tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שירן פוקס (גאלה קוגן): דוגמנית צעירה ושטחית על פניו, שמתנהגת כסטריאוטיפ המקובל לבלונדינית.
מנהלת בלוג מצולם ולאחר מכן גם תוכנית טלוויזיה, ולא בוחלת בשום אמצעים כדי להשיג את מטרותיה.
עברה אונס בילדותה על ידי שכן של הוריה, בסוף הסדרה מתגלה כגאונה לאחר מבחן פסיכומטרי, וחוזרת להיות עם אדם.
נטלי חיון (מלי לוי): דוגמנית מהסוכנות של נאווה.
לאחר ששאפה לקשר עם עמית, הצליחה להשיג אותו, אך לאחר פרסום קלטת לוהטת בכיכובה, היא מידרדרת לסמים, ונחלצת לאחר שהיא הופכת לסוכנת סמויה של המשטרה.
נטלי מחליפה את שירן בתוכנית הריאליטי עם אדם והיא ואדם מנסים את מזלם יחד אך ללא הצלחה ובפרק האחרון מגלה שנתן מאוהב בה והם הופכים לזוג.
עמליה שגב (לירית בלבן): אשת יחסי ציבור אסקפיסטית.
אשתו של מויש, אמו של גיא וחברה טובה של נאווה.
אחרי שגומרת את המערכת יחסים שלה עם מויש, שוכבת עם פיצ'ו ומנסה את מזלה איתו אך בסוף הסדרה הופכת לבת הזוג של יובל.
פיצ'ו (פנחס) כרמל (שרון אלכסנדר): צלם אופנה ותיק ואביו של תומר, שנקלע לקשיים כלכליים עקב קשיי הסתגלות לעולם הצילום המודרני, שומר את האפר של אמא שלו בואזה.
במהלך העונה חוזר לגור עם נאווה ובסוף הסדרה הם חוזרים להיות ביחד.
אמנון גל (רון שחר): בעלה המאפיונר של קרלה ואחיו התאום של יובל, אמנון נכנס לכלא בגיל 16 בגלל אחיו יובל, הוא מנסה לחזור למוטב, אבל בסוף מכניסים אותו לכלא על העלמת מס, ובזמן שהוא בכלא גורליצקי מנסה מנסים להרוג אותו כדי שלא ילשין.
בפרק האחרון מגלה כי קרלה בהיריון ממנו ועונש המאסר שלו קוצר.
אדם קורן (עדו ברטל): דוגמן צעיר ושאפתן, שעושה הכל בשביל חשיפה תקשורתית.
מאוהב בשירן וממרר לה את החיים בניסיונותיו לכבוש את לבה.
במהלך הסדרה הוא ונטלי מנסים את מזלם ביחד בזמן שהם מצטלמים לתוכנית הריאליטי שתחילה הייתה של אדם ושירן, אך זה בסוף זה לא עבד ביניהם ובפרק האחרון הוא חוזר לשירן.
קרן רוזין (נועה קנולר): בת זוגו של עמית וחברתה הטובה ביותר של מרי מצפת, ומטפלת בשיאצו.
זורקת את עמית מהבית לאחר שנטלי ענתה לשיחת טלפון במלון בספרד כשהתקשרה אליו, אך בסוף הסדרה הם חוזרים ונולד להם תינוק.
נתן גיל (מיכאל הנגבי): יד ימינה של נאווה שיעשה בשבילה הכל ואפילו קצת מאוהב בה בהתחלה אך לאחר מכן מתאהב בנטלי.
נתן מתגלה בסוף הסדרה כי הוא בתול ולא היה בזוגיות עם בחורה לעולם.
שונא את תומר ומקנא בו.
בפרק האחרון הוא ונטלי נהיים זוג.
דולב אבוגזיר (תום אבני): מונה על ידי אחיו, שיקו ל"שומר ראשה" של מוניק, אך השניים מתאהבים והוא הופך לבן זוגה, ונהיה לבמאי וליוצר תוכנית הריאליטי של אדם ושירן, שהפכה לתוכנית של אדם ונטלי.
נורה על ידי אחיו הגדול שיקו ונשאר בחיים בפרק האחרון כאשר שיקו תורם לו כליה.
יובל שחורי / ג'ו בלאק (שלומי קוריאט): אחיו התאום של אמנון.
חוקר משטרה המושפע מסרטי פילם נואר, שמפוטר מהמשטרה ואחר כך חוזר על מנת לחקור את מותן של נופר וקים.
במהלך הסדרה נהיה בן זוגה של עמליה.
לקראת הסוף נחטף על ידי דנה ובפרק האחרון עוצר אותה בעזרת תומר.
גיא שגב (גיא סלניק): בנם המתבגר של מויש ועמליה.
נער מתוסכל, מתוסבך ומופנם אך לקראת סוף הסדרה משתחרר, משתנה ומקבל את ההורים שלו כפי שהם וגם את הזוגיות של אביו עם הרצל.
דנה בן שושן (סיגלית פוקס): מזכירתו של אריק, אשר בפועל מנהלת את הסוכנות בעצמה.
מאוהבת באריק, ובהמשך, נכנסת להיריון ממנו אך עוברת הפלה ומאבדת את התינוק.
לקראת סוף הסדרה, מתברר כי דנה היא זו שרצחה את הדוגמניות קים ונופר ואת בת זוגו של אריק, לאנה.
היא התכוונה לרצוח גם את מרי, ובנוסף גם חוטפת את השוטר יובל ונועלת אותו במחסן, אך בפרק האחרון נעצרת על ידי יובל שהשתחרר בעזרת תומר היא נעצרת ונכנסת לכלא על פשעיה.
שגיא דונוביץ' (אבי קורניק): כתב ורכילאי בעולם האופנה.
ביישן וחנון, שבמקרה נכנס לעולם הזוהר, פרסם את קלטת הסקס של נטלי ואת היציאה מהארון של מויש ומצטער על זה עוד מלכתחילה.
מרבה להסתבך עם אנשי תקשורת וסלבס בעולם הדוגמנות ומרבה לחטט בחייהם האישיים.
שמואל בן זכי (יעקב זדה דניאל): ארוסה מהעבר של מרי לאחר שהם מכירים מגיל צעיר מצפת.
מגיע מצפת לתל אביב כדי למצוא את מרי ובתוך כך גר תקופה אצל קרן ולאחר מכן עוזר למרי עם אריק כשהיה במצב נפשי לא טוב.
בפרק האחרון מרי ושמואל מחליטים להתחתן אך לאחר שהתגלה כי תומר בעצם לא שיקר למרי, מרי חוזרת לתומר ושמואל מחליט לעזוב חזרה לצפת.
לאנה אהרונסון (מיכאלה ברקו): אהובתו הנצחית של אריק.
הופיעה בפתאומיות בישראל, ושבה לזרועותיו של אריק, עד שנרצחה בידי דנה.
שרון נוימן (טל נרובאי): דוגמנית בסוכנות של אריק שקיימה איתו יחסים בעברה הרחוק.
כעת, לאחר תקופה ממושכת, הידיעה על כך דולפת, והיא נאלצת להודות כי שכבה עם אריק מיוזמתה המלאה.
דבר המסכן את יחסיה עם אביה, מאחר שהבטיחה לו שתשמור על בתוליה עד נישואיה, בהתחלה הייתה בסוכנות של אריק ולאחר הכתבה על אריק היא עברה לנאווה.
חברתה הטובה ביותר של נופר וחברה של מרי.
משה (שיקו) אבוגזיר (איציק נקש) :אחיו של דולב וחבר של מוניק.
יושב בכלא בעקבות זה שדקר ילד, מוניק מחליטה להיפרד ממנו בעקבות אהבתה לדולב, שיקו נסער מהפרידה, ובסוף שיקו מוותר ומשחרר את מוניק בתמורה ל-50,000$, אבל חוזר בו.
בורח מהכלא ויורה בדולב ובנוסף גם מכה את נאווה.
בפרק האחרון תורם כליה לאחיו דולב שבעצם הוא ירה בו ועוזב את הארץ.
קים (ליהי אלון): רצח הדוגמנית קים מלווה את הסדרה ברקע העלילה.
קים עברה מהסוכנות של נאווה אל הסוכנות של אריק, וביום המעבר מצאה דנה את גופתה של קים בביתו של אריק.
בתיה גילעם (דינה לימון): עיתונאית לשעבר עובדת עם מרי כדי להשמיד את אריק סופית כמו שעשה לה, ולאחר שהיא מפרסמת את הכתבה על אריק היא עושה קאמבק וחוזרת לעיתונות.
יושב ראש הוועדה (אושיק לוי): יושב ראש הוועדה שבוחר מי תהיה דוגמנית השנה, מי יהיה צלם השנה, מי יהיה דוגמן השנה ועוד.
מנהל רומן עם שירן, מתאהב בה ונפרד מאשתו למענה.
שלמה תיכון מנכ"ל M (פולי רשף): המנכ"ל של חברת M, לאחר שנופר נרצחת הוא רוצה להחליף פרזנטורית לחברה, ובוחר במוניק.
מתאהב בנאווה ומנהל איתה רומן קצרצר.
שלי (שלי גפני): מאפרת התצוגות של מויש.
רונית רזיאל / רות אלקיים (עינת ארליך): אמה של מרי.
ניהלה רומן עם אריק צרפתי, בעת שהיה בן זוגה של נאווה.
נכנסה ממנו להיריון, וילדה את מרי.
נירו: יד ימינו של אמנון.
שומר על קרלה בזמן שאמנון בכלא.
הרופאה (ענת מגן-שבו): הרופאה של מרי לאחר שהיא מנסה להתאבד, מרבה להתבלבל במילים.
גיל ריבה (בתפקיד עצמו): מראיין את עמליה ואת מויש על יציאתו מהארון של מויש והקשיים שלהם עם בנם גיא.
גיא פינס (בתפקיד עצמו): ראיין את תומר בתוכנית שלו.
העובדת הסוציאלית: עובדת סוציאלית שקובעת למי גיא ילך למויש והרצל או לעמליה.
סמנכ"ל הוט (אילן צינמן): סמנכ"ל הוט אחראי על תקציב התוכנית של אדם ושירן.
גורליצקי (יוסי קפלן): רוצה להרוג את אמנון כי הוא מפחד שאמנון ילשין עליו בגלל אמנון פרש.
אביעד (יובל כספין): עיתונאי הומו שחוזר מטוסקנה כדי לעשות כתבה על מויש והרצל ובסוף מתברר כי אביעד מאוהב במויש, הוא מנשק אותו וזה גורם לסכסוכים בין מויש להרצל.
אביגדור ליכינשטין (אביגדור ליכינשטין): היה אמור לשפוט בתחרות של דוגמנית השנה כביכול מקבל שוחד מתומר כדי שישנה את תוצאות התחרות לטובת הסוכנות שלו.
בובי דארין היה זמר, שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
כזמר, דארין ביצע שירים במגוון סגנונות, בהם פופ, ג'אז, וקאנטרי.
בובי דארין נולד למשפחה ענייה ממוצא איטלקי, ברובע הברונקס, ניו יורק.
האדם אשר נחשב כאביו (ולמעשה היה סבו) נפטר בבית כלא חודשים ספורים לפני לידתו.
הוא גודל על ידי אמו פולי ואחותו נינה, אשר התקיימו בסיוע רשויות הרווחה עד אשר אחותו התחתנה.
רק לאחר שהתבגר גילה דארין כי מי שחשב לאחותו נינה, אשר הייתה מבוגרת ממנו ב-17 שנים, היא למעשה אמו, וכי פולי, אותה חשב לאמו, היא למעשה סבתו.
את זהות אביו הביולוגי מעולם לא גילה, זולת העובדה כי לאותו אב מעולם לא נודע על הריונה של נינה ולכן אף לא ידע כי נולד לו בן.
סבתו פולי דאגה לחינוכו המוזיקלי ולקחה אותו להופעות מוזיקליות שונות.
דארין היה תינוק שברירי וחולה והחל מגיל שמונה לקה בהתפרצויות חוזרות של קדחת שגרונית.
מחלתו פגעה קשות בתפקוד לבו ובזכרונותיו סיפר כי יום אחד שמע רופא אומר לאמו כי יהיה בר-מזל אם יגיע לגיל 16. התחושה לפיה חייו יהיו קצרים ליוותה אותו לכל ימיו ויצרה בו את הרצון העז לנצל את כשרונותיו המוזיקליים.
כבר כנער ידע לנגן במספר כלי נגינה, בהם פסנתר, תופים וגיטרה.
מאוחר יותר למד לנגן אף במפוחית וקסילופון.
דארין סיים בהצטיינות את לימודיו בתיכון ברונקס למדעים.
בזכות הצטיינותו הוא התקבל ללימודים במכללת הנטר.
כיוון שחפץ בקריירה מוזיקלית הפסיק את לימודיו במכללה והחל להופיע במועדוני לילה קטנים בעיר ניו יורק.
בחופשת הקיץ הוא עבד באתרי נופש בהרי קטסקיל כמדיח כלים ובדרן.
כפי שנהגו ילדי מהגרים רבים, דארין שינה את שמו האיטלקי לשם פחות אתני.
לטענתו, בחר את שמו באופן מקרי מתוך מדריך הטלפון.
אחד הגורמים הראשונים להצלחת דארין כמבצע היה שיתוף הפעולה שהחל בשנת 1955 עם חברו ללימודים בבית הספר התיכון דון קירשנר.
בשנת 1956 חתם סוכנו המוזיקלי על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים דקה.
דארין פגש באותה תקופה בקוני פרנסיס, ובעזרת מנהלו היה צריך לכתוב שירים לזמרת.
הקשר בין דארין לקוני פרנסיס נקטע באחת לאחר שאביה גילה כי השניים התאהבו ומתכננים להינשא בחשאי.
השירים שהקליט דארין בחברת דקה זכו להצלחה מועטה בלבד.
בסוף שנות ה-50 עזב דארין את חברת דקה לטובת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס שם כתב ועיבד שירים לעצמו ולאחרים.
לאחר שלושה שירים שלא זכו אלא להצלחה בינונית, הקליט בשנת 1958 את השיר Splish Splash.
השיר הפך ללהיט מיידי והסינגל נמכר ביותר ממיליון עותקים.
לאחר הצלחת שיר זה הקליט דארין שירים נוספים באותו סגנון.
בשנת 1959 הקליט דארין את השיר Dream Lover, הקלטת בלדה זו נמכרה במיליוני עותקים.
לאור הצלחתו הכלכלית גברה שליטתו של דארין בסגנון הפקת שיריו.
להיטו הבא היה "מקי סכינאי" (Mack the Knife) מתוך אופרה בגרוש בהלחנתו של קורט וייל.
השיר, בביצועו של דארין, הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בארצות הברית ונותר שם במשך תשעה שבועות.
תקליט זה זכה בפרס גראמי כ"תקליט השנה לשנת 1960".
הקלטה זו נמצאת בהיכל התהילה של פרסי גראמי.
הקלטתו הבאה הייתה השיר Beyond the Sea, ביצוע אנגלי ללהיט הצרפתי La Mer בביצועו של שארל טרנה (Charles Trenet).
בשנת 1960 נשא לאישה את השחקנית סנדרה די, אותה פגש במהלך הסרטת הסרט "בבוא ספטמבר".
הוא הופיע איתה גם בסרטים "שיעור בנישואין" (1962) ו"דירת הפגישות" (1965).
בזכות הלהיטים שהקליט הפך דארין לכוכב זמר מבוקש והופיע בפני קהלי שיא במועדון הלילה הניו יורקי הנודע, קופקבנה, ובכל בתי הקזינו הגדולים בלאס וגס.
לאחר שצפה בו בהופעה בלאס וגס, העיר הבדרן סמי דייוויס ג'וניור כי בובי דארין הוא "האדם היחיד אשר לעולם לא ארצה להופיע אחריו".
בשנות ה-60 היה דארין אף בעלים ומנהל של חברת הפקה והוצאה לאור.
בשנת 1962 החל דארין לכתוב ולהקליט מוזיקה בסגנון קאנטרי, ובין להיטיו היו השיר Things, You're the Reason I'm Living, וכן .
בשנת 1962 עבר להקליט בחברת התקליטים קפיטול רקורדס.
ב-1963 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט קפטן ניומן לצידו של גרגורי פק.
ב-1969 שיחק בסרט הסוף המאושר בבימויו של ריצ'רד ברוקס.
בשנת 1973 התדרדרה בריאותו של דארין.
לאחר שלא נטל תרופות למחלת הלב ממנה סבל מילדותו, לפני טיפול שיניים, הוא לקה באלח דם, אשר גרם לפגיעה בשסתומי הלב.
דארין אושפז ב-11 בדצמבר במרכז הרפואי סידר-סיני בלוס אנג'לס לצורך ניתוח לתיקון שסתומים מלאכותיים שהושתלו בליבו בניתוח קודם.
הוא מת ב-20 בדצמבר, דקות לאחר תום הניתוח.
על פי צוואתו נתרם גופו למדע ולא נערך לו טקס הלוויה.
בובטייל קורילי הוא גזע של חתולים ארוכי שיער, שמוצאם הוא באיים הקוריליים ברוסיה.
הגזע חדש יחסית, והוכר לאחרונה על ידי WCF, ארגון החתולים הבינלאומי, וה-FIF.
הוא נוצר מהכלאה של חתול יפני חסר-זנב, לבין חתול בר הנמצא באיים הקוריליים.
לבובטייל הקורילי שיער ארוך וצמרירי, בעיקר על רגליו האחוריות וסביב צווארו ופניו, מה שמעניק לו מראה של רעמה.
רגליו הקדמיות ארוכות במעט מרגליו האחוריות, ויש לו פרווה על כפותיו.
בשל מוצאו מחתול הבר, שחי באזורים מושלגים, אוזניו גדולות ומצויות בקדמת ראשו, ומעליהן אניצי שיער.
אחד הדברים המיוחדים בחתול הקורילי הוא זנבו הקצר והשעיר, המזכיר בצורתו את זנבו של ארנב.
פרוותו של הבובטייל הקורילי מגיעה בצבעים רגילים, ובדוגמאות טאבי, אך גם בצבעי שיש עמוקים ועשירים.
הבובטייל, על אף מראהו המסורבל משהו, הוא חזק, מהיר ואתלטי.
בובי ג'ו מורו היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (מלבורן 1956) בעל 3 מדליות זהב (100 מטר, 200 מטר ו-4x100 מטר) ושיאן עולם.
מורו נולד בהרלינגן, שבטקסס וגדל בחווה בסן בניטו, טקסס לפני שנהיה אצן, מורו שיחק כדורגל במדי בית הספר התיכון סן בניטו.
מורו גם היה אצן באוניברסיטת אבילן כריסטיאן וחבר מועדון הגברים Frater Sodalis.
באליפות איחוד האתלטים החובבים ב-1955 זכה מורו בריצת 100 יארד.
שנה לאחר מכן הוא זכה בדאבל ספרינט (sprint double) באליפות הקולג'ים הלאומית והגן על תואר איחוד האתלטים החובבים שלו.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מורו ב-3 מדליות זהב.
מורו המשיך להצליח ברמה הלאומית אחרי האולימפיאדה, אולם הוא פרש ב-1958 ועבד בתור חוואי ונגר.
זמן קצר לפני אולימפיאדת רומא (1960) חזר מורו להתאמן וניסה להיכנס לנבחרת ארצות הברית, אך כשל במבחנים האמריקאים.
בשנת 1956 נבחר מורו בידי כתב העת ספורטס אילוסטרייטד ל"ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד".
בשנת 1989 זכה מורו להיכלל בהיכל התהילה באתלטיקה של ארצות הברית
בשנת 1989 זכה מורו להיכלל בהיכל התהילה האולימפי של ארצות הברית
באוקטובר 2006 בית הספר התיכון סן בניטו קרא לאולם הספורט החדש שלו, בן 11,000 המושבים "היכל הספורט בובי מורו" (Bobby Morrow Stadium).
רוברט גורדון "בובי" אור הוא שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר בעמדת המגן, הנחשב בעיני רבים למגן הטוב ביותר בתולדות הענף, למרות קריירה קצרה יחסית בשל פציעות חוזרות ונשנות בברכיו.
את מרב הקריירה המקצוענית שלו בליגת ה-NHL עשה אור בבוסטון ברואינס, אותה הוביל לשתי זכיות בגביע סטנלי.
אור מחזיק בשיא NHL לאחר שזכה בגביע נוריס כמגן העונה ב-NHL במשך שמונה עונות רצופות.
למרות היותו מגן, היה אור גם מבקיע מצטיין, וזכה פעמיים בגביע ארט רוס כמלך הנקודות (שערים + אסיסטים) של הליגה, כאשר הוא מקדים את כל חלוציה.
אור הוא המגן היחיד בהיסטוריה שזכה בגביע ארט רוס, ונחשב לשחקן מהפכני בסגנון המשחק שהביא לעמדת המגן.
אור היה השחקן הראשון ב-NHL שחתם על חוזה של מיליון דולר, והראשון שיוצג בידי סוכן שחקנים, ובכך הביא למהפכה גם בדרך בה שחקנים מנהלים משא ומתן עם הקבוצות.
כיום אור משמש סוכן שחקנים בעצמו.
אור נולד בפארי סאונד, עיירה קטנה באונטריו על גדת ימת יורון (אחת הימות הגדולות), השלישי מבין חמשת ילדי המשפחה.
את כישרונו בהוקי קרח הפגין לראשונה כבר בגיל חמש, והתבלט במיוחד במהירות ההחלקה שלו לעומת ילדים אחרים בני גילו.
כילד שיחק אור כחלוץ אגף, אך כשהיה בן עשר העביר אותו מאמנו, וילפרד מקדונלד שהיה בעברו שחקן NHL, לעמדת המגן.
מקדונלד, שהבחין ביכולותיו של אור, עודד אותו להסתכן ולצאת מעמדת המגן כאשר קבוצתו הייתה בהתקפה, ולהשתמש בכישרונות ההחלקה, השליטה בדיסקית וההבקעה שלו, דבר שלא היה מקובל אז ובעצם הווה מהפכה בתפקיד המגן.
אנשי בוסטון ברואינס הבחינו באור בטורניר קטן באונטריו, והחלו בניסיונות להחתימו - דבר שעלה בידם ב-1962 כשהקדימו במירוץ קבוצות NHL אחרות כמונטריאול קנדיאנס, טורונטו מייפל ליפס ודטרויט רד וינגס שהתעניינו בו גם הן.
הברואינס הקימו באותה עת קבוצת צעירים חדשה בעיר אושאווה המרוחקת כ-150 קילומטר מפארי סאונד, קבוצה שיועדה להיבנות סביב אור.
הם הסכימו לדרישת הוריו של אור שיישאר לגור בביתו כדי לסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, ולמעשה לא ישתתף באימוני הקבוצה וייסע רק למשחקים בסופי שבוע.
הברואינס אף מימנו למשפחתו שיפוץ בביתם, מכונית חדשה, ומענק של 10000 דולר קנדי - תמורה חסרת תקדים בזמנו לשחקן כה צעיר.
בתמורה חתם אור על טופס שבו התחייב לשחק בברואינס כשיגיע לגיל 18 (כיום, לאחר שהונהגה שיטת הדראפט, התנהלות כזו אינה אפשרית).
את ארבע השנים הבאות העביר אור בקבוצה החדשה, אושאווה ג'נרלס, כשברוב שנותיו שם שיחק מול שחקנים מבוגרים ממנו.
לאחר העונה הראשונה כבר עבר לגור באופן קבוע באושאווה וקבע שיאי הבקעה חדשים למגן בליגת הצעירים.
הוא המשיך ושיפר את שיאיו מדי עונה, כאשר בעונת 1965/66, עונתו הרביעית והאחרונה בקבוצה, כבש 38 שערים ומסר 56 אסיסטים וסייע לקבוצתו לזכות באליפות אונטריו ולהגיע עד הגמר הכלל-ארצי של ליגת הצעירים.
ב-1964, כשאור היה בן 16, פגש אביו במקרה עורך דין ממונטריאול, אלן איגלסון.
אור האב ביקש מאיגלסון לטפל בענייניו של בנו מול הברואינס.
איגלסון הסכים, עבד עבור המשפחה בהתנדבות כל עוד אור היה בליגת הצעירים, ונטל על עצמו את הדאגה לאור מול הברואינס לקראת תחילת הקריירה המקצוענית שלו.
היחסים בין אור ואיגלסון היו קרובים מאוד, ואור תיאר זאת כיחס בין אחים.
איגלסון היה נחוש שלא לתת לאור לסבול מגורל שחקנים אחרים בליגה, שכן באותה תקופה היו בליגה שש קבוצות בלבד, ומספר מקומות העבודה לשחקנים היה מוגבל - דבר שאיפשר לבעלי הקבוצות לנצל את השחקנים שרצו לשחק ב-NHL.
כאשר הברואינס הציעו לאור מענק חתימה של 5,000 דולר ושכר שנתי של 7,000 דולר ו-8,000 דולר לשנתיים הראשונות, ענה איגלסון בהצעה נגדית דמיונית במונחי אותם ימים של 100,000 דולר לשנתיים הראשונות, ואיים שאור יימנע מלשחק בברואינס וב-NHL בכלל, ויעבור לשחק בנבחרת קנדה ששיחקה במפעלי ה-IIHF החובבנים.
לבסוף התפשרו הצדדים על מענק חתימה של 25,000 דולר ושכר שלא פורסם לשנתיים הראשונות, אך הוערך ב-25,000 עד 40,000 דולר.
בכך הפך אור, כבר עם כניסתו לליגה, לשחקן בעל השכר הגבוה ביותר בה.
מעבר לשכר העצום יחסית לתקופה, בעיקר לשחקן בשנותיו הראשונות בליגה, חוזהו של אור היה מהפכני בגלל נוכחותו של איגלסון שטיפל בכל ענייניו של אור מול הקבוצה.
למעשה הפך איגלסון לסוכנו של אור, הפעם הראשונה ששחקן יוצג בידי סוכן.
בכך קיבל אור את ההגנה מפני ניצול אליה חתר איגלסון, ולאיגלסון עצמו נפתח פתח להפיכתו לאחד האנשים המשפיעים ביותר ב-NHL ובהוקי קרח בכלל.
החוזה, שהמחיש בפעם הראשונה את הכח שיש לשחקנים מול הקבוצות, סלל גם את הדרך להצלחת ניסיונות ההתאגדות המקצועית של שחקני ה-NHL שנתקלו עד אז במלחמת חורמה מצד בעלי הקבוצות.
בהסתמך על הצלחתו בניהול החוזה של אור, הפך איגלסון ליושב ראש הראשון של איגוד שחקני ה-NHL שקם ב-1967.
עונת 1966/67 הייתה הראשונה של אור במדי הברואינס.
העונה הייתה קשה לאור ולקבוצה.
אור, שלא היה גדול ממדים יחסית למגן הוקי קרח, ספג פגיעות פיזיות רבות מהשחקנים הוותיקים של הקבוצות היריבות, כשבאחת מהן תוקל אל הלוחות בצידי זירת הקרח ופצע את ברכיו בפעם הראשונה מני רבות.
למרות העונה הקשה אותה סיימו הברואינס במקום האחרון בליגה, אור קנה את לבם של אוהדי הברואינס ביכולותיו, כשכבש 13 שערים ומסר 28 אסיסטים - אחת מעונות הרוקי הטובות בתולדות ה-NHL, בעיקר עבור מגן.
כמות הצופים העונתית בבוסטון גארדן עלתה בכ-41000 לעומת העונה הקודמת.
עונת 1967/68 הייתה מרובת פציעות עבור אור, שהחלה בפציעה ברכו הימנית במשחק צדקה עוד בטרם החלה העונה.
פציעות נוספות בברכו השמאלית, בעצם הבריח שלו ובכתפו, כפו עליו ניתוח והגבילו אותו ל-46 משחקים בלבד.
למרות כל זאת נבחר אור למגן העונה וזכה בגביע נוריס, הראשון מבין שמונה רצופים.
במהלך הפגרה לאחר העונה עבר ניתוח נוסף בברכו השמאלית.
הברואינס, שחוזקו במספר שחקני רכש לצידו של אור, עלו לפלייאוף לראשונה מזה תשע עונות ונוצחו בסיבוב הראשון על ידי מונטריאול קנדיאנס.
לאחר שהחמיץ את ההכנות לעונת 1968/69 בשל הניתוח שעבר, חזר אור לתחילת העונה.
למרות פציעת ברך נוספת בעטיה החמיץ תשעה משחקים, שבר אור את שיאי ההבקעה שלו עם 21 שערים ו-43 אסיסטים.
באותה עונה פיתח יריבות אישית עם שחקן טורונטו מייפל ליפס פאט קווין, כאשר קטטה בין השניים במשחק בעונה הרגילה הידרדרה לקרב בעיטות - מהלך מסוכן מאוד כשמדובר ברגליים נעולות במחליקיים המצוידים בסכין חדה.
היריבות נמשכה כאשר שתי הקבוצות נפגשו בסיבוב הראשון בפלייאוף, כאשר במשחק הראשון בסדרה נגח קווין בגופו של אור וגרם לו זעזוע מוח ואיבוד הכרה.
למרות חסרונו של אור שהוצא מהקרח על אלונקה, הברואינס השפילו את המייפל ליפס בניצחון 0–10 בעוד המשחק גולש לקטטות חוזרות ונשנות.
אור חזר לשחק במשחק השלישי בסדרה, והברואינס הדיחו בקלות את המייפל ליפס לפני שהודחו בסיבוב השני על ידי הקנדיאנס.
עונת 1969/70 הייתה מצוינת עבור אור והברואינס.
אור הכפיל את מספרי ההבקעה שלו כשסיים את העונה הרגילה עם 120 נקודות, ובכך זכה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין בליגה - המגן הראשון, והיחיד עד היום, שזכה בתואר ההבקעה.
למעשה היו חסרות לאור רק 6 נקודות כדי להשוות את שיא ההבקעה בעונה אחת, שנקבע רק עונה אחת קודם לכן על ידי חברו לקבוצה, החלוץ פיל אספוזיטו.
בנוסף לגביע ארט רוס וגביע נוריס, זכה אור גם בגביע הארט כ-MVP של העונה הרגילה, ולאחר שהוביל את קבוצתו גם בפלייאוף זכה גם בגביע קון סמיית'.
בכך הפך לשחקן הראשון בתולדות ה-NHL שזכה בארבעה גביעים אישיים בעונה אחת.
רגע השיא של אור באותה עונה, ובקריירה כולה, היה במשחק הרביעי של סדרת גמר גביע סטנלי מול סנט לואיס בלוז.
הברואינס הובילו 3:0 בסדרה ועמדו על סף זכייה בגביע.
41 שניות בתוך ההארכה עלה אור להתקפה, ניהל מסירה כפולה עם חבר לקבוצה וכבש את השער שהביא לברואינס את גביע סטנלי לאחר בצורת של 29 שנה.
בעודו מניף את ידיו בשמחה, הוכשל אור על ידי מקל ההוקי של מגן הבלוז שניסה לבלום אותו.
התמונה של אור מאוזן באוויר לאחר שהוכשל, בעודו מניף את ידיו בשמחה על השער והזכייה בגביע, הפכה לאחת התמונות המוכרות והמכוננות בתולדות ה-NHL והענף בכללותו.
השער נחשב בעיני רבים לאחד השערים הגדולים בתולדות הענף, ומכונה בפשטות "השער" (The Goal).
שנות ה-70: שיאים, פציעות, וסיום הדרך בבוסטון
בעונת 1970/71 המשיכו אור וחבריו לקבוצה לשבור שיאים התקפיים.
אור סיים את העונה עם 102 אסיסטים, ויחד עם השערים שכבש הגיע ל-139 נקודות - שני שיאי NHL עבור מגן המחזיקים מעמד עד היום.
למרות זאת, הברואינס הודחו כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי יריביהם הוותיקים, הקנדיאנס.
לפני עונת 1971/72 חתם אור על חוזה חדש לחמש שנים בברואינס תמורת 200000 דולר לעונה - חוזה מיליון הדולר הראשון בתולדות ה-NHL.
עונת 1971/72 הייתה מעין חזרה על העונה המוצלחת של 1969/70, כאשר אור הוביל את הברואינס לזכייה נוספת בגביע סטנלי, ושוב כבש את השער המסיים שהביא את הגביע לברואינס בסדרת הגמר מול ניו יורק ריינג'רס.
חלוץ הריינג'רס, ויק הדפילד, סיכם את הסדרה באומרו: .
עם זאת, סיים אור את העונה כאשר מצב ברכיו הולך ומידרדר.
בשל כך לא שותף אור בסדרת הפסגה ההיסטורית מול נבחרת ברית המועצות, בה היה אמור להיות אחד הכוכבים המובילים של נבחרת קנדה.
בעונת 1972/73, בנוסף למצב ברכיו, סבלו אור וחבריו לקבוצה ממצב הניהול והאימון שלה.
הקבוצה נמכרה לבעלים חדשים, צוות האימון הוחלף פעמיים במהלך העונה, ושחקנים משמעותיים עזבו לליגת ה-WHA שאך זה קמה ושאפה להתחרות ב-NHL.
אור עבר בכל זאת את 100 הנקודות גם בעונה הזו (עם 101), אולם הקבוצה לא הצליחה להגן על תוארה והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
אור הוביל את הברואינס פעם נוספת לגמר גביע סטנלי בעונת 1973/74, ובדרך קבע שיא חדש למגן כאשר באחד המשחקים צבר 7 נקודות - שלושה שערים וארבעה אסיסטים (שיאו נשבר ב-1977).
בגמר גביע סטנלי נוצחו אור וחבריו על ידי פילדלפיה פליירס.
עונת 1974/75 הייתה העונה המלאה האחרונה של אור בברואינס.
הוא קבע שיא חדש של שערים למגן בעונה הרגילה כשסיים אותה עם 46 שערים (שיא שהחזיק מעמד עד 1986), והוסיף 89 אסיסטים כדי להגיע ל-135 נקודות ולזכות בפעם השנייה בגביע ארט רוס.
הברואינס נוצחו בסיבוב הראשון בפלייאוף והודחו.
עונת 1975/76 הייתה עונה סוערת ורבת אירועים עבור אור.
חוזהו עמד להסתיים בסיום העונה, כאשר לפני תחילתה עבר ניתוח נוסף בברכיו והיה ברור שהקריירה שלו מתקרבת לקיצה.
הצעה לחוזה חדש לאור, בסך 4 מיליון דולר ל-10 שנים, נמשכה על ידי הברואינס כשהמצב הקשה של ברכיו התברר לקבוצה, והיא הגישה לאיגלסון ואור הצעה מקוצצת בסך 295000 דולר לעונה, בתוספת 925000 דולר כתשלום חד פעמי או 18.6 אחוז מהבעלות על הקבוצה ב-1980. איגלסון סירב להצעה.
במהלך העונה החליפה הקבוצה שוב בעלות, כאשר אחד התנאים לעסקת המכירה היה חידוש חוזהו של אור.
בפועל, לאחר שחזר לשחק, נאלץ אור לעזוב שוב אחרי עשרה משחקים בלבד ולעבור ניתוח נוסף.
תהליך ההחלמה מהניתוח הסתבך, ואור לא שב לשחק עוד באותה עונה.
במהלך העונה הציעו הברואינס הצעה נוספת לאור, חוזה לעונה אחת בשכר של 600000 דולר, כשחידושו מותנה בבדיקה גופנית מדי קיץ.
גם להצעה זו סירבו איגלסון ואור, וכך עם סיום עונת 1975/76 הפך אור לשחקן חופשי וחתם בשיקגו בלאק הוקס.
למעשה חתם אור בשיקגו כבר בחודש מאי, חודש לפני סיום חוזהו, דבר שהביא לדרישה של הברואינס לפתוח בחקירה מטעם הליגה, אך החקירה לא נפתחה.
מאוחר יותר טען אור שאיגלסון לא יידע אותו על ההצעות של הברואינס.
חוזהו של אור בבלאק הוקס עמד על 3 מיליון דולר, אולם אור שיחק בבלאקהוקס רק 26 משחקים בשלוש העונות בהן היה במועדון, ועקב כך סירב למשוך חלק גדול ממשכורתו, באומרו שלא מגיע לו שכר אם אינו משחק.
הוא החמיץ את כל עונת 1977/78 בשל מצב ברכיו, שעברו מעל תריסר ניתוחים שונים.
כשניסה לחזור בעונת 1978/79 החזיק מעמד שישה משחקים בלבד, והודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
מאחר שנמנע ממנו לשחק בסדרת הפסגה של 1972, היה אור נחוש לשחק עבור נבחרת קנדה במהדורה הראשונה של גביע קנדה בקיץ 1976 למרות ברכיו הפצועות.
למרות מצבו, אור הפגין יכולת מצוינת בטורניר, זכה עם קנדה בגביע, ונבחר ל-MVP של הטורניר.
את הטורניר סיים אור עם 9 נקודות - שני שערים ו-7 אסיסטים - המבקיע המצטיין יחד עם החלוץ הסובייטי ויקטור ז'לוקטוב.
הופעתו של אור בטורניר זכתה לתגובות נלהבות.
חברו לנבחרת, בובי קלארק, אמר: חבר אחר לקבוצה, דריל סיטלר, אמר כי .
אור התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח ב-1979 בגיל 31 בלבד - השחקן הצעיר ביותר עד אז שהתקבל להיכל התהילה - לפני שעברו מלוא שלוש השנים המקובלות מאז פרישתו.
ב-4 בינואר באותה שנה נתלתה חולצתו, מספר 4, בתקרת ה"בוסטון גארדן", והוצאה לגמלאות.
הטקס נעצר ולבסוף בוטל המשכו, כיוון שהקהל בגארדן סירב להפסיק את התשואות לאור.
באותה שנה זכה אור גם באות כבוד של "קצין במסדר קנדה" - הדרגה השנייה מבין שלוש של המסדר.
מיד לאחר פרישתו, התברר לאור שהתחייבויותיו הכספיות גדולות מנכסיו, ולמעשה הוא נמצא במצב של פשיטת רגל.
כתוצאה מכך נפרדו דרכיהם של אור וסוכנו הוותיק אלן איגלסון ב-1980, כאשר בפשרה ביניהם חויב איגלסון בתשלום לאור.
אור תבע גם את שיקגו בלאק הוקס על שארית חוזהו, תביעה שהסתיימה בפשרה, והשלים את היציאה ממצבו הכספי הקשה בעזרת שורה של פרסומות וחסויות.
אור היה, בסופו של דבר, אחד האנשים המרכזיים שחשפו את אלן איגלסון כנוכל, שמעל בכספי איגוד שחקני ה-NHL שבראשו עמד.
כשאיגלסון הורשע פלילית ב-1998 במרמה, הפרת אמונים ומעילה, איימו אור ו-17 שחקנים נוספים שהיו חברים בהיכל התהילה למשוך את חברותם אם איגלסון, שהיה אף הוא חבר היכל התהילה, לא יסולק ממנו.
איגלסון משך לבסוף את חברותו בהיכל התהילה מיוזמתו.
אור, יחד עם שחקני עבר נוספים, תבעו גם את ה-NHL על שליטתה בקרן הפנסיה של השחקנים.
התברר כי נכסיה של הקרן קטנים כמעט פי 20 מאלה של הקרן המקבילה של שחקני הבייסבול, וכי היא נמצאת בגירעון אקטוארי וכספיה משמשים לתשלום לשחקנים צעירים יותר.
ה-NHL איימה על אור וחבריו בתביעת לשון הרע, אולם ב-1994 פסק בית משפט לטובת התובעים, ושני ערעורים של ה-NHL על הפסיקה נדחו.
ב-1998 בחר מגזין ההוקי קרח הנודע "The Hockey News" את 100 השחקנים הגדולים בכל הזמנים.
אור נבחר למקום השני ברשימה, אחרי ויין גרצקי.
אור הפך עם השנים לסוכן שחקנים מורשה, כשלצורך כך סיים התקשרויות עם קבוצות ותאגידים שהיו קשורים אליהן כדי למנוע ניגוד עניינים.
נכון ל-2011 מייצגת הסוכנות של אור כ-30 שחקני NHL פעילים.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר (2010) היה אור אחד מנושאי הדגל האולימפי.
ב-10 במאי באותה השנה, כאשר מלאו 40 שנה לשער המפורסם שלו בגמר גביע סטנלי, הוסר הלוט מעל פסל של אור מחוץ לטי.די.
גארדן בבוסטון, האולם הביתי הנוכחי של הברואינס.
הפסל מנציח את אור בהתאם לתצלום המפורסם שלו ברגע הבקעת השער.
המרכז הקהילתי בעיירת הולדתו, פארי סאונד שבאונטריו, נקרא על שמו.
המגן הראשון שכבש מעל 30 שערים בעונה (1969/70)
המגן הראשון שכבש מעל 40 שערים בעונה (1974/75)
השחקן הראשון שמסר מעל 100 אסיסטים בעונה (1970/71)
המגן היחיד שהוביל את הליגה בהבקעה וזכה בגביע ארט רוס (1969/70, 1974/75)
השחקן היחיד שזכה בגביע ארט רוס, גביע הארט, גביע קון סמיית' וגביע נוריס באותה עונה (1969/70)
שיחק במשחק ה"אול-סטאר" של ה-NHL שמונה פעמים רצופות (1968 עד 1975)
גביע קאלדר (רוקי העונה) (1967)
גביע נוריס שמונה פעמים רצופות (1968 עד 1975) - שיא NHL
ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד (1970)
חבר היכל התהילה של ההוקי קרח מאז 1979
נבחר למגן הטוב ביותר בכל הזמנים על ידי המגזין The Hockey News (פעמיים - 1997 ו-2010)
שיא האסיסטים למגן במשחק אחד (6, משותף עם חמישה שחקנים אחרים)
שיא ממוצע הנקודות למשחק למגן (1.393, רביעי בין כלל השחקנים בכל הזמנים)
מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).
בובות הוא סרט דרמה יפני, שנכתב ובוים על ידי טקאשי קיטאנו ויצא לאקרנים בשנת 2002.
אחד הסרטים האישיים של קיטאנו ועשוי בסגנונו הייחודי והאסתטי מבחינה ויזואלית ועלילתית.
בניגוד לשאר סרטיו של קיטאנו אותם ביים, בסרט זה הוא אינו מופיע.
הסרט מתרכז בשלושה סיפורים רומנטיים של אהבות נכזבות ואובססיביות ומערבל את כולן זה בזו.
זוג צעיר, מאוהב, שנפל לאהבה נכזבת בעקבות בחירה של האחד בקריירה על חשבון הזוגיות.
אדם מבוגר שהיה חבר בכנופיית היאקוזה היפנית וחוזר לפארק במקום בו נהג לפגוש את בת זוגו.
כוכבת פופ נערצת עוברת תאונה מצערת שמשחיתה את פניה ונחשפת לאהבה חסרת פשרות מצד המעריץ הכי גדול שלה.
רוברט מרווין "בובי" האל היה שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני בעמדת חלוץ אגף שמאלי, מהכוכבים הגדולים של ליגת ה-NHL בשנות ה-60 של המאה ה-20. נודע בכינוי "גולדן ג'ט" (Golden Jet – "הסילון המוזהב") עקב מהירות ההחלקה שלו על הקרח ושיערו הבלונדיני.
ב-1972, בצעד שעשה גלים בעולם ההוקי קרח, עזב האל את ה-NHL וחתם בליגה המתחרה שקמה באותה שנה, ה-WHA.
החתמתו נחשבת להצלחה הגדולה ביותר של ה-WHA במאבק עם ה-NHL על שחקנים מצטיינים.
האל הצדיק את רכישתו כשהפך לכוכב הגדול ומושך הקהל המרכזי של ה-WHA לאורך כל שנות קיומה.
ב-1983 נבחר להיכל התהילה של ההוקי קרח.
האל הגיע לשיקגו בלאק הוקס (כיום בלאקהוקס, במילה אחת) בגיל 18, לאחר שעבר את קבוצות הגילאים בליגות מקומיות באונטריו.
הוא הצטיין בקבוצה מתחילת דרכו בה, ובעונתו השלישית כבר הוביל את ה-NHL כולה בשערים ובנקודות וזכה בגביע ארט רוס.
הוא הפגין יכולת החלקה מרשימה וחבטה חזקה מאוד לשער.
יכולת ההחלקה שלו, בצוותא עם שיערו הבלונדי, זיכתה אותו בכינוי "גולדן ג'ט" (Golden Jet – "הסילון המוזהב").
האל ושותפו לקו ההתקפה, סטן מיקיטה, נחשבו לדעת רבים לצמד החלוצים הטוב ביותר בליגה בשנות ה-60. הם הובילו את הבלאק הוקס לזכייה בגביע סטנלי ב-1961 לאחר 23 שנות בצורת.
האל זכה במהלך העשור פעמיים רצופות בגביע הארט כ-MVP של הליגה (1965, 1966), ושלוש פעמים בגביע ארט רוס כצובר הנקודות המצטיין של הליגה (1960, 1962, 1966).
הוא היה מבקיע השערים המצטיין של ה-NHL במשך 7 עונות כאשר ב-1966 הגדיל לעשות והיה השחקן הראשון בהיסטוריה שכבש יותר מ-50 שערים בעונה אחת, כשסיים אותה עם 54 שערים ושבר את שיאם של מוריס רישאר וברני ז'פריון, שעמד על 50 שערים בדיוק.
על תרומתו להוקי קרח בארצות הברית זכה בגביע לסטר פטריק ב-1969.
בנוסף ליכולתם על הקרח, האל וחברו מיקיטה השפיעו רבות על התפתחות ציוד ההוקי קרח – הם היו הראשונים ששיחקו עם מקלות הוקי בעלי להב מעוקל, כנהוג היום, לאחר שגילו כי להב מעוקל מגביר את מהירות הדיסקית ומאפשר יצירת זוויות שונות במכה לשער על פני הלהב הישר שהיה מקובל עד אז.
יכולת החבטה לשער של האל, שהייתה גבוהה מלכתחילה – מהירות חבטת ההצלפה שלו הגיעה לכ-190 קמ"ש – השתפרה עוד יותר בעקבות החידוש שהנהיג בלהב מקל ההוקי שלו.
אחת מקבוצות ה-WHA, ויניפג ג'טס, עשתה בדיוק כך והציעה לו מיליון דולר ל-5 עונות.
האל נענה להצעה ועבר ל-WHA.
מעברו של האל ל-WHA הכה את עולם ההוקי קרח בהלם.
ה-WHA שמה לה למטרה ראשונה במעלה למשוך אליה כוכבים מה-NHL, והחתמתו של האל נחשבה להצלחה הגדולה ביותר שלה ומכה קשה ל-NHL שאיבדה את אחד מכוכביה הגדולים ביותר.
מעבר למכה הגדולה שהנחילה ל-NHL בעריקתו של האל, היה האל לכוכב הגדול של ה-WHA לאורך 7 שנות קיומה, ומושך הקהל העיקרי של הליגה.
יחד עם כוכביה השוודים של הקבוצה, אולף נילסון ואנדרש הדברג, הרכיב האל את קו ההתקפה שנחשב לדעת רבים לטוב ביותר בהוקי קרח המקצועני כולו בשנות ה-70. האל היה ה-MVP של ה-WHA פעמיים (1973, 1975) והוביל את הג'טס לשתי זכיות בגביע אווקו – המקבילה של ה-WHA לגביע סטנלי.
בעונת 1978/79, האחרונה לקיומה של ה-WHA, כבר השפיעו על האל גילו והפציעות שעבר.
הוא שיחק מספר מועט של משחקים והשפעתו הייתה קטנה.
למרות זאת היה שותף לאליפות שלישית של הג'טס לפני מיזוגה של ה-WHA לתוך ה-NHL.
ויניפג ג'טס, עם בובי האל בשורותיה, שרדה את פירוק ה-WHA והתקבלה ל-NHL כקבוצת התרחבות בעונת 1979/80. האל, הרבה מעבר לשיאו, שיחק בה מספר מועט של משחקים ולאחריהם למעשה היה על סף פרישה.
למרות זאת, בעסקה לקראת סיום העונה, הועבר האל להארטפורד ויילרס כדי לסייע לה בישורת האחרונה לקראת הפלייאוף.
ב-9 המשחקים האחרונים של העונה, בהם השתתף, הראה האל בן ה-41 שמץ מיכולתו, אולם בפלייאוף הייתה תרומתו זניחה.
לאחר העונה פרש האל סופית מפעילות.
בשל עריקתו ל-WHA, נמנעה מהאל, כמו מהעורקים האחרים ל-WHA, ההשתתפות בנבחרת קנדה בסדרת הפסגה מול נבחרת ברית המועצות, כשהנבחרת הקנדית הורכבה משחקני NHL לראשונה אי פעם.
ה-WHA ערכה ב-1974 "סדרת פסגה" משלה נגד נבחרת ברית המועצות, כשהפעם הורכבה נבחרת קנדה משחקני WHA בלבד.
למרות שהאל הצטיין בסדרה, קנדה הובסה בה.
האל השתתף במדי הנבחרת הקנדית גם במהדורה הראשונה של גביע קנדה ב-1976, כשהפעם הורכבה הנבחרת בפעם היחידה משחקני NHL ו-WHA גם יחד.
האל הצטיין בטורניר וזכה עם קנדה בגביע.
האל ניסה עוד פעם אחת לחזור למשחק, כאשר בקיץ 1981 שיחק במספר משחקי הכנה במדי ניו יורק ריינג'רס.
לאחר 5 משחקים בהם כבש שער אחד ומסר אסיסט אחד, החליטו האל והריינג'רס להפסיק את ניסיון החזרה, והאל לא שיחק בריינג'רס ולו משחק רשמי אחד.
האל שיחק לאורך הקריירה בחולצה מספר 9, כמחווה לשחקן שהעריץ, גורדי האו.
האו היה גם יריבו הגדול של האל לאורך הקריירה, הן ב-NHL כשהאו שיחק בדטרויט רד וינגס והן ב-WHA כשהאו שיחק ביוסטון איירוס ובהארטפורד ויילרס.
לקראת פרישתו זכה האל לשחק עם האו במדי הוויילרס.
חולצתו של האל, מספר 9, הוצאה לגמלאות הן על ידי ויניפג ג'טס (הוצאתה לגמלאות נמשכת בגלגולה הנוכחי כאריזונה קויוטיס) והן על ידי שיקגו בלאקהוקס.
עם זאת, כאשר בנו של האל, ברט, שיחק לתקופה קצרה בקויוטיס, התאפשר לו ללבוש את החולצה מספר 9 בהסכמת אביו.
החלוץ איוונדר קיין, ששיחק בקבוצת ה-NHL הנוכחית הנושאת את השם ויניפג ג'טס, ביקש וקיבל את רשותו של האל ללבוש את החולצה מספר 9 למרות שהקבוצה הנוכחית אינה קשורה לקבוצה בה שיחק האל.
ב-1978 התקבל האל כחבר במסדר קנדה בדרגת קצין – השנייה מבין שלוש דרגות המסדר.
ב-1998 התפרסם ריאיון עם האל בעיתון הרוסי בשפה האנגלית, "מוסקאו טיימס".
לטענת העיתון, אמר האל בראיון כי אוכלוסיית השחורים בארצות הברית גדלה בקצב מהיר מדי, כי הרבעה על בסיס גנטי אינה רעיון רע, ובפרט משכו את תשומת הלב דברים שצוטטו מפיו בנוגע לנאצים:
האל הכחיש בחריפות כי אמר את הדברים, ותבע למשפט את העיתון הרוסי שפרסם אותם, ואת העיתון טורונטו סאן שפרסם את הדברים בקנדה.
האל הלך לעולמו בביתו בוויטון (פרוור של שיקגו), באילינוי שבארצות הברית, בגיל 84.
אחיו של האל, דניס, שיחק לצידו בשיקגו בלאק הוקס והפך לכוכב בזכות עצמו, עם למעלה מ-300 שערים בקריירה.
בהשאלה מכינויו של אחיו, כונה דניס "סילבר ג'ט" (Silver Jet – "הסילון המוכסף").
בנו של האל, ברט, הפך לכוכב על ב-NHL.
הוא התקבל כמו אביו להיכל התהילה של ההוקי קרח ומדורג כיום חמישי בכל הזמנים בהבקעת שערים בקריירה, כאשר רק אלכסנדר אובצ'קין, ויין גרצקי, גורדי האו ויארומיר יאגר מקדימים אותו.
גם ברט זכה לכינוי שנגזר מכינויו של אביו - כיוון שירש מאביו את שיערו הבלונדיני, כונה "גולדן ברט" (Golden Brett – "ברט המוזהב").
בן נוסף של האל, בארט, היה בעברו שחקן פוטבול מקצועני בתפקיד רץ אחורי ששיחק בליגת הפוטבול הקנדית (CFL).
מקרא: מש – משחקים; שע – שערים; אס – אסיסטים; נק – נקודות; ד"ע – דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).
פיוש "בובי" ג'ינדאל הוא פוליטיקאי אמריקני, שכיהן כמושל לואיזיאנה בשנים 2008–2016. בעברו היה ג'ינדאל חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוני 2015 הכריז על כוונתו להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לבחירות ב-2016. ב-17 בנובמבר הודיע על פרישתו מן המרוץ עוד לפני תחילת הבחירות עצמן.
שנותיו הראשונות, השכלה וקריירה עסקית
ג'ינדאל נולד בבאטון רוז', לואיזיאנה, לזוג מהגרים מפנג'אב, הודו, שהגיעו לארצות הברית שישה חודשים לפני לידתו.
ג'ינדאל סיים את התיכון המקומי בבאטון רוז' ב-1988. הוא התחרה בתחרויות טניס, הקים עלון בתחום המחשוב, היה קמעוני בתחום הממתקים ובעל חברת תוכנה להזמנות באמצעות הדואר.
הוא בילה את שעות הפנאי שלו בעבודה כזכיין בדוכנים במהלך משחקי הפוטבול של אוניברסיטת לואיזיאנה סטייט.
ג'ינדאל היה אחד מ-50 סטודנטים ברחבי ארצות הברית שהתקבלו לתוכנית ארצית בחינוך רפואי ליברלי (PLME) (תוכנית מיוחדת באוניברסיטת בראון המעודדת את תלמידי בית הספר לרפואה להמשיך להעמיק בתחומי העניין שלהם במדעי הרוח, מדעי החברה ומדעי הטבע תוך שהם מתכוננים לקריירה שלהם כרופאים).
ג'ינדאל הפגין עניין במדיניות ציבורית, והשלים גם התמחות משנית בביולוגיה.
הוא סיים את לימודיו ב-1991, בהיותו בן 20, עם הצטיינות בשתי המגמות.
ב-1992 נבחר ג'ינדאל לקבוצת האקדמאים המצטיינים הארצית של העיתון USA Today.
הוא התקבל ללימודים לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, כמו גם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, אולם בחר ללמוד בניו קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, לאחר שקיבל מלגת רודז לשם לימודיו שם.
ב-1994 קיבל ג'ינדאל מאוניברסיטת אוקספורד M.Litt (תואר מתקדם) במדע המדינה עם התמקדות במדיניות בריאות עבור התזה שלו, "גישה מבוססת-צרכים לטיפול רפואי" ("A needs-based approach to health care").
הוא דחה הצעה ללמוד לדוקטורט בפוליטיקה ובמקום זאת הצטרף כיועץ עסקי לתאגיד מקינזי.
ב-1993 הציג חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ים מקררי, אִתו עבד ג'ינדאל בקיץ כמתמחה, את ג'ינדאל בפני מושל לואיזיאנה דאז מייק פוסטר.
ב-1996 מינה פוסטר את ג'ינדאל כמזכיר מחלקת הבריאות ובתי החולים של לואיזיאנה, סוכנות שהחזיקה כ-40% מתקציב המדינה ושהועסקו בה מעל 12,000 עובדים.
פוסטר כינה את ג'ינדאל גאון שיש לו ידע רב ברפואה.
ג'ינדאל היה המזכיר הצעיר ביותר של מחלקת הבריאות ובתי החולים של לואיזיאנה, בן 25 בעת שהתמנה לתפקיד.
במהלך כהונתו של ג'ינדאל, תוכנית המדיקייד של לואיזיאנה עברה ממצב של פשיטת רגל עם גירעון תקציבי של 400 מיליון דולר, לשלוש שנים של עודפים שהסתכמו בהיקף של 220 מיליון דולר.
ג'ינדאל ספג ביקורת במהלך קמפיין 2007 מהפדרציה האמריקאית של העבודה וקונגרס הארגונים התעשייתיים (AFL-CIO), בגין סגירת כמה מרפאות מקומיות לצורך הגעה לעודף הזה.
במהלך כהונתו של ג'ינדאל עלתה לואיזיאנה למקום השלישי בארצות הברית בביצוע סקירות לגילוי מוקדם (screenings) (אסטרטגיה בשימוש באוכלוסייה לזיהוי מחלה אצל אנשים ללא סימנים או תסמינים של מחלה) בתחום בריאות הילד, הראתה עלייה בחיסון ילדים והציגה שירותים חדשים ומורחבים לקשישים ולנכים.
ב-1998 מונה ג'ינדאל למנכ"ל הוועדה הדו-מפלגתית לעתיד מדיקר, פאנל בן 17 חברים שמונה למציאת תוכניות לביצוע רפורמה במדיקר.
ב-1999, לבקשת משרד מושל לואיזיאנה והרשות המחוקקת של מדינת לואיזיאנה, בחן ג'ינדאל כיצד עשויה לואיזיאנה להשתמש בנתח שלה, 4.4 מיליארד דולר, מהסכם הפשרה עם חברות הטבק.
ב-1999, בהיותו בן 28, מונה ג'ינדאל לנשיא הצעיר ביותר של The University of Louisiana System, מערכת ההשכלה הגבוהה ה-16 בגודלה בארצות הברית, עם למעלה מ-80,000 סטודנטים בשנה.
במרץ 2001 מונה ג'ינדאל על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש להיות עוזר מזכיר מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית לענייני תכנון והערכה.
הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויו פה אחד וג'ינדאל החל את כהונתו ב-9 ביולי 2001. בתפקיד זה שימש כיועץ הראשי למדיניות למזכיר מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
הוא התפטר מתפקידו זה ב-21 בפברואר 2003 על מנת לחזור ללואיזיאנה ולהתמודד על משרת מושל המדינה.
הוא הוצב לעזור להילחם במחסור באחיות במדינה, על ידי בחינת צעדים לשיפור החינוך בתחום הסיעוד.
ג'ינדאל זכה לבולטות בקנה מידה לאומי בעת הבחירות למשרת מושל לואיזיאנה ב-2003.
במה שתושבי לואיזיאנה קוראים בחירות מקדימות (אם כי למעשה זוהי מערכה שבה כל המועמדים לתפקיד רצים זה כנגד זה, מבלי להתחשב בשייכות מפלגתית, ושני המועמדים המובילים מתקדמים לשלב הבא), זכה ג'ינדאל במקום הראשון עם כ-33% מקולות הבוחרים.
העיתון הגדול בלואיזיאנה, the New Orleans' Times-Picayune, פרשֹ את חסותו על ג'ינדאל, כמו גם ראש העיר הדמוקרטי הנבחר של ניו אורלינס, ריי נאגין והמושל הרפובליקני היוצא, מייק פוסטר.
בסיבוב ההצבעה השני התייצבה מול ג'ינדאל סגנית המושל היוצא, הדמוקרטית קת'לין בלנקו.
למרות הזכייה בעיר הולדתה של בלנקו, איבד ג'ינדאל קהילות שמרניות רבות בצפון לואיזיאנה ובלנקו ניצחה עם 52% מקולות הבוחרים.
חלק מהפרשנים הפוליטיים הטילו את האשם בהפסדו של ג'ינדאל בכך שסירב להתייחס לשאלות ממוקדות על דתו ועל הרקע האתני שלו, שאלות שהועלו בפרסומות דמוקרטיות שונות ואשר הקמפיין של ג'ינדאל כינה אותן "מודעות תוקפניות שליליות".
אחרים ציינו שמספר משמעותי של שמרנים מבין תושבי לואיזיאנה, חשו נוח יותר להצביע לדמוקרטית שמרנית, מאשר למועמד רפובליקני.
אף על פי שהוא הפסיד את הבחירות ב-2003, ההתמודדות על תפקיד המושל הפכה את ג'ינדאל לדמות מוכרת בזירה הפוליטית של המדינה, ולכוכב-עולה במפלגה הרפובליקנית.
מספר שבועות לאחר סיום המרוץ למשרת מושל לואיזיאנה ב-2003, החליט ג'ינדאל לרוץ למשרת ציר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז הראשון של לואיזיאנה.
חבר בית הנבחרים המכהן, דייוויד ויטר, התמודד על המושב בסנאט של ארצות הברית, אותו פינה ג'ון ברו.
המפלגה הרפובליקנית בלואיזיאנה אימצה אותו כמועמד המוביל, אם כי מייק רוג'רס, רפובליקני גם הוא, התמודד על אותו המושב.
המחוז הראשון של לואיזיאנה היה בידי הרפובליקנים מאז הבחירות המיוחדות של 1977 והוא נחשב על ידי רבים למחוז שמרני אדוק.
לג'ינדאל היה גם יתרון מעצם העובדה שהקמפיין שלו הצליח לגייס מיליון דולר בשלב מוקדם מאוד במערכה, מה שהִקשה על מועמדים אחרים לגייס כספים בצורה יעילה, על מנת להציב לו תחרות.
הוא ניצח בבחירות 2004 עם 78% מהקולות.
בבחירות אלו לא ניצב ג'ינדאל בפני כל אתגר רציני מהמועמדים הדמוקרטים, David Gereighty, מהנדס חשמל ו-Stacey Tallitsch, מהנדסת מחשבים, או מהמועמד הליברטריאני Peter Beary.
ג'ינדאל זכה בכ-88% מהקולות ונבחר לכהונה שנייה.
ג'ינדאל היה ההודי-אמריקאי השני שנבחר לקונגרס של ארצות הברית.
על פי הדיווחים הוא התגורר בקנר, מטיירי ובאטון רוז'.
ב-2005 מתח ג'ינדאל ביקורת על התקציב של ממשל בוש שלא קידם מספיק קיצוצים בהוצאות.
הוא התריע מפני הצמיחה של מדיקייד באומרו: "הקונגרס יכול לפעול בלעדיהם...
נראה שהמומנטום גובר כך שהסטטוס קוו אינו בר הגנה".
ג'ינדאל שיבח את מנהיגותו של בוש ביחס לרפורמה בביטוח לאומי באומרו: "לממשל יש עוד הרבה עבודה לעשות על מנת להמשיך לחנך את העם האמריקאי אודות האתגרים הרציניים ביותר שניצבים בפני הביטוח הלאומי".
בהתייחסות למאורעות סביב הוריקן קתרינה הצהיר ג'ינדאל: "אם היינו משקיעים משאבים בשיקום החוף שלנו, זה לא היה מונע את הסערה, אך מחסום האיים היה סופג חלק מנחשול הגאות".
ג'ינדאל כיהן בוועדה לביטחון המולדת, הוועדה לענייני משאבים ובוועדה לחינוך ולכוח העבודה.
הוא מונה לסגן נשיא תת-הוועדה למניעת התקפה באמצעות נשק גרעיני וביולוגי.
ג'ינדאל שימש כנשיא חברי הקונגרס שבשנתם הראשונה של הקונגרס בשנת 2004. הוא נבחר לתפקיד עוזר מצליף סיעת הרוב, תפקיד הנהגה בכיר; הוא שימש בתפקיד זה בשנים 2004 - 2006.
ב-22 בינואר 2007 הודיע ג'ינדאל על מועמדותו לתפקיד המושל.
סקרי דעת קהל הצביעו על יתרון מוקדם לג'ינדאל, והוא נותר המועמד המוביל לאורך הקמפיין.
יתר המועמדים זכו במצטבר בכ-3% מהקולות.
ג'ינדאל זכה ברוב יחסי או מוחלט ב-60 מ-64 הקהילות (מונח השקול למחוזות במדינות אחרות).
הוא הפסיד בקרב צמוד ל-Georges בקהילת אורלינס, לבואסו בקהילת סנט ברנרד (אשר בואסו מייצג אותה בבית המחוקקים) ובשתי קהילות שכנות בצפון לואיזיאנה, הנהר האדום וביינוויל, שתי קהילות המצביעות באופן מסורתי למפלגה הדמוקרטית, אשר תמכו בקמפבל.
במרוץ של 2003 מול בלנקו, הפסיד ג'ינדאל ברוב הקהילות הצפוניות.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה מועמד שאינו מכהן כמושל ניצח ללא קרב אחד על אחד בסיבוב השני, בתולדות מערכת הבחירות של לואיזיאנה.
כמושל הנבחר כונן ג'ינדאל צוות אתיקה חדש, עם הדמוקרטית וירג'יניה קילפטריק שיהי, האישה הראשונה שכיהנה בסנאט המדינה, כסגנית יושבת ראש הפאנל.
ג'ינדאל מונה לתפקיד המושל כאשר הושבע ב-14 בינואר 2008. בגיל 36 הוא הפך למושל הצעיר בארצות הברית.
ג'ינדאל הוא גם המושל הלא-לבן הראשון של לואיזיאנה, מאז פינקני בנטון סטיוארט פינצ'בק אשר שימש כמושל במשך 35 ימים בתקופת השיקום והמושל הלא-לבן הראשון שנבחר אי פעם (פינצ'בק זכה בתפקיד מתוקף היותו סגן מושל, לאחר מותו של המושל דאז אוסקר דאן).
בנוסף, הפך ג'ינדאל להודי-אמריקני הראשון אי פעם להיבחר לתפקיד מושל בארצות הברית.
בשנת 2008 דורג ג'ינדאל כאחד המושלים הפופולריים ביותר באומה, עם שיעור תמיכה של 77%.
בהצדעה לאוניברסיטת מדינת לואיזיאנה (LSU) שקבוצת הפוטבול שלה זכתה באליפות הלאומית ב-2007, הצהיר ג'ינדאל במהלך נאום ההשבעה שלו: "...
הם מעריצים את הספורטאים שלנו.
ב-3 במאי 2008 נערכו בחירות מיוחדות על מנת לקבוע את זהות מחליפו של ג'ינדאל כמייצג המחוז הראשון בקונגרס.
סטיב סקלייס, נציג בבית המחוקקים של לואיזיאנה, גבר על פני מרצה מאוניברסיטת ניו אורלינס, ד"ר גילדה ריד, ברוב של 75%.
ב-27 ביוני 2008 אישר מזכיר המדינה של לואיזיאנה כי הוגשה עתירה נגד המושל ג'ינדאל בתגובה לסירובו של ג'ינדאל להטיל וטו על הצעת חוק אשר יותר מתכפיל את השכר הנוכחי של המחוקקים.
במהלך מסע הבחירות שלו התחייב ג'ינדאל למנוע העלאות שכר שתיכנסנה לתוקפן במהלך כהונתו הנוכחית.
ג'ינדאל הגיב באומרו שהוא מתנגד להעלאת השכר, אך הוא הבטיח לתת למחוקקים לקבוע את הכללים בעצמם.
ב-30 ביוני 2008 הפך ג'ינדאל את עמדתו הקודמת כשהטיל וטו על החקיקה להעלאת השכר והצהיר כי טעה בכך שנשאר מחוץ לעיסוק בסוגיית העלאת השכר.
בתגובה, משכו העותרים את עתירתם.
ב-2009 העלתה סטנדרד אנד פורס את דירוג האג"ח של לואיזיאנה ואת תחזית האשראי מ"יציב" ל"חיובי".
בהודעה על שינוי זה, נתנה סטנדרד אנד פורס אשראי לניהול החזק של המדינה ול"מחויבות לייעול פעולות הממשל".
באוקטובר 2009 נפגש ג'ינדאל עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה, פגישה בה האיץ ג'ינדאל באובמה להגדיל את המימון הפדרלי כדי לכסות את העלייה בעלויות מדיקייד, האצת הבנייה של מחסומים להגנה מפני הוריקנים ומימון ההצעה לבנייתו של בית החולים האוניברסיטאי האקדמי של לואיזיאנה.
במהלך פגישה בבית העירייה שיבח אובמה את ג'ינדאל כ"איש שעובד קשה ועושה עבודה טובה" עבור המדינה והביע תמיכה בשיקום שמקדם המושל במערכת החינוך באזור של בתי ספר בהם העלויות מאמירות.
Forgotston, יועץ לשעבר לוועדת ההקצבות של בית הנבחרים אשר תמך בג'ינדאל בבחירות 2007, הביע אכזבה ביחס להתנהלותו של המושל בקשר להעלאה שכר המחוקקים וביחס לעניינים כלכליים אחרים.
Forgotston אמר כי הוא מעניק לג'ינדאל ציון "מצוין" ביחסי ציבור וציון D בביצועים כספיים בתפקידו.
ג'ינדאל, עם זאת, פרסם הצהרה לפיה חקיקה זאת הצילה למעלה מ-1,000 משרות, היוותה תמריץ לכלכלת לואיזיאנה וזכתה לתמיכה דו-מפלגתית רחבה.
באוגוסט 2008 פיקח ג'ינדאל על אחד הפינויים הגדולים בהיסטוריה של ארצות הברית (קרוב לשני מיליון בני אדם) לפני התקרבותו ליבשה של הוריקן גוסטב.
הוא הוציא צווי פינוי חובה לאזורי החוף של המדינה והפעיל 3,000 מאנשי המשמר הלאומי לצורך הגשת סיוע ליציאה הגדולה.
ג'ינדאל אף הורה למדינה לרכוש גנרטורים ולספק את הכוח הדרוש לבתי חולים ולמוסדות סיעודיים ללא הספק חשמלי.
פקידי ממשל פינו בתי חולים ומוסדות סיעודיים והעלו את החולים, העניים והזקנים על אוטובוסים ורכבות אל מחוץ לעיר.
הפינוי זכה לאשראי כאחת הסיבות שהוריקן גוסטב הסתיים במותם של 16 אנשים בלבד, בניגוד מוחלט לתגובה של המדינה להוריקן קתרינה ב-2005. ג'ינדאל זכה לשבחים משתי המפלגות על מנהיגותו במהלך הוריקן גוסטב.
הוא היה אמור לנאום בוועידה הרפובליקנית הלאומית אך ביטל את תוכניותיו על מנת להתמקד בצרכים של לואיזיאנה במהלך הסערה.
ספקולציות אודות מועמדותו של ג'ינדאל לתפקיד סגן הנשיא
לו היה זוכה מקיין בבחירות, הוא היה הופך לנשיא המבוגר ביותר שאי פעם נכנס לכהונה ראשונה בבית הלבן.
ייתכן כי המפגש שירת מטרה אחרת, כגון שקילת האפשרות להעניק לג'ינדאל את ההזדמנות לשאת דברים בוועידה הרפובליקנית הארצית של 2008, באופן דומה למקרה של ברק אובמה בוועידה הדמוקרטית הארצית ב-2004, חיזוק מקומו במפלגה ופתיחת השער עבורו לרוץ בעתיד לנשיאות.
הספקולציות תודלקו על ידי דיווחים ב-21 ביולי 2008 אודות ביקור פתאומי של מקיין בלואיזיאנה על מנת להיוועץ שוב בג'ינדאל וכי מקיין מתכונן להכריז על שם בן זוגו למירוץ בתוך שבוע.
עם זאת, ב-23 ביולי 2008 אמר ג'ינדאל כי הוא לא יהיה המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא בבחירות 2008. ג'ינדאל הוסיף כי הוא מעולם לא דיבר עם הסנאטור (מקיין) על תפקיד סגן הנשיא או על מחשבותיו באשר לבחירת סגן נשיא.
בסופו של דבר, ב-29 באוגוסט 2008 בחר מקיין במושלת אלסקה דאז שרה פיילין כבת זוגו למרוץ.
בעוד שג'ינדאל קיבל את הזכות לנאום בפריים טיים בוועידת המפלגה, לא הוצע לו לשאת את הנאום המרכזי.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות הביע ג'ינדאל הערכה הן למקיין, הן לאובמה, וטען כי שניהם תרמו תרומה חיובית לאומה.
ב-2012 התחדשו הספקולציות סביב אפשרות היבחרותו של ג'ינדאל כמועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, הפעם כסגנו של מיט רומני שזכה במועמדות הרפובליקנית לנשיאות.
בסופו של דבר נבחר פול ראיין על ידי רומני כמועמד למשרת סגן הנשיא.
תגובת הרפובליקנים לנאום אובמה בפני הקונגרס
ב-24 בפברואר 2009 סיפק ג'ינדאל את התגובה הרפובליקנית הרשמית לנאומו של הנשיא אובמה, בפני מושב משותף של שני בתי הקונגרס.
ג'ינדאל קרא לתוכנית התמריצים של הנשיא "חסרת אחריות" וטען נגד התערבות הממשל.
הוא השתמש בהוריקן קתרינה על מנת להזהיר נגד פתרונות של הממשל למשברים כלכליים.
"היום בוושינגטון, יש המבטיחים כי הממשל יציל אותנו מן הסערות הכלכליות שמשתוללות סביבנו", אמר ג'ינדאל.
"לאלו מאיתנו ששרדו את הוריקן קתרינה, יש לנו את הספקות שלנו".
הנאום זכה לביקורות עוקצניות, הן מחלק מחברי המפלגה הרפובליקנית, הן מהדמוקרטים.
בהתייחסה לג'ינדאל כאל "נטול רעיונות מהותיים לשלטון במדינה", סיכמה הפרשנית הפוליטית הליברלית רייצ'ל מדאו את הערתו של ג'ינדאל ביחס להוריקן קתרינה: "[ג'ינדאל קובע כי] מאז שהממשל נכשל במהלך הוריקן קתרינה, עלינו להבין, כי לא שצריך להיאסר על הממשל להיכשל שוב, אלא שהממשל...
שהממשל אינו יכול לעבוד, ולכן עלינו להפסיק לחפש ממשל מתפקד".
דייוויד ג'ונסון, יועץ פוליטי רפובליקני, ביקר את אזכור הוריקן קתרינה על ידי ג'ינדאל באומרו ש"הדבר היחיד שרפובליקנים רוצים לשכוח, הוא קתרינה".
בעוד שנאומו של ג'ינדאל התקבל בצורה גרועה על ידי מבקרים דמוקרטים ורפובליקנים מסוימים, אחרים טענו שהנאום צריך להישפט בהתאם למהותו, ולא על הצורה בה בא לעולם.
כמה פרשנים שמרנים נמנו עם מבקריו החריפים ביותר של ג'ינדאל כשאחד מהם קרא לדבריו "אסון למפלגה הרפובליקנית".
הפרשנית הפוליטית של CNN, קאנדי קראולי, אמרה כי "פוליטיקאים לעיתים קרובות חוזרים מרגעים כאלו...
סיפורו של ג'ינדאל אודות פגישה עם הארי לי מיד לאחר הוריקן קתרינה נחקר בעקבות הנאום, מכיוון שג'ינדאל לא היה בניו אורלינס באותה העת.
ב-27 בפברואר 2009 הבהיר דובר מטעם ג'ינדאל את עיתוי הפגישה בהצהירו כי הסיפור התרחש ימים לאחר הסערה.
ההזדמנות לשאת את נאום התגובה לנשיא אובמה שנהנה אז מפופולריות גבוהה מאוד, הושוותה על ידי פרשנים לזכייה ב"פרס השני בתחרות יופי", בהתייחסות למעין בדיחה בין שחקנים במשחק המונופול.
בסך הכל התקיימו 14 טיולים בעלות של 1,200 דולר לשעה, בערך 45,000 דולר בסך הכל.
ג'ינדאל הצהיר שטקסי יום ראשון לא היו פוליטיים וכי הוא הוזמן לפגוש מתפללים כפריים.
הוא ציין כי לאירועים אלו היה ערך במסגרת של "לשמוע מה יש לעם להגיד".
לאחר התפילות קבע ג'ינדאל פגישות עם גורמים מקומיים אשר הראו לו בתי ספר, כבישים ומפעלים וחלקו איתו את חששותיהם.
סנאטור המדינה, ג'ו מקפירסון, דמוקרט מוודוורת', אמר כי ג'ינדאל הוא מושל נגיש מאוד וכי נסיעות יום ראשון אלו סיפקו הזדמנות להושיט יד לקהילה.
ג'ינדאל מינה בתפקידו כמושל הן רפובליקנים, הן דמוקרטים, למשרות ממלכתיות בולטות.
הוא מינה את סנאטור המדינה היוצא, ג'רלד טוניסן הרפובליקני מג'נינגס, למועצת המעבר המייעצת לו בתחום החינוך.
הוא שמר על 23 מינויים של המושלת לשעבר קת'לין בלנקו.
אחד המינויים המתוקשרים הראשונים של ג'ינדאל היה של סנאטור המדינה לשעבר, הרפובליקני רוברט ברהם מקהילת מורהאוס, כמזכיר מחלקת חיות הבר והדיג.
נציג נוסף שמונה לפרק זמן מוגבל, ג'וזף טוּמי מגרטנה שבקהילת ג'פרסון מונה לרשות הנמלים בת חמשת החברים של ניו אורלינס.
נציג המדינה לשעבר, הרפובליקני הנרי "טנק" פאואל מ-Ponchatoula שב-Tangipahoa Parish, לצד השריף לשעבר הדמוקרטי, לאונרד "פופ" האת'וויי מקהילת גראנט, מונו לדירקטוריון החנינות רב ההשפעה של לואיזיאנה.
הדמוקרטים סידני מיי דוראן וכריס אולו מונו למועצת הרוקחות של המדינה ולמועצת קשרי ניו אורלינס, בהתאמה.
ג'ינדאל גם מינה מחדש את חברי הקולג' הקהילתי והטכני, מייקל מרפי מבוגאלוסה וסטיבן טופס מבאטון רוז'.
ג'ינדאל ויו"ר האספה המחוקקת, ג'ים טאקר, מינו את הדמוקרט ג'יימס פאנין מג'ונסבורו כיו"ר ועדת ההקצבות החשובה, של בית הנבחרים המקומי.
ה-Political action committee) PAC, כל ארגון אמריקאי המבצע מסעות פרסום בעד או נגד מועמדים פוליטיים, יוזמות הצבעה או חקיקה) לצורך גיוס כספים לריצה לנשיאות בעתיד, כבר נוסד.
ג'ינדאל קבע כי אין לו כל קשר עם ה-PAC.
באפריל 2010, בעת שנשא דברים בכנס המנהיגות הרפובליקני הדרומי, שלל ג'ינדאל את האפשרות שירוץ לנשיאות ב-2012.
הבחירות התקיימו ב-22 באוקטובר בהשתתפות עשרה מועמדים: ארבעה מועמדים דמוקרטים, מועמד אחד ליברטריאני וארבעה מועמדים עצמאיים.
ג'ינדאל זכה ב-673,239 קולות, 65.8% מהקולות ונבחר לכהונה שנייה.
באוגוסט 2011 העניקה המועצה המחוקקת האמריקנית לניירות ערך (the American Legislative Exchange Council) לג'ינדאל את פרס החירות על שם תומאס ג'פרסון בעבור "שירות ציבורי יוצא מן הכלל".
ב-25 באוקטובר 2011, בעת שהוא מצוי בהכנות לקראת כהונתו השנייה, הודיע ג'ינדאל על מינוי נציג בית הנבחרים של לואיזיאנה מטעם המפלגה הרפובליקנית, צ'אק קלקלי מלייק צ'ארלס, לואיזיאנה וסנאטור המדינה, ג'ון אלאריו מווסטווגו כיו"ר בית הנבחרים של לואיזיאנה וכנשיא הסנאט של לואיזיאנה, בהתאמה.
חברי בתי המחוקקים אישרו בהליך שגרתי את בחירותיו של ג'ינדאל לשתי משרות המנהיגות הללו.
אלאריו השתייך במשך שנים רבות למפלגה הדמוקרטית ועבר למפלגה הרפובליקנית קודם לבחירות 2011. בסופו של דבר, רק אחד מ-39 הסנאטורים, בארו פיקוק הרפובליקני משרבפורט, הצביע נגד בחירתו של אלאריו.
ג'ינדאל תמך במתחרתו של פיקוק בבחירות לסנאט המדינה, ג'יין סמית' מבוסייר סיטי, בבחירות הכלליות שנערכו ב-19 בנובמבר 2011. בהמשך מינה ג'ינדאל את סמית' כסגנית מזכיר מחלקת ההכנסות של לואיזיאנה.
קבוצה של מורים, אשר הוטרדה מרפורמות החינוך בהן דגל ג'ינדאל, יזמה עצומה להגשת עתירה.
דירקטוריון התאחדות המחנכים של לואיזיאנה הצביע פה אחד בעד תמיכה בעתירה ב-7 ביוני 2012. זהו הניסיון השישי לעתור נגד ג'ינדאל.
אף אחת מהעתירות הקודמות לא גייסו מספיק חתימות על מנת לאלץ קיום בחירות חדשות.
לג'ינדאל רקורד הצבעה של 100% נגד הפלות, על פי ארגון ה-National Right to Life Committee.
הוא מתנגד לכל ההפלות ללא יוצא מן הכלל, אך אינו מגנה הליכים רפואיים אשר נועדו להציל את היולדת, ומסתיימים בעקיפין במותו של תינוק שטרם נולד.
בשנת 2003 הצהיר ג'ינדאל כי איננו מתנגד לשימוש בגלולת היום שאחרי במקרה של אונס, אם הקורבן מבקשת זאת.