tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השרירים מזיזים את הגוף במרחב ואף מסייעים לעבודתם של איברים פנימיים.
השרירים אחראיים לייצור חלק גדול מחום הגוף.
שריר היא רקמה אקסיטבילית, רקמה הניתנת לעירור.
קיימים שלושה סוגים של שרירים: שריר שלד, שריר חלק ושריר הלב.
הסוגים נבדלים זה מזה בצורת הסיבים המרכיבים אותם, בעיצובם, בצורת התכווצותם ובתפקידם.
פעולת השרירים מנוהלת על ידי אותות ממערכת העצבים, באמצעות תאי עצב שמקושרים ישירות לסיבי שריר בצומת עצב-שריר.
השרירים מעוצבבים על ידי נוירונים מוטוריים שנמצאים באזור הגחוני של מוח השדרה.
נוירונים מוטוריים ששנמצאים ברמות שונות של מוח השדרה מעצבבים שרירי שלד באזורים שונים של הגוף.
למשל, נוירונים מוטוריים באזור המותני, יעצבבו את שרירי הרגליים.
סעיף העצב וסיבי השריר אותם הוא מעצבב נקראים יחידה מוטורית.
פעילות השרירים החלקים ושריר הלב מפוקחת על ידי מערכת העצבים האוטונומית.
המעורבות של מערכת העצבים בתנועת השרירים מאפשרת להתאים את ההתנהגות בהתאם לשינויים בסביבה.
יכולת שליטה עצמית מאפשרת לאדם להפעיל עיכוב או הפעלה על שרירי השלד בהתאם לנסיבות.
מערכת העצבים מאפשרת גם קואורדינציה בין חלקי הגוף השונים, הדרושה לצורך מיומנויות כמו תיאום עין-יד.
רקמת שרירי השלד (שריר משורטט), שנקראים גם שרירים רצוניים, פועלת יחד עם העצמות כדי להניע את חלקי הגוף או את הגוף כולו.
היא בנויה ממערכים מקבילים של תאים גליליים וארוכים הנקראים סיבי שריר.
בין המומחים יש חילוקי דעות לגבי מספר השרירים הכולל בגוף, שכן יש המגדירים הסתעפויות שונות של שריר מורכב כמספר שרירים נפרדים.
מספר השרירים הכולל בגוף נע בין כ-650 לבין כ-850 ומשקלם הוא בקירוב מחצית משקל הגוף כולו.
בקרב נשים קיימת בממוצע מסת שרירים קטנה יותר, ומכיוון שכוח שריר פרופורציונלי לשטח החתך שלו, כוחן המוחלט של הנשים נמוך יותר.
במחקרים נמצא שגם כאשר מנרמלים את מסת השריר למשקל גוף, כוחן היחסי נמוך יותר, עקב הרכב סיבי שריר שונה.
תפקודם נתון לשליטה מודעת או רצונית, ורובם מחוברים בגידים לעצמות השלד.
כל שריר שלד נתון במעטפת שריר.
מעטפת שריר היא קרום חזק של רקמת חיבור המתמזג עם הגידים שבקצות השרירים.
הגידים של שרירי השלד נמצאים בצידו החיצוני של השריר או שזורים בתוכו.
השריר נחלק לאגודות על ידי חיץ השריר (Musculus Quiddam) (רקמת חיבור דקה).
כל אגודה כזו בנויה מסיבי שריר, העטופים ברקמת חיבור עדינה.
קוטר סיבי השריר באדם הבוגר נע בין 10–100 מיקרון, ואורכם נע בין מילימטר אחד ועד כמה סנטימטרים.
תא השריר הוא תא גדול מאוד ומרובה גרעינים (סינקיטיון).
קרום תא השריר קרוי סרקולמה (Sarcolema), והפרוטופלזמה שלו קרויה סרקופלזמה.
כל תא שריר מכיל סיבוני שריר (Myofibrils) המסוגלים להימתח באופן פאסיבי ולהתכווץ באופן אקטיבי.
הסרקומר הוא יחידת ההתכווצות הבסיסית של שריר השלד.
הסרקומר בנוי מקורים עבים העשויים מהחלבון מיוזין וקורים דקים העשויים מהחלבון אקטין.
הסרקומרים מחוברים זה לזה ומראם במיקרוסקופ אור כולל סדר מחזורי של קטעים בהירים (פס I אזור שבו יש רק אקטין) וכהים (פס A כולל חפיפה של אקטין ומיוזין) לסירוגין, אזור H אזור H: (מרכז אזור ה-A, מכיל רק מיוזין) המשווים לשריר מראה משורטט.
פז Z מחבר בין סרקומר לסרקומר.
התקצרות סיבוני השריר יחד, מביאה להתכווצות השריר.
התכווצות השריר מתרחשת כאשר אקטין (הסיב דק) ומיוזין (סיב עבה) מחליקים זה על פני זה בתוך היחידה הבסיסית של ההתכווצות – הסקרומר – מבלי לשנות את אורכם, תוך יצירת גשרי רוחב.
תנועה זו מקצרת את הסרקומר וכך גורמת להתכווצות השריר.
קורי המיוזין העבים אינם זזים.
קורי המיוזין מחליקים ומושכים את סיבי האקטין לעבר מרכז הסרקומר.
פסי Z מתקרבים זה לזה והסרקומר מתקצר וכך גם את השריר – מבלי לשנות את אורכם של הסיבים עצמם.
קורי האקטין וקורי המיוזין פועלים אלה על אלה באמצעות יצירת גשרי רוחב בין ראש המיוזין לסיב האקטין.
מחזור יצירת גשרי הרוחב (cross-bridge cycle)
במצב מנוחה: ראשי המיוזין נושאים ADP + Pi ואינם מחוברים לאקטין.
אות עצבי וסידן: גירוי עצבי גורם לשחרור יוני סידן (Ca²⁺), אשר מזיזים את התצמיד טרופונין-טרופומיוזין וחושפים את אתרי הקשירה באקטין.
יצירת גשר רוחב: ראשי המיוזין מבצעים הידרוליזה של ATP ומפרקים אותו ל־ADP + Pi.
חל שינוי בזווית של ראשי המיוזין.
ראשי המיוזין נקשרים לאקטין, Pi משתחרר ומתחוללת "פעימת כוח (power stroke) האקטין נמשך לעבר מרכז הסרקומר, ו-ADP משתחרר.
ניתוק: מולקולת ATP חדשה נקשרת למיוזין, וגורמת לו להשתחרר מהאקטין.
טעינה מחדש: ATP מתפרק ל-ADP + Pi, מה ש"מטעין" מחדש את ראש המיוזין למצב מוכן לפעולה.
המחזור ממשיך כל עוד יש ATP וסידן.
מבחינה תפקודית, ניתן לזהות שני סוגים של סיבי שריר: סיבים איטיים (אדומים) וסיבים מהירים (לבנים).
סיבים איטיים (אדומים) – מכונים גם סיבים מסוג I, עשירים במרכיבים המאפשרים פעילות אירובית מבוססת על זרחון חמצוני.
סיבים איטיים יכולים לפעול לאורך זמן ממושך מבלי להתעייף אך מפיקים מתח התכווצות נמוך.
סיבים איטיים מרכיבים שרירי שלד יציבתיים, כלומר שרירים המחזיקים את הגוף כנגד הכבידה.
סיבים מהירים (לבנים) – מכונים גם סיבים מסוג IIb, עשירים במרכיבים המאפשרים פעילות מבוססת תסיסה.
סיבים מהירים מפיקים מתח התכווצות גבוה וכך גם מתעייפים מהר יותר ומפיקים חומצת חלב כתוצר לוואי מתהליך התסיסה.
סיבים אלו מרכיבים שרירים מניעים דוגמת שריר הסובך.
הם גם גדולים יותר מסיבים איטיים.
מסווגים בנפרד גם סיבי שריר מסוג IIa הנחשבים לסיבים מעורבים וסיבים מסוג IIc.
סיבים אלו שכיחים יותר בגילאים מבוגרים.
שרירי השלד השונים אינם מורכבים מסוג סיב מסוים באופן בלעדי, אלא משילוב בין סוגי הסיבים ביחס ההולם את תפקידם כמייצבים (בעיקר סיבים איטיים) או כמניעים (בעיקר סיבים מהירים) או בכל שילוב אחר.
בכל שריר ימצאו יחידות מוטוריות שונות בפרופורציות שונות.
שרירי שלד יכולים לפעול בשלוש דרכים:
התכווצות קונצנטרית – במהלכו שריר השלד מתכווץ ומתקצר, אופייני לפעולות הדורשות הפעלת כוח.
התכווצות סטאטית או התכווצות איזומטרית – במהלכו השריר שומר על אורכו כנגד עומס.
אופייני לפעילות שרירים מייצבים של המפרקים והגוף.
התכווצות אקסצנטרית או התכווצות איזוטונית – במהלכו השריר משנה את אורכו תחת עומס קבוע תוך כדי ספיגת העומס המופעל עליו.
אופייני לפעולת שרירים שונים במהלך תפקוד המנצל את הכבידה או את ההתמדה בצורה מבוקרת, כמו השריר הארבע ראשי במעבר לישיבה או מכופפי הברך במהלך הליכה.
כיווצי השרירים השונים מתקיימים בתוך תפקודיהם השונים של השרירים:
מניע ראשי – שריר עיקרי בתנועת מפרק מסוימת, כמו שריר הזרוע התלת ראשי בפשיטת המרפק.
שריר עזר – שריר המסייע למניע הראשי כאשר נדרש כוח רב יותר.
למשל שרירי צוואר מסוימים המסייעים לסרעפת בפעולת הנשימה בזמן מאמץ או בזמן מחלת ריאות חסימתית.
שריר מייצב – שריר שפעולתו האיזומטרית מאפשרת לשמור על היציבה או מאפשרת לשריר אחר לבצע תנועה.
למשל השרירים נוגדי הכבידה של הגו או שרירי שורש כף היד המשמרים את תנוחת שורש כף היד בזמן פעולת האצבעות.
סינרגיסט – שריר המבקר ומתאם תנועה או מנטרל תנועה מיותרת בזמן הפעלת מפרק.
למשל שריר הזרוע התלת ראשי המנטרל את פעולת כיפוף המרפק כאשר שריר הזרוע הדו ראשי מסובב את האמה כלפי מעלה, או למשל השריר השוקתי הקדמי ופושט האצבעות הארוך המנטרלים הדדית את האינוורסיה והאיברסיה שהם יוצרים ומפיקים יחד תנועת כפיפה גבית בקרסול.
שרירי השלד פועלים לעיתים יחד עם שרירים אחרים לביצוע תנועה מסוימת ואז הם מכונים אגוניסטים, כמו שריר הזרוע הדו ראשי ושריר הזרוע האגוניסטים ששניהם מכופפים את המרפק.
שרירים המבצעים תנועה הפוכה לשרירים אחרים מכונים אנטגוניסטים, כמו שריר הזרוע התלת ראשי (פושט של המרפק) האנטגוניסט של שריר הזרוע הדו ראשי (מכופף של המרפק).
שרירים יכולים לפעול במספר תפקידים על פי הנדרש וכן הם יכולים להיחשב כאגוניסטים או כאנטגוניסטים.
לדוגמה, שריר הזרוע התלת ראשי הוא מניע ראשי בפשיטת המרפק, שריר עזר בפשיטת הכתף, שריר מייצב בזמן עמידת ידיים וסינרגיסט בסיבוב האמה כלפי מעלה.
שריר הזרוע הדו ראשי הוא אנטגוניסט לשריר הזרוע התלת ראשי שכן הראשון מכופף את המרפק והשני פושט אותו, אך גם אגוניסט לשריר הזרוע בעת כיפוף המרפק שכן שניהם פועלים יחד לכיפופו.
אימון הקשור במאמץ רב על שריר רצוני מסוים, כגון אימון משקולות, מאפשר גדילה של השריר על ידי כך שהוא גורם למיקרו-טראומה בשריר, כלומר נגרמים בו קרעים זעירים.
בתגובה פותח הגוף בתהליך של תיקון הקרעים, תהליך אנבולי של סינתזת מולקולות חלבון, המביא לגדילה של תאי השריר שניזוקו באימון.
תהליך זה של ריפוי ובנייה של השריר עשוי לדרוש כ-48 שעות.
הקרעים הזעירים הם אחת הסיבות המרכזיות לתחושה של כאב שריר מושהה המורגשת לאחר המאמץ.
פעילות אירובית מתונה לזמן ממושך הופכת את סיבי השריר לעמידים יותר להתעייפות.
לחלופין, במצב של תת תזונה, כאשר הגוף זקוק לחלבונים לשימושים חיוניים אחרים ואין חלבונים זמינים במחזור הדם, מביא הוא לתהליך של קטבוליזם בו הוא מפרק חלבונים ישירות מתאי השריר, תוך כדי הקטנת מסתם.
מסיבה זו אנשים הסובלים מרעב מאבדים מסת שריר בתהליך הנקרא אטרופיה של השריר.
ככל הידוע כיום אין יצירה של תאי שריר, ומתקיימים רק תהליכים של פירוק ובניה.
קיימים תאים מיוחדים הנקראים תאי לוויין (Satellite cells).
תאים אלו נמצאים בצמוד לסיבוני השריר והם תאים מלווים – שניהם עטופים יחד במעטפת השריר.
לתאי הלוויין יש יכולת חלוקה שלאחריה הם מתאחים עם סיבוני השריר.
בתהליך זה נוסף לתוך סיב השריר גרעין וכן נפח הציטופלסמה גדל, והתוצאה היא למעשה הגדלת מסת השריר.
החלבון מיוסטטין מגביל את גדילת תאי השריר.
שריר חלק (Smooth) הוא שריר המצטיין במבנה האחיד בציטופלזמה.
תאיו קטנים ובעלי גרעין אחד בלבד.
תאי השריר החלק מתכווצים לאט יותר.
בתקופת ההריון עשוי אורך תאי
שריר הרחם להגיע עד 500 מיקרון.
השרירים החלקים אינם נתונים לשליטה רצונית כמו שרירי השלד, אלא מופעלים על ידי מערכת העצבים האוטונומית הבלתי מודעת.
השרירים החלקים מהווים את המרכיב העיקרי בדפנות איברים פנימיים שונים, כגון הקיבה, כיס המרה, כלי הדם, הלימפה וכו'.
השרירים החלקים מפתחים במידת מה אנרגיה, אך היא מועטה מאוד יחסית לשרירי השלד.
בין סיבי השריר החלק השונים, מוצאים מבנים הנקראים
מבנים אלו מאפשרים תיאום חשמלי בין תאי שריר הלב.
שריר הלב (Myocardium) הוא הרקמה המקנה ללב את היכולת להתכווץ ולהתרפות, ובכך היא מקנה לו את היכולת להזרים את הדם במחזור הדם הריאתי ומחזור הדם הסיסטמי.
בכל תא בשריר הלב יש גרעין אחד.
חסימה של עורקים כליליים על ידי טרשת העורקים ו/או פקקת יכולה לגרום להתקף לב.
קרדיומיופתיות הן מחלות של שריר הלב ובמקרים רבים הגורם להם הוא מוטציות גנטיות.
אי ספיקת לב הוא מונח כללי המתייחס למחלות לב קשות הנגרמות מסיבות רבות (אי ספיקה של שריר הלב, מחלה של שסתום הלב, היפרטרופיה של החדרים) ומסתיימות בחוסר יכולת של הלב לשמור על לחץ מילוי תקין ו/או זרימת דם מופחתת לגוף בזמן מנוחה או פעילות גופנית.
אי ספיקה של שריר הלב המסתיימת באי ספיקה של הלב כולו גורמת לקיצור תוחלת החיים ולהפחתה באיכותם.
שערוניות – מחלה טפילית הנגרמת על ידי תולעת נימית הנפוצה בבשר חזיר שלא בושל דיו.
מיוזיטיס – דלקת רקמת השרירים.
פולימיוזיטיס – דלקת רב שרירית שגורמיה אינם ידועים.
מחלות ליקוי (ליקוי מבני וכו'):
המחלה ע"ש מקארדל – נגרמת בעקבות ליקוי שמונע את ניצול החומצה הלקטית.
המחלה ע"ש דושן – ניוון שרירים על שם דושן.
מחלות נוספות הן סרטן של רקמת השרירים ותמס שריר.
סרקופניה (sarcopenia), בעברית נקראת לעיתים דלדול שריר השלד, היא ירידה במסה ובכוחם של שרירי השלד.
מופיעה בדרך כלל בגילאים שאחרי גיל העמידה, ויותר אצל גברים מאשר אצל נשים.
תוצאת דלדול שריר השלד היא הגבלות בתפקוד, עלייה בסיכון לנפילה ולשברים בעצמות ותשישות.
שריר הזרוע (TA: Musculus brachialis) המכונה גם שריר הטייכמן, ממוקם במדור הקדמי של הזרוע, עמוק יותר לשריר הזרוע הדו-ראשי.
שניהם מתפקדים ככופפים של המרפק, כאשר שריר הזרוע הוא הכופף החזק יותר והמשמעותי יותר מביניהם (או המניע העיקרי לכיוון כפיפה).
תחילתו של שריר הזרוע במחצית המרוחקת של הפן הקדמי של עצם הזרוע.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בזיז הַוָּוִי ובגבששת הגומד של עצם הגומד באזור המרפק.
שריר הזרוע מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5,C6) דרך עצב השריר והעור (Nervus musculocutaneus).
שריר הגב הרחיב (TA: Musculus latissimus dorsi) הוא שריר גדול ושטוח המכסה את החלק האחורי-צידי של הגב.
הגב הרחיב הוא מניע ראשי של הזרוע כאשר הוא פושט, מקרב ומסובב פנימה את הזרוע.
השריר גם מרים את הגוף אל הזרועות, בזמן פעולות כמו טיפוס או עליות מתח.
שריר הגב הרחיב מכסה את האזור המותני וכן את המחצית התחתונה של האזור החזי.
צורתו מזכירה משולש שקודקודו העליון בנקודת חיבורו לעצם הזרוע.
תחילת השריר בסיבים גידיים המחוברים לזיזים הקוציים של שש החוליות החזיות התחתונות (T6 עד T12) ולחיתולית המותניים והגב (Fascia thoracolumbalis), דרכה הוא מחובר לזיזים של חוליות המותניים והעצה, לרצועה הרום קוצית (Ligamentum supraspinale) ולרכס הכסל.
מספר סיבים שריריים, מחוברים ישירות לרכס הכסל הצידי ולשלוש או ארבע הצלעות התחתונות.
השריר מסתיים בגיד, כשבעה סנטימטרים אורכו, הנאחז בחלקו התחתון של החריץ שבין הגבשושיות של עצם הזרוע.
בין הגבול הצידי של חיבור הגב הרחיב לרכס הכסל, לגבול התיכון של חיבור שריר הבטן המלוכסן החיצוני לרכס הכסל נוצר משולש בשם משולש המותניים (lumbar triangle of Petit).
בסיס המשולש הוא רכס הכסל וקרקעיתו הוא שריר הבטן המלוכסן הפנימי.
משולש נוסף בסמוך לעצם השכם, מוגדר על ידי צידו התיכון של הגב הרחיב (גבול תחתון למשולש), שריר הטרפז (גבול עליון) והגבול השידרתי של עצם השכם (גבול צידי).
חלק מקרקעית המשולש, מהווה השריר המעוין הגדול.
כאשר עצם השכם נעה קדימה על ידי שילוב ידיים ובנוסף מכופפים מעט את הגב הופכות צלעות שש ושבע והמרווח ביניהן לתת עוריים ומאפשרים האזנה (בעזרת מסכת).
מכאן שמו של המשולש - משולש ההאזנה (triangle of ausculation).
שריר הגב הרחיב מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי, השביעי והשמיני דרך עצב החזה והגב (Nervus thoracodorsalis).
שריר הירך הארבע-ראשי (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA: Musculus quadriceps femoris) נמצא בקדמת הירך ומהווה חלק עיקרי במסת השריר שלה.
השריר מורכב, כפי שניתן להבין משמו, מארבעה חלקים המסתיימים בגיד משותף המחובר לעצם הפיקה.
השריר הארבע-ראשי הוא הפושט העיקרי של הברך ובחלקו הוא גם כופף של מפרק הירך.
כל חלקיו של השריר פועלים בפעולות האופייניות של הרגל, כמו הליכה, ריצה, טיפוס, קפיצה וקימה מכיסא.
ארבעת חלקיו של השריר הארבע-ראשי עוטפים כמעט את כל חלקה הקדמי וצדדיה של עצם הירך ומסתיימים בגיד משותף, גיד הארבע-ראשי, המחובר לפיקה ודרכה ודרך רצועת הפיקה מתחברים לגבששת השוקה.
שריר הירך הישר (Musculus rectus femoris) ממוקם לאורך מרכז קדמת הירך.
תחילתו של השריר בשני גידים המחוברים לקוץ הכסל הקדמי התחתון ולחריץ מעל לשפת המרחשת (שני מבנים גרמיים הממוקמים בכסל).
השריר מסתיים בחיבור לגיד הארבע-ראשי.
שריר הירך הישר שונה משלושת ראשי השריר האחרים בחיבורו לאגן ולא לעצם הירך ומכאן בפעולתו ככופף מפרק הירך ובחוסר יעילותו כפושט ברך כאשר הירך כפופה.
השריר הנרחב הצידי (Musculus vastus lateralis) הוא הגדול מבין ארבעת חלקי הארבע-ראשי.
תחילתו של השריר בתל הירך הגדול ובשפה הצידית של רכס הירך.
השריר הנרחב התיכון (Musculus vastus medialis) פעיל במיוחד בעשרת האחוזים האחרונים של פשיטת הברך.
תחילתו של השריר בקו שבין שני התלים של עצם הירך ובשפה התיכונה של רכס הירך.
לעיתים מחשיבים את השריר הנרחב התיכון כמורכב משני חלקים: החלק העליון הוא השריר הנרחב התיכון הארוך (vastus medialis longus) וחלקו התחתון של השריר מכונה השריר הנרחב התיכון המלוכסן (vastus medialis oblique VMO).
השריר הנרחב התיכון המלוכסן מושך את הפיקה לכיוון תיכוני בסוף תהליך הפשיטה של הברך וכך משמר אותה במנחה המדויק.
חולשה של השריר הנרחב התיכון המלוכסן יכולה להתבטא בכאבי ברך.
השריר הנרחב הביניימי (Musculus vastus intermedius) עמוק משלושת הראשים האחרים של הארבע-ראשי.
תחילתו בחלק הצידי של עצם הירך ובשני השלישים העליונים של קדמת עצם הירך.
שריר מפרק הברך (Musculus articularis genus) ממוקם עמוק יותר מהנרחב הביניימי ותחתון לו בחיבורו לקדמת עצם הירך.
סיביו מעורבים תדיר עם סיבי הנרחב הביניימי.
שריר מפרק הברך מסתיים בחיבור לקופסית מפרק הברך והוא מרים אותה מעלה בזמן פשיטת הברך למניעת תפיסתה על ידי מפרק הברך.
השריר הארבע-ראשי מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני השלישי והרביעי (L2, L3, L4) דרך עצב הירך (Nervus femoralis).
שריר הדלתא, דלטואיד (TA: Musculus deltoideus or musculus deltoides) הוא שריר עבה וחזק העוטף את הכתף ונותן לה את צורתה המעוגלת.
שמו ניתן לו על צורתו דמוית המשולש, בדומה לאות היוונית דלתא.
הדלתא הוא שריר עיקרי של הזרוע, חיבורו לעצם הזרוע מצד אחד ולעצמות חגורת הכתף בשלושה כיוונים (לפנים, לצד ולאחור) מצד שני מאפשרים לשריר להניע את הזרוע לכיוונים רבים ושונים.
לשריר הדלתא שלושה חלקים המכונים לפי מיקומם ביחס לעצם הזרוע: החלק הקדמי, החלק האמצעי והחלק האחורי.
תחילתם של כל החלקים בעצמות חגורת הכתף.
החלקים השונים מניעים את הזרוע בהתאם לחיבורם.
חלק קדמי (pars clavicularis = הַחֵלֶק הַבְּרִיחִי) - מהשליש הצידי של עצם הבריח.
כיפוף וסיבוב פנימי של הזרוע.
חלק אמצעי - משיא הכתף.
חלק אחורי - מקוץ השכם של עצם השכם.
פשיטה וסיבוב חיצוני של הזרוע.
מכל מקורות השריר המפורטים, מתכנסים סיבי השריר לחיבור אחד לגבששת הדלתא של עצם הזרוע.
שריר הדלתא מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב השחי (Nervus axillaris).
שריר הטרפז (TA: Musculus trapezius) הוא שריר שטחי ורחב הממוקם באזור הגב העליון.
שמו העברי של השריר מטעה, שכן שמו הלועזי של השריר נגזר מהמונח trapezium המתאר מרובע (ולא טרפז) מכיוון שצורתם של שני שרירי הטרפז יחד מזכירה דלתון (סוג של מרובע).
שריר הטרפז מחבר את חגורת הכתף לגולגולת ולעמוד השדרה בכיוונים שונים ומשמש להנעת עצם השכם במגוון תנועות.
לשריר הטרפז נקודות התחלה רבות הנמשכות לאורך עמוד השדרה מהגולגולת ועד לחוליה החזית התחתונה: החל בקו העורפי העליון (Linea nuchalis superior) ובגבשון העורף החיצון (Protuberantia occipitalis externa) של עצם העורף, דרך רצועת העורף (Ligamentum nuchae) והזיז הקוצי של חולית הצוואר השביעית (C7) ועד הזיזים הקוציים של החוליות החזיות (T1-T12).
מכל נקודות ההתחלה של השריר מתכנסים סיביו ומתחברים לשליש הצידי של עצם הבריח, לשיא הכתף ולקוץ השכם.
צורת החיבור של השריר בכיוונים שונים ביחס לחיבורו לחגורת הכתף יוצרת לו שלושה חלקים מובחנים בפעולתם:
חלק עליון עם סיבים היורדים אל עצם השכם (Pars descendens musculus trapezii) - מרים את עצם השכם.
בפעולה משותפת עם החלק התחתון, מסובב את עצם השכם.
חלק אמצעי עם סיבים רוחביים (Pars transversa musculus trapezii) - מקרב את עצם השכם.
חלק תחתון עם סיבים העולים אל עצם השכם (Pars ascendens musculus trapezii ascendens) - מוריד את עצם השכם.
בפעולה משותפת עם החלק העליון, מסובב את עצם השכם.
שריר הטרפז מעוצב על ידי עצב הלוואי (CN XI) ועל ידי עצבי הצוואר (C3, C4).
שריר הזרוע התלת-ראשי (TA: Musculus triceps brachii) נמצא במדור האחורי של הזרוע ומרכיב כ-70 אחוזים ממסת השריר של הזרוע.
שריר זה מורכב משלושה ראשים המכונים הראש הארוך, הראש הצידי והראש התיכון.
התלת-ראשי הוא השריר המניע העיקרי של המרפק לכיוון פשיטה.
שריר הזרוע התלת-ראשי נאחז במרבית הפן האחורי של עצם הזרוע וכן בעצם השכם.
שלושת הראשים מתאחדים וחלקם המרוחק נאחז בזיז המרפק של הגומד.
שריר הזרוע התלת-ראשי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי, השביעי והשמיני (C6,C7,C8) דרך עצב החישור.
שריר המסור הקדמי (TA: Musculus serratus anterior or musculus serratus lateralis או שריר המסור הצידי) ממוקם בצד בית החזה, שטחי יותר מהצלעות העליונות.
שריר המשור הקדמי זכה לשמו על פי צורת חיבורו לצלעות שמתארה משונן ודומה לשיני משור.
השריר מניע את עצם השכם החוצה (protraction) ומשתתף בתנועות של סיבוב עצם השכם.
פעולת השריר כמייצב של עצם השכם חיונית לפעולת שרירים אחרים המניעים את הזרוע.
חלקו של השריר בתנועת אגרוף הקנה לו את הכינוי "שריר המתאגרף".
תחילתו של שריר המשור הקדמי בצידי צלעות 1-8. השריר עובר בין כלוב הצלעות לעצם השכם כך שחלקו נמצא עמוק יותר מעצם השכם ונאחז בצד התיכון של הפן הקדמי של עצם השכם.
שריר המשור הקדמי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5,C6,C7) דרך עצב החזה הארוך .
שריר החזה הגדול (TA: Musculus pectoralis major) הוא שריר רחב דמוי מניפה הפרושה על פני החזה.
לשריר שני חלקים, החלק הבריחי (Pars clavicularis muscluspectoralis majoris) והחלק של עצם החזה והצלעות (Pars sternocostalis muscluspectoralis majoris) המניעים את הזרוע לכיוון קירוב וסיבוב פנימי וכן לכיוון כיפוף (החלק הבריחי בלבד) ופשיטה (החלק של עצם החזה והצלעות בלבד).
שריר החזה הגדול מרכיב את המסה השרירית של קדמת החזה אצל גברים.
אצל נשים השריר ממוקם עמוק לשדיים.
תחילתו של השריר במחצית התיכונה של עצם הבריח (הראש הבריחי), בפן הקדמי של עצם החזה, בסחוס הצלעי של שש הצלעות העליונות ובאלל שריר הבטן המלוכסן החיצוני (aponeurosis of the external oblique muscle, החלק של עצם החזה והצלעות).
השריר מסתיים בגיד הנאחז בשפה הצידית של החריץ שבין הגבשושיות של עצם הזרוע.
בין חיבור שריר החזה הגדול וחיבור שריר הדלתא לעצם הבריח נותר מרווח שביחד עם עצם הבריח כבסיסו מגדיר את משולש הדלתא והחזה (Trigonum clavipectorale; Trigonum deltopectorale).
הוריד האגודלי (Vena cephalica) עובר דרך המשולש בדרכו לווריד בית השחי.
שריר החזה הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6 לראש הבריחי) השביעי והשמיני ושורש העצב החזי הראשון (C7, C8, T1 לחלק של עצם החזה והצלעות) דרך עצב החזה הקדמי התיכון (Nervus pectoralis medialis) ועצב החזה הקדמי הצידי (Nervus pectoralis lateralis).
שריר הזרוע הדו-ראשי או שריר הקיבורת (TA: Musculus biceps brachii) הוא שריר, הנמצא במדור הקדמי של הזרוע.
כפי שמובן משמו, שריר זה מורכב משני ראשים.
מקור הראשים באזור הכתף, והם מתאחדים למבנה אחד המתחבר לאמה באזור המרפק.
שריר הזרוע הדו-ראשי עובר מעל לשני מפרקים ופעולתו משפיעה על הכתף (ככופף) ועל המרפק (ככופף וכמסובב כלפי מעלה של האמה).
פעולות כגון הידוק בורג בעל הברגה רגילה בעזרת יד ימין נעשות על ידי השריר.
את סך פעולותיו בכתף ובמרפק ניתן לתאר כהרמת אובייקט והגשתו לפה.
שריר הזרוע הדו-ראשי הוא אחד השרירים המוכרים בגוף, השריר שטחי וממוקם מיד מתחת לעור וצורתו מוגדרת היטב גם באנשים בעלי מסת שרירים לא מפותחת.
ראשי שריר הזרוע הדו-ראשי מכונים הראש הארוך של שריר הזרוע הדו-ראשי (Caput longum musclus bicipitis brachii) והראש הקצר של שריר הזרוע הדו-ראשי (Caput breve musclusbicipitis brachii).
מקורם של שני הראשים בעצם השכם ולאחר איחודם, נאחז השריר בעצם החישור ובשרירי האמה.
גיד הראש הארוך של השריר נאחז בגבשושית הרום גומתית של עצם השכם (Tuberculum supraglenoidale).
הגיד עובר דרך קופסית מפרק הכתף ויוצא מהקופסית לאחר שחלף בחריץ בין הגבשושיות (Sulcus intertubercularis) של עצם הזרוע.
גיד הראש הקצר נאחז בזיז החרטום של עצם השכם (Processus coracoideus).
באזור המרוחק קמעא ממרכז הזרוע, מתאחדים שני ראשי השריר למבנה אחד המתחבר דרך גיד לגבששת החישור של עצם החישור ולאֲלַל הדו-ראשי (Aponeurosis musculi bicipitis brachii; Aponeurosis bicipitalis; Lacertus fibrosus, המורכב מרקמה פיברוטית חזקה).
אלל הדו-ראשי מחובר לגיד השריר מצידו האחד ומתאחד עם רקמות השרירים הכופפים שבאמה מצידו השני.
שריר הזרוע הדו-ראשי חולף מעל לשלושה מפרקים ופעולתו משפיעה על שלושתם:
מפרק הזרוע - שריר עזר בעת כיפוף.
מפרק הזרוע והגומד - השריר מכופף את המרפק המיושר אלא שצורת פעולתו משתנה מרגע שהמרפק כבר מכופף ותלויה במנח האמה: כאשר האמה מסובבת כלפי מעלה, פועל השריר כמכופף של המרפק אך כאשר האמה מסובבת כלפי מטה, השריר כמעט שאינו פועל בכיפוף המרפק.
מפרק החישור והגומד המקורב - השריר פועל בחוזקה כמסובב כלפי מעלה של האמה.
שריר הזרוע הדו-ראשי מעוצבב (מקושר על ידי עצבים לשאר הגוף) על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C4,C5,C6) דרך עצב השריר והעור (Nervus musculocutaneus).
השריר מוזכר מספר פעמים במקורות תחת השם "שריר הקיבורת", כציון המקום עליו יש להניח תפילין של יד.
התלמוד מבאר: "אמר מר ידך זו קיבורת, מנלן?
דתנו רבנן על ידך זו גובה שביד אתה אומר זו גובה שביד או אינו אלא על ידך ממש אמרה תורה הנח תפילין ביד והנח תפילין בראש מה להלן בגובה שבראש אף כאן בגובה שביד".
הרמב"ם מציין שוב את מקום הנחת תפילין של יד וכן מתאר כיצד נראה השריר מבחוץ: "ושל יד קושר אותה על שמאלו על הקיבורת, והוא הבשר התפוח שבמרפק שבין פרק הכתף ובין פרק הזרוע".
שריר החזה הקטן (TA: Musculus pectoralis minor) הוא שריר דק בעל צורה משולשת, הנמצא בחלקו הקדמי של כלוב הצלעות, עמוק יותר משריר החזה הגדול.
השריר נאחז בכלוב הצלעות בצידו האחד ובעצם השכם בצידו השני וכך יכול לתפקד כמייצב של עצם השכם או בהנעתה לכיוון מטה וקדימה על כלוב הצלעות (פעולה העשויה להתבטא בהבלטת הזווית התחתונה של עצם השכם).
כאשר עצם השכם מקובעת לכלוב הצלעות על ידי שרירים אחרים, יכול שריר החזה הקטן לתפקד כשריר עזר בשאיפה מאומצת על ידי הרמת הצלעות.
תחילתו של שריר החזה הקטן בצלעות מספר שלוש, ארבע וחמש, בסמוך לסחוס הצלעי.
השריר נאחז בצידו המרוחק בזיז החרטום של עצם השכם.
את השריר עוטפת רקמה פיברוטית חזקה המכונה חיתולית הבריח והחזה (Fascia clavipectoralis).
שריר החזה הקטן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצווארי השמיני והחזי הראשון (C8, T1) דרך עצב החזה הקדמי התיכון (Nervus pectoralis medialis).
שריר הלב הוא אחד משלושת סוגי השריר והוא הרקמה המרכזית ממנה עשוי הלב.
רקמה זו נמצאת בין הרקמה החיצונית של הלב, עילית הלב, לבין הרקמה הפנימית, פנים הלב, ומקבלת אספקת דם מהעורקים הכליליים.
הרקמה המרכזית ממנה עשוי לב האדם היא רקמת שריר הלב.
לב האדם עשוי מ-3 שכבות, כששריר הלב נמצא בין השכבה הפנימית, פנים הלב, לבין הרקמה החיצונית, עילית הלב.
הרקמה מחולקת לשכבות העשויות מתאי שריר לב המאוגדים יחד בקבוצות הקשורות ביחד בסיבי קולגן.
כשהשכבות של שריר הלב מתכווצות בתיאום, הן מסוגלות לגרום לכיווץ של השריר בכמה כיוונים במקביל - לאורך, לרוחב ובסיבוב, על מנת להוציא את הכמות המקסימלית של דם מתוך החלל בלב אותו עוטף השריר.
שריר הלב עשוי מסיבים הבנויים ממספר רב של תאי שריר לב המוקפים בנוזל בין-תאי המיוצר על ידי פיברובלסט.
שריר הלב כולל בתוכו גם תאים המסייעים בהעברת דחף חשמלי כחלק ממערכת ההולכה החשמלית של הלב וכלי דם המספקים מזון וחמצן לתאים, העורקים והורידים הכליליים ונימים.
כיווץ שריר הלב דורש אנרגיה רבה ולכן דורש אספקת דם קבועה על מנת לספק לשריר חמצן וחומרי מזון.
אספקת הדם ללב מגיעה מהעורקים הכליליים שיוצאים משורש אבי העורקים ועוברים בין שכבת כיס הלב לשכבת שריר הלב.
הדם משריר הלב מתנקז לורידים הכליליים ונשפך לעלייה הימנית.
התכווצות תאי שריר הלב גורמת להתכווצות הלב ותיאום נדרש בין קבוצות תאים שכנים על מנת ליצור התכווצות יעילה של השריר.
מצב בו יש פגיעה במנגנון התיאום של ההתכווצות עלול להיווצר במהלך הפרעות קצב שונות.
בהסתכלות מיקרוסקופית, תא שריר הלב נראה כמבנה דמוי מלבן בגודל 100–150 מיקרון על 30–40 מיקרון.
תאי שריר הלב מחוברים על ידי דיסק בין-תאי ויוצרים סיבי שריר ארוכים.
כל תא שריר כולל סיבוני שריר שהם סיבים חלבוניים שמחליקים אחד על השני ובכך גורמים להתכווצות ולהתרחבות התא.
סיבוני השריר עשויים מסרקומרים, כולל אקטין ומיוזין, שהם יחידות הכיווץ הבסיסיות ביותר בתא.
הסידור האופייני של סיבוני השריר נותן לתא שריר הלב מראה דמוי תא שריר שלד.
תאי שריר לב מכילים צינוריות T , צינוריות המסייעות ליעילות התכווצות השרירים.
צינוריות אלו נפגשות במרכז התא ויוצרת רשת של צינורות בתוכו עד אשר יוצאות מחוץ לממברנה ומשמשות כהמשך של ממברנת התא.
הצינוריות עשויות מדו-שכבה ליפידית וגדולות ורחבות יותר בתא שריר לב מאשר בתא שריר שלד, אך מעטות יותר במספרן.
תפקידי הצינוריות הוא העברה מהירה של סידן למרכז התא ובכך ויסות של ריכוזו בתא, בכך משמשות תפקיד חשוב בתהליך ההולכה החשמלית של התא וכיווצו.
רוב תאי שריר הלב מכילים גרעין אחד, אם כי חלקם יכולים להכיל עד 4 גרעיני תא, בשונה מתא שריר שלד שכולל בתוכו מס' רב של גרעיני תא.
תאי שריר לב מכילים מיטוכונדריה רבים על מנת לספק את האנרגיה הרבה הדרושה מתא שריר הלב, מה שהופך אותם לבעלי סיבולת גבוהה.
בין תאי השריר ישנם דיסקים (intercalated discs) המאפשרים מעבר מהיר של דחף עצבי לאורך מערכת תאי שריר הלב ותיאום בין תאי השריר.
בין הדיסקים ישנה התנגדות חשמלית נמוכה מאוד, המאפשרת מעבר חופשי של יונים בין התאים.
הפיזיולוגיה של תאי שריר לב דומה מאוד לפיזיולוגיה של תאי שלד.
התפקוד העיקרי של שני הסוגים הוא להתכווץ ובשניהם הכיווץ מתחיל בזרימה אופיינית של יונים לאורך ממברנת התא הידוע כפוטנציאל פעולה.
פוטנציאל הפעולה משפעל כיווץ שרירי על ידי העלאת ריכוז יוני הסידן בציטופלזמה של התא.
למרות זאת, בשונה מתא שריר שלד, בתא שריר לב פוטנציאל הפעולה מורכב מזרימה פנימה לתא של סידן ונתרן.
הכניסה של יוני הנתרן מהריה אך קצרה מאוד וזרימת יוני הסידן מושהת ואיטית יותר.
בזמן כיווץ תא השריר, סיבוני תא השריר העשויים מחלבונים מחליקים זה על זה לאורך תא השריר.
ישנם שני סוגי סיבוני שריר, סיבונים עבים הבנויים ממיוזין וסיבים דקים העשויים מאקטין, טרופונין וטרופומיוזין.
עם התכווצות תא השרירי והחלקת הסיבונים אחד על השני, התא נעשה קצר יותר ושמן יותר.
במהלך ההתכווצות, יוני הסידן נצמדים לחלבוני הטרופונין, שנמצאים לאורך חלבוני הטרופומיוזין, ועם הצמדות זו הם זזים וחושפים אתרי קישור על האקטין.
המיוזין שנמצא על הסיבים הדקים מתחבר לאתרי הקישור על האקטין ומושך את הסיבונים הארוכים לאורך הסיבים הדקים, תהליך שגורם להתכווצות התא.
כשריכוז סיבי הסידן יורד, סיבי הטרופומיוזין מסתירים שוב את אתרי הקישור ותא השריר מתרחב חזרה.
עד לאחרונה, תאי שריר נחשבו לתאים שלא מתחדשים, אך ממצאים מהשנים האחרונות הראו שישנה התחדשות מסוימת של תאי שריר הלב.
דרך אחת להתחדשות התאים היא על ידי חלוקת תאים רגילה של תאים קיימים.
חלוקה זו נצפתה באופן מוגבר סמוך בתאי שריר לב סמוך לאתרים עם פגיעה בשריר הלב.
נוסף על כך, גורמי גדילה (growth factors) מסוימים נמצאו כגורמים לחידוש תאי שריר לב ותאי גזע לבביים.
שריר הלב מכסה את העליות והחדרים של הלב.
אף על פי שהרקמה ביניהם זהה יחסית, השכבה שמקיפה את החדרים גדולה יותר ועוצמתית יותר מאשר של העליות.
נוסף על כך, תאי שריר לב בחדרים ארוכים ורחבים יותר עם רשת צינוריות T צפופה יותר.
אף על פי שמנגנון הסידן בתא יחסית זהה בין העליות לחדרים, שלב כניסת הסידן לתא מצומצם יותר וחולף מהר יותר.
תחלואה הקשורה לשריר הלב כוללת קרדיומיופתיה ובעיות באספקת הדם לשריר כמו תעוקת לב ואוטם שריר הלב.
מחלות המשפיעות על שריר הלב הן בעלות משמעות קלינית משמעותית והם גורם מוות עיקרי במדינות המערב.
התחלואה הנפוצה ביותר המשפיעה על שריר הלב היא מחלת לב איסכמית, מחלה בה ישנה ירידה באספקת הדם לשריר הלב.
במחלת לב איסכמית, העורקים הקורונריים מפתחים טרשת עורקים כלילית ובמצבים חמורים של טרשת עלולים לגרום לתעוקת חזה.
לרוב, מצב רפואי זה גורם לכאב בחזה במאמץ שחולף במנוחה.
במצבים חמורים בו העורקים הכלילים כבר צרים מאוד או חסומים, ישנה ירידה משמעותית באספקת הדם לשריר הלב ומצב זה נקרא אוטם שריר הלב.
אוטם שריר הלב עלול בטווח המיידי לפגוע באספקת הדם לשאר רקמות הגוף וכך לאיבוד הכרה ואף תמותה.
נוסף על כך, במצב בו אוטם שריר הלב לא מטופל במהירות, עלולה להיווצר התנוונות של השריר באזור שלא קיבל אספקת דם, מצב העלול לגרום לנזק ארוך טווח משמעותי.
מצב קליני כרוני בו הלב איננו מסוגל לספק את הדרישות המטבוליות של האיברים השונים בגוף מכונה אי-ספיקת לב.
פגיעה אפשרית נוספת בשריר הלב היא דלקת שריר הלב, הנגרמת לרוב מזיהום נגיפי ולעיתים כמחלה אוטואימונית על ידי מערכת החיסון עצמה.
שריר הלב עלול להינזק גם מצריכת אלכוהול, יתר לחץ דם קבוע ומתמשך והפרעות קצב מתמשכות.
סוג נוסף של מחלות של שריר הלב מכונות קרדיומיופתיה שיכולות לגרום לשריר הלב להיות קטן מהרגיל, גדול מהרגיל או נוקשה מהרגיל וחלקן יכול לכלול מרכיב תורשתי-גנטי.
שריר הַמִּלְעָס (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA: Masseter muscle) הוא שריר לעיסה חזק הנמצא בצד הלחי, בחלקה האחורי.
השריר מניע את הלסת התחתונה במפרקי הלסת מעלה וקדימה כך שפעולתו סוגרת את הפה.
הסיבים העמוקים של השריר מניעים את הלסת אחורה.
שריר המלעס מסוגל להפיק את הכוח הגדול ביותר בגוף האדם, ובספר השיאים של גינס (1992) מתועדת נשיכה בעוצמה של 442 קילוגרם-כוח למשך שתי שניות.
כוח שריר תלוי בשטח החתך שלו והמלעס אינו גדול, אך הוא פועל באופן דומה למפצח אגוזים, כלומר כוח קטן שמושקע בין הקצוות שלו בחיבור לגולגולת וללסת התחתונה מתורגם למומנט כוח גדול, ולכן גם לכוח גדול יותר שפועל על השיניים הטוחנות בסמוך לנקודת הציר במפרק הלסת.
עקרון פעולתם של עגורן ושל מגבה מכני הוא דומה.
יתר שרירי השלד, וגם הגדולים בהם בירך ובעכוז, נאחזים קרוב לציר ביחס לקצה האיבר ולכן לא ניתן להפיק מהם כוח כה גדול.
תחל שריר המלעס בגבול התחתון והפן הקדמי של קשת העול.
השריר נאחז בפן הצידי של ענף הלסת התחתונה ובזיז הַוָּוִי שלה.
שריר המלעס מעוצבב על ידי עצב הלסת התחתונה (CN V3), היוצא מתוך העצב המשולש, דרך עצב המלעס (nervus massetericus).
המלעס הוא שריר עבה, מרובע במקצת, המורכב משלושה ראשים, שטחי, עמוק וכלילי (קורונואידי).
סיבי הראש השטחי והעמוק רציפים במקום האחז שלהם.
הראש השטחי גדול יותר, התחל שלו מאפונאורוזיס עבה וגידית מהזיגומטיק פרוסס של עצם הלסת העליונה, מהזיז הטמפורלי של עצם הלחי (הזיגומטית) ומשני שלישים קדמיים של הגבול התחתון של קשת הזיגומה.
סיביו עוברים תחת ומאחור, כדי להאחז בזווית הלסת התחתונה ובחצי התחתון של המשטח הצידי של ענף הלסת התחתונה (Ramus mandibulae) .
הראש העמוק הוא קטן בהרבה, ובעל מרקם שרירי יותר.
התחל שלו הוא מהשליש האחורי של הגבול התחתון ומכל המשטח המדיאלי -הפנימי של קשת הזיגומה-קשת הלחי.
הסיבים שלו עוברים כלפי מטה וקדימה, כדי להיכנס למחצית העליונה של רמוס הלסת התחתונה (ענף הלסת), עד לגובה הזיז הקורונואידי של הלסת התחתונה.
הראש העמוק של השריר מוסתר בחלקו, מקדימה, על ידי הראש השטחי.
מאחור, הוא מכוסה על ידי בלוטת הרוק מיצד האוזן-הפרוטיד.
הראש הכלילי של גיד המלעס וסיבי השריר עוברים אחורית-לטרלית מהזיז הכלילי של הלסת התחתונה לכיוון השליש האחורי של קשת הזיגומטית.
תפקידו הוא משיכה לאחור של הלסת התחתונה וייצוב הקורונואיד פרוסס המנדיבולרי של הלסת התחתונה.
שריר הירך הדו-ראשי (TA: Musculus biceps femoris) הוא אחד משרירי מיתר הברך.
הפעלתו של השריר תביא לכיפוף של הברך וכאשר הברך כפופה, גם לסיבוב חיצוני של השוק.
הראש הארוך של השריר משמש גם כפושט של מפרק הירך.
שריר הירך הדו-ראשי ממוקם בחלקו הצידי של המדור האחורי של הירך.
תחילתו של הראש הארוך של שריר הירך הדו-ראשי בגבששת השת ושל הראש הקצר מהשפה הצידית של רכס הירך.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלק של הצידי של ראש השוקית.
באזור האחז, מתפצל גיד השריר מסביב לרצועה העקיפה הצידית של הברך.
שריר הירך הדו-ראשי מעוצבב על ידי שורש העצב החמישי של המותן (L5) ועל ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2) דרך חטיבת השוקה של עצב השת (לראש הארוך) ודרך חטיבת השוקיתי המשותף של עצב השת (לראש הקצר).
שריר הזרוע והחישור (TA: Musculus brachioradialis) הוא שריר הממוקם במדור האחורי של האמה.
השריר נמצא בחלק הצידי ביותר של האמה ואף מהווה את הגבול הצידי של גומץ המרפק (השקע בחלקו הקדמי של המרפק).
השריר פועל בעיקר כמכופף של המרפק ומספק תנועה חזקה ומהירה במיוחד כאשר האמה במנח נייטרלי בין סיבוב כלפי מעלה לסיבוב כלפי מטה.
בהתאם למנח האמה במפרקי החישור והגומד, פועל השריר כמסובב כלפי מעלה של האמה (כאשר האמה מסובבת כלפי מטה) וכמסובב מטה של האמה (כאשר האמה מסובבת כלפי מעלה).
תחילתו של שריר הזרוע והחישור ברכס הָרוּם עֶלְיִי הצידי (Crista supracondylaris lateralis) של עצם הזרוע.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בפן הצידי המרוחק של עצם החישור בסמוך לשורש כף היד.
שריר הזרוע והחישור מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5,C6,C7) דרך עצב החישור (Nervus radialis).
שריר הכף הארוך (TA: Musculus palmaris longus) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר כופף שורש היד החישורי ותיכון לו השריר כופף שורש היד הגומדי.
השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ומהדק את אֲלַל כף היד (Aponeurosis palmaris).
שריר הכף הארוך חסר בחלק מהאוכלוסייה.
ב־14–16 אחוזים מאוכלוסיית הלבנים חסר השריר באחת הגפיים העליונות.
שיעורי אי-קיומו של השריר פוחתים בקבוצות אתניות אחרות.
חלקו המרוחק של השריר עובר מעל לרצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בחלקה המרוחק ובאלל כף היד.
שריר הכף הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7, C8) דרך עצב התווך.
שריר הבטן הישר (TA: Musculus rectus abdominis) הוא שריר המהווה חלק מהדופן הקדמית של חלל הבטן.
זוג שרירי הבטן הישרים נמשכים מעצם החזה והצלעות עד האגן.
השריר הוא מניע חזק של הגו לכיוון כפיפה ובעת כיווצו הוא גם דוחס את הקרביים.
רובו של שריר הבטן הישר עטוף ברקמה סיבית ושמה "נרתיק שריר הבטן הישר" (Vagina musculi recti abdominis).
קו האמצע שבין השריר הימני לשריר השמאלי מכונה הקו הלבן (Linea alba).
לרוחב השריר עוברות שלוש או יותר רצועות סיבים (Intersectiones tendineae), כך שבעת כיווצו של השריר, נראות הרצועות כמחלקות את השריר למספר חלקים ומקנות לשריר את מראהו המוכר ("קוביות") בקרב מפתחי גוף.
תחילתו של השריר בעצם החיק, במאחה עצמות החיק וברכס החיק.
השריר מסתיים בזיז עצם החזה ובסחוס הצלעי של הצלע החמישית עד הצלע השביעית.
שריר הבטן הישר מעוצבב על ידי הענפים הקדמיים של ששת עצבי החזה התחתונים (T7-T12).
שריר החייטים (TA: Musculus sartorius) נמצא במדור הקדמי של הירך.
השריר נחשב לשריר הארוך ביותר בגוף האדם.
שריר החייטים שטחי (קרוב לפני העור) ונמשך לאורך הירך בקו אלכסוני מחלקה העליון-הצידי של הירך עד חלקה התחתון-תיכון, כשהוא נע מעל שני מפרקים, מפרק הירך ומפרק הברך.
כיווץ השריר מניע את הירך לכיוון כפיפה, הרחקה וסיבוב חיצוני.
השריר גם מכופף את הברך ומסובב אותה לכיוון פנימה.
שמו של השריר ניתן לו על פי תנוחתם המסורתית של חייטים, ב"ישיבה מזרחית".
תחילתו של שריר החייטים בקוץ הכסל הקדמי העליון של האגן ובחריץ התחתון לו.
השריר נאחז בחלקו התחתון בחלק העליון של הפן התיכון של השוקה.
חלקו העליון של השריר מהווה את הדופן הצידית של משולש הירך.
שריר החייטים מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני (L2) והשלישי (L3) דרך עצב הירך.
שריר הבטן המלוכסן החיצון (TA: musculus obliquus abdominis externus או Abdominal external oblique muscle) הוא אחד מהשרירים המהווים את דופן הבטן ואחד מהמניעים של הגו.
מבין שלושת השרירים המרכיבים את דופן הבטן הקדמי-צידי (המלוכסן החיצוני, שריר הבטן המלוכסן הפנימי ושריר הבטן הרוחבי), המלוכסן החיצוני הוא הגדול ביותר והשטחי ביותר (הקרוב ביותר לעור).
השריר תומך באיברים הפנימיים שבחלל הבטן ודוחס אותם וכן משתתף בהנעת הגו לכיוון כיפוף ובתנועות פיתול.
שריר הבטן המלוכסן החיצוני מרכיב את חלקה השטחי של דופן הבטן הקדמי-צידי.
חלקו השרירי נמצא בחלק הצידי של הבטן והאלל (aponeurosis) הסיבי שלו בחלק הקדמי של הבטן.
תחילתו של השריר במשטחים החיצוניים של שמונה הצלעות התחתונות (צלע חמישית עד צלע שתים עשרה).
מכל צלע נמשכת "אצבע" שרירית לכיוון מטה וקדימה, המתחברת לאצבעות השכנות לה.
מבין חמש האצבעות העליונות ולכיוון ההפוך (למעלה ואחורה) נמשכים סיביו של שריר המסור הקדמי.
חלקו הסיבי של השריר, אלל שריר הבטן המלוכסן החיצוני, נאחז בקו הלבן, בגבשושית החיק וברכס הכסל.
סופו התחתון של האלל מתקפל בחזרה למעלה ויוצר את רצועת המפשעה הנמשכת מקוץ הכסל הקדמי העליון עד גבשושית החיק.
שריר הבטן המלוכסן החיצוני מעוצבב על ידי ששת עצבי החזה התחתונים (T7-T12) ועל ידי העצבים התת-צלעיים.
שריר החרטום והזרוע (TA: Musculus coracobrachialis) הוא שריר ארוך ודק הממוקם בחלקה המקורב של הזרוע.
השריר פועל עם יתר שרירי הכתף כשריר עזר לכיפוף הזרוע ולקירובה לגוף.
תחילתו של שריר החרטום והזרוע בזיז החרטום של עצם השכם באזור הקדמי של הכתף.
יחד איתו נאחזים בזיז החרטום גם הראש הקצר של שריר הזרוע הדו-ראשי ושריר החזה הקטן.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בשליש האמצעי של הפן התיכון של עצם הזרוע.
שריר החרטום והזרוע מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5, C6, C7) דרך עצב השריר והעור.
שריר הכסל והמותניים (TA: Musculus iliopsoas) הוא מונח המאחד שני שרירים באזור הבטן והאגן המניעים את הירך.
השריר הוא מניע חזק ועיקרי של מפרק הירך לכיוון כיפוף.
וכן משמש לשמירה על יציבות מפרק הירך.
שריר הכסל והמותניים מורכב משני שרירים, שריר הכסל (Musculus iliacus) ושריר המותניים הגדול (Musculus psoas major).
תחילתו של שריר הכסל ברכס הכסל ובגומץ הכסל של עצם הכסל, בכנף של עצם העצה וברצועות העצה והכסל הקדמיות.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בגיד של שריר המותניים הגדול ובחלק העליון של גוף עצם הירך, מעט מתחת לתל הירך הקטן.
תחילתו של שריר המותניים הגדול בחלק הצידי של חוליות המותן, החל בחוליה החזית השתים עשרה ועד לחוליה המותנית החמישית וכן בחלקם הצידי של הדיסקים שבין החוליות.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בתל הירך הקטן של עצם הירך.
שריר הכסל מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני והשלישי (L2, L3) דרך עצב הירך.
שריר המותניים הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים הראשון, השני והשלישי (L1, L2, L3), ישירות מהענפים הקדמיים של שורשי העצב.
שריר הירך המרובע (TA: Musculus quadratus femoris) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים.
שריר הירך המרובע מסובב את הירך לכיוון חיצוני ומייצב את ראש הירך של עצם הירך במרחשת.
תחילתו של שריר הירך המרובע בגבול הצידי של גבששת השת ("עצם הישיבה") של עצם השת.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בגבשושית המרובעת שבחלקה העליון של עצם הירך.
שריר הירך המרובע מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הירך המרובע (Nervus musculi quadrati femoris).
שריר הכנפה התיכון (או השריר הכנפי הפנימי), הוא שריר עבה ומרובע ואחד משרירי הלעיסה.
סעיף הלסת התחתונה של עצב הגולגולת החמישי, העצב המשולש, מעצבב את שריר הכנפה התיכון.
נקודת המוצא והאחיזה של השריר
החלק הגדול ממנו יוצא כראש עמוק מהמשטח התיכון של הלוח ההפטריגואידית הצדדית (הלטרלית).
הראש השני השטחי והקטן יותר, יוצא מהגבשושית המקסילרית והזיז הפירמידי של עצם החך.
הסיבים שלו עוברים למטה צדדית ולאחורה, ונאחזים על ידי למינה גידית, לחלק התחתון והאחורי של גוף הלסת התחתונה (הרמוס) והזווית האחורית של הלסת התחתונה, באותו גובה של פתח הלסת התחתונה.
האחיזה הזאת כוללת גם את שריר המלעס ובכך מייצרים רצועה גידית משותפת שמאפשרת לשריר הכנפה התיכון ולשריר המלעס לתפקד ביחד להרים את הלסת.
בניגוד לשריר הכנפה הצידי ושאר שרירי הלעיסה שמעוצבבים על ידי ההסתעפות הקדמית של עצב הלסת התחתונה של העצב המשולש, שריר הכנפה התיכון מעוצבב על ידי העצב הראשי של עצב הלסת התחתונה של העצב המשולש (V) לפני ההסתעפות.
כיוון שהמוצא של השריר מהמשטח התיכון של הלוח ההפטריגואידית הצדדית והמאחז שלו הוא בחלק הפנימי של גוף הלסת התחתונה, התפקיד שלו כולל:
הרמת הלסת התחתונה (סגירת הפה)
סיוע מזערי בקידום הלסת התחתונה.
שריר הכנפה הצידי (או שריר הכנף החיצוני) הוא שריר משרירי הלעיסה בעל שני ראשים.
הוא נמצא מעל שריר הכנפה התיכון.
הראש העליון שלו יוצא מהמשטח שמתחת לעצם הרקה ומהרכס של הכנף הגדולה של עצם היתד.
והראש התחתון של השריר יוצא מהמשטח הצידי של הלוח הפטריגואידית הצידית.
הראש התחתון נאחז בתוך הזיז של צוואר הלסת התחתונה; הראש העליון נאחז לתוך הדיסק הסחוסי והקופסית של המפרק הלסתי-רקתי.
סעיף הלסת התחתונה של העצב הגולגולתי החמישי, העצב המשולש, באופו מיוחד העצב הכנפי הצדדי, מעצבב את שריר הכנף הצדדי.
התפקיד הראשי של השריר הוא למשוך את ראש הלסת התחתונה מחוץ לגומץ הלסת על אורך הגבשושית המפרקית ולעשות את תנועת הקידום של הלסת התחתונה.
תיאום הפעולה של שני שרירי הכנפות עוזר בהורדת הלסת התחתונה ופתיחת הלסת בזמן שפעולת רק אחד מהם תורמת לתנועה צדדית של הלסת (סוג של לעיסה), בדרך כלל מבוצעת בהתאמה עם שריר הכנפה התיכון.
במנוגד לשאר שלושת שריר הלעיסה, שריר הכנפה הצידי הוא השריר היחיד שעוזר בהורדת הלסת התחתונה (פתיחת הלסת).
בהתחלת התנועה הזאת הוא נעזר בשריר הדו-בטני ושרירי עצם הלשון.
שריקה ג'קסון היא אתלטית מג'מייקה, פעמיים ברציפות אלופת העולם (יוג'ין 2022 ובודפשט 2023) ומדורגת שנייה בהיסטוריה (21.41 שניות) בריצת 200 מטר.
זוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022 ובודפשט 2023) ומדורגת חמישית בכל הזמנים (10.65 שניות) בריצת 100 מטר.
זוכת מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושתי מדליות ארד מאליפויות עולם (בייג'ינג 2015 ודוחה 2019) בריצת 400 מטר.
אלופה אולימפית ואלופת עולם בריצת שליחות 4x100 מטר וסגנית אלופה אולימפית ואלופת עולם בריצת שליחות 4x400 מטר.
בנעוריה הצטיינה בריצת 200 מטר וזכתה במדליית ארד באליפות העולם לנוער שהתקיימה בצרפת ב-2011. מאמנה דחף אותה לעבור לריצת 400 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין ב-2015 זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית ארד בריצת 400 מטר בשיא אישי של 49.99 שניות, אחרי אליסון פליקס מארצות הברית (49.26 שניות) ושוני מילר מבהאמה (49.67 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית ארד בריצת 400 מיטר בתוצאה של 49.85 שניות, אחרי שוני מילר (49.44 שניות) ואליסון פליקס (49.51 שניות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 49.83 שניות.
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 סיימה במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.76 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה באפריל 2018 זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא אישי של 22.18 שניות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-2019 זכתה ב-3 מדליות, זהב ו-2 ארד.
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.76 מטר, אחרי אליין תומפסון-הרה שקבעה שיא אולימפי חדש של 10.61 שניות ושלי-אן פרייזר-פרייס (10.74 שניות), שלושתן מג'מייקה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 סיימה שישית בריצת 60 מטר בשיא אישי של 7.04 שניות.
במבחנים הג'מייקנים לאליפות העולם שנערכו בקינגסטון ב-26 ביוני 2022 זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש, תוצאה השנה בעולם והתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של 21.55 שניות, חודש לאחר מכן, באליפות העולם עצמה שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי 2022 זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
ג'קסון לא השתתפה באולימפיאדת פריז.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו בספטמבר 2025 היא זכתה במדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.18 שניות, אחרי מליסה ג'פרסון מארצות הברית (21.68 שניות) ואיימי האנט מהממלכה המאוחדת (22.14 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.88 שניות.
ריצת 200 מטר: 21.41 שניות (2023), שיא ג'מייקה, מדורגת שנייה בעולם בכל הזמנים
שריר הַמְּחַצְצֵר הוא אחד משרירי ההבעה, אשר לו ארבעה צדדים.
ראשיתו של חלקו העליון בעצם המכתשים בלסת העליונה ושל חלקו התחתון בעצם המכתשים וברכס המחצצר בלסת התחתונה.
בחלקו הקדמי הוא נאחז בשריר הפה החוגי ובחלקו האחורי בתפר כנפת הלסת התחתונה.
יש לו תפקיד בלעיסה, שריקה, חיוך, מציצה ויניקה.
שריר בית הברך הוא שריר קצר, קטן, משולש ועמוק.
הוא ממוקם מתחת לשריר הנרחב הביניימי, שהוא חלק האמצעי והעמוק של שריר הירך הארבע ראשי.
הנקודה בה מתחיל השריר היא הפטישון החיצוני של עצם הירך והקרן החיצונית של המניסקוס החיצוני.
משם הוא ימשיך לכיוון עצם השוקה.
מכיוון שהשריר קטן ועמוק, יהיה לו קשה לעבוד כאגוניסט בכיפוף הברך.
לעומת זאת הוא אחראי להרמת מעטפת המפרק הסינוביאלי של הברך.
שריר המנטליס הוא שריר שלד בשפה התחתונה שממוקם בקצה הסנטר.
הוא יוצא מהלסת התחתונה וחודר לתוך הרקמה הרכה של הסנטר.
שריר המנטליס יוצא מהבליטה המנטלית בלסת התחתונה ליד קו האמצע.
הוא חודר לרקמה הרכה ולעור הסנטר.
בשילוב עם שריר הפה החוגי (בשפה העליונה), שריר המנטליס מאפשר לשפתיים לנוע.
מבחינה חיצונית, התכווצות שריר המנטליס גורמת לקמטים וגומות בעור הסנטר, בעיקר בהבעות של ספק או אי נחת.
ניתן בדוק את תקינות שריר המנטליס באמצעות אולטרסאונד.
ג'ניוספאזם היא הפרעת תנועה גנטית של שריר המנטליס.
ההפרעה כרוכה בהתכווצות חוזרת ונשנית של השריר, בפרקים שנמשכים בין שניות לשעות.
ניתן להשתמש בתרופות מסוימות לטיפול בו, כגון הלופרידול ובנזודיאזפינים.
הזרקת רעלן הבוטולינום (שמשתק לצמיתות את השריר) יעילה יותר.
כדי להפחית קמטים בעור הסנטר, משתקים את שריר המנטליס חלקית באמצעות רעלן הבוטולינום למטרות קוסמטיות.
שריר האף הוא שריר דמוי שריר סוגר של האף.
הוא דוחס את סחוסי האף , ומתחכך בנחיריים.
יש אנשים שיכולים להשתמש בו כדי לסגור את הנחיריים כדי למנוע כניסת מים בשהייה מתחת למים.
ניתן להשתמש בו כדי לבדוק את תקינות עצב הפנים, שאחראי לו.
שריר האף מכסה את סחוסי האף במשטח התחתון של האף.
החלק הרוחבי יוצא מהלסת העליונה אל הנקבים החותכים .
הסיבים שלו ממשיכים כלפי מעלה, מתרחבים לאלל דק על גשר האף עם זה של השריר של הצד הנגדי, ועם האפונורוזיס של שריר הפרוצרוס .
הוא דוחס את הנחיריים ויכול לסגור אותם לחלוטין.
החלק האלארי (שריר הנריס המרחיב ) יוצא מהלסת העליונה מעל החותכת הצדדית וחודר לתוך הסחוס הגדול של האף .
הסיבים האמצעיים שלו נוטים מתמזגים עם השריר המדכא הספטי .
שריר האף הוא אחד משרירי המפתח שלא נוצרו בצורה נכונה אצל אנשים עם שפה שסועה.
לתיקון השפה, יש לזהות את ראש החלק הרוחבי במהלך ניתוח משחזר כדי שניתן יהיה לתפור אותו בניתוח ולחברו למחיצת האף.
ניתן גם למקם מחדש את המקור בלסת בעליונה בסימטריה טובה יותר.
בשל היותו שטחי, ניתן להשתמש בשריר האף לבדיקת עצב הפנים.
ספציפית, ניתן להשתמש בו כדי לבדוק את תקינות הענפים הזיגומטיים .
השריר המותן הקטן (Psoas Minor) הוא שריר שלד ארוך ודק.
כאשר הוא קיים, הוא ממוקם קדימה לשריר המותן הגדול (Psoas Major) המרכיב את שריר הכסל והמותניים (Iliopsoas).
שריר המותן הקטן מתחיל מסיבים אנכיים הנאחזים בחוליית החזה האחרונה ובחוליית המותן הראשונה.
משם הוא יורד אל השפה התיכונה של שריר המותן הגדול (Psoas major), ונאחז בקו ה-innominate line ובזיז הכסל והמותן (iliopectineal eminence).
בנוסף, הוא נאחז ומותח את המשטח העמוק של מחתלת הכסל (iliac fascia), ולעיתים סיביו התחתונים ביותר מגיעים עד לרצועת המפשעה (inguinal ligament).
הוא ממוקם אחורית-צידית לשריר הכסל והמותן (iliopsoas muscle) .
קיימות וריאציות, והאחיזה בזיז הכסל והערווה (iliopubic eminence) מקרינה לעיתים אל קשת הכסל והמותן (iliopectineal arch).
אורכו הממוצע הוא כ-24 ס"מ, מתוכם כ-7.1 ס"מ הוא רקמת שריר וכ-17ס"מ הוא גידי.
קיימים תיאורים המזכיר את מוצאו מהפאשיה הגידית של שריר המותניים המרובע (quadratus lumborum) בגובה חוליות החזה האחרונות ומהמשטח הגחוני של חוליות החזה האחרונות וארבע או חמש חוליות המותן הראשונות.
מוצא רחב יותר זה, שעלול להגיע עד L5, מופיע כתיאור פחות נפוץ ועשוי להצביע על שונות אנטומית.
מיקום האחז המדויק מתאר את שריר המותן הקטן הימני ממוקם אחורית לווריד הנבוב התחתון (inferior vena cava), בעוד שהשמאלי נחצה על ידי המעי הגס.
שריר המותן הקטן מקבל דם מחומצן מארבעת העורקים המותניים מתחת לעורק התת-צלעי ומהענף המותני של עורק האיליולומברי.
לאורך גבולו הקדמי-מדיאלי, השריר קשור לגזע הסימפתטי ולקשרי הלימפה האורטיים.
שריר המותן הקטן מקבל הזנה עצבית מהשורש העצבי של חוליה מותנית ראשונה (L1 nerve root).
שריר המותן הקטן נעדר אצל כ-50-67% מהאוכלוסייה, מה שמסווג אותו כשריר שרידי.
תרומתו התפקודית לתנועה אצל האדם נחשבת חלשה או חסרת משמעות, והיעדרותו אינה מובילה לליקויים תפקודיים ניכרים.
למרות חשיבותו הביומכנית המינימלית, לשריר המותן הקטן יש רלוונטיות קלינית משמעותית.
השונות האנטומית שלו ונוכחותו הבלתי צפויה מחייבות התייחסות מדוקדקת בדימות אבחוני, שם הוא עלול להתפרש בטעות כמסה פתולוגית, ובקונטקסטים כירורגיים הכוללים את החלל הרטרופריטונאלי, שם מודעות למסלולו חיונית למניעת פגיעה במבנים נוירו-וסקולריים סמוכים.
שריר המותני הקטן הוא שריר מכופף שותף לא משמעותי, של עמוד השדרה המותני.
שריר המותן הקטן נחשב באופן נרחב לשריר שרידי (vestigial muscle) בבני אדם.
משמעות הדבר היא שהוא שריד מעבר אבולוציוני, שאיבד את רוב תפקידו המקורי.
נסיגתו בגודל ובעקביות בבני אדם קשורה להתאמות אבולוציוניות כגון אימוץ יציבה זקופה והליכה דו-רגלית, בניגוד לנוכחותו המפותחת והקבועה יותר בבעלי חיים נמוכים יותר.
הוא אינו נחשב חיוני לתנועה אנושית תקינה.
השלכות אבחוניות: המורפולוגיה הלא טיפוסית של שריר המותן הקטן ונוכחותו המשתנה עלולות להתפרש בטעות כמסה פתולוגית במהלך דימות אבחוני, מה שעלול להוביל לאבחון שגוי.
הבנת הווריאציות של השריר, חיונית לפירוש מדויק.
השלכות כירורגיות: כאשר הוא קיים, שריר המותן הקטן יכול לשמש כציון דרך חשוב למנתחים במהלך הליכים בחלל הרטרופריטונאלי, כגון איחוי מותני, דיסקקטומיה או תיקון עקמת.
חוסר היכרות עם נוכחותו הפוטנציאלית או מסלולו הלא שגרתי עלול להוביל לפגיעות טִפּוּלָנִיות (יאטרוגניות) במבנים נוירו-וסקולריים סמוכים למשל, מקלעת המותניים, עצב הירך, וריד האיליאק.
השריר יכול להיות מעורב במצבים כגון תסמונת שריר המותן הקטן (psoas minor syndrome), המאופיינת בנוקשות וכאב בשריר, ועלולה לחקות תסמינים של מצבי בטן חריפים.
דווח על מעורבותו במקרים של היווצרות מורסה עקב התפשטות זיהום.
תועדו גם מצבים פתולוגיים כמו גרורות בקרצינומה של תאי כליה ומעורבות בלימפומה חוזרת.
נוכחותו נקשרה למצבים ספציפיים, כגון השפעתו הפוטנציאלית על סיבוכים לאחר ניתוח בסרטן המעי הגס והחלחולת.
ייתכן שיש לו פוטנציאל כסמן ביולוגי פרוגנוסטי במצבים כמו הסננת שומן לתוך השריר (myosteatosis).
המשמעות הקלינית של שריר המותן הקטן, למרות תפקידו התפקודי המינימלי, נובעת בעיקר מהשונות האנטומית שלו ונוכחותו הבלתי צפויה.
שונות זו הופכת אותו למקור פוטנציאלי לבלבול אבחוני (למשל, טעות במסה) וגורם קריטי בתכנון ניתוחי למניעת פגיעה טיפולניות.
הדבר מדגיש כי גם מבנים שרידיים דורשים ידע אנטומי מפורט בשל הפוטנציאל שלהם לסבך תרחישים קליניים.
הדבר חושף הבנה עמוקה יותר של הרלוונטיות האנטומית.
מבנה אינו חייב להיות חיוני תפקודית כדי להיות משמעותי קלינית.
עבור שריר המותן הקטן, חשיבותו משתנה מביומכניקה אקטיבית להתייחסות אנטומית פסיבית.
קלינאים חייבים להיות מודעים לנוכחותו הפוטנציאלית ולווריאציותיו, לא בגלל פעולתו, אלא כדי למנוע טעויות אבחון ונזק טיפולני במהלך התערבויות בחלל הרטרופריטונאלי.
שריר המותן הקטן משמש דוגמה משכנעת באנטומיה האנושית למבנה, שלמרות היותו לעיתים קרובות נעדר ושרידי מבחינה תפקודית, שומר על רלוונטיות קלינית משמעותית עקב נוכחותו הבלתי צפויה ופוטנציאל השונות האנטומית שלו, ובכך מדגיש את ההכרח בידע אנטומי מקיף בפרקטיקה הרפואית.
שריר ה-psoas minor קיים גם אצל יונקים אחרים, כמו סוסים.
אצלם ניתן למשש אותו במהלך בדיקות פי הטבעת כדי לבדוק גורמים לכאבי גב .
שריר המותן הגדול (Psoas Major) הוא שריר ארוך דמוי כישור.
הוא ממוקם באזור המותני צידי בין עמוד השדרה לקצה האגן בחלקו הפנימי-האגן הקטן.
הוא מתחבר לשריר הכסל ליצירת שריר הכסל והמתניים .
שריר המותן הגדול מחולק לחלק שטחי וחלק עמוק.
התחל של החלק העמוק הוא מהזיזים הרוחביים של חוליות המותניות L1-L5. התחל של החלק השטחי הוא במשטחים הצדדיים של חוליית החזה האחרונה(12) והחוליות המותניות L1-L4 ומהדיסקים הבין-חולייתיים הסמוכים.
המקלעת העצבית המותנית נמצאת בין שתי שכבות השריר השטחי והעמוק.
שריר הכסל ושריר המותן הגדול יוצרים את שריר הכסל והמתניים, המוקף על ידי רקמת מחתלת הכסל (iliac fascia).
שריר הכסל- והמותניים עובר מעל בליטת הכסל-פובית (iliopubic eminence), דרך הפתח הבין שרירי (muscular lacuna) אל נקודת האחז בתל הירך הקטן (lesser trochanter) של עצם הירך (femur).
הבורסה הכסלית-מסרקית (iliopectineal bursa) מפרידה בין גיד שריר הכסל-מותן לבין השטח החיצוני של קפסולת מפרק הירך (hip-joint capsule), בגובה הבולטות הכסלית-ערונית.