tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא היה בין האסירים שנמלטו מכלא עכו במהלך הפריצה לכלא עכו ב-4 במאי 1947, והסתתר עד קום המדינה.
לימים החליף את שמו ליהושע ישראלי.
נסים ראובן ("ניצ'קו") ברח ב-20 בפברואר 1948 ביחד עם 11 אסירי לח"י ואצ"ל מבית הסוהר המרכזי בירושלים דרך מנהרה שנחפרה למערכת הביוב.
להקת השוּבֶּלים (נקראת גם צלילי שבזי) היא להקה ישראלית שקמה בשנת 1955. הלהקה נחשבת לחלוצה של המוזיקה הים-תיכונית בישראל, למרות שרוב שיריה היו שירי ארץ ישראל ידועים.
ההרכב הראשוני של הלהקה כלל את משה משומר ואת שלמה מורי (דובל'ה), שלמה מורי גדל בכרם התימנים ומשה משומר גדל והתחנך בקיבוץ ומשם ינק את אהבת שירי ארץ ישראל.
הם החלו לנגן יחד כלהקה כאשר משומר היה בן 15 ומורי בן 14. בהופעותיהם נהגו לשלב מחרוזות של שירי רועים.
כששבו לתל אביב, החליטו לבצע שירים אלו בשכונה, והוסיפו להם ניחוח תימני.
בשנת 1958 הצטרף אליהם שלום שובלי מכרם התימנים, דודו של הזמר רון שובל.
שובלי הפך להיות הסולן של הלהקה, ועם הצטרפותו היא קיבלה את שמה.
בשנות השמונים, כשהיגר שובלי לארצות הברית, הצטרף ללהקה שמעון ישראלי (שמעוני), גם הוא משכונת שבזי.
החל מסוף שנות ה-60 משה משומר ושלמה מורי ניגנו בהרכב ביחד עם דקלון ומשה בן-משה ('בן-מוש'), ב-1972 נפרדו, ודקלון ובן-מוש הקימו את "צלילי הכרם".
הופעות הלהקה היו בסגנון ה"חפלה", בחצרות הבתים בשכונת שבזי ובכרם התימנים, כאשר במהלך הערב היו מצטרפים עוד ועוד אנשים מהשכונה.
רבים הקליטו את הלהקה בהופעותיה וההקלטות עברו מיד ליד.
ב-1981 יצא תקליט של שלום שובלי ומשה משומר בשם "עודני שר".
ב-2000 יצא תקליט נוסף בשם "חפלה בשכונה", שכלל את משומר, דובל'ה, שמעוני ובהפקתו של בן חסותם, משה בן מוש, נגנה של להקת צלילי הכרם.
השוואת מחירים בלתי תלויים (באנגלית Comparable Uncontrolled Price Method - CUP) היא שיטה להשוואה בין מחירי נכסים או שירותים המועברים בין שני צדדים באופן ישיר, לבין מחירם של נכסים או שירותים זהים המועברים בין אחרים, בהתקיים תנאים דומים.
אם קיימת אי-התאמה בין המחיר בעסקה הנבדקת לבין המחיר בו נערכה העסקה בת־ההשוואה, ייתכן כי התנאים בעסקה הנבחנת אינם משקפים תנאי שוק.
שיטת השוואת המחיר ניתנת ליישום באחת מהדרכים הבאות:
CUP "פנימי" (Internal CUP) – השוואת המחיר בעסקה הנבדקת למחיר אשר נקבע בעסקה זהה שהתקיימה בין אחד הצדדים לעסקה הנבדקת לבין צד שלישי שאינו צד קשור.
CUP "חיצוני" (External CUP) – השוואת המחיר בעסקה הנבדקת למחיר אשר נקבע בעסקה זהה שהתקיימה בין צדדים שאינם צד לעסקה הנבדקת ושאינם צדדים קשורים כשלעצמם.
שיטת ה CUP רגישה מאוד לשוני בין העסקאות.
השוני יכול להתבטא בשוני במוצר, שירות או תנאי העסקה.
לכן, לרוב יהיה ניתן ליישם את שיטת ה CUP "פנימי" ביתר קלות מפני שיש את מלוא המידע הנדרש על מנת לקבוע את מידת ההשוואתיות של העסקאות.
במרבית המקרים יישום השיטה מחייב ביצוע התאמות על מנת שהעסקאות יהיו ברות השוואה.
אפילו הבדלים מינוריים כביכול מחייבים התאמה בין העסקאות.
דוגמה להבדל מינורי שמחייב התאמה הוא: שני מוצרים זהים שנמכרים תחת מותגים שונים, שני מוצרים זהים אך היקף המכירה שונה.
שיטת ה CUP, כאשר היא ניתנת ליישום, מספקת את מחיר השוק באופן המדויק ביותר ולכן היא השיטה המועדפת לפי כללי ה-OECD.
אולם, לרוב שיטה זו אינה מיושמת בגלל הבדלים בין העסקאות להשוואה אשר לא ניתנים להתאמה.
שיטת השוואת הרווחים (באנגלית Comparable Profits Method - CPM בארצות הברית או Transactional Net Margin Method - TNMM ב-OECD) היא שיטה לבחינת כדאיות של עסקה.
זו השיטה הפופולרית בין שיטות מחירי העברה, אף על פי שהנחיות ה-OECD ממליצות ליישומה רק אם שיטות אחרות (כגון CUP, RPM או Cost Plus) לא ישימות.
שיטה השוואת הרווחים בוחנת את העסקה על ידי השוואת הרווחיות של עסקאות שבוצעו בתנאים דומים על ידי חברות מתחומים דומים ואינן קשורות לעסקה הנדונה.
על פי רוב בוחנים את הרווח התפעולי, אך ניתן להשוות יחסים פיננסיים אחרים.
אחד היתרונות של שיטת השוואת הרווחים הוא שהיא שמה דגש לסיכונים, הפעולות והנכסים של העסקאות הנבחנות ואפשר ליישמה גם כשהמוצר או השירות אינם זהים.
לרוב יישום השיטה מצריך גישה למאגר נתונים עסקי המספק נתוני רווחיות.
ככל שהצד הנבדק "פשוט" יותר, כלומר שעוסק בפעילות כמו ייצור, הפצה או מחקר ופיתוח, בלי נכסי קניין רוחני משמעותיים, כך קל יותר להשוות את הרווחיות לפעילות דומה של צדדים לא קשורים.
השובבים היא להקת קומדי רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2005 בתל אביב.
למרות שבשנותיה הראשונות לא פנתה לרדיו והחליפה נגנים רבים (נטע ארמה, ישי זומר, איתי איזנברג, שלומי מור, שלומי קזס ואסף אורלב), להקת השובבים הצליחה לבסס את עצמה בקרב מאזינים צעירים לאורך זמן, ומופיעה בהצלחה בפני קהל רב ואדוק בהופעותיה.
השובבים מאופיינים בתלבושות ססגוניות, שירים וקטעי מעבר קומיים, בסגנונות מוזיקליים משתנים, כאשר העיקרי מביניהם הוא רוק אמריקאי, עם נגיעות של פאנק, אתני, וספרדי/קובני.
לשובבים קליפים רבים ומגוונים, סרט קצר שהוא מחזמר בשם "מריחוזמר" שזכה להשתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2009.
בתחילת 2011 החל המפיק המוזיקלי אבי ליבוביץ' (שהפיק מוזיקלית עבור ברברה סטרייסנד, אסף אבידן, "הדג נחש", "פאנקנשטיין", מרינה מקסימיליאן בלומין, "האורקסטרה של אבי ליבוביץ'" ועוד) להפיק עבור השובבים.
הצטרפותו היוותה נקודת מפנה מבחינה מוזיקלית ומבחינת תוכן עבור השובבים.
יחד עם ליבוביץ', הפיקו השובבים את אלבום האולפן הראשון שלהם "ג'אנק", שהשתחרר רשמית בשנת 2013.
בפברואר 2017 התקיימה הופעת הפרידה של השובבים במועדון הבארבי בתל אביב.
ב-2018 הקימו שלושה מחברי השובבים את להקת ביש בש.
השובבים זכו לחשיפה עם כתבות בידיעות אחרונות, במעריב, בחדשות ערוץ 2, חדשות ערוץ 10, בחדשות HOT3, "לונדון וקירשנבאום", "שי ודרור", "תוצרת הארץ" בערוץ 1, "צינור לילה", ובאתרים רבים נוספים.
במהלך הופעותיהם אירחו השובבים להקות ומוזיקאים רבים, ביניהם "רד בנד", "כל החתיכים אצלי", "לא דובים", "תירס סקסואל", באלדי אולייר, "של נעליך", "דון ויקטור", "הבנים של שמעון", "פישיבום", "צנזורה" ועוד.
החיים על פי הטבעת (הוצאה עצמית, 2008)
השוודים הדמוקרטים (בשוודית: Sverigedemokraterna או SD, באנגלית: Sweden Democrats) היא מפלגת ימין פופוליסטי בשוודיה שנוסדה ב-1988.
מצע המפלגה העיקרי הוא חברתי שמרני לאומני.
ה-SD מתנגדת להגירה ובעיקר להגירה מוסלמית הנחשבת בעיניה כבעייתית משיקולי דמוגרפיה.
מ-2005 יושב ראש המפלגה הוא אימי אוקסון כאשר ביורן סודר הוא מנהיג המפלגה ומזכיר התנועה.
מ-2006 סמל התנועה הוא תת-מין של כלנית ששמו המדעי Anemone Hepatica.
מאז 2006, השוודים הדמוקרטים התחזקו משמעותית בהתמדה בכל מערכת בחירות, כאשר ב-2022 הגיעו למקום השני עם 73 מושבים.
למפלגה הייתה תנועת נוער בשם Sverigedemokratisk ungdom שפעלה בין 1998 ל-2015, אשר מתוך תנועה זו צמחו מנהיגיה של מפלגת אלטרנטיבה לשוודיה, דבר שגרם להפסקת פעילותה.
מאז 2015 ועד 2022 המפלגה תחזקה תנועת נוער וצעירים (עד גיל 29) בשם Ungsvenskarna .
שתי התנועות אורגנו ונתמכו על ידי המפלגה.
מאז 2013 יש למפלגה עיתון מפלגתי בשם SD-Kuriren שהיא מפיצה לחבריה.
למפלגה היו שורשים בפשיזם ואף בנאציזם השוודי, כאשר בין מייסדי המפלגה ניתן למנות את גוסטף איקסטרם בן ה-81, אחד מבין מתנדבי הוואפן אס אס ילידי שוודיה שנשאר בגרמניה לאחר המלחמה, וחזר לשוודיה רק לאחר פרישתו לגמלאות.
בשנותיה הראשונות התאפיינה המפלגה בסממנים נאציים מובהקים, כאשר חבריה ארגנו הפגנות אלימות במאלמה ובגטבורג, שכללו בין היתר את הנפת דגלי צלב הקרס, הצדעות במועל יד וקריאות נגד יהודים ומוסלמים.
זאת ועוד, יושב ראש המפלגה הראשון, אנדש קלשטרם, שהיה חבר במפלגת הרייך השוודי (מפלגה נאו-נאצית) איים בשיחת טלפון ב-1984 על אושיית התקשורת השוודי הגה גייגה, כשבין דבריו אמר ש"אנחנו נשרוף אותך ואת כל היהודים".
בנאום שנשא חבר המפלגה סמואל אלגמלם ב-2008 בעצרת בווקשה הוא ציין לטובה את העובדה ש"אין הרבה יהודים בווקשה".
האירוע המפלגתי הגדול ביותר בשנותיה הראשונות של המפלגה התרחש בהפגנה שהתקיימה ב-30 בנובמבר 1991, באירוע לציון יום השנה לפטירתו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה.
במהלך האירוע צעדו וטרנים מתנדבי הוואפן אס אס עם דגלי הוורמכט, לצד צעירים נאו נאציים אחרים, וקראו קריאות נגד יהודים.
ההפגנה עוררה ביקורת ציבורית נרחבת, ובצעד יוצא דופן נציגי 5 מפלגות מכל קצוות הקשת הפוליטית בשוודיה (מפלגת העם, הסוציאל-דמוקרטים, המתונים, מפלגת המרכז, והנוצרים הדמוקרטים) הוציאו במשותף הודעה מיוחדת המגנה את הגזענות והאנטישמיות שהופגנו במהלך ההפגנה.
רק לאחר שעברה את אחוז החסימה לראשונה ב-2010 החלו בכירים במפלגה להתרחק מהעבר הפשיסטי שלה, ובאופן רשמי, כיום המפלגה מגנה פשיזם ונאציזם.
עם זאת, הדבר עדיין מוטל בספק ומצוי בדיון ציבורי.
לצד כל זאת, חברי הכנסת של הליכוד נפגשו עם חברי פרלמנט מהמפלגה השוודית בעקבות יוזמה של חבר הכנסת עמית הלוי מהליכוד.
המפלגה עברה לראשונה את אחוז החסימה, העומד על 4%, בבחירות של 2010. העלייה של המפלגה תאם את העלייה בכל אירופה של מפלגות ימין לאומיות.
בבחירות בספטמבר 2018 המפלגה קיבלה 17.5% מקולות הבוחרים והשיגה 62 מקומות בריקסדאג, הפרלמנט השוודי.
עם זאת, המפלגה הוחרמה על ידי שאר סיעות הבית, אשר רואות בה עדיין, לדבריהן, מפלגה גזענית ואנטישמית, דבר שהוביל להקמת ממשלות המיעוט ממשלת לוון הראשונה, השנייה והשלישית וממשלת אנדשון הראשונה.
בחודשים הראשונים של שנת 2020, בתקופת מחלת הקורונה העולמית, המפלגה הועמדה בסקרים ארציים כמפלגה הגדולה ביותר וסיימה במקום השני.
"השואה השקטה" הוא ביטוי המתייחס בעיקר להתבוללות בקרב יהודי ארצות הברית ויהודי אירופה, אך גם במדינות אחרות, כאסון דתי, אתני או לאומי הגורם לצמצום והיעלמות האוכלוסייה היהודית מדור לדור.
הביטוי משמש בהקשרים שונים לעוד מספר נושאים בלתי קשורים בקרב קבוצות חברתיות ותת-תרבויות שונות כדי לבטא תפיסה שלהם כשואה, אסון וחורבן.
עם זאת, השוואת השואה לתופעה הקשורה בחירותם של אנשים לבחור את אורח חייהם וזהותם שנויה במחלוקת, לרבות בשל הסתייגות מטריוויאליזציה של השואה.
מאז השואה, ביהדות, וכיום בעיקר בקרב יהודים אורתודוקסיים-דתיים ומסורתיים, הביטוי משמש לתאר התבוללות של יהודים (התבוללות תרבותית ודתית בקרב לא-יהודים) כמצב אסוני, בין השאר בהקשר של נישואים בין-דתיים.
הפעילים נגד התבוללות זו מפרסמים שכיום שיעור הנישואים עם לא-יהודים בקרב יהודי ארצות הברית, למשל, הוא 55%, דבר המביא לקיטון דמוגרפי של העם היהודי בעולם.
כך לדוגמה, הרב אפרים בוכוולד , מראשי העוסקים בהחזרה בתשובה בארצות הברית, טוען כי שואה שקטה זו עלולה להביא לכיליון הדרגתי של קהילת יהודי ארצות הברית בתוך כ-30 שנים.
בהקשר זה מיוחס לראש ממשלת ישראל גולדה מאיר המשפט: .
עם זאת, מאיר עצמה – באמצעות אנשי לשכתה – שללה את ייחוס המשפט אליה.
בדצמבר 1992 קיימה הכנסת דיון בנושא "דרכים לביעור נגע ההתבוללות בתפוצות".
חבר הכנסת בנימין נתניהו אמר בו: "מה שנוצר במחצית המאה האחרונה, מאז מלחמת העולם השנייה, זה איום של השמדה שקטה, של שואה שקטה, שבאמצעותה נעלמים יהודים רבים בדרך ההתבוללות, או דרך נישואי התערובת, או דרך ילדים יהודים שלא נולדים".
חבר הכנסת משה קצב אמר: "לאחר ההשמדה הפיזית של שישה מיליוני יהודים בתקופת השואה, באה ומתרחשת בימים אלה השואה הרוחנית.
ולדאבוננו, התהליך הזה של ההתבוללות ונישואי התערובת מחריף והולך.
[...] רק העלייה לישראל, ועמה הגברת הזיקה לדת היהודית, לעם היהודי, יכולה, אדוני היושב-ראש, לעצור את המגמה השלילית המחריפה והולכת, ועל ידי כך נוכל להציל את עם ישראל משואה רוחנית".
בדיון בכנסת בשנת 2017, בהקשר של עבודה בשבת, אמר חבר הכנסת ישראל אייכלר כי "השואה השקטה בארצות הברית זו ההתבוללות של היהודים שם".
בקרב אקטיביסטים הפעילים נגד הפלות, הביטוי "השואה השקטה" או "שואת תינוקות" משמש לתאר הפלות מלאכותיות.
למשל, אחת הקבוצות החברתיות הפועלות בתחום זה בארצות הברית קרויה בשם "ניצולי שואת ההפלות".
לדברי פעילים נגד הפלות, החל מ-1973 (בה הותרו הפלות בפסק דין רו נגד וייד), בוצעו בארצות הברית כ-50-60 מיליון הפלות מלאכותיות, דבר המושווה לרצח עם ולשואת יהודי אירופה.
פגיעה בקהילות יהודיות במהלך השואה
לעיתים, יש המשתמשים בביטוי 'השואה השקטה' ביחס להשמדה או לפגיעות שספגו קהילות יהודיות מסוימות במהלך השואה.
המשתמשים בביטוי זה, מבקשים להגביר את המודעות הציבורית לסיפורים שלדעתם לא זוכים למקום הראוי להם בזיכרון הקולקטיבי.
בישיבת ממשלה בשנת 2019 שעסקה במצב הקהילות היהודיות בעולם אמר שר החינוך, רפי פרץ, שנישואי תערובת בין יהודים ללא יהודים גרמו לאובדן שישה מיליון יהודים בשבעים השנים האחרונות, והם בבחינת "שואה שנייה".
הליגה נגד השמצה הגיבה לדבריו של פרץ: בעקבות פנייה מיושב ראש הסוכנות היהודית יצחק הרצוג השיב לו פרץ: "מתוך חרדה עמוקה לגורל העם היהודי השתמשתי במילה "שואה", ביטוי שבא לבטא את עומק הכאב וייתכן ולא היה במקומו."
השוד המושלם הוא סרט פשע אמריקני משנת 1999 בכיכובם של פירס ברוסנן, רנה רוסו, דניס לירי ופיי דאנאוויי.
הסרט הוא רימייק לסרט בשם זהה משנת 1968. הסרט גרף 124 מיליוני דולר בקופות הכרטיסים ונחשב להצלחה מסחרית ואומנותית.
הסרט מגולל את פרשת חייו של נער שעשועים עשיר (ברוסנן) שהוא גם אספן אומנות המשעשע את עצמו בגנבת אומנות מתחת לאפו של מערך אבטחה משוכלל במוזיאונים, ואף ללא ידיעתם, ואת ניסיונות פענוח המקרה על ידי חוקרת מטעם חברות הביטוח (רוסו).
בסרט מופיעה גם פיי דאנאוויי, שבסרט המקורי גילמה את תפקיד החוקרת, אולם בגרסה זו היא בתפקיד פסיכיאטרית.
פירס ברוסנן – מר תומאס קראון
רנה רוסו – העלמה קתרין בנינג
דניס לירי – הבלש מייקל מק'קאן
פריץ ויבר – מר דזשון ריינולד
פרנקי פייסון – הבלש פארטי
בן גזארה – מר אנדרו וולאס
מארק מרגוליס – מר אנדרו קונטסהורן
אסתר קניאדאס – מרת טירול-קונטסהורן
מייקל לומבארד – מר בובי מק'קינלי
סיימון דזשונס – רואה חשבון
סינתייה דארלו – העלמה דארייה
את הסרט מלווה השיר The Windmills of Your Mind בביצועו של סטינג.
השוטה הוא סרט דרמה רוסי משנת 2014 שכתב יורי ביקוב.
הקרנת הבכורה הבינלאומית נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקארנו, שם זכה בפרס השחקן הטוב ביותר.
הסרט עוסק בזוועות המערכת הבירוקרטית ובחוסר האונים של האדם הקטן, דרך דמותו של שרברב שמנסה למנוע אסון.
דימה, גבר אידיאליסט והגון, עובד כשרברב זוטר ומקדיש את זמנו הפנוי ללימודי הנדסה.
ערב אחד הוא נקרא לבדוק דליפה בשיכון מוזנח המאכלס את עניי העיר, אלא שבמקום דליפה הוא מגלה משהו חמור הרבה יותר ומבין כי 800 דיירי הבניין חייבים להתפנות מיד.
לשם כך דרוש לו אישור מהעירייה, אך כשהוא מגיע אל ראש העיר מתברר לו כי נקלע אל מערכת מסואבת להחריד והוא מבלה את הלילה בניסיון להיאבק בשחיתות ולהציל את אלה שנשכחו מזמן.
זהו סרטו השלישי של התסריטאי והבמאי יורי ביקוב.
השרברב הרוסי, דימה ניקיטין, הוא גם ראש צוות התיקונים העירוני ולומד הנדסת בניין בעיירה רוסית ללא שם שטרם מלאו לה 40 שנה.
חלק ממבני הדיור בעיר כבר במצב קשה עד כדי התפרקות.
צינור האמבטיה התפוצץ באחד מבנייני הדיור השיתופי הרעוע וחשף בעיה גדולה יותר - הקיר החיצוני שמאחורי הצינור נסדק והחל להתפרק.
כשניקיטין יוצא החוצה לבדוק את העניין, הוא מבין שהבניין התפוצץ מהיסוד עד לקומה האחרונה.
אף על פי שזה לא חלק רשמית מהמחוז שלו, תחושת האחריות האישית של ניקיטין מביאה אותו ללכת באמצע הלילה כדי למצוא ולהודיע לרשויות על אמונתו כי הבניין יקרוס תוך פחות מ-24 שעות.
ניקיטין דוהר למסיבת יום ההולדת ה-50 של נינה גלגנובה, ראשת העיר הכוחנית של העיר, כדי לשכנע אותה לפנות את הבניין.
הוא עוקף את הבוס הישיר שלו פדוטוב, המפקח המושחת של הדיור הציבורי, שרכש רק צבע בפעם האחרונה שקיבל כספים לביצוע שיפוץ גדול בפרויקטים שלו; הוא גנב את הכסף לשימוש עבור הרחבת מגוריה האישיים של בתו.
גלגנובה מקיימת פגישה מורחבת, בדלתיים סגורות, עם ניקיטין, פדוטוב וראשי מחלקות אחרות, כולל מפקדת הכבאות מטוגין.
ההתכנסות האינטנסיבית מתרחשת בחדר שליד מסעדת המלון בה מסיבת יום ההולדת של נינה בעיצומה, כשמוזיקה רועשת מסתננת לחדר הישיבות.
גלגנובה שולחת את פדוטוב ומטוגין להעריך את הנזק עם ניקיטין.
הרשמים מקבלים במהרה כי הבניין אכן ייפול וחוזרים לדווח על כך לראש העיר.
כולם מבינים שפינוי בסדר גודל זה יגרום לבדיקה כספית ויחשוף שנים של מעילות.
הם מתחילים לפנות את התושבים, אך ראש העיר עוצרת אותם ומחפשת דיור זמני לתושבים בפרבר סמוך.
מנהל גושי הבתים מסרב לקבל את האנשים.
בוגאצ'וב, גורם אחר מושחת, מאיים על תפקידה ומזכיר לה שהוא עזר לגלגנובה להיבחר לתפקיד ולשפר את מעמדה בחיים.
גלגנובה ובוגאצ'וב מחליטים להטיל את האחריות על קריסת הבניין הצפויה על פדוטוב ומטוגין.
יחד עם ניקיטין, פדוטוב ומטוגין מונחים על ידי סייפין, מפקד המשטרה, להיערך לפינוי.
השלישייה מוכנסת למכונית משטרה ונלקחת לכאורה לפגוש את גלגנובה, אך במקום זאת הם נלקחים למקום מרוחק בפאתי העיר.
ברור להם שגלגנובה מכסה את עקבותיה על ידי חיסולם, כדי להפיל את האחריות לקריסת הבניין עליהם.
פדוטוב מפציר בשוטרים לשחרר את ניקיטין והם מסכימים באי רצון, ומנחים אותו לעזוב את העיר עם משפחתו מייד.
ניקיטין לוקח את אשתו ובנו ונוסע משם, מאמין שהמבנה מפונה.
עם זאת, כאשר הם חולפים על פניו, ניקיטין מבין כי לא נעשים ניסיונות פינוי.
אשתו חוששת ורוצה לעזוב מיד, אך ניקיטין כועס ואומר לה לעזוב אותו לנצח.
ניקיטין מחליט להישאר ולעזור לתושבים גם אם חייו מונחים על כף המאזניים.
האישה נוסעת ומשאירה את ניקיטין מאחור.
בהכירו את מעשיו של ניקיטין, הוריו מרחמים עליו ומבקשים ממנו לסלוח להם על כך שלא ציידו אותו לחיות עם מציאות העולם.
לפנות בוקר, ניקיטין ממהר לבניין ומפנה את התושבים בזה אחר זה, אומר להם שהבניין עומד לקרוס.
בסופו של דבר, הוא מוציא את כולם מהבניין, אך מכיוון שקריסת הבניין לא נראית לעין, שיכור מקומי מסית נגדו את ההמון.
הדיירים מכים את ניקיטין וחוזרים לדירותיהם ומשאירים אותו על המדרכה.
ארטיום ביסטרוב בתפקיד דימה ניקיטין
נטליה סורקובה בתפקיד נינה גלגנובה
הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרים.
באתר עגבניות רקובות הסרט החזיק בציון של 91%, מבוסס על 11 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.7 / 10. באתר Metacritic הוענק לסרט ציון של 83 מתוך 100, המבוסס על 7 מבקרים.
פרס גורין לתסריט הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים קינוטאבר בסוצ'י, 2014
פרס הנמר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, הוענק לארטיום ביסטרוב, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוקרנו, 2014
פרס אקומני, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוקרנו, 2014
פרס חבר השופטים, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוקרנו, 2014
פרס בחירת הקהל, פסטיבל הסרטים של Arras, 2014
פרס חבר השופטים, פסטיבל הסרטים של Arras, 2014
פרס הקולנוע הטוב ביותר הוענק לקיריל קלפלוב, Festival de cinéma européen des Arcs, 2014
התסריט הטוב ביותר, פרסי חוג מבקרי הקולנוע של דבלין, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ג'יימסון דבלין, 2015
השואה בסרביה הייתה רצח עם שביצעו הנאצים ועוזריהם הקרואטים בסרבים, יהודים וצוענים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה בסרביה.
סרביה כוללת כיום אזורים שלא היו בידי גרמניה הנאצית בשנים 1941 עד 1945, בהם פרובינציית וויבודינה בצפון סרביה שהורכבה מאזור דלווידק ההונגרי ועירו העיקרית נובי סאד, וכן אזורים נוספים בסבריה – הבנאט וסרם (סירמיה) .
המבצע העיקרי של הפשעים היה הוורמאכט הגרמני שהוצב בסרביה הכבושה, בסיוע התנועה הפשיסטית היוגוסלבית של דימיטרייה ליוטיץ' זבור והמשטר משתף הפעולה הסרבי של מילאן נדיץ'.
בספטמבר 1938 הצהיר שר החוץ של יוגוסלביה אנטון קורושץ, כומר רומי קתולי ומנהיג השמרנים הסלובניים, כי "סוגיה יהודית לא הייתה קיימת ביוגוסלביה ...
פליטים יהודים מגרמניה הנאצית לא מתקבלים כאן בברכה." בדצמבר 1938 הודח הרב יצחק אלקלעי, חבר הממשלה היהודי היחיד.
ב-25 במרץ 1941 חתם הנסיך פאבלה מיוגוסלביה על ההסכם התלת-צדדי, ובכך כרת ברית בין ממלכת יוגוסלביה ומדינות הציר.
ההסכם לא היה פופולרי ביותר, במיוחד בסרביה ובמונטנגרו, והפגנות פרצו.
ב-27 במרץ הפילו קצינים צבאיים סרבים את פאבלה.
הממשלה החדשה ביטלה את תמיכתה בציר, אך לא דחתה את ההסכם התלת-צדדי.
עם זאת, כוחות ציר, בראשות גרמניה הנאצית פלשו ליוגוסלביה באפריל 1941.
במרכז סרביה הקימו הכובשים הגרמנים את טריטוריית השלטון הצבאי בסרביה (Gebiet des Militärbefehlshabers), האזור היחיד ביוגוסלביה שהיה תחת ממשל צבאי גרמני ישיר.
המפקד הצבאי הגרמני בסרביה מינה ממשלת בובות אזרחית סרבית שתבצע משימות אדמיניסטרטיביות תחת הנחיות ופיקוח גרמניים.
המשטרה והצבא של ממשלת הבובות פעלו תחת מפקדים גרמנים.
ביולי 1941 החלה התקוממות בסרביה נגד הכובשים הגרמנים, שכללה את הקמתה של רפובליקת אוז'יצה , הטריטוריה המשוחררת הראשונה באירופה במלחמת העולם השנייה.
כדי לחסל את המרד הקימו הגרמנים באוגוסט 1941 את ממשלת הבובות של מילאן נדיץ', שקיבלה אחריות על פעולות רבות הקשורות לשואה, כולל רישום ומעצר של יהודים ושליטה משותפת במחנה הריכוז באנייצה שבבלגרד.
ב-13 באפריל 1941, לפני שהצבא היוגוסלבי נכנע רשמית, הורה וילהלם פוקס – ראש יחידת איינזצגרופן בבלגרד – על רישום יהודי העיר.
בהוראתו נאמר כי כל מי שלא נרשם, יירה.
זמן קצר לאחר מכן הוציא מפקד השדה, קולונל (אלוף-משנה) פון קייזנברג, צו שהגביל את חופש התנועה שלהם.
ב-29 באפריל 1941 הוציא ראש המינהל הצבאי הגרמני בסרביה, האראלד טורנר צו לרישום כל היהודים והצוענים בסרביה.
הצו קבע ענידת סרטי זרוע צהובים, עבודות כפייה ועוצר, הגביל את הגישה למזון ואסר שימוש בתחבורה ציבורית.
ב-30 במאי פרסם המפקד הצבאי הגרמני בסרביה, הלמוט פרסטר , את חוקי הגזע העיקריים: תקנה בדבר יהודים וצוענים (Verordnung Betreffend Die Juden Und Zigeuner), שהגדירה מי נחשב יהודי וצועני.
החוק הדיר את היהודים והצוענים מחיי ציבור וכלכלה, רכושם נתפס, הם חויבו להירשם ברשימות מיוחדות (Judenregister ו-Zigeunerlisten) וחויבו בעבודות כפייה.
הצו הורה על יהודים וצוענים לענוד סרט צהוב, אסר עליהם לעבוד במוסדות ובמקצועות ציבוריים בתור עורכי דין, רופאים, רופאי שיניים, וטרינרים ורוקחים, ואסר עליהם ביקורים בבתי קולנוע, תיאטראות, מקומות בילוי, מרחצאות ציבוריים, מגרשי ספורט ושווקים.
השמדת יהודי סרביה בידי הגרמנים הנאצים בוצעה בשני שלבים.
בין יולי לנובמבר 1941 נרצחו גברים יהודים בירי, במסגרת הוצאות להורג כפעולות תגמול שביצעו כוחות גרמנים בתגובה להתקוממות הפרטיזנים האנטי-נאצים בסרביה.
הגנרל הגרמני פרנץ במה הורה להוציא להורג 100 אזרחים על כל חייל גרמני שנהרג ו-50 על כל חייל שנפצע.
בהוראתו נכתב כי יש לשלוף בני ערובה מבין "כל הקומוניסטים, חשודים בקומוניזם, כל היהודים וכן תושבים לאומנים ודמוקרטיים".
בסך הכל הוצאו להורג כ-30,000 איש על ידי הנאצים במהלך החודשיים הראשונים של מדיניות זו, כולל כמעט כל הגברים היהודים הסרבים, כמו גם עשרות אלפי סרבים.
לאחר הוצאה להורג של עשרות אלפי גברים יהודים, סירב הוורמאכט בבלגרד להרוג נשים וילדים בטענה שזה "חסר כבוד".
ניסיון רצח העם הנוסף התקיים בין דצמבר 1941 למאי 1942 וכלל כליאת נשים וילדים במחנה הריכוז סמלין ובגנים לשעבר בבלגרד ורציחתם במשאיות גז ניידות המכונה "זאוארוואגן".
מחנה הריכוז סיימישטה הוקם מעבר לנהר סאווה בבלגרד, על שטח המדינה העצמאית של קרואטיה, כדי לחסל יהודים, סרבים, צוענים ועוד.
על פי הערכות, 7,000 עד 10,000 יהודים הושמדו על ידי הנאצים במחנה ריכוז זה וכן יותר מ-10,600 סרבים וצוענים.
מפקד האס-אס האראלד טורנר, ראש הממשל הצבאי הגרמני בסרביה, תיאר כיצד הנאצים ביצעו את רצח העם של היהודים הסרבים:
הגרמנים נעזרו במשתפי פעולה מקומיים בממשלת נדיץ' ואחרים, שעזרו לאסוף את היהודים, הצוענים והסרבים.
דימיטרייה ליוטיץ' הקים מפלגה פאן-סרבית, פרו-נאצית ופשיסטית בשם "זבור", ארגון פעיל שפרסם ספרות אנטישמית קיצונית.
עמנואל שפר, מפקד משטרת הביטחון והגסטפו בסרביה, שהורשע בגרמניה בשנת 1953 בגין מותם של 6,000 יהודים סרבים בסיימישטה, הבריק לברלין לאחר רצח היהודים במאי 1942:
באופן דומה הצהיר האראלד טורנר ב-1942 כי: סרביה היא המדינה היחידה בה נפתרה השאלה היהודית ושאלת הצוענים.
לאחר המלחמה הוצא טורנר להורג בבלגרד בעוון פשעי מלחמה.
עד לשחרור סרביה ומזרח יוגוסלביה בשנת 1944, נרצחה מרבית יהדות סרביה.
ההיסטוריון כריסטופר בראונינג הצהיר בכנס בנושא השואה והמעורבות הסרבית:
בניגוד לסרביה שתחת הכיבוש הגרמני, השליטה במחוז הסרבי של וויבודינה חולקה בין הונגריה (מחוז בצ'קה שבדרום הונגריה וצפון יוגוסלביה), גרמנים אתניים מקומיים (בבאנאט) ורשויות קרואטיה – גורמים שכולם סייעו ברצח העם היהודי באזורים אלה.
בינואר 1942 ערכו יחידות צבאיות הונגריות פשיטה נגד התקוממות קומוניסטית-לכאורה בכפרים בווייבודינה.
בנובי סאד נרצחו לפחות 600 יהודים ו-2,500 סרבים, לכאורה כנקמה על מעשה חבלה.
ברהם העריך את מספר הקורבנות בלמעלה מ-3,300 (2,550 סרבים ו-700 יהודים).
הגרמנים כבשו את הונגריה במארס 1944, ובאוקטובר הפילו הפשיסטים של צלב החץ ההונגרי את ממשלת הורטי.
יחידות ז'נדרמריה הונגריות ריכזו כ-16,000 יהודים מאזור הבאצ'קה בווייבודינה והסביבה באזור ברניה (אז חלק מהונגריה) וגירשו אותם לידי המשטרה הגרמנית, שהובילה אותם לאושוויץ, שם הרוב מת בתאי הגזים, ולמחנה הריכוז האוסטרי שטרסהוף בו שרדו 70% לערך.
4,000 עד 10,000 יהודים מהבנאט הסרבי גורשו לידי שלטונות הצבא הגרמני בסרביה על ידי הרשויות הגרמניות האתניות המקומיות ונספו במחנות הריכוז הגרמניים.
יהודים באזור הכיבוש של אנשי האוסטאשה הקרואטים נשלחו למחנות ריכוז בקרואטיה כגון יאסנובאץ, שם נרצחו כ-17,000 נפש מתוך אוכלוסייה כוללת של 20,000 נפש בקרואטיה.
לאחר המלחמה הצהיר הוורמכט כי הוא לא השתתף ברצח העם, אך גנרל במה ואנשיו תכננו והוציאו לפועל טבח של למעלה מ-20,000 יהודים וצוענים.
מהאוכלוסייה היהודית שמנתה 16,000 נפש בסרביה, רצחו הגרמנים הנאצים כ-14,500.
באזור ההונגרי בסרביה, באזור הגרמני האתני (דנובה השוואבית) ובאזור הכבוש בידי האוסטאשה, נרצחו 17,000 יהודים נוספים.
סרבים היו מעורבים בהצלת יהודים סרבים בתקופה זו.
מרים שטיינר-אביעזר, חוקרת יהדות יוגוסלביה וחברה בוועדה לחסידי אומות העולם ביד ושם קובעת: "הסרבים הצילו יהודים רבים.
בניגוד לדימוי הנוכחי שלהם בעולם, הסרבים הם עם ידידותי, נאמן, שלא יפקיר את שכניו." נכון ל-2019 יד ושם מכיר ב-139 סרבים כחסידי אומות העולם, השיעור הגבוה ביותר במדינות הבלקן.
סרביה היא המדינה הראשונה באירופה שאימצה חוק להשבת נכסים של קורבנות שואה ללא יורשים.
על פי חוק זה, מלבד השבה זו תשלם סרביה 950,000 יורו מדי שנה לאיחוד העיריות היהודיות החל משנת 2017. הארגון היהודי העולמי להשבת רכוש (WJRO) שיבח את אימוץ החוק הזה.
מנהלו הציע למדינות אחרות לפעול כסרביה.
שגרירות ישראל בסרביה ברכה על חוק זה והדגישה כי סרביה צריכה להוות דוגמה למדינות אחרות באירופה: "החוק החדש הוא מעשה אצילי של מדינה גדולה, שיפיח חיים חדשים בקהילה היהודית הקטנה הקיימת כיום."
בשנות התשעים מוזער תפקידם של נדיץ' ולוגוטיץ' בהשמדת יהודי סרביה על ידי מספר היסטוריונים סרבים.
בשנת 1993 ציינה האקדמיה הסרבית למדעים ואמנויות ציינה את נדיץ' בין 100 הסרבים הבולטים.
לאחר התפרקות יוגוסלביה פעלו חברי מועצה מקומיים בסמדרבו כדי לקרוא את הכיכר הגדולה בעיר על שם ליוטיץ'.
הם הגנו על פועלו במלחמה בקביעה כי "[שיתוף פעולה] נדרש להמשך קיומו הביולוגי של העם הסרבי" במהלך מלחמת העולם השנייה.
המגזין הסרבי Pogledi פרסם סדרת מאמרים שניסו לטהר את ליוטיץ'.
בשנת 1996 שיבח הנשיא היוגוסלבי לעתיד ווייסלב קושטוניצה את ליוטיץ' בהצהרה פומבית.
קושטוניצה והמפלגה הדמוקרטית שלו (Demokratska stranka Srbije, DSS) התמודדו לשיקום מעמדן של דמויות כליוטיץ' ונדיץ' לאחר הפלת סלובודן מילושביץ' וממשלתו הסוציאליסטית באוקטובר 2000.
השוטה אשר קרוי גם בשמות: הטיפש, מומוס, הלמך, המשוגע והליצן, הוא אחד מ-78 קלפי הטארוט, אחד מ-22 הקלפים של הארקנה הגדולה.
לקלף זה במקור לא היה מספר, אך בחבילות החדשות משייכים לו את המספר 0 או 22.
הקלף מתאר בדרך כלל נווד צעיר בלבוש צבעוני או ליצן מזוקן האוחז בצרור ומחזיק מקל הליכה או שושנה וננשך על ידי כלב או חתול.
לעיתים מעליו מרחף פרפר, ולעיתים מולו ישנה תהום עמוקה או תנין.
בחבילת "השחר המוזהב" מתאר פעוט ליד שיח שושנים מלווה בזאב קשור ברצועה.
קלף השוטה מייצג תמימות, נאיביות, לב טהור, וכניסה אל הלא נודע.
ניתן לחלק את משמעותו של קלף השוטה לשני היבטים עיקריים.
ההיבט הראשון הוא יציאה למסע חדש, היציאה היא אל ה"לא נודע".
ההיבט השני הוא אמון, השוטה יוצא למסעו מתוך אמון ואופטימיות שהדברים יהיו טובים.
כמו כן, השוטה מסמל את הנשמה הזכה המתחילה את מסעה כשהיא "לוח חלק".
כאשר הקלף יוצא במהופך בקריאת טארוט, ניתן לייחס את המשמעות לצד השלילי של השוטה - התעלמות מההשלכות, בורות, וממש כפי שנראה בציור, הוא אינו שם לב עד כמה הנקודה בה הוא עומד מסוכנת.
לפי הנומרולוגיה, קלף זה מיוצג על ידי הספרה 0 - שמשמעותה אפשרויות בלתי מוגבלות.
תפיסת השחר המוזהב, מזוהה קלף השוטה עם האות א' ויסוד האוויר, ואילו אליפז לוי קישר בינו לבין האות ש'.
לפי ארתור אדוארד וייט, קלף השוטה מסמל מצד אחד את הנשמה יוצאת למסע בעולם החומר כדי לצבור חוויות וניסיון ותפיסת עולם הרוח מצד אחד, ואיוולת, טירוף, שיכרון חושים, חוסר זהירות, בטלנוות, והבל מצד שני.
קלף השוטה של חבילת הריידר הוא סמלה המסחרי של חברת המשחקים "U.
Games" שבין חבילות הטארוט שהם משווקים ישנן מספר גרסאות של חבילת הריידר.
שוד לופטהנזה היה שוד בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ' קנדי שהתרחש בניו יורק ב-11 בדצמבר 1978. סכום המוערך בכ-5.875 מיליון דולר נגנב, מתוכו חמישה מיליון דולר במזומן ו-875,000 דולר בתכשיטים, מה שהופך אותו לשוד המזומנים הגדול ביותר שבוצע על אדמת ארצות הברית באותה תקופה.
ג'ימי בורק, מקורב למשפחת הפשע של לוקזה, נחשב כראש השוד, אך מעולם לא הואשם רשמית בקשר לפשע.
נטען גם כי בורק ביצע או הורה על רציחתם של רבים מהמעורבים בשוד בחודשים שלאחר השוד כדי להימנע מלהיות מואשם בשוד.
האדם היחיד שהורשע בשוד היה לואי ורנר, עובד בנמל התעופה שסייע לתכנן את השוד.
הכסף והתכשיטים מעולם לא נמצאו.
גודל השוד הפך אותו לאחד הפשעים שנחקרו לאורך הזמן הארוך ביותר בארצות הברית; המעצר האחרון הקשור לשוד בוצע ב-2014, שהסתיים לזיכוי.
השוד תוכנן לכאורה על ידי ג'ימי בורק, מקורב למשפחת הפשע לוקזה, ובוצע על ידי מספר מקורבים.
העלילה החלה כאשר יצרן ההימורים מרטין קרוגמן אמר להנרי היל (מקורבו של בורק) שלופטהנזה טסה במטבע למסוף המטען שלה בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ' קנדי.
המידע הגיע במקור מלואי ורנר, עובד בשדה התעופה שהיה חייב לקרוגמן 20,000 דולר עבור חובות הימורים (מקביל ל-89,000 דולר בימינו), ומחברו לעבודה פיטר גרינוולד.
ורנר וגרונוולד הצליחו בעבר לגנוב כ-22,000 דולר במטבע חוץ (מקביל לכ-105,000 דולר בימינו) ממעסיקם לופטהנזה, בשנת 1976.
בורק החליט על טומי דסימונה, אנג'לו ספה, לואיס קאפורה, ג'ו מנרי, פאולו ליקסטרי ורוברט מקמהן בתור השודדים.
בנו של בורק, פרנק, נבחר לנהוג באחד מרכבי המילוט ותפקידו של פארנל "סטאקס" אדוארדס היה להיפטר מהוואן לאחר מכן.
עם זאת, הסכומים הללו התבססו על ההובלה המשוערת, שעמדה על 2 מיליון דולר בלבד בהשוואה לסכום האמיתי שהיה כ-5.875 מיליון דולר.
ורנר היה אמור לקבל סכום קבוע של 10% מהסכום.
בסביבות השעה 3 לפנות בוקר ביום שני, 11 בדצמבר 1978, עצרו ששת הגברים בטנדר שחור מסוג פורד אקונוליין בבניין המטען 261 של חברת לופטהנזה.
המנעול בשער נחתך בעזרת זוג חותכי ברגים.
חלק מאנשי הצוות טיפסו במעלה המדרגות של המגדל המזרחי ונכנסו לבושים במסכות סקי וכפפות.
דגם חדש של מכונית ביואיק הוצב בחניון הטרמינל כשהאורות שלו כבויים.
בתוך המסוף, ג'ון מארי, סוכן מטענים בכיר, היה העובד הראשון שנלקח כבן ערובה.
הוא הוכנס לחדר האוכל שבו היו עוד חמישה עובדי לופטהנזה בהפסקת האוכל שלהם מאז 3:00 לפנות בוקר והורו להם לשכב על הרצפה בעיניים עצומות.
מורי נשאל מי עוד נמצא במחסן.
לדבריו, היו שם רודי איריך, מנהל תנועת המטענים במשמרת הלילה, וקרי וואלן, סוכן העברת מטענים.
מורי נאלץ לפתות את איריך לעלות למעלה; הוא הצטרף לשאר העובדים שנתפסו.
מחוץ לטרמינל, וואלן הבחין בשני גברים ללא מסכות יושבים בטנדר שחור שחונה ברמפה של בניין המטען של לופטהנזה 261 כשעבר על פניו.
וואלן חנה והלך לכיוון הטנדר.
אחד הגברים אמר לו להיכנס לטנדר.
וואלן צרח לעזרה בזמן שרץ, אך הוכה באקדח והושלך לתוך הטנדר.
הוא הובא להצטרף לשאר בני הערובה בחדר האוכל.
בתוך המחסן שמע העובד רולף רבמן רעש ליד רמפת הטעינה והלך לחקור; הוא נלכד והובא עם וואלן לחדר האוכל כדי להצטרף לאחרים.
חלק מהשודדים לקחו את איריך באיומי אקדח לכספת עם הדלת הכפולה.
הם הוציאו מהכספת 72 קרטונים שכל אחד מהם הכיל כ-6.8 קילו של כסף בלתי ניתן לאיתור והניחו אותם בטנדר.
בשעה 4:21 לפנות בוקר, הטנדר עצר בקדמת הבניין ומכונית ההתרסקות נכנסה מאחור.
שני חמושים טיפסו לטנדר כשהאחרים נכנסו לביואיק.
לעובדים נאמר שלא להזעיק את משטרת רשות הנמל עד השעה 4:30 לפנות בוקר, אז נרשמה הקריאה הראשונה למשטרה.
השודדים נסעו לפגוש את בורק בחנות לתיקון רכב בקנרסי, ברוקלין.
ארגזי הכסף הוצאו מהטנדר והונחו בתא המטען של שתי המכוניות.
בורק ובנו נסעו במכונית אחת.
ארבעה אחרים – מנרי, מקמהן, דסימון וספה – נסעו במכונית השנייה.
פארנל "סטאקס" אדוארדס לא הצליח להיפטר מהוואן ששימש לשוד.
אדוארדס היה אמור להסיע את הרכב לניו ג'רזי, שם הוא (יחד עם כל ראיה אפשרית בתוכו) היה אמור להיהרס במגרש גרוטאות השייך לג'ון גוטי.
במקום זאת, אדוארדס החנה את הטנדר מול ברז כיבוי בדירתה של חברתו, שם גילתה אותו המשטרה יומיים לאחר השוד.
פול וריו הורה לאחר מכן לדסימון להרוג את אדוארדס.
ברגע שגילה היכן אדוארדס מתחבא, דסימון ואנג'לו ספה ביקרו את אדוארדס וירו בו חמש פעמים בראשו.
מהטנדר הוסרו טביעות אצבע של כמה ממבצעי השוד.
ה-FBI זיהה את הצוות של בורק כמבצעים הסבירים בתוך שלושה ימים מהשוד, בעיקר בשל גילוי הטנדר, יחד עם הקשרים שנקבעו מראש של אדוארדס עם כנופיית בורק בטרקלין רוברט.
הם הקימו מעקבים כבדים, עקבו אחר הכנופיה במסוקים וחיברו מכשירי האזנה לכלי הרכב שלהם, לטלפונים בטרקלין רוברט, ואפילו לטלפונים הציבוריים הקרובים לבר.
ה-FBI הצליח להקליט כמה פיסות דיבור מחשידות למרות צלילי הרקע של מוזיקת רוק ודיסקו, כמו אנג'לו ספה שסיפר לאדם לא מזוהה על "מזוודה חומה ותיק מלופטהנזה" וסיפר לחברתו הופ ברון, "...
תחפור בור במרתף [לא נשמע] המדשאה האחורית..." אבל זה לא הספיק כדי לקשר באופן סופי את הצוות של בורק לשוד, ולא הוצאו צווי חיפוש.
לפי הנרי היל, ג'ימי בורק הפך לפרנואיד ונסער ברגע שהבין כמה תשומת הלב משך כישלונו של אדוארדס, והחליט להרוג את כל מי שיכול לקשר אותו לשוד, החל באדוארדס עצמו.
עם הרציחות של רוב השותפים והמתכננים לשוד, נותרו מעט ראיות ועדים מעטים שחיברו את בורק או הצוות שלו לשוד.
עם זאת, השלטונות הצליחו בסופו של דבר לאסוף מספיק ראיות כדי להעמיד לדין את האדם הפנימי לואי ורנר על שעזר בתכנון השוד.
ורנר היה האדם היחיד שהורשע בשוד, ב-1979, ונידון ל-15 שנות מאסר.
דונלד פרנקוס, מקורב של משפחת הפשע לוקזה, הביע מאוחר יותר תסכול מהיותו חבר קרוב של בורק ואורח קבוע בטרקלין רוברט אך לא היה מעורב בשוד בפועל.
מאוחר יותר, כשוואלן נחקר על ידי השלטונות, הראו לו תמונות ארכיון של המשטרה וזיהה בוודאות את אחד התוקפים שלו כאנג'לו ספה.
מאוחר יותר דיווח איריך כי השודדים היו מעודכנים היטב וידעו הכל על מערכות הבטיחות בכספת, כולל מערכת הדלת הכפולה, לפיה יש לסגור דלת אחת על מנת שהשנייה תיפתח ללא הפעלת האזעקה.
השודדים הורו לאיריך לפתוח את הדלת הראשונה לחדר בגובה 10 על 20 רגל.
הם ידעו שאם יפתח את הדלת השנייה, הוא יפעיל אזעקה ליחידת משטרת רשות הנמל בשדה התעופה.
וינסנט אסארו, חבר בכיר במשפחת הפשע בונאנו, נעצר ב-23 בינואר 2014, בשילוב עם כתב אישום המאשים אותו במעורבות בשוד של לופטהנזה; בן דודו, גספר ולנטי, העיד נגדו.
התיק נגד אסארו התבסס על מודיע שכינה על ידי עורך דינו של אסארו כ"אחד העדים הגרועים ביותר שראיתי אי פעם".
דניאל סימון, שהיה שותף לכתיבת הספר The Lufthansa Heist, בשיתוף עם הנרי היל, דיווח לדף השישי של הניו יורק פוסט שהיל אמר לו שלאסארו "אין מעורבות" בשוד.
ב-12 בנובמבר 2015, אסארו זוכה מכל ההאשמות הקשורות לשוד של לופטהנזה על ידי חבר מושבעים בבית המשפט המחוזי הפדרלי בברוקלין.
המזומנים והתכשיטים הגנובים מעולם לא נמצאו.
בורק גם הבין שהכישלון של אדוארדס להיפטר מהטנדר אפשר למשטרה לתפוס את הצוות שלו, ובורק החליט להרוג את כל מי שיכול לקשר אותו לשוד.
הראשון שנרצח, שבעה ימים בלבד לאחר השוד, היה אדוארדס – נורה ונהרג בדירתו ב-18 בדצמבר 1978, על ידי טומי דסימונה ואנג'לו ספה.
זה היה הראשון בסדרה של פושעים ומכריהם שנרצחו לאחר השוד בפקודתו של בורק:
קורבן תאריך פרטיםפארנל סטיבן "סטקס" אדוארדס18 בדצמבר 1978מוזיקאי בלוז, מומחה לגניבות כרטיסי אשראי ונהג טנדר מילוט.
נורה על ידי דסימון וספה על כך שלא הצליח להיפטר מהטנדר, ובכך הפנה את הרשויות לארגון בורק, ומתוך דאגה שהוא יודיע אם ייתפס.מרטין קרוגמן6 בינואר 1979מקורב רוסי-יהודי של בורק והיל'ס, ובעלים של חנות פאות ומספרה לגברים, שניהם בשם "לגברים בלבד", בקווינס.
קרוגמן היה הראשון שהודיע על בורק (דרך היל) על הפוטנציאל לשוד גדול במסוף לופטהנזה.
בסופו של דבר הוא נרצח ובותר על ידי בורק וספה במפעל הגדרות של הבוס של משפחת הפשע בונאנו, וינסנט אסארו, לאחר שדרישותיו העצבניות והכועסות יותר לגזור 500,000$ שלו מהשוד שכנעו את בורק שהוא עומד להודיע ל-FBI.
מאוחר יותר טען הנרי היל ששרידיו של קרוגמן נקברו לכאורה במועדון רוברט'ס לאונג', יחד עם אלו של חברו החוטף של ג'ימי בורק "רמו" ומייקל "ספיידר" ג'אנקו, שעבד שם כמלצר.
גופתו מעולם לא נמצאה, ובשנת 1986, הוא הוכרז כמת חוקי ואשתו, פראן, קיבלה תשלום של 135,000 דולר מפוליסת ביטוח החיים שלו.
ריצ'רד איטון17 בינואר 1979פורט לודרדייל, פלורידה, מקורבו של טום מונטליאונה, איש החזית של בורק, רודף ונוכל.
הוא לא היה מעורב בשוד בפועל, אבל עונה ונרצח על ידי בורק לאחר שנמלט עם 250,000 דולר מכספו של בורק בהונאת קוקאין מזויפת, ולקיחת חלק מהכסף מהשוד בזמן שהוא הולבן דרך מפעלים לגיטימיים שונים, כולל המועדון של מונטליאונה.
גופתו של איטון התגלתה כשהיא צרורה ותלויה במשאית מקפיאת בשר.
בורק הורשע בסופו של דבר ברצח של איטון ב-1985, ונידון ל-20 שנות מאסר, ומת בכלא.
טום מונטליאונהמרץ 1979 פורט לודרדייל, פלורידה, מסעדן, מאפיונר ומקורבו של ריצ'רד איטון.
מונטליאונה היה הבעלים של The Players Club, בר מקומי שפקדו אותו לעיתים תכופות חברי כנופיית בורק, והואשם על ידי בורק בקשירת קשר עם איטון ופררה על עסקת קוקאין מזויפת ובלקיחת חלק מכספי השוד תוך הלבנתו דרך המועדון שלו.
לואי קפורהמרץ 1979 בעל חניון בדאונטאון ברוקלין ומלבין הון.
קפורה היה שותפו לתא של בורק בתקופתו בכלא ובורק התקשר אליו כדי להלבין חלק מהכסף מהשוד באמצעות אוסף המגרשים הלגיטימיים שלו.
אורח חייו הלא דיסקרטי והצעקני של קפורה והתעקשותו ליידע את אשתו ג'ואנה על עסקי הכנופיות, כולל השוד, הובילו בסופו של דבר את בורק להורות על רצח שניהם.
בתוך ימים מהשוד ובניגוד לפקודותיו של בורק, קפאורה קנה לאשתו קדילאק פליטווד ורודה מותאמת אישית, עם חלקו בשוד, והסיע אותה בחוצפה לפגישה במרחק רחובות ממרכז המטען האווירי של ג'יי-אף-קיי, שם ה-FBI עדיין חקר.
ג'ואנה קאפורהמרץ 1979 אשתו של לואי קפורה, ככל הנראה נרצחה יחד איתו.
ג'ו "בודהא" מנרי15 במאי 1979 מפקח מטענים של אייר פראנס במשמרת לילה.
מנרי היה שותף ותיק של כנופיית בורק, והמידע הפנימי שלו עזר לתכנן את השוד.
למנרי הוצעה שוב ושוב ההזדמנות לתת ראיות למדינה ולהיכנס לתוכנית להגנת עדים, כמו גם לעמית אייר פראנס/ נמל התעופה ג'יי-אף-קיי רוברט מקמהון, הצעה שלה שניהם סירבו.
מנרי נמצא מת במכונית חונה לצד מקמהון, חמישה חודשים לאחר השוד, עם סימני ירי בסגנון הוצאה להורג בחלק האחורי של הראש.
רוברט מקמהן16 במאי 1979 מפקח משמרת לילה של אייר פראנס בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ' קנדי.
היה מעורב בשוד דומה של אייר פראנס בשנת 1967 עם מקורבו של ג'ימי בורק, הנרי היל.
חשוד בסיוע לג'ו מנרי לתכנן את השוד של לופטהנזה.
הוא נמצא מת במכונית חונה לצד מנרי חמישה חודשים לאחר השוד, כשהוא נורה בסגנון הוצאה להורג בחלק האחורי של הראש.
פאולו ליקאסטרי13 ביוני 1979 מהגר בלתי חוקי, סוחר סמים יליד סיציליה, סוחר ברשת סחר הסמים Pizza Connection, ומקורב למשפחת פשע גמבינו.
הוא לא היה מעורב בשוד בפועל, אלא היה איש קשר ממשפחת גמבינו שתפקידו היה לפקח על התוכניות ולוודא שמשפחת גמבינו תקבל את החלק שלהם, כ-200,000 דולר.
גופתו העירומה וחדורת הכדורים התגלתה על ערמת אשפה בוערת שישה חודשים לאחר השוד.
אחרים שהיו מעורבים בתכנון, ביצוע או מעקב אחר השוד שנהרגו, אך לא בהוראת בורק ב-1979.
קורבן תאריך פרטיםתומאס "תומי" דסימונה 14 בינואר 1979 היה מעורב בשוד דומה של אייר פראנס בשנת 1967 עם חברו של ג'ימי בורק, הנרי היל.
דסימונה נעלם ב-14 בינואר 1979, מאחר שביצע את הרציחות הבלתי קשורות של שני בני משפחת הפשע גמבינו ומקורבי גוטי: ויליאם "בילי באטס" בנטוונה ורונלד "פוקסי" ג'רות'ה.
תרזה פרארה 10 בפברואר 1979 מאהבת חלקית של טומי דסימונה ומקורבת של ריצ'רד איטון ושל טום מונטליאונה כאחד.
נעלמה ב-10 בפברואר 1979, וב-18 במאי 1979, פלג גופה המבותר נמצא צף ב-Barnegat Inlet, ליד טומס ריבר, ניו ג'רזי.
אנג'לו ספה 18 ביולי 1984 בן משפחת פשע לוקזה, וחבר קרוב, נאמן ואמין במיוחד של דסימונה, טוני רודריגז ובורק.
ספה היה אחראי לרוב מקרי הרצח של תוכנית חיסול העדים של בורק בשנים 79–1978. ספה וחברתו נרצחו על ידי חברים אלמונים של חוליית חבלה של לוקזה, על פי הדיווחים שבוע לאחר ששדדו מסוחר סמים המזוהה עם לוקזה אלפי דולרים בקוקאין ובמזומן שיועדו לארגון.
ג'ואנה לומברדו 18 ביולי 1984 חברתו בת ה-19 של אנג'לו ספה.
פרנק ג'יימס בורק 18 במאי 1987 בנו של ג'ימי בורק ויכול להיות שהיה מעורב בשוד; הוא נרצח על ידי סוחר הסמים שלו בגלל עסקת הרואין שגויה.
ג'נט ברביירי, חברתו ואשתו לעתיד של לואי ורנר, שהעידה נגד ורנר בפני חבר מושבעים גדול.
ויליאם "ביל" פישטי, בעל חברת שילוח מוניות וקרוב משפחה שהיה מעורב במכירת איגרות חוב גנובות.
פיטר גרונוואלד, ממארגני השוד של לופטהנזה, שהעיד נגד חברו ועמיתו לעבודה לואי ורנר.
פרנק מנה, מעורב בעסקי ההימורים של המאפיה, שאנג'לו ספה ודניאל ריזו עבדו עליו בגלל אי-הכשירות של הבוס שלו מרטין קרוגמן.
לואי ורנר, רואה חשבון במנהטן ששימש כמלבין הון.
באפריל 1980, הנרי היל נעצר באשמת סמים לא קשורה לשוד.
הוא השתכנע שמקורביו לשעבר תכננו להרוג אותו: וריו, על סחר בסמים; ובורק, כדי למנוע מהיל לקשר אותו בשוד.
עם משפט ארוך על ראשו, היל הסכים להפוך למודיע ונכנס לתוכנית להגנת עדים עם משפחתו.
הוא לא הצליח לעזור לממשלה להשיג הרשעות נגד וריו או בורק בגין השוד של לופטהנזה, אף על פי ששניהם הורשעו בפשעים אחרים כתוצאה מעדותו.
זהו הנושא העיקרי של הסרטים The 10 Million Dollar Getaway מ-1991 ו-The Big Heist מ-2001 – והוא מרכיב עלילתי מרכזי בסרט "החבר'ה הטובים" מ-1990.
השוואה היא בחינת הדומה והשונה בין שני דברים או יותר.
ההשוואה מתבצעת באמצעות בחירת מאפיינים הניתנים להשוואה, וזיהוי הדמיון והשוני בהקשר של כל מאפיין.
כאשר ישנם הבדלים בין אובייקטים, ניתן להשתמש בהשוואה כדי לבחור את המתאים מביניהם בהתאם לצורך.
כדי לאפשר השוואה בין דברים, עליהם להיות בעלי מאפיינים דומים מספיק.
אם שני דברים שונים מכדי להשוות ביניהם בצורה שהיא בעלת משמעות, ניסיון להשוות ביניהם מכונה "השוואת תפוחים ותפוזים".
הכשל הלוגי המייחס שקילות בין שני דברים על סמך נימוק פגום או כוזב נקרא "שקילות כוזבת".
השוואה נמצאת בשימוש נרחב בחברה, במדע ובאמנויות ולאורך ההיסטוריה התפתחו תחומי מחקר רבים העושים שימוש בהשוואה.
השוואה היא פעולה טבעית המשמשת גם בעלי חיים בקבלת החלטות, למשל כאשר הם מחליטים איזה מזון לאכול.
משחר הימים עסקו בני אדם בהשוואה בעת ציד או בליקוט מזון.
בעת החדשה מתבטאת ההשוואה בפעילויות המצריכות בחירה, כמו קניות של מזון, של בגדים ושל פריטים אחרים; וכן בחירת מועמד למשרה, בחירת בן זוג ועוד.
אדם העוסק בשופינג מנסה לרוב להשיג את העסקה המשתלמת ביותר על ידי השוואת האיכות של גרסאות שונות של מוצר מסוים, וניסיון לקבוע איזו מהן ממקסמת את ההחזר על הכסף ששולם.
במאה העשרים ואחת, כאשר קניות באינטרנט הפכו לנפוצות, נוצרו אתרי השוואת מחירים כדי לסייע לקונים לבחור את העסקה המשתלמת בצורה אוטומטית.
השקעה מוגזמת בביצוע השוואות עשויה לגרום לבעיה שנקראת analysis paralysis , תופעה שמתארת חוסר יכולת להחליט הנובע מניתוח יתר של האפשרויות השונות.
בני אדם נוטים להשוות את עצמם לאחרים - התנהגות שנצפתה גם בבעלי חיים מסוימים.
היכולת להשוות את עצמך לאחרים מתחילה להתפתח אצל ילדים בגילי בית הספר היסודי.
כאשר אדם תופס את הדברים שיש לאחרים ואין לו כבלתי מושגים, ההשוואה עשויה להוביל לתחושת אומללות ולתחושת קנאה.
בעולם השיווק קיימת טכניקה המסתמכת על ביצוע השוואות כאלה ואחרות כדי לפתות אנשים לרכוש מוצרים.
ב-1954 הציע הפסיכולוג החברתי ליאון פסטינגר את תאוריית ההשוואה החברתית המתמקדת באמונה שקיים דחף אנושי של אדם ללמוד על עצמו, על יכולותיו ועל דעותיו, על ידי ההשוואה של עצמו לאחרים.
התיאוריה מסבירה כיצד ההשוואה העצמית לאחרים עוזרת להפחית את אי הוודאות הנוגעת להערכת הדעות והיכולות האישיות, ועוזרת לאדם להגדיר את עצמו.
בעקבות פרסום התיאוריה החל המחקר האקדמי להתמקד בהשוואה חברתית כדרך לשיפור עצמי.
השפה האנושית התפתחה בצורה שמאפשרת השוואה דקדוקית נוחה, והיא כוללת צורות השוואתיות המאפשרות לאדם לתאר דבר כ"יותר" או "פחות" מאשר דבר אחר, או לתאר אלמנט בקבוצה כ"הכי הרבה" או "הכי פחות" ביחס לקבוצה.
אחד מהשימושים העיקריים בהשוואה בספרות הוא השימוש באמצעי הספרותי דימוי.
דימויים משמשים בין היתר להשוואה בין החי לבין הדומם, וכן להמחשה הומוריסטית או אבסורדית של דמיון כדי להציג לקורא הקבלה בין שני דברים שאין ביניהם קשר ישיר בהכרח.
ההשוואה באה לידי ביטוי ביצירות ספרותיות רבות.
השיר "שתי בנות" מאת חיים נחמן ביאליק הוא דוגמה לשיר שעוסק בהשוואה.
המספר בשיר משווה בין שתי בנות, צילי וגילי, ושואל מי משתיהן יפה יותר מכיוון שהוא מתלבט את מי משתיהן לשאת לאישה.
לאורך ההיסטוריה, מספר יצירות ספרותיות התייחסו לפרקטיקת ההשוואה באופן שלילי.
לדוגמה, המשורר האנגלי ג'ון לידגייט שחי במאה ה-15, כתב את השורה "[o]dyous of olde been comparsionis" (בתרגום לעברית: השוואות הן נתעבות), אשר הופיעה גם ביצירות של סופרים שפעלו בתקופות מאוחרות יותר כמו ויליאם שייקספיר, שכלל את השורה במהומה רבה על לא דבר.
בין תחומי המחקר של הספרות ניתן למצוא את הספרות ההשוואתית - דיסציפלינה שמסתכלת על הספרות כעל ביטוי תרבותי גלובלי של האדם, ללא מגבלות של שפה, לאום או מקום.
אחד השימושים החשובים בחקר ההיסטוריה האנושית הוא חקר המיתולוגיה ההשוואתית החוקרת מיתוסים דומים שהתפתחות בתרבויות שונות על מנת להבין התפתחותן של תרבויות שונות, כגון מיתוס המבול.
חקר המיתולוגיה ההשוואתית מגלה מקורות לשוניים קדומים דומים בין שפות שונות אשר יכולים להעיד על שפה קדומה משותפת או על נדידה של שפה מחברה אחת אל חברה אחרת.
חקר המיתולוגיה ההשוואתית נועד לחקור גם את המשותף התודעתי של בני אנוש מתרבויות שונות.
מחקרים השוואתיים במדעי הטבע נעשים בתחומים שונים.
תחום הפיזיולוגיה ההשוואתית משווה תפקודים פיזיולוגיים ותהליכים ביוכימיים של איברים בבעלי חיים הממלאים אותם התפקידים, במטרה למצוא קשרים אבולוציוניים בין בעלי חיים אלה.
מחקרים בתחום הפיזיולוגיה נועדו לבדקו השפעה של תנאים חיצוניים על תפקוד איברים שונים בבעלי חיים שונים, למשל, חשיפה לתנאים קיצוניים של טמפרטורות ויובש באורגניזמים שונים.
גם תחום הגנומיקה ההשוואתית הוא תחום מחקר שמבוסס על השוואה.
התחום הוא אחד מתתי התחומים של הגנומיקה, העוסק בניתוח של גנים בעלי אותו תפקיד ובהשוואה של מידע גנטי בין יצורים שונים, בהתחקות אחר ההבדלים ביניהם, ובהבנת הארגון שלהם בגנום ומקורם.
חלק גדול מהמחקר בתחום מבוסס על השוואת המיקום הכרומוזומי של קבוצות גנים ועל השוואת החומר הגנטי בכרומוזומים בין מינים שונים.
בפיתוח תוכנה, השוואת קבצים משמשת למציאת הדמיון והשוני בין שני קבצים, בדרך כלל קובצי טקסט או קובצי קוד.
השיטה להשוואת קבצים וגם תצוגת ההבדלים ביניהם נקראת בדרך כלל diff ,על שם הפקודה Diff שקיימת במערכת ההפעלה Unix.
בשוק קיימות תוכנות רבות להשוואת קבצים שנמצאות בשימוש נרחב, למשלcmp, FileMerge, WinMerge, Beyond Compare ו-File Compare.
עורכי טקסט ומעבדי תמלילים רבים מבצעים השוואת קבצים לצורך הדגשה של השינויים במסמך.
בניהול גרסאות של תוכנה, הכלי גיט מאפשר השוואה בין שתי גרסאות של קובץ או בין שני קבצים.
השוואת תהליכים גאוסיים (Gaussian processes comparison) הוא אוסף של כלים אנליטיים (בעיקר אי-שוויונות) הקושרים בין התנהגותם של שני תהליכים גאוסיים באמצעות השוואת מבני השונות המשותפת שלהם.
כלים אלה מאפשרים להעריך גדלים קשים לחישוב – למשל תוחלת הסופרימום או הסתברויות זנב של תהליך אחד – על-ידי השוואתם לאלו של תהליך אחר, פשוט יותר לניתוח.
יהיו , ו- תהליכים גאוסיים בעלי תוחלת 0.
דומיננטיות של אינקרמנטים לכל מתקיים:
אי השוויון של סודקוב–פרניקה "חזק" יותר מאי-שוויון סלפיאן נבחינה זו שהוא מאפשר לנו לקבל את אותה תוצאה כמו בלמה של סלפיאן אך ללא הדרישה על שוויון השונויות:
יהיו ו- תהליכים גאוסיים בעלי תוחלת 0.
נניח בנוסף כי לכל , מתקיים:
אי-שוויון גורדון הוא הרחבה של הלמה של סלפיאן, ומתייחס לפונקציונלים מורכבים מסוג מינימום–מקסימום:
יהיו ו- קבוצות אינדקס, ויהיו , תהליכים גאוסיים בעלי תוחלת אפס על מרחב המכפלה .
1. הלמה של גורדון כוללת את הלמה של סלפיאן במקרה בו ניקח את אחת מקבוצות האינדקס להיות יחידון (סינגלטון).
2. ניתן לקבל תוצאה דומה עבור הסדר ההפוך של האינפימום-סופרמום אם ניישם את אי שוויון גורדון על התהליכים .
3. כמו במקרה של אי-שוויון סודקוב–פרניקה, ניתן לקבל את אותה תוצאה גם אם לא נדרוש את שוויון השונות.
נוכל לקבל חסם על הנורמה של מטריצות אקראיות או של ערכיה הסינגולריים.
ניתן לתאר ערכים שונים אלו כסופרמום של תהליך גאוסי ואז להשתמש באי שוויונות סלפיאן או סודקוב-פרינקה כדי לקבל על ערכים אלו חסם.
לדוגמה, תהי בעל כניסות בלתי-תלויות .
נגדיר את הערך הסינגולרי הגדול ביותר: .
כאשר תהליך גאוסי על הספֵירה היחידה .
ניתן להשוות אותו לתהליך גאוסי פשוט יותר ולקבל עם סלפיאן/סודקוב–פרניקה:
באופן דומה ניתן לקבל חסמים לערכים נוספים, כמו הערך הסינגולרי הקטן ביותר () על ידי שימוש באי-שוויון גורדון.
ניתן לקבל הערכה על מספר הכיסוי של איזושהי קבוצה גאומטרית במרחב האוקלידי.
נגדיר את התהליך הגאוסי הקנוני , עם .
עבור תהליך זה מרחק האינקרמנטים הוא בדיוק המרחק האוקלידי: .
נוכל להראות, לפי אי-שוויון סודקוב–פרניקה, שלכל מתקיים:
כאשר הוא מספר הכדורים האוקלידיים ברדיוס הדרוש לכיסוי (מספר הכיסוי).
התוצאה המרכזית הראשונה של תחום "השוואות תהליכים גאוסיים" היא הלמה של סלפיאן שהוכחה לראשונה על ידי ב-1962 וזכתה להוכחות נוספות בדרכים שונות.
מאז שימשה כלי משמעותי בדיספלינות שונות- בהנדסה, סטטיסטיקה ותורת ההסתברות.
כעשר שנים אחר כך, באמצע שנות ה-70, הוכח אי השוויון של סודקוב–פרניקה.
ב-1985, הוכיח המתמטיקאי הישראלי יהורם גורדון את ההרחבה של הלמה של סלפיאן מתוך מוטיבציה להעריך טוב יותר בעיות גאומטריות.
השומר הצעיר היא תנועת הנוער הציונית הראשונה.
התנועה הוקמה בשנת 1913 על ידי קבוצת נערים ונערות יהודים שביקשו למצוא דרך חדשה לחבריהם ולשאר בני עמם בגלות.
התנועה פועלת במאות מוקדים בישראל וברחבי העולם, ומקיימת פעילות חינוכית שבסיס רעיונה הוא "תיקון אדם – תיקון עולם".
בשנת 1913 הוקמה תנועת השומר הצעיר, הראשונה לתנועות הנוער הציוניות.
ראשיתה בגליציה שבדרום-מזרח פולין ומערב אוקראינה (חלק מהאימפריה הרוסית באותם ימים), בה נאספו צעירות וצעירים יהודים לקבוצות, נפגשו לפעולה ולמדו מפיו של מדריך על ציונות, שיתוף והגשמה.
תוך שנים מספר התפשטה התנועה לעשרות ומאות קנים ברחבי פולין ומשם ל-35 מדינות.
ערב השואה עמד מניינה על 70,000 חברים ברחבי תבל.
בארץ הקימה תנועת השומר הצעיר 85 קיבוצים והייתה לתנועת הגשמה.
במרוצת השנים יצרה מפעלים חברתיים וחינוכיים אשר תרמו לבניין המפעל הציוני והחברה הישראלית.
בתנועה מתקיימים תחומי העשייה הבאים: תנועת הנוער בארץ, המונה למעלה מ-100 קנים בהם מתחנכים כעשרת אלפי בני נוער; תנועת הנוער בעולם, המונה 42 קנים ב-21 מדינות; פעילויות חברתיות במסגרת קבוצת חבצלת ותנועת הבוגרים של השומר הצעיר המונה מאות חברים.
תנועת השומר הצעיר הוקמה ב-1913 בלבוב שבגליציה (כיום מערב אוקראינה).
שנותיה הראשונות היו שנים של תסיסה וגיבוש דרך.
בתחילה הייתה זו תנועת נוער צופית מעיקרה שטיפחה בחניכיה חיי קבוצה, זיקה לטבע, גאווה לאומית, והיכרות עם השפה העברית והארץ.
מקור השפעה נוסף לצופים, היוותה תנועת הוואנדרפוגל (פירוש השם: ציפור נודדת) הגרמנית, בין היתר, בהשראתה ניתן הכינוי 'קן' לסניפי התנועה.
שמה הראשון, "השומר", נבחר בהשראת חברי אגודת "השומר" בארץ שהיו מופת לחניכיה.
עם התבהרות דרכה הרעיונית והחינוכית של התנועה, היא התאחדה ב-1916 עם תנועת "צעירי ציון" בעלת הדגש הרעיוני-תרבותי.
האיחוד בין שתי התנועות הוליד את שיטת החינוך הייחודית שפיתחה תנועת השומר הצעיר.
שיטה זו מתבססת על שילוב בין חינוך חווייתי וצופי לבין העשרה תרבותית ורעיונית רחבת אופקים.
משנותיה הראשונות רעיון ההגשמה היה מהותי לתנועה.
עם ראשית העלייה השלישית, ב-1919, עלו לארץ ראשוני הבוגרים בכוונה להגשים בה את ערכיהם.
כעבור שנה התמקמה על גבעה חשופה מעל הכנרת הקבוצה השומרית הראשונה בארץ – קבוצת ביתניה עילית.
אותה קבוצה היוותה בסיס להתנסויות, לרעיונות ולשאיפות של אנשי וקיבוצי השומר הצעיר באותן שנים בארץ.
כחלק מרעיון ההגשמה סביב התקופה המדוברת, צמחה מתוך התנועה מפלגת השומר הצעיר המרקסיסטית, שהתמקדה בקידום הרעיון הסוציאליסטי והקיבוצי, תמיכה במשטר הסטליניסטי, וכינון מדינה דו-לאומית בשטחי ארץ ישראל המנדטורית.
מאוחר יותר, מפלגת השומר הצעיר המשיכה את דרכה אל מפלגת הפועלים המאוחדת ואחריה למרצ, והתנועה המשיכה לתמוך במרצ באופן רשמי עד ל.
באביב 1920 נערכה ועידת השומר הצעיר בטרנוב.
מסר מפורש אשר הועבר מראשוני השומרים בארץ ישראל אל השומרים בגולה, באמצעות מרדכי שנהבי החלוץ הראשון לארץ ישראל מהתנועה אשר הגיע במיוחד לוועידה, שיש לעלות עלייה מידית תוך התעלמות מן המדיניות של ההנהלה הציונית שקבעה שאין לעודד עלייה של צעירים חסרי אמצעים לפני הכנת תשתית לקליטתם בארץ.
לדבריו, "התנאים בארץ שונים לחלוטין מהתנאים בגולה ויש ללמוד את החקלאות בארץ".
ועידת טרנוב נתנה זריקת מרץ ובעקבותיה החלו חלק מבוגרי התנועה לעלות לארץ כקבוצות (עד אז עלו כבודדים).
בשנת 1927 הקימו חברי התנועה את "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר", לימים תנועת האם והגוף המיישב של תנועת הנוער.
בוועידה העולמית השלישית שהתקיימה בשנת 1930 ב שבצ'כוסלובקיה (Vrútky, בסלובקיה של ימינו), הוחלט שהצטרפות ל מהווה דרך ההגשמה היחידה והמחייבת עבור כל חניכי התנועה.
לאחר הקמת הקיבוץ הארצי עברה למעשה הנהגתה של התנועה מהגולה (בעיקר פולין) לארץ.
פלג "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" (מייסדי קיבוץ אפיקים) בהנהגת אלעזר גלילי, וחלק מסניפי התנועה ב ובארצות נוספות לא הסכימו עם החלטות הוועידה, פרשו מהתנועה והקימו את תנועת נצ"ח.
85 הקיבוצים החברים ב"קיבוץ הארצי" השתתפו בהתיישבות, בהגנה, בחקלאות, בתעשייה, בחינוך ותרבות של היישוב שבדרך ושל מדינת ישראל.
בשנת 1929 קמו שלושה קינים בחיפה, רחובות ובמקווה ישראל.
בחודשים הראשונים פעלו כל אחד מהקנים באופן עצמאי ללא כל קשר ביניהם.
המפגש הראשון נערך בנס ציונה ב-1930 ונכחו בו נערים גם מהערים: תל אביב, ראשון-לציון, עפולה ונס ציונה.
מפגש זה התחיל את תהליך יצירת התנועה הארץ ישראלית.
במפגש נבחרה הוועידה המרכזית שניהלה את התהליכים המרכזיים בתנועה באותם ימים.
בשנת 1931 הוקם בקיבוץ משמר העמק המוסד החינוכי הראשון של השומר הצעיר, שומריה שבו למדו כל הילדים והילדות הגרים בקיבוצי התנועה.
עם החזרה ממחנה ארצי בחופשת הקיץ, אשר התקיים בקיבוץ מרחביה, דרשו גם נערים ונערות אשר נולדו וגדלו בקיבוצים להקים קנים בקיבוציהם.
הסלידה מאורח החיים היהודי בגולה והמאורעות ההיסטוריים, דחפו רבבות של בני נוער אל קני התנועה, שהציעה אלטרנטיבה אישית ולאומית.
היה זה מרד מתוך אחריות כוללת על העם היהודי, שמדריכה אותו האמונה בהיתכנותו של עולם אנושי אחר.
בעשרות הקנים נוסדה חברת נעורים תוססת, אשר לא ראתה עצמה כמסגרת לחינוך משלים בלבד, אלא הקיפה את חיי הנוער בכוליותם והציעה פתרון חיים מלא: עלייה ארצה והגשמה בקיבוץ.
החוליה המחברת בין הקן לבין ההגשמה החלוצית בארץ הייתה ההכשרה.
בכל עיר ועיירה הוקמו חוות ההכשרה בהן התגבשו הקבוצות לקראת עלייה לארץ.
תנועות נוער חלוציות-ציוניות שונות (כגון "השומר קדימה" בצ'כוסלובקיה) התמזגו במהלך שנות השלושים עם השומר הצעיר.
ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין ואימת הנאצים ירדה על אירופה כולה.