tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוננות הדדית שמטרתה להגיע לאורגזמה, משתמשים בידיים ובאצבעות (לעיתים עם חומר סיכה או עם רוק), ומלטפים את הפין, הדגדגן ושאר אברי המין של בן או בת הזוג.
קיימת טענה כי הגעה לאורגזמה מאוננות משותפת מובילה לאורגזמות אינטנסיביות וארוכות יותר מאשר אורגזמות רגילות.
אורגזמה מאוננות משותפת כוללת מגוון רחב של תחושות ויכולה להימשך בין מספר דקות ועד מספר שעות.
עם זאת, טכניקה זו אינה מקטינה את הסיכון לחלות במחלות המועברות במגע מיני, בפרט HIV.
ניתן לחלק מין ללא חדירה לאקטים ללא חדירה כלל ומין עם חדירה חלקית.
אקטיים מיניים ללא חדירה כלל כוללים:
יחסי מין בבית השחי: אקט מיני שבמסגרתו הפין מתחכך בבית השחי של גבר או אישה אחרים.
עיסוי ארוטי/עיסוי חושני: עיסוי הגוף במטרה ליצור הנאה ארוטית ורגיעה.
עיסוי זה מתבצע בין שני אנשים או יותר מכל מגדר או נטייה מינית.
לעיתים העיסוי מלווה בשמנים מחוממים.
פוטג'וב: גירוי מיני של הפין או הדגדגן באמצעות הרגליים או כפות הרגליים.
במקרים מסוימים מדובר בפטיש לכפות רגליים.
התחככות (Frottage) בין איברי המין של שני גברים, אך באותה מידה הוא יכול להתייחס להתחככות בין איברי מין של שתי נשים.
אוננות הדדית או "לעשות ביד" (הנדג'וב): גירוי מיני של הפין או הווגינה על ידי אדם אחר.
גירוי מיני של הפין על ידי הצבתו והנעתו בין ירכיים או ישבן של גבר או אישה אחרים, או בין שדיים.
שימון יכול לאפשר לפין לנוע בחופשיות רבה יותר בין הירכיים.
נשיקות: החדרת הלשון של אדם אחד לפה של אדם אחר והנעתה בתוך הפה ("נשיקה צרפתית") היא אקט מיני המהווה בדרך כלל חלק ממשחק מקדים.
גירוי של הפטמות: כאשר שותף/ה מיני מלטף/ת או מלקק/ת את הפטמות של בן או בת הזוג.
בסקס לסבי נשים מחככות את איברי המין שלהן זו בזו, או חיכוך של הדגדגן באיברים אחרים בגוף של האחרת.
סקס יבש יחסי מין שנעשים בלבוש מלא או חלקי ואינם כוללים חילופי נוזלי גוף.
גירוי של הפות, הנרתיק, הדגדגן או פי הטבעת באמצעות האצבעות.
לעיתים גירוי זה הוא חלק מאוננות הדדית.
מין אוראלי: גירוי של איברי המין או פי הטבעת באמצעות הפה והלשון.
גירוי של איברי המין או פי הטבעת של גבר או אישה באמצעות ויברטור.
יחסי מין ללא חדירה נתפסים כיחסי מין בטוחים מאחר שאינם כוללים החלפה ישירה של נוזלי זרע או של נוזלי הנרתיק.
על אף שהסיכונים הכרוכים ביחסי מין ללא חדירה פחותים באופן משמעותי מאלה הכרוכים ביחסי מין עם חדירה, קיימים סיכונים מסוימים גם באקטים מיניים מסוג זה.
באקטים מיניים מסוימים שאינם כוללים חדירה יש סיכון קטן להריון וסיכון להידבק במחלות המועברות במגע מיני.
הסיכוי אמנם נמוך, אך היריון יכול להיווצר בעת קיום יחסי מין אנאליים בין גבר ואישה או בקיום צורות אחרות של יחסי מין שבהם הפין קרוב לווגינה, כמו חיכוך בין אברי המין או חיכוך הפין בין ירכי האישה.
ביחסי מין מהסוגים האלה, זרע עשוי להגיע לאזור הנרתיק ולהיכנס אל תוך הווגינה יחד עם נוזלי הנרתיק.
זרע יכול להגיע אל תוך הנרתיק גם דרך מגע של הנרתיק עם אצבעות או איברי גוף אחרים שנדבק אליהם זרע.
הסיכון למחלות המועברות במגע מיני קיים באקטים מיניים ללא חדירה כלל ומין עם חדירה חלקית.
אופן העברת מחלות אלה מפורט להלן:
הרפס יכול להיות מועבר באמצעות נשיקות או בכל מגע של פה או איבר מין נגוע בפה או איבר מין של אדם אחר (הרפס על איברי המין מכונה הרפס גניטלי).
קונדילומה מועברת על ידי מגע של עור עם אברי המין.
שנקרואיד היא מחלה המועברת דרך מגע עור בעור, כאשר הפצעים המאפיינים את המחלה באים במגע עם עור של אדם אחר (לרוב באזור איברי המין).
ציטומגלווירוס (CMV) מועבר דרך מגע של איברי גוף שונים עם הפרשות הגוף (רוק, נוזלי מין, דם וכו').
נגיף הפפילומה האנושי (HPV) מועבר דרך מגע של עור בעור.
מולוסקום קונטגיוזום (Molluscum contagiosum, שלפוחיות בעור) היא מחלה המועברת דרך מגע קרוב עם אדם נגוע (שיתוף חפצים אישיים או מגע עור בעור).
כיני ערווה מועברות דרך מגע קרוב עם אדם נגוע.
גרדת מועברת דרך מגע קרוב עם אדם נגוע.
עגבת עלולה להיות מועברת באמצעות נשיקות, אבל לרוב מועברת דרך מגע מיני וגינלי, אנאלי או אוראלי.
טריכומונס או טריכומוניאזיס (Trichomoniasis) היא מחלה המועברת באמצעות שיתוף אביזרי מין, במהלך אוננות הדדית או כל מגע מיני אחר שבו מועברים נוזלים מאיברי המין.
באקטים מיניים עם חדירה חלקית, הסיכון לחלות במחלות המועברות במגע מיני גדול יותר, מאחר שקיימת חדירה מסוימת של האצבע או הפה אל הנרתיק או פי הטבעת וקיים פוטנציאל גבוה יותר להעברת נוזלי גוף.
המחלות הבאות המועברות במגע מיני עלולות להיות מועברות דרך יחסי מין ים חדירה חלקית:
כלמידיה מועברת בדרך כלל באמצעות יחסי מין וגינאליים או אנאליים; במקרים נדירים, היא עלולה להיות מועברת באמצעות מין אוראלי.
זיבה מועברת לרוב דרך יחסי מין וגינאליים או אנאליים, אך עלולה להיות מועברת גם באמצעות מין אוראלי.
הפטיטיס B מועברת באמצעות מין אוראלי.
אנשים רבים מודאגים לגבי הסיכון לחלות בנגיף HIV/איידס.
בדרך כלל, הנגיף מועבר באמצעות יחסי מין לא מוגנים (וגינאליים או אנאליים), בעת שימוש במזרק נגוע או במעבר מאם לתינוקה.
אדם אינו יכול להידבק ממגע מקרי, כגון חיבוקים, ואף לא מנשיקות, עם זאת, קיים סיכון להידבק בנגיף אם דם נגוע ב-HIV או הפרשות איברי המין (זרע או הפרשות מהנרתיק) באות במגע עם פצע פתוח.
הדרך היחידה להגנה מלאה מפני היריון או מחלות המועברות במגע מיני היא הימנעות מוחלטת מפעילות מינית.
עם זאת, אם אדם מחליט להיות פעיל מינית, קיימות כמה דרכים להקטין את הסיכון:
קונדומים, המספקים הגנה מפני מחלות המועברות במגע מיני ומפני היריון לא רצוי.
סכר גומי (כמו של רופאי השיניים), מציע הגנה מפני מחלות המועברות במגע מיני ומפני נגיף האיידס במהלך מין אוראלי.
כפפות לטקס, שניתן לעשות בהם שימוש במהלך אוננות הדדית כדי למנוע העברת מחלות המועברות במגע מיני.
שימוש בשיטות הורמונליות למניעת היריון עשוי להקטין עוד יותר את הסיכון להיכנס להריון ממגע מיני ללא חדירת פין.
יחסי מיאנמר–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לבין רפובליקת פינלנד.
היחסים בין המדינות כוננו ב-21 ביוני 1954 - אותו היום בו הכירה פינלנד במיאנמר (בורמה דאז) כמדינה עצמאית.
בחודש מרץ 2015 תרמה פינלנד יותר מ-46 מיליון אירו למען עזרה הומניטרית לתושבי מיאנמר.
ב-17 באוגוסט 2015 תרמה פינלנד 400,000 אירו נוספים למען הזדהות ותמיכה עם הקורבנות של שפיכות הדמים הרבות שנעשות במדינה.
פינלנד גינתה את רדיפת הרוהינגיה במיאנמר והיא מפעילה סנקציות על המשטר.
אחת הסנקציות שהופעלו היא ביטול עסקת נשק גדולה מאוד שהחלה להתבצע בין המדינות.
יחסי מיאנמר–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים ידידותיים וחמים במסגרתם מתקיימים שיתופי פעולה רבים.
מיאנמר היא גלגול של ממלכות שקמו במהלך המאה האחת עשרה לספירה, והיא נשלטה על ידי הממלכה המאוחדת בין השנים 1824–1948. מיד לאחר שקיבלה את עצמאותה, הכירה שווייץ במיאנמר כמדינה עצמאית וריבונית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו בשנת 1956. קונסוליית כבוד נפתחה בעיר הבירה ראנגון (כיום יאנגון) והיא פעלה מ-1957 עד 1965. בשנת 2012 פתחה שווייץ שגרירות ביאנגון בתגובה לתהליך הדמוקרטיזציה של מיאנמר ולהיפתחותה לעולם.
במאי 2012 שווייץ הפחיתה מרוב הסנקציות שהיו על מיאנמר.
בעקבות הפרת זכויות אדם תחת החונטה הצבאית, האמברגו על נשק שהטילה שווייץ על מיאנמר יחד עם רוב מדינות העולם נשאר על כנו.
שווי המסחר עם מיאנמר הוא בדרך כלל נמוך, אך נרשמת צמיחה בדרך כלל ביחסי מיאנמר–שווייץ הכלכליים.
הייצוא השווייצרי למיאנמר ב-2017 הסתכם בשווי של 25 מיליון פרנקים שווייצריים, כאשר ענפי הייצוא המרכזיים היו פרמצבטיקה וציוד אלקטרוני.
הייבוא ממיאנמר באותה השנה הגיע לשווי של 67 מיליון פרנקים שווייצריים וכלל בעיקר טקסטיל, אבני חן ומתכות.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו במיאנמר מאה שלושים ושבעה אזרחים שווייצרים.
מיאנמר אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
מיאנמר מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה כללית שהיא מחזיקה בז'נבה.
שווייץ מיוצגת במיאנמר בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה ביאנגון.
יחסי מיאנמר-תאילנד הם יחסי החוץ הנוכחיים וההיסטוריים בין מיאנמר (המכונה גם בורמה) לתאילנד.
מיאנמר מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
מאידך, תאילנד מחזיקה במיאנמר שגרירות ביאנגון.
היחסים בין בורמה לתאילנד מתמקדים בעיקר בסוגיות כלכליות ובסחר.
קיים סכסוך ספורדי עם תאילנד בשלושה איים השנויים במחלוקת.
מלחמת בורמה–סיאם (1547–1549) הייתה הראשונה מבין מלחמות רבות נלחמו בין הבורמזי של באגו והסיאמיים של איאטטאיה.
המלחמה החלה בפלישה של המלך טבינשווהטי משושלת טאונגו דרך מעבר שלוש הפגודות לתחום סיאמי, והחלה התקפה על עיר הבירה איוטהאיה עצמה.
הפלישה הגיעה לאחר משבר פוליטי באיוטהאיה שהסתיים עם עלייתו של מאה צ'קראפט על הכס הסיאמי.
המלחמה ראויה לציון לקראת הנהגת לוחמה מודרנית מוקדמת על ידי שכירי חרב פורטוגזים.
זה בולט ביותר בתולדות תאילנד בגלל המוות האמיץ בקרב המלכה הסיאמי סוריאוטאי על פיל המלחמה שלה.
כתוצאה מכך, לעיתים קרובות מכונה הסכסוך בתאילנד המלחמה שהובילה לאובדן המלכה סוריאותי.
המלחמה הבורמזית-סיאמית (1594–1605) הייתה המלחמה שנגרמה על ידי נקמת סיאם כלפי השלטון הבורמזי.
המלך נרסואן מאיוטתאיה תכנן לכבוש את בורמה.
המלחמה החלה עם התקפות סיאמיות על וכיבוש הערים טנאסרים ומייק ואז המשיכו בדרך לטונגו.
מלחמת בורמה-סיאם (1765–1767) הייתה הסכסוך הצבאי השני בין שושלת קונבאונג בבורמה לשושלת באן פלו לואנג בסיאם (תאילנד), והמלחמה שסיימה את השושלת בת ארבע מאות השנים בממלכת סיאם.
עם זאת, הבורמזים נאלצו עד מהרה לוותר על רווחיהם המנוצחים כאשר הפלישות הסיניות למולדתן אילצו נסיגה מוחלטת בסוף 1767. שושלת סיאמית חדשה, אליה התייחסה המלוכה התאילנדית הנוכחית את מקורה, התייצבה לאיחוד סיאם עד שנת 1770.
מלחמה זו הייתה המשך למלחמת בורמה–סיאם 1759–1760. הקאזוס בליי של מלחמה זו גם היו השליטה בחוף טנאסרים וסחרו, והתמיכה הסיאמית במורדים באזורי הגבול הבורמזיים.
המלחמה החלה באוגוסט 1765 כאשר צבא בורמזי בצפון שכלל 20,000 חיילים פלש לצפון סיאם, ואליהם הצטרפו שלושה צבאות דרומיים של מעל 20,000 חיילים באוקטובר, בתנועת מלקחיים באיוטאיה.
בסוף ינואר 1766, צבאות בורמה התגברו על ההגנות הסיאמיות העליונות מבחינה מספרית אך מתואמות בצורה גרועה, והתכנסו לפני בירת סיאם.
המצור על איותטאיה החל במהלך הפלישה הסינית הראשונה לבורמה.
הסיאמים האמינו שאם הם יוכלו להחזיק מעמד עד העונה הגשומה, ההצפה העונתית של מישור איותתאיאן תאלץ נסיגה.
אולם המלך הסינביושין מבורמה האמין כי מלחמת סין היא סכסוך גבול מינורי, והחליט להמשיך במצור.
בעונה הגשומה של 1766 (יוני-אוקטובר) עבר הקרב לשפלה המוצפת אך לא הצליח לשנות את הסטטוס קוו.
כשהגיעה העונה היבשה, הסינים פתחו בפלישה גדולה בהרבה, אולם הסינביושין עדיין סירב להסיג את החיילים.
במרץ 1767 הציע המלך אכאתאת מסיאם להיות יובל אך הבורמזים דרשו כניעה ללא תנאי.
ב-7 באפריל 1767, הבורמזים כבשו את העיר המורעבת בפעם השנייה בהיסטוריה, תוך שהם מבצעים מעשי זוועה שהשאירו חותם שחור גדול ביחסי בורמה ותאילנד עד ימינו.
אלפי שבויים סיאמיים הועברו לבורמה.
הכיבוש הבורמזי היה קצר מועד.
בנובמבר 1767 פלשו הסינים שוב עם הכוח הגדול ביותר שלהם עד כה, ושכנעו בסופו של דבר את הסינביושין להסיג את כוחותיו מסיאם.
במלחמת האזרחים הסיאמית שבאה בעקבותיה, כוחות התונבורי של טקסין הבריחו את המנצח היחיד באמצע 1770. הבורמזים ניצחו גם את הפלישה הסינית הרביעית בדצמבר 1769.
באותה תקופה נוצר קיפאון חדש.
בורמה סיפחה את חוף טנאסרים התחתון, אך שוב לא הצליחה לחסל את סיאם כמארגנת מרד בארצות הגבול המזרחיות והדרומיות שלה.
בשנים שלאחר מכן, הסינביושין היה עסוק באיום הסיני ולא חידש את המלחמה עם סיאם עד 1775 - רק לאחר שלאן נא התמרדה שוב בתמיכה סיאמית.
ההנהגה הסיאמית שלאחר איותטאיה הוכיחה את עצמה כמסוגלת; הם הדפו את שתי הפלישות הבאות (1775–1776 ו-1785–1786) וסיפחו את לן נא תוך כדי הלחימה.
בודוופאיה מבורמה המשיך במסעותיו השאפתניים להרחבת שלטונותיו.
מלחמת בורמה-סיאם (1785–1786) כונתה על ידי סיאם "מלחמת תשעת הצבאות" מכיוון שהבורמזים הגיעו עם תשעה צבאות.
הצבאות גלשו ללאן נא וצפון סיאם, ובכל זאת מושל למפנג הצליח להדוף חלקית את הבורמזים, בהמתנה לכוחות מבנגקוק.
עם כיבוש פיטסאנולוק, ראמה הראשון עצמו הוביל צבא לצפון.
בדרום חיכה בודוופאיה במעבר של שלוש הפגודות.
ארמון החזית הוביל את כוחותיו לדרום, כאשר מתקפת נגד הבורמזים התבצעה מרנאונג דרך נאקון סי טמרט וקרבות התרחשו בקנצ'נבורי.
הבורמזים תקפו גם את תאלנג (פוקט), שם מת באותה העת מושל העיר.
צ'אן, אשת המושל, ואחותה מוק אספו אנשים כדי להגן על תאלנג נגד הבורמזים.
היום, צ'אן ומוק נערצות כשתי הגיבורות נגד פלישות הבורמזים.
הבורמזים המשיכו ללכוד את סונגלה.
כששמעו את החדשות נמלטו מושלי פתטונג.
עם זאת, נזיר בשם פראה מאה עודד את האזרחים להפעיל את נשקם נגד הבורמזים.
פרה מאה הועלה מאוחר יותר לאצולה על ידי ראמה הראשון.
עם השמדת צבאותיו, בודוופאיה נסוג, רק כדי לחדש את המתקפות בשנה הבאה (1786).
הפעם בודוופאיה לא חילק את כוחותיו אלא התגבש לצבא יחיד.
בודוופאיה עבר דרך הצ'די סם אונג והתייצב בטא-דין דנג.
חזית הארמון הצעיד את הכוחות הסיאמיים אל מול בודוופאיה.
הלחימה הייתה קצרה מאוד ובודוופאיה הובס במהירות.
המלחמה הקצרה הזו נקראה "מערכת טא דין דאנג".
במהלך המאה ה-19 הפכה בורמה למושבה של האימפריה הבריטית.
זה מנע את המלחמות סיאמיות-בורמזיות.
בשנת 1942 שלחה תאילנד את צבא הפיאפ לכבוש את מדינת שאן ומדינת קייה בורמה.
המטרה העיקרית של מפקד הצבא הייתה להשיג אופיום.
יחסים דיפלומטיים הוקמו בשנת 1948. שתי המדינות חברות באסיאן.
לאחרונה הבהיר ראש הממשלה אבהיסיט וג'ג'יווה כי הדיאלוג המעודד שינוי פוליטי הוא בעדיפות גבוהה לתאילנד, אך לא באמצעות סנקציות כלכליות.
הוא גם הבהיר כי יפעל לשחזור מקדשים שנפגעו בעקבות הציקלון נארגיס.
עם זאת, התעוררו מתחים ביחס למנהיגת האופוזיציה העצורה אונג סן סו צ'י, כאשר תאילנד קראה לשחרורה.
נכון לשנת 2020, ריבונות על שלושה איים בים אנדמן נותרה במחלוקת.
ההסכם הקיים, שנחתם בפברואר 1982, לא קבע את מעמדם של אי גינגה (קו לם), קו חאם וקו קי נוק בפתח נהר קראבורי (נהר פקחאן).
שני הצדדים הגדירו את האיים כ"ארץ הפקר".
מתחים מתמשכים באזור גרמו לעימותים קלים בשנים 1998, 2003 ו-2013.
העימותים בגבול בורמה בשנת 2010 היו סדרה של התכתשויות מתמשכות בין כוחות הצבא המיאנמרי (טטמדאו) לבין יחידות של הצבא הדמוקרטי של קארן הבודהיסטית (DKBA).
העימותים פרצו לאורך הגבול עם תאילנד זמן קצר לאחר הבחירות הכלליות ב-7 בנובמבר 2010. על פי הערכות 10,000 פליטים ברחו לתאילנד השכנה הסמוכה כדי להימלט מהסכסוך האלים.
קיים חשש כי עקב חוסר שביעות רצון מהבחירות, וספקולציות להונאת בחירות, שהסכסוך עלול להסלים למלחמת אזרחים.
בשנת 2018 קיבל הגנרל הבכיר מין האנג האינג את הדרגה הראשונה של צלב האבירים הגדול של מסדר הפיל הלבן, לאחר שהיה מועמד על ידי המלך מאה וג'יראלונגקורן.
יחסי מיאנמר–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין מיאנמר לרוסיה.
מיאנמר מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ואילו רוסיה מחזיקה במיאנמר שגרירות ביאנגון.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם מיאנמר, כשהיא נעשתה עצמאית ומערכת היחסים נותרה על כנה גם לאחר נפילת ברית המועצות.
סין ורוסיה הטילו בעבר וטו על החלטת מועצת הביטחון של האו"ם שנועדה להעניש את מיאנמר.
בשנים האחרונות סין הראתה חוסר נכונות לתמוך בממשלת מיאנמר וניסתה לייצב את המצב הפוליטי במיאנמר.
ביוני 2016 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני.
מין אונג האלינג וסרגיי שויגו הודיעו על כוונתם להרחיב את שיתוף הפעולה הצבאי בישיבה ב-2018.
בשנת 2007, רוסיה ומיאנמר ביצעו עסקה על מרכז מחקר גרעיני שנויה במחלוקת.
על פי ההודעה לעיתונות, "המרכז יכלול כור מים קלים של 10 מגה-ואט העובד על אורניום -235-מועשר ב-20%, מעבדה לניתוח הפעלה, מעבדה לייצור איזוטופים רפואיים, מערכת אילוח מסיליקון, טיפול בפסולת גרעינית ומתקני קבורה".
יחסי מיאנמר–צרפת הם היחסים הבינלאומיים בין מיאנמר וצרפת.
היחסים החלו בראשית המאה ה-18, כאשר חברת הודו המזרחית הצרפתית ניסתה להרחיב את השפעתה לדרום-מזרח אסיה.
צרפת התערבה בבניית מספנה בשנת 1729 בעיר סיריאם, אולם מרד של בני מון נגד השלטון הבורמזי בשנת 1740 אילץ את הצרפתים לעזוב בשנת 1742. הם הצליחו לחזור לסיאם בשנת 1751, כאשר אנשי המון ביקשו עזרה צרפתית נגד הבורמזים.
שליח צרפתי, סייה דה ברונו, נשלח להעריך את המצב ולעזור בהגנה נגד הבורמזים.
אוניות מלחמה צרפתיות נשלחו לתמוך במרד המון, אך לשווא.
בשנת 1756, הבורמזים תחת אלאונגפאיה ניצחו את המון.
צרפתים רבים נלכדו ושולבו בצבא הבורמזי כחיל תותחים מובחר, תחת פייר דה מילאר.
בשנת 1769 חודשו המגעים הרשמיים כאשר נחתם הסכם סחר בין המלך הסינביושין לחברת הודו המזרחית הצרפתית.
אולם עד מהרה, צרפת הסתבכה ב ובמלחמות נפוליאון, ופינתה את מקומה להשפעה הבריטית בבורמה.
המגעים הצרפתים עם בורמה, למעשה מושבה בריטית, כמעט ולא התקיימו מאוחר יותר, ואילו החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 צרפת תתרכז בהקמת הודו-סין הצרפתית והסכסוכים עם סין שהובילו למלחמת סין–צרפת.
המושל הכללי של הודו הצרפתית ז'וזף פרנסואה דופלקס החל לגלות עניין בבורמה מאז 1727, בגלל שפע המדינה בטיק ובנפט גולמי.
כתוצאה מכך הוקמה בעיר סיריאם מספנה צרפתית בשנת 1729 אשר בנתה אוניות למושבה הצרפתית פונדיצ'רי בהודו.
המספנה ננטשה בשנת 1742 בגלל מרד המון.
כמה שנים אחר כך, שליח המון ביקר את דופלקס וביקש עזרה צרפתית במאבק נגד הבורמזים.
דופלקס הבטיח לוחמים ותחמושת ושלח את סייה דה ברונו במטרה לפתח את ההשפעה הצרפתית במדינה.
הוא הגיע לבאגו ביולי 1751. סייה דה ברונו דיווח בחזרה כי כמה מאות חיילים צרפתים יוכלו להשתלט על הדלתה של הנהר , והפעילו בקשה רשמית של דופלקס לבית המלוכה בצרפת להשיג את התמיכה הצבאית הדרושה.
סייה דה ברונו השיג אמנה וכונן ברית בין צרפת לבני המון.
המושל הבריטי תומאס סאנדרס ממדרס ניסה להתנגד למהלכים הצרפתים באזור על ידי שליחת כוח צבאי לסקור את האי נגרה תחת פיקודו של קפטן תומאס טיילור.
הוא גם ניסה לנהל משא ומתן על מסירת סיריאם לבריטים.
בני המון התנגדו נחרצות לניסיונות אלה להסגת הגבול הבריטית תחת פיקודו של סייה דה ברונו, שהשפיע בצורה ניכרת בבית המלוכה של בני המון, והיה במיוחד ביחסים מצוינים עם "יורש העצר".
סאנדרס החליט לבסוף לכבוש את נגרה בכוח, וכבש את האי ב-26 באפריל 1753.
עם זאת, הצעותיו של דופלקס להשתלט על הדלתה של האיראוואדי נדחו על ידי ממשלת צרפת, והגבילו מאוד את יכולתו להתערב במקום.
בעקבות מרד 1740 שלהם נגד השלטון הבורמזי, כבשו בני המון את אווה בשנת 1752, ולאחר מכן כבשו את רוב בורמה, ושמו קץ לשושלת טונגו.
אולם עד מהרה הצליחו הבורמזים להדוף את המון בהנהגתו של אלאונגפאיה.
המון נסוגו מכיוון שאלאונגפאיה כבש מחדש את צפון בורמה, ותפס את העיר אווה ב-14 בינואר 1754. בפברואר 1755 הייתה מאובטחת מרכז בורמה.
הבורמזים איימו עד מהרה על בירת באגו, כמו גם על העיר סיריאם.
בסיריאם, סיור דה ברונו סייע לבני המשפחה בארגון ההגנה שלהם.
סיור דה ברונו ביקש בעקשנות עזרה נוספת מפודוצ'רי.
הוא שימש כיועץ צבאי של המון, וספינות מלחמה צרפתיות השתתפו בלחימה נגד הבורמזים בסיריאם ודאגון (רנגון העתיקה).
אלאונגפאיה לעומת זאת ביקש מהבריטים רובים ותחמושת.
אלאונגפאיה הצליח לכבוש את סיאם ביולי 1756. סייה דה ברונו ושאר הצרפתים איתו נלכדו ועונו.
שתי אוניות צרפתיות שהגיעו יומיים לאחר לכידת סיריאם, פלורי וגאלתי, עם תגבורת ואספקה, נתפסו גם הן על ידי אלאונגפאיה, כאשר אלאונגפאיה אילץ את ברונו לכתוב מכתב כדי להערים עליהם.
הקברניטים הצרפתים נהרגו ו-200 המלחים גויסו לצבא הבורמזי, בעוד סייה דה ברונו נצלה למוות.
משתי הספינות הצליח אלאוגפאיה לשים את ידיו על 35 תותחים (24 ליברות), חמישה תותחי שדה, 1,300 מוסקטים וכמות גדולה של תחמושת.
צרפת נמנעה מהתערבות נוספת בבורמה, עם פרוץ מלחמת שבע השנים באירופה (1756–1763).
הכוחות הצרפתים עם תותחיהם ורוביהם שולבו בצבא הבורמזי בתור תותחנים, ומילאו תפקיד מפתח בקרבות המאוחרים יותר בין הבורמזים למון.
הם טופלו יפה וקיבלו נשים בורמזיות.
הם הפכו לחיל עילית, שהיה אמור למלא תפקיד חשוב בקרבות הבורמזים נגד הסיאמים והמנצ'ו.
אחד מהם, פייר דה מילאר, מונה בסופו של דבר לקפטן המשמר ואחראי החימוש לשושלת קונבאונג.
כשהגיעו לזקנה יכלו החיילים הצרפתים לפרוש לכפרים באזור שוובו, בתמיכתו הרוחנית של כומר.
עד היום, כמה כפרים קתוליים עדיין קיימים באזור בו נותרה מודעות לכמה שושלות אירופיות.
בשנת 1769 נשלחה משלחת צרפתית בהנהגת מ' פרו לחידוש הקשר הרשמי של חברת הודו הצרפתית עם בורמה.
הוא השיג חוזה סחר והקמת מפעל צרפתי בעיר רנגון.
הגעת המשלחת אופשרה על ידי פייר דה מילאר.
מלך בורמה הסינביושין בירך על משלחת פרו, וקיבל את הצעתו של פרו לסחר בתמורה לאספקת תותחים ותחמושת.
המלך העביר מכתב הסכם, אותו החזיר פרו לפונדיצ'רי.
בהתחשב במעורבות הקודמת של הצרפתים עם מורדי המון תחת סייה דה ברונו, מלך בורמה ציין בבירור כי סחר בנשק צרפתי צריך להתנהל עמו בלבד.
כתוצאה מהמשלחת השיגו הצרפתים קרקע גדולה ברנגון שם הצליחו להקים מחסנים.
עם פרוץ המהפכה הצרפתית בשנת 1789 ועליית נפוליאון בונפרטה, צרפת הפכה פחות מסוגלת למעורבות באזורים רחוקים כמו בורמה.
נהפוך הוא, בריטניה הצליחה להגביר את השפעתה, מה שהביא ל (1823–1826) והכחדה הדרגתית של ריבונות בורמזית ועצמאות.
לאחר המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה (1852), האימפריה הבריטית סיפחה את בורמה התחתונה.
בשנת 1872 שלח מלך בורמה מינדון משלחת לאירופה, בהובלת מקורבו, קינוון מינגיי, שהוביל לחתימת חוזה מסחרי עם צרפת ב-24 בינואר 1873. יתר על כן, בשנת 1883, ניסה המלך תיבו מין לשבור את הקיפאון עם בריטניה בכך שניסה ליצור ברית עם צרפת כדי לקבל הכרה ועזרה.
זה הביא למתיחות חזקה בין צרפת לבריטניה.
בסופו של דבר, למרות שיגור המשלחת הבורמזית לפריז, סירבה צרפת בשנת 1884 לחתום על חוזה שהבטיח כי צרפת תגיע לתמיכת בורמה למקרה שכוח שלישי יתקוף אותה, ורק הציעה אפשרות להובלת כוחות חמושים מטונקין.
בשנת 1885 עבר הקונסול הצרפתי מ.
האס למנדליי וניהל משא ומתן על הקמת בנק צרפתי בבורמה, וזיכיון לרכבת ממנדליי לגבול הצפוני של בורמה הבריטית ותפקיד צרפתי בניהול מונופולים שנשלטו על ידי ממשלת בורמה.
לאחר שנחשפה אמנה חשאית שנחתמה בין האס למלך תיבו, הבריטים הגיבו בכוח דיפלומטי.
צ'ארלס ברנרד, המושל של בורמה התחתונה, הזהיר כי "אם אווה (בירת בורמה באותה עת) תסרב לבטל את האמנה, סיפוח יהיה בלתי נמנע".
ממשלת צרפת החזירה את האס, שהורחק לכאורה "מסיבות בריאותיות".
בעוד הצרפתים נסוגו בבורמה, הפעולות הצרפתיות כמו גם אירועים רבים אחרים בכל זאת שכנעו את הבריטים לפעול נגד בורמה.
לבסוף, המלחמה האנגלו-בורמזית השלישית (1885), שפרצה בזמן שצרפת הייתה עסוקה במלחמת סין–צרפת (1884–1885), הביאה לסיפוח מוחלט של בורמה על ידי בריטניה.
עם השלמת השלטון הבריטי בבורמה, המגעים הצרפתיים עם בורמה כמעט ולא התקיימו, ואילו צרפת התרכזה בהקמתה של הודו-סין הצרפתית החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כוננו מערכות יחסים דיפלומטיות ברמת השגרירות בין צרפת לבורמה בשנת 1948, זמן קצר לאחר שהמדינה הבורמזית הפכה לרפובליקה עצמאית ב-4 בינואר 1948, כאיחוד בורמה, כאשר סאו שווה תאיק כנשיא הראשון שלה ואו נו כראש ממשלה הראשון.
יחסי מיאנמר–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה ומיאנמר.
היחסים הדיפלומטיים בין בורמה לצ'ילה כוננו בשנת 1978. בעבר צ'ילה החזיקה קונסוליית כבוד ברנגון.
מיאנמר מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
צ'ילה מיוצגת במיאנמר באמצעות שגרירותה בבנגקוק, תאילנד.
יחסי מין הומוסקסואליים הם פעילויות מיניות של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, ללא קשר לנטייתם המינית או לזהותם המינית.
בדרך כלל, ישנם דיווחים נמוכים משמעותית בסקרים על יחסי מין בין גברים בגלל הטיה חברתית-כדאית .
ישנן מספר תנוחות מין שונות במהלך פעילות מינית בין גברים.
מבחינה היסטורית, מין אנאלי נקשר באופן רחב בעיקר עם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים.
לעומת זאת, ישנם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רבים שאינם מקיימים יחסי מין אנאליים, ועשויים לעסוק במין אוראלי, ביחסי מין ללא חדירה, בהתגפפות, או באוננות הדדית במקום.
בקרב גברים המקיימים יחסי מין אנאליים עם גברים אחרים, מבצע החדירה מכונה אקטיבי, הנחדר מכונה פסיבי.
זה ששני התפקידים מתאימים להעדפות המיניות שלו מכונה ורסטילי.
תענוג, כאב או שניהם עשויים להתלוות למין אנאלי.
בעוד שקצות העצבים בפי הטבעת יכולים לספק רגשות מהנים, אורגזמה תתקבל באמצעות חדירה וגירוי עקיף של בלוטת הערמונית.
מחקר שנערך על ידי הסקר הלאומי לבריאות והתנהגות מינית (NSSHB) הצביע על כך שגברים שדיווחו בעצמם שקיבלו את תפקיד הנחדר במהלך יחסי מין אנאליים במפגשם האחרון היו בסיכון נמוך לקבל אורגזמה לעומת גברים שקיבלו את תפקיד החודר.
מחקר שדגם מספר אנשים בודדים בארצות הברית הצביע על כך שאחוזי האורגזמה דומים בקרב גברים בגל הנטיות מיניות.
ביחס לכאב או אי נוחות במהלך יחסי מין אנאליים, מחקרים מסוימים מצביעים על כך שעבור 24% עד 61% מהגברים ההומוסקסואלים או הביסקסואלים, לקבל את תפקיד הנחדר במין אנאלי מכאיב הוא קושי מיני תכוף לכל החיים.
הדיווחים על שכיחות המין האנאלי בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים השתנו לאורך זמן, עם אחוזים מסוימים גבוהים יותר מאחרים.
אחוז גדול מהגברים ההומוסקסואלים והביסקסואלים מדווחים על עצמם כי הם השתתפו במין אנאלי לאורך כל חייהם.
מחקרים בקרב גברים הומוסקסואלים הראו כי נמצאו אחוזים דומים של השתתפות כאשר משווים גברים שמעדיפים לחדור את בני זוגם לאלו שמעדיפים להיות בן הזוג הנחדר.
עם זאת, ישנם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים שמאמינים כי היותם שותפים פתוחים למין אנאלי מטילה ספק בגבריותם.
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים עשויים לעסוק בצורות שונות של מין אוראלי, כגון פלאשיו, טי-בג ואנאלינגוס.
סקר של דיווח כי , ואילו סקר מקוון שנערך בקרב 18,000 גברים המקיימים יחסי מין עם גברים באירופה סקר שנערך ב-2011 על ידי The Journal of Sexual Medicine מצא תוצאות דומות לגבי גברים הומואים וביסקסואלים בארצות הברית.
נשיקת בן זוג על הפה (כ-74.5%), מין אוראלי (כ-72.7%) ואוננות הדדית (כ-68.4%) היו שלוש ההתנהגויות הנפוצות ביותר, כאשר רק 63.2% מהמדגם דיווחו כי קיימו 5–9 התנהגויות מיניות שונות במהלך ההתנהגות בפגישה האחרונה שלהם.
יחסי מין ואביזרי מין ללא צורך בחדירה
ישנם מגוון של תנוחות מין ללא חדירה.
התגפפות הוא סוג של אקט מיני בין גברים, הכולל, בדרך כלל, מגע ישיר של פין לפין.
התגפפות יכולה להיות מהנה מפני שהיא מגרה באופן הדדי ובו זמנית את איברי המין של שני בני הזוג, שכן היא נוטה לייצר חיכוך מהנה כנגד צרור עצבי קו התפר חיץ הנקבים .
מין בין הירכיים הוא צורה אחרת של יחסי מין ללא חדירה שניתן לבצע בין גברים המקיימים יחסי מין עם גברים.
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים עשויים להשתמש באביזרי מין.
על פי סקר מקוון שבו השתתפו למעלה מ-25,000 גברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים, כ-49.8% מהם השתמשו בויברטור לפחות פעם אחת בחיים.
רוב הגברים שהשתמשו בויברטור בעבר דיווחו על שימוש במהלך אוננות (כ-86.2%).
כאשר נעשה שימוש במהלך אינטראקציה משותפת, ויברטורים שולבו במשחק מקדים (כ-65.9%) ומין (כ-59.4%).
סקר מייצג ארצי שנערך באוסטרליה ב-2001–2002 מצא כי במהלך 12 החודשים שקדמו לסקר, כ-4.4% מהגברים ההומוסקסואלים וכ-14.2% מהגברים הביסקסואלים השתתפו בפעילות מינית הקשורה ל-BDSM, וכ-19.2% מהגברים ההומוסקסואלים וכ-36.4% מהגברים הביסקסואלים השתמשו באביזרי מין.
סקר לא מייצג, מבוסס שאלונים על התנהגות מינית של סטודנטים אמריקאים שפורסם ב-1997, מצא כי כ-24% מהגברים ההומוסקסואלים והביסקסואלים היו בעלי ניסיון במלקות כמנהג מיני.
בקרב סטודנטים לרפואה באמריקה הצפונית, כ-6% מהגברים ההומוסקסואלים וכ-17% מהגברים הביסקסואלים דיווחו כי לפחות פעם אחת קיבלו כאב להנאה מינית, וכ-5% מהגברים ההומוסקסואלים וכ-9% מהגברים הביסקסואלים דיווחו על גרימת כאב למטרה זו.
מגוון מחלות מין יכולות לנבוע מכל סוג של פעילות מינית.
מחקר שנערך ב-2007 דיווח כי בשני סקרי אוכלוסייה גדולים נמצא כי:
איידס היא מחלה של מערכת החיסון האנושית הנגרמת על ידי הנגיף HIV.
ברחבי העולם, לפי ההערכות, כ-5-10% מזיהומי ה- HIV הם תוצאה מגברים שקיימו יחסי מין עם גברים.
עם זאת, ברוב העולם המערבי, יותר זיהומים ב-HIV מועברים על ידי גברים המקיימים יחסי מין עם גברים מאשר בכל דרך העברה אחרת.
בארצות הברית, גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים היוו כ-70% מכלל 38,739 אבחנות HIV חדשות ב-2017. מתוך 5,164 אנשים שאובחנו עם HIV בבריטניה ב-2016, כ-54% מהם היו גברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים.
נתון זה ירד בלונדון כפי שדיווחה אנגליה על בריאות הציבור ב-2017.
עגבת עוברת מאדם לאדם באמצעות מגע ישיר עם פצע עגבת; בעיקר על איברי המין החיצוניים, הנרתיק או פי הטבעת.
ב-2006, כ-64% מהמקרים שדווחו בארצות הברית היו בקרב גברים שקיימו יחסי מין עם גברים.
עלייה בשכיחות העגבת בקרב הגברים שמקיימים יחסי מין עם גברים נצפתה במדינות מפותחות אחרות.
הידבקות בעגבת מעלה את שיעורי התחלואה באיידס ולהפך, ובהתאם לסקר בארצות הברית אכן נמצא כי מחצית מהגברים שקיימו יחסי מין עם גברים שקיבלו עגבת סובלים גם מ-HIV.
על פי סקר אמריקאי, HIV, עגבת ויבלות אנאליות שכיחות יותר באופן משמעותי בקרב גברים שקיימו לאחרונה יחסי מין עם גברים מאשר בקרב גברים שקיימו יחסי מין רק עם נשים.
מצד שני, הרפס באיברי המין שכיח פחות בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים מאשר בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם נשים.
עם זאת, אין הבדל משמעותי בין 2 הקבוצות לגבי כלמידיה, נגיף הפפילומה האנושי, זיבה וכינים.
יחסי מיאנמר–ספרד הם יחסי החוץ בין מיאנמר וספרד.
היחסים הדיפלומטיים השתפרו בשנים האחרונות לאחר פתיחת המשטר הבורמזי.
מגעים קבועים בין פקידים ספרדיים ובורמזים מתקיימים בישיבות בינלאומיות.
במרץ 2012 ביקר מנכ"ל Asia במיאנמר.
יחסי הסחר בין ספרד למיאנמר מצטמצמים ואינם מאוזנים לטובת מיאנמר.
הסיבה היא גידול מתמיד ביבוא בשנים האחרונות (מאז 2009, היבוא ממיאנמר צמח ל-36 מיליון אירו).
מנגד, גם היצוא גדל במידה ניכרת, 69%, אך מנתונים לא משמעותיים, 3.4 מיליון אירו.
השקעות ספרדיות במיאנמר אינן קיימות.
החדירה לשוק הבורמזי על ידי חברות ספרדיות היא די נמוכה, אם כי גוברת בהתמדה.
מספר החברות הספרדיות בתחום הכימיה, האלקטרוניקה והבגדים המייצרות או קונות במיאנמר גדל משמעותית, מה שמסביר את הגירעון הגדול בסחר.
יחסי שיתוף פעולה קיימים כחלק מהאיחוד האירופי שהפך לאחד התורמים הגדולים במיאנמר עם תקציב בסביבות ה-180 מיליון אירו.
המטרה היא לעזור למיאנמר לעמוד ביעדי המילניום, לפתח את החברה האזרחית ולהתקדם בתהליך הרפורמה.
כפי שהוסכם בפורום שיתוף הפעולה בין המדינות, תחומי הפעולה העיקריים לשיתוף פעולה אירופי יהיו: איחוד שלום, ממשל, פיתוח כפרי, בריאות, חינוך ופיתוח המגזר הפרטי.
העדיפויות הראשונות יהיו: זכויות אדם, חברה אזרחית, מגדר וסביבה.
מיאנמר מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת.
ספרד מיוצגת במיאנמר באמצעות שגרירותה בבנגקוק, תאילנד.
יחסי מין לסביים הן פעילויות מיניות המתקיימות בין נשים ללא קשר לנטייתן המינית.
בין אם הן מזדהות כלסביות, ביסקסואליות, הטרוסקסואליות או מוותרות על זהות מינית לחלוטין.
שייר הייט כתבה במחקר שלה כי יחסי מין עם אישה כוללים: מגע, נשיקה, חיוך, חיבוק, דיבור, ליטוף, ליקוק, הפשטה, השמעת קולות, נשיכות, בכיות ונשימות ואנחות יחד.
הפה, השפתיים והלשון של האישה עשויים להיות אזורים רגישים, הם משמשים בדרך כלל על ידי בנות זוג בשלבים המקדימים ולאורך הפעילות המינית, בין אם לנשיקה, מין אנאלי, ליקוק, ובמיוחד למין אוראלי.
גירוי שדי בת הזוג, כולל גירוי הפטמות דרך הפה, הוא סוג של משחק מקדים.
גירוי שד ופטמות הנשים הוא היבט שכיח בפעילות המינית.
גירוי של הפטמות של אישה מקדם את הגעת האוקסיטוצין והפרולקטין.
במהלך גירוי הפטמות משתחררות כמויות גדולות של אוקסיטוצין, שבדרך כלל יכינו את השד להנקה.
מלבד יצירת רגשות אימהיים אצל אישה, הדבר גם מקטין את החרדה שלה ומגביר את הקשר ואת האמון עם בת הזוג.
האורגזמה כוללת פעולות רצוניות, כולל התכווצויות שרירים באזורים מרובים של הגוף ותחושת אופוריה המיוחסים להתפרצותם של האוקסיטוצין והפרולקטין.
גירוי אוראלי של הדגדגן או השפתיים הפנימיות של הפות או הנרתיק נהוג בדרך כלל בין נשים וכמו גירוי דרך הפה של הפטמות, גם גירוי זה יכול לכלול שימוש בשיניים בנוסף לשימוש בשפתיים או בלשון.
יחסי מין אוראליים הכוללים גירוי של הדגדגן או השפתיים הפנימיות של הפות או הנרתיק נקראים קונילינגוס.
גירוי אוראלי של פי הטבעת הנקרא אנאלינגוס נעשה לעיתים רחוקות יותר ביחסי מין לסביים.
גירוי ידני, אצבעות, כולל שימוש באצבעות על מנת לעסות את הדגדגן או חלקים אחרים של הפות, הנרתיק או פי הטבעת.
גירוי אוראלי או ידני של הפות, ובמיוחד הדגדגן, הוא הדרך הנפוצה ביותר עבור אישה להגיע לאורגזמה.
האצבעות עשויות להיות אצבעות עצמיות, חד צדדיות, הדדיות, חדירות או לא חדירות.
עיסוי החלק הפנימי של הנרתיק עלול לעורר אזור מאוד רגיש המכונה נקודת ג'י.
עבור חלק מהנשים, גירוי אזור נקודת הג'י יוצר אורגזמה עזה יותר מאשר גירוי דגדגן בצורה ישירה.
על מנת ליצור חדירה עמוקה יותר בנרתיק, אנאלי או אוראלי, ישמשו את האישה דילדו ואביזרי מין.
טריבדיזם הוא אקט מיני לא חודרני נפוץ ביחסי מין בין נשים.
תנועה זו מכונה לעיתים קרובות בשם תנוחת "מספריים", ומכונה גם יחסי מין ללא חדירה או בסלנג פופולרי כ-bumping יבש.
תנוחה זו בין נשים כרוכה באישה שמשפשפת את הפות שלה נגד הפות, הירך, הבטן, הישבן, הזרוע או חלק אחר בגוף של בת זוגה.
ניתן להגיע לכך במספר תנוחות מין וזה עשוי להיות מלווה באצבעות או בחדירה עם דילדו.
בשנת 1953, דוחות קינסי של אלפרד קינסי נכתב כי בחמש השנים הקודמות של פעילות מינית, 78% מהנשים חוו אורגזמות בקרב 60% עד 100% מהמפגשים המיניים עם נשים אחרות, לעומת 55% בקרב הטרוסקסואלים.
קינסי ייחס את ההבדל לכך שבנות זוג ידעו יותר על מיניותן של נשים וכיצד לייעל את שביעות הרצון המינית של בנות הזוג לעומת בני זוג גברים.
באופן דומה, מחקרים של כמה חוקרים נוספים, כולל מאסטרס וג'ונסון, הגיעו למסקנה שלהתנהגות מינית לסבית יש לעיתים קרובות יותר תכונות הקשורות לסיפוק מיני מאשר לעמיתיהם ההטרוסקסואליים, או שבנות זוג נוטות יותר להדגיש את ההיבטים הרגשיים של האהבה.
נחקרו גם העדפות לפרקטיקות מיניות ספציפיות בקרב יחסי נשים חד-מיניים.
מאסטרס וג'ונסון הגיעו למסקנה כי חדירה לנרתיק עם דילדו היא נדירה ולסביות נוטות לעשות יותר גירוי באברי המין מאשר גירוי ישיר של הדגדגן, וזה גם המקרה במערכות יחסים הטרוסקסואליות.
עוד מסקנה אליה הגיעו היא כי ישנן נשים לסביות או ביסקסואליות שאינן אוהבות יחסי מין אוראליים משום שהן אינן אוהבות את החוויה או בגלל גורמים פסיכולוגיים או חברתיים, למשל למצוא את המקום לא נקי.
נשים לסביות או ביסקסואליות אחרות מאמינות שזה הכרח או פעילות שמגדירה במידה רבה פעילות מינית לסבית.
ישנן דרכים שונות להגנה מפני העברת מחלות מין במהלך יחסי מין לסביים, אם כי שיטות אלה אינן נחקרות היטב.
סכרים דנטליים, קונדומים על צעצועי מין, כפפות וניילון נצמד משמשים כולם כהגנה במהלך צורות שונות של יחסי מין.
מרבית הנשים המקיימות יחסי מין לסביים אינן משתמשות בהגנה במהלך יחסי מין, בגלל תפיסות מוטעות שהסיכון הנמוך יותר להעברת מחלות מין גורם לכך שאין צורך במחסומים.
עיסוק במין אוראלי ללא שימוש בסכר דנטלי או בקונדום נחשב להתנהגות מינית בסיכון גבוה.
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) ממליץ להשתמש בסכר דנטלי במהלך יחסי מין אוראליים.
בנוסף, ארגונים למניעת HIV מחלקים סכרים דנטליים יחד עם קונדומים וציוד אחר למין בטוח.
ה-FDA לא העריך סכרים דנטליים או חסמים אחרים ביעילותם במניעת התפשטות מחלות מין.
מחנכי בריאות מעודדים במידה רבה את השימוש בהם במהלך קונילינגוס או אנאלינגוס, אבל סכרים דנטליים אינם נמצאים בשימוש נרחב על ידי נשים המקיימות יחסי מין לסביים, והפעולות הללו לא נעשות במחשבה על מניעת מחלות מין.
סכרים דנטליים נמצאים בדרך כלל במרפאות מחלות מין ובאינטרנט, אך קשה למצוא אותם בבתי מרקחת שבהם בדרך כלל נמכרים קונדומים.
ניתן גם להכין סכרים דנטליים על ידי חיתוך קונדום לטקס.
ידוע כי קונדומי לטקס הם אטומים לפתוגנים העלולים לגרום למחלות מין.
בדומה לקונדומים, נעשה שימוש בסכר דנטלי חדש עבור כל מקרה של מין אוראלי כדי להפחית את הסיכון להעברת מחלות מין.
סכרים מונחים מעל פתח ההנרתיק או פי הטבעת לפני תחילת פעילויות מיניות ואין להסירם עד לסיום הפעילות.
כדי להבטיח את אי-היווצרותם של קרעים, ניתן להשתמש בחומר סיכה מבוסס מים או סיליקון.
בנוסף, סכרים אינם נמתחים מכיוון שזה עלול להוביל לקרעים.
אף על פי שקונדומים עשויים שלא להיות מתאימים למפגשים מיניים לסביים רבים, הם עדיין שימושיים כאשר מדובר באביזרי מין.
צעצועים המשותפים בין בני הזוג יכולים להפיץ פתוגנים גם כאשר הם מנוקים.
השימוש בקונדומים בנוסף לניקוי יסודי יכול לסייע בהפחתת הסיכון להעברת מחלות מין באמצעות צעצועי מין.
במקרה של פצעים פתוחים או פצעים בידיים, ניתן להשתמש בכפפות לטקס למניעת זיהום תוך כדי החדרת אצבעות או פיסטינג.
על הכפפות להיות מונחות על הידיים לפני התרחשות הפעילות המינית ולהישאר עליהן לאורך כל הפעילות.
ניילון נצמד מוצג לעיתים קרובות כאלטרנטיבה לסכרים דנטליים, אך אינו מומלץ באופן נרחב.
בניילון נצמד נעשה שימוש באותו אופן כמו בסכרים דנטליים, והוא יותר חסכוני.
כרגע לא קיימים מחקרים על רמת החדירוּת של ניילון נצמד למחלות מין הנגרמות על ידי פתוגנים, אך ידוע שהוא עמיד למים.
יחסי מין בפומבי הוא קיום פעילות מינית על ידי אדם אחד או יותר במרחב הציבורי (לדוגמה בחופים, יערות, מרכזי קניות בתי קולנוע, אוטובוסים ובתי קברות).
פעילות מינית שניתן לצפייה ממרחב הציבורי, אבל מתרחשת במרחב הפרטי (לדוגמה בחצרות בתים וחדרים עם חלונות פתוחים), תחשב גם כיחסי מין בפומבי.
על פי מחקר שבוצע ב-2008, קיום יחסי מין בפומבי היא פנטזיה מינית נפוצה.
במדינות מסוימות, ישנם חוקים שאוסרים על קיום יחסי מין בפומבי, כלומר שקיום יחסי מין חייב להיות אך ורק במרחב הפרטי.
עם זאת, יחסי מין שבוצעו בתא שירותים סגור לא תיחשב עבירה על החוק.
יחסי מיאנמר–פקיסטן הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
בין שתי המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים.
למיאנמר שגרירות באסלאמאבאד, בירת פקיסטן, ולפקיסטן שגרירות ביאנגון.
היחסים בין מיאנמר ופקיסטן כוננו ב-14 באוגוסט 1947 בין בורמה של אז ופקיסטן.
בתחילה שתי המדינות חלקו גבול משותף, כשפקיסטן שלטה בבנגלדש של ימינו עד 1971. שגריר מיאנמר הראשון לפקיסטן, או-פה קין היה הנציג הזר הראשון שהציג את כתב ההאמנה שלו למושל הכללי הראשון של פקיסטן, מוחמד עלי ג'ינה.
במאי 1946 נפגשו מנהיגים מוסלמים מחבל ראקין עם מוחמד עלי ג'ינה, המושל הכללי הראשון של פקיסטן וביקשו ממנו לספח שתי עיירות באזור מאיו, סמוך לגבול עם מזרח פקיסטן (בנגלדש של ימינו).
חודשיים לאחר מכן נוסדה ליגת המוסלמים בצפון ראקין בעיר אקואב, שביקשה שוב מעלי ג'ינה לספח את המקום.
מושל פקיסטן עלי ג'ינה סירב באומרו כי אין ביכולתו להתערב בענייניה הפנימיים של מיאנמר.
לאחר סירובה של פקיסטן נעשו ניסיונות שונים מצד המוסלמים להעביר את השליטה באזור לפקיסטן, לרבות פניות לפרלמנט הבורמזי, שדחה אותן.
בשנת 1947 הוקמה מיליציית מוג'אהדין בדלנית מזוינת מקומית, במטרה להקים מחוז אוטונומי אסלאמי בצפון ראקין, שפעלה עד שנות ה-60. המוג'אהידין החלו בפעילות טרור ונחלו הצלחות רבות בתחילה בכבשם כמעט את כל צפון ראקין בשלב מסוים.
בשנת 1948 הוכרז משטר צבאי באזור וצבא מיאנמר החל בפעילות לשחרור האזור מידי המוג'אהידין.
אולם בשנים הראשונות התקיימו קרבות עקובים מדם והממשל חווה כישלונות רבים.
הטטמדאו יזם מספר מבצעים צבאיים לאורך השנים, הגדולים שבהם "מבצע מאיו" באוקטובר 1952 ו"מבצע מונסון" באוקטובר 1954 שהצליחו לשבור במידה רבה את האחיזה של המוג'אהידין באזור ולחסל מספר מנהיגים בולטים של הארגון.
בתחילה תמכה פקיסטן השכנה בהתקוממות המזוינת של המוג'אהידין נגד בורמה תוך הזדהות עם "אחיהם המוסלמים", אולם בשלב מסוים, לאחר שהחלה לחוות פעילות טרור בתחומה קיימה פקיסטן דיונים עם בורמה על הדרכים לטיפול בבעיית הטרור ובורמה מצידה דרשה הפסקה של התמיכה שהעניקה פקיסטן למוג'אהידין.
משנת 1957 ועד לגסיסת הארגון באמצע שנות ה-60, נכנעו מספר פלגים במוג'אהידין בכל פעם של עשרות או מאות מחבלים.
חברת פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס הפעילה בעבר קו טיסות ליאנגון.
מיאנמר סיפקה בעבר מסלול פינוי לטייסת הצבאית הפקיסטנית אחרי ההשתלטות על מזרח פקיסטן על ידי הודו ב-1971.
ב-26 ביולי 2012 השמיע הטליבאן הפקיסטני איום לפיו יתקוף את מיאנמר אלא אם פקיסטן תנתק עמה את היחסים, זאת בתגובה למה שנראה על ידי הארגון כפשעים נגד בני הרוהינגיה.
במהלך שנות ה-50 וה-60 המסחר בין מיאנמר ופקיסטן היה הגדול ביותר בהיקפו לעומת יתר מדינות דרום מזרח אסיה, אולם עם השנים הוא הלך והצטמצם.
ב-1995 עמד היקף המסחר על 34 מיליון דולר, ובשנת 1999 על 10 מיליון דולר בלבד.
עם תחילת שנות ה-2000 חל שיפור מסוים בהיקפי המסחר, ובשנת 2000 עמד היקף המסחר על 24 מיליון, אולם נכון לשנת 2020, היקף הסחורות המועברות בין המדינות נמצא בירידה עם שווי כולל של כ-20 מיליון דולר.
מיאנמר ופקיסטן מנהלות שיתוף פעולה ביטחוני.
פקיסטן מאמנת אנשי צבא ממיאנמר, וכן מכרה לה מטוסי קרב פקיסטניים.
תרומה נוספת של פקיסטן לצבא מיאנמר הייתה אימון צוותי הצוללות של חיל הים.
ביוני 2013 דווח כי בסביבות 20 קצינים מחיל הים של מיאנמר ביקרו בעיר הנמל קראצ'י באפריל-מאי אותה שנה כדי להתחיל באימונים בסיסיים בשימוש בצוללות.
יחסי מין ללא נישואים היא סוגיה מוסרית באשר לפעילות מינית בין אנשים שאינם נשואים.
מבחינה היסטורית, יחסי מין ללא נישואים הם טאבו בתרבויות רבות, ונחשבים לחטא על ידי מספר דתות.
מאז המהפכה המינית משנות ה-60 של המאה ה-20, תנועות ליברליות מסוימות, במיוחד במדינות המערב, מקבלות יחסי מין ללא נישואים.
יחסי מין מחוץ לנישואים היא מערכת יחסים מינית בין שני אנשים שאינם נשואים זה לזה.
כאשר יחסי מין מחוץ לנישואים מתקיימים בין אנשים שלפחות אחד מהם נשוי לאחר, המעשה קרוי "ניאוף" או "בגידה".
בימנו אלו יחסי מין בין שני אנשים שאינם נשואים זה לזה, כלומר יחסי מין מחוץ לנישואים נפוצים מאד.
מחקר של המרכז הלאומי לבריאות הציבור בארצות הברית לדוגמה, מראה שבשנת 2002, כ-75% מהציבור קיימו יחסי מין ללא נישואים, המכון ללימודי משפחה קובע בשנת 2023 שכמעט 90% מקיימים יחסי מין ללא שיהיו נשואים.
במרבית מדינות אירופה, בממוצע רק כ-10% מהציבור סבור שיחסי מין בין מבוגרים שאינם נשואים איננו מוסרי.
מבחינה היסטורית, קיום יחסי מין מחוץ לנישואים נחשב לנעשה לא מוסרי, ולטאבו בתרבויות רבות, ואף נחשב לחטא על פי היהדות, הנצרות והאסלאם.
קיום יחסי מין מחוץ לנישואים נחשב בעבר לעבירה פלילית בכמה ממדינות ארצות הברית.
בהווה קיום יחסי מין מחוץ לנישואים עדיין נחשב לעבירה פלילית בחלק מהמדינות המוסלמיות, בהן אינדונזיה.
אף על פי כן, החל משנות ה-60 של המאה ה-20 יחסי מין מחוץ לנישואים הפכו למקובלים בהרבה יותר ברחבי העולם, ובמיוחד במדינות המערב - כל עוד המעשה מבוצע בהסכמה, ושני האנשים הם מעל לגיל ההסכמה.
היחס לאנשים המקיימים יחסי מין מחוץ לנישואים נותר שנוי במחלוקת בתרבויות וחברות מסוימות ברחבי העולם.
מחקר שבוצע בישראל מראה ש-98% מהסטודנטים היהודים אינם דוגלים בקיום יחסי מין רק כאשר הזוג נשוי.
החוק הישראלי אינו עוסק ביחסי מין מחוץ לנישואים, כלומר אין איסור בחוק על קיומם.
גם כאשר אחד מהשותפים (או שניהם) ליחסי מין מחוץ לנישואים נשוי לאחר, החוק האזרחי אינו עוסק בכך.
לפקודת הנזיקין קובע כי לעניין עוולת גרם הפרת חוזה, "היחסים הנוצרים על ידי נישואין לא ייחשבו כחוזה".
הדין הנזיקי אינו חרב התלויה מעל מיטת בני הזוג, ועוולת הרשלנות אינה "הנוסע השלישי" הנחבא בין הסדינים, בבחינת נטע זר אשר עלול לפתע להתעורר מתרדמתו ולרמוס את הפינות האינטימיות-רגשיות ביותר של בן אנוש.
במשפטי גירושים מיוחס משקל לבגידה, העלולה להשפיע על חלקו של הבוגד ברכוש המשותף ).
לחוק העונשין מטיל עונש על "הבועל קטינה שמלאו לה ארבע עשרה שנים וטרם מלאו לה שש עשרה שנים, והיא אינה נשואה לו", כלומר יש ענישה על קיום יחסי מין מחוץ לנישואים עם קטינה בגיל האמור, אף שאין ענישה כאשר הקטינה נשואה לבועלה.
חל איסור חמור על אישה נשואה לשכב עם גבר אחר, ואם היא עושה כך הרי ש"אבדה כתובתה" והעונש הן לאשת האיש עצמה, והן לאדם שזנה עימה, הוא מיתה בחנק.
חוזה הנישואין היהודי המעוגן בכתובה ובמעמד הקידושין מבטיח כי מיניותה של האישה תוקדש מעתה לבעלה בלבד, ובתמורה הוא יזון ויפרנס אותה ואת ילדיה.
לאשה נשואה שזנתה אסור להמשיך לחיות עם בעלה ואסור לבעלה ולבועלה, ועליה להתגרש ממנו תוך ויתור על הכתובה.
על האיש והאשה שחטאו נאסר להינשא, גם לאחר גירושי הנואפת.
אם ממעשה הניאוף נולד ילד, אותו ילד הוא 'ממזר'.
על פי האריז"ל בספר הגלגולים, דינו של הבועל אשת איש להתגלגל בגלגול נשמות בריחיים: "והנה הבא על אשת איש, אשר מיתתו בחנק, מתגלגל בריחיים, שנותנים בהם החטים, וטוחנים על ידי המים המגלגלים הריחים, ושם נידונים האיש והאשה ההיא, בסוד הכתוב תִּטְחַן לְאַחֵר אִשְׁתִּי וְעָלֶיהָ יִכְרְעוּן אֲחֵרִין".
הנצרות מתייחסת למין מחוץ לנישואין כדבר לא מוסרי וחטא.
היסודות הכתובים להוראה זו מצויים בקטעים מסוימים, כמו הקטע הנ"ל מהברית החדשה:
בטקס הנישואים הנוצרי, הבעל והאישה מבטיחים את הנאמנות אחד לשנייה עד המוות, ומין מחוץ לנישואין סותר את הצהרה זו.
פירושים מסוימים של החוק האסלאמי (השריעה) קובעים עונשים חמורים לגברים ונשים כאחד על מין מחוץ לנישואין או על הזינא (زِنَاء/ زِنًا או زِنًى) המונח המשפטי בדין האסלאמי המציין "מין חסר נאמנות".
בקוראן המאמינים הם אלו אשר לא נואפים:
כמו כן, בקוראן מתוארים צניעות וטהרתם של המאמינים:
והם גם מוזהרים לבל יתפתו לניאוף: .
גברים או נשים שקיימו יחסי מין לפני נישואים יכולים להיענש עד 100 מלקות, בעוד שניאוף טומבן בחובו עונש מוות בסקילה.
עם זאת, מעשה החדירה המינית מחייב עדות של ארבעה מוסלמים ישרים.
הנאשם רשאי להעיד בבית משפט ודבריו של החשוד מקבלים את המשקל הרב ביותר במתן גזר הדין., רשויות החוק הן אלו אשר מבצעות את העונש, כאשר החוק קובע כי יש להעניש בחומרה על האשמות שווא.
החוקר האמריקני אלפרד קינסי מצא במחקריו משנת 1950 כי 50% מהגברים האמריקאים ו-26% מהנשים קיימו יחסי מין מחוץ לנישואים.
בהתאם למחקרים, הוערך כי 25-50% מהגברים ו - %21-38 מהנשים או 22.7% מהגברים ו-11.6% מהנשים קיימו יחסי מין מחוץ לנישואין.
מחברים אחרים אומרים שבין 20% ל-25% מהאמריקאים קיימו יחסי מין עם מישהו אחר מלבד בן זוגם.
על פי סקר המין העולמי של דורקס שנערך ב-2005, נמצא כי 44% מהמבוגרים ברחבי העולם דיווחו שקיימו סטוץ חד פעמי מחוץ לנישואים ו-22% ניהלו רומן.
על פי סקר בארצות הברית משנת 2004, 16% מבני הזוג הנשואים קיימו יחסי מין מחוץ לנישואין, כאשר מספר הגברים גדול כמעט פי שניים מאשר הנשים, בעוד ש-30% נוספים פנטזו על יחסי מין מחוץ לנישואים.
לפי מחקר משנת 2015 של דורקס ו-האתר Match.com, תאילנד ודנמרק היו המדינות הנואפות ביותר בהתבסס על שיעור מבוגרים שהודו שניהלו רומן.
בשנת 206, מחקר של המכון לחקר משפחה בארצות הברית מצא כי פרוטסטנטים שחורים מקיימים יותר יחסי מין מחוץ לנישואין מאשר לקתולים.
כמו כן, מחקר אמריקאי שנערך בשנת 2018 מצא ש-53.5% מהאמריקאים שהודו בקיום יחסי מין מחוץ לנישואים עשו זאת עם מישהו שהם מכירים היטב, כמו חבר או אדם קרוב.
כ-29.4% היו עם מישהו שהוא פחות מוכר, כמו שכן, עמית לעבודה או מכר בעל היכרות ארוכת טווח עם הנשאלים, והשאר קיימו יחסים עם מכרים מזדמנים ללא היכרות מוקדמת.
המחקר מצא גם כמה הבדלים בין המינים, כמו שגברים נוטים יותר להחזיק בעמדות חיוביות כלפי מין מחוץ לנישואין מאשר נשים, וכי מבין אלו שדיווחו על כך שקיימו מין מחוץ לנישואין במהלך 12 החודשים האחרונים, כ-12% מהגברים שילמו עבור מין (או קיבלו תשלום עבור מין) לעומת 1% מהנשים.
בנוסף, עלה גם כי אנשים בעלי חשק מיני גבוה יותר מאשר לבני זוגם, נוטים יותר לקיים מין מחוץ לנישואין.
מחקרים אחרים הראו כי שיעור המין מחוץ לנישואים, הוא לא יותר מ-2.5%.
מין מחוץ לנישואים בעיני החוק
ברוב מדינות העולם, מין מחוץ לנישואין כשלעצמו לא נחשב עבירה, אך מעשה הניאוף כן טומן בחובו עבירות חוקיות, ומשפיע על דיני המשפחה הן בגירושין, נישואין וחלוקת רכוש.
עם זאת, במדינות מסוימות כמו ערב הסעודית, פקיסטן, אפגניסטן,איראן, כווית, האיים המלדביים, מרוקו, עומאן, מאוריטניה, איחוד האמירויות הערביות, קטר, סודאןותימן יחסים מחוץ לנישואים הם לא חוקיים.
יחסי מיאנמר–סרביה (בסרבית: Odnosi Mjanmara i Srbije) הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לרפובליקה של סרביה.
מיאנמר והרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 בדצמבר 1950, והשגרירים הראשונים מטעם שתי המדינות מונו ב-1952. סרביה כמדינה היורשת של יוגוסלביה, מקיימת כיום יחסים עם מיאנמר, ולשתי המדינות יש שגרירים תושבים בכל אחת מן הבירות של השנייה.
היחסים בין יוגוסלביה לבורמה החלו רשמית ב-1950, ולשתי המדינות הייתה מערכת יחסים קרובה בצורה יוצאת דופן במהלך המלחמה הקרה.
ביולי 1947 ביקרו ביוגוסלביה קיאו ניין ופוליטיקאי בורמזי בכיר נוסף, וחוקת יוגוסלביה משנת 1946 הייתה הבסיס לחוקה הבורמזית מ-1947. שגרירות סין בראנגון תיארה את היחסים בין יוגוסלביה לבורמה בדו"ח סודי משנת 1958 ככאלה ש"נכללים בקטגוריה מיוחדת של יחסים...בעוד שאי אפשר להתעלם משיתוף הפעולה הפוליטי בין שתי המדינות".
ממשלת בורמה ראתה ביוגוסלביה דוגמה מצוינת לדרך הסוציאליסטית שהיא רצתה בורמה תלך, וכמה פוליטיקאים בורמזים רמי דרג, כולל קיאו ניין, הביעו את רצונותיהם להפוך את בורמה ל"יוגוסלביה של אסיה".
גם בורמה וגם יוגוסלביה חלקו קווים משותפים רבים, ביניהם הקבוצות האתניות והדתות המגוונות, והשאיפה למדיניות של נייטרליות במהלך המלחמה הקרה.
ב-1952, זמן קצר לפני ששתי המדינות מינו שגרירים אחת אצל השנייה, פנתה ממשלת בורמה לשגרירות יוגוסלביה בפקיסטן כדי לבקש להוציא לפועל עסקת נשק בין שתי המדינות, והעסקה התגבשה מאוחר יותר במהלך ביקור ממלכתי בבלגרד.
בעשורים הבאים הפכה יוגוסלביה לאחת מספקיות הנשק העיקריות של בורמה, אם לא לספקית הנשק העיקרית.
בשנת 2013, שגריר מיאנמר בסרביה, תרם פסל של גאוטמה הבודהה לאגודת הבודהיסטית "Middle Way Therawada" בבלגרד בשנת 2013, והשגרירות שם מארחת מגוון אירועי תרבות בודהיסטים.
הגנרל הבכיר הבורמזי, מין אונג הלינג, ביקר בשגרירות מיאנמר בבלגרד ובמצודת בלגרד בשנת 2015.
מיאנמר מיוצגת בסרביה באמצעות שגרירותה בבלגרד, בירת המדינה.
סרביה מיוצגת במיאנמר באמצעות שגרירותה ביאנגון, בירת המדינה.
יחסי סין–מיאנמר הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה העממית של סין ומיאנמר.
בשנים האחרונות, היחסים בין סין למיאנמר התמודדו עם כמה בעיות עקב עימותים מתמשכים בין מורדים סינים אתניים לצבא מיאנמר ליד הגבול בין סין למיאנמר.
היחסים הדו-צדדיים בין סין ומיאנמר, אף שהם קרובים וחמים בהרבה מאלו שבין סין לשכנתה האחרת מדרום מזרח אסיה, וייטנאם, מתמודדים גם עם קשיים בשל ההשפעות של מלכודות חוב כביכול בחסות סינית ומורדים בגיבוי סיני בשטחי צפון מיאנמר.
שתי המדינות והעמים, כמו גם השפות הרשמיות של שתי המדינות, חולקים קשר הדוק וקישוריות לשונית - הן בורמזית והן מנדרינית (שפתה של סין) הן חלק ממשפחת השפות הסינו-טיבטיות.
בתקופת שושלת יואן בסין התרחשו הפלישה המונגולית הראשונה לבורמה והפלישה המונגולית השנייה לבורמה.
שושלת צ'ינג נלחמה במלחמת סין–בורמה.
לשתי המדינות היו טענות סותרות על מדינות השאן הסיניות מאז עלייתה של אימפריית טונגו לשלטון, אם כי הסחר עם שושלת מינג היה מועיל לאימפריית טונגו.
נאמני מינג ברחו לבורמה במהלך פלישת המנצ'ו לסין.
כמו כן התיישבו במיאנמר הרבה פנתיאים מסין.
דרך בורמה נבנתה דרך שטחי מיאנמר המודרנית לסין במהלך מלחמת העולם השנייה.
בורמה הייתה המדינה הלא-קומוניסטית הראשונה שהכירה ברפובליקה העממית של סין בהנהגת הקומוניסטים לאחר הקמתה ב-1949. בורמה והרפובליקה העממית של סין כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים ב-8 ביוני 1950. בורמה הפכה למדינה ה-16 שהקימה יחסים עם סין החדשה.
בורמה פתחה את שגרירותה בבייג'ינג באותו יום.
ב-28 ביוני פתחה סין את שגרירותה ברנגון.
יאו ז'ונגמינג, השגריר הראשון של סין ברנגון הגיע לרנגון ב-28 באוגוסט והציג את כתב האמנתו ב-5 בספטמבר 1950.
בעקבות ביקורי החליפין בין שני ראשי הממשלה, ג'ואו אנלאי ואו נו, בשנת 1954, החלו יחסי סין–בורמה לפרוח.
סין ובורמה חתמו על הסכם של ידידות ואי-תוקפנות הדדית ופרסמו הצהרה משותפת ב-29 ביוני 1954, המבססת רשמית את יחסיהן על חמשת העקרונות של דו-קיום בשלום.
היחסים עם סין היו תחת רוח המונח "pauk-phaw", כלומר קרבה בבורמזית.
עם זאת, בורמה שמרה על מדיניות חוץ נייטרלית בשנות ה-50 וה-60. מהומות אנטי-סיניות ב-1967 וגירוש קהילות סיניות מבורמה יצרו עוינות בשתי המדינות.
היחסים החלו להשתפר משמעותית בשנות ה-70. תחת שלטונו של דנג שיאופינג, סין צמצמה את התמיכה במפלגה הקומוניסטית של בורמה ("CPB") וב-5 באוגוסט 1988 חתמה סין על הסכם סחר גדול, המכשיר סחר חוצה גבולות והחלה לספק סיוע צבאי ניכר.
בעקבות הדיכוי האלים של המחאות הפרו-דמוקרטיות ב-1988, המועצה החדשה לשלום ופיתוח של המדינה, שניצבה בפני גינוי ולחץ בינלאומיים גוברים, ביקשה לטפח מערכת יחסים חזקה עם סין כדי לחזק את עצמה; בתורו, השפעתה של סין גדלה במהירות לאחר שהקהילה הבינלאומית נטשה את בורמה.
כמו היחסים הפוליטיים של סין–בורמה, גם הקשרים הכלכליים השתנו ב-1954. ב-22 באפריל 1954 חתמו סין ובורמה על הסכם הסחר הכלכלי הראשון שהיה תקף לשלוש שנים.
על פי ההסכם, סין ייצאה לבורמה פחם, משי, בדי משי, בדי כותנה, נייר, כלים חקלאיים, מוצרי תעשייה קלה, מלאכת יד, אמייל, פורצלן, פחיות, תה וסיגריות.
בורמה ייצאה אורז, מוצרי אורז, מינרלים, עץ, גומי וכותנה לסין.
ב-3 בנובמבר 1954 חתמו שתי המדינות על פרוטוקול החלפת סחורות של אורז בורמזי וסחורות סיניות, ועל החוזה שסין קנתה 150,000 טונות אורז בורמזי.
הסחר הדו-צדדי בין סין למיאנמר עולה על 9.8 מיליארד דולר.
הייצוא הסיני למיאנמר מתמקד בדרך כלל סביב מוצרי נפט, פלדה וטקסטיל, בעוד שהיצוא של מיאנמר לסין נע בין גומי טבעי לעץ גולמי.
סין מספקת סיוע נרחב ומסייעת בפיתוח תעשיות ותשתיות במיאנמר ומטרתה להיות הנהנית העיקרית מטיפוח מאגרי הנפט והגז הטבעי הנרחבים של מיאנמר.
הוא אחד השותפים הראשיים של המשטר הבורמזי בפרויקט לשיפוץ והרחבת נמל הים של סיטווה וקיבל זכויות לפיתוח וניצול מאגרי גז טבעי באזור אראקאן.
סין הציעה הלוואות ואשראי למשטר הצבאי, כמו גם סיוע כלכלי והשקעות לבניית סכרים, גשרים, כבישים ונמלים וכן לפרויקטים תעשייתיים.
סין סייעה רבות בבניית כבישים אסטרטגיים לאורך נתיב הסחר של נהר אירוואדי המקשר בין מחוז יונאן למפרץ בנגל.
חברות סיניות היו מעורבות בבניית צינורות נפט וגז המשתרעים על מרחק של 2,380 קילומטרים ממדינת ראקין של מיאנמר למחוז יונאן בסין.
החברות הסיניות CNOOC וחברת הנפט הלאומית של סין מחזיקות בחוזים חשובים על שדרוג שדות הנפט ובתי הזיקוק של בורמה ושיתוף הייצור.
פטרוצ'יינה נמצאת בתהליך של בניית צינור גז מרכזי משדה הנפט A-1 Shwe מול חופי מדינת ראקין המוביל ליונאן, תוך גישה וניצול מוערך של 2.88 עד 3.56 טריליון רגל מעוקב של גז טבעי.
צינור נפט סיני-בורמזי מוצע מול החוף המערבי של מיאנמר עשוי לאפשר לסין לייבא נפט מהמזרח התיכון, ובכך לעקוף את מצר מלאקה.
מחאה התקיימה נגד פרויקטי נפט סיניים.
ההשקעה של תאגיד ההשקעות China Power בתחנת הכוח הידרואלקטרית Myitsone בשווי 3.6 מיליארד דולר על נהר אירוואדי נעצרה בתחילת אוקטובר 2011 כאשר ממשלת בורמה השעתה את הבנייה עקב דאגת התושבים המקומיים מההשפעה האנושית, הסביבתית והיתרונות הנתפסים.
רוב הכוח שייווצר ייצא למחוז יונאן בסין ותושבים מקומיים טענו להיעדר משוב קהילתי בתהליך התכנון.
ממשלת סין הצהירה שמיאנמר תקבל 54 מיליארד דולר בהכנסות ממסים, רווחים משותפים, חשמל חינם.
על כף המאזניים עומד האחזקה הפיננסית העצומה של סין בפרויקט וגם הסיכון לפרויקטים גדולים אחרים שיש לסין במדינה.
China Power Investment Corporation הצהירה שרק חמישה כפרים עם סך של 2,146 נדרשים לעבור.
החברה סיפקה לתושבי הכפר המושפעים בתים של שתי קומות, טלוויזיות בגודל 21 אינץ' ו-100,000 קיאט בורמזי.
מיאנמר היא הספקית המרכזית של סין לא רק לנחושת אלא גם ליסודות נדירים הנדרשות למכשירי היי-טק.