tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר פטירתו של לאון השלישי בשנת 741, עלה בנו קונסטנטינוס החמישי לשלטון, והקצין את העמדות האיקונוקלסטיות של אביו.
למרות הצלחתו הצבאית והפוליטית, נזכר קונסטנטינוס לרעה כשליט שהיה ידוע בעוינותו האובססיבית לאיקונות ולנזירים.
על פי מקורות איקונופיליים ששרדו, שרף קונסטנטיונוס איקונות ומנזרים והפך כנסיות לאורוות.
בשנת 754 זומן קונסטנטינוס לוועידת הכנסייה בהייריאה, שבה נכחו 330 עד 340 בישופים והייתה הוועידה הראשונה שנתנה לגיטימציה דתית לפעולות איקונוקלאסטיות.
הוועידה נמשכה שישה חודשים והבישוף תאודוסיוס מאפסוס מונה כמנהיג הוועידה על ידי הקיסר.
פטריארך קונסטנטינופול לא נכח בה, משום שלאחר מות אנסטסיוס בשנת 753, הקיסר מינה לו מחליף רק עם סיום הוועידה.
מתנגדי הוועידה כינו אותה מדומה, משום שהיא לא כללה אף אחד מבין חמשת הפטריארכים, ראשי הכנסייה.
בהחלטות הוועידה, הכריעו כל הבישופים כי פולחן האיקונות הוא חילול קודש.
החזקתם של איקונות או של חפצים עם דמויות נאסרה, אי ציות נחשב לעברה על החוק שדינה ענישה.
למרות זאת, השמדת איקונות קיימים בכנסיות אושרה רק עם בקשה רשמית.
עם סיום הוועידה שכונתה הוועידה האקומנית השביעית, פולחן האיקונות הוכרז כמינות נוצרית בכל האימפריה על ידי הקיסר ועל ידי הבישוף הפטריארך החדש.
התוצאה הראשונה של הוועידה הייתה רדיפה אחרי האיקונופילים הראשיים, בהכרזה כי יוחנן מדמשק, הפטריארך גרמנוס, ויוחנן מקפריסין הם כופרים בגלל תמיכתם בפולחן האיקונות.
על אף החלטת הוועידה, עדיין היו קולות חלוקים באימפריה בנוגע לשימוש באיקונות.
המקורות מאשימים את קונסטנטינוס בפעילותו הקיצונית נגד מנזרים ונזירים, מפני שככל הנראה רבים מהנזירים המשיכו לתמוך בשימוש באיקונות גם לאחר פרסום הצו.
בשנות השמונים של המאה השמינית עלתה לשלטון הקיסרית אירנה ששימשה כעוצרת עבור בנה הצעיר קונסטנטינוס השישי.
אירנה כינסה ועידה אקומנית בשנת 787 במסגרתה החזירה את הלגיטימציה לפולחן האיקונות – ועידה אקומנית זו נקראת גם ועידת ניקיאה השנייה.
החלטות ועידת הייריאה בנושא איסור פולחן האיקונות נידונו בוועידה והוצגו כשגויות.
ועידת ניקאה השנייה הוכרזה רשמית כוועידה האקומנית השביעית של הכנסייה.
ועידה זו כללה נציגים של האפיפיורות ולכן היא אושרה גם על ידי האפיפיור והכנסייה המערבית.
החלטה זו ביטלה את תוקפה של ועידת הייריאה כוועידה האקומנית השביעית בגלל היעדרותם של כל חמשת הפטריארכים של הכנסייה ממנה.
גם ממשיכה של הקיסרית אירנה בתחילת המאה התשיעית ניקפורוס הראשון תמך בפולחן האיקונות.
התקופה האיקונוקלסטית השנייה (815–843 לספירה)
מותו של הקיסר ניקפורוס הראשון בקרב בשנת 811 בידי החאן קרום והתחזקות הבולגרים נתפסו כתבוסה קשה לאימפריה ואות למורת רוחו של האל.
תבוסה נוספת נרשמה בשנת 813 כאשר הקיסר אחריו מיכאל הראשון נסוג לאחר קרב ליד אדריאנופול, והחאן הצליח להגיע עד חומות קונסטנטינופול.
עימותים בין תומכי האיקונוקלאזם ובין השלטונות האיקונופיליים תועדו בזמן המצור, כאשר חיילים פרצו לקברו של הקיסר קונסטנטינוס החמישי וקראו לרוחו של הקיסר האיקונוקלאסטי הנודע להציל אותם מידי הבולגרים.
הקיסר לאון החמישי החל בסבב שני של מאבק איקונוקלסטי בשנת 815 במטרה ליצור יציבות שלטונית.
הקיסר היה מנהיג צבאי מארמניה שתפס את השלטון מידי מיכאל הראשון.
הוא עשה זאת בעקבות קריאה של מפקדי הצבא להצלת האימפריה מידי הבולגרים בגלל חוסר אמון בקיסר.
לאון הוכתר לקיסר על ידי ניקופורוס פטריארך קונסטנטינופול והציג את עצמו כאיקונופיל לאחר שאישר את תמיכתו בפולחן האיקונות.
בניגוד לכך, במקורות מסופר שהקיסר האמין כי האיקונוקלאזם הוא הדרך הנכונה לשימור השושלת החדשה שלו.
לאון החמישי סבר כי תבוסות הנוצרים נגרמו בגלל פולחן האיקונות ורק הקיסרים שלא סגדו להם שרדו בקרבות וזכו לחיים ארוכים ולכבוד.
הקיסר אף שינה את שם בנו לאחר הכתרתו, מסימבטיוס לקונסטנטינוס, וקיווה לשחזר בכך את ההצלחה הצבאית של קונסטנטינוס החמישי תומך האיקונוקלאזם ואת הפופולריות שזכה לה.
עם מותו של החאן קרום בשנת 814 חלה ירידה באיום הבולגרי, ולאון החמישי הורה בסתר לקבוצה של יועצים איקונוקלאסטים, בראשות יוחנן גרמטיקוס, למצוא טקסטים תאולוגיים שיהוו את ההצדקה להחזרת האיקונוקלאזם.
שני המתנגדים הגדולים לאיקונוקלאזם החדש ולמדיניות הקיסר הוצאו לגלות.
הראשון היה הפטריארך ניקופורוס שסירב לפני הוועידה לאשר את תמיכתו והוחלף על ידי תאודוטוס קאסיטראס האיקונוקלאסט.
המתנגד השני היה תאודורוס מסטודיון (הידוע גם בתור תאודורוס הקדוש מסטודיון) שהוביל את תנועת ההתנגדות הנזירית.
התנועה הנזירית התייחסה אל האיקונוקלאזם החדש כאובדן האמונה הנוצרית הנכונה וכמינות.
תאודורוס מסטודיון המשיך את מאבק הנזירים מהכלא, הוא התכתב ועודד אותם, הוא גם קרא לעזרת האפיפיור ולעזרת ראשי הכנסיות במזרח.
בישופים, אנשי דת, ונזירים, ובתוכם תאופנס המודה יצאו לגלות כחלק מהרדיפות.
נזירים שלא שיתפו פעולה עם השלטונות עברו עינויים, ורבים ברחו מהמנזרים.
תמונות הוצאו מכנסיות ונשרפו, וכלי קודש עם איקונות עברו השחתה.
השותפים העיקריים של לאון החמישי היו אנשי הצבא שתמכו במדיניות שלו ויישמו אותה.
אך למרות זאת, הקיסר נרצח בשנת 820 בכנסייה בקונסטנטינופול על ידי קבוצת תומכים של מיכאל מהעיר אמוריון שהיה אחד ממקורביו ומנהיג בכיר בצבאו.
הקיסר מיכאל השני, מקים השושלת האמורית, בחר להמשיך במדיניות האיקונוקלאזם.
מוצאו היה ממשפחה צנועה מהעיר אמוריון שבאזור פריגיה.
אזור באסיה הקטנה שכנראה בחר לקיים את המסורת האיקונוקלסטית למרות האיסור האימפריאלי.
הקיסר מיכאל השני שנחשב למתון, התחיל את שלטונו בחנינת אסירים והחזרת נזירים גולים כולל תאודורוס מסטודיון.
הוא אף התכתב עם תאודורוס, שקרא לו לאשר את פולחן האיקונות, הקיסר אמר שהוא יאפשר לו לשמור על עיקרי אמונתו, מחוץ לעיר קונסטנטינופול.
המקורות מתעדים רדיפות של חיילים, שנשלחו להעניש ולגרש נזירים שלא נעתרו לצו הקיסרי וסגדו לתמונות.
רדיפות אלו היו קשורות כנראה למלחמת אזרחים שפרצה בין הקיסר לבן תומאס הסלאבי, מפקד צבא שתבע גם הוא את השלטון על האימפריה.
תומאס היווה איום רציני בשנת 821, כשהוכתר לקיסר על ידי פטריארך אנטיוכיה, בתמיכת הח'ליפות הערבית.
תומכים רבים וחלק גדול מהצבא באסיה הקטנה הצטרפו אליו למרד ולניסיון ההשתלטות.
המלחמה עם תומאס הסתיימה בעזרת החאן הבולגרי במותו בשנת 823 לאחר מצור של שנה על העיר קונסטנטינופול
מלחמת האזרחים החלישה מאוד את שלטון הקיסר ואת האימפריה.
בנוסף, מיכאל השני סבל גם מהתקפות ערבים מאזור ספרד על כרתים, סיציליה, ודרום איטליה.
בשנת 824 ביקש מיכאל השני מלואי החסיד מלך הפרנקים לעזור לו, ולהשפיע על האפיפיור לתמוך במדיניות האיקונוקלאסטית.
בפנייה למלך הוא קישר בין המרד של תומאס לבין תנועת ההתנגדות הנזירית, וביקש שהנזירים הגולים שהתנגדו ברומא, יגורשו על ידי האפיפיור.
לואי החסיד שתמך בפנייה, פנה אל האפיפיור, אבל מדיניות האפיפיור לא השתנתה, הוא תמך בפולחן האיקונות ובהחלטות ועידת ניקיאה השנייה משנת 787 כאמונה הנכונה.
האפיפיור גם תמך בתאודורוס מסטודיון, ובתנועת הנזירים, כסמכות המרכזית בנושאים תאולוגיים בניגוד לקיסר.
תאופילוס, בנו של מיכאל השני, מלך משנת 829 והיה הקיסר האיקונוקלאסטי האחרון.
החמרה נגד פולחן האיקונות מתועדת בשנת 831 לאחר שהקיסר פגע בבישוף מתודיוס והרג את הבישוף מסארדיס, שהיו מראשי ההתנגדות לאיקונוקלאזם, בגלל שהם כנראה פעלו נגדו.
המקורות מתעדים גם החמרה באיסורים הקיימים, כמו איסור על ציור תמונות אנושיות בצבע, ואיסור מוחלט על הצגת דמויות אנושיות בכנסיות, במקומן הותרה רק הצגת חיות וציפורים.
תמונות וחפצי קדושה הוצאו שוב לשרפה.
איקונופילים נרדפו ונזירים גורשו מהערים, מהכפרים ומהמנזרים.
הרדיפות הקשות מיוחסות בעיקר להשפעתו של יוחנן גרמטיקוס על תאופילוס לאחר שהוא מונה להיות בישוף קונסטנטינופול.
יוחנן היה מורו ויועצו של הקיסר ואיקונופיל מושבע.
תאופילוס נלחם במוסלמים במשך רוב שנות שלטונו.
הוא התעלם מהאיום המוסלמי בסיציליה ודרום איטליה אבל התמודד עם המוסלמים באסיה הקטנה ובמזרח.
הצבא הביזנטי בפיקודו סבל מפלות רבות, אבל נפילת העיר אמוריון, עיר הולדתו של הקיסר, באסיה הקטנה בשנת 838 בידי הח'ליף אל-מעתצם נתפסה כתבוסה הקשה ביותר.
תבוסת העיר אמוריון הפכה לאגדה לאחר שארבעים ושניים מאנשי ממשל ביזנטים בכירים נלקחו מהעיר בשבי והפכו למרטירים נוצרים לאחר שסירבו להתאסלם.
תאופילוס אף נאלץ לבקש עזרה מהפרנקים, מהווניציאנים ומח'ליפות קורדובה.
להפסדים הרבים שהחלישו את הצבא ואת האימפריה הייתה השפעה על חומרת מדיניות האיקונוקלאזם, כך שהרדיפות התרכזו בעיקר באזור קונסטנטינופול והייתה למדיניות הקיסרית השפעה מועטה בשאר האימפריה.
עם מותו של תאופילוס בשנת 842 עבר השלטון לאשתו העוצרת תאודורה, ולבנו מיכאל השלישי שהוכר כקיסר כשהיה בן שלוש.
תאודורה, ששלטה עד שנת 856 בשם בנה, נחשבה לאיקונופילית בסתר בזמן נישואיה לתאופילוס, ותמכה בהחזרת פולחן האיקונות.
הקשר בן האיקונוקלאזם לבין ההצלחה הצבאית בקרבות הפסיק להוות נימוק מכריע לאכיפתו באימפריה לאחר התבוסות של שני הקיסרים האחרונים.
היועצים של תאודורה שמונו על ידי הקיסר תאופילוס לפני מותו סייעו לה.
בעזרת הנזירים, ותומכים איקונופילים הם ארגנו ועידה לביסוס התמיכה להחזרת פולחן האיקונות.
העוצרת תאודורה הביאה לסיומו של פרק האיקונוקלאזם האחרון בשנת 843. תאודורה דאגה לכך שתאופילוס יוכר כאיקונופיל לאחר שהפיצה סיפור שהוא חזר בו לפני שנפטר והכיר באמונה הנכונה.
בעקבות הוועידה, יוחנן השביעי גרמטיקוס פטריארך קונסטנטינופול חויב על ידי תאודורה לתמוך בפולחן האיקונות ופרש בשל כך מתפקידו.
במקומו מונה הבישוף האיקונופיל מתודיוס.
האיקונוקלאזם בוטל סופית על ידי הבישוף מתודיוס בשנת 843, פולחן האיקונות חזר להיות האמונה הנוצרית הנכונה, מאז, מוקדש היום הראשון של התענית הגדולה בכנסייה האורתודוקסית ובפולחן הביזנטי כיום חג של הניצחון על האיקונוקלאזם.
איקו קאדונו היא סופרת יפנית של ספרות ילדים, ספרי תמונות עיון ומאמרים.
היא הייתה פעילה בתקופת שווה ובתקופת הייסי ביפן.
יצירתה המפורסמת ביותר, "שירות המשלוח של קיקי", שיצא ב-1985, הפכה לסרט אנימה על ידי הייאו מיאזאקי, והולידה סדרה של ספרי המשך.
בשנת 2018 היא זכתה בפרס הנס כריסטיאן אנדרסן.
כיום היא משמשת כפרופסור אורח באוניברסיטת ניהון פוקושי במחוז אאיצ'י ביפן.
קאדונו נולדה ב-1935 במחוז פוקאגאווה (כיום:טוקיו) יפן.
כשהייתה בת חמש, נפטרה אמה הביולוגית עקב מחלה, ולעיתים קרובות היא פינטזה על סיפורים שונים כדי להפיג את בדידותה.
אביה, שניהל בית עבוט, סיפר לה לעיתים קרובות סיפורים שהמציא.
אביה נישא בשנית וזמן קצר לאחר מכן ב-1941 במלחמת העולם השנייה הוא יצא למלחמה.
קאדונו התגוררה עם אמה הטרייה ואחיה הצעיר בביתם בקואיווה עד שחזר אביה.
בשנתה הרביעית בבית הספר היסודי, פונו ילדי בית הספר לעיר נאגאי, בצפון יפן.
היא גדלה עם שישה ילדים נוספים, כולל אחיה למחצה.
קאדונו הצהירה כי החיים במהלך מלחמת העולם השנייה הציתו את אופייה המרדני וכי למלחמה הייתה השפעה עמוקה על האופן שבו היא ראתה את העולם.
לאחר המלחמה חזרה לטוקיו ונרשמה לתיכון אוטסומה לשנה שנייה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון אוטסומה בשנת 1953 ונכנסה לפקולטה לחינוך של אוניברסיטת ואסדה, המחלקה לשפה וספרות אנגלית.
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה עבדה במחלקת ההוצאה לאור של חנות הספרים קינוקוניה ונישאה כשנה לאחר מכן.
ב-1959, בגיל 24, לבקשת בעלה שהיה מעצב פנים, היגרה לברזיל לשנתיים.
בהמלצת אחד המרצים שלה באוניברסיטה היא החלה לכתוב.
היא כתבה סיפור עיון בשם "ברזיל והחבר שלי לואיזינו" המבוסס על חייה באותה תקופה, על ילד ברזילאי שאוהב לרקוד סמבה.
הספר יצא לאור בשנת 1970.
היא פרסמה כמעט מאתיים יצירות, בעיקר ספרים לילדים, ובהם ספרי תמונות ויצירות פרוזה לילדים גדולים יותר, וכן אוספי חיבורים.
ספר הילדים המצליח הראשון שלה, שפורסם "השודד בלה בלה" (Ôdorabô Bula Bula shi) יצא לאור ב-1981.
ב-1985 היא פרסמה את רומן הילדים "שירות המשלוחים של קיקי" (Majo no Takkyūbin ,魔女の宅急便) על מכשפה צעירה בהכשרה שמתחילה שירות משלוחים בעיירת החוף קוריקו.
הספר זכה במספר פרסים, ביניהם פרס נומה לספרות ילדים, פרס תרבות הפרסום של שוגקוקאן ורשימת הכבוד של IBBY.
הוא עובד לסרט באותו שם על ידי הייאו מיאזאקי בשנת 1989 והפך לאחד מסרטיו הפופולריים ביותר.
הספר עובד גם לסרט לייב אקשן ב-2014, בבימויו של טאקאשי שימיזו.
היא כתבה שמונה ספרי המשך לספר על קיקי.
ב-2023 הוכרז על פתיחת מוזיאון ספרות הילדים על שם איקו קאדונו במחוז אדוגווה ביפן.
שירות המשלוחים של קיקי (1985)
המרק של סבא (1989), עם המאייר סאטומי איצ'יקאווה
קאדונו זכתה בפרס הנס כריסטיאן אנדרסן לכתיבה לשנת 2018. השופטים תיארו את עבודתה כבעלת "קסם וחמלה בלתי ניתנים לתיאור" ושיבחו את הדמויות הנשיות מעוררות ההשראה שלה כ"בעלות הגדרה עצמית ויוזמת באופן מיוחד".
איקס עיגול (או בשמותיו באנגלית: noughts and crosses = בריטית, Xs and Os = קנדית, או tic-tac-toe = אמריקאית), הנקרא גם איקס מיקס דריקס הוא משחק לשני שחקנים המשוחק על לוח של 3x3 משבצות.
כל שחקן בתורו מסמן סימן באחת המשבצות (לרוב איקס או עיגול, ומכאן שם המשחק) השחקן המנצח הוא זה שהצליח למלא שורה, טור או אלכסון בסימנים שלו.
אם אף שחקן לא הצליח לעשות זאת עד שכל המשבצות מלאות, המשחק נגמר בתיקו.
בדרך כלל נהוג להתחיל במשבצת קיצונית וזאת כדי ליצור בהמשך שורה וטור (או שורה ואלכסון, וכדומה) שבכל אחד מהם שני סימונים, כאשר אם יבחר השחקן השני למנוע אחד מהם, ינצח השחקן המתחיל בעזרת שני הסימונים האחרים (לדוגמה: השחקן ראשון שם ב-A1, A3, ו-C3).
בשל טכניקות אלו בדרך כלל מגיע השחקן שהתחיל שני למצב של הפסד או תיקו.
במונחי תורת המשחקים, המשחק הוא משחק פתור: לשני השחקנים במשחק יש תכסיס תיקו.
כלומר, כל שחקן יכול במקרה הגרוע להבטיח לעצמו תיקו אם ישחק משחק מושלם.
לפיכך, אם שני השחקנים משחקים בצורה הטובה ביותר, הם יגיעו לתיקו.
משחק זה הוא פשוט יחסית, אך וריאציות שלו (למשל: לוח בלתי מוגבל בגודלו וארבעה או חמישה סימנים ברצף במקום שלושה, לוח תלת-ממדי או ארבע-ממדי ועוד) יכולות להיות מאתגרות ביותר.
במשחק הזה האדום מנצח כי בשורה התחתונה יש 3 אדומים.
האלגוריתם מראה כיצד כמעט אין סיכוי שעיגול ינצח.
האלגוריתם הבא הוא תוכנית משחק בעלת שנים עשר שלבים עבור לוח של 3x3 משבצות.
אם תוצאת הבדיקה היא חיובית, יש לבצע את ההוראות בשלב.
אם תוצאת הבדיקה היא שלילית, יש לעבור לשלב הבא.
אם התשובה שלילית בשלב האחרון, המשחק הסתיים.
אם שני השחקנים יפעלו על פי התוכנית, המשחק יסתיים בתיקו.
אם לכל היותר משבצת אחת מסומנת על הלוח וגם המשבצת האמצעית פנויה – לסמן את המשבצת האמצעית.
אם בשורה או באלכסון מסומנות שתי משבצות שלי – לסמן את המשבצת השלישית.
אם בשורה או באלכסון מסומנות שתי משבצות של היריב – לסמן את המשבצת השלישית.
אם שלוש משבצות מסומנות, המשבצת המרכזית שלי ושתי משבצות מנוגדות מסומנות– לסמן משבצת קצה.
אם שלוש משבצות מסומנות והמשבצת המרכזית שלי - לסמן פינה הנמצאת באותו טור/שורה עם שתי המשבצות של היריב ביחד.
אם יש פינה פנויה ומשני צדדיה שתי שורות ריקות – לסמן את הפינה.
אם המשבצת האמצעית פנויה – לסמן אותה.
אם יש שלוש משבצות פנויות בשורה או בטור – לסמן את הפינה.
אם יש שתי משבצות מנוגדות והמשבצת האמצעית שלי – לסמן אחת משתיים.
אם יש משבצת פינתית פנויה - לסמן אותה.
אם יש משבצת פנויה - לסמן אותה.
בשעשועון "תשע בריבוע", משתתפים שני שחקנים, אשר מנסים ליצור רצף של איקס או עיגול בשורה, טור או באלכסון, כאשר "לוח המשחק" הוא מבנה אנכי שבו 9 קוביות (3x3), אשר בכל אחת מהן יושב ידוען.
בסרט "משחקי מלחמה" משנת 1983, מהווה המשחק אלגוריה למלחמה גרעינית, כאשר המסר הוא שזהו מצב שאין אפשרות לנצח בו.
איקרוס (ביוונית עתיקה: Ἴκαρος) הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית, בנו היחיד של דדלוס, הממציא האומן.
בעקבות המיתוס, השם איקרוס משמש בהשאלה לאדם הרפתקן או למי שמסתכן יתר על המידה ומשלם על כך מחיר.
דדלוס נמנה עם גדולי האמנים והממציאים ביוון העתיקה.
לבקשת המלך מינוס מכרתים, תכנן והקים את הלבירינת – מבוך מורכב שנועד לכלוא ולהסתיר מעיני העולם את המינוטאורוס, בנה של פסיפאהאשתו.
עם השלמת הבנייה, אסר המלך מינוס את דדלוס ואת בנו איקרוס בתוך הלבירינת שבנו במו ידיהם, וזאת כדי להבטיח שסודות המבוך לא ידלפו לעולם.
לפי גרסה אחרת, המניע לכליאתם היה סיוע שהעניק דדלוס לתסאוס במשימתו להרוג את המינוטאורוס.
מסורות נוספות גורסות כי השניים נכלאו במגדל גבוה ולא במבוך עצמו.
כדי להיחלץ מהשבי, הגה דדלוס תוכנית מילוט נועזת.
מאחר שנתיבי הבריחה הימיים והיבשתיים נחסמו על ידי ספינותיו וחייליו של המלך מינוס, החליט דדלוס כי הדרך היחידה לחופש היא דרך האוויר.
הוא ובנו התקינו לעצמם כנפיים עשויות נוצות ציפורים, אותן חיברו באמצעות חוטים ושעווה או דונג.
טרם המראתם, התרה דדלוס באיקרוס לבל יגביה עוף ויתקרב אל השמש, מחשש שחומה ימיס את השעווה המאחדת את הכנפיים.
בניגוד לאביו השקול, איקרוס תואר כנער פזיז, אשר המריא יחד עם דדלוס ועד מהרה נסחף אחר ההתרגשות ותחושת העוצמה שבתעופה.
תוך התעלמות מאזהרותיו של אביו, החל איקרוס לנסוק מעלה אל עבר השמש.
החום העז התיך את הדונג בכנפיו, והוא צנח מטה אל הים.
כאשר הגיע דדלוס למקום הנפילה, כבר טבע הנער ומת.
מקורות ספרותיים אחרים ששימרו את המיתוס, כדוגמת הספא השמיני ב"מטמורפוזות" של אובידיוס והספר הרביעי ב"ביבליותקה" של פסאודו-אפולודורוס, מציינים כי איקרוס נפל אל האדמה ונהרג, ודדלוס נחת בעקבותיו.
באבלו הכבד, קילל דדלוס את כישרונותיו שהובילו לטרגדיה וקבר את בנו על אדמת האי, אשר נקרא מאז במיתולוגיה היוונית "איקריה" על שמו.
כמו כן, ים כרתים מכונה לעיתים "הים האיקרי" להנצחת זכרו.
דמותו של איקרוס הפכה במרוצת השנים למטבע לשון ולסמל תרבותי, המתאר אדם הרפתקן הנוטל סיכונים מופרזים, או מי שמשלם מחיר כבד על יהירות וחוסר ציות.
המיתוס על איקרוס ודדלוס שימש השראה למספר יצירות מופת.
אחת המפורסמות שבהן היא נוף ונפילת איקרוס (1558, פיטר ברויגל האב), אשר ידועה בזכות התיחכום, המניפולציות והמסרים אשר בה.
הציור מתאר את נפילת איקרוס בדרך שכמעט מתעלמת מאיקרוס עצמו, והדבר בא לידי ביטוי גם בשמו של הציור.
לצופה קשה להבחין בדמותו של איקרוס, ואף שלל הדמויות שבציור מתעלמות מן האסון וממשיכות במלאכתן.
המסר העיקרי של הצייר הוא הניכור של בני האדם, העסוקים בשלהם, ואדישותם לסבלותיו של הזולת (מסר יוצא דופן לאמן מן המאה ה-16).
ציור אחר (פטר פול רובנס, 1636) מתאר את מעופם של איקרוס ודדלוס בצבעי צהוב עזים וחמים, ומכאן שהמסר העיקרי של הצייר הוא הדגשת החטא (חטא ההיבריס של איקרוס שהגביה עוף), והעונש (התכת הדונג, ומותו של מי שמתייהר כך).
ציור מפורסם אחר הוא של יעקוב גוי (Jacob Peter Gowy).
גוי היה מתלמידיו של פיטר פול רובנס, ובציורו משנת 1650 מתוארים איקרוס ודדלוס במעופם.
יצירה אחרת היא איקרוס של הצייר הפלמי יוס דה מומפר.
המיתוס על איקרוס ודדלוס שימש השראה גם לאלבום חשוב של הרכב אמריקאי בשם Winter Consort וגם לשיר Flight of Icarus ("המעוף של איקרוס") של להקת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן.
ברוס דיקינסון, מחבר מילות השיר, שינה את הגרסה המקורית של הסיפור וכתב כי אביו של איקרוס הכשיל את בנו ושלח אותו אל מותו בכוונה.
חברת התקליטים הפרטית "Swan Song" של הלהקה הבריטית לד זפלין השתמשה בדמותו של איקרוס כלוגו שהפך למזוהה עם הלהקה.
בלוגו ניתן לראות את דמותו של איקרוס מרחפת בין שמים לארץ בדמות מלאך.
במשחק Assassin's Creed Odyssey משנת 2018, לדמות הראשית נלווה נץ אשר מכונה איקרוס.
בהשראת המיתוס כתב דן אלמגור ב-1973 את "הבלדה על דדלוס ואיקרוס" לצוות בידור חיל האוויר.
המשורר הבלגי גי גופט כתב את השיר "עלייתו של איקרוס" בעקבות הסיפור המיתולוגי.
השיר תורגם לעברית על ידי יואל טייב ופורסם בכת העת ננופואטיקה.
איקְרָה () היא סלט מזה העשוי ברובו מביצי דגים, ואופייני למטבח הבלקני.
את האיקרה מכינים מביצי דגים מומלחים, לרוב בקלה, קרפיון או קיפון בורי בתוספת פירורי לחם, שמן, חומץ ובצל המעובדים לממרח חלק דמוי מיונז.
יש המחליפים את החומץ במיץ לימון ואת פירורי הלחם במחית תפוחי אדמה.
איקרה ביתית היא בצבע לבן אפרפר או ורוד (תלוי בצבע ביצי הדגים).
זו התעשייתית מולבנת לצבע לבן צח או שמוסף לה צבע מאכל ליצירת צבע ורדרד.
איקרה מוגשת קרה כמנת פתיחה ומשמשת גם למילוי כריכים.
ברומניה, הכנת האיקרה המסורתית מוגדרת בסטנדרט ממשלתי N.I.D.
927-70 N 23 ומוכרת כהתמחות מסורתית מובטחת בשם "סלט איקרה מסורתי מקרפיון".
על פי הסטנדרט על המוצר להכיל לכל הפחות 50% ביצי קרפיון.
ביוון נקראת האיקרה טרמוסלטה ומהווה מאכל אופייני ליום שני הנקי הפותח את תענית הפסחא.
איקר קסיאס פרננדס (בספרדית: Iker Casillas Fernández; נולד ב-20 במאי 1981 במדריד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
קסיאס הוא שיאן ההופעות לשעבר במדי נבחרת ספרד בכדורגל, בה שימש כקפטן, עם 167 הופעות.
קסיאס, בעיני רבים, נחשב לאחד מגדולי השוערים בכל הזמנים.
בנוסף על כך זכה גם בתארים קבוצתיים רבים, הכוללים חמש זכיות באליפות הליגה הספרדית, שלוש זכיות בסופר קאפ הספרדי, שלוש זכיות בגביע אירופה לאלופות, זכייה בסופר קאפ האירופי, זכייה בגביע הבין יבשתי, וזכייה בגביע המלך הספרדי (כולן עם ריאל מדריד).
כמו כן קסיאס הוא השחקן השני עם הכי הרבה ניצחונות בליגה הספרדית (לאחר ליונל מסי), עם 334 ניצחונות.
ב-1999 שיחק בנבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 20 , וזכה עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20. החל משנת 2000 ועד 2016 היה שוערה הראשון של הנבחרת הבוגרת.
לקראת יורו 2008, נבחר לשמש קפטן הנבחרת ובטורניר עצמו הוביל את ספרד לזכייה בתואר ונבחר לשוער המצטיין ולנבחרת הטורניר.
כשנתיים לאחר מכן הוביל את הנבחרת לזכייה במונדיאל 2010 לאחר שספג שני שערים בלבד במהלך הטורניר כולו ונבחר שוב לשוער המצטיין ולנבחרת הטורניר.
ביורו 2012 השלים זכייה שנייה ברציפות בתואר אלופת אירופה עם הנבחרת, כשהוא סופג שער אחד בלבד במשך כל הטורניר.
את דרכו בכדורגל החל קסיאס בקבוצות הילדים והנוער של מועדון הכדורגל ריאל מדריד.
ב-27 בנובמבר 1997, כשהוא בן 16 בלבד, זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת לקראת המשחק נגד רוזנבורג בלקלאב במסגרת ליגת האלופות לעונת .
למרות זאת, את הופעת הבכורה שלו בהרכב ערך רק שנה מאוחר יותר, כאשר החליף את שוערה של ריאל, בודו אילגנר.
בעונה שלאחר מכן, הפך רשמית לשחקן הקבוצה ונבחר לשמש כשוער הראשון שלה.
בשנת 2000, הפך לשוער הצעיר בכל הזמנים שמופיע בגמר ליגת האלופות, כאשר ריאל ניצחה במשחק הגמר את ולנסיה בתוצאה 0:3, ארבעה ימים בלבד לאחר יום הולדתו ה-19. כמו כן, זכה בעונה זו גם בפרס בראבו, הניתן מדי שנה לכדורגלן הצעיר המצטיין באירופה.
גם בעונה הבאה המשיך לשמש כשוערה הראשון של ריאל, אולם במהלך עונת הוחלף על ידי ססאר סאנצ'ס וירד לספסל.
קסיאס חזר לשחק כאשר סאנצ'ס נפצע בדקות האחרונות של גמר ליגת האלופות 2002 והציג יכולת שיא כאשר מנע משחקני היריבה באייר לברקוזן להבקיע פעם אחר פעם.
לבסוף ניצחה ריאל 1:2 וקסיאס בן ה-20 הוכתר סופית כשוערה הראשון של הקבוצה.
על אף שזכה לפרסום ותשבחות רבות על הופעתו בגמר, במשך ארבע השנים הבאות ירד מעמדו של קסיאס כשוער, אשר שיחק בצילם של גדולי השוערים באירופה דאז, ג'אנלואיג'י בופון ופטר צ'ך.
בשנת 2007 פרץ לראשונה לתודעה כשוער מוביל באירופה והוביל את ריאל לזכייה באליפות ספרד.
כמו כן, בלט ביכולתיו גם בליגת האלופות ונבחר לנבחרת אופ"א של השנה, אליה נבחרים ארבעת השחקנים המובילים בעמדתם באירופה.
גם בעונת הוביל את ריאל לזכייה באליפות ספרד, והפעם עשה זאת כשהוא סופג 32 שערים בלבד במהלך העונה כולה, נתון שהעניק לו את פרס ריקרדו זאמורה הניתן לשוער שספג את כמות השערים הנמוכה ביותר במהלך העונה.
בנוסף, נבחר לנבחרת העונה באירופה על פי בחירת העיתונאים ושוב לנבחרת אופ"א של השנה.
ב-14 בפברואר 2008, קסיאס, יחד עם קפטן ריאל, ראול גונזלס חתם על חוזה לכל החיים בקבוצה.
פירוש הדבר שאין באפשרותו לעבור לאף קבוצה עד לסיום דרכו בכדורגל (אותו הפר ב-2015 כאשר עבר לפורטו).
החוזה תקף עד שנת 2017, כאשר בכל שנה בה משותף השחקן בלמעלה מ-30 משחקים מתווספת שנה לחוזה.
סעיף שחרורו מריאל עומד על סכום של 113 מיליון אירו.
את עונת החל קסיאס כשהוא נחשב לשוער הטוב בעולם, אך בחודשיים הראשונים של העונה לא היה במיטבו וספג שערים רבים, כשהשיא היה הדחתו מהרכב הקבוצה במשחק ליגת האלופות נגד באטה בוריסוב.
עם זאת, בהמשך ייצב את מעמדו ושיפר את יכולתו עד כדי כך שהיה לשחקן המוביל של ריאל בעונה זו יחד עם גונסאלו היגוואין.
למרות יכולתו הטובה של קסיאס באמצע ובסיום העונה שהקנתה לו בין השאר את תואר שוער השנה בעולם, לא הצליח לסייע לריאל שהודחה בפעם החמישית ברציפות כבר בשלב שמינית הגמר של ליגת האלופות והפסידה את האליפות לברצלונה, כאשר היא מסיימת את העונה עם תבוסה 6:2 ב"קלאסיקו" ושישה הפסדים רצופים.
עוד לפני כן, בפברואר 2009 הפך קסיאס לשיאן ההופעות לשוער בריאל מדריד כאשר ערך את הופעתו ה-454 במדי הקבוצה ובכך עקף את שוערה של ריאל בשנות ה-80 וה-90, פרנסיסקו בויו.
בזמן עונת המלפפונים של קיץ 2009, פורסם על ידי כלי תקשורת שונים בספרד כי המועדון האנגלי מנצ'סטר סיטי מוכן להציע לריאל מדריד 123 מיליון אירו עבור קסיאס.
אף על פי כן, הודיע המועדון כי לא נשלחה הצעה רשמית.
בהמשך הקיץ התעניינה בשרותיו של השחקן גם קבוצת טוטנהאם הוטספר, אך זה הודיע שהוא "אינו מעוניין לעזוב את קבוצת נעוריו".
ב-4 באוקטובר 2009, במשחק הליגה נגד סביליה, ביצע קסיאס הצלה, כאשר זינק מהפינה הימנית של השער לשמאלית ועצר את הכדור שנבעט על ידי דייגו פרוטי כחמישה מטרים מקו השער.
לאחר המשחק זכה לתשבוחת רבה מגורדון בנקס, אשר נחשב לאחד השוערים הגדולים בתולדות המשחק, שאמר: "הריפלקסים של קסיאס מדהימים.
אם הוא ימשיך לשחק ביכולת הזו הוא יהפוך לאחד השוערים הטובים בהיסטוריית המשחק." ב-2011 סיפק הצלה דומה, גם כן מול סביליה.
קסיאס זכה לכרטיס אדום אחד בקריירה, אותו קיבל בעונת 2010/11 במשחק נגד אספניול.
בעונת היה מבין השחקנים המובילים של ריאל מדריד, ותרם לה לאליפות ולהגעה עד לחצי גמר ליגת האלופות.
בעונת נפצע בידו, והוחלף על ידי דייגו לופז, לאחר החלמתו מהפציעה חווה קסיאס ירדה במעמדו, ולא חזר לפתוח בשער ריאל מדריד.
בעונת פתח קסיאס בשערה של ריאל מדריד בעיקר במסגרת גביע המלך הספרדי ובליגת האלופות.
באותה עונה זכתה ריאל מדריד בשני התארים הללו.
בקיץ 2015 עבר לפורטו וכך סיכם 16 שנות משחק בריאל מדריד.
ב-1 במאי 2019, בזמן אימון עם קבוצתו פורטו, עבר קסיאס התקף לב.
הוא אושפז ונותח בבית החולים המקומי.
ב-6 במאי הוא שוחרר מבית החולים כשמצבו טוב, אך נאסר עליו לעסוק בפעילות ספורטיבית למשך שלושה חודשים.
ב-15 ביולי 2019 הודיע כי ייקח פסק זמן של שנה מכדורגל, ויצטרף לצוות המקצועי של פורטו, אך הכחיש את השמועות כי יפרוש והבהיר שמדובר בפסק זמן בלבד.
בפברואר 2020 הודיע התמודדות לראשות ההתאחדות לכדורגל בספרד אך ביוני אותה שנה הסיר את מועמדותו.
ב-4 באוגוסט 2020 הודיע רשמית על פרישה ממשחק.
ב-22 בדצמבר של אותה שנה הודיעה ריאל מדריד על חזרתו לקבוצה, הפעם בתפקיד ניהולי בתור סמנכ"ל קרן המועדון.
הופעת הבכורה של קסיאס בנבחרת הלאומית הייתה בשנת 1995, כאשר זכה עם נבחרת ספרד עד גיל 15 באליפות אירופה.
לאחר שנתיים, כשהוא בן 16 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 17 והיה לשחקן הצעיר בסגל הנבחרת שסיימה במקום השלישי בגביע העולם עד גיל 17. מאוחר יותר מונה לקפטן הנבחרת.
שנתיים לאחר מכן, הוביל את הנבחרות עד גיל 18 ועד גיל 20 לזכיות בגביע מרידיאן ובגביע העולם עד גיל 20.
נכון להיום, קסיאס הוא השוער עם הכי הרבה הופעות במדי נבחרת ספרד הבוגרת (167).
את הופעת הבכורה שלו בהרכב הנבחרת הבוגרת ערך במשחק אימון נגד (בגיל 19 שנים ו-14 ימים).
מספר שבועות לפני כן זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2000, שם שימש כמחליפו של סנטיאגו קניזארס.
בשנת 2002 זומן שוב לנבחרת לקראת המונדיאל שנערך אותה השנה ביפן ובקוריאה הדרומית.
בטורניר עצמו הוצב לראשונה כשוערה הראשון של הנבחרת, לאחר פציעה של קניזארס, שמנעה ממנו לקחת חלק בטורניר.
כשהוא בן 21 בלבד, היה קסיאס לאחד מהשוערים הצעירים בטורניר.
הוא הוכתר כגיבור לאחר שעצר שתי בעיטות עונשין בדו-קרב בעיטות עונשין נגד בשלב שמינית הגמר.
קסיאס שותף בכל משחקיה של נבחרת ספרד בשלב מוקדמות יורו 2004 וספג ארבעה שערים בלבד במהלך הקמפיין כולו.
כמו כן, הוא פתח בהרכב בכל משחקי הנבחרת ביורו עצמו, אליו העפילה ספרד אחרי ניצחון 1:5 בסיכום שני משחקי פלייאוף המוקדמות נגד .
הוא הופיע עם הנבחרת גם במונדיאל 2006, במהלכו תיפקד פעמיים כקפטן הנבחרת, אך החמיץ את משחק שמינית הגמר, בו הפסידה ספרד 3:1 ל.
עם אי זימונו לנבחרת של חברו לריאל מדריד, ראול לקראת יורו 2008, קיבל קסיאס את סרט הקפטן של ספרד.
הוא פתח בהרכב בשני משחקי שלב הבתים הראשונים של היורו, אך מכיוון והמשחק השלישי נגד יוון היה חסר משמעות, העדיף מאמנו לואיס אראגונס להחליפו בחוסה מנואל ריינה.
ב-29 ביוני, נערך משחק הגמר, בו ניצחה ספרד 0:1 משער של פרננדו טורס וזכתה ביורו.
קסיאס סיים את הטורניר מבלי שספג שער אחד בשלבי הגמר וכאשר רק זלאטן איברהימוביץ' השוודי ורומן פבליוצ'נקו הרוסי הצליחו להבקיע לרשתו במהלך הטורניר כולו.
הוא הפך לשוער הראשון שמניף את גביע היורו כקפטן נבחרת.
באוקטובר 2008 שברו קסיאס ומחליפו בשער הנבחרת, חוסה מנואל ריינה, את השיא הלאומי במספר הדקות הגדול ביותר שעבר מבלי לספוג שער.
710 דקות שמרו שניהם על רשת נקייה, יותר משוערי העבר האגדיים של הנבחרת, אנדוני זוביזרטה ופרנסיסקו בויו.
וסלי סונק הבלגי סיים את הרצף, כאשר הבקיע במשחקה של נבחרתו נגד ספרד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
קסיאס דורג ראשון מבין השוערים (רביעי בדירוג הכללי) בבחירות לכדור הזהב בשנת 2008, כאשר רק לליונל מסי, לזוכה הפרס כריסטיאנו רונאלדו ולחברו לנבחרת פרננדו טורס מספר הצבעות רב משלו.
הוא נבחר לשוער הטוב בעולם לשנת 2008 על ידי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל ובו בזמן, גם עלה למקום השלישי בדירוג השוערים הטובים בכל הזמנים, כאשר הוא עובר את אוליבר קאן.
ב-5 בספטמבר 2009, לאחר הניצחון 0:5 על בלגיה במוקדמות המונדיאל, השווה קסיאס את שיאו הלאומי של אנדוני זוביזרטה, כאשר שמר על שער ריק בפעם ה-56 שלו במשחקים בינלאומיים.
ארבעה ימים לאחר מכן, ב-9 בספטמבר 2009 שבר את השיא, כאשר שמר על שער נקי מספיגות במשחק נגד .
ב-14 בנובמבר ערך את הופעתו ה-100 במדי נבחרת ספרד, במשחק ידידות נגד ארגנטינה.
בכך הפך לשחקן השלישי בהיסטוריית הנבחרת שמגיע ל-100 משחקים בינלאומיים, כאשר רק לראול (102) ולזוביזרטה (126) מספר הופעות גדול משלו.
ב-29 במאי 2010, במשחק ההכנה למונדיאל 2010 נגד ערב הסעודית, עבר את ראול ועם 103 הופעות בינלאומיות, הפך לשחקן בעל מספר ההופעות השני בהיסטוריית הנבחרת.
גם במונדיאל 2010 הפגין קסיאס יכולת מרשימה במיוחד והוביל את ספרד לזכייה בתואר לאחר ניצחון 0:1 על בגמר.
הוא החל את הטורניר עם יכולת בינונית בשלב הבתים, בו ספג שני שערים, כולל השער היחיד בהפסד המפתיע 1:0 ל במחזור הפתיחה.
עם זאת, בהמשך שיפר משמעותית את יכולתו ולא ספג ולו שער אחד במשחקי הנוקאאוט, כאשר שמר על שער נקי מספיגות נגד , ו בשמינית, רבע וחצי הגמר בהתאמה.
במשחק הגמר נגד הולנד הציג את אחד ממשחקי השיא שלו בקריירה, כאשר ביצע שתי הצלות במיוחד לבעיטות של אריין רובן ההולנדי, לאחר שזה עבר את כל הגנת ספרד ונותר במצב של "אחד על אחד" עם קסיאס.
בסופו של דבר ספרד ניצחה במשחק 0:1 בהארכה בזכות שער של אנדרס אינייסטה וזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
קסיאס, אשר זכה להניף את הגביע כקפטן הנבחרת, נבחר לשוער המצטיין של המונדיאל ולנבחרת הטורניר.
ב-14 בנובמבר 2012, עמד קסיאס בשערה של נבחרת ספרד בניצחון 5:1 מול נבחרת , ובכך השווה את שיאו של השוודי תומאס ראבלי כשוער בעל מספר ההופעות הבינלאומיות הרב ביותר – 143.
ביורו 2016 שהתקיים בצרפת הודחה ספרד בשמינית הגמר.
קסיאס לא שיחק אף דקה בטורניר, שכן השוער הבכיר בנבחרת היה דויד דה חאה.
נוסף על כך, מאז משחקו האחרון בתחילת יוני 2016 נגד דרום קוריאה, קסיאס לא התמודד או לקח חלק באף אחד ממשחקי הנבחרת ואף איבד את תואר הקפטן לסרחיו ראמוס ואת מקומו כשוער הראשון לדויד דה חאה.
עם זאת, קסיאס מעולם לא עזב את הנבחרת ולא הודיע על פרישה.
בתחילת 2012 התארס קסיאס עם העיתונאית הספרדייה שרה קרבונרו וב-2016 התחתנו.
במרץ 2021 הודיעו בני הזוג על פרידה לאחר 11 שנים.
במאי 2019 עבר קסיאס התקף לב במועדון קבוצתו, הוא הובל לבית חולים.
הוא חזר להתאמן חודשים לאחר מכן, אך הוא הודיע שקיבל תפקיד מאמן במועדון עד להחלמתו.
במאי, הודיעה המשפחה שאשתו של קסיאס חולה במחלת הסרטן.
במיתולוגיה היוונית,ישנם שני אנשים הנקראים איקריוס (Icarius):
איקריוס, בנם של אויבלוס וגורגופון, הנשוי לפריבואה ואביהם של פנלופה ופרילאוס.
איקריוס היה אלוף בתחרויות ריצה, והסכים שבתו תתחתן רק עם האדם שינצח אותו.
אודיסאוס הצליח לנצחו, התחתן עם פנלופה, ולהם בן יחיד - טלמאכוס, שנולד בזמן שאודיסאוס נקרא להילחם במלחמת טרויה.
יום אחד הזמין איקריוס את דיוניסוס להתרשם מכרמו.
דיוניסוס התפעל וגילה לו את סוד הכנת היין.
איקריוס הזמין את חבריו לשתות עמו מהמשקה החדש, והם, שלא היו רגילים למשקאות אלכוהוליים, שתו יותר מדי והתעוררו עם חמרמורת.
במחשבה שאיקריוס ניסה להרעיל אותם, הם רצחו אותו.
בתו, שמצאה את גופתו, התאבדה בתלייה.
דיוניסוס הכעוס העניש את העיר במגפה, אשר גרמה לשיגעון ולאחר מכן התאבדות של כל הנשים הלא נשואות.
על מנת לכבד את זכרו של איקריוס, דיוניסוס הנציח אותו בקבוצת הכוכבים רועה דובים.
איקיטוס (ספרדית: Iquitos) היא עיר בצפון פרו, בליבו של יער הגשם על גדות נהר האמזונאס, ובירת מחוז לורטו.
העיר נמצאת בגובה 106 מטרים מעל פני הים, והיא העיר הגדולה ביותר בעולם אשר מנותקת מכבישים ודרכים יבשתיות: הגישה אליה מתאפשרת רק דרך שדה התעופה והנמל המקומיים.
אוכלוסיית העיר מונה 400,000 תושבים.
מזג האוויר באזור לח מאוד עם לחות ממוצעת של 85%.
העונה הגשומה היא בין החודשים נובמבר עד מאי, ובמהלכה יורדות כמויות גדולות של גשמים.
מפלס הנהר מגיע לשיא גאות בחודש מאי ולשיא השפל בחודש אוקטובר.
העיר נוסדה בשנת 1750 על ידי מיסיונרים נוצרים ישועים, שהחלו להמיר את דתם של תושבי האזור.
העיר החלה לשגשג כשהפכה לבירת אזור לורטו ב-1864, בזכות גילוי השימוש בעץ הגומי לצורך תעשיית הלטקס.
בסוף המאה ה-19 התפתחה תעשיית הגומי ונעשה שימוש גובר בעץ הגומי לצורך יצירת לטקס.
גילוי זה הביא לפריחה כלכלית גדולה באזור.
כיום בעקבות המעבר לתחליפים סינתטיים וגידול חקלאי מרוכז של עצים אלו, לא נאסף הגומי מעצים הגדלים באזור זה.
בעשורים האחרונים כלכלת העיר מבוססת בעיקר על כריתת עצים מיערות הגשם, ושאיבת נפט גולמי המצוי בשפע באזורי הג'ונגל.
כמו כן מיקומה של העיר, בסמוך לגבולות עם המדינות ברזיל ואקוודור, הופך אותה לצומת מסחרית חשובה.
בעיר ישנן שתי אוניברסיטאות, אשר מקדמות את המחקר האקולוגי של האזור.
מגוון רחב של גילויים באזור תרמו למחקרים רבים בתחום הכימיה והביולוגיה.
בנוסף נעשה מאמץ לערב את האוכלוסייה המקומית בשימור יערות הגשם, תוך כדי מתן דגש על חשיבות התיירות האקולוגית.
לאיקיטוס מוניטין גדל של מוקד תיירות בפרו.
רמת הפשיעה ביחס לגודל העיר היא נמוכה יחסית.
התנועה בתוך העיר היא בעיקר על ידי אופנועים ומוטו-טקסי.
מוקדי התיירות המרכזיים הם סיורים היוצאים מהעיר על גבי סירות לג'ונגלים הסמוכים, והרובע בלן (Belén), בו אפשר לצפות בדרך החיים המיוחדת של המקומיים ולשוט על גבי סירות קנו בשווקים הצפים הייחודיים לרובע.
כמו כן איקיטוס מהווה נקודת יציאה לשמורת הטבע הלאומית פקיה-סמיריה (Pacaya-Samiria).
בשנות השמונים של המאה ה-19 הגיעה לעיר קבוצה קטנה של צעירים יהודים ממרוקו, הרפתקנים מתוך קבוצה גדולה של יהודי מרוקו שהיגרו לדרום אמריקה והשתקעו בעיקר בברזיל.
חלק מאותם צעירים עזבו את איקיטוס, ואלו שהשתקעו נישאו לתושבות המקום ממוצא אינדיאני.
יהודים אלו עסקו בסחר בעץ הגומי.
בעיר לא נבנה בית כנסת, אך הוקם בית עלמין יהודי.
בשנות החמישים של המאה ה-20 התחילו הצאצאים של אותם מהגרים להתעניין בשורשים היהודיים שלהם, ובשנות ה-90 מאות מהם עברו תהליכי גיור בסיוע רבנים פרואנים.
המתגיירים התארגנו בקבוצה בשם "החברה הישראלית של איקיטוס" (Sociedad Israelita de Iquitos).
רבים מבני הקהילה עלו לישראל.
בימינו פועל בעיר בית כנסת קטן בחדר האחורי של חנות למזרנים השייכת לאחד מחברי הקהילה.
איקיקה (בספרדית: Iquique) היא עיר נמל ובירת מחוז טרפקה (Tarapacá) בצפון צ'ילה.
היא שוכנת לחוף האוקיינוס השקט, בשולי מדבר אטקמה.
על פי מפקד אוכלוסין מ-2002, אוכלוסייתה מנתה 226,419 נפשות.
שמה של איקיקה נגזר מהביטוי Ique-Ique, שמשמעותו בשפת איימרה "שלווה" או "מנוחה".
בתקופה הקולוניאלית הייתה חלק ממלכות המשנה של פרו, ולאחר מלחמות העצמאות של אמריקה הלטינית נותרה בשטח פרו.
גילוי מרבצי המלחת במדבר אטקמה הביא לצמיחתה המהירה מאמצע המאה ה-19, עת שימשה נמל ראשי לייצוא המלחת ותוצריה לאירופה.
ההכרה בערכה הכלכלי הרב של המלחת גרמה לסכסוכי גבול בין צ'ילה, פרו ובוליביה, ולפרוץ מלחמת האוקיינוס השקט (1879-1883).
במהלך המלחמה התחולל מול חופי איקיקה קרב ימי (ב-21 במאי 1879) בין חילות הים של צ'ילה ופרו.
אף כי לא הושגה בו הכרעה, עורר הקרב אלפי צעירים צ'יליאניים להתגייס לצבא, והוא נחשב בהיסטוריה של צ'ילה לאחד הגורמים העיקריים שהביאו לניצחונה במלחמה.
בסיום המלחמה סיפחה צ'ילה את מחוזות טקנה (Tacna), אריקה (Arica) וטרפקה, ובהם מרבית אזורי הכרייה של המלחת.
בעקבות זאת קיבלה איקיקה תנופה נוספת לגידולה והפכה לעיר קוסמופוליטית, מרכז לחברות הכרייה, שרובן היו בבעלות בריטית ואמריקנית.
תנאי ההעסקה הירודים של פועלי מכרות המלחת גרמו לתסיסה בקרב הפועלים, שהגיעה לשיאה בשביתה כללית, בדצמבר 1907. אלפי פועלים שובתים ובני משפחותיהם צעדו מהמכרות והתקבצו באיקיקה, שם התכנסו בחצר בית הספר "דומינגו סנטה מריה", ופנו לממשל לתווך ביניהם לבין המעסיקים במשא ומתן על דרישותיהם.
ארגוני הפועלים של איקיקה תמכו במאבק פועלי המכרות והצטרפו לשביתתם עד שהעיר הושבתה לחלוטין.
השביתה הסתיימה ב-21 בדצמבר לאחר שכוחות צבא פתחו באש לעבר השובתים והרגו כמה מאות מהם, בטבח סנטה מריה דה איקיקה, שהיה לאירוע מכונן בתולדות תנועת הפועלים בצ'ילה.
ירידת מחיר המלחת לאחר שפותחה שיטה להפקת אשלגן חנקתי באופן מלאכותי, ובמקביל השפל הגדול שהחל ב-1929, פגעו קשות בכלכלת איקיקה, שהתבססה כולה על יצוא המלחת.
המוני פועלים עזבו את המכרות והיגרו אליה, אך נותרו ללא תעסוקה.
בעשורים הבאים התפתח בה בהדרגה ענף הדיג ותעשיות הנלוות אליו, עד שאיקיקה הפכה מנמל מלחת לנמל של קמח דגים.
ב-1975 היא הוכרזה כנמל חופשי (Zona Franca) על מנת למשוך אליה השקעות זרות.
ב-2001 הוכרזה איקיקה "בירת התרבות של אמריקה" לשנה זו, מעמד שהביא לגידול ופיתוח התיירות בעיר.
יצחק (איקי) אלנר (נולד ב-5 בנובמבר 1963) הוא פעיל ציבור ופעיל פוליטי ישראלי, ממייסדי המכון למנהיגות העתיד בישראל, לשעבר מנכ"ל תנועת "חוקה לישראל".
אלנר נולד בחיפה וגדל בקריית מוצקין, בן לניצולי השואה.
כיהן כיו"ר ארגון "נוער לנוער" המקומי וכיושב-ראש מועצת התלמידים.
סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
היה יועץ תקשורת לשר החינוך, פרופ' אמנון רובינשטיין.
היה דובר מטה "עצרת השלום" שבסופה נרצח ראש הממשלה יצחק רבין.
לאחר מכן שימש כיועץ לשר לאיכות הסביבה, יוסי שריד.
בשנת 1997 נתמנה למנכ"ל תנועת "חוקה לישראל".
היה ממקימי המטה למען חופש דת לישראל, קואליציית-גג של למעלה מ-20 ארגונים שפעלה לקידום הפרדת הדת מהמדינה, נישואים אזרחיים ושוויון בין הזרמים היהודיים בישראל, באמצעות חקיקת חוק יסוד: חופש הדת (שלא נחקק).
בשנת 2000 כיהן בוועדה הממשלתית לחוקה בראשות פרופ' יעקב נאמן שהקימה ממשלת שרון הראשונה, וייצג בה את מפלגת המרכז על-פי הזמנת ח"כ דן מרידור.
עם ההחלטה על הפסקת הפעילות הציבורית של תנועת "חוקה לישראל" נבחר אלנר לכהן כמנהל ארגון "הרוב הציוני" במסגרתו פעל לקידום פתרון בעיית המעמד הדתי-הלכתי של מאות אלפי עולים חדשים מברית המועצות לשעבר.
בשנת 1999 הצטרף למפלגת שינוי ובשנת 2001 נבחר במקום השני בבחירות למועצת שינוי.
בשנת 2003 נבחר לראשות סניף ת"א של המפלגה.
בבחירות לכנסת השש עשרה עמד בראש מטה הלהט"ב והוצב במקום ה-19. היה מראשי "המורדים" במנהיג "שינוי", יוסף לפיד, ופעל להצבת פרופ' אוריאל רייכמן בראשות המפלגה.
מיד לאחר הבחירות המקדימות בשנת 2006, שהסתיימו בפרישת לפיד, פרש אלנר מ"שינוי".
באותה שנה עבר להתגורר בשדרות והקים את המכון למנהיגות העתיד, יחד עם אל שווימר.
בשנת 2005 השתתף בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בערוץ 2, והוצג כהומוסקסואל.
בראשית 2019 ולקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת היה ממקימי מפלגת "מגן" בראשות תא"ל גל הירש ונבחר למקום השני ברשימתה.
המפלגה כשלה בבחירות ולא עברה את אחוז החסימה.
איקסורה מאוי (שם מדעי: Ixora Maui), הוא שיח בגובה 90 - 120 ס"מ ממשפחת הפואתיים.
מקובל להשתמש בו כגדר חיה, למרות שהוא לא מומלץ לכך בשל גודל עליו.
לצמח פריחה כתומה, הנמשכת כל השנה.
במקור, הוא מהודו ונפוץ מאוד במדינות דרום ארצות הברית בעלות אקלים טרופי.
הוא סובל מכנימות וקרדיות - חרק טפילי זעיר, אך בטיפול מתאים המזיקים מושמדים.
משתלת מאירה - קדומים - יוני 2008
אִיקְלֶנָה הוא כפר בדרום יוון בשטח מחוז מסיניאה, הממוקם 14 קילומטרים צפונית-מזרחית לפילוס.
בכפר, המצוי בסביבה הררית ומיוערת, התגוררו (נכון לשנת 2011) 313 תושבים.
במקום קיימים בית ספר וכנסייה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום על ידי החברה הארכאולוגית של אתונה ואוניברסיטת מיזורי-סיינט לואיס בהנהלתו של פרופסור מייקל קוסמופולוס, התגלו ממצאים חשובים מתקופת הברונזה המאוחרת (1600-1100 לפנה"ס לערך).
הממצאים כוללים ארמון מראשית התקופה המיקנית, חומות-ענק מדורגות, ציורי קיר, מערכת ניקוז מתקדמת ולוח חרס מ-1450-1350 לפנה"ס ועליו הדוגמה הקדומה ביותר של כתב ליניארי ב'.
אִיקִיזוּקוּרִי (ביפנית: 生き作) או איקזוקורי (ביפנית: 活け造り) היא שיטה להכנת סשימי שמשמעותה "מוגש חי" ובה דגים או מאכלי ים מוגשים כשהם חיים (בנוסף על היותם נאים - לא מבושלים).
הדגים או מאכלי הים נאכלים בשלמותם, או כאשר השף פורס אותם בעודם בחיים מבלי להרוג אותם, ומגיש אותם עם רוטב.
הסועד בוחר את הדג או הסרטן מאקווריום המסעדה, והמאכל מוגש לו מיידית.
שיטת הגשה זו נחשבת כאכילת מוצר שהוא בשיא טריותו.
המנה מעוטרת בזנגביל כבוש או באצות נורי.
אִיקֶר מוּנְיָאִין גוֹניי (בבסקית: Iker Muniain Goñi; נולד ב-19 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני, וכיום משמש כמאמן של קבוצת דריו מהליגה הספרדית החמישית.
בשל סגנון משחקו וקומתו, הוא כונה בתקשורת "מסי הספרדי".
מוניאין בילה את כל הקריירה שלו באתלטיק בילבאו, כמעט 16 שנים במועדון ולמעלה מ-550 הופעות.
הופיע הופעת בכורה לראשונה ב-2009 כשחקן הצעיר ביותר שאי פעם שיחק משחק רשמי במועדון, בגיל 16. הוא עזר לקבוצתו להגיע לגמר הליגה האירופית ב-2012 וכן לארבעה גמרים בגביע המלך בתשע שנים, אם כי בכל פעם סיים בצד המפסיד.
ב-2022 הוא הפך לשחקן השישי שרשם 500 הופעות במועדון.
בצעירותו היה נחשב לאחד מהשחקנים הספרדים הצעירים המוכשרים ביותר.
מוניאין רשם 59 הופעות עבור נבחרת ספרד בקבוצות הנוער, וזכה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-2011 וב-2013. הוא גם השתתף באולימפיאדת 2012, באותה שנה בה הייתה הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הבוגרת.
הוא נבחר שוב לסגל הנבחרת הבוגרת ב-2019, וכבש שער בינלאומי שני שבע שנים אחרי שכבש את הראשון.
איקר מוניאין, יליד פמפלונה, נווארה, הצטרף בגיל 12 לאקדמיה של ענקית הבאסקים והקבוצה הגדולה ביותר באזור שנולד בו, אתלטיק בילבאו.
כבר בינואר 2009, בגיל 16 ו-16 ימים בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון, בילבאו אתלטיק, בליגה השלישית בספרד, ואף כבש את שערו הראשון שם זמן קצר לאחר מכן.
עלייתו המטאורית של מוניאין נמשכה כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-30 ביולי 2009, במשחק במסגרת מוקדמות הליגה האירופית מול יאנג בויז.
לאחר שנכנס כמחליף, הפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק במדי אתלטיק בילבאו במשחק רשמי מזה 94 שנה, בגיל 16 שנים, 7 חודשים ו-11 ימים בלבד.
שבוע לאחר מכן, במשחק הגומלין בשווייץ, הוא אפילו הצליח לכבוש את שערו הראשון, וקבע שיא נוסף בספרים של המועדון.
באוגוסט 2009 קבע שיא נוסף.
מוניאין פתח בהרכב במשחק הפתיחה של הליגה הספרדית מול אספניול, והפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם עבור המועדון בליגה הבכירה בספרד.
יכולת הבקעת השערים שלו נמשכה גם באירופה, שם מצא שוב את הרשת מול אוסטריה וינה.
ב-4 באוקטובר 2009 הגיע מוניאין להישג נוסף: הפך לשחקן הצעיר ביותר שכבש שער בליגה הספרדית באותה תקופה, בגיל 16 שנים ו-289 ימים.
שיא זה נשבר מאוחר יותר על ידי פבריס אולינגה ממאלגה בשנת 2012. למרות פציעה קלה שהשביתה אותו לתקופה קצרה, מוניאין חתם על חוזה מקצועי ראשון בדצמבר 2009, בתוקף עד 2015. הוא חזר למגרש זמן קצר לאחר מכן, כבש שער כמחליף ובישל את שני השערים במשחק שלאחר מכן.
הוא סיים את עונת הבכורה המרשימה שלו בקבוצה הבוגרת עם סך הכל 35 הופעות ו-6 שערים בכל המפעלים.
מוניאין הפך לשחקן הרכב קבוע בעונת 2010/2011, שם שיחק כקיצוני שמאל תחת המאמן חואקין קאפארוס.
הוא כבש שער בדקה האחרונה בהפסד 1–2 מול אוסאסונה בעיר הולדתו פמפלונה.
עם זאת, החגיגה גרמה לו צרות.
הוא קיבל כרטיס צהוב על כך שהרים את ידו לאוזנו, מחווה שהייתה מכוונת לקבוצת נעוריו (שיחק בטקסנטריה בפמפלונה לפני שהצטרף לאתלטיק).
משמעות הדבר הייתה השעיה אפשרית עקב צבירת כרטיסים צהובים, אך היא בוטלה מאוחר יותר.
מוניאין חזר למגרש במשחק הדרבי הבא מול ריאל סוסיאדד, שם כבש שער נוסף בניצחון ביתי 2-1.
בעונת 2011/2012 השתתף מוניאין ב-58 משחקים, כבש תשעה שערים והוביל את קבוצתו לגמר הליגה האירופית וגמר גביע המלך.
למרות שמועות העברה שקשרו אותו עם מעבר מבילבאו בתחילת 2012, כשנותרו לו שלוש שנים בחוזה, מוניאין בסופו של דבר נשאר.
תפוקת השערים שלו ירדה בעונה שלאחר מכן, עם שער אחד בלבד ב-33 הופעות בליגה.
עם זאת, השער הבודד הזה הגיע ברגע מכריע ב-10 במרץ 2013, הבטיח ניצחון ביתי מול ולנסיה והרגיע את חששות הירידה.
מוניאין חזר לכושר הבקעה ב-1 בדצמבר 2013, באצטדיון סן ממס החדש שנפתח לאחרונה.
שערו גרם לברצלונה להפסיד את משחק הליגה הראשון שלה באותה עונה.
הוא המשיך במומנטום החם שלו 18 ימים מאוחר יותר, וחגג את יום הולדתו ה-21 עם צמד בניצחון 0–4 בגביע מול סלטה ויגו, שהבטיח את העפלת קבוצתו לשלב הבא.
למרות רגעים מבריקים אלה, כלי תקשורת מסוימים הטילו ספק אם התפתחותו של מוניאין כשחקן התייצבה לאחר שנות העשרה המפוצצות שלו.
קריירתו של מוניאין לקחה תפנית ב-4 באפריל 2015, במהלך משחק מול סביליה.
הוא ספג פציעה קשה - קרע ברצועה הצולבת הקדמית (ACL) בברך השמאלית - שהשביתה אותו מהמשך העונה, כולל גמרים של גביע המלך וקופה דה אספניה.
החלמתו התעכבה בגלל סיבוכים, אך הוא סוף סוף חזר למגרש ב-20 בדצמבר כמחליף, במקומו של איניאקי ויליאמס בהפסד בבית ללבאנטה.
מוניאין חזר להרכב בדצמבר 2015 ושיחק באופן עקבי עד מכה קשה נוספת.
ב-28 בספטמבר 2017, הוא קרע שוב את ה-ACL שלו, הפעם בברך ימין, במהלך משחק בליגה האירופית מול זוריה לוהנסק.
פציעה זו איימה לסיים את העונה שלו.
עם זאת, לאחר היעדרות מפרכת בת שישה חודשים, הוא חזר באופן משמח כמחליף במשחק ליגה בחוץ מול ויאריאל ב-9 באפריל 2018, ואף כבש את השער השלישי של קבוצתו בניצחון 3-1.
בהפגנת נאמנותו לאתלטיק בילבאו, מוניאין חתם על חוזה חדש בנובמבר 2018, שהאריך את שהותו עד 2024, עסקה יוצאת דופן למדי שלא כללה סעיף יציאה.
הוא הצהיר על מחויבותו: "לא רציתי סעיף יציאה כי אני לא רוצה שיהיה לי מחיר או שאעמוד למכירה.
אני רוצה ללכת יד ביד עם אתלטיק עד הסוף...
אני רוצה להיות כאן לשאר הקריירה שלי ולעזור למועדון להשיג דברים גדולים".
בעקבות עזיבתם של שחקני מפתח בשנת 2019, הוא מונה לקפטן המועדון וחגג עשור בקבוצה הראשונה.
ב-19 בינואר 2020, מוניאין הפך לשחקן ה-18 בהיסטוריה של אתלטיק שמשחק 400 משחקים רשמיים, נגד סלטה ויגו.
ביולי של אותה שנה, המשחק ה-420 שלו שבר עוד שיא מועדון, ועקף את איסמאל אורסאיס.
ב-8 בנובמבר, הוא רשם את ההופעה ה-430 שלו ונכנס לטופ 10 (משתווה לסך הכל של חוליאן גררו) בגיל 27 בלבד.
בתחילת 2021, עם סגנון משחק התקפי יותר תחת המאמן החדש מרסלינו, מוניאין רשם שמונה בישולים בשלושה מפעלים בין 17 בינואר ל-15 בפברואר (משפר את הסך הכל שלו מעונות שלמות קודמות), כולל שניים בגמר הסופר קופה הספרדי בו זכתה קבוצתו בתואר.
באפריל של אותה שנה הוא עלה לשחק בגמרי גביע המלך 2020 (שנדחה עקב מגפת הקורונה) ו-2021, שניהם נערכו באצטדיון לה קרטוחה הריק (אותו אצטדיון בו זכתה בסופר קופה) עקב מגבלות המגפה.
אתלטיק הפסידה במשחק הראשון 0–1 לריאל סוסיאדד, כאשר מוניאין שבר אמונה טפלה בכדורגל לפני שריקת הפתיחה על ידי נגיעה בגביע (נחשב ל"מזל רע"), אך זכה לשבחים על ספורטיביות בכך שנשאר על המגרש לאחר השריקה האחרונה כדי להריע למנצחים.
כחשש מפציעה לפני המשחק בגמר השני שנערך שבועיים לאחר מכן, הוא הצהיר בפני העיתונות "גביעים ותארים לא נזכרים או הולכים לאיבוד בגלל שמישהו נוגע בהם או לא.
הם נזכרים על המגרש, וזו המציאות היחידה", אך הפעם צוין כי שמר את ידיו הרחק מהפרס; למרות זאת קבוצתו הובסה 0–4 על ידי ברצלונה והוא הוחלף במחצית כאשר התוצאה הייתה 0-0, ולא שותף יותר באותה עונה, כאשר החמיץ את שמונת משחקי הליגה האחרונים.
ב-31 באוקטובר 2021, מוניאין הבקיע שער שוויון מאוחר בדרבי הבסקי באמצעות בעיטה חופשית והתבלט שוב בספורטיביות שלו בכך שניחם את השוער היריב אלכס רמירו, שחקן עבר של בילבאו, שטעות שלו הובילה לשער.
בפברואר 2022, הוערך שיצר 60 הזדמנויות כיבוש בליגה, ו-72 בכל המפעלים, המספר הרב ביותר של כל שחקן בספרד.
למרות שהדיחו את ברצלונה וריאל מדריד מהגביע המקומי, הם הפסידו בחצי הגמר לולנסיה וסיימו את העונה בלה ליגה במקום השמיני, מחוץ למקומות שמובילים לאירופה.
מוניאין ערך את ההופעה ה-500 שלו עבור אתלטיק במחזור הראשון של עונת 2022/2023 נגד מיורקה, והגיע לציון דרך בגיל צעיר יותר מחמשת השחקנים האחרים שעשו זאת.
הוא זכה לכבוד בטקס קבלת פנים לאחר המשחק הזה, וזכה לקבל מזכרת משניים מאותם אנשים - חוסה אנחל איריבר וסוסאטה - על המגרש לפני המשחק מול ולנסיה שישה ימים לאחר מכן.
לאחר פתיחת עונה מבטיחה תחת המאמן ארנסטו ואלוורדה, הקבוצה שוב סיימה במקום השמיני והפסידה בחצי גמר הגביע, הפעם לאוסאסונה.
הוא שותף באופן קבוע אך הפך יותר לשחקן ספסל, ועלה מהספסל ב-11 מתוך 30 משחקי הליגה שלו.
אתלטיק גם פתחה את עונת 2023/2024 בצורה חזקה, אך מוניאין שיחק מעט מאוד במחצית הראשונה של העונה, כאשר ואלוורדה העדיף את אויהאן סאנסט כקשר ההתקפי הפותח ואת אלכס ברנגר כמחליף.
ב-30 בספטמבר מול ריאל סוסיאדד, הוא הגיע ל-542 הופעות עבור המועדון, עקף את השיא של טשטצ'ו רוחו עבור שחקן שדה ופיגר רק אחרי איריבר.
בגמר גביע המלך מול מיורקה, הוא הוכנס כמחליף בתחילת ההארכה כאשר התוצאה הייתה 1-1. הוא החמיץ את המסגרת בבעיטה חופשית, ולאחר מכן הבקיע את הפנדל שלו בדו-קרב הפנדלים שהגיע אחרי כן; ברנגר כבש את הפנדל המנצח, והקבוצה זכתה בתואר בפעם הראשונה מזה 40 שנה.
ב-3 בספטמבר 2024 חתם בסן לורנסו הארגנטינאית.
ב-8 בפברואר 2011, בגיל 18 בלבד, ערך מוניאין את הבכורה שלו בנבחרת ספרד עד גיל 21 במשחק מול דנמרק, במקומו של אדריאן לופס.
לאחר מכן, הוא זומן על ידי המאמן לואיס מייה לסגל ששיחק באליפות אירופה לנוער 2011, השתתף בכל המשחקים וזכה עם הנבחרת בתואר השלישי שלה בקטגוריה זו והעפיל לאולימפיאדת הקיץ 2012.
ב-24 בפברואר 2012 זומן מוניאין לראשונה לנבחרת הבוגרת, למשחק ידידות מול ונצואלה.
חמישה ימים לאחר מכן, הוא החליף את ססק פברגאס בדקה ה-74 בניצחון 0–5 במלאגה.
מאוחר יותר באותה שנה, באולימפיאדת הקיץ בלונדון, הוא ערך שתי הופעות כשספרד הודחה בשלב הבתים מבלי לכבוש שער.
מוניאין רשם 31 הופעות בנבחרת עד גיל 21, שהיה שיא לאומי במשך שלוש שנים לפני שנשבר על ידי ג'רארד דאולופאו.
בשנת 2019, לאחר שהציג יכולת טובה בנבחרת, הוא נבחר לסגל הבוגרת לשני משחקי מוקדמות יורו 2020; הוא שיחק את המשחק השני שלו יותר משבע שנים לאחר הראשון, כמו גם את הבכורה שלו בתחרות רשמית, כמחליף בניצחון 0–2 על מלטה ב-26 במרץ.
מוניאין שיחק גם עבור נבחרת חבל הבסקים הלא רשמית.
למוניאין יש שני בני דודים גדולים שהם גם כדורגלנים, שניהם היו שחקני נוער באתלטיק ושיחקו לצידו לתקופה קצרה בבילבאו.
אדריאן גוניי, קשר, רשם מספר הופעות בקבוצה הבוגרת לפני שיצא לקריירה בליגה השלישית בספרד, וחוליאן גוניי, קיצוני, עבר בסופו של דבר לברקאלדו גם בליגה השלישית.
בנו של מוניאין נולד בפברואר 2015, כאשר השחקן הודיע על ההריון של חברתו באוגוסט 2014 באמצעות מחווה שביצע בזמן שחגג את השער שלו נגד נאפולי בפלייאוף של ליגת האלופות.
הוא מעריץ של סרחיו אגוארו, וקרא לכלב הלברדור שלו קון על שם שחקן נבחרת ארגנטינה; הכינוי האישי של מוניאין, "בארט סימפסון", ניתן לו על ידי פרננדו אמורבייטה בשל האופי השובב שלו, כמו גם הקומה הנמוכה שלו והשיער הבלונדי שלו.
לאחר שהתחייב לקעקע את גביע הליגה האירופית על גופו אם אתלטיק בילבאו תזכה בגמר 2012, דבר שלא קרה, מוניאין כן קעקע את גביע הסופר קופה הספרדי על רגלו בשנת 2015 בעקבות הניצחון של הקבוצה (למרות שלא השתתף במשחקים עקב פציעה).
קעקוע נוסף על העורף שלו, "XIX", (19 בספרות רומיות) מציין את תאריך הלידה שלו ושל אחיו, והיה במקור מספר החולצה המקורי שלו באתלטיק במשך מספר עונות למרות שלבש את המספר 27 כשחקן נוער שעלה לקבוצה הבוגרת בעונת הפריצה שלו, ובשנת 2016 עבר למספר 10 המסורתי שלו.
השחקן הצעיר של השנה בלה ליגה:
שבט האיקני היה שבט של קלטים בריטונים, שחי באנגליה באזור מחוז נורפוק, בין המאה הראשונה לפני הספירה לבין המאה הראשונה לספירה.
עדויות ארכאולוגיות של שבט האיקני כוללות בעיקר טבעות ומטבעות.
השבט החל לייצר מטבעות בסביבות שנת 10 לפני הספירה.
האיקני היו היחידים באנגליה שטבעו את שם השבט שלהם על המטבעות.
איורים נוספים כגון סוסים, חזירי בר ופרחים נמצאו על המטבעות.
המלך פרסוטאגוס, בעלה של בודיקיאה, היה מלכם של בני שבט האיקני.
שטח זה היה מחוץ לאזור השלטון הרומי, ומאחר שהשבט תמך ברומאים בזמן הכיבוש הרומי בשנת 43 לספירה, זכה השבט לאוטונומיה מסוימת מהקיסר קלאודיוס.
לאחר מותו של פרסוטאגוס סופחה ממלכתו לתחום השלטון הרומאי, ובהתאם איבדו האצילים את מעמדם ורכוש המלך הפך רכוש המושל הרומי.
על פי טקיטוס, בודיקיאה הולקתה, ובנותיה נאנסו.
כתוצאה מכך, שבט האיקני יצא במרד מול הרומאים בהנהגת בודיקיאה.
במהלך המרד כבשה והרסה בודיקיאה את קאמולודונום, ורולאמיום ולונדיניום.
המרד דוכא לאחר שהמצביא הרומי גאיוס סואטוניוס פאולינוס אסף צבא והביס את המורדים בקרב ווטלינג סטריט.
בודיקיאה - ראש שבט האיקני שהנהיגה מרד נגד השלטון הרומאי ששלט באיים, בשנת 60 לספירה.
פרסוטאגוס - מלך שבט האיקני ובעלה של בודיקיאה.
איקילילו דואנינה (בקומורית: Ikililou Dhoinine; נולד ב-14 באוגוסט 1962) הוא פוליטיקאי שכיהן כנשיא קומורו בשנים 2011–2016.
דואנינה נולד בכפר ג'וייזי (Djoièzi) שבאי מוהלי, הקטן מבין שלושת האיים שמרכיבים את קומורו.
ב-1986 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מבית הספר הלאומי להשכלה גבוהה שבגראן קומור, ובהמשך למד רוקחות באוניברסיטת גמאל עבד אל נאצר בקונקרי שבגינאה.
ב-1994 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטה זו.
לאחר מכן שב לקומורו, ומונה למנהל ייצור בבית המרקחת הלאומי האוטונומי במורוני.
בשנת 2006, עם בחירתו של הנשיא אחמד עבדאללה מוחמד סאמבי, מינה אותו סאמבי לסגנו.
במקביל, כיהן עד 2009 כשר הבריאות, הסולידריות והשוויון המגדרי.
באותה שנה, ועד ראשית 2010 עבר לתפקיד שר האוצר, תפקיד שגם אותו מילא במקביל לתפקידו כסגן הנשיא.
על פי החוקה של קומורו, הנשיאות במדינה עוברת ברוטציה בין שלושת האיים, וב-2011 הגיע תורו של האי מוהלי.
המפלגה הלאומית לצדק (Parti national de la justice) בחרה בו כמועמדהּ לנשיאות, בתמיכת הנשיא סאמבי.
בסיבוב הבחירות המוקדם, שנערך באי מוהלי בלבד, דורג ראשון עם 28.2% מהקולות.
בסיבוב השני, שנערך ב-26 בדצמבר 2010 כלל המדינה, בו התמודד מול מוחמד סעיד פאזול, שכיהן כנשיא בין 2002 ל-2007 ומול עבדו ג'אביר.
הוא נבחר לנשיא לאחר שזכה ל-61.1% מקולות הבוחרים, והחל לכהן בתפקידו ב-26 במאי 2011. עם בחירתו הבטיח להיאבק בשחיתות.
דואנינה כיהן כנשיא עד 26 במאי 2016. הוא הוחלף בתפקיד על ידי אזאלי אסומאני.
איקלינגאס (באנגלית עתיקה: Iclingas) הייתה שושלת מלוכה אשר שלטה בממלכת מרסיה במשך למעלה ממאתיים שנה, בין ראשית המאה ה-6 לסוף המאה ה-8. בשנים אלו מלכו מטעם השושלת שישה עשר מלכים, אשר מהווים את מחציתם של מלכי מרסיה.
איקירו (יפנית: 生きる, "לחיות") הוא סרט דרמה יפני של הבמאי אקירה קורוסאווה, בכיכוב טקאשי שימורה, משנת 1952. הסרט מגולל סיפור אודות פקיד חולה סרטן מטוקיו בחיפושו האחרון למשמעות.
התסריט שאב השראה מהנובלה מותו של איוואן איליץ' של לב טולסטוי.
נושאים מרכזיים בסרט הם החיים וללמוד לחיות אותם, חוסר היעילות של הבירוקרטיה וגסיסת חיי המשפחה בחברה היפנית.
הסרט זכה בשבחי המבקרים, במערב וביפן.
לסרט נעשה רימייק טלוויזיוני ב-2007.
ב- 2022 נעשה רימייק בשם "לחיות" והעלילה הועברה מיפן ללונדון.