tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מוסד הרב קוק הוא מכון מחקר והוצאה לאור תורני הקרוי על שמו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
המוסד ממוקם בכניסה לעיר ירושלים בשכונת קריית משה.
המוסד הוקם בשנת 1936 על ידי הרב יהודה לייב מימון, ממנהיגי המזרחי ולימים שר הדתות הראשון של מדינת ישראל.
בט"ו בשבט תש"י הונח אבן פינה לבניין מוסד הרב קוק בכניסה לירושלים, על מגרש של הקרן הקיימת.
באלול תש"י באזכרה לרב קוק נלקחו 12 אבנים מהר ציון ליסוד הבניין.
בנובמבר 1953, נחנך בית מוסד הרב קוק.
המבנה כלל חדרים לחוקרים, ספרייה גדולה ואולם כנסים.
ביוני 2017 היה חלק גדול של המבנה מושכר לשני סמינרים חרדיים לבנות.
המבנה כלל אולם בצורת חצי גורן עגולה, כדי שהסנהדרין תוכל לקבוע את משכנה הראשון בבניין זה.
בפרסום (משנת 1938) הוגדרו מטרות מוסד הרב קוק:
להוציא לאור ספרות תורנית, דתית-לאומית ומדעית, הִלכתית ואגדתית, פרשנית והיסטורִית בשביל זקנים וצעירים, בוגרים ובני הנעורים.
להוציא לאור ספרי הראשונים הגנוזים בכתבי-יד מסודרים במבואות והערות על ידי חכמים וסופרים.
לתמוך במחברים, סופרים וחוקרים דתיים ולאפשר להם להוציא לאור את יצירותיהם הספרותיות.
להוציא לאור קבצים לתורה, למדע ולספרות שמטרתם: לפענח את מצפוני האור הגנוז בספרות הישראלית לכל ענפיה, לחקור את העבר וההווה של ישראל, לעורר ולעודד את הכחות הצעירים שבתוך היהדות הדתית-לאומית כדי לשתף אותם בעבודה ספרותית תורנית ומדעית, להדריך את הנוער העברי ולחנכו ברוח של אהבה עמוקה לישראל ולכל קנייניו.
בנוסף להוצאת הספרים, בעבר כלל מוסד הרב קוק כולל, וספרייה תורנית (ספריית הרב מימון).
במשך שנים רבות מקיים המוסד כמעט מדי שנה "כנס שנתי לתורה שבעל פה" בהשתתפות הרבנים הראשיים ודמויות ידועות בעולם התורני.
עיקר פעילותו של המוסד היא הוצאת ספרים, המתמחה בהוצאת ספרי קודש בתחומים שונים.
גולת הכותרת שלמענה הוקמה ההוצאה היא הוצאת כתבי הראי"ה (כתביו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ביניהם: אגרות הראי"ה, אורות, אורות הקודש, מוסר אביך, עולת ראיה וכו').
במסגרת הוצאת הספרים פועל גם "מכון להוצאת ראשונים ואחרונים" המתמחה בהוצאת מהדורות מדעיות ומוגהות של כתבי פרשנים ראשונים על הש"ס, כדוגמת הריטב"א, הרשב"א, רבנו נסים (הר"ן), והרמב"ן.
החל מסיוון תרצ"ז (1937) מוציא המכון, כתב עת בשם "סיני", היוצא שש פעמים בשנה, שהיווה במה ייחודית להלכה והגות יהודית.
במשך השנים יצאו על ידי המכון כתבי עת נוספים בתחומים תורניים: "ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי", "תורה שבעל פה" (שכתוב הרצאות מהכנס השנתי לתורה שבעל פה), ו"בית התלמוד".
כמו כן, במתחם מוסד הרב קוק פועל בית הכנסת "בית יהודה" מייסודו של הרב מיימון.
בבית כנסת זה כיהן כרב הרב דוד נשר.
ארכיון תעודות, מסמכים, כתבי יד ודברי דפוס שאסף ד"ר יצחק רפאל במסגרת מוסד הרב קוק בירושלים, אשר נושאו העיקרי הוא תולדות הציונות הדתית.
רפאל יזם את הקמתו בשנת ת"ש 1940, אולם פתיחתו נתעכבה עד שנת תשי"ד 1954.
האדם הלומד במוסד להשכלה גבוהה מכונה סטודנט וצוות המורים והחוקרים נקרא סגל אקדמי.
באופן מסורתי, בחירת המועמדים להשכלה גבוהה מבוססת על הישגים אקדמיים קודמים של כל מועמד.
קיימת גם ביקורת כלפי מוסדות להשכלה גבוהה.
במדינות מסוימות קיימים מוסדות ייחודיים להן, למשל:
בתי ספר גבוהים באירופה היבשתית (למשל, ה-Fachhochschule במדינות דוברות גרמנית; ה-Ammattikorkeakoulu בפינלנד).
לחינוך גבוה חשיבות כלכלית, ובמדינות המערב רבים מנסים להשיג השכלה גבוהה על מנת לשפר את מצבם בשוק העבודה.
הדרישה הובילה לפתיחת מוסדות חדשים וליצירת "תעשייה" של השכלה גבוהה.
גם בישראל נפתחו בשנות ה-90 שלוחות אקדמיות ומכללות שהיו אמורות לענות על הדרישה להשכלה גבוהה.
מוסדות להשכלה גבוהה מקבלים לעיתים קרובות תמיכה כספית מן המדינה; בין אם בצורת מלגות המוענקות לסטודנטים לשם תשלום שכר הלימוד, בין אם בצורת סובסידיה למוסד עצמו ובין אם במימון מלא של הלימודים הגבוהים ושל הוצאות המוסד, כפי שנהוג למשל באוניברסיטאות הציבוריות בחלק ממדינות אירופה.
הביקוש להשכלה גבוהה, ובפרט הרצון להשיג את ההטבות הכספיות הנלוות לכך, הביא גם לפתיחתם של בתי חרושת לתארים - מוסדות שהתואר האקדמי נרכש בהם בקלות רבה, ללא הקפדה על רמת הלימודים ועל תוכנם.
לקות למידה היא הפרעה נוירו-התפתחותית הפוגעת בתפקודי למידה בסיסיים (קריאה, כתיבה וחישוב), ומפריעה באופן ניכר לאדם לרכוש ולבטא ידע ומיומנויות ברמה הצפויה מאנשים בגילו, השכלתו ומנת המשכל שלו.
לומדים רבים בעלי לקויות למידה מתקבלים למוסדות להשכלה גבוהה, אך מגלים שאין בהם את ההתאמות הנחוצות להם.
משום שרוב המרצים והיועצים אינם בקיאים בצרכים של סטודנטים בעלי לקויות למידה, עליהם ללמוד כיצד להיות הסנגורים של עצמם.
בישראל ההכרה במוסד כמוסד להשכלה גבוהה היא בסמכותה של המועצה להשכלה גבוהה, ופתיחתו של מוסד כזה מצריכה היתר של המועצה.
הקריטריונים המרכזיים המשמשים את האוניברסיטאות בישראל למיון המועמדים הם תעודת בגרות והבחינה הפסיכומטרית, ועם זאת, קיים גם מגוון רחב של מסלולי תואר ראשון שאינם דורשים תעודת בגרות או ציון בבחינה הפסיכומטרית.
מוסד ביאליק הוא בית הוצאה לאור שהקימו ההנהלה הציונית העולמית והנהלת הסוכנות היהודית בשנת 1935, לזכרו של המשורר חיים נחמן ביאליק.
מנהלו ומעצב דמותו, שכיהן בתפקידו מעת היווסדו ועד סוף שנות ה-60, היה משה גרדון (בנו של שמואל לייב גורדון), שקודם לכן היה מראשי רשת החינוך העברית בפולין "תרבות" וממנהיגי המפלגה הציונית-סוציאליסטית "התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון" בפולין.
מוסד ביאליק מאוגד כחברה לתועלת הציבור.
על הקמת מוסד ביאליק הוחלט בישיבה של הסוכנות היהודית בנובמבר 1934, על פי הצעתו של נחום סוקולוב ובהסכמה עם אגודת הסופרים וקרן היסוד שהקציבה להקמת המוסד 5,000 לא"י.
המוסד נועד לכינוס שיטתי של התרבות היהודית וטיפוח מתמיד של הספרות והלשון העברית.
ההחלטה התקבלה זמן מה לאחר ש"הברית העברית העולמית" החליטה להקים לזכר ביאליק את "קרן ביאליק", קרן עצמאית, נוספת על קרן היסוד והקרן הקיימת לישראל, לצורך הקמת מפעל לכנוס של אוצרות הספרות היהודית, ביצור החינוך היהודי בגולה ותמיכה בספרות העברית ובוועד הלשון העברית.
עלתה הטענה שמוסד ביאליק הוקם כדי לטרפד את הקמת "קרן ביאליק".
ישיבה ראשונה של הנהלת המוסד, שכללה שלושה נציגים של הסוכנות היהודית, נציג של הוועד הלאומי, נציג קרן היסוד, נציג של אגודת הסופרים העבריים ונציג ועד הלשון, התכנס ב-12 בפברואר 1935.
בשנה הראשונה הוציא המוסד שנתון לזכר ביאליק בשם "כנסת", הכריז על פרסים לספרות וספרי עיון, העביר תמיכה לוועד הלשון ולחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה והחל בהכנת ספרים על הציונות ותולדות היישוב היהודי בארץ ישראל.
בראש המוסד עמד עד 1948 יצחק גרינבוים, נציג הסוכנות היהודית.
עמו כיהנו, בין השאר, פרופ' חיים יהודה רות, נציג האוניברסיטה העברית, אריה לייב יפה, נציג קרן היסוד ופישל לחובר, נציג אגודת הסופרים העבריים.
לאחר פטירתו נתמנו להנהלת המוסד: ש.
בשנת 1955 התמנו להנהלת המוסד פרופ' ש.
אדלר, יגאל ידין ודוד שמעוני.
מנהל המוסד במשך כ-25 שנה היה יצחק טאוב.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 היו עמוס יובל ורפאל ברוכיאן מנהלי המוסד.
מאז 2019 מכהן בתפקיד המנהל הכללי זאב קינן.
במשך שנים רבות עמד בראש המוסד היו"ר, שר החינוך לשעבר אהרן ידלין, עד פטירתו באוגוסט 2022. ראש עיריית קריית ביאליק אלי דוקורסקי מכהן כיו"ר זמני מאז ינואר 2023.
במהלך השנים התקיים דיון ציבורי על המשקל שעל המוסד לתת לכל אחת ממטרותיו.
אגודת הסופרים דרשה לתת משקל משמעותי לתמיכה בספרות העברית של ההווה, ובימי הקמת המוסד אף איימה שלא תשתתף במוסד אם לא יוענק לפחות 40% מתקציבו למטרה זאת.
מנגד, העמדה שנבחרה בפועל הייתה להשקיע את מרב המאמצים בעבודת כינוס נכסי צאן הברזל של התרבות העברית והיהודית.
גם בתוך עבודת הכינוס נחלקו הדעות האם יש להשקיע את עיקר המאמץ בהוצאת מהדורות עממיות של הספרים החשובים ביותר, או להוציא לאור ספרים נדירים שיעדם מצומצם יותר.
באופן כללי ניכר שהנהלת המוסד שמה דגש רב יותר על הגישה האחרונה, בנימוק שהוצאות עממיות של ספרי יסוד יצאו בהוצאות אחרות.
לפרסי מוסד ביאליק שחולקו בתחילת 1936 לא היה המשך, ושנתון הכנסת יצא במשך עשור ואז נפסק.
המוסד עסק במהלך השנים בתרגום ספרי מופת של עמי העולם.
ביוזמת דוד בן-גוריון הואצה הפעילות בתחום זה בסוף שנות ה-50. עד שנת 2021 הוציא המוסד תרגומים של יותר מ-100 ספרי מופת.
במשך השנים הוציא המוסד בממוצע כ-25–30 ספרים לשנה.
כיום כוללת פעילות המוסד הוצאה לאור בתחומים רבים, ובהם יהדות, מקרא, ספרות יפה, שירה, תולדות ארץ ישראל, היסטוריה, תולדות האמנות, מזרחנות, משפט, מדעי החברה, רפואה, פילוסופיה, תרגומי מופת ובלשנות.
ספרים בולטים שיצאו לאור ב"מוסד ביאליק"
אשר ברש, אהבה זרה, (רומן), מוסד ביאליק, ירושלים, 1939.
ד"ר פ"א טיילהבר, אטלס היסטורי של עם ישראל; בעריכתו הגרפית של י' שפירא; ובהשתתפות חבר אנשי מדע מומחים לכל תקופה ופרשה, בשני מחזורים ..., תל אביב: י' שפירא בסיוע מוסד ביאליק, 1941.
יצחק יוליוס גוטמן, "הפילוסופיה של היהדות", תרגם מהמקור: יצחק ליב ברוך, ערך: צבי וויסלבסקי, 1951.
מגילת מלחמת בני אור בבני חושך - 1955
אפרים אלימלך אורבך, "בעלי התוספות: תולדותיהם, חיבוריהם ושיטתם" - 1955
חיים נחמן ביאליק, ספיח | ח.נ.
ביאליק: בצירוף מערכת ליתוגראפיות ורישומים מעשה ידי אביגדור אריכא, תשט"ו, 1955.
מרטין בובר, "בסוד שיח: על האדם ועמידתו נוכח ההוויה", תרגם: צבי וויסלבסקי
אנציקלופדיה מקראית וכן "ספריית האנציקלופדיה המקראית" - סדרת ספרים בנושא לשונות שמיות, ביקורת המקרא ותולדות המזרח התיכון
אד"ם הכהן, "57 שירי שפת הקודש".
הקמת חברה להוצאת הביבליוגרפיה העברית
אנציקלופדיה חינוכית שהוצאה בשיתוף עם משרד החינוך
אנטיגונה בתרגום שלמה דיקמן, 1963 - נמכר במעל 6,000 עותקים בשנתיים הראשונות
דרכו של מקרא של מרטין בובר, 1964 - שנמכר ב-1,200 עותקים בשנה הראשונה.
תרבות הריניסאנס באיטליה, יעקב בורקהרדט (נכתב ב-1860), תרגם: יעקב שטיינברג, תשכ"ו-1966.
אהרן אהרנסון האיש וזמנו, אליעזר ליבנה, 1969.
בשליש האחרון של המאה ה-20:
בן-ציון דינור, מכתבי אברהם מאפו, - כונסו בצירוף הערות וניספחים על ידי בן-ציון דינור.
גרשון שקד, המחזה העברי ההיסטורי בתקופת התחייה, 1970.
סדרת ספרי "תולדות הפילוסופיה החדשה" מאת פרופ' שמואל הוגו ברגמן, שהיה פעיל מאד במוסד במשך שנים רבות.
כתבי אורי צבי גרינברג בעריכת דן מירון, שבה יצאו עד היום 21 כרכים.
הוצאה בארבעה כרכים של כל השירים של דוד אבידן בראשית המאה העשרים ואחת.
מרטין בובר, תורת הנביאים, ירושלים 1975.
מרטין בובר, דרכו של מקרא: עיונים בדפוסי סגנון בתנ"ך, 1978.
יהודה אברבנאל, המכונה ליאונה אבריאו, שיחות על האהבה, (תרגום מאיטלקית, כולל מבוא והערות: מנחם דורמן), 1983.
מרטין בובר, פני אדם: בחינות באנתרופולוגיה פילוסופית, ירושלים 1989.
מרטין בובר, מלכות שמים – עיונים בספר שופטים ושמואל, תרגם: יהושע עמיר, 2000.
יעל רשף, הזמר העברי בראשיתו, תשס"ד, 2004.
התחדשות למסורת: יצירה הנהגה ותהליכי תרבות ביהדות צפון - אפריקה, אפרים חזן, 2005.
לאה מזור, סיפור יוסף במקרא ובראי הדורות, בית מקרא, תש"ע, 2009
משנת 2011 יוצאים לאור ב"מוסד ביאליק" סדרת ספרי "כבר" לשירה, בעריכת ליאת קפלן.
בין היתר ראו אור בסדרה ספריהם של המשוררים ישראל אלירז, בנימין שבילי, נורית זרחי, תהל פרוש, נתן וסרמן, עמרי שרת, אלכס בן-ארי, עמיחי חסון, שרון אס, יקיר בן-משה, טוביה ריבנר, מיה טבת דיין, שי שניידר-אילת ולאה פילובסקי.
האמן תמיר להב-רדלמסר עיצב את הסדרה בראשיתה.
כיום (2021) המעצבת היא אילנה זיידמן.
סדרת האנציקלופדיה של הרעיונות, אשר בה יצאו כבר הכרכים העת החדשה המוקדמת, בעריכת יוסי מאלי, והנאורות, בעריכת גדי טאוב.
בשנת 2023 אמור לראות אור כרך נוסף בסדרה, המאה הגדולה''', על המאה ה-19, בעריכת עפרי אילני.
מוסד ביאליק מתאפיין בכך ששיקוליו בקביעת מדיניות ההוצאה לאור הם תוכניים ביסודם והשיקולים התקציביים הם משניים, הודות להסתמכותו על מימון הסוכנות היהודית ולאחר מכן של ממשלת ישראל.
עם זאת, כמעט מאז היווסדו עלו טענות על היעדר תקציב מספק לפעילותו של המוסד.
באוגוסט 1937 יצאה אגודת הסופרים נגד החלטת הקונגרס הציוני לצמצם את תקציבו של המוסד.
בשנת 1951 תבע המוסד מהקונגרס הציוני לשלש את תקציבו כדי שיוכל למלא את מטרתו.
בשנת 1955 איים הקורטוריון של המוסד בהתפטרות אם הנהלת הסוכנות היהודית לא תגדיל את תקציבו.
במהלך שנות ה-90 קיצצה ההסתדרות הציונית באופן דרסטי את התמיכה למוסד ובעקבות זאת פנה המוסד לממשלה בדרישת סיוע.
קבוצת חברי כנסת אף העלתה הצעת חוק להפיכת המוסד לגוף ממלכתי במטרה לאפשר העברת תקציב אליו ממשרד האוצר.
בשנים האחרונות קיבל המוסד תמיכה שנתית של כ-1.5 מיליון ש"ח ממשרד התרבות והספורט אולם בשנת 2021 החליט משרד התרבות והספורט לבטל את תקנת התמיכה שממנה קיבל המוסד את תקציבו.
הוצאת מוסד ביאליק חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
מוסד וקיסרות הוא ספר מסוגת המדע הבדיוני מאת אייזיק אסימוב.
"מוסד וקיסרות" הוא הספר השני ב"טרילוגיית המוסד", והספר הרביעי בכרונולוגית "סדרת המוסד".
אסימוב הצהיר פעמים רבות בנוגע לרעיון סיפורי המוסד, שההשראה הגיעה אליו לאחר שקרא את ספרו של ההיסטוריון בן המאה ה-18 אדוארד גיבון, "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית".
"מוסד וקיסרות" מחולק לשני חלקים, "הגנרל" ו"הפרד".
שני הסיפורים מתארים כיצד אדם אחד מנסה להביס את המוסד ובכך חושפים את קיומו של מוסד שני, נסתר.
שני הסיפורים בספר פורסמו לראשונה במגזין "Astounding Science Fiction" .
"הגנרל" פורסם באפריל 1945 תחת הכותרת "יד מתה" ו"הפרד" פורסם בנובמבר–דצמבר 1945.
בסיפור מתואר כיצד מנסה הגנרל החזק האחרון באימפריה הגלקטית, בל ריוסה, להוציא לפועל מתקפה על המוסד כדי לבלום את התחזקותו.
בשלב זה עדיין מחזיקה האימפריה הגלקטית משאבים רבים יותר ומספר רב יותר של פקודים מאשר המוסד, וריוסה מתכוון להשתמש במשאבים אלו במלואם כדי להביס את המוסד ואת אנשיו.
לת'ן דיוורס, יליד המוסד, ודוקהם בר, פליט מהכוכב סיוונה, תופסים מסר שמסכם את מעשיו של ריוסה, ונוסעים לטרנטור כדי להראות לקיסר קליאון השני מה מעולל ריוסה.
במהלך ניסיונותיהם ליצור קשר עם הקיסר מעוררים דיוורס ובר את חשדנותם של שלטונות החוק בטרנטור ולפיכך נאלצים לברוח מהכוכב.
על אף בריחתם מבין הקיסר שריוסה מהווה איום לשלטונו ולאיזון הכוחות באימפריה, ומורה על הוצאתו להורג.
הדמויות של הקיסר קליאון השני והגנרל בל ריוסה מבוססות על הדמויות ההיסטוריות של יוסטיניאנוס הראשון והגנרל שלו בליסאריוס.
סיפורם היה מוכר לאסימוב בעקבות קריאתו בסמוך לכתיבת הסיפור, את הנובלה של רוברט גרייבס "הרוזן בליזאריוס", וכמו כן הודות להיכרותו עם עבודתו של אדוארד גיבון "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית", שהיוותה השראה עבור כל טרילוגיית המוסד.
החלק השני של הספר מספר את סיפורו של הפרד, ומתרחש כמאה שנה לאחר החלק הראשון.
האימפריה חדלה מלהתקיים, הכוכב טרנטור עבר את "החורבן הגדול" לאחר שנבזז על ידי צי ברברי, ורק ספיח של 20 כוכבים חקלאיים נותרו מהאימפריה הגלקטית שהתפוררה.
רוב הגלקסיה התחלקה לממלכות ברבריות.
האימפריה עצמה נכנסה ביתר שאת להידרדרות ומלחמות אזרחים בכל עבר.
המוסד הפך לכוח הדומיננטי בגלקסיה, ומצליח להחזיק שליטה במחוז שלו באמצעות רשת המסחר שהתפתחה סביבו.
אולם ההנהגה של המוסד עצמו הפכה למנוונת.
בעקבות ניוון זה, מחליטה קבוצה של 30 כוכבים שהפכו לאמידים בפני עצמם בזכות המסחר, לפתוח במלחמת התנתקות מהמוסד.
אדם מסתורי שידוע רק בשם "הפרד" זורע פחד ומשתלט בהדרגה על כל הכוכבים עימם הוא בא במגע.
הפרד הוא מוטאנט, שמסוגל לחוש ולבצע מניפולציות על תחושותיהם של אחרים, הן באופן פרטני והן באמצעות המוזיקה שהוא מנגן בכלי הנגינה דמוי החליל שלו.
לרוב יוצר הפרד תחושה של פחד או הערצה מוחלטים כלפיו, מה שמאפשר לו לשלוט בכל אדם שהוא פוגש.
הפרד מנצל יכולתו זו כדי להשתלט על כל הכוכבים העצמאיים שמקיפים את אזור הכוכבים שמצויים בשליטת המוסד, ומשכנע אותם לשקול פתיחת מלחמה כנגדו.
הספר יצא לאור לראשונה בארצות הברית בשנת 1951 כחלק מטרילוגית ספרים, אשר התבססו על לקט סיפורים קצרים שפרסם אסימוב במגזין "Astounding Science-Fiction" בשנים 1942–1944. לצורך הוצאת הספרים אסימוב אף הוסיף כמה סיפורים נוספים על-מנת ליצור סדר כרונולוגי לסיפורים.
תחילה פורסמה הטרילוגיה על ידי הוצאה קטנה שנסגרה שנים ספורות לאחר מכן, בשם "Gnome Press".
לאחר מספר שנים נרכשו הזכויות של הטרילוגיה על ידי חברת ההוצאה לאור הקבועה של אסימוב, "דאבלדיי", שהוציאה את הספרים מחדש.
יש להניח שהסיבה להוצאה המחודשת הייתה עקב ההתעניינות הגוברת של ציבור קוראיו של אסימוב בסדרה, והמוניטין שיצא לה בקרב חובבי הז'אנר.
להפתעתו של אסימוב זכתה ההוצאה המחודשת להצלחה מסחררת בחנויות הספרים.
בעקבות לחץ מעריצים ובקשות חוזרות ונשנות מחברת ההוצאות שלו, ניגש אסימוב בתחילת שנות ה-80 לחבר ספרי המשך לסדרה המקורית, כ-30 שנה לאחר שפרסם את שלושת הספרים הראשונים.
לימים הוסיף אסימוב שני ספרי המשך לסדרה ("פאתי המוסד", ו"מוסד וארץ"), ושני ספרי קדם סדרה ("בטרם המוסד" ו"לקראת המוסד", אשר מתארים ההתרחשויות שקורות כרונולוגית לפני ספרי הטרילוגיה המקורית).
התפתחויות אלו אפשרו לאסימוב לשלב את סדרת המוסד עם סדרה נוספת מפרי עטו, סדרת הרובוטים, וכך ליצור אלטרנטיבה מגובשת ושלמה של עתיד האנושות.
נסיכות מולדובה הוקמה באמצע המאה ה-14 והפסיקה להתקיים באופן רשמי בינואר 1859 לאחר האיחוד עם נסיכות מונטניה (הידוע גם בכינוי ולאכיה או הארץ הרומנית) ובחירתו של הקולונל אלכסנדרו יואן קוזה ממולדובה לשליט הנסיכויות המאוחדות.
מאמצע המאה ה – 15 ועד סוף המאה ה-19 היה לנסיכויות הרומניות מעמד של מדינות וסאליות לאימפריה העות'מאנית.
הן שילמו מיסים כבדים ומדיניות הפנים שלהן הוכתבה על ידי השלטון העות'מאני.
המושלים נבחרו ומונו על ידי "השער העליון".
יחד עם זאת, החל משנת 1771, עם היחלשות כוחה של האימפריה העות'מאנית באזור והתחזקות כוחה של האימפריה הרוסית, הורגשה בנסיכויות הרומניות השפעה רוסית גדלה והולכת.
מוסד החכם באשי בנסיכות מולדובה (בטורקית וברומנית hahambaşia) הוקם ביוזמת האימפריה העות'מאנית ופעל בין השנים 1719–1834 כאשר בוטל בהמלצת הדיוואן מתאריך 4 בספטמבר 1834 ובהחלטת המושל מיכאיל סטורדזה מ-11 בספטמבר 1834.
תפקיד החכם באשי עבר בירושה במשפחת הרב נפתלי הכהן-כץ.
מעט ידוע על ראשית התיישבות הקבע של קהילות יהודיות בנסיכות מולדובה.
בתחילת המאה ה-17 יאשי, שהפכה לבירת נסיכות מולדובה משכה אליה יהודים רבים.
בתחילת המאה ה-18, הקהילה היהודים ביאשי הייתה מאורגנת במבנה של גילדה יהודית (breasla jidovilor ברומנית) ונכללה במסגרת גילדות הסוחרים ובעלי המקצוע נתיני הנסיכות שאינם נוצרים.
בראש הגילדה עמדו מנהיג חילוני – סטרוסטה ומנהיג דתי – הרב.
שניהם נבחרו על ידי אספת הגילדה ; הרב נבחר לכל תקופת חייו והסטרוסטה לתקופה מוגבלת.
עם ריבוי הקהילות היהודיות בנסיכות, קהילת יאשי הפכה לקהילה הראשית והמנהיגים החילוניים של כל הקהילות היו כפופים לסטרוסטה של יאשי שכונה "ראש מדינה".
(המונח נכנס כלשונו לשפה הרומנית).
רבני הקהילות בנסיכות מולדובה ובנסיכות מונטניה היו כפופים כולם לרב של יאשי שכונה בשם הטורקי חכם-באשי (başı בטורקים פירושו ראש), כינוי שניתן לרב הראשי באימפריה העות'מאנית.
החכם באשי נדרש להיות בקי בחוקי היהדות "לא רק כדי שיוכל לפסוק בתלונות שהובאו לפניו אלא גם כדי לשמור על המנהגים והמסורת".
החכם באשי ומשפחתו היו פטורים מתשלום מיסים.
הוא היה רשאי לגבות שכר בעבור אירוסין, נישואין וגירושין.
מעמדו של החכם באשי בממשל המקומי היה זהה לזה של פקיד גבוה, הוא היה רשאי להיכנס למושל לפי הצורך, הייתה לו לשכה וחותמת אישית.
באמצעות הסטרטסטה שולמו כל שלושה חודשים מהכנסות מהשחיטה הכשרה מיסים לאוצר הנסיכות באופן יחסי למספר החברים הקבועים בגילדה.
בתמורה לתשלום המיסים יהודי נסיכות מולדובה הורשו לעסוק במסחר, להתארגן ולהתנהל על פי חוקים עצמאיים, לנהל את חיי הדת כדרכם כולל הקמת בתי כנסת.
בעקבות התפרקות פולין במחצית השנייה של המאה ה-18, הגיעו ליאשי יהודים שברחו מגליציה, מבוקובינה ומהאימפריה הרוסית.
אלה היו נתינים זרים (ברומנית suditi) שנהנו מהגנת שגרירויות רוסיה ואוסטריה ומפריבילגיות שלא הוענקו ליהודי המקום.
הם לא שילמו מיסים לאוצר הנסיכות ולא הסכימו להיות כפופים למרות החכם באשי, דבר שיצר סכסוכים בלתי פוסקים ותרם רבות לביטול משרת החכם באשי.
תפקיד החכם באשי היה תפקיד מנהלי – משפטי.
מעמדו היה קרוב יותר למעמד של אב בית דין מאשר למעמד של רב פוסק הלכה.
מכיוון שכך כל המידע בעניינם של חכמי באשי מתבסס על כתבי המינוי שהוענקו להם על ידי מושלי נסיכות מולדובה ועל מסמכים אחרים מאותה תקופה, אשר נשמרו במקור בשפה הרומנית.
החכם באשי הראשון של נסיכות מולדובה היה רבי נפתלי הכהן-כץ מאוסטרוג בעל "סמיכת חכמים" [ה'ת"ט - כ"ד בטבת ה'תע"ט; 1648- 15 בינואר 1719] בנו של רבי יצחק כץ, רב, מקובל, אב בית דין, רופא וראש ישיבה שנדד בין אוסטרוג, פוזן ופרנקפורט.
בשנת 1719, בדרכו לארץ ישראל שהה זמן מה בקונסטנטינופול שם הכיר את הווזיר הגדול דמאט איברהים פאשה (Nevşehirli Damat Ibrahim Pasha) שמינה אותו לחכם באשי של נסיכות מולדובה.
הוא לא כיהן בפועל בתפקיד זה שכן נפטר זמן קצר אחרי קבלת המינוי ונקבר בקונסטנטינופול.
המינוי הראשון המתועד של חכם באשי בנסיכות מולדובה שייך לבנו של רבי נפתלי בן יצחק הכהן, ישעיה בן נפתלי הכהן, לא נשתמרו פרטים על חייו ועל פועלו.
בנו, בצלאל בן ישעיהו הכהן, ירש את מינוי החכם באשי.
לאחר שבני הקהילה הגישו ב-24 בספטמבר 1741 תלונה נגד בצלאל על כך שהוא מטריד אותם תקופות בדרישות כספיות לא מוצדקות, המושל קונסטנטין מברוקורדט, העביר את מינוי החכם באשי לבנו יצחק בן בצלאל הכהן.
בשנת 1756, המושל קונסטנטין רקוביצה העניק ליצחק בן בצלאל הכהן פטור ממכס ומיסים.
בשנת 1764, שטפן רקוביצה, בנו של קונסטנטין מינה את יצחק בן בצלאל הכהן לחכם באשי על כל היהודים בארץ רומניה, הכיר בהכנסותיו המזדמנות ואשרר את סמכותו לגבות מיסים.
בתקופה זאת שררה אי שביעות רצון גדולה בקרב חלק מהיהודים בקשר לאופי המורש של משרת החכם באשי.
הם טענו שיש לבסס את הבחירה על כישורים ולא על קשרי משפחה ודרשו את מינויו של הרב מרדכי בן משה חיים שהשכלתו וכישוריו עלו לדעתם על אלה של בני משפחת נפתולוביץ' (צאצאי רבי נפתלי בן יצחק).
יש טוענים שמרדכי שיחד לשם כך את הממונה על הכנסות הנסיכות קסריה קונסטנטין דאפונטה (Chesarie Constantin Daponte) .
(קסריה מספר בזיכרונותיו שקיבל 300 ליי ו-1,291 גרם זהב של פולין עבור מינויו של חכם).
מרדכי בן משה חיים (שכונה ברומנית מרקו ז'ידוב) מונה לתפקיד חכם באשי על ידי המושל גריגורה אלכסנדרו גיקה בשנת 1777 וכיהן בתפקיד זה עד יום מותו בכב' בסיון תקנ"א (24 ביוני 1790).
בשל התנגדותם הנמרצת של תומכי שושלת נפתולוביץ', הרב מרדכי נאלץ להתחלק בתפקיד עם נפתלי בנו של יצחק בן בצלאל.
בשנות הכהונה הכפולה, נפתלי פעל רבות לחיזוק מעמד החכם באשי ולשמירה על הכנסותיו.
ב־18 בספטמבר 1788 נפתלי ביקש וקיבל צו מיקטרינה השנייה קיסרית רוסיה בו נאסר על כל פעולה עוינת נגדו מצד הכוחות הרוסים.
בהצהרה שפורסמה ב-18 בספטמבר 1790, דיוואן נסיכות מולדובה קבע שכל היהודים, הן המקומיים והן הנתינים הזרים, חייבים לכבד את סמכויותיו של נפתלי וכל מי שלא יעשה כך ייענש.
לאור הירידה בהכנסותיו, ממשל הכיבוש הצבאי הרוסי העניק לנפתלי ב-14 ביולי 1791 תוספת מס על השחיטה הכשרה.
בשנת 1793 נפתלי קיבל מינוי רשמי מהמושל מיחאי סוצו בו מפורטות הפריבילגיות שלו ושל בני משפחתו.
מינוי זה אושר שנית ב-1799 על ידי המושל קונסטנטין איפסילנטי.
הוא כיהן בתפקיד זה עד לפטירתו ביב' באדר תקס"ט (3 במרץ 1809).
לאחר פטירתו של נפתלי מונה לתפקיד חכם באשי אחיו ישיעהו אשר קיבל מינוי ממושלי נסיכות מולדובה סקרלט קלימטי (1814), מיחאי גריגורה סוצו, נכדו של מיחאי סוצו (1814) ויואן סטורדזה (1823).
במינוי זה מוזכרות במפורש ההטבות המוענקות לשלושת בניו, יצחק, יוסף וזלמן וליאנקו בן אחיו מבוטושני.
ישיעהו כיהן בתפקיד זה עד 1834 עת בוטל המוסד.
ב־11 בספטמבר 1834 המושל מיכאיל סטורדזה פרסם החלטה סופית על ביטול מוסד החכם באשי.
הכנסותיו של החכם באשי הוגבלו והסמכויות המשפטיות הועברו לבתי משפט אזרחיים.
תרמו לקבלת החלטה זאת אי-שביעות הרצון מפעילותו של ישעיהו, ההתנגדות ההולכת וגוברת של היהודים נתיני המעצמות הזרות להיותם כפופים למרותו של החכם באשי ובעיקר התקנון האורגני שפורסם על ידי המושל הרוסי גנרל פאבל קיסליוב בשנים 1831–1832. תקנון זה הביא שינויים רבים ומהותיים בנושאי חקיקה, הפרדת רשויות וניהול הכספים.
המיסים וההיטלים השונים בוטלו והוחלפו במס אחיד.
המכס הפנימי ומונופול הגילדות בוטלו.
מוסד חופש התוכנה היא מוסד ללא כוונת רווח אשר מספק תשתית ארגונית למספר מיזמי תוכנה חופשית, כגון Wine - מימוש חופשי למערכת Microsoft Windows וגיט - מערכת ניהול גרסאות מבוזרת.
המוסד מאפשר למיזמים, בין השאר, לקבל תרומות.
עבור חלקם הוא גם מחזיק נכסים (כגון שמות מתחם).
בנוסף לכך, הוא מספק הגנה משפטית חלקית לפעילים במיזם (במסגרת פעילותם במיזם).
מיזם תוכנה יכול להיות חבר אם הוא עוסק בתוכנה חופשית או תיעוד של תוכנה חופשית, וצריך להיות בעל קהילת משתמשים ומפתחים מספיק גדולה.
הוא נוסד ב-3 באפריל 2006 על ידי המרכז המשפטי לחופש התוכנה (Software Freedom Law Center).
אמרוק - נגן מוזיקה לסביבת KDE
ArgoUML - תוכנת מידול ל־UML
בונגו - שרת לניהול דואר אלקטרוני ויומנים
Boost - ספריית הרחבות לשפת ++C
BusyBox - תוכנית אחת שכוללת את כל כלי שורת הפקודה הבסיסיים של יוניקס
Darcs - מערכת ניהול גרסאות מבוזרת
Evergreen - תוכנה לניהול ספריות
Foresight Linux - הפצת לינוקס שמבוססת על מערכת ניהול החבילות Conary
Gevent - ספריית תקשורת לפייתון
גיט - מערכת ניהול גרסאות מבוזרת
אינקסקייפ - תוכנה לעיבוד גרפיקה וקטורית
K-3D - תוכנה לאנימציה לתל־ממדית
Kohana - תשתית כתיבת תוכנה לשפת PHP5
Libbraille ספריית תוכנה לגישה לצגי ברייל
מרקוריאל - מערכת ניהול גרסאות מבוזרת
OpenChange - מימוש חופשי וחלופי לשרת Exchange
PyPy מימוש של מפרש בשפת פייתון
Samba - מימוש חלופי של פרוטוקול SMB ושאר שרותי הקבצים וההזדהות של מיקרוסופט
Selenuim - תוכנה לבדיקה אוטומטית של תוכנה בדפדפנים
Squeak - מימוש ידידותי של שפת SmallTalk
מעבדות Sugar - המפתחות את ממשק המשתמש Sugar אשר בשימוש, בין השאר בOLPC
SurveyOS - פרויקט לשיתוף פעולה בתחומי סקרי קרקע ומידע גאוגרפי
SWIG - תוכנה ליצירת ממשקים לקוד בשפות C ו־C++ עבור שפות תכנות אחרות כגון פרל ופייתון
Twisted - תשתית ליצירת שרת בשפת פייתון
uClibc - ספריית תשתית בסיסית למערכות משובצות
למיזמים אחרים יש ארגונים ללא מטרות רווח משלהם.
של פרויקט KDE, קרן גנום של פרויקט גנום וקרן התוכנה של פייתון עבור שפת פייתון.
המוסד הזה ומוסדות דומים חוסכים למיזם עבודה מנהלתית רבה.
בהשוואה לקרן התוכנה אפאצ'י ובמיוחד לפרויקט גנו של המוסד לתוכנה חופשית, מוסד חופש התוכנה לא מכתיב כמעט תנאים למיזמים החברים בו (מלבד תנאים בסיסיים, כמו הדרישה שמדובר בתוכנה חופשית).
ארגון תוכנה לטובת הציבור גם הוא קם לפני מוסד חופש התוכנה.
הוא מגלה פחות מעורבות במיזמי החברים, ולא מספק שרותי הגנה משפטית.
מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית הוא מכון מחקר הממוקם בטכניון ומתמקד ברתימת השכלה גבוהה, מדע, הנדסה וטכנולוגיה לשגשוגה וחוסנה של החברה והמדינה.
המוסד הוקם בשנת 1978 על ידי שמואל (סם) נאמן כארגון עצמאי ללא מטרות רווח, שנועד לזהות, לגבש ולנתח סוגיות מדיניות חיוניות להתפתחות המדעית והחברתית של מדינת ישראל, ולעודד דיון ציבורי מושכל שיקדם ויסייע בתהליך קבלת החלטות לאומיות.
שמואל נאמן יליד ראש פינה 1913, בן למשפחה ממייסדי ראש פינה, מצאצאי גרשון ושרה גולדמן.
מוסד שמואל נאמן הוא מכון מחקר עצמאי למדיניות לאומית הפועל בטכניון מאז 1978. המוסד, שהוקם ביוזמת שמואל (סם) נאמן, פועל כחברה לתועלת הציבור ומתמקד במחקר וניתוח מדיניות בתחומי המדע, טכנולוגיה, השכלה גבוהה, חברה, בריאות, סביבה, אנרגיה ותשתיות בישראל.
חזון המוסד הוא לתרום לקבלת החלטות לאומיות מבוססות מחקר ונתונים.
המוסד מזהה ומנתח סוגיות מדיניות בעלות חשיבות לאומית, מעודד דיון ציבורי מושכל ותומך בתהליכי קבלת החלטות המשפיעים על חוסנה של המדינה.
המוסד מתאפיין בשילוב ייחודי של חוקרים ממגוון תחומי ידע, המשלבים מומחיות מדעית, כלכלית, סביבתית וחברתית.
צוותי המחקר כוללים חוקרים מהמוסד עצמו לצד מומחים מהטכניון, האקדמיה, מוסדות מחקר אחרים והתעשייה.
גישה רב-תחומית זו, יחד עם ניסיון מצטבר של עשרות שנים, מאפשרת למוסד ניתוח מעמיק ומקיף של סוגיות מדיניות מורכבות.
מחקרי המוסד מתבצעים הן בשיתוף פעולה עם משרדי ממשלה והן ביוזמה עצמאית, ומשמשים כבסיס לקבלת החלטות במגזר הציבורי והפרטי.
המוסד משתף פעולה גם עם גופים בינלאומיים כמו UNESCO והאיחוד האירופי, וכן עם ארגונים לא-ממשלתיים מקומיים.
ממצאי המחקרים מצוטטים בהרחבה בדו"חות ממשלתיים, בדיוני הכנסת ובתקשורת.
מוסד שמואל נאמן נחשב למכון המחקר המוביל בישראל בתחומי מדיניות מדע, טכנולוגיה, השכלה גבוהה, אנרגיה וסביבה.
מעמד זה קיבל הכרה בינלאומית כאשר דורג כמכון המחקר המוביל בישראל במדד העולמי של מכוני מחקר ומדיניות בשנת 2020 (2020 Top Science and Technology Policy Think Tanks).
פרופ' זאב תדמור כיהן בתפקיד יושב ראש הוועד המנהל של מוסד נאמן בין השנים 1998 ל־2023. לאחר פרישתו, מונה פרופ' ישעיהו (אישי) טלמון לתפקיד יושב ראש הוועד המנהל.
פרופ' שמעון מרום הוא מנכ"ל המוסד.
מוסד שמואל נאמן ביצע לאורך השנים מאות מחקרי מדיניות וסקירות המהווים בסיס לקבלת החלטות במגזרים שונים במשק.
פעילות המוסד מתועדת בדו"חות המתפרסמים לציבור ובאתר האינטרנט שלו.
המוסד הוביל וליווה מספר פרויקטים לאומיים משמעותיים.
בין הפרויקטים המרכזיים ניתן למנות את פורום האנרגיה, המהווה פלטפורמה מקצועית המשפיעה על קבלת החלטות בתחום האנרגיה בישראל, וכן את מאגדי מגנ"ט של משרד התמ"ת לקידום מחקר ופיתוח טכנולוגי.
כמו כן, המוסד מקיים סדנאות מומחים ומארגן כנסים וימי עיון מקצועיים בנושאי ליבה הנמצאים במוקד השיח הציבורי והמדיניות הלאומית בישראל.
נושאים ומחקרים במוסד שמואל נאמן
מוסד שמואל נאמן מתמקד במסגרת פעילותו בנושאים הבאים:
חינוך - בהובלת פרופ' עינת הד-מצוינים
השכלה, שוויון ואחווה - בהובלת ד"ר נוהאד עלי
אתיקה - בהובלת פרופ' עלי זלצברגר
הון אנושי באקדמיה - בהובלת פרופ' עירד יבנה
תשתיות השכלה גבוהה - בהובלת ד"ר ציפי בוכניק
סביבה ואנרגיה - בהובלת פרופ' אופירה אילון
מזון ומים - בהובלת פרופ' אייל שמעוני
בריאות - בהובלת פרופ' ענת פליגלמן
תכנון מונחה צדק חברתי - בהובלת פרופ' קרל מרטנס
פורום חינוך בחירום - בהובלת פרופ' אורית חזן
הפורום להשכלה גבוהה – בשיתוף עם עמותת בשער
הפורום לחינוך מהנדסים במאה ה-21 – בהובלת פרופ' רוזה אזהרי
המרכז לחדשנות תעשייתית – בהובלת ד"ר גלעד פורטונה
פורום אנרגיה – בהובלת פרופ' גרשון גרוסמן
פורום חוסן – בהובלת ד"ר ראובן גל
הביתה: כיצד טכנולוגיות חדשות יכולות לעזור לנו לעצב מדיניות שיבה – פרופ' מירב אהרון גוטמן
תשתית לאיסוף נתונים על אירועי חרם והשפעותיהם על האקדמיה הישראלית – בהובלת פרופ' בועז גולני ופרופ' רבקה כרמי
משנת 2000 מוסד שמואל נאמן מוביל את תחומי הסביבה והאנרגיה בצורה מקיפה.
בנוסף, בוחנים החוקרים סוגיות סביבתיות רחבות כגון, שינויי האקלים – היבטים של הפחתה והיערכות, הטיפול בפסולת, מים, חקלאות וממשקים שונים, תוך מיפוי האתגרים וההזדמנויות הנובעים ממצב של מחסור במשאבים, הצגת הפוטנציאל להתייעלות וחדשנות ולמינוף המו"פ הסביבתי, החקלאות והתעשייה הישראליים, ושרטוט עקרונות בסיסיים לעיצוב מדיניות תומכת.
עבודות שנעשו במסגרת סביבה ואנרגיה:
מחקר, פיתוח וכ"א נדרש בתחומי סביבה – מוסד שמואל נאמן הוביל עבודה למשרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, שכללה בחינה של תחומי פעילות המחקר ופיתוח בדגש על צורכי תשתיות וכוח אדם בתחום הסביבה והגנתה בתעשייה ובאקדמיה.
טבע ובריאות – מוסד שמואל נאמן חוקר את השפעת הטבע על בריאות הציבור בישראל.
המחקרים בוחנים את התועלות הבריאותיות של חשיפה לטבע במגוון הקשרים - מטבע פתוח ועד טבע עירוני - עבור אוכלוסיות שונות.
על בסיס הממצאים מגובשות המלצות להגברת החוסן באמצעות חשיפה לטבע ולהעלאת המודעות לנושא בקרב מקבלי החלטות והציבור.
בין המחקרים: השפעת הטבע על חוסן בתקופת הקורונה ובחינת התועלות הבריאותיות של יערות קק"ל.
שיקום נחלים בישראל – בהזמנת קרן פילנתרופית, בוצעה בחינה רטרוספקטיבית של הפעילות, ההישגים והאתגרים של המנהלות לשיקום נחלים בישראל מראשית הקמתן בשנת 1993 ועד היום, הן בהסתכלות כוללת והן בהסתכלות ממוקדת בשלוש מנהלות אזוריות נבחרות.
העבודה כללה בחינה של אופן ההתארגנות, ההקמה, דפוסי הפעולה וההישגים של המנהלה הארצית והמנהלות האזוריות לשיקום נחלים, תוך זיהוי גורמים מקדמים וגורמי קושי בהשגת יעדי השיקום.
חקלאות וסביבה – מחקרי מוסד שמואל נאמן בוחנים היבטים שונים של תחום החקלאות בישראל, בהם, התרומות הציבוריות של החקלאות, האפשרויות לפיתוח חקלאות בת-קיימא בתנאי מחסור, כמו גם חקלאות ימית בת-קיימא, פיתוח ואימוץ טכנולוגיות מידע בחקלאות, סוגיות בממשק הניהול בין משק המים והחקלאות, חדשנות בחקלאות ועוד.
מטבע הדברים, הטיפול בפסולת קשור קשר ישיר גם לנושא האנרגיה.
פורום האנרגיה - מאז 2006 מתקיים במוסד שמואל נאמן פורום האנרגיה, שהוא תשתית מקצועית לרב-שיח ודיונים בתחומי האנרגיה בישראל הנערכים בהובלת המוסד ובהשתתפות מומחים ובעלי עניין במגוון נושאים בתחום משק האנרגיה בהקשר הישראלי.
באמצעות הפורום מגבש מוסד שמואל נאמן עמדות מקצועיות וישימות, ותוצריו מובאים בפני מקבלי ההחלטות הבכירים במשרדי הממשלה השונים, החברים בפורום.
בין יתר הנושאים אותם מכסה הפורום נכללים היבטי אנרגיה של עיר חכמה, חשמל מאנרגיות מתחדשות, הרפורמה במשק החשמל בישראל, אגירת אנרגיה בייצור חשמל, מיקרוגריד ורשת חשמל חכמה, הבידוד האנרגטי של ישראל, ניהול ביקושים לחשמל ועוד.
טעינת רכבים חשמליים - סקירת גישות יישום מיטביות לפרישת תשתיות טעינה לרכב חשמלי, הגדרת תנאים למבנה שוק המתאים למקרה הישראלי ומתן קווי-מנחה ברי-ביצוע ליישום.
העבודה, שבוצעה בעבור משרד האנרגיה, מתמקדת בתשתיות טעינה ציבוריות לרכבי נוסעים (רכבים פרטיים) ורכבים מסחריים קלים חשמליים, המהווים את רובו המכריע של צי הרכב במדינה.
במסגרת העבודה פורסם מדריך היערכות רשויות מקומיות לתחבורה פרטית חשמלית העוסק בבחינה והצגה של חלופות אמצעי מדיניות בפרישת תשתיות טעינה לרכב חשמלי ברשויות מקומיות.
זאת, תוך התייחסות לסוגיות מעשיות שונות בהתמודדות עם אתגרים בתחומי רגולציה ותקינה, מימון, מודלים ליישום, התנגדויות ציבוריות והיבטים נוספים.
גז טבעי - עבודות נוספות בעבור המשרד להגנת הסביבה עסקו בבחינת ההשפעות הסביבתיות של גז טבעי כמקור מוביל ליצירת דלקים חלופיים לתחבורה, כתחליף לנפט.
אפשר להרחיב לנושא חישוב פליטות מתאן משרשרת האספקה, וסקירה על השפעת תחליפי נפט לתחבורה על זהום אוויר.
תחבורה - סקר אמצעים להפחתת זהום אוויר מתחבורה, שילוב רכב חשמלי והיברידי במערך התחבורה בישראל.
שינויי אקלים - הפחתת פליטות (מיטיגציה)
דיווח ורישום פליטות גזי חממה - המשרד להגנת הסביבה מנהל את המערך הוולונטרי לדיווח ורישום פליטות גזי חממה בישראל, ומפרסם דו"ח שנתי המסכם את דיווחי אותה שנה באמצעות מערכת שפיתח צוות הסביבה של מוסד שמואל נאמן שמסייע באיסוף הנתונים.
במסגרת העבודה פותח ומעודכן כל שנה קובץ אקסל מיוחד המשמש ככלי עזר לכימות ותיעוד מצאי הפליטות של הגוף המדווח, וכן פורסמו תקנון לדיווח וסרטוני הדרכה.
כמו כן, שימש הצוות כיועץ למשרד בגיבוש חקיקת אקלים למדינת ישראל.
שינויי אקלים - היערכות (אדפטציה)
מרכז הידע להיערכות לשינויי אקלים בישראל - Israeli Climate Change Information Center (ICCIC) הוקם במרץ 2011 באוניברסיטת חיפה, בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב, הטכניון ומוסד שמואל נאמן, בהתאם להחלטת ממשלה בנושא, ובתמיכת המשרד להגנת הסביבה.
לאחר מספר שנים בהן לא עודכן האתר ולאור חשיבות הנושא ההולכת וגדלה, החליט מוסד שמואל נאמן לחדש את האתר ולעדכנו באופן שוטף.
האתר מכיל מאמרים מדעיים מתוך מאגרי ידע רלוונטיים, תוכניות לאומיות ומקומיות להיערכות לשינויי אקלים מהעולם, דו"חות, סיכומי דיונים ועוד, לשימוש הקהילה המדעית והציבור הרחב.
סקירה וניתוח שיטות להערכה, לכימות ולקידום הצללה במרחב העירוני
אומדן הנזק הכלכלי מהתחממות המרחב הציבורי בעיר תל אביב-יפו
מחקרים נבחרים בנושאי חברה, אקדמיה ומדע:
מהאקדמיה לשירות הציבורי: דרכי פעולה לחיזוק שיתוף הפעולה בין האקדמיה לבין השירות הציבורי ולחיזוק מוטיבציה של סטודנטים לשירות ציבורי
ביטחון מזון: מדיניות לאומית לישראל 2050
רוח צפונית: פטריוטיות מקומית ומשבר מדינתי
שמירה על הדמוקרטיה כתשתית חיונית בזמן חירום
תשתית לאיסוף נתונים על אירועי חרם והשפעותיהם על האקדמיה הישראלית
קווים מנחים ליצירת רציפות חינוכית בעת חירום מתמשך במסגרת: פורום "חינוך בחירום"
מיפוי ואפיון מודלים להקמת מתקנים מתקדמים לטיפול בפסולת באמצעות רשויות מקומיות
הקניית כישורי חשיבה מערכתית בחינוך הנדסי ומדעי
שילוב האוכלוסייה החרדית בכלכלה הישראלית
גיוס החרדים בישראל – פרספקטיבה רחבה
מוכנות האוכלוסייה החרדית בישראל לרעידות אדמה ומצב חירום
אלימות, פשיעה ושיטור ביישובים ערבים
תרומת בוגרי הטכניון, לחברה בישראל ולהתפתחות הטכנולוגית בעולם
בשנת 2024 השיק מוסד שמואל נאמן את "מדד נאמן" – ממשק אינטראקטיבי מקיף המרכז נתונים עדכניים על מערכת המחקר, ההשכלה הגבוהה והחדשנות בישראל.
הממשק מאגד מידע ממקורות מקומיים ובינלאומיים, לרבות נתונים על פרסומים מדעיים, סטודנטים וסגל אקדמי, מענקי מחקר, פטנטים, פעילות סטארטאפים, תקציבי השקעה והשתתפות מוסדות ישראליים בתוכניות מחקר בינלאומיות.
המדד מאורגן סביב מספר תחומי ליבה, בהם השכלה גבוהה, בריאות, בינה מלאכותית, אתיקה, טיפול בפסולת, מזון וחקלאות וכן בחינת היקף תופעת החרם האקדמי על ישראל.
דשבורד הבינה המלאכותית כולל מדדים ייחודיים כגון מעקב שבועי אחר היצע משרות בתחומי ה-AI, התפלגות תוכניות הלימוד האקדמיות בתחום והרכב תזות המחקר כמדד להיקף ההכשרה המתקדמת.
הממשק מאפשר בחינה ויזואלית של מגמות ארוכות טווח ויכולת השוואה בין מוסדית ובינלאומית, ומשמש כלי תומך מחקר לאקדמיה, קובעי מדיניות ולגורמי תעשייה.
מוסד שמואל נאמן עורך סדנאות, כנסים וימי עיון המתמקדים בנושאים מרכזיים שעל סדר היום הציבורי בישראל:
רציפות חינוכית בזמן משבר מתמשך במערכת החינוך בישראל
הפורום לחינוך מהנדסים במאה ה-21
הטיפול בפסולת כאמצעי ליישום כלכלה מעגלית
כנס הצפון לקדמה טכנולוגית ושילוב חברתי
מוסד הרצל לחקר הציונות באוניברסיטת חיפה מוביל ומקדם פעילות מחקרית ופרויקטים תיעודיים בתחומים הקשורים לתולדות הציונות, להיסטוריה הפוליטית, התרבותית והחברתית של שיבת ציון ושל מדינת ישראל ובסוגיות הקשורות בהיסטוריה של הלאומיות המודרנית.
מוסד הרצל לחקר הציונות הוקם בנובמבר 1987 במטרה לקדם את המחקר והמורשת של הציונות המדינית ההרצליאנית על פי הסכם שבין ד"ר ראובן הכט לבין אוניברסיטת חיפה.
לקדם את חקר ההיסטוריה והאידאולוגיה של הציונות המדינית ההרצליאנית, לתרום לטיפוח ולקידום התודעה הציונית, לקדם את מחקר תולדות הציונות ומדינת ישראל, לקיים ימי עיון, סדנאות וכינוסים מתחום ההיסטוריה וההגות הציונית ולפרסם את פרי עבודות המחקר והכינוסים שנערכים במסגרתו.
מאז הקמתו ועד שנת 2010 עמד בראשו פרופ' יואב גלבר.
מ-2010 ועד 2016 עמד בראשו פרופ' אריה כוכבי והחל מינואר 2017 עומד בראשו פרופ' מעוז עזריהו.
הוועד המנהל מורכב מנציגי קרן הכט ובעלי תפקידים באוניברסיטת חיפה; ביניהם נשיא האוניברסיטה, רקטור האוניברסיטה והדיקן למחקר.
ליאת שטייר-לבני, טראומה אחת, שתי פרספקטיבות, שלוש שנים - היבטים של שואה ותקומה בתעמולה הארץ ישראלית והיהודית ־ אמריקנית 1945-1941 (2019)
מעוז עזריהו, מיצוב הזיכרון: אסופת מחקרים העוסקים בתרבות, היסטוריה ופוליטיקה במיצוב הזיכרון בישראל (2018)
כהן גוסטאב גבריאל, חזון המדינה העצמאית: שני כתבים מראשית הציונות (2009)
בכל שנה מעניק מוסד הרצל פרס מטעם קרן הכט לחוקרים וחוקרות ישראליים על פרסום ספרים בנושאי הציונות.
הווטרנים הישראליים – תיעוד תרומתם של מתנדבי היישוב העברי במלחמת העולם השנייה.
יהודי סוריה ולבנון 1930–2000 – 250 ראיונות אישיים אשר תיעדו את מצב היהודים בסוריה ולבנון, המאבק להצלתם, העפלתם, מילוטם ועלייתם וקליטתם בארץ.
מתקומה לשחקים – סיפורם של 140 צעירים שורדי שואה שפרסו כנפיים והתנדבו לשרת כלוחמי צוות אוויר במלחמת העצמאות.
פלי"ם - סיפורו של מפעל ההעפלה באמצעות מאות סיפורים אישיים של אנשי הפלי"ם.
בנוסף, במסגרת הפעילות האקדמית מתקיים פורום בין-אוניברסיטאי של חוקרי המנדט בישראל.
על הקו – "מטריאסטה לארץ ישראל 1920–1940 " - התערוכה הוקדשה למסע בים של כ־150,000 עולים יהודים שהפליגו מהנמל האיטלקי טריאסטה, שזכה לכינוי "שער ציון" לארץ ישראל בין שתי מלחמות העולם באניות החברה האיטלקית "לויד טריאסטינו".
"הרצל בנוף" – גלריית צילומים המתעדת את הנצחתו של הרצל בנוף בארץ ובעולם.
מוּסבָּאח חלבי היה סופר ועיתונאי דרוזי ישראלי, איש דלית אל-כרמל, מהראשונים שהביאו את דבר העדה הדרוזית לקהל העברי.
תומך במודרניזציה של החברה הדרוזית בישראל ובחיזוק הקשר בין העדה הדרוזית לעם היהודי ולמדינת ישראל.
חתן פרס היצירה הספרותית בשפה הערבית בתחום הפרוזה (2011).
מוסבח חלבי נולד ב-1942 בדלית אל-כרמל.
קיבל חינוך דרוזי, וסיים את לימודיו בבית ספר תיכון עברי בחיפה.
בשנת 1962 החל לפרסם כתבות ומאמרים בערבית ובעברית.
בערבית כיסה את המגזר הדרוזי בעיתון "אל-אנבאא", (לאחר מכן "אל-יום").
אחר-כך היה לסופר "דבר" לעניינים דרוזיים, ומשם עבר ל"ידיעות אחרונות".
במשך כ-30 שנה פרסם מאמרים בשפה העברית בעיתונות ובקול ישראל.
בשנות ה-70 וה-80 כיהן כמזכיר מועצת פועלי דלית אל-כרמל של ההסתדרות.
הוא מרבה להרצות בענייני הדרוזים בפני קהלים שונים בארץ.
בשנת 1970 פרסם חלבי בהוצאת אותפז את ספר הזיכרון "ברית דמים", שבו מובאים סיפורי חייהם של יותר מ-50 דרוזים שנפלו במערכות ישראל.
לספר הקדים מבוא יגאל אלון.
חלבי העניק את הספר לנשיא המדינה זלמן שזר, ובעקבות פרסום הספר ערך דוד בן-גוריון ביקור בדלית אל-כרמל ובביתו של חלבי.
בשנות ה-90 והאלפיים פרסם עוד מספר ספרי הנצחה לחללי העדה.
כעיתונאי צעיר הביע חלבי את דעותיו בזכות אימוץ ערכים מודרניים-ליברליים בחברה הדרוזית בישראל – שחרור האישה הדרוזית מהמגבלות המסורתיות המוטלות עליה ותמיכה בעלייתם של יחידים חסרי ייחוס בזכות כישוריהם.
בכך עורר על עצמו לא פעם את כעסם של מנהיגי העדה.
בשנת 1973 פרסם בהוצאת מלוא את הספר "הדרוזים בישראל" – ספר בפורמט אלבומי המספר על העדה הדרוזית מאז קום מדינת ישראל.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה ניתן לקורא העברי ספר על העדה שנכתב על ידי מחבר דרוזי.
הספר עורר את כעסה של המנהיגות הדתית, שכן הדת הדרוזית, על פי המסורת, צריכה להישמר בסוד.
בשנת 1991 ראה אור ספרו "יומנה של צעירה דרוזית", שעסק במצבה של האישה בחברה הדרוזית (באותה תקופה, למשל, דרוזיות בישראל לא נהגו ברכב).
רבים בעדה הדרוזית, ובפרט הדתיים שבה, ראו בספר פגיעה בעדה.
הוטל חרם על חלבי ועל משפחתו, וספרו נשרף.
הוא הסתגר בביתו מפחד לצאת, וזכה לתמיכה דלה מצד החברה היהודית בישראל (כהבעת תמיכה, הוא התקבל אז כחבר פא"ן ישראל ואגודת הסופרים העברים בישראל).
לבסוף הסיר השייח' אמין טריף את החרם; חלבי התחייב שלא להפיץ עוד את הספר.
על רקע זה, בשנת 1992 פרסם רומן בשם "הכפר החצוי" – ספרו היחידי שאינו עוסק בעדה הדרוזית.
ב-1995 ראה אור לקסיקון ביוגרפי של אישים דרוזים מהמאות ה-19 וה-20 ("אנציקלופדיית שמות החללים, השייח'ים, המנהיגים והפעילים הדרוזים 1800–1995", בשפה הערבית) שערך ביחד עם אמל נסראלדין וסלמאן פלאח.
בהמשך פרסם עוד ספרים וספרונים המציגים את הדרוזים בפני הקורא העברי.
חלבי זכה בפרס היצירה הספרותית בשפה הערבית מטעם משרד התרבות, בתחום הפרוזה, לשנת 2011, על מפעל חייו.
בנימוקי השופטים נכתב כי חלבי הוא
חלבי היה נשוי ואב לארבעה בנים ושתי בנות.
הוא קרוב משפחתו של השייח' נור אלדין חלבי, שהיה מראשי העדה הדרוזית.
ברית דמים: פרשיות חייהם ומותם של החללים הדרוזים שנפלו במערכות ישראל; דברי מבוא: יגאל אלון, תל אביב: אותפז, 1970.
הדרוזים בישראל: תולדות, מסורת ואורחות-חיים; הביא לדפוס: פסח מילין, תל אביב: מלוא, תשל"ג.
יומנה של צעירה דרוזית, דלית אל-כרמל: אסיה, 1991.
הכפר החצוי: רומן; איורים: מרים גלובינסקי, דלית אל-כרמל: אסיה, תשנ"ב 1992.
הדרוזים: מסורת ומנהגים, דלית אל-כרמל: מ' חלבי, 1997. (ספרון)
העדה הדרוזית, מהדורה ב', דלית אל-כרמל: אסיה, 2002.
נא להכיר – הדרוזים, דלית אל-כרמל: אסיה, 2009. (ספרון)
הדרוזים – עדה מיוחדת, דלית אל-כרמל: אסיה, 2011. (ספרון)
מוסבאח חלבי, סלמאן פלאח, סמיח נאטור (עורכים), מנשרים קלו ומאריות גברו: ספר הנצחה לחללים הדרוזים, דלית אל-כרמל: אסיה; מרכז יד לבנים הדרוזים בדלית אל-כרמל, 1991.
אמל נסר אל-דין, מוסבח חלבי (עורכים), בית יד לבנים לדרוזים: לזכר החללים הדרוזים שנפלו במערכות ישראל, סניף ראמה: בית-ג'אן, סגור, מג'אר, עין אל-אסד, דלית אל-כרמל: בית יד לבנים לדרוזים, 1993. (עברית וערבית עמוד מול עמוד)
אמל נסראלדין, מוסבאח חלבי (עורכים), החללים הדרוזיים בני חורפיש, דלית אל-כרמל: אסיה; מרכז יד לבנים הדרוזים בדלית אל-כרמל, 2003.
אמל נסראלדין, מוסבאח חלבי (עורכים), החללים הדרוזיים בני בית ג'ן, דלית אל-כרמל: אסיה; מרכז יד לבנים הדרוזים בדלית אל-כרמל, 2003.
מוסד יצחק ברויאר הוא מכון להוצאת ספרים אשר נוסד בשנות ה-50 על ידי פרופ' מרדכי ברויאר.
נוסד על שמו של הרב יצחק ברויאר על ידי בנו, פרופ' מרדכי ברויאר, בראשיתו נקרא "מוסד יצחק ברייער של פועלי אגודת ישראל".
המוסד ערך ותרגם מגרמנית לעברית רבים מספריו של הרש"ר הירש.
בשנת תשכ"ו הוציא לאור את פירושו של הרש"ר הירש על התורה, ובשנת תשע"ו יצאה לאור מהדורה חדשה לפירוש זה.
המכון הוציא לאור עוד עשרות ספרים.
כתב עת המעין יצא לאור על ידו משנת תשי"ג עד שנת תשס"ז, כיום יוצא כתב העת המעין בשיתוף פעולה בין המוסד לישיבת שעלבים.
לאחר פטירת מייסד המכון בשנת תשס"ז, עבר המכון לניהולו של בנו הרב שלמה ברויאר.
מוסד פיננסי חוץ-בנקאי הוא מוסד פיננסי שאינו מחזיק ברישיון בנקאי, כגון חברות כרטיסי אשראי, חברות הלוואות וחברות ביטוח, ומספק שירותים פיננסים (אשראי, הלוואות, השקעות), אך אינו מגייס פיקדונות מהציבור.
מוסדות פיננסים חוץ-בנקאים מגברים את התחרות והגמישות במערכת הפיננסית, ומשלימים את המערכת הבנקאית.
בנוסף, הם מתאים את השירותים הפיננסיים לצרכים של לקוחות ספציפיים, עשויים להתמחות במגזר מסוים, ולפתח יתרון מידע באמצעות תהליך של מיקוד והתמחות.
בעולם, מוסדות פיננסים חוץ-בנקאים מציעים את רוב סוגי השירותים הבנקאיים, כגון הלוואות אשראי, מימון, תכנון פרישה, המסחר במניות, חיתום, כגון ניהול תיקי מניות ושירותי ניכיון.
ניכיון מכשירים וייעוץ בפעילויות מיזוג ורכש.
מערכת פיננסית מרובת משתתפים, הכוללת מוסדות פיננסיים חוץ-בנקאיים, יכולה להגן על הכלכלה מפני זעזועים פיננסיים ולאפשר התאוששות מהירה כאשר זעזועים אלה מתרחשים, על ידי הגדלת מספר החברות ופיזור סיכונים רב יותר.
בישראל פעל במשך שנים רבות שוק אפור לא מוסדר של מערכת מימון הפועלת מחוץ למערכת הפיננסית הממוסדת.
בשנת 1993 נחקק "חוק הסדרת הלוואות חוץ-בנקאיות" שנועד להגן על הלווים בשוק זה.
אחד המנגנונים בחוק הוא הגבלה של הריבית המרבית שאפשר לגבות בהלוואות חוץ-בנקאיות.
בעשור השני של המאה ה-21 התרחב באופן משמעותי השוק הפיננסי החוץ-בנקאי ונכנסו שחקנים חדשים לתחרות באספקת שירותים בנקאיים ופיננסיים נפוצים.
בשנת 2015, המליצה "הוועדה להגברת התחרותיות בשירותים בנקאיים ופיננסיים" (ועדת שטרום) על הקמתו של מפקח פיננסי על מוסדות אשראי חוץ־בנקאיים.
בשנת 2022 נודע על הסתבכות וחשד למעילה של שתי חברות גדולות למימון חוץ בנקאי בישראל, "יונט קרדיט"
מימון חוץ בנקאי שוטף – חברות המספקות מימון חוץ בנקאי לעסקים על ידי הלוואה קצרת טווח (בדרך כלל בטווח של 30–120 יום).
או המרת צ'קים דחויים לכסף מזומן.
מימון לחברות נדל"ן – חברות המספקות השלמת הון עצמי (מזנין), מימון לגישור בין רכישת קרקע עד הסגירה הפיננסית (לון ברידג') או מימון לקבוצות רכישה, חברות למימון רכישת דירה למסורבי משכנתאות בבנקים.
חברות ביטוח פנסיה וגמל המספקות מימון לטווח ארוך, לדוגמה לפרויקטים של פיתוח תשתיות.
חברות המספקות אשראי לצרכנים, לרכישת רכב, שיפוץ דירה וכדומה.
או חברות מסוג קנה עכשיו שלם אחר כך (PNPL),
גמ"ח הלוואות – מוסד פיננסי חוץ-בנקאי יהודי-מסורתי שייעודו מתן הלוואות ללא ריבית לנצרכים.
הגמ"חים אינם תחת פיקוח רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון עקב לחצים מצד חברי הכנסת החרדים להחריג אותם.
מוסד עלייה היה מוסד של נשות המזרחי באמריקה שהוקם בשנת 1944 עבוד ילדי עולים חדשים בכפר אברהם על השטח ששימש קודם לכן את קבוצת רודגס.
בתחילת המאה ה-20 נרכשו האדמות עליהן הוקם מוסד עלייה לצורך הקמת בית יתומים, אך כוונה זאת לא יצאה אל הפועל.
בשנות ה-30 התיישבו במקום חברי קבוצת רודגס.
לאחר שאלו עברו להתיישבות בקבוצת יבנה ובטירת צבי, הוקם במקום בית ספר חקלאי עבור ילדי עולים, בידי נשות המזרחי באמריקה.
במקום הוקמו ארבעה בתים לבנים לשיכון התלמידים ובמרכזם מבנה בית ספר.
התלמידים הראשונים, כ-70 במספר, עלו לישראל מרומניה בקיץ 1944. לפחות חלקם עלו לישראל באוניות המעפילים "בולבול" ו"מורינה".
המדריך הראשי של הילדים היה הרב יהושע בכרך.
באוקטובר 1945 היו במוסד עלייה כ-130 ילדים.
בשנות ה-50 וה-60 ניהל את המוסד יואל שיפטן.
בשנת 1964 למדו במוסד כ-400 תלמידים.
בשנת 1961 הוקם במוסד עלייה סמינר להכשרת מורים.
בשנת 1969 היו במוסד כ-350 תלמידים בשני מסלולים: תיכון חקלאי דתי ובית מדרש דתי למורים למוזיקה.
מוסגורטרנס היא חברה רוסית בבעלות המדינה (באמצעות עיריית מוסקבה) המפעילה רשת של קווי אוטובוס, טרוליבוס וחשמלית במוסקבה ובפרבריה.
החברה נחשבת לאחת מחברות התחבורה הגדולות ברוסיה ובין השאר מפעילה את תחנות האוטובוסים שערי דרום ושערי צפון.
מוסגז היא סדרת דרמה המשכית עלילתית רוסית בלשית בבימויו של אנדריי מליוקוב.
הצילומים נערכו בשנת 2012. התסריט מבוסס באופן רופף על חמישה פשעים שבוצעו במוסקבה על ידי אחד הרוצחים הסדרתיים הראשונים בברית המועצות, ולדימיר איאונסיאן, מדצמבר 1963 ועד ינואר 1964.
הצילומים התרחשו באביב 2012 בטוטאייב, ירוסלבל ובמוסקבה.
פרק הבכורה שודר בערוץ הטלוויזיה האוקראיני אינטר ב-8 באוקטובר 2012, ברוסיה פרק הבכורה שודר בערוץ הראשון ב-29 באוקטובר 2012.
בשנת 2014 זכתה הסדרה בפרס נשר הזהב במועמדות "סרט הטלוויזיה הטוב ביותר או מיני-סדרה (עד 10 פרקים)."
סדרת הטלוויזיה היא הראשונה בסדרת סדרות בלשיות אודות רב-סרן צ'רקסוב ויש לה מספר סדרות המשך: התליינית (2014), העכביש (2015), התן (2016), מבצע שטן (2018), נוסחת הנקמה (2019) וקוצן נקוד (2020), מוסגז: מלכודת (2021), הפרשה האחרונה של מייג'ור צ'רקאסוב (2023) ומוסגז: מטרונום (2024).
ב-1 בדצמבר 1962, ניקיטה חרושצ'וב משתתף בתערוכה של אמני אוונגרד במאנז' עלה גל של ביקורת חריפה על האמן הצעיר והשאפתני סטס שלסט.
לאחר זמן מה מישהו הורג את הילד סריוז'ה צ'בוטר.
רב-סרן איוואן צ'רקסוב וסגניתו סוניה טימופייבה, שבעזרת עד יחיד - חברו של סריוז'ה סלוויק קרפוחין, מעורבים בתיק ומצליחים לצייר דיוקן משוער של הרוצח: גבר עם משקפיים, כיסוי אוזניים, זקן ושפם שחור.
הוא תמיד נכנס לדירה באומרו "מוסגז.
הוא מתחזה לעובד חברת הגז העירונית ובכך חודר לדירות קורבנותיו.
בסופו של דבר, עדויות וחשדות מביאים את צ'רקסוב וסוניה אל סטאס שלסט (שהוא גם חבר של סוניה), וחבריו השחקנים, שאחד מהם, ולאד ויקרוב, מתאהב בסוניה, אך שמונה אנשים נוספים ימותו לפני שהרוצח האמיתי סוף סוף יחשוף את עצמו.
אנדריי סמוליאקוב - איוואן פטרוביץ' צ'רקסוב, רב-סרן המשטרה וחוקר המחלק לחקירות פליליות במוסקבה (MUR)
מרינה אלכסנדרובה - סופיה (סוניה) בוריסובנה טימופייבה, סגנית זוטרה, מומחית לזיהוי פלילי של (אב טיפוס - סופיה פיינשטיין)
מקסים מטבייב - ולדיסלב (ולאד) גאורגייביץ' ויקרוב, זמר, אמן התיאטרון הממלכתי של מוסקבה (אב טיפוס - ולדימיר איאונסיאן)
יורי צ'ורסין - סטניסלב (סטס) פטרוביץ' שלסט (נילין), מעצב בתיאטרון הקומדיה במוסקבה.
אגניה קוזנצובה - נטליה וסילייבנה סטרובה, אמנית, חברתה של סוניה טימופייבה וסטס שלסט
סבטלנה חודצ'נקובה - אירינה לברובה, אמנית הבלט בתיאטרון הקומדיה המוזיקלית הממלכתית במוסקבה, חברתו של סטס שלסט (אב טיפוס - אלווטינה דמיטרייבה)
יקטרינה קלימובה - ורה איליניצ'נה טומילינה, אשתו (אז גרושתו) של החוקר איוון צ'רקסוב, מנהלת חנות הכלבו מוסקובסקי
דניאלה סטויאנוביץ' - מרגריטה סמיונובנה קרפוחינה, רופאת ילדים
אנטולי קוזנצוב - אנטולי טימופייב, גנרל, סבה של סוניה, חברו בחזית של איוואן צ'רקסוב
אלכסנדר דרוביטקו - סלוויק קרפוחין, בנה של מרגריטה סמיונובנה (אב טיפוס - ארטיום פרולוב)
רומן מדיאנוב - אדוארד מקסימוביץ' סמוילנקו, מנהל התיאטרון הממלכתי של מוסקבה
אלכסיי ברדוקוב - אלכסיי גרקושה, סגן בכיר במשטרה
יורי טרסוב - ניקיטה וסילייביץ' פוז'יידייב, מפקד המשטרה, קצין מחלק החקירות הפליליות
אנטולי גושצ'ין - וסילי פרמיאק, בלש
ולדימיר יומטוב - גריגורי מיכאילוביץ' צ'ודובסקי, עיתונאי, חברו של איוון צ'רקסוב
יבגניה דמיטרייבה - אלווטינה מטבייבנה צ'בוטאר, ספרנית, אשתו של איגור וסילייביץ', אם לסריושה
ולדיסלב וטרוב - איגור וסילייביץ' צ'בוטאר, טכנאי של מפעל אריגה, בעלה של אלווטינה
איגור סבוצ'קין - ניקולאי ארסנייביץ' אגייב, חשוד בסדרת רציחות ברוטליות
לואיז מוסנדז - זיניידה וסילייבנה כץ, מומחית
ואדים אנדרייב - פיודור סבלין, אלוף-משנה במשטרה, ראש מחלקת החקירות הפליליות, לוחם לשעבר במלחמת העולם השנייה
סרגיי לוסב - ניקיטה סרגייביץ' חרושצ'וב, המזכיר הראשון של מרכז המפלגה (דובב על ידי סרגיי בזרוקוב)
ויאצ'סלב צ'פורצ'נקו - יורקוב, סמל, מפקח משטרת המחוז
דניס קורוצ'קה - אליק פטיאנוב, צלם משפטי
אולג וסילקוב - טוגריק, אסיר לשעבר, מודיע סודי של איוואן צ'רקסוב
סמיון טרסקונוב - סריוז'ה צ'בוטאר ("צ'בוט"), בנם של איגור וסילייביץ' ואלווטינה (אב טיפוס - קונסטנטין סובולב)
אף על פי שהפרסומות של הסדרה התייחסו בעיקר לאיאונסיאן, הסדרה עצמה מציגה באופן רופף אירועים אמיתיים ומשאילה מעט מאוד פרטים אמיתיים מהמקרה של איאונסיאן.
התסריטאית זויה קודריה הסבירה את ההבדלים באופן הבא:
על פי העיתון "סובסדניק", מחברי הסדרה החליטו להראות סיפור לא על איאונסיאן ופשעיו, אלא על התקופה בה זה קרה, ולכן דמותו בסדרה עברה רומנטיזציה ברובה, והשילוב שימש ליחסי ציבור.
יש להניח כי כל עובדי מחלק החקירות הפליליות שהיו מעורבים בפרשת איאונסיאן לא היו בחיים בעת שידור הסדרה (מדענית הזיהוי הפלילי סופיה פיינשטיין, שיצרה את דיוקנו של הרוצח מתה שישה חודשים לפני שידור הבכורה ב-25 במאי 2012).
דובר המחלקה לחקירות פליליות במשטרת מוסקבה, אלכסיי בקרומייב הצהיר כי העלילה "שאובה לחלוטין מהאצבע" וציין כי הוא הצליח לצפות בפרק אחד וחצי בלבד, וכי כותבי הסדרה לא התייעצו רשמית עם בלשי המחלק.
באופן רשמי, יש בסדרה 8 פרקים.
בערוץ הטלוויזיה האוקראיני אינטר, הסדרה נמשכה ארבעה ימים, בין 8 ל-11 באוקטובר באוקטובר 2012. שהסדרה שודרה בערוץ הראשון היא שודרה החל מ-29 באוקטובר עד 2 בנובמבר 2012, כאשר שבעת הפרקים הראשונים באורך 40 הדקות הועלו כארבעה פרקים באורך 120 דקות בערך.
באחד הראיונות הצהירה התסריטאית זויה קודריה כי היא פיתחה את דמותו של צ'רקסוב באנלוגיה עם גלב ז'גלוב מהסרט "מקום המפגש לא ניתן לשינוי" כאשר אלכסנדר בלוייב נבחן באודישן גם הוא לתפקיד זה.
מוסגז היא חברת גז מוסקבאית, המספקת אנרגיה, חום וגז, לכלל תושבי העיר מוסקבה ונחשבת לאחת החברות המובילות ברוסיה.
היא מספקת תשתיות גז באמצעות חברת הבת מוספרום גז, שמאז 1948 מתמחה בפתרון סוגיות של שירות ציוד גז למפעלים תעשייתיים ועירוניים בעיר.
המטרה העיקרית של החברה היא אספקת גז ללא בעיות לצרכנים במטרופולין המוסקבאי, כמו גם פיתוח ושיפור התוכנית הכללית לאספקת גז סדירה.
החברה מפעילה יותר מ-7,500 ק"מ של רשתות גז.
מתוך 23 מיליארד מ"ק גז טבעי המועבר על ידי מוסגז (5% מכלל הצריכה בפדרציה הרוסית), 86% מהווים מתקני ייצור חום ואנרגיה של חברת מוסאנרגו ו-MOEK, 11% מיועדים למפעלים תעשייתיים ועירוניים, 3% – עבור 1,818,373 דירות.
מוסגז חיברה 24,088 בנייני מגורים לגז, בהם פועלים 1,810,155 תנורי גז, 126,335 תנורי חימום מים מיידיים (לאספקת מים חמים) ו-6,190 דודי צילינדר (לצורכי חימום).
מוקד החירום של החברה במקרים של דליפת גז הוא 104.
עד המאה ה-17 כל ערי העולם היו מוארות בלפידים, ורק בתחילת המאה ה-17 החלו להשתמש בפנסי רחוב ובשמנים טבעיים לתאורת רחוב.
ב-29 בינואר 1865 הדומה העירונית של מוסקבה סיכמה חוזה עם אנשי עסקים אנגלים והולנדים להדלקת מוסקבה בגז לתקופה של 30 שנה.
הקבלנים קיבלו מונופול על כיסוי העיר בגז, כמו גם ייבוא פטור ממכס של ציוד וחומרים להקמת מפעל לייצור גז מלאכותי לפחם, צינורות גז, מנורות, מבערים וציוד אחר.
ב-29 בנובמבר 1865 החלה הזרמת הגז לצינורות גז תת-קרקעיים ברחוב לאספקה למנורות הרחוב שהופעלו באמצעות גז.
בנובמבר ובדצמבר 1866 בסמטת סוסלני במוסקבה, סיימה חברת בוקיה וגולדסמית' את הקמת המפעל לייצור גז ובעיקר עסקו בהנחת רשתות גז עירוניות.