tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2012 העיר אסרה על שיווק מזונות שעברו הנדסה גנטית וכן על הדברה.
העיר זכתה לתשומת לב בינלאומית ביולי 2002 עם התנגשות אווירית של טיסת בשקיריאן איירליינס 2937, טופולב טו-154, וטיסת DHL 611 (מטוס מטען של בואינג 757-23APF המאויש על ידי שני טייסים); ב-1 ביולי 2002. באירוע זה, מטוס הנוסעים שנשא 69 נוסעים, בעיקר ילדים, התנגש במטוס מטען באוויר, בגובה .
הפסולת נפלה בכל פרברי צפון איברלינגן.
75 אנשים מתו בתאונה, בהם כל הילדים, מלוויהם והטייס וטייס המשנה של מטוס הבואינג.
אחד החלקים הגדולים של המטוסים נחת בגן ציבורי, וקורבנות ההתרסקות מונצחים שם.
פחות משנתיים לאחר מכן, ב-26 בפברואר 2004, נדקר למוות פיטר נילסן, מפקח התנועה האווירית במועד התאונה, על ידי האדריכל ויטאלי קאלוייב, שאיבד את אשתו ושני ילדיו בתאונה.
ב-19 במאי 2004 פרסמה הלשכה הפדרלית לחקירת תאונות אוויריות את קביעתה כי התאונה נגרמה בגלל ליקויים במערכת פיקוח הטיסה השווייצרית, שפיקחה על הטיסות בזמן התאונה, ועקב ליקויים בהבנת השימוש ב-TCAS, מערכת ההימנעות מהתנגשות מטוסים.
איברלינגן שוכנת לחוף אגם איברלינגר (Überlinger), חלק של ימת קונסטנץ, מקור מים חשוב בדרום מערב גרמניה.
הכפר הוא מורנה הררית, שנוצרה בתקופת הקרח האחרונה.
העיר נמצאת כ-100 ק"מ מציריך וכ-230 ק"מ ממינכן.
הקרחונים של עידן הקרח האחרון עוברים באזור, ויוצרים תערובת של מורנות וחתכי קרח.
אלה עוברים מיערות הדינגן (Hödingen) ועד האגם.
הצירוף של חתכי הקרח, המורנות והשחיקה יוצר תצורות ומבנים גאולוגיים ייחודיים.
Teufelstisch, או שולחן השטן, הוא פצלת מחט בקוטר 20–22 מטר, כ-80 מטרים מקו החוף הדרומי של אגם איברלינגן, בין איברלינגן ו-ואלהאוזן (Wallhausen).
בין 1975 לתחילת שנות התשעים חוו כמה צוללנים מחלת לחץ לאחר שצללו במחט.
בשנות התשעים, מותם של כמה צוללנים מנוסים, והיעלמותם של שניים מהם, הביאו לאיסור צלילה בסביבת המחט.
האזור מערבית לאיברלינגן ידוע בשם Spetzgart, בשל תצורות המגדל שלו.
השם משקף את שפת האזור: Spetz (או שפיץ, נקודה) ו-Gart (גן).
השפיץ הוא דוגמה לתהליכים הגאולוגיים שעיצבו את האזורים המזרחיים של השפלה השווייצרית.
ניתן לראות גם את המולאס הגאולוגי שנוצר בתקופות היורה והקרטיקון.
אזור זה הוא אזור טבע מוגן.
באיברלינגן וסביבתה ישנם נכון לאפריל 2009 שלושה גנים כפריים וארבעה אזורי טבע, המוגנים על פי חוק.
באיברלינגן שוכנים מפעלי היי-טק בתחום הנדסת ייצור, ביטחון וחשמל.
כדי להנציח את הניצחון על השוודים בשנת 1634, מתקיימת באיברלינגן תהלוכה שנתית בשם "תהלוכת שוודיה", בתחילת מאי ובאמצע יולי.
גברים ונשים מתלבשים בתלבושת מסורתית, וצועדים בתהלוכה בעיר, סביב החומה הפנימית.
קבוצה נבחרת של אנשים נושאת את המדונה של שוודיה, דמות של מריה מצופה בכסף משנת 1659.
במקומות ייעודיים (הכניסה לכנסיית הצליינים הישנה, שערים והמזרקה בה נראתה מרי רודפת את השוודים) הכומר מציע תפילות מיוחדות ויורה תותח קטן.
להקת העיר מנגנת מוזיקה המלווה את התהלוכה.
בתהלוכת יולי, פלוגת גברים מבצעת את "Swertletanz" (ריקוד חרב קטן) ברחבת הכנסייה עבור הכומר ובכיכר השוק עבור ראש העיר.
אִיגְ'נִ֫יסִינְיַא הוא כפר פלסטיני, הממוקם כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לשכם בנפת שכם.
רוב התושבים עוסקים בחקלאות או עובדים ברשויות ממשלתיות.
אוכלוסיית הכפר מונה כ-800 תושבים.
הכפר נוסד ככל הנראה בתקופה הביזנטית.
באזור הכפר נמצאו שרידים מתקופת הברזל והתקופה הפרסית.
הקיסרית הרומית פלוויה יוליה הלנה שהתגוררה זמנית בסבסטיה הסמוכה נהגה לשחות באגם באיג'ניסיניא עם עוזרותיה.
עד המאה ה-20 רבים מתושבי הכפר היו נוצרים.
בעקבות חילוקי דעות עם תושבי הכפר המוסלמים היגרו הנוצרים לכפרי האזור, ובהם א-זבאבדה וביר זית.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי המנדט הבריטי, התגוררו בכפר כ-119 איש, כולם מוסלמים.
בשנה זו הכפר הכיל 30 בתים.
בשנים 1948–1967 איג'ניסיניא היה תחת שלטון ירדני.
בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה כ-239 נפשות.
במפקד של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 1997, היו בכפר כ-418 תושבים, מתוכם 70 (16.7%) פליטים.
החלוקה המגדרית הייתה בדיוק שווה: 50% גברים ו-50% נשים.
על פי הלשכה, בשנת 2007 מנה איג'ניסיניא כ-505 תושבים.
איג'ניסיניא נמצא כשישה קילומטרים צפונית-מערבית לשכם.
הכפר ממוקם מזרחית לסבסטיה, מצפון מזרח לא-נאקורה, דרומית לבית אימרין, צפונית לזואתא, וממערב לעסירה א-שמאלייה.
גובה הכפר הוא 460 מטר מעל פני הים.
שטחו הכולל של הכפר הוא 6,547 דונם, מתוכם כשני שלישים ניתנים לעיבוד.
איברמקטין (Ivermectin) היא תרופה, המשמשת לטיפול בהתפשטות של טפילים.
אצל בני אדם הטפילים הללו כוללים בין היתר כינים, סקביאס, אונקוצרקיאזיס, ואלפנטיאזיס.
ברפואה הווטרינרית התרופה משמשת בין היתר למניעה ולטיפול בלדירופילריאזיס ובכרצת.
איברמקטין פועל באמצעות מנגנוני פעולה רבים אשר גורמים למותם של הטפילים.
ניתן ליטול את התרופה באמצעות בליעתה או על ידי מריחתה על פני העור על מנת למנוע התפשטות חיצוניות של טפילים.
התרופה התגלתה במקור בשנת 1975 ונכנסה לשימוש רפואי בשנת 1981. הביוכימאי האירי ויליאם קמפבל והביוכימאי היפני סטושי אומורה זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 2015 על גילויה ועל גילוי היישומים של התרופה.
התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, והיא מאושרת על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי כתרופה המונעת התפשטות של טפילים.
בשנת 2018, איברמקטין דורגה במקום ה-420 מבין התרופות הנמכרות ביותר בארצות הברית, כאשר מעל למאה אלף מרשמים הנחו להשתמש בה.
איברמקטין זמינה גם כתרופה גנרית.
ניסויים אין ויטרו, דהיינו במבחנה ולא בגוף חי, הראו שהאיברמקטין יעיל נגד נגיפים מסוג נגיף RNA חד-גדילי חיובי כדוגמת SARS-CoV-2. בשנת 2020 עם התפרצות מגפת הקורונה נבדק איברמקטין גם נגד נגיף הקורונה קוביד-19 ששייך לאותו סוג, ונמצא שהוא יעיל במבחנה גם נגדו.
עם זאת המינונים הדרושים להשפעה זאת הם לא בטוחים וגבוהים בהרבה ממה שמאושר לשימוש בני אדם.
אין הוכחות חזקות ליעילות איברמקטין בטיפול או במניעת מחלת נגיף קורונה 2019. ארגוני הבריאות הגדולים, ביניהם מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA), המרכזים האמריקאים לבקרת מחלות (CDC), סוכנות התרופות האירופית וארגון הבריאות העולמי הודיעו כי איברמקטין אינה תרופה מאושרת לטיפול בקורונה והמליצו שלא להשתמש בה.
במדינות מקסיקו, צ'כיה, וסלובקיה איברמקטין מאושר כתרופה למניעת התפתחות המחלה וכן לטיפול בה.
איגאל (בהונגרית: Igal) הוא כפר במחוז שומוג', נפת קאפושוואר.
הכפר ממוקם לאורך כביש 6505 המחבר את קאפושוואר עם סאנטוד (Szántód), 24 קילומטרים מקאפושוואר וכ-40 קילומטרים מאגם בלטון; הוא מושפע גם מכביש 6503 מבאטה ומכביש 6507 שמגיע מכיוון קוצ'ולה.
היישוב מוקף בשדות, כרמים, יערות וגבעות.
גבעות שומוג'-טולנה משתרעות לאורך גבולו הצפוני - בכיוון מזרח-מערב - ומגיעות לנקודה הגבוהה ביותר שלה באיגאל, על גבעת צ'וצ'וש בגובה 301 מטר.
באיגרת משנת 1211 המקום נקרא וילה איגאל, ובשנת 1272 כבר היה רשום ככפר.
בשנת 1448, אמנה הזכירה את איגאל כאופידום, כלומר עיר שוק.
בשנת 1462 היישוב קיבל מכתב פריבילגיה ממתיאש הראשון, מלך הונגריה ואישור לארגן יריד לאומי ארבע פעמים בשנה.
ב-1687 נכתב ברישום של הפלטין הנסיך פאל אסטרהאזי כי את עיר השוק הצליחו לכבוש בחזרה מהטורקים, אך היישוב הפסיק להתפתח ואוכלוסייתו פחתה.
בפברואר 1707, צבאו של פרנץ ראקוצי ספג שם תבוסה רצינית.
בשנת 1856, מגפת כולרה חיסלה את האוכלוסייה.
איגאל ספא: המרחצאות פועלות משנת 1964, בשנת 2001 זכו במעמד של ספא.
המים התרמיים הם בעלי תכולת אלקלי-כלוריד וביקרבונטים עם יוד.
הם משמשים לטיפול בהפרעות שרירים ושלד, הפרעות במחזור הדם לאחר פציעות, בעיות מפרקים, בעיות גינקולוגיות, מחלות אורולוגיות והפרעות בקרב קשישים.
מאגר איגאל, אגם דייג ומאגר הגנה מפני שיטפונות
ג'רג' ורה (במקור הוגו האואר; בהונגרית: Verő György; איגאל, 31 במרץ 1857 – בודפשט, 12 במרץ 1941) היה מלחין, מחזאי, מנצח, במאי, סופר תולדות התיאטרון יהודי-הונגרי.
רחוב החילזון באיגאל שיר עם
איג היה בנם של רישאר מאוטון, דוכס בורגונדי, ואדלייד מאוסר, והיה משושלת הבוסונידים דרך אביו, שהיה אחיו הצעיר של בוסו מפרובנס.
הוא ירש את אחיו הגדול רודולף כדוכס בורגונדי, כאשר רודולף נבחר למלך פרנקיה המערבית, בתור ראול, בשנת 923.
לאחר מותו של ראול ב-936, היו לאיג שאיפות ללכת בעקבות אחיו ולעלות לכס המלכות ולכן סירב להכיר בלואי הרביעי כמלך מערב פרנקיה.
כתוצאה מכך, לואי שלח את איג הגדול שכבש את אוסר וסנס.
דוכסות בורגונדי חולקה בין איג הגדול ואיג השחור.
לא ידוע אם איג התחתן.
הוא כנראה מת ללא צאצאים חיים, שכן ירש אותו גילברט משאלון, שהפך לשליט דוכסות בורגונדי דה פקטו (הוא לא היה דוכס דה יורה).
איג ז'אן-מרי אופְרֶה הוא זמר, מלחין, נגן גיטרה וזמר-יוצר צרפתי של שנסונים ומוזיקת פולק.
הוא נחשב לפורץ הדרך למוזיקת הפולק ("folksong") בצרפת ועל ידי העברת הדגש למלים ולמנגינה, תרם לדעיכת אופנת ה"יה-יה (yé-yé)" .
אופְרֶה הצטיין בביצוע שנסונים ובלדות, המתייחסים לבין היתר למסעות בים, לידידות, ילדות, אחווה וכבוד.
נודע גם בכיסוי בצרפתית של שירי בוב דילן שאיתו התיידד בניו יורק.
עם שיריו הידועים נמנים "סנטיאנו",:סטיובול", "סלין", Le Petit Âne gris (החמור הקטן האפור) ,(להתראות) Adieu monsieur le professeur ,Hasta luego ("שלום לך אדוני המורה"),Barco de papel (סירת נייר)
ב-1964 פתח כנציג לוקסמבורג את תחרות האירוויזיון בקופנהגן עם השנסון שהלחין Dès que le printemps revient שהתמקם במקום הרביעי.
איג אופרֶה נולד ב-1929 בניי-סור-סן, פרבר אלגנטי של פריז, במשפחה אמידה צרפתית, בנם השלישי של התעשיין אנרי אופרה ושל אמיאל דה קאוביוס ד'אנדירן .
האם הייתה בת למשפחת האצילים הגסקונים ד'אנדיראן ודודנית מדרגה שנייה של הסופר פרנסואה מוריאק.
מצב אביו איג אופרה הוא נינו של הפילוסוף אמדה דה מארז'רי.
סבו מצד האב, ז'ול אופרה, היה הפוליטיקאי.
אחיו ז'אן פול אופרֶה (2022-1926) היה פיזיקאי ואחותו פסקל אודרֶה (Pascale Audret) (2000-1935) הייתה שחקנית קולנוע.
בתה היא השחקנית ג'ולי דרייפוס.
אחיין אחר שארל אופרה, הוא גנטיקאי ידוע.
איג אופרֶה חווה עם המשפחה אירוע טראומטי כשאחיו פרנצ'סקו שהיה זמר מוזיקה קלאסית, ,התאבד בקנדה בגיל 27. רבים מבני המשפחה היו שוחרי מוזיקה.
סבתו מצד האם הייתה מורה לפסנתר.
כשהוריו התגרשו, המשפחה עזבה את פריז ועברה לסורז במחוז טארן, מולדת אבותיו מצד האם, בו גודל על ידי אמו.
בגלל תופעות מטרידות מאוד של דיסלקסיה ושמאליות אופרֶה הלך לראשונה לבית הספר רק בגיל שתים עשרה.
בימי מלחמת העולם השנייה ב-1941–1945 למד במכללה דומיניקנית בסורז.
ב-1945 הצטרף אופרֶה אל אביו במדריד למשך שלוש שנים הוא למד בתיכון הצרפתי של מדריד וסיים בו בחינות הבגרות ב-1948.
חזר לצרפת כדי לנסות להתקבל לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות דבר שגרם לקרע עם אביו.
תוך כדי התמודדות עם מצוקה כלכלית, ויתר על לימודי האמנות והתחיל קריירה של זמר, בהתחלה ברחובות העיר ועם שירים בספרדית אחר כך במועדון "Echelle de Jacob" ("סולם יעקב").
ב-1949 שירת בצבא באנסי בגדוד 27 ללחימת הרים, "שאסר אלפן".
אופרֶה התעניין בשנסונים של פליקס לקלר, ז'ורז' ברסנס, סרז' גינסבורג וזמרים-יוצרים אחרים.
התחיל להלחין ולכתוב שירים לעצמו ולזמרים אחרים, לעיתים קרובות יחד איתם, כשהוא שואב השראה ממוזיקת הפולק, הבלוז והרוק .
ז'אק דואה השיג לו עבודה במועדון הקברט "La Polka des mandibules" ("הפולקה של הלסתות") בו החליף את אחד הזמרים של להקת Los Incas.
אחרי שב-1959 זכה במקום השני בתחרות Les Numéros 1 de Demain (הכוכבים של מחר) (עם שיר מאת סרז' גינסבורג - Le Poinçonneur des Lilas - כלומר - מנקב הכרטיסים בתחנת "פורט דה לילא") עורר את הערכתו של אדי ברקלה שסידר את הקלטת תקליטו הראשון .
בתקופת הרוק שלו קטף הצלחה מועטה.
הקליט את "סן מיגל ", Trois Hommes (שלושה גברים).
עשה סיורי הופעות במזרח התיכון, בצפון אפריקה, ארצות הברית.
ב-1961 הופיע עם השיר "סנטיאנו", עיבוד של הפזמונאי ז'אק פלאנט לשיר ימאים אנגלים.
זה הפך להצלחה המהדהדת הראשונה של הזמר.
באותה שנה הזמין אותו מוריס שבלייה לניו יורק והוא נשאר בה למשך שנה.
אופרֶה חתם באותם הימים חוזה עם מועדון הקברט Blue Angel במנהטן.
פגש בו שלושה זמרים מתחילים, פיטר, פול ומרי, שביצעו שירים של בוב דילן.
פיטר, פול ומרי הכניסו את אופרֶה למילייה של זמרי הפולק ובהזדמות הזאת בגריניץ' וילג' הכיר את בוב דילן ומהר התיידד איתו.
כפי שתיאר לימים בזיכרונותיו :" זה זיכרון בל יתואר.
היה לי רושם אינסטינקטיבי טהור שזה היה הדבר הכי חשוב שראיתי בחיי, בזמן שלא הבנתי אז מילה באנגלית".
באמצע שנות ה-1960 איג אופרה הקים לעצמו להקת סקיפל .בעזרת תרגומיו של פייר דלנואה הפך לאחד הזמרים הצרפתים הראשונים שעיבדו את שירי בוב דילן (Hattie Carol, Dieu est a nos cotés ,Le jour où le bateau viendra וכו' ) .
האמן האמריקאי החזיר לו ביקור בפריז ב-1964. ב-1965 בעזרת המוזיקאי ז'אן-פייר סבאר והפזמונאי פייר דלנואה הוציא אופרֶה אלבום עם שירי דילן, בגרסה צרפתית, והוא תרם לעיצוב טעמו המוזיקלי של הדור הצרפתי החדש.
אופרֶה עיבד בהמשך שירים רבים ממוזיקת הפולק ומוזיקת העם האמריקאית, הבריטית, הספרדית והלטינו-אמריקאית, החזיר את האקזוטיזם לשנסון הצרפתי.
ב-1964 ייצג את לוקסמבורג בתחרות האירוויזיון שהתקיימה בקופנהגן עם השנסון שלו "Dès que le printemps revient" שהתמקם במקום הרביעי.
ב-1966 הופיע באולם אולימפיה,ב-1967 בבובינו והיה לאליל של הנוער.
ב-1966 הוא הוציא לאור מיני-אלבום שם ארבעה שירים, ביניהם "סלין", שיר מקורי, מההווי המשפחתי הצרפתי, ו-Stewball, עיבוד של בלדה אירית מסורתית.
שני השירים זכו להצלחה רבה ונמנים עם הידועים ביותר של האמן.
בחר גם בפן מגויס של האמנות: בעיניו "השירים משקפים את המציאות:ההסלמה בווייטנאם, הרעב בעולם, הגזענות, אני מוצא שזה טבעי לדבר על כך .
ב-1966 במופע התרמה לטובת המאבק של מרטין לותר קינג והתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח בארצות הברית ביצע אופרה את השיר Les Crayons de Couleur (העפרונות הצבעוניים).
ב-1980 ניסה קמבק וב-1984 שר בדואט עם בוב דילן במופע שהתקיים בגרנובל.
את שיריו כתב לפעמים בעצמו ולרוב כתבו לו יוצרים כמו פייר דלנואה, ולין בוגי, איב דסקה וגי מז'נטה.
אופרֶה היה נשוי החל מ-18 בדצמבר 1951 להלן פור (2022-1926), רקדנית, נכדה של היסטוריון האמנות אלי פור.
יש לו גם חמישה נכדים ושתי נינות.
מ-2005 ניהל האמן קשר רומנטי ארוך שנים עם מוריאל מז'וואן (Murielle Mégevand), ילידת 1974, איתה התחתן בגיל 94 ב-2 בספטמבר 2023 בכנסיית סן-ויגור במארלי-לה-רואה
בנוכחות מספר ידידים, ביניהם שדרן הטלוויזיה ז'אן-לוק רייכמן, הזמרים רנו ודייב (מהולנד) והנווט ז'אן-לוק ואן דן הדה.
האמן מתגורר בביתו לשעבר של הפסל אריסטיד מאיול ביישוב מארלי-לה-רואה במחוז איוולין
אופרה עסק מצעירותו ברכיבה על הסוסים וברשותו שלושה סוסים צפון-אפריקאיים מסוג "בארב".
כמה מהשירים ברפרטואר שלו מספרים על סוסים, למשל Stewball
עם חוג ידידיו נמנים בוב דלין, הזמן רנו, הסופר אלן וודראסקה, והשחקן ז'אן רנו.
הוא ה"סנדק" של האונייה "אדריאן" של הנווט ז'אן-לוק ואן דן הדה.
פרט למוזיקה עוסק אופרה בציור ובפיסול.
הוא יצר פסל ברונזה "הוקרה לבוב דילן" שהוצג ב-2012 ב"סיטה דה לה מוזיק" בפריז לרגל תערוכה מוקדשת לדילן.
1997 - קצין מסדר האמנויות והספרות של צרפת - 2006 - בדרגת מפקד.
14 ביולי 2012 - חבר לגיון הכבוד של צרפת בדרגת אביר
2022 - פרס מיוחד של נשיא צרפת ואגודת המשוררים והאמנים של צרפת.
הפרס נמסר ברנס ה-63 של האגודה בעיר סורז, לידי הסופר מישל גו, שייצג את איג אופרה.
חמישה גני ילדים ובתי ספר יסודיים במונטובן, גרנה (מחוז איזר), סנטזיש, קופה ולוקואל-מנדון קיבלו את שמו.
שני אולמות מופעים נקראו לכבודו - המרכז החברתי-תרבותי קורשאד בעיר מץ (2009) ואחר בסן-קלמאן-דה לה-פלאס
לוחית זיכרון הוצבה על הבית שבו חי אופרה בסורז בנעוריו.
À mon Hélène (1971) (להלן שלי) - לחן:ז'אן-פייר סאבאר, מלים:איג אופרה, ולין בוגי
Debout les gars (1964) (במקור - מ-1880 - שיר מניחי פסי הברזל באמריקה)
(1961) San Francisco - Santiano שיר מלחים מתקופת מלחמת ארצות הברית-מקסיקו
(1966) Stewball, שיר אירי מהרפרטואר של ג'ואן באז
אַיְגַאי (ביוונית עתיקה: Αἰγαὶ, ביוונית מודרנית: אֶגֶה) הייתה הבירה המקורית של מוקדון, ממלכה קדומה ששכנה באזור חבל הבלקן שבדרום-מזרח אירופה, החל משינוי המבנה המוניציפלי של יוון ב-2001 האתר נמצא ברובע ורגינה שבעיר וריה, הממוקמת כ-80 ק"מ דרום-מערבית מסלוניקי.
העיר הייתה מקום קבורתם של מלכי מוקדון, השושלת של פרדיקס הראשון, מלך מוקדון.
ליד האתר נבנתה העיירה המודרנית ורגינה.
לאחר מכן הועברה הבירה לעיר חדשה שהוקמה בביצות פלה, ששכנה במישור שמתחת לרכס.
אבל הבירה הישנה תמיד נשארה "האח" של הממלכה המקדונית ומקום קבורתם של מלכיהם.
גופתו של אלכסנדר מוקדון הייתה אמורה להיקבר באיגאי שם נרצח אביו פיליפ השני על ידי אחד משומרי ראשו פאוסניאס, אך היא נלקחה לממפיס שבמצרים, על ידי תלמי הראשון.
הארמון שנחפר לאחרונה נחשב לא רק הגדול ביותר, אלא, יחד עם הפרתנון, לבניין המשמעותי ביותר של יוון הקלאסית.
ב-1996, הוכרז האתר הארכאולוגי של אייגאי כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בגלל משמעותו המונומנטלית בציוויליזציה המערבית וארכיטקטורה יוצאת דופן.
ב-7 בינואר 2024, לאחר 16 שנות שחזור ושיפוץ, נפתח למבקרים ארמון איגאי שבנה פיליפוס השני מלך מוקדון.
ב-1977, הארכאולוג היווני מנוליס אנדרוניקוס החל לחפור את הרוגם הגדול באיגאי ומצא ששניים מארבעת הקברים ברוגם היו בלתי מופרעים מאז העת העתיקה.
יתרה מכך, שני אלה, ובמיוחד השני, הכילו אוצרות וחפצים באיכות גבוהה.
אף על פי שהיו ויכוחים רבים במשך שנים אחדות, הוכח כי הקבר השני הוא זה של פיליפוס השני, כפי שמצוין על ידי מאפיינים רבים, כולל המוקיים, שאחד מהם עוצב באופן עקבי כך שיתאים לרגל עם שוקה לא ישרה (פיליפ השני תועד ששבר את השוקה שלו).
כמו כן, שרידי הגולגולת מראים נזק לעין ימין שנגרם מחדירת חפץ, דבר התואם לעדות ההיסטורית בדבר פגיעת חץ.
המחקר העדכני ביותר נותן עדות נוספת לכך שהקבר השני מכיל את שרידי פיליפוס השני.
איברקספונגרפ (Ibrexafungerp) היא תרופה נוגדת פטריות הניתנת במתן פומי ומשמשת לטיפול בדלקת הנרתיק והפות, בעיקר מסוג Candida albicans.
התרופה נותנת מענה למקרים של עמידות לתרופות ממשפחת האזולים, כגון פלוקונאזול, הניתנות בדרך כלל לטיפול בפטרת הנרתיק והפות.
התרופה אושרה לשימוש על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי ב־2021, וב־2022 אושרה לטיפול באירועים חוזרים של פטרת הנרתיק והפות.
התרופה אינה נמצאת בסל התרופות בישראל.
איברקספונגרפ ניתנת לשימוש לנשים עם פטרת מזן Candida albicans בנרתיק ובפות.
התרופה מאושרת לנשים ולנערות לאחר שקיבלו וסת ואינה מאושרת לשימוש בהיריון.
איברקספונגרפ כרגע נמצאת בשלבי מחקר לשימושים נוספים במקרים של אספרגילוזיס ריאתי וזיהומי קנדידה פולשניים.
איברקספונגרפ (Ibrexafungerp) הוא טריטרפנואיד אנטיפונגלי, שפועל בדומה לתרופות אנטי-פטרייתיות מסוג אכינוקנדינים, למשל קספופונגין.
התרופה מעכבת את הסינתזה של בטא-1,3-גלוקן, שמרכיב את דופן תא הפטרייה.
ההבדל בין התרופות הוא באתר הקישור שלהן, מה שמונע עמידות צולבת בין התרופות.
במחקרים בבעלי חיים הוכח כי איברקספונגרפ מתפזר היטב לרקמת הנרתיק, מה שהופך אותו לטיפול מועדף בקנדידה של הפות.
איברקספונגרפ בעל זמינות ביולוגית של 50% במתן פומי, עם שונות מסוימת בין מטופלים.
שיא הריכוזים מתרחשים לאחר 6-9 שעות וזמן מחצית החיים הוא 16–24 שעות.
התרופה מתפזרת באופן נרחב לרוב הרקמות בריכוזים גבוהים בהרבה מאשר בפלזמה (פי 4–50), אך לא עוברת את מחסום הדם-מוח.
לתרופה משך פעולה בינוני, שכן היא נלקחת פעמיים ביום, ואינדקס טיפולי רחב מכיוון שבניסויים קליניים המטופלות נטלו יותר מהמינון המומלץ ללא תופעות לוואי חמורות.
יש לייעץ לחולות לגבי הסיכון לרעילות עוברית.
התרופה נחשבת בטוחה לשימוש ותופעות לוואי שדווחו הן בעיקר במערכת העיכול (בחילות, הקאות, שלשול, כאב בטן) וסחרחורות.
איגאדו (בפיליפינית: Igado) הוא מאכל בשרי מהמטבח הפיליפיני, שמקורו באזור אילוקוס.
המאכל מורכב מבשר חזיר, כבד וחלקי פנים הנחתכים לרצועות דקות ומבושלים עם אפונה, פלפל, מלח, רוטב סויה וחומץ.
למאכל גרסאות רבות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גרסות על בסיס קורנפלור, גבינה, נקניקיות, ביצים או עגבניות.
שם המאכל נגזר מהמילה הספרדית איגאדו (Hígado) שפירושה כבד שהוא המרכיב העיקרי במאכל.
איגואנודון (שם מדעי: Iguanodon; מילולית: "שן איגואנה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האיגואנודונטידים שבאינפרא-סדרת האורניתופודים.
היה זה הדינוזאור הראשון שנתגלה והשני שתואר וקיבל שם (הראשון היה התרופוד מגלוזאורוס).
האיגואנודון חי לפני 120 מיליון שנים (בתור הקרטיקון) במזרח אמריקה הצפונית ובמערב אירופה (בבלגיה, גרמניה, ספרד ואנגליה).
כיום מאמינים המדענים כי האיגואנודון הילך על ארבע גפיו (ולא על שתי רגליו האחוריות כפי שחשבו כאשר התגלה לראשונה) כשגבו בתנוחה אופקית וזנבו מונף ישר מאחור.
האיגואנודון חי על גדות הנהרות.
ברגליו הקדמיות הייתה בוהן גדולה דמוית-דוקרן ששימשה לחפירה ולאכילת צמחים ושורשים, והיו כמה מדענים שסברו שעצם זו היא קרן קטנה שהייתה ממוקמת בקצה האף.
הוא נדד בעדרים מעורבים עם דינוזאורים אחרים.
לאיגואנודון היו רגלים אחוריות עבות ורגלים קדמיות קלות.
אורכו היה כ-, כאשר פרטים גדולים במיוחד יכלו להגיע כנראה גם ל-13 מטר, ומשקלו כ-3 טונות.
האיגואנודון הוא אחד הדינוזאורים הבולטים בתרבות: פסלים שלו מ-1825 נבנו בארמון קריסטל פאלאס בלונדון, אם כי הם לא מדויקות כשהאיגואנודונים נראים בעלי קרן של קרנפים ומהלכי על ארבע, בניגוד לדימוי הרווח כיום.
הצייר הגרמני היינריך הרדר הוציא ב-1910 בולים עליהם איורי איגואנודון.
כמו כן האיגואנודון הוא אחד משלושת הדינוזאורים (לצד הטירנוזאורוס והסטגוזאורוס) שהיווה מודל לגודזילה.
האיגואנודון מופיע בהרבה ספרים, סרטים וסדרות טלוויזיה:
בסרט דינוזאור הדמויות הראשונות הם איגואנודונים בראשם אלאדר, נירה ואחיה קרון (אם כי הוא נחשב לעיתים למוטבורזאורוס) וברוטון.
בספרו של החוקר רוברט בקר "Raptor Red" מוצגים איגואנודונים כטרפו של היוטרפטור.
פרטי איגואנודון הופיעו בסרטי המסע לעמק החלומות ובסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ורכבת הדינוזאורים.
בסדרת ה-BBC ללכת עם דינוזאורים מוצגים איגואנודונים צפון-אמריקאים (הנחשבים כיום לדקטודונים) וכן איגואנודונים אירופאים, המשמשים טרף ליוטרפטור (שלמעשה התקיים באמריקה הצפונית).
הוא מופיע גם בסדרה של נייג'ל מארוון: נרדף בידי דינוזאורים בפרק "ארץ הענקים", אך גם שם כנראה הדינוזאור מזוהה בטעות כ"איגואנודון" ולמעשה הוא מקרוגריפוזאורוס.
איגואנודון מופיע גם באחד מספרי הסדרה בראשית.
האיואנודון מוצג בספרו של ארתור קונאן דויל: העולם שאבד וכן בסרטים שונים המבוססים עליו, ביניהם ב"העולם שאבד".
איגואנודון נראה בסרט התיעודי של דייוויד אטנבורו מ-2014: המוזיאון להיסטוריה של הטבע בחיים.
איגואנודון נראה בסדרה הדינוזאורים של בריטניה מ-2015.
בסדרה כוכב הדינוזאורים מוצגים איגואנודונים כטרפם של הפירורפטור ושל הטאראסקוזאורוס אך למעשה הדינוזאור הוא רבדודון, הקרוב לאיגואנודון.
בסרטי פארק היורה מופיע איגואנודון הן בפרולוג עולם היורה: עולם חדש והן בעולם היורה: עולם חדש, כשהוא עומד להיטרף בידי גיגאנוטוזאורוס אך טירנוזאורוס המגיע מאחוריו מסיח אותו והוא נמלט משני הטורפים.
מספר איגואנודונים בורחים משריפה ב"עמק ביוסין".
הוא גם נראה בציור בפארק היורה) ומופיע במשחקי מחשב של הסדרה כמו פארק היורה 3: בניית פארק, עולם היורה: המשחק, Jurassic World Evolution, Jurassic World Evolution 2 וב-Jurassic Park Builder והוא נחתך מהמשחק Jurassic Park: Operation Genesis.
בעידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים מוצגים פרטי איגואנודון שבדומה לשאר הדינוזאורים נראים גדולים בהרבה מגודלם האמיתי.
הוא מוצג גם במשחק המחשב עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים.
כמו כן פסלי איגואנודון מופיעים בממלכת החיות של דיסני.
בחלל נקרא אסטרואיד "9941 Iguanodon" על שם הדינוזאור.
איגואנה ימית (שם מדעי: Amblyrhynchus cristatus) היא מין לטאה יחיד בסוגו (Amblyrhynchus) המשתייך למשפחת האיגואניים.
האיגואנה הימית אנדמית לאיי גלאפגוס; בשל בידודם של איים אלה, האיגואנה הימית סיגלה לעצמה יכולות פיזיות והתנהגותיות שונות משאר האיגואנות, ואלה מאפשרות לה להתנהל בסביבה ימית משך זמן רב, לצלול במים ולמצוא בהם ובקרבתם את מזונה.
האיגואנה הימית היא היחידה ממשפחת האיגואניים המסוגלת לצלול ולשחות בדרך קבע.
תפוצתה של האיגואנה הימית מוגבלת לכל ארכיפלג איי גלאפגוס.
בית הגידול העיקרי שלה שם הוא חופיהם הסלעיים של האיים, והיא נמצאת במידה פחותה גם בביצות ובחופי מנגרובים.
במהלך מסעותיו ביקר צ'ארלס דרווין גם באיי גלאפגוס.
הוא נבהל למראה בעלי החיים השונים ותיאר אותם בכתביו; כך תיאר את האיגואנה הימית:
חרף תיאורו של דרוויין לא כל האיגואנות הימיות שחורות.
גבם של הפרטים הצעירים בהיר יותר, ופרטים בוגרים מסוימים אפורים כולם.
הסיבה לגוונם הכהה ולעיתים השחור של האיגונות הימיות היא הצורך בספיגת כמות מספקת של חום כמה שיותר מהר לאחר הגיחה מן הים (האיגואנות הימיות, כשאר הזוחלים, הן בעלות דם קר) כדי לא להיקלע למצב ארוך של עייפות ומחסור באנרגיה.
האיגואנה הימית ניזונה כמעט באופן בלעדי מאצות ימיות שאותן היא מוצאת תחת המים.
אצות אלו מסייעות לאיגואנה הימית להיפטר מעודפי מלח הנצברים בגופה.
גוון עורם של זכרים בוגרים משתנה במהלך עונות השנה.
קיים שוני מסוים במראה ובגודל של האיגואנות הימיות באיים השונים של גלאפגוס.
צבעם של זכרים באיים הדרומיים של הארכיפלג יהיה רבגוני ביותר במהלך עונת הרבייה, אז עורם יעטה צבע אדמדם וכחול-ירוק, בעוד שבקרב אוכלוסיית הזכרים שבאי סנטה קרוס יהיה צבע העור חום-שחור, ובקרב אלה שבאי פרנאנדינה - אדום-חום וירוק דהוי.
גם ממדי גופה של האיגואנה מותנה בבית הגידול שלה: האיגואנות החיות באיים פרנאנדינה ואיזבלה גדולות יותר מהאיגואנות הימיות בכל שאר איי גלאפגוס; ואילו האיגואנה הימית הקטנה ביותר נמצאת באי חנובסה.
משקלם הממוצע של הזכרים הבוגרים עולה על 1.5 קילוגרם, ואילו אורכם מגיע ל-1.3 מטרים; אורכה הממוצע של נקבה הוא 0.6 מטרים.
בהיותה יצור פויקלותרמי (בעלת טמפרטורת גוף משתנה; "דם קר") יכולה האיגואנה הימית לבלות זמן מוגבל בלבד מתחת לפני המים הקרים, בחיפושיה אחר אצות.
עם זאת, היא מסוגלת לצלול לפרקי זמן מסוימים, אף יותר מרוב הזוחלים האחרים; האיגואנה הימית מסוגלת לערוך צלילה יחידה של בין חצי-שעה לשעה בעומקים של יותר מ-15 מטרים.
לאחר הצלילה, עולה האיגואנה הימית חזרה ליבשה כדי להתחמם באור השמש ו"להחזיר" לגופה את החום שאבד בצלילה.
בעת מזג אוויר קר לאורך זמן יכולת התנועה של האיגואנה הימית נעשית למוגבלת במיוחד והיא הופכת לפגיעה במיוחד לטורפים.
מסיבה זו, בעת ההתחממות בשמש או כשמזג האוויר מתחיל להתקרר נוטה האיגואנה הימית להיות אגרסיבית במיוחד ביחס לגורמים אותם היא תופסת כאיומים.
במהלך עונת הרבייה הזכרים נעשים לטריטוריאליים מאוד: הם יוצרים זירת חיזור שבהן מתאספות הנקבות ומנסים להרשים אותם כדי להזדווג עימן וכן מגינים עליהן מפני זכרים אחרים המעוניינים אף הם להזדווג.
גם פעולה זו ייחודית לאיגואנה הימית והיא האיגואנה היחידה החיה בקבוצה.
נראה שהאיגואנות הימיות מסוגלות לשרוד תקופות רעב על ידי צמצום ממדי גופן: בעקבות אל ניניו שגרם לצמצום ניכר באספקת האצות המהוות את עיקר מזונן של האיגואנות, נצפו איגואנות מסוימות שאורך גופן קטן בכ-20%, וגדל בחזרה לאורך הנורמלי עם חידוש אספקת המזון הסדירה.
אחת ההשערות היא כי בעת רעב עצמות האיגואנות הימיות נעשות קטנות יותר, משום שצמצומה של הרקמה החיבורית יכול להסביר רק צמצום של כ-10% באורך האיגואנה.
טורפיה הטבעיים של האיגואנה הימית הם: אריות ים, כרישים, אנפות שונות, עקב גלאפגוס ונחשים מהמין זעמן גלאפגוס, הצדים איגואנות צעירות בדרכן אל הים והורגים אותן בחניקה.
על פי חוקי אקוודור, שאיי גלאפגוס שייכים למערכת הפארקים הלאומיים שלה, מהווה האיגואנה הימית מין מוגן בחוק.
תופעת אל ניניו גורמת לירידות תקופתיות בגודל האוכלוסייה הכללית ואחראית אף לשיעור תמותה גבוה בשל מחסור במזון וגורמים נוספים.
בנוסף לכך, האיגואנה הימית מאוימת על ידי מינים אקזוטיים (מיני בעלי חיים שהובאו לאזור על ידי האדם) המתחרים איתם על אותם המשאבים ועל בית הגידול.
גודל האוכלוסייה הכללית אינו ידוע; ה-IUCN אומד אותה בכ-50,000 פרטים לפחות, ואילו ה-CDRS מעריך כי האוכלוסייה כוללת כ-100,000 פרטים.
בהיותה חיה אלפי שנים באיי גלאפגוס אליהם האדם לא הגיע והיו נטולי טורפים, האיגואנה הימית איננה מורגלת להתמודדות עם בעלי חיים שהובאו על ידו.
האיגואנות פגיעות לחתולים שלא יהססו לצוד פרטים צעירים וכלבים שיהרגו פרטים צעירים ובוגרים כאחד הודות לתגותבן האיטית יחסית.
איגואנודונטידים (שם מדעי: Iguanodontidae; משמעות השם: "שיני איגואנה") היא משפחה של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף שחיו בעידן המזוזואיקון בתקופת הקרטיקון התחתון.
דינוזאורים אלו היו קרובי משפחתם של ההדרוזאוריים – "בעלי מקור הברווז", אך לסתותיהם נראו מעט שונות, קצרות יותר ומפותחות פחות לרעייה.
האיגואנודוניים היו אוכלי-צמחים בעלי גוף מגודל שנעו לאיטם והיו מסוגלים להרים את פלג גופם העליון ואת רגליהם הקדמיות.
חלקם נעו בקבוצות גדולות, כגון האיגואנודון.
פול (2007) מציע עדכון חשוב להבנת הטקסונומיה של האיגואנודונטים האירופיים מהקרטיקון המוקדם.
בניגוד להנחה הקודמת שלפיה באירופה התקיימו מין או שניים בלבד, המחקר מדגים כי בתקופה זו התקיימו מספר סוגים ומינים שונים של איגואנודונטים, אשר התאפיינו במראה ובאורח חיים שונים זה מזה.
בין המינים הבולטים ניתן למנות את Mantellisaurus — דו-רגלי וקל משקל, את Iguanodon – מסיבי ומותאם גם לתנועה על ארבע, ואת Dollodon – בעל מאפיינים המזכירים את ההדרוזאורים.
ממצאי המחקר מראים כי השוני בכמות ובמיקום המאובנים אינו תוצאה של תנאי שימור שונים, אלא משקף העדפות אקולוגיות מגוונות, כאשר כל מין העדיף בית גידול שונה.
כמו כן, מינים רבים ששויכו בעבר ל-Iguanodon הוסרו מהסוג ונשארו ללא סיווג ודאי, ומינים מאסיה וצפון אמריקה אינם שייכים לסוג זה.
לפיכך, האיגואנודונטים היו קבוצה מגוונת מאוד ופרובינציאלית מבחינה גאוגרפית, עם שונות אנטומית ניכרת.
המחקר מתאר גם אבולוציה פסיפסית בתוך הקבוצה, שבה מינים שונים שילבו תכונות קדומות ומתקדמות והציגו מגוון רחב במבנה הלסת והשיניים.
איגואנה ירוקה או איגואנה מצויה (שם מדעי: Iguana iguana) היא מין של זוחל המשתייך לסוג איגואנה שבמשפחת האיגואניים.
האיגואנה הירוקה נפוצה בעיקר באמריקה הדרומית והמרכזית, ותחום תפוצתה משתרע מדרום ברזיל ופרגוואי עד למקסיקו ולאיים הקאריביים.
בארצות הברית היא נפוצה בעמק הריו גראנדה בטקסס, דרום פלורידה, פלורידה קיז ואיי הוואי.
המין תואר לראשונה בשנת 1758 על ידי הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס.
לסוג איגואנה שייכת האיגואנה הירוקה ואיגואנת האנטילים הקטנים.
מקור השם "איגואנה" הוא מהשיבוש הספרדי לשם "איוואנה" (Iwana), בו השתמש שבט הטאינו.
עד היום, במדינות דוברות ספרדית, זכרי האיגואנה הירוקה נקראים "גורובו", "מיניסטרו" או "דניאלורטרס", והצעירים נקראים "איגואניטה" או "גורוביטו".
בטבע האיגואנה הירוקה מגיעה לאורך של כ-1.66 מטרים, ולמשקל של כ-10 קילוגרם.
בשביה ניתן למצוא פרטים המגיעים לאורך של כ-2 מטרים ויותר.
אורך חיי האיגואנה בטבע מגיע לחמש עשרה שנה, ובשביה יכול לעבור אף את העשרים.
על אף שמה, האיגואנה הירוקה אינה ירוקה כולה, אם כי הצבע הירוק דומיננטי.
לאיגואנה כתמים של צבע חום, אפור או שילוב ביניהם.
גם באותו פרט איגואנה ניתן להבחין בשינויי צבע במהלך היום.
בהיותה זוחל האיגואנה זקוקה למקור חום על מנת לשמור על טמפרטורת גופה.
את החום משיגות האיגואנות מרביצה במקום החשוף לשמש.
בראשה שני נחיריים, חורים קטנים בקצה הראש המשמשים לנשימה ולהפרשת מלחים.
לה עיני חרוט צהובות כשל חתול, אלא שאצל האיגואנה האישון פתוח לרווחה.
אוזניה הם קרום שקוף ועגול בשני צידי הראש, ללא שבלול חיצוני, עור התוף חשוף.
שיניה מחודדות דמויות מסור מוסתרות על ידי השפתיים.
הלשון, בדומה לנחשים, מאכלסת את כל הקולטנים של חוש הטעם וחוש הריח.
לאיגואנה תא קולט אור בעזרתו רואה צבעים באופן חד ואף מצליחה לראות קרינה אולטרה סגולה.
תכונה זו משמשת אותה למדידת רמת קרינת ה-UV שהיא מקבלת ובכך לקבל מספיק קרינה להפקת ויטמין D.
לאיגואנה זוג קשקשים עגולים וגדולים במיוחד שמשמשים כשריד אבולוציוני הייחודי לאיגואנה.
בתחתית ראשה וצווארה של האיגואנה מצוי עור דמוי מפרש, הנקרא פימה, כאשר היא מרגישה מאוימת או מתוחה היא פורשת אותו לקבלת מראה גדול יותר ומאיים.
לאיגואנה ארבע רגליים בעלות מפרקים רבים וציפורניים חדות (מתחדשות), בעוד ברגליים האחוריות ישנן שתי אצבעות ארוכות במיוחד.
זנב האיגואנה הוא שרירי ביותר ומהווה עד שני שלישים מגודלה, ובעזרתו היא מסוגלת להלקות את טורפיה וכן איגואנות אחרות שפלשו לטריטוריה שלה.
הזנב מסייע לאיגואנה במהלך השחייה, שידועה כאחד הצדדים החזקים שלה.
בזנב מאוחסן מעט שומן שיכול לעזור לה בעת רעב.
האיגואנה יכולה להיפטר מהזנב בעת מאבק עם טורף או לחץ, אבל לאחר מכן היא פגיעה מאוד ולזנבה לוקח פרק זמן ארוך מאוד להתאושש.
בפס ארוך לאורך גב האיגואנה עוברים אותם קשקשים דמויי דוקרנים, אשר לא נמצא להם שום שימוש מלבד זה שהם מעניקים לה מראה מאיים יותר.
איגואנית מקרינה טקסנית (שם מדעי: Phrynosoma cornutum), מין מתוך 14 זוחלים מהסוג איגואנית מקרינה, המכונה גם "לטאת דם".
בעלת מבנה עגלגל ומוצק עטור "קוצים" ובעלת חוטם מעוגל.
תוחלת החיים שלה נעה בין 10–15 שנים.
אורך גופה הממוצע הוא כ-6.5 ס"מ.
הנקבה לרוב גדולה יותר מהזכר.
זכר בוגר יכול להגיע לאורך של 9.4 ס"מ ונקבה לאורך של 11.4 ס"מ (ישנם מקורות הטוענים כי היא יכולה להגיע ל-15 ס"מ).
היא מכונה "טקסנית" כיוון שטקסס נמצאת במרכז אזור התפוצה שלה.
תפוצתה משתרעת מקולורדו וקנזס בצפון ועד צפון מקסיקו בדרום, ומאריזונה עד ללואיזיאנה וארקנסו.
אוכלוסיות שלהן נמצאות גם בקרוליינות (הצפונית והדרומית), ג'ורג'יה ופלורידה - כתוצאה מכך שבעבר הן נמכרו כזוחלי מחמד פופולריים ובנוסף, פליטי שבי יצרו אוכלוסיות חדשות בטבע.
לטאות אלו ניזונות בעיקר מנמלות קציר אך גם מטרמיטים, צרצרים, חגבים, דבורי-דבש, חיפושיות, חרקים ופרוקי-רגליים אחרים.
כהרבה בעלי חיים מדבריים אחרים היא תנצל כל הזדמנות להזין את עצמה מחרקים בסביבתה.
כמו לטאות אחרות, תפיסת הטרף שלה נעשית באמצעות לשון דביקה המותאמת לכך, ופחות על ידי שימוש בלסתות שלה.
כאשר היא חשה מאוימת, יש לרשות לטאה זו מגוון של אמצעי התגוננות: היא מותאמת בהסוואתה לצבע החול והאבנים ומאוד קשה לזיהוי על רקע המדבר.
במקרה של גילוי היא נוטה להיצמד לקרקע ללא תזוזה, או לפרוץ בריצה מהירה ואז לקפוא במקום כך שהיא מתמזגת שוב עם הקרקע שסביבה וקשה לזהותה, כמו כן הן מנפחות את גופן על מנת להראות לטורף פוטנציאלי כקשות יותר לבליעה.
במקרים קיצונים, היא מתגוננת על ידי התזת סילון דם מעינייה ובשל כך היא מכונה "לטאת דם".
זהו אמצעי הנועד לבלבל את הטורף ולאפשר להן להימלט.
הדבר נעשה באמצעות עצירת זרם הדם מהראש ויצירת לחץ מבוקר אשר מתבטא בסילון דם מבוקר שהן מכוונות כלפי האיום.
טווח סילון הדם הוא כ-90 סנטימטרים.
איגואנה (שם מדעי: Iguana) הוא סוג זוחל המשתייך למשפחת האיגואניים שמוצאה מאמריקה הלטינית והיא אחת הלטאות הגדולות ביותר באמריקה, באורך של מעל 2 מטרים.
כיום ישנם 2 מינים בסוג.
עם זאת במשך השנים הכיל הסוג מינים רבים שהועברו לסוגים אחרים, וידועים בשם העממי "איגואנה".
השם איגואנה מקורו בשיבוש ספרדי לשם הלטאה בשפת שבט טאינו - Iwana.
האיגואנות נפוצות בעיקר באמריקה הדרומית והמרכזית.
תחום תפוצתן משתרע מדרום ברזיל ופרגוואי עד למקסיקו ולאיים הקאריביים, ומגיע עד למדינות דרום ארצות הברית, כפלורידה וטקסס.
האיגואנות ידועות בחוש הטעם המפותח שלהן, מפותח יותר משל בני אדם.
אורכו של זכר איגואנה בוגר יכול להגיע לכ-2 מטרים כאשר הזנב מהווה שני שלישים מאורכו (1.3 מטרים).
התזונה העיקרית של האיגואנה היא עלים, פירות וחרקים.
לרוב תימצא על ענפי עצים גבוהים אך עדיין תרד לקרקע לחפש פירות שנפלו או מקור מים בו תוכל להתרחץ.
האיגואנות נוהגות להיכנס לאגמים ונחלים כדי להתקרר או לברוח מטורפים.
כשהאיגואנה חשה מאוימת, היא תחשוף ציצית עור גדולה מתחת לגרון כדי להפחיד את האויב.
כאשר טורף פוטנציאלי יתקרב, האיגואנה תצליף בו עם זנבה הארוך ותישאר במקום.
במידה ותהיה לה הזדמנות, האיגואנה תתקוף ולא תברח.
כאשר האיגואנה חשה חמימה ובטוחה, היא תשנה את צבעה מירוק לחום כתמתם.
כמו שאר הזוחלים, האיגואנה תשיל את עורה כשהיא תגדל עד שהיא תגיע לגודלה הסופי.
איגואנה ירוקה (Iguana iguana) המשמשת גם כחיית מחמד פופולרית.
איגואנת האנטילים הקטנים (Iguana delicatissima) שהיא מין אנדמי לאיי האנטילים הקטנים
שני מיני הסוג איגואנה מתאפיינים בשורת קוצים גרמיים על גבם המגיעים עד הזנב, בעין שלישית, וב"שק עור" עודף מתחת לגרונם.
הם ניחנים בראייה מצוינת למרחק - של צורות, צבעים וצללים.
איגואניים (שם מדעי: Iguanidae) היא משפחה של לטאות מסדרת הקשקשאים.
הידועים בבני משפחה זו בני הסוג איגואנה המשמשים כחיות מחמד נפוצות.
משפחה זו כוללת 44 מינים.
בצורתם החיצונית ובמבנה גופם דומים האיגואניים לחרדוניים, אולם נבדלים מהם במבנה מערכת השיניים.
לאיגואנות קשקשים קוצניים לאורך גופם, זנב ארוך היכול להצליף במהירות והם בעלי תכונה נדירה של עין הקודקוד בחלק העליון של ראשם, איתו הם יכולים לקלוט את סביבתם.
האיגואנה הירוקה יכולה להגיע לאורך 2 מטרים ולמשקל של 10 ק"ג, משקל דומה לזה של איגואנה קרנפית.
מגוון המינים במשפחת האיגואניים גדול מאוד, חלק ניכר מהם שוכני עצים, אולם יש סוג אחד החי בים - איגואנה ימית (Amblyrhynchus cristatus) - הלטאה הימית היחידה בעולם כיום (אף שבפועל היא חיה רק במימי חופים) ומספר מינים החיים במדבריות.
משפחה ישנם מינים צמחונים, בעוד אחרים הם אוכלי כל הניזונים מהצומח וגם מהחי.
האיגואנה הימית ניזונה באופן בלעדי מאצות ימיות.
איגואנה קטנת כרבולת (Brachylophus) - בו 3 מינים.
קוֹנוֹלוֹפוּס (Conolophus) - בו 3 מינים.
איגואנה קוצנית (Ctenosaura) - בו 15 מינים.
איגואנת סלעים (Cyclura) - בו 9 מינים.
מין יחיד - איגואנת המדבר (Dipsosaurus dorsalis).
איגואנה (Iguana) - בו 2 מינים.
צ'קוואלה (Sauromalus) - בו 5 מינים.
איגואנה מצויצת או איגואנת גלאפגוס יבשתית (שם מדעי: Conolophus subcristatus) היא מין זוחל המשתייך למשפחת האיגואניים ואנדמי לאיי גלאפגוס שבמימי האוקיינוס השקט כאלף קילומטר ממערב לאקוודור.
איגואנות מצויצות מצויות באיים שונים בארכיפלג ובהם פרננדינה, איזבלה, סנטה קרוס, צפון סימור ודרום פלאסה.
האיגואנה המצויצת מתאפיינת במורפולוגיה שונה באיים השונים שבהן היא מתקיימת.
האיגואנה המצויצת צמחונית ועיקר תזונתה על חלקיו השונים של הקקטוס האופייני לאיי גלאפגוס.
יחד עם זאת ידועים מקרים של תזונה מזדמנת מן החי כגון על ידי טרף חרקים.
מעריכים כי תוחלת החיים של האיגואנה המצויצת היא 50–60 שנה.
האיגואנה המצויצת מגיעה לבגרות מינית באיים השונים בין גיל 8 לגיל 15 שנה.
עם התעברותה נודדת הנקבה לאזור חולי על מנת לקנן.
היא מטילה 2–25 ביצים, הבוקעות כעבור 3–4 חודשים.
באי דרום פלאסה מתרבה האיגואנה המצויצת גם עם קרובת משפחתה הנקראת איגואנה ימית.
מעריכים כי באיי גלאפגוס חיות בין 5,000 ל-10,000 איגואנות מצויצות והן נמצאות בסכנת הכחדה.
איגואלה דה לה אינדפנדנסיה (בספרדית: Iguala de la Independencia), או בקיצור איגואלה, היא עיר במדינת גררו במקסיקו.
איגואלה נמצאת במרחק של 102 קילומטרים מצ'ילפנסינגו, בירת מדינת גררו.
באיגואלה ישבו ילידים במשך מאות שנים לפני הכיבוש הספרדי של מקסיקו במאה ה-16.
במהלך השלטון הקולוניאלי איגואלה צברה חשיבות רבה שכן היא הייתה בדרך בין מקסיקו סיטי, בירת מלכות המשנה של ספרד החדשה ועיר הנמל אקפולקו, כך שהסחורות שהגיעו לנמל עברו דרכה.
ב-1821, לקראת סוף מלחמת העצמאות של מקסיקו, שני הפלגים של המורדים המקסיקנים, אחד בהנהגת אגוסטין דה איטורבידה ואחד בהנהגת ויסנטה גררו, התכנסו בעיר וחתמו על תוכנית איגואלה.
בתוכנית נקבעו מספר עקרונות באשר למדינה הצפויה לקום וכן צבאות הפלגים אוחדו ל"צבא שלוש הערבויות" שנועד להגן על העקרונות בתוכנית.
ב-26 בספטמבר 2014 נחטפו 43 סטודנטים להוראה לאחר שהפגינו בעיר.
החטיפה גררה הפגנות בכלל מקסיקו והביאה בין היתר לפרישתו של אנחל אגירה, מושל מדינת גררו בזמן החטיפה.
כלכלת העיר מסתמכת על תעשייה, גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול דורה, אגוזי אדמה, עגבניות ושומשום.
איגואלה נמצאת על הכבישים הפדרליים 95, המקשר בין מקסיקו סיטי ואקפולקו, ו-51, המקשר את איגואלה אל מדינות מיצ'ואקאן וחליסקו ממערב לגררו.
איגואנת האנטילים הקטנים (שם מדעי: Iguana delicatissima) היא מין של איגואנה החיה בטבע רק באיים האנטילים והיא קרובת משפחתה של האיגואנה הירוקה אך היא נמצאת בסכנת הכחדה בטבע.
הן חיות ברחבי יערות, ביצות מנגרובים ושיחים ברחבי האנטילים.
איגואנה זו דומה לקרובתה הירוקה אך ראשה קצר יותר, היא כהה בהרבה וללא סימני פסים בולטים עליהם.
אורכם 80 ס"מ עם זנב ארוך והנקבות מגיעות לשני שלישים מאורך הזכרים.
הם בעלי קשקשים גדולים וחדים וגדילי עור על צווארם וקשקשים כחולים מסביב לעיניים.
הרגליים בעלי טפרים גדולים שעוזרים לטיפוס על העצים והאיגואנה חיה הן על הקרקע והן על עצים.
הם צמחוניות בעיקרון וניזונות מעלים של עצים ביער וכן מפירות וזרעים.
עם זאת הם יאכלו גם חרקים וחסרי חוליות או פגרים.
הם יורקים מלחים מתעלות באפם בסוף הארוחות מאחר שהצמחים מכילים במקרים רבים מלחים שעלולים לפגוע בגוף.
איגואנות אלה נמצאות בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה באזור בבית גידול שלהן לצרכים חקלאיים, ציד למטרות שימוש מסחרי בעורן וכן טריפה על ידי חיות שהובאו לאיים על ידי האדם כמו חתולים, כלבים ונמיות.
מצב שימורה הנוכחי הוא ב"סכנת הכחדה חמורה" והיא נפוצה היום בעיקר בגני חיות ושמורות טבע.
איגואנה ורודה (שם מדעי: Conolophus marthae) היא מין של איגואנה מהסוג קונולופוס האנדמי לאיי גלאפגוס.
לטאה נדירה זו התגלתה בטבע רק ב-1986, ולאחר מכן נחשבה למין שנכחד.
נתגלתה מחדש ב-2009. היא חיה רק בצפון מערב האי איסבלה שם התגלתה.
היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה בטבע, והיא נחשבת לאחד ממיני הזוחלים הנדירים ביותר בטבע היום.
האיגואנה חיה בטבע על הרי געש על האי איסבלה שם התגלו לערך 100 פרטי איגואנה ולא ידועים פרטים נוספים.
היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה, עקב מקום מחייתה המצומצם, אנשים שפוגעים בה ובעלי חיים שהובאו על ידי האדם וטורפים אותה ואת ביציה.
האיגואנה היא קרובתה של איגואנת היבשה ומזכירה אותה במראה.
היא בעלת גוף ורוד עם רכס קוצני לאורך גופה ורגליים גדולות בעלות טפרים.
האיגואנה ניזונה מעלי קקטוס כמו קרובתה ומתחפרת באדמה בשעות שבהם היא לא פעילה.
אורכה 47–61 סנטימטרים ומשקלה עד 5 קילוגרם.
איגואנה קוצנית שחורה או איגואנה שחורה (שם מדעי: Ctenosaura similis) היא מין של איגואנה החיה במקסיקו ובמרכז אמריקה אך הופצה גם למדינות אחרות.
זוהי הלטאה הגדולה בסוגה והיא נחשבת גם למין הלטאות המהיר ביותר.
לאיגואנה קשקשים גדולים וקוצניים בצבע שחור עם פסים אפורים כהים ואזור העיניים כתום.
לאוכלוסיות שונות יש צבעים שונים עד לצבע חום וכתום כצבעי העצים, שעוזר בהסוואתם.
בנוסף לקוציהם זנבם שרירי ועבה.
אורך מינים אלה מגיע ל-1.3 מטר והנקבות מגיעות ל-0.8 מטר.
הם בעלי ציצה בקצה הראש ולסתותיהם מוארכות ובעלי צבעים כחולים-סגולים המושכים את הנקבות.
הצעירים בהירים וללא קוצים וחיים רוב הזמן בין הענפים.
האיגואנות מסוג זה מסתגלות לתנאי מחיה רבים ומעדיפות לשכון בין סלעים גבוהים עליהם הן יכולות לטפס במהירות כדי לברוח מטורפים.
הן אוהבות גם אזורים עם עצים, אותן הן מעדיפות בעיקר הצעירים.
עם זאת הם נמנעים מיערות סבוכים.
הם חיים בטבע ממדינת אואחאקה שבמקסיקו דרך מרכז אמריקה עד למערב פנמה ואולי גם בצפונה של קולומביה לאורך חופי האוקיינוסים.
הם נפוצים מאוד בקוסטה ריקה ובהונדורס.
הם גם הופצו לאזורים נוספים כמו פלורידה או האיים הקריביים שם הם עלולים לגרום לנזקים לסביבה הטבעית.
האיגואנות הם אוכלי צמחים וניזונות מעלים, פירות, פרחים וזרעים אך יאכלו גם חיות קטנות כמו חרקים וגם ביצים.
הצעירים אוכלים חרקים בין הענפים ובהדרגה הופכים לצמחוניים.
הם עצמם עלולים להיטרף על ידי חתולים גדולים, תנינים, נחשים ועופות דורסים.
האיגואנות בורחות במהירות לעבר הסלעים והם המין המהיר ביותר של לטאה ומגיעות למהירות של 34.7 קמ"ש.
אם הם לא מצליחים לברוח מהטורף לעבר המחסה הסלעי הם עלולים לנשוך או להצליף בזנבם הקוצני לצורך הגנה.
יש המגדלים איגואנות אלה כחיות מחמד בשל אופיין הרגוע.
במספר מדינות גם צדים אותם בשביל בשרם המשובח.
אך נראה שהציד אינו משפיע על תפוצתן.
איגואנית קצרת-קוצים ננסית (שם מדעי: Phrynosoma douglasii), מין לטאה קטנה השייכת לסוג איגואנית מקרינה בצפון-מערב ארצות הברית.
בעבר היא שכנה גם באזורים הסמוכים בקנדה.
בתחום תפוצתה בארצות הברית הלטאה קרויה pygmy short-horned lizard, אבל גם בטעות נפוצה, "קרפדה מקרינה" ("horned toad"), בגלל מבנה גופה, אם כי היא זוחל ולא דו-חי.
גם השם המדעי של הסוג Phrynosoma מתייחס לכך, מיוונית עתיקה "גוף קרפדה".
סיומת שם המין douglasii מנציחה את הבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס (David Douglas; 1834-1799), שעל שמו גם אשוח דאגלס.
לעיתים קרובות מתבלבלים בין איגואנית קצרת-קוצים ננסית למין הקרוב אליו איגואנית קצרת-קוצים (Phrynosoma hernandesi) שיש לו אותו מבנה גוף בסיסי הכולל קשקשים מחודדים קטנים (קוצים) סביב הראש והגב.
עד שנבדק הגנום המיטוכונדריאלי, נחשבו השניים כמשתייכים לאותו מין.
כיום מקובל כי הם שני מינים שונים, כשתחום התפוצה של האיגואנית קצרת-קוצים הננסית הוא צפון-מערב ארצות הברית, בעוד שתחום התפוצה של איגואנית קצרת-קוצים משתרע על תחום נרחב במרכז אמריקה הצפונית מקנדה ועד מקסיקו.
כאשר מציבים את שניהם זה בצד זה קל להבדיל בין שניהם, כשאיגואנית קצרת-קוצים ננסית קטנה בהרבה.
איגואנית קצרת-קוצים היא מין מגוון מאוד כשאוכלוסיות גאוגרפיות שונות מפגינות שינויים בצבע, דפוס וגודל, כשחלק ממוסדות המחקר מונים חמישה תת-מינים שונים.
הבדל נוסף הוא שכמו לטאות מקרינות אחרות משתמשת איגואנית קצרת-קוצים בהתזת דם מעיניה נגד טורפים, בעוד שלאיגואנית קצרת-קוצים ננסית אין יכולת כזו.
האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית היא מין הלטאה המקרינה הקטן ביותר.
אורכה נע מ-3 ועד 6 סנטימטרים מהחרטום ועד פתח הביב, כשהנקבות גדולות במעט מהזכרים.
מבנה זה מונע ממנה לנוע במהירות, אבל מצד שני מאפשר קיבה גדולה ואפשרות להכלת מספר גדול של עוברים.
כמו כל הזוחלים הם אקטותרמיים, כלומר חום גופם מגיע ממקורות חיצוניים כמו השמש, ושטח הפנים הגדול של גבם מאפשר להם לקלוט יותר חום.
הקוצים המעטרים את ראשה ואת גופה קטנים יחסית בהשוואה למיני לטאות מקרינות אחרות.
לאיגואנית פרופיל אף סלוד ורגליים קצרות.
שולי הגוף מעוטרים בשורה אחת של קשקשים מחודדים, בעוד שקשקשי הבטן חלקים.
האיגואנית מתמזגת היטב בסביבה וקשה להבחין בה כשהיא קפואה במקומה.
צבע חלקה העליון הוא אפור, צהבהב או חום-אדמדם, ויש כ-12 כתמים כהים גדולים על גבה.
כשטמפרטורת הגוף של האיגואנית נמוכה צבע הגב כהה ומאפשר לקלוט טוב יותר את חום השמש.
לאחר שהלטאה מתחממת הגוון נעשה בהיר יותר.
הזנב קצר, ובניגוד למיני לטאות אחרות הוא אינו צומח מחדש אם הוא נקטע.
לטאה בת יומה זהה ללטאה בוגרת, אבל אורכה 2.2 סנטימטרים מחרטום ועד קצה זנבה, והיא אינה עוטה קוצים.
תחום התפוצה של האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית הוא באזור הגאוגרפי של האגן הגדול והשטחים הסובבים אותו באמריקה הצפונית, מצפון קליפורניה ונבדה דרך מזרח אורגון ווושינגטון ומרבית חלקה הדרומי והמזרחי של מדינת איידהו.
בעבר היא שכנה גם בקצה הדרומי המרכזי של קולומביה הבריטית בעמק אוקנאגן (Okanagan), וב-1898 נאספו פרטים שלה משם.
אבל ארבעה סקרים שנערכו באזור בעשרים השנים משנות ה-90 של המאה ה-20 לא גילו ולו פרט בודד.
מכיוון שאין שום עדות מוצקה ב-50 השנים האחרונות לקיומה בקנדה, ואף על פי שמדי פעם יש דיווחים ממטיילים שראו אותה, ההנחה המקובלת היא שהלטאה נכחדה מקנדה.
האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית שוכנת במגוון בתי גידול.
בדרך כלל היא שוכנת באגנים מדבריים או על רכסי ההרים או במורדות המתונים בתנאי שיש עליהם מספיק קרקע.
הקרקע חייבת להיות רכה ומנוקזת היטב על מנת שהלטאה תוכל לחפור בה מאורות להגנה, לשמירת חום הגוף ולאיתור טרף.
הצמחייה בבית הגדול חייבת להיות דלילה על מנת לאפשר ללטאה תנועה וקליטת חום השמש, אבל לא דלילה מדי על מנת לאפשר לה הגנה מהשמש בצל.
בניגוד למרבית מיני הלטאות האחרים האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית אינה מטילה ביצים והצאצאים בוקעים מן הביצה בעודה בצינור הביצים, והנקבה משריצה צאצאים מפותחים במלואם.
תופעה זו נקראת השרצה או "ילודת חיים" (Vivipary).
בזוחלים השרצה אופיינית למינים החיים באקלים קר יחסית, או שעונת הפעילות קצרה, שכן היא מאפשרת להגן על הביצים בתוך גוף האם, שהטמפרטורה שלו מעט גבוהה מטמפרטורת הסביבה.
ההזדווגות מתרחשת מיד לאחר שהלטאות מתעוררות מתרדמת החורף.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בהיותן בנות שלוש.
ההיריון נמשך כשלושה חודשים, והנקבה משריצה כ-15 ולדות חיים.
אורך החיים המשוער של האיגואנית קצרת-הקוצים הננסית בטבע הוא חמש שנים.
אף שהאיגואנית קצרת-הקוצים הננסית עמידה לקור יותר מכל לטאה מקרינה אחרת היא חייבת לחפש מחסה בחורף.
היא חופרת מאורה רדודה ונכנסת לתרדמת חורף שבמהלכה מואט מאוד קצב המטבוליזם.
האיגואנית מתעוררת מתרדמת החורף משלהי מרץ ועד תחילת יוני.
המזון העיקרי של האיגואנית הם נמלים, בייחוד נמלת קציר.
לטאות בוגרות ניזונות מחסרי חוליות אחרים כדוגמת חיפושיות, חגבים ושבלולים.
הם מתחילים בחיפוש מזון לאחר שהתחממו בשמש הבוקר והוא נפסק בחום הצהריים המחייב את הלטאה למצוא מחסה.
את הצרכים במים ממלאה האיגואנית מטל, מטיפות גשם הזורמות מגבה אל פיה או מהטרף.
לאיגואנית קצרת-הקוצים הננסית יש טורפים רבים, כולל עופות, נחשים וזאב ערבות.
אמצעי ההגנה העיקרי של האיגואנית הוא הסוואה ובשעת סכנה היא קופאת במקומה ומתמזגת היטב בסביבתה.
מטורפים איטיים היא תימלט או תנפח את גופה ותבצע תנועות מאיימות.
הקוצים הקטנים שעל גופה הם אמצעי התרעה מינימלי, אבל יעיל כנגד טורפים הבולעים את טרפם בשלמות דוגמת נחשים.
איגואנת צווארון מלגשית (שם מדעי: Oplurus cuvieri) היא מין של לטאה קוצנית מקבוצת דמויי איגואנות החיה באי מדגסקר.
ללטאה זו "קולר" סביב הצוואר וזנב קשקשי וקוצני.
זהו המין הגדול ביותר בסוגו.
זוהי לטאה דמוית-איגואנה (אך לא איגואנה אמיתית) המגיעה לאורך 35 ס"מ בממוצע והיא בעלת זנב וגפיים קוצניים וגדולים עם ראש מעוגל, עיניים בולטות וכתומות.
הגוף בצבע כתום בהיר ועליו פסים אפורים.
הנקבות הקטנות מהזכרים, בעלי צבעים חומים.
הנקבות מטילות ביצים לאחר הזדווגות קצרה וממרות להטיל אותם באדמה במקום מוסתר.
הלטאה חיה רק ביערות שונים (יערות גשם, קוצניים ונשירים) ובאזורים סלעיים במדגסקר ובאיי קומורו.
היא מגושמת ומתחממת על גבי סלעים בשמש.
לתזונתה היא טורפת יצורים קטנים יותר כמו חרקים ולטאות קטנות.
איגואנת דומריל מלגשית (שם מדעי: Oplurus quadrimaculatus) היא מין של לטאה החיה בטבע באי מדגסקר שממזרח לאפריקה.
ללטאה זו קשקשים חדים וזנב משוריין מאחוריה.
לטאה דמוית-איגואנה זו יכולה להגיע לאורך 25–39 ס"מ והיא בעלת זנב ורגליים בעלי קשקשים קשים ומגודלים.
הזכרים גדולים מעט מהנקבות והם מזדווגים במהירות באזורי תפוצתם ומטילים ביצים בין הסלעים או בחפירת מאורה קטנה.
כמו רוב הלטאות גם לטאה זו מקבלת את חום הגוף מהשמש והם יושבות על גזעי עצים או סלעים כדי לקבל חום.
הן חיות רק באי מדגסקר, במרכז האי עד לצפון ומפני הים עד לגובה 2,000 מ' מעל הקרקע.
הן חיות ביערות גשם, יערות יבשים ואזורים סלעיים שונים.
מצבה של הלטאה הוא ללא חשש.
איגואנית מקרינה (שם מדעי: Phrynosoma) היא סוג של לטאות ממשפחת לטאות מקרינות, החיות בצפון אמריקה.
למרות שמן הן אינן באמת איגואנות.
הן חיות במדבריות ומקבלות נוזלים מחרקים קטנים שהן אוכלות ולכולם עורף קוצני ביותר.
הן מתגוננות מטורפים בעיקר בזכות הקוצים וכן בהסוואתן הטובה, המעניקה להן דמיון לקקטוס.
יכולות להפריש נוזל דמוי דם ובעל טעם דוחה מבלוטות ליד העיניים.
איגואנית קצרת-קוצים ננסית (Phrynosoma douglasii)
איגואנית מקרינה טקסנית (Phrynosoma cornutum)
איגואנית מקרינה מלכותית (Phrynosoma solare)
איגואנה הוצאה לאור היא הוצאת ספרים עצמאית ישראלית המתמחה בספרות ילדים מסוגים שונים.
ההוצאה הוקמה על ידי ליאורה פרידן, בעלת תואר ראשון ותואר שני באמנות רב תחומית מאוניברסיטת תל אביב.
קהל היעד של הוצאת איגואנה הוא ילדים, ולצד זאת גם הורים, מחנכים וכל מי שיש לו נגיעה לספרות ילדים בעברית.
הסיפורים הנבחרים הם מיצירתם של סופרים מוכּרים וידועים לצד סופרים חדשים.
הוצאת איגואנה מתמקדת בסוגים שונים של ספרות ילדים, ובבחירת הספרים מעניקה בין היתר חשיבות לפרמטרים הבאים: ספרים בעלי אוריינטציה אמנותית עם איורים מרובים יחסית, מתוך רציונל להנגיש אמנות לילדים על מנת לסייע בפיתוח החוש האסתטי.
בנוסף, ההוצאה מוציאה לאור ספרות בינלאומית ורב-תרבותית, על מנת שהקוראים יתוודעו לחשיבה פרי תרבויות אחרות מתוך מגמה להרחיב את עולמם התרבותי.
מבחר ספרים שיצאו בהוצאת איגואנה נכנסו למצעד הספרים של משרד החינוך לגילאים שונים.
מבחר ספרים שיצאו בהוצאת איגואנה
נערי העורב (חוג העורב I), מאת: מגי סטיווטר, 2014
ביום שמש בהיר, מאת: טלי כוכבי, 2013
קולמן ואני, מאת: רודיגר ברטרם, 2013
איך ילד גדל?, מאת: רימונה די-נור, 2013
היפהפייה המתעוררת, מאת: ליאה וילקוקס, 2009
כובע פלאים, מאת: מם פוקס, 2008
תלתל והקול הירוקף מאת: אזאר נאפיסי, 2007
איגואנות מדגסקר (שם מדעי: Opluridae) היא משפחה בת 8 מינים של לטאות האנדמיות לאי מדגסקר שבאוקיינוס ההודי ליד חופי אפריקה וקרובות משפחתם של האיגואנות.
לטאות אלה הן מהמינים הקדומים ביותר הקיימים במדגסקר, שריד מתקופה לפני כ-140 מיליון שנה כאשר מדגסקר הייתה חלק מיבשת אפריקה.
לטאות אלה בינוניות בגודלם עד אורך 40 ס"מ ונראות כמו חרדוניים בעלי זנב קשקשים קוצני.
לחלקם ישנה ציצת קשקשים מאחורי ראשם.
במינים רבים ישנה דו-צורתיות זוויגית והזכרים הגדולים יותר עוטים צבעי ראווה להרשמת הנקבות.
הם חיים בעיקר על הקרקע, אם כי כמה מינים חיים בין העצים ומחפשים חרקים או לטאות קטנות.
מין איגואנת צווארון מלגשית (Oplurus cuvieri)
מין איגואנת דומריל מלגשית (Oplurus quadrimaculatus)
איגואנה מלגשית (שם מדעי: Oplurus) הא סוג של לטאות קוצניות ממשפחת איגואנות מדגסקר ובו 6 מינים.
לטאות אלה חיות רק באי מדגסקר ומזכירות חרדונים בעלי זנב קוצני קשקשי.
לטאות אלה חיות בעיקר על הקרקע החולית במדגסקר ומטילות ביצים בין החולות על הקרקע.
הן טורפות חרקים ולטאות קטנות שהן תופסות.
איגואנה קרנפית (שם מדעי: Cyclura cornuta) היא מין של איגואנה החיה באיים הקריביים ובעיקר בהיספניולה (האיטי והרפובליקה הדומיניקנית).
איגואנה זו מצויה בסכנת הכחדה.
זוהי איגואנה קשוחה ומגודלת שאורכה 60–136 ס"מ ומשקלה 4.5–10 ק"ג בממוצע.
איגואנה זו בעלת ראש גדול בעל קשקשים קרניים שיוצרים כרבולת על ראשה וגם קרניים קטנות על חרטומה, המזכירות מעט קרניים של קרנף, ומכאן שמה.
הגוף הוא בעל שורת דוקרנים קטנים והזנב ארוך וחזק.
האיגואנה זו מסוגלת לרוץ מהר מאוד בעת הצורך.
האיגואנות חיות באיים טרופיים באזורים שונים, כגון: יערות טרופיים ויערות יבשים, נקיקי סלעים, חופים ואפילו בים הפתוח.
היא פעילה בעיקר ביום ומתחממת לאיטה בשמש.
האיגואנה ניזונה בעיקר מצמחי יבשה, עשבים ופירות אך גם מגוונת בחרקים ובזוחלים קטנים יותר.
איגואנת סלעים (שם מדעי: Cyclura) הוא סוג של קשקשאים ממשפחת האיגואניים החיים רק באיים הקריביים באקלים טרופי.
איגואנות אלה בעלות גוף גדול ומשוריין בקשקשים גרמיים וקשים והם בעלי קרומי עור מתחת לסנטר ובעלי עורף קוצני.
הגוף מעוטר בקוצים לאורך הגב והזנב השרירי וצבעם דומה לצבעי הסלעים בהם הם חיים ויכול להיות בצהוב, כתום, חום כהה ושחור.
האיגואנות פעילות במשך היום במנוחה על הסלעים או הענפים.
הם ניזונים מצמחייה יבשתית, מקקטוסים ומעשבים אך גם יכולים לטרוף חרקים ויצורים קטנים נוספים וכן יאכלו נבלות.
מין איגואנה קרנפית (Cyclura cornuta)
מין איגואנה כחולה (Cyclura lewisi)
מין איגואנה קובנית (Cyclura nubila)
איגואנית מקרינה מלכותית (שם מדעי: Phrynosoma solare) היא מין לטאה ממשפחת לטאות מקרינות, החיה באמריקה הצפונית בדרום ארצות הברית ובמקסיקו.
איגואנית זו מגיעה לאורך 10 ס"מ ובעלת קרניים ארוכות סביב עורפה היוצרים צורת כתר.
עורה קוצני ומוסווה בצבע אפור עד צהוב וחום עם חלקי גוף כהים יותר לאורך הגוף והצידיים.
היא בעלת רגליים קצרות ובעלות טפרים חדים ומעיניה היא יכולה להשפריץ נוזל דמוי-דם דוחה על אויביה.
האיגואנית מותאמת לתנאי המדבר של אריזונה ודרומה ובהרים שבה.
היא נפוצה בין צמחייה מדברית כמו מיני הינבוט (Prosopis), לראה משולשת או קקטוס הסגווארו.
הלטאה נמצאת קבורה בחול ויכולה לקלוט כך חום מהשמש לשאר גופה.
הלטאה פעילה ביום וניזונה בעיקר מנמלים.