tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט מתעד את קורות חייו, ובפרט את קריירת הריקוד, של רקדן הבלט הסובייטי רודולף נורייב, אותו מגלם אולג איבנקו.
הסרט נוצר בהשראת הספר Rudolf Nureyev: The Life מאת ג'ולי קוואנה.
שם הסרט הוא התייחסות לכינויו של נורייב בילדותו - "עורב לבן" (מושג בעל משמעות דומה במקצת ל"כבשה שחורה"), מכיוון שנתפס כמי שהיה יוצא דופן וחריג בסביבתו.
צילומי הסרט הושלמו באוקטובר 2017. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבלי הסרטים של טליורייד, קולורדו ושל מכון הסרטים הבריטי בלונדון ב-2018. כמו כן, הסרט הוקרן גם בפסטיבלי סרטים ביפן, בולגריה וצ'כיה.
ב-22 במרץ 2019 הסרט יצא לאקרנים ברחבי הממלכה המאוחדת (בהפצת StudioCanal) וב-26 באפריל שוחרר הסרט בארצות הברית (בהפצת Sony Pictures Classics).
לאורך [הסרט], פיינס [הבמאי] והר [התסריטאי] מתארים את הרצון ואת הסקרנות יוצאי הדופן שהניעו את נורייב לרקוד ולחפש אמנות ותרבות בכל מקום שהוא רק יכול".
העורלה הקדושה (לטינית או ), הוא אחד מהשרידים המיוחסים לישו, תוצר של מילת ישו.
לאורך ההיסטוריה, מספר כנסיות באירופה טענו שהן מחזיקות בעורלה של ישו, לפעמים במקביל.
לעורלה הקדושה יוחסו כוחות פלאיים שונים.
בהלכה היהודית על כל תינוק זכר לעבור ברית מילה ביום השמיני ללידתו; חג מילת ישו, עדיין נחגג על ידי כנסיות רבות ברחבי העולם וחל בהתאם ב-1 בינואר.
בבשורה על פי לוקאס (2:21) נכתב: "כעבור שמונה ימים, בטקס ברית־המילה, ניתן לתינוק השם "ישוע" – השם שנתן לו המלאך עוד לפני הריונה של מרים".
האזכור הראשון לשרידי העורלה הכרותה של ישו מופיעה בפרק השני של בשורת הינקות הערבית האפוקריפית המכילה את הסיפור הבא:
וכשהגיעה שעת ברית המילה שלו דהיינו היום השמיני אשר ציוותה התורה על הנער לערוך מילה, מלו אותו במערה.
והאישה העברייה הזקנה לקחה את העורלה (אחרים אומרים שהיא לקחה את חבל הטבור), ושמרה אותה בקופסת אלבסטר של שמן.
והיה לה בן רוקח, אשר אמרה לו: "השמר אל תמכור את קופסת האלבסטר הזו של שמן ספייקנרד, אף על פי שיש להציע לך שלוש מאות פרוטות עבורה."
ועתה זו היא אותה קופסת אלבסטר שרכשה מריה החוטאת, ושפכה ממנה את המשחה על ראשו ורגליו של אדוננו ישוע המשיח, ומחתה אותה בשערות ראשה.
שרידי עורלת ישו החלו להופיע באירופה במהלך ימי הביניים.
התצפית המתועדת המוקדמת ביותר הייתה ב-25 בדצמבר 800, כאשר קרל הגדול נתן אותה לאפיפיור ליאו השלישי כשהוכתר כקיסר.
קרל הגדול טען שהשריד הובא אליו על ידי מלאך בזמן שהתפלל בקבר הקדוש, אם כי על פי דיווח אחר, שזו הייתה מתנת חתונה מהקיסרית הביזנטית איירין.
האותנטיות שלו נחשבה מאוחר יותר למאושרת על ידי חזון של ברידג'ט הקדושה משוודיה, שאישרה שהוא נמצא אי שם ברומא.
הספר Descriptio laternansis Ecclesia, שנכתב קצת לפני שנת 1100, מתאר שלושה ארונות עץ ברוש שהוזמנו על ידי ליאו השלישי והונחו מתחת למזבח בקפלה של סנט לורנס.
אחד הארונות הכיל צלב משובץ בו היו העורלה והטבור של ישו.
דייוויד פארלי מספר כיצד העורלה נבזזה במהלך ביזת רומא ב-1527. מאוחר יותר באותה שנה, החייל הגרמני שגנב אותו נתפס בכפר קלקטה, צפונית לרומא.
הכנסייה אישרה את האותנטיות של השריד בקלקטה ומאז הפך למוקד עליה לרגל.
השריד הוצג ברחובות הכפר בחג ברית המילה.
בשנת 1983 דווח כי התיק שכלל את השריד גם נגנב.
ב-22 בדצמבר 2013 ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק שידר סרט תיעודי בכיכובו של פארלי בשם "החיפוש אחר העורלה הקדושה".
העורף הישראלי מתמודד עם השלכות טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבותיו.
האירועים הביאו לשינויים עמוקים בחברה ובפוליטיקה הישראלית, כמו גם להשלכות משמעותיות על רווחת אזרחי המדינה.
קשיי המלחמה הולידו התארגנויות אזרחיות התנדבותיות רבות לסיוע במאמצי המלחמה בתחומים שונים: הסברה למען מדינת ישראל ברשתות החברתיות, תמיכה באזרחים מפונים ונזקקים בעקבות אובדן כלכלי שנובע מהמלחמה, תמיכה נפשית בישראלים המתמודדים עם טראומה בשל אירועי המלחמה, ועוד.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הייתה פעילות רבה של גופי ההצלה והחירום הלאומיים.
המספר העצום של הנרצחים במתקפת הפתע, בהם רבים שגופתם הושחתה, הצריך מאמץ יוצא דופן של זיהוי גופות החללים טרם הבאתם לקבורה.
מאות גופות של מחבלים שהושארו בשטח הועברו אף הן לזיהוי והמשך טיפול.
הגופות הובאו למחנה שורה שליד רמלה, ושם נערך הזיהוי, בין השאר לפי טביעות אצבע, מבנה השיניים ובדיקת סמני DNA והשוואתם למידע שבמאגרים ביומטריים.
בזיהוי עוסקת הרבנות הצבאית בצירוף עובדים ממשטרת ישראל, מערכת הבריאות ומתנדבי זק"א.
הרב הראשי לישראל, דוד לאו, הנחה להמשיך בזיהוי הגופות גם בשבת.
במאמץ לאיתור שרידי קורבנות מתקפת הפתע נעזר צה"ל בעופות דורסים ובכלבים של רשות הטבע והגנים, המשמשים בשגרה לאיתור הרעלות של בעלי חיים.
במהלך המלחמה פרסם פיקוד העורף הנחיות התגוננות בפני ירי הרקטות הכבד על עוטף עזה, השפלה, מחוז המרכז, גוש דן והשרון.
הוא הפעיל צופרי אזעקה, התרעות בכלי התקשורת, התרעות באתר האינטרנט של פיקוד העורף וביישומון לסמארטפון.
כבר ביום הראשון למלחמה התנדבו אלפי אזרחים לתרום דם לפצועים ומחוץ למרכזים הרפואיים השתרכו תורים ארוכים.
מערכת הבריאות נאלצה להתמודד עם הצורך לטפל באלפי פצועים בימים הראשונים של מתקפת הפתע של חמאס.
מאות מתוכם היו במצב קשה או אנוש.
באשר למערכת בריאות הנפש בישראל היות שלא הוספו תקנים שהובטחו מאז משבר הקורונה, היא התמודדה עם קשיים רבים ונעזרה במתנדבים בחודש הראשון.
בעקבות האירועים הטראומתיים של תחילת המלחמה, נפתחו מוקדים טלפוניים ברחבי הארץ.
פיקוד העורף הדגיש שתגובות רגשיות כמו פחד וחרדה הן תגובות נורמליות למצב לא נורמלי.
מכיוון שלאנשים יש דרכים שונות להתמודד עם לחץ, המליצו בפיקוד העורף לזהות את דרכי ההתמודדות שסייעו בעבר (פעילות גופנית, שיחות עם חברים, איסוף מידע, אמונה) ולהשתמש בהן.
במקרה של נפגעי חרדה, הומלץ לעודד אותם לפעולה ועשייה, לבצע תרגילי נשימה וטכניקות הרפיה, להדגיש את יכולת ההתמודדות ולהסיח את הדעת.
מעמותת נט"ל הזהירו את הציבור שלא להיחשף לתכנים מעוררי טראומה כמו תמונות וסרטוני סנאף.
חשיפה כזו נקשרה בעבר לדיכאון, חרדה, ופוסט־טראומה.
בעקבות המלחמה חוקקה הכנסת חוקים אחדים הנובעים ממצב החירום:
פורסמו תקנות שונות להגמשתם של כללים, לשם התאמה לבעיות שיוצר מצב החירום.
פורסמו תקנות למסירת מידע מהמאגר הביומטרי לשם זיהוי חללים ונעדרים.
תיקון לחוק סדר הדין הפלילי כהוראת שעה עד 8 בינואר 2024, המאפשר קיום דיונים באמצעות היוועדות חזותית, מחמת הקושי לשנע אסירים ועצירים ממתקני הכליאה אל בתי המשפט.
תיקון לפקודת בתי הסוהר כהוראת שעה לשלושה חודשים, המסמיך את השר לביטחון לאומי להכריז על מצב חירום כליאתי, שבו תתאפשר הגדלת הצפיפות במתקני כליאה.
חוקים נוספים שנחקקו עקב אירועי המלחמה:
חוק איסור הכחשת אירועי טבח 7 באוקטובר 2023 (טבח שמיני עצרת), התשפ"ה–2025: קובע עונש מאסר חמש שנים למי שמכחיש את טבח שבעה באוקטובר.
זיהוי ההרוגים במלחמה היה תהליך מורכב ואינטסיבי במיוחד בשבועות הראשונים של המלחמה, לאחר טבח שבעה באוקטובר.
אתגר זיהוי החללים נבע ממספר ההרוגים הרב ומהשחתה משמעותית של חלק מגופות הנרצחים על ידי מחבלי החמאס.
גופות כל החללים הובאו תחילה לזיהוי במרכז "הצבי" שבמחנה שורה של הרבנות הצבאית בסמוך לרמלה.
בהמשך ולנוכח קשיי הזיהוי של חלקם נעשתה עבודת זיהוי רבה גם במרכז הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר שבתל אביב-יפו.
בתהליך היו שותפים גם המשרד לשירותי דת, משרד הבריאות, הרבנות הראשית לישראל, משטרת ישראל וזק"א.
אף היה שימוש בעבודתם של ארכאולוגים וברשות העתיקות.
זאת לאור הצורך לסנן אפר שנותר מזירות המתקפה, לאחר שחלק מהגופות והבתים בעוטף עזה נשרפו באופן משמעותי.
מלבד ההשחתה ומספר הנרצחים, קושי הזיהוי נבע מריבוי הזירות, חטיפת אזרחים וחיילים חיים ומתים לרצועת עזה, הפגיעה גם באזרחי מדינות זרות ומחסור בכוח אדם.
לשם הזיהוי פותחו מערכות טכנולוגיות ייעודיות הכוללות אפליקציות ובינה מלאכותית.
עד ה-25 באוקטובר (כשלושה שבועות וחצי לאחר מתקפת הפתע) נותרו כ-200 חללים שלא זוהו.
גופתה של הנעדרת האחרונה, בלהה ינון, זוהתה רק ב-6 באוגוסט 2024 – כ-10 חודשים לאחר שנרצחה.
מקרה בולט נוסף היה זירת אמבולנס בפסטיבל הנובה.
בזירה זו התרחש פיצוץ אמבולנס על ידי טיל נ"ט שגרם להשחתה משמעותית של גופות הנוכחים בזירה.
אחת הנוכחות נחשבה נעדרת כ-47 יום, עד שהתברר שנקברה בטעות בקבר אחר.
חלל נוסף, אליקים ליבמן נחשב לחטוף כ-7 חודשים, עד שהתברר שנרצח בזירת האמבולנס ונקבר בטעות בקבר של נרצחת אחרת.
פעילות זיהוי החללים הונצחה במחזה הדוקומנטרי שורה: מלאכת זיהוי חיים מאת המחזאי רועי יוסף, שהועלה בפסטיבל ישראל 2024 והוצג בהמשך בתיאטרון תמונע.
תיעוד על השירות במרכז לאיסוף נתוני חלל במחנה שורה מובא בספר "שורה" שיצא בנובמבר 25 בהוצאת ספריית בית-אל.
הספר מתאר מזווית אישית, רגישה ומעוררת השראה את סיפורם של חיילי גדוד המאנ"ח המטכל"י (המרכז לאיסוף נתוני חלל).
פינוי תושבי עוטף עזה והצפון
מתחילת הלחימה פונו והתפנו כ-250 אלף אנשים מבתיהם.
רשות חירום לאומית, שסמכויותיה קוצצו עם השנים, הייתה הגוף שאמור לתאם ולתכלל את תוכניות פינוי התושבים.
תושבים פינו עצמם עצמאית או כחלק מתוכניות ממשלתיות, מיישובי הנגב המערבי (שחלקם נפגעו מאוד בנפש וברכוש) מאזור גבול הצפון.
במקור, הפינוי היה אמור להיות בעיקר למוסדות ציבור, מתנ"סים ובתי ספר ומשרד הפנים היה אמור להיות אחראי על פינוי התושבים בשעת חירום, תוך שימוש במאגרי המידע שלו על כל תושבי המדינה.
בפועל, הוחלט לפנותם לבתי המלון ומשרד התיירות לקח את האחריות.
בשבועות הראשונים, משרד החינוך התמודד עם קשיים בהחזרת הלימודים לשגרה ובמתן מענה חינוכי לתלמידים רבים שפונו מישוביהם.
בסוף אוקטובר 2023 פורסם שרשות החירום הלאומית תפעיל תוכנית שגרת מלחמה עבור חלק מהמפונים מהדרום בשיתוף משרדי הממשלה.
במתקפת הפתע נגרם הרס ניכר ברבים מיישובי עוטף עזה, ומחשש לפגיעות נוספות פונו מרבית תושבי עוטף עזה לבתי מלון בישראל, תוך הפסקת עיקר הפעילות הכלכלית ביישובים אלה.
מפעל נירלט שבקיבוץ ניר עוז נשרף כליל, דפוס בארי שבקיבוץ בארי לא ניזוק אך הושבת לשבוע.
מפעלים נוספים ניזוקו, רפתות נהרסו וגם הפעילות בשדות החקלאיים נפגעה.
הלחימה בגבול ישראל-לבנון הובילה לפינוי היישובים הישראלים שם מתושביהם, וגם בחלק מיישובים אלה נגרם הרס רב מירי רקטות וטילי נ"ט.
ב-26 באוקטובר הממשלה הכריזה על העברת כ-100 מיליון שקלים כסיוע ראשוני לרשויות המקומיות.
עם פרוץ המלחמה מערכת החינוך הושבתה או הוגבלה ללמידה מרחוק באזורים רבים, וחזרה לפעול בהדרגה ובכפוף להנחיות פיקוד העורף.
עד לסוף אוקטובר מכר הבנק 8.2 מיליארד דולר, בתחילת נובמבר 2023 הודיע הבנק על הקצאת עשרה מיליארד ש"ח לשם מתן הלוואות מוזלות לעסקים קטנים שנפגעו כתוצאה מהמלחמה.
בשבוע הרביעי למלחמה, מבקר המדינה מתניהו אנגלמן אמר כי תמונת המצב היא שהממשלה נכשלת בטיפול בעורף.
היעדר תוכנית כלכלית והיעדר פרויקטור בשבוע הרביעי למלחמה, כאשר אי הוודאות פגעה בתושבי הדרום והצפון.
הוא קרא לראש הממשלה והשרים להתכנס ולפתור את כל הבעיות.
בתום חמישה שבועות מתחילת המלחמה, אושר מתווה הפיצויים למשק.
הפרויקטור פרש בינואר 2024. הגוף שבראשו עמד פוזר במרץ 2024. ביוני 2024, נתניהו מינה את אבי כהן סקלי לפרויקטור אשר יתמקד בצפון ישראל, אך בהמשך הקפיא את המינוי.
לבסוף ראש הממשלה בחר באליעזר (צ'ייני) מרום לעמוד בראש המנהלה.
בנוסף, האלוף במילואים יפתח רון-טל נכנס לתפקיד פרויקטור בדרום.
לפי מבקר המדינה, ממיפוי הליקויים והפערים השונים עלה כי המכנה המשותף הנוגע לרובם המוחלט הוא היעדר ההיערכות לשעת חירום וכן פערים ביישום בפועל.
בדוח שפרסם מבקר המדינה בדצמבר 2023, ממשלת ישראל נכשלה בטיפול בעורף במלחמה.
בדוח נכתב: "היעדר יישום של תוכנית סיוע כלכלי לציבור כבר בתחילת המבצע, לצד פינוי התושבים מביתם, יצר מצב שבו מאות אלפי אזרחים הפכו לאוכלוסייה נזקקת".
ב-10 בפברואר 2024 התבצעה הורדת דירוג האשראי של ישראל על ידי מודי'ס – הראשונה מאז שישראל נמדדה בדירוגי האשראי.
חוק מס רכוש וקרן פיצויים עוסק במתן פיצוי לישראלים שניזוקו כספית מפעילות צבאית.
הטיפול במתן הפיצוי מוטל על רשות המיסים.
החוק קובע את הכללים לפיצוי על נזק ישיר, כגון נזק לבתים ומכוניות שנפגעו או נזק ליבולים חקלאיים.
הטיפול בנזק ישיר נעשה תוך כדי המלחמה, על ידי צוותים שהעריכו את גובה הנזק.
בנוסף ניתן פיצוי על נזק עקיף, כגון אובדן הכנסות ותשלום שכר לעובדים שנעדרו מעבודתם עקב המלחמה (כתוצאה מסגירת מקום עבודתם בהוראת פיקוד העורף או סגירת מוסדות לימוד של ילדיהם).
פיצוי על נזק עקיף ניתן, בהתאם לתקנות מס רכוש וקרן הפיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף)(חרבות ברזל)(הוראת שעה), התשפ"ד-2023. רשות המיסים פרסמה הנחיות על אופן הגשת תביעות לפיצוי.
טרם נחתם הסכם קיבוצי הקובע את הכללים לתשלום שכר לעובדים שנעדרו מעבודתם עקב המלחמה.
בין החוקים והתקנות שהתקבלו בכנסת בעקבות המצב הכלכלי:
תיקון לחוק דחיית מועדים, כהוראת שעה, לדחיית מועדים לביצוע פעולות שנקבעו בחוזה או בהחלטות שיפוטיות, ולדחיית מועדי תשלום לרשות ציבורית, למי שמחמת מצב החירום יתקשה לעמוד במועד שנקבע (חייל, שוטר, סוהר, כבאי, חטוף, תושב יישוב שפונה, בעוטף עזה ובגבול ישראל–לבנון, ועוד).
חוק הגנה על מענקים מיוחדים (חרבות ברזל), התשפ"ד-2023 קובע שזכות למענק כמפורט בתוספת לחוק, אינה ניתנת להעברה, לשעבוד או לעיקול אלא לשם תשלום מזונות.
ההגנה ניתנת למענק המשולם ליחיד שהתפנה או שפונה ממקום מגוריו לפי החלטת הממשלה, ולמענק המשולם ליחיד שהוא בן משפחה של חטוף או נעדר כתוצאה מהמלחמה.
חוק תגמולים לבני משפחה של חטופים ונעדרים בפעולת איבה, התשפ"ד–2023, מסדיר מתן תגמולים וזכויות לבני משפחה של חטופים ונעדרים בעקבות המלחמה.
רשות המסים בישראל הודיעה על פטור ממס על שווי שימוש ברכב צמוד למשרתי מילואים ולמי שהוצאו לחל"ת שהשביתו את הרכב הצמוד.
מינימום תגמולי המילואים יועלה לתקופת המלחמה מ-215.17 ש"ח ליום ל-300 ש"ח ליום.
בחסות המלחמה הוקפאה אכיפתם של חוק הפיקדון וחוק סימון מחירים.
כמו-כן אושרו תקנות המונעות מעבר מבוטחים בין קופות החולים.
הבחירות לרשויות המקומיות, שהיו אמורות להתקיים בסוף חודש אוקטובר, נדחו בעקבות המלחמה ל־30 בינואר 2024 ולאחר מכן נדחו בשנית ל-27 בפברואר 2024.
ב-19 באוקטובר 2023 הוקמה מנהלת תקומה במטרה לשקם את יישובי עוטף עזה שנפגעו במתקפת הפתע.
בראש המנהלת עמד מאז הקמתה ועד אוגוסט 2024 תא"ל (במיל') משה אדרי ותקציבה הראשוני עמד על כמיליארד שקל, באפריל 2024 הממשלה אישרה תקציב של 19 מיליארד שקלים נוספים למנהלה.
ב-21 ביולי 2024 מונה אלוף (במיל') אליעזר (צ'ייני) מרום לתפקיד פרויקטור הצפון, שיהיה אחראי לניהול ותכלול שיקום אזור הצפון.
ב-12 באוקטובר 2023, לבקשתו של שר הפנים ושר הבריאות משה ארבל, הועבר תיק הבריאות לידיו של חבר הכנסת אוריאל בוסו.
4 משרדי ממשלה נסגרו במהלך המלחמה: משרד ההסברה, המשרד לחיזוק וקידום קהילתי, המשרד לקידום מעמד האישה ומשרד המודיעין.
ביישובי ישראל הונף דגל ישראל ברחובות, בכיכרות, במבני ציבור ובבתים פרטיים.
סיסמאות כגון "ביחד ננצח" ו"אנחנו ננצח" הופיעו בשלטי חוצות, על גבי מכוניות ועל אריזות של מוצרי צריכה.
בזמן הלוויותיהם של חללי המלחמה, התפשט המנהג של משמרות דגלים לאורך הרחובות שבהם עוברת ההלוויה.
עם פרוץ המלחמה קרא ראש הממשלה בנימין נתניהו לראשי האופוזיציה להצטרף לממשלת חירום במתכונת דומה לממשלה שהוקמה ערב מלחמת ששת הימים.
יו"ר האופוזיציה, חבר הכנסת יאיר לפיד, קרא להקים ממשלת חירום מקצועית ומצומצמת לניהול המלחמה.
שרים נוספים הצטרפו לקריאה, אך בסופו של דבר הודיע לפיד כי מפלגתו לא תיכנס לממשלת חירום עד שלא יוצאו ממנה מפלגות עוצמה יהודית והציונות הדתית.
ב-11 באוקטובר הכריז יו"ר סיעת המחנה הממלכתי, חבר הכנסת בני גנץ, כי יצטרף לממשלת חירום לאומית בראשות נתניהו.
עוד באותו הערב הוקם קבינט המלחמה, ולמחרת הושבעו חמישה מחברי המחנה הממלכתי לשרים בממשלה.
בכך הקואליציה מנתה 76 ח"כים.
מפלגות העבודה וישראל ביתנו הודיעו באותו היום כי יתמכו בממשלת החירום אך בינתיים לא יצטרפו אליה.
קבינט המלחמה הורכב משלושה חברים בעלי זכות הצבעה ושלושה משקיפים: החברים בו היו ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון יואב גלנט, ויו"ר המחנה הממלכתי בני גנץ שצורף לממשלה כשר בלי תיק.
שלושת המשקיפים בקבינט היו חבר הכנסת והרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט מהמחנה הממלכתי, גם הוא שר בלי תיק, יו"ר מפלגת ש"ס אריה דרעי, והשר לעניינים אסטרטגיים רון דרמר, עצמאי מטעם הליכוד.
ב-13 במאי 2024 התפצלה מפלגת תקווה חדשה בראשות גדעון סער מסיעת המחנה הממלכתי, ולאחר שלא קיבלה ייצוג בקבינט המלחמה לפי דרישתה, פרשה מהממשלה.
בכך נשארה הממשלה עם רוב של 72 חברי כנסת בקואליציה.
גנץ הכריז כי אם לא תגובש תוכנית כזו עד 8 ביוני הוא יפרוש מהממשלה.
ב-9 ביוני הוציא גנץ הודעה לעיתונות ובה הודיע על פרישת מפלגתו מהממשלה.
לאחר פרישת המחנה הממלכתי מהממשלה ב-9 ביוני 2024, שונה הרכב הקבינט וכלל את נתניהו, גלנט, דרעי, דרמר וראש המטה לביטחון לאומי צחי הנגבי.
לפי מספר פרסומים בספטמבר 2024, המשיך להתקיים פורום מצומצם לניהול המלחמה אשר כלל את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון יואב גלנט, שר המשפטים יריב לוין, שר האוצר בצלאל סמוטריץ', השר לעניינים אסטרטגיים רון דרמר, שר החוץ ישראל כ"ץ וח"כ אריה דרעי.
שינויים בהרכב הממשלה וסגירת משרדי ממשלה במהלך המלחמה:
משרד הבריאות – ב-12 באוקטובר 2023, לבקשתו של שר הפנים ושר הבריאות משה ארבל, הועבר תיק הבריאות לידיו של חבר הכנסת אוריאל בוסו.
משרד ההסברה – ב-12 באוקטובר 2023 התפטרה השרה גלית דיסטל-אטבריאן, ב-22 באוקטובר נסגר המשרד ותקציבו, בסך 23.8 מיליון ש"ח ותקני כוח האדם שלו הועברו לטובת מנהלת תקומה.
המשרד לחיזוק וקידום קהילתי – ב-6 בנובמבר 2023 נסגר המשרד וסמכויותיו הועברו למשרד לביטחון לאומי.
משרד החוץ ומשרד האנרגיה והתשתיות – ב-1 בינואר 2024, בוצע חילוף במשרדים בין השרים ישראל כ"ץ ואלי כהן בהתאם להסכמים הקואליציוניים תרם המלחמה.
כאשר כ"ץ נכנס לתפקיד שר החוץ במקום השר אלי כהן, ואילו הוא החליף את כ"ץ בתפקיד שר האנרגיה והתשתיות.
המשרד לקידום מעמד האישה – ב-22 בינואר 2024 החליטה הממשלה לבטל את המשרד ולהעביר את סמכויותיו למשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה.
משרד המודיעין – ב-18 במרץ 2024 נסגר המשרד וסמכויותיו הועברו למשרד ראש הממשלה.
מספר מחאות פרצו על רקע המלחמה אשר כללו הפגנות והפרות סדר.
מרבית המחאות היו נגד הממשלה וראש הממשלה בנימין נתניהו, בקריאה לבצע עסקת חטופים, הקדמת הבחירות ולהתפטרותו בטענה שהוא אחראי למחדל שהוביל לטבח שבעה באוקטובר.
ההפגנות התקיימו מדי שבוע במוצאי שבת כשמוקד ההפגנות העיקרי הוא בסמוך לקריה בתל אביב.
המחאות החלו להתקיים באופן מינורי בתחילת המלחמה, בעיקר בקריאה לעסקה לשחרור החטופים, אך עם הזמן הן התעצמו.
ב-1 בספטמבר הודיעה ההסתדרות על השבתת המשק כתמיכה במחאה.
בנוסף, התקיימו מחאות נוספות במהלך המלחמה כמו הפגנות בעד הגברת הלחץ הצבאי על חמאס והמשכת הלחימה, חסימת משאיות הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה, הפגנות בקריאה להתיישבות יהודית ברצועת עזה, הפגנות נגד המלחמה, הפגנה למען שוויון בנטל, והפגנה להחזרת המפונים לבתיהם.
החל מחודש מרץ 2024 התקיימו מספר הפגנות בהשתתפות אלפי חרדים נגד גיוס חרדים לצבא ושיתוף פעולה עם צה"ל.
תחת הסיסמאות "לכלא ולא לצבא" ו"נמות ולא נתגייס".
במקביל לדיון בבג"ץ בתאריך 2 ביוני 2024, חסמו כ-200 חרדים חברי הפלג הירושלמי את כביש 4. ב-29 ביולי 2024 עשרות מפגינים פרצו לשערי מחנה שדה תימן ולמחנה בית ליד ובתוכו למבנה בית הדין הצבאי, והתעמתו באלימות עם חיילים ועם כוחות האבטחה במקום.
בעקבות עיכוב תשעה חיילי מילואים לחקירה בחשד להתעללות במחבל נוח'בה.
התארגנויות בולטות שנוצרו בעקבות החטופים שנחטפו במלחמה הן פורום משפחות החטופים ופורום תקווה.
שני הפורומים הוקמו כדי להוות קבוצות לחץ באמצעות הפגנות, הפצת חומרי הסברה, ופגישות עם פוליטיקאים.
דרישה כלפי ממשלת ישראל לקדם בכל האמצעים עסקה עם חמאס לשחרור החטופים והשבויים הישראלים ברצועת עזה.
המחאה מאורגנת על ידי מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים.
בתחילת 2024 התגברו מחאות הקוראות לקיים בחירות ולהחליף את ההנהגה בעקבות מתקפת 7 באוקטובר.
ב־24 בינואר 2024 החלו מחאות וחסימות במעבר כרם שלום, מעבר ניצנה ונמל אשדוד, בניסיון לשבש את העברת הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה משטח ישראל, במטרה להפעיל לחץ על חמאס.
בעקבות המלחמה, התחזקה בקרב הציבור הדרישה לגיוס חרדים לצה"ל.
מנגד, התקיימו הפגנות ענק של הציבור החרדי בסירוב להתגייס.
נושא גיוס בני ישיבות התעצם עם פרוץ המלחמה והצורך בכוח אדם נוסף בצה"ל וחזר למרכז השיח הציבורי בישראל.
עם פרוץ הקרבות התקבלו בצה"ל אלפי בקשות לגיוס ופורסם כי כ־3,000 חרדים מבקשים להתגייס לצבא, סקר של מעריב מצא שרוב קטן בחברה החרדית (51%) סבור כי אין מקום לפטור גורף מגיוס לחרדים.
וכי בעקבות המלחמה התחזקה תחושת שותפות הגורל בקרב בני החברה החרדית והיא עומדת כיום על 73%.
סקר שנערך בקרב בוחרי ש"ס ויהדות התורה מצא גם הוא כי 31% תומכים בגיוס לצבא.
למרות זאת בינואר 2024 פורסם כי בסופו של דבר לא נצפתה בחודשי המלחמה עלייה במספר המתגייסים החרדים.
במהלך המלחמה נמתחה ביקורת ציבורית על היעדר גיוס חרדים ללחימה גם בתקופה זו, בשלטי חוצות, פרסום במדיה והתייחסויות חוזרות באמצעי התקשורת.
החל מחודש מרץ 2024 החלו הפגנות בהשתתפות אלפי חרדים נגד גיוס חרדים לצבא ושיתוף פעולה עם צה"ל.
במאי 2024 הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו כי החליט לקדם את הצעתו של שר הביטחון לשעבר בני גנץ מממשלת ישראל השלושים ושש לחוק הגיוס, שעבר אז בקריאה ראשונה, בהסתמך על דין הרציפות.
בניגוד לעמדת שר הביטחון גלנט.
למחרת הודיעה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה כי יש מניעה משפטית לקדם את הצעת החוק.
ביוני 2024 פסק בג"ץ שאין מסגרת חוקית המאפשרת להבחין בין בני ישיבות לתושבים אחרים במדינת ישראל המחויבים בגיוס, ולכן לממשלת ישראל אין סמכות חוקית למנוע את גיוסם לצבא, ובהתאם לכך חובה לפעול לגייסם.
בהתאם לפסיקת בג"ץ, באוגוסט אותה השנה החלו להישלח צווי התייצבות ראשוניים למספר מאות בני ישיבות כצעד ראשוני בנושא הגיוס, במקביל לניסיונות להעביר חוק גיוס.
במהלך 5–6 באוגוסט 2024, נדרשו להתייצב 900 צעירים חרדיים בגיל הגיוס, אך הגיעו רק 48.
ב-14 במאי, כשבעה חודשים לאחר תחילת המלחמה, תושבים מיישובי קו העימות בצפון, שעשרות אלפים מתושביהם היו עקורים זה חודשים מחוץ לבתיהם, פתחו במחאה שהתפרסה בצמתים מרכזיים ברחבי הגליל.
הם דרשו מהממשלה להציג תוכנית פעולה ומועד חזרה לבתיהם.
שכיחות המקרים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית, דיכאון קליני והפרעת חרדה מוכללת בחודשיים שלאחר המתקפה בשבעה באוקטובר עלתה בערך פי שניים בהשוואה לחודשיים לפני כן.
פיקוד העורף הדגיש שתגובות רגשיות כמו פחד וחרדה הן "תגובות נורמליות למצב לא נורמלי".
מכיוון שלאנשים יש דרכים שונות להתמודד עם לחץ, המליצו בפיקוד העורף לזהות את דרכי ההתמודדות שסייעו בעבר (פעילות גופנית, שיחות עם חברים ומשפחה, איסוף מידע, אמונה ותקווה) ולהשתמש בהן.
מחקר אורך מצא שבריאותם הנפשית של הישראלים נפגעה באופן משמעותי.
שיעור הפרעת הדחק הפוסט־טראומטית עלה מ־16% באוגוסט 2023 ל־30% בנובמבר 2023. חלה עלייה גם בשיעור הסובלים מחרדה ודיכאון.
במהלך המלחמה 38 ילדים נרצחו ו-116 התייתמו מהוריהם כאשר רבבות נוספים פונו מבתיהם.
כ-50,000 ילדים פונו, כולל כ-7,000 ילדים מתחת לגיל 6 שנפצעו פיזית ונפשית.
עוד עולה נתון כי 63% מבני הנוער נחשפו ברשת לתכנים קשים הקשורים למלחמה כמו תמונות, סרטונים, התכתביות ופוסטים המכילים תיאורים גרפים של הטבח שביצעו מחבלי החמאס.
נתונים אלו מדגישים את הפגיעה הקשה באוכלוסיית הילדים והנוער בישראל בעקבות המלחמה, ומעידים על כישלון של מערכות המדינה שלא הצליחו להגן עליהם במהלך זמן חירום קשה זה.
בעקבות המלחמה נרשמה עלייה בתקריות האלימות במשפחה כאשר בשלושת החודשים הראשונים למלחמה דווח על עלייה של 37% בפניות למוקד האלימות נגד ילדים.
הדיווחים כללו פגיעה מינית, הזנחה ואלימות פיזית, תוך שהמצב הוביל להפרעה חמורה בשגרת החיים של הילדים.
מערכת החינוך, שלא הייתה מוכנה מבחינת מיגון פיזי עם 26% ממוסדות החינוך שלא היו ממוגנים כראוי הגבירה את תחושת אי הביטחון בקרב הילדים.
כל אלה תרמו למצב שבו ילדים רבים נותרו ללא הגנה מספקת ביתית וגם מוסדית, מה שכלל חשיפה לסיכונים נפשיים ופיזיים מוגברים.
המלחמה והשבתת מערכת החינוך הביאה להשבתה זמנית של הלימודים הפיזיים בישראל, ותלמידים רבים נאלצו לעבור למודל של למידה מרחוק.
המעבר הזה, שהתרחש בהדרגה משמונה באוקטובר, הציב אתגרים חדשים בפני התלמידים, המורים והמערכת בכלל.
עם חזרת מערכת החינוך לפעילות, לאחר כשבועיים מתחילת המלחמה, התאמות חדשות הוכנסו לתוך התוכנית הלימודית.
התלמידים חוו גישות שונות של למידה: מקוונת, משולבת ופיזית, כאשר הדגש היה גם על פעילות חברתית לצד הלמידה האקדמית.
כמו כן, התקיימה ניסיונות לשמור על רצף לימודי באמצעות חלוקה של מחשבים ניידים לתלמידים שפונו מבתיהם והקמת בתי ספר חדשים במקומות המרכזיים אליהם התפנו.
למרות המאמצים הללו, תלמידים רבים עדיין נתקלים בקשיים למלא את המשימות הלימודיות הנדרשות מהם ודיווחו על ירידה בהישגים הלימודיים.
משרד החינוך יזם מדיניות של התייעצות עם מנהלי בתי הספר לקביעת תוכניות מותאמות לתלמידים שחוו אובדן משפחתי במהלך המלחמה, במטרה להתמודד עם האתגרים החינוכיים הנלווים.
ילדים מאוכלוסיות פגיעות ומיוחדות סבלו במיוחד מהשפעות הקונפליקט, כאשר הם נחשפו לסיכונים מוגברים ולפגיעות רבות ברמה הרגשית והפיזית.
הקבוצות הפגיעות כללו ילדים בסיכון, חניכי מסגרות חוץ-ביתיות וילדים מקבוצות מיעוט או מודרות.
לרצועת עזה נחטפו 251 בהם אזרחים ישראלים וזרים.
בכללם נשים, ילדים ותינוקות וקשישים.
מספר החטופים לא היה ידוע במשך ימים רבים, בין השאר משום שהיו גופות שלא זוהו כך שאי אפשר היה לדעת אם נעדר הוא הרוג או חטוף.
באותו יום פרסם חמאס גם סרטון ראשון של חטופה ישראלית.[דרושה הבהרה] בין החטופים היו כ-35 עובדים זרים (רובם מתאילנד), ותיירים בעלי אזרחות זרה.
בנוסף, לרבים מהאזרחים הישראלים החטופים ישנה בנוסף אזרחות זרה, בין היתר ממדינות אלו: ארגנטינה, ארצות הברית, רוסיה, צרפת, איטליה וגרמניה.
ב-8 באוקטובר הוקם מטה משפחות החטופים והנעדרים על ידי חלק מהמשפחות, במטרה לפעול להשבת החטופים, לאיתור הנעדרים וכן לטיפול בעניינים רפואיים, משפטיים ואחרים הנוגעים לחטיפה ולהשלכותיה.
איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל פנו לנשיאת הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום ולמשלחת של הארגון בישראל בדרישה להגביר את המאמצים לשחרור החטופים שמוחזקים בעזה, בעקבות דיווחים על אונס ופגיעות מיניות בחטופות.
מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע, אורית סוליציאנו, ציינה כי ידוע לארגון על פשעי מלחמה של אונס ופגיעות מיניות בחטופים.
מערך הרפואה במטה משפחות החטופים והנעדרים פרסם דוח שלפיו חטופים חשפו עדויות על תקיפות מיניות אלימות שסבלו גברים ונשים בשבי.
לפי פרסום אחר, מדובר בעשרה לפחות מתוך 110 ששוחררו עד אז.
לפני ההפוגה בלחימה, במהלכה ואחריה שוחררו 117 חטופים.
בנוסף, עד ינואר 2025 הושבו ארצה גופותיהם של עוד 40 חטופים שנהרגו לפני החטיפה עצמה או במהלך השבי (כולל שלושה חטופים אשר נהרגו בשוגג מידי כוחות צה"ל בעת שניסו למלט עצמם מהשבי).
בעסקת החטופים השנייה, עד סוף פברואר 2025, הושבו לישראל עוד 36 חטופים וחטופות, 28 חיים ו-8 מתים.
נכון למרץ 2025, נותרו בשבי 58 חטופים, מתוכם 34 חטופים שמותם נקבע, ו-24 חטופים שלא ידוע בוודאות האם הם בחיים.
במרץ 2025 תחקיר של הניו יורק טיימס קבע כי 41 מבין החטופים שנלקחו לרצועת עזה בחיים ב-7 באוקטובר 2023, נהרגו במהלך הלחימה בעזה.
לאחר האירועים הקשים של ה-7 באוקטובר נראתה גדילה באחוזי האבחונים של פוסט טראומה בקרב אנשי הביטחון וגם בקרב האזרחים, עלייה של 50% באבחון הפרעות חרדה, עלייה של 45% באבחון פוסט טראומה ועלייה של 25% בפניות לשירותי הבריאות הנפשית.
על פי מחקרים ונתונים שמראים השירותים לבריאות הנפשית בישראל ניתן לראות כי מאז אירועי ה-7 באוקטובר כ-625 אלף אנשים עלולים לחוות נזקים נפשיים.
ממצאים נוספים מראים כי פגועי הנפש מה -7 באוקטובר שצרכו אלכוהול במהלך האירועים הקשים שעברו, הם במצב קשה יותר משאר פגועי הנפש לאחר ה-7 באוקטובר.
בנוסף הם עלולים לחוות עלייה בחרדה או דיכאון ואף תהליך ההחלמה שלהם עלול להתעקב בשונה מאלו שלא צרכו אלכוהול.
במהלך מתקפת הפתע, גרמו המחבלים במכוון נזק בהיקף נרחב לבתים ולרכוש ביישובי עוטף עזה, בשטחים הפתוחים סביב העוטף, וכן ביישובים ברחבי הדרום והמרכז.
עם תחילת המתקפה החלו המחבלים בשיגור אלפי רקטות ופצצות מרגמה לעבר יישובים אזרחיים, שגרמו להרס של מבנים ורכוש ולשריפות בדרום הארץ ובמרכזה.
נכון ל-10 בנובמבר שיגרו ארגוני הטרור בעזה למעלה מ-10,000 רקטות ופצצות מרגמה.
ביישובים שאליהם פלשו המחבלים הם גרמו הרס רב למבנים באמצעות ירי של רקטות RPG, והפעלת מטעני נפץ.
מחבלים בזזו בתים לאחר שרצחו וחטפו את תושביהם, בבארי, בניר עוז, בכפר עזה וביישובים נוספים.
במקרים רבים הם העלו באש את הבתים לאחר שבזזו אותם.
בפעולות הביזה והשריפה השתתפו מאות אזרחים עזתים בהם ילדים, נשים וזקנים.
בקיבוץ בארי לדוגמה, העריכו במס רכוש כי 189 בתים סובלים מפגיעות קשות, ויהיה צורך לבנות אותם מחדש.
נכון ל-25 באוקטובר מספר המבנים שהיה ידוע שנפגעו עמד על 8,402.
ההערכה היא שנזקים נגרמו ללמעלה מ-10,000 כלי רכב.
במסיבת הנובה, לצד הרציחות שביצעו המחבלים, הם גרמו להרס נרחב לאחר שירו על מכוניות וכלי רכב של משתתפי המסיבה והעלו אותם באש.
במהלך מתקפת הפתע, גרמו המחבלים נזקים בהיקפים רחבים בענפי החקלאות ביישובי העוטף, ביניהם שדות, רפתות, תשתיות חקלאיות שונות, לולים ועוד.
המחבלים ירו במכוון לעבר מכלי החלב ברפתות, הציתו מתקנים חקלאיים, וגרמו נזק כבד למפעלים.
בין הנזקים שנגרמו הם חוסר החשמל ואספקות המים הסדירים, מה שגרם לקשיים עבור החקלאים ביישובים ולחוסר עבודה במשך ימים רבים לאחר מכן.
הנזקים הצפויים בענף החקלאות ביישובים מוערכים בעשרות מיליוני שקלים.
לפי נתוני רשות הטבע והגנים, מאז תחילת המלחמה נשרפו יותר מ-340 אלף דונם, וכי הנזק שנגרם לטבע כתוצאה מהמלחמה הוא הגדול ביותר בתולדות המדינה.
מוערך כי הנזק הכולל שנגרם בעוטף עזה, שווה עשרות רבות של מיליארדים, וכי הזמן המוערך לשיקום העוטף הוא כשנתיים עד שלוש שנים.
בעקבות מתקפת הטרור ולקראת המשך המערכה פונו תושבים רבים ביישובים ישראליים מבתיהם ומהשטחים החקלאיים שברשותם, הן בעוטף עזה ובדרום הארץ והן בגבול הצפוני של מדינת ישראל.
הפינוי מקשה ומונע מהתושבים לעבד את האדמה ולהפיק תוצרת חקלאית.
על פי הערכות של רשות המיסים מסוף דצמבר 2023 היקף הפיצויים שידרשו ליישובי הצפון נאמד בין 300 מיליון לחצי מיליארד.
על פי דו"ח של מנהלת "אופק צפוני" במשרד הביטחון, מתחילת המלחמה ועד כניסת הסכם הפסקת האש בין ישראל ללבנון ב-27 בנובמבר 2024, ניזוקו ביישובי הצפון 2,874 מבנים.
841 מהם ספגו נזק בינוני או כבד ותידרש להם בנייה מחודשת.
העיר קריית שמונה, השוכנת על קו הגבול, ספגה את המכה הקשה ביותר עם 382 נזקים למבנים.
מתוך כלל המבנים שניזוקו - 1,669 הם מבני מגורים, 213 מבני ציבור, 104 תשתיות ועוד כ-150 מבנים חקלאיים.
כ-14% מכלל הנזק נגרם על ידי פעילות צה"ל בשטח במהלך המלחמה.
עם תחילת המלחמה, קונן חשש אצל רבים מאזרחי ישראל, בעיקר ביהודה ושומרון ובערים המעורבות, מפני חזרה על אירועי שומר החומות או אף הצטרפות מלאה של ערביי ישראל למתקפה המזוינת על אזרחים יהודים.
עקב כך הוקמו כיתות כוננות ברשויות מקומיות רבות ותוגברו קיימות.
לראשונה נפתחו כיתות כוננות גם בערים וכן בקרב החברה החרדית.
בירושלים הודיעו על פתיחה של כיתת כוננות בכל שכונה.
עד דצמבר 2023 הוקמו למעלה מ-800 כיתות כוננות ברחבי הארץ.
השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר עודד את המהלך ומינה את ניצב בדימוס שמעון לביא כפרויקטור מיוחד עבורו.
כיתות כוננות ב-70 יישובים בעוטף עזה וגבול הצפון אומנו מחדש וצוידו בנשק וציוד צבאי במסגרת תוכנית "משיב הרוח" שהחלה כחודשיים לאחר פרוץ המלחמה.
בנוסף לחימוש של כיתות הכוננות באלפי כלי נשק וציוד חדש, השר לביטחון פנים איתמר בן גביר הודיע על הקלת הקריטריונים למתן רישיון נשק לאזרחים.
מיד עם היוודע על טבח שבעה באוקטובר וברקע הידיעות על הטבח בדרום, הייתה התגייסות גדולה של ארגוני עזרה ממוסדים כדוגמת זק"א, ארגונים התנדבותיים שהסבו את פעילותם לעזרה כדוגמת אחים לנשק, והתגייסות אזרחים יחידים.
מספר ארגונים אזרחיים גייסו מתנדבים לסיוע לחקלאים שסבלו ממחסור בעובדים בשל המלחמה.
מספר גופים ויחידים כמו נוער הגבעות וערוץ הטלגרם כרמל ניוז עסקו בתיאום והתקנה של גגונים על רק"מ נגד רחפני הטלה כתוצאה מהלקחים ממלחמת רוסיה-אוקראינה.
באקספו תל אביב הוקם מרכז לוגיסטי של חברי ארגון אחים לנשק בשם 'החמ"ל האזרחי' שעשו הסבה למשאבים שעמדו ברשותם בעקבות הפעילות שלהם במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית, בו הם סיפקו עזרה לאזורים ואנשים שנפגעו כתוצאה מהמלחמה, וכן סייע בתחומים רבים.
תנועת אחים לנשק הודיעה כי היא מפסיקה כל פעילות מחאה וקראו לחיילי המילואים להתייצב.
באותו יום הוסבו התשתיות ששימשו למחאה כדי לסייע לכוחות הביטחון ולניצולי הטבח שביצע חמאס.
התנועה הקימה חמ"לים ייעודיים שדרכם פעלו יוזמות שונות ואוישו על ידי יותר מ־15 אלף מתנדבים ברחבי הארץ.
בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבירושלים הוקם חמ"ל אזרחי גדול בשיתוף פעולה של עמותת לב אחד (שהפעילה עוד מספר חמ"לים נוספים ברחבי הארץ), תנועת התעוררות וסיעת האיחוד.
ברמלה הוקם חמ"ל של ארגון ערי ישראל ביחד עם ישראל שלי שסייע לכמאה מקומות.
לצד התגייסות ללחימה, קמו יוזמות רבות מצד ארגונים וקבוצות תמיכה בנושאים שונים: תמיכה במשפחות הנפגעים והנופלים, תמיכה במשפחות המפונות מעוטף עזה, סיוע למשפחות הנעדרים, תרומות לחיילי צה"ל, מבצעי הסברה ברשתות החברתיות בעולם, ועוד.
מרכז רוחני "אוום" ב נערך לקליטת 100 תושבים וילדים שפונו מיישובי העוטף.
בתי מלון, קיבוצים ובתי הארחה רבים נוספים התגייסו לאירוח המשפחות שנעקרו מבתיהם, תרומות מוצרי מזון, ביגוד, צעצועים ועוד למשפחות, תרומות כספיות או עבודה ישירה, סיוע נפשי לנפגעי חרדה ולאנשים שאיבדו קרובי משפחה, תרומות דם, משלוחי מזון וציוד חסר לחיילים ולצוותים רפואיים.
סיוע לחקלאים ועוד חברות עסקיות רבות נרתמו לעזרה, ביוזמות רבות ומגוונות.
כך למשל פורום העסקים, ששותפות בו 200 מהחברות הגדולות במשק, החל לחלק כרטיסים דיגיטליים לכל משפחה בעוטף עזה, על סך 1,000 ש"ח לכל נפש במשפחה.
הבנקים הגדולים בישראל העמידו עשרות מיליוני שקלים לטובת נפגעי המתקפה, וכך גם קבוצת עזריאלי שהודיעה על תרומה של 40 מיליון שקלים לטובת עמותות וארגונים המסייעים לחיילים ולמשפחות.
מספר ארגונים אזרחיים המשיכו לפעול במשך כמה חודשים.
אסף ויותם דוקטור ממסעדת האחים הקימו חמ"ל אוכל עם פרוץ המלחמה, אך לאחר זמן עברו לסייע לחקלאים וליצרנים קטנים שנפגעו בעקבות המלחמה.
ארגון אחים לנשק, בשיתוף המועצות המקומיות, הקים כ־100 מרכזים לחינוך משלים באתרי המפונים וביישובי קו העימות.
בני נוער רבים יצאו לעבודה בחקלאות, ביוזמת בתי ספר, רשויות מקומית וארגונים, לשם סיוע לחקלאים שעובדיהם עזבו.
בעקבות חשיפה לצורכי פצועי צה"ל, אלה דוברוב ואלה תמרין יסדו את מיזם התפירה "שוויק" שתופר בגדים בהתאמה אישית לחיילים פצועים.
במיזם משתתפים כ-50 תופרות ותופר אחד.
מכיוון שממשלת ישראל ומשרד ההסברה שהוקם מחדש בתחילת 2023 לא תפקדו בכלל אחרי פרוץ המלחמה, אזרחים רבים, בהם משפיעני רשת, פעלו להסברת ישראל ברשתות החברתיות והאינטרנט.
הוקמו פרויקטים לתיעוד ושימור עדויות מהמתקפה.
ראש ממשלת ישראל לשעבר נפתלי בנט התראיין לרשתות התקשורת הזרות, הגן על ישראל, הצדיק את התגובה הצבאית והציג את אכזריות חמאס אותה הוא השווה לנאצים.
יוסף חדאד, פעיל הסברה ערבי-ישראלי, קיים אף הוא ראיונות רבים לכלי התקשורת הזרים והעלה סרטונים רבים לרשתות החברתיות התומכים בישראל ובמלחמתה בחמאס.
ידוענים רבים שיתפו תוכני הסברה ברשתות החברתיות, בהם אבישג סמברג (המדליסטית האולימפית).
מטה ההסברה האזרחי הוא ארגון הסברה פרו-ישראלי ללא מטרות רווח שקם באופן ספונטני למחרת טבח שבעה באוקטובר על ידי מספר אזרחים שזיהו את כשל ההסברה הישראלי בעולם, והפיצו באמצעות הרשתות החברתיות תוכני הסברה פרו-ישראליים שיצרו.
אמנים וידוענים רבים פרסמו הודעות תמיכה בישראל ברשתות החברתיות, וחלקם אף התגייסו וסייעו בתרומות.
חלק מהאמנים, בהם עידן עמדי (שהיה לוחם בחיל ההנדסה הקרבית ונפצע במהלך המלחמה), עקיבא, ורביב כנר התגייסו למילואים והעלו משם סרטוני חיזוק לרשתות.
אמנים רבים הופיעו בהתנדבות מול חיילים ומול מפונים מהעוטף בבתי מלון באילת וברחבי הארץ.
ביניהם: ברי סחרוף, אחינועם ניני, ליאור נרקיס, התקווה 6, אריאל זילבר, ירמי קפלן, חנן בן ארי, אמיר דדון נטע ברזילי, אייל גולן, טל מוסרי, הראל סקעת, עומר אדם, איתי לוי, שלמה ארצי, עדן חסון, נינט טייב, כוכבי ארץ נהדרת, עדי אשכנזי, גיא הוכמן ועוד.
בעת המלחמה, חנן בן ארי כתב והלחין את השיר "מולדת" העוסק בתגובה למתקפת הטרור וההתגייסות של עם ישראל לסייע ולנצח במלחמה.
בהתקפת הטרור מעזה נרצחו ונחטפו לעזה גם אזרחים ערבים לא מעטים.
פורסמו סיפורים על פעולות הצלה שבוצעו על ידי אזרחים ערבים בזמן הטבח.
בזמן המתקפה היו מספר יוזמות של ערבים ישראלים לאיתור נעדרים, חילוץ וטיפול רפואי בישראלים מתוך שטחי האש, תוך סיכון חייהם של המחלצים, שחלקם נהרגו במסגרת פעילותם.
אזרחים מהפזורה הבדואית כתבו כי הם רוצים להתנדב ללחימה של צה"ל ושל המשטרה ולסייע בכל דרך אפשרית.
כמו כן התנדבו אותם אזרחים לסייע בחיפוש אחר נעדרים בשטחי העוטף בימים שלאחר המלחמה.
חבר הכנסת אחמד טיבי הקים מוקד סיוע לאזרחים יהודים וערבים שמופעל על ידי מתנדבים יהודים וערבים, בין היתר לשם סיוע למשפחות נעדרים.
עמותת "נשים בדואיות למען עצמן" פתחה חמ"ל למען תושבי הדרום בדואים ויהודים שנפגעו ומעניק סיוע במוצרים ובתמיכה נפשית.
בעיר רהט הוקם ופעל פורום יהודי-ערבי שמטרתו לתת מענה למשפחות שנפגעו בדרום וחמ"ל יהודי-ערבי לחלוקת חבילות מזון לנזקקים.
עשרות מתושבי הכפר דיר אל-אסד בישלו במשך יומיים עבור תושבי הדרום שנעקרו מבתיהם ומשלחת של חברי מועצה העבירה את המזון שהוכן אל התושבים.
תלמידים מהיישוב א-סייד סייעו בהתנדבות בחקלאות.
מועצת כפר קאסם הזמינה משפחות מהדרום להתארח בעיר.
קבוצות הכדורגל של הפועל אום אל פאחם וכפר קאסם עמדו דקת דומייה במהלך אימון לזכר נרצחי ההתקפה.
במועצה המקומית זרזיר הדליקו נרות לזכר הנרצחים בהתקפה ומתוך הזדהות עם כאב המשפחות.
במוצאי שבת הוקם "משמר לשותפות ערבית-יהודית בתל אביב-יפו" שמונה כ-500 אנשים, יהודים וערבים.
מטרת המשמר להגיע לנקודות חיכוך אפשריות כדי לנסות להרגיע מתחים.
אמיר בדראן, פוליטיקאי מקומי הקשור ליוזמה, שוחח עם ארגוני ערבים כמו האגודה למען ערביי יפו, המועצה האיסלמית הנבחרת ביפו, ועדי שכונות ערביות, שייח'ים ואימאמים וטען כי כולם מזועזעים מהמתרחש ופועלים כדי למנוע אלימות והסתה.
יוזמה דומה הייתה קיימת כבר שנתיים בין יישובים בכרמל ותושבי פורדיס.
קבוצה של כ-600 תושבים בחיפה, ערבים ויהודים, נרתמה למען ניקוי מקלטים ציבוריים בעיר.
חבר הכנסת איימן עודה ממפלגת חד"ש גינה מעל דוכן הכנסת את האירועים.
ושיבח את היהודים והערבים שיצאו להתנדב.
הוא גם גינה את הקריאה של הנהגת חמאס לציבור הערבי בישראל להצטרף למאבק נגד ישראל כפי שקרה במהומות בישראל (2021).
מנסור עבאס פנה לאזרחי המדינה הערבים בבקשה שלא לעודד גורמים קיצוניים ושוליים בחברה הערבית לאור המתיחות שיצרה המלחמה.
לפני כן, גינה את מתקפת החמאס.
על רקע המשבר ההומניטרי והרעב ברצועת עזה, התארגנו יוזמות רבות בחברה הערבית לאיסוף סיוע הומניטרי לתושבי הרצועה.
במסגרת היוזמות הללו, הועמסו יותר ממאה משאיות בעשרות טונות של מוצרי מזון, היגיינה וחומרי ניקוי.
אולם הממשלה קבעה שמותר להכניס לרצועה רק סיוע שנתרם מחו"ל או סחורות שקנו סוחרים עזתים מסוחרים בגדה המערבית, בכפוף לתיאום ולבדיקה של הרשויות בישראל.
לכן, הסיוע לא הגיע ליעדו.
מנגד, מספר מצומצם של עובדים ערבים ובהם אנשי צוות רפואי, סטודנטים, נשות חינוך והשחקנית מאיסה עבד אלהאדי, נעצרו לאחר שהביעו תמיכה בחמאס ובמעשי הטבח שביצע.
חלקם הודחו מעבודתם או ממקום מוסדות הלימוד שבהם למדו, וחלקם נחקרו במשטרה בחשד לתמיכה בטרור.
שני נערים בני 14 מאום אל-פחם נתפסו ליד תחנת הרכבת סבידור בתל אביב כשעל גופם סכינים, לאחר שעוררו את חשדם של השוטרים.
נגד השניים הוגש כתב אישום באשמה שקשרו קשר לרצוח חייל צה"ל.
נגד 13 ערבים ישראלים, רובם תושבי סכנין, הוגש כתב אישום, באשמה שהיו שותפים בחוליית טרור שתכננה לבצע פיגועים, תוך שיתוף פעולה עם החמאס.
פלסטינים תושבי הגדה המערבית שעבדו בישראל לא הורשו לעבור במחסומים ואיבדו את פרנסתם, ובישראל נוצר מחסור בידיים עובדות, בין היתר בתחום הבנייה.
המחסור בנהגי אוטובוס ערבים, המהווים מחצית מכח העבודה בענף, הביא את משרד התחבורה להודיע על דילול משמעותי בפעילות התחבורה הציבורית.
במספר מקרים הותקפו נהגי אוטובוס ערבים.
עובדים ערבים במערכת הבריאות טענו שמתרחש נגדם "ציד מכשפות".
במוצאי שבת 28 באוקטובר קרא ראש הגרעין התורני בנתניה, רועי אמגר, לגרש את הסטודנטים הערבים מהמעונות של מכללת נתניה מטעמי ביטחון.
במקביל ניסו מאות תושבי נתניה לפרוץ לתוך מעונות הסטודנטים תוך קריאות "מוות לערבים".
המשטרה חילצה סטודנטים ערבים מהמקום.
נטען כי בוצעו מעצרים של ערביי ישראל גם במקרים של הזדהות עם האוכלוסייה האזרחית בעזה, ציטוט פסוקים מהקוראן או הבעת תמיכה כלשהי בפלסטינים.
בעקבות המלחמה נרשמה ירידה דרמטית בייצוג ערבים בטלוויזיה וברדיו.
בשנת 2024, על פי "מדד הייצוג" של עמותת סיכוי־אופוק ואתר "העין השביעית", רק 1.4% מבין המרואיינים, הפרשנים והדמויות שקולותיהם הושמעו בשידורים היו ערבים, אף ששיעורם בכלל האוכלוסייה הוא 21.1%.
העורב הוא סרט גיבורי-על-מתח על-טבעי אמריקאי משנת 1994 בבימויו של אלכס פרויאס על פי תסריט מאת דייוויד ג'יי שואו וג'ון שירלי, המבוסס על מיני-סדרת הקומיקס משנת 1989 באותו השם מאת ג'יימס או'בר.
בסרט מככב ברנדון לי, שזוהי לו הופעתו האחרונה לפני מותו, בדמותו של אריק דרייבן, מוזיקאי שקם לתחייה מהמתים על מנת לנקום בכנופיה שרצחה אותו ואת ארוסתו, בעודו נרדף על ידי שוטר בעל מצפון מוסרי.
הפקת הסרט הושבתה לזמן קצר לאחר שלי נפצע אנושות מירי אקדח במהלך הצילומים.
מכיוון שלי השלים את צילומי רוב הסצנות בהם מופיעה דמותו טרם מותו, צילומי הסרט הושלמו באמצעות שכתובי תסריט, כפיל פעלולים ואפקטים דיגיטליים.
לאחר מותו של לי, סירבה סרטי פרמאונט להפיץ את הסרט ותחת זאת נרכשו זכויות ההפצה על ידי "מירמקס", שפיקחה על השלמת הצילומים.
עם הפצתו, הוקדש הסרט ללי ולארוסתו, אליזה האטון.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-13 במאי 1994, וזכה לביקורות חיוביות מהמבקרים.
הסרט היה ללהיט רדום בקופות, הכניס 94 מיליון דולר למול תקציב של 23 מיליון דולר ואף הפך לסרט פולחן.
הצלחת הסרט הובילה להפקת סרטי המשך נוספים, שהציגו בעיקר דמויות שונות וחדשות, אך אלו כשלו בהשוואה להצלחת הסרט הראשון.
בליל השטן בדטרויט, סמל המשטרה אלברכט סוקר זירת פשע – אישה צעירה בשם שלי ובסטר נאנסה ונפצעה קשות בעוד שארוסה, מוזיקאי הרוק אריק דרייבן, נהרג לאחר שנדקר, נורה ואז נזרק מחלון דירת הלופט שלהם.
כשהוא עוזב לבית החולים עם שלי, אלברכט פוגש נערה צעירה, שרה, שעליה השגיחו שלי ואריק.
אלברכט מנחם את שרה כשהיא מבינה ששלי הולכת למות מפציעותיה.
שנה לאחר מכן, שרה מבקרת את קבריהם של שלי ואריק לפני שהיא עוזבת למפגשה עם אלברכט, שתחת השגחתו היא נמצאת כעת.
בלכתה, נוחת עורב על מצבתו של אריק, מקיש עליה ומקים אותו לתחייה.
עם חזרתו לדירתו הנטושה כעת, חווה אריק פלשבקים מיום הירצחו, כאשר כנופיה (טי-בירד, טין טין, פאנבוי וסקאנק) פרצה פנימה ותקפה אותו ואת שלי עקב מחאה על פינוי כפוי בבניין המגורים שלהם.
אריק גם מגלה שכל פצע שהוא מקבל מחלים מיידית.
בהדרכת העורב, איתו הוא חולק קשר טלפתי, יוצא אריק לנקום את רציחתו ואת רציחתה של שלי.
העורב מסייע לאריק לאתר את טין טין, אותו אריק דוקר למוות.
לאחר מכן, נוסע אריק לחנות המשכון שבה טין טין משכן את טבעת האירוסין של שלי, ומאלץ את בעלי החנות, גדעון, להשיב את הטבעת.
אריק מפוצץ את החנות, אך חס על חייו של גדעון כמסר לאחרים.
אריק מאתר את פאנבוי, שמקיים יחסי מין עם אמה המכורה לסמים של שרה, דרלה.
אריק הורג אותו ומתעמת עם דרלה, וגורם לה להבין ששרה צריכה אותה.
בינתיים, טופ דולר, בוס הפשע השולט בכנופיות הרחוב בעיר, ואחותו-למחצה, המשמשת לו כמאהבת, מייקה, מתוודעים למעשיו של אריק; ואף הורגים את גדעון לאחר שהוא מדווח להם על התקפתו.
אריק מבקר את אלברכט וחושף בפניו את זהותו.
אלברכט מספר לו שהוא ראה את שלי סובלת במשך שלושים שעות לפני מותה.
אריק נוגע באלברכט ומרגיש את הכאב שחשה שלי בגסיסתה.
ביציאה מדירתו של אלברכט, מציל אריק את שרה מדריסת מכונית, ונותן לה רמז לזהותו לפני שנעלם במטרה לרדוף אחר טי-בירד.
אריק חוטף את טי-בירד והורג אותו בפיצוץ.
למחרת בבוקר, שרה ואמה מתחילות לתקן את מערכת היחסים המתוחה שלהן, ושרה מבקרת את אריק בדירתו.
במקביל, מגלה גראנג', יד ימינו של טופ דולר, כי גופתו של אריק אינה נמצאת בקברו.
טופ דולר מקיים פגישה עם מקורביו שבה הם דנים בתוכניותיהם החדשות לשליטה בעיר.
אריק מגיע ומחפש את סקאנק ובזירה פורץ קרב יריות; סקאנק נהרג במהלך התגרה, ואילו טופ דולר, מייקה וגראנג' נסים על נפשם; במהלך המנוסה, מסיקה מייקה כי על ידי הריגת העורב, יתמו חיי האלמוות של אריק.
באמונה שנקמתו הושלמה, אריק נותן את טבעת האירוסין של שלי לשרה.
כששרה הולכת הביתה, גראנג' חוטף אותה ולוקח אותה לכנסייה נטושה בה טופ דולר ומייקה מחכים.
דרך העורב, אריק מבין מה קרה והולך לחלץ אותה.
גראנג' יורה ופוצע את העורב, ואילו מייקה תופסת את העורב הפצוע בכוונה לקחת את כוחו המיסטי.
אלברכט מגיע ויורה בגראנג' למוות לפני שנפצע על ידי מייקה.
העורב נמלט מאחיזתו של מייקה ועוקר את עיניה, מה שגורם לה ליפול אל מותה במורד מגדל הפעמונים של הכנסייה.
אריק מתעמת עם טופ דולר על הגג.
טופ דולר מודה באחריותו למותם של אריק ושלי, לאחר שהורה לרצוח אותם כחלק מתוכניתו להשתלט על בניין המגורים שלהם עבור כיסוי לפעילותו הפלילית.
אריק אוחז בטופ דולר ומעביר לו את שלושים שעות הכאב שספג מאלברכט; התחושה גורמת לטופ דולר ליפול מהגג, והוא משופד למוות על גרגויל.
בעוד שרה מלווה את אלברכט לבית החולים, אריק, פצוע קשות, מדדה לבית הקברות, שם הוא מתאחד עם רוחה של שלי ושב לעולם הבא לאחר שנקמתו הושלמה.
ברנדון לי – אריק דרייבן / העורב
רושל דייוויס – שרה מור
ארני הדסון – סמל דריל אלברכט
מייקל וינקוט – טופ דולר
סופיה שינאס – שלי ובסטר
אנה לוין – דרלה מור
דייוויד פטריק קלי – טי-בירד
לורנס מייסון – טין טין
מרקו רודריגס – הבלש טורס
במקור, כתב ג'יימס או'בר את מה שהפך בהמשך למיני-סדרת הקומיקס "העורב" כאמצעי להתמודדות עם מותה הבלתי-צפוי של ארוסתו, שנהרגה בתאונת פגע וברח על ידי נהג שיכור.
לאחר יציאת הקומיקס לאור, היו מעוניינות מספר חברות אולפנים גדולות לעבדו למסך הקולנוע, אך או'בר סירב לאחר שבפגישתו הראשונה מול אחת החברות הבין כי החברה מעוניינת לעבד את הקומיקס כמחזמר בכיכובו של מייקל ג'קסון.
בתקופה שחפפה ליציאת הקומיקס לאור, הגיש הסופר ג'ון שירלי את רעיונו לסדרת קומיקס בשם "Angry Angel" לחברת ההוצאה לאור "קליבר פרס", שדחתה זאת בשל קווי דמיון ל"העורב".
בעקבות הדחייה, התעניין שירלי בקומיקס והחליטה לעבדו לסרט.
או'בר, שהיה פתוח למהלך, הסכים להיפגש עם שירלי והמפיק ג'ף מוסט, במקביל לדחיית הצעה משמעותית מ"ניו ליין סינמה".
או'בר פיקח על שלושה שונים של שירלי ומוסט לפני ששיתף פעולה ישירות בשתי הטיוטות הראשונות של התסריט.
שירלי כתב בעצמו את הטיוטות השלישית והרביעית, שהעניק לו קרדיט לתסריט על ידי איגוד התסריטאים של אמריקה.
חרף טענתו של מוסט כי כתב "חלק ניכר" מהתסריט, בקשתו לקבלת קרדיט נדחתה עקב חוק באיגוד שאסר על מפיקים לקבל קרדיט.
לאחר שהפקת הסרט יצאה לדרך, המפיק אדוארד פרסמן צורף להפקת הסרט והמפיק ותסריטאי ה דייוויד ג'יי שואו נשכר על מנת לשכתב חלקים מהתסריט.
בהמשך, נמסר על שכירת הקולנוען האוסטרלי אלכס פרויאס, שהיה ידוע אז בבימוי קליפים ופרסומות, למלאכת בימוי הסרט; וכי זכויות הפצת הסרט נקנו על ידי "סרטי פרמאונט".
במהלך שלב הליהוק, נמסר כי לגילום דמותו של אריק דרייבן מועמדים ריבר פיניקס, כריסטיאן סלייטר, ג'וני דפ, צ'ארלי סקסטון וג'ון בון ג'ובי.
שירלי ומוסט היו מעוניינים ללהק לתפקיד את סלייטר, בעוד שפרסמן היה מעוניין בליהוקו של בון ג'ובי.
בהמשך, הוצע גילום התפקיד לברנדון לי, אבל או'בר לא השתכנע מחשש שהוא לא יתאים לאופייו של הדמות.
עם זאת, לי צלח במשימתו לשכנע את או'בר ולוהק לתפקיד זמן קצר לאחר מכן.
עבור גילום הדמות, ירד לי 9 קילו ממשקלו ועבד בצמוד לצוות ההפקה על מנת לעצב את דמותו, עיצוב קטעי הכוריאוגרפיה עבור סצנות הפעולה בהשתתפותו, ביצוע רוב הפעלולים והסרת עלילת משנה שכללה סטריאוטיפים אסייתיים.
לצוות השחקנים המשני לוהקו רושל דייוויס, ארני הדסון, מייקל וינקוט, באי לינג, סופיה שינאס, מייקל מאסי, דייוויד פטריק קלי, טוני טוד וג'ון פוליטו.
צילומי הסרט החלו בפברואר 1993 בווילמינגטון, צפון קרוליינה והתעתדו להימשך כ-54 ימים, טרם מותו של לי.
ב-31 במרץ 1993, צילם לי סצנה שבה דמותו, אריק, נורית לאחר שהיה עד להכאת ואניסת ארוסתו.
במסגרת הסצנה, דמותו של השחקן מייקל מאסי, פאנבוי, יורה באקדח Smith & Wesson Model 629 בעלת כדורי 0.44 מגנום לעברו של אריק בעודו נכנס לחדר.
סצנה שצולמה שבועיים לפני צילומי הסצנה של לי נועדה להציג את אותו אקדח בצילום תקריב.
במהלך צילומי סצנות הכוללים שימוש באקדחים, נעשה שימוש לעיתים קרובות במחסניות דמה הכוללות כדורים אמיתיים, אך לא אבקת שרפה ללא עשן או פריימר, במהלך צילומי תקריב מכיוון שהם נראים מציאותיים יותר מאשר כדורי סרק.
עדי ראייה דיווחו כי שבועיים לפני מותו של לי הם ראו שחקן לוחץ על ההדק של האקדח ללא השגחה מטעם עובד במחלקת האביזרים.
אם הפריימר לא הוסר טרם השימוש בו, ביכולתו של הפריימר להכיל מספיק אנרגיה על מנת להכניס כדור לקנה האקדח.
בסצנה הקטלנית, בה מרחקו של האקדח מלי עמד על 3–4 מטרים, הוחלפו מחסניות הדמה בכדורי סרק, הכוללים אבקה ופריימר.
מאחר שמומחה כלי הנשק פרש לביתו מוקדם מהרגיל, האחריות על האקדחים ניתנה לעובד זוטר שלא היה מודע לכלל בדיקת כל כלי הנשק לפני ואחרי כל טיפול.
לכן, המחסנית לא נבדקה כשהגיע הזמן לטעון אותה בכדורי הסרק.
מכיוון שהכדור ממחסנית הדמה כבר הייתה טעונה בקנה (מצב המכונה "עומס סקוויב"), הדבר גרם לירי של כדור ה-0.44 מגנום מתוך הקנה כמעט באותו כוח כאילו האקדח היה טעון בו, והוא פגע בבטנו של לי ופצע אותו אנושות עד שנקבע מותו.
לאחר מותו של לי, ניצבו המפיקים בפני ההחלטה האם להמשיך את הפקת הסרט או לא.
לי השלים את רוב צילומי הסצנות שלו ובעת מותו נותרו לו רק שלושה ימי צילום נוספים.
שאר השחקנים וצוות ההפקה, מלבד ארני הדסון, שגיסו נפטר זה עתה, נשארו בווילמינגטון.
"סרטי פרמאונט", מפיצת הסרט, בחרה שלא להפיץ את הסרט בשל העיכובים שנוצרו בצילומי הסרט ובעקבות טענות על תוכנו האלים של הסרט שאינו הולם בהתחשב במותו של לי.
עם זאת, "מירמקס" רכשה מ"סרטי פרמאונט" את זכויות ההפצה והקצתה 8 מיליון דולר נוספים להשלמת ההפקה, מה שהגדיל את תקציב הסרט לכ-23 מיליון דולר.
צוות השחקנים וצוות ההפקה לקחו הפסקה על מנת לאפשר לשכתב את סצנות הפלשבק שטרם צולמו והוספת סצנות חדשות.
כפיל הפעלולים של לי, צ'אד סטלסקי, שימש כמחליפו של לי ובשלב העריכה נעשה שימוש בהחלפת פנים דיגיטלית על מנת להשתיל על גופו את פניו של לי.
סצנת תחילתה של הסרט, שצילומיה טרם הושלמו, נכתבה מחדש, וסצנת הדירה צולמה מחדש באמצעות גרפיקה ממוחשבת שנלקחה מסצנה קודמת של לי.
לדמותו של "קאובוי הגולגולת", שהופיעה בקומיקס ובו שימשה כמדריך לאריק דרייבן בין עולמות המתים והחיים, לוהק מייקל ברימן ומספר סצנות בהשתתפותו אף צולמו, אך תפקידה של הדמות בעלילת הסרט נגנזה עקב מותו של לי.
מאוחר יותר, ציין או'בר כי במותו של לי הוא חווה מחדש את מותה של ארוסתו, והביע חרטה על כך שאי-פעם כתב את הקומיקס מלכתחילה.
הסרט היה ללהיט רדום בקופות.
בארצות הברית גרף הסרט ב-1,573 בתי קולנוע 11,774,332 דולר ו-7,485 דולר בממוצע לאולם, מה שהפך אותו לסרט הגדול ביותר של "מירמקס" אי-פעם.
ממספר מקורות פנימיים בתעשייה נרמז כי "מירמקס" הפריזה בדיווחה על רווחי סוף השבוע, בסטייה של כמיליון דולר.
סך הכל, גרף הסרט 50,693,129 דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-43 מיליון דולר ברחבי העולם, בסך כולל של 93.7 מיליון דולר, לעומת תקציב שעמד על 23 מיליון דולר.
הסרט דורג במקום ה-24 ברשימת הסרטים שעלו לאקרנים בארצות הברית בשנת 1994, דורג בתור הסרט ה-24 המרוויח ביותר בעולם לשנת 1994 ודורג במקום העשירי ברשימת הסרטים הרווחיים בעלי דירוג R שעלו לאקרנים באותה שנה.
באירופה, גרף הסרט 1,245,403 ליש"ט בבריטניה (שם הוא קיבל דירוג 18), ומכר 4,604,115 כרטיסים בצרפת, גרמניה, איטליה וספרד.
בסיאול, דרום קוריאה, הסרט מכר 83,126 כרטיסים.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכה הסרט לציון 84% על בסיס 61 ביקורות ודירוג ממוצע של 7.1/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכה הסרט לציון 71/100 על בסיס 14 ביקורות, דבר המציין "ביקורות חיוביות לרוב".
בשנת 2008, נכנס הסרט לרשימת "500 הסרטים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין "אמפייר"; שם דורג במקום ה-468. בנוסף, הפך הסרט מאז עלייתו לאקרנים לסרט פולחן.
העורב: עיר המלאכים – סרט המשך משנת 1996. בסרט זה, מגלם וינסנט פרז את דמותו של אש קורבן, אשר קם לתחייה כ"העורב" החדש לאחר שנהרג על ידי פושעים יחד עם בנו, דני.
דמותה של שרה מור (הפעם בגילומה של מיה קירשנר) חוזרת בסרט זה ומסייעת לאש במסעו לנקמה.
העורב: מדרגות לגן העדן – סדרת טלוויזיה קנדית משנת 1998 שנוצרה על ידי ברייס זבל ובו כיכב מארק דקסקוס בדמותו של אריק דרייבן, אותו גילם במקור ברנדון לי.
העורב: גאולה – סרט המשך שני משנת 2000 בבימויו של ברט נאלורי, בו מככבים אריק מאביוס, קירסטן דנסט, פרד וורד, ג'ודי לין אוקיף וויליאם את'רטון.
הסרט מבוסס באופן רופף על רומן מאת פופי זי.
לאחר שמפיצת הסרט ביטלה את עליית הסרט לאקרנים בעקבות הביקורות השליליות של "העורב: עיר המלאכים", הסרט הופץ ישירות במדיה הביתית וזכה לביקורות מעורבות.
העורב: תפילה מרושעת – סרט המשך שלישי שעלה לאקרנים בשנת 2005 ובוים על ידי לאנס מונחה.
בסרט מככבים אדוארד פרלונג, דייוויד בוריאנז, טארה ריד, טיטו אורטיז, דניס הופר, עמנואל קריקי ודני טרחו והוא הופק בהשראת הרומן מאת נורמן פרטרידג' באותו השם.
הסרט עלה לאקרנים ב-3 ביוני 2005, בסיאטל, וושינגטון, לפני שהופץ במדיה ביתית ב-19 ביולי 2005. כמו סרטי ההמשך האחרים, הסרט זכה לביקורות שליליות, ונחשב לגרוע מבין ארבעת הסרטים.
העורב: 2037 – סרט המשך שנכתב והיה עתיד להיות מבוים על ידי רוב זומבי בסוף שנות ה-90; עם זאת, הפקת הסרט בוטלה.
ב-1 באפריל 2022, נמסר על ניסיון נוסף לעבד מחדש את הסרט מטעם ה"הוליווד ריפורטר", הפעם בבימויו של רופרט סנדרס, בהפקתם של אדוארד ר.
פרסמן ומלקולם גריי ובכיכובו של ביל סקושגורד, שייכנס לנעליו של לי.
מספר ימים לאחר מכן, נמסר על ליהוקה של FKA Twigs לגילום דמותה של ארוסתו של דרייבן.
ביולי 2022, על פי הדיווחים, צילומי העיבוד המחודש החלו בפראג, צ'כיה.
ב-26 באוגוסט 2022, נמסר על ליהוקו של דני יוסטון לתפקיד שטרם פורסם.
ב-16 בספטמבר 2022, נמסר על סיום צילומי הסרט.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים במהלך שנת 2024, תחת הפצתה של "Lionsgate".
הסרט הופץ בפורמטי VHS ו-LaserDisc מספר פעמים בין השנים 1994–1998 בנוסף לפורמט DVD במסך רחב ב-3 בפברואר 1998. ב-20 במרץ 2001, הופץ הסרט במהדורת DVD בת שני תקליטורים, כחלק מסדרת "Miramax/Dimension Collector's".
ב-18 באוקטובר 2011, הופץ הסרט בפורמט Blu-ray על ידי "Lionsgate Pictures" שגם הפיצה את הסרט במהדורת DVD מחודשת ב-17 באוגוסט 2012. ביפן, הסרט עבר שחזור בפורמט 4K עבור מהדורה מיוחדת בשנת 2016, אם כי רזולוציית הסרט הסופית הוגבלה ל-1080p; נכון לינואר 2023, טרם הוכרזה מהדורת 4K (דיגיטלית או פיזית).
העורב הוא סרט גיבורי-על על-טבעי בבימויו של , ותסריט מאת זאק ביילין וויל שניידר, המבוסס על סדרת הקומיקס באותו השם משנת 1989 מאת המאייר ג'יימס או'בר.
הסרט מהווה אתחול, וסרט חמישי בסדרת סרטי "העורב".
בסרט מככב ביל סקושגורד בתור אריק דרייבן / העורב, מוזיקאי שנרצח וקם לתחייה, ומתחיל במסעו לנקום את מות ארוסתו, בגילומה של FKA Twigs.
תהליכי פיתוח הסרט החלו בדצמבר 2008, כאשר סטיבן נורינגטון הצהיר שהוא יכתוב ויביים "חידוש" של "העורב".
הוא נכנס לתהליך הפקה מסובך עם במאים, תסריטאים ושחקנים.
יוצרי הסרט נורינגטון, חואן קרלוס פרסנדילו, פרנסיסקו חוויאר גוטיירס וקורין הארדי נועדו לבימוי והפקה בעוד שבראדלי קופר, לוק אוונס, ג'ק יוסטון וג'ייסון מומואה לוהקו לגלם את "אריק דרייבן".
באפריל 2022, סקושגורד הוכרז בתור דרייבן, יחד עם סנדרס כבמאי.
הצילומים החלו ביולי, והתרחשו בפראג ובמינכן.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-23 באוגוסט 2024, תחת הפצת "סרטי ליונסגייט".
ביל סקושגורד – אריק דרייבן / העורב
FKA Twigs – שלי ובסטר, ארוסתו של אריק.
דני יוסטון, לורה בירן, סאמי בואג'ילה וג'ורדן בולגר לוהקו לתפקידים שטרם יתגלו.