tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השותפות קיבלה לחיפושי נפט וגז טבעי ימיים במדף היבשתי של מדינת ישראל.
השותפות המשיכה בחיפושי נפט וגז בים התיכון במשך כ-20 שנה עד לגילוי שדה הגז תמר בינואר 2009.
ביוני 1989 ניירות הערך של החברה נרשמו לראשונה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, כחלק מתוכנית להפריט את החברה.
בהמשך מכרה המדינה בהדרגה מניות נוספות בבורסה.
בשנת 1992 קיבלה החברה זיכיון לפיתוח שלושה שדות נפט במערב סיביר, בשותפות עם חברה שווייצרית.
הזיכיון התקבל במסגרת במסגרת עסקת סחר חליפין בין ישראל ורוסיה, של סחורות מישראל תמורת העברת הנפט שיופק לארץ.
בשנת 1995 הוקמה השותפות "נפטא-קונגו" לצורך חיפוש והפקת נפט בקונגו.
השותפות החזיקה במניות מיעוט של כ-5% במיזם לקידוח ימי בקונגו, קידוח שננטש לאחר שלא התגלה בו נפט.
בשנת 1996 רכשה רישיונות נוספים לקידוחים ימיים, והתחילה לפתח אותם בקיץ 2000. אולם בסוף השנה נטשה אותם.
לאחר כישלון השותפות "נפטא-קונגו" הגישה חברה אמריקאית תביעה על תשלום עבור עבודות הקידוח שביצע, ושעבורם לא שילמה.
בנוסף, חברה פנמית, שבשליטת שמואל פלאטו-שרון, גם הגישה תביעה נגד החברה.
לטענת פלאטו-שרון, שכיהן כקונסול כבוד של קונגו בישראל, החברה שבשליטתו פעלה בקונגו לצורך קבלת אישור לזיכיונות נפט לחברת נפטא, אך לא קיבלה תמורה עבור השירותים.
במרץ 2011 קבע בית המשפט כי נפטא תשלם לפלאטו שרון 100 אלף דולר בעבור תיווך בקונגו.
מפרק חברת "נפטא קונגו" מצא כי הבעלים קובי מימון וחיים צוף נטלו מיליון דולר מקופת החברה.
אחר כך הם הסכימו להחזיר לחברה את הכסף.
ירושלים אויל אקספלוריישין לבעלת השליטה בחברה לאחר שרכשה ממדינת ישראל כ-44.11% מההון המונפק של החברה ולאחר רכישת מניות נוספות של החברה בבורסה.
עצמה נשלטה בידי חברת אקויטל חלק מפירמידת השליטה של אנשי העסקים קובי מימון וחיים צוף.
בשנת 1997 רכשה נפטא את "חברת הנפט הלאומית" (חנ"ל) ממדינת ישראל.
ממועד היווסדה פועלת החברה בתחום הנפט והגז.
בשנת 1996 הרחיבה החברה את תחומי פעילותה והחלה לפעול גם בתחום הנדל"ן המניב בישראל.
החל משנת 2000 החברה גם פעלה בתחום הנדל"ן המניב מחוץ לישראל (בגרמניה, הונגריה וצ'כיה).
בספטמבר 2002 חתמה נפטא על מזכר הבנות לרכישת חברת נצבא התנחלות, החולשת על נדל"ן רבים שהיו בבעלות קואופרטיב אגד.
העסקה לא יצאה לפועל לאחר שהחל מאבק של חברים וגמלאים של הקואופרטיב, שדרשו שיתקבלו הצעות מגופים נוספים, בגלל המחיר הנמוך שהציע נפטא.
הצעות נוספות אכן התקבלו, והעסקה בוטלה לאחר שהתקבלה הצעה טובה יותר.
4 שנים אחר כך הצליח קובי מימון לרכוש את "נצבא" באמצעות חברה אחרת שבבעלותו "איירפורט סיטי".
בשנת 2000 רכשה החברה זכויות לחיפושי נפט בים מול אשדוד מחברת בריטיש גז.
בשנת 2002 אישר הממונה על ענייני הנפט את רכישת הרישיון, אולם בקידוחים שביצע לא נמצא נפט או גז.
בשנת 2004 נכנסה החברה לעסקי התירות ורכשה ספינת נופש, באמצעות חברת הבת "ישראמקו אינק".
בשנים 2007–2008 הגדילה הקבוצה באופן משמעותי את היקף נכסי הגז והנפט בהם לקבוצה זכויות, באמצעות חברת הבת "ישראמקו אינק", על ידי רכישת זכויות בנכסי נפט וגז הכוללים בארות נפט וגז מפיקות וזכויות חיפוש, במדינות שונות בארצות הברית.
לאחר ביצוע הרכישות האמורות גדלו משמעותית הכנסות הקבוצה מפעילותה בארצות הברית.
במהלך 2016 השותפויות המוגבלות "חנ"ל-ים המלח", ו"נפטא חיפושים" שהיו בשליטת "נפטא" מוזגו לתוך השותפות האחות "ישראמקו".
באוגוסט 2017, חילקה נפטא לראשונה דיווידנד, בסך של כ-300 מיליון שקל, שמקורו מרווחי שדה הנפט תמר.
במהלך 2019 נפטא ביצע הצעת רכש למחיקת מניות חברת הבת "ישראמקו אינק", העוסקת בחיפושי נפט בארצות הברית, מהמסחר בנאסד"ק.
בעקבות הצעת הרכש הוגשה תובענה ייצוגית נגד החברה בטענה שההנהלה השמיטה מידע מהותי בנוגע למיזוג מהמשקיעים טרם ההצבעה על המיזוג.
באוקטובר 2021 הודיעה אקויטל כי היא פועלת למחיקת מניות נפטא מהמסחר בבורסה.
ביולי 2022 חילקה נפטא את מניותיה בבעלת השליטה שלה אקויטל (13.3% מההון) כדיבידנד בעין לבעלי המניות שלה, זאת כשלב ראשון בדרך למיזוג בין החברות.
חזקת "ערד" - החברה הייתה בעלת מלוא הזכויות בחזקת ערד, באמצעות חברת הבת חנ"ל חברת הנפט לישראל, שתוקפה פקע באוקטובר 2011. בתחום החזקה נמצא שדה גז פעיל, שדה זוהר, המפיק גז בכמויות הולכות ופוחתות במשך שנים.
מאחר שמאגר ערד מספק כמויות מזעריות אך הכרחיות לתושבי ערד ולמספר מפעלים בסביבה ועד לחיבור אזור ערד לתשתית הארצית של הגז הטבעי, חתם מינהל אוצרות טבע משרד התשתיות הלאומיות, הסכם עם חברת חנ"ל להמשיך ולהפעיל את המאגר תמורות 30% מההכנסות, 70% מההכנסות לאחר ניכוי הוצאות עוברות למדינה.
נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ (44.11%)
נפטוגז (אוקראינית: НАК Нафтогаз України) היא חברת גז ונפט ממשלתית של אוקראינה הנחשבת לחברה הגדולה ביותר באוקראינה.
בשנת 1990, הונח צינור נפט מרוסיה למערב אירופה שעבר דרך הטריטוריה האוקראינית, אז יש המייחסים את השנה להקמת החברה, שנועדה לתפעל ולפקח על תעבורת הגז והנפט בשטחי אוקראינה.
בשנת 2006, נפטוגז התירה את זכות מכירת הגז באוקראינה לחברת רוסאוקראנרגו, שהוקמה בשיתוף פעולה עם גזפרום ופורקה ב-2014. במהלך אותן שנים עלו מספר יוזמות למזג את נפטוגז אל תוך תאגיד גזפרום, יוזמות אלה נזנחו לאחר שרוסיה סיפחה אליה את חצי האי קרים ופרץ המלחמה בדונבאס.
בשנת 2019 נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי חתם על צו לפיו החברה אינה מהווה חלק מתעבורת הנפט והגז הממשלתית, זאת במטרה לקדם את פירוק החברה והקמת מפעילה חדשה בתחום הנפט והגז.
מרץ — יוני 2000 — ממלא מקום איהור דידנקו;
מאי — אוגוסט 2006 — אולכסנדר בולקיסב;
מרץ — דצמבר 2007 — יבגני באקולין;
נובמבר 2022 — ואילך — אולקסי צ'רנישוב.
14 המחוזות (מחוז – محافظة, מֻחאפזה, ובתעתיק מדויק: מחאפט'ה) של סוריה מחולקים ל-61 נפות (נפה – منطقة, מנטקה), כולל נפת דמשק, ואלה מחולקות ל-206 גושים (גוש – ناحية, נאחיה).
12 המחוזות של ירדן מחולקים ל-52 נפות.
נפת אל-באדיה א-שמאליה אל-ע'רביהמחוז עג'לון נפת עג'לון
מדינת ישראל מחולקת ל-16 נפות, שהן הדרג השני של המנהל המקומי.
שבעת מחוזות ישראל (עם מחוז יהודה ושומרון), המהווים יחידות מנהליות ראשיות במדינה, מחולקים לנפות - יחידות מנהליות משניות.
אין בישראל מערכת שלטון נפתי תת-מדיני אלא כל משרד ממשלתי מרכזי הנדרש לקיים פעילות ברמה המקומית, מקיים מערך של נציגויות במחוזות ובנפות לפי שיקולים פנימיים של המשרד, ולחלופין מקיים מערך שירותים מקומיים באמצעות שותפות עם השלטון המקומי.
לשני מחוזות יש נפה אחת החופפת את שטחי המחוז, ליתר המחוזות יותר מנפה אחת.
נפח מת בפיזיולוגיה של מערכת הנשימה הוא נפח אוויר הנשאף לריאות ואינו משתתף בשחלוף הגזים בהן.
נפח זה מורכב משני רכיבים: נפח מת אנטומי, הנובע מהמבנה של דרכי האוויר, ונפח מת נאדי, הנובע מאזורים בריאה אשר הם מאווררים אך אינם מקבלים אספקת דם לשחלוף הגזים עם הדם.
באדם בוגר בריא הנפח המת עומד על כ-150 מ"ל, כ-30% מהנפח החילופי במנוחה.
בסוף כל נשיפה נשאר בדרכי האוויר נפח אוויר דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני.
בשאיפה העוקבת נכנס נפח זה ראשון לריאות, ורק אחריו נכנס אוויר אטמוספירי העשיר בחמצן אשר משתתף בשחלוף הגזים.
אותו נפח אוויר עני בחמצן שאינו משתתף בשחלוף הגזים בריאות נקרא נפח מת אנטומי, מאחר שהוא נובע מהמבנה של דרכי האוויר.
למעשה, הנפח המת האנטומי הוא הנפח של דרכי האוויר בסוף נשיפה במנוחה.
בריאות מבודדות ניתן ליצוק לתוך הסמפונות חומר מתקשה, שאחרי פירוק כימי של רקמת הריאה יאפשר מדידה של נפח דרכי האוויר.
לצורך מדידה פיזיולוגית של הנפח המת נעשה שימוש בשיטת פאולר, שהוצעה על ידי וורד פאולר בשנת 1948, שבה הנבדק שואף שאיפה אחת של חמצן טהור ובעת הנשיפה נמדד ריכוז החנקן באוויר הננשף, אשר מקורו בשאיפה קודמת של אוויר אטמוספירי.
בתחילת המדידה ריכוז החנקן בנפח הננשף אפסי משום שמקור האוויר הננשף ראשון הוא בשאיפת החמצן הטהור.
לאחר מכן ריכוז החנקן עולה עד להגעה לישורת בעלת שיפוע קל.
חישוב הנפח המת מתבצע על ידי העברת אנך בחלק העולה של עקומת ריכוז החנקן כתלות בנפח הננשף, כך ששטחי שני המשולשים, התחומים על ידי העקומה, הצירים וקו הגבול העליון של ריכוז החנקן, שווים.
נקודת העברת האנך בציר האופקי – הנפח הננשף – היא הנפח המת האנטומי.
בקביעת ערכי תדירות הנשימה והנפח החילופי בחולה המחובר למכונת הנשמה יש להתחשב בנפח המת שמתווסף לאחר חיבור החולה למכונה כפועל יוצא של נפח צינורות המכונה.
כמו כן, שימוש בשנורקל אף הוא מגדיל את הנפח המת האנטומי.
כאשר ישנם אזורים בריאה אשר הם מאווררים אך אינם מקבלים אספקת דם לשחלוף הגזים עם הדם, כלומר יחס האוורור לזרימה () הרי שמדובר באוורור מבוזבז, הנקרא נפח מת נאדי.
נפח מת זה הוא זניח באנשים בריאים, אך יכול לגדול לכדי משמעותי באנשים עם מחלות ריאה כגון תסחיף ריאתי או נפחת.
חישוב הנפח המת הפיזיולוגי הכולל מתבסס על היחס בין הנפח המת לנפח החילופי, כפי שמתואר על ידי משוואת בוהר על שם כריסטיאן בוהר.
לפי המשוואה, היחס בין הנפח המת לנפח החילופי (VT) שווה ליחס בין הפרש לחצי הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי והאוויר הננשף ללחץ הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי: .
מאחר שלחץ הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי שווה ללחץ הפחמן הדו-חמצני באוויר הנאדיות, ניתן לחלק את המונה והמכנה של האגף הימני במשוואה בלחץ האטמוספירי בניכוי לחץ אדי המים ולקבל יחס מקביל של אחוז הפחמן הדו-חמצני: .
באדם בוגר בריא יחס זה נע בין 0.2 ל-0.35, כאשר הוא עולה עם הגיל וקטן במאמץ גופני.
במובן הרחב הוא תוצר ביניים בין בנזין לקרוסין, ונחשב למוצר קל בשל המשקל המולקולרי הנמוך של הפחמימנים שמרכיבים אותו.
בהנדסת נפט מוגדרת כפרקציה של פחמימנים בנפט עם טמפרטורת רתיחה בתחום של 30–200 מעלות צלזיוס.
וזוהי תערובת מורכבת של מולקולות פחמימנים - בדרך כלל עם 5–12 אטומי פחמן בכל מולקולה.
נפטא קלה היא פרקציה עם טמפרטורת רתיחה בתחום של 30–90 מעלות צלזיוס עם 5–6 אטומים בכל מולקולה.
ואילו נפטא כבדה רותחת בטמפרטורה של 90–200 מעלות צלזיוס ומולקולה שלה מורכבת מ-6–12 פחמנים.
נפטא משמשת כחומר גלם למוצרי פלסטיק, צבעים, חומרי טעם וריח, תוספי דלק, תעשיית הביולוגיה והכימיה.
חלוקת איטליה לנפות, לפי רפורמת 2014
נפות איטליה (באיטלקית: Province d'Italia) הן הישויות המרכיבות את הרפובליקה האיטלקית ברמת ביניים בין עירייה או מועצה מקומית (comune, קומונה) למחוז (regioni).
מאז 2015, סווגו הנפות כ"גופים מוסדיים ברמה השנייה" (secondo livello e istituisce).
כיום ישנם באיטליה 107 גופים מוסדיים ברמה השנייה, הכוללים 80 נפות רגילות, 2 נפות אוטונומיות, 4 ישויות ביזור אזוריות (decentramento regionale), 6 קונסורציונים עירוניים חופשיים (liberi consorzi comunali), ו-14 ערים מטרופוליניות, בנוסף למחוז ואל ד'אוסטה (שמפעיל גם את הסמכויות של נפה).
הנפה עצמה מתחלקת לקומונות קטנות.
מספר הנפות הולך וגדל, כאשר נפות חדשות נוצרות מדי פעם, עקב גידול האוכלוסייה.
בשנת 2014, נחקקה רפורמה בחלוקת הנפות, למרות אי שביעות רצון מצד מושלי המחוזות.
הנפה מנוהלת על ידי נציב (הנקרא presidente, שמשמעו "נשיא") ומועצה הנבחרים בבחירות ישירות, ומנהל הממונה על ידי המועצה והנציב.
בנוסף, לכל נפה ממונה נציג מטעם הממשלה, הנקרא prefetto.
תפקיד הנפה הוא מתן אישורי בנייה ותכנון הערים, אחריות על שירותי הביטחון וההצלה ורגולציית התחבורה (רישיונות נהיגה, תחזוקת הדרכים ועוד).
נפח הפיזור הוא הנפח התאורטי של הפלזמה אילו כל התרופה הייתה מומסת בפלזמה באותו ריכוז בו היא נמצאת בפלזמה בפועל.
לכן, ככל שה-VD גדול יותר משמע שהתרופה דלילה יותר בדככארבם, כלומר, יש יותר ממנה בשאר הרקמות בגוף.
נפח הפיזור הוא מדד המחושב על ידי חלוקת הכמות הכוללת של התרופה בגוף, בריכוז שלה בדם.
נפח הפיזור יכול לעלות במקרה של אי-ספיקת כליות (עקב אגירת נוזלים) או אי-ספיקת כבד.
לעומת זאת, הוא יכול לרדת בעקבות התייבשות.
חישוב נפח הפיזור ניתן על ידי המשוואה הבאה:
לפי נוסחה זו אפשר לחשב את מינון התרופה הנדרש כדי לקבל ריכוז תרופה מסוים בדם אם VD ידוע.
VD אינו ערך פיזיולוגי; זהו השתקפות של כיצד התרופה תתפזר בדם, בהתאם למאפיינים שונים כמו מסיסות, אפיניות לחלבוני פלזמה, גודל, ואחרים.
לדוגמה, אם ניתן 1,000 מ"ג של תרופה, וכעת ריכוזה בדם הוא 50 מ"ג לליטר, יהיה נפח הפיזור שלה 20 ליטר.
כלומר: כמות הדם הנדרשת כדי שכל התרופה תהיה מפוזרת בו בריכוז של 50 מ"ג לליטר היא 20 ליטר.
בנוסף, על ידי ה-VD ניתן להעריך היכן נמצאת התרופה בגוף:
נפח בקרה הוא הפשטה מתמטית לשם יצירת מודלים מתמטיים לתהליכים פיזיקליים בתחום מכניקת הרצף והתרמודינמיקה.
זהו נפח מקובע במרחב או נע במהירות קבועה, התחום במסגרת ייחוס פנימית אשר נע בה חומר רציף (גז, נוזל או מוצק) בזרימה רציפה.
המשטח התוחם את נפח הבקרה מכונה משטח בקרה.
במצב יציב, נפח הבקרה יכול להיחשב כנפח שרירותי בו המסה של החומר הרציף נשארת קבועה.
כאשר חומר רציף נע בתוך נפח הבקרה, המסה הנכנסת לתוך נפח הבקרה שווה למסה היוצאת ממנו.
במצב יציב ובהיעדר עבודה או העברת חום, האנרגיה בתוך נפח הבקרה נשארת קבועה.
זוהי אנלוגיה לתפיסת המכניקה הקלאסית של תרשים גוף חופשי.
על מנת להבין כיצד חוק טבע חל על המערכת הנבחנת, ראשית יש לבחון את ההשלכות על נפח בקרה קטן או "נפח מייצג".
חשוב להדגיש כי אין שום דבר מיוחד בנפח בקרה, זהו כלי אשר עוזר להשליך את החוקים הללו על חלק קטן ממערכת כללית.
ניתן לטעון כי חוקי טבע אשר מתקיימים בצורה מסוימת בנפח בקרה כלשהו, מתקיימים באותה צורה בכלל הנפחים.
זאת משום שנפח הבקרה הספציפי שנבחר אינו שונה או מיוחד בצורה כלשהי.
בהתאם לזאת, הנוסחה התואמת למודל המתמטי ניתנת לפיתוח כך שתוכל לתאר את ההתנהגות הפיזיקלית של כלל המערכת (ואפילו אף מורכבת יותר).
במכניקת הרצף, משוואות השימור (למשל, משוואות נאוויה-סטוקס) הן בצורה אינטגרלית, לכן הן חלות על נפחים.
מציאת המשוואות אשר אינן תלויות בנפח הבקרה מאפשרת הפשטה של גבולות האינטגרציה.
חישובים במכניקת רצף דורשים לעיתים קרובות כי אופרטור נגזרת הזמן יוחלף באופרטור נגזרת חומרית .
לשם המחשה, נדמיין נמלה אשר נעה בנפח מסוים אשר מכיל סקלר כלשהו, לדוגמה לחץ, אשר משתנה עם הזמן והמיקום: .
אם הנמלה נעה ממיקום לעבר בעת אינטרוול הזמן מ- ל- , אז הנמלה עוברת שינוי בערך הסקלר:
אם הנמלה נעה במהירות , השינוי בחלקיק המיקום הוא ומותר לנו לרשום:
כאשר הוא גרדיאנט השדה הסקלרי p ומכאן:
אם הנמלה נעה אך ורק עם הזרם, אותה נוסחה חלה, אך כעת וקטור המהירות v, שווה למהירות הזרימה u.
הביטוי בסוגריים האחרונים הוא נגזרת חומרית של סקלר הלחץ.
מכיוון שהלחץ p בחישוב זה הוא שדה סקלר שרירותי, ניתן לפשט זאת ולכתוב את האופרטור של הנגזרת החומרית:
על פי החלוקה המנהלית של טורקיה (נכון ל-2021) טורקיה מחולקת ל-7 מחוזות (חלוקה כללית, חסרת משמעות ממשלתית) המחולקים ל-81 נפות (בטורקית: יחיד il, רבים iller).
הנפות נושאות בדרך כלל את שמה של בירתן (İl Merkezi – "מרכז הנפה").
בראש הנפה, שנקראה בעבר בטורקית עות'מאנית "וילאייט" (vilayet), עומד מושל – "ואלי" ("vali"), ומִנְהֶלֶת הנפה נקראת "ואליליק" (valilik).
בניגוד למחוזות, לנפות יש תפקיד מנהלי ולא סטטיסטי גרידא, והן מהוות גם את אזורי הבחירה בבחירות הכלליות במדינה.
איסטנבול מחולקת לשלושה אזורי בחירה, ואילו איזמיר ואנקרה לשני אזורים כל אחת.
לנפות ניתן קוד המשמש בין היתר על לוחיות רישוי לרכב שרישוין בנפה וכקידומת לכתובות המיקוד שבתחומה.
מספרי הקוד של הנפות הושמו לפי סדר האלפבית הטורקי ביום הנהגת השיטה.
הנפה האחרונה באותה עת הייתה נפת זונגולדק שמספרה 67, ולנפות שנוספו לאחר מכן הושמו מספרי קוד לפי סדר היווסדן (זהה לשיטה ולמצב בצרפת).
בשנת 1984 3 נפות הוכרזו כ"נפה מטרופולינית".
החל משנת 2012 כול הנפות עם אוכלוסייה מעבר ל-750 אלף זכו למעמד זה.
נכון לשנת 2024 קיימות 30 נפות מטרופוליניות.
נפות לבנון הן האזורים המנהליים המשניים המרכיבים את לבנון.
המדינה מחולקת ל-9 מחוזות ("מֻחאפזאת") ראשיים והללו מחולקים ל-25 נפות ("קַדַ֗אא") משנה.
מחוז ביירות הוא המחוז היחיד שאינו מחולק לנפות היות שהוא משמש כעיר הבירה של המדינה.
להלן רשימת המחוזות והנפות שלהן, עם ערי הבירה שלהם בסוגריים:
נפות הונגריה (בהונגרית: járás) הן 174 אזורים גאוגרפיים שהיו מחלקים את מחוזות הונגריה בחלוקה שהתקיימה בין השנים 1994–2013 כחלק מהחלוקה המנהלית של הונגריה.
שימושן העיקרי ומטרת הקמתן של הנפות הייתה למטרות פיתוח וסטטיסטיקה אזוריים בהונגריה.
הנפות נוצרו מקיבוץ יישובים ורשויות באותו המחוז ולא היה קיים מצב בו שתי רשויות משני מחוזות שונים השתייכו לנפה אחת.
החל מ-1 בינואר 2013 עברה הסמכות הניהולית של הנפות למחוזות המדינה והן שמשו רק לאיסוף נתונים סטטיסטיים עד לביטולן הסופי ב-25 בפברואר 2014.
בעת קיומן, הנפות היו ברמת LAU-1 כחלק מהחלוקה ליחידות טריטוריאליות לסטטיסטיקה של מדינות האיחוד האירופי – NUTS.
חלוקת הנפות של הונגריה מקבילה לחלוקה ההיסטורית ל'מחוזות' שנקראה Plural járások) járás) והתקיימה החל משנת 1850 באימפריה האוסטרית; בשנת 1945 מנתה חלוקה זו 151 מחוזות אם כי מספרם הלך ופחת כך שבשנת 1975 מנתה החלוקה 92 מחוזות ובעת ביטולה ב-31 בדצמבר 1983 מנתה החלוקה 83 מחוזות בלבד.
עם ביטול החוק מ-2007 שנתן לנפות סמכויות בנושאי ניהול ופיתוח, והעברת הסמכויות למחוזות המדינה, חזרו הנפות לשימושן הקודם למטרות סטטיסטיקה בלבד עד לביטולן הסופי ב-25 בפברואר 2014.
נפה (Район, "ראיון") הוא יחידה מנהלית-טריטוריאלית בפדרציה הרוסית.
החל מ-1 בינואר 2010 היו 1,868 נפות מנהליות ברוסיה (לא כולל הערים הפדרליות מוסקבה, סבסטופול וסנט פטרבורג).
בחלק ממחוזות הפדרציה, במקום המונח נפה (ראיון ברוסית) משתמשים באיימאק (אלטאי), קוז'ואון (טייבה), או אולוס (יקוטיה).
בגבולות הנפות נוצרו עיריות במעמד של מחוזות משנה עירוניים, כמו גם במעמד של מחוזות עירוניים, ומאז 2019 במעמד של נפות מוניציפליות.
הנפה הכי פחות מאוכלסת היא הנפה האלאוטית בקמצ'טקה המונה 676 איש בלבד (2020).
הנפה הגדולה ביותר מבחינת שטח הוא נפת טיימייר דולגנו-ננץ שבחבל קרסנויארסק: שטחה 879,900 קמ"ר.
הנפות הקטנות ביותר בשטחן (ללא ספירת הערים הפדרליות) הן נפת סולובצקי במחוז ארכנגלסק ששטחה הוא 3.47 קמ"ר והנפות קורקינסקי ואמנז'לינסקי במחוז צ'ליאבינסק - 102.76 קמ"ר ו-113.39 קמ"ר בהתאמה.
מבחינת שטח, סולובצקי קטנה יותר מרבעי מוסקבה ארבאט, סאביולובסקי, מרפינו, ווסטוצ'ני, אלטופייבסקי, בסקודניקובסקי, לומונוסוב - בהתאמה, 2.11, 2.70, 2.97, 3.14, 3.25, 3.30 ו-3.34 קמ"ר.
מחוזות קורקינסקי ואמנז'לינסקי קטנים יותר בשטחם מכל מחוזות מוסקבה, מחוזות העיר הפדרלית סבסטופול לנין וגגארין - בהתאמה, 26.0 ו-61.1 קמ"ר, כמעט כל רבעי סנקט פטרבורג, למעט וויבורג, פושקין ורובע הנופש.
באזורים מסוימים לנפה יש מעמד לאומי, בעיקר כאלה שבהן רוב ללאום מסוים בבוריאטיה, קרליה, יקוטיה, אלטאי ובמחוז אומסק.
שתי נפות במחוז קרסנויארסק הן יחידות מינהליות-טריטוריאליות בעלות מעמד מיוחד.
המספר הקטן ביותר של נפות הוא 0 (במחוז מוסקבה אין נפות המכונות "ראיון"), 1 (הניינץ), הגדול ביותר הוא 59 (באלטאי), כמו גם 125 נפות בתוך העיר הפדרלית מוסקבה.
במחוז מוסקבה, בשנת 2019, בוטלו כל הנפות עם הפיכתן לערים או עיירות בעלות חשיבות מחוזית.
במספר סובייקטים פדרליים של רוסיה, יחידות מינהליות-טריטוריאליות בחוקים המתאימים (רישומים) הנפות נקראות בשם מחוזות מוניציפליים (כמו באמור, וורונז', לנינגרד, רוסטוב).
במחוז סטברופול, הנפות מוגדרות כיחידות טריטוריאליות, ואילו המחוזות המוניציפליים הוגדרו כיחידות מנהליות-טריטוריאליות (בשנת 2020 הם הפכו למחוזות עירוניים).
באזורים מסוימים בפדרציה הרוסית אין חלוקה מנהלית-טריטוריאלית בין-מחוזית, באחרים, נהפוך הוא, המחוזות מחולקים ליחידות מנהליות-טריטוריאליות פנימיות (למשל, כפרים, מחוזות יישוב, מועצות כפר, יישובים, ערים, יישובים עירוניים ועוד).
באזורים מסוימים, סוגים שונים של נפות ומחוזות מתקיימים במקביל.
נפות מוסקבה הוא שם היחידות הטריטוריאליות של מוסקבה, שנוצרו תוך התחשבות בתכונות ההיסטוריות, הגאוגרפיות, העירוניות של השטחים, אוכלוסייה, מאפיינים חברתיים-כלכליים, מיקום תקשורת ותחבורה, זמינות תשתיות הנדסיות ותכונות אחרות של שטחי העיר.
מעמדן של נפות מוסקבה וגבולותיהן נקבע בחוק "אודות החלוקה הטריטוריאלית של העיר מוסקבה".
תפקידי מנהלה בשטח המחוז מבוצעים על ידי ממשלת הנפה.
לראשונה נעשה שימוש במונח "נפה" לייעוד החלק המנהלי של העיר בשנת 1917, לפני כן נעשה שימוש במונח "חלקה".
החלוקה המודרנית נוצרה במוסקבה בשנת 1991, כאשר אומץ החוק "אודות הקמת גבולות זמניים של המחוזות העירוניים של מוסקבה".
החוק יצר מחוזות אדמיניסטרטיביים שחולקו למחוזות עירוניים וכן יחידות טריטוריות בעלות מעמד מיוחד.
עם אימוצו ב-5 ביולי 1995 של החוק "אודות החלוקה הטריטוריאלית של העיר מוסקבה" המחוזות העירוניים בוטלו והוחלפו, תוך שמירה משוערת על הגבולות, על ידי מחוזות משנה הכלולים במחוזות האדמיניסטרטיביים.
כעת יש 12 מחוזות במוסקבה, הכוללים 125 נפות ו-21 יישובים.
תוכנית נפט תמורת מזון , הייתה תוכנית של מועצת הביטחון של האו"ם לצמצום הפגיעה בעם העיראקי לנוכח הקשיים ההומניטריים שחווה, תוך מניעת השתלטותו של סדאם חוסיין על הכנסות הנפט של עיראק.
המשבר שאליו נקלע העם העיראקי נבע במידה רבה כתוצאה מהעיצומים שהוטלו על עיראק בשנת 1990, תחת משטרו של סדאם חוסיין, לאחר הפלישה לכווית שהובילה למלחמת המפרץ הראשונה.
התוכנית נוסדה על-ידי מועצת הביטחון בשנת 1995 והחלה לפעול בשנת 1996.
ההחלטה אפשרה לעיראק למכור נפט ותוצריו בשוק העולמי, חרף אמברגו הנפט שהטיל עליה האו"ם.
ההחלטה קבעה כי ההכנסות שייתקבלו מהייצוא יוקדשו לרכישת סחורות לשימושים אזרחיים חיוניים בלבד, בעיקר מזון ותרופות.
התוכנית הוגדרה על-ידי מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, כ"תוכנית ההומניטרית היחידה שאי-פעם מומנה במלואה ממקורות השייכים לאומה שלה הם נועדו לסייע".
במהלך שבע שנות הפעלתה, סייעה תוכנית 'נפט תמורת מזון' רבות לתושבי עיראק מבחינה תזונתית, בריאותית, תברואתית וחינוכית.
התוכנית הופסקה בשנת 2003, עם פלישת ארצות הברית לעיראק.
במהלך התוכנית ולאחריה עלו טענות רבות אודות הונאה ושחיתות, וכן הוקמו ועדות חקירה לבדיקת החשדות.
סכומים שנותרו הועברו לקרן הפיתוח לעיראק.
החלטה 661 של מועצת הביטחון משנת 1990 הטילה על עיראק עיצומים הכוללים סנקציות כלכליות ומסחריות, וכחלק מהן אמברגו נפט.
באותה עת, נפט עמד בבסיס הכלכלה העיראקית, והיה מקור ההכנסה העיקרי שלה.
על פי דוחות שונים, הסנקציות פגעו פגיעה קשה בכלכלה העיראקית ועקב כך גם בעם העיראקי.
הדבר בא לידי ביטוי במחסור במזון, במים, בציוד רפואי ובחשמל במהלך שנות התשעים.
הצעות שונות עלו כפתרון למשבר ההומניטרי שחוו תושבי עיראק.
ביניהן החלטות קודמות של מועצת הביטחון, 706 ו-712, שאותן דחה השלטון העיראקי.בדומה לתוכנית 'נפט תמורת מזון', גם החלטות אלה אישרו לעיראק לייצא נפט בתמורה למימון רכישת מוצרים הומניטריים.
למרות סירוב השלטון העיראקי להחלטות הקודמות, בשנת 1995 אימצה מועצת הביטחון את תוכנית 'נפט תמורת מזון', תחת החלטה 986. קלף המיקוח ששיחק לידי עיראק היה שסירוב מצידה להשתתף בתוכנית ולמכור נפט היה עלול להתבטא במחסור עולמי בנפט, מה שהיה מוביל לעלייה חדה במחירו.
במאי 1996, הסכים הממשל העיראקי לבסוף להפעלת התוכנית בעקבות פשרה פוליטית שאפשרה לו מעין עצמאות בהחלטה למי תמכור עיראק את הנפט שלה וממי תקנה ציוד סיוע.
משלוח הנפט הראשון ייוצא מהמדינה בדצמבר 1996 ומשלוחי המזון הראשונים הגיעו במרץ 1997.
עיקרי התוכנית מובאים בהחלטת מועצת הביטחון 986, שאושרה ב-14 באפריל 1995. התוכנית התירה, באופן זמני ולשם סיוע הומניטרי לאוכלוסייה העיראקית, ייצוא נפט ומוצריו שמקורם בעיראק למדינות העולם, תוך התניה שלפיה ההכנסות מהייצוא לא יעלו על סכום של מיליארד דולר בכל מחזור זמן של 90 יום.
כמו כן, נקבע כי ההכנסות מהייצוא יופקדו בחשבון נאמנות בשליטת האו"ם וישמשו למטרות ספציפיות בלבד, בהן רכישת מזון ותרופות.
בשלבים הראשונים של התוכנית הורשתה עיראק למכור נפט בשווי רב יותר של שני מיליארד דולר מדי חצי שנה, כששני שלישים מהסכום אמורים לשמש כמענה לצרכיה ההומניטריים.
בשנת 1998 הופחתה המגבלה על רמת ייצוא הנפט העיראקי במסגרת התוכנית, ל-5.26 מיליארד דולר מדי חצי שנה.
בדצמבר 1999 הוסרה לחלוטין התקרה שהציבה מועצת הביטחון לייצוא נפט עיראקי במסגרת התוכנית.
זאת לאור קלף המיקוח שעמד לרשות הממשל העיראקי, שסגר את צינורות הנפט במדינה בהתרסה נגד הגבלות האו"ם, צעד שבעקבותיו האמירו מחירי הנפט העולמיים.
במהלך שבע שנות פעולתה של התוכנית, יוצאו כ-3.4 מיליארד חביות נפט עיראקי, בשווי כולל של כ-65 מיליארד דולר.
מתוך סכום זה, 72% הוקצו לצרכים הומניטריים ברחבי עיראק.
בנוסף, במסגרת התוכנית הועברו לעיראק ציוד ואספקה הומניטריים בשווי של כ-31 מיליארד בין 20 במרץ 1997 ל-21 בנובמבר 2003, לרבות חלקי חילוף וציוד לתעשיית הנפט בשווי 1.6 מיליארד דולר.
כמו כן, בסוף שנת 2003, מוצרים הומניטריים ואספקה נוספת בשווי של כמיליארד דולר מתוך הכנסות התוכנית הועברו למוקדים שונים בעיראק על בסיס סדרי עדיפות תוך התייעצות עם מועצת הממשל העיראקית, נציגי עיראק וסוכנויות ותוכניות האו"ם.
במהלך שבע שנות הפעלתה, סייעה התוכנית לשיפור תנאי המחיה של העם העיראקי מבחינה תזונתית, בריאותית, תברואתית וחינוכית.
התוכנית הפחיתה את הפסקות החשמל במדינה ואפשרה זמינות גבוהה יותר של מים נקיים לשתייה.
על פי דיווחי האו"ם, כתוצאה מהתוכנית פחתו שיעורי תת התזונה של ילדים במדינה בכ-50%.
סיום התוכנית וביקורת על כשליה
התוכנית הסתיימה בשנת 2003, לאחר הפלישה האמריקנית לעיראק.
דיווחים אודות כשלים ושחיתויות בתוכנית הובילו להקמת ועדות חקירה שונות, במסגרתן הועלו חשדות נגד רבים מבעלי הזיקה לתוכנית, וביניהם גם עובדי האו"ם.
החשדות לא דילגו על מזכ"ל האו"ם קופי אנאן, שנחשד בהתערבות אישית כדי להבטיח שהחברה בה מועסק בנו תזכה במכרז של האו"ם.
אחת מוועדות החקירה שבחנו שחיתויות בתוכנית הייתה ועדה בלתי-תלויה של האו"ם, שבראשה עמד היו"ר לשעבר של הבנק הפדרלי, פול וולקר.
בדוח הוועדה נכתב שבין השנים 1996–2002, לא פחות מ-2,253 חברות מסחריות מעשרות מדינות, ובהן ארצות הברית, צרפת, גרמניה והודו, שיחדו בכירים במשטר העיראקי בתמורה להעדפתן באספקת נפט במסגרת התוכנית.
דוח הוועדה קבע כי תשלומי השוחד הבלתי-חוקיים שהועברו למשטר בעיראק הסתכמו בכ-1.8 מיליארד דולר.
נפטון הוא כוכב הלכת השמיני במערכת השמש.
הוא הקטן והמרוחק בין ארבעת ענקי הגזים והוא מסווג בתת-הקטגוריה של ענק קרח, עקב היותו מכוסה בשכבת מים וקרח.
נפטון, הקרוי על שמו של נפטון, אל הים במיתולוגיה הרומית, נמצא בתהודה מסלולית עם כוכב הלכת הננסי פלוטו.
האיורים של גלילאו חושפים כי התצפיות הראשונות על נפטון בוצעו ב-28 בדצמבר 1612 ושוב ב-27 בינואר 1613. בשני המקרים הוא ייחס את הגילוי לכוכב שבת ולא לכוכב לכת, ולכן לא פרסם את ממצאיו.
בשנת 1821 פרסם האסטרונום הצרפתי אלכסיס בּוּבָאר (Alexis Bouvard) טבלאות אסטרונומיות של מסלול אורנוס.
תצפיות עוקבות שבוצעו בשנים הבאות הראו סטייה מהותית מהטבלאות, הדבר הוביל את בּוּבָאר להניח כי קיים גוף אחר המשפיע מבחינה גרביטציונית על מסלולו של אורנוס.
בשנת 1843 חישב המתמטיקאי האנגלי ג'ון קאוץ' אדמס מסלול של כוכב הלכת השמיני שלקח בחשבון את ההשפעה על אורנוס.
הוא שלח את חישוביו לסר ג'ורג' בידל איירי, וכאשר אדמס התבקש לשלוח מספר הבהרות בקשר לחישוביו הוא החל בעבודה אך מעולם לא שלח את תשובתו.
כעבור כשלוש שנים, בשנת 1846, ביצע המתמטיקאי הצרפתי אורבן לה-ורייה חישובים, בנפרד מאדמס, והגיע למסקנה דומה בדבר קיומו של גוף נוסף המשפיע על מסלולו של אורנוס.
אף על פי שהוא לא הצליח לשכנע את עמיתיו בהתלהבותו, החל באותה שנה ג'ון הרשל האנגלי להפיץ את הגישה המתמטית ואף שכנע את ג'יימס צ'ליס (James Challis) לחפש את כוכב הלכת המסתורי.
אחרי מספר דחיות, החל צ'ליס, שלא מרצונו, את החיפוש ביולי 1846. אולם, בינתיים שכנע לה-ורייה את האסטרונום הגרמני יוהאן גלה לחפש את כוכב הלכת שלו.
נפטון נצפה לראשונה בטלסקופ על ידי יוהאן גלה במצפה הכוכבים של ברלין ב-23 בספטמבר 1846. מיקומו היה כ-1° מחישוביו של לה-ורייה וכ-10° מחישוביו של אדמס.
מאוחר יותר התברר לצ'ליס כי צפה בכוכב הלכת פעמיים באוגוסט, אך כשל בזיהויו בגלל צורת העבודה הארעית שלו.
בשנת 1998 התגלו המסמכים הרשמיים של אדמס וקמה צעקה של ממש בדבר הקרדיט השווה שקיבל אדמס, והממלכה המאוחדת כולה, בגילוי נפטון.
לאור הגילוי החדש, החל ויכוח לאומני בין צרפת לממלכה המאוחדת בשאלה מי יזכה בקרדיט בגין גילוי כוכב הלכת.
לבסוף התקבלה הסכמה בינלאומית כי גם ללה-ורייה וגם לאדמס מגיע לקבל את הקרדיט במשותף.
גילוי נפטון הוא אירוע בהיסטוריה של המדע המשמש רבות כדוגמה להתקדמות מדעית לא אמפירית, כלומר כזו שהתאוריה המדעית הקדימה את גילוי העובדות.
מיד אחרי גילוי כוכב הלכת החדש, הוא נקרא פשוט "כוכב הלכת שמעבר לאורנוס".
ההצעה הראשונה לשם קבוע התקבלה על ידי יוהאן גלה שהציע לקרוא לכוכב לכת על שמו של אל השערים הרומי יאנוס.
בממלכה המאוחדת הציע ג'יימס צ'ליס את השם אוקיינוס.
ובצרפת, הציע אורבן לה-ורייה בתמיכתו של פרנסואה אראגו את השם לה-ורייה (Le Verrier), הצעה שזכתה להתנגדות נחרצת מחוץ לצרפת.
אלמנכים צרפתיים הציגו ללא דיחוי את אורנוס בשם "הרשל" ואת נפטון בשם "לה־ורייה", על שם מגליהם.
בינתיים, במקרה נפרד ועצמאי לחלוטין, ג'ון קואוץ' אדמס הציע לשנות את השם אורנוס לשם "גאורגי" (Georgian), ואורבן לה-ורייה הציע (דרך מועצת קו האורך הבריטית) לקרוא לכוכב לכת החדש נפטון.
ב-29 בדצמבר 1846, תמך פרידריך פון שטרובה (Friedrich Georg Wilhelm von Struve) בשם זה בפני האקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג, ועד מהרה השם נפטון הפך שם המקובל בקהילה הבינלאומית.
במיתולוגיה הרומית, היה נפטון אל הים, מקבילו של פוסידון במיתולוגיה היוונית.
הדרישה לשם מיתולוגי הסתדרה עם האטימולוגיה של שמות כוכבי הלכת האחרים.
שמו של כוכב הלכת תורגם ככוכב הלכת אל הים בסינית, בקוריאנית, ביפנית ובווייטנאמית.
בהודו שמו של כוכב הלכת הוא וארונה, על שם אל הים במיתולוגיה ההודית.
ב-2009, לרגל סיום שנת האסטרונומיה הבינלאומית, הכריזה האקדמיה ללשון העברית על שמו העברי של נפטון – רַהַב.
השם העברי ניתן בעקבות משמעות השם נֶפְּטון – שמו של אל הים, וזיהוי במסורת היהודית של רַהַב כ"שָׂרוֹ של ים".
כך למשל מתפרש בתלמוד הבבלי הפסוק () כמתאר את הניצחון על שר הים.
נפטון דומה במידותיו לאורנוס, קוטרו 49,528 ק"מ וצפיפותו היא הגדולה שבין הצפיפויות של ענקי הגזים – 1.64 גרם לסמ"ק.
במרכזו ישנה ליבה של ברזל וסיליקטים ומסביבה שכבת קרח המכילה מים, מתאן ואמוניה וסביבה משתרעת האטמוספירה המכילה בעיקר מימן והליום, אך גם מתאן המעניק לנפטון את גוונו הכחלחל.
נפטון נע סביב השמש במהירות של 5.43 ק"מ לשנייה כשהוא משלים הקפה סביבה אחת ל-163.72 שנים.
הטמפרטורה של פני השטח של נפטון היא C° 213–.
התצפיות של וויאג'ר 2 גילו את הכתם האפל הגדול על פני נפטון הדומה לכתם האדום הגדול על פני צדק וכן ענני צירוס המכילים מתאן קפוא.
המבנה הפנימי של נפטון דומה לזה של אורנוס.
האטמוספירה שלו מהווה כ-5% עד 10% מהמסה שלו ונמשכת אולי 10% עד 20% מהדרך לכיוון הליבה, שם היא מגיעה ללחצים של כ-10 GPa, או בערך פי 100,000 מזה של האטמוספירה של כדור הארץ.
ריכוזים גדולים של מתאן, אמוניה ומים נמצאים באזורים התחתונים של האטמוספירה.
המעטפת שווה ערך ל-10 עד 15 מסות כדור הארץ והיא עשירה במים, אמוניה ומתאן.
כמקובל במדע הפלנטרי, תערובת זו מכונה "קפואה" למרות שהיא נוזל חם וצפוף (נוזל על קריטי).
המעטפת עשויה להיות מורכבת משכבה של מים יוניים שבה מולקולות המים מתפרקות למרק של יוני מימן וחמצן, ומים סופריוניים עמוקים יותר שבהם החמצן מתגבש אך יוני המימן מרחפים בחופשיות בתוך רשת החמצן.
בעומק של 7,000 ק"מ, התנאים עשויים להיות כאלה שמתאן יתפרק לגבישי יהלומים המטילים גשם כלפי מטה כמו אבני ברד.
מדענים גם מאמינים שסוג זה של גשם יהלומים מתרחש על צדק, שבתאי ואורנוס.
ניסויים בלחץ גבוה מאוד במעבדה הלאומית של לורנס ליברמור מצביעים על כך שחלק העליון של המעטפת עשוי להיות אוקיינוס של פחמן נוזלי עם "יהלומים" מוצקים צפים.
במרץ 2025, זוהר על נפטון נראה לראשונה על ידי שילוב תמונות אור נראה מטלסקופ החלל האבל יחד עם תמונות אינפרא אדום קרוב (NIR) מטלסקופ החלל ג'יימס ווב.
הנתונים הרלוונטיים נלקחו ביוני 2023. אופי הזוהר של נפטון מושפע מאוד מהטבע המיוחד של השדה המגנטי שלו.
שלא כמו כדור הארץ, צדק או שבתאי, הקטבים המגנטיים של נפטון אינם מיושרים עם הקטבים הסיבוביים של כוכב הלכת וזו הסיבה שהופעות הזוהר של נפטון מתרחשות בעיקר בקווי הרוחב האמצעיים ובאזור קו המשווה שלו במקום בקטבים שלו כמו בכדור הארץ או צדק.
מהירות הרוחות באטמוספירה של נפטון יכולה להגיע עד ל-2000 קמ"ש.
ככל הנראה, תנאים אלו של מזג האוויר נובעים מהסיבוב העצמי המהיר של נפטון.
מאז גילוי הרוחות הללו על ידי הגשושית וויאג'ר 2, ניסו חוקרים לגלות מה היקף תופעת הרוחות, על מנת להבין יותר טוב את הרכב מבנה ענקי הקרח הללו.
ב-2013, יוחאי כספי ועודד אהרונסון ממכון ויצמן למדע, יחד עם רוית חלד מאוניברסיטת תל אביב, אדם שומאן וביל הבארד מאוניברסיטת אריזונה, הצליחו לחשב כי הרוחות החזקות הנושבות על פני נפטון ואורנוס מוגבלות לשכבת אטמוספירה שעומקה אינו עולה על 1000 ק"מ.
חלד, כספי, שומאן, הבארד ואהרונסון הצליחו למדל את ההשפעה של הרוחות על שדה הכבידה של כוכבי הלכת ולהראות כי זרמי הסילון מהווים רק אחוז קטן ממסת כוכבי הלכת.
תנועת הרוחות מביאה לשינוי במסה הרגעית של כוכב הלכת ובכך לתנודה בשדה הכבידה שלו.
באמצעות חישוב הקשר בין לחץ וצפיפות לתבנית הרוחות, הם הראו מה ההשפעה של הרוחות על שדה הכבידה של נפטון ואורנוס ולצור מפה של שדה הכבידה של כוכבי הלכת.
לנפטון יש 14 ירחים ידועים.
שישה מירחיו התגלו על ידי הגשושית וויאג'ר 2 ב-1989: נייד, תלסה, דספינה, גלתיאה, לריסה ופרוטאוס.
בעזרת תצפיות התגלו הירחים האחרים: נראיד, הלימיד, סאיו, לאומדיה, סאמטי וניסו, והיפוקמפ, הירח ה-14 שהתגלה ב-2013.
לנפטון יש מערכת עמומה של טבעות פלנטריות המורכבת ממספר טבעות, אך בניגוד לטבעות שבתאי, הטבעות של נפטון לא כה בולטות.
כאשר הן התגלו לראשונה, על ידי אדוארד גווינן (Edward Guinan), חשבו כי הטבעות לא מחוברות, אולם עד מהרה טענה זו הופרכה על ידי וויאג'ר 2.
מבנה הטבעות הפלנטריות של נפטון די ייחודי, הסיבה לכך עדיין לא מובנת אולם ההנחה המקובלת היא כי הדבר נובע מההשפעה הכבידתית של ירחי נפטון וגופים קטנים אחרים הנמצאים במסלול סביב כוכב הלכת.
תצפיות אחרונות משנת 2005 חושפות כי הטבעות הרבה פחות יציבות ממה שסברו תחילה.
נראה כי אחת הטבעות כמעט ונעלמה, וזאת תוך פחות ממאה אחת.
הממצא ממחיש את המחסור בידע על המערכות הפלנטריות בקצוות הרחוקים של מערכת השמש.
התצפית המתועדת הראשונה של נפטון התרחשה ב-23 בספטמבר 1846 על ידי יוהאן גלה במצפה הכוכבים שלו בברלין, וזאת בהסתמך על חישוביו של אורבן לה ורייה.
מאוחר יותר התברר לג'יימס צ'ליס כי הוא צפה בכוכב לכת פעמיים באוגוסט אותה שנה, אך כשל לזהותו בגלל צורת העבודה הארעית שלו.
מאז גילוי כוכב הלכת אסטרונומים המשיכו לחקור את נפטון בעזרת טלסקופים שונים וביצעו מחקרים שונים בהסתמך על התצפיות השונות.
ירחים רבים הסובבים את נפטון התגלו על ידי התצפיות אלה ומאפיינים מסלוליים אומתו על סמך מחקר מעמיק המבוסס על טלסקופים.
שיכלול המכשור, הוספת תוכנות המנקות את התמונה ושימוש בטלסקופים מהחלל שיפרו עוד יותר את הידע אודות כוכב הלכת.
בספטמבר 2022 צילם טלסקופ החלל ג'יימס וב את נפטון בעזרת מצלמת ה-NIRCam הרגישה לאור תת אדום.
בשל המתאן הקיים באטמוספירת נפטון הקולט בצורה יעילה אור תת-אדום, מרבית שטח פניו נראים כמעט שחורים, למעט אזורי ענני המתאן-קרח להם אלבדו לתת אדום גבוה .
לעבר כוכב הלכת נפטון נשלחה רק גשושית אחת מכדור הארץ, וויאג'ר 2, והיא הגיעה לנפטון ב-25 באוגוסט 1989. משום שנפטון הוא ענק גזים, אין לו קרקע מוצקה ולכן לא ניתן לשלוח רכב מחקר לפני השטח.
וויאג'ר 2 חלפה מעל פני הקוטב הצפוני של נפטון במרחק של 4,950 ק"מ, המעבר הקרוב ביותר לכוכב לכת של משימת וויאג'ר 2 (קדמו לו המעברים בסמוך לצדק, שבתאי ואורנוס) .
בניגוד לכל הציפיות, וויאג'ר 2 חשפה כי האטמוספירה של נפטון מאוד פעילה, וזאת אף על פי שהיא מקבלת רק 3% מאור השמש שמקבל צדק.
וויאג'ר 2 גם חשפה את האנטי ציקלון המכונה הכתם האפל הגדול, בדומה לכתם האדום הגדול ולכתם האדום הקטן שעל פני צדק.
אולם תצפיות שנעשו מאוחר יותר מטלסקופ החלל האבל גילו כי הכתם התפוגג.
וויאג'ר 2 חשפה את 4 הטבעות שנמצאות במסלולו סביב נפטון וגילתה כי לא כל הטבעות שלמות.
חקר המגנטוספירה גילה כי משך היום של נפטון נמשך 6 שעות ו-7 דקות, ובדומה לכדור הארץ בקטבים של נפטון קיימת תופעת זוהר הקוטב רק שהיא הרבה יותר מורכבת.
וויאג'ר 2 גילתה שישה ירחים הנמצאים במסלול סביב נפטון, כאשר רק 3 מהם צולמו (פרוטאוס, נראיד וטריטון).
במיתולוגיה הרומית נפטון היה אל הים, מקבילו הרומי של האל היווני פוסידון.
כיוון שכוחם הצבאי של הרומאים היה בעיקר כוח צבאי יבשתי, ברומא העתיקה לא נודעה לנפטון חשיבות רבה, והוא תואר כאל חלש ולא דומיננטי.
"נפטונוס" היה האל האיטלקי הקדום של מים, נחלים ומעיינות, והחל משלהי המאה ה-5 לפנה"ס הוא זוהה עם פוסידון.
המיתוסים הרומיים המתארים את דמותו של נפטון, מוצאו ומעלליו שאובים כולם מן המיתולוגיה היוונית.
בין היתר, תואר נפטון כחי בארמון ששכן בקרקעית הים, ושהיה עשוי כולו זהב, אלמוגים ואבני חן, וכרוכב במרכבה הרתומה לסוסים בעלי זנב דג (היפוקמפוס).
הוא יוצג, על פי רוב, מחזיק טריידנט (קלשון בעל שלוש שיניים), ששימש גם ככלי נשקו.
נפטון הוא אחד מארבעה אלים רומיים אשר יש להקריב למענם שור.
שלושת האחרים היו אפולו, מרס ויופיטר.
על שמו של האל הרומי קרוי כוכב הלכת השמיני במרחקו מן השמש, נפטון, שנתגלה ב-23 בספטמבר 1846.
בניגוד ליוונים שהוקירו וכיבדו עד מאוד את פוסידון, הרומאים תיארו את נפטון בעיקר כאל הסוסים ("נפטון אקוויסטר"; Neptune Equester).
נפטון נחשב לפטרונם של מרוצי הסוסים, ועל כן אחד ממקדשיו הוקם ליד קרקס פלמיניוס, מסלול המרוצים הרומי.
זהו המקדש היחיד שנבנה לנפטון ברומא, והוא מתוארך לשנת 206 לפני הספירה.
המקדש שוחזר על ידי הקונסול הרומי גנאוס דומיטיוס אהנוברבוס, בשנת 40 לפני הספירה, באירוע שתואר על מטבע שנטבע על ידי הקונסול באימפריה הרומית.
בנוסף, נבנתה בשדה מרס בזיליקת נפטוני, אשר הוקדשה לקרב אקטיום, על ידי אגריפס.
בזיליקה זו דחקה מקדש ישן יותר בשדה, שאף הוא החליף מזבח עתיק.
במקדש שם נערכת הנפטונאליה, יום החג החשוב ביותר של נפטון, בשיא הקיץ (בדרך כלל ב-23 ביולי).
תאריך החג מעיד על כך שנפטון היה אל מקורות המים בתקופות של בצורת וחום.
נפטונליה היה פסטיבל שנחגג במשך יומיים ברומא העתיקה לכבוד נפטון, אל המים והימים, בימי הקיץ החמים והיבשים, ככל הנראה ב-23 ביולי.
הפסטיבל היה אחד מה"דיאס קומיטיאלס" (dies comitiales), ימים שבהם יכלו ועדות של אזרחים להצביע על עניינים אזרחיים ומשפטיים.
בלוח השנה העתיק סומנו ימים אלו כ-"Nept.
ludi", כינוי המעיד כנראה על קיומם של משחקים ציבוריים במסגרת הפסטיבל.
מעט מאוד ידוע על הטקסים של פסטיבל זה, מלבד העובדה שאנשים נהגו לבנות בקתות מענפים ועלווה, ובתוכם כנראה אכלו, שתו והשתעשעו.
נפיחה (בסלנג: פְלוֹץ, נאד, פוּק או עָרֹט.
בעגה מיושנת: "שחרר" או "הפריח יונים") היא פליטת גזים דרך פי הטבעת כתוצר לוואי של פעולת מערכת העיכול.
הנפיחה מורכבת מגזים, שחלקם מיוצר על ידי חיידקים סימביוטיים, החיים במערכת העיכול של יונקים.
גזים אלו הם חסרי ריח.
הריחות המלווים את הנפיחה נוצרים מכמויות זעירות של חומרים אחרים.
הרעשים המלווים את הנפיחה נוצרים על ידי רטיטה של פי הטבעת, ולא על ידי תנועות של חלקי העכוז כמקובל לחשוב.
הצליל משתנה בהתאם לעובי השריר הסוגר ומהירות הגז היוצא.
בנפיחה כשלעצמה אין נזק, אך הימנעות משחרור הנפיחה או כליאת הגזים בבטן עלולות לגרום לכאבים.
רבים מהגורמים לריחות ודרכי נפיחה שונים, נובעים ממאכלים שונים ו/או מצביעים על מצבים בריאותיים שונים.
הנפיחה מורכבת מ-90% גזים חיצוניים ו-10% גזים פנימיים.
גזים חיצוניים הם בעיקר אוויר שנשאף לתוך המעיים בתהליך העיכול, ואילו הגזים הפנימיים נוצרים במהלך העיכול או על ידי חיידקים.
סוגי מזון מסוימים ידועים כיוצרי נפיחות: שעועית, בצל, בטטה, עדשים, ערמונים, כרוב, ברוקולי, שמרים מתוך לחם ועוד.
השעועית, בגלל האוליגוסכרידים שבה, פחמימות שעמידות בתהליך העיכול: הן עוברות דרך המעי הדק ללא שינוי הישר אל תוך המעי הגס.
שם פועלים עליהן מגוון חיידקים, היוצרים שפע גזים.
חסרי יכולת עיכול לקטוז האוכלים מזונות חלביים עשויים לסבול אף הם מגזים.
גורם נוסף לייצור מיותר של גז הוא לחץ פסיכולוגי.
במצב כזה, לבישת בגדים צמודים כדי למנוע שחרור הנפיחה, לא רק מכאיבה, אלא גם תורמת ליצירת גז נוסף.
אדם ממוצע פולט 0.5 עד 1.5 ליטר גז ביום, ב-12 עד 25 נפיחות (ד"ר לוויט, מומחה עולמי בתחום קובע כי מספר הנפיחות הממוצע ביום הוא 10, וגם כמות של 20 ביום נחשבת טבעית ותקינה).
העניין בגורמי הנפיחה התגבר בעקבות התחלת טיסות בגובה רב ותוכניות חלל.
הלחץ הנמוך, הסביבה המבודדת ולחצים פסיכולוגיים הפועלים על המשתתפים ביוזמות אלו היוו מקור לדאגהמקור.
תבלינים מסוימים ידועים כמונעי נפיחה במיוחד: כמון, כוסברה וקומבו (אצה יפנית שמשמשת כתבלין).
אנשים רבים מגלים שכאשר הם מפסיקים צריכה של פחמימות מזוקקות כמו פסטה, לחם, ותפוחי אדמה, כמות הגז הנפלט בנפיחה קטנה באופן משמעותי.
אורז הוא הדגן היחיד שאינו גורם לנפיחות.
אנזימים עוזרי עיכול יכולים להפחית את כמות הגז הנפלט במקרים בהם הגורם לנפיחה הוא חיידקים שניזונים מפחמימות שלא התפרקו במעי הדק והגס.
האנזימים כוללים: אלפא-גאלאקטוזידאז (אנזים לפירוק פחמימות השעועית), עמילאז, לקטאז, ליפאז, צלולאז, גלוקומילאז, פיקטינאז ואחרים, שזמינים במגוון תוספי מזון.
חומרים פרוביוטיים (יוגורט, לבן, אסידופילוס, ביפידוס וכו') או פרה-ביוטיים עשויים להפחית כמות הנפיחות על ידי שחזור אוכלוסייה מאוזנת של חיידקים במערכת העיכול, אך בצריכה מוגזמת הם עלולים להפר את האיזון ולגרום עלייה בכמות הנפיחות.
חומרים שמקטינים מתח פנים יכולים לעזור להפחית את התחושות הלא-נעימות שמלוות את הנפיחה על ידי כך שעל אף שהם לא מפחיתים את כמות הגזים, הם עוזרים להם להתמוסס במוצקים והנוזלים במערכת העיכול.
מחקר אירופאי על השפעות הנפיחה על הבריאות לא מצא הבדלים סטטיסטיים משמעותיים בבריאות של בני אדם שנופחים מעט לבין אלו שנופחים הרבה.
למרות זאת, המחקר מצא שאנשים שנופחים יותר חיו חיים שמחים יותר.
חרף ריבוי הדעות על הנושא, לא נמצא שום גורם ישיר לתופעה.
מומלץ לאימהות מניקות להימנע מאכילה של מזונות גורמי נפיחות מכיוון שהתינוק עלול להקיא אם יש יותר מדי גז בקיבתו.
מתאן הוא הגז הפנימי העיקרי המשתחרר.
ישנם ארבעה גזים עיקריים נוספים: חנקן, מימן, פחמן דו-חמצני וחמצן.
כיוון שמימן ומתאן הם גזים דליקים, חלק מהנפיחות הן דליקות.
הגזים הגורמים לריח של הנפיחה מקורם בחומצה בוטירית (ריח חמאה רקובה) ותרכובות גופרית כמו מימן גופרתי ומתאנתיול (ריח כרוב רקוב) שהיא תוצאה של פירוק חלבונים.
בהרבה תרבויות, נפיחה מוגזמת נחשבת מבישה ולא מנומסת, לפעמים עד לנקודה של טאבו על הנושא ולכן זהו נושא טבעי להומור שירותים.
נפיחה היא נושא הומוריסטי לאנשים מסוימים, אם בגלל הצלילים המופקים או בגלל הריחות.
חלק מוצאים הומור בהדלקה של נפיחות, שעובדת היטב בגלל כמות המתאן הגדולה בנפיחה.
הרומאים סברו כי הימנעות מכוונת מנפיחה פוגעת בבריאות, ונהגו לומר כי מי שמעדיף את נימוסיו על בריאותו הוא שוטה.
הכינוי לנפיחה בספרות התלמודית היא "עיטוש" או "הפחה".
ההלכה היהודית אוסרת על אדם להתפלל בקרבת אדם שהפיח, ובלימוד תורה הדבר אסור אם הלומד הוא המפיח.
כדברי הרמב"ם לגבי קריאת שמע ולימוד תורה:
בנוסף אף תוקנה אמירה מיוחדת לאדם המפיח באמצע תפילתו.
אמנם, בדורות מאוחרים יותר נהגו שלא לומר נוסח זה, בפרט בציבור, מפאת הבושה שגרמה ההליכה אחורה והמגלה ברבים את עובדת הנפיחה.
כן נזכרת הנפיחה בדין הנהגתו של תלמיד חכם המתפנה בשדה:
איסור נוסף הוא נפיחה בשעת הנחת תפילין.
חז"ל פסקו ש"תפילין צריכים גוף נקי" , ומכך נגזרו איסורים נוספים: האיסור לישון בתפילין, אפילו שנה ארעית, מחשש שיפיח; וכן קביעת הגיל המינימלי שבו מניחים ילדים מתחת לגיל בר מצווה תפילין – שכן הקטן צריך לדעת "לשמור תפילין".
איסור זה גם שימש הסבר למנהג להניח תפילין רק בשעת תפילת שחרית ולא כל היום, כפי שהיה מקובל בימי קדם; המנהג נומק גם בכך שקשה לשמור על "גוף נקי".
גם באגדה היהודית מצינו התייחסות לנפיחות.
כך מסופר על רבי אלעזר בן דורדיא, החוטא המפורסם, שחזר בתשובה בעקבות אמירה של זונה שהייתה עמו:
נפיחות של צאן, כמו גם גיהוקים, הם מקור לגז חממה מסוג מתאן המעצים את אפקט החממה.
הצאן בניו זילנד, למשל, אחראי למחצית מפליטת גזי החממה של מדינה זו.
נֶפְּטוּנְיוּם (Neptunium) הוא יסוד כימי רדיואקטיבי מתכתי מסדרת האקטינידים.
סמלו הכימי Np, ומספרו האטומי 93. היסוד הטרנס-אורני הראשון.
הנפטוניום זוהה על ידי אדווין מקמילן ופיליפ אייבלסון מאוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, בשנת 1940, והיה לראשון היסודות הטרנס-אורניים.
היסוד קרוי על שם כוכב הלכת נפטון, שמסלולו בין אורנוס לפלוטו במערכת השמש, וכך הנפטוניום נמצא בין אורניום לפלוטוניום בטבלה המחזורית.
בספטמבר 2002, חוקרים במעבדה הלאומית לוס אלמוס הצליחו ליצור בפעם הראשונה מסה קריטית של נפטוניום כאשר ערבבו אותו עם אורניום מועשר.
הוא מופיע בשלוש צורות פולימורפיות: אלפא-נפטוניום (מבנה של מעוינים עד לטמפ' של 280 מעלות צלזיוס), בטא-נפטוניום (מבנה של טטרהדרונים עד לטמפ' של 576 מעלות צלזיוס), גמא-נפטוניום (מבנה קובייתי עד לטמפרטורת ההתכה 637 מעלות צלזיוס).
הנפטוניום פעיל כימית ומסוגל להתרכב עם הלוגנים ועם חמצן.
הנפטוניום נמצא בטבע בכמויות זעירות מאוד בעפרות של אורניום, שם הוא נוצר בשל השפעה של קרינה קוסמית וכתוצאה מבליעה של נייטרונים שנפלטים כתוצאה מביקוע גרעיני ספונטני של האורניום על ידי האטומים שלו עצמו.
עם זאת, רוב הנפטוניום מיוצר כיום במעבדות או כשלב ביניים בייצור פלוטוניום, בתהליך של הפצצת אורניום בנייטרונים:
כאשר מפציצים 237Np בנייטרונים, ניתן להפיק 238Pu.
הנפטוניום בקיע ויכול לשמש כדלק/נשק גרעיני.
תוצרי הדעיכה של איזוטופי נפטוניום שונים הם אורניום, פרוטקטיניום ופלוטוניום.
כיום ידועים כ-21 איזוטופים של היסוד ומתוכם 3 עיקריים:
זמן מחצית החיים של שאר האיזוטופים של הנפטוניום קצר ולרוב אינו עולה על 4.5 ימים, וברובם אינו עולה על 50 דקות.
מצב בו גוף נמצא בהשפעת כוח הכובד בלבד.
בפועל, לא קיימת בכדור הארץ נפילה חופשית "אמיתית" מכיוון שבמהלך הנפילה, בשל החיכוך באוויר, נוצר כוח גרר נגדי לכוח הכובד, ההולך וגדל עם המהירות, והוא מקטין את תאוצת הנפילה יחסית לנפילה חופשית "אמיתית" עד הגעת הגוף למהירות סופית וקבועה הנקראת גם "מהירות טרמינלית".
גם תנועה כלפי מעלה או תנועה בצורה פרבולית היא נפילה חופשית משום שהכוח היחיד הפועל על הגוף הנע הוא כוח הכובד.
ואילו מה שמקנה לתנועה את צורתה הוא המהירות ההתחלתית שבה נע הגוף.
תנועה פרבולית שכזאת נקראת "תנועה בליסטית", כך שלפעמים השם "נפילה חופשית" מיוחס לנפילה בלבד - כלומר: גוף המתחיל במנוחה ונעזב ליפול תחת השפעת הכבידה בלבד.
גם התנועה בה הירח מקיף את כדור הארץ היא נפילה חופשית, אף על פי שהירח לא "נופל" (כלומר: מתקרב) אל כדור הארץ.
הסיבה לכך היא שכח הכבידה מאונך לכיוון תנועת הירח, כך שכוח הכובד משנה רק את כיוון המהירות ולא את גודלה ובכך הירח נע בתנועה מעגלית סביב כדור הארץ, כאשר הכוח הצנטריפטלי הוא כוח הכבידה.
גלילאו גליליי היה הראשון שטען כי המהירות בעת שזורקים גוף כלפי מעלה הולכת ופוחתת בקצב קבוע, בדיוק באותו הקצב שבו היא גדלה כאשר הגוף נופל.
מה שמשנה את המהירות הוא בעצם הכוח שפועל על הגוף, אותו זיהה אחר כך אייזק ניוטון ככוח הכובד.
עד גלילאו נהוג היה לחשוב, כי לכל חומר יש "מצב טבעי", לדוגמה: המצב הטבעי של כדור הוא לנוע מטה כלפי כדור הארץ, או של הכוכבים לנוע בצורה מעגלית.
גישה זו נתמכה על ידי אריסטו.
תאוצת הנפילה החופשית איננה תלויה במסת הגוף הנופל אלא רק בעוצמת שדה הכבידה.
תוצאה זו ידועה בשם "עקרון השקילות החלש" ועליה התבסס מאוחר יותר אלברט איינשטיין כאשר ניסח את "עקרון השקילות החזק" שהוא הבסיס לתורת היחסות הכללית.
בכדור הארץ, תאוצת הנפילה החופשית מסומנת g והיא שווה בקירוב ל־9.81 מטר לשנייה בריבוע.
ערכו המדויק של g משתנה ממקום למקום בהתאם לגובה מעל פני הים ולמיקום על פני כדור הארץ.
ישנן שתי סיבות עיקריות להבדלים ב-g במקומות שונים על פני כדור הארץ:
לפי חוק הכבידה, כוח המשיכה בין שני גופים תלוי במסות שני הגופים וביחס הפוך (בריבוע) למרחק ביניהם.
אם נמצאים על הר לעומת עמק למשל, הרי שהמרחק ממרכז כדור הארץ גדול יותר (ולפי חוק הכבידה, זה המרחק הקובע) אך ישנה יותר מסה.
בחישובים ניתן להוכיח (על ידי חוק גאוס) כי ה-g גדל במקרה כזה.
משום שכדור הארץ מסתובב סביב עצמו, ישנה השפעה של הסיבוב הזה המשנה באופן מקומי את תאוצת כדור הארץ.
גוף הנע בתנועה מעגלית שואף לעוף החוצה מהסיבוב (כוח מדומה הנקרא "כוח צנטריפוגלי") בהתאם למהירות הגוף בתנועה המעגלית.
קרוב לקו המשווה, כוח זה חזק ומקטין את ה-g ואילו קרוב לקטבים, כוח זה חלש בהרבה וכמעט אינו משפיע.
שני האסטרונאוטים, שנחתו על הירח בטיסת אפולו 15, הדגימו לעיני מיליוני צופים על כדור-הארץ שזמן הנפילה אינו תלוי במסה.
הם הטילו בו זמנית פטיש ונוצה על קרקע הירח והראו בבירור ששני הגופים נפלו בו זמנית על קרקעית הירח חסרת האטמוספירה.
נפילים הם יצורים מיתולוגיים מקראיים, בעלי גודל או צורה חריגה, שעל פי המסופר בפרק ו' של ספר בראשית ובכמה ממדרשי חז"ל אם מקבלים את התיאור כפשוטו, היו מלאכים או צאצאי זיווג של בני-אלוהים או מלאכים עם בנות אדם: ().
הנפילים מוזכרים לראשונה בספר בראשית כתוצר זיווג של בני האלוהים עם בנות אדם, וכסיבה להחלטת אלוהים להטיל מבול על העולם.
עם זאת אין הכרח שהמונח "בני האלוהים" אינו מדבר על בני אדם רגילים, אחת הדוגמאות לכך היא שהמונח "אלוהים" במקרא, יכול לשמש גם כתיאור לאדם המשמש בתפקיד שופט.
מקור שמם על פי המדרש פרקי דרבי אליעזר, תרגום ירושלמי, הזוהר והרמב"ן הוא בנפילתם של המלאכים וצאצאיהם - "נפילים – שהפילו את העולם, ושנפלו מן העולם, ושמלאו את העולם נפלים בזנות שלהם".
על פי המדרש גם ישנה זהות בין הנפילים לבין הרפאים, שנקראו בעוד שמות נרדפים במקרא.
בספר במדבר בתיאור חטא המרגלים מתארים המרגלים כי פגשו במסעם את הנפילים שהטילו עליהם מורא:
המקרא באותו פרק נוקב בשמותיהם של שלשה נפילים "ילידי ענק" אשר התגוררו בחברון.
תיאורים דומים לגבי בני הענק שפגשו המרגלים קיימים גם בתחילת ספר דברים.
מובן המונח המקראי "ענק" אינו ברור, תרגום אונקלוס מתרגם "ענקים" בתור "גיבוריא" כלומר גיבורים, בניגוד למשמעות המודרנית של המילה ענק.
קיימות שתי גרסאות לזהותם של יצורים אלה.
לפי גרסה אחת הנפילים היו מלאכי מעלה שירדו לארץ ("מלאכים נופלים") ולקחו להם בנות זוג מנשות בני האדם, לפי גרסה שנייה הנפילים היו תוצאה של אותם זיווגי כלאיים אסורים.
כאמור, הפרשייה המתארת את היווצרות הנפילים מעורפלת, ולא ברור ממנה האם הנפילים הם בני האלהים עצמם או צאצאיהם, אך היא בבירור מציגה תיאור מיתולוגי של היוולדות בני-כלאיים שנוצרו מזיווג בין בני האלהים ובנות האדם והם אלו שהיו ה"גבורים" או אנשי השם.
תיאורים דומים נפוצים למשל במיתולוגיה היוונית וכן גם במיתולוגיות של עמים שכנים.
ההתייחסות במקרא לנפילים באה להגביל את ההתייחסות המעריצה אליהם, ובניגוד לתפיסות שראו בהם אלים נצחיים ובעלי כוחות מופלאים, המקרא אומר שהם אנושיים ומבטל את האפשרות שמזיווג בני האלהים עם בנות האדם ייוולדו צאצאים בני אלמוות ומדגיש "ויהיו ימיו מאה ועשרים שנה".
בנוסף, סיפור הנפילים נמצא בתורה מיד לפני סיפור המבול, ובכך יש המפרשים כי הוא כנראה מכוון להדגיש את השחיתות המינית של דור המבול, אז אפילו בני האלהים לקחו להם נשים "מכל אשר בחרו".
במדרשים ובספרים החיצונים שנכתבו בימי בית שני מזוהים הנפילים עם המלאכים שבגדו באל, הפרו את תפקידם וסולקו או ירדו לארץ.
לפי ספר היובלים הדבר אירע בימי ירד (הספר דורש את שמו של ירד כ"ירידה").
פירוש השם "נפילים" כמכוון לנפילת בני האלהים מהשמים מתאים לדברי ישעיהו: "איך נפלת משמים הילל בן שחר...".
לעומת זאת, גם פירוש המילה נפילים כגיבורים (כלומר בני התערובת), אפשרי, כמו שנלמד מהביטוי "גבורים נֹפלים" שביחזקאל.
ספר חנוך מתייחס לנפילים "ספור חטאות מאתיים מלאכים נפילים שהיו בימי ירד וחמדו את בנות האדם" .
גם במדרשי האגדה של חכמי התלמוד משתקף פירוש כזה:
לצד המדרשים האלו, ישנם מדרשים אחרים לפיהם "בני אלוהים" הם בני הדיינים או החשובים.
כך גם מפרש רש"י בפירושו הראשון בעקבות בראשית רבה: "בני האלוהים" - בני השופטים והדיינים, בדומה לכך שהביטוי "אלוהים" במקרא משמש לעיתים גם כאזכור של בית הדין.
פירוש זה מסיט את הסיפור מנקודת מבט מיתולוגית לנקודת מבט אנושית, ולפיו עיקר הסיפור הוא תיאור המצב המוסרי הירוד בו דווקא בני השופטים לוקחים נשים כרצונם.
הרמב"ן מפרש שבני האלוהים היו אדם, שת ואנוש, לפי המדרש הגורס כי שלושת הדורות האלו היו בצלם אלוהים ומהם והלאה בני האדם כבר לא היו בצלם ובדמות.
בעברית השתרש הביטוי "נפיל" לתאר אדם בעל איכות יוצאת דופן.
"דור הנפילים" למשל בא לתאר דור איכותי מאוד שכיום כבר איננו קיים.
בסדרת הטלוויזיה "הנפילים", חייזרים מכוכב אחר החליטו ליישב את אסיריהם בכדור הארץ ואלו זכו לכוחות מיוחדים שגרמו לבני האדם להאמין שהם בני האלים, וכך העונש הפך למתנה.
אלו לימים נקראו בתנ"ך - "הנפילים".
חסידי אסכולת האסטרונאוט הקדמון טוענים כי למעשה מדובר בבני כלאיים של חייזרים ובני אדם.
במקרים שונים נמצאו ממצאים ארכאולוגיים אשר שויכו לכאורה לנפילים, אולם נכון לשנת 2005, ממצאי עצמות ענק שנמצאו נבחנו על ידי פלאונטאולוגים וסווגו כעצמות דינוזאורים, ושאר הממצאים-לכאורה שנבחנו התגלו כמתיחות.
מועדון כדורגל נפטצ'י באקו (באזרית: Neftçi Peşəkar Futbol Klubu, או בראשי תיבות Neftçi PFK), המכונה נפטצ'י (Neftçi, או בתקשורת באנגלית: Neftchi Baku) הוא מועדון כדורגל אזרי מבאקו, אזרבייג'ן, המשחק בליגת העל האזרית.
בשנת 2012 היה נפטצ'י למועדון האזרבייג'ני הראשון שהעפיל לשלב בתים של מפעל אירופי, לאחר שהקבוצה העפילה לשלב הבתים בליגה האירופית לעונת 2012/2013.
מאז 1922 נערכו אליפויות ברית המועצות בהשתתפות קבוצות עירוניות.
בשנת 1937 הוחלט לארגן את האליפות בהשתתפות מועדונים רשמיים.
באותה תקופה, אף על פי שהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן ייצגה כמה אזורים, תחום הנפט כמעט נשכח.
עם זאת, באותו זמן, באקו כבר צברה מוניטין של עיר נפט.
לכן, אלה שעבדו בתחום "הזהב השחור" הקימו עד מהרה קבוצת כדורגל ב-18 במרץ 1937.
הסמל היה האות "H" של האלפבית הקירילי על רקע אסדת נפט - האות הראשונה של המילה "נפטיאניק".
כמובן שגם צבע ה"זהב השחור" היווה את הבסיס לסמל.
באותה תקופה, יחד עם שמן, כותנה, המכונה "זהב לבן", מילא תפקיד לא פחות בתהילה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן מאשר שמן, ולכן הוחלט שצבע הכותנה צריך לבוא לידי ביטוי בסמל המועדון.
מאז נשארה הקבוצה נאמנה לצבע השחור-לבן.
השופט המפורסם טופיק בחראמוב שיחק בעברו במועדון, אך פציעה קשה ברגלו מנעה ממנו להמשיך.
נפטצ'י זכתה באליפות הליגה האזרית הראשונה ב-1992, ולאחר מכן זכתה הקבוצה בתוארי אליפות נוספים בשנים 1995/1996 ו-1996/1997.
בתחרויות אירופיות המועדון הצליח לראשונה לעלות לסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות פעמיים, לאחר שניצחה את אלופת בוסניה והרצגובינה שירוקי ברייג ב-2004, ואת אלופת איסלנד הפנרפיירדיר ב-2005
ב-2006 הצליחה נפטצ'י לזכות בגביע חבר המדינות לאחר שניצחה בגמר את FBK קובנה הליטאית.
לאחר שש שנות בצורת, במאי 2011 זכה המועדון בתואר האליפות השישי שלו ועונה לאחר מכן בתואר השביעי.
בשנת 2012 היה נפטצ'י למועדון האזרי הראשון שמעפיל לשלב בתים של תחרות אירופית, לאחר שהקבוצה העפילה לשלב הבתים בליגה האירופית לעונת 2012/2013. הקבוצה הצליחה להשיג שלוש נקודות בשישה משחקים לאחר שסיימה פעמיים בתיקו עם פרטיזן בלגרד, ותיקו בסן סירו עם אינטר מילאנו.
עונה לאחר מכן, עונת 2012/2013 זכתה הקבוצה באליפות השמינית של המועדון, והשלישית ברציפות, וב-28 במאי זכתה בגביע והבטיחה דאבל מקומי.
במאי 2014, למרות שסיימה במקום הרביעי בליגה, הצליחה נפטצ'י לזכות בגביע האזרי השביעי של המועדון.
באוגוסט 2014, המועדון הגיע לסיבוב הפלייאוף של הליגה האירופית לאחר שגבר על צ'יחורה סצ'חרה.
בשלב הפלייאוף הודחה הקבוצה על ידי פרטיזן בלגרד.
בעונת 2020/2021, לאחר שבע שנים ללא תואר אליפות, זכתה הקבוצה בתואר האליפות התשיעי שלה.
נפילת בגדאד העבאסית התרחשה לאחר פלישה מונגולית לח'ליפות בשנת 1258. האורדות של הולגו ח'אן ובעלי בריתו הטילו מצור על העיר, ולאחר פריצת חומותיה בזזוה והרסוה.
לאחר הפלישה חרבה העיר ובין 100 אלף למיליון מתושביה נרצחו.
גם ספריות העיר ובהן בית אל-חכמה נהרסו, ומאות אלפי כרכים הושלכו לנהר החידקל.
הח'ליף אל-מסתעצם נלכד והוצא להורג, ובכך הסתיימה הח'ליפות העבאסית לאחר 508 שנים בשלטון, ובגדאד עצמה נותרה דלת אוכלוסין והרוסה עד ל.