tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם הפחתת המכסים על יבוא בירה מקסיקנית לארצות הברית, כאשר הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה נכנס לתוקף בשנת 1994, ובעקבות עלייה בהגירה בין שתי המדינות, הקורונה צברה פופולריות בארצות הברית לחברת Constellation Brands.
ביוני 2012 הודיעה תאגיד "אנהאוזר-בוש אינבוו" על רכישת יצרנית "קורונה" - "גרופו מודלו", תמורת 20 מיליארד דולר.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית הגישה עתירה לבית משפט פדרלי בבירה וושינגטון נגד הרכישה; בטענה כי הרכישה תפגע בתחרות בשוק הבירה ותגרור עליות מחירים, וכי העסקה מהווה הפרה של חוקי ההגבלים העסקיים בארצות הברית.
לבסוף הושגה פשרה לפיה "אנהאוזר-בוש אינבוו" מכרה את כל עסקיה של "גרופו מודלו" בארצות הברית, כולל הזכויות על המותג "קורונה" לחברת Constellation Brands.
בשנת 2020, בעקבות פרוץ מגפת הקורונה, דיווחים בתקשורת טענו כי מכירות המותג צנחו משמעותית, בעקבות הדמיון בין שם המותג ובין שם הנגיף.
אולם בפועל מכירות המותג דווקא גדלו באותה שנה.
בשנת 2010 חתם המותג על הסכם חסות עם התאחדות הטניסאים המקצוענים לחמש שנים, תמורת 70 מיליון דולר.
בשנת 2024 נתן חסות לאולימפיאדת פריז שה"קורונה זירו", בירה ללא אלכוהול, הייתה לבירה הרשמית של המשחקים.
זו הייתה הפעם הראשונה שמותג בירה נתן חסות רשמית לאולימפיאדה.
קורונה משווקת בישראל החל משנת 1992 על ידי היבואן, "תימקו בירה בע"מ".
תחילה הופצה רק בשוק הקר של פאבים, מועדונים, מסעדות ובתי קפה, ולא בחנויות או מרכולים.
בהמשך הפופולריות של הבירה בישראל גדלה, לאחר השקעה בפרסום ושיווק.
ביוני 2023 הודיעה חברת "כרמל קורפ" (שנוצרה ממיזוג של יקבי כרמל וכלל משקאות) כי חתמה על מזכר הבנות עם "אנהאוזר-בוש אינבוו" להפצת מותגי הבירה שחה בישראל, כולל "קורונה", במקום חברת "תימקו בירה".
קורות הציפור המכנית (ביפנית: ねじまき鳥クロニクル) הוא ספר מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי, שיצא לאור בישראל בשנת 2005. הספר ראה אור לראשונה ביפן כסדרה בהמשכים בשנים 1994-1995. זהו רומן בלשי העוסק בחיפוש הזהות בעולם המודרני והפוסט מודרני, בנישואים כושלים, באלימות ובאכזריות שבמלחמה ובהשפעתם על נפש האדם.
הספר הוא אחת ההצלחות הספרותיות הגדולות של שנות התשעים ביפן.
הוא יצא לאור ביפן בשלושה כרכים ולכן קשה לסכם את היקף מכירותיו.
משלושת הכרכים יחד נמכרו יותר ממיליון עותקים.
הספר זכה ב-1995 (עוד בטרם יצא הכרך השלישי) בפרס יומיורי היוקרתי.
התרגום לעברית נעשה מהגרסה האנגלית (שהיא עצמה תורגמה בהשתתפות המחבר והמומלצת על ידו כמתאימה לקורא המערבי) בידי יונתן פרידמן בהוצאת זמורה ביתן (2005).
הספר כולל "אחרית דבר" מאת יצהר ורדי.
הספר מתחיל בקיץ של שנת 1984. טורו וקומיקו אוקאדה הם זוג צעיר החיים את חייהם השגרתיים כשחתולם "נובורו וטאיה" נעלם וטורו מתחיל לקבל שיחות אירוטיות מסתוריות.
טורו אדם ממוצע מן השורה אשר לא שונה מכל אחד מאיתנו, מובטל וחסר דאגות אמיתיות בחייו, מגלה לפתע כי בנוסף לחתולו גם אשתו עזבה את הבית ולא הותירה כל עקבות.
מכאן מתחילים העניינים להסתבך והאיזון העדין שבין עולם המציאות לעולם החלום מתחיל לחמוק מחייו של טורו.
הספר מתאר את השנה וחצי הבאות בחייו של טורו.
בשנים אלו עובר טורו חוויות אשר נראות לא מציאותיות ומשונות כאילו הגורל עצמו מושיט יד ומשחק באנשים השונים ככליו.
הסיפור למעשה נע בין המוני סיפורים קטנים ודמויות משנה.
הסיפור קשור דרך מספר דמויות אל השלטון היפני בצפון סין בשנים 1945-1937 ומדינת החסות היפנית, מנצ'וקוו.
טורו אוקאדה - טורו אוקאדה הוא גיבורו של הסיפור.
טורו הוא צעיר אפאתי מחוסר עבודה אשר לא שונה מכל אדם ממוצע.
הפאסיביות למעשה מובילה את חייו של טורו כשהוא עצמו נותן לחייו לזרום ללא מסלול מתוכנן כלשהו.
קומיקו אוקאדה (לבית וטאיה) - קומיקו היא אשתו של טורו.
קומיקו עובדת במשרד הוצאה לאור ביפן.
נובורו וטאיה - נובורו הוא אחיה הבכור של קומיקו.
הוא מצליח מאוד בחייו, תחילה כאקדמאי ולאחר מכן כפוליטיקאי.
נראה כי הוא אהוב על כולם מלבד על טורו.
למעשה נובורו הוא האדם השנוא ביותר על טורו.
טורו מתאר את נובורו כחלקלק ובעל מסכה המסתירה את פרצופו האמיתי, אדם המדבר גבוהות אך ללא אג'נדה אמיתית ברורה בדבריו.
מאי קסהארה - מאי קסהארה היא שכנתו בת ה-16 של טורו.
למעשה את מרבית זמנה מעבירה מאי בשיזוף לאחר שהייתה מעורבת בתאונת דרכים על אופנוע.
מאי היא אחת הדמויות המרכזיות בספר, גם כאשר היא עוזבת את עירו של טורו היא ממשיכה להתכתב איתו דרך מכתבים במהלך הספר.
שיחותיה של מאי עם טורו הן שיחות מוזרות אשר בתחילה סובבות לרוב סביב המוות.
עם הזמן נגררת מאי לתוך אותו עולם מופלא ומוזר המקשר בין כל הדמויות בספר.
מלטה קאנו - מלטה קאנו היא מדיום.
מלטה הוא למעשה אינה שמה האמיתי אלא שם שאימצה לאחר ששהתה שלוש שנים באי מלטה בים התיכון.
קומיקו אשתו של טורו פונה אל מלטה על מנת שתעזור לה לאתר את חתולם שאבד.
למלטה יש חיבה מסוימת לביגוד ואיפור של שנות ה-60. ועיסוקה העיקרי הוא מים.
כרתה נפרדת משלב זה בחייה לאחר שהיא פוגשת את טורו אוקאדה.
מוסקאט אקאסקה - מוסקט היא אישה אשר אותה פוגש טורו בעת שהוא יושב ומסתכל על אנשים החיים את חייהם בפארק העירוני.
מוסקט שומרת על לבוש מוקפד של כל מי שקשור לחייה.
נראה כי למוסקט ישנה "מתנה" איתה היא עוזרת לנשים שונות בחייה.
מוסקאט מעסיקה את טורו והופכת למעשה לבוס שלו לזמן מה.
אביה של מוסקאט נהרג במלחמה והיה הווטרינר של גן החיות בצ'אנגצ'ון שבמנצ'וריה.
קינמון אקאסקה - קינמון הוא בנה של מוסקט.
נראה כי קינמון איבד את רצונו לדבר כאשר היה בן 6. למרות שהוא אינו מדבר מצליח קינמון לנהל שיחות מלאות עם שאר האנשים כאשר הוא נעזר בעיקר במבטיו ובידיו בלבד.
קינמון מנהל את כל ענייניה של אמו ועוזר לה בעבודתה מאז שגילתה את "מתנתה".
מר הונדה הזקן / טוראי הונדה - מר הונדה היה חייל ושותפו של לוטננט ממיה במשימה המיוחדת במונגוליה החיצונית.
הונדה הוא למעשה מעין רואה עתידות ומדיום אשר נעזר בכישוריו על מנת לעזור לאנשים שונים וביניהם משפחת וטאיה.
טורו אהב לבוא אליו על מנת לשמוע את סיפוריו על קרב נומונהן העקוב מדם.
לוטננט ממיה - הלוטננט הוא קצין אשר השתתף בקרב בנומונהן בין יפן לברית המועצות במלחמת העולם השנייה.
הלוטננט פוגש את טורו בעת שהוא מביא לו ירושה ממר הונדה הזקן ובהמשך, שולח אליו מכתבים.
בזמן משימת ביון חשאית מעבר לגבול מונגוליה החיצונית נתפסה החוליה היפנית והלוטננט אולץ לצפות בעת שפשטו את עור מפקדו בעודו בחיים ואז הושלך לבאר עמוקה, שם עבר חוויה נפשית עזה.
איבד את ידו בקרבות 1945 והיה שבוי במחנה שבויים בסיביר.
מורקמי סיפר בראיון כי החל את הספר מרעיון קטן שלא ידע כיצד יתפתח לסיפור: "התחלתי את הכתיבה מרעיון קטן מאוד.
רק דמות, לא ממש רעיון.
גבר בן שלושים שמבשל ספגטי במטבח, והטלפון מצלצל - זה הכל.
אבל הרגשתי שמשהו קורה שם." פרקי שני כרכיה הראשונים של הטרילוגיה "קורות הציפור המכנית" יצאו לאור ב-1994 ו-1995 כסדרה בהמשכים שפרקיה התפרסמו בכל חודש לערך (בספר הראשון 13 פרקים ובספר השני 16 פרקים).
קהל הקוראים היפני רותק על ידי עלילת הסיפור המתפתלת אך חלק ממנו התאכזב מהסיום וטען שהרומן אינו "גמור".
נראה שהעובדה כי הגיבור נשאר פסיבי בסיום, וכלל אינו מנסה להחזיר את אשתו אליו למרות שהוא עדיין אוהב אותה, הפריעה לקהל הקוראים וגם מורקמי, למרות שטען בתחילה כי "הסיפור גמור ושלם בהחלט", הודה כי גם אם הוא היה הגיבור היה רוצה להיאבק ולנסות להחזיר את אשתו אליו.
מורקמי שמר את דבר כתיבת הכרך השלישי בטרילוגיה בסוד.
לטענתו: "רציתי שיחליטו בעצמם במה מדובר...
אילצתי אותם להשתמש קצת בראשיהם...
[בדיעבד] קוראים רבים כעסו עלי." בעקבות הצלחת הספר יצאה הטרילוגיה ב-1997 כספר שלם בכריכה רכה ומאז בכל התרגומים והמהדורות זוהי המתכונת של הספר.
המוציאה לאור האנגלית של הספר, הוצאת אלפרד קנופף , סברה שהגרסה היפנית נרחבת מדי וביקשה ממורקמי לצמצם אותה לצורך התרגום.
מורקמי קיצץ קטעים נרחבים מהמקור, כ-25,000 מילים.
הפרופסור לספרות יפנית מאוניברסיטת הרוורד, ג'יי רובין (Jay Rubin) שהחל כבר לתרגם את הספר, תרגם את שתי הגרסאות;המלאה והמקוצצת, אולם המו"ל בחר בגרסה הקצרה יותר.
הספר זכה לשני תרגומים באנגלית; אנגלית אמריקאית ואנגלית בריטית.
כמו כן, מורקמי הוציא גרסה נוספת, מקוצרת, ביפנית.
מורקמי מסרב לבחור בגרסה אחת מכל הגרסאות כגרסה המועדפת עליו ועל כן אין לספר "גרסה רשמית".
מורקמי אף מסרב לתת לקוראיו פתרונות לתעלומות ולקטעים הלא מובנים שבספר.
המוציא לאור העברי בחר לתרגם את הספר מהגרסה האנגלית של קנופף-רובין בסוברו כי הגרסה "ההדוקה" מתאימה יותר לקוראים המערביים.
הספר כולל במקרים רבים תיאורים של אלימות קיצונית וברוטלית, חלקם מפורטים מאוד.
הייתה זו הפעם הראשונה שמורקמי נקט בתיאורים מסוג זה בספריו.
לאחר שנמתחה עליו ביקורת בעניין זה, אמר מורקמי בראיון מאוחר יותר כי זהו "הד לאופי הרב-שכבתי של האלימות ההיסטורית" ובהזדמנות אחרת
אמר: "בדרך כלשהי, אין לי אפשרות לחשוב שתקרית נומונהאן היא משהו רחוק שקרה לאנשים אחרים".
כפי שהציב דמות חידתית של בעל חיים בספרו "מרדף הכבשה", כך עושה זאת מורקמי עם "הציפור המכנית".
הציפור לעולם לא נראית ורק קריאתה הצורמת, הנדמית לדריכת צעצוע מכני, נשמעת מדי פעם בסיפור.
למשמעותה של הציפור המכנית עלו מספר פירושים:
הציפור כמבשרת את התדרדרות העניינים עד לרמה של הרס, חורבן ומוות.
"בכל פעם שהציפור המכנית באה לחצר שלי למתוח את הקפיץ שלה, שקע העולם והעמיק אל תוך הכאוס".
הציפור כמחוללת הימשכות הזמן והמשכיות ההיסטוריה.
לטענת פרופסור מתיו סטרצ'ר (Matthew Strecher), שכתב מדריך להבנת הספר, הציפור מאפשרת לזמן להמשך בכך שהיא מותחת את "קפיץ העולם".
בכך, היא איננה הסיבה לחורבן, אלא להפך, הדבר המאפשר את הימשכות שטף הזמן ואת ההתקדמות והיציאה מהמשבר.
לטענת המתרגם ג'יי רובין (שמתרגומו לאנגלית תורגם הספר לעברית), "הציפור המכנית אינה צעצוע מכני...
היא אינה ישות פיזית משום סוג שהוא...
היא מתקיימת אך ורק כזעקה."
הציפור ככזו המכריזה על הדטרמניסטיות של הקיום האנושי.
קורונה קיילצה (בפולנית: Korona Kielce) היא קבוצת כדורגל פולנית המשחקת בליגת העל הפולנית.
הקבוצה מייצגת את העיר קיילצה.
מאז היווסדה לא זכתה הקבוצה בתואר כלשהו.
בשנת 2007 עברה לאצטדיון חדש.
הקבוצה הגיעה לחצי גמר הגביע הפולני בשנת 2006 ולגמר הגביע הפולני בשנת 2007.
הקבוצה נוסדה ב-1973 לאחר איחוד שתי מועדונים מהעיר קיילצה.
הקבוצה עלתה לליגת המשנה הפולנית בשנת 1975 ולא הצליחה לעלות ליגה עד לשנת 2005 כאשר הקבוצה זכתה באליפות הליגה השנייה ושיחקה בליגה הראשונה עד לשנת 2020 כאשר ירדה ליגה לאחר עונה הקבוצה חזרה לליגה הבכירה.
קורונה אליזבת וילהלמינה שְרֵטֵר הייתה מוזיקאית גרמנייה, שנודעה בעיקר כזמרת.
כן חיברה מוזיקה לשירים של פרידריך שילר.
בשנותיה הראשונות למדה נגינה בכלים רבים, בהם כלי מקלדת וגיטרה.
אביה, יוהאן פרידריך שרטר, אבובן, היה מורה הראשון, כמו גם מורם למוזיקה של שאר ילדיו.
אחיה של קורונה, יוהאן סמואל ויוהאן היינריך, היו, בהתאם, פסנתרן וכנר ואחותה, מריה הנרייטה, הייתה גם היא זמרת.
כשמלאו לשרטר שלוש-עשרה, עברה עם משפחתה ללייפציג, שם עוררה את עניינו של המלחין יוהאן אדם הילר (על פי הסברה, אשתו של הילר הייתה הסנדקית של קורונה).
הילר, מלחין אופרה וזינגשפיל, חש תסכול גובר והולך לנוכח הליקויים בהשכלה שהייתה זמינה לנשים.
לתיקון המצב, פתח הילר ב-1771 בית ספר משלו.
במסגרת חינוכית זו, שהייתה פתוחה לשני המינים, הוצע לתלמידים מגוון רחב של מקצועות מוזיקליים, כולל סולפז', דיקציה, טכניקה, איטלקית ולימודי מקלדת.
שרטר עשתה חיל בלימודי זמרה, אבל בהשוואה לחברתה ללימודים ויריבתה, גרטרוד שמלינג, בסדרת ה"קונצרטים הגדולים" של הילר שהשתיים שרו בה, נפל קולה של שרטר בעוצמתו מזה של שמלינג, אולי באשמת הכשרה גרועה, שפגמה בקולה.
עם זאת, האינטנסיביות שאפיינה את שירתה הייתה, לדעת מעריציה, מעל כל תחרות.
בתקופת לימודיה בבית הספר של הילר, התיידדה שרטר עם יוהאן וולפגנג פון גתה, וכאשר עבר לוויימאר בשנת 1775, הביא אותה עמו כזמרת החצר לדוכסית אנה אמליה מברונשוויק-וולפנביטל.
כששחקני תיאטרון החצר החובבים הוחלפו בשחקנים מקצועיים, בשנת 1783, המשיכה שרטר לשיר ולהציג במסגרות לא-רשמיות.
כן החלה ללמד שירה ולעסוק בכתיבה ובציור.
באופן רשמי פרשה מכל הופעה בחצר בשנת 1788. באותן שנים התיידדה עם פרידריך שילר, ובהמשך חיברה מוזיקה לשיריו.
הלידר הללו אבדו, וכך גם שתי הדרמות שלה, מאות אריות ודואטים, וביוגרפיה שנתנה לגתה בשנת 1778. עם זאת, שרטר הוציאה לאור שני קבצים של לידר, האחד בשנת 1786 והשני בשנת 1794, ואלה שרדו עד ימינו אלה.
הקובץ הראשון, המכיל את המוזיקה שלה ל"שר היער" מתוך המחזה של גתה, היה פופולרי יותר מן השני, כנראה הודות לטבעו הפשוט יותר: הקובץ השני הכיל שירים רבים בצרפתית ואיטלקית.
שני הקבצים האלה הם בין פרסומי הלידר הראשונים והגדולים ביותר שכתבה אשה.
כאשר יצא הקובץ הראשון לאור, אמרה שרטר את הדברים הבאים על יצירתה:
בסקירה של קובץ זה, הראשון, נאמר, כי בהלחנתה לא מימשה שרטר את הפוטנציאל שלה.
המבקר כתב, כי להרגשתו, השירים חדורי רוחניות רבה, אך הדרך שבה נכתבו אינה מביאה זאת לכלל ביטוי.
עם זאת, הוסיף ואמר, ביצוע יצירות אלה סייע להבנת העומק שבהם.
לסיכום גרס המבקר, כי הליקוי הזה נובע מחסך בהכשרתה המוזיקלית, בעיה אמיתית לגבי נשים באותם ימים.
שמה של קורונה שרטר הונצח גם באופנים אחרים.
בשנת 1782, בדברי הספד לבמאי תיאטרון שהלך לעולמו, הילל גתה את העזרה שהגישה בעיצוב התיאטרון בוויימאר ואת הסיוע שנתנה לו עצמו.
שבע שנים קודם לכן, הוקדשה לה עבודה בנושא תולדות התיאטרון, הודות לכישוריה הנודעים בתחום זה.
בשמונה שנות חייה האחרונות עסקה בהוראת משחק ושירה, אך בעיות ריאה ונשימה אילצו אותה לעקור בשנת 1801 מלייפציג אל אילמנאו עם ידידה משכבר הימים, וילהלם פרובסט.
מצבה החמיר, היא לא התאוששה עוד ומתה שם כעבור שנה.
קורונה צ'כית (בצ'כית: Koruna česká; בעברית גם: כתר צ'כי) הוא שמו של המטבע בצ'כיה מאז ה-8 בפברואר 1993.
הסימן המקובל של הקורונה בצ'כיה הוא Kč, וסימונה לפי תקן ISO 4217 הוא CZK.
נכון ליוני 2020 דולר אמריקאי אחד שווה 23.4 קורונות צ'כיות.
מטבע בשם קרונה בגרמנית וקורונה בצ'כית הוצג באוסטריה-הונגריה ב-11 בספטמבר 1892, כמטבע המודרני הראשון המבוסס על זהב באזור.
המטבע החליף ב-1993 את הקורונה הצ'כוסלובקית, אשר הייתה הילך חוקי בצ'כוסלובקיה, לאור חלוקתה לשתי ישויות נפרדות: צ'כיה וסלובקיה.
תושבי צ'כיה המירו את המטבע הישן לחדש ביחס 1:1.
תוכניתה של צ'כיה הייתה לאמץ את האירו עד 2012, אך בניגוד לשכנתה סלובקיה, בה מהווה האירו הילך חוקי כבר מתחילת 2009, בינתיים נמנעת צ'כיה מלעשות כן ומוסיפה, לפיכך, להשתמש בקורונה, בלבד.
לפי סקר שנערך באפריל 2014, רק 16% מהאוכלוסייה הצ'כית הייתה בעד החלפת הקורונה באירו.
לאור ערכו הנמוך יחסית של הכתר הצ'כי (דולר אמריקאי אחד שווה ערך לכ-22 קורונות), הוצאו המטבעות בני ה-10 וה-20 האלר מהמחזור ב-2003, והמטבע בן ה-50 האלר – באוגוסט 2008.
בנובמבר 2013, הבנק הלאומי הצ'כי (ČNBaken) התערב בשער החליפין של הקורונה באמצעות תמריץ כספי כדי למנוע מהמטבע התחזקות מוגזמת.
זה נועד לתמוך בכלכלה הצ'כית, שהתמקדה בעיקר בייצוא, אולם הצ'כים לא היו מרוצים מצעד זה מכיוון ובוצע ערב חג המולד, דבר שהוביל להעלאת מחירי הסחורות המיובאות.
בסוף 2016, הבנק הלאומי הצ'כי הצהיר כי החזרה למדיניות המוניטרית הקונבנציונלית מתוכננת לאמצע 2017.לאחר אינפלציה גבוהה מהצפוי ונתונים אחרים, הבנק הלאומי הסיר את המכסה בפגישה מוניטרית מיוחדת ב-6 באפריל 2017.
לאחר הקמת צ'כוסלובקיה עצמאית ב-1918, נוצר צורך דחוף בהקמת מערכת מטבעות חדשה שתבדל את עצמה מהמטבעות של שאר המדינות שזה עתה נולדו הסובלות מאינפלציה.
בשנה שלאחר מכן, ב-10 באפריל 1919, התקיימה רפורמה במטבע, שהגדירה את הקורונה החדשה כשווה בערכה לכתר האוסטרו-הונגרי.
השטרות הראשונים הגיעו למחזור באותה שנה, והמטבעות שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1922. הקורונה הראשונה הזו הופצה עד 1939, אז הונהגו מטבעות נפרדים לבוהמיה ומורביה וסלובקיה, בשווה לקורונה הצ'כוסלובקית.
אלה היו הקורונה הבוהמית והמורבית והקורונה הסלובקית.
הקורונה עברה מספר רפורמות נוספות.
עניין דרסטי במיוחד נערך בשנת 1953. באותה תקופה נאלצה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה להתמודד עם קיומו של שוק כפול במדינה: שוק קבוע המבטיח זמינות מזון בסיסית (שריד לשיטת המכסות שלאחר המלחמה); ושוק חופשי, שבו הסחורות היו יקרות פי שמונה אך איכותיות יותר.
הם החליטו להכריז על רפורמת מטבע החל מ-1 ביוני 1953 ולהפיץ שטרות חדשים שהודפסו בברית המועצות.
הרפורמה הוכנה מהר מאוד והייתה חסויה עד הרגע האחרון, אבל בכל זאת דלף מידע מסוים וגרם לבהלה רבה.
בלילה שלפני המועד האחרון נשא נשיא צ'כוסלובקיה, אנטונין זפוטוצקי, נאום רדיו, שבו שיקר לאומה שאין אפשרות לרפורמה והשקיט את התושבים.
מצבם הכלכלי של אנשים רבים הורע, ופרצו עצומות והפגנות רבות, הגדולה שבהן התקיימה בפלזן, שם נעצרו 472 בני אדם.
ב-1993, עם התפרקות צ'כוסלובקיה, התפצלה הקורונה הצ'כוסלובקית לשני מטבעות עצמאיים: הקורונה הסלובקית והקורונה הצ'כית.
שטרות הכסף הצ'כיים הראשונים הונפקו ב-8 בפברואר 1993 והורכבו משטרות צ'כוסלובקים עם חותמות מודבקות עליהם.
רק השטרות של 100, 500 ו-1,000 Kčs הוחתמו בחותמות יתר, הערכים הנמוכים הופצו ללא שינוי במהלך תקופת מעבר זו.
כל חותמת נושאת ספרה רומית וערבית המזהה את ערך השטר עליו הוא מודבק (C ו-100, D ו-500, M ו-1,000).
הנפקות עוקבות של השטר של 1,000 Kč החליפו את חותמת הדבק בתמונה מודפסת של החותמת.
והגרסאות הראשונות של שטרות 1,000 Kč ו-5,000 Kč, מאחר שתכונות האבטחה של שטרות אלו לא היו מספיקות, והם שודרגו בגיליונות הבאים.
השטר של 2,000 Kč, שהוצג בשנת 1996, עדיין תקף בכל הגרסאות, עם וללא תכונות האבטחה החדשות.
שטרות אלה, שעוצבו על ידי Oldřich Kulhánek, כוללים אנשים צ'כיים ידועים על פני השטר וקומפוזציות מופשטות בצד האחורי.
ניתן למצוא אלמנטי מגן מודרנם על כל השטרות.
בשנת 2007, הבנק הלאומי הצ'כי החל להנפיק שטרות משודרגים חדשים עם מאפייני אבטחה משודרגים.
אלה כוללים חוט אבטחה חדש לשינוי צבע, סימני מים נוספים וקבוצות כוכבים של ה-EURion.
שטרות 100, 200, 500, 1000 ו-2000 קורונה צ'כית שהונפקו בשנים 1995–1999 אינם תקפים החל מ-1 ביולי 2022. השטרות הלא חוקיים מזוהים בצורה הקלה ביותר על ידי רוחב החוט הכסוף שחוצה אותם-.
החוט על השטרות הפסולים הוא צר ואינו משנה את צבעו בהטיה, בעוד שלגרסאות התקפות יש חוט רחב יותר אשר משנה את צבעו מאדום עמוק (puce) לירוק בהטיה.
הגרסאות שונות גם מבחינת השנה המופיעה בצדו הקדמי של השטר וכמה מאפייני אבטחה אחרים.
מוסדות אשראי המספקים שירותי מזומן והבנק הלאומי הצ'כי חייבים להחליף שטרות צ'כיים לא חוקיים ללא תשלום, בתנאי שהם ממוינים לפי ערך.
רק גרסה תקפה אחת של כל ערך נשארת במחזור לאחר 1 ביולי 2022 (למעט שטר של 5000 קורונה צ'כית),.
שתי הגרסאות של שטר 5000 קורונה צ'כית נשארות במחזור, כלומר הגרסה עם חוט כסוף צר (גרסת 1999) והגרסה עם חוט כסוף רחב יותר (גרסת 2009).
שטרי כסף משודרגים הנהוגים כיום
(במ"מ)מבע עיקריתיאורפני השטרגב השטרתאריך הנפקה100 Kč140 × 69טורקיזקארל הרביעיחותם אוניברסיטת קארל בפראג5 בספטמבר 2018200 Kč146 × 69כתוםיאן עמוס קומניוסספר הילדים – אורביס פיקטוס (העולם הציורי)
- ומתוכו ידיים משולבות של מבוגר וילד5 בספטמבר 2018500 Kč152 × 69חוםבוזנה נמצובה (סופרת)אישה זוכת פרס1 באפריל 20091000 Kč158 × 74סגולפרנטישק פאלאצקי (היסטוריון)נשר ארמון הארכיבישוף בקרומייז'יז'1 באפריל 20082000 Kč164 × 74ירוקאמי דסטין (זמרת)אוטרפה, כינור וצ'לו2 ביולי 20075000 Kč170 × 74אפורטומאש גאריג מסריק (מדינאי)מבנים גותיים ובארוקים בפראג
קתדרלת ויטוס הקדוש בפראג1 בדצמבר 2009
ISO 4217הערהאיסלנדקרוֹנָה (Króna)ISKנורווגיהקרוֹנֵה (Krone)NOKשוודיהקרוֹנָה (Krona)SEKאיי פארוקרוֹנָה (Króna)משתייך לקרונה הדניתגרינלנדקרוני (Koruuni)משתייך לקרונה הדניתדנמרקקרוֹנָה (Krona)DKK
קורות האמנות הוא ספר מבוא לתולדות האמנות מאת ארנסט גומבריך, שיצא לאור בשנת 1950. הספר נמכר בשבעה מיליון עותקים, ובכך היה לספר האמנות הנמכר ביותר בכל הזמנים.
הספר מתאר את האמנות מנקודת מבט מערבית, ושם דגש על תרומתה של קבוצה קטנה יחסית של אמנים בולטים.
בישראל יצא הספר במהדורות רבות במשך השנים.
כיום יוצא הספר במהדורה ה-16 ותורגם ל-30 שפות.
בשנת 1996 נוסף לספר פרק בשם "ניצחון המודרניזם", אשר עסק בהתפתחות האמנות במחצית השנייה של המאה ה-20 ובאמנים כמו ג'קסון פולוק ופרנץ קליין.
קורות האמנות / מאת א.
גומבריך; מאנגלית: חנוך קלעי ואריה לרנר, תל אביב: עם עובד, תשט"ז.
גומבריך; (תרגמו מאנגלית: חיים עדיני [=אריה חשביה] וחנוך קלעי), תל אביב: עם עובד, תשמ"ב-1981. (מהדורה נוספת: תשנ"ד-1993.)
קורוסטן (באוקראינית: Ко́ростень) היא עיר במחוז ז'יטומיר בצפון אוקראינה.
בקורוסטן אוכלוסייה של כ-66,700 איש ומהווה בירת מחוז.
היא ממוקמת כ-87 ק"מ צפונית לעיר ז'יטומיר, כ-150 ק"מ מבירת אוקראינה קייב, וכ-60 ק"מ מן הגבול עם רפובליקת בלארוס.
העיר ידועה גם בשמה הקודם איסקורוסטן.
העיר הציורית בנויה על שטח של 3,385 דונם על גדות נהר האוז', מוקפת ברכסי הרים ובצמחייה.
התעשייה בעיר כוללת מפעלי ייצור שונים, כמו מפעל לחלקי חילוף לכלים חקלאיים ומפעל ליריעות איטום.
מדרום לעיר ישנה מחצבה גדולה המספקת חצץ לעבודות סלילה ולתעשיית הבטון.
יש בה חמישה בתי חולים.
העיר מרושתת לאורכה ולרוחבה במסילות רכבת.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו על ידי הארכאולוג אנטונוביץ', נמצאו גילויים המעידים על מגורים באזור העיר עוד בתקופת המאה ה-5 והמאה ה-8 לספירה.
מבין הגילויים שנמצאו היו כלי נשק העשויים אבן ונחושת.
העמים הסלאבים הקדומים חיו בתוך חומות העיר, שנבנו בין רכסי ההרים על גדות נהר האוז'.
שמה הקודם של העיר היה איסקורסטן, על שם השבטים הקדמונים שחיו בה.
במאה העשירית לספירה, הייתה העיר בירת שבט סלאבי בשם הדראוולים.
באותה תקופה הנסיך איגור, הגיע אל העיר ודרש מיסים מהתושבים.
ובעקבות זאת הם מרדו בו והוציאו אותו להורג בשנת 945. לפי האגדה, אשתו הנסיכה אולגה התנקמה בדראוולים והחריבה את העיר בשריפה.
בפארק במרכז העיר ניצב אמבט שעל פי המסורת הדוכסית רחצה בו בתקופת שלטונה באזור.
בשנת 1240 נחרבה העיר על ידי המונגולים.
ב-1370 היא עברה לשליטת פולין, וב-1795 לשליטת האימפריה הרוסית.
בשנת 1902 נבנו בה פסי רכבת ראשונים, שסימנו את תחילת הפיתוח התעשייתי באזור.
בשנת 1917 קיבלה העיר את השם "קורוסטן", וב-1926 זכתה למעמד רשמי כעיר.
ב-1941 נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית, ובתום מלחמת העולם השנייה עברה לשליטת ברית המועצות.
בשנת 1986 סבלו תושבי העיר מאסון צ'רנוביל; התפוצצות הכור הגרעיני גרמה לתושבים רבים לעזוב את העיר והאזור.
במרכז העיר מצוי פארק גדול ומטופח שהוא למעשה שני פארקים מחוברים, פארק אוסטרובסקי ופארק דארווילנסקי.
הפארק משתרע משתי גדות נהר האוז' וכולל גשר להולכי רגל.
באזור הפארק עובר הנחל בין צוקי שחם טבעיים ומסיבה זו רבים משווים אותו לגן סופיה, המפורסם באומן, למרות ששטח הפארק הזה קטן בהרבה.
בפארק מונצחת ההיסטוריה הססגונית של העיר ומצויים בו אנדרטאות גם לנסיכים הדרוויאלים ששלטו באזור זה עד למאה העשירית וגם אנדרטאות לנסיכה אולגה, שנלחמה נגד הדרוויאלים, כבשה את עירם ושרפה אותה.
בפארק ישנה בריכה טבעית מטופחת שמכונה "אמבט אולגה", כיוון שלפי האגדה, הנסיכה הייתה רוחצת באותה בריכה.
כמו כן קיים בפארק מוזיאון צבאי, בתוך בונקר סובייטי ישן, לצידו מוצגים מספר טנקים וכלי רכב צבאיים נוספים.
יהודים רבים חיו בקורוסטן עד ימי מלחמת העולם השנייה, והיוו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר.
ב-26 באוקטובר 1926 נערכה בה "ועידת קורוסטן", ועידת רבנים אזורית, אשר נועדה לבחון את מצבם של היהודים והרבנים המתגוררים באזור, שהואשמו בין היתר בסחיטה כספית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה רבים מהיהודים בעיר הוצאו להורג או ברחו ומעטים שרדו.
היהודים שבו לקורוסטן לאחר שיקומה, בתום מלחמת העולם השנייה, והיוו כ-20 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בית הכנסת היהודי נפתח מחדש בסוף שנות ה-40 ונסגר בשנת 1957 בפקודות השלטונות.
כמו בעיר אוברוץ', גם כאן התנהלה פעילות יהודית עירנית בתקופת השלטון הסובייטי כאשר היהודים התפללו בבתים פרטיים, דיברו בשפת היידיש וקראו עיתונים מקומיים ביידיש.
בראשית שנות ה-90, עם נפילת ברית המועצות, נפתח בית כנסת חדש והתארגנה הקהילה היהודית, אלא שתוך שנים אחדות, עלו מרבית היהודים לישראל.
בקורוסטן פועל בית חב"ד לקהילה היהודית באזור, ובית ספר יהודי בשם "אור אבנר" בניהול רב האזור.
ריקארדו עמנואל בראון , הידוע גם בשם הבמה קורופט (Kurupt), הוא ראפר אמריקאי ולשעבר סגן נשיא חברת ההקלטות דת' רואו רקורדס.
קורופט חבר בלהקת הראפ דה דוג פאונד, ובסופרגרופ The HRSMN.
קורופט נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
קורופט הוא הבן דוד של הראפר Redrum781, אשר ידוע בכך שהתארח בשני האלבומים של הלהקה Bloods & Crips :Bangin' on Wax ו-Damu Ridas.
קורופט גדל בפרבר של איסט אורנג' שבניו ג'רזי עם אמו, אחותו ואחיו הקטן; שם עוצבו יכולות הראפ שלו.
לאחר מכן הוא עבר לגור יחד עם אביו, ג'ומאקס קולינס, בהות'ורן שבקליפורניה.
קורופט היצטרף לחברת ההקלטות דת' רואו רקורדס בתחילת שנות ה-90, שכללה את האומנים: דאז דילינגר, סנופ דוג, Lady of Rage, RBX ו-ד"ר דרה.
האומנים הללו נחשפו לציבור באלבום של ד"ר דרה, The Chronic, שבמהלכה התחילה מערכת היחסים המוזיקלית בין קורופט לדאז דילינגר.
לאחר מכן קורופט ודאז דילינגר הקימו ביחד את הלהקה דה דוג פאונד.
לאחר שטופאק שאקור חתם בדת' רואו רקורדס בספטמבר 1995, החל סכסוך בין דת' רואו רקורדס לחברת התקליטים באד בוי רקורדס.
קורופט ודאז דילינגר הוציאו לאור את הסינגל "New York, New York" שבו התארח סנופ דוג.
השיר פורש כדיס כנגד הראפרים שבעיר ניו יורק, אך למרות זאת זה לא היה דיס כנגד אף אחד, אלה תגובה על השיר, "L.A., L.A.", של הראפרים הניו יורקים Capone-N-Noreaga, מוב דיפ ו-Tragedy Khadafi.
לאחר שדה דוג פאונד הוציאו לאור את האלבום Dogg Food, החלו אומנים לעזוב את דת' רואו רקורדס.
השיא התרחש כאשר ד"ר דרה עזב את חברת התקליטים בשביל אפטרמת' אנטרטיינמנט.
כתוצאה מכך קורופט הפסיק להיות גורם משפיע בפרויקטים של דת' רואו רקורדס והתארח במספר מצומצם של שירים.
לאחר העזיבה מדת' רואו רקורדס
לאחר הרצח של טופאק שאקור ב-1996, קורופט עזב ביחד עם אמנים רבים את דת' רואו רקורדס ולאחר מכן הוא חתם בחברת התקליטים A&M Records.
ב-1998 הוא הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו, !Kuruption, שבו התארחו ד"ר דרה, Buckshot ו-Noreaga.
הקליפ של הסינגל "Ask Yourself a Question" הופק על ידי הכותב, העיתונאי והבמאי בארי מייקל קופר (שכתב את התסריט של הסרטים "New Jack City", "Sugar Hill" ו-"Above The Rim") דאז דילינגר התארח במספר קטן של הפקות באלבום, אך הוא ודאז עדיין נשארו ביחסים טובים.
בשנת 1999 קורופט הוציא לאור את האלבום השני שלו, Tha Streetz Iz a Mutha, רוב השירים באלבום הופקו על ידי חברו דאז דילינגר.
האלבום כלל את הדיס "Calling Out Names" שנעשה כנגד הראפרים DMX וג'ה רול.
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב, כאשר נמכרו כ-507,000 עותקים של האלבום.
באותה התקופה הוא ייסד את הלהקה The HRSMN יחד עם ראס קאס, Killah Priest ו-Canibus.
למרות הבטחות של הלהקה להוציא לאור אלבום שלהם, הם הוציאו לאור אלבום לא גמור, The Horsemen Project, בשנת 2003 .
ב-17 ביולי 2001, קורופט הוציא לאור את אלבום הסולו השלישי שלו, Space Boogie: Smoke Oddessey, תחת חברת התקליטים Artemis Records.
באלבום התארחו האומנים MC Ren, אקזיביט, סנופ דוג, נייט דוג, Lil' ½ Dead, בוץ' קסידי, סופאפליי ודאז דילינגר.
אחרי שחרור האלבום הלא רשמי של הלהקה דה דוג פאונד, שנקרא 2002, בתחילת שנת 2002. עלו בציבור תהיות האם הלהקה דה דוג פאונד תחתום שוב בחברת ההקלטות דת' רואו רקורדס, בעוד שקורופט חזר לדת' רואו בתור סגן הנשיא של החברה.
דבר זה זעזע את הלהקה, במיוחד את דאז דילינגר והחלו חילופי האשמות בין דאז לבין קורופט בהקלטות ובראיונות.
בזמן שזה קרה, קורופט החתים מספר אומנים לדת' רואו: Spider Loc, Crooked I ו-Eastwood.
הוא התחיל גם לעבוד על האלבום הבא שלו, Against tha Grain, והקים להקה חדשה: The Riflemen, שכללה מלבדו את הראפרים מוב דיפ, Jayo Felony, 40 Glocc ודה אלכימיסט, בשל החוסר אפשרות שלהם להקליט יחד הלהקה התפרקה עם הזמן.
ב-2004 יצא לאור האלבום של קורופט, Originals, לאחר ששחרור האלבום התעכב.
ב-2005 החל סנופ דוג לגשר בין קורופט לבין דאז דילינגר, ובאפריל 2005 הם חזרו לפעול יחד כלהקה באירוע איחוד של החוף המערבי שפעל על ידי סנופ דוג.
באותה השנה קורופט הוציא לאור את אלבום הסולו הרביעי שלו, Against tha Grain, אבל באותו הזמן הוא גם עזב את דת' רואו רקורדס בפעם השנייה וגינה אנשים שונים בחברת התקליטים.
ב-2007 קורופט הוציא לאור את המיני אלבום Against tha Grain E.P., שכלל מספר דיסים על חבריו.
מאז האיחוד, קורופט טוען ששניהם פתרו את המחלוקות שהיו ביניהם וכיום הם ממשיכים לעבוד כהרכב.
קורוס אוטו בע"מ הייתה יצרנית כלי רכב שבסיסה היה בשאנגחאי.
החברה הוקמה תחת השם "צ'רי קוואנטום" (.Cherry Quantum Auto Co - CQAC) כמיזם משותף של החברה לישראל ויצרנית הרכבים הסינית צ'רי, שחלקו את הבעלות במניותיה, 45% לחברה לישראל ו-55% לצ'רי.
במהלך שנת 2008 שונה מבנה ההחזקה, כך שלאחר השינוי החזיקו כל אחת משתי החברות ב-50% ממניות החברה.
במהלך שנת 2011 שונה שמה של החברה לשמה הנוכחי.
בתחילת ינואר 2015 עברו 50% המניות שבידי החברה לישראל לידי קנון הולדינגס, שנוצרה באותה עת מהחברה לישראל במהלך של ספין אוף, אך החברה לישראל המשיכה להיות קשורה לקורוס בשל ערבות שהעמידה לרשותה.
בפברואר 2015 הודיעה החברה לישראל כי היא משוחררת מכל ערבות לחברת צ'רי, זאת לאחר שהשתחררה מערבות בגובה 150 מיליון ש"ח אותה העמידה לאחר העברתה לידי קנון הולדינגס.
בינואר 2018 רכשה קבוצת באוננג, המתעסקת בעיקר בנדל"ן ובשירותים פיננסיים, 51% מקורוס אוטו תמורת כ-6.5 מיליארד יואן; יתרת המניות נותרו בידי צ'רי וקנון הולדינגס בחלוקה שווה.
כמו כן, כחלק מהעסקה הוסכם על אופציית מכר ליתר המניות ששייכות לקנון הולדינגס.
בינואר 2019 מכרה קנון הולדינגס 12% נוספים מאחזקתה לבאוננג תמורת 227 מיליון דולר.
לאורך השנים הפסיד המיזם יותר ממיליארד דולר, עד שבשנת 2022 הכריזה החברה על פשיטת רגל.
כלי הרכב הראשון מתוצרתה הנקרא קורוס 3, הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2013.
בינואר 2013, חודשיים לפני הצגת הבכורה של הקורוס 3, הציגה החברה יעדי ייצור של 450,000 רכבים בשנה ולהפוך להיות מותג בינלאומי.
בינואר 2014 מסרה החברה את הרכב הראשון לידי לקוח ובמהלך השנה כולה מכרה כ-7,000 רכבים.
באוגוסט 2013 פתחה החברה סוכנות בסלובקיה - הסוכנות הראשונה באירופה והחברה הצהירה שעד שנת 2016 אירופה תהווה 10% ממכירות החברה.
למרות היעד השאפתני בשנת 2014 הצליחה החברה למכור רק 51 מכוניות.
בעקבות אי ההצלחה הודיעה על חברה על שינוי באסטרטגיה - התמקדות בשוק הרכב ההודי.
הקורוס 3 היא מכונית משפחתית שהוצגה לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה 2013. דגם זה זכה לציון 5 כוכבים במבחני הריסוק של האיגוד האירופאי לבטיחות (Euro-Ncap) - הרכב הראשון מתוצרת סין שזוכה לציון זה.
תוצאות המבחן זיכו את הרכב בתואר "הרכב הבטיחותי ביותר" לשנת 2013. שנה לאחר הצגת הסדאן הציגה קורוס את הגרסה הקומפקטית, במרכב האצ'בק, המכוונת בעיקר לשוק האירופאי.
בנובמבר 2014 הציגה החברה דגם קרוסאובר המבוסס על הקורוס 3 המכונה "קורוס 3 סיטי".
עיקר השינוי בא לידי ביטוי בממדים החיצוניים של הרכב: בסיס גלגלים רחב ב-5 סנטימטרים וכיסא הנהג מוגבה ב-7 סנטימטרים, בהשוואה לדגם הרגיל.
מכירות הדגם החלו לקראת סיום השנה.
באוקטובר 2015 הציגה החברה במילאנו את דגם ה-SUV 5, שנועד לתפוס נפח בשוק הקרוסאוברים המהווה אחת מקבוצות הרכב הצומחות.
קוּרוּקוּ או קצאל (שם מדעי: Pharomachrus) הוא סוג של עופות טרופיים החיים ביערות גשם באמריקה.
משמעות שמם המדעי היא "ארוכי זנב".
לזכרי הקורוקו יש נוצות זנב ארוכות מאוד.
קורוקו הדור הוא הציפור הלאומית של גואטמלה ומופיע בסמל המדינה.
קורוקו הדור (שם מדעי: Pharomachrus mocinno) הוא מין בסוג קורוקו והוא המין הגדול ביותר בסדרת הטרוגונאים.
תחום תפוצתו מתפרש מהצ'יאפס במקסיקו עד למערב פנמה (בשונה משאר המינים בסוג, שמצויים גם בדרום אמריקה ובמזרח פנמה).
בתי גידולו הטבעיים הם יערות עננים הרריים.
הקורוקו ידוע בשל נוצותיו המרשימות.
הקורוקו מהווה חלק חשוב במיתולוגיות של אזור מסו-אמריקה.
הוא מופיע על דגל וסמל גואטמלה, ועל שמו נקרא המטבע המקומי (קצאל, GTQ).
מין זה תועד לראשונה על ידי הכומר ואיש הטבע המקסיקני פאבלו דה לה לאבה בשנת 1832. זהו אחד מחמשת המינים בסוג קורוקו; השם "קורוקו" תיאר לראשונה רק את הפרטים ממין זה, אך כיום הוא שמם של כל המינים בסוג קורוקו ו-Euptilotis.
מין זה רשום ברשימה האדומה של ארגון IUCN כ"קרוב לסיכון", בשל איבוד בתי גידול.
עם זאת, ישנם מספר אזורים מוגנים לאורך תחום תפוצתו.
הקורוקו ההדור נחשב, לפי המיתולוגיה של תרבויות מסו-אמריקה הפרה-קולומביאניות, לבן אלמוות, והיה לו קשר לאל קצלקואטל.
נוצות הקורוקו המרהיבות היו נערצות בעיני האצטקים ובני המאיה, שראו את הקורוקו כ"שר השמיים" וכסמל לאלוהות ולאור.
הקורוקו גם סימל עבור בני המאיה חופש ועושר, בשל העובדה שעופות אלה מתו תמיד בשבי והעלות הרבה של נוצותיהם.
על כתריהם של שליטים באזור מסו-אמריקה היו נוצות קורוקו, שסימלו את מעמדם.
מכיוון שהרג קורוקו נחשב לפשע, עופות אלה נתפסו ושוחררו לאחר מכן לחופשי.
בשפות מסו-אמריקה, המילה המציינת את הקורוקו מציינת גם את המונחים "יקר", "קדוש" או "מעמד".
אורכו של הקורוקו (ללא הזנב) כ-36 עד 40 ס"מ.
הזנב ארוך מאוד, ואורכו עשוי להגיע, אצל הזכר, לכ-65 ס"מ.
אצל הפרטים מתת-המין costaricensis אורך הגוף והזנב קטן יותר, והזנב צר יותר.
צבע נוצות הקורוקו משתנה לפי זווית ההסתכלות, ונע בין ירוק-זהבהב לכחול-סגלגל.
נוצות הכיסוי, שמכסות את הזנב, ירוקות בוהקות, וארוכות באופן יוצא דופן.
המקור צהוב אצל זכרים בוגרים, ושחור אצל הנקבות.
עופות הקורוקו הם אוכלי פירות, אם כי עשויים לאכול גם חרקים (בעיקר צרעות, נמלים ופגיות), צפרדעים ולטאות.
פירות האבוקדו והעצים ממשפחת העריים מהווים חלק חשוב מתזונתם.
הקורוקואים בולעים פירות אלו שלמים; הזרעים עוברים במערכת העיכול שלהם בלי להינזק, ומוקאים.
כך, הקורוקו מסייע להפצת הזרעים ברחבי יער הגשם.
עופות הקורוקו בדרך כלל חיים לבדם מחוץ לעונת הרבייה.
עונת הרבייה נמשכת בין מרץ לאפריל במקסיקו, ובין מרץ למאי בגואטמלה.
הנקבה מטילה שתי ביצים כחולות בהירות.
עצים בשלב מסוים של ריקבון רגישים למזג האוויר, ונוצרים בהם חורים לעיתים קרובות.
הזמינות של עצים אלה מגבילה את תפוצתו של הקורוקו ההדור.
שני ההורים לוקחים חלק בדגירה על הביצים.
נוצות הזנב הארוכות של הפרט הדוגר מזדקרות מפתח הקן, והן נראות כשרכים, דבר שמסייע להסוואת הקן.
הדגירה נמשכת כ-18 ימים; הזכר דוגר בדרך כלל ביום, והנקבה - בלילה.
לאחר הבקיעה, שני ההורים מאכילים את הגוזלים בפירות, פירות יער, חרקים, לטאות וצפרדעים קטנות.
עם זאת, הנקבה עוזבת לעיתים קרובות את בן זוגה וגוזליה לקראת סוף עונת הקינון, כך שהזכר לבדו אחראי כעת על הגוזלים, עד שיפרחו מהקן ויעשו עצמאיים.
קורוקו זהוב-ראש (שם מדעי: Pharomachrus auriceps) הוא מין בסוג קורוקו, המצוי ביערות לחים ממזרח פנמה לצפון בוליביה.
כיפתו הזהובה מבדילה את הקורוקו זהוב-הראש משאר מיני הקורוקו.
צבעיה של הנקבה עזים פחות, ובנוצותיה יש יותר גוון חום מבנוצותיו של הזכר.
הקורוקו ניזון בעיקר מפירות, אך גם מחרקים.
מחוץ לעונת הרבייה, זהו בדרך כלל מין יחידאי ושקט.
הקורוקו ים זהובי-הראש הם מונוגמיים; הזכר מחזר אחרי הנקבה על ידי תפיסת טריטוריה ושירה על מנת לפרסם זאת.
הם מקננים בדרך כלל בחורים טבעיים בעצים, שאותם הם מרחיבים בעזרת מקורם, או בחורים שהם "חפרו" בעצמם.
הנקבה מטילה 1–2 ביצים כחולות בהירות.
היא והזכר לסירוגין דוגרים עליהן במשך כ-18–19 ימים, אם כי פרק הזמן בו הנקבה דוגרת על הביצים גדול משל הזכר.
הגוזלים פורחים מהקן כ-25 עד 30 ימים לאחר הבקיעה; הפלומה נושרת כ-3 ימים לפני הפריחה.
בדומה לשאר מיני הקורוקו, כנפיו וחזהו ירוקים בוהקים, ועשויים להיראות כחולים מזוויות מסוימות.
לזכר יש כיפת נוצות זהובה-הבהירה, בעוד לכיפת הנקבה יש גוון חום יותר.
hargitti שונים מאלה של תת-המין השלט: זנבם ארוך יותר, ולנוצותיהם יש גוון זהוב יותר.
הקורוקו זהוב-הראש הוא עוף שקט, שיושב לעיתים קרובות בלי לזוז כמעט ובלי להשמיע קול.
כשהוא קורא, קריאותיו, שנשמעות למרחוק, נשמעות כמו שריקה של נץ ("ווי-וו, ווי-וו..."); הקורוקו חוזר על שריקה זו 6–8 פעמים ברציפות.
קריאה נוספת שהקורוקו משמיע נשמעת כמו צהלת סוס ("ווי-די-די-די-דיר").
הקורוקו זהוב-הראש נפוץ יחסית בתחום תפוצתו, ולכן מסווג במצב שימור ללא חשש ברשימה האדומה של ארגון IUCN.
קורוסטישיב (באוקראינית: Коростишів; ברוסית: Коростышев, קורוסטישב; ביידיש: קאָרשעוו) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, על גדות נהר טטריב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תחילתה של קורוסטישיב ביישוב מהמאה ה-6, ואזכורה הראשון בכתבים הוא משנת 1499, עת הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא.
בשנת 1779 הוענקו לקורוסטישיב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה בשטחי האימפריה הרוסית.
העיר קורוסטישיב מוקפת ביערות ובנחלים ומרוחקת כשעת נסיעה מקייב.
עד אסון צ'רנוביל, הייתה קורוסטישיב יעד תיירותי במיוחד לתושבי קייב הסמוכה.
במערב העיר, על גדת נחל טטריב, מצוי בית הבראה גדול בשם "סנטוריום יער טטריב" שנחשב לאחד מבתי ההבראה הגדולים באוקראינה.
במערב העיר מצויה מחצבת גרניט ישנה שהתמלאה במים ומשמשת כאתר שיט ודיג.
בשנים האחרונות, ירד היקף היקף התיירות באזור למרות שלא נמדדו כמויות קרינה חריגות.
בעיר פעלו אדמו"רים משושלת קוריסטשוב, שראשה היה רבי משה טברסקי בנו של "המגיד מצ'רנוביל".
דודו של רבי משה (חתן סבו רבי מנחם נחום מצ'רנוביל), רבי אברהם בן רבי צבי, כיהן כמגיד מישרים בעיר.
המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק נישא לבת הקהילה היהודית בעיר ועבר להתגורר בה בשנת 1893.
בשנת 1897 נמנו בעיר 4,160 יהודים, כמחצית מתושביה.
בשל פוגרומים שהתרחשו בעיר בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, ובשל תהליכי עיור בתקופה הסובייטית, עזבו את העיר קרוב למחצית מיהודיה, ובד בבד, סגרו השלטונות את כל בתי הכנסת בה.
ב-9 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, שריכזו תוך זמן קצר את היהודים שנותרו בה לגטו שהוקם בה.
מעת לעת פשטו הגרמנים על הגטו, וביצעו בו מעשי שוד ורצח, כאשר בסוף יולי הוצאו להורג 40 יהודים מהעיר באשמת קשר עם פרטיזנים.
בסוף אוגוסט - תחילת ספטמבר 1941 נרצחו בין 1,200 ל-2,000 היהודים מהגטו המקומי עם יתר היהודים מיישובי הסביבה.
לאחר השואה חזרו היהודים לעיר ובית הכנסת נפתח מחדש בשנת 1946. בשנת 1953 נעצר השוחט באשמת יצירת קשר עם ארגון אמריקאי ובית הכנסת עצמו נסגר בשנות סוף החמישים.
כמו עוד ערים במחוז ז'יטומיר, כמו בקורוסטן ואוברוץ', התקיימה בעיר פעילות יהודית עד סוף תקופת ברית המועצות ומרבית חברי הקהילה עלו לישראל בתחילת שנות התשעים.
בשנת 2017 ידוע על כ70 יהודים המתגוררים בעיר.
קורות בתינו הוא קובץ של ארבעה סיפורים, שנים גדולים ושנים קטנים, מאת ש"י עגנון.
הספר יצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1979, הכרך השמיני מתוך ספרי ש"י עגנון שיצאו לאחר מותו בידי בתו אמונה ירון.
סיפורים אלו עוסקים בעיקר בתולדות משפחתו של עגנון, כשחלק מהכתוב מבוסס על אמת היסטורית, וחלק אחר בדיוני.
חלק מהסיפורים שבספר נכתבו כבר בספר האש והעצים.
קורוקו מצויץ (שם מדעי: Pharomachrus antisianus) הוא מין של קורוקו, המצוי בבוליביה, קולומביה, פרו, אקוודור וונצואלה.
סווג טקסונומית לראשונה על ידי חוקר הטבע הצרפתי אלסיד ד'אורביגני ב-1837.
אורכו של קורוקו בוגר הוא כ-33 עד 34 ס"מ.
ראשו וגבו של הזכר ירוקים-מתכתיים, בעוד חזהו ובטנו אדומים.
מעל מקורו הכתום יש לקורוקו המצויץ ציצה.
הוא המין היחיד בעל ציצה כזו במשפחתו.
בשונה מהזכר, ראשה וחזה של הנקבה חומים, ומעל מקורה אין ציצה.
בתי הגידול המועדפים עליו הם יערות טרופיים או סובטרופיים הרריים עם רמת לחות גבוהה.
הרום בו הוא מצוי הוא בין 1,200 ל-3,000 מטרים מעל גובה פני הים.
הקורוקו הוא אוכל פירות בדרך כלל, אך הפרטים הבוגרים מאכילים את גוזליהם במינים שונים של פרוקי רגליים וחולייתנים.
קורונוזאורוס (שם מדעי: Coronosaurus brinkmani) הוא מין של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים.
בעבר סווג כמין של צנטרוזאורוס.
הקורונוזאורוס חי באמריקה הצפונית בקרטיקון העליון.
שמו, "לטאה עם כתר", מתייחס לקרניים או הזיזים שבלטו מעטרתו.
ראשו היה גדול ועוטר בעטרה (frill) בעלת חלונות בעצם שמקצהה העליון בלטו מספר זיזים קצרים שהזדקרו כלפי מעלה ושני זיזים ארוכים יותר שהתעקלו כלפי מטה.
הקורונוזאורוס היה צמחוני וניזון מצמחייה נמוכה.
הקורונוזאורוס חי בעדרים ובאחד המקרים מצאו הפלאונטולוגים עדר שלם שנקבר והתאבן, כנראה כאשר ניסה לחצות נהר שלבסוף הציף אותם וגרם להם לטבוע.
המאובנים הראשונים של צנטרוזאורוס נתגלו לראשונה על ידי הפלאונטולוג לורנס לם (Lambe) במצע שנחשף בנהר רד דיר שבאלברטה, קנדה.
קורונה היא עיר במחוז ריוורסייד, קליפורניה, ארצות הברית.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-157,136 תושבים, מה שמציב אותה כעיר ה-35 בגודלה בקליפורניה וה-165 בארצות הברית.
קורונה גובלת בריוורסייד מצפון מזרח.
ההתיישבות באזור החלה בשנת 1886. כשנה לאחר מכן נפתחה תחנת דואר במקום.
בשנת 1896 העיר התאגדה בשם הנוכחי שלה.
עד שנות ה-80 של המאה ה-20 קורונה התאפיינה בעיקר כקהילה חקלאית.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בעיר כ-152,374 תושבים בכ-44,950 משקי בית כאשר הצפיפות היא 1,511.2 נפש לקמ"ר.
10.8% מהתושבים חיו מתחת לקו העוני.
1,153 תושבים (0.8%) ילידים אמריקאים (ידועים גם בכינוי השגוי (אינדיאנים)
מבין תושבי העיר הידועים ניתן למנות את קרי קינג, טיילר הקלין וטראוויס בארקר.
קורונט בוהק-זנב (שם מדעי: Boissonneaua flavescens) הוא מין עוף טרופי בן למשפחת הקוליבריים החי ביערות אמריקה הדרומית באקוודור, קולומביה וצפון ונצואלה למורדות הרי האנדים.
קוליברי זה בינוני בגודלו ואורכו 13.2-13.5 ס"מ ומשקלו כ-8–9 גרם.
הקוליברי בעל מקור מחודד ושחור המותאם לכינוס לתוך צינורות של פרחים מהם הוא שותה צוף, אם כי הוא קצר ביחס למיני קוליברים אחרים.
הוא בעל נוצות ירוקות, גרון וסנטר ירוקים כהים וכנפיים וזנב כהים מבחוץ ובעלי גוון צהוב עז מבפנים.
אזורים לבנים על גופם נמצאים על הבטן, הרגליים, הכתפיים וחלק מהפנים.
הנקבות מעט יותר לבנות מהזכרים.
הקוליברי מזמזם באזורי החופה של יערות הגשם ויערות עננים עד לגובה 1,500-2,400 מ', בהם הוא מרפרף בכנפיו לחפש צוף.
הוא ניזון ממיני פרחים בעלי פתח קצר והוא מכופף מעט את כנפיו למשך 2–3 שניות תוך כדי היניקה.
לעיתים הוא נראה לצד מיני קוליברים אחרים אך הוא נחשב לאגרסיבי ויתקוף מתחרים על הצוף היקר שלו, לרבות את בני מינו.
קורונצו (בהונגרית: Koroncó) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בקורונצו חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
קורונה (כתר באיטלקית) היא להקת יורודאנס איטלקית.
הלהקה הוקמה בשנת 1993 על ידי הזמרת והדוגמנית הברזילאית-איטלקית אולגה סוזה והמפיק פרנצ'סקו "צ'צ'קו" בונטמפי.
בנובמבר 1993 הוציאו את הסינגל הראשון שלהם, "The Rhythm of the Night", השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האיטלקי ושהה בו למשך 8 שבועות.
ב-1995 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, The Rhythm of the Night .
האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי.
ב-1998 הוציאו את אלבומם השני, "Walking on Music".
ב-2000 הוציאו את אלבומם השלישי, And Me U, בשם "Corona X".
אולגה סוזה לקחה על עצמה את כל התפקידים הקוליים לראשונה.
ב-2010 הוציאו את אלבומם הרביעי, "Y Generation".
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הדאנס של iTunes באיטליה.
קורונה טיים הוא סרט טלוויזיה אמריקאי בבימויו של ג'יי רואץ', על פי תסריט מאת פול רודניק.
בסרט מככבים בט מידלר, שרה פולסון, קייטלין דיוור, דן לוי ואיסה ריי כחמישה אנשים המתגוררים בעיר ניו יורק או בלוס אנג'לס, המנסים להתמודד עם השפעותיה של מגפת COVID-19. הסרט שודר לראשונה ברשת HBO ב-12 ספטמבר 2020, כאשר יום למחרת, ב-13 בספטמבר, הסרט שודר בישראל בערוץ HOT HBO.
ביוני 2020 הוכרז כי בט מידלר, שרה פולסון, קייטלין דיוור, דן לוי ואיסה ריי הצטרפו לצוות הסרט, כשג'יי רואץ' מביים אותו על פי תסריט מאת פול רודניק.
הסרט צולם תוך שמירה על כללי ריחוק חברתי.
קורונה הידוע גם בשם קורונה: פחד הוא וירוס, הוא סרט דרמת מתח קנדי משנת 2020 על קבוצת אנשים שנתקעים במעלית במהלך מגפת COVID-19. הסרט נכתב ובוים על ידי מוסטפא קשווארי, כשהסרט מטפל בחלקו בנושא שנאת זרים וגזענות כחלק מהשפעות מגפת COVID-19.
הסרט צולם בשוט אחד באמצעות מצלמת כף יד.
שישה שכנים שלא מחבבים זה את זה נקלעים במעלית הבניין שלהם בשלבים הראשונים של משבר COVID-19. מהר מאוד הם חושדים בשכנה השביעית שעולה למעלית, שכנה חדשה שהיא בחורה סינית, כמי שיש לה את נגיף הקורונה וכי סביר שתדביק אותם.
קוּרוּץ או ברבים קורוצים (בהונגרית: Kurucok) היו חיילים ואוהדי ההתקוממויות האנטי-הבסבורגיות בהונגריה במאה ה-17 ובמאה ה-18. חיילי צבא המורדים שהשתתפו במלחמת העצמאות של פרנץ ראקוצי נקראו כך, אף על פי שלא נעשה שימוש רשמי בשם זה.
החיילים האוסטרים שהיו נאמנים לקיסר וההונגרים הפרו-הבסבורגיים נקראו על ידי הקורוצים לבאנץ או ברבים לבאנצים.
על פי הלקסיקון ההונגרי הגדול של פאלאס, "כמו כל כך הרבה מילים צבאיות אחרות בהונגרית המילה היא מהטורקים".
קורודג' «khurudzs» פירושו מורד בטורקית על פי הלקסיקון, מתקומם, ובלטינית insurgens.
המלומד והכומר הלותרני מתיאס בל, לעומת זאת, טען שבשנת 1514 נקראו האיכרים ההונגרים שהתכוננו למסע הצלב בשם קורוץ.
לפי גרסה זו, מקור המילה הוא הלטינית מהמילים: (cruciatus, crucifer, cruciger, crux (cross) או מהמילה kreuzer הגרמני.
בשנת 1671, הביי הטורקי של אגר כינה כך את הנמלטים ההונגרים מהכלא הטורקי.
לאחר מכן, המילה התפשטה במהירות וטקסטים הונגריים, סלובקיים וטורקים בין השנים 1671–1711 השתמשו בכך לציון משתתפי המרד האנטי-הבסבורגי בהונגריה ובצפון טרנסילבניה.
מעניין שפרנץ ראקוצי בעצמו לא השתמש במילה, אלא במונחים של מורדים וחסרי שביעות רצון.
תנועת אצולת קורוצים או המסתתרים (1671–1679)
הפרשה של מנהיגי האצולה של "קונספירציית ושלני" (זו הייתה קנונית אצילים הונגרים באמצע המאה ה-17 נגד מלך הונגריה ליאופולד הראשון, שהיה גם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה) התחילה למעשה את ההתקוממות.
אחרי קריסת ארגון האצילים והנקמה האכזרית של הקיסר בעקבותיה אילצה את החלק בעלת המודעות העצמית ביותר באצולת האופוזיציה הפרוטסטנטית ההונגרית לפתוח במאבק מזוין.
העוני גדל וכך גם מספר המסתתרים העניים.
גם שכבות חברתיות נוספות השתתפו בתנועת העצמאות של האצולה.
בנוסף לאחדים מהאצולה הגבוהה שנשארו פרוטסטנטים, הצטרפו אליה גם חלק מהמטיפים הפרוטסטנטים, האבירים שומרי הגבולות והאצילים העירוניים שמילאו תפקיד חשוב בתנועה.
ראשית תנועתם של המתחבואם (מסתתרים) שברחו בחלקם לטרנסילבניה ובחלקם לאזורי הכיבוש שנשלטו על ידי האימפריה העות'מאנית, ניתן לייחס לאביב ולקיץ 1671.
ניתן להתוות את האירועים המרכזיים בתולדות התנועה בתקופה זו בחיפוש אחר מנהיג ובעלי ברית.
אחת הבעיות המתמידות של תנועת המסתור הייתה שאלת המנהיגות.
המתחבאים בחרו בתחילת אוגוסט 1672 את מיהאי טלקי למנהיגם העליון.
ב-20 באוקטובר 1676 מינה גם הנסיך מיהאי אפאפי הראשון נסיך טרנסילבניה את מיהאי טלקי כראש המתחבאים (המורדים), וקרא לוושלני (שנבחר כמנהיג ראשי על ידי קבוצת אצילים אחרת) להתפטר, אך הוא לא עשה זאת.
בהיעדר תמיכת טלקי, פאל וושלני נלחם לבדו נגד צבאות הקיסר וב-22 בנובמבר 1677 כבש זמנית את העיר באיה מארה.
המורדים - בהנהגתו של טלקי - גם הם תקפו את צבאות הקיסר בשנת 1678. הצבא בראשות מיהאי טלקי זכה להצלחות צנועות בלבד.
רק הקמפיין העצמאי שהוביל מצביא שלישי, אימרה טקלי זכה להצלחה.
הצלחתו זו של טקלי דחפה יותר ויותר את ושלני ואת טלקי לרקע ואף על פי שטקלי וצבאו הובסו לאחר מכן על ידי הגנרל הקיסרי גאורג סטפן רוונה ב-1 בנובמבר 1678, בדצמבר 1678, הוזמן שגריר טקלי, פאל סלאי, לווינה לנהל משא ומתן.
בעיה נוספת חוזרת ונשנית הייתה של תנועת המורדים (קורוצים), או ההונגרים הלא מרוצים, החיפוש אחר בעלי ברית למאבקם בהבסבורג.
ברור שהם ציפו, כפי שניתן לעקוב בקשר לשאלת ההנהגה, לתמיכתו של הנסיך מיהאי הראשון אפפי מטרנסילבניה, וחלק משמעותי מהם מצאו מקלט אצלו.
לטרנסילבניה לא היה שום עניין לחזק את שלטון הבסבורג.
זה היה אך טבעי שהם יפנו גם לטורקים: מה עוד שחלק משמעותי מהם, נמלט לאזורים שנשלטו על ידי הטורקים.
הטורקים היו האויבים הקדומים של ההבסבורגים.
עם זאת, הם לא יכלו להתעלם מהעובדה שטרנסילבניה, כאזור ווסלות טורקית, לא הייתה יכולה לתמוך בהם בגלוי ללא אישור השער הנשגב.
עם זאת - לא בלי בסיס לחלוטין - חלק משמעותי מהמורדים חשש כי תמיכת הטרנסילבנים אינה חסרת אנוכיות, אלא כדי לקדם מטרות משלהם.
המורדים אם כן ביקשו לפנות ישירות לטורקים.
המורדים הקורוצים קיבלו - באופן זמני - תמיכה צרפתית: הצרפתים תקפו את ההולנדים בשנת 1672 (מלחמת הולנד-צרפת שנמשכה עד 1679).
בשנה שלאחר מכן צידד הקיסר ליאופולד הראשון בהולנדים, כך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, "מלך השמש", התעניין בתנועת המורדים, שכן הפעולות שהם היו צריכים לבצע היו בעורף האימפריה של הקיסר, בהונגריה העליונה, והיו עשויות לקשור כוחות אוסטריים משמעותיים.
הצעד המשמעותי הבא התרחש ב-13 באפריל 1675, כאשר הגיע שליחו של שגריר צרפת, כדי לנהל משא ומתן לברית אנטי-הבסבורגית.
על פי חוזה שנחתם הכוחות הצרפתיים היו אמורים להגיע לטרנסילבניה.
עם זאת, ביולי 1675 החליט לואי שלא לאשרר את החוזה, מכיוון שהוא לא היה משוכנע שההוצאה משתלמת עבורו בשל היעדר הנהגה מאוחדת של המורדים.
מלחמת העצמאות של טקלי נמשכה בין השנים 1677 לבין 1690. תקופה זו כוללת את תקופות המאבק להשגת ההנהגה של הקורוצים, זמן גיבוש ההנהגה, ובהמשך תקופות הקרבות שלחמו.
מלחמת העצמאות של ראקוצי נמשכה בין 1703 ל-1711. שיטת ממשלת החצר הבסבורגית בעקבות גירוש הטורקים משטח הונגריה גרמה לטינה רחבה בהונגריה.
כדי לגרש את הטורקים העניקה האומה ההונגרית 30 מיליון פורינט בצורת מס מלחמה, שאף כי כבר לא היה בו צורך הם מאלצו לשלמו במשך שנים.
קרקעות שנכבשו מחדש באיכות טובה לא יושבו על ידי איכרים הונגרים, אלא על ידי מתיישבים גרמנים ומתנחלים סרבים.
ההיידו (מין משטרה הונגרית) וחיילי מבצרי הגבול, ששניהם מילאו תפקיד משמעותי בגירוש הטורקים, שוחררו ונשלחו הביתה ללא אדמות או גמול כלשהו.
צבא שכירי החרב האוסטרי הפך לרשות המינהלית בשטחי הונגריה, והם התנהגו לתושבים כפי שהיה מקובל בשטחים כבושים באותה תקופה.
זה היה הרקע לפרוץ המרד של ראקוצי.
המוזיקה בעידן הקורוצים נולדה במהלך מלחמת העצמאות של ראקוצי ואחריה.
שירי הקורוץ שייכים לאוצר המנגינות העממיות ההונגריות הישנות;
בסגנון הם בין עומדים בתווך בין המוזיקה העממית הישנה לבין החדשה, הייתה אינטראקציה משמעותית בין אלמנטים מסוימים של מוזיקת העם ההונגרית-סלובקית-רומנית-אוקראינית-פולנית בעידן זה שהתבססה כמובן על תנועות החירות המשותפות של עמים אלה;
המכשיר החשוב של העידן הוא הטַארוֹגַטוֹ (Tárogató) שמתייחס לשני כלי נשיפה שונים שהיו בשימוש לרוב במוזיקה עממית ההונגרית והרומנית.
Jókai Mór: A nagyenyedi két fűzfa מור יוקאי:שתי הערבות של נאג'אנייד
קורונגלה (בסינהלית: කුරුණෑගල; בטמילית: குருணாகல்; באנגלית: Kurunegala) היא עיר במחוז הצפון-מערב , סרי לנקה.
העיר ממוקמת כ-82.5 ק"מ מבירת סרי לנקה, סרי ג'ייוורדנפורה-קוטה.
העיר ממוקמת ליד הכבישים הלאומיים A6, A10, B82, B87, B247, B300 ו-B611. בנוסף, באזור העיר, נמצאת תחנת הרכבת קורונגלה .
קורות העתים הוא עיתון בשפת היידיש שיצא לאור ביאשי שבנסיכות מולדובה בשנים 1855–1871. הגיליון הראשון הופיע ב-10 באוקטובר 1855.
עיתונות היידיש הופיעה בנסיכויות ולאכיה ומולדובה זמן רב לפני הופעתה בחלקים אחרים של העולם היהודי באירופה.
הייתה זאת עיתונות מבוססת ומגוונת מאוד שהופיעה במשך שנים רבות.
קורות העיתים היה העיתון היהודי הראשון שהופיע בנסיכות ולאכיה ובנסיכות מולדובה, והשני העתיק ביותר בעולם היהודי.
קורנטין, העיתון הראשון ביידיש באירופה, יצא לאור באמסטרדם בשנים 1686–1688.
קורות העיתים היה כתב עת דו־לשוני בשפות יידיש ועברית שיצאה לאור פעמיים בשבוע באופן לא סדיר.
הוא נמכר למנויים שיכלו לבחור בין מינוי לשנה, לשלושה חודשים או לארבעה חודשים.
העיתון הודפס בבית הדפוס של צבי הירש גאלדענר ביאשי בו הודפסו באותה תקופה ספרים רבים בעברית.
לא ידוע בוודאות מי היה מייסדו או האחראי להוצאתו לאור, וגם שמות הכתבים אינם ידועים.
על פי המודפס בגיליונות ששרדו, עורכו הראשי בשנים 1860–1871 היה המשכיל פישל לוונשטיין.
בעיתון הופיעו חדשות מן העולם שתורגמו מעיתונים בגרמנית, בצרפתית וברומנית וחדשות מהנסיכויות שתורגמו מרומנית.
בין חדשות הפנים, רבות דנו במעמדם של היהודים.
אחד הנושאים שסוקר בהרחבה בגיליונות הראשונים של העיתון היה מלחמת קרים.
בין הסיבות לפרוץ המלחמה הייתה פלישתה של האימפריה הרוסית, ב-2 ביולי 1853, לנסיכות מולדובה ולנסיכות ולאכיה, שתיהן מחוזות של האימפריה העות'מאנית.
למהלך המלחמה ולתוצאותיה נודעה השפעה רבה על נסיכות מולדובה ועל יהודייה.
בעיתון פורסמו גם כתבות מקוריות ברוח תנועת ההשכלה.
כתבי העיתון קבלו על מצבו הירוד של חינוך הילדים, על המחסור במורים לעברית, לרומנית ולחשבון ועל חוסר הפיקוח בבית הספר היחיד בו לימדו מקצועות אלה.
באחת הכתבות סופר על "החדרים המתוקנים" שהוקמו באוקראינה וובכתבה אחרת על אגודה שהוקמה ביאשי במטרה ללמד ילדים עובדים, לאחר שעות עבודתם, קרוא וכתוב, גרמנית וחשבון.
תנועת ההשכלה חדרה לנסיכות מולדובה בהשפעתם של אינטלקטואלים יהודים, כגון יוליו באראש, שהגיעו מגליציה.
אף על פי שתנועת ההשכלה דגלה בנטישת היידיש ובהתקרבות לתרבות הרומנית, הייתה הבנה והסכמה בקרב המשכילים כי עיתונות בשפת היידיש יכולה לתרום רבות להפצת עקרונות תנועת ההשכלה בקרב הקהל היהודי הרחב.
קורון הוא האי השלישי בגודלו באיי קלמיאן בצפון פרובינציית פלאוואן בפיליפינים.
האי הוא חלק מהעירייה הגדולה יותר בעלת אותו שם.
הוא נמצא כ-310 ק"מ דרומית-מערבית למנילה וידוע בכמה ספינות יפניות טרופות מימי מלחמת העולם השנייה.
בשל מאפייניו האקולוגיים הייחודיים, האזור כולו מוגן על ידי מספר הכרזות חוקיות בינלאומיות.
האי ושטחי הדיג הסובבים אותו הם חלק מתחום אבותיהם של שבט הטגבאנווה הילידי, אשר הוגדר רשמית ככזה ב-5 ביוני 1998. האי, המכונה "קאליס" בקרב שבט הטגבאנווה והקורוניאן, ומנהיג השבט הוא רודולפו אגילר הראשון .
האי מורכב משני ברנגיים של עיריית קורון: בנואנג דאן וקבוגאו.
האי קורון, הממוקם בחלקו בין איי בוסואנגה וקוליון , פונה לים סוּלוּ ומהווה את הצד המזרחי של מפרץ קורון.
אורכו כ-20 קילומטרים מצפון לדרום, ו-9 קילומטרים בנקודה הרחבה ביותר שלו.
האי קורון, כחלק מגוש הפלאוואן הצפוני, מאופיין באבן גיר קורון מתקופת הטריאס המאוחרת.
בשטח האי שוכנים 15 אגמים, שלושה מהם בעלי חיבור תת-קרקעי לים.
ישנם כמה מופעים של עצי מנגרובים באזורי החוף.
באזור סביב שרידי הספינות הטרופות יש תצורות סלע המספקות הזדמנויות לצנירה, עם ראות תת-ימית של עד 24 מטרים.
קורון ידועה בצלילה אל תוך אתרי הרס .
אתרי הצלילה הללו נמצאים בעומקים רדודים של עד 12 מטרים ובעומקים עמוקים יותר של עד 43 מטרים.
אתרי צלילה אל תוך הריסות במפרץ קורון כוללים את נושאת המטוסים אקיטסושימה , ואת אחיותיה עיראקו, קוגיו מארו, קיוקוזן מארו, אוקיקאווה מארו ואולימפיה מארו.
אתרי צלילה סביב קורון כוללים אתרי צלילה רבים ושונים בשונית ואת "מערת גינטר", המכונה גם מערת הקתדרלה משום שבזמן מסוים ביום, השמש זורקת קרן אור דרך חור בתקרת המערה, ומאירה את פנים המערה.
ניתן לעלות אל פני השטח במערה, שכן החור בתקרת המערה מאפשר כניסת אוויר צח.
המערה נקראת על שם גינטר ברנרט, שהיה חלק מקבוצת הצלילה הראשונה שחקרה את המערה, לאחר ששמע מדייגים מקומיים על קיומה.
החל מתחילת המאה ה-21 תיירות אקולוגית מתחרה בתיירות הצלילה כאטרקציה המובילה באי קורון.
עם תיירות פנים בעלייה עקב מעמד ביניים הגדל במהירות, קורון היא אחת האטרקציות המובילות עבור הפיליפינים, כאשר באי קורון יש כמה מהיעדים האיקוניים ביותר:
קורון קלטה כ-341,500 תיירים בשנת 2024, שווה ערך לכחמישה מבקרים לתושב בעירייה המונה כמעט 66,000 תושבים.
כמעט 40% מכוח העבודה המקומי תלוי כיום בתיירות ובאירוח, דבר המשקף את ההתרחבות הכלכלית הקשורה לאתרי תיירות אקולוגית כמו הפארק הימי סייטה פקאדוס ותצורות הקארסט וגני האלמוגים באי קורון.
קישוריות אווירית משופרת, כגון טיסות ישירות של סאבּוּ פסיפיק , הזינה את ההתעוררות הזו על ידי קיצור זמני הנסיעה ממרכזים מרכזיים כמו מנילה.
קורט גֶדֶל היה לוגיקן ומתמטיקאי אוסטרי שהיגר לארצות הברית.
נחשב לאחד מגדולי הלוגיקנים של כל הזמנים וכאחד מאבות תחום המטא-מתמטיקה בלוגיקה המתמטית.