tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1992 התמנה דבואה כמזכיר של הקרדינל אלבר דקורטרה לנושא היחסים עם הקהילות היהודיות ובשנת 1999 מונה כמזכיר של משרד ועדת הבישופים של צרפת לענייני הקשרים עם היהדות.
בתוקף תפקיד זה ליווה את הקרדינל לוסטיז'ה בביקוריו בישיבות של ניו יורק.
בינואר 2004 מיוזמתם של הקרדינלים ז'אן-מארי לוסטיז'ה, פיליפ בארבארן, ז'אן פייר ריקראר ואנדקה וון-טרואה ושל ישראל זינגר וסרז' צווייגנבאום מטעם הקונגרס היהודי העולמי הוקם הארגון "יחד אין אונום".
פטריק דבואה התבקש למלא את תפקיד מנהל הארגון.
מטרת הארגון היא להביא לידי קבורה בכבוד של קרבנות השואה ששרידיהם נמצאים בבורות המוניים במקומות עלומים ברחבי אוקראינה.
לצורך זה עליה לאסוף יותר מידע על רצח העם נגד היהודים באוקראינה שבוצע על ידי איינזאצגרופן ויחידות גרמניות אחרות בין השנים 1941-1944.
אחרי שבשנת 1991 ביקר לראשונה באוקראינה במקומות קרובים למקום המאסר של סבו, פטריק דבואה וצוותו חזרו לאוקראינה בשנת 2000 והתחילו לראיין עדים מקומיים בנוגע להוצאות להורג בירי המוני שהתרחשו בסמוך רו בתוך יישוביהם בזמן השואה ובקשר למיקום הבורות ההמוניים שבהם נקברו הקרבנות.
להערכת דבואה, לפחות מיליון יהודים נרצחו ונקברו בבורות כאלה ברחבי אוקראינה.
השיגו בפעילותם את שיתוף הפעולה של הכמרים ה"יוונים - קתוליים" המקומיים ששכנעו את ותיקי היישוב להתגבר על הפחדים ולהעיד.
עד שנת 2007 ראיין הצוות של דבואה 1200 עדי ראייה וגילה עד שנת 2008 כ-800 אתרי טבח וקבורה המוניים.
ב-20 ביוני 2007 נפתחה תערוכה על אודות ממצאי המחקר.
דבואה סיפר על התנסותו זו בספרו "נושא הזכרונות" ובתוכנית טלוויזיה של הערוץ פראנס 3 "השואה באמצעות ירי: היסטוריה נשכחת" ששודרה ב-12 במרץ 2008.
שיטות המחקר של הכומר ועוזריו הן קפדניות ותואמות את כללי המחקרים המדעים ההיסטוריים, על מנת שתוכלנה לעמוד בכל ביקורת אפשרית, ואף טענות זדוניות של מכחישי השואה.
ההיסטוריון אדמון איסון Edmond Husson מאוניברסיטת סורבון צירף את דבואה למחקרים שנעשים בנושא השואה במוסד האקדמי שבו עבד.
דבואה הוא הראשון שהעלה למודעות הבינלאומית את התופעה החמורה של שודדי הקברים היהודיים באוקראינה.
תיעוד רצח העם היזידי וסיוע
במסגרת חקירת פשעי הנאצים, האב דבואה ערך ראיונות עם עדי ראייה ואסף ראיות פיזיות.
כך, למשל, כדי לזהות את מיקום חלק מאתרי הטבח מתקופת השואה, חוקריו חיפשו תרמילי כדורים ריקים בעקבות הכוונה שסיפקו עדים.
באמצעות טכניקות דומות בצפון עיראק, איתר דבואה, עד 2024, 30 קברי אחים של יזידים שנרצחו על ידי דאעש.
חלק מהראיות שנאספו שימשו את בלגיה להעמדתם לדין של טרוריסטים עם שובם לאירופה.
דבואה תיעד מקרים רבים בהם חנכו אנשי דאעש ילדים בני שבע לטרור, וכן מכירת ילדות לעבדות יותר מ־20 פעמים כל אחת.
בסך הכול, דבואה וארגונו "יחד – אִין אוּנוּם" ראיינו 450 פליטים יזידים.
הארגון הקים בעיראק שתי סדנאות עם מכונות תפירה כדי לעזור לילדות ונשים יזידיות שאיבדו את משפחותיהן.
הן למדו כישורי תפירה כדי שתהיה להם דרך לפרנס את עצמן בעצמן.
הארגון פעל גם במחנות לעקורים, סייע ליתומים וילדים אחרים, שחלקם נאלצו להתאסלם.
ממצאים חדשים על תולדות השואה באוקראינה.
"ההיסטוריה בעל פה" - פרויקט של יחד - אין אונום ווערכו המדעי - הכיבוש, משתפי פעולה, שואה.
מחקרים חדשים על הרדיפות נגד היהודי אירופה ורציחתם'בעריכת יוהנס הירטר ברבעון להיסטוריה, אולדנבורג, מינכן 97,2008, ע 177-187 בגרמנית
פרס ע"ש יאן קרסקי מטעם הוועד היהודי האמריקאי על "המאמצים לחשוף את בורות הקבורה ההמוניים שבהם נקברו קרבנות יהודים של השואה" ועל "ההתגייסות להעמקת ההבנה בין נוצרים ובין יהודים".
תאר אביר לגיון הכבוד של צרפת - מטעם נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי - על חקר השואה - 2008
פרס האיגוד לידידות יהודית-נוצרית בצרפת - 2008
התואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בר-אילן על המפעל ההומניטרי למען העם היהודי - 2009
העיטור היהודי להצטיינות Jewish Medal of Valor - מטעם המרכז שמעון ויזנטל בלוס אנג'לס
על מחויבותו לסובלנות ושיתוף פעולה ביו-דתי - 2008
הפרס האקומני ע"ש לדיסלב לסט - מטעם אוניברסיטת בן-גוריון - 2010
פטריק גלואה הוא חלילן צרפתי בעל שם עולמי ומנצח תזמורת.
גלואה נולד בלינסל אשר סמוכה לעיירה ליל שבצפון צרפת.
בהיותו בן 17, החל את לימודיו בקונסרבטואר של פריז, בכיתתו של החלילן הידוע ז'אן-פייר רמפל.
שנתיים מאוחר יותר אף זכה במקום הראשון בתחרות הנגינה של הקונסרבטואר.
בגיל 21 התמנה להיות החלילן הראשי בתזמורת הלאומית של צרפת, אותה ניהל אז לורין מאזל.
במשרה זו החזיק גלואה עד שנת 1984, ואחר כך ניגן באופן בלעדי כסולן, ומאוחר יותר, החל לעסוק בניצוח.
גלואה ניגן כסולן תחת שרביטם של מנצחים ידועים וחשובים, ביניהם ליאונרד ברנשטיין, סייג'י אוזאווה, פייר בולז, קרל בהם, אויגן יוכום וסרג'יו צ'ליבידאקה.
הוא שיתף פעולה עם נגנים מובילים, כגון יורי בשמט, נטליה גוטמן, פטר שרייר, ירג דמוס, רביעיית לינדסי, ועם נגנית הנבל אשר עבדה רבות עם רמפל, לילי לסקין.
לגלואה חוזה בלעדי עם חברת ההקלטות דויטשה גרמופון, ולאחרונה התחיל להקליט גם בחברת נקסוס.
הדיסקוגרפיה שלו כיום כוללת מעל ל-75 הקלטות.
החל משנת 2003 גלואה הוא המנהל המוזיקלי של תזמורת Jyväskylä בפינלנד.
עם התזמורת הזו ערך סיורים באירופה וביפן, ואף הקליט עמם בחברת נקסוס.
בין הקריירה הסולנית וקריירת הניצוח, מלמד גלואה בפריז ובטורונטו, ומדיי שנה מעביר קורס קיץ בסיינה שבאיטליה.
גלואה נהג להגיע לישראל, ובמסגרת ביקוריו ניצח על תזמורת הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
פטריק גלואה מנגן כיום על חלילים מודרניים מעץ, ולטענתו, מכר את כל חלילי הזהב שברשותו, והוא מחליף את חלילי העץ שהוא מנגן עליהם בתדירות גבוהה יחסית.
סגנון הנגינה של גלואה ידוע בתעוזתו ובכך שאינו מקדיש חשיבות למסורת הביצוע של העבר.
זאת בעיקר בעקבות גישת הביצוע האותנטי, אשר עליה שם דגש רב, על אף שהוא מנגן על כלי מודרני.
על-אף גישה שנויה במחלוקת זו, מרבה גלואה להסתמך על ניתוח מוזיקלי בבואו לתת אינטרפרטציה (לפרש) ליצירה אשר אותה הוא עומד לנגן.
הוא שם דגש רב על לימוד של נשימה מחזורית, ומשתמש בטכניקת נשיפה זו בהזדמנויות רבות.
גלואה גרוש פעמיים, ולו ארבעה ילדים.
אחיו, פסקל גלואה, הוא בסוניסט מפורסם.
פטריק אוז'דניק (בצ'כית: Patrik Ouředník; נולד ב-23 באפריל 1957) הוא סופר, משורר ומתרגם צ'כי החי ופועל בצרפת.
נולד בפראג לאם צרפתייה ולאב צ'כי.
בשנת 1984 היגר לצרפת, שם עבד כמורה לשחמט ואחר כך כספרן.
בין השנים 1986 ל-1998 שימש כעורך מדור הספרות במגזין L'Autre Europe.
עוסק בתרגום של ספרות ושירה מצ'כית לצרפתית וההפך.
ספרו אירופיאנה, העוסק בתולדות אירופה במאה העשרים, ואשר יצא בשנת 2001 זכה להצלחה גדולה ותורגם לכ-28 שפות.
הוא תורגם לעברית על ידי רות בונדי וראה אור בהוצאת חרגול.
אירופיאנה - קיצור תולדות המאה העשרים, בהוצאת חרגול, ספטמבר 2006, תחילת הספר באתר טקסט
פטריק בוורלי הוא כדורסלן אמריקאי.
בעונתו הראשונה של בוורלי באוניברסיטת ארקנסו הוא הוביל את הקבוצה בנקודות (13.9 למשחק), בחטיפות (1.7 למשחק) ובאחוזי קליעה מהשלוש (42%) ומהעונשין (89%).
כמו כן מסר 3.1 אסיסטים והוריד 4.5 ריבאונדים למשחק.
הוא פתח ב-34 מתוך 35 המשחקים שלו וקלע בספרות כפולות ב-24 משחקים.
את שיא הקריירה שלו במכללה רשם במשחק הבכורה, כשקלע 29 נקודות, להם הוסיף 5 אסיסטים ו-5 ריבאונדים.
בעונתו השנייה קלע 12.1 נקודות והוריד 6.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בשל יכולתו הטובה הוא היה מועמד לתואר השחקן המצטיין של המכללות, אך סולק מהקבוצה לאחר שנתפס מרמה בלימודים.
בשנת 2008 חתם בוורלי בקבוצת בי.סי.
דניפרו האוקראינית, ובעונתו היחידה בקבוצה העמיד ממוצעים של 16.7 נקודות, 3.6 אסיסטים ו-7.0 ריבאונדים למשחק.
במהלך העונה נבחר למשחק האולסטאר של הליגה האוקראינית וזכה בתחרות ההטבעות.
בשנת 2009 העמיד עצמו בוורלי לבחירה בדראפט ה-NBA, ונבחר על ידי קבוצת לוס אנג'לס לייקרס בבחירה ה-42, אך העדיף להמשיך לשחק באירופה.
ב-26 באוגוסט 2009 חתם באולימפיאקוס היוונית, בה שיתף פעולה עם ג'וש צ'ילדרס ולינאס קלייזה.
בעונת זכה עם אולימפיאקוס בגביע הליגה היווני והגיע עמה לגמר היורוליג, בו הפסידה לברצלונה, ולגמר אליפות הליגה היוונית, בו הפסידו לפנאתינייקוס.
בינואר 2011 חתם בוורלי בספרטק סנקט פטרבורג, ובסיום עונת 2011/2012, לאחר שזכה בתואר ה-"MVP של היורוקאפ", עזב את הקבוצה.
ב-7 בינואר 2013 חתם ביוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, והועבר מיידית לקבוצת הבת שלה בליגת הפיתוח, "ריו גרנדה ואלי".
ב-15 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA במשחק נגד הלוס אנג'לס קליפרס, בו הוא רשם 3 נקודות, אסיסט אחד וחטיפה אחת.
לאורך העונה החל בוורלי לקבל יותר דקות משחק כרכז המחליף של ג'רמי לין, ובפלייאוף 2013 תפס את מקומו של לין כרכז הפותח של הקבוצה.
במשחק השני של הפלייאוף, מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, רשם בוורלי משחק שיא עם 16 נקודות, 12 ריבאונדים ו-6 אסיסטים בהפסד 105-102.
בעונת מילא את תפקיד הרכז הפותח של הרוקטס באופן קבוע, ונבחר בסיום העונה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בעונה הבאה, במסגרת סוף-שבוע האולסטאר זכה באתגר הכישורים לאחר שגבר על ברנדון נייט בגמר התחרות.
במרץ 2015 נפצע בשורש כף היד, ונאלץ להחמיץ את המשך אותה עונה.
ביולי 2015 חתם על הארכת חוזה ביוסטון לארבע עונות נוספות עבור כ-23 מיליון דולר.
בשתי העונות הבאות ניפק ממוצעים סולידיים לצידו של ג'יימס הארדן, שהתקפת הקבוצה נעה יותר ויותר סביבו.
בשתיהן פספס 26 משחקים במצטבר עקב פציעות.
לקראת עונת הועבר ללוס אנג'לס קליפרס, לצד לו ויליאמס, מונטרז הארל וארבעה שחקנים נוספים, בתמורה לכריס פול.
ב-22 בנובמבר 2017, לאחר 11 משחקים במדי הקליפרס, עבר ניתוח ארתרוסקופיה בברכו הימנית, ונאלץ להחמיץ את המשך העונה.
ביולי 2019 חתם בקבוצה על הארכת חוזה לארבע עונות נוספות, עבור כ-40 מיליון דולר.
באוגוסט 2021 הועבר עם ראז'ון רונדו ודניאל אוטורו בטרייד לממפיס גריזליס, תמורת אריק בלדסו, ומספר ימים לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף למינסוטה טימברוולבס, תמורת ג'רט קולבר וחואן הרננגומס.
ב-25 באוגוסט הועבר בטרייד מהג'אז ללייקרס בו טיילן הורטון-טאקר וסטנלי ג'ונסון עשו את הדרך ההפוכה לג'אז.
ב-21 בפברואר 2023 חתם בשיקגו בולס.
ב-8 בפברואר 2024, ביום האחרון של חלון ההעברות, הועבר למילווקי בתמורה לקמרון פיין ובחירת סיבוב שני.
ב-16 ביולי 2024 חתם לשנתיים בהפועל תל אביב תמורת כ-2.2 מיליון דולר לעונה.
ב-13 בפברואר 2025 עזב בוורלי את הפועל תל אביב.
פַּטְרִיק מֵינַרְד סְטיוּאַרְט בְּלֶקֶט היה פיזיקאי ניסויי בריטי, זוכה פרס נובל לפיזיקה הידוע ממחקריו על תאי ערפל, קרינה קוסמית ופלאומגנטיזם.
תרם תרומה משמעותית במלחמת העולם השנייה בייעוץ בנושא אסטרטגיה צבאית והיה בין החלוצים שפיתחו את תחום חקר הביצועים.
בלקט היה פעיל פוליטי שמאלני.
הוא יעץ לממשלת הודו לקראת קבלת עצמאותה, ייעץ למפלגת הלייבור כשזו הייתה באופוזיציה ושימש יועץ מדעי במשרד הטכנולוגיה בממשלת בריטניה כשמפלגת הלייבור עלתה לשלטון בראשות הרולד וילסון.
בלקט נולד ברובע קנזינגטון בלונדון, בנם של ארתור סטיוארט בלקט, מנהל השקעות, ואשתו קרוליין מיינרד (Caroline Maynard).
אחותו הצעירה הייתה הפסיכואנליטיקאית מריון מילנר (Marion Milner).
סבו מצד אביו, הכומר הנרי בלקט, אחיו של האדריכל האוסטרלי אדמונד בלקט (Edmund Blacket), היה במשך שנים רבות כומר הקהילה בעיירה קרוידון (כיום חלק מלונדון).
סבו מצד אמו, צ'ארלס מיינרד, היה קצין בחיל התותחנים בזמן המרד ההודי הגדול בשנת 1857. משפחת בלקט החליפה מגורים כמה פעמים והתגוררה בקנזינגטון, ברובע קנלי (Kenley), ובעיירות ווקינג (Woking) וגילדפורד (Guildford) במחוז סארי, שבה למד בלקט בבית ספר מכין.
התחביבים העיקריים שלו היו טיסנאות ורדיו גביש.
תחביבים אלו עזרו לו בראיון הקבלה למכללה הימית המלכותית, אוסבורן, באי וייט.
יום קודם לכן, ב-9 ביוני 1910, השלים צ'ארלס רולס, חלוץ הטיס, ואחד משני מייסדי רולס-רויס, את הפעם הראשונה שבה חצה מטוס את תעלת למאנש הלוך ושוב.
בלקט, שעקב אחרי תיאור הטיסה ברדיו החובבים שלו, היה מסוגל לתאר בראיון בפרוטרוט את הנושא.
הוא החל ללמוד במקום בספטמבר 1910 ובילה שנתיים במקום לפני שעבר למכללה הימית המלכותית של בריטניה בדרטמות' שם היה בדרך כלל "התלמיד המצטיין ביותר בכיתתו".
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 גויסו כל הצוערים במכללה.
בלקט קיבל דרגת פרח קצונה, ונשלח, יחד עם 11 צוערים נוספים, לסנט וינסנט שבים הקריבי על סיפונה של הסיירת המשוריינת מונמאות' (Mommouth) במטרה לעלות ב-13 באוגוסט על סיפונה של הסיירת המשוריינת קרנוורון (HMS Carnarvon) .
בגלל עיכובים ביציאה היה חשש שמונמאות' תחמיץ את המפגש המתוכנן עם קרנוורון, אבל משום שהגיעה בזמן ניצלו חייו של בלקט.
לו היה נשאר על המונמאות' היה בלקט נהרג יחד עם שאר אנשי הצוות כשהסיירת טובעה בקרב קורונל ב-1 בנובמבר 1914. קרנוורון ערכה סיורים באזור איי כף ורדה כשהיא מחפשת ספינות פשיטה גרמניות ומלווה שיירות.
באוקטובר 1914 נשלחה הספינה לברזיל ובהמשך לאיי פוקלנד אליהם הגיעה ב-8 בדצמבר, בדיוק בזמן על מנת להשתתף בקרב איי פוקלנד שבו הביס הצי הבריטי שייטת של הצי הקיסרי הגרמני (Kaiserliche Marine), שבראשה עמד תת-אדמירל הרוזן מקסימיליאן פון שפה, שחודש לפני כן הטביעה את הסיירת מונמאות' בקרב קורונל.
מכיוון שקרנוורון הייתה הספינה האיטית ביותר בשייטת הבריטית והפחות משוריינת היא הצטרפה לקרב רק ברגעיו האחרונים כשירתה על הסיירת המשוריינת גניזאו (Gneisenau) שטובעה בקרב, ואספה ניצולים ממנה.
הספינה הגרמנית היחידה שהצליחה להימלט מהקרב הייתה הסיירת הקלה דרזדן (Dresden), וספינות השייטת הבריטית, ובתוכה קרנוורון, חיפשו אחריה בדרום האוקיינוס האטלנטי.
דרזדן נמלטה לאוקיינוס השקט ובסופו של דבר נתגלתה ב-3 במרץ 1915 ליד האי מאס א טיירה (Mas a Tierra), הידוע כאי רובינזון קרוזו, כ-640 ק"מ ממערב לחופי צ'ילה, וטובעה שם.
ב-22 בפברואר 1915, תוך כדי החיפושים אחר דרזדן, עלתה קרנוורון על שונית אלמוגים בארכיפלג אברולהוס (Abrolhos) מול חופי ברזיל.
הנזק היה ניכר, ולאחר שבוצעו תיקונים ראשונים בריו דה ז'ניירו הפליגה הספינה למונטריאול לשיפוץ יסודי והגיעה לשם במאי 1915.
בלקט נצטווה לחזור לאנגליה וצוות ב-19 באוגוסט 1915 לאוניית המערכה ברהאם (Barham), אחת מאוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת שזה עתה הושקה.
בהיותו על הברהאם השתתף בלקט בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916 וחזה הן באניות בריטיות שטובעו והן בהפגזה המדויקת של הספינות הגרמניות על ספינתו שבמסגרתה היו עליה הרוגים ופצועים.
קרב זה היה תחילת האכזבה של בלקט מהצי המלכותי הבריטי.
שנים אחר-כך טען בלקט כמה פעמים כי הפיקוד הבריטי לקה בשחצנות, כשהאמין בעליונותו המוחלטת על האויב, ובטיפשות, כשלא תכנן אמצעי הגנה נגד כלי הנשק ההתקפיים.
לדעתו של בלקט הוכיח הצי הגרמני החדש בקרב זה את עליונותו על הצי הבריטי הן ברמת התותחנות והן באיכות אניותיו.
בעקבות הקרב נשלחה האנייה לתיקונים בדבונפורט שבפלימות', ובלקט וצוערים אחרים עברו בחינות בכתב ובעל פה שבהם קיבל בלקט את הציונים הגבוהים ביותר.
בלקט ביקש לעבור לשירות האוויר של הצי המלכותי (Royal Naval Air Service), ונענה בשלילה בטענה שעל מנת לאמן קצין ימיה נדרשות שש שנים בעוד שעל מנת לאמן טייס נדרשים שישה שבועות בלבד.
בלקט הועלה לדרגת לוטננט משנה (Second Lieutenant, מקביל לסגן משנה) ובאוקטובר 1916 הוצב על ספינת הסיור P17, שערכה פטרולים בתעלת למאנש מבסיסה בדובר.
ב-25 במאי 1917 תקפה הספינה צוללת גרמנית בלא הצלחה.
ביולי 1917 הוא הצטרף למשחתת סטרג'ן (HMS Sturgeon) שבסיסה היה אז בסקפה פלו באיי אורקני, שבסקוטלנד.
המשחתת צורפה לכוח הרוויץ' (Harwich Force), פלגה שבסיסה בהארוויץ' שבדרום מזרח אנגליה.
ב-11 במרץ 1918 תקפה סטרג'ן יחד עם המשחתות תרסטר (Thruster) ורטריוור (Retrievr) צוללת גרמנית והטביעה אותה.
הפעולה הקרבית האחרונה של בלקט במלחמת העולם הראשונה התרחשה ב-20 באפריל 1918, שעה שהתנהל קרב בין כוח משחתות בריטי לכוח משחתות גרמני מול טרשלינג (terschelling) בהולנד שבו פגע פגז בסטרג'ן, אבל היא יצאה מהקרב בשלום.
במאי 1918 הוא קודם לדרגת לוטננט (Lieutenant, מקביל לסגן).
עם סיום המלחמה בנובמבר 1918 החליטה האדמירליות לשלוח כ-400 קצינים זוטרים, שלימודיהם הופסקו בגלל המלחמה, ללימודים כלליים במשך חצי שנה באוניברסיטת קיימברידג'.
בינואר 1919 כשסעד לראשונה, עדיין במדים, במודלין קולג' (Magdalene College) הוא פגש בעיתונאי קינגסלי מרטין (Kingsley Martin) ובהיסטוריון האמנות ג'פרי וב (Geoffrey Webb), וסיפר אחר-כך שזו הייתה הפעם הראשונה בחייו ששמע שיחה אינטלקטואלית.
כמה ימים אחר-כך ביקר בלקט במעבדת קוונדיש היוקרתית, והתרשם עד כדי כך שהחליט שלושה שבועות אחר-כך לעזוב את חיל הים במטרה ללמוד מתמטיקה ופיזיקה.
הוא היה בין הפיזיקאים הבודדים בדורו ששירתו בצבא והשתתפו בלחימה לפני לימודיהם.
במאי 1921 סיים את לימודיו, כשהגיע למקום השני במבחני המתמטיקה היוקרתיים של אוניברסיטת קיימברידג' המכונים טריפוס (Tripos), ולמקום הראשון בחלק השני של המבחנים בפיזיקה.
לאחר סיום לימודיו עבד במשך עשר שנים במעבדת קוונדיש כפיזיקאי ניסויי תחת ארנסט רתרפורד.
ב-1923 נבחר לגוף המנהל של קינגס קולג', משרה בה החזיק עד 1933. במרץ 1924 נשא בלקט לאישה את קוסטנזה באיון (Costanza Bayon; 1986-1899), סטודנטית לשפות בקולג' ניוהאם בקיימברידג'.
הזוג התגורר במהלך השנה האקדמית של 1924–1925 בגטינגן ובלקט עבד באוניברסיטת גטינגן על פיזיקת אלקטרונים עם הפיזיקאי ג'יימס פרנק, שזכה באותה שנה בפרס נובל לפיזיקה.
אחר-כך חזרו בני הזוג לקיימברידג' וניהלו חוג חברתי תוסס.
בשובו לעבודה במחקר במעבדת קוונדיש קיבל מרתרפורד נושא למחקר חדש.
רתרפורד גילה שגרעין אטום החנקן יכול להתפרק אם יורים חלקיקי אלפא מהירים לתוך חנקן.
הוא ביקש מבלקט להשתמש בתא ערפל על מנת למצוא עקבות נראים להתפרקות זו.
בלקט עסק במשך כמה שנים בשיפור המכשיר למרות שרתרפורד חסר הסבלנות דרש לקבל תוצאות מהר.
עד 1924 צילם בלקט 24,000 תמונות שבהן נראו 415,000 מסלולים של חלקיקים מיוננים.
שמונה מתוכם התפצלו, מה שהראה שהמפגש בין אטום החנקן לחלקיק אלפא יצר אטום של פלואור, שהתפרק לאיזוטופ של חמצן ולפרוטון.
עבודה זו פרסמה לראשונה את בלקט, שהיה אז בן 27.
ב-1932 עבד בלקט במעבדת קוונדיש עם הפיזיקאי האיטלקי ג'וזפה אוקיאליני (Giuseppe Occhialini).
הוא פיתח שיטה המתבססת על שימוש במונה גייגר לפיה בוצעו צילומים בתא הערפל רק כשחלקיק של קרינה קוסמית עבר דרך התא.
הם מצאו 500 עקבות של חלקיקים של קרינה קוסמית ב-700 תצלומים אוטומטיים.
ב-1933 גילה בלקט ארבע עשרה עקבות שאוששו את קיומו של הפוזיטרון וגילה את העקבות הסליליות של יצירת זוג פוזיטרון/אלקטרון.
קיומו של הפוזיטרון נחזה על ידי משוואת דיראק שפורסמה בשנת 1928 על ידי פול דיראק, אם כי דיראק עצמו לא הגיע למסקנה זו באופן ישיר.
אבל את התהילה על גילוי הפוזיטרון קטף קארל דייוויד אנדרסון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, שגילה את הפוזיטרון בניסוי בשנת 1932 באותה דרך ואף קיבל על הגילוי את פרס נובל לפיזיקה ב-1936, יחד עם ויקטור הס בגין גילוי הקרינה הקוסמית.
אבל בעוד שאנדרסון טען בתחילה כי יצירת החלקיק היא מאורע נדיר, קשרו בלקט ואוקיאליני את האנטי-אלקטרון למשוואת דיראק, תובנה תאורטית שעליה אנדרסון לא חשב.
עבודה זו של בלקט ועבודה נוספת שלו על איון גרמה לו להיות אחד המומחים הבולטים בתחום האנטי-חומר.
למרות זאת חווה בלקט אכזבה הן מכך שלא קיבל את פרס נובל והן מהגישה הקרירה של רתרפורד לגילוי הפוזיטרון.
רתרפורד אמר לבלקט שהוא היה מעדיף לגלות את הפוזיטרון כתוצאה מהתפרקות רדיואקטיבית ולא מקרינה קוסמית.
יותר מכך, רתרפורד דרש מבלקט לעסוק יותר בהוראה ופחות בניסויים.
ב-1933 עזב בלקט את מעבדת קוונדיש והצטרף למכללת בירקבק באוניברסיטת לונדון שם היה אחראי על מחלקת הפיזיקה והמעבדה.
באותה שנה התקבל כחבר בחברה המלכותית.
בלקט שהה במוסד ארבע שנים ואז עבר ב-1937 לאוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר שם החליף את ויליאם לורנס בראג כפרופסור לפיזיקה על שם לנגוורת'י, משרה שרתרפורד החזיק בה קודם לבראג.
בלקט הקים באוניברסיטה מעבדת מחקר בינלאומית גדולה.
ב-1935 זימן פרופסור הנרי טיזארד (Henry Tizard) יושב ראש ועדת המחקר האווירונאוטית (Aeronautical Research Committee) את בלקט להצטרף לוועדה.
הוועדה הייתה מוסד המסונף למשרד האווירייה, שנועד לקדם את המחקר בתחום האווירונאוטיקה.
הוועדה עסקה באותה תקופה בשימוש בקרני רדיו (מכ"ם) כאמצעי נ"מ, והצליחה לשכנע את הממשל להשקיע בנושא.
בניגוד לרבים מחבריו בשמאל שהיו בעלי דעות פציפיסטיות מוצקות באמצעות שנות ה-30, בלקט לא היה פציפיסט.
בתחילת מלחמת העולם השנייה שירת בלקט בוועדות שונות.
הוא נתבקש על ידי מוסד המחקר של חיל האוויר המלכותי (Royal Aircraft Establishment) בשדה התעופה פארנבורו לעזור בתכנון כוונת הפצצה חדשה למפציצים של חיל האוויר.
והכוונת החדשה, שכונתה Mark XIV bomb sight, אפשרה לבצע את שחרור הפצצות בלי הצורך לבצע יעף מקדים, וקיבלה את הכינוי הבלתי רשמי "כוונת בלקט".
בשנים 1940–1941 השתתף בלקט בוועדת מוד (MAUD Committee), ראשי התיבות של ועדה זו שנויים במחלוקת, ואחת ההצעות הייתה "יישום צבאי של פיצוץ אורניום" (Military Application of Uranium Detonation).
הוועדה הגיעה למסקנה כי בניית פצצת אטום אפשרית.
בלקט היה חלוק על מסקנות הוועדה שבריטניה תהיה מסוגלת לייצר פצצת אטום עד 1943 והמליץ לדון על הפרויקט עם האמריקנים.
ב-1940 קיבל את המדליה המלכותית של החברה המלכותית בגין "מחקריו בקרניים הקוסמיות וממטרי החלקיקים שהם מייצרים, ובעבור חלקו בגילוי האלקטרון החיובי, עבור עבודתו על המזונים והישגים ניסיוניים נוספים".
באוגוסט 1940 מונה בלקט יועץ מדעי של לוטננט גנרל פרדריק פייל (Frederick Pile; 1976-1884), מפקד פיקוד הנ"מ (Anti-Aircraft Command) והחל את העבודה שתוצאתה שדה המחקר הידוע כחקר ביצועים.
בלקט עמד בראש קבוצה במסגרת פיקוד החוף (Coastal Command) שחישבה מחדש את העומק שבו צריכות להתפוצץ פצצות עומק נגד צוללות.
בלקט הציע המלצות שהיו בניגוד לאינטואיציה, אבל נכונות, לגבי חיפוי המטוסים בשריון והשיג הישגים רבים נוספים.
מטרתו, כך אמר, היא למצוא מספרים שיהוו את הבסיס לאסטרטגיה, במקום הסתמכות על משבי רוח של רגשנות.
במהלך המלחמה הוא ביקר את ההנחות בבסיס ההצעה של לורד צ'רוול (Lord Cherwell), היועץ המדעי של וינסטון צ'רצ'יל, להרוס בהפצצות אוויריות את בתי המגורים בערים הראשיות בגרמניה, הצעה שכונתה באנגלית dehousing.
צ'רוול, תואר האצולה שקיבל פרופסור פרדריק לינדמן (Frederick Alexander Lindemann), טען שהמפציצים שיש ברשות חיל האוויר ואלו שייוצרו עד אמצע 1943 יגרמו לשליש מהאוכלוסייה העירונית של גרמניה להפוך לחסרי בית, תוך פגיעה קשה במורל.
בלקט צידד בפרופסור טיזארד שטען שיש להשקיע פחות משאבים בחיל האוויר ויותר בזרועות היבשה והים.
הוא טען שהערכות של צ'רוול לגבי כמות המפציצים שיוכלו לפעול נגד גרמניה גדולות לפחות פי שישה מהכמות שניתן לייצר ולהכשיר.
למרות ההתנגדות של טיזארד ובלקט קיבל וינסטון צ'רצ'יל את ההמלצה של צ'רוול.
בדיעבד התברר כי להערכות האופטימיות של צ'רוול לא היה כל יסוד במציאות.
ב-1948, אחרי המלחמה, תקף בלקט בפומבי את ההחלטה הבלתי מוסרית לדעתו של ההפצצות המסיביות על ערי גרמניה שהתבררו כבלתי אפקטיביות.
בראשית 1945, לקראת סוף המלחמה, צורף בלקט, יחד עם היועצים המדעיים האחרים של זרועות הצבא, לתת-ועדה בראשות הנרי טיזארד המסונפת ל"ועדת הלוחמה הטכנולוגית המשותפת" או בקיצור JWTC (ראשי תיבות של Joint Technical Warfare Committee).
עם סיום המלחמה חזר בלקט לניהול מחלקת הפיזיקה באוניברסיטת מנצ'סטר, ולמחקרים באמצעות תא ערפל.
בהנחייתו גילו ג'ורג' רוצ'סטר (George Rochester) וקליפורד באטלר (Clifford Butler) את החלקיק שקיבל את הכינוי קאון.
ב-1947 הציע תאוריה על פיה השדה המגנטי של כדור הארץ הוא פונקציה של סיבוב כדור הארץ על צירו, בתקווה שתאוריה זו תביא לאיחוד בין הכוח האלקטרומגנטי לכוח הכבידה.
במשך כמה שנים עסק בפיתוח מגנטומטרים מדויקים על למנת לבחון את התאוריה שלו, ומצא לבסוף שהיא שגויה.
עם זאת, עבודתו בנושא זה הובילה אותו לתחום הגאופיזיקה, בו עזר בסופו של דבר לנתח מידע על פלאומגנטיזם וסייע לספק עדות מוצקה לתופעת נדידת היבשות.
ב-1948 הוענק לו פרס נובל לפיזיקה, בשל מחקריו על הקרינה הקוסמית תוך שימוש בהמצאתו - תא ערפל הנשלט על ידי מונה גייגר.
בלקט מונה לנהל את מחלקת הפיזיקה של אימפריאל קולג' בלונדון ב-1953, שם עסק בעיקר במגנטיות של סלעים ובפלאומגנטיזם.
בהנהגתו גדלה המחלקה מאוד וב-1960 עברה למבנה חדש.
בלקט פרש מהמחלקה ביולי 1963. בניין מחלקת הפיזיקה הנוכחי של אימפריאל קולג' קרוי "מעבדת בלקט".
בין השנים 1965 ל-1970 שימש נשיא החברה המלכותית.
עוד כשהיה סטודנט לתואר ראשון בקיימברידג' התחבר בלקט עם קינגסלי מרטין (Kingsley Martin; 1969-1897), שאחר-כך היה לעורך של השבועון השמאלני "ניו סטייסטמן" במשך שנים רבות.
מרטין השפיע על דעותיו הפוליטיות ובלקט הצהיר על היותו סוציאליסט, ולעיתים קרובות פעל למען מפלגת הלייבור.
בלקט תמך בגישה של כמה מדענים בולטים שכונתה בבריטניה ברנליזם (Bernalism) על שם ג'ון דזמונד ברנל, פיזיקאי וקריסטלוגרף שהיה מרקסיסט וקומוניסט בדעותיו הפוליטיות.
קבוצה זו תמכה ללא סייג בברית המועצות בשנות ה-30 גם לנוכח דיווחים על הרעבה המונית והוצאות להורג במסגרת משטר סטלין.
יחד עם זאת, בניגוד לרוב חברי קבוצה זו, בלקט לא היה קומוניסט ולא היה פציפיסט וכבר ב-1935 סייע בתכנון מכ"ם כנגד מטוסים.
ביוני 1945, יומיים לפני פרסום דו"ח ועדת טיזארד (שנגנז כאמור בגלל ההתייחסות לפצצה הגרעינית), היו בלקט ושבעה מדענים אחרים אמורים לטוס לברית המועצות לכבוד 220 שנה לייסוד האקדמיה הרוסית למדעים, אלא ששעות לפני ההמראה בוטלה אשרת היציאה שלהם.
צ'רצ'יל, שכבר חשד בכוונותיה של ברית המועצות לאחר המלחמה, הורה לבטל את האשרות משום שחשד שבלקט וחברו לתת-ועדה, ג'ון דזמונד ברנל, עלולים לגלות סודות לרוסים.
בשלהי שנות ה-40 התפרסם בלקט בשל דעותיו הפוליטיות הרדיקליות, שכללו את אמונתו שבריטניה לא צריכה לפתח נשק אטומי.
הוא היה חבר מפלגת הלייבור, אבל כשהמפלגה בראשות קלמנט אטלי עלתה לשלטון ב-1945, החליטו ראשיה שבלקט שמאלני מדי מכדי שתוכל להיעזר בשירותיו והוא חזר לחיים האקדמיים.
בלקט תמך בארגוני עובדים ובמסגרת זו היה חבר בוועד עובדי המדע של בריטניה (British Association of Scientific Workers), ואף עמד בראש הארגון בין השנים 1943 ל-1946.
הגישה האינטרנציונליסטית שבה דגל הגיעה לביטוי בתמיכתו הנלהבת בהודו.
ב-1947 הוא פגש שם בג'ווהרלל נהרו, שביקש את עצתו במחקר ופיתוח הצרכים של הכוחות המזוינים של הודו.
במשך 20 השנים הבאות הוא ביקר בהודו פעמים רבות כיועץ בנושאי מדע אזרחיים וצבאיים.
ביקורים אלו העמיקו את הדאגה שחש כלפי ההמונים חסרי הזכויות והעניים.
הוא היה משוכנע שהבעיה תוכל להיפתר באמצעות יישום מדע וטכנולוגיה.
הוא ניצל את היוקרה המדעית שלו על מנת לשכנע מדענים שאחת מחובותיהם הראשונות היא להשתמש בכישוריהם לשם הבטחת חיים בכבוד לכלל האנושות.
בטרם הפך נושא המדינות הבלתי מפותחות לפופולרי הוא הציע בנאום הראשי בכנס האגודה הבריטית למדע שבריטניה תקדיש 1% מההכנסה הלאומית לשיפור הכלכלה של מדינות העולם השלישי, והיה אחר-כך אחד מהמייסדים של המוסד לפיתוח מעבר לים (Overseas Development Institute).
בלקט היה חבר בכיר בקבוצת מדענים שנפגשה באופן שוטף לדון במדיניות טכנולוגית ומדעית במהלך 13 השנים שמפלגת הלייבור הייתה באופוזיציה.
ולקבוצה זו הייתה השפעה רבה כשהרולד וילסון נבחר למנהיג המפלגה.
הרעיונות של בלקט הובילו ישירות ליצירת משרד הטכנולוגיה כאשר מפלגת הלייבור בראשות וילסון עלתה לשלטון.
בלקט טען שהנושא החשוב ביותר שלו צריך המשרד לתת עדיפות ראשונה הוא תעשיית המחשבים.
הוא לא הצטרף לפוליטיקה, אם כי עבד במשך כשנה כעובד ציבור.
הוא נשאר אחר-כך כסגן יושב הראש של הוועדה המייעצת לשר הטכנולוגיה בכל תקופת שלטון הלייבור, והיה גם היועץ המדעי האישי של השר.
בלקט מת ב-1974, ואפרו קבור בבית הקברות בקנסל גרין (Kensal Green Cemetery), ברובע ברנט שבלונדון.
בהיותו רדיקל בדעותיו סירב בלקט, בשנות ה-20 של המאה ה-20, לקבל תוארי כבוד, אך בגיל מבוגר הסכים לקבל את תוארי הכבוד הבאים:
חבר במסדר עמיתי הכבוד (מאפשר להוסיף CH אחרי השם) ב-1965
חבר במסדר ההצטיינות (מאפשר להוסיף OM אחרי השם) ב-1967
לורד לימי חייו ב-1969, כ"ברון בלקט" מצ'לסי שבלונדון רבתי.
בהיותו חבר בחברה המלכותית כבר מ-1933 (ואף שימש כנשיאה) הוא היה רשאי להוסיף את הקיצור FRS לשמו.מכאן שבסוף ימיו היה שמו הרשמי באנגלית: Patrick Maynard Stuart Blackett, Baron Blackett OM CH FRS.
בניין מחלקת הפיזיקה הנוכחי של אימפריאל קולג' קרוי "מעבדת בלקט"
בלקט קיבל את הפרסים הבאים:
מדליה עבור הצטיינות (Medal for Merit) ב-1946
הפיזיקאי ברנרד לובל כתב על בלקט: "אלו שעבדו עם בלקט במעבדה נכבשו באישיותו החזקה ללא שיעור, ואלו שהכירו אותו ממקומות אחרים גילו במהירות שהתדמית הציבורית הסתירה אך בקושי נפש אנושית רגישה".
הגאופיזיקאי אדוארד בולרד (Edward Bullard; 1980-1907) אמר כי בלקט היה הפיזיקאי הרב-גוני ביותר והאהוב ביותר מבני דורו וכי להישגיו היו מתחרים - "הוא היה אינטליגנט נהדר, מקסים, כיף להיות אתו, מכובד ויפה תואר".
הפיזיקאי והסופר צ'ארלס פרסי סנואו, שהיה ידיד קרוב של בלקט, ביסס את דמותו של הפיזיקאי פרנסיס גטליף (Francis Getliffe), המופיע בסדרת הרומנים שלו שנודעו ביחד בשם "זרים ואחים" (Strangers and Brothers), על קווים באופיו של בלקט.
ג'פרי הוא קופץ למים אמריקאי בעבר.
בעל שתי מדליות ארד מהמשחקים הפאן-אמריקאיים ו-5 פעמים אלוף ארצות הברית, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
הוא אחד מהספורטאים הבודדים שהיו הומואים מוצהרים במשחקים האולימפיים.
ג'פרי בוגר אוניברסיטת המדינה של אוהיו.
בשנת 1988 הפך ג'פרי לקופץ המים היחידי שזכה בתארים ב-NCAA בכל שלוש הקפיצות למים האפשריות (1 מטר, 3 מטר ופלטפורמה קשיחה מ-10 מטר)
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים ג'פרי במקום 12 בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 483.54 נקודות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 553.89 נקודות ועלה מהמקום השישי.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהוואנה, קובה בשנת 1991 זכה ג'פרי במדליית ארד בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1991 זכה ג'פרי במדליית ארד בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים ג'פרי במקום 9 בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 560.22 נקודות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 406.74 נקודות ועלה מהמקום החמישי.
משנת 1999 מאמן ג'פרי קפיצות למים באוניברסיטת המדינה של פלורידה ובשנת 2014 החל לאמן כמאמן ראשי בקפיצה למים באוניברסיטת סטנפורד.
נוסף לעבודתו הקבועה במכללות, הוא שימש בתפקיד מאמן ראשי בקפיצות למים של נבחרת ארצות הברית לאוניברסיאדה (קאזאן 2013) וחבר צוות המאמנים לאליפויות העולם (פוקואוקה 2001 ורומא 2009) ולאולימפיאדת סידני (2000).
פטריק בטיסטון הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת המילואים ומנהל מרכז האימונים של בורדו.
בטיסטון, מטובי הבלמים בצרפת בשנות ה-80, החל את הקריירה במץ וזכה באליפות צרפת במדי שלושה מועדונים שונים.
עם 56 הופעות ושלושה שערים, היה שותף בטיסטון לזכייתה של נבחרת צרפת ביורו 1984. הוא ייצג את הנבחרת בשלושה טורנירי מונדיאל, ובחצי גמר מונדיאל 1982 נפצע קשה כתוצאה מתיקול של שוער , הראלד שומאכר.
מאז פרישתו מכהן בטיסטון בתפקידים שונים בקבוצת בורדו.
הוא כיהן בעברו בתפקידי המנהל הספורטיבי ומנהל השיווק של הקבוצה, וכיום הוא מאמן את קבוצת המילואים של המועדון בצוותא עם מריוס טרזור, ומנהל את מרכז האימונים של המועדון.
בטיסטון החל את דרכו בקבוצת הנוער של טלאנז' ממחוז מוזל שבו נולד.
ב-1973, כשהיה בן 16 בלבד, אותר על ידי סקאוטים של קבוצת מץ מהליגה הבכירה וחתם במועדון.
בשתי העונות שלו בקבוצה שותף במספר משחקים בלבד, ובמקביל חיזק את קבוצת המילואים של המועדון, אך החל מעונת הפך לבורג מרכזי בחוליית ההגנה של מץ.
לקראת עונת , לאחר חמש עונות כבורג מרכזי במץ ויכולת גבווה שהקנתה לו גם את המקום בנבחרת צרפת, עבר בטיסטון לסנט אטיין.
הקבוצה הייתה אז בשיא כושרה בליגה הצרפתית, ובמדיה שיחקו כוכבים כמישל פלאטיני וג'וני רפ.
בטיסטון השתלב בצורה מצוינת בחוליית ההגנה של הקבוצה, ושיחק בכל 38 משחקי הליגה של סנט אטיין בדרך לזכייה באליפות צרפת כבר בעונת הבכורה שלו.
הקבוצה סיימה עם המאזן ההגנתי הטוב בליגה, כשספגה 26 שערים בלבד.
לאחר עונה נוספת בה התקרבה לזכייה באליפות אך החמיצה אותה בנקודה בלבד, ספגה סנט אטיין מכה קשה כאשר נשיא הקבוצה הואשם בפלילים.
הקבוצה איבדה את מיטב שחקניה, יכולתה נפגעה משמעותית, והיא סיימה את עונת במקום ה-14 בלבד.
בסיום העונה, ובתום שלוש עונות בקבוצה, עזב בטיסטון את סנט אטיין.
בטיסטון הצטרף לבורדו של המאמן איימה ז'אקה לקראת עונת .
הוא הגיע לקבוצה במהלך תקופת החזרה שלה למרכז הבמה של הכדורגל הצרפתי, בה רשמה החתמות משמעותיות של שחקנים בכירים על מנת לנסות ולהתחרות על תארים.
כפי שקרה לבטיסטון בסנט אטיין, הוא זכה עם בורדו באליפות כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה, אליפות שהייתה הראשונה של המועדון מזה 34 שנים.
בטיסטון הפך לחלק מרכזי בהגנת הקבוצה, ובמהלך שלוש העונות הבאות זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות נוספות ובשני גביעים.
לאחר ארבע עונות מוצלחות בבורדו ובתום עונה בה זכה עמה בדאבל, הצטרף בטיסטון למונקו לקראת עונת .
בפעם השלישית בקריירה זכה בטיסטון באליפות בעונת הבכורה שלו במועדון, כשהפעם היה שחקן הרכב בקבוצה שזכתה באליפות צרפת ונישלה את קבוצתו לשעבר, בורדו, מהכתר.
לאחר עונה אחת נוספת במונקו חזר בטיסטון לבורדו.
בסיום עונת , עונתו השנייה במועדון מאז חזר אליו והשישית בסך הכול, פרש בטיסטון ממשחק פעיל בגיל 34, בעקבות הורדת הקבוצה לליגת המשנה עקב מצבה הכלכלי.
לזכותו קריירה מפוארת שכללה חמש אליפויות ושני גביעים.
בטיסטון החל את דרכו בנבחרת צרפת תחת המאמן מישל הידלגו ב-23 בפברואר 1977, כשהיה בן 20 בלבד, ועלה בהרכב הנבחרת בניצחון 1-0 על במשחק ידידות.
על אף שרשם עד אז חמש הופעות בלבד, זומן בטיסטון לסגל של הידלגו לקראת מונדיאל 1978 בארגנטינה.
צרפת הוגרלה לבית קשה שכלל גם את ואת , ולא הצליחה להתקדם מעבר לשלב הבתים.
בטיסטון רשם הופעה אחת בלבד בטורניר, בהפסד 2-1 לארגנטינה במשחק השני.
בטיסטון זומן על ידי הידלגו לסגל צרפת לקראת מונדיאל 1982 בספרד, שם התחרה על מקומו בהרכב בעמדת המגן הימני עם מנואל אמורוס.
בטיסטון פתח בהרכב בהפסד 3-1 ל במשחק הפתיחה של צרפת, אך איבד את מקומו ולא שותף יותר בשלב הבתים, מול ומול .
בטיסטון פתח בהרכב צרפת, במה שהיה למשחקו השני בטורניר.
משחק אחר כך שוב איבד את מקומו לאמורוס, ולא שותף בניצחון על .
האירוע הזכור ביותר בו היה מעורב בטיסטון בטורניר התרחש במהלך משחק חצי הגמר מול .
בטיסטון עלה למשחק כמחליף בדקה ה-50, וכעבור עשר דקות קיבל מסירת עומק ממישל פלאטיני שהציבה אותו לבדו מול השוער הגרמני, הראלד שומאכר, שרץ לכיוונו.
בעוד בטיסטון הספיק לבעוט את הכדור ולהחטיא, שומאכר קפץ באוויר עם רגל מושטת, ופגע בברוטליות בפניו של בטיסטון, שצנח לקרקע.
כתוצאה מחבטה בפניו נותר בטיסטון מחוסר הכרה עם פגיעה בחוליה, לאחר שאיבד שלוש משיניו, ומאוחר יותר אף נכנס למצב תרדמת.
כוחות החירום הנשימו אותו בחמצן על המגרש, לעיני חבריו ההמומים.
פלאטיני אמר מאוחר יותר כי היה בטוח כי בטיסטון נהרג, מכיוון שהיה חיוור ולא היה לו דופק.
באופן חריג, שופט המשחק צ'ארלס קורבר לא רק שלא הרחיק את שומאכר בכרטיס אדום, אלא כלל לא שרק לעבירה.
בטיסטון הוחלף, ושומאכר המשיך את המשחק כרגיל.
לאחר שגרמניה ניצחה הוסיף שומאכר לסערה, לאחר שנאמר לו כי בטיסטון איבד שלוש משיניו, הוא ענה בתגובה: "אם זה הכול, אני אשלם על הכתרים".
בהמשך התנצל שומאכר בפני בטיסטון, שקיבל את התנצלותו.
באוטוביוגרפיה שלו מתאר שומאכר את האירוע, ומספר כי לא הלך לבדוק מה שלומו של בטיסטון לאחר הפגיעה משום שבטיסטון היה מוקף בשחקנים צרפתים שאיימו עליו בתנועות ידיים.
בטיסטון חזר לסגל הנבחרת לקראת טורניר יורו 1984 הביתי.
בטורניר זה היה שותף בטיסטון לזכייה הראשונה של צרפת באליפות אירופה, ובפעם הראשונה בטורניר משמעותי פתח בהרכב בכל משחקי נבחרתו.
צרפת גברה על , ו בשלב הבתים, הדיחה את בחצי הגמר וגברה בגמר הטורניר 2-0 על .
הטורניר הבינלאומי האחרון של בטיסטון היה טורניר מונדיאל 1986 במקסיקו, כשזומן לסגל על ידי המאמן הנרי מישל.
בטיסטון לא החמיץ ולו דקת משחק אחת בטורניר, כשפתח ושיחק לאורך כל שבעת משחקיה של צרפת.
בשלב הבתים רשמה צרפת שני ניצחונות, על ועל , סיימה בשוויון מול , וספגה לאורך כל שלושת המשחקים שער אחד בלבד.
צרפת המשיכה לשמור על הגנה חזקה בשמינית הגמר, כשגברה 2-0 על , וברבע הגמר הדיחה את בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 1-1 בתום הארכה.
לאחר שספגה שני שערים בלבד בחמשת משחקיה הראשונים בטורניר, הגיעה צרפת לחצי הגמר מול גרמניה המערבית בשחזור חצי גמר המונדיאל הקודם בו נפצע בטיסטון.
גם הפעם כשלה צרפת בשלב זה, עם הפסד 2-0. במשחק על המקום השלישי, בו קיבלו מרבית שחקני ההרכב מנוחה, הוביל בטיסטון את צרפת כקפטן לניצחון 4-2 על בלגיה, שקבע כי צרפת תסיים את הטורניר במקום השלישי.
בטיסטון נותר בסגל הנבחרת גם לאחר הטורניר, והיה שותף לכישלונה להעפיל למונדיאל 1990. משחקו האחרון במדיה היה במסגרת טורניר המוקדמות, ב-29 באפריל 1989 במשחק בית מול .
בסך הכול רשם בטיסטון 56 הופעות במדי נבחרת צרפת, בהן כבש שלושה שערים.
ב-1991, לאחר שפרש ממשחק במדי בורדו, נותר בטיסטון בקבוצה שהורדה לליגת המשנה והתמנה לתפקיד המנהל הספורטיבי.
כבר בעונת , עונתו הראשונה בתפקיד, העפילה הקבוצה חזרה לליגה הבכירה, ועונה אחר כך כבר סיימה במקום השלישי בטבלה.
לאחר ארבע עונות בתפקיד, היה בטיסטון למנהל השיווק של הקבוצה בעונת , ועונה אחר כך התמנה למנהל המקצועי של קבוצת הנוער, תפקיד בו החזיק כשנתיים.
משנת 1998 החל לשמש כמנהל מרכז האימונים של בורדו, והחל מעונת הוא מכהן גם כמאמן קבוצת המילואים של בורדו, בצוותא עם חברו לשעבר לקבוצה ולנבחרת, מריוס טרזור.
פטריק בבומיאן (בפרסית: پاتریک بابومیان ; נולד ב-1 ביולי 1979) הוא ספורטאי טבעוני בתחום הכוח, פסיכולוג, בודיבילדר ופעיל לזכויות בעלי חיים.
מחזיק בתואר "האיש החזק בגרמניה" ובמספר שיאי עולם בהרמת משקל.
בבומיאן נולד באבאדאן, איראן, להורים ארמנים ובגיל 7 היגר עם אימו וסבתו להטנהוף, גרמניה.
בבומיאן מייחס את חוסר הביטחון שחווה בתור ילד שגדל בזמן המהפכה האיראנית ומלחמת איראן–עיראק, כסיבה מרכזית לעניין שגילה כבר בגיל 9 באימוני כוח - עניין שגדל לתחביב בנעוריו.
בבומיאן ניצח באליפות גרמניה לבודיבילדרים צעירים כבר בשנת 1999. לאחר זמן מה, העדיף להתרכז באימוני כוח יותר מאשר בודיבילדינג.
מאז 2006 הוא משתתף בתחרויות "האיש החזק" של הפדרציה הבינלאומית לספורטאי כוח.
ב-2010 שבר את שיא הרמת משקל כבד בגרמניה כשהרים 180 ק"ג, ושבר אותו שנית ב-2011 כשהרים 185 ק"ג, במסגרת אליפות העולם בהרמת משקל כבד.
בשנת 2011 בבומיאן השתתף בטורניר אליפות "האיש החזק" בגרמניה ושבר את שיא הרמת חביות בירה בגרמניה, 13 פעמים.
במסגרת אותו טורניר ניצח בבומיאן ברוב תחרויות הרמת משקלים כבדים מסוגים שונים והוכרז "האיש החזק ביותר בגרמניה", תואר שמייצג את בבומיאן מאז.
בהמשך ישיר להישגים אלו, בבומיאן הצטיין באליפות אירופה להרמת משקל כבד בשנת 2012. באותה שנה גם שבר שיא עולם נוסף בהרמת חביות בירה במשקל 150.5 ק"ג.
ב-17 ביולי 2012, בבומיאן שבר את שיא גינס העולמי בהרמת משקל של 20 ק"ג בידיים מושטות לזמן הארוך ביותר - דקה ו-26 שניות.
בשנת 2014 בבומיאן קבע שיא עולם וביצע תרגיל חסר תקדים כשהתהלך בעודו מחזיק מוטות משקל של 550 ק"ג מרחק של 10 מטרים.
שנה מאוחר יותר, ב-2015 שבר בעצמו את השיא הזה וביצע את אותו התרגיל עם 560 ק"ג.
בבומיאן השתתף בסרט תיעודי גרמני, "קראפטאקט" (הישג), בו סיפר את סיפורו האישי כמתאמן כוח שמנסה לפרוץ את גבולות היכולת האנושית.
ב-2011, לאחר שהחליט לאמץ אורח חיים טבעוני, בבומיאן גויס על ידי ארגון פיטה העולמי לקמפיין לקידום טבעונות.
במספר ראיונות בבומיאן טוען כי "כוח חייב לבנות אותך, לא להרוס אותך.
אני יכול להרים משקלים כבדים מאוד, אבל אני לא יכול להסיר את האחריות מהכתפיים שלי.
האם אני באמת חייב להרוג כדי לחיות?
הכוח שלי לא כרוך בקורבנות.
ב-26 בפברואר 2016, הגיע בבומיאן לישראל להרצות במסגרת הקונגרס הטבעוני השלישי.
בבומיאן עבר לתזונה צמחונית בשנת 2005 ועבר לטבעונות ב-2011. בריאיון לאתר HappyCow, סיפר בבומיאן כי הוא ניזון בעיקר מדגנים, קטניות, ומשייק חלבון.
הוא מעיד כי המעבר לצמחונות לא היווה שינוי גדול עבורו, ומאז שעבר לטבעונות - הוא מרגיש חזק מאי פעם.
באשר לסיבותיו למעבר לתזונה מהצומח, מעיד בבומיאן שהיה זה מסיבות מוסריות, ובשני צעדים.
הראשון, כשהפסיק לאכול בשר משום שלא רצה שבעלי חיים יהרגו עבורו.
כשלמד יותר על תעשיות מזון מהחי, הבין שגם בהן ייצור המוצרים כרוך במוות, ולכן החליט לא לצרוך מוצרי חלב וביצים, כצעד שני.
הוא מספר כי בששת החודשים הראשונים מאז שעבר לטבעונות כוחו התחזק, להערכתו, בכ-25%.
פטריק קלוד אקנג אקנג היה כדורגלן קמרוני ששיחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצות בקמרון, בצרפת, בשווייץ, בספרד וברומניה ובנבחרת קמרון.
בשנת 2006, בהיותו בן 16, הצטרף למחלקת הנוער של קאנון יאונדה.
בשנת 2008 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-4 ביולי 2009 חתם אקנג בלה מאן מליגת העל הצרפתית והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה.
בתום עונת , בה לא ערך אקנג הופעה במדי הקבוצה הראשונה, ירדה הקבוצה לליגה הצרפתית השנייה.
ב-20 באוגוסט 2010 ערך אקנג את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-67 בהפסד 2-0 לשאטורו במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
זו הייתה הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה בעונת , והוא המשיך לשחק באופן קבוע בקבוצת המילואים.
ב-14 בינואר 2011 הושאל אקנג לרודז מהליגה הצרפתית השלישית למשך חצי עונה ושיחק במדיה באופן קבוע, בעונה בה ירדה ליגה.
בחודש יוני חזר אקנג ללה מאן.
ב-5 בנובמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-34 בתיקו 2-2 נגד מונקו במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
בעונת ערך אקנג 16 הופעות ליגה, ובעונה הבאה, שהסתיימה בירידת המועדון לליגה השלישית, ערך 18 הופעות ליגה.
ב-8 ביולי 2013 הושאל אקנג ללוזאן מליגת העל השווייצרית.
ב-14 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 2-0 ללוצרן במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-1 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון ובליגת העל השווייצרית, שער בדקה השביעית בהפסד 4-1 לתון.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 28 הופעות ליגה והבקיע 2 שערים.
עונה זו הסתיימה בירידת הקבוצה לליגה השנייה.
ב-14 ביולי 2014 חתם אקנג בקורדובה מליגת העל הספרדית.
ב-30 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בתיקו 1-1 נגד סלטה ויגו במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-78 בתיקו 1-1 נגד חטאפה.
בעונתו היחידה במועדון, שהסתיימה בירידה לליגה הספרדית השנייה ערך 14 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2015 החליט לסיים את חוזהו במועדון.
ב-11 בינואר 2016 הצטרף אקנג לדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית.
ב-14 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על בוטושאן.
ב-20 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-51 בתיקו 2-2 נגד סטיאווה בוקרשט במסגרת הגביע הרומני.
ב-6 במאי 2016 עלה אקנג כמחליף בדקה ה-63 במשחק ליגה נגד ויטורול קונסטנצה.
בדקה ה-70, כשקבוצתו מובילה 3-2, התמוטט אקנג מהתקף לב בשידור חי.
הוא הובהל לבית החולים; כשהגיע לבית החולים הואצו ניסיונות ההחייאה, אך ללא הועיל.
לאחר שעה של מאמצים, הודיע הצוות הרפואי על מותו של אקנג בגיל 26. על פי דיווחים ברומניה, בתוך האמבולנס שהיה באצטדיון לא היה ציוד על מנת לענות למקרי חירום מהסוג הזה ולמעשה הוא משמש רק להובלת נפגעים לבית החולים, שנמצא בקרבת מקום.
לאחר שפונה לבית החולים, כ-200 אוהדי דינמו בוקרשט נסעו למקום וחיכו מחוצה לו לחדשות טובות, אך אלה לא הגיעו.
ב-7 בינואר 2015 ערך אקנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-57 בתיקו 1-1 במשחק ידידות נגד נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
יומיים לאחר מכן נכלל בסגל נבחרת קמרון לגביע אפריקה לאומות 2015, אך לא שיחק בטורניר.
ב-10 בינואר ערך את הופעתו השנייה והאחרונה בנבחרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 במשחק ידידות נגד נבחרת דרום אפריקה.
פטריק ברגר (בצ'כית: Patrik Berger; נולד ב-10 בנובמבר 1973 בפראג) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
ברגר שיחק בליגות הבכירות בצ'כיה, בגרמניה ובאנגליה.
הוא היה שותף לתארים רבים, בהם אליפות גרמניה עם בורוסיה דורטמונד ושישה תארים, בהם גביע אופ"א וגביע ה-FA, במדי ליברפול.
ברגר הספיק לרשום שתי הופעות במדי נבחרת צ'כוסלובקיה טרם פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993 ולאחר מכן עבר לייצג את נבחרת צ'כיה.
הוא כבש 18 שערים ב-42 הופעות במדי צ'כיה, וייצג אותה בין היתר בשני טורנירי אליפות אירופה, כולל טורניר יורו 1996 בו סיימה צ'כיה במקום השני.
ברגר החל את דרכו בקבוצת הנוער של ספרטה פראג בשנת 1989. שנתיים לאחר מכן, כשמלאו לו 18, עבר ליריבה העירונית סלביה פראג, ובה החל את קריירת המשחק המקצוענית שלו בעונת .
כבר מעונת הבכורה שלו החל ברגר להשתלב בהרכב קבוצתו והפגין יכולת גבוהה.
בשתי העונות הראשונות שלו כשחקן מקצועני שיחק ברגר עם קבוצתו בליגת העל הצ'כוסלובקית, והחל מעונת שיחק עמה בעונות הבכורה ליגת העל הצ'כית.
ברגר שיחק בסלביה פראג במשך ארבע עונות, בהן השיג עם קבוצתו שלוש סגנויות, ייצג אותה במפעלים האירופיים, מיצב עצמו ככישרון עולה בכדורגל הצ'כוסלובקי ואף זכה לזימון בכורה לנבחרת צ'כוסלובקיה (ובהמשך ).
לקראת עונת , נרכש ברגר על ידי בורוסיה דורטמונד של המאמן אוטמאר היצפלד.
סכום ההעברה הוערך בכחצי מיליון ליש"ט.
אחד ממשחקיו הראשונים בקבוצה הסתיים בזכייה בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 על בורוסיה מנשנגלדבך.
ברגר פתח בהרכב קבוצתו למשחק.
היצפלד בחר להשתמש בברגר דווקא כקשר אחורי, תפקיד בו חשב כי ברגר יצליח יותר.
ברגר השתלב בעיקר כשחקן משלים במערך של דורטמונד וערך 27 הופעות ליגה באותה עונה, כמחצית מהן כשעלה מהספסל.
ברגר תרם גם ארבעה שערי ליגה, בדרך לזכייתה של דורטמונד באליפות גרמניה, בפער שש נקודות מבאיירן מינכן.
לאחר העונה המוצלחת בדורטמונד, כיכב ברגר גם בטורניר יורו 1996, בו הגיעה צ'כיה לגמר.
הטורניר נערך באנגליה, ויכולותיו של ברגר עוררו עניין אצל קבוצת הפאר המקומית ליברפול.
ברגר, בצוותא עם חברו לנבחרת קארל פובורסקי, זכו להצעה להצטרף לקבוצה לקראת עונת .
בעוד פובורסקי בחר דווקא במנצ'סטר יונייטד, ברגר הסכים להצעה של ליברפול, ובאוגוסט 1996 השלים את מעברו לקבוצה תמורת סכום של כ-3.25 מיליון ליש"ט.
הופעת הבכורה של ברגר בשורות ליברפול נערכה ב-7 בספטמבר, כשעלה כמחליף בניצחון הביתי 2-1 על סאות'המפטון.
כבר במשחק זה הפגין יכולת מרשימה, ובמשחק הבא עלה במחצית המשחק במקומו של סטן קולימור, כבש צמד והוביל את קבוצתו לניצחון 3-0 על לסטר סיטי.
החודש המצוין של ברגר המשיך עם צמד נוסף בניצחון הביתי 5-1 על צ'לסי, ושער חמישי בארבעה משחקים בניצחון על מיפה בגביע אירופה למחזיקות גביע.
רצף ההופעות המרשימות של ברגר זיכו אותו בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג לחודש ספטמבר 1996.
על אף הפתיחה המרשימה, שתי העונות הראשונות של ברגר תחת המאמן רוי אוונס לא היו קלות עבורו.
הוא פתח פעמים רבות על הספסל ומיעט לקבל הזדמנויות בהרכב הקבוצה.
הוא הביע חוסר שביעות רצון מופגן ממאמנו, שהעביר עליו ביקורת על כך שהוא לא תורם מספיק למשחק הקבוצתי.
המתיחות הגיעה לשיאה במרץ 1998, בשלהי עונתו השנייה של ברגר בקבוצה, כאשר סירב לעלות מהספסל במשחק מול בולטון וונדררס, ונראה היה כי הוא בדרכו החוצה מליברפול, כשהמועמדת העיקרית לקלוט אותו הייתה רומא האיטלקית, עם המאמן בן ארצו של ברגר, זדנק זמאן.
מינויו של ז'ראר הוייה באותו הקיץ כמאמן משותף לצידו של אוונס, ועזיבתו של אוונס בהמשך, היו הגורמים העיקריים להישארותו של ברגר בקבוצה.
בשתי העונות הראשונות תחת הוייה הפגין ברגר יכולת משופרת וזכה למקום קבוע בהרכב הפותח של קבוצתו.
בעונת אף כבש תשעה שערי ליגה, כמות השיא שלו במדי ליברפול בעונה אחת.
התנופה נעצרה בשלבים המוקדמות של עונת , במהלך ההפסד 4-3 ללידס יונייטד בנובמבר 2000. ברגר נפצע בברכו, ונאלץ לעבור סדרת טיפולים מיוחדת בארצות הברית.
בתקופה זו החמיץ את גמר גביע הפוטבול ליג, בו זכתה ליברפול לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על ברמינגהאם סיטי.
לאחר שנעדר מהמגרשים כארבעה חודשים, חזר ברגר למגרשים במרץ 2001 והשתלב בחזרה בהרכבה של ליברפול.
ברגר חזר לכושר משחק לקראת רגעי ההכרעה של עונה, בהם השתתפה ליברפול בשני משחקי גמר.
ב-12 במאי 2001 פגשה הקבוצה את ארסנל בגמר גביע ה-FA.
ארסנל עלתה ראשונה על הלוח בדקה ה-72, וחמש דקות אחר כך עלה ברגר מהספסל במקומו של חברו לנבחרת צ'כיה, ולדימיר שמיצר.
ליברפול חזרה למשחק בדקה ה-83, ובדקה ה-88 בישל ברגר למייקל אואן את שער הניצחון של ליברפול במסירת עומק מדודה באגף השמאלי.
ברגר גם היה שותף לגמר גביע אופ"א ארבעה ימים אחר כך, כשליברפול גברה בתום משחק דרמטי ומותח 5-4 על דפורטיבו אלבס בתום הארכה.
ברגר עלה מהספסל במקומו של אואן בדקה ה-78 של המשחק.
סיום העונה המוצלח של ליברפול המשיך אל תוך פתיחת עונת , כשהקבוצה זכתה במגן הצדקה עם ניצחון 2-1 על מנצ'סטר יונייטד, במשחק בו ברגר עלה מהספסל כרבע שעה לסיום.
שבועיים אחר כך זכתה ליברפול בסופר קאפ האירופי עם ניצחון 3-2 על באיירן מינכן, במשחק בו ברגר לא שותף כלל.
ברגר התקשה לחזור לכושר משחק מלא, ובמהלך שתי העונות הבאות סבל ממספר פציעות שהשביתו אותו מפעילות רצופה.
הדבר הביא להחלטתו של ברגר לסיים את דרכו בליברפול בתום חוזהו, שהסתיים בסיום עונת .
במהלך עונתו האחרונה בקבוצה שותף ברגר בשני משחקי ליגה בלבד, ובתום העונה עזב את הקבוצה לאחר שבע עונות.
לקראת עונת חתם ברגר בהעברה חופשית בעולה החדשה לפרמייר ליג, פורטסמות' של המאמן הארי רדנאפ.
ברגר פתח את העונה היטב, כשכבש בניצחון 2-1 על אסטון וילה במחזור הפתיחה.
ב-18 באוקטובר 2003 פגש ברגר את ליברפול קבוצתו לשעבר, וכבש את השער היחיד במשחק כבר בדקה הרביעית כדי לקבוע 1-0 לפורטסמות'.
עד לחודש פברואר 2004 כבש ברגר חמישה שערי ליגה בעשרים הופעות והפגין יכולת מרשימה, אך אז נאלץ לעבור ניתוח בברכו שהשבית אותו מהמשך העונה.
ברגר חזר לכושר ופתח את עונת עם שער מרהיב לרשתה של צ'רלטון את'לטיק, שאף היה מועמד לשער העונה.
ברגר קיבל את הכדור עם גבו אל השער, הקפיץ את הכדור ותוך כדי סיבוב בעט מהאוויר אל הרשת הגבוהה מטווח של מעל לעשרים מטרים.
לקראת סיום העונה סבלה פורטסמות' מכושר ירוד והשיגה רצף של 12 משחקים בהם ניצחה פעם אחת בלבד, אך לבסוף הצליחה לשרוד בפרמייר ליג לעונה נוספת.
על אף הישארותה של פורטסמות', ברגר שסיים את חוזהו בתום העונה לא המשיך לעונה נוספת ועזב את הקבוצה.
לקראת עונת חתם ברגר באסטון וילה.
ברגר, שהגיע לקבוצה ללא תמורה בהעברה חופשית, ציין כי מאמן הקבוצה דייוויד אולירי הוא הסיבה העיקרית להגעתו.
עם זאת, סדרת פציעות בשלב מוקדם של העונה הגבילו את ברגר לשמונה הופעות ליגה בלבד בעונתו הראשונה בקבוצה.
בחלקה הראשון של עונת ערך ברגר שתי הופעות ליגה בלבד תחת המאמן החדש מרטין אוניל, עד שהושאל בחודש נובמבר לחודשיים לסטוק סיטי מליגת המשנה.
ההשאלה הגיעה בהמשך לקנס שקיבל על כך שסירב להשתתף במשחק של קבוצת המילואים של המועדון.
ההשאלה הסתיימה ב-4 בינואר 2007, ובמהלכה ערך ברגר שבע הופעות במדי סטוק, רק אחת מהן בהרכב הפותח.
בחלקה השני של העונה, אחרי תקופת ההשאלה, זכה ברגר לשבחים ממאמנו אוניל על חזרתו לכושר משחק, וב-7 באפריל 2007 פתח ברגר בהרכב קבוצתו לראשונה מאז אוקטובר 2005, למשחק הליגה מול בלקברן רוברס.
ברגר כבש באותו המשחק את שערו הראשון במדי אסטון וילה, שניצחה 2-1 בסיום.
בסיום העונה חתם ברגר על הארכת חוזהו לעונה נוספת, אך כבר בשלבי טרום העונה סבל מפציעה שהשביתה אותו לפתיחת העונה.
גם כשחזר, סבל מפציעות חוזרות שהגבילו אותו לשמונה הופעות ליגה בלבד באותה עונה.
בסיום העונה עם תום חוזהו, שוחרר ברגר מהמועדון לאחר שרשם 29 הופעות ליגה בלבד במהלך שלוש עונות.
לקראת עונת חזר ברגר למועדון נעוריו ספרטה פראג, והתמנה לקפטן הקבוצה.
ברגר היה למלך שערי הקבוצה בליגה עם שישה כיבושים, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני בטבלה.
לאחר שרשם שתי הופעות ליגה בלבד בעונת , נאלץ ברגר לעבור ניתוח נוסף בברכו.
ב-6 בינואר 2010, לאחר שכשל להתגבר על הפציעה, הודיע ברגר על פרישה ממשחק פעיל בגיל 36.
ברגר החל את דרכו בנבחרות הצעירות של צ'כוסלובקיה.
הוא זכה באליפות אירופה עד גיל 16 עם נבחרת צ'כוסלובקיה הצעירה ב-1990, ואף כבש את שערה השני של נבחרתו בניצחון 3-2 בגמר על יוגוסלביה.
ב-24 במרץ 1993 ערך ברגר את הופעת הבכורה שלו במדי , תחת המאמן מילאן מצ'אלה, כשעלה כמחליף במשחק החוץ מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, שהסתיים בשוויון 1-1. ברגר הספיק לערוך הופעה אחת נוספת במדי צ'כוסלובקיה, בניצחון החוץ 3-0 על שלושה חודשים אחר כך.
עם פירוק צ'כוסלובקיה וייסודה של נבחרת צ'כיה, החל ברגר לשחק בנבחרת החדשה.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדיה תחת המאמן דושאן אוהרין ב-17 באוגוסט 1994, במשחק ידידות מול שהסתיים בשוויון 2-2. ברגר היה לשחקן מפתח בנבחרת במסגרת מוקדמות יורו 1996, כשהיה למלך שערי הנבחרת בטורניר עם שישה שערים בשמונה משחקים במוקדמות.
בסך הכול, לאחר עשר הופעות במדי צ'כיה, עמד מאזנו על שמונה שערים.
ברגר זומן על ידי אוהרין לסגל צ'כיה לקראת יורו 1996 באנגליה.
טרם הטורניר, סומן ברגר כאחד הכישרונות הבולטים בנבחרתו, ובעל הסיכויים הגבוהים ביותר להצלחה בינלאומית.
עם זאת, הוא כלל לא עלה בהרכב הנבחרת למשחק הפתיחה שלה בטורניר מול , ועלה לשחק רק במחצית המשחק.
צ'כיה הפסידה בסיום בתוצאה 2-0. ברגר פתח בהרכב בשני משחקיה הנותרים של צ'כיה בשלב הבתים, בהם הפתיעו את עם ניצחון 2-1, והמשיכו לרבע הגמר לאחר שוויון 3-3 מול .
בניצחון 1-0 על , נכנס ברגר כמחליף רק בתוספת הזמן של ההתמודדות, ופתח על הספסל גם בחצי הגמר מול .
באותו המשחק עלה ברגר לשחק במחצית, נותר על המגרש עד לסיום ההארכה שהסתיימה בשוויון 0-0, וכבש את הפנדל השלישי של נבחרתו שניצחה 6-5 בדו-קרב בעיטות עונשין.
לקראת משחק הגמר, בו פגשה צ'כיה בפעם השנייה בטורניר את גרמניה, חזר ברגר להרכב הפותח לראשונה בשלב הנוקאאוט.
בדקה ה-59 של ההתמודדות כבש ברגר את שער היתרון של צ'כיה בפנדל, לאחר עבירה ברחבה על קארל פובורסקי.
היתרון הצ'כי לא החזיק מעמד, וגרמניה זכתה לבסוף בתואר בזכות שער הזהב של אוליבר בירהוף בהארכה.
כשלושה חודשים לאחר הטורניר, במשחק הראשון של ברגר מאז הגמר, הוא כבש צמד בניצחונה של צ'כיה 6-0 על בפתיחת מוקדמות מונדיאל 1998. עם זאת, לאחר ארבע הופעות בלבד בטורניר המוקדמות, החליט ברגר להחרים את משחקי הנבחרת עקב סכסוך אישי עם המאמן אוהרין.
בהיעדרו של ברגר, כשלה צ'כיה להעפיל מטורניר המוקדמות.
ברגר שב לנבחרת לאחר 17 חודשי היעדרות, עם מינויו של יוזף צ'ובאנץ לתפקיד המאמן.
תחת המאמן החדש, הפגינה צ'כיה יכולת מרשימה במוקדמות יורו 2000. ברגר היה שותף בכל עשרת משחקיה של צ'כיה במוקדמות, אותם סיימה במאזן מושלם של עשרה ניצחונות.
עם זאת, במשחק העשירי והאחרון של שלב המוקדמות, בניצחון הביתי 2-0 על איי פארו, הורחק ברגר בכרטיס אדום שגרר הרחקה משני המשחקים הראשונים של טורניר הגמר.
עם זאת, ברגר זומן על ידי צ'ובאנץ לסגל צ'כיה לקראת הטורניר.
בהיעדרו של ברגר, נוצחה צ'כיה 1-0 על ידי ו-2-1 על ידי צרפת.
ברגר חזר מהשעיה ועלה בהרכב בניצחון 2-0 על , שלא הספיק לצ'כים כדי לעלות לרבע הגמר.
משחקו האחרון של ברגר במדי צ'כיה נערך ב-15 באוגוסט 2001, ובו ניצחה צ'כיה 5-0 את במשחק ידידות.
במרץ 2002 הודיע ברגר על פרישה מהנבחרת בגיל 28 בלבד.
הוא סיים את דרכו הבינלאומית עם 44 הופעות, מתוכן שתיים במדי צ'כוסלובקיה ו-42 במדי צ'כיה, ו-18 שערים, כולם במדי צ'כיה.
כדורגלן השנה בצ'כיה: (במשותף עם קארל פובורסקי)
שחקן החודש בפרמייר ליג: ספטמבר 1996
פטריק ברואל הוא זמר-יוצר, שחקן קולנוע, מפיק ושחקן פוקר מקצועי יהודי-צרפתי.
נולד בשם פטריק בן גיגי בתלמסאן, אלג'יריה.
בשנת 2002 הוציא לאור אלבום גרסאות כיסוי (קאברים) של שירי שנות ה-30 וה-50. האלבום זכה להצלחה מסחרית שהביאה את ברואל בחזרה אל קדמת הבמה.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "שקית של גולות" של הבמאי הקנדי כריסטיאן דוגואי .
קשרים תרבותיים ומוזיקליים עם ישראל
ברואל מקיים לאורך השנים קשרים תרבותיים ומוזיקליים עם ישראל, והופיע בה מספר פעמים.
בשנת 2008 אירח בהופעתו הראשונה בישראל את שלמה ארצי לדואט השיר "איסלנד", אותו הקליט מאוחר יותר בגרסה צרפתית כשיר הנושא של סרטו של אלכסנדר ארקדי "Comme les cinq doigts de la main", שבו השתתף.
בשנת 2013 אירח ברואל את עידן רייכל בהופעתו בתל אביב, ובשנת 2015 הופיע רייכל כאורח במופע של ברואל בפריז.
בשנת 2024 פרסם ברואל את השיר "Les chaises vides", שנכתב בהשראת אירועי 7 באוקטובר 2023 ועוסק בכאבם של בני המשפחות של ההרוגים והחטופים.
השיר פורסם באתרו הרשמי וזכה לסיקור בישראל ובצרפת.
בשנים 2004–2007 היה נשוי ל-Amanda Sthers, סופרת ומחזאית, ולהם שני ילדים.