tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר עונה מלאת תהפוכות בצמרת הפרמייר ליג, הגיעו השדים האדומים למחזור הסיום עם אותו מספר נקודות כמו של יריבתה המושבעת מנצ'סטר סיטי, בידיעה שרק ניצחון שלהם על סנדרלנד ומעידה של הסיטי מול ק.פ.ר תזכה אותם באליפות ה-20 בפריימרליג.
היונייטד אכן הצליחו לנצח את סנדרלנד בתוצאה 1:0, אך הסיטי הצליחו לעשות מהפך של 3:2 מול ק.פ.ר בתוספת הזמן וקטעו את חגיגות האליפות של היונייטד.
מעבר לאובדן האליפות לסיטי במחזור הסיום, הודחה הקבוצה ממפעל ליגת האלופות בשלב הבתים, ולראשונה מאז שנת 2005 לא העפילה לשלב שמינית הגמר.
לצורך חיזוק סגל הקבוצה והחזרת ההגמוניה של העיר מנצ'סטר אליה, ביצעה יונייטד בפתחה של עונת שתי רכישות עיקריות: שינג'י קגאווה נרכש בסכום של 16 מיליון ליש"ט מבורוסיה דורטמונד ורובין ואן פרסי נרכש בסכום של 24 מיליון ליש"ט מארסנל.
בעונת זכתה מנצ'סטר באליפות ה-20 שלה, חמישה מחזורים לסיום העונה.
בסיום העונה הודיע פרגוסון על פרישתו מאימון הקבוצה, לאחר 27 שנים מוצלחות במועדון.
פרגוסון נפרד ממנצ'סטר יונייטד בגיל 71, לאחר ניצחון של 2:1 על סוונסי סיטי בחגיגת האליפות האחרונה שלו עם המועדון.
לאחר פרישת פרגוסון: 2014 ואילך
פרישתו של סר אלכס פרגוסון היוותה מכה קשה למנצ'סטר יונייטד, ובשנים שלאחריה לא הצליח המועדון להתאושש והקבוצה הציגה יכולת חלשה הן בליגה והן בליגת האלופות.
לאחר פרישתו של פרגוסון החתים המועדון את מאמנה של אברטון, דייוויד מויס לחוזה של שש שנים.
ב-22 באפריל 2014 פוטר מויס מאימון מנצ'סטר יונייטד לאחר עונה לא מוצלחת שכללה כישלונות רבים, ובין היתר גם שבירת שיאים שליליים עם המועדון.
במקומו מונה עוזרו ראיין גיגס למאמן באופן זמני.
ב-19 במאי 2014 הודיעה הנהלת המועדון על מינויו של המאמן ההולנדי לואי ואן חאל כמאמן החדש של המועדון.
ואן חאל חתם לשלוש עונות והחל את תפקידו בתחילת עונת 2014/2015, עם תום משחקי מונדיאל 2014. לצדו שימש ראיין גיגס כעוזר המאמן.
ב-28 במאי 2014 נפטר איש העסקים המיליארדר האמריקאי-יהודי מלקולם גלזר , ראש משפחת גלזר (אביהם של ג'ואל גלזר ואברם גלזר , הבעלים ויו"ר הקבוצה הנוכחיים) ובעלי הקבוצה לשעבר.
עם עזיבתו של קפטן הקבוצה נמניה וידיץ', העניק ואן חאל את סרט הקפטן לוויין רוני, כשקפטן המשנה הוא מייקל קאריק.
את עונת הפרמייר ליג 2014/15 סיימה יונייטד במקום הרביעי בטבלה המוביל אותה למוקדמות ליגת האלופות.
לאחר שעברה את השלב הזה, הגיעה לשלב הבתים של ליגת האלופות וסיימה במקום השלישי בבית, דבר שהוליך אותה לליגה האירופית.
יונייטד הודחה בשלב שמינית הגמר של המפעל כשהפסידה לליברפול.
ב-24 באפריל 2016 לאחר ניצחון על אברטון, העפילה יונייטד לגמר הגביע האנגלי.
את עונת 2015/16 סיימה יונייטד במקום החמישי בטבלת הפרמייר ליג המוליך לשלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-21 במאי 2016 גברה יונייטד, לאחר הארכה, 1:2 על קריסטל פאלאס בגמר הגביע האנגלי וזכתה בתואר בפעם ה-12 שלה.
ב-23 במאי 2016, לאחר תוצאות מאכזבות הן בליגה האנגלית והן באירופה, פוטר לואי ואן חאל מתפקידו כמאמן מנצ'סטר יונייטד.
ב-27 במאי 2016 מונה ז'וזה מוריניו למאמנה החדש של מנצ'סטר יונייטד כאשר תקופת החוזה שלו הייתה לשלוש שנים.
ב-7 באוגוסט זכתה הקבוצה בתואר ראשון תחת מוריניו - מגן הקהילה האנגלי - לאחר ניצחון 1–2 על האלופה לסטר סיטי.
במהלך חלון ההעברות של יולי אוגוסט, בהתאם לבקשותיו של מוריניו, הצליחה הקבוצה לרכוש שחקנים מהשורה הראשונה על אף שלא שיחקה בליגת האלופות באותה השנה.
בין היתר, חתמו בקבוצה אריק ביילי מוויאריאל, הנריך מחיתריאן מבורוסיה דורטמונד, זלאטן איברהימוביץ' מפריז סן-ז'רמן, ופול פוגבה מיובנטוס בסכום שיא של 110 מיליון יורו.
ב-26 בפברואר 2017 זכתה מנצ'סטר יונייטד בגביע הליגה האנגלי, לאחר שגברה בגמר 2–3 על סאות'המפטון באצטדיון ומבלי.
ב-24 במאי 2017 זכתה יונייטד בגביע הליגה האירופית לעונת , לאחר ניצחון 2–0 במשחק הגמר על אייאקס בפרנדס ארנה שבסטוקהולם.
בתחילת עונת 2018–2019, לאחר פתיחה גרועה ששיאה בהפסד ליגה לליברפול והתרחקות נוספת של הקבוצה מצמרת הליגה, פוטר מוריניו ב-18 בדצמבר.
למחרת מונה אולה גונאר סולשיאר כמאמן הקבוצה עד לסיום העונה.
במרץ 2019, לאחר הניצחון 1–3 בגומלין שמינית גמר ליגת האלופות מול פריז סן ז'רמן (לאחר הפסד ביתי 0–2), מונה סולשיאר למאמן הקבוע של הקבוצה עד סוף עונת 2021/22. בינואר 2020 יונייטד רכשה את הקשר ההתקפי ברונו פרננדש.
בסיום עונת 2019/20 הודחה יונייטד בשלב חצי הגמר של הגביע האנגלי לאחר הפסד 1–3 מול צ'לסי.
בליגה סיימה הקבוצה במקום ה-3 וזכתה בכרטיס לשלב הבתים של ליגת האלופות.
את עונת 2020/21 יונייטד התחילה ברכש השחקנים: דוני ואן דה בייק, אדיסון קבאני ואלכס טלס.
ב-8 בדצמבר 2020 הודחה יונייטד משלב הבתים של ליגת האלופות לאחר הפסד חוץ 2–3 מול רד בול לייפציג.
ב-2 בפברואר 2021 רשמה הקבוצה את הניצחון הגבוה ביותר שלה בתולדות הפרמייר ליג, כשהביסה באולד טראפורד 9–0 את סאות'המפטון.
בתחילת עונת 2021/22 יונייטד צירפה לסגל שלה את השחקנים ג'ידון סאנצ'ו ורפאל וראן.
ב-31 באוגוסט 2021 חזר כריסטיאנו רונאלדו למועדון כשחתם לשנתיים בקבוצה עם אופציה לעונה נוספת.
למרות צירופם, פתחה יונייטד את העונה בצורה לא טובה שכללה תבוסה 0–5 ליריבתה המרה ליברפול, ובנובמבר 2021 פוטר סולישאר מתפקידו.
עונה זו הייתה הגרועה ביותר של הקבוצה בעידן הפרמייר ליג.
הקבוצה סיימה במקום השישי בליגה עם 58 נקודות בלבד ועם מאזן שערים 57:57, ולראשונה מאז עונת 1989/1990 הקבוצה סיימה עם מאזן שערים לא חיובי.
לקראת עונת 2022/2023 מונה אריק טן האח ההולנדי למאמן הקבוצה.
העונה של הקבוצה הייתה טובה לצד תבוסות דוגמת 0–7 ליריבה המרה ליברפול.
עם זאת הקבוצה סיימה במקום השלישי והצליחה לחזור לליגת האלופות, ובנוסף הגיע גם לגמר הגביע שם הפסידה 1–2 ליריבה העירונית מנצ'סטר סיטי.
עונת 2023/2024 היוותה שיא שלילי חדש של מנצ'סטר יונייטד בעידן הפרמיירליג.
הקבוצה סיימה במקום ה-8. עם זאת, הקבוצה זכתה בגביע האנגלי לאחר שניצחה את יריבתה העירונית מנצ'סטר סיטי 2-1. בעונה שלאחר מכן המשיכה הידרדרות הקבוצה כשסיימה במקום ה-15 בליגה עם 42 נקודות בלבד, שיא שלילי נוסף, שכן זה המיקום הנמוך ביותר בתולדות הפרמייר ליג.
במהלך העונה פוטר אריק טן האח ממשרת האימון ובמקומו מונה רובן אמורים הפורטוגלי.
זוהי הפעם הראשונה מאז עונת 1989/1990 שהקבוצה מסיימת בחלק התחתון של הטבלה, והמיקום הנמוך ביותר בליגה האנגלית מאז עונת 1973/1974. עם זאת הקבוצה הגיעה לגמר הליגה האירופית, שם הפסידה 0–1 ליריבתה האנגלית טוטנהאם הוטספר.
עונת 2025/2026 נפתחה עם רכש התקפי מסיבי שכולל את החלוץ הסלובני בנימין ששקו, והקשרים ההתקפיים מתאוס קוניה ובריאן אמבומו, לצד השוער הבלגי סנה למנס.
ב-5 בינואר 2026 פוטר אמורים מתפקיד המאמן, ודארן פלטשר מונה במקומו למאמן זמני למשך שני משחקים.
ב-13 בינואר מונה שחקן עבר נוסף, מייקל קאריק, למאמן עד סוף העונה.
בעקבות עונת האליפות הראשונה של מנצ'סטר יונייטד ב-1908 והזכייה בגביע האנגלי בעונה העוקבת, מועצת המועדון התכנסה והחליטה שאצטדיון בנק סטריט מגביל מאוד את הקבוצה ולא עונה על שאיפותיו של דייוויס.
בפברואר 1909, שישה שבועות לאחר התואר הראשון של המועדון בגביע האנגלי, אולד טראפורד תוכנן כביתה החדש של מנצ'סטר יונייטד.
המועדון רכש את הקרקע בסביבות 60,000 פאונד.
האדריכל ארצ'יבלד לייטץ' קיבל תקציב מוגבל של 30,000 פאונד לבנייה עצמה.
התוכניות המקוריות כללו קיבולת מושבים של 100,000, לבסוף אילוצי התקציב אילצו לעדכן את הקיבולת ל-77,000. שיא הצופים באצטדיון נרשם ערב מלחמת העולם השנייה ב-25 במרץ 1939, במהלך משחק חצי גמר הגביע האנגלי בין הקבוצות וולברהמפטון וונדררס וגרימסבי טאון והיו בו 76,962 צופים.
במהלך הבליץ על מנצ'סטר במלחמת העולם השנייה, הפצצות הלופטוואפה (חיל האוויר הנאצי) הרסו חלק ניכר מהאצטדיון.
המנהרה המרכזית ביציע הדרומי הייתה השריד האחרון שנותר מאותו היציע.
לאחר המלחמה קיבל המועדון פיצויים מוועדת נזקי המלחמה הבריטית בסך 22,278 פאונד.
במהלך שחזור האצטדיון, הקבוצה שיחקה את משחקי ה"בית" שלה במגרש מיין רואד של היריבה העירונית מנצ'סטר סיטי.
מנצ'סטר יונייטד חויבה ב-5,000 פאונד לשנה, בתוספת אחוז נומינלי מסוים במהלך שיפוץ זה.
שיפורים המאוחרים יותר כללו הוספת גגות, תחילה ליציע סטרטפורד אנד ולאחר מכן ליציע הצפוני והמזרחי.
הגגות נתמכו על ידי עמודים שחסמו את טווח הראייה של צופים רבים, ולבסוף הם הוחלפו בגג ללא עמודי תמיכה.
הסטרטפורד אנד היה היציע האחרון שזכה לגג, שהושלם לפני עונת 1993–94.
הדרישה של דוח טיילור לאצטדיון שבו לכל אוהד צריך להיות מושב מסומן הורידה את הקיבולת באולד טראפורד לכ-44,000 עד 1993. בשנת 1995, היציע הצפוני פותח מחדש לשלוש קומות, מה שהעלה הקיבולת לכ-55,000 צופים.
בסוף עונת 1998–1999 נוספו מפלסים שניים ליציע המזרחי והמערבי, דבר אשר העלה את הקיבולת לכ-67,000, ובין יולי 2005 למאי 2006, נוספו כ-8,000 מושבים נוספים בזכות המפלס השני בצד הצפון-מערבי של האצטדיון.
לידס – היריבות בין לידס ליונייטד החלה בשנת 1455, כאשר עדיין לא הומצא משחק הכדורגל.
אותה עת בהיסטוריה של אנגליה אופיינה באלימות קשה ובמלחמות על שטח ושלטון בתוך האי הבריטי.
אחת המלחמות הקשות והידועות באותה תקופה הייתה מלחמת השושנים, שהייתה מלחמה בין אזור יורקשייר ללנקשייר.
במלחמה הזו הערים לידס ומנצ'סטר נלחמו האחת בשנייה.
המלחמה הסתיימה אחרי לא פחות מ-32 שנה.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 האלימות בין שני מחנות האוהדים, לידס ויונייטד, התחילו לגבור.
מנצ'סטר סיטי – דרבי עירוני.
המפגש הראשון בין שתי הקבוצות נערך ב-12 בנובמבר 1901, כאשר ווסט גורטון (הסיטי – לעתיד) אירחה את ניוטון הית' (יונייטד – לעתיד).
המשחק הסתיים בתוצאה 0:3 לזכות ההית'ים.
ליברפול – שתי הקבוצות הללו הן המעוטרות ביותר באנגליה.
כל עשור ועשור באנגליה משנות החמישים ומעלה, נחשב לעשור "של" יונייטד או "של" ליברפול.
מנצ'סטר יונייטד של תינוקות באזבי הייתה השולטת בשנות החמישים והשישים, כאשר בשנות השבעים והשמונים השליטה עברה לליברפול, ויונייטד התחילה להידרדר.
ואז, בנובמבר 1986, כאשר אלכס פרגוסון הגיע, הוא הביא שחקנים שגרמו לליברפול לאבד את השליטה בכדורגל האנגלי בתחילת שנות ה-90, ולאחר שפרשו העלה פרגוסון מהנוער לקבוצה הבוגרת שחקנים "אלמונים" שהמשיכו את השושלת וזכו בטרבל האנגלי.
פרגוסון תמיד טען שהמטרה שלו כאשר הצטרף ליונייטד הייתה להדיח את ליברפול מהשליטה באנגליה.
בעונת זכה פרגוסון באליפות ה-13 שלו עם יונייטד וה-20 של יונייטד, ובכך שבר את שיא הזכיות של ליברפול.
בספטמבר 2012, לאחר זיכויים של אוהדי ליברפול מאחריות על אסון הילסבורו בו נהרגו 96 אוהדים, קרא סר אלכס פרגוסון לסיום היריבות והעוינות בין מנצ'סטר יונייטד לבין ליברפול: "אנחנו שני מועדונים גדולים, יונייטד וליברפול.
אנו צריכים להבין את הבעיות שלנו, רק ככה תשתנה ההתנהגות אחד כלפי השני".
אלה הן החברות נותנות החסות של מנצ'סטר יונייטד לאורך השנים:
שארפ הפכה לחסות הראשונה של הקבוצה והיא גם החסות הארוכה ביותר של הקבוצה.
הקבוצה האריכה את מתן החסות בשתי עונות נוספות.
2006–2010 – AIG: בתחילת עונת 2006/07 חברת הביטוח AIG החליטה לתת חסות לקבוצה במשך ארבע שנים.
2010–2014 – AON: לאחר שנותנת החסות הקודמת, חברת AIG, החליטה שלא תמשיך לשתף פעולה עם המועדון לאור המשבר הכלכלי העולמי, מנצ'סטר יונייטד עברה לקבל חסות מ-AON, חברת ביטוח אחרת, למשך ארבע שנים.
2014 – שברולט: החברה החליפה את AON.
שווי העסקה עבור היונייטד כ-80 מיליון דולר בשנה, החל מפתיחת עונת 2014/15. מדובר בהסכם החסות הגבוה בתולדות הכדורגל העולמי והספורט בפרט.
שווי העסקה הוא כ-74.8 מיליון דולרים בשנה.
בטבלה הימנית מופיעים 21 השחקנים הראשונים מבחינת מספר ההופעות.
בטבלה השמאלית מופיעים 21 השחקנים הראשונים מבחינת מספר השערים.
כתב מודגש מסמן שחקנים שעדיין פעילים בקבוצה.
כתב נטוי מסמן שאותו שחקן נמצא בשתי הטבלאות.
אדווין ואן דר סאר (שוער)
שחקן השנה ע"ש סר מאט באזבי
דירוג שם לאום תאריך התחלה תאריך סיום תארים הערות 1 לא ידוע לא ידוע 1878 1892 2 א.ה.
5 מגן הקהילה (2 במשותף).
אליפות אחת (בליגה השנייה לשעבר).
10 מגן הקהילה (1 במשותף).
1 גביע אירופה למחזיקות גביע.
21 דייוויד מויס 1 ביוני 2013 22 באפריל 2014 1 מגן הקהילה 22 ריאן גיגס 22 באפריל 2014 11 במאי 2014 שימש כמאמן-שחקן זמני בעקבות פיטוריו של דייוויד מויס.
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1 (גביע המחזיקות)
סך הכול: 69 תארים בכל הזמנים
ארבע פעמים מנצ'סטר יונייטד הפסידה בתוצאה 0–7:
פעם ראשונה נגד בלקברן רוברס, 10 באפריל 1926.
פעם שנייה נגד אסטון וילה, 27 בדצמבר 1930.
פעם שלישית נגד וולבס, 26 בדצמבר 1931.
פעם רביעית נגד ליברפול, 5 במרץ 2023.
קנייה גדולה: פול פוגבה מיובנטוס.
97,000,000 מיליון יורו שיא העברות בתולדות הכדורגל העולמי וגם הרכש הכי יקר בתולדות הפרמייר ליג, 2016.
מכירה גדולה: 80,000,000 לירות שטרלינג – כריסטיאנו רונאלדו לריאל מדריד, 2009.
מנצ'סטר היא עיר ורובע מטרופוליטני במחוז מנצ'סטר רבתי שבאנגליה, הממלכה המאוחדת.
בשנת 2018 מנתה אוכלוסיית העיר כ-550 אלף תושבים, ודורגה במקום השביעי ברשימת הרשויות המקומיות המאוכלסות ביותר באנגליה.
מנצ'סטר שוכנת באחד האזורים המטרופוליטניים הגדולים ביותר בממלכה המאוחדת; במחוז המטרופוליטני מנצ'סטר רבתי יש אוכלוסייה משוערת של 2,682,528 תושבים, באזור האורבני מנצ'סטר רבתי אוכלוסייה של 2,553,379 תושבים, ובאזור האורבני שמסביב למנצ'סטר, השני בממלכה המאוחדת לפי גודל אוכלוסייה, נספרו 2,539,100 תושבים בביקורת הספרים העירונית של 2004.
במנצ'סטר ישנה קהילה יהודית גדולה, והיא מהווה את הקהילה היהודית השנייה בגודלה בבריטניה אחרי לונדון.
מנצ'סטר שוכנת בחלק הדרום-מרכזי של צפון-מערב אנגליה, וגובלת במישור צ'שייר בדרום ובהרי הפניין בצפון ובמזרח.
ההיסטוריה של מנצ'סטר החלה בוויקוס האזרחי שהיה קשור למבצר הרומי ממוקיום, שנבנה בערך בשנת 79 על צוק אבן חול ששכן ליד הצטלבות הנהרות מדלוק ואירוול.
חלקיה העיקריים של העיר השתייכו בעבר ללנקשייר, אך אזורים דרומית לנהר מרזי נכללו בשטח של צ'שייר.
בימי הביניים הייתה מנצ'סטר עיירה מנוריאליסטית.
היא החלה להתרחב בתחילת המאה ה-19 כחלק מתהליך עיור לא מתוכנן שהיה מבוסס על ייצור הטקסטיל בימי המהפכה התעשייתית.
תהליך העיור של מנצ'סטר היה מקביל ברובו למהפכה התעשייתית ולתקופה הוויקטוריאנית, והיא הייתה לעיר המתועשת הראשונה בעולם.
כתוצאה מפרץ הבנייה של מפעלים בתחילת המאה ה-19 הפכה מנצ'סטר מעיירה מנוריאליסטית לעיירת מפעל ולרובע, וב-1853 הוכרזה כעיר באופן רשמי והוסדרו סמלים של מנצ'סטר.
העיר היא חלק מאיגוד של הערים האנגליות הגדולות ביותר, וכיום היא משמשת כמרכז לאמנויות, תקשורת, חינוך גבוה ומסחר, שכולם ביחד גרמו להכרזתה כעיר השנייה של הממלכה המאוחדת בשנת 2002. במשאל שנערך בקרב אנשי עסקים מובילים, שפורסם ב-2006, תוארה מנצ'סטר כמקום הטוב ביותר בממלכה המאוחדת למציאת בית עסק.
בדו"ח שהופק על ידי שותפות מנצ'סטר ופורסם ב-2007 נכתב כי מנצ'סטר היא העיר שצמחה בקצב הגבוה ביותר מבחינה כלכלית.
ברשימת הערים העולמית של GaWC דורגה העיר כעיר עולם מינורית.
מנצ'סטר היא העיר עם מספר התיירים הזרים השלישי בגודלו במדינה, והשנייה מבחינת מספר מבקרים לאחר לונדון.
מנצ'סטר אירחה את משחקי חבר העמים הבריטי בשנת 2002, אך פרסומה בתחום הספורט נובע משתי קבוצות הכדורגל המייצגות אותה בפרמייר ליג, מנצ'סטר יונייטד ומנצ'סטר סיטי.
הבריגנטים היו השבט הקלטי העיקרי באזור הידוע כיום בצפון אנגליה; הם החזיקו במשלט על הגבעה שבה נמצאת כיום קתדרלת מנצ'סטר, מול גדות הנהר אירוול.
הטריטוריה שלהם השתרעה לאורך השפלה הפורייה שבה נמצאות כיום סלפורד וסטרטפורד.
בשנת 79, לאחר תחילת הכיבוש הרומי בבריטניה, הורה גנאיוס יוליוס אגריקולה להקים מבצר רומי בשם ממוקיום על מנת להבטיח שדווה ויקטריקס (צ'סטר) ואבורקום (יורק) יהיו מוגנות מפני הבריגנטים.
האזור של מרכז מנצ'סטר היה מיושב בקביעות מאז אותה תקופה, וניתן לראות את שרידי יסודות המבצר בקאסלפילד.
היישוב הרומי במנצ'סטר התפוגג ככל הנראה במאה ה-3; הוויקוס, יישוב אזרחי, ננטש באמצע המאה ה-3, אך ייתכן שהמבצר היה מאוכלס בחיל מצב קטן עד שלהי המאה ה-3 או תחילת המאה ה-4. עם פלישת ויליאם הכובש ב-1066 עברו רוב התושבים להצטלבות הנהרות אירוול ואירק.
רוב האזור הנרחב שמסביב ננטש לאחר הטרדות הצפון.
תומאס דה לה וור, בעל אדמות מקומי, הקים ובנה כנסייה עבור הקהילה המקומית ב-1421. כנסייה זו ידועה כיום כקתדרלת מנצ'סטר; בתי המגורים של מכללת הכנסייה משמשים כיום כמשכנם של בית הספר צ'טהאם למוזיקה וספריית צ'טהאם.
הספרייה, שנפתחה ב-1653 ועודנה פעילה, היא הספרייה הציבורית העתיקה ביותר בממלכה המאוחדת.
מנצ'סטר מוזכרת בתעודות משנת 1282 כמקום שיש בו שוק.
בערך במאה ה-14 הגיעו אל העיר אורגים וטווים פלמים, הנחשבים לעיתים כמי שייסדו את תעשיית הטקסטיל המקומית.
מנצ'סטר הפכה למרכז סחר חשוב בצמר ובפשתן, ובערך בשנת 1540 התרחבה והפכה לעיירה המאוכלסת והגדולה ביותר בכל לנקשייר.
הקתדרלה ובנייני צ'טהאם הם השרידים היחידים מאותה תקופה.
במלחמת האזרחים האנגלית של אוליבר קרומוול נטו תושבי מנצ'סטר לטובת תומכי הפרלמנט.
קרומוול העניק לעיר את הזכות לבחור נציג מטעמה לפרלמנט, אך הדבר לא נמשך זמן רב.
צ'ארלס וורסלי, שכיהן מטעם העיר במשך שנה, מונה לאחר מכן למייג'ור גנרל של לנקשייר, צ'שייר וסטפורדשייר בתקופת שלטון המייג'ור גנרלים, שהייתה תקופה באנגליה הקרומווליאנית שבה הונהג משטר צבאי ישיר.
וורסלי היה פוריטן אדוק, ואסר על פעילות המסבאות ועל חגיגות חג המולד; הוא מת ב-1656.
זמן מה לאחר 1600 עלתה צריכת הכותנה באזור, בתחילה כתערובת של סיבי כותנה ופשתן, אך בשנת 1750 בקירוב יוצרו סיבי כותנה טהורים, והכותנה תפסה את מקום הפשתן מבחינת חשיבות.
האירוול והמרזי הפכו לנתיבי ניווט מסודרים ב-1736, וחיברו את מנצ'סטר והרציפים הימיים שעל המרזי.
תעלת ברידג'ווטר, שהייתה תעלת המים המלאכותית הראשונה במדינה, נפתחה ב-1761, ודרכה הובא פחם למרכז מנצ'סטר מהמכרות בוורסלי.
השילוב בין התחרותיות והיעילות המתגברת הובילו להורדת עלות הפחם והפחתת עלות שינוע הכותנה הגולמית.
מנצ'סטר הפכה לשוק מרכזי עבור מוצרי טקסטיל שנוצרו ביישובים המקיפים אותה.
בורסת סחורות ומספר מחסנים גדולים שנפתחו ב-1729 סייעו למסחר המקומי.
ב-1780 החל ריצ'רד ארקרייט בבניית מפעל הכותנה הראשון של העיר.
עיקר ההיסטוריה של מנצ'סטר בתקופה זו קשור לייצור טקסטיל.
רוב פעילות טוויית הכותנה התרחשה בערים ובעיירות של דרום לנקשייר וצפון צ'שייר, ולמשך תקופה מסוימת הייתה מנצ'סטר למרכז עיבוד הכותנה הפעיל ביותר, ומאוחר יותר הפכה גם לשוק הגדול ביותר בעולם למוצרי כותנה.
בתקופה הוויקטוריאנית כונתה העיר "קוטונפוליס" (פוליס הכותנה) ו"ורהאוס סיטי" (עיר המחסנים).
באוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה משמש המונח מנצ'סטר לתיאור מספר מצעים כגון סדינים, ציפית לכריות, מגבות וכדומה.
כתוצאה מתהליך העיור הבלתי מתוכנן שהביאה עמה המהפכה התעשייתית החלה מנצ'סטר להתרחב במהירות בתחילת המאה ה-19. ברחבי העיר התפתחו מספר תעשיות, ובשנת 1835 הפכה לעיר התעשייתית הראשונה והגדולה ביותר בעולם.
חברות הנדסת מכונות ייצרו מכונות עבור סחר הכותנה, ולאחר מכן החלו לייצר מכונות גם עבור תחומים אחרים.
באופן דומה החלו מהנדסי הכימיה לייצר מלבינים וצבעים, ולאחר מכן גם חומרים אחרים.
המסחר נתמך על ידי תעשיות שירות כלכלי כגון בנקאות וביטוח.
המסחר והאוכלוסייה הגדולים היו זקוקים למערכת תחבורה ותשתית גדולה: מערכת התעלות הורחבה, ומנצ'סטר הייתה לאחת מנקודות הקצה של מסילת הנוסעים הבין-עירונית הראשונה – מסילת הרכבת ליברפול מנצ'סטר.
התחרות בין צורות התחבורה השנה סייעה בשמירה על מחירים נמוכים.
ב-1878 חיברה GPO (לימים בריטיש טלקום) את קווי הטלפון הראשונים שלה לחברה בעיר.
תעלת הספינות של מנצ'סטר נבנתה ב-1894, בחלקה על ידי הפיכה לתעלה של קטעים באירוול ובמרזי, ובסך הכל השתרעה לאורך 58 קילומטרים בין סלפורט לאיסטהאם לוקס שעל המרזי.
ספינות שהגיעו מהים יכלו להפליג דרך התעלה ישירות אל נמל מנצ'סטר.
בטראפורד פארק, על גדות התעלה ליד גבולות העיר, הוקמה האחוזה התעשייתית הראשונה בעולם.
כמויות גדולות של מיכון, כולל מפעל לעיבוד כותנה, יוצאו לכל העולם.
מנצ'סטר הייתה מרכז קפיטליסטי, ובאותה תקופה היו בה מהומות הקשורות למזון ולעבודה, ובנוסף להם קריאות להכרה פוליטית יותר משמעותית במעמד הפועלים העירוני ובאלה שאינם בעלי תואר אצולה.
אחת מהמהומות הללו הסתיימה בטבח פיטרלו, שאירע ב-16 באוגוסט 1819. התפיסה הכלכלית קפיטליזם מנצ'סטר התפתחה בעיר, ומאז 1838 הייתה העיר מרכז ליגת ההתנגדות לחוקי הדגן.
לעיר יש מקום מרכזי בהיסטוריה של המרקסיזם ותנועות פוליטיות מהשמאל; מנצ'סטר הייתה נושא עבודתו של פרידריך אנגלס The Condition of the Working Class in England in 1844; אנגלס עצמו בילה את רוב חייו במנצ'סטר ובאזורים שמסביבה, ונפגש עם קרל מרקס בספריית צ'טהאם, לאחר שמרקס הגיע לביקור בעיר.
ספרי הכלכלה שמרקס קרא באותה תקופה מוצגים לראווה על מדף בספרייה, וכך גם פינת הישיבה שבה נהגו להיפגש.
בין ה-2 ביוני ל-6 ביוני 1868 נערך בעיר קונגרס האיגודים המקצועיים הראשון.
מנצ'סטר הייתה גם חלק מערש לידתן של מפלגת הלייבור הבריטית ותנועת הסופרג'יזם.
באותה תקופה נחשבה מנצ'סטר כמקום שבו יכולים להתרחש דברים רבים - תהליכי תיעוש חדשים, דרכי חשיבה חדשות, מעמדות או קבוצות חדשים בחברה, דתות חדשות, וצורות חדשות של ארגוני עבודה.
העיר זכתה לביקורי מלומדים מרחבי המדינה ואירופה.
אחת האימרות שנטבעו באותה תקופה היא "העולם עושה מחר את מה שמנצ'סטר עושה היום".
תור הזהב של מנצ'סטר הגיע לשיאו ברבע האחרון של המאה ה-19. רוב מבני הציבור הגדולים (כולל בית העירייה) מתוארכים לתקופה זו.
האווירה הקוסמופוליטית של העיר תרמה להיווצרות תרבות ענפה, שכללה בין השאר את תזמורת האלה.
עם הקמת המועצות המקומיות באנגליה ב-1889 הפך הרובע המוניציפלי לרובע מחוזי, ונהנה ממידה רבה יותר של אוטונומיה.
המהפכה התעשייתית אמנם הביא רווחה רבה למנצ'סטר, אך גם עוני ועליבות לחלקים גדולים מהאוכלוסייה.
ההיסטוריון סימון שאמה (Simon Schama) ציין כי "מנצ'סטר הייתה הטוב ביותר והגרוע ביותר שנלקח לגבולות קיצוניים ביותר, סוג חדש של עיר בעולם; ארובות הפרברים התעשייתיים קידמו את פניך בעמודי עשן".
תייר אמריקני שהגיע לעיר סיפר כיצד ראה "שברים הרוסים, מפוררים, מדוכאים ומחוצים של טבע האדם, שוכבים ומדממים".
ב-1853 הגיע מספר מפעלי הכותנה בעיר לשיא, ועמד על 108. לאחר מכן פחת מספר המפעלים, ומנצ'סטר ירדה מהמקום הראשון לטובת מרכזי טוויית הכותנה של בולטון בשנות ה-50 של המאה ה-19, ואולדהאם בעשור שלאחר מכן.
אולם, תקופה זו של דעיכה בפעילות הטקסטיל הייתה במקביל לעליית קרנו של האזור כמרכז כלכלי.
מנצ'סטר המשיכה להיות מרכז לעיבוד כותנה, וב-1913 בוצעו בה 65% מעיבודי הכותנה של כל העולם.
מלחמת העולם הראשונה גרמה להפרעות בגישה אל שוקי הייצוא.
עיבוד הכותנה בחלקים אחרים של העולם החל לגדול, לעיתים בזכות מכונות שיוצרו במנצ'סטר.
העיר סבלה רבות במהלך השפל הגדול, והשינויים החברתיים שמתחת לפני השטח החלו לדחוק את התעשיות הוותיקות, כולל ייצור הטקסטיל.
במלחמת העולם השנייה עברה העיר הסבה לטובת תעשיית המלחמה.
לדוגמה, סדנאות היציקה והמיכון במפעלי ייצור הקטרים של חברת בייר ופיקוק בגורטון עברו לייצור של פצצות; המפעלים של צמיגי דאנלופ בצ'ורלטון-על-מדלוק החלו לייצג בלוני הגנה; מחוץ לעיר, בפארק טראפורד, בנתה חברת מטרופוליטן-ויקרס את המפציצים אוורו מנצ'סטר ואוורו לנקסטר, וחברת פורד בנתה עבורם את מנועי רולס-רויס מרלין.
כתוצאה מכך הפכה מנצ'סטר ליעד הפצצות של הלופטוואפה, וב-1940 החל חיל האוויר הנאצי לתקוף גם מטרות לא צבאיות.
המתקפה הגדולה ביותר אירעה במהלך "בליץ חג המולד", בלילה של ה-22/23 ו-23/24 בדצמבר 1940, כאשר הוטלו על העיר 467 טון של פצצות ולמעלה מ-37,000 פצצות תבערה.
רוב מרכז העיר ההיסטורי נחרב, כולל 165 מחסנים, 200 בתי עסק ו-150 משרדים.
קתדרלת מנצ'סטר הייתה בין הבניינים שניזוקו בצורה הקשה ביותר, ושיקומה נמשך עשרים שנים.
תעשיית הכותנה התדרדרה גם בשנות השלום שלאחר המלחמה, וב-1968 נסגרה בורסת הסחורות המקומית.
ב-1963 היה נמל מנצ'סטר לשלישי בגודלו במדינה, והעסיק למעלה מ-3,000 עובדים, אך התעלה לא התאימה לנפח המטען שעבר דרכה.
התנועה לנמל פחתה בהדרגה, וב-1982 נסגר הנמל.
התעשייה הכבדה החלה להתדרדר החל משנות ה-60, וגודלה הצטמצם עוד יותר בעקבות המדיניות הכלכלית שהנהיגה מרגרט תאצ'ר ב-1979. בין 1961 ל-1983 ירד מספר העבודות בתחום הייצור ב-150,000. הפריחה מחדש החלה בשלהי שנות ה-80, עת החלו מיזמים עסקיים שונים.
שתי הצעות לאירוח המשחקים האולימפיים היו חלק מתהליך שמטרתו להגביר את המודעות הבינלאומית לעיר, אך מנצ'סטר הפסידה בהתמודדות לאתונה ב-1990 בהתמודדות על אירוח אולימפיאדת 1996, ולסידני ב-1993 בהתמודדות על אירוח אולימפיאדת 2000.
למנצ'סטר יש היסטוריה של תקיפות המיוחסות לבדלנים מאירלנד, בהן קדושי מנצ'סטר של 1867, הצתה ב-1920, סדרה של פיצוצים ב-1939, ושתי פצצות ב-1992. ב-15 ביוני 1996 ביצע ארגון PIRA, אחד מפלגי הצבא האירי הרפובליקני פיגוע, שכלל הפעלת פצצה גדולה ליד חנות במרכז העיר.
הייתה זו אחת הפצצות הגדולות ביותר שהופעלה על אדמת המדינה, והיא גרמה ליותר מ-200 פצועים, נזקים כבדים לבניינים סמוכים, וחלונות שבורים במרחק רב.
עלות תיקוני הנזקים המיידיים הוערכה בכ-50 מיליון לירות שטרלינג, אך תוך זמן קצר התברר כי היא גבוהה יותר.
עלות הביטוחים הסופית הייתה למעלה מ-400 מיליון שטרלינג, ובתי עסק רבים לא התאוששו מאובדן ההכנסה שנגרם להם.
מרכז העיר עבר תהליך התחדשות מקיף בעקבות ההשקעות שלאחר הפיגוע ב-1996 ואירוח משחקי חבר העמים הבריטי בשנת 2002. מתחמים חדשים ומשופצים הפכו ליעדי קניות ובידור פופולריים, ומנצ'סטר ארנדייל הפך לקניון הגדול ביותר במדינה ששוכן במרכז עיר.
חלקים רבים של העיר, המתוארכים לשנות ה-60 ואילך, נהרסו או נבנו מחדש ועברו תהליך מודרניזציה תוך שימוש בזכוכית ופלדה.
המפעלים הוותיקים הפכו לבתי מגורים מודרניים, באזור הולם (Hulme) הוצאו לפועל תוכניות חידוש מקיפות, וברחבי העיר פותחו דירות לופט במחירים גבוהים.
מגדל ביטהאם, שבנייתו הסתיימה ב-2006, התנשא לגובה 169 מטרים ו-47 קומות, והוא הבניין הגבוה ביותר במדינה מחוץ ללונדון.
23 הקומות הראשונות משמשות את מלון הילטון המקומי, ו-24 העליונות מכילות את דירות המגורים.
בינואר 2007 הוחלט להקים בעיר קזינו גדול ממדים, אך למרות האישור הראשוני בבית הנבחרים החליט בית הלורדים להתנגד לכך.
היוזמה בוטלה, ופיצויים ניתנו לגורמים השונים שהיו מעורבים במהלך.
מאז תחילת המאה ה-21 נחשבת מנצ'סטר כעיר השנייה בממלכה המאוחדת על ידי גורמי עיתונות בינלאומיים, הציבור הבריטי ושרים בממשלת בריטניה.
במשאל שערך ה-BBC ב-2007 הקדימה העיר את ברמינגהאם וליברפול בקטגוריית העיר השנייה באנגליה, אך גם בקטגוריית העיר השלישית.
הקריטריונים להכללה בקטגוריה לא היו רשמיים או מוגדרים היטב.
מנצ'סטר איננה העיר השנייה בגודלה מבחינת אוכלוסייה, אך נטען כי להיסטוריה ולתרבות שלה יש משקל רב יותר.
אולם, תואר זה, שאיננו רשמי, מוחזק באופן לא רשמי על ידי ברמינגהאם מאז תחילת המאה ה-20.
ב-22 במאי 2017 אירע פיגוע התאבדות במנצ'סטר ארנה בתום הופעה של הזמרת אריאנה גרנדה, בו נהרגו 22 בני אדם ונפצעו למעלה מ-50. ארגון המדינה האיסלמית נטל אחריות לפיגוע.
ביום כיפור תשפ"ו (2 באוקטובר 2025) מחבל בריטי ממוצא סורי דרס ודקר מתפללים סמוך לבית כנסת במנצ'סטר.
שני יהודים נרצחו וארבעה נפצעו.
המחבל נהרג בידי כוחות משטרה.
מנצ'סטר נמצאת במרחק 257 קילומטרים צפונית-מערבית ללונדון, והיא שוכנת באזור דמוי קערה הגובל בצפון ובמזרח בהרי הפנינים, שהוא רכס הרים המשתרע לאורך צפון אנגליה, ובדרום במישור צ'שייר.
מרכז העיר בנוי על הגדה המזרחית של הנהר אירוול, ליד נקודת המפגש שלו עם הנהרות מדלוק ואירק, וגובהו בין 35 ל-42 מטרים מעל גובה פני הים.
נהר המרזי זורם דרך דרום העיר.
רוב החלק הפנימי של העיר, ובעיקר באזור הדרומי, נמצא על אזור שטוח, וניתן לצפות בו מבניינים גבוהים ברחבי העיר וממרגלות הגבעות ואדמות הבור של הרי הפנינים, המתכסים לעיתים בשלג במהלך החורף.
מאפייניה הגאוגרפיים של מנצ'סטר השפיעו רבות על התפתחותה המוקדמת כעיר התעשייה הראשונה בעולם.
המאפיינים הם האקלים, קרבתה לנמל של ליברפול, זמינות אנרגיית מים מהנהרות העוברים לידה ובתוכה, ומאגרי הפחם הסמוכים.
השם מנצ'סטר, שניתן באופן רשמי רק לאזור המטרופוליטני של מנצ'סטר רבתי, משמש שטחים נרחבים יותר, בהם "אזור העיר מנצ'סטר", "עיירת הדואר מנצ'סטר" ו"אזור אגרת העומס מנצ'סטר רבתי".
התחום העירוני שבמרכזו העיר מנצ'סטר משמש להגדרת שוקי הבתים, קשרים עסקיים, דפוסי הגעה למקום העבודה, אזורים מנהליים וכדומה.
לפי הסוכנות לפיתוח כלכלי The Northern Way, האחראית על צמצום הפערים בין צפון אנגליה לשאר המדינה, התחום העירוני של מנצ'סטר כולל גם את הרבעים המטרופוליטניים סטוקפורט, טמסייד, טראפורד, בולטון, ברי, אולדהאם, ויגאן ורוצ'דייל, ביחד עם היי פיק (הנמצא מחוץ לאזור צפון מערב אנגליה), מזרח צ'שייר, מערב צ'שייר וצ'סטר וורינגטון.
לפי המשרד לסטטיסטיקות לאומיות מנצ'סטר היא היישוב המאוכלס ביותר באזור האורבני מנצ'סטר רבתי, שהוא אגד הערים השלישי בגודלו בממלכה המאוחדת.
בעיר יש תערובת של אזורים אורבניים צפופי אוכלוסין ואזורי פרברים.
היטון פארק, המשתרע על פני 2600 דונם, הוא השטח הציבורי הפתוח הגדול ביותר בעיר.
בכל צדדיה גובלת העיר ביישובים גדולים, למעט קטע קטן לאורך הגבול הדרומי עם צ'שייר.
הכבישים המהירים M60 ו-M56 חוצים את דרום העיר, דרך נורת'נדן ווייטנשו בהתאמה.
מסילות רכבת כבדות מגיעות לכל הכיוונים בעיר, והתחנה העיקרית שלהן היא תחנת מנצ'סטר פיקדילי.
האקלים השורר במנצ'סטר הוא אקלים ימי ממוזג, בדומה לרוב האיים הבריטיים, עם עונת קיץ קרירה ועונת חורף מתונה.
לאורך רוב השנה יורדים משקעים, בדרך כלל בכמות לא גדולה.
כמות הגשמים הממוצעת היורדת בעיר היא 806.6 מילימטרים לשנה, בהשוואה לממוצע לאומי של 1,125 מילימטרים.
ממוצע ימי הגשם השנתי הוא 140.4, ובממלכה המאוחדת כולה הוא 154.4. אולם, רמת הלחות של העיר גבוהה יחסית, ובזכותה היו תנאים נוחים לייצור טקסטיל כיוון שהסיבים נטו פחות להישבר.
בעיר יורד יחסית מעט שלג, בעיקר בגלל אפקט החימום של האזור האורבני.
אולם, בגבעות הרי הפנינים ויער רוזנדייל, המקיפות את העיר מצד מזרח ומצד צפון, יורד יותר שלג, הגורם לעיתים לסגירת דרכים המובילות מהעיר.
הבניינים במנצ'סטר מגוונים מבחינת סגנונם האדריכלי, הנע בין התקופה המודרנית לאדריכלות מודרנית.
העיר מאופיינת בשימוש נרחב בלבנים אדומות, וחלק ניכר ממאפייני האדריכלות שלה קשורים להיותה מרכז סחר עולמי בכותנה בעבר.
בסמוך למרכז העיר נמצאים מפעלי כותנה רבים, חלקם נותרו כפי שהיו בעת סגירתם וחלקם הפכו לבתי מגורים ובנייני משרדים.
בית עיריית מנצ'סטר, השוכן בכיכר אלברט, נבנה בסגנון התחייה הגותית ונחשב לאחד המבנים הוויקטוריאניים החשובים ביותר באנגליה.
הוא שימש בסרטים כאתר צילומים חלופי לארמון וסטמינסטר, בו חל איסור לצלם.
במנצ'סטר יש מספר גורדי שחקים שנבנו בשנות ה-60 ובשנות ה-70, שהגדול מביניהם היה מגדל CIS בתחנת ויקטוריה עד שמגדל ביטהאם הושלם ב-2006; בניין זה הוא דוגמה לגורדי שחקים מודרניים, והוא כולל מלון הילטון, מסעדה, ודירות מגורים.
עם השלמתו הוא היה לאחד הבניינים הגבוהים ביותר בממלכה המאוחדת מחוץ ללונדון, אם כי בתחילת 2008 החלה בנייתו של מגדל פיקדילי מאחורי תחנת מנצ'סטר פיקדילי.
פארק היטון זוכה הפרסים שוכן בצפון העיר ומשתרע על פני 610 אקרים, ובשל כך נחשב לאחד הפארקים העירוניים הגדולים ביותר באירופה.
בעיר יש בסך הכל 135 פארקים, גנים ואזורים ציבוריים פתוחים.
המונומנטים הציבוריים העיקריים של מנצ'סטר נמצאים בשתי כיכרות גדולות.
בכיכר אלברט נמצאים מונומנטים לנסיך אלברט, הבישוף ג'יימס פרייזר, הבנקאי והפילנתרופ המקומי אוליבר הייווד, ויליאם גלאדסטון וג'ון ברייט.
בגני פיקדילי יש מונומנטים לזכר המלכה ויקטוריה, רוברט פיל, ג'יימס ואט והדוכס מוולינגטון.
האנדרטה שבכיכר סנט פיטר היא מצבת הזיכרון הראשי לזכר בני העיר שנהרגו במלחמות.
מצבת הזיכרון לאלן טיורינג בגני ויטוורת' מנציחה את תפקידו כאחד ממניחי יסודות מדעי המחשב.
פסלו של אברהם לינקולן בכיכר לינקולן מנציח את התפקיד של לנקשייר ברעב הכותנה ובמלחמת האזרחים האמריקנית שנערכה בשנים 1861–1865.
אחת הדרכים הוותיקות ביותר בעיר היא רחוב מרקט, שבעבר נקראה מרקט סטיד ליין.
רוב מתאר הדרך הימי-ביניימי מסביב לכיכר השוק המקורית הוסר במסגרת הפיתוח מחדש שהתרחש בשנות ה-70, ורחובות עתיקים כגון סמית'י דור נעלמו.
אחד הרחובות העתיקים ששרדו הוא לונג מילגייט, שהוביל מהכיכר לכיוון צפון.
רחוב ויטוורת' הוא דרך רחבה מהמאה ה-19, המשתרע מדינסגייט ללונדון רואד, ורובו מקביל לתעלת רוצ'דייל.
הרחוב חותך את רחובות הנסיכה, צ'פסטו ואלביון.
הוא מתוחם על ידי בנייני לבנים גדולים, שבעבר היו מחסנים וכיום משמשים בעיקר למגורים.
רחוב מוזלי מקביל לרחובות פורטלנד, ויטוורת' ודינסגייט, והוא משתרע בין גני פיקדילי לכיכר סנט פיטר.
הרחוב סגור לרוב כלי התחבורה, למעט המסילות של חברת מנצ'סטר מטרו-לינק.
רחוב קורפוריישן הוא תוספת ויקטוריאנית למתאר הרחובות העירוני.
רחוב זה חצה בעת בנייתו מספר שכונות עוני בדרך לרחוב מרקט, והיה הדרך הראשית שחיברה בין רחוב קרוס (וכיכר אלברט החדשה באותה תקופה) והדרכים השונות שבצפון העיר.
רחוב וילמסלו, הנמצא דרומית-מזרחית למרכז העיר, הוא מרכז חיי הסטודנטים במנצ'סטר.
להקות רבות החלו את דרכן במנצ'סטר ובהן הסמית'ס, באזקוקס, ג'וי דיוויז'ן והיורשת שלה ניו אורדר, ואואזיס.
היא הייתה גם מקום צמיחתן של להקות אינדי רוק ידועות כגון הסטון רוזס.
להקות אלה החלו את דרכן בסצנה המוזיקלית המכונה "מדצ'סטר", שהתרכזה סביב מועדון הלילה הידוע "האסיינדה" ופותחה על ידי טוני וילסון שייסד את הלייבל פקטורי רקורדס.
הזמרים איאן בראון (הסטון רוזס) ומוריסי (הסמית'ס) החלו גם בקריירות סולו.
להקות ידועות נוספות שמוצאן או מקום פעילותן העיקרי הוא מנצ'סטר הן טייק ד'את, סימפלי רד, הוורב, ההוליס, מתבודדי הרמן והבי ג'יז, שאמנם קשורים לאוסטרליה, אך גדלו בצ'ורלטון.
אולם ההופעות הראשי של מוזיקת הפופ בעיר הוא המנצ'סטר איבנינג ניוז ארנה, השוכן ליד תחנת ויקטוריה, המכיל למעלה מ-21,000 מקומות.
האולם הוא הגדול ביותר מסוגו באירופה, ובשנת 2001 נבחר לאולם השנה על ידי אתר האינטרנט Pollstar.
אולמות ידועים נוספים הם מנצ'סטר אפולו ומנצ'סטר אקדמי.
למנצ'סטר יש שלוש תזמורות, והן: תזמורת האלה, הקאמרטה של מנצ'סטר והפילהרמונית של ה-BBC.
העיר היא גם מרכז ללימודים מוזיקליים, הנערכים במכללה המלכותית הצפונית למוזיקה ובבית הספר צ'טהאם למוזיקה.
אולם ההופעות הראשי עבור מוזיקה קלאסית היה הפרי טרייד הול ברחוב פיטר, שפעל עד שנת 1996. באותה השנה נפתח הברידג'ווטר הול ובו 2,500 מקומות ישיבה.
מנצ'סטר ידועה גם בזכות הפעילות המקומית של תיאטרון, אופרה וריקודים, והיא מקום משכנם של מספר אתרי הופעות גדולים כגון בית האופרה של מנצ'סטר המארח סיבובי הופעות גדולים והפקות של הווסט אנד, תיאטרון פאלאס, והרויאל אקסצ'יינג'.
מוזיאונים אחדים במנצ'סטר מוקדשים להנצחת ההיסטוריה שלה בתקופה הרומית, המורשת התעשייתית ותפקידה במהפכה התעשייתית, תעשיית הטקסטיל, תנועת האיגודים המקצועיים, זכות בחירה לנשים וכדורגל.
באזור קאסלפילד שוכן מוצב רומי מתקופת ממוקיום, הפתוח לציבור.
מוזיאון המדע והתעשייה, השוכן במבנה שבו הייתה תחנת הרכבת ליברפול רוד, מכיל אוסף גדול של קטרי קיטור, מכונות תעשייתיות וכלי טיס.
מוזיאון התחבורה מכיל אוסף של אוטובוסים וחשמליות.
מוזיאון המלחמה האימפריאלי הצפוני שוכן בסלפורד קוואייס, הנמצא ברובע המטרופוליטני טראפורד.
מוזיאון מנצ'סטר נפתח בשנות ה-80 של המאה ה-19, והוא ידוע באוספי האגיפטולוגיה וההיסטוריה של הטבע המוצגים בו.
גלריית האמנות מנצ'סטר, הנמצאת בבעלות מועצת העיר, שוכנת ברחוב מוסלי ומכילה תצוגת קבע של אוסף ציורים מאירופה, ואת אחד מאוספי הציורים הפרה-רפאליטים הידועים ביותר במדינה.
בדרום העיר נמצאת גלריית ויטוורת' לאמנות, המכילה תצוגות של אמנות מודרנית, פסלים וטקסטיל.
מוזיאונים ואתרי תערוכות נוספים הם הקורנרהאוס, מרכז אורביס, גלריית התחפושות של מנצ'סטר בפארק פלאט פילדס, מוזיאון ההיסטוריה האנושית, מוזיאון מנצ'סטר יונייטד באצטדיון אולד טראפורד והמוזיאון היהודי של מנצ'סטר.
כמו כן, בלבה של מנצ'סטר, בבניין אורביס, ממוקם אצטדיון הכדורגל הלאומי של אנגליה.
במאה ה-19 הופיעה מנצ'סטר במספר יצירות ספרותיות שהדגישו את השינויים שהביאה התעשייה לבריטניה.
בין היצירות הללו ניתן למנות את "מרי ברטון" של אליזבת גאסקל ו-The Condition of the Working Class in England in 1844 של פרידריך אנגלס, שנכתב בעת שהסופר עבד והתגורר בעיר.
ישנה גם טענה ולפיה צ'ארלס דיקנס ביסס את הרומן שלו "זמנים קשים" על מה שאירע במנצ'סטר, אך אף על פי שהספר מבוסס באופן חלקי על פרסטון ניתן להבחין בהשפעת ידידתו אליזבת גאסקל.
אנתוני ברג'ס, מחבר הספר "תפוז מכני", נולד והתחנך במנצ'סטר.
Little Wilson and Big God, החלק הראשון של האוטוביוגרפיה שלו, מכיל תיאור מפורט של חייו במנצ'סטר בין 1917 ל-1940.
כלכלת חיי הלילה של מנצ'סטר התרחבה משמעותית מאז שנת 1993, אז החלו מבשלות להשקיע בברים, פאבים ומועדונים, ונעזרו גם בתמיכה פעילה של הרשויות המקומיות.
במרכז העיר יש כ-500 ברים הפועלים ברישיון, המסוגלים להכיל כרבע מיליון מבקרים, כשהממוצע בסוף שבוע רגיל הוא בין 110,000 ל-130,000 לקוחות.
כלכלת חיי הלילה מניבה רווחים של כ-100 מיליון לירות שטרלינג לשנה, והיא מספקת כ-12,000 מקומות עבודה.
סצנת המדצ'סטר של שנות ה-80, שבה צמחו להקות כגון הסטון רוזס, הייתה מבוססת בעיקר באזור המועדון האסיינדה והונצחה בסרט הקולנוע 24 Hour Party People, שהופיע בפסטיבל קאן.
מועדונים רבים סבלו מנחת זרועו של הפשע המאורגן באותה תקופה; הסופר והמוזיקאי דייב האסלאם תיאר מועדון שבו הצוות היה כה מפוחד עד שהסכים לתת בחינם מזון ומשקאות, ואף התנהל בו סחר בסמים.
מנצ'סטר ידועה גם בתרבות הבארים שלה המבוססת בדינסגייט ובקאסלפילד, בהם יש בארים רבים עצמאיים או בארים המשתייכים לרשת כלשהי.
אוניברסיטת מנצ'סטר היא האוניברסיטה הגדולה ביותר בממלכה המאוחדת שלא מורכבת ממכללות, נכון לינואר 2007. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2004 עם מיזוגן של אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר והמכון למדע וטכנולוגיה של אוניברסיטת מנצ'סטר.
האוניברסיטה המטרופוליטנית של מנצ'סטר הוקמה עם איחודן של שלוש מכללות ב-1970, שנקראו ביחד "המוסד הפוליטכני".
היא קיבלה הכרה כאוניברסיטה ב-1992, ובאותה שנה סופחה אליה מכללת קרו ואלסאגר לחינוך גבוה, ששכנה בדרום צ'שייר.
שתי האוניברסיטאות, ביחד עם המכללה המלכותית הצפונית למוזיקה, שוכנות ברחוב אוקספורד שבצד הדרומי של מרכז העיר, הנחשב לאזור החינוך הגבוה האורבני הגדול ביותר באירופה.
מספר הסטודנטים הכולל הלומד בשלושת המוסדות הוא 73,360, אם כי 6,000 מתוכם לומדים בקמפוסים שבקרו ואלסאגר.
מלבד המוסדות הללו ניתן למצוא בעיר גם את קמפוס אוניברסיטת סלפורד, השוכן במרחק 2.4 קילומטרים מערבית למרכז העיר.
אחד מבתי הספר הידועים ביותר במנצ'סטר הוא בית הספר העל-עממי מנצ'סטר (Manchester Grammar School), שנוסד ב-1515 כבית ספר חופשי לדקדוק ליד האתר שבו שוכנת כיום הקתדרלה, וב-1931 הועבר לאולד הול ליין שבדרום העיר על מנת להתמודד עם מספר התלמידים הגדול.
בתקופה שלאחר המלחמה הוא היה בית ספר לדקדוק במימון ישיר, כלומר במימון חלקי של המדינה, אך קיבל בחזרה את מעמדו העצמאי לאחר ביטול מערכת המענקים הישירים ב-1976. הקמפוס הקודם שלו משמש כיום את בית הספר צ'טהאם למוזיקה.
ליד בית ספר העל-עממי נמצאים שלושה בתי ספר נוספים: בית הספר העל-ממלכתי על שם ויליאם האלם, בית הספר לבנות ויתינגטון ובית הספר התיכון לבנות מנצ'סטר, שנוסדו בשלהי המאה ה-19.
בסך הכל יש במנצ'סטר 128 בתי ספר יסודיים, 18 בתי ספר על-יסודיים ו-13 בתי ספר מיוחדים (מיועדים עבור חינוך מיוחד, נכים וכדומה).
מנצ'סטר ידועה כעיר בעלת מסורת ספורטיבית ארוכת שנים.
שני מועדוני כדורגל מהפרמיירליג, מנצ'סטר יונייטד ומנצ'סטר סיטי, נושאים את שם העיר.
מנצ'סטר יונייטד היא אחת הקבוצות המצליחות ביותר בתולדות הכדורגל אנגלי, והיא זכתה באליפויות הליגה האנגלית, גביע ה-FA, גביע הליגה ובליגת האלופות.
היא זוכה גם לאהדה רבה מחוץ לגבולות הממלכה המאוחדת.
למנצ'סטר סיטי יש פחות תארים, אך כיום היא אחד המועדונים העשירים ביותר בעולם בזכות אילי ההון שרכשו אותה.
אצטדיון הבית של מנצ'סטר סיטי הוא אצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר, המכיל כ-48,000 מקומות.
אצטדיון אולד טראפורד, בו נערכים משחקי הבית של מנצ'סטר יונייטד, הוא אצטדיון הכדורגל השני בגודלו בממלכה המאוחדת, ותכולתו היא כ-76,000 מקומות.
אצטדיון זה נמצא במרחק קצר מחוץ לעיר, ברובע טראפורד.
בשנת 2003 הוא היה לאצטדיון הכדורגל היחיד במדינה ששייך למועדון ואירח את גמר ליגת האלופות.
מלבד אירועי הכדורגל נערך באצטדיון גם משחק הגמר של הרוגבי ליגה המקומית.
מגרש הבית של מועדון הקריקט המחוזי לנקשייר נמצא גם כן בטראפורד.
אצטדיון הסיטי אוף מנצ'סטר נבנה עבור משחקי חבר העמים הבריטי 2002. לאחר המשחקים פורק מבנה זמני בקצה הצפוני, והחלה בנייתו של מבנה קבוע המתאים לשאר חלקי האצטדיון.
תכולת האצטדיון במשחקים הייתה כ-38,000 צופים, אך היא הוגדלה לקראת הגעתה של מנצ'סטר סיטי ב-2003, והתכולה הרשמית נכון לאפריל 2008 הייתה 47,726 צופים.
האצטדיון אירח את גמר גביע אופ"א 2008.
האצטדיון הקודם של מנצ'סטר סיטי, מיין רואד, איננו קיים יותר, אך למרות זאת הוא זכה לארח מספר אבני דרך בכדורגל האנגלי.
ציוני הדרך הללו הם משחק מוקדמות המונדיאל הראשון שנערך על אדמת אנגליה (1949), מספר הצופים הגבוה ביותר בליגה (83,260 במשחק בין מנצ'סטר יונייטד לארסנל ב-1948), ומספר הצופים הגבוה ביותר במשחק שאיננו בליגה (84,569 במשחק גביע ה-FA ב-1934, בו התמודדו מנצ'סטר סיטי וסטוק סיטי).
לקראת משחקי חבר העמים נבנו במנצ'סטר מתקנים מקצועיים נוספים, בנוסף לאצטדיון הכדורגל, והם מרכז הסקווש הלאומי, שאירח את אליפות העולם ב-2008, ומרכז הספורט הימי.
מנצ'סטר התמודדה פעמיים על אירוח המשחקים האולימפיים, אך הפסידה לאטלנטה ב-1996 ולסידני ב-2000. בשנת 2008 אירחה העיר את גמר אליפות העולם לאופני מסלול בפעם השלישית בתולדותיה.
מתקני ספורט אחדים ברחבי העיר שימשו כמתקני אימון עבור האתלטים שהתכוננו לאולימפיאדת לונדון ב-2012. המנצ'סטר איבנינג ניוז ארנה אירח ב-2008 את אליפות העולם בשחייה של פדרציית השחייה הבינלאומית.
מנצ'סטר מיוצגת בשתי רמות של ממשל: מועצת העיר מנצ'סטר (שלטון מקומי), הפרלמנט הבריטי (שלטון לאומי).
מועצת העיר של מנצ'סטר היא הגוף המנהל את העיר ברמה המקומית.
היא מורכבת מ-96 חברים, שלושה עבור כל מחוז בחירה.
מפלגת הלייבור היא המפלגה הדומיננטית במועצה.
מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי בוטלה ב-1986, כך שמועצת העיר היא בפועל רשות אוניטרית.
מנצ'סטר חברה בארגון ערי הליבה של אנגליה (English Core Cities Group) מאז 1995, המשמש בין השאר לקידום המעמד החברתי, תרבותי וכלכלי של העיר ברחבי העולם.
העיירה מנצ'סטר קיבלה את הצ'ארטר המכיר בה אופן רשמי מידי תומאס גרלי (Thomas Grelley) ב-1301, אך איבדה אותו ב-1359 בעקבות פסיקה של בית משפט.
עד המאה ה-19 טופלו ענייני הממשל המקומי על ידי בית משפט מנוריאליסטי, שנערך לאחרונה ב-1846. העיירה מנצ'סטר שכנה מזה שנים רבות בתוך הגבולות ההיסטוריים של מחוז לנקשייר.
פבסנר כתב כי "סטרטפורד וסלפורד [השכנות] אינן יחידה אחת מבחינה ניהולית, ומנצ'סטר היא אחת האנומליות המרתקות ביותר באנגליה".
נאמר כי רק בגלל טעות של ברון נורמני נוצרה ההפרדה בין מנצ'סטר לסלפורד.
כתוצאה מהפרדה זו הפכה סלפורד למושב השיפוטי של סלפורדשייר, שכללה את הקהילה העתיקה של מנצ'סטר.
מאוחר יותר הקימה מנצ'סטר את איגוד חוק העניים בשם מנצ'סטר.
ב-1792 מונו נציבים - שנודעו כנציבי פיקוח - לצורך שיפור מצב החברה בעיר.
ב-1838 ניתן לעיר מעמד מחודש של רובע, והיא הורכבה מבסוויק, צ'יטהאם היל, צ'ורלטון-על-מדלוק והאלם.
ב-1846 החליפה מועצת הרובע את נציבי הפיקוח.
ב-1853 קיבלה מנצ'סטר מעמד של עיר בממלכה המאוחדת.
ב-1885 סופחו למנצ'סטר היישובים ברדפורד, הארפרפיי, ראסהולם וחלקים ממוס סייד וויתינגטון.
ב-1889 הפכה העיר לרובע המחוזי של מנצ'סטר, הופרדה מלנקשייר מבחינה מנהלית, ולפיכך יצאה משטח השיפוט של מועצת מחוז לנקשייר.
בין 1890 ל-1933 סופחו לעיר שטחים נוספים מלנקשייר.
ב-1931 סופחו לעיר מספר קהילות אזרחיות ששכנו דרומית למרזי בצ'שייר.
ב-1974, לאחר קבלת חוק הממשל המקומי 1972, הפכה מנצ'סטר לאזור מטרופוליטני במחוז המטרופוליטני מנצ'סטר רבתי.
באותה שנה סופחה לעיר רינגוויי, העיירה שבה שוכן נמל התעופה מנצ'סטר.
75.9% מתושבי מנצ'סטר טענו כי הם נולדו בממלכה המאוחדת.
מנצ'סטר היא העיר עם אחוז האבטלה השני בגודלו במדינה, ואחת הסיבות שניתנו לכך כהסבר הייתה אחוז הסטודנטים הגבוה מתוך כלל אוכלוסייה.
בדו"ח משנת 2007 נכתב כי 60% מתושבי מנצ'סטר מתגוררים בחלק מהאזורים העניים ביותר של הממלכה.
הערכות אמצע השנה של 2006 הצביעו על כך שאוכלוסיית הרובע המטרופוליטני של מנצ'סטר הייתה 452,000 תושבים, ובכך היא הייתה לעיר המאוכלסת ביותר בצפון מערב אנגליה.
אוכלוסיית העיר החלה לגדול במהירות רק בתקופה הוויקטוריאנית, והגיעה לשיא של 766,311 ב-1931. לאחר שיא זה החלה ירידה מהירה בגודל האוכלוסייה, ונטען כי הסיבות לכך הן ההתחדשות העירונית והבנייה המוגברת של בתי שיכונים על ידי מועצת העיר לאחר מלחמת העולם השנייה.
תושבי העיר מגוונים מבחינת השתייכותם הדתית.
הקהילה היהודית מונה 55,000 חברים, והיא השנייה בגודלה בממלכה לאחר זו של לונדון.
ב-1874 הוקם בעיר בית הכנסת הספרדי-פורטוגלי, וב-1984 נפתח בו המוזיאון היהודי של מנצ'סטר, המתעד את תולדות הקהילה בעיר מסוף המאה ה-18.
מנצ'סטר היא העיר המגוונת ביותר מבחינה אתנית במנצ'סטר רבתי, והיא מדורגת במקום ה-34 באנגליה.
באומדני אוכלוסייה שנערכו ב-2005 דיווחו 77.6% על היותם "לבנים".
3.2% מאוכלוסיית העיר היא ממוצא מעורב.
10.3% מתושבי העיר הם ממוצא דרום אסייתי, כשהקבוצות העיקריות מביניהן הן 2.3% הודים ו-5.8% פקיסטנים.
5.2% מתושבי העיר הם שחורים, מתוכם 2.0% ממוצא קריבי ו-2.7% ממוצא אפריקני.
2.3% מתושבי העיר הם ממוצא סיני, ו-1.4% מקבוצות אתניות אחרות.
הפסטיבל האירי של מנצ'סטר, הכולל את צעדת יום פטריק הקדוש, הוא אחד מהגדולים ביותר באירופה.
בעיר יש גם רובע צ'יינהטאון גדול, וסטודנטים סינים רבים מגיעים לעיר על מנת ללמוד באוניברסיטאות שלה.
לפי אומדן האוכלוסייה של 2005, שיעור הפשיעה בעיר גבוה בהשוואה לממוצע הלאומי.
חלקים מהעיר הושפעו לרעה מתהליך העיור המהיר שלה, שגרם בין השאר לשיעור פשיעה גבוה באזורים שונים כגון מוס סייד ווייטנשו.
מספר הגנבות מתוך עבירות הקשורות לכלי רכב וגנבות כלי רכב לכל 1,000 תושבים היה 25.5 ו-8.9, בהשוואה לממוצע הלאומי של 7.6 ו-2.9 בהתאמה.
מספר עבירות המין היה 1.9, והממוצע הלאומי היה 0.9. הממוצע הלאומי של עבירות אלימות נגד אדם אחר היה 32.7, כמעט פי שניים מהממוצע הלאומי שהיה 16.7. המספרים ששימשו להכנת סטטיסטיקת הפשיעה נאספו במהלך השנה הפיננסית 2006/2007. עם זאת, מצב הפשיעה השתפר מאוד ביחס לשנות ה-90, כשהעיר כונתה Gunchester.
באזור האורבני הגדול של מנצ'סטר נספרו 2,539,100 תושבים בשנת 2004. מלבד העיר עצמה כולל האזור גם את שאר מחוז מנצ'סטר רבתי.
אזור זה הוא השני בגודלו בממלכה המאוחדת, לאחר זה של לונדון.
נמל התעופה מנצ'סטר הוא נמל התעופה העיקרי המשרת את העיר ואת צפון מערב אנגליה.
הנמל הוא העמוס ביותר מבחינת מספר נוסעים במדינה למעט לונדון, ובשנת 2008 עברו בו כ-21 מיליון נוסעים.
קווי התעופה היוצאים מהנמל מגיעים ליעדים רבים באירופה, בצפון אמריקה, באיים הקריביים, באפריקה, במזרח התיכון ובאסיה, ומספרם הכולל עולה על מספר הקווים היוצאים מלונדון הית'רו).
מסלול טיסה שני נפתח ב-2001, ובטרמינל בוצעו מספר שיפורים.
מספר הנוסעים נשאר קבוע פחות או יותר מאז 2005.
במנצ'סטר יש תחבורת רכבות מסועפת.
מסילת ליברפול-מנצ'סטר הייתה המסילה הראשונה בעולם ששירתה נוסעים.
תחנת מנצ'סטר פיקדילי הייתה בעלת מספר הנוסעים הגדול ביותר מחוץ ללונדון ב-2005 וב-2006. מפעיל הרכבות המקומי, נורת'רן רייל, פועל גם ברחבי צפון אנגליה.
במנצ'סטר רבתי יש רשת מסועפת של מסילות כפריות, ושתי תחנות ראשיות.
מרכז העיר מנצ'סטר מקבל שירותי תחבורה מתריסר חניוני חנה וסע.
באוקטובר 2007 הודיעה הממשלה על התחלת מחקר ישימות בסוגיית הגדלת התכולה של תחנת פיקדילי, והפיכת מנצ'סטר למרכז תחבורת הרכבות של הצפון.
ב-1992 נפתחה חברת מנצ'סטר מטרו-לינק, ובכך הפכה העיר לראשונה במדינה שבה יש מערכת מודרנית של רכבת קלה.
המערכת הנוכחית מבוססת על מסילות ישנות שהוסבו לשימוש הרכבת הקלה, והיא חוצה את מרכז העיר באמצעות קווים העוברים במרכז הרחוב.
הרשת משתרעת בסך הכל לאורך 37 קילומטרים, והיא כוללת 37 תחנות וחמש נקודות עצירה במרכז העיר.
בעיר יש את אחת מרשתות האוטובוסים הנרחבות ביותר במדינה מחוץ ללונדון, ובסך הכל יש במחוז כולו למעלה מ-50 חברות שבסיסן במנצ'סטר.
לפני תהליך הדה-רגולציה של 1986 הופעלו כל האוטובוסים בעיר על ידי שתי חברות בלבד.
לאחר מכן נשלטה מערכת התחבורה על ידי חברת GM Buses, שנמכרה ופוצלה ל-GM Buses הצפונית ו-GM Buses הדרומית, שנרכשו בתורן על ידי פירסט מנצ'סטר וסטייג'קואץ' מנצ'סטר בהתאמה.
פירסט מנצ'סטר מפעילה גם שלושה קווי תחבורה ציבורית חינמיים הנקראים מטרושאטל, המובילים נוסעים ברחבי האזורים העסקיים של העיר.
רשת תעלות גדולה היא שריד לתחבורת המהפכה התעשייתית, וכיום היא משמשת בעיקר למטרות פנאי.
תעלת הספינות של מנצ'סטר עדיין פעילה, אך התנועה במעלה הזרם איננה רבה.
כלכלת מנצ'סטר היא בין הגדולות ביותר בממלכה המאוחדת.
העיר שוכנת בצפון-מערב אנגליה, בלב אחד האזורים המטרופוליטניים הגדולים ביותר באירופה, דבר שתרם להפיכתה למרכז עסקים ומסחר גדול.
מנצ'סטר הייתה בחזית המהפכה התעשייתית במאה ה-19, והפכה למרכז מוביל בתחום ייצור הטקסטיל.
כלכלת העיר מבוססת כיום על מגזרי מתן שירותים, ובשנת 2007 היא גדלה בקצב המהיר ביותר במדינה, כשגודל השקעות הפנים (inward investment) שני רק לזה של לונדון.
בדו"ח Manchester's State of the City Report מצוין כי הפעילויות העיקריות בכלכלת העיר הן שירותים פיננסיים ומקצועיים, תעשיות מדעי החיים, ייצור, תרבות ואמצעי תקשורת, ותקשורת.
ב-2007 וב-2008 דורגה העיר במקום השני בטיבו לעשיית עסקים במדינה, ובשנת 2009 במקום השלישי במדינה וה-16 באירופה כולה.
כיום מנצ'סטר היא מרכז אמנויות, תקשורת, חינוך גבוה ומסחר, ובדומה ללונדון היא מרכז גדול גם בתחום המשפט ובתחום הפיננסים.
במשאל שנערך בשנת 2006 דורגה העיר במקום השני ברשימת הערים בממלכה המאוחדת שבהן ניתן למצוא בקלות בית עסק, לאחר לונדון, ובמקום ה-14 באירופה.
בדו"ח שהוזמן על ידי שותפות מנצ'סטר והתפרסם בשנת 2007 נכתב כי מנצ'סטר היא העיר בעלת שיעור הצמיחה הגבוה ביותר מבחינה כלכלית.
היא דורגה גם במקום השלישי במדינה מבחינת מספר התיירים הזרים המבקרים בה.
מנצ'סטר אירחה את משחקי חבר העמים הבריטי בשנת 2002, דבר שגרם לחיזוק כלכלתה, ושניים ממוסדות הספורט הבולטים שלה הן קבוצות הפוטבול ליג, מנצ'סטר יונייטד ומנצ'סטר סיטי, המהוות נקודת משיכה לתיירים רבים.
שוק המשרדים של מנצ'סטר הוא השני בגודלו בממלכה מחוץ ללונדון.
מחוז מנצ'סטר רבתי מניב למעלה מ-42 מיליארד לירות שטרלינג מהערך המוסף הגולמי של המדינה כולה, והוא מדורג במקום השלישי מבין מחוזות אנגליה ולפני ויילס או צפון מזרח אנגליה.
מנצ'סטר היא מרכז לעסקים המספקים שירותים לשווקים מקומיים, אזוריים ובינלאומיים.
היא אחד מהמרכזים הפיננסיים הגדולים ביותר באירופה, ובסך הכל יש בה למעלה מ-15,000 עובדים בתחום הבנקאות ולמעלה מ-60 מוסדות בנקאיים.
קבוצת הקואופרטיב (The Co-operative Group), הקואופרטיב בבעלות הלקוחות הגדול ביותר בעולם, הקים את משרדיו הראשיים במנצ'סטר, והוא אחד המעסיקים הגדולים ביותר בעיר.
מנצ'סטר היא המרכז המסחרי, החינוכי והתרבותי של צפון מערב אנגליה, והיא נחשבת כאזור הקמעונאות השלישי בגודלו במדינה לפי נפח מכירות.
בעיר יש מספר קניונים, בהם מנצ'סטר ארנדייל שהוא הקניון הפנים עירוני הגדול ביותר במדינה.
מרכז העסקים הראשי של העיר נמצא בעיקר סביב הרחובות מוסלי, דינסגייט, קינג ופיקדילי.
מתחם ספינינגפילדס הוקם בעלות של כ-1.5 מיליארד לירות שטרלינג, והוא הרחיב את מרכז העסקים לכיוון מערב מדינסגייט.
משרדיה הראשיים של זכיינית הטלוויזיה גרנדה שוכנים ברחוב קוואיי שבאזור קאסלפילד.
גרנדה מפיקה את אופרת הסבון הוותיקה ביותר בעולם, Coronation Street, המשודרת חמש פעמים בשבוע בערוץ ITV1. תוכניות האקטואליה המקומיות של צפון-מערב אנגליה מופקות בדרך כלל במנצ'סטר.
מנצ'סטר, לונדון ובריסטול הן שלושה מהמרכזים הראשיים של ה-BBC באנגליה.
בניו ברואדקסטינג האוס שברחוב אוקספורד, דרומית למרכז העיר, מופקות סדרות טלוויזיה רבות כגון הגרסה האנגלית והמקורית של "מקבילית המוחות".
ה-BBC מתכננת להעביר אנשי צוות ומתקנים רבים מלונדון למרכז המדיה שבסלפורד קוואייס.
תחנת ה-BBC המקומית מפיקה את רוב התכנים הקשורים לחדשות המקומיות, והיא זמינה גם לאזורים אחרים בממלכה.
מנצ'סטר קולטת שידורי רדיו מ-69 תחנות המשדרות בשיטת FM, ו-32 תחנות המשדרות בשיטת AM.
שתי האוניברסיטאות המקומיות מפעילות תחנות רדיו סטודנטים.
רשת הרדיו הקהילתי מנוהלת על ידי רדיו רגן (Radio Regen), המפעילה תחנות המכסות את הקהילות שבדרום העיר.
לאורך השנים הופיעה מנצ'סטר בסרטי קולנוע רבים.
אחת לשנה נערך בעיר פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מנצ'סטר, ובעבר היא אירחה את פסטיבל הסרטים של חבר העמים הבריטי.
העיתון "הגרדיאן" נוסד במנצ'סטר ב-1821 בשם "המנצ'סטר גרדיאן".
משרדיו הראשיים עדיין שוכנים בעיר, אך ב-1964 הועברו חלקים רבים מהמחלקות התפעוליות שלו ללונדון.
העיתון המקומי, מנצ'סטר איבנינג ניוז, הוא אחד מעיתוני הערב הנפוצים ביותר במדינה.
הוא מחולק בחינם במרכז העיר, ותמורת תשלום בפרברים.
הוא נמכר בכל שעות היום, בניגוד לעולה משמו.
המהדורה הצפון-מערבית של החינמון "מטרו" מחולקת בתחנות העצירה של המטרו-לינק, בתחנות רכבת ובמקומות הומי אדם אחרים.
במשך שנים רבות החזיקו רוב העיתונים הלאומיים משרדים במנצ'סטר: דיילי טלגרף, דיילי אקספרס, דיילי מייל, דיילי מירור, והסאן.
בשיא פריחת מגזר העיתונאות בעיר הועסקו בה למעלה מ-1,500 עיתונאים, אך בשנות ה-80 החלו עיתונים רבים להוציא את משרדיהם מהעיר, וכיום "רחוב פליט השני" לא קיים עוד.
למנצ'סטר יש הסכמי ערים תאומות, או "הסכמי ידידות", עם מספר מקומות.
העיר טמפרה שבפינלנד ידועה בכינוי "מנצ'סטר של פינלנד", אף על פי שבין הערים אין כל קשר רשמי.
באופן דומה מכונה אחמדאבאד שבהודו "מנצ'סטר של המזרח", בזכות היותה מרכז חשוב בתעשיית הטקסטיל האזורית.
מדינה עיר מחוז/אזורהברית המקורית הייתה עם תאריך ניקרגואה
האזור האוטונומי אטלנטיקו נורטה העיר מנצ'סטר גרמניה
סקסוניה העיר מנצ'סטר 1983 ספרד
מחוז המרכז הרובע המחוזי מנצ'סטר רוסיה
סנקט פטרבורג הרובע המחוזי מנצ'סטר 1962 הרפובליקה העממית של סין
חוביי העיר מנצ'סטר 1986 פקיסטן
פנג'אב העיר מנצ'סטר 1997 ארצות הברית
במנצ'סטר שוכנים קונסולים דיפלומטיים רבים.
הרחבת קשרי הסחר הבינלאומי במהפכה התעשייתית הובילה להגעת ראשוני הקונסולים בשנות ה-20 של המאה ה-19, ומאז אותה תקופה קבעו את מקומם בעיר למעלה מ-800 נציגים מרחבי העולם.
היא משמשת גם כמרכז השירותים הקונסולריים של מרבית צפון אנגליה.
מַנְצ'וּריה במובן הצר או מנצ'וריה הפנימית וצפון־מזרח סין הם שמותיו של חבל ארץ בצפון־מזרח סין שמצוי בשטחה של הרפובליקה העממית של סין וגובל ברוסיה ובקוריאה הצפונית.
בסביבות 2005 מנתה אוכלוסיית החבל כ־107 מיליון איש.
במובן הרחב מנצ'וריה רבתי כוללת גם שטח המשתייך כיום לפדרציה הרוסית והמכונה מנצ'וריה החיצונית.
במאה ה־17, לאחר שהאימפריה הסינית מדרום, בהנהגת שושלת מינג, נקלעה לקשיים, ובירתה נכבשה בידי מורדים, מפקד צבא מינג פנה למנצ'ורים לעזרה.
בתגובה, פלשה קואליציה של שבטים מעבר ל, בהנהגת שבט אַיִסִין גיוֹרוֹ, ממנצ'וריה לסין, והחליפה בשלטון את שושלת מינג.
השבט הקים שושלת חדשה, שושלת צ'ינג, ששלטה בסין עד תחילת המאה ה־20 והייתה לשושלת הקיסרית האחרונה של קיסרי סין.
למן העשור האחרון של המאה ה־19 עמדה מנצ'וריה התיכונה תחת השפעה רוסית חזקה, בשל בניית מסילת הברזל הסינית המזרח־אסיאתית דרך חרבין לוולדיווסטוק.
אחרי מלחמת רוסיה–יפן (1904–1905) גברה השפעתה של יפן באזור, בעיקר לאור הנחת מסילת הברזל הדרום מנצ'ורית ב־1906 לדאליאן (פורט ארתור).
בשנים 1932–1945 הייתה מנצ'וריה תחת כיבוש האימפריה היפנית, והייתה למדינת חסות יפנית ששמה מנצ'וקוו.
במדינה שלט שליט בובה, הקיסר הסיני לשעבר פויי, שהיה הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג.
חבל הארץ הוחזר בשנת 1945 לסין לאחר כניעתה של יפן.
מנפרד אלברכט פרייהר פון ריכטהופן (; 2 במאי 1892 – 21 באפריל 1918) היה טייס קרב גרמני ואלוף הפלות מפורסם.
פון ריכטהופן היה פרייהר (מילולית: "אדון חופשי", תואר אצולה אשר ניתן לתרגם גם כברון), ונודע בכינוי "הברון האדום" מכיוון שטס במטוס מסוג "פוקר" שהיה בעל 3 כנפיים בצבע אדום, והפיל בקרבות אוויר בימי מלחמת העולם הראשונה 80 מטוסים, ובכך הוכתר כ"אייס" - ACE - (אלוף ההפלות) של מלחמת העולם הראשונה.