tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נערמר הוא גם השליט המוקדם ביותר המקושר לסמלי הכוח על שתי הארצות (פלטת נערמר, פלטת שחיקה קדושה המציגה את נערמר חובש את כתרי מצרים העליונה והתחתונה) ולכן ייתכן שהוא השליט הראשון שהשיג את האיחוד.
כתוצאה מכך, הקונצנזוס הנוכחי הוא ש"מנס" ו"נערמר" מתייחסים לאותו אדם.
תיאוריות חלופיות גורסות שנערמר היה השליט האחרון בתקופת נקאדה השלישית ויש לזהות את חור אחע עם "מנס".
קיימות עדויות להתיישבות וקולוניזציה מצרית החל משנת 3200 לפני הספירה ואילך בכל רחבי דרום כנען, עם כמעט כל סוג של ממצא: אדריכלות (ביצורים, סוללות ומבנים), כלי חרס, כלי שיט, כלים, כלי נשק, חותמות וכו'.
20 סרכים המיוחסים לנערמר - השליט הראשון בתקופה השושלתית הקדומה - נמצאו בכנען.
ישנן גם עדויות להתיישבות וכיבוש מצרי בנוביה התחתונה לאחר שתרבות קבוצה A הנובית הגיעה לסיומה.
עד התקופה השושלתית הקדומה הטילה המדינה המצרית, ככל הנראה, את סמכותה עד תל אביב המודרנית בצפונה ועד עד האשד השני בנוביה בדרומה.
מלכי השושלת הראשונה שלטו במצרים המאוחדת משנת 3050 לפני הספירה ועד ל-2890 לפני הספירה:
שם תאריכי שלטון הערותנערמר סביבות 3100 לפני הספירה כפי הנראה זהו מנס, הפרעון שנחשב למאחד מצרים העליונה והתחתונה.
(אם כי בפועל כנראה האיחוד קרה עוד בתקופה הטרום שושלתית).חור אחע סביבות 3050 לפני הספירה "הורוס הלוחם".
מלכי השושלת השנייה שלטו במצרים משנת 2890 לפני הספירה ועד ל-2686 לפני הספירה:
יש המזהים אותו עם קודמו ברשימה.
פירוש שמו: "שני כוחות שווים" מרמז על איחוי הקרע בין מאמיני שני האלים שקרה בתקופת סבו והשגת שקט פוליטי.
התקיפה האווירית בגבול ישראל–סוריה (ינואר 2015) הייתה סיכול ממוקד ותקיפת כלי רכב בירי טילים מהאוויר שיוחסה לישראל ואירעה ב-18 בינואר 2015 בגבול ישראל–סוריה סמוך לרמת הגולן.
התקיפה סיכלה בהצלחה את כוונת איראן וחזבאללה להקים תשתית טרור נגד ישראל בגבול סוריה.
בתקיפה נהרגו 10 חמושים, בהם לפחות 6 פעילי חזבאללה וכן בכירים במשמרות המהפכה האסלאמית של איראן.
כעבור ימים אחדים הגיב חזבאללה בירי טילי נ"ט לעבר שיירה של צה"ל, ומן הירי נהרגו שני חיילים.
בעת התקיפה, ב-2015, סוריה הייתה עדיין בעיצומה של מלחמת האזרחים שפרצה ב-2011, ובה נהרגו מאות אלפי בני אדם, ונשיא סוריה בשאר אל-אסד איבד שליטה בחלקים ניכרים מארצו לכוחות המורדים, בהם ארגון המדינה האסלאמית.
סוריה, שהייתה פטרון של חזבאללה יחד עם איראן ושהעניקה לו תמיכה ואמצעי לחימה, הייתה (ועודנה) אינטרס חשוב של איראן וחזבאללה, ולכן השניים סייעו לאסד במלחמה.
מאות לוחמי חזבאללה נשלחו לסוריה על מנת להילחם לצד אסד במורדים הסונים.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה צמצם חזבאללה את היקף פיגועי הטרור שביצע נגד ישראל משטח לבנון, בשל חשש מתגובה ישראלית רחבת היקף שתפגע במעמדו הפוליטי בלבנון ותסב נזק משמעותי למדינה.
על רקע זאת החליטו איראן וחזבאללה לפתוח חזית שנייה, בגבול ישראל–סוריה, במטרה לאפשר לחזבאללה להוציא פיגועים נגד ישראל מבלי לגרור את לבנון למלחמה כוללת.
כשנה לפני התקיפה מונה ג'יהאד מורנייה, בנו של עימאד מורנייה ששימש כמפקד הזרוע הצבאית של חזבאללה עד שנהרג בסוריה ב-2008, למפקד יחידה מיוחדת וסודית בחזבאללה שנועדה לפעול מרמת הגולן.
על הקמת היחידה החליטו גנרל קאסם סולימאני, מפקד כוח אל קודס במשמרות המהפכה האסלאמית וחסן נסראללה, מנהיג חזבאללה, ופיקחו אישית על התקדמותה.
הגנרל האיראני שימש מעין "חונך" של היחידה.
מטרת היחידה הייתה להקים תשתית לפעולות עתידיות מסוריה נגד ישראל ובכך לפתוח נגדה "חזית שנייה" בנוסף לזו שבגבול הלבנון.
התקיפה אירעה ב-18 בינואר 2015. לפי דיווח באמצעי התקשורת, שלא אושר בידי ישראל, בתקיפה השתתפו מסוקי קרב של חיל האוויר הישראלי.
לפי עדות של פקחי האו"ם בגולן (פקחי אונדו"ף), התקיפה בוצעה בידי שני מל"טים.
כלי הטיס התוקפים שיגרו מספר טילים אל עבר כלי רכב בשטח סוריה, בכפר מזרעת אמל סמוך לגבול ישראל–סוריה.
בתקיפה נהרגו לפחות 6 אנשי חזבאללה, בהם בכירים ובכללם מוחמד עיסא, מחזיק תיק סוריה ועיראק בחזבאללה, וג'יהאד מורנייה, סגנו של היית'ם עלי טבטבאי, מפקד גזרת רמת הגולן בחזבאללה ובנו של עימאד מורנייה.
למחרת אישרה איראן שעם ההרוגים נמנה גם מוחמד עלי אללה דאדי, גנרל במשמרות המהפכה האסלאמית.
ישראל הרשמית סירבה להתייחס לתקיפה, ולא קיבלה אחריות או אישרה שהיא עומדת מאחוריה.
דובר צה"ל מסר הודעה לקונית: "צה"ל לא מגיב לפרסומים זרים".
עם זאת, מספר פוליטיקאים, בהם אלוף (מיל') יואב גלנט ואלוף (מיל') אלעזר שטרן, רמזו שישראל עמדה מאחורי התקיפה.
העיתון "ישראל היום" יצא בכותרת: "כוחותינו תקפו חוליית מחבלים בכירים בגולן הסורי".
סוכנות הידיעות רויטרס וסוכנות הידיעות הצרפתית מסרו כי מקור ביטחוני בישראל אישר שמדובר בתקיפה ישראלית.
חזבאללה, סוריה ואיראן גינו את התקיפה, האשימו את ישראל ואיימו בתגובה עליה.
למחרת התקיפה קיבל ארגון ג'בהת א-נוסרה, מארגוני המורדים בסוריה, אחריות לתקיפה וטען שמדובר בירי מהמארב, שבוצע על ידי הארגון נגד בכירי חזבאללה.
בעקבות המתיחות הביטחונית שנוצרה עקב התקיפה פרסה ישראל סוללות "כיפת ברזל" בצפון המדינה, סגרה לתנועה את כביש הצפון בקטע שבין אביבים לדוב"ב עקב קרבתו לגבול עם לבנון, ונקטה צעדי כוננות נוספים.
לנוכח המתיחות ביטלו הרמטכ"ל, בני גנץ, ומפקד חיל האוויר, אמיר אשל, נסיעות עבודה מתוכננות לחו"ל.
ב-27 בינואר שיגר חזבאללה שתי רקטות 107 מ"מ מסוריה אל עבר רמת הגולן.
למחרת התרחש המארב בהר דב כאשר 5 מחבלי חזבאללה ירו טילי נ"ט על שיירת כלי רכב של צה"ל סמוך לכפר ע'ג'ר.
התקיפה האווירית בקונדוז הייתה הפצצה אסטרטגית שביצעו מטוסים אמריקאיים בקונדוז שבאפגניסטן ב-2009, ביוזמת גרמניה.
התקיפה נודעה לשמצה בגלל מספר האזרחים הרבים שנהרגו בה.
בעקבותיה נחלש מאוד מעמד הבונדסוור באפגניסטן, וגורמים שמאלניים בגרמניה דרשו להסיג את הכוחות הגרמניים הנמצאים שם מאז 2001. כמו כן בעקבות התקיפה פוטרו מספר אישים בולטים בצמרת הקצונה והפוליטיקה הגרמנית, ביניהם הרמטכ"ל וולפגנג שניידרהאן ושר ההגנה פרנץ יוזף יונג.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, הכריזה ארצות הברית על תחילת מבצע חירות מתמשכת, שמטרתו הייתה הפלת שלטון הטאליבאן ואל-קאעידה באפגניסטן.
ב-20 בדצמבר של אותה שנה הכריזה מועצת הביטחון של ארגון האו"ם על הקמת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי (ISAF).
מדינות רבות הצטרפו לכוח, ובהן גרמניה תחת הקנצלר גרהרד שרדר.
גרמניה שלחה קרוב ל-5,000 חיילים לאפגניסטן, כמות החיילים הגדולה ביותר אחרי ארצות הברית ובריטניה.
למעשה, הייתה זו הפעם הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה שחיילים גרמנים נוטלים חלק במלחמה של ממש.
חיילי הבונדסוור קיבלו את הפיקוד על דיכוי הטאליבאן במחוז קונדוז בצפון המדינה.
הגרמנים עשו ככל יכולתם להגן על המחוז, אף על פי שמאוחר יותר הואשמו בכך שהזניחו את השמירה.
ביום שישי 3 בספטמבר 2009 בשעה 15:30, הועברו שתי מכליות דלק מטג'יקיסטן אל המחנות הגרמניים בקונדוז.
לוחמי טאליבאן ובהם מתנדבים צ'צ'נים השתלטו על המשאיות באמצע הדרך, הרגו חלק מהנהגים בעריפת ראש, ושבו את האחרים.
כבר בשעה 20:30 בערך ידע מפקד הכוחות הגרמניים באזור גאורג קליין על האירוע.
על פי דיווחי מטוסים של חיל האוויר האמריקאי, המכליות המשיכו את דרכן ונתקעו בנהר באזור הכפר עומאר ח'יל.
תושבים רבים התקבצו לידן אם לעזור ואם לשאוב דלק.
הגרמנים חששו שמטרת הטאליבאן היא להשתמש בדלק לצורכי טרור; קליין קיבל דיווח מוטעה, ולפיו כל האנשים ליד המכליות הם טרוריסטים.
הוא שלח הודעה למטוס F-15 אמריקאי להטיל שתי פצצות במשקל 225 ק"ג כל אחת על המשאיות.
הפקודה בוצעה יום לאחר מכן, ב-4 בספטמבר בשעה 1:49. ההפצצה יצרה פיצוץ גדול, שהתחזק בגלל בערת הדלק.
מספר ההרוגים בפיצוץ לא הובהר עד היום.
לטענת המושל האפגאני של קונדוז, נהרגו כ-90 בני אדם מתוכם 50 טרוריסטים ו-40 אזרחים.
כמו כן הוא הוסיף שארבעה פעילים צ'צ'נים ובכיר בטאליבאן נהרגו.
הערכות מאוחרות יותר דיברו על עד 179 הרוגים, בהם לפחות 40 אזרחים.
גרמניה מצדה מסרה כי 57 לוחמי טליבאן נהרגו בתקיפה, וכי לא היו אזרחים בין ההרוגים.
על דברים אלה חזר שר ההגנה הגרמני פרנץ יוזף יונג, שאמר בריאיון ל"בילד אם זונטאג" כי לא התקבל מידע על אזרחים שנפגעו.
המפקד העליון של כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן, הגנרל סטנלי מק'קריסטל, ביקר במקום התקיפה יחד עם צוות של עשרה חוקרים מטעם נאט"ו.
חברי הצוות שוחחו עם שני פצועים מתושבי המקום, שאושפזו בבית חולים בקונדוז.
לפני הגיעו למקום נפגש מק'קריסטל עם בכירים אפגאניים מקומיים.
הוא הביע אהדה לנפגעים ואמר כי המלחמה בטאליבאן לא צריכה להיעשות על חשבון חייהם של אזרחים.
"באתי הנה כדי לוודא שאנחנו פועלים בצורה המגינה על העם האפגאני מכל האיומים", אמר מק'קריסטל לבכירים.
יונג מונה לשר העבודה החדש, אולם כחודש לאחר מכן, ב-29 בנובמבר 2009, היומון הגרמני "בילד" חשף את קיומם של סרטון וידאו חשאי ודו"ח מודיעין, לפיהם ידעו בכירים בצבא הגרמני כי הפצצת מטוסי נאט"ו הביאה למותם של אזרחים חפים מפשע.
לפי דו"ח של עדים מהמקום, שעות לאחר האירוע, נצפו במקום "שתי גופות של בני נוער", וכן דווח על טיפול בילדים פצועים בבתי חולים באזור.
באותו היום לאחר שהתפוצצה הפרשה כולה, התפטר שניידרהאן מתפקידו כרמטכ"ל, ובמקומו מונה פולקר ויקר.
שר ההגנה החדש, קרל תיאודור צו גוטנברג (CSU - מפלגת האחות הבווארית של ה-CDU), נאם באותו היום בבונדסטאג והכריז כי שניידרהאן נכשל ולא דיווח בצורה מהימנה על התקרית, ולכן "שוחרר מתפקידו לפי בקשתו".
בנוסף, התפטר בכיר נוסף במשרד ההגנה הגרמני, פטר וייכרט מזכיר ההגנה.
יום לאחר מכן בעקבות לחץ, התפטר גם יונג והכריז: "אני לוקח על עצמי את האחריות הפוליטית על נוהלי הדיווח של ההגנה".
את מקומו כשר העבודה מילאה אורסולה פון דר ליין.
במקביל, תקפו חברי מפלגת השמאל הקיצונית די לינקה, את מרקל, ודרשו להוציא את החיילים הגרמניים מאפגניסטן.
אם כי גאורג קליין שיזם את התקיפה יצא זכאי, משום שנקבע שהיו טעויות במודיעין שלו והוא לא ידע שהיו אזרחים באזור התקיפה.
התקיפה בנשק ביולוגי על נינגבו הייתה תקיפה אווירית שנערכה על ידי הצבא היפני הקיסרי בסתיו 1940, במסגרת מלחמת סין–יפן השנייה, על אזור קאימינג'יה (Kaimingjie) במרכז העיר נינגבו שבמחוז ג'ג'יאנג במזרח סין.
תקיפה זאת הייתה בין הראשונות והגדולות בסדרת תקיפות בנשק ביולוגי שביצע צבא קוונטונג נגד מטרות בסין.
במהלך שנת 1940 ובמיוחד במהלך חודש יולי אותה השנה ביצע צבא קוונטונג מספר ניסויי שדה בקנה מידה נרחב נגד מטרות אזרחיות במרכז סין ובמחוז ג'ג'יאנג.
בחודש מאי העביר צבא קוונטונג באמצעות רכבת כמות גדולה מאוד של פתוגנים שיועדו לניסויי השדה ולתקיפות עצמן, מבסיס יחידה 731 באזור פינגפנג (Pingfang) שבחרבין, להאנגג'ואו שבמחוז ג'ג'יאנג:
70 קילוגרם חיידקי Rickettsia מחוללי מחלות הטיפוס.
50 קילוגרם חיידקי Vibrio cholera, מחוללי מחלת הכולרה.
5 קילוגרם פרעושים נגועים בחיידקי Yersinia pestis, מחוללי מחלת הדבר.
הניסויים כללו את החדרתם של הפתוגנים הללו למקורות המים (מאגרי מים, בארות ואגמים) וכן הצנחתם מהאוויר.
החיידקים והפרעושים תורבתו וגודלו בבסיס יחידה 731 ולאחר מכן הועברו לידי יחידה 1644 שישבה באזור הערים ננקינג והאנגג'ואו.
משדה התעופה בהאנגג'ואו המריאו מטוסים חמושים בפרעושים נגועים בחיידקי הדבר.
בשעות אחר הצהריים של 27 באוקטובר 1940 הצניח מפציץ יפני בודד, שטס בגובה נמוך, דגנים (חיטה, תירס ודורה) ורצועות של בדים עשויים כותנה מעורבבים עם פרעושים נגועים בחיידקי Yersinia pestis באזור קאימינג'יה שבמרכז העיר נינגבו.
הפרעושים עורבבו יחד עם הבדים והדגנים משתי סיבות עיקריות: ראשית, על מנת לוודא שהפרעושים יוצנחו ישירות מעל המטרה שנבחרה מראש ולא יתפזרו באוויר, ושנית, כדי שייאספו על ידי התושבים הסקרנים (חלק מהתושבים אכן אספו את הדגנים על מנת להאכיל את העופות שבבעלותם).
ב-30 באוקטובר התקבל הדיווח על מקרה המוות הראשון בעיר.
ב-2 בנובמבר זינק מספר המודבקים בצורה חדה ולתושבים היה ברור כי מדובר בהתפרצות של מגפה כלשהי.
רשויות העיר הגיבו במהרה והחלו להטיל סגר (קרנטינה) על האזור במרכז העיר בו נרשמה התפרצות של התחלואה.
בנוסף לכך החלו לבנות חומה בגובה של כ-4 מטרים סביב האזור הנגוע.
ב-3 בנובמבר, עוד בטרם הצליחו לבודד את חיידקי Yersinia pestis במעבדה, עלה החשש שמדובר במחלת הדבר על סמך התסמינים שהפגינו החולים.
תושבי הרחובות הסמוכים למוקד ההתפרצות פונו מבתיהם, כל מי שהפגין תסמיני מחלה הוכנס מיד לבידוד ורשויות העיר החלו במבצע חיסון המוני כנגד מחלת הדבר.
הטלת הסגר על האזור בו פרצה המגפה הצליח אמנם להאט את קצב התפשטות המחלה, אולם לקראת חודש דצמבר עדיין נרשמו פטירות בנינגבו.
בניסיון למנוע את המשך התפשטות המגפה לחלקיה האחרים של העיר, החליטו רשויות נינגבו, בצעד דרסטי, להעלות באש את האזור שנתחם בחומה.
המגפה נמשכה עד ל-2 בדצמבר וגבתה בסך הכל 106 קורבנות ומאות מודבקים.
למרות שרשויות נינגבו הצליחו לעצור את המגפה בראשית דצמבר, מקרים ספורדיים נוספים של דבר תועדו בעיר עד לחודש אפריל 1941.
היפנים לא היו שבעי רצון לנוכח תוצאות התקיפה, שהובילה בעיניהם לכמות נמוכה מדי של קורבנות.
בעיניהם הסיבה למספר נמוך יחסית של הדבקויות ופטירות נבעה משני גורמים מרכזיים:
פתוגניות גבוהה יחסית של חיידקי Yersinia pestis - חיידקי הדבר, שתורבתו ביחידה 731, היו שייכים לזן אלים מאוד שהוביל לקיצור משמעותי בפרק הזמן הדרוש לחיידקי הדבר לגרום למוות מרגע הדבקת המאכסן.
עלייה פתאומית ומהירה במספר הקורבנות גרמה, ככל הנראה, לכך שהתושבים והרשויות בנינגבו החלו לבצע פעולות מנע מידיות כדי להגביל את התפשטות הדבר.
תנאים אורבניים לא אידיאליים להתפשטות המחלה - בפברואר 1941 כתב מפקד יחידה 731, לוטננט גנרל שירו אישי (Shirō Ishii), לקצין הרפואה הראשי של צבא קוונטונג מכתב ובו הוא מדגיש:
מנגד נראה כי התגובה המהירה של הרשויות בנינגבו הצליחה להגביל את התפשטות המחלה בעיר.
ההסגר, משטר החיסונים וההוראה להימנע מאיסוף ומגע עם חפצים שהוצנחו קטעו את רצף אירועי ההדבקה בעיר.
ב-7 באפריל 2017 תקף צי ארצות הברית באמצעות טילי שיוט את בסיס חיל האוויר הסורי א-שעיראת ליד חומס, בתגובה למתקפה הכימית בח'אן שייח'ון שביצע צבא סוריה יומיים קודם לכן.
שימוש פומבי בולט ראשון בנשק כימי במלחמת האזרחים בסוריה נעשה ב-2013 על ידי משטר אסד במתקפה הכימית בע'וטה, בה נהרגו מסארין למעלה מאלף אזרחים.
נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה איים בפעולה צבאית אך הסתפק בסופו של דבר בהסכם בין סוריה למעצמות בדבר פירוק הנשק הכימי הסורי.
ב-2014 הכריזו האו"ם ונשיא ארצות הברית ברק אובמה, כי כל או כמעט כל הנשק הכימי שהיה בסוריה הושמד על פי ההסכם הנ"ל.
גם ישראל הייתה שותפה בפועל להכרזה זו, ואף הפסיקה בעקבות זאת לחלק מסכות אב"כ לתושביה וצמצמה את ייצורן.
ישראל גם עדכנה בעקבות זאת את אופן היערכות צה"ל למול איום בנשק כימי.
בניגוד לכל אלה, כבר ב-2014 וביתר שאת בשנתיים שלאחריה, ככל שמלחמת האזרחים הסורית נמשכה, הסתבר שמשטר בשאר אל-אסד הפר את הסכם פירוק הנשק הכימי והחביא יכולות כימיות שיוריות, עליהן לא דיווח ובהן השתמש מפעם לפעם במסגרת מלחמת האזרחים ולמרות הכחשותיו.
ב-4 באפריל 2017 הפציצו מטוסי חיל האוויר הסורי את העיר ח'אן שייח'ון שבמחוז אידליב שבסוריה, הנשלטת על ידי ארגון המורדים היאת תחריר א-שאם שמוכרז בארצות הברית כארגון טרור.
ההפצצה כללה גם גז רעיל, ככל הנראה סארין, וכתוצאה ממנה נהרגו כ-87 בני אדם ונפצעו מעל 400.
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, האשים את המשטר הסורי בביצוע המתקפה הכימית, ואמר כי "העולם המתורבת לא יכול להתעלם" מן המעשה.
מזכיר המדינה האמריקני, רקס טילרסון, אמר כי "כל מי שמשתמש בנשק כימי כדי לתקוף את בני עמו מראה התעלמות בסיסית מההגינות האנושית והוא חייב לתת דין וחשבון".
לעומתם, סגן שגריר רוסיה לאו"ם, ולדימיר ספרונקוב, הזהיר את ארצות הברית מההשלכות השליליות העלולות להיות לתקיפה צבאית שלה בסוריה, אם תתבצע והוסיף כי "האחריות תהיה על כתפי אלה שייזמו פעולה טראגית שכזאת".
בתוך הממשל האמריקאי התנהל ויכוח בין שני אגפים שונים בנוגע לתגובה הנדרשת.
הפלג המכונה "לאומני" ובפועל בדלני, בראשות סטיב באנון התנגד לפעולה צבאית, בעוד הפלג המכונה "דמוקרטי" ובפועל גלובליסטי, בראשות ג'ארד קושנר תמך בה.
פלג אחרון זה הוא שניצח בוויכוח הפנימי.
יומיים בערך לאחר התקיפה הכימית הסורית הורה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על תגובה צבאית.
הוראה זו נעשתה בניגוד לעמדתו בשנת 2013 לאחר המתקפה הכימית בע'וטה, כשהסתייג מהפצצה אמריקאית אפשרית ודרש אישור מהקונגרס לפעילות כזאת.
ההוראה לתקוף גם עמדה בניגוד להתנהלותו בנסיבות דומות, של קודמו בתפקיד ברק אובמה, הן בעצם הפגיעה בסוריה באמצעים צבאיים, והן בכך שניתנה זמן כה קצר לאחר התקיפה הכימית הסורית.
ב-7 באפריל 2017, בסביבות השעה 4:00 לפנות בוקר (שעון סוריה), שתי משחתות של הצי השישי של ארצות הברית במזרח הים התיכון, המשחתות "רוס" ו"פורטר", ירו 59 טילי טומהוק לעבר בסיס חיל האוויר הסורי "א-שעיראת" שליד חומס, הבסיס ממנו המריאו המטוסים שביצעו יומיים וחצי קודם לכן את המתקפה הכימית.
בתקיפה האמריקאית נפגעה קשות אחת משלוש הטייסות של חיל האוויר הסורי החונות דרך קבע בשדה התעופה המותקף.
בין 9 ל-14 (תלוי במקור) מטוסי קרב-הפצצה סוריים מדגם סוחוי (ככל הנראה סוחוי 25) הושמדו, יחד עם מגדל הפיקוח ומחסן תחמושת, ונפגעו מסלול טיסה ושורת מטרות נוספות בשדה התעופה ובסביבתו.
משרד ההגנה הרוסי מסר כי הושמדו שישה מטוסי מיג 23, אך לא ברור אם הכוונה היא רק או בנוסף למטוסי הסוחוי.
מזכיר ההגנה של ארצות הברית, ג'יימס מאטיס, אמר שבתקיפה הושמדו כ-20 אחוז מכלי הטיס המבצעיים בסוריה, ונפגעה היכולת להשתמש בבסיס שהותקף.
כחצי שעה או קצת יותר לפני ביצוע התקיפה דיווחה ארצות הברית לרוסיה על כוונותיה (הדיווח לאחדות מבעלות בריתה הרלוונטיות, ובהן ישראל נעשה קודם לכן).
בשל הדיווח המוקדם וגם בשל מיקוד התקיפה באזורים ספציפיים בשדה התעופה ולא באחרים, נהרגו בה רק שישה מאנשי צבא אסד ואף לא רוסי אחד, אף על פי שגם הצבא הרוסי השתמש באותו שדה תעופה סורי.
בעקבות התקיפה ביקשה רוסיה לזמן כינוס דחוף של מועצת הביטחון של האו"ם לדון בעניין, השעתה את התיאום האווירי עם ארצות הברית בסוריה, וטענה כי מדובר בהפרת החוק הבינלאומי.
גם בוליביה, איראן וקוריאה הצפונית גינו את התקיפה.
בקרב ערביי ישראל, מפלגת חד"ש גינתה את התקיפה האמריקאית.
מנגד, ישראל, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, בריטניה, טורקיה, האופוזיציה הסורית וגם האופוזיציה הדמוקרטית בארצות הברית תמכו בתקיפה ושיבחו את ביצועה, וצרפת וגרמניה הטילו על משטרו של אסד את האחריות לתקיפה האמריקאית, בשל המתקפה הכימית שלו בח'אן שייח'ון.
בתוך זמן קצר הצטרפו מדינות מערביות רבות נוספות לתמיכה בתקיפה.
בארצות הברית עצמה חרגו בדרך כלל רק הימין והשמאל הקיצונים מהקונצנזוס התומך בתקיפה.
בין הבולטים במתנגדים מימין היו הסנטור הרפובליקני הבדלני מקנטקי ראנד פול, ציר בית הנבחרים הרפובליקני ממישיגן ג'סטין עמאש, ממוצא פלסטיני נוצרי, הפרשנית השמרנית אן קולטר.
משמאל בלטו בהתנגדות לתקיפה צירת בית הנבחרים הדמוקרטית מהוואי טולסי גבארד, מתומכיו המובהקים של ברני סנדרס, כמו גם סנדרס עצמו וכן הסנטור טים קיין, המועמד הדמוקרטי לסגן נשיא בבחירות 2016.
התקיפה האווירית בננגרהאר , בוצעה ב-13 באפריל 2017 על ידי חיל האוויר של ארצות הברית בנפת אצ'ין אשר במחוז ננגרהאר במזרח אפגניסטן.
במהלך התקיפה האווירית, ארצות הברית השתמשה לראשונה בפצצה הלא גרעינית הגדולה ביותר בארסנל שלה - B MOAB המכונה "אם כל הפצצות", במטרה להרוס רשת מנהרות באזור הררי ששימשו את לוחמי מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית.
הפצצה הושלכה מדלת המטען האחורית של מטוס לוקהיד 130-MC.
כיומיים לאחר ההפצצה, פקידי ממשל אפגנים שסרקו את האזור דיווחו שנהרגו בהפצצה כ-94 לוחמי דאעש, ביניהם כ-4 מפקדים בכירים.
בינואר 2015, המדינה האסלאמית הכריזה על הקמת מחוז ח'וראסאן במרכז אסיה בעקבות הצהרת אמונים של ארגונים מקומיים באזור פקיסטן, אפגניסטן ואוזבקיסטן, וזו הייתה הפעם הראשונה בה הוקם מחוז רשמי של המדינה האסלאמית במדינה שאינה ערבית.
מאז 2015, לוחמי המדינה האסלאמית באפגניסטן התבססו היטב במזרח ההררי של המדינה, ואף הצליחו לכבוש מספר שטחים מהצבא האפגאני ומהטליבאן.
חלקים מנפת אצ'ין ונפות אחרות בגבול האפגאני-פקיסטני נפלו לידיהם של לוחמי המדינה האסלאמית עקב הטופוגרפיה ההררית המורכבת שלהם, אשר הייתה קשה מאוד לגישה עבור כוחות הממשלה האפגנית.
במהלך 2015 ו-2016, המדינה האסלאמית הכינה לשימוש רשת מנהרות מפותחת באזורים ההרריים של אצ'ין שנוצרה במקור על ידי ה-CIA עבור לוחמי המוג'אהידין בפלישה הסובייטית לאפגניסטן, והיא השתמשה באזור כבסיס צבאי ולוגיסטי לביצוע פיגועים קטלניים באפגניסטן.
במהלך 2017 כחלק ממבצע חאמזה של כוחות אמריקנים ואפגנים לנקות את נוכחות דאעש ממזרח אפגניסטן, כוחות מיוחדים של צבא אפגניסטן ניסו ללא הצלחה לחדור אל האזור במטרה לטהר אותו, ונסוגו פעם אחר פעם בעקבות הטופוגרפיה הקשה וההיתקלות במטעני חבלה מאולתרים של המדינה האסלאמית.
לבקשת ממשלת אפגניסטן, ארצות הברית החליטה להתערב כחלק ממבצע נחישות טבועה שנועד להחליש את המדינה האסלאמית בשטחי עיראק וסוריה.
מספר ימים קודם להפצצה, חייל בכוחות המיוחדים של ארצות הברית נפצע אנושות מירי של נשק קל בננגרהאר על ידי המדינה האסלאמית.
פצצת GBU-43/B (ידועה גם כפצצת מואב או אם כל הפצצות) נבחרה לנשק שבו יעשה שימוש בתקיפה האווירית על מעוז המדינה האסלאמית.
הפצצה שמונחת על ידי GPS ואשר משקלה הוא 10.3 טונות, נחשבת לפצצה הקונבנציונלית החזקה ביותר בארסנל הנשק של ארצות הברית, והיא נוסתה לראשונה במרץ 2003 לפני מלחמת עיראק.
למרות גודלה, לפצצת מואב אין יכולת לחדור למטרות עמוקות מדי לעומת מפצחת בונקרים, והשימוש בה נעשה בעיקר כנגד מאות מטרות רכות עד בינוניות המכסות שטחים נרחבים בסביבה מורכבת, כדוגמת קניון עמוק או מערכת מנהרות, תוך ניצול ההדף העצום של הפצצה.
מאז פיתוח הפצצה ב-2003 ועד ל-2017, טרם נעשה בה שימוש מבצעי - בעיקר עקב החשש לפגיעה באזרחים.
לאחר הטלתה, דובר הפנטגון מסר כי הפצצה הובאה לאפגניסטן "לפני זמן מה" כדי לפגוע במעוז המדינה האסלאמית בננגרהאר, הנמצא ליד הגבול הפקיסטני.
דייוויד מרטין, כתב הביטחון הלאומי של CBS, אמר כי התכנון להטלתה באזור החל עוד במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה.
ההוראה להשתמש בפצצת מואב ניתנה על ידי מפקד כוחות ארצות הברית באפגניסטן, הגנרל ג'ון ניקולסון.
דובר משרד ההגנה של אפגניסטן, הגנרל דאולט וזירי, אמר שבעקבות הניסיונות הכושלים של הצבא האפגני לחדור לאזור, כמו גם אי השמדת המנהרות על ידי מלט"ים ומטוסי קרב, הוחלט להשתמש בפצצה מסיבית כדי להשמיד את רשת המנהרות ההררית שהפכה את הנפה למעוז המדינה האסלאמית באפגניסטן.
בשעה 7.32 בבוקר (שעון אפגניסטן), פצצת מואב הוטלה בנפת אצ'ין במחוז ננגרהאר בסמיכות לגבול עם פקיסטן כשהיא יוצרת גל הדף עצום.
לדברי מפקד מחוז אצ'ין, התקיפה תואמה היטב עם הצבא האפגני והכוחות המיוחדים שהודיעו על כך למנהיגי השבטים המקומיים על מנת שיפנו את האזרחים מהאזור.
על פי הגרדיאן, לאחר ההפצצה כוחות של ארצות הברית ואפגניסטן סקרו את האזור רגלית על מנת לאמוד את הנזק מקרוב.
הדיווחים הראשונים מהאזור המופצץ דיברו על 36 לוחמי דאעש הרוגים, אך המנין גדל בימים שלאחר מכן כאשר יחידות הסיור של ארצות הברית ואפגניסטן ביקרו באתר ההפצצה.
ב-14 באפריל, מפקד המשטרה של מחוז ננגהר מסר לתקשורת האפגנית ש-82 חמושים נהרגו, בעוד שמפקד נפת אצ'ין אמר לסוכנות הידיעות AEP שלפחות 92 חמושים נהרגו.
ב-15 באפריל דווח שבההפצצה נהרגו 94 חמושים בהם 4 מפקדים, וב-18 באפריל בכיר ביטחוני אפגני מסר שנהרגו 96 חמושים, כולל 13 מפקדים.
לדברי משרד ההגנה האפגני, כל הנפגעים מההפצצה השתייכו למדינה האסלאמית, ועל פי הצהרות נוספות של גורמי ממשל באפגניסטן, בין ההרוגים היו 13 לוחמים זרים מהודו.
סוכנות הידיעות של המדינה האסלאמית, "אמאק", פרסמה הודעה בה נטען שלא כל ההרוגים מצאו את מותם בעקבות ההפצצה.
על פי משרד ההגנה האפגני, לא היו נפגעים אזרחיים בתקיפה האווירית, אך חבר פרלמנט מקומי מסר שנהרגו שני תושבי הכפר שודל הסמוך לאתר ההפצצה ולגבול הפקיסטני, ומספר מבנים במרחק 1.5 קילומטר מהאתר נפגעו מגל ההדף.
זמן קצר לאחר ההפצצה, חודשה הפעילות הג'יהאדיסטית באזור.
ב-27 באפריל, נהרגו שני אנשי המבצעים המיוחדים של ארצות הברית על ידי המדינה האסלאמית בסמיכות לאזור שבו הוטלה הפצצה; כתב ה-BBC ציטט קצין אפגני שמסר שישנם מאות מנהרות דומות באזור.
שגריר אפגניסטן בפקיסטן טען שהתקיפה האווירית הייתה בלתי יעילה, וראש עיריית אצ'ין, אמר ש"אף על פי שאין ספק שלוחמי דאעש אכזריים, אני לא רואה סיבה להשלכת הפצצה".
ארצות הברית: נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לא ענה לשאלה האם הוא הורה להטיל את הפצצה, ותחת זאת העיר שהצבא קיבל הסמכה מלאה לעשות את כל מה שצריך.
מפקד כוחות ארצות הברית באפגניסטן ג'ון ניקולסון, אמר כי ככל שההפסדים של דאעש גוברים, הם משתמשים במטענים, בבונקרים ובמנהרות כדי לעבות את ההגנה שלהם, וזוהי התחמושת הנכונה לצמצם את המכשולים הללו ולשמור על המומנטום של המתקפה נגדם.
בכלי התקשורת נטען שמטרת ההפצצה הייתה גם לאותת לקוריאה הצפונית למתן את הגישה התוקפנית שלה.
התקופה הקלאסית הוא מונח המופיע בהיסטוריוגרפיה שנכתבה במערב לתיאור ימי הזוהר של יוון ורומא ולהשפעה הרבה שהייתה להם ברחבי אירופה, בצפון אפריקה ובמערב אסיה.
המונח מתייחס לרוב תקופה שבין המאה ה-8 לפנה"ס למאה ה-6 לספירה.
התקופה הארכאית (מה-8 עד המאה ה-6 לפנה"ס)
התקופה הקלאסית החלה בעקבות תקופת הברונזה.
הומרוס, גדול משורריה של יוון העתיקה אשר חי במאה השמינית לפני הספירה, מסמן לרוב את תחילת התקופה הקלאסית.
באותה התקופה החלו המשחקים האולימפיים העתיקים (בשנת 776 לפנה"ס).
הפיניקים, קרתגו והשלטון האשורי בקפריסין
בסביבות המאה השמינית הפיניקים, אשר ישבו במקור ברצועת חוף צרה באזור כנען, חלשו על הסחר באזור הים התיכון.
הפיניקים יסדו מושבות רבות ברחבי אגן הים התיכון בהם קרתגו אשר נוסדה ב-814 לפנה"ס ויישובים שונים בסיציליה, חצי האי האיטלקי וסרדיניה.
מושבות אלה יצרו ניגודי אינטרסים עם אטרוריה.
אסטלה שהתגלתה בקפריסין מנציחה את הכיבוש של האי על ידי מלך אשור סרגון השני בשנת 709 לפנה"ס.
השליטה האשורית על קפריסין הסתיימה לבסוף עם נפילת האימפריה הנאו-אשורית ב-609.
במהלך התקופה הארכאית בהיסטוריה של יוון, שנמשכה מן המאה ה-8 לפנה"ס עד לפלישה הפרסית השנייה ליוון בשנת 480 לפנה"ס, התעצב העולם היווני כפי שאנו מכירים אותו כיום.
במהלך התקופה הארכאית חלו התפתחויות מהותיות בפוליטיקה היוונית, בכלכלה, ביחסים הבינלאומיים, ובתרבות היוונית.
בנוסף, בתקופה הארכאית התפתח האלפבית היווני ובתקופה זו חלה עליית הדמוקרטיה ביוון.
במאות ה-8 וה-7 לפני הספירה השתלטו האטרוסקים לחלוטין על כל צפון ומרכז איטליה, והקימו באטרוריה מספר ערי מדינה שהיו מאוגדות ביניהן בקשרי גומלין.
מאז, הובסו האטרוסקים בכל מלחמותיהם עם רומא עד לכיבושם המלא על ידה במאה ה-3 לפנה"ס וסופם שנטמעו בעם הרומי.
במהלך המאה ה-8 לפנה"ס אוכלסה איטליה בין היתר על ידי הלאטינים.
הלאטינים פיתחו חברה מסודרת שהיוותה את גרעין מתיישבי רומא.
הם חיו בגבעות האלבניות לפני מעברם לעמקים, מסיבות חקלאיות וכלכליות.
המחייה ליד נהר הטיבר סיפקו ללאטינים יתרונות כלכליים, אסטרטגיים וצבאיים (בעת צרה יכלו הרומאים לסגת לגבעות ובעת שלום לפקח על המסחר).
רומא נבנתה על גבעת השמש - הפלאטין, ולבסוף חברה לשאר הכפרים, שהתפתחו על הגבעות.
הציוויליזציה הלטינית פיתחה את השפה הלטינית המהווה בסיס לכל השפות הרומנסיות.
לפי המסורת הרומית, ב-21 באפריל 753 לפנה"ס נוסדה רומא על ידי אחים תאומים שהיו צאצאי בניו של אל המלחמה הרומי - רמוס ורומולוס.
יוון הקלאסית (המאה ה-5 עד ה-4 לפנה"ס)
במהלך תקופה זו ירדה חשיבותה של יוון ההיסטורית ונוצרו מדינות רבות בהן שלטה התרבות והשפה היוונית, שהחשובות שבהן היו במצרים תחת בית תלמי, בסוריה בשלטון בית סלאוקוס ובמקדוניה בשלטון השושלת האנטיגונידית.
תקופה זו, אף שהיא קצרה יחסית, הייתה אות הפתיחה לתחילתו של עידן תרבותי בתולדות אירופה.
כיבושיו של אלכסנדר הגדול הביאו להפצת התרבות היוונית, וכינונה של התקופה ההלניסטית בכל רחבי העולם ההלניסטי.
התקופה ההלניסטית נחשבת לתקופה שהחלה עם מותו של אלכסנדר הגדול בשנת 323 לפנה"ס.
כיבושיו של אלכסנדר הגדול כללו את הפוליס היווניים, שטחי האימפריה הפרסית וחלקים מהודו, ויצרו אימפריה רחבת ידיים.
העילית העירונית במדינות הללו דברה יוונית שהפכה ללינגואה פרנקה (שפה בינלאומית) ואילו התרבות, הדת, האמנות והספרות במדינות השונות הייתה תערובת של התרבות המקומית והתרבות ההלניסטית.
במהלך תקופה זו חלה התקדמות מהותית בתחום המדעים (גאוגרפיה, אסטרונומיה, מתמטיקה וכו'), בעיקר בהשפעת אריסטו.
התקופה ההלניסטית הסתיימה עם הפיכתה של הרפובליקה הרומית למעצמה הדומיננטית במאה ה-2 לפנה"ס ובעקבות הכיבוש הרומי של יוון בשנת 146 לפנה"ס.
הרפובליקה הרומית (המאה ה-5 עד ה-1 לפנה"ס)
עקב הפלת המלוכה הרומית ב-509 לפנה"ס, נוצרה ממשלה ייצוגית יותר שהתקראה הרפובליקה הרומית.
בחמש מאות שנות שליטתה, רומא התרחבה מעיר קטנה בגבעות מרכז איטליה למעצמה משמעותית בעולם התיכוני.
איחוד איטליה תחת רומא היה תהליך הדרגתי, ואירע בעקבות סדרה של עימותים במהלך המאה ה-4 והמאה ה-3. הניצחון הרומי במלחמות הפונית ובמלחמות המקדוניות גרמו לכך שרומא הפכה למעצמה האזורית הדומיננטית במהלך המאה ה-2 לפנה"ס, כאשר בהמשך היא כבשה את יוון ואת אזור אסיה הקטנה.
הקיסרות שרדה עד שפלישות שבטים גרמאנים, הידרדרות כלכלית, ואי יציבות פנימית חיסלו את יכולתה של רומא לשלוט על שטח כה גדול.
עם זאת, קיסרות רומא ותושביה פיתחו תרבות ומערכת פוליטית שממשיכות להשפיע על העולם אפילו היום.
האימפריה הרומית (המאה ה-1 לפנה"ס עד המאה ה-5 לספירה)
תחילת תקופת הקיסרות הרומית, נתון במחלוקת, שני התאריכים המקובלים ביותר הם שנת 44 לפנה"ס, שנת מינויו של יוליוס קיסר לדיקטטור מתמיד והתאריך המקובל יותר על החוקרים, שנת 27 לפנה"ס, השנה בה נוסד באופן רשמי משטר הפרינקפס של אוגוסטוס.
בשיא כוחה של הקיסרות הרומית היא היוותה מעצמה שכללה בתוכה את כל אגן הים התיכון והיא הייתה אחת מהאימפריות הגדולות והמשפיעות ביותר בעת העתיקה
שלהי העת העתיקה (המאה ה-4 עד ה-6 לספירה)
אירוע בולט במיוחד בשלהי העת העתיקה כולל את עליית הנצרות במהלך תקופת שלטונו של הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון, אשר שהפך את הנצרות לדת הרשמית באימפריה הרומית ב-380. ב-395 החליט תיאודסיוס הראשון לפצל את האימפריה בין שני בניו, ארקדיוס והונוריוס.
כך נוצרה האימפריה הרומית המזרחית.
פלישות תדירות מצד שבטים גרמניים הובילו לבסוף לנפילתה של האימפריה הרומית המערבית במאה ה-5, בעוד שהאימפריה הרומית המזרחית המשיכה להתקיים לאורך ימי הביניים כאימפריה הביזנטית.
ב-3 בינואר 2020 ערך כוח אווירי של חיל האוויר של ארצות הברית תקיפה אווירית בנמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד, בה נהרגו לפחות 8 אנשים, בהם קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס האיראני, ואבו מהדי אל-מוהנדס, סגן מפקד כוחות הגיוס העממי (אל-חשד א-שעבי).
ארצות הברית התערבה בעיראק בשנת 2014 כחלק ממבצע "נחישות טבועה" - המשימה האמריקאית להילחם בארגון הטרור דאעש, והכשירה ופעלה לצד כוחות עיראקיים כחלק מהקואליציה נגד דאעש.
הארגון הובס ברובו בעיראק בשנת 2017 במהלך מלחמת האזרחים העיראקית, בסיוע מיליציות שיעיות המגובות על ידי איראן - כוחות הגיוס העממי (PMF, אל-חשד א-שעבי), שהיו תחת אחריות ראש הממשלה העיראקי מאז 2016 - והצבא העיראקי מגובה בכוחות אמריקאיים.
יחסי איראן–ארצות הברית הפכו למתוחים בשנת 2018 כשנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ פרש באופן חד צדדי מהסכם הגרעין לשנת 2015 והטיל מחדש את הסנקציות נגד איראן, אשר הובילו לפגיעה קשה בכלכלת איראן.
במהלך משבר 2019–2020 במפרץ הפרסי, התקפות על כמה מכליות נפט נחשבו בעיני מעצמות המערב כאחת מתגובות איראן לסנקציות, אם כי איראן הכחישה אחריות.
בספטמבר 2019 הותקפו שדות נפט סעודיים על ידי מל"טים.
סעודיה וארצות הברית האשימו את איראן אף שאיראן הכחישה את אחריותה לתקיפה.
קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס האיראני, נחשב למקורב של המנהיג העליון של איראן, עלי חמינאי, ולמוח שמאחורי פרויקט ההתפשטות האיראני באזור.
השפעתו של סולימאני הייתה כה גדולה, עד ששר החוץ האיראני, מוחמד ג'וואד זריף, העיד כי מדיניות החוץ האיראנית נקבעה הרבה פעמים על ידו מאחורי גבו של משרד החוץ.
הוא היה המוציא-והמביא של חמינאי בעיראק, ניהל את המיליציות השיעיות ובראשן כוחות הגיוס העממי, ודחף את המאמצים לדחיקת האמריקנים אל מחוץ למדינה.
סולימאני היה איש הקשר המרכזי של חזבאללה, חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
הוא יזם את פרויקט ההתבססות האיראנית בסוריה ותדלק את המורדים החות'ים בתימן במלחמתם נגד סעודיה.
ב־27 בדצמבר 2019 הותקף בסיס האוויר K-1 במחוז כירכוכ שבעיראק - אחד מבסיסים צבאיים עיראקיים רבים המארחים כוחות אמריקאיים במסגרת מבצע נחישות טבועה - על ידי יותר מ-30 רקטות ארטילריות, מה שהוביל להרג קבלן אזרחי של ארצות הברית ולפציעתם של ארבעה אנשי כוחות אמריקאיים ושני אנשי כוחות הביטחון העיראקיים.
ארצות הברית האשימה את מיליציית גדודי חזבאללה (כתאא'ב חזבאללה), הנתמכת על ידי איראן, בהתקפה.
גורם בכיר בארצות הברית אמר כי היה "קמפיין" של 11 פיגועים על בסיסים עיראקיים שאירחו את אנשי קואליציית מבצע נחישות טבועה בחודשיים שלפני האירוע, ב-27 בדצמבר, שרבים מהם יוחסו לגדודי חזבאללה.
ב־29 בדצמבר 2019 נהרגו 25 אנשי מיליציה בהתקפות אוויריות של ארצות הברית על מטה של כתאא'ב חזבאללה.
ב-31 בדצמבר 2019, לאחר הלוויית אנשי המיליציות של כתאא'ב חזבאללה, שנהרגו בהתקפות האוויריות הקודמות של ארצות הברית, המון זועם של עשרות אנשי מיליציה שיעים עיראקים ותומכיהם צעדו דרך שולי האזור הירוק המבוצר בכבדות של בגדאד והקיפו את מתחם השגרירות של ארצות הברית.
על פי סוכנות הידיעות AP, כוחות הביטחון העיראקיים לא ניסו לעצור את ההמון ואיפשרו להם לעבור מחסום ביטחוני.
עשרות המפגינים התפרצו אז דרך הדלת הראשית של המחסום, הציתו את אזור קבלת הפנים, הניפו את דגלי המיליציה אל-חשד א-שעבי, השאירו כרזות אנטי-אמריקאיות והתיזו גרפיטי אנטי-אמריקני.
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ האשים את איראן ב"תכנון" ההתקפה על השגרירות והוסיף כי הם יישאו "באחריות מלאה".
משרד החוץ של איראן הכחיש כי הם עומדים מאחורי ההפגנות בשגרירות ארצות הברית והזהירו מפני כל פעולת תגמול.
המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי צייץ "אם איראן תרצה להילחם במדינה, היא תכה ישירות." אריק טראמפ העלה ציוץ המרמז על התקיפות ב-2 בינואר, ואז מחק אותו אחר כך.
ב־2 בינואר 2020, שר ההגנה של ארצות הברית, מארק אספר, אמר כי "המשחק השתנה" והצהיר כי ארצות הברית תתקוף בקרוב קבוצות צבאיות למחצה ומיליציות שמגובות על ידי איראן בעיראק אם יהיו אינדיקציות שהן מתכוננות לתקוף כוחות אמריקנים, תוך שהיא דוחקת את ממשלת עיראק להתנגד להשפעה איראנית.
ראש המטות המשולבים מארק מילי הדגיש כי כל קבוצה שתנסה לפגוע בשגרירות בבגדאד "תיתקל במסור שרשרת".
התקיפה בנמל התעופה של בגדאד
הגנרל האיראני ומפקד כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית קאסם סולימאני נהרג בתקיפה אווירית של ארצות הברית ב-3 בינואר 2020 קצת אחרי חצות, בעת שנסע בשיירה ליד נמל התעופה הבינלאומי של בגדאד יחד עם אבו מהדי אל-מוהנדס וקצינים נוספים.
על פי הדיווחים, מספר טילים פגעו בשיירה, ולפי הערכה לפחות שבעה אנשים נהרגו.
את הטילים שיגר כלי טיס בלתי מאויש מדגם MQ-9 ריפר.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית פרסמה הודעה לפיה התקיפה האמריקאית בוצעה "בהוראת הנשיא" וטענה כי סולימאני תכנן התקפות נוספות על דיפלומטים אמריקאים ואנשי צבא.
על פי ההודעה, סולימאני עמד מאחורי ביצוע הפיגועים בשגרירות האמריקאית בבגדאד, והריגתו נועדה להרתיע מתקיפות עתידיות.
לטענתו של דונלד טראמפ, ישראל הייתה אמורה להשתתף במבצע להריגתו של סולימאני, וכי בנימין נתניהו היה מעורב בכך באופן ישיר, אך התחרט וביטל את השתתפותה של ישראל יומיים לפני ביצוע הפעולה.
גופתו של סולימאני זוהתה באמצעות טבעת שענד על אצבעו.
מחירי הנפט העולמיים עלו מעט (ארבעה אחוזים) בעקבות התקיפה.
בנוסף, חוזים עתידיים על מניות אמריקאיות ומניות שהיו בעיצומו של המסחר באותה עת באסיה שינו כיוון, מעלייה קלה לירידה קלה ביום זה ונכסי "מקלט בטוח" כמו זהב, ואיגרות חוב עלו.
בעקבות התקיפה הפכה מלחמת העולם השלישית לנושא טרנדי בטוויטר.
באיראן איימו בנקמה כואבת על התקיפה.
דובר ממשלת איראן אמר כי הגוף הביטחוני העליון במדינה יקיים בקרוב ישיבה יוצאת דופן לדיון ב"מעשה הפשע הפלילי".
במשמרות המהפכה האסלאמית איימו בתקיפות טילים נגד מטרות אמריקאיות באזור, אך איימו גם לפגוע בישראל (המודיעין הישראלי נטל חלק בהריגת סולימאני).
בתגובה לאיומים האיראניים תגברה ארצות הברית את כוחותיה במזרח התיכון (בין השאר על ידי הצבת 3,000–4,000 חיילי מרינס נוספים בעיראק וסביב השגרירות) וטראמפ איים על האיראנים שכל פגיעה באמריקאים תענה בתגובה קשה.
בציוץ בטוויטר כתב טראמפ שארצות הברית גיבשה רשימה של 52 אתרי מפתח באיראן - כנגד 52 אמריקאים שנלקחו כבני ערובה בתקיפת שגרירות ארצות הברית בטהראן במהלך המהפכה האסלאמית באיראן ב-1979 - ואלה יותקפו אם איראן תעז לפגוע באמריקאים באזור.
ב-5 בינואר 2020 הודיעה איראן על ביטול התחייבויותיה בהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ועל כך שתתחיל להעשיר אורניום ללא הגבלה.
ב-8 בינואר 2020 התרסקה טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס זמן קצר לאחר שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני בטהראן.
בהתרסקות נהרגו 176 בני אדם.
הועלה חשד שההתרסקות נגרמה עקב פגיעת טיל איראני במטוס.
איראן סירבה תחילה לשתף פעולה בחקירת התקרית, אך בהמשך קיבלה אחריות על הפלת המטוס באמצעות טיל קרקע-אוויר.
ב-4 בינואר 2020 דווח על תקיפות אוויריות נוספות נגד מיליציות פרו-איראניות בעיראק, בהן נמנו הרוגים נוספים.
באותו יום שיגרו מיליציות פרו-איראניות רקטות ארטילריות ופצצות מרגמה אל מתחם שגרירות ארצות הברית בבגדאד ואל מספר בסיסים אמריקאיים, ופצעו מספר אמריקאים.
ב-5 בינואר 2020 דווח על מספר פצועים (ככל הנראה אזרחים עיראקים) ממתקפת רקטות ארטילריות על "האזור הירוק" בבגדאד שבו נמצאת שגרירות ארצות הברית.
ב-8 בינואר 2020 שיגרה איראן 12–15 טילי קרקע-קרקע לעבר שני בסיסים של חיל האוויר האמריקאי בעיראק (בסיס עין אל-אסד ובסיס בארביל), לא היו נפגעים ונגרם נזק מינורי.
המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, הכריז על שלושה ימי אבל, ונדר לנקום "נקמה קשה".
הנשיא חסן רוחאני הצהיר כי איראן "תנקום".
שר החוץ מוחמד ג'וואד זריף פרסם בטוויטר כי התקיפה הייתה "הסלמה מסוכנת ואווילית ביותר" ושחרר הצהרה לפיה "הברוטליות והטיפשות של כוחות הטרור האמריקניים בהתנקשות במפקד סולימאני ...
ללא ספק יהפכו את עץ ההתנגדות באזור ובעולם למשגשגים יותר."
מפקד משמרות המהפכה האסלאמית לשעבר, מוחסן רזאי, פרסם כי "סולימאני הצטרף לאחיו הקדושים, אך ינקום נמרצות באמריקה." באיראן נערכו הלוויות המונים לסולימאני, בבירה טהראן ובעיר הולדתו כרמאן.
בהלוויות השתתפו מאות אלפי איראנים ובהלוויה שהתקיימה בכרמאן נרמסו למוות לפחות 56 בני אדם.
התגובה העיקרית להריגתו היה תקיפת איראן כנגד ארצות הברית בעיראק, שהתרחשה בלילה שבין ה-7 בינואר ל-8 בינואר 2020, כאשר כוחות משמרות המהפכה האיראנים שיגרו טילים מאיראן לעבר בסיס חיל האוויר האמריקאי עין אל-אסד שבעיראק, במתקפה שלא דווח שהביאה לנפגעים אמריקאים.
ראש ממשלת עיראק עאדל עבד אל-מהדי גינה את התקיפות וקבע כי מדובר במעשה תוקפנות והפרת ריבונות עיראקית שתביא למלחמה בעיראק.
כמו כן אמר אל - מהדי כי סולימאני היה אמור להיפגש איתו באותו יום, וכי הוא פעל במשימת תיווך בין איראן לסעודיה במטרה להקל על המתיחות בין שתי המדינות.
בנוסף, הפרלמנט העיראקי הצביע בעד הוצאת כל הכוחות הזרים מעיראק.
מוקתדא א-סאדר, מנהיג התנועה הסאדריסטית ומיליציית גדודי השלום, התאבל ביום שישי על הריגתו של מפקד כוח קודס איראן קאסם סולימאני ומנהיגי המיליציה העיראקית בתקיפה אווירית של ארצות הברית בבגדאד והורה לחסידיו "להתכונן להגנת עיראק".
הנשיא דונלד טראמפ צייץ תמונות של הדגל האמריקני זמן קצר לפני שארצות הברית אישרה כי היא ביצעה את התקיפה.
שר החוץ מייק פומפאו צייץ סרטון בו לדבריו נראים העיראקים חוגגים את מותו של סולימאני ברחובות בגדאד.
סגן הנשיא לשעבר, ג'ו ביידן הזהיר מפני הסלמה נוספת וקבע כי טראמפ "פשוט השליך מקל דינמיט למדורה".
הסנאטור ברני סנדרס הצהיר ואמר כי "ההסלמה המסוכנת של טראמפ מקרבת אותנו למלחמה הרת אסון נוספת במזרח התיכון שעלולה לעלות אינספור חיים וטריליון דולרים נוספים".
מלקולם הונליין, סגן יו"ר המועצה בוועידת נשיאי הארגונים היהודיים הגדולים בארצות הברית, הצהיר באומרו "אני חושב שזה משתווה למיגורו של אוסאמה בן לאדן.
היה אחראי למותם של אמריקאים רבים ורבים אחרים."
שעות לאחר מותו של סולימאני, שגרירות ארצות הברית בבגדאד דחקה באמריקאים לעזוב את עיראק באופן מיידי "באמצעות חברת תעופה כל עוד אפשר, ואם לא מתאפשר, אז לעזוב למדינות אחרות דרך היבשה."
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שיבח את התקיפה האווירית ואמר שטראמפ "פעל בנחישות, בעוצמה ובמהירות".
הוא אשרר את הברית בין ישראל לארצות הברית ואמר ש"ישראל עומדת לצד ארצות הברית במאבקה הצודק לשלום, ביטחון והגנה עצמית".
שר החוץ ישראל כ"ץ שיבח גם כן את התקיפות ואמר "התקיפות האמריקניות הן נקודת מפנה במפה האזורית".
עוד הוסיף ואמר כי "אם האיראנים יטעו בהבנת מהותה ועוצמתה של ארצות הברית, הם יספגו מהלומות שלא ספגו מעולם".
בעקבות כך ומחשש לתגובת נקמה, הורה צה"ל לסגור כניסת מבקרים את אתר החרמון.
הקבינט המדיני-ביטחוני התכנס בראשותו של שר הביטחון נפתלי בנט, בעקבות היעדרותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו עקב פסגה שהתקיימה ביוון.
לאחר מכן קיצר ראש הממשלה את ביקורו וחזר לאחר כמספר שעות לישראל.
אנשי ציבור ופוליטיקאים רבים בישראל ברכו על הריגת סולימאני והביעו תמיכה בה.
לעומתם, כמה מחברי חברי הכנסת מהרשימה המשותפת - בהם עופר כסיף ועאידה תומא סלימאן - הביעו צער על הריגת סולימאני, וטענו כי המבצע "מסכן את חיי כל תושבי המזרח התיכון - איראנים, ישראלים וכל מי שנמצא ביניהם".
כמאל ח'טיב פרסם בדף הפייסבוק שלו "קאסם אתה היית עריץ ורשע ואללה נתן אותך בידי אדם עריץ ורשע ממך."
דובר משרד החוץ של הרפובליקה העממית של סין, ג'נג שואנג, הפציר בצדדים הרלוונטיים, ובמיוחד בארצות הברית, להישאר רגועים ולהפעיל איפוק כדי להימנע מהגדלת המתיחות.
שגרירות צרפת בטהראן שלחה הודעה בטוויטר המפצירה באזרחיה להתרחק מכינוסים ציבוריים ולהתנהג בזהירות ובשיקול דעת ולהימנע מלהצטלם במרחבים ציבוריים.
משרד החוץ של רוסיה אמר כי הריגתו של סולימאני תגדיל את המתיחות במזרח התיכון.
הסנאטור הרוסי קונסטנטין קוסצ'וב כינה את הריגתו של סולימאני "התרחיש הגרוע ביותר", וחזה תגמול איראני.
שר החוץ הבריטי דומיניק ראב תמך בתקיפה האמריקאית ואמר כי בריטניה תמיד הכירה באיום התוקפני שהציב כוח קודס האיראני בראשות קאסם סולימאני.
היא גם קוראת לכל הצדדים למנוע הסלמה במצב הקיים.
משרד החוץ הסורי פרסם הודעה המגנה בתוקף את ה"פיגועים".
ארגון חמאס, גינה את הריגת סולימאני ושלח תנחומים למשפחתו.
ארגון פת"ח גינה את הריגת סולימאני והגדיר אותה "פשע".
התקופה הקרחונית האחרונה התקיימה בכדור הארץ החל מלפני כ-115,000 שנה והסתיימה לפני כ-11,700 שנים, כחלק מסדרה של תקופות קרחוניות ובין-קרחוניות שהתחלפו במהלך עידן הקרח הרביעוני שנמשך 2.5 מיליון השנים האחרונות.
שיאה של התקופה הקרחונית האחרונה התקיים לפני כ-22,000 שנה אז הגיעו הקרחונים לגודלם המקסימלי.
בשלב זה התחיל אקלים כדור הארץ להתחמם באופן איטי, ולפני כ-16,000 שנה הואץ מאוד קצב ההתחממות.
כ-14,500 שנה לפני זמננו, חלה ירידה פתאומית בטמפרטורה העולמית למשך כ-1,500 שנה, במה שנקרא היונגר דרייס (Younger Dryas).
במהלך התקופה צנחו הטמפרטורות בחצי הכדור הצפוני באופן חד לרמות הקודמות, לפני ששוב עלו בחדות.
לפי הארכאולוגיה של המזרח התיכון, עולה שתופעה זו אירעה מיד לפני המהפכה החקלאית, במעבר מהתקופה האפיפלאוליתית לתקופה הנאוליתית.
מדענים מאוניברסיטת פוטסדם בגרמניה, שבחנו ב-2016 את התנאים שהובילו לשמונה התקופות הקרחוניות האחרונות, ובכללן התקופה הקרחונית האחרונה, מצאו שהתרחשותן נבעה מסטיות במסלול ההקפה של כדור הארץ סביב השמש, יחד עם ריכוז מסוים של פחמן דו-חמצני באטמוספירה.
סיומה של התקופה חל באותה פתאומיות כפי שהחלה, החל מ-11,700 שנה לפני זמננו חלה התחממות פתאומית, המסמנת את סוף התקופה הקרחונית האחרונה, סיום תקופת הפליסטוקן ותחילת ההולוקן (התקופה הבין-קרחונית הנוכחית).
ב-BBC ובערוץ דיסקברי שודרה הסדרה הדוקומנטרית בת שלושה הפרקים, ענקי עידן הקרח , ב-2013, מוגשת בידי החוקרת הבריטית ד"ר אליס רוברטס.
סדרה זו מציגה במחקרים לצד הנפשה של היצורים הגדולים, המגה-פאונה, שחיה בסוף הפליסטוקן בתקופה הקרחונית האחרונה.
התקיפה הישראלית באיראן אירעה ב-19 באפריל 2024, והותקף בה בסיס של חיל האוויר האיראני שנמצא ליד העיר אספהאן.
לפי דיווחי איראן, הייתה פגיעה בבסיס ללא נפגעים.
תחילה, ישראל לא אישרה שהיא התוקפת ולא מסרה מידע על התקיפה, אך בתקשורת הבינלאומית יוחסה התקיפה לישראל, כפעולת תגמול לתקיפה האיראנית על ישראל, ופורסמו פרטים על אופן ביצועה.
ב-18 בנובמבר 2024, חשף ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו במהלך נאומו בכנסת כי ישראל עמדה מאחורי התקיפה.
התקיפה כללה גם תקיפה בא-סווידא שבדרום סוריה.
על פי הפרסומים, צה"ל תקף באמצעות כטב"מים ומטוסי קרב של חיל האוויר.
ב-1 באפריל 2024 תקפה ישראל את מבנה הקונסוליה האיראנית בדמשק.
בתקיפה נהרג בריגדיר גנרל מוחמד רזא זאהדי, מפקד כוח קודס בסוריה ובלבנון ובכיר במשמרות המהפכה האסלאמית של איראן, ועמו נהרגו לפחות 16 בני אדם.
בתגובה תקפה איראן את ישראל בליל 14 באפריל (תקיפה שקיבלה את השם הבטחת האמת; בפרסית: وعده صادق).
התקיפה כללה 115–130 טילים בליסטיים, כ-185 כטב"מים ו-36 טילי שיוט.
במבצע הגנה נרחב, שקיבל את השם מבצע מגן ברזל, יירטו צה"ל והקואליציה הצבאית בהובלת ארצות הברית 99 אחוזים מהאיומים.
ב-19 באפריל 2024, ביום שישי, בסמוך לשעה ארבע בבוקר, ישראל תקפה מתקנים צבאיים של משמרות המהפכה על אדמת איראן.
ראשית השמידה ישראל מערכות מכ"ם באזור דרעא שבדרום סוריה, כדי לפנות מסדרון בטוח למטוסים התוקפים, ולאפשר ירי מטווח יעיל.
לפי העיתון "פייננשל טיימס", שלושה מטוסי תקיפה ירו טילי "אנקור כחול" משטח סוריה לעבר מערך ההגנה של המתקן הגרעיני בנתנז.
רקטות ההאצה של טילי אנקור כחול התנתקו מעל עיראק ונפלו דרומית לבגדאד.
ראש הטיל המשיך ופגע ביעדים באיראן מבלי שמטוסי חיל האוויר הישראלי התקרבו לשטח האווירי של איראן.
ברשת ABC דווח כי לפי גורמים אמריקניים, מטרת התקיפה בין היתר הייתה מכ"ם הגנה אווירית ליד אספהאן.
התקיפה בוצעה באמצעות ירי של שלושה טילים ממטוסי קרב - שכוונו למערך ההגנה של המתקן בנתנז.
בנוסף, לפי דיווחים, ישראל תקפה באמצעות טילים ששוגרו מחוץ לשטחה האווירי של איראן, וכטב"מים ששוגרו מתוך שטח המדינה.
שלושה גורמים באיראן אישרו ל"ניו יורק טיימס" שנגרם נזק לבסיס.
לאחר האירוע, המרחב האווירי בטהראן נסגר זמנית, ונפתח.
במהלך הלילה דווח גם על תקיפות שבוצעו בסוריה ובעיראק.
לפי תמונת לוויין, נגרם נזק לסוללת טילי קרקע-אוויר מסוג S-300 האחראית על הגנת המתקן הגרעיני בנתנז.
בדיווח בניו יורק טיימס נכתב כי ישראל עשתה בתקיפה באיראן שימוש בנשק בעל טכנולוגיה מיוחדת שאפשרה לו לחמוק ממערכות המכ"ם והגילוי האיראניות, ולפגוע בהצלחה במערכת ההגנה האווירית הסמוכה למתקן הגרעיני בנתנז.
התקיפה בבית הספר אל-עודה התרחשה ב-9 ביולי 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
באירוע, צה"ל התקיף את פתח בית הספר "אל-עודה" בעבסאן אל-כבירה שבנפת ח'אן יונס, כשבאזור היו אוהלים של עקורים.
בהתקפה נהרגו 31 פלסטינים ועוד כ-53 נפצעו.
לפי דובר צה"ל, מטוס קרב תקף מחבל חמאס שהשתתף בטבח שבעה באוקטובר.
נמסר כי "נבדקים דיווחים" בנוגע לפגיעה באזרחים.
ב-9 ביולי 2024, צה"ל התקיף את פתח בית הספר "אל-עודה" בעבסאן אל-כבירה.
פצצת GBU-39 בקוטר קטן מתוצרת ארצות הברית שימשה את הצבא בהתקפה.
דובר צה"ל מסר כי "מטוס קרב תקף באמצעות חימוש מדויק מחבל מהזרוע הצבאית של חמאס שהשתתף, בין היתר, בטבח הרצחני שביצע חמאס ב-7 באוקטובר בעוטף".
הצבא לא פרסם פרטים על זהותו של מחבל החמאס.
לפי עד ראייה שישב סמוך לשטח בית הספר בזמן התקיפה, מטוס קרב עף מעליו וירה טיל לעבר קבוצת צעירים שישבו באינטרנט קפה.
באזור היו אוהלים של עקורים, ובהתקפה נהרגו 31 פלסטינים ועוד כ-53 נפצעו.
לפי גורמים רפואיים ברצועה, מרבית ההרוגים היו נשים וילדים.
אל-ג'זירה הציגה מספר סרטונים מהאסון ומתוצאותיו, כולל סרטון אחד המציג ילדים משחקים כדורגל בחצר בית הספר כאשר "בום פתאומי הרעיד את האזור", ולאחר מכן ניתן לראות "גופות מרוסקות שוכבות על הקרקע בין פסולת".
סרטון אחר הציג ילד שישב מחוץ לחדר המתים וסיפר כי הוא היחיד במשפחתו ששרד את המתקפה.
התקיפה בבית הספר א-תאבעין התרחשה ב-10 באוגוסט 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
באירוע, צה"ל תקף מפקדה צבאית של ארגון הטרור חמאס אשר מוקמה בבית הספר "א-תאבעין" בעיר עזה שבמרכז הרצועה.
דובר צה"ל פרסם את שמותיהם ותמונותיהם של 31 מחבלי חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שלדבריו פעלו במתחם ונהרגו במהלך התקיפה.
משרד הבריאות של ממשל חמאס ברצועת עזה דיווח כי 93 פלסטינים נהרגו במתקפה.
התקיפה הובילה לגינויים חריפים ולביקורת בינלאומית.
ב-10 באוגוסט 2024 תקף כלי טיס של חיל האוויר הישראלי את בית הספר "א-תאבעין" בעזה.
התקיפה בוצעה על ידי שלושה חימושים.
לפי דובר צה"ל, מפקדה צבאית של חמאס מוקמה בתוך מתחם בית הספר, והתקיפה כוונה נגדה.
דובר צה"ל פרט את שמותיהם ותמונותיהם של 31 אנשי חמאס וג'יהאד אסלאמי שלדבריו פעלו במתחם ונהרגו במהלך התקיפה, בהם מפקדים בכירים.
וציין כי מתחם בית הספר שימש מחסה לתושבי העיר, וחמאס ניצל אותם כמגן אנושי.
לדברי דובר צה"ל טרם התקיפה ננקטו צעדים כדי לצמצם את הסיכוי לפגיעה באזרחים.
חמאס הכחיש שאנשיו פעלו באזור.
משפחות של הרוגים שתמונותיהם פורסמו הכחישו שהיה להם קשר לחמאס או לג'יהאד האסלאמי.
על פי טענות מהרצועה, התקיפה אירעה בזמן תפילת השחר כשבמקום שהו עקורים רבים.
משרד הבריאות של רצועת עזה דיווח כי 93 נהרגו בתקיפה, בהם 11 ילדים ושש נשים.
אל-ג'זירה טענה כי למעלה מ-100 נהרגו.
דובר צה"ל טען כי מספרי ההרוגים שפורסמו מוגזמים.
התקיפה בוצעה באמצעות שלושה חימושים מדויקים, שעל פי גורמי המקצוע לא יכלו להסב נזק שתואם לדיווחי הנפגעים של משרד ההסברה בעזה.
יתרה על כך, כתוצאה מהתקיפה לא נגרם נזק מהותי למתחם בו התכנסו המחבלים כפי שנראה בתצלום המתחם לאחר התקיפה.
תחקיר של אל-ג'זירה, לעומת זאת, טען כי צה"ל תקף בצורה שתביא למספר גבוה של הרוגים.
התחקיר הטיל ספק בטענות רבות של צה"ל.
לפי תמונות וסרטונים שפורסמו ברשת "אל-ג'זירה", גופות רבות באזור נמצאו חרוכות, במצב קשה וקטועות גפיים.
איש צוות רפואי סיפר על גופות שעלו באש כתוצאה מהשרפה שפרצה לאחר התקיפה.
ב-29 באוקטובר 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, תקף צה"ל בבית לאהיא שבצפון רצועת עזה בניין מגורים ששימש מקלט עבור בני משפחה מורחבת.
על גג הבניין זוהה, לדברי צה"ל, תצפיתן של האויב.
בתקיפה נהרגו 134 פלסטינים, מתוכם 132 בני משפחה אחת, בהם עשרות ילדים, קשישים ונשים הרות.
האירוע סוקר בהרחבה בכלי תקשורת רבים ברחבי העולם.
ב-6 באוקטובר 2024 נכנס צה"ל לפעול בבית לאהיא ובג'באליה.
האזרחים הנמצאים בעיר נקראו לעזוב, וצה"ל הטיל מצור על העיר ומנע כניסת סיוע הומניטרי לעיר.
במהלך הלחימה צה"ל פעל בעוצמה נגד מבנים שזוהתה בהם פעילות שנחזתה כעוינת, ובמסגרת זאת נהרגו רבים מקריסת מבנים.
בחוצות העיר נצפו עשרות גופות של הרוגים ברחובות.
ב-26 באוקטובר 2024 דווח על הרוגים רבים בתקיפה של חמישה מבנים בבית לאהיא.
התקיפה האווירית התרחשה לפנות בוקר.
הבניין בן חמש הקומות שימש מקלט עבור בני משפחה מורחבת ושכניהם.
בליל התקיפה הוא שימש מחסה לכ-200 איש.
בתקיפה נהרגו 132 מבני המשפחה, יחד עם עוד שני חברים שתפסו איתם מחסה.
למעלה מ-40 אחוז מההרוגים היו ילדים, ועשר משפחות גרעיניות נמחקו לחלוטין.
הקורבן הצעיר ביותר הייתה תינוקת בת שישה שבועות בלבד.
תמונות וסרטונים מהזירה הראו גופות מרוטשות של נשים וילדים.
ביום שלאחר התקיפה נקברו למעלה מ-100 מבני המשפחה בקברי אחים.
לטענת צה"ל, שסירב לפרסם ראיות ויזואליות, על גג הבניין שהותקף שהה "תצפיתן של האויב" שהיווה איום על הכוחות, התקיפה לא הייתה מתוכננת, והכוחות לא היו מודעים לכך שהבניין משמש מקלט לעקורים.
כמו כן נאמר שהשטח פונה על ידי צה"ל ומהווה אזור לחימה פעיל.
לדברי אחד השורדים, השכונה הייתה נתונה לירי אינטסיבי של חיילי צה"ל, ומל"טים צבאיים ריחפו באופן תדיר מעל בתיהם, מה שהפך כל תנועה במרחב למסוכנת במיוחד.
דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית, מת'יו מילר, דרש הסבר לתקיפה, אותה כינה "מזעזעת", והתייחס למספר הגבוה של הקורבנות הילדים.
דובר משרד זכויות האדם של האו"ם, ג'רמי לורנס, אמר כי האו"ם "מזדעזע" מהתקיפה, שאותה כינה "אחת התקיפות הקטלניות ביותר בעזה זה כמעט שלושה חודשים".
חלק מקרבנות התקיפה וכלי התקשורת תיארו את האירוע כפוגרום, בשל האופי המאורגן של המתקפה, העובדה שהתרחשה בבית כנסת, וכישלונה של המשטרה למנוע את האלימות למרות ההתרעות המוקדמות.
מאז שנת 2006 מתקיים מדי שנה במסגרת אירועי יום הזיכרון טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני המשותף לישראלים ולפלסטינים.
מאז שנת 2007 מארגנת את הטקס תנועת "לוחמים לשלום" בשיתוף "פורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני".
בטקס משתתפים ישראלים ופלסטינים ששכלו בני משפחה במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני, והמסר העיקרי שלו הוא קריאה לסיום מעגל הדמים.
קיומו של טקס זיכרון משותף לישראלים ופלסטינים מעורר ביקורת מצד גופי ימין שונים, ומארגני הטקס נאלצו להתמודד עם הפגנות וניסיונות למנוע אותו.
בעבר התקיים הטקס בפארק הירקון בהשתתפות אלפי ישראלים ופלסטינים שרכשו כרטיסים לאירוע, אולם מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל הוא פתוח למוזמנים בלבד, באולמות שמיקומם אינו חשוף לציבור, ומשודר לציבור הרחב באינטרנט.
יש מוסדות ועסקים, כגון בתי כנסת ובתי קפה, שמקיימים אירועים של צפייה משותפת בטקס.
בית הכנסת הרפורמי עצמו הותקף פעמים רבות, לפחות משנת 2010. במקרים רבים רוססו כתובות נאצה על קירות בית הכנסת, ומספר פעמים אלמונים השליכו לעברו סלעים וניפצו חלונות, והשאירו מכתבי איום.
בשנת 2025 התקיים הטקס במקביל ביפו ובעיירה בית ג'אלה הסמוכה לבית לחם.
בבית הכנסת הרפורמי ברעננה נערכה הקרנה של טקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני במסגרת אירועי יום הזיכרון.
בצהרי ערב יום הזיכרון רחלי בן ארי סקעת, יושבת ראש סניף הליכוד ברעננה, קראה לפעילי ימין לעצור את הטקס.
לקראת האירוע פורסם פוסט של ארגון הימין הקיצוני "בצלמו", בראשות שי גליק ובו נכתב: "לא נותנים לתומכי הטרור להיכנס לרעננה".
על פי תחקיר הארץ ארגון זה יזם את ההפגנה.
המודעה הציגה את האירוע כ"שוויון בין חיילי צה"ל למחבלי נוחבה", וחלקה העליון עוצב כאילו טיפטף "דם" מהכותרת.
היא הופצה במהירות בקבוצות ימין קיצוני וברשתות על ידי פעילים וקבוצות ימין קיצוני.
כ-200 פעילי ימין וימין קיצוני הקיפו את בית הכנסת, תוך קריאות "מוות למחבלים".
הפעילים ירקו והכו את משתתפי הטקס, זרקו לעבר בית הכנסת אבנים וחזיזים.
המפגינים איימו באלימות ותקפו אנשים שרצו להגיע לבית הכנסת, וחלק מהם נבהלו וברחו, בעידוד השוטרים שהציעו למי שרצה להיכנס לברוח מהמקום.
חלק מהמשתתפים נפצעו ממהלומות ושריטות בדרכם פנימה.
השוטרים במקום היו מעטים ולא ביצעו מעצרים או לקחו את פרטי האנשים הפוגעים.
בהקרנת הטקס נכחו כ-80 אנשים, ולאחריה הצופים חששו לעזוב את המבנה.
הם יצרו קשר עם גורמים שונים כמו המשטרה, עיתונאים, ופעילים בבקשת הגנה וחילוץ מהמקום.
לאחר זמן מה הגיעו כוחות משטרה נוספים לבית הכנסת ואמרו למשתתפי הטקס שעליהם להישאר באולם מחשש שיעשה בהם לינץ'.
שמואל ווגמן, סגן וממלא-מקום ראש עיריית רעננה, היה בטקס שנערך ביד לבנים, והגיע לבית הכנסת בעקבות טלפונים שקיבל על האלימות במקום.
הוא טען כי "יש בחוץ המון שמרביץ, זורק אבנים, פוגע בכל מי שיוצא.
המשטרה הוציאה אנשים מבית הכנסת, וליוותה אותה לרכבים.
זה מאוד מפחיד, אלימות של ממש.
דברים שאתה לא יכול לדמיין שקורים פה.
זה ממש פוגרום לשמו, מזעזע".
רונית וינטראוב, סגנית ראש עיריית רעננה, הגיעה לבית הכנסת לאחר הטקס המרכזי בעיר, וביקשה לעצור את ההפגנה.
לטענתה "ברגע אחד הייתי מוקפת באנשים שצורחים, התחילו לתת לי מכות ברגליים, יריקות.
זה מפחיד שזה קיים ברעננה ובמדינת ישראל.
זה הרגיש סוג של פוגרום".
במהלך האירוע הותקפה גם מכוניתה של מדריכה שעטתה חיג'אב, שליוותה דיירת במעון לאנשים עם מוגבלויות השוכן סמוך למקום, בנוכחות שני שוטרים שעמדו במקום.
אחרי שכוחות משטרה נוספים הוזעקו למקום הגיע מניין השוטרים לכ-200 והם חילצו את משתתפי הטקס בקבוצות של כ-5 אנשים.
המפגינים המשיכו לזרוק אבנים, להכות ולירוק, ונשים מבוגרות נפצעו מיידוי אבנים.
נותצה שמשת הרכב בו נסעה רבת הקהילה וסמנכ"לית התנועה הרפורמית פונתה לחדר המיון, לאחר שנפגעה מהשלכת אבן אל מכוניתה.
במהלך הפינוי נפצעו גם ארבעה שוטרים באורח קל.
המשטרה עצרה 3 חשודים בהתפרעות, בהמשך הערב הם שוחררו לבתיהם.
אחד מהם שוחרר למעצר בית עקב התנהגות פרועה במקום ציבורי.