tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניסיונות לקבוע בסיס שעליו יכולה להתפרסם פרמקופיאה בינלאומית נעשו על ידי כנסי רוקחים וכנסים רפואיים בינלאומיים, אך בשל הגישה הלאומית וניסיון לכלול יותר מדי תרופות הרעיון עבר ללא הצלחה.
התקדמות מסוימת נצפית תחת הארגון
זהו ארגון תלת אזורי המייצג את רשויות הפיקוח של האיחוד האירופי, יפן וארצות הברית.
נציגי שלושת האזורים נפגשו פעמיים בשנה מאז 1990 בקבוצת דיון על הפרמקופיאה על מנת לנסות ולפעול תוך "הרמוניזציה מסוכמת".
מונוגרפים מסוימים מוצעים לתהליך, דרך שלבי ביקורת והתייעצות מובילה לקבלת מונוגרף משותף המספק אוסף משותף של בדיקות ומפרטים עבור חומר מסוים.
בראשית הדרך, על פי החוק המנדטורי, נקבע שבישראל יהיו תקפות שתי פרמקופיאות.
ב-1921 – בפקודת הרוקחים הראשונה של ארץ ישראל, נקבע שהפרמקופיאיות התקיפות בארץ הן הבריטית והצרפתית.
עם השנים, כאשר נמצא שיש הבדלים בין השתים, עלתה ב־1980 הצעת חוק על פיה הפרמקופיאה הרשמית בישראל הייתה אמורה להיות הפרמקופיאה האירופית.
פרמקופיאות השונות נבדלות באופן החלוקה לנושאים.
פרמקופיאה אמריקאית היא בעצם איחוד של פרמקופיאה עצמה והפורמולאר הלאומי (NF).
לפי כך, כל מונוגרף של הרכבי תרופות שנמצאו בטוחות ויעילות מופרדים לפי החלוקה ההיסטורית.
כמו כן, פרט למבוא, הערות כלליות ומילון מונחים, ישנו פרק של בדיקות כלליות בו תת־סעיפים של בדיקות פיזיקליות, כימיות ומיקרוביולוגיות, פרקים על מגיבים המשמשים לבדיקות הכימיות, טבלאות הנדרשות, תוספי תזונה וקולונות לכרומטוגרפיה.
פרמקופיאה אירופית מופיעה בשלוש שפות: אנגלית, צרפתית וספרדית.
מופיעים בה הפרקים הבאים: מבוא, הערות כלליות, שיטות אנליזה, חומרים ומכלי אריזה, מגיבים, תמלילים ומונוגרפים כלליים, צורות מינון, חיסונים, תגובות חיסוניות, תרופות המכילות חומרים רדיואקטיביים, הקשרים לתפירה רפואית, צמחי מרפא, חומרים הומאופתיים, מונוגרפים של הרכבי תרופות ואינדקס.
פרמקוקינטיקה (יוונית עתיקה: pharmakon = סם ו-kinetikos = תנועה) היא ענף במדע הפרמקולוגיה העוסק בהשפעת גוף האדם על חומרים שמוכנסים לתוכו, כגון תרופות, מרגע כניסת החומר לגוף ועד יציאתו.
מוקד המחקר בענף הוא תרופות, אך נחקרת גם האינטראקציה בין הגוף לחומרים אחרים, כגון מזונות, הורמונים, סמים ורעלים.
ענף הפרמקוקינטיקה מובחן מפרמקודינמיקה, תחום שבו נבחנת מקרוב יותר השפעת החומרים על הגוף, בעוד שבפרמקוקינטיקה מוקד המחקר הוא פעולת הגוף על החומרים.
תהליך התנועה של התרופה בגוף לאחר נטילתה כולל מספר שלבים.
לעיתים ארבעת הגורמים של הפרמקוקינטיקה (מסומנים גם בראשי תיבות ADMET, ADME/T או ADME/TOX על פי שמותיהם באנגלית):
ספיגת התרופה, היא תנועת התרופה מהמקום בו הוחדרה לגוף אל מחזור הדם.
מדידת כמות התרופה הנספגת וקצב הספיגה, מסייעים בידי המדענים לקבוע את עוצמת ההשפעה של התרופה וכן את מהירות ההשפעה.
את התרופה ניתן להכניס לגוף בדרכים שונות: מתן בבליעה (נקרא מתן אנטרלי או מתן פומי), מתן בהזרקה (לוריד, לשריד או מתחת לעור), מתן בשאיפה (אינהלציה), דרך הריריות ועוד.
כאשר התרופה מוחדרת למחזור הדם ישירות בעירוי, היא אינה צריכה לעבור כל מכשול כך ש-100% ממנה מגיעים ליעד.
לעומת זאת כאשר התרופה ניטלת בדרכים אנטרליות קיימים מכשולים לא מעטים המעכבים את ספיגתה במחזור הדם.
המחסומים הטבעיים העומדים בפני התרופה במערכת העיכול הם:
הדופן של נימי הדם הנמצאים בתוך הקיבה.
תאי האפיתל המצפים אותה, ועקב היותם צמודים זה לזה בחוזקה, ובעלי קרום פוספוליפידי, הם מקשים על התרופות לעבור ביניהם.
היחס בין כמות החומר שנספג לכמות החומר שהוכנס לגוף מהווה את הזמינות הביולוגית (Bioavailability) של התרופה.
תהליך המעבר של התרופה מנוזל הדם אל רקמות הגוף, נקרא תהליך פיזור התרופה בגוף.
נהוג למדוד את נפח פיזור התרופה בגוף על פי מודל דו-מדורי, כאשר הגוף נחלק לשני מדורים: המדור המרכזי, והמדור ההיקפי.
המדור המרכזי כולל את האיברים המקבלים את אספקת הדם הגבוהה בגוף כגון: נוזל הדם, הלב, המוח, הריאות והכבד.
יתר האיברים המקבלים אספקת דם איטית נכללים במדור ההיקפי.
נפח שני המדורים ביחד מהווה את הנפח הכולל של פיזור התרופה בגוף.
רוב התרופות פועלות מחוץ למחזור הדם, ברקמות הגוף השונות.
על מנת להגיע אל רקמת "איבר המטרה", על התרופה לצאת מכלי הדם, ולהתפזר ברקמות הגוף.
פעולה זאת מתבצעת באמצעות רשת הנימים.
הנים בנוי משכבה אחת של תאי אפיתל המכונים "תאי אנדותל.
תאים אלו מחוברים ביניהם ברפיון בצורה המשאירה מעברים, דרכם מתאפשר מעבר המולקולות של התרופה לרקמת הגוף.
המחסום הטבעי העומד בפני התרופה במעבר לרקמות הגוף הוא הימצאותם של שומנים בקרום התא, והיכולת המעטה של חומרים מסיסי מים לפעפע דרך קרום התא השומני.
תהליך חילוף החומרים של התרופה הוא הליך המתבצע בכבד ומכין את התרופה לקראת פינויה מן הגוף.
בשלב הראשון מתפרקת התרופה כך שהיא הופכת מחומר המסיס בעיקר בשומן, לחומר המסיס במים, לקראת מעבר בכליות.
תוצרי חילוף החומרים נקראים מטבוליטים.
לעיתים תרופות ניתנות בצורתן הבלתי פעילה (נקרא קדם-תרופה) ורק המעבר בכבד הופך אותן לבעלות השפעה תרפויטית.
שלב האלימינציה (נקרא גם שלב הפינוי או ההפרשה) הוא השלב שבו התרופה או תוצרי הפירוק שלה מהכבד, מופרשים מהגוף אל השתן.
תרופות שלא עברו מטבוליזם מופרשות במלואן ותרופות שעברו מטבוליזם, מגיעות לכליה בדיפוזיה באמצעות תהליך הסינון הגולומרולי.
חלבונים או תרופות הקשורות לחלבונים אינם מסוגלים להתפנות בצורה זו.
לרוב התרופות קצב פינוי קבוע מהגוף, ונוהגים למדוד את זמן מחצית החיים שלהן במערכת הדם (t1/2).
ככל שזמן מחצית החיים ארוך יותר כך ההשפעה ארוכה יותר.
זמן מחצית החיים של תרופה גם קובע את המינון שיש ליטול את התרופה על מנת להגיע לשיווי משקל תרפויטי.
רעילות כוללת בתוכה את כלל תופעות הלוואי.
כאשר מדובר בתרופות חשוב לזכור כי ישנה פגיעה לא רק בחלבון אתר המטרה, אלא בחלבונים נוספים הנמצאים בסביבתו של אתר המטרה.
שיקולים פרמקוקינטיים בעת יצירת תרופה חדשה
פרמקוגנטיקה (או פרמקוגנומיה) היא הענף המדעי העושה שימוש בגנטיקה כדי לגלות ולשפר תרופות.
בפרט, היא כוללת מחקר הדרכים שבהן שונות גנטית משפיעה על התגובה לתרופות.
בכך היא מאפשרת לחזות, על-פי הדנ"א של החולה, עד כמה תרופה מסוימת תסייע לו או לה, אם בכלל, איזה מינונים נדרשים כדי לסייע לו והאם הוא צפוי לסבול מתופעות לוואי.
כל זאת מתוך תקווה לשפר את היעילות והבטיחות של מתן תרופות לחולים.
פרמיר בן דנתור (פארא - שופעת, מיר - אבן חן) הוא דמות דומיננטית בחלק הרביעי ואילך של הספר שר הטבעות, לסופר ג'.ר.ר.
הוא בנו של עוצר גונדור, ואחיו של המצביא הדגול בורומיר.
פרמיר נולד בשנת 2983 לעידן השלישי, חמש שנים לאחר אחיו הבכור בורומיר.
על ימי ילדותו לא נודע הרבה, מלבד מה שהעיד על עצמו, שהיה מקבל את פני מיתראנדיר הקוסם בברכה, ולומד ממנו ככל שהבין, וככל שסבלנותו של זה אפשרה.
לעומת אחיו, שהיה חובב קרבות ותהילה, היה פרמיר מעדיף את השירה, ודעת תולדות הימים, כעלפים הקדמונים.
אי לכך, צוין פרמיר, כמי שלאמיתו של דבר דומה לאביו יותר מאחיו, ודם נומנור טהור יותר משל אחיו זורם בעורקיו.
ולמרות כן, ואולי דווקא משום כך, אביו חבבו פחות מאחיו, וכינהו חניך לקוסמים ויפה נפש.
כשגדל הפך לאחד המצביאים הגדולים ביותר בגונדור, ויד ימינו של אחיו בקרבותיו.
הוא היה אחד האחרונים שנותרו בקרב על אוסגיליאת כשהנאזגול כבשו את צדה המזרחי, ונס בשחייה.
על גבורתו נאמר שאיש מפרשי הספר לא היה יכול לו, והוא היה נופל בחוסנו מבורומיר אך במעט, ובגבורתו השתווה לו.
בשר הטבעות מסופר שהוא ואנשיו תקפו גדוד אויבים שבא מהאראד, והם נצחום.
באותו הזמן שנים מאנשיו עולים על עקבות נושא הטבעת פרודו, ומשרתו הנאמן סמוויז גמג'י.
כשהשניים בידיו, מבטא פרמיר, בניגוד לאחיו בורומיר, את גדולתו הנפשית, שהיא כעין זו של הגדול בבני האדם בדורו, אראגורן, ולמרות שנודע לו, מפליטת פה של סמוויז, על הטבעת שברשות פרודו, הוא מושך ידו ואינו מנסה אפילו לקחתה, כמו שהבטיח.
בהמשך מסופר שבשובו למינאס טירית, כשפרודו כבר אינו עמו, אביו מתקצף על שלא לקח את הטבעת והביאה לו.
הוא נשלח לאחר מכן בראש צבא מזערי יחסית לצבאות מורדור העצומים, לתקוף את חילות האויב שכבשו את אוסגיליאת (במערכה הראשונה של קרב שדות הפלנור), שם אנשיו מנוצחים, בפעם השנייה לאחר שלקחו מהם את הגדה המערבית, ורק החיל האחרון שיוצא מהמצודה בראש אימראהיל נסיך אמרות, מצליח להדוף את הרודפים.
אולם פרמיר נפצע, מחץ אויב שאינו מורעל, ולפי השערת אראגורן, הדאגה לגורל ארצו והקדחת שאוחזתו ממוטטות אותו.
דעתו של אביו דנתור נטרפת, מפחד האויב, ומאובדן שני בניו, והוא מתכוון לשרוף את עצמו ואת בנו באש, כי הכזיב המערב.
אולם גנדלף עוצר בעדו, שכן לאמתו של דבר פרמיר כלל לא הומת, ורק עיניו המעוורות מטירוף של אביו לא השגיחו בכך כביכול.
סופו של דבר, דנתור הורג את עצמו, אולם בנו ניצל, ונשלח לבתי המרפא, שם הוא מטופל ימים מועטים לאחר מכן על ידי אראגורן, ומתאושש לאחר שצבאות גונדור יצאו לעבר שערי הארץ השחורה.
לימים ספורים הוא נוטל את שבט העוצר השליט, אולם לאחר שובו של הצבא המנצח, והכתרתו של אראגורן למלך, נותן פרמיר מרצונו את התפקיד לאראגורן, וזה שולחו לאיתילין, כנסיך.
הוא נישא לאיאווין בת אאומונד אחות המלך איאומר לה התוודע בבתי המרפא, לאחר הלווייתו וטקס קבורתו של תיאודן המלך, דודה, שנספה במהלך הקרב.
בטרילוגיית הסרטים שעל ידי פיטר ג'קסון, דמותו מגולמת על ידי השחקן האוסטרלי דייוויד ונהם.
דמותו שונה מזו שבספר, והוא מוצג כדומה באופיו לבורומיר.
ההבדלים מתבטא בכך שפרמיר אכן מתפתה לטבעת כאחיו, ומתקשה לבטוח בפרודו.
רק בהמשך, בעקבות תקרית שאירעה בין פרודו לאחד הנאזגול לנגד עיניו של פרמיר, משנה הלה את דעתו.
פרמינדר קאור נגרה היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית, מוכרת בעיקר בשל הופעתה בסדרות "ER", "אלקטרז" ו"הרשימה השחורה" ובסרט "שחקי אותה כמו בקהאם".
נגרה נולדה בלסטר, אנגליה שבממלכה המאוחדת, לסוקה ונשוטר נגרה, זוג מהגרים בני דת הסיקיזם ממוצא פונג'אבי שהיגרו מהודו בשנות ה-60. התחנכה ב"מכללת סואר וואלי" שבלסטר ועסקה במשחק לראשונה ב"תיאטרון האיימרקט" המקומי.
עזבה את עיר הולדתה בגיל צעיר מאוד, ונסעה בראשית שנות ה-90 ללמוד משחק באופן מקצועי בלונדון, שם הופיעה בעיקר בהצגות ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה זניחות.
נגרה פרצה לתודעה בשנת 2002 לאחר שנבחרה לתפקיד הנשי הראשית בסרט קומדיית הכדורגל "שחקי אותה כמו בקהאם".
בסרט הופיעה בתפקידשחקנית הכדורגל ההודית הצעירה ג'סמינדר לצידם של קירה נייטלי וג'ונתן ריס מאיירס.
נגרה זכתה במספר פרסים על הופעתה, בהם פרס נשיאותי מיוחד מטעם התאחדות פיפ"א.
תפקיד הפריצה שלה זימן לה מספר הצעות עבודה בתעשייה בארצות הברית כשהבולטת מהן הייתה מהמפיק ג'ון וולס לתפקיד מתמשך בסדרת הדרמה המצליחה "ER".
פרמינדר הופיעה בסדרה במשך כ-6 עונות במהלכן צברה הערכה רבה בארצות הברית ובאסיה על תפקידה בתור ד"ר נילה רסגוטרה.
בקולנוע לעומת זאת התפרסמה נגרה רק בתפקיד אחד, משני לצידה של אן האת'וויי בסרט הפנטזיה הקומית "הקסם של אלה" בשנת 2004.
בשנת 2012 לוהקה לסדרת המתח הבדיונית בהפקת ג'יי ג'יי אברהמס "אלקטרז" בתפקיד ד"ר לוסיל בנרג'י העוזרת של הסוכן הפדרלי אמרסון האוזר (סם ניל).
בשנת 2013 החלה נגרה לשחק בסדרת הפשע "הרשימה השחורה" בתפקיד הסוכנת הפדרלית מירה מאליק.
בשנת 2014 דיבב את נישה בסרט "יצאת כוכב".
ב-2022 עלתה העונה הראשונה של הסדרה "החקירה של ריי" בה היא מככבת כבלשית משטרה.
לנגרה בן אחד מבעלה לשעבר, הצלם ג'יימס סנטון לו הייתה נשואה בשנים 2009-2013.
שחקי אותה כמו בקהאם (2002)
באטמן: האביר של גותהאם (2008)
פרמינגטון היא עיר במחוז סן חואן במדינת ניו מקסיקו בארצות הברית.
נכון למפקד האוכלוסין של 2010 התגוררו בעיר 45,877 תושבים, העיר השישית במספר האוכלוסין בניו מקסיקו.
פרמינגטון ומחוז סן חואן סביבה מהווים אחד מארבעה אזורי המטרופולינים הסטטיסטיים (Metropolitan Statistical Areas או בקיצור MSA) בניו מקסיקו.
לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית העריכה ב-2011 את מספר התושבים ב-45,256.
פרמינגטון שוכנת ברמת קולורדו במפגש הנהרות סן חואן, אנימס (Animas River) והנהר לה פלטה (La Plata River).
פרמינגטון היא העיר הגדולה ביותר במחוז סן חואן המשתרע על שטח של 14,340 קמ"ר, אחד המחוזות הגדולים ביותר בשטחם בארצות הברית.
בשטח המחוז קיימת עיר נוספת, אזטק, שבה שוכן המרכז המנהלי של המחוז.
פרמינגטון משמשת כמרכז מסחרי לרוב אזור צפון מערב ניו מקסיקו ולאזור ארבע הפינות (מקום המפגש של המדינות ניו מקסיקו, אריזונה, יוטה וקולורדו).
פרמינגטון שוכנת בסמוך לצומת הכבישים החשובים כביש 550, כביש 64 וכביש מדינתי מספר 371 של ניו מקסיקו.
התעשייה העיקרית במחוז סן חואן היא כריית פחם, וקידוחי נפט וגז.
מכרות פחם גדולים הם מכרות נאוואחו וסן חואן, המופעלים על ידי חברת המכרות האוסטרלית-בריטית BHP Billiton 24 עד 31 קילומטרים דרומית מערבית לפרמינגטון.
הפחם אותו כורים ממכרות נאוואחו וסן חואן משמש כולו להפקת חשמל בתחנות הכוח הסמוכות: תחנת הכוח של ארבע הפינות (Four Corners Generating Station) ותחנת הכוח סן חואן.
פרמינגטון מפורסמת ברחבי ניו מקסיקו ודרום מערב ארצות הברית בארגון תחרויות בייסבול, ופארק ריקטס בול (Ricketts Ball Park) מארח את האליפות השנתית לחובבים בגילים 18-16 הקרויה "הסדרה העולמית על שם קוני מק" (Connie Mack World Series).
בית הספר התיכון של פרמינגטון (Farmington High School) זכה באליפות המדינה (AAAA Baseball State Championship) במשך ארבע שנים ברציפות בין 2005 ל-2008. בית ספר תיכון נוסף בעיר, תיכון פיידרה ויסטה (Piedra Vista High School) זכה באליפות זו בשנים 2010 ו-2011.
באזור בו שוכנת כיום פרמינגטון שכנו במאה השביעית בני עם האנסאזי.
ניתן לבקר בחורבות של יישוביהם בחורבות סלמון (Salmon Ruins) הסמוכות ובמונומנט הלאומי חורבות אזטק (Aztec Ruins National Monument).
כשהאנסאזי נטשו את האזור הגיעו במקומם בני הנאוואחו, בני עם האפאצ'י חיקרייה (Jicarilla Apach) ובני היוט (Ute).
חלק מרכזי באזור היה מכונה "טוֹטָה" בפי בני הנאווחו, שם שפירושו "היכן שנפגשים שלושת הנהרות".
אף שעברו דרך האזור ספרדים ואמריקנים שחיפשו אוצרות טבע, כמעט שלא הוקמו יישובי קבע של אירופאים בו.
ב-1868 הוקם האזור האוטונומי של בני הנאוואחו המכונה אומת הנאוואחו, חלק ממנו משתרע על המחצית המערבית של מחוז סן חואן.
שש שנים אחר-כך הציעה ממשלת ארצות הברית את יתרת מחוז סן חואן לבני האפאצ'י חיקרייה, אבל הם סירבו.
עקב כך האזור נפתח להתיישבות ומספר מתיישבים היגרו לאזור מדרום קולורדו.
האזור היה מכונה במקור "ג'נקשן סיטי" ("Junction City" – "עיר הצומת") בשל הגישה לשלושת הנהרות.
המתיישבים עסקו בחקלאות וגידלו עצי פרי.
ב-1901 הוכרז היישוב רשמית כעיירה ושמה נקבע תחילה כ"פרמינג טאון"(Farming Town – עיירת החוואות), ואחר כך קוצר לפרמינגטון.
בעת ההקמה התגוררו בעיירה 548 תושבים.
ב-19 בספטמבר 1905 הגיעה לעיירה מסילת ברזל שקישרה בין פרמינגטון לדורנגו בקולורדו.
היא גרמה להרחבת הפעילות הכלכלית וההתיישבותית.
מסילה זו הייתה יוצאת דופן בהיותה ברוחב תקני שהתחברה לקווי הרכבת ברוחב צר של חברת הרכבות של דרום מערב קולורדו.
רוחב המסילה שונה לרוחב צר ב-1923. המסילה שימשה להובלת תוצרת חקלאית ואחר כך ציוד לקידוחי נפט.
עם זאת, התלות בתעשיית האנרגיה גרמה לכלכת העיר להיות רגישה לתנודות בשוק הבינלאומי במהלך משבר האנרגיה של שנות ה-70 ועקב כך חל גיוון בענפי הכלכלה שעליהם מתבססים התושבים.
ב-18 במרץ 1950 דיווחו כמחצית מתושבי העיר שראו צלחות מעופפות גדולות טסות בשמי העיר במהירות גדולה.
ב-1967, בוצע פיצוץ גרעיני מבוקר כ-80 קילומטרים מזרחית לפרמינגטון, כ-40 קילומטרים דרומית לדולסי, כיום בתוך היער הלאומי קרסון (Carson National Forest).
הפיצוץ, חלק ממבצע מחרשה (Operation Plowshare - שימוש בפצצה אטומית לצורכי שלום), בוצע כחלק ממיזם משותף של ממשלת ארצות הברית וחברת החשמל אל פאסו (El Paso Electric) במטרה לסדוק את סלע היסוד התת-קרקעי על מנת לשחרר מאגרי גז טבעי כלואים.
הפיצוץ, שקיבל את שם הקוד מיזם גזבאגי (Project Gasbuggy), אכן שחרר גז טבעי, אלא שלא ניתן היה להשתמש בגז זה בגלל היותו רדיואקטיבי.
באפריל 1974 נרצחו באכזריות שלושה בני שבט הנאוואחו וגופותיהם הועלו באש.
בחקירה התברר כי הרוצחים היו תלמידי תיכון לבנים מפרמינגטון, וכי היה זה מנהג מקובל בין התלמידים המכונה "Indian Rolling", להכות שיכורים בני הנאוואחו.
בעקבות הסערה התקשורתית הוקמה ועדת חקירה ובה נחשף היחס הגזעני של הקהילה הלבנה, כולל מוסדות השלטון והמשטרה, כלפי האינדיאנים.
ועדה ציבורית הציעה סדרה של הצעות לשיפור המצב, וב-2005, 30 שנים אחר-כך, נשלחה ועדת חקירה נוספת מטעם מדינת ניו מקסיקו, ומהדו"ח שפרסמה עלה כי המצב השתפר בהרבה, אבל סימני הגזענות לא נעלמו לגמרי.
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משתרעת פרמינגטון על שטח של כ-70 קילומטרים רבועים, שמתוכם 69 קמ"ר יבשה וקילומטר רבוע אחד מים.
שמורת הנאוואחו (Navajo Indian Reservation) שוכנת מערבית לפרמינגטון, שמורת היוט ההרריים (Ute Mountain Indian Reservation) שוכנת בצפון מערב, ושמורת היוט הדרומיים (Southern Ute Indian Reservation) שוכנת מצפון מזרח לעיר.
סביב העיר יש כמה אתרי חורבות פרהיסטוריות של התושבים הקדומים של האזור.
חורבות סלמון (Salmon Ruins) והמונומנט הלאומי חורבות אזטק הם מגורים קדומים השוכנים מצפון מזרח וממזרח לפרמינגטון.
הפארק הלאומי מסה ורדה שוכן כ-60 קילומטרים מצפון מערב לעיר והפארק הלאומי ההיסטורי של תרבות צ'אקו שוכן כ-80 קילומטרים מדרום מזרח לה.
האקלים בפרמינגטון הוא אקלים צחיח למחצה.
הקיצים בעיר חמים והחורפים קרים, כשכמות המשקעים השנתית נמוכה, והם יורדים במהלך כל השנה.
כמות השלג הממוצעת השנתית היא 31 ס"מ.
החלוקה האתנית של התושבים הייתה 52% לבנים, ו-21.3% אינדיאנים, השאר אסייתים ושחורים.
מתוך כלל האוכלוסייה 22.4% היו ממוצא היספני.
נכון ל-2014 הפעיל מחוז החינוך העירוני של פרמינגטון (Farmington Municipal School District) 18 בתי ספר ציבוריים: 11 בתי ספר יסודיים, 4 חטיבות ביניים ו-3 בתי ספר תיכוניים בהם לומדים מעל ל-10,000 תלמידים.
כמו כן פעלו בעיר שישה בתי ספר פרטיים.
בעיר שוכנת גם מכללה ציבורית, "סן חואן קולג'" (San Juan College), שבה לומדים בממוצע כ-10,000 סטודנטים במשך שנתיים.
שדרות קולג' (College Boulevard) הוא רחוב באורך של קרוב ל-5 קילומטרים שבו שוכנים מוסדות לימוד לכל הגילים.
תלמיד יכול ללמוד במוסדות אלו מגן חובה ועד לקבלת תואר אקדמי.
הספרייה הציבורית של פרמינגטון (Farmington Public Library) הועברה למשכנה הנוכחי ב-2003 והיא מכילה כ-200,000 פריטים באוספיה.
לספרייה יש סניף בעיירה הסמוכה שיפרוק.
תעבורה אווירית – שדה התעופה של פרמינגטון, "שדה התעופה האזורי ארבע הפינות" (Four Corners Regional Airport) שוכן כ-2 קילומטרים צפונית מערבית למרכז העיר ויוצאות ממנו טיסות סדירות לדנוור בקולורדו.
כביש 64, הכביש הראשי העובר ממזרח למערב דרך מחוז סן חואן.
כביש 550 עובר בסמוך בעיירות בלומפילד ואזטק, ומקשר בין פרמינגטון למרכז ניו מקסיקו, כביש בין-מדינתי 25, ובירת המדינה סנטה פה.
כביש 491 לשעבר כביש מספר 666, חוצה את מחוז סן חואן מצפון לדרום מערבית לפרמינגטון.
כביש מדינתי מספר 371 של ניו מקסיקו מקשר בין פרמינגטון לכביש בין-מדינתי 40. הוא עובר ברובו בשטח שמורת הנאוואחו וחוצה מעט מאוד יישובים קטנים.
כביש זה הוא הכביש העיקרי לגישה אל אזור הטבע הבראשיתי ביסטי/דה-נא-זין (Bisti/De-Na-Zin Wilderness).
רכבת – אין כיום רכבת המגיעה לפרמינגטון.
אוטובוס בין עירוני – קיים בפרמינגטון שירות אוטובוסים בין עירוניים.
האליפות השנתית בבייסבול לחובבים בגילים 18-16 הקרויה "הסדרה העולמית על שם קוני מק" (Connie Mack World Series) מתקיימת כל שנה בחודש אוגוסט בפארק ריקטס בול (Ricketts Ball Park, קיבולת 5,072 מקומות) שבפרמינגטון מאז 1965 ברציפות.
במסגרת האליפות מתחרות עשר נבחרות מאזורים שונים בארצות הברית, כולל פוארטו ריקו.
בכיכר סן חואן (San Juan Plaza) מתקיימת כל שנה בשבת האחרונה של חודש יולי תחרות "האיש החזק" (strongman): שבה מתבקשים המתחרים להדגים כוח פיזי באמצעות הרמת מכוניות והזזת צמיגי משאיות.
פעם בשנה חוגגים בפרמינגטון את "פסטיבל הנהר" (riverfest).
פסטיבל של מוזיקה, מזון, בידור ותחרויות ריצה והליכה.
טיולים מודרכים לאורך הנהרות ורפטינג.
מסלול הגולף העירוני "מסלול הגולף פינון הילס" (Pinon Hills Golf Course) השייך לעירייה ומופעל על ידיה דורג מספר שנים בין מסלולי הגולף העירוניים הטובים ביותר בארצות הברית על ידי כתב העת Golfweek.
פרמיפקסול (מבוטא פְּרַמִיפֶּקְסוֹל בלועזית: pramipexole, שמות מסחריים בישראל: Sifrol, Sifrol ER, Pramipexole-Inovamed, Pramipexole-Teva, Trimexol) היא תרופה לטיפול במחלת פרקינסון ותסמונת הרגליים חסרות המנוחה.
תרופה זאת שייכת למשפחת התרופות שהן אגוניסטים לדופמין שהן אינן נגזרות של ארגוט.
התרופה אושרה לראשונה בארצות הברית בשנת 1997 ובאירופה בשנת 1998 לטיפול במחלת פרקינסון.
מאז היא מהווה את אחת התרופות השכיחות ביותר לטיפול בפרקינסון ונחקרה גם בשלבים מתקדמים של המחלה וגם בשלבים ראשוניים של המחלה.
פרמיפקסול קיימת גם בתכשירים בשחרור רגיל וגם בתכשירים לשחרור מושהה.
יתרונות התכשיר בשחרור מושהה הם היענות טובה יותר לטיפול (נטילה פעם אחת ביום המתבטאת בנטילה של פחות כדורים במהלך היום), רמות יציבות של התרופה בדם ולטווח ארוך יותר - שליטה על התסמינים המוטוריים של מחלת פרקינסון.
בחולי פרקינסון יש חסר בסיבי עצב דופמינרגיים ולכן נדרשת הגדלת הפעילות של דופמין במוח.
דרך אחת לעשות זאת היא באמצעות העלאת רמות דופמין במוח על ידי לבודופה ודרך נוספת היא להשתמש בתרופה שמחקה את הפעילות של דופמין במוח.
במערכת העצבים המרכזית, קיימים מספר קולטנים לדופמין כאשר ניתן לחלק אותם לשתי משפחות עיקריות: D1 ו-D2. קיימת חלוקת משנה לקולטנים אלו לחמישה קולטנים עיקריים.
במשפחה של D2 יש שני קולטנים חשובים מבחינת מחלת פרקינסון והם הקולטנים D2, D3. פרמיפקסול פועל על שני קולטנים אלו ומחקה את פעילותו של דופמין.
בכך מביא להקלה על התסמינים של מחלת פרקינסון.
התרופה ניתנת לטיפול במחלת פרקינסון ויכולה לשמש גם כקו ראשון לטיפול בשלבים הראשונים של המחלה.
פרמיפקסול בדומה לתרופות אחרות ממשפחתה, פחות יעילה בשיפור התסמינים המוטוריים של המחלה בהשוואה ללבודופה (שהיא התרופה היעילה ביותר לטיפול בתסמינים המוטוריים של מחלת פרקינסון).
אם הטיפול בלבודופה נכשל, מתן פרמיפקסול לא יהיה יעיל יותר ולא ישפר את התסמינים, אך ניתן לשלב את הטיפול עם לבודופה.
יש להתחיל את הטיפול במינונים קטנים ואת המינון יש להעלות בהדרגה.
בתסמונת הרגל חסרת המנוחה הפורמולה היחידה שנבדקה במחקרים קליניים הייתה פרמיפקסול בשחרור רגיל ולא בשחרור מושהה.
בהתבסס על מספר מחקרים קליניים בתחום זה, פרמיפקסול יכולה לשמש כטיפול סטנדרטי בתסמונת זאת.
החסרונות בטיפול בחולים עם תסמונת הרגל חסרת המנוחה הוא שלפעמים הטיפול איננו יעיל או שעל רקע הטיפול התסמינים יכולים להתעצם או להחמיר.
תופעות הלוואי העיקריות שדווחו בחולים אלו היו ישנוניות במהלך היום והפרעות שליטה בדחפים.
בנוסף, נעשה גם מחקר קליני על פרמיפקסול בטיפול בפיברומיאלגיה שהראו על יעילות במטופלים שכבר קיבלו תרופות נוספות לטיפול בפיברומיאלגיה.
עם זאת נדרשים מחקרים נוספים על מנת להוכיח אם פרמיפקסול אכן יעילה בטיפול בפיברומיאלגיה.
נעשו גם מחקרים קליניים קטנים (עם 21 משתתפים) על הטיפול בפרמיפקסול בהפרעה דו-קוטבית מתוך מחשבה שלדופמין יש חלק חשוב במנגנון של התפתחות הפרעה דו-קוטבית.
התוצאות מהמחקרים מראים על יעילות של התרופה, אולם נדרשים מחקרים גדולים ומבוקריים יותר על מנת לבדוק בצורה מבוקרת יותר האם הטיפול יתאים להפרעה זאת.
מאחר שהתרופה נחקרה הן על חולי פרקינסון והן על מטופלים עם תסמונת הרגל חסרת המנוחה, קיימות תופעות לוואי המשותפות לשתי אוכלוסיות הנחקרים, אם כי קיימות תופעות לוואי שהיו יותר מהותיות באוכלוסייה אחת על פני השנייה.
לדוגמה, חולי פרקינסון חוו יותר נדודי שינה בהשוואה לתסמונת הרגל חסרת המנוחה, ומטופלים עם תסמונת הרגל חסרת המנוחה חוו יותר תסמינים של כאבי ראש בהשוואה לחולי פרקינסון.
תופעות לוואי במערכת הלב וכלי הדם: בצקות, כאבים בחזה.
תת-לחץ דם תנוחתי - לחץ דם שיורד במעבר מישיבה או שכיבה למצב עמידה.
תופעה זאת היא חלק ממחלת פרקינסון אולם היא יכולה להיות על רקע התרופה או להיות מוחמרת על רקע מתן של פרמיפקסול.
תופעות לוואי במערכת העצבים המרכזית: נדודי שינה, עייפות, ישנוניות במהלך היום, הזיות, בלבול, שכחה, הפרעות שינה וחשיבה לא הגיונית.
התרופה עלולה לגרום להפרעות שליטה בדחפים.
תופעות לוואי במערכת העיכול: בחילות, יובש בפה, שלשול, עצירות, חוסר תיאבון.
תופעות לוואי נוספות: חולשה בשרירים, כאבים, החמרה של תסמיני תסמונת הרגל חסרת המנוחה, הפרעות במתן שתן.
מתן של פרמיפקסול ותרופות נוספות ממשפחת האגוניסטים לדופמין קשורות בהופעת תופעת לוואי פסיכיאטרית המאופיינת בהפרעות שליטה בדחפים.
הפרעות שליטה בדחפים יכולות להתבטא באכילה מופרזת, קנייה כפייתית, היפרסקסואליות, הימורים פתולוגיים או צרכים אינטנסיביים אחרים.
היסטוריה של הפרעה טורדנית-כפייתית, אישיות אימפולסיבית או נטייה להתמכרויות עלולה להגביר את הסיכון לפתח את תופעת הלוואי הזאת.
תופעת לוואי זאת מתרחשת בשכיחות של עד 4% מכל המטופלים שנוטלים את התרופה.
מאחר שמדובר בתופעת לוואי חשובה מאוד, ה-FDA הוציא על כך אזהרה ועל המטופלים בתרופה ובני משפחתם לדעת על אפשרות של תופעת לוואי זאת.
פרמיתיים (שם מדעי: Paramythiidae) היא משפחת ציפורי שיר המצויה רק בגינאה החדשה וכוללת שני סוגים שכל אחד מהם הוא טקסון מונוטיפי.
הם קרובים למשפחת "נקרות הפרחים" (Dicaeidae) ובעבר אף נכללו בה.
עופות אלה חיות ביערות טרופיים באי גינאה החדשה והם בעלות שני מינים: פרמית מצוייצת ופרמית ירגזית, הראשונה גדולה מהאחרונה ואורכה 19-22 ס"מ לעומת 12-14 ס"מ אצל האחרונה.
בנות המשפחה בעלות צוואר קצר, ראש גדול, מקור קצר הנוטה מעט מעלה וכנפיים מעוגלות.
הם בעלות צבעים מקושטים על כנפיהם וראשם שחור ובעל פס לבן.
הנקבות מעט מוסוות יותר מהזכרים.
הם חיים ביערות גשם, כולל באזורים הררים מעל 800 מטר, שם היערות מידלדלים לעצים ננסיים ועד לערבות שיחיות גבוהות.
הם ניזונים בעיקר מפירות ומפירות יער ונצפו ניזונים גם מפרחים.
כמו כן הם חוטפים חרקים שעוברים והם גם מאכילים בהם את הגוזלים בתוספת פירות.
סוג ומין יחיד פרמית ירגזית (Paramythia montium)
סוג ומין יחיד פרמית מצוייצת (Oreocharis arfaki)
פרמצ'לודוס (שם מדעי: Paramacellodus) הוא סוג של לטאה קדומה שחיה בסופו של תור היורה ועד לתחילת קרטיקון תחתון.
לטאה זו משויכת למשפחה הנכחדת Paramacellodidae שבקבוצה דמויי חומט לצד החומטיים והקורדיליים.
מאובניה נמצאו בתצורות פורבק (Purbeck Group) שבדורסט, בריטניה, פורטוגל ובכמה חפירות במערב ארצות הברית כמו בתצורת מוריסון בויומינג והמונומנט הלאומי דינוזאור ביוטה.
בסוג זה נמצא מין יחיד - Paramacellodus oweni בשנת 1967.
ככל הנראה היא דמתה במראה לחומט מודרני והייתה קטנה וציידת חרקים השוכנת על עצים.
לא ידוע עליה הרבה אך נראה שהיא הייתה מראשוני הלטאות המודרניות.
פרמפייס היא סדרת דרמה קומית של ערוץ BBC Three בכיכובם של סקרלט אליס ג'ונסון ושון מייקל וירי.
את הסדרה כתב כריס רדי.
העונה הראשונה הכוללת שישה פרקים בני חצי שעה שודרה לראשונה ב-23 בפברואר 2012. העונה השנייה, שהוזמנה על ידי ה-BBC עוד לפני שידור הסדרה, שודרה החל מ-8 בינואר 2018 עם פרק ראשון ספיישל באורך שעה, ושישה פרקים בני חצי שעה.
העונה השלישית שודרה החל מ-25 בפברואר 2014, עם פרק כפול לסיום הסדרה.
באוגוסט 2014 פורסם שלא הוזמנה עונה רביעית לסדרה.
ג'יימי, מייק ובת' הם חברים טובים שיוצאים לחגוג במסיבה את סיום בחינות הבגרות שלהם (GCSE).
לורה בת ה-18, בעידודה של חברתה הטובה דניאל, מפירה את הוראות הוריה שאסרו עליה לצאת מהבית, והולכת לאותה מסיבה.
גם ג'יימי וגם לורה נחושים לבלות היטב.
במהלך המסיבה הם נפגשים כששניהם שיכורים ומקיימים יחסי מין.
למחרת ג'יימי כותב פתק ללורה ובו מספר הטלפון שלו.
שבועות אחדים אחר כך לורה מגלה שהיא בהיריון, ושג'יימי הוא רק בן 16. הם עומדים להתחיל את חייהם אבל לא כפי שציפו שיקרה.
העונה הראשונה עוקבת אחרי חייהם של שני הצעירים, בני משפחותיהם וחבריהם, וכיצד עם מתמודדים עם ההורות הממשמשת ובאה והקשיים של ההיריון.
העונה השנייה עוקבת אחר ההתמודדות שלהם בגידול התינוקת החדשה, אמילי.
הסדרה צולמה באדינבורו שבסקוטלנד, באתרים שכללו את הפרוור The Grange, ובכנסיית הרובע קורסטורפין.
סקרלט אליס ג'ונסון – לורה דרבישייר
שון מייקל וירי – ג'יימי פרינס
דילן אדוארדס – מייק פנטון
יסמין פייג' – בת' מיטשל
אמר קני – דניאל ריבס
בן קרומפטון – קית' פרייס
ברונה גלאגר – סנדרה פרייס
אנגוס דייטון – אלן דרבישייר
אנה צ'נסלור – ג'נט דרבישייר
פרמילודון (שם מדעי: Paramylodon; מילולית: "קרוב למילודון") הוא סוג של עצלן קרקע שחי בפליוקן עד לסוף הפליסטוקן באמריקה הצפונית, אליה היגר מאמריקה הדרומית.
עצלן זה היה קרובו של המילודון הדרום אמריקאי.
הוא קיבל את שמו ב-1903 מברנום בראון.
מאובניו של העצלן נמצאו בארצות הברית ומקסיקו וגם דרומה יותר עד גואטמלה.
עם זאת חלק מהמאובנים מבלבלים בינו לגלוסותריום.
העצלן היה יצור גדול באורך שלושה ומטרים ומשקל 1,000-1,090 ק"ג.
הוא דמה למילודון, אך ההבדל ביניהם נבע ממספר השיניים בלסת העליונה: לפרמילודון היו ארבע שיניים בלסתו העליונה, לעומת חמש שיניים למילודון.
בעזרת שיניו הוא לעס עלים מענפי עצים, בדומה לעצלנאים המודרניים.
הוא היה בעל טפרים גדולים איתם הוא תלש ענפים והיה בעל עצמות קטנות בעורפו ששימשו להגנה מטורפים.
מאובני העצלן נמצאו בין 4.9 מיליון שנה ללפני 12,000 שנה, קצת לפני הגעת האדם לאמריקה.
עצלן קדום זה הופיע בפרק הראשון של הסדרה "מפלצות שפגשנו", לצד חיות פרהיסטוריות נוספות מאמריקה הצפונית.
פרמכיירודוס (שם מדעי: Paramachairodus; מילולית: "קרוב למכיירודוס") הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים שחי בתקופת המיוקן באירואסיה שלפני 15 עד 9 מיליון שנה מזמננו.
הוא הוגדר ב-1913 מממצאים מחפירות סרו דה לוס בטלונס שבמדריד, ספרד ובסוגו נכללו 3 מינים: Paramachairodus orientalis - מין בגודל נמר שהתגלה באתר, Paramachairodus maximiliani שלעיתים נכלל בתוך המין הראשון והמין Paramachairodus transasiaticus שהתגלה בגאנסו שברפובליקה העממית של סין ובבולגריה.
מין נוסף שהשתייך לסוג, Paramachairodus ogygia הועבר לסוג פרומגנתריאון.
הפרמכיירודוס היה חתול בגודל של נמר בגובה 58 סנטימטרים בכתפיים שהיה אתלטי ובעל כושר לטפס על עצים.
הוא היה קטן יחסית לרוב השנחרבים והוא ניזון מציד של מיני פרסתנים והיה יכול להפיל טרף גדול יחסית בעזרת ניבים הגדולים.
פָרָמֵסְוּוארָה (1344–1414) הנחשב לזה שנקרא במסמכי מלאי כאיסקנדר שאה, היה המלך האחרון של ממלכת סינגפורה ומייסד סולטנות מלאקה.
לפי המסמכים שנמצאו בחצי האי המלאי, הוא שלט בסינגפורה בין השנים 1389 עד 1398. הוא ברח מהאי לאחר שמג'פהיט פלשה אליו ב-1398. לאחר מכן ייסד פרמסווארה את המעוז החדש שלו על שפת נהר מלאקה ב-1402. בתוך עשורים ספורים, הפכה העיר החדשה לבירת סולטנות מלאקה.
עם זאת, דיווחים פורטוגזים שנכתבו כמאה שנה לאחר מותו, מעלים סברה כי הוא היה במקור מפלמבאנג ותפס את השלטון בסינגפורה לפני שגורש, בין אם על ידי ממלכת סיאם או מג'פהיט, ואחר הקים את מלאקה.
מקור השם הוא במילה שבסנסקריט "פרמסוורה", שמשמעותה "אל עליון." פרמסווארה הוא גם מקור שמו של אחד האל שיווה.
עם זאת, השם לא מוזכר במקורות מלאים, המתארים לפרטי פרטים את הממלכות מלאקה וסינגפורה.
במקום זאת ניתן השם איסקנדר שאה לשליט האחרון של סינגפורה ומייסד מלאקה.
איסקנדר הוא השם הפרסי של "אלכסנדר", על שמו של אלכסנדר הגדול ו"שאה" הוא התואר הפרסי למלך.
על סמך הפרטים המשותפים לשני האישים, מניחים כי איסקנדר שאה ופרמסווארה הם אותו אדם.
קיימות מספר הערכות באשר למוצאו של פרמסווארה.
תעודות מלאיה שנכתבו במהלך תור הזהב של מלאקה ונוסחו על ידי בית המשפט בג'והור ב-1612 הן אחד המקורות והבסיס למחקרים אודות סינגפורה, שליטיה ובהמשך הירידה בכוחה והיעלמותה.
לפי אחת הרשומות, איסקנדר שאה היה צאצא של סאנג נילה אולטומה, המוזכר כמייסדה של סינגפורה.
ההיסטוריונים חלוקים בדעתם על תיאור זה ולדיוקו.
מקורות פורטוגזים אחרים כמו סומא אוריינטל, נכתבו זמן קצר לאחר הכיבוש הפורטוגזי של מלאקה והם מציעים תמונה שונה בנוגע למוצאו של פרמסווארה.
שני המקורות כוללים סיפור דומה בנוגע לנסיך מממלכת סריוויג'איה שהיה למלך האחרון של סינגפורה, ולאחר מכן נמלט לחוף המערבי של חצי האי המלאי, שם ייסד את מלאקה.
בנקודה זו הסיפורים מתפצלים, וכל אחד מהם מציג זהות שונה של הנסיך.
המקורות הפורטוגזים תיארו את הנסיך שברח והמלך האחרון של סינגפורה כפרמסווארה, בעוד בתעודות המלאיות הם הוצגו כשני אנשים שונים ונפרדים, שחיו במרווח של חמישה דורות זה מזה.
שם, עד מהרה פרמסווארה התנקש בחייו של מושל מקומי בשם סאנג אלי.
הוא שלט במקום למשך חמש שנים בטרם גורש על ידי העם ממלכת פתאני , כנראה בשל העובדה שאשתו של המושל בו התנקש הייתה במקור מהממלכה.
מרישומיו של פירס עוד עולה כי איסקנדר שאה היה בנו של פרמסווארה שהפך לשליט השני של מלאקה.
חוקרים רבים סבורים כיום כי לא כך הדבר, וכי איסקנדר שאה ופרמסווארה הם אותו אדם, ואילו בנו נקרא מגאט איסקנדר שאה.
העדות הסינית היחידה מהמאה ה-14 מטמאסק (השם שקדם לסינגפורה) נכתבה על ידי ואנג דיואן, והיא מצביעה על כך שטמאסק נשלטה על ידי צ'יף מקומי (לפני פרמסווארה).
עם זאת, הלשון בה נוקט ואנג מצביעה על כך שהצ'יף לא היה עצמאי אלא היה וסאל.
בהסתמך על התעודות המלאיות, איסקנדר שאה ירש את אביו, סרי מהראג'ה בשנת 1389. על אף השימוש בשם פרסי, התעודות מצביעות על כך שהתאסלם.
רשומות במקור המלאי מתארכות את תחילת ההשפעה המוסלמית בסינגפורה לתקופת שלטונו של סרי רנא ויקרמא, בעת שרקם לראשונה יחסים עם הסולטנות המוסלמית בסומטרה סולטנות פיורלאק.
עוד נטען שפרמסווארה היה נשוי לאישה מוסלמית, עבורה התאסלם.
התעודות המלאיות שעוסקות בחורבן סינגפורה ובריחת המלך האחרון שלה מתחילות בהאשמת איסקנדר שאה בניאוף עם אחת מפילגשותיו.
כעונש, החליט המלך לחייב אותה לצעוד ברחוב בעירום.
אביה של הפילגש, סאנג רג'ונה טאפה שהיה פקיד בבית המשפט של המלך, החליט לנקום בו ושלח למלך מג'פהיט מסר בו כתב כי אם יבחר לפלוש לסינגפורה, הוא יתמוך בו.
בשנת 1398 שיגרה מג'פהיט צי מלחמה של 300 ספינות גדולות וכן מאות קטנות יותר, עליהן היו 200 אלף לוחמים.
עם הגעתם, הם נלחמו במגנים מחוץ למצודה לפני שהאחרונים נסוגו אל תוך החומות.
הכוח הפולש הטיל מצור על העיר וניסה שוב ושוב להבקיע את המצודה, שהוכחה כבלתי חדירה.
אחרי מצור של חודש, מלאי המזון במצודה החל להתדלדל והמגנים היו על סף רעב.
והשר סאנג רג'ונה טאפה התבקש להוציא תבואה מהמחסן המלכותי.
השר, שראה את הזדמנותו לנקום במלך, שיקר וטען שהמחסנים ריקים.
התבואה לא סופקה והתושבים החלו לגווע ברעב.
התוצאה הסופית של המעשה הייתה שהשערים נפתחו בהוראת השר, והחיילים ממג'פהיט הסתערו פנימה וביצעו ביושבי המצודה טבח מזוויע.
על כך נכתב בתעודות המלאיות כי בטבח הדם "זרם כמו נהר" וכן שהאדום באדמת החמרה הוא תוצאה של אותו טבח.
בשלב זה, ביודעם כי התבוסה קרובה, איסקנדר שאה ותומכיו ברחו מהאי.
לאחר ההפסד, פרמסווארה ותומכיו ברחו צפונה במטרה למצוא מקום התיישבות חדש.
כשהגיע לעיירה מואר הוא שקל את הקמת הממלכה החדשה בביאווק בוסוק או קוטה בורוק, אך כשהבין שמואר וסביבתה לא מתאימות, הוא המשיך צפונה.
בדרכו לשם, נכתב שהוא ביקר בעיירה המודרנית סרמבן.
אחרי הביקור הוא הגיע לכפר דייגים קטן ליד נהר ברטאם (כיום נקרא נהר מלאקה).
ברבות השנים הכפר התפתח וכיום הוא העיר מלאקה.
האגדה מספרת שבעת שביקר בכפר הוא ראה איילון שהערים על כלב הציד שלו שעה שנח מתחת לעץ.
בעיניו, הדבר בישר טובות והעיר "המקום הזה מצוין, אפילו העכבר מאיים; כדאי שנקים כאן את הממלכה." המסורת גורסת כי הוא קרא ליישוב החדש מלאקה על שם העץ שבצילו הוא נח.
גרסה אחרת טוענת כי מקור השם בסוחרים הערבים מתקופת מוחמד שאה (1424–1444), שקראו למקום "מלאקאט" כיוון שהיה בית לסוחרים רבים.
אחרי שייסד את ההתיישבות החדשה, פנה פרמסווארה לפיתוח המקום והורה לאנשיו לשתול יבולי בננות, קני סוכר, יאם וצמחי מאכל נוספים.
כמו כן, תוך שהוא מסתמך על היתרון של המפרץ המוסתר על ידי גבעה, ומגן על ספינות מפני רוחות חזקות, פרמסווארה ייסד נמל ושירותי אחסון ומסחר כדי שהנמל ישמש כמקום מפגש להחלפת סחורות.
על הילידים, האורנג לאוט, שהיו נאמנים לשליטים הקודמים במקום, הוטל לסייר בים, לגרש שודדי ים ולהפנות סוחרים לנמל.
למרבה האירוניה, הילידים היו ידועים קודם לכן כשודדי ים אכזריים ביותר.
בתוך מספר שנים החלו להתפשט הידיעות על הנמל החדש, ידיעות שהגיעו עד לסין.
עם קבלת הידיעות, שלח הקיסר הסיני משושלת מינג, הקיסר יונגלה, את נציגו ין קינג למלאקה ב-1405. ביקורו של ין קינג פרץ את הדרך לכינון יחסי ידידות בין מלאקה לקיסרות סין.
הסוחרים הסינים החלו לעגון בנמל והצטרפו לעמיתיהם בני ג'אווה, ההודים, והבורמזים שהקימו בממלכה בסיסי סחר והתיישבו בה.
עקב כך, עד מהרה גדלה אוכלוסיית המקום ל-2,000 איש.
בשנת 1411 יצא פרמסווארה יחד עם אשתו, בנו ופמליה של 540 איש עם האדמירל ג'נג חה לסין כדי לפגוש את הקיסר יונג לה ולחלוק לו כבוד.
יונג לה שיבח את פרמסווארה וקרא לו השליט הנכון ביותר עבור מלאקה.
הוא הציג לו חותם, משי ומטריה צהובה, סמלים למלוכה.
אחר הוא העניק לו מכתב בו מינה אותו לשליט מלאקה.
המכתב נחשב להכרה של סין בממלכה.
לאחר הביקור, המשלחת חזרה למלאקה בצי בראשות האדמירל ג'נג חה.
הכתבים הסינים מציינים כי בנו של פרמסווארה ביקר בסין ב-1414 ועדכן את שליטיה שאביו מת.
את פרמסווארה ירש בנו, מגאט איסקנדר שאה, שהיה בשלטון עד 1424. כיום מתנהל ויכוח לגבי מקום קבורתו של פרמסווארה, בין אם הוא נמצא בטנג'ואן טואן שבמלאקה המודרנית, בסינגפור או שמא בכלל לא נקבר.
הכינוי הפרסי איסקנדר שאה שצוין גם בתעודות המלאיות, כמו גם הבלבול בשאלה האם פרמסווארה ואיסקנדר שאה היו אותו אדם הביאו חוקרים לשער שפרמסווארה התאסלם.
ידוע כי בשנת 1409, בגיל 65, פרמסווארה התחתן עם נסיכה מסולטנות פסאי, התאסלם וקיבל את התואר הפרסי איסקנדר שאה.
טומה פירס בן המאה ה-16 חולק על כך וטוען בכתביו כי בנו של פרמסווארה, מגאט איסקנדר שאה הוא זה שהתאסלם בגיל 72. עוד לפי הכתבים, רק המלך השלישי של מלאקה, מוחמד שאה היה המלך המוסלמי הראשון של מלאקה, אחרי שחלם חלום בעקבותיו התאסלם.
כך או אחרת, קיימת הסכמה רחבה שהאסלאם הגיע למלאקה לא יאוחר מתקופת שלטונו של מט'פר שאה.
הקשר בין מלאקה לסין החל בראשית המאה ה-15 כשפרמסווארה ביקר מספר פעמים בחצר הקיסר יונגלה.
בשנת 1403 הגיע שליח המסחר הרשמי הראשון למלאקה.
בהמשך, לווה פרמסווארה על ידי האדמירל ג'נג חה לביקור בסין.
היחסים בינו לבין סין העניקו לממלכה יכולת הרתעה שמנעה התקפות מצד סיאם ומג'פהיט שהוגדרה רשמית כפרוטקטורט של סין.
העובדה הזו סייעה למלאקה להפוך למרכז סחר מרכזי בנתיב הסחר בין סין להודו, המזרח התיכון, אפריקה ואירופה.
בשנת 1411 ביקר שוב פרמסווארה, ביקור במהלכו הקיסר יונג לה מינה אותו באופן רשמי לשליט מלאקה.
בתוך עשרות שנים מהקמתה, מלאקה הפכה לנמל סחר בינלאומי במה שבישר על תור הזהר של העולם המלאי.
לפי עדויות היסטוריות, למעלה מ-80 שפות דוברו במלאקה, שהפכה לנמל חשוב במהלך המאה ה-16. על כך אמר טומה פירס כי "למלך מלאקה מחזיק בידיו את הגרון של ונציה".
הסולטנות החדשה התגלתה כבסיס החדש להמשך המאבקים של קודמותיה, סריוויג'איה וסינגפורה נגד יריבותיה מג'אווה.
באמצע המאה ה-15 מצאה עצמה מג'פהיט חסרת אונים מול מלאקה שהחלה להשיג את השליטה על מצרי מלאקה והרחיבה את השפעתה לסומטרה.
התעודות המלאיות מדווחות כי בשיא כוחה שבתקופת שלטונו של הסולטן מנסור שאה שטחיה של מלאקה התפרסו על פני חלק ניכר מחצי האי המלאי, כמו גם איי ריו לינגה וחלקים מחופו המזרחי של האי סומטרה.
שגשוגה של מלאקה כנמל בינלאומי שינה את מפת דרום-מזרח אסיה והצלחתה זכתה להערכה מצד מלכים נוספים באזור.
כנמל מרכזי, היא משכה אליה סוחרים מוסלמים מכל רחבי העולם והפכה למרכז האסלאם שהלך והתפשט באזור.
תהליך האסלאמיזציה באזור מלאקה התגבר במהלך המאות ה-15 וה-16. התפשטות האסלאם הביאה לדעיכה איטית של אויבתה הוותיקה של מלאקה מג'פהיט, לפני שנכנעה לכוחות המוסלמיים בראשית המאה ה-16. בסופו של דבר, התקופה שנמשכה מעידן מלאקה לעידן הקולוניזציה האירופית תרמה למלאיזציה של הסביבה.
פרמנידס הוא דיאלוג מאוחר של הפילוסוף היווני אפלטון, שנכתב במאה ה־4 לפנה"ס.
הפרמנידס נחשב לדיאלוג האניגמטי ביותר שכתב אפלטון, ולקשה ביותר לפרשנות.
הדיאלוג מתאר שיחה פיקטיבית בין סוקרטס הצעיר לבין הפילוסופים האלאטיים פרמנידס וזנון מאלאה.
ניתן לחלק את הדיאלוג לשלושה חלקים: שיחת הפתיחה, הביקורת של פרמנידס על תורת האידיאות, והדדוקציות של פרמנידס.
במהלך שיחת הפתיחה סוקרטס דן בטענה של זנון לפיה לא ייתכן ריבוי.
סוקרטס מנסה לענות לטענותיו של זנון על ידי פנייה לתורת האידיאות.
על כך משיב פרמנידס בבחינה של התיאוריה של סוקרטס, ושוטח מספר ביקורות הרסניות לתורת האידיאות.
פרשנים מסוימים ראו בחלק זה של הדיאלוג עדות לקשיים שזיהה אפלטון בתיאוריה שלו עצמו.
חלקו העיקרי של הדיאלוג מוקדש לבסוף לשיחה בין פרמנידס לאדם צעיר בשם אריסטו (שאין לבלבל בינו לבין הפילוסוף אריסטו).
פרמנידס מציג שמונה דדוקציות בהן הוא בוחן מה נובע מן ההנחה ש"האחד ישנו" ומההנחה ש"האחד אינו".
הפילוסוף והאידיאליסט הגרמני גאורג וילהלם פרידריך הגל טען בהקדמה לחיבורו 'הפנומנולוגיה של הרוח' כי ה'פרמנידס' של אפלטון .
סוקרטס שומע את זנון מקריא טיעון בנוגע לאי־האפשרות של הריבוי.
הטיעון של זנון אינו מוצג במלואו, אך מצוינת הטענה האחרונה בו: אם ישנו ריבוי של דברים, הרי שהם צריכים להיות זהים אך גם נבדלים, אולם דברים זהים אינם יכולים להיות נבדלים, ולהפך.
סוקרטס מזהה בטיעונו של זנון ניסיון להגן על תורתו של מורהו פרמנידס, לפיה הכל הוא אחד.
המענה של סוקרטס לבעיה שמציג זנון הוא שדברים קונקרטיים אכן יכולים להיות זהים וגם נבדלים, אך הזהות עצמה (אידיאת הזהות) אינה יכולה להיות נבדלת, וההבדל עצמו (אידיאת ההבדל) אינו יכול להיות זהה.
כלומר, דברים קונקרטיים אינם מצופים לעמוד באופן חמור בחוק האי־סתירה, בניגוד לאידיאות.
סוקרטס מציע דוגמאות נוספות לצמדים כאלו של אידיאות מנוגדות: ריבוי ואחדות, מנוחה ותנועה.
לשאלתו של פרמנידס סוקרטס מציין אילו אידיאות נוספות ישנן לדעתו: צדק, יופי, טוב.
הוא מביע ספק מסוים בקיומן של אידיאות של אדם, אש ומים, ושולל את קיומן של אידיאות של דברים נחותים כמו שיער ועפר.
הביקורות של פרמנידס תוקפות את המושג האפלטוני של "לקיחת חלק" (μέθεξις) באידיאות.
כלומר פרמנידס מבקר את העמדה לפיה ניתן להסביר תכונה של דבר קונקרטי (למשל דבר מה יפה) על ידי הטענה שהוא "לוקח חלק" באידיאה הרלוונטית (למשל אידיאת היפה).
עמדה אפלטונית נוספת שעומדת למבחן היא הפרדיקציה העצמית של האידיאות, כלומר שניתן לייחס לאידיאות את התכונות שהן עצמן מייצגות (למשל לומר שאידיאת היפה היא יפה).
פרמנידס תוהה מה מקבל הדבר הקונקרטי מן האידיאה, האם מדובר בחלק ממנה או באידיאה בשלמותה.
אם האידיאה ניתנת בשלמותה לכל דבר שמשתתף בה (למשל כל דבר יפה מכיל את אידיאת היופי), הרי שלכל דבר כזה יש אידיאה שלמה ונבדלת, וכך האידיאה איננה זהה לעצמה.
אם כל דבר שלוקח חלק באידיאה מקבל חלק שלה, הרי שהאידיאה עצמה ניתנת לחלוקה.
אם כך האידיאה איננה יכולה להיות דבר יחיד שמסביר כיצד דברים שונים נושאים באותה תכונה (אידיאת היפה למשל אמורה להיות דבר יחיד אשר מסביר כיצד מספר רב של דברים יכול להיות יפה).
חלוקה של האידיאות יוצרת בעיות מיוחדות עבור אידיאות של גודל.
למשל, אם אידיאת הקטן היא בת חלוקה, הרי שהחלק שלה קטן ממנה עצמה, ויוצא מכך שהיא גדולה.
ביקורת נוספת של פרמנידס מכוונת גם כן כנגד ההנחה של סוקרטס לפיה האידיאה היא דבר יחיד שבאמצעותו ניתן להסביר כיצד דברים מרובים הם בעלי אותה תכונה.
לפי ההנחות של סוקרטס, האידיאה עצמה גם היא בעלת התכונה שהיא מייצגת (אידיאת הגדול, למשל, היא גדולה).
אולם אם כך ישנה קבוצה של דברים גדולים שכוללים הן את הדברים הגדולים הקונקרטיים והן את אידיאת הגדול עצמה.
כדי להסביר את התכונה המשותפת לקבוצה זו יש צורך באידיאת גודל נוספת, וכך אד אינפיניטום.
אף שאפלטון משתמש בדוגמה של אידיאת הגדול, ולא של אידיאת האדם, בעיה זו נקראת על ידי הפילוסוף אריסטו "בעיית האדם השלישי", וזה נותר שמה גם לאחריו.
סוקרטס מציע אפשרות לפיה כל אידיאה היא מחשבה שמתקיימת בנפש, כך היא נותרת דבר יחיד.
תשובתו של פרמנידס היא שמחשבה צריכה להיות אודות דבר מסוים שקיים מחוץ למחשבה.
אם כך דבר זה יהיה האידיאה עצמה, ונותרת שוב השאלה כיצד ניתן לקחת בה חלק.
הצעתו הבאה של סוקרטס היא שהאידיאות הן פרדיגמות, כלומר כל אחת היא מקרה מושלם של התכונה שהיא מייצגת (למשל אידיאת היופי היא מקרה של יופי מושלם), והדברים הקונקרטיים לוקחים בה חלק על ידי כך שהם דומים לה.
פרמנידס מראה כיצד גם הצעה זו מובילה לבעיה מן הסוג של "האדם השלישי".
אם דבר מסוים דומה לאידיאה הרלוונטית לו, הוא חייב להיות בעל תכונה משותפת לה.
אם כך נדרשת אידיאה של התכונה הזו, שתסביר כיצד האידיאה המקורית והדבר המסוים היו בעלי תכונה משותפת.
באופן זה ניתן להמשיך שוב אד אינפיניטום.
פרמנידס טוען שהביקורת האחרונה שלו היא הקושי (ἀπορία) הגדול ביותר לתורת האידיאות.
אם האידיאות הן דברים נפרדים מן הדברים המוחשיים, הרי שלאידיאות ישנם יחסים בינן לבין עצמן ולדברים המוחשיים יש יחסים נפרדים בינם לבין עצמם.
כך למשל, אם אדם מסוים הוא עבד הרי שהוא עבד של אדון קונקרטי ולא של אידיאת האדנות (בהינתן שיש כזו).
באותו אופן אידיאת האדנות היא בעלת אדנות בעצמה רק ביחס לאידיאת העבדות.
טענה דומה ניתן לטעון בנוגע לידיעה.
הידיעה עצמה היא יחס שנוגע רק לאידיאות ולא לדברים המוחשיים, בעוד שהידיעה הקונקרטית (זו של האדם) יכולה להתייחס רק לדברים מוחשיים ולא לאידיאות.
אם כך האידיאות לחלוטין אינן ניתנות לידיעה על ידי האדם.
מן הצד השני, מטיעון זה נובעת מסקנה ששקולה לכפירה.
אם הידיעה של האלים היא הידיעה עצמה, והאדנות שלהם היא האדנות עצמה, הרי שאין להם ידיעה אודות בני אדם או סמכות עליהם.
לאחר דברים אלו פרמנידס מציע לסוקרטס תרגיל.
פרמנידס ידגים כיצד ניתן לבחון מה נובע מהיפותזה מסוימת, באמצעות שיחה עם בחור צעיר בשם אריסטו שהיה נוכח במהלך שיחתם הקודמת.
מבין שמונה הדדוקציות ארבע מתחילות מן ההיפותזה "אם האחד ישנו" וארבע מן ההיפותזה "אם האחד אינו".
כלומר, נבחנת השאלה אם האחד עצמו (אידיאת האחד, או האחידות) ישנו, מה נכון להגיד עליו ומה נכון להגיד על דברים אחרים.
פרמנידס מתאר את הדדוקציות כ"משחק רציני" או "קשה" (πραγματειώδης παιδιά).
התפקיד של הדדוקציות, והקשר שלהן לחלק הראשון של הדיאלוג, הם נושאים שהיו שנויים במחלוקת כבר בעת העתיקה.
הפילוסוף בן המאה ה־2 אלקינוס , למשל, ראה בדדוקציות הדגמה של צורות היסק לוגיות.
בצדו השני של המתרס, הפילוסופים הנאו־פלטוניסטים ראו בדדוקציות טקסט תאולוגי, כפי שמציין פרנסיס קורנפורד.
פלוטינוס זיהה את עקרונות היסוד שלו: האחד, האינטלקט והנפש, בדדוקציה הראשונה, השנייה ובנספח לשתי הדדוקציות הראשונות, בהתאמה.
פרוקלוס מזהה כבר בדדוקציה הראשונה את המאפיינים של הסוגים השונים של האלים (הנחשבים, החושבים, וכולי).
גם בעת המודרנית היו פרשנים שזיהו בדדוקציות תוכן לוגי ומטאפיזי, אך מנגד גם כאלו שראו בהן רק תרגיל או אפילו בדיחה.
פרשנים אחרים ראו בדדוקציות תרגיל מתודולוגי שבאופן מכוון מכיל תוכן פילוסופי רב שאיננו רק שייך למסגרת התרגיל.
ניתן לזהות בדדוקציות מבנה משותף, בעל עשרה שלבים שבהם האחד נבדק מן הבחינות הבאות:
שוויון ואי־שוויון מספריים ביחס לחלל
שוויון ואי־שוויון מספריים ביחס לזמן
במהלך הדדוקציה הראשונה פרמנידס מוכיח שאם האחד ישנו הרי שאי אפשר לייחס לו אף תכונה, אחרת הוא לא יהיה אחד.
תחילה, פרמנידס מניח שהאחד אינו יכול להיות מרובה, שכן הוא אחד.
הוא אינו יכול להיות מורכב מחלקים, שכן אז הוא יהיה מרובה ולא אחד.
כיוון שאין לו חלקים גם לא יכולים להיות לו התחלה, אמצע וסוף.
לפיכך הוא גם חסר תבנית וחסר גבולות.
כמו כן האחד אינו יכול להיות בתוך דבר אחר, שכן אז הוא יהיה דבר בעל גבול, והוא אינו יכול להיות בתוך עצמו, שכן אז הוא היה שני דברים: הדבר המכיל והדבר המוכל.
האחד גם אינו יכול להשתנות, שכן הוא דבר אחד בלבד, ולכן אם יהיה שינוי כלשהו בו הרי שהוא ישתנה לחלוטין ויפסיק להיות הוא.
הוא גם אינו יכול לנוע: הוא אינו יכול לנוע סביב האמצע שלו, כי אין לו אמצע, ואינו יכול לנוע ממקום למקום שכן אז יצטרך להיות בתוך דבר אחד ולעבור להיות בתוך דבר אחר, והוא אינו בתוך כלום.
אך האחד גם אינו יכול להיות במנוחה, שכן אז יצטרך להיות בתוך אותו דבר במשך זמן.
האחד כמו כן אינו זהה לעצמו או לדבר אחר, ואינו שונה מעצמו או מדבר אחר.
זאת כיוון שלאחד ישנה תכונה אחת בלבד: היותו אחד.
אולם, דברים זהים אחד לשני או נבדלים אחד מן השני לא מתוך תכונת האחידות שלהם, אלא מתוך תכונות אחרות.
מתוך כך ניתן לטעון שהאחד אינו דומה לעצמו או לדבר אחר, כיוון שכדי להיות דומה למשהו צריכה להיות לו תכונה זהה לו, אך התכונה היחידה שלו היא היותו אחד שאינה זהה למשהו.
כמו כן, כיוון שהאחד אינו שונה או זהה, הוא אינו יכול להיות שווה, גדול או קטן ביחס לדברים אחרים או ביחס לעצמו.
אי אפשר לומר שהאחד נמצא בזמן.
דבר שנמצא בזמן נעשה בעל גיל שונה מזה שהיה לו, והמרווח הזמני בין גילו המבוגר לגילו הצעיר זהה למרווח בין גילו הצעיר לגילו המבוגר, אך האחד אינו יכול להיות שונה או זהה.
לפיכך אי אפשר לומר שהאחד "היה", "הינו" או "יהיה".
כיוון שאי אפשר לומר שהאחד "הינו" אי אפשר לומר שהוא הינו אחד, וכמו כן אי אפשר לחוש אותו, או להחזיק בידיעה או סברה אודותיו.
לסיכום, אם האחד הינו הרי שהוא אינו מורכב מחלקים, הוא אינו בתוך שום דבר, הוא אינו משתנה, הוא אינו נע ואינו במנוחה, הוא אינו זהה ואינו שונה, הוא אינו קטן, גדול או שווה, הוא אינו בזמן, הוא אינו "הינו" והוא אינו אחד.
בדדוקציה הראשונה, אם כך, האחד מאופיין רק באופן שלילי, כלומר רק על ידי שלילה של תכונות ממנו.
פרשנויות מסוימות מזהות בתיאור זה דוגמה לתאולוגיה שלילית.
הדדוקציה השנייה היא המקטע הארוך ביותר של הדיאלוג.
במהלך דדוקציה זו פרמנידס מראה שאם האחד ישנו הרי שהוא מחזיק במגוון רחב של תכונות שחלקן הגדול נמצא בסתירה זו לזו (למשל אחד ומרובה, גדול וקטן מעצמו, וכולי).
הדדוקציה מתחילה בקביעה שההנחה שהאחד הינו למעשה מייחסת לאחד תכונה: קיום.
תכונת הקיום נפרדת מתכונת האחידות כיוון שהטענה "אחד הוא אחד" נבדלת מן הטענה "אחד קיים".
כיוון שכך, האחד כבר אינו רק דבר אחד אלא שניים: אחדות וקיום.
לפיכך ל"אחד שהינו" יש חלקים.
כל אחד מן החלקים הללו, האחידות והקיום, גם הוא בעל שתי התכונות הללו בדיוק, כלומר כל אחד מהם גם הוא אחד והוא קיים.
כיוון שניתן להמשיך ולחלק כך את החלקים של האחד, הרי שהאחד הוא בעל ריבוי בלתי מוגבל של חלקים.
לאחד אם כך ישנם שני חלקים, אחידות וקיום, והם שונים.
לפיכך האחד לוקח חלק גם בהבדל.
ניתן לספור אם כך באחד שני דברים (אחידות וקיום), וגם שלושה דברים (אחידות, קיום והבדל).
מרגע שזוהו באחד המספרים 2 ו־3, ניתן להפיק את כל המספרים הטבעיים על ידי פעולות של הוספה והכפלה.
כיוון שלאחד ישנם חלקים, הרי שהוא השלם שמכיל חלקים אלו.
בתור דבר שלם, הרי שהוא דבר מוגבל.
כיוון שהוא מוגבל, יש לו התחלה, אמצע וסוף, והוא גם צריך להיות בעל תבנית מסוימת.
כיוון שהאחד הוא מכלול החלקים שלו, וכל החלקים שלו הם בתוכו, הרי שהוא בתוך עצמו.
עם זאת, האחד אינו יכול להיות בכל החלקים שכן הוא לא יהיה אחד, והוא אינו יכול להיות רק בחלק מן החלקים שכן אז היה בתוך דבר שקטן מעצמו.
אזי עליו להיות בתוך משהו אחר או בתוך שום דבר.
אם היה בתוך שום דבר הוא לא היה קיים.
לפיכך הוא בתוך דבר אחר.
כיוון שהאחד בתוך עצמו, עליו להיות במנוחה.
כיוון שהוא גם בתוך עצמו וגם בתוך דבר אחר, הרי שעליו לנוע.
האחד זהה לעצמו, שכן הוא אינו דבר ששונה מעצמו והוא אינו חלק מעצמו.
האחד בתוך עצמו, אך הוא גם בתוך דבר אחר, לכן הוא שונה מעצמו.
כמו כן הוא שונה מן הדברים האחרים, שאינם אחד.
אולם, ההבדל עצמו (אידיאת ההבדל) אינו יכול להימצא בתוך שום דבר.
אם ההבדל הוא בתוך עצמו הרי שהוא נמצא בתוך דבר שזהה לעצמו, והוא אינו יכול לקחת חלק בזהות, ואם הוא בתוך דבר אחר במשך זמן מסוים הרי שהוא בתוך דבר אחר שזהה לעצמו ולפיכך הוא בתוך הזהה.
אם כך ההבדל אינו יכול להיות באחד או בדברים האחרים שאינם אחד.
אם כך האחד והדברים האחרים שאינם אחד צריכים להיות זהים.
פרמנידס משתמש בטענות דומות כדי להוכיח שהאחד קטן, שווה וגדול ביחס לעצמו ולדברים האחרים, אך גם אינו קטן, שווה או גדול ביחס לעצמו ולדברים האחרים.
למשל, האחד מכיל את עצמו, שכן הוא בתוך עצמו, ולפיכך הוא גדול מעצמו.
כמו כן, אם האחד קטן הרי שהוא כולו צריך להיות קטן.
אם כך הקטנות עצמה צריכה להיות בכולו או להכיל אותו.
אך מכך ינבע שהקטנות גדולה מן האחד או שווה לו.
האחד כמו כן נמצא בזמן, שכן העובדה שהאחד "הינו" מציינת את היותו בהווה, בניגוד להיותו בעבר או בעתיד.
אם כך הוא נמצא בהווה ולפיכך בחלק מהזמן.
כיוון שהאחד תמיד בהווה, הוא הינו ואינו מתהווה.
עם זאת, האחד נמצא בזמן ולפיכך הוא נעשה מבוגר יותר מעצמו ככל שהזמן עובר, כלומר הוא נמצא בתהליך של התהוות.
ההתהוות של האחד היא בין ה"עכשיו" ל"אחר כך", כאשר בכל אחת מן הנקודות הללו עצמן הוא רק "הינו" ואינו מתהווה.
במובן זה ה"עכשיו" וה"אחר כך" הם הגבולות של ההתהוות שלו.
פרמנידס מסיים בטענה שהאחד ניתן כעת לידיעה, לסברה ולתחושה, מבלי להסביר טענה זו.
לפני שהוא ממשיך לדדוקציה השלישית, פרמנידס בוחן מה נובע מהמסקנות של שתי הדדוקציות הראשונות.
פרמנידס מגיע למסקנות שנוגעות לטבעו של הזמן.
בפרט, בחלק זה של הדיאלוג ניתן לזהות את העיסוק הראשון של הפילוסופיה היוונית במושג ה"רגע".
משתי הדדוקציות הראשונות עולה שהאחד אינו והינו, אחיד ומרובה, שונה וזהה, גדול וקטן, נע ונח.
במסגרת ההסבר הנוכחי פרמנידס טוען שהאחד אינו יכול להחזיק בתכונות המנוגדות הללו במקביל.
לכן, עליו לעבור מתכונה מנוגדת אחת למשניה, וזאת על ידי תהליך של התהוות (למשל עליו לגדול כדי להפוך מקטן לגדול, או להתאחד כדי להפוך ממרובה לאחיד).
אולם במהלך התהליך האחד עדיין מחזיק בתכונה מסוימת ולא בזו המנוגדת לה, ולכן השינוי בין התכונות לא מתרחש במשך התהליך.
הפתרון הוא בקביעה שישנו רגע, נקודה בזמן שאין לה משך, ושבה הדבר המשתנה אינו מחזיק באף אחת מהתכונות המנוגדות שביניהן הוא עובר (ברגע של המעבר מתנועה למנוחה, הדבר אינו נע ואינו נח).
הדדוקציה השלישית יוצאת שוב מן ההנחה שהאחד הינו, אך בוחנת מה נובע מכך לגבי הדברים האחרים (τὰ ἄλλα) שאינם האחד.
הדברים האחרים שונים מן האחד בכך שהם מרובים, כלומר בעלי חלקים.
אולם, כל אחד מהם הוא שלם שמכיל את החלקים הללו, ובכך הוא לוקח חלק באחידות.
גם החלקים של כל שלם לוקחים חלק באחד, בכך שניתן לדבר על כל אחד מהם בתור "כל אחד" מהחלקים.
כלומר, החלקים לוקחים חלק באחד על ידי כך שהם מוגדרים ונבדלים אחד מן השני.
הדברים שאינם האחד צריכים להיות מרובים באופן בלתי מוגבל, כיוון שגם כל חלק שלהם, לא משנה כמה קטן, חייב גם הוא להיות מרובה.
עם זאת, הם מוגבלים זה ביחס לזה.
הדברים האחרים זהים זה לזה מבחינת תכונתם כבלתי מוגבלים, ומבחינת תכונתם כמוגבלים.
הם נבדלים זה מזה מבחינה זה שכל אחד מהם מוגבל בעוד שהאחר בלתי מוגבל, ולהפך.
פרמנידס מסכם שניתן להראות גם שהדברים האחרים נעים ונחים, ומחזיקים בשאר התכונות המנוגדות שנידונו גם בדדוקציות הקודמות.
הדדוקציות הרביעית בוחנת שוב את ההשלכות של ההנחה שהאחד הינו על הדברים האחרים.
הפעם, פרמנידס טוען שהאחד חייב להיות נפרד מן האחרים.
מלבד האחד והאחרים לא קיים דבר, ובפרט לא קיים דבר שבו יימצאו האחד והאחרים ביחד.
אם כך, האחרים אינם יכולים לקבל את האחד, לא כשלם (כי הוא נפרד מהם) ולא חלק ממנו (כי אין לו חלקים).
כלומר, הדברים האחרים אינם יכולים לקחת חלק באחד.
כיוון שכך, הדברים האחרים אינם יכולים להיות שלמים או חלקים, שכן שלמים וחלקים לוקחים חלק באחד כפי שהוכח בדדוקציה השלישית.
לפיכך, גם לא יכול להיות להם מספר, והם אינם מורכבים מחלקים שכל אחד מהם הוא אחד, או ממספר חלקים.
פרמנידס מסביר שלפיכך הם לא יכולים להיות זהים או שונים.
אם היו מחזיקים בתכונה אחת מבין אלו, הרי שהייתה בהם תכונה שהיא אחת.
אם היו מחזיקים בשתי התכונות במקביל, הם היו מחזיקים בשתי תכונות, כלומר היו להם שני חלקים.
באותו אופן ניתן להוכיח שהם אינם מחזיקים באף אחת מן התכונות המנוגדות (תנועה ומנוחה, וכולי).
בשלב זה פרמנידס פונה לקבוצה השנייה של הדדוקציות, שמתחילות בהנחה ש"האחד אינו".
פרמנידס בוחן בתחילת הדדוקציה החמישית את ההנחה עצמה ש"האחד אינו".
הוא מסביר שהנחה זו שונה מהנחות כמו "הדבר־שאינו־אחד אינו" או "הגדול אינו".
גם אם נניח שהאחד אינו, הרי שאנו מבינים את המשמעות של הנחה זו, כלומר יש לנו ידיעה מהו האחד.
בכך אפלטון (באמצעות פרמנידס) סותר את הטענה היסודית של פרמנידס עצמו לפיה אי אפשר לדבר אודות מה שאינו או לדעת אותו.
כיוון שההנחה שהאחד הינו שונה מהנחות אחרות, ניתן לומר שהאחד לוקח חלק בהבדל.
כמו כן, ניתן להתייחס אליו בתור "זה" או "משהו".