tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט צולם במשך שבע שנים על ידי הבמאית אונדי טימונר, אך התמקד בעיקר ב-BJM מסוף 1996 עד אמצע 1998. !Dig זכה בפרס חבר השופטים התיעודי בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2004.
XX הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2024 לציון 20 שנה לסרט התיעודי.
גרסה זו כללה 40 דקות של צילומים נוספים וכן קריינות חדשה של ג'ואל ג'יון.
הלהקה הופיעה בישראל פעמיים במועדון בארבי בתל אביב, ביולי 2012 ובספטמבר 2016. הופעה נוספת שתוכננה ליולי 2014 בוטלה בעקבות מבצע צוק איתן.
ההרכב של הלהקה משתנה לעיתים קרובות.
נכון לספטמבר 2025, ההרכב הנוכחי כולל:
אנטון ניוקומב – שירה ראשית, גיטרה (1990–הווה)
האקון אדלסטיינסון – גיטרה (2018–הווה)
אמיל ניקולאיסן – קלידים, גיטרות, שירה, חליל, טאישוגוטו (2023–הווה)
טוביאס האמבל – תופים (2025–הווה)
בריאן כוכב עליון הוא סרטם של חבורת הקומיקאים הבריטים "מונטי פייתון" משנת 1979.
השם העברי, "בריאן כוכב עליון", הוא פרפרזה על שמם של סרט הקולנוע "ישו כוכב עליון" ואופרת הרוק שקדמה לו.
בתהליך הפקת הסרט נתקלו יוצריו בקשיים בשל התייחסותו לתכנים דתיים.
התסריט אושר בתחילה וקיבל תמיכה כלכלית מ-EMI, אבל נגנז לאחר שאחד מבכירי המנהלים קרא אותו והחשיב אותו לכפירה.
לאחר ששום חברת הפקות אחרת לא הסכימה לעמוד מאחורי הפרויקט, היה נראה שהסרט לא יצולם, אלא שג'ורג' האריסון אהב כל כך את התסריט עד שהסכים למשכן את כל רכושו כדי להקים חברת הפקות משלו שתתמוך מבחינה כלכלית בהפקה.
האריסון אף מופיע באחת הסצנות בסרט.
הסרט צולם בעיר מונסתיר שבתוניסיה, שם צולמה זמן מה קודם לכן הסדרה "ישו מנצרת" בבימויו של פרנקו זפירלי, ויוצרי הסרט השתמשו במספר סטים מהסדרה.
הסרט מהווה פרודיה חריפה ומשעשעת על מיתוס חייו ומותו של ישו המתואר בברית החדשה ובכלל על סוף תקופת בית שני המשופעת בכתות, נביאי שקר, משיחים ולגיונרים רומאים.
סיפורו של בריאן כהן מתרחש כביכול במקביל לסיפורו האמיתי של ישו בירושלים.
חברי מונטי פייתון לוקחים את העלילה הידועה, וכהרגלם הופכים אותה על ראשה כאשר מקבילים בין סיפורו של בריאן לזה של ישו:
הסרט מתחיל בלידתו של בריאן כהן (בבית שנמצא כנראה באותו רחוב שבו נולד ישו).
שלושת האמגושים נכנסים לבית אמו של בריאן כהן ומברכים אותו שיגדל להיות המשיח ונותנים לה מתנות.
כעבור שתי דקות הם מבינים שטעו בבית וחוזרים לקחת את המתנות כדי לתת לאם הנכונה.
אמו של בריאן אינה בתולה, אלא דווקא זונה חמדנית.
בסרט נראה מתתיהו בן דברים איש גת, שנידון למוות בסקילה על כך שנקב בשם המפורש.
היהודים מחפשים נואשות משיח לסגוד לו – וכשבריאן המסכן, הנרדף על ידי חיילים רומאים, נאלץ לעמוד בכיכר העיר, נוהר אחריו עדר מאמינים המכריזים עליו כמשיח ומקדשים את הדלעת שלו ואת נעלו שהחליקה מרגלו.
הפלגנות הפוליטית בתקופה זו, שלפני המרד הגדול, מצטיירת כטיפשית להחריד כאשר כל אחד מהפעילים האנטי-רומאיים מקים לו מפלגה עצמאית שבה הוא, פחות או יותר, הפעיל היחיד.
כמובן שהמפלגות והמחתרות הללו עסוקות יותר במלחמות בינן לבין עצמן מאשר במאבק נגד האויב המשותף-לכאורה.
בריאן פוגש ביהודית, חברה באחת המפלגות הללו.
הוא מתאהב בה, ומצטרף למפלגתה כדי להרשים אותה (ופחות בשל תמיכה אידאולוגית בעקרונותיה).
הוא נשלח לבצע פעולות התנגדות לרומאים ובאחת הפעמים נתפס.
המפלגה כולה מתעלמת ממנו ומכריזה עליו כקדוש מעונה בחייו, בעוד שיהודית מנסה להציל אותו ממוות בצליבה.
הנציב פונטיוס פילאטוס (הסובל מפגם מדיבורו והוגה רי"ש ולמ"ד כוי"ו) מכריז שישחרר אחד מהאסירים הנידונים לצליבה לכבוד הגעת ידידו הטוב, פינוס גדולוס (Biggus Dickus, אף הוא בעל פגמים בדיבור), לירושלים.
יהודית פורצת לקהל ומציעה את שמו של בריאן, ופילאטוס מקבל את הצעתה ושולח את אנשיו לאסוף את בריאן מגבעה מחוץ לירושלים.
כאשר הם מגיעים לשם, הוא כבר צלוב, אך עודו בחיים.
הם שואלים "מיהו בריאן?", ואדם אחר משקר ומכריז על עצמו כבריאן, כמו גם כל הנידונים לצליבה.
כך מתבלבלים הרומאים משחררים את הראשון ששיקר, למרות שהוא מתעקש כי הוא התבדח, ובריאן נשאר צלוב.
בריאן, כמו ישו, מסיים את חייו כשהוא נצלב עם פושעים וחסרי מזל אחרים, על גבעה מחוץ לירושלים.
בסצנה זו מבצעת החבורה את הקטע המוזיקלי הידוע ביותר שלה – "Always Look on the Bright Side of Life" (בתרגום חופשי: 'תמיד הסתכל על חצי הכוס המלאה'), שבו הם מסבירים שבסופו של דבר "החיים הם חתיכת חרא", אבל אם כך לפחות כדאי לצחוק מהם כמו שצריך.
כשיצא אל האקרנים עורר הסרט תגובות מחאה מקבוצות דתיות שונות, החל מקבוצות של פונדמנטליסטים נוצרים וכלה בוועד הרבנים של ארצות הברית, שמחו על השימוש בטלית בסצנת הסקילה.
חלק ממתנגדיו אף ערכו קמפיין להחרמתו.
למרות זאת, נחל הסרט הצלחה קופתית.
הסרט מופיע לעיתים קרובות ברשימות שמדרגות את סרטי הקומדיה האהובים ביותר.
בסקר של ערוץ 4 הבריטי משנת 2006, בקרב 22,000 מצופיו, זכה הסרט במקום הראשון ברשימת 50 סרטי הקומדיה הטובים ביותר.
ברשימה של הגרדיאן משנת 2010 דורג הסרט במקום 10 מתוך 25. בסקר של מגזין רולינג סטון בקרב קוראיו משנת 2014, נבחר הסרט למקום 8 מתוך 25. בסקר של ה-BBC משנת 2017, שבו נשאלו 177 מבקרי קולנוע לדעתם על מהו סרט הקומדיה הטוב ביותר, הגיע הסרט למקום 6 מתוך 100.
בריאן מייקל בנדיס הוא כותב ומאייר קומיקס אמריקני-יהודי.
מוכר בזכות יצירותיו עבור חברות מארוול קומיקס ואימג' קומיקס.
בנדיס החל את דרכו ככותב ומאייר קומיקס אפל ואורבני כ-"Powers" ,"Jinx" ו-"Goldfish" לפני שפרץ את דרכו בקומיקס של גיבורי-על.
היה אחד מחלוציו של חותם אולטימייט מארוול בשנת 2000, עת פרסם את סדרת אולטימייט ספיידרמן.
בהמשך, הוא הריץ מחדש את זיכיון האוונג'רס עם קבוצת האוונג'רס החדשים בשנת 2004, וכן כתב מספר אירועים משמעותיים ביקום מארוול כמו מלחמה סודית, בית אם, פלישה סודית, מצור ועידן אולטרון.
בעבודתו במארוול, בנדיס כתב שני קרוסאוברים גדולים של החברה הממשיכים זה את זה: "האוונג'רס מתפרקים", שהוביל לפירוק האוונג'רס ולאתחול הסדרה מחדש ב"אוונג'רס החדשים" עם צוות חדש לגמרי (ושני ותיקים) ו"בית אם" הגדול יותר אשר בו מסופר על יקום שיצרה מכשפת השני אחרי מאורעות "האוונג'רס מתפרקים", כשלאחריו המוטאנטים הופשטו מכוחותיהם.
בסוף 2017, עזב בנדיס את מארוול ועבר לחוזה בלעדי אצל המתחרה DC קומיקס.
בריאן מקברייד הוא כדורגלן עבר אמריקאי.
החל את הקריירה שלו בקבוצת אוניברסיטת סנט לואיס, ומשם עבר למילווקי ראמפייג' ב-1993. ב-1996 חנך את העונה הראשונה של ה-MLS, כשנבחר במקום הראשון בדראפט ה-MLS.
מקברייד שיחק שמונה שנים בקולומבוס קרו, שבמהלכן כבש 62 שערים ובישל 45 בישולים ב-161 משחקי ליגה.
באותן שנים נחשב מקברייד לשחקן האהוד ביותר בקבוצה.
מקברייד שיחק בוולפסבורג, בפרסטון נורת' אנד, באברטון ובפולהאם האנגלית שאליה הגיע ב-19 בינואר 2004. ב-2008 חזר לארצות הברית, אל קבוצת שיקגו פייר.
מקברייד פרש ממשחק פעיל בסוף עונת 2010, אך חזר לשחק בשנת 2012 כשחתם במועדון החובבים האנגלי, אף.
מקברייד שיחק בנבחרת ארצות הברית משנת 1993 עד 2006. הוא כבש 30 שערים ב-96 הופעות בנבחרת.
עם הנבחרת שיחק במונדיאל 1998, במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006 וכמו כן השתתף עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג 2008. במונדיאל 2006 (בו זכתה איטליה), במהלך משחק נגד נבחרת איטליה, ספג מרפק בפניו מדניאלה דה רוסי האיטלקי.
מקברייד נזקק לשלושה תפרים, ודה רוסי, שהתנצל בפני מקברייד לאחר המשחק, הורחק ל-4 משחקים ונקנס בסכום של 10,000 פרנקים שווייצריים.
בריאן לאודרופ (בדנית: Brian Laudrup; נולד ב-22 בפברואר 1969 בווינה שבאוסטריה) הוא אחד משחקני הכדורגל הבולטים בהיסטוריה של דנמרק.
לאודרופ היה שותף לזכייתה ההיסטורית של נבחרת דנמרק ביורו 1992, וכמו כן היה לו חלק ארי בשליטתה של קבוצת גלאזגו ריינג'רס בליגה הסקוטית במהלך שנות ה-90.
ב-4 במרץ 2004, בעת חגיגות ה-100 לפיפ"א, קיבל בריאן לאודרופ מקום של כבוד בין 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
חבר נוסף ברשימה מכובדת זו הוא אחיו, המפורסם לא פחות, מיכאל לאודרופ.
בספטמבר 2010 אובחן לאודרופ כחולה במחלת הסרטן עקב גידול בבלוטת הלימפה.
כעבור שלושה חודשים דווח כי החלים מהמחלה.
סר בריאן הרולד מיי הוא גיטריסט, זמר, מוזיקאי ואסטרופיזיקאי בריטי.
מיי זכה לפרסום בעיקר כגיטריסט להקת הרוק קווין ונכלל בקביעות ברשימות נגני הגיטרה הטובים בעולם אשר מתפרסמות במגזינים.
המגזין רולינג סטון דירג את מיי במקום ה-26 ברשימת נגני הגיטרה הטובים ביותר בכל הזמנים, ומגזין "עולם הגיטרה" דירג את מיי במקום הראשון ברשימת נגני הגיטרה הטובים ביותר.
נוסף על פעילותו המוזיקלית, מיי הוא גם דוקטור לאסטרופיזיקה.
הוא השלים את לימודי הדוקטורט ב-2007, לאחר שזנח אותם בתחילת שנות ה-70, למען קריירה מוזיקלית.
למרות ההצלחה של קווין, מיי הספיק לפרסם שני מאמרים בנושא ההיסטוריה של היקום בשנות ה-70, וב-2006 פרסם ספר בנושא זה.
ב-14 במרץ 2023, קיבל מיי את תואר האבירות ממלך בריטניה, צ'ארלס השלישי.
מיי גדל בהמפטון שבמידלסקס, לא הרחק מלונדון.
כשהיה בן חמש למד לנגן בפסנתר, וכשהיה בן שבע קיבל במתנה את הגיטרה הראשונה שלו.
מיי למד בבית הספר התיכון בהמפטון, ושם הכיר את דייב דילווי.
הוא לימד אותו לנגן בגיטרה והשניים החלו לנגן יחדיו בכל הזדמנות.
הגיטרה האקוסטית שקיבל מאביו לא סיפקה את צרכיו ובאוגוסט 1963, כשהוא בן 16 בלבד, החל לבנות בעזרת אביו, שהיה מהנדס אלקטרוניקה, גיטרה חשמלית שכונתה Red Special.
הבנייה נמשכה כ-18 חודשים: אח מעץ מהגוני פורק ושימש לבניית צוואר הגיטרה (ועל כן מתייחסים אליה לעיתים בתור "Fireplace Guitar"), שולחן עץ אלון הפך לגוף הגיטרה, והשריגים נלקחו מגלגל אופניים ישן.
מחיר החומרים עמד על שמונה פאונד בלבד, אך למרות זאת התוצאה הסופית הייתה גיטרה איכותית בעלת צליל ייחודי אשר שימשה את מיי בכל הופעותיו מאז ועד היום.
במקור, תכנן מיי לבנות גיטרה נוספת, אך לאור שביעות רצונו מ-Red Special ויתר על התוכניות והעביר אותן לגיטריסט לותר אנדרו גייטון.
הגיטרה נבנתה ב-2005 ונקראה "The Spade", אך נודעה יותר בשם "Guitar That Time Forgot".
בגיטרה לא נעשה שימוש באף הקלטה והיא נותרה ברשותו של מיי.
מאפיין נוסף ומיוחד בנגינתו הוא השימוש במטבע שישה פני כמפרט.
מטבעות אלו יצאו מהמחזור בשנות ה-70 של המאה העשרים, ונעשו קשים להשגה עד שב-1993 יוצרו כאלו במיוחד עבור מיי, לבקשתו.
ב-1963 צירפו בריאן ודייב את חברם לספסל הלימודים, ביל ריצ'רדס, לאימוני הנגינה שלהם, ואף הקליטו קלטת דמו בשם "Left Handed Marriage" באולפני אבי רוד שבלונדון.
בסתיו 1963 הקימו בריאן ודייב את הלהקה "1984".
הלהקה הורכבה מחבריהם לספסל הלימודים בתיכון ונגן מפוחית שהתרשמו ממנו בהופעה - טים סטאפל.
הלהקה ביצעה בעיקר גרסאות כיסוי, אך הצליחה להשיג מספר הופעות מרשימות: בתחילת 1967 הופיעה כמופע חימום לג'ימי הנדריקס בקמפוס אימפריאל קולג' בו החל ללמוד מאוחר יותר מיי.
הופעה מרשימה נוספת הייתה באירוע "Christmas On Earth" שנערך ב-23 בדצמבר 1967 בתיאטרון אולימפיה בלונדון, ובו הופיעו להקות רבות, בהן פינק פלויד, ג'ימי הנדריקס, טי רקס וטראפיק.
הלהקה אף הקליטה מספר קלטות דמו באולפני Thames TV, בהן לשיר שכתבו מיי וסטאפל - "Step on Me", אשר הוקלט על ידי להקת סמייל בשנית לאחר כמה שנים.
הלהקה התפרקה ב-1967 כאשר מיי החליט להקדיש את זמנו ללימודי הפיזיקה והאסטרונומיה באימפריאל קולג'.
בסתיו 1968, החליט מיי כי הוא מסוגל לשלב את לימודיו עם עיסוקו במוזיקה.
הוא שמר על קשר עם חברו טים סטאפל, שכעת למד ב-Ealing College, והם החלו לחפש אחר נגן נוסף.
באוקטובר אותה שנה, פרסם בריאן מיי מודעה בלוח מודעות הסטודנטים.
למודעה נענה המתופף רוג'ר טיילור, אשר לדבריהם הדהים אותם מהשנייה הראשונה בה כיוון את מערכת התופים.
השלישייה הקימה את ההרכב ונתנה לו את השם Smile.
ב-1970 החליט סטאפל כי ברצונו לפנות לכיוונים מוזיקליים שונים והודיע על עזיבתו את הלהקה.
בשלב זה הצטרף אל מיי וטיילור סטודנט לעיצוב ושותפו לחדר של סטאפל, פארוק בולסרה - לימים פרדי מרקיורי - ושם הלהקה שונה על פי הצעתו לקווין.
בתחילת הדרך הייתה זו להקה קטנה, שביצעה בעיקר גרסאות כיסוי ללהקות אחרות במועדונים באזור הקמפוס.
לאחר שבחנו מספר נגני בס, נפלה החלטה לקבל ללהקה את ג'ון דיקון.
הלהקה פעלה מ-1970 ועד מותו של מרקיורי ב-1991, ונחשבת עד היום לאחת מלהקות הרוק המצליחות בעולם.
בריאן אף נתן את קולו למספר שירים של הלהקה, בהם " '39", "Let me Live" ועוד.
כמעט בכל שיר של קווין ניתן היה למצוא סולו שלו, כאשר הבולטים בהם הם הסולואים של השירים We Will Rock You, The Show Must Go On, Killer Queen, Innuendo, Brighton Rock, Don't Stop Me Now, והמפורסם מכולם, שזכה לדירוג במקום העשרים ברשימת הסולואים הטובים ביותר של מגזין הגיטר-וורלד, Bohemian Rhapsody.
מיי הצהיר בראיון כי סבל מדיכאון בסוף שנות השמונים, ואפילו שקל התאבדות.
בתקופה זו נפרד מאשתו, אביו נפטר וחברו הטוב פרדי מרקיורי כבר היה בשלבים מתקדמים של מחלתו והלהקה הפסיקה להופיע.
בשנת 1983, כשהוא כבר נשוי ואב לשני ילדים, התחיל מיי את קריירת הסולו שלו, במקביל לעבודתו עם קווין.
כמוזיקאי סולו לא זכה מיי מעולם להצלחה לה זכתה להקת קווין.
האלבום הראשון שיצא באותה שנה, "Star Fleet Project", הצליח בצורה בינונית בבריטניה וביפן.
באוקטובר 1991 הקים מיי להקה הקרויה על שמו, והוציא את האלבום Back to the Light הכולל את השיר "Driven by you" שבמקור נוצר כפרסומת ליצרנית הרכב פורד והוא השיר המצליח ביותר בקריירת הסולו של מיי (מקום שישי במצעד הלהיטים הבריטי).
מיי יצא לסיבוב הופעות לאחר צאת האלבום שנמשך עד 1993 ובמסגרתו אף הגיע לישראל כמופע חימום ללהקת Guns N' Roses.
כמו כן הופיע לצד ג'ו קוקר ולהקת הרוק האלטרנטיבי The B-52's.
להקת הליווי של מיי החליפה מספר נגנים לאורך שנות קיומה, ואשר חלקם מוכרים מלהקת הגלאם רוק Whitesnake.
בשנת 1993 חזר מיי לאולפן ההקלטות יחד עם חברי להקת קווין הנותרים על מנת להקליט את האלבום עליו התחילו בעבודה יחד עם מרקיורי בטרם מותו, Made in Heaven.
בזמן זה החליטו חברי להקת הליווי שלו להקים להקה משלהם, SAS, ואף הקליטו אלבום.
כבר ב-1995 החל מיי לעבוד על אלבום סולו בשם "Another World", שהוצאתו התעכבה בשל מותו של אחד מהנגנים בתאונת דרכים.
האלבום יצא לבסוף ב-1998. שניים מהנגנים בהרכב זה אף הצטרפו מאוחר יותר למיי בסיבוב ההופעות של Queen + Paul Rodgers - Return of the Champions.
ב-2001 זכה מיי במקום בהיכל התהילה של הרוק אנד רול ביחד עם שאר חברי להקת קווין.
ב-2002 פתח מיי את המופע "Party at the Palace" לרגל חגיגות הג'ובלי - חגיגת 50 שנות שלטון של אליזבת השנייה מלכת אנגליה.
את ההופעה ביצע מיי מגג ארמון בקינגהאם בלונדון, וניגן את השיר God Save the Queen בגרסת הרוק שהוקלטה קודם לכן על ידי קווין באלבום A Night at the Opera.
בשנת 2005 יצאו קווין (ללא ג'ון דיקון) לסיבוב הופעות עולמי יחד עם הזמר פול רודג'רס (שהתפרסם לפני כן כסולן בלהקות Free ובאד קומפני).
באותה שנה יצא DVD של סיבוב ההופעות בשם "Queen + Paul Rodgers - Return of the Champions" כמו גם אלבום הופעה באותו השם.
ב-2011 ניגן באלבומה של ליידי גאגא Born This Way.
בשנת 2013 הוא ערך סבב הופעות ביחד עם השחקנית והזמרת קרי אליס ובהמשך הוצא אלבום "Acoustic by Candlelight".
במהלך העשור השני של המאה ה-21, מיי היה שותף להפקת סרט על קווין, "רפסודיה בוהמית".
הסרט יצא ב-2 בנובמבר 2018, זכה ב-4 פרסי אוסקר וב-2 פרסי גלובוס הזהב ביניהם בפרס סרט הדרמה הטוב ביותר.
בנוסף עבד מיי במהלך הצילומים בצמוד לשחקן גווילם לי, שגילם אותו בסרט.
ב-11 באפריל 2025 מיי הצטרף בהפתעה לבנסון בון בהופעתו בפסטיבל קואצ'לה לביצוע משותף של השיר "Bohemian Rhapsody".
בשנות ה-70 למד מיי באימפריאל קולג' בלונדון וסיים תואר ראשון בפיזיקה.
הוא החל בלימודי הדוקטורט שלו ואף פרסם שני מאמרים אקדמיים אך נטש את האקדמיה לטובת הקריירה המוזיקלית עם להקת קווין.
לאחר מותו של מרקיורי, שב מיי ללימודיו כדי להשלים את הדוקטורט בפיזיקה ואסטרונומיה, כשלושים שנה לאחר שהפסיק אותם.
בשנת 2002 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הארטפורדשייר.
ב-23 באוקטובר 2006 פרסם את ספרו "Bang!" העוסק בהיסטוריה של היקום, בשיתוף עם פטריק מור וכריס לינטוט.
ב-2007 הגיש את התזה שלו בנושא "מהירויות רדיאליות בענן האבק הבין-פלנטרי" (A Survey of Radial Velocities in the Zodiacal Dust Cloud) ובתופעה של "שחר מדומה".
באוקטובר של אותה שנה קיבל את תואר הדוקטור וכאות כבוד, נקרא אסטרואיד 52665 על שמו.
ב-2008 פרסם ספר המבוסס על תזה זו.
בנובמבר 2007 התמנה לנגיד אוניברסיטת ג'ון מורס (מִשרה ייצוגית, ללא סמכויות ממשיות) והחליף במשרה זו את שרי בות' - אשתו של ראש ממשלת אנגליה לשעבר טוני בלייר.
מיי כיהן בתפקיד עד מאי 2013.
מיי היה נשוי לכריסי מולנס בין 1974–1988 ולזוג נולדו שלושה ילדים: ג'יימס (נולד ב-1978), לואיזה (נולדה ב-1981) ואמילי רות (נולדה ב-1987).
פרידתם של הזוג הייתה מתוקשרת מאוד, בעיקר בגלל השמועות על רומן שנרקם בין מיי לשחקנית והזמרת אניטה דובסון, אותה הוא פגש לראשונה ב-1986. מיי ודובסון אכן התחילו להופיע בציבור למן 1988 כזוג ולאחר תקופה ארוכה של זוגיות, התחתנו ב-18 בנובמבר 2000. מיי התגורר בדרום-מזרח אנגליה במחוז סארי.
במאי 2020 נפצע מיי בתאונת גינון.
בבדיקות שעבר לאחר מכן בבית החולים, נמצא שהוא עבר התקף לב קל, והוא עבר צנתורים ב-3 עורקים.
מיי סיפר שהוא היה "קרוב מאוד למוות".
בספטמבר 2024, חשף כי לקה בשבץ מוחי קל ואיבד שליטה באופן זמני בזרועו השמאלית.
מיי היה פעיל למען רווחת בעלי חיים במשך שנים רבות, ובשנת 2020 הפך לטבעוני.
בריאן תומאס ליטרל הוא זמר אמריקאי הידוע בעיקר כחבר בלהקת הבקסטריט בויז האמריקנית.
ליטרל נולד בקנטקי, ארצות הברית.
כשהיה בן 5 הוריו התגרשו.
בתיכון הוא החל לשיר במקהלת הכנסייה.
בן דודו של ליטרל, קווין ריצ'רדסון עבר לאורלנדו, פלורידה, כשליטרל היה נער.
ריצ'רדסון נבחר להיות חלק מהבקסטריט בויז והמליץ על בן דודו כחבר נוסף בלהקה.
בגיל 18, נבחר ליטרל להיות חבר בלהקה.
בשנת 1998 עבר ליטרל ניתוח בחזה כדי לתקן פגם מולד בשסתומי הלב.
במאי 2006 הוציא אלבום סולו ראשון, שנקרא "Welcome Home" (ברוך הבא הביתה).
ב-1997 פגש ליטרל את הדוגמנית והשחקנית ליאן ואלאס במהלך צילומי הקליפ לשיר "As Long As You Love Me".
הוא הציע לה נישואים בערב חג המולד 1999, והם נישאו ב-2 בספטמבר 2000. בנם הראשון, נולד ב-26 בנובמבר 2002.
בריאן יוזנה הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי.
יוזנה גדל בניקרגואה, פוארטו ריקו ופנמה לפני שהתיישב בארצות הברית בשנות השמונים.
יצירתו הקולנועית מתרכזת בעיקר בסוגת האימה, עם גיחות קלות למדע בדיוני.
הוא מעריץ גדול של ה.פ.
לאבקרפט (כמו ידידו ועמיתו סטיוארט גורדון) ועיבד כמה מסיפוריו לקולנוע.
לאחרונה הקים יוזנה, יחד עם המפיק חוליו פרננדז, בית הפקות בשם "פנטסטיק פקטורי" תחת חברת ההפקה הספרדית פילמקס.
מטרת המיזם היא ליצור סרטי סוגה (אימה, מדע בדיוני, פנטזיה) בתקציב צנוע, המיועדים לשוק הבינ"ל (משמע דוברי אנגלית) תוך כדי שימוש בכישרונות מרחבי העולם ופיתוח כישרונות מקומיים.
מרטין בריאן מלרוני היה פוליטיקאי קנדי אשר כיהן כראש הממשלה ה-18 של קנדה מ-17 בספטמבר 1984 עד 25 ביוני 1993.
בריאן מלרוני נולד בביי-קומו שבקוויבק.
למד משפטים באוניברסיטת לאוול ועבד כעורך דין.
היה בין הפעילים במחנה המתנגדים להיפרדות מקנדה במשאל העם שנערך בקוויבק בנושא זה בשנת 1980. בשנת 1983 זכה בהתמודדות על ראשות המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית מול ג'ו קלארק.
בבחירות שהתקיימו בשנת 1984 ניצחה המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית בראשו ברוב גדול ומלרוני הושבע לראש הממשלה השמונה-עשר של קנדה.
במרכז פעילותו של מלרוני כראש ממשלה עמדה שאיפתו להידוק היחסים בין קנדה לבין ארצות הברית.
לאחר היבחרו לתפקיד נפגש מלרוני עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, והשניים סיכמו להתחיל בניסוח הסכם סחר חופשי בין המדינות.
ביוני 1987 נוסח הסכם מיץ'-לייק שנועד לאפשר את הסכמתה של קוויבק לחוקה.
בינואר 1988 חתמו קנדה וארצות הברית על הסכם הסחר החופשי ביניהם.
בפברואר 1985 הורה מלרוני על הקמת ועדת דשיין, על-מנת לחקור את נוכחותם של פושעי מלחמה נאצים בקנדה, לאחר שחבר פרלמנט טען כי ייתכן והרופא הנאצי יוזף מנגלה, שוהה במדינה, טענה שהתגלתה כשגויה.
בנובמבר 1988 זכו השמרנים-פרוגרסיבים שוב בבחירות, ומלרוני החל את תקופת הכהונה השנייה שלו בתפקיד.
בתחילת הכהונה יזם מלרוני מס קנייה חדש, GST, שעורר מחלוקת.
בדצמבר 1992 הצטרפה מקסיקו להסכם הסחר החופשי והוקם גוש הסחר החופשי של צפון אמריקה.
ביוני 1993, לנוכח המיתון הכלכלי שפקד את קנדה באותה תקופה, החליט מלרוני לפנות את מקומו כראש ממשלה לקראת הבחירות המתקרבות.
קים קמפבל החליפה אותו בתפקיד ומספר חודשים אחר כך הובסו השמרנים-פרוגרסיבים בבחירות והמפלגה הליברלית עלתה לשלטון.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה החל לעסוק בייעוץ עסקי לחברות בינלאומיות.
הוא כיהן בדירקטוריונים של חברות רבות, בהן חברת הכרייה הקנדית "Barrick Gold", חברת התקשורת "Québecor", חברת המזון האמריקאית "Archer Daniels Midland", וחברת התקשורת "אמריקה און ליין".
ב-1998 קיבל את עיטור מסדר קנדה, אות הכבוד הגבוה ביותר הניתן בקנדה.
היה נשוי למילה, ילידת סרביה ולו ארבעה ילדים וביניהם מגיש הטלוויזיה בן מלרוני.
1984 - איש השנה של התקשורת הקנדית
2002 - עיטור המסדר הלאומי של קוויבק בדרגת קצין
2018 - היכל התהילה של טרי פוקס
2016 - אות לגיון הכבוד של צרפת בדרגת מפקד
מדליית יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה
עיטור מסדר ידידי אוליבר טמבו
עיטור מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה
עיטור מסדר הנסיך יארוסלאב הנבון, דרגה 1
מדליית יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה
2023 - פרס תאודור הרצל של הקונגרס היהודי העולמי
בריאן דאגלס וילסון היה מוזיקאי אמריקאי, שעמד בראש להקת הרוק הביץ' בויז ושימש בה כבסיסט וזמר.
וילסון הפיק את תקליטי הלהקה והלחין את רוב שיריה.
הוא נחשב אחד המוזיקאים והמלחינים החשובים והיצירתיים, בתחום המוזיקה הפופולרית, במאה ה-20.
כישרונו המוזיקלי של וילסון התגלה כבר בגיל צעיר ועד מהרה הפך לזמר, כותב שירים ומוזיקאי מיומן.
וילסון היה חירש כמעט לחלוטין באוזנו הימנית.
ההשפעות ראשונות עליו היו The Four Freshmen וכן צ'אק ברי.
וילסון העריץ את פיל ספקטור, בו ראה גם מורה וגם יריב.
בעת השהות באולפן ההקלטות היה וילסון פרפקציוניסט ועורר את חמתם של חבריו ללהקת הביץ' בויז, בדחף הבלתי נלאה שלו לשלמות העשייה.
אף על פי שווילסון היה אחד המשתמשים הראשונים בטייפ הקלטות בעל שמונה ערוצים הוא נמנע מצליל סטריאופוני והעדיף לעבוד במונו.
הוא גרס שצליל סטריאופוני נתן תמונת צליל לא מלאה אם המשתמש לא היה ממוקם בדיוק בין הרמקולים.
וילסון נולד באינגלווד שבקליפורניה למשפחה שמוצאה הולנדי, סקוטי, אנגלי, גרמני, אירי ושוודי.
שני אחיו הצעירים של בריאן, דניס וקארל, נולדו ב-1944 וב-1946. זמן קצר לאחר לידתו של דניס, עברה המשפחה מאינגלווד לרחוב 3701 ווסט 119 בהות'ורן הסמוכה, קליפורניה.
בריאן, יחד עם אחיו, סבלו מהתעללות פיזית פסיכולוגית וספוראדית מאביהם.
ספר הזכרונות שלו מ-2016 מאפיין את אביו כ"אלים" ו"אכזרי"; עם זאת, זה גם מצביע על כך שנרטיבים מסוימים על ההתעללות היו מוגזמים או לא מבוססים.
בתיכון, וילסון שיחק קוורטרבק בקבוצת הפוטבול של הות'ורן היי, שיחק בייסבול עבור American Legion Ball, ורץ קרוס קאנטרי בשנתו האחרונה.
בגיל 15, הוא עבד לזמן קצר בטיאטה חלקית בחנות תכשיטים, עבודתו היחידה בשכר לפני הצלחתו במוזיקה.
הוא גם ניקה עבור חברת העיבוד שבבי של אביו, ABLE, בסופי שבוע.
וילסון עבר אודישן לשיר עבור הוצאת התקליטים הראשונים של חברת התקליטים המקוריים, "Chapel of Love" (ללא קשר לשיר מ-1964), אך נחשב צעיר מדי.
ליום הולדתו ה-16, הוא קיבל רשמקול דו-מסלולי נייד של וולנסאק, שאפשר לו להתנסות בהקלטת שירים, שירה קבוצתית וטכניקות הפקה ראשוניות.
וילסון שיתף את חבריו סביב הפסנתר ולרוב היה משתלב בהרמוניה עם אלה מהכיתה הבוגרת שלו בהקלטות אלו.
בשנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-20 הקים וילסון את להקת נערי החוף יחד עם אחיו קרל וילסון ודניס וילסון, בן דודו מייק לאב וידידו מבית הספר אל ג'רדין.
הלהקה כונתה במקור הפנדלטונס על ידי מייק לאב.
השם נלקח משמן של חולצות פנדלטון אשר היו אופנתיות באותה תקופה.
רוס רייגן, אשר השתתף בקידום הסינגל הראשון של הלהקה "Surfin'", הוא האיש שלדברי וילסון שינה את שם הלהקה.
בשנת 1965, החל וילסון לחוש כי אין ביכולתו גם לנגן בהופעות עם הלהקה וגם לכתוב חומר חדש.
זו הסיבה שהמוזיקאי גלן קמפבל, החליף את וילסון במשך שלושה חודשים של הופעות לפני שפרש לקריירת יחיד.
וילסון הביא את הלהקה להצלחה מסביב לעולם.
וילסון אף הפיק אלבומים עבור אמנים אחרים ביניהם גלן קמפבל ו"המתוקות" אך אלו לא הגיעו לממדי ההצלחה שהיו לו עם נערי החוף.
וילסון גם סייע לכתוב רבים מלהיטיהם הגדולים של ג'אן אנד דין במהלך תקופה זו.
עד אמצע 1967, ההצלחה הבינלאומית של נערי החוף הציבה אותם בשורה אחת עם הלהקות המפורסמות ביותר באותה תקופה כמו הביטלס אשר מאוחר יותר טענו כי יצירותיו של וילסון היוו השפעה מרכזית עבורם.
וילסון מבחינתו ראה בביטלס את מתחריו העיקריים אולם הוא ופול מקרטני הפכו לידידים.
מקרטני הביע במספר רב של הזדמנויות את דעתו שהשיר "God Only Knows" של וילסון הוא השיר היפה ביותר שנכתב אי פעם.
היצירתיות של וילסון הגיעה לשיאה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 באלבום "Pet Sounds", אשר לפי עדותו של פול מקרטני סיפק השראה לאלבום הביטלס "Sgt.
סקרי מוזיקה מגוונים דירגו את "Pet Sounds" כאחד מאלבומי הפופ והרוק הגדולים ביותר שהוקלטו אי פעם.
האלבום הגיע למקום השני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, של ה"רולינג סטון".
האלבום נודע בזכות העיבודים והתזמורים העשירים שתפר וילסון לאלבום, שנחשב עד היום ליצירה כמעט אישית של וילסון עצמו, ששר את רוב השירים באלבום.
לאחר יציאת האלבום יצא הלהיט "Good Vibrations" שהצליח במצעדים יותר מכל להיט אחר של נערי החוף.
וילסון החל לעבוד על אלבום חדש שנקרא במקור "Dumb Angel" אך לאחר מכן נקרא "SMiLE".
באלבום היה אמור להיכלל השיר "Good Vibrations" אולם בשל התנגדות גוברת של הלהקה ובשל בעיות אישיות קשות בחייו האישיים של וילסון בוטל הפרויקט במאי 1967.
לאחר שהפקת "SMiLE" פסקה במאי 1967, הוציא וילסון סינגל מתוך האלבום בשם "Heroes and Villains".
השיר דשדש במצעדים, והגיע רק למקום ה-12 בארצות הברית.
מוכה תדהמה מכישלונות אלו ובעקבות הולדת בתו הראשונה קרני וילסון בשנת 1968, החל לדעוך מעמדו של וילסון כיוצר בתוך להקת הביץ' בויז.
עד שנת 1970 הוא נותר כותב השירים הראשי של הלהקה, אולם אט אט הועברו מושכות ההפקה לאח הצעיר קארל.
וילסון היה אחראי לשלושת האלבומים הכושלים "Smiley Smile", "Wild Honey" וכן "Friends".
לאחר מכן, הוא חדל לכתוב שירים ונראה במחיצתו של כותב השירים טנדין אלמר וסולן להקת ליל שלושת הכלבים דני הוטון.
במהלך תקופה זו הוא החל לצרוך קוקאין.
התקווה כי וילסון ישוב לגדולתו התנפצה בשנת 1969 כאשר הסינגל "Break Away" אשר הופק על ידי בריאן ונכתב על ידו בעזרתו של אביו מורי הגיע רק למקום 63 במצעדים האמריקניים, אבל למקום השישי במצעד הבריטי.
באותה תקופה הופק האלבום "20/20" של נערי החוף ללא השתתפותו של בריאן.
לאחר הכישלון של "Break Away", בילה וילסון את מרבית חמש השנים הבאות בשינה במיטה שבחדרו, בנטילת סמים ובאכילת יתר.
יצירותיו החדשות שיקפו את דיכאונו ואת ניתוקו הגובר מהעולם שסביבו (היצירות "Til I Die","Mount Vernon and Fairway" משקפות זאת היטב).
ככל הנראה חברת "האחים וורנר" הייתה כה צמאה לחומר מווילסון עד כי בחרה בסינגל "Sail On, Sailor" שהיה שיר אשר נכתב על ידי מספר אנשים ובמקרה התבסס על אקורדים של וילסון.
הסינגל היה המוצלח מבין הסינגלים של הביץ' בויז מזה שנים.
בשנת 1975, שכרה משפחתו של בריאן את שירותיו של המטפל השנוי במחלוקת יוג'ין לאנדי, בניסיון לעזור לבריאן ובכך גם לסייע ללהקתו.
בריאן לא נותר זמן רב תחת השגחתו של לאנדי אך במשך פרק זמן קצר זה, עלה בידי לאנדי לסייע לבריאן להגיע לתפיסת עולם יותר חברתית ויצירתית.
אלבומים חדשים הוקלטו ובפעם הראשונה מאז שנת 1964, החל בריאן להופיע באופן תדיר מול קהל יחד עם הלהקה.
בריאן היה חזק דיו על מנת להופיע בביצוע יחיד בתוכנית "Saturday Night Live" בנובמבר 1976. המצב המשיך מספר שנים, אולם עד 1982, מצבו הנפשי התדרדר.
הוא נטל מנות גדולות של קוקאין, שקל מעל 130 ק"ג, והיה בסכנת חיים.
יוג'ין לאנדי נקרא שוב אל הדגל, ואכף על בריאן תוכנית הבראה קיצונית יותר.
התוכנית כללה את פיטוריו מלהקת נערי החוף, בידודו ממשפחתו בהוואי ואכיפת דיאטה ומשטר בריאותי נוקשים.
כל האלמנטים שבתוכנית, בתוספת סדרות ייעוץ ארוכות, החלו להחזיר את בריאן אל המציאות.
הוא הוריד במשקל, היה שמח ויצירתי יותר, בריא יותר ושיתף פעולה טוב יותר.
החלמתו של בריאן נמשכה ובשנת 1985 הוא הצטרף אל הלהקה במופע Live Aid מול קהל וכן הקליט אלבום חדש בשיתוף הלהקה.
בעבר נטען שבריאן סבל מסכיזופרניה או מהפרעה ביפולרית.
הטיפול של ד"ר לאנדי לא היה מוכר כנגד אף אחת ממחלות אלו.
לאנדי אילץ את וילסון ליטול מנות גדולות של תרופות פסיכו-אקטיביות העשויות ליצור נזק נוירולוגי בטווח הארוך.
כאשר לאנדי פוטר שוב הופסקה נטילת תרופות אלה.
שנים לאחר מכן, במהלך נישואיו השניים, הוא אובחן כסובל מהפרעה ביפולרית אשר גרמה לו לשמוע קולות דמיוניים.
וילסון פצח בקריירת יחיד בשנת 1988 אך נחל הצלחה מועטה בלבד.
ייתכן שמאמציו בהיבט זה הושפעו רבות מטיפולו של לאנדי.
בשל השליטה של לאנדי על חייו, הפסיק וילסון לעבוד עם נערי החוף באופן עקבי לאחר הוצאת אלבום הלהקה בשנת 1985.
בריאן הוציא אלבום סולו על שמו בשנת 1988 וכן את סיפורו "Wouldn't it be nice - הסיפור האישי שלי" שבו הוא מספר לראשונה אודות יחסיו הסבוכים עם אביו המתעלל מורי וילסון ואודות שנותיו שאבדו בשל מחלתו הנפשית.
כיום מובן שעל אף שהספר התבסס על ראיונות עם בריאן ואנשים נוספים, לאנדי היה האחראי הראשי לספר יחד עם כתב המגזין People טוד גולד.
הספר מתאר את לאנדי במונחים משיחיים.
בתביעה שהוגשה לגבי הספר, העיד וילסון בבית משפט שהוא אפילו לא קרא את הנוסח הסופי שלו.
הוצאת הספר הופסקה מספר שנים לאחר מכן.
בספר נעשה גם שימוש בספרים אחרים שכתבו חברי נערי החוף ללא אזכור המקורות.
השימוש הלא חוקי שעשה לאנדי בסמים בעת טיפולו בבריאן וכן מעורבותו הגוברת בעסקיו הכלכליים של בריאן הופסקו חוקית על ידי אחיו של וילסון קארל וילסון.
בריאן נשא לאישה את מלינדה לדבטר בשנת 1995 לאחר מערכת יחסים ארוכת שנים עם סטפני מרקס.
הזוג אמץ שתי בנות, דאריה ודלאני, ובשנת 2004, בן בשם דילן.
שתי הבנות, קרני וילסון וונדי וילסון, שנולדו לו מנישואיו הראשונים למרילין רובל, המשיכו לקריירה מוזיקלית מצליחה משלהם בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 כחלק מחברי להקת וילסון פיליפס.
בשנת 1995 הוציא וילסון שני אלבומים כמעט בו זמנית.
הראשון היה פסקול לסרט דוקומנטרי של דון ואס "I Just Wasn't Made for These Times".
הפסקול הכיל גרסאות מוקלטות מחדש לשירים מהרפרטואר של נערי החוף וקריירת הסולו שלו יחד עם הקלטת הדגמה איכותית משנת 1976. האלבום השני "Orange Crate Art" הוא אלבום שבו וילסון הוא הסולן והשירים הופקו ונכתבו על ידי ואן דייק פארקס.
האלבום האחרון שיצא לו כחלק מהלהקה היה אלבום משנת 1996 בשם "Stars and Stripes Vol.
האלבום מכיל שירים פרי שיתוף פעולה עם יוצרי מוזיקת קאנטרי.
לאחר החלמה נפשית משמעותית ואיחוי יחסיו עם שתי בנותיו קרני וילסון וונדי וילסון הוציאו השלושה בשנת 1997 אלבום בשם "The Wilsons".
וילסון הוציא אלבום סולו נוסף בשם "Imagination" בשנת 1998. לאחר מכן, הוא החל לנגן מול קהל בפעם הראשונה מזה עשרות שנים וניגן את האלבום פט סאונדס כולו.
בשנת 2004 הדהים וילסון את עולם הפופ כשהקליט מחדש את SMiLE, אלבומו האגדי שנגנז בשנת 1967.
ב-22 ביוני 2004 יצא אלבום אולפן חדש בשם "Gettin' in Over My Head".
האלבום הציג שיתוף פעולה עם אמנים דוגמת אלטון ג'ון, פול מקרטני, אריק קלפטון ועם אחיו המנוח קארל וילסון.
אריק קלפטון ניגן את השיר "City Blues".
האלבום הכיל כמעט רק הקלטות מחדש של חומר גנוז ולא צבר פופולריות רבה.
בסיום אותו עשור, ב-2010, שחרר וילסון את Brian Wilson Reimagines Gershwin ובו הוא מציג את פרשנותו דרך העיבודים לשיריו של המלחין ג'ורג' גרשווין.
ב-2011 וילסון הכניס לשוק את עולם המוזיקה כולו, כשהסכים להוציא את ההקלטות של Smile, בניגוד מוחלט לאמירותיו עד אז, בהן הצהיר שלא יסכים להוציא את האלבום אף פעם.
The Smile Sessions הכילו את ההקלטות המקוריות לאלבום שהעבודה עליו מעולם לא הסתיימה.
האלבום קיבל את אהדת הקהל והמבקרים, ואף זכה לפרס גראמי.
בשנת 2014 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייו של וילסון, "אהבה וחסד", כשאת וילסון הצעיר מגלם השחקן פול דאנו ובתפקיד וילסון הבוגר ג'ון קיוזאק.
ב-8 ביוני 2016 הופיע וילסון באמפיפארק רעננה, לרגל סיבוב לציון 50 שנה ל-Pet Sounds.
וילסון שב והופיע בישראל ב-7 באוגוסט 2018, הפעם בהיכל התרבות בתל אביב.
ב-30 בינואר 2024 נפטרה אשתו זה 28 שנה, מלינדה, להם חמישה ילדים משותפים.
ב-16 ביוני 2024, הודיעה משפחתו של וילסון כי הוא סובל מדמנציה.
בעידודו, הגישה משפחתו בקשה לאפוטרופוסות, משום שמצבו התדרדר אחרי פטירת אשתו מלינדה.
כמעט שנה אחר כך, ב-11 ביוני 2025, הלך וילסון לעולמו, והוא בן 82.
בריאן הולנד הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי, הידוע כחלק מצוות הכותבים הולנד-דוזייר-הולנד בו היה חבר, ביחד עם אחיו אדי הולנד ועם למונט דוזייר.
הצוות היה אחראי לרבים מהלהיטים של חברת מוטאון בשנות ה-60, וכתב עבור אמנים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי.
בנוסף לכך הייתה להולנד קריירה קצרה כזמר בין השנים 1958 עד 1962, בחברות שונות, לרבות מוטאון.
ביחד עם למונט דוזייר, כצמד קולי, הוציא סינגל יחיד בשנת 1963 ולאחר שעזבו את מוטאון, בשנות ה-70, המשיכו בפעולה כצמד קולי, ופרסמו מספר שירים בסגנון רית'ם אנד בלוז שזכו להצלחה בינונית.
בשנים 1974 עד 1975 שב הולנד וניסה את כוחו כמבצע בודד.
בריאן ארנסט טלבוט הוא מאמן כדורגל אנגלי שבעבר היה שחקן.
ב-1968 טלבוט החל את הקריירה שלו כקשר חובב באיפסוויץ' טאון, וחתם על חוזה מקצוען ב-1972; בתקופה זו הוא היה מושאל למשך שנתיים לקבוצה הקנדית טורונטו מטרוס.
טלבוט נפצע בראשו לאחר התנגשות ראשים עם ג'ון וייל מוסט ברומיץ' אלביון בחצי גמר גביע ה-FA של 1978, ונאלץ לנטוש את המשחק.
אולם, הוא הצליח להחלים וזכה עם המועדון בגביע ה-FA לאחר ניצחון בגמר על ארסנל.
בסך הכל הוא השתתף ב-227 משחקים במדי איפסוויץ', הוא שיחק באיפסוויץ' ב-227 משחקים
טלבוט הפך לשחקן הרכב ראשון בארסנל עם הצטרפותו ובכך דחק את סטיב גטינג.
הוא השתתף במדי התותחנים בגמר גביע ה-FA של אותה שנה, והבקיע שער בניצחון 3 - 2 על מנצ'סטר יונייטד; כתוצאה מכך טלבוט זכה להיות אחד מהשחקנים הבודדים שזוכים בגביע ה-FA עם שתי קבוצות שונות בשתי עונות רצופות.
בעונה שלאחר מכן הוא קבע שיא מועדון כאשר השתתף ב-70 משחקים (המועדון העפיל לגמר גביע ה-FA וגמר גביע המחזיקות באותה עונה, אך הפסיד בשניהם).
הסיבולת והכושר הגבוהים של טלבוט אפשרו לטלבוט להשתתף בכמעט כל משחק של ארסנל בחמש העונות הבאות, והוא החמיץ רק כ-6 משחקי ליגה.
בסך הכל הוא השתתף ב-327 משחקים במדי ארסנל והבקיע בהם 49 שערים.
בנבחרת אנגליה הוא שיחק שש פעמים, חמש מתוכן כאשר היה באיפסוויץ'.
לאחר שעזב את ארסנל ביוני 1985 הוא שיחק עבור ווטפורד, סטוק סיטי, וסט ברומיץ' אלביון, פולהאם, אלדרשוט וסדברי טאון.
בין 1984 ל-1988 הוא גם היה היושב ראש של התאחדות שחקני הכדורגל.
טלבוט החל את קריירת האימון שלו בווסט ברומיץ' אלביון, ושימש בתפקיד מאמן-שחקן החל מנובמבר 1988 עד ינואר 1991. התקופה שלו בתפקיד זה החלה טוב כאשר המועדון היה מועמד להעפיל לליגה הבכירה בעונת 1988/1989. אולם, המועדון נחלש בשתי העונות שלאחר מכן.
טלבוט עזב את המועדון בסמוך להפסד 2 - 4 למועדון הכדורגל ווקינג (ששיחק אז בליגה השישית בחשיבותה בליגה) בסיבוב השלישי של גביע ה-FA.
לאחר מכן הוא אימן את אלדרשוט בין פברואר לנובמבר 1991, ולאחר מכן את המועדון המלטזי היברניאנס, עמו זכה באליפות ליגת העל המלטזית ב-1993 וב-1994.
טלבוט חזר לכדורגל האנגלי ב-1997 כחלק מצוות האימון של ראשדן אנד דיאמונדס מהפוטבול קונפרנס.
לאחר תקופה מסוימת כמאמן הראשי הוא התמנה לתפקיד מאמן המועדון בתחילת עונת 1999/2000. בסוף עונת 2000/2001 המועדון הצליח להעפיל לפוטבול ליג בהדרכתו.
המועדון העפיל למשחקי הפלייאוף של הליגה השלישית בשנת 2002, אך הפסיד במשחק הגמר.
בעונת 2002/2003 המועדון הצליח לזכות באליפות הליגה השלישית, אך בעונה שלאחר מכן ירדו ליגה בחזרה.
טלבוט עזב את המועדון במרץ 2004 לאחר שבע שנים, על מנת לאמן את אולדהאם אתלטיק.
טלבוט הצליח להוביל את אולדהאם להישארות בליגה השנייה ב-2004, אך התפטר במרץ 2005. במאי 2005 הוא חתם על חוזה לשנתיים כמאמן אוקספורד יונייטד (אז בליגה האנגלית השנייה, הרביעית בחשיבות במבנה ליגות הכדורגל באנגליה), זמן קצר לפני המשחק האחרון של העונה.
אולם, הוא פוטר ממשרתו במרץ 2006 כיוון שהמועדון לא היטיב לשחק, ובזמן עזיבתו המועדון דורג במקום ה-22 בליגה והיה על סף ירידה בסיום העונה.
טלבוט החל לאמן את המועדון המלטזי מרשלוקס בעונת 2006/2007, והוביל אותו לאליפות הליגה ולמקום בליגת האלופות.
מרשלוקס: אליפות ליגת העל המלטזית (2006/2007)
בריאן לזלי וייס הוא פסיכיאטר יהודי-אמריקאי המכהן כראש המחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים "הר סיני" במיאמי שבפלורידה.
שימש כפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת פיטסבורג.
נחשב מחלוצי המטפלים בהיפנוזה ככלי לגישה אל זיכרונותיהם העמוקים של מטופליו כולל זיכרונות מגלגוליהם הקודמים.
וייס סיים את בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל ב-1970, התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי של אוניברסיטת ניו יורק, וחזר לייל להתמחות של שנתיים בפסיכיאטריה.
ב-1988 פרסם את ספרו "Many Masters, Many Lives", שתורגם לעברית בשם: "שורשים ושיעורים בזמן".
הספר פורס את רעיונותיו של וייס בדבר שחזור גלגולים, באמצעות תיאור טיפול בחרדותיה של מטופלת צעירה, קתרין, אשר במהלך טיפול היפנוטי תיארה מציאות של גלגולים קודמים שחוותה.
במהלך התיאורים הללו הבין וייס כי קיים קשר בין התיאורים שהיא מתארת למחלות והסימפטומים שיש לה מגיל ילדות, ובעזרת מידע זה נרפאה כליל מאותם סימפטומים.
עד לטיפול בקתרין היה וייס אתאיסט, לא האמין ולא עסק כלל בשחזור גלגולים.
לאחר מכן החל וייס להתמקצע בתרפיית שחזור גלגולים בעזרת היפנוזה.
בספריו המאוחרים יותר, "ריפוי בנבכי הזמן" ו"רק האהבה היא ממשית" (שהפך לרב מכר בארצות הברית ותורגם לעברית), מרחיב וייס את רעיונותיו לגבי שחזור גלגולים.
על פי גישה זו, הטיפול הנפשי והפיזי במטופל תלוי בחוויותיו בחייו הקודמים, ולא רק בחייו הנוכחים.
וייס טוען כי מאז 1980 טיפל בכ-4,000 מטופלים באמצעות שיטה זו, שקנתה לה אוהדים והמשיכה להתפתח עם השנים.
וייס התארח בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות בארצות הברית, כגון תוכניותיהם של לארי קינג ואופרה וינפרי, שבהן הוא מתאר את רעיונותיו.
סר בריאן מָהוֹן (באנגלית Bryan Mahon; 2 באפריל 1862, גולוויי, הממלכה המאוחדת – 29 בספטמבר 1930, דבלין, אירלנד) היה גנרל בריטי, מפקד אוגדה במערכת גליפולי ומפקד קורפוס בחזית המקדונית.
מהון כיהן כמפקד הצבא הבריטי באירלנד עד פרוץ מלחמת העצמאות האירית.
ב-1883 סיים מהון את האקדמיה הצבאית, הוסמך כקצין פרשים בדרגת סגן והוצב בגדוד ההוסרים המלכותי ה-8. במהלך מלחמת הבורים השנייה פיקד קולונל מהון על חטיבת מתנדבים דרום אפריקנים, אשר בין אוקטובר 1899 ועד מאי 1900, נלחמה בגזרת העיר מפיקנג והובילה להסרת המצור מהעיר אשר תושביה היו נתונים בסכנת רעב.
במלחמת העולם הראשונה פיקד מהון על הדיוויזיה ה-10 (האירית) במערכת גליפולי ולאחר פינוי כוחות מדינות ההסכמה מחצי האי גליפולי הונחת עם כוחותיו בנמל סלוניקי, נשלח לגזרת סרביה והשתתף בקרבות המאסף במערכה על סרביה.
כוח המשלוח הבריטי נחת באיחור ולא הצליח למנוע את כיבוש הממלכה הסרבית בידי כוחות מעצמות המרכז והדיוויזיה של מהון נסוגה במהירות מהגבול הסרבי כדי לייצב קו הגנה סביב העיר סלוניקי.
ב-נובמבר 1915 החליף מהון את הגנרל צ'ארלס קרמייקל מונרו בתפקיד מפקד הכוח הבריטי בחזית המקדונית ותחת פיקודו של מפקד הזירה, הגנרל הצרפתי מוריס סראי פעל לביצור קווי ההגנה אל מול התקפות צבא ממלכת בולגריה.
במאי 1916 מונה מהון לתפקיד מפקד הצבא הבריטי במצרים ובמקומו מונה למפקד ארמיית סלוניקי הבריטית, הגנרל ג'ורג' מילן.
ב-1917 מונה מהון לתפקיד מפקד הצבא הבריטי באירלנד.
הוא פרש מתפקידו ומשירות פעיל בצבא הבריטי בראשית 1919, עם פרוץ מלחמת העצמאות האירית.
מהון נבחר לכהן כחבר הפרלמנט של אירלנד הדרומית ב-1922 וב-1925, נבחר לבית הנבחרים התחתון של אירלנד וב-1928 לבית הנבחרים העליון.
מהון כיהן בתפקידו כסנטור עד ליום מותו ב-1930 והוא בן 68 שנים.
בריאן טולברט הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק בעמדת הגארד ומתנשא לגובה של 1.92 מטרים.
טולברט, אשר נולד וגדל בלאנסינג שבמדינת מישיגן החל לשחק כדורסל בילדותו במסגרת חוג הכדורסל של עיירתו וכן מאוחר יותר, במכללת איסטרן מישיגן שם הוא היה "מלך הסלים" של המכללה בכל הזמנים.
בעונת עבר טולברט לקבוצה האיטלקית סיינה, איתה זכה באותה עונה בגביע ספורטה.
בעונת עבר טולברט לסאות' איסט מלברן מג'יק האוסטרלית.
ב- עבר טולברט לקבוצה הקפריסאית אפואל ניקוסיה.
באותה עונה עבר לקבוצה הטורקית פינאר קרשיאקה איזמיר, בשנים הגיע טולברט לישראל לקבוצת מכבי פתח תקווה איתה הוא ירד ליגה.
ב-2005 טולברט הגיע לעירוני אשקלון, שנה לאחר מכן הוא הגיע למכבי ראשון לציון, בעונת טולברט חתם בעירוני רמת גן, ב-2008 חתם טולברט בהפועל חולון וזכה עימה בגביע המדינה בכדורסל עם שלשה על הבאזר שקבעה את התוצאה 68–69 בגמר מול קבוצת מכבי חיפה.
בעונת שב טולברט לקדנציה שנייה באליצור אשקלון, ובחודש נובמבר 2010 חזר לקבוצה הפועל חולון, ממנה ירד לליגה הלאומית כשחתם בהפועל כפר סבא\כוכב יאיר ובדצמבר 2011 הכריז על פרישה, חזר בו ושיחק את עונת במדי עירוני נס ציונה מהליגה הלאומית בכדורסל בטרם פרש סופית.
בריאן מולקו הוא זמר, כותב שירים, גיטריסט בריטי-אמריקאי יליד בלגיה, וסולן להקת פלסיבו
מולקו נולד לאב בנקאי אמריקני ממוצא יהודי ספרדי - אלג'יראי-איטלקי ולאם סקוטית.
שם המשפחה שלו היה במקור מולכו.
בילדותו עברה משפחתו מדינות באופן קבוע, ביניהן סקוטלנד, ליבריה, לבנון ולוקסמבורג.
מולקו מתייחס לעיירת הולדתה של אימו בסקוטלנד, דנדי, כ"מקום בו גדלתי".
הוא מתאר את ילדותו כתקופה בה הרגיש מבודד נורא.
הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בבית הספר לדרמה בו למד.
בזמן שגדל בבית שלא תומך בביטוים אמנותיים (אביו רצה שיגדל להיות בנקאי), מרד מולקו בכך שיצר לעצמו מראה אנדרוגיני, החל להתאפר ולשמוע מוזיקת פאנק (Punk).
בריאן החל ללמוד בבית הספר האירופי של לוקסמבורג, אך נאלץ לעזוב בעקבות הטרדות מתלמידי בית הספר.
לאחר מכך עבר לבית הספר האמריקאי הבינלאומי של לוקסמבורג, שם פגש לראשונה את בסיסט הלהקה- סטפן אולסדל.
ולאחר מכן החל ללמוד דרמה במכללת גולדסמית' בלונדון.
מולקו וסטפן אולסדל למדו יחדיו בבית הספר האמריקאי של לוקסמבורג (אך לא היו חברים).
כאשר עבר בריאן ללונדון, הוא נתקל באולסדל בתחנת הרכבת התחתית של דרום קנזינגטון והזמין אותו לאחת מהופעותיו במועדון שבו ניגן.
תחילה, הקימו אולסדל ומולקו את הלהקה בשם "Ashtray Heart", ולאחר שכתבו ארבעה שירים, כדי להפוך את הלהקה לרצינית יותר, הזמינו את רוברט שולצברג לנגן איתם.
במהלך הנחיית תוכנית בתחנת XFM בדצמבר 2009, ציין מולקו שהשפעתו הגדולה ביותר היא להקת סוניק יות' ושכנראה פלסיבו מעולם לא היו קמים בלעדיהם.
בנוסף לכך, הוא ציין שבגיל שבע להקת קיס הייתה הלהקה הראשונה בה הוא התאהב.
השפעות מוזיקליות אחרות דפש מוד, דייוויד בואי, איגי פופ, דאוס, דד קנדיז, הביסטי בויז, סרז' גינסבורג, פי ג'יי הארווי, הוולווט אנדרגראונד, ג'וי דיוויז'ן, הסטוג'ז, והפיקסיז.
מולקו לימד את עצמו לנגן בגיטרה; כשהגיע לגיל 16 קיבל העתק של גיטרת הטלהקאסטר.
לאחר זמן מה קנה לעצמו טלהקאסטר אמיתית.
הוא מנגן על כלים אחרים, ביניהם גיטרה בס, מפוחית, קלידים, סקסופון, תופים ופונוגרף.
מולקו דובר צרפתית כשפת אם והוא כותב ושר כמה משירי פלסיבו בצרפתית וגם באנגלית.
מדי פעם מתקלט כ-DJ במועדונים.
מולקו הוא ביסקסואל, ואב לבן משנת 2005.
ב-2012 קיבל מולקו מלגת כבוד מקולג' גולדסמית, האוניברסיטה של לונדון.
ג'י-בום טקאטה (ביפנית: 高田 ゼボム; ברומאג'י: Takata Zebomu; נולד ב-15 במרץ 1977) הוא שחקן קולנוע אמריקאי יליד יפן.הוא ידוע בגילום ד"ר איתן צ'וי בדרמה הרפואית של רשת NBC, "שיקגו MED" (2015–2022).
טי נולד במחוז אוקינאווה שבדרום מערב יפן, לאב אמריקאי ממוצא יפני ולאם דרום-קוריאנית.
אביו נולד במחנה עצורים במהלך מלחמת העולם השנייה.
אמו, ילידת קוריאה הדרומית, היגרה ליפן בצעירותה ועבדה ככתבת.
כשהיה בן שנתיים היגר עם הוריו לעיירה גבעות הייסנדה (אנ') בדרום קליפורניה.
הוא למד בבית הספר התיכון גלן א.
וילסון (אנ'), שם הוא היה נשיא ארגון הסטודנטים והקפטן של קבוצת הפוטבול.
בזמן לימודיו בתיכון, הוא עבד בבלאק ג'ק פיצה, אשר בה הייתה מרבה לבקר ילידת המקום הזמרת פרגי.
טי סיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי עם תואר ראשון בתיאטרון ובאמנויות הבמה.
זמן לא רב לאחר שסיים את לימודיו, הוא אימץ את שם הבמה שלו, בריאן טי, "המעורפל מבחינה תרבותית" לאחר שנדחה על ידי במאי קוריאני באודישן בגלל שיש לו שם משפחה יפני.
בשנת 2000 קיבל את תפקידו הראשון בסרטו של מייק ניקולס "מאיזה כוכב אתה?", לצדם של אנט בנינג ובן קינגסלי.
בשנה זו שיחק גם בסדרות הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים", "המתחזה" ו"הרואה ואינו נראה".
בשנת 2002 שיחק דקות מועטות בדרמת המלחמה "חיילים היינו", בסרט גילם את הטוראי האמריקאי ג'ימי נאקיאמה.
בסצנה מהסרט נשרף בכל חלקי גופו ובפרצופו כתוצאה מהפצצה אמריקאית שגויה, בכאבי תופת הוא מחולץ ומובל לפינוי על ידי העיתונאי ג'וזף גאלווי (ברי פפר).
לאחר מכן הופיע בתפקיד משני בקומדיה "אוסטין פאוורס - גולדממבר" ובסרט ההמשך למותחן הפעולה הבדיוני "גברים בחלל" שם גילם את טוראי טום קובי.
בשנת 2006 הופיע בסרט השלישי בסדרת סרטי המרוצים "מהיר ועצבני" – "מהיר ועצבני 3: טוקיו דריפט", בו גילם את טקאשי "די קיי" המכונה "מלך הדריפטים של טוקיו" בזכות יכולות הנהיגה שלו בכבישי העיר, די קיי הוא אויבו של הדמות הראשית שון בוזוול (לוקאס בלאק).
בשנת 2008 השתתף טי בעיבוד הטלוויזיוני של פול האגיס לסרטו "התרסקות", בסדרה שיחק במשך 13 פרקים וגילם את אדי צ'וי.
בשנת 2009 הופיע בתפקיד הראשי במותחן הפוסט אפוקליפטי "ארץ מתה".
בשנת 2012 שיחק כדמות חוזרת בסדרת הטלוויזיה "גרים", והתארח בסדרת הנוער של ערוץ דיסני "שייק".
החל מ-17 בנובמבר 2015 מופיע בצוות השחקנים המוביל בסדרת הבת "שיקגו MED" בזיכיון "שיקגו" כד"ר אית'ן צ'וי.
ב-2015 גם קיבל תפקיד בסרט "עולם היורה" כקטאשי האמאדה, מפקד ארגון האבטחה, שנהרג במתקפת הדינוזאור ההיברידי.
בשנת 2016 קיבל את התפקיד של שרדר בסרט הלייב אקשן "צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים".
בשנת 2018 התארח בסדרת הטלוויזיה "לוציפר", בתפקיד של בן רוג'רס.
בספטמבר 2024, פורסם כי טי לוהק לסרט החדש של קתרין ביגלו בנטפליקס.
עלילת הסרט עדיין נשמרת בסוד, אך הוא מתרחש לכאורה ב"בית הלבן במהלך משבר ביטחוני לאומי".
נטפליקס עדיין לא פרסמה את שם הסרט.
בסרט ישתתפו גם רבקה פרגוסון, אידריס אלבה, ג'ארד האריס, גרטה לי, אנתוני ראמוס, טרייסי לטס, מוזס אינגרם, וגבריאל באסו.
מלבד אנגלית, טי דובר גם יפנית וקוריאנית שוטפת.
הוא נשוי לשחקנית המקסיקנית-אמריקאית מיראלי טיילור; יש להם בת בשם מדלין סקיילר טקאטה, ילידת 2015.
(אנ')חוצן2002חיילים היינוג'ימי נקאיאמהאוסטין פאוורס - גולדממברהולך רגל יפני2005דיק וג'יין עושים את זהשף2006All Inשחקן של רוזבנלוםמהיר ועצבני 3טאקשי2007Finishing the Gameמאק צ'אנג2009Deadlandג'קסגם מפיק2010Chain Letterבריאן יי2013Wedding Palaceג'ייסוןגם מפיקוולבריןנובורו מורי2014No Tears for the Deadצ'אוזRoswell FMדוויין ארכימדס2015עולם היורהקטאשי האמאדה2016צבי הנינג'ה: יוצאים מהצלליםשרדר2017The Beautiful Onesקספר2019Doraemon: Nobita's Chronicle of the Moon Explorationקיםדיבוב2025על סף פיצוץ
שנהסדרהתפקידהערות2000המתחזה (אנ')סוכןפרק: "The Agent of Year Zero"The Invisible Manמאלוןפרק: "The Value of Secrets"באפי ציידת הערפדיםמתמחהפרק: "Family"2001חוקים שבלב (אנ')סוכן DEAפרק: "Liar's Club: Part 1"18 Wheels of Justiceמנחה2 פרקיםהכרוניקה (אנ')ניאופרק: "Here There Be Dragons"2002Flipsideלאנספרק: "Pilot"2003ג'אגחייל צפון קוריאניפרק: "Close Quarters"2004תשוקותבחור אסיאתיפרק: "#1.1217"Cracking Upחבר באחווה #1פרק: "Daddy's Home"מונקג'יימס לופרק: "Mr.
בריאן טרייסי הוא סופר אמריקאי.
כותב ספרי עזרה עצמית, התפתחות אישית ומוטיבציה.
טרייסי נולד בוונקובר שבקנדה בשנת 1944. בצעירותו נשר מבית הספר, עבד בעבודות זמניות ונדד ברחבי העולם במשך שמונה שנים.
בהמשך החל לעבוד כסוכן מכירות זוטר, התקשה בעבודתו והחליט לשאול אנשי מכירות מצליחים רבים לגבי הצלחתם.
בתום השנה הראשונה לעבודתו הוא כבר הפך לסוכן מכירות בכיר, ובשנה השנייה הפך לסגן נשיא החברה, והיה אחראי על 95 עובדים, בגיל 25 בלבד.
טרייסי יצר את הסמינר הראשון שלו בתחום הצמיחה האישית בשנת 1981, בשם "מערכת ההצלחה", (נקראה תחילה "סמינר הפניקס").
בשנת 1985 הוציא גרסה מעודכנת של סמינר זה, מוקלט על קלטת אודיו לעזרה עצמית, בשם "פסיכולוגיה של ההישגיות".
לאורך השנים המשיך ליצור סמינרים וסדנאות בנושאים כגון מנהיגות ויעילות ניהולית.
כתב עשרות ספרים העוסקים בתחומים שונים של מוטיבציה וצמיחה אישית.
כן הקליט למעלה מ-500 קטעי אודיו מתוך ספריו, העוסקים ברעיונות לעזרה עצמית לקראת הצלחה והשגת יעדים אישיים ועסקיים.
מכהן כיום בראש חברה על שמו, העוסקת בתחום משאבי אנוש בקליפורניה, ולה סניפים רבים ברחבי ארצות הברית.
נשוי לברברה ואב לארבעה ילדים.
בכתביו מדבר טרייסי על כך שבעת התמודדות עם בעיה, האנשים בחברה המערבית התרגלו לפנות ישירות לדרך הקלה, וכך הם לא עומדים ביעדים שהציבו לעצמם.
בתוכנית ההדרכה שלו הוא מציע לאנשים אפשרות ליצור הצלחה בחייהם האישיים והעסקיים, תוך כדי נקיטת פעולה אקטיבית, ניהול זמן נכון ושימוש בשיטות שונות אותן פיתח במהלך השנים.
לבלוע צפרדע - 21 דרכים להשיג יותר בפחות זמן (תורגם לעברית - הוצאת אסיה, 2002)
שנה את החשיבה שלך, שנה את חייך
בריאן ואן הולט הוא שחקן אמריקאי.
ואן הולט נולד בעיר ווקיגן שבאילינוי וגדל בעיר האניגטון ביץ', קליפורניה.
נולד למשפחה ממוצא סקוטי- אירי.
מחזיק בתואר בסוציולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
הוא התגלה לראשונה על ידי המפיק סטפאן דאגלס שהזמין אותו לתחרות דוגמנות בה זכה והחתים אותו על חוזה מקצועני עם חברת השחקנים ג'ק רוז.
ואן הולט התגלה לראשונה בסדרה "אהבה וכסף" משנת 1999 ובסרט בקומדיה "שפוט שלה" משנת 2000 לצידה של אמנדה פיט.
בשנת 2001, התפרסם ואן הולט לראשונה ברחבי העולם בדרמת המלחמה "בלאק הוק דאון", בה גילם נהג האמווי בשם ג'ף שטרוקר.
בשנת 2002 שיחק בסרט מלחמה נוסף, "לחישות מלחמה" לצידו של ניקולס קייג' בתור מפעיל הלהביור טוראי האריגן.
בשנת 2003 שיחק ואן הולט בסרט הפעולה "ימ"מ יחידת פריצה" בתפקיד השוטר מייקל בוקסר מיחידת הSWAT, בדרמה הצבאית "בייסיק" בתור חייל הקומנדו ריי דונבאר ובסרט הפשע "ביטחון".
ב-2005 הופיע בסרט האימה "בית השעווה" בתפקיד כפול - בתור המכונאי בו סינקלייר ובתור אחיו מכין בובות השעווה וינסנט.
כמו כן השתתף בסרט הקומדיה "הגבר של הבית"; ובאותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בעונה היחידה של סדרת הדרמה הבדיונית בהפקתו של דייוויד ס.
בשנת 2007 שיחק בתור הגולש מיץ' יוסט בעונה היחידה של דרמת הגלישה "ג'ון מסינסינטי".
בשנת 2008 שיחק בעיבוד האמריקאי של רשת NBC לסדרה הישראלית "האקס המיתולוגי" בכיכובה של אליזבת ריזר.
בשנים 2009–2015 שיחק ואן הולט בקומדיית המצבים "קוגר טאון" בתפקיד בובי קוב, הגרוש המבוטל של גיבורת הסדרה ג'ולס קוב (קורטני קוקס).
בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בסדרת המדע-בדיוני "זינוק לאתמול" המהווה גרסה מחודשת לסדרה באותו שם ששודרה בשנות התשעים ברשת NBC.
קאט פלוס אחד (2004) - סרט טלוויזיה
לוטננט גנרל בריאן גווין הורוקס (Brian Gwynne Horrocks; 7 בספטמבר 1895 – 4 בינואר 1985) היה לוטננט גנרל בצבא הבריטי, שנודע בעיקר בזכות פיקודו על הקורפוס הבריטי ה-30 במערב אירופה במלחמת העולם השנייה.
הורוקס נולד בהודו, כבנו היחיד של רופא צבאי.
הוא למד בבית ספר פרטי והחל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית סנדהרסט.
כצוער הפגין הורוקס יכולות נמוכות ואפשר שלא היה מקבל מינוי כקצין אלמלא פרצה מלחמת העולם הראשונה.
באוגוסט 1914 הוא הוסמך כקצין בדרגת סג"ם ושובץ בגדוד החי"ר ה-1 ברגימנט מידלסקס המלכותי, שם שימש כמפקד מחלקת חי"ר, ויצא עם חיל המשלוח הבריטי לצרפת.
באוקטובר 1914 הוא נפצע ונשבה על ידי הגרמנים ובילה את שנות המלחמה בשבי.
באופן זמני איבד בשבי את היכולת ללכת על רגליו.
מצבו השתפר והוא ניסה לברוח מן השבי מספר פעמים אך נלכד.
במהלך השבי למד מפי שבויים רוסים את השפה הרוסית.
על מריו במהלך השבי הוא עוטר ב-1920 בעיטור הצלב הצבאי.
הורוקס שוחרר מהשבי וב-1919 הוא חזר לשירות צבאי פעיל במענה לקריאת משרד המלחמה, שחיפש מתנדבים דוברי רוסית.
באפריל 1919 הוא הגיע לולדיווסטוק שברוסיה במסגרת ההתערבות של מדינות המערב במלחמת האזרחים שם.
במהלך שירותו שם עם הצבא הרוסי הלבן בסיביר נתפס על ידי הצבא האדום ובילה עשרה חדשים בשבי, שבמהלכן כמעט מת ממחלת הטיפוס.
לאחר שחרורו ושובו לבריטניה שירת בגרמניה ובאירלנד.
החל להשתתף בתחרויות קרב חמש, ולאור הצלחתו בטורנירים צבאיים צורף אל המשלחת הבריטית לאולימפיאדת 1924 בפריז.
בהמשך שירת בתפקידי פיקוד ותפקידי מטה שונים, למד במכללה לפיקוד ומטה בקמברלי והיה מדריך בה.
ב-1937 קודם לדרגת לוטננט קולונל.
נולדה להם בת אחת, אשר מתה בטביעה בשלהי חייו של אביה.
בראשית מלחמת העולם השנייה שימש עדיין הורוקס כמדריך במכללה למטה בקמברלי.
במאי 1940 הוא נשלח לצרפת לפקד על גדוד מקלעים שהיה כפוף לדיוויזיית הרגלים ה-3, בפיקודו של גנרל מונטגומרי.
בתוך 17 ימי שירות הוא הרשים את מפקדיו די עד שקודם זמנית לדרגת בריגדיר ומונה למפקד החטיבה ה-11. כששב לבריטניה מונה כמפקד קבוע של החטיבה ה-9, ושירת בדרגת בריגדיר גנרל במפקדת הפיקוד המערבי של בריטניה, וביוני 1941 קודם זמנית לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לפקד על דיוויזיית הרגלים ה-44.
ב-1942 מונה הורוקס לפקד על הדיוויזיה המשוריינת ה-9 שזה עתה הוקמה, למרות שהיה קצין רגלים בהכשרתו.
הוא אימן את הדיוויזיה באופן אינטנסיבי ואגב כך רכש בעצמו ידע בהפעלת לוחמת שריון.
למרות שמעולם לא פיקד על דיוויזיה בקרב הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל בפועל, נשלח למצרים וקיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-13 שהיה חלק מהארמייה הבריטית השמינית שבפיקודו של מונטגומרי, מפקדו משכבר.
באוגוסט 1942 הגן הקורפוס של הורוקס בהצלחה על עמדותיו מול המתקפה הגרמנית בקרב עלם חלפה וזכה להערכתם של מונטגומרי ושל פקודיו כאחד.
להורוקס הוצע הפיקוד על הקורפוס ה-10 בארמייה השמינית, עוצבת שריון, אך הוא דחה את ההצעה.
בפרוס מערכת אל עלמיין הוצב הקורפוס ה-13 בדרומו של קו החזית הבריטי, עסק בעיקר בהטעייה ולא נטל חלק מרכזי בלחימה.
בדצמבר 1942, במהלך המרדף של הארמייה השמינית מערבה אחרי הגרמנים הנסוגים, הופקד הורוקס על הקורפוס ה-10 לאחר שמפקדו הודח.
בסוף דצמבר הוענק לו עיטור מסדר השירות המצטיין.
במרץ 1943 הצטיין הורוקס בפיקוד על הקורפוס שלו בקרב על קו מארת בדרום תוניסיה.
הקורפוס ביצע תנועת איגוף שאילצה את הגרמנים והאיטלקים לסגת באבדות כבדות.
לאחר מכן הועבר הורוקס לפקד על הקורפוס הבריטי ה-9 שבארמייה הבריטית הראשונה, אשר נחתה באלג'יריה ופעלה בצפון תוניסיה.
בראשו השתתף ביתרת המערכה בתוניסיה עד לכניעת כוחות הציר שם.
הוא זכה לצל"ש ומונה לאביר מסדר האמבט.
ביוני 1943 נפצע הורוקס קשה בתוניסיה מאש מטוס קרב גרמני.
הוא נפגע בחזהו ובבטנו, עבר חמישה ניתוחים ונזקק ל-14 חודשי שיקום.
אפשר שבשל פציעתו החמיץ את ההזדמנות לשרת כמפקד ארמייה.
לאחר החלמתו יצא הורוקס לצרפת באוגוסט 1944 ונטל את הפיקוד על הקורפוס ה-30 שבארמייה הבריטית השנייה בעיצומו של קרב פאלז.
הקורפוס ניהל מרדף מהיר אחרי הגרמנים דרך צפון צרפת ובלגיה ולכד את נמל אנטוורפן בשלמותו, עד אשר בלם אותו משבר האספקה של בעלות הברית, עקב הקושי להוביל אותה מנורמנדי לאורך קווי תחבורה שהתארכו במהירות.
בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס ה-30 במבצע מרקט גארדן והוטל עליו להבקיע נתיב קרקעי מבלגיה אל שלוש הדיוויזיות המוטסות שהוצנחו במסגרת המבצע בדרומה ובמרכזה של הולנד.
תוכנית שאפתנית מדי, נוכחות של כוחות גרמניים גדולים מהצפוי והתקפות נגד עזות מצדם (ולדעת חלק מהפרשנים, חוסר תחושת דחיפות מספקת מצד כוחותיו של הורוקס) הביאו לכישלון המבצע, והקורפוס ה-30 נמצא במהלכו במגננה מרבית הזמן.
בסתיו 1944 ובחדשים הראשונים של 1945 השתתף הקורפוס ה-30 בדחיקת הגרמנים בצפון גרמניה לעבר נהר הריין ובהכנעתה הסופית של גרמניה.
הורוקס זכה לשני צל"שים נוספים ומונה ביולי 1945 לאביר מסדר האימפריה הבריטית.
כמו כן ניתנו לו אותות כבוד של ארצות הברית, צרפת, בלגיה, הולנד ויוון.