאם לשימושם).
צירוף האותיות ⟨sc⟩ יצג את הצליל ʃ, האות ⟨y⟩ יצגה את התנועה y ו- ⟨c⟩ יצג את הצליל k.
בכתיבה מודרנית של אנגלית עתיקה, מוסיפים קו עילי מעל לתנועות a,e,i,o,u,æ,y בשביל לציין הגייה ארוכה של התנועות.
הדקדוק של אנגלית עתיקה שונה מאוד מהדקדוק של אנגלית מודרנית, ויותר דומה לדקדוק של גרמנית ושפות גרמאניות אחרות.
באנגלית עתיקה היו 3 מינים לשמות עצם: זכר, נקבה ונייטרלי, והמין הדקדוקי של שם העצם משפיע על הטיית היחסה עליו, כך שלכול מין יש סיומת שונה.
בניגוד לאנגלית מודרנית או גרמנית, באנגלית עתיקה היו 2 צורות ריבוי, ריבוי לזוג וריבוי ליותר מזוג.
+ גוף ראשון שני ושלישי גוף ראשון גוף שני גוף שלישי יחיד רבים יחיד רבים זכר נקבה נייטרלי רבים nom.
השוואה בין האנגלית העתיקה לבין האנגלית המודרנית
מספר מקור תרגום [1] Hwæt!
(לפי סדר, עברית - אנגלית עתיקה - אנגלית מודרנית)
טולקין השתמש בניב של האנגלית העתיקה כדי ליצג את הלשון הרוהירית שהייתה שגורה בפי אנשי רוהן כפי שייצג את הלשון המשותפת באנגלית המודרנית, מה שייצג את הקשר ההיסטורי בין לשון הרוהירים ללשון המשותפת.
אנגלירו (ספרדית: Angliru) ידוע גם בשמו הרשמי ג'ימונל, הוא הר באסטוריאס שבצפון ספרד, המתנשא לגובה של כ-1,570 מטר מעל פני הים.
הדרך המפותלת והמפרכת לעלייה עליו משמשת לרוב לתחרויות רכיבה באופניים, והמפורסמת שבהן, וואלטה אספניה.
אורך הטיפוס כ-11 קילומטרים, בשיפועים של 13%-14% בממוצע.
הטיפוס לאנגלירו נחשב לאחד הקשים ביותר הנכללים במרוצי אופני כביש.
ברוב הפעמים בהם היה על רוכבי האופניים להתגבר על העלייה התלולה היה זה בתנאים של ערפל כבד.
אנגקור וואט (בקמרית: អង្គរវត្ត) הוא המקדש המרכזי בעיר המקדשים העתיקה אנגקור שבקמבודיה (בקמרית, "ואט" פירושו "מקדש").
המקדש נבנה במאה ה-12 והוא הגדול והשמור ביותר באנגקור והיחיד שנשאר כמרכז דתי.
אנגקור ואט נבנה במקור כמקדש הינדי ונועד לייצג את הר מרו המיתולוגי, מקום משכנם של האלים.
המקדש שינה את אופיו לבודהיסטי בשלב מאוחר יותר.
כיום, המקדש נחשב לייצוג שיאה של התרבות והארכיטקטורה הקמרית ודמות המקדש מיוצגת במרכז הדגל הקמבודי.
אנגקור ואט והמקדשים האחרים באנגקור מהווים את מרכז המשיכה של תיירים למדינה, והם עומדים במוקדו של מאמץ שימור בינלאומי.
ניתן להגיע אל האי המלאכותי שעליו ניצב המקדש, דרך סוללה ממזרח או דרך מוגבהת ממערב.
התכנון והבניה של המקדש מתוארכים למחצית הראשונה של המאה ה-12 לספירה, בזמן שלטון המלך סוריוורמאן השני (Suryavarman II, שלט בין 1113 עד סביבות 1150).
המלך הקדיש את המקדש לפולחן וישנו, שעד אותה תקופה היה משני לפולחן שיווה.
שמו המקורי של המקדש אינו ידוע, היות שלא נמצאו כל תעודות או כתובות בו שם המקדש מופיע.
העבודות נסתיימו כנראה עם מות המלך ולכן ישנם תבליטים לא גמורים.
בשנת 1177 המקדש הותקף על ידי בני הצ'אם (Cham, עם שחי בווייטנאם של היום), אויבי הקמרים.
לאחר מכן האימפריה חזרה למקומה על ידי המלך החדש, ג'איאוואראם השביעי (Jayavaram VII), שקבע את בירתו (אנגקור תום, Angkor Thom) ואת המקדש שלו (Bayon) מספר קילומטרים צפונה משם.
במאה ה-14 או ה-15 המקדש הוסב לבודהיזם-טהרוואדה והוא משמש כמקדש בודהיסטי עד היום.
אף על פי שהוא הוזנח אחרי המאה ה-16, הוא לא ננטש מעולם.
משמעותו של שמו הנוכחי, אנגקור ואט, היא מקדש הבירה (ואט - מקדש; אנגקור - מהמילה הסנסקריט נגארה, שמשמעותה בירה).
עבודות שימור במקדש בוצעו על ידי הממשלה ההודית בין השנים 1986 ל-1992. בשנות ה-90 המשיכו מאמצי השיקום במקום, במקביל לעלייה חדה בכמות התיירים.
ב-1992 הוכרז אנגקור כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו, שהזרים אליו כספים ועודד את הממשלה הקמבודית לפעול לשימור האתר.
לפי נתוני הממשלה, ביקרו בפרובינציית סיאם ריפ בה שוכן אנגקור ואט כ-677,000 תיירים זרים, כ-50% מכלל התיירים שנכנסו למדינה.
העלייה בתיירות הביאה גם לתופעות שליליות, כמו מספר מקרים של ונדליזם (כגון גרפיטי).
כן הוספו בעקבות התיירות הגוברת חבלים ומדרגות עץ כדי להגן על התבליטים והרצפות.
בספר "נקודת ההתלקחות", הספר הרביעי בסדרת "בלי מעצורים" - סדרת ההמשך ל"39 רמזים", איימי ודן קהיל מגיעים לקמבודיה, ועוברים במקדש אנגקור ואט, בתקווה למצוא את הרכיב האחרון לשיקוי הנגד.
אנגליקניזם היא מסורת נוצרית מערבית שהתפתחה מתוך המנהגים, הליטורגיה והזהות של הכנסייה האנגליקנית בעקבות הרפורמציה האנגלית, בהקשר של הרפורמציה הפרוטסטנטית באירופה.
זהו אחד הענפים הגדולים ביותר של הנצרות הפרוטסטנטית, עם כ-110 מיליון מאמינים כיום.
הם נקראים גם באפיסקופלים במדינות מסוימות.
רוב האנגליקנים הם חברים במחוזות הכנסייה הלאומיים או האזוריים של הקומון האנגליקני הבינלאומי, המהווה את הקומוניסציה הנוצרית השלישית בגודלה בעולם, אחרי הכנסייה הרומית-קתולית והכנסייה המזרחית האורתודוקסית.
מחוזות אלה נמצאים בקשר מלא עם הכנסייה של קנטרברי ובכך עם בחירתו האישית של המלך הבריטי את הארכיבישוף מקנטרברי, שהקומונה מתייחסת אליו כאל הפרימוס האינטרס שלה (בלטינית, 'ראשון בין שווים').
הארכיבישוף כפוף לוועידת למבת', שהיא ראש ישיבת הפרימטים, והוא נשיא המועצה הייעודית האנגליקנית.
כמה כנסיות שאינן חלק מהקודש האנגליקני או המוכרות על ידה מכנות את עצמן גם אנגליקניות, כולל אלה שנמצאות בתוך התנועה האנגליקנית המתמשכת והתאמה האנגליקנית.
האנגליקנים מבססים את אמונתם הנוצרית על התנ"ך, מסורות הכנסייה האפוסטולית, ירושה אפוסטולית ("אפיסקופטה היסטורית") וכתבי אבות הכנסייה.
האנגליקניזם מהווה אחד מענפי הנצרות המערבית, לאחר שהכריזה באופן סופי על עצמאותה מהכס הקדוש בזמן ההתיישבות הדתית האליזבתנית.
רבות מהפורמולות האנגליקניות החדשות של אמצע המאה ה-16 התאימו באופן הדוק לאלה של הפרוטסטנטיות העכשווית.
רפורמות אלה בכנסיית אנגליה הובנו על ידי אחד האחראים ביותר להן, תומאס קרנמר, הארכיבישוף מקנטרברי, ואחרות כניווט בדרך באמצע בין שתיים מהמסורות הפרוטסטנטיות המתעוררות, הלותרניות והקלוויניזם.
מידת ההבחנה בין נטיות פרוטסטנטיות לקתוליות בתוך המסורת האנגליקנית היא דבר שבשגרה הוא דיון הן בתוך כנסיות אנגליקאיות ספציפיות והן ברחבי הקודש האנגליקני.
ייחודי לאנגליקניזם הוא ספר התפילה המשותפת, אוסף השירותים בספר אחד המשמש מאות שנים.
הספר מוכר כעניבה עיקרית המחברת את הקודש האנגליקני כמסורת ליטורגית ולא כווידוי או כבעלת מג'יריום כמו בכנסייה הרומית -קתולית.
לאחר המהפכה האמריקאית, הקהילות האנגליקניות בארצות הברית ובצפון אמריקה הבריטית (שיהוו מאוחר יותר את הבסיס למדינה המודרנית של קנדה) הוקמו מחדש כל אחת לכנסיות אוטונומיות עם בישופים משלהן ומבנים שלטון עצמי; אלה היו ידועים בשם הכנסייה האפיסקופלית האמריקאית וכנסיית אנגליה בדומיניון קנדה.
באמצעות הרחבת האימפריה הבריטית ופעילות המשימות הנוצריות, מודל זה אומץ כמודל לכנסיות רבות שהוקמו לאחרונה, במיוחד באפריקה, אוסטרליה, אסיה ופסיפיק.
במאה ה-19 נטבע המונח אנגליקניזם כדי לתאר את המסורת הדתית הנפוצה של כנסיות אלה; כמו גם של הכנסייה האפיסקופלית הסקוטית, אף על פי שמקורה קודם לכן בכנסיית סקוטלנד, זכתה להכרה כמשתפת בזהות משותפת זו.
האנגליקניות באופן כללי תמיד חיפשה איזון בין הדגשים של הקתוליות והפרוטסטנטיות, תוך שהיא סובלת מגוון ביטויים של אוונגליזם וטקס.
אנשי דת והדיוטות מכל מסורות הכנסייה האנגליקניות פעלו בהרכב תנועת ההתמשכות.
אמנם יש אנגליקנים ממשיכים בכנסיות גבוהות, רחבות וכנסיות נמוכות, אך כנסיות רבות המתמשכות הן אנגלו-קתוליות עם שיטות ליטורגיות מאוד טקסיות.
אחרים שייכים למסורת אוונגליסטית או כנסייה נמוכה יותר ונוטים לתמוך בשלושים ותשעה המאמרים ושירותי הפולחן הפשוטים יותר.
תפילת שחרית, למשל, משמשת לעיתים קרובות במקום חג המולד הקדוש לשירותי תפילה של יום ראשון, אם כי זה לא בהכרח נכון לגבי כל הקהילות הנמוכות.
מרבית הכנסיות המתמשכות בארצות הברית דוחות את העריכה של ספר התפילה המשותפת בשנת 1979 על ידי הכנסייה האפיסקופלית ומשתמשות במקום זאת בגרסת 1928. בנוסף, גופים אנגלו-קתולים רשאים להשתמש במיסלה האנגליקנית, בספר התפילות האנגליקני או במיסלה האנגלית בעת חגיגת המיסה.
התמקדות משתנה בנושאים חברתיים לאחר מלחמת העולם השנייה הובילה להחלטות ועידת למבת 'מניעת מניעת הריון ונישואים מחדש של גרושים.
בסופו של דבר, רוב המחוזות אישרו את הסמכת הנשים.
בשנים האחרונות, כמה שיפוטים אפשרו הסמכה של אנשים במערכות יחסים חד מיניות וטקסים מורשים לברכת איגודים חד מיניים.
"המחוזות הליברליים יותר הפתוחים לשינוי דוקטרינת הכנסייה בנושא נישואין על מנת לאפשר איגודים חד-מיניים כוללים את ברזיל, קנדה, ניו זילנד, סקוטלנד, דרום הודו, דרום אפריקה, ארצות הברית וויילס", בעוד שהמחוזות השמרניים יותר ממוקמים בעיקר בדרום הגלובלי.
העדר קונצנזוס חברתי בקרב ומחוזות של מסורות תרבותיות מגוונות הביא לעימותים ניכרים ואף לקרע בנוגע לחלק מהתפתחויות אלו או כולן.
גורמים שמרניים יותר בתוך האנגליקניזם ומחוצה לו (בעיקר כנסיות אפריקניות ופלגים בתוך האנגליקניזם הצפון אמריקאי) התנגדו לשינויים אלה, בעוד כמה אנגליקנים ליברלים ומתונים רואים בהתנגדות זו ייצוג פונדמנטליזם חדש בתוך האנגליקניזם ו"מאמינים שפיצול הוא בלתי נמנע ועדיף על פני המשך קרבות ושיתוק".
חלק מהאנגליקנים התנגדו לשינויים ליברליזציה, במיוחד הסמכת נשים, הפכו לרומים קתולים או אורתודוקסים.
אחרים הצטרפו, בתקופות שונות, לתנועה האנגליקנית.
אנְגְלסִי הוא אי ומחוז מינהלי ממחוזות ויילס, בצפון-מערב ויילס, אשר רוב אוכלוסייתו דוברת ולשית.
האי מחובר ליבשה בשני גשרים הנמתחים מעל מצר מנאי: גשר מנאי התלוי אשר תוכנן על ידי תומאס טלפורד בשנת 1826, וגשר בריטניה המודרני יותר.
שטח האי אנגלסי הוא 720 קמ"ר והוא הגדול באיי ויילס והחמישי בגודלו מבין האיים הבריטיים.
מגליתים ומנהירים רבים הפזורים על פני האי מעידים על קיומה של התיישבות אנושית במקום החל מן העידן הפרהיסטורי.
על פי המיתולוגיה הקלטית האי היה בימי קדם מחובר ליבשה.
לדרואידיות מקום נכבד בהיסטוריה הקדומה של האי.
בשנת 60 לספירה התקיף הגנרל הרומי גאיוס פאולינוס את האי בניסיון להפסיק את שליטתם של הקלטים הדרואידים, תוך שהוא הורס את אתריהם המקודשים.
אולם, הוא נסוג מן האי לאחר שפרץ מרד בוויילס.
השליטה הרומית באי הושלמה בשנת 78 לספירה.
באי נערכו חפירות ארכאולוגיות שחשפו אתרים מתקופת הברזל וכן מתקופת הכיבוש הרומי.
לאחר נסיגת האימפריה הרומית מן האי הבריטי במאה ה-5 לספירה, התיישבו באי אנגלסי שודדי ים מאירלנד.
שליט ממלכת גוויניד' קונד'ה ניהל נגד מתיישבים אלה מאבק ארוך במטרה לסלקם, מאבק אותו המשיכו אף בנו ונכדו, עד אשר בשנת 470 סולק אחרון המתיישבים האירים.
במהלך השנים מאז הפלישה האירית, ידע האי אף פלישות של ויקינגים, סקסונים ונורמנים.
אנגלית תיכונה או אנגלית ביניים היא שפה שהייתה מדוברת באנגליה בשיא ימי הביניים ובשלהי ימי הביניים.
לפי המילון האנגלי של אוקספורד, תקופתה היא בין השנים 1150–1500.
האנגלית התיכונה התפתחה מהשפה האנגלית העתיקה והושפעה רבות מצרפתית עתיקה בעקבות חילופי מעמד השליטים באנגליה מאנגלו-סקסים לנורמנים.
בשנת 1066 נכבשה אנגליה על ידי ויליאם הכובש, דוכס נורמנדיה, ששפתו הייתה צרפתית עתיקה.
הנורמנים באנגליה היו דוברי שפה שכיום חוקרים מכנים אותה אנגלו-נורמנית, שהייתה ניב של צרפתית עתיקה.
האנגלית התיכונה התפתחה באופן הדרגתי בתקופת ממלכת אנגליה הנורמנית.
בלשנים נוהגים להבדיל בין אנגלית תיכונה מוקדמת, שדומה לאנגלית עתיקה, לעומת אנגלית תיכונה מאוחרת, שדוברי אנגלית כיום יכולים להבין אותה למרות הכתיב שלה.
אנגלית תיכונה מאוחרת הייתה שפתו של ג'פרי צ'וסר.
השפה סקוטית התפצלה מהניב הצפוני של אנגלית תיכונה מוקדמת.
מהשפה האנגלית התיכונה המאוחרת התפתחה לבסוף השפה האנגלית המודרנית המוקדמת.
אנגלית מודרנית מוקדמת (בערך בין השנים 1500–1650) הייתה שפתם של וויליאם שייקספיר, אדמונד ספנסר, וג'ון מילטון.
בערך בשנת 1400 (לקראת סוף תקופת האנגלית התיכונה), החלו שינויים רבים בביטוי התנועות בשפה שנמשכו בערך עד לשנת 1700. האיות האנגלי לא הסתגל לשינויים בהגייה, מה שהוביל לחוסר התאמה בין האיות האנגלי לבין הצלילים שהוא אמור לבטא.
תרגום לדוגמה לקטע מתוך סיפורה של האשה מבאת' בסיפורי קנטרברי של ג'פרי צ'וסר שנכתב בסוף המאה ה־14.
בניגוד לאנגלית מודרנית, באנגלית תיכונה מבטאים את התנועות באופן דומה לעברית.
אנגלית היא שפה ממשפחת השפות הגרמאניות שמקורה באנגליה והיא אחת השפות המדוברות ביותר בעולם.
בשפה החלו לדבר בהמאה ה-5.
אנגלית היא שפה רשמית במדינות רבות: ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, אירלנד, קנדה, ניו זילנד, מלטה, הודו, פקיסטן, הפיליפינים, סינגפור, ובמספר מדינות באפריקה, באמריקה הלטינית ובאיי אוקיאניה.
באוסטרליה לא מוגדרת שפה רשמית, אך השפה האנגלית משמשת את ממשלתה ואת תושביה יותר מכל שפה אחרת.
במספר מדינות, השפה האנגלית היא שפה שנייה.
על־פי הערכות, יש בעולם בין 500 מיליון ל־1.8 מיליארד דוברי אנגלית ברמה כלשהי, בין כשפת אם או כשפה שנייה.
מתוכם, בין 300 ל־450 מיליוני בני אדם מדברים אנגלית כשפת אם.
השפה האנגלית נלמדת ומובנת יותר מכל שפות העולם ומוגדרת כ"לינגואה פרנקה" במרבית העולם עקב השפעתה העצומה בתחומים רבים.
אנגלית היא השפה השלטת במדע, באקדמיה, בתקשורת, בעסקים, בתעופה, בים, בדיפלומטיה, בתיירות, בבידור, במחשבים ובאינטרנט.
התפשטות השפה והשפעתה גברו בימי הזוהר של האימפריה הבריטית, אך לא פסקו גם בעת שזו דעכה, בעיקר עקב התעצמותה של ארצות הברית מבחינה מדינית, צבאית, כלכלית, מדעית, טכנולוגית ותרבותית.
בניתוח התפתחות השפה לאורך השנים נוהגים להבחין בין ארבעה שלבי התפתחות עיקריים, המייצגים ארבע שפות שונות:
דומה יותר לגרמנית מודרנית מאשר לאנגלית מודרנית; הבנתה על ידי דוברי אנגלית מודרנית כמעט בלתי־אפשרית.
זו הייתה שפתו של המשורר ג'פרי צ'וסר, מחבר "סיפורי קנטרברי" (The Canterbury Tales) והנחשב למייסד השירה האנגלית.
אנגלית מודרנית מוקדמת (Early Modern English).
זו הייתה שפתו של ויליאם שייקספיר.
השוני בין אנגלית זו ובין המודרנית, להבדיל, מקביל לשוני בין העברית המקראית, שבה כתוב התנ"ך, ובין העברית הישראלית המדוברת כיום.
אנגלית מודרנית (Modern English) (בערך מ־1650 להיום)
+פונמות באנגלית אמריקאית סדקי וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי שיני שפתי אפיŋ סותםgdb מחוכךd͡ʒ חוכך h ʒʃzsðθvf מקורב(צידי)wj לעיתים מופיע במילים שאולות כגון מעברית, שאז לרובנהגה [k ~ h] ולעיתים נדירות אצל חלק מהדוברים [x]
ברוב ניבי האנגלית קיימים עיצורים הברתיים כסונורנטים.לדוגמה: Button ← /bʌtn̩ˈ/; Bottle ← /bɑtl̩ˈ/ – ללא תנועה חוצצת.אך מפאת נוחות הרישום הפונמי הם מזוהים בתנועת/ə/ – [bʌtənˈ] או [bʌʔn̩ˈ], ו־[bɑtəɫˈ] או [bɑɾəɫˈ].
כל אלו מנושפים בראשי מילים ובהברות מוטעמות,כגון: Potato ← /pəˈteɪˌtoʊ/ ← [pʰəˈtʰeɪˌɾoʊ].
בסופי מיליםהשחרור לעיתים לא־שמיע (החותכים לא נפרדים מבסיס החיתוךאלא נשארים צמודים), לדוגמה: Stop ← /stɑp̚] ← /ˈstɑpˈ]
מערך התנועות באנגלית מורכב, יחסית לזה שבעברית, וכולל מספר גבוה יחסית של תנועות שונות.
הערה: התנועות המוצגות בטרפזים משמאל ובטבלה להלן הן רק הבסיסיות.
באנגלית ישנו מספר אלופונים גבוה לתנועות אלו בהתאם למיקומן והטעמתן במילה.
באנגלית שלושה סוגי פעלים: חזקים, חלשים ושונים.
הפעלים החזקים הם הפעלים אשר במעבר בין שלושת הזמנים (שיוסברו בפסקה הבאה) משתנה בהם אות/תנועה במרכז הפועל.
הפעלים החלשים הם אלו שבמעבר בין הזמנים מוספת להם תוספת "ed-", או אחד מהעיצורים "t, d"; אלו הם רוב הפעלים.
הפעלים השונים הם אלו שבמעבר בין שלושת הזמנים הפועל משתנה בלי התאמה לשום תבנית.
באנגלית ארבעה זמנים: הווה (present), עבר (past), עתיד (future), ועבר־עתיד (past-future); לכל אחד ארבע צורות: פשוט (simple), מתקדם (progressive), מושלם (perfect) ומושלם־מתקדם (perfect-progressive).
לכל אחד מהצירופים האפשריים יש שני "קולות": אקטיבי ופסיבי.
להלן יודגמו הצירופים השונים במקרים השימושיים (לא כולל צירופים הכוללים את הזמן: "עתיד־עבר" או את הצורה "מושלם מתקדם"):
| align="right" |גוף ראשון יחיד (I)
תבנית הזמן "עתיד מתקדם" היא: "will be V1+ing" והפועל הוא "be", אז התבנית אמורה להיות, בעיקרון: "will be being".
כיוון שדבר זה לא נשמע אסתטי ואף מרגיש כאילו הוא חוזר על עצמו, מוותרים על הפועל עצמו ומשאירים את זה "will be".
ר' גם: פועלים דינמיים וסטטיביים
הזמן הפשוט מתאר פעולה כללית שאדם עושה/עשה/יעשה, בלי קשר לשאלה עוד כמה זמן או לפני כמה זמן (בעבר והווה בהתאמה) או שזו פעולה שעושים כהרגל.
דוגמה: He climbs mountains, הוא מטפס על הרים (כהרגל, נוהג לטפס).
הזמן המתקדם מתאר פעולה שמתרחשת/התרחשה/תתרחש, ובאותו זמן קורה/קרתה/תקרה פעולה נוספת.
דרך נכונה יותר לתאר זאת היא התרגום: "כשהגעת לכאן, הייתי באמצע כתיבת המאמר".
הזמן המושלם מתאר את התנועה המדוברת ביחס לתנועה אחרת אשר מתרחשת/התרחשה/תתרחש בהווה/עבר/עתיד (בהתאמה).
באנגלית 2 פועלי עזר עיקריים: be ו־have, אשר מוטים לכמה פעלים שונים, בהתאם לצורה ולזמן הפועל.
פועלי העזר חיוניים לאנגלית, ובלעדיהם משפט הכולל פעולה לא יהיה תקני ואף לא יישמע הגיוני בכלל.
Be: לפועל Be תפקוד עיקרי אחד שהוא לתפקד כמקשר בין שם עצם לפועל במשפט, והוא חלק בלתי נפרד מהפועל.
משתמשים בו בצורה המתקדמת ובעתיד מתקדם ביחד עם Have.
Have: לפועל Have שני תפקודים עיקריים:
תפקוד דומה מאוד לפועל Be
תפקוד כשייכות, אך תפקוד זה קיים רק בזמנים מסוימים.
משתמשים בו בצורה המושלמת, בעתיד מושלם משתמשים בו ביחד עם Be.
בטבלות הבאות הסימנים V1, V2, V3 ממלאים את מקום הפועל אשר אמור להיות שם.
כאשר V1 זו צורת ההווה הבסיסית, V2 זו צורת העבר הבסיסית, בפעלים חלשים בתוספת -ed ו־V3 זו צורת הסביל אשר גם מתפקדת כצורת המושלם, בפעלים חלשים צורה זו זהה לצורת העבר הבסיסית.
צורות אלו הן הצורות המשמשות כיום כַשיטה הבסיסית ללימוד פעלים באנגלית כשפה שנייה.
מילים אשר מסומנות בהדגשה הן הטיה של הפועל Be, ומילים אשר מסומנות בנטייה הן הטיות של הפועל Have.
תוויות יידוע והצגה לפני עיצור לפני תנועה רביםיידוע בלתי מסוים a an some/מספר הפריטיםיידוע מסוים the the the
תוויות יידוע והצגה יחיד קרוב יחיד רחוק רבים קרובים רבים רחוקיםתוויות הצגתיות this that these those
תוויות שייכות כתואר ככינוי גוףגוף ראשון יחיד (שלי)mymineגוף ראשון רבים (שלנו)ouroursגוף שני יחיד+רבים (שלך/שלכם/ן)youryoursגוף שלישי יחיד (שלו/ה)his/herhis/hersגוף שלישי רבים (שלהם/ן)theirtheirsגוף שלישי יחיד סתמיits -
ten – עשרeleven – אחת עשרה
על פי הערכה כללית, בשפה האנגלית יש כ־170,000 מילים בשפה המדוברת, או כ־220,000 אם סופרים גם מילים שכבר אינן בשימוש.
למעלה ממחצית המילים האלה הן שמות עצם, רבע מהן שמות תואר, ושביעית הן פעלים.
על פי ספירה מורחבת, אוצר המילים באנגלית כולל כמיליון מילים – אך סביר להניח שמדובר במילים כגון שמות לטיניים, מינוחים מדעיים ומקצועיים, מיליות פתיחה וסיומות, מילים זרות שנמצאות בשימוש מוגבל באנגלית וראשי תיבות.
רוב השפות הן בעלות מספר מילים מועט יותר (במילון אבן שושן למשל, מוערך מספר מילות השפה העברית בכ־70,000).
היקף אוצר המילים של האנגלית אינו מעיד על מספר המילים בהן משתמשים רוב הדוברים בפועל, מספר שאינו שונה מהותית משפות אחרות, ומוערך בכ־5,000 מילות שיחה יומיומית מדוברת, ובעוד כ־15,000 שבהן נעשה שימוש בכתיבה או בקריאה של אדם ממוצע.
בצורה פשטנית ניתן לומר שמחציתו של אוצר המילים האנגלי שאוב משפות גרמאניות, ומחציתו שאוב משפות לטיניות (לטינית וצרפתית בעיקר).
במחקר שנעשה ב־1973 סרקו החוקרים את כל המילים במילון אוקספורד והגיעו לחלוקה האטימולוגית הבאה:
56% מהמילים מקורן בשפות לטיניות (צרפתית, ספרדית, איטלקית, לטינית).
25% מהמילים מקורן בשפות גרמאניות (הרוב אנגלית עתיקה אך כולל גם הולנדית, גרמנית ושפות סקנדינביות).
3% מהמילים מקורן בשמות פרטיים.
1% מהמילים מקורן בשפות אחרות (0.1% מהמילים מקורן בעברית).
תקפותו של מחקר זה, ושל מחקרים אחרים בנושא, מוגבלת, בעיקר עקב הקושי בהגדרה של "מילה", על שלל הטיותיה ונגזרותיה.
בהתפלגות מקורות המילים באנגלית שלעיל ניתן לראות כי למעלה ממחצית מהמילים מקורן בשפות לטיניות, לעומת רבע בלבד בעלות מקור גרמאני.
אם נבחן את המילים הנמצאות בשימוש יומיומי בלבד, נגלה כי התמונה משתנה.
למושגים רבים מאוד באנגלית קיימת מילה שמקורה גרמאני ומילה שמקורה בצרפתית, לטינית או יוונית עתיקה (לרוב דרך הלטינית).
כפילות זו, בין השאר, הפכה את האנגלית לשפה בעלת אוצר המילים הגדול ביותר.
בדרך כלל קיימת דומיננטיות של המילים שמקורן גרמאני, כשהן משמשות לרוב בדיבור היומיומי.
המילים שמקורן גרמאני נוטות להיות קצרות ובעלות מובן רחב ואוניברסלי.
המילים שמקורן בצרפתית או לטינית לרוב ארוכות יותר (ומורכבות בצורה מודולרית מתחיליות וסופיות), ספציפיות יותר ונוגעות בתחומים מיוחדים ומצומצמים.
בגרמנית לב הוא Herz, בהולנדית Hart, כמו המילה האנגלית הנפוצה ביומיום: Heart (ההגייה בהולנדית ובאנגלית קרובה למרות הכתיב השונה).
בלטינית לב הוא Cor (בשייכות Cordis), וזהו מקורן של מספר מילים ספציפיות יותר באנגלית, כגון Cordial ("לבבי").
המילה Cardiac ("הקשור ללב מבחינה רפואית") גזורה דרך הלטינית מהמילה היוונית Kardia, שמשמעותה "לב".כף רגל.
המילה הגרמנית היא Fuß, בהולנדית Voet והמילה האנגלית השגרתית היא Foot (ההגייה בהולנדית ובאנגלית קרובה למרות הכתיב השונה).
בלטינית כף רגל היא Pes (בשייכות Pedis) וביוונית Pos (בשייכות Podos).
וזהו מקורן של המילים הספציפיות האנגליות Pedestrian ("הולך רגל") וכן Podiatrist ו־Chiropodist ("כירופוד", רופא המתמחה בבעיות של כף הרגל).ספר.
המילה הגרמנית היא Buch, בהולנדית Boek והאנגלית Book (ההגייה בהולנדית ובאנגלית קרובה למרות הכתיב השונה).
בלטינית ספר הוא Liber (בשייכות Libri), ומכאן המילה האנגלית הספציפית Library ("ספרייה").חלב.
המילה הגרמנית היא Milch, בהולנדית Melk והמילה האנגלית היא Milk (ההגייה בהולנדית ובאנגלית קרובה למרות הכתיב השונה).
בלטינית חלב הוא Lac (בשייכות Lactis), ומכאן התפתחו כמה מושגים מדעיים, כגון Lactic acid (חומצת חלב), Lactosis (אלרגיה לחלב) ו־Lactose (סוכר החלב).מים.
המילה הגרמנית היא Wasser, בהולנדית Water והמילה האנגלית הנפוצה היא Water.
בלטינית מים הם Aqua (בצרפתית נפל העיצור והמילה הפכה ל־Eau), וזהו מקורן של כמה מילים ספציפיות, כגון Aquarium ("אקווריום"), Aquatic ("מימי") ו־Aquarius ("מזל דלי").
תופעה נוספת היא השימוש במילים ממקור גרמאני לציון בעלי חיים שנהוג לאוכלם, ובמילים ממקור צרפתי לציון מאכלים שמקורם באותם בעלי חיים.
המילה Cow, למשל, משמעותה "פרה", ולה מקבילות בשפות גרמאניות אחרות כגון Kuh הגרמנית; לעומתה, המילה Beef, שמשמעותה "בשר־פרה" (בשר־בקר), גזורה מהמילה הצרפתית Bœuf ("שור").
זאת משום שלאחר הכיבוש הנורמאני בשנת 1066 המשיכה אוכלוסיית האיכרים (לרבות מגדלי הבקר) לדבר באנגלית עתיקה ולאחר מכן באנגלית תיכונה, שעה שלשון האצולה אוכלת בשר־הבקר הייתה צרפתית.
צמדים נוספים הם Chicken ("תרנגולות") ו־Poultry ("בשר עוף"); Sheep ("כבשה") ו־Mutton ("בשר כבש"); ו־Calf ("עגל") ו־Veal ("בשר עגל").
בניגוד לשפות אחרות השגורות בפי מאות מיליוני אנשים, כגון סינית, גרמנית ופורטוגזית, הרי שהדיאלקטים של האנגלית קרובים מאוד זה לזה והם אינם מכשול להבנה הדדית בין דוברי אנגלית מכל מקום שהוא בעולם.
ההבדלים בין האנגלית הבריטית ובין האנגלית האמריקנית הם זניחים יחסית, אף על פי שזכו לפרסום רב באמצעי התקשורת ובאמנות, וכן לספרים עבי כרס שנכתבו אודותיהם.
ההבדלים בין הדיאלקטים של השפה האנגלית משתייכים לשלוש קטגוריות:
הגייה — זהו ההבדל הבולט ביותר, והוא יוצר את המגוון הרב ביותר.
הבדלי מבטא דקיקים קיימים אף בתחומי הדיאלקטים השונים, כך שלערים גדולות רבות קיים מבטא משלהן.
כתיב — הבדלי הכתיב מחלקים את הדיאלקטים של השפה האנגלית בצורה כללית לאלו המשתמשים בשיטת הכתיב הבריטית ולאלו המשתמשים בשיטת הכתיב האמריקנית.
רוב הדיאלקטים המדוברים כשפת אם מחוץ לאמריקה הצפונית משתמשים בשיטה הבריטית: בריטניה, אירלנד, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו.
לעומת זאת, כמעט כל שאר דוברי האנגלית בעולם, המדברים אנגלית כשפה שנייה, אימצו את השיטה האמריקנית, אשר הפכה במקומות ובמצבים רבים לברירת המחדל.
את הבדלי הכתיב בין השיטה הבריטית ובין השיטה האמריקנית ניתן לחלק לשני סוגים:
הבדלים קבועים בצירופי אותיות מסוימים, בדרך כלל בסופיות: המילים Realise, internalise, subsidise באנגלית בריטית – נכתבות באנגלית אמריקנית Realize, internalize, subsidize; המילים Colour, clangour, rumour, honour באנגלית בריטית – נכתבות באנגלית אמריקנית Color, clangor, rumor, honor.
הבדלים יחידאיים: המילה Tyre באנגלית בריטית – נכתבת באנגלית אמריקנית Tire; המילה Traveller באנגלית בריטית – נכתבת באנגלית אמריקנית Traveler; המילה Grey (אפור) באנגלית בריטית – נכתבת באנגלית אמריקאית Gray.
אוצר מילים''' — מונחים מקומיים ניתן למצוא בכל שפה, אך עקב תפוצתה של האנגלית התפשטו מונחים מקומיים רבים הרחק ממקום מקורם: בממלכה המאוחדת, למשל, נאמר Biscuit לציון "עוגייה", ואילו בארצות הברית: Cookie.
המונח אנגלית בריטית מתייחס אך ורק לעניין הכתיב ואוצר המילים, שהם אחידים בכל חלקי הממלכה המאוחדת ואירלנד.
בתחום ההגייה, לעומת זאת, קיים באיים הבריטיים מגוון רחב ביותר של מבטאים, אשר מהווים מאפיין חשוב בזהותם של הדוברים.
המבטא היוקרתי ביותר בבריטניה מכונה Received Pronunciation והוא משמש כדרך ההגייה הסטנדרטית ברוב הספרות העוסקת בפונולוגיה של השפה האנגלית ובמילונים.
שמו העממי הוא "האנגלית של המלך" או "האנגלית של המלכה" (Queen's English או King's English) מאחר שהיה או נתפש כמבטא שבו דוברים המלך והאצולה.
לפי ההערכות, רק כ-2-5% מכלל תושבי הממלכה המאוחדת מדברים אנגלית במבטא זה.
אלו הם הדיאלקטים הראשיים בשפה האנגלית:
אנגלית בסיסית הוא סגנון כתיבה אנגלי, המשתמש רק במקבץ של 850 מילים בסיסיות מהשפה האנגלית, שקיבץ הבלשן צ'ארלס אוגדן.
אוגדן טען כי אפשר לבטא באנגלית כל רעיון שהוא, על ידי שימוש במילים אלו בלבד.
כותבי ויקיפדיה באנגלית פשוטה משתדלים להשתמש רק ב-850 מילים אלו ובכך לאפשר לאנשים מכל העולם, שאינם יודעים אנגלית ברמה מספקת, להשתמש ולהיעזר בוויקיפדיה זו.
ישנם חוקרים שהרחיבו את מספר המילים שקיבץ אוגדן ל-1500 מילים ואף ל-2600 מילים - כמספר מינימלי לאנגלית בסיסית.
שימוש באנגלית פשוטה עשוי לשמש גם ככלי נגישות עבור אנשים עם לקות בהבנת שפה, כולל אנשים שהשפה האנגלית היא שפת האם שלהם.
עדות לכך אפשר למצוא בתקנות נגישות הדורשות פישוט של שפת אם.
אנגקור תום או אנגקור ת'ום (בקמרית: អង្គរធំ - מילולית "העיר הגדולה") הוא מיקומה של הבירה העתיקה של ממלכת אנגקור הקדומה.
עם מותו של סוריאוָארמאן השני, בערך בשנת 1150, השתרר במדינה הקמרית מצב של אנרכיה, סכסוכים פנימיים ולחץ חיצוני, שהגיע לשיאו בשנת 1177, כאשר בני עם הצ'אמפה, ששלטו בווייטנאם של היום באותה תקופה, פשטו דרך נהר המקונג ודרך אגם טונלה סאפ, בזזו את עיר הבירה יאשודהארפורה והרגו את המלך.
בשנת 1181 עלה ג'איאוארמן על כס המלכות, וכדי לחגוג את ניצחונו בנה על חורבות יאשודהארפורה את הבירה החדשה אנגקור תום, בה נבנו מקדשי ענק ובהם מקדש באיון וכן ארמון מלכותי.
המקדש האחרון שנבנה בעיר היה מקדש מנגלרתה בשנת 1295. לאחר מכן החלה שקיעת העיר, ומבני העיר עשויים עץ לא שרדו עד ימינו.
העיר נותרה בירת הממלכה עד שננטשה בשנת 1609 ואבדה בג'ונגלים.
העיר אנגקור תום נבנתה על גדתו המערבית של נהר סיאם ריפ, אחד מהנהרות המזינים את אגם טונלה סאפ.
העיר נבנתה שלה צורה רבועה, וארבעה שערים בחומותיה - אחד לכל כיוון, כאשר כל שער מוליך לאחד משני הרחובות החוצים את העיר בצורת צלב.
שער נוסף שכונה "שער הניצחון" נבנה 500 מטרים צפונית לשער המזרחי, והוא מוביל לדרך המקבילה לדרך הראשית, והמקשרת בין שער זה לארמון במרכז העיר.
לעיר נבנו חומות שגובהם 8 מטרים, והם מוקפות בחפיר.
אורך כל צלע מחומות העיר 3 ק"מ, ושטחה של העיר 9 קמ"ר.
השער הדרומי של העיר מצוי כ-7.2 ק"מ צפונית לעיר סיאם ריפ של ימינו, ו-1.7 ק"מ צפונית לאנגקור ואט.
בראש כל אחד משערי העיר מגדל שגובהו 23 מטרים, ועליהם פניו של המלך בתקופתן נבנו.
בחזית כל שער, בצד שמאל נמצאים פסלים של יצורים שמימיים טובים (דֶוָוס) ובצד ימין פסלים של יצורים שמימיים רעים (אסוּרָאס), וכל שורת פסלים אוחזת בנאגה כמו במשחק משיכות.
ייתכן כי זו רמיזה לסיפור חביצת ים החלב במיתולוגיה ההודית.
בתוך העיר נבנתה מערכת של תעלות שהזרימו מים מכיוון צפון מזרח לדרום מערב, לשימוש תושבי העיר.
מבני המגורים בעיר, העשויים עץ לא שרדו עד ימינו, וכיום שטח העיר מכוסה עצי ג'ונגל.
במרכז העיר שרדו מספר מקדשים ובהם מקדש באיון וכן מבנה טרסת הפילים ששימשה למצעדים צבאיים וכשטח אימונים עבור הצבא.
אנג'ליקה שרובסדורף (24 בדצמבר 1927 – 31 ביולי 2016) הייתה סופרת ושחקנית גרמניה.
אמה אלזה הייתה יהודייה מתבוללת.
נישואיה הראשונים של האם היו לסופר פריץ שוויפרט.
אביה של שרובסדורף, אריך שרובסדורף, היה תושב ברלין' בן לממשפחת אצולה עשירה, שהיה תחילה אחד ממאהביה ובהמשך אחד מבעליה של אמה.
שרובסדורף גדלה בברלין באווירה מתירנית, בבית שבמרכזו הייתה רביעייה: אמה, המאהב שלה, בעלה הראשון והמאהבת שלו, שהייתה גם חברתה הטובה ביותר של אמה.
הוריה נישאו שהייתה בת שלוש.
היו לה שני אחים-למחצה, פטר ובטינה שנלדו לאמה קודם מאבות שונים.
בשנת 1938 נמלטה עם אמה ואחותה לסופיה שבבולגריה, שם שהתה עד תום המלחמה.
אחיה הבכור, פטר, מנישואיה הראשונים של האם, הספיק להגר לפורטוגל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, משם הגיע לפלשתינה וחזר לאירופה על מנת להילחם כנגד גרמניה הנאצית כמתנדב בצבא הצרפתי.
סבתה של שרובסדורף נרצחה בטרזיינשטט.
בשנת 1947, שרובסדורף עזבה את גלותה בבולגריה וחזרה לגרמניה עם בעלה אדוארד ס.
פסורני, קצין אמריקאי לו נישאה בבולגריה.
היא בילתה מספר שנים במינכן, אך התגוררה בירושלים מדי פעם בשנות ה-60 וה-70. ספרה הראשון של שרובסדורף, "הג'נטלמנים" (או "האדונים", "Die Herren"), יצא לאור בשנת 1961. הספר עורר הדים רבים ופרסם את שמה.
שרובסדורף פרסמה 12 ספרים נוספים, חלקם על בולגריה.
ספר הזכרונות שכתבה על אמה, "לא כשאר האמהות" (Du bist nicht so wie andre Mütter, 1992; מהדורה שנייה – 1994) היה רב מכר, עובד לטלוויזיה (1999) ותורגם למספר שפות, בהן אנגלית ועברית ב-2002.
באחד מביקוריה בישראל ב-1971 הכיר לה אורי אבנרי את הבמאי הצרפתי קלוד לנצמן, בעת שסעדו במסעדת "פינק" בירושלים.
השניים התאהבו, שרובסדורף ולנצמן התגרשו ונישאו זה לזו במשכנות שאננים בירושלים, בנובמבר 1974⁩.
לנצמן ערך צרור מכתבים שכתב אחיה, פטר שוויפרט, שפורסם כספר "לצפור שוב אין כנפיים".
לאחר שנישאה ללנצמן, היא נסעה איתו לפריז, שם התגוררה שנים רבות.
במהלך תקופה זו פגשה את ז'אן-פול סארטר וסימון דה בובואר, איתם עבד לנצמן בכתב העת הספרותי-פוליטי "זמנים מודרניים", שם שימש לנצמן מזכיר המערכת במשך שנים רבות.
בשנת 1983 עברה לגור בירושלים.
שם התגוררה עם חתוליה בבית צמוד קרקע על בשכונת אבו תור.
מכיוון שלא יכלה עוד לשאת את המצב הפוליטי בישראל, חזרה לגרמניה בשנת 2006. היא עברה לדירה בברלין-שמרגנדורף, לא רחוק מבית הוריה, שם התגוררה עד מותה.
שרובסדורף הייתה גם שחקנית; היא הופיעה במספר סרטים עלילתיים וכן בסרטים תיעודיים על חייה.
לא כשאר האמהות, תרגום: ארנו בר, הוצאת שוקן, 2002
אנג'ליקה אמון (באנגלית Angelika Amon; 10 בינואר 1967 – 29 באוקטובר 2020) הייתה פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וחברת מועצת העורכים של כתב העת "Current Biology".
במחקרה, אמון ועמיתיה בדקו את ההשלכות של הפרדת כרומוזומים המתבצעת לא כשורה על התא ועל פיזיולוגיה של אורגניזם (יצור חי) וכיצד הפרדה כזו יכולה להוביל לסרטן.
אנג'ליקה אמון נולדה בשנת 1967 באוסטריה.
כבר בילדותה אמון התעניינה רבות בביולוגיה של חיות וצמחים.
במהלך לימודי הביולוגיה בחטיבת הביניים, כאשר למדה על חוקי התורשה של מנדל, הבינה כי היא רוצה לעסוק בביולוגיה במהלך חייה.
את התואר הראשון שלה אמון סיימה באוניברסיטת וינה.
את עבודת הדוקטורט עשתה אמון תחת הנחייתו של פרופסור קים נסמית (Kim Nasmyth) באוניברסיטת MIT.
את הדוקטורט שלה סיימה אמון בשנת 1993. לאחר סיום הדוקטורט, אמון השתלמה במסגרת פוסט-דוקטורט במכון Whitehead שבקיימברידג', מסצ'וסטס ולאחריו הייתה עמיתה במכון במשך שלוש שנים.
בשנת 1999 הצטרפה למחלקה לביולוגיה ולמרכז לחקר הסרטן של אוניברסיטת MIT.
זמן קצר לפני מותה אמון שיתפה פעולה עם פוסט-דוקטורנטית ישראלית במחקר שמצא מולקולה שמסייעת לפתרון בעיות בניהול האנרגיה בתא.
אמון הייתה חברת מערכת בכתב העת Current Biology.
אמון נפטרה ב-29 באוקטובר 2020 מסרטן השחלה.
הותירה אחריה בעל ושתי בנות.
אמון חקרה גדילה וחלוקה של תאים.
המחקר של אמון התמקד בביוסינתזה של מולקולות גדולות והקשר של תהליך זה לחלוקת התאים.
באחד ממחקריה, ניסתה אמון להבין כיצד ההפרדה המתרחשת בכרומוזום במהלך תהליכי המיטוזה והמיוזה מבוקרת על ידי אותות תוך וחוץ תאיים.
במחקר זה אמון ועמיתיה בדקו בעזרת התרבות של תאי שמרים כיצד הפרדת כרומוזומים מתבצעת, מה ההשפעה של העתקת כרומוזומים אשר מתבצעת לא כשורה, וכיצד שינויים גנטיים המתרחשים בעת שכפול כרומוזומים שאינו מתבצע כראוי משפיעים על התא.
כאשר נמצא שינוי מהותי בפעילות התא בעקבות שינויים בכרומוזום, אמון ועמיתיה למחקר בדקו כיצד תאי אדם, עכברים ויונקים אחרים מגיבים לשינויים הללו.
במחקר זה מצאו אמון ועמיתיה כי בעקבות טעויות אלו בשכפול גנום התא, מתרחשת הזדקנות ואף ישנם שינויים מסוימים אשר יכולים לגרום לעיתים להתפתחות של סרטן בתא הנוצר.
אמון ועמיתיה מצאו כי כאשר מספר העותקים של כרומוזום מסוים אינו תואם למספר העותקים בו הוא אמור להיווצר בעובר אנושי מתרחשת הפלה טבעית של העובר.
במחקר אותו פרסמה אמון ביחד עם פוסט-דוקטורנטית ישראלית בשנת 2018, נחקרה הפעילות המיטוכונדריאלית.
בשביל לייצר אנרגיה, המיטוכונדריון מפרק מולקולות חלבון, ומאבני הבניין של מולקולות אלו מרכיב המיטוכונדריון מולקולות חדשות, המתפקדות כמקור אנרגיה לתא.
לעיתים נוצר מעין פקק אשר חוסם את כניסת החלבונים אל תוך המיטוכונדריון, וכך פוגע בתהליך ייצור האנרגיה של המיטוכונדריון.
במחקר זה, הן גילו כיצד המיטוכונדריון מסמן לתא שהוא נמצא במצוקה, וכיצד התא עוזר לפתור את הבעיה אליה נקלע המיטוכונדריון.
כחלק ממחקר זה, הן גילו מולקולה שלא הייתה ידוע לפני כן, הנקראת mitoCPR, אותה התא שולח למיטוכונדריון כדי לשחרר ולפתור "פקקים" אלו.
במהלך חייה קיבלה אמון פרסים ואותות הוקרה רבים:
פרס פריצת דרך במדעי החיים, 2019
פרס האקדמיה האמריקאית לאומנויות ולמדעים, 2007
נבחר העמית הזר של האקדמיה האוסטרלית למדעים, 2015
אות הכבוד של אגודת הגנטיקה האמריקאית, 2014
פרס Ernst Jung לרפואה, 2013
פרס האקדמיה הלאומית למדעים, 2010
פרס האקדמיה המדעית למדעים- ביולוגיה מולקולרית, 2008
פרס המחקר של חברת אלי לילי 2003
הפרס למחקר של מכון הווארד יוז למחקר רפואי, 2000
אנגלית מודרנית היא צורת השפה האנגלית, שמדוברת בעקבות סדרה של שינויים בהגייה של השפה האנגלית, שהתרחשו באנגליה בין סוף המאה ה-14 עד אמצע המאה ה-16, אשר השפיעו במידה רבה על כל הדיאלקטים של השפה האנגלית.
טקסטים מתחילת המאה ה-17, כגון יצירותיו של ויליאם שייקספיר ותרגום המלך ג'יימס, נחשבים לטקסטים שכתובים באנגלית מודרנית.
במהלך המחצית השנייה של האלף השני הפכה האנגלית המודרנית לשפה הדומיננטית באזורים שונים בעולם, כגון אמריקה הצפונית, תת-היבשת ההודית, אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד בעיקר בעקבות קולוניזציה שביצעה האימפריה הבריטית.
לאנגלית המודרנית יש דיאלקטים מקומיים רבים במדינות השונות ברחבי העולם, בהן היא השפה הדומיננטית - אזור אשר לעיתים מכונה האנגלוספירה.
דיאלקטים אלה כוללים אנגלית אמריקנית, אנגלית בריטית, אנגלית אוסטרלית, אנגלית קנדית, אנגלית קריבית, אנגלית הודית, אנגלית פקיסטנית, אנגלית ניגרית, אנגלית ניו זילנדית, אנגלית פיליפינית, אנגלית סינגפורית, ואנגלית דרום אפריקאית.
לפי הספר "Ethnologue: Languages of the World" ישנם קרוב למיליארד דוברי אנגלית כשפה ראשונה או שנייה ברחבי העולם.
אנגלית מדוברת כשפה ראשונה או שנייה במספר גדול של מדינות, כאשר המדינות עם המספר הרב ביותר של דוברי אנגלית כשפת אם הם ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד ואירלנד.
ישנם גם אוכלוסיות גדולות של דוברי אנגלית כשפת אם בהודו, פקיסטן, הפיליפינים ובדרום אפריקה.
ישנם יותר אנשים שדוברים אנגלית המודרנית אך אינם דוברים של השפה כשפת אם מאשר כל שפה אחרת בעולם.
מספר הדוברים הגדול שלה הפכו את השפה האנגלית לשפה משותפת ("lingua franca") בקרב ענף התיירות, חברות התעופה ברחבי העולם, בתחום טכנולוגיית המחשוב, בתחום המדע ובתחום תקשורת גלובלית.
אַנגֶּליקָה דוֹמרֵזה היא שחקנית קולנוע ותיאטרון גרמנייה הידועה בעיקר בתפקידה כפאולה בסרט , במאית תיאטרון וזוכת פרס מפעל חיים של מזרח גרמניה.
דומרזה נולדה ב-4 באפריל 1941 ובילתה את ילדותה בברלין.
היא גודלה על ידי אמה ואביה החורג (את אביה הביולוגי, יהודי ממוצא צרפתי, לא פגשה מעולם) .
היא העידה כי ילדותה הייתה מנוכרת, וכי אביה החורג נהג להתעלל בה.
בראיונות רבים תיארה את ילדותה כילדות בצל המלחמה, וטוענת שהדבר השפיע עליה רבות.
בגיל 16, הגישה מועמדות ללימודים באקדמיה לקולנוע בפוסטדאם, בנדבורג, אך נדחתה מפאת גילה הצעיר.
למרות זאת, המשיכה בשאיפותיה להצליח כשחקנית.
לאחר שהתאמנה בהקלדה מהירה, עבדה כקלדנית בחברת יבוא וייצוא מדינתית במזרח גרמניה.
ב-1959 נבחרה מתוך 1500 מתמודדות לשחק בסרט של סאלטאן דודו: "בלבול באהבה".
הצלחת הסרט היוותה מקפצה לקריירה של שלה.
היא התקבלה לאקדמיה לקולנוע, וסיימה את לימודיה בשנת 1961.
היא הפכה לפנים מוכרות על מסך הקולנוע המזרח-גרמני, ואף כיכבה בסרט הקאלט "האגדה על פאולה ופאול", סרט רומנטי על פקיד המתאהב בהיפית.