tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא הונחה ב-28 בדצמבר 1922 כחלק מהתוכנית הימית של 1922 במספנת קאמל לירד בבירקנהד והושקה ב-17 בדצמבר 1925 על ידי הנסיכה מרי, ויקונטית לאסלס, לאחר שלושה ניסיונות לפצח את הבקבוק של יין בורגונדי הקיסרי.
היא הושלמה וניסוייה החלו באוגוסט 1927 וב-7 בדצמבר היא ניתנה לפיקודו של קפטן הנרי קיטסון.
אוניות המערכה מסדרת נלסון קיבלו מספר כינויים: רודנול ונלסול על שם מכליות הנפט של הצי המלכותי עם מבנה-על בולט באמצע הספינה ושמות המסתיימים ב-"ol", אחוזות המלכה לאחר דמיון בין המבנה העילי שלה לבלוק אחוזות המלכה אן.
של דירות, זוג המגפיים, האחיות המכוערות וסדרת עץ הדובדבן לפי שנכרתו בהסכם הצי של וושינגטון.
הניסויים של רודני התחדשו ונמשכו עד שנכנסה לשירות ב-28 במרץ 1928. האונייה הוקצתה לשייטת אוניות המערכה השנייה של הצי האטלנטי (ששמו שונה לצי הבית במרץ 1932) ונותרה כך, מלבד שיפוצים או תיקונים, עד 1941. ב-21 באפריל, קיטסון הוחלף על ידי קפטן פרנסיס טוטנהאם.
בחודש שלאחר מכן היא פנתה צפונה לאינברגורדון, סקוטלנד, כדי להצטרף לשאר הצי האטלנטי בתרגילים השנתיים.
רודני חזרה לדרום באוגוסט, שם היא הייתה ספינת המשמר המלכותית במהלך שבוע קווס, בו אירחה האונייה את המלך ג'ורג' החמישי ואת המלכה מרי מטק ב-11 באוגוסט.
לאחר מכן הפליגה אוניית המערכה למספנה בדבונפורט, כדי להשתתף בשבוע הצי לגיוס כספים לצדקה, שראה 67,000 מבקרים שהגיעו לבסיס.
רודני עברה שיפוץ על גוף האונייה בגלאזגו בתחילת אוקטובר.
בתחילת 1929, הצי האטלנטי והים התיכון התאחדו לתמרוני הצי השנתי שלהם בים התיכון.
בעת ביקור בטורקי, דבון, למפגש צי ביולי, רודני נצטוותה לפנות לעזרת שתי צוללות שהתנגשו מול מילפורד הייבן, ויילס, ב-9 ביולי.
האונייה הפליגה במלוא המהירות הגיעה למעגן פמברוק למחרת בבוקר כדי להעמיס ציוד חילוץ והצלה.
היא התעכבה במשך יום בגלל מזג אוויר גרוע לצלילה, היא הגיעה לאתר למחרת בערב, אבל זה היה מאוחר מדי עבור כל הניצולים מ-H47 ורודני הפליגו למספנה בפורטסמות'.
מנגנון ההנעה של הספינה הוכיח את עצמו כבעייתי בשלב זה והיא עגנה שם בסוף ספטמבר לצורך שיפוץ שנמשך את שארית השנה.
הקפטן אנדרו קנינגהם, לימים לורד הים הראשון, החילף את טוטנהאם ב-15 בדצמבר.
מלבד לוח הזמנים הרגיל של התרגילים, בשנת 1930 ערכה רודני ביקור בפורטרוש, צפון אירלנד ביוני, אשר קראה לרחוב על שם אוניית המערכה, ולאחר מכן ערכה מסע לאיסלנד לציון שנת האלף לפרלמנט האיסלנדי.
קנינגהם הוחלף על ידי קפטן רוג'ר בליירס ב-16 בדצמבר.
באמצע ספטמבר 1931, הצוות של רודני השתתף במרד אינברגורדון כאשר סירבו פקודות לצאת לים לתרגיל, אם כי הם נכנעו לאחר מספר ימים כאשר האדמירליות הפחיתה את חומרת הקיצוץ בשכר, מה שגרם למרד.
בשל חוסר שביעות הרצון מהאופן שבו בלאירס טיפל בצוות במהלך המרד, האדמירליות הורתה שהוא יוחלף על ידי קפטן ג'ון טובי ב-12 באפריל 1932.
לאחר שנלסון עלתה על שרטון בעת שעזבה את פורטסמות' בינואר 1934, רודני הפכה לאוניית הדגל הזמנית של הצי כאשר אדמירל לורד וויליאם בויל, מפקד צי הבית, הניף את דגלו עליה לשייט החורף לאיי הודו המערבית הבריטיים.
הצי ביקר בשני נמלים נורווגיים לפני שחזר הביתה.
קפטן וילפרד קאסטנס החליף את טובי ב-31 באוגוסט.
בשייט החורף של 1935 חזרה האונייה לאיי הודו המערבית, לפני ביקור ב ולאחר מכן בגיברלטר בין 15 בינואר ל-17 במרץ.
האונייה השתתפה בסקירת הצי לרגל יובל הכסף של המלך ג'ורג' החמישי בספיטהד ב-16 ביולי ולאחר מכן שימשה שוב כספינת המשמר המלכותי במהלך שבוע קווס.
קפטן ויליאם ויטוורת' החליף את קסטנס ב-21 בפברואר 1936 והוא הוחלף בתורו על ידי קפטן רונלד הליפקס ב-25 ביולי.
חלק מהצוות של רודני נסעו ללונדון כדי להשתתף בהכתרת המלך ג'ורג' השישי ב-12 במאי 1937 והאונייה השתתפה בסקירת הצי בספיטהד ב-20 במאי.
היא שוב הפכה לספינת הדגל הזמנית של הצי כאשר נלסון החלה בשיפוץ ממושך בחודש הבא ואדמירל סר רוג'ר בקהאוז הניף את דגלו עליה.
רודני ביקרה באוסלו, נורווגיה, ביולי.
השיפוץ של נלסון הסתיים בפברואר 1938 והאחיות ערכו ביקור נמל בליסבון, פורטוגל באותו חודש.
קפטן אדוארד סיפרט החליף את ויטוורת' ב-16 באוגוסט, זמן קצר לפני שרודני החלה בשיפוץ הקצר השנתי שלה בספטמבר.
לאחר השלמת הניסויים לאחר השיפוץ שלה בינואר 1939, הניף אדמירל משנה לנסלוט הולנד את דגלו על סיפון האונייה כמפקד שייטת אוניות המערכה השנייה.
היא ירתה הצדעה של 21 תותחים לכבוד הגעתו של נשיא צרפת אלבר לברן לדובר במרץ לשיחות עם ממשלת בריטניה.
בזמן שצי הבית התכנס בסקפה פלו כשהמתח עם גרמניה הנאצית עלה באוגוסט, רודני פיתחה בעיות היגוי ונאלצה להמשיך לרוזית' לצורך תיקונים וניקוי תחתית.
כאשר בריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית ב-3 בספטמבר 1939, רודני וחלק הארי של צי הבית סיירו במים בין איסלנד, נורווגיה וסקוטלנד עבור רצי המצור הגרמניים ולאחר מכן עשו את אותו הדבר מול חופי נורווגיה בין 6 ל-10 בספטמבר.
צי הבית כבר היה בים כשהצוללת ספירפיש, שסיירה במפרץ הלגולנד, נפגעה קשות מפצצות עומק גרמניות ב-24 בספטמבר.
היא לא הצליחה לצלול וביקשה סיוע והצי הגיב עם שתי משחתות שליוו אותה הביתה ויתרת הצי סיפק חיפוי.
הגרמנים הבחינו בחלק הארי של צי הבית והוא הותקף על ידי חמישה מפציצים מהקבוצה הראשונה של כנף מפציצים 30 (I./KG 30).
המכ"ם של רודני סיפק אזהרה בזמן והמטוס לא גרם נזק לספינות הבריטיות.
בחודש שלאחר מכן הייתה האונייה חלק מכוח הכיסוי של שיירת עפרות ברזל מנרוויק, נורווגיה.
סיפרט הוחלף על ידי קפטן פרדריק דאלרימפל-המילטון ב-21 בנובמבר.
בעקבות הטבעתה של סיירת הסוחר החמושה Rawalpindi יומיים לאחר מכן על ידי אוניות המערכה הגרמניות שרנהורסט וגנייזנאו מול איסלנד, נשלחו רודני ושאר צי הבית לחפש אותם אך מזג אוויר סוער איפשר לאוניות המערכה הגרמניות להתחמק מרודפיהן ולחזור אל גרמניה.
אוניית המערכה פיתחה בעיות רציניות בהגה ב-29 בנובמבר ונאלצה לחזור לליברפול, תוך היגוי רק עם המנועים שלה, לתיקונים שנמשכו עד 31 בדצמבר.
כשנלסון ניזוקה ממוקש ימי ב-4 בדצמבר, רודני שימשה כאוניית הדגל הזמנית של הצי עד לחזרתה של אחותה באוגוסט.
היא בילתה בעיקר את ינואר ופברואר 1940 במעגן עם משימות מדי פעם כדי לספק חיפוי מפושטות סחר לשיירות.
במהלך גיחה אחת כזו ב-21 בפברואר במזג אוויר סוער, בעיות ההיגוי שלה צצו מחדש ואילצו אותה לחזור לגרינוק, סקוטלנד.
שישה ימים לאחר מכן, האונייה זכתה לביקור של המלך ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת במהלך סיור המורל שלהם במספנות סקוטיות.
ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל עלה על רודני למסע לסקפה פלו ב-7 עד 8 במרץ.
למרות הסכנה להתקפה אווירית של הלופטוואפה, רוב צי הבית היה כעת מבוסס שם; רודני כמעט ונפגעה במהלך מתקפה ב-16 במרץ.
לאחר שקיבל את ההודעה שחיל האוויר המלכותי (RAF) תקף ספינות מלחמה גרמניות לכיוון צפון בים הצפוני ב-7 באפריל, אדמירל סר צ'ארלס פורבס, המפקד העליון של צי הבית, הורה למרבית ספינותיו לצאת לים באותו ערב.
בעת המערכה בנורווגיה, רודני נפגעה מפצצה במשקל 500 קילוגרם (1,102 פאונד) ב-9 באפריל מול החוף הדרום-מערבי של נורווגיה.
הפצצה התפרקה לאחר שפגעה בפינת קופסת תחמושת מוכנה בקוטר 4.7 אינץ' בסיפון העליון, מאחורי הארובה; הרסיסים שלה חדרו דרך כמה סיפונים לפני שחדרו את הסיפון המשוריין בעובי 4 אינץ' והציתו אש קטנה במטבח.
שלושה אנשי צוות נפצעו מהפצצה וחמישה עשר נוספים סבלו מכוויות חשמליות כאשר מים ששימשו להילחם באש נשפכו על תיבת חיווט חשמלית.
הצוות ביצע תיקונים זמניים והאונייה נשארה בים עד שהטילה עוגן בסקפה פלו ב-17 באפריל.
עם קבלת הודעה על כך שספינות גרמניות נצפו בים הנורווגי ב-9 ביוני, הורה פורבס לצי הבית, כולל רודני, לצאת לים כדי להגן על שיירות כוחות המפנות את כוחות בעלות הברית מנורווגיה.
נלסון חזרה מהמספנה ב-24 ביולי וחזרה לתפקידה כאוניית הדגל של צי הבית.
רודני הועברה מסקפה פלו לרוזית' ב-23 באוגוסט עם פקודות לתקוף את צי הפלישה הגרמני בתעלת למאנש כשיחל מבצע ארי הים.
היא חזרה לסקפה פלו ב-4 בנובמבר כדי להתחיל בשירות ליווי שיירות.
לאחר שסיירת הסוחר החמושה ג'רוויס ביי הוטבעה למחרת על ידי הסיירת הכבדה אדמירל שר, האחיות נפרסו לפער בין איסלנד לאיי פארו כדי לחסום כל ניסיונות של הסיירת הגרמנית לחזור הביתה.
בחודש שלאחר מכן רודני נותקה לפגישה עם שיירת HX 93 מהליפקס, נובה סקוטיה, וללוות אותה הביתה.
האונייה נתקלה בסערה חזקה עם רוחות סוערות בין 6 ל-8 בדצמבר שגרמה לדליפות בציפוי הגוף וגרמו להצפה מתונה.
התיקונים ברוזית' החלו ב-18 בדצמבר, שכללו חיזוק מבני של ציפוי גוף האונייה וחיזוק כללי של מבנה האונייה הקדמי.
לאחר שסיימה את השיפוץ שלה ב-13 בינואר 1941, רודני הצטרפה למרדף אחרי סיירות המערכה גנייזנאו ושרנהורסט, שיצאו לפשיטה באוקיינוס האטלנטי.
המרדף הסתיים ללא תוצאות, אך לקראת סיום הפשיטה הגרמנית יצרה רודני קשר עין עם שתי האוניות הגרמניות.
אלה האחרונות ניתקו מגע עקב כוח האש העדיף של האונייה הבריטית וההוראה שהייתה להן לא להסתבך בקרב עם אוניות שטח בריטיות.
האוניות הגרמניות הצליחו לחמוק לברסט.
לאחר מכן ליוותה את שיירת HX 108 בין 12 ל-23 בפברואר.
ב-16 במרץ, הבחינה האונייה בגנייזנאו בזמן שליוותה את שיירת HX 114 בצפון האוקיינוס האטלנטי; גנייזנאו חילצה ניצולים מאוניית הקירור של 1,831 טון ברוטו (GRT), שהפליגה באופן עצמאי, כאשר רודני הגיחה מעל האופק, בצללית על רקע השמש השוקעת.
מוסתרת חלקית מאחורי ספינת הסוחר הבוערת, קצין התותחנים העריך שהספינה הגרמנית הנראית לסירוגין נמצאת במרחק של 15 או 16 מיילים ימיים (28 או 30 ק"מ), קרוב לטווח המקסימלי של התותחים של רודני.
דאלירמפל-המילטון סירב לרדוף אחרי גנייזנאו כשהיא פנתה במהירות המרבית שלה של 31 קשרים (57 קמ"ש) ורודני הצליחה לחלץ 27 ניצולים ושני ימאים מתים מסירת הצלה אחת לפני שחזרה לשיירתה.
שיירת הכוחות TC 10 עזבה את הליפקס ב-10 באפריל עם ליווי חזק שכלל את רודני.
תוך כדי הפלגה דרומה מנהר קלייד בשעות המוקדמות של 19 באפריל, אוניית המערכה נגחה בטעות והטביעה את המכמורת החמושה טופז; רק ארבעה ניצולים נחלצו על ידי משחתות סמוכות (מקורות אחרים מציינים שני ניצולים או שבכלל לא היו ניצולים).
ב-22 במאי 1941, רודני וארבע משחתות היו חלק מהליווי של אוניית הקו האוקיינית MV בריטניק כשהיא מפליגה להליפקס.
אוניית המערכה הייתה אמורה להמשיך הלאה לבוסטון לצורך תיקונים ושיפוץ.
לשם כך נשאה האונייה חלק מהחומרים, כגון צינורות דוודים ושלושה צריחי תותחי "פום-פום" מתומנים המיועדים לשימוש בשיפוץ שלה; מטען אחר כלל שלושה או ארבעה ארגזים של שיש אלגין.
היא גם נשאה 521 נוסעים צבאיים שנסעו להליפקס, כמו גם עוזר נספח הצי האמריקאי שהעביר מסמכים חשובים בחזרה לארצות הברית.
בריטניק לקחה אזרחים לקנדה והחזירה חיילים ואנשי צוות אוויר קנדיים לבריטניה.
בלילה שבין 18 במאי ל-19 במאי 1941 יצאה אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק, מלווה בסיירת הכבדה פרינץ אויגן לפשיטה באוקיינוס האטלנטי.
לאחר שהטביעה את סיירת המערכה הבריטית אה"מ הוד ופגעה קשות באוניית המערכה אה"מ פרינס אוף וויילס בקרב מצר דנמרק ב-24 במאי, חמקה ביסמרק אל האוקיינוס האטלנטי.
הצי הבריטי אסף כל יחידה אפשרית כדי לפגוע בביסמרק, שהיוותה סכנה חמורה לכל התעבורה הימית לבריטניה, וכן כדי להשיב את כבודו האבוד של הצי הבריטי.
רודני קיבלה הוראה על ידי האדמירליות להצטרף למרדף אחר האונייה הגרמנית, והשאירה את המשחתת אסקימו כדי ללוות את בריטניק ולצאת עם סומלי, מאשונה וטרטר לאיתור הביסמרק.
לאחר שהסיירת הכבדה סאפוק שידרה ברדיו כי איבדה קשר מכ"ם עם הביסמרק בשעה 04:01 בבוקר 25 במאי, החליט דאלרימפל-המילטון, לאחר התייעצות עם קציניו הבכירים והנספח האמריקני, שהאונייה הגרמנית כנראה פונה לכיוון ברסט.
וכך קבע מסלול מזרחה כדי להרחיק אותה, בשלבים מסוימים והגיעה ל-22 קשרים, שחרגה מהמהירות המרבית התאורטית שלה אז ב-2 קשרים (3.7 קמ"ש), אם כי הדבר גרם לכמה כשלים מכניים.
מאוחר יותר באותו בוקר, אדמירל סר ג'ון טובי באוניית המערכה קינג ג'ורג' החמישי הורה לכל הספינות לצאת לצפון מערב עקב אות שפירש בצורה שגויה מהאדמירליות אך דאלרימפל-המילטון ידע שאונייתו איטית מכדי להדביק את ביסמרק אם היא הייתה בכיוון זה והתעלם מהפקודה של טובי.
לאחר שהבחין באונייה הגרמנית בשעה 21:00, החליט דאלרימפל-המילטון לפנות שוב לדרום מזרח, לכיוון ברסט.
ביסמרק זוהתה על ידי סירה מעופפת של חיל האוויר המלכותי קונסולידייטד PBY קטלינה בשעה 10:35 ב-26 במאי ושתי אוניות המערכה הצליחו להצטרף כאשר טובי הבין את טעותו והכפיל את מהירותו.
למרות מזג האוויר הסוער, נושאת המטוסים ארק רויאל פתחה במתקפה הראשונה שלה, על ידי 14 מפציצי טורפדו פיירי סורדפיש, נגד האונייה הגרמנית באותו אחר הצהריים.
הטייסים טעו שהסיירת הקלה שפילד היא הביסמרק ותקפו אותה, למרות שהסיירת הצליחה להתחמק משש מתוך אחת עשרה הטורפדות שהוטלו שלא התפוצצו כשפגעו בים בגלל מרעומים מגנטיים פגומים.
בסביבות בין הערביים, ארק רויאל פתחה במתקפה של 15 מטוסי סורדפיש, שהטורפדות שלהם הותקנו במרעומי מגע.
למרות האש הכבדה נגד מטוסים, מטוסי הסורדפיש פגעו בביסמרק עם שלוש טורפדות.
שניים מהם פגעו לפני צריחי התותחים האחוריים ולא גרמו לנזק משמעותי; האחרון פגע בירכתיים, השבית את ההיגוי של אוניית המערכה וגרם לה להפחית משמעותית את המהירות.
באותו ערב טובי ניתק את מאשונה וסומלי כדי לתדלק ורודני הפליגה מאחורי קינג ג'ורג' החמישי לקרב נגד ביסמרק.
למרות שאוניותיו יכלו לתפוס את האונייה הגרמנית באותו לילה כעת, לאחר שההיגוי שלה הושבת ומנועיה ניזוקו, טובי החליט להפחית את המהירות כדי לחסוך בדלק ולהמתין עד אור הבוקר כדי לאפשר לאוניותיו את פרק הזמן המקסימלי להטביע את הספינה הגרמנית.
בתורה, ביסמרק לא קלעה פגיעות, למרות שהיא הצליחה לפגוע ברודני עם רסיסי פגזים לפני שהתותחים הקדמיים שלה הופלו.
כשהאונייה הבריטית תימרנה להביא את צריח ה-'X' לידי ביטוי תוך כדי סגירת המרחק, היא חשפה את עצמה לאש מהצריחים האחוריים של ביסמרק, שהצליחה רק לפגוע מסביב לרודני.
ככל שהטווח הצטמצם, היא החלה לירות טורפדות, למרות שגלי הלם של החטאות קרובות גרמו לדלת של הצינור הימני שלה להיתקע בשעה 09:23. בשעה 09:31, האונייה פוצצה את הקנה השמאלי של צריח התותחים האחורי התחתון של ביסמרק והציתה שריפה בתוך הצריח שאילצה את פינויו.
בערך בזמן הזה האש המשולבת של רודני, קינג ג'ורג' החמישי והסיירות הכבדות נורפוק ודורסטשייר הפילה את כל התותחים העיקריים של ביסמרק.
רודני צמצמה לטווח נקודתי והמשיכה לירות, תוך שהיא יורה מטח דופן לתוך ביסמרק במסלול כמעט שטוח, ובנוסף ירתה עוד שלוש טורפדות בטווח של 3,000 יארד (2,700 מטר) החל מהשעה 09:51; אחד מאלה לא תפקד אך ייתכן שאחר פגע בביסמרק.
על פי ההיסטוריון הימי לודוביק קנדי, שנכח בקרב בטרטר, "אם זה נכון, [זהו] המקרה היחיד בהיסטוריה של אוניית מערכה אחת שטרפדה אחרת".
רודני ירתה 378 פגזים בקוטר 16 אינץ' ו-706 פגזים בקוטר 6 אינץ' במהלך הקרב לפני שדאלרימפל-המילטון הורה על הפסקת האש בסביבות השעה 10:16, בעוד שדורסטשייר קיבלה הוראה לסיים את הטבעת ביסמרק בטורפדות.
למרבה האירוניה, התותחים העיקריים של רודני עצמה שירו בזווית הגבהה נמוכה גרמו לה נזק רב יותר מאשר גרמו לביסמרק.
לוחות הסיפון סביב צריחי התותחים הראשיים נדחקו כתוצאה מההשפעות של פיצוץ הלוע של התותחים, וחלק מקורות המבנה שתמכו בהם נסדקו או התכופפו.
צנרת, משתנות ורשת המים נשברו, בעוד הלם הירי שחרר מסמרות וברגים בציפוי גוף האונייה, והציף תאים שונים.
תותח אחד בצריח 'A' התקלקל לצמיתות במהלך הקרב ושניים אחרים בצריח 'B' הושבתו זמנית.
רודני וקינג ג'ורג' החמישי, שחסר להם דלק, קיבלו פקודה לחזור הביתה והותקפו בצורה לא יעילה על ידי זוג מפציצי לופטוואפה למחרת.
עד היום נטוש ויכוח מי הטביע בסופו של דבר את הביסמרק: האם הוטבעה כתוצאה מהאש הבריטית, או שהוטבעה בידי מלחיה שלה.
רודני הגיעה לגרינוק כדי לחדש את התחמושת, הדלק והאספקה שלה ב-29 במאי ויצאה להליפקס ב-4 ביוני יחד עם אוניית האוקיינוס וינדזור קסטל, בליווי ארבע משחתות.
רודני המשיכה למספנת הצי של בוסטון בגלל התיקונים המעוכבים במכונות ההנעה שלה והנזק העצמי שלה מהקרב אליו הגיעה ב-12 ביוני.
מאחר שהתיקונים ארכו מספר חודשים, צוותה של רודני נשלח למחנות מקומיים של חיל השימור האזרחי למשך שבועיים.
במהלך השיפוץ, דאלרימפל-המילטון הוחלף על ידי קפטן ג'יימס ריבט-קרנק ורודני עזבה את בוסטון לברמודה ב-20 באוגוסט כדי לעבוד.
האונייה הגיעה לגיברלטר ב-24 בספטמבר כדי להצטרף לכוח H.
רודני עזבה את גיברלטר מאוחר יותר באותו יום כדי להצטרף לאחותה בליווי שיירה למלטה במבצע הלברד.
במהלך המבצע הפילה האונייה בטעות מטוס קרב פיירי פולמאר של זרוע האוויר של הצי המלכותי ונלסון טורפדה.
היא הצליחה בתחילה לעמוד בקצב השיירה, אך נאלצה לחזור ב-28 בספטמבר 1941, וזמן קצר לאחר מכן חזרו גם רודני ופרינס אוף ויילס.
כשנלסון נאלצה לחזור הביתה לתיקונים, תת-אדמירל ג'יימס סומרוויל העביר את דגלו לרודני ב-30 בספטמבר.
כהונתה של האונייה עם כוח H הייתה קצרה, כאשר משימתה היחידה הייתה ליווי שתי נושאות מטוסים למלטה בין ה-16 ל-19 באוקטובר.
ב-30 באוקטובר, היא קיבלה הוראה לחזור הביתה כדי להחליף את פרינס אוף ויילס שעזבה את צי הבית למקרה שאוניית המערכה טירפיץ תנסה לפרוץ לצפון האוקיינוס האטלנטי.
ביציאה ב-2 בנובמבר, היא הגיעה ללוך אווה, סקוטלנד, שישה ימים לאחר מכן, אך נשארה שם רק לכמה שעות כדי להוריד את הנוסעים שלה ולהטעין אספקה מחדש לפני שיצאה להוואלפיורד, איסלנד, לשם הגיעה ב-12 בנובמבר.
גולת הכותרת של שהותה הראשונית של רודני באיסלנד הייתה ביקורו של כוכב הקולנוע, דאגלס פיירבנקס ג'וניור, שגם הוצב שם על סיפון אוניית מערכה אמריקאית.
האונייה הועברה לסקפה פלו בסוף דצמבר, אך הוזמנה חזרה להוואלפיורד באמצע ינואר 1942, שם שימשה לזמן קצר כספינת מטרה עבור טייסים של צבא ארצות הברית.
רודני נצטוותה להמשיך לבירקנהד לשיפוץ ב-10 בפברואר ולאחר מכן הפליגה לליברפול, שם היא נשארה עד ה-5 במאי, כאשר האונייה קיבלה הוראה לחזור לסקפה פלו כדי להתחיל לפעול יחד עם נלסון.
האחיות החלו ללוות את שיירת WS 19, עמוסה בחיילים למצרים או לבורמה, ב-4 ביוני.
הם המשיכו דרומה עד לחופי אנגולה הפורטוגזית לפני שחזרו ב-26 ביוני.
למחרת, ההיגוי של רודני החל להתקלקל למרות ניסיונות התיקון.
האחיות הגיעו לפריטאון, סיירה לאון, ב-1 ביולי, שם עגנה האונייה לצורך תיקונים.
ב-17 ביולי יצאו האחיות הביתה, למרות שבעיות ההיגוי של רודני צצו במהרה מחדש.
האונייה הגיעה לסקפה פלו ב-26 ביולי, שם החלה לנקות את הדוודים שלה וביקשה סיוע ממספנת רוזית' כדי לתקן את ציוד ההיגוי שלה.
היא עזבה את סקפה פלו ב-2 באוגוסט עם פקודות לתפקידי ליווי שיירה, אך עד מהרה הופנתה לחלק מהליווי הצמוד לשיירה WS 21S, לכיוון מלטה כחלק ממבצע פדסטל.
תת-אדמירל סר ברוס פרייזר, סגן מפקד צי הבית, היה על סיפון האונייה כדי לצבור ניסיון בשילוב פעולות נושאות מטוסים ושיירות ולא הניף את דגלו.
רודני נפגשה עם השיירה יומיים לאחר מכן והוצבה בכוח Z אשר פנה לאחור לפני שהשיירה עברה דרך מצר סיציליה.
מרגלים איטלקים באלגסיראס, ספרד הפרנקואיסטית, הבחינו בשיירה כשעברה דרך מצר גיברלטר ב-10 באוגוסט ומטוסי סיור איטלקיים איתרו אותה למחרת בבוקר.
הצוללת הגרמנית U-73 פתחה את מה שיהיו התקפות רבות של הציר על השיירה ומלוויה, בהטבעת נושאת המטוסים איגל באותו אחר הצהריים.
מאוחר יותר באותו ערב, אוניית המערכה הותקפה על ידי שני מפציצים שכמעט פגעו בה עם שתי פצצות וטורפדו.
האונייה הצליחה לחלוף בין הנתיבים של שתי טורפדות שהפילו מטוסים איטלקיים בשעה 07:45 ב-12 באוגוסט.
התותחנים שלה הפילו מפציץ איטלקי בשעה 12:17.
20 דקות לאחר מכן, רודני פתחה באש בתותחיה הראשיים על גל של מפציצי טורפדו איטלקיים מתקרבים, בתקווה להפיל כמה מהם בהתזות פגזים, ש"הפחידו אותנו, את המלווה שלנו ואת האיטלקים".
האונייה כמעט ונפגעה פעמים רבות באותו אחר הצהריים וציוד ההיגוי שלה החל לקרטע בסביבות השעה 14:00, אך המהנדסים הצליחו לשמור אותה פעילה למחצה.
בשעה 18:42, רודני הותקף על ידי מפציצי צלילה של יונקרס Ju 87 "שטוקה" שהוטסו על ידי קבוצת הצלילה ה-102 של חיל האוויר המלכותי האיטלקי.
למרות שהאונייה הפילה את אחד התוקפים שלה, פצצה אחת קפצה מגג צריח 'X', ופצעה ארבעה נחתים מלכותיים שאיישו שם את תותחי האורליקון, ושניים אחרים התפוצצו בקרבת מקום כשהאונייה ניסתה להתחמק מהפצצות.
תמרוני ההתחמקות החמירו את בעיות ההיגוי של רודני ובעיות עם הדוודים שלה החלו לאחר שכוח Z פנה לאחור באותו ערב, מה שהגביל את האונייה ל-18 קשרים (33 קמ"ש).
הם הגיעו לגיברלטר ב-14 באוגוסט ובוצעו תיקונים זמניים.
רודני עזבה את גיברלטר כדי להצטרף מחדש לצי הבית בסקפה פלו יומיים לאחר מכן, אך הבעיות שלה החמירו במהלך ההפלגה מכיוון שמזג אוויר סוער הלחיץ עוד יותר את מנועי ההיגוי והחמיר את הדליפות הרבות שלה.
האונייה נשלחה לרוזית' לתיקון ב-22 באוגוסט.
כשהתיקונים שלה הסתיימו ב-16 בספטמבר, רודני חזרה לסקפה פלו ב-23 בספטמבר, אך כמעט מיד הפליגה ללוך קיירנבון, שם יצרו הבריטים העתק של ההגנות סביב טירפיץ.
אוניית המערכה הייתה אמורה לשמש מטרה לאימונים של אנשי צפרדע להשתמש בטורפדו מאויש כדי להעביר ולהצמיד מוקשים לגוף שלה כהכנה למבצע טייטל.
רודני חזרה לסקפה פלו ב-29 בספטמבר, שם בילתה את רוב אוקטובר באימונים לקראת הפלישה לצפון מערב אפריקה שתוכננה לחודש הבא.
צ'רצ'יל ביקר באונייה ב-10 באוקטובר והודה לצוות על מאמציהם במהלך ה-Pedestal.
רודני יצאה לגיברלטר ב-23 באוקטובר והצטרפה לכוח H עם הגעתה.
כוח H היה אמור לספק חיפוי מרוחק לנחיתות באלג'יר ובאוראן, אלג'יריה הצרפתית, למקרה שהצי הצרפתי או הצי המלכותי האיטלקי ינסו להתערב.
אם זה לא קרה, רודני הייתה אמורה לתמוך בכוח המשימה הימי המרכזי באוראן ב-8 בנובמבר.
ספינות אחרות טיפלו בספינות המלחמה בנמל מרס-אל-כביר של אוראן, אך ארבעת תותחי ההגנה על החוף בקוטר 194 מילימטר (7.6 אינץ') של פורט דו סנטון המשקיפים על הנמל עדיין ירו לעבר הספינות הבריטיות.
רודני ירתה 16 פגזים מהתותחים העיקריים שלה לפני שנאלצה לנתק מגע בתגובה לצוללת שדווחה אך הצרפתים בחרו שלא להשיב אש.
האונייה חזרה לירות מאוחר יותר באותו אחר הצהריים, שוב ללא תגובה.
למחרת בבוקר התותחים הצרפתיים פתחו באש כשאוניית המערכה סגרה את הטווח, וכמעט פגעו בה.
רודני התרחקה לים וחידשה את ההפגזה שלה בעזרת צופה יבשתי.
ההפגזה שלה עד כה לא השפיעה הרבה על המבצר כשהתותחים שלו החלו להפציץ חיילים אמריקאים מתקרבים.
לבקשתם, אוניית המערכה חידשה את הירי לעבר המבצר למרות נוכחותם של כוחות סמוכים והצרפתים נכנעו זמן קצר לאחר מכן.
רודני נשארה בים התיכון עד שיצאה לדבונפורט ב-7 במאי 1943 כדי להתחיל בשיפוץ קצר שנמשך עד 28 במאי.
האונייה הגיעה לסקפה פלו ב-3 ביוני כדי להתחיל להתאמן לקראת הפלישה לסיציליה (מבצע האסקי) ולאחר מכן הצטרפה לכוח H.
היא לא ראתה שום קרב במהלך הנחיתות, למרות שהיו הרבה התקפות אוויריות בזמן שהיא עגנה בגרנד הארבור, מלטה.
ב-31 באוגוסט רודני הצטרפה לאחותה בהפגזת תותחי הגנת החוף ליד רג'ו די קלבריה כהכנה לחציית בעלות הברית את מצר מסינה מסיציליה (מבצע בייטאון) ב-3 בספטמבר, תוך שהיא פוצצה מערום תחמושת במהלך הירי.
כוח H סיפק תמיכה בנחיתות בסלרנו (מבצע מפולת שלגים) ב-9 בספטמבר כאשר אוניית המערכה השתמשה רק בתותחי הנ"מ שלה.
קפטן רוברט פיצרוי החליף את ריבט-קרנק ב-25 בספטמבר.
האונייה חזרה לבריטניה ב-5 בנובמבר, שם הצטרפה מחדש לצי הבית.
בעודה בים עם אוניית המערכה הצרפתית רישלייה כדי לבצע תרגיל ירי לילי ב-29 בדצמבר, סבלה רודני מנזקי מזג אוויר במהלך סופה קשה שגרמה להצפות נרחבות בחרטום.
האונייה יצאה מסקפה פלו ב-16 בינואר 1944 כדי להתחיל בתיקונים ברוזית'.
מאמץ קטן נעשה כדי לתקן את בעיות ההיגוי והדוודים המתמשכות, שכן המאמצים התמקדו בהפיכתה לכשירות ים שוב.
הם הושלמו ב-28 במרץ, ורודני חזרה לסקפה פלו, לשם הגיעה ב-1 באפריל.
האונייה בילתה את רוב החודשים הבאים בביצוע אימוני ירי, בעיקר הפגזות חוף אך גם ירי נ"מ ותרגול הגנה מפני התקפות של סירות אלקטרוניות.
אף על פי שהיא הייתה בתחילה בעתודה לנחיתות בנורמנדי (מבצע אוברלורד), רודני אכן הפעילה תותחים להגנת החוף ליד לה האבר עם שני פגזי 16 אינץ' חודרי שריון ב-6 ביוני.
האונייה קיבלה פקודה קדימה לתמוך בפעולות מול חוף סורד באותו לילה ובטעות נגחה והטביעה את LCT 427, והרגה את כל 13 אנשי הצוות, בחשיכה ובמים הסוערים מחוץ לאי וייט.
זמן קצר לאחר מכן, LCT אחרת פגעה בחרטומה של רודני, קרעה חור באורך 9 רגל (2.7 מטר) בלוחות גופה וקימטה את החרטום של כלי הנחיתה.
לאחר שהגיעה לעמדה שהוקצתה לה, האונייה קלעה למטרות צפונית לקן, אשר השתייכו לדיוויזיית הפאנצר אס אס ה-12 אשר תקפה חיילים בריטים וקנדיים בקרבת מקום.
במהלך הירי של אותו היום רודני ירתה 99 פגזים 16 אינץ' ו-132 פגזים 6 אינץ'.
באותו לילה עברה האונייה למים מול חוף ג'ונו כדי להימנע מהתקפות של כוחות קלים גרמניים.
כשחזרה לחוף סורד ב-8 ביוני, היא הפגיזה חיילים וכלי רכב גרמניים ליד קן.
למחרת בבוקר החלה רודני לירות למטרות בקן ממש, והחלה את ההרס ההדרגתי של העיר, כולל הרס הצריח של כנסיית סן-פייר.
באותו יום ירתה האונייה גם לעבר תותחי הגנת החוף לעבר הולגייט ובנרוויל-סור-מר.
לאחר תקיפה אווירית לא יעילה על האוניות מול חוף סורד באותו אחר הצהריים, רודני נסוגה כדי לחדש את התחמושת שלה במילפורד הייבן.
האונייה נשמרה בעתודה עד 18 ביוני כאשר אחותה פגעה במוקש ונאלצה לסגת.
סערה קשה החלה למחרת וגרמה להפסקת כל הפעולות.
LCT תפסה מחסה לצידה של אוניית המערכה למשך הסופה וספינת מכמורת התנגשה ברודני ב-21 ביוני אך לא נפגעה באופן חמור.
בליל 23/24 ביוני, האונייה הותקפה פעמיים באופן לא יעיל על ידי מפציצי יונקרס Ju 88; התותחנים שלה טענו להפלת מטוס אחד.
בירי בפעם הראשונה מאז שובה, התותחים של רודני החלו להפגיז מטרות במהלך מבצע אפסום, שהחל ב-26 ביוני.
אלה כללו ירי ספורדי לאורך 30 שעות של פגזים למטרות במרחק 22 מייל (35 ק"מ) פנימה, כדי למנוע מדיוויזיית פאנצר לחצות גשר.
האונייה גם סיפקה תמיכה באש במהלך מבצע וינדזור, הסתערות קנדית מוצלחת בחלקה על קרפיקה ושדה התעופה שלה ממערב לקן ב-4 עד 5 ביולי, ומבצע צ'רנווד, התקפה חזיתית על קן ממש ב-8 עד 9 ביולי.
חלק מהמטרות שנכללו היו בדרך כלל מעבר לטווח המרבי של התותחים של רודני, אך נפט נשאב לצד אחד כדי להעניק לאונייה נטייה זמנית שפעלה להגדלת הגובה והטווח של התותחים.
לאחר סיום מבצע צ'רנווד, הספינה נסוגה כאשר כוחות בעלות הברית חדרו עמוק יותר לתוך צרפת.
היא ירתה בסך הכל 519 פגזי 16 אינץ' ו-454 פגזי 6 אינץ' במהלך שהותה מול החוף הנורמני.
ארטילריה ארוכת טווח באי אלדרני הכבוש בידי הגרמנים שיבשה את פעולות בעלות הברית בפינה הצפון מערבית של חצי האי קוטנטן לאחר הנחיתה בנורמנדי.
על רודני הוטלה המשימה לחסל את הבעיה, היא הפגיזה את סוללת בליכר ב-12 באוגוסט, ותפסה עמדה בצד השני של קאפ דה לה האג כדי להימנע מאש חוזרת.
היא ירתה 75 פגזי 16 אינץ' לעבר עמדת התותחנים, מתוך אמונה ששלושה מתוך ארבעת התותחים ניזוקו.
ניתוח שלאחר המלחמה הראה שלמרות ש-40 פגזים נפלו בטווח של 200 מטר (660 רגל) ממרכז הסוללה, רק תותח אחד ניזוק בפועל והוא חזר לשירות עד נובמבר.
שלושת התותחים האחרים חידשו את הירי לעבר ספינות בעלות הברית עד 30 באוגוסט.
לאחר שבועיים בפורטלנד, האונייה הגיעה לדבונפורט ב-27 באוגוסט לצורך תיקונים שהיו אמורים להימשך במקור חודש או יותר.
זמן המספנה שלה צומצם ורודני הצטוותה לצאת צפונה.
היא הגיעה לסקפה פלו ב-15 בספטמבר והפליגה למחרת כדי ללוות את שיירת JW 60 למורמנסק.
המלווות עגנו בואיינגה ב-23 בספטמבר לאחר שיט חסר אירועים.
אדמירל ארסני גולובקו ביקר באונייה שלושה ימים לאחר מכן כדי לתאם סידורים להגנה על השיירות.
רודני נפגש עם השיירה החוזרת RA 60 ב-28 בספטמבר.
צוללות גרמניות הצליחו להטביע שתי ספינות של השיירה כנגד אובדן אחת משלהן והאונייה הגיעה לסקפה פלו ב-5 באוקטובר.
היא הפכה לאוניית הדגל של צי הבית ארבעה ימים לאחר מכן כאשר אדמירל סר הנרי רותבן מור הניף את דגלו עליה.
רודני נשארה בדרך כלל בסקפה פלו בשנה לאחר מכן, והשיעמום הוקל בביקור של המלך ג'ורג' השישי, המלכה אליזבת ובנותיהם, אליזבת ומרגרט, בסוף ספטמבר 1945. האונייה יצאה דרומה באמצע נובמבר, לכיוון פורטסמות', שם מור העביר את דגלו לאחותה.
היא הגיעה לרוזית' ב-2 בדצמבר, שם עגנה במבדוק היבש מספר 3 מ-8 בדצמבר עד 1 במרץ 1948; במהלך תקופה זו, מצבה של רודני נבדק והדליפות שלה תוקנו.
היא הועברה ל-BISCO בתחילת אותה שנה לפירוק והאונייה הוקצתה לת'וס וורד ב-26 במרץ ונגרטה באינברקייתינג.
אה אה אה אהבה הוא מיני-אלבום, של הזמרת הישראלית אפרת גוש.
האלבום יצא ביולי 2010 בהפקתו של תמיר מוסקט (ממקימי וחברי להקת הבלקן ביט בוקס).
המיני-אלבום כולל בתוכו 6 שירים, שמתוכם כתבה והלחינה גוש חמישה.
יוצא הדופן הוא "מגדלור", גרסה מחודשת לשירם של דן אלמגור ומשה וילנסקי, ששרה במקור שושנה דמארי.
סינגלים נוספים שיצאו מתוך המיני-אלבום הם: "בום טראח", "ממחר דף חדש" ו"מצעד הגאווה".
המיני-אלבום זכה לשבחים רבים ובמיוחד שיר הנושא שלו, "אה אה אה".
בשנת יציאתו זכתה גוש בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ.
השיר "אה אה אה" דורג במקום החמישי במצעד זה.
לשיר צולמו בבימויים של גיא כושי ויריב פיין שבעה קליפים שונים, שמתכתבים עם מילות השיר בסיטואציות שונות במהלך 24 שעות בלבד.
בכל קליפ מתואר מצב שונה שבו גוש שרה את השיר, בין אם במהלך ביצוע קעקוע, הליכה בטיילת או שהייה בביתה.
אוניית הוד מלכותו "רֵייסְהוֹרְס" הייתה סלופ נושאת 18 תותחים של הצי המלכותי הבריטי, שהוסבה לימים לאוניית מחקר.
היא הייתה במקורה הפריבטיר הצרפתי "מרקיז דה ווּדְרֵיי" (Marquis de Vaudreuil), שככל הנראה נתפסה במהלך מלחמת שבע השנים ונרכשה על ידי הצי המלכותי ב-28 באפריל 1757. האונייה הייתה חלק מן המשלחת שיצאה ב-1773 בראשותו של קונסטנטין ג'ון פיפס בחיפוש אחר המעבר הצפון-מערבי מן האוקיינוס האטלנטי אל האוקיינוס השקט.
הוריישו נלסון הצעיר שירת כפרח חובלים באונייה השנייה של המשלחת, "אה"מ קארקֶס", תחת פיקודו של סקפינגטון לאטווידג', ששימש גם כסגנו של פיפס בהנהגת המשלחת.
המשלחת הפליגה מנוֹר ב-10 ביוני, שטה לאורך החוף המערבי של סְבָאלְבָּרְד והתקדמה עד קו רוחב , שם נחסמה דרכה על ידי חזית קרח.
הם התקרבו כדי מרחק ראייה מ-Sjuøyane, ליד החוף הצפוני של סבאלברד, ופרח החובלים ג'ון ואלדן, (Walden) עם עוד שני אנשי צוות, ירד לחוף באי המערבי ביותר ב-5 באוגוסט של אותה שנה.
האי נקרא מאוחר יותר על שמו – ואלדנויה (Waldenøya, האי ואלדן).
ב-1775 הוחלף שמה של "רייסהורס" ל"ת'אנדר" (Thunder) והיא דורגה מחדש כספינת הרעשה.
האונייה, בפיקודו של קומנדר גיימס גמבייר, נשבתה ב-14 באוגוסט 1778, ליד סֶנְדִי הוּק, על ידי אוניות המלחמה הצרפתיות "הקטור" (74 תותחים) ו-"וָאיאן" (Vaillant, 64 תותחים), שהשתייכו לשייטת בפיקודו של הרוזן ד'אסטן.
אה בינג או אבינג המכונה "העיוור"(בסינית מנדרינית תקנית: 阿炳, 17 באוגוסט 1893 וושי – 4 בדצמבר 1950) נולד הואה יאן-ג'ון (华彦钧) היה מוזיקאי סיני, אמן רחוב שחי בוושי, נגן ארהו ופיפה ומלחין.
מיצירותיו, אותן לא כתב, רק שש הוקלטו בשנת 1950 לפני מותו, כשהידועה בהן היא "ארצ'ואן יינגיואה".
אה בינג נולד בשנת 1893 בעיר וושי, ממערב לשאנגחאי, אז באימפריה סינית.
אמו, שהתאלמנה מבעלה הראשון, נישאה לכהן דת ומוזיקאי אאויסטי ידוע בשם הואה צ'יינג-הא.
משפחתה של אימו התנגדה להחלטתה והיא נפלה לדיכאון ונפטרה שנה אחרי לידת בנה, אה בינג.
בגיל 8 הילד הלך לחיות עם אביו במקדש לייזון הטאואיסטי.
שם קיבל את השם הואה יאן-ג'ון והתחיל ללמוד בבית ספר.
אביו, שניגן בכלי נגינה רבים הנהוגים במוזיקה הדתית הטאואיסטית, לימד אותו מוזיקה.
בהמשך למד אצל מורים נוספים.
בגיל 10 למד לנגן בטי צה, כלי נשיפה מבמבוק הדומה לחליל ובגיל 12 למד לנגן בכלי מיתר הקרוי ארהו.
השיעורים והתרגולים היו יחסית קשים בשביל אה בינג.
למשל, היו מאלצים אותו לתלות משקולות בקצה החליל כדי שיגביר את נשיפתו.
את הופעותיו הראשונות החל אה בינג מגיל 17 כשהופיע בטקסים דתיים לחתונות ולוויות, שבהם הצטיין בכישורי נגינתו, בזמרה ובמשחק.
הוא עשה זאת במסגרת הרכב למוזיקה טאואיסטית מסוג "צ'וי גו" שכלל כלי נשיפה והקשה.
יש אומרים, שמתוך קנאה בכישרונו היוצא דופן, סולק אה בינג לבסוף מההרכב.
בעקבות זאת עבר לנגן ברחובות העיר.
במות אביו בשנת 1914 ירש יחד עם בן דודו את האחראיות על אחזקת המקדש.
אולם הוא התמכר לסם אופיום ולא ניהל טוב את המקום.
בעקבות זאת הידרדר לעוני ובגיל 34, חלה בעגבת ואיבד כמעט לחלוטין את ראייתו.
מאז הפך לחסר בית וחי ברחוב.
הוא התפרנס כאמן רחוב מנגינה בארהו ובפיפה וקרא לעצמו "אה בינג העיוור".
מאוחר יותר בשנת 1939 התחתן עם אלמנה בשם דונג קווידי.
לאחר נישואיו, נהג לנגן בכל יום אחרי הצהריים בגן הציבורי והיה מסיים את היום על ידי נגינה בארהו תוך כדי הליכה לביתו.
אה בינג התפרסם לא רק הודות לכישרון נגינתו, אלא גם הודות לקטעי המוזיקה שהלחין, ביניהם בהשראת האקטואליה, למשל אירועי מלחמת סין-יפן השנייה.
התקדמות הכוחות היפנים בסין וכיבוש העיר וושי אילצו את אה בינג להימלט לשנגחאי, בעוד אשתו שבה לכפר הולדתה.
אה בינג הופיע בתקופה זו במופעי "קונצ'ו", צורה של אופרה סינית מסורתית.
בשנת 1939 חזר עם זאת, לוושי וחידש את הופעותיו כנגן רחוב.
שלטונות הכיבוש היפנים לא אהבו את חופש הביטוי שגילה באמנותו וב-1945 אסרו עליו לבצע בפומבי יצירות הקשורות לאקטואליה.
בשנת 1947 הוא חלה במחלה בכבד ונאלץ להפסיק לנגן ולהלחין.
בשנים האחרונות לחייו עסק בתיקון כלי מיתר מסורתיים מסוג הוצ'ין.
בקיץ 1950, בימי תחילת המשטר הקומוניסטי בסין, לבקשת שני מורים מהקונסרבטוריון המרכזי למוזיקה, יאן איין ליו וקאו אן-הא, הסכים אה בינג לחזור לנגן לצורך הקלטות.
אחרי שלושה ימי חזרות, הקליט פעמיים - שלושה קטעים בנגינת ארהו ושלושה אחרים בנגינת פיפה, שהולחנו על ידו.
למרת רוחו, הוא לא הצליח להקליט דווקט את יצירתו החביבה עליו ביותר "מיי הואה סאנונג", בגלל חוסר מקום ברצועות ההקלטה.
אה בינג תכנן אז יחד עם המורים לבצע הקלטה נוספת בעוד חדשים אחדים ולקבל משרת מורה בקונסרבטוריון.
התוכנית לא יצאה לפועל עקב החמרת מצבו הבריאותי ומותו בדצמבר אותה השנה.
אשתו נפטרה שלושה חודשים אחריו.
אה בינג נקבר בבית הקברות של המקדש הטאואיסטי שבו שהה בנעוריו.
אה בינג הלחין מאות קטעים מוזיקליים (אולי 600), ביניהם המפורסם ביותר הוא "ארצ'ואן יינגיואה" שנשאר תקן זהב לכלי נגינה ארהו.
על אף ההקלטות הבודדות שהוזכרו ומחסור במידע על שאר לחניו שלא העלה על תווים, נחשב אה בינג לאחד המוזיקאים הגדולים של סין במאה ה-20.
ביתו, שנהרס בשיטפונות בשנת 1991, שוחזר בשנת 1993 והפך מוזיאון לזכרו ולכבוד המוזיקה שלו.
אוניית הוד מלכותה שפילד הייתה משחתת מסדרת המשחתות מסדרה 42 שפעלה בשירות הצי המלכותי הבריטי.
"שפילד" הייתה אוניית המלחמה הבריטית השנייה שנשאה שם זה, על שמה של העיר שפילד, ביורקשייר, אנגליה.
משימתן של המשחתות מסדרה זו הייתה הגנת שטח על הצי, וחימושן העיקרי כלל טילים נגד מטוסים מסדרת סי דארט.
בניית האונייה במספנת ויקרס, בעיר בארו אין פורנס (Barrow-in-Furness) בצפון אנגליה, החלה ב-15 בינואר 1970. האונייה הושקה על ידי המלכה אליזבת' השנייה ב-10 ביוני 1971, ונכנסה לשירות ב-10 בפברואר 1975. האונייה טבעה עקב פגיעת אויב במלחמת פוקלנד.
במהלך בניית האונייה אירעה התפוצצות, בה נהרגו שני פועלים ונפגע קטע מן הגוף.
הקטע הפגוע הוחלף בקטע מהאונייה האחות, הרקולס, שהייתה בשלבי בנייה עבור הצי הארגנטינאי.
"שפילד" הייתה האונייה הראשונה בסדרת המשחתות מסדרה 42, ולכן הוקדשו השנים הראשונות של שירותה לבחינת המערכות השונות שהותקנה בה, ובמיוחד מערכת הטילים נגד מטוסים מדגם סי דארט.
הצורך בבחינת הטילים על ידי "שפילד" עלה עוד יותר בשל שריפות ובעיות טכניות שאירעו במשחתת אה"מ בריסטול, שנועדה לכתחילה לבצע את הניסויים.
רק ב-1980 הפכה "שפילד" למבצעית באופן מלא.
אחד ממפקדי האונייה במהלך שנות הניסויים היה קפטן סנדי וודוורד, שמאוחר יותר יהיה מפקד קבוצת המשימה שמרכזה נושאת המטוסים אה"מ הרמס.
ב-2 באפריל 1982 פרצה מלחמת פוקלנד, לאחר שצבא ארגנטינה, שבה שלטה חונטה צבאית, פלש לאיים שבאוקיינוס האטלנטי הדרומי, אשר ארגנטינה טענה לריבונות עליהם.
בתגובה שלחה בריטניה כוח משימה ימי לעבר האיים.
בריטניה גם הכריזה על הקמת אזור סגר ימי ברדיוס של 200 מייל ימי סביב האיים, והזהירה כי כל כלי שיט שייכנס עליו יעמיד את עצמו בפני סכנת התקפה.
בבוקר ה-4 במאי 1982 שייטה שפילד, בפיקודו של קפטן ג'יימס סולט (James Salt) יחד עם שתי משחתות נוספות מסוגה מדרום מזרח לאיי פוקלנד, במשימת לוחמה נגד צוללות, כמסך הגנה לכוח המשימה הימי הבריטי.
האונייה נמצאה באותה עת במצב כוננות 2, וההערכה בחלק מהאוניות הייתה שהסיכון העיקרי הוא מצוללות ולא מתקיפה אווירית.
יומיים קודם לכן הטביעה צוללת בריטית את הסיירת הארגנטינית גנרל בלגראנו, והבריטים היו דרוכים בעיקר לקראת אפשרות של התקפת צוללות ארגנטיניות, ומפקד המשחתת הורה על שינוי כיוון השיט של האונייה מדי 90 שניות כדי להתמודד עם סיכון אפשרי מתקיפה על ידי צוללת ארגנטינאית.
מפעילי המכ"ם ב"שפילד" התקשו בזיהוי המטוסים הארגנטינאיים; ייתכן שלמשחתת לא היו אמצעי זיהוי עמית-טורף וייתכן שהופעלה נגדם לוחמה אלקטרונית.
מעט לפני שמונה בבוקר אותרו האוניות הבריטיות על ידי מטוס סיור ימי ארגנטיני מדגם לוקהיד נפטון.
המטוס הארגנטינאי עקב אחרי האוניות וכיוון לעברן שני מטוסי דאסו ברגואה סופר אטנדר שהמריאו משדה תעופה צבאי שליד העיר ריו גראנדה שבדרום ארגנטינה.
המטוסים, מתוצרת צרפת, נשאו טילי אוויר-ים מדגם אקסוסט.
בשעה 10:00 תודלקו המטוסים על ידי מטוס תדלוק מדגם לוקהיד C-130 הרקולס, שאותו ליוו שני מטוסי נשר מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
המטוסים המשיכו בטיסתם בגובה נמוך מאוד כדי לחמוק מגילוי על ידי המכ"ם הבריטי.
הם נסקו לזמן קצר כדי לאתר את האוניות במכ"ם שלהם והזינו את מיקומן למערכת הנשק של הטילים.
בשעה 11:04 שיגרו המטוסים את טיליהם ממרחק של 30 עד 48 קילומטר מן האוניות הבריטיות.
המטוסים שבו לבסיסם ללא תדלוק נוסף.
המשחתת האחות, אה"מ גלאזגו, שהייתה בכוננות גבוהה, איתרה במכ"ם את שני מטוסי הסופר אטנדר, בעלי יכולת נשיאת הטילים, במרחק 74 קילומטרים.
"גלאזגו" התריעה על כך באופן מיידי באמצעות שידור מילת הצופן המוסכמת "הנדברייק" בקשר לכל אוניות כוח המשימה.
"שפילד" העריכה שאיום טילי האקסוסט מוגזם, ומפקדיה העריכו שההתראה היא התראת שווא; כך העריכו גם מפקדי נושאת המטוסים אה"מ אינווינסיבל.
נראה שצוות ה"שפילד" לא שמע את מטוסי האויב ואת הטילים, לא זיהה אותם במערכות הלוחמה האלקטרונית, ולא זיהה אותם במערכות המכ"ם.
צוות האונייה לא קיבל הוראה לעבור לעמדות קרב, לא שוגרו אמצעי הטעיה (כגון מוץ), התותח ומערכת הטילים, סי-דארט, לא הוכנו לפעולה, ואף לא נמסרה התראה למפקד האונייה.
רק כאשר הבחינו באונייה בעשן הפליטה של הטילים הבין הצוות שמדובר בטילים נגד אוניות; חמש שניות לאחר מכן אירעה הפגיעה באונייה.
שני הטילים פנו לעבר "שפילד", ואחד מהם פגע במים במרחק של כ-800 מטר מן האונייה.
הטיל השני פגע במרכז הדופן הימנית של האונייה, בגובה של כ-2.4 מטר מעל קו המים.
מן הפגיעה נקרע חור בדופן האונייה, באורך 4.5 מטר ובגובה 1.2 מטר.
במקור סברו הבריטים כי ראש הקרב של הטיל, במשקל של 165 קילוגרם לא התפוצץ, וכי הנזק נגרם מהתלקחות הדלק של המנוע הרקטי של הטיל.
ואולם, חקירה נוספת של ההתקפה, שנערכה לאחר שנים, הביאה למסקנה כי ראש הקרב אכן הופעל.
באונייה פרצה שרפה עזה ועשן רעיל התפשט בתוכה.
אספקת הכוח החשמלי נקטעה לחלק ממדורי האונייה, כך שאי אפשר היה להפעיל בהם אוורור.
כיבוי השרפה סוכל על ידי הפגיעה שהשביתה גם את צנרת המים של האונייה.
"שפילד" ו"קובנטרי" היו בקשר רדיו בעת הפגיעה, הקשר נותק, אך מספר דקות לאחר מכן התקבלה הודעה יבשה: "שפילד נפגעה".
מצבה של האונייה לא היה ברור ומפקדת כוח המשימה הימי הבריטי שיגרה את הפריגטות אה"מ ארו (Arrow) ואה"מ יארמות' כדי לברר את מצבה של המשחתת, ומסוק הוזנק לכיוונה.
חוסר הבהירות נותר עד שהמסוק של "שפילד", ועליו קצין מבצעי האוויר וקצין המבצעים של האונייה נחת על אוניית הדגל, אה"מ "הרמס", ושני הקצינים הביאו את המידע על הפגיעה ב"שפילד".
ועדת החקירה שמינה משרד ההגנה של בריטניה קבעה, על סמך העדויות שאספה, כי ראש הנפץ של הטיל לא התפוצץ.
מסקנה זו מנוגדת לדעתם של חלק מאנשי הצוות, הסבורים שראש הנפץ אכן התפוצץ.
דעה זו נתמכת בהערכה מחדש של משרד ההגנה שנעשתה בקיץ 2015. המשרד העריך מחדש את דעתו לאחר קבלת חוות דעת מקצועיות שנעשו בהתבסס על כלי הערכת נזקים שלא היו קיימים ב-1982, ועל ניסיון שנצבר בניסויי ירי שנערכו מאז תום מלחמת פוקלנד.
בין אם ראש הנפץ התפוצץ ובין אם לאו, פגיעת הטיל ומנועו הבוער גרמה לשרפה באונייה.
על פי כמה עדויות, מערכות ייצור החשמל של האונייה נפגעו וכך גם קו המים הראשי, דבר שמנע ממערכות כיבוי האש לפעול ולמעשה חרץ את גורלה להרס בשרפה.
השרפה התפשטה גם בשל הימצאותו של חומר דליק והיעדרם של מסכים חסיני אש שהיו יכולים למנוע את התפשטותה.
המאבק באש נמשך ארבע שעות, ולאחריהן הורה הקברניט לנטוש את האונייה, מחשש שהשרפה תצית את טילי הנ"מ שבבטן האונייה, אובדן כושרה הקרבי, וחשיפתן של הפריגטות שנשלחו לסייע להתקפה אווירית.
ועדת החקירה מצאה שאופן ניהולו של מפקד האונייה את הלחימה באש והחלטתו לנטוש את האונייה היו נכונים.
בסך הכל נהרגו בהתקפה על האונייה 20 מאנשי צוותה ו-26 נפצעו.
בעת שהמתינו אנשי הצוות לפינוי, עודד אותם קצין זוטר לשיר את השיר Always Look on the Bright Side of Life מתוך הסרט "בריאן כוכב עליון".
בששת הימים הבאים, מ-4 במאי 1982, נערכו חמש ביקורות באונייה, שנועדו לבחון האם ניתן להנציל ציוד מן האונייה.
ניתנו הוראות להטליא את החור בדופן האונייה ולגרור אותה לאיי גורג'יה הדרומיים, אך עוד לפני מתן ההוראות כבר החלה הפריגטה "יארמות'" לגרור את המשחתת.
הים הסוער הביא להצפה איטית דרך החור שבדופן, וב-10 במאי, שישה ימים לאחר שנפגעה, טבעה האונייה.
זו הייתה האונייה הבריטית הראשונה שהוטבעה בקרב מאז מלחמת העולם השנייה.
ההתקפה והאירועים בעקבותיה נחקרו על ידי ועדת חקירה של הצי.
החקירה העלתה שורה של ליקויים בתגובת הצוות להתקפה ובמצב האונייה:
אזהרת המשחתת גלאזגו על הטילים המתקרבים לא הועברה לקברניט השפילד;
הטילים הופיעו על מסכי המכ"ם של האונייה אך לא זוהו כטילים הטסים בגובה פני הים עד אשר נראו שובלי העשן שלהם, רק חמש שניות לפני הפגיעה.
מפעילי המכ"ם שלה הגיבו באטיות והאימון שלהם היה רחוק מלהספיק;
כאשר הופיעו הטילים במסכי המכ"ם של האונייה לא נעשה דבר בהתאם לתורת הלחימה של הצי נגד טילים: המשחתת לא נכנסה לעמדות פעולה, לא הגבירה מהירות ופנתה לכיוון הטילים ולא ירתה מוץ או ניסתה להפעיל את מערכות הנשק נ"מ שלה;
לאונייה לא הייתה מערכת אלקטרונית מתאימה לשיבוש פעולת הטילים ולא מערכות נשק מתאימות להתמודדות עם הטילים בטווח קצר;
פנים האונייה הכיל חומרים דליקים ולא היו בה דלתות אטומות מספיקות שהיו יכולות למנוע מהעשן הרעיל מלהתפשט בתוכה;
תפקוד חלק מהקצינים והצוות במהלך האירוע היה פגום.
נמצא ששני קצינים נהגו ברשלנות, אך הם לא הועמדו לדין פלילי או משמעתי.
הפגיעה במשחתת גרמה לזעזוע בציבור הבריטי והמחישה כי האירועים באיי פוקלנד הסלימו לכדי מלחמה.
כאמור, שפילד הייתה כלי השיט הצבאי הבריטי הראשון שהוטבע בפעולה מבצעית מאז מלחמת העולם השנייה והאונייה הראשונה מתוך שש אוניות בריטיות שטובעו במלחמה: ארבע אוניות של הצי הבריטי (שתי משחתות ושתי פריגטות), אוניית עזר אחת ואונייה אזרחית מגויסת אחת, אטלנטיק קונביור.
דו"ח ועדת החקירה פורסם בציבור בשנת 2006 וב-2017 פורסמו גם חלקים ממנו שהושמטו לפני כן.
אוניית הוד מלכותה "ראטלר" , שהושקה ב-1843, הייתה סלופ קיטור מדחפי נושא 9 תותחים, אחת מאוניות המדחף הראשונות של הצי המלכותי הבריטי.
ניצחונה בתחרות "משיכת חבל" נגד אוניית המשוטות "אלקטו" (HMS Alecto), שנערכה זמן מה אחרי כניסתה לשירות, נחקק בדפי ההיסטוריה הימית של המאה ה-19 כאירוע מכונן.
כשהוזמנה בניית האונייה ב-12 במרץ 1841 היא יועדה להיות אוניית משוטות ומפרשים בעלת 4 תותחים.
בעקבות הפלגות המבחן המוצלחות שערך הצי המלכותי באוניית המדחף הנסיונית הראשונה "ארכימדס" של פרנסיס פטיט סמית, החליטה האדמירליות לבחון את הטכנולוגיה החדשה ביסודיות בכלי שיט מלחמתי משל עצמה, וב-24 בפברואר 1842 נשלחה הזמנה מעודכנת למספנת הצי בשירנס לשנות את התוכניות ולבנות את "ראטלר" כאוניית מפרשים ומדחף בעלת 9 תותחים.
בשלב זה עדיין הועידו ראשי האדמירליות למדחף תפקיד משני, כלומר חשבו על אוניית מפרשים עם מדחף ולא להפך.
ויליאם סיימונדס, הארכיטקט הימי הראשי של הצי תכנן את האונייה מחדש, והיא אחת מאוניות המלחמה הבריטיות הראשונות שהותקן בה מדחף תוך כדי הבנייה ולא הוסבה מאוניית משוטות לאוניית מדחף.
איזמבארד קינגדום ברונל, שבנה באותו זמן את אוניית המדחף האוקיאנית הראשונה "גרייט בריטיין", שימש יועץ טכני לאדמירליות.
"ראטלר" הייתה האונייה החמישית בצי המלכותי שנקראה בשם זה.
תפוסת האונייה הייתה 888 טון (לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה), והדחקה 1,112 טון.
בנוסף למנוע הקיטור היה לאונייה גם מערך מעטה של ברקנטינה: שלושה תרנים, על התורן הקדמי שלושה מפרשים רוחביים, ועל התרנים הראשי והאחורי מפרשים אורכיים.
אחרי ההשקה נגררה האונייה אל מעגנת איסט אינדיה (East India Docks) כדי להתקין בה את המנועים.
היא צוידה בשני דודי צינורות אש מלבניים.
המנוע היה מתוצרת Maudslay, Sons and Field – מנוע קיטור חד-דרגתי עם ארבעה צילינדרים אנכיים, קוטר כל צילינדר 40.25 אינץ' (1.02 מ') ואורך מהלך 48 אינץ' (1.22 מ'); הספקו הנומינלי - 200 כוחות סוס.
מהירות סיבוב המדחף הייתה פי 4 בערך מזו של המנוע.
אחרי התקנת המנועים הועברה האונייה למספנת הצי המלכותי בווליץ' כדי לצפות בפחי נחושת את תחתיתה להגנה מפני תולעת אוניות וצמדה.
חימושה כלל תותח 8 אינץ' () נטען-לוע וחלק-קנה באורך 8 רגל ו-10 אינץ' לירי פגזים, או תותח 68-ליטראות () נטען-לוע באורך 10 רגל על מִקְבָּע סובב (pivot mount) ושמונה תותחי בלומפלד (Blomefeld) 32-ליטראות לירי כדורי תותח מלאים שהוצבו על עגלות-תותחים לאורך הדפנות.
הפלגות המבחן והתחרות עם אה"מ "אלקטו"
הפלגת המבחן הראשונה של "ראטלר" נערכה ב-30 באוקטובר 1843, עוד לפני שהועברה למספנת ווליץ' לציפוי התחתית בפחי נחושת.
דבר זה מצביע על אהדת האדמירליות לרעיון ההנעה המדחפית והרצון לבחון את ביצועי המדחף כבר בהזדמנות הראשונה, ולא על הספקות שכרסמו אצל ראשי האדמירליות כפי שמקובל לחשוב.
האונייה הוכנסה לראשונה לשירות פעיל ב-12 בדצמבר 1844 בווליץ', והפיקוד עליה נמסר לידי קומנדר הנרי סמית.
במרץ ובאפריל ערכה מחלקת ההנדסה של המספנה המלכותית בווליץ' סדרה של כחמישה-עשר ניסויים והפלגות מבחן עם האונייה, ללא מפרשים, כדי לאסוף נתונים על יעילותו של המדחף כאמצעי הנעה.
בדיקות אלה היו המקיפות והמועילות ביותר שנערכו עד אז באוניית מדחף.
תחילה הורכב ל"ראטלר" מדחף בורגי באורך 5 רגל ו-9 אינץ', וככל שקיצרו אותו כך גדלה מהירות האונייה.
בסופו של דבר הוחלט על מדחף באורך 15 אינץ', והגיעו למסקנה כי אורכו של מדחף צריך להיות שישית מהפסיעה שלו.
התחרות המפורסמת בין "ראטלר" המדחפית לאה"מ אלקטו (1839), סלופ קיטור מונעת בגלגלי משוטות, נערכה ב-3 באפריל 1845. שתי האוניות היו זהות כמעט במידותיהן.
לשתיהן הייתה אותה צורת גוף, אם כי "ראטלר" הייתה ארוכה בקצת מעל 12 רגל.
שתי האוניות נקשרו זו לזו בחבל ארוך בירכתיהן, השתיים הפעילו את מנועיהן במלוא הקיטור קדימה, ובתחרות המשיכה גברה "ראטלר" והצליחה לגרור את "אלקטו" במהירות של 2.8 קשרים (5.2 קמ"ש).
רבים סבורים שניצחונה של "ראטלר" בתחרות עם "אלקטו" הוא ששכנע סופית את האדמירליות לאמץ את המדחף להנעת ספינות הצי המלכותי, אך מחקרים מודרניים מפריכים זאת ומראים שההחלטה על המעבר מגלגל משוטות למדחף התקבלה עוד קודם לכן.
במדידות שנעשו במהלך ה"תחרות" פיתח מנועה של "ראטלר" הספק אינדיקטורי של 300 כוחות סוס (220 קילוואט), בעוד זה של "אלקטו" 141 כוחות סוס (105 קילוואט).
אחד ממדחפי האונייה, שהוצג בעבר במספנה ההיסטורית בפורטסמות , מוצג כיום באוניית המוזיאון "גרייט בריטיין" בבריסטול.
ב-17 במאי 1845 גררו "ראטלר" ואוניות המשוטה "מאנקי" (HMS Monkey) ו"בלייזר" (HMS Blazer) לאורקניי את אה"מ "ארבוס" ו"טרור", אוניות המשלחת של פרנקלין לחוג הארקטי, לתחילת מסען, אך נאלצו לנטוש אותן 60 מייל צפונית-מערבית לסטרומנס.
"ראטלר" חזרה אל ווליץ' ב-10 ביוני וצורפה ל הניסויים של הצי .
ב-29 באוגוסט 1846 עלתה על שרטון בליסבון, פורטוגל, אך הצליחה להיחלץ.
היא עזבה את אסקדרון הניסויים בנובמבר 1846, והפליגה אל גיברלטר כדי לגרור את אה"מ "סופרב" (HMS Superb).
ב-17 בנובמבר קיבל את הפיקוד על האונייה קומנדר ריצ'רד מורמן (Moorman), והיא הוצבה בתחנת הצי בדרום אמריקה.
ב-13 בספטמבר 1847 הוצאה משירות פעיל והושבתה בווליץ'.
קומנדר ארתור קאמינג (Cumming) פיקד על "ראטלר" מ-12 בפברואר עד 15 באפריל 1851. במהלך תקופה זו השתייכה לפלגת מערב אפריקה שעסקה בהדברת סחר העבדים מהחוף המערבי של אפריקה לאמריקה.
ב-30 באוקטובר 1849 לכדה אוניית עבדים ברזילאית, הבריגנטינה "אלפידה" (Alepide).
היא הוצאה משירות פעיל והושבתה בווליץ' ב-15 באפריל 1851.
תחנת הצי של איי הודו המזרחית וסין
ב-28 באוגוסט 1851 הוחזרה האונייה לשירות מבצעי והוצבה בתחנת הצי של איי הודו המערבית וסין תחת פיקודו של קומנדר ארתור מלרש (Mellersh).
בעודה שם פרצה המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה (10 בינואר 1852 עד 30 ביוני 1853).
היא נבחרה להיות אוניית הדגל של סגן-אדמירל צ'ארלס ג'ון אוֹסְטֶן (Austen).
במרץ 1853 פגעה "ראטלר" בסלע במישק המים באמוי שבסין וניזוקה קשות.
היא הועלתה על החוף באי דדן לתיקונים.
ב-11 במאי 1853 ניהלה "ראטלר" קרב נגד ג'ונקות ליד נמוגן (Namugan).
ב-5 באפריל 1855 קיבל את הפיקוד על האונייה קומנדר ויליאם אבדי גלוז (W.
ב-4 באוגוסט 1855 ניהלו "ראטלר", אה"מ "איגלט" (HMS Eaglet) ואוניית הצי האמריקאי "פַּאוּאֶטֵן" (USS Powhatan) קרב ימי במפרץ טאי-או בהונג קונג, נגד שודדי ים סיניים.
בתחילת 1856 קיבלה פקודה לשוב לאנגליה.
"ראטלר" שבה לאנגליה והוצאה משירות פעיל בווליץ' ב-17 במאי 1856. היא נמכרה ונגרטה בווליץ' בין 22 ביולי ל-26 בנובמבר 1856.
אה"מ קרסי הייתה סיירת משוריינת מסדרת קרסי שנבנתה עבור הצי המלכותי בסביבות שנת 1900. בסיום היא שובצה לתחנת סין.
ב-1907 היא הועברה לתחנת צפון אמריקה ומערב הודו לפני שהושמה במילואים ב-1909. היא נכנסה לשירות מחדש בתחילת מלחמת העולם הראשונה, היא מילאה תפקיד קטן בקרב מפרץ הלגולנד כמה שבועות לאחר תחילת המלחמה.
קרסי ושתיים מאחיותיה טורפדו והוטבעו על ידי הצוללת הגרמנית U-9 ב-22 בספטמבר 1914 עם אובדן של 560 מאנשי הצוות שלה.
ההדחק של קרסי תוכנן להיות .
אורך הספינה היה , רוחב של ושוקע של .
בניסויי הים שלה, קרסי הגיעה רק ל-20.7 קשרים (38.3 קמ"ש), הביצועים האיטיים ביותר מכל הסדרה שלה.
הם ירו פגזים במשקל פגזים לטווח של .
היה להם טווח מרבי של כ- והם ירו פגזים במשקל .
לחגורת השריון בקו המים של הספינה היה עובי מרבי של והיא הצטמצמה ל- מחיצות רוחביות.
שריון הסיפון המגן נע בעובי של ומגדל הניווט היה מוגן בעובי של שריון.
בסופו של דבר היא עזבה את מימי הבית בתחילת אוקטובר 1901, והגיעה לקולומבו ב-7 בנובמבר, ולאחר מכן לסינגפור ב-16 בנובמבר.
היא שובצה בתחנת צפון אמריקה ואיי הודו המערבית בין השנים 1907 עד 1909 והושמה במילואים עם שובה הביתה.
לאחר הקרב, אדמירל משנה ארתור כריסטיאן הורה לקרסי להעלות לסיפון 165 ניצולים גרמנים לא פצועים מהספינות שניזוקו קשות של כוח הארוויץ' של קומודור רג'ינלד טירוויט.
בליווי אחותה בקצ'אנט, היא הפליגה לעבר נור כדי לפרוק את השבויים שלהם.
בבוקר 22 בספטמבר, קרסי ואחיותיה, אבוקיר והוג, היו בסיור ללא משחתות מלווות, שכן אלו נאלצו לחפש מחסה ממזג אוויר גרוע.
שלוש האחיות הפליגו בשורה לאורך כ- בנפרד במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
560 מבין הנספים היו מקרסי.
אה"מ קינג ג'ורג' החמישי הייתה האונייה הראשונה בסדרת אוניות המערכה מדגם "קינג ג'ורג' החמישי" של הצי המלכותי הבריטי, שנבנתה בעשור השני של המאה ה-20 וכללה ארבע אוניות מערכה מסוג דרדנוט.
היא בילתה את עיקר הקריירה שלה בצי הבית והצי הגדול, ולעיתים קרובות שימשה כספינת דגל.
מלבד ההשתתפות בניסיון הכושל ליירט את הספינות הגרמניות שהפגיזו את סקרבורו, הרטליפול וויטבי בסוף 1914, קרב יוטלנד במאי 1916 והפעולה הבלתי משמעית של 19 באוגוסט, שירותה במהלך מלחמת העולם הראשונה כלל בדרך כלל סיורים שגרתיים ואימונים בים הצפוני.
קינג ג'ורג' החמישי הייתה באורך כולל של , רוחב של ושוקע של .
הדחק האונייה היה ברֵיק ו- בטעון; עד 1918, ההדחק של האונייה גדל ל- .
הצוות שלה מנה 869 קצינים ומלחים עם כניסתה לשירות ו-1,114 ב-1916.
כמו האוניות בסדרת אוריון, קינג ג'ורג' החמישי צוידו ב-10 תותחי טעינת מכנס (BL) 13.5 אינץ' (343 מ"מ) Mark V בחמישה צריחים תאומים המופעלים הידראולית, כולם על קו המרכז.
האונייה נשאה גם ארבע תותחי הצדעה 3 פאונד ().
האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בקו המים בעובי שנמשכה בין הברבטות בקצוות.
העובי של הסיפונים שלה נע בין ו-4 אינץ' כשהחלקים העבים ביותר מגנים על ציוד ההיגוי בירכתיים.
מגני החזית של תותחי הסוללה העיקריים היו בעובי , והצריחים נתמכו עם הברבטות שחופו בעובי .
ב-1914, לפני תחילת המלחמה באוגוסט, הותקן מנהל בקרת אש על גג המשטח.
תורן המוט המקורי שלה חוזק על ידי קורות אוגן כדי להקשיח אותו ולאפשר לו לשאת את משקל מנהל בקרת האש.
עד אוקטובר 1914, נוספו זוג תותחי נ"מ .
רשתות הטורפדו הוסרו בשנים 1915–1916. בערך של שריון סיפון נוסף נוסף לאחר קרב יוטלנד ונוסף מד טווח באורך בינוני על גבי צריח הניתוב.
באותה שנה, החלק העליון של סיפון התצפית הוגדל והתורן הקדמי הותקן ברגלי חצובה בגודל מלא כדי להתמודד עם המשקל הנוסף.
צינור הטורפדו האחורי שלה הוסר בשנים 1917–1918 וסיפוני טיסה הותקנו על גגות צריחי 'B' ו-'Q' במהלך 1918.
קינג ג'ורג' החמישי, על שמו של מלך בריטניה, ג'ורג' החמישי, הייתה האונייה הראשונה בשם זה ששירתה בצי המלכותי.
האונייה הייתה אמורה להיקרא בתחילה רויאל ג'ורג', אך שמה שונה בשנת 1910. היא הונחה במספנות פורטסמות' ב-16 בינואר 1911 והושקה ב-9 באוקטובר.
היא הושלמה קצת יותר משנה לאחר מכן, בנובמבר 1912, בעלות של 1,961,096 ליש"ט ונכנסה לשירות ב-16 בנובמבר.
הנסיכה איירין מהסה וליד ריין ובניה ביקרו בקינג ג'ורג' החמישי ב-24 ביוני, ולמחרת ביקר הקייזר וילהלם השני.
אירוח כמו "בבית" נערך על הסיפון ב-26 שאליו הוזמנו כל הבכירים של קיל, כשאשתו של אדמירל וורנדר, מוד, משמשת כמארחת.
ב-29 ביוני אירח וורנדר ארוחת צהריים לרבים מהאדמירלים הבכירים של הצי הגרמני הקיסרי, כולל גרוס-אדמירל אלפרד פון טירפיץ, והאדמירלים פרידריך פון אינגנול וקרל פון קרפר.
בין 17 ל-20 ביולי 1914, קינג ג'ורג' החמישי השתתפה בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי.
בסוף נובמבר 1914, קינג ג'ורג' החמישי פיתחה בעיות עם המעבים שלה, למרות שזה עתה חזרה משיפוץ.
זה אילץ את האונייה להיות מושבתת מפעילות בעוד המעבה השמאלי שלה הוחלף, מה שנמשך עד 12 בדצמבר.
שיפוץ המעבה הימני של האונייה נמשך מסוף דצמבר עד 4 בינואר 1915. ספינותיו של ג'ליקו, כולל קינג ג'ורג' החמישי, ערכו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר ממערב לאי אורקני ואיי שטלנד.
כמעט שלושה שבועות לאחר מכן, קינג ג'ורג' החמישי השתתף במבצע אימון צי נוסף ממערב לאורקני במהלך 2–5 בנובמבר וחזרה על התרגיל בתחילת דצמבר.
וורנדר הוחלף על ידי תת-אדמירל סר מרטין ג'ראם ב-16 בדצמבר.
בליל 25 במרץ הפליגו קינג ג'ורג' החמישי ושאר הצי מסקפה פלו, כדי לתמוך בצי הקרב ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן.
ב-31 במאי, קינג ג'ורג' החמישי, בפיקודו של קפטן פרדריק פילד, הייתה האונייה המובילה של מערך הקרב לאחר הפריסה.
היא ירתה שני מטחים וסך הכל תשעה פגזים בסיירת המערכה דרפלינגר בערך בשעה 19:17, אך נאלצה להסתובב בשעה 19:22 כדי להימנע ממתקפה של משחתות ולאחר מכן נאלצה לפנות כדי להימנע מהתנגשות באוניות שייטות הסיירות הקלות הראשונה והסיירות השנייה.
זו הייתה הפעם היחידה שהאונייה ירתה בתותחיה במהלך הקרב.
תת-אדמירל סר ג'ון דה רובק החליף את ג'ראם ב-3 בדצמבר.
קינג ג'ורג' החמישי נכחה ברוזית' כאשר הצי הגרמני נכנע ב-21 בנובמבר, והיא נשארה חלק משייטת אוניות המערכה השנייה עד 1 במרץ 1919.
עד 1 במאי, קינג ג'ורג' החמישי הוצבה בשייטת אוניות המערכה השלישית ושימשה כספינת הדגל של תת-אדמירל סר הנרי אוליבר, שפיקד גם על צי הבית וגם על השייטת; הוא קיבל את הפיקוד ב-22 במרץ.
ב-1 בנובמבר פורקה השייטת השלישית וקינג ג'ורג' החמישי הועברה לצי המילואים בפורטסמות'.
היא עדיין הייתה ספינת הדגל של אוליבר, למרות שכעת היה מפקד צי המילואים.
האונייה הוחלפה כספינת הדגל של צי המילואים על ידי אוריון ב-14 בספטמבר 1920 והחלה בשיפוץ לקראת ייעודה לשייטת אוניות המערכה הרביעית של צי הים התיכון.
קינג ג'ורג' החמישי הופעלה מחדש ב-31 באוקטובר והפליגה לים התיכון.
בפברואר 1921, יחד עם בנבואו וכמה משחתות, היא ערכה אימונים בים מרמרה.
בזמן שעברה בין מיטילינה לטורקיה היבשתית בליל 2–3 בספטמבר 1922, פגעה האונייה בסלע לא ידוע שהציף את אחד מחדרי הדוודים שלה.