tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרפז פעל למען עבודה עברית, עסק בפעילות חלוצית חקלאית ובסלילת כבישים, והיה למנהיג פועלים.
על רקע מצוקתם הקשה של הפועלים בפתח תקווה, היה מיוזמי ומקימי קבוצת "אחווה" לעבודה קבלנית, בשנת 1913. קבוצת "אחווה" התקשרה עם המעסיקים על בסיס חוזים ארוכי טווח, וזאת בשונה מן התפיסה המקובלת אז של שכירי יום.
קבוצת "אחווה" הייתה להצלחה, ובעקבותיה קמו עוד קבוצות קבלניות ברחבי הארץ.
בתקופה זאת היה הרפז מן הדוברים המובהקים לטובת היידיש, שפת אמו, בה ראה שורש נפשו ורוחו.
עמדתו השתנתה בעקבות החלטה של חברת עזרה לאסור על השימוש בשפה העברית בטכניון (מלחמת השפות).
בשנת 1914 נבחר למרכז "הפועל הצעיר".
במלחמת העולם הראשונה פעל להקלת מצוקתם של הפועלים היהודים.
במהלך המלחמה הואשמו 10 מפועלי פתח-תקווה בריגול למען בריטניה, ונדרשו להסגיר עצמם לשלטונות.
הרפז התלווה אליהם לחקירה ביפו בתור ראש הפועלים.
ה-11 הושמו בכלא העות'מאני בדמשק.
שלושה מהם מתו בכלא, ועל-שמם נקרא קיבוץ גבעת השלושה שליד פתח-תקוה.
בעת ששהה בכלא, נפטרו אשתו ובנו הרך, ברעב ובמלריה ששררו אז בפתח-תקוה.
עם שובו מדמשק היה ממייסדי מפלגת "אחדות העבודה" ומראשיה (1919), ונמנה עם מייסדי ההסתדרות הכללית וקופת חולים.
נבחר לחבר הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, ציר לאספת הנבחרים וחבר "הוועד הלאומי".
מראשית תקופת המנדט הבריטי עסק ברכש נשק ובהעברת עולים בלתי-לגאליים לארץ והיה חבר בוועד העולמי הזמני של "החלוץ".
ב־1926 נבחר לחבר המרכז החקלאי ומנהל מחלקת המושבות בו.
המשיך בפעילותו לארגון הפועלים החקלאיים במושבות.
ממייסדי "יכין" ו"חק"ל" וחבר בהנהלותיהם.
מתחילת מלחמת העולם השנייה ועד סיום המנדט הבריטי שימש צינור להעברת כספים מחו"ל לההגנה ולפלמ"ח.
זאת תוך ניצול תפקידיו במרכז החקלאי בהקשר ליבוא של ציוד חקלאי כבד ושל יצוא תוצרת חקלאית.
שימש מתווך בין אליהו גולומב ואנשי לח"י וכן בין אנשי ההגנה לאנשי האצ"ל.
עם הכרזת המדינה נבחר לציר האספה המכוננת, והיה חבר הכנסת הראשונה מטעם מפלגת פועלי ארץ ישראל.
פרסם בעיתונות התקופה גם תחת שמות העט "גנן", "גנני", ו"נ.
לכבוד 50 שנות עלייתו לארץ ישראל, החליטה מועצת פועלי פתח תקווה על הקמת מפעל תרבותי מקצועי לכבודו.
מועצת הפועלים רכשה מבנה שנקרא קודם לכן "בית האורז" והסבה את שמו לבית נטע (הרפז), מרכז לתולדות כיבוש העבודה וידע הסתדרותי שעל יד מועצת פועלי פתח תקווה.
הבית שימש בימי מלחמת העצמאות כלשכת גיוס ונחנך במאי 1951 כבית האורז של אגודת האורז.
בבית התקיימו תערוכות שונות וכינוסים שנגעו לענף פרי ההדר.
הבית נחנך על ידי נשיא המדינה במאי 1961. הבית הציג תערוכות שונות על העליות לארץ ישראל, והכיל ספריה שכלל אגף לתולדות תנועת העבודה בארץ ישראל ואגף של ספרייה חקלאית.
כן קיים חוג של פנסיונרים וחוגי שחמט.
נטע ריבקין (נולדה ב-19 ביוני 1991) היא מתעמלת אמנותית ישראלית לשעבר.
ריבקין היא הישראלית הראשונה שזכתה במדליה באליפות העולם בהתעמלות אמנותית, לאחר זכייתה במדליית ארד בתרגיל החישוק (מונפלייה 2011) והישראלית הראשונה שזכתה במדליה באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית, לאחר זכייתה במדליית כסף בתרגיל האלות (מינסק 2011).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה במקום שביעי בגמר קרב רב ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא נשאה את דגל ישראל בטקס הפתיחה.
ריבקין נולדה ב-1991 וגדלה בפתח תקווה, לוורוניקה וארקדי שעלו מסנט פטרבורג שברוסיה באותה שנה.
היא החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית בגיל 5 וחצי, בקבוצת מכבי תל אביב, בהדרכתה של אלה סמופלוב.
בשנת 2007 סיימה במקום 13 באליפות אירופה שנערכה באזרבייג'ן.
עוד באותה שנה זכתה במקום 20 באליפות העולם שנערכה ביוון.
בעקבות הישגים אלה וגילה הצעיר החליט הוועד האולימפי לצרף אותה למשלחת הישראלית לאולימפיאדת בייג'ינג (2008), אף שלא השיגה את הקריטריון האולימפי הישראלי, כאחת משלושה ספורטאים צעירים.
ריבקין הייתה הספורטאית הצעירה ביותר במשלחת הישראלית לאולימפיאדת בייג'ינג, וסיימה במקום 14.
באליפות העולם שהתקיימה במיה שביפן בשנת 2009 סיימה במקום 14 בתחרות הקרב-רב.
במרץ 2010 זכתה ריבקין במדליית ארד בתרגיל הכדור בתחרות שנערכה בפורטוגל במסגרת סבב גביע העולם.
חודש לאחר מכן זכתה במדליית ארד בתרגיל החישוק בסבב גביע העולם שנערך בצרפת.
באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית שנערכה בברן באפריל 2010, סיימה ריבקין במקום חמישי בתחרות קרב-רב בתוצאה של 108.400 נקודות.
היא פתחה בתרגיל החישוק בתוצאה של 26.750 נקודות, השיגה בתרגיל החבל תוצאה של 27.350 נקודות, בתרגיל הכדור 27.250 נקודות ובתרגיל סרט צברה 27.050 נקודות; בכך זכתה בדירוג הגבוה ביותר שהשיגה עד אז מתעמלת ישראלית בתחרות הקרב-רב שכוללת את ארבעת המכשירים.
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית שנערכה במוסקבה בספטמבר אותה שנה, סיימה במקום 11 בקרב-רב, ועלתה לראשונה לגמר בתרגיל הכדור, בו סיימה במקום שביעי.
באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית שנערכה במינסק במאי 2011 זכתה ריבקין במדליית כסף בתרגיל האלות (27.900 נק'), אחרי ליובוב צ'רקשיינה מבלארוס (28.300 נק') ולפני אלינה מקסימנקו מאוקראינה (27.525 נק') ובכך הייתה למתעמלת הישראלית הראשונה שזכתה במדליה בתחרות זו.
נוסף לכך, סיימה במקום חמישי בתרגיל הכדור (27.5 נק'), במקום שביעי בתרגיל הסרט (26.975 נק') ובמקום שביעי בתרגיל החישוק (27.225 נק').
באליפות העולם שנערכה במונפלייה שבצרפת בספטמבר 2011 זכתה ריבקין במדליית ארד בתרגיל החישוק (28.000 נק'), אחרי יבגניה קנייבה ודריה קונדקובה מרוסיה, ובכך הייתה למתעמלת האמנותית הישראלית הראשונה שזכתה במדליה באליפות העולם.
לאחר הזכייה אמרה: "יש לי רצון עז להביא עוד הישגים למדינה הקטנה והיפה שלנו".
נוסף לכך, סיימה במקום חמישי בתרגיל האלות (27.950 נק'), במקום שביעי בתרגיל הכדור (27.375 נק'), ובמקום שמיני בתרגיל הסרט (26.450 נק').
בגמר תחרות קרב-רב ביצעה מספר טעויות וסיימה במקום עשירי (107.925 נק'), לאחר שבמוקדמות דורגה במקום שביעי.
הישג זה הספיק כדי לעמוד בקריטריון אולימפי שנדרש ממנה כדי להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012), שהייתה האולימפיאדה השנייה שלה.
באולימפיאדה קבעה ריבקין את הישג השיא למתעמלת ישראלית עד אז כשעלתה לגמר הקרב רב וסיימה במקום השביעי.
מאוחר יותר נשבר השיא על ידי לינוי אשרם שזכתה במדליית זהב בטוקיו (2020).
ביוני 2014 סיימה במקום הרביעי בתחרות קרב רב באליפות אירופה בבאקו, אזרבייג'ן.
ביוני 2015 זכתה ריבקין במדליית ארד בתרגיל החישוק במשחקים האירופיים (2015) שהתקיימו בבאקו, אזרבייג'ן.
באליפות העולם שנערכה בספטמבר 2015 הגיעה ריבקין לשלושה גמרים, בקרב-רב, בחישוק ובכדור.
בקרב-רב סיימה במקום שביעי (הישג שיא למתעמלת ישראלית עד אז).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא סיימה במקום שישי בתרגיל עם כדור ובמקום שמיני בתרגיל עם חישוק, לאחר שבמהלך התרגיל איבדה פעמיים שליטה בחישוק.
ריבקין סיימה את מוקדמות הקרב רב במקום 13 ולא העפילה לגמר.
ב-22 בדצמבר 2016 הודיעה ריבקין על פרישה.
כיום ריבקין מתגוררת בגבעתיים, ובשנת 2017 הצטרפה לעיריית גבעתיים כדי לקדם את תחום הספורט בעיר.
היא למדה ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
כיהנה כיו"ר ועדת הספורטאים בוועד האולימפי הישראלי, עד למינוי היו"ר החדש שחר צוברי בספטמבר 2021.
בשנת 2023 החלה קריירה חדשה כמאמנת מנטלית, מרצה לחוסן מנטלי ומצוינות בספורט בעסקים ובחיים ומנחת כיתות אמן ברחבי העולם.
ריבקין הייתה חברה בוועדת הפרס של פרס ישראל בתחום ספורטאים מצטיינים לשנת 2024.
היא שיחקה בקבוצת מכבי חיפה, תחת הדרכתו של המאמן עדי ולפמן.
בגיל 13 עברה עם משפחתה לאוקספורד, אנגליה עקב עבודתו של אביה, שם המשיכה באימוניה.
לארץ חזרה כהן דרך תחרות שמונה האומות, שנערכה בקיאסו, שווייץ באפריל 1989 וסיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:17.06 דקות (שיאי גילאי 14–17) ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:54.08 דקות.
בתחרות השחייה של המכביה ה-13 שנערכה שבוע לאחר מכן קבעה כהן את שיאה הישראלי הראשון (שיפור לשיא של אירית אפרתי) במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.83 דקות כשזכתה במדליית זהב בתחרות לנערות.
בשלב המוקדמות היא שיפרה את השיא הישראלי בפעם הראשונה והעמידה אותו על 1:15.38 דקות.
למחרת בבוקר, כבר בשלב המוקדמות החזירה לעצמה אפרתי את השיא הישראלי הטרי של כהן והעמידה אותו על 1:14.60 דקות.
בתחרות השחייה "משחה נועם", (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בסוף חודש דצמבר אותה שנה קבעה כהן שני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 33.79 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.29 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 11 שנים וחודשיים ונישבר על ידי מירב שיקלר ממכבי תל אביב כפר המכביה.
בתחרות שחייה שנערכה בדורטמונד, גרמניה בינואר 1990 קבעה כהן במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 34.57 שניות, שיא זה החזיק מעמד 10 שנים לאחר שנישבר על ידי מירב שיקלר.
בתחרות שמונה האומות, שנערכה באוסלו, נורווגיה באפריל אותה שנה זכתה כהן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.02 דקות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בדנקרק, צרפת בסוף יולי אותה שנה סיימה כהן במקום 17 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.39 דקות.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-14 שנערכו בווינגייט במאי 1991 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:14.22 דקות, כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:14.50 דקות, שיפור לשיא של אירית אפרתי (1:14.60 דקות).
שיא זה החזיק מעמד 8 שנים וחצי ונישבר על ידי לימור מרמלשטיין מקבוצת ירושלים רבתי.
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.49 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:28.46 דקות, לפני נלי טוסגי (2:30.35 דקות) ואורת בש, שתיהן מהפועל נהריה.
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.65 דקות, אחרי בת אגודתה סילבי יעקובסון (2:44.59 דקות) ולפני יערה בן ליש מהפועל גליל עליון (2:49.59 דקות)
בתחרות השחייה משחה נועם, (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בסוף דצמבר 1991 קבעה כהן שני שיאים ישראליים.
במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.28 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:34.04 דקות, שיאים אלו החזיקו מעמד 7 שנים וחודש ונישברו על ידי מרמלשטיין.
בגביע חיפה הבינלאומי בשחייה שנערך בתחילת חודש פברואר בשנת 1992 ניצחה כהן בשלושה משחים, חרף שפעת ממנה סבלה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי אותה שנה, זכתה כהן במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה יחסית חלשה עבורה של 1:17.29 דקות, חרף בעיות אימון באגודתה, ולא הצליחה לקבוע את הקריטריון למשחקים האולימפיים.
נטע זגגי (24 בינואר 1947 – 3 בספטמבר 2017) הייתה פרופסור מן המניין בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.
נטע זגגי נולדה בנשר שליד חיפה, עברה עם משפחתה לבת גלים ב-1952. היא בתו של חוקר המקרא פרץ סנדלר, שהנחיל לה השכלה ספרותית רחבה ועורר בה עניין מיוחד בספרות יוון ורומא.
כילדה פרסמה שירים בדבר לילדים וכן רשימות במעריב לנוער, תחת שם נעוריה נטע סנדלר.
בהיותה בת עשרים, יצא לאור ספר שיריה "כנזירה חמת שער" בהוצאת עקד (1967).
למדה לתואר ראשון לימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב, כחוג יחיד מורחב (במסלול מצורף של לימודי הלשון והספרות היוונית והרומית) בשנים 1967–1970 וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה.
בין השנים 1970–1972 לימדה לטינית באוניברסיטת ת"א ובד בבד שמשה אסיסטנטית של פרופ' חיים רוזן.
ב-1972 נשלחה, על ידי אוניברסיטת ת"א ללימודי דוקטורט, במסלול ישיר, באוניברסיטת אוקספורד, תחת הנחייתו של פרופסור סר יו לויד-ג'ונס.
נושא עבודת הדוקטורט היה: "מסורת ומקוריות אצל פלאוטוס: מחקרים במוטיבים של אהבה בקומדיה הפלאוטינית".
לאחר שובה לישראל החלה ללמד בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.
ב-1977 מונתה למרצה ו-ב-1981 מונתה למרצה בכירה.
ב-1986 הועלתה לדרגת פרופסור חבר וב-1995 - לפרופסור מן המניין.
במרוצת שנות עבודתה שהתה בשבתון בוולפסון קולג' באוקספורד (1987-8) ובאוניברסיטת גורג'טאון בארצות הברית (2006-7).
נטע זגגי עמדה בראש המחלקה ללימודים קלאסיים (1996-1994) ושימשה כעורכת בכתב העת Scripta Classica Israelica) (2002-2000).
ב-2008 יצאה לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב.
התגוררה בכוכב יאיר, והייתה נשואה לגדי זגגי ולהם שלושה ילדים.
נפטרה ב-3 בספטמבר 2017 בגיל 70, והובאה למנוחות בבית העלמין של כוכב יאיר .
במוקד מחקריה של נטע זגגי עומדות הקומדיה היוונית ה"עתיקה" (אריסטופאנס), הקומדיה ההלניסטית היוונית המכונה "חדשה" (מנאנדרוס - 344/3-292/1 לפנה"ס - ומחברי קומדיות אחרים), ועיבודיה הרומיים המאוחרים (על ידי פלאוטוס – 205-184 לפנה"ס לערך - טרנטיוס – זמן כתיבתו בסביבות 166-160 לפנה"ס - ומחזאים רומים נוספים).
כמו כן, עסקה נטע זגגי בתחומי מחקר רחבים ומגוונים: השירה ההלניסטית, ובכלל זה השירה הבוקולית (שירת-רועים) של תאוקריטוס ואפיגרמות האהבה באנתולוגיה היוונית המציגות מגוון עשיר של מטפורות ארוטיות המתארות את ייסורי האוהב, ייסורי הנפש עצמה בנפרד מהאוהב, וייסוריו של ארוס האל עצמו כקורבן לתשוקותיו.
כמו כן, עסקה זגגי בחוק וחברה ביוון ורומא בראי הספרות הקלאסית, בספרות האהבה היוונית והרומית, בשירה הלירית היוונית העתיקה ובתחומי עניין נוספים, כגון סוגת מחזה הסטירים, שאין מרבים לטפל בה.
במסגרת מחקרה בחנה נטע זגגי את המקורות הספרותיים היווניים השונים (הקומדיה לסוגיה, הטרגדיה, האפיגרמה ההלניסטית והנובלות) - במנעד רחב מאוד – למן הומרוס ועד למחברי הנובלות המאוחרים.
בחינה זו התבססה על השוואות מיתולוגיות (שבחלקן חמקו מעיני פרנקל) מבחינה תחבירית, צורנית, עיצובן הלשוני ומיקומן הדרמטי בעלילה.
בעקבות בחינה זו, הציעה זגגי הערכה מחודשת של הטיעונים והמסקנות של פרנקל, שעיקרה הבלטת תלותו של פלאוטוס במקורותיו היווניים.
אולם, אף שמבחינה תוכנית גרסה זגגי שפלאוטוס שואב את השראתו ממסורות יווניות, הבליטה את מקוריותו בשני תחומים: האחד, באופן שבו הוא הופך את המונולוגים, שהופיעו במשקל היאמבי במחזות היווניים, לשירי אהבה מוזיקליים (במשקלים שונים) בעיבודיו הלטיניים למחזות אלה.
והשני, באופן שבו מציג פלאוטוס מוטיבים של אהבה באמצעות טרמינולוגיה משפטית כאמצעי קומי מובהק.
היבט מקורי זה של השיח המשפטי של פלאוטוס, זכה להרחבה בכמה ממאמריה.
בספרה "הקומדיה של מנאנדר: מוסכמה, גיוון ומקוריות" (The Comedy of Menander: Convention, Variation & Originality ) העבירה נטע זגגי את מוקד מחקרה מהבימה הרומית למקורות היווניים.
בעיניה, יוצר המחזאי היווני מרחב מיוחד שבו נפגשים הקומדיה וחיי היומיום.
אמצעי אומנותי נוסף, אותו מבליטה זגגי, הוא העמדתם זה בצד זה של שתי נקודות מבט דרמטיות: האחת המשקפת את התנהגות הדמויות באופן טבעי וריאלי, על פי המוסכמות החברתיות בנות-הזמן, והשנייה – המכילה מימד מיתולוגי כביכול, המשולב במהלכם הריאלי של האירועים.
ניתן להניח שאמצעי זה קנה את לבם של הצופים המתוחכמים יותר, אלה שגדלו באווירה של ספקנות כלפי הערכים הדתיים המסורתיים.
סוגת מחזה הסאטירים – המחזה "איכנאוטי" לסופוקלס
מצביעה נטע זגגי על קשר מהותי בין המחזה "איכנאוטי" לסופוקלס לבין מסורת הקומדיה העתיקה, קשר שסופוקלס מיטיב לנצלו לצרכיו.
מחקר השוואתי דומה לגבי חלקים אחרים של מורשת מחזה-הסאטירים עשוי לסייע לביסוסה של ההנחה בדבר העדר קו מפריד ברור בשימוש במוטיבים, באפיון דמויות, במצבים ובמבעים דרמטיים בין הסוגה של הקומדיה לבין זה של המחזה הסאטירי, דהיינו, בין שני סוגי הדרמה שה"יסוד המצחיק" הוא מטרתם המשותפת.
עד כמה עמוקה ומושרשת הייתה החפיפה הנושאית בין הדרמה הקומית והסאטירית, ניתן ללמוד מעצם העובדה, שיצירות של משוררי הקומדיה העתיקה והתיכונה הופיעו בחלקן תחת הכותרת Satyroi, כאילו מדובר במחזות-סאטירים "נורמטיביים".
עולמו הפיוטי של "איכנאוטי", סאטירי וקומי בעת ובעונה אחת, מדגים היטב את פירותיה הברוכים של חפיפה סימביוטית זו.
1. כנזירה חמת שיער, שירים, הוצאת עקד, 1967
2. יוון הקלאסית: הדרמה האתונאית, יחידה 7, האוניברסיטה הפתוחה, 1979
3. חמדת ימים עתיקים, שירים, הוצאה עצמית, 2008
"הלנה מטרויה כדמות חיובית בספרות היוונית הקלאסית", זמנים מס' 12 (1983), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 20–33.
"בין קומדיה למציאות: על אומנותו הדרמטית של מנאנדרוס במחזה דו'סקולוס", ספר פרלמן, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1989, עמ' 163–179.
"קווים לאפיונה של האנטיתזה יוונים-ברברים בספרות היוונית הקלאסית", קובץ וייסרט, אסופת מאמרים בענייני העולם הקלאסי, אוניברסיטת תל אביב, 1998, עמ' 40 – 52.
"שיטות עיבוד ותרגום בקומדיה הרומית", טקסטוס, כרך כה (תשע"א), ירושלים, עמ' 205–224.
בנוסף על מאמרים אלה חיברה נטע זגגי שורה של ביקורות ספרים מדעיים בתחום הלימודים הקלאסיים, באנגלית ובעברית.
נטע פורת (נולדה ב-9 בדצמבר 1991) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית לשעבר.
גדלה בתל אביב, בת לעורך דין.
למדה בבית הספר התיכון תלמה ילין, ובסוף כיתה י"א עזבה אותו ועברה ל"אנקורי", כדי שתוכל להיעדר מהלימודים בעת צילום הסדרה נשות הטייסים.
השתתפה בסדרת הטלוויזיה "תמרות עשן" שהוקרנה בשנת 2009 בערוץ הוט 3, בתפקיד שלהבת בשן, נערה מרדנית המיודדת עם רומי, אחד מבני הקיבוץ שנעלמו ועם אלישע - בנו של איש משטרה המעורב בפרשה.
השתתפה בסדרת דרמה יומית בשם "נשות הטייסים" ששודרה בשנת 2010 בערוץ 10, בתפקיד הילי תבורי, בתו של מפקד הטייסת.
השתתפה בשנת 2010 בסרטו של אבי נשר, "פעם הייתי", בתפקיד תמרה, נערה מרדנית ופרובוקטיבית.
בעקבות שלושה תפקידים אלה ציינה: "עד עכשיו תמיד הייתי על משבצת הטייפ קאסט של הנערה המורדת.
זה יהיה אתגר ענק בשבילי אם יתנו לי דמות קומית או דמות סופר דרמטית, כל מה שהוא לא נערה מרדנית או לוליטה".
שירתה בצה"ל בתפקיד מ"כית של חיל השלישות בצריפין.
לאחר השירות הצבאי החליטה לוותר על קריירה אמנותית ולמדה במכללה האקדמית ספיר.
נטע יוסף (נולדה בשנת 1964) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה, בעלת מדליית כסף מהמכביה העשירית (1977).
יוסף התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל בית ברל.
בהמשך היא התאמנה במסגרת פנימיית המחוננים בווינגייט תחת הדרכתו של יוסף טלקי.
בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1977 זכתה יוסף במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם לילך אריאל ואסנת ארליך ואיריס קרפ בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות.
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה באוגוסט 1977 קבעה יוסף בהיותה בת 13 בלבד במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 2:35.43 דקות, שיפור לשיא של רעיה צורף (2:35.9 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר אותה שנה היא זכתה ב-6 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-2 ארד.
בתחרות ספורט הפועלים שנערכה בליל, שבצרפת במאי 1978 זכתה יוסף במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:03.29 דקות, שיפור לשיא של איריס קרפ (1:03.58 דקות).
בתחרות שמונה האומות שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:02.50 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי אותה שנה זכתה יוסף ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1979 זכתה יוסף במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.73 דקות, אחרי טובה אברמוב (1:08.03 דקות) וליאור בירקאן (1:08.29 דקות).
בנוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:43.24 דקות.
בשל סיבות משפחתיות נאלצה יוסף לעבור לגור בהמבורג שבמערב גרמניה בנובמבר 1978.
אגודת נטעים הייתה חברה ציונית בבעלות פרטית, שנועדה לקדם התיישבות יהודית בארץ ישראל.
היא נוסדה בשנת 1905 על ידי אהרן אייזנברג, חיים מיכל מיכלין וד"ר יצחק לוי.
תוכנית הפעולה של אגודת נטעים הייתה להכין נחלות, מושבות ומטעים המוכנים להתיישבות ונושאים את עצמם כלכלית ולמכור אותם ברווח לעולים, כדי לחסוך מהעולים את הצורך להתחיל את ההתיישבות מבראשית.
באפריל 1910 נרשמה החברה באופן רשמי אצל השלטונות העות'מאניים כחברה להתיישבות ברחבי האימפריה העות'מאנית, עם הון של 1,250,000 פרנק, שמקום מרכזה הרשמי הוא בקושטא.
בכך הייתה נטעים האגודה ההתיישבותית הראשונה שהצליחה להרשם כחוק אצל השלטונות העות'מאניים.
מנהל החברה בפועל היה אייזנברג שישב ברחובות, ושליחה בקושטא היה גד פרומקין שלמד שם משפטים באותה תקופה, ונרשם כמנהל הרשמי של האגודה.
בין קוני המניות של אגודת נטעים היו אישים ציוניים רבים וחברי הוועד האודסאי, בהם נורמן בנטוויץ', יוהאן קרמינצקי, בני משפחת ויסוצקי, מנחם אוסישקין, הארי פרידנוואלד ודוד וולפסון.
בשנת 1927 כיהנו בוועד האגודה: אהרן אייזנברג, יהודה גור (מטעם בנק אפ"ק), דב גיסין, חיים מיכל מיכלין, יצחק גולדברג, זאב גלוסקין וד"ר גולדבלאט.
כנס היסוד של האגודה התקיים ברחובות ב-16 באוגוסט 1905. בשנים 1905–1906 הקימה האגודה שלושה מרכזי נטיעות: חוות חפציבה שהוקם בקיץ 1905, עטה מדרום לחדרה בסוף 1905 ומרכז ליד רחובות ב-1906. המרכזים בחפציבה ועטה יועדו בעיקר לפרדסים והמרכז ברחובות בעיקר לשקדים וזיתים.
באוקטובר 1912 רכשה האגודה מידי הוועד האודסאי שטח של 1,200 דונם מזרחית לחדרה, אשר נרכשו זמן קצר קודם לכן על ידי הוועד מידי חברת הכשרת היישוב.
לאחר כחצי שנה רכשה האגודה מגאולה עוד 700 דונם באותו אזור, והשטח הכולל יועד להיות מרכז נטיעות זיתא.
בשנת 1913 הקימה האגודה מרכז נטיעות בחוות סג'רה, אותו רכשה מידי יק"א.
רוב מרכזי הנטיעות יועדו לחלוקה לנחלות ומכירתן למתיישבים במושבות קיימות סמוכות, אך חוות חפציבה הייתה אמורה להפוך למושבה עצמאית.
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה השקיעה האגודה במרכזי הנטיעות שהשתרעו על כ-18,000 דונם, כ-1.3 מיליון פרנק שכשלושת רבעי מהם הגיעו מ-200 בעלי המניות של האגודה ו-23 הלקוחות והשאר מהלוואות.
אגודת נטעים דגלה בשיתוף פעולה עם השלטונות הטורקים והסביבה הערבית, ביחד עם נאמנות מלאה לרעיון הציוני.
אידאולוגיה זאת תאמה את זאת של הברון רוטשילד וראשי יק"א, דבר המסביר את הסכמתם המהירה לשתף פעולה עם האגודה.
אגודת נטעים העסיקה במרכזי הנטיעות שלה פועלים רבים והקפידה על העסקה של כ-75% יהודים מתוך אידאולוגיה של עבודה עברית למרות העלות הגבוהה משמעותית, לעומת העסקת פועלים ערבים.
בכך הייתה האגודה למעביד הגדול ביותר של פועלי העלייה השנייה ובשנת 1914 היא העסיקה כמאתיים בני העלייה השנייה שהיוו כ-15% מהפועלים החקלאיים בני העלייה השנייה בארץ ישראל.
עם זאת, הקפידה האגודה על העסקת ערבים מתוך אידאולוגיה של עבודה מעורבת.
בחוות סג'רה הדבר הביא לעימות בין אגודת נטעים ובין פועלי העלייה השנייה אשר ראו בהעסקת הערבים במקום סכנה ביטחונית עבורם.
הועלתה גם ההשערה שהעימות פרץ בחוות סג'רה ולא במקומות אחרים, בגלל שבמקומות אחרים היו מטעי האגודה ליד מושבות בהם עבודה ערבית הייתה מקובלת, בעוד חוות סג'רה בגליל התחתון הייתה מנותקת ממושבות אחרות ובה ניתן היה להשיג תקדים של עבודה עברית בלבד.
בשנים 1911–1912 בקשה הנהלת נטעים לקיים פעילות התיישבותית בסביבות קושטא.
ההנחה הייתה שפעילות כלכלית לפיתוח האימפריה העות'מאנית תביא להידוק היחסים עם השלטונות העות'מאניים ותקל על הפעילות הציונית בארץ ישראל.
אולם התנגדות של פעילים ציונים מרכזיים בארץ ישראל לכל פעילות מחוץ לארץ ישראל גרמה להם לנטוש את הרעיון.
מלחמת העולם הראשונה הביאה קשיים כלכליים על האגודה והיא נאלצה לקחת הלוואות מבנק אפ"ק ולמשכן כנגדם את פרדסיה.
על רקע טענות שהאגודה אינה מעסיקה די פועלים יהודים נוצרה מתיחות בינה ובין הפועלים היהודים.
פעילותה של האגודה הייתה מודל עבור הסתדרות בני בנימין אשר בשנות ה-20 עסקה בהקמת משקים למכירה לבעלי הון.
רבי נתן נטע מחלם (-א' בשבט תקע"ב, 1812) היה אדמו"ר חסידי בדור החמישי לתנועת החסידות.
סבו רבי אהרן היה בנו של רבי ישראל, מרבני וילנה ומחבר "אבן תקומה" ו"אבן גדולה" על השולחן ערוך.
משפחתו הייתה מיוחסת למשפחת איינטיגן שהייתה מצאצאי המהר"ם פדובה ורבי שאול וואהל מלך פולין.
היה תלמידו המובהק של רבי אלימלך מליז'נסק וכן נסע לרבי ברוך ממז'יבוז'.
לאחר פטירת רבי אלימלך החל לנסוע לרבי מרדכי מנישכיז, אותו החשיב לרבו אף אחר שהחל להתנהג בעצמו באדמו"רות.
לפני שהחל להתנהג באדמו"רות היה מלמד תינוקות אצל מוכסן יהודי שהתגורר בכפר סמוך לעיר וולדובה.
באחד הימים גילו בעלי ביתו את צדקותו וביקשו ממנו שיפסיק ללמד את ילדיהם ויגור בביתם ויעסוק בענייניו בשקט.
רבי נטע נסע לרבו רבי מרדכי להתייעץ מה לעשות ורבו הורה לו להתחיל להתנהג באדמו"רות.
עם הזמן יצא שמו גם לעיר וולדובה ולבקשת חסידי וולדובה עבר לגור בעירם.
לאחר מספר שנים עבר לחלם לבקשת פרנסי העיר שם נבנה לו בית מדרש ודירת מגורים.
בזמן שהותו בחלם התפרסם שמו ברחבי פולין וחסידים רבים נסעו אליו והיה חביב על המון העם.
תוך כדי כהונתו באדמו"רות נסע גם לחוזה מלובלין שם גם התחבר לרבי דוד מלעלוב, היהודי הקדוש ורבי שמחה בונם מפשיסחא.
בסוף ימיו חלה במחלה קשה ממנה נפטר בראש חודש שבט תקע"ב.
רוב דברי תורתו נשרפו מלבד כתב יד אחד שנשמר אצל רבי שלמה לייב מלנטשנה.
כתב יד זה הודפס בשנת תרנ"א בספר "נטע שעשועים" בהוצאת נכדו רבי נחמיה בידרמן (נכדו של חתן חתנו רבי אלעזר מנדל מלעלוב, חתן רבי מנחם מנדל קאליש מוורקא).
ספרו יצא בשנית במהדורת צילום בשנת תשכ"ו, בתוספת תולדות וקווים לחייו ולדמותו, על ידי הרב יעקב זונדל קרויזר שאשתו התייחסה לרבי נטע.
מהדורה חדשה ומפוארת יצאה בשנת תשס"ה בידי הרב מרדכי ישראל קרויזר, צאצא לרבי נטע.
בנו רבי אהרן מילא את מקומו.
בן נוסף היה רבי יעקב.
חתניו היו רבי צבי בנו של החוזה מלובלין ורבי שלמה מקנסקלווה.
נכדיו של רבי נטע, רבי טודרוס ורבי נטע לרר בני בנו רבי יעקב, שימשו גם הם כאדמו"רים.
רבי טודרוס נפטר בשנת תרמ"ז (1887).
בנו של רבי טודרוס, רבי פנחס כיהן אחרי פטירת דודו רבי נטע.
היה חתנו של רבי ישראל יצחק מרדושיץ.
לפני שהתמנה לאדמו"ר היה חסידו של רבי יהודה אריה לייב אלתר מגור, ה"שפת אמת".
היה פרוש מענייני העולם והיה מתמיד גדול.
נפטר בעיירה סלץ בשנת תרס"ז (1907) ונקבר בחלם.
לאחר פטירת רבי פנחס הסתיימה השושלת, אך נכדים רבים של רבי נטע משמשים באדמו"רות בעיקר בחסידות לעלוב וחסידות בוסטון, נכדיו דרך חתנו רבי צבי שהיה חותנו של רבי אלעזר מנדל בידרמן האדמו"ר השלישי מלעלוב.
נכדו של רבי אלעזר מנדל, רבי שמעון נתן נטע נקרא גם על שם רבי נטע מחלם.
נטע ריסקין (נולדה ב-28 באוקטובר 1976) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע ישראלית; זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2015 לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, על תפקידה ב"שטיסל"; זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2025 על תפקידה בסרט "נאנדאורי".
ריסקין נולדה וגדלה בצפון תל אביב.
היא בתם של האדריכל ניצול השואה שעלה מליטא אריק ריסקין, ושל האדריכלית הצברית יעל ריסקין, שהתגרשו כשהייתה בת 13. היא נכדתו של האדריכל אשר גליברמן שעלה מבלארוס.
אחותה הצעירה גוני ריסקין היא צלמת עיתונות.
בנעוריה למדה בתחילה בתיכון עירוני ה' שבעיר הולדתה, ולאחר מכן עברה ללמוד במגמת קולנוע של בית הספר תיכון אלון רמת השרון.
היא נשרה מלימודיה התיכוניים, אך סיפרה כי השלימה בגרויות מאוחר יותר.
ב-1999, כשהייתה בת 23, תועדה בתוכנית הדוקומנטרית של תמיר קמחי "אופטימיות קוסמית".
שם החלה לכתוב רומן שלא-הושלם בסופו של דבר.
לאחר שובה לישראל עבדה במשך תקופה ככתבת במוסף "סופשבוע" של "מעריב".
ב-2006 השתתפה בסדרת הדרמה "לא הבטחתי לך" בתור ענת.
ב-2007 זכתה בפרס השחקנית עבור משחקה בסרט "בום בוי" שנכתב ובוים על ידי בועז לביא במסגרת פרויקט סרטים של 48 שעות בתל אביב.
בשנה זו גילמה גם את נועה, התפקיד הראשי במיני-סדרה זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה "להוציא את הכלב", תפקיד זה הביא לפרסומה בקרב הציבור הרחב.
בשנת 2008 גילמה את שירה רואה בעונה השנייה של סדרת הדרמה הקומית "אולי הפעם".
ב-2009 גילמה את נטע שדה במיני-סדרה "מה שנחוץ לרווק", עיבוד של עירית לינור לספר "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
ב-2012 גילמה את נטליה "נטשה" גורדין/נתי גנות, אחותו של אייל גורדין, אותו גילם רן דנקר בסדרה "תא גורדין" מבית yes.
ב-2013 גילמה, לצד זהר שטראוס, את גיטל "גיטי" וייס, אם חרדית לחמישה שבעלה נעלם, בסדרת הדרמה "שטיסל" מבית yes.
ריסקין הייתה מועמדת על תפקיד זה בעונה הראשונה לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2013 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה/מיני סדרה/סדרת ילדים ונוער במקביל לעמיתתה לסדרה איילת זורר.
"שטיסל" זכתה בפרסים ב-12 קטגוריות.
בשנת 2015 שיחקה בסדרת הקומדיה הרומנטית "החדש של עומרי גורדון" בערוץ 2 של קשת.
לאחר מכן, השתתפה בעונה השנייה של "שטיסל" ועל תפקידה בעונה זו זכתה בפרס האקדמיה ל"שחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה".
במקביל הייתה מועמדת באותה שנה לפרס לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית, על תפקידה ב"החדש של עומרי גורדון".
היא השתתפה באותה שנה גם בסרט הגרמני זוכה הפרסים "בכל מקום אחר" (Anderswo) של אסתר עמרמי בתפקיד הראשי, ובסרט הדרמה הישראלי-אמריקאי "סיפור על אהבה וחושך" בבימויה ובכיכובה של נטלי פורטמן, בו שימשה גם כיועצת תסריט ושפה לפורטמן.
היא גם השתתפה בסדרת הטלוויזיה הגרמנית "שרה שטיין" , שעלתה לשידור ב-2016.
ב-2017 עלה לאקרנים סרט הדרמה הרומנטית "געגוע", בכיכובם של ריסקין ושי אביבי, על פי תסריט שכתב שבי גביזון וכן בבימויו.
באותה שנה היא גילמה גם את שרונה בסרט "להציל את נטע" של ניר ברגמן, שיחקה בסרט האמריקאי-ישראלי "נורמן" של יוסף סידר, ובסרט "פרשת דמשק" של דן זליק ברק.
עוד בשנה זו, הופיעה בתפקיד הראשי בסרטו של ערן ריקליס "מסתור".
ב-2018 השתתפה בעונה השנייה של הסדרה "כפולים" בתפקיד ענת קדמי, ובעונה השנייה של "איש חשוב מאוד" בתור אלי שיין.
ב-2019 השתתפה במיני-סדרה הביוגרפית הצרפתית דוברת-האנגלית "אלי", על אודות המרגל הישראלי אלי כהן.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "איסט סייד" בתור אסתי.
במאי 2024 עלתה סדרת דרמת המתח "האיש שרצה לדעת הכל" בכאן 11, בה היא מגלמת את אורנה דניס.
ב-2025 עלתה בכאן 11 הסדרה יאפא בה היא משחקת בתור אילנה ענבר.
ב-2025 ריסקין מדברת בגאורגית שוטפת בתפקיד הראשי בסרטה של אתי ציקו, "נאנדאורי", משחק שזיכה אותה בפרס אופיר.
במהלך השנים השתתפה ריסקין גם בשלל קמפיינים ופרסומות בטלוויזיה הישראלית, ובהן לוויזה, בזק בינלאומי, ביטוח ישיר, אחת מתשע, שוקולד פרה, סלקום וסנפרוסט.
בשנות העשרים לחייה נישאה ריסקין, וכעבור זמן מה התגרשה.
מ-2022 היא בזוגיות עם העיתונאי מורן שריר.
+שנהפרויקטתפקידבמאיתסריטאיהערות2007בום בויבועז לביא2015בכל מקום אחר אסתר עמרמיתפקיד ראשי; סרט גרמניסיפור על אהבה וחושךחיהנטלי פורטמןסרט ישראלי-אמריקאי2017געגועיעלשבי גביזוןתפקיד ראשילהציל את נטעשרונהניר ברגמןנורמןחנהיוסף סידרסרט אמריקאי-ישראליפרשת דמשקדן זליק ברקמסתורנעמי רימוןערן ריקליסתפקיד ראשי
נטע שפיגלמן (נולדה ב-7 בפברואר 1983) היא שחקנית ישראלית.
נטע שפיגלמן נולדה בירושלים לאלישע שפיגלמן, עיתונאי בערוץ הראשון בטלוויזיה ואהובה שפיגלמן, שעבדה שנים רבות במשרד התחבורה, ולה שני אחים: לביא ותום.
, סבה מצד אביה, היה מפקד "ההגנה" באזור ים המלח, ונהרג ב-1948 במהלך מלחמת העצמאות.
בהיותה בת חצי שנה נסעה עם משפחתה לשליחות בארצות הברית, עד שהייתה בת ארבע.
מגיל מאוד צעיר רצתה להיות שחקנית, ובכיתה ה' החלה ללמוד משחק במרכז נורית קציר, תיאטרון הנוער המרכזי בירושלים, שם הייתה במשך שנים רבות בת טיפוחיה של שרה נורמן, מנהלת המרכז.
בכיתה ח' התקבלה ל"במת עשרה", הקבוצה הייצוגית של המרכז, שם הייתה עד כיתה י"ב.
למדה במתא"ן בשנים 1998–2000. שפיגלמן למדה בבית הספר גבעת גונן בקטמון, מכיתה א' עד י"ב, שהתבסס על ערכי תנועת העבודה.
חודשיים אחרי שהשתחררה מהצבא החלה ללמוד בסטודיו למשחק של יורם לווינשטיין.
היא זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל ב-2004 ו-2005, וסיימה את לימודיה בסטודיו ב-2006. במחזור שלה למדו לירז אבני-סגל, הילה סעדה, נועה קולר, ורד פלדמן והדר רצון-רותם.
בהפקת מחזה בשנה השלישית ללימודיה אצל יורם לוינשטיין ראו אותה יבגני אריה ולנה קריינדלין.
מאז היא חלק מלהקת השחקנים של תיאטרון גשר; שיחקה גם בתיאטראות "הקיבוץ" ו"חיפה".
שפיגלמן זכתה בפרס האקדמיה לתיאטרון לשחקנית המבטיחה לשנת 2007 על משחקה כפופצ'ה בהצגה "יאקיש ופופצ'ה" מאת חנוך לוין בתיאטרון גשר.
באותה שנה שיחקה בדרמת הטלוויזיה "אושר".
ב-2008 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "דאוס" ונבחרה על ידי "נענע10" לאחת מעשרת "נבחרי השנה" של התיאטרון הישראלי.
ב-2009 שיחקה בהצגה "עשר שניות" בתיאטרון "גשר".
ההצגה היא עיבוד למחזה הגרמני "Norway Today", והיא פרי עבודה עצמאית שלה ושל אורי יניב, ורצה למעלה משנה.
ב-2010 שיחקה בסרט הקולנוע "היו לילות" ובסדרת הטלוויזיה "המשרד".
באותה שנה סיימה לימודי משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
ב-2011 טסה עם תיאטרון "גשר" לפסטיבל "מסכת הזהב" במוסקבה עם ההצגה "שש דמויות מחפשות מחבר".
היא כתבה יחד עם טל לוי ונועה קולר את "כלומניקית", הצגת יחיד אותה הציגה טל לוי בפסטיבל תיאטרונטו במרץ של אותה שנה.
ההצגה מספרת על שחקנית שמנסה להצליח בעסקי השעשועים, סובלת כישלונות רבים ומחליטה לעשות מעשה קיצוני במהלך אודישן.
ב-2012 השתתפה בפרויקט של אבי בנימין, "פסקול חי לסרט שאינו קיים", פרויקט מולטימדיה מוזיקלי, בכיכובו של בנימין.
בפרויקט לקחו חלק גם יבגניה דודינה ומיכל ויינברג.
באותה שנה זכתה בפרס המשחק ע"ש מוסקו אלקלעי עבור תפקיד הבמאית ב"קרב עיניים" של אורית פוקס רותם.
ב-2014 שיחקה בתפקיד הראשי של שן טה/שוי טה, בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן", בבימויו של יבגני אריה.
בטלוויזיה שיחקה את דמותה של יונה וולך בפרק בסדרת הטלוויזיה "המקוללים", ששודרה בערוץ 8, בבימויו של חגי לוי.
ב-2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "נדיה - שם זמני" בבימויה של טובה אשר.
על משחקה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריה השחקנית הראשית הטובה ביותר.
ב-2018 שיחקה בסרט "מונטנה", שכתבה וביימה לימור שמילה.
היא זכתה שוב במועמדות לפרס אופיר, הפעם בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר, על משחקה בסרט זה.
דיבבה לעברית מספר סדרות אנימציה שהוקרנו בערוצים דיסני והופ!.
החל מדצמבר 2020 מגלמת את דמותה של שרון בסדרה "הבאר" שמשודרת בכאן חינוכית.
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 2006 אגדת סוף עונה המלכה קרלה גיל צרנוביץ גיל צרנוביץ
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 2006 חי בסרט מונולוג של מרתה מתוך הסרט "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" טקסטים מהקולנוע בעיבודו של שמעון מימרן שמעון מימרן
מריה עיבוד של אלכסנדר מורפוב ורועי חן ל"המתאבד" מאת ניקולאי ארדמן אלכסנדר מורפוב 13 בינואר 2014 הדיבוק אמא של לאה עיבוד של רועי חן לש.
שנה הצגה תפקיד תיאטרון מחזאי פרסים ספטמבר 2012 חמור אוכל תפוז יעל טל פסטיבל עכו יעל טל זכתה בפרס האנסמבל אוקטובר 2012 תיאטרון תמונע2018פציעות קטנותקייליןצוותאארז דריגס2019להציל את שמואלמזלצוותא-קצרתומר
שנה שם ההפקה תפקיד ערוץ 2010–2011 קיק ג'קי וואקרמן, דניס באטווסקי ודמויות נוספות ערוץ דיסני 2011 טינגה טינגה הג'ירפה והדבורים ערוץ הופ!
סמי הכבאי אדלה פרייס (דיליס פרייס)2015סמי הכבאי - גיבורי הסופה2018נילסאקהדיסני2019הכוכב של אנדרה וטאטיאישהכאן חינוכית
הרב נטע שילר (הגייה יידית: נָטֶע; באנגלית: Nota Schiller; 1937 – 8 במרץ 2025) היה ראש ישיבת אור שמח וממייסדיה.
נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק.
למד בישיבת רבי חיים ברלין וישיבת נר ישראל בבולטימור.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 חבר לרבנים נח וינברג ומנדל וינבך בהקמת ישיבת "שמע ישראל" לחוזרים בתשובה, שלימים שינתה את שמה ל"אור שמח".
הרב שילר סבר שגם בישיבה לחוזרים בתשובה יש לשים את הדגש בעיסוק בטקסטים רבניים קלאסיים, ובעיקר בתלמוד הבבלי, ובהתאם לכך הנהיג את ישיבתו.
בנו הרב נחשון שילר הוא ראש ישיבת אור שמואל בירושלים.
נטע לביא (נולד ב-25 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי במצ'ידה זלביה מליגת העל היפנית ובנבחרת ישראל.
לביא נולד בקיבוץ רמת השופט, ובגיל תשע נסע עם הוריו לשליחות של ארבע שנים בארצות הברית.
כשחזרה משפחתו לישראל בשנת 2010, הצטרף לביא למחלקת הנוער של מכבי חיפה.
בתקופתו בנוער שימש כקפטן, זכה עם הקבוצה בדאבל.
ב-28 באוקטובר 2015, כאשר היה בן 19, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה בניצחון 2–1 על עירוני קריית שמונה בגביע הטוטו.
ב-7 בדצמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 4–2 בדרבי מול הפועל חיפה.
לאחר המשחק חתם על חוזה לארבע שנים במועדון.
במהרה הפך לביא לבורג משמעותי בחוליית הקישור של הקבוצה, עמה זכה בתום העונה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב חיפה למשחק הגמר בו ניצחה 1–0 את מכבי תל אביב.
בסיום העונה נבחר לביא לתגלית העונה של ליגת העל.
ב-13 בספטמבר 2016 שימש לביא כקפטן מכבי חיפה במשחק גביע הטוטו בו ניצחה מכבי חיפה את הפועל כפר סבא 3–2. ב-16 בנובמבר 2016 האריך לביא את חוזהו במועדון עד לשנת 2021 ושכרו שודרג.
ב-24 באוקטובר 2017 כבש לביא את שערו הראשון בקריירה, במשחק רבע גמר גביע הטוטו מול הפועל עכו.
בעונת נחלש מעמדו בקבוצה והוא הפך לשחקן ספסל.
בנובמבר 2017 נפצע, וחזר לסגל הקבוצה רק לקראת תום העונה.
ב-12 בינואר 2019 כבש לביא את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–0 על הפועל באר שבע בו שימש כקפטן, ועד תום עונת 2018/2019 כבש שני שערים נוספים וסייע לקבוצה לסיים במקום השני.
לקראת עונת 2019/2020 מונה לביא לקפטן הקבוע של הקבוצה, וקיבל את חולצה מספר 6 בעקבות פרישתו של גל אלברמן.
באוגוסט 2019 האריך לביא את חוזהו במכבי חיפה עד לשנת 2023. לביא היה אחד ממצטייני העונה ואף מועמד לתואר שחקן העונה.
בעונת 2020/2021 זכה להניף את צלחת האליפות של מכבי חיפה לאחר עשור ללא זכייה בתואר.
לביא היה ממצטייני העונה, כבש שני שערים ובישל שניים נוספים.
במוקדמות ליגת האלופות של עונת 2021/22 נפצע לביא במשחק מול קאיראט אלמטי ומיעט לשחק בהמשך העונה בליגה.
בסיום עונת 2021/2022 זכה עם קבוצתו באליפות בפעם השנייה ברציפות.
במוקדמות עונת 2022/2023 בליגת האלופות לביא נטל חלק בהעפלה לשלב הבתים.
ב-27 בינואר 2023 חתם בגמבה אוסקה מליגת העל היפנית.
ב-18 בפברואר ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 2-2 נגד קאשיווה רייסול.
ב-12 באוגוסט 2025 חתם במצ'ידה זלביה.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בניצחון 0-3 על סרזו אוסקה.
לביא שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל (למעט בנבחרת נערים ב') וכן גם בנבחרת הצעירה.
בתום עונתו הראשונה בליגת העל זומן לראשונה לנבחרת ישראל הבוגרת על ידי המאמן הלאומי אלישע לוי, וב-31 במאי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-70 במשחק ידידות מול סרביה, שהסתיים בהפסד החוץ 3–1.
נשוי מאז אוקטובר 2021 לשיר לוי, ולזוג ילד אחד משותף.
שחקן העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל: 2020/2021
נטע גנור (נולדה ב-28 באוקטובר 1979) היא אמנית, ציירת וסופרת ישראלית, משותקת בארבע גפיים המשתמשת בפיה על מנת ליצור.
גנור נולדה בירושלים, בת בכורה במשפחה של שתי בנות.
בנעוריה הייתה ספורטאית ותלמידה מצטיינת, שבשעות הפנאי עסקה להנאתה במלאכת יד.
ב-25 בנובמבר 1994 בהיותה בת 15, הפכה באופן פתאומי למשותקת בארבע גפיים בעקבות תופעה נוירולוגית שנקראת שבץ של חוט השדרה, שמתרחשת אצל אחד למיליון וחצי אנשים.
הפגיעה של גנור היא בחוט השדרה של חוליות הצוואר.
במהלך שלוש שנים עברה שיקום בבית חולים אלי"ן בירושלים, במהלכו למדה לנשום בכוחות עצמה ושם גם רכשה את אמנות הציור בפה.
לגנור תואר ראשון במדעי המחשב מהמכללה למינהל ותואר שני במנהל עסקים ומערכות מידע מאוניברסיטת תל אביב.
עובדת כמומחית בתחום מערכות מידע בחברת ההיי-טק אפלייד מטיריאלס.
בשנת 2003 התקבלה לארגון אמני הציור בפה או ברגל.
גנור מתגוררת בראשון לציון עם בעלה איל ושני בניה.
גנור מסוגלת להזיז רק את אמת ידה השמאלית.
המגבלה הפיזית הקשה שלה לא עצרה אותה מלצבור ידע וניסיון בתחומים יצירתיים ותעסוקתיים ולהגיע להישגים מרשימים.
ציוריה של גנור מתקבלים בהערכה רבה, וכמה מעבודותיה אף הוצגו בכנס של הארגון הבינלאומי של אמני הציור בפה או ברגל שהתקיים בברצלונה, ספרד.
גנור כתבה ואיירה שלושה ספרי ילדים, שיצאו לאור בהוצאת אמני הציור בפה וברגל:
ספרה הראשון, "מי זה צמר", יצא לאור בשנת 2012. סיפור בחרוזים על חיות שגרות במושב ומגלות יום אחד שעומד להגיע דייר חדש.
מאותו רגע הן מתחילות להתווכח ביניהן וכל אחת מנסה לשכנע את שאר הדיירים למה דווקא היא ראויה להיות חברתו הטובה ביותר.
בסוף, מתברר שהדייר הוא כלבלב הרוצה להיות חבר של כולם.
ספרה השני, "החדף שדחף את האף", יצא בשנת 2017. הספר עוסק בחדף צעיר וסקרן שרוצה להכיר את העולם ומשתמש ברחרוחים על מנת לעשות זאת למרות הסכנות הטמונות בדרך ואזהרותיה של אימו.
ספרה השלישי, "דלת סתרים", יצא בשנת 2021. הספר הוא אוסף שירים.
הרעיון מאחורי הספר הוא ניסיון להביט על העולם דרך עיניהם של ילדים ולהתחקות אחר המניעים הרגשיים והנפשיים המלווים אותם תוך כדי התבגרותם ובניית אישיותם.
2018, "כוחה של הרוח", בניין העירייה, ראשון לציון.
2019, "נטע גנור: חיים באמנות", בית האמנים, תל אביב.
2020, "מן הפה - אל הלב", בניין העירייה, ראשון לציון.
2021, "דלת סתרים", היכל התיאטרון, קריית מוצקין.
2022, "נטע גנור - אמנית ציור בפה", בית האמנים, ראשון לציון.
2023, "נטע גנור - אמנית ציור בפה", גלריית מגדל המים, שפיים.
2018, Las Laguna Gallery, לאגונה ביץ', קליפורניה, ארה"ב.
2019, "אמנות ישראלית", בנק הפועלים, תל אביב.
2020, היכל אמנויות הבמה, הרצליה.
2021, "להעלים את האַלים", בית האמנים, חיפה.
2021, "גיבורים", בית המשפט העליון, ירושלים.
2022, "פורצים גבולות", גלריית מגוונים, רמת השרון
2023, "חופש, מרווח נשימה", מלון ממילא, ירושלים.
נטעלי גבירץ (נולדה ב-6 בפברואר 1980) היא סופרת ועורכת ישראלית.
גבירץ גדלה בתל אביב, בתם של ראובן גבירץ ויעל גבירץ ואחותו של השחקן והתסריטאי ניתאי גבירץ.
ממקימי מועדון "הפטיפון" בתל אביב והלייבל העצמאי פאסט מיוזיק.
במסגרת הלייבל והמועדון יצרה עטיפות תקליטים, קליפים ופוסטרים, חלקם הופיעו בספרים ותערוכות בינלאומיות.
בשנת 2022 הופיעה בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
שימשה כעורכת עיתון הילדים "אדם צעיר", כעיתונאית ועורכת באתר "מאקו" וכתבה תסריטים למגוון תוכניות בערוץ הופ!.
גבירץ נשואה ואם לשלושה, מתגוררת בתל אביב.
"חלזונות על הכביש המהיר" (ספריה לעם, עם עובד), 2008
יולנדה דה מיאו (ספריית פועלים - הקיבוץ המאוחד), 2017
ינשופות 1: "הקייטנה להגשמת חלומות" (כתיבה משותפת עם בר בן יוסף, ואיור) (כתר), 2017
ינשופות 2: "המתכון הסודי ביותר בממלכה" (כתיבה משותפת עם בר בן יוסף, ואיור) (כתר), 2017 (נבחר מצעד הספרים של משרד החינוך, תשע"ט)
ינשופות 3: "בית ספר למבחנים" (כתיבה משותפת עם בר בן יוסף) (כתר), 2019
הנסיכה ההפוכה (ספריית פועלים), 2019 (נבחר מצעד הספרים של משרד החינוך, תשפ"ה)
הדרקון וסוד הענפים (ספריית פועלים), 2021 (הספר חולק בשנת תשפ"א במסגרת ספריית פיג'מה לכל גני החובה בישראל ותורגם גם לאנגלית, אוקראינית, ספרדית, פורטוגזית וגרמנית.)
ינשופות 4: "טיול שנתי לירח" (כתיבה משותפת עם בר בן יוסף) (כתר), 2021
זוכת שנת 2025 ברזידנסי בן 3 חודשים בטירת ויפרסדורף בברנדנבורג, גרמניה, מטעם מכון גתה ישראל וקרן התרבות ברנדנבורג.
הספר "המתנדבת" נכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר בשנת 2022.
פרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר, על הספר "יולנדה דה מיאו", 2017
יוצרת הבית של המרכז האקדמי לוינסקי-וינגייט לשנת תשפ"ה
רזידנסי בסטודיו לכתיבה בפרויקט "חדר משלך" של עיריית תל אביב, 2021
נטע כנעני (נולדה ב-18 בנובמבר 1956) היא כדורסלנית עבר ישראלית.
היא הייתה "מלכת הסלים" בליגת הכדורסל הנשים הבכירה בישראל במשך שבע שנים ברציפות.
בשנת 1975 הוכתרה כמלכת הסלים של אליפות אירופה שנערכה בוויגו, ספרד.
כנעני נולדה בקיבוץ גבת והחלה לשחק כדורסל בקבוצת הקיבוץ בגיל 9. למדה בבית הספר היסודי בקיבוץ ובביה"ס התיכון "העמק המערבי" בקיבוץ יפעת.
שיחקה בנבחרת בית הספר, שזכתה פעמיים באליפות בתיה"ס והוכתרה כשחקנית המצטיינת באותן שנים.
שרתה בצה"ל כמדריכת אימון גופני בנח"ל (1974 – 1976), ושיחקה בנבחרת הנח"ל כדורסל וכדורעף.
לאחר שחרורה יצאה לשנת שירות של התנועה הקיבוצית ולאחר מכן למדה פיזיותרפיה במכון וינגייט.
כנעני הייתה שחקנית נבחרת הנערות מגיל 11 (1967 – 1975), השתתפה ב-3 אליפויות אירופה והוכתרה כמלכת הסלים באליפות אירופה בויגו – ספרד (1975).
בגיל 14 הצטרפה לנבחרת הנשים (1971 – 1980) והייתה צעירת הכדורסלניות בקדם אליפות אירופה בבארי איטליה (1972).
כנעני זכתה בגביע המדינה עם אליצור ת"א בעונת 7–1976 וזכתה באליפות אוסטרליה בשנת 1981 עם קבוצת ST.
נטעי גבריאל היא סדרת ספרים בהלכה מאת הרב גבריאל צינר.
הספרים עוסקים בנושאים שונים בהלכה היהודית, בהתייחסות מקיפה למנהגי האשכנזים תוך ירידה לפרטי המנהגים של קהילות וחצרות חסידיות שונות, לצד פסקי ההלכה שבספרי מחברים בני זמננו בהלכות תפילה, בדיני שבת, חג וכדומה.
הספרים כוללים עיסוק בכל מיני אנקדוטות יומיות שאין להן התייחסות בספרי ההלכה המקובלים, ובשל כך זכו הספרים למהדורות חוזרות.
בשונה מספרי הלכה אחרים, עוסק הספר נטעי גבריאל בדברי הלכה שאינם ידועים, לדוגמה בהלכות ראש השנה לא מובא שמצוה לתקוע בשופר וכן לא מופיעים עיקרי הדינים של תקיעת שופר, אבל מובא ליקוט הלכות ומנהגים בקשר לווידוי בלחש באמצע התקיעות.
בהלכות על מועדים כתובים בעיקר דברים הנוגעים לתנאי החיים של היום, לדוגמה בהלכות יום טוב לא מובאות הלכות שחיטה ביום טוב, שלפי מצב החיים היום הוא לא מצוי.
הסכמות רבות ניתנו לספרי נטעי גבריאל, שמובא בחלק מהכרכים, בין הרבנים הם: הרב יוסף גרינוולד, הרב אפרים אליעזר יאלעס, הרב אברהם דוד הורוביץ, הרב בצלאל שטרן, הרב יעקב יצחק ניימן, הרב יצחק שלמה אונגר, הרב יצחק אייזיק ליבס, הרב ישראל גרוסמן, הרב שמואל הלוי ואזנר, הרב יוחנן סופר ועוד.
בנוסף יצאו לאור גם כמה ספרים נוספים, ביניהם:
נטעי גבריאל, ביאורים וחידושים על מסכת בבא קמא, תשמ"ג
נטע הררי נבון (נולדה ב-1970) היא אמנית, ציירת ומרצה ישראלית.
נטע הררי נבון נולדה ביהוד לרחל קלר ולמנשה הררי, הבכורה מבין ארבעה אחים.
היא העידה על עצמה כי כבר מגיל צעיר התעניינה בציור.
בוגרת בית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים.
למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב 'בצלאל' בירושלים ובהמשך סיימה תואר ראשון בחוג לתיאטרון ועיצוב תפאורה באוניברסיטת תל אביב.
בנוסף, למדה ב'מדרשה' לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
בשנת 2017 סיימה תואר שני בטיפול באמנות, במכללה האקדמית דוד ילין בירושלים.
הררי נבון, הציגה עד כה חמש תערוכות יחיד, השתתפה בתערוכות קבוצתיות ובפרויקטים שונים בגלריות ומוזיאונים בישראל ומחוצה לה, וזכתה בפרסים ומענקים על יצירתה.
היא זוכת פרס מפעל הפיס "דיוקן ראשון" ופרסי "אמן מורה" ו"אמן בקהילה" והייתה בין האמנים הישראלים הבודדים שהשתתפו בתערוכה דיסמלנד של אמן הגרפיטי בנקסי באנגליה.
הררי נבון עוסקת באלימות, טראומה, כאב, החלמה, אסונות פרטיים ולאומיים.
היא מנסה להעלות מודעות לזוועות וללכוד רגעים כדי להמשיך ולקיים אותו מול הצופה.
לשיטתה, ציור הוא המקום המוגן ביותר לשימור רגעים.
היא עושה שימוש רב בצבע לבן ובמשטחים חשופים.
לדבריה, "רק כשהתחילו להופיע החלקים הלבנים, רק בתוך התהליך התחלתי לנשום בתוך הציור, הלבן הוא עוד תנועה בתוך המרקם השלם יותר".
תערוכת היחיד הראשונה שלה, שחרחורת (2000) אותה אצרה ד"ר טל בן צבי עסקה בגלריית התפקידים החברתית בה כינון הזהות נעשה ביחס ישיר לנראותו של הגוף.
הדמות מקובעת על ידי מבט דיכוטומי, קטגורי, המובנה בקבעון השפה עצמה, גבר/אשה, שחור/ לבן, ילדה/אשה, בלונדינית /שחורה.
התמה של העבודות שהוצגו הייתה נקודת המפגש בין העולם ה"לבן" לבין העולם ה"אחר", המסומן באמצעות מידת כהות העור ובו החלוקה ברורה.
בתערוכת יחיד נוספת, מכשפה שנגמרו לה הסוסים (2012), גלריה עינגע, הררי נבון, נתנה פרשנות לצילומים כפי שהתפרסמו בעיתונות הכתובה והדיגיטלית אשר צולמו בזמן הפינוי האלים של מאחז עמונה בשנת 2006, אירוע בעל השפעה חברתית לאומית אליו התייחסה דרך סיפור חורבן הבית, הפירוק והשבר הלאומי והאישי.
סדרת עבודות זו זכתה להכרה בינלאומית ואף לקחה חלק בתערוכה קבוצתית של האמן בנקסי ובסקירה נרחבת בעיתונות ובביקורת האמנות הבינלאומית.
במאמר על יצירתה של הררי נבון משנת 2012, בכתב העת מגדר, כתבה ליאור יניב כי בציורי פינוי עמונה, הררי נבון מטעינה את המהלכים האלימים במשמעויות הפוכות לאלה המקוריות וחושפת בהם נקודות כוח ונקודות עיוורון.
מהפינוי הגברי והאלים, מחלצת הררי-נבון, אמירה נשית חתרנית המבקעת את דימויי הבית (המשויך לרוב לנשיות), ומפרקת את דימויי החשיבה והמבנה הפטריארכלי.
הררי-נבון בוחרת בדימויי הפינוי האלימים, או בדימויי גוף המרמזים לדימויים פורנוגרפיים ובעצם עסוקה בחשיפת הנרטיב הגברי המושקע כולו בדימויים ותיאורים אלימים שדרכם מתעצבת הסובייקטיביות הנשית.
דימויים אלה, חונקים את עולמה, ומנשלים אותה מביתה שלה, זה הפרטי (מהגוף, המין והנפש) וזה הפוליטי (הכללי, ההגמוני, השולט).
בהפקעתם של הדימויים הגבריים המקובלים מהקשרם הפוליטי המובהק מציעה הררי-נבון צורת שיח חדשה המערערת את עקרונות החשיבה המקובלים.
היא אינה זורקת את משימת פירוק הצופן לפתחו של הצופה אלא לוקחת על עצמה, על גופה שלה, את אלמנט הפירוק.
היא מעמידה את עצמה כמכשפה, כחריגה חברתית המעניקה לסדר התרבותי את המבנה שלו משום שהיא זו שמשקפת את המגרעות שבמבנה ואת הסתירות שבו.
היא מאיימת על גבולות הסדר הנוכחי אך בו זמנית מבינה שהוא הכרחי לה לצורך הגדרת הגבולות והשמירה עליהם.
בפער הכמעט בלתי אפשרי הזה, מתקיימות העבודות של הררי-נבון.
כאמור, בשנת 2015 הייתה הררי נבון בין האמנים הישראלים הבודדים שהשתתפו בתערוכה דיסמלנד ("ארץ מדכאת" כפרפרזה על פארק השעשועים דיסנילנד) שאצר אמן הגרפיטי המחתרתי, בנקסי, בבריסטול, אנגליה.
שם יצר "פארק שעשועים מסוייט למשפחות, פארק שכלל אינו מיועד לילדים ובו הציגה הררי נבון שלוש עבודות מתוך גוף העבודות מכשפה שנגמרו לה הסוסים ביניהן Now they're all coal, דוהרת על סוסים בוערים, והייתה בי חיה.
בתערוכת היחיד החמישית שלה, קטסטרופה (2017), באוצרות ד"ר טל בן -צבי בשיתוף סטודנטיות החוג לאוצרות בשנה ד' בגלריה האקדמית במכללת ספיר, נעשה ניסיון נוסף להתמודד עם מציאות.
מציאות המאמצת באופן קבוע דימויים אלימים ומעלה את שאלת המחיר הנפשי וחברתי של חיים לצדם.
הררי נבון מעידה "התערוכה הזו היא ניסיון לעכל את מראה הגופות שמוטלות לעברינו מכל עבר במסכים ובחצרות, להבין את השתיקה מול מראות הטבח המזעזעים מסוריה, שהציפו אותנו גם במקומות לכאורה אינטימיים ביותר: במסך הטלפון הנייד, בשגרת היומיום ובפיד הפייסבוק, לצד תמונות נופש של חברים.
באותה המידה, זה גם ניסיון להפר את השתיקה מול גופתה של בחורה שנאנסה וגופתה נמצאה מוטלת בחצר בדרום תל אביב, להפר את האופן שבו טרגדיה כזו מתקבלת בשקט, בהכנעה".
התערוכה הזו היא ניסיון נוסף לפרק את חוסר היכולת לדבר על הזוועה.
הררי נבון נשואה לשחקן דב נבון ואם לשתי בנות.
1991-1992 - מחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ולעיצוב, ירושלים
1992-1995 - B.A בתיאטרון, התמחות בעיצוב תפאורות, אוניברסיטת תל אביב
1996-1998 - לימודי אמנות, המדרשה לאמנות, בית ברל
2014-2017 - M.A פסיכותרפיה באמנות, המכללה האקדמית דוד ילין, ירושלים.
2000 - שחרחורת, קרן היינריך בל, תל אביב
2002 - שושלת, גלריה רוזנפלד, תל אביב
2008 - פניםרחוק, גלריה אלון שגב, תל אביב
2012 - מכשפה שנגמרו לה הסוסים, גלריה עינגע, תל אביב
2017 - קטסטרופה, הגלריה האקדמית ספיר, שדרות.
תערוכה במוזיאון ישראל המוקדשת ליצירה בודדת של האומנית.
2000 - אסון אהבה, המשכן לאמנות, עין חרוד אוצרת: גליה יהב
2002 - שפת אם, המשכן לאמנות עין-חרוד וגלריית הגר יפו, אוצרת: טל בן צבי
2003 - דיוקן ראשון, מוזיאון ת"א לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות אוצרת: ורדה שטיינלאוף
2006 - הווה עכשיו, אמנות הארץ 5, אוצרת: טל בן-צבי
2008 - שנות ה-90, מוזיאון הרצליה, אוצר: דורון רבינא
2010 - מבוגרים קטנים, גלריה שי אריה, אוצר: שגיא רפאל
DISMALAND - 2015 פארק השעשועים המסויט של האמן הבריטי ,BANKSY, אנגליה
2017 - מאבק, מחאה- אביר, מסכה, מוזיאון חיפה לאמנות.
2002 - פרס "דיוקן ראשון" לאמן צעיר, מטעם מועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
2010 - פרס "אמן בקהילה" מטעם משרד התרבות להפעלת גלריה לאמנות ברמלה.
2011 - פרס "אמן מורה", מטעם משרד התרבות.
בבית הספר ברנקו וייס רמלה.
2012 - פרס "אמן מורה", מטעם משרד התרבות.
בית הספר ברנקו וייס רמלה.
2007 - איור ספר ילדים, אז איפה הייתי אני?, דורית רבניאן
2013 - עבודת רישום משותפת עם הכוריאוגרף רועי אסף במסגרת 'הרמת מסך', סוזן דלל
2015 - פרויקט ועידת האקלים של פריז.
2000 - שחרחורת, אוצרת: ד"ר טל בן צבי, קרן היינריך בל, תל אביב
2008 - פנים רחוק, נמרוד נתן, גלריה אלון שגב, תל אביב
2008 - שנות ה-90, אוצר:דורון רבינא, מוזיאון הרצליה
2008 - סוף הנפילה, פגישה עם חמש אמניות, מיכל בן-נפתלי.
קטלוג תערוכה, מוזיאון תל אביב
2009 - 5 אמניות, עולמות מופלאים, אוצרת: ורדה שטינלהוף, מוזיאון תל אביב לאמנות.
DISMALAND - 2015 פארק השעשועים המסויט של האמן הבריטי ,BANKSY, אנגליה.
בן צבי, טל, חזות מזרחית/שפת אם: הווה הנע בסבך עברו הערבי, תל אביב: הוצאת בבל 2004
דקל, טל, (מ)מוגדרות: אמנות והגות פמיניסטי, בני ברק: הקיבוץ המאוחד 2011
אלון, קציעה, שוברות קירות: אמניות מזרחיות עכשוויות בישראל, תל אביב: הוצאת אחותי, 2013.
סיני, אוריאל ואלרוד יעל, "נטע הררי נבון, ציירת" http://www.edutmekomit.co.il עדות מקומית (אוגוסט 2017)
גורמזאנו גורן, יצחק, "ערסים ופריחות" הכיוון מזרח: כתב-עת לספרות, לתרבות ולאמנות, גיליון 16 (2008)
יניב, ליאור, " על המוקד: מחשבות בעקבות התבוננות בציוריה של נטע הררי נבון" מגדר: כתב עת אקדמי למגדר ופמיניזם, גיליון 2 (2013)
2010-2015 - עבודה בבית הספר לנוער בסיכון, ברנקו וייס, רמלה
2011-2015 - מרצה לרישום וציור בחוג לאמנות ובחוג לתיאטרון, סמינר הקיבוצים תל אביב
2015-2017 - התמחות במרפאה הפסיכיאטרית לילד ולמתבגר ביה"ח שיבא תה"ש
2015-2017 - מרצה לרישום במחלקה לאמנויות המסך, האקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל".
נטע פלוטניק (נולדה ב-20 ביולי 1983) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע.
זוכת פרס הבמה לילדים ולנוער לשחקנית השנה על תפקידה הראשי בהצגה "מהדקים".
פלוטניק נולדה בבאר שבע, בשנת 1985 היא עברה עם משפחתה להתגורר בנתניה ובשנת 1994 עברה להתגורר במושב אביחיל.
בגיל 21 עברה להתגורר בתל אביב.
אביה משה (מישק'ה) הוא איש קבע בדימוס.
אימה, ד"ר טובה שטדלר, הייתה רופאה גינקולוגית.
בשנת 2002, התגייסה לצבא ושירתה בתיאטרון צה"ל ובשנת 2005 החלה את לימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבתל אביב, אותם סיימה בהצטיינות.
פלוטניק היא השלישית מבין 4 אחים.
בהופעתה הראשונה בסדרות טלוויזיה היה בשנת 2008, אז השתתפה במשך שתי עונות בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה" של הבמאי ציון רובין בערוץ 10.
בין השנים 2009–2010 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "דני הוליווד" בתפקיד מיכאלה "מייקל" בן-יעקב, שהופקה על ידי טדי הפקות עבור Yes.
בשנת 2011, שיחקה בסדרת הטלוויזיה "בית ספר למכשפים" בה גילמה את דמותה של מגי בעונה הראשונה, ששודרה בערוץ לוגי ואף השתתפה בסדרה "TELאביביות" של הבמאית דנה בלנקשטיין בערוץ 10.
בשנת 2019 גילמה את דמותה של תתי – אלמנת צה"ל טרייה, בסדרת הטלוויזיה "מונא", פרי יצירתה של מירה עווד המשודרת בערוץ הציבורי כאן 11.בשנת 2022 גילמה את דמותה של מיקי טסה- אשר בעלה היה אחד הנוסעים על הטיסה שנעלמה בסדרת הטלוויזיה "בוגד" המושדרת בהוט.
בשנת 2023 גלימה את דמותה של נעמי לוין, רופאה אקו-טרוריסטית החברה בסתר בארגון "מתנגדי מאדים", בסדרת הטלוויזיה "דרימארס" המשודרת בערוץ זום.
בשנת 2024 גילמה את דמותה של הדסה שלזינגר סגנית מנהלת סמינר "בנות חיל" בסדרת הטלוויזיה בת השוטר עונה 3 המשודרת בערוץ TeenNick למנויי Yes.
בסוף שנת 24' החלה לגלם את דמותה של תמרה, אימו של דין (בן דמותו של הסטנדאפיסט דניאל חן) בסדרה ילד רע בהוט.
בשנת 2010 שיחקה פלוטניק בסרטה של הבמאית מיכל בת-אדם "מאיה".
בנוסף השתתפה בסרט החרדי "בלי תנאים" לצד הילה סעדה וליאל דניר.
בתיאטרון, החלה פלוטניק את דרכה ב–2008 עם תפקיד הלנה בהפקת תיאטרון תמונע למחזהו של ויליאם שייקספיר "חלום ליל קיץ".
בשנת 2014, השתתפה בהצגת הילדים "מקובלים", אותה ביימה שלומית ארנון בתיאטרון הקיבוץ.
באותה השנה, השתתפה בהצגת "דג מוסר" של תיאטרון הקאמרי בתפקיד אורלי ובמחזה "מהדקים" של תיאטרון הקיבוץ ותיאטרון גושן, בתפקיד אמילי, שזיכה אותה שנה מאוחר יותר בפרס שחקנית השנה בתפקיד ראשי בהצגות ילדים ונוער.
כמו כן שיחקה פלוטניק, החל מ-2019 ועד 2021, בהצגה "אניהו" בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד רעות, תפקיד אותו חלקה עם אביגיל הררי ונעמה שטרית.
משנת 2021 שיחקה בהצגה "תחושת בטן" בבימויו של גיא ארז ולצד אודיה קורן.
בשנת 2022 משחקת בהצגה "בעיניים שלי" בתיאטרון הקאמרי.
משנת 2024 משחקת בהצגה "רוחל'ה מתחתנת" של התיאטרון העברי בבימויו של נתן דטנר, בתפקיד רוחל'ה.
פלוטניק מתגוררת בתל אביב-יפו עם בן זוגה השחקן אודי רוטשילד ולהם שלושה בנים משותפים.
נטע ליבנה (נולד ב־8 בדצמבר 1980) הוא עיתונאי ישראלי שכיהן כעורך הראשי של העיתון "ידיעות אחרונות" מספטמבר 2018 עד יוני 2023.
ליבנה החל את הקריירה העיתונאית שלו בגלי צה"ל.
בשנת 2002 החל לעבוד בעיתון "מעריב".
ב־2007 מונה לראש מערכת החדשות של "מעריב".