tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרגימנט נלחם באינדיאנים במהלך ההתפשטות של ארצות הברית מערבה.
בין השנים 1881-1886 צעדו חיילי הרגימנט מרחק כולל של 292,342 ק"מ לאורך מדינות ארצות הברית קנזס, מונטנה וטריטוריית דקוטה.
הרגימנט מפורסם בשל השתתפותו בקרב ליטל ביגהורן שנחשב לאחת התבוסות המחפירות ביותר בתולדות צבא ארצות הברית.
חמש פלוגות מהרגימנט הושמדו לחלוטין בקרב עם האינדיאנים.
מפקד הרגימנט ג'ורג' ארמסטרונג קסטר שהיה גיבור צבאי בארצות הברית של אחרי מלחמת האזרחים נהרג בקרב אף הוא.
רגימנט ההוסרים המלכותי של המלך הוא רגימנט חיל שריון בצבא הבריטי.
הרגימנט הוקם בשנת 1992 על ידי איחוד של שני רגימנטים; 'רגימנט ההוסרים המלכותי' ו-'רגימנט ההוסרים ה-14/20 של המלך'.
ארבעת הרגימנטים אשר אוחדו לבסוף לכדי רגימנט ההוסרים, הביאו איתם מסורות והיסטוריה משלהם כולל קרבות שהשתתפו בהם (תוארי קרב) וצורות לבוש ייחודיות להם.
רגימנט ההוסרים המלכותי של המלך הוקם ב-2 בדצמבר 1992 מתוך איחוד של "רגימנט ההוסרים המלכותי (של נסיך ויילס)" ו-"רגימנט ההוסרים ה-14/20 של המלך".
עם הקמתו הוא הוצב במחנה הבריטי במינסטר, גרמניה, כחלק מארמיית הריין הבריטית.
ביוני 1994 נשלח הרגימנט לצפון אירלנד ובינואר 1996 נשלח לקחת חלק בלחימה בבוסניה והרצגובינה, לאחר מספר סבבי שירות בבלקן חזר הרגימנט לאנגליה בשנת 2000 וצפון אירלנד באוקטובר 2002. החל מיוני 2003 יחידות הרגימנט נשלחו למספר סבבי שירות בעיראק ואפגניסטן (מכונים בצבא הבריטי "מבצע טליק" ו-"מבצע הריק" בהתאמה).
רגימנט ההוסרים המלכותי (של נסיך ויילס)
'רגימנט ההוסרים המלכותי' הוקם בשנת 1969 על ידי איחוד של שני רגימנטים:
בקרב ווטרלו ב-1815 הרגימנט לקח חלק בהסתערות הפרשים המפורסמת כנגד הכוחות הצרפתיים, בהמשך המאה ה-19 השתתף הרגימנט בין היתר במלחמת קרים, המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, המלחמה המהדית ומלחמת הבורים.
בתחילת המאה ה-20 הוצב הרגימנט בדרום אפריקה ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר לחזית המערבית שם נלחם עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה הוצב הרגימנט בגרמניה ונשלח לשרת בין היתר באירלנד, תימן וירדן עד לפירוקו ב-1969.
רגימנט ההוסרים ה-11 (של הנסיך אלברט) : הוקם גם הוא ב-1715 בתור רגימנט דרגונים כחלק ממאמץ הלחימה האנגלי כנגד היעקוביטים.
במהלך המאה ה-18 השתתף הרגימנט בין היתר בלחימה כנגד המרידות בסקוטלנד, מלחמת שבע השנים ומלחמות המהפכה הצרפתית בארצות השפלה.
באפריל 1811 נחת הרגימנט בפורטוגל כחלק מהלחימה בחצי האי האיברי והשתתף בין היתר במצור על בדחוס וקרב סלמנקה ב-1812 ובהמשך לקח חלק בקרב ווטרלו ב-1815, לאחר סיום המלחמות הנפוליאוניות נשלח הרגימנט ב-1819 לשירות בהודו.
לאחר המלחמה הרגימנט היה הראשון להפוך לממוכן בשנת 1928 עם החלפת הסוסים בשריוניות, ב-1936 נשלח לקח הרגימנט חלק במרד הערבי הגדול בארץ ישראל (פלשתינה).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הרגימנט הוצב במצרים ולחם בקרבות החזית הצפון אפריקאית, בספטמבר 1943 נחת יחד עם כוחות בעלות הברית באיטליה וביוני 1944 לאחר הנחיתה בנורמנדי נלחם במערב אירופה במאמץ כנגד הצבא הגרמני הנסוג.
לאחר המלחמה הוצב הרגימנט מספר שנים בגרמניה ובהמשך שירת בין היתר מלאיה ותימן עד אשר פורק ב-1969.
רגימנט ההוסרים ה-14/20 של המלך
'רגימנט ההוסרים ה-14/20 של המלך' הוקם בשנת 1922 על ידי פירוק ואיחודם של שני רגימנטים היסטוריים:
רגימנט ההוסרים ה-14 של המלך : בדומה לרגימנטים הקודמים, הוקם בשנת 1715 בתגובה למרד היעקוביטים ולאחריו לחם במרד השני ב-1745, ביניהם הוצב באירלנד.
בסוף המאה ה-18 לקח הרגימנט חלק בלחימה בארצות השפלה וחלקו נשלח לתגבר את הלחימה בהאיטי, ב-1798 נקשר הרגימנט לדוכסית מיורק (הנסיכה פרדריקה מפרוסיה) וסמל הרגימנט הפך לעיט הפרוסי - אשר הועבר הלאה לרגימנט הנוכחי.
ב-1809 נשלח הרגימנט להילחם במלחמות הנפוליאוניות בחצי האי האיברי, ב-1815 חלק מהרגימנט נשלח לדרום ארצות הברית לקחת חלק השלבי הסיום של מלחמת 1812 ולאחר מכן נשלח שוב לאירלנד.
בשנים 1841-1860 שירת הרגימנט בהודו הבריטית ונלחם בקרבות המלחמה האנגלו-סיקית השנייה, המלחמה האנגלו-פרסית ובמרד ההודי הגדול במערכה במרכז הודו.
ב-1900 נשלח הרגימנט להילחם במלחמת הבורים ולאחר מכן עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב באזור מסופוטמיה ולקח חלק בקרבות המערכה במסופוטמיה.
רגימנט ההוסרים ה-20 : הצעיר מבין הרגימנטים המרכיבים את הרגימנט, הוקם בשנת 1858 במהלך המרד ההודי הגדול בתור "רגימנט הפרשים קלים הבנגאלי השני" בתור רגימנט של פרשים אירופאים ששירת את חברת הודו המזרחית הבריטית.
לאחר סיום הלחימה בהודו ומעבר השלטון בהודו לפרלמנט הבריטי, הרגימנט הועבר בשנת 1862 לצבא הבריטי, קיבל את המספר 20 והפך לרגימנט הוסרים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נחת הרגימנט בצרפת כחלק מחטיבת הפרשים ה-5 (דיוויזיית הפרשים השנייה), שם שירת לאורך המלחמה ולקח חלק בקרבות הקשים של החזית המערבית.
לאחר המלחמה נשלח הרגימנט לטורקיה ב-1920 לסייע בדיכוי התקוממות לאומית, ביוני לקח הרגימנט חלק בהסתערות הפרשים האחרונה בהיסטוריה של הצבא הבריטי.
סמל הרגימנט: סמל הרגימנט הוא אותו הסמל אשר הונהג ב'רגימנט ההוסרים ה-14 של המלך' ומבוסס על העיט הפרוסי אשר ניתן לרגימנט בשנת 1798 עם אימוץ הרגימנט בידי הנסיכה פרדריקה מפרוסיה (דוכסית יורק).
באופן מסורתי הכומתה נענדה ללא סמל רגימנט אלא סרט אדום, אלא שבאיחוד הרגימנטים הוחלט להוסיף את סמל הרגימנט החדש.
החל משנת 2003 רגימנט מילואים (רגימנט היאומנרי המלכותי של ווסקס) אימץ אף הוא את הכומתא החומה.
מכנסי מדים אדומים: לרגימנט מסורת ייחודית בצבא הבריטי לפיה מכנסי מדי השרד (מס' 1), מדי השירות (מס' 2) ומדי המחנה (מס' 13) הם בצבע אדום ארגמן, במקום כחול ים וירוק זית כנהוג בשאר הצבא.
מסורת זו החלה בהוראתו של הנסיך אלברט לאחר שרגימנט ההוסרים ה-11 ליווה אותו בהגעתו לאי הבריטי והוא החליט להעניק להם את הכבוד הייחודי מתוך התרשמות בתפקוד חיילי הרגימנט.
סמל הזרוע: חיילי הרגימנט עונדים את סמל הקוקרים המוצלבים של חיילי הגורקה בחלק העליון של זרוע.
מסורת זו הגיעה מרגימנט ההוסרים ה-14/20 של המלך לאחר שלחמו בגבורה לצד רגימנט גורקה השישי כנגד הכוחות הגרמניים במדיסיה, צפון איטליה במהלך המערכה באיטליה ב-1945.
צבעי הרגימנט: צבעי הרגימנט הם שני פסים בצבע אדום, כאשר ביניהם פס בצבע צהוב.
רגימנט ההוסרים עושה שימוש בטנקים מסוג צ'לנג'ר 2 לצד רק"ם סיוע וסיור מסוגים שונים.
הרגימנט מחולק לחמישה אסקדרונים, בכל אסקדרון כזה ישנן ארבע מחלקות בעלות שלושה טנקים בכל מחלקה.
אסקדרוני הרגימנט משמרים את ארבעת הרגימנטים ההיסטוריים שמרכיבים אותו ומתחלקים לפי סדר בכירות, כאשר אסקדרון C הוא הבכיר ביותר:
אסקדרון C - אסקדרון ההוסרים ה-11
אסקדרון A - אסקדרון ההוסרים ה-20
אסקדרון B - אסקדרון ההוסרים ה-14
אסקדרון D - אסקדרון ההוסרים ה-10
רגימנט הדוכס מלנקסטר (של המלך, לנקשייר והגבול) הוא רגימנט חיל רגלים בצבא הבריטי.
הרגימנט הוקם ב-1 ביולי 2006 על בסיס שלושה רגימנטים שפורקו וסופחו לתוכו.
הרגימנטים הקודמים היו כולם מזוהים עם אזור בצפון אנגליה ורגימנט הדוכס מלנקסטר ממשיך את המסורת ומגייס את חייליו מאזורי הגיוס סביב צפון אנגליה.
הגדוד הראשון (לשעבר 'רגימנט לנקשייר של המלכה') - חי"ר קל.
הגדוד השני (לשעבר 'רגימנט המלך') - חי"ר קל.
הגדוד השלישי (לשעבר 'רגימנט הגבול המלכותי של המלך') פורק מספר חודשים לאחר הקמת הרגימנט.
רגימנט דוכס לנקסטר הוקם כאמור ב-1 ביולי 2006 על ידי איחוד שלושה רגימנטים היסטוריים: רגימנט לנקשייר של המלכה (Queen's Lancashire Regiment); רגימנט המלך (ליברפול ומנצ'סטר) (King's Regiment); ורגימנט הגבול המלכותי של המלך (King's Border Regiment).
שלושה רגימנטים אלו גם הם הוקמו גם הם על ידי מספר גלגולים של איחוד רגימנטים כולל של סך הכל 12 רגימנטים רגליים היסטוריים, רובם הגדול מאזור צפון-מערב אנגליה.
הרגימנט הנוכחי מהווה המשך ישיר לכלל הרגימנטים ההיסטוריים המרכיבים אותו, כאשר הרגימנט הרגלי ה-4 (הרגימנט המלכותי של המלך) שנוסד ב-1680 הוא הוותיק ביותר ומהוותיקים בצבא הבריטי.
דרגת "Kingsman" - דרגת הטוראי ברגימנט נקראת קינגסמן (איש המלך) כמסורת שעברה בירושה מרגימנט המלך.
מסורת דומה ניתן למצוא לדוגמה ברגימנט הרובאים שם דרגת הטוראי מכונה "רובאי".
סמל "האריה של אנגליה" - חיילי הרגימנט עונדים תג כתף הכולל סמל של "האריה של אנגליה", אותו סמל מופיע גם בטלאי הצווארון אשר נענד על המדים היצוגיים של הרגימנט.
הרגימנט ירש את הסמל מ'רגימנט הגבול של המלך'.
רגימנט הפוסיליירים המלכותי הוא רגימנט חיל רגלים בצבא הבריטי.
הרגימנט הוקם ב-23 באפריל 1968 בתור 'רגימנט גדול' שכלל פירוק וסיפוח ארבעת רגימנטי הפוסיליירים האנגלים בצבא הבריטי; 'הנורת'מברלנד פוסיליירים המלכותי', 'הווריקשייר פוסיליירים המלכותי', 'הפוסיליירים המלכותי (העיר לונדון)' ו-'הלנקשייר פוסיליירים'.
הרגימנט הצטמצם לאורך השנים וכולל בזמננו שני גדודים; הגדוד הראשון (חי"ר ממוכן) והגדוד חמישי (מילואים, חי"ר קל).
בסיס האם של הרגימנט במצודת לונדון והוא כיום יחידת הפוסיליירים היחידה בצבא הבריטי.
הגדוד הראשון: גדוד חיל רגלים ממוכן.
הגדוד החמישי: גדוד מילואים חיל רגלים.
בשנת 2014 הגדוד השני של הרגימנט מוזג לתוך הגדוד הראשון, כחלק מתוכנית 'הצבא 2020'.
'רגימנט הנורת'מברלנד פוסיליירים המלכותי' נוסד בשנת 1674 והיה אחד משלושה רגימנטים אנגלים בחטיבה הסקוטית, הרגימנט לקח חלק ב וליווה את ויליאם השלישי, מלך אנגליה במסעו לאנגליה.
'רגימנט הווריקשייר פוסיליירים המלכותי' נוסד ב-1673 על ידי סר וולטר ויין והיה אף הוא מבין שלושת הרגימנטים האנגלים בחטיבה הסקוטית כחלק מכוחותיו של ויליאם השלישי.
לאורך ההיסטוריה של הרגימנט הוא נודע בתור 'רגימנט הרגלים ה-6' בהמשך הפך ל-'רגימנט ווריקשייר המלכותי', שלא כמו רגימנטי הפוסיליירים האחרים, רגימנט ווריקשייר קיבל את התואר 'פוסיליירים' רק בשנת 1963 - חמש שנים בלבד לפני פירוקו ואיחודו עם שלשת הרגימנטים האחרים.
רגימנט הפוסיליירים המלכותי (העיר לונדון)
'רגימנט הפוסיליירים המלכותי (העיר לונדון)' Royal Fusiliers) נוסד ב-1685 בתור כרגימנט פוסיליירים מתוך יחידות המשמר במצודת לונדון.
הרגימנט היה חמוש במוסקטי מצת חלמיש החדישים ושימש לאבטחת יחידות ארטילריה ומאגרי תחמושת, שכן מצת החלמיש היה בטוח יותר לשימוש בקרבת אבק השריפה והתחמושות השונות .
ארבע שנים אחרי הקמת הרגימנט, הוא נשלח לארצות השפלה לקחת חלק במלחמת תשע השנים וב-1702 נשלח לספרד והשתתף במספר קרבות במלחמת הירושה הספרדית.
בשנת 1751 קיבל את המספר 7 ושמו שונה לרגימנט הרגלים ה-7 (הפוסיליירים המלכותי), בין 1773 ל-1783 הוצב הרגימנט בצפון אמריקה כחלק ממלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בשנים הראשונות של המאה ה-19 נשלח הרגימנט למספר מוקדים סביב העולם עד שב-1809 הגיע יחד עם צבא משלוח בריטי לחצי האי האיברי כחלק מהמלחמות הנפוליאוניות כשהוא לוקח חלק בכל הקרבות המרכזיים בהם מצור בדחוס, קרב סלמנקה, קרב ויטוריה וקרב טולוז.
לאורך המלחמה נהרגו כמעט 22,000 פוסיליירים מהרגימט והם מונצחים, יחד עם חללי מלחמת העולם השנייה שנוספו לאחר מכן, באנדרטת המלחמה של רגימנט הפוסיליירים המלכותי בהוברן, לונדון.
במלחמת העולם השנייה יחידות הרגימנט לקחו חלק בלחימה בעיקר במערכה באיטליה ובצפון אפריקה.
לאחר המלחמה צומצם הרגימנט לכדי גדוד סדיר בודד שנשלח לקחת חלק במלחמת קוריאה ב-1952. הרגימנט פורק ב-1968 ואוחד עם הרגימנטים הפוסילרים האנגליים האחרים לכדי 'רגימנט הפוסיליירים המלכותי'.
'רגימנט הלנקשייר פוסיליירים' נוסד ב-1688 על ידי סר ריצ'רד פייטון, הוא לקח חלק בקרבות המהפכה המהוללת ובלחימה באירלנד כחלק ממלחמת תשע השנים.
בשנת 1751 בדומה לשאר הצבא, קיבל הרגימנט מספר ושונה שמו ל-'רגימנט הרגלים ה-20' שנכתב לרוב באותיות רומיות (הרגלים XX) ולכן דבק בו לאורך השנים הכינוי "שני העשריות".
במהלך מלחמת שבע השנים הרגימנט קיבל הכרה עבור לחימתו בקרב מינדן ב-1 באוגוסט 1759 כאשר הצליח לעמוד אל מול הסתערות פרשים צרפתים ואף לשבור אותה, מה שהעניק להם את הכינוי 'החברה ממינדן' ויום השנה לקרב הפך ליום שצוין כל שנה ברגימנט.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגדוד הראשון הוצב בהודו הבריטית ובמהלך המערכה על בורמה הפך לגדוד קומנדו (צ'ינדיטים) ולחם כחלק מהבריגדה ה-77 (הודו) תחת פיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט.
הגדוד השני החל את המלחמה כחלק מחיל המשלוח הבריטי בלחימה אל מול התקדמות הצבא הגרמני בצרפת וארצות השפלה, לאחר נפילת צרפת חזר לבריטניה ובהמשך המלחמה לקח חלק בלחימה במערכה בצפון אפריקה.
מדים: חיילי הרגימנט עונדים בחלק העליון של זרוע ימין תג עם צבעי הרגימנט אדום וצהוב.
חגורת האורווה של חיילי הרגימנט מורכבת מפס צהוב ומעלו ומתחתיו פסים בצבע אדום ארגמן, שהם צבעי הרגימנט.
במדים טקסיים חיילי הרגימנט (בהתאם למסורת של פוסיליירים בצבא הבריטי) לובשים כובעי ברסקין בדומה לגרנדירים, משום שהיסטורית פוסיליירים נחשבו לחיילי עילית בדומה לגרנדירים.
נוצת מצנפת: בתור יחידת פוסיליירים, חיילי הרגימנט עונדים על הכומתה או הכובע הטקסי, נוצת מצנפת בצבע לבן ואדום מעל סמל כובע של הרגימנט.
קמע: הקמע של הרגימנט הוא אנטילופה הודית בשם "בובי" (מסורת שהשתמרה מהווריקשייר פוסיליירים), אך משום שזו חיה מוגנת, לרגימנט קמע חלופי: כלב מסוג אוטרהאונד בשם ג'ורג' (שזוכה לדרגה "פוסילייר").
צלבי ויקטוריה: סך הכל לאורך ההיסטוריה של ארבעת הרגימנטים המרכיבים את הרגימנט, הוענקו 55 צלבי ויקטוריה לפוסילרים - בהם צלב הוויקטוריה הראשון והאחרון של מלחמת העולם הראשונה, וחלוקת חמישה צלבי ויקטוריה ב-25 באפריל 1915 בשעות הראשונות של קרב גליפולי מה שנודע בתור "חמש צלבי ויקטוריה לפני ארוחת הבוקר".
תרשים התפתחות הרגימנט רגימנט הפוסיליירים המלכותי רגימנט הנורת'מברלנד פוסיליירים המלכותי רגימנט הרגלים ה-5 (נורת'מברלנד) (פוסיליירים) רגימנט הווריקשייר פוסיליירים המלכותי רגימנט הרגלים ה-6 (ווריקשייר הראשון המלכותי) רגימנט הפוסיליירים המלכותי (העיר לונדון) רגימנט הרגלים ה-7 (פוסיליירים מלכותי) רגימנט הלנקשייר פוסיליירים רגימנט הרגלים ה-20 (מזרח דבונשייר)
רגימנט גיברלטר המלכותי הוא רגימנט חיל רגלים קל בצבא הבריטי אשר אמון על הגנת גיברלטר.
כיום הרגימנט הוא היחידה הצבאית העקרית המוצבת דרך קבע בגיברלטר ומשמש בעיקר למילוי תפקידי ההגנה השונים בחצי האי ולמשימות טקסיות.
רגימנט גיברלטר הוא מהרגימנטים הקטנים והצעירים בצבא הבריטי עם שלוש פלוגות חיל רגלים (אחת מהן מילואים) ופלוגת מפקדה.
השורשים הראשונים של כוח צבאי מקומי בשירות הצבא הבריטי החלו מספר שנים אחרי תחילת השלטון הבריטי על גיברלטר עם הקמת "המשמר הגנואי" ב-1720, יחידה זו נסגרה סביב 1763 בסוף מלחמת שבע השנים.
לאורך השנים יחידות מתנדבים מקומיות הוקמו מספר פעמים כסיוע לכוחות הבריטים שפעלו בגיברלטר או במערכות אזוריות, בין היתר במהלך המלחמה המהדית התנדבו כ-100 מקומיים ליחידת נהגי פרדות בסיוע לוגיסטי, כמו כן במלחמת העולם הראשונה כ-400 מקומיים התנדבו ליחידת סיוע שעסקה בעיקר בניהול בית החולים הצבאי בגיברלטר ובסיוע להגנת חצי האי.
ב-28 במאי 1939 מושל גיברלטר אדמונד איירונסייד הקים יחידת ארטילריה מקומית כדי לסייע באיוש תותחי הנ"מ הפרוסים בחצי האי, לקראת המלחמה כוח המתנדבים גדל וסייע גם לכוחות הרפואה והארטילריה הבריטיים כמו גם לסוללות החופים (הרביעי וה-27).
לאחר המלחמה, ב-28 באוגוסט 1958, כוח המתנדבים המקומי אוחד לכדי רגימנט סדיר שהתחלק לכוח רגלי וכוח ארטילריה אשר אייש את סוללות החוף בגיברלטר.
בספטמבר 1971 קיבל הרגימנט לראשונה את צבעי היחידה שלו.
ב-1 באפריל 1991 רגימנט גיברלטר לקח על עצמו את כלל משימות ההגנה והאימון בחצי האי עם עזיבתו של הכוח הצבאי הבריטי שהוצב ברוטציה בחצי האי, בנוסף הוא אורגן מחדש כרגימנט רגלים הכולל פלוגת מפקדה, שתי פלוגות רובאים סדירות ופלוגת רובאים במילואים.
בשנת 1999 קיבל הרגימנט את התואר "מלכותי".
משום הצבתו של הרגימנט דרך קבע באקלים חם בצירוף עם היותו רגימנט המשמש למשימות טקסיות רבות, אופי המדים של חיילו שונה מהנהוג ברוב יחידות הצבא הבריטי.
המדים המלאים (Full dress) של הרגימנט הם בצבע ארגמן בדומה ליחידות המשמר, מדי הייצוג (מס' 1) הם בצבע כחול כהה כמו רוב הצבא אך נוסף להם גם מדי ייצוג לאקלים טרופי (מס' 3) שכוללים טוניקה לבנה.
בנוסף, לחיילי הרגימנט מדי שירות (מס' 4), מסדר (מס' 6) ומחנה (מס' 7) לאקלים חם הכוללים מכנסי חאקי בשילוב עם חולצת חאקי (שירות), ירכית חאקי (מסדר) או חולצת חאקי קצרה (מחנה) .
פלוגה G - פלוגת רגלים הכוללת 3 מחלקות.
פלוגה I - פלוגת רגלים הכוללת 3 מחלקות, בנוסף למספר צוותים מיוחדים בהם צלפים, צוותי מקלע, הנדסה, פלסים וחיפוש והצלה.
פלוגה B - פלוגת רגלים מילואים הכוללת 3 מחלקות.
רגימנט האת'ול היילנדרים הוא רגימנט טקסי, המשמש כמשמר ייצוגי של דוכס את'ול בטירת בלייר והוא נחשב לצבא הפרטי היחיד כיום באירופה.
הרגימנט כולל פלוגה אחת עם כוח רגלי ייצוגי ותזמורת צבאית, לרגימנט אין תפקיד מבצעי כלל ואינו נכלל במבנה הצבא הבריטי.
מקורות רגימנט את'ול מגיעים משנת 1777 כאשר הוקם רגימנט סדיר שגויס בסביבת שבט מארי לשירות הצבא הבריטי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, רגימנט הרגלים ה-77 (האת'ול היילנדרים).
הרגימנט הוקם על ידי ג'ון מארי, דוכס את'ול הרביעי, כאשר החיילים גויסו לפרק זמן של שלוש שנים בלבד.
לאחר שהחיילים שירתו באירלנד עד 1781 במקום להשתחרר, הם היו עתידים להישלח להמשך שירות בהודו, מה שגרם להם למרוד.
ב-1839 ג'ורג' מארי, דוכס את'ול השישי הקים את הרגימנט מחדש בתור כוח משמר פרטי שלו.
בשנת 1842 הרגימנט ליווה את המלכה ויקטוריה בסיור שלה באזור ושוב ב-1844 הרגימנט שימש למשמר המלכה בעת שהתארחה בטירת בלייר.
כתגמול העניקה המלכה ויקטוריה לרגימנט את צבעי המלכה (דגל יחידה) ב-1845 מה שנתן לרגימנט מעמד רשמי.
בשנים הבאות הרגימנט המשיך לספק משמר לביקורים מלכותיים בטירת בלייר בדרכם לטירת בלמורל או בסיורים באזור, בנוסף למסדרי כבוד לאורחים חשובים כגון הנסיך הירוהיטו שביקר בטירה ב-1921.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פחתה משמעותית פעילות הרגימנט, עד כדי כך שבשנות ה-30 הוא פסק מלהתקיים באופן מעשי, עד אשר דוכס את'ול ה-10 הקים מחדש את הרגימנט ב-1966 כמו גם החיה את המצעד השנתי של הרגימנט.
מאז מסורת הרגימנט ממשיכה להתקיים והוא לוקח חלק במספר אירועים ייצוגיים לאורך השנה.
רגימנט המבצעים המיוחדים הוא רגימנט כוחות מיוחדים של צבא בלגיה, המשמש כיחידת המבצעים והתגובה המהירה של בלגיה.
הרגימנט הוקם במהלך מלחמת העולם השנייה כגדוד מיוחד בצבא בלגיה החופשית.
הוא ביצע מספר משימות בעורף האויב במהלך המלחמה.
הרגימנט היה כפוף לבריגדת שירות האוויר המיוחד של חיל האוויר הבריטי, וב-21 בספטמבר 1945, עם סיום המלחמה והקמת הצבא הבלגי מחדש, הגדוד אוחד עם גדודים נוספים ליצירת רגימנט המבצעים המיוחדים.
ב-1989 הורחב הרגימנט והפך ליחידת התגובה המיידית.
ב-2018 פורקה היחידה והפכה מחדש לרגימנט המבצעים המיוחדים.
מטה הרגימנט הוא בשכונת הברלי שבלוון.
רגימנט הדרגונים הקלים הוא רגימנט סיור משוריין בצבא הבריטי.
הרגימנט נוסד ב-1 בספטמבר 1992 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים; 'רגימנט ההוסרים המלכותי ה-13/ה-18 (של המלכה מרי)' ו-'רגימנט ההוסרים המלכותי של המלך ה-15/ה-19'.
חיילי הרגימנט מגויסים מרחבי צפון אנגליה בהם מחוזות יורקשייר ההיסטורי, דרהאם ונורת'מברלנד, משום כך נחשב לרגימנט פרשי צפון אנגליה ולעיתים מכונה כך.
המפקד הטקסי של הרגימנט הוא עבדאללה השני, מלך ירדן, אשר שירת כקצין ברגימנט ההוסרים המלכותי ה-13/ה-18 במהלך שנות ה-80. לפניו נשאו במשרה זו דיאנה, הנסיכה מוויילס (1992-1996) והנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן (1996-2002).
רגימנט הדרגונים הקלים מוגדר כיחידת שריון קל בדומה לייעוד ההיסטורי של הדרגונים הקלים והוהסרים.
ציוד הלחימה העיקרי של הרגימנט הוא הרכב הקרבי המשוריין ג'אקל (MWMIK) הארבע-גלגלי וגרסת הסיוע "קיוטי" השש-גלגלי, כאשר הייעוד המרכזי של הרגימנט הוא סיור וסיוע בשדה הקרב.
שטחי הגיוס של הרגימנט נמצאים במחוזות צפון אנגליה ומפקדתו במחנה קטריק, משום כך הוא מכונה "פרשי צפון אנגליה".
משמר הדרגונים נמצא כולו החל מ-2015 תחת פיקוד צוות קרב החטיבה הקלה הרביעית, כחלק מהדיוויזיה הראשונה.
בדומה לרגימנטים משוריינים אחרים בצבא (בהם משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי ומשמר הדרגונים הראשון של המלכה), הרגימנט מחולק לאסקדרון מפקדה וסיוע לצד שלושה אסקדרונים לוחמים:
אסקדרון מפקדה - על בסיס רכבי Iveco LMV ו-HMT600 קיוטי.
אסקדרון A "האימפריה" - על בסיס רכבי סיור סופרקט ג'אקל.
אסקדרון B "המשמר" - על בסיס רכבי סיור סופרקט ג'אקל.
אסקדרון C "הלגיון" - על בסיס רכבי סיור סופרקט ג'אקל.
רגימנט ההוסרים המלכותי ה-13/ה-18 (של המלכה מרי)
'רגימנט ההוסרים המלכותי ה-13/ה-18 (של המלכה מרי)' נוסד בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים, ההוסרים ה-13 וה-18. הוא הוקם כחלק מצמצום הכוחות לאחר מלחמת העולם הראשונה ונקרא על שם מרי מטק שהייתה המפקדת הטקסית של הרגימנט החל מ-1935, באפריל 1939 הועבר הרגימנט תחת חיל השריון המלכותי.
רגימנט ההוסרים ה-13: הרגימנט נוסד כרגימנט דרגונים ב-1715 במרכז אנגליה כדי להילחם במרד היעקוביטי, בשנת 1751 קיבל את המספר 13 (על פי סדר בכירותו באותה עת) וב-1783 הפך לרגימנט דרגונים קלים.
בשנת 1810 הצטרף הרגימט ללחימה במלחמת חצי האי בחצי האי האיברי, ובסוף המערכות הנפוליאוניות לקח חלק בקרב ווטרלו ב-1815. במהלך מלחמת קרים היה לאחד הרגימנטים בהסתערות הבריגדה הקלה הכושלת, ב-1861 הפך לרגימנט הוסרים (בדומה לרגימנטים קלים אחרים) וקיבל את שמו "רגימנט ההוסרים ה-13".
החל מ-1874 הוצב הרגימנט בהודו ובתקופה זו הצטרף אליו רוברט באדן פאוול שעתיד לפקד עליו בתחילת המאה ה-20, הרגימנט לקח חלק במלחמת הבורים ובמהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית כחלק מדיוויזיית הפרשים ההודית השנייה ובהמשך לקח חלק במערכה במסופוטמיה.
עם פרוץ מלחמת הבורים היה אחד משני רגימנטים שהוצבו בדרום אפריקה ולקח חלק בלחימה, בקרב גבעת טלנה כותר הרגימנט, ספג אבדות רבות ו-249 חיילים וקצינים נפלו בשבי הבורים.
ב-1903 נקרא הרגימנט על שם מרי מטק "רגימנט ההוסרים ה-18 (של נסיכת ויילס)" ולאחר שהפכה למלכה ב-1910 "רגימנט ההוסרים ה-18 (של המלכה מרי)".
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו גדודי הרגימנט בחזית המערבית, ולאחריה ב-1919 קיבל את כינוי הכבוד "המלכותי".
רגימנט ההוסרים המלכותי ה-15/ה-19 של המלך
לאחר הנסיגה מדנקרק, הועבר הרגימנט לפיקוד חטיבת השריון ה-28 (חלק מדיוויזיית השריון התשיעית) ונותר בבריטניה עד לאוגוסט 1944, כאשר הצטרף ללחימה באירופה בתור רגימנט הסיור של דיוויזיית השריון ה-11. לאחר המלחמה הוצב הרגימנט בגרמניה המערבית ובהמשך שירת במספר מוקדים סביב העולם, בהם בקפריסין ואירלנד.
רגימנט ההוסרים ה-15 של המלך: הרגימנט הוקם ב-1757 באזור לונדון כאחד מהרגימנטים הראשונים של דרגונים קלים, ב-1760 קיבל את המספר 15 ובאותה עת נשלח לאירופה לקחת חלק במלחמת שבע השנים.
לאחר המלחמה שונה שמו ל-"רגימנט ההוסרים ה-15 של המלך" עד שכאמור פורק ב-1922.
בשנת 1902 נקרא הרגימנט על שם אלכסנדרה, נסיכת דנמרק ומשהפכה למלכה ב-1908 קיבל את השם "רגימנט ההוסרים (המלכותי של המלכה אלכסנדרה) ה-19".
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה נשלח הרגימנט לחזית המערבית כשהאסקדרונים שלו מפוצלים ליחידות סיור של שלושת הדיוויזיות (בדומה לרגימנט ההוסרים ה-15), גם הוא הועבר לפיקוד חטיבת הפרשים התשיעית איתה שירת במשך כל המלחמה בחזית המערבית.
לאחר המלחמה שונה שמו בפעם האחרונה לכדי "רגימנט ההוסרים המלכותי ה-19 (של המלכה אלכסנדרה)".
מחלקת המבצעים המיוחדים של אזוב (באוקראינית: бригада спеціального призначення «Азов») היא החטיבה ה-12 של המשמר הלאומי של אוקראינה.
היחידה השתתפה בקרבות רבים במלחמה בדונבאס ובמלחמת אוקראינה–רוסיה.
היחידה מורכבת ממתנדבים, שחלק ניכר מהם מזוהים עם לאומנים אוקראיניים ואף נאו-נאציזם.
קרויה על שם ים אזוב.
היחידה הוקמה במריופול במאי 2014 כמיליציה המבוססת בעיקר על אולטראס וימנים קיצוניים שהתגייסו למלחמה נגד הפלישה הרוסית במלחמה בדונבאס.
היחידה תחילה השתייכה פיקודית למשטרה המקומית ונלחמה בבדלנים פרו-רוסיים של מריופול.
מפקד אזוב של אותה התקופה היה אנרי בילצקי (Андрій Євгенійович Білецький) שנודע בדעותיו הלאומניות, והיה חבר בכיר בארגונים ימניים קיצוניים.
בסתיו 2014 אזוב צורפה להמשמר הלאומי של אוקראינה במעמד של גדוד.
ב-2022 הרגימנט היה אחד הכוחות המרכזיים שנלחמו נגד רוסיה במלחמת אוקראינה–רוסיה בחזית המזרחית.
רבים מחיילי הגדוד נפלו בקרב או נשבו במהלך קרב מריופול.
ב-2023 הרגימנט קיבל מעמד של חטיבה.
במשך כל שנות קיומו הרגימנט (וחטיבה בהמשך) הואשם באימוץ של אידאולוגיה לאומנית קיצונית, בגזענות, ונאו-נאציזם, ויש המשליכים מכך על כלל הכוחות המזוינים של אוקראינה ואף על המדינה כולה.
החטיבה עצמה נאבקת נגד התדמית הזאת וטוענת להיותה חפה מגזענות.
סמלי הרגימנט לאורך רוב זמן קיומו כללו סמלים נאו-נאציים.
חלק ממפקדי היחידה שהגיעו לעמדות פוליטיות לאחר שחרורם, התפקדו למפלגה הימנית לאומניות "Національний корпус" ("החיל הלאומי").
ברוסיה יחידת אזוב נחשבת לארגון טרור והיו ניסיונות לסווג אותה ככזאת גם בארצות הברית.
מפקד חטיבת אזוב דוחה את הטענות לנאו-נאציזם בחטיבה וטוען שמדובר בתעמולה של ממשלת רוסיה.
בנוסף, היחידה מואשמת בפגיעה באוכלוסייה האזרחית בהרפובליקה העממית של דונצק ובביצוע פשעי מלחמה.
יחידת אזוב הוקמה ב-5 במאי 2014 בעיר ברדיאנסק כמיליציית מתנדבים למשטרה המקומית.
רבים ממייסדי הגדוד השתייכו לקבוצות ימין קיצוני כמו "פטריוט אוקראיני" (Патріо́т Украї́ни), "סוציאל-ניציונל אסמבלייה" (Соціал-Національна Асамблея) לצד אוהדי כדורגל אולטרס של דינמו קייב ותומכי יברומאידאן.
הגדוד צורף ליחידת סיור של המשטרה המקומית (Патрульна служба поліції особливого призначення), ומטרתו הייתה דיכוי ההתקוממות הפרו-רוסית באוקראינה, מלחמה נגד בדלנים במזרח אוקראינה ונגד כוחות ה"אנטימיידן" (Антимайда́н).
מנהיגה הראשון של המיליציה היה אנדרי בילצקי, שהיה מוכר בדעותיו הלאומניות ואף האנטישמיות.
ביוני 2014 היחידה מנתה כ-500 איש, רובם דובר רוסית.
באוקטובר 2014 "אזוב" קיבלו מעמד רשמי של גדוד ועברו לפיקוד של המשמר הלאומי של אוקראינה.
בהתאם להסכם בין רוסיה לאוקראינה ב-2015 הגדוד, יחד עם יחידות התנדבותיות אחרות, נסוג מקו העימות, והוחלף בכוחות הסדירים מהכוחות המזוינים של אוקראינה.
לאחר צירפו של גדוד אזוב משמר הלאומי, הוא החל בתהליך של שדרוג ושילוב משמעת צבאית, והפך למעשה ליחידה צבאית.
נטען כי בין המממנים המרכזיים של גדוד אזוב של אותה התקופה נמנה האוליגרך היהודי-אוקראיני איגור קולומויסקי, אבל מפקד הגדוד הכחיש זאת.
ארגון מחדש ושילוב במשמר הלאומי
ב-17 בספטמבר 2014, התקבלה הוראה של שר הפנים של אוקראינה ארסן אבקוב, לפיה גדוד אזוב יאורגן מחדש ויורחב לרגימנט, תוך שימור השם "אזוב".
תחילה אנדרי בילצקי נשאר מפקד הרגימנט, הכפוף להמשמר הלאומי של אוקראינה, אך בהמשך הוחלף על ידי יהור מיכאלינקו.
באותה תקופה היו לרגימנט 800 חיילים, והוא החל בארגון כוחות מילואים ורכישת ציוד לחימה ורק"מ מתקדמים.
באותה העת הרגימנט נלחם במספר קרבות נגד הכוחות הרוסים והפרו-רוסיים במזרח אוקראינה ובגבול הרפובליקה העממית של דונצק.
ב-10 בפברואר 2015, שחרר הרגימנט חמש יישובים ממזרח למריופול: פבלופיל, קומינטרנובה, ברדיאנסק, שירוקין ולבדינסקה.
ב-2015 מנה הכוח 2500 חיילים, והפסיק את הרחבתו על ידי גיוס המתנדבים.
לטענת דובר הגדוד אנדריי דייצ'נקו ב-2015 רק כ-10%-20% מחיילי הרגימנט היו עם רקע נאו-נאצי.
רגימנט אזוב היה בין הכוחות המרכזיים שנלחמו נגד כוחות רוסיים במהלך המתקפה על מזרח אוקראינה ב-2022. מפקד היחידה בזמן הפלישה היה דניס פרוקופנקו.
ב-28 באפריל 2022, בזמן המצור על מריופול, הרגימנט התבצר בשטח מפעל אזובסטאל יחד אם אזרחים רבים שחיפשו בו מחסה.
המפעל ספג הפגזות רבות מצד הכוחות הרוסיים.
הכוחות הרוסיים הפעילו מצור על המפעל והתנהלו קרבות ממושכים בין הרגימנט לבין צבא רוסיה, כששני הצדדים סופגים אבדות קשות.
ב-20 במאי, לאחר 86 ימי מצור כוחות אזוב נכנעו לכוחות צבא רוסיה ונשבו על ידם.
הצד הרוסי האשים את חיילי אזוב בהפרת אמנות בינלאומיות ובעינויי שבויי מלחמה.
עוד בטרם סיום הקרבות ממשלת רוסיה הציעה פרס כספי בסך מיליון רובלים (שווה ערך ל-16,600 יורו בעת הפרסום) עבור מידע שיוביל ללכידתם של מפקדי הרגימנט.
לאחר נפילתם בשבי, החיילים והמפקדים נשפטו ברוסיה על פעילות טרור ונדונו למאסרים ממושכים.
חיילי רגימנט אזוב היו חלק מרכזי מעסקת חילופי שבויים בין רוסיה לאוקראינה ב-29 ביוני 2022. השבויים כללו חיילים לצד מספר קצינים בכירים, לרבות מפקד הגדוד דניס פרוקופנקו.
לפי ההסכם, החיילים והמפקדים המשוחררים לא היו אמורים לחזור ללחימה, אלא להיות מגורשים לטורקיה.
עם זאת, ב-2022 מספר קצינים בכירים, לרבות מפקדים של רגימנט אזוב חזרו לאוקראינה מהגליה בטורקיה וב-2023 שבו לשורות כוחות הביטחון האוקראיני.
הדבר גרר גינוי מצד רוסיה על הפרת ההסכם.
ב-2022 מפקד רגימנט אזוב ומפקד חטיבת רגלים 36 של צבא אוקראינה קיבלו אות גיבור אוקראינה מהנשיא וולודימיר זלנסקי על הקרב במריופול.
איליה סמוילנקו, קצין מודיעין של הרגימנט, ביקר בישראל לאחר שחרורו.
בפברואר 2023, לאחר ארגון מחדש והרחבה, רגימנט אזוב הפך להיות חטיבה (בריגדה).
החטיבה קיבלה את המספר 12 בהמשמר הלאומי של אוקראינה, כשלצידה הוקמו עוד שש חטיבות, שמטרתן להילחם בצבא רוסיה בגזרה המזרחית.
החל מאוגוסט 2024 החטיבה פרוסה ליד העיר טורצק (Торецьк), במערב אוקראינה.
רבים מחיילי ומפקדי החטיבה קיבלו אותות מהנשיא ולודימיר זלנסקי ב-2024 לרגל מלאת עשור להקמת היחידה.
בתחילת דרכו ובטרם שילובו המלא למשמר הלאומי של אוקראינה הגדוד (בהמשך רגימנט) נטה רבות להשתמש בסמלים המקושרים לנאציזם, כדוגמת צלב קרס ראש מת (Totenkopf), פאסקס, השמש השחורה, לצד הסמלים והצבעים הלאומיים של אוקראינה.
אלפבית רוני וסמלים מהמיתולוגיה הנורדית רווחו ביחידות השונות של הגדוד.
לאחר אוקטובר 2014 חלק הסמלים המזוהים עם הנאציזם באופן מובהק הוסרו מתגי היחידה, אך חלק נשארו עד לרפורמה ב-2022 בה כלל המאפיינים הנאו הנאציים נעלמו מתגי היחידה ונאסרו לשימוש.
בין הסמלים הבולטים של אזוב יש את סמל ה-ꑭ, אשר נקרא " ідея нації "(אוקראינית: "רעיון האומה"), מהווה שילוב של אותיות הלטיניות I ו־N.
הסמל הוא מין שיקוף מראה של הוולפסאנגל.
הוולפסאנגל הוא סמל הנפוץ בהרלדיקה הגרמנית, שהיה בין היתר בשימוש הוורמאכט ובמשך נמצא בשימוש בקרב נאו-נאצים.
אותו סמל של ה-ідея нації נמצא בשימוש נרחב בקרב ארגוני הימין הלאומני הקיצוני האוקראיניים, ובקרב מפלגות ימין קיצוני אוקראיני.
הסמל ꑭ הפך באוקראינה למזוהה עם הלאומנות, אך לא עם שנאת זרים.
עם זאת, ניתן למצוא את השימוש ב-ꑭ בגרפיטי אנטישמי שרוסס באודסה ב-2017
לטענת מקים היחידה אנדריי בילצקי, הסמלים לא נועדו להיות קונוטציה לנאציזם, או שנאת זרים, אלא להיות מזוהים עם הלאום האוקראיני.
שר הפנים ארסן אבקוב הכחיש בתוקף את הקשר בין סמלי יחידת אזוב לבין נאו-נאצים ונאצים.
מאז אביב 2015, סמל הרגימנט שכלל את "השמש השחורה" הוסר.
החל מ-2015 תג היחידה הוא ꑭ הכחול המוטה בזווית על רקע מגן צהוב.
חלק מהיחידות המרכיבות את הגדוד המשיכו לשאת על תגי היחידה שלהם סמלים כמו "השמש השחורה" עד 2022. החל משנת 2023 סמל השמש השחורה נעלם כליל מתגי היחידה.
ההצדעה המסורתית של חטיבת אזוב היא הצמדת אגרוף לחזה כשהזרוע מקבילה לקרקע.
המדים בצבעי הסוואה MultiCam האמריקאי.
באתר האינטרנט של החטיבה מופיע שיר "תפילת הנציונליסט האוקראיני" ו"דקלוג הנציונליסט האוקראיני", המשמשים כהמנון היחידה.
בין מקימי גדוד אזוב ב-2014 היה אנדריי בילצקי, שהפך למפקדו הראשון.
בילצקי היה בין היתר חבר בכיר בארגונים לאומניים פטריוטיים קיצוניים כמו "פטריוט אוקראיני" (Патріот України) ו"סוציאל-נציונלנה אסמלייה" (Соціал-національна асамблея), וגיוס הכוחות הראשונים ל"אזוב" הגיע מארגונים אלו.
חלק גדול מחיילי וקציני המיליציה הפגינו באופן גלוי אידאולוגיה קסנופובית, אנטישמית וגזענית..
בילצקי עצמו הביע ב-2010 דעות אנטישמיות והשתמש במונחים נאציים באופן גלוי.
היחידה הצבאית מזוהה הן ברוסיה והם במערב כארגון נאו-נאצי, אנטישמי וגזעני.
בשנת 2018 40 פעילי זכויות אדם ישראלים חתמו על העצומה להפסקת מכירת נשק לאוקראינה בטענה שישראל מוכרת נשק אוטומטי בסגנון תבור ונגב לממשלת אוקראינה בידיעה שחלק מהנשק הזה מגיע לידיהם של המיליציה הימנית קיצונית אזוב.
באותה השנה גם הקונגרס האמריקאי עצר את הסיוע לרגימנט אזוב עקב הקשר שלהם לנאו-נאציזם.
הקצינים שמשתחררים מהשרות ברגימנט מגיעים לרוב למפלגות פוליטיות ימניות קיצוניות.
היחידה מצידה מכחישה כי הוא מהווה קבוצה נאו-נאצית ומדגישה שיש בין אנשיה קצינים וחיילים בני מיעוטים, לרבות יהודים וגם שכירי חרב ממדינות רבות.
לטענת המפקדים, החל מהכפפתו למשמר הלאומי, אזוב עבר שינויים רבים ואיבד את המאפיינים הגזעניים של המתגייסים הראשונים.
למרות ההאשמות כי היחידה היא אנטישמית, חלק מחברי הקהילה היהודית באוקראינה תומכים בה, ויש יהודים המשרתים ברגימנט אזוב.
אחד מחבריה הבולטים הוא נתן חזין, שהיה מנהיג "מאות היהודים" במהלך הפגנות יברומאידאן ב-2013 בקייב.
משה ראובן אסמן, הרב הראשי של אוקראינה, אף בירך חייל יהודי מהרגימנט שאיבד את רגלו לאחר הקרב במפעל אזובסטאל במריופול.
לפי הרב יעקב דב בלייך הצגת אזוב כנאו-נאצים היא תעמולה רוסית בלבד, שבלעדיה איש לא היה שומע על נאו-נאצים באוקראינה.
בדעה דומה מחזיק ברנאר-אנרי לוי, שאף השווה את הקרב באזובסטאל לקרב במצדה.
לטענת מפקדיה, הסמלים המזוהים עם הנאו-נאצים אינם מהווים סמלים גזעניים, אלא לאומניים בלבד וטעונים לאמונה בערכים דמוקרטיים כמו פלורליזם סובלנות.
"לאום" במובן זה לטענתם אינו גזע ואינו קשור לביולוגיה בנוסף, נטען כי סמלים וקעקועים נאציים אסורים לפי התקנון המעודכן של החטיבה.
הרונות שמופיעים בסמלים וקעקועים של חיילי הגדוד, לטענתם לא מהווים קונוטציה לנאציזם, אלא לתרבות הנורדית שפופולרית בקרב הצעירים בעולם.
לפי חוקר הגרמני אנדראס אולמנד , מאז הקמתו של רגימנט אזוב על ידי לאומנים קיצוניים, הוא עבר "דה-אידיולוגיזציה" והפך ליחידה לוחמת רגילה.
לטענת חוקר פוליטיקה אוקראיני בשם אנטון שבצוב , עקב היותה של היחידה כפופה למשמר הלאומי, אין אפשרות לסווג אותה כארגון טרור.
לטענתו של חוקר הימין הקיצוני ולדיסלב ליחציוב בראיון לג'רוזלם פוסט ב-2016, אזוב אינו מהווה מיליציה נאו-נצאית, אלא יחידה לוחמת הכפופה למשמר הלאומי, ולכן אינה קבוצה פוליטית.
ליחציוב טוען שכבר מסוף 2014 הרכב היחידה השתנה, ומרבית הנאו-נאצים עזבו אותה, כך שנכון לשנות 2017 כבר לא היו בה נאו-נצאים כלל.
לפי אדריאן נורז'ון (Adrien Nonjon) מאוניברסיטת INALCO החוקר המרחב הפוסט-סובייטי – אזוב הוא קבוצה לאומנית רדיקלית, אך לא נאו-נאצית.
ב-2022 מנכ"ל מרכז ויזנטל אפרים זורוף טען שהיחידה היא נאו-נאצית וגינה את ממשלת קנדה על כך שהיא מאמנת את חיילי הרגימנט.
למרות הניתוק כביכול מאידאולוגיה גזענית, היחידה שמרה על קשר עם גורמים לאומניים קיצוניים, לרבות דיאנה וינוגרדובה: פעילת ימין רדיקלי מוכרת באוקראינה.
החטיבה מקבלת לשורותיה אזרחים של מדינות שונות, אך אינה מקבלת אזרחים של חבר המדינות (למעט אוקראינה עצמה).
חלק גדול מחיילי החטיבה הם דוברי רוסית.
איהור מיכאלינקו (אוקטובר 2014 – אוגוסט 2016)
דניס פרוקופנקו (החל מספטמבר 2017)
רגימנט המשמר הוגו אברליין היה רגימנט מיוחד של צבא העם הלאומי - צבאה של גרמניה המזרחית.
תפקידו של הרגימנט היה לאבטח את משרד ההגנה הלאומי.
הרגימנט נקרא על שם הקומוניסט הגרמני הוגו אברליין.
הרגימנט הוקם ב-1956 במטרה להגן על מתחם משרד ההגנה הלאומי בשטראוסברג שליד ברלין המזרחית.
הרגימנט נקרא על שם של הקומוניסט הגרמני הוגו אברליין - קרבן הטיהורים של סטלין.
בתחילה היו לרגימנט שלוש פלוגות מיוחדות שתפקידן היה לאבטח את אנשי משרד ההגנה במהלך ביקורים ומשימות מחוץ לברלין.
ב-1962 הוקם רגימנט חדש בשם רגימנט המשמר פרידריך אנגלס שמילא את משימת אבטחת האישים, ותפקידיו של רגימנט הוגו אברליין צומצמו לתחומי המשרדים בשטראוסברג.
מדי הרגימנט היו זהים למדי החיילים הרגילים בצבא העם למעט חפת כבוד מיוחד הנושא את שם הגדוד על השרוול השמאלי.
הרגימנט היה מצויד ב-27 משוריינים מדגם BTR-60 ותותחי ZPU 23 מ"מ.
רגימנט המשמר פרידריך אנגלס היה רגימנט מיוחד של צבא העם הלאומי - צבאה של גרמניה המזרחית.
תפקידו של הרגימנט היה לאבטח את אנשי משרד ההגנה הלאומי ולשמש להם כמשמר כבוד.
הרגימנט נקרא על שמו של פרידריך אנגלס - שותפו לדרך של קרל מרקס.
הרגימנט הוקם ב-1962 על בסיס שלוש פלוגות שנלקחו מרגימנט המשמר הוגו אברליין.
התואר "פרידריך אנגלס" הוענק לו רק ב-1970. מטרת הרגימנט הייתה להגן על סגל משרד ההגנה הלאומי (בניגוד לרגימנט הוגו אברליין שהיה אמון על הגנת בנייני המשרד).
כמו כן, אנשי הרגימנט שימשו כמשמר כבוד עבור בכירי ממשלת גרמניה המזרחית וביצעו את טקס "הקעקוע הגדול" באירועים חגיגיים.
כמו כן, משמר כבוד מחיילי הרגימנט הוצב בבית המשמר החדש.
החלפת משמרות חגיגית נערכה שם בכל יום רביעי.
מכיוון שעל פי ההסכמים שהושגו אחרי מלחמת העולם השנייה ברלין הייתה אמורה להיות עיר מפורזת שלא יהיו בה כוחות גרמניים, הוכפף הרגימנט באופן רשמי למפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה.
רגימנט המשמר פליקס דזרז'ינסקי היה רגימנט מיוחד של צבא העם הלאומי - צבאה של גרמניה המזרחית.
הרגימנט היה כפוף לשטאזי - המשטרה החשאית של גרמניה המזרחית, ותפקידו היה להגן על מוסדות השלטון של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.
ב-1 בינואר 1951 הוקם רגימנט המשמר ה-1. אף על פי שאנשי הרגימנט היה חיילים סדירים, הרגימנט היה כפוף לשטאזי.
הפעילות הגלויה של חיילי הרגימנט נועדה להשלים את הפעילות החשאית של השטאזי.
מטרתם של אנשי הרגימנט הייתה להגן על מבני השלטון של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, ובהמשך גם לאבטח את בכירי המפלגה.
ב-1953 השתתפו חיילי הרגימנט בדיכוי המרד המזרח-גרמני.
באוגוסט 1961 השתתפו חיילי הרגימנט בהקמת חומת ברלין.
ב-1967 קיבל הרגימנט את השם פליקס דזרז'ינסקי על שמו של מייסד הצ'קה.
אף על פי שרשמית הכוח היה בגודל של רגימנט, בפועל הוא הלך וגדל במהלך השנים עד שהפך לדיוויזיה קטנה.
לרגימנט היה גם כוח קומנדו מיוחד לביצוע משימות מיוחדות.
לאחר איחוד גרמניה מחדש נחשף כי חיילי הרגימנט השתתפו באימון טרוריסטים מאש"ף ומארגוני טרור אחרים במזרח התיכון ובדרום אמריקה.
רגימנט המתנדבים ריינהרד או פרייקורפס ריינהרד (Freikorps Reinhard) היה כינויה של יחידה חצי-צבאית שהורכבה מיוצאי צבא הקיסרות הגרמנית ופעלה ברפובליקת ויימאר.
הרגימנט הצטרף לפרייקור ולקח חלק בדיכוי מרד הספרטקיסטים.
הרגימנט סופח במלואו לרייכסווהר והוגדל בהדרגה עד שהפך לבריגדה שנשאה את השם "הבריגדה ה-15".
הרגימנט נקרא על שם מפקדו וילהלם ריינהרד - לימים אובר-גרופנפיהרר אס אס.
הקמת הרגימנט החלה ב-24 בדצמבר 1918 מיד לאחר קרבות חג המולד בברלין.
הקרבות הבהירו כי הצבא הגרמני הסדיר אינו מסוגל להתמודד בצורה יעילה כנגד מרידות של השמאל הקיצוני.
כבסיס ראשוני להקמת הרגימנט, השתמש ריינהרד בגדוד בן 300 איש מהמשמר הקיסרי.
על פי עדותו של ריינהרד עצמו, הרגימנט נתמך כלכלית ופוליטית על ידי "מועצת אזרחי ברלין הגדולה", אגודה של תעשיינים, בנקאים ועובדי מדינה ברלין שהוקמה ב-18 בנובמבר 1918. ריינהרד ואנשיו התמקמו ברובע מואבית בברלין, ובהדרגה הלך הרגימנט וגדל.
תוך כמה ימים הוא כלל 2,500 איש.
חיילי הרגימנט התחלקו לגדודים ולפלוגות, וריינהרד מינה קציני משנה שהיו כפופים לו.
חיילי הרגימנט לבשו מדי צבא עם סרטי זרוע לבנים, שהוחלפו בהמשך בלוחות שרוול ממתכת עם האות "R" והשנה "1919".
היוזמה של ריינהרד זכתה לתמיכה פומבית מצד שר ההגנה גוסטב נוסקה, שאפילו שקל למנות את ריינהרד למפקד חיל המצב של ברלין במקום אוטו ולס שחינו סר לאחר קרבות חג המולד.
ב-3 בינואר 1919 הורה נוסקה שרגימנט ריינהרד יהיה כפוף לדיוויזיית הפרשים של המשמר שוצן, שמרבית יחידותיה כבר הפכו ליחידות פרייקור.
כמו כן, חייליו של ריינהרד קיבלו את המשימה לאבטח את לשכת קנצלר הרייך.
בתחילת מרד הספרטקיסטים רגימנט ריינהרד הצליח למנוע מהמפגינים לתפוס את משרדי הממשלה ואנשיו פתחו באש חיה כנגד המפגינים.
במהלך קרבות מרץ בברלין, השתתפו אנשיו של ריינהרד בדיכוי האכזרי של המרד.
הם זכורים בעיקר בשל הטבח שערכו ב-30 חיילי דיוויזיית הצי העממית שהניחו את נשקם.
על הרצח פיקח לויטננט אוטו מרלו שנשפט לימים על פשעי מלחמה.
אנשיו של ריינהרד ניהלו גם את כלא מואבית שבו כלאו 4,500 אסירים בתנאים קשים.
ריינהרד עצמו הלך ונעשה בלתי נסבל יותר ויותר מבחינת מנהיגי המדינה והצבא, אולם הוא היה חסין לחלוטין תודות לתמיכתו של נוסקה.
נוסקה נזף בשיידמן יחד עם פרידריך אברט, אולם הלחצים מצד בכירי הצבא הלכו וגברו, ובדצמבר לא נותרה לנוסקה ברירה אלא לפטר את ריינהרד.
רגימנט המשמר של המלכה (בדנית: Dronningens Livregiment) היה רגימנט חיל רגלים של הצבא המלכותי הדני אשר התקיים מאז שנת 1657. ב-2001 אוחד הרגימנט יחד עם רגימנט הרגלים שלזוויג ליצירת רגימנט המשמר של הנסיך.
הרגימנט הוקם ב-1657. לאחר הדיפת מתקפתו של קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה על קופנהגן ב-1659 העניק פרדריק השלישי, מלך דנמרק לרגימנט את התואר "רגימנט המשמר של המלכה".
הרגימנט השתתף במלחמה הצפונית הגדולה ובמלחמת שלזוויג השנייה.
ב-1961 התאחד הרגימנט ה-10 יחד עם רגימנט המשמר של המלכה.
ב-1994 הוא השתתף במלחמת בוסניה.
רגימנט המשמר של הנסיך (בדנית: Prinsens Livregiment) היה רגימנט חיל רגלים של הצבא המלכותי הדני.
הרגימנט התקיים בגלגולים שונים מאז 1657 עד 2005.
הרגימנט הוקם במקור ב-1657 ונקרא בתחילה "רגימנט אברשטיין" (על שמו של ארנסט אלברכט פון אברשטיין).
הרגימנט השתתף במלחמה הצפונית הקטנה, במלחמת סקניה, במלחמה הצפונית הגדולה, במלחמת שלזוויג הראשונה ובמלחמת שלזוויג השנייה.
ב-1961 הוא קיבל את שמו האחרון - רגימנט המשמר של הנסיך.
בשנת 2000 סופחו אליו שני רגימנטים נוספים: רגימנט המשמר של המלכה ורגימנט הרגלים שלזוויג.
ב-2005 פורק הרגימנט וגדודיו אוחדו עם רגימנט הדרגונים יוטלנד.
רגימנט הדרגונים יוטלנד (בדנית: Jydske Dragonregiment) הוא רגימנט חיל רגלים ממוכן של הצבא המלכותי הדני.
הרגימנט קיים בגלגולים שונים מאז 1657.
הרגימנט הוקם במקור ב-1657, אולם את שמו הנוכחי קיבל רק ב-1932. ב-1953 הוצב הרגימנט בהולסטברו שם נותר עד ימינו.
הרגימנט השתתף בלחימה באפגניסטן ובעיראק, אולם לפרסום בינלאומי זכה בעיקר בשל חלקו במלחמת בוסניה.
ב-2004 צורפו אל גדודי החי"ר של הרגימנט שלושה גדודי שריון.
ב-2005 רגימנט המשמר של הנסיך הסתפח אל הרגימנט.
רגימנט הדרגונים המוצנחים ה-13 הוא רגימנט קומנדו לסיור מיוחד האחראי הרשמי לאיסוף מודיעין אסטרטגי והוא משתייך לפיקוד המבצעים המיוחדים של הכוחות המזוינים של צרפת.
הרגימנט מדווח ישירות לראש מטה הכוחות המזוינים (CEMA) ומספק מודיעין למינהל המודיעין הצבאי (DRM) ולמפקד המבצעים המיוחדים (COS).
הרגימנט מהווה מערכת מודיעין שלמה ועצמאית של מחקר, עיבוד והפצת מודיעין.
רגימנט הדרגונים המוצנחים ה-13 הוא המקבילה הצרפתית לסיירת מטכ"ל.
ברגימנט מספר פלגות בעלות התמחות זירתית.
פלגה 1 – הדרכה (בית ספר להכשרה של ה-13e RDP)
פלגה 2 – קומנדו ימי
פלגה 3 – לוחמה הררית
פלגה 4 – לוחמה מדברית וניוד
פלגה 5 – צנחנים טקטיים
רגימנט ברמודה המלכותי הוא רגימנט מילואים של הצבא הבריטי המוצב בטריטוריה הבריטית ברמודה.
ב-1965 שני הרגימנטים אוחדו לכדי רגימנט ברמודה המלכותי ועם עזיבת יחידות חיל המצב הבריטיות באותה תקופה, הפך לכוח הצבאי היחיד המוצב באיי ברמודה.
בשנת 1609, בעקבות סופה טבעה קבוצת אוניות בריטיות מחברת וירג'יניה (בדרכם למושבת וירג'יניה), שורדיהן הגיעו לאיי ברמודה, וב-1612 האיים נדקפו לכתר הבריטי והחל יישובם באופן רשמי כקולוניה בריטית.
מושל ברמודה הראשון ריצ'רד מור חשש מפלישה ספרדית והחל לעבוד על ביצורים סביב היישוב האנגלי בסינט ג'ורג' וסביב נמל קסטל, הוא הקים מיליציה שתאייש את הביצורים ותעזור בהגנה על הקולוניה הצעירה.
ב-1701 הוקם כוח צבאי מקצועי ועצמאי ממושל האי שהורכב מיחידות רגלים, פרשים וארטילריה.
לאחר סיום מלחמת העצמאות של ארצות הברית ב-1783 הצי המלכותי הרחיב משמעותית את בסיס הצי בברמודה והפך אותו לבסיס הצי העיקרי ב.
במקביל להתרחבות נוכחות הצי המלכותי בברמודה, הצבא הבריטי ביסס חיל מצב שהורכב מיחידות בריטיות שהוצבו באיים ברוטציה כדי להגן על נכסי הצי המלכותי, כתוצאה מכך המיליציות המקומיות החלו בהדרגה לדעוך.
'קורפוס הרובאים המתנדבים ברמודה' הוקם בשנת 1894 ככוח צבאי שהתבסס על שלושה פלוגות, כל אחת הוצבה בקצה אחר של ברמודה, במטרה להגן דרך קבע באיים ובמתקני הצבא והצי.
הקורפוס התבסס על חיילי מילואים שחיובו לאימון ירי שנתי וגויסו בעיתות חירום, חיילי הקורפוס לא נדרשו לשירות מעבר לים.
בשנים הראשונות קיבלו החיילים ציוד ומדים בהתאם לנהוג ביחידות רובאים אחרות בצבא הבריטי, כולל מדים בצבע ירוק כהה (ירוק רובאי), סמל הקורפוס אף כלל בתוכו את צלב מלטה המזוהה עם יחידות הרובאים, בהמשך קיבלו החיילים מדי חאקי (בדומה ליחידות אחרות בצבא) ומדי הרובאים הירוקים שימשו אותם כמדי יצוג.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כח של 88 חיילים ומפקדם (קפטן ריצ'רד טקר) התנדבו להצטרף ללחימה בחזית המערבית, שם הם נלחמו כחלק מרגימנט לינקונשייר המלכותי.
עד לספטמבר 1916 הכח איבד כמחצית מחייליו, עת נשלח כח מתנדבים נוסף מקורפוס הרובאיים של קצין אחד ו-36 חיילים שהוכשרו להפעיל מקלעים, אלו הרכיבו 12 צוותי מקלע לואיס שהשתלבו בגדוד הראשון של רגימנט לינוקנשייר המלכותי.
'מיליציית הארטילריה ברמודה' הוקמה בשנת 1895 בתור כוח מילואים לאיוש סוללות ארטלריה שהגנו על איי ברמודה, כחלק מחיל מצב הארטילריה המלכותי (אחת משלוש הזרועות של רגימנט הארטילריה המלכותי).
בעוד שקורפוס הרובאים שהוקם באותה התקופה הורכב ברובו ממתנדבים אירופאים (לבנים), משום שבתקופה זו הונהגה הפרדה גזעית בברמודה, מיליציית הארטילריה הורכבה ברובה ממתנדבים אפרו-קריבים (שחורים).
בהקמתה, כללה המיליציה פלוגת מתנדבים אחת של עשרה חיילים, בעשור הראשון של המאה ה-19 כוחה גדל לכ-200 חיילים ושתי פלוגות.
מספר חיילים נשלחו לבריטניה לקחת חלק באירועי יובל היהלום של המלכה ויקטוריה ב-1897 ושוב בהכתרת אדוארד השביעי ב-1902. במהלך מלחמת העולם הראשונה כוח מהמיליציה של 201 חיילים וקצינים נשלח לחזית המערבית, שם לקחו חלק בעיקר במשימות סיוע ואספקה לסוללות הארטילריה.
בסוף המלחמה המיליציה נסגרה אך הוקמה מחדש מספר חודשים לאחר מכן ב-1920 עם כ-210 חיילים כולל שישה קצינים, ב-1928 היחידה אורגנה מחדש כרגימנט מילואים אך המשיכה לשמר את הכינוי "מיליציה".
לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה, הותקנו זוג תותחי 6 ליטראות בסוללה חדשה במחנה ווריק, בנוסף הוחלט להקים כוח מתנדבים נוסף מיליציית הרגלים ברמודה שהוחפפה למיליציית הארטילריה והתבססה על מתנדבים אפרו-קריבים (שחורים).
ב-3 בספטמבר 1939, בדומה לשאר הכוחות הרחבי האימפריה הבריטית, הכוחות בברמודה גויסו בהכנה למערכה הצבאית הקרבה, בנוסף הוחלט על גיוס חובה שחל גם בברמודה.
לאחר המלחמה, בשנות ה-50 נסגר מעגן הצי המלכותי ברמודה מה שהוריד באופן משמעותי את הצורך הכוחות צבאיים בברמודה, כאשר מטרתם העיקרית הייתה להגן על מתקני הצי המלכותי באיים.
כתוצאה מכך באפריל 1953 כוחות הצבא הבריטי שהוצבו באי הוצאו ממנו וכוח מצומצם שנותר בברמודה עזב אף הוא ב-1957, למרות זאת, השלטונות בברמודה החליטו להמשיך לתחזק את שתי יחידות המתנדבים על חשבון תקציב שלטונות האיים.
עם הוצאת סוללות הארטילריה מהאי, בהשפעת ההפרדה הגזעית שהמשיכה להתקיים, הוחלט להפוך את מילציית הארטילריה ליחידת חיל רגלים במקום לאחד אותם עם קורפוס הרובאים (ששמו שונה בתקופה זו לרובאי ברמודה) והשניים התקיימו במקביל עד שאוחדו לבסוף ב-1 בספטמבר 1965 לכדי רגימנט ברמודה.
ב-1 בספטמבר 2015 קיבל הרגימנט מידי המלכה אליזבת השנייה את התואר "מלכותי" במעמד 50 שנים להקמתו, וכן את שמו הנוכחי רגימנט ברמודה המלכותי.
פלוגה A: פלוגת רובאים הכוללת יחידות סיור ימי, פינוי פצצות ויחידות צלילה מבצעית
פלוגה B: פלוגת רובאים המתמחה בחילוץ והצלה ומשימות טקסיות
יוֹהַנֶס מִילֶר פוֹן קְנִינְגְסְבֶּרְג , הידוע יותר בכיניו רֶגְיוֹמוֹנְטַנוּס (Regiomontanus) היה מתמטיקאי, אסטרולוג ואסטרונום מתקופת , שפעל בווינה, בודה ונירנברג.
תרומתו השפיעה רבות על התפתחות בעשורים שלאחר מותו.
רגיומונטנוס כתב תחת השם הלטיני "יואנס דה מונטרגיו" (Ioannes de Monteregio) או "מונטה רגיו" (Monte Regio).
השם רגיומונטנוס (Regiomontanus) מוזכר לראשונה על ידי פיליפ מלנכתון בשנת 1534 כשמה הלטיני של העיר (מילולית "הר המלך") בבוואריה, שבה, או שלידה, נולד, ולא על שמה של קניגסברג (קלינינגרד המודרנית) שבפרוסיה.
אף על פי שמעט ידוע על תחילת חייו של רגיומונטנוס, משערים שבגיל אחת-עשרה הוא היה סטודנט באוניברסיטת לייפציג בסקסוניה.
ב-1451 המשיך את לימודיו באוניברסיטת וינה, בדוכסות אוסטריה, שם הפך לתלמידו ולחברו של .
בשנת 1452 הוענק לו תואר ראשון (baccalaureus), והוא קיבל תואר שני (magister artium) בגיל 21 בשנת 1457. הוא הרצה על אופטיקה וספרות עתיקה.
בשנת 1460 הגיע נציג האפיפיור לווינה בשליחות דיפלומטית.
בהיותו חוקר הומניסטי עם עניין רב במדעי המתמטיקה, חיפש בסריון את חברתו של פורבאך.
ג'ורג'ו מטרביזונד שהיה יריבו הפילוסופי של בסריון הכין זמן קצר קודם לכן תרגום לטיני חדש של אלמגסט של תלמי מיוונית, שבסריון, ובצדק, ראה בו כלא מדויק ומתורגם גרוע, אז הוא ביקש מפורבאך להכין תרגום חדש.
היוונית של פורבאך לא הייתה טובה מספיק כדי לבצע תרגום, אבל הוא הכיר את אלמגסט מקרוב, אז במקום זאת הוא התחיל לעבוד על תקציר מודרני ומשופר של העבודה.
בסריון גם הזמין את פורבאך להיות חלק מבני ביתו וללוות אותו בחזרה לאיטליה עם סיום עבודתו בווינה.
פורבאך נענה להזמנה בתנאי שגם רגיומונטנוס יוכל להתלוות אליהם.
אולם פורבאך חלה בשנת 1461 ומת לאחר שסיים רק את ששת הספרים הראשונים של תקציר האלמגסט.
על ערש דווי גרם פורבאך לרגיומונטנוס להבטיח לסיים את הספר ולהוציאו לאור.
בשנת 1461 עזב רגיומונטנוס את וינה עם בסריון ושהה את ארבע השנים הבאות במסעות ברחבי צפון איטליה כבן ביתו של בסריון, מחפש והעתיק כתבי יד מתמטיים ואסטרונומיים עבור בסריון, שהחזיק אז בספרייה הפרטית הגדולה ביותר באירופה.
רגיומונטנוס גם ערך היכרות עם המתמטיקאים האיטלקיים המובילים של התקופה כגון ופאולו דל פוצו טוסקנלי שהיו גם ידידיו של פורבאך במהלך שהותו הממושכת באיטליה יותר מעשרים שנה קודם לכן.
ב-1467 הוא החל לעבוד עבור יאנוש ויטז, הארכיבישוף של אסטרגום.
שם הוא חישב טבלאות אסטרונומיות נרחבות ובנה מכשירים אסטרונומיים.
לאחר מכן הוא עבר לבודה, ולחצרו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה, עבורו בנה אצטרולב, ושם סידר כתבי יד יווניים תמורת משכורת נאה.
שיצר בזמן שהתגורר בהונגריה, Tabulae directionum profectionumque (לוחות כיווניים) שלו (נדפס לאחר מותו, 1490), תוכננו לאסטרולוגיה, כולל מציאת בתים אסטרולוגיים, והכילו גם כמה טבלאות של חישובי טנגנס.
ב-1471 עבר רגיומונטנוס לעיר החופשית נירנברג, בפרנקוניה, אז אחד ממרכזי הלימוד, ההוצאה לאור, המסחר והאמנות החשובים של האימפריה, שם עבד עם ההומניסט והסוחר .
כאן הוא ייסד את בית הדפוס המדעי הראשון בעולם, ובשנת 1472 פרסם את ספר הלימוד האסטרונומי המודפס הראשון, Theoricae novae Planetarum (תאוריות של כוכבי הלכת החדשים) של מורו גאורג פון פורבאך.
רגיומונטנוס וברנהרד ואלתר צפו ב.
רגיומונטנוס ניסה להעריך את מרחקו מכדור הארץ, באמצעות זווית הפרלקסה.
השביט של 1472 היה גלוי לעין מיום חג המולד 1471 עד 1 במרץ 1472 (לוח השנה היוליאני), בסך הכל 59 ימים.
בשנת 1475, רגיומונטנוס נקרא לרומא על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי לעבוד על רפורמת לוח השנה המתוכננת.
סיקסטוס הבטיח תגמולים משמעותיים, כולל התואר הבישוף של רגנסבורג, אך לא סביר שהוא אכן מונה לתפקיד.
בדרכו לרומא, הוא עצר בוונציה, הוא הזמין את פרסום לוח השנה (Calendarium) שלו עם (נדפס ב-1476).
במהלך שהותו באיטליה הוא השלים את התקציר של פורבאך של אלמגסט, Epytoma in almagesti Ptolemei (תמצית אלמגסט של תלמי).
ב-1464 השלים את De triangulis omnimodis ("על משולשים מכל הסוגים").
De triangulis omnimodis היה אחד מספרי הלימוד הראשונים שהציגו את המצב של אז של הטריגונומטריה וכלל רשימות שאלות לסקירה של פרקים בודדים.
עבודתו על אריתמטיקה ואלגברה, Algorithmus Demonstratus, הייתה בין הראשונות המכילות אלגברה סמלית.
בשנת 1465, הוא בנה שעון שמש נייד עבור האפיפיור פאולוס השני.
ב-Epytoma in almagesti Ptolemei, הוא מתח ביקורת על תרגום אלמגסט מאת ג'ורג'ו מטרביזונד, והצביע על אי דיוקים.
מאוחר יותר ניקולאוס קופרניקוס יתייחס לספר זה כאל השפעה על יעבודתו שלו.
ככותב פורה היה רגיומונטנוס מפורסם בחייו.
אף על פי שהשלים רק רבע ממה שהתכוון לכתוב, הוא הותיר מכלול עבודה משמעותי.
המורה של ניקולאוס קופרניקוס, , התייחס לרגיומונטנוס כמי שהיה המורה שלו.
יש ספקולציות שרגימונטנוס הגיע לתאוריה של המודל ההליוצנטרי לפני מותו; כתב יד מראה תשומת לב מיוחדת לתאוריה ההליוצנטרית של אריסטרכוס מסאמוס הפיתגוראי, הוא מזכיר גם את תנועת כדור הארץ במכתב לחבר.
חלק גדול מהחומר על טריגונומטריה ספירית ב"משולשים" של רגיומונטנוס נלקח ישירות מעבודתו מהמאה ה-12 של , כפי שצוין במאה השש עשרה על ידי ג'ירולמו קרדאנו.
הוא חקר בעיה שידועה כיום בשם בעיית הזווית המקסימלית של רגיומונטנוס.
המתמטיקאי הפלמי , בספרו המתאר ייצוג עשרוני של שברים (), מצטט את הטבלאות הטריגונומטריות של רגיומונטנוס כמרמזות ל.
ההיסטוריון של המתמטיקה מתאר שהטבלאות שיצר רגיומונטנוס לא עשו שימוש בנקודה עשרונית שכבר הוצעה לפניו על ידי - ורק כריסטופר קלאוויוס, כמאה שנה אחרי רגיומונטנוס, הכניס שיטה זו לשימוש נרחב יותר.
רגיומונטנוס עיצב מערכת בתים אסטרולוגית משלו, שהפכה לאחת המערכות הפופולריות ביותר באירופה.
הוא ראה אור בבזל על ידי ו.
יש ציור של רגיומונטנוס בכרוניקת נירנברג של הרטמן שדל משנת 1493. הוא מחזיק אצטרולב.
עם זאת, אף על פי שיש שלושה עשר איורים של שביטים בכרוניקה (מ-471 עד 1472), הם מסוגננים, ולא מייצגים את העצמים האמיתיים.
המכתש על הירח נקרא על שמו.
רגימנט היומנרי המלכותי הוא רגימנט יומנרי משוריין, הבכיר ביותר בצבא הבריטי.
הרגימנט נוסד ב-1 באפריל 1967 מתוך שמונה רגימנטי יומנרי שפורקו והפכו לששת האסקדרונים של היומנרי המלכותי.
הוא רגימנט היומנרי הראשון שהוקם במודל צבא המילואים החדש ולכן הבכיר ביותר, בנוסף, הוא רגימנט היומנרי היחיד בצבא הבריטי שקיבל תואר קרב לאחר מלחמת העולם השנייה (עיראק 2003) עבור השתתפותו במלחמת עיראק.
כיום משמש הרגימנט למשימות סיור ושריון קל על בסיס רכבי סופרקט ג'אקל ולנד רובר והוא נמצא כולו תחת פיקוד חטיבת סיור העומק הראשונה.
מקורות רגימנט היומנרי המלכותי במספר רגימנטי יומנרי שנוסדו בסוף המאה ה-18 ככוחות מתנדבים רכובים להגנה על בריטניה אל מול פלישה צרפתית אפשרית.
רגימנטי היומנרי לקחו חלק במשימות שיטור ומעבר לכך לקחו חלק רק במערכות מרכזיות מעבר לים שהצריכו כוחות נוספים, בהם מלחמת הבורים השנייה ומלחמות העולם.
סך הכל בהיסטוריה של המיזוג של רגימנטי היומנרי השונים הכלולים ברגימנט היומנרי המלכותי ניתן למנות 14 רגימנטים שהתמזגו לאורך השנים לתוך שמונת הרגימנטים שהפכו לאסקדרונים בעת הקמתו ב-1 באפריל 1967.
הרגימנטים השונים תרמו מהמסורות והמורשת שלהן לרגימנט היומנרי, כך גם הועברו עליו 40 תוארי הקרב ההיסטוריים, ב-2005 נוסף לרגימנט גם תואר הקרב "עיראק 2003" עבור לחימתו במלחמת עיראק, כך שהיה לרגימנט היומנרי היחיד שזכה לתואר קרב לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
הרגימנט מורכב ממפקדה ושישה אסקדרונים לוחמים.
הרגימנט הוא אחד משני רגימנטי הסיור המשוריין של צוות קרב חטיבת התקיפה וסיור העומק הראשונה כחלק מהדיוויזיה השלישית (לצד משמר הדרגונים הראשון של המלכה).
ציוד הלחימה העיקרי של הרגימנט הוא הרכב הקרבי המשוריין ג'אקל (MWMIK) הארבע-גלגלי וגרסת הסיוע "קיוטי" השש-גלגלי, כאשר הייעוד המרכזי של הרגימנט הוא למטרות סיור וסיוע בשדה הקרב.
אסקדרון A (שרווד ריינג'רס יומנרי)
אסקדרון B (ווריקשייר ווסטרשייר יומנרי)
אסקדרון C (קנט ושרפשוטרס יומנרי)
אסקדרון E (ליסטרשייר ודרבישייר יומנרי)
רגל היא יחידת מידה לאורך.
שלוש רגליים הן יארד אחד.
רגל (וכן אינץ' ויארד) אינה נכללת במערכת SI, שבה המטר הוא יחידת המידה לאורך.
לפי האמונה הרווחת, המידה העתיקה ביותר לרגל הייתה אורך כף רגלו של אדם.
הרגל הייתה יחידת מידה מקובלת לאורך כמעט בכל התרבויות.
השימוש הידוע הראשון של מידת אורך זו היה בשומר כשמידותיו של פסלו של אחד מגודֶאָה (שליט) בלַגַש ניתנו ברגלים.
נהוג לתארך את הפסל הזה לסביבות 2575 לפנה"ס.
יש הסבורים שמקור המידות הנמצאות בשימוש כיום הוא בהנרי הראשון, מלך אנגליה, שאורך כף רגלו היה 12 אינץ'.
בעבר היו מספר אורכים רב התואם למונח "רגל" שהיו בשימוש במקביל באזורים שונים, ואף היום, למרות ניסיונות התקינה, נותרו כמה מהם בשימוש.
דוגמה ל"רגל לא תקנית" שיצאה משימוש היא הרגל הצרפתית השווה 32.52 ס"מ, לעומת 30.48 הס"מ אליהם שווה הרגל הנפוצה.
האורך המקובל כיום ברוב הארצות, הוא זה שמקורו באנגליה והוא בשימוש בעיקר בבריטניה וארצות הברית.