tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדינות שכלכלתן משגשגת נוטות יותר לנצח מאשר להפסיד.
כך גם מדינות שהחברה שלהן מלוכדת או שמנהלות מדיניות חוץ נבונה.
כדי לסלול דרך בטוחה למפלה מוחצת צריך לפעמים להרוס כלכלה משגשגת, לפרק חברה מלוכדת, או לנהל מדיניות חוץ גרועה ומטופשת.
ספר המפלות והתבוסות השלם הוא שלם, מפני שמובאות בו הנחיות בכל התחומים."
בין היתר הספר כולל הדרכה בנושאים אלה:
כיצד להבדיל בין מפלה לניצחון
כיצד לנהל מדיניות חוץ כושלת
כיצד להתאושש מהצלחה מקרית בלתי צפויה
מה הזווית המדויקת בין היד לכתף המסמנת כניעה
פרק "בנועם שבי האויב", הכולל גם 32 דרכים לשעשע את עצמך במחנה מעצר
איך להתגונן מפני האשמות בפשעי מלחמה
ב-1995 הספר יצא בהוצאת עם עובד אך אזל מהדפוס.
הוא הפך לספר פולחן ועותקים משומשים נמסרים מיד ליד, וכן צילומים לא מורשים של הספר.
ספראנצה ניספורני (במולדובנית: Speranța Nisporeni) הוא מועדון כדורגל מהעיר ניספורני שבמולדובה.
המועדון נוסד בשנת 1991 וששיחק בליגה המולדבית השנייה.
בין השנים 1992–1998 שיחקה הקבוצה בליגת העל, ואז ירדה לליגת המשנה המולדובית.
הקבוצה עלתה חזרה לליגת העל בתום עונת 2013/2014.
הקבוצה השתתפה במסגרת אירופית לראשונה במשחקי הסיבוב הראשון של מוקדמות הליגה האירופית בעונת 2019/2020. הקבוצה הובסה 9–0 בידי נפטצ'י באקו בסיכום שני המשחקים.
הקבוצה ירדה חזרה לליגת המשנה בתום עונת 2020/2021.
ספר תיקון מידות הנפש הוא ספר מוסר/פילוסופיה, שנכתב על ידי רבי שלמה אבן גבירול.
הספר נכתב בערבית, ותורגם לעברית על ידי יהודה אבן תיבון.
בתרגום הושמט מאמר ארוך מסוף הספר המכיל את חתימת הספר ובמקום זאת הוכנס שיר המתחיל במילים "עזוב מדות ישנות וחדשות".
בנוסף, בתרגום הושמטו שירים בערבית של משוררים ערביים שהמחבר שילב בספר.
הספר אורחות צדיקים נכתב במתכונתו של ספר תיקון מידות הנפש ומחלק כמוהו את המידות בצורה של ניגודים, כשלכל מידה מוקדש פרק נפרד.
הספר יצא לראשונה בדפוס בסוף ספר חובת הלבבות בקושטא בשנת ה'ש"י ואחר כך הודפס פעמים רבות.
מנחם יהודה שטמפפר הוציא לאור בירושלים מהדורה מחודשת שלו בשנת תרמ"ג (1882).
מהדורה נוספת הודפסה על ידי חיים פאללאק בבודפשט בשנת תרנ"ו (1895).
ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי כתב בשנת 1902 שההוצאה הטובה ביותר היא של דפוס ליק משנת תרי"ט (1858).
על ההוצאות העבריות כתב פוזננסקי כי הן לקויות בשגיאות העתקה ודפוס, שמקור חלקן בטעותו של המתרגם אבן תיבון בהבנת המקור הערבי, או בגרסאות שגויות שהיו לפניו.
לדבריו, למקור הכתוב ערבית ישנו כתב יד יחיד הנקרא "כתאב אצלאח אלאכלאק" הנמצא בספרייה הבודליינית באוקספורד.
כתב יד זה יצא לאור בשנת 1902 על ידי סטיבן שמואל וייז בהוצאת אוניברסיטת קולומביה, בו מופיע המקור הערבי עם תרגום באנגלית ומבוא נרחב.
בעבודתו, בחן וייז ארבעה כתבי יד עבריים של הספר, אחד מפריס, שניים בספרייה הבוליאנית ואחת מ-Jews College.
בשנת 1926 יצא הספר לאור כחלק מהאנתולוגיה שנספחה לאוצר המונחים הפילוסופיים.
הספר מבוסס על הרעיון ש
את 20 המידות הללו מבאר הספר ב-20 שערים בהם מדובר באריכות על שבח המידות הטובות ובגנות המידות הרעות.
את דבריו יסד המחבר לרוב על כתובי המקרא ואמנם גם , כדברי המתרגם יהודה אבן תיבון באיגרתו אל הרא"ש מלוניל.
רוב המשלים של חכמי יון המובאים בספר נמצאו בספר מוסרי הפילוסופים.
הנימוקים בספר הם מוסריים ולא דתיים.
החוקרת שרה כ"ץ משערת שייתכן שהספר "מבחר הפנינים" נכתב כעבודה מקדימה ל"ספר תיקון מידות הנפש".
ספרא (נכתב גם סַפְרָה) הוא מאפה או עוגה לקינוח מהמטבח הלובי, המורכב בעיקר מבלילת סולת וסוכר.
צורתו של הספרא היא כעוגיה שטוחה המחולק לקוביות קטנות ומזכיר במקצת את הבסבוסה.
הספרא דקה ופריכה יותר מעוגות הסולת הערבית "בסבוסה" ו"טישפישטי" מהמטבח הבלקני.
זו עוגת סולת רכה ונימוחה, ספוגה בסירופ סוכר עשיר, קלה להכנה, ונשמרת לאורך זמן.
הסירופ מעניק לחות לעוגה בדומה לכנאפה ובקלווה.
בשל טעמה הדל של הסולת, יש שנהגו להוסיף לספרא סוגי אגוזים שונים בהם צימוקים, שקדים, תמרים, תפוזים ושומשום.
בחלק מהמתכונים, בבצק העוגה נוספים מסטיקא, ציפורן ומי ורדים מסיבות דומות.
יהודי לוב, שאינם עושים שימוש במוצרי חלב, נהגו לאכול את הספרא במועדים כמו חג הפורים ובאירועים חגיגיים, והגישו לצידה קפה לובי עם עטרא או לצד "צ'אי בל קקאוויה", תה לובי מתה שחור ממותק אותו בישלו עם בוטנים.
חלק קטן יותר מיהודי לוב אכלו אותה בסיום צום יום הכיפורים.
הנהר ספראג זורם בדרום-מערב אורגון בארצות הברית.
הנהר, באורך 121 קילומטרים, הוא היובל הראשי של הנהר ויליאמסון.
הוא מנקז כ-4,050 קילומטרים רבועים של אזור רמה געשית צחיחה יחסית מזרחית לרכס קסקייד באגן הניקוז של הנהר קלאמת.
הנהר נוצר על ידי מפגש של שני נהרות המזלג הצפוני והמזלג הדרומי של הספראג במזרח מחוז קלאמת, כ-56 קילומטרים מזרחית-צפון מזרחית לקלאמת פולס ב-.
נהר המזלג הצפוני של הספראג (North Fork Sprague River) באורך קרוב ל-50 קילומטרים, נובע בדרום-מערב מחוז לייק ב ליד ב- וזורם לדרום-מערב.
נהר המזלג הדרומי של הספראג (South Fork Sprague River) באורך קרוב ל-50 קילומטרים, נובע מצפון-מזרח למעבר ההרים קוורץ (Quartz Mountain Pass) ב- וזורם מערבה-צפון-מערבה.
הנחל המאוחד זורם מערבה דרך עמק ספראג הרחב, על פני הקהילות הקטנות בליי (Bly), ביטי (Beatty) וספראג ריבר (Sprague River).
הוא נשפך לוויליאמסון ממזרח ביישוב צ'ילוקווין, כ-16 קילומטרים צפונית לשפך של הוויליאמסון לאגם קלאמת העליון ב-.
הוא קולט את מימיו של הנהר סייקן מצפון בביטי.
דיג טרוטה מעולה קיים בספראג וביובליו.
ספר התורה בולוניה (הידוע גם בתור ספר התורה של אוניברסיטת בולוניה, 1155–1225 לספירה בקירוב) הוא ספר התורה הקדום ביותר הידוע בעולם.
המגילה מכילה את הנוסח המלא של חמשת חומשי התורה בעברית והוא כשר.
המגילה הוחזרה לבית הכנסת ביאלה במהלך טקס ב-6 במרץ 2016.
המגילה התגלתה בספריית אוניברסיטת בולוניה על ידי מאורו פרני, פרופסור לעברית.
בעת עדכון הקטלוג של האוניברסיטה, נתקל פרני בספר תורה שלדעתו תוארך בטעות למאה ה-17 לאחר ניתוח טקסטואלי.
בוצעו שתי בדיקות תיארוך פחמן עצמאיות (אחת באוניברסיטת סורנטו ואחרת באוניברסיטת אילינוי) והצביעו על כך שהמגילה נכתבה למעשה בין המחצית השנייה של המאה ה-12 לתחילת המאה ה-13.
גודל המגילה 36 מטר על 64 ס"מ (39 יארד על 25 אינץ') והיא עשויה מעור כבש.
ספרא דדיינא הוא תפקיד בבית הדין הרבני, שעיקרו העלאת טענות בעלי הדין ופסיקות הדיינים על הכתב.
כבר במשנה הוזכר המנהג לתעד את מהלך המשפט, במשנה במסכת בבא מציעא: .
ומבאר הריטב"א ועוד ראשונים שם,.
וכן בשולחן ערוך מופיע שהדיין יצווה לסופר לכתוב את טענות בעלי הדין, לאחר שמיעתם בעל-פה מבעלי הדין, וכתב הריב"ש .
במקורו כתב הספרא דדיינא את טענות בעלי הדין בלבד, ואף הם שילמו את שכרו במשותף.
כיום, הספרא דדיינא כותב את כל מהלך הדיון כולל פסיקות בית הדין (בדומה לתפקיד כותב הפרוטוקול בבית המשפט).
למרות שהספרא דדיינא אינו חלק מבית הדין, בדרך כלל מונו לתפקיד תלמידי חכמים הבקיאים בהלכות הדיינים, גם כדי שיקל עליהם להבין את טענות בעלי הדינים, ואת הפסיקות ההלכתיות, ולהעלותם כראוי על הכתב.
חלקם הפכו לאחר זמן לדיינים בבית הדין.
פעמים רבות משמש הספרא דדיינא גם בתפקידים השייכים למזכיר בית הדין, כמו שליח בית הדין להזמין בעלי דין, ופרסום החלטות ופסיקות של בית הדין, וכן להציג מסמכים שונים לפני בית הדין
בדרך כלל, כשבית הדין רוצה לפרסם כרזות או פסיקות והוראות שונות לכלל הציבור, תפקידו של הספרא דדיינא הוא לדאוג לכך.
אישים ידועים ששימשו כספרא דדיינא
הרב אריה לייב שפירא (וילנה)
היה אב בית דין בווילנה שבליטא, שימש בצעירותו כספרא דדיינא בעיר.
היה מחשובי הרבנים בירושלים, ושימש כספרא דדיינא בבית הדין של העדה החרדית בירושלים (מעניין, שבשנת תשי"ב הוא אף חתום כדיין על פרוזבול שנמסר על ידי החזון איש)
לאחר חתונתו כיהן כספרא דדיינא בבית דין בתל אביב למשך כשלושים וחמש שנה.
רב בקהילה התוניסאית, לאחר שעלה ארצה שימש כספרא דדיינא בבית הדין בבאר שבע, בהרכב של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו ועוד, ונהגו בו כבוד כבאחד הדיינים.
הספרא דדיינא מחויב לסודיות מוחלטת, ובפרט שמתוקף תפקידו בדרך כלל נמצא אף בדיונים המתקיימים "בדלתיים סגורות".
חשוב מאד לעקוב אחר רישומי הטענות בפרוטוקול בתי הדין, כי רק הרשום שם מהווה הוכחה שאכן הדברים נאמרו.
ספרדית (בספרדית: Español אֶספָּנְיוֹל; בניבים דרום אמריקאיים נהגה אֶפָּנְיוֹל) או קסטילית (Castellano קַסְטֶיַאנוֹ), היא שפה איברו-רומאנית מתוך קבוצת השפות הרומאניות במשפחת השפות ההודו־אירופיות וקרובה במיוחד לפורטוגזית וגליסית.
הספרדית היא השפה הרומאנית המדוברת ביותר.
עם כ-570 מיליון איש דובריה ברחבי העולם, ספרדית היא שפת הדיבור השלישית בתפוצתה בעולם (מבחינת מספר הדוברים הכולל, כשפת אם וכשפה זרה), לאחר מנדרינית ואנגלית.
ספרדית משמשת כשפת אם בפי כ-470 מיליון דוברים ובפי השאר כשפה זרה.
כשפת אם היא השנייה המדוברת ביותר בעולם.
ספרדית מדוברת בפי 40 מיליון איש בספרד ומלבדה היא מדוברת בלמעלה מ-20 מדינות, רובן בדרום אמריקה ובמרכזה.
היא גם אחת השפות הרשמיות של האומות המאוחדות.
המסמכים המוקדמים ביותר בהם הספרדית הופיעה בכתב מתוארכים למאה ה־11 לספירה.
אוצר המילים הספרדי מכיל בעיקר אוצר מילים לטיני אך גם אוצר מילים ערבי ובכלל שמי רב, אלה השתרשו מגלי הגירה לאורך ההיסטוריה.
הספרדית התפתחה מהלטינית הוולגארית שדוברה במושבות של האימפריה הרומית.
בימי הביניים המוקדמים הושפעה מהערבית וגם מהבסקית.
היא התפשטה בכל רחבי חצי האי האיברי בתקופת הרקונקיסטה ובכל רחבי אמריקה הלטינית בתקופת האימפריה הספרדית.
השמות העיקריים של השפה הספרדית הם Español ו-Castellano.
מקור השם Español (אספניול) בשם España, שמה העצמי של ספרד.
המונח הספציפי בצורתו הסופית לקוח כנראה מהשפה האוקסיטנית.
השם Castellano (נהגה קסטלְיאנו, קסטֶיַאנוֹ, קסטֶזַ'אנוֹ או קסטשאנו בניבים שונים) נגזר משמה של ממלכת קסטיליה ממנה התפתחה ספרד.
פירוש שמה של ממלכת קסטיליה הוא "ארץ הטירות" שכן בזמן הכיבוש המוסלמי של רוב חצי האי האיברי הייתה הממלכה מוקפת טירות, ועם הרקונקיסטה (הכיבוש הנוצרי) התפשטה לשאר חלקי חצי האי.
לרוב השימוש במונח Español הוא בהשוואה לאנגלית, ערבית, רוסית, גרמנית, צרפתית וכדומה בעוד שהשימוש במונח Castellano הוא בהשוואה לקטלאנית, גליסית, בסקית ועוד שפות אזוריות בספרד.
הבחנה זאת נעשית בעיקר בספרד בעוד שבשאר העולם דובר הספרדית ישנה העדפה לאחד השמות.
בארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי, בוליביה, אקוודור וונצואלה יש עדיפות לשם Castellano; בקולומביה, מקסיקו, גואטמלה ופרו ישנה עדיפות לשם Español, ובצ'ילה שני המונחים בשימוש באותה המשמעות כאשר המונח Español נפוץ בתקשורת והמונח Castellano הוא שם המקצוע בבית הספר.
שם השפה בעברית, ספרדית, נגזר מהשם המסורתי לחצי האי האיברי, ספרד.
כפי הנראה רצו היהודים בימי הביניים להשתמש בשם עברי לספרד, ושאלו שם זה מספר עובדיה (א, כ), שם הוא מוזכר כיעד ההגליה מירושלים.
בעברית מקובל הביטוי "חלומות באספמיה".
מקור השם הוא המלחים שחצו את הים התיכון ונתקלו בספרד.
הם גילו שם ארנבות רבות אותן חשבו לשפנים ולכן קראו למקום "ארץ השפנים" הוא שפניה.
שפניה הפך לספמיה בגלגולים שונים ומציין עד היום ארץ רחוקה ומסתורית, כביטוי.
בספרדית 29 אותיות שמתוכן שתיים – K ו-W – הן לא חלק אינטגרלי מהשפה עצמה ומשמשות אך ורק במילים שאולות משפות אחרות, ואות אחת – H – שאינה נהגית כלל.
כאשר מופיעה המילה כנ"ל בצד הלטינו־אמריקאי, השורה מוסבת על מקבילתה בצד האיברי.
+פונמות בספרדית וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי שִנִּי שפתי־שִנִּי דו־שפתי אפיɲnm סותםgkdtbp מחוכך ʧ חוכך[ɣ]xʝ ʃ s[ð]θ[v]f[β] מקורב(צדי)wʎl מקישɾ רוטטr* פונמה זרה לרוב, לבד מניבים דרום-אמריקאיים
אלופוני /b g d/ בהתאמה בין תנועות
אותיות המייצגות תנועות עשויות להופיע בליווי סימנים דיאקריטיים: Áá, Éé, Íí, Óó, Úú על־מנת להצביע על הטעם במילה במקרים שמיקומו חורג מחוקי השפה הרגילים.
יש שחריגות כאלה הן נפוצות ביותר.
בספרדית נעשה שימוש בסימן שאלה הפוך (¿), בראש משפטי שאלה, וסימן קריאה הפוך (¡), בראש משפטי קריאה.
לניב הספרדי המדובר בארגנטינה, ואורוגוואי כמה מאפיינים ייחודיים.
ניב זה מכונה ספרדית של ריו דה לה פלטה (Rioplatense).
הבדל בולט ביותר הוא הגיית האותיות ll ו y כאשר הן נמצאות בתוך מילה.
ברוב הניבים, הוגים אותיות אלה כעיצור חיכי, מקורב, ואילו בניב זה הוגים אותיות אלה כ-ז' או ש.
כלל זה אינו חל על מילת החיבור y, על y בסוף מילים ועל y ולפניה אות ניקוד (Aa ,Ee ,Ii ,Oo ,Uu).
הבדל נוסף הוא כתוצאה מהגירה מסיבית מאיטליה למדינות אלו, בניב הארגנטינאי השתחלו הרבה מילים מאיטלקית.
Y ולפניה אות ניקוד לא יופיע באף מילה במילון, אבל הצירוף יכול להופיע בשמות (כמו Maylen, שנהגה "מיילן").
שמות הפעולה בספרדית נוטים לפי 3 נטיות בסיסיות: פעלים אשר בצורת המקור מסתיימים ב-ar (לדוגמה: jugar - לשחק), ב-er (לדוגמה: comer - לאכול) וב-ir (לדוגמה: vivir - לחיות/לגור ב...).
colspan=6 | Amar - לאהוב, פועל רגיל ar
העבר הלא-מוגדר (Pretérito indefinido) מציין פעולה שהתרחשה והסתיימה בעבר, בעוד שהלא-מושלם (Pretérito Imperfecto) מציין פעולה בעבר שלא ידוע מתי החלה או מתי נגמרה, ואילו העבר הנוצר באמצעות פרפקט ההווה מציין פעולה שהתרחשה בעבר ובעלת השפעה על ההווה.
התנאי מציין את תנאי ההווה שהוא תנאי היפותטי, בניגוד לתנאי העבר הנוצר באמצעות פרפקט התנאי המציין תנאי שלא נתממש והוא בטל או תנאי העתיד הממשי.
צורת בינוני ההווה היא סוג של שם תואר, הנגזר מפועל וכתואר הוא נוטה לפי נטיות התארים ועשוי לשמש את הזמנים המתמשכים בעזרת נטיות פועל העזר Estar.
בינוני ההווה נוצר בדרך הבאה:
עבור פעלים רגילים המסתיימים ב~ar בצורת המקור, סיומת ה~ar מתחלפת ב~ando.
עבור פעלים רגילים המסתיימים ב~er בצורת המקור, סיומת ה~er מתחלפת ב~iendo.
עבור פעלים רגילים המסתיימים ב~ir בצורת המקור, סיומת ה~ir מתחלפת ב~iendo.
עבור פעלים רגילים המסתיימים ב~er וב~ir בצורת המקור ולפני הסיומת יש תנועה, הסיומת מתחלפת ב~yendo.
צורת בינוני העבר היא סוג של שם תואר הנגזר מפועל והוא נוטה לפי נטיות התארים, אך עשוי לשמש גם את הקול הסביל יחד עם נטיות הפועל Ser או את זמני הפרפקט יחד עם נטיות הפועל Haber.
בינוני העבר נוצר בדרך הבאה:
עבור פעלים המסתיימים ב~ar בצורת המקור, סיומת ה~ar מתחלפת ב~ado.
עבור פעלים המסתיימים ב~er בצורת המקור, סיומת ה~er מתחלפת ב~ido.
עבור פעלים המסתיימים ב~ir בצורת המקור, סיומת ה~ir מתחלפת ב~ido.
עבור פעלים שבסיסם מסתיים בתנועה, סיומת ה-er או ir מתחלפות ב-ído.
זמני הפרפקט מופקים באמצעות פועל השייכות וצורת הבינוני.
פרפקט ההווה, נוצר באמצעות נטיות הפועל Haber בהווה וצורת הבינוני ומציין פעולה שהתרחשה בעבר ובעלת השפעה על ההווה.
פרפקט העבר, נוצר באמצעות נטיות הפועל Haber בעבר וצורת הבינוני ומציין פעולה שהתרחשה לפני פעולה אחרת בעבר ויש בין שתיהן קשר, כמין פלאשבק.
פרפקט העבר הפרטוריטרי נוצר באמצעות נטיות הפועל Haber בעבר הפרטוריטרי וצורת הבינוני ומציין את אותה המשמעות של פרפקט העבר רק שכאן ידוע זמן תחילת הפעולה וסיומה.
פרפקט העתיד, נוצר באמצעות נטיות הפועל Haber בעתיד וצורת הבינוני ומציין פעולה שתתרחש לפני פעולה אחרת בעתיד ויש בין שתיהן קשר.
פרפקט התנאי נוצר באמצעות נטיות הפועל Haber בזמן תנאי וצורת הבינוני ומציין תנאי שלא נתרחש והוא בטל.
הזמנים המתמשכים נוצרים באמצעות שימוש בנטיות פועל העזר Estar בזמנים השונים ושם הפעולה והם מוסיפים לזמנים ממד מתמשך.
הפועל Estar מבטא גם מקום ומצב, אם הם זמניים או קבועים, לתאר מצב רגעי של אדם ולהפיק את הזמנים המתמשכים.
הקול הסביל נוצר באמצעות שימוש בנטיות הפועל ser בזמנים השונים וצורת הבינוני.
שמות העצם בספרדית הם בעלי מגדר, זכר/נקבה.
בדרך-כלל, שם עצם המסתיים בצליל o הוא זכר, ושם עצם המסתיים בצליל a''' - נקבה.
גם הסיומות ión ו-ad אופייניות לשמות עצם בנקבה.
למעשה כאשר מילה נגמרת באחת מאותיות: n,o,r,m,l אזי המילה היא זכר.
שאר הסיומות יעידו על נקבה למעט חריגים משני הכיוונים.
בצורת הרבים בשמות העצם בספרדית אין הבחנת זכר/נקבה.
צורת הרבים נוצרת בדרכים הבאות:
שם עצם המסתיים בתנועה, מתווספת לו סיומת s ברבים.
שם עצם המסתיים בעיצור, מתווספת לו סיומת es ברבים.
שם עצם המסתיים בעיצור z, בצורת הרבים ה-z מתחלף ב-ces.
שמות העצם עשויים להיות מיודעים באופן מסוים או בלתי-מסוים.
תוויות היידוע בספרדית יידוע זכר יחיד נקבה יחיד זכר רבים נקבה רבים בלתי-מסוים un una unos unas מסוים el la los las
לאחר מילת היחס a מתלכד יידוע הזכר המסוים (el) עם מילת היחס לכדי al (תחת a el).
לאחר מילת היחס de מתלכד יידוע הזכר המסוים (el) עם מילת היחס לכדי del (תחת de el).
קיימת מילת יידוע נייטרלי, לא מסוים ולא בלתי-מסוים, Lo המיידעת שם מופשט או איכות, ואשר לא נוטה לפי כמות ומגדר.
תוויות היידוע ההצגתי בספרדית זכר יחיד נקבה יחיד זכר רבים נקבה רבים עצם קרוב לדובר este esta estos estas רחוק מהדובר אך קרוב למאזין ese esa esos esas רחוק מהדובר ומהמאזין aquel aquella aquellos aquellas
שמות התואר בספרדית מתאימים לשמות העצם במגדר ובכמות, והם מופיעים לאחר שם העצם אותו הם מתארים, פרט לתארים הלא מיודעים (לדוגמה: הרבה, כמה, כל וכדומה), אשר יופיעו לפני שם העצם.
תארים שבזכר מסתיימים ב-o בנקבה ה-o הופכת ל-a.
תארים שבזכר מסתיימים ב-e או ב-a צורתם בנקבה היא זהה.
תארים שבזכר מסתיימים בעיצור צורתם בנקבה היא זהה.
תארים שבזכר מסתיימים ב-n או r מקבלים בנקבה סיומת a.
שם תואר ביחיד (זכר או נקבה) המסתיים בתנועה, מתווספת לו סיומת s ברבים.
שם תואר ביחיד (זכר או נקבה) המסתיים בעיצור, מתווספת לו סיומת es ברבים.
שם תואר ביחיד (זכר או נקבה) המסתיים בעיצור z, בצורת הרבים ה-z מתחלף ב-ces.
סִפְרָה היא סמל שמשמש לייצוגם של מספרים, בדומה לאופן שבו אות משמשת לייצוג של מילים.
כל ספרה בודדת מייצגת מספר שלם מסוים, ומספרים שלמים שאינם מיוצגים על ידי ספרה בודדת, כמו גם מספרים לא-שלמים, מיוצגים באמצעות שימוש בספרות אחדות הכתובות ברצף.
במהלך ההיסטוריה התפתחו בעמים שונים מערכות אחדות של ספרות.
בחלק מהמקרים הספרות היו סימנים שנועדו רק למטרה זו, ובמקרים אחרים שימשו אותיות גם כספרות.
הספרות הנפוצות והמוכרות, הקרויות ספרות הודיות-ערביות, נועדו רק לייצוגם של מספרים.
לעומתן, ספרות רומיות הן אחדות מאותיות האלפבית הלטיני, ספרות יווניות הן אותיות האלפבית היווני, וספרות עבריות הן אותיות האלפבית העברי.
לכל אחת מהאותיות המשמשות בשלושת המקרים הללו נקבע ערך מספרי.
השיטה שבה משמשות הספרות לייצוגם של מספרים קרויה שיטת ספירה.
המערכות השונות של הספרות הן משני סוגים:
שיטה לא פוזיציונלית: שיטת ספירה שבה לכל ספרה ערך קבוע.
ערכו של מספר המורכב מספרות אחדות שווה לסכום הערכים של הספרות המרכיבות אותו.
בספרות עבריות, למשל, ערכו של המספר "תל"ב" שווה לערכו של המספר "בל"ת" (אם כי הכתיב הראשון מקובל יותר).
בשיטה זו לא נוח לייצג מספרים גדולים, וגם ביצוע ארבע פעולות החשבון אינו פשוט.
שיטה פוזיציונלית: שיטת ספירה שבה ערכה של הספרה תלוי במיקומה בתוך המספר.
בשיטת הספירה העשרונית, הספרה "2" במספר 23 אינה מייצגת את המספר 2, אלא את המספר 20, משום שמיקום הספרה במספר מסמן כי היא מייצגת עשרות ולא יחידות.
בהתאם לכך, ערכו של המספר 432 שונה מערכו של המספר 234, אף שהם מורכבים מאותן ספרות.
שיטה פוזיציונלית מתבססת על בסיס ספירה מסוים כך שכל ספרה במספר מייצגת כפולה של חזקות של הבסיס (למשל, במספר עשרוני, כל ספרה במספר מייצגת חזקות של 10: 1, 10, 100, 1000 וכדומה), מספר הספרות הנדרשות לעבודה עם הבסיס שווה לגודל הבסיס.
הבסיס הנפוץ ביותר הוא הבסיס העשרוני המשתמש בטווח הספרות "0"..."9".
בבסיסים שדורשים יותר מעשר ספרות נהוג להשתמש באותיות לטיניות גדולות לספרות הנוספות - למשל בבסיס 16 (בסיס הקסדצימלי), מיוצגות הספרות שאחרי "9" באמצעות האותיות "A" עד "F".
מהותה של שיטת הספירה אינה מושפעת מהסמל המדויק שמייצג כל ספרה.
בשיטה העשרונית, הנכתבת בספרות הודיות-ערביות, ניתן לייצג את הספרות בקשת רחבה של גופנים, בלא שיהיה הבדל מתמטי בין הייצוגים השונים.
שוני גדול יותר בצורת הספרות קיים במעבר לספרות ערביות, המקובלות בקרב כותבי ערבית, אך גם שוני זה הוא חסר משמעות מתמטית, משום שמשתנה רק הסמל המייצג את הספרה, אך לא מהות הספרה.
הטבלה הבאה מציגה דרכים אחדות לכתיבת הספרות 0–9:
להדגשת העובדה שמהותה של ספרה אינה תלויה בסמל המשמש לייצוגה, יש המשתמשים במושג "סִפרן" לתיאור הסמל, ובמושג "ספרה" לתיאור הרעיון שסמל זה מתאר.
ספרה מסוימת ניתן לייצג באמצעות סִפרנים שונים, המייצגים מהות אחת.
בעידן הפרהיסטורי, החל האדם הנבון להבין את רעיונות המספר והחישוב.
ישנו מספר מוגבל של ממצאים מהתקופה הפרהיסטורית המעידים על תפישה של חיבור וחיסור.
הממצא הברור ביותר מהתקופה הוא עצם אישנגו מאפריקה, שמתוארך לבין השנים 20,000-18,000 לפנה"ס.
בעצם אישנגו כתובות ספרות בשיטה הפשוטה ביותר, של בסיס אונרי, שבה כדי לייצג את המספר הטבעי n, סמל אחד, שנבחר לייצג את 1, חוזר על עצמו n פעמים.
לדוגמה, על ידי שימוש בסימן | (קו אנכי), המספר 6 מיוצג על ידי ||||||.
השיטה המקובלת לספירה באמצעות אצבעות הידיים היא דוגמה לספירה על פי בסיס אונרי.
לרוב נהוג לקבץ את הסימנים בקבוצות של 5 (למשל, על ידי מתיחת קו על כל ארבעה סימנים) לצורך שיפור הקריאות.
רמזים לשימוש בבסיס אונרי מופיעים גם בשיטות מתקדמות יותר לכתיבת מספרים.
המצרים הקדומים היו הראשונים שביצעו פעולות מורכבות בתחום המתמטיקה בכלל והאריתמטיקה בפרט.
בשנת 3450 לפנה"ס לערך פיתחו המצרים שיטת ספירה לא-פוזיציונלית, המבוססת על כפולות של 10. דרכם הייחודית להצגת המספרים הייתה חיבורית, כלומר: כל ספרה ביטאה גודל מסוים, כאשר הגודל "הכללי" של המספר הוא סכום הגדלים של כל אחת מהן בנפרד, בלא תלות במיקום הספרה.
כאשר רצו לבטא מספר מסוים שמורכב מיותר מספרה אחת (דו-ספרתי, תלת-ספרתי וכו'), חרטו המצרים את הסמלים אחד ליד השני, כאשר את הספרות שאינן יחידות ביטאו כקבוצת יחידות של כל ספרה.
למשל, אם היו חפצים לבטא את המספר 7,507, הם כתבו אותו: 1×100+7×1,000+5×7 (קרי: שבע פעמים הסימן של אלף, חמש פעמים הסימן של מאה, והסימן של שבע).
בסביבות שנת 3500 לפנה"ס שלטו באזור מסופוטמיה השומרים, שעשו שימוש בכתב יתדות וערכו את חישוביהם בבסיס 60. בשנת 1900 לפנה"ס, אחרי שפלשו למסופוטמיה, קבעו הבבלים את בירתם בבבל.
שיטת הספירה הבבלית הביאה עמה חידוש משמעותי ביחס לשיטות הקודמות לה: הבבלים קישרו בין מיקומה של הספרה לבין הגודל שהיא מייצגת, בדומה לשיטה העשרונית בימינו כאשר בסיס הספירה הוא, כאמור, 60. כדי למנוע את הצרך ביצירת 60 סימנים מוסכמים שונים, השתמשו הבבלים בספירת משנה קיבוצית .
בעוד ובשיטות שהן קיבוציות בלבד יש צורך בסימנים רבים על מנת להציג מספרים גדולים, בשיטות הכוללות קישור בין מיקום הספרה לסדר הגודל שלה, ישנו חיסכון במספר הספרות הדרושות להצגת המספר.
היעדר הספרה 0 גרם לבבלים, במשך תקופה ארוכה, להשאיר רווח בכל מקם בו נדרשה הסימון המיצג 0. סימן מתאים נכנס לשימוש בספרות הבבליות רק בשלב מאוחר יותר.
כדי לייצג מספרים בכתב, היוונים השתמשו תחילה במערכת מספרים המבוססת על בסיס עשרוני, כך שהסמל של כל מספר היה האות הראשונה של אותו מספר ביוונית, אלא אם כן, המספר היה מורכב מיותר מיחידת בסיס אחת (יחידות הבסיס היו המספרים בין 1 ל-9).
כך למשל, המספר 5 סומל באות פאי.
שיטה זו נקראה השיטה האטית, על שם האזור בו השיטה התפתחה - אטיקה.
בתקופה מאוחרת יותר, היוונים השתמשו בשיטת סימון מתקדמת יותר, שבה הוצגו המספרים לפי האלפבית היווני.
השיטה הרומית מבוססת על הקבצה - כל מספר מיוצג כאוסף של סימנים, כאשר כל אחד מהסימנים מייצג כמות קבועה מראש, למרות שהיא כן תלויה במיקומו במספר.
שיטת הספרות הרומיות מכילה שבעה סימנים בסיסיים שמקורם באלפבית השפה הלטינית:
אף שבחירתם של הרומאים באותיות מיוחדות לציון המספרים נעשתה במתכוון, ישנן סברות אחדות לגבי כל אחת מהבחירות.
אחת הטענות הקיימות היא שהאות I נבחרה לסימון הספרה 1 מפני שהיא קו יחיד.
איש המאה ה-16, מתאוס הוסטוס, הניח כי האות V מסמלת יד פתוחה, כאשר כל זוג אצבעות, למעט האגודל, צמודות, ומכאן שהאות X היא שתי ידיים שכאלה.
ישנה גם סברה כי X מצביע על ההרגל להעביר שני קווים מוצלבים על עשר יחידות כתובות, ואם כך, ה-V נובע כחצי מהקו המוצלב.
ההיסטוריון הגרמני תאודור מומזן, שהיה מומחה להיסטוריה של האימפריה הרומית, סבר כי האות C היא ראשי תיבות של centum (מאה) וכי M היא ראשי תיבות של mille (אלף).
ייתכן שהאותיות L ו-D נבחרו כי הן האותיות הכי דומות מתוך האלפבית הרומי לחציין של C (חצי ממאה - חמישים), ו-M בהתאמה.
השימוש בשיטת החיסור נעשה עבור הספרות הבאות: I יכול להופיע משמאל ל-V או ל-X.
X יכול להופיע משמאל ל-L או ל-C, ו-C יכול להופיע משמאל ל-D או ל-M.
בעת העתיקה השימוש בשיטת החיסור היה מקובל פחות מאשר בימינו, ועל כן לרוב השתמשו ב-IIII על מנת לייצג 4, ולא ב-IV, וכדומה.
בסביבות המאה השלישית לפנה"ס, החלו להופיע הספרות הברהאמיניות .
ספרות אלה הן היסוד לספרות המוכרות לנו כיום מהשימוש בשיטה העשרונית.
הסימנים המוכרים לנו כיום התקבעו במאה החמש העשרה, בין היתר הודות לצורך במערכת מוסכמת שבא בעקבות מהפכת הדפוס.
על חשיבותה של שיטת הספירה ההודית אמר פייר-סימון לפלס:
לפיכך, כפועל יוצא, היה צורך בכלים מתמטיים לצרך בניית לוחות שנה ולניבויים אסטרונומיים.
בני המאיה השתמשו בספרות המאיה שפיתחו, אשר התבססו על בסיס 20, ככל הנראה מתוך ספירה על ידי שימוש באצבעות הרגליים והידיים גם יחד.
כל ספרות המאיה נכתבות באמצעות שלושה סימנים פשוטים: נקודה -המסמנת את המספר אחד, קו - המסמל את המספר חמש, וקונכייה - המסמלת את המספר אפס.
בני המאיה היו הראשונים להכניס את האפס לשימוש מלא במערכת הספרות שלהם שעה שבמערכות אחרות נהגו להותיר מקום ריק במקום בו אמור היה להופיע האפס.
משחר ההיסטוריה שמשו ספרות לתקשורת בין בני אדם: הן נכתבו בידי אדם ונקראו בידי אדם.
בסוף המאה ה-19 החלה כתיבתן וקריאתן של ספרות באמצעות מכונות.
בשנת 1870 המציא אמיל בודו את קוד בודו, ששימש להעברתן של אותיות וספרות במכשירי טלפרינטר.
בשנת 1887 המציא האמריקאי הרמן הולרית' את הכרטיס המנוקב, והוא נכנס לשימוש במפקד האוכלוסין שנערך בארצות הברית בשנת 1890. בכל כרטיס היו 24 טורים, 12 שורות בכל טור.
10 משורות אלה שימשו לכתיבת הספרות 0 עד 9, כאשר נקב בשורה 3, למשל, ייצג את הספרה 3. הכרטיסים ניתנו לקריאה וכתיבה בציוד לעיבוד נתונים.
בשנת 1928 יצרה חברת יבמ כרטיס גדול יותר, בן 80 טורים ו-12 שורות.
השימוש בכרטיסים מנוקבים נמשך עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עם תחילת פיתוחם של מחשבים אלקטרוניים, החל ייצוגן של ספרות בזיכרון המחשב באמצעים אלקטרוניים, תחילה שפופרות ריק ובהמשך טרנזיסטורים לדורותיהם.
אחסון הספרות נעשה על אמצעים מגנטיים (כגון סרט מגנטי), אופטיים (כגון תקליטור) ואלקטרוניים (כגון דיסק און קי).
בכל הטכניקות הללו נוח להשתמש בבסיס בינארי, המצריך הבחנה בין שני מצבים בלבד (כלומר הספרות 0 ו-1 בלבד) לכתיבתם של מספרים.
בניגוד לדרכים הקודמות לייצוגן של ספרות, הרישום האלקטרוני של ספרות ניתן לקריאה באמצעות מכונה בלבד, ואינו קריא ישירות על ידי אדם.
ספרדים ועדות מזרח הייתה מפלגת מרכז עדתית-ספרדית בישראל, אשר כיהנה בכנסת הראשונה והשנייה, וכן באסיפות הנבחרים שבימי המנדט.
ראשיתה של התארגנות היהודים הספרדים והמזרחים בארץ ישראל הייתה במסגרת ועד העדה הספרדית, שהוקם בשנת 1860. סניפי הוועד המרכזיים פעלו בערים ירושלים, יפו, חיפה וטבריה ותחום פעילותם בקהילות השונות היה ניהול מערכת החינוך, טיפול בענייני השחיטה, הקבורה והצדקה.
בשנת 1918 נוסדה "הסתדרות הצעירים הספרדים", ששינתה את שמה "הסתדרות חלוצי המזרח" עם הצטרפות פעילים מזרחים אליה.
רצון ההנהגה הספרדית והמזרחית להשתלב בנציגויות השלטון של היישוב הניעה אותה להקים ועדים והסתדרויות בעלי אופי פוליטי יותר.
כך בשנת 1920, סמוך למועד הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה, הוקמה "הסתדרות היהודים הספרדים בארץ ישראל", שהייתה איחוד בין ועד העדה הספרדית והסתדרות חלוצי המזרח.
ההתמודדות ברשימה המשותפת ניסתה ליצור ריכוז כוח פוליטי שיביא לייצוג הולם של הספרדים והמזרחים באספת הנבחרים, במוסדות היישוב ובמוסדות ההנהלה הציונית.
ניסוח מטרות ההסתדרות משנת 1936:
איחוד כל העדות הספרדיות תחת השם 'הסתדרות הספרדים'.
הרחבת השתתפותם בבניין הבית הלאומי.
הגנת זכויותיהם בכל המוסדות הלאומיים הציבוריים והרשמיים.
הפצת הכרה בין הספרדים בנוגע לכל השאלות התרבותיות, החברתיות והמשקיות הקשורות בהגשמת הבית הלאומי בארץ ישראל.
דאגה למילוי התחייבויות שמטילה התנועה הלאומית על כל היישוב.
עזרה וסיוע לייסוד מוסדות הבראה ומפעלים כספיים, כלכליים ומשקיים בארץ.
הבטחת באות כוח מתאימה בכל המוסדות הלאומיים, הציבוריים והרשמיים.
הניסיון לבסס דרישות פוליטיות על סמך הזהות העדתית והתרבותית של הספרדים והמזרחים, נתפסה כמגמה של התרחקות ושל חוסר רצון להשתלב ביישוב הישן.
תיוג הספרדים והמזרחים כמתבדלים פגע בלגיטימציה להתארגנותם.
על כך נכתב בעיתון הבקר:
בתגובה טענו נציגי המפלגה כי הם מסכימים עם הטענה שארגון עדתי לשמו אינו חיובי, וכי הם אינם רואים בארגון זה מטרה כשלעצמה, אלא אמצעי להשתלבות.
המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת הראשונה ב-1949 וזכתה ב-4 מנדטים.
המפלגה הצטרפה לקואליציה, ומנהיגה בכור-שלום שטרית מונה לשר המשטרה.
שטרית עזב את המפלגה והצטרף למפא"י לקראת הבחירות לכנסת השנייה ב-1951, והמפלגה נותרה ללא מנהיג אמיתי.
היא זכתה רק בשני מנדטים, והצטרפה למפלגת הציונים הכלליים, שהייתה אז המפלגה השנייה בגודלה בכנסת וחברה בממשלה.
לימים הצטרפה המפלגה הפרוגרסיבית אל הציונים הכלליים בהקמת המפלגה הליברלית, שנמנתה ב-1973 על מייסדי הליכוד.
מספר חברי מפלגה לא הסכימו לאיחוד עם הציונים הכלליים, והתמודדו עצמאית בבחירות לכנסת השלישית, אז קיבלו 6,994 קולות, שהם 0.8%, ולא עברו את אחוז החסימה (שעמד אז על 1%).
הם התמודדו גם ברביעית, אז קיבלו 2,456 קולות שהם 0.2% (גם כן מתחת לאחוז החסימה שנשאר 1%).
ספרד (Sefarad) היא להקה טורקית ששיריה מבוססים על לחנים של שירים עתיקים בלאדינו.
הקלרינט והדרבוקה מופיעים באופן בולט במה שהם מכנים כמוזיקה אתנית-יהודית.
הם שרים בטורקית ולאדינו ומדגישים כי הם הלהקה הספרדית הצעירה ביותר שאי פעם הוקמה.
עד כה הוציאה הלהקה שני אלבומים שזכו להצלחה גדולה בטורקיה.
בשני האלבומים ניתן למצוא שירים רומנטיים בטורקית המבוססים על לחנים מקוריים של שירי לאדינו מוכרים, שגם אותם ניתן למצוא באלבומים.
סמי לוי (Sami Levi) (סולן) - נולד באיסטנבול ב-13 באפריל 1981.
ג'ם סטמאטי (Cem Stamati) (נגן גיטרת בס) - נולד באיסטנבול ב-21 בינואר 1981.
ג'קי בנשושה (Ceki Benşuşe) (נגן גיטרה) - נולד באיסטנבול ב-19 ביולי 1980.
בזמן שלטונו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (קרלוס הראשון, מלך ספרד), שעלה לכתר ספרד לאחר מות סבו פרדיננד, ספרד ההבסבורגית השתרעה מהפיליפינים עד לארצות השפלה, והייתה, למשך זמן, הכוח הגדול באירופה.
מהסיבה הזו, תקופה זו בהיסטוריה של ספרד נקראת גם עידן ההתרחבות.
אף על פי שבדרך כלל מוכרת ממלכת הבסבורג בשליטתה על מרכז אירופה, הענף הספרדי שלה שלט בספרד מ-1516 עד ל-1700, ואף נחשב לענף הבכיר יותר בשושלת.
תחת שליטת בית הבסבורג, הגיעה ספרד לשיא השפעתה וכוחה, אך גם התחילה את דעיכתה האיטית.
ימי העליונות של ספרד במאה ה-16 החלו עם הניצחון על העות'מאנים בקרב לפנטו ב-1571, ועם סדרת ניצחונות על אנגליה במלחמת אנגליה–ספרד (1585–1604).
שלטון הבסבורג בספרד בא לסופו במותו של קרלוס השני, מה שהביא לפתיחתה של מלחמת הירושה הספרדית.
תקופת השלטון ההבסבורגי בספרד היא גם תור הזהב של ספרד, ועידן הפריחה התרבותית שלה.
בעקבות זאת, נוצרה בין הממלכות אוניה פרסונלית שבמסגרתה שמרה כל אחת מהן על המערכת הניהולית שלה, אך שתיהן נשלטו בשלטון משותף.
קרבות אלו ביססו את עליונות הצבאות הספרדיים בשדה הקרב האירופאי, עליונות אשר תישאר עד אמצע המאה ה-17.
במהלך תקופה זו נאמר עליה כי היא האימפריה שהשמש אינה שוקעת בה לעולם.
רק בשנות ה-20 של המאה ה-16 נתגלו מרבצי כסף רבים באזור גואנחואטו שבמקסיקו, ואילו מרבצי הזהב העיקריים של ספרד בעולם החדש נתגלו מאוחר יותר במהלך המאה ה-16 בסקטקס שבמקסיקו ובפוטוסי שבבוליביה.
אולם, למרות שוויו האדיר של הכסף שהגיע לספרד, הוא גרם לזניחה של תעשיות אחרות ותרם לאינפלציה שפרצה בספרד בעשורים האחרונים של המאה ה-16. תייר צרפתי שביקר בספרד טען כי "כל דבר הוא יקר לספרד, חוץ מהכסף".
מצב זה הוחמר עם אובדנם של מרבית מעמד הסוחרים ובעלי המלאכה עם גירושם מספרד של היהודים (1492) והאנוסים המוסלמים (1609), בעוד המעמד הגבוה בחברה הספרדית העדיף להשקיע את כספו בחוב הציבורי, מאשר בייצור, בתעשיות חדשות, ובשדרוג החקלאות.
לכן, החליט לפלוש לטריטוריה הספרדית באיטליה ב-1521 ופתח במלחמה עם ספרד.
ב-1527, מאס קרל בהתערבויותיו של האפיפיור במה שנראה בעיניו כעניינים חילוניים לגמרי ובזז את רומא.
מהלך זה הפחיד את האפיפיורות עד כדי כך שקלמנס, והאפיפיורים שירשו אותו היו מאז זהירים הרבה יותר בהתערבות בענייני חוץ חילוניים.
הסכם ברצלונה בין קרל לאפיפיור ב-1529, ביסס יחסים לבביים יותר בין האפיפיורות לבית הבסבורג.
האימפריה האוסטרית, בהנהגתו של אחיו הצעיר של קרל, פרדיננד, המשיכה להילחם בעות'מאנים במזרח, בעוד קרל פנה לטפל בבעיה קשה לא פחות - ברית שמלקלדן.
בהסכם נקבע העיקרון כי "זה אשר לו סמכות השלטון, לו סמכות קביעת הדת" , מכאן נבע כי הנסיכים הגרמנים יכולים לקבוע האם דת השטח שבשליטתם תהיה קתולית או פרוטסטנטית, ובכך היה למעשה אישור מחדש של עצמאות הנסיכים בשטחם.
התערבותו של קרל בגרמניה תייגה אותו כמגינה של הנצרות הקתולית.
קרל העדיף להחליש את העות'אמנים בדרך הים, כשהוא מונע מספינות עות'מאניות לנחות על חופי הטריטוריות הוונציאניות במזרח הים התיכון.
ערי החוף של ספרד, איטליה והאיים הים התיכון הותקפו באופן קבוע בידי פיראטים ברבריים מצפון אפריקה; האי פורמנטרה ננטש לחלוטין מיושביו, ורצועות חוף החלו להתרוקן מתושביהן מחשש מהפיראטים.
על פי השערות מסוימות כ-1.25 מיליון אירופים נחטפו בידי הברברים ונמכרו כעבדים באפריקה ובאימפריה העות'מאנית.
בשנה שלאחר מכן, הוחלף ראש השרים בגספר דה גוזמן, רוזן-דוכס אוליברס, שהאמין שהמקור לכל צרותיה של ספרד היו ארצות השפלה.
לאחר מספר הצלחות פנימיות, הובסו הבוהמים בקרב ההרים הלבנים ב-1621, ובקרב שטאדטלוהן ב-1623. המלחמה עם הולנד התחדשה ב-1621, והתפתחה עם כיבושה המחודש של ברדה בידי הספרדים ב-1625. הצטרפותו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, מהמלכים העשירים באירופה באותה התקופה, למלחמה לצד הפרוטסטנטי הצית חשש בקרב ההנהגה הספרדית.
לאחר מכן, המשיך גוסטב דרומה וניצח ניצחונות חשובים בברייטנפלד ובליצן.
המצב הקתולי השתפר עם מותו של גוסטב בליצן ב-1632, ועם הניצחון בקרב המפתח בנורדלינגן ב-1634. מעמדת הכוח, פנה הקיסר הקתולי למדינות גרמניה בשלום; רבות מהן הסכימו, כולל שתיים ממדינות המפתח הפרוטסטנטיות - ברנדנבורג וסקסוניה.
פליפה נאלץ להכיר בכך שכוחה של ארצו אינו עומד במלחמה נגד הולנד וצרפת, וביקש מאז 1644 לסיים את המלחמות.
בשנת 1645 הוא שלח את גספר דה בראקאמונטה, רוזן פנייראנדה השלישי למשא ומתן על שלום וסטפאליה במינסטר, אשר הביא לשלום עם הולנד, ואיפשר לבודד את צרפת.
אולם, הברית בין בית הבסבורג האוסטרי לפליפה הרביעי התפרקה.
המצב הכלכלי הקשה אילץ את המלך להעלות מיסים ולהציג יותר, והוא אולץ אפילו להתחייב על משלוחי הכסף מדרום אמריקה.
בשנת 1647 פרצו התקוממויות בסיציליה ובנאפולי.
בסיציליה, ויתוריו של המשנה למלך סיימו את ההתקוממות, ואילו המהומות בנאפולי דוכאו רק למחצה.
בשנת 1648 פרמו גם מרידות באראגון ובנווארה, ובשנת 1652 הייתה עוד פשיטת רגל לאומית.
המלחמה עם צרפת נמשכה גם אחרי שלום וסטפאליה עם הצלחות משתנות עבור שני הצדדים.
בשנת 1655 כרתה צרפת ברית עם אנגליה, ובשנת 1655 כבשו האנגלים את ג'מייקה.
בשנת 1657 האנגלים הטביעו או כבשו את רוב צי האינדיאס, מה שהחמיר יותר את המצב הכלכלי של ספרד.
המלחמה נגד צרפת הסתיימה רק בשנת 1659 בשלום הפירנאים, שבו ספרד נאלצה לוותר על מחוזות גבול חשובים כמו רוסיון, ארטואה, סרדאן ואחרים.
כמו כן, נסיונותיו של פליפה לכבוש מחדש את פורטוגל במלחמת השיקום הפורטוגזית בין השנים 1659–1668 נכשלו, וספרד איבדה במידה רבה את כוחה באירופה.
קרלוס היה בן שלוש כאשר אביו, פליפה הרביעי, מת ב-17 בספטמבר 1665. מועצת קסטיליה מינתה את אשתו השנייה של פליפה ואמו של קרלוס, מריאנה מאוסטריה, כעוצרת השלטון במקומו של קרלוס.
בעת עלותו לשלטון התרחשה מלחמת השיקום הפורטוגזית, וזמן קצר לאחר עלייתו לשלטון החלה מלחמת ההאצלה עם צרפת על השליטה בארצות השפלה הספרדיות ובפראנש-קונטה.
אמו מריאנה ניהלה את ענייני המדינה באמצעות ידידיה, והביאה לסיום המלחמות עם פורטוגל וצרפת, על אף אובדן שטחים שהשתייכו קודם לכן לספרד.
ב-19 בנובמבר 1679, בגיל 17, התחתן קרלוס עם מארי לואיז ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה.
בשנת 1680 ניהל קרלוס את טקס האוטו-דה-פה הגדול ביותר בהיסטוריה של האינקוויזיציה הספרדית, שבה נכפו 120 אסירים, ומתוכם 21 נשרפו מאוחר יותר על המוקד.
האוטו-דה-פה הציבורי האחרון התרחש בשנת 1691.
בנובמבר 1683 לואי הארבעה עשר, מלך צרפת תקף שוב את ארצות השפלה הספרדיות במלחמת האיחוד (1683–1684).
אף כי המלחמה הייתה קצרה, היא הייתה הרסנית לכוחות הספרדים והסתיימה באוגוסט 1684 בשביתת רטיסבון, שאפשרה ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להתרכז בלחימה נגד האימפריה העות'מאנית במזרח במהלך המלחמה הטורקית הגדולה.
בשנת 1688 פרצה מלחמת תשע השנים, שבמהלכה שוב לחמו צרפת וספרד.
הלחימה נמשכה עד לשנת 1697, והסתיימה בהסכם רייסווייק, וספרד קיבלה את קטלוניה ואת המבצרים במונס, לוקסמבורג וקורטרייק.
בפברואר 1689 מתה אשתו מארי לואיז ד'אורליאן בנסיבות מפוקפקות, ובאוגוסט אותה שנה התחתן קרלוס עם מריה אנה מנויבורג, בתם של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
ב-16 במאי 1696 מתה אמו מריאנה מאוסטריה, ולאחר מותה שלט קרלוס לבדו עד מותו בשנת 1700.
לקראת סוף חייו התדרדר מצב בריאותו השברירי של קרלוס, והוא נעשה רגיש ומוזר יותר ויותר, ובשלב מסוים אף דרש להוציא את גוויות בני משפחתו כדי שיוכל להביט בגוויות.
קרלוס פרש מתפקידו כאשר הייתה לו התמוטטות עצבים שנגרמה בעקבות הלחץ שהיה עליו להושיע את ספרד ממהצרות הכלכליות שנחתו עלייה.
קרלוס חי חיים פשוטים מאז ואילך, שיחק במשחקים והיה מעורב בפעילויות אחרות.
הוא מת במדריד ב-1 בנובמבר 1700, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-39. הרופא שביצע את נתיחת הגופה קבע כי גופו "לא הכיל טיפה אחת של דם, לבו היה בגודל של גרגיר, ריאותיו נפלו, מעיו רקובות ונגרניות, היה לו אשך אחד, שחור כמו פחם, וראשו היה מלא מים".
ההיסטוריונים האמריקנים ויל ואריאל דוראנט תיארו את קרלוס השני כ"קצר, צולע, אפילפטי, סנילי, וקירח לחלוטין" עוד לפני היותו בן 35.
בעקבות מותו של קרלוס פסק השלטון של בית הבסבורג בספרד, מה שהביא לפרוץ מלחמת הירושה הספרדית, שבסיומה עלה לשלטון פיליפ, דוכס אנז'ו, נכדו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
ספרד נטלה חלק באירוויזיון 64 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1961 ונכחה ברציפות בכל התחרויות מאותה שנה עד 2026 הקרוב, אז היא צפויה להיעדר מהתחרות לראשונה, כמחאה על השתתפות ישראל.
ספרד ניצחה פעמיים ברציפות, ב-1968 ולאחר מכן כאשר אירחה את התחרות ב-1969, יחד עם עוד שלוש מדינות.
היא אחת המדינות היחידות, יחד עם אירלנד, לוקסמבורג וישראל, שניצחה בתחרות פעמיים ברציפות.
התחרות היא אחד מהאירועים שאינם-ספורטיביים הנצפים ביותר בספרד שנה אחרי שנה, כאשר ב-24 השנים האחרונות צברה התחרות קהל של יותר מחמישה מיליון צופים בספרד בשנה.
מהדורת התחרות הנצפית ביותר בספרד בכל השנים היא התחרות שהתקיימה ב-2002, עם נתוני צפייה של יותר משנים עשר מיליון צופים ורייטינג העומד על 80.4% ומאותה תחרות יש נתוני צפייה גבוהים וקהל אדוק ואמין.
נכון ל-, חלפו כ-56 שנים מהניצחון האחרון של ספרד ועל כן היא המדינה שרשמה בתחרות את התקופה הארוכה ביותר שחלפה מהניצחון האחרון שלה.
אוסטריה היא שיאנית התקופה הארוכה ביותר שחלפה בין שני ניצחונות בתחרות, ורק אם ספרד, שניצחה לאחרונה ב-1969, תנצח שוב, היא תשבור את שיאה.
ספרד הצטרפה לשורות התחרות בשם המדינה הספרדית לראשונה ב-1961 תחת ניצוחו של הרודן הספרדי פרנסיסקו פרנקו, אף על פי שהושמעו ביקורות שונות שטענו כי לא ראוי שהמדינה הספרדית תיטול חלק בתחרות עקב קיומו של המשטר הרודני במדינה.
המשטר הרודני הוסיף בעיות ב-1968: באותה שנה, מסיאל ניצחה בתחרות עם השיר "La, la, la...", כאשר בתכנון המקורי, היא לא הייתה אמורה ליטול חלק בתחרות.
במקור, ז'ואן מנואל סראט הקטלוני היה הבחירה המקורית של המדינה כנציגה, אולם מספר שבועות טרם קיומה של התחרות סראט הודה בכוונותיו לשיר את השיר בקטלאנית במקום בספרדית, דבר הנאסר באותה תקופה על ידי המשטר של המדינה הספרדית.
לאחר פרסום כוונותיו, הוא הוחלף במהירות בכוכבת עולה במדינה ושמה מסיאל אשר ניצחה בתחרות על חודה של נקודה אחת מעל בריטניה.
שנה לאחר מכן, כאשר התחרות התקיימה בשטחה של המדינה הספרדית ב-1969, אוסטריה בחרה להחרים את התחרות מאחר כי באותם ימים המדינה הספרדית נשלטה על ידי הרודן פרנקו.
אולם, היסטוריון התחרות, , אמר כי אוסטריה העניקה למדינה הספרדית שתי נקודות בשנה הקודמת, ומאחר והמדינה הספרדית ניצחה בהפרש של נקודה אחת בלבד, המחאה הפוליטית מצד אוסטריה הייתה לא כנה.
כ-10 פעמים הצליחה ספרד להתברג בין חמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות וכ-28 פעמים היא התברגה באחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות.
בעקבות הניצחון המשותף של ארבע המדינות ב-1969, מארגני התחרות הכריעו בהגרלה מי מביניהן תהיה המארחת, בהגרלה נקבע כי הולנד היא המארחת ובכך ספרד, כמו צרפת ובריטניה, הפסידה את אירוח התחרות.
נכון ל-, חלפו כ-53 שנים מהניצחון האחרון של ספרד ועל כן היא המדינה שרשמה בתחרות את התקופה הארוכה ביותר שחלפה מהניצחון האחרון שלה.
ספרד הגיעה למקום השני כארבע פעמים בתולדותיה ב-1971, 1973, 1979 ו-1995 והיא חולקת את התואר בצוותא עם אירלנד, צרפת, גרמניה ורוסיה שהגיעו למקום השני גם כן ארבע פעמים כל אחת, והגיעה פעמיים למקום השלישי ב-1984 ו-2022.
ספרד הגיעה כחמש פעמים בתולדותיה למקום האחרון בתחרות ושלוש פעמים מתוכן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות והיא חולקת את התואר יחד עם גרמניה ופינלנד שלא קיבלו גם כן במשך שלוש פעמים ולו נקודה אחת בתחרות.
השיגה הגרוע ביותר של ספרד בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-26 והאחרון עם 5 נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות ב-2017 עם השיר "Do It For Your Lover" של מאנל נבארו.
אולם, השיר הספרדי שנטל חלק בתחרות היובל, "Eres tú" אותו ביצעו מוסדאדס, הגיע רק למקום האחד עשר עם תשעים נקודות בסיבוב חצי-הגמר בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות התחרות.
מראשית ימיה באירוויזיון ועד תחילת שנות ה-2000 כמעט תמיד הצליחה ספרד להתברג למקומות מכובדים בתחרות ומצאה עצמה לא מעט פעמים בחלק העליון של הטבלה.
המצב השתנה לאחר אמצע שנות ה-2000 שבו לא הצליחה ספרד להתברג למקומות גבוהים בתחרות.
מתוקף היותה חלק מחמש הגדולות, כלומר, חמש המדינות המעפילות אוטומטית לגמר התחרות מבלי לעבור את שלב חצאי-הגמר יחד עם איטליה, בריטניה, צרפת וגרמניה; ספרד לא נוטלת חלק בחצאי-הגמר.
מתוך 62 פעמים בהן ספרד נטלה חלק בתחרות, כ-51 פעמים היא שלחה לתחרות שיר בספרדית, פעם אחת היא שלחה שיר באנגלית, ב-1978 היא שלחה שיר בחלקו בספרדית ובחלקו בצרפתית וב-2002, 2007, 2008, 2009, 2014 ו-2015 היא שלחה שיר שמקצתו באנגלית ומקצתו בספרדית.
בין השנים 1977-1999, הנציגים הספרדים נבחרו בוועדות פנימיות של רשות השידור הספרדית.
בטרם נבחרו הנציגים בוועדות פנימיות של רשות השידור הספרדית, הם נבחרו בתחרויות לאומיות: "Pasaporte a Dublín", כאשר ספרד צריכה הייתה לשלוח נציג לתחרות שנערכה בדבלין.
החל מהתחרות ב-2000, ספרד השתמשה בפורמטים שונים עם תוצאות בחירה שונות.
ב-2000 ו-2001, רשות השידור הספרדית ארגנה תחרות לאומית בשם "Eurocanción", בה נבחר הנציג הספרדי לתחרות.
ב-2002-2004, תוכנית המציאות הספרדית, "Operación Triunfo", שימשה כאמצעי לבחירת הנציג הספרדי לתחרות, והפורמט המחודש הגביר את התעניינותו של הקהל הספרדי בתחרות.
על אף שהתוכנית החדשה נחלה הצלחה ובחרה שירים ונציגים שמיקמו את ספרד בעשרת המקומות הראשונים בתחרות שלוש שנים ברציפות, רשות השידור הספרדית החליטה לא להפיק יותר מהדורות נוספות של התוכנית.
ב-2005, רשות השידור הספרדית ארגנה תחרות בשם "Eurovision 2005: Choose Our Song", בה הקהל בחר את השיר האהוב עליו ביותר מתוך רשימת שירים של אמנים ידועים שנבחרה לאחר מיון מוקדם על ידי רשות השיר הספרדית.
התוצאה לא הניבה פרי, ולאחר ארבע שנים בהן ספרד התמקמה בעשרת המקומות הראשונים בתחרות, היא מצאה עצמה שוב בתחתית הטבלה בגמרי התחרות.
ב-2006, הנציג הספרדי נבחר בוועדה פנימית של רשות השידור הספרדית, והתוצאה הייתה מאכזבת כמו בשנה הקודמת.
ב-2007, הנציג הספרדי נבחר במסגרת בתוכנית בשם "Misión Eurovisión 2007", אך התוצאה הייתה מאכזבת כמו בשנתיים הקודמות.
ב-2008-2010, האינטרנט היה האמצעי העיקרי בשימוש על ידי רשות השידור הספרדית על מנת לבחור את השיר והנציג הספרדי לתחרות.
ב-2008, הרשת החברתית המקוונת מייספייס הייתה מעורבת בתחרות הלאומית "Salvemos Eurovisión".
האתר נוצר כדי לאפשר לכל אדם שיחפץ להעלות שיר וליטול חלק בתחרות הלאומית אם יבחר על ידי קהל המצביעים או על ידי חבר השופטים.
התוצאה הסופית בתחרויות השתפרה, אך לא באופן ניכר.
עם זאת, גם הפעם, הפורמט הגביר את התעניינותו של הקהל הספרדי בתחרות האירוויזיון.
ב-2009, הרשת החברתית מייספייס גם הייתה מעורבת בתהליך בחירת הנציג הספרדי לתחרות, ואף על פי שחלו שינויים בפורמט, התקבלה התוצאה הגרועה ביותר של ספרד בתחרות בשנות ה-2000; המקום ה-24 עם 23 נקודות.
ב-2010, פורמט דומה בשם "Eurovisión: Destino Oslo" בחר את הנציג הספרדי לתחרות והתקבלה אחת התוצאות הסופיות הטובות ביותר של ספרד בתחרות החל מ-2004, המקום ה-15 עם 68 נקודות.
ארבע פעמים בלבד בהיסטוריית התחרות הרשו מארגני התחרות למבצעים בתחרות לבצע שוב את הופעתם, כאשר בשני מקרים מתוך הארבעה מדובר היה בהופעותיהם של הנציגים הספרדים.
המקרה הראשון התרחש בתחרות ב-1958 כאשר הרשו לנציג האיטלקי, דומניקו מודוניו, לבצע שוב את שירו "Nel blu dipinto di blu".
ב-1958 שופטי התחרות נשארו במדינתם כאשר הם שומעים את התחרות.
לאחר שכל המדינות ביצעו את הופעתן השופטים מסרו את הצבעותיהם, אולם השיר האיטלקי לא נשמע היטב במספר מדינות, ולאחר ביצוע כל השירים, מודוניו הופיע בשנית.
המקרה הרביעי התרחש ב-2018 כאשר פולש התפרץ להופעתה של הנציגה הבריטית סורי ושירה "Storm", חטף מידיה את המיקרופון וצעק: "הנאצים של התקשורת הבריטית, אנו דורשים חירות!", כאשר סורי היא המקרה היחיד מבין הארבעה שלא הייתה מוכנה לבצע בשנית את הופעתה.
הפעם הראשונה התרחשה בתחרות ב-1990, כאשר הנציגות הספרדיות, אסוקר מורנו, פתחו את ערב התחרות עם השיר "Bandido".
התזמורת והפלייבק החלו להשמיע את השיר כאשר הם לא היו מסונכרנים, מה שגרם לנציגות הספרדיות להביע את חמתן ואילץ אותן לעזוב את הבמה לאחר מספר שניות.
לאחר מספר רגעים מביכים התזמורת והפלייבק החלו להשמיע את השיר כאשר הם מסונכרנים והופעת הספרדיות בוצעה במלואה.
הנציגות הספרדיות אסוקר מורנו והשיר "Bandido" התמקמו, בתום הצבעת השופטים הסופית, במקום החמישי בגמר התחרות עם 96 נקודות, אם כי חבר השופטים למעשה העניק את נקודותיהם לאחר שצפה בהן בחזרה הגנרלית, ולכן הביצוע החוזר של הנציגות הספרדיות לא השפיע, לחיוב או לשלילה, על התוצאה הסופית שקיבלה ספרד בתחרות.
ניתן לומר כי צמד הספרדיות הן אחד הצמדים הזכורים והמוכרים ביותר בתחרות, בין היתר בשל התקלה המביכה שהתרחשה בהופעתן.
הפעם השנייה התרחשה עשרים שנים מאוחר יותר, בתחרות ב-2010. ספרד הורשתה לבצע שוב את הופעתה משום שהביצוע של הנציג הספרדי, דניאל דיחס, עם שירו "Algo pequeñito", הופרע על ידי פולש ספרדי ידוע לשמצה הידוע בכינויו "".
עם זאת, הנציג הספרדי דניאל דיחס המשיך לבצע את השיר במלואו, גם כאשר הפולש היה על הבמה וגם כאשר פונה מהבמה על ידי אנשי הביטחון.
כמו כן, הנציג הספרדי קיבל מחיאות כפיים חמות מהצופים להמשיך בהופעתו על אף הפרעת הפולש.
לאחר הופעתה של סרביה, מנחת התחרות, נדיה הסאנאוי, הודיעה כי על פי חוקי התחרות לנציג הספרדי, דניאל דיחס, תינתן הזדמנות שנייה לבצע את הופעתו.
עם זאת, חבר השופטים דירג את דניאל דיחס ושירו "Algo pequeñito" במקום ה-20 מתוך 25 שירים עם 46 נקודות, ואילו תוצאות הצבעת הצופים דירגו את ספרד במקום ה-12 עם 106 נקודות, מה שמיקם את ספרד, באופן סופי, במקום ה-15 עם 68 נקודות בגמר התחרות.
השירים שייצגו את ספרד באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים 1969 מדריד התיאטרון המלכותי גמר: לאוריטה ולנסואלה
ספרד השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900).
היא נעדרה משלוש האולימפיאדות הבאות, ושבה והשתתפה באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
מאז נעדרה רק משתי אולימפיאדות אותן החרימה: אולימפיאדת ברלין (1936), כמחאה על המשטר הנאצי בגרמניה, ואולימפיאדת מלבורן (1956), במחאה על הפלישה הסובייטית להונגריה שהביאה לדיכוי המרד ההונגרי (אם כי ספורטאים ספרדים השתתפו בתחרויות הרכיבה שהתקיימו מספר חודשים קודם לכן בסטוקהולם).
במהלך השתתפותם במשחקים צברו הספורטאים הספרדים 169 מדליות, מהן 48 מדליות זהב.
הענפים הבולט ביותר הם שיט (21 מדליות, מהן 13 מדליות זהב; ספרד מדורגת במקום השביעי בענף זה, אחרי בריטניה, ארצות הברית, נורווגיה, צרפת ואוסטרליה), קאנו/קיאק (20 מדליות, מהן 5 מדליות זהב) ורכיבה על אופניים (16 מדליות מהן 5 מדליות זהב).
בעשורים הראשונים להשתתפותה של ספרד במשחקים, דשדשו הספורטאים הספרדים עם הישגים נמוכים יחסית, אך אירוח המשחקים ב-1992 סימן את הפיכתה לאחת המשלחות הבולטות.
במשחקי החורף משתתפת ספרד ברציפות מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936).
הישגיה בענפי החורף נמוכים יותר, ועד כה זכו הספורטאים הספרדים בחמש מדליות.
המשחקים האולימפיים נערכו על אדמת ספרד פעם אחת, באולימפיאדת ברצלונה (1992).
ברצלונה הועדפה על פניהן של פריז, בריזביין, בלגרד, בירמינגהאם ואמסטרדם.
עוד קודם לכן הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים של 1936, אך הפסידה לברלין.
מדריד הגישה אף היא מספר פעמים את מועמדותה לאירוח המשחקים: במכרז לאירוח המשחקים של 1972 דורגה במקום השני אחרי מינכן, בזה של 2012 דורגה במקום השלישי אחרי לונדון ופריז, במכרז לאירוח המשחקים ב-2016 דורגה שוב במקום השני, אחרי ריו דה ז'ניירו, ובמכרז של 2020 דורגה במקום השלישי, אחרי טוקיו ואיסטנבול.
חאקה הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי החורף של 1998 ודורגה במקום הרביעי אחרי נאגנו, סולט לייק סיטי ואסטרסונד.
שמונה ספורטאים ספרדים נטלו חלק באולימפיאדת פריז.
שניים מהם, חוסה דה אמסולה אי אספיסואה ופרנסיסקו ויוטה, זכו במקום הראשון בטורניר הכדור הבסקי.
עם זאת, פרט להם השתתף בטורניר רק עוד צמד צרפתי, והתואר הוענק להם על סמך משחק אחד.
הייתה זו הפעם היחידה בה הכדור הבסקי היה ענף אולימפי (בשלוש הזדמנויות אחרות הוא היה מקצוע ראווה).
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכו שתי נבחרות ספרדיות במדליות כסף: הפולו והכדורגל; נבחרת הפולו לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת בריטניה ונבחרת הכדורגל לאחר שהפסידה למארחת בלגיה, וגברה על נבחרת הולנד בטורניר בית הניחומים.
המשלחת הספרדית לאולימפיאדת פריז (1924), שכללה לראשונה גם 4 נשים (מתוך 125 ספורטאים), סיימה את המשחקים ללא הישגים מיוחדים.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה נבחרת הרכיבה הספרדית במדליית זהב בתחרות הקפיצות.
נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת איטליה.
המשחק בין שתי הנבחרות הסתיים בתיקו 1-1, ובמשחק חוזר הובסו הספרדים בתוצאה 7-1, תוצאה שגם נכון ל-2016 היא התבוסה הגדולה בתולדותיה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) צמצמה ספרד את משלחתה עקב המשבר הכלכלי העולמי של 1929, בדומה למדינות אחרות, ושלחה שישה ספורטאים בלבד.
אחד מהם, השייט סנטיאגו אמאט, זכה במדליית ארד בדגם סנובירד.
ב-1936 החליטה ממשלת ספרד, שנשלטה בידי מפלגות השמאל להחרים את אולימפיאדת ברלין כמחאה על המשטר הנאצי.
במקביל, החליטה לקיים משחקים אלטרנטיביים בשם "האולימפיאדה העממית" (Olimpiada Popular) בברצלונה, שהפסידה את אירוח המשחקים האולימפיים לברלין.
כ-6,000 ספורטאים מ-22 מדינות נרשמו להשתתף במשחקים, אך בסופו של דבר הם בוטלו עקב פרוץ מלחמת האזרחים.
שובה של ספרד למשחקים, באולימפיאדת לונדון (1948), הייתה מינורית.
64 ספורטאים ספרדים השתתפו במשחקים, ונבחרת הרכיבה זכתה במדליית כסף בתחרות הקפיצות.
בין השלושה היה חוסה נווארו מורנס בן ה-51, שהיה שותף לזכייה במדליית הזהב 20 שנים קודם לכן.
נבחרת הכדורמים סיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתפו 30 ספורטאים ספרדים בלבד, והקלע אנחל לאון זכה במדליית כסף בירי באקדח.
נבחרת הכדורמים שוב סיימה במקום השמיני.
שישה רוכבים הספיקו לייצג את ספרד באולימפיאדת מלבורן (1956), בתחרויות הרכיבה המוקדמות שנערכו בסטוקהולם.
בעקבות דיכוי המרד ההונגרי בידי הצבא האדום, דרשה ספרד את השעייתה של ברית המועצות מהמשחקים, ולאחר שדרישתה לא נענתה, החרימה את המשחקים שנערכו במלבורן עצמה.
כמוה נהגו גם הולנד ושווייץ.
באולימפיאדת רומא (1960) השתתפו 147 ספורטאים ספרדים.
ההישג הבולט היחיד היה זכייתה של נבחרת ההוקי שדה במדליית הארד, לאחר שהפסידה לנבחרת פקיסטן בחצי הגמר, וגברה על נבחרת בריטניה במשחק על המקום השלישי.
בשתי האולימפיאדות שבאו אחר כך לא זכה אף ספורטאי ספרדי במדליה.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה נבחרת ההוקי שדה במקום הרביעי, אחרי הפסד לנבחרת אוסטרליה.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה נבחרת ההוקי במקום השישי, נבחרת הכדורסל סיימה במקום השביעי, ונבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר בידי המארחת, מקסיקו.
בצורת המדליות נשברה באולימפיאדת מינכן (1972), כשהמתאגרף אנריקה רודריגס זכה במדליית ארד.
נבחרת ההוקי סיימה במשחקים אלה במקום השביעי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכו ארבעת חותרי הקיאק הספרדים במשט ל-1,000 מטרים במדליית כסף, וכמוהם גם השייטים אנטוניו גורוסטגי ופדרו מילט במפרשית מדגם 470. נבחרת ההוקי סיימה במקום השישי.
באולימפיאדות שנערכו בשנות ה-80 הגיעה ספרד להישגים גבוהים מעט יותר מבעבר.
באופן רשמי, הצטרפה ספרד לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אך בדומה למדינות אחרות, התירה לספורטאים שחפצו בכך להשתתף במשחקים.
ספורטאים אלה התחרו לא תחת דגל ספרד, כי אם תחת הדגל האולימפי.
מספר שיא של 163 ספורטאים ספרדים השתתפו במשחקים, והם זכו ב-6 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, בה זכו שייטי "ההולנדי המעופף" אלחנדרו אבסקל ומיגל נוגר.
הקיאקיסטים גיירמו דל רייגו והרמיניו מננדס זכו במדליית כסף במקצה הזוגות ל-500 מטר.
מננדס התחרה גם במקצה הזוגות ל-1000 מטר, יחד עם לואיס ראמוס, והשניים זכו במדליית ארד.
נבחרת ההוקי זכתה במדליית כסף לאחר הפסד לנבחרת הודו, והאתלט חורחה ליופארט זכה אף הוא במדליית כסף, בהליכה ל-50 ק"מ.
במדליה השישית, מדליית ארד, זכה השחיין דוד לופס סוברו במשחה ל-100 מטר פרפר.
נבחרת הכדורסל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהובסה במשחק על מדליית הארד בידי המארחת, ברית המועצות, 117-74. נבחרת הכדורמים סיימה אף היא במקום הרביעי ונבחרת הכדוריד סיימה במקום החמישי.
מספר המשתתפים הספרדים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) עלה ל-185, והם זכו ב-5 מדליות, בהן מדליית זהב אחת, שוב בשיט (לואיס דורסטה ורוברטו מולינה בדגם 470).
נבחרת הכדורסל, בכיכובו של חואן אנטוניו סן אפיפניו, זכתה במדליית הכסף לאחר שגברה על נבחרת יוגוסלביה 61-74 בחצי הגמר והפסידה לנבחרת ארצות הברית 96-65 במשחק הגמר.
החותרים לואיס מריה לאסורטגי ופרננדו קלימנט זכו במדליית כסף במקצה הזוגות, חוסה מנואל אבסקאל זכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר, והישג דומה רשמו חותרי הקאנו נרסיסקו סוארס ואנריקה מיגס, במקצה ל-500 מטר.
נבחרת הכדורמים סיימה במקום הרביעי, ונבחרות ההוקי והכדוריד סיימו במקום השמיני.
באולימפיאדת סיאול (1988) עלה מספר המשתתפים ל-232, אך מספר המדליות ירד ל-4. גם במשחקים אלה, במדליית הזהב היחידה זכה שיָיט, חוסה דורסטה, ששייט במפרשית מדגם "פין".
צמד הטניסאים אמיליו סאנצ'ס וסרחיו קאסאל זכו במדליית כסף.
הקלע חורחה גוארדיולה זכה במדליית ארד בסקיט והשחיין סרחיו לופס זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה.
נבחרת הכדורסל סיימה את שלב הבתים עם הפסד בודד (לנבחרת ארצות הברית), אך הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר הפסד לנבחרת אוסטרליה.
האולימפיאדה היחידה אותה אירחה ספרד הייתה גם המוצלחת ביותר מבחינתה.
442 ספורטאים ספרדים השתתפו בה, והם זכו במספר שיא של 22 מדליות, מהן 13 מדליות זהב (לשם השוואה: בכל 16 האולימפיאדות הקודמות בהן השתתפה גם יחד, צברו הספורטאים הספרדים 5 מדליות זהב).
בסיום המשחקים דורגה ספרד במקום השישי בטבלת המדליות, דירוג השיא שלה.
הענף הבולט ביותר היה השיט.
השייטים הספרדים זכו ב-5 מדליות, בהן 4 מדליות זהב ומדליית כסף אחת.