tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כבר ב-30 ביולי 1968 הגלו אל-בכר וחוסיין את א-נאיף ואת א-דאוד מהמדינה והדיחו את תומכיהם, את אנשי הצבא האחרים שלא תמכו בבעת' וכן את תומכי נאצר מכל תפקידיהם בממשל.
מהלך דרמטי זה הותיר את מפלגת הבעת', ובפרט את אל-בכר, בעמדת שלטון בלעדית, כשליט יחיד וללא-מצרים על עיראק ובנוסף, נבחר גם לשמש כיו"ר מועצת הפיקוד המהפכנית, שילוב תפקידים זה בין משרת הנשיא לבין יו"ר מועצת הפיקוד המהפכנית נותר על כנו עד הפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003 והפלת סדאם חוסיין.
הימים שבין 17 ל-30 ביולי 1968 היו ימים גורליים עבור מפלגת הבעת' בעיראק ובמהלכם השתלטו אנשי המפלגה על מוסדות אזרחיים וצבאיים, הדיחו מתחרים פוליטיים ואידאולוגיים והקימו את מועצת הפיקוד המהפכנית, הגוף החשוב ביותר שפעל בימי שלטון הבעת'.
מסיבות אלה נתפסת המהפכה על-ידי אנשי מפלגת הבעת' ככזו שנמשכה מ-17 ביולי עד 30 ביולי, תפיסה החושפת את מטרתה האמיתית של ההפיכה – שלטון בעת'יסטי בלעדי בעיראק בלא כל מעורבות של הצבא.
למעשה, ממהפכת 17 ביולי 1968 ועד סיום שלטון הבעת' ב-2003 שלטו בעיראק רק שני מנהיגים: אחמד חסן אל-בכר וסדאם חוסיין.
שלטונם של השניים הסתמך על מועצת הפיקוד המהפכנית והיא זו שאפשרה להם להעלים כל התנגדות ולשמור על יציבות שלטונם במדינה באופן הדוק וטוטליטרי.
סמכויות עצמאיות על פי החוקה
בספטמבר 1968, כתבו אנשי מפלגת הבעת' חוקה זמנית לעיראק, שהגדירה למדינה שיטת ממשל נשיאותית שכללה שלושה גופים מרכזיים: מועצת הפיקוד המהפכנית, שמנתה לאורך השנים בין 7 ל-12 חברים, הקבינט והאספה הלאומית.
על פי החוקה הזמנית, הייתה אמורה להתקיים בין הגופים הללו חלוקת סמכויות.
האספה הלאומית הייתה בעלת סמכויות של רשות מחוקקת, מועצת הפיקוד בעלת סמכויות של רשות מבצעת והקבינט כפוף לנשיא ובעל סמכויות ייחודיות במגוון תחומי ממשל.
על פי החוקה, מועצת הפיקוד המהפכנית הייתה הגוף העליון במדינה, האמון על מימוש רצון העם על-ידי ריסון כוחם של האלמנטים הריאקציונרים, הדיקטטוריים והמושחתים במדינה ועל-ידי החזרת הכוח לעם.
הגדרה זו מתייחסת לשלטון שהיה בעיראק לפני מהפיכת הבעת' והיא מציגה את השלטון הקודם כנעדר בסיס אידאולוגי יציב ועל כן בלתי מתאים לשלוט.
למועצה הייתה סמכות לבחור את היו"ר שלה, ששירת במקביל כנשיא הרפובליקה, באמצעות רוב של שני שלישים.
במקרה שהיו"ר נעדר, סגן היו"ר, שנבחר גם הוא ברוב של שני שלישים מחברי מועצת הפיקוד, מקבל את סמכותו.
שילוב עם גורמי הסמכות האחרים במדינה
החל מההיפכה ב-17 ביולי 1968, אנשי מפלגת הבעת' חתרו להפוך את המפלגה לשליטה הבלעדית במדינה.
תהליך זה של בעת'יפיקציה התרחש בהדרגתיות עם ריכוז סמכויות אצל הנשיא ומינוי אנשי המפלגה לכלל תפקידי השלטון במדינה.
אך לאחר עליית סדאם חוסיין לנשיאות תהליך זה התעצם וקיבל צביון חדש.
מועצת הפיקוד המהפכנית עצמה הפכה לכלי משחק שלו.
הוא תמרן את סמכויותיו הנשיאותיות יחד עם הניהול של מועצת הפיקוד על מנת לסלק כל איום או התנגדות למפלגה ולדמותו כמנהיג.
על אף ההגדרה הברורה בחוקה הזמנית, האספה הלאומית, בעלת תפקיד החקיקה המהותי לניהול המדינה, לא כונסה עד 1980. לכן, עד כינוס האספה הלאומית, מועצת הפיקוד המהפכנית ניכסה לעצמה גם את סמכויות החקיקה במדינה תוך חריגה מן המוגדר לה בחוקה הזמנית.
לא אחת לקחה לעצמה המועצה גם סמכויות של רשות שופטת, למשל בעניינים הקשורים לנאמנותם של חבריה.
המקרים החריגים בהם כונסה המועצה היו במסגרת מלחמת איראן-עיראק.
סדאם חוסיין, נשיא עיראק בתקופה זו, היה זקוק למהלך שיעלה את תמיכת הציבור בו על מנת להימנע מאי-יציבות פנימית שיפגע במאמץ המלחמתי.
ביוני 1980 הוא קיים בחירות לאספה הלאומית לראשונה מאז ההפיכה ב-1968 ועשרה ימים לאחר מכן כונסה האספה החדשה.
גם לאחר שכונסה, קיבלה האספה מעט מאוד כוח ולא זכתה לכל הסמכויות שהוגדרו לה בחוקה הזמנית משנת 1968.
דוגמאות להגבלת הכוח הקיצונית שהופעלה על האספה הן שרק תומכי מהפכת הבעת' יכלו להתמודד לתפקיד באספה ובמחלוקות חקיקתיות בין האספה למועצת הפיקוד המהפכנית, המועצה קיבלה את ההחלטה הסופית.
במילים אחרות, האספה לא יכלה להעביר חוק ללא אישור מועצת הפיקוד המהפכנית.
בהמשך נראה כיצד הגבלות אלה לא היו רק בנושא האספה הלאומית אלא כל הגופים הממשלתיים והאזרחיים בעיראק.
ליו"ר המועצה הייתה מוקנית סמכות מיוחדת לשבת בראש המושבים הסגורים של המועצה, לחתום על כל החוקים והתקנות שהפיקה המועצה ולפקח על העבודה של שרי קבינט ועל עבודת מוסדות המדינה.
החל מנובמבר 1969, כמעט כל חברי מועצת הפיקוד המהפכנית נבחרו מתוך הנהגת מפלגת הבעת'.
בדרך זו, החליפה ההנהגה האזרחית של הבעת' בהדרגה את כל הקצינים ששימשו עד אז בתפקידי השלטון, בנשיאות, בקבינט ובמועצת הפיקוד ומפלגת הבעת' החלה לבסס את שלטונה בכל מוסדות המדינה והארגונים הלאומיים.
תהליך זה התרחש באופן הדרגתי אך מחושב והתאפשר הודות לתרבות מינוי המקורבים ולאופי הטוטליטרי שהחלה המדינה לסגל לעצמה תחת שלטון הבעת'.
התוצאה הייתה רוב מוחץ לאנשי הבעת' בכל מוסדות המדינה ונטרול היכולת לגבור על החלטות המפלגה במוסדות אלה.
לצד זאת, לנשיא היו סמכויות של רשות מבצעת והגורם המפקח שאליו הוא היה כפוף להלכה היה מועצת הפיקוד המהפכנית, הרשות המחוקקת, שתפקדה בנוסף לכך כרשות המבצעת.
ראוי להזכיר עם זאת שהנשיא כיהן גם כיו"ר מועצת הפיקוד המהפכנית והיה בעל הכוח הנלווה לתפקיד.
כלומר, נשיא עיראק היה בעל כוח בלתי מוגבל בענייני חקיקה ואכיפת החוקים שאותם חוקקה המועצה ברשותו.
אם בכוח זה לא היה די, הרי שהנשיא העניק לעצמו, מתוקף היותו יו"ר מועצת הפיקוד המהפכנית, גם את הסמכות לתפקד כרשות מחוקקת בעניינים הקשורים לנאמנות למפלגה לנשיא ולמדינה, מה שהיווה פרצה שאפשרה גם את תפקודו בפועל כרשות מחוקקת עצמאית.
במסגרת החוקה ה"זמנית", שנותרה בתוקף עד 2003, הצליחו אל-בכר ואחריו חוסיין לשלוט בכל רשויות המדינה כשהגוף היחיד שפיקח עליהם לכאורה היה מועצת הפיקוד המהפכנית, שבו נדרש רוב על מנת להעביר חוקים.
בפועל אכן התקיימו דיונים במועצה אבל חברי המועצה הצביעו בכל המקרים בעד חוקים שהנשיא קידם או שבהם תמך.
האספה הלאומית יכלה להציע חוקים ולעיין בחוקים שהמועצה העבירה אך בפועל לא יכלה להשפיע על דבר בתהליך החקיקה.
הנשיא היה החוק ומילא את תפקידי הרשות המבצעת והרשות השופטת כאחד מתוקף תפקידו כנשיא ומתוקף החוקים שחוקקה מועצת הפיקוד המהפכנית, שגם בראשה הוא ישב.
ניתן להבין את תהליך הבעת'יפיקציה בעיראק בעזרת הדוגמה הבאה: בשנת 1977 חוקקה מועצת הפיקוד המהפכנית חוק המגדיר את כל חברי מפלגת הבעת' העיראקית כחברים במועצת הפיקוד המהפכנית.
חוק זה עלה לאחר שנים שמפלגת הבעת' ניצלה באופן שיטתי ומתמשך את מועצת הפיקוד המהפכנית לצורך קידום תפישֹת המפלגה במדינה.
עם הפיכת מועצת הפיקוד המהפכנית לגוף שכל מהותו מפלגתית, העיסוק העיקרי של המועצה נסוב סביב הפיכת אידאולוגית המפלגה לחוק המדינה ואכיפתו של החוק בפועל.
דוגמה למהלך כזה של מועצת הפיקוד היא החוק שכל חבר נוכחי או לשעבר במפלגת הדעווה האסלאמית, מפלגה שיעית דתית ואחת מיריבותיה הבודדות של מפלגת הבעת', יידונו למוות.
בעקבות חוק זה, הוצאו להורג בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 מאות פעילים המזוהים עם המפלגה.
דוגמה נוספת היא משנת 1981 כאשר מועצת הפיקוד המהפכנית קבעה כי אין להעסיק כל מורה מתחת לגיל 40 שלא היה לו קשר למפלגה.
מאוחר יותר, בשנת 1988, מועצת הפיקוד קבעה שאם מורים יפגינו חוסר נאמנות לעיראק, למנהיג ולערכי מהפכת ה-17–30 ביולי 1968, ניתן יהיה להדיח אותם מתפקידם.
בנוסף, גם ההתנהגות של משפחותיהם של המורים יכלה להשפיע על העסקתם.
חוקים אלה הן דוגמאות מייצגות של הלך הרוח בעיראק בתקופתו של סדאם.
חוקים אלה שחוקקה מועצת הפיקוד המהפכנית, הפגינו נכונות של המועצה ליטול לידיה סמכות גם על חיי הפרט באופן המאפיין משטרים טוטליטריים.
כלי נוסף להשגת שליטה מוחלטת במדינה היה חלוקת המדינה למחוזות והשתלטות הבעת' גם על השלטונות המקומיים במחוזות באמצעות מינוי בעלי תפקידים וחקיקה.
חברי המפלגה הוצבו בעמדות המפתח בשלטונות המחוזות, מתנגדים נשפטו כבוגדים והחוק שלל קיום של כל מפלגה אחרת במדינה מלבד מפלגת הבעת'.
ההתפתחויות הללו התרחשו תחת פיקוח הדוק והנחיה של מועצת הפיקוד המהפכנית ושיקפו את סדר היום הבעת'יסטי שאותו ביקשב המועצה להטמיע במדינה.
שיטה זו אפשרה למפלגת הבעת' ולמועצת הפיקוד המהפכנית להשפיע יותר על האזרחים העיראקיים ועל חיי היומיום במדינה על-ידי חקיקה פרטיקולרית עבור כל מחוז בהתאם להכוונת מועצת הפיקוד המהפכנית.
המועצה שימשה את מפלגת הבעת' בדרכים נוספות לחיזוק ולהחדרת הבעת' לכל תחומי החיים במדינה.
חברות במועצת הפיקוד המהפכנית זיכתה את ילדי החברים בלימודים בכל מוסד אקדמי ללא תנאי קבלה, בתמריצים כלכליים ועוד.
בנוסף, חולקו תארים כגון "חברי סדאם" בתמורה לעזרה משמעותית שהוענקה למפלגה או למדינה.
תארים אלה יועדו ליצירת מדרגים שונים של נאמנות בין האזרחים ושימשו ככלים משלימים לביצור הבעת'יפיקציה במדינה.
לצד זאת, רווחה תופעה רחבה מאוד של מינוי מקורבים לכלל תפקידי הכוח במדינה כאשר המקורבים היו כמובן כולם אנשי מפלגת הבעת'.
כל אלו יצרו "שכבת מקורבים" שבסופו של דבר הציבה את תומכי סדאם ואת המפלגה כמודל בלעדי לחיקוי בעיראק.
מעניין לראות שכמעט כל שימוש באלימות מצד השלטון העיראקי בשנות שלטונה של מפלגת הבעת', נתלה במסמכים רשמיים בדמות חוקים, החלטות או תקנות שניפקה מועצת הפיקוד המהפכנית.
ניתן ללמוד מכך על מהותה של מועצת הפיקוד עבור סדאם ועבור מפלגת הבעת'.
כל פעולה שהשלטון ביקש לעשות הייתה לגיטימית מיסודה או הפכה לגיטימית בדיעבד מאחר שכך אמר החוק, קרי מכיוון שכך קבעה מועצת הפיקוד המהפכנית.
כך השתמש סדאם במועצה כחותמת גומי להכשרת כל רצונותיו וניצל אותה למען בעת'יפיקציה של המדינה וביצור מעמדה של מפלגת הבעת'.
נפילת משטר הבעת' ופירוק המועצה
לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20, עברה מועצת הפיקוד המהפכנית שינוי באופי הפעילות שלה.
שינויים אלה הגיעו בעקבות שינויים בהשקפתו של הנשיא, סדאם חוסיין, ודווקא מתוך שימור מעמדה של המועצה ככלי ביד הנשיא.
חוסיין פנה בתקופה זו לפרויקט לאומי חדש שכונה "השיבה לאמונה" ורתם לשם כך את כוחה של מועצת הפיקוד המהפכנית.
כך המשיכה המועצה להוות גוף מרכזי בעיצוב פניה של המדינה העיראקית עד לפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003.
עם כיבוש עיראק, מוסדות המדינה הבעת'יסטית חדלו מלתפקד והמדינה נכנסה לאנרכיה.
פול ברמר, שנשלח מטעם ארצות הברית לעיראק על מנת להשליט סדר ולעודד דמוקרטיזציה של המדינה, קיבל מספר החלטות נחרצות.
ראשית, פירק ברמר את מפלגת הבעת' באופן רשמי על-ידי האיסור על חברות במפלגה ובכך הרחיק את כל אנשי הבעת' מתפקידיהם בממשלה, במוסדות המדינה ובצבא.
כתוצאה מכך, חדלה מועצת הפיקוד המהפכנית לתפקד באופן סופי, לאור העובדה שכל חבריה היו אנשי מפלגת הבעת'.
את מקומה תפסו מאותה עת מנגנוני מדינה דמוקרטיים שכוננו האמריקאים ולבסוף עמדה בראשם ממשלה שנבחרה בבחירות דמוקרטיות בשנת 2005.
מועצת הנשיאות או המועצה הנשיאותית הוא גוף שהוקם על פי תנאי ההסכם הפוליטי בלוב שנחתם ב-17 בדצמבר 2015. המועצה ממלאת את תפקידיו של ראש מדינת לוב והיא צריכה לקחת את הפיקוד על הכוחות המזוינים.
ההסכם אושר פה אחד על ידי מועצת הביטחון של האו"ם שקיבלה בברכה את הקמת מועצת הנשיאות והכירה בכך שממשלת ההסכמה הלאומית היא הממשלה המבצעת הלגיטימית היחידה של לוב, זאת על רקע מלחמת האזרחים השנייה בלוב.
בין 2014 למרץ 2021, שתי ממשלות, אחת בטריפולי ואחת בטוברוק, התחרו על השלטון בלוב.
הממשלה בטוברוק הוכרה על ידי הקהילה הבינלאומית לפני הקמת המועצה הנשיאותית, והממשלה בטריפולי הוכרה על ידי האו"ם.
באוקטובר 2015, שליח האו"ם ללוב, ברנרדינו לאון, הודיע על הצעה לבית הנבחרים לחלוק את השלטון עם ממשלת לוב החדשה היריבה, לפי פשרה של ראש הממשלה, פאיז א-סראג'.
עם זאת, תנאי ההצעה הסופית לא היו מקובלים על אף אחד מהצדדים, ושניהם דחו אותה.
אף על פי כן, ההצעה עוררה הצעה מתוקנת שהורכבה על ידי אל-סראג' ואחרים, ונתמכה לאחר מכן על ידי האו"ם.
ב-17 בדצמבר 2015 חתמו חברי בית הנבחרים והקונגרס הלאומי הכללי החדש על הסכם פוליטי מתוקן, המכונה בדרך כלל "ההסכם הפוליטי הלובי" או "הסכם סחיראת".
על פי תנאי ההסכם, תוקם מועצת נשיאות בת 9 חברים וממשלת ביניים של הסכמה לאומית בת שבע עשרה חברים, במטרה לקיים בחירות חדשות תוך שנתיים.
בית הנבחרים ממשיך להתקיים כגוף מחוקק ומייעץ, שנקרא מועצת המדינה העליונה, שנוצר עם חברים שמונו על ידי הקונגרס הלאומי הכללי החדש.
ב-31 בדצמבר 2015, יו"ר בית הנבחרים, אגילה סאלח עיסא, הכריז על תמיכתו בהסכם הפוליטי הלובי.
יו"ר הנשיאות, פאיז א-סראג' (חבר לשעבר בפרלמנט טוברוק), ושבעה מחברי המועצה האחרים הגיעו לטריפולי ב-30 במרץ 2016 לבסיס הצי באבו סיטה.
למחרת דווח כי הממשלה הלובית השתלטה על משרדי ראש הממשלה וכי ראש הממשלה ח'ליפה אל-גאווי, שמונה על ידי ממשלת הישועה הלאומית היריבה, נמלט למיסראתה.
ב-5 באפריל הודיעה ממשלת הישועה הלאומית על התפטרותה וכי "מפסיקה את פעולותיה", בכך הותירה את כוחה וסמכויותיה בידי מועצת הנשיאות.
ב-10 במרץ 2021 התכנס בית הנבחרים בעיר סירת כדי לאשר רשמית את הקמת ממשלת האחדות הלאומית בראשות מוחמד אל-מנפי כיו"ר מועצת הנשיאות ועבדול אל-חמיד דבייבה כראש ממשלה.
מועצת הנשיאות מונהגת על ידי יושב ראש הנתמך על ידי סגן יו"ר נציג האזורים ההיסטוריים של לוב.
כל החלטה שהתקבלה על ידי המועצה חייבת להיות מאושרת פה אחד על ידי יושבי הראש וסגני היו"ר.
מועצת נשיאות חדשה אושרה על ידי בית הנבחרים ב-10 במרץ 2021, בעקבות הסכם שהושג בפורום הדיאלוג הפוליטי בלוב בתיווך האו"ם.
שם תפקיד תחילת כהונה סוף כהונה מחוז בחירה מוחמד אל-מנפי יו"ר מועצת הנשיאות 10 במרץ 2021 מכהן קירנאיקה עבדאללה א-לאפי סגן יושב ראש 10 במרץ 2021 מכהן טריפוליטניה מוסא אל-קוני סגן יושב ראש 10 במרץ 2021 מכהן פזאן
מועצת העיר ניו יורק היא הגוף המחוקק של העיר ניו יורק.
יש לה 51 חברים מ-51 מחוזות מועצה ברחבי חמשת הרבעים.
המועצה משמשת כבלם ואיזון מול ראש העיר במודל ממשלתי של ראש עירייה-מועצה, ביצוע החלטות רשויות העיר על שימושי קרקע וחקיקה במגוון נושאים נוספים.
יש לה גם אחריות בלעדית לאישור תקציב העירייה.
חברים שנבחרו בשנת 2010 או אחריה מוגבלים לשתי קדנציות רצופות של ארבע שנים בתפקיד אך רשאים להתמודד שוב לאחר הפוגה של ארבע שנים; עם זאת, חברים שנבחרו לפני 2010 רשאים לבקש קדנציה שלישית ברציפות.
ראש מועצת העיר נקרא הדובר .
הדוברת הנוכחית היא אדריאן אדמס, דמוקרטית מהמחוז ה-28 בקווינס.
הדובר קובע את סדר היום ומנהל את ישיבות מועצת העיר, וכל הצעת החקיקה מוגשת דרך לשכת היועץ המשפטי.
מנהיג הרוב, קית' פאוורס, מוביל את הרוב הדמוקרטי של הלשכה.
מנהיג המיעוט, ג'ו בורלי, מוביל את חמשת חברי המועצה הרפובליקנית.
נכון לשנת 2022, למועצה יש 38 ועדות קבועות ו-4 ועדות משנה, בעלות פיקוח על תפקידים שונים של ממשלת העיר.
כל חבר מועצה יושב לפחות בשלוש ועדות קבועות, נבחרות או משנה (המפורטות להלן).
הוועדות הקבועות מתכנסות לפחות פעם בחודש.
יושב ראש המועצה, מנהיג הרוב ומנהיג המיעוט הם כולם חברים בעצמם בכל ועדה.
חברי המועצה נבחרים כל ארבע שנים.
היוצא מן הכלל הוא שתי קדנציות רצופות של שנתיים כל עשרים שנה כדי לאפשר חלוקה מחדש לאחר כל מפקד ארצי (החל מ-2001 ו-2003 עבור מפקד 2000 ושוב ב-2021 ו-2023 עבור מפקד 2020).
מועצת הנשיא לייעוץ מודיעיני היא גוף עצמאי הפועל במסגרת משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית.
המועצה נועדה לספק לנשיא מקור עצמאי לייעוץ בנוגע לפעילות קהילת המודיעין האמריקאית.
המועצה שומרת בקפדנות על עצמאותה הלא-מפלגתית ועל הסודיות של דיוניה והתקשרויותיה.
מאז הקמתה, המועצה תרמה תרומות משמעותיות ומתמשכות למבנה, לניהול ולפעילות של קהילת המודיעין בארצות הברית.
המועצה הוקמה בשנת 1956 על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר, שנוכח בצורך בגוף חיצוני המורכב מאמריקנים מכובדים ובעלי הישגים בולטים.
גוף זה, שנקרא בתחילה מועצת היועצים לפעילויות מודיעין חוץ של הנשיא, נועד להעניק לנשיא הערכות גלויות וישירות של פעילויות המודיעין האמריקניות.
בשנת 1961, שינה הנשיא ג'ון קנדי את שם הגוף ל-מועצת היועצים המודיעיניים של הנשיא לענייני מודיעין חוץ (PFIAB).
המועצה ממלאת תפקיד מרכזי במתן ייעוץ לנשיא בנושאים:
הערכת יעילות הקהילה המודיעינית: המועצה מספקת חוות דעת על היעילות שבה הקהילה המודיעינית עונה על צורכי המודיעין של ארצות הברית
תכנון עתידי של הקהילה המודיעינית: המועצה מסייעת לנשיא להעריך את תוכניות הקהילה לטווח הארוך ואת יכולתה להתמודד עם אתגרים עתידיים
גישה למידע: למועצה יש גישה מלאה לכל המידע הדרוש למילוי תפקידיה, כולל גישה ישירה לנשיא
מועצת הצי , מקודם Council of the Marine Causes, הייתה הגוף האחראי לאדמיניסטרציה ולניהול האזרחי השוטף של הצי המלכותי האנגלי ולימים הבריטי.
היא פעלה מ-1546 עד פירוקה ב-1832, ותפקידיה הועברו למועצת האדמירליות (Admiralty Board) .
פקיד-מלכות ראשון לאדמיניסטרציה של הצי האנגלי מונה ב-1205 על ידי המלך ג'ון ותוארו "הממונה על נמלי המלך וספינותיו" (Keeper of the King's Ports and Galleys); לימים הוחלף השם ל-"פקיד אוניות המלך" (Clerk of the King's Ships) .
בראש הגוף החדש, שקיבל את השם "המועצה לענייני הצי" (Council of the Marine Causes), הועמד הלפטננט של האדמירליות (לפטננט-אדמירל), ממלא המקום של הלורד אדמירל העליון .
כתבי המינוי הראשונים הוצאו בקיץ 1545 והושלמו ב-24 באפריל 1546; תאריך זה מציין רשמית את יום הקמת המועצה.
חברי מועצת הצי היו פקידי מלכות במשרה מלאה, אנשי ים ואדמיניסטרטורים, שקיבלו שכר שנתי על עבודתם.
המועצה עסקה רק בניהול האזרחי של הצי, והפעלתו המבצעית נותרה בידי האדמירליות , שנקראה אז "משרד האדמירליות וענייני הצי" (The Admiralty and Marine Affairs Office).
ב-1557 הועברה ראשות המועצה מלפטננט האדמירליות לגזבר הצי, שנקרא גם Senior Commissioner.
ב-1628 אבדה למועצה עצמאותה והיא הוכפפה למועצת האדמירליות (Admiralty Board) בראשותו של הלורד הראשון של האדמירליות (שר הצי).
ב-1660 הועברה ראשות מועצת הצי מגזבר הצי לפקיד החשבונות של הצי, שנקרא מעתה בשם חדש – "יושב ראש מועצת הצי".
ב-1832, כחלק מתוכניות הארגון מחדש של הצי המלחמתי שיזם סֶר ג'יימס גרהם , הלורד הראשון של האדמירליות, בוטלה מועצת הצי ואיתה גם מועצות-המשנה שלה לחולים ופצועים, לתובלה ולאספקה.
את מקומה מילאה מעתה מועצת האדמירליות, והתפקידים האדמיניסטרטיביים השונים חולקו בין הלורדים הימיים.
תכנון ופיקוח על בניית אוניות ותחזוקתן במספנות המלכותיות בדפטפורד , ווליץ' , פורטסמות' וצ'טהם ובמתקנים נוספים של הצי.
אספקת מזון (שנקנה מקבלנים פרטיים שנקראו "agents"), אספקת ציוד, אפסניה ימית ושירותים לאוניות; אספקת תותחים, כלי ירי ותחמושת לאוניות, שנמשכו ממועצת החימוש .
תשלום שכר לאזרחים בשירות הצי ולצוותי האוניות (קצינים וחוגרים).
מינוי קציני-משנה (warrant officers) ותת-קצינים (petty officers), להבדיל מקציני הפיקוד (commissioned officers) שמונו על ידי האדמירליות
תחומי האחריות הנפרדים של כל אחד מחברי המועצה
לפטננט האדמירליות עמד בראש מועצת הצי מ-1545 עד 1564, אז הועברה ראשות המועצה לידי גזבר הצי.
גזבר הצי היה בכיר חברי המועצה מ-1564 עד 1660. הוא ניהל את תקציב הצי ופיקח עליו, אם כי במרוצת השנים עברו בהדרגה חלק מן הנושאים שבאחריותו לפקיד החשבונות של הצי.
פקיד החשבונות של הצי היה אחראי על ההוצאות הכספיות של הצי ועמד בראש המועצה מ-1660 עד ביטולה ב-1832.
המפקח על האוניות היה אחראי על תכנון, בנייה ושיפוץ אוניות הצי ופיקח על המספנות המלכותיות.
פקיד הצי (Clerk of the Navy) היה אחראי על הניהול היומיומי של עבודת המועצה ושימש מזכיר ראשי במשרד הצי.
המפקח על האספקה לאוניות (Surveyor of Marine Victuals) היה אחראי על בסיסי המזון ופיקח על אספקת המזון והמשקאות לאוניות הצי המלכותי מ-1550 עד 1679. התפקיד בוטל והוחלף ב-1683 על ידי מועצת האספקה .
הממונה על חימוש האוניות היה פקיד שהושאל במיוחד ממועצת החימוש וטיפל באספקת החימוש לאוניות.
הוא היה חבר המועצה תקופה קצרה בלבד, מ-1561 עד 1569.
המפקח על פנקסי המחסנאים, המפקח על פנקסי הגזבר והמפקח על פנקסי אספקת המזון היו תפקידים שנוצרו כדי להקל את עומס העבודה על פקיד החשבונות של הצי.
הערה: משרד התשלומים של הצי (מקום מושבו של גזבר הצי) היה נפרד מן המועצה; אומנם חברי המועצה נדרשו לאשר את התשלומים, אך כל הכספים הוחזקו במשרד זה והוצאו על ידו.
לימים הוחלף שמו של משרד התשלומים ל-"אוצר הצי" (Navy Treasury).
בעקבות התעצמות הצי בסוף המאה ה-17 ותחילת ה-18 החליטה האדמירליות למקד את פעילות המועצה בשני תחומים עיקריים – אוניות ותחזוקתן והוצאות הצי, ולהעביר את הטיפול בשאר הנושאים לאחריותן של מועצות משנה.
האחראית לאספקת המזון, הבירה והשיכר ופריטים נוספים לצוותי אוניות הצי.
המועצה לטיפול בחולים ופצועים (Sick and Hurt Board) (הוקמה אד הוק ולתקופה מוגבלת בעיתות מלחמה החל מ-1653, פעלה באופן קבוע מ-1715, מוזגה עם מועצת התובלה ב-1806).
היא הייתה אחראית למתן שירותי רפואה לאוניות הצי ולטיפול בשבויי מלחמה.
מועצת התובלה (Transport Board) (1690–1724, הוקמה מחדש ב-1794, הוטמעה בתוך מועצת האספקה ב-1817).
הייתה אחראית לאספקת שירותי תובלה ולהעברת אספקה וציוד צבאיים.
ב-1656 הועברו משרדי המועצה לרחוב Seething Lane בסיטי של לונדון, לבניין חדש שאת הקמתו יזם סמיואל פיפס.
הבניין נשרף ב-1673, ובשנתיים שלאחר מכן נבנה מחדש לפי תכנונו של כריסטופר רן.
הבניין נהרס ב-1788. באגף האחורי של הבניין, עם כניסה נפרדת, נמצאו משרדי המועצה לטיפול בחולים ופצועים.
המשרד לאספקת מזון נמצא בקרבת מקום, ב-Little Tower Hill.
אוצר הצי, שנקרא גם משרד התשלומים של הצי וממנו פעל גזבר הצי, שכן ב־Leadenhall Street, וב-1664 עבר ל-Broad Street.
ב-1789 עברה המועצה לבית סאמרסט (Somerset House), לאגף חדש שנבנה במיוחד עבורה.
ב-15 בפברואר 1828, בעקבות שאילתות של חברי פרלמנט בדבר תקציבה המנופח של מועצת הצי ודוחותיה המעורפלים, הקים מזכיר הפנים רוברט פִּיל ועדת חקירה פרלמנטרית בראשותו של חבר הפרלמנט הנרי פרנל לבדיקת הנושא.
הוועדה בדקה את התנהלות המועצה בנושאי פנסיות ותשלומי מחצית-שכר לאנשי הצי, מכס, הוצאות המועצה וחובותיה, ובסוף אותה שנה הגישה הוועדה את מסקנותיה.
העיקרית שבהן הייתה כי אין כל בקרה פיננסית על הוצאות המועצה, שגדלו עוד יותר מהוצאותיה בתקופת השלום הקודמת.
בעקבות דוח הוועדה החליטה הממשלה ב-14 בפברואר 1832 להעביר חוק לסגירת מועצת הצי ומועצת המשנה לאספקת מזון ולהעביר את תפקידיהן למועצת האדמירליות.
מועצת הנגידים של הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית (IAEA) היא אחד משני גופי קביעת המדיניות של סבא"א, יחד עם הוועידה הכללית השנתית של חברי סבא"א.
המועצה אחראית, בין היתר, על אישור הסכמי נשק ועל אישור פרסום תקני הבטיחות של סבא"א.
המועצה ממנה בין היתר את יושב ראש סבא"א, בכפוף לאישור הוועידה הכללית, ומגישה המלצות לוועידה הכללית על תוכניתה ותקציבה.
הדירקטוריון מתכנס בדרך כלל חמש פעמים בשנה: במרץ וביוני, פעמיים בספטמבר (לפני ואחרי הוועידה הכללית) ובנובמבר.
המועצה מורכבת מ-35 מדינות חברות בסבא"א, שלכל אחת מהן זכות הצבעה אחת.
שלושה-עשר נציגים אשר נבחרו על ידי המועצה הקודמת, בחלוקה הבאה; עשרה נציגי המדינות המתקדמות ביותר בטכנולוגיית אנרגיה גרעינית.
שלושה נציגים נוספים ממדינות מתקדמות ביותר, שלא באזורי העולם מהם נבחרו עשרת הנציגים הראשונים, זאת מתוך האזורים הבאים: צפון אמריקה, אמריקה הלטינית, מערב אירופה, מזרח אירופה, אפריקה, המזרח התיכון ודרום אסיה, דרום מזרח אסיה, האוקיינוס השקט והמזרח הרחוק.
22 הנציגים הנוספים במועצה נבחרים על ידי האספה לתקופת כהונה בת שנתיים, אחד עשר מתוכם נבחרים מדי שנה.
ועשרים מדינות חברות בסבא"א נבחרות למועצה על ידי הוועידה הכללית על סמך החלוקה הגאוגרפית הבאה:
קבוצה אזורית חברים אמריקה הלטינית 5 מערב אירופה 4 מזרח אירופה 3 אפריקה 4 המזרח התיכון ודרום אסיה 2 דרום מזרח אסיה והאוקיינוס השקט 1 המזרח הרחוק 1 סך הכל 20
כמו כן נבחרים שני חברים נוספים, אחד מכל אחד מקבוצות האזורים הבאות:
נציג אחד מסתובב לקבוצות האזוריות: אפריקה, המזרח התיכון ודרום אסיה, דרום מזרח אסיה והאוקיינוס השקט.
נציג שני מסתובב לקבוצות האזוריות: המזרח התיכון ודרום אסיה, דרום מזרח אסיה והאוקיינוס השקט, המזרח הרחוק.
רשימת מעודכנת של 35 החברות הנוכחיות ניתן למצוא בדף האינטרנט של מועצת הנגידים של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (IAEA).
רשימת המדינות המעודכנת לתקופה 2023–2024: אלג'יריה, ארמניה, ארגנטינה, אוסטרליה, בנגלדש, ברזיל, בולגריה, בורקינה פאסו, קנדה, סין, קוסטה ריקה, דנמרק, אקוודור, פינלנד, צרפת, גרמניה, הודו, אינדונזיה, יפן, קניה, קוריאה הדרומית, נמיביה, הולנד, פרגוואי, קטר, הפדרציה הרוסית, ערב הסעודית, סינגפור, דרום אפריקה, ספרד, טורקיה, בריטניה, ארצות הברית, אורוגוואי ואוקראינה.
מועצת יש"ע, בשמה המלא מועצת היישובים היהודים ביהודה, שומרון וחבל עזה, היא עמותה ימנית בה חברים ראשי הערים, המועצות המקומיות והאזוריות הישראליות שבתחומי יהודה והשומרון ובעבר גם בגוש קטיף, וכן מספר אישי ציבור.
היא הוקמה בדצמבר 1980 במטרה לקדם את מפעל ההתיישבות, לייצג את האינטרסים של המתיישבים, וכן לקיים הסברה בישראל ובחו"ל בעד לגיטימיות המפעל וחשיבותו.
תנועת ההתיישבות אמנה משמשת כזרוע המיישבת של המועצה והיא האחראית על ההתיישבות והפיתוח בתחומי המועצה.
מייסדה של מועצת יש"ע הוא ישראל הראל וממאי 2024 עומד בראשה ישראל גנץ.
מועצת יש"ע קמה עם חידוש ההתיישבות היהודית ביהודה, שומרון וחוף עזה בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים, מתוך אמונה כי מפעל ההתיישבות ביש"ע הוא חלק מרכזי בהגשמת הציונות, ויש לו חשיבות אסטרטגית ראשונה במעלה.
ב-24 בדצמבר 1980, נערך ביד שפירא שבגוש עציון כנס הייסוד של מועצת יש"ע.
אל הכנס הגיעו נציגי היישובים היהודיים ביהודה, שומרון וחבל עזה והחליטו להקים את המועצה שתפתח את האזור, שהיה אז כמעט לא מיושב, כהמשך טבעי וממוסד לתנועת "גוש אמונים".
את הכינוס ארגן ישראל הראל והוא היה הנואם הראשי בו.
ארבע המועצות הראשונות שהיו חברות במועצת יש"ע, הן: המועצה האזורית גוש עציון, המועצה האזורית חוף עזה, המועצה האזורית שומרון והמועצה האזורית מטה בנימין.
בשנים שלאחר מכן הוקמו מועצות נוספות, בעיקרן מועצות מקומיות, אשר חברות גם הן במועצת יש"ע.
המועצה, כארגון גג לרשויות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן, עוסקת בנושאים הקשורים לכלל ההתנחלויות במגוון תחומים, כגון: משפט, מדיניות, תקשורת, תשתיות ועוד.
באופן כללי, המועצה דוגלת בפעילות משותפת עם הנהגת המדינה לקידום מפעל ההתנחלויות, ויוצאת נגד החלטות ממשלתיות הפוגעות במפעל זה.
בשנת 2017, ניהלה מועצת יש"ע מאבק לקידום תוכניות הכבישים ביהודה, שומרון ובקעת הירדן, לאחר שנים רבות של הזנחת תשתיות התחבורה באזור, לדבריהם.
בשנת 2021, טרם השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש, בעקבות ניסיונה של שרת התחבורה המיועדת מרב מיכאלי לקצץ בתקציבי התחבורה ביהודה ושומרון, הביאה מועצת יש"ע את מפלגת "תקווה חדשה" להכניס להסכמים הקואליציוניים סעיף, בו מבוססת המשכת העברת התקציב לכבישים והמשך הסטווס קוו.
במאי 2016, פתחה מועצת יש"ע בקמפיין למען החלת החוק הישראלי על העיר מעלה אדומים שבסמוך לירושלים.
תחת הכותרת "מעלה אדומים תחילה", הציגו במועצה סקר שנעשה, לפיו 78% מהאוכלוסייה היהודית משוכנעים כי על ישראל לספח על מעלה אדומים גם ללא הסכם עם הפלסטינים.
בעקבות תמכה של שרים וחברי כנסת רבים מהימין הישראלי, הונחה בחודש אוגוסט של אותה שנה הצעת חוק לסיפוח מעלה אדומים.
לבסוף, הוריד ראש הממשלה בנימין נתניהו את עניין סיפוח מעלה אדומים מהפרק, לאחר שביקש לחכות לכניסתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לתפקידו בבית הלבן.
בהמשך, התרחב הקמפיין וביקש לספח בחוק הישראלי את כל שטח C.
שיא הקמפין היה נסיעתו של ראש הממשלה נתניהו לבית הלבן בוושינגטון, שם במסגרת חשיפת תוכנית השלום של הנשיא טראמפ, אמר כי יספח את היישובים הישראליים ביו"ש בשבוע שלאחר מכן, דבר שלא קרה.
בשנת 2018 פעלה מועצת יש"ע נגד פעילותו של ארגון 'TIPH' בחברון, אשר פעל ככוח משקיפים הבינלאומי.
בדו"ח שהציגה המועצה עלתה תמונה המתארת פעילות אנטי-ישראלית מובהקת של הארגון נגד מדינת ישראל וכלפי הישראלים הגרים ביישוב היהודי בחברון.
במהלך המאבק תמכו בהפסקת פעילותו של הארגון חברי כנסת רבים, כולל ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בינואר 2019, הודיע ראש הממשלה נתניהו כי לא יאריך את המנדט של כוח המשקיפים הבינלאומי ופעילותם הופסקה.
באוקטובר 2018, אושרה בהחלטת ממשלה החלטה שיזמה מועצת יש"ע, הקמת מרכז מורשת ומוזיאון לתולדות ההתיישבות ביהודה ושומרון על שם ראש הממשלה לשעבר, יצחק שמיר בפארק שמיר שבמעלה אדומים.
במקום יוקם מבקרים ומוזיאון מורשת ותולדות ההתיישבות, עם דגש מיוחד על מורשת העלייה מברית המועצות לשעבר.
המבנה המיועד מתוכנן לקום בשנת 2025, בשטח כולל של עד 2400 מ"ר.
בשנת 2020, הובילה מועצת יש"ע את המאבק בתוכנית טראמפ, אשר לטענתם הכירה במדינה פלסטינית ועשויה להערים קשיים על ההתיישבות ביהודה ושומרון.
בדצמבר 2020, פתחה מועצת יש"ע בקמפיין "מסדירים את ההתיישבות הצעירה", במטרה להסדיר את המאחזים הבלתי חוקיים ביהודה ושומרון.
במסגרת הקמפיין, הקימה המועצה מאהל מחאה מול משרד ראש הממשלה בירושלים, אשר ישבו בו תושבי המאחזים ושבתו רעב.
בשנים האחרונות פועלת מועצת יש"ע למען סיפוח יהודה, שומרון ובקעת הירדן והובלת ההתיישבות למיליון תושבים.
בנוסף מקדמת מועצת יש"ע יחד עם משרדי הממשלה תוכניות אב במגוון תחומים, ביניהם: תשתיות כבישים באזור, מים, חשמל, איכות הסביבה ועוד.
במועצה חברים 25 ראשי הרשויות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן, המרכיבים את הנהלת מועצת יש"ע, ומזכ"ל אמנה זאב חבר ובראשה עומד אחד מחבריה כיושב ראש.
ההנהלה מתכנסת פעם בשלושה שבועות ומנהלת בפועל את המועצה.
עד ביצוע תוכנית ההתנתקות בשנת 2005, היו חברים בה גם ראשי הרשויות בחבל עזה.
יו"ר מועצת יש"ע נבחר לתפקידו בבחירות דמוקרטיות, על ידי חברי ההנהלה.
מראשית דרכה, מועצת יש"ע תוקצבה חלקית מדמי חבר ששילמו הרשויות המקומיות החברות בה.
בנובמבר 2004 עתרה "שלום עכשיו" לבג"ץ נגד השימוש בתקציב רשויות מקומיות לשם מימון פעילות של מועצת יש"ע נגד תוכנית ההתנתקות.
בג"ץ הוציא צו ביניים האוסר על העברת הכספים מהרשויות, אך במאי 2006 נפסק שהעברת הכספים היא חוקית, ומקור המימון העיקרי של מועצת יש"ע הוא דמי החבר של הרשויות המקומיות.
מחלקת ההסברה והתקשורת של מועצת יש"ע עוסקת בענייני התקשורת ויחסי הציבור של המועצה, עורכת ומדפיסה חומרי הסברה, מובילה את הקמפיינים והמאבקים השונים של ההתיישבות, אחראית לטיפול ברשתות החברתיות ועורכת סיורים והרצאות למעצבי דעת קהל.
בראש המחלקה עומד דוברת מועצת יש"ע דורית אוסטרובסקי שכטר.
כחלק מעבודתה השגרתית, מפיצה מחלקת התקשורת תגובות שונות לאירועים אקטואליים המתרחשים בישראל ובעולם, ויוזמת כתבות בכלי התקשורת הישראלים והבינלאומיים אשר זוכות לסיקור רב.
כמו כן, המחלקה אחראית לתדמיתה של מועצת יש"ע ומפעילה מגוון את מערכת הרשתות החברתיות של המועצה, בפלטפורמות השונות.
בעבר יצא מטעם מועצת יש"ע העלון השבועי ישע שלנו אשר חולק בבתי הכנסת בארץ והוצאתו הייתה באחריות המחלקה.
בשנת 2010 ייסדה מחלקת התקשורת את "כנס יש"ע להסברה ותקשורת", אשר מושך אליו מדי שנה מאות אישי ציבור ואנשי תקשורת מכל גוני האוכלוסייה.
הכנס הראשון החל כקורס שגרירי הסברה, ועם השנים הפך לכנס מסודר בתחום ההסברה ועבודה התקשורתית.
בין המשתתפים שלקחו חלק בכנס בשנים האחרונות: עמית סגל, אילנה דיין, רענן שקד, אבי בניהו, אהוד יערי ועוד רבים.
הכנס השישי, שהתקיים בשנת 2016, הוקדש לפתיחת שנת היובל למלחמת ששת הימים ושנת המאה להצהרת בלפור, ובו דנו בתוכניות מדיניות אפשריות וכן בקריאה לפעילים להשפיע ברשתות החברתיות.
כמו כן, באירועים מיוחדים, או כחלק מקמפיין ציבורי, מוציאה מחלקת התקשורת חומרי הסברה נוספים הקשורים באותו נושא ומציגים את זווית הראייה של המועצה.
לרגל חגיגות יובל שנים למלחמת ששת הימים, הוציאה המועצה ספר טיולים - מעיינו"ש - המדריך מטיילים ב-50 מעיינות ביהודה ושומרון.
בהמשך הוציאה ספר נוסף העוסק במסלולים אזור.
בראש השנה תש"פ, הוציאה המועצה מהדורה מעודכנת וחדשה של מפת ההתיישבות.
המפה כוללת את כל נקודות היישוב ביהודה, שומרון ובקעת הירדן והקו הירוק אינו מופיע בה באופן מכוון.
יהודה ושומרון – מנהלת ההסברה הייתה גוף שהוקם במועצת יש"ע, במטרה להעמיק את הזיקה שבין הציבור הישראלי לשטחי יהודה ושומרון.
הגוף הוקם ב-2008 ופעל בכמה מישורים: קיום סיורים למעצבי דעת קהל, הפצת מחקרים וניירות עמדה בנושאים שונים הקשורים ליהודה ושומרון, הוצאת העלון השבועי ישע שלנו אשר חולק בעבר בבתי הכנסת בארץ, הכשרה של דוברים ואנשי הסברה ("כל מתיישב הוא מסביר") ובעזרת קמפיינים פרסומיים.
המנהלת נוסדה לאחר שבמועצת יש"ע הגיעו למסקנה שבדיון הציבורי על עתיד שטחי יהודה ושומרון הוזנחו הטיעונים הערכים והמהותיים, וכן העובדה ששטחי יהודה ושומרון הם ערש התרבות היהודית.
הכישלון במניעת תוכנית ההתנתקות הוביל את הנהגת מועצת יש"ע למסקנה שטיעונים ביטחוניים בלבד אינם מספיקים מול הטיעונים הערכיים, שעומדים מאחורי הגישה של "שטחים תמורת שלום".
לכן הוחלט כי מול הטיעונים לפגיעה בזכויותיו של עם אחר יש להעמיד את טיעוני זכויותיו של העם היהודי על חבלי ארץ אלו, ולהדגיש את ערכם ההיסטורי, התרבותי והדתי, תוך השוואה מול בחירת התנועה הציונית בהתיישבות בארץ ישראל, מול חלופות אחרות כגון תוכנית אוגנדה.
המנהלת פעלה להגברת הזיקה של החברה הישראלית ליהודה ושומרון, ולהפצת מידע בנושאים כגון: דמוגרפיה, מעמד יהודה ושומרון במשפט הבינלאומי, המורשת היהודית ביהודה ושומרון, ביטחון וגבולות בני הגנה, התיישבות יהודית חדשה.
באמצעות מסעות פרסום, אתר תוכן ומידע, עידוד התיירות ביהודה ושומרון, תעמולה ממוקדת קהל והשתתפות בפאנלים ובאירועים.
חלק מקמפיין "הסיפור של כל יהודי" הדגיש שסיפורים רבים מהמקרא ומתקופות מאוחרות יותר התרחשו ביהודה ושומרון, כגון קרבות המכבים, חלום יעקב, השכנת משכן שילה ועוד.
עם השנים, הפכה "מנהלת ההסברה" למחלקת ההסברה והתקשורת של מועצת יש"ע והיא כבר לא פועלת תחת שם זה.
אגף קשרי החוץ ואגף מזרח-אירופה
בשנת 1992 הקימה מועצת יש"ע את אגף קשרי החוץ (בעבר: דסק חו"ל) שבראשו עמד יחיאל לייטר עד שנת 1996. בשנת 2013 חודשה פעילותו של אגף קשרי החוץ ובראשו עמד דני דיין עד שנת 2015. בשנים 2016 - 2020 עמד בראש האגף ראש מועצת אפרת עודד רביבי.
עיסוקו העיקרי של האגף הוא הסברה בינלאומית על ידי אירוח משלחות ואח"מים מחו"ל, כתיבת מאמרים והופעה בתקשורת הזרה, השתתפות בכנסים בינלאומיים והעברת הרצאות למקבלי החלטות בחו"ל.
מטרתן של פעולות אלה היא הסברת עמדתה של מדינת ישראל בכלל וההתיישבות בפרט בפני גורמים בינלאומיים, אשר יסייעו למדינת ישראל במערכה נגד החרם ושלוחות ה-BDS.
בשנת 2019 הוקם במועצת יש"ע אגף מזרח-אירופה, אשר מתמקד בישראלים דוברי רוסית, במטרה להביא אותם לבקר ביהודה ושומרון ולגשר על הפערים שזוהו בין המגזר דובר הרוסית לבין המתנחלים.
האגף עוסק בהסברה בשפה הרוסית, תיירות והכשרת מורי דרך, עריכת כנסים בנושא יהודה ושומרון, פרסום בתקשורת הרוסית ואף פתח אתר רשמי למועצת יש"ע בשפה הרוסית.
בראש האגף עמד ראש יו"ר מועצת יש"ע לשעבר שלמה נאמן.
מועצת יש"ע בזמן ההתנתקות ולאחריה
החל מתחילת הדרך, הייתה מועצת יש"ע המתנגדת המאורגנת הנחרצת ביותר נגד תוכנית ההתנתקות.
בקרב ציבור המתנחלים שרר הלם מהחלטתו של ראש הממשלה אריאל שרון, ומועצת יש"ע עימתה את ממשלת ישראל בפני הקולות שמשמיע צה"ל נגד תוכנית ההתנתקות, שטוענים כי עקירת יישובים תהיה ניצחון לטרור.
בתחילה, הביעה מועצת יש"ע רצון להוריד את התכנית מסדר יומה של הכנסת בדרכים שדלניות, לאחר שזה לא הצליח וחוק יישום תוכנית ההתנתקות עבר בהצבעה ראשונה בכנסת, ניסתה המועצה להביא למשאל עם.
לאחר שהחוק עבר במלואו, קרעו ראשי מועצת יש"ע את נוסח החוק בצעד הפגנתי מחוץ למליאת הכנסת.
ההתנגדות המסיבית של מועצת יש"ע סחפה רבים מבני הציונות הדתית והציבור המתנחלי.
היה זה המאבק המסיבי ביותר של מועצת יש"ע מאז המאבק על הסכמי אוסלו.
המאבק נצבע בצבע הכתום, שמזוהה מאז עם המאבק, ולקראת יום העצמאות 2004 פתחו המתנחלים ב"מבצע כתום" שבמסגרתו חולקו (במימון מועצת יש"ע) סרטים כתומים רבים שתחילה הוצמדו לדגלי ישראל ולאחר מכן לאנטנות של מכוניות וצמידים כתומים, להזדהות.
הצבע הכתום נבחר, מכיוון שהיה צבע דגל המועצה האזורית חוף עזה.
בעקבות החלטת הממשלה על התחלת החקיקה ליישום תוכנית ההתנתקות החלה מועצת יש"ע בשורה של פעילויות נגד ההחלטה.
אחת מהפעילויות הייתה ליצור שרשרת אנושית לאורך 90 הקילומטרים מגוש קטיף לירושלים, ביום 25 ביולי 2004, בסמוך לתשעה באב.
ב-13 בספטמבר 2004 הפגינו 40 אלף מפגינים בכיכר ציון בירושלים.
בימים שקדמו למאבק, התקיימו ישיבות של הנהלת מועצת יש"ע באופן כמעט יומיומי לתכנון המאבק לפרטי פרטים.
באמצע יולי 2005 צעדו עשרות אלפי מתנגדים להתנתקות מנתיבות לעבר מחסום כיסופים, בכוונה מוצהרת לצעוד לתוך גוש קטיף המסוגר ב"צעדת התחברות".
ב-11 באוגוסט ערכה מועצת יש"ע בכיכר רבין בתל אביב את העצרת האחרונה נגד ההתנתקות.
לפי הערכות, השתתפו בה בין 200 אלף (על פי המשטרה) ל-250,000 בני אדם (על פי המארגנים).
בעת פינוי היישובים בגוש קטיף ובצפון השומרון היו ראשי מועצת יש"ע ברחבי האזורים המפונים ומחו על הפינוי.
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, החליטו במועצת יש"ע להשאיר את האות עי"ן בשם המועצה, כזכר ליישובי חבל עזה, אשר פונו במסגרת תוכנית ההתנתקות – "זהו גל-עד לזיכרון עולם לחורבן היישובים הפורחים וחבל הארץ המשגשג בחבל עזה", נכתב בהודעת המועצה.
ביקורת וארגון מחדש לאחר ההתנתקות
לאחר כישלון המחאה נגד תוכנית ההתנתקות נשמעה ביקורת קשה בקרב חלק ממתנגדי ההתנתקות נגד מועצת יש"ע.
שיתוף פעולה עם הכוחות הצבאיים שיועדו לפינוי ותיאום מהלכים עימם תוך העמדת פנים של מאבק בהם.
הטעיית הציבור בעצרות בכפר מימון ובשדרות: בעוד שמועצת יש"ע שידרה לציבור שהתכנון הוא לפרוץ לגוש קטיף לא הייתה כוונה לעשות כן.
מסמוס המאבק בגוש קטיף עצמו באמצעות ריסון הניסיונות למאבק אקטיבי, בעיקר בנווה דקלים.
בעקבות הביקורת, התנהל במועצה בשנים שלאחר ההתנתקות ארגון מחדש, שמטרתו להגביר את מידת הייצוגיות שלה ואת התמיכה בה בקרב המתנחלים.
שמה שונה באופן זמני ל"מועצת יש"ע המתחדשת" בשל ניסיונות למיתוג מחדש, למספר שנים, ונוספו לה חברים רבים.
בחודש אייר ה'תשס"ו (2006), עם גיבוש קו הפעולה החדש של מועצת יש"ע לאחר ההתנתקות, הוחלט לפרסם עלון שבת חדש – ישע שלנו – בעריכת דובר המועצה, שיציג את מפעל ההתנחלות כולו ברוח אופטימית וישמש כבמה לדעות מועצת יש"ע בכלל ושל מתיישבי יהודה, שומרון ומפוני חבל עזה בפרט.
העלון הופץ מדי שבת בעשרות אלפי עותקים בבתי הכנסת ברחבי ישראל, אוחד בשנת 2019 עם עלון שבת בשבתו ונסגר בעקבות מגפת הקורונה בשנת 2020.
מועצת התלמידים והנוער הארצית היא הגוף הרשמי הנבחר והמייצג של התלמידים והנוער במדינת ישראל.
המועצה הוקמה במטרה לחנך תלמידים לערכים יהודים ודמוקרטים.
המועצה היא המייצגת הרשמית של התלמידים והנוער בכיתות ז' עד י"ב בישראל בפני מקבלי ההחלטות במשרד החינוך והתרבות ובמשרדי ממשלה נוספים.
כמו כן, שותפים חברי המועצה לדיונים המתקיימים בוועדות הכנסת השונות ובעיקר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, הוועדה לזכויות הילד, הוועדה למאבק בנגע הסמים וועדת המשנה לתחבורה בוועדת הכלכלה.
המועצה אמונה גם על ייצוג הנוער מול אמצעי התקשורת המודפסת, האלקטרונית והמשודרת בטלוויזיה וברדיו.
המועצה מהווה ארגון גג לכלל מועצות הנוער המחוזיות, הרשותיות ומועצות התלמידים.
המועצה הוקמה בשנת 1993 ונתמכת על ידי מינהל חברה ונוער במשרד החינוך.
הקמת מועצת תלמידים ונוער נפרדות
בשנת 1989 החליט מנהל חברה ונוער במשרד החינוך לפתח תוכנית מובנית עבור מועצת התלמידים והנוער.
בקיץ אותה שנה נערך באשקלון סמינר בן שבועיים ל-104 משתתפים, נציגים מבתי ספר ורשויות.
בחנוכה 1990 התקיים בירושלים מפגש ל-330 נציגי מועצות מחוזיות מכל הארץ ובו דנו בהיבטים השונים של הנוער והתלמידים בנושא זכויות וחובות התלמיד.
באותה שנה ד"ר אליעזר מרכוס, ששימש כיו"ר המזכירות הפדגוגית החליט על הקמת מועצת תלמידים ארצית ומועצת נוער ארצית.
המטרה הייתה ייצוגיות הנוער בעיקר בפני מקבלי ההחלטות במשרד החינוך.
בסיום הסמינר נבחרו צביקה ארן מכפר סבא כמייצג התלמידים ואפרת חכם מהרצליה כמייצגת הנוער.
פעילותם התבטאה בצרכי התלמידים ובמענה על שעות הפנאי לנוער, זכויות לנוער עובד וכדומה.
במשך שלוש שנים המשיכו המועצות לפעול כשני גופים נפרדים.
ב-1994 התקיימה שביתת מורים ממושכת.
בסיומה הוחלט לקצר את ימי החופשות של בתי הספר בכל החגים והמועדים, כדי שהמורים לא יפסידו את כספם ושהתלמידים ישלימו את החומר.
הפתרון, שגובש בהסכמה עם ארגוני המורים, לא הביא בחשבון את ציבור התלמידים ולא התקיים שום דיאלוג עם נציגיהם.
מצב זה גרם לתסכול ולסערה ציבורית רבה בקרב הנוער, והתקיימה שביתה של כלל התלמידים.
נציגי המועצות לא אפשרו למורים ולהנהלה לקיים לימודים ופעילות חינוכית בבית הספר.
במספר בתי-ספר איימו המנהלים בהשעיית התלמידים, בהורדת ציונים ובעונשים נוספים.
בשביתה היו מעורבים מנכ"ל משרד החינוך ד"ר שמשון שושני, שהצדיק את קיצור ימי החופשה, אך עם זאת הצדיק את התלמידים על תחושת התסכול שלהם ועל תחושת הקיפוח שחשו בהתעלמות מהם.
תופעת שביתה על ידי תלמידים זעזעה את משרד החינוך וגררה תגובות נזעמות ביותר של מנהלים ומורים כאחד.
הקמת יחידת מועצות תלמידים ונוער
בשנת 1994 הוחלט לאחד בין שני גופי התלמידים, ובגוף המאוחד הושם דגש על קיום "ועדת נוער וקהילה" שתפעל למען בני הנוער בקהילה וחברה.
בשנת 1995, עם ההכרה שזכתה המועצה בגופי מערכת החינוך והממשל הוחלט על הקמת יחידת המועצות-גוף בין תחומי שירכז ויאגד את עבודת הליווי, ההנחיה וההכשרה של נציגי הנוער מחד ושל מלווי-מנחי המועצות מאידך.
כחלק מכך החליטה מועצת התלמידים הארצית גם על הקמת גוף־על, "ועידה", שכולל נציגים מכלל המועצות, שתפקידו גיבוש מדיניות, החלטת החלטות וגיבוש עמדה המחייבת את כלל נציגי המועצות והנוער בכלל.
על פי תקנון העל של מועצות התלמידים והנוער, נציג מועצה נבחר באופן דמוקרטי וחשאי על ידי הארגון אותו הוא מייצג, במקרה של נציג במועצת התלמידים הנבחר הוא התלמיד והבוחרים הם שאר תלמידי הכיתה, לכל תלמיד קיימת הזכות להיבחר לייצג את כיתתו במועצת התלמידים.
גלגל המועצות הוא מונח המתאר את המערך הארצי של המועצות המקושרות זו לזו בשרשרות של נציגות נבחרת, כאשר הן תלויות זו בזו על מנת לפעול.
ראשיתה במועצות התלמידים הבית-ספריות, דרך המועצות הרשותיות והמחוזיות וכלה במועצת התלמידים והנוער הארצית.
שיטת הבחירות לנציגות במועצות היא מחזורית ולכן לכל מועצה בגלגל אורך קדנציה (תקופת כהונה) של שנה אחת.
מועצות התלמידים בבתי הספר, שנציגיהן נבחרים על ידי התלמידים, בוחרות נציגים מטעמן למועצות נוער רשותיות.
מועצות אלו הן לעיתים עירוניות ולעיתים אזוריות ומאגדות בתוכן מספר יישובים.
במועצות הרשותיות מיוצגים גם גופים נוספים שבהם פועלות קבוצות התנדבות נוער, כגון מרכזי נוער, תנועות נוער וארגוני נוער.
המועצות הרשותיות פועלות בשיתוף פעולה עם העיריות והרשויות המקומיות והן מקדמות פרויקטים למען הנוער והקהילה בתחומן.
מועצות הנוער הרשותיות בוחרות נציגים מטעמן למועצות התלמידים והנוער המחוזיות.
שש מן המועצות המחוזיות הן על־פי חלוקה גאוגרפית (מחוז ירושלים, מחוז תל אביב, מחוז חיפה, מחוז צפון, מחוז דרום ומחוז מרכז) ולמועצה של המגזר ההתיישבותי (כפרי) שיישוביה מפוזרים באזורים גאוגרפיים שונים ונמצאים תחת המינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך.
הנציגים מן הרשויות נבחרים למועצות המחוזית על־פי מפתח נציגות, בהתאם לגודל היישוב.
במועצה המחוזית ההתיישבותית אין בתי ספר בחלק מהיישובים, ולפיכך אין במחוז ההתיישבותי רשויות, אלא הנציגים נבחרים מתוך בתי הספר למועצה המחוזית.
תפקידן של המועצות המחוזיות הוא לסייע בפעילותן של המועצות הרשותיות, להקים מועצות חדשות ביישובים שבהם לא קיימת מועצה רשותית, ולייצג את בני הנוער של המחוז במשרד החינוך ומול כלי התקשורת.
כל מועצה מחוזית בוחרת נציגים מטעמה למועצת התלמידים והנוער הארצית על־פי מפתח נציגויות הנקבע על־פי גודל המחוז.
מועצת התלמידים והנוער הארצית וכן שאר המועצות בגלגל והוועידה הארצית פועלות תחת משרד החינוך.
במינהל חברה ונוער של משרד החינוך הוקמה היחידה למועצות תלמידים ונוער שתפקידה לכוון ולסייע לפעילות המועצה, בין היתר בהקצאת כוח אדם ומשאבים מתאימים ובהכשרת מנחי ומלווי מועצות.
מליאת מועצת התלמידים והנוער הארצית מורכבת מנציגים, ממלאי מקום ופעילים.
כל מחוז בוחר נציגים וממלאי מקום ע"פ מפתח הנציגות המוגדר לו בתקנון המועצה הארצית.
ממלאי מקום מתפקדים כנציגים לכל דבר אך זכות הצבעה ניתנת להם רק במקרה של היעדרות אחד הנציגים הקבועים.
כמו כן, ממלאי המקום אינם רשאים להתמודד לחלק מתפקידי המועצה.
כמו כן, כל מחוז יכול אשרי לבחור גם פעילים, הפעילים מתפקדים כחברי מועצת התלמידים והנוער הארצית לכל דבר ועניין למעט העובדה כי אין להם הזכות להצביע במליאת המועצה והם אינם יכולים להיבחר לחלק מהתפקידים במועצה.
במועצת התלמידים והנוער הארצית בשנת תשפ"ד ישנם כ-91 חברי מועצה(70 נציגים, 17 ממלאי מקום ו-4 פעילים) הנבחרים מתוך 7 המחוזות על־פי מפתח הנציגויות הבא:
בשנת תשפ"ד נשלחו 2 פעילים
מליאת המועצה הארצית מתכנסת כאחת לחודש באופן פיזי/מקוון.
הגוף המוביל את המועצה הארצית הוא מזכירות המועצה.
המזכירות המצומצמת כוללת בתוכה את כל בעלי התפקידים במועצה הארצית.
בראש מזכירות המועצה עומד יו"ר המועצה והוא מנהל את ישיבות המליאה ומתפקד כמייצג רשמי שלה בפני כל גוף חיצוני.
לצידו פועל סגן יו"ר המסייע לו בפיקוח על פעילות הוועדות.
מזכ"ל (מזכיר כללי) המועצה אחראי על ניהול הפעילות השוטפת של המועצה, על הקשר עם חברי המועצה וביניהם, וכן על רישום, ריכוז והפצה של פרוטוקולים.
דובר המועצה, המתמקד בעיקר בתדמית המועצה בכלי התקשורת ובאמירת דברו של הנוער בכל פורום רלוונטי, משמש גם כיו"ר ועדת פרסום.
במזכירות המצומצמת חברים גם יתר יושבי ראש הוועדות (אתיקה ומשפט, נוער וקהילה) ומבקר המועצה.
המזכירות המצומצמת נבחרת אחת לשנה בחודשים יוני או יולי.
המזכירות המורחבת של המועצה הארצית
המזכירות המורחבת של המועצה הארצית היא גוף הכולל בתוכו את כל חברי המזכירות המצומצמת וכן את יושבי ראש המועצות המחוזיות.
המזכירות המתכנסת היא מצומצמת ומורחבת לסירוגין ונפגשת כאחת לשבועיים, אך בעת הצורך גם לעיתים תכופות יותר ומקום מושבה אינו קבוע.
תפקידי המזכירות המורחבת של המועצה הארצית הם להוות פורום רחב יותר מהמזכירות הארצית לקבלת החלטות; לקבל, להתאים ולהתוות מדיניות ארצית לכל מועצות התלמידים והנוער בארץ; לקבל פניות ממועצות מחוזיות ורשותיות בארץ ולקבוע מענה להן; לאשר כל שימוש בגלגלי המועצות ועוד.
למועצה קיים גם גוף נפרד שהוא חיצוני למליאת המועצה והוא ועדת הביקורת.
חברי ועדת הביקורת, נבחרים על ידי מבקר המועצה הארצית ועל חברי ועדת הביקורת לא להיות חבר במזכירות המועצה או במזכירות המורחבת.
תפקידה של ועדת הביקורת הוא לפרסם דו"חות ביקורת אחת לשלושה חודשים המתארים את התנהלות גופי המועצה (מליאה, מזכירות, ועדות ועוד), הצעות לשיפור, ליקויים והצלחות המועצה.
מבקר המועצה הוא חבר במזכירות המועצה, אך אין לו זכות הצבעה בה.
כל חברי המועצה הארצית שותפים לפעילות ועדות המועצה.
לפי תקנון המועצה, על הוועדות להתכנס לפחות פעם אחת בין כל שתי ישיבות מליאה.
ועדת דוברות ופרסום האחראית לפעילות התקשורתית של המועצה, למעקב ותגובה לידיעות עיתונאיות וכן להבאת דברה של המועצה בכל פורום רלוונטי.
בנוסף, פניות למועצה מגיעות ומטופלות על ידי הדובר שלה.
הוועדה האתית-משפטית האחראית על התחום המשפטי במועצה.
בין היתר עוסקת הוועדה בחיבור תקנון המועצה ואכיפתו, בנוסף, פועלת הוועדה למען שמירה על זכויותיהם של בני הנוער בעבודה ובלימודים.
הוועדה אחראית על הקשר בין מועצת התלמידים הארצית למועצות השונות ברחבי הארץ ולדאגה לתעסוקת בני נוער.
ועדת נוער וקהילה (נו"ק), האחראית על הפרויקטים של המועצה.
ועדה זו פועלת במסגרת מטות בגרויות, סש"ע (סמים, שתייה, עישון), אלימות, תחבורה, מנהיגות וצו השעה.
ועידת המועצות, תקנון העל ואמנת המועצות
אחת לשנה מתכנסת ועידת מועצות התלמידים והנוער.
זהו גוף עליון שהחלטותיו מחייבות את כל המועצות בגלגל.
הוועידה מונה כ-700 צירים נבחרים (נציגים), תלמידי כיתות ז' עד י"ב מרחבי הארץ, המייצגים כ-925,000 בני נוער בישראל.
בכל שנה מתכנסת הוועידה במחוז אחר והיא מתווה את המדיניות הכללית של כל המועצות בארץ לשנה הקרובה.
לקראת כינוסה של הוועידה הארצית, הצירים העתידים להשתתף בה נוטלים חלק בוועידה מכינה מחוזית.
מועצת התלמידים והנוער הארצית בוחרת בכותרת אשר תכניה נבחרים על ידי הצירים בוועידות המכינות.
הוועידה מתקיימת בדרך כלל בחודש מאי והחלטותיה מנוסחות על ידי ועדה מתמדת, הנבחרת במהלך יום הוועידה, ובסיומו מתקיימת עליהן הצבעה.
בשנת 1997 חיברה ועידת מועצות התלמידים והנוער את "תקנון העל" המקנה שפה משותפת ואחידה לכל המועצות בגלגל ומחייב את כולן.
תקנון זה מכיל את התנאים המינימליים לקיומה של מועצה חוקית ומהווה מעין חוקה למועצות.
תקנון העל נפתח לדיון אחת לחמש שנים בוועידה ארצית.
אמנת המועצות, שחמישת עקרונותיה הם ייצוגיות, מעורבות, אחריות כבוד הדדי ואמינות חוברה אף היא על ידי ועידה ארצית והיא מנחה את נציגי המועצות בכל הארץ.
האמנה נקבעה ב-1995 עם הערכים ייצוגיות, מעורבות, אחריות וכבוד הדדי ובשנת 2016, ועידת המועצות אישרה הוספת ערך נוסף - ערך האמינות.
ערך זה משקף את הפעילות השקופה של המליאה כלפי קהל הבוחרים, הליך ביקורת אובייקטיבי וייצוגיות אחראי הלא מונעת ממניעים אישיים.
בשנת 2018, במהלך התכנסות הוועדה המתמדת, התעורר ויכוח סביב אחד מסעיפי מסמך הוועידה.
בעקבות הוויכוח נוצרה תסיסה בקרב נציגים רבים שהוביל לאי אישור מסמך הוועידה לראשונה.
בשנת 2019 שוב לא אושר מסמך הוועידה ולא אושרו הצעות לשינוי תקנון העל.
בשנת 2020, לראשונה מעת כינוס ועידת מועצות התלמידים והנוער הראשונה, בוטלה הוועידה בעקבות מגפת הקורונה שמנעה את קיומה.
בשנת 2021 התקיימה הוועידה הארצית בעיר נשר, בצל משבר מגפת הקורונה במתכונת היברידית (פיזית ומקוונת) בהשתתפות צמרת משרד החינוך ולראשונה שודרה כולה באופן מקוון.
בשנה זו מסמך הוועידה אושר ברוב שיא של 95%.
בשנת 2022 התקיימה הוועידה הארצית בבנייני האומה בירושלים, הוועידה עסקה בהתאמת מערכת החינוך למאה ה-21 כשסיסמת הוועידה הייתה: "מכל הבחינות חינוך!".
לוועידה הגיעו מכובדים רבים, בניהם נשיא המדינה יצחק הרצוג ושרת החינוך יפעת שאשא-ביטון.
בשנת 2024, התקיימה הוועידה הארצית בהיכל התרבות ברמלה.
הוועידה עסקה בהתאמת מערכת החינוך ללמידה במשבר לאור מלחמת חרבות ברזל ומשבר הקורונה, תחת הסיסמה: "בונים מחר חדש".
בין הנוכחים בוועידה היה שר החינוך יואב קיש.
בשנה זו הוטמעו בוועידה טכנולוגיות שונות שמטרתן להתחבר לסיסמת הוועידה.
בין השאר סמל הוועידה שעוצב באמצעות בינה מלאכותית(AI), הושק אתר חדש למועצה הארצית וכן שומשה מערכת הצבעה חדשה ומתקדמת.
בשנת 2025 התקיימה הוועידה הארצית במשכן לאומנויות הבמה שבאשדוד בסימן "יוצרים מציאות אחרת", בין הנוכחים בוועידה היה שר החינוך יואב קיש וצמרת משרדו.
במהלך הוועידה הצביעו על אישור מסמך הוועידה השנתי אשר אושר ועבר ברוב קולות.
המסמך יהווה אבן דרך לפעילות המועצה בקדנציה הבאה.
המועצה הארצית פעלה בוועדות הכנסת ובזירה הציבורית, למען חקיקתו של חוק זכויות התלמיד, שאושר בכנסת בשנת 2000 והוא הראשון מסוגו בעולם.
הוא מאגד בתוכו מספר זכויות חשובות כגון: הזכות לערער לפני העברה לצמיתות ממוסד חינוך, הזכות למידע, איסור הפליה וסעיפים נוספים המונעים מתלמידים עונשים מבישים או משפילים, מונעים ענישת תלמיד בשל מעשי הוריו ומאפשרים נוכחות יו"ר מועצה מחוזית בוועדת שימוע הדנה בערעורו של תלמיד על הרחקתו לצמיתות ממוסד חינוך.
כמו כן, חוק זה מציין שהוא רואה בעין יפה הקמת מועצת תלמידים בכל מוסד חינוך.
המועצה הארצית יזמה תיקון לחוק פקודת העיריות שהוריד את גיל הבחירות ברשויות המקומיות מ-18 ל-17 ואפשר לנציגות של המועצות הרשותיות לקחת חלק בוועדות עירוניות.
המועצה הארצית הייתה מעורבת במספר שינויים בחקיקה הנוגעים לקבלת רישיונות נהיגה ונהגים צעירים, כמו הורדת תקופת המלווה וחתימה על אמנות שיתוף פעולה עם מרכז השלטון המקומי ועם משטרת ישראל.
בשנת 2011 עבר בכנסת חוק החינוך הבלתי פורמלי שמסדיר ומחייב את פעילות מחלקות הנוער ברשויות המקומיות ובנוסף להם גם מועצות תלמידים ונוער עירוניות.
החוק קודם בשיתוף מועצת התלמידים והנוער הארצית.
בנוסף, בשנת 2011 הצליחה המועצה הארצית למנוע את ביטול חוק זכויות התלמיד.
ב-13 בינואר 2014 הודיע ארגון המורים על עיצומים ב-15 בינואר.
באותו יום הודיעה המועצה כי גם היא תשבית את הלימודים בחטיבות ובחטיבות העליונות.
יום למחרת, ב-14 בינואר, ארגון המורים הודיע כי העיצומים בוטלו.
יו"ר ארגון המורים, רן ארז, אמר לעיתונות "אני מבין את התלמידים שכואב להם.
משרד האוצר לא פותר בעיות שהיה אמור לפתור ולא מאפשר למשרד החינוך לפתור את זה.
גם התלמידים מבינים את זה.
יכול להיות שאם נפעל ביחד נצליח להשיג משהו".
בדצמבר 2014 הודיע יו"ר ארגון המורים שוב על עיצומים במסגרתם לא יצאו המורים לטיולים השנתיים (בעקבות מקרה שבו מורה ומנהל נתבעו על כך שתלמיד נהרג בטיול שנתי), העיצומים נועדו להסיר את האחריות הפלילית מהמורים בטיולים שנתיים.
ב-23 בדצמבר הודיעה המועצה על כך שתקיים שביתת תלמידים ארצית ב-14 בינואר אם לא יימצא פתרון או התקדמות משמעותית עד אז; באותו יום בערב, לאחר ש-700,000 בני נוער לא הגיעו ללימודים, הודיע ארגון המורים על ביטול העיצומים, ובעקבות כך הודיעה המועצה על ביטול המשך השביתה.
באפריל 2016 הודיע יו"ר ארגון המורים שוב על עיצומים במסגרתם לא יצאו המורים לטיולים השנתיים (בהמשך גם לכל שאר הפעילויות החוץ בית ספריות).
במקביל התקיימה שביתת בוחני הנהיגה, שהשפיעה על תלמידים לומדי נהיגה רבים בתיכונים.
בתגובה השביתה מועצת התלמידים את הלימודים ב-3–4 במאי 2016. השביתה הופסקה על מנת לכבד את אירועי יום השואה והמשיכה לאחר מכן במתכונת של שביתה נודדת שבמסגרתה הושבתו חמש רשויות בכל יום, לאחר שלושה ימים במתכונת זו, בית הדין לעבודה הוציא צווי מניעה לעיצומי ארגון המורים והמועצה הקפיאה את השביתה.
באוקטובר 2016 הודיע יו"ר ארגון המורים כי הוא פותח פעם נוספת כי הוא יפעיל את העיצומים במסגרתם המורים לא יצאו לפעילויות חוץ בית ספריות, הפעם בהמשך למאבק המורים על שכרם ולא בקשר לנושא האחריות הפלילית שיש על המורים בטיולים השנתיים.
בתגובה המועצה פתחה בגל מחאות עצום שבו התקיימו עשרות הפגנות בבתי ספר ברחבי הארץ בטענה שארגון המורים נפגש עם המועצה והבטיח לה כי יצמצם את העיצומים אך לא עמד בהבטחתו ואף הרחיב את העיצומים.
ב-29 באוגוסט 2024, הודיע יו"ר ארגון המורים העל-יסודיים, רן ארז, על השבתת פתיחת שנת הלימודים בחטיבות העליונות, בעקבות חוסר הסכמה עם משרד האוצר בנוגע להסכם קיבוצי ותוספות שכר למורים.
ב-8 בספטמבר הודיע ארגון המורים על סיום השביתה, אך על המשך העיצומים, שכללו בין היתר אי-העברת ציונים.
בתגובה להמשך העיצומים, הכריזה מועצת התלמידים והנוער הארצית על שביתת תלמידים תחת הסיסמה "יש עיצומים?
בהמשך, הובילה המועצה שביתה נודדת, שבמסגרתה בכל יום הופסקו הלימודים בערים שונות.
העיצומים והשביתות נמשכו עד ל-23 בספטמבר 2024, אז הודיע ארגון המורים על סיום העיצומים לאחר חתימה על הסכם שכר קיבוצי חדש עם משרד האוצר.
כמו כן, ב-25 בינואר 1999, נחתמה אמנת שיתוף פעולה בין המועצה לכנסת ונציגי המועצה נוכחים באופן שוטף בישיבות של ועדות הכנסת השונות, לרבות ועדת החינוך, התרבות והספורט.
שלוש פעמים הודלקה משואה בטקס יום העצמאות על ידי אדם מטעמה של מועצת התלמידים והנוער הארצית: ביום העצמאות ה-54 על ידי יו"ר המועצה קובי צורף, ביום העצמאות ה-60 על ידי מנחת המועצה הדרה רוזנבלום וביום העצמאות ה-66 על ידי יו"ר המועצה גל יוסף.
"אמנת הילדים והנוער" הייתה מסמך שהושק בישראל בשנת 2010 לקראת יום זכויות הילד הבינלאומי, המהווה התחייבות הדדית בין הילדים והנוער לבין הרשות המקומית בתחומה הם חיים.
המסמך נכתב על ידי פרופסור אסא כשר מטעם עיריית תל אביב-יפו, ואומץ לאחר מכן על ידי עיריות נוספות, בהן עיריות חיפה, ראשון לציון, הרצליה, חדרה, נתניה, רחובות, רעננה, באר שבע ואשדוד.
בעקבות ביקורת ציבורית שהובלה על ידי תלמידים, משרד החינוך אסר להחתים תלמידים על האמנה, כחודשיים מיום השקתה.
במהלך מבצע "עם כלביא" (יוני 2025), פרץ משבר במערכת החינוך בעקבות הנחיות פיקוד העורף, שהובילו לסגירת מוסדות חינוך ודחיית בחינות הבגרות.
מועצת התלמידים והנוער הארצית פנתה למשרד החינוך בדרישה להבהרות ולפתרונות מיידיים לתלמידים, בעיקר לתלמידי כיתות י"ב, והדגישה את הפגיעה הנפשית והלימודית שנגרמה להם.
ב-15 ביוני 2025 הודיע משרד החינוך על דחיית בחינות הבגרות ועל מעבר ללמידה מקוונת במוסדות חינוך שבהם לא ניתן לקיים לימודים פרונטליים.
יו"ר המועצה, רוני קמאי, קראה לביטול בחינות הבגרות שנותרו והמרתן בציוני המגן שהוגשו.
בעקבות בקשת מועצת התלמידים והנוער הארצית, שר החינוך הודיע כי ציוני המגן ישמשו לקביעת הציון הסופי בבגרות.
עם זאת, תלמידים שיחפצו בכך יוכלו לבחור אם לגשת לבחינות במועדים שנקבעו לשיפור, או להסתמך על ציון ההגשה בלבד.