tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מספר אזרחים מנולה נפגשו עמו שם וסיפרו לו על קשר להסגיר לידיו את העיר.
מרקלוס, שנבחר אז כקונסול ועמד לצאת אל סיציליה, קיבל מידע על כך, ושיגר לנולה 6,000 רגליים ו-300 פרשים.
חניבעל העדיף לנסות את מזלו פעם נוספת בנאפולי, אולם גם הפעם לא שיחק לו המזל שם והוא החליט לנסות ללכוד את נולה פעם שלישית ואחרונה.
חניבעל נע אל נולה במהירות, ומרקלוס הורה לגאיוס קלאודיוס נרו לנוע מאחורי המחנה הקרתגי בדממה ולתקוף אותו רק כאשר יתחיל הקרב.
למחרת התנגשו שני הצבאות פעם נוספת, התנגשות שהסתיימה שוב בניצחון רומאי.
אי לכך החליט חניבעל לנטוש את המצור על נולה והיא לא סבלה מהטרדות יותר עד סוף המלחמה.
קרבות לקסינגטון וקונקורד היו ההתנגשויות הצבאיות הראשונות במלחמת העצמאות האמריקנית, בין מיליציות מקומיות ממושבת מסצ'וסטס, לכוחות מהצבא הבריטי.
הקרבות התרחשו ב-19 באפריל 1775, במחוז מידלסקס, הפרובינציה של מפרץ מסצ'וסטס, בערים לקסינגטון, קונקורד, לינקולן, מנטומי (היום ארלינגטון), קיימברידג', ליד בוסטון.
הקרבות מסמנים את פרוץ העימות בין בריטניה לבין שלוש-עשרה המושבות שלה בצפון אמריקה הבריטית.
בסוף 1774 אומץ פתרון סאפוק כהתנגדות לאכיפה של שינויים שבוצעו בממשלה הקולוניאלית של מסצ'וסטס על ידי הפרלמנט הבריטי בעקבות מסיבת התה של בוסטון.
העצרת של מושבת מסצ'וסטס הגיבה על ידי יצירת ממשלה פטריוטית בלתי-חוקית הידועה בשם הקונגרס המחוזי של מסצ'וסטס וקריאה למיליציות מקומיות להתאמן לקראת אפשרות של מעשי איבה.
הממשלה המורדת מימשה שליטה אפקטיבית על המושבה, מחוץ לשלטון הבריטי בבוסטון.
בתגובה, הכריזה הממשלה הבריטית בפברואר 1775 על ההתרחשויות במסצ'וסטס כמרד.
כ-700 חיילים סדירים של הצבא הבריטי בבוסטון, תחת פיקודו של לוטננט-קולונל פרנסיס סמית, קיבלו פקודות סודיות ללכוד ולהשמיד אספקה צבאית של המורדים המאוחסנת על פי הדיווחים על ידי המיליציה של מסצ'וסטס בקונקורד.
באמצעות איסוף מודיעין יעיל, קיבלו המתיישבים הודעה שבועות לפני כן שהאספקה שלהם עלולה להיות בסכנה, ולכן רובם עברו למקומות אחרים.
הם גם קיבלו פרטים על התוכניות הבריטיות בלילה שלפני הקרב, והצליחו להודיע במהירות למיליציות מהאזור על המשלחת הבריטית.
היריות הראשונות נורו בלקסינגטון בזריחה.
אנשי המיליציה היו במיעוט ונהדפו לאחור, והחיילים הבריטים התקדמו לקונקורד, שם הם התחלקו לפלוגות על מנת לחפש אספקה.
בערך ב-11:00 בבוקר נפגשו כ-400 אנשי מיליציה עם 100 חיילים בריטים משלוש פלוגות בגשר הצפוני של קונקורד, ושני הצדדים ספגו אבדות.
הכוח הבריטי שמצא עצמו לפתע נתון במיעוט מספרי, נהדף מהגשר והצטרף לכוח הבריטי העיקרי בקונקורד.
לאחר שהשלימו את החיפוש בקונקורד אחר ציוד צבאי, החלו הכוחות הבריטיים את צעדת השיבה לבוסטון, בעוד אנשי מיליציה המשיכו להיאסף מערים שכנות.
יריות נורו שוב ושוב בין שני הצדדים והן נמשכו לאורך כל היום, בעוד שהחיילים הבריטים צועדים חזרה לכיוון בוסטון.
כשהגיעו ללקסינגטון, קיבל הכוח של לוטננט-קולונל סמית כוח-תגבורת של בריגדיר גנרל יו פרסי, דוכס נורת'אמברלנד, המכונה ארל פרסי.
הכוח המשולב, שמנה כעת כ-1,700 אנשים, צעד חזרה לבוסטון תחת אש כבדה תוך נסיגה טקטית ובסופו של דבר הגיעו לצ'ארלסטאון, שהיה מקום בטוח עבורם.
עוד ועוד אנשי מיליציה חסמו את הדרכים לצ'ארלסטאון ובוסטון, והחלו במצור על בוסטון.
ראלף וולדו אמרסון, ב"המנון קונקורד" שלו, תיאר את היריה הראשונה שירה הפטריוט האמריקני בגשר הצפוני של קונקורד, כ"ירייה שנשמעה ברחבי העולם".
קרבות טַרִיכֶאַי היו קרבות שנערכו במהלך המרד הגדול ליד ובתוך העיר טריכאי שבגליל התחתון, בין הצבא הרומאי בפיקודם של אספסיאנוס וטיטוס ליהודים מורדים מהגליל.
הלחימה החלה בחודש אב, ג'תתכ"ז, 67 לספירה, כאשר לוחמים יהודים תקפו את הרומאים בשעה שבנו את המחנה שלהם.
היהודים נסוגו במהירות, אולם בינתיים התכוננו המוני יהודים לקרב כנגד הרומאים מחוץ לחומותיה של טריכאי.
בראש 600 פרשים נשלח טיטוס לנהל קרב כנגד יהודי טריכאי, אולם בראותו את המוני היהודים שנערכו כנגדו, ביקש תגבורות נוספות שהביאו את סך חייליו למספר של 3,000, מתוכם אלף פרשים.
בקרב שהתנהל מחוץ לחומות נחלו היהודים תבוסה מוחצת, ואילו הנותרים הצליחו להימלט אל מעבר לחומות העיר.
בנצלו מחלוקת פנימית שהתנהלה בעיר, האם להיכנע לרומאים או לא, התקיף טיטוס את העיר מצידה המערבי, ששכן על הכנרת ולא היה מוגן בחומות.
בפחד שיצרה תעוזתו של טיטוס, נוצרה מהומה רבתי, שבמהלכה הצליחו חלק מהמורדים להימלט על סירות לכנרת, ואילו טיטוס כבש את העיר כולה.
בקרב בים הכנרת שניהלו הצדדים למחרת, חיסלו הרומאים את רוב היהודים המורדים ששרדו את ההתקפה הקודמת על טריכאי.
מפקד המרד בגליל היה יוסף בן מתתיהו, מינוי של ממשלת המרד המתונה, וקודם שבא הצבא הרומאי, דאג לחיזוק הביצורים הקיימים והקמת חדשים ב-9 ערים בגליל התחתון, ביניהן טריכאי, השוכנת לחוף הכנרת.
בתחילה פנה ליודפת, וכבש אותה לאחר מצור בן 6 שבועות, בתקווה שלאחר נפילת החזקה שבערי הגליל, יכנעו שאר ערי הגליל.
אז, בתחילת חודש תמוז, החליט אספסיאנוס על בניית מחנות חורף לצבא הרומאי בקיסריה ובסקיתופוליס, אולם חזר לגליל בעקבות הזמנתו של אגריפס השני לביקור בארצו.
במהלך ביקורו של אספסיאנוס בגליל, נודע לו שטבריה עומדת למרוד, וטריכאי כבר הכריזה על מרד.
תוך שהקנאים ששהו בטבריה ברחו לעבר טריכאי, נכנס הצבא הרומאי לטבריה, אולם אספסיאנוס הורה לחייליו שלא לבזוז ולא להרוס את החומות.
מייד אחר כך, בחודש אב, המשיך אספסיאנוס לעבר טריכאי, שבה התכנסו פליטים רבים מהגליל שתמכו במרד כנגד הרומאים, והקים את מחנהו באמצע הדרך בינה לטבריה.
טריכאי שכנה על חופה המערבי של הכנרת, למרגלות הר.
קודם המרד ביצרה יוסף בן מתתיהו משלושת צידיה לחלוטין, בהשאירו רק את צידה המזרחי הפתוח לכנרת כשהוא אינו מבוצר.
ביצורים אלו היו חלשים מביצוריה של טבריה.
את צידה המזרחי של העיר, הפתוח לים הכנרת, תכננו היהודים לנצל אם יפסידו בקרב על הקרקע.
לשם כך הכינו תושבי טריכאי ספינות רבות על מנת שיוכלו להימלט אל הכנרת, ושם להמשיך בקרב ימי.
בזמן שהקימו הרומאים את המחנה, תקפו אותם מורדים יהודים שבאו מטריכאי דרך הכנרת, אולם למרות שבהסתערות הראשונה הצליחו להבריח את בוני המחנה ואף להרוס חלק ממה שבנו, נסוגו במהירות כאשר החלו הרומאים להיערך במערך הלוחמה שלהם.
עד מהרה סגרו עליהם הרומאים, והמורדים נאלצו לעלות על ספינותיהם.
לוחמים אלו לא חזרו חזרה לטריכאי, אלא הטילו עוגן כאשר היו בטווח ירי אל הרומאים, והמשיכו לנהל משם קרב נגד הרומאים שנלחמו ביבשה.
בינתיים, קיבל אספסיאנוס מידע שהיהודים נערכים לקרב בהמוניהם מחוץ לחומותיה של טריכאי, ובתגובה לכך, שלח לשם את בנו טיטוס, בראש 600 פרשים מובחרים.
בתחילה, כאשר הגיע טיטוס אל מחוץ לחומות טריכאי ונוכח לראות שמספרם של היהודים שניצבו מולו היה רב, שלח חזרה לאביו בקשה לקבל תגבורות, אולם בינתיים בראותו שחלק מהחיילים להוטים לפתוח בקרב לפני שתגיע התגבורת, החליט להתקיף את היהודים לבדו.
אולם קודם שעשה זאת, על מנת להלהיב את כל חייליו לצאת לקרב, פתח בנאום לעידוד המורל שלהם, נאום ארוך שבו השווה את חיילי רומא המאומנים למורדים היהודים הדלים בציוד ובטקטיקות.
עד שסיים טיטוס את נאום העידוד, כבר הגיעו תגבורות של 2,000 קשתים ו-400 פרשים, דבר אותו לא קיבלו חייליו של טיטוס, אשר רצו לקחת בלעדיות על הניצחון הצפוי, בשמחה יתירה.
בתחילה, נשלחו הקשתים אל הגבעה למול העיר, תפסו בה עמדות והחלו לגרש בחיציהם את המגינים שעל החומה.
לאחר מכן, יצאו הפרשים בראשות טיטוס להתקפה ישירה על הלוחמים שמחוץ לחומות.
היהודים הצליחו להדוף את ההתקפה הרומאית למשך זמן לא רב, אולם בסופו של דבר, לא יכלו לעמוד כנגד התנופה האדירה של הפרשים, ונשברו.
רבים נרמסו תחת פרסות הסוסים, ורבים נוספים נהרגו בידי הפרשים.
טיטוס, שרצה לסיים את הקרב מחוץ לחומות, הקדים את ראשוני הבורחים מן הקרב, ויחד עם חיילים רומאים נוספים, יצר חיץ בין חומות העיר ליהודים, על מנת שאלו האחרונים לא יוכלו להימלט אליה, אולם למרות ניסיונו של טיטוס, הצליחו לבסוף היהודים, בנצלם את גודלם המספרי, להבקיע דרך ולהיכנס לתוך העיר.
לאחר התבוסה המוחצת שנחלו היהודים מחוץ לחומות טריכאי, התעוררה בתוך העיר מחלוקת עזה.
תושביה של טריכאי שמלכתחילה לא תמכו במרד, התנגדו כעת, למראה תבוסתם של המורדים, להמשך המרד, ואילו תומכי המרד שהיו רבים מאוד, אולם לא היו תושביה של טריכאי, דרשו בתוקף את המשך ההתנגדות.
המחלוקת, שכמעט הגיע לכדי שפיכות דמים, התנהלה בצעקות, וטיטוס שהאזין לה היטב, ראה בה שעת כושר לפריצה אל העיר.
באומץ בלתי רגיל, החליט טיטוס לתקוף את העיר מצידה המזרחי, דרך הכנרת, בה הייתה העיר חשופה מחומות.
הוא ירד מסוסו, והוביל את חייליו לתוך הכנרת, והתקרב לעיר.
שומרי החומות נדהמו למראה תעוזתו של טיטוס, ולא התקיפו אותו, ובעיר החלה מנוסה רבתי לעבר הכנרת, על מנת להספיק לצאת מן העיר קודם שייכנסו אליה חייליו של טיטוס.
קבוצות רבות הצליחו להימלט מן העיר על ספינות לכנרת, אולם רבים אחרים לא הספיקו, ונהרגו בידי חייליו של טיטוס תוך ניסיונות נואשים להימלט לכנרת.
הטבח עצום לא הבדיל בין הזרים המורדים שנהרגו תוך ניסיון להשיב מלחמה לתושבי טריכאי שהתנגדו למרד, ונהרגו ללא שניסו להילחם כלל, ובסופו, תפס טיטוס את השליטה בעיר, ושלח לאביו אספסיאנוס הודעה על ניצחונו.
כאשר ראו היהודים שהספיקו להימלט לכנרת שהעיר נכבשה לחלוטין, העמיקו ללב הכנרת, מנסים להתרחק כמה שיותר מהרומאים.
לאחר ששמע אספסיאנוס על ניצחונו של בנו, בא במהירות עם שאר הצבא לטריכאי, והטיל עליה סגר מוחלט, על מנת שיוכל לערוך בה טיהור מוחלט בין התומכים במרד לאלו שהתנגדו למרד.
ביום שלמחרת, ציווה אספסיאנוס על בניית כלי שיט על מנת שיוכלו החיילים לצאת ולרדוף אחר היהודים שהספיקו להימלט לכנרת קודם כיבוש העיר.
לאחר שהוכנו סירות בכמות מספקת, יצא אספסיאנוס עם חייליו אחר היהודים שנמלטו בכנרת.
כלי השיט של היהודים היו קטנים וחלשים משל הרומאים, ומבנה הטסטודו הרומאי האחיד על סירות הצבא הרומאי לא נתן להם הזדמנויות ממשיות לתקוף אותם.
היהודים ניסו להשליך אבנים על החיילים הרומאים, אך אלה לא הזיקו להם כלל, ואילו כאשר נכנסו היהודים לטווח הירי של הרומאים, נהרגו בירי החצים הרומאי.
רבים אחרים מתו על ידי חניתותיהם הארוכות של הרומאים, ואחרים נהרגו בהתקפה על סירותיהם.
כל היהודים שנמלטו לכנרת נהרגו בסופו של דבר בדרכים שונות, ואף אלו שהצליחו לעלות על החוף, נהרגו שם מיד בידי חיילים רומאים.
יוסף בן מתתיהו תיאר זאת כך:
לאחר שהסתיים הכיבוש הבדילו הרומאים בין תושבי המקום שהתנגדו למרד, לזרים שקיבלו מחסה בטריכאי, ותמכו במרד.
אספסיאנוס העניק חנינה לתושבי העיר, ולאחר אספה עם פיקוד הצבא, החליט לא להעניק חנינה לזרים.
מכיוון שלא רצה לעורר התקוממות אצל תושבי טריכאי עצמם, שבוודאי לא ישלימו עם מותם של כל הפליטים שקיבלו אצלם מחסה, החליט להרחיק את הריגתם של היהודים הזרים מעיניהם של אנשי טריכאי.
אספסיאנוס הודיע ליהודים הזרים שהוא מעניק להם רשות ללכת, אך רק לטבריה.
היהודים, שהאמינו לדבריו של אספסיאנוס, יצאו לדרך זו, והצבא הרומאי שהתפרס לאורך הדרך שמר שאף אחד לא יסטה מהדרך, וסגר את העיר טבריה לאחר שכל פליטי טריכאי הגיעו אליה.
אספסיאנוס ציווה להוליך את כולם לעבר האצטדיון, ושם הורה להרוג את הזקנים והחלשים, שמספרם עמד על 1,200. מבין הצעירים, בחר את 6,000 החזקים ביותר, ושלחם לנירון, ואת שאר האנשים, 30,400, מכר לעבדים, למעט תושבי ממלכתו של אגריפס השני, אותם העניק לאגריפס, שמכר אותם לעבדים אף הוא.
קרבות שבעת הימים היו קרבות שהתחוללו בווירג'יניה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ונמשכו במשך שבעה ימים, בין 25 ביוני ל-1 ביולי 1862.
לאחר פציעתו של ג'וזף א' ג'ונסטון, וקשייו של גוסטאבוס וודסון סמית' להיכנס לנעליו, מונה רוברט אדוארד לי למפקד הארמייה של צפון וירג'יניה , והוא זה שנתן לה את שמה.
בשבועות הראשונים שלאחר מינויו הוא חיזק את הביצורים שמסביב לריצ'מונד.
פרט לכמה פשיטות שערכו כוחות צבא הקונפדרציה, הייתה החזית שקטה.
אם כי אף אחד מאלה לא נסתיים בניצחון מכריע של הקונפדרציה.
מפקד ארמיית הפוטומק ג'ורג' מקללן נסוג מריצ'מונד, מה גם שברור היה שציפיותיו לתגבורות מוושינגטון נכזבו, כמוהן גם האפשרות שכוחות האיחוד שמסביב לוושינגטון יפרצו דרך קווי הקונפדרציה ויתאחדו עם צבאו.
קרבינייר הם פרשים או חיילים רגליים, שבאופן היסטורי נשאו קרבין.
הקרבין קצר יותר מהרובים הסטנדרטים ולכן היה קל יותר לתפעול על גבי סוס, יחידות הקרביניירי הרכובות הראשונות החלו לקום בסוף המאה ה-17 והגיעו לשיאם סביב המלחמות הנפוליאוניות כאשר לרוב צבאות אירופה היה כוח פרשים קרביניירים.
בהמשך הוקמו יחידות קרביניירים רגליות במספר צבאות שהעדיפו את הקרבין בלוחמה באזורים מיוערים או סבוכים, עם זאת באופן היסטורי הקריבניירים היו לרוב רכובים.
הקרביניירים הראשונים הוקמו על בצבא הצרפתי ב-1794, אלו היו פלוגות עילית בתוך גדודי הרגלים הקלים (מה שבגדודי קו רגילים נקראו גרנדירים).
באיטליה וספרד (ובהמשך גם מדינות אמריקה הלטינית) הקרבין נחשב לרובה מתאים למשימות שיטור וכך הוקמו יחידות קרביניירים ז'נדרמרים כגון הקרביניירי האיטלקים.
יחידות הקרביניירים הרכובים הראשונות הוקמו כאמור לקראת סוף המאה ה-17, כאשר כל רגימנט פרשים כלל אסקדרון של קריביניירים, בנוסף לאלו ז'נדרמנים רכובים של התקופה כונו אף הם קריביניירים.
בתחילת המאה ה-18 אורגנו ארבעת האסקדרונים לכדי 'קורפוס הקרביניירים המלכותי', כח הקריבניירים גדל לכי חמש חטיבות הכוללות 30 אסקדרוני קרביניירים ב-1762, אך ב-1788 מספרם ירד חזרה לשני רגימנטים.
בתקופה זו מדי הקרביניירים הרכובים היו דומים למדים הסטנדרטיים של הצבא הצרפתי, בתוספת מגפי רכיבה וכובע ברסקין שייחד אותם משאר יחידות הפרשים, בשיא המלחמות הנפוליאוניות ב-1810 שונו המדים והציוד של הקריבניירים הרכובים והם הכלו ללבוש שריון קיראס (בדומה לקירסירים) וקסדת מתכת ייחודית בעלת רעמה אדומה.
כדי להבדילם מהקירסירים, שריוני הקיראס של הקרביניירים כללו תוספת של עיטור מתכתי בקדמת השריון, בשנים באחרונות של המלחמות הנפוליאוניות ההבדלים בין שני סוגי הפרשים החלו לדעוך, הקרביניירים אפילו הפסיקו להשתמש בקרבין שנתן להם את שמם ולמעשה הפכו לפרשים כבדים לכל דבר לצד הקירסירים.
לאורך המאה ה-19 יחידות הקרביניירים הרכובות עסקו במשימות משטר ולא לקחו חלק מערכות גדולות, ב-1871 יחידת הקרביניירים האחרונה התמזגה עם רגימנט הקירסירים ה-11.
בדומה לצרפת, גם ספרד הקימה יחידות קריבינריים רכובות במאה ה-17, אך אלו היו פרשים קלים עם מדים דומים למדי ההוסרים והגיעו בשיאם לסדר גודל של ארבעה אסקדרונים בלבד.
במהלך המאה ה-19 הקומו יחידות הקרבינרוס ששירתו במשימות שיטור אזוריות ומשמר גבול בעיקר בצפון ספרד, הם לבשו מדים כחולים כהים עם כובע שאקו ייחודי.
הכוח הפך בהדרגה לכוח שיטור ששימש למטרות אכיפת חוקי מסחר ומיסוי אשר הוכפף למשרד האוצר הספרדי, ערב מלחמת האזרחים בספרד ב-1936 מנו הקרבינוס כ-15,000 ובמהלך המלחמה רבים מהם נותרו נאמנים לכוחות המלוכנים כך שבסופה, עם ניצחון הרפובליקנים, פורקו היחידות כולן.
זרוע הקרבניירי (באיטלקית: Arma dei Carabinieri), הוא כוח המשטרה הצבאית של איטליה, שמבצע הן תפקידי שיטור צבאיים והן תפקידי שיטור אזרחיים.
הוא הוקם ככוח השיטור של ממלכת סרדיניה בשנת 1814, אך במהלך איחוד איטליה הוא מונה כזרוע הראשונה של הארגון הצבאי הלאומי.
אף על פי שיחידות הקרביניירי לקחו חלק בפעולות דיכוי האופוזיציה בתקופת המשטר הפאשיסטי, הוא גם היה אחראי לנפילתו של בניטו מוסוליני ולכן יחידות רבות שלו פורקו על ידי גרמניה הנאצית, מה שהוביל לרבים מאנשיו להצטרף למחתרת האיטלקית.
מאז 2001 הוא מהווה אחת מארבע הזרועות של הכוחות המזוינים של איטליה (לצד הצבא, חיל האוויר והצי).
בצבא הבריטי, הרגימנט היחיד המזוהה כקרבינייר הוא משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי ששמו השני הוא "הקרביניירים והאפורים".
תואר הקרביניירים הורש מרגימנט הקרביניירים ה-3 (שפורק ב-1971 אל תוך הקרביניירים והאפורים) שירש אותו ממשמר הדרגונים (קרביניירים) ה-6 (שפורק ב-1922 אל תוך הרגימנט ה-3).
משמר הדרגונים ה-6 התחיל את דרכו בשנת 1685 בתור 'רגימנט הסוסים ה-9'.
הקרביניירים הבריטים נחשבו לאורך רוב ההיסטוריה כדרגונים לכל דבר, הם לבשו ציוד ומדים של דרגונים ואף לחמו כמו דרגונים.
המשטרה הלאומית של קולומביה כוללת כוח שיטור וסיור רכוב הנקרא "אסקדרוני קרבינייר ניידים" (בספרדית: Escuadrones Móviles de Carabineros או בראשי תיבות EMDC).
כוח הקרביניירים הקולומביאני נוסד ב-1841 ובדומה לארצות דוברי ספרדית אחרות, שימש ככוח שהתפרס וסייר באזורי ספק ושמר על החוק והסדר.
כיום תפקידי הקרביניירים לסייר בכבישי קולומביה במשימות שיטור תנועה, לסייר באזורים כפריים ולערב את הקהילות המקומיות בשיתופי פעולה עם הרשויות.
"הקרביניירים של צ'ילה" (בספרדית: Carabineros de Chile) הם כוח שיטור ז'נדרמריה הפועל תחת משרד הפנים והביטחון הלאומי של צ'ילה, הקרביניירים נמצאים גם תחת פיקוד הצבא הצ'יליאני בעיקר בשעת מלחמה או אסון לאומי אך אינם כפופים באופן ישיר לאף אחת מזרועות הצבא.
כוח הקרביניירים הוקם ב-1927 עם איחוד המשטרה הכלכלית (Policía Fiscal), המשטרה הכפרית (Policia Rural) וקורפוס הקרביניירים (Cuerpo de Carabineros) אל תוך מוסד צבאי-אזרחי האמון על הביטחון הלאומי ברחבי המדינה וכפוף ישירות לממשלה.
קורפוס הקרביניירים הוקם ב-1903 במטרה להביא ביטחון ואכיפת החוק באזור האראוקינה ההיסטורי במרכז צ'ילה (כיום בין המחוזות ביוביו ואראוקניה).
בשנת 1973 הקרביניירים הצטרפו להפיכה הצבאית בצ'ילה ומפקדם מיג'ור גנרל סזאר מנדוזה דוראן התמנה לחבר בממשלת החונטה הצבאית ששלטה בצ'ילה עד 1990.
קרבות מרץ בברלין היו סדרת קרבות שנערכו בברלין במרץ 1919, במהלך מרד הספרטקיסטים בין כוחות ממשלת רפובליקת ויימאר שנתמכו בידי מיליציות הפרייקור, לבין הכוחות הבדלניים שהשתייכו למפלגות השמאל הרדיקלי.
הקרבות הסתיימו בדיכוי אכזרי של המרידה בידי כוחות הממשלה והפרייקור.
הקרבות סימנו את סיומו של מרד הספרטקיסטים כמו גם את סיום המהפכה הגרמנית בכלל.
פרידריך אברט ופיליפ שיידמן הכריזו על הקמתה של "רפובליקה גרמנית", והקימו ממשלה זמנית שנודעה בשם "מועצת צירי העם".
במועצת צירי העם היו חברות שתי מפלגות: המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (מפלגתו של אברט) והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית.
אברט ניסה להוביל ממשלת מרכז מתונה, אולם עד מהרה נגררה גרמניה לכאוס של ממש.
מיליציות חמושות קיצוניות קמו משני צידי המתרס.
יוצאי צבא מהימין הקיצוני-הריאקציונרי הקימו את הפרייקור, בזמן שחיילים מהשמאל הקיצוני הקימו את דיוויזיית הצי העממית שהייתה נאמנה לליגת הספרטקיסטים.
כדי לשמר את הסדר בגרמניה, כרת אברט ברית עם הגנרל וילהלם גרנר שהבטיח לו את תמיכת הצבא במידת הצורך.
בסוף השנה פתחה דיוויזיית הצי העממית במרד גלוי שנודע בתור "קרבות חג המולד".
גרנר שלח כוחות צבא לדכא את המרד, אולם אנשיו נסוגו בבושת פנים לאחר מרחץ דמים אכזרי.
בעקבות המרד, פרשו הסוציאל-דמוקרטים העצמאים מהממשלה של אברט, והספרטקיסטים הקימו מפלגה עצמאית - המפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
הפיצול העמוק בשמאל הגרמני אילץ את אברט להסתמך יותר ויותר על תמיכתן של מפלגות הימין.
בשמאל גבר הזעם כנגד אברט, ונציגי מעמד הפועלים דרשו שתעשיות המפתח יעברו הלאמה ושהצבא יעבור דמוקרטיזציה.
אברט הסכים סדרת דרישות מרכזיות שנודעו לימים בשם "נקודות המבורג", ורצה לבצע אותן לאחר הבחירות הקרבות.
בבחירות שנערכו בינואר 1919, זכו הסוציאל-דמוקרטים ברוב גדול, אולם לא הצליחו להרכיב ממשלה לבדם ונאלצו להקים ממשלת מרכז יחד עם מפלגת המרכז הגרמנית והמפלגה הדמוקרטית הגרמנית.
לציבור הגרמני היה ברור שעם בני בריתו החדשים, אברט לא יוכל לעמוד בנקודות המבורג.
תוך זמן קצר פרצו בכל רחבי גרמניה מהומות והפגנות שנודעו לימים כ"מרד הספרטקיסטים".
באספה הכללית של מועצת הפועלים של ברלין, שנערכה בין 26–28 בפברואר, גינו הנציגים את ממשלת אברט ודרשו לקדם את נקודות המבורג.
עם זאת, האספה ביקשה מהפועלים לא להיגרר לקרבות רחוב עם כוחות הממשלה או מיליציות הימין.
הנציגים הקיצוניים יותר באספה דרשו לערוך הצבעה מיידית על שביתה כללית.
הנציגים המתונים יותר הצליחו לדחות את ההצבעה עד 3 במרץ.
כשהגיע התאריך המיועד, טענו חלק מנציגי העובדים כי השביתה כבר החלה בכמה מפעלים.
ידיעה זו שכנעה כמעט את כל חברי האספה להצביע גם כן בעד שביתה כללית.
יעדי השביתה היו קידום של נקודות המבורג, הכרה ממשלתית רשמית במועצות הפועלים, פירוק הפרייקור וכינון יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות.
בעקבות הכרזת השביתה הכללית, הכריזה ממשלת פרוסיה כי ברלין נמצאת במצב מצור.
שר ההגנה גוסטב נוסקה קיבל סמכויות נרחבות כדי לשבור את השביתה.
הוא הוציא צו מיוחד האוסר על הפגנות והורה לסגור כמה עיתונים מהפכניים.
תוך זמן קצר פרצו עימותים אלימים בין כוחות המשטרה לשובתים.
ב-4 במרץ הגיעו דיווחים על חנויות שנבזזו בידי השובתים ועל נשק שנגנב מתחנות משטרה.
מעשים אלו גונו בידי אספת הפועלים כ"פרובוקציות", אולם נוסקה השתמש בהם כתירוץ לבקש את עזרת הצבא והפרייקור.
ב-4 במרץ הכניס נוסקה לברלין שתי דיוויזיות של הצבא הסדיר, דיוויזיית הפרשים של המשמר ודיוויזיית ההגנה הגרמנית.
ולדמאר פאבסט מונה למפקד כוחות הצבא בברלין ובסביבתה.
במקביל, מפקד הפרייקור בברלין, ולטר פון ליטוויץ העמיד לרשות הממשלה שני גדודי פרייקור: פרייקורפס ליצו ופרייקורפס הילסן.
וילהלם ריינהרד נכנס לעיר עם רגימנט המתנדבים ריינהרד.
מרבית כוחות הפרייקור היו יוצאי צבא, ובחלק מהמקרים הם היו גדודים שעזבו את הצבא בשלמותם על נשקם וציודם.
הם נכנסו לברלין מצוידים בטנקים, מטוסים, ארטילריה, מרגמות ומקלעים.
דיוויזיית הצי העממית ניסתה בתחילה לשמור על נייטרליות וב-5 במרץ הגיעו נציגיה לפגישה עם נציגי הפרייקור בניסיון להגיע לשביתת נשק בינם לבין השובתים.
בסיום הפגישה נורה מגבו אחד מנציגי הדיוויזיה.
המלחים זעמו, והחליטו להצטרף למרד.
הם חילקו נשק למורדים, והחלו בקרבות עקובים מדם אל מול הפרייקור.
הפרייקור מצדם השתמשו ללא הבחנה בנשק כבד ובטנקים, והסיגו את חיילי הדיוויזיה מכל עמדותיהם.
הם המשיכו להפגיז ללא הבחנה גם באזורי מגורים.
ב-8 במרץ, בעוד הקרבות נמשכים באזור אלכסנדרפלאץ, הודיעה אספת הפועלים על סיום השביתה.
אולם בשלב זה כבר היו שני הצדדים שקועים עמוק מדי בשפיכות דמים.
באותו יום הצליחו המורדים לכבוש את משרד הדואר ותחנת המשטרה ברחוב ליכטנברג מידי כוחות הפרייקור.
שני שוטרים נהרגו במתקפה ו-20 נפלו בשבי.
עוד באותו הלילה שוחררו כל בני הערובה, אולם ברחובות ברלין נפוצה שמועה שכולם הוצאו להורג.
במקביל, העיתונים הנאמנים לממשלה הפיצו דיווחים שקריים על כך שטייסים הנאמנים למורדים מטילים פצצות על אזרחים מהאוויר.
על סמך הדיווחים המוטעים והשקריים, הורה נוסקה לכוחות הצבא להוציא להורג במקום כל אדם נושא נשק.
החיילים פירשו את הפקודה באופן חופשי, ופרצו לבתים בחיפוש אחר כלי נשק.
הפרייקור איבדו כל שליטה והחלו לירות ללא הבחנה על אזרחים ועל בתים.
חיילי דיוויזיית הצי העממית הסכימו להניח את נשקם ולהחזיר את הכסף שקיבלו מהצבא.
ב-11 במרץ נרצחו 30 מהם בידי חיילי הפרייקור לאחר שכבר נכנעו.
נוסקה סירב להגיע למשא ומתן עם המורדים, ודרש "כניעה ללא תנאי או כלום".
ב-12 במרץ נפל המתרס האחרון של המורדים.
המצוד אחר אחרוני המורדים נמשך עוד יום אחד לפני שהקרבות הפסיקו בפועל.
נוסקה הותיר את הפקודה להרוג את כל נושאי הנשק עד 16 במרץ לפני שהכריז סופית על סיום המרד.
אין מידע מדויק לגבי מספר ההרוגים.
ההערכות נעות בין 1,200 ל-3,000 מורדים ואזרחים שנהרגו.
כוחות הממשלה והפרייקור איבדו עשרות בודדות של אנשים.
אלפי אנשים נעצרו ונדחסו בהמוניהם לתוך תאי הכלא.
הם טופלו בתנאים תת-אנושיים, מה שגרם לעוד מקרי מוות רבים.
קרבות מרץ מסמנים את סיומה של המהפכה הגרמנית.
השמאל הקיצוני הפסיק את ניסיונותיו להפוך את גרמניה לרפובליקה קומוניסטית, וממשלת אברט זכתה במרווח נשימה כדי להתקדם במשא ומתן עם מדינות ההסכמה לקראת חוזה ורסאי.
עם זאת, אברט הבין שהוא חב את קיום שלטונו לפרייקור, ויאלץ להישען עליהם גם בעתיד.
הוא הגיע להסכם על שילובו של הפרייקור בצבא.
אברט לא היה מסוגל לעמוד בהתחייבות זו מכיוון שתנאי חוזה ורסאי דרשו שהצבא הגרמני החדש יהיה בגודל של 100,000 חיילים בלבד, בעוד שהפרייקור לבדו כלל 250,000 לוחמים.
עד מהרה החלו מיליציות הימין בניסיונות מהפכניים משלהם, שהגיעו לשיאם בפוטש של קאפ.
קרבן הוא אלבום סולו של הזמר החסידי-אמריקאי בערי וועבער.
האלבום יצא לקראת חג השבועות ה'תשפ"ב (2022) והוא כולל 12 רצועות.
באלבום לחנים מהאחים בלומשטיין, מבערי עצמו ומליפא שמלצר, מוישי קליין, מוטי אילוביץ, הרשי ויינברגר, פינקי ובר, מאיר אדלר ויוסי גרין.
על העיבוד המוזיקלי שמילי אונגר, מאיר אדלר, הרשי גינסבער, נפתלי משה שניצלר, מוישי קליין, ניר גרף, אברומי ברקו, דוד איכלוביץ, משה לאופר ומונה רוזנבלום.
ב-10 במרץ 2022 יצא הסינגל-קליפ הראשון מהאלבום בשם פרשה.
בחודש נובמבר 2022 הוציאו הזמרים מוטי ויזל ושרוליק קלצקין יחד עם מקהלת מלכות קאבר לשיר "מאן דיהיב" בשם "גם ציפור".
קרבות ימי-הביניים ההיסטוריים , המכונים גם בורה , הם ספורט לחימה מודרני במגע מלא הכולל שימוש בכלי נשק קהים עשויים פלדה, המאפיינים לימי הביניים.
הציוד והשריון המשמשים בלחימה זו חייבים לעמוד בתקנות של אותנטיות היסטורית ובטיחות המתפרסמות באתר הרשמי של תחרויות בינלאומיות בתחום כגון "קרב האומות".
HMB זכה לפופולריות רבה, במיוחד במדינות כמו רוסיה, שם הספורט הפך לתחום מקצועי, והוא כולל אירועים גדולים כמו "קרב האומות" (Battle of the Nations), אשר מושך מתחרים מרחבי העולם ומתקיים במבצרים וטירות היסטוריות.
בפרוץ מלחמת אוקראינה–רוסיה, לא התרחש קרב האומות, שאמור היה להתקיים ברומניה באותה שנה, מכיוון שנבחרות עולמיות מיאנו להתמודד מול הנבחרת הרוסית.
בשנה לאחר מכן החלו להוביל את הספורט ולהגדיר את התקנות שני ארגונים מתחרים שקמו כדי למלא את החלל שהותיר הארגון הרוסי המוביל.
ארגונים אלה מובילים את הספורט כיום.
הם עורכים אליפויות עולם לסירוגין: אליפות העולם של ארגון הבוהורט הבינלאומי נערכה ביולי 2025 בוישגראד (הונגריה) ואליפות העולם של ה IMCF international medieval combat federation עתידה להיערך ביולי 2026 בדנמרק.
שורשי קרבות ימי-הביניים ההיסטוריים הם בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 ברוסיה, בלארוס ואוקראינה, שבהן נערכו קרבות רחבי היקף עם כלי נשק מפלדה.
הרחבת הספורט התרחשה לאחר קרב האומות הראשון שהתקיים במבצר חוטין באוקראינה, שם התחרו משתתפים מאוקראינה, פולין, בלארוס ורוסיה תחת חוקים ותקנות אחידים.
הספורט כולל מספר קטגוריות תחרותיות, אשר מחולקות לקרבות אישיים וקרבות המוניים:
קרבות אישיים: מתבצעים בתחרויות בהן המנצח הוא הלוחם שמצליח להנחית מספר מסוים של מכות על יריבו או להשיג את הניקוד הגבוה ביותר בפרק זמן מוגדר.
לדוגמה, קטגוריית "חרב ומגן", "חרב-חרב", "חרב-בקלר", "חרב ארוכה", וכן קרבות עם כלי נשק לא סטנדרטיים כמו האלברד וגרזן דו-ידני.
המכות חייבות להיות חזקות מספיק כדי לזכות בנקודה.
מותר להכות באמצעות הבקלר, שהוא מגן קטן, אך לא במגן גדול יותר.
קרבות המוניים (בוהורט): בקטגוריה זו, צוותים של לוחמים נלחמים זה בזה בקבוצות של 5, 10, 12, 16, 30 ויותר משתתפים.
מטרת הקרב היא להישאר על הרגליים, ולא להיחשב "מת" אם הובסת.
קרבות אלה מדמים קרבות ראווה שהיו נהוגים באחרית ימי הביניים.
נבחרות קטנות מתאחדות לצורך הלחימה במקצים המצריכים מספר לוחמים רב יותר.
אימוני הלוחמים כוללים אימוני כוח, אמנויות לחימה נלוות ואימוני סיבולת לב-ריאה.
הלוחמים משתמשים גם בטכניקות קרב ממגע מלא ובתרגול על הקרקע כחלק מהכנתם לקרב.
על פי התקנות, לחימה בשריון מתכת מתאפשרת לגילי 18 ומעלה בלבד, אך חלק מהאימונים נעשה במיגון רך (למשל, בדומה למיגון קיקבוקס, או במיגון הסטורי רך) ובכלי נשק מרופדים.
אימונים אלה, הקרויים "סופט", מתאימים גם לילדים ונוער, ויש גם תחרויות המיועדות למיגון רך.
בישראל קיימים מספר מועדונים המתאמנים בקרבות ימי הביניים.
ישראל גם שולחת מדי שנה מאז 2011 נבחרת לאליפויות העולם השונות.
פעילות המועדונים בישראל מאורגנת דרך עמותת עידנים, אשר הוקמה על ידי ראשי המועדונים בשנת 2015 כדי לשמש לארגון פעילויות, תחרויות ראווה, תחרויות רשמיות, תחרויות ידידותיות (המכונות אינטרקלאב) וכנסים, אשר חלקם משולבים בפעילויות של האגודה לשיחזור היסטורי.
Medeival Fighting Club (MFC), פתח תקווה, תחת המאמן וקפטן נבחרת ישראל מיכאל מורגוליס (מורגול)
מועדון אוונגארד, חיפה, תחת המאמן מיכאל שיינברג (רוג'ר)
מועדון רתם, סיף היסטורי, כרמיאל, תחת המאמן ישראל גיטלמן
מועדון סבריאני, אימוני ילדים, נוער, נשים ומבוגרים, תחת המאמן ניקולאי סנצ'וק, בבית אבא חושי, חיפה.
קיימים חוקים בינלאומיים אחידים לקרבות אלה, המגבילים טכניקות מסוימות המהוות סיכון לפציעות קשות, ומחייבים שימוש בציוד העומד בתנאי בטיחות ודיוק היסטורי.
חוקים אלה נאכפים בתחרויות בינלאומיות (כמו קרב האומות או אליפות העולם של ארגון הבוהורט הבינ"ל) וחוקים אחרים עשויים להיות נהוגים בתחרויות מקומיות.
החוקים מתעדכנים לפרקים, ובפרט עודכנו משמעותית בשנת 2025. מטרת החוקים לצמצם פגיעות גופניות קשות.
רק פגיעה בשליש העליון של החרב נחשבת כנקודה.
אסור לפגוע בחלק האחורי של השוק, שאינו מוגן.
הקסדה צריכה להיות מחוברת לשריון כך שלא ייווצר מרווח לא מוגן באזור העורף
חלק מהתקנות עוסקות בתאימות ההיסטורית של המיגון.
מיגון שוק יכול להיות מורכב משניים עד שלושה לוחות.
אף כי ארבעה לוחות נותנים מיגון טוב יותר, אין עדות היסטורית לקיומו של מיגון שוק כזה.
פריטי הציוד צריכים להופיע יחד במקורות היסטוריים.
לא ניתן להשתמש בו זמנית בציוד שעוצב בהתאם לנהוג בתקופות הנבדלות ביותר ממאה שנה.
לפני תחילת הקרב, כלי הנשק והשריון נבדקים כדי לוודא שהם עומדים במידות הנדרשות ובתקנות הבטיחות.
השריון נבדק על הלוחמים, כדי לוודא את התאמתו ואת מידת המיגון שהוא מספק.
קרביין בע"מ היא חברת טכנולוגיה ישראלית המפתחת פתרונות תקשורת מתקדמים למקרי חירום שנוסדה ב-2015. החברה מתמקדת במתן שידור וידאו, מיקום ונתונים בזמן אמת כדי לשפר מערכות תגובת חירום.
הפלטפורמה שלה מאפשרת למוקדי תמיכה לציבור (PSAP) לקבל מידע קריטי ממתקשרים, לשפר את זמני התגובה ולהבין את מצב החירום.
בסיס החברה בניו יורק ופעילות המחקר והפיתוח שלה בתל אביב.
הטכנולוגיה של קרביין אומצה על ידי שירותי חירום ב-23 מדינות בארצות הברית ובמספר מדינות נוספות, כולל פריסה בערים כמו מיאמי, אטלנטה, ניו אורלינס, ניו יורק וירושלים ועל ידי סוכנויות במקסיקו ובקולומביה.
בישראל שימשה הפלטפורמה שלה את עיריות תל אביב וירושלים ואת ארגון החירום המתנדבים איחוד הצלה.
קרביין נוסדה באפריל 2015 על ידי אמיר אליחי (המשמש כמנכ"ל), יחד עם אלכס דיזנגוף (מנהל טכנולוגיות ראשי), יוני יאטסון וליטל לשם תחת השם Reporty Homeland Security.
הסטארט-אפ פיתח בתחילה פלטפורמה לשידור וידאו חי ונתוני מיקום גאוגרפי במטרה לסייע למוקדי שירות חירום.
החברה שינתה את שמה לקרביין בתחילת 2018 - שם המתייחס לאלוטרוף חזק במיוחד של פחמן.
עד 2018 גייסה קרביין כ-24 מיליון דולר במימון הון סיכון (כולל גיבוי מקרן המייסדים, הסטארט-אפ הישראלי הראשון בתיק ההשקעות של קרן זו) ושוויה הוערך בכמעט 100 מיליון דולר.
באפריל 2019 החברה החלה לשתף פעולה עם סיסקו, ענקית ציוד הרשת, כדי לשלב את החומרה שלהם במערכות שלה.
חודשיים לאחר מכן הכריזה קרביין על שותפות עם גוגל לשילוב שירותי מיקום טלפונים של אנדרואיד במרכזי פיקוד חירום ברחבי מקסיקו.
קרביין הקימה את המטה שלה בניו יורק באוקטובר 2019 תוך שמירה על פעילות מחקר ופיתוח בתל אביב, ובהמשך פתחה משרדים בארצות הברית, במקסיקו, באירופה, בהודו ובאוקראינה .
בשנת 2025 גייסה 100 מיליון דולר בהובלת שותפים אסטרטגיים כמו AT&T, ודיווחה על פריסות בכ-300 מרכזי תגובה לחירום ברחבי העולם.
בנובמבר 2025 נמכרה ב-625 מיליון דולר לחברת אקסון אנטרפרייז .
קרביין מפתחת פתרונות מבוססי ענן של "הדור הבא של 911" (NG911) שמטרתם מודרניזציה של תקשורת חירום.
הפלטפורמה שלה מאפשרת שידור בזמן אמת של נתונים עשירים ממתקשרים למוקדי מצוקה (PSAP).
לדוגמה, כאשר מתבצעת קריאת מצוקה, המערכת של קרביין יכולה לספק למוקדן את מיקום ה-GPS המדויק של המתקשר, שידור וידאו חי ממצלמת הטלפון החכם של המתקשר, הזרמת אודיו, הודעות טקסט וטלמטריה אחרת במקביל לשיחת הקול.
החברה מציעה שירות מבוסס אפליקציה וגם אפשרות ללא אפליקציה.
בעזרת אפליקציית קרביין לנייד (שנקראה בעבר "C-Now"), משתמשים יכולים להתקין אותה מראש ב־iOS או אנדרואיד כדי לשלוח אוטומטית נתוני וידאו ומיקום במהלך שיחת חירום.
לחלופין, התכונה מבוססת האינטרנט של קרביין (המכונה "C-Lite") מאפשרת למוקד החירום לשלוח קישור URL שנוצר אוטומטית למתקשר, אשר בעת לחיצה עליו מפעיל את מצלמת הטלפון ומשדר וידאו ומיקום למוקדן - והכל מבלי שהמתקשר יצטרך להתקין אפליקציה כלשהי.
שתי השיטות הן מקוריות לענן ועובדות עם תשתית 911 מדור קודם על ידי יצירת ערוץ נתונים Over-the-Top, המאפשר פריסה מהירה עם שינויים מינימליים במרכזי שירות קיימים.
קרביין טוענת שהטכנולוגיה שלה יכולה לשפר משמעותית את יעילות התגובה (הפחתת זמני תגובה לחירום בממוצע של עד 65%) על ידי מתן מידע מצבי קריטי לכוחות החירום לפני שהם מגיעים למקום.
הפלטפורמה כוללת גם יכולות למיקום פנימי (לאיתור מתקשרים בתוך מבנים) ושילוב של מקורות נתונים נוספים כגון חיישני IoT או הזנות מעקב כדי לתת תמונה מקיפה של אירוע בזמן אמת.
שירותי קרביין פועלים על ענן מאובטח (של Amazon Web Services) ועומדים בתקנות הגנת מידע כמו GDPR, כאשר כל הנתונים מועברים דרך ערוץ מוצפן.
החברה מדגישה כי מוקדי חירום המשתמשים בקרביין אינם יכולים לגשת למצלמה או למיקרופון של מתקשר ללא הסכמתו המפורשת של המשתמש (המתקשר חייב לקבל את קישור הווידאו או את הרשאות האפליקציה).
שותפים גדולים בתחום הטלקום והבטיחות הציבורית שילבו את הפתרונות של קרביין, כגון AT&T כחלק מההצעות NextGen 911 שלהם, Amazon עבור הצעות SaaS שלה, ושירות מיקום החירום של גוגל לאנדרואיד.
הנהלתה ודירקטוריון החברה של קרביין כוללים מספר דמויות בולטות הן מתחום הטכנולוגיה והן מתחום הממשל.
המייסד השותף, המנכ"ל והיו"ר של החברה הוא אמיר אליחי יזם ישראלי שהגה את הרעיון לאחר שחווה תגובה איטית כשנשדד, ושירת בעבר כקצין ביחידת אגוז.
מייסד שותף נוסף, אלכס דיזנגוף, משמש כמנהל טכנולוגיות ראשי ומפקח על פיתוח הפלטפורמה.
שני חברי צוות מייסדים נוספים היו יוני יטסון וליטל לשם, בעלת רקע במודיעין ישראלי ובמיזמים בתחום הביטחון הפרטי; לשם לא הייתה פעילה בניהול החברה מאז 2017.
בתחילת דרכה, בשנת 2015, השקיע ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד ברק כמיליון דולר בחברה ומונה ליו"ר.
בשנת 2020 הודיעה החברה על שינויים בדירקטוריון, ושברק אינו עוד חבר בדירקטוריון החברה.
משקיעה טכנולוגית בינלאומית ניקול יונקרמן הצטרפה לדירקטוריון בשנת 2017 לאחר שקרן הון הסיכון שלה השקיעה בקרביין, ואיש העסקים האמריקאי אנדרו אינטרטר (מנכ"ל קולומבוס נובה) רכש נתח בחברה בשנת 2017. חברת ההון סיכון Founders Fund של פיטר טיל הפכה למממנת מוקדמת בשנת 2018.
חברת קרביין גייסה 25 מיליון דולר במימון סדרה B בשנת 2021, כולל דייוויד פטראוס, 56 מיליון דולר במימון סדרה C בשנת 2022, ו-100 מיליון דולר במימון סדרה D בשנת 2025, כולל מ- AT&T.
ארגוני זכויות אזרח הזהירו כי פלטפורמות שירותי חירום כמו זו של קרביין חייבות ליישם אמצעי הגנה חזקים לפרטיות כדי למנוע שימוש לרעה במידע רגיש.
לדוגמה, היכולת לשדר בשידור חי את מצלמות המתקשרים ל-911, אמנם עשויה להציל חיים, אך גם מעוררת חששות בנוגע לפרטיות אם נעשה בה שימוש לרעה.
קרביין הגיבה על ידי הדגשת אמצעי ההפעלה והאבטחה המבוססים על הסכמה, ועל ידי הדגשת היתרונות של המערכת שלה לבטיחות הציבור.
קרברוס הוא מפלצת אגדית מן המיתולוגיה היוונית, כלב הציד של אל השאול היווני האדס, ושומר שער ממלכתו.
קרברוס מתואר בדרך כלל ככלב ענק ומפלצתי בעל שלושה ראשים וזנב דרקון, בגרסאות אחרות (הסיודוס) חמישים או מאה ראשים.
מדי פעם מתואר גם כבעל זנב נחש שהוא מכשכש בו בידידות בפני הבאים להאדס, אבל בולע את מי שרוצה לצאת משם ("תיאוגוניה"), וכן ראשי נחש רבים על גבו.
תפקידו העיקרי של קרברוס הוא למנוע מן המתים לחזור לעולם החיים, אולם ישנן מספר אגדות במיתולוגיה היוונית והרומאית שמתארות גיבורים שהצליחו לחמוק ממנו או להביסו.
כך למשל, משימתו האחרונה של הרקולס הייתה להביא את קרברוס מן השאול.
לפי גרסה אחת הוא פיתה אותו באמצעות פיסת עוגה, לפי גרסה אחרת הרקולס ביקש וקיבל רשות מהאדס לקחת את כלבו, בתנאי שלא יפגע בו.
גרסה שונה של הסיפור מספרת שהרקולס היה צריך לירות חץ בהאדס לפני שיכול היה לקחת את הכלב.
לפי אובידיוס בספרו "מטמורפוזות" במקום שבו נזל רירו של קרברוס על פני האדמה צמח האקוניטון (ברדס הנזיר) הרעיל, שמילא על פי המסורת העממית תפקיד בכישוף, ובימינו בספרות הבלשית.
אורפאוס במסעו לשאול הצליח להרדים את הכלב בנגינתו ולגרום לו לנטוש את משמרתו.
פסיכה מצליחה גם היא לעבור את קרברוס על ידי מתן עוגה, ולפי גרסה אחרת להרדים אותו עם עוגה שמוטמן בתוכה סם שינה.
עוגה מורעלת הייתה גם דרכו של איניאס, באגדות המיתולוגיה הרומאית, לעבור את שומר השער האימתני.
קרברוס משמש כהשאלה לשומר נאמן קפדן ואכזרי.
בקומדיה האלוהית של דנטה, קרברוס מופיע במעגל השלישי של התופת, לשם נשלחים אלו שחטאו בגרגרנות, חטא שדינו מיתה בנצרות, וקרברוס מוצב לשמור עליהם.
בעולם המחשבים, קרברוס הוא שמו של פרוטוקול לזיהוי משתמשים לא חוקיים ברשת שפורסם ב־1988 במסגרת הפרויקט "אתינה" (יוזניקס, דאלאס, טקסס).
בסיפורי העידן הראשון של ג'.ר.ר.
טולקין (הסילמריליון, ברו חעולותיין) מופיע כלב שנקרא בשם "קרכרות" או "קרקרס", השומר על שערי אנגבנד, מצודתו של מלקור שבמעמקי האדמה.
בסדרת האנימה "סאקורה לוכדת הקלפים" קרברוס הוא אריה מכונף שתפקידו לשמור על ספר קלפי הקלאו, ולמנוע מהקלפים לברוח.
בספרי "הארי פוטר" מוזכר כי הובא להוגוורטס כלב מסוג זה בשם פלאפי: גם הוא בעל שלושה ראשים, שומר על כניסה למקום חשוב (מקום מחבואה של אבן החכמים), ונרדם לקול מנגינה.
אחד הירחים של הכוכב הננסי פלוטו (שמו הרומי של האדס) נקרא קרברוס.
בעבר הייתה קבוצת כוכבים שנקראה קרברוס.
הקבוצה ממוקמת ליד קבוצת הכוכבים הרקולס.
האסטרואיד שהתגלה על ידי האסטרונום הצ'כי לובוש קוהואוטק ב־1971 נקרא על שמו.
סוג של יונקים טורפים מתקופת אאוקן שמאובניהם התגלו בשנת 2015 נקרא קרברוס.
קרברוס הוא פרוטוקול אימות המאפשר ליישומי תקשורת מבוססי שרת/לקוח לאמת זהויות באופן בטוח וכן לנהל תקשורת בטוחה באמצעות מפתחות הצפנה סודיים מעל גבי רשת פתוחה.
כיום פרוטוקול זה הוא הפרוטוקול הנפוץ ביותר לאימות, שלמות המידע וסודיותו.
הפרוטוקול הוא חלק מחבילת תוכנה חופשית שפותחה על ידי MIT המשתמשת בפרימיטיבים קריפטוגרפיים שונים ומיישמת בין היתר את הפרוטוקול בעיקר כמודל שרת-לקוח.
הפרוטוקול מאפשר גם אימות זהויות הדדי, בו הלקוח והשרת יכולים לאמת זה את זהותו של זה.
פרוטוקול קרברוס מסתמך על הצפנה סימטרית בלבד ודורש סיוע של צד שלישי נאמן.
מהלכי הפרוטוקול מוגנים מפני ציתות והתקפת שידור חוזר.
לעומת פרוטוקול סיסמה רגיל הנקרא "אימות חלש", פרוטוקול קרברוס מציע מה שמוגדר "אימות חזק", כיוון שהוא מערב הצפנה כדי להגן על מפתחות ההתקשרות מפני ציתות בזמן העברתם.
פרוטוקול קרברוס נולד כחלק מפרויקט אתנה (Athena Project), שמו ניתן לו על שם הדמות קרברוס מהמיתולוגיה היוונית, מפלצת דמוית כלב, בעלת שלושה ראשים ששירתה את האדס – "אל השאול", בשמירה על שער הגיהנום.
פרויקט אתנה הוקם על ידי MIT ב-1979 במטרה לספק הגנה על רשת המחשבים הפנימית של המכון.
לאפשר גישה למחשבי המכון על ידי המשתמשים המורשים ולמנוע גישה לקבצים פרטיים ממי שלא הוסמך לכך.
בשלבים הראשונים פותחו שלוש גרסאות פנימיות של הפרוטוקול שלא פורסמו.
גרסה 4 שמפתחיה העיקריים היו סטיב מילר וקליפורד ניומן פורסמה במחצית השנייה של 1980 ונועדה בעיקר לצורך הפרויקט.
לאור ליקויים שהתגלו בה, פותחה גרסה 5 של הפרוטוקול על ידי צוות של MIT בראשות קליפורד ניומן וג'ון קול ופורסמה בספטמבר 1993. גרסה זו הורחבה מספר פעמים במטרה לתקן מספר ליקויי בטיחות שהתגלו לאורך השנים בגרסה המקורית.
MIT שחררה את גרסה 5 של הפרוטוקול לשימוש חופשי ופרסמה מימוש שלו לחלונות ולמקינטוש תחת היתר שימוש הדומה למערכת ההפעלה BSD וכן פרסמה את ממשק תכנות יישומים (API) עבור קרברוס הנקרא GSS-API המאפשר קריאות לפונקציות קריפטוגרפיות לצורך הפרוטוקול.
מבחינה היסטורית, בשל העובדה שמימוש הפרוטוקול כולל אלגוריתם הצפנה כמו DES שהעיסוק בו נחשב בעבר לפי החוק האמריקאי כעיסוק בנשק או תחמושת (כמו טנק או טיל בליסטי), הוכנס הפרוטוקול לרשימת אמצעי החימוש האסורים ביצוא מחוץ לתחומי ארצות הברית.
לפני שינוי תקנות הייצוא הקריפטוגרפיות של ממשלת ארצות הברית, פותחה בשוודיה גרסה חופשית של פרוטוקול קרברוס הנקראת Heimdal על בסיס גרסה מוגבלת של MIT (שממנו הוסרו האלמנטים הקשורים בהצפנה) וכן פותחה גרסה נוספת של הפרוטוקול בשם Shishi תחת רישיון שימוש GPL של GNU.
הצפנים הסימטריים שהיו בשימוש הפרוטוקול בעבר הם DES במצב הפעלה CBC וצופן הזרם RC4 והאימות בוצע עם קוד אימות HMAC בשילוב פונקציית הגיבוב MD5. כיום קיימת תמיכה להצפנה מאומתת עם AES בשתי גרסאות: AES128-CTS-HMAC-SHA1-96 וכן AES256-CTS-HMAC-SHA1-96.
קרברוס אינו מתאים לשימוש ברשת האינטרנט אלא בעיקר ברמה ארגונית.
החל מחלונות 2000 ומעלה, אימצה חברת מיקרוסופט את פרוטוקול קרברוס גרסה 5 כברירת המחדל לביצוע תהליכי אימות זהויות של Active Directory בכל גרסאות מערכות ההפעלה מבית החברה, כולל קונסולות Xbox.
מיקרוסופט אינה משתמשת במימוש של MIT אלא תחת זאת בגרסה שונה במעט שהם פיתחו שנקראת SSPI.
טכנולוגיות מבית חברת SAP כמו CyberSafe מיישמות את מימוש MIT של קרברוס.
מערכות הפעלה רבות תואמי יוניקס תומכות בפרוטוקול קרברוס, בהן Red Hat, מערכת ההפעלה FreeBSD, מערכת ההפעלה Mac OS X של אפל על מחשבי מקינטוש, סולאריס ועוד.
קרברוס פותח במטרה לספק אימות מהימן בין משתמשים ברשת תקשורת פתוחה שבה אפשר לצותת לחילופי המסרים וליירטם.
הצלחת הפרוטוקול תלויה באמינות המחשבים המשתתפים בתקשורת.
שרתי האימות, ספקי השירותים והלקוחות חייבים להיות בטוחים ומעודכנים באופן כזה שלא יכילו פרצות כך שניתן יהיה להבטיח את תהליך האימות.
במילים אחרות, פרוטוקול קרברוס הוא פרוטוקול אימות בין מחשבים אמינים ברשת לא אמינה.
אם מישהו מצליח לפרוץ לאחד המחשבים המשתתפים בפרוטוקול אין כל תועלת בו, לכן הנחת היסוד של הפרוטוקול היא שכל המשתתפים "הגונים".
סיסמת המשתמש לעולם לא תשודר באופן גלוי ברשת.
סיסמת המשתמש לעולם לא תשמר במחשב הלקוח אלא תושמד מיד לאחר השימוש בה.
סיסמת המשתמש לעולם לא נשמרת במצב גלוי, גם לא במסד הנתונים של שרת האימות.
המשתמש נדרש להקיש סיסמה רק פעם אחת בתחילת השיחה.
ניהול מידע האימות של כל הלקוחות מרוכז במקום אחד.
ספק השירותים או שרת היישומים לא אמור להכיל כל מידע אימות של לקוחותיו.
עובדה זו מאפשרת למנהל הרשת לעדכן סיסמת משתמש או לבטל משתמש בפעולה אחת ללא צורך בעדכון שרתים נוספים.
בנוסף לכך שמספר המקומות המכילים מידע אימות סודי קטן ככל האפשר.
לא רק הלקוחות אלא גם השרתים ייתכן שיידרשו לאמת עצמם מול הלקוחות, מה שקרוי אימות דו צדדי.
בגמר האימות וההרשאה, הלקוח והשרת יוכלו להתחיל בקישור מוצפן.
לשם כך הפרוטוקול מספק תמיכה ישירה ביצירה והחלפה של מפתחות הצפנה סודיים.
תחום (Realm) מייצג את גבולות תחום האימות בו שרת האימות רשאי או יכול לאמת לקוחות, שרתים או מארחים.
אין הכוונה שהלקוח והשרת חייבים להיות באותו תחום כדי שיצליחו להתקשר ביניהם, ייתכן מצב שבו שרת מאמת לקוח מתחום אחר אם קיים יחס אימון בין התחומים, אך תמיד לקוח משתף סוד רק עם מנהל התחום בו הוא נמצא.
לכל תחום יש שם ובדרך כלל הוא זהה ל-DNS באותיות רישיות.
פרינציפל (Principal) מתייחס לכניסה במסד הנתונים של שרת האימות המכילה את שמו של המשתמש, המארח או השרת המשויך אליה.
כאשר Instance אופציונלי ומייצג את סוג המשתמש.
טיקט (Ticket) היא חבילת נתונים אותה הלקוח מציג בפני שרת היישומים או ספק השירותים על מנת לזהותו לצורך התחברות או מתן שירות.
טיקטים מונפקים על ידי שרת האימות והם מוצפנים עם מפתח סודי המשותף לשרת האימות וספק השירות.
הלקוח עצמו אינו יכול לראות את תוכן הטיקט, אלא רק להעבירו לשרת המתאים.
טיקט מכיל בעיקר את שם מבקש השירות, שם נותן השירות, כתובת IP של מחשב הלקוח (אופציונלי), תאריך הנפקה, תאריך תפוגה ומפתח שיחה.
כל טיקט בתוקף לזמן מוגבל (בדרך כלל 10 שעות) בגלל שמרגע שהונפק הטיקט לא ניתן לבטלו.
טיקטים בדרך כלל מכילים מידע נוסף בצורת דגלים.
כחלק מתהליכי הפרוטוקול נדרשת מעת לעת הצפנה של מסרים כמו טיקטים אישורים וכדומה.
בעיקרו פרוטוקול קרברוס סימטרי במובן שכל שתי נקודות המשתפות מידע סודי ביניהן חובה עליהן לשתף תחילה מפתח סודי זהה.
אם כי תהליכים מסוימים של קרברוס בעיקר בשלב האתחול יכולים להשתמש גם בתשתית מפתח ציבורי PKI עם סרטיפיקט X.509. סוגי ההצפנה משתנים בהתאם לגרסאות והם נפרדים מהפרוטוקול.
גרסה 4 של קרברוס עשתה שימוש ב-DES אך בשל חולשות הקיימות באלגוריתם ההצפנה וגם כאלו שהתגלו בפרוטוקול עצמו היא הוצאה מכלל שימוש.
הגרסה הנוכחית היא קרברוס 5 גרסה 1.3 המאפשרת מגוון רחב של סוגי הצפנות לפי העדפה וכדי למנוע בעיות תפעוליות הנובעות מריבוי גרסאות ישנם אלגוריתמים מנדטוריים שכולם חייבים לספק להם תאימות.
קיימת פרצה שנובעת מהעובדה שבגלל ההבדלים הגדולים בין מערכות הפעלה כמו לינוקס וחלונות, האלגוריתמים שקיימת לגביהם תמיכה חוצת מערכות חלשים מדי כמו DES עם מפתח באורך 56 סיביות או אלגוריתם RC4-HMAC.
המטרה העיקרית של הפרוטוקול היא כאמור להימנע ממצב שסיסמת המשתמש תאוחסן או תשודר באופן גלוי.
מהלכי הפרוטוקול אם כן נדרשים להיות מוצפנים באמצעות מפתחות הצפנה שונים ובאורכים שונים בהתאם לצורך.
מטעמי ביטחון יש צורך במרבית המקרים להפריד לגמרי בין נתונים מוצפנים כך שכל אחד מהם יוצפן עם מפתח אחר.
היות שלא מעשי לכפות על המשתמש לספק סיסמאות חדשות בכל פעולת התחברות, אין אפשרות להשתמש בסיסמה עצמה כמפתח הצפנה תחת זאת, מופעלת פונקציה מתאימה בדרך כלל פונקציית גיבוב קריפטוגרפית כדי להמיר את הסיסמה למפתח הצפנה ראוי.
אם פונקציית הגיבוב בטוחה, אז מלבד כוח גס גם אם מפתח ההצפנה נופל לידי האויב או המתחרה הוא לא יצליח לגלות באמצעותו את הסיסמה.
היא מחרוזת שם התחום אותה מוסיפים לפונקציה המייצרת מפתח הצפנה מהסיסמה.
הרעיון הוא שבנוכחות מחרוזת המלח גם אם למשתמש סיסמה קבועה לתחומים שונים (מה שבדרך כלל קורה) מפתח ההצפנה שייווצר יהיה שונה.
משתמשים בדרך כלל מעדיפים לזכור סיסמה אחת ולהשתמש בה בכל מקום שנדרש אימות.
משיקולי ביטחון רצוי להימנע ממצב שמפתח ההצפנה המופק עבור משתמש אחד לתחומי רשת שונים, למשל חיבור לשרת קרברוס ו/או חיבור לשרת אחר, יהיה זהה.
לצורך תאימות עם גרסאות ישנות אפשר לספק מחרוזת מלח ריקה.
יש לציין שמלח רלוונטי רק למשתמשי קצה אנושיים ופחות רלוונטי לשירותים הנגשים לשירותים אחרים כי במקרה זה אין מי שיקליד סיסמה.
לצורך מעקב, כאשר משתמש מחליף סיסמה או כאשר מנהל הרשת מעדכן מפתח סודי של שירות או שרת, השינוי מעודכן על ידי קידום מונה.
הערך הנוכחי של המונה מייצג את גרסת המפתח המסומן בקיצור KVNO.
פרוטוקול קרברוס הוא גם פרוטוקול שיתוף מפתח המבוסס על פרוטוקול נידהאם-שרודר (Needham & Schroeder) עם שיפורים שהוצעו על ידי Denning & Sacco.
הרעיון הוא להסתייע בשרת ייעודי המכונה KDC (קיצור של Key Distribution Center) שתפקידו לייצר מפתחות הצפנה זמניים לצורך הצפנת שיחות בין הלקוחות ושרתים או בין שרתים.
פרוטוקול קרברוס מכיל גם הגדרה לשרת ניהול הנקרא KADM שתפקידו לנהל את רשימת המפתחות הסודיים ארוכי הטווח של כל המשתמשים, להוסיף או למחוק משתמש לפי הצורך.
ה-KDC של קרברוס הוא שרת אימות המייצר תעודות אימות איתם הלקוחות יכולים לזהות עצמם ולקבל את השירות המבוקש.
למרות ההתייחסות אליו כאל ישות אחת הוא למעשה מורכב משלושה חלקים (כמתואר בתרשים למעלה): מסד נתונים, שרת אימות (AS) ושרת הנפקת טיקטים (TGS).
מעשית הפרוטוקול מיושם בדרך כלל במחשב אחד המכיל את כל הגופים.
מסד הנתונים מכיל כניסות הנקראות פרינציפלים המשויכים למשתמשים, שרתים, מארחים ונותני שירותים למיניהם.
לכל כניסה מודבק שם והיא כוללת מספר נתונים חשובים: שם המשתמש, מפתח הצפנה ומספר סידורי, משך תקפות הטיקטים ומקסימום הזמן שניתן לחדשן, תאריך תפוגת הסיסמה או חברות המשתמש ומאפיינים נוספים בצורת דגלים.
כל הנתונים במאגר כולל גיבויים ונתונים זמניים כמו מטמון מוצפנים עם מפתח הצפנה של מנהל ה-KDC הנקרא "מפתח מאסטר".
AS הוא שרת אימות והוא זה שמגיב לבקשת הלקוח לראשונה.
זהו גם השלב היחיד שבו המשתמש נדרש להקליד סיסמה.
מאחורי הקלעים, שרת האימות מוודא תחילה שהמשתמש אכן מי שהוא טוען שהוא, אם כן הוא מנפיק עבורו טיקט מיוחד הנקראת Ticket Granting Ticket או בקיצור TGT.
רק עם טיקט זה הלקוח יכול להתקשר עם שרת ה-TGS.
TGS הוא שרת יישומים הממוקם בין שרת האימות לבין נותן השירות והוא אחראי להנפקת טיקט שירות תקף ללקוח המציג TGT תקף.
שרת ה-TGS אחראי להבטיח שזהות הלקוח אושרה לפני שהוא מנפיק תעודת שירות עבור נותן השירות המבוקש.
יש להבדיל בין TGT הנקרא "טיקט להנפקת טיקט" שתפקידו רק להעביר את הטיפול משרת האימות לשרת ה-TGS לבין טיקט שירות שהוא טיקט שניתן לאחר שהמשתמש אומת ונועד להתחברות או לקבלת שירות מנותן השירות.
המפתחות המשותפים לשרתים והלקוחות (מפתח סודי המשותף לשרת האימות והלקוח שנגזר מסיסמת הלקוח ומפתח אחר המשותף לשרת האימות ונותן השירות שנקבע על ידי מנהל הרשת) נקראים מפתחות ארוכי טווח כי הם קבועים ואינם משתנים לאחר שיחה אחת.
היות שאין קשר בין המפתחות, הלקוח אינו יכול להתקשר עם נותן השירות ללא קיומו של מפתח משותף נוסף להצפנת התקשורת ביניהם לפחות למשך הזמן השיחה.
מפתח זה המונפק על ידי ה-KDC כחלק מהטיקט נקרא מפתח שיחה.
מפתח השיחה מונפק בשני עותקים, עותק אחד מיועד לנותן השירות והוא "נעטף" על ידי ה-KDC בתוך הטיקט באופן כזה שללקוח עצמו אין גישה אליו אלא רק נותן השירות המתאים שמחזיק במפתח ארוך טווח המשותף לו ולשרת האימות.
העותק השני המיועד ללקוח עצמו והוא "נעטף" בנפרד בחבילה המוצפנת באמצעות המפתח הנגזר מסיסמת המשתמש.
כך שלמשתמש היכולת לפענח את החבילה המיועדת אליו ולחלץ את המפתח השיחה מתוכה.
למפתח שיחה תפקיד חשוב בסביבת קרברוס.
קיומו של טיקט שירות תקף (בקיצור טיקט) עדיין אינו משליך בהכרח על אימות הלקוח.
היות שמדובר ברשת פתוחה, כל אחד יכול ליירט טיקט ולנסות לעשות בו שימוש מאוחר יותר.
קיומה של כתובת IP לא עוזרת במיוחד כיוון שכידוע קל לזייף כתובות.
נותן השירות מצידו פועל בדרך מאוד פשוטה, תחילה הוא מחלץ את המפתח השיחה מהטיקט המיועד אליו, איתו הוא משתמש כדי לפענח את תעודת האימות.
אם הלקוח הוא באמת מי שהוא טוען שהוא, השרת יוכל לפענח את התעודה בהצלחה ולחלץ את פרטי הלקוח ולבדוק שאכן זמן הנפקת התעודה "טרי".
תעודה שעבר זמנה כלומר שהזמן המופיע בה רחוק לפחות שתי דקות מהזמן בשעונו של השרת תדחה מיד.
כאן רואים מדוע יש חשיבות לסינכרון הזמן בין השעונים של מחשבים השייכים לאותו תחום.
קיימת אפשרות קלושה שהמתקיף יצליח ליירט טיקט ותעודת אימות ולשלוח אותם בתוך פחות משתי דקות או כל חלון זמן אחר שהוגדר על ידי המערכת.
הפתרון שנוסף בגרסה 5 הוא "מטמון שידור חוזר" (Replay cache).
בעיקר בשרתים, נוספה אפשרות למעקב אחרי כל התעודות שהתקבלו במשך חלון הזמן שנקבע, והמערכת יודעת לדחות תעודות כפולות ובכך למנוע התקפת שידור חוזר מסוג זה.
הבעיה תיפטר בתנאי שהמתקיף המתוחכם לא יצליח לשלוח את התעודה והטיקט הגנובים לפני שהלקוח עצמו הספיק לעשות זאת.
זה כמובן יהיה משעשע כי הלקוח הלגיטימי עלול להיות מואשם ב"התחזות".
היות שהלקוח לעולם אינו שומר את סיסמתו במחשב (או לפחות זו ההמלצה), כדי להתאים את המערכת למצב של "אימות יחיד" (בכניסה) הנקרא בקיצור SSO, יש צורך לשמור במקום זמני כלשהו את מפתח השיחה והתעודות לפחות עד שהשיחה מסתיימת.
המקום בו מאוחסן המידע הזה נקרא מטמון הרשאות (Credential Cache).
מיקום המטמון אינו תלוי בפרוטוקול והוא משתנה מיישום אחד לאחר לפי העדפה.
במימוש של MIT לצורך תאימות מטמון ההרשאות נשמר במערכת הקבצים.
להגברת הביטחון יש כאלו (כמו Active Directory של מיקרוסופט) שמאחסנים אותו בזיכרון הליבה המוגן מפני גישה ברמת משתמש ואינו מועתק למקום אחר בזמן ביצוע Paging.
שם תיאור Service שירות; משאב רשת כגון חשבון משתמש, שירות הדפסה, שרות קבצים או חשבון דואר אלקטרוני.
User משתמש; בדרך כלל משתמש אנושי המעוניין בקבלת השירות או בגישה למשאב מרוחק.
Client לקוח; מחשב המייצג את המשתמש.
בעת הניסיון לגשת אל המשאב המרוחק המחשב דורש מהמשתמש להקליד את שמו וסיסמתו.
לקוח יכול להיות גם גורם לא אנושי כגון שרת המבקש להתחבר לשרת אחר ומכונה Daemon.
Service Server שרת השירות; שרת המספק שירותים כגון אילו המנויים לעיל, אליו הלקוח מנסה להתחבר על מנת לקבל את השירות המבוקש.
לשרת זה אין גישה למסד הנתונים המוצפן המכיל מידע על הלקוחות.
Ticket טיקט; חבילת מידע המשודרת ברשת, הכוללת נתונים (חלקם מוצפנים) המאפשרים לשרת השירות לאמת את זהות הלקוח ולאפשר לו גישה לשירות או המשאב המבוקש.
Ticket Granting Server (TGS) שרת להנפקת טיקטים; שרת קרברוס ייעודי המנפיק טיקטים ללקוחות שברצונם להתחבר לשרת השירות האמור.
Authentication Server (AS) שרת אימות; שרת קרברוס ייעודי שתפקידו לאמת את זהות הלקוחות ולקשר בינם לבין שרת הנפקת טיקטים.
לשרת זה גישה למסד הנתונים המוצפן.
Ticket Granting Ticket (TGT) טיקט להנפקת טיקטים; טיקט שאיתו הלקוח מאמת את זהותו מול שרת TGS על מנת לקבל ממנו טיקט שירות להתחברות לשרת השירות.
Timestamp חותם זמן ; ערך המייצג את הזמן המקומי בשעון הלקוח בעת הגשת הבקשה.
במהלך הפרוטוקול נבדק זמן הגשת הבקשה על מנת לוודא כי הטיקט עדיין תקף.
Network Address כתובת רשת; כתובת IP של מחשב הלקוח ברשת האינטרנט.
Session Key מפתח שיחה; מפתח הצפנה חד-פעמי המתאים להתקשרות יחידה או לפרק זמן קצר.
מפתח-שיחה משמש בדרך כלל למשך שיחה אחת אם כי בפרוטוקול קרברוס המפתח יכול לשמש למספר שיחות.
הערה: הסוגריים המסולסלים בתרשים ובתיאור הפרוטוקול להלן מייצגים את חלק המידע המוצפן כאשר מפתח ההצפנה מצוי מיד לאחריהם בליווי סוגריים המציינים את השותפים למפתח (הגורמים שהמפתח ידוע להם).
יתר חלקי המידע מועברים באופן גלוי.
1. המשתמש מקיש שם משתמש וסיסמה בצד הלקוח.
הלקוח (המחשב) מבצע פונקציית גיבוב חד כיוונית על הסיסמה שהוקלדה והתוצאה המתקבלת מהווה מפתח סודי של הלקוח.
2. הלקוח שולח בשמו של המשתמש מסר קריא לשרת האימות (AS) לקבלת המלצה (credential) עבור שירות או גישה למשאב מסוים מספק השירות, בנוסח: "משתמש פלוני מבקש לקבל שירות מספק פלוני".
שימו לב שהלקוח אינו נדרש לשלוח סיסמה או מפתח סודי כלשהו לשרת האימות.
3. שרת האימות מזהה את הלקוח ברשימותיו על פי טענת זהותו.
אם הלקוח האמור אכן מופיע ברשימותיו, שרת האימות מחזיר לו המלצה המורכבת משני מסרים מוצפנים:
מהלך 1: שרת אימות ללקוח (המלצה)
TGT: {זהות, כתובת, תוקף, מפתח-שיחה(לקוח/TGS)}מפתח(TGS)
תעודה הכוללת את זהות הלקוח, כתובת הרשת של הלקוח, תוחלת הזמן של התעודה ומפתח-שיחה טרי לשימוש בינו ובין שרת TGS.
כשהיא מוצפנת באמצעות מפתח הצפנה הידוע רק לשרת TGS.
מפתח שיחה טרי להתקשרות בינו לבין שרת TGS, המוצפן באמצעות מפתח ההצפנה שנגזר מסיסמת המשתמש.
4. אם הלקוח לגיטימי, הוא משתמש במפתח הסודי שברשותו כדי לפענח את המסר השני המיועד אליו כדי לחלץ ממנו את מפתח השיחה, בעזרתו הוא יתקשר לאחר מכן לשרת TGS.
(שימו לב שהלקוח אינו מסוגל לפענח את המסר הראשון שקיבל כיוון שהוא מוצפן באמצעות מפתח סודי הידוע רק לשרת ה-TGS).
אם הלקוח אינו לגיטימי, כגון אם הוא מתחזה, אין במידע שקיבל כל תועלת כיוון שהוא מוצפן וההנחה היא כי מפתח ההצפנה ידוע אך ורק ללקוח הלגיטימי.
בשלב זה בידי הלקוח מספיק נתונים כדי לאמת את זהותו מול שרת ה-TGS.
5. כדי לקבל את השירות המבוקש, תחילה הלקוח מבקש בשם המשתמש משרת קרברוס TGS תעודת התחברות, על ידי שליחת המסרים הבאים:
מהלך 2: לקוח לשרת הנפקת תעודות
TGT: שירות, {לקוח, כתובת, תוקף, מפתח-שיחה(לקוח/TGS)}מפתח(TGS)
התעודה להנפקת תעודות שקיבל משרת האימות במהלך הקודם ואת פרטי השירות המבוקש (כתובת או זהות ספק השירות או המשאב).
מזהה או מאמת הכולל את זהות הלקוח וחותם זמן, כשהם מוצפנים באמצעות מפתח השיחה שקיבל זה עתה משרת AS (שרת ה-TGS מקבל את המפתח כחלק מהתעודה המוצפנת).
הצורך במזהה נובע מהעובדה כי התעודה לבדה אינה מספקת הוכחה כי הלקוח הוא אותנטי.
מתחזה עשוי להעתיק תעודה ישנה ולנסות להשתמש בה כדי להתחזות ללקוח הלגיטימי.
המזהה מונע אפשרות כזו על ידי הצפנה של זמן הגשת הבקשה באמצעות מפתח השיחה.
היות שמפתח השיחה ידוע רק למשתמש הלגיטימי, כי המפתח הגיע אליו מוצפן, ניתן להווכח בוודאות שהבקשה אינה מגיעה ממתחזה וכי היא בקשה טרייה.
6. עם קבלת המסרים, שרת ה-TGS מפענח את ה-TGT שקיבל באמצעות המפתח הסודי שלו, מחלץ את מפתח-השיחה ובודק: שהתעודה עדיין תקפה, שפרטי הלקוח תואמים את המידע שהתקבל קודם ושהמשתמש בעל הרשאה לשירות המבוקש.
אם כל הנתונים תקינים אזי ה-TGS מפיק עבורו תעודה להתחברות לספק השירות ושולח ללקוח את המסרים הבאים:
מהלך 3: שרת הנפקת תעודות ללקוח