tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכתובות אחרות כינו תגלת פלאסר, אשור־בל־כלה ושלמנאסר השלישי את הים התיכון "הים העליון של ארץ אמורו", וכן כינו תגלת פלאסר, אשורנצירפל השני ושלמנאסר השלישי את אותו ים "הים הגדול של ארץ אמורו".
שלמנאסר השלישי קרא לו גם "הים המערבי, שנקרא גם הים של ארץ אמורו" או פשוט "הים של ארץ אמורו".
אשורנצירפל השני כתב שהוא עשה את דרכו למרגלות הר הלבנון והלך לים הגדול של ארץ אמורו, הטביל בו את נשקיו והקריב קרבן לאלים.
הוא קיבל מנחות ממלכי חוף הים: צור, צידון, גבל, מחֿלתו, מַאיזוּ, כַאיזוּ, אמורו, וארוד שבים, ופירט את המנחות עצמן.
אדד-ניררי השלישי כתב שבשנה אחת הוא הכניע את כל ארץ אמורו וחֿתי, וקיבל מנחות ממריא הדמשקי, יואש השומרוני, צור וצידון.
בכתובת אחרת כתב שהכניע את הארץ המשתרעת מהפרת, ארץ חֿתי, ארץ אמורו בשלמותה, צור, צידון, חֿומרי (עומרי, כלומר ממלכת ישראל), אדום ופלשת, עד הים הגדול (הים התיכון).
בטקסט מקוטע אחר הוא הזכיר את צבא האמורו.
בכתובת קצרה המזכירה את תוארי המלך, הוא מתואר כ"סרגון, המלך הגדול, מלך העולם, מלך בבל, מלך ארץ שומר ואכד, מפקד ארץ אשור וכל אמורו".
סנחריב כתב גם הוא על בניית ארמון שנקרא בית חֿילני בשפת ארץ אמורו.
הוא גם כתב שמלכי שומרון, צידון, ארוד, גבל, אשדוד, בית עמון, מואב ואדום, הם כל מלכי ארץ אמורו, הגישו לו מנחות, ובמקום אחר כתב ששלח למלכי אמורו (בלי לפרטם).
בפעם אחרת סיפר שכינס את כל מלכי ארץ אמורו באוּשׁוּ (כנראה צור היבשתית) והטיל עליהם מנחה.
בקטע מקוטע הוא מספר שדרש מכל חיילי ארץ אמורו לשאת אדמה.
אסרחדון מונה את אמורו בין ארצות שלטונו, ובמקום אחר מזכיר את מאדים כ"נותן ההחלטות על ארץ אמורו".
אשורבניפל הזכיר את פלישות הערבים (במשמעות "נוודים", ולא במשמעות אתנית) בראשות קדר לארץ אמורו, אותם הביס לבסוף כמוש־חֿלתה מלך מואב.
במקום נוסף הזכיר את מלך קדר אותו הוא הביס לאחר שיצא למלחמה נגד מלכי אמורו, ובאותה כתובת הוזכר את שמש-שום-אוכין שהמריד את המלכים שאשורבניפל הציב על אֵלַם, ארץ הגותים, ארץ אמורו ומלוחּֿה (אתיופיה).
ספר בראשית מתאר את הגנאלוגיה של האמורי, וקובע כי הם צאצאיו של כנען:
הכינוי אמורי נזכר בתנ"ך בהקשר לעם שוכן הרים בארץ כנען.
האמוריים מתוארים כעם חזק השוכן ממזרח וממערב לירדן.
בעבר הירדן נזכר שהיו להם שני מלכים.
האחד הוא עוג מלך הבשן שעליו נכתב כי הוא "נשאר מיתר הרפאים".
על פי התיאור המקראי נראה כי אזור מגוריהם היה מההרים ממערב לים המלח (בראשית יד:ז) עד חברון (יג:ח; דברים ג:ח;ד:מו-מח), כולל את הגלעד והבשן (דברים ג:י) ועבר הירדן המזרחי (ד:מט) "ארץ שני מלכי האמורי סיחון ועוג".
האמורי נקשר גם לאזור ירושלים וייתכן כי העם היבוסי היה תת-קבוצה שלהם.
"הר האמורי" הוא הכינוי למדרונות הדרומיים של הרי יהודה.
בספר בראשית מוזכרים שלושת האחים מבני האמורי: ענר, אשכול וממרא.
מקום מושבו של אברהם היה באלוני ממרא, שהיה בן בריתו של אברהם (בראשית יד, יג).
האמורי נזכר גם במקרא כאחד מעמי כנען שנכבשו על ידי שבטי ישראל, ולפי מצוות מחיית שבעה עממים, הצטוו בני ישראל להשמיד כל צאצא האמורי.
יהושע בן נון ניצח את חמשת מלכי האמורי במי מרום (יהושע י:י, יא:ח).
לפי יוחנן אהרוני מדובר ביחידה בתוך כנען שכונתה 'אמורי', ומלכיה הם 'מלכי האמורי', כפי שעולה גם מתעודות אל עמארנה.
בספר שמואל מתואר כי היה שלום בין האמורי לבין בני ישראל ().
הגבעונים שכרתו ברית עם בני ישראל מתוארים כצאצאי האמורי.
כששאול המלך הפר את הברית והרג מהם, האל העניש את בני ישראל ברעב.
מן המסופר ב עולה בהתאם לתיאור המקראי בספרים הקודמים שמספר כי בני ישראל לא השמידו את עממי כנען שישבו לפניהם בארץ, וירשו את ארצות העמים מבלי להוריש את העמים מאותן ארצות, ונותרו מבני העממים האלה בארץ (ובהם האמורים) ושלמה המלך הסב אותם לעבדים לצרכיו השונים.
במחצית השנייה של המאה התשע עשרה ובמחצית הראשונה של המאה העשרים ניסו אידאולוגים אנטישמיים ונאציים לנכס את האמורים לגזע הארי ואפילו לגזע הגרמאני, ואת מוצאם לאירופה, כיום מוסכם בקרב ההיסטוריונים כי מדובר בשכתוב של ההיסטוריה לצרכים אידאולוגיים.
מוצק אָמוֹרְפִי, הוא מוצק שבו אין סדר כללי במבנה האטומים שלו, אין ציר קריסטלוגרפי כלל, איננו מוגדר.
רוב סוגי החומרים יכולים להימצא במצב אמורפי, לדוגמה, הזכוכית שממנה עשוי החלון הביתי ואפילו מאכלים כמו צמר גפן מתוק במצב אמורפי.
בכימיה, בקריסטלוגרפיה ובמשמעות דומה גם בתחומים אחרים, אמורפיות היא תכונה המתארת חומר שאינו בעל צורה מוגדרת.
בקריסטלוגרפיה, אמורפיות מתארת חומר חסר גבישים.
בתחומים אחרים, כגון פילוסופיה, ביולוגיה, ארכאולוגיה ועוד, המונח הושאל לתיאור דברים מוחשיים או אבסטרקטיים ללא צורה או מבנה מסודר.
גם מתכות ניתן להביא לאמורפיות באמצעות התכתן ואז קירורן באופן מהיר מאוד (בקצב של מיליון מעלות צלזיוס לשנייה).
הקירור המהיר משמר את המבנה האמורפי של האטומים של המתכת מהיותה נוזל גם בהיותה מוצק.
למתכות אמורפיות יש תכונות פיזיקליות שונות מאשר לאותן מתכות במצב מוצק רגיל: הן עמידות יותר בפני קורוזיה, קשיחות יותר, חזקות יותר ועוד.
הן משמשות בתעשייה לבניית שנאים, גופי חימום ועוד.
אמות המים של קיסריה היא מערכת של אמות מים שהובילה מים לעיר קיסריה בעת העתיקה.
אמות המים של קיסריה תיפקדו בזמן קיומה של העיר – מאז ייסודה בימי הורדוס ועד המאה ה-13, כאשר נהרסה בימי הסולטאן הממלוכי ביברס.
אף על פי שקיסריה הוקמה על פני שכבת מי תהום גבוהים, המאפשרת אספקת מים באמצעות בארות, בוני העיר דאגו לאספקת מים זורמים לעיר, כמקובל בערים הגדולות של התקופה הרומית.
המערכת הורכבה מכמה חלקים שונים.
מקור המים היציב הקרוב ביותר לקיסריה מבחינה טופוגרפית הוא עינות שוני – קבוצת מעיינות מצפון לבנימינה.
תפוקת המים בשנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה 405 מ"ק לשעה.
אנשי הסקר שחפרו במקום לא מצאו עקבות אמה אלא רק שרידי סכרים ועמודים, אשר נעלמו תוך כדי עבודה חקלאית אינטנסיבית.
האמה מופיעה באופן ברור על-יד המחצבה שבקצהו הדרומי של הכרמל.
ראשיתה של האמה הגבוהה הייתה תעלה בודדת שהובילה את מי עינות שוני לעיר, אך לא נותרו ממנה שרידים ברורים בקטע שבין עינות שוני למחצבות בנימינה, ורק השיקולים הטופוגרפיים וההידרולוגיים מצביעים על עינות שוני כעל המקור הראשוני של המערכת.
תחילת המערכת בתעלה הנישאת על חומת אבן רצופה.
במקום שבו גדל הפרש הגובה שבין פני הקרקע והתעלה, מתחלפת החומה בסדרת קשתות חצי עגולות קלאסיות, שמעליהן מקשט את האמה כרכוב, הבולט מקו הבנייה.
המבנה בנוי אבני כורכר מסותתות.
דפנות התעלה עשויות בטון על בסיס סיד, והתעלה מטויחת מבחוץ ומבפנים.
האמה פונה מערבה, עד שהיא מגיעה אל רכס הכורכר המקביל לחוף.
האמה חצתה את הרכס דרך נִקבה שכיום היא סתומה.
בקטע המקביל לשפת הים תעלה א' מכוסה, על מנת למנוע חדירה של חול לתוכה.
הכיסוי נעשה בחלקו על ידי לוחות אבן ארוכים המונחים על קירות התעלה, ובחלקו על ידי זוגות של אבנים שהונחו בצורת גמלון מעל התעלה.
הכיסוי הונח מעל לטיח המושלם על קירות התעלה, ומכאן שהכיסוי לא היה חלק מקורי של המבנה אלא תוספת מאוחרת.
כיום, האמה לא מגיעה עד העיר אלא נעצרת 900 מטרים מצפון לה.
היא נקטעה בשל מפרצון ימי שנוצר לאחר בנייתה; קשה לקבוע מתי התרחב המפרץ עד כדי הרס האמה.
בצדו הדרומי של המפרץ מופיעה האמה שוב, ומגיעה עד לחומת העיר, סמוך למגדלים העגולים שבצפונה.
האמה שבתוך העיר טרם נתגלתה.
תעלה א' נבנתה כנראה על ידי הורדוס בעת ייסוד העיר.
גובהה 115 ס"מ ורוחבה 70 ס"מ; שיפוע התעלה הוא מזערי, והסתכם ב-16 ס"מ לק"מ.
התעלה נישאת על מבנה קשתות.
רק במקום שבו עליה לחצות את רכס הכורכר, בכפר ג'סר א-זרקא, היא עוברת בנִקבה חצובה בעלת פירים אנכיים.
יש להניח שחלק זה של המפעל נבנה על ידי הורדוס, מייסד העיר, או זמן קצר לאחר זמנו.
בליל 17/8/2023 בחוף הים שליד קיסריה, קרסה הדופן המערבית של אחת הקשתות.
מרשות העתיקות נמסר כי הם התריעו על מצבה הרעוע של האמה ואי תחזוקה הולמת.
נראה שעם גידול אוכלוסייתה של קיסריה, לא סיפקה תעלה א' את צורכי המים של העיר, ונבנתה תעלה ב', המקבילה לה וצמודה אליה.
תעלה זו בנויה מבחינה אדריכלית וטכנית כהעתקה המדויק של תעלה א'.
היא רחבה ועמוקה במידת מה מתעלה א'; גובהה 140 ס"מ ורוחבה 90 ס"מ, ולפיכך הספיקה המרבית שלה הגיעה ל-1,600 מ"ק בשעה.
תעלה ב' בנויה מאבן סטומה הרבה יותר.
מסיבה זו רואים בה תיקונים רבים, וקטעים באורך עשרות מטרים נבנו מחדש.
לעומתה, תעלה א', הקדומה יותר, ניצבת עד ימינו ללא תיקונים.
מקור אספקת המים הנוסף הוא אזור נחל תנינים העליון, בסביבת המושבים עמיקם ואביאל של ימינו.
באזור זה היו לפנים כמה מעיינות; כיום הם יבשים בגלל הנמכת מפלס מי התהום בשאיבה מקידוחים.
הגדלה ניכרת של כושר ההובלה של האמות חייבה פיתוח מקורות מים נוספים.
אלה נמצאו בעמק התנינים העליון, שליד המושבים אליקים ועמיקם, והמפעל התת-קרקעי מתחיל ליד עין צברים.
התעלה הפתוחה התחילה במעיינות עין אביאל ועין אלונה.
מפעל המים בנוי מנִקבה באורך של כ-6 ק"מ, שאליה יורדים פירים במרחקים קצובים של 40 מטר.
הנקבה נחצבה בסלע, בשיטה שהייתה מקובלת מאוד בהנדסת המים הרומית.
באזור פארק אלונה נחשף ושוחזר חלק מהנקבה, באורך של כ-280 מטר, וכיום מטיילים יכולים להיכנס אל הנקבה ולפסוע בה בליווי הדרכה מטעם המקום.
את אזור בקעת הנדיב חוצה האמה בתעלה בנויה.
היא עוקפת את בניין התיאטרון הרומי בכפר שוני, ומצטרפת אל תעלה א' ליד מחצבות בנימינה.
אמה זאת, תעלה ב', הוצמדה לדופנה הצפוני של תעלה א', ובבנייתה נשמר סגנונה האדריכלי של תעלה א'.
במקומות שבהם נהרסו התעלות בימינו, ונוצר חתך, ניתן להיווכח על נקלה בקדמותה של תעלה א'.
לתעלה א' כרכוב קישוטי משני צדדיה.
כאשר הוצמדה אליה תעלה ב' "נבלע" הכרכוב הימני, ותעלה ב' עוטרה בכרכוב זהה, רק בצדה הימני, הגלוי.
המסד של תעלה א' מורכב מאבני גזית משני צדדיו, וביניהן מילוי.
בוני תעלה ב' בנו רק בצדה החיצוני שורה של אבני גזית, והמילוי מגיע עד לצדה הימני של תעלה א'.
את תעלה ב' והמפל התת-קרקעי באזור אביאל-עמיקם בנו כנראה הלגיונות הרומיים.
על תעלה ב' נמצאו 11 כתובות, שעשר מהן הן כתובות לטיניות של הלגיונות הרומיים: הלגיון העשירי פרטנסיס, הלגיון השני טראיאנה, הלגיון השישי פראטה, הלגיון העשרים ושניים דיאוטראיאנה, וכולן, למעט שתיים, מזכירות את הקיסר אדריאנוס.
האמה נבנתה בשנת 130 לספירה לכבוד ביקורו של אדריאנוס ביהודה.
כל אחת מן הכתובות נתונה בתוך טבולה אנסטה.
חלקן הן כתובות תיקונים מימי מרד בר כוכבא.
אחת הכתובות היא אנסטה (כתובת אוזניים) ללא כתובת, וקיימת השערה שכתובת זו היא של הלגיון העשרים ושניים דיאוטראיאנה, שניגף בפני מורדי בר כוכבא וכאות קלון נמחק ממנה שמו.
הכתובת העשירית היא כתובת ביוונית משנת 385 לספירה, ובה מסופר על תיקון האמה בתקופה הביזנטית.
שתיים מן הכתובות נמצאות בכביש הכניסה לבית חנניה, העוקף את תל מבורך מצפון, ולפני כניסתו למושב מסתעפת ממנו מערבה דרך עפר, הנמשכת במקביל לאמת המים הגבוהה.
כ-15 מטר ממערב לכביש, על דופנה הצפוני של האמה, ישנן שתי אבנים מיוחדות.
באבן השמאלית חקוק סמל הלגיון העשירי פרטנסיס – נשר היוצא מכוך (ראשו שבור) מעל זר, ובתוך הזר יש כתובת שתרגומה: "אימפרטור טראיאנוס אדריאנוס [נעשה בידי] יחידה של הלגיון העשירי פרטנסיס".
מתחת לכתובת מגולפת האלה ויקטוריה, אלת הניצחון הרומית, ראשה ורגליה שבורים.
בקצה התחתון של האבן ניתן להבחין בדמות כורעת, כנראה של אטלס, התומך בכדור שעליו ניצבת האלה.
באבן הימנית חקוקה כתובת בתוך טבולה אנסטה, שלשונה: "אימפרטור קיסר טראיאנוס אדריאנוס האוגוסטוס בידי יחידה של הלגיון העשירי פרטנסיס".
בגלל הכיתוב fecit (=בנה) הניחו החוקרים כי הלגיון העשירי פרטנסיס הוא זה שבנה את אמת המים, לכבוד הביקור של אדריאנוס בפרובינקית יהודה בשנת 130 לספירה.
באותו אזור נמצאה כתובת נוספת של הלגיון העשירי פרטנסיס, וכן, שתי כתובות נוספות של הלגיון השישי פראטה, אחת מהכתובות היא כתובת החקוקה בתוך טבולה אנסטה, והיא נמצאת כיום במוזיאון ראלי בקיסריה.
הכתובת השנייה גדולה פי שניים ביחס לכל כתובות התיקונים שנמצאו באמת המים - ממדיה הם 0.76x1.78 מטר לעומת גודל של 0.4x0.87 מטר לכתובת תיקונים.
הכתובת הזו נמצאה ליד שוני, ובה ניצבות שתי אלות מכונפות על כדור הארץ שאוחזות זר ניצחון ביד ימין מורמת, כסמל הלגיון השישי פראטה.
כיום היא נמצאת במחסני מוזיאון רוקפלר.
בעקבות מזג אוויר סוער שסחף את החול מאמת המים העליונה, נגלו בשנת 1964 בחוף הקשתות בקיסריה כתובות נוספות.
אחת מהן נמצאה ליד ג'סר א-זקרא, כשרק חלקה הימני נשמר.
מפעל מים זה היה פעיל כנראה במשך 1,200 שנה, אם כי לא ברציפות, עד לתקופה הצלבנית, ובפרק זמן זה נעשו בו שינויים ותיקונים.
במקום שבו חוצות האמות את האזור הביצתי שבין בית חנניה לג'סר א-זרקא אירעו במפעל תקלות רבות עקב שקיעת היסודות.
בשלב מסוים נעשה ניסיון להתגבר על כך, ותעלה א' הופנתה לאמה העוקפת את הביצה מדרום.
סגנון הבנייה בקטע העוקף שונה מהסגנון של שאר חלקיה של האמה, ומעיד על כך שהמעקף נעשה כנראה בתקופה הביזנטית.
במסגרת המאמצים להתגבר על השקיעה באזור הביצתי נעשה גם שינוי בתעלה ב'.
בתוך התעלה הונחו שלושה צינורות חרס, והמים זרמו רק בהם.
שינוי זה מצוי רק בקטע שבין מחצבת בנימינה לסוף המעקף.
המשך הזרימה היה כנראה בתעלה.
שלב אחרון בתולדות תעלה ב' היה סתימתה ובניית מסד ותעלה קטנה על פניה, היא תעלה ג'.
את שרידיה של תעלה זאת אפשר לראות בקרבת קיסריה וגם באזור בית חנניה, ואפשר להבחין במסד אשר נבנה מעל למעטפת הטין שעל גבי הצינורות.
מפעל זה סיפק לקיסריה כמות מים קטנה יחסית, אך במפלס גבוה ב-2.5 מטר מעל למפלסה של תעלה ב'.
ניתן להניח ששינוי זה נעשה בתקופה הצלבנית, בזמן שקיסריה הייתה עיר קטנה אך מפלסה היה גבוה ממפלסה בתקופות הקודמות.
עם גידול העיר בתקופה הביזנטית היה צורך לפתח מקור מים נוסף, מפני שאמת המים הגבוהה ניצלה את כל מקורות המים שהיו מרוחקים מקיסריה מרחק סביר ונמצאו ברום מתאים.
כ-5 ק"מ מצפון לקיסריה יש מקור מים עשיר – שפע המעיינות הנובעים בביצות כבארה, ליד קיבוץ מעגן מיכאל של ימינו, מניבים ביחד אלפי מ"ק מים לשעה; ואולם חסרונו של מקור מים זה הוא שמפלס המעיינות נמוך ב-2–3 מטר מן המפלס הנמוך ביותר שאליו צריך היה להביא את המים בקיסריה.
מעיינות אלה נמצאים בגובה 3.5–4 מטר מעל פני הים, וכדי להביא את המים לעיר היה צורך להרים את פני המים לגובה של 6 מטר מעל פני הים.
הדבר נעשה באמצעות בניית שני סכרים, אשר הפכו את כל שטח הביצה לבריכת הרמה.
כדי להרים את מפלס המעיינות לגובה המתאים נבנו שני סכרים מאבני גזית גדולות.
סכר אחד, שאורכו 200 מטר, חסם את מוצא נחל תנינים לים דרך רכס הכורכר שמדרום למעגן מיכאל; הסכר השני, שאורכו 900 מטר, חצה את מישור החוף מדרום לתחנת הרכבת בזכרון יעקב של ימינו.
כך נוצר שטח סגור, שגבולותיו הם הר כרמל במזרח, החוליות שליד בית חנניה בדרום, רכס הכורכר במערב והסכר בצפון.
שפיעת המעיינות יצרה כאן אגם, שמפלסו התאים להובלת המים לקיסריה.
המים זרמו תחילה בתעלה חצובה בצדו המערבי של רכס הכורכר, ובהמשך זרמו בתעלה בנויה ומכוסה בקמרון.
ממערב לג'סר א-זרקא עוברת האמה הנמוכה מתחת לאמה הגבוהה, ומכאן ואילך מקביל מהלכה לאמה הגבוהה, ממזרח לה.
לתעלה אין כל שיפוע בשל חתך הרוחב שלה.
1.8 ק"מ מערבית לכפר ג'סר א-זרקא עוברת האמה הנמוכה מתחת לאחת הקשתות של האמה הגבוהה.
עם הרס מפעל המים והצטברות סחף באגם, התפתחו במקום ביצות כבארה.
לפי החישובים, ספיקתה של האמה הגבוהה בתעלה א' הגיעה ל-930 מ"ק בשעה; בתעלה ב' – ל-1,630 מ"ק בשעה; בתעלה ג' – ל-214 מ"ק בשעה; ובשלושת צינורות החרס – ל-150 מ"ק בשעה.
באמה הנמוכה הייתה ספיקה של 2,560 מ"ק בשעה.
השיפוע לאורך תחתית התעלות באמה הגבוהה, בקטע שבין המחצבה בבנימינה לקיסריה, היה 13–16 ס"מ לכל ק"מ.
באמה הנמוכה אין כלל שיפוע.
מן האמות יצאו קווי צינורות חרס: מן האמה הנמוכה יצא קו צינור חרס אל מרגלות תל תנינים, ומן האמה הגבוהה יצא קו צינורות חרס אחד מערבה, אל תל א-תדוירה, כ-2 ק"מ מצפון לקיסריה הצלבנית, וקו צינורות חרס שני מזרחה, אל "המבנה הנוצרי", כ-1,200 מטר מצפון לקיסריה הצלבנית.
קו זה חוצה את האמה הנמוכה.
אמות המים של רומא היו מערכת מסועפת ויעילה של אמות מים שסיפקו את המטרופולין הגדול של רומא העתיקה בכמויות גדולות של מים למחיה, להפעלת בתי המרחץ, להשקיית הגנים ושאר צרכים.
המידע על אמות המים של רומא מגיע מן השרידים הרבים שנותרו בשטח, ומספרו של סקסטוס יוליוס פרונטינוס שהיה נציב המים של רומא (Curator aquarum) בשלהי ימי המאה הראשונה לספירה.
באחריותו של נציב המים הייתה תחזוקת אמות המים של רומא.
פרונטינוס הגיע לתפקיד נציב המים בערוב ימיו, לאחר קריירה צבאית מזהירה במקומות שונים ברחבי העולם הרומי.
פרונטינוס לא הסתפק במילוי תפקידו כנציב המים, אלא העלה על הכתב תיאור מפורט של תשע אמות המים של רומא שהיו קיימות ופעלו בימיו.
חיבור זה (De aquae ducti urbis Romae) יחיד מסוגו המוסיף מידע רב על אמות המים ותחזוקתן.
אמות המים נבנו בשיטות שונות בחלקים השונים של האמה: על גבי קשתות, תת-קרקעיות, ועל פני הקרקע.
ניתן לראות כי צמיחתה של העיר לאורך הדורות חייבה להגדיל את כמויות המים שהוזרמו אל העיר.
נוסף על כך הולכות האמות וגבוהות במפלסן, וזאת על מנת שניתן יהיה לספק מים זורמים גם לאזורים גבוהים בעיר הבנויים על גבעותיה של רומא.
ספיקת מימיהן של האמות לא היה שווה וזאת מפני הנתונים הטכניים השונים שלהם.
לכל אמה היה חתך בעל גודל שונה ושיפוע שונה שבהם תלויה הספיקה המרבית האפשרית.
אקווה אלסיטינה עשויה הייתה לספק עד 0.12 מ"ק לשנייה (120 ליטר), ולעומתה אקווה אניו החדשה – בין 1.85-1.47 מ"ק לשנייה.
אמות מים הלכו ונסתמו עם השימוש מהשקעת קרבונטים ("אבן קומקום"), ונסתמו על ידי סחף.
תופעות אלה חייבו תחזוקה מתמדת.
אמות מים ניזוקו מדי פעם ואיבדו מים, והיה צורך להפסיק את הזרימה בהן לצורך תיקונים, ובתקופה הרומית גם שררה התופעה של גנבת מים.
אמות היא מפלצת מהמיתולוגיה המצרית.
פירוש שמה הוא "זוללת המתים".
(אמות במצרית: עמ=לבלוע, מות=מוות, מילולית: "הבולע את המתים" )
אמות היא הכלאה בין תנין, אריה והיפופוטם - שלושת בעלי החיים "אוכלי האדם" הגדולים ביותר שהיו ידועים למצרים הקדמונים.
תפקידה היה לאכול את אלה שנשפטו על מעשיהם הרעים וקיבלו גזר דין מוות.
ספר המתים היה אוסף של כתבי קבורה ששימשו להדרכת המתים לדואת, העולם התחתון המצרי.
תהליך משפט המתים תואר בפרק 125. שליט הדואת, אוסיריס, ניהל את המשפט.
תיאורי הממלכה החדשה של סצנה זו התרחשו בהיכל שתי האמיתות.
אנוביס, שומר המאזניים, הוביל את המתים לעבר מאזני השקילה.
אמות התמקמה קרוב לסולם, ממתינה לתוצאות.
ואילו תחות, אל החרטומים והשיפוט, היה רושם את התוצאות.
לב המת נשקל כנגד נוצת המאעת אלת האמת.
נוצת המאעת סימלה את האיזון, והאמת צריכה להיות נוכחת במהלך החיים.
הלב או איב, ייצג את נשמתו של האדם והיה המפתח לנסיעה לארו, גן העדן המצרי.
בפרק 125 של ספר המתים, הנפטר מקבל סדרה של הצהרות לדקלם במשפט המתים.
הצהרת החפות הייתה רשימה של 42 חטאים שהמנוח היה חף מפשע מלבצע.
ההצהרה לארבעים ושניים האלים והנאום לאלים נאמרו ישירות לאלים, והכריזו על טוהר הנפטר ונאמנותו.
לאחר אמירת ההצהרות, ליבו נשקל.
אם הלב שקל פחות מנוצת המאעת, נקבע שהנפטר טהור.
תחות רשם את התוצאה ואוסיריס אפשר למתים להמשיך במסעם לעבר גן העדן המצרי וחיי נצח.
אם הלב היה כבד מהנוצה, הנפטר נחשב טמא.
אמות הייתה טורפת את ליבם, מותירה את המת ללא נשמה.
המצרים הקדמונים האמינו שהנשמה תהפוך לחסרת מנוחה לנצח, ותמות מוות שני.
במקום לחיות בארו, האדם חסר הנשמה היה תקוע בדואת.
אמות מתוארת לעיתים קרובות יושבת בתנוחה כפופה ליד המאזניים, מוכנה לאכול את הלב.
המצרים הקדמונים נקברו עם עותק של ספר המתים, מה שהבטיח שהם יצליחו במשפט המתים.
כך, אמות תיוותר רעבה ללא לבבות לאכול, והמתים המקודשים יצליחו לעקוף את אגם האש, המופיע בפרק 126 של ספר המתים.
אַמּוֹת: דו-ירחון לענייני חברה וספרות היה כתב עת, שראה אור בישראל בין השנים 1962–1965. את כתב העת ערך שלמה גרודזנסקי, ועם חברי המערכת נמנו אברהם יבין, גרשם שלום, לאה גולדברג, נתן רוטנשטרייך, דב סדן ומאיר יגובסקי.
בסך הכל יצאו 20 חוברות הממוספרות באופן רציף מא' ועד כ'.
בפתח החוברת הראשונה כתב גרודזנסקי שכוונת כתב העת להיות, על פי הטרמינולוגיה הרוסית, "כתב עת עבה" ובאנגלית "high brow", כלומר כתב עת רציני המיועד לקורא בן המעמד הבינוני, רחב דעת ואופקים, המתעניין בקביעת עמדה תרבותית ופוליטית ובבירור עיוני של סוגיות בתחומי הפילוסופיה הפוליטית, הסוציולוגיה והתרבות.
אחת המגמות של כתב העת הייתה לחבר בין היצירה העברית במדינת ישראל לבין יצירה עברית ויהודית בתפוצות, בעיקר בארצות הברית.
בין היתר היווה כתב העת במה להוגים יהודים מחוץ לארץ כהנס מורגנטאו ומילטון הימלפרב.
כוונה מוצהרת נוספת הייתה להתנתק מהחיבור, שהיה קיים באותה תקופה, בין כתבי עת לבין מנגנונים מפלגתיים.
כתב העת התחלק לשלושה מדורי-על: עיונים, בעל "תפקיד השכלתי", ובו סיכומים אקטואליים לגבי חזית המחקר במדעי החברה בעיקר באמצעות סקירות מקוריות ומתורגמות מאת אנשי אקדמיה בכירים בתחומם.
עדויות, הכולל סיפורים ושירים בעיקר של יוצרים בני הדור וגנזך, המיועד לקריאה מחודשת של חומרים של יוצרים עבריים שספריהם אזלו מן השוק וסקירות מודרניות של חומר ישן (למשל מסה של נתן זך על יוסף חיים ברנר).
כמו כן התקיימו המדורים מכתבים, למכתבים למערכת, שוליים למאמרי-תגובה קצרים, וספרים לסקירת ספרים.
למרות העושר התוכני ואנשי השם שכתבו בכתב העת והשתתפו בעריכתו, כתב העת לא היה כלכלי ונתמך על ידי הוועד היהודי-אמריקאי.
כיוון שכתב העת לא נמנע מלעסוק בעניינים אקטואליים, הגיעו עד מהרה תלונות על כך שהעורך נוקט עמדה פוליטית מפלגתית בניגוד להצהרותיו, וזאת בתקופת מערכת הבחירות לכנסת השישית סביב הדחתו של דוד בן-גוריון מהנהגת מפא"י על-ידי "דור הביניים" של המפלגה.
הקרע בין הגורם המממן, הוועד היהודי-אמריקאי, שדרש להתרחק מפוליטיקה לבין העורכים גרודזנסקי וסדן, שביקשו להתמודד עם האקטואליה, גרם לסגירת כתב העת בסוף 1965.
אמות השקעות בע"מ היא חברת השקעות ישראלית העוסקת בהשכרה, ניהול וייזום מיזמי נדל"ן.
החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב בשווי של למעלה מ-7 מיליארד ש"ח.
אמות השקעות נוסדה בשנת 1964 על ידי חברת העובדים לצורך השקעת כספי קרנות הפנסיה ההסתדרותיות.
את הקמת החברה הובילו יעקב לוינסון וראובן שנקר.
בחברה היו שותפות חמש מתוך שבע קרנות הפנסיה ההסתדרותיות.
בראשית שנות ה-70 היא הייתה חברת בת של בנק הפועלים.
בשנותיה הראשונות הקימה החברה, בין השאר, סופרמרקטים, בתי כל בו של המשביר לצרכן, תחנות מרכזיות בשותפות עם אגד בחברת "מפעלי תחנות" ושוק מרכזי באשדוד.
בשנת 2005 רכשה חברת "אלוני חץ נכסים והשקעות" כ-80% ממניות אמות השקעות.
לאחר הרכישה נתן חץ מונה ליושב ראש דירקטוריון החברה.
בשנת 2006 מונה אבי (אבשלום) מוסלר למנכ"ל החברה.
בשנת 2007 רכשה החברה את מגדל אמות השקעות.
ביולי 2018 אמות רכשה מידי קבוצת אלייד החזקות כ-50% מהזכויות במגרש השוכן ברחוב הלח"י שבבני ברק, וזאת תמורת כ-100 מיליון שקל.
התחנה המרכזית של ירושלים (50%)
אמור וטימור הם טיגריס סיבירי ותיש (בהתאמה) אשר התגוררו יחדיו בגן חיות בפרימוריה שבמזרח הרחוק הרוסי.
סיפורם החל כאשר טימור התיש הוכנס לכלובו של אמור הטיגריס כדי שיטרוף אותו.
למרבה ההפתעה, השניים התחברו וחיו יחדיו במשך תקופה ארוכה.
סיפור ידידותם הפך לאחד הנושאים הפופולריים ביותר בתקשורת ברוסיה בשנת 2015.
הסיפור החל בחודש נובמבר 2015; טימור, שבאותו זמן היה ללא שם, נמכר לגן החיות בתור מזון בעבור אמור הטיגריס.
טימור רץ במהירות לתוך המתחם, אך כאשר הטיגריס ניגש אליו, הוא ניסה להשיב מלחמה שערה ואיים עליו בקרניו.
מסיבה שאינה ברורה הטיגריס בחר שלא לטרוף את התיש - כשלטענת רבים הדבר נובע מן העובדה שהטיגריס לא היה רעב היות שנהגו להאכילו מספר פעמים ביום.
אחרים טוענים, לעומת זאת, שהסיבה לכך הייתה התנהגותו הבוטחת של התיש כלפי הטיגריס.
במשך הזמן טימור החל לצעוד באופן קבוע עם אמור, ישן במאורה במקומו ולאחר זמן אמור החל לתת זכות קדימה לתיש בגישה למאורה וישן פעמים רבות על הגג מחמתו.
בעקבות אירועים אלה מנהלי גן החיות החליטו להשאיר את התיש באותו מתחם תוך כדי שהמשיכו להאכיל את אמור בצורה סדירה כדי למנוע ממנו לטורפו.
מספר ימים לאחר מכן מנהל גן החיות דמיטרי מזנצב הודיע באופן רשמי לתקשורת:
ככל שעבר הזמן, החברות בין טימור לאמור התחזקה יותר, שניהם ישנו ונחו באותו מקום, ליקקו זה את זה ולפעמים אף אכלו יחד ארוחת ערב.
בשלב כלשהו הם אף החלו לשחק ביחד: הם רצו יחדיו, טיפסו על עצים, שיחקו בכדור ועוד.
כאשר הצוות ניסה להפריד ביניהם בלילות, אמור היה שואג על אובדן התיש עד שהוחזר לכלובו.
לאור התופעה החריגה, הפרסום שלה צבר תאוצה במהירות והיא זכתה לכינוי "הידידות של אמור וטימור".
סרטים ותמונות של שניהם הועלו לאינטרנט והם הפכו פופולריים בכל רחבי רוסיה.
הסיפור של אמור וטימור הפך לפופולרי מאוד ונגע בלבם של רבים.
עם זאת, שבוע לאחר הפרסום קיבלה הנהלת הגן מכתבים רבים עם בקשה להפריד בין הטיגריס לתיש.
אפילו הסניף הרוסי של הקרן העולמית לשימור חיות הבר הביע את דאגתו לבטיחותו של טימור בחברת אמור.
בינתיים, הידידות בין טימור ואמור התחזקה יותר ויותר, והפופולריות שלהם גדלה בהתאם.
מאות אנשים החלו לבקר בגן במיוחד כדי לצפות בשניים בכלוב - והנהלת הגן מצדה הפכה את הכלוב לתצוגה מיוחדת ופרסמה את התופעה יותר ויותר כדי למשוך מבקרים ואף הניחה קופת תרומות בסמוך למתחם עבור השניים.
ברשתות החברתיות נפתחו קבוצות פייסבוק ואינסטגרם רשמיות של "טימור ואמור", אשר העלו באופן סדיר תמונות, סרטים ומידע על אודותיהם.
הנהלת הגן גם השיקה שידור חי ממצלמות שנפרסו ברחבי המתחם, והצפייה בהם הפכה לפופולרית כל כך עד שב-30 בדצמבר 2015 שרתי האתר נפלו לזמן מה מרוב עומס בעקבות כמות הצפיות.
באוקטובר 2015 הביאה הנהלת הגן ממוסקבה נקבת טיגריס סיבירי על מנת שתתרבה עם אמור.
באותו זמן שהיא הוכנסה למתחם, טימור הוצא ממנו למשך זמן מה, מחשש שייטרף על ידיה.
לאחר עונת הרבייה הטיגריסית הועברה לכלוב נפרד וטימור הוחזר למתחם.
לדברי סרגיי אראמילב - מנהל הסניף בפרימוריה של מרכז השימור לטיגריס הסיבירי, אמור לא טרף בתחילה את העז משום שלא היה רעב, ובשל כך טימור, שלא חש בסכנה, לא הפגין התנהגות של קרבן אלא נקט התנהגות דומיננטית שמנעה לאחר מכן מהטיגריס לטורפו.
ב-24 ביוני 2016 מזכירת העיתונות לשעבר של גן החיות - יבגניה פטנובסקאיה - טענה כי היא הראשונה שגילתה את "הידידות לכאורה" בין הטיגריס לתיש, וכי מנהל הגן לקח את הקרדיט לעצמו.
לטענתה, הידידות ביניהם הייתה מלאכותית: התיש בסך הכול לא נאכל באותה עת על ידי הטיגריס כי היה שבע, ואילו הנהלת הגן החליטה לפתח את הסיפור הזה על ידי האכלה קבועה של הטיגריס בכל פעם שהיה קרוב לעז, וזאת כדי למנוע ממנו לטורפו.
מנהל הגן דמיטרי מזנצב הכחיש זאת, וטען שיבגניה הייתה בתפקיד בסך הכול שבעה ימים בלבד באמצע דצמבר, ואין לה מושג על המתרחש, וכי היא משקרת בעקבות סכסוך עם הנהלת הגן, שהוביל להתפטרותה.
מומחים צפו שההסתברות שהתיש ייטרף על ידי הטיגריס עומדת על 85-80% בהתחשב בכך שבמהלך הזמן הזה הטיגריס המשיך לאכול מזון טרי מן החי כדוגמת ארנבות, דגים ובשר אחר.
הידידות בין השניים גרמה בין השאר לתגובות משעשעות מאנשים מפורסמים מה שהוסיף לפופולריות של הסיפור במדיה הרוסית.
עורך דין במחוז נובוסיבירסק הגיש בקשה לתובע הכללי של הפדרציה הרוסית בשם האיכרים במחוז אשר דורשת לאסור שידור חדשות של טימור ואמור.
לטענתם היחסים בין השניים משדרים התנהגות הומוסקסואלית חזקה אשר עשויה לקדם את ההכרה בנישואים חד-מיניים.
משרד התובע החל בבדיקה של הטענה.
ככל שעבר הזמן טימור הרחיק לכת בחוצפתו כלפי אמור.
ביום האחרון לשהותם יחד - ה-4 בפברואר 2016 - טימור גירד את קרניו על פרוותו של אמור עד שהלז התעצבן וחבט בטימור עם כפותיו במשך כמה שניות ולאחר מכן זרקו.
טימור נותר פצוע ועומד במקומו עם צליעה קשה.
הצוות פיתה את אמור לחזור לכלוב סגור באמצעות ארנבת ולאחר מכן הוציא את טימור מהכלוב לצורך טיפול אצל וטרינר.
דימטרי מנהל הגן הוציא הודעה לתקשורת ש"טימור כרגע במצב בריאותי טוב, והוא מבטיח מעכשיו להיות פחות שחצן".
הוא הוסיף ש"מוקדם מדי לדעת האם התיש יוחזר לכלוב ולעת עתה הוא צריך לנוח".
בניגוד לטענות הספקנים שהתקיפה מוכיחה שהטיגריס לא טרף את התיש כיוון שהיה שבע, המעריצים טוענים כי זה מוכיח שהידידות בין השניים חזקה שכן אמור בחר שלא להרוג את התיש אלא להותירו בחיים.
לאחר תקרית נוספת, הזוג הופרד וטימור הועבר לודנ"ח.
טימור מת מוות טבעי בגיל 5, ב-5 בנובמבר 2019.
הסיפור של טימור ואמור הפך להיות פופולרי לא רק ברוסיה אלא גם מחוצה לה.
תיירים רבים הגיעו מכל רחבי העולם כדי לצפות בידידות בין השניים.
הסיפור התפרסם בעשרות כלי תקשורת גדולים כמו ה-BBC ועוד.
בחודש דצמבר 2015, איש קולנוע דרום קוריאני החל לעשות סרט תיעודי על טימור ואמור.
הוא הדגיש בסרט כי בעלי החיים חכמים יותר מבני אדם והמקרה של טימור ואמור הוכיח כי בעולם החי אין מקום לגזענות וחוסר סבלנות.
בתערוכת הטבע של רוסיה שנערכה במוסקבה מ-22 בינואר עד 25 בפברואר 2016, ילדים יצרו מיצג מפלסטלינה המתאר את הידידות של השניים.
בחודש אפריל 2016, המחזמר "כיצד טימור ואמור התיידדו" הוצג על הבמה של התיאטרון המוזיקלי בחברובסק.
"אמור שלום" הוא השיר עמו ייצגו ההרכב המוזיקלי שוקולד מנטה מסטיק (שכלל בתוכו אז את הזמרות ירדנה ארזי, רותי הולצמן ולאה לופטין) את ישראל באירוויזיון 1976. את השיר כתב אהוד מנור והלחין ועיבד מתי כספי.
לפי סדר הצגות השירים בתחרות האירוויזיון 1976, השיר הושמע רביעי במספר, וזכה במקום השישי.
בשנת 1976 נבחרה הלהקה לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון בהאג שבהולנד.
הבנות הציגו שלושה שירים חדשים במופע טלוויזיה מיוחד: "קשת בענן" של דרורה חבקין, "זה טוב זה טוב" של אליעוז רבין ורוני וייס ו"אמור שלום" של אהוד מנור ומתי כספי שנבחר להשתתף בתחרות.
השיר מסופר מנקודת המבט של אישה הקוראת לגבר להיות המאהב שלה.
היא אומרת לו "כמעט שלושים שנה אני לבד" ואומרת לו כי "אני עוד כאן אז בוא אמור שלום, אמור שלום".
את המילים ניתן לפרש גם בהקשר פוליטי – ניתן לייחס את המילים מדינת לישראל הקוראת לשלום עם מדינות ערב.
מדינת ישראל, שהוקמה ב-1948, הייתה בת 28 בשנת 1976, מה שמתחבר עם המילים "כמעט שלושים שנה אני לבד".
משמעות נוספת – מאז שקיבלה עצמאות, ישראל בודדה ב ומוקפת מכל עבריה במדינות עוינות (מצרים וירדן חתמו על הסכמי שלום עם ישראל רק ב-1979 וב-1994).
הלהקה הופיעה באירוויזיון בשם העברי אך נודעה גם כ"בנות השוקולד" ("The Chocolate Girls") וזכתה במקום השישי.
במהלך המופע חתם פשנל, אמרגן הלהקה, על מספר חוזי הופעות ברחבי אירופה.
השיר צעד במשך 14 שבועות במצעד השבועי העברי בגל הקל מתוכם 5 שבועות במקום הראשון, בעקבותיו דורג בסוף השנה במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשל"ו (1976) שנערך ברשת ג.
אמוקסיצילין/חומצה קלוולנית היא תרופה אנטיביוטית משולבת המכילה אמוקסיצילין ממשפחת הפניצילין ומעכב בטא לקטמאז חומצה קלוולנית.
התרופה, הנמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, משמשת לטיפול בזיהומים חיידקיים שונים הנגרמים כגון סינוסיטיס, דלקת ריאות, דלקת אוזניים, דלקת סימפונות, דלקת בדרכי השתן וצלוליטיס.
טיפול זה לא יעיל במקרה של זיהומים ויראליים.
שימוש מיותר או שימוש לא נכון באנטיביוטיקה כלשהי עלול להוביל לירידה ביעילות.
השילוב של אמוקסיצילין/חומצה קלוולנית משמש לטיפול בזיהומים מסוימים הנגרמים על ידי חיידקים, כולל זיהומים באוזניים, בריאות, בסינוסים, בעור ובדרכי השתן.
התרופה משמשת לטיפול במספר מקרים, כולל דלקות בדרכי שתן, זיהומים בדרכי נשימה, דלקות בסינוסים, שריטות חתול, זיהומים הנגרמים על ידי פלורת החיידקים של הפה כגון: זיהומי שיניים, נשיכות של בעלי חיים נגועים, עקיצות, מחלות מין (STD).
בתרופה זו ניתן להשתמש גם בטיפול וטרינרי.
על כלבים ניתן להשתמש במקרה של בעיות חניכיים או של שעלת.
על חתולים נהוג להשתמש בתרופה כאשר מופיעים זיהומים בדרכי השתן וזיהומים בעור או ברקמות רכות.
לעגלים נהוג לתת את התרופה כאשר יש להם בעיות מעיים, ובאופן כללי לבקר משמשת התרופה נגד זיהומים בדרכי הנשימה, זיהומים ברקמות הרכות, דלקות בעטינים או דלקות של קיר הרחם.
בחזירים התרופה בשימוש לטיפול בזיהומים בדרכי הנשימה ובדלקת של קיר הרחם.
תופעות הלוואי הנפוצות של אמוקסיצילין/חומצה קלוולנית עלולות לכלול: חום, צמרמורות חריפות, כאב גרון, כיבים בפה, כאבי פרקים, דימומים או חבלות יותר מהרגיל, פריחה, גרד, קשיי עיכול, כאב ראש, שלשול, בחילה, הקאות, כאב בטן, פטרייה של אברי המין, תפרחת חיתולים, פטרייה בפה, שינויים בצבע הלשון והשיניים (יש לצחצח את השיניים ביסודיות).
אמורי ריימונד לבו הוא שחיין צרפתי, שיאן עולם (2008–2021) במשחה ל-100 מטר חופשי (בריכת 25 מטר) סגן אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) במשחה ל-50 מטר חופשי, אלוף אולימפי (לונדון 2012) אלוף עולם (ברצלונה 2013), אלוף אירופה (דברצן 2012) ושיאן עולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
בעבר החזיק בשיא העולם (בריכת 25 מטר) במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-50 מטר פרפר.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים לבו במקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:17.43 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:48.57 דקות, המהיר מבין הצרפתים.
נוסף לכך, הוא שחה בשלב המוקדמות וסיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, כשחיין רביעי הוא קבע בזינוק שליחים תוצאה של 49.41 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2006 זכה לבו בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.76 שניות, אחרי אנדריי סרדינוב מאוקראינה (51.95 שניות) ולפני ניקולאי סקוורצוב מרוסיה (52.96 שניות).
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה במרץ 2007 זכה לבו במדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 זכה לבו במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.99 דקות, אחרי פאול בידרמן מגרמניה (1:46.59 דקות) ולפני מאסימיליאנו רוסולינו מאיטליה (1:47.33 דקות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה לבו בשתי מדליות כסף.
הוא שחה ראשון בתוצאה של 47.91 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.44 דקות אך נמחק מהמשך התחרות ולכן דורג לבסוף במקום 18 ובמקום עשירי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:13.57 דקות.
כשחיין רביעי הוא קבע בזינוק שליחים תוצאה של 1:45.89 דקות.
באליפות צרפת (בריכת 25 מטר) שנערכה באנז'ה בתחילת דצמבר 2008 זכה לבו במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 22.29 שניות, שיפור לשיא העולם בן החודש וחצי של מאט יעקוביץ' מאוסטרליה (22.50 שניות).
שבוע לאחר מכן, באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה ברייקה, קרואטיה באמצע דצמבר הוא זכה ב-4 מדליות זהב.
במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 20.63 שניות, לפני פרד בוסקה (20.69 שניות) ודויה דראגניה מקרואטיה ויבגני לגונוב מרוסיה שקבעו תוצאה של 21.15 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 20.48 שניות שיפור לשיאו העולם בן השלושה חודשים של רולנד סקומן מדרום אפריקה (20.64 שניות).
שיא זה החזיק מעמד 8 חודשים ונשבר על ידי רולנד סקומן (20.30 שניות).
במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 44.94 שניות (השיא הנוכחי, דצמבר 2017), לפני פביאן ז'ילו (45.84 שניות) ופיליפו מאניני מאיטליה (46.62 שניות).
בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 45.12 שניות, שיפור לשיא העולם בן 5 ימים של בן ארצו אלן ברנרד (45.69 שניות), במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 22.23 שניות, לפני מילוראד צ'אביץ' מסרביה (22.36 שניות) ורפאל מוניוס מספרד (22.46 שניות).
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 22.18 שניות, שיא זה החזיק מעמד 11 חדושים ונשבר על ידי שטפן דיבלר מגרמניה (21.80 שניות), השיא הנוכחי (2017).
במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי ביחד עם אלן ברנרד, פביאן ז'ילו ופרדריק בוסקה בשיא עולם חדש של 1:20.77 דקות, לפני איטליה (1:23.37 דקות) וקרואטיה (1:23.68 דקות).
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בסוף יולי 2009 זכה לבו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.25 שניות, אחרי סזאר סיילו בשיא אליפות חדש של 21.08 שניות ופרד בוסקה (21.21 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
כשחיין ראשון הוא שחה תוצאה של 48.37 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 זכה לבו בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.69 דקות, אחרי פאול בידרמן (1:46.27 דקות) ולפני דומיניק קוזמה מהונגריה (1:47.72 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.16 שניות.
בשלב חצי הגמר הוא סיים במקום ראשון בתוצאה של 48.52 שניות ובשלב המוקדמות הוא סיים ראשון בתוצאה של 48.77 שניות.
שתי תוצאות אלה היה מאפשרות לו לזכות במדליית זהב, במקום שמיני במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.80 שניות ובמקום 13 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.61 שניות, מאחר שסיים שלישי מבין הצרפתים הוא נשר מהמשך תחרות זו.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה לבו בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם פביאן ז'ילו, קלמנט לפר ויאניק אנייל בתוצאה של 3:09.93 דקות, לפני ארצות הברית (3:10.38 דקות) ורוסיה (3:11.41 דקות).
כשחיין ראושן הוא קבע תוצאה של 48.13 שניות.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם גרגורי מלה, קלמנט לפר ויאניק אנייל בשיא צרפת חדש של 7:02.77 דקות, אחרי ארצות הברית (6:59.70 דקות) ולפני סין (7:06.30 דקות).
כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:46.70 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.35 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי אותה שנה זכה לבו במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
כשחיין ראשון הוא שחה תוצאה של 49.14 שניות.
מועדון ההוקי קרח "אמור" חברובסק הוא מועדון הוקי קרח מקצועני המתמודד בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
זו אחת מהקבוצות הוותיקות ביותר באזור המזרח הרחוק הרוסי והיא אחת משתי הקבוצות היחידות בליגת ההוקי הקונטיננטלית מהמזרח הרחוק הרוסי.
בעונת 2017/2018 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לפלייאוף גביע גגארין.
מאז תחילת עונת 2003 אמור מארחת את משחקי הבית בפלטינום ארנה, המכיל 7,100 מושבים למשחקי הוקי.
מאז עונת 2010/2011, ההיכל גם משמש את קבוצת ליגת ההוקי הצעירה "נמרי אמור".
אמוראי ארץ ישראל הם חכמי ישראל האמוראים שפעלו בארץ ישראל בתקופת התלמוד, לאחר תקופת התנאים.
בתקופת האמוראים היו בארץ ישראל שלושה מרכזים תורניים חשובים:
טבריה - עיקר בית ועד חכמים.
רבי יוחנן קבע בטבריה את בית מדרשו, ובעקבותיו ישבו בה רבים מתלמידיו ותלמידי תלמידיו.
בטבריה היו גם אנשי מסורה שנקראו ספריא (ובלשון יחיד ספרא).
ציפורי - בציפורי היו ראשוני האמוראים, תלמידיו של רבי יהודה הנשיא, ובהם רבי יהודה נשיאה, ורבותיו של רבי יוחנן: רבי ינאי ורבי חנינא בר חמא.
בדורות הבאים ישבו בה אמוראים, כגון רבי הונא רובה, תלמיד של רבי יוחנן, ורבי אבדימא דציפורין.
קיסריה - ישבו בה גדולי אמוראים, בהם רבי הושעיה רבה, רבו של רבי יוחנן.
רבי אבהו קבע שם את ישיבתו והתקין שם תקנות.
בתלמוד הירושלמי חכמי קיסריה, מדור רביעי עד שישי, נקראים רבנן דקיסרין.
תורתם של אמוראי ארץ-ישראל היא מעין המשך של תורת התנאים, ומסתמכת במידה רבה על התוספתא.
פעמים רבות נוסח המשנה שהיה מצוי בידי אמוראי ארץ ישראל שונה מזה שהיה מצוי אצל אמוראי בבל, כך גם פירושיה.
להבדיל מאמוראי בבל, אמוראי ארץ ישראל עסקו גם בסדר זרעים בהיותו עוסק במצוות התלויות בארץ.
אמוראי בבל ואמוראי ארץ ישראל שמרו על קשר ונעזרו זה בזה לדיונים הלכתיים על ידי שליחים.
תורתם של אמוראי ארץ ישראל כונסה בתלמוד הירושלמי (וכן במדרשי האגדה: בראשית רבה, ויקרא רבה ואיכה רבה).
חיבורו של התלמוד הירושלמי מיוחס במקורות לרבי יוחנן.
במחקר התלמודי מקובל שרוב הירושלמי כולל את תורת המרכז הגלילי; והירושלמי על מסכת נזיקין (השונה משאר הירושלמי בלשונו): לדעת שאול ליברמן, הוא תלמודה של קיסריה, ולדעת יעקב נחום אפשטיין ומשה עסיס, הוא בכל זאת נערך בטבריה.
החוקרים מסכימים, שלהבדיל מהתלמוד הבבלי שנערך על ידי רב אשי ורבינא, התלמוד הירושלמי בכללותו מעולם לא נערך באופן כולל.
אמוראי ארץ ישראל דיברו בלשון עברית ובלשון סורסית, ובלשונם מילים רבות השאולות מלשונות יוונית ורומית.
דיוניהם ההלכתיים מתאפיינים בלשון קצרה, בשמועות מדויקות, ובלימוד ישר הצמוד לסדר המשנה והתוספתא.
ההגדות שבתלמוד הירושלמי הן לרוב סיפורי מעשה העוסקים במעשי חכמי ארץ ישראל התנאים והאמוראים.
תקופת האמוראים בארץ ישראל נחלקת לשישה דורות.
להלן כל דור וחכמיו העיקריים.
הדור הראשון (עד שנת 250):
רבי הושעיה רבה בציפורי וקיסריה
רבי יהושע בן לוי (ריב"ל) בלוד
הדור השני (עד שנת 280 לערך):
רבי יוחנן בר נפחא, ראש ישיבת טבריה
ריש לקיש (ר' שמעון בן לקיש)
הדור השלישי (עד שנת 310 לערך):
רבי אמי, ראש ישיבת טבריה
הדור הרביעי (עד שנת 340 לערך):
הדור החמישי (עד שנת 380 לערך):
רבי מנא בנו של רבי יונה
רבי אלעזר ברבי יוסי (בנו של רבי יוסי בר זבידא)
רבי יוסי ברבי בון אחרון חותמי התלמוד הירושלמי.
רבי שמואל בי ר' יוסי ברבי בון
אמוראי בבל הם אמוראים שפעלו בבבל בתקופת התלמוד.
בבל הייתה מרכז תורני גדול בתקופת התלמוד, ופעלו בה שתי ישיבות שתחילתן בישיבת סורא מיסודו של רב וישיבת נהרדעא מיסודו של שמואל, כשבמהלך התקופה נדדו הישיבות למקומות שונים.
תלמידי הישיבות הבבליות שחיו ופעלו בערי בבל מסרו את מסורות התורה שבעל פה שלמדו בישיבות, ולימים הועלו מסורותיהם בתלמוד הבבלי.
תקופת אמוראי בבל נמשך מאז ימי רב ושמואל, עד לתקופת רבינא ורב אשי.
תקופה זו נמשכה כשמונה דורות ונסתיימה בחתימת התלמוד.
רב - מתלמידיו של רבי יהודה הנשיא חותם המשנה, בעל סמכות לחלוק על תנאים ("רב תנא ופליג")
שמואל - ראש ישיבת נהרדעא והבר פלוגתא העיקרי של רב בדיוני התלמוד
רב אסי, תלמיד-חבר של רב
רב הונא - ראש ישיבת סורא
רב יהודה בר יחזקאל ראש ישיבת פומבדיתא ומייסדה
רבה בן איסי תלמיד של רב
רב חסדא - ראש ישיבת סורא
רבה בר רב הונא - ראש ישיבת סורא
אביי - ראש ישיבת פומבדיתא.
רבא - ראש ישיבת מחוזא.
רב נחמן בר יצחק - ראש ישיבת פומבדיתא.
הדור השישי (עד שנת 430 לערך):
רב אשי - חידש את ישיבת סורא במתא מחסיא, פרבר העיר סורא.
רבינא הראשון - בצעירותו היה תלמידו של רבא, ובזקנתו היה כתלמיד-חבר לרב אשי, ויחדיו הם חתמו את התלמוד כמעט סופית.
אמימר - ראש ישיבת נהרדעא.
הדור השביעי והשמיני (עד שנת 500 לערך):
רבינא השני - ראש ישיבת סורא ואחרון האמוראים.
החלוקה בתוך קלייד זה הוצעה על ידי תומאס קלבייר-סמית ב-2002.
האגודה הבינלאומית לפרוטיסטים, המליצה בשנת 2012 לשנות את המונח Unikonta שהיה נהוג עד כה למונח החדש Amorphea.
החלטה זאת באה מכיוון שהמונח "Unikont" היה מבוסס על ההשערה שלאב הקדום של קבוצה זאת היה רק שוטון אחד, השערה שנדחתה יותר מאוחר.
הקבוצה מכילה שלוש קבוצות מורפולוגיות: חד-תאיים בעלי שוטון אחד, אמבות ללא שוטון וקבוצת ה-opisthokonta (המכילה את בעלי חיים הפטריות וקבוצות קרובות) בה השוטון מתבטא רק בתאי-המין, לדוגמה בתא זרע.
לקבוצות האיקריוטיות הקרובות יש לרוב שני שוטונים ומעלה (אם כי יש רבים יוצאים מן הכלל) והן מכונות לעיתים Biknots, נציגים בולטים של קבוצה זאת הן על-קבוצת SAR וה-Archeapastida המכילה את הצמחים וקרוביהם.
אמוריום הייתה עיר בממלכת פריגיה שבאסיה הקטנה.
העיר נוסדה בתקופת ההלניסטית ופעלה עד הכיבוש המוסלמי של בית עבאס בשנת 838. העיר נבנתה על הדרך הצבאית המחברת בין קונסטנטינופול לקיליקיה.
הזמן המדויק בו התחילה ההתיישבות באמוריום אינו ידוע.
לפי ארכאולוגים העיר החלה לייצר מטבעות עצמאים בין השנים 133 ל-27 לפהנ"ס, ומכאן למדים על התפתחותה ככרך גדול ובעל חשיבות כלכלית וצבאית.
ככל הנראה כבר בתקופה הפרה-ביזנטית הייתה אמוריום עיר מרכזית ומשגשגת.
במאה ה-5 חיזק קיסר האימפריה הביזנטית זנון את העיר.
מהמאה ה-7 הייתה לעיר חשיבות מכרעת באימפריה מכיוון שהיא הייתה נקודת מפתח באסיה הקטנה לעצירת הכיבוש המוסלמי.
העיר הותקפה פעמים רבות וידעה קרבות עקובים מדם.
בשנת 820 עלה הקיסר מיכאל השני לשלטון.
עיר הולדתו של הקיסר הייתה אמוריום והוא ייחס לה משמעות רבה.
למשל, לשושלת אותה ייסד קרא "השושלת האמורית".
הוא חיזק את העיר והפך אותה לעיר הגדולה ביותר באסיה הקטנה.
זו הייתה התקופה הטובה ביותר שידעה העיר.
אולם קשר זה לקיסר גרם לבסוף למפלת העיר.
בשנת 838 פתח הח'ליף אל-מעתצם במתקפה ישירה נגד העיר, מתוך רצון להרוס את העיר היקרה לקיסר.
אחרי הכיבוש המוסלמי ב-838, נלקחו 42 אישים ונכבדים נוצרים מאמוריום לסאמרא כבני ערובה.
מאחר שסירבו להתאסלם, הוצאו להורג בשנת 845. הם ידועים כ " 42 המרטירים של אמוריום".
אמורזט (, ) היא עיירה ב והמרכז האדמיניסטרטיבי של נפת אוקטיאברסקי.
העיירה ממוקמת במרחק 250 קילומטרים מבירת המחוז, בירוביג'ן.
העיירה ממוקמת על גדות נהר אמור המהווה גבול טבעי בין רוסיה לרפובליקה העממית של סין.
היישוב נוסד בשנת 1928 כיישוב עובדים גדול.
לאמורזט היסטוריה של יישוב יהודי - משנת 1929 עד 1939 שכנה ביישוב קהילה יהודית משגשגת וגדולה יחסית לאזור המזרח הרחוק הרוסי הלא מיושב שהיוותה הקהילה השנייה בגודלה במחוז היהודי האוטונומי לאחר הקהילה בעיר הבירה בירוביג'ן.
חברי הקהילה אינם דתיים אך מקיימים יחד טקסי קבלת שבת בהם נוהגים לשיר שירים ביידיש, לאכול מאכלים מן המטבח היהודי המסורתי ולהתדיין על התרבות היהודית.
מייסדי הכפר היהודים עזבו אותו אך אחרים נשארו.
חברי הקהילה היהודית באמורזט, בייחוד אלה שיש להם קרובי משפחה המתגוררים בישראל משתדלים להתחבר לשורשיהם וללמוד על התרבות והדת.
אמורי וסילי הוא זמר צרפתי.
ייצג את צרפת באירוויזיון 2011.
מגיל צעיר החל לשיר ולמד בבית ספר למוזיקה.
ב-2003 זכה בתחרות שירה כאשר שר את השיר "אמסטרדם" של ז'אק ברל.
לאחר מכן השתתף בתחרות נוספת כששר את השיר "Les Lacs du Connemara" של מישל סרדו.
ב-2009 יצא אלבומו "Vincerò", אשר מכר יותר מ-250,000 עותקים וזכה להצלחה מעבר לגבולות צרפת.
ב-2010 יצא אלבומו השני "Canterò".
ב-2011 נבחר על ידי הטלוויזיה הצרפתית לייצג את צרפת באירוויזיון באותה שנה.
השיר שנבחר שיבצע בתחרות הוא "Sognu" ("אני חולם") , בשפה הקורסיקאית.
באירוויזיון דורג במקום ה-15 עם 82 נקודות.
ב-2011 הופיע וסילי בפרק של התוכנית הצרפתית "המבצר".
אמור טאוולס הוא סופר אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות הרומנים Rules of Civility (2011) וג'נטלמן במוסקבה (2016).
טאוולס נולד וגדל בבוסטון שבמסצ'וסטס.
הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת ייל וקיבל תואר שני בספרות אנגלית מאוניברסיטת סטנפורד.
בשנים 1991–2012 עבד כאיש השקעות בניו יורק.
הוא מתגורר בגרמרסי פארק, מנהטן, ניו יורק, עם אשתו, מגי, בנם ובתם.
בשנת 2024 ראה אור בעברית הספר לינקולן אקספרס, תרגמה מאנגלית אסנת הדר, מטר - הוצאה לאור.
אמורוזאורוס (שם מדעי: Amurosaurus; משמעות שמו: "לטאת נהר אמור") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים אשר חי ברוסיה של הקרטיקון העליון לפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו, במשך המאסטריכט - הגיל האחרון של הקרטיקון.
הדינוזאור קרוי על שם נהר אמור שבסביבתו התגלה ב-1990 ותואר בידי החוקרים יורי בולוטסקי וסרגיי קורזנוב.
דינוזאור זה היה קרובו של הלאמבאוזאורוס, והיה בעל ציצה גבוהה בחלקו העליון של הגולגולת ששימשה להפקת צלילים רמים.
הממצאים שהתגלו הגיעו לאורך 6 מטרים אך כנראה השתייכו לפרטים צעירים, בעוד פרט בוגר יכול היה, על פי החוקר גרגורי ס.
פאול להגיע לאורך 8 מטרים ומשקל של 3,000 ק"ג בקירוב.
הממצאים שלו היו בודדים, וחלקם הכילו שרידי נשיכות של טורפים תרופודים שהתגלו באזור.
מדינוזאור זה נמצאו שרידים רבים מאוד, מכאן הסיקו החוקרים שהדרוזאור היה הנפוץ ביותר באזור רוסיה.
הוא שגשג לאורך הקרטיקון, אך כמו קרוביו נכחד לפני 66 מיליון שנה, עם הכחדת הקרטיקון הגדולה.
אמורי אייזיק כהן הוא שחקן יהודי-אמריקאי.
כהן נולד במנהטן, ניו יורק בנם היחיד של דונה (לבית אקרמן), מנהלת גן ילדים, ונואל כהן, מורה למוזיקה.
הוא יהודי, דור רביעי בניו יורק.
אבותיו היגרו לארצות הברית מרוסיה.
הופעת הבכורה שלו הייתה בהפקה בית ספרית של המחזה "אופרה בגרוש" בחטיבת הביניים לאומנויות וטכנולוגיה רוברט פ.
הוא סיים את בית הספר התיכון אליזבת אירווין בשנת 2008 וקיבל מלגה מלאה ללימודי משחק באוניברסיטה לאמנויות בפילדלפיה.
כהן ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקולנוע "אחרי בית ספר" בשנת 2008, לצד עזרא מילר.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2008 וזכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים.
תפקידו הבא היה בסרט הדרמה משנת 2009 "הרוחות הרעבות".
בשנת 2012 שיחק בדרמת הפשע של דרק סיאנפרנס "מקום בתוך היער" לצד בראדלי קופר ודיין דיהן.
הסרט זכה לביקורות חיוביות וזכה להצלחה קופתית.
היה לו תפקיד חוזר בעונה הראשונה של "סמאש", שם שיחק את ליאו, בנה של דברה מסינג, וכיכב כמאהבו של ונדל פירס בסרט העצמאי "ארבע".
בשנת 2014 הוא הופיע בדרמה "המהמר" בתפקיד טניסאי ובסרט העצמאי "תחת שמי הקציר".
בשנת 2015 הוא שיחק בסרט הקולנוע "ברוקלין" את טוני, מושא האהבה של איליס, (סירשה רונן).
רקס ריד שיבח את "הביצוע הנפלא, החם והנוגע ללב".
במגזין וראייטי כתב כריסטופר טפלי כי סרט הקולנוע "ברוקלין" הציע "תזכורת נוספת לכך שאמורי כהן הוא אחד השחקנים המרתקים בדורו."
לכהן היה תפקיד ראשי בסרט העצמאי "לגנוב מכוניות" משנת 2015, לצד פליסיטי האפמן וויליאם ה.
הוא קיבל ביקורות חיוביות על תפקידו בסרט.
בשנת 2016 שיחק בסדרת נטפליקס "The OA".
שנה סדרה תפקיד הערות 2012–2013 סמאש ליאו יוסטון 15 פרקים 2016–2019 The OA הומר רוברטס 13 פרקים 2019 בקול רם ג'ו לינדזלי 3 פרקים 2023 הצד האפל של פלורידה מוס ינקוב סדרת טלוויזיה של נטפליקס
אמור (Amor) הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2016 בכתיבתו ובבימויו של רפאל רביבו, עם אור אילן ולירון לבו בתפקידים הראשיים.
רביבו חזר לישראל 30 שנה לאחר סרטו "מקום ליד הים" כדי להפיק את הסרט הזה העוסק בהתנגשות בין אמונה דתית וחופש בחירה בעניין של המתת חסד.
נגן העוד יניב טייכמן מנגן בפסקול הסרט ואף מופיע בו.
באחד הקטעים הוא מנגן את "שירת סולוויג" של אדוארד גריג ובקטע נוסף הוא מלווה את תמר שם אור ששרה את "זה הכל בשבילך" של דני סנדרסון.
הסרט צולם במושב נווה ימין ובמרכז הרפואי מאיר בכפר סבא.
דניאל (לירון לבו) חוזר לבית משפחתו במושב לאחר שלוש שנים של נדודים באירופה.
הוא מגיע כדי לפגוש את אהובתו לילה (אור אילן) שנפגעה קשה בתאונת דרכים והפכה למשותקת בכל גופה.
התאונה אירעה חודשיים לפני נישואיהם.
לילה נסתה כבר פעמיים להתאבד ונמצאת זמן ממושך בהשגחה בבית חולים בטיפולה המסור של אחות (נעמה אמית).
לילה קצה בחייה, היא הייתה פעם רקדנית בלט וכעת משותקת בארבע גפיה בלי סיכוי לשיפור.
היא אינה מרשה לאנשים לבקר אותה פרט להוריה - האם אליס (ענת עצמון) והאב אלברט (גיל אלון).
אלברט הוא חוזר בתשובה ולילה מתחננת לפניו שיאפשר לה לסיים את חייה אך זה מנוגד לאמונתו הדתית.
הוא מתייעץ גם עם הרב שלו, אבי (שלמה רז) שאוסר עליו לעשות זאת ולהמשיך להתפלל לרחמי שמים.
דניאל מגיע לבית משפחתו ומתקבל על ידי אחיו הגדול רוני (דן תורג'מן).
בבית גם נוכחת אימם רחל (שושה גורן) שלוקה בדמנציה ואינה מזהה את דניאל.
רוני העביר אותה לבית אבות ודניאל כועס על כך.
בת זוגו של דניאל היא סטלה (נטלי עטיה) שגרה עם בת דודתה מירה (תמר שם אור).
סטלה היא בעלת בית קפה ומירה עוזרת לה בהגשה וגם מופיעה שם בשירה בליווי נגן עוד (יניב טייכמן).
מירה מנסה להתחיל עם דניאל ומבקרת בסטודיו הציורים שלו במרתף הבית אך הוא אינו מראה עניין.
וסטלה מגלה לה על עברו של דניאל וכי ניסה להתאבד לאחר התאונה של לילה.
דניאל עוקב בחשאי אחרי לילה בבית חולים ויום לפני חזרתו לאירופה הוא מחליט לעשות מעשה.
לאחר שאליס מסיימת לקרא ללילה סיפור ועוזבת, הוא נכנס בחושך לחדרה ולילה שמחה לראותו.
הם מעלים זכרונות על רגעים משמחים בחייהם ומתנשקים.
כאשר לילה נרדמת לוקח דניאל כרית ומתכוון לבצע מעשה שישחרר את לילה מסבלה (המעשה עצמו לא נראה בסרט).
חוקר משטרתי (משה אבגי) חוקר את אליס והיא נותנת עדות שהיא האחרונה שראתה את לילה בחיים וכי בעלה מתנגד לנתיחת הגופה מטעמי איסור דתי.
דניאל עומד בצד בלווייתה של לילה.
בנסיעה ברכבת עולים בזיכרונו קטעי אהבה עם לילה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאור אילןלילהלירון לבודניאלחבר של לילהדן תורג'מןרוניאחיו של דניאלשושה גורןרחלאמא של רוני ודניאלענת עצמוןאליסאמא של לילהגיל אלוןאלברטאבא של לילהנטלי עטייהסטלהבת זוג של רוניתמר שם אורמירהבת דודה של סטלהשלמה (מומו) רזאבירבגל פרידמןרופאנעמה אמיתאחותמשה איבגיחוקריניב טייכמןנגן עוד
"אמור" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1977 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השביעית באלבום הבכורה של הזמרת, לאהוב אותך.
ב-13 באוקטובר נכנס למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג' במקום ה-17. ב-17 בנובמבר עלה למקום הרביעי – המיקום הגבוה ביותר שהגיע.
לבסוף, ב-19 בינואר 1978 יצא מדירוג לאחר ארבעה-עשר שבועות צעידה רצופה.
אמור מעט ועשה הרבה הוא פתגם שמקורו בדברי שמאי הזקן במשנה במסכת אבות.
משמעות הפתגם היא שעל האדם לפעול ולעשות פעולות טובות ולא להרבות בדיבורים ובהבטחות.
לפי המובא באבות דרבי נתן ובמקורות אחרים, מידה זו, לעשות הרבה ולומר מעט, היא מידת הצדיקים, ואילו הרשעים נוהגים להפך, אומרים הרבה ואינם עושים אפילו מעט.
לדברים מובאת הרחבה באבות דרבי נתן לפיה למדים על כך שהצדיקים אומרים מעט ועושים הרבה ממה שאברהם אמר למלאכים שייתן להם "פת לחם", ולבסוף הביא לפניהם עוגות סולת ובהמות.
ואילו הרשעים אומרים הרבה ועושים מעט, והדוגמה לכך היא עפרון החתי, שאמר תחילה שייתן את שדה המכפלה לאברהם, ולבסוף מכר לו אותו ב-400 שקלי כסף שאברהם שקל עבורו.
אמורי גישון הוא שף קונדיטור ושוקולדאי צרפתי-שווייצרי.
הוא ידוע בשל העיצוביים הקונדיטוריים של פיסול בשוקולד.
גישון נולד לאם שווייצרית ולאב צרפתי, וגדל בגבול סבואה עילית – רומאנדי סמוך לז'נבה, שווייץ.
בשנת 2005 בגיל 14, הוא התחיל את ההכשרה הקולינרית שלו בבית הספר למלונות סבואה למן (École Hôtelière Savoie Leman) בת'ון-לה-באן (Thonon-les-Bains) בצרפת, והשתתף בתחרויות מקומיות.
הוא שכלל את כישורי הקונדיטוריה שלו בעבודה במאפיית וולפיסברג בז'נבה.
הוא החל להתמחות ב"מייזון לנוטר" (Maison Lenôtre) בפריז.
בשנת 2010 הוענק לו התואר "המתמחה הטוב ביותר בצרפת", על ידי מועצת איגוד MOF.
לאחר שסיים את הכשרתו, גישון נשכר לנהל את הבוטיק ובית הספר Lenôtre בקאן שבריביירה הצרפתית.
מאוחר יותר הוא חזר לפריז כדי לעבוד כשף קונדיטור בכיר בקונדיטוריה וחנות השוקולד הוגו וויקטור (Hugo & Victor) הוא הגיע לרמת שף בכיר בגיל 21.
בשנת 2013, גישון היה מתמודד בסדרת הבישול הריאליטי של France 2, "מי יהיה השף קונדיטור הגדול הבא?" .
הוא הגיע למקום שלישי בתחרות.
בשנת 2014, השף קונדיטור הצרפתי ז'אן-פיליפ מאורי הזמין את גישון לעבוד בסניף לאס וגאס של הקונדיטוריה שלו, עם חנויות באתר הנופש והקזינו Aria ובבלאג'יו.
הוא עבד כיועץ פרטי וניהל כיתות אמן.
בשנת 2019, גישון ייסד יחד עם השף הבלגי מישל ארנוטס את האקדמיה לאפייה בלאס וגאס.
בשנת 2016, גישון החל לפרסם את הקינוחים ויצירות השוקולד שלו ברשתות החברתיות.
יש לו מעל 18.7 מיליון מנויים ביוטיוב, 15.5 מיליון עוקבים באינסטגרם ו-24 מיליון עוקבים בטיקטוק.
ספר הבישול הראשון של גישון בנושא קינוחים, "אמנות הטעם", פורסם ב-13 בדצמבר 2018.
גישון אירח בשנת 2021 את סדרת הריאליטי בת שמונה הפרקים "בית הספר לשוקולד" בנטפליקס, תחרות בה המתמודדים בונים פסלי שוקולד.
גישון מנחה את המתמודדים ושופט את התוצאה הסופית.
באותה שנה גישון הפך לאזרח ארצות הברית.
הוא חגג זאת על ידי יצירת פסל חירות משוקולד לכבוד יום העצמאות האמריקאי.
בשנת 2022, סרטון הטיקטוק של גישון שבו הוא בונה ג'ירפה משוקולד הפך לסרטון הטיקטוק הנצפה ביותר באותה שנה.
מאז 2023, גישון משמש כשופט בסדרת הריאליטי האוסטרלית "מאסטר קינוחים", סדרת בת של "מאסטר שף אוסטרליה".
בשנת 2024 ריהאנה הזמינה ממנו יצירת פסל לגו של אייסאפ רוקי.
+שנהתוכניתתפקידהערות2013מי יהיה הקונדיטור הגדול הבא?עצמו – מתמודד2021בית ספר לשוקולדעצמו – מנחה, חונך ושופטאין הדחות בסדרה2023מאסטר שף אוסטרליהעצמו – שופט אורח2023–הווהמאסטר קינוחיםעצמו – מנחה ושופט
תחרות שוקולד לחניכים – מקום ראשון (2007–2009)
מדאלה דה אורו (החניך הטוב ביותר) (2010)
מעדנים ים תיכוניים – מקום ראשון (2012)
מי יהיה הקונדיטור הגדול הבא?
אמזוניה (Amazonia) הוא אגן האמזונאס (בשמו הלטיני).
זהו אגן ההיקוות הגדול בעולם אשר תופס יותר משליש שטחה של אמריקה הדרומית, כ-7 מיליון קמ"ר.
המדינות הכלולות בו הן: ברזיל (4,750,000 קמ"ר שהם 56% משטח המדינה), פרו, קולומביה, בוליביה, סורינאם, גיאנה, ונצואלה, אקוודור וכן גיאנה הצרפתית.
אמזוניה הייתה מכוסה לפנים ים רדוד, כשהאוקיינוס הגיע עד למרגלות הרי האנדים.
אט-אט נתמלא ים זה בכמויות עצומות של סחף שהובא אליו משך אלפי שנים על ידי הנהרות שזרמו מן ההרים, נוסף לכך התרוממה היבשה כולה, עד שאגן האמזונאס קיבל את צורתו הנוכחית והיה לשפלה אטלנטית, מן השפלות הגדולות בעולם.
אמזונאס - 6,448 ק"מ, ממקור הנהר עד השפך
בשנת 1999 הוקמה האגודה לשימור האמזונאס.