tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
– לפי ספר מלכים, הסתיימה בניית בית המקדש הראשון, בשנה האחת עשרה למלכות שלמה המלך, 487 שנים לאחר יציאת מצרים
ה'ק"ט – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תרל"ד – נוסד בית המדרש לרבנים בברלין
ה'שי"ג – הרב חיים ויטאל, מקובל ותלמידו המובהק של האר"י הקדוש (נפטר בה'ש"ף)
ה'תקכ"ב – רבי עקיבא איגר, מגדולי האחרונים (נפטר ה'תקצ"ח)
ה'תרפ"א – יוסל ברגנר, צייר, אמן ואומן, מאייר ספרים, צייר תפאורות ומעצב תלבושות לתיאטרון ישראלי (בעיקר עבור הצגותיו של המחזאי נסים אלוני) (נפטר ב-ה'תשע"ז)
ה'תשי"ג – דליה איציק, יושבת ראש הכנסת ה-17, ושרה בממשלות ישראל
ה'תשל"א – איציק זוהר, כדורגלן וכיום פרשן ספורט ישראל
ה'תרל"ח – רבי יששכר בעריש הכהן מוולברוז', מייסד חסידות וולברוז' ומחבר הספר "עבודת יששכר" (נולד ב-ה'תקס"ג)
ה'תרס"ט – רבי עקיבא מאיר הכהן מלוקווע, בנו של רבי יששכר מוולברוז' ומייסד חסידות לוקווע-וולברוז', מחבר הספר "דברי העם" (נולד ב-ה'תר"ג)
ה'תר"ף – הרב יוסף ענגיל, רב וראש ישיבה בקראקא, מחבר הספרים – בית האוצר, אתוון דאורייתא ועוד (נולד ב-ה'תרי"ט)
ה'תש"ן – רבי ישראל שפירא מבלאז'וב, אדמו"ר מבלאז'וב וראש כולל חבת ירושלים (נולד ב-ה'תר"ן)
ה'תש"ע – שלמה לורינץ, חבר הכנסת ויושב-ראש ועדת הכספים (נולד ב-ה'תרע"ח)
ה'תשע"ב – הרב בנימין אייזנר, רב ומחנך ציוני-דתי, מתלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק (נולד ב-ה'תש"ג)
ל' בתשרי – ב' בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' כסלו היא פרשת ויצא, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת תולדות אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או שבת.
ראש חודש כסלו, ובשנים שלמות – ב' דראש חודש
ב נכתב כי בזמן יהויקים ערכו צום בחודש התשיעי וקראו את מגילת ברוך בן נריה, ולאחר שהוקראה לו, שרף יהויקים את המגילה.
יום זה נקבע ליום צום במגילת תענית בתרא.
ישנן מספר גרסאות בנוסח המגילה באיזה יום בחודש אירע המעשה.
החת"ם סופר בדרשותיו מסביר שארבעים יום אלו הם כמו שמחכים ארבעים יום מראש חודש אלול עד יום כיפור שהוא בחודש השביעי (שאפשר ללדת בו) ואם לא עשה תשובה מחכים לחודש התשיעי.
החת"ם סופר מפרש לפי זה גם את , המזכיר את ד' בכסלו, שהוא כנגד חג הסוכות החל ארבעה ימים לאחר יום כיפור.
מנהג דומה למנהג זה, הוא חג הסיגד.
ה'רט"ו – הפעם האחרונה שזמן שאלת גשמים בגולה התחיל בתאריך זה
ה'תר"ץ – נוסדה העיר נתניה
ה'תש"ד – מלחמת העולם השנייה – שלושת מנהיגי בעלות הברית, וינסטון צ'רצ'יל, פרנקלין רוזוולט ויוסיף סטלין, נפגשים יחדיו לראשונה בוועידת טהראן לדון בפלישה לנורמנדי
ה'תשנ"ב – מגיעות עצמותיו של הרב שמואל מוהליבר לישראל.
ה'תר"ד – הרב דוד צבי הופמן, פרשן מקרא ופוסק, ראש בית המדרש לרבנים בברלין וממנהיגי "תורה עם דרך ארץ".
ה'תר"ן – זלמן שזר, נשיא מדינת ישראל (נפטר ב-ה'תשל"ה)
ה'תרנ"ח – הרב שמריהו גוראריה, חתנו של האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון (נפטר ב-ה'תשמ"ט)
ה'תרס"ח – רבי שלמה הלברשטאם השני, (נפטר ב-ה'תש"ס), האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות באבוב
ה'תשי"ד – הרב אמנון יצחק, מהבולטים בין המחזירים בתשובה בישראל, ראש ארגון "שופר"
ה'תשט"ז – מאיר סויסה, קומיקאי ובדרן ישראלי
ה'תשל"ה – אלון דה לוקו, זמר ורקדן היפ הופ ישראלי
ה'ר"ב (וי"א ה'ר"ח) – הרב אפרים אנקווה, רב בתלמסאן שבאלג'יריה ומחבר הספר "שער כבוד ה'" (נולד ב-ה'קי"ד)
ה'רפ"ה – רבי יצחק הכהן שולאל, נגיד יהודי מצרים וראש ישיבה בירושלים.
ה'שי"ט – רבי שלום שכנא מלובלין, רבה של לובלין ורבם של המהרש"ל והרמ"א.
ה'תס"ד – רבי יוסף שמואל מקראקא, מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה בפרנקפורט, מגיה התלמוד הבבלי ומחבר ההוספות למסורת הש"ס ועין משפט נר מצווה.
ה'תרמ"ט – אליעזר הלוי, מזרחן יהודי בריטי ממוצא גרמני, עוזרו ומזכירו של משה מונטיפיורי.
ה'תרנ"ג – הרב חיים נתן דמביצר, ראב"ד קרקוב, ההיסטוריון של הקהילה היהודית בלבוב ומחבר הספר "כלילת יופי" (נולד ב-ה'תק"פ)
ה'תרס"א – הרב יוסף כנאפו ממוגדור, רב ומקובל במרוקו ומחבר הספר "זך ונקי" (נולד ב-ה'תקפ"ד)
ה'תרס"ב – רבי משה הגר, האדמו"ר מרדוביץ, מחבר ספר "וייקח משה"
ה'תשס"ו – יהודה פליקס, חוקר הריאליה המקראית והתלמודית (נולד ב-ה'תרפ"ב)
ה'תשפ"ו – מרים פיירברג, ראש עיריית נתניה (נולדה ב-ה'תשי"א)
ה'תשפ"ו – אלי זעירא, אלוף בצה"ל, ראש אמ"ן במלחמת יום הכיפורים (נולד ב-ה'תרפ"ח)
כ"ט בחשוון – (ל' בחשוון) – ב' בכסלו
א' בטבת לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים חמישי ושבת.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בא' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש.
אבל אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצוה היא פרשת מקץ.
על פי הנוהג ברוב שנות המדינה, ילדים שנולדו בתאריך עברי זה ואילך, יתחילו ללמוד בכיתה א', בתחילת חודש ספטמבר שיבוא לאחר מלאת להם שש שנים.
לאחר תיקון החוק ב־2013 נקבע תאריך התחולה ל-1 בינואר.
ראש חודש טבת, ובשנים כסדרן או שלמות – ב' דראש חודש
נר שביעי (בשנים חסרות – נר שישי) של חנוכה
יום קורבן עצים של בני פרעוש בן יהודה.
היום היחיד בשנה בו לא התקיים כלל סדר מעמדות בזמן בית המקדש, כיוון שיש בו גם הלל, מוסף וקרבן עצים.
בחלקים מיהדות צפון אפריקה היה נהוג לציין יום זה כ"עיד אל בנאת" (חג הבנות), לזכרה של יהודית שהרגה את הוֹלוֹפֶרְנֶס.
(לפי המקרא והמסורת היהודית) – החל המבצע לגירוש הנשים הנוכריות בימי שיבת ציון, ביוזמתו של עזרא הסופר
ד'תש"ב – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'נ"ב – הפעם הראשונה שזמן שאלת גשמים בגולה התחיל בחודש טבת
ה'תרנ"ו – הוקמה המושבה הר-טוב, שבגבול השפלה והרי ירושלים, היום בתחום מושב נחם ליד בית שמש של ימינו.
ה'תשי"ד – דוד בן-גוריון פורש לשדה בוקר
ה'תשמ"ט – מבצע כחול וחום
ה'תרמ"א – יוסף טרומפלדור, חלוץ ואיש צבא ציוני, ממקימי הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, ממקימי "החלוץ" ברוסיה וראש מגיני תל חי.(נפטר ה'תר"ף)
ה'תרצ"ה – אברהם כ"ץ-עוז, חבר הכנסת מטעם המערך
ה'תרצ"ו – ויקטור בריילובסקי, חבר הכנסת מטעם שינוי
ה'ת"ש – שייקה לוי, זמר, בדרן ושחקן ישראלי חתן פרס ישראל, שאת עיקר פרסומו קנה כחלק משלישיית "הגשש החיוור"
ה'תש"ו – משה קצב, הנשיא השמיני של מדינת ישראל
ה'תשט"ז – רמי לוי, איש עסקים ישראלי
ה'תשי"ח – קלמן בר, הרב הראשי האשכנזי לישראל
ה'תש"ל – אלומה גורן, כדורסלנית ישראלית
ה'תשל"א – אורית פרקש-הכהן, שרת החדשנות וחברת הכנסת מטעם חוסן לישראל ("כחול לבן")
ה'תשל"ד – יחיאל הררי, סופר ישראלי
ה'תס"ב – הרב יאיר חיים בכרך, מחשובי האחרונים בגרמניה במאה ה-17, רב בקובלנץ, מגנצא וורמייזא, מחבר שו"ת "חוות יאיר".
ה'תרצ"ט – הרב אהרון הפנר, רבם של הקהילות קוזמין וירוצ'ין, ד"ר לתאולוגיה והיסטוריון יהודי גרמני.
ה'תשל"ג – הרב יששכר יעקבסון, איש חינוך בשיטת "תורה עם דרך ארץ", מחבר ספרים על המקרא, סידור התפילה ותחומים נוספים.
ה'תשל"ז – הרב פינחס קהתי, מחבר פירוש נפוץ למשנה.
ה'תשנ"ו – אהרן בקר, חבר הכנסת מטעם המערך ומזכ"ל ההסתדרות.
ה'תשע"ד – ספי ריבלין, שחקן וקומיקאי ישראלי.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' שבט היא ברוב השנים פרשת בא.
אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
ראש השנה לאילנות לדברי בית שמאי, שאין הלכה כמותם
ב'תפ"ח (לפי המקרא והמסורת היהודית) – התחיל משה לומר את ספר דברים לפני עם ישראל.
ה'רמ"א – האינקוויזיציה הספרדית מתחילה לפעול.
ה'תרמ"ב – בחרקוב הקימו קבוצת צעירים יהודים משכילים את תנועת ביל"ו ("בית יעקב לכו ונלכה"), בעקבות הפרעות שנה קודם לכן.
ה'תר"ס – צ'יאונה סוגיהארה, קונסול יפני וחסיד אומות העולם (נפטר ב-1986)
ה'תרס"ג – ישעיהו ליבוביץ, מדען רב תחומי, ביוכימאי והוגה דעות יהודי ישראלי (נפטר ב-ה'תשנ"ד)
ה'תרע"ד – יוסף ולק, מחנך והיסטוריון ישראלי.
ה'תרפ"ו – פרופסור יהודה לוי, פיזיקאי, רב, פרשן תלמוד, רקטור מכון לב בירושלים
ה'תשי"ב – עתניאל שנלר, חבר הכנסת מטעם קדימה
ה'תשי"ח – אודי אדם, מפקד פיקוד הצפון בעת מלחמת לבנון השנייה
ה'תשכ"ט – הרב יחיאל מיכאל יוספי, מורה רוחני המקורב לחסידות ברסלב
ה'תשל"ב – יוחנן פלסנר, חבר הכנסת לשעבר ויו"ר המכון הישראלי לדמוקרטיה
ה'תשמ"א – תמר איש-שלום, עיתונאית ישראלית, מגישת המהדורה המרכזית של חדשות 13
ה'תקע"ד – רבי אליעזר היילבוט, רב גרמני ומחבר "משנת דרבי אליעזר"
ה'תרל"ט – מהר"ם שיק, מראשי הרבנים ביהדות הונגריה וממנהיגי האורתודוקסיה ההונגרית
ה'תר"ע – רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר, האדמו"ר מאלכסנדר
ה'תר"ע – הרב שלום עמנואל מויאל רב מקומי בעיר מנאוס, בירת מדינת אמזונס שבצפון ברזיל.
ה'תשל"א – רבי משה יחיאל הלוי אפשטיין, האדמו"ר מאוז'רוב
ה'תשנ"ו – פרופ' ישראל אלדד (שייב), מראשי הלח"י
ה'תשנ"ז – הרב אברהם פרבשטין, ראש ישיבת חברון, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ה'תשס"ב – רבי בנימין רבינוביץ, רב, דיין, ראש ישיבת תולדות אהרן, חבר בד"ץ העדה החרדית בירושלים, אדמו"ר משכנות הרועים
ה'תשס"ח – משה לוי, הרמטכ"ל ה-12 של צה"ל (בין השנים ה'תשמ"ג-ה'תשמ"ז).
ה'תשס"ט – חבר הכנסת הרב אברהם רביץ
ה'תשע"ח – הרב זאב קרוב, איש חינוך ישראלי.
שימש ראש ישיבת השומרון, ר"מ במספר ישיבות ומרצה ליהדות במסגרות שונות ברחבי הארץ ומחבר ספרים.
ה'תשע"ט – פרופסור משה ארנס, איש ביטחון ופוליטיקאי ישראלי, כיהן כשר הביטחון וכשר החוץ.
כ"ט בטבת – ב' בשבט
בשנה פשוטה, בשנה מעוברת, א' באדר א' לעולם לא יחול בימים ראשון, שלישי ושישי ("לא אגו"), וא' באדר ב' הוא "לא אגה".
בסך הכול, א' באדר לעולם לא יחול בימים ראשון ושלישי.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' באדר א' או שבר המצווה בשנה פשוטה, היא ברוב השנים, פרשת תרומה.
אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא שהיא שנה פשוטה או זחג לילד שנולד באדר א') פרשת בר המצוה היא פרשת משפטים.
עבור ילד שנולד בא' באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת פקודי.
אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השג) פרשת בר המצווה היא פרשת ויקרא.
בזמן שבית המקדש היה קיים, היו מכריזים בכל תפוצות ישראל בתאריך זה (בשנה מעוברת, באדר ב') על גביית תרומת מחצית השקל, לצורך קרבנות הציבור שבמקדש.
בתקופת חז"ל היו מכריזים בתאריך זה (בשנה מעוברת, באדר ב') שיש לעקור את הכלאיים, משום שבתאריך זה הם גדלו במידה מספקת כדי שיהיו ניכרים.
פורים שני לצאצאי רבי יום-טוב ליפמן הלר, בעל "תוספות יום טוב" (בשנה מעוברת, באדר א')
ה'ת"ד (אדר א') – רבי יום-טוב ליפמן הלר התמנה כרבה של קרקוב לאחר שנות תלאות ונדודים, וקבע יום זה כחג לצאצאיו
ה'תקס"ז (אדר א') – "סנהדרין גדולה" של יהודי צרפת כונסה בפקודת נפוליאון בפריז, לתת תוקף הלכתי להגדרת זיקת היהודים מצד אחד לדתם ומצד שני לצרפת "מולדתם"
ה'תרס"ה (אדר ב') – נתפרסם "קול קורא אל צעירי ישראל אשר לבם לעמם ולציון" מאת יוסף ויתקין
ה'ת"ר (אדר א') – פרשת עלילת דמשק מתגוללת עם היעלמותו של נזיר נוצרי
ה'תרנ"ח – אמיל זולא נאסר לאחר פרסום מכתבו "אני מאשים", שבו הוא יוצא נגד האנטישמיות של הממשל הצרפתי, שהשתקפה בפרשת דרייפוס
ה'תש"ו (אדר א') – נחנך קיבוץ מקור ברוך, מקום הכשרה לפליטי השואה לפני עלייתם לארץ ישראל, בכפר דייגים קטן בשם באקולי ליד נאפולי באיטליה
ה'תש"ח (אדר ב') – מוקם חיל התותחנים הישראלי
ה'תשי"ז (אדר ב') – 3 צעירים יורים בישראל קסטנר בפתח ביתו.
ה'תשמ"ג – ממשלת ישראל מחליטה להעביר את אריאל שרון מתפקיד שר הביטחון, לאור ההמלצות בעניינו בדו"ח ועדת כהן שפורסם ב-7 בפברואר הוא ממונה לשר בלי תיק, ומוחלף בתפקיד שר הביטחון על ידי משה ארנס
ה'תשס"ג (אדר ב') – הפיגוע בקו 37 – פיגוע התאבדות באוטובוס אגד בחיפה, 17 הרוגים
ה'תקע"ה (אדר א') – הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בנו של החת"ם סופר ויורשו כרבה של פרשבורג וראש הישיבה בה, המוכר בכינויו ה"כתב סופר" על שם ספריו (נפטר י"ט בטבת ה'תרל"ב)
ה'תקע"ז – רבי מרדכי אלישברג, אב"ד בויסק, פוסק ומראשי חובבי ציון, נחשב בין מבשרי הציונות הדתית.
ה'תרע"ד (אדר א') – סעדיה בן אור, רב ומקובל תימני-ישראלי
ה'תרפ"ב – יצחק רבין, הרמטכ"ל השביעי של צה"ל וראש הממשלה החמישי של מדינת ישראל (נרצח ה'תשנ"ו)
ה'תרצ"ז – יהודה אטלס, סופר ישראלי
ה'תרצ"ט – אריה סתיו, עורך כתב העת נתיב
ה'תש"א – רענן כהן, שר וחבר הכנסת מטעם העבודה
ה'תשמ"ח – עידן עמדי, זמר ויוצר ישראלי
ד'תתקכ"ד (אדר א') – אברהם אבן עזרא מפרשני המקרא הבולטים המצוטט בהרחבה גם על ידי הנוצרים, משורר, פילוסוף, אסטרולוג, מתמטיקאי ומורה
ה'ת"ז (אדר א') – רבי עזריה פיגו, רב איטלקי, פוסק, רבה של פיזה ודרשן בוונציה, מחבר "גדולי תרומה" ו"בינה לעיתים".
ה'תכ"ג (אדר א') – רבי שבתי כהן (הש"ך), רב ופוסק הלכה, מחבר שפתי כהן על שולחן ערוך.
ה'ת"ס – רבי שמואל בן יוסף, מחבר הפירושים עולת שבת ועולת תמיד על השולחן ערוך.
ה'תק"ג – רבי עמנואל חי ריקי, פרשן ומקובל.
ה'תקס"ה (אדר ב') – נפתלי הרץ וייזל, בלשן ומשורר עברי, מאבות תנועת ההשכלה היהודית (נולד ה'תפ"ו)
ה'תרט"ו – רבי יצחק מאיר השיל (ז'ינקוב), אדמו"ר מז'ינקוב
ה'תרס"ו – רבי ברוך הלברשטאם, האדמו"ר הראשון מגורליץ, בנו החמישי של רבי חיים מצאנז (נולד ה'תקפ"ט)
ה'תש"ג (אדר א') – הדרשן הירושלמי הרב בן ציון נסים פרדס (נולד ה'תרכ"ב)
ה'תש"ה – הנרייטה סאלד, הקימה את ההסתדרות הציונית הדסה (נולדה בה'תרכ"א)
ה'תשס"ה (אדר א') – ארתור מילר, מחזאי אמריקאי (נולד ה'תרע"ו)
ה'תשס"ה (אדר ב') – אמיר דרורי, סגן הרמטכ"ל ומנכ"ל רשות העתיקות (נולד ה'תרצ"ז)
7 שנים אחרי בריאת העולם - גירוש אדם וחוה מגן עדן, לפי ספר היובלים.
ג'תתכ"ז - נכבשה יודפת על ידי הרומאים במרד הגדול
ה'קנ"א – גזירות קנ"א: פרעות ביהודי סביליה
ה'תרס"ה – תחילת נשיאותו של רבי בן ציון הלברשטאם, כאדמו"ר מבאבוב.
ה'תש"ז – דוד בן-גוריון חותם על מכתב הסטטוס קוו
ה'תשמ"ד – הוקמה ההתנחלות כוכב יעקב בחבל בנימין צפונית לירושלים
ה'תשנ"ו – בנימין נתניהו מציג את ממשלתו (העשרים ושבע במנין הממשלות) בפני הכנסת, ומתחיל לכהן כראש ממשלת ישראל
ה'תשפ"ג – פיגוע הירי בתחנת הדלק בעלי
ה'תרמ"ח – הרב חכם יצחק נח רב ואב בית דין של קהילות יהודיות בכורדיסטן, ורב מושב אלקוש שבגליל (נפטר י"ד בשבט ה'תשכ"ב)
ה'תשי"ג – חנה לסלאו, שחקנית וקומיקאית ישראלית
ה'תשל"ג – גרא סנדלר, שחקן ישראלי
ה'תשכ"ח – ניר לוי, שחקן ישראלי
ה'רכ"ג – רבי יצחק קנפנטון, מגדולי חכמי ספרד בדור שלפני הגירוש, ראש ישיבה בסמורא (נולד ב-ה'ק"כ)
ה'תקפ"ג – רבי קלונימוס קלמן הלוי אפשטיין, מחבר הספר "מאור ושמש" (נולד ב-ה'תקי"א)
ה'תרמ"ט – הרב חיים אלעזר וקס, רב בקאליש ובפיוטרקוב שבפולין, מחבר הספר "נפש חיה" (נולד ב-ה'תקפ"ב)
ה'תרס"ה – רבי שלמה הלברשטאם, מייסד חסידות באבוב (נולד ב-ה'תר"ז)
ה'תש"א – הר יונה קרפילוב, תלמיד חכם ליטאי מפורסם שנספה בשואה
ה'תשמ"ד – משה פלדנקרייז, ממציא שיטת ההתעמלות והריפוי העצמי פלדנקרייז (נולד ב-ה'תרס"ד)
ל' בסיוון – ב' בתמוז
ימי בין המצרים והיום הראשון של תשעת הימים שלפני תשעה באב, החל מיום זה נהוג שלא לאכול בשר כחלק ממנהגי האבלות על חורבן שני בתי המקדש
– עזרא הסופר מגיע לירושלים (לפי המקרא והמסורת היהודית)
ה'תש"ג – חיסול גטו סוסנוביץ בידי הנאצים
ה'תש"ג – מרד במחנה ההשמדה טרבלינקה
ה'תש"ז – אוניית המעפילים אקסודוס מגיעה לחופי ארץ ישראל
ה'תשס"ד – רצח עדי אזר, רשם בבית המשפט המחוזי בתל אביב
ה'תשע"ג – הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בחודש אב
ה'תש"ג – עוזי לנדאו, חבר הכנסת ושר מטעם הליכוד וישראל ביתנו
ה'תשל"א – זבולון מושיאשווילי, שחקן, מפיק וקומיקאי ישראלי (נפטר ב-ה'תשפ"ג)
ה'תשל"ה – יאיר רביבו, ראש עיריית לוד מטעם הליכוד.
בעבר מנכ"ל העירייה ומנהל רשת המתנס"ים בעיר
ה'תשמ"ו – נתן גושן, זמר ישראלי
ה'תשנ"ד – רביב כנר, זמר ישראלי
ה'תשנ"ט – גיא פודוליץ', יוטיובר ישראלי
– אהרן הכהן (לפי המקרא והמסורת היהודית) (נולד ב-)
ה'תפ"א – אהרן בן בנימין וולף, רב קהילת יהודי ברלין (נולד בסביבות ה'ת"ל)
ה'תרמ"ג – הרב שמואל עהרנפעלד, נכד החת"ם סופר, רב במטרסדורף שבאוסטריה ומחבר הספר "חתן סופר" על השולחן ערוך (נולד ב-ה'תקצ"ה)
ה'תש"ס – רבי שלמה הלברשטאם, האדמו"ר מבאבוב (נולד ב-ה'תרס"ח)
ה'תשס"ו – רב-סרן רועי קליין, נהרג בקרב בינת ג'בייל בעת שנשכב על רימון יד ובמותו הציל את חיי חייליו (נולד ב-ה'תשל"ה)
ה'תשס"ו – עזרא פליישר, חוקר הפיוט והתפילה, זוכה פרס ישראל (נולד ב-ה'תרפ"ח)
ה'תשע"ז – אמיר פרישר גוטמן, זמר, מוזיקאי, כוריאוגרף, שחקן, ובמאי תיאטרון ישראלי
כ"ט בתמוז – ב' באב
היום השישה עשר של ספירת העומר (לפי הלוח העברי הקבוע)
כניסת נח לתיבה, לפי ספר היובלים
, על פי המקרא והמסורת – מפקד האוכלוסין הראשון של עם ישראל במדבר סיני
– בלדווין השני מוכתר כמלך ירושלים
ה'תר"ף – נפתחת ועידת סן רמו, על חלוקת שטחי האימפריה העות'מאנית לאחר שזו הפסידה במלחמת העולם הראשונה
ה'תרצ"א – אורי קיסרי מפרסם ב"דואר היום" את המאמר "אנחנו עלי-הצבר!" ובו הושווה לראשונה הישראלי יליד הארץ עם צמח הצבר המצוי
ה'תרצ"ו – הבריטים מפנים את המשפחות היהודיות בחברון בחשכת הליל
ה'תש"ח – שחרור העיר צפת מידי הכוחות הערבים על ידי כוחות ההגנה
ה'תשט"ז – הטבח בבית הספר למלאכה, שלושה מחבלים רוצחים חמישה ישראלים באמצע תפילת ערבית בבית הספר למלאכה (כפר חב"ד)
ה'תשמ"ה – טרור יהודי בישראל: זוג גברים ישראלים רוצחים נהג מונית פלסטיני
ה'תרט"ז – זיגמונד פרויד, חוקר ונוירולוג אוסטרי יהודי מייסד הפסיכואנליזה (נפטר ה'ת"ש)
ה'תרפ"ג – צבי צור, הרמטכ"ל השישי של צה"ל (נפטר ה'תשס"ה)
ה'תרפ"ט – תמר בורנשטיין-לזר, סופרת ילדים ישראלית (נפטרה ה'תש"ף)
ה'תשי"א – משולם נהרי, רב וחבר הכנסת מטעם ש"ס
ה'תש"ם – רודי סעדה, בדרן, סטנדאפיסט, שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי
ה'תשמ"ז – שירן סנדל, שחקנית טלוויזיה ישראלית
ה'תשמ"ז – אורי לייזרוביץ', שחקן, מדבב, קומיקאי, ומנחה טלוויזיה ישראלי
ה'ת"ס – הרב יוסף יוסקה, רבה של מינסק ושל דובנא
ה'תע"ח – הרב צבי הירש אשכנזי המכונה "חכם צבי" (נולד ב-ה'ת"כ)
ה'תקל"ח – רבי שמואל שמעלקא הורוביץ מניקלשבורג, תלמיד המגיד ממזריץ'
ה'תקמ"ח – רבי מנחם מנדל מויטבסק מראשוני עליית תלמידי הבעש"ט, מנהיג ההתיישבות החסידית בטבריה.
(קבור בבית הקברות העתיק בטבריה)
ה'תקנ"א – רבי ישראל חיים יוסף אליקים, ממפרשי הרמב"ם
ה'תרפ"ב – הרב עקיבא יוסף שלזינגר, מגדולי רבני הונגריה (נולד ב-ה'תקצ"ח)
ה'תרצ"ג – רבי אברהם וינברג (השני) מסלונים.
(קבור בעיר סלונים – בלארוס)
ה'תשכ"ב – הרב אברהם משה פינגרהוט, רבה של אלג'יר והרב הצבאי של חיל הים הצרפתי (נולד ב-ה'תרס"ט)
ה'תשנ"ד – הרב שמואל ברוך זאכו, כורדיסטן - ירושלים מראשי יהדות כורדיסטן (נולד ב-ה'תרנ"ט)
ה'תשנ"ז – רבי שלום דרמר – מניאמץ, כיהן גם כרבה הראשי של קריית גת במשך 38 שנים.
ה'תשס"ו – הרב משה שמואל שפירא – ראש ישיבת באר יעקב ומחשובי ראשי הישיבות בזמנו.
חבר מועצת גדולי התורה של תנועת דגל התורה, וחבר נשיאות מפעל הש"ס
ה'תשע"ד – אסי דיין - במאי, תסריטאי, שחקן, סופר, פזמונאי, עיתונאי ופובליציסט ישראלי (נולד ב-1945)
ה'תשע"ה – הרב אהרן ליכטנשטיין, ראש ישיבת הר עציון, מרבניה הבולטים של האורתודוקסיה המודרנית בישראל ובארצות הברית, וממנהיגי האגף המתון של הציונות הדתית
ל' בניסן – ב' באייר
היום הארבעים וחמישה של ספירת העומר (לפי הלוח העברי הקבוע)
תענית ציבור בקהילת וורמייזא בשל גזירות תתנ"ו .
בשל היות היום ראש חודש, שאסור להתענות בו, נהגו להתענות רק עד אחר תפילת מנחה.
גורן למעשר בהמה, לדעת בן עזאי, רבי אלעזר בן שמוע ורבי שמעון בר יוחאי.
לפי ספר היובלים, ביום זה יצא נח מהתיבה והקריב קורבנות
– על פי המסורת היהודית, חנו בני ישראל למרגלות הר סיני לקראת מתן תורה
ד'תתנ"ו – הטבח בוורמס: במסגרת פרעות תתנ"ו במסע הצלב הראשון, טובחים הצלבנים שנית ביהודי וורמס
ה'תשכ"ז – מלחמת ששת הימים: תחילת הלחימה ברמת הגולן
ה'תשל"ז – "בחירות המהפך": הליכוד בראשות מנחם בגין מנצח לראשונה בבחירות לכנסת
ה'תשמ"ה – נערכת עסקת ג'יבריל
ה'תשנ"ט – הקמת ההתנחלות מבואות יריחו
ה'תקצ"ו – וילהלם שטייניץ, שחמטאי אוסטרי יהודי, ראשון אלופי העולם בשחמט (נפטר ב-ה'תר"ס)
ה'תר"ה – חיים יחיאל בורנשטיין, חוקר, תוכן, כרונולוג ומתרגם.
עסק בחקר לוח השנה בכלל ולוח השנה העברי בפרט.
תרגם את המחזה המלט לעברית (נפטר ב-ה'תרפ"ח)
ה'תרנ"ה – מרסל ינקו, צייר ואדריכל יליד רומניה, ממייסדי תנועת הדאדא, חתן פרס ישראל (נפטר ב-ה'תשמ"ד)
ה'תרע"א – משה קול, שר וחבר הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגה הליברלית העצמאית, מחותמי מגילת העצמאות (נפטר ב-ה'תשמ"ט)
ה'תרע"ח – יוליוס רוזנברג, יהודי אמריקאי שהורשע ביחד עם אשתו בריגול למען ברית המועצות (הוצא להורג ה'תשי"ג)
ה'תרפ"ה – נתנאל לורך, היסטוריון, דיפלומט ומזכיר הכנסת (נפטר ב-ה'תשנ"ז)
ה'תשט"ו – הרב יהודה קרויזר, רב היישוב מצפה יריחו וראש ישיבת הרעיון היהודי
ה'תשכ"ח – רשף חן, חבר הכנסת מטעם שינוי
ה'תרפ"ח – רבי אליעזר דוד גרינוולד, רב בצהלים ובסאטמר, מחבר הספר קרן לדוד, (נולד ה'תרכ"ז)
ה'תרפ"ח – רבי אברהם מנחם הלוי שטיינברג, רב העיר ברודי וממייסדי אגודת ישראל, (נולד ה'תר"ז)
ה'תשע"ט – נחמה ריבלין, רעיית נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין (נולדה ה'תש"ה)
כ"ט באייר – ב' בסיוון
א' זֶה אַבָּא היא תנועה חברתית ישראלית הפועלת להסדרת זכויותיהם של אבות גרושים, פרודים או בתהליכי גירושין.
התנועה נוסדה בשנת 2011 על ידי אמיר שיפּרמן, אשר עבר תהליך גירושין ולא קיבל זכויות משמורת שהיו שוויוניות.
במהלך השנים, התנועה ערכה כנסים, עצרות והפגנות לקידום מטרותיה.
בשנת 2014 נערכה הפגנה בתל אביב בה תיאר שיפּרמן את תפיסתם של החברים בתנועה ואת שינויי המדיניות שברצונם להביא.
בנובמבר 2015, ערכה התנועה עצרת מול ביתה של שרת המשפטים איילת שקד בדרישה לביטול חזקת הגיל הרך.
לטענת "א' זה אבא", נכחו בהפגנה מאות אנשים, בהם גם חבר הכנסת יואב קיש.
לתנועה חשבון ברשת החברתית פייסבוק.
הליכים בבתי המשפט לענייני משפחה ונוער מתנהלים בדלתיים סגורות, מה שמונע, לדברי אנשי התנועה, ביקורת ציבורית אפקטיבית ואף עלול להוות פתח לשחיתות שלטונית.
כמו כן, מפנה התנועה אצבע מאשימה כלפי עובדות סוציאליות מסוימות הלוקחות לדבריה חלק ב"אפליה מוסדית" נגד גברים.
לדעת החברים בתנועה, מצב החוק ומערכות הרווחה במדינת ישראל מובילים למקרי התאבדות בקרב אבות גרושים.
ב-9 בנובמבר 2014 פרסם שיפרמן מאמר דעה באתר חדשות ערוץ 10 שבו טען כי מערכת החוק בישראל בנויה כדי להתעלל באבות גרושים.
בדבריו טען כי בתהליך הגירושין בישראל ישנה אפליה מינית נגד אבות.
לטענתו, האפליה מתבטאת בכך שאבות הם הנושאים העיקריים בנטל הפרנסה, בחובות כלפי המדינה וממול ישנה לדבריו העדפה מוסדית לטובת האמהות בהסדרים שלאחר הגירושין.
כמו כן, מספקת התנועה לעיתים ייעוץ משפטי בהתנדבות מצד משפטנים ועורכי דין הנמנים גם הם על חברי התנועה והמאמינים בעקרונותיה ופועלים גם הם במישורים רבים לקידום שוויון מגדרי בהורות כפי הבנתם.
בנוסף פועלת התנועה להפצת מידע רלוונטי על ידי אמצעי התקשורת השונים.
אליליה ווקר הייתה אשת עסקים אמריקאית ופטרונית אמנויות.
היא הייתה הילדה היחידה שנותרה בחיים של מאדאם סי ג'יי ווקר, שהייתה האישה המיליונרית הראשונה, בזכות עצמה, בארצות הברית ואחת מהמיליונרים האפרו-אמריקאים הראשונים.
ווקר נולדה בויקסבורג, מיסיסיפי, בשנת 1885, בתם של מוזס ושרה (לבית ברידלאב) מקוויליאמס.
אביה נפטר כשהייתה בת שנתיים, והיא עברה עם אמה לסנט לואיס, מיזורי כדי לגור שם עם שלושת אחיה של אמה.
ב-1894 אימה נישאה בשנית לג'ון דייוויס והתגרשה ממנו ב-1903. בשנת 1906 נישאה אמה לצ'ארלס ג'וזף ווקר, סוכן פרסום בעיתונים, הקימה מספרה עצמאית והפכה לקמעונאית של קרמים קוסמטיים.
ווקר גדלה בסנט לואיס, למדה בקולג' נוקסוויל בטנסי.
קיבלה את השם ווקר ואז נכנסה לעסק המשפחתי.
ווקר ניהלה את פעילות החוף המזרחי של החברה של אימה.
אימה רכשה שני בניינים בניו יורק ברחוב 136 מערב 108-110 ליד שדרת לנוקס בהארלם, ושילבה אותם יחד.
בקומה הראשונה שכן מכון השיער של שלה, ובקומה השנייה שכנה מכללת ליליה לתרבות היופי, שם הוכשרו קוסמטיקאיות חדשות לעבודה בחנויות החברה.
ווקר גרה ואירחה בשלוש הקומות העליונות.
עם מות אמה, ב-1919, הפכה ווקר לנשיאת החברה ונשארה בתפקיד זה עד מותה שלה באוגוסט 1931. היא יזמה מספר קמפיינים שיווקיים לקידום החברה - כולל תחרות בין שרים בולטים למסע לארץ הקודש ב-1924 ונשארה הפנים של חברת ווקר, אך על הפעילות השוטפת פיקחו עורך הדין אף.
ראנסום ומנהלת המפעל אליס קלי במטה החברה באינדיאנפוליס.
במהלך שנות ה-20, ווקר שקעה בחיי החברה הדינמיים של הארלם, כפטרונית של אומנויות וכמארחת של כמה מהמפגשים החברתיים הבולטים של אותה תקופה.
המכירות של חברת ווקר נפגעו בשנת 1929, עם תחילת השפל הגדול.
מטה ומתקני ייצור חדשים במיליון דולר, שנפתחו בסוף 1927 באינדיאנפוליס, גרמו להוצאות נוספות ולחץ כספי על החברה, והיא נאלצה למכור הרבה מאוד אמנות ועתיקות יקרות ערך.
לאחר מותה, בתה המאומצת מיי ווקר הפכה לנשיאת החברה מ-1931 ועד מותה ב-1945. בדור רביעי, בתה של מיי, א'ליליה מיי פרי באנדלס (1928 - 1976) ירשה את אימה בראש החברה.
כיום הבניין של החברה ידוע כמרכז התיאטרון מאדאם ווקר ומהווה נקודת ציון היסטורית לאומית.
בין חבריה של ווקר נמנו מוזיקאים אפרו-אמריקאים מוכשרים רבים.
היא אהבה מוזיקה קלאסית ואופרה, בין השאר משום שמנהלת המקהלה בכנסיית AME שהיא ואמה למדו בה הייתה זמרת אופרה ונגנית עוגב קלאסית.
היא גדלה בשכונה שבה התכנסו סקוט ג'ופלין ומוזיקאים בסגנון רגטיים אחרים בבית הקפה רוזבאד ברחוב השוק של סנט לואיס.
במהלך שנות ה-20 היא אירחה מוזיקאים רבים, שחקנים, סופרים, אמנים, דמויות פוליטיות ואנשי חברה בביתה במנהטן.
כמעט מרגע הגעתה להארלם ב-1913, מסיבות ארוחת הערב, הריקודים והאירועים שלה כללו דמויות ידועות מהארלם כמו ג'יימס ריס אירופה, ג'יי רוזמנד ג'ונסון, ברט וויליאמס ופלורנס מילס, חברי הרנסאנס של הארלם כמו: לנגסטון יוז, הרוזן קאלן, וקארל ואן וכטן.
מוזיקה חיה - מקלאסי ורגטיים ועד ג'אז ובלוז - היו בידור קבוע שסיפקו חבריה המוזיקאים.
לפי רשת הרדיו NPR:היא סיפקה סביבה בטוחה ומסבירת פנים לאנשים קווירים בתקופה שבה היו מעט אפשרויות חברתיות אחרות זמינות.
למרות שהיא עצמה לא הייתה ידועה כלסבית או דו מינית, המסיבות של ווקר היו מקומות שבהם כל אחד יכול לבטא את המיניות שלו.
באוקטובר 1927, היא הסבה קומה בבית ל"מגדל האפל", סלון תרבות שהפך לאגדתי כאחד ממקומות ההתכנסות של התקופה, מקום שבו האמנים המוכשרים של הארלם התרועעו עם עמיתיהם בגריניץ' וילג', כמו גם עם בני המלוכה האירופים והאפריקאים.
היא הזמינה את המעצב האוסטרי פול פרנקל ליצור את עיצוב הפנים.
היא גם אירחה בביתה שבשד' אדג'קומב 80 בהארלם, ובוילה לווארו, הבית הכפרי שלה באירווינגטון, ניו יורק במחוז וסטצ'סטר - אחוזה איטלקית, בת שבנתה עבור אמה בשנים 1916 עד 1918, שגם היא תוכננה על ידי טנדי.
וילה לווארו נקראה על שם ווקר (ליליה ווקר רובינסון) לאחר שהטנור האיטלקי אנריקו קארוסו אמר לה לאחר ביקור בנכס, שהאחוזה מזכירה לו את הבתים של מדינת הולדתו.
ווקר גם הקימה את מועדון הבכורה של הארלם.
היא תמכה בעבודה מיסיונרית מקומית בקרב נשים בפטיסטיות בעיר ניו יורק.
היא השתתפה בפעילות בכנסייה בפטיסטית ושירתה בוועדות שונות, מדי פעם הרצתה בימי נשים ואירועים מקצועיים.
ווקר הייתה נשואה שלוש פעמים: לג'ון רובינסון, מלצר בבית מלון, ממנו נפרדה בערך ב-1911 והתגרשה ב-1914; לד"ר ווילי ווילסון ב-1919; ולד"ר ג'יימס ארתור קנדי, ב-1926, ממנו התגרשה חודשים ספורים לפני מותה ב-1931.
בשנות ה-20, ווקר בילתה ארבעה חודשים בנסיעות ברחבי אירופה ובמקומות אחרים, וביקרה בפריז, ניס, מונטה קרלו, נאפולי, רומא, קהיר, ירושלים, ג'יבוטי, אדיס אבבה ולונדון.
בפריז היא בילתה עם הרקדנית ג'וזפין בייקר, איש החצר פול פוארט, השחקנית מיסטינגואט והשחקן דולי ווילסון.
היא גם ביקרה את זוודיטו, קיסרית אתיופיה בדרכה לאדיס אבבה.
בתה המאמצת פיירי מיי בריאנט, נולדה בנובמבר 1898 ואומצה ב-1912. היא נודעה בשם "מיי ווקר" ונסעה עם ווקר כדוגמנית ועוזרת.
בנובמבר 1923, ווקר ארגנה לה "חתונה של מיליון דולר" (למעשה קרובה יותר ל-40,000 דולר) בשל נישואיה של מיי לד"ר גורדון ג'קסון.
מיי, בוגרת סמינר ספלמן באטלנטה, התגרשה מג'קסון ב-1926 ונישאה לעו"ד מריון ר.
פרי ב-1927. כשווקר מתה ב-1931, מיי השתלטה על החברה עד מותה ב-1945, אז ירשה אותה בתה א'ליליה מיי פרי בנדלס.
ווקר נפטרה ב-17 באוגוסט 1931, מדימום מוחי שנגרם כתוצאה מיתר לחץ דם, אותה מחלה שהובילה למותה של אמה ב-1919. היא הייתה מוקפת בחברים שנסעו ללונג ברנץ', ניו ג'רזי כדי לחגוג מסיבת יום הולדת עם לובסטר ושמפניה בעיצומו של השפל והאיסור הגדול.
אלפי בני הארלם עמדו בתור כדי לצפות בגופה.
הכומר אדם קלייטון פאוול האב הספיד אותה בחדר הלוויות בשדרה השביעית.
מרי מקלאוד בת'ון, פעילת זכויות האזרח, נאמה גם היא בהלוויה.
כשהארון שלה הורד לאדמה ליד קברה של אמה בבית הקברות וודלוון בברונקס, הוברט ג'וליאן — ה"נשר השחור" המהולל — טס במטוס קטן והפיל דליות וגלדיוליות לאתר הקבורה.
לנגסטון יוז כתב בספרו, "הים הגדול", כי, ההלוויה דמתה למסיבה גדולה, "עם מאות חברים בחוץ, מניפים את ההזמנות הלבנות והחרוטות שלהם למעלה בתקוות שווא להיכנס".
סטרלינג יוסטון ולארי ניל כתבו את "א'ליליה", מחזמר על ווקר.
השחקנית טיפאני חדיש גילמה את ווקר במיני סדרת נטפליקס "בזכות עצמה" שהוצגה לראשונה ב-20 במרץ 2020
א'ליליה בנדלס היא עיתונאית, מפיקת חדשות וסופרת אמריקאית, הידועה בביוגרפיה שלה משנת 2001 על סבתא רבתא שלה, מאדאם סי ג'יי ווקר.
בנדלס גדלה באינדיאנפוליס במשפחה של מנהלי עסקים בעלי חשיבה אזרחית.
היא נקראה על שם סבתא רבתא שלה א'ליליה ווקר (1885–1931), דמות מרכזית בתקופת הרנסאנס של הארלם ובתה של היזמית מאדאם סי ג'יי ווקר.
אמה של באנדלס, פיירי מיי בנדלס (1928–1976), סגנית נשיא חברת הייצור מאדאם סי ג'יי ווקר ופעילה בפוליטיקה דמוקרטית מקומית ומדינתית, שימשה גם כחברה במועצת בית הספר של העיר וושינגטון והייתה מנהלת פיסקלית בעיריית אינדיאנפוליס.
הנרי בנדלס הבן (1927-2019), הפך לנשיא מעבדות הפסגה, יצרנית טיפוח שיער נוספת, ב-1957 לאחר שעבד זמן קצר עם חברת וולקר.
הוא שימש כמנהל פסטיבל אינדיאנפוליס 500 במשך שנים רבות והיה חבר מועצת המנהלים של לשכת הכנסים והמבקרים של אינדיאנפוליס.
הוא היה הנשיא המייסד של המרכז לפיתוח מנהיגות, ארגון העשרה לנוער באינדיאנפוליס.
בנדלס סיימה את לימודיה ב-1970 בחמשת האחוזים הטובים ביותר של כיתתה בתיכון נורת' סנטרל באינדיאפוליס, שם הייתה עורכת שותפה של "הזוהר הצפוני", סגנית נשיא מועצת תלמידים ויו"ר משותף ומייסדת מועצת יחסי האנוש, שהתייחסה לסוגיות גזעיות באוכלוסיית הסטודנטים שהיו בה פחות מעשרה אחוז שחורים.
בשנת 1974 בנדלס סיימה בהצטיינות את לימודיה במכללות הרווארד ורדקליף כאשר נשים שהתקבלו לרדקליף השתתפו בשיעורים לצד סטודנטים גברים בהרווארד וקיבלו תעודה משותפת.
בנדלס קיבלה תואר שני מבית הספר ללימודי עיתונות באוניברסיטת קולומביה בשנת 1976.
היא הייתה מפיקה ומנהלת ב-רשת ABC, שימשה כמנהלת פיתוח כישרונות בוושינגטון די.סי ובניו יורק; כסגנית ראש הלשכה בוושינגטון הבירה; כמפיקה של חדשות העולם הערב עם פיטר ג'נינגס; וכיו"ר מועצת גיוון המייעצת לנשיא חדשות ABC דייוויד ווסטין.
לפני שהצטרפה ל-ABC ניוז, היא הייתה מפיקה ב-חדשות NBC בלשכות ניו יורק, יוסטון ואטלנטה עבור התוכניות: "תוכנית היום" ו-"חדשות הלילה" של NBC עם טום ברוקאו.
היא גם הייתה מפיקה בוושינגטון די.סי עבור שתיים מתוכניות המגזין של NBC בשיתוף קוני צ'ונג ורוג'ר מוד במהלך שנות ה-80.
ספרה, "על אדמתה: החיים והזמנים של גב' סי ג'יי ווקר" (סקריבנר, 2001), זכה בתואר הספר הבולט של הניו יורק טיימס בשנת 2001, וקיבל את פרס לטיטיה וודס בראון של איגוד ההיסטוריונים השחורים לשנת 2001, לספר הטוב ביותר על תולדות נשים שחורות.
בשנת 2020, הספר עובד למיני-סדרה של נטפליקס, בזכות עצמה, בכיכובה של אוקטביה ספנסר.
הספר למבוגרים צעירים של בנדלס: גב' סי ג'יי ווקר: יזמית, (בית צ'לסי, 1991) זכה בפרס הספר האמריקאי לשנת 1992 מקרן "לפני קולומבוס".
בנדלס קיבלה את התואר נאמן אמריטוס של אוניברסיטת קולומביה ויושבת ראש אמריטוס של מועצת המנהלים של קרן הארכיון הלאומי.
היא יושבת בכמה מועצות ללא מטרות רווח, כולל ספריית שלזינגר של מכון רדקליף בהרווארד ללימודים מתקדמים, פסטיבל הסרטים במרץ בוושינגטון, דוחות עולמיים של אוניברסיטת קולומביה והקרן הלאומית לאנדרטת זכות הבחירה לנשים.
חברות מועצות קודמות כוללות את ועדת המינויים של אגודת בוגרי הרווארד, מועצת המנהלים של מועדון הרווארד של וושינגטון הבירה, מועצת הנאמנים של מכללת רדקליף ומועצת היכל התהילה הלאומית לנשים.
היא הייתה נשיאה של אגודת הבוגרים של רדקליף קולג' מ-1999 עד 2001 ועמדה בראש הוועדה המייעצת לבוגרים של בית הספר לעיתונות של אוניברסיטת קולומביה לשינוי ארגון הבוגרים של בית הספר ב-2006
מאדאם סי ג'יי ווקר והפרויקטים של א'ליליה ווקר
כנינתה והביוגרפית של מאדאם סי ג'יי ווקר, בנדלס הקימה את ארכיון המשפחה.
היא ומייצגת את אחוזת ווקר לענייני קניין רוחני וקידום מכירות.
היא היסטוריונית המותג "מאדאם" של מאדאם סי.
ווקר, קו מוצרי טיפוח שיער המיוצר על ידי סאנדיאל בראנדס (חטיבה של יוניליוור) בשיתוף עם וולמארט.
בנדלס שיתפה פעולה עם מאטל בהפקה של בובת מאדאם ווקר בארבי כחלק מסדרת הנשים המעוררות השראה של בארבי באוגוסט 2022.
ביוגרפית העיון שלה, "על אדמתה: החיים והזמנים של גברת סי ג'יי ווקר" עובדה למיני סדרה בנטפליקס בשנת 2020, "בזכות עצמה", בכיכובה של אוקטביה ספנסר.
בנדלס דנה באי-הדיוקים ההיסטוריים ובהבדלים היצירתיים מאחורי הקלעים במספר ראיונות, פודקאסטים ומאמרים, כולל מאמר באנדסקייפ שבו כתבה "הייתי חלק מריקוד מורכב ומתסכל כאשר החומר העיוני שלי, מבוסס עובדות, תורגם מספר לסרט על ידי תסריטאים שהחזון, המטרות והרגישות שלהם היו שונים למדי משלי...
ציפיתי לדמויות נסתרות, במקום זאת עקרות הבית האמיתיות מאטלנטה בהו בי בחזרה."
על אדמתה: החיים והזמנים של גברת סי ג'יי ווקר (סקריבנר, 2001)
מרכז תיאטרון מאדאם ווקר: אוצר של אינדיאנפוליס (הוצאת ארקדיה, 2013)
הכל על גברת סי ג'יי ווקר (בלו ריבר עיתונות/הוצאת קרדינל, 2017)
ערכים של "גברת סי.ג'יי ווקר" ו-"א'ליליה ווקר" בביוגרפיה הלאומית האפרו-אמריקאית של הנרי לואי גייטס ואוולין היגינבוטהם
ערך "גברת סי ג'יי ווקר" ב"נשים שחורות באמריקה" של דרלין קלארק היינס.
"ה'תוצרת עצמית' של נטפליקס סובלת מפצעים עצמיים" (אנדסקייפ.
שרביט הזהב של דופונט (ABC חדשות 1994)
פרס הספר האמריקאי לשנת 1992 עבור "גב' סי ג'יי ווקר: יזמית" (בית צ'לסי, 1991)
הספר הבולט של הניו יורק טיימס עבור "על אדמתה: החיים והזמנים של גברת סי ג'יי ווקר" 2001
השדולה השחורה של ספר הכבוד של איגוד הספריות האמריקאי 2002
לטיטיה וודס פרס הספר החום מטעם איגוד ההיסטוריונים השחורים לשנת 2001
פרסי בוגרים מכובדים מאוניברסיטת הרווארד, רדקליף קולג' (2004) ואוניברסיטת קולומביה (2007)
דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת אינדיאנה, 2003
היכל התהילה של תיכון צפון מרכז
אגדת אינדיאנה חיה של החברה ההיסטורית של אינדיאנה, 2021
אַ-דַּקַהְלִיַּה הוא מחוז במצרים, צפונית-מזרחית לקהיר.
המקום מפורסם בעיקר בשל כך שממנו יצאו אנשי מקצוע חשובים בתחומי המדע, הרפואה, ההנדסה והאמנות, כמו גם הזמרת אום כולתום.
המרכז לכליות ולנפרולוגיה בא-דקהלייה נחשב לטוב בסוגו בכל אפריקה.
אָ-הָא (A-ha) היא להקת סינת'-פופ נורווגית שזכתה לפופולריות רבה בשנות ה-80 של המאה ה-20. לאחר הפסקת פעילות קצרה בשנות ה-90 חזרה הלהקה לפעילות מלאה עד להתפרקותה בסוף שנת 2009. הלהקה שבה לפעול ב-2015.
להקת א-הא הוקמה בשנת 1982 על ידי הסולן מורטן הארקט, הקלידן מאגנה פיורהולמן והגיטריסט פול וואקטר-סאבוי.
תחילה פעלה הלהקה בנורווגיה, אך לאחר זמן קצר עברה ללונדון במטרה להיחשף בפני קהל רב יותר.
את השם בחרו חברי הלהקה מתוך כוונה ליצור שם שייקלט בכמה שיותר שפות ושמבטא קריאת כוונה והבנה בכל השפות.
"א-הא" הוא שם קליט, קצר, ברור ומקורי.
בשנת 1984 הקליטו חברי א-הא את שירם הראשון, שנקרא באותה העת "Lesson one" (שיעור ראשון).
השיר נכשל באופן מוחלט ומכר רק 300 סינגלים.
עובדה זו לא פגעה בנחישותם של חברי הלהקה, שהמשיכו להקליט ולערוך גרסאות נוספות לשיר, אשר קיבל בסופו של דבר את השם "Take on Me".
השיר הפך עד מהרה ללהיט ענק, ניצב בראשי מצעדי הפזמונים באירופה ובארצות הברית ומכר למעלה ממיליון וחצי עותקים בחודש הראשון להוצאתו.
אחת הסיבות להצלחתו האדירה של השיר "Take on Me" הייתה העובדה שהשיר לווה בווידאו קליפ יצירתי במיוחד, שבו נעשה שילוב בין אנימציה למציאות.
בטקס פרסי MTV בשנת 1986 זכה השיר בשש קטגוריות שונות.
הסינגל הבא שהוציאה הלהקה היה ".The Sun Always Shines on T.V".
שיר זה, שהפך גם הוא ללהיט במצעדי הפזמונים, לווה בקליפ מרהיב שזכה במספר פרסים.
באותה שנה הייתה א-הא בין המועמדות לפרס הגראמי על הפריצה הגדולה לאותה שנה.
בעוד שבארצות הברית דעכה הצלחת הלהקה לאחר הוצאת שני הסינגלים המצליחים עמם פרצו לתודעה, הרי שבאירופה הייתה זו רק ראשית דרכה של הלהקה הצעירה מנורווגיה.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Hunting High and Low", שיצא בשנת 1985 הכיל את שני הלהיטים המצליחים ואת שיר הנושא, והפך לרב מכר עולמי.
בארצות הברית מכר האלבום למעלה ממיליון עותקים והפך לאלבום פלטינה.
עד לשנת 2005 מכר האלבום 8 מיליון עותקים.
בשנת 1986 הוציאה א-הא את אלבומה השני, "Scoundrel Days".
באלבום זה ניכר מעברה של הלהקה מסינת'-פופ לרוק אלטרנטיבי.
כשנה לאחר מכן הצטרפה הלהקה לשורת מוזיקאים מובילים, כשביצעה את שיר הנושא "The Living Daylights" לסרטו של ג'יימס בונד, 007 באזור המסוכן, בכיכובו של השחקן הבריטי טימותי דלטון.
שיר זה נכלל באלבומה השלישי של הלהקה, "Stay on These Roads".
אלבום זה זכה להצלחה פחותה משני קודמיו, וכך גם שני האלבומים שבאו אחריו, "East of the Sun, West of the Moon" שיצא בשנת 1990 ו-"Memorial Beach" שיצא בשנת 1993.
בסוף שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90 נחלה הלהקה הצלחה גדולה בדרום אמריקה, ובמיוחד בברזיל, שם הופיעו בפני קהל רב בכמה מהאצטדיונים הגדולים בעולם.
בשנת 1991 שברה הלהקה שיא כשהופיעה בפני קהל מעריצים של 198,000 איש.
בשנת 1994, בעקבות סכסוכים בין חברי הלהקה, כמו גם בין הלהקה לחברת התקליטים, לקחו חברי הלהקה הפסקה מעבודתם יחד, אולם לא התפרקו באופן רשמי.
חבריה החלו להתמקד בקריירות סולו.
יחד עם זאת, השלושה חברו להופיע בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לילהאמר.
הופעה זו כללה שיר חדש שחובר במיוחד להופעה זו – "Shapes That Go Together".
עם הפסקת פעילותה הזמנית של הלהקה, פנו כל אחד מחבריה לביסוס קריירת סולו.
גיטריסט הלהקה, וואקטר-סאבוי, הוציא חמישה אלבומים בשיתוף אשתו ולהקתם "סאבוי".
מורטן הארקט, סולן הלהקה, הוציא שלושה אלבומי סולו, אחד באנגלית (Wild Seed) ושניים בנורווגית שזכו להצלחה גדולה בנורווגיה.
בשנת 2008 הוא הקליט אלבום סולו נוסף באנגלית, Letter From Egypt.
קלידן הלהקה, מגן פורהולמן, פנה ליצירת אמנות (פיסול וציור) וכן הלחין פסקולים לסרטי קולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2004 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, בסיועם של חברי להקת קולדפליי, הידועים כמעריציה של להקת א-הא.
בשנת 1998 הוזמנו חברי הלהקה להופיע בפני זוכי פרס נובל לשלום.
בעקבות הביקורות המצוינות שלהן זכתה ההופעה הקצרה, חברו השלושה חזרה והקליטו את אלבומם החדש, "Minor Earth Major Sky".
אלבום זה שיצא בשנת 2000 הביא אחריו מסע הופעות, שכלל הופעה באינטרנט בפני 3.6 מיליון צופים.
הלהיט שהנפיק האלבום, "Summer Moved On", כלל שיא שירה חדש בהקלטות, בהן שר הארקט 20.3 שניות רצוף.
בשנת 2002 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי "Lifelines", בו בלטו בעיקר שיר הנושא והשירים Forever Not Yours ו-You Wanted More.
בשנת 2004 חגגה א-הא 20 שנים להקמתה, עם הוצאת אוסף הסינגלים שלהם מהשנים 1984–2004. אלבום זה השיב את הלהקה למצעדי המכירות בבריטניה, והאלבום הגיע לרשימת 20 האלבומים הנמכרים ביותר.
במהלך פעילות הלהקה, הוציאה א-הא 32 סינגלים, מתוכם 13 הגיעו לעשירייה הראשונה במצעדי הפזמונים הבריטיים.
שנה לאחר מכן, הופיעה הלהקה במופע "לייב אייד 8" בעיר ברלין בפני קרוב ל-200,000 מעריצים.
את שנת 2005 סיימו חברי הלהקה עם הוצאת אלבום חדש בשם "Analogue", שבו בלטו שיר הנושא והשירים Cosy Prisons ו-Celice.
אלבום זה הוא יותר אלטרנטיבי מקודמיו וכולל כמה יצירות יוצאות-דופן של הלהקה.
בעקבות יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות מצליח בארצות הברית, באירופה ורוסיה.
שנה לאחר מכן הקליטה א-הא חידוש לשירו של ג'ון לנון "#9 Dream" למען אמנסטי אינטרנשיונל.
אלבום האולפן התשיעי של הלהקה, "Foot of the Mountain", יצא לאור ביוני 2009.
באוקטובר 2009 הודיעו חברי הלהקה על פירוקה בדצמבר של אותה שנה, וזאת, לדבריהם, בשל רצון להקדיש את זמנם לפעילות הומניטרית.
במרץ 2015, דווח בעיתונות הרשמית של נורווגיה על חידוש הפעילות של הלהקה ומאוחר יותר באותה השנה אף הוציאו את אלבומם העשירי "Cast in steel".
החל מ-2017, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה במסגרת "MTV Unplugged" שאף הוקלט לאלבום הופעה המתוכנן לצאת בעתיד.
סיבוב ההופעות "MTV Unplugged" חודש גם ל-2018 והלהקה יצאה לסיבוב הופעות אירופאי במסגרתו הגיעה גם לישראל והופיעה באמפי פארק רעננה ב-21 ביוני 2018.
אַ-דַּוַּארַה היה כפר ערבי באצבע הגליל, כ-7 קילומטרים דרומית מזרחית לאל-ח'אלצה (היום קריית שמונה).
הכפר, ששכן בגובה של 75 מטרים מעל פני הים, השתייך תחת שלטון המנדט הבריטי לנפת צפת במחוז הגליל.
הכפר התפנה מתושביו בזמן מבצע יפתח במלחמת העצמאות.
ההיסטוריה של א-דווארה מתחילה, ככל הנראה, בתקופה העות'מאנית, במחצית השנייה של המאה ה-19. בכפר התגוררו בעיקר מוסלמים אשר עסקו בחקלאות וגידלו תבואה, ירקות ופירות הדר.
בשנות ה-40 רכשו יהודים 2,753 דונם מאדמות הכפר המערביות והקימו עליהן שני קיבוצים: בשנת 1940 הוקם חוליות (שמו הוסב בהמשך לשדה נחמיה) ובשנת 1942 הוקם עמיר (שעבר למיקום זה שלוש שנים לאחר הקמתו).
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל (לאחר הקמת הקיבוצים, המוצגים גם הם בסקר) התגוררו בכפר 700 תושבים ושטחו השתרע על 2,717 דונמים (מתוכם 170 דונם שטחים ציבוריים).
על פי תוכנית החלוקה נכלל הכפר בתחומי המדינה היהודית.
בתקופת מלחמת העצמאות, בחודש מאי 1948, ננטשו הכפרים הבדואיים באזור עמק החולה ובהם א-דווארה.
לפי בני מוריס, גורמי הפינוי של הכפרים היו נפילת צפת והרעשת המרגמות של ההגנה, לצד לוחמה פסיכולוגית שהפעילה ההגנה במטרה להבריח את תושבי האזור לצורך היערכות לפלישת צבאות מדינות ערב.
על פי עדות של אחד ממפקדי מבצע יפתח, במקביל לפעולות ההגנה ניתנו "הוראות מחוץ לארץ [כנראה סוריה] לפינוי של כל אזור החולה על ידי הערבים".
על אדמות הכפר שוכנים הקיבוצים שדה נחמיה ועמיר.
מהכפר עצמו נותרו כיום שרידים מועטים מבתי הכפר שנהרסו.
רוב אדמות הכפר משמשות היום לבריכות דגים.
אַ-זַּבַּאבִּדַה , ובהגייה פלסטינית אֶ-זַּבַּאבְּדֶה, הוא כפר פלסטיני נוצרי בהרי השומרון, כ-10 קילומטרים דרומית לג'נין, על כביש 588 וכ־2 ק"מ דרומית לאוניברסיטה הערבית־אמריקאית בג'נין.
בכפר ובסביבתו נמצאו שרידים מתקופת הברונזה התיכונה II, תקופת הברזל I ו-II, מהתקופה הביזנטית וכן מהתקופה הממלוכית והעות'מאנית.
הכפר הנוכחי הוקם בשנת 1834 בידי שלוש משפחות נוצריות (יוונים-אורתודוקסים) מן הכפר טייבה, שרכשו את השטח ממוסלמים מג'נין.
הכפר מוזכר בדו"ח הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 ככפר בגודל בינוני השוכן בקצהו הדרומי של שטח חקלאי מעובד, ואדי א-סלהב, ומקבל מימיו מבאר במזרח הכפר.
הנציגות הקתולית הלטינית ביססה את נוכחותה בכפר ב-1883.
לפי מפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1922 מנה הכפר 482 תושבים.
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה האוכלוסייה ב-870 תושבים, ושטח הכפר כלל 5,719 דונמים.
בסקר הר מנשה נספרו בו 35 בורות מים – עדות לגודלו של הכפר.
עיקר פרנסת התושבים מחקלאות: עצי הזית מכסים כשליש מן השטח המעובד, בשאר השטח מגדלים דגנים וירקות.
בכפר ארבעה בתי ספר: בית הספר הלטיני, שבו לומדים גם ילדים רבים מכפרים אחרים, שני בתי ספר ממלכתיים (אחד לבנות ואחד לבנים) ובית הספר של האוניברסיטה הערבית-אמריקנית.
בכפר מצויות חמש כנסיות ושני מסגדים.
לכל זרם נוצרי כנסייה משלו: כנסייה קתולית, כנסייה יוונית-אורתודוקסית, כנסייה יוונית-קתולית וכנסייה אוונגלית.
כשני שלישים מתושבי הכפר הם ערבים נוצרים.
ראש הכפר, על פי חוק, חייב להיות נוצרי.
הכפר הופיע בסרט קצר "מלח הארץ: נוצרים פלסטינים בצפון הגדה המערבית" , שבחן את חייהם של תשעה נוצרים פלסטינים המתגוררים בשומרון.
הסרט הופק על ידי Salt Films, Inc., בשנת 2004, על ידי מיסיונרים פרסביטריאנים כאשר הם חיו ועבדו בכפר זבאבאדה.
שטח הכפר הוא 5,719 דונם, מתוכם 5,713 דונם משוייכים לתושבים ו-6 דונם מושע.
בשנת 1945 השטח הבנוי של כפר היה כ-23 דונם, 5,577 דונם שימשו לחקלאות ו-119 דונם היו אדמות בור.
לפי אגדה מקומית, האם הבתולה עברה כאן עם בת דודתה אלישבע, אמו של יוחנן המטביל.
במאה ה-19 התגוררה כאן האחות מארי אלפונסין דניל גטאס.
מְחוֹז אַ-דַּאלִע הוא מחוז בדרום-מערב תימן אשר נוסד לאחר איחוד המדינה ב-1990. אוכלוסיית המחוז מונה 569,000, והוא ה-15 בגודלו מבחינת אוכלוסייה בתימן.
שטח המחוז עומד על כ-4,448 קמ"ר, מה שמציב אותו במקום ה-17 בתימן מבחינת השטח.
המחוז גובל במחוז תעז במערב, במחוז לחג' בדרום, במחוז אל-ביידא בצפון-מזרח ובצפון-מערב במחוז איב.
רוב האוכלוסייה עוסקת בחקלאות, ואחד הגידולים הפוריים במקום הוא קפה.
נולד בדמשק, מכאן כינויו, וכתב בעיקר על ארץ מכורתו, אזור סוריה הגדולה, בתקופה בה הסולטאן הממלוכי ביברס כבש את האזור מידי הצלבנים.
מת בצפת בשנת 1327. כתביו פורסמו בסנקט פטרבורג בשנת 1866 ותורגמו לאנגלית ב-1890.
א-זאהר היה בנו של הח'ליף א-נאצר ומונה להיות יורשו בשנת 1189. בהמשך שינה א-נאצר את דעתו וקבע כי בנו הצעיר עלי יירש אותו, אולם משנפטר עלי בשנת 1215 לערך, ובהיעדר בנים זכרים אחרים, חזר א-זאהר להיות היורש המיועד.
ההיסטוריון אבן אל-אתיר מתאר כי בעת היותו יורש העצר, הושם א-זאהר תחת השגחה ושמירה, כך שלא עלה בידו לעשות דבר בעצמו.
א-זאהר עלה לכס הח'ליפות בשנת 1225 ושלט כתשעה חודשים עד מותו.
בהיסטוריוגרפיה האסלאמית הוא התאפיין במוסר גבוה, עת תואר כירא אלוהים, אדיב, צודק ועדין.
יחד עם זאת, מבחינה פוליטית הוא לא מילא תפקיד חשוב ולא הייתה לו השפעה ראויה לציון.
ירש אותו בנו, הח'ליף אל-מסתנצר הראשון.
אַ-דַּהְרִיַּה היא אחת האסכולות הקדומות באסלאם שדחתה את הקיום הנצחי ואת העונש או הגמול בעולם הבא.
חסידי הדהריה דגלו במימושם של דחפים ותאוות, משום שסברו שאין לאדם חיים אחרי המוות ואין הוא נושא בדין על מעשיו על האדמה.
לפיכך, לא הקפידו חסידי התנועה במילוי המצוות הדתיות, כמו גם המצוות החברתיות של מתן צדקה וסעד לנזקקים.
בספרות ההלכתית האסלאמית הדהריה זוכים ליחס רע ככופרים שהתנכרו לבורא, ואשר שוללים את איומיו.
בסורת אל-ג'את'יה בקוראן מוזכרת תפישה דומה לזו של הדהריה:
חסידי הדהריה דגלו בטענה שהזמן הוא ללא ראשית או סוף ושמהלכו הוא הכוח המשמעותי ביותר המעצב את החיים על פני האדמה.
הם דחו את קיומו של בורא, וטענו שהעולם כפי שהוא עומד כיום הוא תוצר מקרי.
אל-ג'אחז, המלומד האסלאמי שנפטר בקהיר בשנת 1325 כתב עליהם בספרו ש"הדהרי לא מבחין בין אדם לחיה.
דבר רע הוא העומד בינו ובין מימוש מאוויו.
כל דבר הנוגע לו סובב את השאלה אם הוא גורם לו עונג או כאב.
הדבר היחיד שטוב לדעתו הוא הדבר שמביא לו תועלת, אף אם יעלה לאלף אנשים בחייהם שלהם" מנגד, מציין אל-ג'אחז את מגמותיהם הרציונליסטיות שהתבטאו בדחיית אמונות טפלות, האמונה במלאכים ובשדים, ופקפוק באפקטיביות של קסם וקריאת חלומות.
המלומד והתיאוסוף אל-ע'זאלי (מת 1111) ייחס את שורשיהם לפילוסופיה היוונית, ובעיקר למחשבה בה הגורסת כי בעוד קיים בורא, הרי שלנשמה אין קיום נצחי.
לדהריה הייתה השפעה מסוימת על היהדות, ורב סעדיה גאון נלחם לבלום את התרחבות מעגל חסידיה בקרב יהודי בבל.
בפירושו לספר היצירה, הוא מטיל דופי באמונתם בקיומו הנצחי של העולם.
עוד הוא מגנה את אמונתם רק בדברים שניתן לתפוש באמצעות החושים האנושיים.
הוא תרגם את ההתייחסות ל"אורח עולם" בספר איוב כהתייחסות לדהריה.
אַ-זַּאוִיַה או אַ-זַּאוִיַה אלְ-עַ'רְבִּיַּה (الزاوية الغربية – "הפינה המערבית") היא עיר בצפון-מערב לוב השוכנת לחוף הים התיכון, כ-40 ק"מ מערבית לטריפולי, ומשמשת בירת מחוז א-זאווייה.
לפי מפקדי אוכלוסין שנערכו בלוב בשנים 1973 ו-1984 התגוררו בעיר כ-100,000 תושבים.
נכון לשנת 2006 מוערכת אוכלוסיית מחוז א-זאווייה בכ-291,000 תושבים, שרובם מרוכזים בעיר.
ככל הנראה, זוהי העיר החמישית בגודלה בלוב אחרי טריפולי, בנגאזי מיסראתה, ואל-ביידא.
בא-זאווייה שוכנת אוניברסיטת שבעה באפריל, שנוסדה בשנת 1988. סמוך לעיר ישנו שדה נפט, ובעיר נמצא אחד מבתי הזיקוק החשובים במדינה.
במהלך מלחמת האזרחים בלוב בשנת 2011 ניטשו בעיר קרבות עזים בין האופוזיציה הלובית לבין כוחותיו של שליט לוב דאז, מועמר קדאפי.
א- זאוויה נתפשה במקום אסטרטגי בגלל מיקומה בין הבירה טריפולי לגבול עם תוניסיה.
בתחילת המלחמה נגרם לעיר נזק ר לאחר הפצצות מצדו של השליט קדאפי.
במרץ 2011 נכבשה העיר מחדש על ידי תומכי קדאפי, ולאחר ניסיונות חוזרים של המורדים להשתלט חלקים מהעיר, דווח כי כוחותיו של קדאפי נטשו את א-זאווייה באוגוסט של אותה שנה.
"אַ-דִּפַאע" היה עיתון יומי בשפה הערבית שהיה לאחד המשפיעים ביותר בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
העיתון נוסד בפברואר 1934 ביפו, תחילה יצא פעמיים בשבוע ודי מהר הפך ליומון.
"א-דפאע" ביחד עם "פלסטין" נחשב כעיתון הערבי הבולט והחשוב ביותר בארץ ישראל, ותוך זמן קצר יחסית הצליח להגיע לתפוצה נרחבת יותר משל "פלסטין" הוותיק.
בנוסף, "א-דפאע" הצליח למשוך שלל עיתונאים בכירים, שכתבו על הפוליטיקה הפנים-פלסטינית, פוליטיקה כלל-ערבית וכלל-אסלאמית וכן על שלל נושאים חברתיים.
אִבראהים א-שנטי, ביחד עם עוד שני עיתונאים נוספים, סאמי א-סראג' וח'ייר א-דין א-זרכלי עזבו את העיתון "אל-ג'אמעה אל-אסלאמיה" ובפברואר 1934 ייסדו עיתון חדש בשם "א-דפאע", כאשר א-שנטי היה בעלים.
"א-דפאע" היה שופרה של מפלגת אל-איסתקלאל, ובפרט של אגפה הימני (לדברי מבקר בשבועון "אל-וחדה", נוסד בכספים נאציים).
מאמריו הצטיינו בנימה אנטי-בריטית חריפה ובנטייה לפשיזם.
לקראת סוף שנות ה-30 גילה העיתון אהדה לנאציזם, וגם תרגם קטעים מספרו של אדולף היטלר, "מיין קאמפף", ופרסם אותם בסדרה.
העיתון הדגיש את היותו פאן-ערבי לאומי ולא אסלאמי, אך נתפס כאסלאמי בניגוד לעיתון המתחרה "פלסטין" הנוצרי.
השלטונות הבריטיים השביתו את העיתון מספר פעמים, במיוחד בשנות המרד הערבי הגדול (1936–1939), אך פעמים רבות המשיכו העיתונאים והוציאו לאור את העיתון בשם שונה.
לאחר הגליית ראשי מפלגת אל-איסתקלאל בשנות מלחמת העולם השנייה, צידד הקו המרכזי של העיתון בבריטים, ולאחר התפרקות המפלגה בשלהי המלחמה, הפך מקורב לחוגי משפחת חוסייני.
בשנת 1947, תפוצת העיתון נאמדה בין 6,000–7,000 ל-10,000 עותקים, והוא היה העיתון הנפוץ ביותר בערבית בקרב שלושת העיתונים היומיים שיצאו בארץ ישראל.
בשנות ה-30 וה-40 (עד 1948) התקיים שיתוף פעולה בין "א-דפאע" לעיתון התל אביבי "הבוקר", שכלל התעדכנות הדדית, מעבר של כתבים אל הצד האחר לשם סיקור וליווי כתבים בתקופות של מתח וכדומה.
בשנת 1948 תוך כדי הלחימה ביפו, אבראהים א-שנטי עבר לגור בקהיר (שם גר עד 1957) ומשם המשיך העיתון לצאת לאור במשך כשנה.
בשלהי 1949 העביר א-שנטי את הבעלות על העיתון לידי אחיו צאדק א-שנטי, והעיתון חזר לצאת בארץ ישראל בעיר ירושלים.
העיתון המשיך להתפרסם עד שנת 1967, אז מוזג עם עיתון פלסטיני אחר בשם אל-ג'יהאד, לעיתון אחד בשם אל-קודס היוצא לאור עד היום בירושלים.
א-ב היא תוכנה לעיבוד תמלילים בעברית בסביבת DOS שהייתה פופולרית בישראל בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. א-ב פותחה על ידי עמי גרינברג, מנכ"ל חברת א-ב גרינברג מהנדסים בשנת 1984. א-ב היה מעבד התמלילים הראשון בעברית שפותח לסביבה זו.
הגרסה הראשונה נכתבה בשפת פסקל ורצה על מחשב IBM PC עם 64kb זיכרון, ללא הארד דיסק ועם שני כונני דיסקטים.
א-ב היה מעבד תמלילים פורץ דרך בתקופתו, הראשון שאפשר לעשות כתיבה דו לשונית באותה שורה ומספור סעיפים אוטומטי.
בשנת 1988 הורחב המוצר ושולב בו 'משרד ממוחשב' אשר אפשר מיזוג והדפסה ניהול כרטיסיות ועוד.
א-ב היה מעבד התמלילים היחידי ששולב עם 'משרד ממוחשב'.
המתחרה העיקרי של א-ב היה וורדמיל, שעבד על חומרה ייעודית ולאחר מכן עבר ל-PC.
בסוף שנות ה-80 נכנסו מעבדי תמלילים פשוטים יותר שכוונו בעיקר למשתמשים ביתיים, דוגמת איינשטיין וקיוטקסט.
בשנת 1992 הנפיקה חברת א-ב גרינברג בבורסה הישראלית, והפכה לחברת התוכנה הישראלית הראשונה על PC שהונפקה בבורסה הישראלית.
התוכנה הייתה מוגנת על ידי דיסקט מוצפן בטכניקה שפותחה על ידי עמי גרינברג ושותפים בחברת דפנדיסק.
בשלב מאוחר יותר עברה התוכנה להגנה בשיטת דונגל, שפותחה על ידי חברת אלדין.
ההגנה על התוכנה אפשרה לא-ב לגדול ולהגיע להנפקה בבורסה שכן העתקה לא חוקית של תוכנה הייתה דבר שבשגרה בישראל של שנות ה-80.
בשנת 1995 כשהחלה חברת מיקרוסופט לשווק את מעבד התמלילים Word בעברית ב- Windows בחרה החברה אסטרטגית לא להתחרות במיקרוסופט העולמית ועברה לשתף עימה פעולה.
נכון לשנת 2010 מעבד התמלילים א-ב עדיין נמצא בשימוש במספר קטן של משרדים לצורך איחזור מידע ארכיוני שנכתב במקור ב א-ב.
אַ-דֻּסְתוּר הוא עיתון יומי היוצא לאור בעמאן בירת ירדן, והוא העיתון הוותיק ביותר הפעיל כיום בממלכה.
העיתון הוא בבעלות חלקית של ממשלת ירדן.
העיתון א-דוסתור נוסד בראשית שנת 1967, על ידי מיזוג של שני העיתונים הפלסטיניים פלסטין ואל-מנאר לעיתון אחד, והקמת החברה "Jordan Press and Publishing Company" שמחזיקה בבעלות על העיתון הממוזג.
המיזוג בא לאחר שממשלת וספי א-תל חוקקה חוק עיתונות שביטל את רישיונותיהם של כל העיתונים הקיימים והגביל את ההיתרים להקמת עיתונים חדשים.
המניע לחקיקת חוק העיתונות היה המאבק הקשה בין המשטר הירדני לבין האש"ף, שדרש הקמת ישות פלסטינית עצמאית בגדה המערבית.
א-דוסתור הוקם כעיתון בפיקוח ממשלתי בעמאן בירת ירדן, ובמקביל הוקם גם העיתון אל-קודס בירושלים, גם הוא ממיזוג של שני עיתונים פלסטיניים אחרים (א-דיפאע ואל-ג'יהאד), וגם היה בפיקוח ממשלתי.
הגיליון הראשון של העיתון התפרסם ב-28 במרץ 1967. העיתון היה חברה פרטית עד שנת 1986 אז ממשלת ירדן קנתה נתח מן החברה המחזיקה בעיתון, Jordan Press and Publishing Company.
א-דוסתור היה במשך עשרות שנים אחד משני יומונים בירדן, וכאמור, היה נתון לפיקוח ממשלתי (הממשלה החזיקה בכ-35% ממניות העיתון).
רק בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר החל בירדן תהליך של דמוקרטיזציה וליברליזציה, נפתחו עוד מספר עיתונים יומיים.
גם לאחר תהליך זה אושר במרץ 1993 חוק עיתונות חדש, שתחם נושאים אסורים לפרסום והגביל את החופש העיתונאי במדינה.
בשנת 1998 הפיק העיתון מהדורה אלקטרונית, ובכך היה לעיתון הראשון בשפה הערבית שעושה כן.
עורכו הראשון היה נביל שריף (עד לפברואר 2009), והעורך הראשי הנוכחי הוא מוסטפא ריאלאת.
תפוצת העיתון הוערכה בכ-90,000 עותקים בשנת 2003.
העורך הראשי של העיתון מאז פברואר 2009 הוא מוסטפא ריאלאת.
העיתון מציג על פי רוב עמדות פרו-פלסטיניות ואנטי-ישראליות.
המהדורה היומית של העיתון כוללת מדור חדשות, מדור חדשות חוץ, מדור חדשות ספורט ומדור שונות.
בימי שישי מתפרסם מוסף תרבות, ובימי רביעי מוסף שסוקר את האירועים השבועיים.
אַ-דֻּסְתוּר , ובהגייה מצרית אַ-דּוֹסְתוּר, הוא עיתון מצרי אופוזיציוני עצמאי, שנוסד בשנת 1995 ויוצא לאור בערבית.
העיתון היה במקור שבועון היוצא ביום רביעי ולאחר מכן הוצא גם בתפוצה יומית.
העורך הראשון של העיתון היה אִבראהים עיסא, אשר עזב כדי להקים את העיתון "א-תחריר".
בעת הדחת נשיא מצרים חוסני מובארכ בפברואר 2011 היה היומון "א-דוסתור" החמישי בתפוצתו במצרים, עם 45,000 קוראים ועם 85,000 עותקים לשבועון.
במרץ 2014 נהרגה כתבת העיתון מיאדה אשרף (22) יחד עם שני אנשים נוספים בעימותים בין מפגינים לכוחות הביטחון המצריים בפרוור של עין שמס.
אַ-דַּעַאיֶן היא עיר הבירה של מחוז א-דעאין שבקטר.
תיאור אודות הכפר א-דעאין בשנת 1908 על פי השמון הגאוגרפי הבריטי של המפרץ הפרסי:
א-זאפר באמר אללה נולד בשנת 1133, והיה בנו החמישי של אל-חאפז, היות שכל אחיו הבוגרים נהרגו בימי אביו, היה הוא יורשו של אביו, ולאחר מות האב עלה על כס הח'ליפות.
לווזיר מינה את אבן מצאל, שהיה אז כבן 70, אולם הנציב באלכסנדריה, אבן א-סלאר, מרד באבן מצאל, ולאחר קרבות מספר הביס אותו והרגו.
בלית ברירה, הכיר א-זאפר באמר אללה בווזירותו של אבן א-סלאר, ולמעשה איבד את השלטון במצרים, כשבידו נותר אך תפקיד סמלי בלבד.
הנקודה הצפונית ביותר בממלכה הפאטמית הייתה העיר אשקלון, אשר הייתה נתונה להתקפות הצלבנים, כיוון שהיוותה בלם לניסיונות התפשטותם דרומה.
אל מקום זה הוגלו כל אלו שהיה ספק בנאמנותם לשלטון בקהיר, וכך בשנת 1153 שלח אבן א-סלאר את בנו החורג, עבאס, שלא בטח בו, בראש תגבורת צבאית לאשקלון.
עבאס, שלא היה מרוצה מהרחקתו, שכנע את בנו נצר לרצוח את א-סלאר.
ב-3 באפריל 1153 רצח נצר את סבו החורג א-סלאר, והווזירות ניתנה ביד עבאס.
הצלבנים, שניצלו את המצב, הטילו מצור על אשקלון וכבשוה באוגוסט אותה שנה.