tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא הצליח לארגן ביקורים בקטר לדמויות פרו-ישראליות בולטות והצליח גם לארגן פגישות בארצות הברית בין פקידים קטרים לכמה ממקורביו של דונלד טראמפ.
בתיאום עם מוזין, אללהאם נטל תפקיד מרכזי בעריכת הכרויות בין קטרים לבין דמויות יהודיות אמריקאיות בולטות.
הוא הציע להן נסיעות לדוחא, שם יכלו להיפגש עם האמיר הקטרי תמים בן חמד אל-ת'אני ועם פקידי ממשל אחרים.
הפנייה למנהיגים יהודים שאורגנה על ידי אללהאם הייתה חלק מקמפיין של קטר ליצירת רצון טוב בקרב אנשים שעשויים להיות מקורבים לטראמפ.
בין המנהיגים היהודים האמריקאים שנכללו בנסיעות שאורגנו על ידי אללהאם או מוזין נמנו אלן דרשוביץ, ראש ארגון ציוני אמריקה, מורט קליין, מלקולם הונליין ומנחם גנק, רב שהוא מנכ"ל חטיבת הכשרות של האיחוד האורתודוקסי, המפקחת על הסמכת אלפי מתקני מזון כשר ברחבי העולם.
אללהאם לא נרשם במשרד המשפטים כסוכן זר של קטר במהלך תקופת עבודתו במדינה, מה שעשוי להוות הפרה של חוק רישום סוכנים זרים (FARA).
ב-7 ביוני 2018, יום לאחר שמוזין הצהיר בטוויטר כי הפסיק לעבוד עבור קטר, אללהאם אמר לארגון פוליטיקו כי ניתק לאחרונה את הקשרים איתם.
הוא הבהיר לפוליטיקו כי יירשם במשרד המשפטים כסוכן זר בגין העבודה שביצע עבור קטר.
אללהאם גם הפליל את הדיפלומט הקטרי לשעבר, אחמד אל-רומאיהי, שלדבריו ביקש ממנו לשקר לעיתונות שסטיב בנון יצר בזדון תביעה נגדו.
ב-15 ביוני 2018 נרשם אללהאם רטרואקטיבית במשרד המשפטים כסוכן זר של קטר.
כלקוחותיו הוא ציין את "מדינת קטר" ואת "הוועדה העליונה למסירה ומורשת", תוך שהוא מציין את אנשי הקשר הרשמיים שלו עבור כל אחד מהם כאמיר תמים בן חמד אל-ת'אני ואחיו הצעיר של האמיר, מוחמד בן חמד בן ח'ליפה אל-ת'אני.
אללהאם ציין לשבח את הסיוע שסיפקה קטר באמצעות נשיא ארגון ציוני אמריקה, קליין, וציין בדיווח בג'רוזלם פוסט מ-21 ביוני 2018 כי הוא גאה בעבודה שעשה מורט קליין בשיתוף פעולה עם האמיר ועם חברים אחרים במשפחת המלוכה הקטרית.
קליין הכחיש, באומרו כי מעולם לא פעל בשום צורה למען קטר, וציין כי התרומה לארגון ציוני אמריקה נדחתה והוחזרה.
אללהאם הגיש למשרד המשפטים ביוני 2018 דיווח על פעילות הלובינג שלו בחו"ל מטעם ממשלת קטר, שם פורטו תרומות לארגונים פרו-ישראליים כמו "ארגון ציוני אמריקה" ו"חיילינו מדברים" (OSS).
אללהאם היה גורם מרכזי בקמפיין לובי לא שגרתי למען קטר, בתקופת הכהונה הראשונה של טראמפ.
אללהאם ושותף עסקי-לובינג נוסף, הרוויחו יותר מ-3 מיליון דולר מקטר בגין הקמפיין, שניסה לזכות בתמיכתם של בעלי בריתו ושותפיו הקרובים של טראמפ, על רקע סכסוך אזורי וטענות לתמיכה בטרור.
עם זאת, אללהאם הגיע להסדר בתביעה שהגיש מגייס הכספים הרפובליקני אליוט ברוידי, והודה כי ידע על הפריצה הקטרית לאימיילים של ברוידי לפני שהתפרסמה הידיעה על כך.
הודאתו ושיתוף הפעולה של אללהאם בתיק שימשו כראיה לתמיכה בטענותיו של ברוידי.
על פי דיווח בוושינגטון פוסט משנת 2024, אללהאם הנחה פגישות בין מנכ"ל חברת החדשות בכבלים ניוז מקס, כריסטופר רודי, לבין פקידים ברשות ההשקעות של קטר בתחילת 2018 בנוגע להשקעה קטרית פוטנציאלית בניוז מקס.
אללהאם גילה כי הודר ממשא ומתן נוסף ולא עודכן לגבי עסקת ההשקעה שלאחר מכן בסך 50 מיליון דולר, בה מעורבת משפחת אל-תאני השלטת בקטר.
ביולי 2018 חשף העיתונאי ברק רביד כי ב-30 באוקטובר 2017 העביר אללהאם תרומה של 100,000 דולר מכספי ממשלת קטר לארגון ההסברה הישראלי Our Soldiers Speak" (OSS)", שהוקם על ידי בנג'מין אנתוני.
התרומה היוותה כ-15% מתקציב הארגון.
לאחר קבלת התרומה טסו על חשבון הארגון קצינים בכירים בצה"ל ופקידים בכירים במשרדי ממשלה להרצאות בארצות הברית.
דובר צה"ל, שעבד עם הארגון ובחר את הקצינים לטיסות, נודע על התרומה הקטרית רק בעקבות חשיפת רביד.
עבודת הנורמליזציה בין ישראל לאינדונזיה
בשנת 2020, אללהאם והפוליטיקאי האינדונזי לוהוט בינסאר פנדג'איטן תרמו 15,000 יחידות של טאפיקס, תרסיס ישראלי לאף נגד COVID-19, לעובדי בריאות ואנשי צבא אינדונזיים.
בשנת 2021, אללהאם החל לעבוד על קשרים דיפלומטיים בין ישראל לאינדונזיה, ויצר שיתוף פעולה ישראלי עם שר ההגנה האינדונזי, פרבואו סוביאנטו.
בשנת 2023, פעל אללהאם ליצירת סחר דו-צדדי בין ישראל לאינדונזיה, כאשר הסכם נורמליזציה רשמי היה צפוי להתפרסם באוקטובר 2023. אללהאם קידם משא ומתן בין אנדי ויג'אג'נטו, יועץ בכיר לנשיא אינדונזיה דאז ג'וקו וידודו לבין רונן לוי, מנכ"ל משרד החוץ הישראלי ושחקן מפתח בהסכמי אברהם.
ההכרזה הוקפאה עם תחילת מלחמת חרבות ברזל ב-7 באוקטובר 2023, ולאחר מכן שינה אללהאם את ייעודו של ערוץ התקשורת הלא רשמי, בין ויג'אג'נטו ללוי כדי לפנות עובדי סיוע אינדונזים שנלכדו ברצועת עזה.
אללהאם יצר תיאום בין ג'ודה נוגרהא, שהיה מנהל הגנת האזרחים במשרד החוץ האינדונזי, לביןמתאם פעולות הממשלה של ישראל בשטחים, כדי להקל על מעבר אינדונזים מעזה למצרים.
הג'ואיש כרוניקל הוא העיתון המרכזי של יהדות בריטניה.
הוא נוסד ב-1841 בלונדון, ולפיכך הוא העיתון היהודי הוותיק בעולם שעודנו מופיע.
עורך העיתון מאז דצמבר 2021 הוא ג'ייק ואליס סימונס.
בתחילת דרכו של העיתון מיד עם הקמתו בשנת 1841 הגיע ללונדון אברהם בייניש על מנת לשכנע את היהודים להתיישב בארץ ישראל, ובשנת 1855 הוא נתמנה לעורכו של העיתון וכתב בו חדשות מארץ ישראל ועל מפעל ההתיישבות ועל פעולות חובבי ציון ועוד.
בין כותבי המאמרים בעיתון היו מרדכי עמנואל נח, משה הס, הרב יהודה חי אלקלעי ואחרים.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 שלח חובב הציונות הבריטי לורנס אוליפנט סדרת מאמרים לעיתון ובהם עודד את הקוראים לתרום כספים ולתמוך בעולי העלייה הראשונה.
בשנת 1896 פורסם בעיתון מאמרו של הרצל "פתרון לבעיה היהודית".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה תמך העיתון בעמדה הציונית המדינית.
בשנת 1934 העיתון התמזג עם העיתון ג'ואיש וורלד שנוסד בשנת 1873. בעליו העיקרי של העיתון בשנות ה-30' של המאה ה-20 היה ליאופולד קסלר, מעוזריו הנאמנים והבכירים של הרצל.
העיתון יוצא לאור מדי יום שישי בתפוצה של למעלה מ-30,000 עותקים, מספק חדשות, דעות, מאמרים וטורים בנושאי חברה, תרבות וספורט, וכמו כן מגוון רחב של דעות ממכתבי הקוראים.
בכך מילא, ועדיין ממלא גם כיום, תפקיד מרכזי בהתפתחות יהדות בריטניה ובחיי הקהילה היהודית שם.
העיתון נמצא בבעלות "קרן קסלר" - קרן תרומות ששולטת שליטה מלאה בעיתון, במטרה למנוע השתלטות בעלי אינטרסים פרטיים על העיתון.
זהות המממנים של הקרן אינה ידועה לציבור.
בשנת 2024 היה העיתון מעורב בפרשת גניבת והדלפת המסמכים המסווגים.
הוא פרסם חדשות כזב, לפיהן נחשף מסמך ברצועת עזה לפיו מנהיג חמאס יחיא סנוואר תכנן להבריח את עצמו וחלק מהחטופים הישראלים מעזה דרך ציר פילדלפי ומשם לאיראן.
בעקבות חשיפת הכזב הפסיק העיתון את העסקתו של אילון פרי, העיתונאי שכתב ידיעה זו.
בעקבות חשיפת הפרסום הכוזב עיתונאים בולטים אחדים ניתקו את קשריהם עם העיתון, ועלה לדיון ציבורי נושא חוסר השקיפות בבעלות על העיתון.
ג'ואל טאונסלי רוג'רס היה סופר אמריקאי שכתב ספרות בלשית וספרי מדע בדיוני.
ג'ואל טאונסלי רוג'רס נולד במדינת מיזורי בארצות הברית.
במלחמת העולם הראשונה שירת כמדריך טייס.
לאחר המלחמה החל לפרסם סיפורים בכתבי עת, בסגנון, שהיה פופולרי באותה עת, שכונה Pulp Fiction – "ספרות זולה" (כפי שתורגם מונח זה לעברית, בשם העברי שניתן לסרטו, הנושא שם זה, של קוונטין טרנטינו).
ספרו הנודע ביותר של רוג'רס הוא The Red Right Hand שראה אור בשנת 1945. בספר זה הביא רוג'רס לשיא השכלול את תת-הז'אנר בספרות הבלשית של "שום דבר אינו כפי שהוא נראה", (שהיה אופייני, בין היתר, לספריה של אגאתה כריסטי).
הספר הפך לרב מכר וזכה במרוצת השנים להופיע במהדורות רבות.
הספר זכה לתרגום עברי בשם "סיוט היד האדומה" שהופיע בשנת 1993. לספר הייתה השפעה על סגנון הסרט האפל של הקולנוע האמריקאי בשנות הארבעים והחמישים.
בסוף המאה ה-20 הספר יצאה לאור בהוצאה מחודשת עם הקדמה של מרטין אדוארדס.
מלבדו כתב רוג'רס עוד ארבעה ספרים באורך מלא שלא זכו להצלחה והחל להתרכז בכתיבת סיפורים בלבד, מהם כתב מאות אחדות ופרסם אותם בכתבי עת שונים.
ג'ואל טאונסלי רוג'רס נפטר בוושינגטון הבירה בשנת 1984.
רוג'רס פרסם חמישה ספרי מתח מלאים ועשרות סיפורים קצרים
The Red Right Hand (משנת 1945) – תורגם לעברית בשם סיוט היד האדומה.
ג'ואל רובן מאדן הוא זמר אמריקאי, אשר ידוע בתור הסולן של להקת הפאנק רוק (Punk rock) "גוד שארלוט".
לג'ואל שלושה אחים אשר אחד מהם- אחיו התאום, בנג'י מאדן הוא גיטריסט הלהקה.
מאדן נולד ביישוב וולדורף (אנ'), מרילנד.
בגיל 16, עזב אביו את המשפחה וגרם לה לבעיה כלכלית קשה ומאדן ואחיו פנו לעבודה בעבודות מזדמנות שונות.
לאחר שבגר החליט לשנות את שם משפחתו מ"קומבס", לשם נעוריה של אמו, "מאדן".
אחיו הוא המוזיקאי בנג'י מאדן.
לאחר שצפה עם אחיו בשנת 1995 בהופעה של הביסטי בויז ובהשפעת ז'אנר המוזיקה אותו נהגו לשמוע, החליטו השניים, עם חבר נוסף להקים להקה, אך זו התפרקה לאחר זמן קצר.
בהמשך, החליטו השניים להקים להקה נוספת, וגייסו לשם כך את חבריהם פול תומאס ואהרון אסקולופיו והקימו יחדיו את גוד שארלוט.
הלהקה התפרסמה לאחר אלבומה השני והמצליח The Young and the Hopeless.
ב-2001, הופיע מאדן בסרט "קטע מהסרטים" יחד עם שאר להקת גוד שארלוט.
ב-2006, הופיע עם אחיו בנג'י בסרט "Material Girls".
בנוסף הנחו התאומים תוכנית ב-MTV.
כמו כן, הקימו האחים לבית מאדן חברת הלבשה בשם DCMA COLLECTIVE המייצרת בעיקר טישרטים והם עצמם נוהגים ללבוש את בגדי המותג.
בשנת 2012 הצטרף כמנטור לתוכנית המציאות האוסטרלית "The Voice" ממנה פרש לאחר חמש עונות ב-2016.
בנובמבר 2006, החל מאדן לצאת עם ניקול ריצ'י.
בנובמבר 2007, הקימו מאדן וריצ'י את "קרן ריצ'י ומאדן לילדים".
הקרן יצרה משרד רישום באינטרנט כדי לעזור למשפחות במצוקה.
לזוג שני ילדים: הרלוו (נולדה ב-11 בינואר 2008) וספרוו (נולד ב-9 בפברואר 2009).
הזוג נישא ב-11 בדצמבר 2010, והוא מתגורר כיום בגלנדל, קליפורניה.
ג'ואל סקוט היילי אוסטין (Joel Scott Hayley Osteen, נולד ב-1963) הוא הכומר הראשי של כנסיית לייקווד ביוסטון ונחשב בין הכמרים הפופולריים והמוכרים ביותר בארצות הברית.
אוסטין נולד ביוסטון בשנת 1963 לכומר ג'ון אוסטין, שהנהיג את הכנסייה לפניו.
אביו עזב את הכנסייה הבפטיסטית על מנת לייסד את כנסיית לייקווד ב-1959. בזמנו של אביו מנתה הכנסייה 6,000 חברים ודרשותיו אף שודרו בערוץ מקומי עד מותו ב-1999. לאחר מות אביו לקח אוסטין על עצמו את הנהגת הכנסייה, וזאת למרות שרק פעם בודדת ניסה את כוחו בהטפה מעל הדוכן.
תחת הנהגתו של אוסטין צמחה הכנסייה לכדי מגה-כנסייה מהגדולות במדינה וארגון מאוד רווחי מבחינה כלכלית.
בדרשותיו השבועיות נוכחים מעל 52 אלף איש, במחזורים של 16 אלף כל פעם.
דרשותיו השבועיות המשודרות נצפות על ידי יותר מ-7 מיליון אנשים בארצות הברית ומעל 20 מיליון ברחבי העולם.
אוסטין פרסם מספר ספרים רבי מכר ונמנה ברשימת "עשרת האנשים המעניינים ביותר של שנת 2006" שפרסמה ברברה וולטרס.
אוסטין מתמקד בדרשותיו בהיותו של האל "מיטיב", וממעט בציטוט כתבי הקודש, בדיון בנושא החטא ובדרישותיו של האל מברואיו.
למרות שהמסר של אוסטין הוא מסר נוצרי מובהק, סמל הצלב איננו חלק מהתפאורה בדרשותיו, ותחתיו מופיעה מפת העולם.
אוסטין מגדיר עצמו כמדריך סגנון חיים ומכיר בכך שאחרים מוכשרים ממנו בציטוט מכתבי הקודש.
דרשותיו סובבות סביב הפיתוח האישי בסגנון "קואצ'ינג" לאור הנחות היסוד של הנצרות.
לאחר הופעתו ב-2005 בתוכנית של לארי קינג ספג אוסטין מטחי ביקורת מהממסד האוונגליסטי על תשובות לא החלטיות שנשאל על האמונה הנוצרית המקובלת, אמונה שאך ורק דרך ישו יכול האדם להגיע למלכות השמיים לאחר מותו.
בשנת 2006 התארח אוסטין שוב בתוכניתו של קינג והפעם הביע עמדה נוצרית מובהקת יותר בדבר הקשר הרצוי בין המאמין לבין ישו.
בשנת 2007 עימת כריס ולאס מרשת פוקס את אוסטין עם הביקורת על שאינו מצטט מספיק מכתבי הקודש ועל שאינו דן בנושא החטא.
כן נמתחה על אוסטין במהלך השנים ביקורת על שהוא חסר השכלה פורמלית בלימודי דת.
בשנת 2017, אוסטין ספג ביקורת תקשורתית רבה על כך שהיסס לפתוח את כנסיית הענק שלו לנפגעי סופת הארווי בעת שמרביתם היו מחוסרי כל והזדקקו נואשות למקום לינה.
דובר הכנסייה דונלד אילוף טען ש"המקום אינו נגיש כלל לציבור בגלל הצפות מים".
טענה זו עוררה זעם לאור תמונות וסרטונים בהם נראה שהאזור כלל לא ניזוק מהסופה ושהגישה למבנה פנויה.
כעבור מספר ימים נפתחו לבסוף שערי הכנסייה, ואוסטין הסביר כי המתין לרגע המתאים לעשות זאת מפני שחסרו לו אנשי צוות שיעזרו בקליטת הנפגעים.
ג'ואל פרילנד הוא כדורסלן עבר בריטי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת צסק"א מוסקבה ובנבחרת בריטניה.
פרילנד החל את הקריירה המקצוענית שלו בליגה הספרדית השלישית במדי גראן קנריה ב', במדיה קלע 14.8 נקודות והוריד 7.6 ריבאונדים.
לאחר עונה זו נבחר במקום ה-30 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס ב-דראפט ה-NBA, אך הוחזר לאירופה כדי לשפר את יכולתו וחתם בקבוצת גראן קנריה הבוגרת.
בשתי עונותיו הראשונות בקנריה לא הרבה לשחק, אולם לאחר עונה שלישית מוצלחת בה קבע ממוצעים של 9.9 נקודות ו-4.7 ריבאונדים למשחק עבר לקבוצת היורוליג אוניקאחה מאלגה תמורת 4.5 מיליון אירו וחתם על חוזה לחמש שנים בקבוצה.
כבר בעונתו הראשונה במלאגה הפגין יכולת יוצאת מן הכלל ואט אט הפך לשחקן חמישייה קבוע.
הוא הוביל את קבוצתו לסדרת חצי גמר הליגה הספרדית, שם הפסידה מלאגה 3-0 לברצלונה, אך גם היה שותף לעונה הכושלת של הקבוצה ביורוליג, ממנו הודחה מלאגה כבר בשלב ה"טופ-16".
בסך הכל קבע פרילנד בעונה זו ממוצעים טובים במיוחד של 12.3 נקודות, 5.1 ריבאונדים, חטיפה אחת וחסימה למשחק בליגה ו-10.1 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק ביורוליג.
פרילנד שיחק בנבחרת בריטניה, בין היתר ביורובאסקט 2009.
ג'ואל דייוויד מור הוא שחקן אופי ובמאי קולנוע אמריקאי.
נודע בזכות תפקידיו בסרטים "דודג'בול", "ילד של סבתא", "אווטאר", ובסדרת הטלוויזיה "בונז".
מור נולד וגדל בפורטלנד, אורגון שבארצות הברית, למשפחה נוצרית.
הוד" במשך כשנתיים, משם עבר ל"אוניברסיטת דרום אורגון" וסיים את לימודיו עם תואר באומנות.
על מנת לקדם את עצמו מבחינה מקצועית כשחקן עבר מור ללוס אנג'לס ביחד עם סוכנו.
בתחילה הופיע בלמעלה מ-15 פרסומות.
בשנת 1996 קיבל תפקיד קטן בסרט ההתבגרות "פוקס פייר" בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי.
ב-2001 הופיע בקליפ לשיר "Youth of the Nation" של להקת הנו-מטאל P.O.D..
פרסום נרחב יותר קיבל מור בשנת 2004 עם תפקיד משני בדמותו של אוון, מקבוצת הדוג'בול של פיטר (וינס ווהן) בקומדיה "דודג'בול".
בשנת 2006 זכה מור לתפקיד ראשי ראשון בקריירה בסרט האימה העצמאי "גרזן", בנוסף השתתף גם בקומדיה בהפקתו של אדם סנדלר "ילד של סבתא".
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ראשי לצדה של פריס הילטון בקומדיה "מגניבות בע"מ", סרט אשר נקטל באופן גורף מצד המבקרים, אולם הופעתו בסרט תפסה את עיניו של ג'יימס קמרון אשר החליט ללהק אותו לתפקיד משני בסרטו שובר הקופות משנת 2009, "אווטאר".
הופעתו של מור בסרט הייתה בדמותו של נורם ספילמן, ביולוג ב"פרויקט אווטאר" אשר חוקר את חיי הצמחייה והטבע שבכוכב פנדורה.
התפרסם גם בזכות הופעותיו בסדרות טלוויזיה, הבולטת ביותר הייתה בשנת 2008, בסדרת הטלוויזיה "עצמות" ברשת FOX, בה גילם את דמותו של קולין פישר במשך שישה עשר פרקים.
באותה שנה הופיע בקליפ לשיר "Beat It", קאבר שביצעו להקת הרוק פול אאוט בוי.
בשנת 2009 הופיע בווידאו-קליפ לשירה של קייטי פרי "Waking Up in Vegas" ובשנת 2010 הופיע בווידאו-קליפ לשירה של קתרין מקפי "It's Not Christmas Without You".
בשנת 2011 שיחק בסרט האימה "ליל הכריש" לצד שרה פקסטון.
בשנת 2016 יצא סרטו השני כבמאי שנקרא "נעורים באורגון" בכיכובם של כריסטינה אפלגייט, בילי קרודופ וניקולה פלץ.
בשנת 2021 ג'ואל שב לתפקידו כד"ר נורם ספילמן בסרט "אווטאר: דרכם של המים", כשג'יימס קמרון אייש את כס הבימוי פעם נוספת.
ג'ואל גריי , הוא שחקן, זמר, רקדן, במאי וצלם ממוצא יהודי-אמריקאי.
התפרסם בתפקיד ה–MC (Master of Ceremonies ) בסרט "קברט" ובמחזה הנושא את אותו השם.
על הופעותיו זכה גריי בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ובפרס הטוני.
גריי, נולד בשם ג'ואל דייוויד כץ (Joel David Katz) בקליבלנד, אוהיו, לאמו גולדי ולאביו הקומיקאי היהודי מיקי כץ.
הוא החל את דרכו כשחקן תיאטרון בתיאטרון ילדים ובהצגות מקומיות באזור מגוריו שבקליבלנד.
בסוף שנות ה-50 וראשית שנות ה-60 הופיע בסדרות של מערבונים בטלוויזיה.
בשנת 1966 קיבל את תפקידו הגדול הראשון בברודוויי כאדון הטקסים במחזמר, מהחשובים בכל הזמנים, "קברט".
המחזמר זכה להצלחה גדולה וגריי זכה על תפקידו בפרס הטוני.
גריי היה מועמד שלוש פעמים נוספות לפרס הטוני.
בשנת 1972 התפרסם כשלוהק לגרסה הקולנועית למחזמר "קברט" בו התגלה שש שנים קודם לכן.
בסרט לוהק לאותו תפקיד אותו גילם במחזמר וזכה בפרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ובפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בכך הפך גריי לאחד משמונה שחקנים בלבד שזכו בפרס האוסקר ובפרס הטוני על אותו תפקיד.
גריי הופיע ב-1976 במותחן הפסיכולוגי "תמיסת שבעת האחוזים" ובסרט הפעולה של גאי המילטון "רמו", עליו היה מועמד פעם שנייה לפרס גלובוס הזהב.
ב-1996 גילם את דמותו של פושע המלחמה הנאצי ושר התעמולה של אדולף היטלר, יוזף גבלס, בדרמה הבריטית "המראה הריקה".
בשנת 2000 שיחק בדרמה המוזיקלית של לארס פון טרייר "רוקדת בחשיכה".
ב-2008 הופיע במותחן הקומי "עמוק בגרון".
גריי התפרסם בסדרות טלוויזיה כגון "באפי ציידת הערפדים", שאליה הצטרף לעונה החמישית וגילם את השד דוק; בסדרת בית הסוהר "אוז", שבה גילם את האסיר היהודי למואל איציק; ו"גשר ברוקלין", שעל הופעת האורח שלו בהּ היה מועמד לפרס אמי.
בשנת 2017 החל גריי לביים את המחזה כנר על הגג ביידיש אשר הוצג תחילה במוזיאון למורשת היהודית וב-2019 עבר לאוף ברודוויי.
בטקס פרסי הטוני 2023 הוענק לו פרס מפעל חיים.
הפרס הוענק לו על ידי בתו, השחקנית ג'ניפר גריי.
גריי הוא אביה של כוכבת סרט הקאלט "ריקוד מושחת" ג'ניפר גריי.
הוא נישא ב-1958 לג'ו ויילדר והתגרש ממנה בשנת 1982; לזוג ילד נוסף בשם ג'יימס.
מלבד קריירת משחק גריי הוא גם צלם חובב, שפרסם שלושה ספרי צילומים.
בשנת 2015, כשהיה בן 82, גריי יצא מהארון, וסיפר על חייו כהומוסקסואל בראיון למגזין "פיפל".
ג'ואל אדג'רטון הוא שחקן וקולנוען אוסטרלי, מועמד פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "לאבינג" (2017).
אדג'רטון נולד בבלאקטאון, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
אחיו נאש אדג'רטון הוא במאי ופעלולן.
למד בבית ספר לדרמה באוניברסיטת סידני המערבית ושיחק ב"חברת התיאטרון סידני".
אדג'רטון התגלה לראשונה לצידו של יו ג'קמן בתפקיד הפריצה שלו באוסטרליה בסרט "מלכי ארסקינוויל".
פרץ לתודעה בסרט הפשע "כוחה של מילה", בתפקיד משנה עליו זכה לראשונה להערכת המבקרים המקומיים.
בשנת 2002 התפרסם לראשונה אל מחוץ לגבולות אוסטרליה בשובר הקופות "מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים" בתפקיד אוון לארס אחיו החורג של דארת' ויידר.
הופיע בתפקיד הקצר גם בסרט ההמשך "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'".
ב-2003 שיחק במערבון "כנופיית נד קלי" בתור הפושע ארון שריט המקושר לפושע נד קלי (הית' לדג'ר).
ב-2004 הופיע בתפקיד האביר גאווין אחיינו של המלך ארתור (קלייב אואן) בדרמת הפעולה ההיסטורית "המלך ארתור".
ב-2005 שיחק בקומדיה "קינקי בוטס" בתור צ'ארלי פרייס המנסה להציל את עסק הנעליים של משפחתו.
ב-2007 השתתף בסרט הפשע "לחסל את האס" בתפקיד שומר הראש הוגו קרופ.
ב-2008 כתב הפיק ושיחק בסרט "הרובע" בבימויו של אחיו נאש אדג'רטון.
ב-2010 זכה אדג'רטון להערכה מקומית ועולמית רבה על תפקידו בדרמת הפשע האוסטרלית "ממלכת החיות" בתור בארי בראון, חבר משפחת הפשע קודי.
בנוסף דיבב בסרט האנימציה "אגדה עם כנפיים".
ב-2011 הופיע בדרמת הלחימה "לוחם" בתור ברנדן קונלון הנלחם באחיו טומי ריורדן (טום הארדי) בתחרות MMA.
כמו כן הופיע בפריקוול למותחן האימה "הדבר" בתור טייס ההליקופטר סם קרטר.
בשנת 2015 יצא סרטו הראשון של אדג'רטון כבמאי, לו הוא גם כתב את התסריט ושיחק בתפקיד ראשי - המותחן "המתנה".
ב- 2024 הופיע בתפקיד ראשי בסרטו של ג'ורג' קלוני, הבחורים בסירה.
ב-2025, שיחק בסרט חלומות רכבת של נטפליקס, בתור הכוכב הראשי.
מוריסהמתנהגורדון "גורדו" מוסליגם במאי, תסריטאי ומפיקחוקי הפשעג'ון קונולילג'יין יש אקדחדן פרוסטגם תסריטאי2016ספיישל חצותלוקאסלאבינגריצ'רד לאבינגמועמדויות:
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (2017)
פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (2016)
פרס גות'הם לשחקן הטוב ביותר (2016)
+שנהסדרהתפקידהערות1995Police Rescueאנדיפרק: "Wild Card"1995, 1997במלכודת העולמותבאזה2 פרקים1996, 1999Water Ratsאהרון לורנס2 פרקים1997Big Skyפירס בייטמןפרק: "Lost and Found"Fallen Angelsסקובפרק: "The Faust Lane"1998Wildsideמייקל סאביניפרק: "#1.15"1999Secret Men's Businessבאזסרט טלוויזיה2000The Three Stoogesטום קוסגרובסרט טלוויזיה של ABC2002-2001The Secret Life of Usוויליאם "וויל" מק'גילתפקיד ראשי (עונה 1)
תפקיד חוזר (עונה 2); 32 פרקים2002Dossa and Joeרובו2 פרקים2007Dangerousסניור סמל מארק פילדתפקיד ראשי; 8 פרקים2009Dirt Gameשייןתפקיד ראשי; 6 פרקים2021מחתרת המסילהארנולד רידג'וויתפקיד ראשי; 10 פרקים2022אובי ואן קנוביאוון לארסמיני-סדרה2023אני מזל בתולה (אנ')מערכת ממוחשבת ברכב (קול)פרק: "The Universe and My Spirit"2024ילד בולע יקוםמפיק בפועלבלואישוטרדיבוב; פרק: "The Sign"חומר אפלג'ייסון דיסןתפקיד ראשי; 9 פרקים
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי2026השחקן הטוב ביותרחלומות רכבת
ג'ואל פורמן הוא רופא משפחה יהודי-אמריקאי המתמחה בתזונה.
את התמחותו הרבה בתזונה רכש על ידי טיפולים בהשמנת יתר ומחלות כרוניות שהעביר במשך שנים רבות.
הוא חבר במועצת המנהלים של "אמריקן קולג' לסגנון חיים רפואי" ומשמש כמנהל המחקר של פרויקט המחקר התזונתי.
הוא חבר בצוות הרפואי של המרכז הרפואי הנטרדון.
נולד בניו יורק ב-2 בדצמבר 1953. בצעירותו הוא היה מחליק אמנותי עולמי.
בין השאר, היה חבר בקבוצה האמריקאית להחלקה אמנותית וזכה במקום השני באליפות הלאומית לזוגות בארצות הברית בשנת 1973. הוא הגיע למקום השלישי באליפות העולם בהחלקה אמנותית לזוגות מקצועיים שנערכה בג'קה שבספרד.
את לימודיו הרפואיים עשה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה.
פורמן יצר את משוואת הבריאות: חומרים מזינים/קלוריות=בריאות.
משוואה זו טוענת שאת הבריאות העתידית של אדם ניתן לחזות על ידי בדיקת צפיפות הקלוריות של הדיאטה שלו.
פורמן חיבר חמישה ספרים, ומספר מאמרים רפואיים.
המהדורה השנייה של ספרו "לאכול כדי לחיות" הגיעה ביוני 2011 לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, ונותרה שם עד היום.
פורמן הופיע בכמה תוכניות רדיו וטלוויזיה כדי להסביר את התאוריה שלו.
בשנת 2011, השיק פורמן את "3 שלבים לבריאות שלא תאמן!", תוכנית באורך 60 דקות ב-PBS העוסקת במשבר השמנת היתר והמחלות הכרוניות הפוקד את אמריקה.
פורמן נשוי ואב לארבעה ילדים.
ג'ואל אדוארד מקהייל הוא שחקן, קומיקאי, מדבב ומנחה טלוויזיה אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של ג'ף וינגר בקומדיה "קומיוניטי" (2009–2015) ברשת NBC, ובשל הנחיית התוכנית הקומית "מרק הוליוודי" (2004–2015) של .
מקהייל נולד ברומא באיטליה, שם עבד אביו, ג'ק מקהייל, כדקאן באוניברסיטת לויולה שיקגו במרכז האיטלקי.
אימו, לורי (לבית ג'קסון) היא קנדית ילידת ונקובר בעוד אביו אמריקאי במקור משיקגו, אילינוי.
מקהייל גדל כנוצרי-קתולי, ומשפחתו ממוצא אירי ונורווגי.
הוא הבן האמצעי מתוך שלושה ילדים, והוא גדל במרסר איילנד בוושינגטון, לזמן קצר בהאדונפילד שבניו ג'רזי, ואז המשפחה חזרה למרסר איילנד שבוושוינגטון, שם הוא למד בבית הספר התיכון הציבורי מרסר איילנד .
הוא קיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת וושינגטון ב-1995, והיה חלק מנבחרת החתירה ומאוחר יותר הצטרף לנבחרת הפוטבול.
הוא קיבל תואר שני במשחק, ועבר להתגורר בלוס אנג'לס.
מקהייל נטל חלק בתוכנית מערכונים מקומית ששודרה בסיאטל ונקראה "".
בשנים 1993–1997 היה חבר באגודה לשיפור הסטנדאפ בשם "Unexpected Productions".
לאחר מכן החל להופיע בסיאטל.
בשנת 2004 החל מקהייל להנחות את התוכנית "מרק הוליוודי" ב.
הוא השתתף כשופט בתחרות "איירון שף אמריקה".
מקהייל הופיע בתפקיד משני בסרט "ספיידרמן 2".
לאחר מכן שיחק בגרסה האמריקאית לקומדיה הבריטית "The IT Crowd".
בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה "שליטי דוגטאון", העוסקת בתרבות הסקייטבורד, בבימויה של קתרין הארדוויק.
בשנת 2007 לקח חלק בתוכנית האלתורים "Thank God You're Here".
והופיע בהופעת אורח בסדרה החיים על פי נד בנוסף הופיע בעונה השישית של התוכנית "Last Comic Standing".
בשנת 2008 דיבב בסרט הילדים "חברים על הכוונת 2" לאחר שאשטון קוצ'ר פרש מהתפקיד.
מקהייל אף ביצע הופעות אורח בסדרה "פיניאס ופרב".
בשנת 2009 שיחק בסרט "המודיע!" לצידו של מאט דיימון.
בשנים 2009–2015 גילם את ג'ף וינגר בסדרה "קומיוניטי" של רשת NBC.
בשנת 2011 שיחק בסרט "ספיי קיידס 4: כל הזמן שבעולם" לצד רוואן בלנצ'ארד וג'סיקה אלבה.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומי "תקועים בחופשה" בכיכובם של אדם סנדלר ודרו ברימור.
בשנים 2016–2017 כיכב בתפקיד הראשי בקומדיה "מרחבים סגורים" של CBS, בתפריד ג'ק גורדון.
בשנת 2018 הנחה תוכנית אירוח קומית בנטפליקס בשם "התוכנית של ג'ואל מקהייל עם ג'ואל מקהייל".
התוכנית בוטלה לאחר 19 פרקים.
ב-2020, בעקבות עליית "קומיוניטי" לנטפליקס והיווצרות שיח מחודש סביב התוכנית, הקים ביחד עם קן ג'ונג את הפודקאסט "The Darkest Timeline" (בתרגום חופשי: "ציר הזמן האפל ביותר", מחווה לבדיחה חוזרת בסדרה) בו מראיינים שחקנים מהתוכנית ומדברים עליה.
באפריל 2021 נבחר מקהייל להנחות תוכנית טלוויזיה קיצית ששודרה ברשת "פוקס".
התוכנית, ששמה "זירת פשע: מטבח" , היא במתכונת של תחרות ניחושים קולינרית, ובכל אחד מפרקיה צריכים אופים מתחרים לפענח איזו מנת קינוח הוכנה, אחרי שייותרו ממנה פירורים, שיירי קמח ומספר רמזים.
המשתתפים נדרשים לשחזר את המתכון בפני השופטים, שף קרטיס סטון ואומנית אפיית העוגות יולנדה גאמפ.
הפרק הראשון בתוכנית שודר ב-26 במאי 2021.
ביולי 1996 הוא נישא לשרה ויליאמס.
לזוג נולד בן ראשון ב-2005, ובן שני ב-2008. הם מתגוררים בשכונת הוליווד הילס, לוס אנג'לס בקליפורניה.
+שנהסדרהתפקידהערות1996Almost Live!דמויות שונות2 פרקים1998ביל ניי, איש המדע נאשםפרק: "Fluids"2000The Huntressקוויקי הליצןפרק: "Springing Tiny"הנמלטקרטיספרק: "Far from Home"Diagnosis: Murderריצ'רדפרק: "By Reason of Insanity"2001, 2020ויל וגרייסאיאן / פיל3 פרקים2003אור מנחהשוטרפרק: "#1.14212"2004–2015מרק הוליוודימנחה618 פרקים
גם תסריטאי הפרק: "The Christmas That Almost Wasn't"ריק ומורטיסטוקרדיבוב; פרק: "Rickmancing the Stone"2017–2018חוקי המרפי של מיילוויקטור ורליאזרדיבוב; 2 פרקים2018התוכנית של ג'ואל מקהייל עם ג'ואל מקהיילמנחה19 פרקים; שודר בנטפליקס
גם תסריטאי ומפיק בפועלהיסטוריה שתויהג'ורג' קורווין (אנ')
תפקיד ראשי (עונה 3); 12 פרקים2021אמא אמריקאיתדויל ברדפורדפרק: "The Election"2021–הווהCrime Scene Kitchenמנחהמשודר ברשת פוקס
גם מפיק בפועל2022אהבה, מוות ורובוטיםסמל מוריסדיבוב; פרק: "Kill Team Kill"הדובשף3 פרקים2022–הווהCelebrity Beefמנחה8 פרקים; משודרת ב
גם מפיק בפועל2023Office Raceספנסרסרט טלוויזיה של קומדי סנטרלקראפופוליס (אנ')שדרן ספורטדיבוב; פרק: "The Stuperbowl"2023–הווהמשמר החיות (אנ')פרנק שואותפקיד ראשי (3 עונות); 31 פרקים
הג'ואיש פרס הוא שבועון אמריקני המופנה לקהילות היהודים שומרי ההלכה בארצות הברית.
לפי הגדרתו זהו העיתון היהודי העצמאי הנפוץ ביותר בארצות הברית.
העיתון נוסד בעקבות פניה של הרב משה פיינשטיין והרב שמחה אלברג, על מנת למלא את החסר בעיתונות יהודית, שהלכה ודעכה בסוף שנות החמישים.
המהדורה הראשונה פורסמה ב-29 בינואר 1960.
עורך העיתון כיום הוא ג'ייסון מעוז.
עורכיו הקודמים היו פרל הרצוג, הסופר ארנולד פיין ולתקופה קצרה גם מאיר כהנא.
העיתון מדווח על חדשות יהודיות ומתמקד בניו יורק, ארצות הברית, וישראל.
על פי הגדרת העיתון, הכתבות ומאמרי המערכת בעלי נטייה לשמרנות.
חדשות - דיווחים המתמקדים במזרח התיכון, מלחמת הדעות ודיווח על הטיה חדשותית נגד מדינת ישראל, וכן חדשות בנושא מזון כשר.
דעות - מאמרי מערכת, ניתוחים מדיניים על השלטון בישראל, ומאמרי דעה.
נושאים - מאמרי על הדת וההלכה היהודית, מסעדות כשרות, מוסף לנוער ומוסף לחגים.
בין הכותבים הקבועים לג'ואיש פרס ידועים רוברט אברך - כותב התסריטים מהוליווד, ג'רולד אוירבך, הסופר והפעיל היהודי ד"ר מוריס מנדל, פרופ' לואיז רנה ברז, ד"ר סטיבן פלאוט, ד"ר מרוין שיק (מקרן אבי חי), פרופ' פיליס צ'סלר - פסיכותרפיסטית ופמיניסטית ידועה הלוחמת באנטישמיות ופגיעה בנשים, וד"ר פאול איידלברג (מתנועת 'ימין ישראל').
הרב ברל ויין ראש מועצת הרבנים בארצות הברית הרב דוד הולנדר, הסופר וכתב הג'רוזלם פוסט חנוך טלר והרב סטיבן פרוזנסקי.
בעבר הרב מאיר כהנא כתב טור שבועי בתחום זה.
בין הכתבים המפורסמים הכותבים בנושאים מדיניים בעיתון, הנשיא לשעבר רונלד רייגן שכתב טור שבועי בשנות השבעים, חבר הכנסת לשעבר הרב מנחם פורוש, קודם ראש האופוזיציה ואחר כך ראש הממשלה מנחם בגין ובימינו משה פייגלין.
כותבים מפורסמים נוספים בנושאים אלו הם שדרן הרדיו וחבר מועצת ניו יורק דב חייקין (הייקינד) נציג הסנאט הניו יורקי ותומך ישראל שמחה פלדר.
ג'וב ג'ואל אנדרה מאטיפ הוא כדורגלן עבר קמרוני-גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
מאטיפ שיחק בקבוצת הנוער וייטמאר מהעיר בה נולד, בוכום.
מאוחר יותר שיחק במחלקת הנוער של קבוצת בוכום.
ביולי 2000 עבר מאטיפ לשחק במחלקת הנוער של שאלקה 04. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ככדורגלן מקצועי ב-17 באוקטובר 2009 במדי קבוצת המילואים של שאלקה, שאלקה ב'.
ב-7 בנובמבר אותה שנה הופיע לראשונה בקבוצה הבוגרת של שאלקה, בבונדסליגה, במשחק נגד באיירן מינכן, שם כבש את שער השוויון.
בסיום המשחק נבחר מאטיפ לאיש המשחק.
ב-2 במרץ 2010 מאטיפ חתם על חוזה חדש בשאלקה ל-3 עונות.
בעונת סייע מאטיפ לשאלקה לזכות בגביע הגרמני.
ב-23 ביולי 2011 זכתה שאלקה בסופר קאפ הגרמני.
ב-23 בפברואר 2013 כבש מאטיפ צמד בניצחון על פורטונה דיסלדורף.
בינואר 2012 הודיעה שאלקה כי מאטיפ חתם על הארכת חוזה לשנתיים נוספות.
ב-15 בפברואר 2016 הודיעה ליברפול על חתימתו של מאטיפ בשורותיה לארבע שנים, אליה עבר לקראת תחילת עונת 2016/2017.
את הופעת הבכורה ערך מאטיפ ב-23 באוגוסט בגביע הליגה נגד ברטון אלביון.
-29 באוקטובר כבש שער בכורה בניצחון 2–4 על קריסטל פאלאס.
בפברואר 2022 נבחר לראשונה לשחקן החודש בפרמייר ליג, הקמרוני הראשון שזוכה בפרס וכן היה לבלם הראשון שזוכה בפרס מאז דצמבר 2018, אז זכה בו חברו לקבוצה, וירג'יל ואן דייק.
ב-23 בדצמבר 2009 מאטיפ זומן לסגל נבחרת קמרון לגביע אפריקה לאומות 2010. מאוחר יותר ביקש מאטיפ שלא לקחת חלק בטורניר.
התאחדות הכדורגל של גרמניה ניסתה לשכנע את מאטיפ לייצג את המדינה בה נולד.
לקראת גביע אפריקה לאומות 2017 הוביל מאטיפ מרד של שמונה שחקנים קמרוניים אשר הודיעו כי לא יצטרפו לנבחרת הלאומית ויישארו לשחק במהלך משחקי הגביע בליגות האירופאיות השונות.
מאטיפ נולד בעיר בוכום שבגרמניה, לאם גרמנייה, ולג'ין, קמרוני שהיה אף הוא כדורגלן.
אחיו, מרווין מאטיפ, הוא גם כדורגלן.
בן דודו ג'וזף-דסירה ג'וב הוא כדורגלן עבר ששיחק גם הוא בנבחרת קמרון.
בנוסף לאזרחות הקמרונית, מאטיפ מחזיק באזרחות גרמנית.
שחקן החודש בפרמייר ליג: פברואר 2022
ג'ואל האנס אמביד הוא כדורסלן קמרוני-צרפתי-אמריקאי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA ובנבחרת ארצות הברית.
זוכה פרס ה-MVP של העונה הסדירה בעונת 2022/2023 ב-NBA.
אמביד נולד ביאונדה שבקמרון, בנם הבכור של קריסטין ותומאס אמביד.
אביו הוא קולונל בצבא קמרון ושחקן כדוריד לשעבר שזכה באליפות אפריקה.
כילד שיחק בעיקר כדורגל וכדורעף, כדורסל החל לשחק רק בגיל 15. שנה לאחר מכן עבר לארצות הברית ולמד בתיכון בפלורידה.
ב-2013 החל ללמוד באוניברסיטת קנזס ושיחק במסגרת נבחרת הכדורסל שלה.
הוא שותף ב-28 משחקים בהם רשם ממוצע של 11.2 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק.
הוא נבחר לשחקן ההגנה של ליגת הביג-12 בה משחקת קנזס.
הוא החמיץ בשל פציעה את ששת המשחקים האחרונים של קבוצתו בהם אליפות הביג-12 וטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
בתום העונה העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA וויתר על המשך לימודיו באוניברסיטה.
ביוני 2014 עבר ניתוח לתיקון שבר מאמץ, במהלכו הושתלו ברגי מתכת בכף רגלו הימנית.
הוא נבחר בדראפט 2014 במקום השלישי בסיבוב הראשון על ידי פילדלפיה 76' והחמיץ את כל עונת ואת כל עונת בשל תקופת ההתאוששות מהניתוח שעבר.
במשחק הבכורה שלו ב-NBA בתחילת עונת , מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר, קלע 20 נקודות ולקח 7 ריבאונדים ב-22 דקות משחק.
הוא נבחר לרוקי המצטיין באזור המזרח שלוש פעמים ברציפות במחצית הראשונה של העונה ונחשב לשחקן המוביל לזכייה בתואר רוקי העונה.
בתחילת חודש מרץ הודיעה הקבוצה כי אמביד סובל מקרע במניסקוס, פציעה בגינה סיים את העונה לאחר שהשתתף ב-31 משחקים בלבד.
על אף ששיחק ב-31 משחקים בלבד לאורך העונה, נבחר בסיומה לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA וסיים במקום השלישי בהצבעות לפרס רוקי העונה (אחרי מלקולם ברוגדון ודריו שאריץ').
באוקטובר 2017 חתם על הארכת חוזה בפילדלפיה ל-5 עונות נוספות, החל מעונת , עבור כ-148 מיליון דולר (עם אופציה לבונוס של 30 מיליון דולר נוספים).
ב-15 בנובמבר 2017 הציג את אחד ממשחקיו הטובים בקריירה, כאשר קלע 46 נקודות, אסף 15 ריבאונדים, מסר 7 אסיסטים וחסם 7 פעמים בניצחון מול לוס אנג'לס לייקרס.
בינואר 2018 נבחר לפתוח עבור "נבחרת המזרח" במשחק האולסטאר של ה-NBA, ובכך הפך לשחקן האולסטאר הראשון של הסיקסרס מאז ג'רו הולידיי בעונת .
באותה עונה הוביל את פילדלפיה להעפלתה הראשון מזה 6 שנים לפלייאוף ה-NBA, עם ממוצעים של 22.9 נקודות ו-11.0 ריבאונדים למשחק.
בפלייאוף עצמו גברה הקבוצה על מיאמי היט בסיבוב הראשון (4–1), בטרם הפסידה בתוצאה זהה מול בוסטון סלטיקס בסיבוב השני.
ב-14 בנובמבר 2018 השיג את טריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, כשרשם 19 נקודות, 13 ריבאונדים ו-10 אסיסטים בהפסד מול אורלנדו מג'יק.
ב-4 באפריל 2019 שחזר את ההישג, עם 34 נקודות, 13 ריבאונדים ושיא קריירה של 13 אסיסטים בהפסד מול מילווקי באקס.
בפלייאוף 2019 הודחה פילדלפיה פעם נוספת בשלב חצי גמר המזרח, הפעם על ידי טורונטו ראפטורס (3–4).
לאורך אותה העונה היה אחד הסנטרים הדומיננטיים בליגה, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה וחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לאחר שהעמיד ממוצעים של 27.5 נקודות, 13.6 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
בעונת המשיך להציג יכולת גבוהה, עם 23.0 נקודות ו-11.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-24 בפברואר 2020 קלע שיא קריירה של 49 נקודות, בניצחון פילדלפיה מול אטלנטה הוקס.
בפלייאוף 2020 קלע 30.0 נקודות בממוצע למשחק, אולם קבוצתו הובסה על ידי הסלטיקס (0–4) בסיבוב הראשון.
בשנת 2023 הופיע ברשימת פורבס 30Under30. ב-2 במאי הוכרז כ-MVP של העונה הסדירה לעונת 2022/23.
ג'ואיש שאנגחאי כרוניקל (Shanghai Jewish Chronicle) היה עיתון יהודי בשפה הגרמנית שיצא לאור בשאנגחאי, סין, בין השנים 1939 עד 1948. בתחילתו יצא העיתון במתכונת יומית, ולאחר מכן הפך לשבועון.
העיתון החל לפעול ב-3 במאי 1939 ויועד לקהילה הגדלה והולכת של מהגרים יהודים מאירופה שהגיעו לשנגחאי.
העיתון כלל סיקורי חדשות מהעולם ובפרט בנושאים יהודיים.
כל גיליון הכיל בין 8 ל-16 עמודים, וכשליש מכל גיליון הוקדש לפרסומות.
לאחר הכיבוש היפני בחלקים מסין, העיתון פעל בשיתוף פעולה עם הממשל היפני.
הוא היה העיתון היהודי היחיד שהמשיך לפעול בשאנגחאי גם לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 שינה העיתון את שמו ל-Shanghai Echo, ובשנת 1948 חדל להופיע.
ג'ואל בנג'מין הוא שחמטאי יהודי-אמריקאי בדרגת רב-אמן.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-56 בארצות הברית לפי מד כושר.
בשנת 1980 הוא ניצח באליפות ארצות הברית בשחמט לצעירים.
באותה שנה הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי.
הוא חזר על הישג זה בשנת 1982. בשנת 1985 בנג'מין ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה.
הוא ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה בשחמט שש פעמים בין השאר בשנים 1987, 1997 ו-2000. בשנת 1986 הוענדה לו דרגת רב-אמן.
הוא ידוע כמי שהפתיע את יריביו בפתיחות לא שגרתיות ואף פרסם שני ספרים בנושא הפתיחה בשחמט.
בשנת 1985 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל.
בשנת 1987 הוא פרסם את הספרו הראשון בנושא שחמט.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוא היה יועץ של חברת IBM בפיתוח תוכנת כחול עמוק' ,תוכנת משחק שהייתה הראשונה שניצחה אלוף עולם מכהן (גארי קספרוב).
בשנת 1993 הוא סיים שני באליפות ארצות הברית הפתוחה (בן פיינגולד סיים במקום השלישי עם אותו מספר נקודות, ניצח גרגורי קיידנוב).
בנג'מין היה חבר נבחרת ארצות הברית בשחמט שהשתתפה באליפות העולם בשחמט לנבחרות, וזכה במקום ראשון קבוצתי ואישי בשנת 1993 ובמקום שני קבוצתי בשנת 1997.
בין השנים 1988 ל-2002 השתתף בנג'מין ב-6 אולימפיאדות שחמט:
ג'ואל רוברטס פוינסט היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי.
ג'ואל רוברטס פוינסט נולד ב-1779 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית לאלישע פוינסט, רופא אמיד, ולרעייתו קתרין אן רוברטס.
הוא התחנך בקונטיקט ובאירופה ורכש ידע בשפות, במשפטים ובסוגיות צבאיות.
ב-1800 שב פוינסט לצ'ארלסטון מתוך תקווה להתחיל בקריירה צבאית.
אביו לא רצה שבנו יהיה איש צבא.
מתוך רצון לשדל את בנו להיות חלק מהאריסטוקרטיה של צ'ארלסטון, סידר פוינסט האב שבנו ילמד משפטים אצל ויליאם הנרי דה סוסייר, עורך דין ידוע בעיר.
פוינסט לא היה מעוניין בקריירה משפטית וב-1801 הוא שכנע את הוריו שיאפשרו לו לצאת למסע ארוך באירופה.
דה סוסייר צייד אותו ברשימת ספרי משפטים כולל "פירושים על דיני אנגליה" של ויליאם בלקסטון ו"החוק הכנסייתי" של ריצ'רד ברן, למקרה שהוא יתחרט בנוגע לעיסוק במשפטים.
החל מאותה שנה ערך פוינסט מסע ביבשת אירופה.
באביב 1802 הוא עזב את צרפת לכוון איטליה ועבר את הרי האלפים ואת שווייץ.
הוא ביקר בנאפולי וטיפס על הר אטנה שבסיציליה.
באביב 1803 הוא הגיע לשווייץ והתאכסן בביתם של ז'אק נקר ושל בתו מאדאם דה סטאל.
נקר, שהיה שר האוצר של לואי השישה עשר, מלך צרפת בין השנים 1776 – 1781, הוגלה לשם על ידי נפוליאון.
באחת ההזדמנויות, הוזמן רוברט ליווינגסטון, שגריר ארצות הברית בצרפת, לביקור אצלם בעת שסייר בסבויה, צרפת ושווייץ.
פוינסט לקח על עצמו את תפקיד המתורגמן בשיחה בין ליווינגסטון ששמיעתו הייתה לקויה לבין נקר ששיניו החסרות גרמו לדיבורו להישמע כמעט לא ברור לחלוטין.
למזלו, מאדאם דה סטאל לקחה על עצמה לפרש את דברי אביה הקשיש.
באוקטובר 1803 עזב פוינסט את שווייץ ונסע לווינה ומשם למינכן.
בדצמבר הוא התבשר שאביו הלך לעולמו ושמצב בריאותה של אחותו, סוזאן, לקוי מאוד.
הוא יצא מיד בדרכו לצ'ארלסטון, לשם הוא הגיע בראשית 1804, חודשים לאחר שאביו נפטר.
מתוך תקווה להציל את חיי אחותו, לקח אותה פוינסט למסע בניו יורק, בזכרו שמסעו המוקדם יותר לליסבון החיש את החלמתו.
אף על פי כן, בהגיעם לניו יורק מתה סוזאן פוינסט.
כיורש היחיד, הוא ירש הון קטן וכמה בתים ומגרשים, מטעים ומניות.
שוויה הכולל של אחוזת המשפחה הוערך ב-100,000 דולר.
בנובמבר 1806 הגיע פוינסט לבירת האימפריה הרוסית, סנקט פטרבורג.
לווט האריס, קונסול ארצות הברית בעיר, והנציג האמריקאי הבכיר ביותר ברוסיה, קיווה להציג את פוינסט בחצר המלכות של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
כאשר נודע לה שפוינסט הוא מקרוליינה הדרומית, שאלה אותו הקיסרית האם אם הוא יוכל להשגיח על מפעלי הכותנה שהיו תחת חסותה.
פוינסט והקונסול האריס נסעו לקרונשטאדט באמצעות מזחלת כדי לראות את המפעלים.
פוינסט הציע כמה הצעות לשיפור והקיסרית קיבלה אותן.
פוינסט לא האמין שתעשיית הכותנה תוכל לשגשג ברוסיה בשל הצורך בהעסקת הצמיתים שלא קיבלו שום גמול ולפיכך לא היה להם שום אינטרס בהצלחת הענף.
יותר מכך, הוא האמין שמוסד הצמיתות הקשה על רוסיה לפתח סחר ימי ותעשייה.
בינואר 1807 סעדו הצאר אלכסנדר ופוינסט בארמון הקיסרי.
הצאר ניסה לפתות את פוינסט במשרה בשירות האזרחי או הצבאי הרוסי.
פוינסט היסס, והצאר הציע לו "לראות את האימפריה, ללמוד את לשונה ולהכיר את עמה", ואז להגיע לידי החלטה.
פוינסט, שתמיד אהב מסעות, קיבל את ההצעה ובמרץ אותה שנה יצא מסנקט פטרבורג למסע ברחבי דרום רוסיה.
התלוו אליו ידידו האנגלי, לורד רויסון ושמונה אנשים נוספים.
כשברשותם מכתבי המלצה לטיפול מיוחד על ידי כל פקידי הממשל הרוסים, עשו השניים את דרכם למוסקבה.
הם היו בין בני המערב האחרונים שראו את העיר לפני שנשרפה על ידי חייליו של נפוליאון באוקטובר 1812. ממוסקבה הם נסעו לנהר הוולגה ואז בספינה לאסטרחן השוכנת לשפכו.
כעת נכנסה חבורתו של פוינסט אל הקווקז, הכולל מגוון רחב של קבוצות אוכלוסייה ושרק זמן קצר קודם לכן צורף לשטחה של רוסיה לאחר כיבושיהם של פיוטר הגדול ויקטרינה הגדולה.
בשל המתחים האתניים, היה האזור מסוכן מאוד.
אל החבורה צורף קוזאק שליווה אותם במסעם בין טארקי לדרבנט, אך כאשר אציל טטרי טען שהקוזאק המלווה עלול לעורר סכנה, הוא עקף את תחום מושבם של הטטרים.
מהלך זה הרחיב את פמלייתו של פוינסט והם האמינו שכך הם יהיו פחות פגיעים מפני התקפות כאשר הם יצאו מתחומי רוסיה.
כך התלווה אליהם סוחר פרסי שהעביר נערות צעירות שהוא רכש בצ'רקסיה אל באקו ואל ההרמונות בטורקיה.
כשסביבם משמר כבד, עזבה החבורה את דרבנט ונכנסה לתחומי שליטתו של החאן של קובאן.
בעוברי בחאנות, גנב מנהיג אחד השבטים כמה מסוסי החבורה.
פוינסט קיבל החלטה אמיצה לסטות מדרכו ולהגיע לחצר החאן בעיר קובאן ולדרוש את השבתם של הסוסים.
בשל העובדה שבאופן רגיל לא היו זרים באזור, החאן הופתע.
הוא מעולם לא שמע על קיומה של ארצות הברית ופוינסט עשה כמיטב יכולתו כדי לענות על שאלותיו של השליט.
כדי ליידע אותו על גדולתה של ארצות הברית, דיבר פוינסט באריכות על הגאוגרפיה שלה.
החאן התייחס לנשיא תומאס ג'פרסון כאל השאה של אמריקה.
לבסוף, ציין פוינסט כי גנבת הסוסים תשפיע לרעה על דעתם על שמה הטוב של החאנות.
החאן התרשם ואמר לפוינסט שראשו של ראש השבט האשם יותז אם הוא יחפוץ בכך, אך עדיין אם הגנב יסכים לארח מבקר מכובד כמוהו, ייתכן שחנינה תבוא בחשבון.
חבורתו של פוינסט המשיכה לבאקו שעל גדות הים הכספי.
הוא ציין שבגלל בורות הנפט באזור, הוא היה זה מכבר יעד לעלייה לרגל של סוגדים לאש.
הוא היה אחד המבקרים האמריקאים הראשון במזרח התיכון וב-1806 החאן הראה לו בריכה של נפט והוא העלה השערה שיבוא יום והמשאב הזה ישמש כדלק.
משיכתו אל הפעילות הצבאית בקווקז הובילה את פוינסט לבקר בירוואן, שאז צר עליה הצבא הרוסי.
לאחר שבילו זמן מה עם הכוחות, נסעו פוינסט וחבורתו דרך הרי ארמניה אל הים השחור.
הם ויתרו על ביקור בקונסטנטינופול בשל העימות בין רוסיה לבין האימפריה העות'מאנית והחבורה המשיכה לחצי האי קרים ודרך אוקראינה ושבה סוף 1807 למוסקבה.
המסע היה מסוכן מאוד ובריאותו של פוינסט נחלשה.
בכל אופן, מבין תשעת האנשים שיצאו למסע בחודש מרץ בשנה הקודמת, רק פוינסט ושניים נוספים שרדו.
עם שובו למוסקבה שוחח איתו הצאר אלכסנדר על הקורות אותו והציע לו לקבל תפקיד של קולונל בצבא האימפריה הרוסית.
אך באותה עת הגיעו לרוסיה החדשות אודות המתקפה של אה"מ לאופרד על הצ'ספיק וכעת היה ברור שתפרוץ מלחמה בין ארצות הברית לבין בריטניה.
פוינסט היה נחוש בדעתו לשוב למולדתו.
לפני שעזב את רוסיה, נפגש פוינסט בפעם האחרונה עם הצאר שהביע את תמיכתו בצעדים שנקט הקונגרס של ארצות הברית כדי להתמודד עם הפלישות הימיות של בריטניה.
הצאר הכריז שעל רוסיה וארצות הברית לשמור על יחסים מכובדים ביניהן.
פוינסט נועד שוב עם שר החוץ ניקולאי רומיאנצב ובפגישה הרוסים גילו את אזנו שהצאר שואף שיישלח שגריר של ארצות הברית לחצרו.
פוינסט שימש כ"סוכן מיוחד" (special agent) לשתי מדינות דרום אמריקאיות בין השנים 1810 – 1814, צ'ילה וארגנטינה.
הנשיא ג'יימס מדיסון מינה אותו ב-1809 כקונסול כללי.
פוינסט היה אמור לחקור את סיכוייהם של המהפכנים במאבקם לעצמאות מספרד.
ב-29 בדצמבר 1811 הוא הגיע לסנטיאגו דה צ'ילה.
משפחות לורן וקררה נאבקו על השליטה בצ'ילה.
עד להגעתו של פוינסט, השיגו בני קררה את השליטה בהנהגתו של חוזה מיגל קררה.
ממשלתו של קררה הייתה חלוקה בשאלה כיצד לקבל את פוינסט.
בית המשפט הקונסולרי, הגוף בעל זכות השיפוט על נושאים מסחריים, התנגד לקבלתו על רקע העובדה שמינויו לא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית.
יתר על כן, רבים מחברי הגוף הזה היו רויאליסטים, שקיוו ליחסים הדוקים יותר עם ספרד ועם בריטניה.
על כל פנים, פוינסט זכה להכרה מהרוב ששאף למסד יחסי סחר עם ארצות הברית.
בסופו של דבר התקיימה קבלת הפנים הרשמית ב-24 בפברואר 1812. פוינסט היה הנציג המוסמך הראשון מטעם ממשלה זרה שהגיע לצ'ילה.
המתנגדים העיקריים שלו בצ'ילה היו אנשי החונטה של פרו.
המשנה למלך של פרו ייצג את הצ'יליאנים שהתנגדו לשלטונה של ספרד.
הוא הכריז שהחוקים של הממשלה הצ'יליאנית החדשה בנוגע לסחר חופשי כבטלי ומבוטלים ושלח פריבטירים לאכוף את הסדר הקולוניאלי הישן.
בעקבת כך התרחשו תפיסות של ספינות והחרמת סחורות, למורת רוחם של הסוחרים הזרים, במיוחד האמריקאים.
פוינסט למד על לכידתה של אוניית ציד לווייתנים אמריקאית שחיפשה אספקה על סמך מכתב שיורט ושנשלח ממושל סן קרלוס דה צ'ילואה אל המשנה למלך של לימה.
יותר מכך, הוא קיבל מידע מודיעיני שעשר ספינות אמריקאיות נוספות נתפשו בטלקוונו שבמפרץ קונספסיון.
עם הנחיות מועטות מממשל מדיסון, החליט פוינסט שיש לעשות משהו נגד הפרת הזכויות הטבעיות של האמריקאים.
פוינסט האיץ בצ'ילה לסגור את נמליה לפרו, אך הרשויות בסנטיאגו לא חשו שהן חזקות דיין כדי לנקוט בצעד כזה.
תחת זאת הם האיצו בפוינסט לסייע להם בהשגת תחמושת ואספקה מארצות הברית.
אף על פי שפוינסט נתן להם שמות של כמה סוחרים, רבים מהם היו כבר מעורבים יותר מדי בעימות בין ארצות הברית לבין בריטניה כדי שיוכלו להקדיש תשומת לב לצ'יליאנים.
במהלך אותה תקופה פוינסט גם האיץ בצ'יליאנים לכונן חוקה לאומית.
ועדה שכללה את קמילו אנריקז ושישה אחרים ומונתה להכנת טיוטה לחוקה.
ישיבת הוועדה הראשונה התקיימה במעונו של פוינסט ב-11 ביולי 1812.
תפישתן של הספינות האמריקאיות על ידי ממלכת פרו לא נפסקה.
בכתב המינוי של פוינסט צוין שעליו להגן על כל הרכוש אמריקאי ולדאוג לאזרחים האמריקאים.
לאחר התייעצות עם קררה, קיבל פוינסט הרשאה לכך שצבא צ'ילה יילחם נגד הרויאליסטים הספרדים בפרו.
מאוחר יותר הוענקה לפוינסט דרגת גנרל בצבאו של קררה.
הוא פיקד על מתקפה של פרשים צ'יליאנים בקרב סן קרלוס ואבטח את המשנה למלך של צ'ילה.
משם הוא יצא בראש סוללת תותחנים למפרץ קונספסיון, שם נתפשו כאמור עשר ספינות אמריקאיות.
עם חשיכה הוא הגיע ליד נמל הים של טלקוונו והחל להרעיש את העיר.
עם שחר הוא שיגר שליח עם דרישה לכניעה של המפרץ לחונטה של צ'ילה.
ב-29 במאי 1813 נכנעו הרויאליסטים הפרואנים.
בראשית ספטמבר 1813 הגיעה הפריגטה האמריקאית USS Essex אל מימי צ'ילה וטיהרה אותם מאוניות ציד לווייתנים וסיירות בריטיות.
עם הגיע הקומודור דייוויד פורטר מה- USS Essex לסנטיאגו, קיבל פוינסט את החדשות המוסמכות הראשונות על מלחמת 1812. כעת הוא שאף יותר מתמיד לשוב לארצו.
עם זאת, זה לא יכול היה לקרות עד שהקומודור פורטר ישלים את השיט שלו באוקיינוס השקט.
לבסוף כשהפליגה ה־Essex כשפוינסט על סיפונה, נצפו ספינות המלחמה הבריטיות אה"מ פיבי ואה"מ צ'רוב בנמל ולפראיסו.
קומודור פורטר שב לסנטיאגו כדי לנצל את תותחי המבצר שם.
הוא גם קיווה שהנייטרליות של המפרץ תרתיע את הבריטים מלתקוף.
קפטן ג'יימס היליאר מהפיבי תקף בכל זאת ופורטר הובס.
הבריטים החליטו לשלוח את השבויים האמריקאים שלהם לארצות הברית ופוינסט נאלץ להישאר בצ'ילה.
כאשר הגיע פוינסט לבואנוס איירס הוא מצא שם חונטה שהייתה מבוססת היטב עם השפעה בריטית חזקה.
הוא הצליח לנהל משא ומתן על הסכם סחר עם החונטה על פיו סחורות אמריקאיות ייובאו עם פטור ממכס.
כאשר נמנע מהספינות האמריקאיות לשוט דרך האוקיינוס האטלנטי, נדרש זמן כדי למצוא נתיב בחזרה לארצות הברית.
בסופו של דבר הצליח פוינסט לעלות על ספינה ששטה לבאהיה שבצפון-מזרח ברזיל.
משם הוא עבר לספינה אחרת שיעדה היה מדיירה, 860 ק"מ מיבשת אירופה.
בסופו של דבר הגיע פוינסט לצ'ארלסטון ב-28 במאי 1815.
בשובו לצ'ארלסטון ב-1815 בילה פוינסט את החודשים הראשונים לחזרתו בסידור ענייניו האישיים.
מאז ועד מ-1825 הוא נשאר בקרוליינה הדרומית כדי לבנות לעצמו מוניטין מקומי.
הוא נחשב לסמכות מכובדת בנוגע לענייני אמריקה הלטינית.
ב-1816 קיבל פוינסט מכתב מידידו הוותיק הגנרל חוזה מיגל קררה.
מאז שעזב פוינסט את צ'ילה, ביססו הרויאליסטים את אחיזתם במדינה.
לאחר ששהה שנה בגלות בפרובינציות של ריו דה לה פלטה הגיע קררה לארצות הברית בינואר 1816 כדי לעורר שם עניין במהפכה בצ'ילה.
פוינסט השיב לקררה במכתב בו ציין שהוא מתכוון להאיץ בממשלת ארצות הברית לנקוט במדיניות החלטית בנוגע למושבות הספרדיות.
הנשיא מדיסון קיבל את הגנרל קררה בחמימות, אך מעולם לא הודיע לו שיינקוט בצעדי מדיניות רשמיים בשל דאגתו שזה עלול לסכן את סיפוח פלורידה לארצות הברית שהייתה תחת שלטון ספרדי.
תקוותו של קררה לסיוע נענתה מידידו הוותיק.
ביולי 1816 נסע פוינסט לניו יורק כדי לפגוש את קררה.
כשהיה שם, הוא ניסה לעניין את ג'ון ג'ייקוב אסטור, הבעלים העשיר של חברת פרוות אמריקאית, בציודם של המהפכנים הצ'יליאנים של קררה בכלי נשק, אלא שאסטור לא היה מעוניין להיות מעורב בכך.
באוגוסט אותה שנה עלה בידו של פוינסט לארגן כמה פגישות בפילדלפיה בין המנהיג הצ'יליאני לבין כמה מקציניו לשעבר של נפוליאון.
ביניהם היה המרשל עמנואל גרושיי, שפיקד על שומרי ראשו של נפוליאון במהלך המערכה ברוסיה.
פוינסט גם סידר פגישה בין קררה לבין הגנרל ברטרנד קלוזל.
קלוזל הצטיין במלחמות הנפוליאוניות וב-1815 הוענק לו על ידי נפוליאון תואר אצולה.
אף על פי שתנועתו של קררה לא הפיקה תועלת מניסיונם של קצינים צרפתים אלו, עלה בידו של פוינסט להסדיר חוזים עם חברת D'Arcy and Didier בפילדלפיה לאספקת נשק למשלחת שקררה תכנן להקים.
ב-29 באוגוסט 1816 יצא פוינסט למסע בארצות הברית יחד עם ארבעה אנשים ועבד אחד מצ'ארלסטון.
הם יצאו מערבה ועצרו בדרך בפיטסבורג ובסינסינטי עד שהגיעו ללקסינגטון, קנטקי.
כששהו שם, התארחו אנשי החבורה אצל חבר הקונגרס הנרי קליי.
ככל הנראה בשל חוויותיו בצ'ילה, עשה פוינסט רושם על קליי, שראה את עצמו כתומך הגדול ביותר בארצות הברית של העצמאות האמריקאית-ספרדית בשנים הבאות.
מלקסינגטון שמה החבורה פעמיה ללואיוויל ומשם לנאשוויל.
בשהותם שם, סעדו פוינסט ובני לווייתו עם אנדרו ג'קסון.
לאחר שעבר יותר מ-3,000 ק"מ שב פוינסט לצ'ארלסטון בראשית נובמבר 1816.
עוד לפני תום מסעו היה פוינסט מודע לכך שידידיו הגישו את מועמדותו לייצג את צ'ארלסטון בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית.
כשהיה בגרינוויל בדרכו הביתה, הוא קיבל את ההודעה שמועמדותו אושרה והוא זכה במושב בבית הנבחרים.
כשהחל את כהונתו ב-25 באפריל 1817, הציע לו מזכיר המדינה של קרוליינה הדרומית, רוברט ראש, משרה של נציב מיוחד לענייני אמריקה הדרומית, באומרו, "אין לאף אחד את הכישורים לכך יותר מאשר לך".
על כל פנים, פוינסט דחה את ההצעה.
במאי הוא הסביר במכתב לנשיא ג'יימס מונרו שהוא קיבל לאחרונה מושב בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית ושהוא לא יוכל להתפטר מתפקיד זה "שלא למען סיבה טובה יותר בהשוואה לתפקיד זה".
באותו מכתב הוא הציע את הידע שלו על אמריקה הדרומית לטובת כל צורך של הממשל.
השקפותיו הפוליטיות של פוינסט השתקפו בדעותיהם של מי שראו עצמם אז כרפובליקנים הג'פרסונאים.
אחד הצעדים החשובים ביותר שבהם הם תמכו בעקבות מלחמת 1812, היה המימון הפדרלי להשקעה בתשתיות.
כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, הייתה זו אחת השאיפות המרכזיות שלו ולאחר שנבחר מחדש ב-1818, הוא היה לחבר הוועדה של בית הנבחרים לשיפור התשתיות.
פוינסט גם שימש כנשיא המועצה לעבודות ציבוריות של קרוליינה הדרומית.
אחת התוכניות הראשיות של המועצה הייתה לקשר בין פנים המדינה עם אזורי החוף שלה.
מיזם חשוב נוסף היה בניית הדרך הראשית מצ'ארלסטון, דרך בירת המדינה קולומביה, אל גבולה הצפון-מערבי של המדינה.
הדרך תוכננה כדי לקדם סחר בין-מדינתי ולמשוך תנועת סחר ממזרח טנסי והחלק המערבי של קרוליינה הצפונית לכוון צ'ארלסטון.
פוינסט, כנוסע מנוסה, ידע טוב יותר מכל אחד אחר את חשיבותן של דרכים משופרות.
במהלך מסעותיו לניו אינגלנד ב-1804 ואל המערב ב-1816, הוא הגיע להבנה שהמדינה יכולה להפיק תועלת מתשתיות תחבורה.
חבר הקונגרס של ארצות הברית
ב-1820 נבחר פוינסט לייצק את מחוז צ'ארלסטון בבית הנבחרים של ארצות הברית.
כחבר הקונגרס המשיך פוינסט לקרוא להמשך שיפור התשתיות, אך הוא גם דחף לשימור כוחם של הצבא והצי.
בדצמבר 1823 הוא הגיש הצעת החלטה הקוראת לוועדה לענייני הצי לבדוק את הכדאיות של בניית עשר אניות סלופ מלחמתי נוספות.
כחבר ועדת החוץ של בית הנבחרים דחף פוינסט לקבלת החלטות על פעולות פיתוח באמריקה הדרומית.
דעותיו הפוליטיות היו דומות לאלו של לאומנים כמו מזכיר המדינה ג'ון קווינסי אדמס ושל מזכיר המלחמה ג'ון קלהון.
פוינסט, כמו מתנגדים רבים של ה"מערכת האמריקנית" של הנרי קליי, התנגד למכסי המגן של 1824.
במקביל לכהונתו בבית הנבחרים, שימש פוינסט כשליח מיוחד למקסיקו בין השנים 1822 – 1823, כאשר ממשלתו של ג'יימס מונרו החלה להיות מודאגת בנוגע ליציבותה של המדינה החדשה יחסית.
פוינסט, שהיה תומך של דוקטרינת מונרו, היה משוכנע שהרפובליקניזם הוא הערבות היחידה לצורת ממשל חופשית ושוחרת שלום עבור מדינות אמריקה הצפונית וניסה להשפיע על ממשלתו של אגוסטין דה איטורבידה, שהחלה להראות סימנים של חולשה ופלגנות.
ב-12 בינואר 1828 חתם פוינסט במקסיקו סיטי על החוזה הראשון בין ארצות הברית לבין מקסיקו, "הסכם הגבולות", שהכיר באופן רשמי בגבול בין שתי המדינות שהוגדר בהסכם אדמס-אוניס, שנחתם ב-1819 בין ארצות הברית לבין ספרד.
ארצות הברית הכירה בעצמאותה של מקסיקו, אך רק ב-1825, עם ייסודה של הרפובליקה של מקסיקו, היא שלחה לשם שגריר.
אנדרו ג'קסון וכמה אחרים דחו את ההצעה למינוי, אך פוינסט קיבל אותה והתפטר ממושבו בקונגרס.
הוא היה מעורב באנדרלמוסיה הפוליטית של המדינה עד לשובו ב-1830, אך הוא ניסה לקדם את האינטרסים של ארצות הברית במקסיקו על ידי מתן טיפול מועדף לסחורות אמריקאיות על פני סחורות מבריטניה, ניסיון לבצע תיקונים בגבול בין שתי המדינות וזירוז קבלתה של חוקה המבוססת על זו של ארצות הברית.
לאחר שביקר באזור שמדרום למקסיקו סיטי, ליד טקסקו דל אלרקון, הבחין פוינסט בצמח שהיה ידוע לימים בארצות הברית כ"פוינסטייה" (מין של משפחת החלבלוביים.
תרגום שמו של הצמח במקסיקו הוא "פרח ערב חג המולד" או "קתרינה").
פוינסט, שהיה בוטנאי חובב נלהב, שלח דוגמאות של הצמח לארצות הברית וב-1836 היה צמח זה כבר ידוע בשם שניתן לו על שמו של פוינסט.
על שמו של פוינסט נקרא גם מין של לטאה מקסיקנית בשם Sceloporus poinsettia.
מה-7 במרץ 1837 ועד ה-5 במרץ 1841 כיהן פוינסט כמזכיר המלחמה של ארצות הברית והוא ניצח על המשך הדיכוי של פשיטות האינדיאנים באמצעות העברתם אל מעבר לנהר המיסיסיפי ובמהלך מלחמת הסמינול השנייה .
הוא גם צמצם את פיצול הצבא על ידי ריכוז יחידות במיקומים מרכזיים וצייד את סוללות הארטילריה הקלות של הרגימנטים כפי שאושר בחוק ארגון הצבא של 1821. בסיום כהונתו ב-1841 הוא פרש לאחוזת המטעים שלו בג'ורג'טאון שבקרוליינה הדרומית.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 היה פוינסט חבר בגוף יוקרתי, המכון הלאומי לקידום המדעים והאומנויות השימושיות, שעל חבריו נמנו הנשיאים לשעבר, אנדרו ג'קסון וג'ון קווינסי אדמס ורבים מהאישים המפורסמים של התקופה, כולל אישי צבא, פקידי ממשל, אנשי רפואה ושאר בעלי מקצועות.
ב-1825 הוא נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1840 היה פוינסט אחד המייסדים של "המכון לקידום האמנויות והמדעים השימושיים", קבוצה של פוליטיקאים שדחפו לשימוש בעיזבונו של ג'יימס סמית'סון להקמת מוזיאון לאומי שיאחסן מוצגים הקשורים לארצות הברית ולמנהיגיה, יציג את הטכנולוגיה האמריקאית ויתעד משאביה הלאומיים של אמריקה הצפונית.
קבוצה זו כשלה במאמציה, שכן קבוצות אחרות ניתבו את ייעודו של המוזיאון, שנודע בשם סמית'סוניאן, כבעל זיקה מדעית.
לא ידוע מתי היה פוינסט חבר בבונים החופשיים, אך ידוע שהוא היה הנשיא לשעבר של הלשכות בבגרינוויל ובצ'ארלסטון.
הוא גם לקח חלק מרכזי בהגדרת הבנייה החופשית במקסיקו.
הוא העדיף את "הנוסח היורקי", שהתאים לאינטרסים הפוליטיים של ארצות הברית.
ג'ואל פוינסט מת בסטייטבורג שבקרוליינה הדרומית ממחלת השחפת שהוחמרה מהתקף של דלקת ריאות ב-12 בדצמבר 1851 ונטמן בית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית "הצלב הקדוש" שבמקום.
ג'ואל פריי הוא שחקן ומוזיקאי אנגלי.
פריי נולד בלונדון בשנת 1984. הוא בוגר האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הוא הופיע במספר סדרות טלוויזיה בממלכה המאוחדת, בעיקר בקומדיות מצבים כגון "White Van Man", "Trollied" ו-"Plebs".
פריי גילם את היזדהר זו לוראק בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס", ואת קרל מרקס בסיטקום "W1A".
פריי הוא חבר בלהקה בשם "Animal Circus" שהוציאה מיני-אלבום (EP) בשנת 2012.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2006; 2009 The Bill דארל קאנינגהם / בקסטר ריאן סדרת טלוויזיה (5 פרקים) 2008 Massive סווינג תפקיד ראשי, 6 פרקים 2009 No Signal!
ג'ואל סארנואו הוא במאי, מפיק ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
סארנואו נולד בדטרויט למשפחה יהודית.
לאחר מכן עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס.